tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הלהקה אמרה לה שהשיר הראשון יהיה "Where the Streets Have No Name" ושהשיר האחרון יהיה "Mothers of the Disappeared" ושהיא יכולה לקבוע את השאר.
מבחינה תמטית, האלבום מציב זה לצד זה סלידה מארצות הברית יחד עם משיכה עמוקה של הלהקה למקום, לשטחים הפתוחים, לחופש ולאידיאלים שלו.
כעס מופנה בעיקר כלפי מה שחברי הלהקה ראו כחמדנות מצד הממשל של רונלד רייגן ומדיניות החוץ שלו במרכז אמריקה.
בונו אמר, "התחלתי לראות שתי אמריקות, אמריקה המיתית ואמריקה האמיתית".
אחד השמות ש-U2 שקלו עבור האלבום היה "The Two Americas" (שתי האמריקות).
לאחר שהופיעו הרבה בארצות הברית, הלהקה קיבלה השראה מהגאוגרפיה של המדינה, ולכן המדבר, הגשם, האבק והמים הם מוטיבים שמופיעים הרבה באלבום.
במקרים רבים, המדבר משמש כמטפורה ל"בצורת רוחנית".
שיר אחד שמאוד מייצג את הנושאים האלו הוא "In God's Country".
קלייטון הסביר את ההשפעה של הדימוי המדברי: "המדבר היווה השראה גדולה עבורנו כדימוי מנטלי לאלבום הזה.
רוב האנשים יראו את המדבר כמקום שומם, וזה כמובן נכון.
אבל במצב הרוח הנכון זו גם תמונה מאוד חיובית, מכיוון שאתה יכול לעשות משהו עם בד ריק, והמדבר הוא למעשה בד ריק."
חששות פוליטיים וחברתיים היו הבסיס למספר שירים.
בונו כתב את המילים של "Bullet the Blue Sky" אחרי ביקור באל סלוודור בזמן מלחמת האזרחים שהתנהלה במקום.
הוא היה עד לדרך שבה הקונפליקט בין המורדים לממשלה, שגובתה על ידי ממשלת ארצות הברית, השפיע על האזרחים.
בשיר הוא מדבר על אדם עם "face red like a rose on a thorn bush" (פרצוף אדום כמו ורד על שיח קוצים), בהתייחסו לרייגן.
הטיול של בונו גם היווה השראה לשיר "Mothers of the Disappeared" לאחר שהוא נפגש עם חברות ב-COMADRES, קבוצת נשים אשר ילדיהן נהרגו או נעלמו במהלך מלחמת האזרחים על ידי הממשלה המקומית.
שביתת הכורים בבריטניה ב-1984 היוותה השראה לשיר "Red Hill Mining Town", אשר בונו כתב מנקודת המבט של זוג אשר הושפעה מהשביתה.
סיפורם של זוג המכור להירואין בדבלין הוא הבסיס לשיר "Running to Stand Still".
השיר "Where the Streets Have No Name" נכתב כתגובה לרעיון שבבלפסט אפשר להסיק את דתו והכנסתו של אדם בהתבסס על הרחוב בו הוא גר.
השיר "Exit" מתאר את מחשבותיו של רוצח פסיכופת.
קלייטון אמר שהשורה "So hands that build/Can also pull down" (היידים שבונות/יכולות גם להרוס) היא גם עקיצה על התפקידים המתנגשים של ממשלת ארצות הברית ביחסים בינלאומיים.
בונו תיאר את 1986 כ"שנה ממש רעה" עבורו.
היו לו קשיים בנישואים, גם בגלל העבודה הארוכה על האלבום, הלהקה קיבלה ביקורת בתקשורת האירית בגלל המעורבות שלהם ב-Self Aid וחברם, גרג קרול, נהרג בתאונת אופנוע.
בונו אמר, "לכן המדבר משך אותי כדימוי.
בשנה ההיא הייתה ממש מדבר בשבילנו.
בונו כתב את "With or Without You" בעודו מנסה ליישב את הרצון שלו כמוזיקאי לנדוד יחד עם האחריות המשפחתית שלו.
האמונה הדתית של הלהקה היוותה מקור השראה להרבה מהמילים.
בשיר "I Still Haven't Found What I'm Looking For", בונו מעיד על האמונה הזו, אך שר על ספק רוחני.
כמה מבקרים אמרו שהמקום עליו בונו מדבר ב-"Where the Streets Have No Name" הוא גן עדן.
שני השירים האלו הוזכרו על ידי כמה מבקרים כשירים שמראים שהלהקה הייתה ב"מסע רוחני".
טום דאפי פירש את האלבום כהסתכלות על "חוסר הודאות והכאב של עולה לרגל רוחני כשהוא הולך דרך עולם קודר וקשה".
סטיב אבריל עיצב את עטיפת האלבום.
U2 ביקשו ממנו להציג את הדימוי המדברי בעטיפת האלבום.
החליטה בשלב מוקדם של התהליך היצירתי להצטלם בארצות הברית, בניגוד לכל האלבומים הקודמים שלהם, אשר הצילומים בהם נעשו באירלנד.
הם ביקשו מהצלם אנטון קורביין לחפש אתרי צילום בארצות הברית אשר ילכדו את הרעיונות שלהם.
שבוע לפני הצילומים הוא נסע לארצות הברית כדי להרכיב רשימה של אתרים.
לאורך כמה ימים בדצמבר 1986, U2 נסעה עם קורביין ואבריל באוטובוס ברחבי מדבר מוהאבי עבור הצילומים.
הלהקה התאכסנה במלונות באזור וצילמה במדבר, תחילה ברינו, נבדה, מלון הרמוני בטוונטי ניין פאלמס, נקודת זבריצקי, צומת עמק המוות ומקומות אחרים בעמק המוות.
קורביין סיפר שהרעיון של הצילומים היה להציב זה לצד זה את "האדם והסביבה, האירים באמריקה".
בערב של יום הצילומים הראשון, קורביין סיפר לחברי הלהקה על עצי היהושע והוא הציע להם להשתמש בתמונה שלהם על העטיפה.
בונו שמח לגלות על המשמעות הדתית של שם העץ.
על פי הדת המורמונית, מתיישבים קראו לעץ על שמו של יהושע בן נון, מכיוון שענפי העץ הזכירו להם את יהושע שהרים את ידיו בתפילה.
למחרת, בונו הכריז שהאלבום יקרא "The Joshua Tree".
באותו הבוקר, בעודם נוסעים על כביש 190 ליד העיר דרווין, הם הבחינו בעץ יהושע בודד במדבר.
לרוב עצי יהושע לא עומדים לבד, אלא בקבוצה.
בונו סיפר שהיה קפוא ושחברי הלהקה היו צריכים להוריד את המעילים שלהם בשביל הצילומים ולכן הם נראים כל כך קודרים בתמונות.
ב-1991, רולינג סטון דירג את "The Joshua Tree" במקום ה-97 במצעד "100 עטיפות האלבומים הטובות ביותר בכל הזמנים".
העץ בתמונה נפל בסביבות שנת 2000, אך האתר נשאר אתר תיירות פופולרי למעריצי U2. אדם אחד הציב לוחית באתר עליה כתוב "Have you found what you're looking for?" (האם מצאת את מה שאתה מחפש?), בגלל השיר "I Still Haven't Found What I'm Looking For" שמופיע באלבום.
האלבום יצא ב-9 במרץ 1987. הוא הגיע לפלטינה תוך 48 שעות מיציאתו, מה שהפך אותו לאלבום שנמכר הכי מהר בהיסטוריה של המצעד הבריטי.
ב-21 במרץ 1987, האלבום נכנס למצעד האלבומים הבריטי במקום הראשון ונשאר שם במשך שבועיים.
בסך הכל האלבום היה במצעד הבריטי במשך 201 שבועות והפך לאחד מ-50 מהאלבומים ששהו הכי הרבה זמן במצעד.
ב-4 באפריל 1987, האלבום נכנס למצעד האמריקאי במקום השביעי.
בתוך שלושה שבועות הוא הגיע למקום הראשון והפך לאלבום הראשון של U2 שעמד בראש המצעד.
הוא נשאר במקום הראשון במשך תשעה שבועות רצופים ובסך הכל היה במצעד במשך 119 שבועות, 35 מהם בעשירייה הראשונה.
כל האלבומים הקודמים של הלהקה נכנסו מחדש למצעד ב-1987.
האלבום הגיע למקום הראשון ביותר מ-20 מדינות.
הוא היה האלבום הראשון שמכר יותר ממיליון עותקים על גבי דיסק בארצות הברית.
לאחר היציאה המחודשת של האלבום לכבוד 30 שנה ליציאתו המקורית, האלבום נכנס מחדש למצעד האמריקאי והגיע למקום ה-16.
"With or Without You" יצא כסינגל הראשון מהאלבום.
הוא הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לסינגל הראשון של U2 שהגיע למקום הראשון בארצות הברית.
"I Still Haven't Found What I'm Looking For" היה הסינגל השני שיצא מהאלבום והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. "Where the Streets Have No Name" היה הסינגל השלישי שיצא מהאלבום והגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי ולמקום ה-13 במצעד האמריקאי.
"In God's Country" יצא כסינגל בצפון אמריקה בלבד והגיע למקום ה-44. "One Tree Hill" יצא כסינגל בניו זילנד ובאוסטרליה בלבד והגיע למקום הראשון במצעד הניו זילנדי.
בסקר הקוראים של הרולינג סטון, U2 זכו בקטגוריות אלבום השנה, אמן השנה, להקת השנה, הסינגל הטוב של השנה ל-"With or Without You" וזמר השנה לבונו.
האלבום הגיע למקום הרביעי בסקר המבקרים של הווילג' וויס, Pazz & Jop, ב-1987. ב-1988, U2 הייתה מועמדת לארבע פרסי גראמי וזכתה בקטגוריות אלבום השנה והופעת הרוק של השנה עם קולות על ידי צמד או להקה.
The Joshua Tree הוא האלבום הנמכר ביותר של U2. הוא מכר יותר מ-25 מיליון עותקים ברחבי העולם ונמצא ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
הוא זכה לשבחי המבקרים ונמצא ברשימות שונות של האלבומים הטובים ביותר.
לאחר צאת האלבום, U2 יצאו לסיבוב הופעות עולמי בשם The Joshua Tree Tour.
סיבוב ההופעות נמשך מאפריל 1987 עד דצמבר של אותה שנה וכלל 109 הופעות.
הוצאות מחודשות וסיבוב ההופעות The Joshua Tree Tour 2017
U2 הוציאו את האלבום מחדש פעמיים, במלאת 20 שנה ו-30 שנה ליציאתו.
לכבוד חגיגות ה-30, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות עולמי שבו היא מבצעת את כל שירי האלבום לפי הסדר ושירים נוספים.
סיבוב ההופעות נקרא The Joshua Tree Tour 2017. הוא החל ב-12 במאי 2017 והסתיים ב-25 באוקטובר 2017.
The Lamb Lies Down on Broadway (לפעמים נקרא בפשטות The Lamb; בתרגום חופשי: הטלה נשכב בברודוויי) הוא אלבום קונספט כפול שהוקלט ויצא ב-1974 על ידי להקת הרוק המתקדם ג'נסיס.
The Lamb Lies Down on Broadway היה אלבומה השביעי של הלהקה (שישי מבין אלבומי האולפן) והאלבום האחרון בהשתתפותו של פיטר גבריאל.
זהו גם האלבום האחרון של הרכבה ה"קלאסי" של הלהקה, שכלל את גבריאל, טוני בנקס, מייק רת'רפורד, פיל קולינס וסטיב האקט.
האלבום מספר את סיפורו הסוריאליסטי של עבריין צעיר חצי-פורטוריקני בשם רייל (Rael) שחי בניו יורק, הנסחף אל מתחת לאדמה כדי לעמוד מול יצורים מוזרים וסכנות סיוטיות וכדי להציל את אחיו ג'ון.
חלק מההתרחשויות והמקומות שבסיפור נלקחו מחלומותיו של גבריאל, ושמו של גיבור הסיפור הוא תוצאת עיוות שם משפחתו.
באחד מראיונותיו הסביר פיל קולינס ש"הסיפור הוא על אדם סכיזופרני".
דברים אלו הופכים את סיפור העלילה לדומה לשל הסרט פישר קינג.
אינטרפרטציה אחרת מגיעה מגבריאל עצמו שאמר כי הסיפור הוא על אישיות מפוצלת.
בהקשר זה, רייל מאמין שהוא מחפש את אחיו ג'ון, אולם למעשה הוא מחפש חלק חסר מעצמו.
בנוסף, בשירים יש רמיזות סאטיריות שונות במגוון נושאים כמו המיתולוגיה, המהפכה הסקסואלית, פרסום ותרבות הצריכה.
שיר הנושא, בנוסף לשירים "The Carpet Crawlers" ו-"In the Cage", עדיין היו שירים מועדפים בהופעות הלהקה בשנות ה-90.
רוב המוזיקה באלבום נכתבה על ידי חברי הלהקה טוני באנקס, פיל קולינס, סטיב האקט ומייק ראת'רפורד, ללא השתתפותו של גבריאל.
גבריאל התעקש לכתוב את הסיפור והמילים בעצמו, מה שגרם לקרע בלהקה.
במיוחד כאשר ראת'רפורד הציע במקור פרויקט אחר ללהקה - אלבום המבוסס על הספר "הנסיך הקטן" של אנטואן דה סנט-אכזופרי.
גבריאל נעדר מפגישות הכתיבה ומהחזרות בשל בעיות אישיות - לאשתו היו בעיות עם הריונה הראשון - מה שהוסיף למתח בין חברי הלהקה.
עם זאת, באנקס וראת'רפורד היו אלו שכתבו את המילים לשיר "The Light Dies Down on Broadway", מאחר שגבריאל לא יכל למצוא קישור בין "Ravine" ו-"Riding the Scree".
במהלך התקופה שלפני הפקת האלבום, גבריאל יצר קשר עם הבמאי ויליאם פרידקין (שבאותה התקופה נהנה מהצלחה רבה מהסרט "מגרש השדים"), בניסיון ליצור פרויקט לסרט, אחרי שפרידקין קרא את הסיפור הקצר על עטיפת אלבום ההופעה החיה מ-1973. למרות מורת-רוחם של חברי הלהקה, גבריאל עזב כדי לעבוד על טיוטות תסריט.
עם זאת, הפרויקט הסתיים ללא תוצאות, וגבריאל חזר ללהקה.
האלבום הגיע למקום העשירי בבריטניה.
בארצות הברית הוא הגיע רק למקום ה-41, אבל לבסוף הפך לאלבום זהב.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות לאחר יציאת האלבום, וביצעה את האלבום במלואו 102 פעמים.
סיבוב ההופעות תוכנן להתחיל ב-29 באוקטובר 1974, אך בשל פציעה בידו של סטיב האקט, הסיבוב נדחה ל-12 בנובמבר 1974 - מספר ימים לפני יציאת האלבום לאור.
פתיחת סיבוב ההופעות התרחש בתיאטרון האודיטוריום בשיקגו ב-20 בנובמבר.
ההופעה האחרונה הייתה ב-27 במאי 1975 בבסאנסון שבצרפת.
מבחינה מוזיקלית, The Lamb שונה מאוד במובנים רבים מהאלבום "Selling England by the Pound".
השירים הרכים ("The Lamia" ו-"Cuckoo Cocoon"); השירים הכבדים שלפעמים מזכירים סגנון פרוטו-פאנק ("Back in NYC" ו-"In the Cage") וישנם אף שירים שמשלבים נסיינות מוזיקלית באופן מרוכז ביותר ("Anyway").
הרצועה "The Waiting Room" מזכירה את העיצוב הקולי של המפיק האוונגרדי בריאן אינו, שתרם להקלטות האלבום בתמורה לנגינתו של קולינס באחד מאלבומיו של אינו.
טוני באנקס צוטט אחר-כך באומרו שהוא אינו מרגיש שתרם במידה מספקת כדי לקבל קרדיט על הבסיס, שהוא רק סובב מספר כפתורים.
בעקבות האלבום, עזב פיטר גבריאל את ג'נסיס.
למרות איבוד דקות ההבחנה המלודית והסרקזם במילים יחד עם הופעתו הראוותנית של גבריאל; התפתחות הלהקה לעבר מלודיה, אינטנסיביות ופוקוס הלחנתי המשיכה גם באלבום שאחרי The Lamb.
כך, ובזמן שהלהקה השתנתה באופן ודאי, נמשך המוניטין שיצא שלה כאחת מהלהקות הפרוגרסיביות המשפיעות ביותר, ברמות הצלחה שונות.
גרסת מיקס דיגיטלית של האלבום יצאה ב-CD ב-1994. החוברת המצורפת לדיסק כללה את המילים ואת הסיפור שיצאו יחד עם תקליט הויניל המקורי, אבל חלק מהעיצוב בשרוולים הפנימיים לא שוחזר.
עטיפת האלבום עוצבה על ידי חברת היפנוסיס בבעלותו של סטורם ת'ורג'רסון (אשר נודע בעבודתו עם פינק פלויד ולד זפלין).
לצילום הדמות שבעטיפה התגייס דוגמן אלמוני אשר גילם את רייל.
גרסת SACD של האלבום יצאה בשנת 2008 במסגרת מארז התקליטורים Genesis 1970–1975.
The Waiting Room הוא קטע אינסטרומנטלי.
קטע זה שונה מהסגנון שמאפיין את הלהקה.
זהו קטע אוונגרדי, מלא באפקטים פסיכדליים, אלתורי גיטרה, צלילים ועוד.
קטע הזה הזכיר את העיצוב הקולי של המפיק האוונגרדי בריאן אינו, שתרם להקלטות האלבום בתמורה לנגינתו של מתופף הלהקה, פיל קולינס באחד מאלבומיו של אינו.
אורך קטע זה הוא 5 דקות.
באותה שנה, יצא סינגל מהאלבום בשם, The Carpet Crawlers אשר הבי-סייד של הסינגל היה הקטע תחת השם "Evil Jam (The Waiting Room live)" זהו ביצוע הקטע בהופעה חיה באורך של 29 דקות.
הקרדיט לכל השירים ניתן לג'נסיס.
טוני באנקס - מקלדות וסינתיסייזרים
מייק ראת'רפורד - גיטרת בס, גיטרת 12 מיתרים, דוושות בס
בריאן אינו - אפקטי קול
The Jimi Hendrix Experience (בתרגום מאנגלית: "החוויה של ג'ימי הנדריקס"), היא להקה בריטית/אמריקאית בהנהגתו של הגיטריסט ג'ימי הנדריקס, שלמרות תקופת פעילותה הקצרה היא אחת הלהקות המשפיעות ביותר בהיסטורית הרוק.
ללהקה להיטים מפורסמים רבים, בהם: "פרפל הייז", "פוקסי ליידי", "פייר" "היי ג'ו" "וודו צ'יילד", "ליטל ווינג" ו"לאורך מגדל השמירה".
ג'ימי הנדריקס הגיע לאנגליה ב-24 בספטמבר 1966, עם מנהלו החדש ובסיסט להקת "The Animals" לשעבר, צ'ס צ'נדלר, הם הקימו להקת ליווי עם הבסיסט נואל רדינג והמתופף מיטש מיטשל.
מיטשל היה מתופף לונדוני מנוסה שלשעבר עבד עם ג'ורג'י פאמה.
הנדריקס בחר ברדינג בגלל יחסו למוזיקה ותסרוקתו.
רדינג היה נגן גיטרה עד אז, אבל ניגן בס בלהקה.
את השם "החוויה של ג'ימי הנדריקס" הוטבע על ידי המנהל העסקי שלהם מייקל ג'פרי.
ההופעה הרשמית הראשונה של החוויה (שהוזמנה על ידי הזמר הצרפתי ג'וני האלידיי) הייתה בחידוש באוורה, צרפת, ב-13 באוקטובר 1966. שישה ימים לאחר מכן הלהקה ניגנה את ההופעה הראשונה שלהם בבריטניה בהופעה פרטית ב-"Scotch of St James".
אף על פי שהותה כלהקת הליווי עבור הנדריקס, החוויה, כיחידה, זכתה לתהילה והוקרה.
בעקבות ההובלה של קרים החוויה הייתה אחת הלהקות הראשונות שגרמה לתהילה של הפורמט "Power trio", שהגביל את קו להקות הרוק לגיטרה, בס ותופים.
הנדריקס שילב גיטרת קצב וגיטרה מובילה, בשימוש פדלים של Fuzz ו-Wah-wah כדי לשנות את הטון שלו.
מיטשל השתמש לפעמים בטכניקות המושפעות מג'אז, ואילו רדינג ניגן קווי בס פשוטים שעזרו לעגון את צליל הלהקה.
מבחינה חזותית, הם קבעו את המגמה בבגדים ותסרוקות פסיכדליות (בעקבות תסרוקות בסגנון בוב דילן משנת 1966, מיטשל השיג לעצמו עותק מחובר).
בהופעות המוקדמות שלהם, למשל ב-"The Bag O'Nails" בלונדון הגיעו כמה מהשמות הגדולים ביותר בסצנת הרוק האנגלית, כולל חברי הביטלס, הרולינג סטונז, והגיטריסטים ג'ף בק ואריק קלפטון.
פיט טאונסנד מThe Who הודה כי: "[ג'ימי] שינה את כל הצליל של גיטרה חשמלית והפך את עולם הרוק על פיו".
קלפטון הסכים: "אחרי שפיט טאונסנד ואני הלכנו לראות אותו מנגן, חשבתי שזהו זה.
יכול להיות שאנחנו גם נארוז את זה".
הלהקה הגיעה לגדולה בארצות הברית.
אחרי פסטיבל הפופ של מונטריי, ביוני 1967, אחד מפסטיבלי המוזיקה העיקריים הראשונים של מוזיקת הרוק.
הופעת הלהקה הסתיימה בכך שהנדריקס העלה באש את גיטרת הפנדר סטראטוקסטר.
לאחר הפסטיבל הם הופיעו בסיבוב הופעות עם להקת המאנקיז, אך עזבו את סיבוב ההופעות כשבועיים לאחר מכן, על פי הדיווחים בגלל חוסר תגובה מהקהל.
עם זאת, באפריל 1969 הגיעו היחסים המדרדרים של הנדריקס עם רדינג לשיאם, והוא חש שהתפתחותו המוזיקלית פוגעת בפורמט של השלישייה.
הלהקה המקורית הייתה קיימת מספיק זמן כדי לממש את הקשר שלהם, והגיעה לשיאה בפסטיבל הפופ של דנבר ב-29 ביוני 1969. לאחר ששמע שהנדריקס מתכנן להרחיב את ההרכב מבלי להתייעץ עמו קודם, פרש רדינג מהלהקה וחזר לאנגליה.
הנדריקס ומיטשל התנסו בהרכב גדול יותר שכלל את הבסיסט בילי קוקס.
לפעמים הם נקראו Gypsy Sun and Rainbows הם הופיעו בפסטיבל וודסטוק באוגוסט 1969. עד חודש נובמבר התפצל ההרכב והנדריקס חזר למתכונת השלישייה עם קוקס והמתופף באדי מיילס.
לאחר הקלטת האלבום Band of Gypsys והופעה שהייתה בינואר 1970 פוטר מיילס.
מייקל ג'פרי (כרגע המנהל היחידי של הנדריקס) התקשר לרדינג ומיטשל על איחוד של החוויה.
שניהם הסכימו להשתתף בסיבוב ההופעות.
הנדריקס היה פתוח לגבי החזרה של מיטשל, אבל התנגד לחזרה של רדינג.
בתחילת פברואר 1970, ג'פרי השתתף בריאיון למגזין הרולינג סטון כדי להכריז על החזרה של החוויה, שפורסם ב-19 במרץ 1970 בשם: "J.H.: The End of a Beginning Maybe".
רדינג חיכה שבועות כדי לשמוע שוב על החזרות לסיבוב ההופעות הקרוב, ושכדיבר לבסוף עם חברתו של מיטשל, נודע לו שהוחלף על ידי קוקס.
לפני שסיבוב ההופעות התחיל, הנדריקס קרא לסיבוב ההופעות "The Cry of Love Tour".
הלהקה עצמה נקראה "ג'ימי הנדריקס" ולפעמים "חוויית ג'ימי הנדריקס".
השלישייה הופיעה והקליטה מאפריל עד אוגוסט 1970. בסוף אוגוסט החל החלק של אירופה בסיבוב ההופעות, כשם ראשי בפסטיבל האי וייט 1970. בין ההופעות, נפטר הנדריקס, ב-18 בספטמבר 1970. בשנת 1992 החוויה נכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
נואל רדינג נמצא ללא רוח חים בביתו באירלנד ב-11 במאי 2003. בסיבוב הופעות בארצות הברית, נמצא מיטש מיטשל ללא רוח חיים ב-12 בנובמבר 2008 בחדרו במלון בנסון בפורטלנד, אורגון.
ג'ימי הנדריקס - גיטרה, שירה (ולעיתים גם בס, קלידים, תופים וחליל)
נואל רדינג - בס, קולות רקע (ולעיתים גם שירה מובילה וגיטרת קצב)
מיטש מיטשל - תופים, כלי הקשה, קולות רקע (ולעיתים גם שירה מובילה וגלוקנשפיל)
Are You Experienced - מאי 1967 באנגליה ואוגוסט באותה שנה בארצות הברית
The Journal of Legal Studies הוא כתב עת משפטי המופק על ידי ההוצאה לאור של אוניברסיטת שיקגו ומתמקד במחקר אקדמי בינתחומי באושיות המשפט והחוק.
כתב העת שם דגש בגישות של מדעי החברה, במיוחד אלו של כלכלה, מדע המדינה ופסיכולוגיה, אולם הוא גם מפרסם עבודות של היסטוריונים, פילוסופים, ואחרים המתעניינים בתאוריה של המשפט.
כתב העת מדורג בדירוג הפופולרי של Washington and Lee Law School, כראשון בעולם בקטגוריית כתבי העת העוסקים בתאוריה של המשפט
The Kissing Bandit הוא סרט מוזיקלי שהופק על ידי אולפני הסרטים MGM.
הסרט בוים בידי לאסלו בנדקט והתסריט נכתב בידי ג'ון הרדינג ואיזאבל לנהארט.
בתפקידים הראשיים משחקים: פרנק סינטרה וקתרין גרייסון.
הסרט יצא בשיאה של תקופת הסרטים המוזיקליים והאולפנים שחיפשו כמעט בכל מחיר את הלהיט הבא וניסו כמעט כל סוג של סיפור או רעיון.
זהו סרט מוזיקלי תקופתי שעלילתו מתרחשת בזמן השלטון הספרדי במקסיקו ובקליפורניה.
היה זה שיתוף הפעולה השלישי והאחרון בין פרנק סינטרה וקתרין גרייסון באולפני MGM, לאחר הרימו עוגן שיצא בשנת 1945 וזה קרה בברוקלין שיצא בשנת 1947.
ריקרדו (פרנק סינטרה) הוא בנו של בעל פונדק מקסיקני שהגיע לקליפורניה כדי לקבל את הניהול לבית מלון הנמצא בבעלות המשפחה.
לאחר מותו של אביו, מגלה ריקרדו את התגלית המבהילה כי יותר משאביו היה ידוע כבעל פונדק ומנהל מלון, הוא היה ידוע כ"שודד המנשק".
גנב נועז שתאבונו לפשיעה משתווה רק לכישרונו לרומנטיקה עם הגברות.
כאשר גובה מיסים חדש מגיע מספרד ומתחיל לגבות מיסים בצורה דורסנית ושתלטנית בארץ מולדתו, מחליט ריקרדו ללכת בעקבות אביו ו"משחרר" את הממון אותו השיג גובה המיסים בדרכו העוינת.
בעקבות מעשיו זוכה ריקרדו גם בליבה של תרזה (קתרין גרייסון), בתו של המושל.
בעת יציאת הסרט לאקרנים קיבל הסרט ביקורות שרובן היו תומכות על התסריט המוזיקה ועל משחקו של סינטרה.
היום לא ניתן למצוא כל זכר לביקורות אלה באתרי האינטרנט או בעיתונות המקצועית, הסרט מוגדר כאחד הגרועים של סינטרה והשילוב בין קולו לקולה האופראי של גרייסון נחשב ללא מוצלח בלשון המעטה.
The King of Limbs (בעברית: "מלך הזרועות") הוא אלבום האולפן השמיני של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית רדיוהד.
האלבום ניתן להורדה בתשלום ב-18 בפברואר 2011 בפורמט MP3 או WAV, ולווה בהוצאה פיזית ב-28 במרץ 2011, וב"גרסת עיתון" מיוחדת ב-9 במאי.
ב־14 בפברואר 2011, הכריזה הלהקה באתר האינטרנט שלה על שמו של האלבום החדש, וכי הוא ישוחרר ב־19 בפברואר.
ב־18 בפברואר, יום לפני השחרור המיועד, פרסמה הלהקה וידאו קליפ לסינגל הראשון של האלבום, "Lotus Flower".
לאחר מכן, האלבום ניתן להורדה דרך אתר הלהקה.
פרקים בתולדותיהם הפוליטיות והציבוריות, המיוסדים בעיקרם על חומר מתוך ה'גניזה' שלא נתפרסם עד הנה").
הוא הראשון משלושת פרסומיו הגדולים של מאן, המתבססים על תעודות הגניזה הקהירית, ונחשב למחקר יסוד בתחום.
את הספר הקדיש מאן לרב הראשי של בריטניה, הרב יוסף הרמן הרץ, אשר מאן שימש מזכירו העברי, ושסייע בהוצאה לאור של הספר.
בזכות התערבותו של הרב גרץ (ושל פרופסור ביכלר) גם נמנע מעצרו של מאן בתחילת מלחמת העולם הראשונה, ושליחתו למחנה מעצר לנתיני מדינות אויב באי מאן, שכן היה אותה עת נתין הקיסרות האוסטרו-הונגרית.
מאן אף הורשה להישאר בלונדון, בזכות הרץ, ובתנאי שיופיע בתחנת המשטרה במועדים קבועים מראש, וכך יכול היה להתחיל בעבודת הדוקטורט, שהיוותה את הבסיס לספר.
מאוחר יותר בוטלו תנאי ההתייצבות, לאחר שנוכחו לדעת שמאן איננו מסוכן.
מאחר שסבר כי פענוח תעודות הגניזה יוכל להוביל לגילוי מידע חדש על התקופה אותה הוא ביקש לחקור, החל מאן לבקר באופן קבוע, משנת 1914 ואילך, במוסדות אקדמיים בריטיים, אשר נודעו בזכות אוספי תעודות הגניזה שבבעלותם.
בין היתר הוא ביקר באוסף טיילור-שכטר שבאוניברסיטת קיימברידג', בספריית המוזיאון הבריטי, ובספרייה הבודליינית שבאוניברסיטת אוקספורד.
כמו כן ביקר באוסף מסמכי הגניזה של אלקן נתן אדלר.
במהלך ביקוריו הוא קרא, העתיק, מיין, תארך ופירש כחמש מאות תעודות וקטעי תעודות שמצא שם ושסבר שהן רלוונטיות למחקרו; והצליח ליצור מסגרת כרונולגית של התקופה אותה חקר.
לצורך עבודתו, הועמדו לרשותו של מאן חדר עבודה ועוזר מיוחד שסייע לו בעניינים טכניים ואחרים.
על עבודתו בחקר תעודות הגניזה כתב מאן:
הוא סיים לכתוב את עבודת הדוקטורט לאחר כחמש שנות מחקר, והגישהּ לאישור סנאט אוניברסיטת לונדון בשנת 1919. שנה אחר כך (בשנת 1920) הוענק לו בגינה תואר דוקטור.
לאחר אישור הדוקטורט עוּבּדה העבודה לספר בן שני כרכים.
בשנת 1920 יצא לאור הכרך הראשון של הספר, ובשנת 1922 יצא לאור הכרך השני.
במועד ההוצאה לאור של הכרך הראשון התגורר מאן בלונדון ואילו בעת ההוצאה לאור של הכרך השני היה מאן כבר בבולטימור, עם זאת שני הכרכים יצאו לאור לראשונה בלונדון, בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד (Oxford University Press).
בהוצאת הספר סייעו כאמור הרב הרץ, וכן יעקב מוסרי (בעל אוסף הגניזה הגדול) והקהילות היהודיות במצרים.
בשנת 1926 כתב מאן לספר תוספת שנייה.
הדפסה שנייה של הספר יצאה לאור בשנת 1969. גם מהדורה זו יצאה לאור בלונדון, בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
שנה לאחר מכן, בשנת 1970, יצאה לאור המהדורה האמריקנית, שאיגדה את שני החלקים בכרך אחד וכללה הקדמה של גויטיין וכן את התוספת השנייה שכתב מאן.
המהדורה האמריקנית יצאה לאור בניו יורק, בבית ההוצאה לאור של "כתב" (.Ktav Publihing House Inc).
בשנים 1931 ו-1935 יצאו לאור שני כרכי מחקרו הגדול השני של מאן, Texts and Studies ("מקורות ומחקרים, בתולדות היהודים וספרותם"), המבוסס גם הוא על תעודות הגניזה.
בין יתר הנושאים, עוסק הכרך הראשון בתיאור מצב הקהילות היהודית בארץ ישראל, במאה ה-11, ובמצרים, החל מהמאה העשירית עד המאה ה-15, ובאישים המרכזים שפעלו בזמנים אלה; ואילו הכרך השני עוסק בתולדות הקראים.
הספר מפנה את הקורא פעמים רבות למה שכתב מאן בשני כרכי ספרו על היהודים במצרים, וחוקר הגניזה שלמה דב גויטיין, רואה בו המשך ישיר של ספר זה.
הכרך הראשון מכיל שישה פרקים, המתפרשים על פני 280 עמודים (ועוד XXXVII עמודים שנוספו לו במהדורה משנת 1970), כדלקמן:
המדובר בפרק קצר יחסית לתקופה בת חמישים שנה, בעיקר בשל הכמות הדלה יחסית של תעודות הגניזה, הקיימת לתקופה המדוברת.
הפרקים השני והשלישי מתארים את תקופתו של הגאון שלמה בן יהודה (1027–1051), מראשי ישיבת ארץ ישראל, על רקע תקופת שלטונם של הח'ליפים הפטימיים באותה העת; וכן את פועלם של אלופים וגאונים ארץ ישראלים נוספים.
על אף שמדובר בתקופה קצרה יחסית של 30 שנה, היא משופעת במקורות מן הגניזה ולפיכך מוקדשים לה שני פרקים ומעל לרבע מהכרך הראשון.
בפרק זה הצליח מאן להעלות מתהום הנשיה של הגניזה תעודות על מפעלו של הגאון שלמה בן יהודה, שאך מעט היה ידוע עליו לפני פרסום חיבורו של מאן, ולחשוף – בפעם הראשונה – את התפקיד החשוב שהיה לגאונות הארץ-ישראלית בקרב הקהילות במצרים, ארץ ישראל וסוריה.
הפרק הרביעי עוסק בראשי ישיבת ארץ ישראל בתקופה שלאחר מותו של הגאון שלמה בן יהודה, ובמצב הקהילות היהודיות בארץ ישראל, בעיקר ברמלה, ירושלים, טבריה ואשקלון, וכן בסוריה.
רוב הפרק מוקדש ליורשו של שלמה בן יהודה, הגאון דניאל בן עזריה (1051–1062) ולפועלו.
בנוסף, מוזכרת תקופת גאונותו של יריבו וממשיכו הגאון אליהו בן שלמה הכהן (1062–1083) (שבזמנו עברה הישיבה מירושלים לצור, עקב כיבוש ירושלים על ידי הסלג'וקים), וכן נדונה תקופת גאונותו של בנו ויורשו, אביתר הגאון (1084–1109) (אשר בתקופתו הייתה ישיבת ארץ ישראל כבר בצור ומאוחר יותר בטריפולי).
בפרק החמישי יש בעיקר תיאור של הקהילות היהודיות במצרים, משנת 1050 עד לשנת 1204, שנת מותו של הרמב"ם, והאישים שהנהיגו קהילות אלו בתקופה זו.
הפרק עוסק בעיקר בתיאור של שני האישים מהחשובים ביותר במהלך התקופה המדוברת, מבורך בן סעדיה (1075–1112) ושמואל בן חנניה (1140–1159).
השניים היו ראשי הקהילות היהודית באזור, ונשאו בתואר "ראיס אליהוד" (נגיד היהודים, מוסד שחשף מאן לראשונה בספר זה), ובנוסף שימשו רופאי החצר של מספר ח'ליפים ששלטו בתקופת נשיאותם.
הפרק עוסק גם בראשי ישיבת ארץ ישראל בתקופה שלאחר אביתר גאון, בעיקר במצליח בן שלמה, אשר ייסד את ישיבת ארץ הצבי במצרים, בשנת 1127, וכן ביורשיו.
בחלק השלישי של הפרק ישנו דיון קצר על הרמב"ם ובנו אברהם, בעיקר על פי המקורות החדשים שנתגלו בגניזה בקשר אליהם.
הפרק הששי, האחרון, דן ומתאר את המבנה הארגוני של הקהילה היהודית, מסביר את התארים שנשאו אישים בתקופה זו ומפרט את סמכויות בעלי התפקידים בקהילה.
בסוף הפרק הששי ישנה תוספת קצרה (Addendum) בת מספר שורות.
הכרך השני הוא למעשה נספח לכרך הראשון, הוא בן 484 עמודים, ומורכב מחמישה פרקים, הנלווים לחמשת הפרקים הראשונים של הכרך הראשון.
חמשת הפרקים-נספחים כוללים בעיקר העתקה של תעודות הגניזה (רובן בעברית), עליהן נסמך מאן במחקרו בכרך הראשון, הערות וכן דיון קצר לגבי חלק מהתעודות.
כמו כן כולל הכרך תוספת (Supplement) לכרך השני (המכילה עדכונים ותעודות חדשות לששת פרקי הכרך הראשון); תוספת (Addenda) לשני הכרכים; קונקורדנציה של תעודות הגניזה, אותן פענח מאן או הסתמך עליהן; אינדקס כללי ואינדקס עברי לשני הכרכים; וכן לוח תיקוני טעויות דפוס.
למהדורה שיצאה בשנת 1970, נכתבה כאמור הקדמה מאת גוטיין וצורפה התוספת השנייה (A Second Supplement) שכתב מאן בשנת 1926, והיא כוללת תעודות חדשות שחשף מאז פורסם הספר לראשונה.
שלמה דב גויטיין, מבכירי חוקרי הגניזה בדור שלאחר מאן, פתח את ההקדמה שכתב למהדורה החדשה של הספר בהצהרה:
בהמשך הוא גם כתב כי:
גם ההיסטוריון והחוקר אליהו אשתור סבר כי מדובר בספר חשוב ביותר, ובערך על מאן באנציקלופדיה יודאיקה הוא כתב כי:
במהלכה של תקופה זו עוצבו רבים מעקרונות היסוד של היהדות בתחומים רבים, בין היתר, המקרא, התפילה ומחזור התפילה, המילונאות העברית, שירת החול והקודש העברית, פילוסופיה, אתיקה ומוסר, וכמובן בתחום ההלכה עצמה; ועם זאת עד למועד פרסומו של ספרו של מאן כמעט לא התפרסמו מקורות ישירים הקשורים אליה.
בשנת תשס"ב, הופיע מאמרה של החוקרת מרים פרנקל על המחקר ההיסטורי של יהודי ארצות האסלאם בימי הביניים.
מאמר זה, שהתפרסם 80 שנה לאחר שיצא לאור הכרך השני של הספר של מאן, ולאחר שמחקר הגניזה התקדם באופן משמעותי וחלק גדול מהתעודות ההיסטוריות של הגניזה נחשף והתפרסם במאות מאמרים וספרים, בוחן את ספרו של מאן ופועלו בחקר הגניזה בכלל, בפרספקטיבה רחבה יותר.
על אף חלוף הזמן, משבחת פרנקל כקודמיה את עבודתו של מאן, בפרט על היותו החלוץ ההולך לפני המחנה, ומציינת כי:
לא כולם קיבלו את הספר באופן דומה.
בשנת 1922, מספר חודשים לפני שפורסם הכרך השני של הספר, פרסם החוקר יעקב מרקוס מאמר הביקורת על הספר.
במאמר זה הביע מרקוס את הדעה כי מחקרו של מאן לא חידש רבות בקשר למה שהיה ידוע עד אז על אותה תקופה.
הוא אף סבר כי לא היו בידי מאן מספיק מקורות כדי ליצור רצף כרונולוגי שיאפשר כתיבת ההיסטוריה של התקופה המדוברת, ולפיכך טען כי חלק מקביעותיו של מאן מבוסס על השערות וספוקלציות בלבד.
הוא הביע אומנם הערכה רבה להשקעה ולעבודת הנמלים שעשה מאן ולתרומתו הרבה לשרטוט המסגרת הכללית של תקופה זו, עם זאת ציין כי לא ניתן יהיה להסיק מסקנות חד משמעיות בקשר לתקופה, עד שלא יזוהו, ימוינו, יפורשו ויתפרסמו כל תעודות הגניזה הקיימות הקשורות לתקופה הנדונה.
כדוגמה לדבריו, הביא מרקוס את ניסיונו של מאן לשחזר את שושלת ראשי ישיבת ארץ ישראל וטען כי יש להתייחס אליה בזהירות רבה.
כמו כן, בניגוד לדעתו (המאוחרת) של גויטיין הוא דחה את התזה של מאן בקשר להשפעתה של ישיבת ארץ ישראל על הקהילות היהודיות במצרים וטען כי עד למאה האחת עשרה שלטו ישיבות בבל בעולם היהודי ללא עוררין.
חוקר אחר, בן ציון הלפר טען במאמר ביקורת נוסף על הספר, משנת 1923, כי מאן חסר "כישרונות בלשניים" של היסטוריונים גדולים, ובעיקר התכוון לצבי גרץ.
חוקר נוסף, רפאל מאהלר, כתב גם הוא מאמר ביקורת על הספר, שיצא לאור בסוף שנות השלושים.
במאמר שיבח מאהלר את עבודתו של מאן ובפרט את יכולתו לפתור בעיות מתודלוגיות בהן נתקל במהלך כתיבת החיבור, אולם ביקר את הגישה האידיאליסטית בה נקט.
גם אליהו אשתור, בערך שכתב על יעקב מאן באנציקלופדיה העברית, הביע הערכה רבה למאן ולהישגו בספר זה, אם כי ביקר אותו אף הוא, על התעלמותו מתעודות ערביות והתמקדותו בתולדות הקהילה היהודיות בלבד.
גויטיין עצמו הודה, בהקדמה שכתב למהדורה האמריקנית של הספר משנת 1970, כי על אף חשיבותו הרבה של הספר וחידושיו, יש לזכור שמדובר באחד המחקרים הראשונים בתקופה זו ומאז הורחבו הנושאים בהם דן מאן לאין ערוך.
אחת מהדוגמאות בהן הוא משתמש לביסוס לדבריו היא הפרק על הקהילה היהודית, לה הקדיש מאן 29 עמודים בכרך הראשון של ספרו, בעוד שגויטיין עצמו כתב על כך כרך שלם, בן 633 עמודים, בסדרת ספריו המבוססת על כתבי הגניזה, חברה ים-תיכונית.
אף החוקרת מרים פרנקל, שכאמור קבעה כי אכן מדובר בספר חשוב ביותר, סבורה שעבודתו של מאן היא רק:
פרנקל תולה זאת בעובדה שחשיפת התעודות היוותה עבור מאן אתגר אינטלקטואלי גרידא, וטוענת כי לא היה מוּנע מתוך עניין אמיתי בקהילות היהודיות בארצות האסלאם.
"גישה טכנית" זאת, מנעה מהגילויים המרעישים שפרסם או מחיי הקהילה התוססים כפי שהם עולים מתוך התעודות שחשף ופענח, לבוא לידי ביטוי בדרך הראויה והנכונה במחקר שהתבסס על התעודות, בכרך א' של ספרו.
The Knife (בתרגום לעברית: הסכין) הוא שיר של להקת הרוק המתקדם, ג'נסיס מאלבומם השני Trespass.
השיר בוצע בדרך כלל בהופעות הלהקה בימיה המוקדמים (גרסת הופעה לשיר מופיעה באלבום ההופעה של הלהקה Genesis Live משנת 1973).
שיר זה הופיע בכל הופעות הלהקה עד 1982 (ב-1975, הלהקה ביצעה את השיר בגרסה של 4 דקות).
החלק הראשון של השיר יצא כסינגל והבי-סייד שלו היה החלק השני.
אולם, הסינגל לא הגיע למצעדים.
השיר היה אגרסיבי מה שלא היה אופייני לג'נסיס מכיוון ששירי הלהקה באותה תקופה היו פסטורליים, מרקמים אקוסטיים ומילים פואטיות.
השיר כלל קצב קופצני, ריף עוגב, גיטרות ובס בדיסטורשן, ותיפוף כאוטי.
(פיטר גבריאל אמר שרצה לכתוב חומר הדומה לקטע "Rondo" של דה נייס).
גבריאל עצמו, הושפע מספר על מהטמה גנדי "רצה לנסות ולהראות כיצד כל המהפכות אלימות באופן בלתי נמנעת ולבסוף עם דיקטטור בכוח".
"The Knife" בדרך כלל בוצע בהדרן.
בהופעה אחת של הלהקה ביוני 1971, פיטר גבריאל ניסה לעשות צלילת במה, אך הקהל לא עשה דבר וגבריאל שבר את קרסולו כתוצאה מכך.
עטיפת הסינגל מראה (בכיוון השעון משמאל למעלה) את גבריאל, פיל קולינס, מייק ראת'רפורד, טוני בנקס וסטיב האקט.
קולינס והאקט לא השתתפו בשיר כלל, אך החליפו את הגיטריסט אנתוני פיליפס והמתופף ג'ון מייהאו לאחר הקלטת Trespass.
השיר בוצע כהדרן האחרון בהופעת איחוד בשנת 1982 ב-"Six of the Best".
פיטר גבריאל - שירה, חליל צד, כלי הקשה
אנתוני פיליפס - גיטרה, קולות
מייק ראת'רפורד - גיטרת בס, קולות
טוני בנקס - עוגב, קולות
ג'ון מייהאו - תופים, קולות
"The Lady Is a Tramp" (בעברית: "הגברת היא נוודת") הוא שיר שנכתב על ידי רוג'רס והארט ובוצע לראשונה במחזמר "Babes in Arms" בשנת 1937. השיר זכה לביצועים רבים, בין השאר על ידי טומי דורסי, סופי טאקר, לנה הורן, פרנק סינטרה, אלה פיצג'רלד, בינג קרוסבי, שירלי באסי ודיאנה רוס.
The Lady Is a Tramp הוא גם הסינגל השלישי של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט מתוך אלבומו Duets II, משנת 2011 בשיתוף זמרת הפופ האמריקאית ליידי גאגא.
בנט שיבח את הופעתה של גאגא בשיר, ואמר כי היא "גברת ג'אז אמיתית".
בנט אמרה אלייה שהיא לדעתו "האדם הכי יפה שפגשתי אי פעם, יש בה משהו מאוד מיוחד", והוסיף "אני רואה שבגאגא יש נגיעה של גאוניות תיאטרונית, היא יצירתית מאוד ופרובוקטיבית מאוד, אני חושבת שככל שימשיך הזמן היא תהיה פיקאסו של אמריקה, אני חושב שהיא הולכת להיות גדולה כמו אלביס פרסלי".
למרות שלא שוחרר רשמית, השיר נכנס למצעד הרשמי של יפן ובלגיה והגיע ל-40 המובילים ולמקום הראשון במצעד שירי הג'אז של בילבורד.
השיר, כמו גם את הווידאו זכו לשבחים רבים עבור השירה של שניהם, כמו גם על הפשטות של וידאו, אשר יוצא מן המאמצים הרגילים של גאגא.
השיר קיבל שבחים מהערוצים, E!
מבקרים אחרים הביעו תקווה כי גאגא תשחרר את מוזיקת הג'אז שלה לאחר מאמץ מוצלח זה.
הקליפ לשיר מציג את בנט וגאגא שרים יחד את "The Lady Is a Tramp" באולפן הקלטות מול עמדות מוזיקה, כאשר בנט לבוש בחליפה שחורה וגאגא עוטה שמלת ערב בגימור תחרה שחורה חצי-שקופה ושיער בצבע ירוק-טורקיז כמו בעטיפת הסינגל.
הקליפ שוחרר ב-3 באוקטובר 2011 בערוץ ה-VEVO הרשמי של בנט ועד להיום צבר מעל ל-25 מיליון צפיות.
מדינה תאריך פורמט שחרור ארצות הברית 20 בספטמבר 2011הורדה דיגיטלית צרפת3 באוקטובר 2011 הממלכה המאוחדת 5 בנובמבר 2011 השמעות ברדיו
The Kids Are Coming (בעברית: הילדים באים) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת האוסטרלית טונס אנד איי.
האלבום יצא לאור ב-30 באוגוסט 2019, על ידי חברות התקליטים Bad Batch רקורדס וסוני מיוזיק.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם30 באוגוסט 2019הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית • תקליטור • תקליטוירג'ין EMI
The Kids Are Coming הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האוסטרלית טונס אנד איי.
השיר יצא לאור ב-16 ביולי 2019, כסינגל רביעי מתוך המיני-אלבום The Kids Are Coming, על ידי חברת התקליטים Bad Batch רקורדס.
בסיקור של השיר הוא כונה "מחשמל".
הווידאו-קליפ שצולם עבור השיר יצא לאור ב-25 בספטמבר 2019. את הווידאו-קליפ בבימויו של אלן דל ריו אורטיז.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורבעולם27 בספטמבר 2019הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה Bad Batch רקורדס
The Kazan Herald היה הירחון היחיד בשפה האנגלית שפורסם בקאזאן, בירת טטרסטן, רוסיה.
הוא הופץ ללא תשלום במיקומי תיירות ועסקים בקאזאן ובערים אחרות ברחבי רפובליקת טטרסטן, כולל ילבוגה, ניז'נקאמסק ונברז'ני צ'לני.
העיתון נוסד במאי 2010 במטרה לספק מאמרים בשפה האנגלית של התפתחויות וחדשות מקומיות בתוך טטרסטן מנקודת מבט זרה וכיסה גם ידיעות עסקיות וחדשות ספורט מקומיות.
שימש גם כקול לקהילת הזרים בקאזאן וכלל קטעים על דעות זרות של טטרסטן והפוליטיקה שלה וכן חדשות על חיי הזרים בה.
העיתון מקיים אתר אינטרנט שמתעדכן באופן קבוע ומשחרר גרסת מודפסת אחת לחודש.
בנובמבר 2010 הוענק למערכת העיתון פרס למדיה בשפה האנגלית בפורום הנוער הרפובליקני של טטרסטן, כחלק מהאינטרס ההולך וגובר של הרפובליקה בשיפור מיומנות בשפה האנגלית לפני אירוח האוניברסיאדה בקאזאן בשנת 2013..
הפצה של The Kazan Herald הופסקה בשנת 2013
The Labyrinth Tour: Live from the O2 הוא אלבום ההופעה הראשון של הזמרת-יוצרת הבריטית ליאונה לואיס.
האלבום יצא לאור ב-29 בנובמבר 2010, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט וסייקו מיוזיק.
האלבום הגיע למקום החמישי במצעד אלבומי הווידאו שבסקוטלנד.
בסמוך לכך, הצליח להיכנס למצעד אלבומי הווידאו של חברת המצעדים הרשמית, תוך שהגיע שם למקום הרביעי בשיאו.
במצעד אלבומי הווידאו של ספרד הגיע אל המקום ה-18 בלבד.
האלבום הגיע למקום ה-59 במצעד האלבומים שבשווייץ, ולמקום ה-63 במצעד האלבומים שבגרמניה.
The Kelly Rowland Edition (בעברית: מהדורת קלי רולנד) הוא המיני-אלבום השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית קלי רולנד.
המיני-אלבום יצא לאור ב-18 במאי 2019 בהוצאה עצמית של רולנד.
The Joe Rogan Experience הוא פודקאסט אותו מנחה הסטנד-אפיסט, השחקן, פרשן הספורט, אמן הלחימה ומגיש הטלוויזיה האמריקני ג'ו רוגן.
הפודקאסט הושק ב-24 בדצמבר 2009. עם השנים הפך הפודקאסט לאחד מהפודקאסטים הפופולריים ביותר בעולם, עם מעל 18 מיליון עוקבים רשומים, ומעל 5.6 מיליארד צפיות.
בפודקאסט מתארחים מגוון רחב של אורחים אשר דנים במגוון רחב של נושאים.
ברוב הפרקים רוגן מארח אורח יחיד ומנהל איתו שיחה באורך שעתיים עד שלוש שעות על מגוון רחב של נושאים.
התוכנית מוקלטת באולפן שנמצא בטקסס.
ב-19 במאי 2020 הצהיר רוגן שספוטיפיי לקחה בלעדיות על הפודקאסט בעסקה המוערכת בכ-100 מיליון דולרים.
על פי תנאי ההסכם עם ספוטיפיי, גרסת הווידאו של הפודקאסט תמשיך להתפרסם ביוטיוב עד דצמבר 2020, כאשר לאחר מכן גרסת הווידאו תהיה זמינה רק בספוטיפיי.
עם זאת, קטעי וידאו קצרים נבחרים מהפודקאסט ימשיכו להיות זמינים ביוטיוב גם לאחר המעבר.
בעקבות ההודעה עלו המניות של ספוטיפיי ב-7% ב-20 במאי.
בשנת 2019 רוגן אירח שלושה מועמדים לנשיאות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית – אנדרו יאנג, טולסי גבארד, וברני סנדרס.
לפחות ארבעה מועמדים אחרים ביקשו להתארח בתוכנית אך לא התקבלו.
תחומי העיסוק והעניין של רוגן משפיעים על בחירת אורחיו, ולכן נוהג לארח סטנדאפיסטים, אמני לחימה, ספורטאים באליפות הלחימה האולטימטיבית ואושיות כושר וקומדיה נוספות.
רוגן אירח גם מספר אורחים המשויכים לארגונים המזוהים עם הימין הרדיקלי ושהביעו דעות גזעניות, הומופוביות, וטרנספוביות, ביניהם אלכס ג'ונס, גאווין מקאינס ועוד, וזכה לביקורת בשל כך.
בנוסף זכה לביקורת על כך שאירח טועני תאוריות קשר והפיץ מידע כוזב, הן בתחום המגפת הקורונה והן בתחום קיומם של חייזרים, הכחשת משבר האקלים, ועוד.
על חלק מאמירות אלו רוגן התנצל בעקבות ביקורת מידי אנתוני פאוצ'י, והצהיר כי אין להתייחס אליו לפודקאסט כמקור מידע רפואי אמין.
The Johnny Show (בעברית: המופע של ג'וני) הוא אלבום הבכורה של הזמר והמפיק המוזיקלי הישראלי יונתן גולדשטיין, תחת השם "ג'וני".
האלבום יצא לאור ב-24 בספטמבר 2008, על ידי חברת התקליטים הליקון.
האלבום יצא לאור בשנת 2008, כאשר גולדשטיין היה בגיל 17 בלבד, תוך שהפיק אותו במלואו וביצע מתוכו כ-14 רצועות.
את האלבום ניהל אומנותית חבר בהרכב הדג נחש, המלחין דודוש קלמס.
האלבום מתאפיין בעיקר במוזיקת היפ הופ, אך משלב בתוכו סגנונות שונים כדוגמת מוזיקת פופ, מוזיקה אלקטרונית ורית'ם אנד בלוז.
באלבום מתארחים אמנים רבים בכל שיר, בעיקר אמני היפ הופ, כדוגמת מוקי, שי 360, רועי קאשי, סגול 59 והדג נחש, שהחל גולדשטיין את דרכו כאשר לקח חלק בהקלטת אלבומם, "חומר מקומי" בשנת 2004.
מתוך האלבום יצאו לאור שני סינגלים, "בלילה בחלום" בהשתתופתה של תום רהב, ו"קרנפים", בהשתתפותו של רמי פורטיס, אותו כתבו פורטיס ודן תורן בשנות ה-90 של המאה ה-20 והלחין גולדשטיין, לאחר שקיבל את המילים מתורן.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את האלבום בחיוב, תוך שהעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
אסף נבו מ-MOOMA סקר את האלבום בחיוב אף הוא, באומרו כי האלבום הוא "לא רק מפגן עוצמה הפקתי מרשים, עם גלריית אורחים שכל מוזיקאי ישראלי היה מתפאר בה, אלא גם אחלה דיסק.
מגוון, נשמע טוב, מעניין, משעשע, עשוי בטעם ובתבונה, ומלא באמירות".
"The Lakes" (בעברית: "האגמים") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך מהדורת הדלוקס של אלבום האולפן השמיני שלה, Folklore.
השיר יצא לאור ב-18 באוגוסט 2020, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, תוך שהיה לשיר היחיד במהדורת הדלוקס של האלבום.
גרסה תזמורתית של "The Lakes", שהיא המקורית, הופצה כסינגל שיווקי ב-24 ביולי 2021, לציון יום השנה הראשון ל-Folklore.
הגרסה המחודשת זכתה להצלחה במצעד האייטונס האמריקאי.
"The Lakes", שנכתב והופק על ידי סוויפט וג'ק אנטונוף, הוא בלדת אינדי עם מקצב בינוני, הכולל שימוש בגיטרה אקוסטית וכלי מיתר; הוא עוסק בנושאים של התבוננות פנימית ואסקפיזם המשקפים את וינדמייר, האגם הגדול ביותר באנגליה.
עם יציאתו, "The Lakes" ספג שבחים עולמיים רבים מטעם מבקרי המוזיקה, שהפנו מחמאות רבות על מילותיו המתוחכמות, הפואטיות והלחן המלנכולי שלו; רבים מהם כינו אותו כגולת הכותרת ב-Folklore וכאחד השירים הטובים ביותר של סוויפט.
השיר הוקלט בשנת 2020, נכתב והופק על ידי טיילור סוויפט וג'ק אנטונוף ויצא לאור ב-18 באוגוסט 2020, אף על פי שההכרזה עליו הייתה כבר בצאת האלבום עצמו, אם כי סוויפט אמרה שהשיר יהיה זמין לשמיעה רק במהדורה הפיזית של האלבום.
בהמשך, הועלה השיר גם לרשתות הזרמות המדיה השונות, כחלק ממהדורת הדלוקס של האלבום.
השיר זכה לביקורות חיוביות תוך שחלק ממבקרי המוזיקה טענו כי הוא אחד מהשירים הבולטים ביותר באלבום.
ב-Vulture.com נכתב כי "השיר מתאר את האגמים באנגליה, תוך שהוא מתאר את הנופים שם ומדבר על חוויות רומנטיות שונות שחלות על מערכת יחסים מסוימת עליה סוויפט מדברת".
במגזין המוזיקה Redbrick, סקרו את השיר לעומק, תוך שניתחו את המשמעות שלו וזאת, בנוסף לכך שהעבירו עליו ביקורת.
ארגוןרשימהמיקוםמקוררולינג סטוןכל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג63BuzzFeed167 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג91Consequence214 השירים שג'ק אנטונוף הפיק, מדורגים מהגרועים לטובים ביותר13NMEהשירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג65Vulture179 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג130
"The Lakes" בוצע בסולג'ר פילד בשיקגו, ב-2 ביוני 2023 יחד עם השיר "I Wish You Would".
אזורתאריך יציאהפורמטגרסהחברת תקליטיםמקורכלל העולם18 באוגוסט 2020הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתמקוריתריפבליק24 ביולי 2021דמו
The Journey (בעברית: המסע) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'יימי לין ספירס.
המיני-אלבום יצא לאור ב-27 במאי 2014, על ידי חברת התקליטים Sweet Jamie Musi.
The Kacey Musgraves Christmas Show הוא אלבום חג המולד השני והפסקול הראשון שהקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית קייסי מאסגרייבס.
הוא יצא לאור ב-28 בנובמבר 2019, לכבוד חג המולד, תוך שבמהלכו הקליטה מאסגרייבס שירים ידועים כמו "Rockin' Around the Christmas Tree" ו-"Present Without a Bow".
הפסקול הוקלט בשנת 2019 ויצא לאור בנובמבר באותה השנה לכבוד חג המולד, תוך שהיה לפסקול הרשמי של הספיישטל הטלוויזיוני The Kacey Musgraves Christmas Show, אותו הנחתה מאסגרייבס ב-28 בנובמבר 2019. במהלך הספיישל הטלוויזיוני, אירחה ידוענים כמו קנדל ג'נר, טרוי סיון וקמילה קביו.
כלפי הפסקול הופנו ביקורות חיוביות הן מטעם AllMusic, והן מטעם American Songwriter.
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם28 בנובמבר 2019הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתMCA נאשוויל17 בספטמבר 2020תקליט • תקליטור
The Kacey Musgraves Christmas Show (בעברית: מופע חג המולד של קייסי מאסגרייבס) הוא ספיישל חג המולד בכיכובה של קייסי מאסגרייבס.
ספיישל חג המולד בוים על ידי כריס האו ובו השתתפו ידוענים וידועניות כמו דן לוי, טרוי סיון, קנדל ג'נר, קמילה קביו, לנה דל ריי, ג'יימס קמרון וזואי דשנל.
הספיישל הוקרן בבכורה ב-28 בנובמבר 2019 בפריים וידאו.
בשנת 2016, הוציאה מאסגרייבס את אלבום חג המולד הראשון שלה A Very Kacey Christmas, שזכה להצלחה נאה ברחבי העולם.
לאור הצלחתו, הוחלט כי בנובמבר 2019, יעלה לשידור ספיישל חג המולד בכיכובה, במהלכו היא תארח ידוענים וידועניות ותשיר עמם שירי חג מולד ידועים כמו "Rockin' Around the Christmas Tree" של ברנדה לי.
לאורכו של הספיישל, ניתן לראות את מאסגרייבס, כשהיא מארחת אנשים שונים ומדברת על נושאי חג המולד.
בסמוך ליציאת הספיישל, הוציאה מאסגרייבס גם את הפסקול, The Kacey Musgraves Christmas Show.
הספיישל הופץ ב-28 בנובמבר 2019 בפריים וידאו.
כמו כן, הופנו כלפיו ביקורות חיוביות מטעם מבקרים שונים.
The Kids Don't Wanna Come Home (בעברית: הילדים לא רוצים לבוא הביתה) הוא שיר של הזמר-יוצר האנגלי דקלן מקנה.
השיר יצא לאור ב-11 בינואר 2017 כסינגל החמישי מתוך אלבום הבכורה שלו, , על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
השיר הושמע לראשונה ב-10 בינואר 2017 בתוכנית Hottest Record in the World של הדי ג'יי אני מק ב-BBC Radio 1. בריאיון עם MistaJam, מקנה דיבר על הנושאים שמאחורי השיר החדש: "הוא באופן כללי מדבר על התסכולים שבלהיות אדם צעיר בעולם מודרני, יש המון דברים מפחידים שקורים ואנשים מודאגים לגביהם.
הוא מדבר על מציאת תקווה והסתכלות לכיוון העתיד.
השיר התחבר כשהייתי בפריז בסביבות התקופה של הפיגועים וביום שלאחר מכן סוג של הבנתי שעכשיו חשתי את הרגשות שניסיתי להכניס לשיר הזה, והכול הפך לדי אמיתי עבורי.
הסוג הזה של פחד ותסכול אבל גם כמיהה לשינוי".
הוא אמר על השיר, "The Kids Don't Wanna Come Home הוא שיר שכתבתי על להיות אדם צעיר בעולם המודרני.
הוא מדבר על לרצות לערער על הפחדים ולהיות חלק מתנועה שמובילה לשינוי, ולחפש תקווה על אף החושך הרב והדברים הנוראים שקורים ברחבי העולם".
תומאס סמית ממגזין NME אמר, "'The Kids Don't Wanna Come Home', יצירת המופת של דקלן מז'אנר הפופ הקופצני, לא עושה דבר כדי לפקפק בטענה הזו.
למעשה, זה השיר הכי טעון רגשית שהוא ייצר עד כה.
השיר, שנכתב זמן קצר לאחר מתקפות הטרור בפריז, הוא התגובה שלו לנוער, שלא נכלל בדיונים הפוליטיים, ונמצא בסיכון של אלו שיש להם כוח אך אין להם קול.
הוא כועס, בטוח, אך מתובל באותה מידה עם אופטימיות כדי לגרום לדברים להיראות מלאי תקווה בעולם – לפחות לכמה דקות.
הקליפ לשיר עלה לערוץ היוטיוב של דקלן מקנה ב-20 בינואר 2017.
מדינהתאריךפורמטחברת תקליטיםעולם11 בינואר 2017הורדה דיגיטליתקולומביה רקורדס
"The Key to Life on Earth" (בעברית: המפתח לחיים על פני כדור הארץ) הוא שיר של הזמר-יוצר האנגלי דקלן מקנה.
השיר יצא לאור ב-14 באפריל 2020 כסינגל השני מתוך האלבום השני שלו, Zeros.
את השיר כתב מקנה יחד עם מקס מארלו, והוא הופק על ידי ג'יי גויס.
מקנה אמר על השיר, "The Key to Life on Earth מהרהר על פשטות ועוינות.
אני מניח שהוא מתרחש בפרברים ממש כמו בעיר הולדתי.
בקליפ נראים שני אנשים דומים מאוד, שנמצאים בעימות אחד עם השני, ואני חושב שזו האנלוגיה הפשוטה ביותר למטרתו של השיר".
הקליפ לשיר עלה לערוץ היוטיוב של דקלן מקנה ב-15 באפריל 2020. בקליפ משתתף השחקן האנגלי אלכס לות'ר.
מקנה ולות'ר הושוו אחד לשני במשך שנים.
מקנה אמר על הקליפ, "אלכס לות'ר הוא מישהו שרציתי לעבוד איתו כבר הרבה זמן, נהניתי לצפות בתפקידים שלו ב-"Carnage", "מראה שחורה" ו"סוף הפאקינג עולם", וניסיתי ליצור איתו קשר לאחר שראיתי כמה אנשים השוו בינינו באינטרנט".
בריאיון למגזין NME, לות'ר כינה את מקנה 'מוזיקאי נפלא' ואמר כי לפעמים מתבלבלים בינו לבין מקנה בציבור, "לפעמים אנשים באים אליי ואומרים: 'אהבתי את ההופעה שלך אתמול בלילה, היית כל כך נהדר'.
הם חושבים שאני דקלן מקנה.
גם לפעמים מתבלבלים בין מקנה לביני".
דקלן מקנה – הלחנה, כתיבה, ביצוע, בס, גיטרה, סינתיסייזר קולות
ניית'ן קוקס – קולות רקע, בס, קלידים, סינתיסייזר, קסילופון
מדינהתאריךפורמטחברת תקליטיםעולם14 באפריל 2020הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקהקולומביה רקורדס
"The Joker and the Queen" (בעברית: "הַגּ'וֹקֶר וְהַמַלכָּה") הוא שיר של הזמר-יוצר האנגלי אד שירן, שנלקח מתוך אלבום האולפן החמישי שלו = שיצא לאור ב-29 באוקטובר 2021 בהוצאת חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ואסיילום רקורדס.
שירן כתב והפיק את "The Joker and the Queen" ביחד עם ג'וני מקדייד, פרד אגיין וסם רומן.
גרסת הדואט של השיר, בהשתתפות הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, יצאה לאור ב-11 בפברואר 2022 כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
הסינגל הוא בלדת פולק בעלת קצב איטי, לאורכה ניתן לשמוע פסנתר וכלי מיתר עם צלילים בהשראת שנות ה-50 של המאה ה-20. "The Joker and the Queen" הוא שיתוף הפעולה הרביעי בין שירן לסוויפט, אחרי "Everything Has Changed" (2012), "End Game" (2017) ו-"Run" (2021).
הווידאו קליפ הנלווה של השיר, בו לוהקו השחקנים מהקליפ של "Everything Has Changed", הופץ גם הוא ב-11 בפברואר 2022; הקליפ של "The Joker and the Queen" הוא מעין קליפ המשך של קודמו.
"The Joker and the Queen" הוא שיר שנכתב והופק על ידי הזמר-יוצר האנגלי אד שירן, לצד משתפי הפעולה שלו ג'וני מקדייד, פרד אגיין וסם רומן.
לאחר שכתב את "Bad Habits", שירן חשב שהוא סיים לכתוב את שירי =, אך לאחר שפרד ניגן לו בפסנתר הוא תהה לעצמו מה אפשר לעשות עם אותו הקטע המוזיקלי.
בהמשך לכך, הקדיש שירן כ-20 דקות לכתיבת מטפורות שונות, כולל מציאת שם השיר וכתיבת השורה "I fold, you saw my hand, you let me win, you put the cards on the table".שירן חשב שהשיר קל מדי לכתיבה ולא אהב אותו.
עם זאת, אחיו של שירן, מת'יו, יצר לשיר קטע שהורכב מכלי מיתר, ששירן חיבב ותיאר כ"קלאסיקה ישנה שהייתה קיימת מאז שנות ה-50 של המאה ה-20".
זמן קצר לאחר יציאתו של =, שירן אישר שהוקלט רמיקס לשיר בהשתתפות זמרת אמריקאית שאמור לצאת בינואר 2022; עם זאת, הוא הזהיר שזה לא רשמי כיוון שהוא לא תוכנן לצאת לאור משיקולים שלא ציין.
הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, החלה לרמוז שהיא האמנית המופיעה בשיר, והשתמשה בכמה ביצי פסחא כמו בקליפ שלה ל-"I Bet You Think About Me", שם היא מגלפת את סימן השווה ("=") על עוגת חתונה; במאית הקליפ בלייק לייבלי קידמה אותו עם האמוג'י של הג'וקר ברשתות החברתיות.
סוויפט גם הוציאה קלפים לקידום אלבום ההוצאה החוזרת השני שלה, .
בנוסף, בקליפ "Overpass Graffiti" של שירן, ניתן לראות את שמה של סוויפט בעיתון וכן על ז'קט עור ששירן לובש שיש לו גם הדפס ג'וקר ומלכה.
בדצמבר 2021, שירן אישרה שהרמיקס של "The Joker and the Queen" יופץ כסינגל הרביעי מאלבומו = בשנת 2022. ב-1 בפברואר 2022, שירן חשף ברשתות החברתיות שהוא חתם על כמה תקליטורים לפרויקט חדש, שכללה עטיפה בה הופיעו ג'וקר ומלכה שדמתה לסוויפט.
ארבעה ימים לאחר מכן, הקרדיט לשיר בקליפ המילים של "The Joker and the Queen" כלל את השורה "(feat.
Taylor Swift)" ("בהשתתפות טיילור סוויפט") בשם שלו.
שירן חשף באופן רשמי את הרמיקס של "The Joker and the Queen" במהלך טקס פרסי המוזיקה הבריטית ה-42 שאירע ב-8 בפברואר 2022 במהלך ריאיון בשטיח אדום עם LADbible.
שירן הכריז על הסינגל באמצעות המדיה החברתית שלו למחרת.
הוא נכתב בסולם דו מז'ור בקצב של 67 פעימות בדקה.
הוא תואר כבלדת פסנתר "קולנועית".
בגרסת הדואט של "The Joker and the Queen", סוויפט מבצעת את הבית השני בפרספקטיבה נשית (בית שמבוצע בפרספקטיבה גברית במקור), ומחליפה את המילים המקוריות של שירן.
המילים עוסקות ומסבירות את המונח "אהבה" באמצעות אנלוגיה של משחק קלפים.
מליסה רוג'יירי מ-USA Today אמרה שהדואט הוא בלדה ענוגה ומלבבת, המודגשת על ידי "מנגינה מפוארת של פסנתר עם נימה קולנועית של מיתרים".
האנה דיילי מבילבורד כתבה ש-"The Joker and the Queen" הוא "בלדת פסנתר עדינה העוסקת בהצתה מחודשת של אהבה אבודה".
ב-CNN סקרו את השיר גם כן, תוך שנטען שם ש"האזנה ל-"The Joker and the Queen" יגרום למאזין לחוות תחושה נוסטלגית".
עם יציאתו של =, גרסת האלבום של "The Joker and the Queen" הופיעה לראשונה במקומות 66, 78 ו-99 במצעד הסינגלים האוסטרלי, קנדה הוט 100, ובבילבורד גלובל 200, בהתאמה.
הווידאו קליפ הרשמי של "The Joker and the Queen" המשיך את קו העלילה מהקליפ לסינגל של סוויפט מ-2013 בהשתתפות שירן, "Everything Has Changed"; השחקנים הילדים שדמו לסוויפט ושירן בקליפ האחרון – אווה ג'יימס וג'ק לואיס, בהתאמה – מגלמים את הגרסאות הבוגרות של עצמם בקליפ הראשון.
הקליפ כולל הודעת טקסט בין שתי הדמויות, שהיא חילופי טקסט אמיתיים בין שירן לסוויפט ששותפה לחשבון האינסטגרם של סוויפט ב-2015. צילום מסך של הקליפ "Everything Has Changed" מופיע גם הוא בקליפ של "The Joker and the Queen".
במהלך 24 השעות הראשונות ליציאתו, צבר הקליפ של "The Joker and the Queen" למעלה מ-3.3 מיליון צפיות בסך הכול.
שירן ביצע את "The Joker and the Queen" במהלך טקס פרסי המוזיקה הבריטית ה-42 שאירע ב-8 בפברואר 2022.
הקרדיטים לקוחים מהאתר ספוטיפיי ומהערות האלבום של =.
מקוםתאריםמכירות הממלכה המאוחדת (BPI) כסף 200,000 קנדה (Music Canada) זהב 40,000 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
אזורתאריך יציאהפורמטגרסהחברת תקליטיםמקורכלל העולם11 בפברואר 2022הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתרמיקסאטלנטיק • אסיילוםארצות הברית14 בפברואר 2022רדיו עכשווי למבוגריםאטלנטיק15 בפברואר 2022רדיו להיטים עכשווייםכלל העולם18 בפברואר 2022תקליטוראטלנטיק • אסיילום
The Knife (מילולית "הסכין") היה צמד מוזיקה אלקטרונית מגטבורג שבשוודיה, אשר פעל בין השנים 1999-2014. חברי הצמד היו האחים קארין ואולוף דרייר, שבנוסף לכך מנהלים חברת תקליטים משלהם בשם Rabid Records.
הצמד זכה לפופולריות בעקבות אלבומם Deep Cuts משנת 2003.
חברי הצמד ידועים בכך שכמעט אינם משתפים פעולה עם המדיה ועם הזרם המרכזי, דבר אשר מאופיין במיעוט הופעות בציבור ובסירובם להשתתף בטקסי הענקת פרסי מוזיקה, דוגמת טקס ה"גראמיס" השוודי.
הצמד הוקם בעיר גטבורג שבשוודיה בשנת 1999 לאחר התפרקות ההרכב Honey Is Cool בו הייתה חברה קארין, וזכה להכרה בינלאומית כאשר חוסה גונזלס, אף הוא יליד גטבורג, ביצע גרסת כיסוי לשירם "Heartbeats".
גרסת הכיסוי שימשה את סוני בפרסומת למכשירי הטלוויזיה מסדרת BRAVIA, ויצאה כסינגל ב-2006. חברי הצמד הגיבו על כך בראיון שהופיע בעיתון השוודי דגנס ניהטר, וציינו כי חברת סוני שילמה סכום כסף גדול על מנת לקבל את הזכות להשתמש בשיר.
אף על פי שחברי הצמד ידועים בדעותיהם האנטי-צרכניות, הם נימקו את הסכמתם לעסקה בכך שהם ציינו כי הם זקוקים לכסף על מנת להקים חברת תקליטים.
סיבוב ההופעות הראשון שלהם התקיים בשנת 2006, לאחר יציאת אלבומם השלישי Silent Shout.
ה-DVD של סיבוב ההופעות הנ"ל יצא לאור בשוודיה ב-8 בנובמבר 2006 ונקרא Silent Shout: An Audio Visual Experience.
במרץ 2010 יצא אלבום האולפן הרביעי שלהם, Tomorrow, in a Year, אשר הופק בשיתוף פעולה עם הדיג'יי והמפיק הגרמני-אמריקני Mt.
האלבום הוא למעשה הפסקול של אופרה באותו השם, המבוססת על "מוצא המינים" של דרווין, שנכתבה והולחנה על ידיהם עבור ההרכב המוזיקלי הדני Hotel Pro Forma.
לאחר שחברי הצמד נפרדו לזמן מה על מנת לפתח קריירת סולו עצמאית (קארין תחת השם פיבר ריי, ואולף תחת השמות DJ Coolof ו-Oni Ayhun), הודיעה קארין באתר הרשמי שלה ב-2010 כי היא ואחיה "החלו לנגן שוב ביחד", ובכך רמזה על חומר נוסף שהצמד עתיד להוציא לאור.
ביקשנו מחברינו ומאוהבינו לעזור לנו".
יחד עם האלבום, פורסמו גם תאריכי סיבוב ההופעות שיתקיים באירופה במהלך 2013. מאלבום זה יצא סינגל בשם "Full of Fire" אשר יצא ב-28 בינואר 2013 כסינגל הראשי של האלבום.
לאחר שהכריזו באפריל 2014 על כוונתם לנגן בפסטיבל Coachella של אותה השנה, הודיעו חברי הצמד גם על כוונתם לבצע סיבוב הופעות בצפון אמריקה באותה התקופה.
במהלך סיבוב הופעות זה, ב-21 באוגוסט, הודיעו האחים על פירוק הצמד.
בראיון האחרון שהעניק הצמד למגזין המוזיקה האמריקני Dazed, ציינה קארין כי "אין לנו שום התחייבות להמשיך, זה צריך להיות רק ותמיד בשביל הכיף".
הופעתם האחרונה התקיימה בריקיווייק שבאיסלנד ב-8 בנובמבר 2014.
הצמד ידוע בכך שכמעט אינו משתף פעולה עם התקשורת או עם סצנת המוזיקה המרכזית.
עד 2005, הם לא ביצעו כלל הופעות חיות.
חברי הצמד ממעטים להופיע בפומבי; רוב תמונות הקידום של הצמד הציגו את האחים לובשים מסכות ונציאניות הדומות למסכות אותם לבשו הרופאים שטיפלו במגפה השחורה בימי הביניים.
ב-2003 זכה הצמד בפרס "הרכב הפופ של השנה" מטעם פרס ה"גראמיס" השוודי, אך חברי הצמד החרימו את הטקס בכך ששלחו שתי נציגות מהקבוצה הפמיניסטית "גרילה גירלז" עם המספר "50" חקוק על תלבושותיהן, במחאה על טענתן כי תעשיית המוזיקה לוקה ב"שליטה גברית".
אלבומם השני מ-2003, Deep Cuts, היה מועמד אף הוא לפרס "ההקלטה הטובה ביותר של השנה", פרס שבסופו של דבר זכתה בו להקת הקארדיגנס עבור אלבומם Long Gone Before Daylight.