tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נבחנים בסרט ערכם והתוקפם של התבוננותם של מספר רב של אנשים כדי להראות כמה אפשר לדעת על אדם אחד.
מרסיסי המידע שיש לכל אחד מהם אודות מונה אנו למדים על מוצאה ועל חייה ועל נסיבות צאתה לנדודים, כשהיא נושאת על גבה את רכושה, מבקשת מקלט ואוכל מזרים ולעיתים עושה עבודות מזדמנות ועוקבים אחריה בתהליך ההידרדרות שהביא לבסוף למותה.
סנדרין בונרי – מונה ברגסון
מאקה מריך – מאדאם לנדיר
עוגיית שקדים או ביסקוויט שקדים, היא סוג של ביסקוויט, המבוסס על שקדים.
מדובר בעוגיות הנפוצות במטבחים רבים ושונים, אשר עשויות לקבל צורות רבות.
סוגי עוגיות שקדים כוללים למשל מקרון, עוגיות שקדים ספרדיות בשם אלמנדרדוס (almendrados), קוראביה, עוגיות מסוג שורטברד המבוססות על חמאה ושקדים (qurabiya) ועוגיות שקדים שמוצאן מטורקיה (kurabiyesi acıbadem).
בנוסף, לעיתים קרובות עוגיות הסקרפר הטורקיות (şekerpare) מעוטרות בשקדים.
בלוב, מכינים עוגיות עבמבר על בסיס שקדים ובוטנים ואגוזים אחרים, עוגיות אלה מזכירות קצת את הגרסה האיטלקית והטורקית של עוגיות אלה, ומכיוון שאינן מכילות רכיבים חמצים נוהגים להכין אותן בתקופת הפסח.
בנורווגיה, עוגיות חול הן סוג של עוגיית שקדים שנאפות בפחיות מחורצות.
ישנם גם מתכונים לעוגיות שקדים המתאימים לאנשים החולים בסוכרת, מאחר שניתן להכין עוגיות שקדים גם ללא תוספת חיצונית של סוכרים, כי המתיקות של העוגיות יכולה להיות מינימלית ולהגיע מהשקד עצמו שהוא אגוז מתקתק יחסית
עוגיית או ביסקוויט שקדים סיני הוא מאפה סיני העשוי עם גוגואים (גרעיני משמש) טחונים.
ביסקוויט זה הוא אחד המאפים הסטנדרטיים ביותר באזור סין, בגואנגג'ואו, הונג קונג, מקאו, ובכמה מאפיות סיניות באזורים אחרים של העולם.
בנוסף, יש להן נטייה להתפורר מאוד.
במקאו, ביסקוויט זה היה אחד ממוצרי האפייה המיוחדים פופולריים ביותר, במיוחד באזור הריסות הקתדרלה של סנט פול, שם הרחובות מלאים בעשרות חנויות אשר בכולן נמכרים טעמים שונים של ביסקוויט השקדים הסיני זה ליד זה.
סוחרי רחוב גם מפוזרים לאורך רחוב זה על מנת לדחוף את הסחורה.
הביסקוויט מומלץ באתר הרשמי לתיירות של מקאו כחטיף מקומי מפורסם.
עובש לחם שחור (שם מדעי: Rhizopus stolonifer) הוא פטריה הנחשבת למין החשוב ביותר בסוג Rhizopus, שהוא אחד מהפטריות הנפוצות בעולם, ויש לו תפוצה עולמית אף על פי שהוא נפוץ בעיקר באזורים טרופיים וסובטרופיים.
הוא פעיל בפירוק מזון מאוחסן, וכמו שאר סוגי הריזופוס גדל במהירות בעיקר בתוך בתים.
הפטרייה התגלתה בשנת 1818 על ידי המדען הגרמני כריסטיאן גוטפריד אהרנברג, שכינה אותה Rhizopus nigricans.
השם שונה בשנת 1902 ל-Rhizopus stolonifer על ידי המיקולוג הצרפתי .
עובש הלחם השחור הוא מין נפוץ ברחבי העולם הנמצא על כל סוגי החומרים המשמשים בסיס לעובש ולעיתים קרובות הוא אחד מן האורגניזמים הראשונים המופיעיים על לחם מעופש.
הנבגים של העובש עשויים להתקיים בקרקע ובאוויר.
במעבדה פטרייה זו גדלה היטב על גבי מצעים שונים, כולל אלה המכילים מלחי אמוניום או תרכובות אמינו.
עובש זה מתקיים בעיקר כנבגים בוגרים.
מין זה ממלא תפקיד חשוב בהתיישבות המוקדמת של המצעים באדמה, אך עם זאת הוא גם יכול להיות טפיל ולגרום לצמיחת עובש על כל מיני פירות וירקות.
כמו מינים של הריזופוס , הוא גדל במהירות ומתפשט באמצעות הסטולונים הסטולונים מספקים מבנה אווירי לצמיחת התפטיר ומאפשרים כיסוי משטחים גדולים.
הם יכולים לטפס אנכית כמו גם אופקית.
הנבגים מעוצבים בצורה שונה בהתאם לחומרי התזונה הזמינים.
הם יכולים להיות אובליים, מצולעים או זוויתיים.
הטמפרטורה האופטימלית לגידול היא 25–30 מעלות צלזיוס.
נקודת התמותה התרמית המוגדרת כטמפרטורה הנמוכה ביותר שיכולה לקטול את כל התאים בעשר דקות, היא 60 מעלות צלזיוס.
עובש הלחם השחור יכול לצמוח בסביבות חומציות עם pH נמוך עד 2.2. טווח החומציות המתאים למחיה יכול להשתנות בין 2.2 ל-9.6. קרינה אולטרה סגולה יכולה להאט את נביטת הנבגים.
הנבגים אינם רגישים לכלור חופשי.
המחלה הנגרמת על ידי פטרייה זו מופיעה בעיקר על פירות בשלים, כמו תות שדה, מלון ואפרסק, הרגישים יותר לנגעים ובעלי אחוז סוכר גבוה.
לאחר מספר ימים הפירות הנגועים מתרככים ומשחררים מיצים עם ריח חומצי.
כאשר הלחות והטמפרטורה נאותים, צמיחת התפטיר מתרחשת במהירות על פני הפרי הנגוע והמחלה גורמת להתפתחות של תפטיר סטולוני עם ספורנגיה שחור ונבגים.
כאשר הפטרייה נובעת, היא מייצרת אנזימים מסוג אסטראזות שונות, כולל האנזים קוטינאזה המסייעים לפטרייה לחדור לדופן התא הצמחי.
המחלה יכולה להשפיע גם על פירות בריאים אחרים סמוכים לפרי הנגוע, כאשר היא מופצת על ידי רוח או פעילות חרקים.
מין זה הוא גורם אופורטוניסטי למחלות ועלול לגרום לזיהום רק אצל אנשים מדוכאי חיסון.
זיגומיקוזיס היא המחלה העיקרית שעלולה להיגרם על ידי פטרייה זו בבני אדם ואף שהיא עדיין לא לגמרי מובנת, היא מסוכנת מאוד ויכולה להיות קטלנית.
הרחת מזון מקולקל יכולה להיות הגורם לחשיפה למחלה זו.
מין זה חשוב כלכלית לדעיכת אחסון לאחר הקטיף, הוא משמש לייצור חומצה פומרית וחומצה לקטית בעלות טוהר גבוה.
נוכחות של אבץ מפחיתה את כמות החומצה המיוצרת על ידי הפטרייה.
עוגיות חג המולד הן עוגיות סוכר או טעמים אחרים על בסיס מסורות משפחתיות והעדפות אישיות, שנחתכות לצורות שונות הקשורות לחג המולד.
כבר ב היו עוגיות חג המולד פופולריות ברחבי אירופה, כאשר עוגיות הלבקוכן היו נפוצות בגרמניה ובשוודיה.
עוגיות חג המולד המודרניות היו פיתוח של עוגיות שיוצרו עוד באירופה של ימי הביניים.
העוגיות הכילו קינמון, ג'ינג'ר, שקדים ופירות יבשים.
הדוגמאות המוקדמות ביותר לעוגיות חג המולד שנמכרו בארצות הברית הובאו על ידי ההולנדים שהגיעו לאזור כבר בתחילת המאה ה-17, בעקבות שינוי בחוקי הייבוא הפכו חותכני עוגיות לזמינים במרבית השווקים האמריקאים, ובשל הזמינות של כלי זה התחילו להופיע הרבה מתכונים חדשים בספרי בישול.
עוברת אורח בסן סוסי הוא סרט קולנוע צרפתי-מערב גרמני משנת 1982 בבימויו של ז'אק רופיו, עם רומי שניידר ומישל פיקולי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס באופן חפשי ורופף על רומן בשם זה מ-1936, מאת הסופר היהודי-צרפתי ז'וזף קסל.
הספר העלה בזמנו את בעיית דיכוי הפרט ומחנות הריכוז בגרמניה שרבים לא היו מודעים לה.
התסריט מורחב ל-50 שנה לאחר העלילה הראשונה ומראה שגם לאחר השואה, האנטישמיות קיימת.
רומי שניידר משחקת בתפקיד כפול.
העלילה מתרחשת בפלאשבק בין ההווה לעבר.
סן סוסי (בלי דאגה) הוא פאב-מסעדה בפריז שאליו היו באים פליטים מגרמניה שנמלטו מהנאצים.
הנעימה "שיר הגולים" מושמעת בסרט בכינור ובשירה.
מקס באומשטיין (מישל פיקולי) נמצא בראש ארגון זכויות אדם בשם "סולידריות" אותו הקים ונלחם באמצעים לא אלימים למען זכויות אדם המופרות במדינות רבות.
הוא מגיע לפריז להיפגש עם שגריר פרגוואי בצרפת כדי לדון איתו על שחרור אסירה הכלואה שם בגלל מלחמתה בדיכוי זכויות הפרט בפרגוואי.
הוא מתקבל אצל השגריר פדריקו לגו (מתייה קארייה) ושואל אותו אם הוא מכיר אישה בשם אלזה וינר ואם לא שירת כדיפלומט גרמני בפריז בשם רופרט פון לגארט?
השגריר משיב בהן מהוסס ואז שולף מקס אקדח.
אשתו לינה (רומי שניידר) מבקרת אותו בכלא והוא מספר לה את הסיפור שהביא אותו לרצח.
1 במרץ 1933, הנער מקס באומשטיין (ונדלין ורנר) הולך עם אביו בברלין ושניהם מותקפים על ידי נאצים במדים.
האב נהרג ומקס נפצע קשה ברגלו ונשאר כל חייו צולע וזקוק למקל הליכה.
אלזה וינר (רומי שניידר) רואה זאת ממרפסת ביתה ומפרידה אותו מהתוקפים.
אלזה ובעלה מישל (הלמוט גרים), מאמצים אותו, הם לא יהודים.
מישל הוא בעל בית דפוס ששם מדפיסים ביקורת על הממשלה.
הנאצים פורצים ומחבלים במכונות ומישל מציע לאלזה ולמקס לברוח לפריז.
בהתחלה הוא שולח להם כסף והם גרים במלון יקר ומקס מנגן בכינור בחדר האוכל לבקשתה של אלזה (נעימה שמזכירה את זו מרשימת שינדלר) אבל אחר כך הם נאלצים לעבור למקום זול יותר ואלזה שהייתה זמרת אופרה בברלין נאלצת להופיע במועדון לילה, לשיר ולהזמין את האורחים לשתיית אלכוהול.
אחד מהאורחים הוא הדיפלומט הגרמני רופרט פון לגארט (מתייה קארייה) שחושק באלזה.
לפני שמישל נעצר, הוא מצליח לעלות על הרכבת לפגוש בסוחר יין צרפתי בשם מוריס בוייאר (ז'ראר קליין) ולדחוף לו שטרות כסף להעביר לאלזה.
מתפתחת ידידות אפלטונית בין מוריס לאלזה.
היא שולחת אותו לברר אצל עו"ד הלוויג בעניין שחרורו של מישל.
הוא פוגש בברלין את אנה הלוויג (מריה של) אשתו, והיא מספרת לו כי בעלה נלקח לחקירה ואחר כך הוחזר כאפר בכד.
אלזה המיואשת מתמסרת לפון לגארט כדי שיעזור בשחרור מישל.
מישל משוחרר לבסוף וחוזר כשבר כלי לפריז.
הם הולכים לסן סוסי ובפתח מחכים להם שליחיו של לגארט שהורגים אותם כשלגארט מתבונן מרחוק.
מקס מודה באשמה וטוען שהוא וארגונו נגד אלימות אבל יש לפעמים צורך שהחלשים יגיבו גם הם כמו שהוא הרגיש במקרה הזה.
המושבעים גוזרים עליו חמש שנים על תנאי.
בחוץ, אחד יורק על לינה ואומר: "זה בשביל היהודים שלך, זונה".
אנטישמי אחר (ז'אן רנו) קורא לעברה: "הוא לא יזכה לגן עדן"...
שניהם הולכים לאכול במסעדת סן סוסי שבכניסה אליה יש שלט הנצחה לאלזה ומישל וינר שנרצחו שם ב-1935.
לבסוף מופיעה כתובית כי מקס ולינה באומשטיין נרצחו כעבור חצי שנה ליד ביתם והרוצחים לא נתפסו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותרומי שניידראלזה וינר/לינה באומשטייןמישל פיקולימקס באומשטייןונדלין ורנרמקס באומשטיין הצעירמריה שלאנה הלוויגאשתו של עו"ד הלוויגהלמוט גריםמישל וינרבעלה של אלזהמתייה קארייהרופרט פון לגרט/פדריקו לגודיפלומט גרמני/שגריר פרגוואי בפריזז'ראר קלייןמוריס בוייארידיד של אלזה
זהו סרטה האחרון של רומי שניידר: כחודש לאחר הקרנת הבכורה, היא נמצאה מתה בחדרה, ונקבע כי סיבת המוות הייתה דום לב.
היא הקדישה את הסרט לבעלה הראשון ולבנה שמתו טרם זמנם.
בעלה הראשון, השחקן הארי מאיין היה מישלינג שנכלא במחנה הריכוז נוינגמה וסבל מאז מדיכאון, התאבד בתלייה ב-1979. בנם דייוויד-כריסטופר היה בן 14 כשמת מאיבוד דם לאחר פציעתו כתוצאה מניסיון טיפוס על גדר מחודדת בביתו של סבו החורג.
חברות הביטוח סירבו לבטח אותה לסרט מחשש שתתאבד במהלך הצילומים.
זהו הסרט היחידי בו הופיע הנער הגרמני ונדלין ורנר, ששיחק בתפקיד של מישל פיקולי בתור נער, ושאחר כך הפך לאחד מחשובי המתמטיקאים בעולם, זוכה מדליית פילדס.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי סזאר וזכה באחד:
פרס סזאר לסאונד הטוב ביותר
מועמד לפרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר – רומי שניידר
פרס סזאר לשחקן המשנה הטוב ביותר – ז'ראר קליין
פרס סזאר לפסקול הטוב ביותר – ז'ורז' דלרו
עוגיות יין נאפות מקמח מצה מחמשת מיני דגן שעורבב ב"מי פירות", ולכן לא נחשבות לחמץ על פי פוסקים מסוימים.
ככלל קמח מחמשת מיני דגן שהתערבב במים במשך למעלה מ-18 דקות, מבלי שלשו אותו, נחשב חמץ.
לעומת זאת, אם עורבב קמח המצות במי פירות הבצק אינו נחשב חמץ, גם אם הוא תופח וטעמו כטעם בצק חמץ.
לצורך זה "מי פירות" כוללים: יין, דבש, שמן, חלב, מיץ פירות טבעי ועל פי פוסקים מסוימים גם ביצים.
בצק שהוכן בדרך זאת יכול לשמש להכנת מצה עשירה ובכלל זה גם עוגיות יין.
עוגיות יין מסחריות נמכרות תחת השמות עוגיות פפושדו, עוגיות גטניו, עוגיות יין, או עוגיות מצה עשירה ונושאות חותמת "כשר לפסח" של גופים שונים.
עוגיות יין מסחריות עשויות מקמח כשר לפסח ויין או מיץ ענבים.
עוגיות יין ביתיות עשויות להכיל קמח רגיל, קמח מצה או קמח תפוחי אדמה ותוספות שונות כגון פתיתי קוקוס, שקדים טחונים, אגוזים ואף ביצים.
עוגי דוגי היא סדרת אנימה יפנית לילדים בת 52 פרקים, אשר הופקה על ידי Telescreen Japan Inc ו-J.C.Staff בין השנים 1988- 1989. הסדרה מבוססת על קומיקס בלגי בשם "Cubitus".
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים ב-1990 ובהמשך בערוץ Fox Kids.
שיר הפתיחה העברי של הסדרה נכתב על ידי זיו סידי ולימור חביב, הולחן על ידי זיו סידי ואבנר חודורוב ובוצע על ידי שיר גוטליב.
עוגי דוגי הוא כלב לבן וגדול בעל תיאבון רב וחי עם בעליו הפרופסור.
הם גרים ליד דינה, אישה זקנה עם סינר, לינדה ואחיה הקטן בוב וחתול-רע, חתול שחור-לבן אשר הורס את היום של עוגי תוך שהוא מחבל בהמצאותיו של הפרופסור.
עוגי דוגי - כלב גדול ושמן בצבע לבן בעל תיאבון גדול.
הפרופסור - גאון ממציא המצאות, בעליו של עוגי דוגי.
חתול-רע - חתול שחור-לבן אשר מציק לעוגי ומחבל בהמצאות של הפרופסור.
דינה - שכנה זקנה ושתלטנית אשר גרה ליד ביתם של עוגי דוגי והפרופסור.
לינדה - נערה צעירה ויפה ומושא אהבתם של עוגי דוגי והפרופסור.
בוב - אחיה הקטן של לינדה.
השוטר משרוקית - שוטר תנועה אשר אינו מדבר ונוהג להגיב לכל דבר באמצעות המשרוקית שלו שנמצאת בפיו באופן קבוע.
רן גואטה - עוגי דוגי
עידו מוסרי - חתול רע / בוב
תמר קרוון - לינדה / דינה
היא שעשועון טלוויזיה אמריקאי בסגנון תחרות אפייה שנוצרה על ידי דן קאטפורת' וג'יין ליפסיץ, בהנחיית מייקי דיי.
הסדרה עלתה לראשונה בנטפליקס ב-18 במרץ 2022. בכל פרק, המתמודדים יוצרים עוגות שהן העתקים מדויקים של חפצים נפוצים במטרה לבלבל את האחרים.
הזוכה בכל פרק מקבל 5,000 דולרים והזדמנות לזכות בעוד כסף על ידי זיהוי מתוך תצוגה איזה מהם הוא אמיתי ואיזה מהם עוגה.
קונספט הסדרה זכה להפוך לטרנד אינטרנטי-וויראלי באותו שם של התוכנית, שזכה לפופולריות ביוטיוב ובטיקטוק.
כחלק מהטרנד הזה, יש לזהות אילו מהמוצגים בסרטון הם מאכלים ואילו מהם עוגות שנראות כמו אותם המאכלים.
מייקי הציג למפיק שלו, מייקל גולדמן, את הטרנד ממנו נדהם והוקסם.
למרות שלמייקי לא היה ניסיון או רקע באפייה, הוא לקח על עצמו את תפקיד המנחה.
מייקל הסביר שההגרלה של התוכנית עוררה את "הרצון האנושי...
לבחור את החפץ ה"מחופש" ".
ביוני 2022, נטפליקס חידשה את הסדרה לעונתה השנייה.
העונה השנייה, "שוב עוגה או לא עוגה?", עלתה ב-30 ביוני 2023.
בינואר 2024, נטפליקס חידשה את הסדרה לעונה שלישית, וחזרה לשם המקורי "עוגה או לא עוגה?" אשר עלה לנטפליקס ב-29 במרץ 2024.
לאורך כל פרק מוצגים למתמודדים ולשופטים מספר העתקים של אובייקט מסוים, ועוגה אחת שנראית כמו אותו האובייקט.
שלושה מתמודדים מסוגלים להתחרות על ידי אפיית עוגה בתוך שמונה שעות, ומטרתם ליצור העתק זהה של האובייקט שאותו בחרו לאותו פרק.
לאחר מכן מוצגים לשופטים שלושה העתקים של החפץ שאותו יצרו המתמודדים.
בין כל סט של חמישה עוגה, יש עוגה אחת שנאפתה על ידי המתמודד באותו היום.
אם השופטים מנחשים נכון איזה חפץ הוא בעצם העוגה, המתמודד הזה מודח מהתוכנית.
כאשר מספר מתמודדים מצליחים לבלבל את השופטים, מתקיים שובר שוויון שבו השופטים בוחרים מנצח על סמך טעם ואיכות העוגה.
בכל פרק קיין זוכה שזוכה ב-5,000 דולר ויכול לזכות ב-5,000 דולר נוספים בתנאי שיזהו בין זוג אובייקטים איזה מביניהם הוא למעשה עוגה.
אם הם לא מצליחים לזהות את העוגה, מתווספים 5,000 דולר לזוכה בגמר.
לבסוף שלישיית הגמר תתחרה בגמר הגדול בכדי לזכות ב-50,000 דולר.
שאר המתמודדים שהודחו במהלך העונה יכולים להישאר לאורך כל העונה ולצפות למרות שהודחו.
אלה שלא התחרו בגמר נבחרו כדי לתמוך במתחרים.
תוכנית המציאות "עוגה או לא עוגה?" נוצרה על ידי דן קאטפורת' וג'יין ליפסיץ ומופקת על ידי החברה שלהם, Alfred Street Industries.
מנחה התוכנית הוא מייקי דיי.
פרסתאריךקטגוריהמועמד/יםתוצאהמקורפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון13 ביולי 2024תוכנית ריאליטי אהובה"עוגה או לא עוגה?"הפרס הבורמנז'י לסדרת הריאליטי הטובה ביותר 23 בדצמבר 2024תוכנית ריאליטי טובה"עוגה או לא עוגה?"
עוגיות קוקוס הן עוגיות המבוססות על קוקוס טחון.
פעמים רבות העוגיות הן עוגיות מקרון המכילות חלבוני ביצים וסוכר, והן ללא קמח.
מאחר שלא מעורב בהן גלוטן, נעשה בהן שימוש תדיר בפסח בו ישנו איסור מקראי לאכול חמץ, והן גם יכולות להתאים לסובלים מצליאק.
סוגים של עוגיות קוקוס ללא גלוטן
עוגיות קוקוס מרוקאיות מוצאן במרוקו והן מוגשות פעמים רבות במימונה.
אופן הכנתן על ידי הקצפה על האש של חלבוני ביצה וסוכר, עד שהסוכר נמס ונעשה קצף נוקשה, שאליו מוסיפים בהמשך את הקוקוס הטחון.
עוגיית חג'יבדה שמוצאה מעיראק נאכלת באופן מסורתי בפורים.
יש המכינים אותה מקוקוס, סוכר וחלבוני ביצים בלבד.
עוגיות קוקוס על בסיס בצק ללא גלוטן
ישנן עוגיות קוקוס המבוססות על קמחים ללא גלוטן כמו קמח תפוחי אדמה.
במתכונים אלו נעשה שימוש נרחב בפסח ועבור הסובלים מצליאק.
ישנם גם מתכונים של עוגיות קוקוס ללא סוכר.
הרביעייה הקומית אנדרדוס הוציאו שיר על עוגיית הקוקוס הנאכלת בפסח.
עוגיות בוטנים הן עוגיות המבוססות על בוטנים טחונים, ביצים וסוכר, לצד מרכיבים נוספים.
פעמים רבות העוגיות הן עוגיות מקרון שלא מעורב בהן קמח, שמן או חמאה, והן מבוססות על בוטנים טחונים, ביצים וסוכר בתוספת מספר חומרים נוספים.
ישנן כמה וריאציות של העוגיות, בהתאם לארץ המוצא של המתכון.
מכיוון שבעוגיות הבוטנים לרוב לא מעורב גלוטן, נעשה בהן שימוש תדיר בפסח, בו ישנו איסור הלכתי לאכול חמץ, והן גם יכולות להתאים לסובלים מצליאק.
בקרב האשכנזים יש האוסרים אכילת בוטנים בפסח כחלק מאיסור קטניות.
רבים מיוצאי מרוקו נוהגים לאכול עוגיות בוטנים במימונה שבמוצאי חג הפסח.
גרסה נוספת של עוגיות בוטנים היא עוגיות חמאת בוטנים , המבוססות על חמאת בוטנים לצד חומרים נוספים.
עוגה בסקית היא מאפה מסורתי מאזור חבל הבסקים.
העוגה נאפית בדרך כלל מקלתית עשויה בצק פריך, וממולאת לרוב בקרם פטיסייר או בריבת דובדבנים כהים – לעיתים עם גרסאות אזוריות נוספות.
העוגה נחשבת לכפרית, פשוטה יחסית, אך עשירה בטעמים.
העוגה הבסקית עשויה משני חלקים עיקריים:
קלתית – עשויה בצק פריך, לרוב עשיר יותר בחמאה ובביצים.
הבצק משמש גם לכיסוי המלית.
מלית – בצפון חבל הבסקים, ובמיוחד באזור לבורד , מקובל למלא את העוגה בקרם פטיסייר.
בדרום החבל, ובמיוחד סביב סן סבסטיאן, נפוצה יותר גרסה שמכילה ריבת דובדבנים כהים, לעיתים מסוג Xapata המקומי.
את כיסוי הבצק של העוגה מקשטים בדרך כלל בפסים מצולבים הנחרטים באמצעות מזלג או בסמל לבורו (צלב בסקי) .
את העוגה הבסקית נוהגים להגיש בטמפרטורת החדר, לעיתים לאחר מנוחה של כמה שעות או אף לילה לאחר האפייה, כדי לאפשר לטעמים להתמזג.
מקובל לפרוס אותה למשולשים או לריבועים, ולהגיש כמנת קינוח לצד קפה או תה.
בבתי קפה ובקונדיטוריות נהוג להציע אותה כעוגה שלמה או כמאפה אישי קטן.
גרסאות מודרניות מוגשות לעיתים עם קצפת, רוטב פירות יער או כדור גלידת וניל, אך במתכונתה המקורית היא נאכלת כפי שהיא, ללא תוספות.
אין תיעוד מדויק לתחילת הכנתה, אך העוגה הבסקית מוזכרת בכתובים כבר במאה ה־18, ומאז הפכה לקינוח מזוהה עם האזור.
בתחילה שימשה כעוגת בית מקומית שנאפתה בעיקר באירועים משפחתיים ובחגים.
במהלך המאה ה־20 זכתה לפרסום רחב יותר בצרפת, וכיום נמכרת בקונדיטוריות רבות מחוץ לחבל הבסקים.
בשנת 1994 נוסדה בכפר קמבּו-לה-בּן (Cambo-les-Bains) "אחוות עוגת הבסקים" (La Confrérie du Gâteau Basque), הפועלת לשימור מסורת האפייה והפצתה.
מדי שנה נערך בכפר פסטיבל עוגת הבסקים, הכולל תחרות אפייה, סדנאות וטעימות.
כיום מתפרסמים מתכונים לגרסאות "מודרניות" של העוגה, עם מילויים כקרם שקדים, שוקולד או פטל, אך המתכונים המסורתיים עדיין נחשבים הנפוצים והאהובים ביותר.
עוגב הים (בקרואטית: Morske orgulje) הוא כלי מוזיקלי אומנותי בזאדאר, קרואטיה, המפיק צלילים באמצעות גלי ים וצינורות הממוקמים מתחת לרציף הבנוי כמדרגות גדולות משיש.
במסגרת עבודות השיקום שבוצעו לתיקון ההרס שספגה זאדאר במלחמת העולם השנייה, נבנתה חומת בטון בצד הים של העיר העתיקה.
האדריכל קיבל על עצמו לעצב מחדש את קו החוף ובמסגרת זו תכנן שילוב והקמת עוגב ים.
לחץ הגלים מקיים אינטראקציה עם 35 צינורות פוליאתילן ותיבות תהודה הקבועים מתחת לרציף ואלו, כמו בעוגב מפיקים צלילים, מפתחים הקבועים במדרגה העליונה.
הצלילים מושפעים מתנועת הגלים וכן אורכים וגדלים שונים של (צינורות) חלילי העוגב.
הרציף מחולק ל-7 קטעים, בהם ניתן לשמוע 7 אקורדים בני 5 צלילים, המשתנים ככל שמתקדמים במורד הטיילת.
בניגוד לנגינת עוגב, הגלים וכך גם הצלילים הם אקראיים אך הרמוניים.
האתר נפתח לציבור ב-15 באפריל 2005.
באשיץ' תכנן והקים גם את אנדרטה לשמש הסמוכה.
מדרגות משיש לבן המובילות למטה אל המים ומשמשות גם כמקומות ישיבה לתיירים המאזינים, נבנו מאוחר יותר.
עוגב הים מושך אליו תיירים ומקומיים כאחד.
בשנת 2006, עוגב הים זכה בפרס, במהדורה הרביעית של .
עוגן הוא אביזר עשוי ברזל או חומר כבד אחר, שנועד לרתק כלי שיט או חפצים שונים למקום מסוים בים, מבלי שייסחפו על ידי הרוח, הגלים, זרמי הים או כל גורם אחר.
ישנם שלושה סוגי עוגן עיקריים - זמני, צף וקבוע.
העוגן הקבוע נקרא גם מעגן והוא מוזז לעיתים נדירות.
לא ניתן להעלותו אל סיפון האונייה, אך ניתן לשחררה ממנו.
עוגן זמני נישא לרוב בידי כלי השיט ומורם על סיפונו כאשר הכלי בדרכו.
העוגן פועל על ידי התנגדות לתנועה של כלי השיט אליו הוא מחובר.
ישנן שתי דרכים עיקריות לעשות זאת - באמצעות משקל רב או היאחזות בקרקעית הים.
מקובל להניח שרוחות וזרמי ים הם הכוחות החזקים ביותר עמם אמור העוגן להתמודד, אך למעשה תנועת הגלים היא המפעילה את העומס הגדול ביותר על הספינה, ועוגנים מודרניים מתוכננים להשתמש בשילוב של טכניקות וצורות כדי להתנגד לכוחות אלו.
העוגן המוכר יותר הוא הזמני, שניתן לשאתו על גבי כלי השיט.
עוגן זמני מודרני מכיל בדרך כלל מוט מרכזי הנקרא שוק וחלק שטוח ומחודד בקצהו (ציפורני העוגן) שנאחז בקרקעית.
בין השוק לציפורני העוגן מחברת לעיתים זרוע, והמקום שבו היא מתחברת לשוק נקרא כתר.
השוק מצויד לרוב בטבעת או בשרשרת כדי לחבר ביניהם.
ישנם הרבה שינויים והוספות לצורה בסיסית זו.
עוגן אדמירל לדוגמה, כולל גם חלק עליון (סטוק) הנשען על הקרקעית.
עוגן קבוע, לעומת זאת, מגיע בטווח רחב של סוגים ואיננו בעל צורה בסיסית.
אבן גדולה בעלת חלק מברזל אליו מחוברים הכבל או השרשרת מהספינה מספיקים להחזקתה.
מעגן מודרני עשוי להיות בצורת בורג ענקי המוברג אל הקרקעית, קורת מתכת גדולה ומחודדת שנעוצה בה או כל צורה אחרת של אחיזה בקרקע.
אפשרות נוספת היא לחבר מספר עוגנים זמניים במעגל, כך שבכל מקרה תהיה התנגדות של עוגן אחד לפחות לתנועת כלי השיט, ללא קשר לכיוונו.
עוגן צף לעומת זאת תפקידו אינו לעצור את הסירה, אלא להאט אותה.
עוגן כזה צף על המים, בדרך כלל יהיה בצורת חרוט כך שכמות המים היוצאת מהחרוט איטית יותר וכך גם כלי השיט.
מתפקידיו העיקריים האטת כלי השיט אך השימוש בו ייתכן גם לצרכים אחרים ואף מערכת היגוי חלופית במקרה הצורך.
העוגנים הקדומים ביותר היו קרוב לוודאי סלעים.
נמצאו עוגנים מסוג זה שהיו שייכים לתקופת הברונזה.
גם כיום מסתמכים מעגנים רבים על סלעים גדולים כאמצעי לריתוק כלי השיט.
צורה זאת, המסתמכת על משקל רב בלבד, פועלת רק בעוגן קבוע.
העברת עוגן שכזה למקום אחר היא כמעט בלתי אפשרית.
עוגן פשוט הנעזר בשתי קורות עץ נעוצות בקרקע שעליהן אבן, הוא צורה קדומה של מעגן שנעשה בה שימוש גם כיום.
עוגן זה היה הניסיון המוצלח הראשון להשתמש בכוחה של הקרקע כדי למנוע מכלי השיט לזוז.
כיום נעזרים כמעט כל העוגנים בשני יסודות אלו - חדירה לקרקע ומשקל סביר.
בעולם המערבי, במרבית העוגנים נעשה שימוש בציפורני עוגן חודרות - שני קצוות מחודדים שמתוכננים בצורה שאחד מהם יינעץ בקרקע.
נוסף גם סטוק - מוט הניצב לזרוע וממוקם בחלקו הנגדי של השוק.
תפקידו הוא לגרום לאחד מקצוות העוגן להינעץ בקרקע על ידי סיבובו במידה ונפל כשחודיו אינם מופנים כלפיה.
עוגן זה הפך תוך זמן קצר יחסית לצורה הבסיסית של עוגן זמני.
במזרח נעשה שימוש בעוגן דומה שגם בו היה סטוק, אך הוא היה ממוקם בצידו השני של העוגן, בצמוד לכתר.
בעוגן זה משתמשים כיום בצורה זהה לזאת שבעבר.
מגוון הצורות והדגמים רחב, אך יש נטייה לעוגנים מודרניים שניתן לסווגם לשלוש קבוצות: לכידה, מחרשה וקרס, בהתאם לשיטת אחיזתם בקרקע.
בצורת הלכידה נעשה שימוש בציפורן עוגן קטנה יחסית המחוברת לזרוע כבדה וצרה, על מנת לחדור לקרקע בעייתית - קרקע קשה, סלעית, מכוסה באצות או באלמוגים, וכדומה.
שתי גרסאות נפוצות מקבוצה זו הן עוגן האדמירל ועוגן החתול (grapnel).
צורת המחרשה נקראת כך בשל הדמיון למחרשה עתיקה.
היא מתוכננת להתחפר ברוב סוגי הקרקע - מבוץ רך ועד סלעים.
למעשה, היא מתפקדת כמחרשה, אך מטרתה היא להתחפר בקרקעית הים ולא ביבשה.
בצורת הקרס (שנקראת גם דנפורט) משתמשים בציפורן עוגן גדולה כדי ליצור התנגדות גדולה ככל האפשר לכוחות הפועלים על כלי השיט.
למרות כושר החדירה הנמוך של עוגנים מסוג זה, נעשה בהם שימוש נרחב בשל משקלם הקל.
עוגן אדמירלי מוכר גם לאלה שלא השתמשו בעוגן מעולם.
בשעת העגינה, רק ציפורן אחת של העוגן מחופרת בקרקע, וחלקו האחר ניצב על הקרקעית.
עוגן זה פועל היטב גם במזג אוויר סוער, זאת בנוסף לכושר החדירה הגבוה שלו.
כאשר עוגן האדמירל איננו בעל סטוק, ניתן לאחסן אותו בקלות.
גם כאשר החלק העליון קיים, ניתן בדרך כלל לקפל את הסטוק בצורה קלה לאחסון.
חולשתו העיקרית של עוגן זה, היא בזמנים של גאות ושפל.
בזמן השפל, קיים סיכוי גבוה יחסית שהעוגן יתנתק מהקרקע.
במבחנים השוואתיים, נתגלה כי עמידות עוגן האדמירל בפני השפל קטנה יותר מזו של עוגנים אחרים במשקל זהה.
חסרון נוסף הוא העלאתו לסיפון, שעלולה להזיק לירכתי הספינה.
עוגן דנפורט שייך לקבוצת הקרס, ובשמו משתמשים לעיתים לתיאור הקבוצה כולה.
בעוגן זה נמצא הסטוק בצמוד לכתר, ואליו מחוברים שני משטחים גדולים.
בשל שטחם הרב, העוגן מסוגל לפתח כושר עמידות רב ביחס למשקלו.
צורתו השטוחה ומשקלו הקל של העוגן מקלים על החזרתו ואחסונו.
לעוגן זה ישנן גרסאות משופרות כמו עוגן מבצר שמשקלו נמוך יותר ביחס לנפחו ואחיזתו טובה יותר.
לעוגן דנפורט ישנו קושי לחדור קרקעית קשה, סלעית, עשויה חימר או מכוסה אצות או עשב.
במצב כזה, העוגן עלול להחליק על הקרקע ולא לחדור אליה.
חיסרון נוסף - העוגן נוטה להתנתק מקרקעית הים כאשר כיוון הכוח הפועל עליו משתנה בפתאומיות.
תרחיש כזה עשוי להיווצר בזמנים של גאות שפל.
עוגן החתול, המכונה גם עוגן נעיצה, קל לתכנון ובניה.
יתרונו הוא שבכל כיוון בו יגיע לקרקע, חוד אחד לפחות יהיה מופנה כלפיה.
העוגן אינו ננעץ כולו בקרקע, וחלקו הנותר ניצב על הקרקעית.
הוא מסוגל לחדור לקרקע מכוסה אלמוגים, אך קשה להוציאו ממנה.
משקלו נמוך למדי, ולכן קל להעלותו לסיפון.
לעוגן זה מחברים לעיתים מצוף במטרה להקל על החזרתו במידה שנתקל במכשול.
בעוגן החתול נעשה שימוש בעיקר בקרקע סלעית, ולעיתים נדירות הוא מסוגל לספק אחיזה נאותה בחול, בוץ או חימר.
העוגן עלול להתנתק מקרקע כזו כאשר מופעל עליו עומס, או לא להינעץ בה כלל.
הוא קשה לאחסון, אך בעיה זו עשויה להיפתר באמצעות שינויים קלים.
עוגן ברוס מיועד לסירות קטנות, אף על פי שתפקידו המקורי היה החזקת עגורני נפט צפים בים הצפוני.
הוא שייך לקבוצת המחרשה ונודע במהירות הרבה בה הוא מתחפר בקרקע.
העוגן נחשב כיציב ועמיד בפני גאות ושפל ושינוי כיוון הרוח.
במקום להשתחרר מהקרקע, מסתובב העוגן באיטיות בצורה נגדית לזאת בה הכוח פועל.
העוגן קל להחזרה לאחר הוצאתו מקרקעית הים והוא אינו מזיק לחרטום הסירה.
לעוגן ברוס ישנו קושי לחדור לקרקעית סלעית, עשויה חימר או מכוסה בעשב.
העוגן גם עלול להיות קשה לניתוק.
למרות קלות ההחזרה של העוגן, קשה לאחסנו ולעיתים הוא תופס מקום מוגזם על סיפון כלי השיט.
עוגן המחרשה חודר לכל סוגי הקרקע, אך לא מצטיין בסוג מסוים.
צורת ה-"CQR" היא בעלת שוק המחוברת לציפורן העוגן באופן המאפשר לעוגן להסתובב כאשר כיוון הכוח משתנה, ולא להתנתק מהקרקע.
בנוסף, לפי צורה זו, חוד העוגן יהיה מופנה כלפי הקרקעית, גם כאשר העוגן ינחת על צידו.
בגרסה נוספת של עוגן המחרשה בשם "דלתה", החיבור בין השוק לציפורן העוגן הוא קשיח.
כדי להשיג תוצאות זהות לגרסת ה-"CQR", נעזרים בזווית מדויקת ביניהם.
עוגן המחרשה כבד בהשוואה לכוח שהוא מפעיל, ועובר זמן ארוך יחסית עד שהוא מתחפר בקרקע בשלמותו.
עוגן הפטריה מתאים במקום שבו קרקעית הים מורכבת מסחף או חול דק.
הוא הומצא על ידי המהנדס הסקוטי רוברט סטיבנסון.
הוא מעוצב כמו פטרייה הפוכה, כשהראש נקבר בסחף והרגל מחוברת לשרשרת.
לעיתים קרובות מסופק משקל נגד בקצה השני שלו כדי להניח אותו על הקרקעית לפני שהוא נקבר.
רוב ספינות המגדלור משתמשות בסוג זה של עוגן בגלל שהעוגנים הרגילים באותה התקופה לא היו יעילים ביותר, כי נטו להיגרר במזג אוויר סוער.
ולכן רוב אוניות המגדלור עברו לעוגני פטריה, שיכלו לעגן את הספינה למקום טוב יותר.
עוגנים שתוכננו כך שיתחפרו בקרקע במהירות וייאחזו בה בחוזקה.
לעוגן הגרמני - בוגל (Bügel) - ישנו קצה מחודד על מנת לחדור לקרקע מכוסה דשא, ומוט עגול המשמש להכוונת החוד אל קרקעית הים.
בולוואגה (Bulwagga) הוא העוגן היחיד בעל שלוש ציפורני עוגן במקום שתיים.
הוא מתפקד היטב על פי בדיקות שנעשו בידי גופים בלתי תלויים.
עוגן ספייד (Spade) הצרפתי אהוד במיוחד בקרב הימאים, למרות מחירו היקר.
הוא מאופיין בשוק ניתן לפירוק ואפשרות של בנייה מאלומיניום, דבר ההופך את אותו לקל יותר ונוח לאחסון.
בניו זילנד הומצא עוגן רוקנה (Rocna) שגם לו קצה מחודד על מנת לחדור לקרקע מכוסה דשא.
חודו של העוגן גדול יחסית, ולו מוט עגול שתפקידו לכוון את החוד כלפי קרקעית הים.
הטלת העוגן אל מעבר לסיפון אינה מספיקה.
ישנם מספר גורמים אותם יש להביא בחשבון ושיטות שתפקידן להבטיח את יציבות העוגן על הקרקעית.
בעת תכנון העגינה ישנם מספר גורמים בהם יש להתחשב.
הם כוללים את העוגן, הכבל, החיבור ביניהם, חיבור הכבל אל כלי השיט, סוג הקרקע, מזג האוויר ועומק המים.
ידיעת מיקומם של סיכונים אפשריים והערכת ההשפעה של מזג האוויר ומצבי הגאות והשפל נחוצים לאיתור מקום עגינה מתאים.
ניתן אומנם לעגון ללא עזרת תרשימים, אך הם כלי חשוב למציאת מקום עגינה ראוי וימאי מיומן לא יבחר לעגון בלעדיהם.
לעומק המים השפעה רחבת היקף.
על פיה נקבע אורך הכבל שמחושב ממקומו על כלי השיט ועד קרקעית הים.
לדוגמה, אם עומק המים הוא שמונה מטרים, וגובה הכבל על הספינה הוא מטר אחד מעל המים, יש לחשב את אורך הכבל על פי מרחק של תשעה מטרים מהקרקעית.
אורך הכבל בדרך כלל גדול פי ארבעה ממרחקו מקרקעית הים.
הצורה הפשוטה ביותר של עגינה היא איתור המקום הרצוי, הטלת העוגן כאשר כלי השיט בתנועה, התחפרות העוגן בקרקע ועצירת כלי השיט.
לאחר שנמצא המקום המתאים לעגינה יש לבחון את המצב בשלמותו: עלולים להיות באזור כלי שיט נוספים, ייתכן שמזג האוויר שונה מהצפוי או שישנם סיכונים שאינם מצוינים בתרשימים ובשל כך הופך המקום לבלתי ראוי לעגינה.
בעת הטלת העוגן על כלי השיט להתייצב כנגד הרוח או הזרם ולהיסחף או לנוע אחורה.
העוגן מורד במהירות עד נעיצתו בקרקע ועצירת כלי השיט.
לאחר שהעוגן קבוע במקומו יש לברר מספר דברים: האם המקום בטוח מתנאי מזג האוויר בהתאם לתחזית?
האם האחיזה בקרקע מספיק חזקה?
האם העוגן מתאים לסוג הקרקע?
האם המים יהיו עמוקים דיים גם בשעת השפל?
האם יש מרווח בטוח בו כלי השיט יכול להטלטל, או שהוא עלול להתנגש בכלי שיט אחר כאשר כיוון הרוח ישתנה?
פותחו מספר שיטות שתפקידן להפחית את טלטולי כלי השיט או להתמודד עם מזג האוויר.
שימוש בשני עוגנים המשתלשלים מחרטום כלי השיט כשביניהם זווית של 45–90 מעלות, מייצר התנגדות רבה לרוחות עזות.
על מנת להניח את העוגנים בצורה זו, בתחילה מטילים את העוגן הראשון באופן הרגיל.
לאחר מכן כלי השיט מתקדם כלפי המקום הרצוי והעוגן השני מורד.
כלי השיט ניצב נגד כיוון הרוח בין העוגנים והעומס מתחלק ביניהם במידה שווה.
צורה זו של עגינה מגבילה גם את טלטולי הספינה.
עוגיפלצת (מוכר גם בכינוי עוגי; באנגלית: Cookie Monster, "מפלצת עוגיות") הוא דמות מתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "Sesame Street" שהופקה במקור לערוץ PBS, ושודרה בישראל בשם "רחוב סומסום" בטלוויזיה החינוכית.
דמותו של עוגיפלצת הופיעה בתוכנית "רחוב סומסום" אשר שודרה בישראל בשנים 1983–1986, וכן בשידורים חוזרים במהלך שנות ה-80 וה-90. בגרסה הישראלית דיבבו את עוגיפלצת דב רייזר ושמעון כהן.
הדמות מופיעה גם בגרסה החדשה של התוכנית בערוץ הופ!
בדיבובם של גיורא קנת וגלעד קלטר.
עוגיפלצת הוא מפלצת חביבה בעלת פרווה כחולה וחיבה מופרזת ואף כפייתית לעוגיות.
הוא ידוע כמי שאינו נוהג לשתף אחרים בעוגיות שלו וכמי שעלול לזלול הכול (כולל הצלחת), אם יכבדו אותו.
עוגיפלצת מדבר באנגלית עם שגיאות (במיוחד הוא אומר "Me like cookies", במקום "I like cookies".
בתרגום חופשי לעברית: "אותי אוהב עוגיות", במקום "אני אוהב עוגיות").
עוגיפלצת מהווה אתנחתא קומית בסדרה ואין לו קשרים חברתיים ועלילתיים לשאר הדמויות ולסיפור הכללי עצמו.
בשנת 2004 חשף עוגיפלצת לראשונה כי עד שאכל את העוגייה הראשונה שלו שמו היה סיד.
עוגיפלצת זולל גם ציורים ודברים אחרים.
יש לו גם יכולת להתכווץ.
עוגייה היא מאפה המורכב מבצק פריך וניתן להוסיף לו תוספות כגון פצפוצי שוקולד, אבקת סוכר, שבבי אגוזים וסוכריות.
חומרי הגלם העיקריים להכנת עוגיות הם קמח, ביצים, חומר שומני כמו מרגרינה, חמאה או שמן וממתיק כמו סוכר, דבש או ממתיק מלאכותי.
בסוגים רבים של עוגיות נהוג לערבב במסה העיקרית או להוסיף מלית הכוללת תבלינים כווניל או פרג, דברי מתיקה כמו שבבי שוקולד, סוכריות, קרם או ריבה ופירות טריים או מיובשים.
ניתן גם להוסיף על העוגייה זיגוג בטעמים או צבעים שונים.
עוגיות אפויות המבוססות על גרסאות של בצק פריך - עוגיות אלו נאפות עד שהן קשות למדי, ולרוב נשמרות לאורך זמן ללא קירור.
לרוב עוגיות אלה נקרצות מבצק מרודד באמצעות כלי חיתוך בצורות מיוחדות, כלי מטבח שונים או באמצעות הידיים.
לסוג זה משתייכות עוגיות השוקולד צ'יפס (Chocolate Chips).
קיימות גרסאות רבות לעוגיות אלה, כולל עוגיות-ענק המכילות סוגי שוקולד שונים, פירות יבשים, דגנים ועוד.
לסוג זה שייכות גם אוזני המן, הנחשבות בעולם לעוגיות ישראליות.
"עוגיות שפריץ" שבדרך כלל עשויות ממסה שומנית או ממרנג ומזולפות בעזרת שקית זילוף.
עוגיות הנוצרות מחיתוך דק של "נקניק" בצק, כמו בצק עלים או בצק פריך ("עוגיות חיתוך"), למשל: אוזני פיל.
עוגיות מסורתיות בעבודת יד, כמו עוגיות המעמול המרוקאיות שדורשות גלגול ידני של כל עוגייה סביב מילוי האגוזים או עוגיות שקדים.
הגרסאות התעשייתיות של העוגיות המסורתיות נוקטות לרוב ב"קיצורי דרך", כמו מריחה של מלית דלילה יותר על הבצק המרודד, גלגול הבצק ל"נקניק" וחיתוכו בעזרת מכונה.
עוגיות מלוחות - עוגיות אלה מכילות מלח ותבלינים פיקנטיים במקום סוכר, ולעיתים מוסיפים לבצק שלהן גם גבינות מסוגים שונים.
עוגיות בריאות - עוגיות מבוססות על חומרי גלם בריאים יותר כגון: שיבולת שועל, טחינה, שומשום, קמח כוסמין, תמרים/אגוזים וכד'.
לרוב עוגיות כאלה יהיו ללא גלוטן וסוכר.
עוגיית מזל היא עוגייה שמוגשת בבמסעדות סיניות-אמריקאיות ובתוכה פיסת נייר אשר שעליה מודפסות מילות חוכמה או נבואה.
הרעיון של עוגיית המזל הוצג לראשונה בתחילת המאה ה-20 על ידי מאקוטו האג'יוורה ב"גן התה היפני", בפארק שער הזהב שבסן פרנסיסקו, כמנת כיבוד בזמן התהלכות בגן התה.
משפחת האג'יוורה לא התמצאה בעסקים, וכך העוגייה מעולם לא נרשמה כפטנט מסוג שהוא (שם, זכויות יוצרים, העוגייה עצמה וכו').
העוגיות מעטרות את שער הספר "מצרפי המקרים" שכתב הסופר הישראלי יואב בלום, ויש להן חלק כלשהו בעלילה.
באינטרנט, עוגייה (על פי האקדמיה ללשון העברית: קוּקִית; באנגלית: Cookie, ומונח זה נפוץ גם בעברית) היא מחרוזת אותיות או מספרים, המשמשת לאימות, למעקב ולאגירת מידע על אודות גולש באתר אינטרנט, כגון שמירת העדפות המשתמש.
העוגייה מייצגת מצב מסוים של גלישה באתר או שימוש באפליקציה.
לעיתים, גם אתרים שאינם האתר שיצר את העוגייה יכולים להשתמש בה.
העוגייה נוצרת על ידי השרת שמעביר אותה לדפדפן ששומר אותה בזיכרון המחשב.
המחרוזת מוחזרת חזרה לשרת בכל פעם שהדפדפן יוצר קשר עם השרת וכך למעשה יכול השרת לזהות את המשתמש ולאחזר מידע שנשמר בין שיחות שונות.
השם "עוגית" הוא תרגום של המילה האנגלית המקבילה, "cookie".
המילה "קוקית", שנקבעה על ידי האקדמיה ללשון העברית, שומרת על הצליל של המקור האנגלי, וכן רומזת לציפור קוקייה, שמטילה את ביציה בקני זרים.
העוגיות הפכו למקור לדאגה בהקשר לפרטיות באינטרנט לאחר שהחל השימוש בעוגיות למטרת מעקב אחר התנהגות הדפדפן והמשתמש.
כתוצאה מכך חוקקו מספר מדינות, בהן ארצות הברית ומדינות באיחוד האירופי, חוקים להגבלת השימוש בעוגיות.
בנוסף, יש שביקרו את השימוש בעוגיות משום שאופן הזיהוי והאימות אינו תמיד מדויק ומשום שניתן להשתמש בהן, באופן פוטנציאלי, לתקיפת רשתות תקשורת.
קיימות חלופות לעוגיות, אך גם להן חסרונות.
תפיסות מוטעות רבות סובבות את מושג העוגיות, מרביתן מבוססות על ההבחנה השגויה כי עוגיות הן סוג של תוכנית מחשב.
למעשה, עוגית היא מחרוזת פשוטה שאינה מסוגלת לבצע אף פעולה בכוחות עצמה.
בפרט, היא אינה רוגלה או וירוס, על אף זיהויה ככאלו על ידי תוכנות שונות לגילוי רוגלות.
עם זאת, לעיתים, אתרים שונים יכולים להשתמש בעוגיות שלא התקבלו מהם ובכך לפגוע בפרטיות המשתמש.
מרבית הדפדפנים המודרניים מאפשרים למשתמש להחליט האם להשתמש בעוגיות, אך אי שימוש בהן עשוי לגרום לאתרי אינטרנט מסוימים להיות בלתי-נגישים.
לדוגמה, עגלת קניות (באתר קניות שמבוסס על עוגיות) לא תוכל לשמור את הפריטים שבחר המשתמש אם העוגיות נדחו על ידו.
העוגיות משמשות את שרתי דפי האינטרנט והן מאפשרות להם לזהות את המשתמשים הגולשים באתר, ולאגירת מידע רלוונטי המתייחס למשתמש במהלך ביקורו באתר, ולעיתים גם בביקורים עתידיים.
העוגיות הונהגו לראשונה בשנת 1994 כדי לאפשר את השימוש ב"עגלת קניות" (או "סל קניות"), התקן וירטואלי אשר לתוכו יכול המשתמש "לאסוף" פריטים שברצונו לרכוש באתר הקניות.
התקן זה מאפשר למשתמש לנווט באתר האינטרנט בצורה חופשית כשבאפשרותו להוסיף ולהסיר פריטים מעגלת הקניות בכל עת.
שימוש נוסף בעוגיות הוא האפשרות להתחבר לחשבון המשתמש באתר.
העוגיות מאפשרות לשרת לברר האם המשתמש נרשם בעבר וכך לאפשר לו להירשם בצורה אוטומטית ולאפשר לו גישה לשירותים או פעולות שניתנים רק למשתמשים רשומים.
דוגמה נפוצה לכך היא שירות דואר אלקטרוני כגון הוטמייל: לאחר שהמשתמש הזדהה בטופס הכניסה לשירות, נשמרים שם המשתמש שלו וסיסמתו בעוגייה.
מרגע זה, גם אם יעבור לאתר אחר ויחזור לשירות הדואר האלקטרוני במועד מאוחר יותר, לא יצטרך להירשם מחדש, שכן באמצעות העוגייה שנוצרה בטופס הכניסה לשירות יזהה השרת את המשתמש באופן מיידי.
מספר אתרי אינטרנט משתמשים בעוגיות למטרת התאמה אישית של תצוגת האתר על פי העדפות המשתמש.
אתרים הדורשים אימות מרבים להשתמש בתכונה זו, אולם היא קיימת גם באתרים שאין בהם חובה להזדהות.
לדוגמה, אתר האינטרנט ויקיפדיה מאפשר למשתמשים שנרשמו לבחור את תצוגת ממשק המשתמש (Skin) האהוב עליהם.
מנוע החיפוש גוגל מאפשר (גם למשתמשים לא רשומים) לבחור כמה תוצאות יוצגו בכל דף.
עוגיות משמשות גם למעקב אחר המשתמש באתר אינטרנט מסוים באמצעות התנהגות הדפדפן.
עוגיות צד ג' ו-Web bugs, מאפשרות להתחקות אחר המשתמש גם כאשר הוא עובר בין אתרי אינטרנט שונים.
מעקב בתוך אתר יחיד נעשה בדרך כלל לבדיקת סטטיסטיקת השימוש בדפי האתר.
מצד שני, מעקב בין אתרים שונים נעשה בדרך כלל על ידי חברות פרסום לפיתוח פרופילים של משתמשים אנונימיים המשמשים להצגת פרסומות על פי פרופיל המשתמש.
השימוש בעוגיות יעיל כאשר המשתמש נוהג לגשת לאתר מסוים רק ממחשב אחד.
במצב כזה, במקום להזין מחדש את פרטי ההזדהות, פרטי כרטיס האשראי וכדומה, עליו לעשות זאת פעם אחת בלבד, ומרגע זה יודע הדפדפן לשלוח את המידע לשרת באופן אוטומטי.
האתרים השונים (השרתים שלהם) מבצעים פעולות CRUD (יצירה, קריאה, עדכון ומחיקה) על העוגיות השונות.
מבחינה טכנית, עוגיות הן פיסות מידע בלתי מבוקרות שנוצרות על ידי שרת דפי אינטרנט ואשר נשלחות על ידי הדפדפן.
הדפדפן מחזיר אותן מבלי לבצע בהן שינויים על מנת שייצגו אירועים קודמים.
כאשר העוגיות אינן מופעלות, כל אחזור של דף אינטרנט או רכיב של דף אינטרנט הוא אירוע בדיד שאינו קשור לשאר התכונות של הדף באותו אתר.
על ידי החזרת עוגייה לשרת מספק הדפדפן אמצעי תקשורת בין הדף הנוכחי לדפים קודמים שנצפו.
מלבד השרת, מאפשרים גם סקריפטים בצד הלקוח ליצור עוגיות, אם הללו נתמכות וניתנות להפעלה על ידי הדפדפן.
מפרט העוגיות קובע כי על הדפדפנים לתמוך במספר מינימלי של עוגיות או להקצות שטח זיכרון מינימלי לאגירתן.
בפרט, דפדפן צריך לאפשר לאגור לפחות 300 עוגיות בגודל 4 קילובייט כל אחת, ולפחות 20 עוגיות לכל שרת או מתחם.
מספר העוגיות המקסימלי משתנה בין דפדפנים.
למשל, במוזילה פיירפוקס 2.0 ואינטרנט אקספלורר 8 ניתן לשמור עד חמישים עוגיות לכל שרת ואילו באופרה 9 ניתן לשמור שלושים עוגיות לכל שרת.
בפועל, על עוגיות להיות קטנות מ-4 קילובייט.
אינטרנט אקספלורר כופה גודל זה על כל העוגיות שנשמרות במתחם נתון.
שמות העוגיות רגישות לרישיות (כלומר, העוגיות "WIKI" ו-"wiki" הן עוגיות שונות).
בעת יצירת עוגייה חדשה ניתן להגדיר תאריך תפוגה בו תימחק העוגייה.
אם לא נקבע תאריך תפוגה, העוגייה תימחק לאחר שהמשתמש סגר את הדפדפן (כלומר, בסיום השיחה עם השרת).
ציון תאריך מאפשר את קיומה של העוגייה על פני שיחות שונות גם אם הדפדפן נסגר ביניהן.
עוגיות אלו נקראות בשם "עוגיות קבועות" , להבדיל מ"עוגיות זמניות".
בקשות דפי אינטרנט נעשות דרך פרוטוקול HTTP, בעזרת הדפדפן.
תחילה, מבלי להתייחס לעוגיות, הדפדפן מבקש דף מהשרת על ידי שליחת טקסט קצר המכונה לדוגמה, כדי לגשת לדף , הדפדפן שולח לשרת בקשה:
השרת משיב ושולח חבילת מידע המכונה .
חבילת מידע זו כוללת שורות טקסט המבקשות מהדפדפן ליצור עוגיות (השורה בירוק):
(תוכן הדף) דפדפן → שרת
שורת ה- נשלחת רק כאשר השרת מעוניין ליצור עוגייה.
בשורה זו מבקש השרת מהדפדפן לשמור את המחרוזת .
אם הדפדפן מתיר את השימוש בעוגיות, הדפדפן ישלח עוגייה זו לשרת בכל פעם שהמשתמש יבקש לעיין בדף חדש.
לדוגמה, אם הבקשה הבאה תהיה הדף , אזי הבקשה הבאה תישלח לשרת :
גם כאן מדובר בבקשת דף אינטרנט מהשרת.
ההבדלים בין בקשה זו לבקשה הקודמת נובעים מהעוגייה שנוצרה בין הבקשות.
באופן זה יודע השרת שבקשה זו קשורה לבקשה הקודמת.
השרת, בתגובה, ישלח את הדף המבוקש, ואולי גם בקשה ליצירת עוגיות נוספות.
שרת יכול לשנות ערך של עוגייה על ידי שליחת שורה חדשה () בתגובה לבקשת דף מהדפדפן.
הדפדפן יחליף את הערך הישן בערך החדש.
שורת ה- נוצרת על ידי תוכנית CGI ואילו שרת ה-HTTP שולח את פלט התוכנית לדפדפן.
ניתן להגדיר עוגיות גם באמצעות שפת JavaScript ושפות דומות אחרות הרצות באמצעות הדפדפן.
ב-JavaScript משמש האובייקט למטרה זו.
מלבד השם והערך יכולה העוגייה לכלול גם תאריך תפוגה, נתיב, שם מתחם ומידע לגבי חיבורים מקודדים.
על פי RFC 6295 יש לכלול גם את מספר הגרסה.
שדות אלו מופיעים לאחר השם והערך, והם מופרדים בנקודה ופסיק.
לדוגמה, ניתן ליצור עוגייה באמצעות השורה הבאה:
שם המתחם והנתיב מבקשים מהדפדפן לשלוח את העוגייה חזרה לשרת כאשר ישנה בקשה של דפים מתוך שם המתחם והנתיב שצוינו.
אם לא צוינו מאפיינים אלו, ברירת המחדל שניתנת להם הוא שם המתחם והנתיב שממנו נתבקש הדף.
כתוצאה מכך, מחרוזות שם המתחם והנתיב עלולות לבקש מהדפדפן לשלוח עוגייה כאשר אין בכך צורך.
למטרות אבטחה, העוגייה מתקבלת רק אם השרת מופיע במחרוזת שם המתחם, ולכן שרת אינו יכול לבקש לקבל עוגיות של אתרים אחרים.
את העוגיות מזהים על פי מאפיין השם, שם המתחם והנתיב – כולם יחד, ולא על פי מאפיין השם בלבד.
ניתן אם כן ליצור מספר שמות על פני מספר שמות מתחם או על פני מספר נתיבים.
כאמור לעיל, הדפדפן מאפשר לשנות את ערך העוגייה רק אם שם המתחם והנתיב זהים.
תאריך התפוגה מורה לדפדפן למחוק את העוגייה כאשר תוקף העוגייה פג.
אם לא הוגדר תאריך תפוגה, העוגייה תימחק כאשר המשתמש יסגור את הדפדפן.
תאריך התפוגה מוגדר בפורמט הבא: .
לדוגמה, להלן עוגייה שהוגדרה על ידי שרת HTTP:
שם העוגייה הוא וערכה .
השרת יכול להשתמש במחרוזת שרירותית בערך העוגייה.
השרת יכול לשמור מספר פרמטרים במחרוזת יחידה, למשל במקום .
הנתיב ושם המתחם, ו- בהתאמה, מבקשים מהדפדפן לשלוח עוגייה זו כאשר מבקשים דף שנמצא תחת שם המתחם שצוין.
העוגייה לא תישלח לשרת על ידי הדפדפן במצבים הבאים:
בסוף השיחה עם השרת (כלומר, כאשר המשתמש סוגר את הדפדפן), אם לא נקבע תאריך תפוגה ("עוגיות זמניות").
כאשר חלף תאריך התפוגה שהוגדר מראש.
כאשר מוזן (על ידי השרת או הסקריפט) תאריך תפוגה חדש שזמנו חלף.
כאשר הדפדפן מחק את העוגייה לפי בקשת המשתמש.
התנאי השלישי מאפשר לשרת או לסקריפט למחוק עוגייה.
הדפדפן אינו שולח לשרת מידע בדבר משך חיי העוגייה, ולכן השרת אינו יכול לברר האם העוגייה תפוג בקרוב.
מאז 2022 גרסאות חדשות של דפדפנים מגבילות את אורך חיים של עוגייה ל-400 ימים.
מרבית הדפדפנים המודרניים תומכים בשימוש בעוגיות.
עם זאת, המשתמש יכול בדרך כלל לבחור האם לאפשר לדפדפן להשתמש בהן באופן מלא או חלקי, או לאסור את השימוש בהן כליל.
חלק מהדפדפנים מאפשרים להפעיל "מצב פרטיות", למשל מצב "גלישה פרטית" בגוגל כרום, אינטרנט אקספלורר גרסה 8 ומעלה ומוזילה פיירפוקס, שבו מותר השימוש בעוגיות כעוגיות זמניות בלבד (כלומר, העוגיות יימחקו בכל מקרה עם סגירת הדפדפן).
ישנם דפדפנים המאפשרים למשתמש לסרוק את העוגיות ולמחוק עוגיות ספציפיות.
מרבית הדפדפנים התומכים ב-JavaScript מאפשרים למשתמש גישה לעוגיות באתר שבו הם נמצאים באמצעות המשתנה document.cookie, המכיל בתוכו את כל העוגיות השמורות בדפדפן לאתר האינטרנט הנוכחי.
בדפדפנים ישנים, ניתן לקבל בצורה פשוטה את נתוני העוגיות באמצעות הקלדת הקוד הבא לתוך שורת הכתובת של הדפדפן:
פעולה זו תציג למשתמש הודעה ובה מחרוזת המכילה את כל העוגיות.
ישנם דפדפנים הכוללים תוכנת "מנהל עוגיות" המאפשרת לנהל את העוגיות בצורה מסודרת ונוחה.
שרת אינטרנט הפועל במסגרת פרוטוקול P3P מחויב להצהיר על מדיניות הפרטיות שלו המפרטת איזה סוג מידע הוא אוסף ולאיזו מטרה.
מדיניות זו כוללת גם גילוי נאות על המידע שנאסף באמצעות עוגיות.
מאז שהוצגו לראשונה באינטרנט, הופצו באמצעות האינטרנט והתקשורת מספר תפיסות מוטעות בכל הנוגע לעוגיות.
למעשה, עוגיות כוללות בתוכן רק מחרוזות טקסט, ולא קוד תוכנית, והן לא יכולות להסיר או לקרוא מידע המצוי במחשב המשתמש.
עם זאת, עוגיות יכולות לשמש למעקב אחרי דפי האינטרנט שבהם ביקר המשתמש באתר נתון.
ניתן לאסוף מידע זה ולבנות באמצעותו פרופיל של המשתמש.
בדרך כלל, פרופילים אלו לא כוללים מידע אישי של המשתמש (שם, מען וכדומה).
ליתר דיוק, העוגיות אינן יכולות להכיל מידע אישי אלא אם המשתמש איפשר לאתרים מסוימים לצפות במידע זה.
פרופילים אלו, על אף היותם אנונימיים, היו ועודם מקור לדאגות מבחינת פרטיות המשתמש.
לעוגיות משמעות רבה בהקשר לנושא הפרטיות והאלמוניות באינטרנט.
העוגיות נשלחות אך ורק לשרת שיצר אותן או אל שרת אחר תחת אותו מתחם.
אולם, דף האינטרנט עשוי לכלול תמונות או רכיבים אחרים שמקורם בשרת של מתחם אחר.
עוגיות שנוצרות במהלך האחזור של רכיבים אלו קרויות בשם עוגיות צד ג' (או עוגיות צד שלישי).
חברות פרסום משתמשות בעוגיות צד ג' כדי לעקוב אחר המשתמש בעודו עובר בין האתרים השונים.
חברת פרסום עשויה, למשל, לעקוב אחר משתמש שעבר דרך דפי אינטרנט שכוללים תמונות פרסומיות.
בעזרת ידע זה עשויה חברת הפרסום לדעת מהן העדפות המשתמש וכך להציג בפניו את הפרסומות שמתאימות לו.
בניית פרופילים של משתמשים נחשבת על ידי רבים כאיום פוטנציאלי על הפרטיות.
מסיבה זו הגבילו חלק מהמדינות באמצעות חקיקה את המידע שניתן להשיג באמצעות עוגיות ואת אופן השימוש בעוגיות.
ארצות הברית, למשל, קבעה חוקים נוקשים בכל הנוגע ליצירת עוגיות חדשות.
חוקים אלו, אשר נקבעו בשנת 2000, נקבעו לאחר שנחשף כי המשרד ליישום המדיניות של הממשל האמריקאי נגד השימוש בסמים (ONDCP) בבית הלבן השתמש בעוגיות כדי לעקוב אחרי משתמשים שצפו בפרסומות נגד השימוש בסמים במטרה לבדוק האם משתמשים אלו נכנסו לאתרים התומכים בשימוש בסמים.
דניאל בראנט, פעיל הדוגל בפרטיות המשתמשים באינטרנט, חשף כי ה-CIA שלח עוגיות קבועות למחשבי אזרחים במשך עשר שנים.
ב-25 בדצמבר 2005 גילה בראנט כי הסוכנות לביטחון לאומי (ה-NSA) השאירה שתי עוגיות קבועות במחשבי מבקרים בגלל שדרוג תוכנה.
לאחר שהנושא פורסם, הם ביטלו מיד את השימוש בהן.
במסגרת מסמך שפרסם האיחוד האירופי בשנת 2002 נקבעה סדרה של הגבלות בנוגע לפרטיות בתחום הטלקומוניקציה.
סעיף 5 בפסקה 3 מכתיב כי שמירת מידע (כגון עוגיות) במחשבו של משתמש ייעשה רק אם המשתמש הגדיר כיצד יש להשתמש במידע שנאסף, ולמשתמש ניתנה האפשרות להתנגד לאחסון המידע.
עם זאת, הסעיף מציין כי אחסון מידע אשר נחשב להכרחי מסיבות טכניות, פטור מכלל זה.
ההנחיה הייתה מיועדת להיכנס לתוקף באוקטובר 2003, אך דיווח מדצמבר 2004 מציין כי הנחיה זו אינה מיושמת בפועל, וכי מספר מדינות (סלובקיה, לטביה, יוון, בלגיה ולוקסמבורג) גם לא יישמו אותה בחוק הלאומי.
מעבר לבעיות הפרטיות, לעוגיות ישנם גם חסרונות טכניים.
מנגנון הזדהות לא מדויק לכל דפדפן יש אזור אחסון משלו, ולכן אם במחשב נתון יש יותר מדפדפן אחד, ייתכנו מספר עוגיות זהות – אחת עבור כל דפדפן.
בנוסף, העוגיות אינן מסוגלות להבדיל בין משתמשים שונים המשתמשים באותו מחשב ודפדפן, ובאותו חשבון משתמש.
העוגיות נשלחות פעמים רבות במהלך אורך חייהן אל דפדפן המשתמש וחזרה אל השרת.
הגישה אל עוגיות אלו אמורה להיות מוגבלת שכן הן עשויות לכלול מידע אישי ורגיש, כגון שם משתמש וסימן המשמש לאימות.
גנבת עוגיות מתרחשת כאשר צד לא מורשה מקבל לידיו עוגייה.
ניתן לקרוא את התעבורה ברשת באמצעות מחשבים אחרים שנמצאים באותה רשת מחשבים, גם אם הם אינם מעורבים ישירות בשליחת וקבלת המידע.
בתעבורה זו כלולות גם עוגיות שנשלחות לפרוטוקול HTTP.
משתמשים במחשבים אלו יכולים לקרוא את המידע העובר ברשת, כולל את העוגיות, באמצעות תוכנות הקרויות רחרחנים.
ניתן להתגבר על הבעיה על ידי שימוש ב-URL בפרוטוקול HTTP מאובטח (HTTPS) שמשתמש בפרוטוקול TLS להצפנת קו התקשורת.
בעת יצירת עוגייה יכול השרת לציין דגלון אבטחה והדפדפן ישלח את העוגייה רק באמצעות ערוץ המאובטח ב־HTTPS.
דרך נוספת לגנוב עוגיות היא באמצעות שימוש בפרצת XSS הגורמת לדפדפן לשלוח עוגיות לשרתים שאינם אמורים לקבלם.
דפדפנים מודרניים מאפשרים לבצע קטעי קוד שאוחזרו מהשרת.
אם ניתן לגשת אל העוגייה בעת הרצת הקוד, תוכן העוגייה עלול להישלח אל שרתים שלא אמורים לקבלם.
הצפנת העוגיות לפני שליחתן ברשת אינה עוזרת במקרה זה.
התוקפים משתמשים בשיטה זו בעיקר במחשבים המאפשרים שליחת תוכן HTML.
התוקפים משלבים מידע בתוכן ה-HTML וכך הם יכולים לקבל עוגיות של משתמשים אחרים.
ניתן להשתמש בעוגיות אלו על ידי התחברות לשרת שאמור היה לקבלן מלכתחילה, ולהזדהות בכינוי של המשתמש ממנו נגנבה העוגייה.
ניתן למנוע התקפות כאלו באמצעות דגלון HttpOnly – אפשרות הקיימת במערכות מיקרוסופט וחוסמת עוגיות מפני גישה של קוד בצד לקוח.
אם תצוגת העמוד מסתמכת על גישה לעוגייה בסקריפט צד לקוח, התצוגה תשתבש.
עוגייה אינה אמורה לעבור שינויים לאחר היווצרותה ושליחתה מהשרת לדפדפן.
עם זאת, תוקף יכול לשנות את תוכן העוגייה לפני שהיא נשלחת חזרה לשרת.
לדוגמה, אם נתונה עוגייה שבה כלול סך הסכום לתשלום עבור הפריטים שהמשתמש מחזיק בעגלת הקניות, שינוי ערך זה יכול לגרום לכך שהמשתמש ישלם סכום שונה מהנדרש.
תהליך מסוג זה קרוי בשם "הרעלת עוגיות" .
עם זאת, מרבית האתרים שומרים בעוגייה עצמה רק את מזהה השיחה – מספר אקראי שמאפשר לזהות את השיחה של המשתמש בעוד ששאר המידע שמור בשרת עצמו.
כך ניתן לסלק את הסכנה מהרעלת עוגיות כמעט לחלוטין.
לכל אתר גישה לעוגיות שלו בלבד כך שאתר אחד אינו יכול לערוך עוגיות השייכות לאתר אחר.
עם זאת, תוקף יכול לנצל פרצה הקיימת בדפדפנים מסוימים כדי להפר מגבלה זו.
הרעיון דומה להרעלת עוגיות, אך התוקף מנצל משתמשים תמימים עם דפדפנים פגיעים, במקום פגיעה באתר עצמו.
לעיתים, מטרתו של התוקף ליצור קבעון שיחה .
חוסר עקביות אצל השרת והלקוח
השימוש בעוגיות עלול לגרום לחוסר עקביות בין מצב הלקוח ובין המצב ששמור בעוגייה (כלומר, המצב מבחינתו של השרת).
אם משתמש מקבל עוגייה ולאחר מכן לוחץ על כפתור "אחורה" של הדפדפן, המצב של הדפדפן יהיה שונה לרוב ממצבו קודם יצירת העוגייה.
לדוגמה, אם עגלת קניות באתר קניות מקוון ממומשת באמצעות עוגיות, תוכן עגלת הקניות עשוי לא להשתנות כאשר המשתמש עובר לדף אחר בהיסטוריית הדפדפן: אם משתמש מוסיף פריט לעגלת הקניות ולאחר מכן לוחץ על כפתור "אחורה" של הדפדפן, הפריט אינו מוסר מעגלת הקניות.
ייתכן שזוהי לא כוונתו של משתמש שביקש לבטל את פעולת ההוספה.
התנהגות זו עלולה להוביל לחוסר מהימנות, בלבול ובאגים.
חלק מהפעולות הממומשות באמצעות עוגיות ניתן לממש בדרכים נוספות.
עם זאת, גם לחלופות יש חסרונות ועל כן בדרך כלל אתרים מעדיפים להשתמש בעוגיות.
מרבית החלופות מאפשרות מעקב אחר המשתמש, גם אם הן אינן אמינות כמו עוגיות.
מסיבה זו, נושא הפרטיות אינו נפתר לחלוטין גם אם הדפדפן הוגדר על ידי המשתמש לחסום את השימוש בעוגיות.
שיטה לא מהימנה למעקב אחרי משתמשים מתבססת על שמירת כתובות ה-IP של מחשבים המבקשים דפים.
שיטה זו הייתה אפשרית מאז יצירתו של ה-World Wide Web הואיל והורדת דפים מצריכה מהשרת המחזיק דפים אלו לדעת את כתובת ה-IP או הפרוקסי של המחשב שמריץ את הדפדפן.
מסיבה זו, כתובת ה-IP נגישה גם אם השימוש בעוגיות חסומה.
אף על פי כן, כתובות IP אמינות פחות בזיהוי משתמשים לעומת עוגיות מפני שמספר משתמשים יכולים לשתף מחשב אחד או שרת פרוקסי אחד.
יתרה מזאת, ניתן להקצות יותר מכתובת IP אחת לכל מחשב בעבודה על שיחות שונות.
ניתן לשפר את מהימנות השיטה בעזרת מאפיין נוסף של פרוטוקול HTTP: כאשר דפדפן מבקש דף בעקבות משתמש שלחץ על היפר קישור, הבקשה נשלחת יחד עם כתובת ה-URL של הדף שבו נמצא הקישור.
אם השרת שומר כתובות URL אלו, ניתן לעקוב אחר הדפים שנצפו על ידי המשתמש בצורה מדויקת יותר.
מעקב מסוג הזה נחשב אמין פחות מהמעקב שמספקות עוגיות מפני שמספר משתמשים יכולים לגשת לאותו דף אינטרנט בעזרת אותו מחשב, נתב, NAT או פרוקסי, ולאחר מכן לגשת לדפים שונים.
יתר על כן, שיטה זו מאפשרת מעקב בלבד, והיא אינה יכולה לשמש תחליף לשאר השימושים של עוגיות.
במערכות השמות דגש על האנונימיות, לא ניתן לעקוב אחרי משתמשים באמצעות כתובות IP כלל.
דוגמה למערכת כזו היא רשת TOR.
במערכות אלו יכול השרת להשתמש במספר כתובות IP במהלך שיחה אחת, כמו גם לאפשר למספר משתמשים להשתמש באותה כתובת IP.
מספר ספקי אינטרנט עיקריים, בהם AOL, מנתבים את כל תנועת האינטרנט דרך מספר קטן של שרתי פרוקסי.
כיוון שכך, שיטה זו אינה מעשית.
שיטה מדויקת זו מבוססת על שיבוץ מידע לתוך כתובת ה-URL.
כתובת ה-URL יכולה לכלול מחרוזת שאילתה (Query String) המתורגמת בצד השרת לנתונים.
על ידי שימוש בשדות חבויים של טפסים ניתן לשלוח למשתמש נתונים שאינם מוצגים על המסך אולם נשלחים חזרה כחלק מהודעת POST הנשלחת מהמשתמש.
יגרום למשלוח הערך 328932ABC232E בשם sessionID כאשר המשתמש יאשר את הטופס, ללא ידיעתו של המשתמש.
אפשרות נוספת, פחות נפוצה, היא שימוש בקובצי תמונה היורדים לדפדפן ונשמרים בזיכרון המטמון שלו.
על פי המזהה של התמונה מול הדפדפן, ניתן לקבל מידע על זהותו של הדפדפן ולשמור בו נתונים.
עוגת גבינה היא עוגה על בסיס גבינה.
לרוב העוגה היא מתוקה, וטעמה נוטה לרוב להיות מעט חמצמץ בשל הגבינה או היוגורט שבבסיסן, או בשל הוספת גרידת לימון.
עוגת גבינה נחשבת לאחד מהקינוחים הנפוצים ביותר בעולם וככל הנראה לאחד מהוותיקים ביותר המכילים מוצר חלב שאינו חלב.
ברחבי העולם ישנם סוגים רבים של עוגות גבינה שונות, אפויות או קרות.
עוגות גבינה פופולריות מאוד בישראל, ובמיוחד בתקופת חג השבועות שבו נהוג לאכול מאכלים חלביים.
האזכור המתועד הראשון של עוגת גבינה היה ביוון העתיקה, על ידי אתנאיוס ביצירתו "החכמים במשתה".
בתקופה הרומית, קאטו הזקן (מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס) כלל שלושה מתכונים להכנת עוגת גבינה בספרו "על החקלאות" (De Agri Cultura).
עוגת גבינה יכולה להכיל גבינת ריקוטה (בעיקר באיטליה), גבינה לבנה או גבינת קווארק (למשל בישראל ובגרמניה) או גבינת שמנת (למשל בארצות הברית).
מוצרים נוספים המעורבבים בדרך כלל עם הגבינה הם סוכר, ביצים ושמנת.
וניל ושוקולד משמשים לעיתים לשם העשרת הטעם, וכן ציפוי על בסיס שוקולד, שמנת או פירות יער.
"עוגת גבינה קרה" הוא כינוי רווח לעוגת גבינה ללא אפייה.
עוגות גבינה מכוסות לעיתים בשטרויזל (פירורים גסים מגרסה של בצק פריך).
עוגת גבינה אפויה מבוססת בדרך כלל על גבינה לבנה, והיא מותפחת באמצעות קצף חלבונים, כך שמדובר בעצם בעוגה הדומה לעוגת ספוג מעוטת-קמח או לסופלה.
עקב המרקם הלא יציב שלה, היא בדרך כלל נאפית על גבי בסיס שהוא בדרך כלל פרוסה של עוגת ספוג, בצק פריך אפוי, פירורי עוגיות או סולת.
תהליך אפיית עוגת גבינה הוא מבוקר ביותר ומתבצע לרוב בשלבים.
העוגה נוטה להיסדק במהלך האפייה, כתוצאה מתהליך התמצקות של הביצים המוקצפות שבעיסה.
אחת מהדרכים למניעת ההיסדקות היא אפיית העוגה באמבט מים חמים, דבר שגורם לאפייה אחידה בכל חלל התנור.
שיטה נוספת היא הוספת קורנפלור (עמילן תירס) לתוך העיסה.
ניתן להפריד את דפנות העוגה מן התבנית לקראת תום האפייה כדי שלא ייווצר שקע במרכז העוגה וניתן להפריד מראש בין העוגה ובין דפנות התבנית באמצעות נייר אפייה משומן.
עוגת גבינה אמריקנית (Cheesecake) מבוססת בדרך כלל על גבינת שמנת והיא פותחה ב-1872 מהעוגה הצרפתית על בסיס חלב מלא, "נופשאטה".
לאחר המצאתה של גבינת השמנת המפוסטרת "פילדלפיה" ב-1912, היא הפכה למוצר הנפוץ ביותר לשם הכנת עוגות גבינה.
עוגת הגבינה בנוסח ניו יורק (או "בנוסח יהודי") היא עוגה דחוסה עם שמנת מתוקה עתירת שומן, גבינת שמנת וחלמוני ביצים ונאפית בתבנית בעלת דפנות גבוהות.
מספר מתכונים מכילים גבינת קוטג', קרם שוקולד או לימון.
עוגת מוס גבינה צרפתית היא עוגת גבינה ללא אפייה, נמוכה ואוורירית מאוד, המכילה ג'לטין כמו כל מוס אחר.
עוגות גבינה איטלקיות מכילות בעיקר גבינת ריקוטה.