tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באירופה, הודחה בשלב המוקדמות הראשון של היורוקאפ על ידי בארונס ריגה הלטבית לאחר שהפסידה 81:77 בחוץ וניצחה 80:83 בבית.
בעונת 2008/2009 חוללה הקבוצה הפתעה כאשר הדיחה את מכבי תל אביב בשלב שמינית גמר גביע המדינה אך נעצרה בחצי הגמר לאחר הפסד להפועל חולון שגם זכתה בגביע.
את עונת 2009/2010 סיימה הקבוצה אמנם במקום התשיעי, אך הפסידה בסדרת פלייאוף נגד הירידה להפועל חולון 2:3. ובכך נשרה הקבוצה לליגה הלאומית אחרי שמונה עונות רצופות בליגת העל.
בעקבות חובות של העמותה לשחקנים וספקים, הקבוצה הייתה על סף פירוק והיה חשש שהיא תחל את העונה בליגה ארצית.
במהלך הקיץ וקצת אחרי שכל קבוצות הליגה הלאומית החלו להתאמן עם סגלים מלאים, נרקמה עסקה בין עיריית נהריה לשאול אייזנברג על הקמת קבוצת ניהול בראשותו שתנהל את הקבוצה.
את עונת 2010/2011 סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה הלאומית והייתה אמורה לרדת לליגה הארצית.
לבסוף, הקבוצה נשארה בליגה הלאומית עקב התפרקות קבוצות אחרות.
זמן קצר לאחר סיום העונה התפרקה קבוצת הניהול בראשותו של אייזנברג והקבוצה חזרה לניהול עיריית נהריה.
בעונת 2011/2012 שיחקה הקבוצה עם סגל מקומי שכלל שבעה שחקנים תוצרת מחלקת הנוער לאורך העשור האחרון.
פתיחת העונה הייתה עם ארבעה ניצחונות מתוך חמישה משחקים.
הקבוצה נקלעה לבעיות תקציביות בעקבות מאבקים פוליטיים בעיריית נהריה, דבר שהשפיע על השחקנים.
הקבוצה נחלה חמישה הפסדים בשבעה משחקים, ולאחר מכן הגיע רצף של עוד שבעה הפסדים רצופים שבעקבותיו התדרדרה הקבוצה עד למקום האחרון בטבלה.
בהמשך, בעיות התקציב של הקבוצה נפתרו והניצחונות החלו להגיע.
לבסוף, לאחר ניצחון על הפועל כפר סבא בתוצאה 72:78, את העונה הסדירה סיימה נהריה במקום התשיעי, וכך נשארה עוד עונה בליגה.
בעונת 2012/2013 העפילה נהריה לחצי גמר הפלייאוף.
ברבע הגמר הפסידה נהריה במשחק הראשון לאליצור קריית אתא בתוצאה 88/87, במשחק מספר 2 ניצחה נהריה את קריית אתא בתוצאה 85/55 ובמשחק השלישי ניצחה בתוצאה 103/87 ועלתה לחצי גמר הפלייאוף.
בחצי הגמר פגשה את מכבי הוד השרון, במשחק הראשון הפסידה נהריה בתוצאה 81/78, במשחק השני ניצחה בתוצאה 81/77 אך במשחק השלישי הפסידה בתוצאה 79/70 וסך הכל 2:1 בסדרה לזכותה של הוד השרון ולמעשה סיימה את העונה ולא העפילה לגמר הפלייאוף.
בעונת 2013/2014 עירוני נהריה סיימה את העונה הסדירה במקום הראשון.
בשלב רבע גמר הפלייאוף, פגשה את הפועל מגדל העמק לסדרת משחקים של הטוב משלושה וניצחה 0:2 בסדרה, 77:81 בעין שרה ו-52:72 במגדל העמק.
בשלב חצי גמר הפלייאוף, פגשה את עירוני רמת גן, גם כן לסדרת משחקים של הטוב משלושה וגם הפעם ניצחה 0:2 בסדרה עם ניצחון מוחץ 75:93 בעין שרה וניצחון דרמטי 70:73 ברמת גן, לאחר שפיגרה ברוב שלבי המשחק.
בגמר הפלייאוף נהריה פגשה את הפועל עפולה בסדרה משחקים של הטוב מחמישה.
במשחק הראשון שהתקיים בעין שרה, נהריה השיגה ניצחון 78:77, במשחק מס' 2 ניצחה בעפולה 78:83 ועלתה ליתרון 0:2 בסדרה, כשניצחון ביתי במשחק מס' 3 יעלה אותה לליגת העל.
דווקא במגרשה הביתי לעיני 2,600 אוהדים, הפסידה נהריה 71:76. במשחק מס' 4 שהתקיים בעפולה, ניצחה 77:80 וחגגה את חזרתה לליגת העל עם ניצחון 1:3 בסדרת הגמר.
בעונת 2016/17 חזרה נהריה לאירופה.
נהריה התמודדה במוקדמות ליגת האלופות, ואם הייתה נכשלת הייתה עוברת ליורופקאפ.
בצמד משחקיה כדי לעלות לליגת האלופות של פיב"א פגשה נהריה את טסמוקי מינסק.
במשחק הראשון, משחק חוץ, ניצחה נהריה את מינסק בתוצאה 70:66. הצטיין לנהריה יהונתן שולדבראנד עם 15 נק' ועם 4 קליעות מתוך 6 מהשלוש.
במשחק השני שנערך בעין שרה ניצחה נהריה בתוצאה 67:71, הרבה בזכות גילברט בראון שסיים את המשחק עם 18 נקודות, 9 ריבאונדים ו-5 אסיסטים, וכך הבטיחה נהריה את מקומה בליגת האלופות.
את עונת 2017/18 פתחה נהריה בצורה מאוזנת כאשר אחרי חמישה מחזורים היא עומדת על שלושה ניצחונות ושני הפסדים.
כמו כן בעונה זו בחרו שלא להשתתף במפעל אירופאי ולהתחרות רק בזירה המקומית בליגת ווינר.
לאחר חמישה מחזורים, שוחרר עוסמאן דראמה ובמקומו חתם מחדש לאחר עונה מוצלחת בנהריה, טיירון נאש שזו תהיה עונתו השנייה בסגול.
בעונת 2019/20 הגיעה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לגמר גביע המדינה בכדורסל מול הפועל ירושלים, לאחר משחק צמוד הפסידה הקבוצה בתוצאה 92:89.
את עונת 2020/21 פתחה הקבוצה בצורה לא טובה כאשר הפסידה 6 מ-7 המשחקים הראשונים וכן הודחה בשמינית גמר גביע המדינה, בדצמבר 2020 הודיע מאמן הקבוצה דני פרנקו על התפטרותו.
בסיום העונה נשרה הקבוצה לליגה הלאומית לאחר 7 שנים בליגה הבכירה.
לקראת עונת 2021/2022 בליגה הלאומית החתימה הקבוצה את מאמנה שי סגולביץ' לעונה נוספת ונרשמה במקביל לליגה הלאומית גם לליגה הבלקנית עונה שנייה ברציפות, עם הרשמתה הפכה לקבוצה הישראלית השנייה שמשתתפת במפעל כאשר היא בליגת המשנה לאחר הפועל תל אביב בעונת 2011/2012.
בעונת 24/25 הגיעו לחצי גמר הלאומית, עם חמישייה פותחת של: טים פרייזר, אריק גריפין, ראיין טורל, תומר לוינסון ועידו דוידי.
בסדרת החצי הגמר הם הפסידו לאילת 2-0.
אבי אשכנזי, יעקב ג'ינו, אריאל בית הלחמי, רוני בוסאני, רני כהנא, קוסטה יאנקוב, שי מיניסטר, רועי חגאי, דני פרנקו.
עירום הוא סרט בריטי של הבמאי מייק לי משנת 1993 העוסק בצעירים שגדלו לתוך מעגל אבטלה נוראי ושום עתיד או תקווה לא מצפים להם בהמשך חייהם.
גיבור הסרט הוא ג'וני, צעיר בן 27 מובטל שברח ממנצ'סטר לאחר שאנס בחורה בסמטה חשוכה.
הוא מגיע ללונדון, אל חברתו לשעבר לואיז, המתגוררת בדירה יחד עם סופי וסנדרה, שנמצאת כרגע בזימבבואה.
ג'וני מבקש להחזיר את לואיז לעצמו, אך נראה כאילו הוא רק מרחיק אותה בסרקזם שלו כלפיה, ומחמיר את המצב כאשר הוא שוכב עם שותפתה לדירה, סופי.
ג'וני מתהלך לאורך הסרט בלילה ברחבי לונדון במרחבים פתוחים וסגורים ותוהה באוזני אנשים על אחרית הימים, כמעין נביא זעם המטיף לאנשים הסובבים אותו.
המטרה של מייק לי היא להעביר ביקורת על החברה והפוליטיקה, שגרמה לדור שלם של צעירים להיכנס למעגל אבטלה, שממנו אין מפלט.
מייק לי לוקח אותנו לפינות הנידחות במציאות שלנו, שאנו נוטים להתעלם ממנה בחיי היומיום שלנו.
הוא מראה לנו את הייאוש, חוסר התקווה והעוני הבלתי פוסק בחייהם של קבוצת גיבורים.
הסרט עוסק בקינה של ג'וני כלפי עצמו וכלפי החברה.
הוא מספר לכל הסובבים אותו על סוף העולם.
ג'וני הוא אנטי גיבור אופטימלי.
הוא אינו תואם לתכונות שאנו מצפים שיהיו בגיבור.
מעשיו לא מקובלים עלינו, ופעמים רבות אנו מעבירים עליו ביקורת, על כך שהוא מדרדר את עצמו במו ידיו.
ג'וני מבין שהוא אינו יכול להפיק דבר בעל ערך מהחיים אותם הוא חי, ולכן הוא מלא בייאוש ולא מוצא טעם בזיוף ובצביעות.
הוא מזהה ומעמיד מראה כלפי האנשים הקרובים אליו ופוגע בהם.
הוא מוחק כל זכר לתקווה שישנה אצל אנשים אחרים.
הוא כועס על עצמו, על שאינו יכול לעשות דבר טוב עם החיים שניתנו לו במציאות מרה כל כך ולכן הוא בוחר להשלים איתה ולהפיץ את הבשורה המרה.
כל הגיבורים בסרט משלימים עם המצב בו הם חיים, אך ג'וני נאבק על מנת לשמור עליו (הוויכוח הקולני עם השומר על סוף הימים).
סבסטיאן, מסמל בסרט את המעמד הגבוה ש"דופק" את המעמד הנמוך (תרתי משמע- סופי).
לואיז מסמלת את המפרנסת, היא קול ההיגיון והרציונל.
לכאורה מצבה טוב יותר משל שאר העניים בסרט, אך בחייה האישיים היא בודדה ואינה יכולה לסבול את המצב.
סופי, מכורה לסמים, רעבה לקשר וחושבת שרק קשר יעזור לה לצאת מהמצב בו היא חיה.
אך ג'וני, אין בו כוח נפשי להתמודד עם מצבים המתרחשים בחייו, למרות החזות הבטוחה והיהירה שהוא מציג כלפי חוץ; הוא בור כאשר יש רמז לקשר כלשהו עם סופי ומשוטט ברחבי לונדון, וכאשר לואיז מסכימה לקבלו חזרה בסוף הסרט הוא בורח חזרה למנצ'סטר פצוע וחבול.
מייק לי מנתק את הצופה מבחינה רגשית מהסרט, משום שרק כך יוכל הצופה להגיע למסקנה שמצבם העגום של הגיבורים הגיע לכדי עוני מוחלט בגלל הפוליטיקה והחברה.
על מנת להבין את הנושא ואת הביקורת החברתית פוליטית של מייק לי הוא מנתק את הסיפור מהצופה, למרות שהדמויות חוות חוויות קשות מאוד.
הסרט הוא סרט פוסט מודרני על כל מאפייניו: ישנה השלמה עם הבנאליות של המוות והרוע (הדמויות משלימות עם מצבם ולא נלחמות על מנת לשנות אותו), יש התייחסות לפטישיסטיות - אהבה לחפצים, אביזרים או תלבושות (דבר שמתבטא בעיקר ביחסי המין של סבסטיאן.
הוא כופה את עצמו על החלשים ממנו), לכל אחת מהדמויות יש את הנרטיב שלה (סופי מפרשת את יחסי המין שקיימה עם ג'וני כקשר בהתהוותו, אך ג'וני אינו חושב כך כלל ואף זורק אותה לאחר מכן), והדמויות בסרט, אין בהן אלא רוע יחסי (אין דמות שאפשר לומר עליה שהיא טובה.
כל הדמויות רעות ביחס לדמויות אחרות וביחס להשקפת עולמם ולמעשיהם).
הוצאת גוונים הוציאה לאור את התרגום לעברית של הטקסט שעומד בבסיס הסרט:
מייק לי, עירום (תרגמה: לאה ששקו), תל אביב, גוונים (גוונים של שחור), 1996.
עירוני אילת (עד 2024 הפועל אילת) היא קבוצת כדורסל מהעיר אילת, המתמודדת בליגה הלאומית, ושיחקה בעבר בליגת העל.
בתום עונת 1987/1988 העפילה הקבוצה לליגה הארצית (עם המאמן חנן קרן).
בתחילת עונת 1990/91 הצטרף לקבוצה המאמן אריק שיבק ובסיום העונה העפיל איתה לליגת העל.
בסגל הקבוצה נכללו: שרון דרוקר, בילי מילר, משה אגמי, אייל חי, זוהר צימבליסט הוותיק והאחים חנן וזוהר אלביליה.
לאחר שהעפילה מהליגה השנייה, הפועל אילת החלה לשחק בשנת 1991/1992 לראשונה בתולדותיה בליגת העל בכדורסל והמאמן שיבק המשיך לשנתיים נוספות.
הקבוצה שיחקה בליגת העל בשנים 1991–1999.
בעונת הקבוצה הצליחה לראשונה להעפיל לפלייאוף העליון לאחר שסיימה במקום הרביעי; היא פגשה בחצי הגמר את מכבי תל אביב והפסידה לה.
עונת 1998 הייתה שנתה הגדולה של הפועל אילת, היא סיימה את הליגה הסדירה במקום השלישי, ניצחה את מכבי ראשון לציון 2–3 בסדרת רבע הגמר, ניצחה את רעננה 1–3 בסדרת חצי הגמר ללא יתרון ביתיות, והגיעה לגמר הפלייאוף נגד מכבי תל אביב.
היא אמנם הובסה במשחק הראשון והשלישי ביד אליהו, אבל הצליחה למתוח את מכבי תל אביב במשחק השני באילת, ולאחר שאילת הובילה ברוב שלבי המשחק ניצחה מכבי 85–89.
בתחילת שנת 2000 נקלעה הקבוצה לקשיים כספיים כבדים, שבעקבותיהם ירדה לליגה השנייה.
הקבוצה התפרקה בהמשך והוקמה מחדש בליגה האחרונה.
בסיום עונת 2004/2005 העפילה הקבוצה לליגה הארצית.
בחודש אוקטובר 2008 עברה הקבוצה לשחק באולם הספורט בגין החדש באילת, המכיל 1,690 מקומות ישיבה.
בנוסף, המועדון מפעיל מחלקת נוער וילדים ובה תשע קבוצות בגילאים שונים.
בעונת זכתה הקבוצה בגביע האיגוד לאחר ניצחון כפול בגמר מול מכבי קריית ביאליק.
בחודש יוני 2012, החליט איש העסקים דורון הרציקוביץ' לתמוך כלכלית במועדון כדי להעמיד תקציב מתאים לחזרה לליגה הבכירה ורכש את הזכויות של מ.כ.
ובכך הקבוצה חזרה לליגת העל.
בעונת 2012/2013 סיימה הקבוצה במקום השלישי והגיעה עד לחצי גמר הפלייאוף, בו הפסידה למכבי חיפה 3-2 בסדרה.
בעונה שלאחר מכן הגיעה לראשונה בתולדותיה לגמר גביע המדינה בכדורסל, והפסידה בו למכבי תל אביב בתוצאה 73 - 80.
ב-17 ביוני 2015 ניצחה את מכבי תל אביב 79:76 והדיחה אותה בסדרת חצי גמר הפלייאוף, כשהיא מוחקת פיגור של 2:0, בדרך ל־2:3 היסטורי בסדרה, והעפילה לגמר הליגה, אך הפסידה להפועל ירושלים בשני משחקי הגמר.
בעונת 2016/2015 הפסידה הקבוצה בגמר גביע ווינר.
בליגה הסדירה, סיימה הקבוצה במקום החמישי והעפילה לפלייאוף.
בסדרת רבע הגמר ניצחה את עירוני נהריה 3:0 בסדרת הטוב מחמש והעפילה לפיינל פור, בו הפסידה בשלב חצי הגמר להפועל ירושלים בתוצאה 82:78.
בשנים הבאות המשיכה אילת להתמודד בצמרת הליגה דרך קבע, וזאת למרות ירידה בתקציב הקבוצה עקב עזיבת הבעלים דורון הרציקוביץ` ופטירתו של מנהל הקבוצה מוטי אמסלם ממחלה קשה.
בספטמבר 2019 הוסיפה לקבוצה את השם "יוסי אברהמי" הנותן את החסות הראשית למועדון.
ביוני 2023 ניקולה לונצ'אר מונה למנהל מקצועי.
ב-19 באוגוסט 2024 התאחדה הפועל אילת עם מכבי אילת והקבוצה המשותפת הפכה לעירוני אילת.
הקבוצה החלה להשתתף במסגרת גביע קוראץ' בעונת , ובהמשך בגביע ספורטה, במסגרתו הצליחה הקבוצה להגיע לשמינית הגמר והודחה על ידי קבוצת הפאר היוונית פנאתינאיקוס (בה שיחקו אז דינו ראדג'ה, ביירון סקוט, אנטוניס פוטסיס, פרגיסקוס אלברטיס ועוד) אחרי שאילת הצליחה לנצח במשחק הראשון.
באותה עונה שיחקו בה בין היתר מאיר טפירו, אמיר כץ, דרק המילטון, ג'ו דאוסן ואדי אליסמה.
להלן רשימת הקלעים המובילים של הקבוצה במשחקי הליגה, נכון לסוף עונת 2023/2024.
ראו גם: רשימת כדורסלני הפועל אילת
להפועל אילת יש ארגון אוהדים יחיד בשם THE BLUE SHARKS (הכרישים הכחולים), הארגון הוקם בשנת 2015, והחליף את ארגון האוהדים South Shark (כריש דרומי).
עירוני 'דורות' טבריה היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר טבריה המשחקת בליגת העל.
בעבר נקראה הקבוצה בית"ר טבריה, עד אשר התאחדה עם הפועל מועצה אזורית גליל תחתון ושינתה את שמה ל"עירוני טבריה".
בסיום 2023/2024 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת העל.
הקבוצה נמצאת תחת ניהולה של סוכנות הביטוח 'קבוצת דורות' בראשות בעלי הסוכנות אריה קלמנזון ומנכ"ל הסוכנות מיקי ביתן.
בית"ר טבריה הייתה קבוצה ששיחקה בליגות הנמוכות מאז הקמתה בתחילת שנות החמישים.
מיקום השיא של הקבוצה הושג בעונת 1973/74, כאשר סיימה במקום השני בליגה ב' (הליגה השלישית באותה עת), במחוז צפון א'.
בזכות הישגה העפילה הקבוצה למבחני העלייה לליגה א', אך הורחקה מהם לאחר שאוהדיה התפרעו במשחק מול הפועל בית שאן.
בשנת 2004 התאחדה הקבוצה, ששיחקה אז בליגה ג', עם הפועל מועצה אזורית גליל תחתון, ששיחקה בליגה ב'.
הקבוצה המאוחדת שיחקה תחת השם הפועל גליל תחתון/טבריה, עד שבשנת 2006 שינתה את שמה לעירוני טבריה.
בעונת , תחת השם עירוני טבריה, הקבוצה העפילה לליגה א'.
בשנת 2008 הציפייה הייתה שעירוני טבריה תעלה לליגה הארצית, אך היא סיימה את העונה במקום העשירי.
בעונת הציפייה הייתה שטבריה תעפיל לליגת הלאומית (בשל ביטול הליגה הארצית), אך היא סיימה במקום הרביעי.
את עונת סיימה הקבוצה בפלייאוף העליון של ליגה א' צפון, ובמשחקי הפלייאוף הפסידה הקבוצה 4:1 לאסי גלבוע.
בעונת סיימה הקבוצה במקום השני בליגה א' צפון ולאחר משחקי הפלייאוף בהם ניצחה את מכבי דליית אל כרמל, הפועל מגדל העמק והפועל אזור, עלתה למשחקי המבחן נגד הפועל קטמון ירושלים שנאבקה על מקומה בליגה הלאומית ונלחמה נגד הירידה לליגה א'.
טבריה ניצחה 1:5 בסיכום שני המשחקים, והעפילה לליגה הלאומית.
בעונת 2014/2015 הגיעה הקבוצה לחצי גמר גביע הטוטו בליגה הלאומית, והפסידה להפועל בני לוד בבעיטות הכרעה.
בסיום העונה שבה לליגה א', לאחר שסיימה במקום הלפני אחרון.
בעונת הגיעה הקבוצה לפלייאוף העלייה לליגה הלאומית, אך הפסידה להפועל כפר סבא 5-3 בסיכום שני משחקים ונשארה בליגה א'.
בעונת 2021/2020 סיימה הקבוצה במקום הלפני אחרון בליגה א'.
הקבוצה הגיעה למשחק הישארות בליגה א' נגד בני שפרעם מליגה ב' לאחר שהפסידה בביתה 1:0 לצעירי טייבה.
במשחק ההישארות הורחקו 5 שחקני שפרעם לאחר שטבריה הובילה 0:1. המשחק הסתיים בניצחון טכני 0:3 לטבריה, והקבוצה נשארה בליגה א'.
בקיץ , ניהול הקבוצה הועבר לידי חברת הביטוח - קבוצת דורות, נסגרו חובות העבר, בוצעו שינויים בצוות המקצועי ובסגל השחקנים והוצב יעד של עליית ליגה.
במרץ 2022 העפילה הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2022/2023 העפילה הקבוצה לחצי גמר גביע הטוטו לליגה הלאומית, אך הפסידה 1–3 להפועל ניר רמת השרון.
בעונת 2023/2024 זכתה הקבוצה בגביע הטוטו.
באותה עונה העפילה לשמינית גמר גביע המדינה בכדורגל, אחרי שגברה 2:0 על מ.ס.
בסיום העונה העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת העל.
בעונה זו עלתה הקבוצה לליגת העל, אחרי מאבק צמוד על המקום השני לאורך כל העונה, ניצחה טבריה את מכבי הרצליה בתוצאה 1–4 ועלתה מהמקום השני לאחר הפרש שערים גבוה יותר, זאת עקב שוויון נקודות עם בני יהודה, שסיימה במקום השלישי.
הקבוצה החלה את עונת 2024/2025 במשחק מול קבוצת מכבי חיפה באצטדיון סמי עופר בהפסד 4:0. במחזור השני אירחה באצטדיון גרין את בית"ר ירושלים וניצחה 1:0 בגול שהבקיעה סטניסלב בילינקי בתוספת הזמן.
הקבוצה מוקמה ברוב העונה בחלק התחתון של הטבלה, והבטיחה את הישארותה בליגה רק במחזור הנעילה של העונה במשחק מול מכבי פתח תקווה.
הקבוצה שיחקה באצטדיון טבריה משנת הקמתה המחודשת (2001).
האצטדיון מכיל 1,500 מקומות ישיבה.
בשנת 2014 בה טבריה העפילה אל הליגה הלאומית, הוחלט בעיריית טבריה לבנות אצטדיון כדורגל חדש בעיר ובו 7,554 מושבים, שיחליף את האצטדיון הנוכחי שלא עומד בתקנות של ההתאחדות לכדורגל.
בעונת 2021/2022 אירחה הקבוצה את משחקיה באצטדיון בבית שאן.
בעונת 2022/2023 אירחה הקבוצה את משחקיה באצטדיון בעפולה וכך גם בעונת 2023/2024 בשל כך שהעבודות על האצטדיון החדש בטבריה עדיין לא הושלמו.
בעונת 2024/2025, מאחר שהאצטדיון בעפולה לא מתאים לאירוח משחקים בליגת העל, עברה הקבוצה לארח באצטדיון גרין בנוף הגליל.
מאמן ראשי אלירן חודדהעוזר מאמן מוטי קריספילמאמן שוערים דודו גורשמאמן כושר שלומי ודררומנהל קבוצה גבי כהן
"עירום יורד במדרגות, מס' 2" הוא ציור שמן משנת 1912 מאת האמן הצרפתי מרסל דושאן.
הציור מתאר דמות היורדת במדרגות.
הדמות מתוארת בסגנון קוביסטי על ידי צורות גאומטריות.
מלבד השפעת הקוביזם מציג הציור את השפעת הפוטוריזם ואת השפעתה של המצאת צילום הכרונופוטוגרפיה בידי אטיין-ז'ול מארה.
את הציור "עירום יורד במדרגות, מס' 1" יצר דושאן בדצמבר 1911. למרות הנושא המשותף בולטת ביצירה המוקדמת הנטייה לעיצוב חופשי ואקספרסיבי יותר של הצורות.
כמו כן הדמות ניצבת על גבי מדרגות מעוקלות, המקנות לתיאור הרגשה של פרספקטיבה ועומק.
ציור דומה - "גבר צעיר עצוב ברכבת", אף הוא מדצמבר 1911, מכיל נושא דומה והוא מצויר בסגנון הקרוב יותר ל"עירום יורד במדרגות, מס' 2".
ייתכן, כי "עירום יורד במדרגות" היה "פוטוריסטי" מדי עבור חברי קבוצת הקוביסטים הצרפתית, אשר הייתה עסוקה בגיבוש זהותה העצמית אל מול תנועות אוונגרד אחרות.
דחיית הציור, טען דושאן, סתמה את הגולל על שאלת הצטרפותו לקבוצת הקוביסטים.
היא "עזרה לי לברוח לחלוטין מן העבר, מן העבר הפרטי שלי.
אמרתי לעצמי, 'ובכן אם זו היא הדרך שבה הם בוחרים, אזי אין שום שאלה בקשר להצטרפותי אל הקבוצה; אדם יכול לסמוך רק על עצמו, אדם צריך להיות בודד.'"
בשנת 1913 הוצג הציור ב"תערוכת הנשקייה" (Armory Show) בעיר ניו יורק.
הציבור האמריקאי, שלא היה מורגל באמנות מודרנית ואוונגרדית התקשה לקבל את היצירה.
מגזין אחר - "American Art News" הציע פרס של עשרה דולרים למי שיצליח לתת את התיאור הטוב ביותר של היצירה.
בשנת 1916 יצר דושאן גרסה נוספת לציור זה, "עירום יורד במדרגות, מס' 3", אשר הוזמנה על ידי בני הזוג לואיז וולטר ארמברג (Louise and Walter Arenberg), שהיו מן האספנים הראשונים של עבודתו.
בני הזוג ביקשו גרסה של הציור אשר היה ברשות סוחר אמנות אמריקאי אחר.
דושאן השתמש באחד מן התצלומים של העבודה, אשר הופיעו בעיתונות או על גבי גלויות, כבסיס ליצירת ההעתק והגדיל אותו לממדי היצירה המקורית.
על גבי הצילום השתמש דושאן בטכניקה מעורבת שכללה שימוש בצבעי מים, דיו, גירי פסטל וגירי "קראון" (Crayon), אשא צבעו והדגישו חלקים מטושטשים בצילום המוגדל.
בשנת 1952 הופיע תצלום ובו דיוקנו של דושאן על גבי גיליון מס' 284 של המגזין האמריקאי "Life".
צלם התמונה, אליט אליסופון (Eliot Elisofon), הציג את דושאן כשהוא יורד במדרגות והשתמש בטכניקה של חשיפה ארוכה של הנגטיב כדי לחקות את ציורו של דושאן.
עירום הוא מצב שבו אדם אינו לובש בגדים לגופו כך שכל הגוף גלוי.
לבישת פחות בגדים מהמקובל בתרבות מסוימת או במצב מסוים, נקראת עירום חלקי.
אנשים לרוב עירומים בשעת רחצה, החלפת בגדים וקיום יחסי מין, ולעיתים בעת שינה, שחייה, שיזוף, טיפול רפואי ועוד.
אנתרופולוגים מעריכים שבני אדם קדמונים עברו את חייהם בעירום מלא באופן טבעי.
ההסבר השכיח לכיסוי הגוף בעורות בעלי חיים ובצמחים הוא שהוא נועד להגן עליו מפני חום, קור וגשם, במיוחד כשבני האדם היגרו לארצות עם אקלים שונה.
מטרות אפשריות אחרות לביגוד הן כישוף, קישוט, פולחן או יוקרה, לפני או אחרי שהם התגלו גם כיעילים למטרות הגנה על הגוף.
מכיוון שעורות וצמחים מתכלים במהירות, לא קיימות עדויות ישירות להתפתחות הבגדים הראשונים.
עם זאת, מחקרים חדשים של כינים מצביעים על כך שבגדים החלו להיות נפוצים בחברה האנושית לפני כ-70,000 שנה.
ישנם אנתרופולוגים הסבורים כי ההומו הביליס ואף ההומו ארקטוס השתמשו בעורות בעלי חיים לשם הגנה, ולפיכך שורשי הביגוד מגיעים עד למיליון שנה לפני ימינו.
לא ידוע מתי טעמי צניעות החלו להשפיע על מנהגי הלבוש האנושיים.
ספר בראשית מתאר שינוי זה שעבר על אדם וחוה בגן עדן כתוצאה של האכילה מעץ הדעת: .
ביוון העתיקה התקיים אידיאל של גוף האדם החטוב והעירום, והיה פופולרי בעיקר בקרב ספורטאים.
בתחרויות ספורט התחרו המתמודדים בעירום מלא ובענפים מסוימים כגון היאבקות חופשית משוחים בשמן כדי להגן על גופם מפגיעות ולהקשות את אחיזת היריב בגוף.
במרבית התחרויות הצפייה והשתתפות של נשים הייתה אסורה והעירום נתפס בעיקר לצרכים פרקטיים והאדרת חוסנו הגופני של המתמודד.
עירום נשי שנחשב מיני, היה נפוץ בעיקר בדמויות של אלות אך אינו נחשב כטאבו וציורים המתארים מעשים מיניים ויחסי מין בין גברים לנשים או קטינים ומבוגרים היו מקובלים.
רומא העתיקה ירשה חלק מהתרבות היוונית העתיקה, אך היה לה יחס שונה לעירום.
עירום פומבי נחשב ראוי רק במקומות מסוימים כגון בתי מרחץ, שבמקור יועדו לשני המינים.
בתחרויות גלדיאטורים שהתפתחו בתרבות הרומית הלוחמים היו חמושים בכלי נשק ובמגנים, אך עירומים לחלוטין או באופן חלקי.
כשהנצרות החלה להתפשט במאה הרביעית, תחרויות הגלדיאטורים נעלמו והרומים החלו לראות בעירום חטא.
בתקופה הוויקטוריאנית עירום בציבור נחשב למגונה.
בנוסף להפרדת חופי הרחצה לפי מינים, נעשה שימוש בקרונות רחצה כדי להסתיר את הגוף העירום.
בתחילת המאה ה-20 חשיפת פטמות הגבר נחשבה לא ראויה בחלק מחופי הרחצה באירופה.
במדינות הנורדיות הייתה נהוגה שחייה בעירום בנהרות ובאגמים.
בקיץ הלכו הרוחצים לבתי מרחץ שנבנו בחלקם מעל המים.
בתחילה נועדו בתי מרחץ אלה לגברים בלבד, אך כיום יש בהם בדרך כלל חלקים נפרדים לגברים ולנשים.
כיום שחייה ושיזוף בעירום במדינות הנורדיות מוגבלות לחלקים מוגדרים בחוף המוקצים לזאת.
עירום מקושר למיניות במרבית התרבויות שבהן נהוגה מידה זו או אחרת של "צניעות" של הגוף.
דוגמה לקשר זה ניתן לראות במופעי חשפנות הקיימים בתרבויות שונות.
שהות בעירום עם בן זוג מקובלת בדרך כלל, אך היא עשויה להיות מוגבלת, למשל לשעת יחסי מין, לשינה או לשעת מקלחת משותפת ולאחריה.
ברוב החברות כיום, הסרת בגדים בציבור שלא במקום המיועד לכך (כמלתחות, מקלחות, חוף נודיסטים וכו') עשויה להיחשב למעשה פוגעני וכהטרדה מינית.
ככלל, עירום במחיצת זרים בני אותו המין מקובל יותר מעירום במחיצת בני שני המינים ביחד.
מסיבה זו, קיימים במקומות שונים חדרי הלבשה, בתי שימוש ומקלחות משותפות נפרדים לנשים ולגברים.
עם זאת, בעיקר בסקנדינביה ובארצות דוברות גרמנית, נשים וגברים שוהים ביחד בעירום במרחצאות ובסאונות.
ושהייה במקומות אלו בבגד ים נחשבת לחוסר נימוס.
חשיפת שדיים מקובלת בחלק מארצות המערב במקרים מסוימים, למשל בשעת רחצה בים או בשעת שיזוף.
עם זאת, במדינות רבות, בהן ארצות הברית, חשיפת אישה את פטמותיה בציבור היא מעשה אינו מקובל חברתית ואף פלילי.
הנקה בפומבי עשויה לזכות ליחס סלחני יותר מכיוון שבמקרה זה חשיפת השד משמשת למטרה ברורה ונחוצה, אך עדיין יש הרואים אותה כבעייתית.
ישנם אנשים וקבוצות הפועלים למען שינוי החוק ויחס החברה לחשיפת שדיים.
קבוצות אלה רוצות בהקלת ההנקה לאם ולתינוק, או טוענות כי איסור חשיפת פטמות הנשים פוגע בשוויון הזכויות בין המינים.
בחלקים נרחבים באפריקה ובאזורים מסוימים באוקיינוס ההודי, השדיים הנשיים אינם נתפסים כאיבר ארוטי גרידא ונשים נוהגות להסתובב עם פלג עליון חשוף בדומה לגברים.
ברוב מדינות אירופה, שיזוף עם חזה חשוף נחשב למקובל, בעוד חשיפת אזור החלציים אסורה, כאשר שיזוף ורחצה בעירום מלא מוגבלים לאזורים ייעודיים הידועים כחופי נודיסטים.
נודיסטים, הם אנשים הנהנים מעירום פומבי בהקשר לא-מיני, אשר נקשר עם חופש וטבעיות.
אנשים אלה נוהגים לבלות בחופים, בריכות שחייה, מועדונים או אתרים אחרים המיועדים לכך.
במקומות כאלה נהוג קוד לבוש שונה מהמקובל, שעשוי להתיר את חשיפת כל הגוף או לחייב אותו.
במקרים מסוימים הפשטה כפוייה משמשת כענישה גופנית.
מקרה מפורסם של ענישה כזו הוא פרשת ההתעללויות בכלא אבו גרייב שהתרחשה במהלך מלחמת עיראק.
בנוסף לעינויים הפיזיים הקשים שנגרמו לאסירים בכלא על ידי חיילי צבא ארצות הברית, האסירים הופשטו וצולמו על ידי החיילים.
התפשטות פומבית מחוץ להקשר מקובל, מושכת בדרך כלל תשומת לב רבה, ולכן נעשה בה שימוש למטרות כמו פרסום ומחאה.
כך, למשל, בפרסומות רבות נגד לבישת פרווה מוצגים ידוענים או דוגמנים כשהם אינם לובשים מאום.
עם אמצעי מחאה בעירום נמנים ריצה בעירום באירועים ציבוריים ומונינג.
בחברות ציידים-לקטים באקלים חם, לבוש מצומצם או היעדר לבוש היה או עודנו עניין שבשגרה אצל גברים ונשים, עד להגעת תרבות המערב.
בחלק מתרבויות אפריקה ומלנזיה, רצועת בד סביב אזור החלציים נחשבת לבגד ראוי עבור גברים למטרת ציד ולפעילויות קבוצתיות מסורתיות נוספות.
לדוגמה, במספר שבטים בגינאה החדשה גברים מכסים את הפין בקוטקה, קליפת דלעת מיובשת, בלעדיה עשוי הגבר לחוש נבוך מהיותו עירום.
בתרבויות עתיקות בדרום אסיה ישנה מסורת של סגפנות קיצונית שכוללת עירום מלא.
הגימנוסופיסטים היו פילוסופים הודים שהחלו במסורת זו, והיא נמשכת עד היום אצל חלק מבני דת ההינדואיזם.
באסלאם האזור שיש להצניע בגוף נקרא "עורה" והוא מוזכר בקוראן ומתואר ביתר פירוט בחדית'.
אצל גברים אזור זה הוא מהטבור ועד לברכיים.
אצל נשים העורה כוללת לפי אחת הפרשנויות את כל הגוף מלבד כפות הידיים והפנים.
לפי פרשנות אחרת העורה של הנשים כוללת רק את הצוואר, החזה, הגב, הערווה והירכיים.
ברחבי אפריקה מסורות לבוש שונות קיימות בעידן הפוסט-קולוניאלי.
בעוד קיימים שבטים כמו שבטי הסורמה באתיופיה ובסודאן שבהם גברים ונשים מתהלכים בעירום מלא, בני הבנטו בדרך כלל נמנעים לחלוטין מכל צורת עירום פומבי.
במהלך ההיסטוריה, הצגת עירום ביצירות אמנות התאימה לרוב למוסכמות החברה לגבי עירום פומבי.
בד בבד, תרבויות מסוימות היו סלחניות יותר כלפי עירום באמנות מאשר כלפי עירום ממשי.
לעיתים, כשיחס החברה כלפי עירום השתנה, הדבר הוביל למחלוקת על יצירות שכבר לא התאימו לסטנדרטים החברתיים.
כך, למשל, בחלק מהיצירות מתקופת הרנסאנס הולבשו הדמויות העירומות.
נושא נוסף ששנוי במחלוקת לעיתים הוא הצגת ילדים עירומים ביצירות אמנות.
מתנגדים לכך טוענים כי זו צורה של פורנוגרפיית ילדים וכי הילדים המוצגים ביצירות עשויים לחוות נזק פסיכולוגי במהלך יצירתן או לאחר מכן.
ישנם אמני צבע גוף שמציירים על אנשים עירומים באירועים ציבוריים וכך הופכים את גופם של האנשים ל"יצירת אמנות חיה".
מידת ההצגה של עירום היא חלק מהמדיניות של כל אמצעי תקשורת, החל באלה הנמנעים כליל מהצגת עירום וכלה באלה שהצגת עירום הוא מרכיב מהותי שלהם.
בתווך נמצאים אמצעי תקשורת המציגים עירום חלקי, ומצנזרים הצגה של פטמה נשית או של אברי המין.
מדיניות זו משתנה לעיתים במשך השנים.
כתב העת "פלייבוי", שתצלומי עירום הם מרכיב בולט שלו, נמנע בשנותיו הראשונות מלהציג את אזור הפות, אך שינה מדיניות זו בתחילת שנות ה-70. בשנות ה-60 נמנעה חשיפת הטבור של השחקנית ברברה עדן בסדרת הטלוויזיה "אני חולם על ג'יני", מגבלה שמאז נעלמה במרבית ערוצי הטלוויזיה.
יש להבדיל זאת מהחוקים והמדיניות הנוגעים לתכנים של פורנוגרפיה, שם יש החמרות קשות הרבה יותר ובכללן הגבלת צריכתם בגילאים צעירים.
באמנות, הצגת דמות בעירום היא מסורת, בעיקר באמנות בעולם המערבי, והשימוש בה נעשה כדי לבטא את האידיאלים של יופי גברי או נשי, וכן תכונות אנושיות אחרות.
באמנות יוון העתיקה היה זה עיסוק מרכזי, ולאחר תקופה חצי-רדומה במהלך ימי הביניים, חזר העירום למקום מרכזי באמנות המערבית, עם הרנסאנס.
נעשה שימוש בדמויותיהם של ספורטאים, רקדנים, ולוחמים על מנת להביע חיים ואנרגיה אנושית, כאשר העירום, בתנוחות שונות, מבטא רגשות בסיסיים או מורכבים כגון פאתוס.
אמנים מודרניים ממשיכים לחקור נושאים קלאסיים, אבל גם ייצוגים מופשטים יותר, תוך התרחקות מאידיאליזציה של ייצוג אנשים.
במשך רוב שנות המאה העשרים, המודרניסטים לא מצאו עניין רב בייצוג היופי האנושי, שכן במקום זאת הם התמקדו בבניית היופי באמצעים פורמליים.
בימינו, או בעידן הפוסט-מודרני, העירום נתפס כפאסה על ידי הרוב, עם זאת תמיד ישנם אמנים שמוצאים השראה בגוף האדם האנושי.
במובן אחד, עירום הוא יצירת אמנות יפה שהנושא המרכזי שלה הוא גוף האדם הלא-לבוש, היוצר סוגה של נושא באמנות, באותו אופן כמו נופים וטבע דומם.
לעיתים קרובות, גם סוגים אחרים של אמנות עושים שימוש בדמויות לא-לבושות, כמו ציורי היסטוריה, אמנות אלגורית ודתית, דיוקנאות, או אמנות דקורטיבית.
אמנם אין הגדרה אחת של אמנות יפה, ישנן תכונות מסוימות המקובלות על רוב ההגדרות.
באמנות יפה הנושא הוא לא רק מועתק מן הטבע, אלא משתנה על ידי האמן לאובייקט אסתטי, בדרך כלל ללא תועלת משמעותית, מטרה מסחרית (פרסום, איור), או למטרות דקורטיביות בלבד.
יש גם את עניין הטעם האישי; העירום הוא חלק מהתרבות הגבוהה.
עם זאת, טעם באמנות איננו סובייקטיבי לחלוטין, אלא כולל קריטריונים של מיומנות ואומנות ביצירת אובייקטים, תקשורת מורכבת של העברת מסרים בצורה לא טריוויאלית, ויצירתיות.
עבודות שבעבר התקבלו כתרבות גבוהה, נראות כיום חיקוי או סנטימנטליות, או, בקיצור, קיטשיות.
בפסלים רבים מהעת העתיקה מוצג הגוף העירום במלואו, כולל איברי המין.
דוגמאות לכך הם הפסלים אפולו קוטל לטאה, אפולו בלוודרה, גו בלוודרה, הרמס נושא את דיוניסוס התינוק, נושא הרומח, המגרד ופסלי קורוס.
לעומתם, בפסל ונוס ממילו העירום הוא חלקי, מהמותניים ומעלה בלבד, ובפסלים אפרודיטה מקנידוס וונוס קפיטולינה שבא בעקבותיו, כף היד מסתירה את אזור המבושים.
בפסלי עירום מתקופת הרנסאנס, כגון דוד של דונטלו ודוד של מיכלאנג'לו מוצגים איברי המין, וכך גם בפסל מאוחר יותר, עידן הברונזה מאת אוגוסט רודן משנת 1876. אוסף של יותר מ-200 פסלי עירום, של גברים, נשים וילדים, כולם מאת גוסטב ויגלנד, נמצא בפארק ויגלנד שבאוסלו.
עירום מופיע באחדים מפסליו של פרננדו בוטרו, ובהם "חטיפת אירופה", המוצב בנמל התעופה מדריד-בראחס, ו"אדם וחוה", המוצב במונקו.
הרישום "האדם הוויטרובי" מאת לאונרדו דה וינצ'י הוא תמונה חזיתית של גבר, כולל איבר המין.
בציורי עירום פעמים רבות מוסתרים המבושים, לעיתים לכאורה באקראי ולעיתים בכוונה.
בציורים "ונוס הישנה" מאת צייר הרנסאנס האיטלקי ג'ורג'ונה, ו"ונוס מאורבינו "מאת טיציאן, תלמידו של ג'ורג'ונה, כף ידה של האישה המצוירת שמוטה על מבושיה ומסתירה חלק מהם.
בציור "הוּלדת ונוס" מאת סנדרו בוטיצ'לי מחזיקה ונוס את שערה הארוך באופן שמסתיר את מבושיה.
בציוריו של לוקאס קראנאך האב נמצאות שתי הגישות: בציור "אדם וחוה" מוסתרים מבושיהם באמצעות ענף שמחזיק אדם, ובציור "ונוס וקופידון" מוסתרים מבושיה של ונוס באמצעות צעיף שהיא מחזיקה, ואילו בציור אחר של "ונוס וקופידון" מבושיה גלויים.
פער גדול יותר ניכר בציוריו של פרנסיסקו דה גויה: בשנים 1797–1800 צייר את המאחה העירומה ולאחריו צייר את המאחה הלבושה.
בציורו של ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, "המקור" (הושלם ב-1856) האישה העירומה חשופה, ובציורו של הצייר הצרפתי גוסטב קורבה משנת 1866, "מקורו של העולם", חשוף איבר המין לחלוטין ומוצג בפירוט רב.
ויליאם אדולף בוגרו הרבה לצייר ציורי עירום, שבמרביתם אזור המבושים מוסתר בדרכים שונות.
דוגמה לכך היא ציורו "נערה מתגוננת מפני ארוס", משנת 1880 בערך, שבו פלג גופה התחתון של הנערה מכוסה בבד כחול.
לעומת זאת, בציורו "הולדת ונוס" , משנת 1879, ונוס עירומה לחלוטין.
בניגוד לעירום נשי, יש מיעוט יחסי של ציורים עם עירום גברי מלא.
הציור צעיר עירום יושב על שפת הים שצויר בשנת 1835 על ידי
פלנדרן היה אחד הציורים שהתמקדו ספציפית בעירום גברי, בתקופה שבה הדבר היה פחות מקובל.
הוא נחשב כציור עירום למרות שלמעשה אין בו כלל איברי מין.
בציורי העירום של אמדאו מודיליאני מתחילת המאה העשרים , כולם של נשים, לעיתים המבושים גלויים ואף מודגשים, ולעיתים מוסתרים בדרכים שונות.
עירום נכלל גם באחדים מציוריו של פבלו פיקאסו, כגון "עירום, עלים ירוקים וחזה" משנת 1932, המציג את מארי-תרז ולטר.
סגנונם של ציורים אלה הוא סוריאליסטי, ולכן העירום בהם פחות בוטה.
ביצירתו של טום וסלמן "קולז' אמבטיה מס' 3" משנת 1963 בולטים שלושה איברים: שפתיים ורודות, פטמות בצבע תואם ושער ערווה, אך גם זהו עירום פחות בוטה.
ציורי עירום נכללים גם בעבודתם של אגון שילה ולוסיאן פרויד.
היריון אינו נושא נפוץ בציור, ועוד פחות נפוצים ציורי היריון בעירום.
ציורו של גוסטב קלימט, "תקווה 1" משנת 1903 מציג תמונת פרופיל של אישה עומדת הנמצאת בהיריון מתקדם ומביטה בצופה.
עירום גברי (חלקי) מוצג בציורו של ז'אק-לואי דויד "מות מארה" משנת 1793 ובציורו של דייוויד הוקני "Man in Shower in Beverly Hills" משנת 1964.
אלי המיתולוגיה היוונית והמיתולוגיה הרומית מופיעים בציורי עירום רבים.
במיוחד זכו לכך ונוס, אלת הגנים והכרמים במיתולוגיה הרומית, שהוקבלה לאפרודיטה, אלת האהבה והיופי היוונית, וארוס, אל האהבה והתשוקה המינית במיתולוגיה היוונית, שאצל הרומאים נקרא אָמוֹר או קופידון .
בתיאור סיפורם של אדם וחוה בגן עדן העירום מתבקש, בהתאם לתיאור .
ואכן, ציורים רבים מציגים את אדם וחוה עירומים.
בציור "אדם וחוה" מאת טיציאן (בסביבות 1550) מוסתרים מבושיהם על ידי ענף הצומח בקרבתם, ובציור "אדם וחוה" מאת ויליאם בלייק (1808) מסתיר הנחש את מבושיה של חוה.
הפרסקו "הגירוש מגן עדן" מאת מזאצ'ו, הנמצא בקפלת בראנקצ'י, מציג את חווה מכסה בידיה את איבריה, ואת מערומי אדם גלויים.
סיפורן של בנות לוט הוביל לציורי עירום רבים, בהם "לוט ובנותיו" מאת אלברכט אלטדורפר (1537), "לוט ובנותיו" מאת הנדריק חולציוס (1616) ו"לוט ובנותיו" מאת גוסטב קורבה (1844).
סיפור דוד ובת שבע הוביל אף הוא לציורי עירום אחדים, בהם "דוד ובת שבע" מאת יאן מַסֵיְיס (1562) ו"בת שבע" מאת ז'אן-לאון ז'רום (1889 בערך).
הפולמוס סביב הצגת יצירות עירום
הצגת יצירות עירום ברשות הרבים היא לעיתים נושא שנוי במחלוקת, מטעמי צניעות או דת.
בשנת 2000 הציעה העיר פירנצה ליצור עותק של הפסל "דוד" מעשה ידי מיכלאנג'לו עבור העיר ירושלים לרגל חגיגות ה-3,000 לכיבוש העיר על ידי דוד.
לבסוף ניתן עותק של פסל אחר של דוד, לבוש בגדים, הפסל "דוד" מעשה ידי ורוקיו, והוא מוצב במוזיאון מגדל דוד.
בשנת 2012 פרסם המוזיאון הלאומי של סקוטלנד כרזה ובה ציורו מעשה ידי פבלו פיקאסו, "אישה עירומה על כורסה אדומה", כפרסומת לתערוכה "אמנות מודרנית של פיקאסו".
אף שבציור זה העירום פחות ריאליסטי מזה שבציורים ממאות קודמות, בטרמינל בשדה התעופה אדינבורו הוסרה הכרזה, בעקבות תלונות של עוברים בו, אך כעבור זמן מה הוחזרה.
פסל של אישה עירומה, מעשה ידי לזכרה של הפמיניסטית מרי וולסטונקראפט , שהוצב
בלונדון בשנת 2020, עורר ויכוח ציבורי האם הוא דרך ראויה להנצחתה.
אליצור גבעתיים היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר גבעתיים המשחקת בליגה ארצית.
הקבוצה הקומה בשנת 1964 והגיעה בשיאה עד לליגה א', אך בסוף שנות ה-90 חדלה מלפעול והתפרקה.
בשנת 2010 הוקמה הקבוצה מחדש על ידי גיא מלכין ופיני לנדאו כמיזם ספורטיבי-חברתי.
במהלך שנות פעילותה שיחקו בקבוצה מספר כדורסלני עבר בולטים, ביניהם ניר ריכליס, מאיר טפירו, מורן רוט, אנדריי זלינבבא, יניב גרין, אלישי כדיר, יוני בנטל, שרון שרקזי, דורון שפר וגילי מוסינזון.
עונת ההקמה המחודשת של הקבוצה בה הצטרפו לקבוצה שחקנים בולטים כמו ניר ריכליס, יוני בנטל, שרון שרקזי ורגב פנאן.
בעונה זו התבססה הקבוצה במרכז הטבלה, כשהיא מסיימת אותה במקום ה-5 של ליגה ב' מחוז דן.
לאחר עונת ההיטמעות הראשונית במחוזות ליגה ב', התחזקה אליצור גבעתיים בצוות מקצועי בכיר בראשותו של המנהל המקצועי אלעד חסין והמאמן דרור פקץ'.
בעונה זו כשלה הקבוצה במאמצי העלייה מול בית"ר/ת"א נווה אליעזר, נותרה ללא הכרטיס לליגה הבכירה יותר וסיימה במקום השני בליגה.
עונה נוספת אותה סיימה אליצור גבעתיים בצמרת טבלת מחוז דן של ליגה ב'.
בעונה זאת הצטרפו מספר שחקנים מוכרים בכדורסל הישראלי, לרבות אנדריי זלינבבא (לשעבר במכבי תל אביב ואליצור קריית אתא/מוצקין), ניר ארואסטי ואחרים.
מאמן הקבוצה בעונה זאת היה שמעון שטראוס.
על אף רצף ניצחונות לאורך מרבית שלבי העונה, הפסד כפול מול היריבה על הכרטיס לליגה א', מכבי דרום/ת"א, השאיר את הקבוצה בליגה ב'.
במהלך עונה זו אליצור גבעתיים צירפה לשורותיה את דורון שפר שלבש את מדי הקבוצה במשך מספר משחקים, אך נאלץ לפרוש לאלתר מכדורסל פעיל לאחר חודשים ספורים בשל פציעה.
הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי תחת הדרכתו של המאמן שמעון שטראוס.
אחרי 4 עונות, הצליחה אליצור גבעתיים בהדרכתו של המאמן עדי פסח, לעלות לליגה א'.
לקבוצה נוספו מספר שחקני עבר כדוגמת עופר גולדברג, דני סירקיס ורום שרמן.
השחקנים הובילו את הקבוצה לזכייה באליפות ליגה ב' מחוז דן, לראשונה בתולדותיה.
בנוסף רשמה אליצור גבעתיים עונת שיא גם במפעל גביע האיגוד של ליגה ב', בו נעצרה רק במשחק הגמר שהתפרס על פני שני משחקים והסתיים בהפסד על חודה של נקודה מול מכבי נתניה.
עונתה הראשונה של הקבוצה בליגה א' שוחקה במחוז שרון.
כחלק מעונת הסתגלות לליגה נאלצה הקבוצה תחת הדרכתו של המאמן/שחקן, אנדריי זלינבבא, להיאבק בתחתית.
בסיום העונה סיימה הקבוצה במקום ה-9 שהשאיר אותה בליגה א'.
שחקן עבר נוסף של הקבוצה, משה (מושיק) שור הוחתם לתפקיד המאמן.
את העונה סיימה הקבוצה במקום ה-6 בליגה א'.
בעונת 2017/2018 הקבוצה צירפה מספר שחקנים: מאיר טפירו (שחקן נבחרת ישראל וליגת העל לשעבר), ליאור לוי, תומר אטלס ואנדריי זלינבבא (כשחזר כשחקן) וכן הוחתם תומר רובין לתפקיד המאמן.
הקבוצה סיימה את העונה במקום השני בליגה א' מחוז מרכז, שהקנה לה מקום בפלייאוף העלייה לליגה הארצית.
במשחקי פלייאוף העלייה לליגה הארצית אליצור גבעתיים גברה על הקבוצות: אליצור רמלה מליגה ארצית מחוז דרום ועוצמה מודיעין מליגה א' מחוז דרום וזכתה בכרטיס העלייה לליגה הארצית.
בסיום עונת 2018/19 נשרה הקבוצה לליגה א', ובעונה שלאחר מכן לא הצליחה הקבוצה לחזור לליגה הארצית, על אף שמנהלי הקבוצה הצהירו על כוונתם לחזור מהר ככל הניתן.
העשור השלישי של שנות ה-2000
מאמן הקבוצה היה תומר רובין ועוזרו היה יהלי ברזילי.
סגל הקבוצה כלל את מתן איש רן, תומר אטלס, יניב גרין, תומר סדן, אביב אלוני, ניב שגב, מאיר טפירו, ישראל שיינפלד, ליאור לוי, מורן רוט, דני סירקיס, יובל וקסלר, עידן ברסלבסקי ורואי נחום.
בעונה זו הקבוצה התמודדה על הכרטיס היחיד שהקנה עם סיום העונה את הזכות לעלות לליגה הארצית.
לקראת הפלייאוף הוחתם מורן רוט בקבוצה, והעמיד ממוצעים דו ספרתיים במשחקי הסיום, כשבשיא משחק בו קלע 25 נקודות מול הפועל תל אביב עודפים.
בסיום העונה הקבוצה שמרה על המקום הראשון והעפילה לליגה הארצית.
בסיום עונת 2021/2022 סיימה הקבוצה במקום ה-12 בליגה הארצית ונשרה לליגה א', אך לבסוף נשארה בליגה עקב התפרקות מכבי אשדוד.
בסיום עונת 2022/2023 נשרה הקבוצה לליגה א', לאחר שהפסידה במבחני המבחן.
את עונת 2023/2024 פתחה הקבוצה במחוז דן של ליגה א'.
בקבוצה הושקעו משאבים רבים והיא הצליחה להעמיד קבוצה חזקה שתתמודד על עלייה חזרה לליגה הארצית.
בעונה זאת סגל הקבוצה כלל את אורי אטיאס, אילי פארן, איתי שוריאן, אלישי כדיר, אלמוג חדד, גיא שינדלר, דור וכנר, דין פיניקה, הראל יוגב, ים בן צבי, יניב גרין ותומר אטלס.
מאמני הקבוצה הם תומר רובין וארז דגן.
בתום העונה הקבוצה זכתה באליפות והבטיחה עלייה לליגה הארצית, בפעם השלישית בתולדותיה.
את העונה פתחה הקבוצה במחוז הצפוני של הליגה הארצית.
למאמן הקבוצה מונה עמי נאווי המנוסה.
בדצמבר 2024 צירפה הקבוצה את תומר בר אבן ואת כרמל בוכמן לסגל השחקנים.
עירוי פלזמה משמש לטיפול במצבים בהם קיימות רמות נמוכות בדם של גורמי קרישה (INR>1.5) או רמות נמוכות של חלבוני דם אחרים, ומשמש גם כחלק מחילוף פלזמה.
שימושו כמגדיל נפח דם לא מומלץ.
לפני שניתנת מנת פלזמה יש לבדוק תאימות של נוגדנים אצל הנתרם.
העירוי ניתן לרוב על ידי הזרקה תוך וורידית או עירוי.
תופעות הלוואי עלולות להיות בחילות ותחושת גירוד.
לעיתים נדירות ייתכנו תגובות אלרגיות, קרישי דם או זיהומים.
לא ברור אם השימוש בזמן הריון או הנקה הוא בטוח עבור התינוק.
תשומת לב צריכה להילקח כאשר ניתן לאנשים עם מחסור בחלבון S, חוסר IgA, או אי ספיקת לב.
עירוי פלזמה נכנס לשימוש רפואי לראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה.
מופיע ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, הוגדר כתרופה הכי יעילה ובטוחה במערכת הבריאות בממלכה המאוחדת עולה כ-30 יורו ליחידה.
העירוי עשוי פעמים רבות מפלזמה קפואה (FFP), שהיא מוצר דם העשוי מהחלק הנוזלי של הדם.
פלסמה קפואה מורכבת מתערובת של מים, חלבונים, פחמימות, שומנים, ויטמינים וניתנת לאחסון במשך כשנה.
קיימת גם פלזמה מיובשת, שהיא פלזמה קפואה שיובשה.
היא משמשת בצבאות שונים, כולל צה"ל, מיוצרת בגרמניה ועלותה כ-150 יורו ליחידה.
ישנם מספר מוצרי דם דומים כגון פלזמה מדם טבורי, פלזמה ללא סרום, פלזמה ללא מומסים.
בארצות הברית ההגדרה מתייחסת לחלק הנוזלי של יחידה אחת של דם אנושי שתוייג, הופרד, והוקפא ב מינוס 18 מעלות צלזיוס או קר יותר במהלך שמונה שעות מהאיסוף.
הביטוי "FFP" משמש לעיתים קרובות בכוונה לכל מוצרי עירוי פלזמה.
פלזמה מיובשת היא פלזמה קפואה אשר יובשה לאבקה על מנת להאריך את תוקפה ולאפשר שמירה של המנה שלא בתנאי הקפאה.
ישנם מעט אינדיקציות ספציפיות לשימוש בפלזמה קפואה.
אינדיקציות אלה בדרך כלל מוגבלות לטיפול בליקויים בקרישת חלבונים אשר גורם ספציפי לא זמין או פגום.
בשימושים קליניים רבים, פלזמה מכילה חלבונים עם שני פקטורי קרישה חשובים- V ו-VIII.
השימוש השני הנפוץ הוא על מנת לעצור דימום מסיבי, בין השאר כתוצאה מטראומה.
אינדיקציות לשימוש של פלזמה קפואה כוללות את האינדיקציות הבאות:
החלפת גורם קרישה לקוי בודד פלזמה קפואה משמשת לטיפול בהפרעות דימום נדירות כאשר רכז של גורם ספציפי אינו זמין.
פלזמה קפואה היא הטיפול הרגיל עבור מחסור בפקטור 5 (V).
היפוך של קומדיןחולים אשר מטופלים עם קומדין סובלים מחוסר תפקוד של ויטמין K אשר פקטורי קרישה II, VII, IX, X, תלויים בו, כמו גם חלבונים C ו - S.
ליקויים אלו יכולים הפיכים על ידי מתן של ויטמין K.
מטופלים ללא קרישה עם דימום פעיל, או הזקוקים לניתוח חירום רכז חלבונים אמור להיות בשימוש אם זמין.
פלזמה קפואה (או פלסמה מתורם יחיד) אמורה לשמש רק אם יעיל יותר מטיפולים אלטרנטיביים או שהם אינם זמינים.
שימוש במחסור באנטיתרומבין III פלזמה קפואה יכולה לשמש כמקור ל-אנטיתרומבין III בחולים עם פקטור זה לקוי אשר צריכים לעבור ניתוח או הזקוקים להפרין לטיפול בפקקת.
טיפול בכשלים חיסוניים נרכשים פלזמה קפואה שימושית בתינוקות עם כשל חיסוני משני הקשור באיבוד חלבון חמור ואשר תזונה הורית מלאה הסתברה כלא יעילה.
פלזמה קפואה יכולה גם לשמש כמקור של נוגדנים עבור ילדים ומבוגרים עם כשל חיסוני הורמונאלי.
עם זאת, הפיתוח של נוגדנים חיסוניים מטוהרים עבור שימוש תוך ורידי החליף במידה רבה את השימוש בפלזמה קפואה.
טיפול בקדחת הגורמת להיווצרות קרישי דם פלזמה קפואה עשויה להיות מועיל עבור הטיפול בקדחת יוצרת קרישי דם.
הסיכונים של פלזמה קפואה כוללים העברת מחלות, תגובה אלרגית, ויתר נפח הדם, כמו גם פציעה ריאתית חמורה הקשורה בעירוי (TRALI) והופעה של זיהומים (כולל זיהומים של פצע ניתוחי).
הפוטנציאל הוויראלי של פלזמה קפואה דומה לזה של מנת דם, או תאי דם אדומים.
שיעור הופעת צהבת הקשורה במתן עירוי תלוי בגורמים רבים, כולל בחירת התורם.
במקרים נדירים, וירוס הכשל החיסוני האנושי- איידס (HIV) מועבר על ידי עירויי דם ועלול להיעבר גם על ידי פלסמה קפואה.
הופעת אלרגיות או תגובות אנפילקטיות יכולות להתרחש בתגובה למתן פלזמה קפואה ועשויות להשתנות מהופעה מתונה עד קטלנית של בצקת ריאות שאינה ממקור לבבי.
פלזמה קפואה צריכה להינתן לאחר בדיקת סוג דם מתאים, כדי להבטיח תאימות, הופעת תגובת היפרקואגולציה (קרישיות יתר) אפשרית, אם כי נדירה.
כמו בכל מתן נוזלים דרך הווריד, כמויות מוגזמות של פלזמה קפואה עלולות לגרום להיפרוולמיה (יתר נפח דם) ואי ספיקת לב.
בשל סיכונים אלו, ובמיוחד הסיכון לזיהום, לאחר שנעשה שימוש במתן פלזמה כבר במלחמת העולם הראשונה, מתודה זאת נזנחה, עד להחזרת צה"ל את הפלזמה לשימוש צבאי מבצעי.
פלזמה קפואה מיוצרת על ידי תהליך בצנטרפוגה ואחריו הקפאה ושימור.
פלזמה מיובשת, מיובשת לאחר ההקפאה עד שמגיעה למצב אבקתי.
לפני השימוש יש לערבבה עם מים למתן תוך ורידי.
השימוש בפלזמה ומוצריה התפתח במשך תקופה של ארבעה עשורים.
השימוש בפלזמה קפואה גדל פי עשרה בארצות הברית, בין השנים 2000-2010, והגיע לכמעט 2 מיליון יחידות מדי שנה.
מגמה זו ניתן לייחס למספר גורמים, כולל ירידת הזמינות של מנות דם מלאות עקב עלייה נרחבת בטיפול תוך שימוש במרכיבי דם ספציפיים.
כמו כן השימוש ירד מאוד לאחר מלחמת העולם הראשונה במתאר צבאי בשל הסיכון בזיהום אך חזר בעשור האחרון לשימוש מבצעי בצה"ל.
בישראל פלזמה מיובשת (פלזמה קפואה שעברה תהליך ייבוש) נכנסה לשימוש מבצעי בצה"ל בעשור האחרון והפכה את צה"ל לצבא הראשון בעולם שהכניס אותה לשימוש מבצעי.
הפלזמה משמשת כעירוי לפצועים מדממים במטרה להעלות את נפח דם.
בצה"ל מנות הפלזמה מגיעות מסוג דם AB וניתן לתתן לכל חייל ללא בדיקת סוג הדם הספציפי.
היתרון המבצעי של הפלזמה המיובשת הוא שניתן להכניסה לכל מתאר ולתתה לכל חייל בתנאי השטח, לכן כיום נמצאת בציוד האישי של כל מטפל בכיר בצבא.
יתרונות הפלזמה על מנת הרטמן רגילה הן שפלזמה מכילה גורמי קרישה לכן עוזרת בעצירת הדימום בפצוע, וכן רמת החומציות שלה קרובה יותר לזאת של הדם.
מחקרים מצביעים על כך שבמוצרי פלזמה אחרים (למשל, פלזמה מתורם יחיד) שאינם עונים על הקריטריונים של פלזמה קפואה, יש רמות נאותות של פקטורי קרישה, והם מתאימים עבור חולים אשר פלזמה קפואה עשויה להיות הטיפול המועדף.
פלזמה מתורם יחיד יעילה בטיפול בליקויים קלים של גורמי קרישה.
כמו כן, היא בעלת ערך בטיפול במספר ליקויים נוספים כמו היפוך של תופעות לוואי של קומדין או במצבים שונים הנגרמים ממחלות כבד.
טיפול אלטרנטיבי בטוח ויעיל קיים לעיתים קרובות, לכן פלזמה קפואה כבר אינה הטיפול הנבחר בתנאים רבים.
קריו הוא הטיפול המומלץ כאשר פיברינוגן או פקטור וון וילברט נזקק.
עבור טיפול של המופיליה- קריו או פקטור 8 (VIII), מחומם או לא, זמינים.
עבור טיפול של המופיליה B חמורה פקטור 9 (IX) מורכב עדיף.
שני ריכוזים אלו מסונתזים מריכוז פלזמה, וכן הסיכון להעברת וירוסים זניח, לא היה זיהום כזה מאז 1985, כאשר פותחו טכניקות על מנת להרוג וירוסים, כולל HIV.
רכז פקטור IX נושא מפגע נוסף בדמות תופעת לווי אפשרית של קרישיות יתר.
סיסטלואיד, תמיסת קולואיד, מכיל סרום אלבומין אנושי או שברי חלבוני פלזמה, עמילן הידרוקסי, ודקסטראן עדיפים כחלופה לפלזמה קפואה עבור העלאת נפח דם.
הפרקטיקה של מתן שתי מנות כדוריות דם אדומות ופלסמה קפואה לאותו המטופל צריכה להיות מופחתת, כיוון שפרקטיקה זאת מוסיפה עלות ומכפילה את שיעור ההידבקות.
כאשר התנאים מתאימים, דם מלא צריך להינתן כטיפול מועדף.
על תמיכה תזונתית, פתרונות המכלים חומצות אמינו ודקסטרוז צריכים להילקח בחשבון.
התחליף העיקרי לשימוש בפלזמה קפואה הוא תוכנית מקיפה של שימור דם.
הכוללת אמצעים כגון: תרומה עצמית לפני ניתוח אלקטיבי, אינפוזיה של דם מלא, וההבנה כי אצל חולים רבים אנמיה בנפח נורמלי היא לא אינדיקציה למתן עירוי.
עירום (קריס, סנטה מוניקה) הוא תצלום שצולם על ידי אדוארד וסטון בשנת 1936. הוא מראה אישה עירומה שזרועותיה מחובקות סביב רגליה בזמן שהיא יושבת על שמיכה באור שמש בהיר כנגד פתח הדלת החשוך.
האיזון הדינמי של האור והחושך מדגיש את הקימורים והזוויות של גוף האישה; באותו זמן פניה ורוב גופה נסתרים מהעין, מה שגורם למתבונן להתרכז בזרועותיה, רגליה, ידיה וכפות הידיים והרגליים שלה.
זו תמונת עירום המתרכזת בצורות הגוף במקום במיניות.
הדוגמנית הייתה ההשראה של וסטון ושותפתו, קֶריס וילסון, שאיתה התחתן שנה לאחר מכן.
שנות השפל הגדול בתחילת שנות ה-30 היו קשות עבור וסטון, שלמרות פרסומו היחסי באותה תקופה חי בעוני.
בתחילת 1935 הוא סגר את הסטודיו שלו בגלנדייל ועבר לגור בבית עם שלושת הבנים שלו ברט, קול וניל ברחוב מסה 446 בסנטה מוניקה, קליפורניה.
הבית היה מבנה בונגלו צנוע בעל שני חדרי שינה, עם לא הרבה מרחב אישי עבור ארבעתם.
למרות זאת, מאוחר יותר באותה שנה הוא ביקש מווילסון להצטרף אליו, והיא נענתה ועברה מיד אחר כך.
חמשתם הצליחו לחיות באותו המקום למשך כמה שנים.
וסטון ווילסון לקחו את חדר השינה הראשי, אשר כלל מרפסת שיזוף גדולה שמביטה מערבה על הים והשמש.
בחדר זה הוא צילם את וילסון, שעשתה את תנוחתה על שמיכת צמר מפני שהרצפה הצבועה בצבע כסף הייתה חמה מדי לעורה החשוף.
ישבתי בפתח חדר השינה כאשר מאחורי יש צל.
גם אז האור היה כמעט בהיר מדי עבורי.
כאשר כופפתי את ראשי כדי להימנע מלהסתכל עליו, אדוארד אמר לי "פשוט תשאירי את זה ככה." הוא אף פעם לא היה שמח מהצל על הזרוע הימנית שלי, ואני אף פעם לא הייתי מרוצה מהחלק של השיער העקום ומסיכות השיער.
אבל כשאני מסתכלת בתמונה באופן לא צפוי, הדבר שאני זוכר הכי בבהירות הוא את אדוארד בודק את ההדפס עם זכוכית מגדלת כדי להחליט אם מספר שערות הערווה הגלויות ימנעו ממנו לשלוח אותה בדואר.
בשונה מתמונות קודמות של וסטון, הוא לא השאיר כל סימן לכוונותיו או רגשותיו בנוגע לתצלום זה.
במשך שנים רבות הוא ניהל יומנים נרחבים על הצילום שלו, אותם הוא כינה "Daybooks" ("ספרי יום"), אולם הוא הפסיק לכתוב אותם בפתאומיות שנתיים לפני שהתמונה הזו צולמה.
מבקרת הצילום ננסי ניוהול כתבה כי בתצלום זה וסטון "השתמש באור כמו באזמל.
כיוון האור שהוא מעדיף כמעט מקביל לעדשה ‒ אותה זווית אור שבה הפלאש של צלמי עיתונות משטח פנים וגורם לחלל לקרוס לתוך הצללים המזויפים שלו.
כאן, העור הזוהר מתעגל מן הצל, והצל עצמו, ממיתון עדין אל חלל עמוק, פעיל וחזק כמו האור."
מבקר נוסף כתב, "בדיוקן קריס מדגמנת בעירום...
וסטון מצליח להעביר את העירום שלה כסוג של אומנות.
הוא הצליח ללכוד את הצד הרגשי של קריס וגם יצר תחושה מרגיעה של רגשות עבור המתבוננים ביצירת אמנות זו.
הדרך בה האור נופל עליה יוצר צללים על מנת ליצור על גופה גפי מתאר ומסגרת, הממחישים את האופי העדין של גופה כשלם.
וסטון משתמש ברקע ובקדמה פשוטים על מנת למשוך את כל תשומת הלב לתמונה הראשית (קריס)".
כותבים אחדים הבחינו כי בתצלומיה של קריס וילסון, וסטון מביע את הראייה שלו על עירום.
לפני כן, בכל צילומי ההתנסות שלו על גוף האדם הוא צילם חלקי גוף בלבד ‒ פלג גוף עליון, שדיים, ירכיים, רגליים ‒ מבודדים לחלוטין.
עם התמונה הזאת, "הוא עבר מצילום אנונימי של גוף לצילום של אישה, והתמונות של האישה הזאת, המדגמנת בשקט או בדיונות החול, היו אייקוניות."
וסטון צילם את התמונה באמצעות מצלמת פורמט גדול מסוג Ansco 8X10 עם עדשת צייס 21 ס"מ.
כמו בכל התמונות שלו, הוא ביצע חשיפה אחת.
בגלל הניגוד הקיצוני בין השמש הבהירה על העור והצללים הכהים בפתח, ההדפסים מסרט צילום זה דרשו שימוש בטכניקת "החזרה ושרפה" (Dodging and Burning ), שהיא טכניקה המשמשת למניפולציה באור.
תיאור נרחב של מה שווסטון עשה כדי להוציא את ההדפסה הסופית של תצלום זה ניתן על ידי בנו, קול וסטון.
הוא אמר שכל הצללים על הגוף, במיוחד על זרוע ימין (הנראית בצד שמאל בתמונה), הוחזר אחורה (הואר), ואילו השמיכה בצד ימין של ההדפסה עברה תהליך שרפה (החשכה).
כל הדפס נבדק לאחר מכן בזהירות, תוך כדי פיתוח בחדר חשוך, כדי לוודא שיש את האיזון הנכון בין אור לחושך באזורים האלה.
כל ההדפסות של תמונה זו הן על נייר ג'לטין כסוף.
משערים שווסטון יצר כמה עשרות הדפסות של התמונה בעצמו, ומאוחר יותר ביקש מבנו ליצר עותקים נוספים.
עותקים של ההדפסה נמצאים כיום במכון האמנות של שיקגו, המרכז לצילום יצירתי, בית ג'ורג' איסטמן, מוזיאון פול גטי, מוזיאון האמנות של מילווקי, מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות, מוזיאון נורטון סימון ובאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.
עירום הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2018 והחלק הראשון ב"טרילוגיה על אהבה" שכתב, ערך וביים ירון שני.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל ונציה במסגרת "אופקים", ובבכורה ארצית בפסטיבל חיפה, בו זכה בפרס העריכה ופרס השחקנית הטובה ביותר.
אליס תורג'מן (לליב סיון) היא סופרת שספרה הראשון זוכה להצלחה רבה, כוכבת עולה בשמי הספרות הישראלית, שנקלעת למשבר נפשי בעקבות חזיונות אונס.
זיו צוקרמן (בר גוטפריד) הוא תיכוניסט מופנם המנגן בגיטרה קלאסית ומנסה לזכות במעמד של מוזיקאי מצטיין כדי שיוכל להמשיך לעסוק במוזיקה במהלך שירותו הצבאי.
המפגש בין השניים ממחיש כיצד משברים יכולים להוות מנוע להרס וגם לצמיחה, לאלימות וגם לחסד.
ירון שני עובד עם צוות שחקנים לא מקצועיים (Non-Actors) אשר אינם מקבלים תסריט ומאלתרים את הסצנות שלהם במקום.
לליב סיון זכתה על תפקידה בסרט זה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
שם דמות לליב סיון אליס תורג'מן בר גוטפריד זיו צוקרמן אור רוזן דני מיכאל אוריה שימשי רני חלאבי אלמה אלעד שניידרמן עמוס אוליביה אפלבאום אמיל בועז קראוזר שאולי חווה פרידמן שפירא דפנה נדב שועה גילי
שנהארגוןקטגוריהפרסמועמד/יםתוצאהסימוכין2018פסטיבל ונציהאופקים הסרט הטוב ביותרעירוםטקס פרסי אופירעלילתי ארוךהבמאי הטוב ביותרירון שניהשחקנית הראשית הטובה ביותרלליב סיוןהליהוק הטוב ביותרמאיה קסלהפסקול הטוב ביותראביב אלדמע, ניר אלוןפסטיבל חיפההתחרות הישראליתפרס העריכה בסרט עלילתיירון שניפרס השחקנית בסרט עלילתילליב סיון2019פסטיבל בוסאןWorld Cinemaהסרט הטוב ביותרעירום
הסרט יצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, ARTE ו-yes והוא מופץ על ידי Alpha Violet, חברת מכירות עצמאית שבסיסה בצרפת.
עירום בנחת הוא ציור שמן על קנבס עם מידות של 60 על 92 ס"מ, שצייר הצייר האיטלקי אמדאו מודיליאני בשנת 1917. זוהי אחת העבודות המוכרות ביותר שלו ואחת מיצירות האמנות היקרות ביותר שנמכרו במכירה פומבית לאוסף פרטי.
"עירום בנחת" היה אחד מסדרת ציורי עירום שצייר מודיליאני בין השנים 1916 ו-1919, ועם אותה מודל.
סדרת עירום זו, שהן בין יצירותיו הידועות ביותר, הוזמנה על ידי סוכנו וחברו, סוחר האמנות הפולני , שנתן לאמן להשתמש בדירתו כסטודיו, סיפק לו מודלים וחומרי ציור, ושילם לו בין 15 ל-20 פרנק עבור כל יום עבודה.
הציור הוצג בגלריה של סוחר האמנות בתערוכת היחיד היחידה שזכה לה מודיליאני בחייו בפריז, שנאלצה להיסגר עקב עבירה על הגינות ציבורית.
סביר להניח שהמודל של העירום השוכב, עם זרועות פתוחות, זהה לזה של ציור אחר של מודיליאני מ-1917, "האישה עם עניבה שחורה".
הציור היה אחד משבעה ציורי מודיליאני מ, שחלקם אבדו ב-1931.
תחילה הייתה היצירה שייכת לאוסף פיירו פרולדי, ולאחר מכן ל במשך 66 שנה, עד שב-9 בנובמבר 2015, הטייקון הסיני , רכש את הציור לאחר 9 וחצי דקות של הצעות במכירה פומבית של כריסטי'ס בניו יורק, במחיר 170,405,000 דולר.
הציור הפך אפוא ליצירה העשירית היקרה בעולם שנרכשה אי פעם במכירה פומבית (הראשונה הייתה "" - "גרסה O", מאת פבלו פיקאסו), והוא נחשב לאחד מהציורים היקרים ביותר בעולם.
רוב 22 ציורי העירום השוכב מהסדרה מוצגים בעיקר במוזיאונים בארצות הברית.
גוגנהיים, המוזיאון לאמנות מודרנית ומוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק מציגים כל אחד שלוש יצירות.
מחוץ לארצות הברית, מוסדות כוללים את בשנגחאי ואת בלונדון.
"עירום בנחת" היא היצירה הגדולה ביותר מהסדרה האיקונית שבו אמדאו מודיליאני המציא מחדש את העירום לעידן המודרני.
ציור זה - שנקרא גם "עירום שוכב בזרועות פתוחות" או "עירום אדום" - הוא ללא ספק אחד המפורסמים של הצייר מודיליאני, ואכן עבור רבים הוא אפילו הסמל שלו; אם נשאל את עצמנו מה הסיבה להצלחה כזו (לפחות בעידן שלנו) קשה לנו לענות, לפחות במבט ראשון.
הדמות הלא ידועה משתרעת על פני כל הציור עם ידיים ורגליים חתוכות לאורך קצה הציור.
מיוצגת עם עיניים ושיער שחורים, היא שוכבת עצבנית על כריות כשזרועותיה פרושות ושער בתי השחי והערווה גלויים (פרט שהיה לא מוסרי לתקופה).
הצבעים מעטים: הגוונים הקיימים הם אדום ואוקר, כחולים, שחורים ומעט לבן.
האווירה בקושי עובדת, כמעט סקיצה, כדי להדגיש טוב יותר את גופה הבהיר והרך.
גוף המודלית שולט בחלל, למעשה הוא ממלא אותו ויש לחתוך אותו בברכיים, בפרק היד ובמרפק כאילו הבד לא יכול להכיל אותו.
הסיבה לחיתוך המסוים הזה נראית ברורה: אין מקום בקומפוזיציה וחלק הגוף והרהיטים ברקע שדורשים את חלקם בחלל פשוט נחתכים כדי לא להפריע לסגנון הנכון של הציור.
הספה אדומה, הכרית כחולה, שום דבר לא נוקשה.
עבור מודיליאני, העירום הוא צורה מסוימת של דיוקן שהצייר משחזר על קנבס באותו חופש שהיה עושה עם הפנים.
בדרך זו, למרות שקווי המתאר הם בזווית, הם משתרעים באופן ליניארי כדי לשפר את המציאות.
הקו הזה (הבסיס לאמנותו של מודיליאני) בעירום המסוים הזה הוא שמסמן את הגבולות בין כאוס ליצירה.
הקו קובע את קווי המתאר בין האורות והצללים, מסמן חללים ובונה נפחים.
הקו והעוביים השונים שלו הם שתוחמים את החזית והרקע.
זה השימוש בקו שבו מודיליאני משיג כיבוש, שביתת נשק יקרה בין קלאסיציזם למודרניות, בין אהבה קדושה לחול, בין הבשר לאידיאל.
קו שעבד עליו מאז נעוריו וזה סימן ההיכר האופייני של האמן.
כמו ציורי עירום אחרים של האמן, אפשר לקבוע הקבלות מסוימות עם הקלאסיקה.