tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מייקון, כמגן רציני של העבדות, הצביע נגד פשרת מיזורי ב-1820. בבחירות לנשיאות של 1824, הוא קיבל מספר קולות אלקטורליים לסגן הנשיא, אף על פי שסירב להתמודד כעמיתו למרוץ של ויליאם קרופורד.
הוא גם כיהן כנשיא הוועידה החוקתית של קרוליינה הצפונית ב-1835.
לאחר שעזב את התפקיד הציבורי, שימש כנאמן של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ומחה על האיום של הנשיא אנדרו ג'קסון להשתמש בכוח במהלך משבר הביטול.
נתניאל מייקון נולד ב-17 בדצמבר 1757 ליד וורנטון, פרובינציית קרוליינה הצפונית, בנו של מייג'ור גדעון מייקון, יליד וירג'יניה, ופריסילה ג'ונס ילידת קרוליינה הצפונית, ודרך סבא רבא שלו, קולונל גדעון מייקון, אזרח אנגלי מרקע הוגנוטי צרפתי, היה בן דודה השני של הגברת הראשונה מרתה דנדרידג' וושינגטון.
מייג'ור גדעון מייקון בנה את "אחוזת מייקון" והפך למנהל מטע טבק משגשג, שם נולד נתניאל כילדם השישי של גדעון ופריסילה, וכשהיה רק בן שנתיים נפטר אביו ב-1761. עם מותו, החזיק גדעון של אדמה ו-25–30 עבדים.
נתניאל ירש שתי חלקות אדמה וכל כלי הנפחות של אביו.
גדעון גם השאיר לבנו שלושה עבדים.
בשנת 1766, פריסילה (ג'ונס) מייקון, שהייתה כעת אשתו של ג'יימס רנסום, סידרה את חינוך שניים מבניה, נתניאל וג'ון, יחד עם שני בניו של שכנה פילמון הוקינס השני.
לצורך כך הם העסיקו את מר צ'ארלס פטיגרו, שלימים הפך למנהל האקדמיה של אדנטון ב-1733. שני האחים ושכניהם, ג'וזף ובנג'מין הוקינס, לימים סנאטור וסוכן פדרלי לאינדיאנים, התחנכו מ-1766 עד 1773.
שלושה מתוך ארבעת הבנים (נתניאל ובנג'מין ביניהם) המשיכו את לימודיהם ב"מכללת ניו ג'רזי" בפרינסטון כחלק מהשיעור של 1777. נתנאל ובנג'מין לא סיימו את לימודיהם.
מייקון מילא תפקיד צבאי קצר במהלך המהפכה האמריקאית.
הוא חזר לקרוליינה הצפונית בסתיו 1776, ולמד משפטים במשך שלוש שנים.
הוא הצטרף שוב לצבא המהפכה כטוראי ב-1780, וככל הנראה נכח בקרב קמדן.
מייקון פגש את האנה פלאמר בשנת 1782 בוורנטון, קרוליינה הצפונית.
הוריה ויליאם פלאמר ומרי הייז היו בני וירג'יניה כמו הוריו של מייקון, והם היו "מקושרים היטב".
מייקון היה אדם גבוה, ונחשב גבר מושך, אבל הוא לא היה האיש היחיד שרדף אחרי מיס פלאמר.
אולם לאחר מספר חודשי חיזור החליטו האנה ונתניאל להינשא.
סיפור אחד המסופר לעיתים קרובות על החיזור שלה כולל את מייקון מאתגר מחזר פוטנציאלי ללא שם למשחק קלפים, עם האנה פלאמר כפרס.
ההצעה התקבלה, ומייקון הפסיד במשחק הקלפים.
לאחר שהפסיד, פנה להאנה וקרא "למרות שאיבדתי אותך כהוגן - אהבה עדיפה על כנות - אני לא יכול לוותר עליך".
הוא זכה באהבתה, והם נישאו זמן קצר לאחר מכן.
חתונתם התקיימה ב-9 באוקטובר 1783, ונישואיהם היו נישואי אהבה.
אחיה היה עורך הדין קמפ פלאמר, סבו של קמפ פלאמר באטל.
קמפ פלאמר ונתניאל מייקון היו שניהם חלק מ"וורן ג'ונטו" שכלל גם את ג'יימס טרנר, ולדון אדוארדס, ויליאם הוקינס ויליאם מילר, כולם שלטו בחיים הפוליטיים של קרוליינה הצפונית באותה תקופה.
קמפ פלאמר היה הבעלים השני של הבית העתיק ביותר בוורנטון.
הבעלים המקורי היה מרמדוק ג'ונסון, שהתחתן עם אחותו למחצה של מייקון, היקסי רנסום.
אח נוסף של פלאמר היה ויליאם פלאמר השני, שנישא לאחותו למחצה של מייקון בטסי רנסום.
למשפחת מייקון היו שלושה ילדים.
אשתו של מייקון, האנה, נפטרה ב-11 ביולי 1790, כשהייתה רק בת 29. אף על פי שנתניאל היה רק בן 32 במותה, הוא מעולם לא נישא בשנית.
אומרים שהוא היה מסור לאשתו, וחיי הרווקות הארוכים שלו בעקבות מותה המוקדם יעידו על כך שהיה נאמן לזכרה.
שרידיה נקברו לא הרחק מביתם בגבולות חצרם.
בנם היחיד מת קצת יותר משנה אחרי האנה ונקבר לצידה.
כשנתניאל מת ב-29 ביולי 1837, בגיל 79, הוא הובא למנוחות ליד אשתו ובנו.
כבקשתו, מקום קבריהם כוסה בערמה גדולה של אבני צור כדי שהאדמה תישאר לא מעובדת; מייקון האמין שאף אחד לא יטרח להסיר את כל אבני הצור כדי להשתמש באדמה, ובכך לשמר את אתר הקבורה.
מייקון ואשתו בנו את ביתם ב-Hubquarter Creek במטע שלהם הידוע בשם "מטע באק ספרינג".
צוואתו של אביו של מייקון, גדעון, הוריש לו אדמות בנחל שוקו ו"חמש מאות דונם של אדמה שנמצאת משני עברי נחל Hubquarter".
היא הייתה בערך צפונית לוורנטון, ליד רואנוק ראפידס.
המטע שלו התרחב ל-1,945 דונם, שירתו בו 70 עבדים, איתם עבד לעיתים קרובות יחד בשדות, וכן שימש כשופט השלום ונאמן של אקדמיית וורנטון.
הוא גידל סוסי מרוץ גזעיים והיה לו להקת כלבי שועל, בשנת 1819 אירח את הנשיא מונרו לציד.
הוא כיהן כחבר הסנאט של קרוליינה הצפונית עבור מחוז וורן בשנים 1781, 1782 ו-1784.
מייקון התנגד לחוקה ובילה את ארבעת העשורים שלו בקונגרס כדי לוודא שהממשלה הלאומית תישאר חלשה.
במשך 37 שנים הוא היה החבר השולל הבולט בקונגרס - "רדיקל שלילי".
נאמר עליו שבמשך כל כהונתו אף חבר אחר לא הצביע כל כך הרבה קולות שליליים.
"שלילה הייתה המילה והזרוע שלו".
הוא היה כפרי ומקומי, והכלכלה הייתה התשוקה של הקריירה הציבורית שלו.
"כלכלת הכסף הציבורי שלו הייתה הסירוב החמור, החריף, המחמיר והמתמיד של כמעט כל מענק שניתן היה להציע".
החסינות הייתה הסבסוד הטוב ביותר - אלא...
הוא תמך בכל מדיניות החוץ של ג'פרסון ומדיסון מ-1801 עד 1817. מייקון תיעב את אלכסנדר המילטון ואת התוכנית הפדרליסטית.
הוא היה עוין במיוחד לצי, מחשש שההוצאה תיצור עניין פיננסי.
הוא התנגד בחריפות להסכם ג'יי ב-1795, לחוקי הזרים וההמרדה של 1798 ולתנועה למלחמה עם צרפת בשנים 1798–1799. מייקון תמך בהחלטות קנטקי ווירג'יניה, שכללו התנגדות לחוקי הזרים וההמרדה.
מייקון כיהן כיו"ר בית הנבחרים בין השנים 1801–1807. הוא היה האדם החמישי, והדרומי הראשון שכיהן בתפקיד.
הוא תמך ברכישת לואיזיאנה ב-1803, וניסה לגרום לג'פרסון לרכוש גם את פלורידה.
ג'פרסון הציע את תפקיד מנהל הדואר למייקון לפחות פעמיים, אך הוא סירב לקבל את התפקיד.
במהלך כהונתו השנייה כיושב ראש, נפרד מייקון מג'פרסון, מתוך אמונה שהנשיא סטה מעקרונות היסוד של הרפובליקניות – הקפדה על בנייה חוקתית וריבונות המדינות, והחל לשתף פעולה יותר עם ג'ון רנדולף וג'ון טיילור כחלק מסיעת "הוותיקים" המפוצלת של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
למרות זאת, הוא עדיין זכה בדוחק בקדנציה שלישית.
הוא לא חיפש קדנציה רביעית כיושב ראש בית הנבחרים כאשר התכנס הקונגרס העשירי ב-1807. במקום זאת עמד בראש וועדת החוץ.
הצעת החוק מס' 1 של מייקון תקפה את הספנות הבריטית, אך היא הובסה.
במאי 1810 התקבלה הצעת חוק מס' 2 של מייקון, שנתנה לנשיא סמכות להשעות את הסחר עם בריטניה או צרפת אם האחרת תפסיק להפריע למסחר בארצות הברית.
מייקון לא כתב ולא אישר את הצעת חוק מס' 2. מייקון תמך במדיסון בהכרזת מלחמת 1812; הוא התנגד לגיוס לבניית הצבא והתנגד להעלאת מיסים.
הוא אמנם העדיף בניית כבישים מסוימת על ידי הממשלה הפדרלית, אך בדרך כלל התנגד למדיניות השיפורים הפנימיים שקידמו הנרי קליי וג'ון קלהון.
הוא התנגד להקמת הבנק של ארצות הברית ב-1811 וב-1816, והצביע באופן אחיד נגד כל צורה של תעריף מגן.
הוא תמיד היה מגן רציני של העבדות.
בוויכוח לגבי מיזורי ב-1820 הצביע נגד הפשרה שתיווך הנרי קליי.
מייקון גם נחשב למועמד פוטנציאלי לנשיאות ב-1824 אך סירב.
מייקון זכה ב-24 קולות אלקטורליים לסגן הנשיא בתור עמיתו למרוץ של ויליאם האריס קרופורד.
מייקון התבקש להתמודד שוב על תפקיד סגן הנשיא בשנת 1828 אך סירב.
בין שאר פעולותיו הציבוריות בפנסיה היו כתיבת מכתב ב-1832 לנשיא ג'קסון במחאה על השימוש המאוים בפעולה צבאית כדי לדכא את המבטלים של קרוליינה הדרומית.
הוא כתב לסמואל פ' קרסון שהוא מאמין בזכות ההיפרדות: "ממשלת דעה שהוקמה על ידי מדינות ריבוניות למטרות מיוחדות אינה יכולה להישמר בכוח".
הוא כיהן כנשיא ועידת 1835 לתיקון ורפורמה בחוקת קרוליינה הצפונית.
התיקונים שהתקבלו בחוקת המדינה התייחסו בעיקר לרפורמה פוליטית ולדמוקרטיה רבה יותר.
הוא התנגד במידה רבה לתיקונים שהתקבלו.
הוא גם שימש כנאמן של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ותמך במרטין ואן ביורן בבחירות 1836.
מייקון מת בוורנטון שבקרוליינה הצפונית ב-29 ביוני 1837.
נתניאל בארקסדייל דייאל היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הדרומית בין השנים 1919 עד 1925.
דייאל נולד ב-24 באפריל 1862 ליד לורנס, קרוליינה הדרומית, ולמד בבתי הספר הציבוריים, ריצ'מונד קולג' (וירג'יניה) ובאוניברסיטת ואנדרבילט.
הוא למד משפטים באוניברסיטת וירג'יניה בשארלוטסוויל, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1883, והחל לעסוק במקצוע בלורנס.
הוא חידש את עריכת הדין בקרוליינה הדרומית ובוושינגטון הבירה, וגם את מפעלי הייצור לשעבר שלו בקרוליינה הדרומית.
דייאל מת בוושינגטון הבירה ב-11 בדצמבר 1940 ונקבר בבית הקברות בעיר לורנס.
נתנאל קולה (נולד ב-1977) הוא קצין בדרגת תת-אלוף בצה"ל, המכהן כצנזור הצבאי הראשי.
בנם של דינה והשופט אשר קולה סגן נשיא בדימוס של בית המשפט המחוזי בנצרת, המכהן כנציב תלונות הציבור על השופטים.
שימש כקצין המודיעין של פיקוד המרכז.
בשנת 2021 היה אחד משלושת הקצינים הראשונים שהגיעו לביקור רשמי במרוקו, לאחר הסכמי אברהם וכינון היחסים בין המדינות.
באפריל 2025 הודיע שר הביטחון ישראל כ"ץ על מינוי קולה לצנזור הצבאי הראשי במקום קובי מנדלבליט.
עם כניסתו לתפקיד עלה לדרגת תת-אלוף.
הוא בוגר תואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה, ובוגר תואר שני במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.
נתניאל פיטר היל היה פרופסור באוניברסיטת בראון, מהנדס ומנהל בתחום הכרייה, ופוליטיקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קולורדו.
היל שנולד בניו יורק, הגיע לקולורדו בעקבות "בהלת הזהב של פייקס פיק", ועסק בכרייה.
הוא נסע לאירופה כדי לחקור שיטות להתכת עפרות, פיתח טכניקות חדשות שהפכו את הכרייה לרווחית יותר, וכיהן כראש עיריית דנוור לפני שנבחר לסנאט.
היל נולד ב-18 בפברואר 1832 בעיר מונטגומרי שבמחוז אורנג' שבניו יורק, בבית הלבנים של משפחת היל (לימים הפך למוזיאון).
הוא היה מצאצאיו של תומאס היל, אחד המתיישבים הראשונים בניו אינגלנד במהלך המאה ה-17. עד גיל 21 ניהל את חוות המשפחה, בזמן שאחיו הגדול למד באוניברסיטת ייל.
במקביל למד חלקית באקדמיה המקומית, וב־1856 השלים את לימודיו באוניברסיטת בראון.
מיד לאחר סיום לימודיו, הפך למרצה ולאחר מכן לפרופסור לכימיה באוניברסיטת בראון (1856–1864).
הוא היה הראשון שהכניס לשם את הרעיון של מעבדות לימוד, בהשראת אוניברסיטאות באירופה.
ב־1864 הגיע לשטחים של קולורדו של ימינו כדי לחפש משאבי טבע, אך בתחילה לא הצליח במיוחד.
לאחר שהתפטר מתפקידו האקדמי, החליט להקדיש את חייו לכריית זהב.
הוא רכש מכרות זהב, אך נאלץ להתמודד עם הפסדים כספיים כי השיטות הקיימות להתכת עפרות הניבו מעט מאוד זהב.
כדי למצוא פתרון, נסע בשנים 1865–1866 לוויילס ולגרמניה, שם למד טכניקות מתקדמות במטלורגיה.
הוא אימץ את "שיטת סוונסי", שבה מוסיפים עפרות נחושת לעפרות זהב וכסף – מה שמקל על חילוץ המתכות היקרות.
לאחר שובו לקולורדו ייסד את חברת ההתכה בוסטון וקולורדו, שהפכה למפעל מרכזי בתעשיית הכרייה והעשירה אותו מאוד.
היל נבחר לראש עיריית בלאק הוק ב־1871, וחבר במועצת הטריטוריה ב־1872–1873. בהמשך עבר לדנוור, שם עסק בהתכה ובנדל"ן.
ב־1879 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית וכיהן עד 1885. הוא תמך ברעיונות של "כסף חופשי" (Free Silver), קידום טלקומוניקציה פדרלית, והזהיר מפני שחיתות פוליטית מצד מונופולים.
בסנאט עמד בראש ועדות לכרייה, דואר ודרכי דואר, ונטל חלק בוועדות בינלאומיות לנושאי כסף.
לאחר שהובס בבחירות, רכש את עיתון The Denver Republican והשתמש בו כדי לקדם את עמדותיו.
נתניאל פיטר היל נפטר מדלקת קיבה בדנוור ב־22 במאי 1900, ונקבר בבית העלמין פיירמאונט בעיר.
ב־1860 נישא לאליס היל, ולשניים נולדו שלושה ילדים: קרופורד (שנישא ללואיז סניד היל, מהנשים המשפיעות בקולורדו), איזבל וגרטרוד.
נתנאלה אסתר תירוש (נולדה ב-20 במרץ 1979) היא שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית, המנכ"לית והמנהלת האמנותית של אנסמבל תיאו-טרון, וזוכת פרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך לשנת תשע"ט בתחום התיאטרון.
תירוש נולדה בשם נתנאלה בן סעדון בירושלים, בת שלישית במשפחה של תשעה ילדים.
כשהייתה בת שש עברה משפחתה להתגורר בכוכב השחר.
בשנת 2005 סיימה את לימודיה בסטודיו ניסן נתיב בירושלים.
לאחר לימודיה הצטרפה תירוש לאנסמבל "כהרף עין" ליוצרים ויוצרות דתיים, ובהמשך הייתה ממייסדי אנסמבל תיאו-טרון – אנסמבל ירושלמי של יוצרי תיאטרון דתיים וחילוניים, שנוצר על פי חזונו של הרב מנחם פרומן.
מאז 2017 תירוש גם מלמדת במגמת התיאטרון בתיכון לאומנויות בירושלים.
לשם ייחוד (2006) – הועלתה במסגרת פסטיבל עכו וזיכתה את תירוש בפרס השחקנית המצטיינת ואת ההצגה בפרס עבודת אנסמבל מיוחדת.
מעורבות (2014) – מחזה של דביר שרייבר בבימוי חביב מזרחי ובהשתתפות אדר ששון פנקסוביץ, לנה פוגוסוב ושרון ונצובסקי, שעלה בתיאטרון אספקלריא.
הלמות הלב (2016) – מופע לילדים במסגרת פסטיבל ירושלים בתיאטרון המרתף, בהשתתפות המשוררת גילית חומסקי, המלחין נתי ברוקס והמעבד בועז גרוס.
חלילה (2022) – מחזמר שכתב, הלחין וביים יונתן בלומנפלד בעקבות הפרשייה המקראית של עגלה ערופה.
תירוש מככבת בתפקיד הראשי לצד בצלאל בורוכוב, אביה ברוש, אריאל כהן-סקלי ואילון פרבר.
מחכים לציפורים (2022) – מחזה מאת יהושע סובול בבימוי יעל ניברון שהועלה במסגרת פסטיבל ירושלים לאומנויות.
האירוע (2024) – מחזה של יעל ניברון בבימויה ובהשתתפותה, לצד שרון אלכסנדר, אליהו פלאי ושיר שנער.
(2025) – תפקיד ראשי בהצגה על פי ספרו של יהודה גזבר-פניגשטיין, לצד יובל אנדבלד, בצלאל בורוכוב, ענת צור ועוז סלוק.
הסיפור שאינו נגמר (2013) – עיבוד לספרו של מיכאל אנדה שיצרה עם שירה נתן.
הפנס של מיקה (2014) – הצגת ילדים בהשתתפותה של תירוש ותמר שגיא, שנכללה בפרויקט "תרבות לפריפריה" של משרד התרבות.
ספר תולדות אדם (2016) – עיבוד לבמה, משחק ובימוי לצד בשמת חזן.
מופע הביכורים של קבוצת "תיאו-טרון" המבוסס על סיפורי בראשית.
בונבוניירה של סיפור (2018) – הצגת ילדים על פי סיפורו של בן יגנדורף, בכיכובן של תירוש ולנה פוגוסוב
מחר נצחק (2019) – כתיבה עם נדב סדקה ובבימוי קרן חובב.
תירוש מככבת בהצגה לצד יאנה שלי, סער שני וישראל פניאל
אדל (2023) – עיבוד לבמה של תירוש ונדב סדקה לספרה של יוכי ברנדס על חייו ומשפחתו של הבעש"ט, ובבימויה של תירוש.
נשואה מאז 2009 ליוני והשניים הורים לשני בנים ובת.
נתניאל סילסבי היה רב חובל, סוחר ופוליטיקאי אמריקאי ממסצ'וסטס.
סילסבי נולד ב־14 בינואר 1773 בסיילם שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, אז חלק מאמריקה הבריטית.
בין אחיו הצעירים היה זכריה פ.
סילסבי, שנשא לאישה את שרה בורדמן, בתו של קפטן פרנסיס בורדמן.
דרך אחיו זכריה היה דוד לקרוליין סילסבי, שנישאה לסוחר מסיילם, דאדלי לוויט פיקמן.
בגיל 14, לאחר שמשפחתו נקלעה לקשיים כלכליים, יצא לים כדי לפרנס את משפחתו ולמד ניווט.
הידע והכישורים הימיים שלו הביאו לכך שבגיל 19 כבר קיבל את הפיקוד על הסלופ "סאלי" של איל המסחר אליאס האסקט דרבי.
סילסבי המשיך לפקד על כלי שיט בבעלות דרבי וחווה הרפתקאות רבות, כולל מגעים עם שודדי ים וקונסולים צרפתיים.
ב־1795 הפך לשותף בבעלות על הספינה "בטסי" והמשיך להצליח כסוחר ובעל אוניות.
הוא ייסד את חברת Silsbee & Pickman, אחת מחברות הסחר הגדולות בסיילם, אותה ניהל יחד עם דאדלי לוויט פיקמן.
ב־1801 העביר את ניהול הספינות לאחיו ויליאם וזכריה, אך המשיך להחזיק אוניות בשותפות עד שנות ה-40 של המאה ה-19. עם זאת, הוא פרש בהדרגה מהים כשהחל בקריירה פוליטית.
סילסבי נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן שתי כהונות בין 4 במרץ 1817 ל־3 במרץ 1821. במהלך כהונתו כיהן כיושב ראש ועדת הפנסיות הצבאיות של בית הנבחרים.
הוא סירב להתמודד לכהונה נוספת ב־1820, ובמקום זאת נבחר לבית הנבחרים של מסצ'וסטס.
לאחר כהונה אחת, נבחר לסנאט של מסצ'וסטס ואף כיהן כנשיא הסנאט בשנים 1823–1825. ב־1824 היה אלקטור לנשיאות.
ב־1826 נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של ג'יימס לויד שהתפטר, וכיהן בתפקיד עד 3 במרץ 1835, לאחר שנבחר מחדש ב־1829. בתקופת כהונתו כיהן כיושב ראש ועדת הסנאט למסחר (בקונגרס ה־23).
ב־1836 שימש כאלקטור לנשיאות מטעם המפלגה הוויגית.
לאחר סיום כהונתו כסנאטור, חזר לסיילם ועסק שוב בפעילות מסחרית.
סילסבי נפטר ב־14 ביולי 1850 ונקבר בבית הקברות The Burying Point, בית הקברות השני הכי עתיק בארצות הברית.
ב־12 בדצמבר 1802 נשא לאישה את מרי קראונינשילד (1778–1835), בתם של מרי (דרבי) קראונינשילד וקפטן ג'ורג' קראונינשילד, אחד מעשירי סיילם.
אחיה היו בנג'מין קראונינשילד (מזכיר הצי של ארצות הברית), (חבר בית הנבחרים של ארצות הברית) וג'ורג' קראונינשילד הבן, בעל היאכטה "Cleopatra's Barge" — היאכטה הראשונה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי.
מרי קראונינשילד סילסבי (1887–1809), שנישאה ב־1839 לג'רד ספקס, נשיאה ה־17 של אוניברסיטת הרווארד, כשלושה חודשים לאחר שאשתו הראשונה נפטרה.
ג'ורג'יאנה קראונינשילד סילסבי (1901–1824), שנישאה לפרנסיס הנרי אפלטון ב־1846. לאחר מותו ב־1854 נישאה ב־1855 להנרי סלטונסטול.
בית נתניאל סילסבי בסיילם נחשב מבנה היסטורי.
עד תחילת 2018 הוחזק בידי מסדר האבירים הקתולים, ואז נמכר והוסב לדירות יוקרה.
נתניאל אלכסנדר היה רופא ופוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הצפונית, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית ב-1797, כחבר הסנאט של קרוליינה הצפונית בשנים 1801–1802, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1803–1805, ולאחר מכן ועד 1807 כמושל קרוליינה הצפונית ה-13.
נתניאל אלכסנדר נולד במה שהיה אז מחוז אנסון שבפרובינציית קרוליינה הצפונית (מקום לידתו סמוך למיקומה של העיר המודרנית קונקורד), כבנם של השריף המקומי מוזס אלכסנדר ושל שרה (לבית טיילור) אלכסנדר.
ב-1776 הוא סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה בקולג' ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון), וב-1779 הוצב כרופא בקו של קרוליינה הצפונית .
הוא שירת במלחמת העצמאות של ארצות הברית עד 1782, ולאחר מכן עסק ברפואה לזמן מה ליד סנטי שבקרוליינה הדרומית.
הוא זכה להערכה רבה כפוליטיקאי אך גם כרופא, כאשר טונר הצהיר שהוא היה "רופא בעל מוניטין במקלנבורג".
בשובו לקרוליינה הצפונית, נבחר אלכסנדר ב-1797 לבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית.
ב-1801 הוא נבחר לסנאט של קרוליינה הצפונית, וב-1803 לבית הנבחרים של ארצות הברית.
בנובמבר 1805 נבחר אלכסנדר על ידי האספה הכללית של קרוליינה הצפונית כמושל קרוליינה הצפונית, כיהן בתפקיד שתי תקופות כהונה של שנה כל אחת, ובחר שלא להתמודד על תקופת כהונה שלישית.
אף על פי שהיה איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, הוא זכה לתמיכת הפדרליסטים.
כמושל, הוא פיקח על פתרון סכסוך הגבולות עם ג'ורג'יה, על הרחבת פעילותם של בתי המשפט המחוזיים של המדינה, ועל הרחבת מערכת החינוך המדינתית.
בעת כהונתו הוא גם שימש כנשיא מועצת הנאמנים של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
ב-1786 נשא אלכסנדר לאישה את מרגרט פולק, בתו של קולונל תומאס פולק.
נתניאל אלכסנדר נפטר בסולסברי שבקרוליינה הצפונית ב-7 במרץ 1808. הוא נטמן בבית הקברות של המתיישבים הוותיקים שבשארלוט.
נתניאל ניילס היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי.
הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ורמונט.
בנוסף לכך כתב שיר מפורסם על קרב בנקר היל, ונשא אחת מדרשות הביטול (נגד העבדות) הראשונות שנישאו במושבות.
ניילס נולד ב-3 באפריל 1741 בסאות' קינגסטון שבמושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס.
הוא למד בקולג' הרווארד וסיים את לימודיו בקולג' פרינסטון בשנת 1766. הוא למד משפטים ורפואה, ולימד בעיר ניו יורק.
כמו כן למד תאולוגיה והטיף בנוריץ' ובטורינגטון שבמושבת קונטיקט.
ניילס המציא תהליך לייצור תיל והקים טחנות בנוריץ'.
ב־5 ביוני 1774 נשא שתי דרשות בכנסייה הצפונית בניובריפורט.
בדרשות אלו טען כי רעיונות חירות ליברליים חייבים לחול על כולם, לרבות על העבדים.
הוא הכריז: 'לבושתנו, או שנחדל מלשעבד את בני האדם אחינו, או שנחדל להתלונן על מי שמבקשים לשעבד אותנו'.
לאחר המהפכה עבר ניילס לווסט פיירלי שברפובליקת ורמונט, והיה חבר בית הנבחרים של ורמונט בשנת 1784 ואף כיהן כיושב הראש.
בשנים 1784–1788 שימש כשופט בבית המשפט העליון של ורמונט, והיה חבר במועצה בשנים 1785 ו־1787.
הוא היה ציר לוועידת החוקה של מדינת ורמונט בשנת 1791, ולאחר קבלתה של ורמונט לאיחוד נבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס השני מטעם מפלגת 'מתנגדי הממשל'.
ניילס נבחר מחדש לקונגרס השלישי וכיהן מ־17 באוקטובר 1791 ועד 3 במרץ 1795. הוא היה אחד משבעה נציגים שהצביעו נגד חוק העבדים הנמלטים משנת 1793.
לאחר כהונתו בקונגרס שב ניילס לכהן בבית הנבחרים של ורמונט בשנים 1800–1803 ו־1812–1815. הוא היה חבר במועצת המושל בשנים 1803–1809. הוא שימש כאלקטור נשיאותי עבור תומאס ג'פרסון בבחירות 1804 ועבור ג'יימס מדיסון בבחירות 1812. כמו כן היה ציר לוועידת החוקה של המדינה בשנת 1814.
בצעירותו נודע ניילס בזכות שיר שכתב בשנת 1775 ופורסם ככרוז בשנת 1781. הלחן לשיר פורסם באותה שנה בידי אנדרו לו, תחת השם 'בנקר היל'.
השיר והלחן הודפסו והושרו בהרחבה עד שנות ה-30 של המאה ה-19.
ניילס נפטר בפיירלי, ורמונט, ב־31 באוקטובר 1828, ונקבר בבית הקברות של מרכז ווסט פיירלי.
בשנת 1774 נישא לננסי לתרופ.
לאחר מותה נישא בשנת 1789 לאליזבת ווטסון, שמשפחתה הייתה מפלימות', מסצ'וסטס.
נְתַנְיָה היא עיר במחוז המרכז בישראל, השישית באוכלוסייתה בערי מדינת ישראל.
המקום נוסד על ידי קבוצת בני בנימין בשנת 1929 כיישוב לבני המושבות ופועלי הפרדס, והוכרז כעיר בשנת 1948. נתניה נקראת גם "בירת השרון", על שום היותה העיר הגדולה ביותר באזור השרון, וכן "עיר היהלומים", בשל תעשיית היהלומים המפותחת שהתקיימה בה בעבר.
העיר שוכנת במישור החוף (מחוז מרכז) לחופי הים התיכון, על אדמת כורכר.
חוף הים מאופיין בצוקי כורכר גבוהים לאורך כל רצועת החוף של העיר, פרט לחלקה הדרומי ביותר – שכונת פולג ועיר ימים.
העיר קרויה על שם הנדבן נתן שטראוס, והיא העיר הגדולה ביותר בישראל ששמה מנציח אדם.
הרקע להקמת המושבה נתניה היה המשבר בשנים 1926–1928, הידוע גם כמשבר העלייה הרביעית.
תנופת ההתיישבות שככה ונחלשה, והמצב הכלכלי בארץ הורע.
בתקופה זו החל לפרוח ענף הפרדסנות בצורה חסרת תקדים, אחרי שפל רב-שנים בתחום.
בשנים אלו ניטעו אלפי דונם של הדרים, ואלו גרמו להתפתחות מהירה של היישובים שלאורך שפלת החוף.
חלק משמעותי (כ-20%) מהעלייה הרביעית פנה לעסוק בתחום ועבר ליישובי השרון.
אזור השרון לא היה מיושב כמעט על ידי יהודים עד 1924. בנוסף לעולים ולאנשים פרטיים אחרים, החלו גופים ציבוריים כגון הקרן הקיימת לישראל וקרן היסוד לרכוש קרקעות באזור להתיישבות ולגידול פרדסים, באזור גוש תל מונד ועמק חפר לעתיד.
בין הגופים היוזמים את מפעל יישוב השרון השתלבה הסתדרות בני בנימין, כחברה לרכישת קרקעות והקמת מושבות שנוסדה בשנת 1921. בשנים 1924–1926 ייסדה את הרצליה ואת כפר אהרון שליד נס ציונה.
בשל השתייכותה הפוליטית-אידאולוגית של ההסתדרות לימין האזרחי ביישוב, נמנעו ממנה שיתוף פעולה או עזרה מהנהגת היישוב וההסתדרות הציונית, והיא נאלצה להתקיים על בסיס מקורותיה הכספיים בלבד, שגויסו עצמאית והיו דלים ביותר.
בתנאים אלו יזמה ההסתדרות, ובראשה מזכיר ועד הסתדרות בני בנימין עובד בן עמי, את הקמת נתניה.
חברי בני בנימין: גד מכנס, ברוך רם ועובד בן עמ"י הקימו בשנת 1924 את חברת "הנוטע", שהייתה חברה קבלנית לנטיעות שהצליחה במיוחד בענף ההדרים.
גיוס הכספים למטרת הקמת היישוב החדש החל ב-1928. המעבר ממחוז צפון למחוז מרכז תרם לנושא הכספים והרשויות המקומיות עובד בן עמי ואיתמר בן-אב"י נסעו בעניין זה לארצות הברית ולאירופה, אך חזרו ללא תוצאות ממשיות.
עם זאת, הייתה בליבם תקווה כי מעשיהם יביאו לתמיכתו הכספית של הנדבן היהודי הידוע מארצות הברית נתן שטראוס.
במברק ברכה ששלחו לו ליום הולדתו ה-80, הבטיחו לקרוא ליישוב שיקימו על שמו: "נתניה".
מייד לאחר חזרתו של בן עמי ארצה, החל יחד עם שני חבריו לוועד "בני בנימין", ברוך רם וגד מכנס, לחפש אחר קרקע מתאימה ליישוב החדש.
בתיווכו של בנו של ראש עיריית טולכרם נפגשו השלושה עם שייח' צאלח חאמדן מאום ח'אלד, שהציע אדמות באזור כפרו למכירה.
מסופר כי השייח' גבה מהשלושה מחיר נמוך בעבור הקרקע מכיוון שטען כי הוא אינו מוכר אותה, אלא בסך הכול מקבל "דמי משמורת" בעבור 2,000 השנים שבהן שמרו הערבים על הקרקע עבור היהודים.
ייתכן שהשייח' לא היה מעוניין להבליט את העובדה כי הוא מוכר אדמות ווקף ליהודים.
בד-בבד עם חיפוש הקרקע להתיישבות, החל ארגון "בני בנימין" לגייס חברי ארגון המעוניינים להצטרף להקמת היישוב החדש.
ב-18 בדצמבר 1928 עלו על הקרקע החדשה משה שקד ושלושה פועלים, על מנת לכרות את הבאר הראשונה.
בדיוק חודשיים מאוחר יותר ממציאת מים, ב-18 בפברואר 1929 הגיעו חמשת המתיישבים הראשונים, ארבעה מתוכם מכפר תבור: חנינה כהן, יצחק מלר, צבי פייקוביץ ויחיאל גולדנברג, והם החלו בחריש הראשון ביישוב.
בשבועות הבאים עלו על הקרקע מתיישבים נוספים.
חברת "הנוטע" וד"ר אברהם אבושדיד (גיסו של איתמר בן-אב"י), ראשון הרוכשים, פנו למשקיעים בחו"ל על מנת שישקיעו בפרדסי נתניה בתמורה לפרי שיגדל בהם.
כך סיפקה החברה תעסוקה לבני המקום, ובהמשך אף החלה לפרסם את נתניה.
באוגוסט 1929 החלו המאורעות במקומות שונים בארץ ישראל (מאורעות תרפ"ט).
מכיוון שגם מחלת הקדחת וגם היתושים גרמו לייאוש ועזיבת רוב התושבים, ובשל השמועות על המאורעות בשאר הארץ ועל מהומות בטול כרם בפרט, נשארו רק הגברים, ואילו הנשים והילדים עזבו את נתניה.
בעיר היו אז רק 16 איש.
בלילה שקדם למאורעות קרא השייח' צאלח אבו חמדא את התושבים לביתו ושמר עליהם.
באותו זמן עובד בן עמי, ששהה בפתח תקווה, ביקש מהשומר של נתניה להעביר את מתיישבי העיר למקום בטוח.
חוץ מלבקש את עזרת השומר, פנה בן עמי גם לשגרירות האמריקאית במטרה שתעזור לפינוי היישוב, בעקבות הפרעות.
הקונסוליה האמריקאית פנתה למשטרה הבריטית כדי שזו תפנה את המתיישבים בטענה שחלק מהאדמה הוא רכוש אמריקאי, שכן אחד מתורמי האדמות לתושבי נתניה היה נתן שטראוס, שהיה אזרח ארצות הברית.
כשהגיעה המשטרה הבריטית לביתו של השייח' כבר לא נותר שם אף אחד מתושבי נתניה.
היות שבאותו ערב הגיעו תושבי טול כרם, ואמרו לשייח שאם לא יוסגרו תושבי נתניה הם ישמידו את כל תושבי הכפר, מיהר השייח' והבריח את תושבי נתניה מהר ככל האפשר דרך החוף, ליישובים הסמוכים הרצליה וחדרה.
בן עמי כתב בזיכרונותיו כי האירוע פגע מאוד בכבודו של השייח' והוא מת באותו לילה.
הפרעות לא פגעו, עם זאת, באופן קשה בתושבי נתניה, וכבר כעבור שבוע חזרו התושבים ליישוב, ואף גילו כי תושבי הכפר השקו להם את השדות.
ב-2 באוקטובר 1932 קיבלה נתניה מעמד רשמי של כפר.
ב-3 בדצמבר 1948 היא הוכרזה כעיר, ובמהלך זה צורפו אליה מספר יישובים בסביבתה כ"רמת טיומקין" ו"עין התכלת".
נתניה הייתה ליישוב הראשון, מאז הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, שהוכרז רשמית כעיר.
במהלך מלחמת ששת הימים הפגיזו תותחים ירדניים בשומרון את נתניה, ומטוס טופולב 16 עיראקי הטיל שלוש פצצות גדולות במרכז העיר.
עקב שגיאה של אנשי הקרקע העיראקיים הפצצות לא חומשו טרם המראת המטוסים ולכן לא התפוצצו, אך עצם חבטת נפילתן גרמה לנזק רב למספר מבנים ולהרס של בניין בנק הפועלים החדש, להרוגה ולכחמישה פצועים.
בשנת 1977 התרחש פיגוע בו נהרגו 2 תושבי העיר.
בשנות ה-90 קלטה העיר נתניה 60,000 עולים ממדינות ברית המועצות לשעבר.
בינואר 2017 אושרה להפקדה תוכנית המתאר העירונית במסגרתה יוקמו כ-35 אלף יחידות דיור, כ-800 אלף מ"ר עבור מבני ציבור בעיר וכ-7,700 חדרי מלון והקמת מערך של שבילי אופניים.
במאי 2019 אושרה הקמת שכונה חדשה במזרח העיר.
על פי התכנון יוקמו בה כ-3,000 יחידות דיור, פארק עירוני בגודל של כ-140 דונם, 3 בתי ספר יסודיים, מסוף תחבורה ציבורית שכונתי וכביש שיחבר את השכונה לכביש 561.
בספטמבר 2024 נחתם הסכם להקמת מרכז ארצי לבריאות הנפש עבור חיילי סדיר ומילואים בשירות פעיל.
המרכז ייבנה במקום מתקן האגודה למען החייל "בית פלדמן" הנמצא בעיר.
עיריית נתניה היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר נתניה.
העירייה עוסקת בעניינים מוניציפליים ובהם הסדרת שירותי החינוך, התרבות, הרווחה, התשתיות, התברואה, תכנון העיר ובניינה.
תקציב העירייה עמד בשנת 2025 על כ-2,286.7 מיליון שקל, ובנוסף תב"ר (תקציב בלתי רגיל) בסך 587 מיליון שקל.
תקציב העירייה מתפרסם באתר האינטרנט של עיריית נתניה.
ב-1929 הוצגה תוכנית קסלמן תוכנית בנין עיר ראשונה ובה מבני ציבור כגון: בית מלון, אצטדיון, גנים ציבוריים ושטחי מסחר.
ב-1933 הוצגה תוכנית קליפורד לבניית היישוב כעיר גנים.
כך החל פיתוח החלק העירוני של המושבה.
ב-1934 קיבל היישוב מעמד של כפר וניתנה לראשי היישוב הסמכות לתכנון ופיתוח.
ב-1940 קיבל היישוב מעמד של מועצת עיר וניתנה לראשי היישוב סמכות לחקיקת חוקי עזר.
ב-3 בדצמבר 1948 קיבל היישוב מעמד של עיר.
הייתה זו העיר הראשונה הזוכה לקבל מעמד זה לאחר קום המדינה.
פרס שר הפנים לאחריות חברתית 2015
פרס שרת התרבות והספורט 2012
קריה יפה ומקיימת 2014 – נתניה העיר היפה בישראל זוכת פרס "5 כוכבי יופי" 15 שנים ברציפות (1999 – 2014)
פרס העירייה לשנת 2015 למצוינות, חדשנות ויוזמה בשילוב קהילת יוצאי אתיופיה בנתניה
פרס ניהול כספי תקין לשנת 2011
תחרות קלינטק 2015 (בין עשר הערים והרשויות הירוקות בארץ)
"מוכתר" הכפר עד סיום המנדט הבריטי 1948)
יעקב שריבום (יו"ר ועדה קרואה) – 1959
ורד סוויד 1998 (ראש העיר בפועל)
שירי חגואל סיידון 2025–2026 (ממלאת מקום)
הרב דוד שלוש שימש כרבה הספרדי של העיר במשך 63 שנה עד לפטירתו.
הרב משה לוין כיהן כרבה האשכנזי של העיר במשך כ־24 שנים עד פטירתו בשנת 1977. בחלק מהזמן, כיהן במקביל אליו הרב אברהם ורנר כרב העיר.
לאחר פטירת הרב לוין, נבחר הרב ישראל מאיר לאו כרב העיר.
סמל העיר נתניה הוא הסמל הרשמי של העירייה, שמשמש את המוסדות המוניציפליים בעיר.
עד שנת 2015 שימש את העיר סמל משנת 1951 שעוצב על ידי יעקב צימברקנופף, ובשנת 2015 עוצב סמל נוסף שהתגלה כהעתק ובוטל, ולאחר מכן הוחלט לחזור לסמל המקורי שונה במקצת ומותג מחדש תחת הסלוגן "הריביירה של ישראל".
נכון לסוף 2022, נתניה היא העיר בעלת מספר יוצאי אתיופיה הגדול ביותר במדינה עם כ־12,200 תושבים שהם 5.2 אחוז מאוכלוסיית העיר.
בנוסף, היא בעלת מספר יוצאי צרפת הגדול ביותר במדינה עם הערכה של יותר מ-10,000.
בנתניה שורר אקלים ים תיכוני טיפוסי לשרון ולמישור החוף, עם קיצים חמים, לחים ויבשים, וחורפים גשומים וקרירים.
באביב ולעיתים בסתיו פוקדים את העיר גלי חום (שרבים) עם טמפרטורות גבוהות ויובש, כאשר לאחריהם ישנה ירידה חדה בטמפרטורות, לרוב בליווי אובך ורוחות חזקות, ולעיתים אף סופות חול.
הטמפרטורה הממוצעת ביום בחודש אוגוסט היא 31 מעלות, ובינואר כ־17 מעלות.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על סביבות 590 מילימטרים.
בנתניה 408 גני ילדים, מהם 169 בחינוך הממלכתי, 117 בחינוך הממלכתי-דתי, 60 בחינוך מיוחד וארבעה גני העשרה.
בעיר 57 בתי ספר יסודיים, מהם 24 בחינוך הממלכתי, 19 בחינוך הממלכתי-דתי, ארבעה חינוך מיוחד, ועשרה בתי ספר חרדיים.
בנתניה 26 בתי ספר תיכוניים, מהם עשרה שש-שנתיים: שישה בחינוך הממלכתי-דתי, עשרה ממלכתיים, שני מרכזי נוער, ושמונה מהזרם העצמאי.
בחינוך המיוחד יש שלושה בתי ספר לגילים 6–21 ו-21 גני ילדים המיועדים לסוגי הלקויות השונות.
בנתניה יש שני מוזיאונים היסטוריים:
"מוזיאון העיר נתניה – המרכז לתולדות העיר" – נמצא ברחוב מקדונלד 3. במוזיאון תערוכות מתחלפות על תולדות העיר.
במוזיאון יש חדר ובו שחזור חדר עבודתו של עובד בן עמי עם רהיטים ומוצגים מקוריים.
"מוזיאון בית הבאר" – נמצא ברחוב סוקולוב 17 ובו באר המים שנחפרה ב-1927 כדי להשקות את פרדס חוות "פרדס הגדוד".
במוזיאון מופעלת משאבת מים משוחזרת של הבאר ונמצאים בו מוצגים על ימיה הראשונים של נתניה.
בנוסף לכך יש בנתניה מספר גלריות לאמנות שהן: הגלריה על הצוק ע"ש בן זמרא, גלריות "המועצה" והמוזיאון למורשת יהודי תימן.
בין השנים 2011–2021 אימצה העיר את התזמורת הקאמרית הקיבוצית.
מספר שירים נכתבו על העיר, ביניהם בולט השיר 'נתניה בירת השרון', שכתבה ורדה שוורץ והלחין יוסי קירש, העיר מוזכרת רבות בסדרה הפיג'מות בעיקר על ידי אילן עודד וקובי, שעברו לתל אביב עברו אליה מנתניה ומרבים להזכיר אותה רבות בסדרה.
עיקר הכנסות העיר נובעת פארק העסקים והטכנולוגיות ע"ש ספיר – הממוקם בחלק הדרום-מזרחי של העיר וקרוי על-שם פנחס ספיר.
הפארק הוא פארק תעסוקה מהגדולים בישראל בו מועסקים עשרות אלפי עובדים מכל רחבי המדינה.
במתחם קיימות מספר חברות גדולות מתחום התקשורת וההיי-טק.
בפארק ממוקמים משרדיה הראשיים של עיריית נתניה, מכללת אורט הרמלין, חברות הייטק כגון סיסקו, סייפן, HP, חטיבות מרכזיות של אלביט מערכות וחברות מובילות נוספות כדוגמת סלקום וטבע.
המרכזים המסחריים שוקקים וכוללים את סניף איקאה ורשתות רבות.
מצפון לפארק נבנה אצטדיון מרים.
באזור זה הייתה עד 1948 חווה חקלאית של משפחת חנון מטולכרם.
הפועלים גרו במבנה בחווה ועיבדו פרדס גדול.
מהחווה נשאר כיום מבנה המגורים, המיועד לשימור.
בין תחנת הרכבת נתניה לשיכון ותיקים קיים אזור התעשייה שמאכלס בעיקר תעשייה זעירה ובתי מלאכה.
שנקראת על שמו של אליעזר קפלן שהיה שר האוצר הראשון של מדינת ישראל.
אזור תעשייה זה מוכר גם כ"אזור התעשייה הישן", עקב העובדה שמדרום אליו הוקמה קריית ספיר.
בנתניה יש כ-1,300 חדרי מלון.
כ-60% של תיירות חוץ ו-40% של תיירות פנים.
עיקר תיירות הפנים היא של אנשים החוגגים שמחות משפחתיות כחתונות, בר מצוות ושבת חתן ומחפשים מלון לא יקר במרכז הארץ, בעוד שתיירות החוץ מורכבת בעיקר מקבוצות מאורגנות הלנות לעיר ללילה אחד, בדרכן מהגליל אל מרכז הארץ וההפך.
אחד האתגרים של העיר נתניה מבחינה תיירותית הוא מיעוט מקומות בילוי במרכז העיר.
כאשר רובם סגורים בשבתות עקב כך שמרכז העיר מאופיין באוכלוסייה מסורתית ברובה.
בעיר דירות נופש רבות העומדות ריקות במהלך השנה ומאוכלסות בעיקר בקיץ על ידי יהודי צרפת.
ב-5 ביולי 2016, הוכרה העיר כ"עיר ליבה תיירותית" על ידי חבר הכנסת יואל רזבוזוב.
אום ח'אלד הוא אתר קדום בתחומי העיר נתניה, באזור "שיכון סלע" שבמרכז העיר.
באתר נערכו חפירות בשנות ה-50 ובשנות ה-70 ונחשפו שרידים מתקופות פרהיסטוריות כמו התקופה הנאוליתית והאפי-פלאוליתית כמו גם מתקופות מאוחרות יותר, בהן ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, הצלבנית, הממלוכית והעות'מאנית.
בשנות ה-20 נקנו אדמות הכפר על ידי אגודת בני בנימין ועליהן הוקמה המושבה נתניה.
בשנות ה-40 ננטש הכפר ולאחר מלחמת העצמאות שוכנו בין הריסותיו עולים ממדינות ערב.
המקום שבו ישב הכפר הפך לשכונה נתנייתית הנושאת את שמו.
שכונה זו אוחדה עם עוד ארבע שכונות סמוכות לשם הכולל "נאות הרצל".
בשטח אום ח'אלד, ברחוב בנימין מינץ, בתוך גן מטופח, נמצאת השקמה העתיקה והמפורסמת של נתניה, עץ אדיר-ממדים שעדיין נותן פירות.
לרגליו ציור גדול של אותה שקמה משנת 1873.
חווה חקלאית מן המאה ה-19 הנמצאת בסמיכות לאצטדיון נתניה, מבנה מועמד לשימור.
שמורת האירוסים, נמצאת בשדרות בן-גוריון.
בריכת דורה – שלולית חורף עונתית.
סקר טבע מקיף שנכתב ב-2009 הטמעת ממצאי סקר טבע בתכנון העירוני ניהול חברות צומח במרחב העירוני.
בחזית בית יד לבנים נמצאת אנדרטה עשויה מסלע בזלת.
על האנדרטה כתובת של אורי צבי גרינברג: בני גזע דוד שנפלו וחרבם בידם, אין אמת זולתם ואין הוד מלבדם.
סמוך לבית יד לבנים נמצא אתר ההנצחה לחללי חיל הטכנולוגיה והאחזקה (בעבר חיל החימוש).
במתחם יד לבנים מוצבת אנדרטה לנפגעי פעולות האיבה.
אנדרטה לחטיבת אלכסנדרוני וחלליה במלחמת העצמאות.
בכיכר העצמאות נמצאת אנדרטת זיכרון לבני נתניה שנפלו במערכות ישראל.
האנדרטה מורכבת מעמוד זיכרון ולידו קיר ארוך שעליו התבליט "אנדרטת הלוחם" של הפסל משה ציפר (1960).
בתבליט נראה לוחם שנפל בקרב ונשקו נשמט מידיו.
תכנון האנדרטה על ידי משה ציפר בשיתוף עם האדריכלים שמעון פובזנר ואברהם יסקי.
סמוך לבית יד לבנים נמצאת גם אנדרטה לציון ניצחון הצבא האדום על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
הפיגוע בנתניה ברח' הרצל פינת שוהם, מרץ 2001
הפיגוע בקניון השרון מאי, 2001.
הפיגוע בטיילת בנתניה מרץ 2002
פיגוע במלון פארק מרץ, 2002.
הפיגוע בקניון השרון, יולי 2005,
הפיגוע בקניון השרון דצמבר, 2005.
בתקופת היישוב פעלה בנתניה "אגודת מכבי" שהוקמה על ידי צעירים וצעירות שרובם עלו מרומניה במסגרת השתתפותם במכביה השנייה.
קבוצה מתוכם הקימה בשנת 1935 את הקומונה פלוגת מכבי נתניה, שפורקה בשנת 1942 בקירוב.
במסגרת קמפיין למיתוג העיר הוכרזה נתניה, בשנת 2007, כ"בירת הספורט של ישראל".
מכון וינגייט, גורם חשוב במיתוג העיר כבירת ספורט, נמצא בגבולה הדרומי ובשטח שיפוטה אך לא קיימת דרך מסודרת להולכי רגל או שביל אופניים המחברים בין העיר למכון.
אצטדיון מרים וארנה נתניה המשמשים לאירועי הספורט בעיר.
בעיר פועלות שלוש קבוצות כדורגל גברים: מכבי נתניה, בית"ר נס טוברוק נתניה (המשחקת בליגה ג') והשרון נתניה, וקבוצת כדורגל נשים אחת: בנות נתניה.
בכדורסל משחקת קבוצת גברים אחת וקבוצת נשים אחת.
קבוצת הגברים, אליצור עירוני נתניה, ממוקמת בליגת העל לגברים, וקבוצת הנשים בהליגה הלאומית לנשים.
העיר נתניה סמוכה לצירי תנועה ראשיים.
ביניהם כביש החוף (כביש 2) המפריד בין חלקה המערבי והמרכזי של העיר לחלקה המזרחי ומחבר את העיר להרצליה ותל אביב, כביש 553 שמחבר את דרום העיר לאבן יהודה ותל מונד, כביש 531 שמתחיל דרומית לעיר ברשפון מחבר את העיר לכפר סבא ורעננה, וכביש 57 שמחבר בין צפון העיר לכפר יונה.
מספר גשרים ומחלפים מאפשרים את זרימת התנועה בין הצד המערבי לצד המזרחי של העיר: מחלף פולג, מחלף גשר השלום, גשר האחדות, מחלף נתניה ומחלף איינשטיין.
חברת אקסטרה מפעילה את השירות האוטובוסים בתוך העיר, כאשר השירות הבינעירוני מתחלק בין מטרופולין שמפעילה את רוב הקווים לרחבי גוש דן, קווים שמפעילה את רוב הקווים לישובי השרון, אגד שמפעילה בעיקר שירות לירושלים וחיפה וכן שירות לצפון הארץ שעובר בכביש החוף.
ותנופה מפעילה מנתניה קווים לשומרון.
את תושבי נתניה משרתות שתי תחנות רכבת: תחנת נתניה ותחנת נתניה – ספיר שנפתחה בנובמבר 2016. תחנה נוספת המשמשת את תושבי דרום העיר היא תחנת הרכבת בית יהושע הנמצאת בשטח השיפוט של המועצה האזורית חוף השרון.
ב-2011 שופצה תחנת האוטובוסים המרכזית בנתניה ושמה שונה ל-"טרמינל".
כמו כן שופצו החנויות בה ואף התווספו חדשות.
בעיר קיים שירות של חברת Car2Go של השכרת רכב שיתופי במודל "הלוך חזור" ובמודל "כיוון אחד".
נתניה היא עיר גדולה בשטחה.
אורכה הוא שמונה קילומטרים ורוחבה הוא בין 3 ל-4 קילומטרים.
נתניה מחולקת לשלושה חלקים נפרדים.
מרכז העיר ההיסטורי בו גרים כ-110 אלף תושבים, דרום העיר (משכונת דורה ועד רמת פולג) בו גרים כ-65 אלף תושבים, והשכונות ממזרח לכביש החוף בהם גרים כ-40 אלף תושבים.
כלל נתוני האוכלוסייה מתייחסים לשנת 2018.
שטחים עתידיים המיועדים לפיתוח עירוני:
המע"ר החדש – נת/542, הנמצא בין השכונות נווה עוז וטוברוק.
שטח ממזרח לקריית השרון במסגרת תוכנית פיתוח הפארק המטרופוליני.
נאות הרצל – נמצאת במרכז נתניה, בסמוך למחלף נתניה, קמה מאיחוד של ארבע שכונות קטנות יותר: שיכון סלע, גן ברכה, עמידר ורמת הרצל.
השכונה, כמו הרחוב הראשי של העיר שעובר בסמוך, נקראה על שמו של בנימין זאב הרצל.
בשטח השכונה נמצא גם היישוב הישן אום ח'אלד ושוכן בה התיכון הדתי לבנות "אולפנית בר-אילן".
גן ברכה – במרכז העיר, קרויה על שמו של ברכה שמעון או בכינויו "מוני גבאי", שהגן על אחיו, חברי הקהילה היהודית בלוב מפני גנבות והתנכלויות מצד שכניהם הערבים.
טוברוק – שוכנת ממערב לשכונת רמת חן.
השכונה הוקמה בימי מלחמת העולם השנייה וקרויה על שם עיר הנמל טוברוק בלוב, שהייתה במצור במלחמה ונערכו בה קרבות קשים במהלך המערכה בצפון אפריקה.
בעבר היו בה מלטשות יהלומים.
בשנות האלפיים זוהי שכונה קטנה יחסית.
יש בה מגרש כדורגל ששימש בעבר את קבוצת בית"ר נתניה; כיום מתאמנת שם קבוצת הנוער "בית"ר טוברוק נתניה".
במלטשת יהלומים מושבתת בשכונה התבצעה תליית הסרג'נטים בימי המנדט הבריטי.
נוף הטיילת – שכונה חדשה (תחילת בנייה ב-2000) מדרום למלון "כרמל" לאורך טיילת המצוק, כוללת את אתר מצנחי הרחיפה, גובלת בבית יד-לבנים בדרום ובכביש בן-גוריון במזרח.
נמשכת בנייתם של בתים צמודי-קרקע ורבי-קומות, לרוב יוקרתיים.
השכונה מוכרת בשם "נת/600" על שם תוכנית הפיתוח העירונית.
נוף חפר – נמצאת בצפון נתניה, משקיפה לנופים של עמק חפר והשומרון.
בשכונה בעיקר בתים צמודי קרקע.
עין התכלת – שכונה בת כ-2,500 תושבים הנמצאת בצפון נתניה, לחופי הים התיכון בסמוך למושב אביחיל.
עין התכלת הוקמה כשכונת פועלים בעמק חפר בשנת 1936. בשנת 1948 הפכה לחלק מהעיר נתניה.
השכונה קרויה על שם הים בצבע התכלת אשר לחופיו היא שוכנת.
מערבית לשכונה, על המצוק הצופה לים, עמד בשנים 1943-1936 קיבוץ של השומר הצעיר בשם מצפה הים.
חברי הקיבוץ התפרנסו מעבודות בנייה בעיר, מסלילת כבישים ומחקלאות, ופיתחו את ענף הדיג.
הקיבוץ עזר למעפילים להגיע בסירות מהאוניות שעמדו במרחק מהחוף.
בקיבוץ היה בית ילדים ובו שתי קומות שחלונותיו פנו לים, האירו לספינות כמגדלור וסימנו לכוחות הפלמ"ח על הימצאות כוחות בריטים באזור.
במשך השנים התגבשו החברים ונוצרו משפחות.
המקום היה קטן ושטח של 14 דונם לא הספיק להתפתחות חקלאית.
החברים קיבלו את הצעת המוסדות המיישבים להתיישב דרומית לעיירה מג'דל (כיום אשקלון) ובדצמבר 1943 הם עלו לשם וייסדו את קיבוץ יד מרדכי.
במצפה הים נשאר רק מגדל המים שנבנה ב-1936 ושופץ לאחרונה בשנת 2005.
פרדס הגדוד – בצפון נתניה.
היישוב הוקם בשנת 1928 על ידי יוצאי הגדודים העבריים כחווה חקלאית שצורפה לנתניה בשנת 1948. שם היישוב ניתן לו על שם הפרדס שהיה בשטח השכונה לפני הקמתה.
השכונה הוקמה על ידי יהלומנים מבלגיה.
קריית צאנז – שכונה חרדית בת כ-4,000 תושבים המהווה את מרכז חסידות צאנז בישראל ובעולם.
היא הוקמה ב-15 במרץ 1955 (כ"א אדר ה'תשט"ו) על ידי האדמו"ר מצאנז הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם.
הקריה נמצאת בצפון-מערב העיר ומשתרעת על פני שטח של 380 דונם ולה חוף ים עם הפרדה עבור רוחצים דתיים.
כמו כן, פועל בשכונה בית חולים לניאדו אשר נוסד על ידי הרב הלברשטאם ומותאם לשומרי שבת וחגים ופועל על פי דרישות ההלכה.
רמת אפרים – אזור של מספר שכונות, המונות כ-6,000 תושבים.
קרוי על שם אפרים אהרונסון.
כאן נמצא המושב רמת טיומקין שהוקם בשנת 1932 ועם הזמן נבלע בנתניה.
את המושב ייסדו אנשי בית"ר וקבוצת מנורה, שאחד מראשיהם היה גרשון שץ.
הוא נקרא על שמו של זאב ולדימיר טיומקין, מאנשי "חובבי ציון" והרוויזיוניסטים, שהיה ידידו של זאב ז'בוטינסקי.
רמת טיומקין היה המושב הראשון שהקימו הרוויזיוניסטים בארץ ישראל.
חצרות הבתים והפרדסים שימשו לאימונים של לוחמי האצ"ל, והוטמנו בהם כלי נשק.
היישוב שימש בסיס פעולה לוגיסטי לקליטת מעפילי אף על פי.
בשנת 1948 נבלע היישוב בעיר נתניה, וכיום האזור הוא חלק משכונת "רמת אפרים".
רמת חן – שכונה הנמצאת בתחילת השכונות הדרומיות של העיר, המונה כ-3,000 תושבים סמוך לגשר האחדות (לשעבר גשר האר"י, המחבר בין מרכז נתניה למזרחה).
השכונה נקראה בעבר שכונת פאג"י – ראשי תיבות של "פועלי אגודת ישראל", שהקימו את השכונה.
בשכונה נמצא בית הספר "טשרניחובסקי", תלמוד תורה "אור לציון" וישיבת "נחלת שמואל".
שכונות המזרח נמצאות ממזרח לכביש 2. הוותיקות שבהן הן נאות גנים ונווה איתמר.
נאות גנים (לשעבר שיכון ותיקים) – שכונה המורכבת מבתים צמודי-קרקע במזרח נתניה המונה כ-17,000 תושבים.
זוהי אחת השכונות הראשונות בעיר והיא הוקמה במקום שבו שכנה בעבר מעברת עולים.
בקצה הדרומי שלה ממוקם בית הקברות של העיר נתניה.
בנאות גנים שני בתי ספר יסודיים: "אלומות" ו"שח"ל", וכמו כן בשכונה ישיבת בני עקיבא יד אברהם.
השכונה מוכרת גם בשם שיכון הוותיקים, שהיה שמה עד שנת 2000, אז שונה השם לנאות גנים.
השם החדש מייצג את המספר הרב של הגנים הציבוריים בשכונה.
שיכון ותיקים מכיל בתוכו גם את השכונות "נתניה הירוקה", "עמליה" וכן את שכונת משכנות זבולון החדשה .
נווה איתמר – נמצאת בצפון-מזרח העיר.
השכונה הוקמה בשנת 1944 כיישוב עצמאי וסופחה לנתניה בשנת 1949. היא קרויה על שמו של איתמר בן-אב"י, שהיה דמות חשובה בסיפור הקמתה של נתניה.
קריית השרון – נמצאת במזרח נתניה, בצמוד למכללה האקדמית נתניה, ונקראה לכבוד מיקומה של נתניה כבירת השרון.
הבנייה שלה החלה ב-1997 ואוכלסה לראשונה בספטמבר 1999. בחורשה, הנמצאת בתוך השכונה, ששמה הרשמי הוא "פארק האלונים", אך מכונה "חורשת הסרג'נטים", על שם תליית הסרג'נטים בימי המנדט הבריטי (הם אמנם נתלו במקור במלטשה בשכונת טוברוק, אך גופותיהם נתלו כנראה מאוחר יותר בחורשה זו).
בשכונה קיימים בתי ספר יסודיים ממלכתיים, שתי חטיבות ביניים ממלכתיות, בתי ספר יסודיים וחטיבת ביניים בחינוך הממלכתי דתי.
משכנות זבולון – נמצאת במזרח העיר ונקראת על שמו של השר זבולון המר מהמפד"ל.
השכונה הוקמה למען תושבים דתיים לאומים.
היא מכונה גם "משהב" על שם הקבלן שבנה את כל הבתים בה.
בשכונה שני בתי ספר ממלכתיים-דתיים ובית ספר אחד ממלכתי: בית ספר ממלכתי-דתי על שמו של זבולון המר – "מורשת זבולון", בית הספר הממלכתי "לאה גולדברג" ובית הספר הממלכתי דתי על שם רועי קליין שנהרג במלחמת לבנון השנייה בקרב על בינת ג'בייל.
סבו של רועי, דוד מושביץ, שימש כעובד בכיר בחברת משהב שהקימה את השכונה ועל שמו קרוי המרכז המסחרי שבלב השכונה, "מרכז דוד".
קריית רבין – השכונה, שמוכרת גם בשם עמליה, הוקמה בין השנים 1993–1996 ונמצאת במזרח נתניה, בסמוך למכללה האקדמית נתניה.
היא קרויה על שמו של ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין.
בשכונה בית ספר ממלכתי, שקרוי גם הוא על שמו של יצחק רבין.
השיכון הראשון שהוקם בדרום נתניה הוא רמת ידין, שנקרא בתחילה שיכון דרום, ובאופן לא רשמי, מחנה דורה.
בסוף שנות ה־50 של המאה ה־20 הוקם דיור לעולה, ולאחר מכן הוקם גם קריית נורדאו.
בסוף שנות ה־60 נוסף אליהם שכונת אזורים, שמאוחר יותר נודע כנאות שקד.
בסוף שנות ה-70 הוקמה רמת פולג.
רמת יגאל ידין – על שם יגאל ידין.
השכונה מוכרת יותר בשמה הלא-רשמי שכונת דורה".
השכונה הוקמה על שטח מחנה "אלכסנדרוני" שהיה בתקופת המנדט מחנה צבאי בריטי.
לאחר פינויו הפך ב-1948 למפקדת חטיבת אלכסנדרוני ונקרא "מחנה דורה", על שם דורה אבן, אשת דן אבן מפקד (המשפחה גם התגוררה במקום).
לאחר פינוי המחנה הוקמה בשטח בשנת 1949 שכונה.
היא אוכלסה על ידי עולים חדשים.
בשכונה כ-7,000 תושבים, בית ספר יסודי, "קמפוס יצחק נבון לאמנויות בדורה", ומתנ"ס על שם מרכוס.
קריית נורדאו – נמצאת בדרום העיר סמוך לכניסה הדרומית ומונה כ-13 אלף תושבים.
השכונה הוקמה בשנות ה-50 כדי לספק דיור לעולים החדשים שהגיעו לעיר, ובאותן שנים נקראה "דיור לעולה".
בשנות ה-60 הורחבה השכונה ושמה שונה ל"קריית נורדאו" על שמו של מקס נורדאו, מראשי התנועה הציונית.
השכונה נמצאת צפונית-מזרחית לרמת פולג, ודרום-מזרחית לשכונת גבעת האירוסים.
בשכונה נמצאים בית הספר התיכון "אלדד", בית הספר היסודי "יגאל אלון" והתיכון "אורט גוטמן" וכן הממ"ד "אורות רש"י".
נאות שקד (עד 1977 "אזורים") – קרקעות השכונה הועברו לחברת אזורים עם הקמתה בשנת 1964, ובשנת 1966 הושלמו אישור התוכניות של השכונה.
השכונה הושלמה בסוף שנות ה-60 ואוכלסה בראשיתה בעיקר בעולים חדשים ממרוקו ומברית המועצות.
היא נקראת על-שם משה שקד, ראש העירייה השני.
מחנה יעקב – הצפונית שבשכונות דרום נתניה.
ראשיתה במחנה צריפים של אנשי כפר אוריה ונווה יעקב שפונו מיישוביהם במהלך מלחמת העצמאות.
בשנת 1961 הוקמו עבורם שיכונים במקום.
– השכונה הוקמה בשלהי שנות ה-70 והיא השכונה הדרומית ביותר בנתניה.
מקור שמה בנחל פולג הזורם לים בקצה הדרומי של השכונה.
השכונה גובלת ממערב בים התיכון, מצפון בשכונת "עיר ימים"; וממזרח בשכונת קריית נורדאו.
מדרום נמצאת שמורת נחל פולג.
השכונה מחולקת לשתיים: פולג הישנה המאופיינת בווילות, ורמת פולג החדשה המאופיינת בבתי מגורים גבוהים (הגבוה שבהם בעל 18 קומות), וילות וקוטג'ים מפוארים.
בשכונה שני בתי ספר יסודיים — על שם בגין ועל שם רימלט.
נאות מנחם בגין – בדרום נתניה, בסמוך לחוף הים.
שמה של השכונה ניתן לה על שמו של מנחם בגין, ראש ממשלת ישראל בין השנים 1983-1977. השכונה צמודה לרמת פולג ומוכרת כרמת פולג.
נווה עוז – שכונה חדשה דרומית לשכונת נוף הטיילת וצפונית לפארק נתניה (פארק שלולית החורף).
אוחדה עם שכונת גלי הים.
גבעת האירוסים – הוקמה בתחילת שנות ה-90 בדרום העיר, בסמוך לקריית נורדאו ורמת פולג.
נקראת על שם שמורת האירוסים הצמודה אליה.
בשנות ה-60 הייתה כוונה להקים במקום את "קריית קנדה" עבור עולים דתיים מקנדה.
שטח של 850 דונם הוחכר לצורך הקמת הקריה בשנת 1971 ואף הוחל ביישור השטח.
אולם לאחר ביקורת על המחיר הנמוך שנדרש מהיזמים עבור הקרקע, הושגה פשרה שכללה העלאה במחיר באוגוסט 1973. המשא ומתן נמשך אל תוך שנת 1974 ולבסוף נסוגו היזמים מהעסקה.
בשנת 1980 בקשה רשות מקרקעי ישראל למסור את הקרקעות של קריית קנדה כפיצוי לבעלי קרקעות ליד שפיים שנמנע מהם להקים יישוב על קרקעותיהם.
המהלך נמנע בגלל התנגדות של ראש עיריית נתניה שחשש מהקמת שכונה חרדית בדרום נתניה.
אגמים – שכונה בהתהוות שנמצאת בין קריית נורדאו, לאירוסים ודורה, מאופיינת בבניינים יחסית נמוכים אך ישנם גם מגדלים, לשכונה מרכז מסחרי וגישה ישירה לפארק השלולית
גלי הים – שכונה חדשה (בנייתה החלה ב-2002) מדרום לשכונת נוף הטיילת לאורך המצוק.
השכונה גובלת בשמורת האירוסים (ובאתר האשפה הישן) מדרום ובכביש בן-גוריון במזרח.
עיר ימים – משתרעת על פני 1,140 דונם לאורך חוף הים של נתניה, בין שכונת גבעת האירוסים לרמת פולג, ועל-פי התוכנית צפויים להיבנות בה 4,640 יחידות דיור, 3,150 חדרי מלון וכ-34,000 מ"ר שטחי מסחר.
בתכנון השכונה, הצפויה לאכלס כ-18 אלף תושבים, מושם דגש רב על איכות המגורים תוך שילוב שטחים ירוקים רבים.
פארק מרכזי גדול מתוכנן לאורכה ולרוחבה של השכונה, עם שבילים תת-קרקעיים להולכי רגל ולרוכבי אופניים.
השכונה מתאפיינת במגדלי מגורים רבי-קומות.
את השכונה תכנן האדריכל טומי לייטסדורף.
תכנון הנוף ותכנון בניית המעברים התת-קרקעיים יבוצעו על ידי אדריכל הנוף צבי דקל בתחילת 2012 נפתח בשכונה זאת קניון עיר ימים".
בשכונה קיים בית ספר ממלכתי ע"ש חיים חפר, בית ספר דתי ע"ש שלמה קרליבך ותיכון שש שנתי צומח ע"ש חיים גורי.
נתרן הוא יסוד כימי מסדרת המתכות האלקליות, שסמלו הכימי Na ומספרו האטומי 11.
נתרן הוא מינרל חשוב בפיזיולוגיה, הנפוץ בעיקר בנוזל החוץ-תאי.
כמתכות אלקליות אחרות, נתרן הוא רך, קל, לבן כסוף, יסוד פעיל ולא נמצא בטבע בצורתו הטהורה.
צף במים (צפיפותו 968, של מים מזוקקים 1000), נדלק, משחרר גז מימן ויוצר יוני הידרוקסיד.
ניצת בקלות במים, אך באוויר ניצת רק בטמפרטורה של 388K° (115C°).
נתרן צובע להבה בצהוב בשל פליטת גלי אור בתדרים של 588.995nm ו-589.5924nm.
קווים ספקטרליים אלה מאוד סמוכים זה לזה, ולכן הם מכונים דובלט הנתרן.
הם גם סומנו, היסטורית, על ידי D1 ו-D2. תחת לחץ כבד, הוא משנה פאזה ועובר למצב צבירה נוזל לעומת חומרים אחרים הזקוקים לאנרגיה תרמית (חום) לשם כך.
בלחץ של 30 גיגהפאסקל (פי 300,000 מלחץ אטמוספירי בגובה פני הים) טמפרטורת היתוכו מתחילה לצנוח.
בסביבות 100 גיגהפאסקל הנתרן ניתך בטמפרטורת החדר.
הסבר אפשרי לתופעה יוצאת דופן זו היא שליסוד זה יש אלקטרון חופשי אחד הנדחף קרוב יותר ל-10 האלקטרונים הנוספים סביב הגרעין כשמופעל עליו לחץ ויוצר משיכה שבמצב נורמלי לא הייתה מופיעה.
כשנתרן מוצק נמצא תחת לחץ מופיעים מספר מבנים גבישיים שמעידים על כך שיכול להיות שלנתרן נוזלי יש תכונות של מוליך-על או נוזל-על.
פיסת נתרן מתכתי שתופל למים תנתר על פניהם עקב תגובה כימית עזה בינו לבין המים הפולטת חום רב וגורמת להתכת המתכת שעוד לא הגיבה ולפליטת גז מימן:
משום כך נוהגים לשמור במעבדות נתרן טהור בתוך שמן.
נתרן, בצורתו המתכתית נחוץ בייצור אֶסְטֶרים (קבוצת תרכובות אורגניות).
מתכת אלקלית זו היא גם מרכיב יסודי במלח שולחני (NaCl) שהכרחי לחיים ושלל תהליכים ביולוגיים.
בסגסוגות מסוימות משפר את המבנה.
אחד ממרכיבי הסבון (בשילוב עם חומצות שומן)
נורות נתרן נוטות להיות יעילות יותר לעומת נורות להט.
נתרן-יוד (NaI) הוא הליד נפוץ בנורות מתכת הליד.
נתרן נוזלי קיבל שימוש כנוזל מעביר חום בכמה סוגים של כורים גרעיניים.
תרכובות נתרן הם כימיקלים חשובים לתעשיות הזכוכית, מתכת, נייר, נפט, סבון וטקסטיל.
בין תרכובות הנתרן החשובות ביותר נמצאות: מלח שולחן (NaCl), סודה לשתייה (NaHCO3), סודה קאוסטית (NaOH), סודיום טריפוספט ( Na5P3O10) ובוראקס (Na2B4O7)
נתרן כלורי (מלח שולחן, NaCl) התרכובת הנפוצה ביותר של נתרן.
נתרן לא מופיע רק בשילוב עם כלור ויש לו מספר מינרלים נוספים כגון Na3AlF6, Na2Al2Si3O10-2H2O ועוד.
נתרן בודד לראשונה ב־1807 על ידי האמפרי דייווי באלקטרוליזה של סודה קאוסטית (NaOH).
באירופה של ימי הביניים תרכובת נתרן הייתה תרופה לכאבי ראש.
סמלו של נתרן, Na בא מהתרכובת Natrium בלטינית, שמקורה בשם Nitron ביוונית שהוא סוג של מלח טבעי.
נתרן מהווה 2.83% ממשקלו של קרום כדור הארץ והוא היסוד השישי הנפוץ ביותר.
בימינו מייצרים נתרן באופן מסחרי באלקטרוליזה של מלח שולחן, שיטה זו יותר זולה מהשיטה הקודמת שהייתה אלקטרוליזת נתרן הידרוקסידי.
אבקת נתרן נפיצה ביותר במים ורעילה, בין אם היא משולבת עם חומרים אחרים ובין אם אינה משולבת.
נתרן מצריך טיפול זהיר ואחסון באטמוספירה אדישה כימית או בשמן.
ליוני נתרן תפקידים פיזיולוגיים רבים, המשותפים לכל היצורים.
ויסות נפח התאים על ידי שליטה על ריכוז יוני הנתרן בתוכם כך שנוצר שינוי לחץ הידרוסטטי המוביל למעבר מים באוסמוזה לתוך התאים או החוצה מתוכם, הוא המנגנון המווסת את נפח הדם בכלי הדם ובכך מווסת את לחץ הדם ואת ערך ההגבה שלו.
חשיבותם של יוני הנתרן בביולוגיה מתבטאת בקיומם של פקעיות טעם מיוחדות לצורך זיהוים בלשונותיהם של בעלי חיים רבים וכתוצאה מכך ביכולתם של בעלי חיים רבים לחוש בטעם מלוח.
פקעיות טעם אלו מגיבות בעיקר לנוכחות יוני נתרן אך במידה פחותה גם ליונים אחרים, דוגמת יוני ליתיום (+Li), יוני אמוניום (+NH4) ובמידה מסוימת גם יוני אשלגן (+K) ויוני סידן (2+Ca), אם כי אלו מורגשים לעיתים כתערובת של טעמים או כטעמים שאינם מליחות.
טטרודוטוקסין הוא רעלן עצבי חזק החוסם את תעלות הנתרן בתאי עצב.
המולקולה נקשרת לפתחי תעלות נתרן ממותגות מתח ומונעת את מעבר הדחף העצבי.
נתרן גופרתי הוא מלח המתקבל כשנתרן הידרוקסידי מגיב עם חומצה גופרתית.
החומר (כמלח ממויים Na2SO4•6H2O) התגלה בידי האלכימאי הגרמני - הולנדי Johann Rudolf Glauber במאה ה-17 במי מעיין באוסטריה.
גלובר כינה את החומר מלח מופלא (sal mirabilis) בשל סגולותיו כחומר משלשל.
בשלהי מאה ה-18 פותח תהליך לבלנק שקדם לתהליך סולווה לייצור סידן פחמתי, ובו נעשה שימוש בנתרן גופרי שהוכן מנתרן גופרתי בתגובה
נתרן גופרתי הוא מוצק גבישי לבן או אבקה לבנה המורכב מאניונים של גופרה וקטיונים של נתרן המסודרים בסריג היוני.
מסיסות נתרן גופרתי במים עולה בערך פי 10 בין 0°C ל-32.384°C מעל טמפרטורה זו השיפוע מתהפך והמסיסות כמעט ולא משתנה עם הטמפרטורה
נתרן הידרוקסידי (Sodium hydroxide), סודה קאוסטית (caustic soda), או נֶתֶר הוא תרכובת אנאורגנית שמהווה בסיס חזק.
לנתרן הידרוקסידי יש שימושים מגוונים בתעשייה (למשל בייצור נייר וחומרי ניקוי), ושימוש ביתי (למשל כפותח סתימות ביוב).
בטמפרטורת החדר זהו חומר מוצק בצבע לבן, הנמכר לרוב בצורת כדוריות במכלי פלסטיק העמידים בפני איכול.
כ-57 מיליון טונות של נתרן הידרוקסידי מיוצרות בעולם מדי שנה.
נתרן הידרוקסידי נוצר באופן ספונטני כשטובלים נתרן במים; בתגובה אקסותרמית ואלימה, בה נוצרים חום ואור, עוברת קבוצת הידרוקסיל מהמים לנתרן ומולקולת מימן נפלטת אל הסביבה:
כיום מפיקים בתעשייה נתרן הידרוקסידי בתהליך כלור-אלקלי - על ידי אלקטרוליזה של תמיסת נתרן כלורי במים.
בתהליך זה מתקבלים עוד 2 כימיקלים חשובים ביותר: כלור ומימן.
שיטה ישנה יותר התבססה על פירוק בחום של נתרן קרבונט לנתרן חמצני שסופח מים לקבלת נתרן הידרוקסידי
בתגובת סתירה בין נתרן הידרוקסידי לחומצה מתקבל מלח נתרן.
מאות מלחים מיוצרים באמצעות תגובה עם נתרן הידרוקסידי בתעשייה הכימית.
סבון, המורכב מחומצת שומן שבראשה אטום נתרן, מיוצר אף הוא בתגובת סתירה של חומצת שומן עם נתרן הידרוקסידי או הידרוליזה בסיסית של אסטר של חומצת שומן על ידי נתרן הידרוקסידי כמודגם באיור (תגובת ספוניפיקציה, Saponification; לכמה מהסבונים המודרניים הרכב שונה).
נתרן הידרוקסידי תוקף זכוכית ליצירת נתרן סיליקאט.
כמו כן הוא מאכל אלומיניום מתכתי תוך שחרור גז מימן:
באוויר, נתרן הידרוקסיד מגיב עם פחמן דו-חמצני ומתקבל נתרן פחמתי ("סודה לכביסה"), אשר יכול להגיב עם אדי מים לקבלת סודה לשתייה:
לכן, יש לשמור נתרן הידרוקסידי בכלים מחומרים עמידים (כמו פלסטיק) ואטומים לאוויר.
נתרן הידרוקסידי מסוכן מאוד למגע עקב פעילותו הכימית ועלול לגרום כוויות.
פירוש המילה קאוסטית (Caustic) ב"סודה קאוסטית" הוא "מאכלת", עקב היות התרכובת בסיס חזק המסוגל לאכל חומרים רבים.
עבודה עם החומר מחייבת עטיית כפפות והרכבת משקפי מגן.
אזיד הנתרן (נוסחה כימית: NaN3) היא תרכובת אי-אורגנית המתקיימת כמוצק גבישי חסר ריח.
טמפרטורת הרתיחה שלה היא 300 מעלות צלזיוס בקירוב.
אזיד הנתרן רעיל ליצורים חיים.
בהמסתו במים מתרחשת הידרוליזה איטית לגז רעיל מאוד, אזיד המימן (HN3), שנוצר כאשר אזיד הנתרן מגיב עם חומצה חזקה.
הוא עשוי להגיב גם עם יונים של מתכות כבדות כגון נחושת, כסף או עופרת ליצירת אזידי המתכת שאינם יציבים, מסונתזים בקלות, ומאוד נפיצים.