tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאז טבח שבעה באוקטובר משמיע דוידאי את דעתו כלפי אוניברסיטת קולומביה, בה הוא מלמד, ומבקר את התנהלותה כלפי גילויי השנאה בתחומה.
סרטון שלו שבו הוא מדבר ברחבת האוניברסיטה על ההנהלה שסירבה להתבטא נגד ארגוני סטודנטים תומכי טרור, הפך לוויראלי בימיה הראשונים של המלחמה.
במהלכו אמר: "אני מרצה, אני ישראלי, אבל לפני כל זה, אני אבא, יש לי שני ילדים יפהפיים, ואני מדבר אליכם כאבא.
ואני רוצה שתדעו: אנחנו לא יכולים להגן על ילדיכם מול ארגוני סטודנטים שתומכים בטרור, כי נשיאת אוניברסיטת קולומביה לא מוכנה להתבטא נגד ארגוני סטודנטים תומכי טרור".
ב-8 במרץ 2024 פרסם כי האוניברסיטה חוקרת אותו בעקבות הביקורת שהשמיע.
במרץ 2024 אסף ארגון בשם We Are Tov חתימות של 33,000 אנשים בקריאה לאוניברסיטת קולומביה לתמוך בדוידאי ולהפסיק את החקירה נגדו.
ב-22 באפריל 2024, ערב חג הפסח, הודיע כי הוא מתכנן להיכנס ולקיים "ישיבה שלווה" באזור שבו נמצאים המפגינים הפרו-פלסטינים, ובעקבות זאת חסמה האוניברסיטה את תעודת העובד האוניברסיטאית שלו.
כשביקש להיכנס לשטח האוניברסיטה, נחסמה כניסתו והוסבר לו כי הדבר נעשה משום שלא ניתן להבטיח את ביטחונו.
דוידאי הסביר שלא ביקש להוביל הפגנה נגדית, כפי שנטען נגדו, אלא רק להקריא את שמות החטופים.
הוא קרא לאנשי ציבור ישראלים לתמוך בסטודנטים היהודים בארצות הברית בפומבי על מנת להפעיל לחץ על קובעי מדיניות אמריקאים.
בעקבות העימותים השווה את האיסור על כניסתו לקמפוס להרחקת יהודים מהאקדמיה בגרמניה הנאצית, והוסיף ביחס למחאות כי מדובר בתהליך של שטיפת מוח עם דוקטרינה, כמו שעורכי דין ורופאים ועיתונאים בגרמניה הפכו לתומכי השמדת היהודים ובעד היטלר.
לדבריו התהליך מואץ עקב הרשתות החברתיות וחיזוק לכך מצד האוניברסיטאות.
הוא האשים גם את הנהלת האוניברסיטה על כך ש"הם מוכנים להשתמש במוח של היהודים, אבל לא לתת ליהודים להיכנס." בעקבות אירועים אלו הביע חבר בית הנבחרים האמריקאי ג'ארד מוסקוביץ' תמיכה בדוידאי ובטיעוניו לגבי טקטיקות נאציות.
ביולי 2024 העלה לאוויר הסכת ראיונות בשם 'Here I Am with Shai Davidai' (הנני כאן עם שי דוידאי) שעוסק במלחמה באנטישמיות ובזכויות האזרח של יהודים.
ביולי 2025 הודיע כי הוא עוזב את אוניברסיטת קולומביה.
שי מאיר גראוכר (נולד ב-26 באוגוסט 1989, כ"ה באב ה'תשמ"ט) הוא איש עסקים ופעיל חברתי חרדי ישראלי, פעיל בעמותת "כלל ישראל – חסד ורחמים" מהגדולים בישראל בירושלים.
נולד בפתח תקווה לדדי ומלכה גראוכר.
בבחרותו למד בישיבת דרך חכמה בירושלים.
גראוכר הוא בעלים של חברת "NEXT LEVEL", המארחת אנשי עסקים המגיעים לביקורים קצרים בישראל.
הוא הוא הפעיל הבולט של עמותת "כלל ישראל – חסד ורחמים", ארגון "ביחד ננצח" המסייע לחיילים, הפועל תחת העמותה.
במהלך השנה העמותה מסייעת למשפחות נזקקות בסלי מזון.
מתחילת מלחמת חרבות ברזל תקמה העמותה "כלל ישראל – חסד ורחמים", לחיילי צה"ל.
גראוכר גם פעיל בקרן שמלווה משפחות שכולות של כוחות הביטחון בשם "קרן הגיבורים הנופלים".
זכה באות מורשת הגבורה בעורף ובחזית – אות מטעם שר המורשת, עמיחי אליהו.
בינואר 2024 הופיע במופע האסק במחרוזת שירים לזכר אביו, הזמר דדי גראוכר.
באפריל של אותה שנה החלו שידורי סדרת הדוקו "גראוכר בדרכים" בעכשיו 14, בה מתועדים פעילות ההתנדבות של גראוכר.
ביולי הוציא ביצוע ווקאלי לשירו של אביו "צור כל העולמים", יחד עם בנצי קלצקין.
ביוני 2024 ייצג את עמותת "כלל ישראל" בקבלת אות הנשיא להתנדבות לשנת תשפ"ד מידי נשיא המדינה יצחק הרצוג.
בשנת 2025 השיא משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
גראוכר נשוי לטובי לבית מצגר, אב לחמישה ומתגורר בשכונת הר נוף בירושלים.
בשנת 2025 יצא לאור הספר Chessed Under Fire ("חסד תחת אש") בהוצאת "Artscroll", שנכתב על ידי הסופר החרדי נחמן סלצר.
הספר מתאר את פעילותו של גראוכר בפעולות התנדבות וסיוע ובמיוחד בתקופת הלחימה בדרום ישראל לאחר טבח שבעה באוקטובר.
שמאי (שי) גליק הוא פעיל ימין ישראלי שפועל באופן פומבי נגד יוצרים, אירועי תרבות וארגונים המזוהים עם השמאל.
הוא פועל דרך עמותת "מוסרי" וארגון "בצלמו", ופעילותו כוללת הגשת תלונות לרשויות, קמפיינים של מסרונים ואימיילים, תביעות והליכים משפטיים נגד אירועים, ארגונים ואישים שהוא מתנגד לפעילותם.
גליק גם תומך באמצעות מבצעי גיוס תרומות במאחזים לא חוקיים.
גליק נולד בירושלים, למשפחה חרדית בת 10 ילדים.
שירת ביחידה 8200 וכיום הוא נשוי, אב לשלושה ילדים ומתגורר בבית שמש.
הוא אחיינו של חבר הכנסת לשעבר ופעיל הר הבית יהודה גליק ונכדו של הרופא פרופ' שמעון גליק.
גליק פעל למען ביקורי מוסלמים בכותל לקידום הר הבית כמרכז לשלום עולמי.
גליק נמנה עם מקימי ארגון "בצלמו", ובאתר האינטרנט של הארגון הוא מוצג כמנכ"ל שלו, אם כי במסמכי עמותת "מוסרי" שבמסגרתה פועל ארגון בצלמו אין הוא מוזכר כמנכ"ל ולא מצוין המקור התקציבי למשכורתו.
את פעילותו הציבורית התחיל בשנת 2014 במאבק נגד יצירה של האמן ארקדי זיידס שהוצגה בבית יד לבנים בפתח תקווה ועשתה שימוש בצילומים של ארגון בצלם.
בראיון לשמעון איפרגן במאקו ב-2015, התגאה גליק בכך שהוא עובד לבדו, מחדר קטן בביתו בבית שמש, בלי "מיליוני שקלים, צבא של יחצ"נים, מאות עובדים ודוברים ומשרדים".
מבחינה פוליטית, במהלך השנים הזדהה גליק הן עם מפלגת הליכוד והן עם מפלגת הבית היהודי כשזו הובלה על ידי נפתלי בנט.
בראיון לניר גונטז' במקום הכי חם בגיהנום ב-2016, מנה גליק את האנשים, הארגונים והפעילויות שהצליח לחסום בפעילותו: "תיאטרון אל מידאן, ארקדי זיידס ובצלם, חיים לוסקי, לוחמים לשלום, שתיל, האגודה לזכויות האזרח, הקרן החדשה לישראל, הארץ, עיר עמים, בצלם, רזי ברקאי, שוברים שתיקה, אמנסטי, גלריית ברבור" ועוד.
עוד אמר בכתבה שהוא בעד שטחים תמורת שלום, "כמו הרב עובדיה"; שהוא בעד הקמת גני ילדים לילדיהם של המהגרים מאפריקה; ושהוא פועל למיגור תופעת כרטיסי הזנות המחולקים בתל אביב.
לפי דבריו בכתבה הוא איננו איש ימין, והוא הומני בהשקפת עולמו ובעד דו-קיום בין ערבים ליהודים.
בכתבה תיאר את שיטות פעולתו דאז, שכללו הספמה, פרסום מספרי פלאפון, פניות שקריות למשטרה ועוד.
ב-2016 הקים יחד עם יהודה פואה את העמותה "מוסרי ארגון זכויות אדם יהודי" שפעילותה המרכזית היא הפעלת הארגון "בצלמו: ארגון זכויות האדם ברוח יהודית" (לאחר מכן שונה שם העמותה ל"בצלמו".
גליק מופיע באתר העמותה כ"מנכ"ל", אם כי במסמכי העמותה מופיע פואה כמנכ"ל, ואילו גליק אינו מופיע).
עיקר פעילותו של גליק היא במישור התקשורתי והציבורי, תוך פנייה לגורמים מוניציפליים וממשלתיים כדי לעצור את המימון ואת הפעילות של הארגונים אליהם הוא מתנגד.
באפריל 2025, ערב יום הזיכרון פרסם גליק פוסט מטעם "בצלמו" בו קרא שלא לתת לבאים לצפות בטקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני להיכנס לרעננה על מנת לצפות בטקס.
בעקבות קריאה זו, שעברה ברשתות החברתיות, פעילים קיצונים תקפו באלימות את הצופים בטקס בבית הכנסת הרפורמי בית שמואלי ברעננה: הם זרקו אבנים על המבנה והכו את המשתתפים.
באוגוסט 2025 דחה נציב תלונות הציבור על שופטים, אשר קולה, תלונה של גליק, ומתח ביקורת על עצם הגשתה.
ב-2018 תבע גליק את ענת מטר בגין לשון הרע בעקבות פוסט שבו כינתה אותו "ארכי פאשיסט" – תביעה שתוארה על ידי מטר כתביעת השתקה.
בשנת 2022 הגיש גליק תביעה נגד פעילת השמאל קטי בר, שתקפה אותו במאמר שכתבה באתר תנועת "אמהות נגד אלימות", בטענה של הפרת זכויות יוצרים על תמונת סלפי שפרסם עם ח"כ עופר כסיף.
בית המשפט דחה את התביעה, ערער על אמינות הצהרותיו של גליק שניתנו תחת שבועה, קבע כי מדובר בתביעת השתקה, ודרש ממנו לשלם לבר פיצוי בסך 27,400 ש"ח.
בפברואר 2026 קבע בית המשפט המחוזי כי גליק הוציא את דיבתו של עיסא עמרו, פעיל זכויות אדם פלסטיני מחברון, בכך שכינה אותו "מחבל", והוא ועמותת "מוסרי" חויבו לפצותו ב-15,000 ש"ח.
בשנת 2023 חשף זמן ישראל כי אשתו של גליק ואשתו של יהודה פואה (יו"ר בצלמו) מקבלות שכר מארגון "בצלמו" ללא הצהרה על התשלומים כדין בדו"חות העמותה.
שי חי (נולד ב-28 באוגוסט 1983) הוא שחקן, ידוען, אמן לחימה ומאמן קראטה ישראלי.
התפרסם בשל השתתפותו בעונה השביעית של תוכנית "האח הגדול".
שי גר בהרצליה, נולד למשפחה ממוצא עיראקי, ולו שתי אחיות.
הוא התגורר 7 שנים ביפן.
שי היה במגמת תיאטרון בתיכון בו הוא למד.
הוא הלך ללמוד קונג פו אצל ריצ'רד רטצקוף בארה"ב ואז ב-2007 טס ללמוד קראטה ביפן אצל שינג'ו קיוהידה.
בהתחלה מאסטר שינג'ו סירב מספר פעמים ללמד אותו, אבל אחרי כמה זמן נתן לו הזדמנות, והוא ארגן קרב בן שי חי לאלוף אוקינאווה - בקרב שי ניצח, ואז המשיך ללמוד אצלו מספר שנים.
בהמשך הפך שי לעוזרו האישי של המאסטר ולימד לצידו מספר שנים.
שי ממשיך ללמד קראטה בישראל, וגם תלמידים רבים באיטליה ומונקו, ובעת נסיעותיו ליפן ובעצמו מתאמן שם, וב -2023 קיבל שם משינג'ו דאן 6, ואת התואר "רנשי".
ב-2010 ניצח באליפות "אוקינאווה" ביפן בקטגוריית הקבוצות.
בין תלמידו של שי חי נמנים - לוחם ה-UFC נתן לוי, אלוף הקראטה לוצ'יו מאורינו מאיטליה, מאמן הקראטה אורי אלישר והזמר והשחקן עידן עמדי.
ב-2012 הוציא לאור את ספרו "36 פסגות הרים" המתאר את עקרונות הקראטה.
ב-2015 יצא סרט תיעודי בהפקתו בשם Uechi Ryu the Masters Edition, הסרט זכה להצלחה והערכה רבה ביפן ובארצות הברית.
ב-2016 התפרסם לראשונה כשהשתתף בעונה ה-7 של תוכנית הריאליטי "האח הגדול" ששודרה בערוץ 2. הוא קיבל את הכוח להעמיד להדחה בפומבי לאורך כל העונה.
להעמדה להדחה הוא קרא פינת "כל האמת בפרצוף" שהפכה למותג.
במהלך העונה הוא זכה לאהדת צופים רבים, אותם הוא כינה "צבא האמת של שי חי".
בהמשך אותה השנה השתתף בתוכנית "יום בחיי" ששודרה בהוט בידור ישראלי.
ב-2018 השתתף בעונה השלישית של תוכנית הריאלטי "היחידה" ששודרה ב־HOT3.
ב-2019 השתתף שוב באח הגדול, בעונה השלישית של "האח הגדול VIP" ששודרה ברשת 13. בה הגיע למקום השני בגמר ולא הצליח לגבור על אסף גורן.
בשנת 2024 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "אינדל" ששודרה ב־HOT, בה גילם את דמותו של השוטר אלון אדרי.
על תפקידו קיבל מועמדות לפרסי הטלוויזיה 2024.
ב-2025 לוהק לתפקיד ראשי בסרטו של יהודה גרובייס "התכשיט".
באותה שנה יצר יחד עם לירון שעובי את הדוקו "החיים שאחרי האח" ששודר בערוץ 13.
ב-2016 כשנכנס לבית האח הגדול סיפר שי כי בילדותו כשהיה בן 6 הוא עבר התעללות, וכתוצאה מזה נשלח ללמוד הגנה עצמית.
ב-2018 התחתן עם תניה גרבר שהיה עימה באח הגדול ועימה מנהל עסקי הפקה בעולמות התוכן, הרשתות החברתיות ועריכת הווידאו, הם מייצרים עבור לקוחות עסקיים סרטונים שיהפכו לוויראליים באינסטגרם ובטיקטוק.
שי הוא אב לשלושה, ילדה אחת מתניה ושני הילדים הם מנישואים קודמים.
ב-2024 סיפר בכתבה באתר "אייס" שהוא קיבל איומים על חייו בגלל הדמות שמגלם בסדרה "אינדל".
שנה כותרתפקיד2016האח הגדול עונה 7עצמויום בחיי2017היחידה עונה 32018האח הגדול VIP עונה 32024אינדלאלון אדרי2025רסלינג ישראלעצמו
שנה כותר דמותתפקיד בימוי2015Uechi Ryu the Masters Editionמפיק2025התכשיטמנששחקןיהודה גרובייסהחיים אחרי האחעצמומנחהלירון שעובי
שי בן דוד (נולד ב-19 ביולי 1997) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בעירוני קריית שמונה.
בן דוד התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של בני יהודה ומכבי תל אביב.
בגיל 17 הצטרף לקבוצת הכדורגל במכבי חיפה.
ב-27 בינואר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד הפועל חיפה במסגרת שמינית גמר גביע המדינה.
4 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 1-1 נגד הפועל עכו.
עונה לאחר מכן רשם 14 הופעות בקבוצה הבוגרת.
ב-24 בינואר 2018 הושאל להפועל אשקלון.
עונה לאחר מכן חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית.
ב-4 במרץ 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 4-2 להפועל נוף הגליל.
בינואר חתם בטרפאני קלצ'ו מהסרייה ב'.
בספטמבר חתם בסן פרננדו מהליגה השלישית בספרד.
בינואר חזר לישראל וחתם בהפועל עפולה לקדנציה שנייה.
אשדוד במדיה לא רשם דקות משחק ובמהלך העונה חזר לליגה הלאומית וחתם בהפועל כפר סבא בה שיחק עונה וחצי.
בקיץ חתם בעירוני קריית שמונה עמה רשם עלייה לליגת העל כעבור עונה.
שי המבר הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית שי המבר, שיצא לאור ב-20 במרץ 2016. האלבום, הנושא את שמה, כולל שמונה רצועות שכתבה והלחינה המבר בעצמה, בהפקתו המוזיקלית של חן מצגר-אדר.
האלבום מציג שילוב של בלדות רגשיות עם אלמנטים של פופ ורוק קל.
המבר, שהתפרסמה לראשונה בגיל 13 כמתמודדת בתוכנית "בית ספר למוזיקה", החלה לעבוד על אלבום הבכורה שלה בגיל ההתבגרות והוציאה אותו כשהייתה בת 18. היא כתבה והלחינה את כל שירי האלבום, כאשר ההפקה המוזיקלית הופקדה בידי חן מצגר-אדר.
האלבום יצא לאור תחת רישיון בלעדי לחברת די-מיוזיק.
האלבום התקבל בחיוב על ידי מבקרי המוזיקה.
באתר פרוגי נכתב כי המבר "מנפצת סטיגמות וממכרת באלבום בכורה", והודגש כי היא "הוכיחה שהיא לא סתם נערה ששרה, אלא זמרת שלא נופלת מרמתן של שאר הזמרות בארץ".
השירים "יונתן" ו"יגיע מבול" צוינו במיוחד בשל הלחנים הממכרים והכתיבה האישית.
שי בן שושן הוא מוזיקאי, מנהל מוזיקלי, מתופף ויזם חברתי ישראלי.
פעילותו של בן שושן משלבת מוזיקה, תרבות וחברה ומקדמת שילוב והעצמה של אנשים עם מוגבלויות במרחב הציבורי והתרבותי.
בן שושן ייסד את להקת שלוה, הרכב מוזיקלי ישראלי ייחודי המורכב ממוזיקאים עם מוגבלויות שונות.
בן שושן שירת ביחידת דובדבן כלוחם ביחידת דובדבן.
בשנת 2002 נפצע במהלך פעילות סמוך לטולכרם, ומפקד יחידת דובדבן, סגן-אלוף אייל וייס, נהרג.
כחלק מתהליך השיקום שי הקים את להקת שלוה.
לאחר מתקפת 7 באוקטובר 2023, התגייס שי לשירות מילואים ויצא ללחימה במסגרת מלחמת חרבות ברזל.
במהלך פעילותו הצבאית נפצע שוב.
בשנת 2005 הקים בן שושן את להקת שלוה במהלך השיקום שלו מהפציעה בצבא.
בראיון בן שושן תיאר את תקופת השיקום לאחר פציעתו כקשה במיוחד, וציין כי המעבר מלוחם עצמאי לאדם הנדרש ללמידה מחודשת של פעולות בסיסיות היה מטלטל.
במהלך אשפוזו פגש אדם עם תסמונת דאון, חוויה שלדבריו הובילה אותו לבחור בעשייה בתחום החינוך המיוחד באמצעות מוזיקה ולהצטרף לפעילות במרכז שלוה.
הלהקה מורכבת ממספר אמנים עם מוגבלויות שונות המשולבים יחד בהרכב מוזיקלי מקצועי.
בן שושן מנהל את הלהקה ומשמש כמנהל המוזיקלי.
בן שושן, יחד עם הלהקה, השתתף בתוכנית הכוכב הבא לאירוויזיון והגיע לשלב הגמר.
בשנת 2019 הופיעה הלהקה במופע המחצית של תחרות האירוויזיון.
תשע נשמות הוא הרכב מוזיקלי שמורכב מנכי צה"ל, שפעל ביוזמתו ובהובלתו של שי בן שושן בשנת 2014. ההרכב הוזכר בפרסומים תקשורתיים כחלק מיוזמות מוזיקליות המשלבות אמנים עם מוגבלויות במסגרת מקצועית.
בשנת 2014 יצא אלבום בכורה שלהם והם קיימו הופעת השקה במועדון בארבי בתל אביב.
בשנת 2018 שימש שי בן שושן כמנהל המוזיקלי של ההרכב "אשקול" אשקלון, הרכב מוזיקלי של אמנים עם מוגבלויות הפועל בליווי אגף הרווחה והשירותים החברתיים בעיריית אשקלון.
ההרכב הופיע בפסטיבל צמי"ד (צרכים מיוחדים) בתיאטרון ירושלים, פסטיבל שנתי המציג יצירה ואמנות של אנשים עם מוגבלויות.
בן שושן הלחין את השיר "שיר בעברית" יחד עם עומר הברון.
להקת שלוה וג'ימבו ג'יי ביצעו יחד את השיר.
2015: פרס על פעילות התנדבותית מטעם קרן שלם, על ייזום, הקמה וניהול מופע "כוכב מיוחד נולד" במסגרת ארגון שלוה.
מופע שמספק במה לכישרון האמנותי של ילדים ונוער עם מוגבלויות.
שי זלמן (נולד: 27 ביולי 1966, באנגלית: Shay Zelzman) הוא מתופף וכלי הקשה ישראלי בעל יכולות טכניות, אנרגיה מוזיקלית והתלהבות יוצאות דופן.
הוא נחשב לדמות מרכזית בסצנת הג'אז הישראלית המודרנית.
זלמן נחשב לאחד ממתופפי הג'אז הבולטים בישראל ומשמש מורה למתופפים ולמוזיקאי ג'אז במסגרות שונות, ובהן הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובית הספר רימון.
זלמן נולד וגדל בחולון, ישראל, עם שורשים תרבותיים מצריים ויווניים.
בנעוריו סירבו הוריו לאפשר לו להביא סט תופים לדירתם, כך שהתחיל בשיעורי גיטרה כחלופה.
בגיל 16 שמע את אלבום "Saxophone Colossus" של סאקסופוניסט הג'אז סוני רולינס, דרכו הגיע למתופף מקס ראוץ לתקליט זה.
החוויה זו קבעה את גורלו המוזיקלי - הוא החליט בנחוש להיות מתופף ג'אז, וברבות הזמן הוריו הסכימו.
בתחילת דרכו, זלמן למד בעיקר על ידי האזנה מעמיקה לתקליטי ג'אז קלאסיים.
בהיותו סטודנט מהיר, התקדמותו הייתה משמעותית ומהירה.
בשל כישרונו המוקדם, זכה לכינוי "Boy Wonder from Holon" בחוגי המוזיקה.
זלמן קיבל מענק וכתב הוקרה כמוזיקאי מצטיין, דבר שאפשר לו ללכת ללמוד בדנמרק תחת הנחייתו של Ed Thigpen, אחד ממתופפי הג'אז החשובים בעולם.
בדנמרק למד אמנות השימוש במטאטאים (brushwork), בנוסף לחקר עמוק של הסגנונות Bebop,Hard Bop ו-Swing.
לאחר מכן, למד גם ויברפון עם P.C.
Usherovici, מה שהעמיק את ההבנה שלו בעבודה עם הרמוניות בג'אז.
לאחר לימודיו בדנמרק, התגורר זלמן בניו יורק, שם עבד והופיע לצד מוזיקאים מהשורה הראשונה של הג'אז הבינלאומי, כולל:
בתקופה זו בנה זלמן רשת חברתית עמוקה של מוזיקאים בינלאומיים וישראליים.
בנוסף לעבודתו כנגן, זלמן הבין את הצורך להתפתח סצנת הג'אז בישראל.
הוא יזם מסורת של שיתופי פעולה בינלאומיים שהעלו גדולי ג'אז לישראל כדי להופיע עם מוזיקאים מקומיים.
פעולות אלה סיפקו לקהל הישראלי חשיפה לג'אז בעולם, בזמן שהעניקו לאמנים מקומיים הזדמנות להתנגן עם גדולים בתחום.
זלמן חזר לישראל והיווה חלק חשוב בבניית סצנת הג'אז הישראלית בעשורים האחרונים.
היום הוא נחשב לאחד מנגני הסשן המבוקשים ביותר בארץ, מופיע בכמעט כל ערב בסצנת הג'אז הישראלית עם להקותיו: מ-Quartet East ו-Mambo Bell ועם מוזיקאים בינלאומיים המבקרים בערים הישראליות.
זלמן מלמד בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב וביחידות אמן בכל רחבי הארץ.
על פי תלמידים וקולגות, הייתה לו השפעה משמעותית על דור של מתופפים ומוזיקאים בישראל.
בין תלמידיו היו אמנים שהצליחו בתחום הג'אז הבינלאומי, כולל אתמר שפירו, מתופף ישראלי שאחר כך למד ב-The New School בניו יורק.
זלמן השתתף גם בניהול פרויקטים מוזיקליים חשובים, כולל היותו מנהל תוכנית "Hot Jazz at the Tel Aviv Museum"
זלמן הופיע בהקלטות רבות כנגן ראשי או עוזר.
שי הרן (נולד ב-1958) הוא מתמטיקאי ישראלי ופרופסור בפקולטה למתמטיקה בטכניון – מכון טכנולוגי לישראל.
תחומי מחקרו העיקריים הם אנליזה p-אדית, מכניקת קוונטים p-אדית וגאומטריה לא-חיבורית (Non-additive geometry), כולל חקר "השדה עם איבר אחד", בהקשר לאסטרטגיות להוכחת השערת רימן.
הרן שנולד בירושלים ב-8 באוקטובר 1958, הוא בנו של חוקר המקרא וחתן פרס ישראל, פרופסור מנחם הרן, ושל ד"ר רעיה הרן (לבית טברסקי).
אחותו היא פרופ' טלי הרן, חוקרת בתחום הביולוגיה המולקולרית בטכניון.
הרן מכהן כפרופסור בטכניון – מכון טכנולוגי לישראל.
לאורך הקריירה האקדמית שלו שימש כחוקר אורח במוסדות מובילים רבים בעולם, בהם אוניברסיטת סטנפורד, MIT, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קולומביה, המכון ללימודים מדעיים גבוהים (IHES) בצרפת, מכון מקס-פלאנק בגרמניה, אוניברסיטת קיושו, והמכון הטכנולוגי של טוקיו, ביפן.
עבודתו המוקדמת הייתה בבניית פונקציות L p-adic עבור צורות מודולריות על GL(2) על פני כל שדה מספרי.
הוא הציג נוסחה לסכומים המפורשים של פונקציות אריתמטיות המבטאת באופן אחיד את התרומה של ראשוני (סופי או ממשי), כנגזרת ב של פוטנציאל הסדר של ריס (Riesz potential) מסדר .נוסחה זו צוטטה כאחת ההשראות לגישת הגאומטריה הלא-קומוטטיבית להשערת רימן של המתמטיקאי זוכה מדליית פילדס, אלאן קון.
בהמשך פיתח הרן את תורת הפוטנציאלים ומכניקת הקוונטים מעל המספרים ה-p-אדיים.
הוא חקר גם את מבנה העץ של המספרים השלמים p-אדיים בתוך המספרים הממשיים והמרוכבים, והראה כי הוא מתואר על ידי התורה הקלאסית של פולינומים אורתוגונליים.
כמו כן, בנה שרשראות מרקוב מעל המספרים ה-p-אדיים, הממשיים והמרוכבים, ונתן קירובים סופיים למידת בטא הרמונית.
במיוחד, הראה כי קיימת תורת q-אנלוג המגשרת בין התורה ה-p-אדית לבין התורה הממשית והמרוכבת.
יחד עם תלמידיו אורי און ואורי בדר, פיתח את התורה מדרגה גבוהה עבור GL(n).
מחקרו מתמקד בפיתוח יסודות מתמטיים לגאומטריה לא-חיבורית (Non-additive geometry), תורה גאומטרית שאינה מבוססת על חוגים קומוטטיביים.
בתורה זו, השדה בעל אלמנט אחד מוגדר כקטגוריה של קבוצות סופיות עם התאמות חלקיות (partial bijections), או באופן שקול, של קבוצות סופיות עם נקודה מצוינת והעתקות המשמרות את הנקודה.
הגאומטריה הלא-חיבורית מפותחת באמצעות שתי שפות: ו"חוגים מוכללים", שנועדו להחליף את החוגים הקומוטטיביים בגאומטריה אלגברית רגילה.
בתיאוריה זו, ניתן לשקול את הקומפקטיפיקציה של הספקטרום של ומודל למישור האריתמטי שאינו מצטמצם לאלכסון .
שי טסו (לעיתים נכתב: שיצו, מסינית: 西施犬) הוא גזע של כלב הבית.
פירוש השם "שי טסו" הוא "אריה".
בשפות מסוימות מכונה השי טסו "הכלב בעל פני החרצית" משום שפרוות פניו צומחת לכיוונים שונים, בדומה לעלי הכותרת של החרצית.
השי טסו נחשב בסין לחיה מקודשת, היות שאנשי חצר הקיסר נהגו לטפח את הגזע.
הוא הובא לאירופה בתחילת המאה ה-20 והפך פופולרי באנגליה ובארצות הברית.
נכון לשנת 2023 השי טסו הוא הגזע הפופולרי בישראל עם כ-35 אלף כלבים מסוגו בישראל.
קיימת מחלוקת לגבי מוצא השי טסו, אך ישנה הסכמה כי הגזע הוא אחד מבין 14 גזעי הכלבים העתיקים ביותר.
ישנה סברה שמתארת את מוצא השיצו כבן לוויה של הטיבטים, אשר בהמשך נמסר לסינים כאות לשלום בין העמים.
סברה אחרת טוענת שהשי טסו התפתח בסין, ושהגזע נוצר מהכלאה בין הפקינז והלהאסה אפסו.
שי טסו הוא כלב מגזע קטן שמשקלו בממוצע 6 קילו וגובהו כ-20 עד 30 ס"מ.
פרוותו ארוכה וגולשת לאורך כל גופו.
צבע פרוותו משתנה וכולל את הגוונים: לבן, חום, שחור אפור ובמקרים נדירים ג'ינג'י.
זנבו מסולסל ומורם, ואפו פחוס.
הוא נחשב לבעל אופי נינוח, אך דורש תשומת לב רבה.
הטיפול בו דורש זמן רב, במיוחד בהברשה וטיפוח הפרווה.
כלבי השי טסו נחשבים כהיפואלרגנים, כלומר אינם מפרישים ריח ושערם אינו נושר, ולכן מתאימים גם לסובלים מאלרגיה.
מספר בעיות בריאות מיוחסות לגזע, כולל מחלות לב, נשימה, עיניים, אוזניים ועור.
הגזע הוא בעל רגישות לחום ולקור קיצוניים.
בנוסף, בגיל מתקדם הכלבים עלולים לסבול מבעיות שיניים.
במקרים מסוימים הכלבים יכולים לסבול מבעיות בריאותיות בפיקות שברגליים.
הגזע נחשב לפעיל, אנרגטי, ידידותי ועצמאי.
בטיולים הוא עלול להתעייף במהרה, משום רגליו הקצרות.
השי-טסו מדורג במקום ה-70 בספר של הפרופסור לפסיכולוגיה , מבחינת רמת האינטליגנציה, בקבוצת גזעי הכלבים הנמוכה ביותר מבחינת אינטליגנציית עבודה או צייתנות, מתוך 80 גזעים.
שי חרמש (נולד ב-23 במרץ 1944) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש המועצה האזורית שער הנגב (1988–2002) וכחבר הכנסת מטעם סיעת קדימה (2006–2013).
שי שכנאי חרמש גדל בתל אביב, התחנך בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון, סיים את לימודיו בתיכון חדש והתגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל "יגב" של הנוער העובד והלומד, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח.
בהמשך הצטרף לקיבוץ כפר עזה.
בשירות מילואים שירת כצנחן בגדוד 71 בחטיבת הצנחנים 55, ולחם בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.
את לימודיו הגבוהים עשה באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בכלכלה וסוציולוגיה ובהמשך לתואר שני בבית הספר למינהל עסקים.
חרמש החל בלימודי הדוקטורט בהיסטוריה של עם ישראל בעת החדשה באוניברסיטת תל אביב, אך הפסיקם כשהתמנה בשלהי שנת 1987 לתפקיד ראש המועצה האזורית שער הנגב, וליו"ר הוועד המנהל של מכללת הנגב.
כראש מועצה הוא נאבק למען הקמת גדר הפרדה ומכשול סביב רצועת עזה ולמען נסיגה מרצועת עזה.
שי חרמש קיבל את אות "אביר איכות השלטון" בקטגוריית "הרשות המקומית" מטעם התנועה לאיכות השלטון לשנת 2002.
חרמש התמודד בבחירות המקדימות במפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה בשנת 1996 על מקום משוריין לנציגי מגזר הקיבוצים והגיע רביעי מתוך חמישה עם 5,797 קולות ושובץ במקום לא ריאלי ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-14.
בטרם פרוץ האינתיפאדה בשנת 2000, קידם תוכניות פיתוח אזוריות משותפות עם הפלסטינים ברצועת עזה, ובהן: הקמת פארק תעשייה על גבול הרצועה, ניצול משותף של מי ביוב מושבים ותוכניות להכשרת כח אדם מקצועי עבור הרשות הפלסטינית במסגרת קורסים שהתקיימו במכללה ובעזה בהם נטלו חלק מאות צעירים פלסטינים.
בשנת 2002, מונה חרמש לגזבר הסוכנות היהודית והוחלף בראשות המועצה באלון שוסטר.
כן כיהן חרמש כיו"ר הקונגרס הציוני העולמי בישראל וסגן נשיא עולמי.
חרמש היה פעיל במוסדותיה הבכירים של מפלגת העבודה.
הוא שימש בתפקידים ציבוריים מגוונים ובהם חברות במועצת הביטוח הלאומי, דירקטוריון "הפועל", מליאת רשות השידור, הרשות לפיתוח הנגב, רשות הגנים הלאומיים, מוסדות הנהגת התנועה הקיבוצית והנהגת ההסתדרות החדשה.
הוא כיהן כיו"ר וכחבר בוועדות חקירה במינויי שר הפנים וכחבר במספר דירקטוריונים של חברות ציבוריות.
הוא נחשב לאחד האנשים המקורבים לאריק שרון.
חרמש מוקם במקום ה-30 ברשימת מפלגת קדימה בבחירות לכנסת ה-17 בתחילת 2006, וקדימה זכתה ב-29 מנדטים.
כשבועיים לאחר הבחירות, התפטר אוריאל רייכמן מהכנסת וחרמש נכנס במקומו לכנסת.
כיהן בכנסת בעיקר כחבר ועדת הכספים.
במהלך כהונתו הוא נאבק למען הקמת חדרים ממוגנים על חשבון המדינה ביישובי עוטף עזה.
הגיע למקום ה-24 ברשימת קדימה לכנסת ה-18. במהלך הבחירות לכנסת ה-18 היה ראש מטה ההתיישבות העובדת של קדימה; בבחירות עצמן, המפלגה זכתה בקלפיות ההתיישבות העובדת ברוב קולות תוך שהיא עוקפת את מפלגת העבודה ומרצ, המפלגות המזוהות בדרך כלל עם ההתיישבות העובדת.
בכנסת ה-18 כיהן חרמש בעיקר כחבר בוועדת הכספים והיה יו"ר השדולה החקלאית והשדולה ליחסים בינלאומיים בכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 מוקם במקום החמישי של רשימת קדימה, אך לא נבחר לכנסת (קדימה זכתה בשני מושבים בלבד).
ב מכהן חרמש כדירקטור בחברת "כפרית תעשיות" ובבנק לאומי.
חרמש מתגורר בקיבוץ כפר עזה.
בנו עומר נרצח בכפר עזה בעת טבח שבעה באוקטובר.
שי כנות הוא יוצר, תסריטאי, ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
כנות נולד בלוס אנג'לס ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 3. המשפחה חייתה בחיפה על הכרמל.
כשהיה כנות בן 13 חזרה המשפחה ללוס אנג'לס והוא חי בארצות הברית 3 שנים.
כנות למד בבית ספר אזורי בלוס אנג'לס בכיתה של "אנגלית כשפה שנייה".
הוא התיידד בעיקר עם מקסיקנים ועם ילדי פליטים מווייטנאם.
השהות בארצות הברית הייתה קשה למשפחה, שהורגלה לחיים בישראל, ומקץ 3 שנים חזרה אמו של כנות לישראל יחד עם ילדיה, ואילו אביו נשאר בלוס אנג'לס וחי שם מאז.
כנות חזר לחיפה, לתיכון עירוני ה'.
הוא סיים מגמה ריאלית, והתגייס לצבא ליחידה באגף המודיעין.
באותן שנים נהג לבלות במועדוני דיסקו בכרמל ושיחק כדורמים בליגה לאומית במכבי חיפה.
הוא שירת חמש שנים בצה"ל, והשתחרר בדרגת סרן.
באותן שנים התגרשו הוריו, ואחותו הצעירה טלי חלתה בסרטן.
מחלתה של טלי אחותו ומותה מלווים אותו גם שנים מאוחר יותר.
הוא נרשם ללימודי מנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ויצא לטיול אחרי צבא בדרום אמריקה.
בברזיליה בירת ברזיל החליט לשנות ההרשמה שלו באוניברסיטה לקולנוע.
כנות חזר לארץ אחרי שנה וחצי של טיול, עבר לתל אביב והחל ללמוד בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש של אוניברסיטת תל אביב, ובמקביל מנהל עסקים.
בשנה השנייה ללימודיו, לאחר שביים מספר קליפים, פנה ליאיר דורי עם רעיון לסדרה על "מאחורי הקלעים" של "המוסד".
יאיר דורי, שהתחיל להפיץ טלנובלות בישראל, חיפש להפיק טלנובלה כזאת.
כנות למד את הנושא ויצר את הטלנובלה הישראלית הראשונה בשנת 1996, "המוסד", בהפקת דורי מדיה גרופ של יאיר דורי.
סרטו הראשון של כנות "אנחנו לא כאלה" (1999) תסריטאי ובמאי, זכה בפרס יורקטון בקנדה, ובציון לשבח בפסטיבל בניו-יורק.
הסרט מספר חוויה אישית של כנות מהשירות הצבאי.
מנקודה זו החל כנות לעבוד הן בטלוויזיה והן בקולנוע.
בין יצירותיו הבולטות והידועות במהלך השנים נמנים הסרטים: "אהבה קולומביאנית" (2004), "שושנה חלוץ מרכזי" (2014), "איביזה" (2015), "ארבע על ארבע" (2016).
כנות נשוי לאדריכלית צמרת הראל כנות, ומתגורר בתל אביב.
יוצר ובמאי "הבורר" (2007-2013) - שותף ביצירה עם התסריטאי רשף לוי - ארבע עונות צולמו ל-HOT, סדרת הפשע הידועה, בכיכובם של יהודה לוי, שלומי קוריאט, משה איבגי, אורי גבריאל, יוסף אבו ורדה, נטע גרטי, אניה בוקשטיין, דאנה איבגי, שלום מיכאלשווילי, שאול מזרחי ועוד.
במאי "בני אור" (2020), יוצרים גיא בלילה ואלעד ביטון - עונה 1 ב-YES - סדרת פשע על כנופיה בבאר שבע.
במאי "כפולה" (2016-2019) - סדרת ל-YES ,HOT בכיכובה של נועה קירל, ריף נאמן, דין הפנר, עומר דרור, שלום אסייג, עופר שכטר, אורי ליזרוביץ ועוד.
במאי ותסריטאי "מעורב ירושלמי" (2005-2006) - עונה שנייה, 7 פרקים, הסדרה זכתה בפרס אופיר.
בכיכובם של שמיל בן ארי, שרה פון שווארצה, רותם אבוהב ועוד.
תסריטאי "שבתות וחגים" (2001)- 13 פרקים, עונה ראשונה בשיתוף רני בלייר וערן קולירין.
יוצר ובמאי "תיק סגור" (2002) - הסדרה שפתחה ביום השידור הראשון את שידורי ערוץ עשר, שיתוף פעולה עם הכותב והיוצר רשף לוי.
בכיכובם של אורי קלאוזר, דני גבע ועוד.
תסריטאי ובמאי "חלומות נעורים" - שלוש עונות, סדרת הנוער שהצליחה באירופה והפכה ללהיט בצרפת.
יוצרים מתי הררי, אריק לובינסקי.
יוצר ותסריטאי "חמישה גברים וחתונה" (2008) - 13 פרקים שודרו בערוץ עשר, בכיכבו של יחזקאל לזרוב.
יוצר ותסריטאי הסדרה "המוסד" - 29 פרקים, קופרודוקציה ישראלית-ארגנטינאית.
כיכבו בה גיל פרנק ומיכל זוארץ.
במאי ותסריטאי - "אוהב אותך צ'ארלי" (2022) - Love you Charlie - דרמה קומית המבוססת על אירועים מחייו של שי כנות, בכיכובם של מיכאל אלוני, אלון אבוטבול, נועה קירל, עדי הימלבוי, אליעד נחום, אוראל צברי ועוד.
במאי "אהבה קולומביאנית" (2004) - קומדיית הקאלט על פי תסריט של רשף לוי עם מילי אביטל, אסי כהן וניר לוי.
במאי ""שושנה חלוץ מרכזי" (2014) - סרט קומדיה ישראלי מצליח על פי תסריט של עודד רוזן ובו כיכבו אושרי כהן ,גל גדות, אלי פיניש, מריאנו אידלמן ויוסי מרשק.
מפיקים ארצה הפקות ויונייטד קינג.
במאי "ארבע על ארבע" (2016) - סרט קומדיה ישראלי בכיכובם של אושרי כהן, עוז זהבי, שלומי קוריאט ואליאנה תדהר.
במאי "איביזה" (2015) - קומדיה ישראלית, צולמה בישראל ובאיביזה.
בכיכבם של דביר בנדק, שני אטיאס, מאור שוויצר, עופר חיון, מעיין בלום, דר זוזובסקי ונועה וולמן.
מפיק עופר נעים ויונייטד קינג.
במאי "ירח של זאבים" (2005) - סרט לטלוויזיה בכיכובו של לירון לבו על פי תסריט של גודיס שניידר.
תסריטאי ובמאי הסרט "אנחנו לא כאלה" (1999) - 50 דקות, זוכה פרס יורקטון שבקנדה.
במאי הסרט "לילה ללא לולה" (2001) - 50 דקות, קומדיה על פי תסריט של עומר תדמור בכיכובם של איילת זורר, סיגלית פוקס ודרור קרן.
יוצר ותסריטאי במאי ראשי "פעם בחיים" (2006-2009) - 4 עונות עבור שידורי YES, עונה שלישית ורביעית בקשת, תוכנית דוקו-ריאלטי המעמידה מפורסמים במקומות זרים.
במאי עריכות "האח הגדול" - עונה 2, שידורי קשת.
במאי עריכות "דה וויס" - עונה 1, שידורי רשת.
במאי "מחוברים" - עונה 3, עבור HOT, רם לנדס ועמי טייר עורכים.
שי להב (נולד בטבריה ב-15 בספטמבר 1968) הוא זמר, מוזיקאי ומפיק ישראלי.
חבר בלהקת מופע הארנבות של ד"ר קספר, וקלידן הלהקה אור כשדים.
בשנות התשעים, במקביל לחברותו במופע הארנבות של ד"ר קספר, כתב והלחין מספר שירים לשרון חזיז (ביניהם הלהיט: "קח אותי לשם", אותו כתב בשותפות עם מאיר גולדברג).
להב הפיק, הלחין ועיבד את אלבומי הלהקה היי פייב.
ב-1998 מונה למנהל המחלקה העברית בחברת התקליטים "אן אם סי" ושימש בתפקיד עד לשנת 2000.
בשנת 2003 הקים להב עם דן תורן חברת תקליטים בשם פה גדול הפקות.
בשנת 2004 הוציא את "אדוני הממון", אלבום בן 11 שירים, שלווה בסיבוב הופעות.
בין שירי האלבום ראויים לציון שיר הנושא שלו ("אדוני הממון") שביצע כדואט עם דן תורן, והביצוע המחודש לשיר "הקומיקאים", החותם את האלבום, בו נוספו בתים חדשים לגרסה הוותיקה של "מופע הארנבות של ד"ר קספר".
בשנת 2012 השתתף להב כמוזיקאי בהצגת הפרינג' "משחק באש" בתיאטרון באר שבע, מאת המחזאי שי להב.
המחזה עוסק בזוגיות רומנטית ובשגרה היום-יומית אשר חווה זוג נשוי לאורך חייו המשותפים, ומלווה בשירים בביצוע חי בשילובה של יפעת נוח להב ("ליברה").
שירי המחזה הוקלטו לאלבום והופצו במקביל לסדרת המופעים.
בשנת 2013 שימש כמעבד המוזיקלי בסדרת הריאליטי "מה שקורה באילת VIP", אותה יצר וביים איתי שגב.
בשנת 2014 הקליט עם איתי שגב אלבום חושפני בשם "זמנקליני".
בשנת 2025 הפיק אלבום אינדי דאנס בשם "דיסקו שמש" עם צביקה כהן, חברו להרכב "מופע הארנבות של דוקטור קספר".
שי נובלמן (נולד ב-2 ביולי 1974) הוא מוזיקאי וזמר-יוצר ישראלי.
מוותיקי האינדי רוק הישראלי של תחילת שנות האלפיים.
שדרן ספורט, עיתונאי, סופר, מנחה ואיש תקשורת בתחומי התרבות, הספורט והבידור.
נובלמן נולד ברמת גן וגדל בשכונת קריית קריניצי.
החל את הקריירה המוזיקלית שלו ב-1991, כשהוא מנגן בגיטרה בס ובקלידים.
באותה השנה הוא ייסד את להקת "ג'וני הכבאי" יחד עם הגיטריסט אורי קליאן והזמר גלעד שגב.
כשהלהקה עברה לצליל אלטרנטיבי יותר, היא נפרדה משגב, ונובלמן הוסט לתפקיד הזמר.
עם הצטרפותם של הקלידן ספי אפרתי והמתופף אביב ברק, הקליטו הלהקה את השיר "יותר מדי מהמצב" (1992), אך לאחר מכן התפרקו עקב גיוס חבריה לצה"ל.
את שירותו הצבאי נובלמן עשה בחיל האוויר בתפקיד מש"ק שלישות בבסיס תל נוף.
ב-1994 היה נובלמן אחד המייסדים של להקת "קנאק/פופ", בהרכב שכלל גם את רועי ארד, וניצן חורש.
הלהקה ששאבה השראה ממוזיקת הבריטפופ יצרה תדמית שנויה במחלוקת מעט.
בקיץ 1995 עזב נובלמן את הלהקה.
לאחר מכן חבר נובלמן ללהקת הרוק שהייתה בשיאה "מופע הארנבות של ד"ר קספר".
הוא ניגן בסיבוב ההופעות של אלבומם השלישי "הו הו" (עקב עזיבתו של איציק רייזנברג וחזרתו בתשובה) והקליט עימם, לראשונה, שני שירים באנגלית פרי עטו.
ההרכב התפרק בינואר 1996. נובלמן ניגן מאוחר יותר בסיבוב הופעות האיחוד שלהם ב-2004 ובאלבום ההופעה "מופע הארנבות של ד"ר קספר בהופעה חיה" (2005).
שירים אלה יצאו בדיסק דמו ומאוחר יותר שובצו באלבום הבכורה בקריירת הסולו של נובלמן.
לשיר הראשון צולם קליפ בברלין.
ב-1999, לאחר פירוק הלהקה, החל נובלמן להופיע לבדו.
עם חזרתו לפעילות בישראל בשנת 2000 (עם זאת עדיין נשאר להתגורר בחו"ל), עבד נובלמן עם חברים מלהקת "רוקפור".
שני השירים שהוקלטו באנגליה יצאו לתחנות הרדיו כסינגלים, ואלבום הבכורה שלו "How To Be Shy" יצא מיד לאחר מכן.
תדמיתו של נובלמן בתעשייה היה סגנון רוקיסטי אנגלופילי-עצמאי.
בתקופה זו לווה נובלמן על ידי אמנים רבים, בהם רם אוריון, מיוצאי "נושאי המגבעת", ואורי בראונר כנרות מ"בום פם".
האלבום הופיע ברשימת האלבומים הנבחרים של מבקרי ה"רולינג סטון של 2001. ב-2002 יצא נובלמן לסיבוב הופעות בארצות הברית.
בתחילת 2003 חזר נובלמן להתגורר בישראל, חידש את הופעותיו, והחל לכתוב שירים חדשים לאלבומו השני.
שנה מאוחר החל לעבוד עם גבע אלון, יותם בן חורין ואיסר טננבאום על האלבום הבא.
בנובמבר 2005 יצא לחנויות האלבום "Beautiful Life".
שני שירים מתוכו נכנסו למצעדי הלהיטים ברדיו: "Girlfriend" ו-"Baby in the Rain".
הקליפ לאחרון אף זכה בפסטיבל הקליפים IMVF.
הבלדה "Wonderful" (דואט של אלון ונובלמן) נבחרה כ"שיר הישראלי האהוב של השנה" על ידי מאזיני "הקצה".
ז'אנר הצליל באלבום היה רוקנרולי יותר משל קודמו, בתוספת הרמוניות קוליות (תוך ניצול יכולתם של אלון ובן חורין כזמרים).
באוקטובר ערכה הלהקה סיבוב הופעות בן חודש בגרמניה ובלוקסמבורג.
בתום סיבוב ההופעות, לאחר שלוש שנים אינטנסיביות, פרש גבע אלון מההרכב, לטובת התרכזות בקריירת הסולו שלו שהחלה לצבור תאוצה.
בשנת 2008 יצא נובלמן לשני סיבובי הופעות בגרמניה ובאנגליה.
בפברואר 2007 השתתף נובלמן בערב מחווה ללהקת "נושאי המגבעת" שנערך בתל אביב, ויחד עם טריו הג'אז, פלאנקטון, ביצע את השירים: "זבובים" ו"שיר השבוע".
ההופעה תועדה בדיוידי בהפקת "האוזן השלישית".
עם רם אוריון מנושאי המגבעת, עימו ניגן לאורך השנים,הוא יקליט דואט- "מוות", שיופיע באלבום ההופע של אוריון "לייב טריו" בשנת 2023.
באותה השנה נובלמן גם הלחין והקליט את שיר הנושא לסדרת הטלוויזיה "טופי והגורילה" (ערוץ ביפ) והלחין את שיר הנושא לטלנובלה "בובות" (ערוץ 3).
בינואר 2008 הוציא לאור את גרסת הביצוע הרוקיסטית שלו לאותו שיר כסינגל.
בחודש אוקטובר 2009 הוציא נובלמן את שיר המחאה של אוהדי הכדורגל הישראלי "בחיים לא נעלה למונדיאל", שעורר דיון ציבורי.
השיר עסק בניסיונותיה הכושלים של נבחרת ישראל בכדורגל להעפיל לטורניר אליפות העולם.
בחודש נובמבר 2010 הפך נובלמן למוזיקאי הישראלי הראשון שאחד משיריו, "גירלפרנד", נכנס למשחק המחשב הפופולרי "Rock Band".
באוקטובר 2011 השתתפו נובלמן ולהקתו החדשה בפסטיבל המוזיקה "אינדינגב", בהופעה שסימלה את חזרתו של נובלמן אל הבמות לאחר היעדרות בת כשלוש שנים.
בדצמבר 2012 יצא השיר "כל יום משתנה", הסינגל הראשון מתוך אלבומו החדש של נובלמן, שהופק בצוותא עם המוזיקאי עוזי פיינרמן.
באותו החודש יצא הקליפ לשיר, שהיה מחווה לסרטי הקולנוע "קונילמל".
בקליפ משחקים, לצדו של שי, אחיו הצעיר יובל והשחקן מייק בורשטיין - כוכב סרטי "קונילמל".
ב-6 במאי 2013 הוציא נובלמן את שיר הנושא מאלבומו החדש, "יומי הוא חלום".
זאת הייתה גרסה בעברית שכתב ללהיט הפופ הפסיכדלי משנת 1968 My year is a day, של ההרכב האמריקאי-צרפתי Les Irresistables.
את השיר ליווה קליפ נוסטלגי שהורכב מקטעי וידאו מתקופות שונות בחייו של נובלמן, משפחתו, והופעותיו.
ב-6 ביוני 2013 יצא אלבומו השלישי, "יומי הוא חלום".
הוא כלל 13 קטעים בהם שלושת הסינגלים שקדמו ליציאותו, מספר שירים שכתב בצוותא עם ערן צור וכן עם דן תורן, ושני קטעים אינסטרומנטליים.
השירים "כל יום משתנה" ו"יומי הוא חלום" שובצו בפלייליסטים של תחנות הרדיו השונות.
עם תום סיבוב ההופעות של "יומי הוא חלום", גיבש נובלמן להקה חדשה עימה החל לעבוד על חומרים חדשים בשפה האנגלית.
ההרכב שכולל את: אייל פיק, בועז וולף וליאור אבל החל להופיע בחודש מאי 2015. בעמוד הפייסבוק שלו, סיפר נובלמן כי ההרכב מתכנן להיכנס לאולפן ההקלטות בחודשי הקיץ להקליט את השירים החדשים.
הלהקה אמנם הקליטה חומרים לאלבום שלם, אך נובלמן צלל לדכדוך, לא סיים את הקלטתם וחדל להופיע.
הוא הפציע כשחזר להופעת אורח במופע האשכבה, שנערך לזכרו של המוזיקאי הישראלי המנוח, צ'רלי מגירה, עימו הקליט נובלמן בעבר.
לאחר הפסקה ממושכת, הוציא בחודש אוקטובר 2021, סינגל חדש באנגלית, The Killing Angel שנכנס לפלייליסט התחנות גלגלצ ו-88FM ושב להופיע עם חבריו הוותיקים גבע אלון, יותם בן חורין ועוד.
בינואר 2023 יצא הסינגל Alice Waits, שאת חלקו עוד הקליט באותם הסשנים מחורף 2016, את השיר הפיקו בצוותא פיק ו-וולף, רן שם טוב מלהקת איזבו שימש כטכנאי המיקס.
מעבר להיותו מוזיקאי עוסק נובלמן גם בתחומי הכתיבה, העיתונות והמשחק.
הוא עוסק מאז שנת 2006 בהנחיה וכתיבה לתוכניות ספורט שונות בערוצים השונים, כשהוא מביא גישה רעננה המשלבת גם הומור, סאטירה, ותשוקה לנוסטלגיה.
כמו כן, החל משנת 2017 משדר משחקי כדורגל עבור ערוץ הספורט.
נובלמן אוהד את קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים וקבוצת הכדורסל מכבי עירוני רמת גן ולעיתים ניתן לראות אותו במשחקיהן.
הוא כתב ביקורות תרבות לרשת "מעריב" (בשנים 1993–1996) והיה בעל טור במקומוני "ידיעות אחרונות" (2003-2007).
בשנת 2001 החל להגיש בתוכנית הטלוויזיה "המצעד" (ערוץ ביפ) פינה שבועית בנושא היסטוריית מוזיקת הרוקנרול.
בשנת 2006 השתתף בטלוויזיה כשחקן אורח בטלנובלה "האלופה", שיצר אחיו דרור.
בשנת 2006 פיתח נובלמן נישה חדשה, הגשת ויצירת תוכני וידאו ספורט בידוריים-הומוריסטיים.
עבור פורטל האינטרנט וואלה, יצר את דמותו "יועד אלפרון", כתב ספורט משוטט החוקר את נבכי הספורט הישראלי לעומק ולרוחב בצורה הומוריסטית.
בשנת 2008 התפתחה הפינה לכדי תוכנית אולפן של ממש כאשר יחד עם ניצן חורש פיתח נובלמן את התוכנית "בראש ובראשונה".
התוכנית שודרה בשחור-לבן (כהצדעה לשידורי הערוץ הראשון בשנות השבעים) ועסקה בצורה הומוריסטית בספורט הישראלי.
עונתה הרביעית של התוכנית, שודרה בוואלה!
לרגל מגזין משדרי יורו 2008 בכדורגל ששודר בערוצים 10 וצ'רלטון בטלוויזיה, המציא נובלמן את דמותו של מייקל פינדר, עיתונאי ספורט אנגלי, המסקר עבור ארצו את תרבות הספורט הישראלית.
בעקבות הצלחת הכתבות, צולמו שתי עונות של פינדר.
בהמשך הצטרף לתקופה קצרה גם לצוות תוכנית הספורט "הראשון בשער" של הערוץ הראשון.
בקיץ 2013 החל להגיש ולכתוב בערוץ הספורט את תוכנית האולפן הלילית "תראו מי שמדבר".
החל מקיץ 2017 החל לשדר משחקי כדורגל בערוץ הספורט.
בשנת 2010 נבחר להנחות את השעשועון האינטראקטיבי "קן הקוקיה" של חברת סלקום, ששודר בפייסבוק ובסלולר, לצדם של ימית סול ואיתי שגב.
בשנת 2013 שיחק בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה חסמבה.
בשנת 2018 פורסם כי נובלמן ישחק בהצגת הילדים מעשה בחמישה בלונים, לצידו של השחקן יובל המבולבל.
בנוסף לקריירת המשחק והשירה, דיבב נובלמן את דונלד דאק, הברווז בסרטי חברת וולט דיסני.
את התפקיד אייש מתחילת שנות ה-90 עד עזיבתה של שפרירה זכאי את קריירת בימוי הדיבוב בסוף 2008. בסוף שנות ה-90 נבחר על ידי אולפני דיסני כ"מדבב דונלד דאק הטוב בעולם" מבין 30 מדבבים שונים, ואת התואר חלק עם עמיתיו האמריקאי והגרמני, טוני אנסלמו ופיטר קראוס.
בשנת 2022 השתתף בסרטי התעודה "מכונת הזמן" של גד אייזן אודות להקת רוקפור ו"עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
בשנת 2023 השתתף בסרט "לייב טריו" של עמית איצקר המתעד הופעה של המוזיקאי רם אוריון בה התארח נובלמן בשיר "מוות".
נובלמן הוא בעל תואר ראשון בלימודי תקשורת מטעם אוניברסיטת London Guildhall שבאנגליה.
הוא הוסמך כמאמן אישי מוסמך מטעם בית הספר "תות - תוצאות ותקשורת" וסיים לימודי משחק בבית ספרה של רות דייכס.
שי נובלמן הוא אחיו הבכור של התסריטאי ויוצר הטלוויזיה דרור נובלמן.
אחיו יובל הוא במאי ושחקן.
נובלמן גרוש ויש לו שלושה ילדים.
2009 - בחיים לא נעלה למונדיאל
דה אבטומטיק מיסטרזינגר ממבו שיק (צ'רלי מגירה, 2001)
מופע הארנבות של ד"ר קספר בהופעה חיה (מופע הארנבות של ד"ר קספר 2005)
המהפכה המעניינת האחרונה (קנאק/פופ 2014)
Amity Band - Crazy Times (מפיק מוזיקלי וקולות רקע לירון אמיתי 2014)
שי טוחנר (נולד ב-8 בדצמבר 1950) הוא נגן גיטרה אקוסטית, מפוחית ובנג'ו.
טוחנר מנגן בעיקר מוזיקת פולק, קאנטרי ומוזיקה קלטית.
טוחנר גדל בירושלים והתחנך בגימנסיה העברית רחביה.
התמחה מילדותו במוזיקת העם האמריקאית, ובילה בילדותו שעות רבות במרכז התרבות האמריקאי ברחוב אגרון, שם האזין כמעט מדי יום להעתקי התקליטים של ספרית הקונגרס האמריקאי.
בגיל קצת יותר מבוגר טוחנר הרחיב את התמחותו לפולק מהאיים הבריטיים והוא נחשב עד היום כבר סמכא בנושאים אלו.
טוחנר התחיל להופיע על במות מקצועיות עוד טרם שירותו הצבאי והשתתף בהקלטות לא מעטות, לעיתים ללא קרדיט עקב שירותו.
טוחנר ידוע בסגנון נגינתו המיוחד בגיטרה הנקראת Fingerstyle שמאופיין על ידי שימוש באצבעות בלבד ללא מפרט, בנגינתו המיוחדת בבנג'ו, ובנגינתו במפוחיות פה בסגנון הנקרא "פוזיציה ראשונה" שאינה אופיינית לנגני בלוז.
טוחנר היה ממייסדי להקת הפונדקאים, וניגן בה במשך עשרות שנים.
בנוסף על פעילותו בישראל, ניגן טוחנר עם הרכבי פולק שונים במועדונים ובפסטיבלים בסקוטלנד ובאנגליה.
טוחנר הופיע בין השאר בסדרת קונצרטים בישראל ומחוצה לה עם זמר העם האמריקאי המפורסם טום פקסטון זוכה פרס גראמי האמריקאי על מפעל חיים.
כיום (2025) חבר טוחנר בהרכב "שי טוחנר וחברים" ומנגן בעיקר עם הזמרות הצעירות מיה יוהנה מנחם, ו גבריאלה לואיס, לעיתים קרובות מלווה בלהקה שלמה המורכבת מחבריו המוזיקאים.
טוחנר הוא ממשתתפיו הקבועים של פסטיבל הפולק סולם יעקב החל מיום היווסדו.
ההרכבים של טוחנר מופיעים לעיתים תכופות במקומות שונים בישראל, בעיקר בהיכלי התרבות ופסטיבלים גדולים.
בשנים האחרונות הפך טוחנר יחד עם הרכביו גם לבן בית בפסטיבלים באבו גוש הנערכים פעמיים בשנה, בסוכות ובשבועות.
טוחנר מרבה להתארח בהופעות של זמרים יוצרים צעירים ולנגן בגיטרה, בנג'ו ומפוחיות.
בשנת 2004 יצא אלבום משותף של טוחנר עם הזמרת דנה הלוי (בוגרת בית ספר רימון), שכלל גרסאות כיסוי אקוסטיות מעודכנות של שירי פולק משנות השישים.
במאי 2008 יצא אלבום משותף לטוחנר ולזמרת לילך שיר "אל מעבר למעוף היונה" שהיה מסע מוזיקלי מהאיים הבריטיים לעבר לב הקאנטרי האמריקאי.
שיר הנושא מתוך האלבום, "מחכים ליונה" שכתבה לילך שיר, זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו השונות.
יציאת האלבום לוותה בהופעות בכל רחבי הארץ כולל בפסטיבלים גדולים כגון סולם יעקב ואבו גוש ובאולמות גדולים אחרים, כגון אולם רפפורט בחיפה, בית יד לבנים ברעננה ואחרים.
בנובמבר 2009 העלה טוחנר יחד עם הזמרת לילך שיר את המופע "נשיקות מתוקות מיין" שהיה מחווה לפיט סיגר, ג'ואן באאז וגדולי זמרי המחאה האמריקאים של שנות השישים.
בכורת המופע הייתה במסגרת קונצרטי החורף בכנסיית קריית יערים באבו גוש והמופע עם לילך רץ עד לשלהי 2010 בכל רחבי הארץ.
המופע ממשיך להיות מבוצע כיום על ידי טוחנר עם מיה יוהנה מנחם והרכב שי טוחנר וחברים.
ביוני 2010 יצא אלבום פולק חדש של שירי המופע, ששמו "נשיקות מתוקות מיין" (באנגלית Kisses Sweeter Than Wine) שבו שרה את כל השירים לילך שיר וגם ניגנה בגיטרה, וטוחנר ניגן בו גיטרה, בנג'ו אמריקאי 5 מיתרים ומפוחיות פה.
זהו האלבום השני המשותף ללילך שיר וטוחנר לאחר "אל מעבר למעוף היונה".
בדצמבר 2010 העלה טוחנר יחד עם הזמרת מיה יוהנה מנחם ונגנים נוספים מופע בשם "מלונדון למלבורן" המהווה מחווה לגדולי זמרי העם הבריטיים כולל דונובן ומסע מוזיקלי לעבר אוסטרליה כשרובו של המופע הוא מחווה ללהקת המשחרים (The Seekers) ממדינה זו.
במאי 2011 יצא אלבום פולק חדש של טוחנר עם הזמרת מיה יוהנה מנחם ששמו "מלונדון למלבורן" שהוא מחווה לזמרי הפולק דונובן, רלף מקטל, סוזן ווגה ובעיקר להקת המשחרים.
באלבום זה שרה מיה יוהנה מנחם את כל השירים, טוחנר מנגן גיטרה, בנג'ו 5 מיתרים אמריקאי ומפוחית.
בהקלטות השתתף גם המוזיקאי ברק אולייר שהפיק את רוב השירים ביחד עם טוחנר.
בינואר 2012 יצא אלבום משותף נוסף של טוחנר עם הזמרת מיה יוהנה מנחם בשם "Ain't Going Nowhere", אלבום מחווה לזמרי העם הגדולים בוב דילן ולאונרד כהן.
את כל השירים באלבום שרה מיה יוהנה מנחם, ובנוסף לטוחנר שניגן באלבום בגיטרה אקוסטית, בנג'ו ומפוחיות השתתף בנגינת מספר כלים המוזיקאי יונתן מילר ובכלים נוספים ניגן המוזיקאי שגם הפיק מוזיקלית את האלבום ברק אולייר.
את הוצאת האלבום ליווה מסע הופעות ברחבי הארץ.
בדצמבר 2012 יצא אלבום משותף נוסף של מיה יוהנה מנחם וטוחנר בשם "From Glen to Glen".
האלבום כלל שירים מסורתיים מסקוטלנד ומאירלנד, רובם מלפני מאות בשנים, בין השאר של המשורר הלאומי הסקוטי רוברט ברנס, לצד מספר קטן של שירים בני זמננו ממקומות אלו.
השקת דיסק זה לוותה בהופעות ברחבי ישראל בנוסף למופעים משירי האלבומים הקודמים.
באלבום זה, כמו בקודמו, ניגנו בין השאר המוזיקאי יונתן מילר והכנרת מעיין כרמלי וגם הוא הופק על ידי ברק אולייר.
בפברואר 2015 יצא אלבום משותף לטוחנר יחד עם הזמרת גבריאלה לואיס בשם "Wild Rovin' No More" שכולל שירים מהאיים הבריטיים ומארצות הברית, שנכתבו לפני שנת 1900, כשחלקם הגדול מוכר למדי.
באלבום נכללים גם ביצועים עדכניים לשירי המשורר הסקוטי הלאומי בן המאה ה-18 רוברט ברנס.
כמו שלושת האלבומים עם מיה יוהנה מנחם הופק גם אלבום זה על ידי ברק אולייר.
החל מינואר 2016 עלה מופע נוסף בהפקתו והשתתפותו כנגן של שי טוחנר וחברים בשם "מסידני ללונדון" בהפקת "רעות קשרי תרבות", המבוסס על אלבומם הראשון של מיה יוהנה וטוחנר "מלונדון למלבורן".
הזמרת במופע זה היא מיה יוהנה.
המופע רץ בהיכלי התרבות והאולמות הגדולים בארץ.
החל מדצמבר 2016 עלה מופע חדש של שי טוחנר וחברים, שוב בהפקת "רעות קשרי תרבות", בשם "מהצ'לסי לווילאג'" שהוא מחווה לבוב דילן, לאונרד כהן, סיימון וגורפינקל וזמרים יוצרים נוספים שמרבית פעילותם הייתה בניו יורק החל משנות השישים של המאה העשרים.
גם מופע זה רץ בהיכלי התרבות הגדולים בארץ, הזמרת הראשית הייתה גבריאלה לואיס והתארח הזמר אהר"לה סייקס.
החל משנת 2019 מבצע טוחנר עם להקתו כנגן רב כלי וכמפיק את המופעים "קאנטרי לנצח", "מסידני ללונדון, וכן "מדבלין לאדינבורו" במסגרת "רעות קשרי תרבות" וכן ארגוני תרבות אחרים בהשתתפות שתי הזמרות, גבריאלה לואיס ומיה יוהנה, הכנרת מעיין כרמלי ובהשתתפות נגנים נוספים.
המופע רץ עד לעצם היום הזה בהיכלי התרבות הגדולים ברחבי ישראל ובמספר פסטיבלים.
בנוסף, טוחנר נחשב כאחד מ"סנדקי" הסצנה של הזמרים היוצרים הצעירים בעיקר באזור תל אביב, ומאז פרישתו מעבודתו העיקרית בתחום המחשבים מרבה לפקוד את הופעותיהם, מנגן איתם לעיתים, מייעץ להם ומסייע לקידומם.
עם חזרתו לישראל של יונתן מילר, חברו של טוחנר ללהקת הפונדקאים, בשנת 2013, לאחר שהות בת כתשע שנים בארצות הברית, הוא חבר שנית לטוחנר והצטרף להרכבים ולהופעות השונות ברחבי הארץ וניגן איתו עד לשנת 2019.
בנוסף לפעילותו המוזיקלית, עסק טוחנר בתחום ההיי טק.
בסוף שנת 2014 פרש טוחנר מעבודתו בתחום זה לאחר 44 שנות עבודה.
טוחנר ניגן באלבומים הבאים שהופקו בישראל (רשימה חלקית):
פסקול סרט הטלוויזיה "עמק הנהר האדום" (1981)
The First Decade - עם להקת הפונדקאים (1987)
בדרך מערבה - אלבום עם סוזי מילר (1989)
Up Yours - עם להקת הפונדקאים (1990)
Bootleg - עם להקת הפונדקאים (1992)
שירים מהחבית - עם להקת הפונדקאים (1992)
עקיבא בן חורין וקבוצת "ראשית" למוזיקה יהודית" (1993)
הדרך הפתוחה - עם שולי נתן ויונתן מילר (1998)
Now and Again - אלבום פולק משותף עם דנה הלוי (2004).
אל מעבר למעוף היונה - אלבום פולק משותף עם לילך שיר 2008
נשיקות מתוקות מיין - אלבום פולק משותף עם לילך שיר 2010
מלונדון למלבורן - אלבום פולק משותף עם מיה יוהנה מנחם
Ain't Going Nowhere - אלבום פולק משותף עם מיה יוהנה מנחם
From Glen to Glen - אלבום פולק משותף עם מיה יוהנה מנחם
Wild Rovin' No More - אלבום פולק משותף עם הזמרת גבריאלה לואיס.
"היו לילות" - אלבום מחווה לזמרת אסתר עופרים בביצוע הזמרת שירי גולן.
טוחנר ניגן באלבומים לא מעטים של יוצרים ישראלים צעירים, כמו מורן מגל, דלית קלמר, נועם אקוטונס, שירי גולן, גיטלה יוסוב ואחרים, באלבומו של הזמר החרדי אברהם פריד ובאלבומה של נגנית החלילים חפציבה זר אביב.
כן ניגן טוחנר באלבומים של אמני פולק רבים בבריטניה, בעיקר בסקוטלנד.
שי יניב (נולד ב-21 בדצמבר 1960) הוא משפטן ישראלי המכהן כסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.
בעבר כיהן כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים בדרגת אלוף.
יניב למד משפטים באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמאית.
במהלך לימודיו היה עורך כתב העת "עיוני משפט".
בגיל 28 היה יניב לשופט הצעיר ביותר בתולדות מדינת ישראל.
הוא כיהן בכל מחוזות השיפוט, עד שמצא את מקומו כשופט בית הדין הצבאי לערעורים.
ביוני 2016 נבחר לשופט בבית המשפט המחוזי תל אביב.
ב-12 ביולי 2022 מונה לתפקיד סגן נשיא בית המשפט.
יניב גם מרצה לדיני צבא בפקולטות למשפטים באוניברסיטת תל אביב, במרכז הבינתחומי בהרצליה ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
שי טוּבָּלִי (נולד ב-31 ביולי 1976) הוא מרצה, סופר ועיתונאי ומורה רוחני.
הוגדר כמנהיג כת בפרסומים שונים.
טובלי נולד בישראל וגדל אצל הורים מאמצים בעיר רמלה.
בנעוריו שימש ככתב נוער ב"מעריב לנוער".
את שירותו הצבאי עשה בגלי צה"ל, שם ערך והגיש תוכניות דוקומנטריות ותוכניות רוח ומוזיקה.
סיפורים קצרים שכתב הגיעו לידי חיים פסח וצרויה שלו, עורכים בהוצאת "כתר ספרים", וראו אור בספרו "שפת הגוף".
הספר זכה בפרס משרד החינוך לשנת 1995.
בשנת 1997 ביקר בהודו, ובמקביל החל לכתוב באופן קבוע בעיתון "מעריב".
הוא אף כתב בעיתונים "העיר", "חיים אחרים" ו"הארץ".
החל משנת 1998, החל להשתתף בהרצאות של טיוהר הגורו הישראלי, וכן יצא למחנות רוחניים שאורגנו על ידי טיוהר.
בקיץ 1999, הודיע כי במהלך התבודדות בחצי האי סיני, חווה התעוררות רוחנית מה שהוביל אותו בשנת 2000 לארגן מפגשים רוחניים פומביים.
תוך מספר חודשים החלו להיאסף סביבו קבוצות של תלמידים.
הוא לימד בישראל, בהודו ובגרמניה.
באתר "שמש חדשה", שטובלי היה ממייסדיו, צוין כי הוא "נחשב למורה רוחני שנוי במחלוקת בשל תפישותיו המהפכניות ואורח חייו הנועז והבלתי מתפשר".
כן נאמר שם על טובלי: "לאמונתו, כדי להגיע לחיים אמיתיים, חייב היחיד לערער מהיסוד על הגיונה של התרבות הנוכחית, ולמצוא צורות חלופיות של חברה ותרבות, אשר ביכולתן להביא אושר ומשמעות אמיתיים לחייו."
בגיל 26 התחתן טובלי, ושנה לאחר מכן נולדה לזוג בת.
בגיל 30 עזב את משפחתו ועבר לגור עם אילון, שהיה תלמידו ומאהבו, ואשר עזב אף הוא אישה ובת לטובת הקשר עם טובלי.
הקהילה שנוצרה סביב טובלי דגלה באורח חיים טבעוני, חבריה עברו סדנאות שתיקה ומדיטציה, נהגו להתנזר מקיום יחסי מין לתקופות מסוימות, קיימו צומות, והייתה בה נורמה של חילופי זוגות.
בדצמבר 2006 הצהיר טובלי על עצמו במסגרת תקשורים שבמהותו הוא חלק מ"הבודהא מאוריון", ישות תבונית מקבוצת הכוכבים אוריון, וש"יש לו ידע לחלוק עם האנושות כולה".
בעבר התגורר בקיבוץ מורן עם קבוצה מתלמידיו.
לאחר מכן (2008) התגורר במושב תנובות שליד נתניה עם בן זוגו.
יחד עם תלמידיו הקים את עמותת "שמש חדשה", ארגון חברתי-רוחני, ואת "המרכז לתרבות חדשה" באזור פרדס חנה, שנסגר.
"שמש חדשה" הוא גם שם הרומן שכתב עם בן זוגו, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
העוסק באהבה בלתי נתפסת בין שני אחים ונבואה טיבטית עתיקה.
סביב אותו זמן הודיע טובלי על פירוק קבוצת התלמידים שלמדה איתו משך כשלוש שנים, וסיום תפקודו כמורה רוחני לקבוצה.
מאז ועד היום הוא שמר על עמדתו זו.
חוקר הדתות תומר פרסיקו כתב בצורה ביקורתית על טובלי ועל הארגון אותו הקים כולל מאמרים בהם מתואר כי טובלי הכריז על עצמו כ"הבודהה מאוריון" ו"המתקשר הבלעדי של צוות ברואי הגלקסיה".
פרסיקו גם ראיין אחד מחסידיו של טובלי והצביע על כך שטובלי מטיף לחילופי זוגות ויחסים הומוסקסואליים בין מאמיניו של טובלי ועימו, תוך שהוא משדל זוגות אשר חברים בתנועתו לאפשר לגברים לשכב עימו.
פרסיקו כתב גם על מנהגים מוזרים של חסידי טובלי כמו שטיפת תחתוניו ורקיחת תרופות מזרעו.
באותו ראיון העד האנונימי ופרסיקו מכנים את תנועתו של טובלי "כת".
בעקבות הדברים תבע טובלי את פרסיקו על הוצאת לשון הרע, אשר לפי כתב התביעה "קיבלה הד גדול בקרב קהל הלקוחות הקיים/הפוטנציאלי של התובעים".
בדיון ראשוני החליט בית המשפט לדחות את בקשת טובלי לצו עשה, עד למועד בירור התביעה, לאור כך שטובלי עצמו פרסם בעבר דברים דומים.
בסמוך לאחר מכן משך טובלי את התביעה, לטענתו כיוון שאזלו לו האמצעים הכספיים שהיו ברשותו לשם כך.
בשנת 2012 עזב טובלי את ישראל והיגר לגרמניה.
במקביל לכך מספר אנשים שנהגו לפקוד את הפעילויות שהעביר כסדנאות והרצאות עברו אף הם לגרמניה.
בברלין העביר טובלי סדנאות והרצאות פומביות, וכתב ופרסם מספר ספרים באנגלית ובגרמנית (לאחר תרגום).
שפת הגוף (הוצאת כתר), 1996: סיפורים קצרים - זכה בפרס משרד החינוך לאותה שנה.
בוקר טוב עולם (הוצאת משכל), 2003: אנתולוגיה של 20 מורים רוחניים, מזרחיים ומערביים, שפעלו במאה העשרים.
זרעים של בריאה חדשה – הסיפור שעוד לא סופר לאנושות שטרם נולדה (הוצאת אלאיה), 2004.
הפתיחה לאינסוף – קריאה להתעוררות רוחנית מלאה (הוצאת אלאיה), 2004.
ספר הסתרים (הוצאת אלאיה), 2006.
הבשורה על פי תומא (הוצאת אלאיה), 2009. תרגום ופירוש לכתבים שהתגלו במערות נאג' חמאדי בשנת 1945 ואשר מקושר עם ישו ההיסטורי.
לוכדי נצחים (הוצאת גוונים), 2009.
שמש חדשה (ביחד עם אילון לסטר) (הוצאת הקיבוץ המאוחד), 2010.
אמנות ורוח - יופי ואובדן ב`מוות בוונציה` (הוצאת הקיבוץ המאוחד) 2011
הורים בחסד - מדריך לשיטת החינוך השלו (הוצאת פראג) 2011
הסוד של סוקרטס (ביחד עם אילון לסטר) (הוצאת אלאיה) 2011
צבא האלים (ביחד עם אילון לסטר), הוצאת הקיבוץ המאוחד 2012
שי לין (נולד ב-1947 במשמר העמק) הוא אפידמיולוג, שכיהן בעבר כדיקן הפקולטה למדעי הרווחה והבריאות וכראש בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת חיפה וראש היחידה לאפידמיולוגיה קלינית במרכז רפואי רמב"ם, נכדם של אבא וחנה חושי.
לין נולד בישראל, בנם של רות ואמנון לין.
ב-1976 סיים לימודי רפואה באוניברסיטה העברית ובאותה שנה עמד בבחינות הרישוי של ארצות הברית (ECFMG).
הוא מוסמך בבריאות הציבור (MPH) ודוקטור בבריאות הציבור (DrPH) מאוניברסיטת הרווארד, שבבוסטון (1981).
במהלך שירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף בחיל הרפואה.
היה חבר בוועדה המדעית של חיל הרפואה.
היה סגן מנהל המרכז הרפואי רמב"ם.
במהלך התקופה בה עבד בבית החולים היה האחראי על תחום המידע הרפואי בפקולטה לרפואה ובבית החולים עצמו.
מכהן כפרופסור באוניברסיטת חיפה, והיה פרופסור חבר בטכניון.
היה הממונה על התקשוב בפקולטה לרפואה בטכניון, מרצה למקצועות הקשורים ליישומי המחשב ברפואה והיה אחד מחברי ועדת המחשב האקדמית של הטכניון.
לין כתב חוות דעת רפואית עליה מתבססים התובעים במשפט הדייגים של הקישון נגד בתי הזיקוק ומפעלים אחרים במפרץ חיפה.
סקר לבדיקת מאפייני תאונות עבודה אצל עובדים בביה"ח רמב"ם
מחקר שנערך באוניברסיטת חיפה, גילה קשר ישיר בין עבירות בריונות על הכביש - דוגמת חניה כפולה וכניסה לצומת חסום - לבין תאונות דרכים
מחקר על שכיחות מחלת הסרטן בקרב ניצולי שואה