tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם סיום הקורס שב אלעד ליחידת דובדבן כמפקד צוות.
במהלך הלחימה באינתיפאדה השנייה, ובכלל זה במבצע חומת מגן, שימש אלעד כמפקד פלגה ביחידה.
על תפקודו בלחימה באותה עת העניק לו מפקד אוגדת איו"ש, תא"ל יצחק גרשון, צל"ש.
לאחר מכן עבר אלעד לחטיבת הצנחנים ושימש כמפקד פלוגת החוד בגדוד 890 של הצנחנים.
באותה עת התראיין בתוכנית פוליטיקה.
הסופר והעיתונאי רון לשם, עורך אתר "nrg" של מעריב, צפה בריאיון והציע לאלעד לשמש כרכז הכתבים של האתר, אף כי לא היה לו ניסיון עיתונאי.
אלעד השתחרר מן הצבא וקיבל על עצמו את התפקיד.
כמו כן השתתף אלעד בהגהת ספרו של לשם, אם יש גן עדן, ולקח חלק בעבודה על הסרט שנעשה על פי הספר.
בהמשך היה מנהל מחלקת לוח השידורים בקשת וכעורך משנה בתוכנית "מה קורה".
לאחר מכן עבר לעיתון הארץ ומונה לעורך החדשות בעיתון.
במרץ 2011 עזב אלעד את עיתון הארץ לאחר שהוצע לו תפקיד משני בקבוצת הארץ ומונה לראש מערכת החדשות של אתר האינטרנט "וואלה".
אלעד סיפר כי עזב את תפקידו כראש מערכת החדשות ב-2014 בעקבות ההתערבות בסיקור משפחת נתניהו.
אלעד אמר כי חזר לוואלה כעורך הראשי אף שידע כי הטיית הסיקור נמשכת, אך התנה זאת בכך שתיפסק.
במלחמת לבנון השנייה לחם אלעד כמפקד יחידת "סנאי", יחידה מובחרת בעוצבת חצי האש, חטיבת צנחנים מובחרת במילואים.
בהמשך מונה למפקד גדוד 697 (צנחנים במילואים) באותה חטיבה, תפקיד בו שירת במשך כחמש שנים..
בפברואר 2022, במסגרת שירות המילואים הועלה אלעד לדרגת אל"ם.
לתפקידו כעורך הראשי של וואלה!
News מונה ב-25 באוקטובר 2016 והחליף את ינון מגל, שפרש שנתיים קודם לכן לפוליטיקה.
בפברואר 2018 מסרו אלעד ומנכ"ל וואלה!, אילן ישועה, עדות במסגרת פרשת בזק-אלוביץ'.
ישועה העיד במשטרה כי אלוביץ' לחץ עליו שיפטר את אלעד בעקבות פניית בני הזוג נתניהו על רקע פרסום באתר שעורר את חמתם בנובמבר 2016. ב-28 באוגוסט 2018 הודיע אלעד על פרישתו ממשרת עורך וואלה!
זאת לטובת מינויו למנכ"ל המיזם "בלוק TV", ערוץ טלוויזיה בנושא בלוקצ'יין.
באוגוסט 2021 אישר דירקטוריון חברת רשת 13 על מינוי של אלעד למנכ"ל חברת החדשות ובכך הוא החליף את ישראל טויטו.
ביוני 2023 הודיע על התפטרותו מתפקידו כמנכ"ל חדשות 13, לאחר תקופה ארוכה שחלה בה ירידה משמעותית ועקבית באחוזי הצפייה של מהדורת החדשות המרכזית של חדשות 13 וזאת ביחס למהדורות הערוצים המתחרים כאן (ערוץ 11), קשת (ערוץ 12) וערוץ 14.
לאלעד תואר ראשון בממשל ופוליטיקה מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
אבירם זליקוביץ' (נולד ב-5 בדצמבר 1989) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקלע.
זליקוביץ' החל את דרכו בקבוצות הנוער של מכבי פתח תקווה ובהמשך עלה לקבוצת הבוגרים.
שיחק שתי עונות בקבוצה הבוגרת בליגה א' ובליגה ארצית בזמן לימודיו בתיכון.
בעונת 2009–2010 עבר להפועל בני כפר סבא מהלאומית.
זליקוביץ' חתם על חוזה ל-3 שנים כחלק ממגמתו של ארז אדלשטיין להתבסס על שחקנים צעירים כזליקוביץ', בר טימור ויותם שירן.
בתום העונה עקב מיעוט דקות המשחק עבר לעירוני נהריה.
במדי עירוני נהריה שיחק זליקוביץ' בעמדת הגארד/פורוורד, והיה לאחד משחקני המפתח של הקבוצה לצד רמון קלמנטה ונייט מילר.
ב-1 באוגוסט 2013 חתם זליקוביץ' לשנתיים בבני הרצליה תחת הדרכתו של אפי בירנבוים, לאחר שהפועל תל אביב ויתרה על האופציה לצרפו לסגל הקבוצה.
בעונתו הראשונה בליגת העל נבחר לתגלית הסיבוב הראשון על ידי וואלה!
בסיום העונה זכה בפרס תגלית העונה יחד עם חברו לקבוצה עוז בלייזר.
ב-3 ביוני 2016 זומן לסגל נבחרת ישראל.
2017–2018: הפועל ירושלים וחזרה לבני הרצליה
ב-1 במרץ 2017 חתם בהפועל ירושלים על חוזה עד לתום העונה.
ב-23 בנובמבר 2017 חזר לבני הרצליה.
ב-8 באוגוסט 2018 חתם זליקוביץ' לעונה במכבי עירוני רחובות.
למרות הציפיות להתמודדות על עליה לליגה הראשונה נשרה הקבוצה בתום העונה לליגה השלישית.
2020: החזרה הנוספת לבני הרצליה
ב-8 למרץ 2020 חתם זליקוביץ' בבני הרצליה מהליגה הלאומית, אך הספיק לשחק בה משחק אחד בלבד בשל מגפת הקורונה.
לאחר שהקבוצה עלתה לליגה העל בשל הפסקת הליגה, הוא חתם על הארכת חוזה בבני הרצליה לעונת 21–2020 עם אופציה לעונה נוספת.
לאחר עונת 2021 שוחרר מהקבוצה.
ב-2 בספטמבר 2021 הודיע זליקוביץ על פרישה מכדורסל
זליקוביץ' נשוי לבר חפר, מי שהייתה נערת ישראל לשנת 2013, ואב לבת.
זליקוביץ' לומד ב לתואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט.
אבירם כהן (נולד ב-5 בפברואר 1948) הוא ממקימי המועצה המקומית הר אדר, וראש מועצת הר אדר בין השנים 2004–2013.
כהן נולד בשנת 1948 בעיר בורנובה שבטורקיה, ועלה עם משפחתו לישראל ביולי 1949.
במהלך שירותו בצה"ל, עבר קורס קצינים והיה סגן מפקד בסיס הגדנ"ע באר אורה.
בשנת 1970 סיים קורס טיס, ושירת במשך 22 שנים כטייס קרב ובתפקידי פיקוד בחיל האוויר.
במהלך מלחמת יום הכיפורים, נפצע אנושות כשמטוס הסופר-מיסטר בו טס עלה באש על המסלול לאחר ריצת המראה שכשלה בשל פגם טכני.
33 אחוזים מגופו כוסו בכוויות מדרגה שנייה ושלישית, הוא נפגע קשות ועבר תהליך שיקום, לאחריו חזר לפעילות מבצעית.
בהמשך פיקד כהן על טייסת בבית הספר לטיסה, על טייסת מטוסי סקייהוק במלחמת לבנון הראשונה וב-1983 מונה למפקד טייסת 144, שקלטה באותה עת את מטוסי הכפיר מהדגם המשופר C-7. לאחר מכן שירת כראש צוות בפיקוד צפון של היחידה לשיתוף פעולה ורמ"ח ביקורת יחידות צה"ל במשרד הביטחון בדרגת אל"ם.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד עשר שנים כטייס באל על.
לאחר שנה בארצות הברית, בקורס פיקוד ומטה, חזר לארץ ועסק בפעילות ציבורית התנדבותית בשלבי הקמת הר אדר.
בתקופה זו, בין היתר, הוביל את המאבק להקמת בית הספר היסודי ביישוב כיו"ר ועד הפעולה וחבר בוועדת החינוך של היישוב.
בשנת 1988, עם סיום בניית ביתו, עבר להתגורר עם משפחתו ביישוב.
בנובמבר 2004 נבחר כהן לתפקיד ראש המועצה המקומית הר אדר, ובשנת 2008 נבחר לקדנציה שנייה.
בשנות כהונתו כראש מועצת הר אדר חלה התפתחות בתחומי החינוך, הבניה, התרבות, קהילה וביטחון.
בתחילת כהונתו בקדנציה הראשונה הוביל כהן בשיתוף מכון גשר בירושלים תהליך גישור בין דתיים לחילונים תושבי היישוב, על מנת לאפשר בניית מקווה בהר אדר.
לאחר שנים רבות של מאבק בנושא, נבנה מקווה מפואר.
כמו כן, יזם פורום לגיבוש ה"החזון החינוכי" ליישוב, אשר מתייחס לרצף החינוכי החל בפעוטונים וגני הילדים וכלה בגיל הזהב.
במהלך כהונתו, האוכלוסייה בהר אדר הוכפלה, נבנו מעל 400 יחידות דיור/בתים.
בנוסף, הוגשה ואושרה תב"ע חדשה - "לב הישוב", שכוללת פיתוח קמפוס חינוכי-תרבותי: בית-ספר חדש, ספריה קהילתית, מרכז קהילתי רב-תכליתי, מרכז ספורט ומרכז מסחרי.
היישוב זכה לדירוג גבוה ביותר במדדי הרשויות בפרמטרים רבים כגון יציבות כלכלית (מקום שלישי בארץ בשנת 2013 על פי דירוג BDI) ומקום שני מבין המועצות המקומית על פי דירוג גלובס, פרס ניהול תקין, רשות איתנה, חינוך, דגל היופי, מקום ראשון במועצות לגיוס לקצונה וקרבי ועוד.
אבירם ברקאי (נולד ב-3 במאי 1953) הוא מחבר ספרי עיון ומורה דרך ישראלי.
הוא מתמחה בטיולי שטח ובחקר מלחמות ישראל.
ברקאי נולד וגדל בשכונת נווה מגן שברמת השרון.
אביו היה איש צבא הקבע, כרבים מתושבי השכונה.
התגייס לצה"ל בשנת 1971, ועבר מסלול של לוחם ומפקד בחיל השריון.
במלחמת יום הכיפורים היה מפקד מחלקה בגדוד 71, אשר הוקם ערב המלחמה וכלל צוערים ומדריכים ממתקני האימונים של חיל השריון.
נפצע בקרבות היום השני למלחמה ברמת הגולן.
בהמשך המלחמה חזר לשירות ולחם בגזרת מצרים.
סיים את שרותו הסדיר כסגן מפקד פלוגה, ושימש מפקד פלוגה במילואים.
השתחרר מצה"ל, ועבד באנגליה כמאבטח מטוסים בחברת אל על.
בשנת 1979 הביא אותו חברו מילדות, עמר בר-לב, להתגייס לשירות קבע ולשרת כמדריך נהיגת שטח בסיירת מטכ"ל.
בשנת 1981 טס לאנגליה, והתחרה במרוצי אופנועים.
בשנת 1983 חזר לישראל, התגייס שוב לצה"ל ושימש כמפקד מחלקת הניוד המבצעי של יחידת שלדג.
בשנת 1985 החל להדריך טיולים בחברת "נאות הכיכר", ובשנת 1988 הצטרף לרשות שמורות הטבע ועבד כפקח בשמורת עין גדי ובאזור נחלי אילת.
שם כתב את ספרו הראשון, ספר הדרכה לרכיבה על אופנוע, בשם "לחיות עם אופנוע".
בשנת 1992 התגייס לצה"ל בשלישית ושימש כמפקד הניוד המבצעי בסיירת מטכ"ל.
בשנת 1993 התמנה למנהל השיווק וההדרכה של יבואני מכוניות לנד רובר בישראל.
באותן שנים התחרה במרוצי אופנועים ומכוניות, וזכה בהם במקומות ראשונים.
כתב ספרים על נהיגה בשטח, טיולים וכן ספר ילדים אחד.
וב-1997 הקים בית ספר לנהיגה מתקדמת.
שימש ככתב מבחן של מגזין המכוניות "אוטו", והרצה לקהלים שונים בנושאי נהיגת שטח וטיולים.
בשנת 2009 יצא לאור ספרו, "על בלימה: סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור", שהפך לרב-מכר.
הספר מתאר בפירוט רב את לחימתה של חטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן, שהשפיעה באופן מכריע על בלימת הצבא הסורי, אולם סיפורה נבלע במידה רבה ונשכח, על רקע סיפור לחימתה של חטיבה 7. מאז הוא מקיים סיורים ברמת הגולן, באתרים בהם אירעו הקרבות המתוארים בספר.
בשנת 2013 יצא לאור ספרו השני על אותה מלחמה, "בשם שמים: טייסת "האחת" במלחמת יום הכיפורים".
בשנת 2016 יצא לאור הספר "אנחנו על השחור" סיפורה של חטיבה 500 במלחמת שלום הגליל
במהלך חגי תשרי של שנת תשע"ה התפרסמה בידיעות אחרונות סדרת ראיונות שערך ברקאי עם אלי זעירא, ראש אגף המודיעין של צה"ל בשנת במלחמת יום הכיפורים.
גרסה מורחבת של ראיונות אלה התפרסמה כספר בשם "משק כנפי הטעות".
ברקאי נשוי ואב לשני בנים, מתגורר בכוכב יאיר.
לחיות עם אופנוע, הוצאת לוני כהן, 1988
יוצאים לשטח, עיתונות פלוס, 1994
מדריך ברקאי - טיולי שטח במדבר
מדריך ברקאי - טיולי שטח צפון ומרכז, סטימצקי
מדריך החילוצים השלם, סטימצקי, 2002
חוצה ברקאי - מדריך השטח הגדול, סטימצקי, 2003
חפוז בשטח - טיולי שטח קצרים בכיף, הוצאה עצמית
חפוז בשטח 2, הוצאה עצמית
הרפתקאות סבא מילו והאבן הירוקה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2003
על בלימה: סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור, הוצאת מעריב, 2009
בשם שמים: טייסת "האחת" במלחמת יום הכיפורים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2013
אנחנו על השחור: סיפורה של חטיבה 500 במבצע שלום הגליל, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2016
מעשה שלא היה: קונספירציית מלחמת יום הכיפורים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2017
ואף על פי כן - אבני דרך בסיפור העם הנבחר והסכסוך הישראלי-פלסטיני, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2020
פתאום הייתה מלחמה, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2022
ויכה הברק פעמיים: אוקטובר 1973 – אוקטובר 2023, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2025
אבירם גילעד (נולד ב-28 באפריל 1940) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד חטיבה 460 וראש מטה פיקוד הדרום.
גילעד נולד באורוגוואי ועלה לישראל ב-1959. עשה את שירותו הצבאי בחיל השריון.
שימש סגן מפקד בקורס מפקד טנקים.
ב-1964 היה חבר במשלחת החשאית של צה"ל למערב גרמניה שנשלחה לקלוט את טנקי הפטון האמריקאים (שזכו לכינוי מגח בצה"ל).
במלחמת ששת הימים פיקד על פלוגת טנקי מגח בגדוד 79 ולחם עמה בקרבות באזור רצועת עזה וצפון סיני.
לאחר המלחמה שירת כקצין אג"ם בחטיבה 14. ב-1969 מונה למפקד גדוד 184 בחטיבה 14, שהוצבה במלחמת ההתשה בגזרת תעלת סואץ.
בהמשך שירת כמפקד קורס מפקדי טנקים וכקצין אג"ם של גייסות השריון.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שימש במינוי חירום כקצין אג"ם של אוגדה 162, אוגדת מילואים בפיקודו של אברהם אדן שלחמה בגזרה המצרית.
בשנת 1975 מונה למפקד חטיבה 460 ולאחר מכן יצא ללימודים אקדמיים.
בהמשך שירת כראש מטה פיקוד הדרום וכנספח צבאי במקסיקו.
השתחרר משירות הקבע ב-1982 בדרגת תת-אלוף.
לאחר שחרורו עבד בחברת דגם מערכות כממונה על השיווק במקסיקו ובמדינות אמריקה הלטינית ולאחר מכן כמנהל שיווק ומכירות במדינות מתפתחות.
בשנת 1991 מונה לסמנכ"ל פיתוח עסקי בחברת אלקו אחזקות, בשנת 2000 מונה לסמנכ"ל בחברת אלקטרה מוצרי צריכה וכיהן בתפקיד עד 2008.
גילעד בוגר המכללה לפיקוד ולמטה והמכללה לביטחון לאומי, בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב
אבירם סלע (נולד ב-25 בספטמבר 1973) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף.
שירת כראש מטה זרוע היבשה, כקצין תותחנים ראשי, ראש מחלקת מבצעים באגף המבצעים ומפקד אגד ארטילרי 215.
סלע נולד וגדל בקריית אתא ולמד בבית הספר הריאלי בחיפה.
התגייס לקורס טיס בשנת 1992 ולאחר מספר שבועות עזב את הקורס ושובץ בחיל התותחנים.
הוא עבר קורס קצינים ועם סיומו, ביצע שורה של תפקידי פיקוד ביחידות המבצעיות של חיל התותחנים.
הוא שימש מפקד סוללה בגדוד 402 של אגד ארטילרי 215 וקצין מבצעים באגד ארטילרי 282. לאחר מלחמת לבנון השנייה שימש כמפקד גדוד 411 "קרן".
בהמשך שימש כמפקד הקורס למפקדי צוותים בחיל התותחנים וכקצין האג"ם של חיל התותחנים במז"י.
בשנת 2011 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד המרכז לאימוני מילואים של חיל התותחנים, במרכז הלאומי לאימונים ביבשה.
במקביל, שירת כמפקד עוצבת "שלהבת האש" - אגד ארטילרי 425, עליה פיקד במבצע עמוד ענן.
בשנת 2013 מונה למפקד חטיבת האש הסדירה - עוצבת עמוד האש, עליה פיקד במבצע צוק איתן, ושימש בתפקיד עד שנת 2015. ב-12 ביולי 2015 מונה לראש מחלקת מבצעים באמ"ץ, וכיהן בתפקיד משך שנתיים, עד יציאתו ללימודי ביטחון לאומי.
באוגוסט 2018 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לקצין תותחנים ראשי ומפקד מערך האיסוף והתקיפה בזרוע היבשה, תפקידים בהם שירת עד יולי 2020. במאי 2020 מונה לראש מטה זרוע היבשה ושירת בתפקיד עד 2024.
סלע מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשלוש בנות.
בעל תואר ראשון במשפטים ובמנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה, ובעל תואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
אבירם (אבי) גְרוּבֶּר (נולד בכ"ד בתמוז ה'תשל"ב, 6 ביולי 1972) הוא ראש עיריית רמת השרון לשעבר.
אבירם גרובר נולד וגדל ברמת השרון, בן לטיבי ואיירין גרובר.
הוא למד בבית הספר היסודי אוסישקין ברמת השרון.
שירת בצה"ל, ולאחר מכן למד באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבל תואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים, תואר ראשון במשפטים ותואר שני במנהל עסקים.
עבד כעוזר פרלמנטרי, דובר אגודת סטודנטים, וכיועץ במשרדי ממשלה אחדים.
בשנת 2003, בתקופת ממשלת שרון השנייה, עבד במשך כחצי שנה בלשכת השרה לשיתוף פעולה אזורי מטעם מפלגת הליכוד, ציפי לבני.
עבד כעורך דין בתחום המסחרי, בשוק ההון ובנושאי תכנון ובנייה.
תחילה היה שכיר, ובהמשך הפך לבעלים ושותף-מנהל של משרד עורכי דין "סרוסי וגרובר" ברמת השרון.
בשנים 2009–2015 כיהן כחבר דירקטוריון וחבר ועדת ההשקעות בקרן רוטשילד קיסריה, בשנים 2012–2015 היה יו"ר ועדת ההשקעות של הקרן, ובשנת 2011 כיהן כדירקטור בחברה לנכסי קיסריה והחברה לפיתוח קיסריה.
בשנת 2008 התמודד לראשונה על ראשות עיריית רמת השרון.
הוא קיבל כ-10% מהקולות (לעומת 85% שקיבל ראש העירייה המכהן, יצחק רוכברגר), וסיעתו, "בית", קיבלה מנדט אחד.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2013 דורג במקום השלישי, עם כ-16% מהקולות, וסיעתו קיבלה שני מנדטים, ונשארה באופוזיציה.
בבחירות המיוחדות לראשות עיריית רמת השרון, שנערכו בינואר 2016, חבר גרובר ליו"ר סניף מרצ בעיר, עידן למדן, מה שחיזק את המועמדות שלו.
בסיבוב הראשון קיבל גרובר כ-35% מקולות הבוחרים, יותר מכל מועמד אחר.
בסיבוב השני התמודד מול יעקב קורצקי, קיבל כ-71% מקולות הבוחרים, ונבחר לראש העירייה.
בדצמבר 2017 הודיע גרובר למנהלי ישיבת רמת השרון שהם נדרשים להתפנות בתוך חודש ממבנה הישיבה.
הרב הראשי לישראל, דוד לאו, פנה לראש העיר בבקשה למנוע את פינוי הישיבה, ואף הציע עצמו כמגשר בין ראש העיר לבין הנהלת הישיבה אך לאחר מכן חזר בו מהצעה זו.
נכון לספטמבר 2020, הישיבה טרם פונתה.
בשנת 2018 התמודד שוב על ראשות עיריית רמת השרון.
בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2018 קיבל כמעט 40% מהקולות, אולם חסרו לו 6 קולות בלבד להיבחר לראשות העיר כבר בסיבוב הראשון.
הוא עלה לסיבוב השני מול רון (רוני) בלקין, ונבחר לכהונה נוספת כראש העיר.
סיעתו התחזקה וקיבלה שלושה מנדטים.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2023 הודיע שלא יתמודד בהן.
הוא נשוי בשנית ואב לשתי בנות ושני בנים.
אבירי הדרך הוא ספר הרפתקאות היסטורי מאת הסופר היהודי-אמריקאי מייקל שייבון, שפורסם תחילה בשנת 2007 כסיפור בהמשכים, ובהמשך אותה שנה יצא לאור כספר.
עלילת הספר מתרחשת בערך בשנת 950 בממלכת הכוזרים, וגיבוריה הם שני נוודים יהודים, עמרם החבשי וזליקמן הפרנקי.
בפונדק פורצת מריבה בין שני אורחים, עמרם, אפריקאי זקן וגדל גוף, וזליקמן, פרנקי כחוש, רופא בהכשרתו.
המריבה התפתחה לדו-קרב בין השניים, כשבאי הפונדק מהמרים מי מהם ינצח.
עמרם חמוש בגרזן ויקינגי, וזליקמן – במחט ענקית, ובסוף הדו-קרב הרג זליקמן את עמרם, שגופתו הועברה לאורווה.
בשלב זה מתברר לקורא שהדו-קרב היה מבוים, וכל מטרתו להתחלק בשלל ההימורים.
עמרם וזליקמן נודדים בדרכים ולכל אחד זיכרון טראומתי: עמרם זוכר את בתו שנעלמה כאשר ירדה לכבס בנהר, וזליקמן זוכר את משפחתו שנרצחה בפוגרום בעיר הולדתו, רגנסבורג.
באורווה מצטרפים אל השניים מהוט ובן חסותו, פילאק, נער כוזרי, בנו של הבק, הנרדף בידי אנשיו של הבק הנוכחי, בוליאן, שרצחו את משפחת הנער.
המהוט מציע לעמרם וזליקמן ללוות את הנער לבית משפחת אמו באזרבייג'ן, תמורת סכום כסף גדול.
קודם שהשניים נותנים את הסכמתם, מפלח חץ את גרונו של המהוט, והשניים נמלטים יחד עם פילאק, בציפייה לקבל את תשלום מקרוביו.
פילאק נחוש להתנקם ברוצחי משפחתו, ומנסה לשם כך להימלט מהשניים.
השלושה מגיעים לעיר של משפחת אמו של פילאק, ומגלים שהעיר נהרסה בידי לוחמים מרוס של קייב.
כוח של חיילי ארסיה, שיצא להציל את העיר, הגיע מאוחר מדי.
פילאק מנסה לשכנע את החיילים הללו להציל את אחיו החטוף אלפ, אך הם מחליטים להושיב את פילאק על כס הבק.
הכוח יוצא לעירו של פילאק, איטיל, אך תחבולה של הבק מובילה לתבוסתו.
פילאק נלכד, ושוביו מסירים את הבגדים שבפלג גופו העליון, כדי לחשוף שמדובר בנערה ולא בנער.
גם עמרם נלכד בנסותו להציל את פילאק.
זליקמן, במסווה של חבר בחבורת רדהנים, פוגש את בוליאן ומצליח לחלץ את עמרם.
השניים מוצאים מחסה בבית זונות, ולשם מובלת פילאק לאחר שנאנסה ונחבלה בידי בוליאן.
זליקמן מטפל בפצעיה, השלושה יוצאים לפגישה עם הכגן, השליט העליון של ממלכת הכוזרים, המתמקד בצד הרוחני שלה.
זליקמן משתמש בכישוריו הרפואיים כדי להרדים את שומריו של הכגן, והשלושה מגיעים לשיחה אתו.
הכגן מסכים לסייע להם, בתנאי שיסייעו לו לפרוש מתפקידו באמצעות הצגתו כמת.
פילאק, המתחזה לאחיה אלפ, שמת בשבי, מצליחה לשכנע את הטרקאן של צבא הכוזרים, שהיא ראויה לכתר הבק.
בוליאן מודח, ונהרג בידי פילת מלחמה.
פילאק וזליקמן מקיימים יחסי מין לראשונה בחייו של זליקמן, ולראשונה מרצון וכנראה גם בפעם האחרונה בחיי פילאק.
פילאק מתחילה את חייה כאלפ, כגן וגם בק של ממלכת הכוזרים, ואילו עמרם וזליקמן ממשיכים בנדודיהם.
הסיפור ראה אור תחילה כסיפור בהמשכים בן 15 פרקים, שפורסם בניו יורק טיימס מגזין מ-28 בינואר עד 6 במאי 2007, מלווה איוריו של גארי ג'יאני.
באוקטובר 2007 פורסם הסיפור כספר, שבו נכללו גם איוריו של ג'יאני, ונוספה לו אחרית דבר מאת מייקל שייבון.
באחרית דבר לספר ציין שייבון כי "שמו המקורי, הזמני – ובלבי זה השם האמיתי – של הרומן הקצר הזה שבידיכם היה 'יהודים עם חרבות'".
שייבון ציין שניאות לכתוב את הסיפור משום שמאז ומתמיד גילה עניין בתולדות הכוזרים ובאגדות שסביבם, וברעין של ממלכה יהודית קדומה.
לשם כתיבת הספר למד שייבון את תולדות הכוזרים, ושב וקרא את יצירותיהם של אלכסנדר דיומא האב, פריץ לייבר, ג'ורג' מקדונלד פרייזר ומייקל מורקוק, שלו מוקדש הספר.
תרגום לצרפתית, בידי איזבל פיליפ, יצא לאור בשנת 2010, בשם Les Princes vagabonds ("הנסיכים הנוודים").
תרגום לגרמנית, בידי אנדראה פישר, יצא לאור במאי 2011, בשם Schurken der Landstraße ("אבירי הדרך").
תרגום לעברית, בידי סמדר מילוא, יצא לאור בשנת 2011, בסדרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד.
אבירם חסון (נולד ב-1967 בירושלים) משמש כראש משלחת משרד הביטחון בארצות הברית ובקנדה.
חסון הוא נין לרב חנוך חסון שהיה ראש הקהילה ואב בית-הדין הספרדי בחברון, ולרבנית קלרה חסון שנרצחו בפרעות בחברון במאורעות תרפ"ט (1929).
לאורך שירותו הצבאי ביצע אבירם מגוון תפקידים בשדה ובמטה.
הבולטים שבהם: מפקד טייסת תחזוקה אווירית, ראש ענף מערכות יירוט וראש ענף תכנון במטה להק הציוד שבחיל האוויר, ובנוסף, ביצע שני תפקידי ראש מחלקה במנהלת חומה שבמפא"ת.
במהלך תפקידיו במפא"ת היה אמון על פיתוח מערך ההגנה מפני טילים של מדינת ישראל, מערכות ה"חץ", "שרביט קסמים" ו"כיפת ברזל".
בחודש דצמבר 2015 מונה כממלא מקום ראש מנהלת חומה.
בחודש נובמבר 2016 סיים את תפקידו ופרש מצה"ל והמשיך בשירות מילואים פעיל.
לאחר פרישתו מצה"ל המשיך בתפקידים שונים במערכת הביטחון, ובשנת 2021 מונה למנכ"ל יחידת סמך ביטחונית.
בחודש יולי 2024 מונה לראש משלחת משרד הביטחון בארצות הברית וקנדה.
במהלך כהונתו כראש המשלחת חתם על עסקה בסך חמישה מיליארד דולר עם חברת בואינג לרכש 25 מטוסי F-15 מדגם IA.
חסון בעל תואר שני במנהל עסקים (אוניברסיטת בן-גוריון) ותואר ראשון בהנדסת מחשבים אותם סיים בהצטיינות, ובוגר קרן וקסנר.
אבירם הלוי (נולד ב-8 בדצמבר 1957) הוא סופר ומחבר ספרי עיון ישראלי.
הלוי נולד וגדל בכפר יהושע.
הוא התגייס לצה"ל באוגוסט שנת 1976 והתנדב לסיירת מטכ"ל.
בהמשך עבר קורס קציני חי"ר ולאחר סיומו, בשנת 1978 התמנה למפקד צוות ביחידה.
הלוי נטל חלק בפעילות המבצעית החשאית של היחידה והשתתף בפעולת ההשתלטות בפיגוע במשגב עם, ונפצע מאש המחבלים.
בהמשך לחם במלחמת לבנון הראשונה, ושימש כמפקד הפלגה הייעודית וכסגן מפקד היחידה.
ב-1989 לקח חלק במבצע עלם חמודות.
בשירות המילואים הגיע לדרגת סא"ל.
לאחר פרישתו הקים חברה בתחום הסייבר וכתב מספר ספרי עיון.
אבנר שור, אבירם הלוי, בשיתוף טל בשן, האש והדממה - סיפורו של יוחאי בן־נון, מייסד שייטת 13, הוצאת כתר, 2017
אבנר שור, אבירם הלוי, סיירת מטכ"ל- המבצעים הגדולים של היחידה, עורך: יואב קרן, הוצאת ידיעות ספרים, 2020
אבנר שור, אבירם הלוי, חקה, ידיעות ספרים, 2022.
אבירי גות'אם הוא משחק פעולה-תפקידים שפותח על ידי "WB Games Montréal" ומופץ על ידי "Warner Bros.
Interactive Entertainment", ומבוסס על דמויותיהם של באטמן ומשפחת העטלף.
המשחק יצא לשוק ב-21 באוקטובר 2022 עבור Microsoft Windows, פלייסטיישן 5 ו-Xbox Series X.
המשחק נחשף לראשונה במהלך כנס DC FanDome באוגוסט 2020.
המשחק מתקיים בגות'אם סיטי, לאחר מותו לכאורה של באטמן.
המשחק הוא משחק וידאו פעולה-הרפתקאות המתרחש בעולם הפתוח של גות'אם סיטי, והוא כולל ארבע דמויות שניתן לשחק: נייטווינג, באטגירל, רובין והברדס האדום; כל דמות בעלת סגנון משחק ויכולות הייחודיות לה.
למרות שניתן לשחק במצב יחיד, המשחק כולל גם מצב מרובה משתתפים, בו במהלכו השחקן השני יכול להשתתף או לצאת כרצונו בכל עת מבלי להשפיע על השחקן הראשון.
המשחקיות שואבת השראה כבדה מסדרת "באטמן: ארקהם" מבחינת מכניקת לחימה והתגנבות, אך כוללת גם אלמנטים המזכירים משחק תפקידים ממוחשב.
השחקנים יוכלו לשדרג את הדמויות שלהם, אך באותה המידה גם אויביהם ישתדרגו באופן אוטומטי.
כמו כן, השחקן יוכל להתנייד באמצעות כלי רכב, כולל רכב הדומה לאופנוע העטלף.
המשחק מתקיים בגות'אם סיטי, לאחר מותם לכאורה של ברוס ויין / באטמן ושל מפכ"ל המשטרה ג'יימס גורדון, מה שהביא לעלייה ניכרת בפשיעה ובמעשי האנרכיה.
במהלך המשחק, ארבעת הגיבורים נאלצים להתעמת מול יריבים מפורסמים מגלריית הנבלים של באטמן, ביניהם נמנים מסדר הינשופים ומיסטר פריז.
בין הדמויות המסיעות לארבעת הגיבורים נמצאים משרתו לשעבר של ברוס, אלפרד פניוורת' וקפטן המשטרה רנה מונטויה, אחת השוטרים ההגונים היחידים שנותרו בעיר.
במערת העטלף, באטמן מותקף במפתיע על ידי ראס-אל-גול ונפצע אנושות.
כשהוא מבין שאין לו דרך לנצח את ראס, מחליט באטמן לאטום את המערה ולפוצץ אותה מבפנים, אירוע המוביל למותם של השניים.
מותו של באטמן מפעיל תוכנית חירום במחשב העטלף בעקבותיה נייטווינג, רובין, באטגירל והברדס האדום מקבלים זימון.
בנוסף, לפני מותו, הקים באטמן בסיס נוסף לפעולותיו במגדל השעון בעיר, שם הוא אחסן את כל הקבצים הנוגעים לחקירות עליהן עבד.
בהודעה מוקלטת מראש, באטמן מצווה על ארבעת תלמידיו להחליפו מכיוון שהוא מאמין שאנשי העולם התחתון ייתקפו את גות'אם סיטי לאחר שיגלו שבאטמן נעדר.
על מנת להמשיך את מורשת העטלף, הארבעה מתאחדים ויוצרים ביניהם ברית בשם "אבירי גות'אם".
בסיועו של אלפרד, האבירים מפעילים את הבסיס במגדל השעון ומתחילים להתחקות אחר מודיע של באטמן, שמתגלה כדוקטור קירק לנגסטרום.
האבירים מגלים שלנגסטרום נרצח ובזירת הרצח מגלים כונן קשיח ובו נמצא מחקרו הסודי.
האבירים חודרים לחדר המתים בתחנת המשטרה של גות'אם במטרה לפתוח את הכונן בעזרת הדנ"א של לנגסטרום, ופוגשים שם את טליה אל-גול, ששורפת את גופתו של אביה, ראס, ומבהירה לאבירים שליגת הצללים תתקוף את גות'אם בקרוב.
האבירים מקבלים הודעה מהארלי קווין, שבדקה כיוון חקירה נוסף עבור באטמן בזמן כליאתה במתקן הכליאה "בלאקגייט".
האבירים מקבלים ממנה את ממצאיה ובעזרתם חושפים קונספירציה לפיה מספר פושעים שוחררו מוקדם מבלאקגייט לאחר שהעדים לפשעם נרצחו במסתוריות, וכי לנגסטרום היה הקורבן האחרון.
האבירים יוצרים קשר עם הפינגווין במחשבה שגם הוא מעורב.
הפינגווין חושף בפניהם שארגון צללים בשם "מסדר הינשופים" שולט בחוטיה של גות'אם מאחורי הקלעים במשך עשרות שנים.
הפינגווין מפנה את האבירים אל "מועדון הכוח", בו חברים תושבי העיר השייכים לאליטה הגבוהה.
האבירים חודרים אל המועדון, שם הם מגלים על אמיתות קיומו של מסדר הינשופים, ובבריחתם מצליחים לגנוב מפתח ישן.
האבירים מגלים שבאטמן חקר את המסדר בחשאיות ובבואם להמשיך את חקירתו של באטמן, האבירים מגלים שהמסדר מחפש אחר מעיין הנעורים.
האבירים משתמשים במפתח על מנת להיכנס למכרה סודי שממוקם מתחת לגות'אם, שם המסדר מסנתז נסיוב בשם "דיונאזיום" בעזרתו הם יוצרים חיילי-על אל-מתים בשם "הטאלונים".
טליה חושפת בפני האבירים שליגת הצללים עקבה אחר מסדר הינשופים, כחלק מתוכנית להילחם בם, גם במחיר השמדת העיר, ומציעה לאבירים לפרק את המסדר לפני שליגת הצללים תתערב.
האבירים חודרים לנשף מסיכות אותו מארח המסדר, שם הם מגלים כי את המסדר מנהיג דודו של ברוס ויין, ג'ייקוב קיין.
ג'ייקוב מספר לאבירים כי הוא מודע לזהותו של ברוס כבאטמן, כמו כן גם לזהויותיהם הסודיות של האבירים, ומציע להם לא להתערב בתוכניותיו.
לפתע, ליגת הצללים תוקפת את אורחי הנשף ורוצחת רבים מחברי המסדר, והאבירים נאלצים לסגת.
האבירים ממשיכים לחקור אודות המסדר ומנסים לחבל בתוכניתם ליצירת טאלונים נוספים.
לאחר שהשיגו מספיק ראיות להרשעתו של ג'ייקוב, האבירים מבקשים את עזרתה של רנה מונטויה, מפכ"לית המשטרה החדשה לאחר מותו של ג'יימס גורדון, וחושפים בפניה את זהותם על מנת לרכוש את אמונה.
רנה מסכימה להוציא צו מעצר נגד ג'ייקוב, כל עוד האבירים יוכלו להוציא אותו ממחבואו במגדל חברת "תעשיות קיין" ולהביאו למעצר.
האבירים מגיעים למגדל החברה במטרה לעצור את ג'ייקוב, אך טליה מגיעה לפניהם ורוצחת אותו.
טליה מספרת לאבירים שהיא תמרנה אותם לעצור את המסדר במטרה לאפשר את עלייתה של ליגת הצללים ולנקות את גות'אם מהשחיתות שפשתה בה.
האבירים עוקבים אחרי טליה לבית החולים הפסיכיאטרי "ארקהם אסיילום", שם הם מגלים כי ליגת הצללים השתמשה במחקרו של לנגסטרום ובבורות לזרוס במטרה ליצור את "אדם-עטלף".
לאחר שהאבירים מנצחים את אדם-עטלף, האבירים עוקבים אחרי הליגה דרך המערות התת-קרקעיות מתחת לבית הקברות של גות'אם ומוצאים את בורות לזרוס.
טליה חושפת בפני האבירים שהיא גנבה את גופתו של ברוס והחייתה אותו בעזרת הבורות במטרה לשטוף את מוחו ולהפכו למנהיג ליגת הצללים הבא.
האבירים מצליחים לעזור לברוס להתנגד למרותה של טליה ומכריחים אותה לסגת.
מיד לאחר מכן, חברי מסדר הינשופים מגיעים למקום ומשתלטים על בורות לזרוס.
במטרה למנוע מהבורות ליפול לידיים הלא נכונות, ברוס מקריב את עצמו ובעזרת הבאטווינג מפוצץ אותם.
זמן מה לאחר מכן, טליה וליגת הצללים מחליטים לנטוש את גות'אם, אך משאירים בה מספר חיילים מהליגה במטרה להתנגד לאבירים; במקביל, מסדר הינשופים חוזר לעבוד בחשאי במטרה להשתלט מחדש על העיר.
על מנת להבטיח את ביטחון התושבים, האבירים מופיעים בפומבי ומצהירים שההגנה על העיר נמצאת תחת אחריותם.
"אביר צוחק" הוא כינויו של ציור מאת הצייר ההולנדי פרנס הלס.
הציור הוא דיוקן של גבר.
הדמות מתוארת מנקודת מבט נמוכה מעט, כשהיא ניצבת בצדודית (פרופיל) חלקית.
קומפוזיציה זו מעניקה לציור דינמיות רבה.
בעוד כתפיו של הגבר פונות לצד, ראשו כמעט וחזיתי.
הוא לבוש מעין וסט מבד שחור מבריק המעוטר בתחרה.
מתחתיו הוא לובש בגד בעל דגם צמחי רקום, ולמותניו אבנט שחור.
לצווארו מוצמד צווארון תחרה גדול המעוטר בסרט שחור, ולראשו הוא חובש כובע שחור גדול.
בפינתו הימנית העליונה של הציור מופיעה הכתובת "Æ'TA SVÆ 26/A°1624", המהווה קיצור בלטינית לכתובת: "aetatis suae 26, anno 1624", המציינת את גילו של הגבר - 26 - ואת שנת הציור - 1624.
זהותו של הגבר איננה ידועה.
ייתכן שהוא איש צבא או פקיד גבוה.
היסטוריון האמנות פיטר בייסבור (Pieter Biesboer) הציע כי מדובר בדמותו של טילמן רוסטרמן (Tieleman Roosterman), סוחר בגדים הולנדי המופיע בדיוקן אחר של הלס.
התיעוד המוקדם ביותר של הציור הוא בשנת 1770. בשנת 1822 נמכר לאספן אמנות בשם פורטלס-גורגייר (Comte de Pourtalès-Gorgier).
בשנת 1865 נמכר הציור לריצ'רד סימור-קונווי, המרקיז של הרטפורד שבהרטפורדשייר.
הציור נשלח לתצוגה בלונדון תואר הציור בקטלוג התערוכה כציור של "אביר".
בשנת 1888 הוצג הציור ב, שם זכה לכותרת "אביר צוחק".
בשנת 1884 עבר הציור רסטורציה ובמסגרתה נוקה הציור.
ייתכן כי בכך הוסרו ממנו תוספות מאוחרות שגרמו לדמות להראות מחייכת ולא צוחקת.
כיום נמצא הציור באוסף וולאס, והוא מוצג לציבור בבית הרטפורד (Hertford House) שבכיכר מנצ'סטר, הסיטי של וסטמינסטר, לונדון.
אביר (אברהם) קארה (נולד ב-27 באוקטובר 1983, כ' בחשוון ה'תשמ"ד) הוא יזם עסקי, פעיל חברתי ומייסד תנועת "אני שולמן".
שימש חבר הכנסת מטעם מפלגת ימינה.
קארה כיהן גם כסגן-שר במשרד ראש הממשלה.
אברהם אביר קארה נולד ליגאל ולשרה בגבעון החדשה.
בילדותו עבד בארגון והפעלת אירועים לילדים בשיתוף אחיו התאום.
את הכסף שקיבל כמתנה לבר המצווה השקיע בדוכן פרחים ובגיל 18 כבר הפעיל מספר דוכנים בירושלים.
במהלך שירותו בצה"ל בפיקוד העורף, בשנת 2003, נערכו הבחירות לכנסת השש עשרה, העליב שוטרת, סירב להזדהות בפניה וניסה להתחמק ממעצר לאחר שתלה מדבקת תעמולה בסמוך לקלפי.
על־כן הורשע בהפרעה לשוטר בעת מילוי תפקידו ובהעלבת עובד ציבור ונגזרו עליו ארבעה חודשי מאסר על תנאי ו-240 שעות שירות לתועלת הציבור.
לאחר שחרורו מצה"ל הקים עסק לשטיפת מכוניות והחל לעסוק בגידול סוסים ובאימונם.
קארה הוא מדריך רכיבה מוסמך מטעם מכון וינגייט, מאמן ומאלף סוסים ומדריך רכיבה טיפולית שעבר הכשרה מקצועית בגרמניה.
בהמשך הקים חוות סוסים בשם "אנדלוס" בכפר אוריה שליד בית שמש וחוות סוסים בבית אל מהגדולות בארץ; בה העסיק גם את אחותו ואמו, נכת פוליו.
במהלך פעילותו במגזר הפרטי הקים גם פיצרייה ובתי קפה בירושלים והעסיק למעלה מ-100 עובדים.
לקראת סוף העשור השני של המאה ה-21 עבר לתחום המסעדנות.
באוגוסט 2019 פתח עם מסעדן ירושלמי נוסף, יצחק בנין, קבוצת ווטסאפ בשם "עצמאים למען עצמאים".
בזכות הצלחתה הועברה הקבוצה לפייסבוק, שם החליטו המייסדים לנתב את המחאה כנגד הרגולציה והבירוקרטיה המכבידות על העסקים הזעירים, הקטנים והבינוניים.
ב-13 באוקטובר 2019 עלה עמוד הפייסבוק "אני שולמן" ותוך זמן קצר מאוד הצטרפו אליו עשרות אלפי עצמאים.
תוך חודש כבר היו לקבוצה כ-120 אלף חברים, אז החלו ראשיה להתראיין לתקשורת והיא נרשמה כעמותה.
ביוני 2020 היא הגיעה לכ-210 אלף חברים.
קארה ריכז את פעילות העמותה.
הוא תומך בקיצוץ המגזר הציבורי, ובפרט בקיצוץ שכר בכיריו ובצמצום מספר הפקידים.
הוא מאמין בשוק חופשי וביוזמה פרטית.
אחת ממטרותיו העיקריות היא הפחתת רגולציה לעסקים.
לשם כך "אני שולמן" מקדמים פיתוח אפליקציה לרישוי עסקים מהיר והעברת סמכויות מהכנסת לראשי הערים.
ב-29 בנובמבר 2019, דאג לביטול קנסות שהוטלו על עצמאים בגין אי הפרשה לפנסיה.
המהלך, שהובל מול שר הכלכלה אלי כהן, הביא לחיסכון של כ-107 מיליון ש"ח לעצמאים.
ב-22 בינואר 2020, בעקבות שיטפון שפקד את העיר נהריה וגרם לנזקים רבים לעסקים, גיבש קארה קבוצת בעלי עסקים שנפגעו והובאה לוועדת הכספים.
הוועדה אישרה סיוע לעסקים שנפגעו.
במהלך מגפת הקורונה בישראל כתב קארה מכתב לרשת הקניונים של קבוצת עזריאלי, בעקבותיו הקימה הקבוצה קרן סיוע של מאה מיליון ש"ח והודיעה שלא תגבה תשלום מבעלי החנויות.
בנוסף, הוא פנה לראשי הערים בבקשה להתחשבות בתשלומי הארנונה של תושבים.
במהלך ריאיון בתוכנית אופירה וברקוביץ' נצפה מתכתב עם שר האוצר ישראל כ"ץ, מה שעורר סערה תקשורתית.
בדצמבר 2020 החלו פעילי שטח בקבוצת "אני שולמן" לגייס תמיכה להקמת מפלגה בראשותו של קארה.
חודש לאחר מכן, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הצטרף קארה לרשימת "ימינה" ושובץ בה במקום השביעי ונבחר לכנסת.
באותה תקופה אימץ בביתו חייל בודד.
ב-1 ביולי 2021, במהלך דיון במליאה על הסתייגויות לחוק החל"ת הצביע ח"כ קארה גם מהמחשב של חברתו לסיעה ח"כ עידית סילמן.
מיד בתום ההצבעה פנה ליו"ר הכנסת ועדכן אותו שפעל כך.
לאחר האירוע, החרימו חברי האופוזיציה את המשך ההצבעות, נטשו את המליאה, ואף קראו ליועמ"ש לפתוח בחקירה.
ב-23 בנובמבר 2021 המשטרה פתחה בחקירה פלילית נגד קארה בגין הצבעתו הכפולה.
ב-12 ביולי 2023 הודיעה היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב מיארה שהיא שוקלת להעמידו לדין, בכפוף לשימוע, בחשד לעבירות של זיוף בנסיבות מחמירות ומרמה והפרת אמונים.
בשנת 2025 החליטה היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב מיארה לסגור את התיק, לאחר שקיבלה את ההסבר שההצבעה הכפולה נעשתה בתום לב.
קארה פעל להעברתה של רפורמת התמרוקים המאפשרת ייבוא מקביל של מוצרי פארם כחלק מתוכנית מקיפה להורדת יוקר המחיה ולהקמת רשות האסדרה (רשות הרגולציה) לצד קידום רפורמות בהסרת חסמים לעסקים קטנים
ב-6 באוקטובר 2021 הצביע נגד הצעת חוק לדמי אבטלה לעצמאים מטעם האופוזיציה, והצעת החוק נפלה על חודו של קול.
הקואליציה קידמה הצעת חוק משלה.
ב-7 בנובמבר 2021, הממשלה אישרה את הצעת החוק של סגן השר קארה שנועדה למסד רשת ביטחון לעצמאים.
ביולי 2022 קרא להחרים את ההסתדרות כתגובה למחאתה נגד יוקר המחיה.
באוגוסט 2022 פרש מימינה, הקים מפלגה חדשה בשם "חופש כלכלי", אותה הוביל בבחירות לכנסת ה-25. המפלגה קיבלה 0.33 אחוז מסך הקולות, לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה וקארה לא נבחר לכנסת.
פעילות בזמן מלחמת "חרבות ברזל"
עם פרוץ מלחמת "חרבות ברזל" באוקטובר 2023 ובחודשים שלאחר מכן, פעל לגיוס תרומות ושינוען לחיילים בשטח תוך שימוש בכוחו ברשתות החברתיות.
ביחד עם היזם ערן אפרת גייסו ציוד מציל חיים ללוחמים בשטח בהיקף של עשרות מיליוני דולרים מתרומות.
במהלך המבצע היה פעיל מאוד ברשתות החברתיות ובתקשורת, והביע תמיכה בצה"ל בפעילותו נגד חמאס ברצועת עזה.
הוא מתח ביקורת על חברי כנסת מהאופוזיציה שהתנגדו למבצע או שביקרו את התנהלות הממשלה.
במהלך 2024 החל קארה במאבק נגד התביעות הייצוגיות (בעיקר בנושא ספאם ונגישות אתרי אינטרנט לעסקים).
לטענתו, הפכו התביעות הייצוגיות לכלי סחטני בידי עורכי דין, המנצלים את המערכת המשפטית לגריפת רווחים על חשבון הציבור והעסקים הקטנים.
קארה הוביל קמפיין ציבורי רחב היקף שכלל מחאות, עצומות והצעות חוק שיזם ביחד עם ח"כ אברהם בצלאל ובשיתוף ותמיכת שר המשפטים יריב לוין במטרה לצמצם את היקף התביעות הייצוגיות ולהחמיר את התנאים להגשתן.
פעילותו של קארה עוררה דיון ציבורי ער בנושא ועוררה את זעמם של עורכי דין העוסקים בתחום, שהאשימו אותו בהסתה ופגיעה בשמם הטוב ואף הגישו נגדו תביעות במיליוני שקלים.
נשוי ללידן, להם בן ובת והם מתגוררים בגבעון החדשה.
הבירי גות'אם היא סדרת גיבורי-על אמריקאית, שנוצרה על ידי ג'יימס סטוטרו, נטלי אברמס וצ'אד פייבאש עבור רשת "The CW".
בעקבות מותו של ברוס ויין, בנו המאומץ והמרדן, טרנר הייס, נאלץ לכרות ברית כפויה עם צאצאי אויביו המושבעים של באטמן, כאשר כולם מופללים ברציחתו ונאלצים למצוא את האמת על מנת לנקות את שמם.
אוסקר מורגן – טרנר הייס, בנו המאומץ של ברוס ויין.
פאלון סמית – הארפר רו
טיילר דיצ'יארה – קאלן רו
אוליביה רוז קיגן – דולה
נביה רובינסון – קארי קלי
מישה קולינס – הארווי דנט
אנה לורה – סטפני בראון
בדצמבר 2021, דווח כי עיבוד טלוויזיוני לריצת הקומיקס "אבירי גות'אם" נמצא בפיתוח ברשת "The CW", ושעל כתיבתו והפקתו יהיו אמונים נטלי אברמס, ג'יימס סטוטרו וצ'אד פייבאש.
עוד נמסר כי על אף פיתוחו של משחק וידאו בשם זהה שעלילתו גם היא מתרחשת בגות'אם סיטי לאחר מותו של ברוס ויין, שני הפרויקטים אינם קשורים.
בפברואר 2022, נמסר כי רשת "The CW" הזמינה מהפקת הסדרה פרק פיילוט, ובמאי 2022, נמסר כי הסדרה הוזמנה רשמית.
במרץ 2022, נמסר כי לצילומי פרק הפיילוט לוהקו אוסקר מורגן, פאלון סמית, טיילר דיצ'יארה, אוליביה רוז קיגן ונביה רובינסון, וזמן קצר לאחר מכן חשף מישה קולינס את ליהוקו לגילום דמותו של הארווי דנט.
בשלהי מרץ, נמסר על ליהוקה של אנה לורה, באפריל 2022, נמסר על ליהוקו של רהרט אדמס.
צילומי פרק הפיילוט החלו באפריל 2022 ברחבי טורונטו, קנדה.
אבירם כץ היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה קומית בלשית, שעלתה לשידור ב-22 בינואר 2023 בערוץ כאן 11. הסדרה מבוססת על ספרו של אשר קרביץ "לכתוב כמו אלוהים".
היא נוצרה על ידי דנה מודן ואיתן צור, ובבימויו של האחרון.
הסדרה מגוללת את סיפורו של אבירם כץ (יחזקאל לזרוב), סופר מתח מצליח.
נטע אשל (דפנה לוין), עורכת בעיתון מוביל, מציעה לאבירם לכתוב סיפור בהמשכים שיתפרסם בעיתון, אך הוא נתקל במחסום כתיבה.
אחד השכנים שלו, ד"ר ויקטור גואטה (ששון גבאי), מבקש ממנו לחוות דעה על פרקים ראשונים של סיפור שכתב (רבים פונים אל אבירם בבקשה דומה).
אבירם, שנתון בלחץ זמנים לפרסום בעיתון, גונב את הסיפור של שכנו ומוסר אותו לעיתון.
ויקטור גואטה נפצע אנושות בתאונת דרכים, שוכב מורדם במחלקה לטיפול נמרץ, ואינו מודע לגנבה הספרותית.
הסיפור של גואטה, שמתגלה כמעוגן במציאות, הופך את אבירם לחשוד בחטיפה וברצח.
בחקירה עוסקים רב-פקד לינדה אבן גל (דנה מודן) ופקד אלי אזולאי (יניב ביטון), שבעקבות קריאת הסיפור של גואטה, שנמסר להם כסיפור של אבירם כץ, חושדים שאבירם מעורב בהיעלמותה של ד"ר אלישבע רומנו.
בשלב זה העלילה מתפצלת, חלקה מציג את ההווה של אבירם כץ, המנסה להוכיח את חפותו וגם למצוא את יתר הפרקים בסיפורו של גואטה, וחלקה מציג את קורותיה של אלישבע רומנו, כפי שהם מתוארים בסיפורו של גואטה, שאותו אבירם קורא.
שתי העלילות מתלכדות בסיום הסדרה, שבו נפתרות התעלומות שעלו בה.
הסדרה מסתיימת בסצנה קומית המתרחשת בשבוע הספר העברי, שבה כל מי שביקשו מאבירם את חוות דעתו על כתבי היד שלהם חותמים על ספריהם שיצאו לאור, וגם אבירם כץ חותם על ספרו של ויקטור גואטה, "קורבן ראוי", ואשר קרביץ חותם על ספרו "לכתוב כמו אלוהים", ששימש בסיס לסדרה.
דניאל סטיופין (בתפקיד יואל קוגן, שוטר) עמי סמולרצ'יק אורי הוכמן וגור קורן (שוטרים), מרסל מוסרי (כרמל, קונה את ספרו החדש של אבירם בשבוע הספר העברי).
בנוסף משחקים בסדרה הלנה ירלובה, שירי גולן, מאיה עסיס, ערן קולירין, שרי אנסקי, אילנית בן-יעקב, נטע שפיגלמן.
כתוביות הסיום של כל פרק בסדרה מוקרנות כשמעליהן יד נשית מטופחת מעלעלת באחד מספריו של אבירם כץ.
מתברר שרק עטיפת הספר מציגה אותו כספר של אבירם כץ, ואילו דפי הספר הם של ספר נודע אמיתי.
הספרים המוצגים, לפי סדר הפרקים בסדרה, הם: "יוליסס" מאת ג'יימס ג'ויס, "חוות החיות" מאת ג'ורג' אורוול, "האודיסאה" מאת הומרוס, "חיי נישואים" מאת דוד פוגל, "אנה קרנינה" מאת לב טולסטוי, "עלי עשב" (Leaves of Grass) מאת וולט ויטמן, "הקומדיה האלוהית" מאת דנטה אליגיירי ו"תמונתו של דוריאן גריי" מאת אוסקר ויילד.
דנה מודן ציינה שאלה "ספרים של סופרים שמתו לפני 70 שנה ויותר ואז זכויות היוצרים שייכות לעולם, ואפשר להשתמש בהם", אך מרבית הספרים מוצגים בתרגומם לעברית, שעליו טרם פגו זכויות היוצרים.
שנהפרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקור2024פרס האקדמיה לטלוויזיהסדרת דרמה קומית וקומדיות מצבים"אבירם כץ" – עונה 1שחקן ראשי בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצביםיחזקאל לזרובשחקן משנה בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצביםששון גבאישחקנית משנה בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצביםדנה מודןתסריט בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצביםבימוי בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצביםאיתן צורניהול אמנותיאולין טרדימןמוזיקה מקוריתאסף אמדורסקי
ארגון אַבִּירֵי הָעֲבוֹדָה , ובשמו הרשמי המסדר האצילי והקדוש של אבירי העבודה (Noble and Holy Order of the Knights of Labor), היה הסתדרות עובדים אמריקנית שפעלה בסוף המאה ה-19, בפרט בשנות ה-80 של מאה זו, בארצות הברית ובקנדה, עם סניפים בממלכה המאוחדת ובאוסטרליה.
הארגון, שמובילו העיקרי היה טרנס פאודרלי, קידם את רווחתו החברתית והתרבותית של העובד ודרש יום עבודה בן 8 שעות.
במקרים מסוימים הוא פעל כארגון עובדים הנושא ונותן עם מעסיקים, אולם הוא מעולם לא היה מאורגן היטב או ממומן.
הארגון נודע בשאיפתו לאגד עובדים באופן חוצה מגדר וגזע ולכלול עבודה הדורשת ושאינה דורשת מיומנות.
לאחר התרחבות מהירה באמצע שנות ה-80 של המאה ה-19, הארגון איבד עד מהרה את חבריו החדשים, והוא שב להיות ארגון קטן.
עם זאת, הוא שימש ארגון ההמונים הראשון של מעמד הפועלים הלבן בארצות הברית.
המבנה הארגוני השברירי של הארגון לא החזיק מעמד לאחר אירועי היימרקט.
רוב החברים נטשו את הארגון בשנים 1886–1887, בהותירם אותו עם 100,000 חברים לכל היותר ב-1890. רבים בחרו להצטרף לקבוצות שעזרו להם לזהות את הצרכים הייחודיים שלהם, במקום לאבירי העבודה, שעסק בסוגיות אחרות.
הבהלה של 1893 הביאה לקִצהּ את חשיבותו של הארגון.
שרידים של הארגון המשיכו להתקיים עד 1949, עת הסניף האחרון של הקבוצה, בן 50 חברים, הפסיק את השתייכותו אליו.
בשנת 1869 הקימו אוריה סמית' סטיבנס, ג'יימס ל' רייט וקבוצה קטנה של חייטים מפילדלפיה ארגון חשאי שנודע בשם המסדר האצילי של אבירי העבודה.
קריסת איגוד העבודה הלאומי ב-1873 הותירה עובדים רבים לתור אחר ארגון עובדים, חלל שאותו מילאו אבירי העבודה.
בשנת 1879 הוחלף סטיבנס בטרנס וינסנט פאודרלי, והמסדר הפך למאורגן בצורה טובה יותר עם חזון להתרחב ברמה הארצית.
המסדר הפך לפופולרי בקרב איגודי עובדים ובקרב כורי הפחם של פנסילבניה במהלך השפל הכלכלי של אמצע שנות ה-70 של המאה ה-19, דבר שהביא לגדילתו המהירה.
הארגון היה לאיגוד תעשייתי מגוון ופתוח לכל העובדים.
מנהיגיו הרגישו שעדיף שתהיה בארגון אוכלוסייה מגוונת במטרה לקבל נקודות מבט שונות על היבטי העבודה השונים.
אבירי העבודה אסרו את חברותן של חמש קבוצות אנשים: בנקאים, ספקולנטים בתחום הקרקעות, עורכי דין, סוחרי אלכוהול ומהמרים.
חברי הארגון כללו עובדים בעלי הכשרה מועטה, עובדי רכבת, מהגרים ועובדי פלדה.
הדבר עזר לעובדים לקבל זהות ארגונית.
אף על פי שעובדים מיומנים קיבלו עדיפות בתחילת שנות ה-80, הארגון גדל לכ-800,000 חברים ב-1886.
עם התרחבותו החל הארגון לתפקד יותר כאיגוד עובדים ופחות כארגון חשאי.
באספות מקומיות החלו לא רק להדגיש מיזמים קואופרטיביים, אלא ליזום שביתות כדי לזכות בוויתורים מצד המעסיקים.
אבירי העבודה הפגישו עובדים בני דתות, גזעים ומגדרים שונים ועזרו לכולם ליצור קשר ולאחד את כולם למען אותה מטרה.
בתחילה התנגד פאודרלי לשביתות בתארו אותן "שריד של ברבריות", אך גודל הארגון והמגוון בו העניקו לסניפים המקומיים מידה רבה של אוטונומיה.
בשנת 1882 סיימו אבירי העבודה את טקסי החברות שלהם והסירו את המילים "מסדר אצילי" משמם.
הדבר נועד להרגיע את החששות של החברים הקתולים והבישופים שרצו להימנע מכל דמיון לבונים החופשיים.
אף שבתחילה נרתעו בארגון משביתות כדי לקדם את מטרותיהם, אבירי העבודה כן סייעו לשביתות ולחרמות שונים.
השביתה בחברת הרכבות וובש בשנת 1885 הביאה את פאודרלי לתמוך בשביתה המוצלחת בסופו של דבר נגד החברה בבעלותו של ג'יי גולד, לאחר שנגר חבר הארגון פוטר בשל השתתפות בפגישה של הארגון.
השביתה כללה את עצירת התחזוקה של מסילות, קרפיפים וקטרים, חבלה בציוד, ושיבוש העבודה במוסכים ובמחסני השירות.
גולד נפגש עם פאודרלי והסכים לבטל את מסע הרדיפה שלו נגד אבירי העבודה, שהצית את המחאה במקור.
אירוע זה העניק לאבירי העבודה דחיפה, ומספר החברים בו נסק מעלה.
הדרישה העיקרית של אבירי העבודה הייתה ליום עבודה בן שמונה שעות.
הם גם קראו לחקיקה לסיום העסקת ילדים ועבודת עונשין, כמו גם למס הכנסה פרוגרסיבי, ותמכו בקואופרטיבים.
האישה היחידה בעלת תפקיד באבירי העבודה, לאונורה בארי, עבדה כחוקרת.
היא תיארה את התנאים הקשים במפעלים המעסיקים נשים וילדים.
דיווחים אלה הפכו את בארי לאדם הראשון שאסף נתונים סטטיסטיים לאומיים על האישה העובדת האמריקאית.
פאודרלי ואבירי העבודה ניסו להימנע מסוגיות פוליטיות מְפַלגות, אך בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, חברים רבים בארגון הפכו לחסידי הג'ורג'יזם.
ב-1883 המליץ פאודרלי באופן רשמי על ספרו של ג'ורג' והכריז על תמיכתו ב"מס יחיד" על נכסי קרקע.
במהלך הבחירות לראשות עיריית ניו יורק ב-1886, הצליח פאודרלי לדחוף את חברי הארגון להצביע להנרי ג'ורג'.
בשנת 1886 הפכו לתקופה קצרה אבירי העבודה לחלק ממפלגת העבודה המאוחדת, ברית של ארגוני עבודה שהוקמה לתמיכה בקמפיין של ג'ורג' בבחירות לראשות העיר ניו יורק ב-1886.
אבירי העבודה עזרו להפגיש סוגים שונים של אנשים מכל תחומי החיים השונים, למשל עובדים אירים קתולים ופרוטסטנטים, שהארגון מצא חן בעיניהם מכיוון שהם עבדו בשיתוף פעולה הדוק עם ליגת הקרקע האירית.
באופן כללי, הארגון נע במהלך השנים בין הכללה להדרה: הם קיבלו נשים ושחורים (אחרי 1878) ואת מעסיקיהם כחברים, ודגלו בקבלת שחורים לאספות המקומיות, אך עם זאת, הארגון היה סובלני כלפי ההפרדה הגזעית באספות בדרום.
בנקאים, רופאים, עורכי דין, בעלי מניות ויצרני משקאות חריפים הודרו מכיוון שהם נחשבו לאנשים לא יצרניים בחברה.
גם אסייתים הודרו, כשלמשל בנובמבר 1885 גורשו באלימות עובדים סינים מסניף של הארגון בטקומה שבוושינגטון.
חברת הרכבות יוניון פסיפיק נכנסה לעימות עם הארגון ב-1885. כאשר חברי הארגון בוויומינג סירבו לעבוד שעות נוספות, החברה שכרה עובדים סינים כשוברי שביתה תוך שהיא מעוררת עוינות גזעית.
העימות הביא לטבח רוק ספרינגס, שבו נהרגו עשרות עובדים סינים והשאר הוברחו מוויומינג.
כ-50 פועלי מטעי סוכר אפרו-אמריקאים שאורגנו על ידי אבירי העבודה פתחו בשביתה ונרצחו על ידי שוברי שביתה בטבח ת'יבודו ב-1887 בלואיזיאנה.
אבירי העבודה תמכו בתוקף בחקיקת חוק הדרת הסינים משנת 1882 וחוק העסקת זרים כעובדי קבלן משנת 1885, בדומה לארגוני עובדים רבים אחרים, דבר שהדגים את גבולות המחויבות שלהם לסולידריות.
הם טענו כי תעשיינים משתמשים בעובדים סינים כטריז לשמירה על שכר נמוך, והוסיפו שהם אינם "נגד הגירה".
הגזענות האנטי-אסייתית שלהם הוכיחה למעשה את המגבלות ואת חוסר העקביות של המצע נוגד הגזענות שלהם.
ההיסטוריונית קת'רין קולומפ מציינת כי הדרת הסינים הייתה הנושא היחיד שבו אבירי העבודה ופדרציית העבודה האמריקאית לחצו כל הזמן על הממשל הפדרלי.
רטוריקה ואלימות נגד סינים היו נפוצים יותר בקרב הסניפים המערביים של הארגון.
בשנת 1880 כתבו חברי הארגון בסן פרנסיסקו כי הסינים נושאים מראית עין של בני אדם, אבל חיים כמו בהמות שאוכלות אורז ואת הפסולת של בית המטבחיים.
המאמר שכתבו מכנה את הסינים גנבים מטבעם וקובע כי כל הנשים הסיניות הן זונות.
במרץ 1882 הצטרפו אבירי העבודה מסן פרנסיסקו לעצרת הדורשת את גירוש הסינים.
מספר שנים מאוחר יותר, בוצעו מעשי לינץ' על ידי המון שהונהג על ידי אבירי העבודה בסיאטל.
השביתה בחברות הרכבות של 1886
שביתת הרכבת ב-1886 הייתה שביתה של אבירי העבודה שכללה יותר מ-200,000 עובדים.
החל ב-1 במרץ 1886, שבתו עובדי רכבת מחמש מדינות נגד חברות הרכבות יוניון פסיפיק ומיזורי פסיפיק בבעלות ג'יי גולד.
לפחות עשרה בני אדם נהרגו.
התפוררות השביתה בתוך חודשיים הובילה במישרין להתמוטטות אבירי העבודה ולהקמת פדרציית העבודה האמריקאית.
אבירי העבודה משכו קתולים רבים, שהיו לחלק ניכר מהארגון.
פאודרלי היה גם הוא קתולי.
עם זאת, השימוש של אבירי העבודה בסודיות, בדומה לבונים החופשיים, במהלך שנותיו הראשונות של הארגון הדאיג בישופים רבים של הכנסייה.
הארגון השתמש בסודיות ובהונאה כדי למנוע ממעסיקים לפטר חברים.
לאחר שהארכיבישוף של קוויבק גינה את אבירי העבודה ב-1884, הצביעו 12 ארכיבישופים אמריקנים נגד מעשה דומה בארצות הברית.
יתר על כן, הקרדינל ג'יימס גיבונס והבישוף ג'ון אירלנד הגנו על הארגון.
תנועת העבודה המאורגנת, ובכלל זה אבירי העבודה, קראה ליום עבודה בן 8 שעות.
באמצעות עצרות בנות שמונה שעות ולובי חקיקתי, מנהיגי העבודה נכנסו לעימות ישיר עם מעסיקים, שלא קיבלו איגודי עובדים ולא האמינו שממשלות צריכות להתערב למען העובדים.
במהלך קמפיין למען יום עבודה בן 8 שעות בשיקגו ב-1886, הפך הסכסוך בין פועלים מאורגנים למעסיקים לאלים.
באותה התקופה הייתה שיקגו מרכז ההתארגנות של המהגרים ומעמד הפועלים, עם מגוון רחב של ארגוני עובדים.
הדרישות ליום עבודה בן 8 שעות היו לב ליבה של שביתה נגד אחד המעסיקים החזקים ביותר בשיקגו, חברת המקצרות מק'קורמיק, שסירבה להתמקח עם האיגוד.
בזמן שפועלים התאספו לשבות נגד המפעל, גורמי אכיפת החוק פתחו באש לעבר חלק מהם.
משטרת העיר ושומרים פרטיים פצעו והרגו כמה מהשובתים, דבר שעורר תגובות ממגזרי עובדים נוספים, לרבות האנרכיסטים אלברט פרסונס, מייקל שוואב, אוגוסט ספייז, אדולף פישר ומארגן העבודה אוסקר ניב.
ב-4 במאי הם ארגנו מחאה בכיכר היימרקט בשיקגו, ולאחר שהדוברים הראשיים, פרסון וספייז, ירדו מהבמה, מישהו מהקהל השליך מטען חבלה לתוך קבוצת שוטרים שעמדה בכיכר, והרג שבעה שוטרים ופצע שישים מפגינים מהקהל.
שמונת האנרכיסטים נעצרו ושבעה מהם נידונו למוות במשפט שהתמקד באמונותיהם הפוליטיות, ולא במעשי האנרכיסטים.
שניים מהנידונים הומתק עונשם; אך לאחר שלואיס לינג התאבד בכלא, ארבעת הנותרים הוצאו להורג.
למשפט היימרקט היו שתי השפעות ברורות על תנועת העבודה: ראשית, קמפיין ארצי לגיוס אנרכיסטים, ושנית, ירידה חדה במספר החברים באבירי העבודה.
טרנס פאודרלי, נשיא אבירי העבודה, התנכר לשמונת האנרכיסטים מהיימרקט, אפילו כשאיגודי עובדים מקומיים ואספות של אבירי העבודה ברחבי הארץ מחו על המעצרים.
איגוד העובדים שצמח במהרה באמצע שנות ה-80 מצא שהקשרים שהחזיקו אותו יחדיו נחלשו.
התברר שחברים הצטרפו לארגון בעקבות ניצחונותיו על חברות הרכבות, אך מבלי להבין או לקבל את תרבות התנועה במלואה.
אמנם יעבור למעלה מעשור עד שאבירי העבודה יתפרקו, אך החולשות הארגוניות הללו, והתחזקותה של פדרציית עבודה החדשה, הביאו לדעיכת אבירי העבודה.
אבירי העבודה תרמו למסורת של שירי המחאה של העבודה המאורגנת בארצות הברית.
הם כללו לעיתים קרובות מוזיקה בפגישותיהם הקבועות, ועודדו חברים מקומיים לכתוב ולבצע את יצירותיהם.
ב-1885 פרסמו בשיקגו ג'יימס ואמילי טלמדג', מדפיסים ותומכים של אבירי העבודה, את ספר השירים "שירי העבודה המוקדשים לאבירי העבודה".
השיר "Hold the Fort" (החזיקו את המבצר), שנקרא גם "Storm the Fort" (הסתערו על המבצר), גרסה של אבירי העבודה למזמור בעל אותו שם, הפך לשיר העבודה הפופולרי ביותר לפני המנון ה-IWW מאת ראלף צ'פלין "סולידריות לנצח".
פיט סיגר ביצע לעיתים קרובות את השיר הזה, והוא מופיע במספר הקלטות שלו.
כותב השירים וזמר העבודה באקי הלקר כולל את גרסת טלמדג', הנקראת "Our Battle Song" (שיר הקרב שלנו), באלבום שלו.
הלקר גם מסתמך רבות על הפזמונים והשירים של אבירי העבודה בספרו על שירת העבודה.
פיטר מקגווייר, מראשי הארגון, יזם את קביעת יום העבודה לשם עריכת תהלוכות פועלים.
הוא הציע את יום השני הראשון של חודש ספטמבר, החל בין יום העצמאות האמריקני לחג ההודיה.
יום העבודה הראשון צוין ב-5 בספטמבר 1882 בניו יורק.
אבירם שוורצברד (נולד ב-1 בדצמבר 1994) הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל (2021) ואלוף המכביה (2022) בקפיצה לרוחק.
שוורצברד מתאמן באגודת מכבי תל אביב.
באליפות ישראל 2009 שנערכה ביולי השתתף בקפיצה לגובה, אך לא הצליח לקבוע תוצאה.
באליפות ישראל 2010 שנערכה ביוני סיים במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.90 מטר.
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בטרבזון שבטורקיה ביולי סיים במקום 13 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.95 מטר.
באליפות ישראל 2012 שנערכה ביוני סיים במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.87 מטר, ובמקום שביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.82 מטר.
באליפות ישראל 2013 שנערכה ביולי זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.31 מטר.
באליפות ישראל 2014 שנערכה ביולי סיים במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.11 מטר.
באליפות ישראל 2015 שנערכה ביולי זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.31 מטר.
באליפות ישראל 2016 שנערכה ביוני זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.08 מטר, אחרי גילרון צבקביץ' (7.31 מטר) ולפני יוראי שאול (6.75 מטר).
באליפות הבלקן שנערכה בפיטשט שברומניה בהמשך החודש סיים במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.43 מטר.
באליפות הבלקן באולם שנערכה בבלגרד שבסרביה בפברואר סיים במקום 12 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.22 מטר.
באליפות ישראל 2017 שנערכה ביולי סיים במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.07 מטר.
באליפות ישראל 2018 שנערכה ביולי זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.13 מטר, אחרי תום יעקובוב (7.13 מטר) ולפני גילרון צבקביץ' (7.03 מטר).
באליפות ישראל 2019 שנערכה ביולי זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.18 מטר, אחרי תום יעקובוב (7.30 מטר) ועילאי פורמן (7.19 מטר).
באליפות ישראל 2020 שנערכה ביולי זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.36 מטר, אחרי גילרון צבקביץ' (7.53 מטר) ולפני עילאי פורמן (7.29 מטר).
באליפות ישראל 2021 שנערכה ביוני זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.40 מטר, לפני ישי איפראימוב (7.39 מטר) ועדן סלע (7.11 מטר).
באליפות ישראל 2022 שנערכה ביוני זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.41 מטר, אחרי ישי איפראימוב (7.76 מטר) ולפני אלעד עדיקה (7.37 מטר).
במכביה העשרים-ואחת שנערכה ביולי זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.60 מטר, לפני ישי איפראימוב (7.45 מטר) וטל וייזבורד (6.96 מטר).
באליפות הבלקן שנערכה בקראלייבו שבסרביה ביולי סיים במקום שביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.37 מטר.
באליפות ישראל 2023 שנערכה בהמשך החודש סיים במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.28 מטר.
באליפות ישראל 2024 שנערכה ביוני סיים במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.47 מטר.
השיר נכתב והולחן בשיתוף זלוף, עומר יפת, אסף אור ורומי ספרן, כאשר זלוף שותפה מלאה הן לכתיבת המילים והן להלחנה.
העיבוד וההפקה המוזיקלית בוצעו בידי גיא קופלמן ואור.
הרקע הרעיוני של השיר נשען על שימוש מודע בביטוי המוכר "האביר על הסוס הלבן", המשמש בתרבות הפופולרית לתיאור ציפייה לדמות גברית אידיאלית או לאהבה מושלמת.
בשיר, הביטוי מועתק אל מרחב עירוני עכשווי, שכונת פלורנטין בתל אביב-יפו.
הטקסט הלירי של השיר מציג תהליך ממושך של התפכחות רגשית, שבו הדוברת בוחנת מחדש את הציפייה לאהבה אידיאלית ואת הדימוי הרומנטי של "אביר על סוס לבן".
על פי הביקורת של יוסי חרסונסקי, השימוש בביטוי המוכר נעשה באופן מודע ומפורש, תוך הכרה במטען התרבותי שלו כייצוג של תקווה לא ריאלית, חלום על מושלמות או תלות בדמות מצילה במערכת יחסים.
במקום לאמץ את הדימוי באופן נאיבי, השיר מציב אותו בתוך מרחב עירוני קונקרטי, פלורנטין, ובכך יוצר ניגוד בין הפנטזיה הרומנטית לבין מציאות יומיומית ומפוכחת.
הניגוד הזה מאפשר לדוברת לבטא אכזבה אך גם מודעות, ולהפוך את מפח הנפש האישי למחשבה רחבה יותר על אהבה, ציפיות ואשליות רגשיות.
לצד ההתפכחות, הטקסט אינו מוותר על רגש.
חרסונסקי מדגיש כי אף שהשיר מבטא ייאוש מסוים מן האידיאל הרומנטי, הוא אינו מבטל את האפשרות לאהבה או לתקווה, אלא מציע מבט מפוכח שאינו ציני.
התוצאה היא טקסט שיש בו תוגה, אך לא דיכאון, ומציג עמדה רגשית מורכבת הנשענת על איזון בין ויתור לבין רגישות.
מבחינה מוזיקלית, השיר מתואר כיצירה אקוסטית בעלת זיקה מובהקת לפולק, הנשענת על מנגינה והרמוניה בעלות אופי חלומי ובהיר.
המוזיקה משמשת כפסקול ישיר למחשבות ולרגשות של הדוברת, ומחזקת את התחושה האינטימית והאישית של הטקסט הלירי.
העיבוד המוזיקלי, הכולל מרקם קאמרי של כלי מיתר, מתואר כעיבוד תומך שאינו משתלט על השיר אלא מלווה אותו בעדינות.
בביקורת שפורסמה בינואר 2025, יוסי חרסונסקי הציג את "אביר על סוס לבן באמצע פלורנטין" כיצירה ההופכת אכזבה רגשית להרהור מוזיקלי אינטימי ומפוכח.
לדבריו, השיר נשען על דמיון אוטופי של אהבה אידיאלית, אשר מתנפץ אל מול המציאות, ומתוך כך נבנה נרטיב אישי של ויתור על ציפיות לא ריאליות במערכות יחסים.
הוא מתעכב על השימוש בביטוי "אביר על סוס לבן" ומדגיש את משמעותו התרבותית כייצוג של ציפייה לדמות גברית מושלמת או לאהבה מצילה, שבשיר מתפקד ככלי להתפכחות ולא כאידיאל לשאיפה.
חרסונסקי מדגיש גם את תרומת המוזיקה האקוסטית והעיבוד הקאמרי, שלדבריו תומכים בטקסט ומעצימים את תחושת האינטימיות והקסם מבלי להוביל לדיכאון.
חרסונסקי רואה בשיר יצירה מגובשת הנשענת על כנות רגשית, איזון בין תוגה לרגישות, וביצוע קולי מדויק, ומייחסת לו יכולת לפעול כיצירה בעלת משמעות גם מעבר להקשר הטלוויזיוני שבו נחשף לראשונה.
אבישי ההורס (או סופר G וחברם צ'אפה) הוא שמה של סדרת אנימציה טלוויזיונית פארודית, ששודרה מפברואר 2005 כחלק מהתוכנית "Y בעשר" בערוץ yesY של חברת יס.
הסדרה שמה ללעג את סופרמן וחברתו לואיס ליין.
עם הצלחת הסדרה, סטתה מעניין סופרמן ולעגה גם לידוענים ישראלים שונים.