tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במאי 2015 טענה חברת המזון "קירור אחזקות בע"מ" את זכויותיה על המקום, שלכאורה נחתמו בהסכם משנות ה-70. החברה רצתה להעביר את הקברים שנמצאים בשולי בית הקברות למקום אחר, למען קידום תעשיית החברה באזור.
הקהילה המוסלמית הביעה נחרצות את התנגדותה להעתקה של חלק מהקברים והפגינה מול בית משפט השלום בקריות.
המפגינים נשאו שלטי מחאה הן בעברית והן בערבית, ואף כמה תמונות של הנקברים באזור.
לבסוף, פסק בית המשפט לטובת הקהילה המוסלמית, ואף קבר לא הוזז.
בשנותיו הראשונות של בית הקברות, אף קהילה לא דאגה לניקיונו ולטיפוחיו.
כיום, מדי שנה, מגיעה קבוצה של מוסלמים המאורגנת על ידי עמותה הדואגת לבתי קברות מוסלמים בכל הארץ ומרכזה בנצרת, לנקות את שטח בית הקברות.
מחאה בבית הקברות כנגד פינוי קברים
בבית הקברות המוסלמי של חיפה בנשר התקיימה בחודשים נובמבר דצמבר 2021 מחאה על תביעה משפטית שהוגשה נגד הווקף של חיפה לפינוי קברים בעקבות מכירת שטח מבית הקברות בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי המדינה לחברה פרטית.
השטח עבר לרשות המדינה בעקבות חילופי שטחים שנעשו בשנות ה-50 של המאה ה-20 בין שטח בתוך בית הקברות לשטח אחר בחיפה.
חילופי השטחים נעשו בתאום עם עמותה מוסלמית שעסקה בכך.
ב-2014 הגישה חברת "קירור אחזקות בע"מ" תביעה משפטית בבית המשפט לשלום בקריות כנגד הווקף בחיפה לפנות את השטח.
התביעה עברה לערעור בבית המשפט המחוזי בחיפה והגיעה עד בית המשפט העליון, שעדיין לא נתן החלטה בנושא.
המוחים הקימו מאהל מחאה גדול בתוך שטח בית הקברות, ופעילי מחאה מתחלפים, שוהים במאהל 24 שעות ביממה.
מדי יום שישי מתקיימת תפילה גדולה בשטח בית הקברות.
בשבוע של ה-19 בדצמבר 2021, תלו המוחים שלט על גדר בית הקברות.
ב-11 בפברואר קיימו המוסלמים הפגנה ליד בית הקברות המוסלמי בהשתתפותו של השייח ראאד סלאח.
כוחות משטרה אבטחו את אזור ההפגנה.
בקיץ 2022 תלו פעילי המאבק שלט חדש על הגדר בשלוש שפות: ערבית, אנגלית ועברית, הכולל מידע היסטורי שגוי הטוען שבית הקברות הוקם ב-1930 במקום 1934, וכי בית הקברות היה של הכפר בלד א-שייח' ולא של חיפה.
בית הקברות של בלד א-שייח' שוכן בשכונת תל חנן ברחוב אברהם פרץ.
בחודש ספטמבר 2022 החל שיפוץ של המבנה הדרומי, אחד משני המבנים הנמצאים בשטח בית הקברות.
השיפוץ נעשה על ידי מתנדבים.
ב-10 בדצמבר 2025 מוקדם בבוקר הגיע השר איתמר בן גביר עם אנשי יס"מ ומג"ב ואנשי רשות מקרקעי ישראל לבית הקברות והרסו את האוהל בכניסה לבית הקברות ואת השלט שהוצב בסמוך לגדר.
בית הקברות הפרוטסטנטי או בית הקברות הלא-קתולי או בית הקברות האנגלי (באיטלקית: Cimitero Acattolico di Roma) הוא בית קברות פרטי הממוקם ברובע טסטאצ'יו של רומא.
בית הקברות ממוקם בצמוד לפירמידת קסטיוס ששולבה בחומת אורליאנוס וגובלת בבית הקברות.
בבית הקברות קבורים לא-קתולים ובכלל זאת, אך לא רק, פרוטסטנטים ובריטים רבים.
רבים מהקבורים במקום הם אנשי רוח, משוררים, סופרים, ציירים ופסלים.
הקבר המוקדם ביותר בבית הקברות הוא של דר' ארתור, רופא מאדינבורו שנקבר ב-1716.
בבית הקברות עצים רבים ביניהם ברוש מצוי ורימון.
לצד פירמידת קסטיוס מדשאה רחבה.
המצבות אינן אחידות וישנם פסלים רבים ועיטורים מגוונים בבית הקברות.
כך לדוגמה הפסל מלאכית הצער משמש כמצבה מעל קברה של אמלין סטורי, אשתו של הפסל ויליאם ווטמור סטורי.
מכיוון שלא-קתולים, חוטאים, מתאבדים ושחקנים הודרו מבתי קברות קתוליים, נדרש אתר קבורה אלטרנטיבי ללא-קתולים.
צו של הכס הקדוש מ-1671 חס על לא-קתולים מקבורה עם חוטאים וזונות באתר הקבורה Muro Torto.
ב-1716 נקבר לראשונה באזור המרעה לצד פירמידת קסטיוס, אזרח זר, דר' ויליאם ארתור, רופא מאדינבורו.
לאחר מכן הצטרפו נקברים נוספים, ברובם בריטים, מה שהוביל למיתוג בית הקברות כבית הקברות האנגלי.
בית הקברות התפתח ללא הכרה רשמית והקברים היו מפוזרים באחו כאשר פרות רעו לצדם.
ב-1824 הוקמה תעלה שגידרה את צדו העתיק של בית הקברות.
ב-1920 מונה לבית הקברות מפקח מרשויות רומא וב-2011 הועבר הניהול לגוף של נציגים ממדינות זרות.
אכסל מונתה - לא נקבר בבית הקברות אך יש לוח זיכרון לזכרו
בית הקברות היהודי של קורו שוכן בעיר סנטה אנה דה קורו שבחופה הצפוני של ונצואלה.
הוא אחד מבתי הקברות היהודיים העתיקים ביותר ביבשת אמריקה שעודם פעילים.
בשנת 1824 היגרה לקורו קבוצה של יהודים ממוצא ספרדי ופורטוגזי מהמושבה ההולנדית באי קוראסאו.
ב-1832 רכשו בני הזוג יוסף קוריאל ודבורה לוי מדורו חלקת קרקע כדי לקבור בה את בתם חנה.
האתר שכן בזמנו מחוץ לתחומי העיר והוא כלול כיום בתוכה.
באתר מצויות כיום מצבות מרשימות, שהן מזכרת מן הימים שבהם פרחה בעיר הקהילה היהודית כתוצאה מהמסחר עם איי האנטיליים ההולנדיים.
יש בו כ-30 מצבות יהודיות וכן מצבות של לא יהודים.
השמות המופיעים על גבי המצבות הם של משפחות יהודיות בעלות מעמד - פונסקה, צ'ומסיירו, קפרילס, מדורו וקוריאל.
בין האישים שנקברו במקום היה המשורר אליאס דוד קוריאל .
בשנות ה-70 שוקם בית הקברות בסיועם של ארגון תפארת ישראל של יהודי המדינה ושל הממשלה המרכזית.
מאז 2005 נמצאת העיר קורו כולה ברשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון עקב גשמי זעף, שהעמידו בסכנה את כל האתרים ההיסטוריים בה.
עבודות שיקום נוספות נועדו להתחיל בבית הקברות בשנת 2009.
בית הקברות היהודי חוף הכרמל, הוא אחד מבתי הקברות בעיר חיפה, והוא חלק ממתחם בתי הקברות של העיר חיפה.
בבית העלמין נהוגות קבורת שדה וקבורת מכפלות.
לאחר שהסתיימו מקומות הקבורה בבית העלמין היהודי הישן של חיפה, בערך בשנת 1934, החלו לקבור בבית העלמין חוף הכרמל, שמשתרע על פני כ-141 דונם.
הוא ממוקם בין כביש 4 (שדרות ההגנה) מצפון לבית העלמין שדה יהושע שבדרומו.
כמו כן הכניסה הראשית לבית העלמין היא מכביש 4.
הקבורה בבית הקברות הסתיימה בשנת 1971, מפאת חוסר מקום.
לאחר סגירתו החלו לקבור בבית העלמין בית העלמין שדה יהושע (כפר סמיר).
בית עלמין נפתח לקבורה בשנת 1934 (תרצ"ד) לאחר שתמו מקומות הקבורה בבית העלמין היהודי הישן של חיפה.
בבית העלמין מצויות חלקות שונות: חלקת גדולי העיר בה קבורים רבים מבעלי התפקידים בעיר חיפה, ראשי העיר ורבניה ועוד.
וכן חלקות המשקפות את המאבק של היישוב והעיר חיפה: חלקת חללי ההגנה, חלקת חללי לח"י שנפלו בהתקפת אנשי המחתרת על הבריטים ב-1946, חלקת חללי הטבח בבתי הזיקוק שנהרגו ב-1947 ועוד.
בבית העלמין כמה חלקות, בהם:
'חלקת גדולי העיר' - בכניסה לבית העלמין, טמונים בה בין השאר: ראש העיר חיפה ונשותיהם: שבתי לוי, אבא חושי, יוסף אלמוגי
'חלקת גדולי העיר' - קבורים רבים מאלו שעיצבו את העיר העברית בחיפה, בהם: אריה כרוך, אבא זיו, זאב וינשל - רופא ופעיל ציבורי, אסתר שימקין - הרופאה העברית הראשונה בחיפה, ובעלה נחום שימקין מנהל בית החולים היהודי הראשון בעיר.
'רבני העיר חיפה' - רבה הראשון האשכנזי הרב ברוך מרקוס ורבה הראשי הספרדי של העיר יוסף משאש
בלה ליפר - חסידת אומות העולם.
המוזיקאית גיטה ויצמן, אחותו של חיים ויצמן
'חלקת יוצאי ההגנה' - בה קבורים בין היתר טוביה דוניה ודוד גולקו.
'חלקת חללי אוניית הגירוש פאטריה' - המצבות בחלקה הן בעלי אופי דומה.
חלק מהחללים לא זוהו והם נקברו תחת השם "אלמוני".
חלקת ילדי פאטריה נמצאת מעברו השני של השביל.
'חלקת חללי הטבח בבתי הזיקוק' - נמצאת בסמוך לחלקה קברו של ידידיה סגל שמותו קשור לפרשה זאת.
'חלקת חללי לח"י' מההתקפה על בתי המלאכה של הרכבת.
חלקת 'הורים שכולים' - חלקה הצמודה לבית הקברות הצבאי בו קבורים הורים לחללי צה"ל באישור משרד הביטחון.
כמו כן מצויים בבית העלמין אנדרטאות זיכרון שונות לקהילות יהודיות שנכחדו בשואה.
לפני מלחמת ששת הימים הוכן בית הקברות לקבורת רבים, אך הכנות אלו לא היו דרושות בסופו של דבר.
בית הקברות הצבאי אֶטַפְּל הוא בית קברות צבאי של האימפריה הבריטית, הממוקם בעיירה אטפל ליד חוף תעלת למאנש שבצרפת, כ-50 קילומטר מדרום-מערב לעיר קאלה.
נקברו בו 11,557 חללים, שמרביתם נפלו במלחמת העולם הראשונה.
הוא בית הקברות הצבאי הגדול מסוגו בצרפת, ואחד מן הגדולים באירופה.
בשנת 2023 הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה (החזית המערבית), הכולל בין היתר את בית הקברות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש האזור שסביב העיירה אטפל, לחוף שפך הנהר קאנש (Canche), כשטח כינוס ועורף לוגיסטי של שדות הקרב בצפון צרפת.
נמצא בו ריכוז גדול של מחנות של צבאות האימפריה הבריטית ושל בתי חולים צבאיים.
הוא היה מרוחק יחסית מהחזית ועל כן מוגן מהתקפה, למעט ממטוסים, והיה נגיש באמצעות מסילות רכבת משדות הקרב השונים.
בשנת 1917 חנו בו 100 אלף חיילים וכ-16 בתי חולים שדה, שהיו בעלי קיבולת של 22 אלף פצועים וחולים.
בית הקברות קלט חללים שנפטרו בבתי החולים.
החללים הראשונים נקברו בו במאי 1915.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצבו שוב באזור בתי חולים צבאיים.
ובית הקברות שימש לקבורה מינואר 1940 ועד לנסיגת הצבא הבריטי מצרפת בסוף מאי 1940. לאחר המלחמה כונסו לבית הקברות מספר קברים מאתרי קבורה אחרים בצרפת.
שטח בית הקברות הוא כטרפז, והחלקות בו פונות בכיוונים שונים (שלא כשכיח בבתי הקברות הצבאיים של האימפריה הבריטית).
בחלקו הדרום מזרחי של האתר, שבו נמצאת הכניסה לבית הקברות, משתרע מתחם טקסי מוגבה ומרוצף בחלקו, שבו שני מבנים קישוטיים דמויי מגדלים, ובו ניצבים גם צלב ההקרבה ומצבת הזיכרון.
מדרגות מובילות במדרון מן המתחם אל חלקות הקבורה.
שטח בית הקברות מוקף בעצים ונטוע בו דשא.
בית הקברות במתכונתו הקבועה תוכנן על ידי האדריכל הבריטי אדווין לאצ'נס (Edwin Lutyens) והוא מתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
הוא נחנך ב-13 במאי 1922 על ידי מלך בריטניה ג'ורג' החמישי, במסגרת מסע העלייה לרגל שערך לקברי חיילי האימפריה הבריטית בצרפת ובבלגיה.
כ-11 אלף מן החללים שנקברו באתר השתייכו לצבאות האימפריה הבריטית, ובו 119 קברים בלבד של חללי מלחמת העולם השנייה.
73 מכלל החללים הם אלמונים.
היתר היו דרום אפריקאים, הודים ובלגים.
בית הקברות מכיל גם 662 קברים של חללים שלא השתייכו לצבאות האימפריה הבריטית, רובם גרמנים, כולל שישה אלמונים.
יש בו גם חמישה קברים של חללים שלא נפלו בשתי מלחמות העולם.
בית הקברות המלכותי, פרוגמור הוא חלקת קבורה מלכותית הממוקמת בתחומי הגנים המלכותיים הסובבים את טירת וינדזור שבבריטניה.
היא משמשת לקבורת בני משפחת המלוכה הבריטית.
בית הקברות החל לפעול בשנת 1928, בהוראת המלך ג'ורג' החמישי.
הוא שוכן בגנים של אחוזת פרוגמור, מעון מלכותי הממוקם בגני טירת וינדזור, מדרום מזרח לטירה.
בית הקברות ממוקם לצד המאוזוליאום המלכותי, שבו טמונים המלכה ויקטוריה ובעלה הנסיך אלברט.
בית הקברות הוקם לשם קבורת בני המשפחה המלכותית מהדרגה השנייה ומטה, כאשר מלכי בית וינדזור ממשיכים להיקבר בקפלת ג'ורג' הקדוש שבטירת וינדזור ובפרט במרתף הקבורה המלכותי השוכן בקפלה.
האישיות הבכירה ביותר שנקברה באתר הייתה הנסיך אדוארד, דוכס וינדזור, שמלך על בריטניה במהלך שנת 1936 תחת התואר אדוארד השמיני, עד לוויתורו על הכס בסוף אותה שנה.
האישים נמנים בפסקה זו לפי סדר פטירתם:
נקברו במקור במרתף הקבורה המלכותי בקפלת ג'ורג' הקדוש.
כולם פרט לנסיך ג'ורג' דוכס קנט הועברו לבית הקברות ב-1928:
הנסיך האראלד משלזוויג-הולשטיין (נולד ונפטר ב-1876), בנה של הלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת
לואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה (1860-1917), אשת הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן
כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין (1831-1917), בעלה של הלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת
לורד לאופולד מאונטבטן (1889-1922), נכד המלכה ויקטוריה
הלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת (1846-1923), בת המלכה ויקטוריה ואם הנסיך האראלד משלזוויג-הולשטיין
אדולפוס קיימברידג', המרקיז הראשון מקיימברידג' (1868-1927), אחי המלכה מרי מטק
רופרט קיימברידג', וייקאונט טרמטון (1907-1928), נין של המלכה ויקטוריה
הנסיך ג'ורג', דוכס קנט (1902-1942), בן המלך ג'ורג' החמישי (הועבר ב-1968 לקראת קבורת אשתו הנסיכה מרינה)
מרגרט קיימברידג', המרקיזה מקיימברידג' (1873-1929), אשת אדולפוס קיימברידג', המרקיז הראשון מקיימברידג'
ויקטוריה, נסיכת הממלכה המאוחדת (1868-1935), בת המלך אדוארד השביעי
ארתור, נסיך קונוט (1883-1938), נכד המלכה ויקטוריה
לואיז, נסיכת הממלכה המאוחדת {1848-1939), בת המלכה ויקטוריה
הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן (1850-1942), בן המלכה ויקטוריה
הלנה ויקטוריה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין (1870-1948), נכדת המלכה ויקטוריה
מריה לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין (1872-1956), נכדת המלכה ויקטוריה
אלכסנדר קיימברידג', רוזן אתלון הראשון (1874-1957), אחי המלכה מרי מטק
מרינה, נסיכת יוון ודנמרק (1906-1968), אשת הנסיך ג'ורג', דוכס קנט
הנסיך אדוארד, דוכס וינדזור, לשעבר אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת (1894-1972)
הנסיך ויליאם מגלוסטר (1941-1972), נכד המלך ג'ורג' החמישי
אלכסנדר רמזי (1881-1972), היה נשוי לפטרישיה, נסיכת קונוט
פטרישיה, נסיכת קונוט (1886-1974), נכדת המלכה ויקטוריה ואשת אלכסנדר רמזי
הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר (1900-1974), בן המלך ג'ורג' החמישי
הנסיכה אליס, רוזנת אתלון (1883-1981), נכדת המלכה ויקטוריה
ג'ורג' קיימברידג', המרקיז השני מקיימברידג' (1895-1981), בן אדולפוס קיימברידג', המרקיז הראשון מקיימברידג'
ווליס סימפסון, דוכסית וינדזור (1896-1986), אשת הנסיך אדוארד, דוכס וינדזור
דורותי קיימברידג', המרקיזה מקיימברידג' (1899-1988), אשת ג'ורג' קיימברידג'
הנרי אייבל סמית' (1900-1993), בעלה של ליידי מיי אייבל סמית
ליידי מיי אייבל סמית' (1906-1994), נינת המלכה ויקטוריה
הנסיכה אליס, דוכסית גלוסטר (1901-2004) אשת הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר
סר אנגוס אוגילבי (1928-2004), בעלה של הנסיכה אלכסנדרה , נכדת המלך ג'ורג' החמישי
קתרין, דוכסית קנט (1933-2025), אשת הנסיך אדוארד, דוכס קנט
מריה מרומניה, מלכת יוגוסלביה (1900-1961), נכדת המלכה ויקטוריה, הייתה קבורה בבית הקברות המלכותי, אך בשנת 2013 הועברה לקבורה בסרביה.
בית הקברות היהודי העתיק בפרנקפורט , הידוע גם כבית הקברות ברחוב באטון, הוא אחד מבתי הקברות היהודיים העתיקים והמרכזיים בגרמניה, ומהווה אתר הנצחה היסטורי ותרבותי חשוב להקילה היהודית בפרנקפורט לדורותיה.
בית הקברות ממוקם בלב הרובע היהודי הישן, סמוך לרחוב היהודים (Judengasse).
בית הקברות הוא הגדול מבין שנים עשר בתי קברות יהודיים הקיימים בפרנקפורט.
כתובות המצבות של בית הקברות הועתקו בידי הרב מרדכי הורוויץ, ונדפסו על ידו בספר 'אבני זיכרון: הכתב והמכתב'.
הקבורה במקום החלה כבר בשנת 1272, והוא שימש את הקהילה עד שנת 1828, אז נסגר לקבורה חדשה בעקבות מיצוי השטח הפנוי לקבורה.
במהלך ימי הביניים שימש בית הקברות כאתר קבורה מרכזי של יהודי העיר.
במהלך שלטון הנאצים, נהרסו רבות מהמצבות במקום, חלקן נותצו או הועברו.
לאחר מלחמת העולם השנייה שוקם האתר, ובשנות ה־90 הוקם לצידו אתר ההנצחה 'Neuer Börneplatz Memorial', הכולל קיר הנצחה עם שמותיהם של כ־11,900 יהודים תושבי פרנקפורט שנספו בהשואה.
כיום מצויות בו מאות מצבות שנותרו שלמות, ואחרות נערמו בשטח סגור בתחומי האתר.
בית הקברות כולל מגוון מצבות מרשימות ומונומנטים אדריכליים, רבים מהם בעלי ערך אומנותי והיסטורי.
בחומת האבן המקיפה את בית הקברות קבועים לוחות זיכרון עם שמות קורבנות השואה מבני הקהילה.
בצד המערבי של בית הקברות שוכן מוזיאון 'יודנגאסה' (חלק מהמוזיאון היהודי בפרנקפורט) המחזיק במפתחות בית הקברות ומציע סיורים מודרכים במקום.
אישים הקברים בבית הקברות העתיק
רבי אברהם אביש מפרנקפורט – אב"ד פרנקפורט
רבי נתן אדלר – רב ומקובל, רבו של החת"ם סופר
רבי פנחס הורוביץ – בעל ההפלאה
רבי יעקב יהושע פלק – הפני יהושע
רבי עקיבא פרנקפורטר – רב פרנקפורט
רבי מאיר שיף – המהר"ם שיף
רבי יעקב פופרש – פוסק, מחבר שו"ת שב יעקב
מאיר אנשל רוטשילד – בנקאי, אבי שושלת רוטשילד
בית הקברות הישן ברחוב ראט־בייל
במקביל לסגירת בית הקברות העתיק, נפתח בשנת 1828 בית קברות יהודי נוסף בצמוד לבית הקברות המרכזי של פרנקפורט, ברחוב ראט-בייל.
בית הקברות המשותף לבית אלפא וחפציבה הוא בית קברות יהודי המשותף לקיבוצים בית אלפא וחפציבה, השוכן בצידו הדרום-מזרחי של קיבוץ בית אלפא, למרגלות הר הגלבוע.
בית הקברות הוקם בשנת 1922, אולם הקבר הראשון נכרה בו בשנת 1925: קברה של תמר ליכט, אשר נפטרה בגיל 27.
נכון ליוני 2025 מוערך מספר הקבורים בבית העלמין בכ-500 איש.
בית העלמין משותף לקיבוצים בית אלפא ולחפציבה, אך מרבית הנקברים בו הם חברי בית אלפא.
בבית העלמין ישנה גם חלקה צבאית, וקבורים בה למעלה משלושים חללים, מהם 11 נופלי מלחמת העצמאות.
עם זאת, מספר אנשי צבא, דוגמת גדעון אילת, אינם קבורים בחלקה, אלא בנפרד ממנה.
על כותל הזיכרון בחלקה, חקוק הפסוק ().
בסמוך לבית העלמין נבנתה אנדרטה לזכר קורבנות השואה.
בית הקברות הבריטי בירושלים הוא בית קברות צבאי לחללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
בית הקברות ממוקם בהר הצופים בירושלים.
בבית הקברות נטמנו 2,515 חללים, מהם 2,449 חללי מלחמה, מתוכם 2,218 חללים מבריטניה.
מהסך הכולל, 100 חללים לא זוהו.
עוד הוצבה בבית הקברות מצבת זיכרון ל-3,300 חללים שלא נודע מקום קבורתם שנהרגו בארץ ישראל ובמצרים.
בסך הכל, הונצח בבית הקברות הצבאי בירושלים זכרם של 5,815 חללי מלחמת העולם הראשונה.
אין בבית הקברות חללים שנהרגו לאחר מלחמה זו.
רקע - הקבורה הצבאית הבריטית
ציון אישי על קברו של חלל מלחמה ו/או הנצחת שמות חללים על מצבת זיכרון הן תופעות בנות פחות ממאה שנה.
עד למאה ה-19 לא יוחסה חשיבות לקבורה אישית ומכאן שלא היה ציון אישי על קברי חללי מלחמות ולכן לא היה להם ביטוי מוחשי או גאוגרפי.
בראשית מלחמת העולם הראשונה נתקבע הנוהג, כאשר תנאי הקרב אפשרו, לייחד קבר אישי לכל חלל, ומעליו ציון אישי.
ההקרבה הנוראית שדרשה מלחמה זו עוררה את ההכרה באחריותה המוסרית של המדינה לקבורתם של חייליה ולהנצחתם.
13 מיליון נהרגו במלחמת העולם הראשונה - לשם השוואה, במלחמתו של נפוליאון ברוסיה נהרגו 400 אלף "בלבד".
החדרת ההבנה כי יש צורך בהיערכות מתאימה לקבורת החללים נזקפת לזכותו של פביאן וייר, פעיל בצלב האדום הבריטי.
ב-1917 הוקם גוף כללי הממונה על קבורת החללים והקמת בתי הקברות - הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה (כיום: ועדת חבר העמים לקברי מלחמה).
הוועדה הייתה אחראית על הקמת בתי קברות צבאיים לחללי בריטניה וחבר העמים הבריטי ב-140 מדינות.
הבריטים החליטו לקבור את חללי האימפריה במקום נפילתם.
בתי קברות אלו נקראו war cemeteries והם נתפסו כאנדרטאות זיכרון למלחמת העולם הראשונה.
מספר החללים של צבאות האימפריה עמד על כ-1.1 מיליון איש, והבריטים לא יכלו לעמוד בהוצאות של הבאת כל החללים הביתה.
יתר על כן, קבורת החללים בבית הקברות שהקימה הוועדה הייתה חובה, ונאסרה החזרת גופות החללים למולדתם.
בארץ ישראל הועברה האחריות לניהול בתי הקברות הבריטיים מידי הצבא לוועדה האימפריאלית בשנת 1920. סימון הקברים בזמן המלחמה בארץ נעשה באמצעות צלבי עץ זמניים.
המקבצים הגדולים ביותר של הקברים היו סמוך לאזורי הלחימה העיקריים באתרים מסודרים יחסית, ולאחר שקיבלה הוועדה האימפריאלית את האחריות לאתרי הקבורה בארץ היא הפכה את הריכוזים לבתי קברות.
חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה נטמנו ב-17 בתי קברות.
בית הקברות בירושלים היה האחרון שהושלם, ב-1927. הוא נחנך בטקס שנערך ב-7 במאי 1927, שכלל צעדה ממרכז ירושלים בהשתתפות יוצאי הגדודים העבריים.
בית הקברות היה מחוץ לגבול המוניציפלי של ירושלים הבריטית ומהמבנים הראשונים במרחב של הר הצופים.
מיקום בית הקברות בירושלים נבחר בתחילה משיקולים פרגמטיים כגון ריכוז של קברים ארעיים וקרבה למפקדה, אך ערך מוסף ניתן על ידי הנוף שנשקף מהר הצופים אשר נתן ביטוי מוחשי לקונוטציות היסטוריות ודתיות של ירושלים, המקרינה מקדושתה על בית הקברות.
שער הכניסה לאתר הוא למעשה מצבת זיכרון ליחידות חיל המשלוח המצרי, אשר תגיהן מסותתים באבן מצדי השער.
מעליו יש כתובת הקדשה באנגלית, עברית וערבית.
בעברית חקוק: "חלקת השדה שעליה הוקם בית הקברות הלזה נתנה במתנת עם מאת בני פלשתינה (א"י) להיות מקום מנוחת עולמים לחיילי ההסכמה אשר נהרגו במלחמה 1914-1918 יהי זכרם לברכה".
מול השער עומדת מצבת זיכרון לחללים האוסטרליים שנהרגו בקרבות על ארץ ישראל.
בשדרה המרכזית ניצבים צלב ההקרבה ואבן הזיכרון, שני מונומנטים סמליים הקבועים בכל בתי העלמין הצבאיים הבריטיים.
צלב ההקרבה מורכב על פי ביטויו של רודיארד קיפלינג מ"חרב שלופה הנחה בחיקו של הצלב" והוא סימל את ההקרבה בקרב.
אבן הזיכרון מעוצבת כמזבח ועליה חקוק פסוק שהציע קיפלינג, שהיה חבר בוועדה האימפריאלית ושכל את בנו היחיד במלחמה: "Their Name Liveth for Evermore" ("שמם יחיה לדור ודור"), הלקוחה מספר בן סירא, פרק מ"ד, פסוק י"ג.
בקצה השדרה עומדת קפלת זיכרון ל-3,300 הלוחמים שנהרגו במצרים ובארץ ישראל בקרבות מלחמת העולם הראשונה ומקום קבורתם לא נודע.
שמות החללים חקוקים לאורך קירות הקפלה.
מעל לקפלה פסלו של סנט ג'ורג' נלחם בדרקון.
סנט ג'ורג', הפטרון הקדוש של אנגליה, שהוצא להורג בלוד, היה לוחם באימפריה הרומית במאות השלישית-רביעית.
כאשר דיוקלטיאנוס הוציא צו לרדיפת הנוצרים סנט ג'ורג' צידד בנוצרים על כן ערפו את ראשו.
ב"מקראת הזהב" מסופר על עיר שבקרבתה התגורר דרקון שהקריבו לו קורבנות אדם וביום בו היו אמורים להקריב לו את נסיכה הופיע סנט ג'ורג', הרג את הדרקון והציל את הנסיכה.
הפירוש התאולוגי רואה בדרקון את השטן ובנסיכה את הכנסייה.
הציר המרכזי של בית הקברות פונה לעיר העתיקה ולמקומות הקדושים, ועל ציר זה עומדים האלמנטים הארכיטקטוניים: לפני השער יש מרפסת עגולה שממנה אפשר לצפות אל הנוף, ממול ניצבת הקפלה ובחזיתה אבן הזיכרון.
ציר הרוחב חוצה את ציר האורך באופן שיוצר צלב, ובנקודת הצטלבות השבילים ניצב צלב ההקרבה.
בית הקברות ירוק, צבע ההולם את סביבתו הטבעית אנגליה המשופעת במשקעים ולא את האקלים המקומי השחון.
טבע פסטוראלי מרמז על בריטניה הפוסט-תעשייתית, והקישור עם הטבע מסמל את העל-זמניות.
מחשש לוונדליזם דתי הציע הארכיטקט הראשי לעצב את בתי הקברות כגנים סגורים בחומה, להצניע את הצלבים ולהימנע מהקמת צלב ההקרבה המונומנטלי.
למרות זאת, הקימו בירושלים את צלב ההקרבה.
הארכיטקט שלכאורה ביקש להצניע את הצלב עשה את ההפך והטיל על ירושלים צלב ענק בצורת השבילים החוצים את בית הקברות.
בבית הקברות קבורים 2,515 חללים.
אבני המצבה אחידות: בראשן חקוק תג היחידה של הנופל, שמו, מספרו האישי, גילו ותאריך נפילתו.
על גבי מצבות רבות חקוק סמל דתו של החייל, ומתחתיו רשאית המשפחה לנסח כתובת אישית קצרה.
במערב בית הקברות מצויות עשרים וארבע מצבות לחיילים יהודיים (מגן דוד), 5 מצבות של חיילים איטלקים, 3 מצבות של חיילים טורקים ו16 מצבות של חיילים גרמנים (המצבות בעלות קצה גלי הן מצבות של מוסלמים, בעלות קצה מחודד- של גרמנים).
הצלב, האבן בצורת מזבח, ופסלו של סנט ג'ורג' מקשרים את בית הקברות לדת הנוצרית ומרמזים על הקשר בין הנופלים לבין ההקרבה הנוצרית על תקוות תחיית המתים הגלומה בה.
בירושלים מספר אתרים נוספים המנציחים את חללי האימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה.
האחת היא האנדרטה לדיוויזיה השישים שהוקמה באזור רוממה (במקום הקרוי ככר אלנבי, מאחורי התחנה המרכזית של "אגד"), אתר שהוצע על ידי פטריק גדס בקרבת המקום בו פגשו נציגי העיר ב-1917 שני סמלים בריטים מהדיוויזיה השישים והודיעו להם על כניעת ירושלים.
האנדרטה הוקמה ביזמתה של הדיוויזיה השישים, כנראה כבר בשנת 1920 או 1921. בכתובת על אתר ההנצחה כתוב:
1917 (ליד מקום זה נכנעה עיר הקודש לדיוויזיה השישים, 9 בדצמבר 1917).
יוזמה אחרת נועדה להנציח את הדיוויזיה החמישים ושתים הסקוטית.
לשם כך נבנתה הכנסייה הסקוטית, כנסיית סנט אנדרוז ליד מתחם הרכבת.
בית הקברות ההודי בתלפיות השוכן בלב שכונת תלפיות שימש את השלטון הבריטי לקבורת חיילים הודים ומוסלמים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה בסביבות ירושלים, ובו קברי 79 חללי מלחמה הודים ועוד 290 חיילים טורקיים, שהיו שבויי מלחמה שמתו בשבי הבריטי.
עוד 273 חללי מלחמה בעלי נתינות בריטית נקברו בבית הקברות המוסלמי "באב סתנא מרים", 4 חללי מלחמה ועוד 36 חללים אחרים, בסך הכל 40 חללים, נקברו בבית העלמין הפרוטסטנטי של העיר בהר ציון, וחלל אחד בבית הקברות הלטיני.
בית הקברות הצבאי ברוונה באיטליה הוא בית קברות בו קבורים 927 חללי מלחמות העולם, רובם ממלחמת העולם השנייה.
בבית קברות זה מצוי הריכוז הגדול ביותר מבין חללי הבריגדה היהודית, סך הכול נקברו שם 33 מחללי הבריגדה.
בית הקברות ממוקם במרחק 12 ק"מ מערבית מהעיר רוונה, בדרך "SS16" מרוונה לפרארה, ליד הכפר פיאנג'יפאנה (Piangipane) הכלול בתחום העיר רוונה.
בעבר התקיים במקום טקס זיכרון.
בית הקברות פתוח לביקורים והכניסה אליו גם לבעלי ניידות מוגבלת.
חלק ניכר מהחללים הטמונים בבית הקברות הם מחיל המשלוח הקנדי, שהיה חלק ממחנה בעלות הברית בפלישה לאיטליה.
בתקופה שבין 2 לבין 22 בדצמבר 1944 נהרגו בקרבות 548 חיילים קנדיים מהקורפוס הקנדי הראשון, במערכה אשר נערכה בתנאים של גשם זלעפות, שיטפונות, מחסור בתגבורת צבאית ובסוגי תחמושת וכל זה בשעה שההתנגדות הגרמנית נמשכה במלוא עוצמתה.
אמנם העיר רוונה נכבשה כבר בראשית דצמבר 1944, אך הקרבות נמשכו בלחימה על חציית הנהרות: סניו (Senio) ולמונה (Lamone).
מערכה אשר כונתה "ההתקדמות בחציית הנהרות".
רק במתקפת חורף, בין ינואר 1945 לבין אפריל 1945, נשברה ההתנגדות הגרמנית.
אחת המשימות האחרונות של הכוחות הקנדיים הייתה לטהר את השטחים המוצפים בין העיר רוונה לבין הלגונה קומאקיו (Comacchio lagoon).
בסיומה הועברו הכוחות הקנדיים לצפון מערב אירופה (כמו הבריגדה היהודית).
בבית הקברות טמונים גם 33 חללים ממלחמת העולם הראשונה שהיו קבורים בבתי קברות בסביבה: Gradisca ,Arzigano, Fano, Monterosso al Mare.
קבוצות אחרות של חללים ממלחמת העולם השנייה היו מחילות המשלוח אשר הגיעו מהודו ומניו זילנד.
ביניהם יש 63 חללים שלא זוהו.
הטקס התקיים על ידי היחידה להנצחת החייל, משרד הביטחון, בשנת 2007
בית הקברות הצבאי הבריטי בבאר שבע הוקם בשלהי מלחמת העולם הראשונה בבאר שבע, ונטמנו בו 1,240 חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה שנהרגו באזור בעת כיבוש ארץ ישראל מידי האימפריה העות'מאנית, מהם 206 מאנזא"ק - חיל המשלוח האוסטרלי והניו זילנדי.
במקום נקברו תחילה 139 מחללי קרב באר שבע ביניהם קצין בדרגת קפטן (סרן) ממוצא יהודי, סימור ואן דן ברג שעל מצבתו חקוק מגן דוד.
לאחר הקמת בית העלמין הועברו אליו גם חללים מתשעה בתי קברות ארעיים אחרים.
ליד שער הכניסה מופיעה הכתובת הבאה בשלוש השפות הרשמיות של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל:
בבית הקברות ניצבת מצבה, שהקימו הטורקים ואשר שוקמה בידי הבריטים, כאות הוקרה לשמונה הטייסים הבריטים שנהרגו בקרב נגדם.
לאחר המלחמה גילו הבריטים את המצבה והציבו אותה בבית הקברות הצבאי הבריטי.
למצבה צורת פירמידה קטומה, בראשה נחקק סמל חיל האוויר המלכותי ומתחתיה רשומים שמות הנופלים ותאריך נפילתם.
במקום בו עומד היום בית יציב היה בשנת 1921 מחנה אוהלים של חלוצים יהודים.
הוא הוקם בתום מלחמת העולם הראשונה.
ועד הצירים של ההסתדרות הציונית, שנחשב אצל הממשלה הבריטית לבא כוחו של היישוב היהודי בארץ ישראל, זכה במכרז לבניית בתי הקברות הצבאיים בארץ.
מטעמו, זכו שלוש קבוצות של חלוצים בעבודת הבנייה של בית הקברות הצבאי בבאר שבע.
הקבוצה הגדולה הייתה של גדוד העבודה.
בית הקברות הוא מבין הגדולים מסוגו.
עבודת הבנייה של החלוצים זכתה לאישור רשמי של ממשלת המנדט: "העבודה בוצעה בידכם בדרך משביע רצון.
העבודה בכללותה טובה" עבודת החלוצים הייתה הישג לעבודה העברית.
עיריית באר שבע מקיימת מדי שנה, ב-31 באוקטובר, יום כיבוש העיר על ידי הדיוויזיה האנז"קית, אזכרה שנתית בבית הקברות לחללי מלחמת העולם הראשונה בעיר זו.
נציגי בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד, טורקיה, גרמניה ודרום אפריקה מיוצגים בטקס על ידי שגריר או נציג בכיר אחר.
גם נציגי כוח המשקיפים הבינלאומי בסיני (MFO) לוקח חלק פעיל בטקס כמשמר כבוד וחצוצרן.
הציבור הישראלי, רבים מהם חברי "העמותה למורשת מלחמת העולם הראשונה בישראל", משתתפים כל שנה בטקס, בו מועלה זכרם של חללי הצבא הבריטי שנהרגו במהלך כיבוש באר שבע ובקרבות שהיו בסביבתה.
בשנת 2002 נחנכה סמוך לתחנת הרכבת הטורקית אנדרטה יחידה במינה לזכר חללי צבא טורקיה שנהרגו על הגנת העיר ומוצבי הסביבה.
בשנת 2008 הוקדשה הרחבה בה נמצאת האנדרטה כ"רחבת מוצטפה כמאל אתה-תורכ" לכבודו של מייסד הרפובליקה הטורקית החדשה, שהיה קצין בצבא העות'מאני, ושהה גם בארץ ישראל.
באפריל 2008 הוקם ונפתח לקהל פארק החייל האוסטרלי, בשכונה י"א בעיר.
הפארק, שהוקם בתרומת "קרן פראט" האוסטרלית, כולל מדשאות, מתחם סגור, שלטי הסברה ופסל מרשים של לוחם אוסטרלי על סוסו, ספק פצוע או שמא גוחן על הסוס תוך ההסתערות לכיבוש העיר.
אירוע יוצא דופן היה במלאת 90 למלחמה, מטעם המועדון האוסטרלי של ה-Lighthorse ו"העמותה למורשת מלחמת העולם הראשונה בישראל".
קבוצה של 50 פרשים ממועדון זה, רבים מהם בעשור הששי והשביעי לחייהם, הגיעו לישראל כדי לשחזר בדייקנות את מסע חטיבת אנז"ק (הכוח האוסטרלי-ניו זילנדי) בימים האחרונים של אוקטובר 1917. האורחים באו לבושים מדים, חגורים, ונשאו איתם אוכפים אופייניים לתקופה ההיא.
בהדרכת אנשי "העמותה למורשת מלחמת העולם הראשונה" הם שיחזרו בדייקנות את מסלול הרכיבה מחזית עזה עד לבאר שבע.
ברוח התקופה הם ישנו ליד הסוסים, קיימו מסדרים וקבוצת פקודות, והשתתפו במספר טקסים בהם נחנכו שלטי הסבר.
האירוע, שנעזר ברשות הטבע והגנים, קק"ל ומספר מועצות אזוריות, הסתיים במצעד הפרשים בחוצות באר שבע ב-31 באוקטובר, ובהסתערות הפרשים בדהירה מחורשת בית אשל עד לגשר הטורקי, בשעות אחר הצהריים, בדיוק כמו 90 שנה קודם לכך.
במסגרת אירועי 100 שנים לקרב כיבוש באר שבע נחנך בקצה הדרומי של בית העלמין, המרכז להנצחת חיילי אנז"ק בבאר שבע.
בית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה שוכן כשני קילומטרים צפונית למרכז העיר רמלה, בסמוך לגבולה עם לוד.
במקום קבורים חללי האימפריה הבריטית מימי מלחמת העולם הראשונה והשנייה, עד סוף המנדט הבריטי בארץ ישראל ב-1948. הבריטים קברו בבית הקברות הצבאי שלהם גם חללי אויב ושבויים שמתו תוך כדי השבי וגם חיילים מבעלות הברית של האימפריה הבריטית בשתי מלחמות העולם.
בבית הקברות קבורים בני אדם מ-57 לאומים שונים, כולל כ-30 יהודים מזוהים (בהם, למשל, ניל פרימרוז, בנו של מי שהיה ממנהיגי המפלגה הליברלית וראש ממשלת בריטניה ארצ'יבולד פרימרוז ואשתו חנה לבית רוטשילד), שנהרגו תוך כדי השירות למען בריטניה.
בבית הקברות מונצח זכרם של 5,731 חללים: 5,352 מצבות קבורה ו-379 מצבות זיכרון.
חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה - כ-3,600 חללים: 2,650 חללים בריטים, 491 מתת היבשת ההודית ועוד 467 שלא הוגדרו כחללי מלחמה.
(מבין חללי המלחמה 781 חללים הם חיילים אלמונים)..
חללים שנהרגו בין שתי המלחמות, בעיקר במרד הערבי הגדול ובפעולות ארגוני תנועת המרי העברי, וכן במלחמת העולם השנייה ובתקרית האוויר הישראלית-בריטית ב-1949: 1,081 בריטים ובנוסף להם 424 חללים שלא הוגדרו כחללי מלחמה.
חלקה של חיילי לגיון הזרים הצרפתי, חלקה של משטרת ארץ ישראל הבריטית, שכל הקבורים בה נהרגו על ידי המחתרות היהודיות תוך כדי הנסיגה של הבריטים מארץ ישראל ב-1948, בהם שני הסרג'נטים, קליפורד מרטין ומרווין פייס, שנתלו על ידי האצ"ל.
בשנת 1952 הועברו לרמלה שרידיהם של 17 חיילים הודים, שנפלו בארץ בשירות בריטניה במלחמת העולם הראשונה והיו קבורים לפני כן בבית הקברות ההודי בתל אביב (במתחם צקלג).
כל שנה, ביום ראשון הצמוד ל-11 בנובמבר, מתקיים טקס הזיכרון השנתי לזכר חללי הממלכה המאוחדת, שנפלו במלחמות העולם הראשונה והשנייה ובזמן שביניהן.
אחד מאתרי העניין הבולטים בבית הקברות הוא קברו של טוראי הארי פוטר, שנפל בקרב בחברון ב-1939. קברו זכה לפופולריות מאז 2010 עקב שמו הזהה לשמה של הדמות הבדיונית המפורסמת הארי פוטר.
בית הקברות הצבאי הבריטי בחיפה הוא בית קברות צבאי בריטי, השוכן בשכונת תחנת הכרמל בחיפה לצד דרך יפו.
במקום קבורים חללי האימפריה הבריטית שנהרגו במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
בשל מספר האבדות הגדול של מדינות האימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה והפיזור הגאוגרפי הגדול של קברי החללים החליטו שלטונות המדינות שמהן הם באו שלא להשיב את החללים לארצותיהם ולקבור אותם סמוך למקום מותם.
בית העלמין הוקם ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ויועד במקור לקבורתם של החללים הבריטים שנהרגו בחיפה במלחמת העולם הראשונה.
על פי התכנון המקורי, בית הקברות לא נועד להיות בית קברות צבאי שבו נקברים חיילים באופן רגיל, והקמתו נתפשה כפעולה חד-פעמית לשם קבורת חללי מלחמה זו בלבד.
מאוחר יותר, עם זאת, הוא נפתח לקבורתם של חללים נוספים.
באוקטובר 2019 הושחתו 20 מצבות בבית הקברות ורוססו בו צלבי קרס.
בבית קברות זה קבורים 301 חיילים נוצרים וארבעה יהודים ממלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה וחלקת 110 עובדי הכפייה המצרים שמצבתם מופיעה על קיר בית הקברות.
על פי תקנות בתי הקברות הבריטיים, יהודים יכלו להיקבר באותה חלקה עם הנוצרים תחת צלב ההקרבה (השונה מהצלב הצרפתי), בניגוד לשאר הדתות.
בין הקבורים כאן חיילים מבריטניה, מאוסטרליה, מניו זילנד, מדרום אפריקה ומקנדה.
הקברים אחידים במידותיהם, ללא הבדל דת, מין ודרגה.
בקיר ישנה גומחה שבה היה מונח ספר הנופלים אך לאחר מספר פעמים שבהן נלקח הספר מתאפשרת כיום הגישה אל הרשומות דרך התקשרות עם הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה.
את ספר החללים ניתן למצוא בבית הקברות הבריטי הנוסף בחיפה, במתחם בתי הקברות בדרום העיר.
בקבר אחד נקבר אפרם של 29 החיילים ההודים של צבא הוד-מלכותה שלאחר מותם נשרפו גוויותיהם, בהתאם למנהג ההינדי.
חלק מחיילים אלו לקחו חלק בכיבוש חיפה.
בחלקה אחרת קבורים בקבר אחים אחד כל החיילים ההודים המוסלמים.
בסך הכל קבורים בחלקה ההודית 49 חיילים.
בית הקברות הצבאי ארנהם-אוסטרבייק , המכונה גם "בית הקברות של הכוחות המוטסים" (The Airborne Cemetery), הוא בית קברות צבאי באוסטרבייק , ארנהם, שבהולנד.
בית הקברות הוקם בשנת 1945 וטמונים בו 1,759 חללים של מלחמת העולם השנייה.
רוב החללים היו חיילי צבאות בעלות הברית שנהרגו בקרב על ארנהם במסגרת מבצע מרקט גארדן בספטמבר 1944. גופות חיילים שנהרגו באזור ארנהם מתגלות עדיין גם בראשית המאה ה-21. על כן מספר החללים הקבורים בבית הקברות ממשיך לעלות.
בספטמבר 1944 פתחו בעלות הברית במבצע מרקט גארדן, שהיה ניסיון של הארמייה הבריטית השנייה לעקוף את קו זיגפריד ולהתקדם לתוך חבל הרוהר, לבה התעשייתי של גרמניה.
במסגרת המבצע הוטל על שלוש דיוויזיות מוטסות - הדיוויזיה המוטסת הבריטית הראשונה וכן הדיוויזיה המוטסת ה-82 והדיוויזיה המוטסת ה-101, שתיהן אמריקניות - לתפוס מספר גשרים על גבי נהרות ותעלות בהולנד, על מנת להקים נתיב שדרכו יוכלו כוחות הקרקע להתקדם במהירות דרך הולנד ולצלוח את נהר הריין.
על הדיוויזיה המוטסת הבריטית הראשונה הוטל לתפוס את היעדים המרוחקים ביותר של המבצע – גשרים על נהר הריין התחתון בארנהם.
ב-17 בספטמבר 1944 הגיעה הדיוויזיה בצניחה ובמטסי דאונים אל אזור הנחיתה שלה ממערב לארנהם, בגדה הצפונית של הריין.
גדוד שלה הצליח לתפוס בו ביום את גשר הכביש בארנהם, אך הפעולה בארנהם נכשלה בסופו של דבר עקב נוכחותן באזור - שלא נודעה לבריטים מראש - של שתי דיוויזיות שריון גרמניות, שהצנחנים קלי החימוש לא היו מסוגלים להתמודד עמן.
הדיוויזיה המוטסת ה-1 כותרה באוסטרבייק על ידי הגרמנים.
הכוח שכבש את גשר הכביש עמד בהתקפות-נגד גרמניות עד שהוכנע.
ב-21 בספטמבר צנחה מדרום לארנהם חטיבת צנחנים פולנית ובהמשך הגיעו לשם כוחות מהקורפוס הבריטי ה-30, אך מהלך הקרב כבר הוכרע לרעת בעלות הברית.
ב-25 בספטמבר, לאחר תשעה ימי לחימה, החליט מפקד מבצע מרקט גארדן להסיג את שרידי הדיוויזיה המוטסת ה-1 מארנהם דרומה, אל מעבר לנהר הריין.
בתשעת ימי הקרב על ארנהם נהרגו כמעט 2,000 חיילי בעלות הברית (חלקם מתו מפצעיהם או שמתו בשבי הגרמני לאחר המבצע).
עקב נסיגת כוחות בעלות הברית מארנהם בחיפזון נותרו מרבית חלליהן בשדה הקרב.
הם נקברו שם בקברים פשוטים - חלקם היו רק מעט יותר מהשוחות האישיות שלהם - או בקברי אחים פשוטים שנחפרו על ידי הגרמנים.
אזרחית הולנדית, קייט טר הורסט (Kate Ter Horst), אשר ביתה שימש לצנחנים כתחנת איסוף פצועים במהלך הקרב, מצאה בגינתה כששבה לביתה לאחר המלחמה את קבריהם של 57 אנשים.
לאחר ששוחררה ארנהם על ידי בעלות הברית באפריל 1945 הגיעו לאזור יחידות קבורה של הארמייה הבריטית השנייה והחלו לאתר ולקבץ את גופות חללי בעלות הברית.
ביוני 1945 הציעה ממשלת הולנד לוועדת חבר העמים לקברי מלחמה בהשאלה קבועה שדה קטן מצפון לאוסטרבייק כדי שישמש כבית קברות צבאי, והחללים נקברו שם מחדש.
נקברו שם גם רבים מן החיילים שנהרגו בעת שחרורה של ארנהם.
בית הקברות הושלם ב-1946. בתחילה הוצבו בו שלטי מתכת על הקברים, אשר הוחלפו באבני מצבה ב-1952.
בית הקברות משתרע על פני כ-10 דונם.
שטחו הוא מלבני ומוקף בחומת עצים.
רוב החללים הטמונים בו נקברו בארבע חלקות עיקריות, הערוכות בתבנית האות ח', אשר צידה הפתוח פונה אל הכניסה לבית הקברות.
חללים אחרים נקברו בחלקות קטנות נוספות – חיילים פולנים, למשל, נקברו בחלקה נפרדת הניצבת משמאל לשער הכניסה לבית הקברות.
מספר מטרים מעבר לשער הכניסה לבית הקברות ניצבת "אבן הזיכרון" (Stone of Rememberance) דמוית המזבח - מרכיב מסורתי בבתי הקברות הצבאיים הבריטיים.
חרות עליה פסוק מספר בן סירא: Their Name Liveth for Evermore ("שמם יחיה לדור ודור" – בן סירא, מד, יג).
מולה, בקצהו השני של בית הקברות, ניצב מרכיב מסורתי נוסף - צלב ההקרבה (Cross of Sacrifice).
על פי רישומי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה היו בשנת 2009 בבית הקברות 1,759 קברים, מהם 245 קברי חיילים אלמונים.
מבין החללים שזהותם ידועה, 1,392 היו בריטים, 73 היו פולנים והיתר היו חיילים קנדים, אוסטרלים וניו זילנדים.
שניים מן החיילים היו אחים תאומים שנהרגו ביום הראשון לקרבות ארנהם.
בבית הקברות נטמנו גם שישה אזרחים הולנדים – שלושה נהרגו במהלך הקרב ושלושה היו עובדים לשעבר של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
בשנת 2003 היה ידוע עדיין על 138 חיילים של בעלות הברית, שלחמו בקרב על ארנהם ושמקום קבורתם לא נודע.
אפשר שחלקם קבורים בבית הקברות בקברי אלמונים.
חללים אלו הונצחו באנדרטת חרוסביק (Groesbeek), הניצבת דרומה משם, בבית הקברות הצבאי הקנדי בחרוסביק שליד העיר ניימכן (Nijmegen).
גם כיום מתגלות באזור גופות של חיילי בעלות הברית והן נקברות מחדש בבית הקברות, לאחר שהשלטונות ההולנדיים מנסים לזהות אותן.
כך, גופת חייל בריטי אחד התגלתה ונקברה ב-2005. חייל נוסף שלא זוהה לפני כן נקבר שם ב-2006.
בבית הקברות טמונים שלושה חיילים אשר זכו בצלב ויקטוריה – העיטור הצבאי הגבוה ביותר של בריטניה:
סגן ג'ון גרייברן (John Grayburn) מהגדוד השני של הרגימנט המוצנח
סגן דייוויד לורד (David Lord) מטייסת 271 של חיל האוויר המלכותי הבריטי
סרן ליונל קווריפל (Lionel Queripel) מהגדוד העשירי של חטיבת הצנחנים הבריטית
לא נודע מקום קבורתו של נושא עיטור צלב ויקטוריה נוסף שנהרג בקרב על ארנהם, סמל ג'ון בסקיפילד (John Baskeyfield) מרגימנט סטפורדשייר, והוא מונצח באנדרטת חרוסביק.
לא כל חללי בעלות הברית בקרב על ארנהם נקברו בבית הקברות.
כ-300 חללים נקברו בבתי קברות אחרים בהולנד, בגרמניה, בבלגיה, בבריטניה ובארצות הברית.
חיילים אלו נהרגו בעת הטיסה אל שטח הפעולה בארנהם, בעת שניסו להימלט מנפילה בשבי הגרמני, נפטרו לאחר שנלקחו בשבי או נפטרו לאחר זמן מפצעים שנפצעו בקרב.
בית הקברות שוכן בשוליו של שטח פתוח נרחב אשר שימש במהלך הקרב על ארנהם כשטח להצנחת אספקה עבור הצנחנים הבריטיים שכותרו על ידי הגרמנים.
בשולי אותו שטח, כ-700 מ' מצפון-מזרח לבית הקברות, הוצבה בשנות התשעים אנדרטה לציון גבורתם של צוותי האוויר של חיל האוויר המלכותי ושל אנשי חיל השירותים המלכותי, אשר הצניחו שם את האספקה.
ההצנחה נעשתה למרות אש נגד מטוסים גרמנית עזה, שגרמה אבדות כבדות לצוותי מטוסי התובלה.
רבים מאנשי הצוות ואנשי חיל השירותים שנספו לאחר שמטוסיהם הופלו בפעולה זו קבורים בבית הקברות.
ביניהם נמנים סגן דייוויד לורד, בעל עיטור צלב ויקטוריה, ואנשי צוות מטוסו, שנספו כולם, למעט אחד.
טקס הזיכרון השנתי בבית הקברות
בקיץ 1945 הובאו לארנהם כמה מאות מוותיקי הקרב שהתחולל בעיר כדי להשתתף בהסרטת סרט המלחמה Theirs is the Glory.
בעת שהותם שם הם השתתפו בטקס האזכרה שנערך בבית הקברות ביום השנה הראשון לקרב על ארנהם.
מאז נערך טקס זה מדי שנה והשתתפו בו ותיקי הקרב, תושבים מקומיים ולמעלה מאלף תלמידי בתי ספר אשר הניחו פרחים על קברי החללים.
לאחר יום השנה העשרים וחמישה לקרב ב-1969 הציעה חטיבת הצנחנים הבריטית למארגנים ההולנדים של הטקס להפסיק לקיים אותו, במחשבה שהקרב כבר נחקק בהיסטוריה, אך ההולנדים התנגדו בלהט רב לרעיון.
על כן הטקס ממשיך להיערך בבית הקברות מדי שנה.
קורנליוס ראיין (1979), "גשר אחד רחוק מדי", תל אביב: זמורה, ביתן, מודן.
בית הקברות הצבאי אנפידאוויל הוא בית קברות צבאי בריטי הנמצא בעיירה אנפידאוויל שבצפון-מזרח תוניסיה.
הוא הוקם בשנת 1943, וכיום טמונים בו 1,551 חללים שנהרגו במלחמת העולם השנייה.
רקע - המערכה על תוניסיה
לאחר ניצחונה על הגרמנים בקרב אל-עלמיין השני בנובמבר 1942 תקפה הארמייה הבריטית השמינית מערבה ממצרים אל תוך לוב והגיעה לגבול לוב-תוניסיה בינואר 1943. במקביל, נחתו כוחות בריטיים ואמריקניים באלג'יריה ובמרוקו במבצע לפיד בנובמבר 1942. עוד באותו חודש הם חדרו אל תוך תוניסיה ממערב ושם נבלמו, לאחר שהגרמנים הזרימו תגבורות לתוניסיה.
במרץ 1943 פרצה הארמייה השמינית לתוך תוניסיה והתקדמה צפונה, וגם כוחות בעלות הברית במערב תוניסיה חידשו את התקדמותם.
תוך כדי קרבות עזים נדחקו הכוחות הגרמניים והאיטלקיים בתוניסיה אל צפון-מזרח המדינה, עד לכניעתם ב-13 במאי 1943.
העיירה אנפידאוויל (זהו שמה הצרפתי; שמה הערבי הוא א-נפידה – النفيضة) שוכנת בקרבת חופה המזרחי של תוניסיה, כ-100 ק"מ דרומה לעיר תוניס וכ-40 ק"מ מצפון לעיר סוסה.
במקום זה הואטה בשלהי אפריל 1943 התקדמות הארמייה השמינית צפונה עקב התנגדות גרמנית חזקה, ומתחם ההגנה הגרמני שליד העיירה הובקע ונכבש על ידה רק ב-12 במאי.
מתחם בית הקברות שוכן במערבה של העיירה.
הוא בתבנית מלבן ששטחו כ-10 דונם.
שבילים מרכזיים רחבים, לאורך המלבן ולרוחבו, מחלקים אותו לארבעה אזורים שבהם שמונה חלקות קבורה בסך הכל.
בכל שטח המתחם נטוע דשא והוא משופע בעצים.
במרכז בית הקברות ניצבת "אבן הזיכרון" (Stone of Rememberance) דמוית המזבח - מרכיב מסורתי בבתי הקברות הצבאיים הבריטיים.
מולה, בנקודה הנגדית לכניסה לבית הקברות, ניצב מרכיב מסורתי נוסף - צלב ההקרבה (Cross of Sacrifice).
בית הקברות במתכונתו הקבועה תוכנן על ידי האדריכל האנגלי סר יוברט וורת'ינגטון (Hubert Worthington) והוקם על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
כיום קבורים בבית הקברות 1,551 חללים.
88 מהקברים בו הם קברי אלמונים.
חיילים אלו – בריטים, אוסטרלים וניו זילנדים – נהרגו ברובם בשלבים הסופיים של הלחימה בתוניסיה ממרץ ועד מאי 1943.
אחד מחללים אלו עוטר בעיטור צלב ג'ורג' - אחד משני העיטורים הגבוהים ביותר של בריטניה: הצנחן טוראי צ'ארלס אלפרד דאנקן, בן 23, נהרג ב-10 ביולי 1943 כשהטיל עצמו על רימון יד חי שנפל בתוך קבוצה של חיילים.
בבית הקברות קבור הבריגדיר פרדריק קיש, יהודי, מוותיקי מלחמת העולם הראשונה ומבכירי התנועה הציונית, שבשנות העשרים אף התגורר בארץ ישראל.
הוא שימש כקצין ההנדסה של הארמייה השמינית כאשר נהרג בתוניסיה באפריל 1943, בגיל 55. הוא ככל הנראה הקצין הבכיר ביותר הקבור בבית הקברות.
אתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
בית הקברות הצבאי הבריטי בעזה הוא בית קברות צבאי בריטי השוכן בצפון רצועת עזה.
בית הקברות הוקם לאחר קרבות עזה במלחמת העולם הראשונה ונקברו בו גם חללים של מלחמת העולם השנייה.
כיום טמונים בו 3,691 חללים.
במהלך מסע המלחמה של צבאות האימפריה הבריטית לכיבוש ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה התחוללו קרבות מרים בין צבאות אלה לבין צבא האימפריה העות'מאנית בשטח העיר עזה וסביבותיה.
הבריטים התקדמו אל ארץ ישראל ממצרים דרך חצי האי סיני, בעוד שהצבא העות'מאני, בסיועם של יועצים מהצבא הגרמני, הקים קו הגנה שהתמשך בין עזה לבין באר שבע.
הבריטים תקפו את עזה שלוש פעמים: קרב עזה הראשון במרץ 1917 וקרב עזה השני שהתנהל בחודש לאחר מכן הסתיימו בכישלון בריטי ובמחיר של מאות הרוגים, ורק בנובמבר 1917, בעקבות הצלחתו לכבוש את באר שבע, הצליח הצבא הבריטי לכבוש גם את עזה.
בכך נפתחה הדרך לכיבוש מרכזה של ארץ ישראל, כאשר ב-10 בדצמבר נכנס הצבא הבריטי לירושלים, אך כיבוש ארץ ישראל כולה על ידי הבריטים הסתיים רק בספטמבר 1918.
במהלך מלחמת העולם השנייה והקרבות שהתחוללו בצפון אפריקה בשנים 1940–1943 שכנו בעזה ובסביבתה בתי חולים צבאיים של הצבא האוסטרלי ושל הצבא הבריטי וכן שדה תעופה צבאי גדול.
בית הקברות הוקם זמן קצר לאחר כיבוש העיר עזה ב-1917. אתר בית הקברות שוכן בצפון רצועת עזה, בשכונת א-תופאח שבשוליה המזרחיים של העיר עזה וכשמונה ק"מ מדרום-מערב למעבר ארז, בצמוד לדרך סלאח א-דין, כביש האורך העיקרי של הרצועה.
מתחם בית הקברות הוא בתבנית מלבן, שצלעותיו הקצרות פונות לצפון-מזרח ולדרום-מערב; שתי חלקות קטנות נוספות צמודות אל צלעותיו החיצוניות.
שטחו הכולל של המתחם הוא כ-40 דונם.
הוא מוקף בגדר אבן שעצים ניטעו לאורכה.
בכל שטחו נטוע דשא והוא משופע בפרחים וצמחים אחרים.
בבית קברות זה לא הוצב צלב בעיצובו של צלב ההקרבה, המוצב כמעט בכל בית קברות צבאי בריטי.
יש בו צלב אבן קטן יותר, הניצב בכוך מחופה הקבוע במרכז הפאה הדרום מערבית של המתחם.
מול הצלב וסמוך אליו ניצבת "אבן הזיכרון" (Stone of Rememberance) דמוית המזבח – גם היא מרכיב מסורתי בבתי הקברות הצבאיים הבריטיים.
במתחם נמצאות 38 חלקות קבורה.
ב-32 מהחלקות נקברו חללי מלחמת העולם הראשונה ובארבע חלקות נוספות – אלו הסמוכות ביותר לאבן הזיכרון – נקברו חללי מלחמת העולם השנייה.
באחת החלקות הנותרות – אלו מן החיצוניות למלבן – נקברו חיילים טורקים, ובחלקה החיצונית השנייה פוזר ככל הנראה אפרם של חיילים הודים, שגופותיהם נשרפו לאחר מותם בהתאם לאמונותיהם.
מול הכניסה למתחם בית הקברות ממוקמת אנדרטה לזכר חללי הדיוויזיה הבריטית ה-54 (East Anglian).
בתוך המתחם ממוקמות שלוש אנדרטאות נוספות.
אחת מהן היא לזכר החללים הטורקים והיא ממוקמת בחלקה שבה נקברו.
בבית הקברות קבורים גם עשרות חללים יהודים אשר על מצבותיהם מסומן מגן דוד.
בית הקברות במתכונתו הקבועה נחנך בטקס שהתקיים בשנת 1925, במעמד הנציב העליון בארץ ישראל דאז, הרברט סמואל, והפילדמרשל אדמונד אלנבי, מפקד הצבאות שכבשו את ארץ ישראל מידי הטורקים.
בבית הקברות טמונים כיום 3,691 חללים.
3,217 מהם הם חללי מלחמת העולם הראשונה ו-781 מהם נקברו כאלמונים.
חללי מלחמה זו – אנגלים, סקוטים, ולשים, אוסטרלים ניו זילנדים ויהודים – נאספו משדות הקרב לאחר כיבוש העיר או הועברו לבית הקברות מאתרי קבורה אחרים, ארעיים.
מרבית החיילים הבריטים שנטמנו בבית הקברות היו חיילי ארבע דיוויזיות – ה-52 (Lowland), ה-53 (Welsh), ה-54 (East Anglian) וה-74 (Yeomanry).
210 קברים הם של חללים ממלחמת העולם השנייה – רבים מהם כנראה פצועי קרבות שאושפזו בבתי החולים הצבאיים באזור ונפטרו בהמשך.
בנוסף נטמנו בבית הקברות 30 חללים שנפטרו לאחר המלחמה.
234 קברים בבית הקברות הם של נתיני מדינות אחרות – כנראה החיילים הטורקים שנטמנו בו.
בבית הקברות נקבר חייל שעוטר בעיטור צלב ויקטוריה – העיטור הצבאי הגבוה ביותר של בריטניה.
זהו סגן-משנה סטנלי בואי , בן 21 במותו, אשר שירת בגדוד של הרובאים הסקוטים המלכותיים (Royal Scots Fusiliers).
העיטור ניתן לו לאחר שהסתער לבדו במהלך התקפה טורקית על קבוצה של כ-30 חיילים טורקיים והביא לכניעתם.
הוא נפגע באותו קרב ונפטר מפצעיו כעבור שלושה ימים, ב-4 בדצמבר 1917.
רעידת אדמה שהתחוללה בשנת 1937 גרמה נזק לאחד מן המבנים במתחם בית הקברות.
בחודש מאי 2004 אירע מקרה של ונדליזם בבית הקברות, ככל הנראה על רקע אירועי מלחמת עיראק השנייה.
על פי הדיווח העיתונאי על האירוע שברה קבוצה של חמושים 33 מצבות וציירה כתובות נאצה וצלבי קרס על גבי 25 מצבות נוספות.
במהלך מבצע עופרת יצוקה נפגע בית הקברות וכ-400 מצבות נזקקו לשיקום.
בסוף 2011 הושלם השיפוץ בכספים שהועברו מישראל לבריטניה שביצעה את השיפוץ במקום.
בית הקברות הצבאי בקיבוץ קריית ענבים, ממערב לירושלים, הוא בית קברות היסטורי של מלחמת העצמאות.
הוקם בתרפ"ב 1922 על ידי קבוצת קריית ענבים, ונקברו בו משנותיה הראשונות חלוצים, חברי הקבוצה וילדיהם.
משנת תש"ח 1947–1948, נטמנו בו חללי ארגון ההגנה, הפלמ"ח וצה"ל אשר נהרגו בקרבות על פריצת הדרך לירושלים; וכן, חברי הקיבוץ, ובניו אשר נהרגו בעת שירותם הצבאי ובמלחמות ישראל.
באתר בית הקברות ניצבת האנדרטה לחללי חטיבת הראל של הפלמ"ח במלחמת העצמאות.
קיבוץ קריית ענבים נוסד בשנת תר"ף 1920 על אם הדרך לירושלים.
בראשית מלחמת העצמאות הוא היה לבסיס עבור לוחמי חטיבת הראל של הפלמ"ח, אשר לחמו בקרבות הקשים במבואות המערביים של ירושלים הנצורה, ונאבקו על שמירת הגישה אליה מן השפלה פתוחה למעבר אנשים ואספקה.
אנשי הראל לחמו במבואות ירושלים מפרוץ מלחמת העצמאות בנובמבר 1947 ועד תחילת ההפוגה השנייה ביולי 1948 – במבצע נחשון, מבצע הראל ומבצע מכבי, וכן במבצע יבוסי במאי 1948 בירושלים גופה ומצפון לה.
החטיבה השתתפה גם במבצע דני (יולי 1948) ומבצע ההר (אוקטובר 1948).
כמו כן היא לחמה במבצע חורב בחזית הדרום (דצמבר 1948–ינואר 1949).
במלחמת העצמאות נהרגו 418 מחיילי חטיבת הראל.
מרביתם נהרגו בקרבות על הדרך לירושלים ובירושלים עצמה.
בית הקברות הוקם בתוך ערוצו של גיא היורד אל הקיבוץ מכיוונה של גבעת הראדאר (שהיום בנוי עליה היישוב הר אדר).
על כן, נבנתה בו תעלה מדופנת מיוחדת לשם ניקוז הזרימה הטבעית של מים במורד הערוץ אל מחוץ לשטח בית הקברות.
הוא שוכן בפאה הצפון-מזרחית של קיבוץ קריית ענבים, ממערב לחלקות הקבורה של בית הקברות האזרחי שלו ובצמוד להן.
החלקות הצבאיות והאזרחיות מהוות למעשה מתחם אחד, המהווה ביטוי לשילוב ולקרבה שהתקיימו בין חיילים ואזרחים מאז הקמת קיבוץ קריית ענבים, ושיאם במלחמת העצמאות.
שלוש חלקות הקבורה במתחם בית הקברות מוקפות בעצים וצמחייה האופייניים לסביבת הרי יהודה.
בחלקה שבמרכז בית הקברות טמונים רוב החללים שנקברו בו.
בצמוד לה ממזרח הוקמה הרחבה המשמשת לטקסי הזיכרון ולהנחת זרים במקום.
חלקה שנייה ובה 17 קברים ממוקמת על מדרגה בגדתו המערבית של הערוץ.
החלקה השלישית, שהיא הסמוכה ביותר לחלקות האזרחיות של הקיבוץ, היא מקום מנוחתם של חברי קיבוץ קריית ענבים ובניו שנהרגו בעת שירותם הצבאי ובמלחמות ישראל.
קבורת אנשי הגנה ופלמ"ח בבית הקברות החלה לאחר הכרזת כ"ט בנובמבר 1947 תש"ח, כאשר הוחמר המצב הביטחוני במבואות ירושלים, עד לרגיעה בחודש אוקטובר 1948. טמונים בו גם כמה מאנשי חטיבת עציוני, אשר הגנה על ירושלים העיר.
הקברים הרבים נחצבו בהתאם לאירועים בקרקע הסלעית, בידיהם של חברי קיבוץ קריית ענבים בתוספת סיוע של מתנדבים מבוגרים מיחידת הגמלאים של הפלמ"ח.
חלק מן החללים שנטמנו תחילה בבית הקברות הועברו מאוחר יותר לקבורה בבתי קברות אחרים, לבקשת בני משפחותיהם.
טמונים בבית הקברות 154 חללי צה"ל; מחציתם היו בני עשרים או פחות במותם.
בית הקברות במתכונתו הקבועה מתוחזק על ידי המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון.
בשנת 2006 העלתה חקירת היחידה לאיתור נעדרים בצה"ל, כי בבית הקברות נמצא קברו של לוחם חטיבת הראל מרדכי פרנקו, שנהרג בקרב בהר ציון ב-18 במאי 1948 ונחשב מאז לחלל שמקום קבורתו לא נודע.
חדשים מספר לאחר שאותר קברו, ביום השנה ה-59 לנפילתו, נערך בבית הקברות טקס גילוי המצבה לזכרו.
בקצהו הצפוני של בית הקברות, במעלה הגיא, הוקמה אנדרטה לזכרם של נופלי חטיבת הראל של הפלמ"ח במלחמת העצמאות.
האנדרטה היא מגדל בצורה של רובה, שבראשו מוצג סמל הפלמ"ח משני צדדיו לוחות עם שמות המבצעים בהם השתתפה החטיבה ומעליו שם החטיבה.
בתחתית המגדל מצוי חדר הנצחה (הנעול בדרך כלל).
בחזיתה של האנדרטה, מעל פתחו של חדר ההנצחה, נחקקה כתובת זו:
"ללוחמי פלמ"ח הראל שחרפו נפשם למות למען ירושלים יהודה והנגב במלחמת שחרור ישראל"
על חזית האנדרטה, משני צדדיו של הפתח לחדר ההנצחה, נחקק הסמל של חרב שזורה בענף זית (סמל זה מוכר כיום כסיכת מ"מ).
האנדרטה תוכננה על ידי האמן מנחם שמי; בנו אהרן (ג'ימי) שמי, מלוחמי חטיבת הראל, נהרג במשלט המשותף ונטמן בבית הקברות.
האנדרטה נועדה להידמות לאנדרטת האריה השואג שבתל חי, כזכר לכך שראשוני המתיישבים בקריית ענבים היו תלמידיו של טרומפלדור.
שמי ראה בהקמת האנדרטה מילוי צוואה של בנו, לאחר ששמע מאחד מן הלוחמים שהוא התכוון טרם נפילתו לבקש ממנו ליצור אנדרטה לזכר הנופלים.
בכניסה לבית הקברות נקבעו בשנות התשעים (במסגרת הקמת פארק יצחק רבין במבואות ירושלים) שלטים המתארים את הקמתו ואת הקמת האנדרטה לנופלי חטיבת הראל .
בית הקברות הצבאי ברוקווד הוא בית קברות צבאי, הגדול ביותר בממלכה המאוחדת, אשר שוכן בכפר ברוקווד, מדרום־מערב ללונדון רבתי.
בבית הקברות קבורים חיילים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
זהו בית קברות צבאי בינלאומי, שכן מרבית החללים הטמונים בו אינם בריטים אלא חיילי 13 מדינות אחרות, אשר רובן היו בעלות בריתה של בריטניה במהלך שתי מלחמות העולם.
בבית הקברות גם הוצבו מספר אנדרטאות להנצחת חללים שמקום קבורתם לא נודע.
בסך הכול טמונים בו 6,985 חללים ומונצחים בו למעלה מ־4,600 נעדרים.
רקע – מדיניות ההנצחה של בריטניה ומדינות חבר העמים הבריטי
1,695,000 אנשי צבא מבריטניה וממדינות חבר העמים הבריטי נהרגו בשתי מלחמות העולם.
מדיניות הקבורה וההנצחה של חללים אלו נקבעה במשותף על ידי מדינותיהם בשלהי מלחמת העולם הראשונה, ויושמה גם בנוגע לחללי מלחמת העולם השנייה.
על פי מדיניות זו, נאסר על החזרת גופות החללים לארצות מולדתם והם נקברו בבתי קברות (צבאיים ואזרחיים) בסמוך למקומות נפילתם בזירות הקרב השונות.
בהתאם לכך נקברו החללים לבסוף בלמעלה מ־23,000 אתרי קבורה הפזורים על פני 140 מדינות.
המדיניות שנקבעה בנוגע להנצחת חיילים שנהרגו ומקום קבורתם לא נודע, הייתה ששמו של כל נעדר יירשם על גבי אנדרטה מבין אלו שהוקמו לשם כך בזירות הקרב השונות, בסמוך ככל האפשר למקום בו נודעו עקבותיו לאחרונה.
הסוכנות המטפלת באתרי הקבורה והאנדרטאות האמורים ברחבי העולם (ואשר הקימה רבים מהם) היא ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
בית הקברות הצבאי נמצא באזור שבין העיירות ווקינג (Woking) ופארנבורו (Farnborough) שבמחוז סארי (Surrey), כ־45 ק"מ מדרום מערב למרכזה של לונדון.
הוא שוכן בתחומיו של בית הקברות האזרחי הגדול בעל אותו שם, שנפתח שם באמצע המאה ה־19 ופעיל גם היום.
השטח לבית הקברות הצבאי במסגרת זה האזרחי הוקצה ב־1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, והוא המשיך ושימש לקבורת חללים גם במלחמת העולם השנייה.
ב־1917 הוקצה לבית הקברות הצבאי שטח של 150 דונם.
כיום שטחו גדול יותר, לאחר שהורחב במהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה.
לבית הקברות נקבעו עם השנים – כנראה בשל גודלו וקרבתו אל לונדון – שלושה ייעודים:
לשמש כאתר לקבורת חיילים מכל הצבאות אשר מתו באזור מטרופולין לונדון וסביבותיו – רבים מהם פצועים מזירות הקרב שמחוץ לבריטניה, שהובאו אליה ונפטרו שם;
לשמש כמקום מנוחתם הקבוע של חיילי צבאות זרים שונים, שנקברו במהלך מלחמת העולם השנייה באתרים שונים בבריטניה, ולאחריה הוחלט לרכז את קבריהם בה בחלקות לאומיות;
לשמש כאתר להקמת אנדרטאות להנצחת נעדרי בריטניה ומדינות חבר העמים, אשר לא היה מקום להנציח את שמותיהם על גבי אחת האנדרטאות שהוקמו מחוץ לגבולות בריטניה.
חלק מאנדרטאות אלו הוקמו בברוקווד שנים רבות לאחר מלחמת העולם השנייה.
שדרת לינקולן (Lincoln Avenue) בבית הקברות מחלקת אותו לשני מתחמים:
המתחם המזרחי – הגדול מן השניים, וקבורים בו בעיקר נופלי מלחמת העולם הראשונה, אך גם חיילים שנהרגו במלחמת העולם השנייה, אשר נטמנו בחלק מן החלקות הקיימות.
בסך הכול טמונים בו כ־4,650 חללים מ־14 מדינות ב־18 חלקות שונות.
המתחם המערבי – קבורים בו חיילים שנהרגו במלחמת העולם השנייה.
בסך הכול טמונים בו למעלה כ־2,200 חללים – רובם המכריע קנדים, והיתר בריטים ופולנים – בשלוש חלקות.
בנוסף לחלקות הלאומיות קיימת בבית הקברות חלקה מיוחדת של חללי חיל האוויר המלכותי.
נופלים אלו היו בריטים ובני 8 אומות אחרות לפחות (בהם אמריקנים וצ'כוסלובקים), ששירתו בחיל האוויר המלכותי במהלך מלחמת העולם השנייה ונפלו בשורותיו.
כמקובל בבתי הקברות הצבאיים הבריטיים של שתי מלחמות העולם הוצבו גם בברוקווד המרכיבים הקישוטיים של צלב ההקרבה ושל אבן הזיכרון.
על אבן הזיכרון, דמויות המזבח, חרות פסוק מספר בן סירא: Their Name Liveth for Evermore ("שמם יחיה לדור ודור").
צלב ההקרבה ואבן הזיכרון הוצבו לאחר מלחמת העולם הראשונה בלבו של המתחם המזרחי של בית הקברות.
באופן חריג הוחלט לאחר מלחמת העולם השנייה להציב צלב ואבן נוספים בבית הקברות – במתחם המערבי.
בצמוד לחלקת חיל האוויר המלכותי נבנה ב־1947 בניין למחסה מפני שמש ורוח (Shelter), המשמש גם כמעין בית תפילה.
הוא תוכנן על ידי האדריכל הבריטי סר אדוארד מאוף (Maufe).
מאוף תכנן גם אנדרטה לנעדרים מחילות האוויר של בריטניה ומדינות חבר העמים הבריטי במלחמת העולם השנייה.
היא ניצבת ממערב ללונדון, לא הרחק מברוקווד.
בניין נוסף בבית הקברות שתכנן האדריכל מאוף הוא "בית הבונה" (Beaver House), הצמוד לחלקה הקנדית המערבית.
זהו בניין המבקרים והרשומות (Record House) הקנדי.
הבניין, שהוא מתנת ממשלת קנדה, נבנה על ידי חיל ההנדסה הקנדי.