tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האזור נסקר, בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל, אשר לא הבינה כי מדובר באותו אתר שגילה שארקו.
האזור נסקר שוב על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בשנת 1948, אשר זיהו כי ה"אי" שגילה שארקו הוא מצוק רד רוק, והשם שנתן שארקו לאי, ניתן לרכס פאבי הסמוך.
שארקו קרא לאי על שמו של אוגוסט ג'.
Pavie), דיפלומט צרפתי ומגלה ארצות.
רכס פריקלי או מצוק פריקלי הוא רכס מעוגל מכוסה קרח, בדרום האי ת'רסטון בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הרכס מצוי 6.4 קילומטרים ממערב לראש שלטון.
מעל הרכס המכוסה קרח בולטים נונאטקים קטנים, שהגדול בהם הוא נונאטאק בלקנאפ.
הרכס מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1966.
שמו של הרכס תיאורי (מראה הנונאטאקים הבולטים ממנו דומה לקיפוד דוקרני).
רכס פרובודה הוא רכס הרים בצפון רכס סנטינל, בהרי אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 15 קילומטרים; ורוחבו 4.5 קילומטרים.
הרכס יורד מהר אנדרסון לכיוון צפון - צפון-מזרח לעבר הר טוד.
שיא גובהו של הרכס (פסגת אייר) מתנשאת לגובה של 3,368 מטרים מעל פני הים; כמו כן ברכס נמצא הר פרס (שגובהו 3,372 מטרים מעל פני הים); והר טוד (שגובהו 3,650 מטרים מעל פני הים).
הרכס מתנשא מעל קרחון אמברי שממערב ומצפון לרכס; מעל קרחון פאטליינה שמצפון-מזרח לרכס; ומעל קרחון אלן וקרחון היובל שלו קרחון פונפון שמדרום-מזרח לרכס.
אוכף צ'פינו מקשר בין הרכס לבין רמת באנגיי שמצפון מזרח לרכס.
הרכס מופה על ידי סוקרים אמריקאיים בשנת 1961, ומופה בשנית בשנת 1988.
הרכס נקרא על שמו של הכפר פרובודה שבצפון-מזרח בולגריה.
הראשונים שטיפסו לפסגת הר פרס (פסגת הרכס) היה הצוות האמריקני והצ'יליאנים בראשותו של דמיאן גילדאה ב- 31 בדצמבר 2006.
רכס פיירווד'ר הוא שמו של רכס הרים הממוקם על הגבול בין מדינת אלסקה שבארצות הברית ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הרכס הוא הרכס הדרומי ביותר בהרי סנט אליאס.
חלקו הצפוני של הרכס ממוקם בשטח הפארק הפרובינציאלי טאטשנשיני-אלסק, וחלקו הדרומי ממוקם בשטח הפארק הלאומי גליישר ביי (הפארק הוכרז על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית בינלאומית ב-1986, וכאתר מורשת עולמית ב-1992)
שיא גובהו של הרכס (בהר פיירווד'ר) 4,671 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הרכס 141 קילומטרים (בכיוון צפון - דרום); ורוחבו של הרכס 148 קילומטרים (בכיוון מזרח - מערב).
ברכס מצויים הר פיירווד'ר (הנקודה הגבוהה ביותר בקולומביה הבריטית), הר קווינסי אדמס (שגובהו 4,150 מטרים מעל פני הים), הר לה פרוז, הר אורוויל, הר וילבר, והר קרילון.
ברכס נמצא שבר פיירווד'ר (Fairweather Fault), העתק חילוף גאולוגי פעיל המהווה חלק מהעתק המלכה שרלוט העתק זה הוא הגבול בין שני לוחות טקטוניים – הלוח הפסיפי והלוח הצפון-אמריקאי.
הרכס נצפה לראשונה בשנת 1778 על ידי קפטן ג'יימס קוק.
הרכס נראה לאחר מספר ימים של מזג אוויר סוער ולכן נקרא "פיירווד'ר" .
שמו של הרכס ניתן לו בשנת 1891, על ידי הסקר הגאודטי וסקר החופים של ארצות הברית (U.S.
הרכס נקרא על שמו של ההר הגבוה ביותר בו, אשר כאמור נקרא על שם מזג האוויר שהיה בעת שגילו אותו.
רכס פורסטל או רכס פורסטאל הוא רכס הרים מכוסה שלג, בהרי פנסקולה שבאנטארקטיקה.
הרכס ממוקם ממזרח למסיב דופק ולרכס נפטון.
אורכו של הרכס 105 קילומטרים.
לפי מקור אחד שיא גובהו של הרכס - הר לצ'נר מתנשא לגובה של 2,030 מטרים מעל פני הים), לפי מקור אחר שיא גובהו של הרכס - כיפת בארמסטר מתנשאת לגובה של 2,095 מטרים מעל פני הים.
שטחו של הרכס 16,800 קילומטרים רבועים.
אורכו של הרכס 255 קילומטרים (בכיוון צפון-דרום); ורוחבו של הרכס 113 קילומטרים (בכיוון מזרח-מערב).
הרכס התגלה וצולם מהאוויר ב-13 בינואר 1956, בטיסה טרנס-יבשתית (חוצת אנטארקטיקה) שנערכה על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע דיפ פריז; הטיסה יצאה ממצר מקמרדו, טסה עד ים ודל, וחזרה למוצאה.
הרכס נקרא על שם אוניית צי ארצות הברית USS Forrestal, נושאת המטוסים הראשונה של צי ארצות הברית.
רכס סלווין הוא רכס הרים ליד העיר מאונט איסה בצפון מערב קווינסלנד באוסטרליה, המורכב ברובו מסלעי מותמר פרוטרוזואיקונים.
הרכס מתנקז בצפון לנהרות "וויליאמס" ו"פולארטון" שעוברים למפרץ קרפנטאריה, ובדרום לנהר "מקינליי" ו"פלגו".
האזור מכיל נחושת, זהב, עופרת ואבץ, והוא חשוב לכרייה.
אנשי "קלקדון" הם הבעלים של האדמה.
קלקטונגה (הידוע גם בשם Kalkadoon, Kalkadunga, Kalkatungu) היא שפה אבוריג'ינית.
האקלים של הרכס הוא האזור הטרופי, מונסוני אקלים צחיח למחצה, עם גשמים שנתיים בלתי יציבים, בעיקר בקיץ, של 380 מ"מ.
שטח הרכס הוא שטח ערבה וצומח בו טריאודיה.
רכס פלגהאם או מצוק פלגהאם הוא רכס מצוקי צר שאינו מכוסה קרח, בהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
המצוק מהווה את הגדה הדרומית- מזרחית של קרחון בווין.
גובהו של הרכס 1,734 מטרים מעל פני הים; הרכס הוא האתר ה-2,350 בגובהו באנטארקטיקה.
הרכס נקרא על שמו של נגד אווירייה ימי (Aviation Boatswain's Mate) דונלד ר.
Fulgham), מכוחות הסיוע האנטארקטיים של צי ארצות הברית, אשר השתתף במבצע דיפ פריז בשנת 1964.
רכס סליבן או מצוק סליבן הוא רכס גדול, בהרי בוש שבהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
מורדותיו המזרחיים של הרכס תלולים, ומתנשאים מעל קרחון רמזי (לגדתו המערבית של קרחון רמזי).
מדרונותיו המערביים של הרכס אינם תלולים, מכוסים קרח, ומתנשאים מעל קרחון מאק.
הרכס משתרע לכיוון צפון, החל מרמת האסקי, ועד מקום ההתמזגות של קרחון מאק עם קרחון רמזי.
גובהו של הרכס 1,802 מטרים מעל פני הים; והוא האתר ה-2,157 בגובהו באנטארקטיקה.
הרכס התגלה וצולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית, בטיסה שנערכה ב-16 בפברואר 1947, במהלך מבצע קפיצה לגובה, שנערך בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
הרכס נקרא על שמו של וולטר ס.
Sullivan), כתב הניו יורק טיימס, שסיקר את חקר אנטארקטיקה.
רכס פארק הוא רכס הרים המהווה חלק מהרי הרוקי; הרכס ממוקם לאורך הגבול בין מחוז ג'קסון לבין מחוז ראוט, שבצפון מערב מדינת קולורדו שבארצות הברית.
הרכס מהווה חלק מבודד יחסית של קו פרשת המים של אמריקה.
חלק מהרכס ממוקם בשטח היער הלאומי ראוט, כאשר הגבוהה בפסגות הרכס (הר זירקל) - שגובהה 3,712 מטרים מעל פני הים, ממוקמת בשטח אזור הפרא הר זירקל.
הרכס משתרע בכיוון צפון - דרום, ואורכו של הרכס 170 קילומטרים בכיוון צפון - דרום;
רוחבו של הרכס 143 קילומטרים בכיוון מזרח - מערב.
שטחו של הרכס 14,723 קילומטרים רבועים.
הרכס מהווה קו פרשת מים ומפריד בין אגן הניקוז נורת' פארק (חלק מאגן הניקוז העליון של נהר נורת' פלאטה, המהווה חלק מאגן הניקוז של נהר קולורדו), שממזרח לרכס, לבין אגן הניקוז של נהר אלק, המהווה חלק מאגן הניקוז של נהר יאמפה, שממערב לרכס.
בשל גובהו של הרכס, הקצה הצפוני של הרכס, המצוי במדינת ויומינג, מכוסה שלג רב בעונת החורף.
חלק הרכס המצוי במדינת ויומינג נקרא "רכס סיירה מדרה".
רכס פארק הוא אחד מששת הרכסים המתוירים ביותר במדינת קולורדו.
הרכס נודע ביותר במסלולי אופני השטח המצויים בו.
בשטח הרכס 241 קילומטרים של מסלולי הליכה.
אתר הנופש סטימבואוט ספרינגס (Steamboat Springs - מעיינות ספינת הקיטור), הוא אתר סקי פופולרי, הממוקם במדרונות הדרום-מערביים של הרכס, למרגלותיו של הר ורנר.
רכס פארק הוא רכס הרים בצפון מזרח מחוז ניי, במדינת נבדה שבארצות הברית.
רכס אנטילופ ממוקם צפונית-מערבית לרכס פארק; רכס פנקייק ממוקם ממזרח לרכס פארק; ורכס הוט קריק ממוקם דרומית-מערבית מרכס פארק.
שיא גובהו של הרכס - פסגה שאין לה שם בקצה הדרומי של רכס פארק, שגובהה 2,784 מטרים מעל פני הים.
בקצה הדרומי של רכס פארק מצוי הר פארק, שגובהו 2,784 מטרים מעל פני הים.
אורכו של רכס פארק 17.2 קילומטרים (בכיוון צפון-צפון-מזרח - דרום-דרום-מערב).
רוחבו של רכס פארק 11.6 קילומטרים (בכיוון מערב-צפון-מערב - מזרח-דרום-מזרח).
במקביל לצידו הדרום-מזרחי של הרכס, משתרע רכס אנדסייט (Andesite Ridge), שגובהו 2,452 מטרים מעל פני הים.
קניון פריצ'רדס (Prichards Canyon) מפריד בין רכס פארק לרכס אנדסייט.
רכס פארק כולו מצוי בתוך אזור הפרא הלימודי רכס פארק (Park Range Wilderness Study).
הרכס בתרוני, ומאחר ואין בו רעייה של בעלי חיים, ברכס כרי דשא טבעיים בשל מקורות המים בסלע הוולקני המרכיב את הרכס.
כמו כן, ברכס מצויים יערות של אורן פיניון, ערער ועצי מהגוני.
הרכס אופייני לאזור פרובינציית אגן ורכס.
הרכס מוקף שברים מכל עבריו.
הרכס מורכב ברובו מסלעי ריוליט מתקופת אוליגוקן ריוליטית וכן מסלעים פירוקלסטיים, שרידי זרמי לבה ואנדזיטים.
בקצה הצפוני של הרכס מצויים סלעי משקע מתקופת פלאוזואיקון, וכן אבן גיר מתקופת אורדוביק ואבן גיר מסוג סילור.
רכס סנגוטין הוא רכס מצוקים, המכוסה קרח בחלק המזרחי בצדה הצפון-מערבי של מישור לואי פיליפ בחצי האי טריניטי באזור ארץ גרהאם של צפון-מזרח חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
שיא גובהו של רכס סנגוטין 1,230 מטרים מעל פני הים.
רכס סנגוטין מתנשא מעל מצר ברנספילד שמצפון לרכס סנגוטין; וכן רכס סנגוטין מתנשא מעל בקע פרלז, ומעל ראשו של קרחון מאלורד, המצוי מערבית - דרום-מערבית לרכס סנגוטין.
אורכו של רכס סנגוטין 6.5 קילומטרים (בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח);
רוחבו של רכס סנגוטין 4 קילומטרים.
אוכף הולה מקשר את רכס סנגוטין אל מישור לואי פיליפ, הממוקם מדרום לרכס סנגוטין.
הרכס מופה לראשונה בשנת 1996 על ידי סוקרים גרמניים מהמכון לגאודזיה מעשית ( Institut für Angewandte Geodäsie) מהעיר פרנקפורט על המיין, וכן על ידי סוקרים בריטיים, מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי (British Antarctic Survey).
הרכס נקרא על שם היישוב סנגוטין שבדרום בולגריה.
רכס סלע הוא רכס הרים ב, הממוקם דרום–מערבית לשכם ולהר גריזים, ועליו המאחזים חוות גלעד וחוות יתדות.
צורת הרכס היא מזרח–מערב, וגובהו מעל 734 מטר מעל פני הים.
הרכס מעניק על המרחב סביבו, בין היתר על ציר גלעד, חלק מרכזי בכביש 60, העובר במורדותיו.
על הרכס נמצאים שני מאחזים ומוצב של צה"ל.
כולם נבנו סביב הציר ובמטרה להגן עליו.
בעבר, היה על הרכס מאחז שלישי, רכס סלע א', אך הוא פונה על ידי כוחות הביטחון הישראליים.
על הרכס ובקרבתו מספר כפרים ערביים, מהם יצאו פיגועים כלפי האוכלוסייה היהודית באזור.
דוגמה בולטת קרתה במהלך כתר של צה"ל על שכם, שנמצאת בסמוך לרכס מצפון: צה"ל כיתר את העיר במטרה לתפוס מחבל שנמלט אליה לאחר שביצע פיגוע, אך הכפרים על הרכס פרצו ציר עוקף דרכו לציר גלעד, ועקפו את הכתר הצה"לי.
מצפון וממזרח לרכס נמצא הר גריזים ומדרום–מזרח לו רכס הר צלמון, עליו יושבת יצהר.
בתפר בין רכס זה להר גריזים נמצא שקע לא גדול במיוחד, ובו כביש המוביל מציר גלעד של כביש 60 לשכם, מערבית לעיראק בורין.
גבולות הרכס בצפון הם בוואדי בינו לבין הר גריזים.
ממזרח, נהוג לתחום את הרכס בשקע בין הפסגה עליה יושב מוצב סלע לבין הפסגה עליה יושבת הר ברכה, שבהר גריזים.
יש הרואים בתא השטח שנמצא דרומית לעיראק בורין כחלק מהרכס, אך זה לא נהוג.
מדרום, נתחם הרכס על ידי מאדמא והר צלמון והמשך הואדי בו נמצא הכפר לכיוון מערב, עד אזור חוות יתדות וחוות גלעד, שם נתחם הרכס ממזרח.
אף על פי שסביב הרכס נמצאים מספר יישובים ישראלים, ברכס עצמו נמצאים רק שני מאחזים, הנמצאים על מערבית ציר גלעד, בסמוך לקצה הצפוני שלו, והם סמוכים אחד לשני במרחק של כ-600 מטרים:
חוות גלעד, מאחז הממוקם בקרבת הגבול הצפון–מערבי של הרכס, הוקם בשנת 2002 על ידי איתי זר ומשפחתו לזכר אחיו גלעד שנרצח על ידי מחבלים במקום, במטרה לחזק את האחיזה היהודית בציר גלעד.
ב-2021 התגוררו במאחז כ-70 משפחות.
חוות יתדות, מאחז חווה במורדות הדרום–מערביים של הרכס, הוקם במטרה לחזק את ההתיישבות באזור ולהוות נקודת חיבור אסטרטגית בין היישובים השונים.
החווה הוקמה מיד לאחר רצח רזיאל שבח ב-2018, עוד באותו הלילה, על ידי מקימי חוות גל יוסף שבבנימין.
למעט חווה חקלאית יש במאחז גם מרכז מבקרים, המכונה "המחרשה", ובו מתנסים המבקרים בביצוע פעולות שוטפות בחווה, כמו מרעה, חקלאות, בנייה וסלילת דרכים, ובמספר פעילויות נוספות.
בחופשות ובחגי ישראל נערך בחווה הפנינג למשפחות, עם מתנפחים ופעילויות לילדים.
הכניסה לחווה היא דרך הכניסה הדרומית לחוות גלעד, על כביש אספלט.
פועל בה בית כנסת, ויש בה חשמל ותאורה.
ביוני 2023 התגוררו בחווה שבע משפחות.
רכס סלע א' הוא מאחז לשעבר, סמוך להר ברכה, שהוקם דרומית לעיראק בורין, בסמוך לרכס, במטרה להיות חלוץ ההתיישבות היהודית בחלק המרכזי של הרכס ולשמור בו קרקעות לטובת היהודים.
האות א' בשמו, המסמלת התחלה מתוך סדרה, מייצגת שאיפה זו לבנייה יהודית בכל רחבי הרכס.
המאחז הוקם לראשונה בתמוז ה'תשס"ח (2008), והוא היה בשטח B.
מאז בנייתו נהרס המאחז מספר פעמים על ידי כוחות הביטחון הישראליים, אך תושביו חזרו ובנו אותו שוב ושוב.
המאחז היה ביולי 2009 לאחת הנקודות בהם ניסו ישראלים להקים מאחזים במסגרת "מבצע 11 הנקודות" – מבצע שמטרתו הקמת 11 מאחזים חדשים ביהודה ושומרון.
במהלך אחד הפינויים נתלה שלט מחאה נגדו בהר ברכה.
המאחז החזיק מעמד עד שנת 2010, אז פונה ונשאר נטוש.
ב-2022 נבנתה שכונה של עיראק בורין במקום בו היה המאחז, כחלק ממגמת השתלטות של הרשות על הרכס.
ציר גלעד הוא קטע מכביש 60 המהווה כביש מרכזי ב, המחבר את יישובי גב ההר וצפון השומרון לשאר השומרון, לבנימין, ירושלים רבתי ולכיוון דרום.
הציר עובר במורדות הדרומיים–מערביים של הרכס ומשמש כנתיב תחבורה חשוב עבור תושבי האזור, גם הערביים שבהם.
הבנייה ערבית המסיבית על הרכס ופיגועים ממנו מהווים איום על התנועה הבטוחה בציר זה.
בפסגת הרכס, דרום-מזרחית לתל, נמצא מוצב סלע, מוצב שנבנה לזכר שנפל במקום בפיגוע במהלך האינתיפאדה השנייה.
המוצב ממוקם בשטח B על הרכס ונועד לאבטח את האזור ואת ציר גלעד.
מחבלים מבצעים באופן קבוע פיגועי ירי לעבר המוצב, והוא מוקף בהדרגה בבנייה ערבית.
המוצב מתחבר לציר גלעד דרך צומת מוצב הסלע.
בסמוך לפסגת הרכס נמצא הכפר הערבי תל, ובמורדות הצפוניים שלו נמצא הכפר סרה.
במורדות הצפון-מערביים, על שלוחה של הרכס, נמצא הכפר ג'ית.
בית סרה לג'ית עובר הקצה הצפוני של ציר גלעד בכביש 60.
סביבות הרכס נמצאים מספר יישובים ערביים, ביניהם כפרים כמו בורין, עיראק בורין ומאדמא.
הכפרים ברכס וסביבותיו מאופיינים בבנייה מסיבית ומתפרסת בסמוך לרכס ועליו המהווה איום על ציר גלעד ועל היישובים היהודיים בסביבה, המסתמכים עליו.
הבנייה המאסיבית הופכת בהדרגה את אזור ההר לפאתי שכם.
בשקע שבין פסגת הרכס להר גריזים נמצא כביש המוביל מציר גלעד לשכם דרך הרכס והכפרים תל ועיראק בורין.
הכביש היה חסום לתנועה למשך שנים רבות בעקבות הפיגועים הרבים במקום.
אולם, בהמשך פתח צה"ל את הציר לתנועה ומאז חווה הרכס, השולט על ציר גלעד, תנופת בנייה מאסיבית.
באזור הרכס ביצעו מחבלים מספר פיגועים ואירועים ביטחוניים חמורים.
פיגועים שיצאו מהכפרים הערביים בסביבה
בה'תשס"ב (2002), במהלך האינתיפאדה השנייה, נפל סרן אייל סלע על הרכס, כשמשימתו למנוע מעבר מבלים לעבר ציר גלעד.
סלע זיהה מחבלים במטע זיתים בסמוך לכפר תל, ירה באוויר וקרא להם לצאת החוצה.
המחבלים פתחו לעברו באש והוא נפל.
במקום נפילתו הוקם מוצב סלע, על פסגת הרכס, במטרה לאבטח את הציר.
באוקטובר 2020 ניסו מחבלים מהכפר מאדמא הסמוך לרכס לחדור לחוות גלעד.
הפיגוע הסתיים בפציעות קלות לחלק מהתושבים.
במאי 2021 ביצע מחבל פיגוע ירי לעבר מוצב סלע וחוסל.
בדצמבר אותה שנה, ביצעו מחבלים פיגוע ירי מכיוון בורין לחוות יתדות, וגרמו לנזק לרכוש ולבהלה בקרב התושבים.
במהלך מבצע של צה"ל באוקטובר 2022 הוטל כתר על שכם בעקבות פיגועי הירי הרבים שיצאו ממנה.
אולם, הכפרים המקומיים ברכס פתחו ציר עוקף דרכו, שאפשר מעבר חופשי לכלי רכב ואנשים.
הציר שנפרץ שימש גם להעברת אמל"ח ומחבלים.
צה"ל ניסה לחסום את הציר אך הוא נפתח מחדש בכל פעם.
באותה תקופה ביצעו מחבלים מספר פיגועי ירי, יידוי אבנים ובקבוקי תבערה לעבר מוצב סלע ולעבר כלי רכב של צה"ל על הציר בין המוצב לבין כביש 60, ביניהם פיגוע ירי לעבר ציר גלעד בסמוך למוצב בדצמבר, בו לא היו נפגעים, כאשר אחד הקליעים עבר דרך משענת הראש ברכב שהיה למטרה.
פיגוע ירי נוסף בוצע על ידי מחבלים ב-12 במאי 2024 בצומת מוצב הסלע.
בפיגוע נפצעו שני חיילי צה"ל.
המחבל, אסיר משוחרר בן 36, נוטרל.
רכס רוונזורי (בסוואהילי: Safu ya Ruwenzori – "הרי רוונזורי") הוא רכס הרים במרכז אפריקה, המצוי על הגבול בין אוגנדה לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ומתנשא עד לגובה של 5,109 מטרים.
הגבוהים שבהרי רוונזורי, יחד עם הר הקילימנג'רו והר קניה, הם היחידים המכוסים שלג באופן קבוע באפריקה.
הוא מורכב משישה גושי הרים המופרדים על ידי גאיות עמוקים: הר בייקר, הר אמין, הר גסי, הר לואיג'י די סאבויה, הר ספיק והר סטנלי.
הר סטנלי הוא הגדול ביותר ולו מספר פסגות, ומרגריטה היא הגבוהה שבהן.
בהרי רוונזורי 43 קרחונים ידועים הנמצאים על שישה הרים ששטחם הכולל הוא 5 קמ"ר, כמעט מחצית מסך שטח הקרחונים באפריקה.
הרכס בנוי מסלעים מותמרים, והסברה המקובלת היא שההרים נוצרו כתוצאה מתנועת לוחות.
ההרים מצויים באזור לח מאוד שלעיתים קרובות אפוף בערפל.
הסלעים הללו הניבו קרקע שרמת הפוריות שלה איננה אחידה.
רכס רוונזורי משמש כמאגר מים חשוב.
הוא מזין את אגמי אדוארד וג'ורג', שיש להם חשיבות כלכלית לתושבי האזור.
יש הסוברים כי הם אף הרי הירח (Montes Lunae) שהוזכרו על ידי תלמי כמקורו של הנילוס הלבן, אם כי תיאוריו אינם ברורים דיים כדי לזהותם באופן ודאי.
על כל פנים, ההערכות המקובלות גורסות כי כחצי מיליון מתושבי אוגנדה תלויים ברכס על מנת לקבל את צריכת המים שלהם, כמו גם כמגן טבעי מפני שיטפונות ואסונות טבע אחרים.
להרים חשיבות כלכלית נוספת, שכן באזור מצויים מרבצי נחושת וקובלט.
הפארק הלאומי הרי רוונזורי הוא אתר מורשת עולמית הנמצא ברכס רוונזורי באוגנדה.
בשטח זה ישנם מספר מפלי מים, אגמים, קרחונים וההר השלישי בגובהו באפריקה - הר סטנלי.
הנקודה השנייה בגובהה ברכס זה היא פסגת הר ספיק.
האקלים תלוי בגובה, אך הוא מושפע גם מרוחות הנושבות מכיוון מזרח וממחזוריות שנתית בעלת שתי נקודות שיא (החודשים הלחים ביותר הם מרץ עד מאי ואוגוסט עד נובמבר).
רכס רוונזורי הוא מאוד לח באופן כללי, וברוב ימות השנה יורד בו גשם, כולל בחודשים היבשים.
הפארק ידוע בזכות הפלורה שלו הכוללת מספר רב של מינים אנדמיים לאזורים הגבוהים.
אופי הצמחייה תלוי במידה רבה בגובה, כאשר יש להבחין בין מספר אזורים שונים.
מתחת ל-2,400 מטרים הצמחייה מוגדרת כיער גשם טרופי שבור, המורכב ממינים כגון סימפוניה גלובוליפרה ופרונוס אפריקני.
באזור זה יש מעט עצים גדולים ולפיכך חופת העצים שבורה מלבד בתחתית העמקים ובפסגות ההרים, שהם המקומות שבהם מדרונות ההרים מתונים.
אזור היער השבור מתמזג ליער במבוק המגיע עד לגובה 3,000 מטרים.
יער הבמבוק מתחלף בקרקע ענייה המאופיינת בצמחיית שדה בור שבה גדלים בעיקר שיחים מסדרת האברשאים.
אוכלוסיית בעלי החיים בפארק כוללת פילי יער אפריקניים, כמה מיני פרימטים, ועופות אנדמיים.
רכס קסקייד הוא רכס הרים גדול במערב אמריקה הצפונית, המשתרע מדרום קולומביה הבריטית בקנדה דרך המדינות וושינגטון ואורגון ועד צפון קליפורניה שבארצות הברית.
הרכס כולל הרים שמקורם אינו געשי, כדוגמת ההרים בחלק הרכס המכונה "הקסקיידס הצפוניים" (North Cascades) והרי געש מפורסמים, בחלק המכונה "הקסקיידס הגבוהים" (High Cascades).
החלק הקטן השוכן בתחומי קולומביה הבריטית מכונה "הקסקיידס הקנדיים" (Canadian Cascades), או כפי שהתושבים המקומיים קרואים לו "הרי קסקייד" (Cascade Mountains).
גם תושבי מדינת וושינגטון נוהגים לכנות באותו שם את חלק הרכס העובר בתחומם בנוסף לכינוי האמריקני המקובל "הקסקיידס הצפוניים", כגון בשמו של הפארק הלאומי הקסקיידס הצפוניים.
ההר הגבוה ביותר ברכס הוא הר ריינייר (4,392 מטרים).
רכס הקסקייד הוא חלק מטבעת האש של האוקיינוס השקט, רצועה סביב שולי האוקיינוס הכוללת הרי געש והרים נלווים.
כל ההתפרצויות הגעשיות שבחלק היבשתי של ארצות הברית בתקופה שמעל ל-200 השנים האחרונות היו בקשת הגעשית המכונה הקשת הגעשית של הקסקייד.
שתי ההתפרצויות האחרונות ביותר היו ההתפרצויות בהר לאסן בין 1914 ל-1921 וההתפרצות העזה של הר סנט הלנס ב-1980. התפרצויות קטנות התרחשו בהר סנט הלנס מאז, הפעם האחרונה בשנת 2005.
רכס הקסקייד משתרע מדרום לצפון החל בהר לאסן בצפון קליפורניה ועד מפגש הנהרות ניקולה (Nicola) ותומסון (Thompson) בקולומביה הבריטית.
הנהר פרייזר (Fraser) מפריד בין רכס הקסקייד לרכס הרי החוף (Coast Mountains).
הרי הגעש הגבוהים ביותר של הקסקייד, המכונים "הקסקיידס הגבוהים", הם תוואיי הנוף הבולטים ביותר באזורם, כשלעיתים קרובות גובהם כפול משל ההרים סביבם.
לעיתים קרובות עולה גובהם על ההרים השכנים בלמעלה מ-1,500מטרים.
הפסגות הגבוהות ביותר דוגמת הר ריינייר (4,392 מטרים) בולטים עד למרחק של 80 עד 150 קילומטרים.
החלק הצפוני של הרכס, צפונית להר ריינייר, מכונה בארצות הברית "הקסקיידס הצפוניים", אבל החלק בקנדה צפונית לגבול עם ארצות הברית מכונה רשמית "הרי הקסקייד", ומסתיים בהר לייטון (Lytton Mountain).
בדרך כלל הקסקיידס הצפוניים והמשכם בקנדה מבותרים מאוד.
אפילו הפסגות הנמוכות יותר תלולות ומכוסות קרחונים, והעמקים נמוכים יחסית לפסגות ולרכסים.
החלק הדרומי של הקסקיידס הקנדיים, בייחוד רכס סקאגיט (Skagit Range), דומה גאולוגית וטופוגרפית לקסקיידס הצפוניים, בעוד שהחלקים הצפונים והצפון מזרחיים תלולים פחות ופחות מכוסים בקרחונים ודומים לאזורים הסמוכים של רמת תומסון (Thompson Plateau).
כמות המשקעים היורדים על הרכס רבה משמעותית בשל קרבת הרכס לאוקיינוס השקט והרוחות המערביות השולטות בו, בייחוד על המדרונות המערביים בשל עננות אורוגרפית.
קודם לחורף זה החזיק הר ריינייר בשיא העולמי שנקבע ב-1978. גם באזורים אחרים לא נדירים המקרים שבהם הצטברות השלג השנתית מגיעה ל-13 מטרים כדוגמת אגם הלן (Lake Helen), בסמוך לפסגת לאסן.
מרבית הפסגות של הקסקיידס הגבוהים הם לפיכך לבנים כל השנה בשל שלג וקרח.
במורדות המזרחיים כמות הגשם השנתית נמוכה במידה ניכרת ומגיעה למרגלות מורדות המזרחיים ל-230 מילימטרים בשנה בשל השפעת מדבר צל גשם.
מעבר למרגלות המזרחיים יש רמה צחיחה שנוצרה בעיקר לפני 17 עד 14 מיליון שנים על ידי הקילוחים הרבים שיצרו את משטח הבזלת הנרחב המכונה משטח הבזלת של הנהר קולומביה (Columbia River Basalt Province).
ביחד יצרו קילוחים אלו של סלע געשי נוזלי את רמת קולומביה המשתרעת על שטח בן 520,000 קילומטרים רבועים במזרח מדינת וושינגטון, אורגון, וחלקים ממערב איידהו.
קניון נהר הקולומביה (Columbia River Gorge) הוא המקום היחיד בארצות הברית שבו נחצה הרכס.
כאשר הרי הקסקייד החלו להתרומם לפני שבעה מיליון שנים בפליוקן, ניקז נהר הקולומביה את רמת קולומביה הנמוכה יחסית.
במקביל להתרוממות הרכס התחתר הנהר בו ויצר את הערוץ ואת המעבר הרחב שקיים בימינו.
הקניון גם חשף שכבות בזלת מהרמה שהתרוממו ועברו עיוות.
ילידים יישבו את האזור במשך אלפי שנים ופיתחו מיתוסים ואגדות עם על ההרים ברכס הקסקייד.
באגדות אלו היה הר סנט הלנס בעל המראה החינני (קודם להתפרצות של 1980) נערה יפהפייה שעל חסדיה רבו הר הוד והר אדמס.
לבני השבטים הילידים היו שמות משלהם להרים ברכס, כולל "טהומה" (Tahoma), השם בשפת לשהוטסיד (Lushootseed) להר ריינייר, ו"לאוואלה- קלאופ" ("Louwala-Clough" – "הר מעשן") להר סנט הלנס.
בתחילת 1792 חקר ג'ורג' ונקובר את מפרץ פיוג'יט וכינה בשמות באנגלית את ההרים הגבוהים שראה.
הר בייקר (Mount Baker) קרוי על שם ג'וזף בייקר (Joseph Baker), הקצין השלישי של ונקובר, אף שהאירופאי הראשון שראה את ההר היה מנואל קימפר (Manuel Quimper) שנתיים קודם לכן (1790).
קימפר כינה את ההר "לה גראן מונטניה דל כרמלו" ("La gran Montaña del Carmelo" – ההר הגדול של הכרמל").
הר ריינייר קרוי על שם האדמירל פיטר ריינייר (Peter Rainier).
מאוחר יותר ב-1792 הורה ונקובר לסגנו ויליאם רוברט ברוטון (William Robert Broughton) לחקור את חלקו התחתון של נהר הקולומביה.
ברוטון הוא שנתן את השם הנוכחי להר הוד, על שמו של האדמירל סמיואל הוד (Samuel Hood) מהצי המלכותי הבריטי.
את הר סנט הלנס ראה ונקובר במאי 1792, סמוך לשפך הנהר הקולומביה.
ההר קרוי על שמו של הדיפלומט הבריטי אלין פיצהרברט, ברון סנט הלנס (Alleyne FitzHerbert, 1st Baron St Helens)
משלחת ונקובר לא נתנה שם לרכס ההרים שכלל פסגות אלו.
ונקובר התייחס לרכס בפשטות כ"רכס מושלג מזרחי" ("eastern snowy range").
מגלי ארצות ספרדים שקדמו לו קראו לרכס "סיירה נבדס" (sierra nevadas – מילולית "הרים מושלגים").
משלחת לואיס וקלארק חצתה את רכס הקסקייד בשיט בנהר הקולומביה, שבמשך שנים רבות אחר כך הייתה הדרך המעשית היחידה לחצות חלק זה של הרכס.
הם היו האירופאים הראשונים שראו את הר אדמס (Mount Adams), אבל הם חשבו שזהו הר סנט הלנס.
מאוחר יותר כשראו את הר סנט הלנס הם חשבו שזהו הר ריינייר.
במסעם חזרה אתרו לואיס וקלארק מרחוק הר גבוה מושלג אותו כינו הר ג'פרסון (Mount Jefferson) על שם מממן המשלחת, נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון.
לואיס וקלארק כינו את רכס הקסקייד "ההרים המערביים" ("Western Mountains").
משלחת לואיס וקלארק, ומתיישבים וסוחרים רבים שבאו בעקבותיהם, נתקלו במכשול האחרון במסעם באשדות הקסקיידס (Cascades Rapids) בקניון נהר הקולומביה.
תוואי זה של הנהר אינו קיים יותר לאחר שהוצף ב-1934 על ידי המאגר שמאחורי סכר בונוויל (Bonneville Dam).
תוך זמן קצר החלו הנוסעים בנהר לכנות את ההרים הגדולים המכוסים בשלג שחלשו על האשדות "הרים שליד האשדות" ("mountains by the cascades"), ואחר-כך קוצר שמם ל"אשדות", באנגלית קסקיידס ("Cascades").
העדות המוקדמת לשימוש בכינוי "רכס הקסקייד" הוא בכתביו של הבוטנאי דייוויד דאגלס (David Douglas; 1799-1834).
ב-1814 חיפש סוחר הפרוות אלכסנדר רוס (Alexander Ross; 1783-1856) שעבד עבור החברה הצפון מערבית נתיב בטוח לחציית ההרים.
הוא חקר וחצה את הקסקיידס הצפוניים בין פורט אוקנוגן (Fort Okanogan) למפרץ פיוג'יט.
הפרטים על הנתיב שבחר מעורפלים בדיווח שלו על המסע.
הוא החל את החציה במסלול של הנהר מתאו (Methow River) בדרכו לתוך ההרים.
ייתכן שהשתמש במעבר קסקייד (Cascade Pass) על מנת להגיע לנהר סקאגיט (Skagit River).
רוס היה האירופאי הראשון שחקר את אזור הנהר מתאו, וכנראה הראשון שחקר את הנהר סטהקין (Stehekin River) ואזור ברידג' קריק (Bridge Creek).
בשל הקושי לחצות את הקסקיידס הצפוניים והאוכלוסייה הקטנה של בונים קנדיים בהם, ביצעו חברות הסחר בפרוות מעט מסעות מחקר לתוך ההרים צפונית לנהר קולומביה לאחר מסעו של רוס.
מסעות מחקר והתיישבות של אמריקנים ממוצא אירופאי הואצו לאחר שחברת מפרץ הדסון הקימה תחנת מסחר גדולה בפורט ונקובר (Fort Vancouver) בסמוך לפורטלנד של ימינו.
מבסיס זה יצאו קבוצות של ציידי פרוות לכל רחבי הקסקיידס בחיפוש אחר בונים וחיות פרווה אחרות.
במהלך ההיסטוריה המדינית באזור הפסיפיק נורת' ווסט הוצע קו הרכס של רכס הקסקייד כגבול ליישוב סכסוך אורגון (Oregon Dispute) של 1846. ממשלת ארצות הברית דחתה את ההצעה ועמדה על כך שהגבול יקבע בקו הרוחב 49 החוצה את הרכס צפונית להר בייקר.
מעברים דרך הרכס עצמו כמעט שלא היו ידועים והשתמשו בהם מעט.
במעבר נאצ'ס (Naches Pass) השתמשו על מנת להעביר בקר וסוסים לפורט ניסקואלי (Fort Nisqually).
הסוחרים של חברת מפרץ הדסון השתמשו גם במעבר יקימה (Yakima Pass).
התיישבות של אמריקנים ממוצא אירופאי על מדרונות רכס הרי החוף החלה רק בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-19, בתחילה בצורה שולית.
לאחר שנחתמה אמנת אורגון התגבר זרם המתיישבים שהגיעו דרך שביל אורגון ונחקרו ויושבו המעברים והעמקים הנידחים של מדינת וושינגטון של ימינו, וזמן קצר אחר כך הגיעה הרכבת.
אף שכיום חוצים את הרכס כמה כבישים ומסילות ברזל, ובעשורים האחרונים התגברה חטיבת העצים במורדות התחתונים של הרכס, נשארו חלקים גדולים של הרכס אזורי בר אלפיני עוינים.
מרבית המחצית הצפונית של רכס הקסקייד, מהר ריינייר צפונה, הם שמורות טבע, כדוגמת הפארקים המנוהלים על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, פארקים פרובינציאליים קנדיים (כדוגמת הפארק הפרובינציאלי א.
Manning Provincial Park)) או צורות אחרות של אזור טבע מוגן.
הקו הראשי הדרומי של מסילת הברזל הפסיפית של קנדה (Canadian Pacific Railway) חדר לרכס דרך המעברים של נהר הקוקיהלה (Coquihalla River), באחד הנתיבים התלולים והמושלגים ביותר שבכל הקורדילירה הפסיפית.
מסילת הברזל ומנהרות אותלו (Othello Tunnels) בסמוך לעיירה הופ (Hope), שהוצאו משימוש, הם יעדי נופש תיירותיים, לטיולים ומסעות אופניים.
המעבר משמש כיום את כביש 5 של קולומביה הבריטית, מגה פרויקט שנבנה כחלק מהשגשוג הכלכלי של אקספו 86, תערוכה העולמית שנערכה בוונקובר, שכיום הוא הנתיב הראשי מהחוף לתוככי קולומביה הבריטית.
קודם לכן עבר הנתיב דרך קניון פרייזר (Fraser Canyon) שממערב למעבר, או דרך מעבר אליסון (Allison Pass) ופארק מנינג לאורך כביש 3 של קולומביה הבריטית מדרום, סמוך לגבול.
דרך בארלו (Barlow Road) היה הנתיב היבשתי הראשון שעבר דרך רכס שבו השתמשו המתיישבים האמריקנים.
הדרך נסללה ב-1845, והיוותה את הצלע היבשתית האחרונה בשביל אורגון (קודם לכן נאלצו המתיישבים לשוט במורד האשדות הבוגדניים של נהר הקולומביה).
דרך בארלו נפרדה מהקולומביה בנהר הוד, עברה ליד המדרון הדרומי של הר הוד, והסתיימה באורגון סיטי.
כיום מוצב שם השלט "סוף שביל אורגון".
הדרך נבנתה כדרך אגרה, מכל קרון שעבר גבו 5 דולר, והיא הייתה הצלחה גדולה.
בנוסף נקבע מסלול נוסף, שביל אפלגייט (Applegate Trail) שנועד לחסוך מהמתיישבים את השיט במורד הקולומביה.
שביל אפלגייט השתמש בחלק מהנתיב של שביל קליפורניה, עד צפון מרכז נבדה.
משום פנה שביל אפלגייט צפון מערב לתוך צפון קליפורניה, והמשיך בכיוון צפון מערב כלפי העיירה אשלנד של ימינו.
משום יכלו המתיישבים לנוע צפונה לאורך שביל סיסקיו לתוך עמק וילאמט (Willamette Valley).
למעט ההתפרצות ב-1915 של הר לאסן המרוחק בצפון קליפורניה היה הרכס שקט למשך למעלה ממאה שנים.
ואז ב-18 במאי 1980 שברה ההתפרצות הדרמטית של הר סנט הלנס הבלתי מוכר את הדממה הממושכת והסבה את תשומת לב העולם אל הרכס.
גאולוגים חששו שההתפרצות של סנט הלנס היא סימן שהרי הגעש הרדומים מזה זמן רב של רכס הקסקייד יהפכו פעילים שוב, כמו בתקופה שבין 1800 ל-1857 שבה התפרצו שמונה הרי געש.
אף הר געש לא התפרץ מאז סנט הלנס, אבל אמצעי זהירות ננקטים בכל מקרה, כדוגמת מערכת ההתרעה כנגד להארים שמקורם בהר הגעש ריינייר.
רכס הקסקייד כולל הרי געש פעילים, כולל הר סנט הלנס, וכמה הרי געש רדומים, כולל הר ריינייר והר בייקר.
הטקטוניקה של האזור נחקרה לעומק על מנת לתעד את מידת התזוזה והסיכונים הגעשיים.
תנאי הקרקע הם בדרך כלל מצוינים לחקלאות, במיוחד במורד הרוח של הרי הגעש.
עובדה זו נובעת מכך שהסלעים הגעשיים עשירים בדרך כלל במינרלים מבוססי אשלגן כדוגמת אורתוקלז, והם מתפרקים בקלות.
גם לנפולת מהרי הגעש, בייחוד ללהארים יש השפעה ביישור פני השטח וחשובה גם אגירת המים בצורת שלג או קרח.
הרים מכוסי שלג אלו דוגמת הר הוד והר בצ'לור (Mt.
Bachelor) משמשים בשלהי החורף כאתרי סקי.
מרבית המים זורמים בסופו של דבר לתוך מאגרי מים, שם הם משמשים תחילה לצורכי נופש, ואחר-כך מייצרים בעזרתם חשמל, ולבסוף משתמשים בהם להשקות יבולים.
בשל שפע הנחלים שבהם הזרימה חזקה סכורים רבים מהנהרות שמקורם ברכס הקסקייד וכיוונם מערבה על מנת לייצר חשמל.
אחד מהסכרים, סכר רוס (Ross Dam) על נהר הסקאגיט, יצר מאגר מים שחוצה את הגבול דרומית מזרחית לעיירה הופ בקולומביה הבריטית, כשהוא מתמשך למרחק של 3 קילומטרים לתוך קנדה.
למרגלות המדרון הדרום מזרחי של הר בייקר בקונקריט (Concrete) שבמדינת וושינגטון נסכר הנהר בייקר (Baker River) על מנת ליצור את אגם שנון (Lake Shannon) ואגם בייקר (Baker Lake).
בנוסף, יש פוטנציאל לכמות גדולה ובלתי מנוצלת של אנרגיה גאותרמית ברכס הקסקייד.
תוכנית המחקר הגאותרמי של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית חקר פוטנציאל זה.
בחלק מאנרגיה זו כבר משתמשים במקומות דוגמת קלאמת פולס (Klamath Falls) באורגון, שבהם משתמשים בקיטור שמקורו געשי על מנת לחמם מבני ציבור.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה ברכס הייתה 266°C, בעומק 937 מתחת לקרקעית הקלדרה של הר הגעש ניוברי (Newberry Volcano).
רכס הקסקייד עשיר בפלורה ובפאונה.
את האקולוגיה של האזור אפשר להבין אם עוקבים אחרי קו דמיוני מצפון לדרום.
כשהקו עובר דרך רכס הקסקייד הוא חוצה כמה אזורים אקולוגיים, בהתקדמות ממערב למזרח - האקלים נעשה קר יותר ואחר-כך הולך ומתחמם ונעשה צחיח יותר.
מרבית הגבהים הנמוכים והבינוניים מכוסים ביער של מחטניים, ובגבהים העליונים יש כרי עשב נרחבים כמו גם טונדרה אלפינית וקרחונים.
המורדות המערביים מכוסים בצפיפות באשוח דאגלס, צוגה מערבית (ממשפחת האורניים), ואלנוס מאדים; בעוד שעל המורדות המזרחיים היבשים יותר, צומחים בעיקר אורן הזפת, ומעט עצים מהמינים ארזית מערבית (Larix occidentalis), וצוגה הררית (ממשפחת האורניים), אשוח תת-אלפיני וארזית תת-אלפינית (Larix lyallii) באזורים הגבוהים.
החלק הדרומי של רכס הקסקייד שוכן בתוך אזור הקרוי מתחם הצמחייה של קליפורניה (California Floristic Province), אזור של מגוון ביולוגי גדול.
בעלי חיים החיים ברכס כוללים: דוב שחור אמריקני, זאב ערבות, שונר מצוי, פומה, בונה, אייליים, אייל קנדי, אייל קורא ומעט להקות של זאב מצוי ששבו מקנדה לשכון ברכס.
בכל חלקי הרכס, האמריקני והקנדי, שוכנים פחות מ-50 דובי גריזלי.
רכס קרואוזנסט הוא רכס הרים בהרי הרוקי הקנדיים, בדרום מערב פרובינציית אלברטה בדרום-מזרח פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הרכס ממוקם מדרום למעבר קרואוזנסט המפריד בין הרכס לבין רכס היי רוק.
רכס קרואוזנסט מהווה חלק מהרכסים הקונטיננטליים של הרי הרוקי הקנדיים.
תת-רכסים של רכס זה הם (מצפון לדרום): רכס ליזארד, רכס טיילור, רכס פלטהד, ורכס בליירמור.
שטחו של רכס קרואוזנסט הוא 2,694 קמ"ר, אורכו (מדרום לצפון): 64 ק"מ ורוחבו 104 ק"מ.
הפסגה הגבוהה ביותר ברכס היא הר פטולמי (הר תלמי) שגובהו 2,812 מטרים מעל פני הים.
הר קרואוזנסט - 2,785 מטרים
הסברה המקובלת למקור שמו של ההר היא, שג'ורג' מ.
דוסון, סוקר של מחלקת הסקר הגאולוגי של קנדה בין השנים 1883–1884 ציין כאשר חקר את האזור, כי האינדיאנים משבט הקרי קראו למעבר ההרים הסמוך, להר ולנהר הסמוך על שם העורבים הרבים שקיננו באזור.
הראשונים על ההר קראוזנסט ברכס היו תום וילסון (Tom Wilson) ומדרכי טיפוס ההרים השווייצרים כריסטיאן האסלר (Christian Hasler) ופרידריך מישל (Friedrich Michel), ב-28 ביולי 1904. משלחת זו הגיעה לאזור מטעמו של אדוארד וימפר (Edward Whymper) אשר סקר את אזור מעבר קרואוזנסט בשנים 1903 ו-1904 כמסלול אפשרי עבור הרכבת הקנדית פסיפית.
המשלחת הייתה אמורה למפות את אזור ההר ולמצוא מסלולי מעבר באזור, והם החליטו לטפס על פסגת ההר ביוזמתם.
לפי גרסה אחת, למחרת הטיפוס טילגרפו המטפסים הודעה על כך לוימפר ובישרו לו כי הם נטעו דגל על פסגת ההר.
וימפר זעם כיוון שרצה להיות הראשון שהגיע לפסגה.
לפי גרסה אחרת, וימפר נותר במעבר מאחר שהיה שיכור.
רכס קיפנג'רה המכונה גם הרי ליווינגסטון הוא רכס הרים בדרום־מערב טנזניה, בקצהו הצפוני של אגם מלאווי.
חלקו הצפוני של רכס ההרים מכונה גם בשם הרי פורטוגו (Poroto Mountains) וההרים הסמוכים לאגם מלאווי מכונים גם בשם הרי קינגה (Kinga Mountains).
גובהו של הרכס 2,222 מטרים מעל פני הים.
הרכס הוא רמה מישורית דרומית מזרחית לעמק נהר רואהרה.
הגבוה בהרי הרכס הוא הר ג'אמימבי.
בשטח הרכס מצויה שמורת הטבע קיפנג'רה שהוכרזה בשנת 1958, ושטחה 350 קמ"ר.
רכס ראמפארט הוא רכס הרים המהווים חלק מרכס החברה המלכותית (ממערב לו) באנטארקטיקה.
הרכס נמצא מצפון לקרחון ראטגרס, ומתמשך בין פסגת "הצריח" ופסגת בישוף.
פסגת שופ היא בין הנקודות הגבוהות ברכס.
הרכס מופה ושמו ניתן לו בפברואר 1957 על ידי משלחת הסקר הצפונית של ניו זילנד שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי שפעלה בין השנים 1956-58.
רכס קייפ הוא רכס הרים קטן, ששטחו 82 קמ"ר, המהווה חלק מרכסי קיטימט.
הרכס ממוקם בקצהו הדרומי של האי קאלוורט, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
שיאו של הרכס, בגובה 510 מטרים מעל פני הים.
שמו של הרכס אומץ רשמית ב-3 ביוני 1947.
רכס קיטלופ הוא רכס הרים, המהווה חלק מרכסי קיטימט בפרובינציית קולומביה הבריטית, קנדה.
שטחו של הרכס 238 קמ"ר, והוא ממוקם דרומית מזרחית לאגם קיטלופ.
נהר טזווה ונהר קיטלופ מהווים את גבולות הרכס.
גובה הרכב 772 מטרים מעל פני הים.
מקור שמו של הרכס בשפה אינדיאנית.
המילה "קיט" משמעה "אנשים" והמילה "לופ" משמעה "מעבר הרים".
רכס ראסל הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי פינליי בהרי אומינקה בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הרכס ממוקם בין נהר פינליי לבין נחל פלי.
שטחו של הרכס 2,819 קמ"ר, ושיא גובהו של הרכס 1,621 מטרים מעל פני הים.
בעבר נקרא הרכס רכס סואוטות' (Sawtooth Range).
השם הנוכחי אומץ רשמית ב-31 באוקטובר 1942. שמו של הרכס ניתן לו על ידי הגאולוג ר.ג.
McConnell), אשר קרא לרכס על שם עוזרו ה.
רכס קונלי הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי הוגם בהרי אומינקה, בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הרכס ממוקם בין אגם בר (המתנקז לאוקיינוס השקט) לבין נהר אומינקה (המתנקז לאוקיינוס הארקטי) ולכן רכס קונלי מהווה חלק מקו פרשת המים של אמריקה.
שטח הרכס 617 קמ"ר, והוא מגיע לגובה של 1,626 מטרים מעל פני הים.
הרכס נקרא על שם פורט קונלי (Fort Connelly) מצודה של חברת מפרץ הדסון שנוסדה בשנת 1826 על ידי ג'יימס סאגלס, המושל האחרון של האי ונקובר וקולומביה הבריטית מטעם החברה הצפון מערבית.
מקומו של פורט קונלי אינו ידוע היום; יש הסבורים שהיה ממוקם במוצא אגם בר, ואחרים סבורים שהיה על אי בסמוך למפרץ צייטוט.
רכס רֶדֶה או רכס אֱאוּרֶדֶה או רכס וְרֶדֶה הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי סוואנל בהרי אומינקה בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
שטחו של הרכס 419 קמ"ר, וגובהו 1,614 מטרים מעל פני הים.
הרכס ממוקם בין נהר אינג'ניקה לבין נחל רדה.
רכס קוון יוטאסי הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי סוואנל בהרי אומינקה שבצפון פרובינציית </span>קולומביה הבריטית שבקנדה.
שטחו של הרכס 313 קמ"ר והוא ממוקם צפונית לאגם צ'נטלו ולאגמי ניישן.
שם הרכס אומץ רשמית ב-13 בנובמבר 1979 בהתבסס על השם האינדיאני (האומות הראשונות).
רכס רובי הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי סיפטון בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
שטחו של הרכס 216 קמ"ר, שיא גובהו 1,945 מטרים מעל פני הים, והוא ממוקם מערבית לנחל ספינל, ומזרחית לנהר אובו.
רכס רובי הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי ואלהאלה בהרי סלקרק שבהרי קולומביה, בדרום-מזרח פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
שטחו של הרכס 513 קמ"ר, והוא ממוקם בקצהו הצפוני של אגם סלוקאן.
רכס רובי הוא רכס הרים במדינת מונטנה שבארצות הברית.
הרכס ממוקם במחוזות ביוורהד ומדיסון שבמונטונה, מזרחית לעיירה דילון, ודרום מערבית לעיירה שרידן.
שיא גובהו של הרכס מתנשא לגובה של 2,862 מטרים מעל פני הים (בחלקו הצפון מזרחי של הרכס).
כיוון הרכס צפון מזרח - דרום מערב, ואורכו 42.7 קילומטים.
צפונית מערבית לרכס נמצא נהר ביוורהד, ומדרום מזרח לרכס נמצא נהר רובי.
מרבית שטח הרכס נמצא בבעלות לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (Bureau of Land Management).
הרכסים יבשים, והמעיינות ברכס מועטים.
למרות זאת הרכסים מכוסים יערות של אשוח דאגלס, אורן מפותל ואשוחית מצויה.
חיות הבר ברכס הם איילים קנדיים, איילים פרדיים שחורי זנב, ושכווי היערות.
שם הרכס ניתן לו רשמית בשנת 1964.
רכס קוואניקה הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי סוואנל בהרי אומינקה בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
שיא גובהו של הרכס 899 מטרים מעל פני הים, שטחו של הרכס 320 קמ"ר, וגבולותיו הם נחל קוואניקה, נהר קלאוולי ונהר ניישן.
בשנת 1930 נקרא הרכס רשמית בשם "הרי קוואניקה" (Kwanika Mountains), ב-2 ביוני 1950 שונה שם הרכס לשמו הנוכחי - "רכסי קוואניקה".
שמו המקורי של הרכס בקרב שבטי האומות הראשונות היה "נאגהא טי".
רכס רדקאסל הוא רכס הרים שצבע סלעיו הוולקניים אדום ושחור.
הרכס ממוקם בין קרחון ארנב לבין קצהו של קרחון אדיסטו, בראש מפרצון אדיסטו.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (בין השנים 1957 - 1958) בשל צבעיו וצורת הרכס דמוית הטירה.
רכס קרטר הוא רכס הרים גבוה הממוקם בין קרחון קורל סי וקרחון אלדר, בהרי ויקטורי, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 20 קילומטרים.
הרכס מופה לראשונה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (שחקרה את האזור בין השנים 1957–1958) ועל ידי משלחת הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (שחקרה את האזור בין השנים 1960–1962).
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם הכימאי הרברט א.
רכס קוורציט המזרחי הוא רכס הרים, המהווה תת-רכס של רכס קינג, בהרי קונקורד בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הרכס נמצא בשטח חוף פנל (חוף המצוי בין כף ויליאמס לכף אדייר) וכן רכס זה מצוי 9 קילומטרים מרכס קוורציט המערבי.
גובהו של הרכס 1,859 מטרים מעל פני הים; אורכו של הרכס 22 קילומטרים.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי המשלחת הצפונית של משלחת החקר של פדרציית מועדוני טיפוס ההרים הארקטית של ניו זילנד (New Zealand Federated Mountain Clubs Antarctic Expedition) אשר חקרה את האזור בין השנים 1962–1963, והוא נקרא על שם סלעי הקוורציט המרכיבים את הרכס.
רכס קוורציט המערבי הוא המערבי מבין שני רכסי הרים מקבילים (השני הוא רכס קוורציט המזרחי).
רכס זה ממוקם בצידו המזרחי של קרחון הוליסטון בהרי קונקורד שבאנטארקטיקה.
רכס קינג הוא רכס הרים המהווה חלק מהרי קונקורד, בצפון-מערב ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 22 קילומטרים ורוחבו 8 קילומטרים.
הרכס גובל במערב בקרחון רואול ובמסיב לייץ', בצפון-מערב בקרחון בלק, בדרום-מזרח ובמזרח בקרחון לילי.
הרכס מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1963.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם ג'יימס פ.
King), שהיה קצין מטאורולוגיה במסגרת מבצע קיפאון עמוק בין השנים 1962–1964.
רכס קינג או רכס פסגת קינג (King's Peak Range) הוא רכס הרים, בצפון רכסי החוף של קליפורניה, במחוז המבולדט במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
מרבית משטח הרכס נמצא ב"אזור השימור הלאומי רכס קינג" (King Range National Conservation Area) וב"שטח הבר רכס קינג" (King Range Wilderness Area)בחלק מרכסי החוף הצפוניים, רכס קינג מקביל לחוף האוקיינוס השקט, ומדרונות הרכס התלולים גובלים בחוף הים.
רכס קינג מצוי במפגש של שלושה לוחות טקטוניים — הלוח הפסיפי, הלוח הצפון-אמריקאי ולוח חואן דה פוקה, ולכן פוקדות את אזור הרכס, לעיתים תכופות רעידות אדמה.
הרי הרכס אינם גבוהים, שיא גובהו של הרכס - פסגת קינג מגיעה לגובה של 1,247 מטרים מעל פני הים.
ברכס, בגבהים העולים על 1,000 מטרים יורד שלג מספר פעמים בשנה.
הרכס מהווה חלק מאזור יערות החוף של צפון קליפורניה, והוא מכוסה יערות (בעיקר אשוח-דאגלס, וסקוויה נאה).
נהרות ונחלים רבים עוברים בשטח הרכס.
באזור המוגן מספר בעלי חיים בסכנת הכחדה, ובהם: אלתית כסופה, אלתית גמלונית, טרוטת עין הקשת, ולילית מנוקדת צפונית.
חיות בר אחרות בשטח המוגן הם: השקנאי החום, עיטם לבן ראש, בז נודד, איילים, שלכים, לוטרות, שועל אפור מצוי ודוב שחור.
רכס קינג היה ביתם של העמים האינדיאנים מאטול וסינקיון.
במאה ה-19 האזור החלה האזור להתפתח מסחרית, ושימש לכריתת עצים, דיג, חוואות, ובורסקאות.
בין השנים 1936–1937, כאשר נבנה כביש מספר 1 של קליפורניה, בשל הרכס התלול, נבנה הכביש ממזרח לרכס, ואזור הרכס והחוף נשארו לא מפותחים (ועל כן נקרא האזור בשם "החוף האבוד").
ב-1970 קונגרס ארצות הברית הכריז על אזור של 240 קמ"ר של הרכס כשמורת טבע (King Range National Conservation Area), ובשנת 1971 הוכר מסלול הליכה ברכס כ"מסלול הליכה לאומי" (והוא הראשון שהוכר ככזה בארצות הברית).
בשנת 2000 נשיא ארצות הברית ביל קלינטון חתם על החוק הקובע כי אזור החוף והאיים בסמוך לו הם אזור טבע מוגן לאומי בשם "האזור הלאומי חוף קליפורניה" (California Coast National Monument).
בשנת 2006 קונגרס ארצות הברית הכריז על שטח נוסף של 172 קמ"ר שמורת טבע בשם " King Range Wilderness".
ניתן לנפוש בשמורת הטבע (נדרש אישור לשם כך), וכן בשטח השמורה מספר מסלולי רכיבה אופני הרים.
רכס קולוסיאום הוא רכס הרים בהרי דרווין שבאנטארקטיקה.
הרכס מצוי בין רכס האסקל לבין גבעת ריצ'רדסון.
הרכס כולל מספר פסגות פימידליות וחמישה קרקסים קרחוניים גדולים.
הרכס מתנשא לגובה של 1,394 מטרים מעל פני הים.
הרכס מופה על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת וולינגטון מוולינגטון שבניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת מחקר 1963–1962.
מראהו של הרכס דומה לקולוסיאום שברומא, ומכאן שמו.
רכס קנט הוא רכס סלעי, היורד מזרחה מן הקצה הצפון מזרחי של מישור מידנייט, בהרי דרווין, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 11 קילומטרים.
גובהו הממוצע של הרכס 1,531 מטרים מעל פני הים.
שיא גובהו של הרכס הוא בפסגת פרידמן, בגובה של 1,920 מטרים מעל פני הים.
הרכס מופה לראשונה על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה (Victoria University of Wellington Antarctic Expedition) מוולינגטון שבניו זילנד שחקרה את אנטארקטיקה בעונת מחקר 1963–1962.
רכס קנת הוא הרכס הצפוני ביותר מבין שלושה רכסים בולטים בחלק הצפוני של נונאטאקי מאנינג באנטארקטיקה.
הנונאטאקים צולמו על ידי חיל הים האמריקאי, במסגרת מבצע קפיצה לגובה (שבמסגרתו נחקרה אנטארקטיקה בעונת המחקר 1947–1946).
הננטאקים צולמו מן האוויר על ידי מבצע חיל הים האמריקני היג'ומפ (1946-1947) וכן על ידי משלחת המחקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה ( Australian National Antarctic Research Expeditions ובקיצור ANARE) בשנת 1957.
בשנת 1965 הגיעה אל הנונאטאקים משלחת המחקר האנטארקטית הסובייטית (Советская антарктическая экспедиция); ובשנת 1967 הגיעה אל הנונאטקים משלחת המחקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה (ANARE).
הרכס נקרא על שמו של קנת א.
Smith), שהיה מפעיל רדיו בתחנת מוסון בשנת 1969, וחבר במשלחת החקר האוסטרלית להרי הנסיך צ'ארלס.
רכס קייס הוא רכס מצוקים בהרי פראמנס, באדמת מק.
ברכס מצוקים ונונאטאקים וכיוונו צפון - דרום.
הרכס ממוקם 12.8 קילומטרים מערבית מרכס דייוויד (אף הוא בהרי פראמנס).
הרכס התגלה ב-5 בינואר 1930 ומופה לראשונה על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931 בפיקודו של דאגלס מוסון.
מוסון קרא לרכס על שמו של ריצ'רד ג.
Casey), לימים הלורד קייסי, שהיה באותה עת בלונדון כנציג פוליטי של אוסטרליה.
רכס קווארלז הוא רכס הרים גבוה וסלעי, בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
הרכס משתרע החל מרמת הקוטב, בין קרחון קופר וקרחון באומן, ומסתיים לחוף אמונדסן לגדתו של מדף הקרח רוס.
הרכס התגלה לראשונה בשנת 1911 על ידי קפטן רואלד אמונדסן.
הרכס מופה לראשונה בפירוט על ידי משלחת החקר האנטארקטית בירד, בפיקודו של ריצ'רד בירד שנערכה בין השנים 1928–1930.
הרכס נקרא על שמו של דונלד קווארלז, שהיה מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית בין השנים 1955–1957, וסגן שר ההגנה של ארצות הברית בין השנים 1957–1959, התקופה בה החלה השנה הגאופיזית הבינלאומית.
רכס קורט הוא רכס נמוך המכוסה בקרח, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
הרכס משתרע בין הקצה הצפוני של הרי היינס, שברכסי פורד, ונמשך עד מפרץ סלצברגר.
הרכס התגלה מהאוויר, בטיסה הצפון-מזרחית שנערכה על ידי אנשי משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה, בין ה-15 וה-16 בדצמבר 1934.
הרכס נקרא על שמו של ארנולד קורט (Arnold Court), שהיה מטאורולוג בבסיס ווסט (West Base), של השירות האנטארקטי של ארצות הברית, בשנים 1939–1941.
רכס קונוויי הוא רכס רחב באזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
מרבית הרכס הוא רמה הררית מישורית.
הרכס משתרע דרומית מאוכף פריי, ועד קרחון מאקאיי.
בצידו במזרחי של הרכס הוא מסתיים במצוקים תלולים; בצידו המערבי של הרכס, הרמה יורדת בהדרגה עד שהופכת לגדה של קרחון קיימברידג'.
הרכס מהווה את הגבול המערבי של אגן הניקוז של קרחון פריי.
מחלקת החקר הניו זילנדית הצפונית (The New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958), חקרה את אזור רכס קונוויי בשנת 1957.
מחלקת החקר נתנה לרכס את שמו.
הרכס נקרא על שם שיירת הספינות (שייטת הספינות), אשר הפליגה למצר מקמרדו בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
מחלקת החקר קראה לאתרים ברכס על שמם של כלי השיט השונים אשר הפליגו למצר.
רכס קרטוגרפים או רכס הקרטוגרפים או רכס קרטוגרפרז הוא רכס הרים בתרוני, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 40 קילומטרים.
הרכס גובל, בצפונו, בקרחון פרל הארבור; במזרחו - בקרחון טאקר; ובדרומו - בקרחון הירפילד, וקרחון טרפלגר.
גובהו של הרכס 2,011 מטרים מעל פני הים.
הרכס מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
הרכס נקרא על שם הקרטוגרפים ועל שם טכנאי הקרטוגרפיה של יחידת המפות המיוחדות של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
רכס קלאפ או מצוק קלאפ הוא רכס צר או מצוק צר בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הרכס מהווה את הגדה הצפונית של קרחון הנד.
הרכס נקרא על שמו של ג'יימס ל.
Clapp), ששירת במחלקת חקר הקרחונים שנשלחה לחקור את האי רוזוולט מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1967–1968.
רכס קלייר הוא רכס הרים באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הרכס משתרע לכיוון מערב - דרום-מערב, החל ממצוק ספרם ועד רכס וילט.
הרכס משתרע מצידו הדרומי של קרחון מקאיי.
גובהו של הרכס 1,456 מטרים מעל פני הים.
הרכס הוקף באוקטובר - דצמבר 1957 על ידי משלחת הסקר הצפונית הניו זילנדית (New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
הרכס נקרא על שם קלייר קולג', באוניברסיטת קיימברידג', שבאנגליה, וזאת בדומה לאתרים נוספים באזור הנקראים על שם קולג'ים בקיימברידג'.
רכס קלארק הוא רכס הרים, המהווה תת-רכס של הרי סיירה נבאדה במחוז מדרה, במדינת קליפורניה, שבארצות הברית.
הרכס מצוי בשטח הפארק הלאומי יוסמיטי.
הרכס משתרע בכיוון צפון-דרום החל מפסגת קוורצייט (Quartzite Peak) ועד פסגת טריפל דיבייד (Triple Divide Peak).
הרכס מפריד בין אגן הניקוז של נחל אילילואט, לבין נהר מרסד.
הפסגה הגבוהה ביותר ברכס היא פסגת מרסד, שגובהה 3,567 מטרים מעל פני הים.
גובהו הממוצע של הרכס הוא 3,367 מטרים מעל פני הים.
מרבית רכס קלארק מורכב מסלע מותמר, אולם פסגת הר קלארק יוצאת דופן, בהיותה מורכבת מגרניט.
הרכס נקרא על שמו של הר קלארק, אשר קרוי על שמו של גיילן קלארק (Galen Clark).
רכס קירקווד הוא רכס הרים גדול, לאורך חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הרכס משתרע לכיוון צפון -דרום בין קרחון פריי וקרחון מוסון.
גובהו הממוצע של הרכס 1,331 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-3,351 בגובהו באנטארקטיקה.
מישור נמוך המשתרעת בין הרכס לחוף הים, והוא מכוסה על ידי הדום הקרח אואטס.
שיא גובהו של הרכס - הר קלירי, מתנשא לגובה של 1,400 מטרים מעל פני הים.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית (New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958).
הרכס נקרא על שמו של קפטן הנרי קירקווד (Henry Kirkwood), מהצי המלכותי הניו זילנדי, שהיה רב החובל של ספינת האספקה של הצי המלכותי הניו זילנדי אנדוור (Endeavour), שהביא אספקה למשלחות החקר בתקופה זו.
רכס קצ'ם הוא הרכס הגדול ביותר, המשתרע מזרחה, מהחלק הדרומי של מסיב אנדוור, ברכס קירקווד, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של הרכס 223 מטרים מעל פני הים; הרכס הוא ההר ה-5,465 בגובהו באנטארקטיקה.
הרכס נקרא על שמו של קפטן ג'רלד ל.
קצ'ם היה סגן מפקד כוח מסימה 43 (Task Force 43), במהלך מבצע דיפ פריז I, II ו-III, שנערכו בשלוש עונות מחקר החל מעונת המחקר (קיץ אנטארקטי) 1955–1956 ועד עונת המחקר (קיץ אנטארקטי) 1957–1958. במסגרת תפקיד זה פיקד קצ'ם על הספינות שהיו בקבוצת הספינות שבים רוס.
רכס קוהלר , המכונה גם רכס וולטר קוהלר הוא רכס הרים באזור ארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 64 קילומטרים.
הרכס ממוקם בין מוצאו (ראשיתו) של חצי האי מרטין לבין קרחון סמית'.
הרכס כולל שתי רמות מישוריות מכוסות קרח, מהן בולטים פסגות סלעיות.
כיוון הרמות: מזרח - מערב, וקרחון קוהלר מפריד ביניהן.
הרכס התגלה ממרחק ב-24 בפברואר 1940, על ידי אדמירל ריצ'רד בירד ואנשי משלחת השירות האנטארקטי של ארצות הברית, במהלך טיסה שיצאה מהספינה בר (Bear).
בירד נתן לרכס את שמו.
בירד קרא לרכס על שם התעשיין האמריקאי, שכיהן כמושל מדינת ויסקונסין שבארצות הברית, וולטר ג'י.
רכס קונגר המכונה גם הרי קונגר הוא רכס הרים באי אלסמיר, בטריטוריית נונאווט, שבקנדה.
הרכס מהווה חלק מרכס האימפריה הבריטית (חלק מרכס הקורדילרה הארקטית) - רכס הרים מבותר, שראשיתו באי אלסמיר, וסופו בקצה הצפוני של אזור לברדור, בפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור ובצפון מזרח פרובינציית קוויבק.
הרכס ממוקם בשטח הפארק הלאומי קאטיניפאק.
הרכס ממוקם 16 קילומטרים ממערב להר אוסבורן.
רכס קונגר מהווה את המשכו של רכס גארפילד.
הרמות שמצפון לפיורד הייר (Hare Fiord) מהוות את המשך רכס קונגר.
שיא גובהו של הרכס 1,542 מטרים מעל פני הים (בהר בידרביק); גובהו הממוצע של הרכס 1,439 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 77 מטרים מעל סביבתו.
אורכו של הרכס - 180 קילומטרים.
רוב פסגות הרכס מכוסות קרח, אולם מרבית המדרונות הדרומיים של הרכס אינם מכוסים קרח.
בעמקים שבין פסגות הרכס, מצויים קרחוני לשון, הנשפכים דרומה מכיפת הקרח גראנד לנד (Grand Land Ice Cap).
שמו של הרכס ניתן לו על ידי מגלה הארצות האמריקאי אדולפוס גרילי (Adolphus Greely), אשר ראה אותו ממרחק, במהלך משלחת חקר במזחלות כלבים אל צפון האי אלסמיר, בשנת 1882.
רכס קדדים הוא הפסגה השנייה בגובהה בישראל, הנמצא ברכס החרמון מצפון לרמת הגולן.
גובהו 2,560 מטרים מעל גובה פני הים.
רכס ההרים נמתח בין הר שיאון לבין כתר החרמון, כששני אוכפים מפרידים בינו לביניהם.
באוכף בינו לבין הר שיאון התקיים מוצב הפיתולים.
סמוך לאוכף זה קיימת פסגה משנית, שגובהה 2,263 מטרים.
אורכו של רכס ההרים 4.5 קילומטרים, והוא מאוד צר, כאשר משני צדיו מדרונות תלולים.
המדרון הדרומי נשפך לכיוון נהר פרפר, החוצה את החורן אל הע'וטה, והמדרון המערבי־צפוני נשפך אל ידי הליטני, החוצה בהמשך את צפון הגליל ודרום הלבנון.
במבצע קינוח שהתקיים במלחמת יום הכיפורים, בין 21 ל-22 באוקטובר 1973, שחררו כוחות חטיבה 226 של צה"ל את ההר.
לאחר מכן, במסגרת הקרבות על שיא החרמון, הותקף הרכס על ידי הסורים וישראל נאלצה לכבוש ולסגת ממנו מספר פעמים.
גזרה זו הייתה למופצצת ביותר במסגרת הקרבות ההם.
במסגרת כיבוש שיא החרמון מחדש, חיל הנדסה פרץ דרך לאורך הרכס, מהפיתולים לשיא החרמון.
הרכס שימש כדרך בין המוצבים שהתקיימו על שיא החרמון ועל הר שיאון, משני עבריו.
עד סוף דצמבר 2024, כוחות הנדסה של צה"ל פתחו צירי תנועה מאזור מצפה שלגים אל פסגת החרמון, דרך החלקים הגבוהים של הרכס.
ב-28 בינואר 2025 ביקר שר הביטחון פעם נוספת בפסגת החרמון, והצהיר כי הפסגה, יחד עם רכס קדדים, יישארו בשליטת ישראל "לזמן בלתי מוגבל".
רְכָסִים היא מועצה מקומית במחוז חיפה, הממוקמת בעמק זבולון, כ־5 ק"מ מדרום־מזרח לחיפה, מצפון לכפר חסידים ומדרום לאבטין.
היישוב מונה כיום כ־15,400 נפשות, ורוב אוכלוסייתו כיום היא חרדית.
ראשיתה של רכסים בשתי מעברות שהוקמו בכפר חסידים בשנת 1950. בעת ההחלטה להקים את המעברות בשנת 1950, הוחלט על הקמת מעברה ל-150 משפחות בכפר חסידים וכבר באוקטובר 1950 התגוררו במעברה משפחות עולים.
העולים התגוררו במעברה בצריפונים, בדונים ואוהלים.
בשנת 1952 הוקם במקום שיכון על ידי חברת רסקו עבור משוחררי צה"ל מכפר חסידים.
בשנת 1954 הוחל בבניית שיכון נוסף, של חברת משכנות, על רכס סמוך לשכון רסקו.
שיכונים אלו נבנו לצורך פינוי המעברות בכל אזור חיפה, אולם בגלל התנגדות תושבי מעברות אחרות שוכנו בהם רק מעטים.
בשנת 1955 עברה ישיבת כנסת חזקיהו לכפר חסידים, לאדמות אותם קנה הרב נח שמעונוביץ.
הישיבה התחילה את דרכה בחמישה צריפים שהוקמו על ידי הכפר ותורמים של הישיבה.
בתחילת 1956 חוברו השיכונים לרשת החשמל.
בסוף שנות ה-50, רוב תושבי שיכון רסקו היו חילונים, בעוד השיכון של משכנות היה דתי.
בשיכון רסקו היה בית ספר יסודי ממלכתי ובשיכון משכנות היה בית ספר ממלכתי דתי.
ברכסים לא היה בית ספר תיכון והתלמידים שבקשו ללמוד בתיכון נסעו לקריית טבעון.
ביישוב היו עולים ממגוון של מדינות, בהם מיוצאי הודו.