tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יוסי בן-ארצי (נולד ב-4 ביולי 1949) הוא היסטוריון וגאוגרף ישראלי, פרופסור מן המניין בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה.
יוסי בן-ארצי נולד וגדל בחיפה.
משפחתו מצד אביו הייתה ממייסדות המושבה הר-טוב בהרי יהודה (על יד בית שמש של ימינו) בשנת 1895. המשפחה עזבה את הר-טוב בעקבות מאורעות תרפ"ט, בהם הותקפה ונחרבה המושבה בידי ערביי דיר-אבאן.
המשפחה נמנתה עם מייסדי אבן יהודה שבשרון ומשם עברה לחיפה.
בן-ארצי סיים את לימודיו בבית הספר הריאלי העברי בחיפה בשנת 1967, עשה את שירותו הצבאי בנח"ל, והשתחרר כסגן, לאחר שירות של שנה בצבא הקבע כמ"פ בגדוד 906. במילואים הצטרף לחטיבת כרמלי, בה שירת כמ"פ, כסמג"ד (במלחמת לבנון הראשונה) וכמג"ד, ועבר קורס מח"טים.
משנת 1992 שימש כסגן מפקד המרכז לאיתור נעדרים (אית"ן) בצה"ל.
בן-ארצי עשה תואר ראשון בחוגים לגאוגרפיה ולהיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה, ותארים שני ושלישי בגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
נושא עבודת הגמר לתואר השני היה "תפרוסת המגורים וההגירה הפנימית של ערביי חיפה", והוא קיבל את התואר ב-1979. נושא עבודת הדוקטור היה "תכנון והתפתחות המערך הפיזי של המושבות העבריות בארץ-ישראל, 1914-1882", והוא אושר ב-1984. העבודה נערכה בהדרכתם של הפרופסורים יהושע בן-אריה ועמירם גונן.
שהה בבתר דוקטורט באוניברסיטת טיבינגן בגרמניה, שם חקר את הנוף התרבותי של כפרי המוצא של הטמפלרים הגרמנים שהיגרו לארץ-ישראל והתיישבו בה במאה ה-19.
בן-ארצי מונה למרצה באוניברסיטת חיפה ב-1984, למרצה בכיר ב-1989, לפרופסור חבר ב-1995, ולפרופסור מן המניין ב-2004. היה ראש החוג ללימודי ארץ ישראל במשך 5 שנים, דיקן הפקולטה למדעי הרוח במשך 4 שנים, ומשנת תשס"ה עד תש"ע כיהן כרקטור אוניברסיטת חיפה.
כרקטור האוניברסיטה, היה בן-ארצי אחד ממקימי "תוכנית חבצלות", תוכנית הדגל של חיל המודיעין, בשנת 2004. בשנת 2010–2011 היה בשבתון בעמנואל קולג' בקיימברידג' בבריטניה, ובמרכז טאוב לחקר ישראל באוניברסיטת ניו יורק.
ממאי 2018 עומד בראש המנהלת למכללות הצבאיות (ממ"צ) באוניברסיטת חיפה, במסגרתה לומדים תלמידי המכללות בגלילות לתארים אקדמיים באוניברסיטה.
בן-ארצי מילא שורת תפקידים ציבוריים התנדבותיים והיה חבר בגופי ציבור רבים.
בין השאר, במועצה לארץ ישראל יפה בסניף חיפה והצפון, במסגרתה ערך את הרשימה הראשונה של מבנים ואתרים היסטוריים הראויים לשימור בחיפה.
הרשימה אומצה על ידי העירייה ומשמשת בסיס לרשימת אתרי השימור בעיר.
משנת תשל"ט (1979) הוא חבר ועדת השמות לרחובות בעיריית חיפה, ומתשס"ד עד תשע"ט כיהן כיושב ראש שלה.
היה יושב ראש מועצת נחל קישון ויושב ראש של כמה ועדות חלוקת גבולות בין רשויות מקומיות מטעם משרד הפנים, בהן יו"ר ועדת חקירה לגבולות קריית שמונה בשנים תשנ"ז-תשנ"ח.
שימש במשך שנים רבות כנציג הציבור בוועדה לשימור אתרים של עיריית חיפה מ-1993 ועד 2018 (עם הפסקה קצרה באמצע).
כיהן כחבר בוועדת המורשת שליד מליאת רשות שמורות הטבע והגנים הלאומיים, בקרן הדוכיפת להגנת ציפורים, בעמותת 'המזגגה' בנחשולים ובוועדת שימור המורשת שליד רשות מקרקעי ישראל.
בינואר 2018 מונה לתפקיד יו"ר הוועד המנהל של החברה להגנת הטבע.
כיהן בתפקיד עד דצמבר 2024.
בן-ארצי היה חבר מועצת ד"ש במשך תקופה קצרה, עם הקמתה ב-1977. הוא היה ממקימי תנועת "שלום עכשיו" ופעיל מרכזי בה בשנים 1978–1989. בספטמבר 2025 קיבל את אות יקיר העיר חיפה.
בן-ארצי הוא פעיל מרכזי ב בחיפה.
היווצרות דגם המגורים ומאפייני המגורים של ערביי חיפה
מונוגרפיה זו מבוססת על עבודת הגמר לתואר השני, ראתה אור בהוצאת אוניברסיטת חיפה בשנת 1980. לראשונה נחקר אז האופן בו נוצרה מפת התפרוסת של ערביי חיפה לאחר הקמת המדינה, תוך זיקה לאירועי 1948 ולדגם התפרוסת המרחבי של ערביי חיפה קודם לכן.
המחקר בחן את דפוסי מעבר המגורים משכונה לשכונה, את שיקולי בחירת אזור המגורים ואת מערכת הגורמים הרצוניים והחיצוניים המשפיעה על המרחב הערבי בעיר.
בניגוד לממצאים ממחקרים קודמים שניסו למצוא מתאמים בהתאם למודלים עירוניים אמריקאיים.
התברר כי לסמליות, להזדהות המרחבית ובעיקר לזיקה למשפחה ולמוסדות החינוך העדתיים יש השפעה מרכזית על שיקולי העדפת אזור המגורים; ולא בהכרח ללחצי הרוב או להסברים כלכליים גרידא.
המלצות המחקר היו לפתח תשתית מגורים ייחודית לערביי חיפה, זאת מתוך הנחה שהעיר תמשוך מהגרים, וכי יימשך בה הגידול הטבעי, ומכיוון שהשטח המזוהה כערבי צר וקטן מהכיל גידולים אלה.
נושא זה שב ונבדק גם לאור תוצאות מפקדי אוכלוסין מאוחרים יותר, והתברר אמנם כי חל שינוי כפול - לחיפה זרמו מהגרים מן הגליל שהיו חסרי זיקה לשכונות ערביות לפני 1948, וכן, לחצי המגורים יצרו 'זחילה' החוצה מן המרחב הערבי המסורתי לשכונות סמוכות.
המושבה העברית בנוף ארץ-ישראל 1914-1882
מחקר זה מתבסס על עיבוד עבודת הדוקטורט של בן-ארצי, ויצא לאור בהוצאת יד יצחק בן-צבי בשנת 1988. הספר עוסק בתכנון הפיזי ובהקמת ארבעים המושבות הראשונות בשנים 1914-1881. הוא מלבן סוגיות כמו היכן הוקמו, ואיזה דגם תפרוסת ארצי יצרו המושבות.
עד למחקרו של בן-ארצי הסברה הרווחת במחקר הייתה שבניית המושבות נעשתה באופן מקרי ללא שיקולי תכנון ומקצועיות תכנוניות, והייתה לכל היותר פרי חיקוי אלמנטים אדריכליים ותכנוניים של ערבי הארץ ותושביה הזרים כגון הטמפלרים.
גאוגרפים כמו יהודה קרמון, או אדריכלים כמו ריכרד קאופמן, התעלמו לחלוטין מקיומם של קודמיהם, וראו במושבות מעין 'כפר אירופי או ערבי או גרמני'.
בן-ארצי ניסה להראות שכבר מתחילתן נבנו המושבות מתוך זיקה לאידאולוגיה הציונית של מייסדיהן.
הם נבנו על סמך תכנון מתקדם מאוד של מודדים ואדריכלים, נבנו על ידי אנשי מקצוע, ושימשו מופת לערביי הסביבה בה שכנו.
המושבה העברית בנוף ארץ-ישראל הייתה על כן ביטוי פיזי של אידאולוגיה לאומית פשוטה ומעשית, והנוף התרבותי של המושבות נוסך עד ימינו נופך מיוחד, כגון מרכזיהן של זכרון יעקב, מטולה, כנרת ועוד.
מגרמניה לארץ הקודש – התיישבות הטמפלרים בארץ-ישראל
ספרו זה של בן-ארצי התפרסם בהוצאת יד יצחק בן-צבי בשנת 1996. בן-ארצי משווה את המושבות שהקימו הטמפלרים בארץ ישראל לכפרי מוצאם בממלכת וירטמברג.
הספר בוחן את השאלה באיזו מידה מושבות הטמפלרים שהקימו בשרונה, חיפה, יפו, וילהלמה (בני עטרות) ובית לחם הגלילית הן יבוא של טכנולוגיה ומושגים מגרמניה, כפי שגלי מהגרים לפעמים לוקחים לארץ חדשה מארץ האם.
בן-ארצי מנסה להראות שלא היה כאן חיקוי מכני של כפרי האם, כי אם מעשה של תכנון מראש, דבר ששינה מהדעה שהייתה מקובלת עד אז במחקר.
הדעה הרווחת אצל גאוגרפים ומתכננים הייתה, שהגרמנים ייבאו לארץ יסודות נוף 'וירטמברגיים' והעתיקו דגמי כפרים מארץ מכורתם.
בן-ארצי טוען שצורת גג הרעפים וכפר הרחוב (Strassendorf), שדומים לאלה שבכפרי האם, הטעתה את מי שכתב עליהם.
לדעתו מדובר בתכנון שתאם את האידאולוגיה הדתית של הטמפלרים, משום שהטמפלרים הם עדה דתית שהאמינה בפישוט הנצרות, האמינו בבואו מחדש של המשיח וראו את שליחותם לארץ כבאה להכשיר את הקרקע לבואו המחודש.
בן-ארצי סובר שבניגוד לכפרים שמהם הגיעו הטמפלרים בגרמניה, שבהם בעלי חיים גרו לפעמים עם האנשים בבתים, הרי שבמושבות שהקימו בארץ ישראל הם יצרו מיסיון של דוגמה אישית, והקימו מושבה מודרנית דתית ומרווחת, כל ההתיישבות הייתה מתוכננת, הרחובות והבתים היו מתוכננים ובעלי החיים דרו מחוץ לבתים.
'להפוך מדבר לכרמל': התהוותו של הכרמל כמרחב נבדל בעיר מעורבת 1948-1918
ספרו זה של בן-ארצי ראה אור בהוצאת מאגנס בשנת 2004. הוא משתייך לסוגה של 'היסטוריה מקומית' (Local History).
הספר מתאר את תהליך רכישת הקרקעות ואת בנייתן של השכונות ברכסי הכרמל ובשלוחותיו.
המחקר מצביע על היווצרותו של הכרמל כמרחב יהודי נבדל מהעיר המעורבת, ואפילו משכונת הדר הכרמל שנחשבה לליבתה של חיפה העברית.
קרקעות הכרמל המרכזי נרכשו בדמדומי מלחמת העולם הראשונה מידי גרמנים, ואליהן נוספו בהדרגה גושי קרקע ענקיים שלימים הוקמו עליהם נוה שאנן, רמת הדר, כרמל מרכזי, כרמל מערבי ועוד.
אזורים אלה נוהלו על ידי ועדים מקומיים ורק בהדרגה סופחו לתחום השיפוט ולמינהל עיריית חיפה.
וכן ניסיונות ההתיישבות ביערות הכרמל ופסגת הכרמל שלא צלחו בעקבות ההכרזה על אזורים אלה כחלק מפארק הכרמל.
במשותף עם פרופ' אהרון גבע קלינברגר, תרגום, עריכה וההדרה של ספרו המונומנטלי של הדיפלומט השווייצרי אברהרד פון מילינן Beiträge zur Kenntnis des Karmels (" תרומות להכרת הכרמל"), שראה אור בלייפציג ב-1908. בדרכו לדמשק חלה מולינן, אושפז בחיפה והחלים בבית הבראה גרמני על הכרמל.
משם יצא למסעות רגלי ופרדות עם מדריכים מטירה, עֻספיה ואיגזים (כיום כרם מהר"ל).
הוא כתב ספר על אזור הכרמל, תושביו, שפות ולהגים, חי וצומח וארכאולוגיה.
לספר צורפו שתי מפות - של הכרמל ושל חיפה, ויש בהן מאות שמות שנעלמו ממפות ימינו.
הספר פורסם בהוצאת מאגנס בדצמבר 2013.
אי קרוב-רחוק - התיישבות יהודית חקלאית בקפריסין 1939-1883
הספר חושף את פרשת הניסיונות להתיישב בקפריסין בעת החדשה, שנעשו במקביל לראשית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל ולא בלי קשר אליה.
בתודעה הציבורית קפריסין קשורה בעיקר להיותה יעד תיירותי, וזכורים מחנות המעצר ההיסטוריים למגורשי ההעפלה טרם הקמת המדינה.
ברם, מעטים מודעים למעשה ההתיישבותי שעשו יהודים בשנים 1883–1939 להיאחז באדמת קפריסין ולקיים בה מושבות כפריות ומטעי הדרים של חקלאים עברים.
המעשה ההתיישבותי נעוץ ביוזמות מגוונות, והוא נעשה על ידי יהודים מארצות מוצא שונות, בהקשר הזיקה לארץ ישראל והמתרחש בה.
כאשר קשתה העלייה ארצה בימי הטורקים, היו שראו בקפריסין תחליף סביר וסמוך לארץ ישראל, רכשו בה קרקעות וקיימו בה יישובים.
לאחר כישלונות ראשונים, הצליחה חברת יק"א לבסס בקפריסין מושבה גדולה יחסית, מרגו שמה, וסמוך לה גרעינים למושבות-בת.
בשנות השלושים של המאה העשרים עיבדו פרדסנים ארץ-ישראליים אלפי דונם של מטעי הדר באי.
בראשית המאה העשרים בחן גם הרצל את האפשרות ליצור "מקלט זמני" ליהודים בקפריסין כחלופה ל"תוכנית אוגנדה", והציוני דוד טריטש הטיף לראות באי זה השוכן לא הרחק מן הארץ היעודה מקום מושב ראוי למאות אלפי יהודים.
הספר פורסם בהוצאת הספרים של אוניברסיטת בר-אילן בדצמבר 2015.
בכתב העת Israel Studies, 16(2)2011 פרסם ביקורת נוקבת על ספרו של אילן פפה אודות החופש האקדמי בישראל, על רקע פרשת טנטורה: Out of (Academic) Focus.
היווצרות דגם המגורים ומאפייני המגורים של ערביי חיפה, עיונים בחקר המזרח-התיכון, חיפה, הוצאת אוניברסיטת חיפה, 1980.
המושבה העברית בנוף ארץ-ישראל 1914-1882, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1988.
(עם יעקב גולדשטיין), עין-זיתים – מושבה לא נושבה, חיפה, אוניברסיטת חיפה, 1991.
מגרמניה לארץ הקודש - התיישבות הטמפלרים בארץ-ישראל, ירושלים, יד יצחק בן-צבי, 1996.
להפוך מדבר לכרמל - התהוות הכרמל כמרחב נבדל בעיר מעורבת, 1948-1918, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשס"ד, 2004.
(עם אהרון גבע קלינברגר) הכרמל של פון-מולינן, ירושלים, הוצאת מאגנס, תשע"ד,2013.
אי קרוב-רחוק - התיישבות יהודית חקלאית בקפריסין, 1939-1883, רמת-גן, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בר-אילן, תשע"ו,2015.
(עם יגאל שפי), לכבוש את חיפה-המודיעין הבריטי והתוכנית לכיבוש צפון ארץ-ישראל, 1907, ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשע"ט, 2018.
(עם אסתי ינקלביץ), חותם הברון - סקר אתרי מורשת במושבות הברון רוטשילד ויק"א, מקוה ישראל, הוצאת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, תשע"ט, 2018.
עורך משנה (מדעי), (עורכים ראשיים: ארנון סופר וב' קיפניס), אטלס חיפה והכרמל, חיפה: הוצאת אוניברסיטת חיפה, 1980
(עם יהושע בן-אריה וחיים גורן), מחקרים בגאוגרפיה היסטורית יישובית של ארץ-ישראל, ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1988.
חיפה, היסטוריה מקומית, חיפה, אוניברסיטת חיפה, 1998.
(עם ישראל ברטל ואלחנן ריינר), נוף מולדתו, מחקרים בגאוגרפיה של ארץ-ישראל ובתולדותיה – מוגשים ליהושע בן-אריה, ירושלים: הוצאת מאגנס והחברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1999.
יוסי ביינהורן (נולד ב-1955 בישראל) הוא תת-אלוף במילואים, כיהן כמבקר מערכת הביטחון בין אוגוסט 2002 למרץ 2010. מכהן כאחראי על מערכת הביטחון במשרד מבקר המדינה.
ביינהורן למד בישיבת בני עקיבא פרחי אהרן שבקריית שמואל, התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים, תחילה כמשנה טכני בגדוד 402 ולאחר מכן במגוון תפקידי פיקוד, בין השאר שימש כמפקד סוללה בגדוד 404, מדריך בקורס קציני תותחנים, קצין אג"ם באגד ארטילרי וראש ענף הדרכה בחיל.
לאחר לימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה מונה ב-1984 לראש ענף אימונים והכשרות במחלקת ההדרכה במטכ"ל.
בשנים 1987 עד 1991 שימש כראש ענף אג"ם במחלקת הארגון של אגף התכנון וב-1991 מונה לעמוד בראשה, תפקיד בו כיהן עד 1995.
בשנת 1995 מונה לעוזר הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק.
והמשיך בתפקיד גם תחת פיקודו של שאול מופז.
בנובמבר 1998 מונה לעוזר שר הביטחון יצחק מרדכי ושימש גם כעוזרו של מחליפו משה ארנס.
בשנים 1999 עד 2001 כיהן כסגן הצבאי של מבקר מערכת הביטחון, משה גדרון, ואחר כך מונה לראש מטה שר הביטחון בנימין בן אליעזר.
ביולי 2002 השתחרר מצה"ל לצורך מינויו למבקר מערכת הביטחון, תפקיד בו נושא אזרח.
ב-2013 מונה לראש החטיבה הביטחונית במשרד מבקר המדינה.
ביינהורן בוגר תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים ותואר שני במינהל ציבורי שניהם באוניברסיטת בר-אילן, נשוי לחיה, אב לארבעה ומתגורר בפתח תקווה.
אחיו, תת-אלוף במיל' שמואל קרן, כיהן כראש מפא"ת ובמשך כשמונה שנים היו שניהם חברים בפורום מטכ"ל במקביל.
יוסי בכר (נולד ב-9 באפריל 1964) הוא קצין צבא בדרגת אלוף המכהן כסגן מפקד פיקוד הדרום במילואים מאז פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
בתפקידו האחרון בקבע כיהן כמפקד הגיס המטכ"לי.
שימש גם כמפקד אוגדת עזה, כמפקד עוצבת הגליל, כמפקד חטיבת הצנחנים, כמפקד גדוד 101, כמפקד יחידת מגלן וכמפקד סיירת צנחנים.
בכר נולד ברחובות, גדל והתחנך בקיבוץ בארי.
בשנת 1983 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח.
עם סיום קורס הקצינים שב לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד הנח"ל המוצנח ושירת בגדוד עד תפקיד מפקד פלוגה.
בשנת 1988 שירת כמפקד פלוגה בבה"ד 1 ומיולי 1989 עד פברואר 1992 שירת כמפקד פלחה"ן צנחנים.
לאחר תקופת לימודים במכללה לפיקוד ומטה ותואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, התמנה בשנת 1994 למפקד סיירת צנחנים.
בתקופתו ביצעה הסיירת מספר מבצעים מוצלחים בדרום לבנון, ובבולט שבהם, מבצע גוף חימום, הרגה שישה מחבלים מן המארב ללא נפגעים.
לאור ההצלחה הרבה של הסיירת בתקופת פיקודו, הוקמה יחידת אגוז המחודשת, שהתבססה על צורת הלחימה שהוא עזר בפיתוחה.
למרות הפעילות המבצעית האינטנסיבית, לא נהרג בתקופתו אף חייל מאש אויב.
הסיירת בהובלתו שינתה את תפיסת עולמה הקודמת, ולמדה לעבוד בשטח אויב בתקופות זמן ארוכות.
ב-1996 מונה למפקד גדוד 101, ובהמשך פיקד על בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים.
בתקופה זו השתתף בפעילויות רבות בלחימה ברצועת הביטחון מול חזבאללה.
ב-2001 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת המילואים 55, במקביל ללימודי משפטים במרכז הבינתחומי הרצליה.
בכר פיקד על החטיבה במבצע חומת מגן והוביל אותה בכיבוש טולכרם וסביבתה וקבאטיה ללא נפגעים.
ב-2003 נהרג בפיגוע בציר המתפללים מפקד חטיבת יהודה אל"ם דרור וינברג שהיה צפוי להתמנות למפקד חטיבת הצנחנים, בעקבות זאת הוחלט למנות את בכר למפקד חטיבת הצנחנים.
בכר הוביל אותה בלחימה באינתיפאדה השנייה נגד הטרור הפלסטיני, בין היתר במבצע אישית לוחצת בשכם, שבמהלכו הרגו חייליו כ-11 מחבלים מבוקשים ופגעו ברבים נוספים.
את תפקידו סיים ב-9 באוקטובר 2005. ב-20 באוגוסט 2006 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לקצין חי"ר וצנחנים ראשי.
לאחר מלחמת לבנון השנייה, בעקבות התפטרותו של גל הירש, התמנה למפקד זמני של עוצבת הגליל ולאחר מספר חודשים שב לתפקידו הקודם.
בנובמבר 2010 מונה למפקד אוגדת עזה.
ביולי 2012 פיקד על כוחות האוגדה בסיכול חדירת מחבלים מסיני אשר השתלטו על נגמ"שים של הצבא המצרי בכוונה לבצע פיגוע באזור מעבר כרם שלום.
בכר כיהן בתפקיד עד נובמבר 2012. לאחר מבצע עמוד ענן מונה בכר לנציג צה"ל בשיחות עם נציגי המודיעין המצרי אשר שימשו כמתווכים בשיחות העקיפות מול חמאס על תנאי הפסקת האש.
בספטמבר 2013 מונה למפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים.
ב-2 בספטמבר 2014 הועלה לדרגת אלוף ומונה למפקד הגיס המטכ"לי.
במסגרת תפקידו ריכז את תחקירי פעולת כוחות צה"ל במבצע צוק איתן.
ב-29 בספטמבר 2016 מונה במקביל למפקד בית-הספר לפיקוד, שליטה ומטה מבצעי.
במאי 2018 מונה במקביל לסגן מפקד פיקוד הדרום במסגרת התמודדות צה"ל עם העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה.
באוקטובר 2018 החליפו אלוף מוטי ברוך כמפקד הגיס המטכ"לי ובכר פרש משירות קבע בצה"ל.
בשירות המילואים משרת כסגן מפקד פיקוד הדרום.
באפריל 2020 מונה בכר לטיפול במשבר הקורונה בעיר ביתר עילית, תפקיד אותו מילא במשך חודש, עד להורדת מספר הנדבקים לאפס.
ב-7 באוקטובר 2023 נרצחה אימו גאולה בידי מחבלי חמאס שביצעו טבח בקיבוץ בארי.
בכר, ששהה בביתו באותו בוקר, הצטייד בנשק של חבר כיתת הכוננות שלא היה בביתו, ויצא לנסות לחלץ חבר קיבוץ שנפצע מירי במחבלים.
יחד עם בן קיבוץ נוסף, רמי גולד, נלחם במשך שעות במחבלים שחדרו לקיבוץ.
השניים התמקמו בעמדה מוסווית ומשם צלפו במחבלים שתקפו את הקיבוץ.
להערכתם הם פגעו בכ-15 מחבלי חמאס שחדרו לקיבוץ.
בראיון עמו הודה כי לא העלה על דעתו כי אירוע כזה יכול להתרחש וכי הוא "עמוק בקונספציה" (שכשלה).
בהמשך, במהלך מלחמת חרבות ברזל המשיך לשרת כסגן מפקד פיקוד דרום, והשתתף בתכנון ובפיקוד של התמרון היבשתי שביצעו כוחות הפיקוד ברצועת עזה.
אימו גאולה, תושבת בארי, נרצחה בטבח שבעה באוקטובר.
בנו נשוי לנכדתו של הרב דוב ליאור.
ב-1 בנובמבר 2025 לאחר החזרת גופתו של סהר ברוך חשף בכר כי הוא בן אחותו.
יוסי בן יוסי היה פייטן יהודי שפעל בתקופה הקדם-קלאסית של הפיוט, ומשוער כי פעילותו הייתה במאה החמישית או המאה השישית.
יוסי בן יוסי הוא הפייטן הקדום ביותר, והיחיד מתקופה זו, הידוע בשמו.
על חייו ידועים פרטים ספורים בלבד, והם כי חי בארץ ישראל בתקופת הסבוראים ושכונה "היתום" ו"כהן גדול".
יוסי בן יוסי הוא הפייטן היחיד שנזכר בספרו של יונה אבן ג'נאח שאינו ספרדי.
היו שכינוהו "היתום" כי יהודי אירופה לא הכירו מצב שבן נקרא על שם אביו אלא אם נפטר קודם ולכן שיערו שהאב נפטר לפני לידתו.
יש שהציעו לזהותו עם אמורא בשם זה הנזכר בתלמוד הירושלמי.
פיוטיו של בן יוסי, מיוחדים בסגנונם העשיר והמליצי, אך עם זאת כתובים בשפה פשוטה.
הם כתובים במשקל תיבות, אך אין בהם חרוזים.
בפיוטיו מופיעים לראשונה רמזים למדרשי חז"ל, תופעה שהפכה בהמשך לאחד המאפיינים המרכזיים של הפיוט הקלאסי והפייטנים שהלכו בעקבותיו.
רוב פיוטיו של היתום אבדו, וכיום ידועים לנו מספר פיוטים לראש השנה וליום כיפור.
– למלכויות – א"ב כפול, ללא חרוז, כל שורה מסתיימת במילה .
– לזכרונות – א"ב כפול, ללא חרוז, כל שורה מסתיימת במילה .
– לשופרות – א"ב כפול, ללא חרוז, כל שורה מסתיימת במילה .
סדרת תקיעתות זו זכתה ליוקרה רבה ולתפוצה עצומה בקהילות ישראל, בפרט לאחר שנכללה בסידור רב סעדיה גאון שהמליץ על אמירתה.
היא הגיעה גם ליהדות אשכנז ונכללה שם בתפילות היום השני של ראש השנה.
בשל יוקרתה ותפוצתה, הפכה סדרת תקיעתות זו מודל לחיקוי, ופייטנים שונים שכתבו תקיעתות עיצבו אותן על פי המבנה שקבע יוסי בן יוסי.
בין אלה ניתן למצוא מספר פייטנים אנונימיים, אך גם פייטנים ידועי שם כרבי אלעזר בירבי קליר ורבי שלמה אבן גבירול.
– סליחה לתפילת ערבית של יום כיפור.
סליחה הנאמרת בתפילת ערבית של יום הכיפורים לפי מנהגי האשכנזים.
הפזמונים המתחלפים של הסליחה 'אמנם אשמינו עצמו מספר', שבהרבה קהילות נוהגים לומר רק אותם (וכן את השורות האחרונות) ולא את הסליחה כולה, הם:
פזמונות אלו גם הולחנו והפכו לשיר נפוץ – דרכך אלוקינו.
בחודש ספטמבר 1935 פרסם יוסף מרכוס בדו שנתון חורב, כי מצא באוסף מגניזת קהיר השמור בבית המדרש לרבנים באמריקה, 2 דפים בלויים, מתוך מסמך הידוע ככתב יד אדלר 3337. על דפים אלו, מצא לדבריו, כתובה בכתב רש"י רהוט, סליחה עם הפזמון: .
על הסליחה מופיעה הכותרת: "חטאנו ליוסי בן יוסי".
לדבריו של מרקוס, אכן, סגנון הכתיבה זהה לסגנון כתיבתו של יוסי בן יוסי.
יוסי בלום הלוי (נולד ב-17 בינואר 1944) הוא מנתח מערכות ישראלי, סופר, מחבר ספרים על מערכות ישראל.
כותב בתחומי ביטחון לאומי, נשק גרעיני, היסטוריה צבאית ומלחמות ישראל, ומאמריו תורגמו לאנגלית, צרפתית, ערבית ורוסית ופורסמו באתרים שונים בעולם.
נולד בחיפה ב-17 בינואר 1944, התחנך בבית הספר החקלאי כפר גלים.
במהלך שירותו בצה"ל בסדיר ומילואים, שירת בקומנדו הימי, בגדוד 890 של הצנחנים, ובחטיבה 55.
בוגר אוניברסיטת חיפה בהיסטוריה וגאוגרפיה.
מנתח מערכות מוסמך ויועץ בתחום מתודולוגיות פיתוח תוכנה ומערכות.
בעקבות אירועי מלחמת לבנון השנייה פרסם באתרים שונים טרילוגיית מאמרים על זרוע היבשה של צה"ל בה תיאר את הכשלים והחולשות האינהרנטיים של תפיסת הביטחון של ישראל כפי שנחשפו אז לדעתו, ואת הצורך לערוך רפורמה מעמיקה במערכת הביטחון של מדינת ישראל על בסיס משנתו המעודכנת של הד"ר עמנואל ולד.
בתום מבצע שומרי חומות הכין מחקר מפורט של סדר הכוחות של צה"ל, שבו התריע בדוח שהעביר למבקר, על פירוק מתמשך במהלך של למעלה משלושים שנים, של הגייס הדרומי, 6 אוגדות, 22 חטיבות שריון, עשרות אגדי ארטילריה ושאר אמל"ח חיוניים של צבא היבשה.
לטענתו, תהליך זה הגיע לשיאו לאחר ניסיון ממשלת ישראל ב-2014 ליישם את לקחי מבצע "צוק איתן", ולמנות את האלוף יוחנן לוקר כראש הוועדה לבחינת תקציב הביטחון ועדת המשך לוועדת ברודט, ועדת וינוגרד 2008-2006, בעניין ניצול תקציב צה"ל, והפניית עיקר תשומות התקציב לבניין הכוח הצבאי ויכולותיו להכריע את כוחות האויב.
מחקר זה עודכן לאחר טבח שבעה באוקטובר והועבר למשרד מבקר המדינה כחלק מהמחקר הנערך במסגרתו על אירועי מלחמת חרבות ברזל.
לדעתו, צה"ל טעה כאשר צמצם את כוחות היבשה וסגר חטיבות בצבא היבשה.
במיוחד לנוכח האיומים הרב זירתיים שיש על ישראל.
הוא טוען כי מבנה צה"ל ארכאי, ונובע מנסיבות היסטוריות.
לדבריו צריך לעשות רפורמה בצבא, לחקור את שורשי הבעיות ולתקנן.
בין היתר הוא טוען שצריך לארגן מחדש את מבנה צה"ל בהתאמה להגדרה של תפיסת ביטחון למדינת ישראל ולהתפתחויות שנוצרו לאחר מתקפת ה-7 באוקטובר 2023.
כיום כוחות היבשה כפופים ישירות למטכ"ל.
יש למנות מפקד לזרוע היבשה שכפוף לרמטכ"ל והמטה הכללי, ותחת אחריותו כל צבא היבשה, כשם שיש מפקד לזרוע הים ולזרוע האוויר.
למפקד זרוע היבשה תהיה אחריות ישירה וסמכות ישירה לכל ההדרכה והמבצעים של זרוע היבשה.
מפקדת העומק כייעודה ככוח מטכ"לי כיום תועבר לאחריות מפקדת זרוע היבשה בכל הקשור לבניין הכוח, ציודו והכשרתו, ואופן הפעלתו למשימות מטכ"ליות לא ישתנה.
פיקוד העורף יועבר אם יידרש בחקיקה למערכת ביטחון הפנים ויאוזרח בה (במשרד לביטחון הלאומי).
כל אחת משלוש המפקדות המרחביות הן תשומה ביורוקרטית מיותרת של המטכ"ל כשלם (More of the Same) אשר מקשה על ניהול הצבא במדינה שרמת האיומים על קיומה היא ייחודית וחסרת תקדים במערכת הכוחות הבינלאומית.
במצב הקיים מוכפפות לפיקוד המרחבי מפקדות גייס (בפצ"ן, ובמטכ"ל) ובכפיפות אליו מפקדות אוגדה ויחידות תמך עצמאיות (אגדי תמך).
יש לבטל את המבנה של הפיקוד המרחבי ולהחליפו במפקדת הגייס המרחבי בכפיפות ישירה של סמכות ואחריות למפקדת זרוע היבשה בשגרה ובחירום, כפי שנהוג בזרועות האוויר והים.
תפיסה זו כשלה כליל, הן משום שבידי האויב יכולת לשבש את הגיוס בירי מרחוק על העורף, והן בפגיעה על הימ"חים ובסיסי הזרועות, ותפיסת "מגן וחרב" עשויה לתת מעינה מיטבי לאיומים אלה, כמפורט להלן.
מודל הקבע שבו מפקדים קופצים מתפקיד לתפקיד במהירות ולא רוכשים ניסיון לא מאפשרת ליצור צבא מקצועי.
יש לנהל את הצבא באופן שקידום המפקדים יואט, והם יתמקצעו וירכשו ניסיון בכל תפקיד כך שהם יישארו בצבא עד גיל 65.
ככל האפשר הכוח הערוך בבסיסים אלה יהיה בעל יכולת במקרה מתקפת פתע לפרוס את אמצעי הלחימה והתחמושת שלו כדי להקטין את פגיעותו להתקפות אויב, ולהכינו להגעת המילואים בתקני הזמן הנדרשים.
בידי המטכ"ל האחראי למימוש תפיסת הביטחון הלאומית במונחי הכוח הצבאי תהיה יכולת מלאה של פיקוד ושליטה על מימוש יעדי זרועות צה"ל ברמה האסטרטגית הלאומית תחת מרות מלאה לדרג המדיני של מדינת ישראל.
בידי המטכ"ל תהיה יכולת מלאה לתמרן את הגייסות המרחביים בהתאם למהלכי המלחמה, ועם יכולת זו הרתעה גרעינית בנסיבות קיצון.
כתב חמישה ספרים, כשארבעה מהם עוסקים במלחמות ישראל ומתבססים, בין היתר, על ניסיונו האישי:
כשקוראים לצנחנים - הוצאת מערכות 1972, קורות גדוד 71 חטיבה 55 בקרב על ירושלים ודרום רמת הגולן במהלך מלחמת ששת הימים
התקדשות זיכרונות ממלחמת יום הכיפורים, הוצאת מיתאם 1999, ספר עיון מקיף של מלחמת יום הכיפורים כולל רקע מדיני וצבאי של ישראל לאחר מלחמת ששת הימים, ומציג את אירועי המלחמה המרכזיים בכל הזירות החל מנקודת מבט של מצביאי המלחמה עד לדרג הטוראים בקו הדם.
הַהַגָּדָה הַצִיוֹנִיִת שֶל אֲ-לַזְרָע וֶהֱלֶנָה, מיתאם 2015. ספר זה הוא רומן היסטורי וביוגרפי המבוסס על המורשת המשפחתית, כפי שעולה מזיכרונותיו האישיים, כמו מתיעוד של מחקר רב היקף בתולדותיו של שבט משפחות בארץ ישראל, צפון אפריקה ואירופה במהלך 210 השנים האחרונות.
ההגדה בוחנת את הציונות מנקודת מבטו האישית של המחבר, הרואה דווקא ביישוב הישן של א"י את מקורותיה של הציונות, כתנועת השחרור הלאומית של העם היהודי, בשונה מהנרטיב הציוני המקובל, שבו "המפץ הגדול" של קונגרס בזל 1897, הוא שהוביל להקמתו של הבית הלאומי.
גבעת התחמושת מלחמה לוחמים וזיכרון, מיתאם 2020, הוא ספר עיון העוסק בקרב שהפך לסמלה של מלחמת ששת הימים, ושהותיר את חותמו על דורות רבים של בני הארץ ובנותיה שהתחנכו על מורשתו.
משמש כיועץ למתודולוגיות פיתוח תוכנה ומערכות איכות, המתמחה במודל CMMI לשיפור מתמיד בארגונים תעשייתיים, ניהוליים, ומוכווני שירותים אזרחיים וצבאיים.
חבר בפורום האזרחי לחקר מלחמות ישראל.
יוסי בוגן (נולד ב-10 בספטמבר 1962), טניסאי שולחן בעבר, 8 פעמים אלוף ישראל ליחידים, יותר מכל שחקן טניס שולחן ישראלי אחר.
בוגן החל לשחק בטניס שולחן כבר בגיל 11 בקבוצת הפועל רמת גן בליגה הארצית לבוגרים.
בגיל 15 שיחק בליגה הלאומית לבוגרים כשחקן מן המניין.
בשנת 1977 בגיל 15 צורף לנבחרת ישראל בה שיחק עד גיל 32. בגיל 17 זכה לראשונה עם הפועל רמת גן באליפות ישראל לקבוצות בבוגרים.
בשנת 1982 זכה בוגן בתואר אלוף ישראל לבוגרים בפעם הראשונה.
באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1985 ניצח בוגן במסגרת הקבוצתית ב-15 משחקים לעומת 8 הפסדים, הייתה זו אליפות העולם הטובה ביותר שלו.
הוא ניצח את ז`אן מישל סאייב שהיה אז אלוף אירופה לנוער.
בשנת 1993 פרש מנבחרת ישראל בטניס שולחן.
הוא עוסק באימון קבוצת נשים בהוד השרון.
בסך הכל זכה בוגן בתואר אלוף ישראל בטניס שולחן לנוער 3 פעמים.
בסך הכל זכה בוגן 13 פעמים באליפות ישראל לקבוצות, 13 פעמים בגביע המדינה, מתוכן 7 פעמים ברציפות זכיות בדאבל, עם קבוצתו הפועל רמת גן.
יוסי בן אהרון (נולד ב-כסלו ה'תרצ"ג, דצמבר 1932) הוא דיפלומט ישראלי, כיהן כמנכ"ל משרד ראש הממשלה בשנים 1986–1992 תחת ראש הממשלה יצחק שמיר.
בן אהרון נולד בירושלים לאהרן ושמחה, נכד לרב שמואל עזראן, היגר עם משפחתו למצרים בגיל חצי שנה, גדל בפורט סעיד ולמד בבית ספר בריטי.
תקופה קצרה טרם החלטת החלוקה ב-1947 עלה עם משפחתו לארץ ישראל.
שירת בצה"ל בחיל הקשר, למד באוניברסיטה העברית בירושלים ערבית וספרות ערבית.
לאחר מלחמת סיני החל בקריירה במשרד החוץ, תחילה עבד באגף המנהלה והכספים, שירת כפקיד בשגרירות ישראל בבורמה ואחר כך עבד במחלקת המחקר של המשרד.
שליחותו הדיפלומטית הראשונה הייתה בשגרירות ישראל בארצות הברית בה שימש מזכיר ראשון ויועץ לשגרירים אברהם הרמן ויצחק רבין.
ב-1973 שב לישראל ושירת במשרד ראש הממשלה כיועץ מדיני לגולדה מאיר ובהמשך לרבין.
אחרי המהפך ב-1977 נשלח מטעם מחלקת המחקר של משרד החוץ לניו יורק.
לאחר מינויו של יצחק שמיר לשר החוץ, נבחר בן אהרון לשמש כראש לשכתו, באוקטובר 1983, כששמיר נכנס לתפקידו כראש הממשלה, מונה בן אהרון ליועצו המדיני.
לאחר הבחירות לכנסת האחת עשרה ב-1984 שימש כראש לשכתו של שמיר שמשרד החוץ לאחר מימוש הסכם "הרוטציה" ב-1986 וכניסתו של שמיר לתפקיד ראש הממשלה, מונה בן אהרון למנכ"ל משרד ראש הממשלה וכיהן בתפקיד עד 1992. במהלך תפקידו שימש יו"ר המשלחת הישראלית לשיחות השלום עם סוריה בעקבות ועידת מדריד (1991).
יוסי בכר (3 באוגוסט 1955 – 9 בדצמבר 2020) היה רואה חשבון ומנהל ישראלי, שכיהן במגזר הציבורי כמנכ"ל משרד האוצר וכממלא מקום מנהל רשות המיסים בישראל ובמגזר הפרטי כיו"ר הדירקטוריון של בנק דיסקונט וכיו"ר קבוצת חיפה.
בכר סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בכלכלה ובחשבונאות באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1980, סיים לימודי תואר שני ודוקטורט במנהל עסקים עם התמחות במימון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנים 1986–1991 שימש מרצה בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קולומביה.
בשובו לישראל שימש מרצה בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת תל אביב ויועץ לרשות ניירות ערך בנושאי תקינה חשבונאית.
ב-1993 הצטרף למשרד רואי החשבון ליובושיץ-קסירר מרשת ארתור אנדרסן העולמית.
בשנת 1995 החליף את יוסף קסירר והיה לשותף מנהל של הפירמה, ועמד בראשה עד התפרקות ארתור אנדרסן כתוצאה משערוריית אנרון, והוביל את הפירמה לאיחוד ב-2003 עם משרד קוסט-פורר מרשת ארנסט אנד יאנג.
בנובמבר 2003 מונה למנכ"ל משרד האוצר וכיהן בתפקיד עד ינואר 2007 ועבד תחת שרי האוצר, בנימין נתניהו, אהוד אולמרט ואברהם הירשזון.
ב-2004 מונה לעמוד בראש "ועדת בכר" שתמליץ על הפעולות הדרושות כדי ליצור מבנה תחרותי בשוק ההון הישראלי.
מסקנות הוועדה הובילו לרפורמת בכר שאושרה בכנסת בסדרת חוקים באוגוסט 2005. בשלהי כהונתו מונה לממלא מקום מנהל רשות המיסים וכיהן בתפקיד עד אפריל 2007.
לאחר פרישתו מתפקידיו בשירות המדינה הקים חברה לייעוץ כלכלי, שימש יו"ר של חברת ייעוץ ההשקעות סטונהייג' ישראל ויו"ר הוועדה מייעצת לענייני אסטרטגיה של קרן ההשקעות כלירמרק קפיטל.
באוקטובר 2007 מונה ליו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת חיפה.
בינואר 2010 מונה ליו"ר בנק דיסקונט, ובמסגרת זו כיהן גם כיו"ר בנק מרכנתיל דיסקונט ויו"ר כרטיסי אשראי לישראל.
במאי 2013 מונה לדירקטור בויזה אירופה.
בשנת 2007 קיבל את אות אביר איכות השלטון של התנועה למען איכות השלטון בישראל, על תרומה ייחודית לקידום המשק והחברה בישראל ולשיפור איכות המינהל הציבורי.
בדצמבר 2018 פרש מתפקידו כיו"ר בנק דיסקונט.
ביוני 2019 מונה ליושב ראש הדירקטוריון של קבוצת חיפה.
בכר נפטר בדצמבר 2020 בגיל 65, לאחר התמודדות עם מחלת הסרטן.
הותיר אחריו את אשתו אורית, ארבעה ילדים ונכדים.
ארגון הג'וינט מעניק, מאז 2022, מלגה על שמו של בכר, לבכירים לשעבר במשק הישראלי הפועלים להובלת שינוי ב.
יוסף (יוסי) בן-דוד (נולד ב-19 בדצמבר 1969) הוא פוליטיקאי ישראלי המכהן כשגריר ישראל במרוקו וראש נציגות ישראל ברבאט, החל מספטמבר 2024. בעבר כיהן כראש עיריית טבריה.
בצבא שירת בחיל השריון בתפקיד מפקד טנק בחטיבה 7. הוא בעל תואר ראשון בסוציולוגיה ובמדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה.
בשנים 1994–1997 שימש כיושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטת חיפה.
הוא נמנה עם חבר הנאמנים ועל חברי הסנאט של אוניברסיטת חיפה ומשמש דירקטור בחברת איסתא ליינס.
בשנת 1998 נבחר לעמוד בראש רשימת הדרך השלישית למועצת העיר טבריה.
הרשימה זכתה למנדט אחד ובן דוד נבחר לכהן במועצת העיר ושימש במהלך הקדנציה כסגן ראש העיר, מנהל אגף הקהילה, הרווחה והשירותים החברתיים, תחת ראש העיר בנימין קריתי.
בהמשך הצטרף למפלגת הליכוד ונבחר לעמוד בראש רשימת הליכוד למועצה בבחירות 2003 ולמועמד הליכוד לראשות העיר.
בן דוד זכה ל-35.41% מקולות הבוחרים והפסיד לזוהר עובד.
במהלך קדנציה זו שימש כיו"ר האופוזיציה ויו"ר ועדת הביקורת.
בבחירות 2008 התמודד שוב מול עובד וזכה ל-34.42% מקולות הבוחרים, אל מול 46.40% לעובד.
רשימת הליכוד בראשותו לא עברה את אחוז החסימה.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-22 באוקטובר 2013 זכה בן-דוד ברוב של 57% מהקולות.
סיעתו, סיעת "לב", סיעה עצמאית בשיתוף עם מפלגת העבודה וישראל ביתנו, זכתה ב-3 חברי מועצה מתוך 15 חברים.
בבחירות 2018 התמודד מול רון קובי והפסיד לו.
סיעתו שחברה למפלגת העבודה קיבלה מנדט אחד והוא עצמו אייש אותו עד פיזור המועצה בשנת 2020. בבחירות 2023, הודיע תחילה על התמודדות פעם נוספת לראשות העירייה, אך שבועיים לפני הודיע על פרישתו מהתמודדות לראשות העירייה והתמודדות רק למועצת העיר, במקביל תמך במועמד אחר.
באוגוסט 2024 מונה על ידי ממשלת ישראל, כמינוי פוליטי של מפלגת ש"ס, לראש נציגות ישראל ברבאט לתקופה של שלוש שנים.
בן-דוד נשוי לתמי ולזוג שני בנים.
יוסי ארצי (נולד ב-1 בדצמבר 1973) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
יוסי ארצי נולד וגדל בכפר סבא, בגיל שש עד עשר, גר עם משפחתו בבוגוטה, קולומביה, שם היה אביו במשלחת ישראלית מטעם התעשייה האווירית.
בהיותו בן 22 ארצי עבר להתגורר בתל אביב, בה הוא חי מאז.
בתום שירותו הצבאי התחבר לקבוצה של אנשי קולנוע ובמשך שנתיים עשה ביחד איתם סרטים קצרים.
הוא בוגר תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בתום לימודיו, לימד במשך שלוש שנים באוניברסיטת תל אביב.
סרט הגמר שלו בחוג הנ"ל היה 'אינקוגניטו', (42 דקות).
זהו סרט עלילתי אותו כתב וביים יחד עם אורן זסלבסקי.
הסרט, שארצי היה הצלם שלו, צולם בשלושה פורמטים שונים – סופר 16 מ"מ, 8 מ"מ ווידאו.
הסיפור הוא על אדם (אורן זסלבסקי) שמתעורר באמצע הלילה ומגלה שהוא קשור באזיקים לעמוד.
זהו סיפור קפקאי, במהלכו יש לאדם הבזקי תודעה ולקראת סוף הסרט הוא מתחיל להבין כיצד הוא הגיע למצב הזה.
באותו לילה מבקרות אותו דמויות שונות, אחת מהן משחק אוהד קנולר.
הסרט צולם במהלך 14 לילות במתחם שוק הפשפשים (יפו) כשעוד היה חצי נטוש.
'אינקוגניטו' הוקרן במשך חודשיים בהקרנת חצות בסינמטק תל אביב ובשאר הסינמטקים בארץ.
הסרט זכה בפרס איגוד המבקרים בפסטיבל ברנו-צ'כיה ובפרס מיקי אלבין על התסריט.
ארצי ביים את הקליפ 'Ocean Land' ללהקת המטאל "אורפנד לנד", שצולם כולו מתחת למים בחוף סידני עלי ובבריכה פרטית.
במהלך הצילומים לקליפ פגש לראשונה את הילה וידור שאותה ליהק כעבור זמן לסרט "אושר עטוף בשמיכה".
ארצי עבד בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה בתפקידים שונים כגון עוזר במאי, מפיק בפועל ומנהל לוקיישן.
בין הסרטים בהם עבד היו "אליס" בבימוי דנה גולדברג, "עיניים פקוחות" בבימוי חיים טבקמן, "השוטר" בבימוי נדב לפיד, ו"התגנבות יחידים" בבימוי דובר קוסאשווילי.
הוא ביים את הפרק 'בר הופמן 15' (14 דקות) ל"בתים בעיר", סדרה תיעודית ששודרה בערוץ שמונה.
הפרק מספר על שני טיפוסים מיוחדים במושבה הגרמנית בתל אביב.
סרט התבגרות המבוסס על חוויותיו כילד ישראלי בקולומביה.
העלילה מספרת על שני ילדים שבורחים מבית הספר ואירוע דרמטי אחד קושר ביניהם.
ארצי כתב וערך את התסריט לסרט התיעודי 'בעין הסערה' (68 דקות, 2012) בבימוי שלי חרמון.
העלילה מספרת על ישראלי, רמי אלחנן, שבתו נהרגה בפיגוע בירושלים ופלסטיני, באסם ארמין, שבתו נהרגה מירי חיילי צה"ל.
הם נפגשים ומגישים ביחד תוכנית רדיו.
הסרט זכה במלגת סאנדנס, שודר בטלוויזיה הצרפתית והספרדית וזכה בפרסים בפסטיבלים שונים כגון DocMiami וJapan Foundation Prize.
ארצי היה פעיל בארגון 'קו סיוע לעובדי חוץ' שנתן מענה לבעיות של עובדים זרים ופליטים בישראל.
הוא עובד כרגע על סרט עלילתי באורך מלא ששמו 'אינני מכיר את האיש הזר' אשר פותח במסגרת חממת תסריטים בחיפה אליה התקבל.
התסריט מספר על בעל מפעל יהודי מעורער ומשורר פלסטיני גולה שיוצאים לחפש משאית ברזל גנובה בדרום הר חברון.
מפיק הסרט הוא טוני קופטי, אחיו של סכנדר קובטי (עג'מי).
2013 'אושר עטוף בשמיכה' (במאי, מפיק, תסריטאי) סרט דרמה, 52 דק'.
בכורה בתחרות הקולנוע העלילתי העצמאי בפסטיבל קולנוע דרום – יוני 2013.
2012 'בעין הסערה', (תסריטאי) סרט תיעודי, 68 דקות, זוכה מלגת סאנדנס.
2011 'ליסה ומיכאל', (במאי ותסריטאי) סרט עלילתי, 28 דקות.
פסטיבל קלמונט-פרנד (צרפת), זום-פסטיבל (פולין), פסטיבל JCPowerHouse (ארצות הברית).
הוקרן בערוץ 8 במסגרת הסדרה 'בתים בעיר'.
2005 - 'Ocean Land' (במאי), קליפ ללהקת המטאל אורפנד לנד - הוקרן בMTV אירופה וארצות הברית.
פסטיבלים : קארלובי-וארי, מינכן, מקסיקו-סיטי, זאגרב, אסולו (איטליה).
2004 - 'אינקוגניטו' (במאי ותסריטאי), סרט עלילתי, 42 דקות.
זכה בפרס איגוד המבקרים בפסטיבל ברנו - צ'כיה והוקרן בסינמטקים ברחבי הארץ.
יוסי בן־דב (נולד בחיפה ב-9 בנובמבר 1950, כ"ט בחשוון תשי"א) היה המנהל הכללי של בית הספר הריאלי העברי בחיפה בין השנים 2014–2025. קודם לכן לימד באוניברסיטאות אחדות וניהל מספר חברות היי-טק.
יוסי בן־דב נולד בחיפה ב-1950, להוריו, אושרית (לבית בנדה) ונתן בן־דב (לשעבר רוזנזומן).
הוא בוגר בית הספר הריאלי, שם למד בין השנים 1956–1968. בשנות לימודיו החל בפעילות בשבט "כרמל" של הצופים העבריים, במסגרתה יצא לגרעין "רם" שהקים את קיבוץ מבוא חמה בדרום רמת הגולן מייד לאחר מלחמת ששת הימים.
את שירותו הצבאי עשה בגדוד 50 של הנח"ל המוצנח.
במלחמת יום הכיפורים היה בפלוגה גימל של גדוד 469 בחטיבת המילואים של הצנחנים, בפיקודו של אפרים ברנד שצלח את תעלת סואץ והגיע למבואות איסמעיליה, על שפת תעלת המים המתוקים.
בן־דב סיים את לימודי התואר הראשון בהצטיינות במתמטיקה, כלכלה וסטטיסטיקה בשנת 1974 באוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבל את תואר הדוקטור בחקר ביצועים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1977. את עבודת הדוקטורט עשה בהנחייתו של פרופסור ריצ'רד בארלו בנושא: Optimal Testing Procedures for Coherent Systems.
לימד באוניברסיטת המדינה של מישיגן, באוניברסיטה העברית בירושלים ובבית-הספר למינהל עסקים וורטון שבאוניברסיטת פנסילבניה.
בשנת 1986 החל בעבודה בוול סטריט, בחברת "Prudential Securities", כמנהל של קבוצת האסטרטגיות הפיננסיות של החברה.
בשנת 1991 התמנה למנהל האדמיניסטרטיבי של "מכון רפפורט למחקר במדעי הרפואה" בפקולטה לרפואה של הטכניון בחיפה.
בשנת 1995 הצטרף לחברת "אמדוקס" כסגן נשיא בכיר ואחראי על הסניף החיפאי של החברה.
בשנת 1999 מונה למנכ"ל של חברת "סכמה" שעסקה באופטימיזציה של רשתות סלולר.
סכמה נמכרה מאוחר יותר לחברת "Teoco".
בשנת 2008 התמנה למנכ"ל של חברת "עת הדעת", העוסקת בטכנולוגיה בחינוך, ומפתחת פתרונות הוליסטיים להוראה, לימוד והערכה עבור בתי ספר.
בן־דב נשוי לפרופסור ניצה בן-דב, כלת פרס ישראל לחקר הספרות העברית והכללית לשנת 2021. לזוג שלושה ילדים ו-8 נכדים.
אחותו, נעמי כרמון, היא פרופסור אמריטה מהפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים (הטכניון).
בינואר 2014 מונה למנהל הכללי של בית הספר הריאלי העברי בחיפה.
בשנים 2014–2017 התנהל מאבק ארוך בין בית הספר הריאלי ששאף לשמור על מעמדו כבית-ספר "מוכר שאינו רשמי" לבין משרד החינוך שרצה להפוך את בית הספר לבית ספר רשמי-ציבורי.
בחודש מאי 2017 הושגה פשרה בין בית הספר למשרד החינוך על-פיה בית הספר הריאלי יהפוך לבית ספר פרטי בכיתות א'–ח', בעוד שכיתות ט'–י"ב תמשכנה להיות במעמד "מוכר שאינו רשמי".
ב-1 בספטמבר 2017 נחנך בסניף יסוד אחוזה של בית הספר הריאלי בניין חדש, שנתרם על ידי עמותת "היכל אליהו".
בבניין כיתות לימוד, אודיטוריום ומרכז לתרבות יהודית-ישראלית.
באוקטובר 2018 נחנכו בבית הספר מתחמי מייקרים בזכות תרומתם של בני הזוג ד"ר מרים אדלסון, שלמדה בבית הספר הריאלי מכיתה א' ועד כיתה י"ב, ובעלה שלדון אדלסון.
בשנת הקורונה (2021-2020) הצטיין בית הספר הריאלי בניהול הלמידה מרחוק בעזרת "למידה היברידית" שנוהלה בכל כיתות בית הספר באמצעות מצלמות איכותיות שצילמו את השיעורים בכיתה ומסכי טלוויזיה גדולים שאיפשרו למורות ולמורים לעקוב ולשתף את התלמידים שבבית.
בשנה זו שודר לראשונה בשידור חי הטקס המסורתי של יום הזיכרון, הכולל מדי שנה את כל 4,200 תלמידי בית הספר, וכן אלפים רבים מהבוגרים.
בספטמבר 2021 נפתחו בבית בירם שני גנים נוספים ברשת הריאליגן, ובכך הגיע מספר הגנים ברשת לשמונה.
בספטמבר 2022 עבר בית הספר בניהולו של בן־דב שינוי פדגוגי וארגוני, והפך למבנה של ארבע שנות יסוד ("זריעה" בכיתות א'–ד'), ארבע שנות חטיבת ביניים ("נביטה" בכיתות ה'–ח') ותיכון ארבע שנתי ("הנצה" בכיתות ט'–י' ו"פריחה" בכיתות י"א–י"ב).
כתוצאה מכך עברו כל תלמידי שכבת ט' לסניף בית בירם של החטיבה העליונה שהפכה לקמפוס ובו כ-1,850 תלמידים.
כמו-כן נחנך ב-31.8.22 "בית הרוח והרעות" ללימודי מדעי הרוח והחברה, שנתרם על ידי ענת ואודי אנג'ל.
יוסי (יוסף) בכר (נולד ב-3 באוקטובר 1967) הוא ראש עיריית בת ים לשעבר.
בכר נולד בשנת 1967 בבת ים, בה גדל כבן למשפחה בת שבע נפשות.
שירת בצה"ל כטכנאי מערכות חימוש.
בתחילת שנות ה-90 סיים את לימודיו בתחום עמילות מכס עם קבלת רישיון מקומי ובינלאומי.
עבד בחברות שילוח ועמילות מכס שונות ושימש כמנכ"ל ובעלים של אחת מהן.
עם בחירתו לראשות העירייה פרש מהעיסוק בתחום.
בשנים 2003–2008 שימש כנציג ציבור בוועדת הערר של עיריית בת ים לנושא ארנונה לעסקים.
בנובמבר 2008 נבחר לחבר מועצת העיר ברשימת "בת ים בראש מורם" בראשות שלמה לחיאני, ומונה ליו"ר ועדת המכרזים של עיריית בת ים, בתחומי התשתיות, תעשייה ומסחר, חינוך, תרבות וספורט.
בהמשך מונה ליו"ר ועדת הביטחון העירונית.
באוקטובר 2013 נבחר לקדנציה שנייה כחבר מועצת העיר מטעם הרשימה.
בפברואר 2014 קבעו חברי מועצת העיר שבכר ימלא את מקומו של לחיאני שהושעה מתפקידו עקב כתב אישום נגדו, ובכר הפך לראש העיר בפועל.
בינואר 2015 נבחר בכר ברוב של כ-500 קולות מול אלי יריב בבחירות מיוחדות לראשות העיר בת ים שהתקיימו לאחר שבית המשפט הרשיע את לחיאני וקבע שיש קלון בעבירות שבהן הורשע.
ב-19 באפריל 2016 ביטל בית המשפט המחוזי תל אביב את תוצאות הבחירות לראשות העירייה בת ים, עקב התערבותו הפסולה של שלמה לחיאני בבחירות, הבטחת טובות הנאה בידי בכר וליקויים חמורים נוספים.
החלטה זאת בוטלה על ידי בית המשפט העליון בפברואר 2017.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב-2015 הודיע בכר על תמיכתו ברשימה יחד – העם איתנו בראשות אלי ישי, שתמך בו בבחירות המיוחדות ושוב בבחירות לרשויות המקומיות בסוף 2018, אז התמודד לכהונה שנייה.
בכר עלה לסיבוב שני נגד צביקה ברוט בו הוא זכה לכשליש מהקולות וכך נבחר ברוט.
יוסי אשדות (נולד ב-7 באפריל 1960) הוא מחזאי, תסריטאי, שחקן, במאי ומפיק.
כבר כילד וכנער נחשב כמוכשר במיוחד בתחומי הדרמה והכתיבה והשתתף בקבוצות משחק שונות בעיר.
הוא כתב, ביים ושיחק בהצגות וערבי מופע בבתי ספר ובבימת הנוער העירונית של העיר רחובות.
בצה"ל שירת כמדריך דאייה וגדנ"ע אוויר.
במקביל לשרותו הצבאי, נרשם ללימודים בבית הספר לאמנויות הבמה והקולנוע בית צבי שברמת גן.
במהלך לימודיו בבית הספר לאומנות הבמה והקולנוע "בית צבי", כתב את מחזהו הראשון, "אני מישהו ומחשבות" (1988), העוסק בקונפליקטים שבין האני-הסתמי, האגו והאני-העליון בנפשו של בחור צעיר רגע לפני גיוסו לצה"ל.
המחזה התפרסם בשלמותו בגיליונו הראשון של המגזין לאומנות תת-רמה אותו יסדו וערכו אורי ודני דותן, מי שהיה סולן להקת הקליק.
עוד באותה שנה לוהק אשדות כשחקן על ידי הבמאי אבי נשר לסרטו "שוברים" בתפקיד גן רוזן לצדם של יזהר אשדות, גלי עטרי, אלונה קמחי, מאיר בנאי וסי היימן.
הסרט לא זכה לביקורות טובות ולא שרד את מבחן הקהל באולמות אך הפך ברבות הזמן לסרט קאלט.
בתום לימודיו ב-1989 התקבל לתיאטרון "הבימה", שם שיחק בהצגות "עלי כינור", "המגדל" ובמחזמר "סלאח שבתי" לצידם של זאב רווח וגאולה נוני.
עוד באותה שנה, בחודש אוקטובר 1989, עלה בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר מחזהו השני המבשר – 39 לחורבן כהפקה מיוחדת לפסטיבל העשור.
המחזה עסק באדפטציות על נבואות החורבן של יונה הנביא, בהשלכה על המצב הדתי חברתי בישראל עם תפיסתם של המפלגות החרדיות חלקים ניכרים ממשרדי הממשלה ומוסדותיה.
את שירי המחזה הלחין המוזיקאי חגי אלקיים, ביימה רחל יריב והשתתפו בו כוכבים רבים ביניהם: יפתח קצור, דן תורג'מן, איקה זוהר, ויואב צפיר, על עיצוב התלבושות הופקד יובל כספין, המחזה הוצג באמפיתיאטרון הפתוח בעכו העתיקה.
ב-1991 השתתף בסרטו של אורי ברבש, 'זמן אמת', המספר על הליכי חשבון הנפש של אלוף-משנה לשעבר עם מלחמת יום כיפורים, בכיכובו של אסי דיין.
במקביל שיחק גם בדרמת הטלוויזיה של הבמאי רם לוי על פי ספרו של הסופר יעקב שבתאי "כתר בראש" בתפקיד אדוניה.
החל משנת 1992 עבר אשדות לכתוב ולביים בטלוויזיה.
הוא עיבד את סיפורו של שלום עליכם 'קשה להיות יהודי' לדרמת טלוויזיה בשם 'החברים מחרסון' ששודרה בערוץ הראשון שם גם פגש את מי שעתידה להיות אשתו השחקנית והדוגמנית מיכל זוארץ.
ב-1993 כתב את הסדרה 'המסע' העוסקת בסיפור עלייתם של יהודי אתיופיה לארץ.
במקביל יצר וכתב עבור ערוץ הילדים את "המחסן של כאילו" ובנוסף כתב בערוץ גם עבור התוכנית "הכיתה המעופפת".
בטלוויזיה הלימודית כתב ב-"רחוב סומסום" וכן כתב ויצר יחד עם דודו טופז את התוכנית לשיפור השפה העברית לעולי רוסיה "אין בעיה עם דודו טופז".
ב-1995 בעקבות פנייתה של מנהלת מחלקת ילדים ונוער בערוץ הראשון, צלילה רוז יצר וכתב את רצועת השידור לנוער "זאפ לראשון" מאז ערך וכתב בערוץ את התוכניות המרכזיות לחגיגות העצמאות והשירותרום בשיתוף גלי צה"ל, דובר צה"ל והאגודה למען החייל.
החל בשנת 2006 ובמשך שלוש עונות יצר וערך את תוכנית האירוח "שישי עם מיכל", אותה הנחתה מיכל זוארץ.
החל משנת 2000 החל אשדות לכתוב ולביים סרטים תיעודיים.
סרטו הראשון היה הריקוד האחרון, שעסק במערכת היחסים בין היוצרים של להקת 'הברירה הטבעית' שלמה בר וסמסון קהמקר, הסרט הוקרן לראשונה בהצלחה בפסטיבל לטלוויזיה ראש פינה, ולאחר מכן בסינמטק תל אביב ובמסגרת מחלקת התעודה של הערוץ הראשון.
ב-2003 יצר עבור ערוץ 'יס-דוקו' את הסרט בליבן חומה העוסק באימהות אסירות ויחסיהן עם ילדיהן שנותרו מחוץ לכותלי בית הסוהר.
ב-2004 יצר עבור הערוץ הראשון את הסרט דיווה העוקב אחר חייה של הזמרת דנה אינטרנשיונל כפי שהשתקפו במדורי הרכילות וסיקורים שונים מאז זכייתה באירוויזיון 1998. ב-2008 כתב ויצר את הסרט השליח המספר את סיפורו של מאיר עזרי מי שהיה שגריר ישראל באיראן ערב המהפכה החומניסטית.
בסרט השתתפו: ראש המוסד שבתי שביט ראש השב"כ יעקב פרי, מי שהיה שר הביטחון שאול מופז, פרופסור אריה לוין ועוד.
הסרט שודר בערוץ 2 בקשת.
ב-2011 יצר והפיק את הסרט הכל אפשריבשיתוף מנהלת ליגת העל בכדורסל יחד עם מפעל הפיס.
הסרט עסק בשלושה נערים מהפריפריה ובחלומם להפוך לשחקני כדורסל מבטיחים.
הפקת הסרט שיתפה פעולה עם השחקן עומרי כספי יחד עם קבוצתו ב-NBA שאפשרו צילומים בלעדיים במחנה האימונים, על המגרשים ובחדרי ההלבשה שבסקרמנטו קליפורניה.
ב-2013 יצר והפיק את הסרט אתם אני והמלחמה הבאה העוסק במסכת חייו של האלוף דורון רובין מנקודת מבטו האישית של אשדות כבן למשפחה שכולה, ולאח צעיר הנכה מאה אחוז עקב מבצע שקדם למלחמת לבנון הראשונה.
הסרט הוקרן בסינמטק תל אביב ובמסגרת רצועת התעודה "הסיפור האמיתי" בערוץ הראשון.
אשדות משמש כבמאי במחלקת ההסרטה של דובר צה"ל וכן מונה ליועץ אירועי השכול של משרד הביטחון באירועי ה-60 למדינת ישראל.
ב-2016, בהיותו כתב/במאי של תוכנית התחקירים "מבט שני" בערוץ הראשון, פרסם תחקיר מקיף אותו כתב וביים תחת השם "הקרב על ההלכה האתיופית".
תחקיר זה חשף את הקיפוח והגזענות המובנת בחברה הישראלית בכלל ובממסד הדתי בפרט כלפי האתיופים החיים בישראל של שנת 2016. התחקיר, הכולל שתי כתבות נרחבות, נבחר להיכלל בהסדרה 'הדוקומנטריסטים'.
העוסקת ביוצרים תיעודיים אשר הצליחו לחשוף עוולות, להשפיע ולשנות את השיח, במציאות הישראלית המורכבת, בארץ.
בהמשך אותה שנה יצר והפיק אשדות את הסדרה התיעודית "הולכים לפני המחנה" העוסקת בסיפורם הביוגרפי של רבנים פורצי דרך בעולם התורה והציונות הדתית והשפעתם על החברה הישראלית כולה.
בין פרקי הסדרה אפשר למצוא את סיפורם של הרבי מלובביץ', הרב עובדיה יוסף, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב מרדכי אליהו והרב יוסף קארו.
הסדרה עלתה לשידור בערוץ 20 החל בספטמבר 2016. באוגוסט 2017 עלתה בערוץ 20, עונתה השנייה של הסדרה, בה נחשפים סיפוריהם של הרב שלמה גורן, הרב ישראל אבוחצירא (הבבא סאלי), הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב יוסף קאפח והרב מאיר יהודה גץ.
ב–2003 הם נפרדו ולהם בן אחד, אותו הם מגדלים במשמורת משותפת.
יוסי בכר (נולד ב־26 בפברואר 1970) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת ניצב.
במהלך שנות שירותו במשטרת ישראל שירת במגוון תפקידי פיקוד.
בין תפקידיו: מפקד תחנה, ראש חטיבת המבצעים של המשטרה, סגן מפקד מחוז תל אביב וראש אגף תכנון וארגון.
בכר התגייס לצה"ל בשנת 1988, שירת בחטיבה 7 בגדוד 75 של חיל השריון ושימש כסגן מפקד פלוגה.
במהלך שירותו הצבאי השתתף במערכה ברצועת הביטחון בדרום לבנון כמפקד מחלקת שריון וסגן מפקד פלוגה, והשתחרר מהצבא בשנת 1992.
לאחר שחרורו מהצבא התגייס למשטרת ישראל ושירת בה 30 שנה.
בשנת 1992 מונה למפקד בסיס במשמר האזרחי ובהמשך לראש אגף קהילה ומשמר אזרחי בתחנת פתח תקווה, ובשנת 1995 מונה לסגן מפקד אגף קהילה ומשמר אזרחי בתחנה זו.
בשנת 1996 שירת כראש לשכת מפקד מחוז מרכז רב-ניצב בדימוס שלמה אהרונישקי, והמשיך לשמש כראש לשכתו גם במחוז תל אביב.
בשנת 2001 מונה לקצין המבצעים של מחוז מרכז.
בשנת 2004 מונה לקצין אג"ם של מרחב שפלה.
בשנת 2007 מונה למפקד משטרת רחובות וקיבל הערה פיקודית בעקבות מותו ב-2008 של גנב רכב, שוהה בלתי חוקי מרצועת עזה, תקרית בגינה נידונו שניים משוטריו למאסר על גרימת מוות ברשלנות.
בשנת 2009 מונה לקצין אג"ם של מחוז מרכז.
בשנת 2012 מונה לראש מחלקת המבצעים של המשטרה.
בשנת 2014 מונה לראש חטיבת המבצעים של המשטרה.
במקביל לתפקידו מונה לעמוד בראש הפרויקט להכנסת מצלמות גוף, שישמשו את שוטרי משטרת ישראל.
בשנת 2016 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב.
בשנת 2019 קודם לתפקיד ניצב ומונה לראש אגף תכנון וארגון.
בדצמבר 2020 הודיע על פרישתו מהמשטרה, ופרש בשנת 2022.
החל מאוגוסט 2022 משמש כמנכ"ל החברה הכלכלית מטה בנימין.
בכר נולד וגדל בת"א בשכונת יד אליהו, והוא בנם השני של יהודית ואברהם.
בגיל שבע משפחתו עברה לפתח תקווה, והוא למד בישיבה התיכונית בנחלים ובבית ספר "במעלה" בעיר.
בכר הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במדע המדינה.
מתגורר במודיעין-מכבים-רעות, נשוי לטובה ואב לארבעה.
יוסי בירן (בידרמן) (נפטר ב-3 בספטמבר 2023) היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על גדוד 12 (ברק), ועל מחוז חיפה במערך העורף.
בגולני עבר בירן הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה בגדוד 12 (ברק).
במלחמת יום הכיפורים לחם בירן כקצין המבצעים של הגדוד בקרבות הבלימה והתקפת הנגד כנגד הצבא הסורי ברמת הגולן וכן בקרב ההבקעה לרמה הסורית.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבה.
בהמשך המלחמה פיקד על גדוד 12 ונפצע במהלך הקרבות בביירות.
בשנים 1984–1985 פיקד בירן על בא"ח גולני ובשנים 1990–1992 על מחוז חיפה במערך העורף בדרגת אל"ם.
לאחר פרישתו משירות צבאי עבד כיועץ ארגוני.
יוסי ארנהיים (נולד ב-26 באוגוסט 1955) הוא חלילן ישראלי, אשר שימש כחלילן ראשון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
יוסי ארנהיים נולד בתל אביב.
את לימודי המוזיקה החל בהיותו בבית הספר היסודי, תחילה בחוג חליליות ואחר במקהלה.
בעידוד המורה למוזיקה פנה אל בית תזמורת הנוער ביפו.
בחירתו הראשונה הייתה אבוב, אבל מורה לאבוב לא היה במרכז, ולכן פנה לחליל צד.
אחרי שלוש שנות לימוד במרכז, כשהיה בן 15, העביר אותו מורו לידי אורי טפליץ, אז החלילן הראשי של הפילהרמונית.
בתקופת הצבא שירת ארנהיים בקריה בתל אביב, וכך ניתנה לו האפשרות להמשיך להתאמן בנגינה.
לאחר שחרורו מצה"ל החל ללמוד באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, אצל אורי טפליץ, והמשיך בהשתלמות במינכן, גרמניה.
משנת 1983 הוא חלילן ראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
אל התזמורת הגיע בראשית שנות ה-80', כאשר זובין מהטה הודיע על אודיציה למשנה לחליל הראשון.
ארנהיים הגיע מגרמניה לאודיציה וזכה בתפקיד.
ארנהיים מופיע גם כסולן ואף מנגן מוזיקה קאמרית.
הוא מעריך את מורו הראשון, שידע להעבירו בזמן הנכון אל אורי טפליץ ובכך סלל לפניו את הדרך לקריירה של חלילן ראשי בתזמורת.
מקור השראה לנגינתו היה גם החלילן הנודע ז'אן-פייר רמפל.
עם פרישתו מן התזמורת הפילהרמונית הישראלית בשנת 2018 עבר ארנהיים לעסוק בעריכת סאונד במקביל להמשך פעילותו הקודמת כחלילן וכמורה.
לצד תפקידו בפילהרמונית, ארנהיים עוסק גם בהוראה.
הוא מלמד באוניברסיטת תל אביב ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שם הוא אחראי על תוכניות כלי נשיפה למצטיינים, השמאתרות נגנים מתאימים בכל הקונסרבטוריונים.
בין תלמידיו: אייל עין הבר, גי אשד ובועז מאירוביץ.
"שש בש" - ההרכב היהודי-ערבי
בשנת 1996 הקים יוסי את הרכב שש בש, המבצע מוזיקה ערבית לצד מוזיקה קלאסית.
במקור היו בהרכב נגנים יהודים בלבד, בהם אלברט פיאמנטה, יאיר דלאל וחן צימבליסטה.
כיום מנגנים בו מוזיקאים יהודים וערבים, במסגרת תוכנית מפתח החינוכית של התזמורת הפילהרמונית, שיעדה לעודד התקרבות בין יהודים לערבים.
ההרכב מרבה לנגן קלאסיקה ערבית, בעיקר משום שרוב הנגנים הערבים אינם קוראים תווים אלא מנגנים מהזיכרון.
העיקרון המנחה את ההרכב הוא כבוד הדדי בין הנגנים.
הרכב שש בש מופיע פעמים אחדות בשנה.
יוסי ארנהיים - חליל צד
סמי ח'שיבון - כינור מזרחי
ד"ר מיכאל מארון - עוד
בשארה נדאף - כלי הקשה
סעידה בר לב - כינור וויולה
יוסי נשוי לאביגיל, שאותה הכיר בעת לימודיהם באוניברסיטת תל אביב.
אביגיל ניגנה בקלרינט והשניים נסעו יחד ללימודים בגרמניה.
לאחר שובם ניגנה כמה שנים כקלרניטנית מחליפה בפילהרמונית ואחר עברה לעסוק בניהול במוזיקה.
היא ניהלה את אנסמבל מוזיקה נובה, את סדרות המוזיקה במוזיאון תל אביב לאומנות ואת מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה.
לזוג שלושה ילדים ונכד אחד.
בתם הבכורה היא זמרת ומורה לפיתוח קול בתחום קלינאות תקשורת.
יוסי אשכנזי הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף, שכיהן בין השנים 2015–2019 כראש מספן הציוד בחיל הים הישראלי.
בהיותו ראש מספן הציוד, נחתם בשנת 2015 חוזה להשקת ארבע הספינות מדגם סער 6 במספנות טיסנקרופ שבגרמניה.
בשנת 2019, השתתף אשכנזי בטקס השקת הספינה הראשונה בסדרה, אח"י מגן.
טרם כהונתו כראש מספן הציוד, שירת במספר תפקידים בחיל הים וביניהם כראש מחלקת תאו"ל (תכנון, ארגון ולוגיסטיקה) וכמפקד מספנת חיל הים.
אשכנזי בוגר מגמת מכונה בקורס חובלים, בעל תואר בהנדסת מכונות מהטכניון ותואר שני במנהל עסקים.
יוסי בן דוד (נולד ב-1966) הוא פזמונאי, מפיק מוזיקלי ומלחין ישראלי.
בן דוד נולד במושב שער אפרים ליצחק ושרה בן דוד.
במהלך נערותו עבד בשירותו של בן דודו הזמר חיים משה והכיר את עולם המוזיקה תוך כדי.
את צעדיו הראשונים כמפיק מוזיקלי החל כשניהל זמר אלמוני בזמנו בשם פיני חדד, הפיק לו אלבום כתב והלחין לו את השיר "עינייך השחורות" והביא אותו לפריצה עם השיר "לא לבד" שכתב והלחין אביחי מליחי.
אחרי תקופתו עם חדד, פתח בן דוד חברת הפקות על שמו בה ייצג את הזמר לידור יוספי וכתב לו ולבן דודו - חיים משה את השיר "תני לי", ועם השיר "ראש בראש" שכתב והלחין.
לאחר מכן כתב את השיר "אל תלכי לי" לזמר אייל גולן.
בו בזמן הפיק את האוסף המצליח "שניים סוכר" שכללו דואטים שרבים מהם נכתבו או הולחנו על ידי בן דוד בו השתתפו זמרים רבים.
לאחר מכן, פתח אולפן הקלטות ברמת גן וצירף לשירותו את נאור סינואני שעבד בתחילה כטכנאי הקלטה באולפנו.
משם המשיך להפיק את האוסף שניים סוכר וגם את האוסף "עבודה עברית" שרים עוזי חיטמן לזכרו של עוזי חיטמן.
לאייל גולן: "הוזה אותך מולי", "רצתי אחרייך", "אל תלכי לי", "על חבל דק", "אל תלכי", "את שלי אני שלך", "נראתה לאחרונה"
לליאור נרקיס: "אתן לך שנים" ,"העיניים שלי", "תרקדי"
לליאור נרקיס וחיים משה: "אותך לצידי"
לעופר לוי ואייל גולן: "רצתי אחרייך"
לאבי סינואני: "רציתי להגיד לך", "מה קורה איתך"
לשרית חדד: "כמו סינדרלה", "בא לי", "אהבה בתוכי" ועוד
הרב יוסי ארציאל (נולד בכפר הרא"ה ב-1947) הוא איש התיישבות וחינוך בשומרון.
ארציאל היה מראשי גרעין אלון מורה, גרעין ההתיישבות הראשון של גוש אמונים בשומרון.
בהשתתפותו פעילה, ניהלו גרעין אלון מורה וגוש אמונים מאבק ציבורי נרחב וארוך להקמת יישוב בשומרון.
ההישג הראשון של המאבק היה הקמת היישוב קדומים.
ארציאל היה מזכיר איחוד הרבנים למען ארץ ישראל, מנהל את איחוד רבני תורת הארץ הטובה, ומופיע מטעמה בערוצי תקשורת שונים.
יוסי ארציאל נולד ב-1947 לחווה ומשה ינינגר, ממיסדי כפר הרא"ה.
הוא למד בישיבת בנ"ע בכפר הרא"ה בשבט שח"ל ובסיום לימודיו עבר ללמוד בישיבת מרכז הרב והיה מתלמידיו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, ראש הישיבה.
בהמשך החל בפעילות חינוכית, תחילה כגנן בגן ילדים, אחר כך כמורה ליהדות בתיכון תורני ביד בנימין, וכראש ישיבת בני עקיבא רעננה.
בנוסף, היה ארציאל ראש המועצה הדתית בקדומים, והוא מלמד במסגרות תורניות מגוונות, כולל חוגי נשים.
לפני ואחרי מלחמת יום הכיפורים, ב-1973, ייסדו ארציאל וחבריו את גרעין אלון מורה להתיישבות בשומרון.
לאחר מאבק ארוך בממשלת ישראל, הסכימה הממשלה להקמת היישוב קדומים בדצמבר 1975, וארציאל ומשפחתו מתגוררים מאז במקום.
ב-1970 בערך נשא ארציאל לאשה את דבורה לבית רוזנבלום, אז עולה חדשה מארצות הברית, ולזוג עשרה ילדים.
בנו, עמיאור ארציאל, הוא תסריטאי וכותב ישראלי, ונכדו, שראל צדוק ארציאל, הוא אמן מוזיקלי אשר מפיק ומנגן שירי נשמה.
סמוך לפריצת מלחמת יום הכיפורים הסכים יוסי ארציאל עם דבורה אשתו על נכונות להתיישב בשכם, והתחבר לרב מנחם פליקס, בני קצובר וחנן פורת להקמת גרעין התיישבות שנודע מאוחר יותר כגרעין אלון מורה.