tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחת מהיצירות שלה, "אקו לא שמה", זכתה בפרס הראשון בתחרות שהתקיימה במרכז סוזאן דלל ב-1995, ואורגנה בידי המועצה הבריטית (British Council).
הפרס כלל ביקור בן חודש בלונדון והשתתפות בפסטיבל מחול.
לאחר מכן עזבה את להקת המחול הקיבוצית ועברה לאירופה, שם עבדה בתור רקדנית במספר פרויקטים בצרפת, שווייץ ואנגליה.
בשנת 1997, עברה באופן קבוע ללונדון, בעקבות חברה לחיים, האמן גיא בר אמוץ, שהחל ללמוד ב קולג' גולדסמית'ס, של אוניברסיטת לונדון.
כבר באותה שנה הקימה להקת מחול משלה והעלתה את עבודתה הראשונה, שנקראה "ת'רפיסט".
בשנת 1998, ורדימון הפכה לאמן שותף ב-"The Place", מרכז מוביל למחול עכשווי בלונדון.
בשנת 1999 עברה להקתה למחוז יורקשייר בצפון אנגליה, בעקבות תמיכה שקיבלה כדי לפעול כלהקת מחול מקומית, ושם פעלה עד 2005. מאז 2001, "להקת יסמין ורדימון" ממומנת באופן קבוע על ידי מועצת האמנויות של אנגליה ומוסדות אמנות נוספים, יוצרת ומופיעה בקביעות בתיאטראות ברחבי בריטניה, ומסיירת ברחבי העולם.
מאז 2006, ורדימון משמש ככוראוגרפית הבית של תיאטרון סאדלרס וולס (Sadlers Wells).
וב-2013 מונתה למנהל האמנותית הראשונה של להקת המחול הלאומית לנוער, הפועלת בתיאטרון.
בשנת 2009 פיתחה ורדימון תוכנית להשכלה גבוהה, שמנוהלת מאז על ידי להקתה, כתעודה לתואר שני בתיאטרון פיזי לרקדנים ושחקנים ב"רויאל הולוואי, אוניברסיטת לונדון".
מאז ספטמבר 2011, ורדימון משמשת פרופסור אורח באוניברסיטת וולברהמפטון.
בשנת 2012 עברה להקתה לעיר אשפורד, במחוז קנט בשנת 2012, ופתחה את מרכז היצירה החדש שלה.
המרכז מוקדש למחקר ויצירה של הפקות עתידיות, כמו גם לחינוך ולימוד אמנותי רב תחומי.
באותה שנה השיקה ורדימון במרכז את JV2, קורס מתקדם להעשרת רקדנים.
יצירתה של ורדימון מתמקדת בתיאטרון מחול (מחול שיש לו גם נרטיב), ההפקות שלה גדולות בדרך כלל, והיא נוהגת לבוחן מאות רקדנים לפני שהיא בוחרת ומשלבת אותם במופעיה.
ורדימון משתפת פעולה עם בן זוגה, האמן גיא בר אמוץ, שהוא הדרמטורג של להקתה, ושיתפה פעולה עם היוצרים הישראלים: אהד פישוף שיצר פסקולים לעבודותיה, וחופש שכטר, שהיה חבר בלהקתה ואחר כך היקם להקה משלו בלונדון.
"Madame Made" (1998), דואט בהשראת "המשרתות" מאת ז'אן ז'נה.
"Yesterday" (2007), מבחר קטעים מהרפרטואר של להקתה, שקובצו כדי לציין עשור להקמתה.
"7734" (2010) מופע שהוא שילוב של וידאו, טקסט, מוזיקה ותיאטרון מחול העוסק בשואה ובאכזריות האדם.
בשנת 2012, חויבה ורדימון להמיר את המוזיקה של ריכרד וגנר שפותחת את היצירה, על מנת להעלות אותה באולם האופרה הישראלית בתל אביב.
"Maze " (2015), שיתוף פעולה עם האדריכל והמעצב רון ארד, עבור "גלריה טרנר".
יצירת מחול אינטראקטיבית שבה כל אחד מהצופים צועד בין מבני ענק מספוג תעשייתי, שעיצב ארד וצופה באופן פעיל בסיטואציות השונות שיוצרים רקדני להקתה של ורדימון.
ב-2000 זכתה בפרס ג'רווד לכוריאוגרפיה.
ב-2013 זכתה ורדימון להכרה על ידי מכון התיאטרון הבינלאומי (ITI), שקיבלה פרס על מצוינות במחול בינלאומי, כהוקרה על עבודתה הכוריאוגרפית.
תרומתה של ורדימון למחול ולתיאטרון הוכרה גם על ידי רויאל הולוויי, אוניברסיטת לונדון, שקיבלה תואר דוקטור לשם כבוד בשנת 2014.
בשנת 2018 קיבלה מלגת כבוד מהמכון לאמנויות ברצלונה.
ב-2022 פורסם שתקבל תואר חברה במסדר האימפריה הבריטית (MBE) על תרומתה בתחום הריקוד.
יסמין חמדאן היא זמרת לבנונית, כותבת שירים ושחקנית.
היא הייתה חברה בהרכב האינדי-פופ האלקטרוני סופ קילז (בעברית: "הסבון הורג", בערבית: "الصابون يقتل", תעתיק מנוקד: "אַ-סַּאבּ֫וּן יַ֫קְתֻל"), שהיה חלוץ סוגה זו של מוזיקה פופולרית בשפה הערבית.
חמדאן נשואה לבמאי הקולנוע הפלסטיני אליה סולימאן היא מתגוררת ועובדת בפריז, צרפת.
חמדאן נולדה בביירות, לבנון והתגוררה בלבנון, כווית, אבו דאבי, יוון וצרפת.
היא דוברת מספר דיאלקטים של השפה הערבית נוסף על צרפתית ואנגלית.
חמדאן זכתה לתהילה ולמעמד אייקוני בסצנת המוזיקה העצמאית בזכות חלקה בהרכב הפופ האלקטרוני אַ-סַּאבּ֫וּן יַ֫קְתֻל , אותו הקימה ביחד עם המפיק הלבנוני זייד חמדאן בבירות, לבנון.
א-סאבון יקתול היה ההרכב המוזיקלי העצמאי הראשון במזרח התיכון, והשפעתו ניכרת גם לאחר שחדל להתקיים.
א-סאבון יקתול הוציאו את האלבום הראשון שלהם, "באטר", בשנת 1999.
לאחר שהעתיקה מושבה לפריס, חמדאן שיתפה פעולה עם ההרכב המוזיקלי האמריקאי קוקורוזי, ובהמשך גם עם המפיקה השווייצרית-אפגנית מירוויס (Mirwais Ahmadzaï), עמה הפיקה את האלבום Arabology, שראה אור בשנת 2009 תחת השם "Y.A.S".
חמדאן חברה למרק קולין (חבר בלהקת הכיסויים הצרפתית נובל ואג) לכתיבת והפקת האלבום הראשון שלה, שנשא את שמה ויצא במקביל בצרפת ובלבנון בשנת 2012 בחברת התקליטים Kwaidan.
האלבום יצא בגרסה בינלאומית מורחבת שנה לאחר מכן בחברת התקליטים Crammed Discs תחת השם Ya Nass.
האלבום מיזג מוזיקת פופ, פולקלור וצליל אלקטרוני עם מלודיות וטקסטים בהשראת המוזיקה המזרח-תיכונית.
היא זכתה לשבחים על ניסיונה להתמודד עם המסורת המוזיקלית הערבית.
היכרותה עם מגוון הסגנונות המוזיקליים והדיאלקטים בשפה הערבית באים לידי ביטוי בעבודתה.
היא נוהגת לשיר בדיאלקטים שונים ובשיריה היא מחליפה בין דיאלקט לבנוני, כוויתי, פלסטיני, מצרי ובדווי.
בשנת 2013 חמדאן הופיעה בסרטו של ג'ים ג'ארמוש Only Lovers Left Alive, לצד השחקנים טילדה סווינטון וטום הידלסטון.
היא כתבה פסקול עבור הצגת התיאטרון Rituel pour une métamorphose של המחזאי הסורי סעד אללה ונוס, הפקה של תיאטרון קומדי פראנסז.
בשנת 2017 הוציאו את אלבום הסולו השני שלה, אשר נשא את השם "אל-ג'מילאת" (בעברית: היפות).
האלבום הוקלט בבירות, פריס ולונדון בהפקתה, ובהפקת לאו אברהמס ולוק סמית'.
באלבום הופיעו שאהזאד איסמעאלי, סטיב שלי ואחרים.
בשנת 2018 הוציאה אלבום כיסויים, שנשא את השם Jamilat Reprise.
יסמין פיני היא שחקנית ואושיית רשת אנגלייה.
היא ידועה בתפקידה כאל ארג'נט בסדרת הטלוויזיה "עוצר נשימה" המשודרת בנטפליקס.
פיני נולדה במנצ'סטר לאם חד-הורית.
בצעירותה השתתפה במספר הפקות תיאטרון מקומיות, בין היתר בתיאטרון סאקוויל של אוניברסיטת מנצ'סטר.
פיני זכתה בתחילה לפרסום באמצעות הסרטונים שפרסמה ברשת החברתית טיקטוק על חוויותיה כמתבגרת טרנסג'נדרית בריטית שחורה.
באפריל 2021, בגיל 17, פיני לוהקה לסדרת הטלוויזיה "עוצר נשימה" של נטפליקס, אשר עלתה לשידור בשנת 2022. בסדרה היא מגלמת את דמותה של אל ארג'נט, תלמידת תיכון לבנות אליו עברה לאחר שיצאה מהארון כטרנסג'נדרית.
באותו חודש היא לוהקה גם לסרט "Anything's Possible" , אך נאלצה לפרוש עקב מגבלות מגפת הקורונה על נסיעות שמנעו ממנה לקבל אשרת עבודה לארצות הברית, מה שהוביל להחלפתה על ידי אווה ריין.
ביוני 2021 היא נכללה ברשימת "" השנתית השנייה של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
ב-16 במאי 2022, הוכרז כי פיני תצטרף לצוות השחקנים של דוקטור הו לרגל יום השנה ה-60 לסדרה שיחול ב-2023, ותגלם דמות בשם רוז.
שנה סדרה תפקיד הערות 2022–2024 עוצר נשימה אל ארג'נט תפקיד ראשי (3 עונות); 24 פרקים 2023–2024 דוקטור הו רוז נובל 4 פרקים2026עוצר נשימהאל ארג'נטסרט של נטפליקס
יסמין לוקץ' (נולדה במאי 1972) היא אשת עסקים, כלכלנית, עורכת דין משקיעת הון סיכון ויזמת חברתית ישראלית.
מייסדת ומנכ"לית ICON לשילוב חברות הזנק ישראליות בעמק הסיליקון, ועל כך נבחרה למקום 21 ברשימת 100 המשפיעים של מגזין "TheMarker".
ייסדה את "Code for Israel" תנועת מתנדבים לפיתוח פתרונות טכנולוגיים לאתגרים חברתיים, ומרצה באוניברסיטת רייכמן.
משנת 2018 חברה בצוות המשקיעים בתוכנית "הכרישים" של קשת 12 וגיל הפקות.
כיהנה במשך כשש שנים כיו"ר הדירקטוריון של העיתון "ישראל היום".
לוקץ' נולדה במאי 1972. היא בתם של ד"ר מרים אדלסון וד"ר אריאל אוקסהורן, ובתו החורגת של איל ההון שלדון אדלסון.
היא גדלה בתל אביב, למדה ב ובמהלך כיתה י', עברה לניו-יורק עם אמה ועל אף היותה חילונית, למדה במשך שנה בישיבה האורתודוקסית "רמז".
בסיום לימודיה, חזרה לישראל, התגייסה לחיל האוויר ושירתה כקצינת מבצעים בטייסת מסוקים.
לאחר שהשתחררה מצה"ל, עבדה בהפקת אירועים בנמל תל אביב.
בשנת 1997 סיימה את לימודיה כבוגרת תואר ראשון במשפטים, ובשנת 1998 השלימה תואר בחשבונאות וכלכלה, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
לאחר מכן התמחתה במשרד עו"ד כהן-להט-דורון ועבדה ב"ארנסט אנד יאנג" בישראל.
בשנת 2006 סיימה את לימודי התואר השני במנהל עסקים מאוניברסיטת סטנפורד, ולאחר מכן נשארה להתגורר בעמק הסיליקון והחלה להשתלב בעולם העסקים.
בשנת 2007 מונתה כיועצת ליו"ר והמייסד שלדון אדלסון (אביה החורג) בתאגיד העסקי , הבעלים והמפעיל של בתי מלון ובתי קזינו בלאס וגאס, באי מקאו שבסין ובסינגפור.
באותה תקופה מונתה לשמש גם כנציגה עסקית מטעמו בעיתון "ישראל היום" בתחומי תקציב, מכירות ואסטרטגיה, בשנת 2010 הקימה ושימשה כסמנכ"לית תפעול בחברת "Evoz" שפיתחה מכשיר המאפשר להורים לנטר את מצב תינוקם על ידי האזנה לפעילותו, באמצעות התראות לסמארטפון שלהם.
בשנת 2014 יסדה את "ICON" - ארגון ללא מטרות רווח הפועל ליצירת קהילה בעמק הסיליקון שמטרתה לסייע לסטארטאפים ישראלים להשתלב בשוק האמריקאי.
הארגון מפגיש בין מנכ"לים ויזמים ישראלים עם בכירים בעמק הסיליקון ובתעשיית ההון סיכון האמריקאית.
סטארטאפים רבים שעברו את התכנית "101SV" של ICON נמכרו במאות מיליוני דולרים והפכו מובילים בתחומם.
בשנת 2021 הקימה את Code for Israel - תנועת מתנדבים מההייטק הישראלי, המורכבת מאנשי תוכנה, מוצר, הייטקיסטים ויזמים, התורמים מזמנם ומומחיותם לפיתוח פתרונות טכנולוגיים לאתגרים חברתיים בתחומי חינוך, בריאות וסביבה.
הארגון כולל מעל ל-1,500 מתנדבים שלוקחים חלק ביותר מ-60 פרויקטים חברתיים-טכנולוגיים.
לתנועה פרויקטים משותפים עם המרכז הרפואי שיבא, רשות שוק ההון, עמותת פתחון לב ועיריות ירוחם ונהריה.
לאחר טבח שבעה באוקטובר קידם הארגון והטמיע עשרות פרויקטים שסיפקו מענה לצורכי החירום בתחומים שונים, וכללו פלטפורמות לחיבור בין מתנדבים לצרכים בשטח, הנצחה של נופלים ואתרים שמרכזים ומנגישים ידע ושירותים לשעת חירום.
לוקץ' רשמה שורה של השקעות מוצלחות בחברות ישראליות-אמריקאיות, ובהן Salt Security, Redkix, Aryon Security, Loop Commerce ו-.
בשנת 2017 נבחרה במקום ה-21 ברשימת 100 המשפיעים של מגזין "TheMarker".
בשנת 2020 נבחרה בידי "ידיעות אמריקה" לאחת מעשרת הישראלים המשפיעים ביותר בארצות הברית.
בדצמבר 2023 העניק שר החוץ אלי כהן תעודות הוקרה ל-13 אנשי עסקים וארגונים כלכליים, שפעלו לחיזוק הקשרים הכלכליים של ישראל עם העולם, ביניהם הייתה לוקץ' על פעילותה בעמותת ICON.
באפריל 2025 אירחה לוקץ' בפעם החמישית בסלון ביתה את אירוע 'זיכרון בסלון' - המארח שורדי שואה המספרים את סיפורם בבתים שונים.
בנוסף, לוקץ' חברה בסגל תוכנית המצטיינים של בי"ס אדלסון ליזמות באוניברסיטת רייכמן, כמרצה לתואר ראשון ביזמות ומנהל עסקים, בקורסים: סוגיות מתקדמות ביזמות, ויזמות, יצירתיות וחדשנות מ-0 ל-1. זאת לצד כהונתה כחברה בוועד המנהל של האגודה למלחמה בסרטן וחברה בוועד של פרויקט תגלית.
בשנת 2018 לוהקה לעונה השנייה של תוכנית "הכרישים" המשודרת בערוץ "קשת 12" ומפגישה בין יזמים המחפשים משקיעים לאנשי עסקים.
בעונה השלישית של התוכנית החלה לשמש כחברה קבועה בפאנל התוכנית.
והוסיפה לכהן בפאנל הקבוע גם בעונה הרביעית, החמישית והשישית.
במסגרת התכנית השקיעה לוקץ' במיזמים: אנאבלה - אשר פיתחה משאבת חלב חדשנית להנקה והוערכה בשווי של 100 מיליון ש"ח, ב"עברי BEE" - כוורת לשימוש ביתי, ובמשחק מחשב "Warriors: Rise To Glory", לצידם של המשקיעים דובי פרנסס ואורן דוברונסקי.
בתקופת הקורונה השתתפה בתוכנית בידור ישראלית אונליין שבועית, לצידו של אודי ענתבי, אשר אירחו אנשי בידור, מוזיקה ותרבות ישראלים בראיונות אינטרנטיים.
בשנת 2023 השתתפה בעונה השנייה של תוכנית "רוקדים עם כוכבים" המשודרת בשידורי קשת, והייתה למודחת השישית.
בתחילת שנת 2025 השיקה את הפודקאסט "בסלון של יסמין", המארח אישים שונים לשיחות פתוחות בנושאים מגוונים.
את מפגש הפתיחה לוקץ' קיימה עם אמא שלה - ד"ר מרים אדלסון, אשר זכה לתהודה תקשורתית גדולה.
בשנת 2022, לאחר כשני עשורים בארצות הברית, חזרה להתגורר בישראל.
בתה, שירה לוקץ', השתתפה בתוכנית המציאות הישראלית "פקין אקספרס", שם צוותה עם מאור יוסף וביחד העפילו לגמר וסיימו במקום השני.
בחודש מרץ 2025 פרסמה כי היא מתמודדת עם בעיות בריאותיות.
יסמין לארי (באורדו: یاسمین لاری; נולדה ב-1941) היא האדריכלית הראשונה בפקיסטן.
היא ידועה בעיקר בשל מעורבותה במפגש בין אדריכלות וצדק חברתי.
מאז פרישתה הרשמית כאדריכלית בשנת 2000, קרן המורשת של פקיסטן – ארגון לא-ממשלתי שהקימה המוכר על ידי האו"ם – לוקחת על עצמה עבודות סיוע הומניטרי ופרויקטים של שימור היסטורי בכפרים ברחבי פקיסטן.
היא זכתה בפרס פוקואוקה היוקרתי ב-2016 ובמדליית הזהב המלכותית של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים ב-2023.
יאסמין לארי נולדה ב-1941 בעיירה דרה גאזי חאן, בפנג'אב ובילתה את שנותיה הראשונות בלאהור וסביבתה כחלק ממשפחת עיראקי ביראדרי הנודעת – קאסטה מוסלמית סונית.
אביה זפארול אחסן, היה קצין בשירות המדינה ההודי, ועבד על פרויקטי פיתוח גדולים בלאהור ובערים אחרות, דרכם נחשפה לארי לארכיטקטורה.
למדה בבית הספר על שם המלכה מרי בלאהור, ובתיכון באדביסטאן-א-סופיה משום שאביה רצה שהיא תלמד גם בפרסית ובערבית.
לאחר מכן היא למדה במכללת קיניירד.
כשהייתה בת 15, עזבה לראשונה את פקיסטן כדי לנסוע ללונדון עם משפחתה.
בתחילה באו לחופשה, אך בסופו של דבר נשארו היא ואחאיה ללמוד באנגליה.
לארי לא התקבלה לבית הספר לאדריכלות, ולמדה אמנות במשך שנתיים בלונדון.
לאחר מכן התקבלה לבית הספר לארכיטקטורה, באוקספורד פוליטכניק.
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר לארכיטקטורה באוקספורד ב-1964, לארי חזרה לפקיסטן בגיל 23 עם בעלה, סוהיל זאהיר לארי, ופתחה את משרד האדריכלים שלה בקראצ'י, סינד.
היא הייתה האדריכלית הראשונה בפקיסטן.
בתחילה, היא התמודדה עם קשיים כאשר עובדים באתרי בנייה ערערו על סמכותה או הידע שלה בגלל מגדרה.
בשנת 1969, נבחרה לארי לחברה במכון המלכותי לאדריכלים הבריטיים.
לארי תכננה פרויקטים לדיור כמו פרויקט המגורים "אנגורי באג" (Angoori Bagh) מ-1978, שנחשב לפרויקט הדיור הציבורי הראשון בקנה מידה גדול בפקיסטן, וכן מבנים מסחריים כמו מלון טאג' מאהל בקראצ'י ב-1981, מרכז הכספים והמסחר של קראצ'י ב-1989, והמטה של חברת הנפט הלאומית של פקיסטן בשנת 1991.
לארי פרשה בשנת 2000 מעיסוק באדריכלות, אך המשיכה לעסוק בפעילות שימור היסטורי בכך שהיא משמשת כיועצת של פרויקט אונסק"ו וכמנהלת של "קרן המורשת של פקיסטן".
לארי ובעלה הקימו בשנת 1980 את "קרן המורשת של פקיסטן".
מאז 2010, הקרן בנתה כ-50,000 בתים למטרות הומניטריות, כמו לקורבנות רעידות אדמה והצפות.
לארי מיישמת טכניקות בנייה מסורתיות וחומרים מקומיים, למשל בבנייה מחדש לאחר שיטפונות באזור עמק הסינד.
בשנת 2013, היא סייעה לכפריים במחוז אווראן שנפגעו ברעידת האדמה בבלוצ'יסטן.
בשנת 2018 לארי עיצבה כיריים יעילים וחסכוניים שיתרונם על התנורים מסורתיים הוא שאינם פולטים עשן רעיל בתוך הבתים.
עיצוב הכיריים זכה בפרס World Habitat באותה שנה.
על האדריכלות בדרום מזרח אסיה, אמרה לארי, "שני קצוות הספקטרום של שני העולמות שבהם אנו חיים ופועלים נתפסים בצורה הטובה ביותר במילותיהם של שני אדריכלים מפורסמים, מיס ון דר רוהה וחסן פתחי.
מיס ון דר רוהה, אמן חיבור אלמנטים של בניין יחד ורב-אמן בפרטים, אמר: "אני מעוניין קודם כל בבניין טוב.
ואז אני ממקם אותו במקום הכי טוב שאפשר'.
היא ידועה בעיקר בזכות עבודתה במפגש בין אדריכלות וצדק חברתי.
בשנת 2002 קיבלה הקרן למורשת של פקיסטן את פרס ההכרה של האו"ם על מאמציה ותוצאותיה לקידום שימור תרבותי והיסטורי.
בשנת 2006, זכתה לארי זכתה בפרס "Sitara-e-Imtiaz" אחד מהעיטורים האזרחיים החשובים ביותר מטעם ממשלת פקיסטן, כהוקרה על שירותיה למקצוע האדריכלות ולשימור מורשת של אתרים היסטוריים במדינה.
בשנת 2016 קיבלה את פרס פוקואוקה לאמנות ותרבות.
ב-27 באפריל 2023 הוכרזה כזוכת מדליית הזהב המלכותית של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים לשנת 2023.
בשנת 2025 נבחרה לקבל את פרס וולף שהוענק בישראל, אך סירבה לקבלו כאות מחאה נגד פעולות ישראל במלחמת חרבות ברזל.
יסמין לארי מתגוררת בקראצ'י, פקיסטן.
הייתה נשואה להיסטוריון והסופר סוהיל זהיר לארי שנפטר בשנת 2020 ממחלת הקורונה.
הם נישאו בשנת 1961 ויש להם שלושה ילדים.
אחותה היא הפוליטיקאית הפקיסטנית נסרין ג'ליל .
יסמין אל-בוסטמי היא שחקנית אמריקאית.
היא התפרסמה תחילה בשל תפקידה בתור מוניק דוורו בסדרה "המקוריים" (2013–2014) ובהמשך בשל הופעתה בתור הסוכנת לוסי טארה בסדרת המשטרה "NCIS: הוואי" (2021–הווה).
יסמין אל-בוסטמי נולדה באבו דאבי שבאיחוד האמירויות הערביות, לאב פלסטיני-ירדני ולאם פיליפינית, אך בגיל שלוש עברה להתגורר עם משפחתה בדנקנוויל (אנ'), טקסס, ארצות הברית; היא התגוררה לסירוגין בטקסס ובירדן עד חזרתם סופית בגיל 13 עד שהשתקעו בעיר דאלאס.
לאחר לימודי התיכון, החלה אל-בוסטמי בלימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת טקסס בארלינגטון (אנ') אותם סיימה ב-2010, אז החליטה להיכנס לעולם הבידור, ולמדה בין היתר אמנות באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר בפריז, צרפת.
בשנת 2010, טרם סיום לימודיה, החלה אל-בוסטמי לשחק ברצף של סרטים קצרים.
בשנת 2013, אל-בוסטמי עשתה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בסדרה "המקוריים" בתפקיד מוניק דוורו, האנטגוניסטית בעונה הראשונה.
בשנת 2014, היא ביצעה הופעת אורח בעונה השלישית של הסדרה "נאשוויל" בתפקיד דליסה בירץ'.
בשנת 2015, אל-בוסטמי כיכבה בפרק של הסדרה "הוחלפו בלידתן".
בשנת 2016, היה לה תפקיד חוזר בעונה 2 של "המפקחים".
בשנת 2017 היא הופיעה בקליפ של הסינגל של ג'ון לג'נד, "Surefire".
באותה שנה שיחקה בסרט העלילתי "אהבה הורסת".
היא שיחקה גם בתפקיד סשה בסדרה "I Ship It" של רשת הטלוויזיה The CW בעונות הראשונה והשנייה.
בשנת 2018, אל-בוסטמי לוהקה לתפקיד קבוע בסדרת מדע בדיוני אינטראקטיבית של שירות הסטרימינג אלפא, "Orbital Redux" בתפקיד טומי.
בשנת 2019 היא שיחקה כראמה בפרק אחד בעונה הראשונה של הסדרה "The Chosen", תפקיד אותו שחזרה גם בעונות השנייה והשלישית במספר פרקים.
החל מ-2021 משחקת בסדרה "NCIS: הוואי", סדרת הספין אוף של "NCIS" בתפקיד הסוכנת המיוחדת לוסי טארה.
+שנהסרטתפקידהערות2013The Tribe of Misfitsילדת מקהלה2015UnimaginableרוביןRebornאינגריד2016Super Novasאפשין2017אהבה הורסת (אנ')מלינדה2020Luckyאדי2021Send It!סשה
תפקיד ראשי (עונה 4-2); 26 פרקים 2021–2024 NCIS: הוואי לוסי טארהתפקיד ראשי (3 עונות); 43 פרקים 2023 NCIS: לוס אנג'לס פרק: "A Long Time Coming"TBAImmigrantsראנדה חאלילסדרת רשת עתידית שתשודר באינסטגרם
יסמין אל-ח'ודהירי היא שחקנית בריטית.
ידועה בעיקר בזכות תפקידה בשתי העונות האחרונות של הדרמה הקומית של ערוץ 4 הבריטי "אקלי ברידג'".
אל-ח'ודהירי נולדה להורים שהיגרו מעיראק בקינגסטון על התמזה, דרום מערב לונדון.
היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת מנצ'סטר בשנת 2016 עם תואר ראשון במדעי החברה באנתרופולוגיה חברתית.
במהלך האוניברסיטה, היא התיידדה עם הבמאי והמחזאי רישי פלהם (Rishi Pelham) ונכנסה לאודישן לאחד ממחזותיו.
היא עבדה איתו במספר פרויקטים של תיאטרון שוליים ובהמשך היא לוהקה לתפקיד איילה בסרט העצמאי שלו "הילדה" (Hilda) משנת 2019, שהיווה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע.
בשנת 2020 היא הופיעה בטלוויזיה עם הופעת אורח קטנה בפרק של מותחן ה-BBC "להרוג את איב".
בשנת 2021 היא קיבלה את התפקיד הראשי הראשון שלה בטלוויזיה כשהצטרפה לצוות השחקנים של הדרמה הקומית של ערוץ 4 "אקלי ברידג'" בעונה הרביעית בתור פיזה אחטר.
היא חזרה על תפקידה כפיזה בעונה החמישית והאחרונה של הסדרה בשנת 2022.
בשנת 2023, אל-ח'ודהירי הופיעה בסרט הקומדיה הרומנטית "Rye Lane" והיה לה תפקיד חוזר בתור הנסיכה ידירה בעונה השלישית של המותחן הפוליטי של Sky Max "קוברה" בתור הנסיכה יאדירה בנת זיאן אל-בילאל.
ב-2024 הופיעה אל-ח'ודהירי בסדרה "המדריך לרצח לילדות טובות" בתפקיד נעמי וורד.
שנה סרט תפקיד הערות 2019 הילדה איילה 2023 ריי ליין אמנדה
יסמין בלית' היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.
ידועה במיוחד בזכות גילום הדמות קרוליין הולדן בסדרה "משמר המפרץ" אשר הייתה אחת מתוכניות הטלוויזיה הנצפות ביותר בעולם בשנות ה-90, וכמו גם בזכות הופעותיה לאורך השנים בסדרות דרמה שונות בטלוויזיה בהם הסדרה "Ryan's Hope" והסדרה "נאש ברידג'ס".
יסמין בלית' נולדה בניו יורק, לקארינה אשר הייתה דוגמנית, ולפיליפ אשר היה בעל עסק.
אביה הוא ממוצא רוסי-יהודי וגרמני-יהודי, ואמה היא אמה הייתה פייה-נואר מאלג'יריה ממוצא צרפתי אשר הייתה קתולית.
בשנת 1969, כאשר היא הייתה בת 10 חודשים השתתפה בפרסומת טלוויזיה לשמפו לתינוקות של ג'ונסון אנד ג'ונסון "No More Tears".
בגיל 6 היא הופיעה בתוכנית המצלמה הנסתרת "Candid Camera".
מאוחר יותר באותה השנה היא הופיעה בפרסומת למוצרי קוסמטיקה של מקס פקטור יחד עם הדוגמנית כריסטינה פרארה.
פריצת הדרך של בלית' הגיעה בשנת 1980 כאשר היא הייתה בת 12 ונבחרה לככב לצדו של באדי האקט בסרט הקולנוע "היי בייב!".
כאשר היא הייתה בת 16 היא החלה להשתתף באופרת הסבון "Ryan's Hope" בה היא גילמה את דמותה של ריאן פנלי בין השנים 1985 ועד לביטול הסדרה בשנת 1989.
ב-1993 הצטרפה לצוות השחקנים הראשי בסדרה המצליחה "משמר המפרץ", בה היא גילמה את הדמות של המצילה קרוליין הולדן.
במקביל לקריירת הטלוויזיה בלית' הפכה לדוגמנית פופולרית במהלך שנות ה-90, והיא הופיעה פעמים רבות על שערי מגזינים, בפרסומות לבגדי ים והלבשה תחתונה, ובקמפיינים של חברות שונות כמו בין היתר רבלון.
בין השנים 1998 עד 2000 בלית' גילמה את דמותה של המפקחת קייטלין קרוס בסדרה "נאש ברידג'ס".
בנוסף לכך היא שיחקה גם במספר סרטי טלוויזיה ומיני סדרות.
היא מוזכרת בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "חברים" מספר פעמים, במיוחד על ידי הדמויות צ'נדלר בינג וג'ואי טריביאני.
היא השתתפה בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "משפחת סימפסון " בפרק "Treehouse of Horror X".
לאחר שלקחה חלק במכון לגמילה מסמים בסוף שנת 2000, בלית' גילמה רק עוד תפקיד אחד בטלוויזיה - בסרט הטלוויזיה "Baywatch: Hawaiian Wedding" משנת 2003, לפני שהחליטה לסיים את קריירת המשחק שלה.
בשנת 2021 בלית' עשתה קאמבק לאחר הפסקה ממושכת כאשר שיחקה בקומדייה "Whack the Don".
ב-25 באוגוסט 2002 התחתנה עם היזם פול סריטו, אותו היא הכירה בעת שהלכה למכון לגמילה מסמים.
יָסַמִין אָנְסַארִי היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת אריזונה.
טרם היבחרה לקונגרס האמריקאי כיהנה כחברת מועצת עיריית פיניקס בשנים 2021–2024.
יסמין אנסארי (בפרסית: یاسمین انصاری) נולדה ב-7 באפריל 1992 בסיאטל להורים שהיגרו לארצות הברית מאיראן.
כשלמדה בתיכון הצטרפה למפלגה הדמוקרטית באריזונה והייתה לפעילה למען מסע הבחירות של ברק אובמה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2008. בנוסף, עבדה עם אמה בהדרכה חינוכית של פליטים סומלים.
היא למדה באוניברסיטת סטנפורד, שם השלימה לימודי תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים.
במהלך לימודיה הגבוהים התמחתה בלשכתה של מנהיגת הדמוקרטית בקונגרס ננסי פלוסי.
בתום לימודיה נבחרה לתוכנית המלגות ע"ש ג'ון גרדנר והחלה לעבוד במשרדו של מזכ"ל האו"ם באן קי-מון כיועצת מדיניות בכירה.
במהלך עבודתה במחיצתו היא העבירה שנה בעבודה על גיבוש הסכם פריז, והמשיכה לעבוד באותה משרה גם תחת יורשו של באן, אנטוניו גוטרש.
בשנת 2016 החלה לימודי תואר שני ביחסים בין-לאומיים ופוליטיקה במכללת סנט ג'ון שבאוניברסיטת קיימברידג'.
במהלך תקופה זו המשיכה להיות מעורבת באקטיביזם סביבתני ובקידום ועידות פסגה בנושאי אקלים.
בבחירות 2020 התמודדה אנסארי בבחירות למועצת עיריית פיניקס כדי למלא את מושבו הריק של חבר המועצה מייקל נוואקובבסקי, שייצג את מחוז הבחירה השביעי של העיר.
אנסארי נמנתה בין שתי המובילות הראשיות מבין חמישה בבחירות הכלליות לצד סינתיה אסטלה, והשתיים העפילו לסיבוב שני ב-9 במרץ 2021, שם ניצחה.
היא נכנסה לתפקידה ב-19 באפריל אותה שנה.
במהלך כהונתה במועצת העיר התמקדה בעיקר באג'נדה ירוקה שכללה קידום נטיעת עצים, צדק חלוקתי במשאבי המים, קידום השימוש במכוניות חשמליות וכיוצא באלה.
ב-2022 ספגה ביקורת ביחד עם חברי מועצה אחרים על שהשתמשה בסוויטה בפוטפרינט סנטר, מרכז ספורט בבעלות העירייה, לצפייה במשחקי ספורט וקונצרטים.
אנסארי התפטרה ממושבה במועצת העיר ב-28 במרץ 2024 בעקבות התמודדותה לבית הנבחרים האמריקאי.
בתחילת פברואר 2023 החלו לתהפרסם בעיתונות המקומית בפיניקס דיווחים על כוונתה של אנסארי להתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השלישי של אריזונה.
ב-4 באפריל 2023 הכריזה באורח רשמי על התמודדותה.
אנסארי גייסה למעלה מ-325,000 דולר ברבעון הראשון של 2024, מה שהביא את סך הגיוס שלה ליותר מ-1.35 מיליון דולר אמריקאי.
בבחירות המקדימות ניצחה את ראקל טראן, מנהיגות המיעוט בסנאט של אריזונה, בפער של 34 קולות בלבד, ונבחרה למועמדת המפלגה הדמוקרטית.
בבחירות הכלליות גרפה כ-70.9% מקולות הבוחרים וניצחה את יריבה ג'ף זינק, מועמד המפלגה הרפובליקנית, שגרף 26.6% מהקולות.
כהונתה החלה עם השבעת הקונגרס ה-119 של ארצות הברית ב-3 בינואר 2025.
יסמין מוחמד היא סופרת, מרצה ופעילה לזכויות אדם קנדית ממוצא מצרי ופלסטיני.
היא ידועה בביקורתה על האסלאם הפוליטי ובתמיכתה בזכויות נשים, במיוחד בהקשרים של חירות אישית וזכויות נשים שגדלו בחברות מוסלמיות שמרניות.
יסמין מוחמד נולדה וגדלה בוונקובר, קולומביה הבריטית בקנדה למשפחה מוסלמית שמרנית ממוצא מצרי-פלסטיני.
אימה, היא אחיינתו של נשיא מצרים הראשון מוחמד נגיב ואילו אביה הוא פלסטיני יליד עזה.
בילדותה חוותה חינוך דתי קפדני, וכפי שתיארה בספרה האוטוביוגרפי Unveiled: How Western Liberals Empower Radical Islam, היא חוותה אלימות והתעללות מצד בני משפחתה בשל רצונם להחיל עליה אורח חיים דתי מחמיר.
מאוחר יותר היא נישאה בכפייה לחבר ארגון הטרור אל-קאעדה, עיסאם מרזוק, ולבסוף הצליחה להשתחרר מנישואים אלו לאחר מאבק ממושך.
לאחר שיצאה מהדת האסלאמית, היא פנתה לפעילות ציבורית למען חופש מחשבה, זכויות נשים והגנה על קורבנות דיכוי דתי.
יסמין מוחמד עוסקת בהעלאת מודעות לנושאים הקשורים לחופש דת, כפייה דתית, חינוך נשים וזכויות אדם במדינות מוסלמיות ובקהילות מוסלמיות במערב.
היא מרצה בכנסים בין-לאומיים, מופיעה בתקשורת, ומנהלת קמפיינים להעלאת המודעות למצבן של נשים החיות תחת חוקי השריעה.
בנוסף, יסמין הקימה את ארגון "Free Hearts Free Minds", שמספק תמיכה רגשית וייעוץ לאנשים המנסים לצאת מקהילות דתיות שמדכאות את חירותם האישית, במיוחד במקומות שבהם עזיבת האסלאם עלולה להוביל לענישה חמורה.
Unveiled: How Western Liberals Empower Radical Islam (יצא לאור בשנת 2019) – ספר זיכרונות שבו היא מספרת את סיפור חייה ומבקרת את היחס של גורמים ליברליים מערביים כלפי האסלאם הקיצוני.
יסמין מוחמד מעוררת דיון נרחב בנוגע לזכויות נשים בחברות מוסלמיות ולתפקיד שמילאו מדינות מערביות בגיבוי משטרים דכאניים בשם הרב-תרבותיות.
דעותיה זוכות לתמיכה בקרב מבקרים של האסלאם הפוליטי, אך גם לביקורת מצד קבוצות מוסלמיות וליברליות הטוענות כי גישתה מכלילה מדי.
יסמין אל-מסרי (נולדה ב-1978) היא שחקנית, רקדנית, אמנית וידאו ופעילה למען זכויות אדם ממוצא פלסטיני, אמריקאית-צרפתייה.
הופעת הבכורה הקולנועית שלה הייתה בסרט "קרמל" משנת 2007. בשנת 2015 כיכבה מסרי בתפקיד נימה אמין וריינה אמין, תאומות זהות, בסדרת המתח "קוונטיקו" של רשת ABC.
יסמין אל מסרי נולדה בשנת 1978 בביירות, לבנון, לאב פליט פלסטיני ואם מצרית.
היא גדלה במהלך מלחמת האזרחים בלבנון עד שהוריה ברחו ועברו לצרפת.
בשנת 2007 סיימה את לימודיה בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז והחלה את דרכה כרקדנית בלהקת המחול סוראיה בגדאדי.
אחר כך עברה לארצות הברית.
מסרי ערכה את הופעת הבכורה שלה על המסך הגדול בסרט הקומדיה-דרמה הלבנוני שזכה לשבחי המבקרים בשנת 2007, "קרמל", בבימויה של נאדין לבקי.
הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2007, עבור תפקידה בסרט היא קיבלה את פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של אבו דאבי ב-2007, ובאותה שנה הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בפרסי המסך של אסיה פסיפיק.
בשנת 2008, שיחקה בסרטה של נג'ווא נג'אר "מור ורימון" (אל-מור ואל רומן) שזכה בפרס בחירת הקהל בפסטיבל דוחא-טרייבקה בקטר בשנת 2009 והוצג בפסטיבל סאנדנס.
הסרט, שצולם ברמאללה ובירושלים, מגולל סיפור שבמרכזו משולש אהבה בין כוריאוגרף, רקדנית ובעלה זיאד, שנעצר על ידי צה"ל לאחר שסירב לוותר על אדמתו.
בסרט השתתפו גם היאם עבאס ועלי סולימאן.
בשנת 2010, שיחקה לצד פרידה פינטו וונסה רדגרייב בסרטו של ג'וליאן שנאבל "מיראל", שתסריטו מבוסס על ספרה של רולה ג'בריל.
בשנת 2014, מסרי ערכה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה האמריקאית, בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה של רשת NBC, "Crossbones" לצד ג'ון מלקוביץ' ששיחק בתפקיד אדוארד טיץ' שחור הזקן.
בשנת 2015, היא לוהקה לצד פריאנקה צ'ופרה ואונג'אנו אליס במותחן של ABC "קוונטיקו", בתור שתי דמויות – התאומות הזהות נימה וריינה אמין.
בשנים 2020–2021 שיחקה בסדרת האנימה "קסטלווניה", שנוצרה ונכתבה על ידי וורן אליס עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
בשנת 2025, שיחקה בסרטה של הבמאית אן-מרי ג'אסיר "פלסטין 36", דרמה היסטורית על המרד הערבי הגדול בתקופת המנדט הבריטי, בהשתתפות כוכבים בין-לאומיים בהם ג'רמי איירונס, ליאם קנינגהם והיאם עבאס.
צילומי הסרט היו אמורים להתקיים בשטחי הרשות הפלסטינית אך נאלצו לעבור לירדן בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו.
הסרט נבחר לייצג את הרשות הפלסטינית בטקס האוסקר ב-2026 בקטגוריית פרס האוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר.
יסמין צ'וי (שם בקוריאנית: צ'וי נא-קיונג, בקוריאנית: 최나경; נולדה בסיאול, דרום קוריאה ב-23 במאי 1983) היא חלילנית, אשר התחנכה בארצות הברית ומתגוררת באוסטריה.
סבה היה מייסד התזמורת הפילהרמונית צ'ונג-ג'ו בקוריאה ואמה הייתה כנרת מקצועית.
היא החלה את לימודי המוזיקה שלה בנגינה בפסנתר ובכינור בגיל שלוש, עברה לנגן בחלילית בבית הספר בכיתה ג', ובגיל תשע החלה לנגן בחליל צד.
בגיל שתים עשרה, התקבלה צ'וי לבית ספר לאמנויות בסיאול.
במהלך לימודיה התיכוניים עברה צ'וי לארצות הברית שם למדה בבית ספר ללא תוכנית מיוחדת למוזיקה .
בגיל שש עשרה, התקבלה צ'וי למכון קרטיס למוזיקה, והשתתפה בתוכנית שאפשרה לה להשיג את תעודת גמר התיכון שלה תוך כדי לימודיה במכון.
לאחר מכן התקבלה לבית הספר ג'וליארד, שם בין מוריה נמנו החלילנים הנודעים ג'וליוס בייקר וג'פרי חאנר, בין השנים 2000 ל-2004. בשנת 2002, היא זכתה בתחרות הסטודנטים על שם אלברט מ.
בשנת 2006, מגזין "הסימפוניה" כלל אותה כאחת משתי חלילניות ברשימת האמנים הצעירים המבטיחים שלו.
בשנת 2016, נישאה צ'וי לבן זוג שאינו מתחום המוזיקה אותו פגשה שלוש שנים קודם לכן ואשר שומר על פרטיות באשר לזהותו.
הקלטה של ביצועיה לקונצ'רטו לחליל ולנבל K.
299 של מוצרט ולקונצ'רטו לחליל K.
314 (שנקרא "יסמין צ'וי מנגנת את מוצרט") יצאה לאור בשנת 2006 בקוריאה על ידי סוני BMG.
בהמשך היא מילאה את תפקיד חלילנית המשנה של התזמורת הסימפונית של סינסינטי בניצוחו של פאבו ירווי וחלילנית ראשית של התזמורת הסימפונית של וינה בניצוחו של פאביו לואיזי.
צ'וי כיהנה כחלילנית ראשית בתזמורת הסימפונית של וינה ממאי 2012 עד אוגוסט 2013. יחד עם חברי התזמורת, היא הקליטה באופן מסחרי את רביעיות החליל של מוצרט.
בשנת 2018 הייתה צ'וי אמנית הבית של מרכז האמנויות סג'ונג בסיאול, ובין השנים 2018 ל־2021 כיהנה כאמנית הבית של תזמורת המוזיקה הקלאסית של ניו יורק.
צ'וי עיבדה לחליל את הקונצ'רטי לכינור של מנדלסון וצ'ייקובסקי כמו גם את "המבוא והרונדו קפריצ'וזו" של סן-סאנס.
בנוסף, הקליטה בשנת 2012 באופן מסחרי יצירות של קלוד בולינג (Sony Classical) ואת 12 הפנטזיות לחליל סולו מאת גאורג פיליפ טלמן (אוסטריאן גרמופון).
המנצח והמלחין האמריקאי, מארק לייקוק כתב עבורה קונצ'רטו לחליל.
צ'וי מונתה לשגרירת תרבות רשמית של העיר דאג'ון בקוריאה.
ב-25 באפריל 2025 הוכרז כי צ'וי קיבלה משרה בבית הספר למוזיקה ג'ייקובס של אוניברסיטת אינדיאנה, והחל מ-1 באוגוסט 2025 היא חברה בסגל ההוראה כמרצה לחליל.
ההקלטות של ג'סמין צ'וי כוללות:
נקסוס – מחברת המלחין, כרך 2 – מתוך מדף הספרים שלי, "קונצ'רטו לחליל מס' 1 בסי במול מז'ור (גרסה לחליל ותזמורת מיתרים)", יסמין צ'וי, תזמורת הווירטואוזים של קייב, דמיטרי יבלונסקי (מנצח) (2025)
"אהבה בפריז – אלבום רסיטל חי", ג'סמין צ'וי וסנגווק פארק (2017)
"טריו ג'וי – אלתורים חופשיים", ג'סמין צ'וי, ג'ו פונדה, הארווי סורגן (2017)
"תיקי טלמן 12 פנטזיות לחליל סולו", יסמין צ'וי (2015)
"מוצרט: 5 רביעיות לחליל", יסמין צ'וי עם נגני התזמורת הסימפונית של וינה (2013)
"סוויטה לחליל ושלישיית ג'אז מאת קלוד בולינג", יסמין צ'וי (2012)
"יסמין צ'וי מנגנת מוצרט", יסמין צ'וי (2006; יצא רק בקוריאה)
יַסְעוּר הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי בגליל המערבי, השוכן על כביש 70, בין כרמיאל לעכו.
שייך למועצה האזורית מטה אשר.
עדויות ארכאולוגיות ליישוב כנעני, פיניקי וישראלי באזור מתקופת הברונזה התיכונה עד התקופה ההלניסטית המוקדמת נמצאו בתל בירה, בתחומי הקיבוץ.
הקיבוץ הוקם ב-6 בינואר 1949 על אדמות הכפר הערבי הנטוש אל-בירווה בידי עולים מהונגריה ומאנגליה, חברי השומר הצעיר.
בהמשך, הצטרף גרעין של עולים מברזיל.
שם הקיבוץ הוא סמלי, ונבחר עקב רצון המתיישבים לעסוק במקצוע הדיג (היסעור הוא עוף המצטיין בשחייה).
אכן, בשנותיו הראשונות, התפרנסו התושבים מדיג בבריכות דגים שהקימו בשטחם.
מלבד ענף המדגה, בלט גם ענף הלול.
כיום פועל בקיבוץ גם ענף החקלאות הנקרא גד"ש יע"ן (גידולי שדה יסעור עין המפרץ) שאכן פועל בשותפות עם קיבוץ עין המפרץ.
ילדי הקיבוץ לומדים בבית הספר היסודי "גוונים" שבקיבוץ עין המפרץ ולאחר מכן, בחטיבת הביניים ובתיכון "אופק" שבקיבוץ עברון.
יסעור בולוור (שם מדעי: Bulweria) הוא סוג של עוף ימי השייך למשפחת היסעוריים, ונקרא על שם החוקר האנגלי ג'יימס בולוור.
יסעור בולוורי (שם מדעי: Bulweria fallax), שנפוץ באוקיינוס השקט, האוקיינוס האטלנטי, והאוקיינוס ההודי
יסעור ג'ואנין (שם מדעי: Bulweria bulwerii), שמצוי רק במערב האוקיינוס ההודי
יסעור סנט הלנה (שם מדעי: Bulweria bifax), שהיה אנדמי לאי, נכחד בתחילת המאה ה-16 וידוע רק בזכות שרידי שלד שנמצאו
יסנאיה פוליאנה (מרוסית: Ясная Поляна, קרחת יער נקייה) היה ביתו של לב טולסטוי, הממוקם 12 ק"מ דרומית מערבית מהעיר טולה שברוסיה.
הסופר נולד, חי, הקים משפחה מרובת ילדים יחד עם אשתו, סופיה אנדרייבנה ונקבר במקום זה.
מיד לאחר מותו, הפכה האחוזה למוזיאון לזכרו.
היא נוהלה בתחילה על ידי אלכסנדרה טולסטיה, בתו של הסופר, וגם מנהלה הנוכחי הוא אחד מצאצאיו.
המוזיאון עדיין מכיל את חפציו האישיים ורהיטיו, כמו גם את ספרייתו בת כ-22,000 הכרכים.
שם כתב לב טולסטוי את ספריו הגדולים מלחמה ושלום ואנה קארנינה.
המוזיאון כולל את אחוזתו של הסופר, את בית הספר שהקים עבור ילדי האיכרים וכן את קברו המינימליסטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה האחוזה על ידי הגרמנים, אולם הרכוש היקר ביותר פונה משם לפני כן על ידי השלטונות הסובייטים.
בניגוד לתעמולה סובייטית על פיה המוזיאון לא נהרס על ידי הגרמנים, בעדויות במשפטי נירנברג נאמר על ידי רוברט ה.
ג'קסון "הם השמידו את האחוזה של לאו טולסטוי, יסנאיה פוליאנה, וחיללו את קברו של הסופר", אם כי נעשה בה שימוש כבית חולים צבאי.
לאחר המלחמה שוחזרה האחוזה למצבה המקורי בדיוק רב, והיא מהווה אבן שואבת לתיירים.
בשנת 2007 למנהל המוזיאון מונה ולדימיר טולסטוי, מצאצאי המשפחה.
בין היתר, הוא מארגן במקום כינוסי צאצאי הסופר מכל העולם.
יסמינה רזה היא מחזאית, שחקנית, סופרת ומתרגמת יהודייה-צרפתייה ממוצא הונגרי ואיראני.
נחשבת לאחת המחזאיות הצעירות הבולטות של זמננו, בעיקר בזכות הצגותיה "אמנות" ו"החיים בשלוש גרסאות" שזכו להצלחה בינלאומית, כולל בישראל.
רזה נולדה בפריז להורים יהודיים, האב מהנדס ממוצא איראני והאם כנרת שנמלטה בגיל 20 מהדיקטטורה הסובייטית בהונגריה לצרפת.
משפחת אביה עברה נדודים רבים.
היא היגרה מספרד לפרס במאה ה-19 ובסוף המאה עברה למוסקבה.
משם היגרה משפחתו חסרת כל לפריז לאחר המהפכה הרוסית ובעיצומה של מלחמת האזרחים ברוסיה, בשנת 1918. בני המשפחה נאלצו להעמיד פני מומרים כלפי חוץ בשל הלחץ להמיר את דתם לקתוליות בספרד, ולאחר מכן לאסלאם בפרס - שם שינתה המשפחה את שמה מגדליה לשם הפרסי הנפוץ "רזה".
ברוסיה שונה שוב לרזאיוב, ולבסוף חזר הענף הישראלי של המשפחה לשם גדליה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ניצל האב מהנאצים בזכות שמו לאחר שאמר שהוא איראני ומוסלמי.
היא גדלה בפריז בבית שבו היה למוזיקה מקום מיוחד בחיי המשפחה.
לבד מהיות אמה כנרת, אביה המהנדס נהג לדבריה "ללבוש חלוק בית מול הילדים ולבצע את הסימפוניה החמישית של בטהובן על רקע הקלטה של התזמורת הפילהרמונית של ברלין".
רזה חיה כיום בפריז עם בנה ובתה.
לאחר שסיימה לימודי תיאטרון וסוציולוגיה באוניברסיטת נאנטר ומאוחר יותר בבית הספר הבינלאומי לתיאטרון של ז'אק לקוק, החלה לעבוד כשחקנית והופיעה בהצגות רבות של סופרים בני זמננו כמו גם של סופרים קלאסיים.
בשנת 1987 החלה לכתוב בעצמה, והתוצאות לא איחרו לבוא.
שני המחזות הראשונים זכו בפרס מולייר היוקרתי.
התרגום שלה לצרפתית לעיבוד התיאטרלי של סטיבן ברקוף להגלגול של פרנץ קפקא, שנועד לביצוע על ידי רומן פולנסקי, היה מועמד לפרס מולייר לתרגום בשנת 1988. המחזה השלישי שלה, "אמנות", עלה להופעת בכורה בפריז בשנת 1994 והפך להצלחה מסחררת בעולם לאחר שתורגם ל-35 שפות.
הוא קיבל מספר פרסים בינלאומיים (כולל פרס טוני ופרס לורנס אוליבייה) והיווה פריצת דרך בעולם התיאטרון העכשווי.
עם התהילה הגוברת שלה בתור מחזאית התמעטו הופעותיה כשחקנית - למעט חשיפה מקרית במחזה שהפך להצלחה העיקרית השנייה שלה, "החיים בשלוש גרסאות".
להיסטוריה רבת התהפוכות של משפחתה השפעה רבה על יצירתה, בכך שגרמה לה להרגיש 'אאוטסיידרית' לדבריה.
חיפוש דומה אחר שמירת הייחודיות היהודית וביטוי שלה ניתן לראות גם בביקורת שהעבירה על חלק מהחברה הישראלית עם העלאת ההצגה 'אמנות' בישראל:
על רקע הקוסמופוליטיות של משפחתה אומרת רזה כי "אף פעם לא היה לי בית.
אבא שלי היה איראני, אמי הונגרית, סבי וסבתי קבורים איפשהו באמריקה, ועכשיו אני גרה במקרה בצרפת.
השפה הצרפתית היא ביתי היחיד".
המחזות הטובים ביותר שלה עשירים בתוכן ובעימותים נוקבים, והדמויות שלהם מלאי חיות ורגש.
המכנה המשותף לרוב הדמויות הראשיות שלה הוא שרובן באות מהמעמד הבינוני העליון היהודי, מה שמהווה התייחסות אוטוביוגרפית נוספת שרזה מודה שהיא קיימת במידה רבה באמנות שלה: "אני חושבת שאדם יכול לכתוב באמת רק על האובססיות של עצמו" עם זאת, לא מדובר אצלה בכתיבה על חוויות אישיות, אלא בחקירת אפשרויות.
"בשבילי, הכתיבה היא חקירת נשמת האדם, פתיחת הלא נודע.
הכתיבה מאפשרת לי לחיות חיים של אחרים".
בנוסף למחזות, הרחיבה רזה את יצירתה בסוף שנות ה-90 לתסריטים ופרוזה.
כאשר נשאלה האם במעבר לפרוזה ביקשה להשיג יותר חופש בכתיבה, ענתה כי
ביחס לפרשנויות העולות לעיתים על כך שניכרת השפעה של אנטון צ'כוב בדרמות שלה, רזה מסכימה שניתן להחיל פרשנות כזו על שני המחזות הראשונים שלה.
כמו כן, רזה רואה במחזות שלה כ"טרגדיות מצחיקות אולי, אך לא קומדיות טהורות".
ההומור שלה הוא יהודי בעיניה.
את היחס שלה לצחוק ואושר וההשפעה של האמנות עליהם רזה מתארת כך:
שני סרטים שכתבה, "עד הלילה" ו"הפיקניק של לולו קרויץ", הוקרנו באירופה.
הרומן הראשון שלה, "המרקלוויר", יצא לאור בשנת 1997. ברומן שלה "שחר, ערב, או לילה" משנת 2007, היא משרטטת את דיוקנו של ניקולא סרקוזי, שאותו ליוותה במשך שנה לאורך הקמפיין שלו לנשיאות.
המחזה השביעי שלה "אלוהי הקטל" (Le Dieu du Carnage) עלה בציריך ב-2007. הפקות המחזה בברודוויי ובלונדון בשנת 2008 זכו בפרס טוני ובפרס לורנס אוליבייה.
בישראל עלה המחזה באותה שנה בתיאטרון בית ליסין בהשתתפותם של ליאור אשכנזי, מיה דגן, אלון נוימן, נעמה שפירא, בבימויו של הלל מיטלפונקט.
בשנת 2011 כתבה ביחד עם ידידה הוותיק רומן פולנסקי את התסריט לסרט "Carnage" - עיבוד קולנועי למחזה אלוהי הקטל, בהשתתפות קייט וינסלט, ג'ודי פוסטר, כריסטוף ואלץ, וג'ון ס.
הסרט זיכה אותה בפרס הסזאר.
בינואר 2013 יצא לאור הרומן "Heureux les heureux" וזכה להצלחה גדולה.
המחזה האחרון שכתבה הוא "Comment vous racontez la partie" (איך אתה מספר את המשחק) שיצא לאור במרץ 2011 והוצג באוקטובר 2012 בדויטשה תיאטר.
הקומדיה "אמנות" שכתבה רזה הציגה בפריז ב-1994. היא הועלתה בתיאטרון בית ליסין ב-1996 בכיכובם של יוסי בנאי, ששון גבאי ואבי אוריה, המתרגם היה נסים אלוני.
ב-2012 היא הועלתה בתיאטרון חיפה, בבימויו של נתן דטנר ובכיכובם של נורמן עיסא, אוהד קנולר ונתן דטנר.
במאי 2013 ערך המכון הצרפתי בתל אביב בשיתוף עם התיאטרון הלאומי "הבימה" אירוע מחווה לרזה.
2011: Carnage - אלוהי הקטל
תרגמה מאנגלית לצרפתית את גרסתו התיאטרונית של רומן פולנסקי ל"הגלגו" מאת פרנץ קפקא
אחרי הכול אור יהודה, כנרת, 2001.
רזה יסמינה, מולי מלצר, הבימה (תיאטרון).
יסמינה רזא, מכל קרזנר-אפלבוים, האיש הלא צפוי בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה, בית צבי, 2007
בסה ז'אן-מרי, מחזות מתורגמים מצרפתית, תל אביב, הבימה, 1994.
יסעור ענק (שם מדעי: Macronectes) הוא סוג של עוף ימי השייך למשפחת היסעוריים, והם המינים הגדולים ביותר במשפחה זו.
בסוג שני מינים המוגבלים לחצי הכדור הדרומי, ולמרות ההבדלים ביניהם יש דמיון בהרגלי הרבייה בשני המינים על אי הנסיך אדוארד, איי קרגלן, האי מקווארי ואיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים.
יסעורנים רבים מקננים דרומה יותר, באנטארקטיקה.
היסעורים הענקיים הם טורפים תוקפניים וגם אוכלי נבלות.
ציידי הלווייתנים נהגו לקרוא להם "זללנים".
בסוג זה ישנם שני מינים:
השם: Macronectes מקורו במילה מרקוס והמילה nēktēs, ביוונית שמשמעותה: שחיין ארוך.
כמו כן, המילה Petrel שמשמעותה בעברית יסעור, היא נגזרת של שליח הברית החדשה, פטרוס הידוע בסיפור ההליכה שלו על פני המים.
דבר המזכיר את הרגל היסעורים, הנראים רצים על המים כדי להמריא.
יסעור הענק הצפוני שוקל 3–5 קילוגרם, מוטת כנפיו 150–210 סנטימטרים, ואורכו 80–95 סנטימטרים.
יסעור הענק הדרומי מעט גדול יותר, משקלו כ-3 עד 8 קילוגרם, מוטת כנפיו 180–210 סנטימטרים, ואורכו 86–100 סנטימטרים.
הזכרים גדולים וכבדים יותר מהנקבות.
יסעורנים אלה דומים לכאורה לאלבטרוסיים, והם היחידים שיכולים להיות שווים אליהם בגודלם.
הם גם היחידים מבני משפחת היסעוריים שיש להם רגליים מספיק חזקות בשביל ללכת בצורה יעילה על הקרקע.
ליסעורים יש לסת אשר יכולה להכיל מזון חלקלק.
הם מפיקים שמן קיבה המורכב משעוות אסטר וטריגליצריד העוזר להם כנגד טורפים.
יש להם בלוטת מלח מעל הנחיריים המסייע להתפיל את גופם, עקב כמות גבוהה של מים באוקיינוס שהם סופגים.
הבלוטה מפרישה תמיסת מלח מאפם, וגם מייצר מזון עשיר באנרגיה המסייע לאפרוחים ועבור העופות הבוגרים בזמן טיסות ארוכות.
מקורם גדול מאוד בצבע כתום חיוור, נוצותיהם אפורות עם נקודות (למעט 15% מיסעורי הדרום, שראשם צווארם והחזה העליון שלהם בצבע לבן).
מזונם מצוי ביבשה ובים, אך בעיקר ליד החוף.
הם אוכלים פגרים, בעיקר של כלבי ים ופינגווינים.
לעיתים קרובות הם עוקבים אחרי סירות דיג לאכול את הפסולת הנזרקת ממנה.
עונת הרבייה היא מחודש אוקטובר ועד מרץ.
היסעורים מטילים ביצה אחת ויחידה, בקן מחוספס הבנוי 50 סנטימטרים מעל לפני הקרקע.
הביצה מודגרת במשך כ-60 ימים.
מרגע שבקע, הגוזל נשאר בקן למשך 3 שבועות.
הגוזלים מצמיחים נוצות לאחר כ-4 חודשים, ומגיעים לבגרות המינית רק לאחר 6–7 שנים כאשר הופכים לפרחון.
יסעורון אנטארקטי (שם מדעי: Thalassoica antarctica) הוא מין עוף ימי יחיד בסוגו, השייך למשפחת היסעוריים.
יסעור זה חי באנטארקטיקה ונפוץ במיוחד בים רוס וים וודל בעיקר סביב 15 מושבות.
הם ניזונים מקריל, דגים ודיונונים קטנים.
יסעורון אנטארקטי הוא קרובם של המינים יסעור שלג, יסעור הכף והסוגים יסעור ענק ויסעור שחפי.
כולם חולקים יחד תכונות דומות.
שם הסוג "Thalassoica" בא מיוונית ופירושו "חי בים".
המילה "Petrel" שמשמעותה בעברית "יסעור", היא נגזרת של שליח הברית החדשה, פטרוס הידוע בסיפור ההליכה שלו על פני המים.
אורכו של היסעורון עד 42 ס"מ והוא בעל ראש, גב, צידיים וגרון חומים.
מקורם של יסעורים אלה שחור ומעוקל ורגליהם צהובות, גחונם לבן וזנבם לבן, קצוות הזנב והכנפיים שלהם חומות.
הם מייצרים שמן קיבה המורכב משעוות אסטר וטריגליצריד המאוחסן בקיבת הבלוטות שלהם.
דבר זה עוזר להם כנגד טורפים וגם מייצר מזון עשיר באנרגיה המסייע לאפרוחים ועבור העופות הבוגרים בזמן טיסות ארוכות.
היסעורון דג בים הפתוח דגים וקריל וקולט את מזונו מבלוטות ריח גדולות בבסיס מקורו.
הוא גם בעל בלוטות מלח מעל הנחיריים, המפרישה תמיסת מלח החוצה מחוטמם, עקב כמות גבוהה של מים באוקיינוס שהם סופגים.
יסעור הכף (שם מדעי: Daption capense) נקרא גם יונת כף, הוא מין יחיד בסוגו של עוף ימי השייך למשפחת היסעוריים, הנפוץ בחצי הכדור הדרומי.
למין קשר הדוק עם היסעור השחפי, היסעור הענק ויסעור השלג, וככל הנראה, אלה מהווים תת-קבוצה.
עוף ימי זה נפוץ ביותר, ואוכלוסייתו מוערכת בכשני מיליון.
שמו המדעי Daption נגזר ממילה יוונית עתיקה שמשמעותה טורף קטן.
שמו האחר, "יונת כף", ניתן לו מפני שיסעורים אלה נוהגים לנקר במים בחיפוש אחר מזון, בדומה ליונים.
באנגלית הוא נקרא Cape Petrel (מילולית: יסעור הכף).
המילה Petrel, שמשמעותה "יסעור", נגזרת משמו של פטרוס, משליחיו של ישו, הידוע בסיפור הליכתו על פני המים.
סיפור זה מזכיר את הרגלם של היסעורים, הנראים רצים על המים כדי להמריא.
האחד חי באיים הסאב-אנטארקטיים של ניו זילנד, והאחר חי בחצי הכדור הדרומי, צפונית לאנטארקטיקה.
ראשו וצווארו שחורים, אזור החזה ובטנו לבנים.
אזור גופו שמתחת לכנפיים לבן, עם שוליים בצבע שחור.
החלק העליון של כנפיו הוא שחור-לבן מנומר, וזנבו לבן אף הוא, עם חלק שחור מנומר.
כאשר יסעורים אלה מגיעים לבגרות, הם שוקלים 230-300 גרם, אורך כנפיהם עומד על 89 ס"מ ואורך גופם 39 ס"מ.
הבלוטה מפרישה תמיסת מלח מאפם.
רוב תזונת יסעור זה היא סרטנים וגם דגים ודיונונים.
קריל היה הסרטן האהוב עליהם.
הם נהגו לצוד אותם על החוף, או על ידי צלילה מתחת למים וסינונם החוצה.
כיום הם ידועים כעוקבים אחרי ספינות דייגים, האוכלים את הפסולת האכילה (פגרי דגים למיניהם) הנזרקת מהסירות אל הים.
הם ידועים כתוקפניים מאוד בזמן האכילה.
הם יורקים את שמן קיבתם על המתחרים לאוכל, לעיתים מתקיפים אפילו את בני מינם.
כשאר מיני היסעור, יסעורי הכף חיים במושבות, הנוטות להיות קטנות יותר מאלו של מינים אחרים.
יסעורי הכף מקננים על צוקים או על האדמה בקרבת החוף.
את הקנים שלהם הם יוצרים בעזרת חלוקי נחל הממוקמות בנקיק או מתחת לאבן או סלע התלויים מעל לצורכי הגנה.
בחודשי נובמבר הנקבה מטילה ביצה אחת המודגרת במשך 45 ימים על ידי שני בני הזוג.
כמו יסעור שחפי הם מגנים על הקן שלהם על ידי יריקת שמן הקיבה אותו הם מייצרים.
חמסניים ידועים כטורפי גוזלי וביצי יסעור הכף.
לאחר הבקיעה, האפרוח נמצא בקן למשך עשרה ימים עד להומיאותרמיות.
ולאחר מכן ההורים מסייעים לו בהאכלה.
האפרוחים מצמיחים נוצות לאחר 45 ימים נוספים, סביב חודש מרץ.
הגוזל מגיע לבגרות מינית לאחר 5 שנים.
במהלך עונת הרבייה, יסעור הכף מזין את עצמו על ידי המשאבים הזמינים מסביב לאנטארקטיקה, ובחורף הם עפים צפונה עד אנגולה ואיי גלאפגוס.
הם מתרבים באיים רבים של אנטארקטיקה: איי אוקלנד, איי צ'אטהם ואיי קמפבל.
שטח הרבייה העיקרי שלהם הוא על חצי האי האנטארקטי, איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, איי בלאני, איי קרגלן וכן האיים בים סקוטיה.
יסעור כחול (שם מדעי: Halobaena caerulea) הוא מין יחיד בסוגו של עוף ימי השייך למשפחת היסעוריים הנפוץ בדרום אפריקה, אוסטרליה וחלקים מדרום אמריקה.
היסעורים הכחולים מקננים על איי אנטארקטיקה כגון איי קורזה, איי קרגלן, האי מקווארי, איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים ואי הנסיך אדוארד.
Petrel, שמשמעותה בעברית יסעור, היא נגזרת של שליח הברית החדשה, פטרוס הידוע בסיפור ההליכה שלו על פני המים.
ראשו לבן ברובו עם כמה כתמים כהים.
נוצותיו לבנות בחלקו התחתון, וכחולות-אפורות בחלקו העליון.
ראשו, צווארו וכתפיו כהים יותר בהשוואה לשאר גופו.
רגליו וקרומי השחייה שלו כחולים.
כמו כן, זנבו לבן ומקורו קטן.
משקלו של יסעור כחול משתנה, בין 152-251 גרם.
הזכרים נוטים להיות גדולים וכבדים יותר מהנקבות.
היסעורים חולקים יחד תכונות מסוימות, הם מייצרים שמן קיבה המורכב משעוות אסטר וטריגליצריד המאוחסן בקיבת הבלוטות שלהם.
הם ניזונים בעיקר מקריל, וגם סרטנים אחרים, דגים ודיונונים, מדי פעם גם חרקים.
הם יכולים לצלול עד שישה מטרים מתחת למים.
יסעור כחול כמו יסעורים אחרים, שוהה במושבות גדולות.
עונת הרבייה חלה בתקופה בין ספטמבר לפברואר, ההטלה חלה בחודש אוקטובר.
הקן שלהם הוא מחילה, באורך 15-35 ס"מ והם מטילים ביצה אחת.
שני ההורים דוגרים על הביצה במשך 50 יום והגוזל בוקע לאחר 55 ימים.
החמסניים היא הסכנה הגדולה ביותר לביצים ולגוזלים שלהם.
יסעור ענק דרומי (שם מדעי: Macronectes giganteus) הוא מין של יסעור ענק החי באזור הקוטב הדרומי - אנטארקטיקה והימים סביבו.
יסעורנים אלה דומים לכאורה לאלבטרוסיים והם היחידים שיכולים להיות שווים אליהם בגודלם.
מקורותיהם גדולים מאוד בצבע כתום חיוור, נוצתו אפורות עם נקודות (למעט 15% מיסעורי הדרום, שראשם צווארם והחזה העליון שלהם בצבע לבן).
תזונתם בעיקרית כוללת קריל, דגים ויצורי ים דומים לעיתים קרובות הם עוקבים אחרי סירות דיג לאכול את הפסולת הנזרקת ממנה.
הם מגוונים בפגרים, בעיקר של כלבי ים ופינגווינים.
עם זאת הם חזקים מספיק כדי לקטול עופות ים כולל אפרוחי פינגווינים או אף פינגווינים בוגרים קטנים, דבר שהם מבצעים בלהקות בעזרת מקוריהם החזקים.
היסעורים מטילים ביצה אחת ויחידה, בקן מחוספס הבנוי 50 ס"מ מעל לפני הקרקע.
הביצה מודגרת במשך כ 60 ימים.
יסעור ענק צפוני (שם מדעי: Macronectes halli) הוא מין של יסעור ענק החי באוקיינוס הדרומי ובאיים באזור.
הוא דומה לקרובו יסעור ענק דרומי.
מקוריהם גדולים מאוד בצבע כתום חיוור, נוצותיהם אפורות עם נקודות.
יֶסניץ היא עיר במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה.
העיר ממוקמת על הנהר מוּלדֶה (Mulde), בין דסאו, השוכנת 20 ק"מ מצפון לה, להאלה, כ-30 ק"מ מדרום-מזרח, וללייפציג, 35 ק"מ מדרום.
על אף שלא הייתה מרכז יהודי, התקיימה בה במאה ה-18 סובלנות ליהודים ובין השנים 1716 ל-1744 התקיים בעיר מרכז גדול לדפוס עברי והוצאה לאור.
העיר נזכרת לראשונה ב-1259 ככפר דייגים, אך ייתכן שהתקיימה עוד לפני כן.
בשנת 1401 היא כבר מוזכרת כעיר.
החל ב-1408 הייתה חלק מנסיכות אנהלט-דסאו.
הרישום הראשון לקהילה יהודית בעיר הוא מ-1680. מספר יהודי העיר הגיע לשיא בין 1835 ל-1840, אז נמנו בה 165 יהודים.
ערב עליית הנאצים לשלטון נמנו בה 29 יהודים בלבד.
ב-1744 ו-1796 נוסדו בעיר בית כנסת ותלמוד תורה, וב-1865 הוקם בית כנסת חדש, שהועלה באש בליל הבדולח.
בין נובמבר 1942 לאפריל 1943 נשלחו כל חברי הקהילה לטרזיינשטט.
בין השנים 1716 ל-1744 התקיים בעיר מרכז גדול לדפוס עברי והוצאה לאור.
הספר החשוב והמפורסם ביותר שהודפס שם היה מהדורת מורה נבוכים לרמב"ם עם פירוש האפודי, אשר קרשקש ושם טוב, וכן שני ספרים בעלי חשיבות לתנועת ההשכלה המוקדמת – "נחמד ונעים" לדוד גנז ו"מעשה טוביה" לטוביה הכהן.
בשנת 1717 פתח ישראל בר אברהם, כומר שהתגייר, בית דפוס בעיר קֶטֶן, תחת חסותו של הדוכס לאופולד הדפוס הדפיס בשתי שנות קיומו ארבעה ספרים עבריים בלבד.
אולם, הרשויות בעיר לא אִפשרו לבית הדפוס לפעול ולכן עקר ישראל ליֶסניץ, שהייתה גם היא תחת חסות הדוכס ליאופולד והציעה תנאים טובים יותר ליהודים.
בית הדפוס כלל מחלקה להדפסת ספרים עבריים ומחלקה להדפסת ספרים בלשונות אחרות.
בית הדפוס היה פעיל וזכה להצלחה עד שבשנת 1726 עקר ישראל לוואנדסבק (ואנזבעק, Wandsbek, אחת מקהילות אה"ו, כיום שכונה בהמבורג).
ב-1738 הקים שלמה פרנקל (אחיו של רב קהילת דסאו, דוד פרנקל) את בית הדפוס מחדש על מנת להדפיס מהדורה מהודרת של משנה תורה לרמב"ם עם פירושים.
המשימה מומנה על ידי קהילת דסאו והרבנים דוד פרנקל ואביו, נפתלי הירש.
החלק הראשון ראה אור שנה מאוחר יותר, והוקדש ל"שר ליאופולד".
שני החלקים הבאים ראו אור במהלך השנתיים שלאחר מכן.
ב-1742 הושלם החלק הרביעי, ובאותה שנה נפתח בית דפוס מתחרה בדסאו, שמשך אליו רבים מפועלי הדפוס.
עם זאת הצליחו להדפיס בבית הדפוס את מהדורת מורה נבוכים (שהוקדשה ל"אדוננו הדוכס האדיר החסיד המיוחס לעאָפלדוס") ואת ספרו של דוד גנז "נחמד ונעים", מאה שנה לאחר כתיבתו.
לאחר מכן נסגר בית הדפוס.
מבחר ספרים שנדפסו בבית הדפוס
יהודה אריה בן צבי הירש, אהלי יהודה, תע"ט
יחיאל מיכל בן עזיאל, נזר הקודש, תע"ט
משה אלשיך, מראות הצובאות, ת"פ
טוביה הכהן, מעשה טוביה, ת"פ
מאיר בן לוי מזולקוה, ליקוטי שושנים, תפ"ב
צבי הירש בן רבי עזריאל מווילנא, עטרת צבי, תפ"ב
משה אלשיך, רוממות א-ל, תפ"ד
רבי יצחק מדורא, שערי דורא, תפ"ד, עם פירושו של רבי מרדכי יפה, בעל ה"לבושים"
שלמה זלמן הענא, שערי תפלה, תפ"ה
ישראל בן אברהם, דברי חכמים וחידותם, תפ"ו
אליעזר בן יהודה מפינצ'וב, דמשק אליעזר, תפ"ג
דוד גנז, נחמד ונעים, תק"ג
יהודה אבן תיבון, רוח חן, תק"ד
יסעור אטלנטי (שם מדעי: Puffinus puffinus) הוא עוף ים השייך למשפחת היסעוריים.
אוכלוסייתו העולמית מונה כ-15,000 עד 30,000 פרטים ונמצאת במגמת ירידה.
יש ניגודיות בין חלקי גופו העליונים החומים לבין חלקי גופו התחתונים שבצבע לבן.
ניגודיות זו מאפיינת עופות מים רבים.
מבנה גופו ארוך וגלילי, כנפיו קצרות, מוארכות ומעוגלות מעט בקצותיהן.
בתחתית הכנף ישנו פס חום אלכסוני.
משקלם משנתה בהתאם לעונות השנה ומשקלם הממוצע של הפרטים אשר מזדמנים לארץ הוא 190 גרם.
המעוף של היסעור המצוי הוא ייחודי וכולל תעופה גלית, מתנדנדת במחזוריות גבוהה.
התעופה כוללת גם קטעי חתירה נמוכים מעם המים עם קטעי גלישה קשתיים.
טפיחות הכנף שטוחות וקשיחות מאוד, כמעט ללא גמישות בפרק היד.
עקב המעוף המתנדנד ניתן לראות לסירוגין את ניגודיות צבעי גופו.
מזונו של היסעור הוא סרטנים ודגים.
סרדינים, דגי אנשובי ודגים ממשפחת הקוליסיים מהווים הרבה ממזונו של היסעור המצוי.
אמנם, מבחינה מספרית, הדגים מהווים רק שליש ממזונו של היסעור.
שני השלישים הנותרים הם "חטיפי" קריל וסרטנים אחרים מסדרת "מעשירי רגל" כמו החסילון.
כדי לרדוף וללכוד את מזונם, היסעורים אינם חוששים לצלול לתוך המים.
חלק מהיסעורים יכולים לצלול עד עומק של 70 מטרים.
היסעור מאוים על ידי בנייה ופיתוח בחופים, טרף במושבות הקינון על ידי עכברושים וחתולים, ובים עקב חיפוש מזון, ממפגש עם קרסים ואמצעי דייג אחרים של ספינות.
סטטוס השימור הבינלאומי שלו אומר שעתידו בסכנה.
עם זאת, בעת סכנה, אפרוחי היסעור מקיאים חומר שמנוני המדיף ריח דוחה ופוגע בטיב הניצוי של העוף התוקף.
כך נוהגים גם הבוגרים בהגינם על טריטוריית הקינון.
היסעור נפוץ בניו זילנד, חופי קליפורניה, איים באוקיינוס האטלנטי, לאורך חופי בריטניה וגם באיים השונים ברחבי הים התיכון, והים האדריאטי.
היסעור מזדמן בישראל לאזורי חופי הים התיכון, בעיקר בחודשים אוגוסט וספטמבר.
היסעורים מקננים במחילות שהם חופרים בעצמם, בנקיקים, או במושבות, לעיתים מושבות גדולות בחופים סלעיים.
הם מטילים ביצה אחת בלבד.
הביצה גדולה בהשוואה לגודל ההורה.
משך הדגירה ממושך, יחסית לגודל הביצה.
שני ההורים משתתפים בדגירה, אך חילוף המשמרות ביניהם מתרחש אחת לימים אחדים, בלילה חשוך.
ההורים באים להאכיל את האפרוח רק פעם אחת במספר ימים.
משקלו מגיע לכשליש יותר ממשקל הוריו לקראת סוף שהייתו בקן.
לאחר מכן הוא ניטש על ידי הוריו ונותר לבדו עד שעף מהקן.
היסעור המצוי דוגר בפעם הראשונה כשהוא מגיע לגיל של 5 או 6 שנים.
יסעור קורי (שם מדעי: Calonectris borealis) הוא מין של עוף ימי ממשפחת היסעוריים.
הוא בעל מקור צהוב ארוך ובעל נוצות חומות-אפורות עם עיגולים לבנים סביב העיניים ובעל כפות רגליים צהובות.
יסעור קורי נפוץ ברחבי האוקיינוס האטלנטי ויכול לנדוד בלב ים לאורך כל חייו.
הוא מתרבה בכמה איים כמו מדיירה, האיים האזוריים, איי ברלנגס (Berlengas) שלחופי פורטוגל והאיים הקנריים שלחופי ספרד.
היסעור מקנן במושבות על צוקים או במחילות בחולות ובתוכה מטיל ביצה יחידה.
הוא מגיע לדגור עליה רק בלילה כדי למנוע משחפים לאתר את הביצים הרכות.
לאחר עונת הרבייה היסעורים נודדים צפונה לחופי בריטניה ואירלנד ושבים דרומה בחורף.
היסעור מוצא את מזונו מהים והוא מחפש דגים שונים, חסילונים ודיונונים והוא יכול לצלול לעברם עד עומק 15 מ'.
להקות של יסעורים נצפים בשיתוף פעולה עם דולפינים או דגים טורפים באכילה של להקות דגים קטנות יחדיו, כשהדגים או הדולפינים מונעים מהדגים הקטנים לברוח למטה יותר.
יסעור כהה או יסעור עשנוני (שם מדעי: Ardenna grisea), הוא מין של עוף ימי בינוני ממשפחת היסעוריים.
בעבר היה שייך לסוג יסעור (Puffinus).
הוא בעל כסות נוצות חומה כהה והוא בעל כנפיים ארוכות המותאמות לדאייה ולבנות מלמטה, מקור ארוך ושחור בעל בליטה מעליה ורגליים עם קרומי שחייה בצבע ורדרד.
הראש כהה יותר משאר הגוף.