tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רוזנק היא בוגרת לימודי קולנוע במסלול הלימודים המלא בבית הספר סם שפיגל, וסיימה את לימודיה בשנת 2017.
בשנת 2015 כתבה וביימה את הסרט הקצר "פרא", דרמת התבגרות מינית בצל יתמות מאם.
בשנת 2017 כתבה וביימה את הסרט הקצר "מי שחלמה", קומדיה שחורה בהשתתפות השחקניות דפני אטלס ויעל שרוני, העוסקת בתרבות השכול הישראלית.
הסרט מציג את סיפורה של נערה צעירה שאביה נהרג בפיגוע, המתבקשת להשיא משואה בטקס שכונתי ביום הזיכרון.
בשנת 2018 ביימה והשתתפה בסרט התיעודי הקצר "ביופסיה", שתיעד אותה במהלך בדיקת ביופסיה לגילוי סרטן השד.
הסרט השתתף בפסטיבל דוקאביב 2019 ונמכר להפצה במסגרת פרויקט "מנה ראשונה".
במהלך שנת 2020, עם התפשטות נגיף הקורונה, יצרה עם יוצר הקולנוע יוסי אולך את סדרת הרשת העצמאית "יומן מגפה".
רוזנק היא משוררת פעילה ושיריה פורסמו בעיתונות, בכתבי עת לספרות ובאנתולוגיות.
היא עובדת כמרצה ומנחת סדנאות כתיבה וקריאה.
עד כה, ראו אור שני ספרי שירה פרי עטה.
רוזנק מרבה לעסוק בשיריה בארוטיקה ובמיניות נשית ובתמות פמיניסטיות נוספות וכן ביתמות, מערכות יחסים ואמונה.
ספרה הראשון "בוא, לקק אותי" יצא לאור בשלהי 2020. שירי הספר עסקו בנושאים כגון קשיי היתמות בעקבות אובדן האם, פנטזיות אלימות, תשוקה בלתי ממומשת, אהבה נכזבת ופגיעה מינית.
לאחר צאת הספר חשפה רוזנק כי היא חוותה בצעירותה פגיעה מינית מצד אדם שהיה קרוב למשפחה, וכי היא סובלת מפוסט טראומה מורכבת.
ספרה השני "שמע, רפאל" יצא לאור בשלהי 2024. להבדיל מקודמו, בספר זה עוסקת רוזנק בריפוי ובהחלמה מטראומה, באמצעות עברית מרובדת, המשלבת בין שפת הקודש והרמזים מקראיים שזורים לבין עברית יומיומית.
עריכה: חגי מרום, הוצאת מרום תרבות ישראלית, 2020.
עריכה: ליאת קפלן, הוצאת מוסד ביאליק, 2024.
"אהובי החדש", בלי להישיר מבט – אהבה בשירה העברית בת־זמננו, עריכה: מיכאל קגזנוב, קתרזיס, 2024.
אודילו, גם אואטילו או אואטילו (נפטר ב-18 בינואר 748) משושלת אגילולפינג היה דוכס בוואריה משנת 737 ועד מותו.
הוא ערך את אוסף Lex Baiuvariorum ("החוק הבווארי"), אוסף העתיק הראשון של הבווארים.
אודילו ממוצא אגילולפינגי היה אציל אלמאני, בנו של הדוכס גוטפריד אותו ירש בתורגאו עד 737, כאשר עם מותו של הוגברט מבוואריה נכחד הענף המבוגר יותר של השושלת והוא ירש את שלטון דוכסות בוואריה.
אודילו ניהל את הקמת הבישופיות בבוואריה בשנת 739, כאשר ארבע הדיוקסיות רגנסבורג, פרייזינג, פאסאו וזלצבורג הוקמו על ידי בוניפאס, שב-741 ייסד גם את בישופות וירצבורג בפרנקוניה הסמוכה.
האמצעים שלו עוררו התקוממות ידי אצילים בווארים והדוכס נאלץ לחפש מקלט בחצרו של המאיורדומוס הפרנקי קרל מרטל.
בשנת 741 התחתן אודילו עם בתו של קרל מרטל, הילטרוד , אך עם מות אביה נקלע למלחמה עם אחיה קרלומן ופפין הגוץ.
לבסוף הוא הובס בשנת 743 ונאלץ לקבל על עצמו את השליטה הפרנקית על בוואריה, אך נשאר דוכס.
הוא איחד עוד יותר את שלטונו, כאשר בא לעזרתו של הנסיך בורוט מקראנטיה נגד הפלישות החוזרות של האווארים והצליח להפיל את הנסיכות הסלאבית בדרום מזרח.
לאחר מותו בשנת 748 ביקש גריפו, בנו הצעיר של קרל מרטל ואחיו למחצה של אלמנתו של אודילו, הילטרוד, לבסס שלטון משלו בבוואריה וחטף את בנו של אודילו, טסילו השלישי.
עם זאת, בשנה שלאחר מכן הובס על ידי פפין הגוץ, שמינה את טסילו השלישי בן השבע כדוכס בוואריה.
אודילו מקובל כמייסד המנזרים של בנדיקטביירן (בשנת 739), נידרלטייך (741) ומונדסי (748), וכן מספר אחרים.
הוא נקבר במנזר גנגנבאך שבאלאמניה.
קוואקו אודילון דורז'לס קוסונו הוא כדורגלן איווארי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אטאלנטה בהשאלה מבאייר לברקוזן מהבונדסליגה ובנבחרת חוף השנהב.
קוסונו החל לשחק כדורגל באקדמיה של מימוסאס באביג'אן, עיר הולדתו.
בשנת 2016 הוזמן לראשונה להתאמן בהמארבי מליגת העל השוודית, ובמהלך השנים הגיע להתאמן עם המועדון מספר פעמים.
ב-11 בינואר 2019 חתם קוסונו על חוזה לארבע עונות בהמארבי מליגת העל השוודית.
ב-18 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על ורברג במסגרת הגביע השוודי.
ב-1 באפריל הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בתיקו 1-1 נגד אלפסבורג במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
בסך הכל ערך קוסונו תשע הופעות ליגה במועדון.
ב-1 ביולי 2019 חתם קוסונו בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
ב-25 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על פרנקס בוריינס במסגרת הגביע הבלגי.
ב-18 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0–1 על מוסקרון במסגרת המחזור ה-11 לעונת .
בעונה זו, שהסתיימה מוקדם מהצפוי בשל מגפת הקורונה בבלגיה, ערך קוסונו שבע הופעות ליגה, וזכה באליפות בלגיה יחד עם המועדון.
ב-17 בינואר 2021 הבקיע קוסונו את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–3 על בירסחוט במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת .
בעונתו השנייה במועדון, בה זכתה קלאב ברוז' באליפות בלגיה פעם נוספת, ערך קוסונו 33 הופעות ליגה.
ב-17 ביולי 2021 שיחק קוסונו 90 דקות בניצחון 2–3 על ראסינג גנק במסגרת הסופר קאפ הבלגי.
ב-22 ביולי 2021 חתם קוסונו על חוזה לחמש עונות בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה, ששילמה עבורו 23 מיליון אירו.
ב-7 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על לוקומוטיב לייפציג במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני.
ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד אוניון ברלין במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022.
ב-28 באוגוסט 2024 הושאל אל אטאלנטה.
ב-8 באוקטובר 2020 ערך קוסונו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בתיקו 1-1 נגד נבחרת בלגיה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת חוף השנהב לטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 שם הודחו בשלב הבתים.
נכלל בסגל נבחרת חוף השנהב לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023, הטורניר שנערך בביתם ובו זכו זכייה שלישית בתולדותיהם בטורניר עם ניצחון 2-1 בגמר על נבחרת ניגריה.
אודי שגיא (נולד ב-1974) הוא מנכ"ל קבוצת כתר העולמית.
כתר היא קבוצה גלובלית, מהגדולות בעולם בתחומה, המונה את המותגים "כתר" שמתמחה במוצרים לחוץ הבית ו-"Curver" האירופאית שמתמחה במוצרי אחסון לתוך הבית.
כמו כן מייצרת הקבוצה מוצרים עבור מותגים גלובליים כ: Ikea ומותג כלי העבודה Milwakuee.
בעבר היה מנכ"ל משותף של חברת "כתר מוצרים לבית ולגינה" (2018–2025).
"כתר מוצרים לבית ולגינה", חלק מקבוצת כתר ואחת החברות הגדולות במשק הישראלי, עם מחזור מכירות שנתי (של כל הקבוצה) העומד מעל 5 מיליארד ש"ח.
אודי שגיא נולד בשנת 1974. מצד אימו הוא נצר למשפחת עמרמי, מראשוני מתיישבי כפר סבא, בה הוא מתגורר עד היום.
שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים ובתפקידו האחרון בין השנים 2009-2007 שימש כמפקד גדוד 202.
שגיא סיים תואר ראשון ב במסלול מנהל עסקים עם התמחות במערכות מידע ובין השנים 2005-2003 למד בקריה האקדמית אונו וסיים בתואר מוסמך במנהל עסקים ושיווק.
בשנת 2009 החל לעבוד בכתר פלסטיק כמנהל מפעל, ומאז הוא השלים סבב תפקידי מפתח בחברה עד למינויו לצמרת הניהול של הקבוצה.
בין תפקידיו (נכון לפברואר 2022):
מיוני 2013 ועד מרץ 2014, מנהל היחידה העסקית של גינון ומוצרי פנאי.
ממרץ 2014 ועד יוני 2017, מנכ"ל חטיבת ארגזי אחסון ופנאי.
מחודש יוני 2017 כיהן כמנכ"ל קבוצת ה-Outdoor העולמית בתוך קבוצת כתר (Keter Group SA).
יחידת ה-Outdoor כוללת בתוכה את היחידות העסקיות לאחסון חוץ (מחסנים, ארגזים) ויחידות ריהוט הגן בכתר.
שגיא הוביל מהלך שינוי מגמה ביחידה העסקית של ריהוט גן אירופה: מירידה בנתחי שוק, לצמיחה על ידי התמקדות בנתחי השוק בצפון אמריקה ובאירופה ובאסטרטגיית eCom לטווח ארוך.
מיוני 2018 ועד מרץ 2025, שימש שגיא גם כמנכ"ל משותף של כתר ישראל (יחד עם יפתח סחר), בנוסף לתפקידו כמנכ"ל קבוצת ה-Outdoor העולמית.
ממרץ 2025, שגיא הוא מנכ"ל קבוצת כתר העולמית.
בכתר ישראל נמצאים מרכזי היצור והפיתוח המשמעותיים של הקבוצה ומועסקים בה קרוב ל-3,000 עובדים.
בישראל נמצאים 9 מתוך 20 מפעליה של כתר בעולם והיא יצואנית המכולות הגדולה מישראל עם 55,000 מכולות בשנה.
לנוכח ההפליה בגובה השכר בין גברים ונשים העובדים באותם מקצועות, הודיע שגיא על העדפה מתקנת לגיוס נשים לעבודה בחברה, תוך הצעה לכל מגויסת של שכר השווה לשכר הממוצע המשולם לגברים בתפקיד מקביל.
שגיא מוביל פרויקט כלכלה מעגלית רחב היקף שבסיסו איסוף ומיחזור פסולת פלסטיק מהציבור הרחב כמו גם שיתופי פעולה גלובליים בתחום עם חברות זרות עם פתרונות טכנולוגיים מתקדמים.
המהלך הישראלי הושק בסוף 2020, בשת"פ עם מספר עיריות בארץ.
בזכות יוזמתה של כתר בהובלתו של שגיא, בתוך חודשים בודדים נאספו למעלה מ-8 טון פסולת פלסטיק, שבמקום הטמנה, הועברו לתהליך מיון ומיחזור.
כחלק ממהלכי קידום נשים בתעשייה והובלה להעסקה שוויונית, קרא שגיא למנכ"לי החברות בתעשייה להשקיע משאבים בקידום שוויון.
"חברה צריכה להחליט שהיא משקיעה בשוויון, וזה עולה כסף — לפחות בעולם התעשייתי" אמר שגיא בראיון למירב מילר.
ב-2022 החלה כתר לשתף פעולה עם תנועת הצופים, במטרה לקדם כלכלה מעגלית בקהילות ביישובים רמת גן, נתניה, חולון, ראשון לציון ותל אביב.
במסגרת פרויקט זה נאספו 2 טון פסולת פלסטיק, שבמקום להטמנה, הועברו למיון ומיחזור שבסיומם הפכו למוצרים חדשים להנאת חניכי תנועת הצופים.
אודי תורג'מן (נולד ב-29 בספטמבר 1965) הוא מעבד, מפיק מוזיקלי ומלחין ישראלי.
תורג'מן החל את דרכו בתעשיית המוזיקה כמוזיקאי בשנות ה-90. בשנת 2009 יצא אלבומה השני של סיגל שחמון, שעסק בפרידתה של שחמון מבעלה, שתורג'מן עיבד לצידו של ליאור שושן.
תורג'מן ושושן המשיכו לשתף פעולה, והפיקו את שיריה של מורן אהרוני מיד עם תום העונה הרביעית של "כוכב נולד" שבה השתתפה.
בשנת 2011, החל תורג'מן לשתף פעולה עם עמיר בניון במסגרת העבודה על אלבומה של גלי עטרי שכתב בניון, וממנו יצאו שלושת הסינגלים "עזוב", "מכאן לשם" ו"היו ימים".
שיתוף הפעולה המוצלח בין תורג'מן ובניון נמשך, והראשון הפיק את אלבומו "קהלת", אשר פנה לקהל הערבי, התבסס כולו על טקסטים של שלמה המלך, וכן על שירים נוספים במסגרת אלבום האולפן העשירי שלו "עץ על מים".
ב-2013 יצא השיר "תן לי כוח" של יהורם גאון מתוך אלבום אולפן עתידי, שהפיק תורג'מן, וכתב והלחין בניון.
בשנת 2015 יצא אלבומו ה-13 של בניון, "סופה", שתורג'מן היה המפיק המוזיקלי שלו.
באותה תקופה פעל תורג'מן כקלידן במסגרת סיבובי ההופעות של בניון, יהורם גאון, אריק סיני ועוד.
במהלך תקופת הקורונה פגש תורג'מן ברבקה זהר, והשניים החלו לעבוד על אלבום האולפן ה-11 שלה, "לשמוע את הלב".
תורג'מן הפיק את הפרויקט מוזיקלית וניהל אותו אומנותית, ובו לקחו חלק היוצרים דודו טסה, נעם חורב, שחר הדר, ברק פלדמן, יחזקאל רחמים, לירון בן שמעון, משה קלוגהפט ועמרי קסטן.
שיר הנושא מהאלבום זכה להצלחה מרובה ולשבחים מהמבקרים, ואף נכנס פעמיים לפלייליסט של כאן גימל.
במקביל לפועלו במסגרת אלבומה של זהר, החל תורג'מן לעבוד על פרויקט "החדר הסודי", שבו אירח מגוון רחב של אמנים ישראליים.
שירי האלבום המקוריים נכתבו על-ידי יוצרים שונים, הולחנו והופקו על-ידי תורג'מן, ובוצעו על-ידי אמנים רבים, ביניהם ארקדי דוכין, אריאל זילבר, רבע לאפריקה, ברי סחרוף, ארז לב ארי, פבלו רוזנברג ועוד.
ב-7 בנובמבר 2023, חודש לאחר תחילת מלחמת חרבות ברזל, הוציא מחדש ביחד עם הזמרת רבקה זהר את "קול גלגל" שהוקלט במקור בידי שוטי הנבואה.
אודיו הוא מודל בינה מלאכותית יוצרת המפיק מוזיקה בהתבסס על הנחיות טקסט פשוטות (פרומפטים).
הוא יכול ליצור שירים המשלבים קולות שונים וכלי נגינה.
גרסת הבטא החינמית אודיו הושקה לציבור ב-10 באפריל 2024. מנוי חודשי או שנתי פותח יכולות נוספות כשיפוץ קובצי אודיו.
Udio נוסד בדצמבר 2023 על ידי צוות של חוקרים לשעבר מגוגל DeepMind, בראשות מנכ"ל Udio, דייוויד דינג.
התוכנית קיבלה תמיכה כספית מקרן ההון סיכון Andreessen Horowitz ומהמוזיקאים will.i.am ו-Common, בין השאר.
המבקרים שיבחו את יכולתה ליצור קולות מציאותיים בעוד שאחרים הביעו חשש מהאפשרות שמידע האימון שלה כלל מוזיקה עם זכויות יוצרים.
Udio נוצר בדצמבר 2023 על ידי צוות של חוקרים לשעבר מ־DeepMind, דייוויד דינג, קונור דורקן, צ'רלי נאש, ירוסלב גנין, ואנדרו סנצ'ז שהתאגדו תחת חברה בשם Uncharted Labs.
החברה נעזרה כלכלית במפיץ המוזיקלי UnitedMasters, המוזיקאים ויל.איי.אם, טיי קית' ו-Common; המשקיע קווין וול ומייסד אינסטגרם מייק קריגר.
נכון לאפריל 2024, האתר מאפשר למשתמשים ליצור 600 שירים בחודש בחינם.
סנצ'ז תיאר אותו כ"מאפשר למוזיקאים ליצור מוזיקה נהדרת ולהרוויח כסף ממוזיקה זו בעתיד".
השקת Udio באה לאחר השקות של יוצרי מוזיקה טקסטואליים אחרים כמו Suno AI ו-Stability Audio.
Udio שימש ליצירת "BBL Drizzy" מאת ווילוניוס האצ'ר, שיר פרודיה שהפך לוויראלי בהקשר של הסכסוך בין דרייק לקנדריק לאמאר, עם יותר מ-23 מיליון צפיות בטוויטר ו-3.3 מיליון השמעות ב-SoundCloud בשבוע הראשון.
Udio מבסס את השירים שהוא יוצר על הנחיות טקסט (פרומפטים), שיכולות לכלול את סוגה מוזיקלית, מילים, אמנים להתבסס על הסגנון שלהם.
המילים נוצרות באמצעות מודל שפה גדול (LLM), בעוד שהתהליך המשמש ליצירת המוזיקה עצמה, נכון לאפריל 2024, לא נחשף.
בדומה ל-Suno התוכנית יוצרת שני שירים בהתבסס על ההנחיות ומשתמשים יכולים "ליצור מחדש" את השירים שלהם עם הנחיות טקסט נוספות.
שירים נוצרים תחילה כקטעים באורך של כ-30 שניות וניתן להאריך אותם ב-30 שניות נוספות.
מנויים בתשלום יכולים לגשת לפונקציונליות מתקדמת כגון שיפוץ קובצי אודיו.
מבקרי Udio תהו אילו שירים ונתונים שימשו לאימונו והאם הם כללו מוזיקה עם זכויות יוצרים.
ביוני 2024, הוגשה תביעה, בהובלת איגוד תעשיית ההקלטות של אמריקה, נגד Udio ו-Suno בטענה להפרה נרחבת של הקלטות קול עם זכויות יוצרים.
התביעה ביקשה למנוע מהחברות לאמן על מוזיקה עם זכויות יוצרים, וכן פיצויים של עד 150,000 דולר לכל יצירה מהפרות שכבר התרחשו.
אודי פילו (נולד ב־11 באוקטובר 1985) הוא מוזיקאי ישראלי, די ג'יי ומפיק מוזיקלי בסוגת פסייטראנס, הפועל תחת שם הבמה Upgrade.
נחשב לאחד מהאמנים הישראלים הבולטים בז'אנר ומופיע דרך קבע בפסטיבלים מובילים ברחבי העולם.
אודי פילו נולד וגדל בהרצליה.
את הקריירה המוזיקלית שלו החל בתחילת שנות ה־2000, ובין השנים 2008–2014 פעל תחת השם UDI PILO והוציא מוזיקה כסולן.
בשנת 2012 חבר למוזיקאי רז כפיר, והשניים הקימו יחד את ההרכב Upgrade.
כבר בשנים הראשונות זכה הצמד להכרה בינלאומית, בין היתר בזכות הלהיט "Baileys" משנת 2014, שהפך לשיר טראנס פופולרי במיוחד בחתונות בישראל ואף הגיע למקום הראשון במצעד ביטפורט.
בביקורת מוזיקלית באתר "Psy Trance Portal" לרגל יציאת האלבום "Evolution" נכתכ כי "הסאונד של Upgrade מתאפיין באלמנטים מלודיים, אנרגטיים ופסיכדליים כאחד, אשר מתאימים גם לרחבות הריקודים וגם להאזנה ביתית.
הצמד מרבה לשלב טכניקות הפקה מתקדמות ולשלב סאונד מלודי-פסיכדלי עם השפעות מגוונות.
במהלך הקריירה שיתף פילו פעולה עם אמנים בולטים כמו Skazi, בלסטויז, WHITENO1SE (מוזיקאי), Ranji, יהל שרמן, Azax, ורבים נוספים.
שיתופי פעולה אלו הניבו רמיקסים, סינגלים ואלבומים אשר זכו לחשיפה רחבה ברשת ובפסטיבלים בינלאומיים.
כצמד זכו לחשיפה רבה בברזיל ובהודו.
כמו כן, הצמד היה מוכר בשל שלל הרימיקסים שביצע עבור יהל שרמן איתו גם הופיעו בפסטיבל ה-UNITY.
בשנת 2015 שחרר אודי את אלבומו השני Factory Melody The שבו שוחררו
שיתופי פעולה עם ענקים מז'אנר הפסייטראנס, אלבום נחשב הידוע בסאונד
בשנת 2017 יצא לאור האלבום EVOLUTION המתאפיין בשיתופי פעולה
האלבום הוא קפיצת דרך בכל הקשור לעבודת
הסאונד וההפקה שבולטים מאוד באלבום.
בשנת 2018 שוחרר הקטע 90 DEGREES MILLION עם ההרכב GMS
שהגיע למקום הראשון במצעד של BEATPORT.
בשנת 2018 שוחרר אלבומם הרביעי REMIXES THE שבו שמונה אמנים
ביצעו רימיקסים לקטעים מוכרים של אפגרייד.
בשנת 2020 יצא הקטע המשותף של Skazi ו-Upgrade הנקרא carnival
שזכה להכרה נרחבת והיה להצלחה גדולה
עוד בשנת 2020 יצא הרמיקס לטרק המוכר של אסטריקס שנקרא Artcore
בחברת התקליטים הברזילאית - Records Alien.
בשנת 2014 שוחרר הטרק "BAILEYS" שהקנה
הקטע זכה להגיע למקום הראשון במצעד
ביטפורט ואף זכה במקום ה-9- ברשימת אקו"ם ב-"20 הקטעים המושמעים
ביותר על רחבות הריקודים בשנות ה-2000. זוהי יצירת המוזיקה האלקטרונית היחידה ברשימת 20 הקטעים המושמעים של שנות ה-2000.
נכון לשנת 2025 יש ל-BAILEYS מעל 20 מיליון השמעות ברחבי הרשת.
מכללת BPM בחרה לקחת את הקטע ולבצע תחרות רמיקסים שבה
הקטע נוגן באין ספור חתונות בישראל ועשרות אנשים
נכנסו איתו לחופה בתור שיר כניסה לחופה.
BAILEYS נוגן בהופעות של אמנים ישראלים
כדוגמת רגב הוד ואף הופיע ב-DVD של ליאור נרקיס בשנת 2015.
2020 – Artcore (רמיקס ל־אסטריקס )
Upgrade מעבירים סדנאות אומן במכללות מול סטודנטים למוזיקה, שעוסקות בפיתוח קריירה כמוזיקאי, טכניקות ההפקה, השפעת ז'אנר הטראנס פסיכדלי וחשיבות שיתופי הפעולה בזירת המוזיקה האלקטרונית.
אודי פילו נשוי לרחלי פילו (לבית בן דוד).
לצד Upgrade, פילו פועל גם בפרויקטים נוספים:
Neo – פרויקט סולו שבו שחרר קטעים פסיכדליים בשיתוף אמנים כגון Essence Project.
תחת השם Neo שיתף פילו פעולה במספר קטעים עם האומן PROJECT ESSENCE שמחמם את ההרכב MUSHROOM INFECTED ברוב ההופעות שלהם
כיום אודי עובד על אלבום חדש עם ליאור סבן
IIIX – פרויקט צ'יל־אאוט עם שלומי לוי, במסגרתו יצאו מספר קטעים בסגנונות שונים.
אוֹדִיסֵיאָה היא אחת משתי היצירות האפיות היווניות הגדולות אשר מיוחסות להומרוס, לצד האיליאדה.
במשך שני לילות בחברת אצילי הפאיאקים (Phaeacians), מתאר אודיסאוס את הרפתקאותיו בעת המסע הארוך הביתה, שנמשך כמעט עשר שנים.
לבסוף שב אודיסאוס לביתו ומחזיר לעצמו את השלטון באי, לאחר שקבוצת מחזרים חמדנית איימה לתופסו.
רוב החוקרים מתארכים את חיבור היצירות, אשר השפיעו רבות על תרבות המערב, לסוף המאה ה-8 או המאה ה-7 לפנה"ס.
בשפות מסוימות, ובמיוחד באנגלית, משמשת כיום המילה אודיסיאה לתיאור מסע ארוך ורב תלאות.
בתחילת הטקסט, אודיסאוס נמצא שבוי באי אוגיגיה של קליפסו, ואינו יכול לשוב אל ביתו ואל אשתו פנלופה.
הוא זוכה לאהדה מכל האלים פרט לפוסידון, אשר נוטר לאודיסאוס על שעיוור את עינו היחידה של בנו, הקיקלופ פוליפמוס.
כשפוסידון נוסע לביקור ב"אתיופיה" (כינוי ביוונית עתיקה לכל חופה הצפוני של אפריקה), האלים מתאספים ואתנה מבקשת מזאוס להרשות לאודיסאוס לשוב לביתו.
זאוס נעתר לבקשת אתנה, ושולח את הרמס אל קליפסו כדי להורות לה לשחרר את אודיסאוס.
במקביל, מגיעה אתנה אל האי איתקה, ומייעצת לטלמאכוס, בנו של אודיסאוס, לכנס את מועצת זקני איתקה כדי להוקיע את התנהגות המחזרים אחר פנלופה (אשר מכלים אט-אט את רכושו של אודיסאוס), ולאחר מכן להפליג אל פילוס ואל ספרטה כדי לבקש ידיעות בדבר מקום הימצאו של אביו.
בספר השני, טלמאכוס מכנס את העם ופונה לשווא אל מצפון המחזרים.
הם משיבים לו בבוז, ואינם נותנים דעתם על אזהרתו של הלתרסס הנביא בדבר גורלם הצפוי אם לא יחדלו מרשעותם.
טלמאכוס שואל ספינה ומפליג בלילה אל פילוס בלווית אתנה, המחופשת למנטור – חברו הנאמן של אודיסאוס.
בספר השלישי, הם מגיעים לפילוס וזוכים לקבלת פנים מהודרת מידי נסטור.
ברם, אין בידי הלה חדשות על אודיסאוס; אתנה נעלמת.
בספר הרביעי, טלמאכוס מגיע לספרטה יחד עם פייסיסטרטוס , בנו של נסטור.
הם מתארחים אצל מנלאוס והלנה – שליטי ספרטה.
מנלאוס מתאר את שיבתו מטרויה ומספר שפרוטאוס, הזקן מן הים, גילה לו כי אודיסאוס עודו חי ומוחזק בעל כורחו על אי.
מנלאוס מזמין את טלמאכוס להישאר אצלו לזמן מה; טלמאכוס מסרב, אך בהמשך מתברר שבכל זאת עשה בספרטה זמן רב.
בינתיים, באיתקה המחזרים מגלים שטלמאכוס יצא לחפש את אביו, ומחליטים לארוב לו בשובו.
בספר החמישי, נערכת אספת אלים באולימפוס.
אתנה שבה ומפצירה שאודיסאוס ישוחרר, וזאוס שולח את הרמס אל קליפסו ובפיו דבר החלטת האלים.
זאוס מנבא שאודיסאוס יגיע אל ארץ הפאיאקים בסכריה לאחר עשרים ימי הפלגה, והם ייקחו אותו לאיתקה.
אודיסאוס בונה בעזרתה רפסודה, ועוזב את האי שנים-עשר יום לאחר ההחלטה.
לאחר הפלגה ארוכה, הוא מזהה את לשון-היבשה של סכריה.
אולם פוסידון מעורר סערה נגד אודיסאוס כנקמה על שעיוור את בנו, והגעתו אל חוף הפאיאקים נדחית.
בספר השישי ובספר השביעי, פוגש אודיסאוס את נאוסיקה, בתו של מלך הפאיאקים אלקינואוס .
בעצתה הוא פונה לאמה, המלכה ארטה , ומבקש שתעזור לו לחזור למולדתו.
אודיסאוס מתקבל בארמון בסבר פנים יפות וזוכה לחסות השליט.
בתשובה לשאלות הפאיאקים, הוא מספר כיצד הגיע מהאי של קליפסו.
למחרת, לאחר תחרויות ספורט שאליהן הוא נגרר בעקבות התגרות מצד אצילים פאיאקים, הוא מגולל את קורותיו במהלך השנתיים שעברו מחורבן טרויה ועד לשביו באי של קליפסו.
לאורך הספר השמיני עד הספר השלושה-עשר, אודיסאוס מספר על הרפתקאותיו בטרויה, כולל אזכור של סוס העץ הטרויאני.
הוא מתאר כיצד עזב את טרויה יחד עם אנשיו וכיצד פשט על איסמארוס , ארץ הקיקונים , בדרכו אל דרום יוון.
אך רוחות סחפו אותו עם אנשיו אל ארץ אוכלי הלוטוס, ככל הנראה באזור לא-נודע של העולם.
משם הפליגו אל ארץ הקיקלופים, נשבו על ידי פוליפמוס הקיקלופ והצליחו להחלץ מידו בתחבולה ערומה של אודיסאוס: הוא שיכר את הקיקלופ ביין וניקר את עינו האחת בשנתו באמצעות גזע עץ מחודד.
תקרית הקיקלופ העלתה על אודיסאוס את חמת פוסידון, שהקיקלופ הוא יוצא חלציו.
משם הפליגו אודיסאוס ואנשיו אל האי של איאולוס, שליט הרוחות, אשר נחלץ לעזרתם בגיוס הרוחות לטובת מסעם הימי.
בתוך פחות מעשרה ימים הם קרבו לחופי איתקה, אולם כמה מאנשיו של אודיסאוס פתחו את שק העור אליו הכניס איאולוס את רוחות השמים, וסערות עזות מחזירות את ספינותיהם לאי של איאולוס.
משם הגיעו לארץ הלסטריגונים, שם נטרפו כל ספינותיו ורוב אנשיו של אודיסאוס, פרט לספינתו שלו ואנשי צוותה.
בהימלטם משם הגיעו אל האי של קירקה, המכשפה יפת המראה.
קירקה האכילה כמה מרעיו של אודיסאוס במטעמים ובתוך כך הפכה אותם לחזירים ושבתה אותם בדיר.
אודיסאוס נחלץ לעזרתם בעזרתו של הרמס, משביע אותה לחדול מתחבולותיה ושוהה אצלה עם אנשיו במשך שנה.
במהלך הזמן הזה, משתכר אלפנור, אחד מאנשי אודיסאוס, נופל מגג ביתה של קירקה ומת.
קירקה, אשר ניחנה בראייה נבואית, מגלה לאודיסאוס שיהא עליו להיוועץ בטֵיירֶסִיאַס, הנביא העיוור מתבאי, לפני שיוכל לשוב לביתו.
אלא שטיירסיאס מת זה כבר, ועל-כן נאלץ אודיסאוס לרדת אל השְׁאוֹל ולמצוא את רוחו של הנביא.
השיר האחד-עשר מתאר את ביקורו של אודיסאוס בשאול, שם הוא מוצא את טיירסיאס ולומד ממנו שעליו ועל אנשיו להימנע מלפגוע בעדריו של הליוס, אל השמש, באי תרינאקיה , פן לא יזכו לשוב לביתם.
באותה הזדמנות, פוגש אודיסאוס את אמו, אנטיקליאה, ומחליף איתה דברים, ופוגש גם סדרה של גיבורים ודמויות מיתיות, ובהם טנטלוס, הראקלס, אגממנון ואכילס.
לפני כל זאת, רוחו של אלפנור מפצירה בו שישוב אל קירקה ויקבור את גווייתו כדת וכדין, כדי שרוחו תמצא מנוח.
בשובם אל קירקה, הם קוברים את אלפנור, ומפליגים הלאה.
הם מצליחים לשרוד את ההפלגה ליד אי הסירנות, חומקים ממפלצות הים סקילה וכריבדיס ומגיעים לתרינאקיה.
שם יוצא אודיסאוס לחקור את האי, ואנשיו ברעבונם שוחטים ואוכלים בני בקר מעדרו של הליוס.
בעקבות זאת, ספינתם נטרפת, וכולם טובעים למוות פרט לאודיסאוס, אשר מצליח להיסחף על גבי קרש במשך עשרה ימים ולהגיע אל האי של קליפסו.
לאחר שסיפר אודיסאוס למארחיו הפאיאקים את עלילותיו, הם נאותים לסייע לו.
ביום המחרת הם מסיעים אותו אל איתקה בספינתם הפלאית, ומעניקים לו שלל מתנות.
אודיסאוס, שנרדם במהלך המסע, מתעורר באיתקה, ואתנה נגלית אליו ומספרת לו על המחזרים אחר אשתו.
בספר הארבעה-עשר, אודיסאוס מתחפש לזקן בעזרת אתנה, ומגיע אל ביתו של אומאיוס, רועה החזירים הנאמן לו.
אומאיוס אינו מזהה את אדונו, אך מספר לו על חוצפת המחזרים.
בספר החמישה-עשר, אתנה קוראת לטלמאכוס מספרטה, שם שהה במשך חודש.
טלמאכוס מצליח להתחמק ממארב המחזרים, בעוד אודיסאוס מקשיב לסיפור חייו של אומאיוס (שהוא נסיך חטוף).
בספר הששה-עשר, טלמאכוס מגיע לאיתקה, ואתנה מכוונת אותו אל בקתת אומאיוס.
שם הוא פוגש באביו המחופש, ועדיין אינו מזהה אותו.
לאחר שאומאיוס נשלח אל פנלופה, אתנה חושפת את אודיסאוס בפני בנו, וביחד הם זוממים את נקמתם במחזרים.
בערב חוזר אומאיוס לבקתה, ואודיסאוס שוב מחופש.
בספר השבעה-עשר עד התשעה-עשר, טלמאכוס בא לארמון, בעוד שאומאיוס ואודיסאוס המחופש כקבצן מגיעים בנפרד.
לאחר תגרה עם המחזרים, הוא נפגש עם טלמאכוס והם מצליחים להגיע לנשקיה של אודיסאוס ולהתחמש.
אודיסאוס משוחח עם פנלופה, שאינה מזהה אותו, ופותר לה חלום.
היא מספרת שאינה מאמינה שאודיסאוס מת, ולכן נקטה תכסיסי השהיה כדי לא להינשא לאיש מהמחזרים.
אף על פי כן, היא התחייבה שתינשא מחר, בחג אפולו הקשת, לאיש שיצליח לירות בקשתו הגדולה של אודיסאוס חץ דרך חורים בתריסר גרזִנים.
בספר העשרים עד העשרים-ושתיים המחזרים מחליטים לא להרוג את טלמאכוס ביום החג לאפולו.
אף אחד מהם לא מצליח לדרוך את קשתו של אודיסאוס.
אודיסאוס מורה לשני משרתים לנעול את דלתות הארמון, דורך את קשתו וקולע חץ דרך שנים-עשר הגרזנים, ואז מודיע למחזרים שדינם נגזר.
תחינותיהם לא מועילות, ואודיסאוס וטלמאכוס הורגים את כל המחזרים.
בספר העשרים-ושלושה והעשרים-וארבעה, רוחות המחזרים מגיעות לשאול, וכך שומעות נשמות אגממנון ואכילס על ניצחונו של אודיסאוס, ומתקנאות בו.
אודיסאוס מבקר את אביו הזקן, המתבודד מחוץ לעיר.
שארי בשרם של המחזרים רוצים לנקום את דמם ולהרוג את אודיסאוס, אך אתנה משכינה שלום ומרגיעה את הרוחות בממלכת איתקה.
לקראת סוף היצירה חוזר אודיסאוס הביתה ומתגלה לאשתו פנלופה (בספר העשרים-ושלושה).
שיבה זו, לאחר היעדרות כה ארוכה, היא מעשה אמיץ ומסוכן.
באודיסאה החזרה הביתה מצליחה, אודיסאוס מתאחד עם אשתו הנאמנה.
האודיסיאה תרמה לעולם הספרות את מוטיב השיבה המאוחרת.
בספרות המערבית נעשה שימוש רב במוטיב זה באופן המהדהד לעיתים קרובות את סיפורם של אודיסאוס ופנלופה.
שיבה מאוחרת ביצירות ספרותיות נוטה להיכשל, בין השאר בשל הזמן הרב מאז עזיבתו של הגיבור החוזר.
עיבודים ותרגומים לעברית של האודיסאה
הומרוס, אודיסאה, שאול טשרניחובסקי (מתרגם), הוצאת עם עובד, תל אביב, 1987.
הומרוס, אודיסאה, אהוביה כהנא (מתרגם), כתר הוצאה לאור, ירושלים, 1996.
הומרוס, אודיסיאה, תרגום לפרוזה עברית אמנותית ופיוטית מאת אברהם ארואטי, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס תשע"ג, 2012.
הומרוס, אודיסאה, בלהה רוזנפלד (מתרגמת), הוצאת עופרים, 2004. ספר זה הוא עיבוד מקוצר של היצירה.
אהרן שבתאי, המיתולוגיה היוונית, הוצאת מפה, תל אביב, 2000. בספר זה מופיע עיבוד של פרקי האודיסאה בפורמט סיפורי ומקוצר.
הומרוס, אודיסאה, אהרן שבתאי (מתרגם), הוצאת שוקן, תל אביב, 2014.
הומרוס, אודיסאוס, יחיעם פדן (סופר), כתר הוצאה לאור.
ספר זה מספר על מסעות אודיסאוס מילדותו ועד סוף סיפורו, גרסה לגילאי 11+, 386 דפים.
ין וורנר ווטסון, איליאדה ואודיסיאה, אנדה עמיר-פינקרפלד (מתרגמת), הוצאת עמוס סוכנות סטימצקי.
גרסה מעובדת לילדים בליווי ציורים מאת אליס ומרטין פרוונסן.
ראו גם: גבריאל צורן, (עורך), מאמרים על האודיסאה, כתר הוצאה לאור, 1989.
טלגוניה, סיפור המשך לאודיסאה שנכתב על ידי אוגמון מקירני ועוסק בטלגונס, בנו של אודיסאוס מקירקה ומגעיו עם אביו ומשפחתו.
היצירה לא השתמרה אלא בתקציר.
איניאדה, ורגיליוס, מאה ראשונה לפני הספירה.
שירה אפית הנכתבה כסיפור המשך לאיליאדה של הומרוס המגולל את ייסודה של רומא.
הקומדיה האלוהית, ספר של המשורר הרנסאנס האיטלקי דנטה ובו מופיעה אודיסאוס כדמות הנענשת בשל חטא ההיבריס - הגאווה .
גן העדן האבוד, ג'ון מילטון.
נכתב בסגנון השירה האפית בשנת 1667 ונחשב לאחד הטקסטים המרכזיים של התרבות המערבית.
איתקה, שיר של המשורר היווני קונסטנדינוס קוואפיס המציג תמונות מתוך האודיסאה.
השיר נכתב לראשונה בשנת 1894 ונכתב בגרסה חדשה בשנת 1910. ראו: קוואפיס, קונסטנדינוס, כל השירים, יורם ברונובסקי (מתרגם), הוצאת כרמל, ירושלים, 1993.
אי הסירנות, שיר משנת 1908 של המשורר ריינר מריה רילקה על המפגש עם אי הסירנות (אודיסאה, ספר 12).
ראו: רילקה, ריינר מריה, נטוש על הרי הלבב, הוצאת כרמל, ירושלים, 1999, עמ' 104.
יוליסס, ספר מאת הסופר האירי ג'יימס ג'ויס הופיע בשנת 1922 (יוליסס הוא השם הלטיני של אודיסאוס).
הרפתקאות טלמאכוס, סיפור דאדאיסטי של לואי אראגון אודות קליפסו ואודיסאוס משנת 1922. הסיפור נכתב ביחס אל סיפור משנת 1699 של פנלון, סופר ותאולוג צרפתי בן המאה ה-17. ראו: דאדא וסוריאליזם בצרפת, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1992, עמ' 139–141.
האודיסאה, ספר מאת הסופר היווני ניקוס קאזאנצאקיס.
הספר מהווה מעין המשך מודרני לאודיסאה המקורית וכתובה באותה מתכונת ובו הגיבור מתנסה בתאוריות רוחניות שונות כגון אלו של ניטשה, ישו, בודהה ועוד.
בספר 33,333 פסוקים כמו האודיסאה המקורית.
הקומדיה האנושית מאת ויליאם סארויאן, סופר אמריקאי ממוצא ארמני.
הספר מתאר את קורותיה של משפחה בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
הדמות הראשית שמה הומר (הומרוס), אחיו הצעיר שמו יוליסס (אודיסיאוס), וכך גם דמויות נוספות הנושאות שמות מתוך האודיסיאה.
בספר זה אבי המשפחה אינו זוכה לחזור הביתה מהמלחמה, אך האח הבכור - חוזר.
קינת אודיסאוס מאת לאה גולדברג, פורסם בהמשך בספר 'על הפריחה'.
השיר מתאר את אודיסאוס היורד לשאול ומבכה את המתים ורדוף תחושת אשמה על מותם.
ראו: גולדברג, לאה, שירים (כרך שני), הוצאת פועלים, תל אביב, 2004.
השיר "אודיסס" מאת המשורר העברי חיים גורי, שנכתב כאלוזיה ניגודית לשיבתו המאוחרת אך-המוצלחת של אודיסאוס לאיתקה, ועוסק בחזרתם של חיילים משדה הקרב אל המציאות שהותירו אחריהם.
אומרוס, שיר אפי מאת המשורר הקאריבי וחתן פרס נובל לספרות דרק וולקוט, 1990.
שיבותיו של אודיסאוס, עירד מלכין, 1998.
אודיסיאה, מאת אלכס אפשטיין, ירושלים, הוצאת כתר, 2001.
פנלופאה, ספר של הסופרת מרגרט אטווד המציג גרסה של סיפור פנלופאה ואודיסאוס מנקודת מבט נשית.
אודיסאוס, ספרו של יחיעם פדן המשחזר את חייו של הגיבור מילדות עד זקנה לפי הומרוס ומקורות אחרים, תוך כדי השלמת הפערים הקיימים במקורות אלה.
הספר מבסס את ההשערה שאודיסאוס היה הראשון ביוונים שהפליג לחלקו המערבי של הים התיכון, ומבליט את תחבולותיו ואת כישרון השכנוע שלו וכן את יכולתו לגלגל כל הרפתקה בלבוש מיתי.
ספר קומיקס המתאר תלאותיו של ליאון, פרופסור יהודי בזמן השואה, בסיפור שהוא תבנית סיפור ה'אודיסאה' היוונית.
האודיסאה, מחזה מאת רולנד שימלפפניג, 2018.
אוליסס 31, סדרת הנפשה משנת 1981
הבוז , סרטו של ז'אן-לוק גודאר ובו תסריטאי מוזמן לכתוב עיבוד קולנועי של האודיסאה ונאלץ להיאבק במפיק אמריקני השואף להפוך את הסרט לפופולרי על ידי רידודו.
2001: אודיסאה בחלל סרט מ-1968 בבימויו של סטנלי קובריק לפי סיפור של ארתור סי.
עירום סרט מאת הבמאי הבריטי מייק לי.
הסרט מתאר את מסעו של הגיבור (ג'וני) ברחבי לונדון.
הסרט הופק בשנת 1994. התסריט פורסם ב-2004 בהוצאת פאבר.
סרטם של האחים כהן ובבימויו של ג'ואל כהן.
הסרט מציג עיבוד מודרני לסיפור האודיסאה, ובו שלושה אסירים נמלטים בדרך לא דרך בתקופת השפל הכלכלי הגדול בארצות הברית.
הסרט יצא להקרנה בשנת 2000.
סרטו של הבמאי היווני תיאו אנגלופולוס מ-1995. סרט מסע בכיכובו של הרווי קייטל.
מסעות אודיסאוס, מחזה מאת רועי חן.
הצגת ילדים בתיאטרון גשר המבוססת על ה'אודיסאה'.
The Odyssey, סרט של בבימויו של כריסטופר נולאן עבור אולפני יוניברסל.
הסרט מתוכנן לעלות בבתי הקולנוע ב-17 ביולי 2026. הסרט יוצג כפעולה מיתולוגית אפית שיצולם ברחבי העולם תוך שימוש בטכנולוגיית IMAX חדשה.
בסרט החדש ישתתפו בין היתר מאט דיימון, טום הולנד, אן האת'וויי, זנדאיה, רוברט פטינסון, לופיטה ניונגו, ושרליז ת'רון.
הצילומים לסרט מתוכננים להתחיל בתחילת 2025.
האודיסאה (The Odyssey) – שיר של להקת הפרוגרסיב מטאל "סימפוני אקס", המבוסס על היצירה.
הקומדיה האלוהית יצירה אלקטרואקוסטית של פראנסואה ביילה (FRANCOIS BAYLE) וברנארד פרמגייאני (BERNARD PARMEGIANI) שהיו חלוצים בתחום המוזיקה האלקטרונית.
היצירה מתחילת שנות השבעים הייתה פסקול להופעת מחול לפי הקומדיה האלוהית ויצאה על גבי תקליטור כפול מטעם חברת Magison.
יוליסה\אודיסאוס, אופרה מודרנית מאת המלחין לואיגי דאלאפיקולה (LUIGI DALLAPICCOLA), היצירה נכתבה בשנות השישים ובוצעה לראשונה בשנת 1968 בצרפת.
תקליטור יצא בחברת NAIVE תחת חסותו של ארגון המוזיקה הצרפתי INA.
המוזיקה מרתקת ומהפנטת עם הרבה מוטיבים של שירת סירנות.
EPIC: The musical, מחזמר מודרני מאת היוצר חורחה ריברה-הרנס (Jorge Rivera-Herrans).
היצירה מספרת את סיפורו של אודיסאוס לפרטים ומחולקת לסאגות.
היצירה החלה לעלות ב-2021 והעלתה הסתיימה בדצמבר, 2024. היא צברה מיליוני מעריצים ברחבי העולם ומאות איורים ואנימציות המבוססות על השירים הרבים.
אודיסאוס (ביוונית עתיקה: Ὀδυσσεύς) הוא דמות מיתולוגית, נינו של הרמס, מלך איתקה, גיבור האפוסים אודיסיאה ואיליאדה מאת הומרוס.
אודיסאוס נודע כחכם שבין מצביאי היוונים ובין החשובים שבהם.
מוכר בעיקר בשל מסעו המפורסם חזרה הביתה ממלחמת טרויה וכהוגה רעיון הסוס הטרויאני.
במיתולוגיה הרומית הוא נקרא אוליסס (Ulysses) או אוליכסס (Ulixes).
אודיסאוס הוא בנם של המלך לארטס והמלכה אנטיקליאה, בעלה של פנלופה, שילדה לו את הנסיך טלמאכוס, משפחת המלוכה של העיר היוונית העתיקה איתקה, שבאותה תקופה שגשגה מבחינה כלכלית וצבאית.
טינדראוס, מלך ספרטה ובעלה של לדה, שלפי אחת הגרסאות היא אמה של הלנה, לא קיבל אף אחת מן המתנות אך גם לא שילח אף אחד מן המחזרים מחשש שיעלבו ויתפתח סכסוך.
אודיסאוס הבטיח לפתור את הבעיה באופן משביע רצון אם טינדראוס יתמוך בו בחיזורו אחרי פנלופה, בתו של איקריוס.
טינדראוס הסכים ברצון ואודיסאוס הציע כי לפני שתעשה ההחלטה, כל המחזרים ישבעו להגן על הבעל הנבחר נגד כל מי שיתקומם נגדו.
תכסיס זה הצליח, והלנה ומנלאוס התחתנו.
עם מותו של טינדראוס, מנלאוס הפך למלך ספרטה.
כאשר הודיעו לאודיסאוס שעליו לחבור ליתר מלכי יוון במלחמה על טרויה, הוא לא רצה בכך.
כדי לשכנע את מנלאוס ואגממנון שבאו לגייסו, כי אין הוא כשיר לקרב, העמיד פני משוגע.
הוא צעד על חוף הים כשהוא לבוש תחתונים בלבד, הוביל מחרשה וזרע בחול גרגרי מלח.
למורת רוחו, אחד המלווים שם לב לתרמית - וכדי לבדוק את מידת שפיותו, לקח את תינוקו של אודיסאוס מאמו והניח אותו על החוף.
אודיסאוס, שחשש לדרוס את טלמכוס הקטן, עצר מיד את המחרשה והודה שהוא מעמיד פנים.
לאחר מספר ימים עזב אודיסאוס את איתקה ויצא למלחמת טרויה.
אודיסאוס היה זה שהגה את רעיון הסוס הטרויאני במלחמת טרויה.
בהיותם משוכנעים שזוהי מנחת היוונים על מנת לרצות את האלים, הכניסו הטרויאנים את הסוס אדיר הממדים דרך שעריה המשוריינים של טרויה, מבלי לדעת כי בתוכו הסתתרו החיילים.
כך כבשו מלכי יוון את טרויה.
20 שנים נעדר אודיסאוס מביתו.
10 שנים עקב מלחמת טרויה, המתוארת באיליאדה, ו-10 שנים נוספות בשל המסע חזרה לביתו, במהלכן עבר חוויות שונות שמנעו ממנו להתקדם בדרכו חזרה.
תיאור מסע זה מתואר באודיסאה.
מסעו חזרה של אודיסאוס מכונה גם "נוסטוס" (ביוונית - שיבה), במהלכו פגש בסירנות ובמכשפה קירקה אשר עד היום קרוי על שמה הר באיטליה.
במהלך מסעו נתקלו אודיסאוס ואנשיו בקיקלופ פוליפמוס, בנו של פוסידון אל הים, וכאשר שאל הענק בעל העין האחת את אודיסאוס לשמו, ענה לו ששמו הוא "אף אחד לא".
הקיקלופ סירב להעניק לאודיסאוס ואנשיו את ההגנה השמורה לאורחים המקובלת ביוון והחל לטרוף אותם, זוגות זוגות.
בתגובה, החלו אודיסאוס ואנשיו להילחם בו ותקעו בעינו האחת מקל בוער.
הוא החל צועק ומשתולל מרוב ייסורים.
מקול זעקותיו ניעורו הקיקלופים האחרים באי ושאלו אותו מי עשה לו את זה, ופוליפמוס ענה להם כך: "אף אחד לא עקר את עיני".
הוא המשיך לזעוק ולצעוק מכאבים, והם, שחשבו שנטרפה עליו דעתו, הלכו משם.
כך התאפשר לאודיסאוס ואנשיו לברוח מן המערות של פולימפוס.
אודיסאוס, שוב ביהירותו, צעק לקיקלופ העיוור מן הספינה לאחר שעזב את האי שלו: "אם פעם תשאל מי האיש שהטיל בעינך את המום הנתעב, הגד שניקר את עינך אודיסאוס בן לארטס מאיתקה, מחריב הערים!".
בעקבות כך התפלל הקיקלופ לאביו אל הים שיתנכל לאודיסאוס עד לשיבתו לביתו.
אודיסאוס ומלחיו עגנו בחוף האי אייאה.
אודיסאוס שלח את אחד ממלחיו לבדוק את השטח וזה שב וסיפר שיושבי האי ומלכתו קירקה מכניסי אורחים הם.
המלכה הזמינה את צוות הספינה לסעוד בארמון והם נענו בשמחה להזמנה.
כל המלחים התנפלו על האוכל חוץ מאודיסאוס, שראה את כל צוותו נהפך לעדר חזירים.
הוא יצא החוצה והתפלל לאלים שיעזרו לו.
הרמס, שליח האלים, ירד מהאולימפוס ונתן לאודיסאוס מעט עשב מכושף.
אז חזר אודיסאוס לארמון ואכל את מנתו.
מלכת האי שהבינה שהאלים עוזרים לאודיסאוס, החזירה את החזירים לצורתם הקודמת והם יכלו להמשיך בדרכם.
באחד מן הימים עגנה אונייתו של אודיסאוס באי שהיה שייך לטיטאן היפריון (הידוע כאביו של הליוס).
המלחים שחטו פרה מהאי ואכלו את בשרה.
הטיטאן זעם על הגנבה ואמר לזאוס להשמיד את צוות האונייה כולה, פרט לאודיסאוס.
אודיסאוס שט על מה שנשאר לו מהספינה ואפילו הצליח להנצל מהמפלצת כריבדיס עד שהגיע לאי של קליפסו.
הנימפה קליפסו מצאה אותו, התאהבה בו וכלאה אותו באי שלה למשך שבע שנים.
האלה אתנה ריחמה על אודיסאוס וביקשה מזאוס, מלך האלים לשחרר אותו.
זאוס שלח את הרמס כדי להכריח את קליפסו לשחרר את אודיסאוס, שבנה לעצמו סירה קטנה והמשיך במסעו.
בזמן היעדרו של אודיסאוס, אשתו, פנלופה היפה, הייתה מוקפת במחזרים שתבעו ממנה לבחור באחד מהם ולהינשא בשנית.
בסיפור מגיעה נאמנותה של פנלופה לבעלה לשיא.
האמונה כי הוא בחיים ועוד יחזור יום אחד, מונעת ממנה להיענות למחזריה.
היא נמנעת מלהיענות למחזרים באמתלה שהיא עסוקה במלאכת טווייה מסוימת, ומבטיחה להם כי תינשא לאחד מהם רק כאשר המלאכה תושלם.
כל לילה היא פורמת מה שכבר טוותה, עד שהמעשה נתגלה והמחזרים תבעו ממנה סופית לבחור באחד מהם.
בינתיים חזר אודיסאוס לאיתקה, ובעזרת האלה אתנה, מתחפש לקבצן מחשש שיזהו אותו מחזריה של פנלופה ויתנכלו לו.
הראשון שזיהה אותו היה כלבו הנאמן ארגוס , שנשא ראשו וזקף אוזניו כי הכיר את אדונו, אף על פי שלא ראה אותו מזה עשרים שנה.
אֶוּריקלֵיאָה, משרתת זקנה ונאמנה שהייתה אומנתו בילדותו, רחצה את רגליו, לפי בקשתה של פנלופה, וזיהתה אותו גם כן, לפי צלקת על רגלו מימים עברו.
לבסוף המציאה פנלופה תחבולה חדשה: היא הוציאה מהמחסן קשת גדולה ואשפת חצים שהיו שייכים לבעלה ואמרה למחזרים שהאדם שיוכל למתוח את הקשת ולירות בה חץ שיעבור דרך שתים עשרה טבעות קטנות, יהיה לה לבעל.
המחזרים נענו לאתגר, אך איש מהם לא הצליח למתוח את המיתר.
כשאודיסאוס המחופש לקבצן ביקש לנסות, פרצה באולם המולה שאותה השתיק טלמכוס (בנו של אודיסאוס), ונתן ל-"זר" לנסות.
אודיסאוס הורה למשרתים לנעול את דלתות החדר, כופף את הקשת ללא מאמץ וירה חץ דרך 12 הטבעות, לאחר מכן הסתובב לעבר המחזרים, הודיע שדינם נגזר וירה בכולם למוות את שאר החצים, כשבנו טלמכוס עוזר לו עם חרבו.
אודיסיאס אליטיס היה משורר יווני מודרני, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1979, אשר יצירתו העיקרית, "אקסיון אסטי", זיכתה אותו בפרס.
אליטיס נולד באי כרתים בשם אודיסיאס אלפודליס.
הוא למד משפטים באוניברסיטת אתונה.
את "אקסיון אסטי" הוא כתב ב-1959. ביצירה זו ניסה לעלות על המרכיבים החשובים של ההיסטוריה והמורשת היוונית המפוארת, בעזרת שילובים של הליטורגיה של הכנסייה האורתודוקסית עם הסגידה לאלים האולימפיים, ובמיזוג הרעיונות שמאחורי כל תרבות.
הפואמה "אקסיון אסטי" (פירוש שמה: ראוי, מבורך בפני האלוהים) היא מסה לירית המציגה את ההיסטוריה האישית ואת השקפת עולמו של המשורר בזמן מלחמת העולם השנייה ומלחמת האזרחים שהתחוללה ביוון אחריה.
הפואמה מהווה שיר הלל לאדם, לרוחו הבלתי מנוצחת ולשאיפתו לחרות.
החלק הראשון, בראשית, מתאר את בריאתו של המשורר אל תוך העולם, ההיסטוריה, הנוף והתרבות של יוון.
החלק השני, ייסורים, מכיל שירים ומקראות המתארות באופן כרונולוגי את דרכו במלחמה נגד האיטלקים באלבניה, במחתרת נגד הכיבוש בנאצי ובמלחמת האזרחים.
החלק השלישי, תהילה, הוא שיר הלל למולדת, לטבע ולאדם.
אודיסאוס אליטיס קיבל את פרס נובל בשנת 1979. "אקסיון אסטי" צוינה כיצירתו החשובה ביותר.
אקסיון אסטי, פואמה, תרגם מאנגלית: אלון מרגלית, ספרית פועלים, תל אביב, 1987.
אודינזה קאלצ'ו (באיטלקית: , או בקצרה אודינזה) הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר אודינה (מחוז פריולי-ונציה ג'וליה שבצפון איטליה) שמשתתף בסרייה א'.
תלבושת הבית המסורתית של הקבוצה היא בפסי שחור ולבן, מכאן הכינויים הביאנקונרי (לבנים-שחורים) והזברטה (הזברות הקטנות, בניגוד ליובנטוס - הזברות הגדולות).
הקבוצה משחקת באצטדיון פריולי, בעל 25,144 מקומות.
המועדון נוסד בשנת 1896 כחלק מהאגודה להתעמלות וסיוף של אודינה.
בשנים הראשונות הקבוצה השתתפה בעיקר בטורנירים מקומיים ורק בשנת 1912 הצטרפה רשמית לסרייה A.
ברוב שנות המועדון לא נרשמו הישגים בולטים והקבוצה ירדה ועלתה ליגה מספר פעמים רב.
בשנת 1922 הצליחה אודינזה להגיע לגמר הגביע האיטלקי אבל הפסידה 1:0 לקבוצת FC Vado משער בהארכה.
הנדנדה בין הליגות נמשכה לאורך שנות ה-30 וה-40 כשבשנת 1955 נרשם הישג השיא של הקבוצה, שסיימה במקום השני בליגה, אחרי מילאן.
אולם לאחר ההצלחה הגיעה תקופה ארוכה של דעיכה בשנות ה-60 וה-70 כשהמועדון בילה 15 עונות רצופות בליגה השלישית.
רק בשנת 1978 הצליחה הקבוצה לעלות שוב לליגה השנייה ובעונה שאחריה טיפסה חזרה לסרייה A.
בשנות השמונים אודינזה הייתה בעיקר קבוצת תחתית, אף על פי שבשורותיה הופיע אז זיקו האגדי מנבחרת ברזיל.
בסוף עונת 86–1985 ירדה הקבוצה לליגה השנייה, בעקבות עונש הורדת נקודות על מעורבות בהימורים.
שוב החלה הנדנדה בין הליגות עד לעונת 96–1995, שבה הקבוצה הצליחה סוף סוף להתבסס בסרייה A.
בעונת 97–1996 אודינזה העפילה לראשונה לגביע אופ"א ובעונה שאחריה סיימה במקום השלישי המפתיע, רק אחרי יובנטוס ואינטר, הרבה הודות ל-27 השערים של החלוץ הגרמני אוליבר בירהוף.
בשנים הבאות אודינזה הייתה בעיקר במרכז הטבלה.
למרות תחלופה גבוהה בעמדת המאמן, הצליחה הקבוצה להתקדם בהדרגה ונהנתה מהצלחות כמו העפלה נוספת לגביע אופ"א ב-2003, מקום רביעי בליגה ב-2005, והעפלה לשלב הבתים של ליגת האלופות ב-2006.
אודינזה ידועה בשנים האחרונות כקבוצה שנוהגת לגלות שחקנים צעירים ולא מוכרים, להשביח אותם ולמכור אותם במחיר גבוה כדי להמשיך לקיים את המועדון.
בשנת 2011, לדוגמה, עזבו את הקבוצה שחקנים כמו אלכסיס סאנצ'ס (לברצלונה תמורת 26 מיליון אירו) וגוקהאן אינלר (לנאפולי תמורת 13 מיליון אירו).
שםמדינהשניםבורה מילוטינוביץ'יוגוסלביה1987–1988ג'ובאני גאלונהאיטליה1994–1995אלברטו זאקרוניאיטליה1995–1998לוצ'יאנו ספאלטיאיטליה2000–2001רוי הודג'סוןאנגליה2001לוצ'יאנו ספאלטיאיטליה2002–2005סרסה קוסמיאיטליה2005–2006לוריס דומיניסיניאיטליה2006ג'ובאני גאלונהאיטליה2006–2007אלברטו מלזאניאיטליה2007פסקוואלה מארינואיטליה2007–2009
אודישה (המוכר יותר כאוריסה; באורייה: ଓଡ଼ିଶା; בהינדי: ओड़िशा) היא מדינה במזרח הודו, אשר גובלת בצפון בג'הרקאנד, בצפון-מזרח בבנגל המערבית, במזרח במפרץ בנגל, בדרום באנדרה פרדש ובמערב בצ'האטיסגאר.
עד שנת 2011 שם המדינה הועתק באנגלית כ"אוריסה".
ב-2011 התעתיק שונה רשמית לאודישה, תעתיק הדומה יותר לאופן הביטוי הסנסקריטי של שם המדינה.
האוכלוסייה הצפופה המרוכזת לאורך החוף היא אוכלוסייה הודית ששפתה היא אורייה.
פנים המדינה הררי ומאוכלס בעיקר בשבטים.
באוריסה פוגעות סופות ציקלון רבות.
באוקטובר 1999 גבתה סופת ציקלון את חייהם של כ-10,000 בני אדם.
המדינה מושכת אלפים בודדים של תיירים מארצות אחרות ואלפים רבים של תיירי פנים-הודיים מדי שנה, בעיקר למקדשיה הרבים.
אתרים פופולריים הם מקדש השמש בקונארק שבפורי (לחוף מפרץ בנגל) ומאות אחרים הפזורים בבירה, בובנשוואר (אם כי רובם סגורים).
באודישה התגלו ממצאים ארכאולוגיים רבים מהתקופה הפרהיסטורית.
אשוקה מהאימפריה המאורית כבש את אודישה בשנה השמינית למלכותו (261 לפנה"ס).
על פי כתביו, במלחמה נהרגו כ-100,000 איש.
לדבריו, שפיכות הדמים שנגרמה בכיבוש אודישה גרמו לו להפוך לפציפיסט ולאמץ אמונה בודהיסטית.
לאחר המאה ה-11 החלו מלכים שונים לאחד את האזור.
בשנת 1751 עבר האזור מידי האימפריה המוגולית לידי האימפריה המראטהית.
בשנת 1760 כבשו הבריטים את האזור.
בשנת 1866 התרחש רעב המוני שגרם למותם של כמיליון איש.
בשנת 1903 החלו להישמע קולות הקוראים לאיחוד אזורים דוברי אורייה לכדי מדינה אחת, וכך קרה בשנת 1912. ב-1 באפריל 1936 אודישה וביהר פוצלו לשתי ישויות שונות.
בשנת 2023 התרחשה באזור תאונת רכבת בה נהרגו מאות ונפצעו אלפי אנשים.
לאור חוקת הודו, שיטת השלטון באודישה היא דמוקרטיה פרלמנטרית וייצוגית.
הפרלמנט במדינה הוא חד-ביתי ומכהנים בו כ-147 נציגים הנבחרים אחת לחמש שנים.
המושל, ראש המדינה הרשמי, ממונה אחת לחמש שנים על ידי נשיא הודו.
ראש השרים (ראש הרשות המבצעת וראש המדינה בפועל) הוא מנהיג המפלגה הגדולה או קואליציית מפלגות ב, הגוף המחוקק המדינתי.
נכון לינואר 2024 ראש השרים הוא נאווין פתניק, המכהן בתפקיד ממרץ 2000.
המדינה שולחת 21 נציגים הנבחרים על ידי הציבור ללוק סבהה (הבית התחתון של הפרלמנט הארצי) ו-10 נציגים הנבחרים על ידי הפרלמנט המקומי לרג'יה סבהה (הבית העליון של הפרלמנט הארצי).
אודישה מורכבת מ-30 חטיבות המרוכזות בשלוש חטיבות גאוגרפיות.
כלכלת אודישה חוותה בשנים האחרונות צמיחה יציבה וגבוהה במעט מהממוצע הארצי.
לאור קו החוף הארוך יחסית ושפע המשאבים הטבעיים, השלטון מנסה לשווק את אודישה כיעד להשקעות זרות.
באודישה ישנם חמישית מהפחם בהודו, רבע מעפרות ברזל, שליש עתודות הבוקסיט ורוב הכרומיטים.
הצפיפות היא 269 נפש לקמ"ר.
השפה הרשמית היא אורייה, אשר מדובר כשפת אם על ידי 81.8% מהאוכלוסייה.
שפות מרכזיות נוספות הן: בנגלית, הינדית, אורדו והטלוגו.
שיעור האוריינות הוא 73%, או בפילוח מגדרי—82% מהגברים ו-64% מהנשים.
שיעור האנשים החיים מתחת לקו העוני בשנים 1999–2000 עמד על כ-47.15%—כמעט כפול מהממוצע ההודי.
נתוני השנים 1996–2001 הראו כי תוחלת החיים במדינה הייתה 61.64 שנים, מעל הממוצע הארצי.
אודיסיאה הייתה הוצאת ספרים ישראלית שהוקמה בשנת 2001 ונסגרה בפברואר 2014. אודיסיאה הוצאה לאור בע"מ נוהלה על ידי אורי סנדץ' אשר ייסד את ההוצאה בשנת 2001.
ההוצאה הפיקה שני קווי הוצאה לאור של ספרים – הקו הקרוי "אודיסיאה" במסגרתו יצאו לאור ספרים בתחום המדע הבדיוני והפנטזיה, והקו הקרוי "גמא", במסגרתו יצאו ספרי מתח, רומאנים, ספרי מדע פופולרי וספרות יפה.
מרבית ספרי ההוצאה הם ספרים מתורגמים מסוגות מדע בדיוני, פנטזיה וספרי מתח.
ההוצאה אף חידשה את תרגומם של כמה ספרים שיצאו בעבר בעברית, תוך תרגום ועריכה מחודשים שלהם לשפה עכשווית ("גיזת הזהב" מאת רוברט גרייבס, "המנון לליבוביץ" מאת וולטר מ' מילר הבן, ואחרים).
מאז הקמתה, הוציאה אודיסיאה עשרות ספרים, רובם מתורגמים, ובהם ספרים רבים אשר זכו בפרסי הוגו ונבולה ופרסי ספרות בינלאומיים אחרים, כגון ספרים של אייזיק אסימוב ("האלים עצמם" וספרים נוספים), ארתור סי.
קלארק ("מזרקות גן העדן" וספרים נוספים), ג'ון קראולי ("קטן, גדול", זוכה בפרס הפנטזיה העולמי), ויליאם גאדיס ("אגפה פעורת פה"), ריי ברדבורי ("פרנהייט 451"), ועוד רבים אחרים.
אוֹדִיתָא (בעברית: הודאה) הוא אמצעי להעברת בעלות באמצעות הודאה של הנותן שהממון הוא של המקבל.
בתלמוד מובא הדין לגבי שכיב מרע (אדם הנוטה למות), שרצה להוריש את נכסיו למאן דהוא ומסיבות שונות לא יכול היה להשתמש בקניינים המקובלים.
בתלמוד "קניין האודיתא" מוזכר בקצרה, ולא נכתב על מהותו וגדריו ההלכתיים דבר, רוב החומר שנכתב על קניין זה הוא בספרות הראשונים והאחרונים.
בעקבות עמימות זו שבתלמוד, קיימת מחלוקת בסיסית בקרב הראשונים באשר לפישרו של המונח:
אודיתא כדרך קניין – גישתם של התוספות היא כי מדובר בקניין ככל הקניינים שאינו מוגבל לשכיב מרע בלבד, וברגע ההודאה מתרחשת העברת בעלות משפטית.
פוסק בולט שתומך בגישה זו של תוספות, הוא הרב יחזקאל לנדא בספרו נודע ביהודה, ובהתאם לכך הוא מכנה את 'קניין האודיתא': "הקניין הגדול שבכל הקניינים".
אודיתא כדרך להעברת זכויות בשכיב מרע – לעומת גישה זו, קיימת גישה בקרב כמה מהראשונים המסייגת את 'קניין האודיתא' לשכיב מרע בלבד (בהתאם להקשר בו הוא מוזכר בתלמוד), בהתבסס על ההלכה הקובעת כי "דברי שכיב מרע ככתובים וכמסורים".
שיטה זו גורסת כי קיים במעמד האישי של הנוטה למות כוח מיוחד, לפיו הודאה בפה - אף ללא כל מעשה קניין - מספיקה להעברת בעלות.
אודיתא כראייה – לעומת גישות אלה קיימת גישה השוללת לחלוטין את הגדרתה של "אודיתא" כקניין המעביר בעלות, ולפיה מדובר במונח הפשוט והרווח של הודאת בעל דין, כפי שנפסק בהלכה "אדם נאמן על עצמו כמאה עדים".
בניגוד לגישות הקודמות, העברת הבעלות אינה מתרחשת ברגע ההודאה, אלא הדבר משמש כראיה משפטית בדיני ראיות בלבד, וכאשר הדבר יגיע לדיון בבית דין הודאה זו תוכל לשמש כראיה.
ואמנם אם מודה המקבל שהדבר הנקנה לא היה שלו קודם הודאת המקנה הרי שלא זכה בדבר.
לפי גישה זו, אודיתא אינה מעידה על זכות הקיימת מכבר.
לגישה הרואה בהודאה דרך קניין יש ביטוי בתקדים התלמודי שהוזכר לעיל.
במהלך הניסיון להעביר את המעות מן הגר לבנו מוצע לו: "וליקניניהו באודיתא".
נעשה כאן אפוא שימוש בפועל "קנה".
גם גישתם של התוספות היא כי מדובר בקניין ככל הקניינים שאינו מוגבל לשכיב מרע בלבד, וברגע ההודאה מתרחשת העברת בעלות משפטית.
אחרון בולט שתומך בגישה זו של תוספות, הוא הרב יחזקאל לנדא בספרו נודע ביהודה', ובהתאם לכך הוא מכנה את 'קניין האודיתא': "הקניין הגדול שבכל הקניינים."
אודיתא כדרך להעברת זכויות בשכיב מרע
לפי גישה זו, אודיתא היא דרך ייחודית להעברת זכויות והיא תקפה רק לשכיב מרע.
בגישה זו, יש הסבורים שאודיתא היא הודאה (ראייתית) ויש הסבורים שהיא דרך קניין.
הרמב"ם סבור שאודיתא היא הודאה והיא תקפה בשכיב מרע בלבד: "שכיב מרע שהודה שיש לו לפלוני אצלו כך וכך תנוהו לו.
או שאמר כלי פלוני פיקדון הוא בידי לפלוני תנוהו לו.
חצר פלונית של פלוני הוא.
חוב שיש לי ביד פלוני אינו שלי של פלוני הוא.
בכל אילו הדברים וכיוצא בהם הודאתו הודיה...".
לדעתם של ראשונים אחרים, אודיתא היא דרך קניין, אלא שהיא חלה רק בשכיב מרע, מכח הכלל "דברי שכיב מרע ככתובים וכמסורים".
לפי כלל זה, שכיב מרע, מחמת מצבו, הנוטה למות כוח מיוחד יכול להקנות באמצעות דיבור בלבד, ולא במעשה קניין.
לכן, הוא יוכל להקנות גם באמצעות אודיתא.
כך סבור ר' יצחק בן אבא מרי - בעל העיטור: "ומסברא דהודאה לא מהני אלא בשכיב מרע כגון הא דאיסור משום דדברי שכיב מרע ככתובים ומסורים דמי...
אבל מידי דידעינן דלאו דידיה הוא, אלא [של ה]נותן, היכי מצי למימר לאו דילי הוא אלא לפלוני הא כולי עלמא ידעו דשקר הוא ומצי למימר משטה אני בך...".
זו גם דעתם של בעלי התוספות: "שכיב מרע...שהודה שיש לפלוני מנה בידו, אף על פי שאנו מוחזקים בו שאין לו, מי אמרינן דקנו במתנת שכיב מרע ואם עמד חוזר, או דלמא קנו לגמרי, ואם עמד אינו חוזר'.
מדובר אפוא בדרך קניין, והשאלה לגביה היא אם היא דרך קניין רגילה ("קנו לגמרי") או שמא היא דרך קניין ייחודית לשכיב מרע.
לעומת גישות אלה קיימת גישה רווחת בראשונים השוללת את הגדרתה של "אודיתא" כקניין המעביר בעלות, ולפיה מדובר במונח הפשוט והרווח של הודאת בעל דין, כפי שנפסק בהלכה "אדם נאמן על עצמו כמאה עדים".
לפי תפיסה זו האודיתא היא הודאה או ראיה לקיומה של זכות מן העבר והיא אינה הקנאה של הזכות מכאן ולהבא.
לדבריו, האודיתא מבוססת על מהימנות הודאתו של המקנה, על אף שההודאה נוגדת את העובדות כפי שהן ידועות לנו.
כיוון שלהודאה יש תוקף כראייה, העברת הזכות מכוחה תהיה תקפה רק אם שני הצדדים, המודה והמקבל, מאשרים אותה.
ניתן לראות את האודיתא כהתחייבות עתידית של המודה להעברת הזכות.
הריטב"א מתנה את תוקפה של האודיתא בכך שהצד המקבל אינו מכחיש את קיומה של הזכות.
לשיטתו האודיתא מבוססת על נאמנות ולכן והסייג לקבלתה הוא אמתותה: "דלא מהני אודיתא, אלא הודאת אמת, כשמודה של פלוני הוא והוא אמת.
אבל הכא אודיתא של שקר שלא היו של חברו, דשלו היה, ולא מצי מקנה באודיתא".
הראב"ד חולק על כך, והוא סובר כי אין צורך לדקדק כל כך במהימנות ההודאה: "האומר נתתי כך וכך לפלוני, הודאה היא ולא הקנאה.
ומה שהודה על עצמו שנתן, אין בודקין אחריו איך נתן".
כלומר להודאה יש תוקף גם אם המקבל מכחיש.
לדעת הרא"ש כיוון שהודאה מתבססת על נאמנות, המודה אינו יכול לחזור בו מהודאתו.
"מכל מקום בתר הודאתו אזלינן...והרי הודה שהיה שלו.
כלומר, האודיתא אינה ראייה ככל הראיות אלא היא כלל משפטי מסוג "השתק".
המודה נתפס בהודאתו ומנוע מלהכחישה בדיעבד.
השלכה נוספת להגדרת האודיתא ככלל נאמנות היא הדרישה לכך שההודאה תינתן בפני שני עדים: "ומכאן למדו הראשונים דמאן דאודי בפני שנים באתם עדיי, לא שנא דאודי במידי דמיחייב ביה ולא שנא דאודי במידי דלא דמיחייב ביה, אלא שרצונו להקנות לו אותו דבר שקונה ותפוס...
בשל מורכבותה המשפטית של האודיתא, הבהירו חכמים במהלך הדורות מתי ובאילו תנאים ניתן להשתמש בה.
הריטב"א סובר שהאודיתא תקפה לצורך הקנאה רק כאשר הנכס אינו ברשות המקנה ונמצא בפיקדון אצל אחר, שהרי אם הנכס ברשותו עומדות בפניו דרכי הקנאה פשוטות יותר.
הואיל ומדובר בהודאה על פיקדון ביד אחר (אדם שלישי), הנפקד ממשיך, בעל כורחו, להיות שומר על הפיקדון עבור הזוכה, עד שיגיע לקבל את הפיקדון.
למרות שהאודיתא נעשית בדיבור בעלמא, ולמרות שהיא מהווה הודאה על חוב קיים ואינה יוצרת חוב עתידי, יש שהציבו דרישות פורמליות שונות כתנאי לתקפותה.
לפי דרישות אלו עליה להיעשות בפני בית דין או בפני עדים, בלשון הודאה ולא בלשון התחייבות.
כלומר נוסח האודיתא צריך להיות "חייב אני" ולא "מתחייב אני".
בנוסף, כיוון שלדעת חלק מהפוסקים אודיתא בנויה על פיקציה לפיה החיוב מתבסס כביכול על חוב קודם, אין בכוחה של אודיתא לחייב אדם לפעילות עתידית.
כך, למשל, אין אדם יכול להתחייב לזון את חבירו או להקנות לו דבר שלא בא לעולם בדרך הודאה.
בין האחרונים בולטות שתי מגמות ביחס לאודיתא: מהרש"ל נוטה לצמצם את השימוש באודיתא בהיותו מבוסס על מעין פיקציה: "מדוע הוצרכו לתקן מעמד שלושתן, ולא סמכו על קנין אודיתא?
כי לא רצו להרגיל בקניין שיסודו בשקר כפי שנאמר: דובר שקרים לא יכון לנגד עיני".
לעומתו, 'הנודע ביהודה' מרחיב את חלותה של האודיתא גם לשאר התחייבויות והקנאות: "אפילו דבר שאינו נקנה בשום קניין, נקנה בהודאה כגון דבר שלא בא לעולם ונכסי איסור יוכיחו.
בתלמוד עולה האפשרות להקנות מיטלטלין או כסף אגב קרקע.
הרוצה להשתמש במנגנון זה אך אין לו קרקע, הורו הגאונים שניתן לכתוב הרשאה על קניין כזה אגב ד' אמות שיש לכל יהודי בארץ ישראל.
דרך אחרת להקנאה אגב קרקע, אף שלמקנה אין קרקע, היא באמצעות העברת קרקע למקנה על ידי אודיתא כדרך קניין או כהודאה:
יש שהסתפקו האם אודיתא מועילה במקרה זה גם אם אנו יודעים שלמקנה אין קרקע.
מלשון בעלי התוספות שלעיל נראה שאודיתא תהיה תקפה גם אם ידוע שלמקנה אין קרקע.
גם הרשב"א מצטרף לגישה זו:
"ואפילו לא נודע לנו שהיה לו קרקע מעולם, כל שאין אנו רגילין אצלו תמיד לדעת מה מעשיו ומה שיש לו, מן הסתם אנו אומרין קרקע יש לו שקנה או שנתן לו ונפל לו בירושה, ולא ידענוהו.
אלא שאם אנו רגילין אצלו תדיר, אנו אומרין: חזקה אין לו.
שאילו היה לו, אנו היינו מרגישין".
אנו מאמינים למקנה גם אם דבריו נוגדים את המידע שברשותנו.
עם זאת, לא תתקבל הודאה שקרית ביודעין.
סמ"ע חולק על כך, והוא מצמצם את האפשרות להשתמש באודיתא רק למקרה של הודאת אמת.
אדם אינו יכול להקנות את נכסיו לאחר מותו.
לכן, אחת הדרכים להעברת הנכסים ליורשים שלא על פי דין תורה עשויה להיות באמצעות אודיתא.
דהיינו, המוריש-הנותן מודה טרם מותו, שממון מסוים השייך לו הוא של המקבל.
בקהילות אשכנז נהוג היה להשתמש במנגנון זה במצבים בהם נערכה צוואה המבוססת על "שטר חצי זכר".
שטר זה חייב את הבנים לאחר מות האב לתת לאחותם סך של חצי מהסכום שיקבל כל אחד מהם.
כיוון שהאב לא יכול להקנות את רכושו לבתו לאחר מותו, הוא הודה לפני עדים שהוא חב לה (פיקטיבית) חוב גדול.
נקבע כי שעת החיוב היא בעת כתיבת השטר וזמן הפירעון הוא שעה לפני מותו.
עוד נקבע כי חיוב זה מותנה: האב מתנה עם הבת שבהגיע עת הפירעון תהיה ברירה ביד הבנים לפרוע לבת את החוב או לתת לה תמורתו מחצית מירושתם.
יש שהסתייגו משימוש באודיתא בנסיבות הנ"ל משום שמדובר בחיוב פיקטיבי:
לעומתם יש המצדיקים שימוש במנגנון הנזכר, שכן כבר פשט המנהג להסתייע בו:
"אכן נראה שכיון שפשט מנהג זה של שטר חצי זכר בישראל, הרי נתקבלה הלכה שמועיל קנין אודיתא...
מכל מקום כל שנהגו כן הרבה דורות, ולא שמענו מי שפקפק...
אין לטעון 'קים לי' (כנגד המנהג)".
אודליה מורה-מטלון (נולדה ב-12 בינואר 1967) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית.
מורה-מטלון נולדה ברמת גן ושירתה בתיאטרון צה"ל.
מיד עם סיום לימודיה בסטודיו למשחק ניסן נתיב, הצטרפה לתיאטרון הקאמרי, ושיחקה בין היתר בהצגות: "הכבש השישה עשר" (בתפקיד גל), "מפעל חייו" (בתפקיד אורית),"הלילה ה-12" (בתפקיד מריה), אנטיגונה (בתפקיד אנטיגונה),"פטרה", "שידוכים" ו"קומדיה של טעויות".
במקביל להופעותיה בתיאטרון הקאמרי, החלה לעבוד על מספר הפקות עצמאיות, תחילה כשחקנית יוצרת במופע היחיד "אני הלכתי אז" (2000), בבימוי אשרה אלקיים – מופע המבוסס על טקסטים של שירה, תנועה ווידאו ארט (איתו הופיעה גם בפסטיבלים בספרד, מקסיקו, ארצות הברית ויוון).
ובהמשך כתבה בשנת 2005 את ההצגה "פרומות", וביימה אותה בשיתוף עם אליענה שכטר, ששיחקה בה לצדה.
ההצגה זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל עכו באותה השנה.