tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברומן "על משולש הפוך בין כאן לירח" (1993) תיאר דני דותן את מלניקוב הנזכר במעשה היצירה של פסל זה: .
רֹאשׁ הוא דמות מקראית, בנו השביעי של בנימין ונכדם של יעקב ושל רחל.
לראש היו תשעה אחים: בלע, בכר, אשבל, גרא, נעמן, אחי, מפים, חפים וארד.
ראש לא מופיע ברשימת משפחות שבט בנימין במפקד בני ישראל בערבות מואב.
על פי המדרש, בנימין קרא לראש על שם יוסף, שהיה אחיו וראשו.
ראש אלת נערמר הוא ראש אלת אבן דקורטיבי מצרי עתיק.
הוא נמצא ב-1898 ב"מרבץ הראשי" שבאזור המקדשים של העיר המצרית העתיקה נחן (היירקונפוליס) על ידי ג'יימס קוויבל .
הוא מתוארך לתקופה השושלתית הקדומה עת שלטונו של נערמר (בסביבות המאה ה-31 לפני הספירה) והסרך שלו חקוק עליו.
ראש האלה שמור כיום במוזיאון אשמוליאן, אוקספורד.
ראש אלת נערמר הוא ממצא השמור טוב יותר מראש אלת עקרב ויש לו פרשנויות שונות.
אחת הדעות היא באשר ללוח השחיקה, האירועים המתוארים בו מתעדים את שנת ייצורו והעלאתו למקדש, מנהג הידוע מממצאים אחרים בהיירקונפוליס.
תיאוריה שנחשבה בידי חוקרים קודמים, כולל פלינדרס פיטרי ווולטר בריאן אמרי , היא שראש האלה מנציח אירועים גדולים כמו חג הסד של נערמר או נישואיו למלכה ניתחוטפ .
בצדו השמאלי של ראש אלה זה שליט יושב מתחת לחופה על בימה ; הוא חובש את הכתר האדום (דשרת) ומכוסה בבד או גלימה ארוכה.
המלך אוחז בכלי דיש ומעל החופה מרחף רָחָם, אולי האלה המקומית נחבת, עם כנפיים פרושות.
נחן, או היירקונפוליס, הייתה אחת מארבע מרכזי כוח במצרים העליונה שקדמו לאיחוד מצרים העליונה בסוף תקופת הנקאדה השלישית.
חשיבותה הדתית של היירקונפוליס נמשכה זמן רב לאחר שדעך תפקידה הפוליטי.
ישירות מול השליט חופה נוספת, או אולי אפריון, שעליה יושבת דמות בגלימה מולו.
דמות זו התפרשה כנסיכה המוצגת בפני המלך לצורך נישואין, בן המלך או אלוהות.
החופה מכוסה במבנה דמוי קשת ומאחוריה שלושה רישומים (רֶגִיסְטֶרים) .
ברישום המרכזי, מלווים הולכים או רצים מאחורי הבימה.
ברישום העליון, מתחם, עם מה שנראה כמו פרה ועגל, העשויים לסמל את נום תב-קה (Theb-ka), או האלה חתחור ובנה הורוס, אלוהויות הקשורות למלכות מאז התקופות הקדומות ביותר.
מאחורי המתחם מתקרבים לכס המלכות ארבעה נושאי דגל .
ברישום התחתון, מול נושאי המניפות, יש אוסף של מנחות.
בחלק המרכזי של ראש האלה, מאחורי כס המלכות עם המלך היושב, יש דמות בדיוק כמו נושא הסנדלים כביכול מלוח השחיקה של נערמר, כמו כן עם סימן הרוזטה מעל ראשו.
אחריו בא אדם הנושא מוט ארוך.
מעליו הולכים שלושה גברים, שניים מהם נושאים גם מוטות ארוכים.
מעל האנשים הללו ניתן לראות את הסרך המציג את הסימנים לנערמר.
השדה העליון מימין לשדה המרכזי מציג מבנה, אולי מקדש, ועל גגו יושבת אנפה.
מתחת לזה, מתחם מציג שלוש חיות, כנראה אנטילופות.
שדה זה הוצע כמסמל את העיירה העתיקה בוטו , המקום שבו ייתכן שהתרחשו האירועים המתוארים על ראש האלה.
שבר שני, קטן יותר, המראה את עקרב חובש את הכתר האדום של מצרים התחתונה, מכונה "ראש אלת עקרב הקטן".
תיאור מצרי עתיק עונה למספר מוסכמות.
היותה פרספקטיבה לא ידועה, נרמז לעיתים קרובות לעומק על ידי תיאור סצנה עיקרית גדולה יותר מול סצנה משנית קטנה יותר.
פלג הגוף התחתון של האנשים, רגליהם, זרועותיהם וראשם כמעט תמיד הוצגו בפרופיל, בעוד פלג הגוף העליון שלהם הוצג בראייה חזיתית, וכך גם העין.
הגודל היה תלוי לעיתים קרובות במעמד, מלכים מתוארים גדולים יותר מהכפופים להם.
על ראש האלה מתואר מלך העומד עם זנב שור ליד גוף מים, כנראה תעלה, אוחז במעדר.
הוא חובש את הכתר הלבן של מצרים העליונה ואחריו שני נושאי מניפות.
עקרב ורוזטה מתוארים קרוב לראשו.
הוא עומד מול גבר מחזיק סל וגברים אוחזים בדגלים.
מספר גברים עסוקים לאורך גדות התעלה.
בחלק האחורי של פמליית המלך יש מספר צמחים, קבוצת נשים מוחאות כפיים וקבוצה קטנה של אנשים, כולם פונים הרחק מהמלך.
ברגיסטר העליון ישנה שורה של דגלי נום.
מכל אחד מהם משתלשלת ציפור, קשורה בצווארה.
מעט נותר מהראש הזה ומהדימויים שלו: מלך חובש את הכתר האדום של מצרים התחתונה, יושב על כס המלכות מתחת לחופה, אוחז בכנף.
לצד ראשו תמונות של עקרב ורוזטה.
מולו עומד בז שאולי אוחז בקצה חבל באחד מציפורניו - מוטיב הקיים גם בלוח השחיקה של נערמר.
ראש המטה הכללי (או בקיצור: הרמטכ"ל) הוא הדרג הפיקודי העליון בצבא הגנה לישראל, העומד בראש המטה הכללי של צה"ל.
ראש המטה הכללי נתון למרות ממשלת ישראל וכפוף ישירות לשר הביטחון.
הוא קצין בדרגת רב-אלוף (רא"ל), הדרגה הגבוהה ביותר בצה"ל.
מעמדו של הרמטכ"ל מוגדר בחוק יסוד: הצבא, שנחקק בשנת 1976 ובו נאמר (סעיף 3):
למעשה, שר הביטחון חייב להגיע להסכמה על המינוי עם ראש הממשלה, שכן רק לראש הממשלה הסמכות להביא את המינוי לאישור הממשלה.
המינוי קצוב לתקופת כהונה בת שלוש שנים, אשר ניתן להאריכה בשנה נוספת.
תקופה זו אינה מוגדרת בחוק, אך נהוגה החל מקום המדינה.
חוק יסוד: הצבא לא מתייחס כלל לסמכותו של ראש הממשלה כלפי הרמטכ"ל.
למעשה ממילא שר הביטחון חייב ליידע את ראש הממשלה על כל פעולה משמעותית שצה"ל רוצה ליזום (גם לפי "מסמך הקונסטיטוציה" וגם לפי נהלים פנימיים שקיימים במשרדי ראש הממשלה ושר הביטחון).
חנן מלצר, בתפקידו בפרקליטות הצבאית, כתב חוות דעת ובה שלוש גישות אפשריות ליחס בין הרמטכ"ל לשר הביטחון:
כפיפות מוחלטת – השר רשאי להתערב בכל נושא, והוא מעין 'רמטכ"ל על' (כנציג הממשלה).
כפיפות אסטרטגית – הרמטכ"ל כפוף לשר הביטחון בנושאים בעלי משמעות מדינית או אסטרטגית, אך ניהול שוטף ואירועים טקטיים בסמכות מלאה של הרמטכ"ל.
כפיפות יחסית – בנושאים האסטרטגיים הרמטכ"ל כפוף לשר הביטחון, אך בניהול שוטף ואירועים טקטיים שר הביטחון מוסמך רק לאשר או לפסול את הצעת הרמטכ"ל.
כך מינוי קצינים מדרגת אל"ם נקבע בידי הרמטכ"ל בלבד, אך המינוי נכנס לתוקף רק לאחר אישור שר הביטחון (או אישור ראש הממשלה אם הרמטכ"ל מעוניין להביא לאישורו).
מסמך אסטרטגיית צה"ל שפרסם הרמטכ"ל גדי איזנקוט הרחיב את הגדרת תפקידו של הרמטכ"ל והגדירו כ"מפקד המערכה" וכמי שקובע את "הרעיון והתפישה להשגת המשימה".
הרמטכ"ל מתפקד הן כחוליה המקשרת בין הצבא לדרג המדיני, הממשלה ובתוכה הקבינט, הן כיועץ להפעלת הכוח ובניינו והן כמפקד הצבא במערכה כולה, וכקבלן הביצוע של החלטות הממשלה ושל בניין הצבא.
תפקיד הרמטכ"ל החל בארגון "ההגנה", שם נקרא בשם זה מי שעמד בראש המטה הכללי של "ההגנה".
עם הקמת צה"ל, הוסבו מטכ"ל ההגנה והרמטכ"ל שעמד בראשו, יעקב דורי לעמוד בראש צה"ל.
הרמטכ"ל מתמנה רשמית לתקופת כהונה בת שלוש שנים, אשר ניתן להאריכה בשנה נוספת.
יוצא דופן היה רפאל איתן אשר כהונתו הוארכה פעמיים, והוא כיהן במצטבר חמש שנים.
מנגד, היו מספר רמטכ"לים אשר לא סיימו את תקופת כהונתם המלאה: יגאל ידין התפטר על רקע חילוקי דעות לגבי תקציב צה"ל.
מרדכי מקלף כיהן בתפקיד במשך שנה אחת בלבד על פי בקשתו, דוד אלעזר נאלץ להתפטר על רקע המלצות ועדת אגרנט שחקרה את מלחמת יום הכיפורים, דני חלוץ התפטר בשל הביקורת על התנהלות מלחמת לבנון השנייה והרצי הלוי התפטר על רקע כישלון צה"ל במניעת טבח שבעה באוקטובר.
בעקבות התפטרותו של אלעזר בראשית אפריל 1974 שימש כממלא מקומו אלוף יצחק חופי עד כניסתו של מרדכי גור לתפקיד באמצע החודש.
כמו כן, שני רמטכ"לים ויתרו על חלק מהארכת כהונתם: אמנון ליפקין-שחק ביקש לסיים את תפקידו באמצע השנה הרביעית, על רקע רצונו לעבור לפוליטיקה ולהתמודד על ראשות הממשלה.
חיים לסקוב ביקש שלא לכהן שנה רביעית על רקע חילוקי דעות שלו עם שמעון פרס.
בשנת 2005 ראש ממשלת ישראל אריאל שרון ושר הביטחון שאול מופז לא האריכו את כהונתו של משה יעלון לשנה רביעית, במהלך שהתפרש כהדחה על רקע התנגדותו של יעלון לתוכנית ההתנתקות.
לאורך השנים מונו לתפקיד הרמטכ"ל קצינים שצמחו בחילות היבשה, לרוב יוצאי חטיבת גולני, הצנחנים וחיל השריון, פרט לרמטכ"ל דן חלוץ שהגיע מחיל האוויר.
על אף שרמטכ"לים פיקדו על יחידות שונות בצה"ל טרם מינויים לתפקיד, כולם פיקדו על אחת מהחטיבות הלוחמות בצה"ל.
עם סיום כהונתו, חלה על הרמטכ"ל (בדומה לבכירים נוספים במערכת הביטחון בישראל) תקופת צינון של שלוש שנים קודם שיוכל להיבחר כחבר הכנסת, להתמנות לשר בממשלה או להיבחר לראשות הממשלה.
+ראשי המטה הכללי של צבא ההגנה לישראלמס'דיוקןשם
(תקופת חיים)תקופת כהונהראש הממשלה הממנהשר הביטחון הממנהאירועים מרכזייםתאריך לועזי1רב-אלוף
(1937–2008)19 באפריל 19871 באפריל 1991יצחק שמיריצחק רבין המערכה ברצועת הביטחון
(1942–)1 באפריל 19911 בינואר 1995משה ארנס המערכה ברצועת הביטחון
(1948–)9 ביולי 19989 ביולי 2002בנימין נתניהויצחק מרדכי נסיגת צה"ל מדרום לבנון
(1950–)9 ביולי 20021 ביוני 2005אריאל שרוןבנימין בן אליעזרהאינתיפאדה השנייה18רב-אלוף
(1954–)14 בפברואר 200714 בפברואר 2011אהוד אולמרטעמיר פרץ תקיפת הכור הגרעיני בסוריה
(1959–)14 בפברואר 201116 בפברואר 2015בנימין נתניהואהוד ברק מבצע עמוד ענן
(1964–)15 בינואר 201916 בינואר 2023אביגדור ליברמן העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה
גל הטרור בישראל (אביב 2022)
(1966–)5 במרץ 2025מכהןבנימין נתניהוישראל כ"ץ מלחמת חרבות ברזל
נכון למאי 2024 הצטרפו לפוליטיקה 14 רמטכ"לים לשעבר, יותר ממחצית מכלל הרמטכ"לים שכיהנו בישראל.
הבולטות של בכירי מערכת הביטחון בפוליטיקה בישראל היא תופעה יוצאת דופן, ובמיוחד בקרב מדינות דמוקרטיות.
משה דיין, הרמטכ"ל הרביעי, בשנת 1959. דיין נבחר לכנסת הרביעית כחבר הכנסת מטעם מפלגת מפא"י ומונה לשר החקלאות.
צבי צור נבחר לכנסת השישית מטעם רפ"י אולם פרש אחרי מספר שבועות.
אחר כך היה עוזרו של דיין במשרד הביטחון.
חיים בר-לב מונה להיות שר המסחר והתעשייה זמן קצר לאחר פרישתו ב-1972, לאחר מכן מונה לשגריר ישראל ברוסיה.
יצחק רבין שהיה שגריר בארצות הברית נבחר לכנסת השמינית ומונה להיות שר העבודה.
זמן קצר לאחר מכן, עם התפטרות גולדה מאיר, נבחר לראשות הממשלה.
אחר כך היה שר הביטחון ושוב ראש הממשלה.
יגאל ידין נבחר לכנסת התשיעית בראשות מפלגת ד"ש שהקים, והתמנה לסגן ראש הממשלה מנחם בגין.
מוטה גור הצטרף אף הוא למפלגת העבודה לקראת בחירות 1981, ובממשלת פרס הראשונה היה לשר הבריאות.
רפאל איתן הצטרף למפלגת התחייה ולאחר מכן רץ עצמאית בראשות צומת, ב-1996 היה לסגן ראש הממשלה בממשלת נתניהו הראשונה.
אהוד ברק כיהן כראש ממשלה ושר ביטחון.
אמנון ליפקין-שחק כיהן כשר תחבורה.
שאול מופז כיהן כשר ביטחון.
משה יעלון כיהן אף הוא כשר ביטחון.
בני גנץ הצטרף לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת למערכת הפוליטית.
גנץ כיהן כשר ביטחון בשתי ממשלות וכשר ללא תיק בממשלת החירום וכחבר בקבינט המלחמה לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
גבי אשכנזי הצטרף לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת לרשימת "כחול-לבן" וכיהן כיו"ר ועדת חוץ וביטחון וכשר החוץ.
גדי איזנקוט הצטרף לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש לרשימה "המחנה הממלכתי" ושימש כחבר כנסת.
לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל, הפך לשר ללא תיק בממשלת החירום וחבר בקבינט המלחמה.
רֹאשׁ הַגּוֹלָה (בארמית: רֵישׁ גָּלוּתָא) היה תוארו של בעל הסמכות הפנימית והמדינית של הקהילה היהודית בבבל מאז המאה ה-6 לפנה"ס עד המאה ה-13. לפי המסורת ראשי הגולה התייחסו על זרע מלכי בית דוד (ועל המלך יהויכין) שהוגלו לבבל עם חורבן בית ראשון.
התואר "ראש הגולה" ניתן מכיוון שברוב התקופה האמורה הייתה גלות בבל מרכז העם היהודי בגולה, וכונתה "הגולה" בה"א הידיעה.
ראש הגולה היה שליט היהודים בכל העניינים הכלליים בבבל, וככזה הייתה לו סמכות שיפוטית בקהילה היהודית; הוא קבע במידה רבה את שיעורי המיסים שהושתו על יהודי בבל, וכן מינה את הדיינים ואת ראשי הישיבות, שנקראו גם גאונים.
נושא משרת ראש הגולה היה תמיד בעל ייחוס משפחתי (לפי המסורת) למלך יהויכין, ולזרע בית דוד.
לעיתים היה תלמיד חכם והיה מקובל על הקהילה היהודית ועל ראשיה, אולם בתקופת הגאונים היו גם ראשי גולה שלא היו מן החכמים, והדבר גרם לא אחת למחלוקות רבות ולאיבה בין בית ראש הגולה ובין ראשי הישיבות בבבל.
בתוקף תפקידו וסמכותו, היה ראש הגולה אדם מכובד ועשיר, והיו לו קשרים טובים עם ראשי השלטון.
הוא היה מוקף פמליה של משרתים ואנשי חצר.
אנשים אלו מוזכרים מספר פעמים בספרות חז"ל בשם "בי ריש גלותא", לא תמיד לחיוב - פעמים שהחכמים מתחו ביקורת על התנהגותם הכוחנית ועל רדיפת הכבוד שלהם.
הריש גלותא, על ארמונו ופמלייתו, מומנו באמצעות מס מיוחד בשיעור חמישית מהרווח שנגבה באמצעות השלטון מכל הסוחרים היהודים שהיו תחת שלטון הח'ליפות.
בנוסף קיבל חלק מדמי פדיון הבן ודמי חתונה.
בימים טובים, לאחר תפילת שחרית, לא נקרא לתורה כשאר המכובדים, אלא התורה הייתה מובאת אליו.
ראש הגולה מילא שורה של תפקידים, והיה אחראי לייצוג הקהילה מול השלטון; אחריות לנהלים תִּקניים ולסדר בקהילה היהודית; תיווך בין היהודים לשלטון, ולהפך; דיין, שופט ואחראי לאכיפה מלאה של החוק.
מבחינה עקרונית הוכרה זכותם של ראשי גולה לשלטון על היהודים בפזורה, מחוץ לבבל עצמה.
הסמכויות שהיו בידי ראש הגולה היו נרחבות, וכמעט תמיד הוכרו על ידי השלטון:
עמד בראש בית דין ששפט בעניינים פנימיים של הקהילה.
סמכות מינוי הדיינים הייתה נתונה לו בדרך כלל, אף שבהמשך המינוי היה משותף לו ולגאונים, ולבסוף יוחדה לגאונים (למעט במאה ה-11 כשלזמן קצר חזרה הסמכות לראש הגולה).
הייתה לו גם סמכות למנות גאונים-ראשי ישיבה.
התערב בסכסוכים בין קהילות ובתוך הקהילות.
היו ראשי גולה שנטלו חלק בתהליך ההלכתי.
ישנן תקנות שיצאו מן הישיבות, שעליהן חתומים גם ראשי הגולה.
היו לו סמכויות חברתיות: הוא פיקח על הסיוע הבינלאומי לנזקקים.
הייתה לו גם סמכות פוליטית - והוא שהעביר את מס הגולגולת לשלטונות, אף שלא הוא גבה אותו.
בתקופת השלטון הערבי: הוא היה אחראי כלפי השלטונות שהיהודים ממלאים את תנאי עומר.
לרשות ראש הגולה היו נתונים אמצעי אכיפה, כגון האפשרות להטיל חרם, קנס ומאסר.
הייתה לראש הגולה גם עוצמה כלכלית, והיא שביצרה את מעמדו.
הוא היה בעל אחוזות באזורים שונים.
מכתבי נתן הבבלי עולה שיהודים בני 20 ומעלה העלו מס שנתי לראש הגולה.
נראה שהדבר החל בתקופה בהשפעת הג'יזיה.
הכנסות נוספות הגיעו מהיטל על שטרות (שטרי מכר, גירושין וכדומה), ומתרומות שונות.
ב–825 הח'ליף המוסלמי אל-מאמון ביקש לפגוע בסמכויות ראש הגולה, כמו גם בסמכויות ראשי מיעוטים אחרים.
הוא הוציא צו המכיר במנהיגות כל מנהיג שייבחר על ידי כל קבוצת 10 איש או יותר.
לכך היו מספר תוצאות ארוכות טווח שפיחתו ללא השב את מעמד ראש הגולה.
להלן רשימה משוערת של ראשי גולת בבל, לפי סדרם וזמנם:
1.יהויכין מלך יהודההוכר על ידי השלטון כמנהיג גולת בבל, והוא או בנו שאלתיאל נחשבים לאבות שושלת ראשי הגולה2.בנו, שאלתיאל3.בנו, זרובבל4.בנו, משולם5.בנו, חנניה6.בנו, ברכיה7.בנו, חסדיה8.בנו, ישעיה9.בנו, עובדיה10.בנו, שכניה11.בנו, שמעיה (או נעריה)12.בנו, חזקיה Iכיהן כנראה בזמן חורבן בית המקדש השני.
עלה לארץ ישראל ונקבר לפי מסורת מתחילת המאה ה-9 בארבל13.בנו, עקובכיהן כנראה סביב שנת 9014.בנו, נחוםכיהן כנראה סביב שנת 10015.בנו, יוחנןכיהן כנראה סביב שנת 11016.בנו, שפטכיהן כנראה סביב שנת 12017.בנו, ענןכיהן כנראה סביב שנת 13018.נתן I (עוקבן) דצוציתאכיהן סביב 150, בימי רבן שמעון בן גמליאל.
היה אבי שושלת ראשי גולה ואדם מפורסם19.בנו, רב הונא I – רב הונא קמאכיהן סביב 150–200 (ג'תתק"י - ג'תתק"ס), בזמן רבי יהודה הנשיא20.בנו, נתן IIכיהן, כנראה רק לזמן קצר, סביב 200–220, בסוף ימי רבי יהודה הנשיא21.בנו, נחמיהכיהן, כנראה רק לזמן קצר, סביב 220–240, בימי רב ושמואל.
ייתכן שהיה חתנו של רב22.בנו, עוקבא I – האמורא מר עוקבאכיהן סביב 240–270, בימי רב הונא ורב נחמן ובתקופתו של שאפור הראשון.
היה עשיר גדול וחכם גדול, רבם של רב חסדא ורבי זירא, תלמידו של שמואל ואב בית הדין בעיר כפרי23.בנו, מר עוקבן דצוציתא – עוקבן בר נחמיהכיהן סביב 270–300. תלמידו של שמואל.
לפי מקורות אחדים, הוא מר עוקבא עצמו24.אחיו, אבא מרי (או הונא מר)כיהן סביב 300–320, בימי רבה ורב יוסף.
ייתכן שהיה חותנו של רב נחמן25.אחיו, רבנא עוקבא IIכיהן סביב 320–340, בימי אביי ורבא.
האריך ימים אחרי פטירת רב אשי ב-427, ונפטר בערך ב-44533.בנו או אחיו, מר זוטרא IIכיהן סביב 445–455, בימי מר בר רב אשי.
ייתכן שהוא האמורא מר זוטרא חסידא34.בנו, רב כהנא IIכיהן סביב 455–465, בימי מר בר רב אשי35.אחיו, רב הונא מר (הונא IV) בן מר זוטראכיהן סביב 465–470, בימי רבה תוספאה.
נהרג במהלך גזירות פירוז הראשון36.אחי אביו, רב הונא (V) בן רב כהנאכיהן כנראה ממותו של פירוז ב-484, אולי עד שנת 508 בערך.
לפי האגדה, נפטר באורח פלא כשזבוב חדר לחוטמו38.בנו של רב הונא V, מר זוטרא III ראש הגולההנהיג מרד יהודי כללי בקבאד הראשון מלך פרס (בין 511-518, או 536–545, או 551-558), ובמשך שבע שנים עמד בראש ממלכה יהודית עצמאית בעיר מחוזא, עד להריגתו ולדיכוי המרד על ידי קבאד.
לפי גרסאות אחדות אין הוא בנו של חנינאי אלא חנינאי עצמו.
מסופר כי עם כיבוש פרס על ידי המוסלמים אישר הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב את מינויו כראש הגולה, והח'ליף עלי בן אבי טאלב אף השיא לבוסתנאי את בתו של המלך הסאסאני ח'וסרו השני (או יזדגרד השלישי), איזדדואר, שהייתה שבויה בידי המוסלמים.
לאחר הסכסוך שבה המשרה וניתנה לצאצאי שהריאדא בנם של איזדדואר ובוסתנאי, באישורם של גאוני סורא, רב שמואל גאון (ד'ת"צ-ד'תק"ח, 730-748), ורב חנינאי כהנא בן הונא גאון (משנת ד'תקכ"ט - 769), שהכשירו לחלוטין את בני המשפחה47.מר זכאי I בר מר אהונאיכיהן סביב 771–790. מצאצאי איזדדואר, אשתו הפרסית של בוסתנאי.
לאור מוצאו היו שערערו על תקפותו של המינוי48.רב נטרונאי בן חביבאימתלמידי רב יהודאי גאון.
כתוצאה מכך נפגע מעמד ראשות הגולה על ידי הח'ליף אל-מאמון53.בנו, יהודה IIסביב 840. בנו לא ירש מיד אחריו את המשרה54.נטרונאיסביב 850–860. כנראה מצאצאי איזדדואר55.בנו, חסדאי IIסביב 860–870. כנראה מצאצאי איזדדואר56.יצחק IIIסביב 870–890. כנראה מצאצאי איזדדואר57.זכאי II בן יהודה IIאין ודאות אם נשא במשרה.
בשנים הבאות לא מונה לו מחליף62.דודנו, שלמה II בן יאשיהו בן זכאי IIכיהן לכל הפחות בשנים 951–95363.בנו, עזריהכיהן כנראה סביב 975. אחריו שבה המשרה מצאצאי יאשיהו למשפחת דוד בן זכאי, ואילו בני עזריה הפכו לראשי גולה ונשיאים בארצות אחרות64.דודנו, חזקיהו I בן יהודה IIIאין ודאות אם כיהן כראש גולה.
שונאיו הלשינו עליו לח'ליף המוסלמי אל-קאא'ם הראשון, שאסר אותו והוציאו להורג.
בניו שאלתיאל בן חזקיה ודוד בן חזקיה נמלטו לגרנדה שבספרד, אל ביתו של רבי יהוסף הנגיד, אשר אביו, רבי שמואל הנגיד, היה ידיד נפשו של אביהם ואף כתב לו שיר מיוחד בד'תתט"ו שנדפס בקובץ "בן תהילים".
בד'תתכ"ז (1066) התרחשו פרעות גרנדה, במהלכן נרצח מארחם רבי יהוסף הנגיד, והם נאלצו לברוח מספרד.
לאחר שנים שבו לבבל67.בנו, דויד IV - דוד בן חזקיהכיהן כנראה סביב 1070, אולם לא ברור לחלוטין אם הצליח לזכות בראשות הגולה.
היה פייטן פורה68.רבנו חזקיה IIIכיהן סביב 1090. ייתכן שהיה בנו של קודמו דוד69.דויד Vכיהן סביב 1100. ייתכן שהיה בנו של קודמו חזקיה70.בנו, רב חסדאי IIIכיהן סביב 1120. השפעתו הגיעה עד לסוריה ולמצרים.
ייתכן ששמו היה דויד (VI)74.רב עזריהו Iנראה שכיהן סביב 1208 או 1228. היה אולי מצאצאי רב שמואל או רב דוד דלעיל75.דניאל IIלפי השערה אחת כיהן ראש גולה בשם זה סביב 124076.רבנא שמואל IIכיהן סביב 1258. ייתכן שאביו היה רב עזריהו I, או דויד בן רב שמואל I.
לא ידוע מי כיהן אחריו77.(עזריהו II בן יהללאל הנשיא)ידוע כי שהה בבגדד ב-1341. ייתכן שאביו יהללאל היה בנו של רב עזריהו I78.שר שלום בן פנחסמצאצאי יאשיהו בן זכאי, נראה שכיהן כראש גולה סביב 134179.(דוד הנשיא בן הודייה)נשיא בבלי שחי ב-1376 וייחס את עצמו לנשיאי ארץ ישראל משושלת הלל הזקן
בשלהי ימיה של המשרה התמעט המידע אודותיה, וסופה לוט בערפל.
גם כשבטלה משרת ראשות גולת בבל, נותרה משרת "ראש גולה" קיימת בתפוצות שונות של הפזורה היהודית.
בספר עזרא מוזכר שכורש ממנה את "ששבצר הנשיא ליהודה" כלומר ראש גולי יהודה בגולת בבל, להיות פחת יהוד מדינתא בארץ ישראל, לפני מינויו של זרובבל בן שאלתיאל.
יש אומרים שזהו שנאצר נכדו של המלך יכניה, המוזכר בדברי הימים.
ראש דשא הוא מצע גידול העטוף בגרב ניילון, וזרעי עשב מפוזרים בחלקו העליון של המצע.
גרב הניילון מעוצב בדמות ראש.
לאחר השקיית הראש נובטים זרעי העשב ומהווים "שיער" לראש.
יתרונו של ה"שיער" העשוי מעשב הוא כי ניתן לספר אותו מספר פעמים (עד נבילתו) ללא נזק תמידי, בניגוד לבובות אחרות.
ראש הדשא שווק כצעצוע משרדי.
ב-1995 השתמש בנק דיסקונט בראש הדשא בפרסומותיו כדוגמה לצמיחה.
ראש האופוזיציה ב (מכונה לעיתים בשגגה: יושב-ראש האופוזיציה) הוא חבר הכנסת מהסיעה הגדולה באופוזיציה שעליו הודיעה אותה סיעה ליושב ראש הכנסת, או חבר כנסת אחר מסיעות האופוזיציה שזכה לתמיכה בכתב של יותר ממחציתם.
בדרך כלל ממלא את התפקיד מי שעומד בראשות הסיעה הגדולה מבין סיעות האופוזיציה.
לראש האופוזיציה בישראל לא היה מעמד מוגדר בחוק עד שנת 2000, אז שינתה הכנסת את חוק הכנסת (תיקון מספר 8), והתפקיד הפך למשמעותי יותר.
עד שנת 2000 תפקיד ראש האופוזיציה לא היה תפקיד רשמי אלא תפקיד של כבוד.
ראש המפלגה הגדולה ביותר שלא השתתפה בקואליציה כיהן כראש האופוזיציה.
במהלך 52 השנים הראשונות של המדינה, לא היה לראש האופוזיציה תפקיד מוגדר בחוק, ולכאורה ראש הממשלה לא היה מחויב להתייחס אליו במישור הפרלמנטרי.
אמנם, גם בהיעדר חוק, היה קיים נוהג של פגישות עדכון ודיווח של ראש הממשלה לראש הסיעה הגדולה שאינה מיוצגת בממשלה, אך הדבר נעשה בהתאם לרצונו של ראש הממשלה, בלי שמוטלת עליו חובה של דיווח תקופתי.
כמו כן, בעת קיום ממשלת אחדות לאומית לא היה מנהיג אופוזיציה מוכר.
השאלה האם לקיים את חובת הדיווח או את הנוהל של עדכון ודיווח לראש האופוזיציה או לא הייתה לפי דעתו ורצונו של ראש הממשלה.
האופוזיציה, שמורכבת בדרך כלל ממספר מפלגות שהדבר היחיד המשותף ביניהן הוא שאינן חברות בקואליציה, אינה בהכרח מאוחדת סביב ראש האופוזיציה, וראש האופוזיציה אינו נדרש לייצג את האינטרסים של כל אחת מהמפלגות.
הדבר הגיע לידי ביטוי, למשל, כאשר שינוי "הופרשה" מהקואליציה של ממשלת אריאל שרון, ומפלגת העבודה נכנסה במקומה.
כתוצאה מכך התמנה יוסף לפיד ב-10 בינואר 2005 לראש האופוזיציה, על אף שהסיעות החרדיות (יהדות התורה וש"ס) לא הכירו במרותו, וטענו כי אינו מייצג אותן.
תיקון מספר 8 לחוק הכנסת
ב-1999 יזם שר המשפטים יוסי ביילין את הצעת חוק ראש האופוזיציה, שנועדה לעגן את מעמדו של ראש האופוזיציה בחוק ולחזקו כמנגנון בקרה על העשייה הממשלתית.
בראשית שנת 2000 הוגשו שתי הצעות חוק לתיקון מעמדו של ראש האופוזיציה, האחת הצעת חוק ממשלתית, והשנייה הצעת חוק פרטית של ח"כ עוזי לנדאו.
שתי הצעות החוק מוזגו על ידי ועדת הכנסת להצעת חוק אחת, וב-17 ביולי 2000 קיבלה הכנסת את תיקון מס' 8 לחוק הכנסת, התשנ"ד–1994, בו תוקן פרק ו' לחוק, שעסק בתפקידו של ראש האופוזיציה.
בעקבות התיקון לחוק, התפקיד – שהיה עד אז תפקיד של כבוד בלבד – קיבל תוקף חוקי, שמעניק לבעליו הן זכויות מיוחדות והן שכר מוגדל.
להלן נוסח חוק הכנסת (תיקון מספר 8) התש"ס שנת 2000.
(א) ראש האופוזיציה יהיה חבר הכנסת מהסיעה הגדולה ביותר מסיעות האופוזיציה, ומבין סיעות שוות בגודלן זו שזכתה במספר הקולות הרב ביותר בבחירות, שעליו הודיעה אותה סיעה ליושב ראש הכנסת, אלא אם כן הודיעו ליושב ראש הכנסת בכתב, בכל עת, יותר ממחצית חברי הכנסת מסיעות האופוזיציה, על חבר כנסת אחר מביניהם.
(ב) יושב ראש הכנסת יודיע בכנסת על קביעתו של ראש האופוזיציה בתום 14 ימים לאחר תחילת כהונתם של ראש הממשלה והשרים לפי סעיף 14 לחוק-יסוד: הממשלה, ואם נקבע ראש אופוזיציה אחר במקומו - סמוך לאחר הקביעה; ראש האופוזיציה ייכנס לכהונתו עם מסירת ההודעה.
(ג) בסעיף זה, "סיעות האופוזיציה" - הסיעות בכנסת שאינן צדדים להסכמים המחייבים תמיכה בממשלה, ושהודיעו על כך ליושב ראש הכנסת.
(א) ראש האופוזיציה יחדל לכהן בתפקידו באחת מאלה:
(1) הוא נפטר או התפטר מכהונתו;
(2) הוא חדל להיות חבר הכנסת או הושעה מחברותו בכנסת;
(3) נקבע ראש אופוזיציה אחר במקומו לפי סעיף 11.
(ב) הוראות סעיפים 7 ו-8 יחולו, בשינויים המחויבים, על ראש האופוזיציה; הושעה ראש האופוזיציה מכהונתו, ייקבע ראש אופוזיציה זמני, לפי סעיף 11.
13. דיווח ראש הממשלה לראש האופוזיציה
ראש הממשלה יזמין לפי הצורך, ולא פחות מאשר פעם בחודש, את ראש האופוזיציה ויעדכן אותו בענייני המדינה.
14. מעמד ראש האופוזיציה בכנסת
ראש האופוזיציה רשאי לנאום במליאת הכנסת מיד אחרי ראש הממשלה; הוראות נוספות בעניין מעמדו ותפקידיו של ראש האופוזיציה בכנסת ייקבעו בתקנון הכנסת.
15. מעמד ראש האופוזיציה בטקסים ממלכתיים
לראש האופוזיציה ייוחד מקום בטקסים ממלכתיים שבהם משתתף ראש הממשלה, בהתאם לכללים שייקבעו על ידי הממשלה.
(א) ועדת הכנסת תקבע את שכרו של ראש האופוזיציה בהתאם לפרק ט'; ובלבד שלא יפחת שכרו של ראש האופוזיציה משכרו של שר; כן תקבע ועדת הכנסת הוראות בדבר תנאי עבודתו של ראש האופוזיציה, ובדבר הצוות המקצועי והמינהלי שיעמוד לרשותו.
(ב) בסעיף זה, "שכר" - משכורת חודשית, תוספות, הענקות ותשלומים אחרים.
ראש האופוזיציה מאובטח בידי היחידה הממלכתית לאבטחת אישים ומשלחות של שירות הביטחון הכללי כחלק מהיותו אחד משבעת סמלי השלטון במדינת ישראל.
ראש־האופוזיציה זכאי ל־3 יועצים פרלמנטריים, ראש מטה, תקציב ליצירת קשר עם הציבור בסכום של 55 אלף שקל בשנה, תקציב כיבוד שנתי של 27 אלף שקל, 10 ימי שהייה בחו"ל עם עוזר ושכר חודשי של 50 אלף שקל ברוטו חודש.
עד שנת 2000, לפני תיקון 8 של חוק הכנסת, לא הוגדר תפקיד ראש האופוזיציה באופן רשמי.
עם זאת, מקובל היה לכנות את ראש הסיעה הגדולה ביותר שאינה שותפה בממשלה בשם "ראש האופוזיציה".
בטבלה שלהלן מנויים ראשי הסיעות הגדולות ביותר שלא ישבו בממשלה, ולאו דווקא ראשי האופוזיציה הרעיונית לממשלה.
+ ראשי האופוזיציה עד שנת 2000מס'דיוקןשם(תקופת חיים)סיעהתקופת כהונההכנסתאופוזיציה לממשלהראש הממשלה(סיעה)תאריך לועזי1יצחק טבנקין
(1887–1971)מפ"ם10 במרץ 194920 באוגוסט 1951הראשונההראשונהדוד בן-גוריון(מפא"י)השנייה2פרץ ברנשטיין
(1890–1971)הציונים הכלליים8 באוקטובר 195124 בדצמבר 1952השנייההשלישית3מאיר יערי
(1913–1992)חרות3 בנובמבר 195530 בנובמבר 1959השלישיתהשביעיתדוד בן-גוריון(מפא"י)השמינית17 בדצמבר 19594 בספטמבר 1961הרביעיתהתשיעית2 בנובמבר 196122 בנובמבר 1965החמישיתהעשיריתהאחת עשרהלוי אשכול(מפא"י/המערך הראשון/העבודה/המערך השני)השתים עשרהגח"לחרות12 בינואר 19665 ביוני 1967השישיתהשלוש עשרה5יצחק מאיר לוין
(1893–1971)אגודת ישראל5 ביוני 196717 בנובמבר 1969הארבע עשרהגולדה מאיר(המערך השני)15 בדצמבר 19696 באוגוסט 1970השביעיתהחמש עשרה(4)מנחם בגין
(1913–1992)גח"לחרות6 באוגוסט 197021 בינואר 1974הליכודחרות10 במרץ 197413 ביוני 1977השמיניתהשש עשרההשבע עשרהיצחק רבין(המערך השני)6שמעון פרס
(1923–2016)המערךהעבודה20 ביוני 197713 באוגוסט 1984התשיעיתהשמונה עשרהמנחם בגין(הליכוד)העשיריתהתשע עשרההעשריםיצחק שמיר(הליכוד)7יובל נאמן
(1925–2006)התחיה-צומתהתחיה13 בספטמבר 198421 בנובמבר 1988האחת עשרההעשרים ואחתשמעון פרס(המערך השני)התחיההעשרים ושתייםיצחק שמיר(הליכוד)8שולמית אלוני
(1923–2016)המערךהעבודה15 במרץ 199013 ביולי 1992העשרים וארבעהעבודה9יצחק שמיר
(1915–2012)הליכוד13 ביולי 199224 במרץ 1993השלוש עשרההעשרים וחמשיצחק רבין(העבודה)10בנימין נתניהו
(1923–2016)העבודה18 ביוני 19961 ביולי 1997הארבע עשרההעשרים ושבעבנימין נתניהו(הליכוד)11אהוד ברק
(1928–2014)הליכוד6 ביולי 199930 ביולי 2000החמש עשרההעשרים ושמונהאהוד ברק(ישראל אחת)
לאחר קביעת התפקיד בחוק הכנסת (מ-2000 ואילך)
בשנת 2000 הועבר תיקון מספר 8 לחוק הכנסת בו הוסדר מעמדו של ראש האופוזיציה בחוק.
ניתן לו מעמד רשמי, ניתנו לו סמכויות, נקבע כי יקבל תדרוך ביטחוני מראש הממשלה ועוד.
ראש הגשר הרומני (בפולנית: Przedmoście rumuńskie) הוא ראש גשר פולני (היום האזור נמצא באוקראינה) על גבול רומניה, שם רוכז הצבא הפולני הנסוג מפני המתקפה של צבא גרמניה הנאצית.
בשעה שגרמניה הנאצית תקפה את פולין (המתקפה החלה ב-1 בספטמבר 1939), הייתה האחרונה בברית הגנה הדדית עם רומניה, אולם פולין העדיפה לא לבקש מרומניה את עזרתה הצבאית, אלא להשתמש בשטח רומניה כעורף אסטרטגי, דרכו תוזרם אספקה לצבא הפולני.
את האספקה היו אמורות להביא לנמלי הים השחור של רומניה ספינות ציי אנגליה וצרפת, אך הם התמהמהו.
ב-14 בספטמבר הורה המפקד הפולני העליון, מרשל אדוארד רידז שמיגלי, לכוחות הפולניים שממזרח ל-ויסלה, להתרכז באזור הגבול עם רומניה, אזור שכונה "ראש הגשר הרומני".
מטרת הפיקוד העליון הפולני הייתה לרכז את הצבא באזור הסמוך לגבול הרומני, אזור משופע במכשולים טבעיים (ביצות ונהרות), לשמר בו את הכוח הצבאי הפולני ולארגן את המגננה נגד הגרמנים עד שבני הברית המערביים יפתחו בחורף במתקפה המובטחת במערב גרמניה.
הפולנים סמכו על כך שדרך הגבול הרומני יקבלו הספקה שוטפת ויחס ידידותי.
התוכנית הפולנית הוכנה מראש למקרה בו הצבא הפולני לא יצליח להתמודד עם הצבא הגרמני הפולש.
כניסת הצבא האדום לפולין, ב-17 בספטמבר, חיסלה למעשה את התוכנית הפולנית, אך בראש הגשר הרומני כבר התרכז כוח צבאי גדול.
במהלך נפילת פולין וגם זמן מה לאחריה, חיילים פולנים רבים עברו את הגבולות עם רומניה ועם הונגריה בניסיון לעבור דרכן אל אזורים שנשלטו על ידי כוחות בני בריתם.
החיילים שהגיעו לרומניה נכלאו, אך בני הברית לשעבר, הרומנים, עצמו עין מבריחות המוניות ואפשרו למעשה לפולנים להמשיך במסעם.
כ-120,000 אנשי צבא פולנים עשו את הדרך הזאת ולצידם גם פליטים אזרחים רבים.
גם רכוש הבנק הממלכתי הפולני הוברח בדרך הזאת.
מרבית אנשי הצבא הפולנים הגיעו לצרפת (חלקם לסוריה שהייתה בשלטון צרפתי) ומשם המשיכו את מלחמתם בגרמנים.
עם נפילת צרפת, כוחות פולניים רבים עברו לשטחים בריטיים וגם משם המשיכו להילחם.
הפולנים, שישבו בסוריה, עברו לארץ ישראל, בתיאום עם השלטון הבריטי, וכאן התארגנו מחדש עד למעבר למצרים יחד עם צבא אנדרס.
ראש המודיעין הלאומי הוא איש ברמת קבינט בממשלת ארצות הברית – הנתון למרותו, הכוונתו ושליטתו הישירה של הנשיא – האחראי על כלל קהילת המודיעין האמריקאית.
כל סוכנויות המודיעין מדווחות ישירות לראש המודיעין הלאומי.
טרם יצירת התפקיד ראש קהילת המודיעין האמריקאית היה ראש ה-CIA.
תפקיד זה נוצר בעקבות מסקנות הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר, שקבעה כי היו ליקויים בהעברת מידע מסווג בין גופי המודיעין השונים של ארצות הברית.
התפקיד נוצר רשמית באפריל 2005 בעקבות חוק רפורמת המודיעין ומניעת הטרור (2004).
ראש המודיעין הלאומי הנוכחית של ארצות הברית היא טולסי גבארד, שמינויה אושר בידי הסנאט של ארצות הברית ב-12 בפברואר 2025.
תפקידיו של ראש המודיעין הלאומי, כפי שהוגדרו בחוק ב-2004, הם:
הגורם המייעץ המרכזי לנשיא, למועצה לביטחון לאומי, ולמועצה לביטחון מולדת בכל נושא מודיעיני הקשור לביטחון הלאומי;
ראש קהילת המודיעין האמריקאית, הכוללת 17 גופים;
פיקוח וניהול תוכנית המודיעין הלאומית של ארצות הברית.
חוק הרפורמה במודיעין ומניעת טרור משנת 2004 הקים את משרד המנהל של המודיעין הלאומי (ODNI) כסוכנות עצמאית שתסייע לראש המודיעין הלאומי.
מטרתו של ה-ODNI היא לשלב ביעילות מודיעין חוץ, צבאי ופנימי בהגנה על המולדת ועל האינטרסים של ארצות הברית בחו"ל.
מנהלת פעילות מודיעין מחקר מתקדם
ישנם חמישה מרכזי משימה, כל אחד בהובלת מנהל של אותו מרכז:
המרכז הלאומי למלחמה בהפצת נשק להשמדה המונית וביו-ביטחון
המרכז הלאומי לסיכול מודיעין נגדי וביטחון
מרכז אינטגרציה של איומי סייבר
ישנם גם ארבעה משרדי פיקוח:
המשרד לחירויות האזרח, פרטיות ושקיפות
משרד לשוויון הזדמנויות בעבודה וגיוון
משרד המפקח הכללי של קהילת המודיעין
בין התפקידים חשובים של משרד ראש המודיעין הלאומי הוא הפקת התקציר היומי של הנשיא (מוכר גם כ-President's Daily Brief.
PDB) הניתן מדי בוקר לנשיא ארצות הברית; הוא גם מופץ למספר קטן של פקידים אמריקאים מהשורה הראשונה המאושרים על ידי הנשיא ביניהם לרוב היועץ לביטחון לאומי, וראש סגל הבית הלבן.
הוא כולל ניתוח מודיעיני מסווג ביותר, מידע על פעולות חשאיות ודיווחים מהמקורות הרגישים ביותר בארצות הברית או כאלה המשותפים לסוכנויות הביון של בעלות הברית.
על פי שיקול דעתו של הנשיא, ניתן לספק את ה-PDB גם לנשיא הנבחר של ארצות הברית, בין יום הבחירות לטקס ההשבעה, ולנשיאים לשעבר לפי דרישה.
המסמך סופק לנשיאים מאז שהארי טרומן נבחר לנשיאות.
בתקשורת האמריקאית פורסם כי התקציר עשוי לכלול את המידע הפנימי העדכני ביותר על מדינה שנשיא מתכונן לבקר בו, מידע מודיעיני על איומי ביטחון לאומי פוטנציאליים או סודות אחרים הקשורים לאירועים אקטואליים.
בשנים האחרונות מקבלים הנשיא וסגן הנשיא הנבחר גישה לתקציר היומי לנשיא.
בספר הזיכרונות שהוציא הנשיא ה-44 ברק אובמה לאחר נשיאותו "ארץ מובטחת" כתב:ה-PDB היה מסמך בן 10 עד 15 עמודים תחובים בקלסר עור, שמצאתי מחכה לי על שולחן ארוחת הבוקר.
מאוחר יותר אהבתי לקרוא את תקציר המודיעין באייפד מאובטח.
מישל קראה לו "ספר המוות, ההרס והדברים הנוראים".ביום נתון, אולי אקרא על חוליות טרור בסומליה או תסיסה בעיראק או על העובדה שהסינים או הרוסים מפתחים מערכות נשק חדשות.
כמעט תמיד, היה אזכור של מזימות טרור פוטנציאליות, לא משנה כמה מעורפלות, מקורן דק או בלתי ניתנות לפעולה – סוג של בדיקת נאותות מצד קהילת המודיעין, שנועדה להימנע מהסוג של ניחוש שני שהתרחש לאחר 9 /11.
להלן רשימת ראשי קהילת המודיעין האמריקנית מאז 2005, עת נוצר תפקיד ראש המודיעין הלאומי.
ראש גשר הוא מונח המתאר ביצור כניסה לשטח חדש כצעד לפני השגת שליטה בשטח.
מקורו של המושג מגיע מעולם המלחמה, אך כיום נמצא בשימוש במגוון תחומים.
במקור, תיאר המושג ראש גשר ביצור צבאי שנועד להגן על צידו של גשר שמתחבר לגדה שבה נמצא האויב.
המונח הוכלל וכיום הוא מתייחס להגנה על שטח המשתרע לתוך שטח האויב.
פעמים רבות משתמשים במונח בהתייחס לפעולת כיבוש שנעשתה באמצעות חציית האזור הימי ותקיפה באמצעות כלי רכב אמפיבים לצורך מתיחת קו אספקה מעבר למכשול השטח.
הליך העברת כוחות צבא על גבי גשרים הוא לרוב איטי ומורכב ולכן קיימת חשיבות גבוהה לאבטחת קצה הגשר מפעילות עוינת.
כמו כן, קיים צורך להגן על החיילים אשר ממתינים על הגדה לפני עלייתם על הגשר.
בעבר די היה בהצבת מסך הסוואה לפני העלייה לגשר ולאחר הירידה ממנו, אך כיום נדרשות הגנות מורכבות יותר.
לרוב מחזיק ראש גשר מספר ימים בלבד.
לאחר מכן מצליחים הכוחות התוקפים להרחיב את שליטתם ומקימים עמדה או שהם מאבדים את האחיזה בגשר ונהדפים לאחור.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לחמו בעלות הברית על השגת שליטה על גשר לודנדורף, שהיה היחיד מבין גשרי הריין שהיה עדיין בר שימוש באותה עת.
הכוחות האמריקאיים הצליחו לאבטח את שני צידי הגשר וליצור ראש גשר לתוך השטח הגרמני.
במהלך מלחמת יום הכיפורים ערך צה"ל את מבצע אבירי לב שבו צלחו כוחות חיל ההנדסה וחיל השריון את תעלת סואץ ויצרו ראש גשר לעומק השטח המצרי ואפשרו את המפנה בחזית הדרומית בלחימה.
בעולם העסקים מתייחס המונח ראש גשר לחדירה של חברות לשווקים חדשים או לקהלי יעד חדשים, בדרך כלל עם מוצר חדש, שינוי במוצר קיים או מסע פרסום שנעשה על ידי החברה במטרה לחדור לשוק החדש.
בעולם טכנולוגיית המידע ראש גשר הוא שרת המייצג רשת אחת בתוך רשת אחרת.
ראש המטה הכללי הוא בבריטניה תארו של הקצין העומד בראש הצבא הבריטי (עומד בראש זרוע היבשה) וכפוף לראש מטה ההגנה (רמ"ה CDF).
בין השנים 1660–1904, מפקד הכוחות המזוינים הבריטים נקרא המפקד העליון של הכוחות (Comander-in-Chief of the forces) או בקצרה מפקד הכוחות, לאחר מכן במשך חמש שנים עד לשנת 1909 התפקיד נקרא "ראש המטה הכללי" (עם יסוד המטה הכללי).
בשנים שלאחר מכן ועד שנת 1964 כונה תפקיד זה "ראש המטה הכללי הקיסרי" (Chief of the Imperial General Staff).
החל משנת 1964 ועד היום נקרא התפקיד ראש המטה הכללי.
ראש המטה הכללי מפקד על המטה הכללי, מטה אשר עומד בראש הצבא הבריטי וכפוף למשרד ההגנה הבריטי.
לראש המטה הכללי מקביל ראש מטה האוויר וראש מטה הצי והלורד הראשון של הים.
מעליהם עומד מפקד הכוחות המזוינים הבריטים: ראש מטה ההגנה.
ראש המטה הכללי הנוכחי (החל מיוני 2024) הוא גנרל סר רולנד ווקר.
ראשי המטה הכללי והמטה הכללי הקיסרי
לוטננט גנרל סר ג'יימס וולף-מארי אוקטובר 1914 - 26 בספטמבר 1915 מלחמת העולם הראשונה.
גנרל סר ארצ'יבלד מאריי 26 בספטמבר 1915 - דצמבר 1915 מלחמת העולם הראשונה.
פילדמרשל סר ויליאם רוברטסון 23 בדצמבר 1915 - פברואר 1918 מלחמת העולם הראשונה.
פילדמרשל סר הנרי יוז וילסון 19 בפברואר 1918 - 19 בפברואר 1922 הסכמי הפסקת האש וסיום מלחמת העולם הראשונה.
גנרל סר אדמונד איירונסייד 3 בספטמבר 1939 - 1940 מלחמת העולם השנייה.
פילדמרשל סר ג'ון דיל 1940 - 1941 מלחמת העולם השנייה.
פילדמרשל סר אלן ברוק 1941 - 1946 מלחמת העולם השנייה.
ראש המבצעים הימיים הוא תפקיד המאויש על ידי קצין צי ארצות הברית בדרגת אדמירל, והוא הקצין הבכיר ביותר במחלקת הצי של ארצות הברית.
ראש המבצעים הימיים משמש כיועץ צבאי וכסגנו של מזכיר הצי של ארצות הברית.
בתפקידו הנוסף כחבר במטות המשולבים, משמש ראש המבצעים הימיים כיועץ צבאי למועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית, למועצה לביטחון פנים, למזכיר ההגנה, ולנשיא.
התפקיד הוא אדמיניסטרטיבי בפנטגון, ובעוד שאין לו סמכות פיקודית מבצעית על כוחות הצי כפי ששם התפקיד מרמז, ראש המבצעים הימיים מפקח על יישום ההנחיות של מזכיר הצי בקרב הכוחות הימיים.
ראש המבצעים הימיים מדווח ישירות למזכיר הצי על ניצול המשאבים והיעילות התפעולית של כוחות הצי ועל פעילות הכוחות כפי שהוגדרו על ידי מזכיר הצי.
כמו כן מבצע ראש המבצעים הימיים פעולות נוספות על פי הנחיית מזכיר הצי.
הוא הקצין הבכיר ביותר בצי ארצות הברית (למעט כאשר יושב ראש המטות המשולבים או סגנו הם קציני צי ארצות הברית), וכמו שאר חברי המטות המשולבים הוא בעל סמכות אדמיניסטרטיבית בלבד ואין לו סמכות פיקודית על כוחות צי ארצות הברית.
המועמד שנבחר לתפקיד על ידי הנשיא חייב לעבור אישור של סנאט.
באופן קבע הקצין יהיה בדרגת אדמירל 4 כוכבים.
בשנת 1893 נבנה מעגל מצפה הכוכבים מס' 1 השוכן בוושינגטון די.
ראש המבצעים הימיים אהב את המבנה, וב-1923 הפך אותו למעונו הרשמי.
הבית נשאר מעונו הרשמי של ראש המבצעים הימיים עד 1974, אז אישר הקונגרס להפוך אותו למעונו הרשמי של סגן נשיא ארצות הברית.
כיום שוכן מעונו הרשמי של ראש המבצעים הימיים ברובע A בשטח מספנות צי ארצות הברית לשעבר בוושינגטון.
ראשי המבצעים הימיים של ארצות הברית
ראש דופק הוא לשון יבשה מכוסה קרח, בדרום האי רוס, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה ממוקמת 8 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת האט.
שיא גובהה של לשון היבשה - 620 מטרים מעל פני הים (בצידו המזרחי של שפך קרחון אורורה).
שמו של האתר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
האתר נקרא על שמו של אדמירל משנה ג'ורג' ג'יי.
בירד בשירות האנטארקטי של ארצות הברית, בין השנים 1939 -1941, וכן שירת כמפקד כוח המשימה המזרחי של מבצע קפיצה לגובה של צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946-1947.
דופק היה מפקד כוח התמיכה של חיל הים האמריקני לאנטארקטיקה, בין השנים 1954 – 1959, תקופה בה הוקמו תחנות המחקר האמריקאיות: תחנת מקמרדו, תחנת אמריקה הקטנה V, תחנת בירד, תחנת הקוטב הדרומי, תחנת וילקס, תחנת כף האלט ותחנת אלזוורת'.
ב־31 באוקטובר 1956 דופק טס במטוס דאגלס C-47 דקוטה בשם "קה סרה סרה" ("Que Sera, Sera") (שהוטס על ידי לוטננט קומנדר קונראד שין (Conrad Shinn)), ממצר מקמרדו דרך קרחון בירדמור כדי לבצע את הנחתת המטוס הראשונה בקוטב הדרומי.
ראש דרייק הוא לשון יבשה בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
ראש דרייק מהווה את הקצה המערבי של פתחו של מפרץ דייוויס.
לשון היבשה צולמה מהאוויר ומופתה לראשונה על ידי פיליפ לו ממשלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בפברואר 1959.
סקוט קרא ללשון היבשה את שמה.
סקוט קרא לה על שמו של פרנסיס ר.
ראש האריסון או מצוק האריסון הוא לשון יבשה (ראש) או צוק, המהווה את הקצה הדרומי של חוף מקדונלד, באי רוס, שבאנטארקטיקה.
המצוק ממוקם בקצה של גבעת טרכייט הפונה לעבר הים; ובצידו המערבי של הר בירד.
למצוק צבע חיוור, והוא מורכב מסלע טרכיט.
חמסניים רבים מקננים על המצוק.
בשל הציפורים הרבות המקננות על הצוק, הוקמה תחנת סקר בפינה הצפון-מערבית של הצוק על ידי אי.
Fitzgerald) ממשלחת חקר כף בירד, מטעם משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959.
שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
הלשון נקראת על שם ג'יי.
Harrison), שהיה מטפס הרים - מסייע של משלחת הסקר הגאולוגי.
ראש סוכנות הביון המרכזית הוא העומד בראשה של סוכנות הביון המרכזית, שהיא חוד החנית של קהילת המודיעין האמריקאית.
החל מפברואר 2017 ראש ה-CIA מחזיק במושב חבר בקבינט של ארצות הברית.
מינוי של ראש ה-CIA דורש אישור ברוב קולות בסנאט האמריקאי, בנוסף לכך גם מנהל הארגון וגם סגנו ממונים ישירות על ידי הנשיא.
הנשיא טרומן הביא את חוסר היעילות של הסדר זה והחליט ליצור סוכנות מודיעין מרכזית.
עם השנים הפך ראש ה-CIA מבעל סמכויות לא ברורות ולעיתים אף מתחלפות לבעל סמכויות קבועות, שנקבעו על ידי מספר גורמים שהעיקרי בהם היה הקונגרס.
ראש ההגנה הוא מפקד הכוחות המזוינים של לוקסמבורג.
הוא ממונה בידי שר ההגנה ומאושר בידי דוכס הגדול.
באופן רשמי ראש ההגנה כפוף לדוכס הגדול המוגדר כמפקד העליון של הצבא, אולם בפועל מציית לממשלה האזרחית.
התפקיד נוסד ב-15 ביולי 1967. בתחילה היה ראש ההגנה קצין בדרגת קולונל, אולם מאז 2008 מוענקת לראש ההגנה דרגת גנרל.
ראש ההגנה הוא הקצין היחיד בצבא לוקסמבורג המחזיק בדרגה זו, אשר בפועל שוות ערך לדרגת בריגדיר בשאר הצבאות.
ראש ההגנה (בדנית: Forsvarschefen או בקיצור FC) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של דנמרק.
באופן רשמי הוא כפוף למלכת דנמרק, אולם בפועל הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת דנמרק.
המפקד העליון הנוכחי הוא פלמינג לנטפר שנכנס לתפקידו ב-1 בדצמבר 2020.
לראש ההגנה כפופים מפקדי הצבא המלכותי הדני, חיל האוויר המלכותי הדני, והצי המלכותי הדני.
בעיתות שלום משמר המולדת הדני ושירות הביון הדני כפופים ישירות למשרד ההגנה, אולם בזמני מלחמה מוכפפים גם גופים אלו לראש ההגנה.
מאז ייסוד התפקיד הועבר באופן מחזורי בין גנרלים מהצבא, מחיל האוויר ומהצבא.
החל משנת 2012 בוטל הנוהג וראש ההגנה נבחר באופן ישיר בלי קשר להשתייכותו.
ראש ההגנה (בהולנדית: Commandant der Strijdkrachten או בקיצור CdS) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של הולנד.
הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת הולנד.
המפקד העליון הנוכחי הוא אונו אייכלסהיים שנכנס לתפקידו ב-15 באפריל 2021.
לראש ההגנה כפופים מפקדי הצבא המלכותי ההולנדי, הצי המלכותי ההולנדי, חיל האוויר המלכותי ההולנדי והנחתים ההולנדים המלכותיים, והוא זה שממנה אותם.
המשטרה הצבאית המלכותית אינה כפופה לראש ההגנה, אלא למזכיר הכללי של משרד ההגנה.
סגנו של ראש ההגנה נקרא "סגן ראש ההגנה".
הסגן הנוכחי הוא באודוויין בוטס.
ב-31 ביולי 1914, לנוכח מלחמת העולם הראשונה שהשתוללה בגבולות הולנד, הוחלט לראשונה למנות את הגנרל קורנליס סניידרס ל"מפקד העליון של הכוחות המזוינים".
ב-9 בנובמבר 1918 הוא הוחלף בלוטננט גנרל וילם פופ, שסיים את תפקידו ב-20 בנובמבר 1919. לאחר מכן הוחלט לבטל את התפקיד, ומפקדי זרועות הצבא חזרו להיות עצמאיים.
ב-28 באוגוסט 1939 לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוחלט לחדש את התפקיד והגנרל איזק ריינדרס קיבל אותו.
ב-5 בפברואר 1940 פרש ריינדרס מהצבא לנוכח יחסיו העכורים עם שר ההגנה אדריאן דיג'שהורן, והתפקיד הועבר לאנרי וינקלמן.
כעבור 99 ימים נכבשה הולנד בידי גרמניה הנאצית.
ב-3 בספטמבר 1944 מינתה הממשלה ההולנדית הגולה את הנסיך ברנהרד כמפקדו החדש של הצבא ההולנדי.
עם סיום מלחמת העולם השנייה הוחלט להותיר את תפקיד המפקד העליון באופן קבוע, והוא הועבר לגנרל הנדריק קרולס.
ב-1949 שונה שם התפקיד ל"יושב ראש מטה ההגנה המאוחד".
ב-1976 שונה שוב שם התפקיד ל"ראש מטה ההגנה".
המפקדים העליונים של הכוחות המזוינים (1914–1949)
ראש ההגנה הוא מפקד הכוחות המזוינים של בלגיה.
הוא ממונה בידי שר ההגנה והוא היועץ הצבאי הבכיר של ממשלת בלגיה.
התפקיד נוסד ב-28 בפברואר 1958, ובתחילה כיהן בו קצין בדרגת לוטננט גנרל.
החל משנת 2002 המכהן בתפקיד הוא הקצין היחיד בצבא בדרגת גנרל או אדמירל.
ומאז 4 ביולי 2024 מכהן בו הגנרל פרדריק ואנסינה.
דרגה שם זרוע תחילת כהונה סיום כהונה לוטננט גנרל ז'אק די קלארק כוחות הקרקע הבלגיים 28 בפברואר 1958 30 בנובמבר 1959 לוטננט גנרל הברון שארל פול דה קימון כוחות הקרקע הבלגיים 30 בנובמבר 1959 30 ביוני 1963 לוטננט גנרל ז.
וגנר כוחות הקרקע הבלגיים 30 ביוני 1963 31 במרץ 1965 לוטננט גנרל ו.
ראש המטה הכללי הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של אוסטריה.
הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת אוסטריה.
הרמטכ"ל הוא הקצין היחיד בצבא בדרגת גנרל (ארבעה כוכבים).
הרמטכ"ל הנוכחי הוא רוברט בריגר שנכנס לתפקידו ב-27 ביולי 2018. לרמטכ"ל כפופים מפקדי צבא אוסטריה וחיל האוויר האוסטרי.
ב-1922 הקימה הרפובליקה האוסטרית הראשונה כוח צבאי ורודולף וידושיץ' מונה ל"מפקח הצבא".
ב-1936 לנוכח האיום מצד גרמניה הנאצית, הורחבו סמכויותיו של המפקח והגדרת תפקידו שונתה ל"ראש המטה הכללי".
ב-1938 בעקבות האנשלוס סופחה אוסטריה לגרמניה והצבא האוסטרי התאחד עם הוורמאכט.
ב-1956 לאחר הקמת הרפובליקה האוסטרית השנייה, הוקם מחדש הצבא האוסטרי, וארווין פוסנגר מונה ל"מפקח הכללי של הכוחות".
ב-2002 שונה שם התפקיד ל"ראש המטה הכללי".
ראש הגשר של אורנינבאום היה חלק מבודד ממחוז לנינגרד ברוסיה, אשר נשמר בשליטה סובייטית במהלך המצור על לנינגרד במלחמת העולם השנייה ומילא תפקיד משמעותי בהגנה על העיר.
האזור ממוקם ליד העיירה לומונוסוב (לשעבר אורנינבאום) ובמרכזו מתחם מבצר קרסניה גורקה.
הכוחות הגרמנים מקבוצת ארמיות צפון (דיוויזיית הפאנצר ה-1, דיוויזיות הרגלים ה-58 וה-254) התקרבו ללנינגרד בתחילת ספטמבר 1941 והגיעו למפרץ פינלנד ב-7 בספטמבר, ובידדו אזור באורך 65 ק"מ ובעומק 25 ק"מ לאורך החוף הבלטי.
אזור זה בוצר והוגן על ידי חיילי הצבא האדום ומלחים של הצי הבלטי.
ניסיון להתחבר עם הכוחות הסובייטיים העיקריים סביב לנינגרד, מבצע סטרלנה פטרהוף (ru) נערך בין ה-5 ל-10 באוקטובר אך נכשל.
ב-2 בנובמבר 1941, קורפוס הרובאים ה-19 אורגן מחדש כקבוצת המבצעים השנייה של נווה, ולאחר מכן במהירות כקבוצת מבצעי החוף,של חזית לנינגרד כדי להגן על הכיס.
בתחילה היא כללה את דיוויזיית הרובאים ה-48 ואת חטיבות רובאי הצי ה-2 וה-5, תחת המפקד לשעבר של קורפוס הרובאים ה-19, גנרל אנטונוב.
מאוחר יותר כלל חיל המצב את דיוויזיות הרובאים ה-48, ה-98 וה-168 וחלקים מהצי הבלטי שסיפקו תמיכה ארטילרית.
המפקד בין 1942 ל-1943 היה הגנרל ולדימיר רומנובסקי .
הוא הוחלף על ידי איוואן פדיונינסקי בדצמבר 1943. בנובמבר 1943, ארמיית ההלם השנייה נשלחה אל ראש הגשר.
חלק ממבצע לנינגרד-נובגורוד הייתה מתקפת קרסנוי סלו-רופשה שעזרה לשבור את המצור על לנינגרד.
ב-14 בינואר 1944, ארמיית ההלם השנייה תקפה מראש הגשר וחברה לכוחות סובייטים שתקפו מלנינגרד.
מספר מונומנטים מהחגורה הירוקה של התהילה ממוקמים בתוך ראש הגשר לשעבר.
ראש ההגנה (בנורווגית: Forsvarssjefen; בראשי תיבות: FSJ) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של נורווגיה.
באופן רשמי הוא כפוף למלך נורווגיה, אולם בפועל הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת נורווגיה.
ראש ההגנה הוא הקצין היחיד בצבא בדרגת גנרל (ארבעה כוכבים) או אדמירל, פרט למלך עצמו שמחזיק בדרגת גנרל סמלית.
ראש ההגנה הנוכחי הוא אייריק כריסטופרסן שנכנס לתפקידו ב-17 באוגוסט 2020.
לראש ההגנה כפופים מפקדי צבא נורווגיה, חיל האוויר המלכותי הנורווגי, הצי המלכותי הנורווגי, משמר המולדת הנורווגי וכוח הסייבר ההגנתי.
ראש הכוחות המזוינים הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של שווייץ.
הוא כפוף לראש המחלקה הפדרלית לביטחון, הגנה אזרחית וספורט והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת שווייץ.
בשנת 1870 הוקם בשווייץ המטה הכללי אשר ניהל את הצבא בעיתות שלום.
בראשו עמד ראש המטה הכללי, שהיה הקצין הבכיר ביותר בצבא.
בפועל, הוא נחשב רק ל"ראשון בין שווים" בין שאר חברי המטכ"ל, ותפקידו היה טכני בעיקרו.
רק בסוף שנת 2003, בעקבות רפורמות מקיפות שנערכו בצבא שווייץ, נוסד התפקיד של "ראש הכוחות המזוינים" אשר משמש כמפקד בפועל של הצבא בעיתות שלום.
ראש הכוחות המזוינים הוא קצין בדרגת "קורפוס-קומנדנט" (מפקד קורפוס - מקביל ללוטננט גנרל) אשר נבחר בידי המועצה הפדרלית.
בזמן מלחמה (או מצב חירום אחר), האספה הפדרלית בוחרת קצין שישמש כמפקד העליון של הצבא השווייצרי ומוענקת לו דרגת גנרל.
ראש ההגנה (בפינית: Puolustusvoimain komentaja) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של פינלנד.
תפקידו של ראש ההגנה בפינלנד שונה באופן מהותי מהמקובל בשאר מדינות אירופה.
בעוד שברוב המדינות מקובל שכוחו של מפקד הצבא מוגבלת באמצעות כוחו של שר ההגנה, בפינלנד תפקידו של שר ההגנה מצומצם מאוד, והוא אמון רק על ניהול התקציבים והפעילות הכלכלית של הכוחות המזוינים.
בתוך הצבא, סמכויותיו של ראש ההגנה אינן מוגבלות כמעט, וניתן לשנות את החלטותיו רק באמצעות הוראה ישירה מהנשיא.
במקביל לתפקידו כמפקד כל הצבא הפיני, ראש ההגנה משמש גם כמפקד הישיר של פיקוד ההגנה, וסגנו משמש כראש מטה הפיקוד.
ראש מטה ההגנה נבחר בהצבעה במועצת המדינה ולאחר מכן ממונה בפועל בידי הנשיא.
ראש מטה ההגנה המכהן הוא טימו קיבינן שנכנס לתפקידו ב-1 באוגוסט 2019.
ראש המטה הכללי ממלא תפקידים טכניים וניהוליים, והוא משמש כסגנו של ראש ההגנה.
ראש ההגנה (בליטאית: gynybos viršininkas) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של ליטא.
הוא כפוף לשר ההגנה הלאומית והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת ליטא.
עם הכרזת העצמאות הליטאית ב-1919, הוקם צבא ליטאי עצמאי ובראשו הועמד גנרל שתוארו היה "מפקד הצבא".
בעקבות כיבוש המדינות הבלטיות בידי ברית המועצות ב-1940 אוחד הצבא הליטאי אל תוך הצבא האדום.
ב-1990 הכריזה ליטא מחדש על עצמאות.
ב-1993 נוסד תפקיד "ראש ההגנה".
ראש המטה הכללי (בפולנית: Sztab Generalny Wojska Polskiego) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של פולין.
הוא כפוף לשר ההגנה הלאומית והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת פולין.
ב-1917 הקימו הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית את ממלכת פולין, ובמקביל הקימו את הוורמאכט הפולני.
הגנרל הגרמני פליקס בארת מונה למתפקיד "המפקח" שלו.
ב-19 באוקטובר 1918 הוא הודח לטובת הגנרל ממוצא פולני הנריק מינקייביץ', וכעבור עשרה ימים שונתה הגדרת התפקיד ל"ראש המטה", וגנרל פולני אחר, טדאוש יורדן-רוזבדוסקי נקרא למלא אותו.
ב-14 בנובמבר 1918 פיזרה את עצמה מועצת העוצרים ששלטה בממלכת פולין, והממלכה חדלה להתקיים הלכה למעשה.
יוזף פילסודסקי תפס את השלטון בארץ והכריז על הקמת הרפובליקה הפולנית השנייה.
כעבור יום אחד הוא הדיח את רוזבדוסקי מהפיקוד על הצבא ומינה במקומו את סטניסלב שפטיצקי.
ב-1926 חוקק פילסודסקי חוק מיוחד הקובע כי בזמן מלחמה הפיקוד על הצבא עובר מידי ראש המטה לידי המפקח הכללי של הכוחות המזוינים.
בספטמבר 1939 כבשו גרמניה הנאצית וברית המועצות את פולין.
ראש המטה וצלאב סטחייביץ' נמלט לרומניה ונעצר בידי המשטרה הרומנית.
ב-7 בנובמבר 1939, ייסדה הממשלה הפולנית הגולה מחדש את תפקיד ראש המטה ומינתה אליו את אלכסנדר קנדז'ור.
ב-5 ביוני 1940 הוא הוחלף בטדאוש קלימצקי.
ב-4 ביולי 1943 נהרג קלימצקי בהתרסקות מטוס ובמקומו מונה לתפקיד סטניסלב קופנסקי.
עם סיום המלחמה השתלטו הסובייטים על כל פולין והקימו בה את הרפובליקה העממית הפולנית.
הם מינו את ולדיסלב קורצ'יץ לתפקיד ראש המטה הכללי.
במקביל, קופנסקי המשיך להחזיק בתואר ראש המטה מטעם הממשלה הפולנית הגולה שלא הכירה ברפובליקה העממית.
ב-13 במאי 1970 פורק רשמית תפקיד ראש המטה הכללי הפולני בגלות והפך ל"משרד המפקח הכללי של הכוחות המזוינים הפולניים".
קופנסקי המשיך לכהן בתפקיד, והתרכז בעיקר בשימור ותיעוד של מסמכים היסטוריים.
בתחילת 1990 פורקה הרפובליקה העממית הפולנית ובמקומה הוקמה הרפובליקה הפולנית השלישית.
דיוקן שם תחילת כהונה סיום כהונה פליקס בארת 23 באפריל 1917 19 באוקטובר 1918 הנריק מינקייביץ' 19 באוקטובר 1918 28 באוקטובר 1918 טדאוש יורדן-רוזבדוסקי 28 באוקטובר 1918 15 בנובמבר 1918
דיוקן שם תחילת כהונה סיום כהונה אלכסנדר קנדז'ור 7 בנובמבר 1939 5 ביוני 1940 טדאוש קלימצקי 5 ביוני 1940 4 ביולי 1943 סטניסלב קופנסקי 4 ביולי 1943 13 במאי 1970
ראש המטה הכללי (בבלארוסית: Начальнік Генеральнага штаба) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של בלארוס.
הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת בלארוס.
התפקיד נוסד עם התפרקות ברית המועצות והקמתה של בלארוס.
ראש המטה הכללי עומד בראש המטה הכללי, שהוא סגל הניהול של הצבא, ומשמש במקביל כסגנו של שר ההגנה.
ראש המטה הכללי ממונה ישירות בידי נשיא בלארוס המשמש כמפקד העליון של הכוחות המזוינים.
ראש ההגנה (בבולגרית: Началник на отбраната) הוא הדרג הפיקודי העליון בצבא בולגריה.
הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת בולגריה.
ב-9 בספטמבר 1885 מינה אלכסנדר באטנברג, נסיך בולגריה את ראצ'ו פטרוב למפקד הראשון של הצבא הבולגרי.
התפקיד עבר מספר גלגולים עד שב-1904 נקבע מעמדו כ"ראש מטה הצבא".
התפקיד נותר בצורה זו עד קיצה של ממלכת בולגריה.
לאחר הקמת הרפובליקה העממית של בולגריה שונה תואר המפקד ל"ראש המטה הכללי".
תואר זה נותר גם לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי בבולגריה.
ב-2009 שונה התואר ל"ראש ההגנה".
ראש המטה הכללי (ברומנית: Șefii Marelui Stat Major al Armatei) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים הלאומיים של מולדובה.
הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת מולדובה.
על פי חוקת מולדובה, במקרה של מלחמה, מתמנה גנרל בכיר לתפקיד "המפקד העליון" של הצבא, והרמטכ"ל הופך באופן אוטומטי לסגנו.
בימיה הקצרים של הרפובליקה הדמוקרטית המולדובנית נוסד תפקיד "המנהל הכללי של הכוחות המזוינים" אשר מילא בו זמנית את תפקיד שר ההגנה ותפקיד ראש המטה הכללי.
לאחר התפרקות ברית המועצות הוקם שוב צבא מולדובי עצמאי מחדש.
ב-1992 הוקם משרד ההגנה, וב-1994 נוסד תפקיד ראש המטה הכללי.
ראש המטה הכללי (בצ'כית: Náčelník Generálního štábu) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של צ'כיה.
הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת צ'כיה.
תפקיד רמטכ"ל הצבא הצ'כי נוצר ב-1993 בעקבות פירוק צ'כוסלובקיה, על בסיס מוסד ראש המטה הכללי של צ'כוסלובקיה.
ראש המטה הכללי (בסלובקית: Náčelník Generálneho štábu Ozbrojených) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של סלובקיה.
הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת סלובקיה.
תפקיד רמטכ"ל הצבא הסלובקי נוצר ב-1993 בעקבות פירוק צ'כוסלובקיה, על בסיס מוסד ראש המטה הכללי של צ'כוסלובקיה.
ראש המטה הכללי (בסלובנית: Načelnik Generalštaba) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של סלובניה.
הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת סלובניה.
רמטכ"ל הצבא הסלובני נבחר בידי שר ההגנה ומועבר לאישור בממשלה.
כהונת הרמטכ"ל אינה מוגבלת בזמן.
תפקיד רמטכ"ל הצבא הסלובני נוצר ב-1990 בעקבות הכרזת העצמאות של סלובניה.
ב-28 בנובמבר 2018 מונתה אלנקה ארמנץ לתפקיד הרמטכ"ל, והפכה בכך לאישה הראשונה בתולדות המדינות החברות בנאט"ו שהגיעה לתפקיד זה.
ראש המטה הכללי (בסרבית: Начелник Генералштаба Војске) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של סרביה.
הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת סרביה.
ב-1876 מינה הנסיך מילאן אוברנוביץ' את פרנטישק זאך לתפקיד ראש המטה הכללי של צבא נסיכות סרביה.
התפקיד נותר על כנו גם בממלכת סרביה.
עם הקמתה של יוגוסלביה ב-1918 אוחד הצבא הסרבי לתוך הצבא היוגוסלבי המלכותי, והרמטכ"ל הסרבי הפך לרמטכ"ל היוגוסלבי.
דיוקן שם תחילת כהונה סיום כהונה זדראבקו פונוש 4 ביוני 2006 30 בדצמבר 2008 מילויה מילטיץ' 30 בדצמבר 2008 12 בדצמבר 2011 ליובישה דיקוביץ' 12 בדצמבר 2011 14 בספטמבר 2018 מילאן מויסילוביץ' 14 בספטמבר 2018 מכהן
ראש המטה הכללי (ברומנית: Șeful Statului Major General) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של רומניה.
הוא כפוף לשר ההגנה הלאומית והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת רומניה.
תפקיד רמטכ"ל הצבא הרומני נוצר בתקופת הנסיכויות הרומניות המאוחדות, ב-1860, ועבר גלגולים רבים במהלך השנים, כמו רומניה עצמה.
הרמטכ"ל הנוכחי הוא גאורגיצה ולאד שנכנס לתפקידו ב-1 בדצמבר 2023.
ראש המטה הכללי (במונטנגרית: Начелник Генералштаба) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של מונטנגרו.
הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת מונטנגרו.
תפקיד הרמטכ"ל נוסד כבר בממלכת מונטנגרו, אולם בוטל ב-1918 עם איחודה של הממכה לתוך יוגוסלביה.
התפקיד חודש לאחר היפרדותה הסופית של מונטנגרו מסרביה ב-2006.
ראש המטה הכללי (בצ'כית: Seznam náčelníků generálního štábu) היה הדרג הפיקודי העליון בצבא צ'כוסלובקיה.
התפקיד התקיים בין 1918–1993, ועבר, כמו צ'כוסלובקיה עצמה, גלגולים רבים.
ב-28 באוקטובר 1918, הכריזה צ'כוסלובקיה על עצמאותה מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
עוד באותו היום, מונה יאן דיביש למפקד צבא צ'כוסלובקיה, שמנה בתחילתו 70 איש בלבד.