tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא גם דאג למתן הלוואה ללא ריבית לבניית מחסן חדש.
בשנת 1781, כאשר רוב המלאי עלה באש, ערֵב מזר באופן אישי להלוואה נוספת שהצילה את תעשיית האריגים.
בשנת 2002 הונצח מזר בעיר באמצעות קריאת כיכר ורחוב על שמו.
בראמשה השתייכה מבחינה טריטוריאלית לדיוקסיית אוסנבריק עד 1802. בתקופת הכיבוש הצרפתי תחת שלטון נפוליאון בונפרטה (1814-1806), הייתה העיר תחת שליטה צרפתית.
לאחר קונגרס וינה הפכה לחלק מממלכת הנובר, וכאשר זו הובסה בשנת 1866, סופחה לממלכת פרוסיה.
בשנת 1928 נכשל ניסיון להקים סניף מקומי של המפלגה הנאצית (NSDAP) בבראמשה.
עם זאת, ב-1929 הוקם סניף כזה בקהילה השכנה אכמר, שהייתה עצמאית אז.
ב-1 בספטמבר 1930, במהלך אירוע בעיר, התרחש עימות אלים שבו נרצח אדם.
בעקבות כך נעצר הפושע ונידון למאסר.
בתקופת המחוז המנהל אוסנבריק (Landdrostei Osnabrück), השתייכה בראמשה לנפת פורדן (Amt Vörden) בין 1852 ל-1885. בשנת 1885 שולבה במחוז ברסנברוק שבמחוז המנהלי של אוסנבריק בפרוסיה.
מאז הקמת מדינת סקסוניה התחתונה בשנת 1946, הפכה בראמשה לחלק ממחוז אוסנבריק.
בשנת 1972 שולבה יחד עם כל הקהילות הסובבות למחוז זה.
ב-1 בינואר 1971 סופחה לעיר, הקהילה השכנה אכמר.
ב-1 ביולי 1972 נוספו לה עשר קהילות נוספות, כולל קלקריזה, אנגטר, וסוגלן.
כל היישובים האלה השתייכו בעבר למחוז ברסנברוק עד לפירוקו.
הנתונים הבאים מציגים את התפתחות האוכלוסייה בבראמשה לאורך השנים, בהתאמה למעמד הטריטוריאלי:
בשנים 1971–1972 שולבו בעיר 12 רשויות עצמאיות לשעבר:
קלקריזה – אתר קרב יער הטויטובורג
בראמשה נמצאת באזור האקלים הממוזג, המושפע מרוחות צפון-מערביות לחות שמקורן בים הצפוני.
בטווח הרב-שנתי, הטמפרטורה הממוצעת בבראמשה נעה בין 10 ל-14 מעלות צלזיוס, וכמות המשקעים השנתית היא כ-700 מ"מ.
בין מאי לאוגוסט ישנם בממוצע בין 30 ל-35 ימי קיץ (ימים שבהם הטמפרטורה עולה מעל 25 מעלות).
בתקופה זו, הטמפרטורות עשויות לעלות לעיתים קרובות מעל 32 מעלות.
בלילות הקיץ הטמפרטורות לעיתים קרובות אינן יורדות מתחת ל-15–20 מעלות, כפי שקרה במהלך מספר שבועות בשנים 2003, 2006, 2011 ו-2013. הקיצים יכולים להיות יבשים מאוד או גשומים מאוד.
בשל מיקומה הייחודי של העיר בין הרי ויהן (Wiehengebirge) להרים הנמוכים של גהן (Gehn), בראמשה נמנעת לעיתים קרובות ממזג אוויר סוער.
בקיץ, הלחות באוויר גבוהה, ורק במצבי רוחות מזרחיות האוויר הופך ליבש מאוד.
מאחר שבראמשה נמצאת באזור מעבר לאקלים יבשתי, החורפים יכולים להיות גם קרים מאוד ומושלגים.
ראש עיריית בראמשה הוא היינר פהלמן (SPD), שנבחר מחדש ב-2021. הוא נבחר לראשונה במאי 2014 עם 63.0% מהקולות.
קודמתו, ליזל הלטרמן (SPD), לא התמודדה לכהונה נוספת.
בראמשה היא עיר תאומה ל:
(בה אף קיימת כיכר הקרויה על שם בראמשה)
פטר אורבן (נולד ב-1948), מוזיקאי ומגיש רדיו וטלוויזיה
זימון טוטינג (נולד ב-1986), כדורגלן
סֵפֶר בְּרֵאשִׁית הוא הספר הראשון בספרי התנ"ך.
בתנ"ך היהודי הספר פותח את חלק ה"תורה" (חמישה חומשי תורה).
בביבליה הנוצרית מכונה הספר Γένεσις בתרגום השבעים היווני, או Genesis בתרגום הוולגטה הלטיני, והוא כלול ב-"Pentateuch" (קובץ "חמשת הספרים" המקביל לתורה) שבברית הישנה.
על פי האמונה היהודית האורתודוקסית בתורה מן השמים, כתיבת הספר נעשתה בידי משה רבנו, שכתב מפי האלוהים.
כבר בתקופה העתיקה היו פרשנים דתיים שכתבו כי חלקים בתורה נכתבו או בוארו על ידי כותבים מאוחרים יותר, ומספר פרשני מקרא באשכנז של ימי הביניים הצביעו על עריכות בספר המאוחרות לימי משה.
בחקר המקרא מקובל לייחס את הספר לעריכה של מספר מקורות שהסתיימה בראשית תקופת בית שני.
הספר מכיל חמישים פרקים, ארבעים ושלושה סדרים, ארבעים ושלוש פרשיות פתוחות וארבעים ושמונה פרשיות סתומות.
סך פסוקיו הוא 1533. בקריאת התורה כולה חומש בראשית מחולק ל-12 פרשות.
הספר מתאר אירועים, החל מבריאת העולם על כל חלקיו (חי, צומח, דומם) וראשית האנושות, עד לרדת משפחת בני יעקב (אבותיהם של שבטי ישראל) למצרים, כפי שהתרחשו על פי המקרא.
שמו של הספר, "בראשית", נגזר מהמילה הפותחת אותו בהתאם לנוהג הרווח בספרות המזרח הקדום.
אולם, לא קיימות עדויות לכך שזה היה שם הספר גם בתקופה קדומה.
בקרב היהדות ההלניסטית כונה הספר בשם Γενεσις (בתעתיק: גנסיס; ובתרגום לעברית – "יצירה" או "התהוות").
ככל הנראה, מדובר בקיצור השם "Γενεσις κύσμου" ("התהוות העולם"), על שם האירוע המסופר בתחילת החיבור – בריאת העולם.
בעקבות הנוהג הזה, התקבע השם "גנסיס" גם בתרגום השבעים.
מתרגום השבעים עבר השם גם לתרגומים הלטיניים ונקרא "Genesis", וכך גם בתרגומים המאוחרים בלשונות האירופיות השונות.
בפשיטתא נקרא הספר "ספרא דבריתא" (מארמית: "ספר הבריאה").
ב במסגרת מחלוקת בנוגע לזיהוי "ספר הישר", ר' יוחנן מצביע שמדובר על ספר בראשית.
רבי יוחנן מבסס את טענותיו על דברי בלעם: .
הישרים, לשיטתו, אלה הם אבות האומה (אברהם, יצחק ויעקב).
בספר מופיעים שני אמצעים ספרותיים חוזרים: סצנת דפוס ואילנות יוחסין.
סצנות הדפוס המופיעות בספר בראשית מופיעות בעיקר בסיפורים על אבות האומה.
שני סוגי סצנות דפוס בולטים הם סצנת הפגישה ליד הבאר וסצנת לידת הבן עבור אישה עקרה.
אילנות היוחסין המופיעים בספר בראשית תופסים מקום נכבד בתיאור קורות ראשית האנושות.
אילנות יוחסין אלה באים לתאר את מקורותיהם של עמים נוספים במזרח התיכון ואף מעבר לו.
יוצאים מכלל זה הם אילנות היוחסין שלפני המבול, שכן אוכלוסיית העולם, פרט לנח ובניו, נמחתה מן העולם.
לחלק מהסיפורים המופיעים בספר בראשית מקבילות בסיפורים עממיים אחרים במזרח הקדום.
דוגמה לכך היא סיפורו של אותנפישתים, המופיע בעלילות גילגמש, אשר לו קווים מקבילים לסיפור נח והמבול (פרקים ו'–ט').
כמו כן, ישנם סיפורים או קטעי סיפורים בספר הבאים להסביר תופעות טבע שונות.
לדוגמה, בסוף סיפור המבול (פרק ט') מופיע ההסבר להופעת הקשת בענן, לפיו הקשת בענן היא האות לבריתו של אלוהים עם נח והאנושות שלעולם לא ימחה אלוהים נפש חיה במבול נוסף.
פרקים א' ו-ב' מספרים כיצד נבראו העולם ובני האדם: פרק א' מתאר בריאה שנמשכה שישה ימים, והתבצעה בשלבים מסודרים באמצעות אמירות של האל: "יהי אור", "יהי רקיע", וכו'.
בתחילת פרק ב' מתואר כיצד עם השלמת הבריאה שבת האל ממלאכתו וקידש את היום השביעי.
בהמשך הפרק מסופר כיצד "ביום עשות ה' אלהים ארץ ושמים" יצר האל את האדם הראשון מהאדמה, לאחר מכן נטע את הצמחים, בהמשך יצר את בעלי החיים מהאדמה ולבסוף את האישה מצלעו של האדם.
פרק ג' מספר על חטא עץ הדעת: אדם וחוה אכלו מפרי עץ הדעת האסור, ועקב כך נענש המין האנושי כולו.
פרק ד' מספר על קין והבל, בניהם הראשונים של אדם וחוה, וכיצד רצח קין הבכור את אחיו הצעיר הבל בשל קנאתו בו.
בהמשך הפרק מתוארים תולדותיהם של בני קין.
פרק ה' מתחיל מלוח העמים, אילן היוחסין מאדם ועד נח, וממשיך לסיפור על חטא בני האלוהים והידרדרות המוסר האנושי עד להחלטת האל למחות מהעולם את בני האדם ואת בעלי החיים במבול, עליו מסופר בפרקים ו'–ט'.
האל הורה לנח, הצדיק היחיד באותו הדור, לבנות תיבה ולהעלות אליה את משפחתו ואת כל בעלי החיים והעופות, כדי שימשיכו את החיים על פני האדמה.
פרק י' מגולל את אילן היוחסין של בני נח, שבו מפורט ייחוסם של העמים שחיו באזור המזרח התיכון והקרוב.
בפרק י"א מסופר כיצד חטאו בני האדם בבניית מגדל בבל, המפורשת כהעזת פנים כנגד האל, ובעקבות כך שפתם התבלבלה והם נפוצו על פני כל הארץ.
בהמשך הפרק מפורט אילן היוחסין משם בן נח עד אברהם (אברם, כפי שנקרא בתחילה), אבי אומות רבות שביניהן העם היהודי.
הסיפורים על אברהם נפרשים על פני פרקים י"ב–כ"ה, בהם מסופר כי האל התגלה לאברהם וציווה עליו לצאת ממקום מולדתו, חרן, וללכת לארץ כנען.
הוא הבטיח לאברהם שייתן לו את ארץ כנען ויברך אותו בזרע רב, כלומר צאצאים רבים.
האל חזר על הבטחות אלו לאורך שלל הסיפורים שאברהם במרכזם, כגון בברית בין הבתרים (פרק ט"ו), בברית המילה (פרק י"ז), ובעקדת יצחק (פרק כ"ב).
אברהם נסע לארץ כנען, קידש אותה על ידי בניית מזבחות לאל, התיישב במקומות שונים, חפר בארות ולבסוף קנה לו ולשרה אשתו, אחוזת קבר במערת המכפלה בחברון (פרק כ"ג).
במהלך נדודיו אברהם ירד לתקופה קצרה למצרים בשל רעב בכנען, כפי שעשו שנים לאחר מכן ניניו.
ברכת הזרע התגשמה לראשונה כאשר נולד ישמעאל, בנו משִפְחתו הגר.
לאחר מכן, כשהיה בו 100 שנה, נולד בנו יצחק מאשתו שרה, ואז הוא הצטווה על ידי האל להרחיק את בנו ישמעאל, ובכך סומן יצחק כממשיך השושלת.
בשלב זה אירעה גם עקידת יצחק.
לבסוף, זכה אברהם לחתן את בנו יצחק, ובסוף ימיו הוא הבדיל אותו לטובה משאר בני הפילגשים.
סיפורים נוספים המסופרים במסגרת סיפורי אברהם הם סיפור מלחמת ארבעת המלכים את החמישה, מהפכת סדום ועמורה וסיפור גירוש הגר וישמעאל.
פרקים כ"א–ל"ה מספרים על יצחק.
הגם שאין המקרא מרבה לספר עליו, מאפיינים רבים בסיפורי אברהם חוזרים ונשנים בקורות יצחק: כאביו, הוא התכוון לרדת מצרימה כאשר הרעב תוקף את כנען, אך האל ציווה עליו להישאר בארץ, ולכן הוא ירד לגרר.
הוא הסתכסך עם אבימלך מלך גרר בשל הסתרת הקשר שלו עם רבקה אשתו, והפלשתים רבו עמו על בארות מים, אך האל תמיד היה לצדו והוא נחל הצלחות, ולבסוף אבימלך כרת עמו ברית.
בערוב ימיו רצה יצחק לברך את בנו הבכור עשו, אך יעקב גנב את הברכות, בציווי אמו, וזכה להתברך במקום עשו.
יצחק מתואר לרוב כאדם סביל – החל מעקדתו, דרך מציאת האישה עבורו, וכלה במסירת ברכתו ליעקב.
מחזור הסיפורים על יעקב ובניו הוא הארוך ביותר בספר בראשית (פרקים כ"ה–נ').
גם יעקב, כמו אביו, נאלץ להתמודד מול אחיו על זכות הבכורה, שמשמעותה ירושת הארץ ובחירת אבי האומה.
הוא הציג עצמו לפני אביו יצחק כעשו וקיבל את ברכתו, ואז ברח מפני עשו לחרן.
בחרן נאלץ יעקב להתמודד מול דודו, לבן הארמי.
הוא נשא שתי נשים (לאה ורחל) ושתי פילגשים (בלהה וזלפה), שילדו לו 12 בנים ובת, וחזר לארץ כנען.
בעת חזרתו לכנען, יעקב נאבק לבדו במלאך האלוהים וניצח אותו (פרק ל"ב), ובשל כך קיבל את השם ישראל (ישר-אל).
בארץ כנען התחילו לבוא עליו צרות: בתו דינה נאנסה ואחיה הרגו את האונס וכל בני עירו שכם, ובכך הטילו חשש קיומי על המשפחה, ובנו האהוב יוסף נעדר לאחר שאחיו מכרוהו לעבדות.
לאחר מכן היה רעב בארץ, ובניו ירדו למצרים לקנות אוכל, שם הואשמו בריגול על ידי המשנה למלך מצרים ואחד מהם אף נאסר, והם נדרשו להביא ככופר את בנו הקטן בנימין.
לבסוף התברר שהבן הנעדר, יוסף, הוא בעצמו המשנה למלך מצרים שהעליל את העלילה.
כל בני המשפחה ירדו להתגורר על יד יוסף בארץ גושן, והוא היטיב עמם ודאג להם לפרנסה.
סיפורי יעקב משולבים בסיפורי בניו, וגם סיפורי בניו משולבים אלו בתוך אלו.
הציר המרכזי הוא יוסף, אך גם ראובן ויהודה הם גיבורי עלילות משנה (מעשה ראובן, מעשה יהודה ותמר, וכן מכירת יוסף).
בסוף ספר בראשית, מסופר שיעקב אסף את בניו כדי לומר להם את אשר יקרה להם באחרית הימים, וברך כל אחד מהם ברכה אישית (פרק מ"ט).
במקצת הדברים נמצאים רמזים להורשת נחלות בארץ ישראל בימי יהושע.
לבסוף, יעקב מת במצרים ונקבר בכנען.
ספר בראשית נחתם במותו של יוסף ובציוויו את אחיו להעלות בבוא היום את עצמותיו לארץ המובטחת.
ספר בראשית פותח בבריאת העולם ובקורותיו של אדם וראשית האנושות, לרבות קורות נח הצדיק והמבול וסיפור מגדל בבל.
לאחר מכן מביא הספר את תולדות אבות האומה הישראלית: אברהם, יצחק ויעקב, וכן 12 בני יעקב.
כך, בצורה תמציתית, חולף הסיפור על פני מאות שנים בספרו את היווצרות שורשי העם היהודי על פי המסורת המקראית (יש המכנים תופעה ספרותית זו בשם 'טלסקופיה').
הסיפור מכוון לתאר את מקורותיו של עם ישראל ולפיכך מרבה להתרכז בדמויות המרכזיות, אבותיה הקדומים של האומה, תוך כדי התעלמות משאר דמויות סובבות.
ספר בראשית מחולק ל-50 פרקים וסך פסוקיו הוא 1,533. בקריאת התורה החומש מחולק ל-12 פרשות:
אילן יוחסין של דמויות ספר בראשית
לפי פרשנות מסורתית, ספר בראשית נמשך על פני תקופה של 2,309 שנים: אלפיים השנים הראשונות לבריאת העולם המכונות "אלפיים שנות תוהו, ועוד 309 שנה בחיי האבות הנכללות באלפיים השנים הנקראות "אלפיים שנות תורה".
זאת, לפי המקובל במסורת היהודית.
וכך מובא במסכת עבודה זרה: ומבואר בגמרא שאלפיים שנות תוהו נמשכו עד שהגיע אברהם אבינו לגיל 52 שאז, על פי חלק מהמפרשים, החל ללמד אנשים בחרן את דרך התורה.
כלומר, אלפיים השנים הראשונות של העולם נקראות "שנות תוהו" מפני שבניגוד לתקופות שבאו אחריו, תקופה זו הייתה בלא תורה בעולם.
לפי פרשנות נוספת, משמעות המילה תוהו היא תהייה.
אין זה אי סדר ללא סיבה, אלא תקופה של תהייה ושאלה.
כמו "לתהות על קנקנו" שפירושו לשאול שאלה ולנסות להבין.
בדומה, המילה "בוהו" באה מהמילה "בהִייה" שפירושה הסתכלות במשהו לא ברור, זהו מבט שעדיין לא נתבררו בו הצורות.
בתקופה זו קמו האימפריות הגדולות: השומרית והאכדית מצפון לארץ ישראל, והמצרית מדרום לארץ ישראל, בעמק הנילוס.
לממלכות אלו היו הישגים טכנולוגיים והתפתחה בהן תרבות עירונית כפי שניתן למצוא בממצאים הארכאולוגיים המיוחסים לתקופה זו.
אברהם אבינו הופיע בסוף שנות התוהו, הוא חי בתוך התרבות של ה"תוהו ובוהו".
היוזמה שלו לצאת ממנה באה לידי ביטוי במדרש המתאר את שבירת הפסלים ואת לעגו למציאותם.
הוא שולל את התרבות הקיימת מעיקרה.
בהרס האלילים מבטא אברהם את התנגדותו הגדולה להגשמה ולאלילות.
אברהם, בהוראת האלוהים, עוזב את מקומו, ביתו ומשפחתו והולך אל ארץ חדשה.
מכאן החלה תקופה חדשה – אלפיים שנות תורה, תקופה שהמשיכה על פני אלפיים שנה והסתיימה בתחילת תקופת האמוראים.
יש כמה נוסחים עיקריים לספר:
נוסח המסורה – קבוצה של נוסחים שערכו בעלי המסורה בטבריה במאה העשירית לספירה, וממשיכיהם.
הוולגטה – הגרסה הלטינית של כתבי הקודש הנוצריים שתרגם הירונימוס במאה הרביעית לספירה.
תרגום אונקלוס – תרגום יהודי של התורה לארמית, ככל הנראה מהמאה השלישית לספירה.
נוסח שומרון – אחד מהנוסחים הקדומים של חמישה חומשי תורה.
נוסח זה נבדל מנוסח המסורה שבידי היהודים בפרטים רבים.
תרגום השבעים – תרגום חמשת חומשי תורה ליוונית קוינה במאה השלישית לפנה"ס.
זהו התרגום הראשון של אסופה מקראית כלשהי.
חלקים ממגילות מדבר יהודה – כתבי היד העתיקים שנמצאו באזור ים המלח.
קרובים לנוסח המסורה עם הבדלים קטנים רבים, ונראה שהם משקפים נוסחים שונים בתקופה בה החל להתקבע נוסח המסורה.
באופן כללי, נוסח המסורה הוא הנוסח המקובל על הציבור היהודי על כל גווניו.
חיבורו של הספר לפי ביקורת המקרא
במשך רוב שנות המאה ה-20 הסכימו רוב חוקרי המקרא על השערת התעודות, על פיה חמשת חומשי התורה הגיעו מארבעה מקורות עיקריים.
ארבעת המקורות המשוערים הם (מתוארכים לפי הצעתו של ולהאוזן, שהציע זאת לראשונה):
המקור היהוויסטי: נכתב כ-950 שנה לפנה"ס בממלכת יהודה.
המקור האלוהיסטי: נכתב כ-850 שנה לפנה"ס בממלכת ישראל.
המקור הדברימי: נכתב כ-600 שנה לפנה"ס בתקופת רפורמה דתית בירושלים.
המקור הכהני: נכתב כ-500 שנה לפנה"ס על ידי כהנים בגלות בבל, אם כי יש המקדימים את זמנו בהיותו נוגע לפירוטי המצוות - דווקא.
בחלוקה כללית, ספר בראשית מקורו בעיקר יהוויסטי, ספר שמות בעיקרו אלוהיסטי, ספרי ויקרא ובמדבר טבועים בחותם המקור הכהני (החוקתי) וספר דברים בעיקרו דברימי.
סיפורים חוזרים ונשנים בתורה משמשים את חוקרי-המקרא לזיהוי המקורות הנפרדים, גם אם הם משמשים באותו הספר – כך למשל בספר בראשית משתלבים שני סיפורי בריאה, שתי גרסאות של סיפור המבול, המעידים על שילוב מעודן ומכוון של שני המקורות.
בספר שמות למשל מופיע גם המקור הכהני, בצד המקור האלוהיסטי, בדמות קובצי חוקים שונים, וכן הלאה.
חוקרי-המקרא רובם סבורים כי הניסוח הסופי של המקרא (בשילוב כל המקורות הנ"ל, ולאחר כל העריכות) היה תהליך שנמשך עד שלהי המאה ה-6 לפנה"ס.
לגבי הסיבות לעריכת הספרים הסופית עלו בחקר-המקרא השערות רבות, וכיוון אחד הוא "הרשאת האימפריאליזם הפרסי", שהחלה לקבל בתחילת המאה ה-21 תשומת לב רבה.
ישנה הסכמה רחבה בין החוקרים שהצמיחה של התשתית הארגונית היהודית בארץ ישראל, בימי שיבת ציון, הייתה תחת השפעה (או לכל הפחות מתן לגיטימיות) מצד השלטון הפרסי, שעודד את צמיחתה של אוטונומיה יהודית מאורגנת באזור ירושלים, מתוך מחשבה על אינטרסים שונים של הממלכה הפרסית.
מכאן מסיקים חלק מהחוקרים שהאוטונומיה בירושלים הצריכה חוק יהודי מוגדר ומוסכם אשר יאושר על ידי הממשל הפרסי.
זה העלה את הצורך להפיק קוד-חוקים שיהיה מקובל על הכל, ולכן הקבוצות היהודיות איחדו את המסורות שלהן לטקסטים אחידים.
בין החוקרים הישראלים ניתן למצוא את פרופ' ברוך שורץ למשל, האומר בחיבורו "התורה וארבע תעודותיה", כי הניסוח הסופי אכן התרחש בימי שיבת ציון, ומדגיש את הצורך לחזק את הזהות היהודית כלפי פנימה – באותם הימים – ולאו דווקא כלפי השלטונות, באותה תקופה סוערת של שיבת ציון וכינון המקדש.
הסיווג המתאים ביותר לספר בראשית הוא כנראה סוגת ההיסטוריה הקדמונית (antiquarian history) – סגנון ספרותי שמתאר, למשל, את ההופעה הראשונה של בני-האדם, את סיפורי אבות האומה, וגיבורים תרבותיים, וכמו כן מתאר את מקורותיהן של תרבויות, ערים וכיוצא בזה.
הדוגמאות המוכרות ביותר של סוגה זו נמצאות בעבודותיהם של ההיסטוריונים היוונים של המאה ה-6 לפנה"ס – כוונתם הייתה לחבר בין משפחות נכבדות מתקופת חייהם לבין עבר מרוחק של גבורה מפוארת, ובתהליך זה לא יצרו הבחנה בכתביהם בין מיתוס, אגדה ועובדות.
בספר בראשית, מכל מקום, תהליך היצירה הסבוך אמור עם-זאת להפוך תערובת זו של מיתוס, אגדה, סאגה, ועובדות למסורת כתובה אחידה ומוסכמת, המעידה בעיקר על שורשי האומה ויעדיה.
השפעת הספר על החברה ועל המדע
הספר מתאר אירועים שונים הנוגעים לבריאת העולם, ראשית התפתחות החיים, ראשית האנושות, המבול, הסיבות למוות, היחסים בין האדם לחיות ולטבע, היסטוריה של האנושות והתפתחות גזעים שונים, מעמדו של האדם בטבע ועוד.
במשך אלפי שנים תיאור זה היה מקובל כאמת היסטורית בקרב נוצרים ויהודים, והשפיע מאד גם על תיאור תפיסת העולם באסאלם.
תפיסה זו השפיע במשך מאות שנים על המדע, והייתה נקודת המוצא בתחומי מחקר שונים כמו אסטרונומיה, גאולוגיה, היסטוריה וביולוגיה.
בקרב חוגים נוצריים מסוימים, ערעור על גישה כזו היה עלול לגרור הוקאת המערער ככופר ולהטלת עונשים שונים.
בעת החדשה החלו מדענים מתחומים שונים לערער על הכתוב בספר ולפתח תאוריות אחרות לגמרי.
בדיונים אלו הוצגו מספר גישות.
גישה אחת, פונדמנטליסטית, טוענת שיש להבין את הדברים בספר בראשית כפשוטם ושממצאים מדעיים הסותרים את הנאמר בספר בראשית הם שגויים.
גישה זו מיוצגת גם בקרב בריאתנים.
גישה שנייה, מבקשת לפרש את ספר בראשית בהתאם לממצאים המדעיים וטוענת שהכתובים בספר בראשית תואמים את הממצאים המדעיים.
גישה זו מיוצגת כיום לדוגמה בספר בראשית ברא מאת פרופסור נתן אביעזר.
גישה שלישית מפרשת את הכתובים בצורה אלגורית שאינה באה להצביע על אמיתות מדעיות.
גישה רביעית טוענת שלא ניתן לגשר בין התיאור בספר בראשית ובין הממצאים המדעיים וקובעת שהתיאור בספר בראשית שגוי ומטעה.
גישה זו מיוצגת לדוגמה על ידי ברטראנד ראסל בספרו דת ומדע ובספרי אבולוציה כמו ההצגה הגדולה בתבל מאת ריצ'רד דוקינס.
בראשוב (ברומנית: , אלפבית פונטי בינלאומי: ; בהונגרית: Brassó; בגרמנית: Kronstadt ולעיתים Brassau; בלטינית של ימי הביניים: Brassovia או Corona, בניב של הסקסונים הטרנסילבנים - Krunen) היא עיר במרכז רומניה (טרנסילבניה), בירת מחוז בראשוב.
העיר ממוקמת כ־166 קילומטר צפונית לבוקרשט.
היא שוכנת לרגלי הר טמפה ומוקפת ברכס הקרפטים הדרומיים בחבל ההיסטורי טרנסילבניה.
על פי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2011, אוכלוסיית העיר מנתה 253,200 נפש.
שם העיר נגזר מהמילה הפצ'נגית "barasu", שמשמעותה "מצודה".
הפצ'נגים הם עם טורקי שחי באזור בסביבות המאה ה-11 לספירה.
הרומנים וההונגרים שהגיעו לאזור אימצו את השם.
מתיישבים דוברי גרמנית הגיעו לראשונה לאזור בסביבות 1150, בהזמנת מלך הונגריה גזה השני.
צאצאיהם היוו במשך מאות שנים את עיקר האוכלוסייה בעיר.
הם שנתנו לה את אופייה הגרמני ואת השם "קרונשטאט".
בראשוב נוסדה באופן רשמי ב-1211 על ידי אבירי המסדר הטבטוני.
במאה ה-14 נבנתה חומת העיר והכנסייה השחורה.
במאה ה-16 תמכו מרבית תושבי העיר בתנועת הרפורמציה הפרוטסטנטית, ובראשוב הייתה למרכז החדרת הנצרות הפרוטסטנטית לטרנסילבניה.
העיר נפגעה קשות ב-1689 בדליקה גדולה שהחריבה חלק גדול ממנה.
בסוף המאה ה-17 שוחררה העיר מידי האימפריה העות'מאנית ועברה לידי האימפריה האוסטרו-הונגרית, ששלטה עד התפרקותה ב-1918.
ערב מלחמת העולם השנייה מנתה אוכלוסיית העיר כ-62,000 נפש והייתה מורכבת משלוש קבוצות אתניות עיקריות: רומנים, גרמנים והונגרים.
כל קבוצה היוותה כשליש מהתושבים, והעיר החדשה נחלקה לשלושה רבעים בהתאם.
לאחר תבוסת גרמניה הנאצית, עזבו את העיר רבים מהגרמנים וחלק מההונגרים, כך שמאז, רוב התושבים רומנים.
הגרמנים וההונגרים שנותרו נטמעו ברומנים, שמספרם בעיר גדל פי חמישה ויותר.
במהלך תקופה קצרה, בין 1950 ל-1960, שונה שמה של העיר על ידי השלטונות הקומוניסטיים ברומניה ל־"Oraşul Stalin" – "עירו של סטלין".
ב-15 בנובמבר 1987 נכשל בעיר "מרד בראשוב" נגד השלטון הקומוניסטי.
זה היה אחד הסימנים המקדימים ל"מהפכה הרומנית" שנתיים מאוחר יותר.
אחד האתרים המפורסמים בבראשוב הוא הכנסייה השחורה, מהגדולות שבכנסיות הגותית במזרח אירופה.
היא נבנתה ב-1477 על ידי הקהילה הגרמנית הלותרנית שהייתה בבראשוב.
קירותיה השחירו בקרב בין הנוצרים לטורקים בשנת 1689, ומכאן שמה.
בסמוך לבראשוב נמצאת עיירת התיירות הציורית פויאנה בראשוב המושכת אליה תיירים רבים מרומניה ומכל העולם.
בחורף פועל באזור אתר סקי, ובקיץ ניתן להשקיף מפסגות הקרפטים אל עבר הנוף.
עד תחילת המאה ה-19 יהודים לא הורשו להתיישב בבראשוב.
הקהילה היהודית הראשונה נוסדה בה רק בשנת 1818, עם התיישבותן של עשר משפחות.
במהלך השנים התפצלה הקהילה לשתי קבוצות – אורתודוקסית ונאולוגית, אך רוב מוסדותיה נותרו משותפים עד מלחמת העולם הראשונה.
יהודי העיר, שהיו בעיקר ממעמד הבינוני, נטו להתבוללות.
בשנת 1901 התמודדה הקהילה עם עלילת דם, אך זו הסתיימה ללא משפט.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התחזקה הקהילה האורתודוקסית, והמוסדות פוצלו בין שתי הקהילות.
בשנות ה-20 קמו בעיר ארגונים ציוניים, ונציגי הקהילה השתתפו בקונגרס הציוני.
הרב דוד שפרבר כיהן כרב העיר משנת 1926 (התרפ"ו), ולאחר השואה היה לראש רבני רומניה עד עלייתו לישראל ב-1950 (התש"י).
בתחילת המאה ה-21 התגוררו בבראשוב כ-300 יהודים, רובם מבוגרים.
בראץ היא סדרה פופולרית של בובות בצורת נערות מתבגרות, שלהן קו ביגוד ואביזרים נלווים רבים, שיוצר על ידי חברת MGA מדרום קליפורניה.
ארבע הבובות המקוריות שגודלן כ-25 סנטימטרים נקראות "קלואי", "ג'ייד", "סאשה" ו"יסמין", והן בובות של נערות מתבגרות בעלות ראשים גדולים בצורה לא פרופורציונלית לגופן, עיניים בצורת שקד, איפור בולט, ושפתיים עבות וחושניות.
לבובות אלו נוספו לאחר מכן בובות רבות נוספות, ואביזרים רבים.
כמו כן יש גם בנים בסדרת בראץ.
הרווחים ממוצרי בראץ ובובות בראץ הוערכו בלמעלה משני מיליארד דולר.
נתח השוק של הבובות היה בשנת 2006 כארבעים אחוזים, לעומת שישים אחוזים למתחרה הוותיקה ברבי של חברת מאטל.
הפופולריות של הבובות הביאה ליצירת סרטים, סדרות טלוויזיה ואלבומי מוזיקה המשויכים לבראץ.
הבובות ספגו ביקורת בשל מספר סיבות, ביניהן תנאי העבודה בהן יוצרו הבובות בסין ודאגה בגלל המיניות היתרה שהן משדרות.
בשנת 2008 הגישה חברת מאטל תביעה נגד חברת MGA וטענה כי חברת MGA הפרה את קניינה הרוחני בכך שייצרה את הבראץ.
בית המשפט פסק לטובת מאטל, ופסק לה פיצויים בשווי מאה מיליון דולר.
לאחר מתן פסק הדין קיבלה MGA צו מניעה האוסר על הפצת הבובות ומוצריהן.
על פסק הדין הגישה MGA ערעור, וחבר המושבעים בבית משפט פדרלי שבקליפורניה פסק לטובת MGA, וקבע כי חברת מטאל תשלם פיצויים בגובה 88.4 מיליון דולר לאחר שקבע כי MGA לא גנבה את הרעיון לבובות בראץ ממטאל או הפרה את זכויות היוצרים שלה.
בובות הבראץ מאופיינות בראש גדול יחסית לגוף, עם עיניים גדולות ושפתיים, גוף קטן, ונעליים שניתן להסיר ולנעול.
ארבע הבובות הראשונות היו יסמין, שנקראה על שם בתו של נשיא החברה, אייזיק לריאן, סשה, קלואי וג'ייד.
במהלך הזמן נוספו מייגן, דנה, פיאנה, נברה, טיאנה, קומי, פליסיה, קטיה וקיאנה.
רובן נמכרו בצורה של סטים שכללו אביזרים למשחק, או כ"מהדורת אספנים".
שלושה סטים של "תאומות" נמכרו אף הם - רוקסי ופיבי, טס ונונה ואוריאנה וולנטינה.
לאחר מכן הצטרפו אוריאנה וולנטינה ל"שלישייה" שאליה הצטרפה אחותן סירנה ב"סט שלישייה" מיוחד.
הדמות מיי לין הופצה פעם אחת, במהדורת אספנים מיוחדת, כשהיא לובשת קימונו.
בשנת 2006 הופצו בשוק לילי ולאה, והתאומות המרושעות קיארה ודיאונה, כמו גם התאומות קריסטה וללה האחיות קיאני ולילאני.
בכל שנה אוסף הבראץ המופץ כולל קו "בסיסי" של בובות הניתנות לרכישה בתקציב מצומצם יחסית, ולפחות שניים או שלושה אוספים מורחבים ויקרים יותר.
בכל אוסף חדש יש סגנון חדש של לבוש, נעליים ואביזרים, כגון ריסים "אמיתיים" או אוזניים מנוקבות שניתן להשחיל בהן עגילים.
מוצרי בראץ נוספים כוללים תיק, מחזיקי מפתחות, חוברות עבודה, מדבקות כרטיסים לאיסוף ומוצרי קוסמטיקה לילדות, וגם חיות מחמד (PETZ) הכוללות חתולים (CATZ), כלבים (DOGZ), שועלים (FOXZ) ואף חזיר מחמד.
בובות "בראץ בייביז" באות עם חיית מחמד.
"חבורת בראץ מלאכיות הרוק" שהתפרסמה בסתיו 2005 כוללת את הבובות הבסיסיות קלואי- בלונדינית טובת לב אך רכושנית המכונה אנג'ל, יסמין- אוהבת טבע ונחמדה עדינה ורגישה המכונה פריטי פרינסס, ג'ייד-אוהבת חתולים ובעלת אחד המכונה קול קאט, סאשה - קולית, רגועה בעלת כושר פרסומי טוב המכונה באני בו.
הנושא שלהן הוא מוזיקה משנות ה-70 ומוזיקת רוק.
התקליטור של "מלאכיות הרוק" הגיע למקום ה-79 במצעד הפזמונים האמריקני בשנת 2005, וזכה אף להישגים במצעד הבריטי והאוסטרלי.
בעקבות ההצלחה יצאו אף DVD וסדרת טלוויזיה.
ערכים מוסריים שנויים במחלוקת, דגש על התדמית
הורים רבים ביקרו את בובות הבראץ על כך שהן מקדמות חומרנות ותרבות צריכה.
בתשדירים שפורסמו בארצות הברית נראו ילדות בנות 11 הלובשות בגדים חושפניים ועוטות איפור מוגזם.
נטען כי הבראץ אחראיות לפחות באופן חלקי להידרדרות המוסרית, החומרנות והשטחיות של הנוער.
סיסמאות כ"זכרי, היי יפה" המצויות באתר האינטרנט של הבראץ זכו לביקורת.
כן טענו המבקרים כי ההבדלים בין הבובות השונות אינן ב"אישיות" השטחית המיוחסת להן כי אם בצבע השיער ובבגדים.
הורים בארצות הברית נזעמו על הופעת סט בשם "פגישת המסתורין".
בסט זה נמכרה בובת בראץ נקבה כשלצידה במקום מוסתר, בראץ זכר שניתן לראות רק את רגליו.
המטרה הייתה כפי הנראה, להביא לחיפוש אחר בובת בראץ הנדירה של הזכר שנקרא "ברייס", שנמצאה רק באחת מתוך 24 קופסאות.
ההורים טענו כי הסט שולח מסר שלילי, המכריח את הבנות להתבגר מהר מכפי הצורך, ומקדם את הרעיון של התחמקות מהבית לצורך פגישה רומנטית, עם אדם שאינו מוכר דיו.
מצד שני, בשל העובדה כי לבראץ אורך רגלים טבעי, ירכיים גדולות וגודל חזה צנוע, בניגוד לבובות כברבי, יש הורים השמחים לראות את בנותיהם משחקות בבובות המקדמות דימוי גוף טבעי וריאלי.
אחרים משבחים את הבראץ על שבירת התפקיד הסטריאוטיפי של האישה, אותו מקדמות בובות אחרות.
כמו כן רבים שיבחו את המגוון האתני שבהן מופיעות בובות הבראץ, כאשר לכל בובה אינדיבידואלית צבע עור משלה, בניגוד למנהגם של יצרנים אחרים ליצור את אותן הבובות עצמן בצבע עור שונה.
בתגובה לביקורת שחררה חברת MGA סט שנקרא "בראץ קידז", קטנות ונמוכות יותר, בעלות מראה ילדותי יותר ומלתחה שמרנית יותר.
בניגוד לחצאיות החושפניות של בובות הבראץ, האמורות להיות בגילאי 16 עד 19, בראץ קידז לבושות בחצאיות ארוכות ובג'ינס.
הבובות אמורות לדמות לגיל של רוב צרכניות הבראץ - שמונה או תשע שנים.
לסט הזה התקבלו ביקורות נוספות על כך שגם אחרי הסט החדש בעל הלבוש הצנוע, MGA עדיין לא הצניעה את בגדי הבראציות האורגינליות, עד שלבסוף MGA נכנעו והפסיקו להלביש את הבראציות בלבוש שאינו צנוע כגון: חצאיות ושמלות מיני וכדומה.
על מנת לקדם את הפופולריות של הבובות, נוצרו להן מספר סדרות וסרטים.
בראסלס איירליינס , המוכרת בישראל גם בשם "בריסל איירליינס", היא חברת הדגל של בלגיה שנוסדה בסוף שנת 2006 כתוצאה מאיחודן של החברות וירג'ין אקספרס ו-SN בראסלס איירליינס (SNBA).
בסיסה של החברה נמצא בנמל התעופה של בריסל.
החברה נוסדה ב-2006 מאיחודן של החברות וירג'ין אקספרס ו-SN בראסלס איירליינס.
בנובמבר 2006 החלה החברה לטוס תחת השם בראסלס איירליינס.
במרץ 2007 הסתיים המיזוג והחברה החלה לפעול רשמית תחת שמה החדש.
בספטמבר 2008 רכשה חברת התעופה הגרמנית לופטהנזה 45% ממניות החברה וכן קיבלה אופציה לרכישת שאר המניות משנת 2011. כחלק מהסכם זה הוחלט כי בראסלס איירליינס תצטרף לברית חברות התעופה סטאר אלייאנס, עוד לא נקבע תאריך להצטרפות.
בסוף מרס 2009 הצטרפה החברה לתוכנית הנוסע המתמיד Miles&More בחסות לופטהנזה.
החברה מפעילה מספר טיסות רב ליעדים באפריקה ולמעשה היא החברה המובילה בטיסות לאפריקה.
בשנת 2012 חידשה את המחלקות במטוסים.
השינוי כלל מחלקת עסקים חדשה במטוסי האיירבוס A330-300 עם מושבים שיכולים להיפתח בלחיצת כפתור למיטה שטוחה.
כמו כן החברה חידשה את תוכני הבידור והתקינה מסכי צפייה אישיים לכל נוסע במטוסי האיירבוס A330-300, גם במחלקות התיירים.
במטוסי האיירבוס A319 ובמטוסי האיירבוס A320 התקינה החברה כיסאות דקים העשויים מעור בדומה לכיסאות שבחברות לופטהנזה, סוויס וכו'.
החברה מפעילה שתי טיסות יומיות בין נמל התעופה של בריסל לנמל התעופה בן-גוריון.
הטיסות מבוצעת במטוסי איירבוס A320.
החל מחודש יולי 2018 מפעילה החברה 17 טיסות שבועיות בין היעדים.
צי המטוסים של החברה, נכון לדצמבר 2021
בראש של הרמן היא קומדיית מצבים אמריקנית, ששודרה במקור ברשת FOX בין השנים 1991 עד 1994. הסדרה נוצרה על ידי אנדי גרדאט וסטיב קריינברג.
עלילת הסדרה מתמקדת בדמות הראשית, הרמן ברוקס (מגולם על ידי ויליאם רגסדייל) העובד במשרד פרסום בניו יורק.
חלק ניכר מהסדרה מתמקד במתרחש בתוך מוחו של הרמן - בכל פעם שהדמות הראשית של התוכנית עמדה בפני החלטה, הקונפליקטים הפנימיים של הדמות יוצגו באמצעות ארבע דמויות שנמצאות בראשו של הרמן אשר ייצגו את הצדדים השונים של אישיותו של הרמן - האינטלקט, החרדה, הרגישות והתאווה.
בישראל הסדרה שודרה הסדרה בין השנים 1993 עד 1995 בערוץ 2 לקראת חצות בטלעד.
הרמן ברוקס (ויליאם רגסדייל) - הדמות הראשית בסדרה.
הרמן הוא בחור ממוצע אשר עובד במשרד פרסום למחייתו.
מחשבותיו הפנימיות ורגשותיו מגולמים בסדרה על ידי דמויות שונות הנמצאת בתוך ראשו ומייצגות היבטים שונים באישיותו.
אנג'ל (מולי הגן) - מייצגת את הצד הרגיש באישיותו של הרמן.
אנימל (קן הדסון קמפבל) - מייצג את הדחפים הבסיסיים ביותר של הרמן - תאווה ורעב.
ווימפ (ריק לאולס) - מייצג את החלק החרד באישיותו של הרמן.
ווימפ הוא נוירוטי ונוטה תמיד לדאוג על כל דבר.
לעיתים קרובות רבות ווימפ גם מזהיר אותו מפני סיכונים ומלכודות פוטנציאליות.
ג'יניוס (פיטר מקנזי) - מייצג את האינטלקט של הרמן ומשמש כקול ההיגיון במוחו של הרמן.
ג'יי ניקולס (האנק אזריה) - חברו הטוב ביותר של הרמן.
ניקולס הוא סופר שעובד בקומה העליונה בבניין בו הרמן עובד.
ג'יי פופולרי למדיי בקרב נשים אך הוא גם נדחה לעיתים רבות על ידי נשים שאינן סובלות את העובדה שהוא נוטה להיות מאצ'ואיסט או את משפטי הפתיחה הקלישאתיים שלו.
הרמן שואף להשיג את רמת הביטחון של ג'יי.
הדי ניומן (ג'יין סיבט) - הקולגה של הרמן ומושא אהבתו של הרמן.
לואיז פיצר (ירדלי סמית') - המזכירה במשרד בו הרמן עובד.
לואיז היא אישה ביישנית, כנה, חרוצה וחביבה.
פול בראקן (ג'ייסון ברנרד) - למרות היותו מנהל במקום העבודה של הרמן ולמרות שהוא נוטה להיות קשוח במקצת, הוא בפועל חבר במעגל החברתי של הרמן ונוטה להשתתף בחלק גדול מהפעילויות החברתיות בחייו של הרמן (ימי הולדת, מסיבות וכו').
הוא גם נוהג לתת להרמן עצות במקרים שונים.
בראשידה אלוהים היא כדורסלנית עבר יהודייה ישראלית-אמריקאית ששיחקה בעמדת הפאוור פורוורד.
אלוהים שיחקה בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מרילנד איסט שור בין 2000 ל-2002, ומאוחר יותר עזבה לקבוצת ליידי ברונקוס של אוניברסיטת פאייטוויל (Fayetteville) מצפון קרוליינה.
בקבוצה זו הייתה שחקנית חמישייה.
החל מ-2003 שיחקה אלוהים גם בנבחרת הטניס של האוניברסיטה.
בשנת 2007 הצטרפה לקבוצת אליצור רמלה.
בהיותה יהודייה, קיבלה אזרחות ישראלית עם הגיעה לישראל, מכוח חוק השבות.
לאורך העונה, בסיומה זכתה הקבוצה בדאבל (אליפות+גביע), אלוהים לא התבלטה במיוחד, אך התעלתה על עצמה במשחק הרביעי של סדרת חצי הגמר, בו גברה רמלה על רמת השרון, עד כי מאמנה, אלי רבי, ציין כי "ניתן לסכם את המשחק בשתי מילים: בראשידה אלוהים".
בעונת שיחקה אלוהים במכבי בנות אשדוד והייתה לאחת השחקניות הבולטות בקבוצה.
ובתחילת עונת חתמה בקבוצת אס"א ירושלים.
בתחילת עונת חתמה במכבי בנות אשדוד, עימה זכתה בדאבל (אליפות+גביע).
לדברי בראשידה אלוהים, אמה החליפה את שם משפחתה המקורי ל"אלוהים" מכיוון שלא רצתה שילדיה יקבלו "שם של עבד".
אחיינה הוא הכדורסלן אייזאה אלוהים.
מועדון הכדורגל בראשוב (ברומנית: Fotbal Club Brașov) הוא מועדון כדורגל מקצועי מהעיר בראשוב שברומניה.
מדיה של קבוצת הכדורגל הם בצבעי הצהוב והשחור.
המועדון נוסד בשנת 1936 וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרומנית בשנת 1957. אחת מהצלחותיו הראשונות של המועדון הייתה זכייה בגביע הבלקן בשנת 1960. אף על פי שמעולם לא זכתה הקבוצה באליפות רומניה, היא השתתפה בגביע אופ"א פעמיים.
בשנת 1974, ניצחה בסיבוב הראשון את בשיקטש הטורקית, והודחה בסיבוב השני על ידי המבורג מגרמניה.
בשנת 2001, ניצחה בסיבוב המוקדמות את MIKA פ.צ הארמנית.
בסיבוב הראשון הודחה על ידי אינטר מילאן מאיטליה.
אחרי עונה לא מוצלחת בעונת (סיימה במקום ה-15 מתוך 16 בליגה), ירדה בראשוב לליגה הרומנית השנייה.
במקור נקראה הקבוצה U.A.B, הקבוצה ידועה בשמה הנוכחי מאז שנת 1990. אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון סילביו פלוישטיאנו, הידוע בשמו הקודם טינרטולוי, והוא מכיל 12,670 מקומות.
ב-23 באפריל 2008, המועדון העפיל לליגת העל הרומנית לקראת עונת .
בכך, הקבוצה חזרה לליגה הבכירה ברומניה אחרי שלוש עונות בליגה השנייה.
בעונת ירדה הקבוצה לליגת המשנה.
בעקבות פשיטת רגל המועדון ירד ללגיה הרביעית ונכון לשנת 2021 משחק בליגה השלישית בחשיבותה.
נולד ב-9 בספטמבר 1899 בעיר בראשוב בדרום-מזרח טרנסילבניה, אז חלק מהונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
עירו הייתה קרויה אז בהונגרית "בראשו" Brassó ובגרמנית "קרונשטאט".
אביו היה הונגרי נוצרי קתולי, מורה לצרפתית בעל אותם השמות, דיולה (או גיולה) הלאס האב, ואילו אמו מטילד הייתה בת למשפחת ורזאר (Verzár), משפחה ארמנית מיוחסת ומתבוללת בתרבות ההונגרית.
כשהיה בן 3, בשנת 1903, עברה המשפחה לגור במשך שנה בפריז, שם האב לימד בסורבון.
מאוחר יותר גיולה הצעיר, שאהב ציור ופיסול, למד באקדמיה לאמנויות של בודפשט.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה
התגייס ליחידת פרשים של הצבא האוסטרו-הונגרי ושרת בו לכל אורך המלחמה.
אחרי סיום המלחמה, בדומה להרבה אינטלקטואלים
ששאפו לשינוי, הצטרף לכוחות השמאל הרדיקלי שהקימו בהונגריה את
הרפובליקה הסובייטית ההונגרית קצרת הימים בהשראת הדוגמה הסובייטית.
כלוחם בצבא של הרפובליקה, בעת מלחמת האזרחים נלקח בשבי על ידי הכוחות האנטי-מהפכניים וישב מספר חדשים במאסר.
בגלל "כתם" הפעילות הפוליטית הזאת לא יכול היה לקבל אשרת כניסה לצרפת כפי שביקש.
בנסיבות אלה בשנת 1920 נסע לברלין ככתב של עיתונים הונגריים מטרנסילבניה וחידש שם את לימודיו באקדמיה לאומנות בשרלוטנבורג.
את הצלם בן ארצו, לאסלו מוהולי-נאג', את אוסקר קוקושקה
החל משנת 1924 השתקע בצרפת וחי בה 60 שנה.
למד צרפתית תוך כדי קריאה בספריו של מרסל פרוסט ובשיריו של ז'אק פרוור.
המשורר פרוור, כמו משורר אחר, לאון פול פארג, והסופר האמריקאי הנרי מילר הפכו לידידיו הקרובים.
ביחד נהגו לפקוד את המועדונים, בתי הקפה ומאורות הלילה של הרובע הארבעה - עשר (ה"ארונדיסמאן 14") ב שכונת מונפרנאס של פריז.
לאורך השנים בצרפת שמר בראסאי על קשר חם של מפגשים והתכתבויות עם הוריו.
לאחר שהתרשם מאוד מעבודות הצלם הצרפתי אז'ן אטז'ה (Eugène Atget), ובהשפעת עבודתו העיתונאית ובעידודו של ידיד, הצלם ממוצא יהודי-הונגרי אנדרה קרטס, משנת 1929 התחיל האמן לצלם במצלמת פויגטלנדר את פריז של הלילה, את וילותיה, גניה, את גדות הסן, ואת סמטאות שכונותיה העתיקות, אף בשעות גשם וערפל.
(אחד מצילומיו המרשימים היה למשל זה של פסל המרשל נה בערפל, 1931)
כאמן הצילום, שהחשיב עצמו "טרנסילבני", אימץ לעצמו את השם "בראסאי" - מהשם בהונגרית של עיר מולדתו "בראשו".
הפסוידונים שבחר, המבוטא בהונגרית "בראשאי" משמעותו "איש בראשו".
באותה התקופה פעלו גם שני צלמים יהודים-הונגרים מוערכים נוספים: לסלו מוהולי-נאג' ואימרה קינסקי.
בשנת 1933 פרסם את אלבום צילומיו הראשון בשחור- לבן "פריז של לילה", בליווי טקסט של הסופר פול מוראן, שזיכה אותו בהצלחה גדולה, במיוחד בחוגים האומנותיים.
חלק מעבודותיו בתחום הצילום הקדיש לחברה הגבוהה, לסלבריטאים של אותה תקופה - אקדמאים, אנשי התיאטרון והאופרה.
בין השאר צילם תמונות של סלבדור דאלי, פבלו פיקאסו, אנרי מאטיס ואלברטו ג'אקומטי, של ז'אן ז'נה ו אנרי מישו, ז'אן-פול סארטר, סימון דה בובואר ואחרים.
בראסאי קלט בתמונותיו גם זוגות מאוהבים (למשל "מאוהבים בבית קפה קטן בשכונת האיטלקים" 1932,שנשיקתם משתקפת בראי הסמוך), דמויות של זונות בפינות רחוב, רקדניות חשופות חזה מה"פולי ברז'ר", מסיבות ריקודים של טרנסג'נדרים במועדון "Magic City", כנופיות של פרחחים וכו'.
בהשפעת הסוריאליסטים צילם גם את ה"פסלים שלא מכוונה" מהסביבה - צורות כמו-פיסוליות של כרטיסי טיסה, קופסאות גפרורים או אצבעונים, חתיכות סבון, וכו'.
בסדרתו "טרנסמוטציות" השתמש בתשלילי צילום כחומר גלם לציורים וחשף אותם שנית.
זאת לאחר שבשנת 1932 באחד מבקוריו הראשונים בסטודיו של פיקאסו בראסאי שכח תשליל כזה שהפך אחר כך בידי פיקאסו לציור "אישה מול ראי".
בראסאי צילם צילומים רבים על שיטות העבודה של פיקאסו
צילומים של בראסאי ושל אמני צילום אחרים איירו את ספרו של
אנדרה ברטון, "אהבה מטורפת" Amour fou
החל משנת 1937 במשך 30 שנה עבד בשביל כתב העת האמריקאי Harper's Bazaar.
בעת הכיבוש הגרמני נאצי בפריז נמנע בראסאי מלפנות לשלטון החדש ולבקש ממנו רישיון עיתונאי או צלם ופנה לעיסוקו האהוב עליו מצעירותו - השרטוט והציור.
צייר במיוחד עירום נשי בדרך כלל נשים בריאות-בשר כמו בתמונותיו של רובנס.
בשנות החמישים של המאה ה-20 עסק גם בפיסול פיגורטיבי למחצה של דמויות הדומות לפסלונים הציקלדיים.
בראסאי צילם גם "גרפיטי" שעל קירות הבתים בפריז כשהם עוררו בו אסוציאציות לציורי הקיר הקדמוניות שבמערות.
בראסאי נפטר ב-8 ביולי 1984 ביישוב אז במחוז
האלפים הימיים בריביירה הצרפתית ונטמן בבית העלמין של מונפרנאס בפריז.
בשנת 2000 אלמנתו ז'ילברט ארגנה תערוכה גדולה במרכז פומפידו בפריז, שהוקדשה לזכרו וליצירתו.
בשנת 1956 סרטו Tant qu'il y aura des bêtes זכה בפרס המיוחד הגדול של פסטיבל קאן כסרט המקורי ביותר.
בראסאי זכה בצרפת בהוקרה רבה.
פרס אמרסון לצילום - קיבל מידי פיטר אמרסון עצמו
עיטור הזהב בביאנלה לצילום בוונציה (1957)
פרס החברה האמריקאית של צלמי מגזינים (1966)
אביר מסדר האמנויות והספרות (1974)
"הגראן פרי (הפרס הגדול) הבינלאומי לצילום" בפריז (1978)
בראסאי כתב 17 ספרים וכמו כן מאמרים רבים, בין היתר פרסם רומן ,
"סיפורה של מרי" (1948) ("Histoire de Marie") עם הקדמה של הנרי מילר.
בהוצאה לאור של אוניברסיטת שיקגו פורסם בתרגום "המכתב להורי"
בראסרי לה האל הוא רשת בראסרי צרפתית שלה סניפים בערים ניו יורק ומיאמי, פלורידה.
בעבר היו לה גם סניפים בטוקיו ווושינגטון די.
השף המבצע הוא קרלוס ליאגונו, קודמו היה הסופר ומנחה הטלוויזיה אנתוני בורדיין.
המסעדה מגישה מאכלים צרפתיים פשוטים וקלאסיים כמו אסקרגו, כבד אווז, וסטייק טרטר המוכן לפני הסועדים, ונודעת בשל הטוגנים שלה.
היא ממוקמת בשדרת פארק ולה קצביה בסמוך .
המסעדה מתוארת בספר "סודות מחיי המטבח" (כנרת, 2003), אותו כתב אנתוני בורדיין, שמביא רבים ממתכוני המסעדה בספרו "Anthony Bourdain's Les Halles Cookbook".
המסעדה נקראת על שם לה אל, שוק סיטונאי מרכזי היסטורי בפריז, צרפת.
הסניף בוושינגטון נסגר באמצע נובמבר 2008 אחרי שהיה פעיל במשך חמש עשרה שנה.
הבעלים פיליפ לאז'וני ציין כסיבה לכך קשיים בהשגת רישיון חדש.
בְּרָאסֵרִי (מצרפתית: Brasserie) הוא סוג של מסעדה בנוסח צרפתי עם אווירה מרגיעה, שמגישים בה מנות יחידות וארוחות שונות.
לרוב מוגשות ארוחות פשוטות מתפריט מצומצם המשתנה בהתאם לשעה, לעיתים עד השעות הקטנות של הלילה, לצד משקאות חריפים (בעיקר בירה).
בניגוד לביסטרו, הבראסרי בדרך כלל יעניק רמת שירות גבוהה ותפריטים מודפסים.
בניגוד למסעדה, הבראסרי יגיש תפריט מצומצם יחסית ויאפשר להזמין אוכל לאורך כל היום ובכל ימות השבוע, ולא רק בשעות מסוימות כפי שנהוג במסעדה.
כמו כן, השירות בבראסרי יהיה פחות פורמלי מזה שהמסעדה הצרפתית מחויבת לתת, והעיצוב גם הוא יהיה פשוט יותר.
מנת בראסרי קלאסית היא סטייק וצ'יפס .
פירוש המילה "בראסרי" בצרפתית הוא מבשלה, ובעקיפין מתכוון גם לכל תעשיית המבשלות.
משערים שהכינוי בראסרי דבק במקומות שבישלו את הבירה המוגשת בעצמם.
מקורו של סגנון הגשת המזון והשתייה בפונדקי הבירה הגרמניים, ומשם התפשט לאזור אלזס-לורן ובהמשך לפריז, שם הפכו הבראסרי למקום מפגש של אנשי רוח, פוליטיקאים ואמנים.
בפריז ישנם בראסרי הקיימים מהמאה ה-19 כגון בופנז'ה שהוא הבראסרי הוותיק בפריז (מ-1864) ובראסרי ליפ שקיים מ-1880. לה קופול קיים מ-1927 והיה הבראסרי הגדול בפריז בין שתי מלחמות העולם.
מסעדות הנושאות שם זה נפתחו גם מחוץ לגבולות צרפת – למשל רשת בראסרי לה האל בארצות הברית ובראסרי M&R, "סרגוס", "לוקאס" ועוד בתל אביב – ופעמים רבות המונח כבר אינו משמש בהקשרו המקורי אלא יותר כאמצעי למיתוג זר של מסעדה מקומית.
ליפ הוא בראסרי הנמצא בשדרות סן ז'רמן ברובע השישי של פריז.
ב-27 באוקטובר 1880 פתח לאונרד ליפ ביחד עם אשתו את בראסרי ליפ בשדרות סן ז'רמן.
לאונרד ליפ, שהיה ממוצא אלזסי, פתח בראסרי בו הוגשו שוקרוט ובירה.
המקום היווה מקום מפגש פופולרי לאמנים ואינטלקטואלים, נהגו לפקוד את המקום אלבר קאמי, רומן גארי, מרסל פרוסט, פול ורלן, אנטואן דה סנט-אכזופרי, ארנסט המינגוויי, אנדרה מאלרו וברנאר פיבו.
מאז שנת 1935 מוענק מדי שנה, בבראסרי ליפ פרס ספרותי.
הבראסרי מעוצב בסגנון בל אפוק.
הוא הוכרז בידי משרד התרבות הצרפתי כאתר היסטורי מוגן.
בראניק (בבולגרית: Бранник - מגן) היה ארגון נוער לאומני, אנטישמי ופרו מלוכני, שפעל בבולגריה מ-1940 עד 1944 במתכונת ה"היטלר יוגנד".
הארגון היה כפוף ישירות לראש הממשלה הבולגרי, בוגדאן פילוב, ותוקצב על ידי הממשלה הבולגרית.
במרץ 1943 נטלו חבריו חלק בניסיון הגירוש הכושל של יהודי "בולגריה הישנה" אל מחנות ההשמדה הנאצים.
בראשית 1940 התפטר ראש ממשלת בולגריה גאורגי קיוסאיבנוב בלחץ המלך בוריס השלישי ובממלכה נערכו בחירות שתוצאותיהן העניקו רוב מוחלט למפלגת השלטון בפרלמנט.
ב-15 בפברואר 1940 מונה בוגדאן פילוב לראש הממשלה.
פילוב היה מלוכן, גרמנופיל, נחשב נאמנו של המלך בוריס ובהתאם לקו שהתווה המלך נקט צעדי התקרבות לגרמניה הנאצית ובכלל זה הגברת האנטישמיות הממוסדת בממלכה.
ב-29 בדצמבר 1940, עם אימוצו של החוק לארגון הנוער הבולגרי, הוקם בראניק.
כאמור, הארגון היה כפוף ישירות לראש הממשלה הבולגרי בוגדאן פילוב וראשיו מונו על ידיו.
מבנה הארגון היה חצי צבאי והועתק ממבנה ה"היטלר יוגנד" הנאצי.
סטפן קלצ'קוב מונה לראש הארגון עם הקמתו, ב-1 בפברואר 1943 החליפו זכרי סטוילקוב וב-24 במרץ 1944 מונה פרופסור גאורגי קָרַיביאנוב לתפקיד.
המועצה העליונה של הארגון הורכבה ממספר מחלקות, כגון חינוך, יחסי חוץ, ספורט וכספים.
חברי הארגון לבשו מדים והצדיעו במועל יד.
עם הקמתו, החל הארגון בסדרת מצעדים בערי בולגריה השונות וכן ערך מבצעי התרמה שונים כדי להרחיב את תחומי פעילותו.
דוגמה לכך הייתה במתן תמיכה כלכלית לשכבות נזקקות וקיום אירועי צדקה.
הארגון הפיץ יומונים וכתבי עת נוספים שהופצו ללא תשלום בבתי הספר בבולגריה.
לאחר פרסום החוק להגנת האומה, שדמה במתכונתו לחוקי נירנברג, נצטוו יהודי בולגריה בין השאר לענוד כוכב צהוב וחברי בראניק אכפו הנחיה זו.
בפברואר 1941 התלונן ראש הכנסייה הבולגרית המטרופוליט סטפן בפני ראש המשטרה הבולגרית על כך שחברי בראניק מתפרעים ברחובות סופיה, תולשים מדש בגדם של יהודים את הכוכב הצהוב ואחר כך מכים אותם על הפרת הצו המורה לענוד אותו.
בעקבות התערבותו הורתה המשטרה לחברי הארגון לחדול מפעילותם.
ב-22 בפברואר 1943 חתם אלכסנדר בלב בשם הממשלה הבולגרית, הסכם עם תיאודור דנקר נציג גרמניה הנאצית ובו הוסכם "לגרש לשטחים הגרמניים במזרח", 20,000 יהודים משטחי תראקיה היוונית ומקדוניה הווארדארית.
במועד זה מצויים היו בשטחי מקדוניה ותראקיה 11,343 יהודים ומשרד הפנים הבולגרי הונחה להכין רשימת מגורשים ראשונית ובה נכללו 6,365 יהודים מבני "בולגריה הישנה", כדי להשלים את המכסה שסוכם עליה.
ב-25 בפברואר הוטל עוצר בעיר דופניצה שבה הוכן מחנה מעצר למגורשי תראקיה.
חברי בראניק הוצבו ברובע היהודי שבעיר כדי לאכוף את העוצר.
הצעירים חברי הארגון הכו ילדים יהודים ופרצו לבתי בני הקהילה.
ב-10 במרץ נכשל ניסיון גירושם של יהודי "בולגריה הישנה" למחנות ההשמדה, בין השאר על רקע פעילותה של משלחת נכבדים מקיוסטנדיל שנסעה לסופיה וביחד עם סגן יושב ראש הפרלמנט הבולגרי דימיטר פשב פעלו מול שר הפנים פטר גברובסקי לביטול הגירוש.
בהיוודע דבר ביטול הגירוש תקפו חברי בראניק מקיוסטנדיל את ביתם של אסן סויצ'מזוב ושל איוואן מומצ'ילוב, חברי המשלחת.
הם השליכו אבנים גדולות, ניפצו שמשות וציירו כתובות נאצה על קירות הבתים.
בבוקר ה-10 במרץ, עם ביטול העוצר בקיוסטנדיל, הגיעו מספר בעלי מלאכה מבני הקהילה היהודית ותיקנו בהתנדבות את הנזקים שנגרמו.
ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה וברחבי בולגריה התחוללה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית.
קימון גאורגייב התמנה לראש הממשלה, נאסרה פעילותם של ארגונים אנטישמיים וארגון בראניק פורק.
פרטיזנים וקומוניסטים הוציאו להורג ללא משפט עשרות מחברי הארגונים ראטניק ובראניק.
כ-150 מחברי בראניק שנמלטו מבולגריה, ביחד עם סטודנטים בולגרים חברי בראניק שלמדו בגרמניה, התנדבו לוואפן אס אס.
באוקטובר 1944 הקימה הממשלה הבולגרית בית דין מיוחד לשפיטת חברי מנגנון הממשל הקודם ומשתפי הפעולה עם הנאצים.
כמה מחברי ארגון בראניק נעצרו וב-1 בפברואר 1945 הוצא להורג בידי כיתת יורים סטפן קלצ'קוב, מראשי הארגון.
בראשית הוא תאגיד ישראלי העוסק באריזה ובשיווק של פירות.
התאגיד הוקם בשנת 2005, עם מיזוגם של בתי האריזה פירות הגולן (בהקמתו של היזם שמשון ולנר) ופרי פסגות.
שותפים בו חמישה קיבוצים מהגליל העליון (יפתח, יראון, מלכיה, מנרה וסאסא) ושמונה קיבוצים ומושבים מהגולן (אורטל, אלוני הבשן, אל-רום, יונתן, מרום גולן, עין זיוון, קשת ורמת מגשימים), וכן הוא משווק את תוצרתם של מטעים פרטיים.
בתי האריזה ממוקמים בסמוך ליפתח ולמרום גולן.
נכון לשנת 2012, משווק "בראשית" כ-50 אלף טון פירות נשירים בשנה, שהם כ-30% משוק הפירות הנשירים בישראל.
בין היתר, משווק התאגיד אגסים, אפרסקים, דובדבנים, ליצ'ים, משמשים, נקטרינות, קיווים, שזיפים, שסקים ותפוחים.
בנוסף לשיווק בישראל, מייצא "בראשית" פירות גם לבריטניה, דרום אפריקה, קפריסין ורוסיה.
"בראש השנה" הוא שיר לראש השנה שכתבה והלחינה נעמי שמר ב-1971 לכבוד ראש השנה תשל"ב.
זהו אחד משירי החג המוכרים ביותר.
בחודש ספטמבר 1971, לקראת ראש השנה תשל"ב, מערכת תוכנית הרדיו "דו רה מי ועוד" של קול ישראל הזמינה יוצרים לחבר שירים לכבוד החג.
שמר נענתה להזמנה וחיברה את השיר, ואף ביצעה אותו בעצמה.
התמונות בשיר כוללות הופעת עננים ופריחת החצב, המסמלים שניהם את הסתיו, המתחיל בסביבות ראש השנה העברי.
הוא מספר כי "ליבנו ענה בתפילה נושנה", מה שעשוי לרמז לתפילות ראש השנה.
ובסוף כל זוג בתים מבין ששת בתי השיר מופיע האיחול החוזר (עם וריאציות) "שיפה ושונה תהא השנה" שמתחילה כעת.
בראש צעיר הייתה תוכנית רדיו יומית לנוער ולסטודנטים ששודרה ברשת א' של קול ישראל.
התוכנית שודרה למעלה מ-40 שנה, והייתה אחת מתוכניות הנוער הוותיקות ביותר בעולם הרדיו בישראל.
התוכנית הייתה הפלטפורמה הראשונה לנוער שסיפקה חשיפה מעשית לרדיו.
מגישי ועורכי התוכנית הם תלמידי תיכון וסטודנטים, כאשר מעליהם ממונה עורך אחראי וכל תוכנית עוסקת בנושא שונה, הקרוב ללבם של התלמידים.
התוכנית היוותה קרש קפיצה למגישיה הצעירים שפיתחו את כישוריהם העיתונאיים.
העורכת הראשית של מחלקת הנוער ברשת א' הייתה צילה אילן.
עורכים אחראיים נוספים היו זיוית אורי, אפרת שושני, מושיק גולדברג, עפרה הלחמי ושירן מיארה.
התוכנית ירדה מהאוויר עם סיום שידורי רשת א', אשר הוחלפה ב"כאן תרבות" של תאגיד השידור הישראלי.
בראנון בראגה הוא תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי.
בראגה כנראה ידוע בעיקר בזכות עבודתו עם זיכיון "מסע בין כוכבים", לאחר שעבד בשלוש מתוך ארבע הסדרות המודרניות של "מסע בין כוכבים" בטלוויזיה מאז 1990, וכן בשניים מסרטי הקולנוע העלילתיים של "מסע בין כוכבים"; כמו כן, היה אחד מן היוצרים ומהמפיקים של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
למעשה, בראגה הוא התסריטאי שכתב יותר מכל אחד אחר עבור הזיכיון "מסע בין כוכבים".
כמו כן, הוא היה היוצר והמפיק של "על הסף", דרמה אודות פלישת חייזרים אשר לא האריכה ימים.
ב-2014 ביים בראגה את "קוסמוס: מסע לחלל" שהיוותה הפקה מחודשת לסדרת המדע המיתולוגית "קוסמוס".
בשנת 1990, בראגה התקבל להתמחות במשך שמונה שבועות מטעם "Academy of Television Arts & Sciences", והצטרף לצוות הכתיבה של "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
המשימה הראשונה שלו הייתה שכתוב תסריט בשם "Reunion" עם התסריטאי רונלד ד.
מור, ולאחר מכן לשכתב לבד תסריט שכותרתו "Identity Crisis".
זה הוביל למשרת תסריטאי בצוות הכותבים בשנת 1991, וכתוצאה מכך לעבודה על מספר פרקים פופולריים כגון "Cause and Effect", "Frame of Mind" ו-"Parallels".
בתחילת העונה האחרונה של "הדור הבא", בראגה (כיום מפיק-שותף) ומור (אשר עבד איתו מספר פעמים יחד בארבע השנים שחלפו) נבחרו על מנת לכתוב את התסריט להופעתם הקולנועית הראשונה של צוות שחקני "הדור הבא", "מסע בין כוכבים: דורות", אותו הם פיתחו בשנה האחרונה.
כמו כן, הם נבחרו על מנת לכתוב את התסריט לפרק סיום הסדרה "...All Good Things", שעבורו הם זכו בפרס הוגו עבור ההצגה הדרמטית הטובה ביותר.
לאחר שסדרת "מסע בין כוכבים: הדור הבא" הגיעה אל סיומה, בשנת 1994, בראגה הצטרף לצוות היצירתי של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" כמפיק.
בשנת 1996, בראגה ומור שיתפו פעולה שוב, בסרט הקולנוע השני של הדור הבא, "מסע בין כוכבים: המפגש", אשר היה לסרט השני ברווחיותו מבין כל סרטי זיכיון מסע בין כוכבים.
לאחר עזיבתו של ג'רי טיילור בסוף העונה הרביעית של "וויאג'ר" בשנת 1998, בראגה הפך למפיק הסדרה, ולמעשה מי שניהל בה את העניינים.
קייט מאלגרו, השחקנית הראשית בסדרה, הגיבה באופן חיובי לשינוי, במיוחד בנוגע לכיוון החדש שאליה הדמות שהיא מגלמת הולכת:
בראגה ומור שוב שיתפו פעולה בשנת 1999, בכתיבת סרט הקולנוע "משימה בלתי אפשרית 2".
אף על פי שהטיוטה שלהם לא הייתה הטיוטה הסופית שבה נעשה שימוש בהפקת הסרט, השניים קיבלו קרדיט ככותבי הסיפור (ולא התסריט).
פנו אליהם כדי לעשות סרט שלישי של "מסע בין כוכבים" בכיכובם של צוות "הדור הבא", אולם השניים סירבו.
כאשר "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" הסתיימה בשנת 1999, מור הועבר לצוות היצירתי של "וויאג'ר" כמפיק-שותף-בכיר, אך עזב במהירות כשהוא מעלה טענות כלפי בראגה, שותפו הוותיק לכתיבה:
שנים לאחר מכך, השניים אמרו כי תיקנו את ידידותם.
כאשר "וויאג'ר" הסתיימה בשנת 2001, פיתח בראגה, ביחד עם ריק ברמן, את "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
מאז הבכורה הטלוויזיונית של הסדרה, ועד לסוף העונה השלישית במאי 2004, בראגה היה המפיק האחראי על ההפעלה השוטפת של התוכנית, לאחר שהעביר את המושכות של ראשות צוות הכתיבה למני קוטו, בעונה הרביעית.
עם זאת, בשל ירידה בנתוני הצפייה, "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" בוטלה על ידי UPN בסיומה של העונה הרביעית.
עוד בטרם בוטלה הסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", בראגה החל לפתח סדרת מדע בדיוני חדשה של CBS בשם "על הסף" (במקור: "Threshold"), אשר שודרה לראשונה בספטמבר 2005. בראגה הקים חברת הפקות משלו, "בראגה הפקות", כדי להקל על פרויקט זה.
עלילת הסדרה מתרחשת בימינו אנו, ומתמקדת בקבוצה של מומחים אשר חוקרים ספינת חלל זרה שהתגלתה באוקיינוס האטלנטי.
הסדרה שובצה, בתחילה, בימי שישי, אבל עברה ליום שלישי בניסיון לשפר את הרייטינג שלה.
מאמץ זה לא הצליח, ו-CBS ביטלה את הסדרה בנובמבר 2005.
את הרעיון של "על הסף יצרו דייוויד ס.
גויר (מכותבי "באטמן מתחיל"; מכותבי סדרת סרטי "בלייד"; אשר ביים את "בלייד: טריניטי".) ודייוויד היימן (מפיק סרטי "הארי פוטר").
"על הסף" זכתה במספר ביקורות חיוביות במהלך התקופה בה שודרה, לרבות ארבעה מתוך ארבעה כוכבים מ-"USA Today".
בראנון בראגה שימש כמפיק בפועל בסדרה הפעולה של רשת פוקס, "24", וכתב מספר פרקים עבור עונות 7–8.
בראנון בראגה, יחד עם דייוויד ס.
גויר, יצרו את סדרת המדע בדיוני "פלאש פורוורד" בהפקת רשת "ABC", בה שימשו גם כמפיקים בפועל.
הסדרה הותאמה לטלוויזיה על פי רומן מאת רוברט סוייר באותו השם, ועלתה לשידור לראשונה ב-24 בספטמבר 2009. בראגה וגויר כתבו יחד את פרק הפיילוט, ששמו "No More Good Days", כאשר בראגה, גויר וסוייר חלקו יחד מועמדות לפרס הוגו עבור ההצגה הדרמטית הטובה ביותר.
בראגה נותר מחויב בחוזה לסדרה "24", ולפיכך לא היה זמין לעבוד כראש צוות הכותבים עבור "פלאש פורוורד", כאשר הפיילוט הוזמן כסדרה.
ב-13 במאי 2010 דווח כי "פלאש פורוורד" לא תחודש לעונה שנייה.
התוכנית בוטלה עקב קשיים רבים.
ב-24 באפריל 2014 עלתה סדרת הטלוויזיה "סיילם", אותה יצר, הפיק וכתב למשך 3 עונות ברשת הטלוויזיה WGN America, בעוד העונה השנייה עלתה לשידור ב-5 באפריל 2015 והעונה השלישית והאחרונה עלתה לשידור ב-2 בנובמבר 2016 כאשר הפרק האחרון שודר ב-25 בינואר 2017 וכלל 10 פרקים.
יחד עם ראש זיכיון "מסע בין כוכבים" ואחד מיוצרי "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" ריק ברמן, ביקורות רבות מצד מעריצי הסדרה הופנו כלפי בראגה, במיוחד בכל קשור לתפקידו על הסדרות "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" ו-"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
בתגובה להאשמות מצד מעריצי "מסע בין כוכבים", שהוא היה אחראי לירידה ברייטינג של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" אשר הביא, בסופו של דבר, לביטולה של הסדרה, בראגה הגיב:
בראנסק (בפולנית: Brańsk; בפי יהודי העיירה: בריינסק) היא עיירה במחוז ביילסק פודלסקי שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היא שוכנת כ-25 ק"מ מביילסק ומרחק דומה מצ'חנוביץ במפגש נהרות נורץ וברונקה.
בשנת 1264 נערך ביישוב קרב בין דוכסות קרקוב ובין היוטבינגים.
בשנת 1493 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי אלכסנדר יגיילו.
העיר נהרסה במלחמות נאפוליאון ונבנתה מחדש בשנת 1813.
על פי ספר הזיכרון של יהודי בראנסק, ב-1808 טרם היו יהודים בעיירה עצמה, אלא רק בכפרים בסביבה עבדו יהודים עבור אצולה פולנית.
בית הקברות היהודי בעיירה נקנה ב-1820. עד אז, נקברו יהודי בראנסק בעיירה בוקי, אולם לשם כך דרשה קהילת בוקי כי יהודי בראנסק ישלמו חלק ממסיה ואף יעמידו במקומה מגויסים לצבא (מגויס אחד על כל עשר קבורות).
בית הכנסת הראשון נבנה בשנת 1821 והשני בשנת 1832.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בבריינסק כ-2,200 יהודים, כשני שלישים מתושביה.
בעיירה התקיימה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד, ופעלו בה בית ספר מרשת תרבות ותלמוד תורה.
בקיץ 1937 נערך ביהודי העיירה פוגרום, בו נפגעו כ-100 יהודים.
ב-11 בספטמבר 1939 נכנסו הגרמנים לבריינסק, אך נסוגו ממנה כעבור שבועיים בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולטוב.
בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה, והולאמו עסקי תושביה.
ב-25 ביוני 1941 נכבשה בראנסק בשנית בידי הגרמנים, ואלו החלו בלקיחת יהודיה לעבודות כפייה, תוך הקמת יודנרט וחיוב היהודים בענידת טלאי צהוב.
ביולי 1941 הוקם בעיירה גטו, אשר גודר לקראת סוף השנה.
בגטו שררו תנאי מחיה קשים.
בעקבות ידיעות שהגיעו ליושבי הגטו על השמדת יהודי הסביבה, נמלטו ממנו כ-800 יהודים.
חלקם הצטרפו לפרטיזנים, וחלקם נתפסו, או שבו לגטו.
בתחילת נובמבר 1942 נערכה בגטו אקציה, בה גורשו יושביו לגטו ביאליסטוק, וממנו שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
מספר יהודים מהגטו הצליחו להימלט ליערות בזמן האקציה.
כ-70 יהודים שהסתתרו בבונקרים בגטו ונתפסו, נרצחו בידי הגרמנים בבית העלמין היהודי בעיירה.
בספטמבר 1943 כבשו כחוחות הצבא האדום את העיירה והיא עברה לשליטה סובייטית.
ספר הזיכרון של יהודי בראנסק מונה כ-110 יהודים מהעיירה ששרדו את תקופת השואה, ומציין כי לאחר השואה הוסיפו הפולנים לרצוח ביהודים ששבו לבתיהם.
לאחר רציחתו של חיים פינקלשטיין, מי שפקד על מחנה המשפחות של הפרטיזנים היהודים ביער בתקופת המלחמה, ב-24 בפברואר 1947 לאור יום בשוק בבראנסק, עזבו את העיירה שארית היהודים שחיו בה והיגרו לביאליסטוק או מעבר לים.
בכך תמה הקהילה היהודית בעיירה כ-140 שנים לאחר שהוקמה
חלק מרבני בריינסק התפרסמו בעולם היהודי:
רבי שאול פדובה מדיננבורג (ר' שאול דיננבורגר)
רבי שאול זליג הכהן לימים רבה של דווינסק
רבי שלמה שמריהו מרגליות (נפטר 1906)
רבי שמעון יהודה הכהן שקופ - הרב שקופ הגיע לבריינסק עם ישיבתו המפורסמת שעברה עמו הלאה, ב-1920, לגרודנו
רבי יוסף יצחק זיו - מאנשי המזרחי, נפטר בצעירותו