tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסגת גבול כללה את הנזק הישיר ואילו המטרד את הנזק הלא ישיר.
דוגמה זו הומחשה היטב על ידי פרופסור קרצ'מר בעזרת פסק דין אנגלי משנת 1725 בעניין Reynolds v.
Clarke: אם הנתבע שופך מים לתוך חלקתו של התובע הוא אחראי בהסגת גבול, אך אם הוא בונה תעלה שדרכה יזרמו מים לתוך חלקת התובע, הוא אחראי בגין מטרד.
כיום עוולה הסגת הגבול מגינה על מחזיק במקרקעין החזקה ייחודית, ואילו עוולת המטרד ליחיד מגינה על כל בעלי הזכויות במקרקעין.
הבדלים נוספים בין שני הסעיפים:
הסגת גבול דורשת חדירה פיזית למקרקעין, כפי שניתן לראות לדוגמה, בפסק הדין בעניין נגר נ' דהרי.
בעוד המטרד ליחיד מסתפק בחדירה של רעש, ריחות ואף מצבים ללא חדירה כלל, כמו הסתרת חלון ראווה, כפי שניתן להיווכח בפסק הדין בעניין נכסי משפחת מלקינד בע"מ נ' החברה הכללית להספקה.
מטרד דורש הפרעה של ממש לשימוש במקרקעין ואילו בעוולת הסגת הגבול אין נפקא מינא אם החדירה גרמה לנזק או לא.
בעוולת הסגת הגבול ניתן לקבל פיצויים רק אם נגרם נזק ממוני, ואילו בעוולת המטרד ליחיד ניתן לקבל פיצוי גם במקרה של נזק לא ממוני.
לכאורה שתי העוולות מגינות על אינטרסים שונים.
עוולת המטרד ליחיד מגינה על אינטרס השימוש הסביר בקרקע ואילו עוולת הרשלנות באה למנוע צורת התנהגות - רשלנות של הנתבע.
עם זאת, קיימים מקרים בהם העוולות נפגשות, וזאת כאשר המטרד ליחיד נגרם כתוצאה מהתרשלות.
דוגמה למקרה כזה ניתן למצוא בפסק הדין בעניין חברת מפ"י בע"מ נ' משק אשר אשכנזי, בו נתבע מתרשל בהשקיית שדותיו ומים חודרים לחלקת התובע וגורמים שם נזק.
שהובא בספרו של Street קובע כי: "אדם אשר תוך כדי שימוש לא טבעי במקרקעין שלו, מכניס למקרקעין ואוגר בהם כל דבר העלול לגרום נזק בהימלטו, יהיה אחראי לנזק שייגרם כתוצאה מהימלטותו של דבר זה.
מעיון בכלל זה אנו למדים כי אדם אחראי גם לנזק שנגרם כתוצאה מדבר מה ש"נמלט" מן המקרקעין שלו, ואין נפקא מינה אם מדובר בחיה שנמלטה בפועל או במים ש"נמלטו".
גישה אחת לסוגיה גורסת כי כלל זה הוא חלק מעוולת המטרד ליחיד ואין לעשות הבחנה בין מקרה שנופל תחת כלל ה לבין מקרה "רגיל" של מטרד ליחיד (Newark, The Boundaries of Nuisance).
לעומת גישה זו, יש הטוענים כי קיימים הבדלים בין המצבים השונים, אחרת לא היה טעם לקיומו של הכלל הנ"ל (Eekelaar, Nuisance and Strict Liability).
קרצ'מר מציין כי כלל זה לא אומץ בחקיקה הישראלית, אלא במקומו חוקק הכלל בסעיף 38 לפקודת הנזיקין, המעביר את נטל הראיה למחזיק במקרקעין, שעליו להוכיח שלא הייתה התרשלות מצידו, הגוררת אחריות במקרה של נזק שנגרם "על ידי שנמלט דבר העלול לגרום נזק בהימלטו".
יוצא שאין בישראל כלל המכיר באחריות ללא אשמה במקרה של נזק שנגרם כתוצאה מכך ש"נמלט דבר העלול לגרום נזק בהימלטות".
הכלל הקבוע בסעיף 38 לפקודת הנזיקין שייך לתחום הרשלנות ולא למטרד ליחיד.
קרצ'מר מציין כי קיימת הפרדה בין זכויותיו של אדם להנאה מהמקרקעין שלו לבין הזכות להנאה מאור שמש.
שוני זה הוא תולדה של המשפט האנגלי.
לפי המשפט האנגלי, זכות להנאה מאור שמש יכולה להירכש רק בדרך של הסכם או מכח שימוש במשך שנים.
הווה אומר, אין החזקה בקרקע נותנת זכות טבעית לשמש.
בניגוד להפרעות אחרות, בהן הגנה מכח שימוש בשנים באה דווקא לטובת הנתבע, בכל הנוגע בהנאה מאור שמש, הנאה מכח שנים באה לעזרתו של הנפגע.
לא כל הפרעה לאור שמש היא בגדר עוולה אזרחית, אלא רק הפרעה שעולה לכדי פגיעה בהנאה הסבירה של בעל הזכות במקרקעין, תסווג כעוולה.
לפי המשפט המקובל האנגלי, זכאי בעל מקרקעין לתמיכה למצבם הטבעי של מקרקעין, ממקרקעין שכנים (Clerk and Lindsell, on Torts).לפני חקיקת חוק המקרקעין, תשכ"ט-1969, קבע בית המשפט העליון שמניעת תמיכה ממקרקעין שכנים נחשבת כמעשה של מטרד ליחיד.
לאחר חקיקת חוק המקרקעין התבטל הצורך לראות מעשה של מניעת תמיכה ככלול בעוולת המטרד ליחיד, מכיוון שחוק זה הכניס לפקודת הנזיקין את סעיף 48א, המגדיר מניעת תמיכה כעוולה נפרדת.
בהצעת הקודקס האזרחי (הקודיפיקציה), ישנה התייחסות גם לעוולת המטרד ליחיד.
סעיף 397 בהצעת החוק אומר שמטרד ליחיד הוא הפרת הזכויות בסעיף 505 בהצעת החוק, שלשונו היא: "בעלים של נכס, המחזיק והמשתמש בו, זכאים לכך שאדם אחר שאין לו זכות לכך, לא יפריע הפרעה של ממש לשימוש הסביר בנכס או להנאה הסבירה ממנו, בהתחשב במיקומו ובטיבו".
מעיון בנוסח ההצעה, ניתן לראות כי אין הבדל משמעותי בין נוסח ההצעה לבין נוסח הסעיף בפקודה הקיימת, אך עם זאת ישנו חידוד בנוגע לזהות הטוען למטרד – בעלים, מחזיק ומשתמש.
ככל הנראה, הדבר בא לאחר שבפסיקה התעוררו מחלוקות בנוגע לזהות האדם הזכאי לטעון למטרד, והצעת הקודיפיקציה קובעת בבירור שאין צורך בבעלות במקרקעין, אלא כל בעל אינטרס בהם זכאי להגנה ממטרד.
נראה כי המגמה היא הרחבת גבולות עוולת המטרד ליחיד בשני אופנים: מחד, הרחבת מעגל הזכאים לתבוע בגין מטרד ליחיד, כלומר לא רק מחזיקים במקרקעין אלא גם אנשים שרק נהנים מהמקרקעין.
ומאידך, הרחבת המאורעות הנופלים תחת הגדרת המטרד.
לשון החוק אינה מספקת לנו מבחן חד-משמעי לגבי גבולות המטרד אלא נוקטת במושגי שסתום כגון "הפרעה של ממש".
עמימות זו של לשון הסעיף נותנת יד חופשית לבתי המשפט לפרש מושגים אלו כראות עיניהם, דבר אשר עלול להוביל לתוצאות שאינן בהכרח רצויות.
השאלה המתבקשת היא, עד כמה ראוי למתוח את גבולות העוולה, מבלי שזו תאפיל על זכויות אחרות?
האם פגיעה בשקט נפשי היא מטרד?
האם פגיעה בנוף היא מטרד?
כל אלה הן שאלות מהותיות שעליהן בית המשפט טרם נתן את הדעת.
חשש נוסף הוא מפני סחטנות של תובעים פוטנציאליים.
בהיעדר גבולות ברורים של העוולה, כל בעל אינטרס במקרקעין יראה עצמו כתובע אפשרי בגין כמעט כל פעילות שיש לה נגיעה כלשהי במקרקעין שלו, אף שאין היא בהכרח מסיבה לו נזק ממשי.
מאידך, פירוש מצמצם של ביהמ"ש עלול לרוקן את העוולה מתוכן ולצמצמה למספר מקרים מוגבל, שיקל על מטרידים להתגונן מפני תביעה ולטעון שמעשיהם לא עונים על דרישת הסעיף.
מעיון בפסקי הדין הבאים שיינתנו בבית המשפט בנושא המטרד ליחיד, ניתן יהיה לנסות וללמוד לאיזה כיוון נוטה מגמת בתי המשפט, האם לכיוון הפרשנות המרחיבה, או שמא היצמדות להלכות הקיימות מבלי להרחיב יתר על המידה את קשת המקרים הנופלים תחת ההגדרה "מטרד ליחיד".
מבט ביקורתי מנקודת מבט של הניתוח הכלכלי של המשפט
על פי גישת הניתוח הכלכלי של המשפט, נועדו דיני הנזיקין לשמש תחליף להסדר הפרטי אליו צפויים היו להגיע המזיק והניזוק מלכתחילה, לפני התרחשות הנזק לניזוק.
הצורך בתחליף להסדר הפרטי נובע מהוצאות העסקה הגבוהות להן חשופים הצדדים, אשר ברוב המקרים אינם מכירים זה את זה טרם נגרם הנזק וקמה העילה לתביעה.
ההסדר המשפטי בא לתקן את "כשל השוק" באמצעות כללי אחריות, אשר באים לשקף את המצב כפי שהיו מגיעים אליו הצדדים באופן "פרטי".
כללי האחריות מניחים רמת נזק מסוימת, שחריגה ממנה תוביל לקביעה שהנזק, במקרה שלנו המטרד, הוא לא סביר ועל כן יש לפצות את הניזוק.
הדיון צריך להתמקד אפוא ברמת הנזק הנדרשת לשם סיווגה כמטרד הדורש פיצוי.
קביעת רמת נזק נמוכה מדי תרתיע את הפועלים בענפי השוק הרלוונטיים לעוולה, כדוגמת ענף הבניה, ועלולה להביא לתוצאה לא אופטימלית, כאשר יזמים ימנעו מביצוע פעולות מתוך שיקולים כלכליים, שייפגעו מהצורך לשלם פיצויים על כל מטרד קטן שייווצר.
מאידך, ייתכן ונרצה למנוע את המטרד משום היותו אקט לא מוסרי ולא צודק, ולא להתייחס אליו רק כאל שיקול כלכלי גרידא, במקרה כזה הסכנה לחוסר יעילות כלכלית אף עולה, כי כל מטרד עלול לסכל פרויקט ענק, אף על פי שעלות הפיצוי בגין המטרד מתגמדת לעומת הרווח הכללי מהפרויקט.
סכנה נוספת טמונה בתובע סחטן (hold out בעיית הסחטן): תובע כזה ידע שבמקרה של תביעה בגין מטרד תהא ידו על העליונה ולכן יוכל לסחוט את הנתבע ולדרוש פיצויים מוגזמים תמורת אי-הגשת תביעה מצדו.
בפסק הדין אתא נ' שוורץ דן בית המשפט העליון בסוגיית הנזק הכלכלי מן המטרד לעומת הנזק הלא-כלכלי, ונראה כי בשקלול הנתונים שלפניו, הנזק הלא-כלכלי מקבל עדיפות על פני זה הכלכלי.
אימוץ גישה זו, בה למעמד המוסרי של המטרד יש יתרון על פני הנזק הממשי לו הוא גורם, יוצר מצב מסוכן בו תובע דווקני עלול לסכל פעילות רצויה של נתבע, אף על פי שפיצוי יכול היה לפתור את הבעיה בצורה המיטבית.
סעיף 74 לפקודת הנזיקין בא להתמודד עם הקושי שנוצר.
מכאן אנו למדים כי המחוקק זיהה את הסכנה הקיימת בהענקת עדיפות לפן המוסרי של מטרד על פני הפן הכלכלי.
עם זאת, בסעיף קיימים שני מושגי שסתום, שבכל אופן מותירים את ההחלטה בידי בית המשפט.
לא מצוין בפקודת הנזיקין מהו נזק קטן או איזו תביעה היא בגדר התעמרות בנתבע.
וכף אנו חוזרים שוב אל נקודת המוצא, בה בפני השופט עומדת ההכרעה בין הצד המוסרי והצודק של המטרד לבין ההיבט הכלכלי.
בפרשת אתא נ' שוורץ, בית המשפט היה בדעה שאימוץ גישה שנוטה לצד הכלכלי, כלומר מתן עדיפות לפיצויים על פני מתן ציווי, יהיה בו משום סיכול של גישת המחוקק שטרח לכלול את המטרד בין אבות הנזיקין והביע בזה את דעתו שגרימת מטרד היא מעשה אסור שיש למנעו.
גישה המתמקדת יותר בפן הכלכלי של המטרד אומצה בפסק-דין אמריקאי בעניין בומר, שם נקבע כי במקרה של פער בין הנזק הכלכלי שייגרם לנתבע ממתן הציווי לבין הנזק הלא-כלכלי שייגרם לתובע מאי-מתן הציווי יש לתת פיצויים במקום ציווי.
בפרשת בומר, קבע בית המשפט האמריקאי כי צו המניעה שהוצא כנגד מפעל המלט המזהם יתבטל, אם המפעל ישלם פיצויים לתובע.
שיקול חשוב שמביא בית המשפט הישראלי בהעדפתו את הגישה שמחמירה עם הנתבע בכל הנוגע למוסריותו של המטרד הוא טובת הכלל.
בית המשפט מניח כי אם תינתן לנתבע האפשרות להמשיך ולקיים את המטרד, תוך תשלום פיצויים לנפגע, ייווצר בעצם מצב עניינים בו לנתבע לא יהיה תמריץ לחפש אחר פתרונות טכנולוגיים שיסירו את המטרד, אלא, מתוך שיקול כלכלי טהור, הנתבע ימשיך לשלם פיצויים עבור המטרד, והמטרד יוותר על כנו.
מתן עדיפות גורפת להיבט המוסרי עלול ליצור מצב של ניזוק דווקן וסחטן שינסה לקבל פיצויים מוגזמים עבור הנזק שנגרם לו.
עם סוג כזה של ניזוקים בא להתמודד סעיף 74 לפקודת הנזיקין.
הסעיף מאפשר לבית המשפט לפסוק פיצויים במקום צו מניעה במקרים של נזק קטן או התעמרות של הניזוק בנתבע.
עם זאת, הסעיף נתון לפרשנותו של בית המשפט, שעליו מוטלת המשימה להחיל את לשון הסעיף על נסיבות העניין ולקבוע אם אכן מדובר בנזק קטן או בהתעמרות.
מָטֶרָה (איטלקית: Matera) היא עיירה ופרובינציה במחוז בזיליקטה שבדרום איטליה.
כלכלת העיירה מבוססת על חקלאות; בסוף שנות ה-90 החלה להתפתח בה תעשייה ענפה של ריהוט עור.
מטרה ידועה בשל "הסאסי במטרה" (איטלקית: Sassi di Matera) הנמצאים בשטחה; משמעות הביטוי היא "הסלעים במטרה", אלו מערות פרהיסטוריות ששימשו למגורי אדם.
המערות נמצאות בשני אזורים בחלק העתיק של העיר: "סאסו קאבאוסו" ו"סאסו באריזאנו".
ה"סאסי במטרה" הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1993. כיום אסור לתושבים להתגורר ברובן כי רובעי בתי-המערות נחשבו לשכונות עוני.
התושבים יושבו מחדש וחלק מן המערות משמש כיום כבתי הארחה מיוחדים.
העיר נחשבת כאחת הערים העתיקות הראשונות המיושבות ברציפות באירופה מזה עשרות אלפי שנים, כנראה עוד מתקופת האדם הקדמון, שחי במערות הללו.
בשנת 2019 שימשה העיר כבירת התרבות של אירופה יחד עם פלובדיב שבבולגריה.
בשל הבנייה העתיקה המצויה באזור הסאסי, צולמו באזור סרטי קולנוע רבים שהשתמשו במקום כתפאורה חיה לסרטים היסטוריים, שביקשו להציג ערים עתיקות מתקופת התנ"ך, ובהן ירושלים העתיקה.
להלן מספר סרטים שצולמו במקום:
La Lupa, של אלברטו לאטודה, 1953.
הבשורה על פי מתאוס, של פייר פאולו פאזוליני, 1964.
דוד המלך, של ברוס ברדפורד, 1985.
הפסיון של ישו, של מל גיבסון, 2004.
סיפור הילידים, של קת'רין הדרוויק, 2006.
בן חור, 2016, בבימויו של טימור בקממבטוב.
נפת מטרה (באיטלקית: Provincia di Matera) היא נפה בדרומו של מחוז בזיליקטה שבאיטליה.
הנפה גובלת בנפת בארי ובנפת טאראנטו במחוז פוליה בצפון, בנפת פוטנצה במחוז בזיליקטה במערב, בנפת קוזנצה במחוז קלבריה בדרום ובים היוני במזרח.
מָטָר הפקות או מָטָר פלוס הייתה חברת להפקות סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה, שהייתה בבעלות משותפת של עמי אמיר וחברת מקאן אריקסון.
החברה הוקמה בשנת 1993 על ידי עמי אמיר ואריק ברנשטיין.
ההפקה הראשונה של החברה הייתה "החמישייה הקאמרית", תוכנית מערכונים וסאטירה שנוצרה על ידי אסף צפור, שהיה גם התסריטאי הראשי, ואיתן צור, שביים את כל פרקיה.
התוכנית שודרה במקור בשנים 1993–1997, תחילה בטלעד בערוץ 2 ובהמשך בערוץ הראשון.
לאחר שירדה משידור נרכשה לשידור חוזר בשנת 1999 בערוץ 3 בכבלים.
בסוף 1999, הקימה החברה מיזם להפקת תוכן באינטרנט ולטלוויזיה אינטראקטיבית.
בשנת 2003 ברנשטיין ו-JCS פרשו מהחברה, לאחר שנקלע לקשיים בעקבות עיכובים בתשלומים מערוץ 10, ועמי אמיר קיבל את מלוא הבעלות בחברה.
ב-2007, לאחר שהחברה נקלעה לקשיים ולחובות שנאמדו ב-1.5 מיליון ש"ח לספקים ולבנקים, רכשה חברת הפרסום מקאן אריקסון 50% מן הבעלות בחברה מחזור העסקים של החברה הוערך ב-2007 ב-10 מיליון ש"ח בשנה.
בפברואר 2011 הודיעה מקאן אריקסון על הקמת יחידה חדשה להפקת תוכן טלווזיוני וממותג להפצה באינטרנט, בהסתמך על מטר הפקות, כמו כן הודיעה כי תשקיע ב-2011 40 מיליון שקל בהפקות שונות, שתי סדרות דרמה, שלושה סיטקומים, שתי סדרות דוקומנטריות, שתי סדרות דוקו-ריאליטי, שני סרטי קולנוע וסדרות אינטרנט.
אולם חודש אחר כך כי השותפות ב"מטר" פורקה והחברה חזרה לבעלותו של עמי אמיר.
תוכניות שהופקו על ידי מטר הפקות
"סוף עונת התפוזים" (ערוץ 1)
מטר - הוצאה לאור היא הוצאה לאור ישראלית בבעלות משפחת טריוַאקס שהוקמה ב-1985. ההוצאה מתמחה בספרי עיון, ניהול, הדרכה, ספרות מקור ופסיכולוגיה.
משפחת טריוַאקס, יצחק טריואקס ואחריו בנו גבריאל ובניו שלו, יצחק וביני (בנימין), הייתה במשך עשרות שנים המפיצה של האנציקלופדיה העברית.
עם דעיכת עסקי ההפצה, הקימו בשנת 1985 יצחק וביני ודודם משה טריואקס את ההוצאה, אשר התמחתה בנישה של ספרי ניהול והדרכה, אשר לא הייתה מפותחת בארץ בשנות השמונים.
בהמשך, הרחיבה ההוצאה את תחומי עיסוקה וכיום היא מוציאה ספרים מכל סוגה.
שמה של ההוצאה מורכב מראשי התיבות של "משפחת טריואקס" (מטר).
הספר הראשון שהוציאו היה "איאקוקה" של לי איאקוקה, מנהל פורד.
בין הספרים הבולטים שיצאו בארץ בהוצאת מטר נמנו רודף העפיפונים של חאלד חוסייני, אבא עשיר אבא עני של רוברט קיוסאקי, ימי שלישי עם מורי של מיץ' אלבום, וספריהם של טל בן שחר, בריאן גרין, אלן דרשוביץ ודן אריאלי.
מאז שנת 2005, מוציאה מטר את ספריה של הסופרת האירית מריאן קיז, ביניהם "יש שם מישהו" ו"הכוכב הנוצץ בשמים".
כיום ביני טריוַאקס משמש כמנכ"ל ההוצאה והסופר בן ורד כעורך הראשי שלה.
מטרה או יעד היא מצב עתידי שבכוח שמתגמל (לרוב לחיוב, אך לעיתים גם לשלילה).
מטרה היא משהו שרוצים בהשגתו, תכלית או כוונה.
פעולות מכוונות מטרה מיועדות להגשים יעד מועיל או מקדם כלשהו עבור הפרט, כמו שליחת היד אל עבר כוס מים כדי לשבור את הצמא.
על פי רוב, מצב בו הוגשמה המטרה מכונה הצלחה, בעוד שאי הגשמתה מכונה כישלון.
ישנן מטרות לטווח הקצר ומטרות לטווח הארוך.
ישנם מקרים בהם פעולה אקראית או אימפולסיבית תוביל להגשמת מטרה, אך על פי רוב ההסתברות לכך נמוכה יותר.
לכן אנשים רבים מעדיפים שלא לפעול בדרכים אלו כאשר מדובר במטרה בעלת חשיבות רבה עבורם.
כדי להעלות את הסיכויים להגשמת המטרה ניתן לפעול במספר דרכים, לעשות שימוש בכלים מתאימים ולהפעיל מיומנויות קוגניטיביות שונות.
בחירת המטרה הרצויה והדרך שבה ניתן לממשה מערב קבלת החלטות.
שלב התכנון מיועד לגבש תוכנית פעולה ולהימנע משגיאות.
גיבוש ויישום תוכנית הפעולה מצריך פעמים רבות שימוש ביכולת פתרון בעיות וארגון.
מטרות יכולות להיות מוצבות על ידי אדם, קבוצה חברתית או ארגון.
ישנם מספר דרכים שבהן קבוצה של אנשים יכולה להתאגד לצורך הגשמת מטרה משותפת.
קולקטיב הוא קבוצת אנשים הפועלת לשם הגשמת מטרה משותפת, תוך קיום שוויון חברתי בין חברי הקבוצה.
עמותה היא תאגיד המורכב מקבוצה של בני-אדם ו/או תאגידים אחרים אשר חברו יחד למען מטרה מסוימת (לרוב מטרה ציבורית), ונרשמו בפנקס העמותות על ידי רשם העמותות שבמשרד המשפטים שמפקח על פעילותן.
חברה (תאגיד) היא ארגון בעל ישות משפטית שמאגד אנשים למען מטרה משותפת, בדרך כלל לשם הפקת רווח.
צוות עבודה הוא קבוצה חברתית הפועלת בתיאום על מנת להשיג מטרה משותפת ומוגדרת מראש.
מנהיגות היא יכולתו של אדם או קבוצת אנשים להוביל אנשים אחרים אל עבר מטרה משותפת.
עבודת צוות (או עבודה משותפת) היא כפעילות משותפת של שני פרטים או יותר, הפועלים לשם מטרה דומה תוך שיתוף פעולה ביניהם.
הנעה (או מוטיבציה) היא מכלול התהליכים אשר מעוררים, מכוונים ומשמרים את ההתנהגות האנושית לעבר מטרה מסוימת.
המוח האנושי מסוגל להתייחס למטרות ולפעול למען השגתן.
מערכת החיזוק היא אחד המנגנונים שיכולים לשמש לצורך הערכת יעילות האסטרטגיה שנבחרה ואת המידה שבה היא מסייעת להשגת המטרה הנבחרת.
קליפת המוח הקדם-מצחית יכולה לתרום לתהליך החיזוק, במצבים בהם מעשיו של האדם עצמו מקדמים אותו לעבר מטרה רצויה עבורו.
הסטריאטום הוא חלק מגרעיני הבסיס והוא מעורב בהנחיית ההתנהגות אל עבר השגת חיזוקים.
לצורך פעולתו, הסטראטום מתבסס על מידע שמתקבל מקליפת המוח הקדם-מצחית.
גרעין האקומבנס, מעורב במנגנוני חיזוק וקשב.
הוא נמצא בסטריאטום ומעודד בחירה של פעולות, אשר יובילו לגמול מצופה.
מטרהורן הוא רומן מאת קרל מרלנטס, קצין נחתים זוטר שלחם בווייטנאם ועוטר בצלב הצי על אומץ ליבו.
הספר, שראה אור ב-2010, עוסק בפלוגה בחיל הנחתים האמריקני במלחמת וייטנאם.
הספר תורגם לעברית בידי עמנואל לוטם בשנת 2014.
הרומן מספר את סיפורו של ויינו מלאס, מפקד מחלקה בנחתים, המגיע כקצין חדש לפלוגת בראבו היישר מקורס הקצינים.
במהלך שירותו בפלוגה נדרש מלאס להתמודד עם מוראות המלחמה, המתח הבין-גזעי והדרג הפיקודי הבכיר שאינו מכיר במצוקות הנחתים שבשטח.
שם הספר נגזר מהר מטר (מטרהורן) עליו פרושה הפלוגה בעמדות כנגד צבא צפון וייטנאם.
מטרה הוא סרט מתח ופעולה משנת 1985 בכיכובם של ג'ין הקמן ומאט דילון.
עלילת הסרט מתרחשת במהלך המלחמה הקרה.
כאשר אשתו של וולטר לויד (הקמן), בעל מנסרה אמריקני, נחטפת בעת טיול באירופה נדרשים לויד ובנו, כריס (דילון), לטוס לאירופה ולאתרה.
עד מהרה מתברר לכריס כי אביו הוא למעשה דנקן "דיוק" פוטר, איש האגף לפעולות מיוחדות ב-CIA לשעבר, והחוטפים הם אנשים מעברו שחטפו את אשתו כדי שיסגיר את המידע שברשותו.
מטרה קשוחה הוא סרט מתח ופעולה משנת 1993 בכיכובם של ז'אן-קלוד ואן דאם לאנס הנריקסן, ארנולד ווסלו, ינאסי באטלר ווילפורד ברימלי.
היה זה סרטו הראשון בארצות הברית של הבמאי ג'ון וו.
נטאשה ביינדר מגיעה לניו אורלינס בחיפוש אחר אביה הנעדר דאגלס, יוצא חיל הנחתים שלחם במלחמת וייטנאם, אשר עזב אותה בהיותה קטנה וחי כחסר בית בעיר.
לעזרתה נחלץ צ'אנס בודרו (ואן דאם), יוצא סיירת חיל הנחתים אשר עוטר על אומץ ליבו בכוכב הכסף, העובד כמלח בצי הסוחר.
עד מהרה מגלים השניים כי אביה נרצח בידי כנופיית פושעים אשר מוציאה אל הפועל מרוצים לחיים ולמוות, במהלכם ניצודים חסרי בית יוצאי צבא בידי בעלי ממון עם תאוות הרג.
מָטָר (מערבית: سعد المطر "סַעְד אַל-מַטָר" - מזלו של הגשם), נקרא גם η בפגסוס, הוא הכוכב החמישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים פגסוס עם בהירות נראית מדרגה 2.95 והוא נמצא במרחק של כ-214 שנות אור ממערכת השמש.
מאפייני מטר Aa ומטר Ab
לבן הזוג מסה של כשתי מסות שמש, רדיוס של כ-2.2 רדיוסי שמש, טמפרטורה של כ-7,800 קלווין ועוצמת הארה גבוהה פי 18 מזו של השמש.
בני הזוג מקיפים זה את זה במסלול מעט אליפטי כך שהמרחק ביניהם נע בין 2.5 יחידות אסטרונומיות ל-3.4 יחידות אסטרונומיות וזמן ההקפה הוא שנתיים ו-87 ימים.
מאפייני מטר B ומטר C
מטר B ומטר C הם שני כוכבים צהובים מסוג ספקטרלי G5, אם הם אכן באותו המרחק כמו הזוג מטר A אז הם ככל הנראה כוכבי הסדרה הראשית.
המרחק הזוויתי בין שניהם הוא כחמישית שניית קשת, כך שהמרחק ביניהם, בהנחה שהם אכן באותו המרחק כמו מטר A, הוא לפחות 13 יחידות אסטרונומיות והם מקיפים זה את זה בזמן של לפחות 34 שנים.
מסותיהם ורדיוסיהם אינם ידועים, אך בהנחה שהם אכן כוכבי הסדרה הראשית, המסה והרדיוס של שניהם צריכים להיות בטווח של 90%-95% מהמסה והרדיוס של השמש.
מטרו הוא שמו של סרט אסונות רוסי בבימויו של אנטון מגרדיצ'ב, על פי רומן באותו השם מאת דמיטרי סאפונוב.
הקרנת הבכורה תוכננה ל-21 בדצמבר 2012, אך נדחתה ל-21 בפברואר 2013. הגרסה הטלוויזיונית של הסרט שודרה ב-29 בדצמבר אותה שנה בערוץ הראשון.
בניית בנייני משרדים חדשים במוסקבה גורמת לתאונה נוראה.
עקב פגיעה בתשתית הרכבת התחתית בעיר עומדת בפני אסון שעלול להרוס את הבירה.
בקיר המנהרה של הרכבת התחתית במוסקבה, הנחשבת לעמוסה בעולם, נפער חור שדרכו מים מתחילים לפרוץ מתוך נהר מוסקבה.
שלל דמויות, שהשוני ביניהם גובר על המשותף ביניהם חייבים לשתף פעולה כדי להציל את עצמם.
מנהרות המטרו המשתרעות מתחת לרחובות מוסקבה מתחילות לקרוס בעקבות הבנייה המסיבית במרכז העיר, והנהר שזורם לאורך העיר גורם לשיטפונות במנהרות התת-קרקעיים.
ד"ר אנדריי גארין, רופא שנקלע לאזור האסון עם בתו מחליט להציל את המצב אך לשם כך הוא נאלץ לשתף פעולה עם, ולדיסלב, המאהב של אשתו אירינה.
על מנת להחזיר לעצמו את האהבה, את המשפחה ואת האושר שהיה לו, הוא צריך קודם כל לשרוד.
סרגיי פוסקפליס — אנדריי גארין
סבטלנה חודצ'נקובה — אירינה גארינה
אנטולי בליי — ולדיסלב קונסטנטינוב
עם זאת, הסרט קיבל הרבה ביקורות שליליות.
פרסקטגוריהזוכה/מועמדזכייה/מועמדותניקהעבודת הצילום הטובה ביותרסרגיי אסטחוב, סרגיי שולץהסרט הטוב ביותראנטון מגרדיצ'בהסאונד הטוב ביותררוסטיסלב אלימובנשר הזהבהשחקן הטוב ביותרסרגיי פוסקפאליס, אנטולי בלייהעיצוב הטוב ביותרפאבל נוביקובפרס ז'ורז'סרט הפעולה הרוסי הטוב ביותראנטון מגרדיצ'בסרט הדרמה הרוסי הטוב ביותראנטון מגרדיצ'ב
מטר לשנייה (בקיצור: מ"ש או מל"ש) היא יחידת מהירות.
גוף שנע במהירות קבועה של מטר לשנייה עובר במשך שנייה אחת מרחק של מטר אחד.
יחידה זו היא יחידה סטנדרטית במערכת היחידות הבין-לאומית (SI) ונמצאת בעיקר בשימוש פיזיקאים.
המרות שימושיות ממטר לשנייה ליחידות אחרות:
המרות שימושיות מיחידות אחרות למטר לשנייה:
1 מספר מאך שווה בערך ל-340 מטר לשנייה
מהירות האור בריק שווה ל-299,792,458 מטר לשנייה
מטקסיה סימוניאן (בארמנית: Մետաքսյա Սիմոնյան; 1926–1987) הייתה שחקנית תיאטרון ארמנית.
בשנת 1981 הוענק לה תואר אמן העם של ברית המועצות.
מטקסיה סימוניאן נולדה בשנת 1926 באשגבאט.
בשנת 1933 היא עברה לירוואן עם משפחתה.
ב-1948 היא סיימה את לימודיה במכון הממלכתי לתיאטרון וקולנוע בירוואן, ובאותה שנה הוזמנה להצטרף לתיאטרון האקדמי הממלכתי סונדוקיאן של ירוואן.
החל מ-1968, היא לימדה באקדמיה הממלכתית לאמנויות של ארמניה.
סימוניאן הייתה שחקנית מובילה במשך עשרות שנים, ושיחקה תפקידים מובילים במחזות ארמנים, רוסיים, ואירופיים מכל הז'אנרים.
הדמויות שהיא שיחקה כוללים: שורא (במחזהו של מקסים גורקי "יגור בוליכוב ואחרים"), דזדמונה, יוליה, וקורדליה (במחזותיו של ויליאם שייקספיר, "אותלו", "רומיאו ויוליה", "המלך ליר"), הודיט (במחזהו של קרל Gutzkow's "אוריאל אקוסטה"), ומרתה (במחזהו של אדוארד אלבי "מי מפחד מווירג'יניה וולף").
סימוניאן שיחקה גם בסרטי קולנוע, דוגמת סאיאט נובה, משנת 1960, וכן בטלוויזיה וברדיו.
היא הייתה גם מדקלמת שירה.
היא הופיעה במוסקבה, באקו, טביליסי, ביירות, ודמשק, ובמקומות אחרים.
1949 – הנערה מעמק אררט (בתפקיד אנוש)
1955 – חיפוש אחר הנמען (בתפקיד מנוש)
1957 – מי שהחיים מחייכים אליו (בתפקיד זרוחי)
1959 – הפנטזיה שלה (בתפקיד אחות)
1959 – קפיצה מעל התהום (בתפקיד גאיאן)
1960 – סאיאט נובה (בתפקיד אנה)
1962 – המים עולים (בתפקיד ארב)
1970 – האביב של הגנר (בתפקיד אמו של מקרטיץ')
1973 – המעשה האחרון של קאמו (בתפקיד ארשה)
שנהכותרתהתפקידהערות1949נשף מסיכותנינהמחבר: מיכאל לרמונטוב1955נאמוססוזנהמחבר: אלכסנדר שירבנזנדה1960רומיאו ויוליהיוליהמחבר: ויליאם שייקספיר1960אותלודזדמונהמחבר: ויליאם שייקספיר1970אוריאל אקוסטההודיטמחבר: קארל גוצקוב1975עארה יפהנווארדמחבר: נאירי זריאן1980גברתי סן ז'אןקתרין לה פברמחבר: ויקטוריאן סרדו1981מי מפחד מווירג'יניה וולףמרתהמחבר: אדוארד אלבי1982אידיוטנסטסיה פיליפובהמחבר: פיודור דוסטויבסקי
גנדהי אלימאסי ג'וּנָה (בצרפתית Gandhi Alimasi Djuna ; נולד ב-6 במאי 1986), הידוע בשם הבמה מֶטְר גים או גימְס (Gims; נכתב לעיתים GIMS), הוא זמר וראפר צרפתי ממוצא קונגולזי.
נולד בקונגו ובגיל שנתיים עבר לפריז שבצרפת, בשנים האחרונות גר במרקש.
בעבר היה חבר בלהקת " sexion d'assaut " איתה פרץ, עד שהתפרקה ב-2013. מאז הוא פיתח קריירת סולו, שהחלה בהוצאת אלבומו הראשון "Subliminal".
ג'ונה נולד בקינשאסה שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, משם היגרה משפחתו לפריז כשהיה בן שנתיים.
הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו בזמן שלמד בחטיבת הביניים עם להקת "סקסיון ד'אדולט".
בשנת 2013, הלהקה התפרקה לאחר 13 שנות פעילות וג'ונה התחיל בקריירת סולו תחת שם הבמה מטר גימס, שאיתו הוא מזוהה.
ב-20 במאי 2013 הוא הוציא את אלבום הבכורה שלו "Subliminal" שזכה להצלחה רבה גם מחוץ לצרפת.
האלבום כלל 18 שירים, ביניהם השיר "Bella" (בתרגום לעברית "יפה") שזכה להצלחה רבה ברחבי אירופה ואמריקה הצפונית והיה השיר שזכה במקום ה-3 במצעד של SNEP הצרפתי באותה השנה.
ב-28 באוגוסט 2015, הוציא מטר גים את אלבומו השני "Mon cœur avait raison" (בתרגום לעברית "הלב שלי צדק").
האלבום כלל 15 שירים וזכה למקום הראשון במצעד Ultratop Wallonia הבלגי ומצעד SNEP הצרפתי באותו השנה.
האלבום כולל את השיר "Je te pardonne" (אני סולח לך) בהשתתפותה של סיה.
ב-23 במרץ 2018 הוציא מטר גים את אלבומו השלישי, "La Ceinture Noire" ("חגורה שחורה"), שכלל 40 שירים.
אלבום זה התאפיין בשיתופי פעולה רבים שלו עם זמרים נוספים כמו ליל ויין, Dj Mi Gna והראפר הצרפתי סופיאן.
אלבום זה היה במקום הראשון במצעד של SNEP הצרפתי במשך 11 שבועות ברציפות מאפריל עד יוני 2018.
מוצאו של מטר גים במשפחה מוזיקלית מאוד.
אביו היה זמר בלהקתו של פאפה ומבה , אחיו דאדג'ו הוא זמר צרפתי, ושני אחיו האחרים גם הם ראפרים צרפתים בפני עצמם.
הוא התחתן בגיל צעיר מאוד ויש לו ארבעה ילדים.
ב-2013, בעקבות ההצלחה של אלבומו הראשון, חברת ההלבשה Vortex שכרה אותו כפרזנטור שלה ואף הוציאה ליין של בגדים בעיצוב מיוחד בהשראת לבושו.
שנת פרסום האלבום אלבום שיאים במצעדי שירים הערות SNEP
שנהפרסקטגוריהתוצאהמקור2024פרס המוזיקה של MTV אירופההאמן הצרפתי הטוב ביותר
מטרו הוא זיכיון המורכב מרומנים ומשחקי וידאו, שהחל עם צאת הרומן מטרו 2033 של דמיטרי גלוכובסקי בשנת 2005 על ידי הוצאת ACT.
אף על פי שהחל ברוסיה, הפרויקט נהנה מפופולריות רבה גם בפולין, רומניה, הונגריה, אוקראינה וגרמניה.
אולפני 4A Games האוקראינים פיתחו שלושה כותרים של משחקי וידאו שנקבעו ביקום המטרו: Metro 2033 (2010), Metro: Last Light (2013) ו- Metro Exodus (2019).
כל סיפורי המטרו חולקים את אותה תפאורה - העולם הבדיוני של הרומן המקורי של גלוכובסקי.
אף כי הוא תיאר רק את חזונו על מוסקבה הפוסט-אפוקליפטית, ספרי היקום המורחב מתרחשים במגוון רחב של תחומים שונים.
בין אלה: מוסקבה, סנט פטרסבורג, מחוז לנינגרד, ניז'ני נובגורוד, מחוז טבר, מחוז מוסקבה, חצי האי קולה, רוסטוב על הדון, סמארה, נובוסיבירסק, יקטרינבורג וקלינינגרד.
חלק מהספרים בסדרה מתרחשים במקומות אחרים מחוץ לרוסיה, כמו אוקראינה, בלארוס, בריטניה, איטליה, פולין ואנטארקטיקה .
משחק ירי בגוף ראשון שכותרתו Metro 2033 נוצר עבור פלטפורמות המשחק ב-Microsoft Windows ו-Xbox 360 .
המשחק פותח על ידי משחקי 4A באוקראינה ופורסם במרץ 2010 על ידי THQ.
משחק ההמשך, Metro: Last Light, שוחרר במאי 2013 ב-Microsoft Windows, Xbox 360 וב-PlayStation 3. גרסאות Redux של המשחקים יצאו בשנת 2014 והציגו גרפיקה ומשחקים עדכניים עם תכנים להורדה.
משחק Metro Redux שוחרר למחשב האישי, ב-Xbox One וב-PlayStation 4. משחק שלישי, Metro Exodus, שוחרר בפברואר 2019.
יקום מטרו 2033 היא סדרה של סיפורים קצרים, נובלות ורומנים, המשתרעים על מגוון ז'אנרים הנעים בין פעולה פוסט-אפוקליפטית לרומנטיקה, שנכתבו על ידי כמה מחברים שונים.
אף על פי שנכתבו על ידי סופרים שונים, סיפורי סדרת מטרו המורחבת כולם נתמכים על ידי דמיטרי גלוכובסקי ומפורסמים באתר הרשמי של מטרו.
מרבית העבודות הכתובות של הסדרה שוחררו במקור ברוסיה.
כמה ספרים מהיקום של מטרו 2033, כמו פיטר, לקראת האור והחושך, תורגמו למספר שפות אירופיות, כמו גרמנית, פולנית ושוודית.
לפני 2014 ומשחקי הווידאו מטרו 2033 וMetro: Last Light, לא יצאו ספרים בסדרה במדינה שבה האנגלית היא השפה הבולטת.
רומן גרפי שכותרתו Metro 2033: Britannia Comic Prologue בהשראת הפרולוג של הרומן Metro 2033 Britannia שראה אור בשנת 2012. הסיפור נכתב על ידי גרנט מקמאסטר, מחבר הרומן והוא מאויר על ידי בנדיקט הוליס.
זמין להורדה בחינם ובניגוד לרומנים הוא באנגלית ולא ברוסית.
משחק הלוח Metro 2033 מבוסס על הרומן המקורי יצא בשנת 2011, שעוצב על ידי סרגיי גולובקין ופורסם על ידי הובי וורלד.
סדרת המטרו התפתחה גם לסרטים של מייקל דה לוקה וסרטי סולפיסט.
עם זאת החל מה -11 בדצמבר 2018 הפרויקט בוטל בשל רצון לביצוע אמריקנזציה לפרויקט.
באוגוסט 2019 גלוכובסקי וחברת הפקות רוסית הודיעו על תחילת הפקת עיבוד קולנועי.
מטצ'ירומיס (שם מדעי: Metacheiromys) הוא סוג יונק נכחד דמוי-פנגולין, שהיה קרובו של האירוטמנדואה והאאומאניס, אך השתייך לקבוצה קדומה יותר - פלאנודונטה.
הוא חי ביערות אמריקה הצפונית בתקופת האאוקן, והיה אחד מדמויי-הפנגולינים המעטים שחיו באמריקה הצפונית.
המטצ'ירומיס נכחד בסוף האאוקן כתוצאה מהתייבשות היערות שבהם חי.
הסוג מטצ'ירומיס הוא בין הנציגים הבולטים של הפלאנודונטה, קבוצת יונקים מהפליאוקן והאאוקן שקרובה לפנגולינאים.
הסוג תואר לראשונה בשנת 1903 על ידי ג'ייקוב וורטמן, בהתבסס על שרידי מאובנים שנמצאו בוויומינג.
על בסיס עצמות הידיים, וורטמן סבר בתחילה שמדובר ביונק מסדרת הפרימטים שקרוב לסוג איי-איי ממדגסקר; טעות זאת אף הונצחה בשמו של הסוג שמשמעותו "קרובו של האיי-איי".
בהמשך, הוקמה עבורו משפחת נפרדת - מטצ'ירומיסים, שסווגה לקבוצת הדלשינאים.
עם זאת, העדר מפרקים בחוליות ומציאת מאובנים של סוגים דומים גרמו לפליאונטולוגים לפקפק מאוחר יותר בסיווג זה.
בסופו של דבר, המטצ'ירומיס וקרוביו שויכו לפלאנודונטה בתוך קבוצת הפריה שכוללת גם סדרות טורפים מודרניות ופרה-היסטוריות.
לסוג מטצ'ירומיס הוצעו מספר מינים, שניים מתוכם נחשבים לתקפים:
המטצ'ירומיס היה יונק קטן למדי.
גופו היה ארוך וגלילי בדומה לגוף הנמייה, עם רגליים קצרות ומוצקות שהיו מצוידות בטפרים מעוקלים וחזקים שדמו לטפרי העצלנאים.
הגולגולת שלו הייתה ארוכה, צרה ומחודדת כשל הארמדיל או דוב הנמלים, עיניו היו קטנות יחסית ולשונו הייתה דקיקה וארוכה.
אורך ראשו וגופו של המטצ'ירומיס הגיע ל-45 ס"מ, ומשקלו המשוער היה בסביבות 7 ק"ג.
זנבו תואר כארוך מאוד, והתאפיין במספר רב של חוליות גדולות ומוארכות.
אף על פי שמרבית השיניים שלו היו קטנות וחלשות, המטצ'ירומיס נבדל מהפנגולינים בכך שהיו לו ניבים גדולים וחזקים בדומה לניבי הטורפים.
המורפולוגיה של הלסת והשיניים מלמדות על כך שהוא ניזון מחסרי חוליות קטנים במקום טרמיטים ונמלים, והשתמש בטפריו החזקים כדי לחפור באדמה.
מטצרווצרוס (שם מדעי: Metacervoceros) הוא סוג של אייל נכחד שחי במשך סוף הפליוקן עד הפליסטוקן באירופה.
במקור הוא שויך לסוג אייל, אך הוגדר כסוג נפרד ב-1938 בידי החוקר פרדיננסיס דיטריץ' (pardinensis Dietrich).
אייל קדום זה היה דומה במראהו ליחמור והגיע לאורך של 1.8 מטר, גובה של מטר בכתפיים ולמשקל של 70 עד 100 קילוגרם בממוצע.
הוא היה בעל קרניים צרות עם 2 או 3 הסתעפויות קצרות ובסיס מרכזי ארוך.
זה היה אייל בינוני יחסית לאיילי הפליסטוקן והיה קרובם של האאוקלדוצרוס והסוג Pseudodama ואולי היה בעל קשר לאייל, בו האייל האדום הנפוץ.
המאובנים שלו התגלו לאורך אירופה במגוון אזורים ובעיקר בצרפת, שם נמצאו עצמות רבות והוא כנראה היה אייל שוכן יערות בהם היה יכול להתחבא מטורפים.
על חלק מהעצמות ישנם רמזים לציד אנושי, אם כי לא ברור אם הוא תרם להכחדתם.
איילים אלה הותאמו לתזונה מעשבים באמצעות מבנה שיניים שנשחקו לאיטם והוחלפו במהירות.
"מטרה מספר אחת" הוא שיר שהוקלט על ידי עדי הימלבלוי ואגם רודברג, כחלק מפסקול "קונג פו פסטיגל" (2009).
השיר יצא לאור בנובמבר 2009, על ידי חברת התקליטים NMC ובוצע במופע של "קונג פו פסטיגל" שהוצג לראשונה ב-26 בנובמבר 2009 בהיכל הספורט חיפה.
השיר הגיע למקום הראשון בתחרות השיר הטוב ביותר לאותה שנה של הפסטיגל.
השיר נכתב על ידי והולחן על ידי אמיר פרישר גוטמן.
באוגוסט 2018, הכריזו על "מטרה מספר אחת" בפרוגי, כעל שיר הפסטיגל השלישי הטוב ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2020, פורסמה רשימה בפרוגי, בה נכלל השיר גם כן.
בשנת 2010 התקיים בערוץ הילדים מופע חגיגי לרגל 30 שנים לפסטיגל, בו התבקש הקהל לבחור את השיר הטוב ביותר בכל הזמנים.
במקום השלישי, התברג "מטרה מספר אחת".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-150,000 השמעות.
ההופעה הרשמית של עדי הימלבלוי ואגם רודברג עם "מטרה מספר אחת" הועלתה ליוטיוב ב-9 בנובמבר 2011.
נכון ליולי 2025, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-1.4 מיליון צפיות.
פרישר גוטמן ביצע את השיר לבדו במסגרת תוכנית ששודרה בערוץ הילדים.
"מטפסים על הקירות" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עדן חסון.
את השיר הוציאה לאור ב-9 באוגוסט 2022 חברת התקליטים Mobile1 Music, והוא נכלל כשיר השביעי באלבומו השלישי של חסון, "אלבום 3".
נכון לנובמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-6.7 מיליון צפיות ביוטיוב.
השיר נכתב על ידי חסון ודולי ופן, שגם הפיקו אותו.
הווידאו קליפ הנלווה לו פורסם ביום צאתו בערוץ היוטיוב של עדן חסון בהפקתו של סטודיו "AVOXVISION".
עד ספטמבר 2022 צבר 2.5 מיליון צפיות, ואף דורג בעשרת הסרטונים הפופולריים ביותר ביוטיוב ישראל.
זהו שיתוף הפעולה השלישי של הזמר עם הצמד המוזיקלי לאחר הוצאת הסינגלים "כולם רוצים אהבה" ו"את חסרה לי".
הוא הגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד הפזמונים של המדיה פורסט.
עם פרסומו של "מטפסים על הקירות" עלה לפלטפורמת הספוטיפיי שם צבר כ-657 אלף השמעות.
מטר של מטאורים הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי בן ארצי.
הוא יצא לאור ב-2001, על ידי חברת התקליטים הליקון.
השיר נכלל באלבומו השני של ארצי, "מה שקרה".
הוא הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב־4 בפברואר 2001, זכה להצלחה חלקית והגיע למקום הרביעי במצעד ב־4 במרץ 2001. בסך הכול צעד שבעה שבועות, עד ה-15 באפריל 2001, ובמצעד השנתי תשס"א (2001) של התחנה דורג במקום ה־39.
מטקסיתריום (שם מדעי: Metaxytherium; מיוונית עתיקה: "μεταξύ" - ביניים, "θηρίον" - חיה/בהמה כלומר: "חיית ביניים") הוא סוג נכחד של יונק ימי ממשפחת התחשיים, אשר התקיים בימים רדודים מכוסי עשב ימי באמריקה, אירופה ואפריקה בין האוליגוקן לפליוקן שלפני 25.7 עד 3 מיליון שנה מזמננו.
המאובנים שלו התגלו סביב ים הקדום פרתטיס , הים התיכון ולחופי האוקיינוס האטלנטי, הים הקריבי ואף לחופי האוקיינוס השקט המערבי.
סוג זה תואר ב-1840 בידי החוקר De Christol על סמך מאובנים מפלורידה ובאחה קליפורניה והתגלה כבר במאה ה-17 במונפלייה שבצרפת, אך נחשב לסוג של היפופוטם.
הסוג קרוב לדוסיסירן ולתחש המשכן המודרני וכמותו בעל מבנה גוף חביתי, לסתות עבות ושיניים המותאמות ללחיכת עשבים ימיים ואצות כשהיה שחיין איטי יחסית אך בעל זנב רחב דומה לזה של לווייתנאים ופחות מזכיר את פרות הים.
גודלו משתנה בין המינים באורך של 2 עד 5 מטרים.
ככל הנראה רעה באזורים טרופיים ונע באיטיות על קרקעית הים.
הוא עצמו נטרף לעיתים בידי כריש טיגרי (נמצאו מאובנים עם שרידי נשיכה מתאימות לכריש טיגרי) ומינים קדומים של שש זימיים ואלי גם בידי המגלודון.
הסוג מכיל 8 מינים תקפים:
מטרהורן היא פסגה במצוק רואה שברכס אסגארד בארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה.
הפסגה ניצבת בגובה של 1,600 מטרים, מעל הדופן הצפונית של עמק טיילור, בין לבין .
הפסגה נקראה בשם זה על ידי תומאס גריפית' טיילור ממשלחת טרה נובה בהנהגתו של רוברט פלקון סקוט, שפעלה בשנים 1910 -1913, בשל דמיונה להר מטרהורן, ההר המפורסם שבשווייץ.
בצידה הדרומי של הפסגה, משתרעת טרסת קמפבל, שטח שבאופן יחסי לא מכוסה בקרח בגובה ממוצע של 1,050 מטרים.
הפסגה תחומה בשוליים הנמוכים של קרחון מטהורן, קרחון לקרואה והדופן הצפונית של עמק טיילור.
טרסת קמפבל נקראה ב-1998 על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד על שמו של איאן קמפבל, ממשרד הקרקעות של ניו זילנד, שמחקרו באנטארקטיקה נמשך 30 שנה החל מ-1964.
מטרה צבאית היא מונח בתחום המשפט הבין-לאומי ההומניטרי (IHL) המתייחס לאובייקטים שטבעם, מיקומם, מטרתם או שימושם תורמים באופן משמעותי לפעילות צבאית, והשמדתם החלקית או המלאה, כיבושם או ניטרולם יספקו יתרון צבאי מוחלט.
הגדרה זו מופיעה בפרוטוקול הנוסף הראשון לאמנות ז'נבה (API, סעיף 52) וכן מוכרת במונחים דומים ככלל של משפט בינלאומי מקובל (CIHL כלל 8), החל על קונפליקטים צבאיים בינלאומיים ולא-בינלאומיים כאחד ותקף לכלל המדינות, גם אלו שלא אישרו את הפרוטוקולים הנוספים מ-1977.
ההגדרה של מטרה צבאית היא חלק חיוני בעקרון ההבחנה של IHL, שמטרתו להגן על אזרחים ועל אובייקטים אזרחיים מפני תקיפה בזמן סכסוך.
עיקרון זה דורש שתקיפה תוגבל למטרות צבאיות בלבד, ואובייקטים אזרחיים לא יהיו מושא לתקיפה.
ההגדרה מכילה שני תנאים מצטברים:
טבעו, מיקומו, מטרתו או שימושו של האובייקט חייבים לתרום לפעולה צבאית באופן אפקטיבי.
השמדת האובייקט, כיבושו או ניטרולו חייבים לספק יתרון צבאי מוגדר בנסיבות הרלוונטיות.
במקרה של ספק לגבי אובייקט המשמש בדרך כלל למטרות אזרחיות, כמו בית מגורים, בית תפילה או בית ספר, חייבות הצדדים לקונפליקט להניח שהאובייקט לא משמש למטרות צבאיות.
התקפה נחשבת לחוקית רק אם מוכח שהאובייקט שימש למטרות צבאיות בזמן התקיפה, שהשמדתו סיפקה יתרון צבאי מוחלט, ושההרס האזרחי הקרוב היה מידתי ליתרון הצבאי שהופק.
IHL דורשת מפקדים צבאיים לנקוט באמצעי זהירות סבירים בביצוע פעולות צבאיות, כדי להבטיח הגנה על אזרחים.
זה כולל איסור על שימוש יתר בכוח וחובה לוודא שהמטרות המותקפות אינן אזרחיות.
IHL אוסרת על תקיפת מקומות או מתקנים שתקיפתם יכולה לגרום לאסון הומוניטרי כמו סכרים, דיקים ותחנות כוח גרעיניות, גם אם הם נחשבים למטרות צבאיות.
אובייקטים המשמשים גם למטרות אזרחיות וגם למטרות צבאיות יכולים להיחשב למטרות צבאיות לגיטימיות, בתנאי שהם מקיימים את שני התנאים המצטברים המוזכרים לעיל.
מטרו-ולנסיה (בספרדית: Metrovalencia) היא מערכת תחבורה מטרופוליטנית מהירה וצרת מסילה, המשלבת מספר אמצעי תחבורה, מעל ומתחת לפני הקרקע, בעיר וגם בפרוורים של ולנסיה.
מפעילת המערכת היא חברת FGV.
לפי צורת עיצוב תחנות, גשרים וקרונות, רבים סבורים שמטרו-ולנסיה היא סמל למודרניות של העיר ולנסיה.
מטרו-ולנסיה היא מערכת תחבורה משולבת, הכוללת בתוכה רכבות תחתיות, רכבות קלות וחשמליות.
השירות ניתן בתוך העיר וגם לפרוורים.
מספר תושביה של ולנסיה נאמד בראשית שנת 2024 ב־824,340 ויחסית למספר התושבים, מערכת התחבורה הציבורית נחשבת למפותחת ומתקדמת.
לפי נתוני החברה המפעילה, מספר הנוסעים שהמטרו שירת בשנת 2024 עמד על 94.693.963, נתון המבטא בממוצע למעלה מרבע מיליון נוסעים ליום.
מקור אחר דיווח על 91.1 מיליוני נוסעים ב-2024, וגם נתון זה דווח כנתון שיא.
הפער בנתונים מוסבר בכך, שהנתון של FGV (החברה המפעילה) לקח בחשבון 3.5 מיליון נוסעים שהוסעו באוטובוסים חלופיים, כיוון שחלק מהקווים לא היו בשימוש מאוקטובר 2024, עקב הצפות שנגרמו מכמויות גשם חריגות מאוד באירוע השטפונות בספרד .
ההצפות גרמו לנזקי ענק, וחלקים מהמטרו נסגרו לחודשים.
בתיקון הנזקים הושקעו 140 מיליוני אירו, ופתיחה מחודשת ומלאה של המטרו התמשכה עד לתאריך 27 ביוני 2025. בזמן התיקונים, החליפו זמנית אוטובוסים ארוכים (מטרובוס/מטרונית), את קווי המטרו המושבתים.
מטרו-ולנסיה עדיין נמצא בפיתוח, והתרחבות המערכת צפויה להימשך גם בשנים הבאות.
שמה של המערכת הוא חיבור (הֶלְחֵם) של שתי מילים.
"מטרו", כינוי המקובל בעולם לרכבת תחתית, עם "ולנסיה", וביחד מטרו-ולנסיה, כשוולנסיה הוא שמה של העיר לה המערכת נותנת שירות.
המקור של מטרו הוא קיצור של המילה היוונית מטרופוליס (metropolis), כש"פוליס" היא עיר, ומטרו גזור מ"מטר" (mḗtēr), כלומר אמא-אם.
החיבור של שתי המילים "מטרופוליס" הוא עיר-אם.
נקודות ציון עיקריות בתולדות מטרו-ולנסיה:
1988: הופעל מקטע ראשון של המטרו באורך של כ-7 ק"מ, שחיבר את השכונות הצפוניות של ולנסיה עם אלו שבדרומה.
1994: נחנך החלק הראשון של קו 4 (קו של חשמליות).
החלק שנחנך היה באורך של 9.7 ק"מ, וכלל 21 תחנות.
למעשה, מדובר בקו חשמלית ראשון שהופעל בספרד.
המקטע שנחנך חיבר את האוניברסיטה הפוליטכנית (Polytechnic University) ואת הפקולטה לספרות, עם אזור חוף הים.
1998: תחנות מטרו-ולנסיה חדשות נפתחו בקרבת התחנות המרכזיות של ולנסיה (קיימות שתי תחנות סמוכות זו לזו, צפון ו-דרום).
קווים 1 ו- 2 המגיעים מצפון, התחברו לקו היורד לדרום העיר.
1999: לקו החשמליות 4 נוספו חמש תחנות חדשות, עד תחנת הטלוויזיה של ולנסיה (TVV).
קו 3 הגיע עד תחנת מיסטלה אלמסיל (Mislata-Almassil).
לקראת סוף השנה חוברה שלוחה של קו 4 לתחנת מתחם הירידים של ולנסיה (Feria Valencia).
2001: בחודש מרץ הופעלה תחנת אמפאלמה (Empalme), שבאותו השלב אפשרה מעבר מקו 2 לקו 1, ולקו חשמליות 4.
2003: בחודש אפריל נחנכו חמש תחנות ראשונות של קו 5.
2005: קו החשמליות 4 נסלל עד קצהו הצפוני הנוכחי, מדובר בתוספת של כ-3 ק"מ של מסילות, ובחמש תחנות חדשות.
באוקטובר אותה השנה נכנסה לשירות תחנת באילן (Bailén), המאפשרת מעבר בין שלושה קווים.
2007: קו 5 הוארך עד לנמל התעופה ולנסיה, המקטע החדש כלל 6 תחנות נוספות.
בעקבות התוספת, נמל התעופה חובר עם התחנה המרכזית וגם עם הנמל הימי.
קו 6 נכנס לשירות, עם תחנות סמוכות לים.
2010: שתי תחנות תת-קרקעיות חדשות נחנכו ברשות המקומית השכנה אלבוריה (Alboraya), השוכנת בצפון מזרח ולנסיה.
מאוחר יותר תחנות אלו יהיו משותפות לקווים 3 ו-9.
2012: תחנת ספרנאר (Safranar) בדרום העיר הונגשה לנכים, לרבות לעיוורים וכבדי ראיה.
קו 10 כולל 8 תחנות, מהן שלוש תחנות בתת-קרקע.
קו זה עובר באזורים תיירותיים של ולנסיה, וכולל מעבר לקו 7, בתחנת הקצה Alacant.
מטרו-ולנסיה היא מערכת צרת פסים.
רוחב הפסים בכל המערכת 1.00 מטר, בהשוואה לרכבת "רגילה" באירופה, שרוחב פסיה התיקני הוא 1.435 מטר.
אורך קווי המערכת 161.418 ק"מ, מתוכם 29.553 ק"מ במנהרות תת-קרקעיות, והיתר ברכבות קלות, או בחשמליות מעל פני הקרקע.
במאי 2025 היה מספר הקווים 10, מתוכם ארבעה קווים הם קווי חשמלית.
כ-75 ק"מ מהפסים הם פסים כפולים (שני זוגות פסים הסלולים זה לצד זה).
במטרו-ולנסיה קיימות 147 תחנות, מהן 38 תחנות בתת-קרקע, ו-109 תחנות מעל לפני הקרקע (כולל תחנות רכבת תחתית במבנים גדולים וגם תחנות של חשמליות, שברובן דומות לתחנות רגילות של אוטובוסים).
מספר הרכבות והרכבות החשמליות עומד על 109. מספר הנוסעים בשנת 2024 היה 94.693.963. המערכת מורכבת משלושה סוגים של רכבות.
סדרה 4300 החדישה בשתי תצורות.
תצורת 5 קרונות ברכבת, בקיבולת של 750 נוסעים, ותצורת 4 קרונות בכל רכבת, המכילה עד 580 נוסעים.
סדרה 4200, היכולה לשאת 277 נוסעים וסדרה 3800 הוותיקה, שמספר נוסעיה המרבי עומד על 201.
באטרה - קסטלו4072.1451988תחתית ועיליתLlíria - Torrent Avinguda
ליריה - טורנט אבינגודה3339.4451988¹תחתית ועיליתRafelbunyol - Aeroport
רפלבוניול - נמל התעופה2624.6911995תחתית ועיליתMas del Rosari - Dr.
מאש דל רוּזארי-ד"ר לוּך3316.9991994חשמלית ותת קרקעMarítim - Aeroport
ימי - נמל התעופה1813.2932003תחתית ועיליתTossal del Rei - Marítim
טוסאל דל ריי - ימי2110.0672007חשמלית ותת קרקעMarítim - Torrent Avinguda
ימי - טורנט אבינגודה1615.4972015²תחתית ועיליתNeptú - Marítim
אלבוראיה פריס אראגו - ריבּה רוֹחַה דה טוּרִיַה2324.8592015²תחתית ועיליתNatzaret - Alacant
נאצארת - אלאקאנט88.002022חשמלית ותת קרקע
² קווים 7-9 נוצרו מפיצול קו שהיה קיים, תוך הוספת הסתעפויות ותחנות חדשות.
מטרו-ולנסיה פועלת בכל ימות השבוע.
קיימים סוגי כרטיסים שונים, וכן כמה צורות תשלום:
מטרו-ולנסיה פעיל בימיי חול משעה 04:00 בבוקר ועד 00:30 בלילה.
בסופי השבוע הפעילות מתחילה ב-05:00 ומסתיימת ב-23:00.
אזורי תעריפים: קיימים שני אזורי תעריפים.
תעריף A הוא הזול יותר, וכלולים בו רוב אתרי התיירות בעיר.
תעריף B הוא היקר יותר, ובדרך כלל מדובר בנסיעות ממרכז העיר לפרוורים, או בדרך ההפוכה.
נמל התעופה ולנסיה נמצא מעט מחוץ לעיר ולכן, הוא כלול בתעריף B.
קו 3 (הקו האדום) הוא השימושי ביותר אל ומנמל התעופה ולנסיה, כיוון שהוא מגיע למרכז העיר.
תכיפות השירות: ממוצע המתנה לרכבת מסתכם בכ-10 דקות.
זמן ההמתנה משתנה בהתאם לקווים ולשעות הפעילות, בשעות השיא לוח הנסיעות צפוף יותר.
לתיירים ולנסיה מציעה כרטיס תייר (Valencia Tourist Card).
את הכרטיס ניתן לרכוש בנמל התעופה, בלשכות התיירות, בקיוסקים מורשים או באמצעות האינטרנט.
כרטיסי התיירים תקפים ל-48 עד 72 שעות, בהתאם למחיר המשולם.
קיימת אפשרות לתשלום באפליקציה ייעודית המורדת לטלפון נייד.
התשלום מבוצע על-ידי קירוב המכשיר לקורא, בטכנולוגיית תקשורת שדה קרוב (Near Field Communication-NFC).
אסון במהירות מופרזת בסיבוב: התאונה אירעה בתאריך 6 ביולי 2006, בקו 1 של מטרו-ולנסיה, במקטע שבין תחנות פלאסה ד'אספניה (Plaça d'Espanya) לתחנת Jesús.
לפי המשוער, הרכבת נסעה מהר מדי בעיקול, ירדה מהפסים והתהפכה.
בתאונה נהרגו 43 בני אדם ו-47 נפצעו בדרגות פציעה שונות.
בית משפט החליט לגנוז את המקרה, כיוון שנהג הרכבת היה בין ההרוגים.
בני משפחה של הנפגעים ביקשו מאוחר יותר לפתוח מחדש את הדיון, ואף הוגשו שאילתות בפרלמנט האירופי, בנוגע לסידורי הבטיחות.
חשמלית דורסת: בתאריך 12 ביוני 2022 דרסה חשמלית רוכב אופניים.
רוכב האופניים נפצע, וכן נפצע אחד מנוסעי החשמלית כתוצאה מנפילה בעת בלימת החירום.
שני הנפגעים פונו לבית חולים ושירות החשמליות הופסק לזמן-מה.
תאונות קלות בדרגנועים: בתחנות מטרו-ולנסיה משולבים 157 דרגנועים, ומידיי פעם נפגעים נוסעים בנפילות ובתאונות קלות שונות.
תקלה במערכת הבקרה המרכזית: בתאריך 14 במרץ 2025, בשעה 18:30 בערב, נעצרה לזמן-מה תנועת כל מערכת מטרו-ולנסיה, עקב תקלה ביחידת הבקרה המרכזית.
סבורים שהתקלה נגרמה עקב רטיבות כתוצאה מגשמים רבים, שירדו ביום בו התקלה התרחשה.
מטה החברה המפעילה: מטה חברת FGV ממוקם בדרום העיר, במבנה שכולו של חברה.
בקומת הקרקע של המבנה פועל גם מרכז הבקרה הממוחשב והמרכזי של מטרו-ולנסיה.
מרכזי תחזוקה: פעילים שלושה מרכזי תחזוקה, אחסון וחנייה.
המרכזים מפוזרים בפריסה גאוגרפית, המתאימה למתן שירות לפי קווי נסיעה של מטרו-ולנסיה.
המרכזים הם: סדנת מצ'אדו (Machado), נראנחוס (Naranjos ), ו-נאצארת (Natzaret), הנחשב למיקום ארעי, ומשמש גם לחניית רכבות.
בתאריך 22 במרץ 2021 נמסר באתר החברה המפעילה, שקו מספר 10 יוארך בעתיד.
בנוסף, מתוכנן קו חדש מספר 11, שיתחבר לקו 10, ויעלה צפונה לכיוון חוף הים, ולאזור מרכז העיר.
לא נמסרו תאריכי יעד או תוכניות מפורטות.
מֶטְרוֹנוֹם, המכונה בעברית פַּעֲמָן, הוא מכשיר עזר לנגינת יצירות מוזיקליות ולאימון טכני, המורה על הקצב והמפעם בו יש לנגן את היצירה, וכך יכול לשמור המנגן על קצב אחיד של הנגינה.
המטרונום הוא למעשה מטוטלת המתנודדת סביב ציר קבוע.
המטרונום הוא מטוטלת מורכבת (מכונה גם מטוטלת פיזיקלית).
כמו המטוטלת הפשוטה של גלילאו (מכונה גם מטוטלת מתמטית), זמן המחזור של המטרונום אינו תלוי בזווית הנטייה.
בשונה מהמטוטלת הפשוטה, למטרונום שתי משקולות ועל כן זמן המחזור שלו תלוי ביחס והמרחק בין שתיהן.
אף על פי שהתאוריה המסבירה את פעולתו של המטרונום הייתה ידועה כבר לניוטון בסוף המאה השבע עשרה, הומצא המכשיר עצמו רק כמאה שנים מאוחר יותר על ידי המוזיקאי ההולנדי דיטריך ניקולאוס וינקל .
בשנת 1784 המציא המלחין הצרפתי ז'אן באטיסט דאבו כרונומטר, שנועד לשמש כמטרונום והקדים בשנים רבות את המטרונום של מלצל.
דאבו ציין בספרות את הקצב הרצוי לכל פרק בסימפוניות לתזמורת גדולה, אופוס 11 שלו, בתפקיד הכינור הראשון.
כיום נפוץ השימוש במטרונום אלקטרוני, שהוא קומפקטי ואמין יותר, אין צורך למתוח אותו, ויש בו פונקציות נוספות, למשל: חיבור לאוזניה, כיוון מקצבים, פעימה מודגשת והצגת המפעם באמצעות אור מהבהב וללא צליל.
המלחין לודוויג ואן בטהובן שילב בפרק השני של הסימפוניה השמינית שלו פרודיה על המטרונום, ששוכלל אותו זמן בידי חברו, יוהאן נפומוק מלצל .
המלחין ג'רג' ליגטי כתב את "פואמה סימפונית ל-100 מטרונומים".
מטרוסקסואל הוא כינוי לגבר עירוני המעודכן על-פי צו האופנה, מודע למראהו ומטפח את גופו.
המונח נכנס לשימוש בשנות התשעים של המאה העשרים.
המונח "מטרוסקסואל" היה במקורו שילוב היתולי בין המילים "מטרופולין" ו"הטרוסקסואל", ונועד לתאר טיפוס מסוים של גבר סטרייט שאימץ לעצמו התנהגויות שאמורות להיות מזוהות לכאורה לפי הסטיגמות החברתיות עם גברים הומוסקסואלים - בעיקר הקפדה על אופנה ומודעות למראה חיצוני.
המונח בנוי בתבנית המקובלת לתיאור נטייה מינית של אדם כפי שנטבעה במאה ה-19 בחלקה על ידי העיתונאי האוסטרו-הונגרי קרל מריה קרטבני, וזאת על אף שבמקרה הנוכחי המושג אינו מתייחס לנטייה מינית.
הרעיון העומד בבסיס המושג הוא שנורמות התנהגות כדוגמת רגישות, השקעה בלבוש וטיפוח הגוף והעור, אשר היוו חלק מהסטריאוטיפ ההומוסקסואלי (שנבע מהסטיגמה הנשית) הפכו לנורמות התנהגות מקובלות של גברים ללא קשר לנטייתם המינית.
העיתונאי הבריטי מארק סימפסון טבע את המונח בשנת 1994, בכתבה שפרסם ב"אינדפנדנט".
המונח צבר תאוצה לאחר כתבה באתר Salon שעסקה בדמותו של הכדורגלן דייוויד בקהאם, הנחשב לאב הטיפוס של הגבר המטרוסקסואלי.
כתבה בניו יורק טיימס שהתפרסמה ב־2003 תחת הכותרת "המטרוסקסואלים יוצאים מהארון" הוסיפה גם היא להבניית המושג.
מאז המונח לאינספור רמיזות ודיונים בתוכניות טלוויזיה ובכתבי-עת העוסקים בנושאי פנאי ובידור.
תוכנית הטלוויזיה סאות' פארק הקדישה פרק לתופעה.
בראשיתו, נועד המונח לתאר שינוי כללי בתפיסת הגבריות של גברים עירוניים סטרייטים, אך מאוחר יותר התרחבה משמעותו וכיום הוא מתייחס לגברים באופן כללי, בלי קשר לנטייה מינית.
תקשורת האופנה טיפחה דווקא את הפן הצרכני של המונח, ויצרה את הדימוי של הגבר ההטרוסקסואל הצורך מותגים ומוצרי טיפוח.
כך הפך המונח לכלי לקידום צריכת מותגי אופנה ומוצרי טיפוח על ידי גברים הטרוסקסואליים.
מטרודן תחבורה ציבורית באר שבע בע"מ הייתה חברה אשר הפעילה את התחבורה הציבורית בעיר באר שבע.
מסיבות שונות, קואופרטיב "אגד" לא היה מעוניין לפתוח קווי תחבורה ציבורית בבאר שבע, ולכן כבר בתחילת שנות ה-50 לקחה על עצמה עיריית באר שבע להקים מערך הסעות לתושבי העיר, הוקמה "החברה העירונית באר שבע" ומאוחר יותר "שירותי תחבורה ציבוריים באר שבע בע"מ" שקיבלה את האוטובוסים והמשיכה להפעיל את קווי הנוסעים.
החברה העירונית לא זכתה לסבסוד דומה לסבסוד שזכו בו קווי אגד ודן בערים אחרות.
עובדה זו יחד עם רצונה של עיריית באר שבע לספק תחבורה ציבורית זולה גרמו לכך שהחברה העירונית עבדה בהפסד מתמיד.
בסוף שנות ה-90 החל מהלך לשינוי מפעילי התחבורה הציבורית בישראל, ובפרט הוספה של מפעילים חדשים, שאליהם עברו, במכרז, חלק מהקווים של החברות הוותיקות, "אגד" ו"דן".
על אגד ודן עצמן נאסר להשתתף במכרזים להפעלת תחבורה ציבורית.
עם צעדי ההפרטה של התחבורה הציבורית, הוחלט להפריט גם את התחבורה הציבורית בבאר שבע.
עקב האיסור להתמודד בעצמה על הפעלת קווי תחבורה ציבורית, הקימה "דן" חברה בת בשם "נהור נתיבי תחבורה", במטרה להתמודד על קווי השירות.
באוקטובר 2003 זכתה חברת "מטרודן" במכרז להפעלת קווי התחבורה הפנימיים בבאר שבע, למשך שבע שנים עם אפשרות להארכה.
מטרודן התחילה את פעילותה עם צי אוטובוסים שכלל 30 אוטובוסים חדשים שנרכשו מהחברה העירונית, ועוד כ-60 אוטובוסים מיושנים שנרכשו מהחברה העירונית ומחברת דן שהשיבה לצורך כך אוטובוסים מהשבתה.
כבר בתחילת העבודה, הורגשה תנועה ערה יותר בתחבורה הציבורית בבאר שבע.
לחברה היו 21 קווים ברחבי באר שבע, כשלכמעט כולם היו שני מסלולים: אדום וכחול, מהתחנה המרכזית ואליה.
יוצא הדופן היה קו 26 המעגלי.
על מנת לעמוד בתנאי החוזה עם המדינה, נקטה חברת מטרודן בצעדי חיסכון דרסטיים, שכללו קיצוץ בשכר הנהגים והרעת תנאיהם.
עובדה זו פגעה בתנאי העבודה של הנהגים (הוטלו עליהם קנסות בשל עבירות משמעת, שכרם היה בגובה שכר המינימום, משמרות של למעלה מ-12 שעות, וכו').
הנהגים החליטו להתאגד, להקים ועד עובדים, ולהגן על זכויותיהם באמצעות הסכם קיבוצי.
כתוצאה מחוסר המוכנות של ההנהלה להכיר בוועד החדש, פרצה בנובמבר 2004 שביתה.
על אף הקשיים שנגרמו בשל כך ל-200 אלף תושבי באר-שבע, הצביע "רדיו דרום" על אחוז הזדהות גבוה עם הנהגים - כ-70% בממוצע.
בשל החלטת ההסתדרות לאפשר את פתיחת מסוף האוטובוסים ולהמתין להליך המשפטי, התארכה השביתה ונמשכה כ-150 יום (השביתה הארוכה ביותר בתולדות ישראל, עד שביתת עובדי כי"ל ב-2015).
במהלך השביתה אישר שר התחבורה דאז, מאיר שיטרית, את הפעלת הקווים בעיר באמצעות חברות אחרות.
ב-3 במרץ 2005 פסק נשיא בית הדין הארצי לעבודה סטיב אדלר כי החלטה זו של משרד התחבורה מהווה פגיעה בזכות ההתארגנות ובזכות השביתה של העובדים, ואסר על עקיפת השביתה באמצעות חברות אחרות.
פסיקה זו מהווה פסיקה תקדימית המצוטטת ברבים מהדיונים באשר לזכות השביתה וההתאגדות בבתי הדין לעבודה.
משרד התחבורה הגיש כנגד פסיקה זו ערעור לבג"ץ.
ב-14 במרץ 2005 החליט בג"ץ לקבל את עתירת עיריית באר שבע ולאפשר לחברת האוטובוסים נתיב אקספרס להפעיל חלק מהקווים אותם השביתו נהגי "מטרודן" בצו ביניים, עד שתתקבל החלטה בעתירה שצפויה להגיש המדינה כנגד פסק הדין של בית הדין הארצי לעבודה.
לבסוף, בפעולת גישור נמצא פתרון לסכסוך, התנאים שופרו במעט, אולם הוועד לא זכה להכרה ולא נחתם הסכם קיבוצי.
בשנת 2015 הוקם מחדש ועד עובדים בחברה, בסיוע ההסתדרות, ובינואר 2016 נחתם בה לראשונה הסכם קיבוצי.
לאחר סיום שביתת הנהגים רכשה חברת מטרודן מספר אוטובוסים חדשים והוציאה מהשירות אוטובוסים מיושנים.
מטרודן הפסיקה את פעילותה ב-25 בנובמבר 2016, לאחר שלא התמודדה על המכרז החדש להפעלת התחבורה הציבורית בבאר שבע, שהתקיים בינואר 2016. את מטרודן מחליפה חברת דן באר שבע, חברת בת של דן בדרום, וכ-70% מנהגי מטרודן הועברו לחברת דן באר שבע.
מטרו הייתה קבוצת מדיה שעסקה בהוצאה לאור של חינמונים ברחבי העולם.
בשיאה הוציאה לאור עיתונים עם מהדורות יומיות ביותר מ-100 ערים, ב-21 מדינות, ב-19 שפות והיא נחשבת לחלוצה בפיתוח שוק עיתוני החינם.
לאחר שנקלעה לקשיים כלכליים, החלה למכור את מהדורות העיתונים השונות שלה ב.
חלק מהעיתונים המשיכו לפעול בבעלות נפרדת, אך רובם נסגרו.
הקבוצה נוסדה בשוודיה על ידי Modern Times Group.
העיתון הראשון שלה יצא לאור בסטוקהולם ב-1995 כ"מטרו סטוקהולם".
את הרעיון הגה פר אנדרסון, עורך ומעצב גרפי, שחשב שמכיוון שממילא רוב הכנסות העיתונים מגיעות מפרסומות, ורק עשרים עד שלושים אוחז ממכירת העיתונים - מדוע לא לחלק את המוצר חינם, תוך הקטנת הוצאות ההפצה והגבייה, והגדלת מספר הקוראים; ואכן העיתון בסטוקהולם החל להניב רווחים לאחר שנה של פעילות.
למנכ"ל "מטרו אינטרנשיונל" מונה פלה טורנברג, שהוביל את ההתרחבות הבין-לאומית שלה ואחר כך יזם ספין אוף שלה מחברת האם.
המהדורה הראשונה מחוץ לשוודיה הושקה בפראג, צ'כיה ביולי 1997. חצי שנה אחר כך הושקה מהדורה בבודפשט, הונגריה, בשפה ההונגרית, והפכה לעיתון היומי הפופולרי ביותר במדינה, עם תפוצה של 400,000 עותקים.
העיתון הופץ לא רק בבודפשט אלא ב-15 ערים נוספות ובאזור הכפרי של המדינה.
העיתון ששמו שונה אחר כך ל"מטרופול" - נמכר לעורך שלו בשנת 2011 והפך למטרה ללחצים פוליטיים מצד ראש הממשלה ויקטור אורבן.
העיתון נסגר בשנת 2016. אחר כך התרחבה הקבוצה במהירות למדינות אחרות באירופה.
בסוף 2001 היא הוציאה לאור כבר 21 מהדורות שונות ב-6 שפות; בין השאר בספרד, שם הגיעה תפוצתה ל-1.8 מיליון קוראים והיא נגסה שליש מתפוצת העיתונים היומיים.
אולם בינואר 2009 סגרה פעילות זאת, לאחר צבירת הפסדים כבדים בעקבות התחרות הגוברת והירידה החדה בהכנסות מפרסום.
בשנת 2000 נכנסה לפעילות בארצות הברית, שהשיקה מהדורה בפילדלפיה, אחר כך בבוסטון בשנת 2001 ובניו יורק בשנת 2004. בינואר 2005 רכשה חברת ניו יורק טיימס נתח של 49% בעיתון "מטרו בוסטון".
עיתון זה נסגר ב-2020. הפעילות בארצות הברית מעולם לא הייתה רווחית, ובמאי 2009 נמכרה.
בשנת 2005 נכנסה לפעילות בקנדה.
למרות שמהדורות ספציפיות של החברה ייצרו רווחים, החברה כולה הציגה לראשונה רווח נקי, של 13 מיליון דולר, רק ב-2006. אולם תוך זמן קצר חזרה להפסיד.
החברה המשיכה להציג הפסדים עקב המשבר הכלכלי העולמי והירידה בהכנסות מפרסום, ועקב מתחרים רבים שניסו לחקות את המודל העסקי שלה.
המהדורה שיצאה לאור בסטוקהולם נסגרה ב-2019, לאחר כמעט 20 שנות פעילות.
בממלכה המאוחדת יוצא חינמון בעל שם זהה - , שאינו קשור ל-Metro International.
חינמון זה הושק בשנת 1999 על ידי קבוצת דיילי מייל, בתחילה הופץ ב ב-85,000 עותקים, ובהמשך בכל רחבי המדינה.
ב-2017 הפך לעיתון בעל התפוצה הגבוהה ביותר בממלכה המאוחדת, עם 1.47 מיליון קוראים ביום.