tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סיורים חקלאיים אורגנו בגוש קטיף עבור חקלאים ומגדלים שרצו להתרשם מהחקלאות בגוש קטיף ומשיטות העבודה של חקלאי הגוש.
בגוש קטיף היו שני אזורי תעשייה, אחד בנווה דקלים בו היה מפעל גדול למתכת בשם מפעל חרושת קטיף, ואחד בקטיף.
מלבד זאת הייתה בגוש גם משתלה, משתלת עצמונה אשר עד פינויה הייתה המשתלה השנייה בגודלה במדינה לצמחי בית (משתלת שפר בכפר ביאליק היא הכי גדולה).
ענף חקלאות שלמעשה הומצא בגוש קטיף היה ירקות ללא חרקים אשר ארוזים בשקית - שוק שנכון ל-2005 הוערך בכמעט 200 מיליון שקלים, החברה הראשונה שעסקה בתחום הייתה חברת עלי קטיף מכפר דרום.
מעבר לחקלאות הענפה שהייתה מקור פרנסה מרכזי, חלק מהתושבים מצאו תעסוקה בתחומים נוספים: תיירות פנים, אירוח בצימרים ובבתי הארחה קטנים, וכן שירותים קהילתיים.
רבים מהמפונים דיווחו כי בתיהם היו מרווחים ומאובזרים, דבר שיצר בעיה לאחר הפינוי כאשר נאלצו לעבור לקרווילות קטנות בהרבה.
כדי לאחסן ציוד, ספרים ואלבומים נאלצו משפחות רבות לרכוש מכולות אחסון, שחלקן שימשו אותן במשך שנים ארוכות.
ביישובי גוש קטיף התקיימו חיי קהילה תוססים שכללו פעילויות תרבות וחינוך, חגיגות משותפות ואירועי דת ומסורת.
לצד הדיונות החשופות שסבבו את היישובים, הקפידו התושבים לטפח גינות ומדשאות ירוקות ולשמור על מראה יישובי מטופח.
חוף הים הסמוך שימש מוקד לפעילויות נופש, טיולים ודיג חובבני, וביישובים עצמם התקיימו אירועי חגים ויוזמות קהילתיות שחיזקו את תחושת השייכות.
בגוש קטיף היו ארבעה חופי רחצה: חוף התמרים, חוף דקלים, חוף נצרים וחוף אשלים.
חלק מהחופים היו נפרדים (על ידי מחיצה המפרידה בין גברים ונשים), וחלקם במתכונת של "חוף משפחה" - כך שמשפחה מצומצמת הייתה יכולה לשבת בו ללא זרים.
כמו כן סמוך ליישוב נווה דקלים היה קיים מלון "חוף הדקלים" השוכן בסמוך לחוף הים, מלון זה ננטש עם פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, ויושב מחדש לקראת ההתנתקות במהלך 2005 על ידי מתנגדי התוכנית ששכרו את המקום מבעליו ושינו את שמו ל"מעוז הים".
ביוני 2005 פונו השוהים מהמקום, והאתר הוכרז על ידי צה"ל כשטח צבאי סגור.
לצד החופים היו בגוש קטיף שני פארקים גדולים: פארק האגם וה"קטיפארי" (מעין פינת חי מורחבת).
בתחילת שנות התשעים נחנך בגוש-קטיף מנחת למטוסים קלים, שפעל כעשר שנים.
המנחת הוקם בין גני טל לנווה-דקלים, אורך מסלולו היה 800 מטרים.
חברת "נשר" הפעילה קו תעופה סדיר משדה-דב למנחת קטיף.
המנחת נועד לשרת בעיקר את מתארחי מלון חוף הדקלים.
עקב האינתיפאדה הראשונה בית המלון סבל קשות מאובדן הכנסות עקב החשש להגיע למקום.
ההנחה הייתה שמתן אפשרות להגעה מהאוויר יעיר מחדש את בית המלון.
בשלב הראשון פעל הקו באורח סדיר פעמיים ביום שלוש פעמים בשבוע, בית המלון הפעיל הסעות אל המנחת ובחזרה בשעת נחיתת המטוסים.
בחברת "נשר" תכננו גם הקמת בית הספר לטיסה במנחת, שישמש את תושבי הנגב המערבי.
בסופו של דבר התברר שמספר הטסים לא מצדיק החזקת קו קבוע.
בנוסף, ככל שהתקדמו התהליכים המדיניים במסגרת הסכמי אוסלו, הפעילות במנחת דעכה, עד שצה"ל אסר לחלוטין באמצע שנות ה-90 על טיסות מטוסים בשמי גוש קטיף.
לקראת פינוי גוש קטיף ותוכנית ההתנתקות המנחת איבד את תפקידו ופונה יחד עם תשתיות האזור.
יישובי גוש קטיף והכבישים המובילים אליו אובטחו על ידי אוגדת עזה.
החל מפרוץ האינתיפאדה הראשונה בשנת 1987, היו יישובי הגוש ותושביו מטרה למאות התקפות טרור מצד הפלסטינים.
בשנות השמונים היו אלה יידוי אבנים ובקבוקי תבערה לעבר מכוניות ישראליות בצירי הנסיעה ברצועה.
בשנות התשעים, ירי והנחת מטעני חבלה נגד מכוניות ישראליות בציר התנועה וסכינאות בנקודות חיכוך בין הישראלים לפלסטינים.
בשנת 2001 חלו תמורות ושינויים במאפייני הטרור.
זאת כתוצאה מההערכות הנרחבת של צה"ל באמצעי מיגון וביטחון ביישובים ובצירי התנועה.
משנים אלו ועד פינוי היישובים, רוב ההתקפות כללו הפגזה במרגמות.
בחלוף הזמן פיתחו הפלסטינים רקטה מאולתרת בשם "קסאם".
המאמצים לפגוע בישראלים בצירי התנועה לא פסקו.
ציר כיסופים וגשר מור הצמוד אליו, שהיה באותה עת כביש הגישה היחיד לגוש ושעובר בין דיר אל באלח לח'אן יונס, שימש כמטרה עיקרית לפיגועים מצד המחבלים.
בשנת 1989 נרצח במקום אביגדור דהרי על ידי פלסטיני תושב מחנה הפליטים נוסייראת בפיגוע דריסה.
במהלך השנים ביצעו מחבלים אלפי פיגועי ירי, בחסות פרבריה הצפוניים של ח'אן יונס, ובהם נרצחו ישראלים רבים.
פיגוע הירי החמור מכולם בציר היה רצח טלי חטואל וארבע בנותיה.
בנוסף להתקפות על הציר, בוצע מספר ניכר של ניסיונות חדירה אל עבר יישובי גוש קטיף, רובם סוכלו על ידי צה"ל, אם כי מספר פעמים המחבלים הצליחו לחדור אל אזורי החממות ולפגוע בעובדים ששהו שם.
בנוסף לפיגועי הירי, תושבי גוש קטיף חיו תחת הפגזה מתמדת מצד הפלסטינים.
5904 פצצות מרגמה ורקטות קסאם נורו אל עבר יישובי הגוש מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה.
ההפגזות התבצעו בתדירות כמעט יומיומית ורובן מאזור ח'אן יונס.
החל מפרוץ האינתיפאדה השנייה ועד למבצע עופרת יצוקה נהרגו 97 אנשי כוחות ביטחון ישראליים בידי פלסטינים ברצועת עזה.
מתנגדי ההתנתקות טענו שהיישובים משמשים חומת מגן ליישובי הנגב המערבי ומונעים ירי רקטות עליהם ועל ערים עורפיות כגון אשקלון, נתיבות, קריית גת ואף אשדוד.
לדידם, העובדה כי לאחר ההתנתקות נמשך ירי הקסאמים לעבר יישובים שמחוץ לרצועת עזה, ואף הגיע לנקודות צפוניות מבעבר, מהווה הוכחה לטענתם.
מאידך, תומכי ההתנתקות טענו כי היישובים היו ממוקמים במובלעת מבודדת בדרום-מערב הרצועה, ולכן לא חצצו בינה ובין שטחי ישראל ולא יכלו להגן על ישובי עוטף עזה, אלא רק העמיסו על מערכת הביטחון בכך שחייבו הגנה צבאית קבועה שהביאה לקרבנות רבים.
כמו כן נטען שהשליטה ברצועת עזה על כמיליון וחצי תושביה הפלסטינים מהווה מעמסה דמוגרפית, כלכלית, ביטחונית ומוסרית על מדינת ישראל.
לאחר הפינוי התפזרו אלפי המפונים בין פתרונות זמניים שונים: בתי מלון, בתי הארחה, אוהלים ליד תחנת הדלק ביד מרדכי, מגורים אצל קרובי משפחה, ובהמשך שכונות קרווילות שהוקמו בניצן, כרמיה, יד מרדכי ונווה ים.
רבים סברו כי מדובר במענה זמני לשנים ספורות, אולם בפועל משפחות רבות חיו בקרווילות במשך למעלה מעשור, וחלקן אף כעשרים שנה.
חיי הקרווילות התאפיינו בתחושת זמניות מתמשכת, מחסור בתשתיות, אבטלה ופירוק מסגרות קהילתיות.
משפחות רבות התקשו לבנות מחדש את חייהן, חלקן התפרקו, והיו גם גירושין רבים.
לצד זאת, קמו יוזמות קהילתיות חדשות, כמו "גרעין אל הים" – קבוצה של מפונים מכמה יישובים שהתארגנה לבניית קהילה חדשה, שנקלטה בקיבוץ נווה ים.
הטיפול הממשלתי במפונים זכה לביקורת רבה.
מנהלת סלע, שהוקמה ללוות את המפונים, הואשמה בבירוקרטיה מסורבלת ובחוסר אפקטיביות, ובהמשך שינתה את שמה למנהלת תנופה.
מבקר המדינה קבע כי הטיפול במפוני גוש קטיף היה מחדל.
רק כעבור שנים רבות החלה בניית בתי הקבע בחלק מהאתרים, וגם אז התהליך לווה בעיכובים רבים, מאבקים משפטיים וחוסר אמון במוסדות המדינה.
מאז שעזבו כוחות צה"ל את ההתנחלויות שברצועת עזה עם השלמת תוכנית ההתנתקות, נותר רובו המוחלט של השטח שננטש שומם.
הפלסטינים החיים באזור כמעט ולא עשו שימוש בשטח שננטש וגם לא בחממות שהושארו בשלמותן.
השימושים המשמעותיים ביותר שנעשו הם שימוש בבניין בית הספר האזורי בנווה דקלים לאוניברסיטת אל-אקצא ובניית מחנות אימונים צבאיים באזור התעשייה ביישוב.
וכמו כן שוגרו בידי ארגוני הטרור משטחי הגוש המפונה רקטות קסאם רבות אל עבר ערי הדרום.
במהלך מלחמת חרבות ברזל עברו למרחב הגוש לשעבר פליטים פלסטינים רבים.
לאחר טבח שבעה באוקטובר החלו גורמים שונים, בהם תנועת "נחלה", לקרוא לחידוש ההתיישבות היהודית בחבל עזה, ובמסגרת זאת נערכו כנסים, מאהלי מחאה וצעדות לעבר גבול הרצועה.
ביוני 2024 הוקם סמוך לגבול מאחז המחאה אלי עזה, ובמהלך פעילותו דווח כי פעילים ממנו חצו את הגדר לתוך רצועת עזה והועברו לחקירת המשטרה.
ספר קינות גוש קטיף לתשעה באב, כולל י"ט קינות מרבנים אישי ציבור ותושבים
בשנת 2006 הוציאו ידידיה מאיר וסיון רהב-מאיר את הספר "ימים כתומים: ההתנתקות - החשבון והנפש", ספר המציג שיח בין גורמים מימין ומשמאל על סוגיית תוכנית ההתנתקות.
באוגוסט 2008 הוקם מוזיאון גוש קטיף בירושלים המנציח את החיים בגוש קטיף וההיסטוריה של יהדות חבל עזה מתקופת החשמונאים וההתנתקות.
במקום ציר הזמן היסטורי, סרטים, גלריית תערוכות, ומוצגים רבים על יהדות עזה וגוש קטיף.
בשנת 2009 הוקם המרכז להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון ביישוב ניצן.
במקום קיים מרכז מבקרים חווייתי המספר את סיפור ההתיישבות בגוש קטיף וכן ארכיון ומרכז מחקר.
מרכז קטיף מוציא לאור ספרים ומחקרים שונים, מפיק סרטים, מקיים ימי עיון וכנסים.
ב-30 ביולי 2008 אישרה הכנסת הקמת מרכז הנצחה לגוש קטיף לפני פינויו.
באותו חודש הנפיק דואר ישראל בול זיכרון להתיישבות היהודית בגוש קטיף.
ב-9 בספטמבר 2008 עירית אשקלון קראה לארבעה רחובות בשכונת "הנשיא הרצוג" על שם יישובים בגוש קטיף.
הרחובות נקראו על שם ניסנית, מורג, אלי סיני וכפר דרום.
כמו כן נחנכה בעיר "כיכר גוש קטיף".
משרד החינוך קבע את התאריך כ"ב בשבט, בו עלו ליישוב הראשון בחבל עזה (נצר חזני), כיום הנצחת גוש קטיף.
במספר יישובים נקראו רחובות על שם יישובי גוש קטיף, בהם נתיבות, הושעיה, בית אל, מבוא חורון ואלעזר.
בירושלים הקימה עיריית ירושלים בפברואר 2017 את כיכר גוש קטיף בסמוך למוזיאון גוש קטיף.
ב-2008 הוציאה הסופרת אסתר שטרייט-וורצל את הספר "קיץ כתום", רומן סביב המחאה נגד תוכנית ההתנתקות.
מספר מוזיקאים, בהם קרני אלדד ואריאל זילבר, הוציאו אלבומים המתעדים את המחאה נגד תוכנית ההתנתקות, וכוללים חלק מהשירים ששימשו את המפגינים כנגד התוכנית.
בשנת 2009 ביצע החזן והפייטן משה חבושה את הפיוט "לך נשיר" מאלבומו "קל כנשר", מלותיו נכתבו על ידי מיכאל כהן.
ב-2015 הוציא חנן בן ארי שיר לזכר גוש קטיף בשם "אמא אם הייתי".
בשנת 2025 הופקה בכאן 11 סדרת הדרמה "התנתקות".
גותה היא העיר החמישית בגודלה במדינת תורינגיה במרכז גרמניה ובירת מחוז גותה.
העיר הוזכרה לראשונה בכתבי קרל הגדול תחת השם וילה גותהה (villa gothaha), כלומר מים נקיים.
חשיבותה נובעת מהיותה במאה ה-19 בירת הדוכסות של סקסה-קובורג-גותה (אמה ובעלה של ויקטוריה מלכת בריטניה השתייכו לבית מלוכה זה).
חשיבות נוספת של עיר זו נובעת מהעובדה שבעיר זו הוקמה המפלגה הסוציאליסטית בגרמניה (SPD) ב-1875 מאיחודן של שתי מפלגות פועלים (נקראה אז SAD).
במלחמת העולם השנייה הייתה גותה מרכז תעשיית נשק, ועבדו בה 7,000 אסירים במחנות כפייה.
בתקופת פריחתה של העיר ויימאר במאה התשע עשרה מילאה גותה תפקיד חשוב בחקר מדעי הטבע, וכיום שוכנים בעיר המוזיאון לתולדות הטבע ומצפה כוכבים.
בעיר שוכנת גם יצרנית כלי תעופה ורכבות חשמליות "גותר ואגונפאבריק".
טירת פרידנשטיין, אחת מטירות הרנסאנס-בארוק הגדולות בגרמניה, והמגדל המערבי שלה.
העיר העתיקה, סביב מתחם ה"האופטמארקט" (השוק הראשי).
העיר ה"חדשה" סביב ה"נוימארקט" (השוק החדש).
גושה קוצנקו (Го́ша Куце́нко) או בשמו המלא יורי גיאורגייביץ' קוצנקו (Ю́рий Гео́ргиевич Куце́нко; נולד ב-20 במאי 1967) הוא זמר ושחקן קולנוע רוסי.
גושה קוצנקו נולד בזפוריז'יה, ברית המועצות (כיום באוקראינה) במאי 1967 לגאורגי פאבלוביץ' קוצנקו, שעבד במשרד הממשלתי לתעשיית הרדיו ולסבטלנה ואסילייבנה קוצנקו שעבדה כטכנאית רנטגן בבית החולים המקומי.
סבתו מצד האב הייתה זמרת אופרה.
מאוחר יותר משפחתו עברה ללבוב, שם סיים את בית הספר מס' 56 בעיר והתקבל ללימודים בטכניון של לבוב (בשמו הפולני "פוליטכניקה לבובסקה"), אך לא הספיק להשלים את לימודיו וגויס לצבא הסובייטי.
ב-1988 עבר למוסקבה ולמד במכון הממלכתי של מוסקבה לאלקטרוניקה, טכנולוגיית רדיו ומכשור אוטומטי.
שנתיים לאחר מכן למד בבית הספר-סטודיו של התיאטרון המוסקבאי האומנותי אותו סיים ב-1992. עבד בתיאטרון ע"ש מוססובייט ושיחק מאז בעשרות סרטי קולנוע רוסיים ובסרטים זרים בודדים.
חבר מפלגת השלטון ברוסיה, רוסיה המאוחדת.
בת מנישואיו הקודמים למריה מיכאילובנה פורושינה, שמה פולינה קוצנקו (ילידת 1996).
בשנים 2001–2009 היה נשוי לדוגמנית אירינה מיכאילובנה סקריניצ'נקו.
קוצנקו היה סולן להקת הרוק בראנינה-97 (Баранина-97) וב-2004 הקים את להקת "Гоша Куценко & Anatomy of Soul" (גושה קוצנקו ואנטומיית הנשמה).
ב-2010 הוציא את הדיסק הראשון שלו: «Май Ворлд» ("עולמי", באנגלית בתעתיק רוסי).
גושה הוא אוהד מושבע של להקת מיוז.
2004: הסרט התיעודי "איך נעשה משמר הלילה"
2009: הסרט התיעודי "השיבה הביתה.
גות'האם היא סדרת טלוויזיה אמריקנית מסוגת דרמת פשע ופעולה, שפיתח הכותב והמפיק ברונו הלר.
הסדרה עוקבת אחר מעלליו של הבלש ג'ים גורדון (שאותו מגלם בן מקנזי) בעיר גות'האם סיטי, בימי ילדותו של ברוס ויין.
הסדרה מגוללת את מקורותיהן של דמויות רבות המבוססות על ספרי הקומיקס של באטמן מבית DC קומיקס, בעיקר רבים מהנבלים הידועים: הפינגווין, איש החידות, קאטוומן, דו-פרצוף, פויזן אייבי, הדחליל, מיסטר פריז, הוגו סטריינג' והג'וקר.
הבלש ג'ים גורדון מגויס לכוח המשטרה של גות'האם סיטי בפיקודה של שרה אסן, ומצוות כשותפו של הארווי בולוק כדי לפתור את מקרי הפשע הקשים ביותר בגות'האם סיטי, ביניהם הרצח של תומאס ומרת'ה ויין.
בעת חקירתו גורדון פוגש את הילד ברוס ויין.
ויין הצעיר נמצא תחת השגחתו של משרת המשפחה, אלפרד פניוורת', שדוחף את גורדון ללכוד את הרוצח.
במהלך חקירותיו, גורדון מתעמת עם ראשי המאפיה המקומית: קרמיין פלקון, פיש מוני וסלבטורה מרוני, ונתקל בדמויות שונות מהקומיקס של באטמן, למשל סלינה קייל, אדוארד ניגמה ואוסוולד קובלפוט.
עם הזמן, גורדון מתיידד עם ברוס ויין, בידידות שתשפיע על עתידו של הילד והפיכתו לאביר האפל.
עונה 2: עליית הנבלים / זעם הנבלים
לאחר המלחמה הניטשת בין כנופיות גות'האם סיטי, הכאוס מתפשט בעיר כאשר כוחם של הנבלים מתחזק עם עלייתם של דמויות כאדוארד ניגמה, אוסוולד קובלפוט, ג'רום ולסקה, ברברה קין, מיסטר פריז, ת'יאו גלוון והוגו סטריינג' וטביתה.
עונה 3: עיר מטורפת / עליית הגיבורים
לאחר מפלתו של הוגו סטריינג' בידי משטרת גות'האם סיטי, המפלצות שיצר מסתובבות חופשי בעיר והפשע חוגג.
אוסוולד קובלפוט, שהיה קרבן למזימתו של הוגו סטריינג', מנצל את האנדרלמוסיה בעיר, קונה את לב התושבים ונבחר לראש העיר, כשאדוארד ניגמה יד ימינו.
בהמשך מוצגת דמותו של ג'רוויס טץ', מהפנט פסיכופת המחפש באובססיביות אחר אחותו אליס, ודמויותיהם של פויזן אייבי וקרמיין פאלקונה תחזורנה לזירה.
לאחר שאיום הווירוס של אליס טץ' ממוגר, חוזרת העיר לשגרה: הפינגווין חוזר להיות מוקד הכוח המרכזי בעיר, ומצליח להפחית את הפשע בצורה דרמטית - תוך שהוא מתמודד עם אויבים מבית ומחוץ.
לאחר עימותו עם אדוארד ניגמה שהפך לנציב קרח, הוא השתחרר ומנסה לחזור לחוכמתו.
ג'ים גורדון ממשיך בניסיונותיו הנואשים להציל את העיר ולהכניס מוטיבציה בשוטרי גות'האם סיטי, אך לא זוכה להצלחה רבה, ומנסה לפנות בעניין הרישיונות של אסוולד קובלפוט לקארמיין פלקון, עובד בשיתוף פעולה עם בתו סופיה פלקון.
ברוס ויין מתחיל את דרכו בתור איש צללים בניסיון למגר את הפשע בעיר.
העונה נפתחת לאחר שהג'וקר מפוצץ את כל הגשרים המובילים אל גות'האם סיטי, ובכך מבודד אותה משאר העולם.
אנשים רבים עוזבים את העיר, ואלו שנשארים נחשפים לעוני ולפשע בכמות שהעיר עוד לא ראתה.
גות'האם סיטי מתחלקת לרבעים בשליטת גורמים שונים: המשטרה בראשות ג'ים גורדון (בה גם נמצא ברוס ויין), הפינגווין, ברברה, הדחליל, פיירפלי ומיסטר פריז.
במהלך העונה נאבקים זה בזה גורמי הכוח בעיר, במטרה להשיג משאבים ושליטה.
גורדון עושה כל שביכולתו כדי להעניק לתושבי העיר הגנה מפני זוועות העיר.
בן מקנזי - ג'ים גורדון, בלש במשטרת גות'האם סיטי שמחפש את רוצחי הוריו של ברוס ויין ולהיפטר מהשחיתות הגואה בעיר.
דונאל לוג - הארווי בולוק, שותפו של ג'ים גורדון.
שוטר מושחת ובריון שעובד בחשאי עבור קרמיין פלקונה.
דוד מזוז - ברוס ויין, בנם הצעיר של תומאס ומרת'ה ויין.
נמצא תחת השגחתו של משרת המשפחה, אלפרד.
שון פרטווי - אלפרד פניוורת', משרתם הנאמן של משפחת ויין.
איש חיל הנחתים המלכותי לשעבר ודמות אב לברוס ויין.
רובין לורד טיילור - אוסוולד קובלפוט, "פינגווין", מתחיל כחבר נחות בכנופייתה של פיש מוני והופך לפושע גדול בגות'האם סיטי ואף מתמנה לראש העירייה.
ארין ריצ'רדס - ברברה קין, ארוסתו של גורדון.
בת הזוג לשעבר של רנה מונטויה ממשטרת גות'האם סיטי.
קמרן ביקונדובה - סלינה קייל, נערה יתומה וגנבת רחוב מיומנת שהייתה עדה לרצח הוריו של ברוס.
כריס צ'וק - לושיוס פוקס, בעל תפקיד בכיר בתאגיד של משפחת ויין.
קורי מייקל סמית' - אדוארד ניגמה, מומחה לזיהוי פלילי במשטרת גות'האם סיטי אשר נוהג להציג את המידע כחידות ובעל פיצול אישיות, ולבסוף מתגלה כפסיכופת.
ג'יידה פינקט סמית' - פיש מוני, בעלת מועדון לילה בגות'האם סיטי.
מנהיגת כנופיה שעובדת עבור קרמיין פלקון.
קמרון מונאהן - ג'רום ואלסקה, נער מטורף, פסיכוטי ואכזר שגדל בקרקס ורצח את אמו.
גרסת אב טיפוס של הג'וקר.
התאום של ג'רמיה ואלסקה אשר גם אותו גילם קמרון מונהאן.
דרו פאוול - בוץ' גילזין, בריון שכיר שעובד אצל פיש מוני והפינגווין.
נהרג וחזר לחיים בתור סולומון גרנדי.
ג'יימס פריין - ת'יאו גלוון, אחד מעשירי גות'האם סיטי.
שואף להשתלט על העיר כדי להשיב כבוד לאבותיו, מייסדי גות'האם סיטי שלא זכו להכרה, וחפץ בנפילת משפחת ויין.
ג'סיקה לוקאס - טבית'ה גלוון, אחותו של ת'יאו.
אתלטית מיומנת המבצעת משימות אלימות לקידום תוכניותיו של אחיה.
מורנה בקארין - ד"ר לזלי "לי" תומפקינס.
בת זוגו החדשה של גורדון ומנתחת פתולוגית של משטרת גות'האם סיטי.
עבדה כרופאה במחלקת הנשים של המוסד הפסיכיאטרי "ארקהם".
וונג - פרופסור הוגו סטריינג'.
מדען חסר מוסר שניהל את "ארקהם" וערך ניסויים בבני אדם.
מייקל צ'יקליס - נתניאל ברנס, מפקד משטרת גות'האם סיטי שנחוש לנקות את התחנה משחיתות ולשים סוף לפשיעה בעיר.
סברינה גווברה - שרה אסן, קפטן מחלק הרצח של משטרת גות'האם סיטי והמפקדת הישירה של גורדון.
ויקטוריה קרטחנה - רנה מונטויה, בלשית היחידה לפשעים חמורים.
בעברה הייתה במערכת יחסים עם ברברה קין.
אנדרו סטיוארט ג'ונס - כריספוס אלן, בלש במשטרת גות'האם סיטי.
דייוויד זאיס - סלבטורה מרוני, דון של משפחת פשע יריבה לזו של פלקון.
ג'ון דומן - קרמיין פלקונה, ראש המאפיה האיטלקית ואיש עסקים בעל קשרים בעירייה ובמשטרת גות'האם סיטי.
קלייר פולי - אייבי פפר, בתו של פושע רחוב שהורשע בשוגג ברצח הוריו של ויין.
ניקולס ד'אגוסטו - הארווי דנט, עוזר לתובע המחוזי.
מיילו ונטימיליה - ג'ייסון לנון, רווק עשיר ורוצח נשים סדרתי.
אנטוני קאריגן - ויקטור זאס, מתנקש אכזרי.
ג'יימי צ'ונג - ואלרי וייל, עיתונאית בעיתון "גות'האם גאזט".
בת זוגו של ג'ים גורדון לזמן קצר בעונה 3.
בנדיקט סמואל - ג'רוויס טץ'/הכובען המטורף, מהפנט פסיכופת ונקמני.
שיין וסט - ביין, לוחם צבאי שלחם בעברו יחד עם ג'ים גורדון אשר בגד בו לטובת המפקדת הראשית, ווקר, ששלחה אותו להוגו סטריינג' שיערוך עליו ניתוח יסודי שיהפוך אותו לבסוף לביין.
רשת FOX הזמינה פרק פיילוט לסדרה בספטמבר 2013. בפברואר 2014 לוהק בן מקנזי לתפקיד ג'ים גורדון.
ההפקה יצאה לדרך במרץ 2014 בניו יורק ובאותו החודש לוהק דוד מזוז לתפקיד הילד ברוס ויין.
עונתה הראשונה של הסדרה זכתה באופן כללי לביקורת חיובית.
בניו יורק דיילי ניוז נכתב כי "45 הדקות של פרק מרגישות כמו סרט, עם מראות מרהיבים שלא מרגישים כמו מיני-סדרה של באטמן".
העונה דורגה בדירוג 6.85/10 ב-Rotten Tomatoes, שם נכתב כי "למרות הסיפורים המוכרים שמוצגים בה, הסדרה מצליחה להתבלט, זאת בגלל הגישה והשחקנים המוכשרים".
מועדון הכדורגל ניו ג'רזי/ניו יורק גות'אם , ובקיצור גות'אם , הוא מועדון כדורגל נשים מהריסון שבמדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית.
המועדון הוקם בשם ג'רזי סקיי בלו בשנת 2006, ובין השנים 2008 עד 2020 נקרא בשם מועדון הכדורגל סקיי בלו , ובקיצור סקיי בלו.
המועדון הוא אחד מהמועדונים המייסדים של ליגת ה-NWSL ומשחק בה משנת 2013, ובעברו שיחק גם בליגת ה-WPS.
הקבוצה הוקמה בשנת 2007, כחלק משבעת המועדונים שייסדו את ליגת ה-WPS.
בעונת הבכורה של הליגה ב-2009 זכתה הקבוצה באליפות, לאחר שניצחה 0-1 בגמר הפלייאוף את לוס אנג'לס סול.
קשרית הקבוצה וכובשת השער בגמר, הת'ר אוריילי, נבחרה לשחקנית המצטיינת של המשחק.
בשתי העונות הבאות של הקבוצה ב-WPS, לא הצליחה סקיי בלו להעפיל לפלייאוף, וזאת מכיוון שסיימה במקום החמישי בלבד.
ב-18 במאי 2012 הודיעה הנהלת ה-WPS על פירוק הליגה בעקבות מחסור חמור במשאבים כלכליים - דבר שגרם לסקיי בלו להשעות את פעילותה.
מספר חודשים לאחר פירוק ה-WPS החליטה פדרציית הכדורגל של ארצות הברית על הקמת ליגה מקצוענית חדשה, ה-NWSL, וסקיי בלו נבחרה להיות אחת משמונה הקבוצות המייסדות.
בעונתה הראשונה של הקבוצה בליגה היא סיימה במקום הרביעי, אך הודחה בחצי גמר הפלייאוף על ידי ווסטרן ניו יורק פלאש.
בשתי העונות הבאות של הקבוצה ב-NWSL, לא הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף.
גושוט הם קבוצה אתנית של אינדיאנים בארצות הברית, ענף של שושוני מערביים.
קיימים שני שבטים של גושוט המוכרים על ידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית (federally recognized tribe):
שמורת השבטים המאוחדים של הגושוט (Confederated Tribes of the Goshute Reservation) – השוכנת בנבדה ויוטה
קבוצת עמק סקאל של האינדיאנים של הגושוט ביוטה (Skull Valley Band of Goshute Indians of Utah) השוכנים בשמורת האינדיאנים עמק סקאל (Skull Valley Indian Reservation)
השם נגזר משמו של מנהיג ששמו "גושיפ" (Goship) או מהמילה "גוציפופיוצי" (Gutsipupiutsi) שמשמעה בשפת שושוני מערביים "אנשי המדבר".
הגושוט חיו בחלק השומם ביותר של מה שהוא כיום חלקה המערבי של יוטה וחלקה המזרחי של נבדה.
בזמנים קדומים הם חיו ברמת קיום מינימלית ללא עודף כלכלי שעליו יכול היה להיבנות מבנה חברתי משוכלל יותר.
הם היו מאורגנים בעיקר סביב משפחות גרעיניות וצדו וליקטו מזון במסגרת קבוצות משפחתיות תוך שיתוף פעולה לעיתים קרובות עם קבוצות משפחתיות אחרות שהיוו בדרך כלל כפר.
מרבית בני הגושוט התאספו יחד עם המשפחות האחרות רק פעמיים או שלוש בשנה, בדרך כלל לאיסוף צנוברים או ציד קהילתי למשך לא יותר משבועיים עד שישה שבועות, ולמגורי החורף למשך תקופה ארוכה יותר, שבה התארגנו המשפחות בהנהגת "דאגווני (dagwani), או ראש הכפר.
הגושוט צדו לטאות, דגים קטנים, ציפורים, חולדי השק, ארנבות, עטלפים, בואשים, סנאים, וכאשר הם זמינים, אנטילוקפרה אמריקנית, דובים, זאב ערבות, צבאים, אייל קנדי וכבש גדול-קרניים.
ציד חיות הציד הגדולות נעשה בידי הגברים, והציידים חילקו את שלל הציד עם חברים אחרים מהכפר.
נשים וילדים ליקטו קרוב ל-100 מינים של צמחי בר וזרעים, כשהחשובים ביותר היו הצנוברים של האורן.
הם גם ליקטו חרקים, כשהחשובים ביותר היו נמלים אדומות, צרצרים וחגבים.
משפחה הייתה מסוגלת לספק את מרבית צרכיה בלא עזרה.
האמנויות המסורתיות שלהם כללו חריזה וקליעת סלים.
לפני המפגש עם המורמונים נהגו הגושוט לחרוף בעמק דיפ קריק (Deep Creek Valley) בבתים חפורים בנויים מאדמה ומוטות של ערבה המכונים ויקי-אפ (wiki-up).
באביב ובקיץ הם נהגו ללקט בצלים, גזרים ותפוחי אדמה פראיים וצדו חיות קטנות בהרים.
הגושוט דוברים ניב של שפת שושוני.
הגושוט הם אחת מקבוצות הילידים של האגן הגדול, והטריטוריה ההיסטורית שלהם השתרעה מימת המלח הגדולה עד רכס סטפטו (Steptoe Range), ודרומה עד סימפסון ספרינגס (Simpson Springs).
בתוך אזור זה התרכזו הגושוט בשלושה אזורים: עמק דיפ קריק בסמוך לאיבאפה (Ibapah) על הגבול בין יוטה לנבדה, בסימפסון ספרינגס הרחק בדרום-מזרחה, ובעמקים סקאל (Skull Valley) וטולה (Tooele Valley).
במאות ה-18 וה-19 פשטו סוחרי עבדים מבני הנאוואחו והיוט על הגושוט.
שלא כמו שכניהם השיגו הגושוט סוסים רק בשלהי המאה ה-19. התזונה של הגושוט התבססה על ערבות העשב, וכללה בעיקר עכברים, לטאות, נחשים, ארנבות, חרקים, זרעים ושורשים.
הם לא יכלו להשתמש בסוסים כיוון שהסוסים היו רומסים את ערבות העשב ומצמצמים את מקורות המזון שלהם.
התיאור הראשון של הגושוט נעשה ביומן של ג'דדיה סמית במסעו מקליפורניה לאגם בר (Bear Lake בגבול בין יוטה לאיידהו של ימינו) ב-1827. במהלך שני העשורים הבאים היה המפגש בין גושוט ללבנים אקראי וחסר חשיבות.
רק לאחר שהמורמונים הגיעו לאזור ב-1847 נוצר מגע רציף ומתמשך עם הלבנים.
אחרי המורמונים הגיעו המהגרים בשל הבהלה לזהב ב-1849, ואחר-כך שיירות העגלות של המהגרים שעברו באופן קבוע בשטחם בדרכם לקליפורניה.
המורמונים התיישבו בעמק טולה ב-1855 וכינסו את חיות המשק בחורף בעמק ראש (Rush Valley).
המורמונים הקימו יישובים בטולה (Tooele), גרנטסוויל (Grantsville) ואיבאפה, כולם אתרים חשובים לגושוט.
חיות המשק מיישובים אלו התחרו על מקורות המזון של הגושוט.
בסביבה השברירית של מדבר האגן הגדול, אכלו חיות המשק את הצמחים והעשבים שהגושוט הסתמכו עליהם לזרעים ולסיבים ושתו כמויות גדולות של מים, שתמיד היו בצמצום.
גושוט החלו להרוג את חיות המשק ולאיים על המתיישבים בניסיון נואל לגרש את הלבנים מאדמותיהם.
החיכוכים בין הגושוט לאירופים התגברו כשהצבא הקים את מצודת קמפ פלויד (Camp Floyd) בפאירפילד (Fairfield).
מאוחר יותר שירותי הדואר הפרטיים של הפוני אקספרס ודואר בטרפילד אוורלנד (Butterfield Overland Mail) הקימו תחנות ריענון לאורך הנתיב היבשתי המרכזי (Central Overland Route) בין פאירפילד, סימפסון ספרינגס, פיש ספרינגס (Fish Springs) והרי דיפ קריק (Deep Creek Mountains).
תוך זמן קצר הוקמו עמודי טלגרף לאורך נתיב זה.
חוואים וחקלאים עברו לאזור, וכמו תחנות הריענון, השתלטו על האדמות הטובות ביותר שבהם היו מקורות מים ומרעה, שהיו אתרים חשובים לגושוט כמקורות מזון ומים באזור שבו מרבית הקרקעות שוממים.
בסופו של דבר לאחר התקפות על תחנות הריענון ומרכבות הדואר שבנתיב המרכזי בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-19, התקיפה יחידת המתנדבים מקליפורניה של צבא האיחוד בפיקודו של בריגדיר-גנרל פטריק קונור (Patrick Edward Connor; 1891-1820) את הגושוט, הרגה רבים מהם ואילצה את הניצולים לחתום על הסכם.
ההסכם לא כלל ויתור על אדמות או ריבונות אבל התחייב להפסיק את כל הפעילות העוינת כנגד לבנים ולאפשר לכמה נתיבי מסע לעבור בשטח הגושוט.
הם גם הסכימו לבניית מוצבים צבאיים ותחנות ככל הנדרש.
כמו כן הם נאלצו להסכים שקווי מרכבות, קווי טלגרף ומסילות ברזל יבנו בשטחם, כמו גם מכרות, מנסרות, וחוות.
הממשל הפדרלי הסכים לשלם לגושוט 1,000 דולר מדי שנה במשך עשרים שנים כפיצוי על הפגיעה במקורות המזון שלהם.
ההסכם נחתם ב-13 באוקטובר 1863, אושרר ב-1864 והוכרז על ידי נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ב-17 בינואר 1865.
קבוצת עמק סקאל של האינדיאנים של הגושוט ביוטה
שמורת האינדיאנים עמק סקאל שוכנת במחוז טולה ביוטה, בערך באמצע הדרך בין שמורת גושוט וסולט לייק סיטי.
בשבט יש כ-125 חברים כשמתוכם 31 חיים בשמורה המשתרעת על שטח של 73 קילומטרים רבועים ב- במחוז טולה.
דרומית לשמורה שוכן שטח ניסוי צבאי בלוחמה כימית וביולוגית, ממזרח מתקן אחסון של גז עצבים, ומצפון מפעל של חברת המגנזיום הסובל מבעיות קשות של זיהום סביבתי.
השמורה היא האתר המוצע לשמירת 40,000 טון של פסולת גרעינית.
גֹשֶׁן הייתה עיר מקראית בדרום הר יהודה.
העיר נזכרת ב, כחלק מתיאור נחלת שבט יהודה, ונמנית בקבוצה 5, קבוצת דרום ההר של רשימת ערי יהודה: "מח וּבָהָר שָׁמִיר וְיַתִּיר וְשׂוֹכֹה.
הועלתה הנחה כי ב משתקפים גבולות כיבושי יהושע במסע המלחמה הדרומי מארבע רוחות השמים, כשעזה גבול מערבי וגושן גבול מזרחי או דרום-מזרחי; אולם כדי להוות גבול מזרחי צריכה הייתה גֹשֶׁן להיות בספר המדבר, ולא בקבוצה 5 שבנגב ההר, המוגבלת ממזרח על ידי קבוצה 7 שבספר המדבר הדרומי.
נראה יותר כי ב לעיל תוארו שני תחומים נפרדים בכיבושי המסע הדרומי: אחד הנגב הצפוני, מדרום (קדש) עד צפון (עזה), ושני לו אזור ההר מדרום (אֶרֶץ גֹּשֶׁן) עד צפון (גבעון).
גֵישָׁן זה מופיע כאן איפוא בין בני יָהְדָּי (שהוא עצמו נמנה עם בני כלב), ולצד פֶּלֶט ושָׁעַף (אֲבִי מַדְמַנָּה), כאשר בֵּית פָּלֶט ומַדְמַנָּה שניהם יישובים בקבוצת הנגב של רשימת ערי יהודה.
לאור העדות המצטברת יש איפוא מקום לאתר את גֹּשֶׁן בגבול ההר והנגב.
ההצעות העיקריות שהועלו לזיהוי גֹשֶׁן היו בד'הריה, בתל בית מירסים, בתל חליף\ חוילפה ובח' אל-קריתין.
זכריה קלאי דחה את הזיהויים בתל חליף ובתל בית מירסים בהיותם מחוץ לתחומי ההר.
טענה זו נכונה, אך יש להחיל אותה בה במידה גם על הזיהוי בקריתין, שכן חרף טענותיהם של גליל וקלאי חורבה זו מצויה באזור המובחן באופן חריף ביותר מההר, על ידי המתלול המזרחי של קמר כוחל-עירא.
מהזיהוי בתל חליף נסוג מזר עצמו, בהציעו לזהות שם את רימון.
הזיהוי בתל בית מרסים אינו סביר מכל בחינה, כפי שציין כבר קלאי, ויש לחפש שם את אחת מערי השפלה.
אשר לד'הריה, אין לקבל את הטיעון על העדר שרידים מתאימים שם, שכן אף אחת מהמובאות המקראיות אינה מחייבת קיום אתר הקדום לתקופת הברזל 2, ותקופה זו מיוצגת היטב בד'הריה.
אולם האתר אינו גובל בנגב, ומכל בחינה עדיף לזהותו כגילה.
את גֹשֶׁן יש לבקש איפוא בגבול ההר והנגב, עם עדיפות למקום בו המעבר ביניהם אינו חריף וחותך, שכן היא נזכרת יחד עם יישובים מדרום ההר ומן הנגב כאחד.
האתר המתאים ביותר לכך לעת עתה היא ח' תתרית.
אמנם משה כוכבי הציע לזהות כאן את מדמנה, כיוון שלא מצא ממצא מתאים בח' אם-דימנה הסמוכה; אולם לאחר שהתגלה ממצא כזה בסקרים שאחריו, הרי המקום המתאים ביותר לזיהויה של מדמנה היא ח' אם-דימנה עצמה.
ח' תתרית מצויה ממש על הגבול בין דרום ההר והנגב, על שלוחה היורדת מהגבעות האחרונות של ההר אל בקעת באר שבע, באזור בו המעבר בין ההר לנגב הוא המתון ביותר.
נוכח אי-הקשיחות של תחומי קבוצות הערים, הרי באזור של מעבר הדרגתי כזה ייתכן כי יישוב הנמנה בהר יימצא במרחק של כמה מאות מטרים דרומית לגבולו הגיאומורפולוגי הפורמלי, כפי שהמצב לגבי ח' תתרית.
גם ה'איצבוע' בין גשן\ תתרית שבקצה קבוצת ההר הדרומי לבין מדמנה\ אם-דימנה שבקצה קבוצת הנגב ומעט צפונה לח' תתרית, אינו תופעה יוצאת דופן בקבוצות הערים.
הקרבה בין ח' תתרית לח' אם-דימנה / מדמנה מחזקת את זיהוי גשן בתתרית, לאור סמיכותן ברשימות היחש.
חורבת תתרית, אתר סקר ישראל מספר (1/34/135{14-08}, היא חורבה מפוזרת ונרחבת ביותר, וקשה להעריך את גודל האתר הקדום.
בולטים באתר הגבעה הצפונית, החורבה המערבית והגבעה הדרומית.
השרידים הקדומים נמצאים בשתיים הראשונות ובמרכז האתר, ואילו בגבעה הדרומית אין ממצא הקדום לתקופה ההלניסטית.
שרידי החורבה מפוזרים בשטח של כ-240 דונם ויותר אך השטח הבנוי בפועל מוערך בכ-120 דונם ואף פחות.
ראשית היישוב הקדום בתקופה הכלקוליתית (פזור על שטח של כ-60 ד'), והוא מגיע לשיא היקפו בתקופת הברונזה הקדומה 1 (שטחו אז הוערך בכ-100 ד' ויותר, אך נראה שמדובר ביישוב פזור ולא בעיר של ממש).
לאחר פער חוזר האתר ונושב בתקופת הברזל 2 ומתקיים כנראה לכל ארכה, בהיקף שאולי הגיע ל-60–80 ד' (אך נראה שלא כל ההיקף היה מיושב).
ייתכן שהיישוב גדל מעט בתקופה ההלניסטית, לא זוהו שרידים ודאיים מהתקופה הרומית 1, והוא מתחדש בהיקף של כ-60 ד' בתקופה הרומית 2. מאז מיושב האתר במלוא היקפו (240 ד'), אך השטח המיושב מוערך בתקופה הביזנטית רק בכ-110 ד'.
בתקופות האיסלמיות נושבים חלקים שונים של החורבה, בהיקף שהוערך בלא יותר מכ-30 ד'.
ח' תתרית היא אתר משמעותי בגדלו, המתאים היטב להיות יישוב הנותן שמו לחבל ארץ (אֶרֶץ הַגֹּשֶׁן).
היום כבעבר הוא המבוא הדרומי להר, על נתיב התנועה העיקרי המוביל מבאר שבע דרך דביר וחברון אל בית-לחם, ירושלים, והלאה צפונה; גם בכך מתאים מאד האתר, וחבל הארץ סביבו, לציין את קצהו הדרומי של ההר.
גושי התיישבות הם סוג מסוים של הקצאת קרקעות המאפשר למתיישבים בני אותו מוצא אתני ליצור מושבות קטנות.
סוג התיישבות זה היה נהוג בערבות קנדה בין סוף המאה ה-19 לתחילת המאה ה-20. חלק מגושי ההתיישבות תוכננו מראש וחלקם נוצרו באופן ספונטני על ידי המתיישבים עצמם.
קליפורד סיפטון, בתקופת כהונתו כשר הפנים של קנדה נקט במדיניות זאת כפשרה בין דרישות מנוגדות.
באותה תקופה, הגיע לקנדה גל גדול של מהגרים שלא היו בריטים או צרפתים, אלא איטלקים, גרמנים, סקנדינבים, יהודים ואוקראינים.
ראש הממשלה סר וילפרד לורייה גרס שיש לפזר את הקבוצות האתניות באופן שווה כדי להבטיח את הטמעתן המהירה בתרבות האנגלו-קנדית, מתיישבים ותיקים סירבו לגור ליד מהגרים "זרים" (בניגוד למהגרים בריטים שלא נחשבו זרים) ודרשו ליצור עבור המהגרים החדשים גושי התיישבות נפרדים.
המהגרים עצמם רצו להתיישב קרוב ככל האפשר לאנשים בעלי שפה מוכרת ומנהגים דומים.
התוצאה הייתה הקמת מספר רב של גושי התיישבות קטנים, הומוגניים מבחינה אתנית, מפוזרים על פני כל שטחי הערבות.
"גושפנקא" הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר הישראלי איזי בהשתתפות הזמרת הישראלית נועה קירל, שיצא לאור ב-12 בדצמבר 2022. השיר הקודם של איזי היה "קורט קוביין".
השיר זכה להצלחה ודורג בשלושה מצעדים שנתיים, ביניהם של גלגלצ ו-ynet, כאן גימל וטיקטוק ומאקו ורדיו תל אביב.
"גושפנקא" להצלחה רבה ברשתות החברתיות כמו טיקטוק ויוטיוב שורטס.
בכתבה שפורסמה בפרוגי נכתב שהשיר .
בפתח תקווה News פורסם שאיזי וקירל יופיעו יחד בפארק אוחיון.
השיר בוצע מספר פעמים בהופעות של נועה קירל ואיזי.
בהופעה מסוימת שאירעה בהאנגר 11 ביצעו אותו השניים.
באחד מהבתים של השיר ישנה התייחסות לשיר "בית משוגעים" של הזמר רן דנקר.
בהמשך לכך, ישנה התייחסות לחאליסי מסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס".
הווידאו קליפ הרשמי פורסם ב-12 בדצמבר 2023, ביום יציאתו של השיר כסינגל.
הוא בוים על ידי גיל חסיד.
נכון ליולי 2023 מדד הצפיות של הקליפ באתר יוטיוב עומד על יותר מ-4.6 מיליון צפיות.
אזורתאריך יצירהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם12 בדצמבר 2023הזרמת מוזיקה, הורדת מוזיקהE-Z
גוש שקד (נקרא גם: גוש ריחן) הוא כינוי לגוש התנחלויות בצפון–מערב השומרון, בקרבת הקו הירוק.
ההתנחלויות שוכנות על רכס אמיר והראשונה שבהן הוקמה בשנת 1977. בשנת 2021 התגוררו באזור קרוב ל-3,000 תושבים.
הגוש מכיל ארבע התנחלויות: שקד, חיננית, ריחן וטל מנשה, כולן חלק מהמועצה האזורית שומרון.
מלבד היישובים, בגוש אזור תעשייה אחד: אזור התעשייה שח"ק.
גבולותיו הם: גדר ההפרדה במזרח, הקו הירוק במערב ויער ריחן בדרום.
הגוש נמצא כולו בתחומי גדר ההפרדה.
הכוונה בגוש לעיתים כוללת את כל השטח בין גדר ההפרדה באזור הגוש לקו הירוק, כולל החלקים שמדרום ליער ריחן.
בתחומי הגוש נמצאים גושים קטנים של מבנים ערביים, כאשר אום א-ריחאן הוא הכפר היחיד בהם.
הגדרת הגוש המורחבת כוללת בתוכו גם את ברטעה.
הגוש מוקף מארבעת כיווניו ביישובים ערביים.
בגוש ישנם שני יערות, יער שקד ויער ריחן, שביחד מהווים את רוב שטחו של הגוש.
מיקומו של הגוש וגובהו מקנה לו ראות טובה, עד החרמון.
מספרשםצורת היישובשנת הקמהמספר תושבים1שקדיישוב קהילתי19811,1462חינניתיישוב קהילתי19811,7933ריחןמושב19775234טל מנשהיישוב קהילתי1981140 משפחות5אל נוהחווה חקלאית201966ריחניתיישוב בהקמה2025אין
לגוש שתי יציאות מערבה, לכביש 65: הדרך הדרומית היא כביש 6513, שעובר ליד קציר ועוקף מדרום את אחד היישובים הערביים הסוגרים על הגוש ממערב, ערערה, והדרך הצפונית היא כביש 6535 המתחבר למי עמי ועוקף את היישובים הערביים אום אל-פחם וערערה.
העיר חריש מהווה את היישוב היהודי הגדול הקרוב ביותר לגוש, ולכן גם משמשת כעיר האם שלו.
שלוש ההתנחלויות בעמק דותן - חרמש, מבוא דותן ומעוז צבי, המוקפות ביישובים ערביים כמעט מכל עבריהן, יכולות להתחבר לשאר חלקי המדינה רק דרך גוש שקד בכביש 596, מאחר שמשאר הכיוונים ישנם יישובים ערביים.
הגוש, יחד עם היישובים קציר ומי עמי, מייצר חוצץ טריטוריאלי בין הערים והיישובים הערביים של צפון המשולש לבין הערים והיישובים הערביים בצפון השומרון.
בכך, הוא מונע קשר ישיר בין יישובים ערביים משני צידי הקו הירוק, ומונע בפועל צירוף של יישובי המשולש למדינה פלסטינית, אם תקום.
שיטת הפרדה זו, הפועלת לכל אורך המשולש, נוצרה לראשונה בבניית יישובי הכוכבים, ופועלת בין היתר גם בגוש חורשים.
בעקבות עובדה זו, ובתוספת גובהו הרב של הגוש, הוא מהווה אזור שישראל רואה בו כבעל חשיבות אסטרטגית גבוהה.
בהצעות לסיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני, גוש שקד נכלל מאז ומתמיד (למעט בהצעות הפלסטיניות בוועידת אנאפוליס ובוועידת טאבה) בתחומי יהודה ושומרון שיישארו בשטחי ישראל, למרות גודלו הקטן יחסית.
גוש שער שומרון הוא גוש התיישבות במערב השומרון.
מקור שמו של הגוש הוא במיקומו, בשער השומרון מכיוון גוש דן.
התנחלויות הגוש הם: אלקנה, שערי תקווה, עץ אפרים ומגן דן.
לעיתים הגדרת הגוש כוללת גם את אורנית, אך הגדרה זו מקובלת רק לעניין התחבורה, מאחר שאורנית מופרדת מהגוש על ידי גדרות ההפרדה המקיפות את עזון עתמה.
בכניסה לגוש צפוי לקום אזור תעשייה שער שומרון.
אופיו של הגוש מעורב, וחיים בו בעיקר יהודים דתיים וחילונים.
הגוש מוקף בגדר ההפרדה, למעט מכיוון דרום־מערב, שם הוא מתחבר עם כביש 5 העובר מדרום לו דרך מחלף שער שומרון.
מחלף זה מהווה בפועל את הכניסה היחידה לגוש, כאשר הכבישים האחרים עוברים דרך עזון עתמה ומסחה.
הגוש הוא צמוד ל, ומקיים רצף טרטוריאלי גאוגרפי ישיר עם יישובי חורשים וכפר קאסם שנמצאים מצידו השני של הקו, רצף הנקטע רק על ידי עזון עתמה וגדר ההפרדה המקיפה אותו.
מרחקו של הגוש מראש העין, עיר גדולה בגוש דן, הוא כ-2 קילומטרים בלבד.
גורמים כמו מיקומו של הגוש במערב השומרון, קרבתו לצירי תחבורה עיקריים ולתחנת הרכבת ראש העין – צפון מקנים לו רמה תחבורתית טובה.
הוא נחשב לחלק ממטרופולין תל אביב ולעיתים כחלק מרוחק של גוש 471.
ליד גדר ההפרדה הצפונית של הגוש זורם אחד מיובליו של נחל קנה, שאף עובר בתחום הגוש באורך של כ-קילומטר אחד.
בגוש עובר רק כביש ממוספר אחד: כביש 505. הכביש עובר דרך אלקנה, ומקשר את יישובי הגוש אחד לשני ואותם לכביש 5.
כביש 505 מתחבר לכביש 5 במחלף שער שומרון, בתחום שממערב לגדר ההפרדה, וכך עוקף את הצורך של תושבי הגוש לעבור במעבר חוצה שומרון, שנוטה להיות פקוק, עקב היותו המעבר הצה"לי המוביל לגוש אריאל, גוש שילה, לב השומרון ובקעת הירדן.
מחלף זה מכיוון צפון משמש גם את תושבי אורנית, שכביש 5442 המקשר אותם למחלף מהווה את ציר התחבורה המרכזי שלהם.
במחלף נמצא גם מסוף אורנית, מסוף מרכזי של האזור, המקשר אותו לגוש דן, לגוש אריאל, ולשאר חלקי הארץ.
למעט מסוף זה, ישנם בגוש 33 תחנות אוטובוס.
מיקומו של הגוש במערב השומרון, צמידותו לכביש 5, וקרבתו לכביש 6 ולתחנת הרכבת ראש העין – צפון, מקנים לו תחבורה טובה ויכולת גישה מהירה לחלקי גוש דן, כחלק מהמטרופולין.
לדוגמה, זמן הנסיעה בין הכניסה לגוש לתל אביב נמוך מ-15 דקות.
במסגרת מסילת ראש העין–אריאל, המתוכננת לחבר בין גוש דן לגוש אריאל בעזרת רכבת, מתוכננת להבנות באלקנה, שבמרכז הגוש, תחנת רכבת.
בגוש עובר שביל שער שומרון, מסלול טיולים העובר בין ראש העין לעץ אפרים באורך של כתשעה קילומטרים.
השביל עובר בסמוך לפינת חי בה עדר של איילים נקודים, טווסים ועיזים, וממשיך לבולען שהיה מערה קדומה שתקרתה קרסה.
משם מתקדם השביל לטיילת הכניסה לשערי תקווה, בה נמצא ספסל באורך של 320 מטרים, המחזיק בשיא גינס על היותו הספסל הארוך בעולם.
בהמשך השביל נמצא משטח סלע, ששימש ככל הנראה כגורן עתיקה, ולאחר הגורן נמצאת ח'רבת סריסיה, חורבה ארכאולוגית.
אתר נוסף הנמצא לאורך השביל הוא גבעת המגדל, שבפסגתה מתחם עתיקות קטן ללא שם, שרידי פסיפס לבן ובורות מים.
בהמשך השביל ניתן להבחין באבן גבול מתקופת הקו הירוק.
לאורך השביל מוקדי פריחה עונתיים.
בגוש נמצאת גם טיילת המחברת בין היישובים, אתר "הגורן" באלקנה, ממנה ירו הירדנים לעבר תל אביב בעזרת תותח במלחמת ששת הימים, וגן נחלת הבנים, שהוא גן זיכרון לתושבי אלקנה שנפלו בעת שירותם בצה"ל ובפעולות איבה.
תנועת הנוער בני עקיבא פועלת בגוש בשלושה סניפים: באלקנה, שערי תקווה, ועץ אפרים.
אולפנת השומרון נמצאת באלקנה שבגוש.
האולפנה מחנכת ברוח הציונות הדתית.
בסמוך לאולפנה נמצאת גם מכללת אורות ישראל, מכללה אקדמית ציונית-דתית להכשרת מורים.
בגוש נמצאת גם הישיבה התיכונית "ישיבת מערב השומרון", בה לומדים כ-450 תלמידים, ונלמדים בה מקצועות קודש וחול.
ראש הישיבה הוא הרב אודי סט.
גות'מיניסטר (בנורווגית: Gothminister) היא להקת מטאל גותי נורווגית.
היא נוסדה ב-1999, ומאז הוציאה שמונה אלבומי אולפן לאור, שראו הצלחה בעיקר בגרמניה.
היא ניגנה במספר פסטיבלי מטאל, דוגמת WGT, פסטיבל הסערה האפלה, מ'רה לונה ופסטיבל שטנרייך.
ב-5 בינואר 2024 נחשף על ידי NRK כי גות'מיניסטר עתידה להשתתף במלודי גרנד פרי השנתי, תחרות הקדם לאירוויזיון 2024. שירה לתחרות היה "We Come Alive", שנכתב על ידי ביורן אלכסנדר ברם.
שלב הגמר נערך ב-3 בפברואר, בו סיימה הלהקה במקום הרביעי עם 115 נקודות.
גוש קנה הוא כינוי לקבוצת התנחלויות לאורך נחל קנה, בה מתגוררים 21,043 תושבים.
הן נמצאות על ההרים משני עבריו של נחל קנה בתחום העובר בשמורת נחל קנה.
שבעת יישובי הגוש הם: קרני שומרון, מעלה שומרון, יקיר, נופים, חוות יאיר, עמנואל ואל מתן.
במניית שכונות קרני שומרון בנפרד אחת מהשנייה, שהרי הן מופרדות זו מזו, כולל הגוש 12 נקודות יישוב.
הגובה הממוצע הוא כ-350 מטרים מעל פני הים, ומחלקים ממנו ניתן לצפות על מישור החוף של ישראל.
במרכז הגוש נמצאת שמורת טבע נחל קנה – שמורת טבע ייחודית לאורכו של נחל קנה, על שמו נקרא הגוש, הכוללת מעיינות רבים וארכאולוגיה.
השמורה מהווה אתר פנאי ירוק ופתוח עבור תושבי הגוש ועבור תיירים, ומספקת נוף מרשים ליישובי הגוש.
אופיו של הגוש מעורב, וחיים בו בעיקר דתיים וחילונים.
הכבישים המרכזיים בגוש הם כביש 55, המחבר את יישוביו הצפוניים, וכביש 5066, המחבר את עמנואל וגוש יקיר לכביש 5 ולאריאל.
בגוש כבישים פנימיים המקשרים את היישובים אל הכבישים המרכזיים.
הכביש היחיד המקשר בין שני חלקי הגוש הוא כביש 5066.
ניתן להבדיל בין הגוש ובין השטחים הסובבים אותו על פי הצבע הירוק של הצמחייה הרבה שבשטחו.
זאת בעוד באזורים שמסביב לגוש אין צמחייה כזאת.
במרכז הגוש נמצאת שמורת נחל קנה, בה זורם נחל קנה.
השמורה מהווה פארק אזורי עבור תושבי הגוש והתיירים בו.
מצויים בו מעיינות רבים, ובריכות שחייה רבות, תצורות נוף ייחודיות, בהן תופעות קרסטיות מרשימות הכוללות מערות ומערת נטיפים, וארכאולוגיה, הכוללת אתרים היסטוריים, כמו חורבת שחאדה, ואתרים פרהיסטוריים, כמו מערת נחל קנה, בה כתובות פרהיסטוריות.
בגוש צמחייה מרובה, הצובעת אותו בירוק.
ניתן להבחין בין שטח הגוש לאזורים שמחוצה לו על פי צבע זה.
ההבדלים בין הגוש לסביבותיו נראים הן בתצלומי לוויין והן על הקרקע.
ביישובי ושכונות הגוש נמצאים פארקים מקומיים רבים.
בגוש נמצאים חמישה אזורי תעשייה: אזור תעשייה קרני שומרון צפונית לקרני שומרון, פארק תעשייה עמנואל סמוך לכביש הגישה לעמנואל, אזור תעשייה מעלה שומרון במעלה שומרון, אזור תעשייה בתוך יקיר ואזור תעשייה נוסף בגבעה המרכזית של קרני שומרון.
סמוך לכניסה לקרני שומרון נמצא קניון השומרון.
בהרבה מהיישובים והשכונות האחרים פזורים מרכולים מקומיים המשרתים אותם.
בגוש טיילות ומצפים רבים, מהם ניתן לראות את הנוף המרשים של האזור.
בין המצפים ניתן למצוא את מצפה יונתן, מצפה שושנה ומצפה עודד, בו נמצאים שרידים ארכאולוגיים בהם מבנה ואבן ריחיים.
שלושת המצפים פונים לכיוון שמורת נחל קנה ונחל קנה שבתוכה.
בשמורת נחל קנה עצמה ישנם מספר מוקדים תיירותיים, כמו המעיינות הרבים שלה והבריכות הפתוחות לרחצה, הנופים בה, הארכאולוגיה שלה, הכוללת שרידים פרהיסטוריים ושרידי יישוב יהודי קדום בחורבת שחאדה, המערות שנמצאות בתחומה, ביניהן מערת נחל קנה, שהיא מערת נטיפים, והתופעות הקרסטיות הייחודיות בשמורה, בהן דולינת אל מחפוד.
אל מתן, אחד היישובים בגוש הנמצא בשלבי בנייה והתפתחות, נמצא בסמוך לשמורת הטבע האזורית, ומיקומו מאפשר כניסה לטיולים בה בקלות.
בהתאם, ניתנת בו האפשרות להקמת מיזמים תיירותיים.
את חלקי הגוש מקשר כביש 5066, העובר בסמוך לעמנואל, יחד עם כביש מקומי לאלוני שילה ודרכו לגוש קרני שומרון (צפון הגוש), וכביש 5062 לגוש יקיר (דרום הגוש).
הכביש גם מקשר את הגוש דרומה, לגוש מערבא, אריאל ולכביש 5 המרכזי.
מצפון, מתקשר הגוש על ידי כביש 55 שעובר בצפון גוש קרני שומרון לקדומים ולגוש דן.
מתוקף היותו של מרכז הגוש שמורת טבע, אין בו כבישים, ונסיעה פנימית בגוש עלולה להתארך מאוד בגלל שהכביש המקשר היחיד בין חלקיו נמצא סמוך לקצהו המזרחי.
הגוש מקושר על ידי תחנות אוטובוס רבות הנמצאות בכל תחומיו, למעט בחוות יאיר, ברמת גלעד, במצפה צבאים ובאל מתן.
האוטובוסים מקשרים את הגוש לאריאל, גוש דן, קדומים, גוש שער שומרון ולשאר מדינת ישראל, דרך תחנות נוספות ביישובים הקרובים לדרכים.
קשיי התחבורה בין גוש יקיר שבדרום הגוש לגוש קרני שומרון שבצפונו, גורמים לכך שעיר האם של גוש יקיר היא אריאל, המרוחקת כ-10 דקות ממנו.
הגוש כולו מרוחק כחצי שעה מגוש דן, בשימוש בכבישים 5 ו-55. הגוש ממוקם בטבעת החיצונית של מטרופולין תל אביב, בגזרת יהודה ושומרון.
תנועת הנוער בני עקיבא פועלת בגוש בשמונה סניפים: קרני שומרון, מעלה שומרון, יקיר, נוה מנחם, נופים, גינות שומרון, חוות יאיר ואלוני שילה.
בנופים ובמעלה שומרון פועלים גם סניפים של תנועת הנוער בית"ר.
בגינות שומרון פעל שבט של הצופים בשם "עמירים".
בגוש נמצאת ישיבת ההסדר קרני שומרון.
בגוש חמישה בתי ספר יסודיים דתיים (ברקאי, משואה, לפידים ושני בתי ספר נפרדים לבנים ולבנות בהשפעת חב"ד הנמצאים בעמנואל).
בית ספר אחד בגוש פונה לציבור החילוני (רימו"ן).
בתי הספר היסודיים הפונים לציבור החרדי נמצאים בעמנואל, ואלו הם: תלמוד תורה אשכנזי המשתייך לרשת החינוך העצמאי, תלמוד תורה לקהילה הכלל חסידית ותלמוד תורה של רשת בני יוסף.
ביישוב נמצאים גם בתי ספר יסודיים לבנות: בית ספר בית יעקב של רשת החינוך העצמאי, בית ספר של מעיין החינוך התורני, בית ספר כלל חסידי ובית ספר שמיועד לחסידות סלונים.[14]
נמצאות בגוש שתי ישיבות תיכוניות: ישיבת השומרון וישיבת הליכות עולם.
לציבור החרדי, קיימים בעמנואל תיכון בית יעקב, לבנות.
חלק מבתי הספר החרדיים בגוש חולקים את המבנים שלהם.[15]
בעמנואל נמצאת גם ישיבה קטנה.
גות'בילי או רוקבילי גותי , לעיתים מוכר גם תחת השם האלאבילי (Hellbilly), הוא ז'אנר מוזיקלי שהושפע רבות מרוקבילי ומהזרם התרבותי הגותי.
ז'אנר זה הוגדר לראשונה על ידי להקת הרוק האמריקאית The Cramps בסוף שנות ה-1970 בארצות הברית, בכדי להגדיר שילוב בין רוקבילי ופאנק רוק (Punk rock).
מאז, הז'אנר מתייחס ליצירות שהושפעו מהאמנות והאופנה הגותית.
עם זאת, הז'אנר לא זכה לפופולריות עד ליציאת סדרת אלבומי אוסף בין-לאומיים מהז'אנר על ידי חברת התקליטים Skully Records באמצע שנות ה-1990.
יצירות גות'בילי שונות באופן מובהק בסאונד מיצירות פסיכובילי.
בעוד שיצירות פסיכובילי משלבות בעיקר רוקבילי משנות ה-1950 ופאנק רוק (Punk rock) משנות ה-1970 בצליל מהיר ואגרסיבי יותר, יצירות גות'בילי משלבות רוקבילי בלוזי גותי בשילוב פסנתר וגיטרה, המנוגן בקצב איטי יותר תוך הדגשת הרגש על פי האגרסיביות.
גז הוא מצב צבירה של החומר, בו המולקולות רחוקות אחת מהשנייה, המשיכה ביניהן נמוכה, והן נעות בחופשיות בהתאם לצורת הכלי בו הן נמצאות.
גז, בדומה לנוזל, מסוגל לזרום.
בניגוד לנוזל, לגז אין נפח קבוע, והוא נוטה להתפשט כדי למלא את כל הנפח שהוקצה לו (עיקרון אבוגדרו).
האנרגיה הקינטית של גז גדולה מזו של נוזל או מוצק, אך קטנה מזו של הפלזמה.
המילה גז בשפת יום-יום מתייחסת לחומרים שבטמפרטורת החדר נמצאים במצב צבירה גזי.
גזים נבדלים במשוואת המצב שלהם.
ככל שהגז נמצא בטמפרטורה הקרובה יותר לטמפרטורת הרתיחה שלו, הוא קרוב יותר למצב הנוזל.
בטמפרטורות נמוכות נוצרים קשרים חזקים יותר בין המולקולות.
חוק אבוגדרו אומר שבתנאי לחץ וטמפרטורה שווים, כמות שווה של גז אידיאלי (גז תאורטי חסר נפח או לחץ פנימי) תתפוס את אותו נפח ולא משנה גודל המולקולה.
עבור גזים בלתי אידיאליים, קשר זה, הקרוי משוואת המצב, משתנה.
גז ון-דר-ולס הוא דוגמה לגז בלתי אידיאלי.
מולקולות הגז יכולות להיות בעלות מבנים מגוונים, המשפיעים על האנרגיה הפנימית של הגז.
הגז יכול להיות למשל חד אטומי, כפי שנפוץ בגזים אצילים, דו-אטומי, למשל כלור, חמצן או חנקן, או בעל מבנה מורכב יותר, אשר עשוי לערב מבנה מרחבי, למשל מולקולת המים, שהיא תלת אטומית כפופה.
למבנה מולקולת הגז יש השפעה על דרגות החופש שלה, כלומר על יכולת התנועה של האטומים במולקולה זה ביחס לזה.
לגז חד אטומי אין דרגות חופש נוספות כלל, פרט למיקומה ומהירותה של המולקולה.
בגז דו-אטומי, יכולים האטומים להתקרב ולהתרחק זה מזה, בדומה לקפיץ.
המיקום המרחבי של הקו המחבר את האטומים אינו משנה, מכיוון שאין למה להשוותו.
עבור גזים בעלי מספר רב יותר של אטומים, דרגות החופש סבוכות יותר.
פרט למרחקים בין המולקולות, משנות גם הזוויות שבין הקווים המחברים את האטומים.
חלקיקי הגז נמצאים בתנועה מתמדת וביניהם הרבה ריק יחסית לנוזל ולמוצק בגלל תנועת חלקיקיו הגז נוטה להתפשט בחלל הנתון לו.
כמות הגז נמדדת במול מולקולות.
את המונח "גז" טבע הרופא והכימאי הפלמי, יאן בפטיסט ואן הלמונט במאה ה-17. הוא הסביר, בספר שהופיע ב-1648, לאחר מותו, שיצר מילה חדשה לאדי המים הנוצרים עקב קור האוויר, והתבסס על המילה היוונית כאוס (χάος), במובן רִיק (מצב העולם לפני הבריאה).
ההגייה ההולנדית של שתי המילים דומה, כפי ששני המונחים דומים במהותם, טען ואן הלמונט.
כך עברה המלה GAS לשפות אירופה האחרות.
גזים אצילים הם יסודות כימיים המשתייכים לטור השמיני ולקבוצה ה-18 בטבלה המחזורית, המקיימים מספר תכונות משותפות.
יסודות אלה הם אל-מתכות והם מופיעים כגזים בתנאים סטנדרטיים.
מבחינה כימית, הגזים האצילים יציבים מאוד מכיוון שהם מכילים 8 אלקטרוני ערכיות בקליפת האלקטרונים החיצונית שלהם, שהוא המספר המקסימלי שהקליפה החיצונית יכולה להכיל (פרט להליום שבו 2 אלקטרונים בקליפה החיצונית).
כתוצאה מכך הם ממעטים להשתתף בתגובות כימיות, ומכאן שמם.
בתנאים סטנדרטיים, הגזים האצילים חסרי ריח, חסרי צבע ו.
נקודות ההתכה והרתיחה של כל גז אציל קרובות אחת לשנייה, עם הפרש של פחות מ C° 10; כתוצאה מכך, הגזים האצילים מופיעים כנוזלים בטווח טמפרטורות קטן בלבד.
הגזים האצילים מפגינים תגובתיות מועטה מאוד ולכן מאות אחדות בלבד של תרכובות שלהם יוצרו מתחילת 2008.
ששת הגזים האצילים הנמצאים בטבע הם: הליום (He), ניאון (Ne), ארגון (Ar), קריפטון (Kr), קסנון (Xe) והיסוד הרדיואקטיבי רדון (Rn).
עד כה, שלושה אטומים נוספים של היסוד הבא בקבוצה, אוגאנסון (Og), יוצרו במאיץ החלקיקים, אך מעט מאוד ידוע על תכונותיו בשל הכמות המועטה שיוצרה וזמן מחצית החיים הקצר שלו.
הגז האציל הנפוץ ביותר על פני כדור הארץ הוא ארגון, המהווה 1.29% (משקלי) מהאטמוספירה.
ניאון, ארגון, קריפטון וקסנון מתקבלים מהאוויר באמצעות ניזול גזים וזיקוק זעיר.
הליום בדרך כלל מופרד מגז טבעי, ורדון לרוב מבודד מהדעיכה הרדיואקטיבית של תרכובות מומסות של רדיום.
לגזים אצילים יש יישומים חשובים בתעשיות התאורה, הריתוך וחקר החלל.
לעיתים קרובות הליום משמש במתקני נשימה לצלילה כתחליף לחלק מתערובת הנשימה.
בנוסף, ההליום החליף את המימן בספינות אוויר מסוג צפלין ובבלוני חמצן, לאחר שהסיכונים שנגרמו עקב דליקותו של המימן התבהרו.
שמו האנגלי של הגז האציל, Noble gas, הוא פירוש של שם העצם הגרמני Edelgas, בו נעשה שמוש לראשונה בשנת 1898 על ידי הוגו ארדמן כשהתייחס לרמת התגובתיות הנמוכה בתנאים סטנדרטיים אצל רוב היסודות בקבוצה ה-18 בטבלה המחזורית.
הגזים האצילים יוחסו בעבר לגזים אדישים, אך זוהי התייחסות לא מדויקת משום שחלק מהגזים האצילים משתתפים בתגובות כימיות.
קיומם של הגזים האצילים נצפה על ידי הטבלה המחזורית, אך כיוון שהגזים האצילים כמעט ואינם משתתפים בתגובות כימיות קיומם לא התגלה עד שלב מאוחר למדי בהתפתחות הכימיה המודרנית.
הוא וויליאם רמזי הצליחו לבודד גז זה (ארגון) ולהוכיח את קיומם של הגזים האצילים, ועל כך אף זכו בפרס נובל.
בימינו, כל הגזים האצילים שקיומם נובע מהטבלה המחזורית התגלו ובודדו.
האוגאנסון, בניגוד לגזים האחרים, אינו קיים בטבע ורק ב-2006 הוא סונתז בהצלחה.
גז זה הוא רדיואקטיבי ולא יציב והאטומים שסונתזו בניסוי דעכו תוך כמה חלקיקי שנייה.
לגזים האצילים יש קשרים בין-מולקולריים חלשים מאוד, וכתוצאה מכך יש להם נקודות התכה ורתיחה נמוכות מאוד.
כל הגזים האצילים הם גזים חד-אטומיים בתנאים סטנדרטיים, כולל היסודות בעלי מסות אטומיות גדולות מאלה של יסודות מוצקים רגילים.
לגזים האצילים עד לקסנון יש איזוטופים יציבים רבים.
לרדון אין איזוטופים יציבים; האיזוטופ שלו שמתקיים בזמן הרב ביותר, 222Rn, הוא בעל זמן מחצית חיים של 3.8 ימים והוא דועך לצורה של הליום ופולוניום, שבסופו של דבר דועכת לעופרת.
הרדיוסים של אטומי הגזים האצילים, כמו הרדיוסים של אטומי רוב הקבוצות, גדלים בהתמדה בכל מחזור עקב גדילת מספר האלקטרונים ורמות האלקטרונים.
גודל האטום קשור לתכונות אחדות.
לדוגמה, אנרגיית היינון קטנה ככל שהרדיוס גדל משום שככל שגז אציל גדול יותר, כך אלקטרוני הערכיות שלו מרוחקים יותר מהגרעין, ולכן הם פחות נמשכים אליו.
הגזים האצילים הם בעלי אנרגיות היינון הגבוהות ביותר בכל מחזור; עובדה זו משקפת את יציבות תצורת האלקטרונים שלהם ואת הפגנת התגובתיות המועטה (יחסית) שלהם.
הליום הופך לנוזל רק בטמפרטורה נמוכה מאוד (4.2 קלווין) ואמנם בטמפרטורה של מתחת ל-2.171 קלווין הליום 4 הוא נוזל על: הוא מסוגל לזרום ללא חיכוך כלל (תופעה שממנה נגזרות תופעות פיזיקליות מפתיעות רבות אחרות).
הליום-3 הופך לנוזל על בטמפרטורה נמוכה עוד יותר של 1 מילי קלווין.
היציבות הגבוהה של הגזים האצילים נובעת מכך שהאורביטלים החיצוניים שלהם (s ו p) מלאים לגמרי.
כפי שמתקבל מתורת הקוונטים, הערכות אלקטרונית זו היא בעלת אנרגיה נמוכה מאוד, ולכן יציבה מאוד.
הערכות אלקטרונית כזו גוררת אנרגיית יינון גבוהה מאוד וזיקה אלקטרונית נמוכה מאוד, המקשות על יצירת קשר כימי עם אטומים אחרים.
לכן הגזים האצילים מופיעים בטבע כמעט רק בצורה של גז חד אטומי, ולא מתרכבים עם יסודות אחרים.
למעשה, ניתן להסביר רבות מן התופעות הכימיות בטבע על ידי הנטייה של אטומים להגיע להערכות אלקטרונית של גז אציל.
היות שכוחות המשיכה הבין-מולקולריים (ליתר דיוק - הבין אטומיים) חלשים מאוד, הגזים האצילים נמצאים במצב צבירה גזי (חד-אטומי) בטמפרטורת החדר ונקודות ההתכה והרתיחה שלהם נמוכות מאוד.
בגלל חולשת הקשרים, גם הגזים האצילים הכבדים ביותר, כגון רדון וקסנון הם גזים בטמפרטורת החדר, על אף שמשקלם האטומי גדול פי כמה מזה של יסודות אחרים, הנמצאים במצב מוצק בתנאים רגילים.
על אף שהגזים האצילים כמעט ואינם מגיבים, קיימות תרכובות מעטות של גזים אציליים.
רק הגזים האצילים הכבדים יותר מסוגלים ליצור תרכובות, שכן אצלם האורביטלות החיצוניות רחוקות מהגרעין, וביניהן לבין הגרעין מצויות אורביטלות נוספות היוצרות מיסוך, וכך מקטינות את אנרגיית היינון.
כבר ב-1933 חזה פאולינג את קיומן של תרכובות בין הגזים האצילים הכבדים יותר וחמצן או פלואור.
בפרט, הוא חזה את קיומם של XeF6, וKrF6, והחומצה H2XeO4. לימים הסתבר כי KrF6 אינו יציב כלל, אך XeF6 ו H2XeO4 יוצרו בהצלחה ונמצאות בשימוש מדעי ותעשייתי כיום.
מספר תרכובות שבהן משתתפים גזים אצילים לדוגמה:
קסנון עם פלואור, יוצר את התרכובות XeF2 XeF4, ו-XeF6. בנוסף, קסנון יוצר את החומצה H2XeO4 המשמשת כמחמצן יעיל וחסר עקבות.
רדון מתרכב עם פלואור לתרכובת RnF.
קריפטון מתרכב עם פלואור לתרכובת KrF2.
בשנת 2002 התגלו תרכובות של אורניום עם ארגון, קריפטון וקסנון.
השימוש הנפוץ ביותר של גזים אצילים הוא בתאורה.
ניאון פולט אור כתום-אדמדם כאשר הוא מעורר בשפופרת, ונפוץ מאוד בשימוש בשלטי פרסומות.
ארגון וקריפטון משמשים למילוי נורות להט כיוון שאינם מגיבים עם התיל הלוהט ושומרים עליו מחמצון.
הליום, הודות למשקלו הקל ואדישותו הכימית (בניגוד למימן, שהוא דליק מאוד) משמש לעיתים למילוי צפלינים וכדורים פורחים.
שימוש זה חשוב כיוון ששימוש במימן הוא מסוכן.
כמות גדולה שכזו יכולה להתלקח ולהתפוצץ, כפי שקרה באסון הינדנבורג.
ארגון משמש רבות לריתוך, כאשר הוא מוזרם מסביב לאלקטרודה בזמן הריתוך למניעת חמצון על ידי חנקן או חמצן בטמפרטורות הגבוהות בהן מתבצע התהליך.
קסנון משמש במבזקים אלקטרוניים במצלמות ובמערכות אזעקה בטיחותיות ובנורות למקרני קולנוע וכן בזרקורים.
גז אידיאלי הוא גז היפותטי, המבוסס על מודל פיזיקלי לפיו גז מורכב מהרבה גופים נקודתיים, הנעים באופן אקראי במרחב.
מודל זה נמצא בשימוש נרחב בתרמודינמיקה ובאווירודינמיקה, ומצליח לתאר היטב גזים בתנאי לחץ וטמפרטורה מתונים, כגון אוויר בלחץ אטמוספירי ובטמפרטורת החדר.
ההנחה הראשונה של מודל זה היא שלא קיימת אינטראקציה בין הגופים המרכיבים את הגז, למעט התנגשויות פשוטות.
במודלים שונים של הגז האידיאלי, ניתן לתאר גזים אשר לא בהכרח מורכבים מגופים נקודתיים, אלא מצבר של חלקיקים אחרים, הניתן להסתכל עליהם כמו על כדורים קטנים הקשורים ביניהם בקשרים אלסטיים (כגון מולקולה דו אטומית).
ייצוג חלקיקי הגז על ידי מולקולות פוליאטומיות גורם להוספה של דרגות חופש נוספות במערכת.
הוספת דרגות החופש מצריכה לקחת בחשבון בחישובים אנרגטיים את התנועות האפשריות של המולקולה ביחס לעצמה – כגון סיבוב סביב עצמה או ויברציות סביב מרכז המסה.
את הפתרון המלא של גז אידיאלי והגדלים המאפיינים אותו אי־אפשר היה לחשב עד הופעת מכניקת הקוונטים.
המודל של הגז האידיאלי מניח את ההנחות הבאות:
גודלי המולקולות זניחים בהשוואה למרחק הממוצע ביניהן, כך שהנפח הכולל שתופסות המולקולות קטן משמעותית מנפח הכלי.
כוחות המשיכה בין מולקולות זניחים, וכוחות דוחים פועלים רק במהלך התנגשויות.
התנגשויות החלקיקים זה בזה ועם דפנות הכלי אלסטיות לחלוטין.