tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר הפלישה לנורמנדי (6 ביוני 1944), עבדה במשך זמן משארטר ופריז למטרה זו, ביקור חולים וראיונות שבויים, בטענה שקרית שהיא נציגת הצלב האדום הבינלאומי.
בשנת 1943 סיירה במחנות שבויים בגרמניה, ראיינה את האמריקאים שנתפסו ותיעדה את המסרים שלהם עבור משפחותיהם בארצות הברית.
הראיונות נערכו אז לשידור כאילו הדוברים טופלו היטב או אוהדים את העניין הנאצי.
גילארס ערכה את השידור המפורסם ביותר שלה ב-11 במאי 1944, שבועות ספורים לפני הפלישה לנורמנדי, צרפת, במחזה רדיו שכתב קוישביץ, Vision of Invasion.
היא גילמה את אוולין, אם מאוהיו, שחולמת שבנה מת מוות מחריד על ספינה בתעלה האנגלית במהלך ניסיון פלישה לאירופה הכבושה.
קוישביץ מת באוגוסט 1944 ושידוריה של גילארס הפכו לחסרים וחוזרים על עצמם ללא האנרגיה היצירתית שלו.
היא נשארה בברלין עד סוף המלחמה.
השידור האחרון שלה היה ב-6 במאי 1945, יומיים בלבד לפני הכניעה הנאצית.
התובע הכללי האמריקני שלח את התובע ויקטור ס.
וורהייד לברלין כדי למצוא ולעצור את גילארס.
הוא והסוכן המיוחד של חיל המודיעין, הנס וינזן, היו עם יתרון מוצק אחד בלבד: ריימונד קורץ, טייס B-17 שהופל על ידי הגרמנים, נזכר שהאישה שביקרה במחנה הכלא שלו וערכה ראיונות היא השדרנית שכינתה את עצמה "מידג מִיקרוֹפוֹן".
לדברי קורץ, האישה השתמשה בכינוי ברברה מום.
וורהייד ארגן כרזות מבוקשות עם תמונתה של גילארס שיוצגו בברלין, אך פריצת הדרך הגיעה כשהודיעו לו שאישה המכנה את עצמה "ברברה מום" מוכרת את רהיטיה בשוקי יד שנייה ברחבי העיר.
בעל חנות שהחזיק שולחן השייך לגילארס עוכב, וב"חקירה אינטנסיבית" חשף את כתובתה של גילארס.
כשעצרו אותה ב-15 במרץ 1946 ביקשה גילארס לקחת איתה תמונה של קוישביץ.
לאחר מכן היא הוחזקה על ידי חיל המודיעין במחנה קינג, אוברורסל, יחד עם משתפי הפעולה הרברט ג'ון בורגמן ודונלד ס.
דיי , עד שחרורה על תנאי ממעצר ב-24 בדצמבר 1946. עם זאת, סירבה לעזוב את בית המעצר הצבאי ונעצרה מחדש ב-22 בינואר 1947 הפעם לבקשת משרד המשפטים.
בסופו של דבר הוטסה לאמריקה כדי להמתין למשפט באשמת סיוע לכוחות הגרמניים ב-21 באוגוסט 1948.
לכן הוגש נגדה כתב אישום ב-10 בספטמבר 1948, והואשמה בעשרה סעיפי בגידה, מתוכם הופיעו במשפט עצמו שמונה, כשהחל ב-25 בינואר 1949. התביעה הסתמכה על המספר הגדול של תוכניותיה שהוקלטה על ידי נציבות התקשורת הפדרלית, שהוצבה בסילבר היל, מרילנד, כדי להראות את השתתפותה הפעילה בפעילות תעמולה המופנית נגד ארצות הברית.
כמו כן הוצג כי היא נדרה שבועת אמונים לפיהרר אדולף היטלר.
ההגנה הצהירה כי שידוריה הציגו אמנם דעות לא פופולריות, אך אינם מסתכמים בהתנהלות בגידה.
כן נטען שהייתה בהשפעתו המהפנטת של קוישביץ ולכן אינה אחראית באופן מלא למעשיה עד לאחר מותו.
ב-10 במרץ 1949 הרשיע חבר המושבעים את גילארס בסעיף בגידה אחד, שהתייחס אל חזון הפלישה.
בשנת 1950, בית המשפט לערעורים האמריקני במחוז קולומביה אישר את ההרשעה.
גילארס ריצתה את עונשה בבית המאסר הפדרלי לנשים באלדרסון, מערב וירג'יניה.
היא זכתה לשחרור על תנאי בשנת 1959, אך הגישה בקשה כמקובל, ושוחררה בפועל רק ב-10 ביוני 1961.
לאחר שהמירה את דתה לקתוליות בעת שהותה בכלא, עברה גילארס להתגורר במנזר גבירתנו מבית לחם בקולומבוס, אוהיו ולימדה גרמנית, צרפתית ומוזיקה באקדמיה סנט ג'וזף בקולומבוס.
בשנת 1973 חזרה לאוניברסיטת וסליאן באוהיו כדי להשלים את התואר באמנויות.
גילארס מתה מסרטן המעי הגס במרכז הרפואי גרנט בקולומבוס ב-25 ביוני 1988. סיפורה עובד לסרט קולנוע בשם "American Traitor: The Trial of Axis Sally" משנת 2021, בכיכובם של אל פצ'ינו, מידו ויליאמס (בתפקיד גילארס) ותומאס קרצ'מן.
מילדרד אליזבת פיש-הארנק, הייתה סופרת, מתרגמת ומתנגדת לנאציזם.
לאחר שנישאה להארוויד הארנק, היא עברה איתו לגרמניה, ועבדה שם כעוזרת מרצה לספרות אנגלית ואמריקאית באוניברסיטת ברלין.
בתחילת שנות ה-1930, בני הזוג התעניינו יותר ויותר בשיטה הקומוניסטית הסובייטית.
עד 1940, בני הזוג באו במגע עם קבוצות התנגדות אנטי-פשיסטיות אחרות ושיתפו איתן פעולה.
פיש הארנק הפכה ללוחמת כחברה בקבוצת ריגול אנטי-פשיסטית בברלין, שנקראה מאוחר יותר "התזמורת האדומה" (Rote Kapelle/Red Orchestra).
בני הזוג נעצרו בספטמבר 1942 והוצאו להורג זמן קצר לאחר מכן.
מילדרד פיש נולדה וגדלה בצד המערבי של מילווקי, ויסקונסין, לוויליאם סי פיש, מורה, וג'ורג'ינה פיש (לבית הסקת':Hesketh).
בצעירותה למדה לדבר, לכתוב ולקרוא גרמנית.
היא למדה בתחילה בתיכון West Division (כיום תיכון מילווקי לאמנויות).
לאחר מות אביה, המשפחה עברה לוושינגטון, בירת ארצות הברית והיא סיימה את השנה האחרונה בתיכון ווסטרן.
ב-1919 היא החלה ללמוד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ונשארה שם שנתיים, תוך שימוש בחסכונות משפחתיים לתשלום.
ב-1921, סיימה פיש בגרות באוניברסיטת ויסקונסין במדיסון.
היא התארחה בקרב עיתונאים וסופרים, אך עזבה את המקצוע שלה מעיתונאות למדעי הרוח, ואחר כך לספרות אנגלית.
ב-1922 היא הפכה לכותבת במגזין הספרותי של ויסקונסין.
מ-1928 עד 1929 לימדה פיש-הארנק ספרות אנגלית ואמריקאית בקולג' גוצ'ר (Goucher College) בבולטימור, מרילנד.
תלמידתה של הארנק הייתה המשוררת קלרה לייזר, שהפכה לחברה ולמקורבת לכל החיים.
הפרופסור שהשפיע ביותר על פיש-הרנק במדיסון היה ויליאם אלרי לאונרד(William Ellery Leonard) שהנחה אותה כשכתבה את עבודת הגמר שלה.
ב-2 ביוני 1929, פיש-הארנק היגרה לעיר ינה (Jena) בגרמניה, שם בילתה את השנה הראשונה שלה עם משפחת הארנק.
מנחה הדוקטורט של פיש-הארנק היה וולטר פישר (Walther Fischer), אשר קבע כי היא מרצה מצוינת והמליץ עליה בשנת 1936 כבעלת התנהגות הולמת בסביבתה.
וולטר פישר התכוון לגישתה הטקטית של פיש-הארנק לחדירת הנאצים לאוניברסיטה ב-1931 וב-1932 ההולכת וגוברת.
עד שהגיעה פיש-הארנק לגייסן, יותר ממחצית מאוכלוסיית הסטודנטים תמכו בנאצים.
בין החשודים בתמיכתם בנאצים היו פרופסור לפילוסופיה ארנסט פון אסטר (Ernst von Aster) והכלכלן פרידריך לנץ (Friedrich Lenz) אשתו של אסטר, הסופרת השוודית הילדור דיקסליוס (Hildur Dixelius), הפכה לחברה טובה של פיש-הארנק ולבסוף הפכה לאורחת בביתה של פיש-הארנק בברלין.
בסתיו 1930 עברה פיש-הרנק מגייסן לברלין כדי להיות עם בעלה.
ב-1 בפברואר 1931, היא התקבלה ללימודים באוניברסיטת ברלין במלגה מקרן אלכסנדר פון הומבולדט (Alexander von Humboldt Foundation).
פיש הארנק הוזמנה לקיים הרצאה פומבית בשם "אהבה רומנטית וזוגית ביצירתו של נתנאל הות'ורן" ("Romantic and Marital Love in the Work of Nathaniel Hawthorne") באוניברסיטת פרידריך-וילהלם (Friedrich-Wilhelm University), שאפשרה לה לעבוד כמרצה עוזרת ומרצה לספרות אנגלית ואמריקאית.
היא לימדה קורסים על אמרסון, ויטמן, תיאודור דרייזר, סינקלייר לואיס, תומאס הרדי וג'ורג' ברנרד שו.
פיש הארנק הייתה פופולרית בקרב תלמידיה ובמשך שלושה סמסטרים ההרשמה לקורס הוכפלה.
אף על פי שפיש הארנק בילתה את רוב זמנה עם משפחתה הגרמנית, היא הייתה חברה פעילה בקהילת הגולים האמריקאים בברלין (American expatriate community).
היא הלכה לריקודים באיגוד הסטודנטים האמריקאי והייתה חברה במועדון הנשים האמריקאי בבלווישטראסה (Bellevuestrasse).
מאוחר יותר כיהנה כיושבת ראש למועדון.
ההארנקים היו פופולריים בכנסייה האמריקאית ב-נולנדורפפלאץ (Nollendorfplatz), שם שירתו את הכנסייה.
במהלך שהותם בברלין, בני הזוג הארנק היו עדים לווימארדמרונג (Weimardämmerung), התפרקותה של הרפובליקה הגרמנית.
הם החלו להתעניין בברית המועצות ובקומוניזם, וראו בהם פתרון לעוני והאבטלה, מהם סבלה גרמניה במהלך השפל הגדול.
העניין שלהם בקפיטליזם דעך, ושניהם האמינו שהמערכת הכלכלית פושטת רגל אידאולוגית; הם הסתכלו על תוכניות החומש החדשות של ברית המועצות, מתוך אמונה שהמערכת יכולה לספק עבודה להמונים.
בשנת 1931 הקים ארוויד את "קהילת עבודה מדעית לחקר הכלכלה המתוכננת הסובייטית", קבוצה של סופרים ואנשי אקדמיה שנפגשו פעם בחודש כדי לדון בכלכלה הסובייטית המתוכננת.
ב-1932 היו לאוניברסיטת ברלין קשיים כלכליים ופיש הארנק איבדה את מעמדה כמרצה לספרות אמריקאית.
באותה תקופה, האמריקני הגרמני והנאצי הנלהב פרידריך שונמן (Friedrich Schönemann) חזר מחופשה באמריקה כדי לעבוד במחלקה האנגלית.
פיש הארנק מעולם לא הסתירה את דעותיה הפוליטיות השמאלניות במהלך הרצאות, היא עודדה את תלמידיה להשתמש בקרל מרקס (Karl Marx) כ-"פתרון מעשי לרוע של ההווה".
במאי 1932 בוטל המימון שאפשר למילדרד ללמד באוניברסיטת פרידריך-וילהלם (Friedrich-Wilhelm University).
בני הזוג נאלצו לעבור לנויקלן (Neukölln) עקב נוכחות הנאצים.
בני הזוג שכרו את הדירה מקרוב משפחתו של הסופר שטפן היים (Stefan Heym); ברומן שכתב לאחר המלחמה "נכרוף" ("Nachruf") אמר היים כי הוא מצא שההארנקים הם זוג אקדמאים גאוני עם השקפה נגד הנאציזם.
עד 1933 אימצו בני הזוג הארנק אידאולוגיה שמאלנית והיו מחויבים לברית המועצות.
ב-7 בספטמבר 1942 נעצרו בני הזוג הארנק על ידי הגסטאפו בכפר פרילה (Preila) על שפת הים שעל שפת הקורוניה (Curonian Spit).
הארנק נידון למוות ב-19 בדצמבר לאחר משפט בן ארבעה ימים בפני ה-Reichskriegsgericht ("בית הדין הצבאי של הרייך"), והוצא להורג שלושה ימים לאחר מכן בכלא פלצנזה בברלין.
פיש-הארנק קיבלה בתחילה שש שנות מאסר, אך אדולף היטלר סירב לאשר את גזר הדין והורה על משפט חדש, שהביא לגזר דין מוות ב-16 בינואר 1943. ראשה נערף בגיליוטינה ב-16 בפברואר 1943. היא הייתה האישה האמריקאית היחידה שהוצאה להורג בהוראתו הישירה של אדולף היטלר.
ממשלת ארצות הברית הסתירה במשך עשרות שנים את סיפורה של הארנק בגלל אהדתה לקומוניזם.
חיל המודיעין המסכל (CIC) של צבא ארצות הברית הכיר בעבודתה בהובלת קבוצה גדולה הנלחמת בחשאי במשטר הנאצי, אך הגיע למסקנה כי היא ראויה לעונש.
הוצאתה להורג של מילדרד הארנק נחשבה למוצדקת.
מילארד פרנק המפטון ג'וניור הוא אתלט עבר אמריקאי שזכה במדליית זהב אולימפית (מרוץ שליחים 4X100 מטר) ומדליית כסף (ריצת 200 מטר) באלימפיאדת מונטריאול (1976).
מילארד המפטון נולד ב-1956 בפרזנו, קליפורניה למילארד המפטון סיניור שהיה אף הוא אתלט שעסק בריצות קצרות.
למד בתיכון סילבר קריק שבסאן חוזה.
כבר בתקופה זו החל לעסוק בספורט ומחזיק עד היום בשיא התיכון בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
ב-1974 החל המפטון ללמוד במכללת סאן חוזה .
לאחר סיום לימודיו במכללה החל ללמוד בUCLA
בתחרות איגוד האתלטים החובבים זכה המפטון במדליית זהב בריצת 200 מטר.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה זכה המפטון במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.37 שניות אחרי למונטה קינג (שיא אליפות 20.08 שניות) ולפני פרדריק טיילור (20.48 שניות).
המפטון היה מועמד להתחרות באולימפיאדת מוסקבה אך ההשתתפות נמנעה ממנו בגלל החרם שהטיל המערב על ברית המועצות.
תחרות בתי ספר תיכון בסאן חוזה נקראת על שמם של המפטון ואנדרה פיליפס (זוכה ריצת 400 מטר משוכות באולימפיאדת סיאול 1988) שלמדו בתיכון סילבר קריק
רבסטוק עבדה ככימאית רפואית במעבדות פארק-דייוויס שם עסקה בחקר תרופות.
במהלך חייה חקרה את הסינתזה של תרופות שומנים בדם, אנטיביוטיקה ותרופות פוריות.
רבסטוק וקבוצת המחקר שלה היו הראשונים לסנתז אנטיביוטיקה.
לאורך השנים רבסטוק זכתה בתארים רבים, אחד מהם הוא "אשת השנה במדע" בו היא זכתה בשנת 1950.
מילדרד רבסטוק נולדה בשנת 1919 באלקהרט, אינדיאנה, לרנדה ולאדולף רבסטוק.
רבסטוק הייתה האחות הבכורה במשפחה עם שלושה ילדים.
כבר כשהייתה בת עשר רבסטוק הראתה עניין במדע ובנתה במרתף ביתה מעבדה לכימיה ואת אחיה הקטנים העסיקה בתור עוזרים במעבדה.
בשנת 1938 סיימה את לימודיה בתיכון אלקהרט, משם המשיכה ללימודי תואר ראשון במכללת נורת' סנטרל הממוקמת באילנוי, אותם סיימה בהצטיינות בשנת 1942.
שנה לאחר מכן (1943) סיימה באוניברסיטת אילינוי תואר שני וב-1945 סיימה באותה אוניברסיטה דוקטורט בכימיה, מחקריה באוניברסיטה עסקו בכימיה אורגנית של חומצה אסקורבית.
בשנת 1945 רבסטוק החלה לעבוד בתור כימאית רפואית במעבדות פארק – דייוויס.
במשך כל הקריירה במקצועית שלה עסקה בחקר תרופות.
תחילה עבדה ככימאית חוקרת זוטרית ומחקרה הראשוני התמקד בהפקת אנטיביוטיקה חדשה ממולקולת הסטרפטומיצין, מקור האנטיביוטיקה הוא טבעי והיא גולתה על ידי שץ ווקסמן ב-1944 מאז גילויה זכתה האנטיביוטיקה לתשומת לב רבה.
ב-1947 התגלתה התרופה כלורמפניקול, התועלת הקלינית שלה הייתה ברורה וחברת פארק-דייוויס התעניינה בהגדלת ייצור התרופה ובייצור תרופות אחרות וחזקות יותר בעזרת תרופה זו.
בעקבות הממצאים על התרופה החברה הקימה קבוצת מחקר על הכלורמפניקול אשר רבסטוק הייתה חלק ממנו.
כחלק מהפרויקט הוקמה קבוצה לסנתוז הכלורמפניקול, מטרת הקבוצה הייתה למזג את הכלורמפניקול עם תרופה אחרת על מנת ליצור תרופה חזקה אף יותר.
מאמצי הקבוצה נראו מבטיחים אך לבסוף נכשלו והעבודה עברה לרבסטוק.
רבסטוק הייתה המדענית המרכזית של צוות המחקר לאחר שהצליחה ליצור את המתחם האותנטי של הכלורמפניקול הפעיל במלואו.
בשנת 1949 חברת פארק-דייוויס הכריזה בפומבי על סנתוז הכלורמפניקול ולאחר פרסום המחקר כתבו על התרופה ועל תרומתה של רבסטוק לגילויה כתבות רבות במספר עיתונים כמו Times.
בסוף 1949 חברת פארק- דייוויס החלה למכור את התרופה ותוך שלוש שנים הרוויחה כ-120 מיליון דולר ממכירת התרופה בלבד.
לאור הצלחתה של רבסטוק היא הייתה רשומה ב"מי זה מי בנשים אמריקאיות" והפכה לחברת כבוד באחוות התרופות הבינלאומית "Lambda Kappa Sigma".
למרות ההצלחה והרווחים של פארק-דייוויס בעקבות המחקר של מילדרד רבסטוק, רק בשנת 1959 קודמה לתפקיד מובילת מחקר, באותה שנה גם נבחרה לבוגרת המצטיינת של מכללת נורת' סנטרל.
רבסטוק נשארה מובילת מחקר עד לפרישתה ב-1977.
ב-1949 היא קיבלה את פרס אשת היום של אנה ואלינור רוזוולט.
בשנת 1950 רבסטוק זכתה בתואר "אשת השנה במדע" על ידי מועדון העיתונות הלאומי לנשים ואף הייתה מועמדת לפרס נובל בכימיה בזכות העבודה עם כלורמפניקול.
את הפרס קיבלה רבסטוק בוושינגטון על ידי הנשיא הארי טרומן.
ב-1951 הוכרה רבסטוק כאישה המצטיינת של השנה על ידי מועדון הסורופטימיסטים.
ב-1952 היא זכתה בתואר אשת השבוע על ידי רשת הרדיו ABC.
רבסטוק פרשה בשנת 1977 על מנת שתוכל לטפל באמה החולה.
רבסטוק גרה לבד באן ארבור, מישיגן.
בזמנה החופשי לאחר הפרישה היא עסקה בגינון, ציור עם צבעי מים והייתה פעילה בכנסייה שלה.
מילדרד רבסטוק לא נישאה מעולם ולא הביאה ילדים לעולם, היא נפטרה בשנת 2011 בגיל 91.
מילארד שיטס, באנגלית: Millard Sheets (24 ביוני 1907 - 31 במרץ 1989) היה אמן, מורה ומעצב אדריכלות אמריקאי.
הוא היה מהראשונים מבין אמני הציור בקליפורניה, ועזר להגדיר את תנועת האמנות בה.
רבים מפסיפסי הבניינים בקנה מידה גדול, שלו מאמצע המאה ה-20 עדיין קיימים בדרום קליפורניה.
ציוריו נמצאים במוזיאון המטרופוליטן לאמנות ובמוזיאון וויטני בניו יורק, במכון לאמנות של שיקגו, בגלריה הלאומית בוושינגטון הבירה; ומוזיאון מחוז לוס אנג'לס.
מילארד שיטס נולד ב-24 ביוני 1907 וגדל בעמק פומונה, מזרחית ללוס אנג'לס .
הוא בנו של ג'ון שיטס.
הוא למד במכון לאמנות צ'ואינארד ולמד עם הציירים פרנק טולה צ'מברלין וקלרנס הינקל.
כשהיה עדיין נער, צבעי המים שלו התקבלו לתצוגה בתערוכת צבעי המים השנתית של קליפורניה.
בגיל 19, הוא נבחר לחברות באגודת צבעי המים של קליפורניה.
בשנה שלאחר מכן הוא נשכר ללמד ציור בצבעי מים עוד לפני סיום לימודיו בצ'ואינארד .
במאי 1927, שיטס הציג שנים-עשר ציורי שמן של נופי הים במועדון בפומונה.
בשנת 1929 הוא זכה בפרס השני בתחרות של ציור פרחי בר בטקסס, והפרס הנדיב אפשר לשיטס לנסוע לאירופה למשך שנה כדי לקדם את השכלתו באמנות.
בתחילת שנות ה-30 החל להשיג הכרה לאומית כאמן אמריקאי בולט.
הוא הציג בפריז, ניו יורק, פיטסבורג, שיקגו, יוסטון, סנט לואיס, סן אנטוניו, סן פרנסיסקו, וושינגטון די.סי., בולטימור, וערים רבות אחרות ברחבי ארצות הברית.
בלוס אנג'לס הוא הוכר כדמות המובילה והכוח המניע מאחורי תנועת צבעי המים בסגנון קליפורניה.
בין 1935 ל-1941, גדלו ההכרה בכישרונו, הפרסים שקיבל והתפוקה שלו.
הוא זכה לאזכור חוזר ב-Art Digest ושחזור צבעוני של עבודתו בספר Eyes on America.
בשנת 1935 בגיל 28, הוא היה נושא למונוגרפיה שפורסמה בלוס אנג'לס.
בשנת 1943, הוא צייר ארבעה ציורי קיר בבניין בוושינגטון הבירה בנושא "תרומתו של הכושי בהתפתחות החברתית והתרבותית של אמריקה."
מכירות האמנות שלו אפשרו לו לנסוע שוב לאירופה, מרכז אמריקה והוואי, שם צייר את שראה וחווה, והפגין סגנון אישי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא היה כתב ואמן של חיל האוויר האמריקאי בהודו ובבורמה.
רבות מיצירותיו מתקופה זו מתעדות את מראות הרעב, המלחמה והמוות שהיה עד להן.
ניסיונו מימי המלחמה גם השפיע על אמנותו לאחר המלחמה במשך מספר שנים, כאשר בזמן שצייר בקליפורניה ובמקסיקו בשנות ה-40, עבודתו עקבה אחר גוונים כהים ונושאים מדכאים.
לאחר שנות ה-50 הסגנון שלו עבר לכיוון של צבעים בהירים יותר ונושאים ממסעותיו ברחבי העולם.
במהלך השפל הגדול, הוא איחד כוחות עם אדוארד ברוס כדי לשכור אמנים לפרויקט יצירות אמנות ציבוריות, פרויקט האמנות הראשון של הניו דיל.
ב-1946 כיהן כנשיא אגודת צבעי המים של קליפורניה.
בשנים שלאחר מכן עבד כאדריכל, מאייר, צייר קיר, ליטוגרף ושופט בתערוכות אמנות.
מחוץ לקליפורניה, הוא קיבל על עצמו עבודות עבור הספרייה הציבורית של דטרויט, מרפאת מאיו, ספריית אוניברסיטת נוטרדאם, מלון הילטון בהונולולו והבנק הלאומי מרכנתיל בדאלאס.
ב-1953 מונה שיטס למנהל המכון לאמנות אוטיס.
תחת הנהגתו, התוכנית האקדמית של בית הספר עברה מבנה מחדש כדי להציע תארים BFA ו-MFA, ונוצרה מחלקה לקרמיקה, בראשות פיטר וולקוס.
במהלך אותה תקופה הושלמו בניין קרמיקה, גלריה, ספרייה ואגף סטודיו.
עד ששיטס עזב את אוטיס ב-1962, הצורה והכיוון של המכללה השתנו באופן דרמטי.
ציורי קיר פסיפס בסניפי בנק חיסכון בייתי
בסוף שנות ה-50 הוזמן שיטס על ידי הווארד פ.
אהמנסון לעצב את סניפי Home Savings Bank ברחבי דרום קליפורניה שישמשו כנקודות ציון קהילתיות על ידי ביטוי "ערכי קהילה" או הצגת "גרסה חגיגית של היסטורית הקהילה".
כדי להשיג מטרה זו, תכנן שיטס את בנייני הסניף שלו עם חזיתות חיצוניים המכילים עבודות פסיפס גדולות המתארות מורשת מקומית.
ההזמנות לעבודתו התרבו וכללו יותר מ-80 בנייני סניפים לאחר היצירה הראשונית ב-1955. שיטס התפטר מתפקיד ההוראה שלו בסקריפסקולג' והקים את סטודיו שיטס בקלרמונט, קליפורניה, והעסיק שורה של אמנים.
האולפנים שלו הפיקו פסיפסים חסרי כותרת כעבודות מסחריות הנחשבות לאמנות ציבורית רשמית, ובהיעדר כותרת רשמית הם נקראים לפי התמונות או הנושאים שלהם.
אף שהם נהנים מהגנות מסוימות במסגרת חוק שימור האמנויות של קליפורניה, רבים מהם הושמדו.
שיטס מת ב-31 במרץ 1989, בביתו באנקור ביי במחוז מנדוסינו, קליפורניה, לאחר מחלה ממושכת.
טקס התקיים בביתו ובכנסייה האוניטרית הראשונה של סן דייגו .
בנו הצעיר, טוני שיטס, עבד בשחזור ציורי הקיר של אביו, כולל ציור הקיר בסן חוזה, קליפורניה.
קבוצת מילגם בע"מ היא חברה פרטית ישראלית העוסקת במתן שירותים לרשויות מקומיות ולחברות, בעלת השליטה בדואר ישראל ובפנגו.
מילגם הוקמה במאי 1983. בתחילת דרכה התמקדה החברה במתן שירותים לרשויות מקומיות.
בשנת 2024 נמנו 160 רשויות מקומיות עם לקוחותיה.
תפעול וניהול מערכות גבייה ברשויות מקומיות.
בכלל זה: קריאת מדי מים ותחזוקה שלהם, ניהול הגבייה בגין צריכת המים.
תכנון וניהול שטחי חניה ציבורית.
ביצוע פרויקטים לוגיסטיים עבור עיריות, משרדי ממשלה וחברות פרטיות.
באוגוסט 2007 הקימה החברה את החברה הבת מילגם חנייה סלולרית בע"מ (כיום פנגו בע"מ), המפעילה את יישומון החניה פנגו.
החברה הוקמה לאחר שחברת מובידום וחברת מילגם זכו במכרז ארצי להסדר חניה סלולרית שהוצא על ידי החברה למשק וכלכלה של מרכז השלטון המקומי בישראל.
בנובמבר 2020 ירד חלקה של מילגם בבעלות על פנגו ל-51%.
במאי 2024 רכשה חברת פנגו את הפעילות של Gett תמורת 175 מיליון דולר.
מטרופולי-נט בע"מ הוקמה ב-1999 על ידי חברת מלם תים וב-2011 נרכשה על ידי מילגם.
החברה מספקת שירותי מחשוב לרשויות מקומיות.
מטרו פארק בע"מ חברה בת של מטרופולי-נט.
מאירי טכנולוגיות מתקדמות לתשתיות בע"מ הוקמה ב-1959 ועוסקת בטיפול ובאחזקה של קווי ביוב.
ב-2013 נרכשה על ידי מילגם.
בשנת 2018 זכתה מילגם במכרז של משרד התחבורה להפרטת מבחני הנהיגה המעשיים, והיא מפעילה מבחנים אלה באזור שמפתח תקווה צפונה.
במאי 2024 זכתה קבוצה בראשות מילגם במכרז להפרטת דואר ישראל.
הקבוצה שבה מילגם (51.7%), הפניקס חברה לביטוח (21.1%), הפניקס פנסיה וגמל (13.2%) וליימן שליסל (15%) תרכוש את דואר ישראל תמורת 461 מיליון ש"ח.
העסקה הושלמה ב-14 בנובמבר 2024.
בתחילת 2009 רכשה חברת תה"ל מקבוצת קרדן ישראל את חברת מילגם.
ביולי 2012 רכשה קרן תשתיות ישראל כ-36% מ"קרדן שירותים מוניציפליים", בעלת השליטה במילגם, תמורת 55 מיליון ש"ח.
בפברואר 2013 רכשה משפחת וייל את יתר 64% של קרדן שירותים מוניציפליים בספטמבר 2018 מכרה קרן תשתיות ישראל את חלקה, תמורת 100 מיליון ש"ח, למשפחת וייל.
בתורת החבורות מילה היא רצף של אותיות מתוך אלף-בית נתון, או האותיות ההפוכות להן.
למשל, אם האלף-בית כולל את x, y ו-z, אז היא מילה.
הצבה של איברים בחבורה G במקום אותיות האלף-בית מגדירה הצבה בכל מילה.
מילים ממלאות תפקיד חשוב בתורת ההצגות ובתורת החבורות החופשיות, והן מושאי לימוד מרכזיים בתורת החבורות הקומבינטורית.
תהא G חבורה, ו- S תת-קבוצה של G.
מילה ב- S היא כל ביטוי מהצורה
כאשר s1,...,sn איברים ב-S, הנקראים יוצרים, וכל εi הוא ±1. המספר n ידוע כאורך המילה.
כל מילה ב- S מייצגת איבר ב-G, כלומר את מכפלת הביטוי.
על פי מוסכמה, איבר היחידה יכול להיות מיוצג על ידי המילה הריקה, שהיא המילה הייחודית באורך אפס.
בכתיבת מילים, מקובל להשתמש בסימון אקספוננציאלי על מנת לקצר את כתיבת המילה.
הביטוי הנ"ל אינו מילה בפני עצמו — הוא פשוט סימון קצר יותר למילה המקורית.
כאשר עוסקים במילים ארוכות, זה יכול להיות מועיל להשתמש בקו-עליון כדי לציין איברים הופכיים ב-S .
באמצעות סימון קו-על, המילה לעיל תיכתב באופן הבא:
ניתן לפשט כל מילה שבה יוצר מופיע לצד ההופכי שלו (xx−1 או x −1x) על ידי השמטת זוג התווים המיותר:
פעולה זו ידועה בשם צמצום של המילה, ואין היא משנה את האיבר בקבוצה המיוצג על ידי המילה.
ניתן לחשוב על צמצומים כיחסים (מוגדרים להלן) הנובעים מאקסיומות החבורה.
מילה מצומצמת היא מילה שלא מכילה זוגות של איברים אשר ניתן לצמצם.
ניתן לפשט כל מילה למילה מצומצמת על ידי ביצוע רצף של צמצומים:
התוצאה אינה תלויה בסדר בו מבוצעים הצמצומים.
מילה מצומצמת באופן מחזורי אם ורק אם כל תמורה מחזורית של המילה נותנת מילה מצומצמת.
המכפלה של שתי מילים מתקבלת על ידי שרשור:
גם אם שתי המילים מצומצמות, ייתכן שהמכפלה לא מצומצמת.
המילה ההופכית של מילה מסוימת מתקבלת על ידי לקיחת האיבר ההופכי של כל יוצר, והיפוך סדר ההופעה שלהם:
ניתן לצמצם את המכפלה של מילה עם המילה ההופכית שלה למילה הריקה:
ניתן להעביר יוצר מההתחלה לסוף של מילה על ידי הצמדה :
תת-קבוצה S של קבוצה G נקראת קבוצה יוצרת אם כל איבר ב-G ניתן ליצוג על ידי מילה ב-S.
כאשר S אינה קבוצה יוצרת של G, קבוצת האיברים המיוצגת על ידי מילים ב-S היא תת-חבורה של G, המכונה תת-החבורה של G הנוצרת על ידי S ומסומנת בדרך כלל .
זוהי תת-החבורה הקטנה ביותר של G המכילה את האלמנטים של S.
תבנית נורמלית עבור קבוצה G עם הנוצרת על ידי S היא בחירה של מילה מצומצמת אחת ב-S עבור כל איבר ב-G.
המילים 1, i, j, ij הן תבנית נורמלית לחבורת הארבעה של קליין עם { ו-1 מיוצג על ידי המילה הריקה (איבר היחידה של החבורה).
קבוצת המילים מהצורה xmyn עבור m,n∈Z הם תבנית נורמלית למכפלה הישירה של החבורות הציקליות ⟨x⟩ ו-⟨y⟩ עם {.
קבוצת המילים המצומצמות ב-S הן התבנית הנורמלית הייחודית לחבורה החופשית על S.
תהא S קבוצה יוצרת עבור חבורה G, יחס הוא זוג מילים ב-S המייצגות את אותו אלמנט ב-G.
יחסים נכתבים בדרך כלל כמשוואות, למשל .
קבוצה של יחסים מגדירים את G אם כל יחס ב- G נובע לוגית מהיחסים ב- ומתוך אקסיומות החבורה.
הצגה של G היא זוג , עבור S קבוצה יוצרת של G ו- היא קבוצה מגדירה של יחסים.
לדוגמה, ניתן להגדיר את חבורת הארבעה של קליין על ידי ההצגה
כאשר 1 מציין את המילה הריקה, המייצגת את איבר היחידה.
תהא S קבוצה כלשהי, הקבוצה החופשית על S היא הקבוצה המיוצגת על ידי .
כלומר, הקבוצה החופשית על S היא הקבוצה הנוצרת על ידי האלמנטים של S, ללא יחסים נוספים.
כל איבר בחבורה החופשית יכול להיכתב באופן ייחודי כמילה מצומצמת ב-S.
מילה ג'אנסן היא שחיינית אוסטרלית, אלופת עולם (סינגפור 2025) וסגנית אלופת עולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט שבהונגריה בדצמבר זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:28.25 דקות יחד עם מג האריס, אלכסנדריה פרקינס ולני פליסטר, אחרי ארצות הברית (3:25.01 דקות) ולפני קנדה (3:28.44 דקות).
מילדג' לוק בונהאם היה פוליטיקאי וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
מאוחר יותר הוא היה מושל קרוליינה הדרומית ה-70 מ-1862 עד 1864, וגנרל בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
בונהאם נולד ב-25 בדצמבר 1813 ליד רדבנק (כיום סלודה), קרוליינה הדרומית, והיה בנם של קפטן ג'יימס בונהאם, יליד מרילנד, וסופי סמית' בונהאם, אחייניתו של קפטן ג'יימס באטלר, שהיה ראש משפחה מפוארת בקרוליינה הדרומית.
מילדג' היה בן דוד מדרגה ראשונה של אנדרו פיקנס באטלר.
הוא היה צאצא של אנגלי בשם תומאס באטלר, שהגיע למושבות האמריקאיות במאה ה-17.
הוא למד בבתי ספר פרטיים במחוז אדג'פילד ובאבוויל.
הוא סיים בהצטיינות את מכללת קרולינה הדרומיית בקולומביה ב-1834. הוא שירת כקפטן וכשליש של בריגדת קרוליינה הדרומית במלחמת סמינול בפלורידה ב-1836. באותה שנה, אחיו הגדול ג'יימס באטלר בונהאם מת בקרב אלמו.
בונהאם למד משפטים, הוסמך כעורך דין בשנת 1837 והחל לעסוק במקצוע באדג'פילד.
במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו שירת כלוטננט קולונל (ממרץ 1847) ולאחר מכן כקולונל (מאוגוסט 1847) ברגימנט הרגלים ה-12 של ארצות הברית.
שני חברים נוספים ברגימנט שלו, מייג'ור מקסי גרג וקפטן אבנר מונרו פרין, הפכו גם הם לגנרלים במלחמת האזרחים.
לאחר שחזר לביתו, שימש בונהאם כמייג'ור גנרל של המיליציה של קרוליינה הדרומית.
בתחילת 1861, מדינות הדרום שפרשו מהאיחוד נציבים מיוחדים שנסעו למדינות הדרום האחרות שהחזיקו בעבדים ועדיין לא פרשו.
כבעל עבדים, שימש בונהאם כנציב של קרוליינה הדרומית בוועידת הפרישה של מיסיסיפי, וסייע לשכנע את חבריה כי עליהם גם לפרוש מהאיחוד.
בונהאם מונה למייג'ור גנרל ומפקד ארמיית קרוליינה הדרומית על ידי המושל פרנסיס וו.
פיקנס בפברואר 1861. הוא מונה לבריגדיר גנרל בצבא הקונפדרציה ב-19 באפריל 1861, ופיקד על החטיבה הראשונה של ארמיית הפוטומק בפיקודו של PGT Beauregard.
הוא לחם בקרב הראשון על מנאסס, שם פיקד על החטיבה שלו וכן על שתי סוללות ארטילריה ושש פלוגות פרשים בהגנה על פורד מיטשל בבול ראן.
הוא התפטר מהמינוי שלו ב-27 בינואר 1862 כדי להיכנס לקונגרס הקונפדרציה.
ב-17 בדצמבר 1862, האספה הכללית של קרוליינה הדרומית בחרה בבונהאם כמושל בהצבעה חשאית.
הוא כיהן בתפקיד עד דצמבר 1864. במהלך כהונתו חוקקה האספה הכללית איסור על זיקוק ב-1863 וגם באותה שנה, היא דרשה להשתמש בעוד אדמה לגידול מזון במקום כותנה כדי להגדיל את היצע המזון במדינה.
בונהאם הצטרף מחדש לצבא הקונפדרציה כבריגדיר גנרל של פרשים בפברואר 1865, והיה מעורב באופן פעיל בגיוס חיילים כאשר הסתיימה המלחמה.
בסמוך לגרינוויל, קרוליינה הדרומית, קבוצה של חיילים שהוצבו שם, בשל החשש מפלישה פדרלית מקרוליינה הצפונית, קראו למקום מושבם "מחנה בונהאם" לכבודו.
בשנת 1878 מונה לנציב הרכבות של המדינה וכיהן בתפקיד זה עד מותו ב-27 באוגוסט 1890 בווייט סולפור ספרינגס, קרוליינה הצפונית.
הוא נקבר בבית העלמין אלמווד בקולומביה.
ג'וקאנוביץ' נולד בשנת 1962 בעיר ניקשיץ', האמצעי משלושת ילדיהם של השופט רדובן ג'וקאנוביץ', וסטאנה לבית מקסימוביץ', אחות במקצועה.
המשפחה מצד האב היא משבט אוזריניצ'י, מוצאה בכפר צ'בו באזור צטיניה והתיישבה בניקשיץ' אחרי קרב ווצ'י דו בשנת 1876. האב רדובן עבד תקופה כשופט בבוסניה והרצגובינה בימי השלטון של טיטו.
אחר כך חזר לניקשיץ' ולכפר רסטובאץ.
אחד האחים של הסבא רבא של ג'וקאנוביץ', מרקו ג'וקאנוביץ', היה ראש ממשלת מונטנגרו ופטריוט סרבי.
ג'וקאנוביץ' למד בבית ספר יסודי ובתיכון בעיר הולדתו, ניקשיץ', אחר כך למד בטיטוגרד בפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת וולקו ולאחוביץ', כיום אוניברסיטת מונטנגרו בפודגוריצה.
ב-1986 סיים תואר בכלכלת התיירות.
מנעוריו היה ג'וקאנוביץ' פעיל בליגת הקומוניסטים של יוגוסלביה, המפלגה השלטת ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, וב-1979 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה.
גבר גבוה (1.90), בעל קסם אישי, מרץ וכישורים רטוריים, הצטיין, נבחר ג'וקאנוביץ בגיל צעיר, בשנת 1988 כחבר בוועד המרכזי של ליגת הקומוניסטים של יוגוסלביה.
בשנת 1989 שלישייה' מורכבת ממומיר בולאטוביץ' וסבטוזר מארוביץ' הפכו לכוח מוביל במונטנגרו תוך כדי ה"מהפכה האנטי-בירוקרטית" שבהנהגת סלובודן מילושביץ'.
שלישייה זו הפכה באותה תקופה לשליחי מילושביץ' במונטנגרו והשיגו את החלפת חלק גדול מההנהגה המקומית של המפלגה הקומוניסטית השלטת.
ב-1991 המפלגה הקומוניסטית הפכה למפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטים.
במסגרת יוגוסלביה והפדרציה של סרביה ומונטנגרו
ב-15 בפברואר 1991, לאחר ניצחון ליגת הקומוניסטים של מונטנגרו בבחירות הרב-מפלגתיות לפרלמנט, מונה ג'וקאנוביץ' על ידי נשיא מונטנגרו מומיר בולטוביץ' לתפקיד ראש ממשלת מונטנגרו.
ג'וקאנוביץ', שהיה בן 29 בעת המינוי, היה לראש הממשלה הצעיר ביותר באירופה באותה עת.
המינוי נעשה בברכת סלובודן מילושביץ', ששימש כנשיא סרביה השכנה במסגרת יוגוסלביה והיה הפוליטיקאי הדומיננטי ביוגוסלביה (כפדרציה סוציאליסטית ואחר כך כפדרציה הכוללת את סרביה ומונטנגרו).
ג'וקאנוביץ' שימש בתפקיד זה בשלוש כהונות רצופות, עד שנת 1998.
החל מ-1991 המפלגה הקומוניסטית הפכה למפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטית של מונטנגרו.
באביב 1992 פרצה מלחמת בוסניה שבה מונטנגרו לא השתתפה במישרין.
הרשויות המונטנגריות עצרו מאות פליטים מוסלמים מבוסניה והעבירו אותם לאויבם, הצבא של רפובליקה סרפסקה.
כמה עשרות מהם הוצאו להורג.
החל משנת 1993 בימי ההיפר-אינפלציה של הדינר היוגוסלבי, התחילו היחסים בין ג'וקאנוביץ' למילושביץ' להתערער.
הוא מתח בקורת על הסכם דייטון הטענו שהוא "אנטי-סרבי".
עדיין ב-1995 ביקרו שניהם בארצות הברית.
כראש ממשלה ונשיא הוביל ז'וקאנוביץ' מדיניות של הפרטה תוך מכירת חברות ציבוריות למשקיעים וחברות פרטיים, כולל בעלי הון רוסים, והידוק הקשרים גם עם האיחוד האירופי וארצות הברית.
עצמאות במסגרת פדרציה עם סרביה
בימי המאבק של קרואטיה וסלובניה לעצמאות ו המלחמות שליוו את התפרקות יוגוסלביה, שלחה ממשלת ג'וקאנוביץ' כוחות להיאבק בקרואטים ולקחה חלק בהגזות והמצור על דוברובניק בין הסתיו 1991 לאביב 1992 שגרמו לעיר נזקים כבדים.
גם האזור קונאבי שבסביבה סבל מפשיטות שוד.
ב-1 במרץ 1992 משאל- עם במונטנגרו הצביע בעד הישארות מונטנגרו כפרטנר יחיד של סרביה בפדרציה יוגוסלבית.
אחרי 1997 גברה היריבות בין ג'וקאנוביץ' למומיר בולאטוביץ'
במסגרת הפדרציה עם סרביה גבר ג'וקאנוביץ', מועמד "הקואליציה הדמוקרטית של מונטנגרו האירופית", על מומיר בולאטוביץ' בבחירות לנשיא מונטנגרו וכיהן אחר כך כראש המדינה במסגרת הפדרציה עם סרביה, בשנים 1998 עד 2002. מילושביץ' ניסה לארגן את הדחתו.
בתקופה זו פרצה מלחמת קוסובו שבמהלכה ב-24 במרץ 1999 הפציצה הברית נאט"ו בראשות ארצות הברית את יוגוסלביה.
ג'וקאנוביץ' ביקש מהנשיא קלינטון להימנע מהפצצות על מונטנגרו.
בעת המלחמה העניקה מונטנגרו מקלט לאלפי פליטים מקוסובו וכן לכמה ממתנגדיו של מילושביץ'.
אחרי הפסקת ההפצצות החליט ג'וקאנוביץ' להנהיג במונטנגרו את המארק הגרמני כמטבע בפועל במקום הדינר היוגוסלבי.
הוא ראה במדיניותו העצמאית צעדים לקראת עצמאות הרפובליקה.
היציאה ממסגרת הפדרציה עם סרביה
ביוני 2000 ביקש ג'וקאנוביץ' סליחה מקרואטיה על המצור נגד דוברובניק.
אחרי הדחתו של מילושביץ', בהשפעת מפגשים עם המתווך חאבייר סולאנה הסכימו מנהיגי מונטנגרו, כולל ג'וקאנוביץ' לחתום עם מנהיגי סרביה זוראן ג'ינג'יץ', וויסלב קושטוניצה ומירוליוב לאבוס, על הסכם שקבע כי מונטנגרו תישאר בפדרציה עם סרביה עוד שלוש שנים שבסופן יתארגן משאל עם.
ב-25 בנובמבר 2002 התפטר ג'וקאנוביץ' מתפקיד הנשיא כדי להפוך שוב לראש ממשלה (החל מינואר 2003) .
וויאנוביץ' שהתפטר מראשות הממשלה כדי להפוך ליושב ראש הפרלמנט היה לנשיא הפועל ואחר לנשיא.
מונטנגרו זכתה ביוני 2006, בעצמאותה מהאיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו (כלומר מסרביה) לאחר משאל עם שנערך בנושא ב־21 במאי 2006 ושבו 55.5% הצביעו בעד, הפך ג'וקאנוביץ' לראש הממשלה הראשון של רפובליקת מונטנגרו העצמאית תוך כדי כהונתו.
ב-9 באוקטובר 2006 הוביל ג'וקאנוביץ' מהלך אמיץ של הכרה בעצמאותה של הרפובליקה של קוסובו.
באוקטובר של אותה שנה התפטר מראשות הממשלה (התפטרות שנכנסה לתוקף בנובמבר).
ב-2006 גם כיהן כשר ההגנה הראשון של המרפובליקה העצמאית החדשה.
ג'וקאנוביץ' התמודד ונבחר שוב לתפקיד ראש ממשלת מונטנגרו בשנת 2008. ב-2010 התפטר והוחלף בידי איגור לוקשיץ'.
ב-4 בדצמבר 2012 שב לכהן כראש הממשלה.
כך הפך לאחד מראשי הממשלה באירופה שכיהנו בתפקידם בזמן הרב ביותר.
בתקופת כהונתו השלישית כראש ממשלה פתח ג'וקאנוביץ' במגעים על הצטרפות לנאט"ו ודבר זה עורר התנגדות בקרב חלקים בציבור.
באוקטובר 2015 נערכו הפגנות רחבות היקף בעיר הבירה פודגוריצה בדרישה לפטרו מתפקידו עקב טענות האופוזיציה על מעשי שחיתות, האשמות אותן דחה בתוקף.
ב-2016 תחת הנהגתו התקבלה מונטנגרו לנאט"ו.
לאחר ניצחון מפלגתו בבחירות לפרלמנט ב-2016 הוא פרש מתפקידו והוחלף על ידי בן מפלגתו דושקו מרקוביץ'.
בסוף אוקטובר 2016 הודיע ראש ממשלת סרביה, אלכסנדר ווצ'יף' כי במונטנגרו התרחש אחרי הבחירות מעקב צמוד אחרי ג'וקאנוביץ וניסיון הפיכה שבו היו מעורבים גורמים זרים.
בעקבות האירוע גורשו מסרביה כמה אזרחי רוסיה, כמו כן בנובמבר 2016 הודיע פרקליטות סרביה על שמות של כמה אזרחים רוסים שהיו מעורבים בהכנות לניסיון ההפיכה במונטנגרו.
בפברואר 2017 פרקליט מיוחד שחקר את המקרה במונטנגרו הודיע כי נמצאו הוכחות למעורבות שרותי מודיעין של רוסיה בניסיון לרצוח ולהדיח את ג'וקאנוביץ'.
במאי 2017 ג'וקנוביץ' ועוד כמה פוליטיקאים במונטנגרו הוכנסו לרשימה של אישים הנתונים תחת סנקציות של רוסיה.
ב-2018 התמודד פעם נוספת לנשיאות מונטנגרו ונבחר לכהונה של חמש שנים.
הוא זכה ב-54% מהקולות מול מלאדן בויאניץ', מועמד המפלגה מונטנגרו החיובית (33%) המקרובת יותר לרוסיה, ודרגיניה ווקסנאנוביץ', מועמדת ראשונה בהיסטוריה של המדינה (8.2%)
לפי העיתון הבריטי The Independent ג'וקאנוביץ' הוא אחד מעשרים המנהיגים הפוליטיים העשירים ביותר בעולם, בעל הון של כ 10 מיליון לירות שטרלינג ומקור נכסיו עוטה בערפל.
ג'וקאנוביץ' נשוי ללידיה לבית קוץ'.
בפברואר 2011 נבחר ליושב ראש פדרציית הכדורסל של מונטנגרו.
מילואים היא סדרת טלוויזיה ישראלית, שנוצרה על ידי אורי ובני ברבש, ושודרה בערוץ 2 מטעם הזכיינית רשת בשנים 2005–2007.
הסדרה היא מעין סדרת המשך ליצירתם הטלוויזיונית הקודמת של האחים ברבש "טירונות".
הסדרה עוקבת אחר חוויותיהם הצבאיות של אנשי המילואים, וכן מעניקה פן נוסף במבט על חייהם האזרחיים של דמויות אלו, קשייהם, אהבותיהם, חברויותיהם.
במהלך הסדרה, המתרחשת בעת האינתיפאדה השנייה, מגויס בצו 8 גדוד סיור במילואים של חטיבת הצנחנים הסדירה, לטובת תעסוקה מבצעית באיו"ש.
אנשי הגדוד, ובראשם המג"ד אביתר, נדרשים לעזוב את שגרת יומם ולהפוך מאזרחים לחיילים.
יוצרי הסדרה ניסו להעביר באמצעותה את המתרחש בלב-לִבה של החברה הישראלית בכלל, והמערכת הצבאית בפרט.
הסדרה זכתה לשבחים ונחלה הצלחה.
ב-11 ביולי 2006 שודר הפרק הראשון של העונה השנייה, אך למחרת השידור פרצה מלחמת לבנון השנייה, ועקב רגישות נושא הצבא בעת מלחמה, נדחה שידור המשך העונה ל-12 בנובמבר 2006 והיא שודרה עד ה-14 בינואר 2007.
שיר הנושא של הסדרה נקרא "רוחות מלחמה" שכתב, הלחין וביצע רמי קלינשטיין.
לשיר אף צולם קליפ בהשתתפות שחקני הסדרה.
אביתר (יגאל נאור) - המג"ד של חטיבת הצנחנים.
מאיה (אסנת וישינסקי) - אשתו של אביתר.
דריה (מאיה מרון) - בתו של אביתר.
בנצי (בן ציון) אשכנזי (דרור קרן)
תמרה אשכנזי (מרינה שויף) - אשתו של בנצי.
אהוד אשכנזי (פאר אורון) - בנו של בנצי.
מילה יחידאית (ביוונית הָאפָּאקְס לֶגוֹמֶנוֹן: ἅπαξ λεγόμενον, כלומר "נאמר פעם אחת"; ברבים: הָאפָּאקְס לֶגוֹמֶנָה: ἅπαξ λεγόμενα) היא מילה בעלת מופע חד-פעמי בטקסט נתון, בין אם בקורפוס או בכתביו של יוצר.
מילה המופיעה פעמיים מכנים dis legomenon, שלוש פעמים - tris legomenon, ואילו מילה המופיעה ארבע פעמים, tetrakis legomenon, אינה נחשבת נדירה דיה על מנת לציינה.
מילים יחידאיות אינן בהכרח מוזרות או יוצאות דופן.
דוגמה לכך היא המילה "גבינה", שהיא מילה יחידאית בתנ"ך המופיעה בספר איוב.
בשפות השמיות, רוב אוצר המילים נגזר משורשים, שרובם תלת עיצוריים.
בתנ"ך כ-2100 מילים המופיעות בו פעם אחת ויחידה, כאשר סופרים בספירה זו גם הופעות של אותו שורש, בבנייני פועל נפרדים או במשקלים נפרדים, כשמות עצם.
אולם, ישנם גם שורשים יחידאיים - שורשים שכל אחד מהם מופיע פעם בודדת בכול המקרא.
למשל, השורש ב־ל־ס הוא שורש יחידאי.
הוא מופיע בספר עמוס: .
בערבית ובשפות אתיופיה יש מילים משורש דומה, המתארות את פרי התאנה.
לכן, כיום יש המפרשים את השורש, כעיסוק במלאכה הקשורה לתאנים.
גם השורש ט-א-ט-א יחידאי בתנ"ך.
אולם בניגוד לשורש היחידאי ב-ל-ס, לא נמצא שום שורש דומה לו בשום שפה אחרת.
מילהיים על הרוהר () היא עיר בגרמניה.
העיר הוקמה בשנת 1808. בין 1878 ל -1929 קלטה לתוכה מולהיים מספר עיירות שכנות, כולל ברוך והייסן.
מולהיים היא מוקד תנועה של רכבות וכבישים ונמל נהר ריין-רהר.
התעשייה הכבדה כוללת יציקות ברזל, תנורי פיצוץ, טחנות צינור וגלגול ועבודות מכונות.
יש גם תעשיות כימיות וחשמל.
מילהיים הייתה בעבר מרכז כריית פחם חשוב.
מילהיים שוכנת במערב חבל הרוהר שבמדינת נורדריין-וסטפאליה, בלב אזור מכרות פחם וברזל.
העיר גובלת בדיסבורג במערב ובאסן במזרח.
מיליצה בוגדנובנה "מילה" יוֹבוֹבִיץ' היא שחקנית, דוגמנית, מוזיקאית, זמרת ומעצבת אופנה אמריקאית, ילידת-אוקראינה הסובייטית.
נודעת בעיקר בזכות כיכובה בתור אליס בסדרת סרטי "האויב שבפנים", ובתור לילו בסרט "האלמנט החמישי".
יובוביץ' נולדה בקייב שבאוקראינה הסובייטית שבברית המועצות דאז, למשפחה מרקע נוצרי.
אביה, בוגיץ' יובוביץ', הוא רופא סרבי-מונטנגרי.
אימה, גלינה (לבית לוגינובה), שחקנית ממוצא רוסי.
ב-1980 נאלצה המשפחה לעזוב את ברית המועצות מסיבות פוליטיות, ועברה עם מילה בת החמש ללונדון.
משם המשיכה ללוס אנג'לס שבקליפורניה, שם השתקעה.
הוריה התגרשו, ולאחר-מכן, נולד לה אח-למחצה בשם מרקו יובוביץ' ממערכת יחסים של אביה עם אישה ארגנטינאית.
ב-1994 אביה של מילה נאסר בעקבות פעילות בלתי חוקית הקשורה לביטוחי בריאות.
הוא נידון ל-20 שנה אך השתחרר כבר ב-1999 לאחר חמש שנים.
בגיל 12 עזבה מילה את בית הספר לטובת דוגמנות, ונחשבה כ"ילדה בעייתית" מאחר שעישנה סמים, ביצעה מעשי ונדליזם בחנויות והונאות אשראי.
לבסוף חזרה לבית הספר וסיימה אותו ב-1991.
יובוביץ' החלה לדגמן בגיל אחת עשרה, לחברת האיפור רבלון.
ב-1987 הופיעה על שערי מגזיני אופנה וב-1988 חתמה על חוזה הדוגמנות הראשון שלה.
היא החזיקה גם בתפקיד הדוברת של חברת L'Oréal ונחשבה לדוגמנית בעלת השכר הגבוה ביותר ב-2004. ב-2006 מונתה לדוברת רשת חנויות הבגדים "מנגו".
אמה של יובוביץ' דחפה אותה לעולם הזוהר ורשמה אותה לבתי ספר למשחק, שאותם סיימה בהצטיינות, כמו גם את בית הספר לבלט.
ב-1988 הופיעה לראשונה במותחן הרומנטי "צומת שני הירחים".
ב-1991 הופיעה בסרט ההמשך "החזרה ללגונה הכחולה"; על משחקה בסרט זה הייתה מועמדת ל"פרס האמן הצעיר" בקטגוריית השחקנית הצעירה הטובה ביותר.
ב-1992 שיחקה בסרט "צ'פלין" כאשתו הראשונה של צ'ארלי צ'פלין.
על אף שבחלק מסרטיה עד 1990 שיחקה גם בתפקידים מרכזיים, פריצתה הגדולה כשחקנית וכניסתה לתודעת הציבור היו בסרט המדע בדיוני "האלמנט החמישי" של לוק בסון, ובקומדיית הדרמה "למצוא את הקול" (2002) לצד אדריאן ברודי.
היא שיחקה בסדרת הסרטים "האויב שבפנים" (2002), "האויב שבפנים: אפוקליפסה" (2004), "האויב שבפנים: השמדה" (2007), "האויב שבפנים: החיים שאחרי" (2010) ו"האויב שבפנים: הגמול" (2012); כולם קיבלו ביקורות שליליות אבל הפכו להצלחה בקופות.
ב-2006 הופיעה בסרט "אולטרה ויולט", אך הוא נחל כישלון גדול בקופות.
בשנת 2009 הופיעה יובוביץ' בסרט המדע-בדיוני "הסוג הרביעי", אשר זכה להצלחה ברחבי העולם.
בשנת 2010 שיחקה בדרמת התבגרות "נערה מלוכלכת" בכיכובה של ג'ונו טמפל.
באותה שנה הופיעה בסרט סטון.
בשנת 2011 הופיעה מילה יובוביץ' בסרט "שגעונות" בתפקיד הרוסי הראשון שלה וב"שלושת המוסקטרים" בתפקיד המרגלת הבוגדנית קרת הרוח מיליידי.
בשנת 2015 שיחקה בסרט הריגול הבריטי-אמריקאי "הישרדות" לצד פירס ברוסנן.
בשנת 2017 כיכבה בסרט "האויב שבפנים: פרק הסיום", השישי והאחרון בסדרת הסרטים "האויב שבפנים".
בשנת 2018 שיחקה בסרט "השתלטות מהירה", לצד וודי הרלסון וטומי לי ג'ונס.
שיחקה גם דמות של סוחרת סמים בסרטו של ג'יימס פרנקו "עולם עתידי".
בשנת 2019 גילמה יובוביץ' את נימו, מלכת הדם, בסרט גיבורי העל "הלבוי", שיחקה גם את תפקיד הדוכסית בסרט הפנטזיה "אי השקרים", לצד אמה רוברטס.
בשנת 2020 כיכבה בסרט הפעולה "ציידי המפלצות" המבוסס על זיכיון משחקי וידאו באותו שם של החברה היפנית קאפקום.
ב-1994 הוציאה יובוביץ' אלבום בכורה, בשם "הקומדיה האלוהית", על שם הקומדיה האלוהית של דנטה.
סגנון השירים באלבום הוא פולק-רוק, ומבוסס בחלקו על שירים עממיים אוקראינים.
האלבום זכה להערכה בקרב מבקרי המוזיקה.
מתוכו הוציאה יובוביץ' סינגל יחיד, מלווה בקליפ, "Gentleman Who Fell".
בעקבות סוגיית האלבום הגנוז, התירה יובוביץ' את הזכויות על שיריה לכל דורש, באתר הבית הרשמי שלה.
יובוביץ' התחתנה עם השחקן האמריקאי שון אנדרוז ב-1992 בזמן שהשניים הצטלמו יחד לסרט "טריפ נעורים".
אנדרוז היה אז בן 21, ואילו יובוביץ' הייתה בת 16; הנישואים בוטלו על ידי אמה של יובוביץ' חודשיים לאחר מכן.
זמן קצר לאחר הביטול עברה לאירופה עם חברה הטוב, והמוזיקאי כריס ברנר, שם הכירה את סטיוארט זנדר, הבסיסט לשעבר של להקת הפאנק הבריטית ג'מירוקוואי; השניים אף התגוררו יחד בלונדון ממאי 1994 עד אוקטובר 1995.
בשנת 1997 היא נישאה לבמאי הצרפתי לוק בסון שביים אותה בסרט "האלמנט החמישי".
הם התגרשו ב-1999. בשנת 2000 היא יצאה לזמן קצר עם הגיטריסט ג'ון פרושיאנטה מלהקת "רד הוט צ'ילי פפרז", ואמרה שהיא התאהבה בו לאחר ששמעה את אלבומו "Niandra LaDes and Usually Just a T-Shirt" שש שנים קודם לכן.
בשנים 1998–2001 התיידדה עם המשורר והמוזיקאי הצעיר אנו בירקין, וכל אחד מהם היה ההשראה אחד של השני מאחורי מספר מהיצירות שלהם.
יובוביץ' ובירקין אף ניהלו רומן קצר לפני מותו בתאונת דרכים ב-8 בנובמבר 2001.
ב-22 באוגוסט 2009 נישאה בפעם השלישית, הפעם לבמאי הקולנוע האנגלי פול וו.ס.
אנדרסון, עמו החלה לצאת בשנת 2002 לאחר שהשניים הכירו בצילומי הסרט "האויב שבפנים" אותו אנדרסון ביים וכתב.
ב-3 בנובמבר 2007 ילדה את בתם הראשונה, אוור אנדרסון.
בתם השנייה, דשיאל עדן, נולדה ב-1 באפריל 2015. בתם השלישית, אוסיאן לארק אליוט, נולדה ב-2 בפברואר 2020. יובוביץ' ומשפחתה מתגוררים לסירוגין בניו יורק ובלוס אנג'לס.
יובוביץ' דוברת שפות רבות, בהן רוסית, אנגלית, צרפתית, וסרבית.
+שנהסדרהתפקידהרות1988The Night Train to Kathmanduלילי מק'לאודסרט טלוויזיה של ערוץ דיסניParadiseקייטיפרק: "Childhood's End"1989נשואים פלוסאיווטפרק: "Fair Exchange"1990פרקר לואיסרובין פקנוביץ'פרק: "Pilot"2002המלך הילסרינה שואודיבוב; פרק: "Get Your Freak Off"2018רובוט צ'יקןנאני מק'פידיבוב; פרק: "We Don't See Much of That in 1940s America"
syriaca, שם נרדף: Fraxinus syriaca) היא עץ נשיר, נמוך וזקוף ממשפחת הזיתיים (Oleaceae), בעל עלים מנוּצים ופירות מאורכים מכוּנפים.
היא גדלה בר על גדות נחלים, בעיקר בצפון ישראל, והוכנסה גם לגינות נוי.
מילה סורית יחידה בסוגה בישראל, נדירה ועל סף איום להכחדה מקומית בישראל, תפוצתה הכללית מזרח ים-תיכוני ואירנו-טורנו, והיא משתרעת מטורקיה מזרחה עד פקיסטן וטורקמניסטן ודרומה דרך סוריה ולבנון אל ישראל.
העץ מהיר צמיחה, פריחתו שופעת ומושכת דבורים, אך היא אינה בולטת, ומתרחשת בחורף, במשך כחודש לפני תחילת הלבלוב, ובאביב המאוחר (במרץ ובאפריל)
המילה (לא רק הסורית) מקובלת כעץ נוי ומתאימה לרוב חלקי ארץ ישראל.
העץ צרכן מים קטן עד בינוני, ומתאים לשתילה בשמש מלאה.
משמש כעץ בודד, שדרה או חורשה.
גובהו 7 מטרים ורוחבו 6 מטרים.
מילה סורית היא צמח מוגן בישראל.
מילה סורית היא אחת מארבעה תת-מינים של מילה צרת-עלים (Fraxinus angustifolia) שתחום תפוצה הטבעית משתרע ממרכז ודרום אירופה מזרחה דרך טורקיה עד פקיסטן ודרומה אל צפון ישראל ומרכזה, ובנוסף הוא כולל גם את צפון-מערב אפריקה (מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה).
מילה צרת-עלים היא אחת מ-58 מיני אֵלָה הידועים בעולם.
במהלך השנים, מינים מסוימים אוחדו תחת מין זה, בהתבסס על מאפיינים גאוגרפיים, מורפולוגיים ומולקולריים.
בשל השונות המורפולוגית הרבה בין אוכלוסיותיו, שונו דרגות הסיווג של חלקם ממין לתת-מין.
לדוגמה, תת-המין הקווקזי סווג בשנת 1971, תת-המין הסורי בשנת 1978, ותת-מין פרסי בשנת 2005.
angustifolia) הוא עץ הגדל באזורים ממוזגים, ותחום תפוצתו הטבעית משתרע במערב האגן הים-תיכוני, כולל חצי האי האיברי (ספרד ופורטוגל), האיים הבלאריים, דרום צרפת וסיציליה.
קיימות עדויות לנוכחותו גם בצפון-מערב אפריקה (מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה), אך מיקומו שם נחשב בספק מבחינה טקסונומית.
תת-מין זה התאקלם גם באזורים נוספים, כגון האיים הקנריים, בריטניה, אירלנד, פולין וטסמניה.
oxycarpa) הוא עץ הגדל באזורים ממוזגים, ותחום תפוצתו הטבעית משתרע ממרכז ודרום אירופה מזרחה עד טורקיה וצפון הקווקז, וכולל גם את צפון-מערב אפריקה (מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה).
syriaca) הוא עץ הגדל באזורים ממוזגים, נפוץ באזור המזרח הים-תיכוני והאירנו-טורני, ותחום תפוצתו משתרע מטורקיה עד פקיסטן וטורקמניסטן, ודרומה דרך סוריה ולבנון אל ישראל.
persica) הוא עץ הגדל באזורים ממוזגים, ותחום תפוצתו הטבעית משתרע במערב ובדרום-מערב איראן.
מילה סורית היא עץ נשיר חורף נמוך, על פי רוב חד-ביתי, לעיתים רחוקות דו-ביתי, גובהו 6 עד 15 מ', נופו עגול עד אלפסי וקוטרו 8 עד 10 מ', לעיתים תוכו של הגזע רקוב וחלול ועוביו מגיע עד 2 מ'.
העצה בהירה וקשה ומשמשת כחומר גלם בתעשיית העץ.
מערכת השורשים עמוקה שמתפתחת באדמות מחלחלות ועמוקות.
הגזע חלק וירוק בצעירותו, אפור, סדוק ומבוקע בבגרותו.
הענפים הגדולים חלקים וצבעם ירוק.
הענפים וגם הענפים הצעירים נושאים עדשתיות — כתמים מחוספסים, כהים ומעט מורמים, הפורצים את האפידרמיס ונבדלים ממבנה הרקמה שסביבם בגבעול ובשורש.
סידור העדשתיות משתנה: לעיתים הן ערוכות בשורות אורך או רוחב, אך לרוב הן מפוזרות בצורה בלתי סדירה על פני השטח.
מבחינה אנטומית, העדשתיות הן קבוצות תאים בעלי חללים בין-תאיים, אשר קוטעות את רצף השעם ומאפשרות חדירת חמצן אל הרקמות החיות שמתחת לשכבת השעם.
העלים נגדיים, מורכבים-מנוצים בלתי-זוגיים, ומורכבים לרוב מ-2 עד 4 זוגות של עלעלים שעירים ועלעל קיצוני, יושבים או כמעט יושבים; לעיתים נדירות העלה נושא עלעל יחיד בלבד.
העלעל הקיצוני גדול באופן ניכר משאר העלעלים.
העלעלים מוארכים, אזמליים, מחודדים בקודקודם, מוצרים בבסיסם, ושפתם משוננת כמשור לכל אורכם; לעיתים רחוקות העלעלים תמימים.
כאמור, העלעלים יושבים או כמעט יושבים.
אם העלעלים נישאים על פְּטוֹטְרִית ארוכה למדי – אין זה המין מילה סורית, אלא עצים אחרים מהסוג ) אף הם יושבים אבל שפתם משוננת במקצת מעל לחציה.
התפרחות הן מכבדיות, חיקיות או אמיריות לקראת קצות הענפים.
הפרחים נכונים, ירקרקים-לבנבנים, חד-מיניים על פי רוב או לפעמים דו-מיניים, לפעמים הצמחים דו-ביתיים.
השחלה עילית, העטיף חסר על פי רוב.
ההאבקה נעשית על ידי הרוח.
השחלה בת 2 מגורות, בכל מגורה ביצית אחת.
הגביע חסרה על פי רוב או קטן ובעל 4 עד אונות.
הכותרת חסרה על פי רוב או בעלת 2 עד 6 על כותרת חופשיים ולבנים.
השחלה עילית בעלת 2 מגורות, בכל מגורה ביצית אחת, עמוד השחלה קצר על פי רוב או יושב.
הפרי כנפית חד-זרעית פחוסה, כלומר הפרי יבש ובלתי נפתח והזירעון מלווה בכנפית מוארכות-אליפטיות ומוצרות בשני קצותיהן או דמויות מרית, ראשה רחב ובעל חוד ובסיסה מוצר.
בנוסף, הכנפית מפותלת סביב ציר האורך מה שמקנה לה מבנה אווירודינמי ומעוף ברוח סביב צירה, מה שמשהה את נפילתה ומסייע להפצתה הרחק מעץ האם.
העץ טעון בכמות גדולה מאוד של פירות.
תפוצתו הכללית מקיפה אזורים ים-תיכונים ואזורים אירנו-טורני ומשתרעת מטורקיה עד פקיסטן וטורקמניסטן ועד מרכז ישראל.
בישראל צומח העץ ליד נחלים בהרים (נחל משושים, עין תינה), בעיקר בגליל ובעמק הירדן העליון.
בתל דן, במקום בו מצויים המים בשפע מגיעים העצים לגובה רב, כ-10 מ' והיקף ניכר של מטר אחד.
מצוי בנחל תנינים, ברי יהודה
המין דורש מידה מסוימת של קור והוא מעדיף בתי גדול קרירים ואדמות קרירות לחות ועמוקות.
נוטעים את המילה הסורית לאורך שדרות ובחורשות, בפארקים ובגינות הפרטיות כעץ בודד.
הריבוי מזרעים ומקבלים שונות רבה בין העצים.
נשירת העלים בחודשים דצמבר ונובמבר והפריחה בעודו בשלכת בחודשים דצמבר וינואר.
אשכולות הפרחים מתפתחים מניצנים על ענפי השנה החולפת, ומואבקים על יד הרוח.
הזרעים נובטים לאחר הסרת הכנפיות.
הפירות הירוקים הופכים לחום עד שחור בהבשילם.
ההבשלה נמשכת כשנה מתחילת הפריחה.
והם מוכנים לזריעה בתחילת החורף, כאשר מתחילה פריחה חדשה.
העץ נקרא מילה במשנה ובתלמוד, אך אולי שם זה מתייחס לאלון תולע, הקרוי בערבית מֵלול או מֵל.
יש המזהים את המֵילָה עם עץ התדהר (על פי תרגום יונתן).
סורית - על שם המקום שבו היא הוצגה למדע.
השם העממי באנגלית: אש צר-עלים (narrow-leaved ash) או אש סורי (Syrian Ash).
העצה הבהירה (צהוב זהוב עם שרטוטי ליבה שאינם בולטים במיוחד) והקשה מתאימה לשמש כחומר גלם קל לעיבוד בתעשיית העץ.
העצה משמשת כחומר גלם להכנת עמודי גדר, וסמוכות, לתעשיית רהיטים, ידיות לכלי עבודה חקלאים ובניין.
בתחומי המילונאות והסמנטיקה הלקסיקלית, מילים נרדפות או סינונימים (מיוונית עתיקה) הן קבוצת מילים בשפה מסוימת שיש להן משמעות שקולה או דומה מאוד.
מילון מיוחד למיפוי מילים נרדפות מכונה "אגרון" או "תזאורוס".
תופעת המילים הנרדפות קיימת כמעט בכל חלקי הדיבר (שמות עצם, שם תואר, תואר הפועל, פועל, מילת יחס, וכו'), אם כי בכל קבוצה של מילים נרדפות ישתייכו כל המילים לחלק דיבר אחד.
תופעת המילים הנרדפות היא לכאורה מעמסה על דוברי השפה, שכן היא פוגעת ביעילות של השפה כאמצעי תקשורת.
אמצעי תקשורת יעיל הוא בדרך-כלל כזה שיש בו התאמה חד-חד-ערכית בין צורה לבין משמעות.
אילו יחס כזה היה מתקיים בשפות טבעיות, הרי לכל מילה או מורפמה הייתה רק משמעות אחת, ולכל משמעות הייתה רק מילה או מורפמה אחת שמתאימה לה, ותופעת המילים הנרדפות לא הייתה קיימת.
תופעת המילים הנרדפות אכן נוצרה בחלקה כתוצאה מ"תאונות היסטוריות" בתולדותיה של שפה כלשהי.
בעברית למשל, המילים "אווירון" ו"מטוס" נוצרו שתיהן באותה תקופה, בידי שני אנשים שונים, כשמות לכלי תחבורה חדש.
שתיהן נכנסו לשימוש והפכו מילים נרדפות בשפה.
אף על-פי-כן, ברוב המקרים תופעת המילים הנרדפות משרתת צורך חברתי או לשוני שאינו קשור ישירות בתפקידה של השפה כאמצעי תקשורת.
בעברית ישראלית למשל, המילה "כעס", היא המילה לתיאור תחושה מסוימת של אי-נחת, אולם קיימות גם המילים "חרון" ו"חימה" ששימוש בהן מעיד על משלב גבוה או על תחכום לשוני.
שימוש במילים "חרון" או "חימה" מעיד על הדובר שהוא בעל יכולות לשוניות גבוהות, או מעיד על טקסט מסוים שהוא שייך לסוגה עילית, כגון שירה.
בספרות המזרח הקדום נוצר סגנון שעודד שימוש במילים נרדפות כאמצעי סגנוני .
לפיכך, שפות שמיות רבות, בכלל זה עברית מקראית, אוגריתית וערבית קלאסית, כוללות קבוצות רבות של מילים נרדפות.
חוקרי ספרות המזרח הקדום מעריכים שחלק מהקבוצות האלה נוצרו במכוון בידי סופרים כדי לשמר את האמצעי הסגנוני הזה.
בעברית מודרנית קיים שימוש ברצפים של שתי מילים נרדפות (ולפעמים יותר) לשם הדגשת רעיון.
דוגמאות: "בושה וחרפה", "נורא ואיום", "ששון ושמחה, דיצה וגילה".
אפשר למנות מספר סיבות להיווצרות מילים נרדפות:
קליטת מילים מרבדים היסטוריים שונים של השפה אל רובד אחד מאוחר יותר.
למשל, עברית ישראלית ירשה את המילים "שמש" ו"ירח" מן העברית המקראית, ואת המילים הנרדפות "חמה" ו"לבנה" (בהתאמה) מלשון חז"ל.
בעברית ישראלית המילים המקראיות והמילים מלשון חז"ל משמשות באותה משמעות בדיוק, אם כי המילים מלשון המקרא נחשבות ללשון יום יום בעוד המילים מלשון חז"ל מסומנות כמשלב שפה גבוה.
בדרך כלל, במצב כזה, אחד התחדישים נדחק מפני התחדיש האחר, כך שרק אחד מהם שורד בשפה, אולם לפעמים שניהם ממשיכים לשמש בשפה כמילים נרדפות, כמו במקרה של "אווירון" ו"מטוס" המוזכר לעיל.
התמזגות של אוצר מילים משני ניבים (דיאלקטים) של השפה.
למשל באנגלית המילים lorry ו-truck הן שתי מילים שמשמעותן "משאית", הראשונה משמשת בעיקר בבריטניה והאחרונה בעיקר באמריקה הצפונית.
במקומות שבהם חיים דוברי אנגלית ממוצא בריטי וממוצא אמריקני יחד, שתי המילים ייחשבו כמילים נרדפות.
במצבים כאלה העדפת מילה מסוימת על-פני האחרת עשויה להעיד על מוצאו של הדובר.
שאילת מילה זרה בצד יצירת תחדיש באותה משמעות.
המילה "הליקופטר", למשל, היא מילה שאולה ממקור זר, בעוד המילה "מסוק" היא תחדיש עברי מקורי.
כיום שתי המילים משמשות זו בצד זו.
שאילת מילה זרה בצד מילה קיימת.
"אסטרטגיה" - מילה שהושאלה בעת האחרונה, בצד "תחבולה" - מילה מספר משלי ו"תכסיס" - מילה מלשון חז"ל.
יש גם מקרים של השאלה בחזרה של מילה, לאחר שזו שינתה את הגייתה בשפה הזרה.
שאילת משמעויות חדשות למילים ותיקות.
לדוגמה: לפני השפעת השפה האנגלית על העברית, לא היה שום קשר בין המילים "החמרה" ו"הסלמה".
קיימים זוגות של מילים נרדפות שיש סימנים לכך שבעבר הן היו אותה המילה בדיוק.
למשל, זוג המילים "צל" ו"הטל", שהמילה המקבילה להן בערבית היא ظل (תעתיק: ט'ל); או צמד המילים "טפר" ו"ציפורן", שהמילה המקבילה להן בערבית היא ظفر (תעתיק: ט'פר).
החשד שבעבר כל אחד מצמדי המילים הנרדפות הללו היה מילה בודדת עולה מן העובדה שמילים שנכתבות בערבית באות טי"ת-שינית, שחדלה להתקיים בשפות הכנעניות, נכתבות בעברית או בטי"ת רגילה או באות צד"י.
דהיינו, מעתק ההגאים היה לעיתים מטי"ת-נחצית לטי"ת רגילה, לעיתים לצד"י, ולא מן הנמנע שלעיתים – לשתיהן גם יחד.
במזרח הקדום היה מקובל סגנון ספרותי שבו שימשו מילים נרדפות כאמצעי אמנותי מרכזי.
סגנון זה ניכר היטב בתנ"ך ובשירה האוגריתית.
הסגנון המובהק ביותר שמשתמש במילים נרדפות הוא התקבולת.
יש סוגים שונים של תקבולות.
הסוג שבו שני אגפי התקבולת זהים במשמעותם מכונה "תקבולת נרדפת" ובו מוצאים לעיתים קרובות שתי מילים זהות או קרובות במשמעותן, כל אחת באגף אחר של התקבולת.
בתקבולת זו המילה "גויים" היא מילה נרדפת למילה "לאומים", והביטוי "רגשו גויים" שקול במשמעותו לביטוי "יהגו ריק".
פעמים רבות משמשות תקבולות נרדפות אמצעי להבנת משמעותן של מילים יחידאיות, בהנחה שיש להן מילה נרדפת מוכרת באגף האחר של התקבולת.
יש להשתמש באמצעי זה בזהירות - אמצעי התקבולת היה נפוץ כל כך בשירת המזרח הקדום, עד שלפעמים השתמשו במילים בעלות משמעות קרובה אך לא שקולה כמילים נרדפות רק לצורך יצירת התקבולת.
מילים נרדפות שימשו בספרות המזרח הקדום כאמצעי סגנוני גם בפרוזה.
בתנ"ך יש לכך דוגמאות רבות, כגון:
"ומוראכם וחתכם יהיה על כל חיית הארץ" ()
"ויהי כל הארץ שפה אחת ודברים אחדים" ()
כמה מפרשני המקרא הסבירו את הגיוון הסגנוני בדרך שונה: לדעתם יש הבדלים דקים במובנם של המילים הנרדפות, והם חתרו להוכיח את הדבר ממופעים שונים של המילים הללו לאורך כל המקרא.
המייצגים הבולטים ביותר של כיוון פרשני זה הם הגר"א ובעיקר המלבי"ם.
פירושיו של המלבי"ם למילים הנרדפות פזורים בפירושו לכל המקרא, וגם כונסו בנפרד בהקדמתו לספר ויקרא, הנקראת "איילת השחר", וכן בחוברת בשם 'יאיר אור - בנתיבות שמות ופעלים הנרדפים'.
בפסוק שהוזכר לעיל, "שפה אחת ודברים אחדים", הוא מפרש: "שפה" - שפת הדיבור.
דוגמה נוספת היא ההבדל בין הביטוי "על-כן" לבין המילה "לכן" ישנו הבדל; על-כן נאמר על דברים שהתרחשו בזמן עבר או בינוני, והמילה לכן נאמרת על דברים שעתידים להתרחש.
לעיתים קרובות המילים הנרדפות משמשות זו לצד זו, אך יש ביניהם הבדלים מסוגים שונים:
משלב לשוני הוא הרמה של המילה בשפה, כלומר: סלנג, שפת יום-יום או שפה גבוהה.
לעיתים קיים הבדל קונוטציה בין מילים נרדפות, כלומר משמעותן הכללית היא שונה ולא תמיד ניתן להשתמש בהן באותו מקום.
לעיתים, מילה חדשה (תחדיש או השאלה) מובאת לשפה, באופן מכוון, כדי להחליף מילה קודמת, שהקונוטציה שלה חדלה להיות נעימה.
לדוגמה, לשחורי עור בארצות הברית, חדלו לקרוא בשם "ניגר", שצבר קונוטציות שליליות והחלו לקרוא להם "צבעוניים".
כעבור תקופה מסוימת, החלו לקרוא להם "שחורים".
כיום המונח המקובל הוא "אפרו-אמריקנים".
מילים ברורות וחד-משמעיות לעומת מילים רומזות