tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתחילה הופיע בדו"ח הוורמאכט שטרסקו נהרג בקרב, ועל כן נקברה גופתו ב-27 ביולי באחוזת המשפחה.
בעקבות שמועות על כך שהתאבד נפתחה חקירה בנושא, ובעקבות ממצאי התחקורים שנערכו לקושרים אחרים התגלתה חלקית מעורבותו בקשר.
עקב כך נעצרה אשתו, ושתי בנותיו נשלחו לפנימייה.
מעבר לכך, הנאצים, שהבינו שטרסקו היה מאויביהם הגרועים ביותר ("הרוח הרעה של מחנה הבוגדים", כהגדרתו של מפקד הס"ד ארנסט קלטנברונר), התנקמו בו גם לאחר המוות: בהוראת הגסטפו הוצאה גופתו מהקבר באוגוסט ונשרפה בקרמטוריום של מחנה הריכוז זקסנהאוזן.
אחיו גרד, שהיה מעורב אף הוא בקשר, הוצא להורג בתלייה.
כיום נחשב טרסקו בגרמניה לאישיות מוערכת.
עירו, מגדבורג, קראה על שמו כביש ראשי, הבונדסוור קרא על שמו מרכז גיוס בפוטסדאם, וכן נקרא על שמו רחוב בהמבורג.
עם זאת, נכדתו של טרסקו, פליסיטאס פון אָרֶטִין, קוננה על היחס המזלזל שסבה זכה לו מצד גרמנים רבים, שלא מעריכים מספיק את מורשת לוחמי ההתנגדות ואת אומץ לבם.
לדעתה של ארטין, גרמנים רבים ניסו להפחית בחשיבות פועלו של טרסקו, מתוך ניסיון לטשטש את אשמתם של סביהם שלהם לפשעי הנציונל-סוציאליזם.
"הניצוץ" הוא סרט אימה בבימויו של סטנלי קובריק שיצא לאקרנים ב-1980. הסרט מתאר את תהליך אובדן שפיותו של סופר השוהה עם משפחתו במלון מבודד בתקופת החורף.
הסרט מבוסס על הספר "הניצוץ" מאת סטיבן קינג.
כוכב הסרט הוא ג'ק ניקולסון, באחד מתפקידיו הידועים ביותר, ולצידו שלי דובאל.
הסרט זכה לביקורות טובות ולהצלחה קופתית.
הסרט דוקטור סליפ יצא לאקרנים בנובמבר 2019 כסרט המשך לסרט זה.
ג'ק טוראנס (ג'ק ניקולסון) הוא סופר שנשלח יחד עם אשתו ונדי (שלי דובאל) ובנו דני (דני לויד) לשמש כמשגיח במלון, בתקופת אי פעילותו בחורף, באזור נופש בקולורדו.
הדרכים באזור המלון נחסמות בשלג בתקופת החורף, ותפקידו של המשגיח הוא לתחזק ולשמור על הבניין השומם.
טוראנס מתכנן לנצל את התקופה השקטה והמבודדת ולסיים כתיבת מחזה פרי עטו.
בעת ראיון העבודה מספר מנהל המלון לטורנס על אחד המשגיחים הקודמים, שאיבד את שפיותו, רצח את אשתו ואת שתי בנותיו והתאבד.
טבח המלון, דיק הלורן (סקטמן קרוצ'ס), המלווה את המשפחה בזמן סיור ההיכרות, מזהה את כוחו הטלפתי של דני, המכונה ה"ניצוץ".
הלורן, שגם לו כוח טלפתי דומה, מספר לדני כי ה"ניצוץ" מאפשר לראות אירועים מסוימים שקרו בעבר.
הוא מזהיר את דני מחדר 237, אך נמנע מלספר לו מדוע.
עם רדת השלגים מגיעים ג'ק ומשפחתו למלון, ולאחר זמן קצר מפתח ג'ק התנהגות מוזרה הנוטה לאלימות ביחסו כלפי אשתו.
מזג האוויר החורפי גורם לניתוק מוחלט של המלון - הכבישים נחסמים וקווי הטלפון מפסיקים לעבוד.
הקשר היחיד שנותר במלון הוא משדר רדיו.
תמונות מחרידות מעברו של המלון הקשורות למעשי הטירוף של גריידי, המשגיח הקודם, מתגלות לעיניו של דני.
במהלך שיטוטיו של דני במלון על אופני הצעצוע שלו הוא מבקר במקרה בחדר 237, שדלתו הייתה פתוחה.
הוא יוצא מהחדר כשבגדו קרוע וסימני חניקה על צווארו.
ג'ק, שנשלח על ידי ונדי לבדוק את החדר, מוצא בו דמות הנראית כאישה צעירה ויפהפייה עומדת עירומה במקלחת.
היא ניגשת אליו והם מתנשקים, אך למרבה הזוועה מגלה ג'ק כי האישה הצעירה היפהפייה הפכה בן רגע לאישה זקנה ולאחר מכן אף לגווייה נרקבת.
מבועת, ג'ק נמלט מהחדר ובהמשך מספר לאשתו כי לא מצא בחדר דבר.
שגעונו של ג'ק מחריף והוא מתחיל לתקשר עם לויד, מוזג בבר של המלון, בחדר הנשפים הריק ולאחר מכן גם עם גריידי, קודמו בתפקיד שרצח את משפחתו והתאבד, המספר לו בצורה שתגרום לו לאיבוד שפיות בכוונה כי הוא, ג'ק, משמש כמשגיח המלון מאז ומתמיד.
דני, שחש בסכנה מתקרבת, יוצר קשר טלפתי עם הלורן.
טירופו של ג'ק הולך ומתגבר.
הוא הורס את מכשיר הרדיו ואת רכב השלג של המלון, ומנסה לרצוח את ונדי, אך זו מצליחה בתושיה רבה להערים עליו ולכלוא אותו במחסן המזון של המלון.
הלורן משתמש ברכב-שלג כדי להגיע למלון הנצור.
רוחו של גריידי מצליחה לבוא לשחרר את ג'ק מהחדר אספקה בו ננעל על ידי ונדי, וזה ממשיך במרדפו המטורף אחרי ונדי ודני, המלווה באירועים גרוטסקיים ומזוויעים.
תוך כדי המרדף הוא נתקל בהלורן ורוצח אותו.
בסופו של המרדף רודף ג'ק אחרי בנו בתוך מבוך צמחים מושלג בחצר המלון.
דני מצליח להערים על אביו ג'ק, שאובד במבוך המושלג וקופא למוות.
ונדי ודני מצליחים לברוח מהמלון באמצעות רכב השלג של הלורן.
בסצנת הסיום של הסרט נראית תמונה התלויה במלון, בה נראה ג'ק במסיבה באולם הנשפים בשנת 1921- כנראה כמעין צירוף של דמותו של ג'ק לתמונה בצורה על טבעית כי העלילה מתרחשת כנראה סביב הזמן בו הסרט יצא (1980- 59 שנים אחרי התאריך הכתוב באותה תמונה).
הסרט התקבל תחילה בתגובות מעורבות של מבקרי הקולנוע, ולא כל כך הצליח במכירות.
זהו סרטו היחיד של קובריק שהיה מועמד לפרס ראזי בקטגוריות הבמאי הגרוע ביותר והשחקנית הגרועה ביותר (שלי דובאל).
גם הסופר סטיבן קינג הביע את אכזבתו מהאופן שבו הפך קובריק את ספרו לסרט.
אלא שבהדרגה החלו המבקרים והקהל לגלות עניין והערכה לסרט.
למשל, איטיותו של הסרט ומאפיינים נוספים בו שלא היו מקובלים בסרטי אימה מאותה תקופה, ספגו ביקורת בתחילה, אך הפכו בהמשך למרכיבים שנטען כי דווקא הם תורמים לאיכותו.
באתר "Rotten Tomatoes" מדורג הסרט כיום עם 84% ביקורות חיוביות.
ג'ק ניקולסון - ג'ק טוראנס
שלי דובאל - ונדי טוראנס
דני לויד - דני טוראנס
סקטמן קרוצ'ס - דיק הלורן
בארי נלסון - סטיוארט אולמן
טוני ברטון - לארי דרקין
בארי דנן - ביל ווטסון
הניצוץ הוא ספר אימה אמריקאי משנת 1977, שכתב הסופר סטיבן קינג.
זה הרומן השלישי של קינג שיצא לאור והצלחתו ביססה אותו כסופר מכובד בז'אנר ספרי האימה.
הבמאי סטנלי קובריק יצר על פי הספר סרט באותו שם, שיצא לבתי הקולנוע ב-1980. עלילת הספר עובדה גם למיני-סדרה בטלוויזיה.
בינואר 2023 התחילו בלונדון החזרות על עיבוד לתיאטרון של הספר, בכיכובו של בן סטילר.
ג'ק טורנס (בתרגום לעברית משנת 1977 אוית השם "תורנס" ועל גב הכריכה – "טוראנס") הוא סופר חם מזג, המנסה לבנות מחדש את חייו ואת חיי משפחתו, לאחר שאיבד את משרתו כמורה בבית ספר מכין יוקרתי בניו אינגלנד בגלל בעיית השתייה שלו ומזגו האלים.
בנוסף לאיבוד משרתו מתברר שג'ק שבר בטעות את ידו של בנו דני בזמן שהיה בהתקף.
הוא מחליט להתנזר מאלכוהול ומקבל על עצמו עבודה בתחזוקת מלון גדול ובודד בקולורדו, הנסגר למשך החורף.
תורנס מקווה, שהמשרה תיתן לו הזדמנות לבסס מחדש את מעמדו כאדם אחראי, להשלים כתיבת מחזה מבטיח ולשקם את הקריירה שלו ואת מערכת היחסים עם בני משפחתו.
הוא עובר למלון "המצפה" (Overlook - שם דו-משמעי, היכול להתפרש גם כ"העלמת-עין" או "פיקוח מגבוה") עם אשתו וונדי ובנו הצעיר דני.
לדני יש יכולות טלפתיות מסוימות ורגישות לכוחות על טבעיים, והוא "הקורן" שבשם הספר באנגלית.
השף במקום חש ביכולותיו המיוחדות של דני ומסביר לו עליהן, כך נוצר בין השניים קשר מיוחד.
המלון פועל כיצור תבוני, השואב את כוח החיים שלו מאנשים, המחוננים בכוחות על טבעיים.
תחושה מבשרת רעות מתרה בדני, כי המלון מסוכן למשפחתו.
הוא מתחיל לראות רוחות וחזיונות מפחידים מעברו של המלון, אך כובש אותם בלבו מתוך אמונה, שאין בהם סכנה ממשית בהווה.
למרות שדני קרוב להוריו הוא איננו מספר על חזיונותיו, כדי לא לפגוע בעבודתו של אביו, החיונית לעתיד משפחתו.
וונדי מרגישה שעליה לעזוב את ג'ק במלון ושישלים את עבודתו לבד.
דני חש שהדבר יעציב את אביו ושהוא ישמח יותר אם יישארו אתו.
כשהמלון אינו מצליח להשתלט על דני, הוא משתלט תחת זאת על ג'ק, מציב מכשולים לפני עבודתו ויוצר בו זעם ותסכול.
ג'ק חש קלאוסטרופוביה ומפתח קדחת בקתה במלון המבודד ותסכול בגלל עבודתו.
התנהגותו נעשית מסוכנת ומאיימת יותר ויותר ככל שהמלון משעבד אותו לצרכיו, עד להשתלטותו המוחלטת של המלון עליו.
יום אחד ג'ק רב עם וונדי, אשתו, ועוזב את חדרם.
הוא מגיע לבר של המלון ומגלה שאת המקום מאכלס ברמן בשם לויד.
המלון מנסה לשכנע את ג'ק, דרך לויד, שעליו להרוג את אשתו ובנו.
ג'ק הופך לחיה ומנסה לפגוע במשפחתו, אולם הם רואים את הטוב שיש בו וסוגרים אותו בחדר כדי שלא יעשה מעשה שיתחרט עליו.
המלון דוחק בג'ק להרוג את וונדי ולהביא אליו את דני.
בין ג'ק וונדי מתנהל מאבק וונדי מצליחה לברוח ופוצעת בדרך את ג'ק בידו.
דני המפוחד מתקשר לשף של המלון, שבזמן החורף עובד בפלורידה.
השף מגיע למלון ומותקף על ידי ג'ק.
בזמן שג'ק רודף אחרי דני הוא מצליח להשתלט על עצמו ואומר לדני לברוח ממנו ושהוא אוהב אותו.
המלון משכנע את ג'ק להשחית את פניו כדי שדני לא יזהה את אותו.
דני מזהיר את ג'ק שדודי המים במרתף עומדים להתפוצץ, ג'ק יורד למטה לבדוק אותם בזמן שמשפחתו והשף בורחים מהמקום.
ג'ק מגיע מאוחר מדי ונהרג בזמן ההתפוצצות, שהורסת את המלון כולו.
נראה שהמלון איננו מאוכלס ברוחות רפאים מן העבר, אלא מופעל בכוחן המשותף של ישויות נטולות מוסר וחורשות רע של דייריו הקודמים.
לא טירוף הוא המניע דמויות עבר אלה אלא מזימות וקנוניות מרושעות, הבאות לביטוי במקרים רבים בתשוקות מיניות מעוותות.
סיפורי עלילה מסוג זה זרועים בספר לכל אורכו, לכאורה בהשפעת המלון עצמו.
עם כל כוחו של המלון להשפיע על בני אדם, יכולתו עודנה פסיכולוגית ורוחנית בלבד, ואין ביכולתו לפעול אלא באמצעות מחשבותיהם ודמיונותיהם של השוהים האמתיים בין כתליו.
שאיפתו היא אפוא להשתלט על אדם בעל כוחות על טבעיים (דני, במקרה זה) ולהשתמש בו כדי להוציא לפועל את הרוע הטמון בו, כישות פיזית ולא עוד פסיכולוגית בלבד.
'הניצוץ' נמנה עם מחלקה בז'אנר האימה, העושה שימוש יעיל ברעיון של בניין בעל רצון מודע (או נשמה, כביכול), רעיון שבחן אדגר אלן פו בסיפור "נפילת בית אשר".
הוא עוסק בשאלת ההתמכרות לאלכוהול והיחסים בין הורים לילדים, כשהוריהם של ג'ק ווונדי תופסים מקום מרכזי במחשבותיהם לאורך העלילה.
הניצוץ תורגם ל-28 שפות, ביניהן עברית.
הספר תורגם לעברית על ידי דן גיא, ויצא לאור בישראל בשנת 1977.
הסרט 'הניצוץ' בוים על ידי סטנלי קובריק ומככבים בו ג'ק ניקולסון כג'ק, שלי דובאל כוונדי, ודני לויד כדני.
קינג לא אהב את הסרט ואמר, שלקובריק אין הבנה בז'אנר.
הסרט מוחק אלמנטים רבים בספר של קינג, במיוחד את הבעיות במשפחת תורנס.
קינג גינה את קובריק כבמאי, שאינו מתעניין בבני-אדם ובעיותיהם.
יש אומרים, שאחת מהסיבות לכך שהסרט לא מצא חן בעיניו של קינג הייתה שקובריק היה מעיר אותו באמצע הלילה בשאלות על ספרו.
לדברי קינג, קובריק התקשר אליו פעם בשעה 3 לפנות בוקר, על מנת לשאול אותו אם הוא מאמין באלוהים.
ב-21 במרץ 2022 נמסר שהספר יעובד למחזה תיאטרון באותו שם שיוצג בוסט אנד בלונדון.
יביים הבמאי הבלגי איפו פאן הופן , ואת דמותו של ג'ק טורנס יגלם בן סטילר.
החזרות יתחילו בחודש ינואר 2023.
עלילת הספר תוכננה תחילה להתנהל בפארק שעשועים.
אך לאחר חופשה שבילה עם אשתו טביתה ב"מלון סטנלי" שבאסטס פארק, קולורדו, כאשר הצוות התכונן לפנות את המקום לתקופת החורף, שינה קינג את מקום ההתרחשות בספר.
במיני סדרה של ABC השתמשו במלון סטנלי לצילומים.
קינג גם אמר שהוא ביסס את ג'ק תורנס על עצמו.
המקור לשם הספר הוא שירו של ג'ון לנון "Instant Karma!" בשורה "We all shine on".
קינג רצה לקרוא לספר "The Shine" אבל שינה את זה לאחר שנודע לו, כי השחורים באמריקה רואים בכך כינוי גזעני ומשפיל.
הנילוס הלבן הוא נהר באפריקה, אחד משני יובליו העיקרים של הנילוס.
אורכו הכולל של הנהר הוא 3,700 קילומטר.
מקורו בימת ויקטוריה, אשר שטחה מתחלק באוגנדה, קניה וטנזניה.
מאגם ויקטוריה הנהר זורם צפונה ומערבה דרך אוגנדה, דרום סודאן וסודאן, וממשיך צפונה דרך המישור הסודני וביצת סוד עד העיר ח'רטום.
בנקודה זו מתאחד הנילוס הלבן עם הנילוס הכחול.
הנילוס הלבן נקרא כך משום שבדרכו צפונה הוא עובר בתוך ביצות סוד אך יוצא מהן נקי וצלול.
הנהר היוצא מאגם ויקטוריה ונודע בקטע הזה בתור נילוס ויקטוריה.
הנילוס יוצא ליד ג'ינגה, קיימת אנדרטה במקום.
לאחר שהנהר עובר דרך 2 תחנות כוח הוא עובר דרך מפלי בוג'גלי הנמצאים כ-15 ק"מ מג'ינג'ה.
לאחר מכן הוא זורם צפון ומערבה לעבר אגמי קיוגה הנמצאים במרכז המדינה.
לאחר מכן הנהר עובר במפלי קרומה ומתחת לגשר קרומה, שנבנה בשנת 1963. מעט לפני שהנהר נכנס אל תוך אגם אלברט, הוא נדחס לערוץ ברוחב 7 מטרים במפלי מרצ'יסון, המסמנים את הכניסה לאזור המערבי של הבקע הסורי-אפריקני.
קטע הנהר היוצא מאגם אלברט נודע בשם נילוס האלברט.
הנהר ממשיך צפונה לנימולה , שם הוא נכנס לתוך סודאן באזור הנקרא "בחר אל-ג'בּל", שפירושו הנהר של ההר.
לאחר מכן הנהר עובר מספר אשדות לפני שהוא מגיע למישורי סודאן ואל אזור הביצה הגדולה של סוד.
הנהר זורם דרך ימת נו שם הוא מתאחד עם נהר נוסף ויוצר את הנילוס הלבן.
לאחר מכן הנהר יוצא מהסוד ועובר דרך ג'ובה, בירת דרום סודאן.
הנהר ממשיך לזרום צפונה עד שהוא מתאחד עם הנילוס הכחול בעיר ח'רטום.
איחוד שני הנהרות יוצר את נהר הנילוס.
הניסוי של רוזנהאן הוא מחקר מפורסם שבחן את תקפות האבחון הפסיכיאטרי.
המחקר נערך על ידי דייוויד רוזנהאן בשנת 1973 בארצות הברית ופורסם במגזין Science תחת הכותרת: "On being sane in insane places"..
המחקר נחשב לביקורת חשובה ובעלת השפעה על מגבלות האבחנה הפסיכיאטרית.
המחקר כלל שני ניסויים: בראשון הגיעו שמונה מתנדבים בריאים תחת זהויות בדויות, בהם רוזנהאן עצמו, לחדרי המיון של בתי חולים פסיכיאטריים שונים עם תלונה אחידה על הזיות אודיטוריות.
רוב המתנדבים אובחנו כסובלים מסכיזופרניה וכולם אושפזו לפרק זמן של 19 יום בממוצע.
מרגע שאושפזו טענו כי אין הם ממשיכים לסבול מההזיות והתנהגו כרגיל, אם כי חלקם הפגינו עצבנות וחרדה משום שלא ציפו שיאושפזו ומתוך חשש שייחשפו כמתחזים.
על פי דיווחי הצוותים הרפואיים, מתנדבי הניסוי "לא הפגינו כל תסמינים אבנורמליים" אולם אף מתנדב לא זוהה כמתחזה והם שוחררו תחת האבחנה של סכיזופרניה בנסיגה (לא פעילה).
רוזנהאן עצמו הודה במחקרו כי הנטייה לטובת אבחון חיובי שגוי הייתה צפויה משום שבעולם הרפואה מקובל ששחרור אדם חולה מסוכן יותר מאשפוז אדם בריא, לכן השלים את המחקר בניסוי נוסף.
בניסוי השני של המחקר, פנה רוזנהאן לחברי צוות של בית חולים פסיכיאטרי שהכירו את תוצאות הניסוי הראשון ויידע אותם כי בכוונתו להפנות לבית החולים מספר מתחזים.
מתוך כלל החולים שאושפזו בזמן הניסוי, חשד הצוות הפסיכיאטרי בכ-10% כמתחזים, כאשר בפועל לא הפנה רוזנהאן לבית החולים אף לא מתנדב מתחזה אחד.
רוזנהאן טען במאמרו כי "ברור שלא ניתן להבחין בין השפויים והבלתי שפויים בבתי חולים פסיכיאטריים" והצביע על הסכנות הגלומות בתיוג ודה-פרסונליזציה המתרחשות לטענתו במוסדות פסיכיאטריים.
המחקר הכה גלים בעולם הפסיכיאטרי ומעבר לו, עודד את התנועה האנטי פסיכיאטרית מחד וספג ביקורת מאנשי מקצוע מאידך.
הביקורת העיקרית על שיטת הניסוי התמקדה בכך שהאבחון הפסיכיאטרי התבסס במידה רבה על דיווחי החולה עצמו אודות התסמינים מהם הוא סובל, וזיוף של דיווחים אלו אינו מעיד על בעיה באבחון הפסיכיאטרי יותר מזיוף של כל תסמין רפואי אחר.
הפסיכיאטר הבכיר רוברט שפיצר טען כי:
עם זאת, הסכים שפיצר עם העובדה ששיטות האבחון הפסיכיאטרי באותן שנים היו רחוקות מלהיות מושלמות והיה ממובילי השינויים בשיטת האבחון DSM.
כבר בשנת 200 לפני הספירה כתב פלאוטוס הרומאי מחזה קומי בשם Menaechmi, בו אחת הדמויות מזייפת תסמינים של מחלת נפש, ומרמה בהצלחה רופא, שמפרש כל תגובה כתסמין של מחלה.
הפסיכולוג והסופר מוריס טמרלין חילק 25 פסיכיאטרים לשתי קבוצות ונתן להם להקשיב לשחקן אשר הציג אדם בעל בריאות נפשית תקינה.
לקבוצה אחת נאמר "שהשחקן הוא אדם מאוד מעניין מכיוון שהוא נראה נוירוטי, אך הוא למעשה פסיכוטי" בעוד לקבוצה השנייה לא נאמר דבר.
שישים אחוזים מהקבוצה הראשונה אבחנו פסיכוזה, לרוב סכיזופרניה, בעוד אף אחד לא אבחן פסיכוזה מקבוצת הביקורת.
הנינג מנקל (בשוודית: Henning Mankell; 3 בפברואר 1948 – 5 באוקטובר 2015) היה סופר שוודי בעל מוניטין בינלאומי, אבי הדמות הספרותית קורט ולאנדר.
הנינג מנקל נולד בסטוקהולם שבשוודיה, נכדו של מלחין בעל אותו שם ובנו של שופט.
מנקל זכה בפרס אריך מריה רמרק לשלום בשנת 2009.
הניג מנקל השתתף ב-2010 בהפלגת "המרמרה", ולאחריה הודיע כי ישקול את המשך הוצאת ספריו בעברית, בסופו של דבר שינה את דעתו וספריו המשיכו להופיע בעברית.
נפטר ממחלת הסרטן ב-5 באוקטובר 2015. אלמנתו היא במאית הקולנוע אווה ברגמן, בתו של אינגמר ברגמן.
ספרים בכיכובו של קורט ולאנדר
1999 Pyramiden "הפירמידה" - סיפורים קצרים.
ספרים בכיכובה של לינדה ולאנדר
חמישה מספריו תורגמו לעברית על ידי רות שפירא:
"רוצחים ללא פנים", "הסחת דעת", "הכלבים בריגה" - בהוצאת כנרת זמורה-ביתן
"הפירמידה" ו"האיש מסין" – בהוצאת כתר
הניסים הבריטיים הם הדגלים אשר מונפים על ספינות ומטוסים ברחבי הממלכה המאוחדת, בטריוטוריות הבריטיות שמעבר לים ובכמה מממלכות חבר העמים הבריטי.
בחוק הימי הבריטי וכמו גם על פי המנהג, הדגלים המתאימים לספינות הבריטיות הם דגלים בעלי שדה בצבע אדום, כחול או לבן עם דגל האיחוד בקנטון (הרבע השמאלי העליון, בסמוך לתורן) אשר שמם נגזר מצבע שטח הדגל.
השימוש בדגל הממלכה המאוחדת (היוניון ג'ק) כדגלון חרטום מאושר רק לספינות הצי המלכותי הבריטי בהפלגה, שיוט, עגינה וכאשר הן מקושטות בדגלים וניסים או כאשר אדמירל הצי או המונרך נוכח על הסיפון.
הנפת היוניון ג'ק על ספינות אזרחיות אסורה עוד מימיו של צ'ארלס הראשון אשר ציווה במאה ה-17 כי השימוש בדגל יוגבל רק לספינות הוד מלכותו, בעיקר עקב השימוש הלא מאושר של ספינות סוחר בדגל על מנת להשתמט מתשלום מיסי נמל תוך התחזות לספינת צי מלכותי.
מחוץ לתחום הימי קיימים דגלים רבים אשר עיצובם מבוסס על הניסים האדום, כחול והלבן אך צבועים בצבעים לא רגילים (כגון דגל חיל האוויר המלכותי בצבע כחול שמיים).
הצבעים כחול, אדום ולבן היו צבעיהם של שלוש השייטות של הצי המלכותי הבריטי אשר נוצרו בעקבות ארגונו מחדש של הצי המלכותי בשנת 1652 בידי האדמירל רוברט בלייק.
לכל שייטת היה דגל הצבוע על פי צבעה.
השייטת האדומה שייטה באזור הים הקריבי וצפון האוקיינוס האטלנטי.
השייטת הלבנה שייטה באזור חופי בריטניה, צרפת, והים התיכון.
השייטת הכחולה שייטתה באזור דרום האוקיינוס האטלנטי, האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי.
באותו הזמן הניסים הציגו את דגל אנגליה (צלב ג'ורג' הקדוש) בקנטון.
נס אדום דומה הונף גם על ספינות הצי המלכותי הסקוטי כאשר בקנטון הוצג דגל סקוטלנד.
עם חוקי האיחוד של 1707 אשר אשררו את אמנת האיחוד אשר נחתמה שנה קודם לכן והועברו בפרלמנטים של ממלכת סקוטלנד וממלכת אנגליה (אשר כללה גם את נסיכות ויילס) הוצג גם דגל איחוד חדש אשר שובץ בקנטון הנסים.
עיצוב זה זכה לאישורה של המלכה אן אשר הכריזה כי הנס האדום יהיה בשימוש הן של ספינות הצי המלכותי והן על ספינות אשר בבעלותם של "נתיננו האהובים".
כתוצאה מחוק איחוד נוסף בשנת 1801 בין ממלכת בריטניה הגדולה לממלכת אירלנד, נוצר דגל חדש, צלב פטריק הקדוש נוסף לדגל הממלכה המאוחדת, וכתוצאה מכך הוחלף דגל האיחוד בקנטון הניסים הבריטיים.
רבים באדמירליות חשו כי עצם השימוש בשלושה דגלים נפרדים בידי הצי המלכותי מיושן ומבלבל ובנוסף חשבו כי על ספינות צי הסוחר להיות מסומנות בדגלים שונים מספינות המלחמה של הצי המלכותי.
דבר המלך במועצה מיולי 1864 קבע כי הנס הלבן ישויך לצי המלכותי, הנס הכחול יועד להיות הצבעים לספינות בפיקוד חיל המילואים של הצי המלכותי כמו גם (בציון תג או סמל ראוי) כדגל אשר בשימוש ספינות בשירות הממשלה.
הנס האדום יועד לצי הסוחר הבריטי.
סידור זה תקף גם היום.
כמה שנים לאחר מכן (1867-1869), האדמירליות קבעה כי נס כחול המוכתם במטען ישמש ספינות אשר בשירות ציבורי או צבאי של הקולוניות הבריטיות הרבות.
רבות מן המושבות היו חייבות להשתמש בנס הכחול עקב העובדה כי רוב הספינות היו בשירות ממשלתי; לכמה מן המושבות (לדוגמה: אוסטרליה הדרומית) היו אף ספינות מלחמה.
כתוצאה מכך, הנס הכחול הונף בכל רחבי האימפריה הבריטית וכך הפך למודל עבור דגלם של קולוניות וקולוניות לשעבר של האימפריה.
באותן השנים, מספר קולוניות גדולות קיבלו את אישור משרד הימייה להניף את הנס האדום (אשר יועד לשימוש ספינות סוחר) על ספינות הסוחר שלהן, המושבות היו: קנדה (1892), ניו זילנד (1899), אוסטרליה (1901), דרום אפריקה (1910) וקפריסין (1922).
המושבות אשר לא קיבלו את אישור המשרד להנפת נס אדום משלהן היו אמורות להניף נס אדום חלק, אולם גרסאות לא רשמיות של ניסים אדומים המוכתמים בסמלי המושבות היו בשימוש גם כן.
דגל ארצות הברית עוצב גם הוא על פי התבנית הזו והדגלים הראשונים של המהפכה האמריקנית היו גרסאות של הנס האדום.
דגל האיחוד הגדול (נס אדום בתוספת שישה פסים לבנים) היה הדגל אשר הונף במהלך קרבות העצמאות עד אשר הוחלף הדגל כדגל שבקנטון שלו משובצים כוכבים בשנת 1777.
הניסים הבריטיים אשר בשימוש כיום ניתנים לסיווג לחמש קטגוריות בסדר חשיבות יורד:
סדר החשיבות המסורתי של הדגלים היה אדום, לבן, כחול כאשר הנס האדום היה הבכיר ביותר.
מאז הארגון מחדש של הצי המלכותי בשנת 1864 השימוש בנס הלבן (דגל צלב ג'ורג' הקדוש עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון) הוגבל לשימוש על ספינות, אוניות, צוללות ובסיסי חוף של הצי המלכותי.
גם לשייטת היאכטות המלכותית יש אישור להניף את הנס הלבן כדגל השייטת.
הנס הכחול (שדה כחול כהה עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון) נקי מכל סמל מונף על ספינות אשר מגויסות תחת צו של מפקד חיל המלואים של הצי המלכותי.
צו שכזה עשוי להיות מונפק לקצינים בדימוס של הצי המלכותי או של צייהם של אחדות מממלכות חבר העמים הבריטי.
על רב החובל להיות בדרגת לוטננט לפחות ועל צוותה ספינת דיג למנות לפחות ארבעה יוצאי צי על מנת לקבל צו שכזה.
מועדוני יאכטות מסוימים רשאים להניף את הנס הכחול ללא כל סמל.
דגליהם של משרדי הממשלה הבריטית הם ניסים כחולים אשר "מוכתמים" בתג או בסמל המשרד כמו גם הממשלות של הקולוניות אשר משבצות את סמל הקולוניה על הדגל.
ניסים מוכתמים אחרים כוללים דגלי נמלים ורציפים ממשלתיים, דגל המכס, לויד מלונדון, רשות הדואר הבריטי ומשרד המלחמה הבריטי ומשרדים אחרים.
דגלהם של אוסטרליה וניו זילנד הם ניסים כחולים מוכתמים.
מספר מועדוני יאכטות רשאים להניף את ניסים כחולים מוכתמים.
בית טריניטי (הממונה על רשות המגדלורים באנגליה, ויילס והמים הטריטוריאליים) מניף את הנס האדום (שדה אדום עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון) מוכתם בסמל הבית, גם מספר מועדוני יאכטות, ספינות סוחר וספינות פרטיות הרשומות בטריטוריות מעבר לים ובמספר ממלכות חבר העמים מניפות נס אדום המוכתם בסמל הטריטוריה.
נס אדום הנקי מכל סמל הוא דגלם של ספינות צי הסוחר הבריטי וספינות פרטיות הרשומות בממלכה המאוחדת.
הנס האדום הוא הדגל הנכון להנפה כנס ידידות על ידי ספינה זרה המשייטת במים הטריטוריאליים של הממלכה המאוחדת.
ספינות מהטריטוריות שמעבר לים רשאיות להניף נס אדום המוכתם הסל המשובה שלהם.
נס חיל האוויר המלכותי ודגל התעופה האזרחית הבריטית הם דגלים בצבע כחול שמיים עם דגל האיחוד בקנטון.
דגל חיל האוויר המלכותי מוכתם בראונדל אדום-לבן-כחול (אשר מעטר את מטוסי חיל האוויר המלכותי) ואילו על דגל התעופה האזרחית מוטבע צלב בצבע כחול כהה ממוסגר בלבן.
דגלי פיג'י וטובלו גם כן כי ניסים כחולים מוכתמים בצבע כחול שמיים.
לדגל חברת הודו המזרחית כמו גם לדגל האיחוד הגדול של שלוש עשרה המושבות האמריקניות היה שדה אדום משובץ בפסים לבנים, דגלים הדומים לדגלי הפסים הלבנים-אדומים והפסים הלבנים-ירוקים אשר היו בשימוש הצי האנגלי במאה ה-16.
שני דגלים בעלי שדה צהוב נמצאים בשימוש בדרום האוקיינוס השקט, ושניהם מציגים את צלב הדרום.
דגלו האישי של מושל ויקטוריה הוא למעשה דגל ויקטוריה בעל שדה צהוב במקום כחול כהה.
דגל ניואה, שהיא טריטוריה של ניו זילנד, גם הוא בעל שדה צהוב, השינוי העיקרי בדגל זה הוא חמשת הכוכבים המשובצים על דגל הממלכה המאוחדת אשר בקנטון.
ישנם מספר עדויות לשימוש בנס ירוק המוכתם בנבל בריאן בורו מוזהב במימי אירלנד הבריטית.
כיום לא ברור מה היה מעמדו של הדגל והאם היה בשימוש בידי ספינות סוחר איריות בזמן כלשהו.
דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה הוא דגל עם שטח לבן המוכתם בסמל הטריטוריה, בעוד שעל שטחו של דגל הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי מופיעים גלים כחולים על רקע לבן המוכתמים בסמלה.
בשנת 1868, הפכה האדמירליות הבריטית את נס קנדה הכחול לדגל אשר היה בשימוש בידי ספינות הממשל הקנדיות ובשנת 1892 נכנס נס קנדה האדום לשימוש ספינות סוחר קנדיות.
בשנת 1870 לערך, השתמשה קנדה, באופן לא רשמי, בנס אדום המוכתם בסמלי הפרובינציות שלה תחת מגן אחד, כדגלה הלאומי ובשנת 1924 דבר המלך במועצה הפך את נס קנדה האדום לדגל הרשמי של קנדה והחליף את מגן הפרובינציות בשלט האצולה של קנדה.
הנס האדום הוחלף בדגל עלה המייפל בשנת 1965 ובאותה השנה אימצו הפרובינציות ניסים אדומים משלהם כדגלי הפרובינציות כאקט מחאה כנגד ההחלפה.
הנינג'ה הוא סרט אמנויות לחימה משנת 1981 בבימויו של מנחם גולן ובכיכובם של פרנקו נרו, סוזן ג'ורג' ושו קוסוגי.
אחרי שסיים את לימודי האמנות הנינג'יטסו ביפן, יוצא צבא אמריקני בשם קול (פרנקו נרו) מבקר את חברו מתקופת המלחמה (אלקס קורטני) ואת אשתו הטרייה מארי אן לאנדרס (סוזן ג'ורג'), שהם הבעלים של חווה גדולה בפיליפינים.
קול מגלה במהרה שאת לאנדרס מטריד מנכ"ל חברה ששמו צ'ארלס ונאריוס (כריסטופר ג'ורג') בניסיון לגרום לו למכור את חלקת האדמה שברשותו, מכיוון (דבר שהוא אינו יודע) שמשאב נפט גדול טמון מתחת לאדמה.
אחרי שהוא מסכל את מזימותיהם של בריוניו של ונאריוס להפחיד ולאלץ את לאנדרס למכור את אדמתו לונאריוס, ניצב קול בפני יריב ישן מימי אימוניו ביפן – הסגאווה (שו קוסוגי), אותו שוכר ונאריוס לרצוח את קול.
בסרט שיחק גם השחקן הישראלי צחי נוי כאחד מביריוניו של ונאריוס.
הנינג'ה היה הסרט הראשון בסדרת סרטי הנינג'ה, השני היה Revenge of the Ninja והשלישי היה Ninja III: The Domination, למרות שהם לא קשורים ישירות מבחינת קו העלילה.
הניסיון הישראלי הראשון לכיבוש החרמון אירע ב-8 באוקטובר 1973, היום השלישי של מלחמת יום הכיפורים, על ידי כוחות מחטיבת גולני, בסיוע מספר טנקים.
הניסיון לכיבוש ההר נכשל, אולם לבסוף הוא נכבש שבועיים לאחר מכן במבצע קינוח.
הכיבוש הסורי של מוצב החרמון הישראלי וסביבתו התרחש ב-6 באוקטובר 1973 בשעות אחר הצהריים, שעותיה הראשונות של מלחמת יום הכיפורים על ידי הקומנדו הסורי שהונחת במסוקים.
בבוקר 8 באוקטובר, היום השלישי למלחמה, הגיעו למוצב 103 שליד מג'דל שמס שני חיילי גולני שהצליחו להחלץ ממוצב החרמון שנכבש.
מעדותם ניתן היה להניח שבמוצב עדיין נצורים חיילי צה"ל.
בנוסף לכך, מההר נשמעו מפעם לפעם רעשי ירי נק"ל שהביא למסקנה שעדיין מתנהלים בו קרבות.
מח"ט גולני, אל"ם אמיר דרורי ביקש מהפיקוד לעלות עוד באותו היום לכבוש מחדש את ההר ולחלץ את החיילים.
בקשתו אושרה ובבוקר אותו היום התארגנו שני כוחות שיתקפו באופן רכוב ורגלי במעלה ההר.
התכנון היה חפוז, לכוחות לא ניתן תדריך סדור ולא היה מודיעין בדבר גודל הכוח הסורי בהר.
במהלך התכנון החפוז היה חשש לתקרית ירי דו-צדדי עם החיילים הנצורים שבמוצב והכוחות נתבקשו לצעוק פנימה אל המוצב "גולני, גולני".
ב-8 באוקטובר עלה להר כוח של חטיבת גולני בפיקוד המח"ט, אמיר דרורי.
הכוח מנה כ-150 לוחמים ובהם צוותים מסיירת גולני, כוח מגדוד 51 וכוח מגדוד 17, גדוד קורס המ"כים של החטיבה.
הכוח נע בשני ראשים: האחד ממונע בזחל"מים אליהם הצטרפו שני טנקים נע על כביש האספלט שהיה צר ומפותל.
הכוח השני נע רגלית על קו הרכס לגבעה 1614. הכוח הרכוב הגיע לרכבל התחתון ומצא את המקום נטוש ודגל ישראל מתנוסס עליו.
הכוח המשיך בנסיעתו במעלה ההר והגיעו לאזור המכונה "עיקול הטנק" שבו הניחו הסורים שרשרת מוקשים והציבו מארב בשטח שולט סמוך.
הכוח הישראלי הרכוב נאלץ לעצור לפני שרשרת המוקשים ואז נורתה לעברו אש חזקה מאוד מטווח קצר מהמארב.
האש הסורית נורתה משלושה כוונים וכללה אש מתול"ר, נשק קל, מטולי אר פי ג'י ורימונים.
במהרה היה מצבו של הכוח הרכוב קשה כאשר דרכו קדימה חסומה והוא מתקשה לסגת בכביש הצר כשתהום לצידו.
גם הכוח הרגלי העוקף נתקל במארב של חיילים סוריים שהיטיבו להתחפר ולהילחם.
הכוח העוקף התקשה להתקדם כדי לעזור לחיילים בטור הממונע.
כאשר התגבר הכוח הרגלי על המארב כבר נתן מח"ט גולני, דרורי, את הפקודה לסגת עקב מצבו הקשה של הכוח הממונע, שנזקק להתארגנות מחודשת.
הכוח הצליח להגיע לרכס השולט על החרמון עם 25 לוחמים בריאים בלבד כאשר הכוח הסורי נאמד ב-400 חיילים.
המחסור בחיילים, בסיוע ארטילרי ובסיוע אווירי מדויק היה בעוכרי קרב זה.
הקומנדו הסורי הציב מארבים שהסבו לכוח צה"ל אבדות כבדות וגרם לנסיגתו מבלי שהושגו היעדים, כיבוש הרכס וכיבוש מוצב החרמון.
לצה"ל היו 25 הרוגים ובהם מפקד גדוד 17 של חטיבת גולני, סגן-אלוף דובי דרור, ו־57 פצועים.
כוחות צה"ל הצליחו בקושי רב לפנות את כל הפצועים, אך נאלצו להותיר גופות של ארבעה הרוגים באזור הקרבות.
גופות ההרוגים נותרו במעלה ההר עד לכיבוש ההר על ידי צה"ל בימיה האחרונים של המלחמה.
בחלק מהגופות נמצאו סימני התעללות.
בלילה בין 21 באוקטובר ל-22 באוקטובר 1973 נערך מבצע קינוח במסגרתו הצליחה חטיבת גולני לכבוש מחדש את ההר, ובמקביל כבש כוח משולב של צנחנים והנדסה את החרמון הסורי.
הנילוס העליון הגדול הוא חבל ארץ בצפון־מזרח דרום סודאן, ששטחו 236,208 קמ"ר וסך האוכלוסייה שבו נאמדת בכ־2,908,000 נפש, נכון לשנת 2008. שמו של חבל הארץ נגזר מהנילוס הלבן, אחד משני יובליו העיקרים של נהר הנילוס העובר בצפון ובמזרח אפריקה.
עיר הבירה של החבל היא מלקאל.
הנילוס העליון הגדול התנתק יחד עם בחר אל-ע'זאל ואקווטוריה מסודאן ב-9 ביולי 2011 ואלו מרכיבים את מדינת דרום סודאן.
הנילוס העליון הגדול היה מורכב משלושה מחוזות שנקראו ג'ונגליי, מדינת האיחוד ומדינת הנילוס העליון.
החבל גובל באתיופיה במזרח, סודאן בצפון, חבל בחר אל-ע'זאל במערב, ואקווטוריה בדרום.
כיום כולל החבל 13 מדינות.
הניסוי של רדי הוא כינוי לניסוי מפורסם שנערך בשנת 1668 על ידי חוקר הטבע האיטלקי פרנצ'סקו רדי.
הניסוי, שהיה אחד מהניסויים החשובים בתולדות הביולוגיה, הפריך תאוריית הבריאה הספונטנית- הדעה הרווחת שלפיה היווצרותו של יצור חי היא מחומר דומם, ועזר לאושש את התאוריה המקובלת מאז כי מוצאו של החי הוא מהחי.
עם זאת רק באמצע המאה ה-19 הפריכו הניסויים של לואי פסטר את תאוריית הבריאה הספונטנית באופן סופי.
היבטים אלו סייעו לצמיחת תאוריות המשך נוספות כמו תאוריית התא, אבולוציה, גנטיקה, ותאוריית החיידקים כגורמי מחלות
לשם הניסוי, לקח רדי שלוש צנצנות, ובכל אחת מהן הוא שם נתח בשר.
את כל אחת מהצנצנות, רדי כיסה בדרך אחרת: את הצנצנת הראשונה הוא השאיר פתוחה, את הצנצנת השנייה הוא כיסה בבד גאזה ואת השלישית הוא אטם בעזרת פקק שעם.
ככל הנראה, בניסוי השתמש רדי בכמה צנצנות מכל סוג.
לפי השערתו של רדי, אם תאוריית הבריאה הספונטנית היא נכונה, כעבור זמן מה אמורים לחיות רימות בכל אחת מהצנצנות.
לאחר מספר יממות, רדי מצא וראה שבצנצנת הפתוחה ישנו מספר גבוה של זבובים ורימות על נתח הבשר, בצנצנת המכוסה בבד נמצאו מעט רימות על הבד ושבצנצנת שנאטמה בעזרת פקק השעם לא נמצאו כלל רימות או זבובים.
תוצאות הניסוי זכו לפרסום רב, פורסמו בספרו "ניסויים בדבר מוצא החרקים" (Esperienze intorno alla generazione degli insetti) וגררו בעקבותיהן ניסויים דומים שהפריכו את תאוריית הבריאה הספונטנית מיסודה.
הניצ'סק (אוקראינית: Генічеськ) היא עיר במחוז חרסון אוקראינה.
הניצ'סק הוקמה על ידי האימפריה הרוסית כמבצר ב-1784. העיר הפכה למרכז מסחרי חשוב, דרכה העבירו מלח מחצי האי קרים צפונה לאוקראינה ורוסיה.
בזמן מלחמותיה של האימפריה הרוסית במאה ה-19 הניצ'סק הייתה למרכז לוגיסטי חשוב לצבא הרוסי.
היישוב קיבל מעמד של עיר ב-1903.
העיר נכבשה במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022. באפריל 2022 הוצב בה פסלו של ולדימיר לנין.
מאז נסיגת רוסיה מחרסון, משמשת הניצ'סק כמרכזו האדמיניסטרטיבי של מחוז חרסון הרוסי.
הניק היא סדרת דרמה טלוויזיונית, בכיכובו של קלייב אוון, המבוימת על ידי סטיבן סודרברג.
הסדרה בוחנת את חייהם המקצועיים והאישיים של דוקטור ג'ון וו.
ת'אקרי (קלייב אוון) וצוות עובדים בגרסה בדיונית של בית החולים "ניקרבוקר" (Knickerbocker Hospital) (הניק) בניו יורק בתחילת המאה העשרים.
הסדרה נוצרה ונכתבה על ידי ג'ק אמיאל ומיכאל בגלר אשר מתפקדים גם כמפיקים.
גרגורי ג'ייקובס, קלייב אוון, סטיבן סודרברג, ומיכאל שוגר (חברת ההפקה Anonymous Content) הם המפיקים הראשיים.
סטיבן כץ הוא המפיק המפקח, מיכאל פולר הוא מפיק ודוד קירצ'נר הוא מפיק שותף.
שידורי הסדרה החלו בערוץ סינמקס (Cinemax) האמריקאי ב-8 באוגוסט 2014.
ב-10 ביולי 2014, חידש ערוץ סינמקס את הסדרה לעונה שנייה בת עשרה פרקים שהחלה את שידוריה ב-16 באוקטובר 2015.
בעיר ניו יורק של שנת 1900, פועלים בבית החולים "ניקרבוקר" צוות מנתחים חדשני ואחיות, אשר נאלצים להתגבר על מגבלות ההבנה והמקצוע הרפואי של אותה תקופה, כדי להילחם באחוזי התמותה הגבוהים.
ד"ר ת'אקרי (שדמותו מבוססת בחלקה על ויליאם סטיוארט הלסטד), המנתח הראשי החדש שמונה זה עתה, נלחם בהתמכרותו לקוקאין ואופיום ביחד עם שאיפתו לבצע תגליות בתחום הרפואה במטרה לקבל מעמד בקרב רעיו.
דוקטור אלגרנון אדוורדס, המנתח האפרו-אמריקאי, אשר למד בהארוורד והתמקצע באירופה (ייתכן שדמותו מבוססת על דניאל הייל ויליאמס), חייב להילחם על מעמדו בקרב רעיו הלבנים וכן גם בעיר הטעונה מבחינה גזעית.
בזמן שהם מנסים לשמור על האורות דולקים (הלכה למעשה), צוות הניקרבוקר מנסה למשוך פציינטים עשירים ללא הקרבה של איכות הטיפולים.
דוקטור ג'ון "ת'אק" ת'אקרי (קלייב אוון) - המנתח הראשי בבית חולים הניקרבוקר.
דר' ת'אקרי מאוד מוכשר ונערץ בחדר הניתוחים.
בנוסף, הוא מכור לסמים ונוהג להזריק לעצמו קוקאין במהלך היום ומבלה בלילות במאורת אופיום הנמצאת בצ'יינה טאון.
דוקטור אלגרנון אדוורדס (אנדרה הולנד) - המשנה החדש למנתח הראשי בניק, אשר מנהל מרפאה סודית במרתף בית החולים לאחר שעות העבודה לחולים אפרו אמריקאים אשר סורבו טיפול בבית החולים.
למרות כישרונו הוא אינו אהוד בקרב רבים מהרופאים והפציינטים הלבנים בגלל צבע עורו.
הרמן בארו (ג'רמי בוב) - מנהל הניק.
הוא מנסה, באופן מתמיד, להשיג מימון לבית החולים באמצעות פטרונים ופציינטים עשירים.
עקב ניהול כושל של כספי בית החולים הוא נכנס לחובות מול המאפיונר האכזרי, באנקי קולייר.
קורנליה רוברטסון (ג'ולייט רילאנס) - ראש אגף הרווחה בבית החולים ובתו של קפטן אוגוסט רוברטסון.
היא משמשת כנציגתו במועצת המנהלים.
היא חברה ותיקה של אדוורדס שהוריו עבדו עבור משפחתה במשך שנים רבות.
לוסי אלקינס (איב יוסון) - אחות בניק.
מפתחת קשרים קרובים עם ת'אקרי וברטי.
דוקטור ברטרם "ברטי" צ'יקרינג הבן (מיכאל אנגרנו) - מנתח צעיר בניק.
בנו של דוקטור ברטרם צ'יקרינג האב, אשר אינו מרוצה מבחירת בית החולים של בנו ומהערצתו לת'אקרי.
תום קלירי (כריס סאליבן) - נהג אמבולנס.
מגדיל את הכנסותיו על ידי גנבת רכוש מאלה שהוא מסיע וכן מקבל עמלה נוספת מבארו על הבאת פציינטים המסוגלים לשלם.
הנזירה הריאט (קארה סימור) - נזירה קתולית ומיילדת אשר מנהלת את בית היתומים תחת חסותו של הניק.
דוקטור אוורט גלינג'ר (אריק ג'ונסון) - מנתח בניק.
יש לו יחסים טעונים עם אדוורדס על שלקח את תפקיד המשנה למנתח הראשי, תפקיד שהובטח לו לפני כן על ידי ת'אקרי.
יעקב ספייט (דוד פיירו) - מפקח באגף הבריאות.
למרות גסות רוחו, הוא עובד ביחד עם קורנליה כדי לזהות את מקור התפרצות המגפה.
אלינור גלינג'ר (מאיה קאזאן) - אשתו של אוורט גלינג'ר.
לשניים יש תינוקת בשם ליליאן.
ג'סי אדוורדס (לאון אדיסון בראון) - אביו של דר' אדוורדס אשר עובד כנהג הכרכרה של קפטן רוברטסון.
קפטן אוגוסט רוברטסון (גריינג'ר היינס) - אביה של קורנליה, טייקון מספנות וחבר במועצת המנהלים של הניק.
הוא אוהב את דר' אדוורדס ותומך במקצועו הרפואי אשר הוביל למינויו בניק.
כריסטיאנסן (מאט פרואר) - מנתח ראשי בניק לשעבר ומורהו של ת'אקרי אשר התאבד עקב ניתוח שכשל.
לאחר מותו, הוא מופיע בפלשבקים כחלק מחזיונותיו של ת'אקרי.
פינג וו (פרי יאנג) - הבעלים של מאורת האופיום ברחוב מוט, שם נוהג ת'אקרי לבקר.
וו הוא אדם מסתורי המאמין שהוא חסין בפני מוות.
הוא ידוע בקשריו האלימים עם פושעים.
הפקת העונה הראשונה של הניק החלה בספטמבר 2013 בניו יורק.
דר' סטנלי ברנס, מייסד ומנכ"ל ארכיון ברנס, שימש כיועץ רפואי באתר הצילומים ועבד בצמוד עם ההפקה והשחקנים כדי להפוך את סצנות בית החולים למציאותיות ואותנטיות לאותה תקופה.
כיועץ הרפואי, סיפק לעיתים דר' ברנס הדרכות מקיפות, על עולם הניתוחים המבעית לעיתים של תחילת המאה העשרים, שבהם נעשה שימוש מרובה בגפיים מסיליקון.
תמונות מארכיון ברנס היו מקורות חשובים להבנת אמצעים רפואיים באותה תקופה כמו מרססי חיטוי באולם הניתוחים ומכונות צילומי הרנטגן הקדומות ופרוטזה שאותה נוהגת ללבוש אחת מהדמויות.
הפקת העונה השנייה החלה בפברואר 2015.
לאחר סיומה של העונה השנייה ב-18 בדצמבר 2015, הוכרז שסינמקס הזמינו תסריט לפרק הבכורה של העונה השלישית וקווים כלליים לעונה במשא ומתן על העונה השלישית.
בריאיון עם סטיבן סודרברג, מדצמבר 2015, אישר הבמאי שד"ר ת'אקרי מת בפרק הסיום של העונה השנייה, שזה תוכנן מההתחלה ושלקלייב אוון היה חוזה של שנתיים לסדרה.
סודרברג גם הוסיף "אמרתי להם (סינמקס) שאני הולך לעשות את השנתיים הראשונות ואז אנו נשבור את הסיפור עבור עונות שלוש וארבע וננסה למצוא במאי או במאים שיעשו זאת בצורה כפי שאני עשיתי זאת.
כך אנו רוצים לעשות זאת כך שכל שנתיים, למי שמגיע יש את החופש ליצור את העולם שלהם."
הנינג סטילה ברג (בנורווגית: Henning Stille Berg; נולד ב-1 בספטמבר 1969) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדת המגן הימני, וכיום מאמן את קבוצת אומוניה ניקוסיה.
ברג החל את דרכו בליגת העל הנורווגית, אך את עיקר הקריירה המקצועית עבר בפרמייר ליג, שם היה לכדורגלן הראשון שזוכה בתואר האליפות עם שתי קבוצות שונות מאז הקמת הליגה ב-1992, כשזכה בתואר עם בלקברן רוברס ועם מנצ'סטר יונייטד.
בשלהי הקריירה שיחק עונה אחת בגלאזגו ריינג'רס.
ברג ערך מאה הופעות במדי נבחרת נורווגיה, וייצג אותה בין היתר בשני טורניר מונדיאל וביורו 2000.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, שהחלה בנורווגיה, המשיכה בקדנציה קצרה ולא מוצלחת בבלקברן האנגלית, והגיעה לשיאה עם זכייה באליפות ובגביע עם לגיה ורשה.
ברג החל את הקריירה המקצועית במדי וולרנגה מליגת העל הנורווגית, אליה עבר בעונת מקבוצת הנוער בה שיחק.
באותה עונה ערך הופעת ליגה אחת בלבד, אך בעונת כבר היה לשחקן הרכב, וסייע לקבוצתו להינצל מירידה בפלייאוף הישרדות.
עונה אחר כך כבר לא הצליח לסייע לוואלרנגה לשרוד בליגה, והיא ירדה לליגת המשנה.
לקראת עונת , בתום עונה אחת בליגת המשנה, חזר ברג לליגה הבכירה כשחתם במדי לילסטרום.
ברג היה לשחקן הרכב בקבוצה, וסייע לה לסיים את העונה במקום הרביעי בטבלה.
ב-14 באוקטובר 1992 הגיע קני דלגליש, מאמנה של בלקברן רוברס מהפרמייר ליג, לצפות במשחקה של מול באצטדיון ומבלי במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, על מנת להתרשם מהמגן טורה פדרסן.
אלא שבמהלך המשחק נפצע פדרסן והוחלף בברג, שעלה להופעתו הרביעית במדי הנבחרת.
דלגליש התרשם מהמגן המחליף, ובינואר 1993 צירף אותו לבלקברן תמורת סכום של כ-400 אלף ליש"ט.
ברג הצטרף לבלקבורן במהלכה של עונת הבכורה של הפרמייר ליג, עונת .
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-2 בפברואר, כשעלה כמחליף בהפסדה הביתי של בלקברן 1–2 לקריסטל פאלאס.
עד לסיום העונה ערך ברג ארבע הופעות ליגה, אך עונה אחר כך כבר הפך לבחירה הראשונה של דלגליש בעמדת המגן הימני.
בעונת סייע לבלקברן לסיים כסגנית האלופה אחרי מנצ'סטר יונייטד, כשהחמיץ רק משחק ליגה אחד במהלך כל העונה.
בעונת הוביל דלגליש את בלקברן לאליפות דרמטית במחזור הנעילה, בפער נקודה בלבד ממנצ'סטר יונייטד.
ברג היה משחקני המפתח באליפות הראשונה של בלקברן אחרי 81 שנים, כשרשם ארבעים הופעות ליגה באותה העונה.
עזיבתו של דלגליש לאחר הזכייה לא פגעה בדקות המשחק של ברג, שהוסיף להיות המגן הימני הראשון של הקבוצה, אך פגעה משמעותית בהישגי המועדון.
ברג הוסיף לשחק בקבוצה במשך שתי עונות נוספות, אך ללא הישגים.
הקדנציה הראשונה של ברג בבלקברן נמשכה בסך הכול ארבע וחצי עונות, ובהן רשם ברג 159 הופעות ליגה וכבש ארבעה שערים.
לקראת עונת עבר ברג למנצ'סטר יונייטד, הקבוצה אותה אהד כילד.
המאמן אלכס פרגוסון רצה להחתים את ברג עוד כנער, תשע שנים קודם לכן, אך המעבר לא צלח לאחר שהמועדון לא הצליח להשיג אישור עבודה עבור ברג.
ברג, שהוכיח את יכולתו לשחק במספר עמדות בחלק האחורי, נרכש תמורת כחמישה מיליון ליש"ט, סכום שהיה בזמנו סכום ההעברה הגבוה ביותר ששולם עבור שחקן הגנה באי הבריטי.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה היה ברג לשחקן הרכב, אך הגעתו של יאפ סתאם לקבוצה לקראת עונת פגעה משמעותית בדקות המשחק שלו, והוא הוגבל ל-16 הופעות ליגה בלבד.
באותה עונה חגג ברג עם קבוצתו את הזכייה בטרבל, שכללה את הזכייה בליגת האלופות, באליפות אנגליה ובגביע האנגלי.
ברג נאלץ להחמיץ את גמר הגביע בו גברה מנצ'סטר 0–2 על ניוקאסל יונייטד, ואת הניצחון הדרמטי של הקבוצה 1–2 על באיירן מינכן בגמר ליגת האלופות, עקב פציעה שהשביתה אותו בשלבי הסיום של העונה.
הזכייה של ברג עם הקבוצה באליפות הפכה אותו לכדורגלן הראשון מאז הקמת הפרמייר ליג שזוכה באליפות אנגליה עם שני מועדונים שונים, לאחר שעשה זאת קודם לכן גם עם בלקברן.
הוא היה היחיד להחזיק בהישג זה במשך למעלה מעשור, עד לשנת 2010. בעונת חזר ברג להיות שחקן הרכב בקבוצה, וזאת עקב פציעתו של בן ארצו רוני יונסן שהשביתה אותו לאורך רוב שלבי העונה.
ברג ערך 22 הופעות ליגה בדרך לזכייה באליפות שנייה ברציפות ושלישית בקריירת המשחק שלו.
ברג פתח את עונת במנצ'סטר, ואף ערך הופעת ליגה אחת בתחילת העונה, עד שבספטמבר 2000 הושאל על ידי קבוצתו לשעבר בלקברן רוברס, ששיחקה בליגת המשנה תחת המאמן גריים סונס.
תחילה הוחלט על השאלה לשלושה חודשים, אך בתום התקופה השלימה בלקברן את רכישתו של ברג ממנצ'סטר.
ברג היה לשחקן הרכב חשוב וסייע לקבוצתו לסיים במקום השני בטבלה ולחזור לפרמייר ליג.
עונה אחר כך הוביל ברג את קבוצתו כקפטן למקום העשירי בפרמייר ליג ולזכייה בגביע הפוטבול ליג, לאחר ניצחון בגמר 1–2 על טוטנהאם הוטספור.
ברג פתח בהרכב, שיחק לאורך כל המשחק והניף את הגביע בסיום.
ברג נותר עונה נוספת בקבוצה, בה רשם 16 הופעות ליגה וסייע לקבוצתו לסיים במקום השישי המוביל לגביע אופ"א.
בסך הכול, בשתי קדנציות בבלקברן רשם ברג 250 הופעות ליגה, בהן כבש שבעה שערים.
לקראת עונת עבר ברג בהעברה חופשית לגלאזגו ריינג'רס של המאמן אלכס מקליש, ולאחר עונה אחת עם עשרים הופעות ליגה וללא תארים, פרש ממשחק פעיל בגיל 35.
ברג החל את דרכו במדי נבחרת נורווגיה ב-13 במאי 1992 תחת המאמן אגיל אולסן, בניצחונה הביתי של נורווגיה 0–2 על במשחק ידידות.
הוא ערך ארבע הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994 וסייע לנבחרתו להעפיל.
את שער הבכורה שלו במדי נורווגיה כבש במסגרת ההכנות לטורניר, בניצחונה הביתי של נורווגיה 1–2 על ב-1 ביוני 1994.
ברג זומן על ידי אולסן לסגל נורווגיה למונדיאל 1994 בארצות הברית.
ברג פתח בהרכב ושיחק לאורך כל משחקיה של נורווגיה בשלב הבתים.
באופן חסר תקדים, סיימו כל נבחרות הבית של נורווגיה עם מאזן זהה של ארבע נקודות ופער שערים מאוזן.
נורווגיה נותרה במקום האחרון עקב שערי זכות, כאשר כבשה שער אחד בלבד, והודחה מהטורניר בסיום שלב הבתים.
ברג נטל חלק פעיל ומשמעותי במשחקיה של נורווגיה במוקדמות יורו 1996, כאשר שיחק בכל עשרת משחקיה של נורווגיה במוקדמות וכבש שלושה שערים.
נורווגיה החמיצה במעט את ההשתתפות ביורו 1996, כאשר סיימה במקום השלישי עם נקודה בלבד פחות מ הראשונה ועם מאזן נקודות זהה לזה של הסגנית, אך עם פער שערים נחות.
המשימה הבאה של הנבחרת הייתה מוקדמות מונדיאל 1998, ושוב ברג שיחק בכל משחקיה של נורווגיה בשלב המוקדמות, שמונה משחקים בסך הכול, אותם סיימה נורווגיה במקום הראשון בפער ניכר וללא הפסד.
אולסן זימן את ברג לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1998 בצרפת, ושילב אותו בהרכב הפותח בכל משחקי שלב הבתים.
נורווגיה נפרדה בשוויון 2-2 מ ובשוויון 1-1 מ, והשיגה ניצחון דרמטי 1–2 על במשחק האחרון כדי לסיים במקום השני בבית ולהעפיל לשמינית הגמר.
ברג שמר על מקומו בהרכב גם במשחק שמינית הגמר בו נוצחה נורווגיה 0–1 על ידי וסיימה את דרכה בטורניר.
לאחר הטורניר הוחלף אולסן בנילס יוהאן סמב, שהוביל את הנבחרת להעפלה ממוקדמות יורו 2000. ברג נטל חלק פעיל בשלב המוקדמות, עם שבע הופעות מתוך עשרת משחקיה של נורווגיה.
הוא זומן כקפטן הנבחרת ליורו 2000, הופעת הבכורה של הנבחרת באליפות אירופה.
הוא פתח בהרכב עם סרט הקפטן במשחקה הראשון של נורווגיה בטורניר, שבו הפסידה 0–1 ל.
ברג נפצע והוחלף במהלך המחצית השנייה, ולא חזר לשחק יותר בטורניר, בו הודחה נורווגיה בסיום שלב הבתים.
ברג הוסיף לקחת חלק משמעותי בטורנירי מוקדמות מונדיאל 2002 ומוקדמות יורו 2004, אך כשל להעפיל עם נבחרתו בשניהם.
לאחר הכישלון להעפיל לטורניר היורו, ערך ברג את הופעתו המאה והאחרונה במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול ב-27 במאי 2004. בסך הכול ב-12 שנות קריירה בינלאומית ערך ברג מאה הופעות, בהן כבש תשעה שערים.
קריירת האימון של ברג החלה ב-22 באפריל 2005, כשהחל לאמן את לין אוסלו מליגת העל הנורווגית זמן קצר לאחר פתיחת עונת .
בעונת הבכורה שלו על הקווים, הוביל ברג את קבוצתו למקום השלישי בטבלה בסיום העונה.
בשתי העונות הבאות לא הצליח ברג לשחזר את ההישג והוביל את קבוצתו למרכז הטבלה בלבד.
במהלך עונת , בה שוב לא הצליחה הקבוצה להשתלב בצמרת, עזב ברג את הקבוצה בהסכמה הדדית עם הבעלים, לאחר שלוש וחצי עונות כמאמן הקבוצה.
לקראת עונת החל ברג לאמן את לילסטרום, בה שיחק עונה אחת לפני מעברו לפרמייר ליג.
במשך שתי עונות נעה קבוצתו של ברג בין המרכז לתחתית, ושלושה מחזורים לסיום עונת , עונתו השלישית בקבוצה, פוטר ברג מתפקידו כמאמן.
ב-31 באוקטובר 2012, במהלך עונת , התמנה ברג לתפקיד מאמן בלקברן רוברס.
הקבוצה שיחקה בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, לאחר שירדה מהפרמייר ליג עונה קודם לכן, וברג היה למאמן הזר הראשון בתולדות המועדון.
במשחקו הראשון על הקווים הפסידה בלקברן של ברג 0–2 לקריסטל פאלאס.
ההמשך היה מעודד אף פחות, כשבלקברן תחת ברג ירדה מהמקומות המובילים לפלייאוף העלייה עד למקום ה-17 בטבלה.
בעשרה משחקים על הקווים הוביל ברג את קבוצתו לניצחון אחד בלבד, שלוש תוצאות תיקו ושישה הפסדים, ופוטר מתפקידו ב-27 בדצמבר, לאחר 57 ימים בתפקיד.
ב-1 בינואר 2014, במהלך פגרת החורף בעונת , התמנה ברג לתפקיד מאמן לגיה ורשה מליגת העל הפולנית.
עד לסיום העונה הוביל ברג את קבוצתו לזכייה באליפות פולין, והשיג תואר ראשון כמאמן.
עונה אחר כך, בעונת , הוביל ברג את קבוצתו לזכייה בגביע הפולני, לאחר ניצחון 1–2 בגמר על לך פוזנן.
בליגה הוביל ברג את קבוצתו למקום הראשון בסיום העונה הסדירה, אך כבר במחזור הראשון של פלייאוף האליפות איבדה קבוצתו את המקום הראשון, ונותרה במקום השני עד לסיום הפלייאוף, עם נקודה פחות מלך פוזנן.
ב-5 באוקטובר 2015, במהלך עונת , פוטר ברג מתפקידו כמאמן הקבוצה.
ב-5 במאי 2016 התמנה ברג לתפקיד מאמן MOL וידי מליגת העל ההונגרית.
הוא הוביל את הקבוצה למאבק על התואר שנמשך עד למחזור הסיום, ובתום העונה ניצבה הקבוצה במקום השני.
עם זאת, הוא פוטר מתפקידו עם סיומה של העונה.
בשנים 2018–2019 היה מאמן של סטאבק מנורווגיה.
ב-6 ביוני 2019 חתם לשנתיים כמאמן אומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
"הניסוי של בֶּלְקוֹ" (מאנגלית: The Belko Experiment) הוא מותחן אימה פסיכולוגי אמריקאי עצמאי משנת 2016 שביים גרג מק'לין, לפי תסריט של ג'יימס גאן שהפיק יחד עם פיטר ספרן.
בתפקידים הראשיים משחקים ג'ון גלאגר ג'וניור, טוני גולדווין, אדריה ארחונה, ג'ון מק'גינלי, אווין יומן ומלוני דיאז.
עלילת הסרט עוסקת בקבוצת אנשי צווארון לבן הנכלאים בכפייה בתוך בניין משרדים, ונאנסים להרוג את חבריהם כדי לשרוד, תוך שהם הופכים מפקידים מהוגנים לרוצחים, במסגרת מה שנראה כניסוי פסיכולוגי חברתי.
הקרנת הבכורה התקיימה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2016. הסרט קיבל ביקורת מעורבות, והכניס כ-11 מיליון דולר.
"בֶּלְקוֹ תעשיות" היא חברה המשמשת את הממשל האמריקאי בבוגוטה, קולומביה, לגיוס עובדים עבור חברות של ארצות הברית הפועלות במדינות אמריקה הלטינית.
מייקל "מייק" מילץ' (ג'ון גלאגר ג'וניור), אחראי אבטחת המידע של החברה, מגיע בבוקר לעבודה, ורואה שהשומרים הרגילים הוחלפו בחדשים העושים בדיקות חריגות של הבאים, תוך שהם מונעים את כניסת העובדים הקולומביאנים.
מחלון משרדו, מייק רואה את אחד השומרים נכנס לתוך האנגר סמוך לבניין, ומתעורר בו חשד, אך המאבטח הראשי, אֶוָן סמית' (ג'יימס ארל), לא יודע מי הם השומרים החדשים ומה מעשיהם בהאנגר.
אוון משער שכניסת הקולומביאנים נאסרה עקב התרעת אבטחה.
מיד אחרי ששמונים העובדים האמריקאים מתייצבים לעבודה, מודיע קול אלמוני במערכת הכריזה שתוך שמונה שעות ימותו רוב העובדים, ויינצלו רק אלה שימלאו את ההוראות.
הקול מטיל משימה ראשונה: יש להרוג שני עובדים תוך חצי שעה, או שארבעה מהם יוצאו להורג באופן אקראי.
עובדים מבוהלים מנסים להסתלק, אך תריסי פלדה נסגרים על החלונות, הדלתות והקירות, וכולם לכודים בבניין.
רבים מהנוכחים סבורים שמדובר במתיחה או תרגיל, ובארי מבקש להירגע עד שיברר מה קורה.
לעומתו, מייק טוען שלאור הנסיבות, זו לא מתיחה.
כמה עובדים עולים לגג ומנסים למשוך את תשומת לב אחד השומרים, אך הלה מתעלם.
למטה, מייק מציע לבאד ולוני, אנשי התחזוקה, לפרוץ פתח באמצעות ריתוך, אך קירות המתכת עמידים לחלוטין.
בחלוף חצי שעה, ארבעה עובדים נהרגים כאשר מטעני נפץ שהוסתרו בתוך מנגנוני האיתור שבגולגלותיהם, מתפוצצים.
מייק מנסה להוציא את המנגנון מתוך עורפו בעזרת סכין יפנית, אך הקול בכריזה מזהיר אותו לחדול ממעשהו פן ימות, והוא מוותר.
דני בורחת ומתחבאת במרתף, לשם יורדים באד ולוני לתקן את המזגן, ופורץ ביניהם ויכוח לעיני דני.
ברי דורש מאוון את המפתחות למחסן כלי הנשק כדי שיהיו ברשותו, אך אוון מסרב.
הקול האלמוני מודיע שיש להרוג שלושים עובדים תוך שעתיים, ואם לא - שישים מהם יוצאו להורג.
במרתף, לוני נתקף פאניקה והורג את באד באמצעות מכת מפתח שוודי בראשו.
כשהוא מגלה את דני, לוני מנסה להרוג גם אותה, הם נאבקים והוא נהרג מפגיעת זיז מתכת שננעץ בראשו.
בארי מכנס את העובדים ודורש למלא אחר ההוראה ולצאת למסע הרג, ואילו וינס מתנגד בגלל חוסר שוויון ביכולות העובדים, תוך שהוא מתייחס לעברו הצבאי של בארי כאיש קומנדו.
מתפתח ויכוח שמפצל את העובדים לשתי קבוצות: האחת בראשות בארי שלכאורה רוצה להרוויח זמן, אך בעצם רוצה להציל את עורו, ואליו מצטרפים איש ההנהלה ונדל דיוקס (ג'ון מק'גינלי), והעובד טרי וינטר (אוויין יומאן).
השנייה - בראשות מייק המתנגד להרג חפים מפשע וטוען שממילא האלמונים לא ישאירו איש בחיים, ואליו מצטרפים ליאנדרה, וינס והעובדים קית', פגי, ליוטה ורוברטו.
הם מתחילים להכין שלטים לתלות על גג הבניין כדי להסב תשומת לב.
בדרכם לעשות כן, הם נתקלים בבארי וחבורתו המנסים לרתך את מנעול מחסן הנשק ולפרוץ אותו.
מייק לוקח את האקדח של אוון ויורה ברתכת כדי לסכל את כוונתם.
כאשר מייק ותומכיו מנסים לתלות את השלטים, השומרים פותחים לעברם באש, קית' נפגע והניסיון נכשל.
הם יורדים במדרגות תוך שמייקל מביע באוזני ליאנדרה את ביטחונו שהכל תוכנן מראש כחלק מיוזמה של הממשל האמריקאי לעשות ניסוי בבני אדם, אך היא מסרבת להאמין בכך.
במורד המדרגות הם נתקלים במארב של בארי ואנשיו שמשתלטים על המפתחות למחסן הנשק, תוך שבארי הולם עם מטפה בראשו של מייק, ואילו ונדל דוקר את אוון למוות.
כעת, כשהם חמושים, בארי, ונדל וטרי מכנסים את העובדים בכוח, כולל מייק, ליאנדרה וקבוצתם, בוחרים באופן שרירותי שלושים איש ומתחילים להרוג.
דני, שעד כה הסתתרה במרתף, עולה ורואה את המתרחש, יורדת חזרה, מנתקת את התאורה בבניין, ויחד עם רוברטו היא מסתתרת בפיר המעלית.
עובדים מנסים להימלט בחסות החשיכה, ובארי ואנשיו פותחים באש לכל עבר.
הקול האלמוני מודיע שפרק הזמן של שעתיים הסתיים, רק 29 איש נהרגו, והמשימה לא הושלמה.
לכן מוצאים להורג טרי, ליוטה, פגי וקית' בפיצוץ המטענים שבראשם, יחד עם 27 עובדים נוספים, מספר ההרוגים בשלב הזה מגיע לשישים, ונותרים 16 בחיים.
כעת, הקול מודיע על המשימה האחרונה שבה מי שיהרוג יותר אנשים תוך שעה, יינצל.
בארי וונדל יוצאים למסע הרג.
בארי מזהה את דני ורוברטו מנסים להגיע למעלית בתוך הפיר ויורה לעברם.
דני מצליחה לברוח, אך המעלית מוחצת את רוברטו למוות.
שני עובדים, מרטי וצ'ט, מוציאים מטעני נפץ שלא התפוצצו מראשיהם שלי עובדים שנהרגו בידי עמיתיהם, כדי לפוצץ בעזרתם פתח בקיר.
הוא נתקל בליאנדרה שמצליחה להוציא מידו את האקדח והורגת אותו בגרזן.
בארי הורג את וינס ואחר כך את דני, כשהיא יוצאת מהמעלית.
אחר כך הוא מצליח לירות בליאנדרה שמתה בזרועותיו של מייק.
מייק ובארי נותרו אחרונים, ובמאבק ביניהם מרוצץ מייק את גולגולתו של בארי במכשיר משרדי.
מאחר שמייק הוא השורד היחיד, דלת הבניין נפתחת, וחיילים באים וגוררים אותו אל ההאנגר.
כשהוא בהלם, מייק מתנפל על החיילים ושואל "מדוע".
הוא רואה לוח בקרה שבו יש מתגים המסומנים בשמות העובדים, ובאמצעותם הופעלו מטעני הנפץ.
הבכיר בנוכחים, שמייק מזהה אותו כבעל הקול האלמוני, מסביר למייק שהם חלק מארגון בינלאומי המאמין שיש לאפשר לחוקרי מדעי החברה לבחון התנהגות אנושית בסביבה מנוטרלת ממוסכמות חברתיות, ומתחילים לתחקר את מייק לגבי תחושותיו.
מייק מגלה להם שכאשר היה במגע גופני עם החיילים, שתל על גופם את מטעני הנפץ.
הוא מתנפל על לוח המתגים, הורג כמה מהחיילים באמצעות פיצוץ המטענים, תופס רובה ויורה באחרים.
בעוד האיש מנסה לדבר אל ההיגיון של מייק, הלה יורה גם בו ויוצא מההאנגר אל אור השמש.
זווית הצילום נפתחת (זום אאוט), ונחשפים מסכים שמהם מתברר שמייק הוא אחד מתוך שורדים רבים מניסויים דומים.
נשמע קול אישה אומר "שלב א' הסתיים.
ג'יימס גאן כתב את התסריט בעקבות חלום שחלם על בניין משרדים שהוקף בקירות מתכת, וקול הורה לעובדים להרוג זה את זה.
גאן סיפר שהוא בעצם חלם את כל הטריילר, ולכן כתב בתחילה את הטריילר, ואז השלים את כתיבת הסרט כדי "לראות מה יקרה ...
לאחר שגאן רכש מוניטין בהוליווד, הוא נענה להצעת ג'ון גליקמן, נשיא MGM, לממש את התסריט.
אולם מאחר שגאן היה עסוק באותה עת ב"שומרי הגלקסיה" ו"שומרי הגלקסיה: חלק 2", הוא לא התפנה לבימוי הסרט, אך הסכים להפיקו לאחר הסכמת גליקמן שגאן עצמו יוכל לבחור את הבמאי, צוות ההפקה והשחקנים.
גליקמן קישר את גאן עם המפיק פיטר ספרן לשתף איתו פעולה, וגאן בחר את גרג מק'לין לביים, משום שלדבריו, השניים שותפים לפילוסופיה של כֵּנוּת בקולנוע, וכן בשל הסגנון הנטורליסטי של מק'לין.
שמות השחקנים שלוהקו לסרט התפרסמו סמוך לתחילת הצילומים.
ב-18 במאי 2015 הודיע גאן בחשבון הפייסבוק לו על בחירתו בג'ון גלאגר ג'וניור, תוך שהוא מציין שגלאגר נבחן לסרט כמה שנים קודם לכן.
ביומיים הבאים נמסר על ליהוקם של טוני גולדווין ומלוני דיאז, וביום תחילת הצילומים הודיע גאן באמצעות חשבון הטוויטר שלו על שחקנים נוספים שלוהקו לתפקידי עובדים ב"בלקו".
בעת מסירת ההודעה על תחילת הצילומים, האיות האנגלי של השם "בלקו" היה עדיין Belco, לעומת Belko בגרסה הסופית.
הצילומים התקיימו בבוגוטה, התחילו ב-2 ביוני 2015, וב-12 ביולי באותה שנה הודיעו גאן ומק'לין על סיום הצילומים.
תקציב ההפקה עמד על $5 מיליון.
הקרנת הבכורה העולמית התקיימה ב-10 בספטמבר 2016 במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
בעקבות הבכורה המוצלחת, נרכשו זכויות ההפצה על ידי שתי חברות:
BH Tilt - חברה שהוקמה כחברה בת של "בלאמהאוס הפקות" לצורך הפצת סרטים באמצעות הזרמת מדיה, ובכך לחסוך בעלויות ההפצה.
"סרטי אוריון" שפשטה את הרגל, נרכשה על ידי MGM והושקה מחדש בשנת 2014.
ההקרנות בבתי הקולנוע במדינות שונות בעולם התחילו ב-16 במרץ 2017.
קידום המכירות של הסרט נעשה באמצעות סדרה של ארבעה סרטוני אנימציה בפלסטלינה ("Claymation") שהקצינו את הדמויות, וכן באמצעות משחק מחשב שכלל חדר בריחה המתקיים במרחב של מציאות מדומה.
המשחק הופץ חינם ב-3 במרץ 2017 לרגל "יום הבעת הערכה לעובדים" המצוין בארצות הברית ב-1 במרץ מדי שנה.
סך הכנסות הסרט מבתי הקולנוע ברחבי העולם הגיע ל-$10,803,839, ועוד $847,483 נכנסו ממכירות לצפייה ביתית (DVD, Blu-ray).
בסוף שבוע הבכורה בארצות הברית, הכניס הסרט $4.1 מיליון, ומוקם שביעי במדד ההכנסות מסרטים באותו סוף שבוע.
במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tpmatoes קיבל הסרט ציון 54% על בסיס 93 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.5 מתוך 10. סיכום הביקורות היה שהסרט מספק כמה רגעים מהנים לחובבי הז'אנר, אבל אין בו די רגעים מכאיבים שירתקו את הצופים בעקביות.
באתר Metacritic קיבל הסרט ציון 44 מתוך 100 על בסיס 21 ביקורות.
מבקרי קולנוע זיהו דמיון בין הסרט הזה לבין "באטל רויאל" האפוקליפטי היפני משנת 2000. בהקדמה לראיון שקיים עם ג'יימס גאן, כתב דון קיי שהסרט מהווה סאטירה חריפה המשלבת את הסרטים "באטל רויאל", "High-Rise" הדיסטופי (2015) והסרט משנת 2015 המבוסס על הסיפור האמיתי של ניסוי הכלא של סטנפורד .
אנטוני ויירה הגדיר את הסרט כמפגש של "באטל רויאל" עם הקומדיה הסאטירית "מהומה במשרד" משנת 1999. ברוח אותה השוואה, ג'ייק ואט סבור ש"באטל רויאל" מכיל יותר משמעויות, זעזועים ואצילות מאשר "הניסוי של בלקו", ולדעתו מדובר בסרט משעמם שדינו להישכח.
באתר Bloody Disgusting הסוקר סרטי אימה, כתב ג'ו ליפסט שהנכס העיקרי של הסרט הוא צוות שחקנים מוותיקי הז'אנר, ושיתוף הפעולה בין גאן למק'לין הוא "זיווג משמיים".
התסריט חכם ומהיר, ומכיל מספיק רגעים משעשעים שמאזנים את ההתנהגות הפסולה של הדמויות.
ליפסט סבור שהסרט מתאים לחובבי אימה המחפשים סרטי חצות מטורפים.
בביקורת באתר AV Club, סבור א.א.