tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אגף שנועד להעצים את יכולת המחקר הכלכלי, מדיניות המיסים ומדיניות מבוססת מחקר במשרד האוצר.
לאחר פרישתו מונה לנשיא איגוד המבקרים הפנימיים.
בינואר 2015 מונה ליו"ר הדירקטוריון של חברת IBC, המחזיקה ב-60% ממיזם הסיבים האופטיים Unlimited.
במרץ 2020 התמנה ליו"ר הדירקטוריון של חברת התקשורת סלקום.
כהן נשוי לד"ר רויטל כהן ולהם ארבעה ילדים.
דורון טויסטר (נולד ב-16 במאי 1957) הוא מוזיקאי, צ'לן, פסנתרן, מלחין ומעבד קלאסי ישראלי.
טויסטר נולד בדרבן שבדרום אפריקה, שם גדל עד גיל שלוש, כאשר עבד אביו כמהנדס בעירייה.
עם החזרה ארצה, התגוררה משפחתו ברמת גן, שם עברו עליו שנות ילדותו ונעוריו.
בגיל חמש החל את לימודי המוזיקה והפסנתר, אצל אמו שהייתה מורה למוזיקה.
בגיל שש החל את לימודי הצ'לו, אצל המורה הנודע פרופ' עוזי ויזל.
בשנות התיכון למד בבית הספר לאמנויות ע"ש תלמה ילין.
בשירותו הצבאי (1975–1978) ניגן ברביעייה הקאמרית של צה"ל.
באותן שנים עסק גם בעיבודים לרביעייה, ובביצועים להרכבים שונים.
שירת בשירות מילואים עד שנת 1996.
בשנת 1979 למד באוניברסיטת אסן בגרמניה אצל הצ'לנית פרופ' מריה קליגל.
שם גם שימש כצ'לן בתזמורת הקאמרית של אסן.
בשנים 1980–1984 למד והשתלם אצל הצ'לן פרופ' יאנוש שטארקר, בבית הספר ג'ייקובס למוזיקה באוניברסיטת אינדיאנה שבארצות הברית, שם גם שימש כעוזר הוראה שלו.
במשך השנים השתלם גם בלימודי ג'אז, אלתור ותאוריה אצל פרופ' צבי קרן, אצל פרופ' דייוויד בייקר (באוניברסיטת אינדיאנה), ועיבוד מוזיקלי ותיזמור אצל המלחין מנחם ויזנברג.
בגיל 22 זכה במקום השלישי בתחרות הבינלאומית לצ'לו בז'נבה (1979).
שנה לאחר מכן העפיל למקום הראשון בתחרות הבינלאומית של רדיו פריז (1980) לדואו צ'לו-פסנתר.
בשנים 1985–1989 שימש כצ'לן הראשון של הסינפונייטה הישראלית באר שבע.
בתקופה זו, התקרב לחסידות חב"ד, על ידי רב אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, הרב יחזקאל סופר, חזר בתשובה ונעשה לחסיד חב"ד.
הופיע בעשרות הופעות סולו והופעות רסיטלים לרדיו, בקונצרטים ובפסטיבלים בתזמורות בישראל ובחוץ לארץ.
משנת 2000 מתמקד בעיקר בכתיבת יצירות ועיבודים להרכבים מוזיקליים שונים.
באפריל 2013 זכה בפרס שרת התרבות ליצירה הציונית בקטגוריית מוזיקה על יצירתו 'כי אנו עמך'.
בנימוקיהם כתבו ועדת השופטים: "יצירתו הינה יצירה מקורית המביאה אל העולם התזמורתי הסימפוני את צלילי הניגון המזרח אירופאי.
שילוב פיוט המזרח אירופאי עם מזיגה צבעונית של תיזמור סימפוני הינה מרשימה ומשכנעת".
בין השנים 1989–2024 היה הצ'לן הראשי של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
נשוי לתפארת הגר, מורה לאמנות (בוגרת תלמה ילין אף היא) להם שמונה ילדים.
"רפסודיה יהודית" לצ'לו ולתזמורת, בביצוע תזמורת סימפונט רעננה בניצוח ואג פפיאן (2005).
"תפילה סימפונית", בביצוע התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ובניצוחו של דן אטינגר (2006).
"קונצ'רטו לויולה ולתזמורת" בסגנון ג'אז, בביצוע התזמורת הסימפונית ירושלים (2012).
פואמה סימפונית "כי אנו עמך", בביצוע התזמורת הסימפונית ירושלים ובניצוחו של אמיל טבקוב (2013).
"כליזמר קונצ'רטו" לדואו קלרינט ותזמורת, בביצוע צמד התאומים גורפינקל ותזמורת סימפונט רעננה (2013).
"קונצ'רטו לרביעיית צ'לו ותזמורת", בביצוע רביעיית רסטרלי והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, בניצוחו של אמיל טבקוב (מרץ 2015).
"רפסודיה יהודית" לצ'לו ופסנתר בביצוע דורון טויסטר והפסנתרן ויקטור סטניסלבסקי (יוני 2015).
"קונצ'רטו לכינור, צ'לו ותזמורת" בביצוע ירון פרנסקי, דורון טויסטר והסינפונייטה הישראלית באר שבע בניצוחו של נועם צור (אפריל 2017).
"טוקטה" של פרסקובלדי לצ'לו ומיתרים.
הוקלט בחברת ההקלטות הגרמנית הנודעת דויטשה גרמופון, על ידי נגנים מהתזמורת הקאמרית של זלצבורג (2002).
82 לפסנתר" של שומן, עיבוד לתזמורת, בביצוע התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בניצוחו של מנדי רודן (2002).
קונצרט שירי נתן יונתן, בביצוע התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון (2003).
קונצרט שירי טנגו, בביצוע התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון (2003).
"סוויטה זעירה" של דביסי, בביצוע שלישיית ירושלים (2004).
קונצרט ניגוני שבת, בביצוע תזמורת האופרה הקאמרית (2004).
"לה-ואלס" של ראוול, "שמינייה" ו"תשיעייה" של ברהמס, בוצעו בפסטיבל רולנדסק בגרמניה על ידי נגנים מהפילהרמונית של ברלין (2005).
קונצרט שירים אתיופים, בביצוע תזמורת סימפונט רעננה (2005).
"סונטה לכינור ופסנתר" של סזר פרנק, עיבוד לכינור ותזמורת, בביצוע ירון פרנסקי והסינפונייטה הישראלית באר שבע (2006).
"נומדה" (הנודד) מופע סימפוני מיצירותיו של המוזיקאי יהודה גלאנץ, בביצוע התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון (2006), ב-2007 יצא המופע באלבום DVD.
קונצרט ניגוני חב"ד, בביצוע שלישיית ירושלים (2009).
"הסימפוניה החמישית של בטהובן כבדיחה מוזיקלית", בביצוע התזמורת הסימפונית ירושלים (2011).
קונצרט שירים ישראלים, לרביעיית צ'לו (2012).
מוזיקה לסרטים "הטוב, הרע והמכוער", "בצהרי היום", "בעבור חופן דולרים", בביצוע התזמורת הסימפונית ירושלים (2012).
"תווים פנימיים" ניגוני נשמה יהודיים של הרב יצחק גינזבורג בביצוע כלים אקוסטיים (2005).
"מיתרי הנשמה" ניגוני חסידות חב"ד בביצוע קלאסי (2011).
דורון ברזילי (נולד ב־29 באפריל 1970) הוא עורך דין ישראלי אשר כיהן כראש לשכת עורכי הדין בישראל בשנים 2011–2015. כמו כן ברזילי הוא בעל משרד פרטי העוסק בתחום המיסוי, צווארון לבן, משפט מסחרי ואיסור הלבנת הון.
ברזילי נולד בירושלים ושירת בצה"ל בחיל השריון.
הוא סיים את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטת ווריק, באנגליה.
בתחילת דרכו המקצועית התמחה ברזילי במחלקה המשפטית של אגף מס הכנסה במשרד האוצר ובהמשך שימש כתובע הפלילי במחלקה המשפטית ברשות המיסים.
בשנת 2006 ייסד משרד עצמאי.
דורון ברזילי מתגורר בפתח תקווה, אב לשניים ונשוי לליאת, אף היא עורכת דין במקצועה.
בשנים 2005–2011 כיהן כיו"ר הוועדה של עורכי הדין הצעירים הארצית בלשכת עורכי הדין וכיו"ר ועד העובדים של המחלקה המשפטית במשרד האוצר, אגף מס הכנסה.
בשנים אלה כיהן אף כיו"ר ועד מחוז תל אביב והמרכז של הלשכה.
ביוני 2011 נבחר דורון ברזילי לתפקיד ראש הלשכה והחליף את קודמו יורי גיא רון.
ברזילי נאבק בחוקים הפוגעים בציבור עורכי הדין, דוגמת חוק המכר (דירות), הצעת חוק איסור הלבנת הון, הצעת חוק ביטוח לאומי, וכן דואג לסייע לעורכי הדין הצעירים בפרנסתם ובשילובם בשוק העבודה באמצעות מספר פרויקטים.
ברזילי נאבק לשינוי במבנה הלשכה ולהתאמתו של חוק לשכת עורכי הדין מ-1961 למבנה הלשכה הנוכחי ולהיקפה.
בנוסף מוביל ברזילי את המאבק נגד הטלת חובות דיווח על עורכי דין לרשות איסור הלבנת הון.
ברזילי הוביל להקמת הוועדה הציבורית לבחינת שינוי חוק לשכת עורכי הדין בראשותה של השופטת אילה פרוקצ'יה.
בכנס השנתי ה-14 של לשכת עורכי הדין שנערך במאי 2014 באילת, הודיעה שרת המשפטים, ציפי לבני, כי תגבש פתרון למצב הנוכחי בלשכה, בין היתר באמצעות מסקנות הוועדה ונתונים נוספים.
דורון מירן (נולד ב-14 במרץ 1963) הוא זמר ישראלי.
שר מוזיקה מזרחית וגם בסגנון יווני.
נולד בגבעתיים בשם "דורון מזרחי", למשפחה יוצאת טורקיה ועיראק.
הוא אחיו הצעיר של הזמר סטלוס, שלימים הצטרף לזמר אורן חן לצמד "סטלוס ואורן חן".
מירן נולד עם שפה שסועה.
למרות שהוצע לו ניתוח פלסטי להסרת הצלקת, סירב בטענה שהצלקת היא סימן ההיכר שלו.
את שירותו הצבאי עשה כשוטר מג"ב בנמל התעופה בן-גוריון, וכספר צבאי.
הוא החל את הקריירה שלו בשנת 1987, כשהתגלה על ידי האחים ראובני, לאחר שהיה במשך זמן מה נהגו של זוהר ארגוב, אותו העריץ מירן וביקש ממנו שגם יתן לו הזדמנות ראשונה כזמר.
בשנת 1988, הוציא את אלבומוי הראשונים "המזל לצידך" ו"החלום שלי" בחברת התקליטים של "האחים ראובני".
את שירי האלבום עיבד רובי בן-שמעון, כשבהקלטות ניגן גם אחיו הגדול של מירן, "סטלוס" בבוזוקי ובגיטרות.
בין כותבי השירים באלבום ניתן למנות את שלמה כישור ורוני אחיאל (רובם ללחנים יווניים), כשמירן עצמו כותב את שיר הנושא ללחן יוגוסלבי.
בין השירים באלבום היו "שובי אל חיי" (שנכתב ללחן טורקי שבוצע על ידי איברהים טטליסס), "סוד האהבה", "מה את רוצה ממני?" ו"ילדונת", שזכה להצלחה רבה גם בביצועו של ליאור נרקיס.
ב-1991 הוציא את האלבום "אש הקינאה" בעיבודו של יעקב למאי שניגן בקלידים ותיכנות תופים.
משתתפים נוספים בהקלטות היו: יהודה קיסר ואבי סינגולדה בגיטרות, "סטלוס" בבוזוקי, מוססטפא הפאוקור בבגלמה וסלים נדף בעוד.
מרבית שירי האלבום כללו לחנים יווניים וטורקיים, לצד שני שירים מקוריים שהלחין מירן עצמו.
האלבום כלל גם דואט עם הזמרת ענת המהממת.
ב-1994 הוציא את האלבום "בואי ונאהב" כלל בעיקר לחנים טורקיים למילים של דני שושן, אלי ('קפה') לוי, יוש גרנות, רוני אחיאל, ושלמה כישור.
ב-1995 הקליט את האלבום "לבדי" בעיבודו של מיכי חייק שכלל דואט עם גילי ארגוב, וכן גרסה עברית לשיר הטורקי "שקדם".
עוד באותה תקופה הוציא את האלבום "נערה מדליקה" עם עיבודים של רובי בן-שמעון ואריה ברקוביץ'.
שלמה כישור, יוש גרנות, גבי דהאן ועופר לוי כתבו טקסטים ללחנים יווניים וטורקיים.
בין להיטיו המוכרים של מירן: "נערה מדליקה", "ילדונת", "שמרי עלי", "סוד האהבה", "בואי ונאהב" ועוד.
בין אלבומיו גם "אש הקנאה", "השתניתי", "בואי ונאהב", "אתה שנתת" "נשבע לך לא בוגד" (קאבר לשירו של זמר בשם נחמיה אסף, בשנת 2000 חידש מירן את השיר שהפך ללהיט).
בשנת 2007, לאחר הפסקה ממושכת, הוציא מירן את אלבומו "היא מקנאה" אשר זכה להצלחה.
בשנת 1988 עבד מירן במזנון בצילומי הסרט "רמבו 3" ביפו.
בשנת 2009 הקליט עם בתו מירן את השיר "חי בחלום" (במקור בוצע על ידי שר-אל (זמר) ויסמין סוויסה).
ב-2013 הוציא את אלבומו "פרויקט הזהב – עד 120" הנושא את שם השיר ואשר כלל מחרוזות משירים ישנים שלו, וכן את הלהיט הנושא את שם האלבום שעובד על ידי שיקו חייק.
מירן השתתף ב-2014 בעונה השישית של תוכנית המציאות "האח הגדול", והודח רביעי.
לאחר הדחתו מבית האח הגדול הקליט עם בתו מירן דואט נוסף, "אלף כוכבים".
בשנת 2015 הוציא להיט נוסף "יחלאולאו".
לאחר מכן הוציא סינגל נוסף בדואט עם הזמר קובי שם טוב בשם "אצלנו בדירה", וכן מחרוזת להיטים מהעבר.
ב-2015 השתתף בעונה השלישית בתוכנית הדוקו-ריאליטי הישראלית "גולסטאר", שצולמה בארגנטינה, לצד חברו מ"האח הגדול", צחי אשכנזי, ומפורסמים נוספים כגון גיא זוארץ ויון תומרקין.
באותה השנה פרסם מירן את השירים "יחלאולאו" ו"גולסטאר אלופה תנו בכפיים שישמעו אותכם עד השמיים" והשתתף, לצד אורי גוטליב, במסע הפרסום של הארגון "בלה דואגת" להגברת המודעות למחלות מין.
בשנת 2018 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאלטי "היחידה" ביחד עם אחיו סטלוס.
באותה השנה פרסם את השיר "לבלבאט".
בנוסף באותה השנה התראיין לתוכנית "אנשים", בה תקף את אחיו סטלוס.
בשנת 2019 חזר מירן לעונה נוספת בתוכנית הטלוויזיה גולסטאר שהתקיימה בברזיל.
בשנת 2022 חזר מירן לעונה נוספת בתוכנית הטלוויזיה גולסטאר שהתקיימה ביוון.
הוא נשוי לדורית, ולהם שלושה ילדים.
בתו הבכורה היא הזמרת מירן מירן, הקרויה בדומה לשם הלהקה "דוראן דוראן" משנות השמונים, כששמה הפרטי ושם המשפחה זהים.
בנו, בן מירן, הוא הקלידן שלו.
מסיבה עם דורון מירן ולהקתו (חלק 7) 1998
מהנשמה – פוסומוליפי 2000 (עם נוטיס)
האוסף המשולש – ההופעה 2007
הטירוף הכתום דיסק עידוד לבני יהודה – 2009
דורון כהן (נולד ב-18 ביולי 1953) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל בשחייה.
בשנת 1969 הוא זכה בכל 4 משחי החופשי באליפות ישראל בשחייה, במשחה ל-100 מטר חופשי, ל-200 מטר חופשי, ל-400 מטר חופשי ול-1500 מטר חופשי.
כהן נולד וגדל בקיבוץ כפר הנשיא והתאמן בקבוצת הפועל כפר הנשיא ביחד עם שלומית ניר בהדרכת טרי פלוצקי.
באליפות ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה בספטמבר 1968 זכה כהן ב-3 מדליות, כסף ו-2 ארד.
מדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:33.5 דקות, אחרי יואב יעקובי מהפועל תל אביב (2:28.0 דקות) ולפני דורון שפע ממכבי חיפה (2:33.5 דקות).
מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.5 דקות, אחרי אמנון קראוס מברית מכבים עתיד (4:31.7 דקות) ומשה גרטל מהפועל גוש זבולון (4:32.0 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:39.8 דקות, אחרי משה גרטל שקבע שיא ישראלי חדש של 18:21.8 דקות ודני רבס מהפועל גוש זבולון (18:37.4 דקות).
באליפות ישראל לנוער שנערכה בגבעת חיים (איחוד) באוגוסט 1969 זכה כהן ב-4 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.7 שניות, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:06.6 דקות, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:10.4 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:28.6 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים באוקטובר 1969, זכה כהן ב-5 מדליות אישיות, 4 מדליות זהב בכל משחי החופשי ומדליית כסף אחת.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970, זכה כהן ב-5 מדליות אישיות, זהב, 2 כסף ו-2 ארד.
דורון בלשה (נולד ב-12 באוגוסט 1944), מהנדס תחבורה ותנועה וממובילי הפיתוח התחבורתי של העיר חיפה בשנים 1986—2006. שימש בין היתר כמנכ"ל נתיבי כרמל, מנכ"ל נתיבי איילון ומנכ"ל יפה נוף.
בלשה, ממובילי הנדסת התחבורה בארץ, כתב ספר לימוד בתחום הנדסת תעבורה, כתב את הערך "תחבורה" באנציקלופדיה העברית וכן עשרות מאמרים, דוח"ות מחקר וחוות דעת בתחום התחבורה.
בנוסף, בלשה היה דמות מובילה בתכנון שורה ארוכה של פרויקטים תחבורתיים מרכזיים בישראל.
דורון בלשה נולד בשכונת הדר הכרמל בחיפה.
אמו, חנה בלשה לבית גריניץ, הייתה מאבחנת פסיכולוגית.
אביו, לאנדור מאיר בלשה, היה מהנדס אזרחי שהיה מחלוצי בנייתה של חיפה בשנותיה הראשונות וכן צייר שהציג בתערוכות רבות.
כחניך תנועת הצופים, התגייס לגרעין נח"ל בקיבוץ רביבים.
לאחר סיום לימודיו בפקולטה להנדסה אזרחית בטכניון (.B.Sc), למד לתואר שני (.M.Sc) ושלישי (.D.Sc) ביחידה להנדסת תחבורה בטכניון.
דורון היה הסטודנט הראשון בישראל בעל תואר שני ודוקטורט בתנועה ותחבורה.
ב-1978 - 1979 היה פרופסור אורח באוניברסיטת אוהיו O.S.U.
בשנים 1970 - 1982 לימד בלשה הנדסת תנועה בטכניון ובאוהיו, ועסק במחקר בתחומי התחבורה והבטיחות בדרכים.
בשנת 1982 פרש מהאקדמיה ועסק בתכנון תחבורה וניהול בעולם הפרטי והציבורי.
ב-2005 מונה כפרופסור בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון, שם גם התמנה לתפקיד ראש "מרכז רן נאור לחקר הבטיחות בדרכים".
בטכניון עסק פרופ' דורון בלשה בהוראה של מקצועות התחבורה ובמחקר בתחום הבטיחות בדרכים.
פעילותו של בלשה כמתכנן תנועה ותחבורה החלה עם קבלת התואר השני במשרד המהנדסים מ.ת.ן., שם עסק בתכנון מפורט של צמתים, רמזורים (תרשים זרימה ראשון בישראל), עורקים, חניונים והכין את תוכנית האב לתחבורה לעיר כפר סבא.
לאחר פרישתו מהטכניון בשנת 1982, פתח בלשה עם שני שותפיו, ד"ר יורם בן יעקב ופרופ' ברוך קיפניס את המשרד לתכנון תנועה ותחבורה "איתות", ושם עסק בתכנון מפורט של תנועה עירונית ותוכניות אב תחבורתיות לערים שונות ברחבי הארץ.
בשנים אלה החל בלשה לפתח את תפיסת התכנון של ריסון תנועה (היום מכונה – "מיתון תנועה") עם מספר פרויקטים ניסיוניים, וניסה להחדיר בערי הארץ עקרונות הנדסיים – תנועתיים של עדיפות להולכי רגל ולבטיחות שלא היו מקובלים עד אז.
ב-1986 הוצע לבלשה להקים את "מנהלת פרויקטים תחבורתיים חיפה" (מפת"ח) שלאחר שונה שמה ל-"נתיבי כרמל", בה שימש בלשה כמנכ"ל עד 1995. במסגרת זו החל בלשה לגבש צוות מקצועי, להכין תוכנית השקעות תחבורתיות למטרופולין חיפה, לעמוד בראש צוותי תכנון של פרויקטים תחבורתיים קטנים וגדולים ולעסוק בהיקף רחב בתחומי התחבורה הבאים:
תכנון אב תחבורתי של המטרופולין החיפאי.
במקביל קידמו בלשה וצוותו תכנון מפורט של מאות פרויקטים במטרופולין חיפה שהמרכזיים בהם:
הנת"צ (נתיב תחבורה ציבורית) החיפאי.
ציר רכס הכרמל וצירי ירידה מהכרמל.
סדרת הפרדות מפלסיות בין כבישים למסילות רכבת.
ברוב הפרויקטים הללו היה בלשה יוזם התוכניות, מנחה ומוביל אותם תכנונית, (בעיקר בהיבטים של תכנון התחבורה, הנדסת התנועה, התאום בין המתכננים, הטיפול בתיקצובם והמעקב אחר ביצועם והשלמתם).
היקפי התכנון הלכו וגדלו וכך גם היקפי הביצוע שהגיעו עד למאות מיליוני ₪ בשנה.
ב-1995 מונה בלשה למנכ"ל נתיבי איילון.
במשך ארבע שנות כהונתו (1995 - 1998), התמודד עם המשימות העיקריות:
השלמת הקטע המרכזי של נתיבי איילון - קטע הכביש העמוס ביותר בישראל
התחלת הקטעים הצפוניים והדרומיים של נתיבי איילון.
תוכנית כוללת לנת"צים בתל אביב (שלא יצאה לפועל).
הקמת מרכז בקרת תנועה של נתיבי איילון.
בנוסף על כך עסק בלשה בקידום מאות פרויקטים קטנים ובינוניים בגוש דן.
בתקופה זו היה בלשה בתפקידו כמנכ"ל נתיבי איילון אחראי ומעורב מקצועית וניהולית גם ב"נתיבי כרמל" וגם ב"נתיבי גליל" (שעסקה בביצוע פרויקטים לא גדולים במאות יישובים ערביים).
בתקופה זו עסק ולעיתים נאבק בלשה על החדרת עקרונות תכנוניים מקצועיים כוללניים בהתאם למדיניות התחבורתית של משרד התחבורה ולהתפתחותו המקצועית בעולם.
ב-1 בינואר 1999, מטלות "נתיבי כרמל" הועברו לחברה החדשה "יפה נוף", ובלשה עבר להיות המנכ"ל הראשון של החברה, שם עבד עד ספטמבר 2006. ביפה נוף המשיך בלשה ביתר תנופה להנהיג את המהפך התחבורתי של מטרופולין חיפה.
שני קווי היסוד בפעילות זו היו:
קישור העיר חיפה לערי המטרופולין (בעיקר לקריות, למפרץ חיפה ולנשר) ולצפון מדינת ישראל ("נתיבי המפרץ" (כביש 22), מנהרות הכרמל)
יצירת חלופה אטרקטיבית משולבת לתחבורה ציבורית במטרופולין (מרכזי תחבורה משולבים, ארגון התחבורה הציבורית, "מטרונית" (שבמקור תוכננה כרכבת קלה), רכבלית, רכבת קלה).
במקביל להובלת התכנון והביצוע המורכבים של פרויקטים עירוניים אלה, היה ד"ר בלשה פעיל בעשרות ועדות מקצועיות ארציות ומקומיות, נתן עשרות רבות של הרצאות מקצועיות ברחבי הארץ, וניסה להפיץ את הידע בתפיסות התחבורתיות והחדשניות לכל הקהילה התכנונית.
ב-2006, פרש בלשה מיפה נוף ומונה כפרופסור בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון.
במקביל פעל בלשה בייעוץ למשרד התחבורה בהכנת תוכנית חומש אינטגרטיבית לתחבורה היבשתית בישראל, במטרה ליישם את מדיניות המשרד וליצור שילוביות בין כל מערכות התחבורה בארץ.
בשנת 2007 מונה לעמוד בראש במכון לחקר הבטיחות בטכניון.
בלשה הוא ממייסדי איגוד ITS -ישראל, הפועל לקידום חזון העתיד התחבורתי – מערכות תחבורה תבוניות (ITS) ושימש יו"ר האיגוד החל מהקמתו בשנים 2005 - 2011. כמו כן פעיל בלשה בפעילויות מקצועיות ברחבי הארץ, בוועדות מקצועיות רבות ובייעוץ תחבורתי למשרד התחבורה וחברותיו.
ב-2010 פרש בלשה מהטכניון ופתח משרד פרטי לתכנון תנועה ותחבורה הנושא את שמו.
במסגרת משרדו, מעורב בלשה בתכנון אב לתחבורה בישראל ובפרויקטים רבים, בהם:
תפיסת ההפעלה של מערכת הסעת ההמונים במטרופולין תל אביב
הנחיות לקביעת מהירויות ברשת הדרכים
הנחיות לתכנון מנהרות לדרכים בישראל
תוכנית אב לניהול ובקרת תנועה
עיר מודל למערכת תחבורה בת קיימא - נתניה
תמ"א 35 - עדכון וליווי
תוכנית אב כוללת לתחבורה בישראל
תוכנית אסטרטגית לפיתוח התחבורה הציבורית
תוכנית אב לתחבורה ציבורית במטרופולינים של חיפה, ירושלים ותל אביב
פיתוח רשת תחבורה ציבורית ארצית
יו"ר האיגוד הישראלי למערכות תבוניות לתחבורה - ITS – ישראל (2005 - 2011)
חבר בוועדות היגוי מקצועיות בנושאים מגוונים של משרד התחבורה (1990 – היום)
חבר בוועדה המייעצת לרשם הקבלנים, משרד הבינוי והשיכון (2007 - 2008)
יו"ר של כנס תחבורה ציבורית במטרופולין חיפה (2007)
חבר בפורום בטיחות עליון של רכבת ישראל (2007 - 2009)
חבר בוועדת התשתיות והטכנולוגיה של רכבת ישראל (2010)
יו"ר הוועדה לבחינת פעילות הרשות לבטיחות בדרכים (2010 - 2011)
חבר הוועדה לבדיקת פעילות התצפיתנים במפגשי כביש - מסילה (2012 - 2013)
פרס איגוד המהנדסים לבניה ותשתיות לשנת 2007 עבור "התרומה למערכת התנועה והתחבורה בישראל".
אות יקיר התכנון לשנת 2013 "על תרומתו רבת השנים לתכנון התחבורה והבטיחות, על מעורבותו הפעילה בהנחיה ובייעוץ לפורומים שונים ברמה הארצית ועל תרומתו לפיתוח מערכות התחבורה ברמת המטרופולין בחיפה ותל אביב".
בלשה נשוי לחוה בלשה לבית שרייבר ולהם שלושה ילדים, שגיא, ארז ותמיר.
פרסומים ועבודות מחקר עיקריים בטכניון 1972 - 1984:
הנדסת תעבורה – עקרונות ותכן (ספר לימוד בטכניון).
רמזורים (ספר לימוד בטכניון בקורס לתואר שני)
פילוג מהירויות בדרכים בין עירוניות בישראל (מחקר לתואר השני)
קרבת תאונות כאמד לסיכון התעבורה בצמתים (מחקר לתואר השלישי)
בדיקת התועלת הבטיחותית של שיפורים הנדסיים (המרכז לבטיחות בדרכים)
שיקום בטיחותי של שכונות מגורים (המרכז לבטיחות בדרכים)
תכנון בטיחותי של רחובות מאספים (המרכז לבטיחות בדרכים)
עבודות מחקר במרכז רן נאור לבטיחות בדרכים בטכניון 2009 - 2012:
בחינה בטיחותית של תוכניות מפורטות של רחובות עירוניים עם שימושי קרקע מעורבים
פתרונות תשתית לשיפור בטיחותם של הולכי רגל בתנאי הארץ
סקר ארצי של מהירויות נסיעה בישראל
שימוש באמצעי בטיחות לילדים בכלי רכב פרטיים
בחינת בעיית בטיחות הולכי רגל בדרכים הבין עירוניות בישראל וגיבוש דרכי פעולה לצמצום התופעה
מתקן עזר לנהג לחציית צומת מרומזר
אביזרי בטיחות באתרי עבודה בדרכים עירוניות
חבישת קסדות על ידי רוכבי אופניים
התנהגות הולכי רגל במעברי חצייה
חקר הבטיחות במעגלי תנועה בדרכים דו-מסלוליות
דורון מיינרט (נולד ב-1960) הוא קצין בדרגת אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על עוצבת ראם.
נולד וגדל בקיבוץ בית השיטה.
עם גיוסו לצבא בשנת 1978 שובץ בחיל השריון.
בשריון עבר מיינרט הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים.
בהמשך שימש כמ"פ לאחר מכן השתחרר והיה שותף בהקמת הקיבוץ העירוני תמוז.
חזר לצהל לאחר 7 שנים כמפקד גדוד טנקים.
בתפקידו הבא שימש כמפקד עוצבת ראם.
לאחר מכן שימש כרמ"ח תכנון מבצעים באגף המבצעים וכראש מנהלת התרגילים.
לאחר שחרורו עבד בחברת NESS.
מיינרט הוא בעל תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה של עם ישראל מטעם האוניברסיטה העברית ותואר שני במדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה.
מיינרט, המתגורר בפתח תקווה, גרוש ואב לשניים.
בשנת 2022 נפצע מתקיפת מתנחלים כאשר השתתף בנטיעות באדמות של הכפר בורין.
דורון ידיד (נולד ב-11 בנובמבר 1962) הוא קצין בדימוס במשטרת ישראל בדרגת ניצב.
ידיד גדל בשכונת מקור ברוך בירושלים.
אביו דוד היה קצין משטרה שסיים את שירותו בדרגת תת-ניצב.
באוגוסט 1984 התגייס למשטרת ישראל כבלש במחוז ירושלים ולאחר מכן שירת כרכז מודיעין.
ב-1991 סיים קורס קציני משטרה, שימש קצין יחידת סיור, סגן מפקד ראש מחלק סמים בימ"ר ירושלים.
ב-1999 מונה למפקד יס"מ של מחוז ירושלים ובמרץ 2002 נטל חלק בפעילות השתלטות על מחבל מתאבד בכניסה לעיר ועוטר על כך בעיטור המופת של המשטרה.
בהמשך שירת כקצין אג"ם מרחב ציון במחוז ירושלים וקצין אגף תנועה במחוז.
ב-2007 מונה למפקד מרחב דוד וב-2009 למפקד מרחב מוריה.
ב-2011 מונה לראש מחלקת ההדרכה ולקצין חינוך ראשי של המשטרה.
ב-2013 מונה לסגן מפקד מחוז הצפון.
בספטמבר 2016 הועלה לדרגת ניצב וב-3 בנובמבר 2016 מונה לראש אגף התנועה.
בפברואר 2019 מונה למפקד מחוז ירושלים.
פיקד על כוחות המשטרה בירושלים במהלך ההפגנות נגד הממשלה והפגנות המחאה נגד בנימין נתניהו שנערכו בסמוך למעון ראש הממשלה ברחוב בלפור.
ביוני 2019 החליט להציב נוכחות משטרתית פעילה בכל הפגנה בשכונת מאה שערים, בניגוד למדיניות שהייתה נהוגה במשך שנים.
עד אז המשטרה נהגה לחסום את כביש הגישה למיקום ההפגנה, ולפתוח אותו לאחר מכן.
בדצמבר 2020 היה ידיד אחד המועמדים הסופיים לתפקיד מפכ"ל המשטרה.
לאחר שנבחר ניצב קובי שבתאי לתפקיד, הודיע בינואר 2021 על פרישתו מהמשטרה.
לאחר פרישתו מהמשטרה החל ידיד לעבוד כמנכ"ל חברת עוף ירושלים.
הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה ותואר שני במנהל עסקים.
דורון גביש (נולד בנובמבר 1963) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד מערך ההגנה האווירית.
התגייס לצה"ל ביולי 1983, לאחר שנשר מקורס טיס עשה את שירותו הצבאי בנ"מ.
בשנת 1990 נשלח לארצות הברית במסגרת המשלחת הראשונה לקליטת מערכת הפטריוט, לאחר ששתי סוללות ניתנו במתנה לישראל על ידי הנשיא בוש.
עם תחילת מלחמת המפרץ חזר לארץ ושימש במטה מערך הנ"מ כקצין התו"ל וההדרכה של מערכת הפטריוט.
הוא פיקד על יחידת טילי נ"מ, שימש ראש מדור תורה והדרכה במפקדת כוחות הנ"מ, ופיקד על מגמת הקצינים בבית הספר לנ"מ.
במלחמת לבנון השנייה פיקד על אגד 167 ובשנים 2006 עד 2008 פיקד על בית הספר לנ"מ.
באוגוסט 2009 מונה למפקד מערך הנ"מ וכיהן בתפקיד עד אוקטובר 2012. בתקופת כהונתו אורגן מחדש החיל וקיבל את השם מערך ההגנה האווירית, ליעדי החיל המסורתיים נוספו גם התפקידים של יירוט טילים ורקטות, גילוי להתרעה, ואחריות על שיתוף פעולה עם ארצות הברית בנושא הגנה מפני טילים.
למערך נקבע מבנה ארגוני חדש של שתי כנפות משימתיות: כנף ההגנה האקטיבית (167) וכנף הגנת שמים (168) שהחליפו את האגדים הקודמים שפעלו באופן מרחבי.
המערך קלט את מערכת כיפת ברזל שהפכה למבצעית ויירטה לראשונה רקטות שנורו מרצועת עזה.
כיהן כראש משלחת הרכש של משרד הביטחון באירופה.
גביש שותף בחברה בין לאומית הפועלת לפיתוח עסקי והשקעות בחברות סטארט-אפ.
וכמו כן מרצה בתחום הובלת שינוי ומנהיגות בכירה.
בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני בלימודי המזרח התיכון.
דורון וייס הוא איש מערכת הביטחון לשעבר, שירת במשך 34 שנים בשירות הביטחון הכללי וכיהן כסגן ראש השב"כ.
וייס הצטרף לשב"כ ב-1977, מילא בארגון שורת תפקידים בכירים בהם ראש מרחב צפון, ראש אגף משאבי אנוש, ראש אגף התכנון, ראש אגף המבצעים וסגן ראש הארגון.
לאחר פרישתו מונה לדירקטור ברכבת ישראל ובנובמבר 2013 נבחר ליושב ראש הדירקטוריון, כיהן בתפקיד במשך כשנה.
וייס בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
דורון מור יוסף (נולד ב-1970) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר שימש כמפקד מחוז דרום בפיקוד העורף.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1988 שובץ בחטיבת הנח"ל בגדוד 931(שחם).
בנח"ל עבר מור יוסף הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
מור יוסף שימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה.
לאחר מכן שימש כמפקד פלנ"ט נח"ל והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון.
לאחר שהועלה לדרגת סא"ל, שימש מור יוסף כמפקד גדוד 50 בין השנים 2000–2003, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של פיקוד המרכז וכסגן מפקד חטיבת הנח"ל, בין היתר במלחמת לבנון השנייה.
לאחר המלחמה הועלה מור יוסף לדרגת אל"ם ומונה לראש מטה עוצבת האש.
לאחר מכן מונה למפקד מחוז דרום בפיקוד העורף, ושימש בתפקידו בין היתר במבצע עמוד ענן.
בתפקידו הבא שימש כקצין אג"ם פיקוד העורף.
דורון בָּר (נולד ב-6 ביולי 1965) הוא גאוגרף היסטורי ישראלי, כיהן כנשיא מכון שכטר למדעי היהדות.
מחקריו של בר בוחנים את הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל בשלהי העת העתיקה, וכן את ההתפתחות של המקומות הקדושים ותופעת העלייה לרגל החל מהעת העתיקה ועד למאות ה-19 וה-20.
בעל תואר דוקטור מן האוניברסיטה העברית בירושלים (2002).
עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית ריכב רובין עסקה בשינויים באוכלוסייה הכפרית בארץ ישראל ובתיפרוסתה מלאחר מרד בר כוכבא ועד לכיבוש הערבי.
את לימודי הפוסט דוקטורט ערך באוניברסיטת מרילנד.
מאז שנת 2000 הוא חבר סגל קבוע במסלול לימודי ארץ ישראל, תרבות ומרחב במכון שכטר למדעי היהדות.
בשנת 2009 מונה למרצה בכיר וכיועץ אקדמי ללימודי ארץ ישראל, בשנת 2012 מונה לדיקן המכון, ובשנת 2015 מונה לפרופסור חבר במכון ולנשיאו.
כמו כן לימד בר בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית (2013-2004), באקדמיה לאמנות בצלאל (בתוכנית לתואר שני בעיצוב עירוני, 2013-2000), באוניברסיטה הפתוחה, בבית ברל ועוד.
לקדש ארץ: התפתחות המקומות הקדושים היהודיים במדינת ישראל, 1968-1948, יד יצחק בן-צבי, 2007
"ומלאו את הארץ": התיישבות בארץ ישראל בתקופה הרומית המאוחרת והביזנטית 135–640 לסה"נ, יד יצחק בן-צבי, תשס"ח
אידאולוגיה ונוף סמלי - קבורתם בשנית של אנשי שם יהודיים באדמת ארץ ישראל 1967-1904, הוצאת ספרים ע"ש מאגנס, תשע"ה
קובי כהן-הטב, אסף זלצר, דורון בר (עורכים), עיר בראי מחקרה: מחקרים בגאוגרפיה היסטורית יישובית של ירושלים, הוצאת מאגנס, 2011
"מקומות קדושים יהודיים ואתרי עלייה לרגל במערב ירושלים, 1948-1967", ארץ ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, 28: 331-338, 2007.
המקומות הקדושים ליהודים במדינת ישראל: בין מסורת לחידוש, זמנים 110, אביב 2010
"לאן נפנה ביום השואה?": "יער הקדושים" וההתלבטות בשאלת הנצחת זכר השואה, קתדרה 140 (תשע"א), 103–130
"כנסיות בירושלים ובשאר ערי ארץ ישראל בשלהי העת העתיקה", עיר בראי מחקרה, מכון שכטר למדעי היהדות ומאגנס, האוניברסיטה העברית, 1-24, 2011.
בית שערים: אתר ארכאולוגי וגן לאומי או מקום קדוש?, ארכיון 17, האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע 2013, עמ' 41–47
"פנתיאון האומה בהר המנוחות", עת-מול 228, יד יצחק בן-צבי, אייר תשע"ג
"בין קדושה מוסלמית ליהודית: ראשית תהליך הייהוד של המקומות הקדושים המוסלמיים במדינת ישראל 1948-1967", ישראל 22: 133-158, 2014
דורון מנשה (נולד ב-28 במאי 1964) הוא פרופסור חבר בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה, מומחה מהבולטים בארץ לדיני ראיות, עומד בראש התוכנית לתואר שני בתורת השפיטה וההליך הפלילי של אוניברסיטת חיפה.
נוסף על עיסוקו במשפט, מנשה הוא משורר וחבר באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל ובאקו"ם.
מנשה, בן אמצעי לשלושה בנים, גדל והתחנך בבני ברק.
למד בתיכון עירוני בני ברק.
בילדותו שיחק כדורגל במסלול מקצועני, ובגיל 16 עת היה בקבוצת הכדורגל של מכבי רמת עמידר שבר שיא עולמי בהקפצות כדורגל כשהקפיץ 22,210 פעמים את הכדור על רגל אחת.
שירת בצה"ל ביחידה 8200, הוסמך כעורך דין, חבר לשכת עורכי הדין בישראל, בשנת 1991.
מנשה קיבל תואר ראשון, שני בהצטיינות יתירה ותואר שלישי במשפטים בציון מעולה מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, לצד תואר מוסמך לפילוסופיה בהצטיינות יתירה מאוניברסיטת תל אביב.
בין 1986–1989 שימש כעמית הקרן הבינלאומית לחינוך אייסף.
מנשה החל ללמד באוניברסיטת חיפה בשנת 2000 וכן לימד באוניברסיטת תל אביב ובמכללות אחדות.
ב־2006 ייסד תוכנית מוסמך בתחום השפיטה וההליך הפלילי במסגרת לימודי ה-LL.M בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
שימש במשך שנים אחדות עורך כתב העת המשפטי המקוון הראשון בישראל "הארת דין" וכן כעורך של כתב העת "דין ודברים".
בשנים האחרונות משמש עורך מדור חוק ומשפט באתר הבלוגים ג'וקופוסט.
מנשה מנהל אורח חיים דתי (חוזר בתשובה), נשוי, ואב לחמישה ילדים.
מנשה פרסם ספר שירים בהוצאת טוטם סלונט וחבר אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, וכן חבר אקו"ם.
זכה בפרס אגודת אח"י בתחום השירה לשנת 2023, שיריו מפורסמים תדיר בבמות ספרתיות מגוונות כגון סלון הדחויים, בו ערך שני גיליונות בנושאי משפט ושירה ,גיליון שנושאו " צדק " (מרץ 2023) וגיליון שנושאו "אמת"(דצמבר 2024) כמו כן פרסם בכתב העת לספרות "פסיפס",באתר סלונט, ובאתר "בכיוון הרוח".
מנשה מפעיל שני ערוצי יוטיוב.
אחד קרוי "איש דיני הראיות", העוסק בניתוח של סוגיות משפטיות וציבוריות מן הזווית של דיני הראיות.
הערוץ השני נקרא " פרויקט השירים של פרופ' מנשה" בו לצד קטעי וידאו מהשקות ספרי שירה ואירועי שירה, מועלים שירים מולחנים שנכתבו על ידי מנשה.
ביולי 2024 שוחרר במסגרת פרויקט השירים שיר שכתב מנשה בשם " סוף מעשה באהבה תחילה" אותו הלחין ועיבד דני רובס, וביצע דני בסן.
כמו כן נעשה שימוש לא פעם בשיריו בהכרעות דין כך למשל צוטט במלואו שיר שכתב בהכרעה מזכה שעסקה סכסוך שהתגלע בין מתפללים בבית כנסת, וכן צוטט במלואו שירו "זה העול" במסגרת הכרעת הדין הדרמטית המזכה של השוטר שגרם למותו של סלומון טקה.
תחום מחקרו העיקרי של דורון מנשה הוא התאוריה של דיני ראיות.
הוא משלב היבטים תאורטיים-עקרוניים והביטים ישומיים-פרקטיים.
כתיבתו עוסקת בהיבטים הלוגיים של דיני הראיות, לרבות ניתוח מתמטי של כללים, יישום של עקרונות כלכליים של המשפט ובאופן ספציפי בהקשר של תמריצים לגילוי אינפורמציה.
מנשה הוא בעל מומחיות בראיות הנוגעות לתחומים משפטים ספציפיים כגון משפט וטכנולוגיה, עבירות שוחד וצווארון לבן בכלל ובהקשרים של מדע ובריאות, בפרט בהקשר של הוכחת "עוולות המוניות" עקב חשיפה לסיכון חשיפה לרעלנים (Toxic Torts).
מנשה עוסק במקום שיש לתת לרחמים בשיפוט ובענישה וכן טבע ההוכחה המשפטית, בהמשגה של מושגי יסוד בדיני הראיות כגון ערך הוכחתי, קבילות, עדות כבושה, דרגות הוכחה, בניסוח אסטרטגיות הכרעה של קביעת ממצאים עובדתיים, בהתייחסות לקשיים תאורטיים ופרקטיים בזיהוי חשודים וביישום הגישה הכלכלית של המשפט על דיני הראיות.
כתביו של דורון מנשה צוטטו בבית המשפט העליון הישראלי.
לדוגמה: בפסק הדין על הערעור בפרשת הולילנד, בפסק הדין על הערעור בפרשת רצח תאיר ראדה, בפסק הדין המקבל את בקשתו של רומן זדורוב למשפט חוזר, וכן בפסק הדין על הערעור בפרשת ניר סומך והערעור במשפטו של אלאור אזריה.
בין היתר הופיע כמומחה בדיני ראיות בתוכנית "צל של אמת".
בניגוד לגישה המסורתית-פורמליסטית של דיני הראיות לפיה מטרת דיני הראיות היא גילוי האמת רואה דורון מנשה בדיני הראיות תחום שחלים בו עקרונות שונים המצויים בקונפליקט זה עם זה כאשר גילוי האמת הוא רק אחד מהם.
בנוסף לגילוי האמת חל על דיני הראיות עיקרון ההגנה על חפים ועיקרון זה מגביל על עיקרון גילוי האמת.
עיקרון גילוי האמת מנביע שיקולים אפיסטמולוגיים בעוד שעיקרון ההגנה על חפים מנביע שיקולים נורמטיביים וכך חולשים על דיני הראיות הן שיקולים אפיסטמולוגיים והן שיקולים נורמטיביים, כאשר השיקולים הנורמטיביים מגבילים את היקף החלות של השיקולים האפיסטמולוגיים.
השיקולים הנורמטיביים קובעים הן את הקצאת סיכוני המשגה של ההליך המשפטי בתוך כך פיתח מנשה רעיון הקרוי אסטרטגיית ההכרעה.
במשפט פלילי הקצאת סיכוני משגה של ההליך המשפטי צריכה לשקף את האיזון בין עיקרון ההגנה על חפים לבין אכיפת המשפט הפלילי.
היות ששיקולים נורמטיביים מצדיקים הגנה חזקה במיוחד לעיקרון ההגנה על חפים באופן שהרשעת החף חמורה מזיכוי האשם, הרי שהדבר מחייב הקצאת סיכוני משגה בלתי שוויונית לפיה יש ליטול סיכון גבוה למשגה בזיכוי וסיכון נמוך במידת האפשר למשגה בהרשעה.
הסיכון למשגה בהרשעה צריך להיות נמוך במידת האפשר עד לצעד אחד לפני אי ההיתכנות של אכיפת המשפט הפלילי.
הקצאה זו של סיכוני המשגה חלה על כל ההליך המשפטי ולא רק על קריטריון הכרעת הדין בסוף ההליך.
בכך חולק דורון מנשה על גישתו של לאודן, לפיה למעט בשלב ההכרעה הסופי, השיקול היחיד הרלוונטי הוא השיקול האפיסטמולוגי בדבר מקסום גילוי האמת.
לעומת זאת, במשפט אזרחי מוצדקת הקצאת סיכוני משגה שוויונית כנגזרת של עיקרון השוויון בין הגנה על תובעים להגנה על נתבעים.
אסטרטגיית הכרעה היא מתווה שמנחה את שיקול הדעת השיפוטי בעת קבלת החלטות במסגרת הליכים משפטיים.
כלומר, מטרתה העיקרית היא להנחות את לבית המשפט על פי אילו קווים כלליים עליו לקבל את הכרעתו הספציפית.
אסטרטגיית הכרעה עשויה להיקבע בחקיקה ראשית על ידי המחוקק או בפסיקה תקדימית על ידי בית המשפט.
אסטרטגיית הכרעה יכולה להתקיים בהקשר של סדר הדין ודיני הראיות.
בהקשר זה, כאשר אסטרטגיית ההכרעה נקבעת על ידי בית המשפט, אזי בית המשפט אינו ממלא תפקיד פסיבי בשימוש בכללי סדר הדין ודיני הראיות, אלא ממלא תפקיד אקטיבי בכך שעוד בטרם הכרעת דין ספציפית הוא שוקל בדעתו בדבר הכרעתו בשאלת אסטרטגית ההכרעה.
אסטרטגית ההכרעה צריכה להתאים לתכליות ההקשר המשפטי המדובר.
כך, יש להבחין בין אסטרטגית ההכרעה הפלילית לאסטרטגית ההכרעה האזרחית.
אסטרטגית ההכרעה הפלילית צריכה לשקף את מטרת סדר הדין הפלילי ודיני הראיות ובאופן כללי יותר את מטרת המשפט הפלילי בכלל.
כאמור לעיל, מטרות אלה הן אכיפת המשפט הפלילי, הגנה על חפים וגילוי האמת.
אסטרטגית הכרעה יכולה להיות אסטרטגית הכרעת דין באשר לסיום ההליך המשפטי.
במקרה זה ככל שמדובר בהכרעה עובדתית מדובר באסטרטגיית הכרעה באשר למידת ההוכחה ויישומה.
אולם לא מדובר רק בהכרעת דין.
אסטרטגיית הכרעה מתקיימת אף באשר להחלטות במהלכו של ההליך השיפוטי שאינן הכרעות דין, אלא החלטות ביניים.
כל החלטה במהלך ההליך השיפוטי עשויה להשפיע על תוצאות ההליך השיפוטי בסיומו כלומר על הכרעת הדין.
במשפט הפלילי, על אסטרטגית ההכרעה לשקף את המסקנה לפיה יש לחתור למקסום ההגנה על חפים עד הגבול שממנו והלאה לא ניתן לאכוף ביעילות סבירה את המשפט הפלילי.
במונחי הקצאת סיכוני המשגה, יש להקצות ככל הניתן את סיכוני המשגה על המדינה (להסתכן בזיכוי האשמים) עד לרמה שהקצאת סיכון נוספת לא תאפשר את אכיפה סבירה של המשפט הפלילי ומרמה זו ואילך ניתן להקצות סיכוני משגה על הנאשמים (סיכוני הרשעת חפים).
בכך מציע דורון מנשה גישה השונה מהגישה הביסיאנית-פסקליאנית, גישת ההסתברות האינדוקטיבית של ג'ונתן כהן ומודל הסבירות היחסית מיסודו של רונלד אלן.
לעומת זאת, אסטרטגית ההכרעה במשפטים אזרחיים משקפת הקצאת סיכוני משגה שוויוניים בין תובעים לנתבעים, בין משגים בהם ניתן סעד שלא היה נכון ליתן אותו למשגים בהם לא ניתן סעד שהיה נכון ליתן אותו.
כמו כן, מתקיים שוויון בין הערכת סעד בחסר להערכת סעד ביתר.
דורון מנשה, הלוגיקה של קבילות ראיות, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה והוצאת מאגנס, 2008
דורון מנשה ואייל גרונר, מהות הספק הסביר, הוצאת נבו, 2017
דורון מנשה, התאוריה של דיני הראיות, עורך: גיא סנדר, הוצאת פרלשטיין גינוסר, 2017
דורון מנשה ואייל גרונר, אולי נפלה טעות?
התיאוריה של המשפט החוזר וניתוח פרשת זדורוב, הוצאת נבו, 2021
דורון מנשה, ביני לבין מקומו, ספר שירה, סלונט (טוטם) בית הוצאה לאור (עריכה: לילי פרי), 2022.
דורון מנשה וגבריאל חזות, הגיגים לשבת - מאמרים קצרים על פרשת השבוע תם הוצאה לאור, 2024.
דורון מנשה ואבישג פומרנץ, נטל הבאת הראיות בהליך הפלילי, נבו הוצאה לאור, 2024.
דורון גודר (נולד ב־9 בפברואר 1949 בישראל) הוא איש עסקים אשר כיהן כמנכ"ל צים בשנים 2004–2009. לפני כן שימש כמשנה סמנכ"ל בחברה, מנכ"ל וכדירקטור בחברת המגנזיום בקבוצת כימיקלים לישראל (כי"ל).
כמו כן, שימש גודר מנכ"ל חברת נגב סטאר, המשותפת לכי"ל ולצים, חברה העוסקת בשינוע ימי של מטענים.
גודר ונחשב לאחד המנהלים המוערכים שהיו בחברה, ובעבר כיהן כאחראי על מפעלי כי"ל בהולנד ובגרמניה.
הוא נשוי בשנית לרינה מור, מיס תבל ועורכת דין, ולהם שתי בנות.
דורון ברגר (ברגרפרוינד) (נולד ב-25 במאי 1972) הוא עיתונאי ואיש תקשורת, עורך ומנהל אתרי אינטרנט ואפליקציות תקשורת וספורט.
בעבר עבד כעיתונאי בעיתון "הארץ".
דורון ברגר נולד בתל אביב, והתחנך בבתי ספר דתיים לאומיים.
לאחר שירותו בצה"ל, יצא בשאלה והחל לעבוד כעיתונאי ספורט.
ברגר הצטרף בשנת 1994 למדור הספורט של "הארץ", והחל משנת 1997 לסקר את ההתאחדות לכדורגל בישראל וקבוצות כדורגל שונות.
מספר מחשיפותיו הביאו את מבקר המדינה לערוך בדיקות אודות פעילות ההתאחדות לכדורגל בישראל.
ברגר פרסם סקופ לפיו ההתאחדות לכדורגל העבירה סכום של 350 אלף דולר לקבוצת הפועל צפרירים חולון שאותה אימן גיא לוי, בנו של יו"ר ההתאחדות לכדורגל, גברי לוי.
ברגר סיקר גם מספר קבוצות כדורגל, ביניהן מכבי חיפה, בני יהודה, הפועל חיפה והפועל תל אביב.
ב-2005 לאחר 11 שנים ככתב ב"הארץ", הצטרף למוסף הספורט של מקור ראשון.
אחר כך הצטרף לחברת התוכנה "טלליין" והיה שותף להקמת אתר הספורט "telesport" וניהול אתרי ספורט.
בשנת 2010 החל לעסוק בתחומי תקשורת נוספים, בעיקר עם המגזר החרדי.
באפריל 2016, לאחר מותו של מנכ"ל טלליין, יונתן (יוני) שור, בפיגוע ההתאבדות באיסטנבול, מונה ברגר למנכ"ל טלליין.
ברגר נשוי, אב לבן ובת ומתגורר בנתניה.
דורון בן-עמי (נולד ב-3 בספטמבר 1983) הוא מוזיקאי, שחקן, מדבב ומורה ישראלי.
בן-עמי נולד וגדל בכפר סבא, את צעדיו הראשונים בשירה ומשחק החל בגיל חמש כשהופיע על במות שונות ברחבי ישראל ובטלוויזיה.
בן עמי השתתף כילד במספר קלטות ותוכניות ילדים בטלוויזיה: "מסיבת גן" (1989-1994) עם ירון לונדון, "כמו גדולים 2" (1993) של אריק איינשטיין וצבי שיסל, דרמת הטלוויזיה "יוץ שוורץ ומלחמתו בחיים" (1992) לצד שלמה בר-אבא ומוני מושונוב וסרט הקולנוע "סיפורי תל אביב" (1992).
בין השנים 1989–1992 כיכב בן-עמי במספר קמפיינים ופרסומות של חברת "תלמה".
בגיל 10, החל לדבב בסדרות וסרטים מצוירים אצל הבמאית שפרירה זכאי.
בין הסרטים הבולטים שבהם דיבב:
מלך האריות (1994) - קולו של סימבה
חתולים בצמרת (1994) - קולו של טולוז
גופי הולך לקולג' (2000) - קולו של מקס גוף
ב-1996 השתתף במחזמר "צלילי המוסיקה" בכיכובם של חני נחמיאס וששי קשת.
את שירותו הצבאי עשה בן-עמי בלהקות חיל הים וחיל החינוך והנוער.
עם שחרורו מצה"ל החל להדריך מקהלות והרכבים קוליים ברחבי הארץ כמעבד קולי ומנצח.
במסגרת עבודתו כמנצח מקהלות, קיים לאורך השנים שיתופי פעולה עם מספר אמנים מהשורה וביניהם: שלמה גרוניך, אלון אולארצ'יק, ריקי גל, דני רובס, רמי קלינשטיין, שם-טוב לוי, אוהד חיטמן, לאה שבת ועוד.
בשנת 2006 הקים את הרכב הא-קפלה קוינטה וחצי, אותו הוא מנהל מוזיקלית עד היום, והוא גם אחראי על כתיבת רוב העיבודים לרפרטואר ההרכב.
בשנת 2022 הוציאו קוינטה וחצי אלבום ראשון שכולל גם חומרים מקוריים שנכתבו על ידי חברי ההרכב.
בין הפרויקטים הבולטים שבהם לקח בן-עמי חלק כמעבד קולי, הוא זכה לכתוב עיבודים למופע "מומנטום" של להקת המחול מיומנה, לקונצרטים של מקהלת הזמיר, לשמינית ווקאל ועוד.
בשנת 2020 הקים בן-עמי עם חבריו המורים, מיה שילון וברק גונן, את ההרכב הסאטירי-מוזיקלי, 'מורת-רוח', שמעביר ביקורת נוקבת על מערכת החינוך בישראל.
השלישייה פרסמה מספר קליפים שזכו לתהודה הן בקרב מורים רבים ברחבי הארץ והן באמצעי התקשורת.
בשנת 2023 העלתה השלישייה מופע סאטירי באורך מלא, שזכה להצלחה רבה והספיק לחצות את רף מאה ההצגות.
בנובמבר 2024 השיקו חברי השלישייה פודקאסט שזכה לשם "שעת שהייה", ובמסגרתו הם משוחחים על נושאים מגוונים שמתקשרים להוראה ולמערכת החינוך.
בשנת 2001 נמנה עם חתני פרס "גלר" על עשייה התנדבותית למען הקהילה.
משנת 2005 משמש כמורה במערכת החינוך.
כיום מלמד מוזיקה, היסטוריה ומזרחנות בתיכון רבין ובתיכון כצנלסון בכפר סבא.
לבן עמי תואר ראשון ושני בהיסטוריה כללית ובהיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב.
בן עמי נשוי ואב לבן.
ברוב שנות חייו גר בכפר סבא בה גדל.
דורון בן עמי (נולד ב-1965) הוא ארכאולוג ישראלי שגילה במהלך מחקריו מספר ממצאים ארכאולוגיים חשובים.
מחקריו עוסקים בארכאולוגיה המקראית ותקופת הברזל בארץ ישראל.
בשנת 2003 קיבל בן עמי תואר ד"ר לפילוסופיה מהמכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית על מחקריו בתל חצור בתקופת הברזל 1 ו-2, תחת הפרופסור אמנון בן תור.
הוא עובד כיום כחוקר במכון.
בן עמי הוא המגלה של קבר מפואר סמוך לעיר דוד, שזוהה כקברה של הלני המלכה.
בשנת 2007 החל לנהל את החפירה הארכאולוגית בחניון גבעתי.
תחת ניהולו התגלו מספר ממצאים חשובים בחפירה.
בנובמבר 2015 (ה'תשע"ו) פרסם בן עמי, יחד עם הארכאולוגים יאנה צ'חנוביץ ושלומה כהן, מנהלי החפירה מטעם רשות העתיקות, כי לדעתם על פי הממצאים שנמצאו באתר, מקום מצודת החקרא היה בחניון גבעתי שבעיר דוד.
הממצאים שתומכים בהשערה הם: חומת ביצור, מקטע מגדל גדול, שרידי חלקלקה, עשרות מטבעות המתוארכים על פי שמות המלכים המוטבעים בהם לתקופה בה המצודה התקיימה, ראשי חצים מברונזה ואבני קלע מעופרת המאפיינים את הצבא הסלווקי וכן 200 ידיות של אמפורות עם חותמות מרודוס.
בשנת 2016 הופיע בפרק השביעי של הסדרה והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל והסביר על מצודת החקרא בחניון גבעתי.
הרב דורון דוד גולד (נולד בט"ו באייר ה'תשכ"ד, 27 באפריל 1964) הוא משגיח בישיבת אמרי משה הספרדית ובישיבת מגדל עוז, מחבר ספרי מוסר ומחשבה.
בעבר היה משגיח בישיבת איתרי ובישיבת דרך חכמה.
נולד בארצות הברית לשרה ולרב שמואל יהושע גולד, מחבר הספר 'עיונים ברש"י'.
בילדותו עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בפתח תקווה.
למד בישיבת נחלת יעקב בבני ברק אצל הרב אברהם יצחק ברזל.
לאחר נישואיו התגורר בבני ברק.
לאחר תקופה התמנה למשגיח בישיבת איתרי וכשהוקמה הישיבה הספרדית תפארת משה בבני ברק מונה במקביל למשגיח בה.
בשנת תשס"ג (2003) עבר לשמש משגיח בישיבת דרך חכמה בירושלים.
בשנת תשפ"ב (2022) עבר לשמש משגיח בישיבת מגדל עוז בגבעת זאב.
בעבר מסר הרב גולד שיחות קבועות בישיבת רבנו חיים עוזר ובישיבת היכל התורה.
הרב גולד מוסר שיחות והרצאות בסמינרים ובכינוסי חיזוק.
הוא מתגורר בשכונת משכנות יעקב בבני ברק.
הרב גולד חיבר ספרי מוסר ומחשבה רבים בתחומים שונים.
חלקם מסדרות של שיחות שמסר בישיבות.
גדלות הקדמונים - דרך הלימוד של פרשיות מעשי אבות, סיפורי המקרא וחטאי הקדמונים לפי השקפת חז"ל
שבחו גאולים - מאמרי הכנה לחג הפסח
תורתך חנני - מאמרי הכנה לחג השבועות
החזק במוסר- על נחיצות ואופן לימוד המוסר
דורון זגר (נולד ב-1957) הוא קרדיולוג ישראלי ופרופסור מן המנין לקרדיולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
משנת 2016 מכהן כמנהל המערך הקרדיולוגי במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה.
הוא נשיא האיגוד הקרדיולוגי בישראל החל מ-2019.
זגר החל את לימודי הרפואה שלו בהיותו בן 18 בשנת 1975, הוא למד מאז ועד 1982 בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון בחיפה.
לאחר שירות צבאי במסגרת העתודה האקדמית התמחה ברפואה פנימית (1986–1989) והתמחות על בקרדיולוגיה (1989–1992) בבית החולים הדסה בירושלים.
ב-1992 נסע לארצות הברית והשתלם במשך שנתיים בקרדיולוגיה במרכז הרפואי "Cedars Sinai" שבלוס אנג'לס, קליפורניה.
הוא שב לישראל ובשנת 2001 התמנה כמנהל יחידת טיפול נמרץ לב בסורוקה.
זגר נושא תפקידים בכירים בתחום רפואת הלב; בין השנים 2011–2007 כיהן כמזכיר כללי של האיגוד הקרדיולוגי בישראל ובמאי 2019 נכנס לתפקיד נשיא האיגוד הקרדיולוגי, אותו ימלא עד 2021. בין השנים 2008–2010 כיהן כסגן יושב ראש החוג האירופי לטיפול נמרץ לב.
במקביל לתפקידיו הביצועיים ברפואה, מכהן זגר בתפקידים בכירים באקדמיה; בין השנים 2011–2014 כיהן כסגן דיקן להוראה, בפקולטה למדעי הבריאות של אוניברסיטת בן-גוריון.
ובין השנים 2014-2019 כיהן בפקולטה זו כסגן דיקן לקידום אקדמי.
דורון זגר מתגורר בלהבים, נשוי ואב לשנים.
דורון הרמן (נולד ב-16 ביולי 1986) הוא עיתונאי ישראלי, מגיש את התוכנית "המצעד המשפטי" בערוץ 13. שימש כראש דסק הפלילים של חדשות 13. משנת 2021 משמש כבעלים ומנכ"ל של חברת SafeSchool Analytics.
דורון הרמן נולד בעיר יאשי שברומניה ועלה עם משפחתו לישראל בנובמבר 1994. הוא גדל בנצרת עילית ולמד בבית הספר התיכון "אורט משה שרת" בעיר.
בעת לימודיו, שימש יו"ר מועצת התלמידים של בית הספר ויו"ר מועצת התלמידים של תיכוני רשת אורט.
את שירותו בצה"ל עשה בגלי צה"ל במגוון תפקידים.
בהם, כתב לענייני תחבורה, כתב לענייני צבא וביטחון ועורך-משנה ביומן הבוקר של גלי צה"ל, בהגשת מיכה פרידמן ולאחר מכן, בהגשת גולן יוכפז.
לאחר שירותו הצבאי החל לעבוד בערוץ עשר ושימש כעוזר לעורך המהדורה המרכזית.
בפברואר 2018 חשף התכתבות בווטסאפ בין שופטת המעצרים בתיק 4000, רונית פוזננסקי-כץ מבית משפט השלום בתל אביב, לבין היועץ המשפטי של רשות ניירות ערך, עו"ד ערן שחם-שביט, שהובילה להשעייתם מטיפול בתיק וכן להעמדת השופטת לדין משמעתי.
באפריל 2019 הצטרף כמגיש לתוכנית "הפליליסטים" ברדיו 103FM.
ב-9 בספטמבר 2020 הודיע על פרישתו מחדשות 13 והקים את חברת "Safe School Analytics", המפתחת פתרונות ליצירת סביבה דיגיטלית בטוחה לבני נוער.
במרץ 2021 החל להנחות את מגזין האקטואליה המשפטית "המצעד המשפטי" ברשת 13. בהמשך הוחלף על ידי דני דויטש, אך בשנת 2024 שב להנחות את התוכנית.
בשנת 2012 יצר את הסרט התיעודי "הילד שירה".
בשנת 2013 יצר עם עמיתו לערוץ מאור צור את הסרט התיעודי "הפליסיאנים ומסע הרצח בבר-נוער".
הרמן נשוי לדנה נחום-הרמן, לשעבר מגישה וכתבת בחדשות 13, ונכון ל-2021 מנהלת המדיה של שגרירות יפן בישראל.
דורון הרצוג (כ"ג בסיוון ה'תשי"ז, 22 ביוני 1957 - כ"ה בניסן ה'תש"ע, 10 באפריל 2010) היה מורה דרך וחוקר ירושלים.
מחקרו ופועלו עבור בית העלמין היהודי 'סמבוסקי' שהוזנח וחולל, היוו פריצת דרך לשיקום המקום בחייו ולאחר מותו.
פעל רבות להנחלת ערכי הציונות ומורשת ירושלים במסגרות חינוכיות ובאמצעים בלתי פורמליים.
נולד וגדל בירושלים בשכונת בקעה, בן לניצולי שואה.
למד בבית הספר היסודי "דוגמה" ובתיכון הדתי הימלפרב.
כנער פעל להקמת סניף בני עקיבא בקעה בירושלים, הדריך סיורי קבוצות, התנדב במד"א במהלך מלחמת יום הכיפורים, והיה חבר במועצת הנוער ובתנועת 'נוע"ם' – 'נוער מניע' שססמתו הייתה 'בלעדיך אי אפשר'- אמירה שהייתה נר לרגלו לאורך חייו.
הרצוג שירת בנח"ל כחובש קרבי, ושימש בתפקיד זה במסגרת היאחזות הנח"ל מבוא דותן.
משנת 1979, התנדב הרצוג בחברה להגנת הטבע במשך למעלה משלושה עשורים, ובשנת 2008 קיבל פרס 'מדריך מתנדב מצטיין' כהוקרה על פועלו.
הרצוג הוכשר כמורה דרך בשנת 1983 והדריך במסגרות שונות ובאופן עצמאי לאורך חייו.
בשנים 1979–1985 הועסק מטעם הסוכנות היהודית באגף 'הנוער החלוץ', ובמסגרת זאת יזם והגה את 'תוכניות שבת' שבה סטודנטים יהודים מחו"ל חוו שבת יהודית לראשונה וכן 'תוכנית בר מצווה' בארץ עבור סטודנטים מחו"ל.
בשלוש השנים הבאות (85'-87'), הרצוג פעל כשליח מטעם בני עקיבא העולמית, בקהילה היהודית של מלבורן באוסטרליה.
בשנים 1988–1996 עבד באגודת אכסניות נוער בישראל (אנ"א) במחלקת ההדרכה.
בשנת 1996 הקים את חברת אפיק אחר.
במסגרת החברה הפיק אירועים רבים כדוגמת פסטיבל הלחם במוזיאון ישראל, 'אור בהיכל' – הצגות ופעילויות לחנוכה בהיכל שלמה בירושלים יחד עם תיאטרון תאיר, ועוד.
בנוסף, יזם במסגרת החברה הקמה של 'חדרי לימוד חוויתיים' בנושאי תנ"ך, ציונות ומתמטיקה.
החדרים מהווים אפיק למידה רב חושי המשלב שימוש בדגמים, אביזרי תחפושות, ושהייה בחלל מעוצב וייחודי בתוך המוסד החינוכי הפורמלי.
החדרים הוקמו בשלושה בתי ספר שונים ברחבי הארץ.
כמו כן, הקים הרצוג במסגרת פעילות החברה 'מרכזים חווייתיים למורשת קק"ל', באופקים ובבית שמש.
משנת 1998 חקר במסגרת מחלקת המחקר של הקרן למורשת הכותל המערבי.
במהלך חייו חקר באופן פרטי ואינטנסיבי נושאים שונים בהיסטוריה של ירושלים, והתמקד בעיקר בסוגיות שהרגיש שלא זוכות לסיקור הראוי להן.
החל משנת 1979 עוד בהיותו בן בגיל 22 ,בעודו מסייר במורדות הר ציון, פגש הרצוג את ההזנחה הרבה השוררת בבית העלמין היהודי העתיק סמבוסקי.
באותה שנה ניסח הרצוג מכתב לשר הדתות בו תיאר את ההזנחה והעזובה השוררת בבית העלמין סמבוסקי העתיק.
מאז, פעל במאמץ מתמשך מול הרשויות במשך 30 שנה עד לתחילת עבודות השיקום, בסמוך לפטירתו.
הרצוג 'גילה עפר' מבין עיני הנפטרים בקיום מחקר ייחודי שבמסגרתו פענח פנקס רשימות נפטרים שנכתבו בכתב חצי קולמוס ספרדי, ניתח מפות עתיקות ותצלומי אוויר, תיעד מצבות שהושחתו בשטח, עד שהצליח לזהות 1631 נפטרים ולסייע בזיהוי מדויק של מאות ממקומות קבורתם.
הרצוג הדריך סיורים במקום ופעל להעלאת המודעות אודות המצב בשטח.
לאחר מותו פורסם מחקרו המקיף שהיווה פריצת דרך בחקר בית העלמין.
כאמור, הרצוג הוביל לכל זאת כאדם פרטי ללא משאבים ייחודיים.
"במקום שאין אנשים השתדל להיות איש".
(מסכת אבות) זהו משפט שליווה את הרצוג במהלך חייו.
הרצוג פעל לשינוי עוול או פגם שראה במציאות באמצעים שהיו ברשותו כאדם פרטי, לרוב באמצעות המחקר והעלאת המודעות הציבורית בנושא.
הוא האמין בתרומה של האדם הקטן, כל פעילות יומיומית וקטנה היא יסוד לשינוי.
הרצוג חווה את הכיסופים לארץ ישראל וירושלים וראה בהקמת מדינת ישראל כמימוש הכיסופים לארץ.
הוא ראה בירושלים כמקום המאחד מבחינה לאומית ורגשית של עם ישראל.
הרצוג חי, נשם ודיבר ירושלים ואהב לצטט בהזדמנויות שונות את הפסוק: "אִישׁ אֶת רֵעהוּ יַעְזֹרוּ וְּלאִָחִיו יֹאמר חֲזָק"(ישעיהו מ"א ו') - הערבות הדדית והאמין באחריות של כל אדם על סביבתו הקרובה לו.
דורון הרצוג הדריך במהלך חייו נושאי מורשת קרב ופיתח רבות את הידע בתחום – בסן סימון, המושבה היוונית, שכונת בקעה.
נוסף לאלו, נודע בחשיבתו מחקרו על קורות שכונת מקור חיים במלחמת העצמאות אשר לא זכתה לסיקור מקיף ורחב עד כה.
שכונת מקור חיים התמודדה עם 'מצור בתוך המצור' שהוטל על ירושלים במלחמה, ותושביה ומגינה נאבקו בגבורה להחזקת השכונה במלחמה.
הרצוג יחד עם דודיק כתר, יליד השכונה בעת המלחמה, חקרו ותיעדו את הנעשה בשכונה ואף קיימו כנס של הלוחמים בשכונה בשנת 1995. כמו כן הרצוג וכתר פעלו להקמת מצבה לזכר הנופלים בשכונה ולהנצחת זכרם ומעשיהם הראויים להוקרה.
הרצוג חקר במסגרת מחלקת המחקר של הקרן למורשת הכותל המערבי, ופרסם מאמרים שונים שאוגדו בספר לאחר פטירתו.
הידע הרב תחומי ויכולת הלמידה שלו היו מפורסמים ברבים עד שכונה האנציקלופדיה המהלכת.
ידיעותיו שרכש באופן אוטודידקטי ומחוץ למוסדות האקדמיים הובילו אותו לניתוח המקורות הראשוניים באופן בלתי אמצעי ולעיתים לחדש זווית שונה מהמקובל.
הרצוג אסף פרטי יודאיקה בנושאי ארץ ישראל (כגון קופסאות כחולות של קק"ל), ציונות, ירושלים והכותל המערבי, בהם גלויות ותצלומים נדירים שסייעו לו במחקריו ובהדרכותיו.
הוקרה על מפעל חיים כמדריך מצטיין בחברה להגנת הטבע.
גורל אחד - תולדות ההגרלות בעם היהודי, הוצאת אפיק אחר, עבור מפעל הפיס, 2003
סמבוסקי - סיפורו של בית העלמין היהודי בהר ציון, בהוצאת מגלי"ם, 2011.
"לזכרו של דורון איש ירושלים" - אסופת מאמרים בהוצאת הקרן למורשת הכותל המערבי, 2013
בדבקות ובאמונה - מאתיים שנה לעליית תלמידי הגר"א לארץ ישראל.
הוצאת שערים לחקר ירושלים, ראשית ירושלים.
מקור חיים - סיפור של שכונה בדרומה של ירושלים.
בהוצאת יד בן צבי.2015 .ספר מחקר שהתבסס על מחקר שערך דורון וכתיבתו ועריכתו הסתיימה לאחר פטירתו.
דורון כהן (נולד ב-28 בדצמבר 1964) הוא עיתונאי, עורך ומשורר ישראלי, עורך ראשי משותף של העיתון "מעריב".
נולד בתל אביב ליששכר וברכה כהן, עולים מאפגניסטן, כבן זקונים לחמישה אחים בוגרים.
גדל בשכונת שפירא, למד בגימנסיה הרצליה.
לאחר שהשתחרר מצה"ל החל לעבוד כעיתונאי במדור הספורט של העיתון "חדשות", ובהמשך היה עורך המדור עד סגירת העיתון ב-1993. שימש בתפקידי עריכה בכירים בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"הארץ".
ב-1997 מונה לסגן עורך המוסף "סופשבוע" של "מעריב".
בשנים 1998–2001 היה עורך המקומון "זמן תל אביב" מרשת "מעריב".
לאחר מכן שימש כסגן עורך במקומון "העיר" והיה שליח העיתון למונדיאל 2002 שנערך בדרום קוריאה וביפן.
מספטמבר 2011 עד פברואר 2012 היה העורך הראשי של אתר "nrg" של העיתון.
בשנת 2014, עם מכירת "מעריב" לאלי עזור, מונה לעורך הראשי של העיתון עם גולן בר יוסף, במקביל הקים את אתר האינטרנט החדש "מעריב אונליין".
בשנת 2018 יצא לאור, בהוצאת "אפיק", ספר שיריו הראשון, "תחום המושב".
משמש כפרשן פוליטי, מבקר תרבות וכפאנליסט בתוכניות טלוויזיה.
מתחילת שנת 2023 משדר לסירוגין את התוכנית "ארבע וחצי" יחד עם יעקב ברדוגו ברדיו גלי ישראל.
נולד ב-19 בינואר 1942 בתל אביב, גדל בראש פינה ובתל אביב.
בן למייסדי ראש פינה, נחמה בנדל ז"ל ושמעון בנדל ז"ל.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1960 עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר בנח"ל.
בנדל שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד בחיל הרגלים ובשנים 1978–1976 שימש כמפקד גדוד 932. בהמשך שירת באגף המבצעים ולאחר מכן שימש כסגן מפקד אוגדה במלחמת לבנון הראשונה וכמדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
ב-1985 השתחרר מצה"ל בדרגת אל"ם.
בשירות המילואים הועלה לדרגת תא"ל והמשיך לשמש כראש מטה אוגדה 162 גם שנים לאחר שחרורו מצה"ל.
דורון בנדל היה נשוי ליהודית בנדל לבית לוין שנפטרה בשנת 1991. לזוג שני ילדים, עו"ד משכית בנדל ואשכר בנדל, מטפל קוגניטיבי התנהגותי ומנהל שפ"ח אליכין.
בת זוגו של דורון, לאחר פטירת אשתו, הייתה ריקי (רבקה) פריגל.
דורון יזרעאלי (20 ביוני 1947 – 11 באוקטובר 2008) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, אשר כיהן בין היתר כמפקד קורס קציני שריון, מפקד חטיבה 500 ונספח צבאי בארצות הברית.
דורון יזרעאלי נולד וגדל בתל אביב יחד עם אחותו נאוה.
אביו, ראובן יזרעאלי (קרמר), נולד בשנת 1915 באוקראינה ובשנת 1925 עלה לארץ ישראל עם משפחתו במסגרת העלייה הרביעית.
בצעירותו היה חבר באצ"ל ואף נאסר בכלא עכו על ידי השלטונות המנדט הבריטי.
סימה הייתה אשת חינוך ולימים ניהלה בית הספר היסודי "מגן" שבמעוז אביב.
לאחר שסיים את לימודי התיכון בבית הספר אליאנס (תל אביב), התגייס דורון יזרעאלי לשירות בצה"ל בשנת 1965. לאחר תקופה בקורס טיס עבר לשרת בחיל מודיעין, לאחר שסיים קורס קצינים הוצב לשרת כקצין מודיעין בפיקוד צפון, וזאת בין היתר בתקופת ההמתנה ובמלחמת ששת הימים.
לאחר מלחמת ששת הימים הצטרף לסיירת מטכ"ל בה מילא עד לשנת 1974 מספר תפקידים, ובכלל זה קמ"ן של היחידה, קמב"ץ וקצין אג"ם.
בשנת 1974 עבר הסבה לחיל השריון וכיהן במספר תפקידי פיקוד בחטיבה 188 (מפקד פלוגה בגדוד 53, קצין אג"ם של החטיבה ומפקד גדוד 74).
בשנת 1977 מונה למפקד קורס קציני שריון (גדוד 196 בחטיבה 460).
ב-1978 נשלח לקורס שריון מתקדם במרכז השריון של צבא היבשה של ארצות הברית בפורט נוקס, שבמדינת קנטקי.
בשובו כיהן במספר תפקידי מטה ופיקוד בחיל השריון.
במלחמת לבנון הראשונה שירת כסגן מפקד אוגדה 370 (עוצבת להב).
לקראת סוף שנת 1982 מונה למפקד חטיבה 500 ופיקד עלייה במהלך שהותה בלבנון.
בשנת 1984 מונה לסגן מפקד אוגדת געש.
בשנת 1986 מונה לנספח צבאי לענייני יבשה בארצות הברית, ובמסגרת תפקיד זה אף קיבל את עיטור לגיון ההצטיינות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
בשנת 1988 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לרמ"ט סדיר בגיס 441. ב־1991 השתחרר והמשיך לכהן כרמ"ט הגיס במילואים.
יזרעאלי היה בעל תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית וכן בוגר תוכנית להב של אוניברסיטת תל אביב.
לאחר שחרורו מצה"ל כיהן דורון במספר תפקידי ניהול, ובכלל זה סמנכ"ל לענייני תפעול ברכבת ישראל ומנכ"ל חברת אביב שיגור.