tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבודומה נחשבים לבוני סירות מנוסים, ולכן תור היירדאל הנורווגי השתמש בידע זה ובידע של שלושה בוני סירות קנים של הבודומה, ששמם עומר, מוסה ועבדוללה, בתכנונה ובבנייתה של ספינת רע 1 שהפליגה כ-5,000 ק"מ לרוחב האוקיינוס האטלנטי בשנת 1969.
בודוג דיק (בהונגרית: Dick Bódog; מישקולץ, 12 אפריל , 1893 – בודפשט, 6 במאי 1948) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, קצרן, עורך עיתון ומנכ"ל הוצאה לאור.
בודוג דיק נולד במשפחה יהודית כבנם של שמעון דיק (1843–1932) סיטונאי טקסטיל, חבר במועצת העיר של מישקולץ ושל מריה הופמן (1852–1924).
משנת 1910 עבד כליטוגרף בעיתונים בשם "עיתון" (Újság), ו"המודיע של בודפשט" (Budapesti Tudósító).
משנת 1912 בסוכנות היעיעות ההונגרי (משרד הטלגרף ההונגרי), משנת 1913 ב"עיתון של בודפשט" (Budapesti Hírlap), ובשנת 1914 באשט (Az Est).
משנת 1919 היה סגן העורך הראשי ומנהל משרד ההוצאה לאור של העיתון.
משנת 1932 עד 1939 היה המו"ל האחראי והמנכ"ל של ההוצאה לאור של העיתון בשפה הגרמנית בהונגריה הפסטר לויד.
בשנת 1939 נאלץ לעזוב את התפקיד בשל החוקים היהודיים ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי.
הוא שרד את השואה ומשנת 1945 עד מותו ניהל את חברת ההוצאה לאור הגדולה והמפורסמת אתנאום.
בודוג דיק הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
אשתו הייתה אירן לוקאץ' (אִינקֶה), איתה התחתן ב-1941.
בודוג הלמי (במקור הרץ בהונגרית: Halmi Bódog; פאפה, 6 באפריל 1879 – בודפשט, 11 בפברואר 1957) היה סופר ספרות יפה וספרות משפטית, מבקר ספרות, שופט מחוזי מלכותי בבודפשט.
בודוג הלמי נולד במשפחה יהודית כבנם של הצייר ומורה לציור דוד הרץ (1844–1931) ושל אטלקה גוטליב (1849– 1898) הוא סיים את המכללה הקלוויניסטית בעיר הולדתו ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) לאחר קבלת ההסמכה בשנת 1900 הפך עורך דין.
בין 1900 לבין 1904 היה עוזר משפטי בבית המשפט המחוזי בסומבטהיי, בין 1904 לבין 1908 היה סגן רשם בית המשפט של סיגט ואחר כך עד 1910 היה מזכיר בית המשפט המחוזי.
הן מחקרי הספרות הגדולים שלו והן דיוקנאות הסופרים שלו תרמו ליצירת דעה ציבורית נכונה על סופרי העידן המודרני.
סיפורי מרושהאזה (סיפורים קצרים, בודפשט, 1903)
נשיקות, ייסורים (שירים, סיגט, 1904)
סיפורים וכתבים מודרניים (סיגט, 1909)
רשומות של נשאר בבית (שופרון, 1917)
נוּרה ומאהבות אחרות (בודפשט, 1918)
ארז'ה ועלובים אחרים (מחזה, סיפורים קצרים, בודפשט, 1922)
הילד היהודי (סיפורים קצרים, בודפשט, 1922)
מפורסמים הונגרים (מחקרים, בודפשט, 1923)
פרנץ מולנר, הסופר והאיש (מחקר, בודפשט, 1929)
ז'יגמונד מוריץ, הסופר והאדם (מחקר, בודפשט, 1930)
פרנץ הרצג, הסופר והאדם (מחקר, בודפשט, 1931)
דיוקנאות סופרים (מחקרי ספרות, בודפשט, 1934)
טמאש קובור, הסופר והאיש (מחקר, בודפשט, 1935)
בודון (בהונגרית: Bodony) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבודון מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-13, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1275.
יהודים חיו בבודון במאה ה-18 ובמאה ה-19 החל משנת 1885 הייתה הקהילה כפופה לקהילת יהודי פטרוואשארה.
בּוּדוּ זִיווזִיווַאדזֶה (בגאורגית: ბუდუ ზივზივაძე; נולד ב-10 במרץ 1994 בכותאיסי שבגאורגיה) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת החלוץ בפ.צ.
זיווזיוואדזה שיחק בקבוצות דינמו טביליסי, טורפדו כותאיסי וסמטרדיה מליגת העל הגאורגית, וקבוצת אסביירג מליגת העל הדנית.
ב-12 ביולי 2019 חתם זיווזיוואדזה במזקבשד מליגת העל ההונגרית.
הוא ערך 32 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-29 ביולי 2020 חתם זיווזיוואדזה בפהרוואר מליגת העל ההונגרית.
ב-11 בפברואר 2022 הושאל זיווזיוואדזה עד לתום עונת לאויפשט מליגת העל ההונגרית.
הוא ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 11 שערים.
ב-31 בינואר 2023 חתם בקרלסרוהה הגרמנית.
ב-23 בינואר 2017 ערך זיווזיוואדזה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת אוזבקיסטן במשחק ידידות.
ב-25 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1-0 על נבחרת בוסניה והרצגובינה במשחק ידידות.
מבשלת בודוויזר (בצ'כית: Budějovický Budvar; בשמה הגרמני: Budweiser Budvar) היא מבשלת בירה בעיר צ'סקה בודייוביצה בצ'כיה , הידועה בעיקר בזכות לאגר חיוור מקורי של בודוויזר או בודוויזר בודוואר שנרקחה באמצעות מים מבאר ארטזית, שעורה מוראבית וכשותנית זאץ.
בודוויזר בודוואר היא יצרנית הבירה הרביעית בגודלה בצ'כיה והיצואנית השנייה בגודלה של בירה בחו"ל.
המבשלה בבעלות המדינה ובירת הלאגר החיוור שלה בודווייזר הייתה מעורבת בסכסוך סימן מסחר עם אנהאוזר-בוש על הזכות לשווק ולמכור את הבירה תחת השם Budweiser מאז תחילת המאה ה-20, וכתוצאה מכך הבירה הצ'כית הזו מיובאת כ-Czechvar במדינות מסוימות.
המבשלה מאוגדת בשם Budějovický Budvar, národní podnik ("בודוויזר בודוואר, מפעל לאומי").
ההיסטוריה של הבישול בצ'סקה בודייוביצה מתוארכת לשנת 1265, כאשר אוטוקר השני, מלך בוהמיה, העניק לעיר זכויות בישול בירה.
בשלב מסוים, העיר הייתה מבשלת הבירה האימפריאלית של האימפריה הרומית הקדושה.
כדי לקדם את איכות המשקה, נאסר על בישול בעיירות הסמוכות.
כדי להבדיל בין בירה בודווייז מזו שמגיעה מאזורים אחרים, היא כונתה Budweiser Bier ("בירה מבודווייז" בגרמנית).
בתחילת המאה ה-16, תעשיית הבירה הצ'כית סיפקה עד 87% מסך ההכנסות לעיריות.
מלחמת שלושים השנים בין 1618 ל-1648, לעומת זאת, הרסה חלק גדול ממרכז אירופה ואיתה גם את תעשיית הבירה הצ'כית.
במקביל, ממלכת בוהמיה הפכה לחלק מהמלוכה הבסבורגית לאחר המלחמה.
לפיכך, הוא החליט לקרוא לבירה שלו באדוויזר (כפי שמבוטא באנגלית) ולבשל אותה לפי התהליך הבוהמייני.
Budweiser Bürgerbräu נרכשה על ידי אנהאוזר-בוש אינבוו בשנת 2014 כדי לסייע בתביעתה על הסימן המסחרי של Budweiser.
מבשלת בודוויזר בודוואר התאגדה בשנת 1895 כמבשלת הבירה המשותפת של צ'כיה כאשר מבשלות צ'כיות מקומיות בצ'סקה בודייביצ'ה, אז חלק מאוסטריה-הונגריה, התמזגו והחלו לבשל את Budweiser עם טכנולוגיה חדשה.
עם הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה וחלוקת צ'כוסלובקיה ערב מלחמת העולם השנייה והשלטון הקומוניסטי שלה במהלך המלחמה הקרה, המבשלה לא הצליחה להתחרות באנהאוזר-בוש האמריקאית כשהייצור התערער.
עד 1948, כל המבשלות הצ'כיות הולאמו על ידי הממשלה הקומוניסטית.
המבשלה דיווחה ב-2015 כי היא גדלה ב-226% מאז 1991 וכי היקף המכירות הכולל שלה גדל ב-39% בעשר השנים האחרונות.
ב-1990 רקחה החברה 450,000 הקטוליטר בירה (45 מיליון ליטר) בשנה וייצאה ל-18 מדינות.
זוהי הבירה הזרה הנרכשת ביותר בגרמניה, ונמכרה בכ-29 מיליון ליטר בשנת 2016, והיא הבירה הצ'כית הנמכרת ביותר בבריטניה.
החברה מבשלת סוגים שונים של לאגר:
קלאסית, בירה מהחבית חיוורת עם 4.0% כוהל בנפח (ABV) (בצ'כית : 10° או Výčepní).
לאגר חיוור מקורי, התבגר 90 יום וספינת הדגל של המותג, המשווק כלגר פרימיום, מכיל 5.0% ABV (ב צ'כית: 12° או Ležák).
כהה, לאגר כהה עם מינכן, קרמל ומאלט קלוי ו-4.7% ABV (בצ'כית: Tmavé).
מיוחד, הלאגר החיוור המקורי עם תוספת תרבויות של שמרים ו-5.0% ABV (בצ'כית: Kroužkovaný ležák).
Cvikl, לאגר חיוור שמרים לא מסונן עם 4.0% ABV (בצ'כית: Nefiltrované).
Strong, לאגר חיוור חזק שהתבגר במשך 200 ימים, מכיל 7.5% ABV (בצ'כית: 16° או Speciál).
חינם, בירה דלת אלכוהול עם 0.5% ABV (בצ'כית: Nealkoholické).
בנוסף, מבשלת בודוויזר בודוואר מייצרת בירה תחת המותג Pardál.
Pardál, בירה מהחבית חיוורת עם 3.8% ABV.
בודוג שילר (בהונגרית: Schiller Bódog; פוז'ון, 7 בפברואר 1877 – בודפשט, 29 בינואר 1914) היה משפטן ועורך דין יהודי-הונגרי, היסטוריון משפטי, פרופסור באוניברסיטה, מזכיר ורשם בית משפט, שופט.
בודוג שילר נולד במשפחה יהודית כבנם של חייט הנשים וסוחר אופנת נשים ברטולד שילר, ושל רוזה רוט.
את לימודיו התיכוניים סיים בעיר הולדתו.
לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה המלכותית למשפטים בברטיסלבה ובאוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), הוא קיבל דוקטורט במשפטים ב-1900. בסתיו 1901, הוא נסע אל מחוץ להונגריה במלגה ממלכתית ובילה שני סמסטרים באוניברסיטת הומבולדט של ברלין, ולאחר שחזר הביתה ניגש לבחינת לשכת עורכי הדין.
משנת 1904 מונה רשם בית משפט, ולאחר מכן שופט ומשנת 1912 הרצה כפרופסור באוניברסיטת בודפשט.
בנוסף למחקרי ההיסטוריה המשפטית שלו, תרגם לגרמנית ב-1904 את עבודתו של פרופסור אקוש טימון בשם "היסטוריה חוקתית ומשפטית של הונגריה ביחס להתפתחות מדינות המערב".
מאמריו וחלק ממחקריו פורסמו בכתבי העת ועיתונים:
הוא היה עורך בלקסיקון המשפטי ההונגרי (Magyar jogi lexikon)
אשתו הייתה פרידריקה שילר (1886–?), בתם של ז'יגמונד שילר ושל אנה שטיין, איתה התחתן ב-5 בנובמבר 1907 בבודפשט.
מקור האצולה הגבוהה שעוברת בירושה בהונגריה.
פרופסור אקוש טימון כתב הקדמה.
מקורות משפטיים של שלושת הספרים (בודפשט, 1902)
ה-pragmatica sanctio והחוקים המקומיים (בודפשט, 1903)
בודהיזם קדום, הנקרא גם בודהיזם פרה-כיתתי, בודהיזם מוקדם, הבודהיזם הקדום ביותר, בודהיזם מקורי, ובודהיזם פרימיטיבי, הוא בודהיזם כפי שתאורטית היה קיים לפני שהאסכולות הבודהיסטיות השונות התפתחו, בסביבות 250 לפני הספירה (אחריהן באו תת-חלקים מאוחרים יותר של הבודהיזם).
ניתן להסיק או לשחזר את תוכנו ותורותיו של הבודהיזם הקדום מתוך הטקסטים הבודהיסטיים המוקדמים ביותר, שבעצמם הם כבר כיתתיים.
הנושא נתון בוויכוח אינטנסיבי במחקר, ולא כל החוקרים מאמינים ביכולת לשחזר את הבודהיזם הקדום מתוך הזרמים המאוחרים.
מונחים שונים משמשים להתייחסות לתקופה הקדומה ביותר של הבודהיזם:
יש חוקרים יפנים המתייחסים לתקופת האסכולות הבודהיסטיות המוקדמות בתור קדום.
בודהיזם קדום מתייחס לרעיונות ולפרקטיקות של גאוטמה בודהה עצמו.
לעיתים משמש המושג גם לבודהיזם מוקדם שהיה קיים עד לפיצול המתועד הראשון בסנגהה.
על פי למברט שמיטהאוזן, זוהי "התקופה הקנונית שלפני התפתחותם של בתי ספר שונים בעלי תפיסות שונות של תורתו של הבודהה".
תקופת ה"בודהיזם הקדום" במובן של בודהיזם פרה-כיתתי נחשבת על ידי חוקרים כמו פול ג'יי גריפית'ס וסטיבן קולינס כתקופת הבודהה ההיסטורית ועד שלטונו של אשוקה (בערך 268 עד 232 לפנה"ס).
הפיצול המתועד הראשון התרחש, לפי רוב החוקרים, בין המועצה הבודהיסטית השנייה למועצה הבודהיסטית השלישית.
למוט והיראקאווה טוענים שניהם כי הפילוג הראשון התרחש בתקופת שלטונו של אשוקה.
לדברי קולט קוקס "רוב החוקרים יסכימו שאף על פי ששורשי הקבוצות המוכרות המוקדמות ביותר קודמו לאשוקה, הפרידה בפועל שלהם לא התרחשה אלא לאחר מותו".
בודהיזם קדום היה במקור אחת מהתנועות הסרמיה, שהיו פילוסופים נודדים שדחו את סמכות ה"וודות" והכהונה הברהמאנית, בכוונה לברוח מ"סמסרה" באמצעים שונים, כמו סגפנות והתנהגות בהתאם לקוד הדהרמה.
הסרמאיינים הולידו אסכולות דתיות ופילוסופיות שונות, ביניהן הבודהיזם הקדום עצמו, יוגה ובתי ספר דומים להינדואיזם, ג'ייניזם, אג'יוויקה, Ajñana, ו־Cārvāka היו החשובים ביותר, וגם למושגים פופולריים בכל הדתות ההודיות הגדולות כגון "סמסרה" (מחזור אינסופי של לידה ומוות) ו"מוקשה" (שחרור מהמעגל הזה).
אף על פי כן, למרות ההצלחה שהפילוסופים והסגפנים הנודדים השיגו בהפצת רעיונות ומושגים שיתקבלו בקרוב על ידי כל הדתות של הודו, האסכולות האורתודוקסיות התנגדו לאסכולות הסרמאיות, בשל סירבן לקבל את סמכות ה"וודות".
בּוּדַפֶּשְׁט () היא עיר הבירה והמרכז הכלכלי, התעשייתי, התחבורתי והתרבותי של הונגריה.
לבודפשט עשרים ושלושה רבעים, המצוינים בספרות רומיות.
בודפשט ממוקמת בלב אגן הקרפטים על שתי גדות נהר הדנובה, שהוא הנהר הארוך ביותר במרכז אירופה.
בודפשט מצויה בצפון המדינה, בסמוך לגבול עם סלובקיה.
הדנובה הייתה ועודה נתיב תחבורה חשוב, ובודפשט מצויה בצומת דרכים ונתיב מסחר היסטורי בעל חשיבות רבה.
בודה ההררית מצויה בגדה המערבית של נהר הדנובה, ואילו פשט המישורית בגדתו המזרחית.
על הנהר מצוי האי מרגיט, שנוצר מהתפצלות הדנובה וחיבורה מחדש במורד הזרם.
גשרים רבים מחברים את שני חלקי העיר.
העיר השלישית שאוחדה לאגד הערים "בודפשט" היא אובודה, השוכנת מצפון לעיר.
בבודה ההררית תשע גבעות, מהן שתי גבעות עיקריות, שעליהן מונומנטים היסטוריים ותרבותיים, גבעת הטירה וגבעת גלרט.
על גבעת גלרט מצויה "אנדרטת השחרור" הענקית, שהוקמה על ידי הרוסים בשנת 1947 לציון שחרור העיר מידי הנאצים.
אף על פי שב-1990 הוסרו כל הפסלים הקומוניסטיים שהיו פזורים ברחבי העיר, אנדרטת השחרור, שהפכה לאהודה על בני העיר ושאינה מציגה סממנים קומוניסטיים בולטים נותרה על כנה.
פשט המישורית מורכבת מרצועות-טבעת בתבנית חצי-עיגול התחומות בין שדרות רחבות.
באופן מסורתי פשט היא מרכזה התיירותי, המסחרי והפיננסי של בודפשט, אולם גם בבודה החלו מתפתחים החל מ-1990 מרכזים פיננסיים ומסחריים מודרניים.
מחוץ לעיר מצויים פרוורים, שאוחדו עם העיר בתקופת השלטון הקומוניסטי.
כביש הטבעת של בודפשט M0 מקיף את רוב שטחה של העיר.
בודפשט מצויה לאורכו של קו שבר גאולוגי שיצר נביעה טבעית של מעיינות חמים.
כמאה ועשרים מעיינות כאלו מצויים בתחומי העיר, ורבים מהם בעלי ערך רפואי.
התרבות ההונגרית, אשר ידעה מאה וחמישים שנים של כיבוש טורקי, אימצה את הרחצה במרחצאות.
בבודפשט המודרנית פעילים מרחצאות רבים בעיר, המהווים מוקד משיכה לתושביה, וצורת בילוי עממי ייחודית.
המרחצאות (חלקם מעורבים לגברים ולנשים) מצויים לעיתים במקומות פתוחים, וחלקם פעילים עוד מימי הטורקים.
הגדול שבמרחצאות העיר, ספא סצ'ני, הנמצא בפארק העירוני (Városliget), יושב על נביעה טבעית של מים בטמפרטורה של בין 73 ל-75 מעלות צלזיוס, המוזרמים אל בריכה מרכזית בלתי מקורה בטמפרטורה של 27 מעלות, כמו גם לבריכות מקורות בטמפרטורות הנעות בין 30 ל-36 מעלות.
עדויות ליישוב אנושי באזור קיימות מאז התקופה הפלאוליתית.
הקטע הצר של הדנובה הפך את החצייה של הנהר לקלה יחסית במקום זה.
נמצאו שרידי מבנים מהמאה הרביעית לפני הספירה של תושביה המקוריים של בודפשט, עם קלטי קדום, אשר הפך לחלק מן האימפריה הרומית במאה הראשונה לספירה.
העיר הרומית אקווינקום, אשר נוסדה במקום אשר נקרא לאחר מכן "אובודה", הייתה משנת 106 עד לכיבוש האזור בתחילת המאה ה-5 על ידי אטילה ההוני עיר הבירה של הפרובינקיה הרומית פאנוניה התחתית.
עיר זו שימשה כנקודת מזרחית בין האימפריה ובין שבטים ברבריים במזרח.
שרידי אמפיתיאטרון גדול שאכלס 14,000 איש ניתן לראות בצומת הרחובות Viador ut ו-Pacsirtamezo ut.
שרידי העיר הרומית אקווינקום נחפרו בסוף המאה ה-19 וניתן לראות את קווי המתאר של המקדשים, החנויות, בתי המרחץ והרחובות על שפת הדנובה, ברחוב Szentendrei 139.
עם נפילת האימפריה הרומית היה האזור נתון לשליטת השבטים הפולשים ממזרח - הונים, ולאחר מכן גותים, לונגוברדים, אווארים וסלבים.
בתקופה זו כבר התפתחו שני יישובים על גדות הדנובה - פשט, על הגדה המזרחית ובודה על הגדה המערבית.
בסוף המאה ה-9, בשנת 896, שבטים מדיארים, אבותיהם של ההונגרים המודרניים בהנהגת ארפאד, פלשו לאזור מהרי אורל והקימו את ממלכת הונגריה.
שושלתו של הנסיך ארפאד משלה עד המאה ה-13. בתחילת האלף קיבל אישטוון הראשון, מלך הונגריה את הנצרות לעם ההונגרי.
אישטוון גם הניח את היסודות למדינה ההונגרית.
למרות ההרס שנגרם בפלישת המונגולים בשנת 1241, פשט הצליחה להתאושש, אך המלך בלה הרביעי הורה להקים חומות מסביב לבודה, ובנה את ארמונו בראש אחת הגבעות בשנת 1247. בשנת 1361 הפכה בודה לעיר הבירה של הונגריה.
בודה הגיעה לשיא בתקופתו של המלך מתיאש הוניאדי, במחצית השנייה של המאה ה-15.
כיבושה של הונגריה בידי הטורקים העות'מאנים במאה ה-16, פגע בגדילת העיר.
פשט נפלה בידי הטורקים ב-1526 ואילו בודה כחמש עשרה שנים לאחר מכן.
תקופת הכיבוש הטורקי הייתה תקופה של הזנחה, רעב ומחלות.
בודה שימשה כמקום מושבו של הנציב הטורקי, ופשט הייתה נטושה בזמן הכיבוש האוסטרי בשנת 1686. המצור נמשך 78 ימים ובסופו של דבר המבצר נכבש ומפקדו עבדורחמן עבדי פאשה ארנבוט נהרג.
בתחילת המאה ה-18 היו שלוש הערים - בודה, פשט ואובודה, נטושות למעשה, וזאת כתוצאה מן המרידות כנגד שלטון בית הבסבורג, בהנהגת פרנץ ראקוצי וכתוצאה ממגפת הדבר.
אך לאחר שהתגברו תושבי העיר על מכשולים אלו החל גידול באוכלוסייה.
החל משנת 1723 פשט החליפה את בודה כמקום מושבו של הנציב ונהנתה מגידול מואץ במאות ה-18 וה-19, בעיקר בזכות תרומותיה של הקיסרית מריה תרזה למודרניזציה של שתי הערים.
בשנת 1800 הייתה אוכלוסיית העיר כחמישים וארבעה אלף איש.
בשנת 1838 הרס שיטפון את מרבית הבתים באזור פשט.
בשנת 1848 הייתה בודפשט למרכז מהפכני, ולמרכז לתנועה הלאומית ההונגרית, אשר מרדה בשנים אלו כנגד שליטי הבסבורג.
תבוסתם של המורדים גרמה לקיפאון בהתפתחות העיר, אך הפשרה בשנת 1867 לפיה ימלוך השליט ההבסבורגי על שני עמים אוטונומיים, הביאה להתפתחות כלכלית ותרבותית מואצת.
האיחוד תחת עירייה אחת הונהג לראשונה על ידי הממשלה ההונגרית המהפכנית בשנת 1849, אך המצב הוחזר לקדמותו עם דיכוי המרד.
ב-17 בנובמבר 1873 הוכרז על איחודה הסופי של העיר, על מנת לשמש בירה מודרנית לעם ההונגרי.
בשנים אלה עברה פשט פיתוח מואץ והוקמו בה פרויקטים שאפתניים בקנה מידה עולמי.
החומות מימי הביניים שציינו את גבולות פשט נחצו כאשר כל האזור נבנה בהדרגה.
כל המבנים העתיקים בפשט נהרסו ובמקומם נסללו רחובות רחבים וכיכרות לפי תוכנית בניין עיר ששאבה את השראתה מתוכנית אוסמן להתחדשות פריז.
גולת הכותרת של תכנון העיר החדשה היו השדרות הרחבות: השדרה הקטנה והשדרה הגדולה, הבנויות כשני חצי מעגלים זו בתוך זו ושדרת אנדראשי, המחברת בין כיכר דיאק פרנץ שבלב פשט הישנה לכיכר הגיבורים והפארק העירוני שנבנו גם הם באותו הזמן.
בשדרות וביניהן הוקמו בתי מידות, משרדי ממשל וציבור, בתי מסחר ובתי דירות, רבים מהם בסגנון אר נובו (שנקרא באוסטרו-הונגריה זצסיון).
בדרום השדרה הגדולה הוקם השוק המקורה של פשט.
הפרויקט השאפתני ביותר בשנים אלה היה בניית הרכבת התחתית שנחנכה בשנת 1896, במעמד פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה במסגרת חגיגות שנת ה-1000 לכיבוש המדיארי.
בתקופה זו נבנו גם מספר מבנים מהחשובים בהונגריה, כגון בזיליקת אישטוון הקדוש, הבנויה בסגנון נאו-רנסאנס, בניין הפרלמנט ההונגרי, הבנוי בסגנון נאו-גותי והאקדמיה ההונגרית למדעים.
במקביל להתפתחות האורבנית חלה גם התפתחות תרבותית, בניין האופרה נפתח לקהל ומיד תפס מקום של כבוד בחיי העיר, כן נפתחו תיאטראות כגון התיאטרון הקומי ואולם הקונצרטים המפואר ויגדו.
במאה ה-20 היה הגידול העיקרי באוכלוסייה בפרוורים וברובעי קישפשט, צ'פל וזוגלו, ורוב תעשיית הונגריה רוכזה בעיר הבירה החדשה.
האבדות הכבדות בחיי אדם ואיבוד כמחצית משטח המדינה אחרי מלחמת העולם הראשונה הסבו רק מכה זמנית, והעיר המשיכה לגדול.
ב-1930 מנתה אוכלוסיית העיר כמיליון אנשים, וכארבע מאות אלף אנשים בפרוורים הסמוכים לה.
מלחמת העולם השנייה הביאה על בודפשט חורבן והרס כאשר חלקים גדולים ממנה שוטחו.
הכיבוש הנאצי של העיר, ושחרורה לאחר מכן בידי הרוסים, ב-13 בפברואר 1945 לאחר מצור ממושך, הביאו להרג של כשנים-עשר אלף איש מן האוכלוסייה האזרחית, אך עיקר ההרג היה בהשמדתם של היהודים.
יהודי בודפשט רוכזו בגטו בתוך תחומי העיר עצמה, במה שנקרא בעבר "הרובע היהודי".
רבים מתו מרעב ומחלות בתוך תחומי הגטו, אך רבים אחרים נרצחו בבודפשט עצמה, על ידי הנאצים ומשתפי הפעולה ההונגרים ממפלגת "צלב החץ".
הרצח בוצע על ידי כבילת קבוצות של יהודים (כ-5,000 בסך הכל), העמדתם על שפת הדנובה וירי אל תוך מימי הנהר.
מתוך אוכלוסייה של כ-280,000 יהודים בעיר בודפשט לפני המלחמה, הושמדו כמאה אלף.
בשנת 1948 השתלטו הקומוניסטים על הונגריה.
ב-1949 אוחדו כפרים ועיירות מסביב לבודפשט עם העיר עצמה, וכך גדלה אוכלוסייתה ממיליון ל-1.6 מיליון נפש.
בשנת 1956 הייתה בודפשט לזירתו של המרד ההונגרי כנגד השלטון הקומוניסטי.
המרד דוכא ביד ברזל על ידי ברית המועצות, אך לאחריו רצו השלטונות ההונגרים הקומוניסטים, בראשותו של יאנוש קאדאר, להראות את הפרגמטיות שבמדיניותם, והשתמשו בבודפשט כחלון ראווה.
עם זאת, היה השלטון הקומוניסטי בתקופת קאדאר שלטון כושל מבחינה כלכלית, והעיר לא שגשגה בתקופה זו.
נפילת השלטון הקומוניסטי ועלייתה של הדמוקרטיה בהונגריה, כמו גם צירופה של הונגריה לאיחוד האירופי, הביאו למהפכים ולקשיים כלכליים וחברתיים, אשר הביאו לכך שאוכלוסייתה של בודפשט קטנה בכחמישה-עשר אחוז בשני העשורים שלאחר 1990.
התיישבות היהודים בבודפשט תחילתה אף בימי ההתיישבות הרומאית.
במאה ה-12 הזמין המלך בלה הרביעי יהודים להונגריה, וזו תחילת הקהילה היהודית המאורגנת בעיר.
עם כיבוש פשט בידי העות'מאנים ב-1526, הקהילה היהודית הוגלתה בכפייה לאיסטנבול, במסגרת הגליות כפויות של קהילות יהודיות רבות שנפלו לידי העות'מאנים (מדיניות "הסורגון").
בשנת 1744, גורשו יהודי בודה על ידי הקיסרית מריה תרזה ששימשה אף כמלכת הונגריה, הם שבו אליה כעבור כשלוש שנים, לאחר התערבות דיפלומטית של הסולטאן הטורקי ותשלום כופר רב.
עם השנים הייתה בודפשט למרכז יהודי משגשג ופורח, ויהודיה, כיהודי הונגריה, קיבלו זכויות אזרח מלאות, תחת שלטון האימפריה האוסטרו הונגרית.
היהודים השתלבו בחיי האקדמיה, בעולם המשפטים והכלכלה.
הקהילה המקומית הייתה המשתלבת ביותר בארץ והייתה סמל לאימוץ התרבות והלאומיות ההונגרית ולמוקד היסודות הפרוגרסיביים בין היהודים, שנודעו בהונגריה כנאולוגים; מבחינה דתית, הם היו מזוהים עם מבשרי היהדות הקונסרבטיבית בגרמניה.
מספרם של האורתודוקסים היה קטן ובשנות ה-60, עקב הקרע ביהדות הונגריה שפילג בין שני הציבורים, נהגו הדתיים השמרנים לכנות את הבירה 'עיר הנידחת'.
הקהילה הסתפחה מיד אל המחנה הנאולוגי, שראשיו היו גם פרנסיה: ב-1880 מנתה עדת פשט (הגדולה מבין חמש הנאולוגיות ברבעים השונים של בודפשט) 64,000 איש, לעומת אלפים בודדים של אורתודוקסים שפרשו ממנה במהלך הקרע והקימו מוסדות נפרדים.
בודפשט היא מקום לידתו של בנימין זאב הרצל.
שלט המצוי במוזיאון היהודי הסמוך לבית הכנסת ברח' דוהאן מציין את בית הולדתו.
בנוסף, הוצבה בסמוך לבית הכנסת תבליט פרי יצירתו של הפסל מיכאילו קולודקו (Mikhailo Kolodko), בו נראית דמותו של חוזה המדינה, הנשען על זוג אופניים.
המאה התשע עשרה הייתה זמן של פריחה כלכלית וחברתית.
בתקופה זו נבנה בית הכנסת הגדול בעיר, ברחוב דוהאני.
בית כנסת זה נבנה כעשור לפני הקרע הרשמי והשתייך לקהילה הנאולוגית.
והוא מעוצב בעיצוב יוצא דופן הכולל אלמנטים גותיים, מוריים וביזנטיים.
בזמן הכיבוש הגרמני שימש בית הכנסת כמרכז משרדים לצבא הכובש, וצריחיו שימשו להצבת אנטנות.
כך ניצל בית הכנסת מהשמדה, ובשנות התשעים שופץ והוחזר לתפארתו המקורית.
ב-1903 נוסדה בבודפשט אגודת הסטודנטים הציונית "מכביה", וקבוצה ראשונה מחבריה עלתה לארץ ישראל סמוך לתום מלחמת העולם הראשונה.
האדמירל מיקלוש הורטי אשר הוכרז כעוצר הונגריה מאז שנת 1920, היה בעל ברית נאמן לנאצים, והחל בפעולות אנטישמיות, שכללו את חובת ענידת הטלאי הצהוב משנת 1941. ניסיונות הסיוע של היישוב בארץ ושל הצבא הבריטי ליהודי הונגריה, במשלוחם של צנחנים, לא עלו יפה.
בת העיר חנה סנש אשר הייתה בין הצנחנים, נתפסה והוצאה להורג.
חנה סנש הונצחה בבודפשט בפארק חנה סנש (Szenes Hanna Park), המצוי ברובע VII של העיר, בפינת הרחובות רוז'א ו-יושיקא (Rózsa- Jósika), ופסלון שלה פרי עבודתו של האמן מיכאילו קולודקו (Mikhailo Kolodko) מוצב בפארק.
אסונם של יהודי העיר, ויהודי הונגריה, הגיע לשיאו עם כיבושה של העיר על ידי הנאצים, בחודש מרץ 1944. מחודש זה ועד לשחרור העיר בפברואר 1945 נספו כמאה אלף יהודים מתוך 280,000 יהודים שישבו בעיר לפני המלחמה.
היהודים רוכזו בגטאות, עם הכיבוש הגרמני במרץ 1944. חלקם נספה בגטו מרעב וממחלות.
רבים נרצחו ברחובות על ידי הגרמנים ומשתפי הפעולה ההונגרים שלהם ממפלגת צלב החץ, ורבים נשלחו להשמדה באושוויץ.
בשנים 1944–1945 ירו אנשי 'צלב החץ' ברבים מיהודי בודפשט על גדות הדנובה, והשליכו את גופותיהם למים, מבלי שהובאו לקבורה.
ב-2005, במלאת 60 שנה לסיום מלחמת העולם השנייה, הוקמה אנדרטת הנצחה על גדות הדנובה בבודפשט, בשם 'נעליים על הדנובה', המנציחה את המתים.
בבודפשט מספר אתרי זיכרון לשואה, כאשר הבולט שבהם הוא אנדרטה בצורת ערבה בוכיה, כאשר על כל אחד מאלפי עליה מוטבע שם של יהודי שנרצח בשואה.
במקום מצויה גם אנדרטה לזכרו של חסיד אומות העולם, השוודי ראול ולנברג אשר הציל חייהם של יהודים רבים, אך נעלם עם הכיבוש הסובייטי.
עיריית בודפשט קראה רחוב על של ראול ולנברג, ברובע השביעי.
אנדרטאות אלו מצויות בחצר המוזיאון היהודי, סמוך לבית הכנסת ברחוב דוהאני, באתר שבו טמונים אלפים מיהודי בודפשט שנספו בשואה והובאו לקבורה בקבר אחים.
משפחותיהם של כמה מהטמונים בקבר האחים הציבו במקום לוחיות זיכרון משיש.
ליד הכניסה לגטו היהודי שבמרכז העיר הוקמה אנדרטה לזכרו של חסיד אומות העולם קרל לוץ, דיפלומט שווייצרי שהציל עשרות אלפי יהודים הונגרים בתקופת השואה.
הקהילה היהודית בבודפשט גדולה ומאורגנת, ומונה כמה עשרות אלפים.
בית הכנסת הגדול האורתודוקסי הוא בית הכנסת ברחוב קזניצי, ששרד את השואה מאחר ששימש במהלך מלחמת העולם השנייה כאורווה עבור סוסי הצבא הכובש, ולקהילתו בית קברות פעיל.
הקהילה האורתודוקסית מפעילה את בית-התבשיל והמסעדה הוותיקה 'חנה' ("האנה" בעגה היהודית המקומית), ומתחזקת גם מקוה טהרה שנבנה על ידי חסידי סאטמר בארצות הברית, בית עלמין, ושחיטה כשרה.
בעיר קיים גם בית-דין-צדק דקהילות החרדים חב"ד, ומסעדות בהכשר קהילת חב"ד.
קהילת חב"ד מפעילה ארבעה בתי כנסת, קהילה ישראלית, מוסדות חינוך, שחיטה כשרה, ורשת בתי אבות לקשישים.
קהילת חב"ד המקומית בנשיאותו של הרב שמואל רסקין גם מקיימת פעילות יהודית ענפה בעיר ובקמפוס של האוניברסיטה המקומית, שבה לומדים כ-1,500 סטודנטים ישראלים (בעיקר רפואה, רפואת שיניים, רוקחות ווטרינריה).
מבית הכנסת שברחוב דוהאני פועלת גם קהילה יהודית נאולוגית המפעילה את המוזיאון היהודי, בית העלמין הנאולוגי ועוד.
בעיר פועלים מספר תיאטראות ואחד מאולמות האופרה היפים באירופה.
יש מגוון רחב של בתי קולנוע, גלריות, מוזיאונים ואקדמיה למוזיקה, שם נערכים קונצרטים פתוחים לקהל במחירים מסובסדים.
רחוב נג'מזו (Nagymező utca) המאונך לרחוב אנדרשי מכונה "הברודוויי של פשט", משום המספר הרב של תיאטראות המצוי בו.
כמו כן נמצא בו הקברט המודרני של העיר, מיקרוסקופ סינפד.
באותו רחוב ישנו גם בית הצלמים ההונגריים (מספר 20) ומוזיאון ארנסט לאמנות הונגרית של המאה ה-20 במספר 8, שבו שוכן גם תיאטרון.
האופרטה של בודפשט שוכנת בבניין מספר 17 מאז שנת 1923.
חיי הלילה בעיר הם עשירים ומגוונים.
מתחילת העשור השני של המאה ה-21 גברה תפוצתם של מקומות בילוי באזורים מרכזיים בעיר אשר זכו לכינוי "פאבים הרוסים" .
ייחודם של בתי עסק אלה, ברובם מסעדות ופאבים תיירותיים, הוא העובדה שנפתחו בבתי דירות ובניינים שנידונו להריסה.
רוב העסקים מעוצבים באווירת רטרו, ולשם כך רוהטו ביצירתיות בציוד ישן או בפסלים סביבתיים.
רובם ממוקמים ברובע השביעי של העיר (שידוע גם כרובע היהודי).
הפאבים ההרוסים יצרו תופעה תיירותית ייחודית עבור בודפשט.
נמל התעופה פרנץ ליסט (לשעבר פריהג') הנמצא כ-24 קילומטר דרום מזרחית לעיר, הוא נמל התעופה העיקרי של הונגריה.
הוא משמש כבסיס פעולה מרכזי לויז אייר ולריינאייר.
בודפשט היא צומת רכבות חשוב, והרכבת מקשרת את העיר עם ערים חשובות אחרות באירופה.
בבודפשט שלוש תחנות רכבת גדולות - תחנת הרכבת המזרחית (קלטי), תחנת הרכבת הדרומית (דלי) ותחנת הרכבת המערבית (ניוגטי).
החל מסוף המאה ה-19 פועלת הרכבת הפרברית של בודפשט.
הרכבת התחתית בבודפשט היא בין הוותיקות בעולם, ורק הרכבת התחתית של לונדון קדמה לה.
הקו ההיסטורי M1 הוא הקו "הצהוב", פועל עדיין, ושוחזר למלוא תפארתו המקורית.
שני הקווים האחרים M2 (הקו האדום) ו-M3 (הקו הכחול) נבנו לאחריו, ומשמשים חלקים אחרים של העיר.
שלושת הקווים נפגשים בנקודה אחת בעיר - כיכר "פרנץ דאק" בפשט.
בנוסף לרכבת התחתית פועלת בבודפשט רשת רכבות קלות וחשמליות נרחבת כלל רשת התחבורה בבודפשט מופעלת על ידי ה-BKK והיא מעניקה כיסוי תחבורתי טוב לכלל חלקי העיר.
הפוניקולר של בודפשט פועל משנת 1870.
בין צדה המערבי והמזרחי של הדנובה מחברים גשרים רבים.
במרכזה של בודפשט ארבעה גשרים היסטוריים, המהווים עורק תחבורה מרכזי בעיר ואף שכיות חמדה תיירותיות.
הגשרים מופיעים לפי סדר מצפון לדרום.
הגשר, שנבנה בשנת 1876, מחבר את האי מרגיט עם בודה ופשט.
בתחילה נבנה הגשר ללא גישה לאי, אך זו נוספה בשנת 1900.
גשר השלשלאות (Lánchíd) גשר הקבע הראשון על פני הדנובה נבנה בין 1839 ל-1849. הגשר תוכנן בידי האנגלי ויליאם טירני קלארק, ונבנה בידי המהנדס האנגלי אדם קלארק.
בשני קצות הגשר פסלי אריות מעוטרים.
במהלך מלחמת העולם השנייה פוצץ הגשר, אך נבנה מחדש בשנת 1949. הגשר מוביל אל מנהרה החצובה בהר מתחת לגבעת המצודה, ואורכה 350 מטר.
המנהרה נפתחה בשנת 1856. בכיכר אדם קלארק שליד הגשר, נמצא מונומנט בגובה שלושה מטרים העשוי אבן גיר בצורת הספרה 0 - זהו קילומטר אפס של בודפשט ושל הונגריה כולה.
גשר ארז'בט (Erzsébet híd) קרוי על שמה של מלכת הונגריה אליזבת (סיסי) שנרצחה בשנת 1898. פסלה של סיסי ניצב בצדו המערבי של הגשר.
הגשר נבנה בשנת 1903 ובעת בנייתו היה הגשר הארוך בעולם שאינו נסמך על עמודי תמיכה במרכזו.
במלחמת העולם השנייה פוצץ הגשר ונהרס, אך תוכנן מחדש ונבנה שוב בשנת 1964.
גשר החירות (Szabadság híd) נבנה בשנת 1896 לרגל חגיגות אלף השנים לכיבושה של הונגריה בידי המדיארים.
במקור נקרא הגשר על שמו של הקיסר פרנץ יוזף, שגם חנך אותו.
מצדו האחד השוק המקורה של בודפשט, ומצדו השני גבעת גלרט.
גם גשר זה נהרס בזמן מלחמת העולם השנייה ונבנה מחדש.
בודיקה , הייתה ראש שבט איקני, חיילת, מלכה לוחמת שהנהיגה מרד נגד השלטון הרומאי ששלט באיים הבריטיים, בשנת 61 לספירה (תקופת שלטונו של הקיסר נירון).
מרד זה מתואר בספריהם של ההיסטוריונים טקיטוס (בספריו "ספרי השנים" ו"אגריקולה") ודיו קסיוס (בספרו "ההיסטוריה הרומאית").
המלך פרסוטאגוס, בעלה של בודיקיאה היה מלכם של בני שבט האיקני, שבט קלטי ששכן באזור של אנגליה הקרוי כיום נורפוק.
שטח זה היה מחוץ לאזור השלטון הרומי, ומאחר שהשבט תמך ברומאים בזמן הכיבוש הרומי בשנת 43 לספירה זכה השבט לאוטונומיה מסוימת מהקיסר קלאודיוס.
בשנת 47, בעת שהמושל הרומאי פובליוס אוסטוריוס ניסה לקחת מהאיקנים את נשקם, מרדו האיקנים אולם מרד זה דוכא על ידי המושל.
מונה פרוסטאגוס למלך על ידי המושל בשל דעותיו ובשל תמיכתו בשלטון הרומי.
פרסוטאגוס, משיקולים פוליטיים, הכריז כי הקיסר הרומי היה היורש של ממלכתו יחד עם שתי בנותיו.
על פי הנוהג השבטי בנות היו יכולות לרשת את ההנהגה אבל החוק הרומי התיר ירושה רק לגברים לכן לאחר מותו של פרסוטאגוס סופחה ממלכתו לתחום השלטון הרומאי ובהתאם איבדו האצילים את מעמדם ורכוש המלך הפך רכוש המושל הרומי.
האצולה האיקנית שהונהגה על ידי בודיקה התנגדה לצעד זה ובתגובה על פי טקיטוס הצליפו בבודיקה ובנותיה נתקפו ונאנסו.
בספרו של דיו קאסיוס מצוין כי המלווים הרומיים ובהם סנקה הצעיר דרשו את תשלום כל חובותיהם ככל הנראה פרסוטאגוס חי בפאר רב במימון הלוואות רומאיות ולכן עם מותו הפכו נתיניו חייבים של המלווים.
לדברי טקיטוס וקסיוס דיו סיבת המרד המרכזית היא החמסנות של הרומאים.
דיו מספר בנוסף שמלווים רומאים, וראש להם סנקה, אילצו את האיקנים לפרוע סכומים עצומים שהלוו להם וזה מוטט אותם.
סיים מעלה השערה שדיו נגרר אחרי שנאתו לסנקה והוא דוחה את הסיפור.
גורם אחר שמציין טקיטוס הוא מעשי הנבלה שעשו קציני הצבא ופקידי המכס במלכת האיקנים בבנותיה ובאצולה שלהם.
באגריקולה טקיטוס מציע סיבה שלישית והיא התמרמרותם על גיוס אנשיהם לחילות העזר של הצבא הרומאי.
בשנת 60 או שנת 61 לספירה, בעת שהמושל הרומי גאיוס סווטוניוס פאולינוס יצא במסע צבאי נגד הדרואידים באי אנגלסי בצפון ויילס, מרדו האיקני בראש קואליציה של שבטים ובהם השבט השכן הטרינובנטים נגד השלטון הרומי.
בראש כוחות המורדים עמדה בודיקיאה.
מסעם הראשון של המורדים היה נגד העיר קאמולודונום כיום קולצ'סטר, שם התגוררו ותיקי הצבא הרומי שהתיישבו במקום, התייחסו בעוינות לתושבים המקומיים וגבו מהם מיסים גבוהים אשר שימשו לבניית מקדש לקיסר קלאודיוס.
בעיר לא היו כוחות צבא רבים שיגנו עליה ולא היו לה מערכי ביצורים.
מגני העיר ואנשיה התבצרו במקדש קלאודיוס ולאחר שני ימי מצור נכבש המקדש ונשרף.
המושל לעתיד של בריטניה קווינטוס פטיליוס קריאליס ניסה להגיע אל העיר עם הלגיון התשיעי היספנה אולם כוחותיו הותקפו בדרכם אל העיר בידי המורדים, וחלקם הגדול הושמד.
לאחר שהמושל הרומי שמע על המרד, מיהר דרך רחוב ווטלינג לעבר לונדיניום כיום לונדון על מנת להגיע אל המורדים.
נציב העיר לונדון קאטוס דקיאנוס , שמעשיו גרמו להצתת אש המרד, החליט שלא להילחם במורדים ונטש את העיר, וזו נשרפה על ידי כוחותיה של בודיקיאה עדויות ארכאולוגיות מראות שכבת שרפה עבה משנה זו אשר טבחו בתושבי העיר הרומיים שנשארו.
העיר ורולאמיום כיום סנט אלבנס נשרפה גם כן.
מקורות היסטוריים טוענים כי בשלוש הערים שנכבשו ונשרפו, רצחו המורדים בין 70 ל-80 אלף תושבים.
המצביא הרומי גאיוס סואטוניוס פאולינוס איחד כוחותיו, למעט הלגיון השני אוגוסטה בראשותו של פואניוס פוסטומוס אשר לא הגיע אל המושל, ויצא בראש כוח של כ-10,000 חיילים לדכא את המרד.
כוחות המורדים הבריטים כללו לפי מקורות עתיקים 100,000 טקיטוס או 230,000 קסיוס דיו לוחמים אולם בשל היות החיילים הרומיים מאומנים ומצוידים בכלי נשק טובים יותר, במשמעת חזקה ובאסטרטגיה טובה יותר, ניצחו הרומיים בקרב הידוע כיום כ"קרב רחוב ווטלינג".
סואטוניוס בחר לשדה מערכה שטח שבו הכוחות הרומאים יהיו שמורים מאגפם באמצעות עצים, ואזור הלוחמה שבו יהיה צר ומצומצם כעין משפך ולא יוכל להביא לידי ביטוי את סדר הכוחות הגדול של הבריטים.
בתחילה לאחר הסתערות של הבריטים לעבר הרומאים, הרומאים קטלו אלפים מבני השבט באמצעות מטר חניתות שנזרקו באוויר למרחק.
לאחר מכן בהתנגשות פיזית דחקו הרומאים לאחור את השבטים הבריטים באמצעות מבנה טריז בצורת משולש.
הבריטים שהתקשו להתמודד עם שיטת לחימה זו, נהדפו וניסו לברוח מהכוחות הרומיים, אולם בשל העובדה שכל בני השבט נכחו בקרב - נשותיהם וטפם של הלוחמים עמדו בשולי שדה הקרב, ובשל העגלות שחנו שם, לא יכלו הבריטים לברוח, והם נמחצו והחיילים הרומיים טבחו בהם.
על פי טקיטוס, נהרגו בקרב 80,000 בריטונים ו-400 חיילים רומיים.
טקיטוס מספר שבודיקיאה הרעילה עצמה על מנת שלא ליפול בידי הרומיים.
הערכות מודרניות מעריכות שהיא נרמסה למוות במהלך המנוסה של כוחות המורדים.
מיקום הקרב המדויק אינו ידוע.
מסורות בריטיות משייכות את מקום הקרב למקום בו נמצא כיום קינגס קרוס בלונדון, ועל שם הקרב קרוי רחוב בקרבת התחנה.
מסורות אחרות מספרות שבודיקיאה קבורה במקום בו נמצאת כיום תחנת הרכבת קינגס קרוס.
לפי מסורות אחרות היא קבורה במאנדואסדום במקום בו נמצאת העיר את'רסטון בוורוויקשייר.
כאשר פוסטומוס שמע על הניצחון הרומי התאבד בנפילה על חרבו.
קאטוס דקיאנוס נמלט לגאליה והוחלף על ידי המושל.
גאיוס יוליוס אלפינוס קלאסיקיאנוס מונה לנציב הרומאי של העיר.
המושל הרומי סואטוניוס יצא במסע עונשין, אולם בשל ביקורות שהטיל נגדו קלאסיקיאנוס פתח הקיסר נרון בחקירה ובסיומה הדיח את סואטוניוס ומינה את פובליוס פטרוניוס טורפיליאנוס למושל בריטניה במקומו.
מקורות היסטוריים לסיפורה של בודיקה
טקיטוס, שהיה החשוב בהיסטוריוני רומא במאה הראשונה לספירה, התעניין במיוחד במרד בבריטניה מאחר שגנאיוס יוליוס אגריקולה - חתנו והנושא של ספרו הראשון, שירת בבריטניה מספר פעמים.
קרוב משפחה זה נתן לטקיטוס "דיווחים מהשטח" אשר שימשו מקור לספריו ההיסטוריים ולתיאור מרד בודיקיאה.
מקורותיו של דיו קסיוס פחות ידועים וככל הנראה התבסס על טקיטוס.
דיו קסיוס מתאר את בודיקיאה כאישה גבוהה עם קול רם ושיער אדום ארוך המגיע עד ברכיה.
תיאור נוסף שהוא מביא מתאר את לבושה - שרשרת זהב, ושמלה מרובת צבעים וכן גלימה המוחזקת על ידי תליון.
לדבריו היא נהגה לשאת חנית ארוכה.
עד לאחרונה היה נפוץ יותר הכינוי בודיקיאה, המתבסס על כתביו של טקיטוס.
כיום משערים כי מקור שמה היה במילה הקלטית "בודה" שמשמעה "ניצחון", ועל כן התעתיק הנכון יותר צריך להיות "בודיקה".
היא אמינה בדת הדרואידים והפוליתאיזם.
לפני הקרב הגדול בודיקה שחררה ארנבת מהקפלים של שמלתה כדי לחזות את העתיד לפי כיוון הריצה שלה שזו שיטת ניבוי קלטית.
כשהארנבת רצה לכיוון ההוגדר כחיובי הלוחמים הריעו ובודיקה נשאה תפילה לאנדרסטה שתעזור להם להביס את הרומאים.
השפעתה של בודיקיאה על התרבות
זכרה של בודיקה נשכח במהלך השנים, ובכתבי ימי הביניים, ובייחוד ב"ההיסטוריה של מלכי בריטניה" של ג'פרי ממונמות' ובספרים ההיסטוריה בריטונום והמאבינוגיון, אין היא מוזכרת.
לאחר גילויים המחודש של כתבי טקיטוס ודיו קסיוס בשנת 1534 התגלתה המלכה מחדש וחזרה למקומה בהיסטוריה של בריטניה.
בשל טעות, פולידורה וירגיל, מגלה הכתבים, לא הבין כי "ואודיקיאה" (Voadicea) בספרי טקיטוס ו"בונדואיקה" (Bunduica) בכתבי דיו קסיוס הן אותה מלכה, וחשב שמדובר בשתי מלכות נפרדות.
סיפורה של בודיקה נכלל בספרו של רפאל הולינשד - "דברי הימים" והשפיע על ג'ון פלטצ'ר לכתוב מחזה על חייה בשנת 1610 שנקרא "בונדוקה".
המשורר ויליאם קופר כתב עליה בשנת 1782 אודה.
המלכה אליזבת' הראשונה השתמשה בדמותה של בודאיקה כדי לייצר לגיטימיות לשטונה ולהראות שנשים מלכות היו תמיד בממלכת בריטניה.
עקב התעוררות הלאומיות באירופה המאה ה-19 האנגלים שחיפשו אחרי גיבורים לאומים החליטו להעלות את דמותה של בודיקיאה משום היותה דמות היסטורית עתיקה (כמו שהגרמנים עשו עם הרמן הגרמני).
אחת הסיבות להתפעלותם של הבריטים מבודיקיאה היה היותה אישה לוחמת.
בתקופה הוויקטוריאנית המלכה ויקטוריה גם היא החלה להשתמש בדמותה של בודאיקה לחזק את הלגיטימציה לשטונה.
עקב כך זכתה בודיקיאה לפופולריות רבה בבריטניה וצוירה כאישה מיוחדת בעולם העתיק (למרות שנשים לוחמות היו דבר שכיח בעולם העתיק).
המשורר אלפרד לורד טניסון כתב עליה, והנסיך אלברט, בעלה של המלכה ויקטוריה, הזמין פסל לכבודה.
הפסל בוצע על ידי תומאס תורניקרופט, הושלם בשנת 1905 וניצב כיום ליד בניין הפרלמנט הבריטי בקרבת גשר וסטמינסטר.
המלכה שמרדה באימפריאליזם הרומי הפכה להיות מזוהה עם המלכה העומדת בראש האימפריה הבריטית.
בשנת 1979 כתבה רוזמרי סוטקליף את "השיר למלכה האפילה" (Song for a Dark Queen), רומן היסטורי לילדים המספר את סיפור חייה.
בשנת 2002 כתבה ג'וייס דורה את "רוש" (Hemlock) - רומן היסטורי המתאר את חייה ומציע כי נישבתה ונלקחה לרומא, שם פגשה את הקיסר נירון והוכרחה לשתות רעל העשוי מהצמח רוש.
יש קוראים שמצאו רמז למלכה בודיקה בספרי הארי פוטר של הסופרת ג'יי קיי רולינג - רכבת הוגוורטס אקספרס יוצאת מלונדון מרציף תשע ושלושה רבעים בתחנת הרכבת קינגס קרוס - וכאמור לעיל, ישנה מסורת לפיה בודיקה קבורה תחת רציף, 9 או 10 של תחנת הרכבת.
הסופרת מנדה סקוט כתבה מספר רומנים המבוססים על חייה של המלכה.
סיימון סבאג מונטיפיורי מצטט את נאום בודיקה בתחילת קובץ הנאומים שערך
הסרט "בודיקיאה" משנת 1928 בכיכובה של פיליס נילסון טרי וכן הסרט "בודיקה" משנת 2003 מתארים את חייה של המלכה.
וכן הסדרה "המלכה הלוחמת" משנת 1978 בכיכובה של שאן פיליפס בתפקיד בודיקה ונייג'ל הות'ורן בתפקיד קאטוס דקיאנוס.
סרט בשם "לוחמת" בהפקתו של מל גיבסון משנת 2006.
"בודיקה: המלכה הלוחמת" (2023) – סרט פעולה דרמטי בריטי בכיכובה של אולגה קורילנקו.
אחד מן השירים בתקליט "הקלטים" משנת 1992 של הזמרת האירית אניה, נקרא "בודיקה".
שיר זה סומפל בשירם של להקת הראפ הפוג'יז בשירם "Ready or Not", וכן על ידי הזמר פאף דדי בשירו "I Don't Wanna Know" משנת 2004. שירה של אניה שימש חלק מהפסקול של הסרט "Sleepwalkers".
הזמר הסקוטי סטיב מקדונלד בתקליטו משנת 1997 "Stone of Destiny" כתב שיר בשם "בודיקה" המתאר את חייה ומותה של המלכה.
להקת הרוק הבריטית "הליברטינז" מתייחסת למלכה בודיקיאה בשיר "The Good Old Days".
הלהקה הבריטית באל סאגות מספרים בשירם "Blood Slakes the Sand at the Circus Maximus" על לוחם איקני מצבאה של בודיקה שנתפס ונלקח לרומא כשבוי.
הזמר הבריטי פרנק טרנר מזכיר את שמה של בודיקה בשירו "our lady of the campfire".
החל מאמצע המאה ה-19 הופיעו פרסומים בדבר טענות של אנשים ממחוז לינקולנשייר אשר טוענים שראו את רוחה של בודיקה רכובה על מרכבתה.
בודוצ'נוסט פודגוריצה (בסרבית: KK Budućnost Podgorica) היא קבוצת כדורסל מונטנגרית מהעיר פודגוריצה, המתמודדת בליגת העל המונטנגרית, הליגה האדריאטית והיורוקאפ.
הקבוצה נחשבת לאחד המועדונים הטובים והמעוטרים ביותר בליגה המונטנגרית.
זהו חלק מ"מועדון ספורט בודוצ'נוסט פודגוריצה" הכולל בתוכו קבוצות מענפי ספורט נוספים כדוגמת כדורגל, כדוריד ועוד.
הקבוצה הוקמה בשנת 1949 בעיר טיטוגרד (כיום פודגוריצה).
בשנת 1957 נבנה מגרש כדורסל חדש בפארק העירוני על גדות נהר מוראשה ושם החלה הקבוצה לשחק.
הקבוצה שיחקה בליגה המקומית של מונטנגרו וזכתה לראשונה ב-1958 באליפות.
בעקבות הזכייה הייתה אמורה בודוצ'נוסט לשחק בליגה הראשונה של יוגוסלביה אולם הנהלת הליגה היוגוסלבית החליטה שזסלבה קרגוייבץ תעלה לליגה הראשונה במקום בודוצ'נוסט, אף שלא נערך שום משחק מבחן ביניהן, בהתאם לנהוג אז.
בשנת 1960 שוב זכתה בודוצ'נוסט באליפות מונטנגרו.
הקבוצה שיחקה במשחקי המבחן לעליה לליגה הראשונה של יוגוסלביה יחד עם דינמו פנצ'בו ורבוטניצ'קי סקופיה.
דינמו פנצ'בו עלתה על חשבון האחרות לליגה הראשונה.
בשנת 1969 זכתה באליפות שלישית, אך שוב הפסידה במשחקי המבחן לקבוצות מסרביה וממקדוניה.
בשנת 1970 חלה תפנית בליגת הכדורסל של מונטנגרו.
בפעם הראשונה שיחקו הקבוצות בליגה ללא חלוקה לאזורים.
בודוצ'נוסט זכתה באליפות באותה שנה והייתה לקבוצה הראשונה שזוכה באליפות בנוהל הליגה החדש.
בשנה שלאחר מכן זכתה שוב באליפות.
באותה שנה (1971) הצליחה הקבוצה במשחקי המבחן ועלתה לליגה המשנה בכדורסל של יוגוסלביה אך ירדה בסיום העונה.
בשנת 1973 זכתה בודוצ'נוסט באליפות נוספת, אחרי ניצחון על מועדון כדורסל "ז'דינסטבו" מביילו פולה (בצפון מונטנגרו).
שתי הקבוצות שיחקו במשחקי מבחן אך שתיהן לא הצליחו לעלות לליגה הראשונה.
בשנת 1974 זכתה בודוצ'נוסט באליפות נוספת, והעפילה לליגה השנייה-דרום של יוגוסלביה.
במהלך העונה כולה הפסידה רק פעם אחת.
מאחר שהמגרש הביתי של הקבוצה לא עמד בקריטריונים של הליגה היוגוסלבית, נאלצה בודוצ'נוסט לשחק את משחקיה הביתיים מחוץ לפודגוריצה.
באותה שנה הוחלט על מיזוג בין בודוצ'נוסט ואקדמיק.
בזכות המיזוג הקבוצה התחזקה בשחקנים כגון פטר בלזביץ'.
בשנת 1975 העפילה קבוצה לשמינית גמר הגביע היוגוסלבי, מה שהיווה את הישג השיא שלה במפעל זה עד אז.
בשנת 1980 הצליחה הקבוצה להעפיל לליגה הראשונה של יוגוסלביה.
בעונת הבכורה של הקבוצה בליגה הראשונה היא סיימה במקום השמיני.
שנה לאחר מכן הצליחה בודוצ'נוסט להעפיל לרבע גמר הפלייאוף, לאחר שהדיחה את יוגופלסטיקה ספליט בשמינית הגמר.
היא הודחה בשלב רבע הגמר על ידי הכוכב האדום בלגרד.
בעונת 1985/6 סיימה בודוצ'נוסט במקום השלישי בליגה, שהקנה לה את הזכות לשחק במפעל אירופי ראשון, גביע קוראץ', אם כי לא נרשמה לה הצלחה במפעל זה.
בעונת 1987/8 ירדה ליגה אך חזרה לליגה הראשונה שנה לאחר מכן, ומאז לא ירדה ממנה.
בשנים 1996 ו-1998 זכתה בודוצ'נוסט בגביע היוגוסלבי.
בשנת 1999 זכתה, לראשונה בתולדותיה באליפות יוגוסלביה, ובשנת 2001 כבר חגגה אליפות שלישית ברציפות, וגם זכייה בדאבל.
מאז הקמת הליגה המונטנגרית, זכתה הקבוצה שבע פעמים ברציפות בדאבל.
בעונת 2012/13 הפסידה הקבוצה לראשונה בגמר הגביע המונטנגרי לקבוצת סוטייסקה 64-55.
כאמור, בשנת 1986, רשמה בודוצ'נוסט את הופעת הבכורה בזירה האירופית, בגביע קוראץ'.
בשנת 2000 שיחקה לראשונה במפעל הבכיר באירופה, היורוליג.
אף שנאלצה לשחק בסרייבו ובבודפשט, בשל הסנקציות שהוטלו על יוגוסלביה באותה תקופה, הצליחה להעפיל ל-16 הגדולות.
בהמשך המאה ה-21 שיחקה בודוצ'נוסט בעיקר ביורוקאפ.
בעונת 2018/2019 שיחקה הקבוצה ביורוליג.
אחד משחקניה הידועים ביותר של הקבוצה הוא דושקו איבאנוביץ'.
שחקנים מוכרים נוספים הם זרקו פספלי, לוקה פביסביץ' ודארקו פלאניניץ'.
בודליה (שם מדעי: Buddleia) היא סוג של צמח ממשפחת הלועניתיים, על אף שבעבר סווגה במשפחת הלוגניים או במשפחה משל עצמה (Buddlejaceae).
הסוג כולל כ-100 מינים של עצים, שיחים ורב-שנתיים, ירוקי-עד או נשירים.
הגדולים מביניהם יכולים להגיע עד ל-30 מטרים, אך רוב המינים לא גדלים מעל ל-5 מטרים.
הבודליה ילידה הן ליבשת אמריקה והן לאזורים החמים של אסיה ואפריקה (אך לא לאירופה ולאוקיאניה).
הבודליה היא צמח פופולרי ביותר בגינות בגלל קצב הגידול המהיר והפריחה, שנמשכת רוב השנה.
ברוב המינים הפרחים גם מפיצים ריח נעים והם עשירים בצוף, שמושך מיני פרפרים ודבורים.
מקור השם בודליה משמו של הכומר והבוטניקאי אדם בודל (Adam Buddle).
למעשה, שם הסוג שבא מ-Buddle צריך להיכתב Buddleia, אך השם Buddleja השתרש.
הדבר היווה מקור לבלבול וניתן אף למצוא מקורות שבהם שתי צורות הכתיב רווחות.
מינים רבים הם צמחי גינה פופולרים.
חלק מהם ידועים בשם "שיח הפרפרים" בשל המשיכה העזה של פרפרים אליהם.
גם מיני דבורים ועשים נמשכים אליהם.
המין הנפוץ ביותר בגינות נוי הוא בודלית דוד (Buddleja davidii) נפוצים גם המינים Buddleja globosa וBuddleja alternifolia.
בודי קאונט היא להקת הבי מטאל אמריקנית שהוקמה בלוס אנג'לס, קליפורניה בשנת 1990. הלהקה לרוב מנגנת שילוב של ראפ מטאל עם קרוסאובר ת'ראש או גרוב מטאל.
את הלהקה הקים במקור הראפר טרייסי מארו, הידוע בכינויו אייס-טי, מתוך התעניינות בז'אנר ההבי מטאל.
הוא שימש כסולן וכתב את המילים למרבית שירי הלהקה, בעוד את המוזיקה כתב ארני סי, הגיטריסט הראשי.
אלבומה הראשון של הלהקה, "בודי קאונט", יצא ב-1992 בחברת ההקלטות Sire.
השיר "Cop Killer" ("רוצח השוטרים") מהאלבום הראשון היה נושא למחלוקת קשה.
למרות שחברת האם של Sire, Warner Bros.
Records, הגנה על השיר, אייס-טי בחר להסיר אותו מהאלבום בטענה שהמחלוקת סביבו מאפילה על המוזיקה.
הלהקה עזבה את חברת ההקלטות ומאז הוציאה שלושה אלבומים, בחברות שונות.
יחסית לאלבום הראשון, האלבומים החדשים לא זכו להצלחה מסחרית ולא עוררו הד ציבורי.
מייסד הלהקה טרייסי מארו, הידוע בשם הבמה אייס-טי (Ice-T), רכש עניין רב בהבי מטאל ושאר הסוגות ברוק, גם לפני שהתפרסם כראפר.
את הלהקה הקים אייס-טי במקור מקבוצת מוזיקאים שהכיר בתיכון קרנשאו.
אייס-טי כתב את המילים והמוזיקה לשירים עם הגיטריסט הראשי ארני סי, ושימש כסולן הלהקה, למרות שחשב שהקול שלו לא טוב מספיק.
מלבד השניים הללו, חברו ללהקה המקורית גם מוסמן (בס), ביטמאסטר וי (תופים) ודי-רוס (גיטרת קצב).
אייס-טי אמר על שם הלהקה: "קראנו ללהקה בודי קאונט מפני שבכל ליל יום ראשון בלוס אנג'לס, הייתי צופה בחדשות, ורואה את השדרן מסכם את מספר הנערים שנהרגו במקרי רצח ואז מדלג לחדשות הספורט.
אייס-טי הציג את הלהקה לראשונה בפסטיבל לולהפאלוזה בשנת 1991, כאשר הקדיש מחצית מהסט שלו משלו ומחצית לשירי בודי קאונט, מה שהעלה את משיכת קהל הנערים ואוהבי ז'אנר האלטרנטיב כלפיו.
רבים החשיבו את הופעתם של בודי קאונט כשיא ההופעות.
כמו באלבומי ההיפ הופ של אייס-טי, עיקר הכתיבה התרכז בנושאים חברתיים ופוליטיים רבים, החל משירים שעוסקים בשוטרים אלימים ("Cop Killer") וכלה בהתמכרות לסמים.
ארני סי אמר ש"היינו להקה שנגנה רק את השירים שידענו איך לכתוב.
כמו שהביץ' בויז שרים על החוף, אנחנו שרים על הדרך בה גדלנו."
את הופעתם הראשונה באלבום עשו בודי קאונט בשיר "Body Count" שנכנס לאלבום הסולו של אייס-טי מ-1991, "O.G.
בודי קאונט חיממו את Guns N' Roses בהופעותיהם בארצות הברית (במסגרת סיבוב ההופעות הבינלאומי "Use Your Illusion").
אלבום הבכורה של בודי קאונט, בודי קאונט, שוחרר בחברת התקליטים Sire, חברת בת של Warner Bros.
Records, ב-31 במרץ 1992. האלבום יצר גלי מחאה מיד לאחר יציאתו, סביב השיר "Cop Killer".
השיר נכתב במקור כביקורת על שוטרים מושחתים, אך נתפס בעיני רבים כהתקפה נגר כל המשטרה.
לפי אייס-טי, חשבתי שזה בטוח.
חשבתי שבעולם הרוקנ'רול אתה יכול להיות חופשי בכתיבה שלך.
אבל, זו הייתה ההתנגשות של הברזל עם משהו אמיתי.
כאן לא הרגנו רק משפחה, אלא מישהו כל כך אמיתי שכולם אמרו 'הו, שיט.'
ארגוני שוטרים רבים מכל ארצות הברית פתחו בקמפיין כדי להכריח את Warner Bros.
חלק ממבקרי השיר טענו שהוא מחנך לשימוש בסמים ובאלימות.
לעומתם, טענו מגני השיר שיש להשאירו, כחלק מזכותם של חברי הלהקה לחופש הביטוי.
ב-The Ice Opinion: Who Gives a Fuck, כתב אייס-טי כי "האנשים שהחזיקו בעמדות מפתח ממש לא תמכו בי לפי התיקון הראשון.
הכעס כוון למקום הלא נכון.
הכעס היה צריך להיות מופנה בחזרה כלפי המשטרה.
[...] האנשים קפצו על הנושא הלא נכון ונכנסו באמצעותו ישר ב-Warner Brothers."
בחודש שלאחר מכן התגברו הביקורת והמחאה כלפי הלהקה.
בפגישת בעלי המניות של ה-Time Warner עמד השחקן צ'רלטון הסטון, קרא מילים מתוך "KKK Bitch" ודרש שהחברה תפעל נגד הלהקה.
הביקורת החריפה עד לאיומים על חיי ראשי החברה, מה שגרם לרצון של בעלי המניות לעזוב אותה.
בסופו של דבר החליט אייס-טי למחוק את השיר מהאלבום.
בראיון, אמר אייס-טי: "לא רציתי שהלהקה תיעלם מהשטח, הרי המחלוקת היא הסיבה היחידה שהאלבום מכר.
השיר עובד כדי לקבל צליל של מוזיקת רוק.
Records בשנה שלאחר מכן בשל ריב סביב אלבום הסולו "Home Invasion".
יחד איתו עזבו גם שאר חברי בודי קאונט.
למרות הביקורות, האלבום זכה גם לתשבחות, הכוללות ציוני "מצוין" ב-Entertainment Weekly וכן ב-The Village Voice, שהכניסו אותו לרשימת האלבומים הטובים של 1992. מגזין Variety דיווח שנכון לינואר 1993 האלבום מכר 480,000 עותקים.
ב-1993, הקליטו בודי קאונט גרסת קאבר לשיר היי ג'ו לטובת אלבום המחווה לג'ימי הנדריקס "Stone Free: A Tribute to Jimi Hendrix".
את אלבומה השני, Born Dead, הוציאה הלהקה ב-1994 בחברת ההקלטות Virgin.
לפני הקלטת האלבום השלישי, Violent Demise: The Last Days, הבסיסט מוסמן עזב את הלהקה והוחלף בגריז.
המתופף, ביטמאסטר וי, מת מלוקמיה זמן קצר לאחר צאת האלבום, והוחלף במתופף או.טי.
אחריו עזב גם גריז את הלהקה, יחד עם הירצחו של הבסיסט לשעבר מוסמן (פברואר 2001) שסיים באותה תקופה את אלבומו Beat 'Em Up עם איגי פופ ולהקתו "הטרולים".
לקראת סוף 2004 מת גיטריסט הקצב די-רוס מסיבוכים של לימפומה, והשאיר רק את אייס-טי ואת ארני סי מהלהקה המקורית.
בעקבות האירועים הללו אמר אייס-טי: "למען הכנות, בשבילי, אחרי דבר כזה, יש לך שתי אפשרויות: או להיעצר לחלוטין או להמשיך בחיים.
[...] זה היה כל כך אמוציונאלי.
היינו באמצע הקלטות והוא הולך ומת?
הייתי כולי ב'לעזאזל!' אבל אחרי כמה זמן כולם באו במין 'די, די, אתה חייב לעשות את זה.' זה היה מצב של 'ליצור או לברוח'.
[...] עיקר הלהקה הוא בזה שהיא מורכבת מחברים.
העניין הוא לא ללכת ולשכור את המתופף הטוב ביותר, או הגיטריסט הטוב ביותר.
אם אנחנו לא מכירים אותך, אתה לא יכול להיות בלהקה."
ביולי 2006 הוציאה בודי קאונט את אלבום האולפן הרביעי שלה, Murder 4 Hire ("רצח להשכרה"), בחברת ההקלטות " Escapi Music".
בעטיפת האלבום מופיע הדוד סם כשהוא מחזיק בשלט קרטון " Will Kill for Money" ("ארצח תמורת כסף"), מין השוואה בין צבא ארצות הברית לרוצח שכיר.
בשורותיהם עומדים כיום המתופף או.טי., הבסיסט וינסנט פרייס וגיטריסט הקצב בנדריקס.
בודי קאונט ממשיכים להקליט ולהופיע.
בהתייחסות לעתיד הלהקה אמר ארני סי: "אנחנו הולכים להמשיך עם הלהקה.
אני לא יודע אם זו תהיה בודי קאונט, אבל בצורה כזו או אחרת, אני ואייס תמיד ננגן ביחד."
ב-6 במרץ 2020 יצא לאור אלבומם השביעי של הלהקה "Carnivore" בו השתתפו מספר אמנים וביניהם איימי לי מלהקת הרוק אוונסנס.
הסגנון המוזיקלי של הלהקה נחשב לכזה שמשלב ראפ מטאל והבי מטאל יחד עם קרוסאובר ת'ראש (שהוא בעצמו שילוב של ת'ראש מטאל והארדקור פאנק).
עם הזמן, הלהקה החלה לשלב גם אלמנטים של גרוב מטאל במוזיקה שלה, כאשר באלבום Bloodlust האלמנטים של הגרוב מטאל עשויים להיות משמעותיים יותר מאלו של הקרוסאובר ת'ראש.
לפי ארני סי, "רצינו להיות להקת פאנק גדולה [...] האלבום הראשון שלנו הוא כמעט אלבום פאנק." כשאלבום הבכורה של הלהקה יצא, אייס-טי כינה אותו "אלבום רוק עם מנטליות של ראפ." מאוחר יותר תואר האלבום ככזה שסלל את הדרך לעלייתם של הראפ מטאל והנו-מטאל.
אייס-טי אמר ש"כשיצאנו לראשונה, לא רציתי שנהפוך ללהקת ראפ/רוק.
רציתי להגדיר מחדש את ההארדקור והמטאל.
אם אתם מקשיבים לאלבום הראשון, אני לא עושה ראפ!
לא רציתי ללכת להופיע עם קורן.
רציתי להופיע עם סלייר!" בהזדמנות אחרת אמר אייס-טי ש"מה שראיתי היה כיוון חדש במוזיקה.
הייתי מן, 'זה יעבוד כי ראפ זה רוק ורוק זה ראפ.' הכל אותו הדבר." לפי ארני סי "המון ראפרים רוצים להיכנס ללהקת רוק, אבל התהליך חייב להיות כנה.
[...] אייס ואני, מצד שני, ממש אהבנו את המוזיקה שעשינו, וראו את זה."
בודיוולניק קייב (באוקראינית: Баскетбольний клуб Будівельник Київ) היא קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר קייב המתמודדת בסופרליגה האוקראינית.
בודיוולניק, אחת הקבוצות המובילות באוקראינה, זכתה בעשרה תוארי אליפות לאומיים בשנים 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 2011, 2013, 2014 ו-2017. בנוסף היא זכתה 3 פעמים בגביע אוקראינה ובאליפות ברית המועצות 1989. הקבוצה העפילה לפיינל פור (חצי גמר וגמר) היורוקאפ בעונת 2012/2013 וזהו הישג שיא לקבוצת כדורסל אוקראינית במפעלים האירופיים.
הקבוצה הוקמה בשנת 1945 כקבוצה של מכון לספורט של העיר.
בשנת 1962 שם הקבוצה הוחלף ל"סטרואיטל", תחת שם זה היא החלה להשתתף באליפויות ברית המועצות והגיעה לליגה עליונה.
הקבוצה זכתה באליפות ברית המועצות בכדורסל פעם אחת וחמש פעמים ברציפות זכתה באליפות הסופרליגה האוקראינית בתחילת שנות ה-90.
בעונת 2008/09, הקבוצה הייתה שותפה להקמת ליגה בכירה נפרדת בשם הליגה האוקראינית, שהתאחדה לאחר עונה בודדת עם הסופרליגה.
בעונה זו, זכתה הקבוצה בגביע הליגה האוקראינית.
בעונת 2010/11 זכתה באליפות הסופרליגה, לאחר ניצחון בגמר הפלייאוף מול בי.סי.
הקבוצה החלה להשתתף בגביעי אירופה השונים בעונת 1988/89. בין היתר השתתפה בגביע קוראץ', יורופליג והיורוקאפ, שבו הגיעה בעונת 2010/11 עד לרבע הגמר והפסידה לקחאסול סביליה.
בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה באליפות לאחר ניצחון 3-4 בסדרת הגמר מול קבוצת אזובמאש מאריופול.
בנוסף הגיע הקבוצה עד לחצי גמר היורוקאפ, בו הפסידה לקבוצת בילבאו באסקט 2-0 בסיכום שני מפגשים.
בעונת 2016/2017 זכתה באליפות העשירית בתולדותיה.
בודיה סינג הוא רץ מרתון הודי הצעיר ביותר בעולם.
בשנת 2005 סיים מרוץ של 60 קילומטרים תוך 6 שעות והוא בן 3 בלבד.
בודיה היה נושא הסרט הדוקומנטרי "ילד המרתון" בשנת 2010.
יכולת הריצה של בודיה הפכה אותו למפורסם והוא הופיע בטלוויזיה ובמספר פרסומות.
עקב הפרסום הרב לו זכה בהודו והפרסומות בהן השתתף, החלו לצוץ שמועות כי מאמנו של בודיה, בירנאצ'י דאס, קיבל סכומי כסף גדולים על כך.
המפגש הראשון בין דאס ובודיה התרחש כאשר אימו של בודיה ניסתה בצעירותו למכור אותו לחוואי תמורת 20 דולרים.
דאס שהיה במקום הבטיח לה כי ייקח אותו אל מכון האימונים שלו ויגדל אותו.
טענות רבות הושמעו כנגד דאס על ניצול והתעללות.
את ההאשמות הללו השמיעה אימו של בודיה.
בכמה ראיונות בעיתונות ההודית אמר בודיה כי דאס אכן התעלל בו, אבל חזר בו מאוחר יותר.
ב-2 במאי 2006 השתתף בודיה במרתון של 65 קילומטרים ממקדש "צ'פאנדי" אל בובנשוואר בזמן של 7 שעות ושתי דקות.
הוא אובחן כסובל מתשישות על ידי רופא כ-5 קילומטרים מן היעד ועל כן לא סיים את המרוץ.
הישג זה נרשם בספר השיאים ההודי "ליקמה".
ב-8 במאי 2006 המועצה לשלום הילד בהודו התערבה ואסרה על בודיה להשתתף במרתונים עד שיגיע לגיל 11.
דאס ניסה לעקוף את ההחלטה והחליט כי בודיה יצעד כ-500 קילומטרים לכלכותה במשך 11 ימים.
ממשלת הודו מנעה את מסע ההליכה, דאס נעצר ובודיה נלקח לבדיקות רפואיות מקיפות.
ב-13 באפריל 2008 נרצח המאמן דאס ביריות בתוך מכון הג'ודו שלו.
בּוּדיוֹנוֹבקַה הוא כובע צמר צבאי שהיה בשימוש בברית המועצות ממהפכת אוקטובר עד מלחמת העולם השנייה.
הקמת הצבא האדום בפברואר 1918 חייבה יצירת מדים חדשים שיחליפו את מדי צבא הצאר.
לשם כך הוציא הצבא האדום מכרז, בו השתתפו גדולי הציירים בברית המועצות; ביניהם ויקטור וסנצוב, בוריס קוסטודייב ומיכאיל איזוצ'בסקי.
ב-18 בדצמבר 1918 אושר הדגם החדש של הכובע על בסיס הכובע ששימש את צבא הצאר בימי הביניים - ה"יֶרִיחוֹנקַה".
בתחילה נקרא הכובע "בוֹגַטִירקַה", אך לאחר מכן הוחלט לשנות את שמו ל"פרונזֶבקה" על שמו של המפקד מיכאיל פרונזה, ולבסוף ל"בודיונובקה" על שם מפקד חיל הפרשים של הצבא האדום סמיון בודיוני.
בהודעת הצבא מינואר 1919 תוארה הבודיונובקה ככובע צמר עם ביטנת כותנה ומצחייה הבנוי משישה חלקים ההולכים וצרים בראשם, ופיסת בד נוספת שמגנה על העורף.
הכובע נסגר בעזרת "אזניים" מתחת לסנטר, שבדרך כלל קופלו אל צידיו.
מעל מצחיית הכובע היה תפור כוכב, כשהצבע שלו היה שונה מחיל לחיל:לחיל הפרשים כחול, לחיל הרגלים ארגמן, לחיל התותחנים כתום, לחיל ההנדסה שחור ולמשמר הגבול ירוק.
הבודיונובקה הפסיקה להיות חלק קבוע ממדי הצבא האדום במאי 1924, והוחלפה לכובע מצחייה צבאי רגיל; אך היא המשיכה להיות חלק ממדי החורף של הצבא האדום.
בשנת 1926 שונה צבעה של הבודיונובקה לאפור כהה, והיא המשיכה לשמש בנוסף גם את כוחות המשטרה עד שנות הארבעים; אז הוחלפה בסוגי כובעים אחרים.