tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לצד המחלקות הכירורגיות יפעלו חדרי ניתוח, המשמשים לביצוע הפרוצדורות הרפואיות העיקריות שמחלקות אלו מתמחות בהן.
חדרי הניתוח ישכנו כמעט תמיד בנפרד מן המחלקות לאשפוז כירורגי, במסגרת אגף נפרד בבית החולים.
עם זאת, במחלקות מסוימות (למשל כירורגיה פלסטית ועיניים) ניתן יהיה למצוא חדר ניתוח אחד או יותר, לרוב קטנים, בתוך תחומי המחלקה עצמה.
מחלקות ייעודיות לטיפול נמרץ - כמו טיפול נמרץ נוירוכירורגי או טיפול נמרץ למנותחי לב - ישכנו לעיתים בתוך תחומי מחלקת האשפוז הרגילה המיועדת לחולים אלו, ויהיו משולבות בה מבחינה ארגונית.
מעבדה לצינתורי לב או לצינתורי מוח תשכון לרוב בסמיכות למחלקה קרדיולוגית או למחלקה נוירולוגית.
מכון לרדיותרפיה ישכון לרוב בסמיכות למחלקה אונקולוגית.
מחלק משטרה היא סדרת טלוויזיה קומית ששודרה לראשונה בשנת 1982. את הסדרה, בכיכובו של לזלי נילסן, יצרו צוקר, אברהמס וצוקר.
הסדרה היא פרודיה על ז'אנר מותחני משטרה בלשיים, הכוללת בדיחות על תוכניות טלוויזיה וסרטים רבים, אולם בעיקר על הסדרה "M Squad" בכיכובו של לי מרווין.
הסדרה לא זכתה להצלחה ובוטלה לאחר שישה פרקים בלבד, אולם היוותה בסיס לסדרת סרטי "האקדח מת מצחוק".
הסדרה נוצרה על ידי שלישיית היוצרים דייוויד צוקר, ג'ים אברהמס וג'רי צוקר, שהפיקה לפי כן יחד את הסרטים "סרט מטוגן" ו"טיסה נעימה".
למרות שבחי המבקרים הסדרה בוטלה על ידי רשת ABC לאחר שישה פרקים בלבד.
הסדרה זכתה בהמשך למעמד קאלט בעקבות השידורים החוזרים שלה, אשר הוביל בהמשך להחלטה על הפקת סדרת סרטי האקדח מת מצחוק.
בדיחות רבות מהתוכנית מוחזרו בהמשך בסרטים.
אלן נורת' גילם את קפטן אד הוקן בסדרה.
בסרטי האקדח מת מצחוק לעומת זאת התפקיד גולם על ידי ג'ורג' קנדי.
פיטר לופוס שיחק את דמותו של השוטר נורדברג (בסרטים, או.
אד ויליאמס, אשר גילם את המדען טד אולסון בסדרה, גילם תפקיד זה בהמשך גם בסרטים (ויליאמס ונילסן הם למעשה שני השחקנים היחידים מהסדרה שהופיעו גם בסרטים).
רוברט גולה, שהופיע כאחד מהכוכבים האורחים שנהרגו תמיד בראשית הפרקים, השתתף בהמשך בסרטים בתור הנבל קוונטין הבסבורג.
ד"ר ג'ויס ברדרס ששיחקה את עצמה בסרט האקדח מת מצחוק שיחקה את עצמה גם בפרק הרביעי בסדרה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערות לזלי נילסן לוטננט פרנק דרבין נילסן חזר לגלם דמות זו בסדרת סרטי "האקדח מת מצחוק" אלן נורת' קפטן אד הוקן ג'ורג' קנדי גילם דמות זו בסדרת סרטי "האקדח מת מצחוק" פיטר לופוס השוטר נורברג או.
סימפסון גילם דמות זו בסדרת סרטי "האקדח מת מצחוק" אד ויליאמס טד אולסון, המדען ויליאמס חזר לגלם דמות זו בסדרת סרטי "האקדח מת מצחוק" ויליאם דואל ג'וני המלשן רונלד "טייני רון" טיילור אל טיילור חזר לגלם דמות זו בסדרת סרטי "האקדח מת מצחוק"
שנה פרס קטגוריה עבור תוצאה 1982 פרס אמי השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי בסדרה קומית לזלי נילסן הכתיבה הטובה ביותר בסדרה קומית ג'ים אברהמס, דייוויד צוקר, ג'רי צוקר
מחלקת הביטחון האדמיניסטרטיבי, או המחלקה האדמיניסטרטיבית לביטחון (בספרדית: Departamento Administrativo de Seguridad, DAS) הייתה שירות הביטחון של קולומביה האחראי לביטחון פנים, לסיכול ריגול וללוחמה בסמים בתוככי קולומביה.
הארגון הוקם ב-18 ביולי 1960 ופורק ב-1 בנובמבר 2011 לאחר סדרת שערוריות של ציתות לבכירי המדינאים במדינה.
בשיאו הארגון העסיק כ-6,800 איש.
האחריות לאכיפת חוקי ההגירה, ביצוע חקירות פליליות כאשר המשטרה הלאומית של קולומביה נכשלת בכך;
הגדרת המדיניות הממשלתית בנושאי ביטחון ומודיעין;
איסוף מודיעין חיצוני ופנימי למניעת פיגועי טרור וסיכולם;
אבטחת הנשיא ובני משפחתו, אבטחת שרים וראשי גופי ממשל לאומיים;
שיתוף פעולה בינלאומי בנושאי מודיעין וביטחון;
הנפקת תעודות יושר לאזרחים שנדרשים לכך עבור עבודתם.
בתורת הקבוצות, מחלקה היא אוסף של כל הקבוצות שחולקות תכונה משותפת.
לדוגמה, אוסף כל הקבוצות, אוסף כל החבורות ואוסף כל המספרים הטבעיים הם מחלקות.
כל קבוצה היא מחלקה, אך לא כל מחלקה היא קבוצה.
כך בדוגמאות לעיל שתי הדוגמאות הראשונות הן אינן קבוצות והדוגמה השלישית היא קבוצה.
מחלקה שהיא אינה קבוצה נקראת מחלקה נאותה.
בהתאם להקשר, ייתכן שהמושג "מחלקה" ישמש במקום "מחלקה נאותה", במקרים בהם ברור כי מעניינת רק השאלה האם אובייקט מסוים הוא קבוצה או לא (למשל במשפט "אוסף כל העוצמות הוא מחלקה" הכוונה היא למחלקה נאותה).
מחוץ לתחום של תורת הקבוצות לעיתים אין הבחנה בין המושג "מחלקה" והמושג "קבוצה".
לפני הפיתוח של תורת הקבוצות האקסיומטית שני המושגים האלו אכן היו שקולים וטרמינולוגיה של תחומים מתמטיים שונים שהתפתחו באותו זמן עשויה להכיל את המושג מחלקה גם כאשר מדובר בקבוצה.
בפיתוחים שונים של תורת הקבוצות ההתייחסות למושג המחלקה הוא שונה.
למשל במערכת האקסיומות ZFC אין התייחסות פורמלית למושג המחלקה.
ההגדרה הנפוצה למושג במסגרת התורה הזו הוא שמחלקה היא למעשה יחס שניתן להגדרה באמצעות נוסחה וקבוצות.
במובן הזה משפט כמו "x שייך למחלקה C" מתורגם למשפט "x מקיים פסוק C(x)", כאשר C הוא נוסחה בשפה של תורת הקבוצות.
לעומת זאת, במערכת האקסיומות NGB מושג המחלקה הוא המושג הבסיסי של התורה, ומושג הקבוצה מוגדר באמצעותו: קבוצה היא איבר של מחלקה.
מצד שני, האקסיומות של NGB לא מאפשרות להוכיח שיש מחלקות ששונות מהמחלקות שהגדרנו עבור ZFC וכל משפט שנוגע לקבוצות שניתן להוכיח מתוך NGB ניתן להוכיח כבר מתוך ZFC.
קיימות מערכות אקסיומות נוספות שמתירות פעולות נוספות על המחלקות ובכך הן חזקות ממש יותר מ-ZFC.
הגבלת הגודל היא גישה פילוסופית שפותחה על ידי פיליפ ג'ורדן וקנטור שגרסה כי הפרדוקסים שהופיעו בתורת הקבוצות הנאיבית נבעו מעיסוק בקבוצות "גדולות מדי" (קבוצת כל הקבוצות, קבוצת כל הסודרים וכו').
במונחים מודרניים נאמר כי אוספים גדולים מדי של קבוצות אינם יכולים להיות קבוצה ולכן הם מחלקה נאותה.
גישה זו עומדת מאחורי אקסיומת ההפרדה ואקסיומת ההחלפה ב-ZFC.
בנוסף, במערכת האקסיומות NGB, גישה תורגמה לאקסיומת הגבלת הגודל:
C היא מחלקה נאותה אם"ם יש התאמה חד-חד ערכית ועל בינה לבין מחלקת כל הקבוצות.
אקסיומה זו גוררת את אקסיומת ההחלפה, אקסיומת הבחירה הגלובלית (כי יש התאמה חח"ע ועל בין כל הקבוצות לבין הסודרים) ואת אקסיומת האיחוד (זו תוצאה של עזריאל לוי).
מחלקת גנים ונוף היא סדרת טלוויזיה קומית מסוגת מוקומנטריה של רשת NBC האמריקאית, בכיכובה של איימי פולר כלסלי נופ , סגנית מנהל במחלקת גנים ונוף בעיר הבדיונית פוני שבאינדיאנה.
הסדרה שודרה לראשונה ב-9 באפריל 2009 בארצות הברית, ושודרה במשך 7 עונות ו-125 פרקים, עד 24 בפברואר 2015. סגנון צילום הסדרה הוא מצלמה יחידה.
בישראל, שודרה הסדרה בעבר מדצמבר 2014 בסלקום tv, ב-HOT, yes VOD ובשירות הסטרימינג פריים וידאו.
הסדרה בנויה סביב לסלי נופ, סגנית מנהל מחלקת גנים ונוף בעיירה הבדיונית פוני שבאינדיאנה.
אן פרקינס, האחות המקומית, דורשת שבור בניה שנמצא בחצר מאחורי ביתה יכוסה אחרי שהחבר שלה, אנדי דוויר, נפל לתוכו ושבר את הרגל.
לסלי נשבעת להפוך את החצר לפארק, למרות התנגדותו של מנהל המחלקה רון סוונסון.
מתכנן העיר מארק ברנדנוויץ - שאותו לסלי אוהבת - מתעקש שהפרויקט בלתי אפשרי בגלל בעיות בירוקרטיות, אבל משכנע את רון בסתר לאשר את הפרויקט.
לסלי וצוותה - טום הברפורד והמתמחה אפריל לאדגייט, מנסים לעניין את הקהילה בפרויקט הבור אך נתקלים בסירוב.
מאוחר יותר, אן מגלה שאנדי זייף את חומרת פציעתו כדי שתטפל בו.
בינתיים, מארק, שיכור ובודד, לוקח את לסלי אל הבור ומנשק אותה, אך היא דוחה אותו והוא נופל לבור ונפצע.
אן נפרדת מאנדי ומתחילה לצאת עם מארק, באישורה של לסלי.
הבור מתכסה אחרי שגרושתו של רון מבקרת.
אפריל מתאהבת באנדי, שעדיין מאוהב באן.
כשמארק מתכנן להציע נישואים לאן, מתברר שאין לה רגשות כלפיו כבר והם נפרדים והוא עוזב את המשרה העירונית לטובת הסקטור הפרטי.
בינתיים, גירעון חמור בתקציב מוביל לכך שרואי החשבון בן ואייט וכריס טראגר סוגרים את משרדי העיר, למורת רוחה של לסלי ולהנאתו של רון.
בסוף העונה מגלה טום שרון יוצא עם גרושתו וונדי.
לסלי מחליטה להקים מחדש את פסטיבל הקציר של פוני, שהצלחתו תקבע את העתיד הכספי של המחלקה.
אחרי שבועות של תכנונים, הפסטיבל הופך להצלחה מסחררת.
באותו הזמן, אנדי ואפריל מתחילים לצאת, ואף מתחתנים בבית של חבר של אנדי בפרק 9. אן וכריס יוצאים זמן קצר אך נפרדים כשכריס חוזר לעבודתו הקודמת באינדיאנפוליס.
מאוחר יותר, כריס חוזר והופך למנהל העיר פוני בפועל, וגם בן עובד בעיר.
טום, המקנא ברון שיוצא עם גרושתו וונדי, מחליט לצאת עם גרושתו של רון, תמי, אך שניהם מתפייסים.
אנדי יוצא עם אפריל והם מתארסים לאחר כמה שבועות ומתחתנים בטקס הפתעה.
לסלי ובן מתחילים לצאת אך שומרים זאת בסוד, עקב המדיניות של כריס נגד מערכות יחסים במקום העבודה.
בעידודו של בן, לסלי מחליטה לרוץ למועצת העיר והם נפרדים.
גרושתו הראשונה של רון, שגם נקראת תמי, משתלטת על חייו.
החברה של טום וז'אן-ראלפיו מתפרקת והוא חוזר לעבודתו הישנה.
בן ולסלי מתחילים לצאת שוב והוא מקריב את עבודתו כדי שהיא לא תאבד את עבודתה.
הסקנדל מוביל את יועציה הפוליטיים של לסלי לנטוש את הקמפיין וחבריה ממחלקת גנים ונוף מתנדבים לעזור לה.
בן מסכים להיות מנהל הקמפיין של לסלי.
מול לסלי מתמודד למועצת העיר בובי ניופורט (פול ראד) ומנהלת הקמפיין שלו, ג'ניפר בארקלי.
אפריל מקבלת את המשרה לשעבר של לסלי.
בפרק האחרון בעונה, ג'ניפר מציעה לבן משרה בוושינגטון והוא מסכים ולסלי מנצחת בספירה חוזרת של הקולות.
לסלי מתחילה לעבוד כחברה במועצת העיר והיא ובן מתארסים ומתחתנים בטקס הפתעה.
אפריל הופכת לסגנית מנהל מחלקת החיות וג'רי פורש.
אן מחליטה להביא ילד לעולם ומבקשת מכריס לתרום זרע, ותוך כדי התהליך הם חוזרים לצאת ביחד.
בסוף העונה אפריל הולכת ללמוד וטרינריה ורון מצפה לבן ראשון מדיאן.
בתחילת העונה רון ודיאן (לוסי לולס) מתארסים ומתחתנים.
אן מגלה שהיא בהיריון מכריס.
איגלטון, העיר השכנה, פושטת רגל ומסופחת לפוני אחרי שלסלי לא מוצאת דרך להציל אותה ומפסידה בהצבעה החוזרת.
בן מפוטר בוושינגטון וחוזר לעבוד במשרד רואה חשבון בעיר.
הוא מתפטר שוב אחרי שכריס אומר לו שהוא נבחר למנהל העיר הבא.
לסלי וחבריה מתכננים את קונצרט האיחוד של פוני ואיגלטון ובינתיים דיאן ואן יולדות.
בפרק 19 מתגלה שגם לסלי בהיריון, ובפרק שאחרי מתגלה שהיא צריכה ללדת שלישייה.
קונצרט איחוד הערים מתגלה כהצלחה.
טום מקדים את פתיחת המסעדה החדשה שלו ליום הקונצרט, מה שגורר כשלים רבים ובעל המסעדה יוצא מהשותפות.
ד"ר סברסטין, אבא של ז'אן-ראלפיו ומונה ליסה, נכנס לשותפות במסעדה של טום.
לסלי קיבלה הצעת עבודה חלומית ממישל אובמה שכוללת מעבר לשיקגו, ובעצת חבריה היא מחליטה לקבל את העבודה אך להישאר בפוני ולעבוד בקומה השלישית בבניין העירייה אותה שיפץ רון.
העונה השביעית הוכרזה כעונתה האחרונה של הסדרה.
היא עלתה לשידור ב-13 בינואר 2015 והסתיימה ב-24 בפברואר 2015.
איימי פולר - לסלי נופ
ראשידה ג'ונס - אן פרקינס
עזיז אנסרי - טום הברפורד
ניק אופרמן - רון סוונסון
אוברי פלאזה - אפריל לאדגייט
כריס פראט - אנדי דווייר
אדם סקוט - בן ואייט
רוב לאו - כריס טראגר
ג'ים אוהייר - ג'רי גרגיץ'
הסדרה נולדה תחילה כרעיון לסדרת-בת של "המשרד", בה עבדו שני יוצרי הסדרה גרג דניאלס ומייקל שור, אך לבסוף החליטו שיהיה טוב לסדרה אם יפרידו אותה מן "המשרד".
ראשידה ג'ונס הייתה הראשונה שלוהקה לסדרה, אחרי שיוצרים התרשמו ממנה בהופעתה ב"המשרד".
איימי פולר לוהקה לתפקיד לסלי נופ ובעקבות הסדרה עזבה את "סאטרדיי נייט לייב" בה השתתפה במשך כתשע שנים.
העונה הראשונה, שכללה שישה פרקים בלבד ושודרה באביב 2009, קיבלה ביקורות מעורבות ממבקרים, שטענו כי הסדרה יותר מדי מזכירה את "המשרד" ומנסה להוות חיקוי חיוור שלה, ושהדמות של לזלי נופ, למרות ששיבחו את גילומה של פולר, לא עבדה מספיק טוב.
למרות הביקורות השליליות, החל מהעונה הבאה והעונות שאחריהן, המבקרים שיבחו את הסדרה על ההומור האופטימי שלה, הכתיבה בסדרה, קאסט האנסמבל המצוין שלה, דמותה של לזלי נופ בפרט וההרגשה שהסדרה מצאה את הטון הנכון שלה.
פול שניידר, שגילם את דמותו של מארק ברדנוויץ בשתי העונות הראשונות, עזב את הסדרה בהחלטה משותפת שלו ושל היוצר מייקל שור, עקב ההצלחה של שניידר בסרטי אינדי שונים וגם שהרעיון המקורי של הדמות לא הגיע לתוצר הסופי.
במקומו נכנסו לתפקידים ראשיים החל מסוף העונה השנייה אדם סקוט ורוב לאו (שתחילה היה חתום לתפקיד אורח רק בשמונה פרקים) בתפקידים בן ואייט וכריס טראגר, בהתאמה.
רוב לאו וראשידה ג'ונס עזבו את הסדרה באמצע העונה השישית על מנת למצוא פרויקטים אחרים בקריירה שלהם, אך חזרו בתפקיד אורח בפרק סיום הסדרה.
בעקבות משבר הקורונה, ב-30 באפריל 2020 הוקרן פרק מיוחד שבו חברי הקאסט חזרו לדמויותם, כל ההכנסות כתוצאה מהפרק נתרמו לארגון צדקה.
מחלקה סגורה הוא סרט אמריקאי משנת 2010. זהו מותחן פסיכולוגי מז'אנר האימה בבימויו של ג'ון קרפנטר ובכיכובם של אמבר הרד, מיימי גאמר, דניאל פאנאבייקר וג'ארד האריס.
הסרט מביא את סיפור חייה של נערה מאושפזת ותחת השגחה בשם קריסטין (אמבר הרד) שנרדפת על ידי רוח מסתורית בדמות זומבי.
ככל שהסכנה מתקרבת יותר ויותר היא מגיעה למסקנה שהרוח הזו עשויה להיות אפלה יותר מכל מה שהיא איי פעם יכלה לדמיין.
הסרט צולם בבית החולים Eastern State Hospital שבמדינת וושינגטון.
זהו סרטו הראשון באורך מלא של קרפנטר מאז "רוחות המאדים" משנת 2001.
באורגן הכפרית בצידו הצפוני של בית החולים הפסיכולוגי ב-1966, מטופלת צעירה בשם תמי מותקפת ונהרגת באמצעות כוח בלתי נראה במהלך הלילה.
קריסטין (אמבר הרד) נערה מתוסבכת מציתה בית חווה נטוש וזמן קצר לאחר מכן נעצרת.
כוחות המשטרה לוקחים אותה לאגף הצפוני בבית החולים הפסיכיאטרי בו תמי נרצחה שם היא פוגשת את שאר המטופלות במחלקה: איריס (לינדסי פונסקה), שרה (דניאל פאנאבייקר), אמילי (מיימיי נאמר) וזואי (לורה לייג').
קריסטין נלקחת אל חדרה, החדר שהיה בעבר של תמי ולאחר מכן הולכת להיפגש עם הפסיכולוג ד"ר סטריינג'ר (ג'ראד הריס).
היא לא מסוגלת להיזכר בשום דבר מעברה.
מאוחר יותר היא מתעוררת באמצע הלילה ורואה דמות מזוויעה צופה בה.
בזמן שהיא עם איריס ואמילי היא רואה 2 אנשים מסתכלים עליה מחדרו של ד"ר סטריינג'ר, אבל הבנות לא מצליחות לזהות מי אלה.
בזמן שהתקלחה קריסטין הותקפה על ידי דמות לא מזוהה אבל בזמן שהלכה לספר לאחות מה קרה לה האחות סיממה אותה והעבירה אותה טיפול בחשמל.
במהלך טיפול עם הדוקטור איריס מזכירה את תמי אבל ישר נעצרת על ידי הדוקטור.
במהלך הטיפול הדוקטור משתמש בהיפנוזה כל להגיע לזכרונות המוסתרים של איריס, אחרי הטיפול איריס נהרגת על ידי הדמות המסתורית.
קריסטין מנסה לגלות מה קרה לחברה שלה.
במחברתה של איריס יש ציור של אותה דמות מסתורית אשר תקפה אותה עם השם אליס הודסון בראש המחברת.
(אליס הייתה מטופלת בבית החולים).
באותו לילה למרות הזהרותיהן של זואי ושרה על כך שזה לא אפשרי לעזוב קריסטין ואמילי מנסות ללכת למצוא את איריס ולברוח אך האזעקה מופעלת והתוכנית מסוכלת על ידי רוחה של אליס וקריסטין מתעלפת.
היא מתעוררת בחדרה עם ידיעה שאמילי נתפסה.
בדרכה אל משרדו של הדוקטור שרה מפלרטטת עם האחות ונדחת על ידה.
היא הלכה אל שאר הבנות ושאלה את קריסטין מה קרה לתוכנית שלהם למצוא את איריס תוך כדי רמיזה על כך שחיפשו במקומות הלא נכונים אחרי שהתווכחה עם אמילי היא מחושמלת ונהרגת על ידי רוחה של אליס.
קריסטין שמה לב ששרה נעלמה.
ומגלה שהבובה של זואי שייכת לאליס אז היא מכריחה את זואי לספר לה מה קורה היא מגלה שכל הבנות היו מעורבות ברצח של אליס בהנהגת תמי בגלל שאליס התנהגה אליהן לא יפה כל הזמן.
עכשיו הרוח אחריהם בשביל נקמה.
אמילי מנסה להתאבד במחשבה שגורלה נחרץ, קריסטין מנסה לעצור אותה אך רוחה של אליס מופיעה והורגת את אמילי בכך שהיא משספת לה את הגרון.
קריסטין מתכננת ניסיון בריחה אחרון בכך שהיא מחזיקה את זואי כבת ערובה מדומה אך נתפסת ומסוממת על ידי רוי ששמה אותה בכתונת משוגעים.
אחרי הכל היא מצליחה להימלט מהכותנות ולוקחת איתה את זואי לניסיון בריחה אחרון זואי נתפסת על ידי הרוח ונהרגת (מחוץ למסך).
אחרי מרדף צמוד בבית החולים היא מצליחה להרוג את הרוח ומגיעה למשרדו של הדוקטור שם היא מוצאת את תיק המטופלת של אליס הדסון שמציין את דרכי הטיפול בה ואת כל אחת משמות הבנות כולל קריסטין בעצמה.
הדוקטור תופס את קריסטין במשרדו ומוצא בכך שקריסטין היא אחת מכל האישיות של אליס הדסון האמיתית וגם נגלה אלינו שאליס נחטפה וכעברה התעללות שהייתה קטנה אליס נשארה קשורה במשך שבועות באותו בית שקריסטין שרפה.
בניסיון לשרוד את הטראומה המוח של אליס התחיל ליצור אישיות חדשות של כל אחת מהבנות במחלקה ואישיותה של אליס נעלמה בתוך כל האישיות האחרות.
הדוקטור ניסה שיטות שונות כדי להחזיר את אישיותה האמיתית של אליס בכך שיצר את ה"רוח" שהרגה את כל שאר הבנות הוא הסביר שהטיפול שלה עזר עד שקריסטין הופיעה עוד אחת מנסיונותיו של המוח של אליס להגן עליה כך שלא תצטרך לחיות מחדש את הטראומה.
אחרי הטיפול הרוח של אליס מופיעה ומעיפה אותה ואת קריסטין מהחלון לאחר מכן מתעוררת כאליס.
הוריה של אליס מגיעים לקחת אותה הביתה כי היא עכשיו טופלה ובריאה לחלוטין.
לאחר שאספה את חפציה אליס מסתכלת מבט אחד אחרון בחדר ופותחת את הארון שם קריסטין ומופיעה ותוקפת אותה והמצלמה משחירה.
מחלקה מונוטונית היא משפחה של קבוצות המקיימת תכונות סגירות מסוימות.
משפט המחלקה המונוטונית קובע קשר בין מחלקות מונוטוניות לבין סיגמא-אלגברות, וקשר זה מאפשר להוכיח תכונות רבות בתורת המידה ובתורת ההסתברות, כדוגמת משפט פוביני.
משפחה של תתי-קבוצות נקראת מחלקה מונוטונית, אם היא סגורה לאיחוד וחיתוך שרשראות מונוטוניות בנות-מניה, כלומר:
לכל סדרה המקיימת , מתקיים כי .
תהי קבוצה ותהי משפחה כלשהי של תתי-קבוצות.
נסמן את המחלקה המונוטונית הנוצרת על ידי להיות , ונסמן את הסיגמא-אלגברה הנוצרת על ידי להיות .
לא קשה לראות כי היא חיתוך כל המחלקות המונוטוניות המכילות את וכי היא חיתוך כל הסיגמא-אלגבראות המכילות את .
משפט: תהי אלגברה של קבוצות על קבוצה (כלומר משפחה הסגורה ללקיחת משלים ולאיחודים סופיים).
ברור שכל סיגמא-אלגברה היא מחלקה מונוטונית, ולכן ודאי .
כדי להראות את ההכלה ההפוכה די להראות כי מהווה סיגמא-אלגברה בעצמה.
לא קשה לראות שאם מחלקה מונוטונית היא אלגברה, אז היא גם סיגמא-אלגברה, ולכן די להראות כי היא אלגברה.
אם כך נראה כי היא סגורה ללקיחת משלים ולאיחודים סופיים.
לא קשה לראות כי מהווה מחלקה מונוטונית וכן כי מהיות אלגברה.
כמו כן ניתן לראות כי לכל מתקיים .
לכל , לכל מתקיים כי מהיות אלגברה.
נזכור כי מהווה מחלקה מונוטונית, ולכן נסיק כי .
אם כך לכל מתקיים , ובאופן שקול , ולכן נובע כי גם לכל .
אם כך לכל מתקיים , כלומר , ולכן סגורה למשלים.
לסיום, קל לראות שמחלקה מונוטונית הסגורה למשלים סגורה גם לאיחודים סופיים, ועל כן מהווה אלגברה.
משפט: תהי מערכת-π ותהי קבוצה השייכת ל-, ותהי משפחה של פונקציות , המקיימת את שלוש התכונות הבאות:
לכל מתקיים , כאשר היא הפונקציה המציינת.
אם אז וכן לכל .
לכל סדרה מונוטונית עולה של פונקציות אי-שליליות המתכנסת לפונקציה גבולית , מתקיים .
אזי מכילה את כל הפונקציות החסומות והמדידות ביחס לסיגמא-אלגברה הנוצרת על ידי .
הוכחה זו מבוססת על משפט π−λ.
ההנחה כי יחד עם תכונות 2,3 גוררת כי המשפחה מהווה מערכת-λ.
מתכונה 1 וממשפט π−λ נובע כי .
תכונה 2 מראה כי מכילה את כל הפונקציות הפשוטות, ומתכונה 3 נובע כי היא מכילה את כל הפונקציות המדידות והחסומות, שכן כל פונקציה מדידה וחסומה היא גבול של סדרה מונוטונית של פונקציות פשוטות.
מחלקת ביטחון המדינה של ליטא (בליטאית: Valstybės saugumo departamentas, VSD בראשי תיבות) היא שירות המודיעין והביטחון הפנימי של ליטא האחראי לאיסוף מודיעין למטרות סיכול ריגול ומניעת חתרנות.
המחלקה הוקמה ב-26 במרץ 1990 כיורשת הקג"ב של ליטא הסובייטית.
בשנים 1990–2010 ביצעה תפקידי אבטחת אישים ואבטחת התקשורת הממשלתית, הגנה על סודות מדינה ומידע חסוי, אבטחת מתקנים ממשלתיים והענקת אישורי שהייה לתיירים, ניהול חקירות ומאבק בשחיתות שלטונית, תפקידים שהועברו אחר כך לסוכנויות ייעודיות ברפורמה משנת 2010.
מחלקת ביטחון המדינה הוקמה ביוזמת ממשלת ליטא במרץ 1990, שבועיים לאחר הקמת הרפובליקה הליטאית.
בשנת 1991 הגוף אורגן מחדש בשם שירות הביטחון הלאומי, שאורגן מחדש שוב בשנת 1992 כשירות הביטחון הליטאי.
בינואר 2010 הוחלט כי על מחלקת ביטחון המדינה יוטלו תפקידי איסוף מודיעין בלבד, ללא מעורבות בתחומים אחרים.
משמעות הדבר הייתה קיצוץ בסמכויות הארגון והפיכתו מגוף אכיפת חוק לגוף מודיעיני בלבד ותפקידי מניעת ריגול וחתרנות, ללא סמכויות חקירה.
המחלקה החלה לפעול במסגרת הסמכויות החדשות בהתאם לחוק שהתקבל בשנת 2012 והפך את מחלקת ביטחון המדינה לגוף א-פוליטי מודיעיני.
מנהל הארגון מכהן במשך תקופת כהונה של חמש שנים.
הוא ממונה על ידי נשיא ליטא באישור הפרלמנט הליטאי.
דריוס יאונישקיס (2015 - ואילך)
מחלקת ביטחון המדינה של קוריאה הצפונית (בקוריאנית: 국가안전보위부) או המשרד לביטחון המדינה הוא המשטרה החשאית של קוריאה הצפונית.
זו סוכנות ריגול, משטרה חשאית אוטונומית ממשלתית בצפון קוריאה שאנשיה מדווחים ישירות למנהיג העליון.
המחלקה נוסדה כמשרד ממשלתי לביטחון המדינה בשנת 1973 ובנוסף למשימות הביטחוניות ואספקת שירותי אבטחת אישים, המחלקה מעורבת לפי פרסומים במערב, בהפעלת מחנות ריכוז בקוריאה הצפונית והפעלת אמצעים חשאיים אחרים.
ארגון זה נחשב במערב לאחד מכוחות הביטחון האכזריים ביותר בעולם והוא מואשם על ידי מדינות המערב במעורבות בהפרות רבות של זכויות אדם.
במשך זמן רב נותר תפקיד ראש מחלקת ביטחון המדינה לא מאויש, לאחר מותו של רי צ'ון-סו בשנת 1987, למרות שלמעשה, גם אם לא להלכה, הגוף נשלט על ידי קים ג'ונג-איל ומחלקת הארגון וההדרכה של מפלגת הפועלים.
בשנת 1998, המחלקה הועברה לאחריות ועדת ההגנה הלאומית, שגם היא נוהלה על ידי היו"ר קים ג'ונג-איל.
לבסוף, ב-2007, הועברה המחלקה למחלקת הניהול של המפלגה, אף שהמשיכה להיות מחויבת כלפי מחלקת הארגון והדרכה של המפלגה.
בנובמבר 2011, פורסם כי הגנרל יו טונג-צ'וק מונה לכהן בתור השר לביטחון המדינה, הראשון בתפקיד מאז 1987, כשהוא ממלא תפקיד שהיה פנוי במשך 24 שנים.
המינוי הגיע במקביל גם למינויו של הגנרל רי מיונג-סו לתפקיד השר לביטחון העם.
מקורות אחרים אף טענו כי קים ג'ונג און עבד במחלקת ביטחון המדינה טרם הפיכתו ליורש השלטון בספטמבר 2010. קים וון-הונג מונה לתפקיד שר באפריל 2012 עם שחזור המשרה לאחר מותו של קים ג'ונג איל.
ישנן טענות כי סוכנים של הארגון היו מעורבים במותו של הואנג ג'אנג יופ בשנת 2010.
בשנת 2017 מונה ג'ונג-קיונג תאייק לראש הארגון, במקומו של הגנרל קים וון הונג.
ב-21 באוקטובר 2021, המשרד קיבל הוראה שלא לפקח על צפון קוריאנים המתגוררים בסמוך לגבול סין-צפון קוריאה, אשר ידועים כחופשיים מכל חשד אידאולוגי.
מחלקת בתי הכלא הלאומית (בפורטוגזית: Departamento Penitenciário Nacional, בראשי תיבות: DEPEN), היא סוכנות אכיפת חוק פדרלית האחראית על אבטחה ומינהל מערכת הכלא הפדרלית בברזיל (Sistema Penitenciário Federal).
סוכנות זו אורגנה מחדש בשנת 2006, עם תקינת מספר תקנות וחוקים חדשים ובניית בתי כלא חדשים.
לאכיפת חוק ופיקוח על יישום כללי האכיפה הפלילית בכל השטחים ומתקנים בניהולה;
לשתף פעולה עם הסוכנויות הפדרליות באמצעות הסכמים, בהקמת מוסדות ושירותי עונשין, ביצוע השתלמויות לצוות בתי הסוהר וחינוך מקצועי של המורשעים והאסירים;
תיאום ופיקוח על מתקני עונשין ומעצר פדרליים.
DEPEN אחראית גם לתחזוקה המינהלית והכספית של המועצה הארצית למדיניות פלילית ועונשין - CNPCP ולניהול קרן העונשין הלאומית - FUNPEN.
ה-DEPEN מחולק למנהלת ביצוע, נציב תלונות ושלוש מנהלות, דהיינו: מועצה מנהלתית, מועצת מדיניות הכליאה, מועצת מערכת הכלא הפדרלית.
מערכת הכלא הפדרלית נוצרה בשנת 2006, במטרה לאכלס אסירים בסיכון גבוה, עם הקמה וניהול של בתי כלא ביטחוניים מרביים בשטח ברזיל.
בתי הכלא הפדרליים של ברזיל, שכל אחד מהם מאכלס 208 אסירים, כוללים מעקב באמצעות ציוד המזהה סמים וחומרי נפץ על בגדי המבקרים, גלאי מתכות, מצלמות נסתרות וחיישני נוכחות.
כל אסיר מוחזק בתאים בודדים ומפוקח 24 שעות ביממה על ידי מעגל מצלמה בזמן אמת.
ישנם חמישה בתי כלא פדרליים:
מוסורו - ריו גראנדה דו נורטה
קמפו גראנדה - מאטו גרוסו דו סול
מחלקת הבג"צים היא מחלקה בפרקליטות המדינה, המטפלת בעתירות המוגשות לבית המשפט העליון בשבתו כבית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ), בערעורים על החלטות בתי משפט לעניינים מינהליים, בבקשות רשות ערעור של אסירים ובהליכים נוספים.
בראש המחלקה עומד החל משנת 2018 עו"ד ענר הלמן.
המחלקה מייצגת את רשויות המדינה בתחומי המשפט המינהלי והחוקתי.
עיקר תפקיד המחלקה הוא בייצוג הממשלה, המשרדים החברים בה ורשויות מדינה נוספות כגון צה"ל ורשות החברות הממשלתיות.
המחלקה מגינה בבג"ץ על החלטות שלטוניות המתקבלות במוסדות המדינה, ובכך משפיעה על יכולת המשילות של השלטון ופעולה תקינה וחוקית של רשויות השלטון.
ב-2000, לאחר חקיקת חוק בתי משפט לעניינים מינהליים, הועברו חלק מסמכויות בג"ץ לבתי המשפט המחוזיים בשבתם כבתי המשפט לעניינים מינהליים.
ייצוג רשויות המדינה מבוצע על ידי המחלקות המינהליות בפרקליטויות המחוז.
מחלקת הבג"צים מטפלת בערעורים המוגשים לבית המשפט העליון על פסקי דין אלו.
המחלקה מטפלת גם בעתירות נגד ועדת השחרורים, מעצרים מינהליים, בהליכים הקשורים לבחירות לכנסת וכו'.
המחלקה מונה כ-60 עובדים ובהם כ-30 פרקליטים.
כחלק מהביקורת על בית המשפט הגבוה לצדק, בעקבות המהפכה החוקתית והאקטיביזם השיפוטי שהנהיג אהרן ברק, נשמעו טענות מימין כי המחלקה נוטה לייצג את עצמה ולא את עמדת המדינה בבג"ץ ואף להציג עמדה מנוגדת.
ביקורת זו מתמקדת בעיקר בייצוג עמדות של הממשלה ושל שרים המרכיבים אותה, ולא בהחלטות של רשויות המדינה בכללותן.
מחלקת הארכיון הלאומית של האזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan Respublikasının Milli Arxiv İdarəsi) הוא הארכיון הלאומי של אזרבייג'ן.
זוהי רשות ממשלתית בממשלת אזרבייג'ן המופקדת על ניהול, אחזקה, הגנה ועדכון של ארכיונים לאומיים של מדינת הלאום אזרבייג'ן.
בארכיון נמצאים מסמכים, מפות, בולים, קלטות שמע, קטעי וידאו, צילומים ופרסומים מיוחדים.
היא הוקמה ב־2 בדצמבר 2002 והיא נמצאת בעיר הבירה באקו.
מחלקות העיתונים סדרת מדע בדיוני המבוססת על סדרת הקומיקס באותו שם שנכתבה על ידי בריאן ק.
ווהן ואוירה על ידי קליף צ'יאנג.
הסדרה עלתה לשידור בפריים וידאו ב-29 ביולי 2022.
עלילת הסדרה עוקבת אחר ארבע נערות צעירות שבזמן שיצאו למסור עיתונים בבוקר שאחרי ליל כל הקדושים בשנת 1988, נקלעות בלי משים לעימות בין שני פלגים של נוסעים בזמן הנלחמים ביניהם, ונשלחות להרפתקה בזמן שתציל את העולם.
כשהן מטיילות בין ההווה, העבר והעתיד – ארבע הנערות נתקלות בגרסאות עתידיות של עצמן – והן נאלצות להחליט האם לאמץ או לדחות את גורלן.
סופיה רוסינסקי – מק קויל
קמרין ג'ונס – טיפאני קווילקין
ריילי ליי נלט – ארין טיינג
אלי וונג – ארין, בבגרותה.
ב-11 ביולי 2019, נמסר כי אולפני אמזון שוקדת על פיתוח עיבוד טלוויזיוני על בסיס סדרת הקומיקס "מחלקות העיתונים", אותו בריאן ק.
ווהן, יוצר "מחלקות העיתונים", יפיק.
כמו כן, נמסר כי על כתיבת הסדרה והפקתה לצד ווהן תהיה אמונה סטפני פולסום.
ב-23 ביולי 2020, נמסר כי הסדרה הוזמנה רשמית, וכי לצוות המפיקים בפועל הצטרפו קליף צ'יאנג, כריסטופר קנטוול וכריסטופר סי רוג'רס.
ב-31 ביולי 2021, דווח על עזיבתה של פולסום.
ב-26 באפריל 2021, הוכרז נמסר על ליהוקן של סופיה רוסינסקי, קמרין ג'ונס, ריילי ליי נלט ופינה סטרצה לארבעת התפקידים הראשיים.
ב-6 במאי 2021, נמסר על ליהוקה של אלי וונג לצוות השחקנים הראשי.
ב-15 ביוני 2021, נמסר על ליהוקו של נייט קורדרי.
צילומי הסדרה התעתדו להתחיל ב-1 במרץ 2021, אך בסופו של דבר החלו ב-17 במאי 2021 בשיקגו, אילינוי, והסתיימו ב-1 באוקטובר 2021.
הסדרה עלתה לשידור בשירות פריים וידאו ב-29 ביולי 2022.
מחלקת האיסוף היא יחידה של אגף המודיעין של צה"ל העוסקת באיסוף המידע המודיעיני לסוגיו.
בשנת 1949 הוקם במחלקת המודיעין של צה"ל מדור תאו"ם (תפוצה, איסוף ומיון), שעסק בהכוונת גורמי איסוף המודיעין.
באפריל 1950 ראש מחלקת המודיעין, בנימין גיבלי, הקים, על בסיס מדור תוא"ם, את ענף האיסוף במטה מחלקת המודיעין.
בשנות ה-60 וה-70 כללה מחלקת האיסוף את היחידות הבאות:
ענף הכוונת האיסוף: ריכז את הצי"ח ליחידות האיסוף
ענף מ"מ (מבצעים מיוחדים), שבסוף שנות ה-70 הפך ללמחלקת המבצעים המיוחדים, ובהמשך למערך המבצעים המיוחדים.
מודיעין 11: יחידת קישור של אמ"ן לאגף צומת של "המוסד".
שםתקופת כהונההערות חיים גאון ?–?
רחביה ורדי 1957–1962 לימים מתאם פעולות הממשלה בשטחים אלי זעירא 1963–?
לימים ראש אמ"ן אברהם ארנן ?–?
לימים קצין מודיעין ראשי יהושע צור ?–?
אפרים לפיד 1979–1982 לימים דובר צה"ל ומפקד גלי צה"ל גד אבינר 1982–1984 לימים מנכ"ל משרד המשטרה משה שחורי ?–?
לימים קצין מודיעין ראשי אמנון סופרין 1996–1999 לימים קצין מודיעין השדה ראשי יובל חלמיש 2000–2003 לימים קצין מודיעין ראשי גיא ליפקין 2003–2005 לימים קצין מודיעין השדה ראשי
מחלקת אלסקה הייתה ייעודה של ממשלת אלסקה מרכישתה על ידי ארצות הברית של אמריקה בשנת 1867 ועד ארגונה כמחוז אלסקה בשנת 1884. בתקופת המחלקה, אלסקה הייתה תחת סמכות השיפוט של צבא ארצות הברית (עד 1877), משרד האוצר של ארצות הברית (מ-1877 עד 1879), והצי האמריקאי (מ-1879 עד 1884).
מאוחר יותר האזור הפך למחוז אלסקה, לאחר מכן לטריטוריית אלסקה, ולאחר מכן למדינת אלסקה.
ביוזמתו של מזכיר המדינה האמריקני ויליאם סיוארד, הסנאט של ארצות הברית אישר את רכישת אלסקה מהאימפריה הרוסית תמורת 7,200,000 דולר ב-9 באפריל 1867, ודגל ארצות הברית הונף ב-18 באוקטובר של אותה שנה (שמוכר כיום כיום אלסקה).
במקביל לשינוי הבעלות, קו התאריך הבין-לאומי דה פקטו הוזז מערבה, ואלסקה השתנתה מהלוח היוליאני ללוח הגרגוריאני.
לפיכך, עבור התושבים, למחרת יום שישי, 6 באוקטובר 1867, היה יום שישי, 18 באוקטובר 1867.
בבוקר ה-18 באוקטובר 1867, USS אוסיפי הגיעה לסיטקה עם הנציב הרוסי קפטן אלכסיס פסטצ'ורוף והנציב האמריקני לובל רוסו על הסיפון.
באותו אחר הצהריים, 250 חיילים אמריקאים, 80 חיילים רוסים, מנכ"ל החברה הרוסית-אמריקאית הנסיך מקסוטוב ואשתו, וקבוצת מקומיים התאספו ליד מטה הדגל מול מעון המושל שנודע כ"ברנוף (ברנוב) קסטל היל" לראות את הורדת דגל רוסיה והנפת דגל ארצות הברית במקומו.
על כל דגל נורה מטח הצדעה כפול בתותח, וכל נציב נשא נאום קצר.
אולי כי לא הבין את ההוראות, החייל הרוסי שהוריד את דגל ארצו קרע אותו, ואז הוריד אותו.
הדגל נסחף למטה ונלכד על חלק מהכידונים המורמים של חיל המצב הרוסי.
אומרים שהנסיכה מקסוטוב התעלפה למראה.
האגדה מספרת שהמנהל האמריקני הראשון של אלסקה היה המהגר הפולני ולודז'ימייז' קז'ינובסקי.
עם זאת, ה-Anchorage Daily News לא הצליח למצוא שום מידע מכריע כדי לתמוך או להפריך טענה זו.
דעת הקהל בארצות הברית הייתה חיובית בדרך כלל, אם כי חלקם מתחו ביקורת על הרכישה כ"איוולת של סיוארד" או "Seward's Icebox".
עם זאת, משאבי אלסקה יראו בקרוב כי מדובר בעסקה נבונה.
אלסקה חוגגת את הרכישה בכל שנה ביום שני האחרון של חודש מרץ, המכונה יום סיווארד.
כאשר ארצות הברית קנתה לראשונה את אלסקה, אזורים נרחבים של האזור עדיין נותרו בלתי נחקרים על ידי האירופים והאמריקאים.
ב-1865 החליטה וסטרן יוניון להניח קו טלגרף על פני אלסקה עד למצר ברינג, שם יתחבר לקו אסיאתי.
רוברט קניקוט, חלק ממאמץ מדידות של וסטרן יוניון, הוביל את הצוות שלו לנולאטו שעל גדות היוקון.
הוא מת בשנה שלאחר מכן, וויליאם הילי דאל לקח אחריות על העניינים המדעיים.
משלחת וסטרן יוניון ערכה את המחקרים המדעיים הראשונים של האזור והפיקה את המפה הראשונה של כל נהר היוקון.
באותה שנה, 1866, הצליחו סוף סוף העובדים להניח כבל טלגרף תת-ימי אטלנטי, והפרויקט היבשתי באלסקה נזנח.
דאל חזר לאלסקה פעמים רבות, תיעד ונתן שמות גאולוגיים.
החברה המסחרית של אלסקה תרמה גם לחקירה ההולכת וגוברת של אלסקה בעשורים האחרונים של המאה ה-19, ובנתה עמדות מסחר לאורך הנהרות הרבים של פנים הארץ.
חבורות קטנות של ציידים וסוחרים נכנסו פנימה, ולמרות שהממשלה הפדרלית סיפקה מעט כסף לאזור, קציני צבא היו חוקרים מדי פעם בעצמם.
במסע של ארבעה חודשים, לוטננט פרדריק שווטקה וקבוצתו שייטו ביוקון מאגם לינדמן בקנדה לסנט מייקל ליד שפך הנהר על ים ברינג.
בשנת 1885, לוטננט הנרי ט.
אלן וארבעה אחרים עזבו את מפרץ אלסקה, עקבו אחר נהר קופר, חצו רכס הרים, נסעו במורד נהר הטננה אל היוקון, ועברו אל הנהרות קאנוטי וקויוקוק.
אלן עלה במעלה הקויוקוק, ואז חזר במורד היוקון, חצה אל אנאלאקיט שעל החוף, ואז עשה את דרכו לסנט מייקל, וחקר כ- של פנים אלסקה.
מחלקת האוצר של אוסטרליה היא אחד המשרדים המרכזיים בממשלת אוסטרליה האחראי על ניהול הכלכלה האוסטרלית, פיתוח מדיניות פיננסית ויצירת תוכניות כלכליות לטווח ארוך.
המחלקה נוסדה ב-1901, לאחר היווסדה של פדרציית אוסטרליה, והיא חלק בלתי נפרד מהממשלה הפדרלית.
מחלקת האוצר של אוסטרליה נוסדה עם הקמתה של פדרציית אוסטרליה בשנת 1901. לפני הקמתה של פדרציה, כל אחת מהמדינות המרכיבות את אוסטרליה ניהלה את ענייניה הפיננסיים באופן עצמאי, אך עם הצטרפותן תחת ממשלה פדרלית אחת, היה צורך במוסד אחד שיעסוק בהיבטים הכלכליים של המדינה החדשה.
ב-1901, עם הקמתה של פדרציית אוסטרליה, הוקמה מחלקת האוצר האוסטרלית כדי להתמודד עם האתגרים הכלכליים של אומה חדשה.
המחלקה קיבלה את המשימה החשובה של יצירת מדיניות פיסקלית ותיאום הכנסות והוצאות המדינה.
במהלך תחילת המאה ה-20, המחלקה עסקה בעיקר בניהול מערכת המיסים ומימון מדיניות צבאית בעקבות מלחמת העולם הראשונה (1914–1918) וצרכים כלכליים נוספים.
לאורך השנים, במיוחד במהלך השפל הגדול של 1929, המחלקה התמודדה עם משברים כלכליים רחבי היקף ועסקה בניתוח כלכלי ויישום מדיניות שהייתה מיועדת להתאוששות כלכלית.
בשנות ה-70 וה-80, בעקבות אתגרים כלכליים כמו אינפלציה גבוהה ושיעורי אבטלה גבוהים, המחלקה לקחה על עצמה תפקידים רחבים יותר, בהם הובלת תהליך הליברליזציה של השוק, קידום מדיניות כלכלית פרו-שוק, וכן יצירת מערכת מס מדינה חדשה.
בתקופה זו היה שינוי בהשקפת העולם הכלכלית, כאשר אוסטרליה עברה ממדיניות כלכלית מרוכזת יותר לכלכלה חופשית יותר.
בעשור של שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, תחת ממשלות פיטר קוסטלו (כשר אוצר), אוסטרליה חוותה צמיחה כלכלית מרשימה, תוך שמירה על יציבות פיסקלית.
בתקופה זו, המחלקה לקחה חלק במעבר ממדיניות כלכלית מפקחת למדיניות יותר שוק חופשי.
התהליכים כוללים את הפחתת הגירעון התקציבי וניהול חוב המדינה בצורה יותר אחראית.
המחלקה מאורגנת למספר יחידות שונות, כל אחת אחראית לתחום ספציפי של המדיניות הכלכלית והפיסקלית.
יחידות אלה מקיימות עבודה משולבת כדי להבטיח את יעילות העבודה הכלכלית של אוסטרליה.
היחידה לפיתוח מדיניות פיסקלית (Fiscal Policy Division): היחידה הזו אחראית על פיתוח מדיניות תקציבית, תכנון הכנסות והוצאות של הממשלה, וניהול כלל התקציב הפדרלי.
היא מבצעת ניתוחים כלכליים על מנת להעריך את מצבה הפיננסי של המדינה ומספקת המלצות לממשלה בנוגע להוצאות והכנסות.
היחידה למדיניות מיסים ורגולציה (Tax and Transfer Policy Division): היחידה הזו מתמקדת בניהול ויישום מדיניות המיסים.
זה כולל את ניהול מערך המיסים של המדינה, פיתוח רפורמות למס והעברת הצעות לשינויים בחוקי המס.
בנוסף, היא עוסקת במערכת העברות הכספים, כמו תשלומי קצבאות ותמיכות כלכליות למגוון אוכלוסיות.
היחידה לכלכלה מקומית ועולמית (Economic Policy Division): היחידה עוסקת בניתוח כלכלי עולמי ומקומי.
היא עוקבת אחרי מגמות כלכליות עולמיות, מספקת תחזיות כלכליות ומבצע ניתוחים לעתיד הכלכלה האוסטרלית.
כמו כן, היא עוסקת בהערכה של תופעות כלכליות כמו צמיחה, אינפלציה, ושיעורי אבטלה.
היחידה למדיניות פיננסית (Financial Policy Division): היחידה הזו מתמקדת בניהול מערך הבנקים והמוסדות הפיננסיים.
היא אחראית להבטיח יציבות במערכת הפיננסית של אוסטרליה, פיקוח על שוקי ההון, וכן בקרה על הבנקים והגופים הפיננסיים במדינה.
היא גם אחראית לתיאום מדיניות ההשקעות של המדינה.
היחידה לפיתוח מדיניות עבודה ושכר (Labour Market and Social Policy Division): היחידה עוסקת בתחום העבודה וההכנסות במשק, תוך כדי גיבוש מדיניות שכר, הכשרה מקצועית ותנאי עבודה.
בנוסף, היא עוסקת בהיבטים של מדיניות הרווחה החברתית, כמו ניהול קצבאות והשפעות של מדיניות כלכלית על אוכלוסיות חלשות.
היחידה לרגולציה ולתכנון כלכלי (Regulatory and Economic Planning Division): היחידה הזו אחראית לניהול תחום הרגולציה הכלכלית ואסטרטגיות פיתוח כלכלי לטווח הארוך.
היא עוסקת בתכנון אמצעי רגולציה שיענו על צרכים כלכליים עתידיים, כמו תכנון לחינוך, תחבורה, דיור ותעשיות שונות.
היחידה למדיניות אוצר ופיתוח (Public Finance and Development Division): היחידה הזו אחראית על מדיניות פיתוח תחום האוצר והמעקב אחרי ביצוע פרויקטים פדרליים בעלי השפעה כלכלית.
תפקידה להבטיח שהוצאות המדינה נעשות בצורה חכמה ויעילה, ובמקביל לעמוד ביעדי הממשלה.
השר האחראי על מחלקת האוצר של אוסטרליה הוא דמות פוליטית בכירה, ומעמדו תואם את תפקידו החשוב בניהול הכלכלה של המדינה.
הוא מופקד על הצגת תקציב המדינה (שזוכה לתשומת לב רבה בכל שנה), קביעת המדיניות הכלכלית הכוללת, ופיקוח על כל תחום המיסים וההוצאות של הממשלה.
השר האחראי נושא באחריות על הגירעון התקציבי, החוב הלאומי, ומדיניות הצמיחה הכלכלית.
הוא גם מהווה דמות מרכזית בשיח הכלכלי הפנימי והחיצוני של אוסטרליה, ובאופן כללי מקבל את ההמלצות מהיחידות השונות של המחלקה ומיישם את מדיניות הממשלה בתחום הפיסקלי.
מחלקת הל"ה (נקראת גם שיירת הל"ה או הל"ה; כונתה מחלקת ההר על ידי חיים גורי בשירו "הנה מוטלות גופותינו") הייתה מחלקה מקובצת של 40 לוחמים.
בעת מלחמת העצמאות, 35 מאנשיה (בגימטריה - "ל"ה") יצאו לתגבר את גוש עציון המנותק, ובדרך נפלו בקרב.
חללי המחלקה מנו 20 אנשי פלמ"ח ו-15 אנשי חי"ש, אנשי חטיבת עציוני, חלקם הגדול סטודנטים ב, ובהם כמה סיירים.
על המחלקה פיקד דני מס, שהיה קודם לכן מפקדו של גוש עציון.
הל"ה יצאו לדרכם אור ליום שישי, ה' בשבט תש"ח, הלילה שבין 15 ל-16 בינואר 1948. לפנות בוקר התגלתה המחלקה, כותרה על ידי המוני ערבים מהסביבה, וכל לוחמיה נהרגו בקרב ממושך באותו יום.
פרשת הל"ה הפכה לאחד האתוסים החשובים ביותר של המלחמה, ולסמל של הערכים והאמונות שעליהם התחנכו הדורות הבאים.
החל משנות ה-80 של המאה ה-20 החל ויכוח בין ההיסטוריונים על שאלות מרכזיות בפרשה זו.
בינואר 1948 שלטו בארץ הבריטים.
עוד לפני החלטת האומות המאוחדות בכ"ט בנובמבר 1947 על חלוקת הארץ למדינה יהודית ולמדינה ערבית, החליטה ממשלת בריטניה על פינוי כוחותיה מארץ ישראל, ולוח הזמנים קבע כי ב-15 במאי יסתיים המנדט הבריטי.
הפינוי החל כבר באמצע נובמבר 1947. בסתיו 1947 היו בארץ כ-100,000 חיילים בריטיים, שרובם היו מרוכזים בשפלה.
חטיבת חיל רגלים אחת הייתה אחראית לאזור המזרחי, ומרכזה היה בירושלים.
הבריטים ראו בפינוי כוחותיהם בשלום את המטרה החשובה ביותר.
לשם כך התמקדו בהגנת צירי הפינוי, אל נמל חיפה ואל רפיח.
שמירת הסדר בארץ הייתה משימה משנית בעיניים בריטיות.
בראיית היהודים נטה הממשל הבריטי לצד הערבים, סירב להתערב כאשר נפגעו היהודים, ואף פעל נגד בחיפוש אחר נשק והחרמתו ובהעלמת עין לטובת הערבים.
בגזרת גוש עציון קיימו הבריטים סיורים על כביש ירושלים – חברון (התוואי הישן של כביש 60), והסכימו ללוות שיירות אזרחיות, שלא נשאו נשק ואמצעי לחימה.
בנוסף לצבא הבריטי המשיכה גם משטרת המנדט בפעילותה.
בינואר 1948 מנה גוש עציון ארבעה יישובים: כפר עציון, עין צורים, משואות יצחק ורבדים.
שלושת היישובים הראשונים היו קיבוצים דתיים של הפועל המזרחי והרביעי - קיבוץ של השומר הצעיר.
ביישובים חיו כ-450 איש ואשה, בהם כ-60 ילדים.
ב-5 בינואר 1948 פונתה מהגוש האוכלוסייה הלא-לוחמת.
גוש עציון היה מבודד ומרוחק מכל נקודה יהודית.
הכוחות הצבאיים היהודיים הקרובים היו הגדוד השישי של הפלמ"ח, שהתבסס בקריית ענבים ובמעלה החמישה וחטיבת עציוני שלחמה בעיר ירושלים עצמה.
בעיר הייתה גם מפקדת המחוז של ההגנה.
מחלקת הל"ה הורכבה מאנשי כוחות אלה – הגדוד השישי של הפלמ"ח, גדוד מוריה וגדוד מכמש של חטיבת עציוני.
האוכלוסייה הערבית באזור חברון ובית לחם, מצפון ומדרום לגוש עציון, מנתה כ-60,000 איש.
הכוחות הערביים היו כוחות לא-סדירים, שגויסו בדרך כלל בשיטת הפזעה – הזעקת הגברים ביישובים לצורך פעולה מלחמתית.
הגברים שנאספו היו מביאים עמם את כלי הנשק שלהם, וחוזרים לביתם בתום הלחימה.
אף על פי שלא היו מאורגנים, היה לערבים יתרון בכך שהכירו היטב את השטח ושלטו בדרכים.
יחסית הייתה לערבים כמות גדולה של נשק ותחמושת, והייתה להם גם מעין מערכת מודיעינית, שאספה מידע מכל רועה צאן.
בנוסף נהנו הערבים מהעלמת עין של הבריטים, שבדרך כלל התעלמו או נמנעו מהתערבות.
על הכוחות הערביים במרחב ירושלים פיקד עבד אל-קאדר אל-חוסייני.
הוא ארגן את הכוחות המקומיים, ייעל את שיטת הפזעה, והקים מחנות אימונים.
אחד מהם הוקם בכפר צוריף, ובו היו בין עשרות לכמה מאות לוחמים.
מעמדו האסטרטגי של גוש עציון
חשיבותו של גוש עציון הייתה רבה, בשל מיקומו האסטרטגי על כביש ירושלים-חברון, מיקום שאיפשר לאנשי הגוש לשבש את התנועה הערבית ולפגוע בניסיונות הערבים להעביר תגבורות ואספקה לירושלים הערבית, מחד, ולהעביר כוחות לתקיפת ירושלים העברית, מאידך.
בשל כך נעשו ניסיונות רבים של כוחות ערביים לא-סדירים מהסביבה לכבוש את היישובים.
מתחילת דצמבר 1947 החלו להגיע ידיעות מודיעיניות על כוונתם של ערביי הסביבה לתקוף את יישובי הגוש.
ב-11 בדצמבר 1947 הותקפה שיירה שנסעה לגוש ובקרב שהתחולל נהרגו עשרה מאנשיה.
שיירה זו נודעה כ"שיירת העשרה".
הייתה זו ההתקפה הראשונה על שיירה יהודית במלחמת העצמאות.
ידיעות מודיעיניות על תכונה בקרב ערביי האזור המשיכו לזרום, והמתח המשיך לעלות.
ביום רביעי, ג' בשבט תש"ח, 14 בינואר 1948, תקף כוח ערבי גדול את גוש עציון.
הכוח מנה בין 400 ל-600 לוחמים, שהגיעו מכל האזור ואף מהנגב ומהשומרון.
במהלך הקרב, שנודע מאוחר יותר כקרב ג' בשבט, ניסו הכוחות הערביים לכבוש את חרבת זכריה שבמרכז הגוש, וכך לנתק את עין צורים ורבדים שהיו מצפון לחרבת זכריה מכפר עציון ומשואות יצחק שהיו מדרומו.
ההתקפה הייתה מסודרת ומאורגנת, וכללה כוחות שנועדו לרתק את מגיני כפר עציון כדי להסיח את הדעת מן המאמץ העיקרי ולמנוע העברת תגבורות.
למרות המאמץ הרב שהושקע בהתקפה והכוח הערבי הגדול שנאסף הצליחו מגיני הגוש לצאת למתקפת נגד מוצלחת שכונתה אחר כך על ידי יגאל ידין כ"...אחד הניצחונות הגדולים ביותר שהיו לנו".
מתקפת הנגד הביאה להדיפת המתקפה הערבית, תוך גרימת אבדות כבדות לכוחות הערביים, כמאה הרוגים ומאות פצועים.
מנגד, היו לקרב זה כמה השלכות.
הכוח הערבי שגויס לקראת ההתקפה מנה מאות רבות של לוחמים, שגויסו גם ממקומות מרוחקים, עד שכם.
חלקם נותרו באזור עוד כמה ימים לאחר הקרב.
כאשר התגלו לוחמי הל"ה, הצטרפו גם כוחות אלו לכוח הערבי שלחם בהם.
כישלון ההתקפה הותיר תחושת בהלה וחשש, וגם רצון לנקמה ביהודים, וכל אלה תרמו גם הם להסתערות הגדולה על הל"ה.
גם על הצד היהודי השפיע הקרב.
למרות ההצלחה בהדיפת המתקפה, הקרב העצים את המצוקה בגוש: היה מחסור גדול בכלי נשק, בתחמושת, בחומרי חבישה, במצברים למכשירי הקשר ובעיקר בלוחמים.
מפקד הגוש עוזי נרקיס שלח מברקים דחופים ובהם התריע על מצבם הקשה של הפצועים ועל הצורך בהגשת עזרה מיידית.
מברקים אלה הבהירו לפיקוד כי יש להעביר לגוש עציון עזרה מיידית.
בנוסף, ידיעות מודיעיניות על הכנות של הערבים להתקפה נוספת על הגוש החלו להצטבר, גם במקורות גלויים.
היה חשש שתוך זמן קצר תתחיל התקפה זו, ולפיכך ישנו צורך מיידי בחיזוק הגוש.
הניסיון הראשון: הלילה שבין 14 ל-15 בינואר
החשש הכבד של הפיקוד בירושלים לגורלו של הגוש הניע את מפקדת מחוז ירושלים לשגר לגוש תגבורת בדחיפות.
מפקדת המחוז החליטה על שליחת המחלקה כבר בערבו של ג' בשבט, מיד לאחר הקרב.
הפיקוד הורה על שליחת מחלקה בת 40 לוחמים, בפיקודו של דני מס.
מס היה המועמד הטבעי למשימה, כמפקד מוערך ומנוסה, שהיה בעבר מפקד הגוש וכסייר ותיק הכיר היטב את דרכי ההגעה אליו.
המחלקה נשאה עמה נשק רב, במושגי אותה תקופה: 4 מקלעי ברן עם 800 כדורים לכל אחד מהם; 16 רובים עם חמישים כדורים לכל רובה; 20 תת-מקלעים סטן עם ארבע מחסניות לכל תת-מקלע; שני אקדחים; 70 רימוני יד; תחמושת למקלעי שוורצלוזה; סוללות למכשיר הקשר של הגוש וכן חומרי חבישה ופלסמה.
המחלקה לא נשאה עמה מכשיר קשר, עובדה שעוררה תמיהות רבות לאחר מכן.
על פי בן יעקב, לא היו באותה תקופה במחוז ירושלים מכשירי קשר ניידים, והתקשורת נעשתה באמצעות רצים, תחנות אלחוט נייחות, טלפון ואף יוני דואר.
האפשרות לנסות ולהעביר שוב שיירת כלי רכב דרך הכביש לחברון נדחתה.
הצבא הבריטי שלט בכביש ולא היה מאפשר לשיירה הנושאת בגלוי ציוד צבאי ולוחמים לעבור, והבריטים גם לא היו מוכנים לקחת תחת חסותם שיירה כזו.
ללא חסות בריטית הייתה שיירה לגוש צפויה לסכנות רבות: לאורך הדרך היו נקודות תורפה רבות, שאיפשרו לערבים לארוב לשיירה ולפגוע בה, כפי שהראה ניסיון שיירת העשרה.
בשל כך הועדפה האפשרות להעביר כוח רגלי לגוש.
אחר הצהריים ביום רביעי 14 בינואר ניתנה פקודה למפקדי גדוד מוריה וגדוד מכמש של חטיבת עציוני והגדוד השישי של חטיבת הראל להקצות מאנשיהם למשימה.
בגדוד השישי הוטלה המשימה על אליהו סלע, "רעננה".
לעדותו, היו מי שכעסו עליו על שלא כלל אותם בכוח הנבחר.
על פי כמה עדויות היו מתחים בין אנשי החי"ש לאנשי הפלמ"ח, אך אחרים דוחים זאת וטוענים שאנשי החי"ש היו מנוסים מאוד ושמתח כזה היה קיים במסגרות אחרות אך לא במשימה זו.
הוצעו כמה מסלולים למסע רגלי אל גוש עציון.
יתרונו של מסלול זה היה בעקיפת הכפרים הערביים בתיר וחוסאן, אך ההליכה בו חייבה חציית ערוצים תלולים ומעבר סמוך לכמה כפרים ערביים אחרים – אל-ולג'ה, אל קאבו, ועוד.
אנשי הפלמ"ח הציעו מסלול אחר: ירידה לנחל שורק סמוך לכפר אל-מאלחה, טיפוס לרכס הר גילה תוך עקיפת מנזר כרמיזן ומשם תנועה בין בית ג'אלא לאל-ח'דר אל דרך ההר, המובילה מצפון אל יישובי הגוש.
בחלקו הראשון של מסלול זה היה על לוחמי המחלקה לנוע בדרך קשה מבחינה טופוגרפית וסמוך לכפרים ערביים, אך חלקה האחרון היה על דרך ההר הנוחה להליכה ורחוקה מיישובים ערביים.
המסלול שהוצע על ידי הפלמ"ח התעלם ממידע מודיעיני על פעילות רבה של אנשי הכנופיות באזור זה, מידע שאורי גביש תכנן לפיו את המסלול כך שיעקוף את אזור הפעילות.
דני מס העדיף את הצעת אנשי הפלמ"ח.
אורכו של המסלול המתוכנן היה כ-11 ק"מ.
הכוח המיועד מנה ארבעים לוחמים, שכללו שתי כיתות אנשי פלמ"ח ושתי כיתות אנשי חי"ש.
הכוח היה אמור לצאת בשעה 20:00, אך בשל עיכובים שנבעו מהוצאת הנשק ממחסני המחוז והכנתו לפעולה התעכבה היציאה עד 23:00. במהלך ההכנות התברר כי לשניים מהלוחמים, יגאל בוטרימוביץ ויעקב זרחי (שנודע בכינויו "קשואל'ה"), לא נמצא נשק אישי, תת-מקלעים מסוג סטנים.
דני מס לא הסכים שהשניים ייצאו ללא נשק, והם נותרו בירושלים.
שלושים ושמונה הלוחמים הנותרים יצאו לדרך באוטובוס משוריין של חברת המקשר.
הרכב נתקל במחסום אבנים כמה מאות מטרים לפני נקודת הירידה המתוכננת, וכדי לא להסתבך ולעורר רעש בחרו המפקדים לשנות מהמסלול המקורי ולרדת ישירות לערוץ הנחל.
הירידה התלולה לנחל התארכה, והחלו ויכוחים בין הלוחמים על הדרך הנכונה.
בסביבות השעה שלוש לפנות בוקר נשמעו מספר יריות והיה חשש כי הכוח התגלה.
דני מס החליט על חזרת הכוח וכשעה עד שעתיים לאחר מכן שבו הלוחמים לסמינר המורים בבית הכרם.
בבוקר אחרי ביטול המסע של המחלקה, נעשה ניסון להצנחת תחמושת וציוד רפואי אל הגוש במטרה להתגבר על המחסור החמור שהיה שם.
אך הניסיון לא עלה יפה, התחמושת התפוצצה ורבים מכלי הנשק מאותו משלוח יצאו מכלל שימוש.
הניסיון השני: מסע מחלקת הל"ה
עקב מצוקת הגוש ובעיקר בשל החשש הכבד שההתקפה הערבית תחודש, כפי שעלה ממידע מודיעיני שזרם כל העת, החליט הפיקוד על יציאת המחלקה שוב כבר בלילה הבא, שבין יום חמישי ד' בשבט (15 בינואר) ליום שישי ה' בשבט (16 בינואר).
בשל חוסר האפשרות להעביר שיירת כלי רכב, כאמור, היה ברור שגם הניסיון השני יהיה במסע רגלי.
מכיוון שבפלמ"ח היה נהוג שלא לחזור באותו מסלול בעת ביצוע חוזר של משימה, ומכיוון שהיריות על המחלקה בלילה הקודם העלו חשש שהמחלקה התגלתה ואם תשוב באותה דרך תיתקל במארב, היה צורך למצוא דרך חלופית להגעה לגוש עציון.
הועלה רעיון להגיע ממזרח, דרך הרודיון ואזור תקוע של היום.
רעיון זה כלל לינה של לילה אחד בשטח, בנחל חריטון.
הרעיון נדחה בגלל זמן ההגעה הארוך וגם מחשש להיתקלות בבדואים משבט תעמרה, שהשתתפו בהתקפות על גוש עציון ועל השיירות אליו.
נדחו גם הצעות לנסות ולהגיע בכלי רכב מהר-טוב לאל-ח'דר, וכן הצעה להליכה רגלית מקריית ענבים.
לבסוף נבחרה כבסיס היציאה המושבה הנצורה והמבודדת, הר-טוב, היישוב היהודי הקרוב ביותר לגוש עציון מלבד ירושלים.
הר-טוב נמצאת בגובה 230 מטר מעל פני הים, ואילו משואות יצחק, היישוב המערבי ביותר בגוש, היה בגובה 880 מטרים מעל פני הים – הפרש גבהים של כ-650 מטרים, ובמרחק של כ-15 ק"מ בקו אווירי.
הליכה בקו ישר מהר-טוב לגוש עציון הייתה מחייבת את חציית השלוחות והגאיות שכיוונם באזור זה הוא ממזרח למערב, ולפיכך התוואי היה עלול להיות קשה.
במקום זאת בחרו המתכננים מסלול שיוביל את המחלקה תחילה דרומה, לרגלי השלוחות והוואדיות, ואז פנייה מזרחה באחד הוואדיות העולים לכיוון גוש עציון ועלייה ממנו לגוש.
ההליכה בתוך הוואדי קלה יותר, וגם מקלה על הניווט.
סיירי הפלמ"ח הכירו דרך זו, ועברו בה במסעות שערכו בשנים 1942–1943.
עם זאת, המחלקה לא הייתה יכולה לנוע דרומה היישר מהר-טוב, משום שכמה קילומטרים מדרום למושבה שכן הכפר הערבי דיר-אבאן (מדרום למושב מחסיה של היום), שתושביו השתתפו בהתקפות על המושבה.
מתכנני המסלול חששו מהיחשפות, ולכן היה צורך לנוע תחילה מערבה כדי לעקוף את הכפר.
התנועה מערבה הייתה צריכה להיות רחבה כדי לעקוף את תחנת המשטרה הבריטית שהייתה סמוך להר-טוב (ערטוף, כיום תחנת המשטרה של בית שמש), מחשש להתגלות באור הזרקורים שעל גג בניין המשטרה.
במושגים של היום, היה עליהם לעקוף ממערב את השטח שבו נמצאת כיום בית שמש, ולהתחיל לשוב מזרחה מדרום לה.
אורך המסלול היה כ-26 קילומטרים.
השאלה האם היה זה הנתיב הנכון עוררה פולמוס שנים רבות לאחר מכן.
הגעה להר-טוב, התארגנות ויציאה לחלקו הראשון של המסע
המחלקה, על 40 לוחמיה, יצאה מסמינר בית הכרם במשאית להר-טוב.
כלי הנשק היו מוטמנים בסליק ברכב הנוטרים שיצא בנפרד מהלוחמים ונסע גם הוא להר-טוב.
הלוחמים הגיעו למושבה בין שבע לשמונה בערב והתקבלו בשמחה, אך שוב התברר כי שני לוחמים נותרו ללא נשק.
דני מס סירב לאפשר לשניים לצאת ללא נשק אישי, ובמצוקתם פנו למפקד המושבה, רפאל בן ארויה, שהבהיר להם כי לא יוכל לתת להם נשק ממאגר הנשק של המושבה, שהיה דל ביותר.
שני הלוחמים נותרו גם הפעם מאחור.
אחד מהם, (קשאוולה), נהרג שבוע לאחר מכן ב-25 בינואר כשליווה שיירה סמוך לקסטל.
הלוחם השני, יגאל בוטרימוביץ, נפצע באותו קרב.
שעת היציאה המתוכננת הייתה 19:00, כדי להבטיח שהלוחמים יגיעו לגוש עציון בין 2:00 ל-3:00 לפנות בוקר, ויספיקו עוד באותו לילה לפוצץ גשרונים על כביש ירושלים-בית גוברין.
ואולם, עקב טיפול בנשק וארוחת הערב שהתאחרה, התעכבה היציאה.
רק בשעה 23:00 סיים דני מס את התדריך בחצר בית הספר של המושבה והמחלקה יצאה לדרכה.
מפקד המושבה, רפאל בן ארויה, הפציר במס להמתין במקום לילה נוסף משום שחשש כי בהליכה, כשמשא כבד על כתפיהם ובמסלול הררי שאורכו 26 ק"מ, לא יצליחו להגיע ליעדם בשעות הלילה ויתגלו עם בוקר.
דני מס העריך שיוכל לעבור את קו הכפרים צוריף – ג'בע בשעות החשיכה ואז להמשיך בהליכה מאומצת של 5 ק"מ במעלה ההר, ואפילו אם יתגלו באור ראשון, הם יהיו קרובים מאוד לגוש, ושם הערבים כבר לא יוכלו לעצור בעדם.
היציאה המאוחרת והאפשרות להשלים את המסע בלילה אחד עלו גם הן בוויכוח על מחלקת הל"ה.
המחלקה בת 38 הלוחמים יצאה לדרך.
היא נעה מערבה, איגפה מצפון את בניין המשטרה הבריטית, והמשיכה לכיוון תל בית שמש שאותו הקיפה ממערב.
הלוחמים עברו סמוך למקום שבו נמצא כיום קיבוץ צרעה, ולאחר מכן עברו דרך המקום שבו נמצא המושב ישעי.
הם חצו את כביש שער הגיא – בית גוברין (כיום כביש 38), סמוך למקום שבו נמצא כיום חניון עינות דקלים, כקילומטר וחצי מדרום למחלף בית שמש דרום.
בנקודה זו התברר כי אחד הלוחמים, ישראל גפני, נקע את רגלו.
הכוח פנה חזרה מזרחה, והגיע בשעה 1:00 בלילה לערך למקום שבו נמצא כיום המושב זנוח.
גפני הפצוע התקשה מאוד בהליכה ועיכב את התקדמות המחלקה, ולפיכך הורה דני מס לשני לוחמים נוספים, אורי גביש ומשה חזן, לחזור עם הפצוע להר-טוב.
מפקד המחלקה חשש שמא השלושה לא יצליחו לחזור להר-טוב בשלום, ובאותה עת לא עלה כל חשש לגורל המחלקה כולה.
השלושה חזרו צפונה ישירות להר-טוב מבלי לחזור על העיקוף.
שאר 35 הלוחמים המשיכו בדרכם.
לפניהם היו עוד 18–20 ק"מ במסלול קשה, ופחות מחמש שעות עד עלות השחר.
מכיוון שאיש מן הל"ה לא נותר בחיים, תיאור החלק השני של המסע, מן הנקודה שבה נפרדה המחלקה משלושת הלוחמים שחזרו להר-טוב ועד שהמחלקה התגלתה באזור הכפר צוריף, נותר לוט בערפל.
ניתן לשער, על סמך תוכנית המסע שאושרה על ידי מפקד המחוז ומפקדי החי"ש והפלמ"ח באזור, ולאור העובדה שהמסלול לגוש עציון היה מוכר לסיירי הפלמ"ח, כי לאחר חזרת שלושת הלוחמים המשיכה המחלקה בנחל זנוח לכיוון דרום ועברה למרגלות הכפר הערבי בית נטיף, לאורך מסלולו של כביש 3855 כיום.
ליד רוגלית של ימינו פנתה המחלקה מזרחה, נכנסה לנחל גדור (ואדי ג'אדור) והחלה בטיפוס לכיוון הגוש, מעט מדרום לכביש 367.
בראש המחלקה הלכו שני סיירים שתפקידם העיקרי היה לזהות את מסעף הוואדיות בנחל שבו הערוץ הימני מוביל ישירות לכפר האויב צוריף.
המחלקה הייתה אמורה לפנות שמאלה ולעבור בין צוריף לבין ג'בע.
לאחר המעבר בין שני הכפרים הללו היה המרחק למשואות יצחק כ-5 קילומטרים, בקו אווירי.
על פי העדויות השונות הגיעו הסיירים לאזור צוריף בסביבות השעה 6:00 בבוקר.
על פי ההערכות, הלוחמים היו יכולים להגיע לגוש עצמו עוד בשעות החשיכה, לפני עלות השחר, והעיכוב אינו ברור.
הכוח כנראה לא טעה בניווט, שכן עלה כמתוכנן דרך נחל גדור.
ייתכן שהיה עיכוב נוסף במהלך הלילה מסיבה לא ידועה.
תיאור ההתגלות והקרב נסמך על כמה מקורות.
אחד החשובים בהם הוא עדותו של מפקד משטרת חברון באותה תקופה, היימיש דוגן (Hamish Dougan).
דוגן ביקר בארץ ב-1965 ושב וביקר לאחר מלחמת ששת הימים, בשנת 1970. הוא סייר באזור הקרב והפגין זיכרון והתמצאות טובה בשטח.
עדויות נוספות נאספו לאחר מלחמת ששת הימים בתחקירים של ערביי הכפרים שבאזור, במיוחד תחקיר של אבו אברהים, שהיה מוכתר ג'בעה ב-1948. חומר נוסף נמצא בידיעות מודיעיניות שאסף הש"י, שירות המודיעין של ה"הגנה", במהלך הקרב ולאחריו, וכן מעדויות של טייסי שירות האוויר, שיצאו לחפש את אנשי הל"ה לאחר שלא הגיעו לגוש.
מכל החומר שנאסף עולה התיאור הבא:
בסביבות השעה 6:00 בבוקר התגלו כנראה שני הסיירים.
על הדרך שבה התגלו ישנן כמה גרסאות.
הגרסה שהתפרסמה ימים ספורים לאחר הקרב מקורה בעזרא דנין, איש הש"י, שניסה לברר לאחר הקרב את השתלשלות האירועים.
הוא נפגש עם נציגו של עבדאללה הראשון, מלך ירדן, וממנו שמע כי המחלקה פגשה ערבי רועה צאן, או זקן.
על פי תיאור זה חסו אנשי הל"ה על הזקן ושחררו אותו, וזה נמלט והודיע לערבים על נוכחותם.
סיפור זה נמסר על ידי דנין לדוד בן-גוריון, והוא פרסם אותם ברבים כמה ימים לאחר הקרב.
הסיפור הפך לאחד המרכיבים המרכזיים של המיתוס שהתהווה סביב הל"ה.
מעדויות שנגבו מערביי צוריף לאחר מלחמת ששת הימים עלה תיאור מעט שונה, ועל פיו נתגלו הל"ה על ידי שתי נשים מצוריף שיצאו לקושש זרדים.
על פי תיאור זה קראו הסיירים לעברן בערבית "אנחנו מההגנה הערבית".
הנשים ברחו, והסיירים לא פתחו עליהם באש.
ייתכן ששני האירועים התרחשו, וייתכן שהנשים הודיעו על הגילוי לרועה צאן או לאדם אחר, והוא זה שהעביר את ההודעה.
יש רואים בסיפור הרועה מיתוס, שלא אירע במציאות.
הסיירים המתינו למחלקה ודיווחו לדני מס על האירוע.
הוא החליט להמשיך בתוכנית ולחצות את קו צוריף–ג'בע לפני שתתחיל הפזעה (גיוס המוני מהכפרים באזור) שמס העריך שתתרחש בעקבות ההודעה, כפי שהיה מקובל.
המרחק בקו אווירי מהגוש היה כ-6 ק"מ, אך מס העריך כנראה, שאם יצליחו להתחיל את השלב האחרון של הטיפוס אל הגוש יהיה לו את יתרון הגובה והמחלקה תוכל להתמודד עם ההתקפה הערבית הצפויה.
ייתכן שקיווה גם לתגבורת מהגוש, שתסייע לו בשלב זה.
שתי הנשים הגיעו במהירות למחנה האימונים בצוריף והודיעו על האירוע לאיברהים אבו דאיה, מפקד המיליציה הפלסטינית אל-ג'יהאד אל-מוקדס ("הג'יהאד הקדוש").
אבו דאיה שלח שני לוחמים שזיהו את המחלקה ופתחו עליה באש דלילה, בסביבות השעה 7:00 בבוקר.
אבו דאיה אסף את כל לוחמיו ובין השעות 08:00–11:00 התפתח קרב מול מחלקת הל"ה.
הל"ה עלו כנראה לגבעת חפורית, הנמצאת סמוך למחסום ג'בע כיום (2015), ומשם ירדו צפונה ומזרחה, לנחל עציונה.
בסביבות השעה 11:00 הצליחו לוחמי הל"ה כנראה לנתק מגע ולהסתתר במערות או באפיק הנחל, והקרב שכך לכמה שעות.
במקביל לקרב הפעילו הערבים גיוס המוני בעשרות כפרים ערביים – פזעה.
מקורות ערבים העריכו שמספר הלוחמים הכפריים שהתאספו הגיע ל-2,000. הערבים העריכו שהמחלקה תנסה לסגת צפונה, ותפסו את חירבת סנסן ואת גבעה 603. הערבים לא הסתערו בשלב זה וייתכן שהל"ה לא ידעו שהם מוקפים.