tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אל סעוד בעצמו זכה לפרסום, ואף הופיע לצד הזמר פריד אל-אטרש.
השיר "יא בינת אל סולטן" היה מאוד פופולרי בקרב ההמונים במצרים, בעיקר בחתונות, שמחות ומסיבות חפלה.
השיר נחשב לידוע בקרב המוזיקה השעאבית העממית, מוזיקת רחוב שנקשרה עם ריקודי בטן.
בעקבות הצלחת השיר, כונה עדוויה "הסולטן".
עדוויה המפורסם בזכות המוואל, האלתור הארוך, האיטי והרגשי שלו.
הוא נותן לכך ביטוי גם בשיר "יא בינת אל סולטן", בו הוא מדגים מאוול שאורך כ-4 דקות.
לפי טענה מסוימת, השיר הזה מוקדש למעשה לבת ממשית של סולטן; נסיכה כוויתית.
השייח' טלאל בן נאסר אל-סבאח, אמיר כוויתי בן משפחת המלוכה, זעם על עדוויה על כך שהביא כביכול דברי זימה על הנסיכה בשירו "יא בינת אל-סולטן".
לפי טענה אחרת, האמיר תפס את עדוויה בזרועותיה של נסיכתו.
בשנת 1989, שייח' טלאל בן נאסר הזמין אותו להופיע, רק כדי לתקוף אותו ולהכניסו לתרדמת באמצעות מנת יתר של הרואין, שניתנה על ידי שליחיו של הבעל הקנאי.
עדוויה התאושש במידת מה והצליח לחזור לשיר, אך נותר משותק חלקית.
על פי הפרסומים בתקשורת המצרית, עדוויה סורס במהלך ההתקפה של השייח' טלאל בן נאסר אל-סבאח, אולם אשתו הכחישה טענה זו.
בשנת 2007 השייח' הכוויתי נעצר באשמת סחר בסמים, הוא נידון למוות בתלייה, וזו הפעם הראשונה שבן משפחת המלוכה נידון למוות בכווית.
לדברי עדוויה, הוא הקדיש את השיר "יא בינת אל סולטן" לכל הבנות בעולם: "פניתי לכל הבנות מקבוצות שונות בחברה, לבתו של השליט, הסולטן האמיתי, ולבת השוער, כי כולן בנות של אנשים".
44 שנים לאחר יציאתו לפומבי, עדוויה הוציא גרסה מחודשת ומעודכנת של השיר.
הגרסה החדשה יצאה ברמדאן 2021, נכתבה על ידי חאלד אל-שורבגי, והופצה מחדש על ידי מוחמד ראג'ה ומודי מוניר.
עדוויה עצמו הסביר שהמוטיבציה להפצת גרסה מחודשת נעוצה ברצונו להגיע לדור הצעיר.
השיר הושר גם על ידי הזמר הערבי ראע'ב עלאמה.
גרסת הכיסוי של עלאמה אף התעלתה על הביצוע המקורי של עדוויה.
בישראל זכה השיר להצלחה רבה בקרב חובבי הזמר המזרחי.
בספרייה הלאומית מוצגות למעלה מ-15 גרסאות כיסוי לשיר.
בין הידועות שבהן ניתן למנות את של הזמר הדרוזי שריף, והזמרת הערבייה-ישראלית נסרין קדרי.
גרסה זו, בעיבוד מודרני, מופיעה באלבומה "בנאדיק", ומשלבת קטעי היפ הופ עברי של הזמר אבי מסיקה.
לנסרין אף קונצרט עם תזמורת ירושלים מזרח ומערב בעל שם זהה.
בסדרה "עספור" הצמד "קצר וניוטון" מתחזים לאוהדי הפועל אום אל-פחם וממציאים המנון לקבוצה: "יא בינת אל סולטן; איפה רמת גן?; אין כמו אום אל-פחם; הכי טוב בעולם!".
במלחמת חרבות ברזל פורסם סרטון של הזמרת רינת בר שרה לחיילי צה"ל: "יחיא סינוואר; הלוואי תמות מחר; יחד עם נסראללה; ועם כל השאר", למנגינת השיר "יא בינת אל סולטן".
גרסה אחרת ששרה, בה היא מאחלת למותם של תושבי עזה, עוררה סערה בעולם הערבי.
בין היתר התרעמו על "גניבת" הלחן המצרי.
השחקנית המצרייה ריהאם חג'אג' התייחסה לפרשה ואמרה כי הישראלים הם גנבי אדמות וגנבי מוזיקה.
יָא-אָמְנָא הוא אלבום האולפן השמיני של הזמרת-יוצרת הישראלית אתי אנקרי.
האלבום יצא לאור ב-29 באוגוסט 2017 בהוצאת PIL.
בשנת 2017, יצא אלבומה השמיני של אתי אנקרי, יא-אמנה, שבמרכזו שירים יהודים-תוניסאיים.
הסינגל המוביל והיחיד מתוך האלבום נקרא "שמחה רבה" (רמיקס) ו"ירושלים" והוא פורסם ב-29 במרץ 2018; מדובר בסינגל כפול.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם29 באוגוסט 2017הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית • תקליטורPIL
יאגבה ציון (גם יאגבו ציון) היה קיסר אתיופיה במהלך תקופת תור הזהב.
ציון היה בנו של הקיסר יקונו אמלק וירש את אביו כאשר נפטר ב-18 ביוני 1285 תחת השם "סלומון הראשון".
לפני שהוכתר כקיסר ציון שלט במשותף עם אביו מספר שנים עד שזה נפטר, ציון דגל בתיקון היחסיים עם המדינות המוסלמיות וכן ניסה כמו אביו להשיג מינוי לאבונא חדש על הכנסייה האורתודוקסית האתיופית אך נכשל כמו אביו.
בתחילת שלטונו הוא ניהל מאבק צבאי כנגד סולטנות יפאט וממלכות נדרום האסלמיות והפגניות.
מרקו פולו הזכיר בכתביו שמישהו מ "הנסיכים" של אתיופיה בשנת 1288 התכון לעלות לרגל לירושלים, יחד עם פמלייה, הוא בסופו של דבר ביטל זאת אך שלח במקומו בישוף.
בשובו מעליית הרגל, הבישוף הזה עוכב על ידי "הסולטאן של עדן", שהצליח לאסלאם רבים, אך הוא נכשל עם אותו בישוף, לפני שהוא שחרר אותו הסולטאן דאג שימולו אותו.
הבישוף סיפר זאת לאותו "נסיך" והוא צעד לעדן עם צבאו, ועם תמיכה של בעלי ברית מוסלמים הצליח להכניע את סולטאן עדן ולכבוש את בירתו.
מספר היסטוריונים גורסים שזהו היה ציון אך מתקנים את הגרסה ושוללים שמדובר ב"עדן" אלא בסולטנות אדאל ובבירתה זילע..
כאשר ציון רצה למנות יורש עצר ולכן החליט שכל אחד מילדיו ימונה לקיסר לשנה, אך היסטוריונים אחרים גורסים שהייתה מלחמה על הכתר בין ילדיו על הכתר.
יאג'ור , היה כפר ערבי במחוז חיפה, בגבול עמק זבולון והכרמל, כ-8 קילומטרים דרומית-מזרחית לחיפה, בין קיבוץ יגור ליישוב נשר (ההיסטורי), לצד הכביש מחיפה לג'נין ולנצרת במקום שנמצא בו כיום הקאנטרי קלאב של נשר מול בית חרושת נשר.
הנוסע הבריטי ג'יימס סילק בקינגהאם בעת מסעו בשנת 1816 ליד הכרמל, מזכיר את שם הכפר בספרו "Travels in Palestine" שיצא בשנת 1821.
הכפר היה קטן ולתושביו היו סביב הבתים שדות ומשקי בית.
את המים הם קיבלו מבורות מים.
מפעל נשר הוקם סמוך לכפר ב-1923, וחלק מהתושבים מצאו בו פרנסה.
לאחר שחפר מפעל נשר באר מים באזור מחצבת נשר הישנה מול בית החרושת, התחילו התושבים לקבל את המים מבאר זו.
בין השנים 1908-1907, סייר בכפר אברהרד פון מילינן.
בספרו שיצא בשנת 1908 הוא מציין שהכפר מנה 153 תושבים.
לא היה בו כל מסגד.
אדמות הכפר נרכשו מספר שנים לפני ביקורו על ידי סלים אל-ח'ורי, ורק הבתים נשארו בבעלות התושבים.
במישור על אדמות הכפר ניטעו עצי תות במטרה לגדל זחלי משי.
בקרבת בתי הכפר הוקמו מתקנים לגידול הזחלים.
בכפר לא היה קיים מפעל לטווית משי.
על פי מפקד 1931 היו בו 554 מוסלמים אריסים שחיו בבקתות רעועות ועיבדו את אדמת משפחת ח'ורי בסמוך ליישוב.
בשנת 1937 הוטל על הכפר קנס של 50 לא"י בגלל ירי מהכפר על קיבוץ יגור, שפצע תלמיד.
על פי סקר הכפרים 1945 שנערך בידי רשויות המנדט היו שטחי אדמותיו 2,720 דונם טורקי והכפר מנה 610 נפשות.
מתוך השטח הכולל של אדמות הכפר הוגדרו 1,890 דונם כקרקע ציבורית, כנראה הקדש של הווקף, 486 דונם היו בבעלות יהודית ו-344 דונם בבעלות ערבית.
לאחר כ"ט בנובמבר 1947 החלו תקריות בין תושבי נשר לתושבי יאג'ור.
ב-25 באפריל 1948, במהלך מלחמת העצמאות, תושבי הכפר עזבו אותו.
בני מוריס מעריך כי נפילת חיפה הערבית והידיעות על יציאת תושביה הן שגרמו לתושבי הכפר להתפנות.
הכפר נזנח, וחלק מתושביו התגוררו בשנות ה-50 בפחונים ליד גשר פז ואחרים השתכנו בכפר מנדא.
לאחר שהיישוב נזנח, נחרשו האדמות שעליהן שכן בידי קיבוץ יגור, והן הפכו לחלק משדות הקיבוץ.
מהכפר נשאר כשריד בית קברות קטן ובו מספר קברים וביניהם עצי זית, וכן מספר רצפות של בתים במעלה ההר.
בית קברות זה שוכן בין קו הגבול של הר הכרמל והגדר הדרומית של הקאנטרי קלאב של נשר.
שטחי הכפר שייכים היום לקיבוץ יגור ונמצאים על קו הגבול בין שטח השיפוט של העיר נשר ושטח השיפוט של המועצה האזורית זבולון שאליה משתייך הקיבוץ.
המפלגה הדמוקרטית המאוחדת הרוסית "יאבלוקו" היא מפלגה פוליטית סוציאל-ליברלית, הנחשבת היום לאחת ממפלגות האופוזיציה הליברלית ברוסיה.
המפלגה הייתה בפרלמנט במשך עשור בלבד, מ-1993 ועד 2003, והייתה תמיד באופוזיציה לממשלה.
על אף שאינה מיוצגת בפרלמנט הארצי מאז, המפלגה ממשיכה ליהנות מתמיכה ציבורית יציבה במרכזים העירוניים של המדינה, לרבות בבירה מוסקבה, וסנקט פטרסבורג וכן במחוז קרליה, ומחזיקה מספר נציגים בפרלמנטים הפדרליים והמוניציפליים שברחבי המדינה.
המפלגה היא חברה במפלגה האירופית של הליברלים, הדמוקרטים והרפורמטורים ודוגלת בהתפתחות דמוקרטיה מהסוג המערב-אירופי ברוסיה.
המפלגה הוקמה ב-1993 על בסיס סיעת "יאבלינסקי - בולדירב - לוקין" (שראשי התיבות של שמם הפכו לשם המפלגה), שזכתה לתמיכה של 7,86% וכיוון שעברה את אחוז החסימה, זכתה למקום בדומה.
ב-1995 המפלגה שוב נכנסה לפרלמנט, אחרי שעברה את אחוז החסימה וזכתה לתמיכה של 6,89%.
ב-1999 המפלגה חברה אל סרגיי סטפאשין ושוב קיבלה מושבים בודדים בבית התחתון בפרלמנט עם תמיכה של 5,93%.
נציג המפלגה התמנה ב-1999 לשר פדרלי (שר האוצר מיכאיל זאדורנוב) אך בניגוד לדעת ראשי המפלגה ולכן הוא הוצא מתוך שורותיה.
כיום יו"ר השירות הפדרלי למלחמה במונופולים, איגור ארטמייב הוא חבר המפלגה ונציגהּ היחיד בממשל הפדרלי.
בתקופת נשיאותו של בוריס ילצין המפלגה הביעה את התנגדותה למהלכים דרסטיים בתחום החברתי, הכלכלי והפוליטי.
במאי 1999, חברי הסיעה הצביעו כדי להדיח את ראש המדינה - וזכו לתמיכה גורפת.
הביקורת על הנשיא ועל מדיניות הממשלה, הגיעה לכדי הצבעה נגד טיוטת התקציב ובכל זאת המפלגה הייתה מוכנה לשתף פעולה באופן קונסטרוקטיבי עם הרשות המבצעת.
מצב זה התאפשר כאשר הממשלה רצתה להרחיב את בסיס התמיכה שלה בחברה, כמו בבחירות 1996, כשהקמפיין הדגיש את סכנת החזרה של הקומוניסטים לשלטון.
לכן יאבלינסקי הציע להצטרף לממשלה.
מנהיג המפלגה התנה זאת כתנאי להפסקת הלחימה בצ'צ'ניה, לביצוע שינויים רציניים במדיניות החברתית והכלכלית.
בנוסף, הוא דרש לפטר את ראש הממשלה ויקטור צ'רנומירדין, ראש שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה, אלכסנדר קורז'אקוב, סגן ראשון לראש הממשלה, אולג סוסקובץ, שר ההגנה, פאבל גראצ'ב, ראש סגל הקרמלין, ניקולאי ייגורוב, מנהל פס"ב, מיכאיל ברסוקוב.
תנאים אלה לא התקבלו, ולכן יאבלינסקי וצוותו סירבו לבסוף להצטרף לממשלה.
חלק מחברי המפלגה, בכל זאת קיבלו את ההצעה להצרף לממשלה, ביניהם מיכאיל זאדורנוב שהיה לשר האוצר, ואוקסנה דמיטרייבה, ובשל צעדם זה הם גורשו מן המפלגה.
נכון לעכשיו, חברי המפלגה אינם בממשלה, אלא מחזיקים בנציג בוועדת הבחירות המרכזית של רוסיה, ואיגור ארטמייב העומד בראש השירות הפדרלי למאבק במונופולים.
בחירתו של ולדימיר פוטין, לנשיא הפדרציה הרוסית במרץ 2000 הביאה לשינוי קיצוני במצב הפוליטי במדינה.
ראש המדינה החדש, בניגוד לקודמו, נתמך על ידי חלק ניכר מהאוכלוסייה.
עם זאת, בקרב מצביעי "יאבלוקו" פוטין לא זכה לתמיכה.
עד סתיו 2001, יאבלוקו פעלה כאופוזיציה לפוטין, בפרט במהלך העימות סביב ערוץ הטלוויזיה NTV.
המפלגה מתחה ביקורת על ממשלתו של מיכאיל קסיאנוב וביוני 2003, הסיעה הצביעה בעד הבעת אמון בממשלה, אשר, לעומת זאת, לא אושרה על ידי הדומה.
ב-26 באפריל 2002, המפלגה נרשמה ברשם המפלגות של משרד המשפטים הרוסי תחת השם "המפלגה הדמוקרטית הרוסית יאבלוקו" וליו"ר נבחר גריגורי יאבלינסקי.
בשנת 2006, לאחר שהצטרפה מפלגת "רוסיה הירוקה" ותנועת "אמהות החיילים", השם שונה לברית הרוסית של המפלגה הדמוקרטית "יאבלוקו".
בשנת 2008, ליו"ר המפלגה נבחר סרגיי מיטרוחין.
ב-2003 המפלגה לא הצליחה לגרוף תמיכה עממית רחבה ולא עברה את אחוז החסימה ולכן הפכה למפלגת אופוזיציה חוץ פרלמנטרית.
אולם, מנהיג המפלגה גריגורי יאבלינסקי טען כי בליל הבחירות, במהלך ספירת הקולות, הוא קיבל שיחת טלפון מולדימיר פוטין שבירך אותו על שהמפלגה גברה על אחוז החסימה, אף שהמפלגה זכתה ל-4.30% בלבד.
לאחר שנת 2003, בשל היעדר במספר מספיק של קולות, המפלגה לא יכלה להיכנס לדומה, והפכה למפלגת אופוזיציה, ועם הזמן התבססה כאופוזיציה ליברל-דמוקרטית.
אחרי התבוסה ההרסנית של המפלגה בבחירות לדומה בשנת 2007 היא הביעה את התנגדותה לדמיטרי מדבדב והמפלגה החלה להאשים את הרשויות בהיותן משטר טוטליטרי.
ב-2007 התמיכה במפלגה ירדה לשפל חסר תקדים, כשבבחירות לפרלמנט המפלגה גרפה 1,59% בלבד.
המפלגה פועלת באופן אינטנסיבי נגד מדיניות החניות בתשלום במוסקבה, והייתה מהמתנגדות למלחמת צ'צ'ניה הראשונה כמו גם לשיפור ההתייחסות לזכויות האדם והאזרח ברוסיה, כמו גם לביצוע הפרטה חכמה של נכסי המדינה.
ב-4 בפברואר 2011, סרגיי מיטרוחין עמד במרכזה של שערורייה תקשורתית כשהתבטא בגסות נגד מגיש טלוויזיה באתר האינטרנט של "קומסומולסקאיה פראבדה".
בבחירות 2011 קיבלה כ-3.4% מקולות המצביעים ובבחירות 2016 הצטמק כוחה עוד יותר ועמד על 1,8% בלבד ולא גרפה אפילו את מינימום 3% התמיכה המעניקים תמיכה כספית מהמדינה.
מדצמבר 2015 עד דצמבר 2019 בראש המפלגה עמדה אמיליה סלאבונובה, פוליטיקאית ממוצא בשקירי.
בדצמבר 2019 מונה במקומה ניקולאי ריבאקוב.
בבחירות הכלליות לשנת 2021 נכשלה המפלגה שוב להיכנס לדומה והשיגה רק 1.34% מהקולות.
ראשי המפלגה העלו טענות על זיופים קשים מצד מפלגת השלטון, לרבות בבירה מוסקבה שבה בטרם העדכון הסופי של התוצאות היה אמור נציג המפלגה להשיג את המושב של מרכז העיר.
טענות דומות הועלו גם על ידי המפלגה הקומוניסטית שהייתה אמורה גם היא להרוויח מספר מושבים אף גדול יותר.
לצד זאת בבחירות המקומיות שהתרחשו באותם הימים הצליחה המפלגה לשמור על כוחה בפרלמנטים הפדרליים של קרליה, סנט פטרסבורג ופסקוב וכן להגדיל את כוחה בדומה העירונית של מוסקבה.
נכון לשנת 2021 המפלגה מיוצגת במספר מצומצם של מוסדות שלטון מקומיים, לרבות בפרלמנטים הפדרליים.
במוסקבה מכהנים מספר נציגי המפלגה כאשר דריה בסדינה בולטת בהופעות נגד הרוב השולט.
בכיר נודע נוסף הוא איגור ארטמייב המשמש כמנהל השירות הפדרלי למלחמה במונופולים.
המפלגה היא תנועה דמוקרטית שמאגדת קבוצות פוליטיות המייצגים זרמים אידאולוגיים שונים - ליברלים, דמוקרטים ונוצרים דמוקרטים.
בתהליך ליצירת המפלגה היה צורך להסכים על ה"נישה" בספקטרום המפלגתי ולבסוף הוחלט שיאבלוקו תהיה מפלגה ליברל-דמוקרטית חברתית.
היה צריך גם להחליט איזה נוסחה של הליברליזם יכול לבטא באופן המדויק ביותר את ה"אני מאמין" האידאולוגי.
הגורם המכריע בהחלטה זו היה קשור לשינויים שהתרחשו במדינה.
לדברי מייסדי מפלגת "יאבלוקו", הדגם האירופי של הליברליזם עדיף על זה שבארצות הברית.
את הרעיון האידאולוגי מאחורי זה ביטא מנהיג המפלגה בעבר, גריגורי יאבלינסקי:
במחצית הראשונה של שנות ה-90, הרעיונות הסוציאליסטיים לא היו פופולריים בכלל בתנועה הדמוקרטית.
התרחקות המפלגה ממדיניות הדמוקרטיה החברתית באה לידי ביטוי ביחס של המפלגה לעיקרון זה של צדק חברתי.
בשנת 1995, אמר גריגורי יאבלינסקי כי "התזה של צדק חברתי הוא אחד מהתזות המסוכנות ביותר שעלולות להתקיים.
פעמים רבות הוכח כי המאבק למען צדק חברתי במוקדם או במאוחר מסתיים בטרגדיה נוראה.
לכן, עבור המדינה שלנו תהיה התזה הנכונה היא לא על צדק חברתי, של הקבילות חברתית.
זה מצב דינמי, שטוען כי בשלבים שונים בתנאים שונים בחברה מסכימים עם חלק או עלויות חברתיות אחרות.
ואם, לעומת זאת, כדי לארגן את כלכלה יעילה, אנו מתחילים שוב לחפש צדק, ומוסכם שהוא לא קיים, כי זהו ויכוח מופשט, שאנו רואים שוב ושוב שהוא מעודד אנשים [לפתח] קונפליקט חברתי"
אימוץ הדרך האירופית לפיתוחה של רוסיה; ביטול הצורך בוויזה עם מדינות האיחוד האירופי ועידוד הצטרפותה של רוסיה לאיחוד
עידוד שוויון בין נשים לגברים
שמירה על שלמותה הטריטוריאלית של רוסיה בגבולות הנוכחיים;
חיזוק הניהול הסביבתי והפיכת המדינה ל"מדינה ירוקה" השומרת על הסביבה
המפלגה תומכת מאוד בלהט"ב וכמה מחבריה הבולטים הם להט"בים.
ב-2011 המפלגה פעלה רבות נגד אפליית הלהט"בים ברוסיה.
עם זאת, ישנם פלגים שמרניים בתוככי המפלגה, שעדיין מסתייגים מפני תמיכה בלהט"בים.
יאבה (נקרא גם יאמה, או יא בה; בתאילנדית: ยาบ้า, בתרגום חופשי "סם השיגעון"; בבורמזית: ယာဘာ) הוא סם בצורת טבליות המכילות תערובת של מת'אמפטמין וקפאין.
במקור הסם נקרא "ya máa", כלומר "סם לסוסים", כיוון והוא ניתן לסוסים המשכו עגלות במעלה הגבעה לאורך זמן, או ביצעו עבודות קשות אחרות, בעיקר במחוז שאן.
הסלנג ליאבה בבורמה הוא ("kyethi" כלומר "כפתור") וגם "athi".
יאבה לעיתים נקרא "bhul bhuliya" בהודו.
שם זה הפך לפופולרי בקרב הפיליפינים, ובאינדונזיה השם הרווח הוא shabú.
בצפון תאילנד הסם נקרא בדרך כלל "chocalee" עקב הטעם המתוק שמשאירים הכדורים בפה.
היאבה בדרך כלל מיוצר בצורת טבליות עגולות.
ישנן וריאציות רבות של הכדור, אך הנפוצה ביותר מביניהם היא צבע אדום, כתום או ירוק לים, וכיתוב "R" או "WY".
הכדורים קטנים ועגולים, בקוטר של כ-6 מילימטר, מה שמקל על אריזתם והברחתם; הכדורים ניתנים לאחסון בתוך קש שתייה להעברה קלה, או אחסון בתור מארזי סוכריות מנטה, הדומות בגודלן לכדור.
כדורי היאבה נצרכים באופן אוראלי (מתן דרך הפה).
שיטה נוספת לצריכה היא עישון, ונקראת "צ'ייסינג דה דראגון" (chasing the dragon): המשתמש מניח כדור יאבה על נייר אלומיניום ומחמם אותו מלמטה.
עקב החום הכדור נמס לאט, והאדים שלו נשאפים על ידי המשתמש.
דרך שימוש נוספת היא כתישה של הכדור לכדי אבקה דקה, שניתנת להסנפה, ערבוב עם משקה, או ערבוב במים סטריליים והזרקת התערובת.
בצריכה דרך בליעה, השפעות הסם מחזיקות בין 8–16 שעות, בהשוואה לשעה עד 3 שעות דרך עישון, בה עוצמת הסם נמוכה באופן ניכר.
זמן מה לאחר שיא ההשפעה, חלה רגיעה בהשפעה (calm down) הנמשכת 6–10 שעות, בה המשתמש חווה קשיים באכילה או שינה.
משתמשים רבים דיווחו על קשיים להירדם כ-24 שעות אחרי הצריכה, עקב חוזקו של הכדור.
צריכה תוך- ורידית של הכדור אינה נפוצה במיוחד, כיוון ומשתמשים המזריקים את הסם יעדיפו את הצורה הטהורה שלו (מת'אמפטמין- הנקרא גם קריסטל או אייס).
סם הלא חוקי זה נפוץ במיוחד בתאילנד, שם הוא מיובא מבורמה או לאוס, אף על פי שלעיתים מיוצר בתאילנד על ידי קרטלים מקומיים.
נראה כי רוב המשתמשים בסם הם גברים עובדים, בגילאי 16–40, וכמו כן גברים ונשים העובדים בזנות בתאילנד וקמבודיה.
בורמה ומיאנמר הן יצרניות המת'אמפטמין הגדולה בעולם, ומהן יוצאו רוב כדורי היאבה שיובאו לארצות כמו תאילנד, סין, ואיי משולש הזהב.
בשנת 2010, בורמה סחרה במיליארד טבליות לתאילנד השכנה.
מיליציות אתניות וקבוצות מורדים אחראיות לחלק גדול מהייצור; עם זאת, מאמינים כי יחידות צבאיות בורמזיות הן אלו המעורבות במידה רבה בסחר בסמים אלו.
טבליות היאבה נמכרו בתחנות דלק והיו נפוצות בקרב נהגי משאיות, שביקשו להישאר ערים למשך זמן רב.
לאחר תאונות אוטובוס מזוויעות רבות, הטבליות נאסרו לפי חוק על ידי הממשלה התאילנדית בשנת 1970. הקמפיין של ראש הממשלה לשעבר תאקסין צ'ינוואט משנת 2003 על חיסול הסחר בסמים, עזר לצמצום השימוש הנרחב.
כיום, שימוש בטבליות על ידי נהגי אוטובוס ומשאיות לא נפוץ כמו שהיה בשנות ה-80.
כתוצאה מסנקציות הממשלה התאילנדית, לאספקה המוגבלת הייתה השפעה על מחירי הסם שגררה צמצום בשימוש היאבה.
בשנים 1999–2000, בעת רכישת קש מלא (כ -20 כדורים) במחוז צ'יאנג ראי (בצפון תאילנד), יאבה נמכר בכ-THB10 לכדור והיה נפוץ במעגל הגו-גו ועל ידי בלייני "MTV" צעירים.
מחירי השוק עלו מ-THB100-150 (כארבעה דולרים אמריקאים) ל-THB250-450 לכדור כתוצאה מהסנקציות, אם כי הכדורים נשארו סם מסיבות פופולרי.
בשנת 2000, כדורי יאבה הוברחו דרך הגבול עם בורמה ודרך מחוזות שכנים דוגמת צ'יאנג ראי וצ'יאנג מאי בתאילנד.
מבריחי הסם ניסו לקדם את מוצריהם תוך אמירה כי סחורתם מכילה 6% הרואין.
בשנת 2014, דווח כי המחוזות הצפוניים של תאילנד שמו לב לעלייה ב-700% במספר הנעצרים בעקבות שימוש במת' מאז 2008 (על פי נתונים מלשכת דיכוי סמים נרקוטיים).
בשנת 2013, הרשויות ספרו יותר מ-33,000 מעצרים הקשורים למת' במדינה.
העלייה החדה בשימוש ביאבה גרמו לאסיה להיות היבשת המובילה בעולם מבחינת משתמשי סמים ממריצים ממשפחת האמפטמינים.
בשנת 2006, צריכת היאבה ראתה עלייה בבנגלדש.
סדרה של פשיטות סמים על ידי הרשויות פורסמה בתקשורת בשנת 2007, ובין המעורבים מספר אנשי עסקים ידועים.
למרות שנתוני השימוש בסם בבנגלדש והודו לא ידועים במדויק, פשיטות מטעם הרשויות נעשות באופן שוטף.
מאמינים גם כי אלו המשתמשים בסם באופן שגרתי ואף יומי הם אלו המעורבים בהפצת הסם, הן באופן ישיר והן בעקיפין.
בבנגלדש הסם ידוע בשמות כמו "באבא", "גארי", "גוטי", "בורי" ושמות רחוב נוספים.
בשנים האחרונות, נצפה שימוש בכדור בקרב אוכלוסיות מהגרים בארצות הברית, לעיתים כסם תחליף לאקסטזי.
מחודש מאי 2009 ועד 25 באוקטובר 2010 נחשפו 116 הברחות של יותר מ-63,000 גלולות שיועדו לאזורי הערבה ורמת הנגב עבור תאילנדים העובדים בחקלאות.
כ-90% ממשלוחי היאבה לישראל נשלחו מתאילנד, והיתר - ממיאנמר ומלאוס.
בנובמבר 2010, פרסם מרכז המחקר והמידע של הכנסת דו"ח שכותרתו "השימוש בסם "יאבה" בקרב תאילנדים העובדים בחקלאות והסיבות לשימוש בו".
הדו"ח לבקשת חבר הכנסת מוחמד ברכה, שהיה ראש הוועדה למאבק בנגע הסמים.
זאת לאחר שנתפסו כמויות הולכות וגדלות של גלולות "יאבה" בישראל.
במהלך 2011 תועדו הברחות שהביאו לשימוש בסם בסצנת המועדונים בישראל, בהם אקסטזי כבר נפוץ.
רוב ההשפעות לטווח הארוך הנגרמות מיאבה, הן בעלות קשר ישיר לתופעות המיוחסות למתמאפטמין- המרכיב העיקרי בכדורים.
תופעת הלוואי העיקרית היא ירידה משמעותית בתפוקה הקוגניטיבית.
יַבִּירוּ (שם מדעי: Jabiru mycteria) היא סוג ומין יחיד של עוף במשפחת החסידתיים.
היאבירו הוא עוף גדול ומסיבי ומעדיף לנוע על הקרקע מאשר לעוף.
היא נפוצה ממקסיקו עד ארגנטינה וחיה בביצות ויערות הגשם של אמריקה הדרומית ושל אמריקה המרכזית.
היאבירו קיבלה את שמה מהשפה הדרום-אמריקאית טופי-גוארני ופירושה: "מנופחת הצוואר", זאת עקב הבליטה הכדורית הגדולה שבצווארה.
זוהי חסידה גדולה ואחת מהגדולות שבבני משפחתה וכן העוף הגבוה באמריקה הדרומית, שני רק לננדו המצוי ולעיתים מגיע אליו.
במוטת כנפיה שעומדות על 2.3-2.8 מ' היא שנייה באורכם ביבשת, לאחר קונדור האנדים (וכן אחרי והמינים אלבטרוס נודד ואלבטרוס מלכותי הנודדים לאורך חופי אמריקה הדרומית).
היא חיה בביצות, יערות גשם לחים וגדות אגמים ונהרות ומחכה בדריכות לכל טרף קטן שהיא יכולה לתפוס במקורה הענקי.
היא ניזונה גם מנבלות ומחטיפת מזון לעופות מים אחרות.
יאבור (פולנית: Jawor; גרמנית: Jauer) היא עיירה בצפון-מזרח פרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין.
בעיירה ניתן למצוא כנסיית שלום פרוטסטנטית.
היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2001. "טירת יאבור" נמצאת ביאבור.
יאבור הוא השם הפולני לעץ השקמה.
החפירות הארכאולוגיות מוכיחות שתחילת ההתיישבות באזור הייתה בתקופה הנאוליתית, כ-5000 שנים לפני הספירה.
לתקופה זו עד 500 לפנה"ס מוקדשת תערוכה במוזיאון ביאבור.
בשלהי ימי הביניים, יאבור הייתה יישוב סלאבי שהשתייך לשושלת פיאסט.
בשנת 1203 פרצה שרפה בעיירה שכילתה בה לגמרי את כל בתי העץ.
האזכור הראשון של יאבור הוא במסמך מ-1242 שמקורו בלשכתו של הנסיך בולסלב השני.
בשנת 1274, כשנוצרה דוכסות יאבור, העיירה הפכה לבירתה.
בשנת 1240 גורשה הקהילה היהודית של יאבור.
בעקבות מלחמות שלזיה (1740-1763) הפכה יאבור לחלק מפרוסיה.
יאבור שוכנת בפרובינציית שלזיה תחתית ובמחוז יאבור.
נכון לשנת 2007 בעיירה יש שטח של 18.8 קמ"ר, ובו: 66% קרקע חקלאית ואינו מיוער.
שטח העיירה הוא 3.23% מכלל המחוז.
יאבורניק פולסקי (בפולנית: Jawornik Polski; ביידיש: יאווארניק) הוא כפר במחוז פשבורסק שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, כ-26 ק"מ דרומית מערבית לפשבורסק, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית קטנה.
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-15. במשך השנים שימש היישוב כמרכז מסחרי לכפרי סביבתו, ונערכו בו ימי שוק.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום גליציה האוסטרית.
בסוף המאה ה-19 נמנו בכפר כ-100 יהודים, מתוך 564 תושבים.
במשך מספר שנים ישב בכפר האדמו"ר צבי אלימלך שפירא, נכדו של צבי אלימלך מדינוב.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב 155 יהודים, מתוך 991 תושבים, והתקיימה בו פעילות ציונית.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בתחילת בספטמבר 1939, רצחו אלו 8 מיהודיו, והתעללו ברב הקהילה ובבניו מול הקהל הפולני ביישוב.
בהמשך מונה בכפר יודנרט, שנצטווה להעביר לגרמנים תשלומי כופר, ויהודי היישוב רוכזו בגטו שהוקם במקום, בו סבלו מרעב.
באמצע שנת 1941 הועברו לגטו שביישוב יהודים נוספים מכפרי הסביבה, ואלו רוכזו במקום בצפיפות גדולה.
מעת לעת נחטפו גברים יהודים מהגטו, ונשלחו למחנות עבודה.
בסמוך לחג השבועות תש"ב רוכזו יהודי היישוב, וגורשו בעגלות לגטו ז'שוב.
בימים אלו אספו הגרמנים את היהודים שנותרו בכפרי הסביבה של היישוב, ורצחו אותם בבור ירי ביער סמוך לכפר סלוצ'ינה, תוך קבורת חלקם בחיים.
יהודי היישוב המעטים שהצליחו להימלט מהאקציה ליערות הסביבה, נתפסו ברובם בידי הגרמנים, וחלקם נרצחו בידי פולנים לאומנים אף לאחר שחרור האזור.
יאבלונקה קושצ'יילנה (בפולנית: Jabłonka Kościelna) הוא כפר קטן במחוז ויסוקה מזובייצק שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בסמוך לזמברוב, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
עד ראשית המאה ה-19 היו היהודים תושביו הבלעדיים של הכפר, ובמהלך המאה ה-19 התיישבו בו גם פולנים.
היהודים התיישבו בכפר במהלך המאה ה-18, ובשנת 1760 נבנה במקום בית כנסת.
עקב הגירה, בין מלחמות העולם נותרו ביישוב 157 יהודים בלבד, שעדיין היוו רוב בקרב תושביו.
בשנים אלה התקיימה בכפר פעילות ציונית.
ביוני 1936 פרעו ביהודי היישוב כנופיות פולניות.
ב-24 ביוני 1941, יומיים לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, וב-23 בנובמבר 1941 גורשו כל יהודיו לגטו בויסוקה מזובייצק הסמוכה, שם חלקו את גורל יתר יהודי המקום.
רב העיירה, הרב יחזקאל שרגא ליפשיץ הלברשטאם, לימים האדמו"ר מייסד חסידות סטרופקוב בישראל, הוגלה בתאריך ה' בניסן תש"ד (29 במרץ 1944) עם משפחתו לאושוויץ, שם נספו אשתו וששת ילדיהם.
יאבלונוב (באוקראינית: Яблунів - יאבלוניב; בפולנית: Jabłonów) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, כ-15 ק"מ דרומית לקולומיאה ועל גדות נהר לוצ'קה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
יאבלונוב נוסדה בסוף המאה ה-16, ובתחילת המאה ה-17 הוענקו לה זכויות עיר.
במחצית השנייה של המאה ה-19 התפתחה העיירה, הגם שלא חוברה לקו מסילת הברזל.
במהלך הכיבוש הרוסי של העיירה במלחמת העולם הראשונה הציתו אלו רבים מבתיה.
לאחר המלחמה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מתחילת המאה ה-18, ובסוף אותה מאה הוקם בה בית ספר יהודי.
במהלך המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה, ובתחילת המאה ה-20 נמנו בה 1,105 יהודים.
בין מלחמות העולם נקלעו יהודי העיירה למצב כלכלי קשה.
בשנים אלה נמנו בה 834 יהודים, כמחצית מתושביה.
בתקופת הכיבוש הסובייטי של העיירה בתחילת מלחמת העולם השנייה הגיעו אליה פליטים יהודים רבים ממערב פולין, ומספר היהודים ביישוב הגיע לכ-1,700 איש.
ב-8 באפריל 1942, במהלך הכיבוש הגרמני של האזור, טבחו אנשי גסטאפו ושוטרים אוקראינים ביהודי העיירה.
חלק מהיהודים, שחזו את האקציה, התחבאו ושרדו.
היהודים שניצלו מהרצח גורשו ב-8 בספטמבר 1942 לגטו קולומיאה, ושם נרצחו.
יאבוז'נו (בפולנית: Jaworzno) היא עיר מחוז בפרובינציית שלזיה שבפולין, בסמוך לקטוביץ.
יאבוז'נו נזכרת מהמחצית הראשונה של המאה ה-13, ומסוף המאה ה-18 החלה להתפתח כיישוב תעשייתי, משהחלו בכריית פחם במקום.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה יאבוז'נו בתחום אוסטריה.
בשנת 1933, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, הוענק ליישוב מעמד של עיר, ובשנים אלה שימשה העיר כצומת מסילות ברזל מרכזי.
יהודים ישבו בעיר משנות פיתוחה התעשייתי.
בשנת 1898 פרעו ביהודי היישוב איכרי הסביבה, בעידוד הכמרים המקומיים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר 1,346 יהודים, קרוב לעשירית מתושביה, ורובם נמנו על תנועת החסידות.
בשנים אלה התקיימה בעיר גם פעילות ציונית, ופעל בה בית ספר עברי.
משנת 1930 צבי הירשהורן כיהן כרב העיר.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, הם רצחו בה כמה יהודים, ובהמשך הוטל על הקהילה המקומית סכום כופר גבוה, תוך לקיחת בני ערובה להבטחת התשלום.
בד בבד, נחטפו יהודי העיר לעבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי התעללות ועינויים אקראיים בקרבם.
בנובמבר 1939 נצטוו יהודי העיר לענוד סרט זרוע, שהומר בהמשך בטלאי צהוב, והוטלו עליהם מגבלות תנועה ביישוב.
בקיץ 1940 הועברו לעיר יהודים שגורשו מכפרי הסביבה, ומספר יהודי המקום הגיע ל-2,295 איש.
כמה חודשים לאחר מכן שולחו מהעיר מאות יהודים למחנות עבודה.
במאי 1942 ריכזו הגרמנים את יהודי העיר בכיכר השוק, תוך שהם יורים במנסים להימלט, ובהם ילדים רבים.
לאחר סלקציה שולחו חלק מהיהודים למחנות עבודה, וכ-1,000 איש, ובהם קשישים וילדים, רוכזו במבנה בית הכנסת המקומי במשך מספר ימים, ולאחר מכן הוצעדו לחשאנוב, ומשם שולחו בקרונות משא לאושוויץ.
ביולי 1942 חוסל סופית היישוב היהודי בעיר, באקציה בה שולחו אחרוני יהודי העיר לאושוויץ.
באמצע יוני 1943 הוקם בעיר מחנה הריכוז יאבוז'נו ביוזמת החברה הגרמנית לחשמל בשלזיה עלית (א.ו.או).
מחנה זה היה שלוחה של מחנה אושוויץ.
את הצריפים ששימשו את המחנה בנו יהודים מיוון, ובכל אחד מ-14 הצריפים שוכנו כ-240 איש.
במחנה הועסקו היהודים בעבודות פרך, חלקן במכרות פחם, והם הוחזקו בו בתנאי רעב.
בסך הכל עברו במחנה זה כ-13,500 אסירים, והתמותה בו הייתה גדולה.
בנובמבר 1943 ניסתה קבוצת אסירים להימלט מהמחנה באמצעות מנהרה, אך הדבר נתגלה לגרמנים, ו-26 מחבריה הוצאו להורג בתלייה פומבית.
ב-17 בינואר 1945 חוסל מחנה העבודה, וכ-3,200 האסירים שעוד ישבו בו הוצעדו ללא מזון או שתייה במשך שלושה ימים אל מחנה בלחהאמר (בלאחובניה שלונסקה).
משם המשיכו רובם בצעדות המוות לעבר מחנה גרוס-רוזן, ומשם לבוכנוואלד, תוך כדי כך שיורים במאות מהם במהלך המסע.
יא ג'סי היא סופרת גאנאית-אמריקאית עטורת ארבע פרסים.
רומן הביכורים שלה Homegoing (שיבה), שפורסם בשנת 2016 כאשר הייתה בת 26 בלבד, זכה בשלושה פרסים ותורגם לשפות שונות.
ג'סי נולדה בעיר ממפונג, בגאנה לאב קווייקו, פרופסור לצרפתית באוניברסיטת אלבמה בהאנטסוויל, ולאם סופיה, אחות במקצועה.
המשפחה עברה להתגורר בארצות הברית בשנת 1991, כאשר אבי המשפחה עבר לשם להשלים את הדוקטורט שלו באוניברסיטה של מדינת אוהיו.
המשפחה התגוררה לאחר מכן במקומות נוספים בארצות הברית, באילינוי ובטנסי.
החל מגיל 10 גדלה ג'סי עם משפחתה בהאנטסוויל, אלבמה.
ג'סי מציינת כי הייתה ילדה ביישנית, והרגישה קרובה אל אחיה בשל היותם מאוחדים בזהותם כילדים מהגרים באלבמה.
בנוסף ראתה בקריאה ובספרים "חברים קרובים".
בתקופת לימודיה קיבלה ג'סי תעודת הצטיינות חתומה על ידי לוואר ברטון לאחר שהסיפור הראשון שכתבה התמודד בתחרות כתיבה שמיועדת לסופרים צעירים.
לדבריה, זכייה זו עודדה אותה והיוותה עבורה ההשראה לבחירה בקריירה בתחום הספרות.
עוד השפיע עליה הספר של טוני מוריסון "שיר השירים אשר לסולומון", אותו קראה בהיותה תלמידת בית ספר תיכון בת 17.
ג'סי סיימה לימודי תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת סטנפורד ותואר שני בכתיבה יצירתית באוניברסיטת איווה.
זמן קצר לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטת סטנפורד, החלה ג'סי לכתוב את רומן הביכורים שלה, ובמקביל עבדה בחברת הזנק בסן פרנסיסקו.
לדבריה, היא לא נהנתה מעבודתה ופרשה כאשר התקבלה ללימודי תואר שני באוניברסיטת איווה בשנת 2012.
הרומן הראשון שכתבה: Homegoing נכתב בהשראת טיול שעשתה בשנת 2009 לגאנה.
זו הייתה הפעם הראשונה בה חזרה לגאנה לאחר שעזבה אותה בהיותה ילדה.
היא השלימה את כתיבת הרומן בשנת 2015 וקיבלה הצעות להוציאו לאור מכמה הוצאות ספרים.
הספר יצא בהוצאת הספרים קנופף.
העיתונאי טא-נהאסי קואטס בחר להעניק לספר את פרס איגוד הספרות הלאומי לסופרים מתחת לגיל 35 בשנת 2016. הספר זכה בפרסים רבים אחרים בארצות הברית בגין כתיבו ותרומתו של הספר לגיוון בספרות האמריקאית.
ב-2017 נבחרה על ידי מגזין פורבס לרשימת הצעירים המבטיחים 30Under30.
ג'סי כותבת ומפרסמת בפרסומים שונים, בהם African American Review, Callaloo, הגרדיאן, ו-גרנטה.
היא מציינת את טוני מוריסון, גבריאל גרסיה מרקס, ג'יימס בולדווין, אדוארד פ.
ג'ונס, וג'ומפה להירי כמקורות השראה עבורה.
נכון לשנת 2020, ג'סי מתגוררת בברוקלין (ניו יורק).
ברומן ביכורים זה של גֶ'סִי מובא סיפור היסטורי ואישי על האופן שבו אפליה, השפלה וגזענות נצרבות בנשמתה של קהילה שלמה.
הספר עוקב לסירוגין אחר שני ענפים באילן היוחסין של האחיות: ענף צאצאיה של אפייה לאורך מאות שנות מלחמה בגאנה מול הקולוניאליזם הבריטי וסחר העבדים, ובמקביל ענף צאצאיה של אסי בארצות הברית – מאחוזות העבדים בדרום, דרך מלחמת האזרחים, מכרות הפחם ומועדוני הג'אז, וכלה בהארלם של ימינו.
פרס ג'ון לאונרד לרומן ביכורים של חוג מבקרי הספרות בארצות הברית.
פרס המינגווי לספרות לספר ביכורים
2016: פרס איגוד הספרות הלאומי לסופרים מתחת לגיל 35
2017: פרס הספר האמריקאי המצטיין
2017: פרס ירחון גרנטה לסופרים אמריקאים צעירים
2020: פרס Vilcek לסופר מבטיח
יאבה באדו היא יוצרת סרטים דוקומנטריים, עיתונאית וסופרת גנאית-בריטית.
באדו נולדה בטאמאלה, שבצפון גאנה.
לאחר שסיימה תואר בקינגס קולג', בקיימברידג', באדו עבדה במשרד החוץ של גאנה, ואז פתחה בקריירה בעיתונות, והתחילה כמתלמדת ב-BBC.
היא גם שימשה כחוקרת במכון ללימודי אפריקה באוניברסיטת גאנה.
היא לימדה בספרד וג'מייקה, וגם עבדה כמפיקה ובמאית דוקומנטרית עבור ערוצי הטלוויזיה הראשיים בבריטניה.
בין הקרדיטים שלה: Black and White (1987), חקירה לתוך גזע וגזענות בבריסטול, באמצעות מצלמות נסתרות עבור BBC1; I Want Your Sex (1991), סרט אמנות תיעודי החוקר דימויים ומיתוסים סביב מיניות שחורה באמנות, ספרות, קולנוע וצילום מערביים, עבור ערוץ 4; ושישה פרקים בסדרה Voluntary Service Overseas עבור ITV ב-2002.
בנוסף לעשיית סרטים, באדו היא גם סופרת.
הרומן הראשון שלה, True Murder, יצא ב-2009. הסיפור הקצר "The Rivals" נכלל באנתולוגיה African Love Stories (2006).
הספר היה ברשימה הקצרה לפרס ברנפורד בואס, וגם היה מועמד למדליית קרנגי לשנת 2018. גם ב-2017, יצא אוסף סיפורים קצרים שלה, The Secret of the Purple Lake.
ספרה הבא, Wolf-Light, צפוי לראות אור באפריל 2019.
באדו ביימה והפיקה בשיתוף (עם אמינה מאמא) את הסרט התיעודי The Witches of Gambaga, אשר זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים השחורים הבינלאומי במונטריאול בשנת 2010, ובפרס מקום שני ב-FESPACO 2011. בשנת 2014 יצא סרטה The Art of Ama Ata Aidooidoo.
יָאבּוּקָה (בסרבית קירילית: Јабука, בסרבית בכתב לטיני: Jabuka) הוא כפר בסרביה השוכן לגדות הנהר טאמיש, במחוז באנאט הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שכן במקום גיא הריגה בו נרצחו ונקברו אלפי יהודים ממחנה הריכוז טופובסקה שופה, ומיהודי הבאנאט הסרבי ובכלל זה מהעיר פנצ'בו הסמוכה לכפר.
העדות הראשונה בכתובים ליישוב במקום היא מ-1385 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה.
הכפר הוקם לגדות הנהר טאמיש על ידי דייגים.
במאה ה-17 הגיעו לאזור מתיישבים סרבים אשר שינו בהדרגה את המאזן הדמוגרפי.
בהמשך, נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה על ידי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה בהמשך את שמה לממלכת יוגוסלביה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-6 באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים.
יוגוסלביה חולקה בין מדינות הציר ואזור יאבוקה נותר בשליטה גרמנית.
לאחר המלחמה נכלל האזור בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ולאחר פירוק יוגוסלביה, בשטחי סרביה.
באוגוסט 1941 הוקם מחנה הריכוז טופובסקה שופה ובו נכלאו הגברים מקרב יהדות בלגרד.
בין ה-9 ל-11 באוקטובר הוצאו להורג 2,000 יהודים מקרב עצורי טופובסקה שופה וקלאדובו-שאבאץ, ו-200 בני רומה, חלקם בשטחי יאיינצי, באתר סטראטישטה הסמוך ליאבוקה ובקומודראז', זאת בעקבות התקפה של כוחות הפרטיזנים של טיטו בה נהרגו ונפצעו חיילים גרמנים.
עוד נרצחו במקום על ידי פולקסדויטשה, יהודים מהבאנאט הסרבי ובלל זה הרוב המוחלט של יהודי פנצ'בו.
קיימות גם עדויות על קבורת נשים וילדים מסיימישטה במקום, אך מרבית החוקרים סוברים שהרוב המוחלט של נרצחי סיימישטה נקברו ביאיינצי.
בין אפריל ליוני 1944 הוצאו גוויות הנרצחים והנקברים ביאבוקה ונשרפו על ידי הגרמנים.
האפר הושלך לנהר הסמוך, וזאת במטרה לטשטש ראיות.
ב-1980 הוקם במקום אתר הנצחה לנספים.
"יַא עַוַאזֶל פַלְפֶלוּ" הוא שיר ערבי ידוע, אחד השירים המזוהים ביותר עם הזמר הסורי-מצרי פריד אל-אטרש.
את מילות השיר כתב אַבּוּ אֶ־סַעוּד אֶל־אֶבְּיָארִי והלחין אותו פריד אל-אטרש.
כמו בשירים רבים אחרים בשפה הערבית, הפנייה לאהובה היא בלשון זכר, וזאת מטעמי צניעות.
הפזמון הוא כשם השיר "יא עואזל פלפלו" ופירושו "הו, המקנאים, תתפוצצו!".
עואד'ל בערבית ספרותית, או עואזל, בערבית מצרית מדוברת, הם אנשים הנוזפים ומוכיחים.
השיר פרץ לתודעה הישראלית בשנות השבעים לאחר שההרכב "הגשש החיוור" ביצעו מערכון ובו פרודיה המבוססת על השיר, לצד השחקנית תיקי דיין.
המערכון, אשר נקרא באופן שגוי "יא עווז אל פלפילו", נחשב לאחד המפורסמים ביותר של ההרכב.
מאז זכה השיר לגרסאות רבות בישראל, בהם של אייל גולן שרית חדד, עמיר בניון, זוהר ארגוב, חיים משה, איציק קלה, שי צברי, משה גיאת, נסרין קדרי לצד תזמורת ירושלים מזרח ומערב, ריימונד אבוקסיס עם תזמורת פירקת אלנור, שריף ואדווה עומר עם תזמורת ירושלים מזרח ומערב וכן תזמורת נצרת למוזיקה ערבית.
הפיוט "מול אלי וגודלו" מאת נסים בן יצחק הלוי מושר בלחן זהה לשל יא עואזל פלפלו.
ביצועים ידועים של פיוט זה מתבצעים בין היתר על ידי יעקב שוואקי, דניאל זמיר, יחיאל נהרי, יובל טייב, איציק אשל ויניב בן משיח, משה חבושה וכן בניה ברבי ומני כהן בשיתוף התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד.
יא ראייח או יא רייח הוא שיר שעבי אלג'יראי שכתב וביצע המוזיקאי האלג'יראי דהמאן אל חראשי בשנת 1973.
במהלך שלושת העשורים האחרונים השיר הפך להיות מזוהה עם הזמר האלג'יראי-צרפתי ראשיד טאהא שביצע אותו לראשונה בשנת 1993. בהמשך נכלל השיר בשני אלבומים של טאהא, ובשנת 1997 הוציא אותו האחרון כסינגל שהגיע למקום ה-11 במצעד הסינגלים הצרפתי.
בפברואר 1998 קיבל השיר שלו את פרס סינגל הכסף.
לאחר מותו של טאהא, השיר נכנס מחדש למצעדי הסינגלים בצרפת והגיע למקום ה-14.
במשך השנים זכה השיר לגרסאות כיסוי רבות, בשלל שפות, כולל עברית, הינדי, טורקית, יוונית, סרבית ועוד.
בישראל זכה השיר למספר רב של גרסאות כיסוי בשפה הערבית.
גם בעברית קיימות לשיר מספר גרסאות כיסוי, בהן "יודו לך רעיוני", המושר במסורת הפיוט של יהדות מרוקו.
גרסת כיסוי המשלבת ערבית ועברית בוצעה על ידי חיים זריהן וחיים ישראל.
בשנת 2010 הוקלטה גרסת כיסוי עברית שנכללה באלבום של משפחת תאקט.
ב-2012 סומפל קטע ממנו בשיר "בליבי" של שלומי שבת והבוסקילז.
פתיח סדרת הטלוויזיה שנות ה-80 הוא סימפול הפתיחה של השיר.
יא מחיג'ה הוא פיוט עממי שנכתב בערבית-יהודית ומקורו במסורת יהודי תימן.
הפיוט מהווה חלק חשוב בטקסי החתונה בקרב בני הקהילה.
הוא מושר בעיקר על ידי נשים בעת ליווי הכלה לחופתה, ומשמש כברכה ואיחול לזיווג מוצלח עבור בני הזוג, בהזכירו את הסיפור המקראי של נישואי יצחק ורבקה.
הפיוט מתאר את מסעו של אליעזר עבד אברהם בשליחות רבו אברהם, בכדי למצוא כלה ליצחק בנו, כפי שמסופר בפרשת "חיי שרה" בספר בראשית.
מילות השיר משקפות את תפילתו של אליעזר להצלחת שליחותו, ואת הצלחת שליחותו שבאה לידי ביטוי בהבאתה של רבקה לאוהלו של יצחק, ובהיותה נחמה עבור יצחק אחרי לכתה של שרה אימו.
מילות השיר בשפת המקורתרגום לעבריתיַא מִחִגַּ'הּ שִׂאִלתִּךּ בִּאלנְּבִּי,
בנביא הוי דרך היי קרובה
לחפש נערה לנער.קָאל אַבְּרָם אַבּוּנַא אַלכְלִיל,
הוא יזמין נערה לנער.קַאל יִצְחָק אֲלַא יַא מַרחֲבָּא,
ברוכים הבאים אותם שהיו נעלמים,
הכנס לבית אל תוך האהל,
אחרי שרה תשמח את ליבי.
הקטע לעיל הוא החלק המוכר והמושר מפיוט זה, אך אינו כולל את הפיוט כולו.
בקרב יהודי תימן, שירת "יא מחיג'ה" נחשבת למנהג עתיק יומין, ובמיוחד נהגו הנשים לשורר אותו בעת ליווי הכלה לחופתה.
הפיוט מיוחס לרבי שלום שבזי, גדול משוררי יהדות תימן במאה ה-17.
הפיוט זכה למספר ביצועים דוגמת הביצוע של ציון גולן, ואף זכה לתהודה רחבה בשל ביצועים פופולריים שמתפרסמים מפעם לפעם ברשתות החברתיות כדוגמת זה של משפחת קאפח ואחרים.
"יא מוסטפה" או "מוסטפה" , הוא שיר רב-לשוני שהולחן על ידי המוזיקאי המצרי, מוחמד פואזי והופיע בסרט המצרי "אל חב קדה" משנת 1961. השיר הפך לפופולרי באירופה בביצועו של הזמר הלבנוני יליד מצרים, בוב עזאם, שהוציא אותו לאור ב-1960 ושילב בו בנוסף לערבית גם מילים באיטלקית וצרפתית.
בסרט הופיע עזאם בהופעת אורח כזמר, בזמן ששר את השיר לצד השחקנים הראשיים סלאח זולפיקר וסבאח.
ביצוע מפורסם נוסף נעשה על ידי הזמר היהודי-טורקי-צרפתי דריו מורנו בשנת 1962. ברונו ג'יליוטי (המוכר גם בשם אורלנדו), אחיה של הזמרת הבינלאומית דלידה, ביצע גם כן גרסת כיסוי לשיר בתחילת שנות ה-60. דלידה עצמה הקליטה את השיר ב-1984.
השיר זכה לפרסום בינלאומי והוקלט בשפות רבות, ביניהן אנגלית, ערבית, צרפתית, איטלקית, ספרדית, קטלאנית, גרמנית, הולנדית, פינית, נורווגית, הונגרית, יוונית, טורקית, הודית, יפנית ועוד.
השיר בביצועו של זאב רווח הופיע בסרט הישראלי "טיפת מזל" משנת 1992. אתי אנקרי ודוד ד'אור הקליטו ב-1998 גרסה המשלבת מילים בעברית שכתבו אנקרי, ד'אור ואלון אולארצ'יק.
השיר בישראל הוקלט בגרסאות שונות על ידי אומנים רבים:
גאולה גיל ואורנים צבר (1961)
יפה ירקוני – שירים מהגן של אללה (1963)
מייק והנשרים (גרסה פארודית בעברית) – סיפורים מהחיים (1982)
נסים גרמה – המזרח קרוב ללבי (1987)
אתי אנקרי ודוד ד'אור – ההופעה (1998)
יאו מינג (בסינית: 姚明, בפין-יין Yáo Míng; נולד ב-12 בספטמבר 1980) הוא כדורסלן עבר סיני ששיחק בקבוצת יוסטון רוקטס ובנבחרת סין בעמדת הסנטר.
באפריל 2016 הוכרז כי נבחר להיות חבר בהיכל התהילה של הכדורסל, והוא הוצג כחבר בו בספטמבר 2016.
כילד החל לשחק במועדון המקומי, שאנגחאי שארקס.
בשנת 1997 הצטרף לקבוצה הבוגרת, במדיה שיחק במשך חמש שנים.
לאחר שהיה שותף לזכייתה של קבוצתו באליפות סין ב-2002, נבחר על ידי יוסטון רוקטס במקום הראשון בדראפט ה-NBA.
הקריירה שלו נקטעה פעמים רבות עקב פציעות קשות ומסובכות, שאילצו אותו לעבור ניתוחים רבים ולבסוף אילצו אותו לפרוש ממשחק בשלב מוקדם, בשנת 2011.
הוא השתתף עם נבחרת סין בשלוש אולימפיאדות ובשתי אליפויות עולם.
הוא הוביל את נבחרתו לרבע הגמר באולימפיאדת אתונה ובאולימפיאדת בייג'ינג.
כיום ובמשך הרבה שנים הוא יו"ר האיגוד הסיני בכדורסל.
יאו נולד בשאנגחאי ליאו ז'יואן ולפנגדי פאנג, כדורסלנית בעברה וקפטן לשעבר של נבחרת הנשים של סין.
הוריו של יאו היו הזוג הגבוה ביותר בסין בעת היוולדו.
בילדותו חלם להיות ארכאולוג, אך לאחר ששוכנע להפוך לכדורסלן הוא הלך לאימונים פרטיים עם מאמן אישי, שהחלו כבר בגיל 9. כתלמיד בבית ספר לא הפגין יאו עניין מרובה בכדורסל, בעיקר בשל כושר גופו הירוד וגובהו החריג שהוביל למבנה גוף מגושם שהקשה עליו לשחק.
מאוחר יותר הוריו החלו לאמנו, ובעקבות זאת החל יאו לפתח את כישוריו ולאהוב את משחק הכדורסל.
בגיל 13 נבחן לראשונה במחלקת הנוער של הקבוצה המקומית שאנגחאי שארקס, והתאמן 10 שעות ביום על מנת להתקבל לקבוצה.
יאו שיחק במשך ארבע עונות בקבוצת הנוער של המועדון, ובקיץ 1997 הוא השתתף במחנה כדורסל מיוחד לזיהוי כישרונות של נייקי, לאחר שמשך תשומת לב בשל הצטיינותו בכדורסל.
הוא הצטרף לקבוצה הבוגרת בגיל 17, וקבע של 10 נקודות ו-8 בעונת הרוקי שלו, .
בשנות ה-90 התגברה הפופולריות של הכדורסל בסין, בין היתר כתוצאה מהפופולריות האישית שזכה בה, וכתוצאה מכך הוקמה ליגת ה-CBA.
עונתו השנייה נקטעה עקב שבר ברגלו, שלדברי יאו הפחית את יכולת הניתור שלו ב-10 עד 15 סנטימטרים.
בקיץ 1999 השתתף יאו עם נבחרת סין לראשונה באליפות אסיה, וזכה עמה במדליית הזהב הראשונה שלו.
לאחר מכן, שאנגחאי שארקס העפילה פעמיים לגמר אליפות ליגת ה-CBA בעונות ו-, אך הפסידה בשתי הפעמים לקבוצת באיי רוקטס.
בעונה שלאחר מכן, עונת , עזב ואנג ג'ג'ה את באיי רוקטס ועבר ל-NBA.
כתוצאה מכך, הפך יאו לכדורסלן המוביל בסין, והוביל את שאנגחאי שארקס לאליפותה הראשונה מזה 25 שנים.
במהלך משחקי הפלייאוף בעונתו האחרונה בשאנגחאי הגיע יאו לממוצעים של 38.9 נקודות ו-20.2 ריבאונדים למשחק, ול-76.6 אחוזי קליעה מ.
באחד ממשחקי סדרת הגמר קלע לסל בכל זריקותיו (21 זריקות).
לי יאומין, סגן המנהל הכללי של שאנגחאי שארקס, עודד את יאו ללכת להיבחן בדראפט ה-NBA של שנת 1999, בגיל 19. אולם יאו החליט להישאר מספר שנים נוספות בסין.
כאשר יאו החליט להירשם לדראפט ה-NBA של 2002, קמה קבוצת יועצים שהייתה ידועה בכינויה "Team Yao" (בתרגום חופשי: קבוצת יאו).
הקבוצה הורכבה ממנהל המשא ומתן של יאו, אריק ז'אנג, סוכן ה-NBA שלו, ביל דאפי, הסוכן הסיני שלו לו האו, הפרופסור לכלכלה מאוניברסיטת שיקגו ג'ון הויזינגה, וסגן נשיא מחלקת השיווק של "BDA Sports Management", ביל סאנדרס.
הופצו תחזיות רבות שלפיהן יאו ייבחר במקום הראשון בדראפט.
עם זאת, היו שהטילו ספק ביכולת של יאו להיבחר במיקום גבוה, עקב יציאתו המאוחרת מדי לכאורה מליגת ה-CBA.
ראשי ליגת ה-CBA, יחד עם הנהלת שאנגחאי שארקס והבירוקרטיה הסינית הקשו על מעברו של יאו ל-NBA והיה עליו לקבל שחרור מיוחד.
לבסוף, לאחר משאות ומתנים רבים, קיבל יאו אישור לעבור לארצות הברית.
יאו נבחר ראשון בדראפט על ידי יוסטון רוקטס, ובכך הפך לשחקן הזר הראשון שנבחר במקום הראשון בדראפט, והשחקן הראשון שעושה זאת מבלי ששיחק קודם לכן בליגת המכללות האמריקנית.
יאו לא לקח חלק במחנה האימונים של טרום-העונה של יוסטון רוקטס עקב השתתפותו באליפות העולם עם נבחרת סין.
מספר פרשני ספורט, כדוגמת ביל סימונס ודיק ויטאל, חזו כי ייכשל בליגה.
התחזיות נבעו מהעובדה שיאו לא היה שחקן בעל יכולת פיזית גבוהה, עובדה שהייתה עלולה לפגוע בסיכוייו להשתלב ב-NBA.
במשחק הראשון שלו, נגד אינדיאנה פייסרס, הוא שותף ב-11 דקות בהן לא קלע אף נקודה והוריד שני ריבאונדים.
בשבעת משחקיו הראשונים הוא שיחק 7 דקות בלבד וקלע 4 נקודות בממוצע למשחק.
עם זאת, יאו השתפר בהמשך העונה, וסיים את עונת הרוקי שלו ב-NBA עם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-8.2 ריבאונדים למשחק, ואף זכה במקום השני בבחירת רוקי השנה ב-NBA אחרי אמארה סטודמאייר.
הוא נבחר פה אחד לחמישיית הרוקיז ב-NBA, וזכה גם בתואר רוקי השנה מטעם "Sporting News" ובפרס Laureus ל"פריצת הדרך של השנה בספורט".
הוא העפיל עם יוסטון למשחקי הפלייאוף הראשונים שלו, וקלע בסדרת הסיבוב הראשון, בה הפסידה יוסטון ללוס אנג'לס לייקרס, 15 נקודות בממוצע למשחק.
בקיץ 2004 רכשה יוסטון את כרטיס השחקן של טרייסי מקגריידי מאורלנדו מג'יק, בעסקה שכללה שבעה שחקנים ובמסגרתה הועברו סטיב פרנסיס וקוטינו מובלי לאורלנדו.
מגריידי השלים יחד עם יאו צמד שחקנים מובילים ביוסטון.
יאו נבחר למשחק האולסטארס של ה-NBA 2005, כשהוא שובר את שיא הקולות בהצבעה למשחק האולסטאר, שהיה שייך עד אותה עת למייקל ג'ורדן, עם 2,558,278 קולות בסך הכול.
בפלייאוף, במשחק השני בסדרת הסיבוב הראשון מול דאלאס מאבריקס, קלע יאו 13 מ-14 זריקותיו, אחוז הקליעות הטוב ביותר במשחקי הפלייאוף בהיסטוריה של יוסטון.
עם זאת, ולמרות ממוצע של 21.4 נקודות בממוצע למשחק בסדרה, הוא לא הצליח למנוע את הדחתה של קבוצתו.
ב-25 המשחקים שנערכו לאחר משחק האולסטאר, קבע יאו ממוצעים גבוהים של 25.7 נקודות ו-11.6 ריבאונדים למשחק, תוך שהוא קולע ב-53.7% מהשדה וב-87.8% מקו העונשין.
ממוצעיו בתום 57 המשחקים שלו במשך העונה היו 22.3 נקודות ו-10.2 ריבאונדים למשחק.
ארבעה משחקים בלבד לפני סיום העונה, נפצע יאו שוב במהלך המשחק נגד יוטה ג'אז ב-10 באפריל 2006, ושבר עצם ברגלו השמאלית.
הפציעה מנעה ממנו לשחק במשך שישה חודשים.
בתחילת עונת , עונתו החמישית ב-NBA, נפצע יאו פעם נוספת, כאשר שבר את ברכו ב-23 בדצמבר 2006 בעת שניסה לחסום זריקה.
אף על פי כן, לאחר פציעתו הצטיין יאו רבות וקבע ממוצעים של 26.8 נקודות, 9.7 ריבאונדים ו-2.3 חסימות למשחק, והוזכר על ידי פרשנים כמועמד לזכייה בפרס ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA.
יאו נבחר למשחק האולסטאר, אך לא היה ביכולתו לשחק בו עקב פציעתו, אך הוא היה כשיר מבחינה רפואית לחזור לשחק ב-4 במרץ 2007, לאחר שהחמיץ 34 משחקים.
בסך הכל קלע בעונה זו 25 נקודות בממוצע למשחק.
יוסטון הודחה בסיבוב הפלייאוף הראשון לאחר הפסד במשחק השביעי והמכריע מול יוטה ג'אז, חרף 29 נקודות שקלע יאו, 15 מתוכן ברבע הרביעי.
ההדחה הגיעה חרף ממוצעים של 25.1 נקודות ו-10.3 ריבאונדים למשחק שהעמיד יאו בסדרה.
בעקבות יכולתו הטובה וממוצעיו הגבוהים בעונה זו, יאו נבחר לראשונה בקריירה שלו לתואר החמישייה השנייה של העונה ב-NBA, לאחר שבשנים קודמות נבחר פעמיים לחמישייה השלישית.
בעונה הבאה, במשחק האולסטאר של ה-NBA 2008, נכלל יאו שוב כסנטר הפותח בנבחרת המערב.
בשבוע שלפני האולסטאר ניצחו יאו ויוסטון שמונה משחקים ברציפות, ולאחר ההפוגה שבאה בעקבות האולסטאר האריכו את הרצף ל-12 משחקים.
עם זאת, ב-26 בפברואר 2008 צצו דיווחים לפיהם יאו יחמיץ את כל שארית העונה עקב שברי מאמץ ברגלו השמאלית.
הוא נעדר ממשחקי הפלייאוף באותה עונה.
הוא צלח ב-3 במרץ את הניתוח, שמיקם ברגים ברגלו על מנת לחזק את העצם, וזמן תקופת ההחלמה שלו הוערך בכארבעה חודשים.
יאו סיים את העונה, שבמהלכה שיחק 55 משחקים בלבד, עם ממוצעים של 22 נקודות, 10.8 ריבאונדים ו-2 חסימות למשחק.
בסיומה הוא נבחר לחמישייה השלישית של העונה, בפעם השלישית בקריירה שלו.
במהלך הקיץ של 2008 רכשה יוסטון את כרטיס השחקן של רון ארטסט מסקרמנטו קינגס, בעסקה במסגרתה הועברו לסקרמנטו דונטה גרין ובובי ג'קסון.
ארטסט צורף ליאו ומגריידי, והשלים יחד איתם שלישיית שחקנים מובילים, שגרמה לתחזיות שההגנה של יוסטון תתחזק.
לאחר פציעתו של מגריידי, יאו היה המנהיג הבלעדי של יוסטון, והוביל את קבוצתו לצמרת האזור המערבי, תוך שהוא קולע 19.7 נקודות בממוצע למשחק בעונה הסדירה.
בניגוד לעונות הקודמות, הפעם יאו לא נפצע לתקופה ממושכת בעונה הסדירה ושיחק ב-77 משחקים.
כמו כן, הוא נבחר למשחק האולסטאר של ה-NBA 2009. יאו קלע 15 נקודות בסדרת הסיבוב הראשון בפלייאוף מול פורטלנד טרייל בלייזרס, הוביל את קבוצתו לניצחון 2–4 בסדרה, ובכך עבר לראשונה בקריירה שלו סדרת פלייאוף.
אף על פי כן, הוא סבל שוב משבר מאמץ בסדרת הסיבוב השני מול לוס אנג'לס לייקרס, ונעדר משאר משחקי הפלייאוף.
בסיום העונה הוא נבחר שוב לתואר החמישייה השנייה של העונה.
בקיץ שלאחר עונה זו התבררו שברי המאמץ של יאו כחמורים במיוחד, מה שהוביל לכך שיאו החמיץ את כל עונת .
זמן קצר לאחר חזרתו מהפציעה, לאחר שהשתתף בחמישה משחקים בעונת , נפצע שוב ונעדר למשך שארית העונה.
ביולי 2011 נכנע יאו לפציעותיו והודיע על פרישתו הסופית מכדורסל מקצועני.
יאו שיחק לראשונה במשחקים האולימפיים עבור נבחרת סין באולימפיאדת סידני 2000. נבחרתו לא זכתה להצלחה באולימפיאדה, והודחה כבר בשלב הבתים.
במהלך הטורניר הוא הפתיע רבים, כאשר במשחק מול הציג יכולות חסימה ולקיחת ריבאונדים מצוינות, והתמודד בכבוד מול כוכבי היריבה וינס קרטר ואלונזו מורנינג.
אולימפיאדה זו היוותה בכך את מקור החשיפה שלו ברחבי העולם.
באליפות העולם בשנת 2002 שנערכה באינדיאנפוליס הוא היווה גורם משמעותי בנבחרתו ושיחק נגד כוכבי NBA אחרים כדוגמת מאנו ג'ינובילי, דירק נוביצקי ופרדראג סטויאקוביץ'.
עם זאת, גם הפעם נבחרת סין לא נחלה הצלחה מרובה, וסיימה במקום האחרון בשלב הבתים השני.
למרות הכישלון, נבחר יאו לסנטר המצטיין של הטורניר.
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת אתונה 2004 נשא יאו את דגל סין, ואמר שהיה זה "חלום ישן שהתממש".
לפני פתיחת הטורניר נתלו בו תקוות שיהיה השחקן המוביל של נבחרתו.
במשחק הראשון יאו קלע 39 נקודות בניצחון נבחרתו על .
יאו קלע 27 נקודות ולקח 13 ריבאונדים, כולל שתי זריקות מקו העונשין 28 שניות לסיום המשחק, שהבטיחו לנבחרתו את הניצחון על , שבזכותו עלתה הנבחרת לשלב הבא.
בזכות הופעותיו בטורניר, בהן קבע ממוצעים של 20.7 נקודות תוך דיוק של 55.9% מהשדה ו-9.3 ריבאונדים למשחק, הוא נכלל בסיומו ב"חמישיית הטורניר".
באליפות אסיה 2005, ששימשה גם כמוקדמות אליפות העולם, זכה יאו עם סין בטורניר, לאחר ניצחון במשחק הגמר 61–77 על .
הוא זכה בתואר ה-MVP של הטורניר בפעם השלישית ברציפות, לאחר שזכה בתואר גם ב-2003 וב-2001. הייתה זו מדליית הזהב הרביעית בה זכה יאו עם נבחרת סין.
פציעתו של יאו בסיום עונת 2005/06 ב-NBA גבתה ממנו שישה חודשים של היעדרות, והעמידה את השתתפותו באליפות העולם 2006 בסימן שאלה.
אף על פי כן, הוא החלים לפני פתיחת הטורניר, ובמשחק האחרון בסיבוב המוקדם הוא קלע 36 נקודות ולקח 10 ריבאונדים בניצחון נבחרת סין על , ניצחון שהעלה אותה לשמינית הגמר.
עם זאת, נבחרתו הובסה במשחק שמינית הגמר 64–95 על ידי נבחרת יוון, שהעפילה לבסוף עד לגמר הטורניר.
יאו זכה בתואר של הטורניר עם 25.3 נקודות למשחק, ואף סיים רביעי בדירוג מלך הריבאונדים עם 9 בממוצע למשחק.
בשנת 2007, על אף ששיחק במספר משחקי ידידות במדי הנבחרת, נעדר יאו ממשחקי אליפות אסיה, עקב ההעפלה האוטומטית לאולימפיאדת בייג'ינג.
ראשי הנבחרת רצו לשמור על כושרם של שחקני הנבחרת המובילים עבור ההצלחה באולימפיאדה, ועל כן הם לא לקחו חלק באליפות כדי שלא להתעייף או להיפצע.
עקב כך, איבדה הנבחרת את תואר אלופת אסיה וסיימה רק במקום העשירי הכללי בטורניר.
לאחר שעבר ניתוח על מנת לחזק את רגלו השבורה, אמר יאו שאם לא יוכל לשחק באולימפיאדת בייג'ינג 2008, "זה יהיה ההפסד הגדול ביותר בקריירה שלי".
למרות הניתוח, חזר להתאמן עם נבחרת סין ב-17 ביולי 2008. ב-6 באוגוסט נשא יאו את הלפיד האולימפי לתוך כיכר טיין-אן-מן, כחלק מטקס מסירת הלפיד.
הוא אף נשא את דגל המשלחת הסינית במהלך טקס הפתיחה של האולימפיאדה.
לאחר שני הפסדים של נבחרת סין, יאו קלע 30 נקודות בניצחונה של סין על ו-25 נקודות בניצחונה על .
כתוצאה מכך, העפילה סין לרבע גמר הטורניר האולימפי בפעם השלישית בהיסטוריה שלה.
ברבע הגמר הפסידו יאו ונבחרתו לנבחרת ליטא בתוצאה 94-68; יאו קלע 19 נקודות ולקח 7 ריבאונדים במשחק זה.
ב-2023 נבחר לחבר בהיכל התהילה של פיב"א.
יאו, שהיה בזמנו השחקן הגבוה ביותר ב-NBA, מיתמר לגובה של 2.29 מטר.
בהתאם לגובהו, הוא שיחק בעמדת הסנטר, וגובהו העניק לו יתרון על פני יריביו במאבקים מתחת לסל, בלקיחת ריבאונדים, ובקליעת נקודות.
ממוצעי הנקודות שלו גבוהים מאוד ביחס לשחקנים אחרים בעמדת הסנטר.
הוא היה מלך הסלים באליפות העולם ב-2006, והקולע המוביל מבין השחקנים בעמדתו בעונת 2006/07. עם זאת, הוא לא הצטיין בזריקות מטווח השדה או מטווח שלוש נקודות (לאורך כל הקריירה שלו ב-NBA קלע רק שלוש שלשות).
החל מאולימפיאדת סידני, בה הופיע לראשונה על הבמה הבינלאומית, התגלה יאו כבעל יכולות אתלטיות טובות וכחוסם מצטיין.
עם זאת, בעת הגעתו ל-NBA היו פרשנים שחזו כי הוא לא יצליח להשתלב בליגה עקב יכולת פיזית לא טובה.
במהלך שנותיו הראשונות בליגה הוא שיפר את יכולתו הפיזית מתחת לסל ואת האומץ שלו במאבק מול שחקנים יריבים.
גם יכולת ההתקפה שלו השתפרה, לאחר הגעתו של המאמן ג'ף ואן גאנדי לקבוצה.
דרך קבע היה יאו שחקן הגנה מצטיין, וממוצעי החסימות שהשיג היו בין הגבוהים בליגה.
אולם דווקא גופו הגדול וכושרו הגופני היווה גורם לפציעותיו הרבות.
יאו התחתן עם יי לי, כדורסלנית בנבחרת הנשים של סין, אותה פגש לראשונה כבר בהיותו בן 17. הקשר ביניהם נחשף כאשר הם הופיעו יחד בטקס הסיום של אולימפיאדת אתונה, וב-6 באוגוסט 2007 הם התחתנו בטקס פרטי ללא נוכחות התקשורת.
ב-2004, כתב הספורט של ESPN ריק בוצ'ר שימש כסופר צללים עבור האוטוביוגרפיה של יאו בשם "יאו: חיים בשני עולמות" (Yao: A Life in Two Worlds).
הספר מתאר את מהלך הקריירה של יאו עד לעונת הרוקי ב-NBA, את קשיי השתלבותו בארצות הברית, ואת הפיכתו לסמל ספורט לאומי בסין.
באותה שנה הוסרט סרט תיעודי שנקרא "השנה של יאו" (The Year of the Yao), ועסק בעונת הרוקי שלו ב-NBA.
הסרט סופר על ידי חברו של יאו, קולין פיין, ששימש כמתורגמנו לאורך שלוש שנותיו הראשונות בארצות הברית.
בשנת 2005 הוציא ברוק לארמר, כתב העבר של השבועון "ניוזוויק", ספר בשם "מבצע יאו מינג", בו חשף כי הוריו של יאו שוכנעו להינשא זה לזה על מנת שילדם יהפוך לספורטאי דומיננטי.
במהלך ילדותו, היה יאו נתון בטיפול מיוחד על מנת לסייע לו להפוך לכדורסלן מצטיין.
לאחר פרישתו של מינג מכדורסל מקצועני בשנת 2011 בעקבות פציעה, למד כלכלה וניהול באוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי.
בשנת 2012 הצטרף לגוף המייעץ של הרשות המחוקקת בשאנגחאי.
יאו הוא אחד מהספורטאים הסינים המפורסמים ביותר, לצדו של האתלט ליו שיאנג.
הוא היה חתום בחוזה גם עם חברת פפסי.
ב-2003 תבע את חברת קוקה-קולה, לאחר שזו השתמשה בתמונתו על הבקבוקים שלה ללא הסכמתו והגיע להסדר פשרה מחוץ לכותלי בית המשפט.
מספר שנים לאחר מכן, חתם עם קוקה קולה על חוזה עבור אולימפיאדת בייג'ינג.
הסכמי הפרסום האחרים שלו כוללים את החברות ויזה, אפל, גרמין ומקדונלד'ס.
יאו השתתף באירועי צדקה רבים במהלך הקריירה שלו, ביניהם התוכנית כדורסל ללא גבולות.
בסיום עונת ה-NBA בשנת 2003 הוא אירח תוכנית לאיסוף תרומות, שאספה 300,000 דולר על מנת לעזור בעצירת התפשטות מחלת הסארס.
בספטמבר 2007 קיים מכירה פומבית שגרפה 965,000 דולר (6.75 מיליון יואן), והשתתף במשחק צדקה שבו נאסף כסף עבור ילדים מעוטי יכולת בסין, יחד עם עמיתיו, כוכבי ה-NBA סטיב נאש, כרמלו אנתוני ובארון דייוויס, וכוכב הקולנוע ג'קי צ'אן.
לאחר רעידת האדמה בסצ'ואן 2008 תרם יאו 2 מיליון דולר לסיוע לעבודות החילוץ והקים קרן מיוחדת שנקראה "קרן יאו מינג" על מנת לסייע בהקמתם מחדש של בתי הספר שנהרסו ברעידת האדמה.
יאו משמש דובר הקמפיין הסיני להגברת המודעות למחלת האיידס ושל הקמפיין להגנת חיות בסכנת הכחדה, במסגרתו קרא לסינים להימנע מאכילת מאכלים מסורתיים כגון מרק סנפירי כרישים.
באוגוסט 2008, לאחר שהדליק את הלפיד האולימפי באולימפיאדת בייג'ינג, נבחר יאו להוביל קמפיין מיוחד מטעם ארגון האומות המאוחדות שמטרתו לשפר את איכות הסביבה על אף משבר האנרגיה.