tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעבר סבל מפציעה בגיל צעיר לאחר שנדקר על ידי בן משפחה, תקרית שדיבר עליה בראיונות ובהזרמות.
איידן קאסר (במלטזית: Aidan Cassar; נולד ב-17 בדצמבר 1999), ידוע בשמו הפרטי איידן, הוא זמר-יוצר מלטזי.
בשנת 2026 עתיד לייצג את בתחרות האירוויזיון עם השיר "Bella".
איידן החל את דרכו המוזיקלית בשנת 2015, כאשר השתתף בקדם האירוויזיון לילדים של מלטה.
בשנת 2018 נטל חלק בקדם האירוויזיון של מלטה עם השיר "Dai Laga".
לאחר שעלו טענות כי השיר, אשר הוצג בתחילה כיצירה מקורית, התבסס על מקצב הפקה הזמין לציבור ועלול היה לעמוד בניגוד לכללי התחרות, עבר השיר עיבוד מחודש ויצא מחדש לאור.
השיר דורג במקום הרביעי בגמר התחרות.
לאחר מכן השתתף בתוכנית הטלוויזיה X Factor Malta.
הסינגל "Naħseb Fik" עורר השוואות לשיר "Tick Tock" בביצוע קלין בנדיט ומייבל, בין היתר בשל דמיון במבנה האקורדים.
איידן דחה טענות שלפיהן המקצב והלחן הועתקו.
בשנת 2021 הוגש השיר לתחרות השירים Mużika Mużika, והיה לראשון שכתב וביצע בשפה המלטזית.
הקליפ לשיר זכה בפרס קליפ השנה בטקס פרסי המדיה החברתית של Lovin Malta בשנת 2021. בשנת 2022 שב והשתתף בקדם האירוויזיון של מלטה עם השיר "Ritmu", ודורג במקום השני.
השיר הוביל את מצעד ההשמעות ברדיו במלטה במשך שלושה שבועות רצופים, ובהמשך הוזמן איידן לבצעו במסגרת מסיבת האירוויזיון בלונדון.
באותה שנה שימש כדובר חבר השופטים של מלטה באירוויזיון 2022. ב-24 ביולי 2022 הופיע עם השירים "Naħseb Fik" ו-"Ritmu" במסגרת פסטיבל Isle of MTV, שנערך בפלוריאנה.
בשנת 2023 נטל חלק פעם נוספת בקדם האירוויזיון של מלטה עם השיר "Reġina", אך נפסל מן התחרות, לטענתו, עקב פרסומים ברשתות החברתיות הנוגעים לשיר, אשר נאסרו על ידי תאגיד השידור הציבורי של מלטה, PBS.
איידן איים בנקיטת הליכים משפטיים נגד התאגיד.
חרף זאת, הופיע במופע הביניים עם מחרוזת משיריו.
בשנת 2026 השתתף בקדם האירוויזיון של מלטה עם השיר "Bella", זכה במקום הראשון, ובכך נבחר לייצג את באירוויזיון 2026, שיתקיים בווינה שבאוסטריה.
איידס (AIDS; ראשי תיבות באנגלית: Acquired Immune Deficiency Syndrome, תסמונת הכשל החיסוני הנרכש) הוא אוסף תסמינים, המופיעים בשל כשל של מערכת החיסון בעקבות הידבקות בנגיף ה-HIV.
החולים סובלים מזיהומים אופורטוניסטים ומגידולים, שניהם מסכני חיים.
על פי ההערכות, יותר מ-25 מיליון בני אדם מתו מהמחלה ב-30 השנים האחרונות.
החל מאמצע שנות ה-90 קיים טיפול תרופתי המונע את התפרצות המחלה ומאפשר לנשאים לחיות עם נגיף ה-HIV באופן כמעט זהה למי שאינו נושא את הנגיף.
על כן כיום נשאות של HIV נחשבת לסטטוס כרוני, ולא למחלה סופנית.
מחלת האיידס התגלתה במדינות המערב בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, ומאז הפכה לאחת המחלות המדוברות והנחקרות ביותר.
המחלה זוהתה לראשונה בשנת 1981. הנגיף הגורם למחלה זוהה לראשונה בשנת 1983. בשנת 2008 הוענק לחוקרים פרנסואז בארה-סינוסי ולוק מונטנייה מצרפת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על גילוי נגיף ה-HIV, הגורם למחלת האיידס.
ארגון הבריאות העולמי מעריך שכ-36 מיליון בני אדם מתו עד סוף 2012 מהמחלה.
המצב חמור במיוחד באפריקה שמדרום לסהרה, ובעיקר בדרום אפריקה ובסביבותיה, שם כ-20% מהתושבים הבוגרים הם נשאים של נגיף ה-HIV הגורם למחלה.
המחלה עודנה חשוכת מרפא, על אף מאמצים גדולים למצוא לה תרופה או חיסון.
מאז אמצע שנות ה-90, עם מציאתן של שלוש תרופות שניתנות כיום יחדיו ומכונות בשם "קוקטייל", מוארכים חיי החולים באופן משמעותי.
תוחלת החיים של נשאים המטופלים על פי סטנדרטים מערביים אומנם נמוכה מזו של מי שאינו נשא, אך היא די גבוהה והם יכולים להגיע לגיל מבוגר גם אם נדבקו בצעירותם.
לעומת זאת, כאשר הטיפול הרפואי אינו בהישג יד (לרוב במדינות העולם השלישי), מתים מרבית החולים בשנים הראשונות שלאחר האבחון.
משמה של מחלת ה-AIDS ניתן ללמוד על אופייה:
תסמונת,(syndrome) כיוון שאיידס משפיעה על מערכות רבות בגוף, אין לה תסמין בודד וחד-משמעי.
כשל חיסוני,(immune deficiency) קבוצה של מחלות שבהן קיים אי-תפקוד חמור של מערכת החיסון.
נרכש, (acquired) כיוון שהמחלה אינה תורשתית אלא נגרמת על ידי נגיף.
HIV הוא נגיף מסוג רטרו וירוס (כלומר, החומר התורשתי שבו הוא RNA חד-גדילי חיובי שמתועתק ל-DNA באמצעות שעתוק לאחור), וקרוי HIV (ראשי תיבות באנגלית של Human Immunodeficiency Virus, "נגיף הכשל החיסוני האנושי").
HIV תוקף את תאי הדם הלבנים, אשר תפקידם הוא לאתר חיידקים, נגיפים ותאים סרטניים בגוף ו"לקרוא" לתאי דם לבנים אחרים להילחם בהם.
מערכת החיסון של אדם החולה באיידס דומה אפוא לצבא גדול וחזק שאינו מקבל פקודה לתקוף ועל כן אינו תוקף.
יכולת ההגנה העצמית של הגוף נמחקת למעשה על ידי הנגיף, והחולה מת לבסוף ממחלות שבאופן נורמלי הגוף היה מסוגל להתמודד עמן ללא קושי, כגון שפעת ודלקת ריאות.
גם סוגי סרטן מסוימים (בעיקר סרקומה, סרטן רקמות החיבור) נפוצים בקרב חולי איידס, כיוון שתאי הדם הלבנים באדם בריא מסוגלים להשמיד אף תאים סרטניים.
בקרב כ-50% עד 80% מהנדבקים מופיעים תסמיני שפעת במהלך החודשיים הראשונים שלאחר ההדבקה, דבר המעיד על ניסיונה הראשוני של מערכת החיסון להילחם בנגיף .
התסמינים כוללים חום, בחילה ופריחה קלה על העור.
בנוסף עלולה להתפתח דלקת קרום המוח קלה.
מספרם של תאי ה-T המסייעים בדם משתנה במהירות: באדם בריא נספרים בממוצע כ-700 עד 1,200 תאי T למיקרוליטר דם.
במהלך החודשיים הראשונים צונחת ספירת תאי ה-T לכ-400 תאים למק"ל בלבד, ובסוף התקופה, לאחר שתסמיני השפעת חולפים, מתייצבת הספירה על כ-700 תאים למק"ל.
בשלב הראשון, הנגיף פולש לתאים דנדריטיים; לאחר מכן נודדים התאים הדנדריטיים ובתוכם הנגיף אל קשרי הלימפה, שם נוצר המפגש הראשוני בין הנגיף ובין תאי T.
תאים אלו יכולים להישאר מודבקים במשך שנים ארוכות, גם לאחר שתרופות הצליחו למגר את הנגיפים בשאר התאים .
במהלך שלב זה, שבו קרוי החולה נשא, על פי רוב, הנשא אינו מרגיש כל תחושת חולי, כך שללא טיפול תרופתי, מתרבה הנגיף במהירות, אך ספירת תאי ה-T אינה יורדת אל מתחת ל-500 תאים למק"ל, כך שמערכת החיסון מסוגלת עדיין להילחם בהצלחה בזיהומים משניים התוקפים את הגוף.
שלב זה ("ההתפרצות") מתחיל כשספירת תאי ה-T צונחת אל מתחת ל-500 תאים למק"ל.
משלב זה מתחילה מלחמה קשה ואבודה מראש עם המחלה.
בהמשך, מערכת החיסון אינה מסוגלת יותר לעמוד בעומס, המוערך ב-109 לימפוציטים מודבקים בכל יום וב-1010 נגיפים חדשים המיוצרים בכל יום.
אדם מוגדר כחולה באיידס כשספירת תאי ה-+CD4 שלו נמוכה מ-200 תאים למק"ל; למרות זאת, תסמינים וזיהומים משניים מופיעים כבר לפני כן (כשהספירה נמוכה מ-500 תאים למק"ל), כפי שצוין לעיל.
כ-80% מחולי האיידס הלא מטופלים נפטרים תוך חמש שנים מרגע הגדרתם כחולי איידס; רבים מהם מתים לפני כן.
אך יש שנושאים את המחלה, אף ללא טיפול, גם 20 שנה.
הידבקות בפתוגנים מתחילה בשלב התסמיני .
בתחילה מופיעים זיהומים הנגרמים על ידי הפטרייה Candida albicans.
הפטרייה גורמת לפּטֶרֶת הפה (כיסוי מסיבי של חלל הפה במושבות של הפטרייה), לדלקת ריאות קלה ולדלקת הוושט.
בנוסף מתרחשת הדבקה בחיידק Mycobacterium tuberculosis, הגורם לשחפת, ובחיידק אחר מאותו הסוג, M.
avium, העלול לגרום למחלת קרוהן.
הישנות מחלת השחפת שכיחה הרבה יותר בנשאי HIV הסובלים מחוסר ברזל בפלזמה, מאשר בנשאי HIV שרמת הברזל בדמם תקינה, ושיעור התמותה שלהם גבוה יותר באופן מובהק.
לכן מומלץ לנשאי HIV הסובלים מחוסר ברזל ונדבקו בשחפת ליטול תוספי ברזל מתאימים.
בהמשך מופיעים הנגיפים Varicella zoster ו-Herpes simplex, הגורמים למחלת המין שלבקת (הרפס).
שני נגיפים נוספים ממשפחת ההרפס הם "ציטומגלווירוס" (בקיצור: CMV; סוג בעל כמה מינים) ונגיף אפשטיין בר (Epstein-Barr; בקיצור: EBV), שניהם גורמים למחלת הנשיקה.
הנגיף האחרון מעודד גם לימפומה על-שם ברקיט, סוג של סרטן הלימפה.
סרקומת קפוסי היא סרטן של כלי הדם ורקמות החיבור, אשר עד להופעת האיידס היה נדיר ביותר.
סרטן זה, הנגרם לעיתים על ידי נגיף ההרפס, מופיע בחולי איידס בשכיחות הגבוהה עשרות מונים מזו של האוכלוסייה הבריאה.
הסרטן גורם לשלפוחיות כהות בעור ולעיתים לדימומים פנימיים בגוף - זהו גורם המוות העיקרי מהמחלה.
נגיף ממשפחת הפוליומה, המכונה נגיף JC, גורם לחולי מוח מתקדם רב-מוקדי (PML), מחלה קשה הגורמת לניוון המוח, לירידה קוגניטיבית, לשיתוק, להפרעות ראייה ולמוות מהיר (תוך כארבעה חודשים).
הנגיף שכיח מאוד ונמצא בגופם של כ-70% מכל בני האדם, אך גורם ל-PML רק בחולים בעלי כשל חיסוני; בין 2% ל-7% מחולי האיידס מתים מ-PML.
זיהומים נוספים של מערכת העצבים המרכזית נגרמים על ידי הפטרייה Cryptococcus neoformans והפרוטיסט Toxoplasma gondii.
בעבר הייתה דלקת ריאות גורם המוות העיקרי מאיידס.
נגיפים וחיידקים רבים עלולים לגרום למחלה, ביניהם הפטרייה Pneumocystis jiroveci וחיידקי המיקובקטריה שהוזכרו לעיל.
טיפול מונע באנטיביוטיקה ופיתוח תרופות אנטי-פטרייתיות חדישות הביאו לירידה בשיעור המוות מדלקת ריאות בחולי איידס.
פתוגנים רבים גורמים לשלשול חמור בחולי איידס: החיידק Salmonella, הגורם לטיפוס הבטן והפרוטיסטים Cryptosporidium ו-Isospora, למשל.
הנגיף נקשר באופן כימי לכמה קולטנים הנמצאים על גבי ממברנת הלימפוציט.
היעדר הקולטן אינו גורם לתופעות שליליות, והיכולת החיסונית של האדם אינה נפגמת.
לעומת זאת, דווקא היעדר הקולטן באנשים אלו מקנה להם עמידות בפני איידס; נגיף ה-HIV אינו מסוגל להיצמד אצל אנשים אלה לממברנת הלימפוציטים, ולפיכך הם אינם יכולים לחלות במחלה.
הם עשויים להידבק באיידס, אלא שמהלך המחלה אצלם איטי בצורה ניכרת מהרגיל.
תופעה דומה גורמת לסלקציה של זני חיידקים עמידים לאחר חשיפה לסוגי אנטיביוטיקה שונים, וכן התרחשה במחלת המלריה בשנות ה-70; תרופות שהביאו להכחדת הזן השכיח והמתון של הפרוטיסט פלסמודיום, גורם המחלה, הביאו לחיזוקו של זן אלים יותר, הנפוץ כיום בעולם השלישי.
ב-2019 התגלה גן שאלל שלו מקנה עמידות לזן האיידס החודר דרך קולטן ה-CXCR4. מוטציה בגן TNPO3 מונעת את כניסת וירוס האיידס דרך קולטן ה-CXCR4.
התיעוד הראשון של החלמה מלאה מאיידס נרשם ב-2007: טימותי ריי בראון, בן 44, אזרח ארצות הברית המתגורר בגרמניה.
בראון חלה בלוקמיה, בנוסף לנגיף האיידס, ובמסגרת השתלת מח עצם שעבר כחלק מהטיפול בלוקמיה התברר שהושתל בו מח עצם שבגלל מוטציה גנטית היו חסרים בו קולטני ה-CCR5, קולטנים אשר באמצעותם חודר נגיף ה-HIV לתאים.
לאחר שבראון החלים מהסרטן, נודע כי גופו התנקה לחלוטין גם מנגיף האיידס.
הוא היה במעקב אצל צוות חוקרים מיוניברסיטי קולג' לונדון בהובלתו של פרופ' , אשר חשפו את ממצאיהם ב-4 במרץ 2019 במגזין Nature ובכנס בסיאטל.
באותה תקופה הוא זוהה בתור "פציינט לונדון", עד אשר חשף את זהותו במרץ 2020. במאמר הראשוני דווח על 18 חודשים ללא זיהוי הנגיף בגוף, ועם חשיפת זהותו התפרסם מאמר המשך במגזין "לאנסט" אשר דיווח על 30 חודשים ללא זיהוי.
הדבר גרם לחוקרים להאמין כי קסטילייחו אכן החלים לחלוטין מהנגיף, שכן בספרות הרפואית הם נוטים להשתמש במונח "נסיגה" מפני שהמחקר הרפואי אודות הנגיף מקשה על קביעת החלמה מוחלטת.
נגיף ה-HIV מועבר באמצעות כניסתו לגוף האדם באחת מהדרכים הבאות, שהמשותף לכולן הוא מגע ישיר בין נוזלי הגוף.
נגיף ה-HIV אינו עמיד במיוחד: מחוץ לגוף מסוגל הנגיף לשרוד במשך כ-20 דקות בלבד, והוא רגיש לחום ולכימיקלים שונים.
הנגיף אינו עובר במהלך נשיקות, מאחר שריכוז הנגיף ברוק נמוך ביותר, ויידרשו כמה ליטרים של רוק על-מנת לגרום להדבקה.
עד היום לא נרשם מקרה של איידס שהועבר בנשיקה.
המחלה אינה מועברת בעקיצת יתוש מכמה סיבות: כמות הנגיפים שיכולה להישאב בעקיצה נמוכה, הנגיפים מתים במערכת העיכול של היתוש והיתושים לא מחדירים דם לאדם הנעקץ אלא רוק בלבד.
לאדם סיכוי גבוה יותר להדביק בשבועות הראשונים לאחר שנדבק.
הסיכוי יורד מאוד בשלב הדגירה של הנגיף.
קיום יחסי מין עם נשא של הנגיף, ואגינליים, אנאליים ובמידה פחותה אוראליים, הוא הדרך הנפוצה להידבקות ב-HIV.
באיברי המין (בשני המינים) ישנן נקבוביות סופגות מיקרוסקופיות, ולכן בקיום יחסי מין ואגינליים ללא קונדום, המונע מגע ישיר, יש סיכון להדבקה.
גלולה למניעת היריון לא מספקת הגנה, וקוטלי זרע אף מגבירים את סיכויי ההדבקה בשל גירוי של הרירית.
הסיכוי להדבקה במין אוראלי נמוך משמעותית, אך אפשרי.
הסיכוי להדבקה במהלך מין אנאלי לא מוגן, גדול באופן יחסי, זאת בגלל קרעים מקרוסקופיים בפי הטבעת וברקטום הנגרמים במהלך החדירה, ומעלים את הסיכוי למגע בין נוזלי הגוף החודר, לנחדר.
כיום, במדינות המערב, יחסי מין לא מוגנים בין גברים מהווים אחוז ניכר ממקרי ההדבקה ב-HIV-1, בניגוד למתרחש במדינות מתפתחות שם רוב מקרי ההדבקה מתרחשים במהלך יחסי מין הטרוסקסואלים.
מאמצע שנות ה-90 קיימת עלייה בתופעת הברבק בקרב הומואים, תופעה בה מקיימים יחסי מין לא מוגנים במודע.
בישראל מאז שנת 2005 חלה עלייה חריפה במספר מקרי ההדבקה של גברים צעירים שקיימו יחסי מין לא מוגנים עם גברים.
דרך נפוצה נוספת להידבקות בנגיף היא שימוש בסמים בהזרקה.
כך נשארות שאריות מהנגיף בחוד המזרק, ובסביבה סגורה ולחה זו יכול הנגיף לשרוד זמן רב יחסית לעמידותו באוויר הפתוח (שהיא, כאמור, קטנה).
עירוי דם שמקורו בתרומת דם נגועה, שיינתן לאדם בריא יהפוך אותו בוודאות לנשא.
רוב המדינות (ובהן ישראל) בודקות כיום כל תרומת דם מחשש להדבקה, ומבקשות מאנשים בקבוצת סיכון לנשאות HIV שלא לתרום דם מכיוון שהבדיקה אינה מזהה דם שנדבק לאחרונה בנגיף.
אמצעים אלו נטרלו כמעט לחלוטין את הסיכון מהדבקות בנגיף HIV מעירוי דם ונכון לשנת 1998, הוערך כי בישראל ניתן עירוי דם נגוע בנגיף HIV אחת לכארבע שנים.
כיום מבוצע טיפול בחימום לגורם קרישה VIII, החומר החסר בדמם של רוב חולי ההמופיליה והניתן להם כחלק מהטיפול.
בנוסף ניתן כיום לייצר את גורם הקרישה באמצעים ביוטכנולוגיים בעזרת חיידקים.
שיטה זו מחליפה בהדרגה את הצורך בעירויי דם לחולי המופיליה.
כאשר שני פצעים מגיעים למגע פיזי ביניהם, קיימת סכנת הידבקות.
ההדבקה עשויה להתרחש בזמן ההריון, בזמן הלידה או לאחר הלידה - באמצעות הנקה.
מדי שנה נולדים בישראל כ-90 ילדים לאמהות החולות במחלה ומתוכם בין שמונה לתשעה תינוקות נדבקים בנגיף.
אם נשאית HIV נכנסת להריון חשוב לדווח על כך למרפאת ה-HIV בה היא מטופלת.
הדיווח חשוב משתי סיבות עיקריות:
חלק מהתרופות נגד HIV עלולות לפגוע בעובר, ולכן יהיה צורך להתאים את תוכנית הטיפול התרופתי.
ייתכן שיהיה צורך להוסיף טיפול תרופתי במטרה לצמצם את סיכויי הוולד להידבק ב-HIV.
ללא טיפול קיים סיכון של 25% (אחד לארבע) שהעובר ידבק מהאם.
עם טיפול יורד הסיכון לאחוז אחד בלבד (אחד ל-100).
כדי להפחית את הסיכון להעברת הנגיף לתינוק ההמלצה בעבר לנשאיות HIV הייתה ללדת בניתוח קיסרי.
כיום הגישה המקובלת לגבי נשים שאצלן הספירה הנגיפית נמוכה היא שלידה רגילה לא תגדיל את הסיכון להדבקה של התינוק.
יש להיוועץ בנושא זה עם הצוות הרפואי במרפאת ה-HIV.
היריון כאשר אחד מבני הזוג נשא
במקרה שאחד מבני הזוג נשא HIV ניתן להרות באופן בטוח באמצעות הפריה מלאכותית מבלי לסכן את בן הזוג הבריא בהדבקה בנגיף.
נכון להיום (2022) איידס היא מחלה כרונית חשוכת מרפא, שאינה מוגדרת עוד כמחלה סופנית.
הטיפול הניתן במחלה מצליח, ברוב המקרים, לדחות את התפרצות המחלה למשך שנים רבות.
על פי הערכות משנת 2008 תוחלת החיים של נשא HIV המתחיל טיפול במחלה בגיל 20 הוא 69 שנים, כ-10 שנים פחות מתוחלת החיים של כלל האוכלוסייה.
חולה איידס המתחיל את הטיפול במחלה רק לאחר התפרצות המחלה צפוי לתוחלת חיים כוללת של כ-60 שנה.
במחקר יותר עדכני נמצא שנשאי HIV גברים המגיבים היטב לטיפול ומצליחים לשמור את רמת ה-CD4 שלהם מעל 500 במשך מספר שנים מגיעים לתוחלת חיים כמעט רגילה.
לעומת זאת, אצל נשים עדיין נמצא שיעור תמותה משמעותית יותר גבוה אצל נשאיות HIV מאשר אצל כלל האוכלוסייה.
מספר התרופות הקיימות נגד נגיפים אינו גדול, והטיפול במחלות נגיפיות מתמקד בעיקר במתן חיסונים - כלומר, עידוד מערכת החיסון להילחם בנגיף בעצמה.
נגיף ה-HIV מציב אתגרים קשים בפני המדענים השוקדים על פיתוח תרופה למחלה.
כיום קיימת שורה של תרופות אנטי-ויראליות הניתנות במקביל ותוקפות את נגיף ה-HIV מכמה כיוונים שונים ובכך גורמות לפחיתה משמעותית ביותר בעומס הנגיפי.
ישנם מקרים שהנגיף אף מופחת לרמה שאין לזהותו (Undetectable).
בזכות הטיפולים החדשניים מוגדרת כיום המחלה ככרונית ולא כסופנית.
רוורס-טרנסקריפטאז הוא אנזים של הנגיף החיוני להתפתחותו בתאי הנשא.
מעכבים של אנזים זה מונעים יצירת DNA מה-RNA של הנגיף, ובכך מונעים השתלבות הגנום הנגיפי בזה של התא הנגוע ושכפול הנגיף.
AZT, התרופה הראשונה לאיידס שכבר אינה ניתנת כיום לחולי איידס, משתייכת לקטגוריה זו.
התרופה (ששמה הכימי הוא 3'-אזידו-3'-דאוקסיתימידין) היא נגזרת של הנוקלאוטיד המכיל את הבסיס החנקני תימין (קבוצת הידרוקסיל אחת הוחלפה בקבוצת אזיד,N3).
האנזים רוורס טרנסקריפטאז מזהה ומשתמש בטעות את הנוקלאוטיד המדומה בתהליך בניית ה-DNA, אך AZT אינו מתאים בצורה מושלמת לבניית הסליל, והתהליך מופסק.
AZT נמכר בעבר תחת השמות המסחריים זידוֹבוּדין (Zidovudine), רטרוֹויר (Retrovir) ורטרוֹויס (Retrovis).
בשנים האחרונות אושרו תרופות חדשות ממשפחת רוורס טרנסקריפטאז כדוגמת אבקוויר שמוכיחות יעילות כנגד מרבית הזנים העמידים לתרופות מהדור הישן.
פרוטאז הוא אנזים של הנגיף החיוני להתפתחותו בתאי הנשא.
מעכבים של אנזים זה מונעים חיתוך של מספר חלבונים נגיפיים, דבר המונע הרכבה של נגיפים חדשים בתוך התא הנפלש.
זוהי קבוצת התרופות החדשה ביותר המבוססת על חלבונים קטנים המכונים פפטידים להבדיל ממולקולות קטנות במרבית התרופות.
מסיבה זו הם לא נספגים היטב במערכת העיכול וניתנים בזריקה.
כיום מאושר רק מעכב חדירה אחד לשימוש, אנפובירטיד (Enfuvirtide, שם מסחרי: פוזאון, Fuzeon).
שתי סיבות עיקריות לכך: עלות התרופה (מעל ל-20,000 דולר לשנה לחולה) ואופן נטילתה (בהזרקה פעמיים ביום, נטל רב על החולים).
אינטגראז הוא אנזים של הנגיף החיוני להתפתחותו בתאי הנשא.
מעכבים של אנזים זה מונעים שילוב של החומר התורשתי של הנגיף בגנום התא הנפלש ובכך מונעים את המשך ההדבקה.
חוסמי CCR5. קולטן ה-CCR5 מצוי על גבי לימפוציטים T-מסייע המהווים התא המאכסן של נגיף ה-HIV.
הקולטן חיוני לחדירה של מרבית זני הנגיפים וחסימתו משבשת את חדירת הנגיף לתאים.
לרוב ניתנות לחולים שלוש תרופות משני הסוגים הראשונים יחדיו, וזאת כדי לשפר את יעילות הלחימה בנגיף ולהילחם בעמידות לתרופות, אותה מפתח הנגיף לאחר זמן מה.
זהו כאמור אותו "קוקטייל" אותו נוטלים חולי איידס רבים.
כמה מהתרופות הניתנות כיום לחולי איידס מגלות יעילות עצומה במיגור הנגיף.
למרות זאת, לא צולח בידה של אף לא אחת מהתרופות להביא לריפוי מוחלט עקב הימצאותו של הנגיף בתאים ובקשרי לימפה אליהן אין לתרופה נגישות מספקת.
לרוב התרופות הניתנות לחולי איידס קיימות תופעות לוואי מתונות (בחילות, הקאות, סחרחורות, שלשול, צרבת) אשר לרוב חולפות לאחר תקופת הסתגלות בת חודשיים לערך.
בשנים האחרונות נערכו ניסויים קליניים בקופים ובבני אדם, בהם הוזרקו נגיפי HIV מוחלשים אל הגוף.
התוצאות אינן חד - משמעיות.
נושא נוסף שנחקר הוא הימצאותם של נוגדנים ספציפיים כנגד איידס אצל חלק מהגברים שעשוי לסייע בפיתוח חיסון עתידי.
'טיפול מונע לפני חשיפה' (PrEP) ניתן לקבוצות סיכון להידבקות בנגיף ה-HIV.
הטיפול ניתן בצורת כדורים אשר נלקחים מדי יום.
מרכזי בקרת המחלות ומניעתן מציינים כי "PrEP הוא כלי מונע עוצמתי ל-HIV וניתן לשלבו עם קונדומים ושיטות מניעה אחרות כדי לספק הגנה אפילו יותר גדולה מבשימוש בנפרד".
בשנת 2021 אישר ה־FDA טיפול מונע הניתן בזריקה אחת לחודשיים.
במרץ 2007 המליץ ארגון הבריאות העולמי לכלול מילה בין האמצעים להפחתת הסיכון להידבקות באיידס מיחסי מין הטרוסקסואליים, על סמך מחקרים המראים שהיא מפחיתה את שיעור ההידבקות של הנימולים בכ-60%.
ההמלצה מיושמת בעיקר בארצות בהן שיעור הנשאות גבוה .
'טיפול מונע לאחר חשיפה' (PEP - Post-exposure prophylaxis) מוצע לאנשי צוות רפואי שנחשפו לתוצרי דם חשודים, ולאנשים שקיימו יחסי מין לא מוגנים עם נשא, או אדם בקבוצת סיכון.
הטיפול ניתן במקרי חרום מאוד ייחודיים בהם קיים חשש סביר להדבקה ושיקול הדעת הוא של רופא זיהומולוג בלבד.
הטיפול עשוי למנוע הדבקה, אחרי חשיפה לנגיף ה-HIV, אם הוא ניתן בתוך מספר שעות.
יעילות הטיפול יורדת במהירות ככל שעובר זמן ממועד החשיפה, ולאחר שבעים ושתיים שעות ממועד החשיפה הוא מאבד מיעילותו.
הטיפול הוכח כיעיל בשמונים אחוז מהמקרים, בקרב אנשי צוות רפואי שנחשפו לנגיף, ומשערים שהוא יעיל גם לאחר חשיפה לנגיף במהלך קיום יחסי מין.
הטיפול המונע, נמשך כחודש, במהלכו מקבל המטופל את קוקטייל התרופות המוצע לנשאי איידס.
הטיפול אינו קל ובמהלכו צפוי המטופל לחוות את תופעות הלוואי של הקוקטייל: חולשה חריפה, שילשול, כאב ראש, כאב גב, תחושת דיכאון, חרדה, ותחושת טעם מר בפה.
בסמוך לקבלת הטיפול מומלץ להיעזר בשירות פסיכולוגי ותמיכה רגשית כמקובל ברוב מדינות אירופה וארצות הברית.
אין להסתמך על טיפול זה כתחליף ליחסי מין מוגנים.
נכון לשנת 2023, בהתאם להוראות ארגון הבריאות העולמי הדרך היעילה, הקלה והבטוחה ביותר למניעת הדבקה היא שימוש בקונדום.
עם התפשטות האיידס והבנתה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, נקטו שירותי הבריאות ברחבי העולם במאמצים למנוע את התפשטות המחלה.
בדיקת מנות דם לפני עירוי
הוראות מחמירות לצוותים רפואיים כדי למנוע מעבר דם בין מטופלים
בנוסף, ננקטו צעדים הסברתיים ואחרים כדי לעודד את הציבור למנוע את הפצת המחלה.
הגברת המודעות לקיום ולסכנות המחלה על ידי פרסום חוצות, הסברה, יום האיידס העולמי ועוד
עידוד גילוי האיידס בקרב הציבור, למשל על ידי מתן אפשרות לבדיקות אנונימיות בחינם
חלוקת מזרקים חד פעמיים לצרכני סמים
תהליך של מיסוד תעשיית המין ופיקוח ממשלתי עליה החל במדינות כגון אוסטרליה הולנד ונבדה ולפי מחקר אוסטרלי הוא בעל פוטנציאל להקטנת מספר הנדבקים ב-50%.
חלק מצעדים אלו נתקלו בהתנגדות.
גורמים שמרניים ודתיים התנגדו לפרסום המעודד שימוש בקונדומים ולצעדים הסברתיים המכירים ביחסים הומוסקסואליים.
הייתה גם התנגדות לחלוקת מחטים בטענה שהיא עלולה להגביר את השימוש בסמים.
תומכי הצעדים הללו מביאים את אוסטרליה כדוגמה למדינה שהצליחה לצמצם את התפשטות האיידס הודות לאמצעים אלו, בניגוד לארצות הברית אשר לא פעלה מספיק בעזרת אמצעים אלו ובה האיידס התפשטה הרבה יותר.
ב-26 בנובמבר 2008 פרסם ארגון הבריאות העולמי מחקר לפיו ניתן לצמצם את מקרי מחלת האיידס ב-95% תוך עשור על ידי בדיקות מוקדמות לגילוי הנגיף ונגישות לתרופות.
ברזיל היא, כנראה, הדוגמה הבולטת ביותר למדינה מתפתחת שכנגד הערכות ותחזיות מצליחה לבלום את התפשטות הנגיף, וזאת הודות לתוכנית הפעולה הלאומית הייחודית שהיא הפעילה .
גם המלחמה באיידס בתאילנד זוכה לחשיבות רבה מצד הממשלה המקומית ומביאה לתוצאות יעילות בצמצום התפשטות המחלה ובהורדת אחוזי התמותה של הנדבקים.
אישום פלילי על הפצת איידס
בארצות הברית הועמדו לדין נשאי HIV שקיימו יחסי מין בלתי מוגנים באשמות כלליות כמו ניסיון לרצח או תקיפה.
בנוסף, בכמחצית ממדינות ארצות הברית יש חוקים פליליים כנגד הפצת נגיף ה-HIV, בחלקן חוקים שחוקקו במיוחד כנגד מפיצי הנגיף.
חוקים אלו הם תוצאה של מדיניות פדרלית אשר דרשה ממדינות לחוקק חוק כנגד מפיצי איידס כתנאי לקבלת מימון לטיפול באיידס וחינוך מניעתי.
אולם בשנת 2000 הדרישה בוטלה, ובשנת 2010 הוציא הממשל של ברק אובמה נייר עמדה הקורא לביטול החוקים הללו.
בישראל, קובע: "העושה בהתרשלות מעשה העלול להפיץ מחלה שיש בה סכנת נפשות, דינו מאסר שלוש שנים, במזיד דינו מאסר שבע שנים" ובית המשפט העליון קבע כי איידס היא מחלה שיש בה סכנת נפשות.
בקנדה קבע בית המשפט העליון ב-1998 שקיום יחסי מין בלתי מוגנים על ידי נשא איידס ללא יידוע בן הזוג על המחלה היא רמאות הגורמת לכך שיחסי המין נחשבים תקיפה.
במחקר שהשווה עמדות מרואיינים משיקגו שבאילינוי בה יש חוק ספציפי כנגד הפצת נגיף ה-HIV אל מול עמדות מרואיינים מניו יורק בה אין חוק ספציפי למניעת הפצת מחלות, נטען שלא נמצא שלחוק יש השפעה על התנהגות נשאי HIV.
קיימת מחלוקת בציבור לגבי העמדה לדין של אנשים היודעים שהם נשאי HIV ומקיימים יחסי מין בלתי מוגנים.
ישנם הטוענים שיש להגביל את האישום הפלילי רק למקרים שאדם בכוונה פועל להפצה של איידס.
ארגון האו"ם לגבי איידס, UNAIDS, קורא למדינות להגביל את האישום הפלילי למקרים בהם אדם יודע שהוא נשא HIV, פעל מתוך כוונה להפיץ את המחלה ואכן הצליח בכך.
מנגד, ישנם הטוענים שיש להעמיד לדין גם אנשים אשר היו בקבוצת סיכון ונמנעו מלהבדק ובעקבות זאת העבירו את המחלה לאדם אחר.
יש הטוענים שאישום פלילי כנגד נשאי איידס יביא להימנעות של אנשים מלהבדק בעוד אחרים טוענים שלא סביר שאדם ימנע מלהבדק ובכך יסכן את חייו על ידי הימנעות מקבלת טיפול רק בגלל הרצון להפיץ את המחלה.
ישנם הטוענים שלא ניתן לפטור מאחריות את הנדבקים אשר היו צריכים לנקוט באמצעי זהירות כדי להימנע מהדבקות באיידס גם אם בן זוגם לא אמר להם שהוא נשא HIV.
אחת הסיבות העיקריות שניתנה לאישום הפלילי הוא הרתעה, אולם ישנם הטוענים שהענישה אינה משיגה את מטרתה.
כיום מקובלת הסברה שנגיף ה-HIV הוא וריאציה של מספר נגיפים דומים אשר תוקפים קופי אדם.
ההדבקה הראשונה התרחשה באפריקה, לפי ההשערה המקובלת כתוצאה מציד או אכילת בשר קופים הנגועים בווירוס.
והמחלה התפשטה לאיטה ביבשת זו במשך עשרים השנים הבאות.
ההדבקה הראשונה בעולם עליה ידוע בוודאות היא של אדם שמת ב-1959 ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
ב-1977 מתה הרופאה הדנית גרטה ראסק (Grethe Rask), ובזמנו היא נחשבה האדם הלא-אפריקני הראשון אשר מת מאיידס.
היא עבדה כרופאה במסגרת הצלב האדום ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בשנות ה-70, שם נדבקה בנגיף.
בדיעבד התגלה הנגיף ברקמות שנלקחו מנער אמריקני שמת ב-1969, וכן ממלח נורווגי שמת ב-1976.
בשנת 1981 זוהתה לראשונה המחלה בארצות הברית - בתחילה לפי התסמינים שלה בלבד, ובראשם הדילול הקיצוני בספירת תאי הדם הלבנים.
התאריך הרשמי לפרוץ המגפה במערב הוא ה-5 ביוני 1981. ביום זה דווח על חמישה צעירים הומוסקסואלים מלוס אנג'לס שלקו בדלקת ריאות הקשורה לאיידס (הם לקו בה במהלך מחצית השנה שקדמה לתאריך פרוץ המגפה).
השם איידס ניתן למחלה רק בשנת 1982, לאחר שבמשך תקופה מסוימת היא נקראה GRID (קיצור של Gay-Related Immunodeficiency, "כשל חיסוני של הומוסקסואלים").
לא נדרש זמן רב עד שהמדענים הסיקו כי מרבית החולים אינם הומוסקסואלים כלל.
נגיף ה-HIV בודד לראשונה ב-1983.
מגפת האיידס היא פאנדמית (מגפה כלל-עולמית); נכון להיום, תחילת המאה ה-21, ברוב המוחלט של המדינות המגפה אינה מראה כל סימן של ירידה בתפוצתה.
מעריכים כי נכון ל-2003 למעלה מ-40 מיליון אנשים ברחבי העולם נושאים את נגיף ה-HIV.
כ-27 מיליון מתו עד כה ממחלות הקשורות לאיידס.
במדינות העולם השלישי, ובעיקר באפריקה שמדרום לסהרה, מחלת האיידס היא מגפה של ממש, בעלת השלכות כלכליות וחברתיות מרחיקות לכת.
שיעור החולים במחלה במדינות אלו מהווה כ-90% מכלל החולים בעולם.
במדינות הנגועות ביותר - דרום אפריקה וזימבבואה, כשליש מהאוכלוסייה הבוגרת נושאת את הנגיף.
מדינות אלו צפויות לאבד בשנים הקרובות דור שלם של תושבים.
תוחלת החיים באפריקה שמדרום לסהרה נכון לשנת 2005 היא 47 שנים; מומחים מעריכים שללא מחלת האיידס הייתה תוחלת החיים עולה ל-67 שנים.
במדינות המערב קיימת יציבות יחסית במספר החולים.
יום האיידס העולמי חל בכל שנה ב-1 בדצמבר, והוא נועד להגברת המודעות למחלה בקרב הציבור.
הרעיון לציון יום האיידס עלה בכנס שרי הבריאות העולמי ב-1988. במדינת ישראל הכריזו ארגוני האיידס על שבוע המודעות לאיידס שחל לראשונה ב-1998, עקב רמת הבורות הגבוהה כלפי המחלה, דרכי ההדבקה וההימנעות ממנה והיחס המפלה כלפי ציבור האנשים החיים עם הנגיף.
יום הזיכרון העולמי לאיידס חל מדי שנה ב-21 במאי, והוא היום להזדהות עם עשרות מיליוני האנשים שנפטרו או שחיים עם הנגיף ברחבי העולם.
הנתונים שבטבלה שלהלן לקוחים מארגון הבריאות העולמי (WHO) ונכונים לשנת 2004. בצד ימין מוצגים אזורי העולם השונים, ובצד שמאל - מבחר מדינות (אין קשר בין שני צדי הטבלה).
אחוז הנגועים ב-HIV ("אחוז" בטבלת המדינות) מתייחס לאנשים בגילאים 15 עד 49 בלבד; לעומת זאת, מקרי המוות מאיידס מתייחס לכלל האוכלוסייה.
הטבלה שלהלן מציגה את ממדיה העולמיים של מגפת האיידס.
ארגון הבריאות האירופי הציג בשנת 2021 רשימת מדינות חלקית ואת דרגת הסיכון בהדבקה בנגיף.
הציון מדורג בין 1 ל-5 (5 מוגדר כסכנה נרחבת וממשית להדבקה באותה מדינה והדירוג הנמוך מהווה סכנה פחותה.) ככל שהדירוג יורד מ-5 כך גם יורדת באותה מדינה סכנת ההדבקה.
מדינות שאינן מוצגות בתרשים סירבו בשיתוף המידע הרפואי והקליני שלהן כלפי ארגון הבריאות האירופי.
ארגון הבריאות האירופי המליץ על שימוש בקונדום בכל המדינות ללא כל קשר לדירוג ואף במדינות עם סכנת הדבקה ממשית לא היסס להוסיף הערת אזהרה על הימנעות מיחסי מין באותה המדינה.
מידע זה נכון לשנת 2023
בנובמבר 2009 העריכה המחלקה לשחפת ואיידס במשרד הבריאות הישראלי כי במדינת ישראל חיים כששת אלפים ושלוש מאות נשאים של נגיף HIV.
על פי הזיהוי בבדיקות של 4,525 נשאים (כולל כ-450 חולים) וההערכה שיש עוד 1,800 נשאים שטרם זוהו ככאלו.
עוד 1,226 נשאים וחולים מתו או עזבו את ישראל.
זיהוי מוקדם של הנגיף מאפשר טיפול מציל חיים, ומונע הדבקה של אחרים.
בישראל כמו ברוב מדינות המערב, ניתן כיום לבצע בדיקות איידס, בחינם ובעילום שם.
הבדיקה המרכזית המבוצעת בישראל כיום היא בדיקת הקומבו, אשר עם פיתוחה והתקדמותה, מסוגלת לזהות את הנגיף במהירות ועם תקופת חלון של שבועיים עד שלושה בלבד.
לצידה קיימות שתי בדיקות נוספות, אשר כיום פחות רלוונטיות.
בדיקת הקומבו (HIV Ag/Ab Combo), משלבת בין בדיקה לאיתור הנגיף עצמו, על ידי זיהוי אנטיגן p24, ובדיקת ELISA רגילה.
אנטיגן זה עולה בגוף במהירות בשבוע הראשון להדבקה ומגיע לרמת זיהוי כבר בשבוע השני.
לאחר כחודש אנטיגן זה יורד בהדרגה עקב יצירת נוגדנים בגוף.
לפיכך, בדיקת הקומבו החדשה והמשולבת, יכולה לספק תשובה החל משבועיים אחרי חשיפה אפשרית לנגיף, עת שאנטיגן הנגיף ברמת זיהוי של הבדיקה.
למרות זאת, ליתר ביטחון, ההנחיות של משרד הבריאות הן להיבדק בבדיקה כעבור 21 ימים.
הבדיקה מבוצעת כיום בכל מרפאות האיידס בבתי החולים וכן בוועד למלחמה באיידס.
בדיקת ELISA היא בדיקה שבעבר הייתה הנפוצה ביותר, עד להתקדמות הקומבו.
היא מאתרת נוגדנים בדם הספציפיים לנגיף ה-HIV.
מרגע חדירת הנגיף לגוף ועד להופעת כמות ניתנת לזיהוי של נוגדנים בדם עוברים לפחות חודשיים; לפיכך יש להמתין חודשיים בין רגע הידבקות פוטנציאלי (קיום יחסי מין, למשל) ובין הבדיקה.
הבדיקה עצמה היא בדיקת דם רגילה, והתוצאות ניתנות תוך ימים ספורים מרגע הבדיקה.
תוצאה שלילית (כלומר - היעדר נוגדנים והיעדר הנגיף) אמינה כמעט ב-100% מהמקרים.
לתוצאה חיובית, לעומת זאת, אמינות פחותה, ויש לבצע בדיקה נוספת על מנת לאשש או להפריך אותה.
במקרים מסוימים תיתן הבדיקה תוצאה גבולית, העשויה לרמוז על הדבקה בתוך פחות מחודשיים.
גם במקרה זה יש לבצע בדיקה נוספת.
הבדיקה זמינה בכל המרכזים הרפואיים, ובקופות החולים ללא תשלום.
בחלק מהמרכזים הרפואיים ובוועד למלחמה באיידס והמרפאה הפתוחה בירושלים, ניתן לעשות בדיקה זו באנונימיות.
במקרים נדירים של שיבוש במערכת ייצור הנוגדנים של הגוף, כמו בתסמונות XLA ו-CVID, לא יהיה תוקף לבדיקת הנוגדנים השגרתית לנגיף ה-HIV, ונשא יקבל תוצאה זהה לזו של אדם בריא.
בדיקת דם לגילוי HIV, הנותנת תוצאה בתוך כחצי שעה.
מידת הדיוק של הבדיקה דומה לבדיקת ה-ELISA, אך חלון הזמנים מרגע החשיפה ועד להופעת תוצאה חיובית, גדול בחודש, והיא אינה נותנת תוצאות גבוליות, בתוך חלון הזמנים.
הבדיקה תלווה בדרך כלל בבדיקת ELISA, שתוצאתה תינתן לאחר מספר ימים.
בדיקה זו נעשית בדרך כלל בתשלום.
בדיקת תספיג חלבון (Western blot), היא הבדיקה המדויקת והיקרה ביותר.
היא משמשת כבדיקת אימות, המכריעה האם הנבדק הוא נשא, לאחר שהתקבלו תוצאות גבוליות או חיוביות בבדיקות מוקדמות.
זו שיטה ביוכימית הקרובה לתספיג דנ"א.
בדיקת תספיג חלבון נערכת על ידי משרד הבריאות, ולא ניתן לעשותה בעילום שם.
בדיקה ישירה לגילוי הנגיף מבוצעת באמצעות PCR, וניתן לבצעה כבר לאחר שבועיים מרגע החשד להדבקה.
בדיקה מזהה את הנגיף ישירות, ולא את הנוגדנים.
בדיקה זו יקרה ומסובכת והיא אינה משמשת כבדיקה לגילוי אלא כבדיקה לנשאים שאומתו על מנת לעקוב אחר העומס הנגיפי (כמות הנגיפים במיליליטר דם) שלהם ולפיכך לקבוע את יעילות הטיפול בהם.
השערות חלופיות בנוגע לתסמונת האיידס
לצד הדעה הרווחת בנוגע לנגיף הגורם לתסמונת האיידס ולמקורו, הועלו שלל תאוריות אלטרנטיביות המציעות הסברים אחרים.
חלקן של התאוריות זוכות לתמיכה מסוימת, גם בקרב חוגים מדעיים נחשבים; אחרות גובלות ב"תאוריות קונספירציה".
רובה המוחלט של הקהילה המדעית דוחה את התאוריות הללו בכל פה ומאשים את מפיציהן בהתעלמות מעובדות מדעיות, בעריכת ניסויים מפוקפקים, בפרשנות תמוהה ומסלפת לתוצאות ולתצפיות מדעיות ובהטעייה חמורה ובלתי-אחראית של הציבור.
תסמונת האיידס אינה נגרמת כתוצאה מנגיף.
ממציא התאוריה ומסבירה הראשי הוא פרופסור פיטר דוסברג (Peter Duesberg), אשר נולד ולמד בגרמניה ומלמד כיום באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
דואיסברג טוען כי אין הוכחה ממשית שנגיף כלשהו גורם לאיידס.
לטענתו, בחולים בתסמונת איידס רבים לא נתגלה הנגיף; אנשים רבים הנושאים את הנגיף אינם חולים באיידס.
הגורם לאיידס לדעת דואיסברג הם סמים למיניהם.
גם AZT, התרופה העיקרית המשמשת כיום לטיפול באיידס, מעודדת, לטענתו, את המחלה ובהחלט אינה מדכאת אותה.
מדען אחר אשר תומך בהשערה זאת הוא קארי מוליס, אשר זכה ב-1993 בפרס נובל לכימיה עבור המצאת ה-PCR.
מוליס, אשר תומך בכמה תאוריות אחרות שלא מקובלות במדע, אף כתב הקדמה לספרה של מכחישת האיידס קריסטין מג'ורה (Christine Maggiore).
מג'ורה ובתה הצעירה מתו שתיהן מאיידס, לאחר שלא קיבלו טיפול במחלה.
אדם נוסף שהתפרסם כתומך בתאוריה הוא תאבו מבקי, נשיא דרום אפריקה בשנים 1999–2008. מבקי סירב בעבר להתיר משלוחי תרופות נגד איידס לארצו (שבה, נכון ל-2008, למעלה מ-15% מהאוכלוסייה נגועה ב-HIV), בטענה שתאגידי התרופות המערביים משתמשים בתושבי אפריקה כבשפני ניסיונות עבור תרופותיהם המפוקפקות.
מבקי הרחיב את התאוריה של דואיסברג וטען כי עוני, תזונה לקויה וזיהומים כרוניים גורמים לאיידס.
שרת הבריאות של מבקי, מנטו צ'באללה מיסמנג, ניסתה לטפל במגפת האיידס בעזרת ירקות, כמו סלק ושום.
מבקי מנע בתחילה באופן גורף את שיווקן של כל התרופות נגד איידס, אך לאחר מחאות חריפות בארצו הוקלו ההגבלות על ייבוא התרופות.
בשנת 2002 הכיר הפרלמנט הדרום אפריקני באופן רשמי בנגיף ה-HIV כגורם לתסמונת האיידס.
נגיף ה-HIV פותח על ידי בני אדם.
התאוריה טוענת שנגיף האיידס פותח במעבדות ממשלתיות או צבאיות למיניהן; בדרך-כלל ננקב שמה של ארצות הברית בהקשר זה.
חלק מהתאוריות טוענות שהפיתוח היה מכוון, למטרת לוחמה ביולוגית; תאוריות אחרות טוענות כי מדובר בתאונה.
הביולוג הגרמני יקוב זגל טוען כי הצבא האמריקני יצר את נגיף האיידס ב-1977, וניסה אותו על אסירים תמורת שחרורם המוקדם.
לאחר שהאסירים שוחררו הם הפיצו את הנגיף בקרב האוכלוסייה.
אחת התומכות בתאוריה הכללית שנגיף האיידס יוצר באופן מלאכותי היא הביולוגית, הפוליטיקאית והפעילה הסביבתית ואנגרי מאטאיי מקניה, זוכת פרס נובל לשלום בשנת 2004.
מיגור מחלות באפריקה גרם להתפרצות האיידס.
ב-1979 מוגרה מכדור הארץ מחלת האבעבועות השחורות, זאת על ידי מבצע חיסון מקיף של ארגון הבריאות העולמי; זהו בדיוק הזמן בו הופיעו מקרי האיידס הראשונים, ולדעת רבים אין מדובר בצירוף מקרים.
תומכי התאוריה טוענים כי נגיף האבעבועות המוחלש מסייע לנגיף ה-HIV לתקוף את הלימפוציטים ולגרום לאיידס.
עניין רב הוסב לתאוריה זו לאחר שמגלה נגיף ה-HIV, רוברט גאלו, הכריז כי הסבירות שמדובר בצירוף מקרים נמוכה, ושעל אף שאין ספק שנגיף ה-HIV גורם לאיידס, הרי שסביר כי גורמים נוספים מוכרחים להיות בגופו של אדם כדי שהאיידס יופיע אצלו.
תאוריה דומה מתמקדת בחיסונים כנגד שיתוק ילדים (פוליו), אשר ניתנו לכמיליון תושבים אפריקניים בין השנים 1957 ו-1960. החיסון הוכן באמצעות גידול נגיף הפוליו המוחלש על-גבי רקמות שנלקחו מכליות של קופי שימפנזה.
רקמות אלו, לטענת התומכים בתאוריה, היו נגועות ב-HIV.
תחרות בין מעבדות בארצות הברית הביאה לעבודה רשלנית של אחת מהן, אשר לא השכילה לזהות את הנגיף.
בדיקות גנטיות שנעשו לחיסונים האלה הוכיחו מעל לכל ספק כי החיסונים לא הוכנו משימפנזים ולכן לא הכילו SIV או HIV.
בדומה לתאוריה שלעיל ("נגיף האיידס פותח על ידי בני אדם"), גם כאן נחלקות הדעות בין תאונה ומזימה.
תאוריות הקונספירציה הקיצוניות ביותר טוענות כי חיסוני הפוליו והאבעבועות הודבקו במתכוון ב-HIV על ידי ארגון הבריאות העולמי וממשלות המערב, זאת במטרה למגר אוכלוסיות מסוימות בעולם - בעיקר שחורים ואסייתים.
אישים ידועים שנפגעו או מתו מאיידס או חיים באופן מוצהר עם נגיף ה-HIV
רבים סבורים כי מודעות רצינית לנגיף ה-HIV הופיעה בציבור רק לאחר שכמה אישים ידועים נפטרו מאיידס.
אישים ידועים רבים אשר נדבקו ב-HIV נרתמו למאבק ולהגברת המודעות אליו.
מישל פוקו – פילוסוף צרפתי (נפטר ב-1984).
ג'ון הולמס – שחקן פורנוגרפיה (נפטר ב-1988)
רוק הדסון – שחקן קולנוע אמריקאי (אחד האישים הידועים הראשונים שנפטרו מאיידס ב-1985).
רוי כהן – משפטן אמריקאי ממוצא יהודי (נפטר ב-1986).
ג'יה קרנג'י – דוגמנית אמריקאית נחשבה לדוגמנית העל הראשונה.
ליברצ'ה – פסנתרן ושחקן אמריקאי (נפטר ב-1987).
רוברט מייפלת'ורפ – צלם אמריקאי (נפטר ב-1989).
קית' הרינג – צייר אמריקאי (נפטר ב-1990).
פרדי מרקיורי – מוזיקאי בריטי סולן להקת קווין (נפטר ב-1991).
לאונרד פריי – שחקן קולנוע אמריקאי מועמד פרס אוסקר (כוכב "כנר על הגג") (נפטר ב-1988).
בראד דייוויס – שחקן קולנוע אמריקאי (כוכב "אקספרס של חצות") (נפטר ב-1991).
אייזק אסימוב – סופר מדע בדיוני (נדבק מעירוי דם נגוע בעת שעבר ניתוח בלבו, נפטר ב-1992).
אנתוני פרקינס – שחקן קולנוע אמריקאי (נפטר ב-1992).
ארתור אש – טניסאי אמריקאי (נפטר ב-1993).
עמוס גוטמן – במאי קולנוע ישראלי (נפטר ב-1993).
רודולף נורייב – רקדן רוסי (נפטר ב-1993).
יוני חן – שחקן קולנוע ומדבב ישראלי (נפטר ב-1995).
עפרה חזה – זמרת ישראלית (נפטרה ב-2000).
מג'יק ג'ונסון – כדורסלן אמריקאי, הודיע על היותו נשא HIV ב-1991, פרש מליגת ה-NBA ומקדיש מאז את חייו להסברה.
מאז ועד היום לא הופיעו אצלו תסמיני איידס.
ג'י וואלס – מדליסט אולימפי אוסטרלי, הומוסקסואל מוצהר, הודיע על היותו נשא HIV באוגוסט 2012 בריאיון לעיתון "סטאר אובסרבר".
צ'ארלי שין – שחקן הוליוודי מפורסם, הודיע על היותו נשא HIV בנובמבר 2015 בריאיון לתוכנית הבוקר של רשת NBC.
איידק, או בשמו הלועזי המוכר יותר IDEC (ראשי תיבות של International Democratic Education Conference) הוא כנס בינלאומי של תנועת החינוך הדמוקרטי.
הכנס מתרחש מדי שנה במקומות שונים בעולם, ללא ארגון מרכזי המארגן כנסים ובוחר מיקומים.
בכל כנס נבחרים מארגני הכנס הבא.
הכנס הראשון התקיים בשנת 1993 בבית הספר הדמוקרטי בחדרה, בישראל, ואורגן על ידי יעקב הכט, שלקח מאז חלק פעיל בכנס כמעט בכל שנה.
בשנת 2017, חוזרת מדינת ישראל לארח את הכנס בעיר חדרה ובגבעת חביבה, בשיתוף פעולה של ארגון ערי חינוך והמכון לחינוך דמוקרטי.
מאז 1993 התקיים כנס IDEC בכל שנה, למעט שנת 2001. באותה השנה נאלצו לבטל את התוכניות לכנס שמאורגן בשיתוף פעולה ישראלי-פלסטיני, ובמקומו התרחש אירוע קטן יותר בארגון ישראלי, בו השתתפו יהודים, ערבים, וגרמנים.
לאחר שקבוצה הסכימה לארגן כנס, הפרטים כולם נמצאים בידי אותה הקבוצה - תאריכים, משתתפים, מחירים, לינה, וסגנון הכנס.
אורכו של הכנס משתנה מדי שנה - הכנס הראשון ארך יומיים, ולעומתו ארך הכנס ב-1997 שבועיים.
תלמידים מבתי הספר המארחים כמו גם תלמידים אורחים לוקחים חלק פעיל בארגון הכנסים; הכנס בבית הספר סאנדס בשנת 1997 והכנס בטוקיו בשנת 2000 אורגנו כמעט לגמרי על ידי תלמידים.
ישנן דעות שונות בנוגע למטרות הכנסים:
הכנס הוא הזדמנות לדון בבעיות משותפות באווירה תומכת.
הכנס משמש לעיתים להפצת רעיון החינוך הדמוקרטי באמצעות הזמנות מעוניינים אפשריים ומשיכת פרסום חיובי.
הכנס נתפס כאמצעי לגיבוש של קשרים טובים בין בתי הספר כדי שיוכלו להציע אחד לשני תמיכה בעת מצוקה.
הכנס מאפשר לשפר הראייה הציבורית של בתי הספר המארחים בתוך מדינתם.
המטרה של כנס נתון מוכרעת על ידי בית הספר שמארח אותו.
להלן רשימה של כנסים שהתקיימו, הקבוצות שארגנו אותם, והמדינות שיוצגו בכנס:
1993 - בית הספר הדמוקרטי בחדרה, ישראל: אוסטריה, ארצות הברית, בריטניה וישראל.
1994 - בית הספר סאנדס, אנגליה: אוסטריה, בריטניה, וישראל.
1995 - WUK, וינה, אוסטריה: אוסטריה, ארצות הברית, בריטניה, גרמניה, הונגריה, ישראל ונורווגיה.
1996 - בית הספר הדמוקרטי בחדרה, ישראל: אוסטריה, אוסטרליה, אוקראינה, ארצות הברית, בריטניה, גרמניה, דנמרק, הונגריה, הרשות הפלסטינית, ישראל, צרפת וקנדה.
1997 - בית הספר סאנדס, אנגליה: אוסטריה, אוקראינה, ארצות הברית, בריטניה, גרמניה, הרשות הפלסטינית, טורקיה, יפן, ישראל, ניו זילנד וצרפת.
1998 - בית ספר משפחת סטורק, ויניצה, אוקראינה: אוקראינה, ארצות הברית, בריטניה, גרמניה, יפן, ישראל, ניו זילנד, פולין ורוסיה.
1999 - בית הספר סאמרהיל, אנגליה: אוסטריה, ארצות הברית, בלגיה, בריטניה, גרמניה, הולנד, הרשות הפלסטינית, יוון, יפן, ישראל, ניו זילנד, צרפת וקנדה.
2000 - טוקיו שורה, יפן: אוסטרליה, אוקראינה, ארצות הברית, בריטניה, גואטמלה, גרמניה, הודו, הונגריה, הפיליפינים, הרשות הפלסטינית, יפן, ישראל, ניו זילנד, סין, פולין, קוריאה, רוסיה ותאילנד.
2002 - טמריקי, ניו זילנד: אוסטרליה, ארצות הברית, בריטניה, גרמניה, הודו, יפן, ישראל, נפאל וקוריאה.
2003 - בית הספר הפתוח באולבני וארגון AERO, ארצות הברית: אוסטרליה, אוקראינה, ארצות הברית, ברזיל, בריטניה, גואטמלה, גרמניה, דרום אפריקה, הודו, הולנד, הונגריה, הרשות הפלסטינית, טאיוואן, יפן, ישראל, ניו זילנד, נפאל, סין, פולין, צרפת, קנדה, רוסיה, שווייץ ותאילנד.
2005 - KRÄTZÄ, ברלין, גרמניה: אוסטריה, אוסטרליה, איטליה, ארצות הברית, בלגיה, ברזיל, בריטניה, גרמניה, דנמרק, הודו, הולנד, יפן, ישראל, נורווגיה, ניו זילנד, צרפת, קוריאה ושווייץ (רשימה חלקית).
אֵיווִינד יוּנְסוֹן (בשוודית: Eyvind Johnson; 29 ביולי 1900 – 25 באוגוסט 1976) היה סופר שוודי.
יונסון הצטרף כחבר לאקדמיה השוודית בשנת 1957. בשנת 1974 קיבל את פרס נובל לספרות יחד עם הרי מרטינסון בציון לשבח על "אמנותו כסופר, בהבנה מרחיקת ראות במרחב ובזמן, בשירות החירות".
8 שנים קודם לכן, הגיש את שמו של ש"י עגנון כמועמד לפרס נובל לספרות, ועגנון אכן זכה בפרס באותה שנה.
הבחירה ביונסון ובמרטינסון הייתה שנויה מאוד במחלוקת, כיוון ששניהם ישבו בעצמם בוועד נובל וגראהם גרין, סול בלו וולדימיר נבוקוב היו המועמדים המועדפים לאותה שנה.
יונסון נולד בבודן, צפון שוודיה, שם מוצג כיום הבית הקטן שבו גדל.
מחלת האיידס נפוצה הרבה יותר באפריקה שמדרום לסהרה ("אפריקה השחורה") מאשר בשאר אזורי העולם, על פי ארגון הבריאות העולמי (WHO).
על פי ההערכות של ארגון הבריאות העולמי, היו 39.0 מיליון [33.1-45.7 מיליון] אנשים שחיו עם HIV בסוף שנת 2022, שני שלישים מהם (25.6 מיליון) נמצאים באזור אפריקה שמדרום לסהרה.
בשנת 2000, למעלה מ-30% מהתושבים בזימבבווה, בוטסואנה וסווזילנד, נשאו את המחלה.
לדבר יש יש השלכות כלכליות וחברתיות מרחיקות לכת.
איידס (AIDS; ראשי תיבות באנגלית: Acquired Immune Deficiency Syndrome, תסמונת הכשל החיסוני הנרכש) היא מחלה כרונית וחשוכת המרפא של מערכת החיסון שמקצרת באופן משמעותי את תוחלת החיים.
המחלה מפריעה לגוף להתגונן ממחלות וגידולים.
האיידס נתגלתה במדינות המערב בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, אחרי שהפכה למגפה עולמית.
סבורים כי מקורה של המחלה הוא באפריקה שמדרום לסהרה, שם היא הופצה באין מפריע עד שהתגלתה.
על פי הערכת ארגון הבריאות העולמי למעלה מ-40 מיליון בני אדם מתו ממחלת האיידס עד סוף 2022.
מחלת האיידס היא אחת המחלות המדוברות והנחקרות ביותר בעולם.
איידס מהווה גורם תמותה משמעותי בקרב צעירים ומבוגרים מאפריקה אשר פעילים מינית.
בדומה לרוב מדינות העולם השלישי, הרוב נדבקו דרך קיום יחסי מין ללא אמצעי הגנה כגון קונדום.
פרופסור מקס אסקס, מחוקרי האיידס הגדולים בעולם, מצא כי בקרב הטרוסקסואלים בלבד, אחד מכל 5-10 מבוגרים באפריקה נדבק בנגיף, לעומת אחד מכל 3,000-5,000 מבוגרים ברחבי העולם המפותח.
כלומר, הסיכון באפריקה גדול פי 500 מאשר במערב, וזאת כנראה בשל ההבדלים התרבותיים בהתנהגות מינית, שכיחות גבוהה יותר באפריקה של מחלות בלתי מטופלות אשר מועברות על ידי מגע מיני, וזנים שונים של הנגיף.
במדינות הנגועות ביותר - דרום אפריקה וזימבבווה, כשליש מהאוכלוסייה הבוגרת נושא את הנגיף.
תוחלת החיים באפריקה השחורה (נכון לשנת 2005) היא 47 שנים; מומחים מעריכים שללא מחלת האיידס הייתה תוחלת החיים עולה ל-67 שנים.
בתחילתה של המגפה מספר הגברים שהיו נגועים במחלה היה גבוה ממספר הנשים הנגועות, אך כיום סיטואציה זו ברוב המדינות היא הפוכה.
נשים אפריקאיות נדבקות בגיל יותר מוקדם מגברים והפער בשכיחות הנגיף בין גברים לנשים ממשיך להצטמצם.
בחקר האיידס שנעשה בזאיר, עומד במרכז ניתוח היחסים בין המינים ומעמד האישה.
הנשים בזאיר תופסות מקום מרכזי בניהול משק הבית.
יחד עם זאת, רובן נמצאות בעמדות של תלות כלכלית ורגשית.
נשים ללא עצמאות כלכלית אינן יכולות לסרב למין גם כאשר הוא איננו מין בטוח.
הפסקת ניצול הכוח הגברי ביחסי מין מצריך שינוי חברתי ותרבותי, שיתקבל במידה שתוענק לגיטימציה חוקית וסוציאלית לנשים לסרב לקיים יחסי מין ויינתן להן החופש הכלכלי לעשות זאת.
זכות אנושית בסיסית זו מופרת בחברות רבות באפריקה.
במחקר שנערך בזאיר, נראה כי הדומיננטיות הגברית משאירה מעט מאוד חופש לנשים וזאת לעומת מה שהיה קיים בקהילות שהיו קיימות לפני דור.
נתוני האומות המאוחדות לשנת 2005:
להלן מספר נתונים ממחקר שנערך באוניברסיטת קליפורניה בנוגע לאפריקה השחורה (אפריקה שמדרום לסהרה) לשנת 2007:
כלל אוכלוסיית אפריקה השחורה – 788 מיליון
חולים במחלת האיידס – 22.5 מיליון
שכיחות המחלה בקרב אוכלוסייה בוגרת – 5%
נשים מעל גיל 15 החולות במחלת האיידס - 13.3 מיליון (נכון לשנת 2005 בניגוד לשאר הנתונים)
ילדים החולים במחלת האיידס – 2.2 מיליון
מספר הנדבקים החדשים במחלה - 1.7 מיליון
מספר מקרי המוות כתוצאה מהמחלה – 1.6 מיליון
הבעיות החברתיות והכלכליות משפיעות על נגישותם של תושבי אפריקה לשירותי טיפול ומניעה הולמים.
במדינות שמדרום לסהרה המגפה השפיעה באופן חסר תקדים על משקי בית וקהילות.
מחקרים הראו כי מדינות אלו מאבדות בממוצע בין 1% ל 2% מהצמיחה הכלכלית כתוצאה מהמגפה.
המשבר הכלכלי מביא עמו מספר רב של נשים לסיטואציות מסוכנות בהן הן נאלצות להשתמש במין עם מספר רב של בני זוג על מנת לפרנס את עצמן ואת בני משפחתן.
יחד עם זאת, הרבה מן המתבגרים באפריקה מגיעים ממשפחות עניות ולכן הם מאוד חשופים ופגיעים.
חלקם נאלצים לעסוק בזנות בתמורה למזון, ביגוד ואף בתמורה לציונים טובים בבית-הספר.
רוב המדינות באפריקה שמדרום לסהרה סובלות ממגפות רבות ככלל ומגפת האיידס בפרט אשר מתפרצת ופוגעת באוכלוסייה הכללית ולא נשארת בתחום האוכלוסייה עם סיכון גבוה כגון: עובדים בזנות, גברים המקיימים יחסי מין עם גברים, ונרקומנים הצורכים סמים באמצעות מזרקים.
לאורך שנים נעשו ניסיונות שונים להקטנת שיעורי ההדבקה.
טכניקות עיקריות שבהן נעשה שימוש
1. חינוך למין בטוח עם קונדום
2. ברית מילה ניתוחית או ללא ניתוח (תוך שימוש בציוד כמו Prepex) אשר הוכחה כמקטינה את שיעור ההידבקות בעד 80 אחוזים.
נגישות האוכלוסייה לטיפול תרופתי בנגיף גדלה פי שמונה מסוף שנת 2003, כאשר כ-810,000 בני אדם מטופלים בדצמבר 2005. 17% מתוך 4.7 מיליון בני אדם מקבלים את הטיפול האנטי ויראלי נגד המחלה באפריקה שמדרום לסהרה (חולה אחד מתוך כל שישה חולים).
במרבית מדינות אפריקה את הטיפול מקבלים כ-20% מן האוכלוסייה, כאשר יוצאים מן הכלל הן בוטסואנה, נמיביה ואוגנדה, בהן מגיעה רמת הטיפול לכ-50% מן החולים.
בתחום זה פועל הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה.
בין האנשים המנסים לעורר מודעות וליצור שינוי, ניתן למנות את נלסון מנדלה, נשיא דרום אפריקה לשעבר, שהקדיש מאז פרישתו את מרב מרצו במאבק נגד מחלת האיידס.
עם תום תקופת כהונתו כנשיא, הודה מנדלה כי לא עשה מספיק כדי להילחם במחלה, מתוך חשש למחיר הפוליטי אותו יישא במידה שיודה במשבר ההומניטארי החמור.
בעבר אמר מנדלה: "איידס אינה עוד מחלה, זוהי סוגיה בזכויות אדם".
כחלק מפועלו להגברת המודעות למחלה, מנדלה הרצה בכנסים ברחבי העולם וניסה לתעל את קשריו והיותו דמות ציבורית מוכרת לטובת המאבק.
ניתן לראות דוגמה לכך בקמפיין גיוס כספים שנערך בשנת 2003, אשר זכה לשם 46664 AIDS, על שם מספר האסיר שהיה לו.
בשנת 2005, איבד נלסון מנדלה את בנו, מקגטו מנדלה, שנפטר ממחלת האיידס.
תאילנד היא מקרה ייחודי מבחינת יחסה למחלת האיידס, בכך שממשלתה מייחסת למלחמה בנגיף חשיבות רבה, ומנהלת תוכנית אפקטיבית למניעה של התפשטות המחלה.
הפרלמנט התאילנדי אף הציע להתנות כניסה של זרים למדינה בבדיקת איידס.
כתוצאה מכך המודעות למחלה הייתה נמוכה, ואף נפוץ המיתוס, לפיו תאילנדים אינם נושאים את הנגיף.
השינוי ביחס לאיידס חל בתאילנד בתחילת שנות התשעים, או אז החל הדיון בנושא להתפתח באופן מהיר.
הדיווח הראשון על התפשטות המחלה הופיע בפברואר 1990 בעיתון ה-"בנגקוק פוסט", שם סופר על עליה חדה במקרי ההדבקות של עובדי ועובדות ענף הזנות, מי שיהפכו בשלב זה לקבוצת סיכון מובילה, בצ'יאנג מאי, צפון תאילנד.
בקיץ של אותה שנה, בישראל, פרסם כתב העת "איתנים" דיווח לפיו "הסקר הרשמי האחרון בנושא איידס בתאילנד מורה על מספר משוער של 50,000 נושאי הנגיף במדינה זו.
כמו כן טוען הסקר כי הזונות גורמות להתפשטות מהירה של המחלה גם באוכלוסייה ההטרוסקסואלית...".
התופעה סיכנה את גברי תאילנד ואת התיירים המערביים.
בשלב זה החלה הממשלה התאילנדית לנקוט בצעדים ראשוניים לטיפול בתופעה, אף על פי שבאותו הזמן היא עדיין לא נתפסה כמגפה.
מקרה משמעותי שהביא לשינוי בתפיסה הציבורית והממשלתית של התופעה הייתה הידבקותו של צ'ה-און סוסום, עובד מפעל שנדבק בנגיף ה-HIV כתוצאה מעירוי דם.
החשיפה התקשורתית הרבה לה זכו סוסום ואשתו, אשר פוטרו מעבודותיהם כתוצאה מחשיפת הסיפור ב-1987, הפכה אותם לדוגמה אנושית למחלה, וקידמה מאוד את המודעות הציבורית לתופעה, ואת ההבנה כי היא עשויה לפגוע בכל אחד ואחד.
עם זאת, בין השנים 1988-1989, עלו אחוזי ההדבקות בקרב משתמשי הסמים ועובדי ענף הזנות בעשרות אחוזים.
הדבר התבטא בגלים של הדבקות בקרב לקוחות ענף הזנות, גברי תאילנד, בנות או בני זוגם, וילדיהם.
מסע ההסברה והחינוך של ממשלת תאילנד
ב-1991, לאחר הפיכה צבאית, עלה לשלטון ראש הממשלה האזרחי אנאנד פניאראצ'ון, שהעביר את האחריות בנושא האיידס ממשרד הבריאות למשרדו שלו, והפך את המאבק למניעת המחלה וריסון המגפה למטרה לאומית.
רק בתקופה זו, שנים לאחר המערב, החלו להופיע בתאילנד פרסומיים ממשלתיים להעלאת המודעות למחלה ותוכניות חינוך.
פעיל חשוב במסע ההסברה היה חבר הקבינט התאילנדי מקאיי ויראויידיה, שפיקד על התוכנית המסיבית, במסגרתה שודרו מדי שעה תשדירים להעלאת המודעות במאות תחנות רדיו ארציות ו-6 ערוצי טלוויזיה.
מאמצים אלו, לצד חינוך למניעת איידס אשר הפך לחלק מתוכנית הלימודים בכל בתי הספר, ותוכנית "100% קונדום" אשר סיפקה קונדומים בחינם לבתי בושת, פגעו בתדמיתו של ענף הזנות המקומי והביאו לירידה קלה בהגעת תיירים מהמערב, אך הורידו את שיעורי ההדבקות במחלה באופן משמעותי.
תאילנד היא אחת מהמדינות המתפתחות היחידות בעולם, בהן מסע ההסברה הציבורי להעלאת המודעות למחלה הוכיח את עצמו כאפקטיבי ברמה ארצית.
תוכנית החינוך למודעות וסקס בטוח הורידה את אחוזי הזנות, העלתה את אחוזי השימוש בקונדומים והורידה משמעותית את מקרי ההדבקות בכלל מחלות המין.
מצב תופעת האיידס בתאילנד כיום
גם כיום יותר מאחוז של האוכלוסייה הבוגרת בתאילנד נושא את נגיף ה-HIV או חולה במחלה, ואיידס הפך זה מכבר לאחד מגורמי המוות הנפוצים במדינה.
קבוצות הסיכון העיקריות, כיום, הן צעירים ומתבגרים, נרקומנים, הומוסקסואלים, עובדים זרים, ועובדי ענף הזנות.
כ-80% ממקרי ההדבקות באיידס בתאילנד הם תוצאה של מגע מיני הטרוסקסואלי, וכשלושה רבעים מהנשאים הם גברים.
הפצתן של תרופות לטיפול באיידס בתאילנד הביאה לירידה במקרי המוות כתוצאה מהמחלה, מ-5,020 בשנת 2004, ל-1,640 בשנת 2005.
למרות הצלחתו של המאבק הציבורי באיידס בתאילנד מוסיפה המחלה לתקוף אזורים חלשים וקבוצות סיכון במדינה.
בדיווח שפרסם האינטרנשיונל הראלד טריביון, בנובמבר 2005, נאמר כי צמצום התקציב הממשלתי למאבק באיידס, בשילוב עם עליה בדיווחים עדכניים על התנהגות מינית מסוכנת ומקרים של מחלות מין, עשוי להתבטא בעליה מחודשת של תופעת האיידס בתאילנד בשנים הקרובות.
אֵייווברי הוא אתר המכיל הנג' גדול ושלושה מעגלי אבן סביב הכפר הנושא את אותו שם במחוז וילטשייר שבאנגליה.
איווברי הוא אחד המונומנטים הנאוליתיים הגדולים והקדומים ביותר באירופה, והוא מתוארך לתקופה של לפני 5,000 שנים.
הוא עתיק יותר בהשוואה לסטונהנג' הנמצא במרחק 32 ק"מ דרומית ממנו.
אייווברי שוכן בקירוב באמצע הדרך בין מרלבורו לקאלן.
אייווברי הוכרז כמונומנט עתיק מתוכנן וכאתר מורשת עולמית, חלק מאתר המורשת העולמית סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים של ארגון אונסק"ו.
האתר נמצא בבעלותה של קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי.
רוב המבנים שנותרו באתר מורכבים מעבודות עפר הידועות בכינוי "הסוללה", כיוון שהן כוללות חפיר גדול וגדה חיצונית עם הנג' בקוטר של 421 מטרים ובהיקף של 1.35 ק"מ.
האתרים היחידים הידועים (סטונהנג' ואבני המרצפת של דורסט) שניתן להשוות לאייווברי קטנים ממנו פי ארבעה.
עומק החפיר הוא 11 מטרים ורוחבו 21 מטרים, ולפי בדיקות תיארוך רדיומטרי שנערכו בתוך החפיר נקבע כי תושבי המקום מילאו אותו בין 3400 ל-2625 לפנה"ס.
ייתכן כי החפיר נוצר בתאריך יותר מאוחר בתקופה זו, אף שלפי החפירות בגדה מתברר כי הוא דווקא הוגדל, ככל הנראה באמצעות חומר שהוצא ממנו.
לכן, המילוי בתחתית החפיר הסופי יהיה חדש יותר לעומת זה של החפיר המקורי שלא קיים עוד.
בתוך ההנג' שוכן מעגל גדול חיצוני המהווה חלק ממעגל אבן בקוטר של 335 מטרים.
ההשערה היא כי המעגל נבנה כ-500 שנים לאחר ביצוע עבודות העפר, אך ייתכן שהוא נבנה באותה תקופה כמוהן.
במקור היו 98 אבני סארסן עומדות, ומשקלן של הגדולות ביותר מביניהן עולה על 40 טונות.
גובה האבנים הוא בין 3.6 ל-4.2 מטרים כפי שניתן היה לראות בכניסה הדרומית ובכניסה הצפונית לאתר.
לפי בדיקות תיארוך שנעשו על פנים האבנים הסיקו המדענים כי הגיל שלהן הוא בין 2800 ל-2400 שנים.
בסמוך למרכז המונומנט שוכנים שני מעגלי אבן נפרדים.
קוטר הטבעת הפנימית הצפונית הוא 98 מטרים, אף על פי שנותרו בה רק שתי אבנים עומדות ושתי אבנים נוספות שנפלו.
במרכז המונומנט היה "מפרץ" של שלוש אבנים עומדות שפתחו מצביע לכיוון צפון-מזרח.
הקוטר של טבעת האבן הפנימית הדרומית היה 108 מטרים לפני שהיא נהרסה.
החלקים ששרדו מהקשת שלה נמצאים מתחת לבתי הכפר אייווברי.
עד למאה ה-18 עמדו במרכז הטבעת מונולית גדול בגובה 5.5 מטרים עם אבנים עומדות קטנות יותר בסמוך אליו.
בכניסה הדרום-מזרחית להנג' מתחילה שדרת אבן המכונה שדרת קנט, ואילו בכניסה המערבית מתחילה שדרת בקהאמפטון שנהרסה באופן חלקי.
לפי בדיקות מסוימות שנערכו במעגל החיצוני נטען כי בעבר עמד בו מעגל עץ של שתי טבעות קונצנטריות, אך טרם נמצא אישוש מספיק לטענה.
בצפייה מהאוויר ניתן להבחין בגבעה חרושה ברביע הצפון-מערבי של המעגל החיצוני.
שתי כניסות ניצבות זו מול זו על ציר בכיוון צפון-צפון מערב וציר בכיוון דרום-דרום מזרח, ואילו שתי הכניסות האחרות ניצבות זו מול זו על ציר בכיוון מזרח-צפון מזרח וציר בכיוון מערב-דרום מערב.
אף על פי שאייווברי נבנה על ידי האדם הוא הוצג בתוכנית הטלוויזיה "שבעת הפלאים הטבעיים" כאחד משני פלאי הטבע של דרום-מערב אנגליה, כיוון שהוא נבנה מרכיבים טבעיים.
החל מהמאה ה-14 נהרסו אבנים רבות על מנת לספק את הצרכים של תעשיית הבנייה ותעשיית החקלאות המקומיות.
האבנים ספגו נזקים נוספים כיוון שאנשים מסוימים חששו מטקסים פגניים הקשורים אליהן.
בתקופה מאוחרת יותר ביקרו באתר ג'ון אוברי וויליאם סטקלי, ותיארו את התרשמותם.
סטקלי שהה במקום במשך רוב שנות ה-20 של המאה ה-18, ועסק בתיעוד של שרידי אייווברי והמונומנטים הסמוכים אליו.
במעגל החיצוני שרדו רק 27 אבנים, ורובן הוצבו מחדש על ידי אלכסנדר קיילר בשנות ה-30. כיום עמודי חשמל יצוקים מסמנים את המיקום של האבנים החסרות, וההשערה היא כי באתר קבורות אבנים נוספות.
החפירות הארכאולוגיות באייווברי עצמו מוגבלות.
סר הנרי מוקס חפר בגדה ב-1894, ובעקבות כך נטען כי סוללות העפר נבנו בשני שלבים נפרדים.
האתר נסקר ונחפר כמה פעמים בין 1908 ל-1922 על ידי קבוצת פועלים שעבדו עבור הרולד סנט ג'ורג' גריי.
גריי הצליח להדגים כיצד האנשים שבנו את איווברי חפרו לעומק 11 מטרים בקירטון הטבעי במהלך יצירת החפיר מסביב להנג', והקימו סוללת עפר חיצונית בגובה תשעה מטרים כאשר כלי העבודה העיקרי שלהם הוא קרן של אייל אציל.
גריי תיאר את בסיס החפיר כאזור שטוח ברוחב ארבעה מטרים, אך ארכאולוגים מאוחרים יותר טוענים כי ייתכן ובגלל שיטות עבודה לא מדויקות צורת החפיר נפגמה.