tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המורות לבלט היו מגיעות מתל אביב".
בהיותה בת 12 נערכה מסיבת שנת ה-40 לייסוד כפר מל"ל ונתנו לה את התפקיד הראשון בהצגה על החלוצים.
בגיל 17 החלה לשיר, ועל כך סיפרה: "שלמה ארצי, שהיה אז בלהקת התותחנים בא לשמוע אותי והתחברנו, ובהמשך הלכתי בטבעיות ללהקה צבאית".
בצה"ל שירתה בצוות הווי חטיבת הצנחנים לצד אברהם זיגמן, דודו זכאי ואורי שבח.
לאחר שחרורה מצה"ל החלה ללמוד משחק באוניברסיטת תל אביב והיא בעלת תואר ראשון מן החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
לאחר סיום הלימודים החלה לשחק בתיאטרון באר שבע, זמן קצר לאחר שהוקם.
במקביל, קריירה כזמרת ב"חבורת בימות" ששרה משירי נעמי שמר.
ב-1974 השתתפה במחזמר "טוב לאהוב" במסגרת התוכנית "מועדון הצועני השורק" של דן אלמגור.
מיד אחר כך הצטרפה לצוות שחקני תיאטרון באר שבע למשך כארבע שנים, ולסגל התיאטרון הקאמרי למשך כחמש שנים.
בתיאטרון הבימה השתתפה ב-1985 בהצגה "טייבלע והשד שלה" שכתבו יצחק בשביס-זינגר ואיב פרידמן וביים חנן שניר.
בפסטיבל עכו: ב-1990 שיחקה לצד מיכל ינאי, קרן מור, מיכה מורים ודור צויגנבום בהצגה "ממשלת נשים" מאת נסים אלוני שביימה פרידה רפאל.
ב-1992 שיחקה לצד דליה שימקו בהצגה "עביר" שכתבה וביימה חגית יערי.
ב-1996 שיחקה לצד שלמה סדן בהצגה "יונה יונה" מאת ובבימוי חגית רכבי ניקוליבסקי (על-פי הביוגרפיה "יונה וולך" מאת יגאל סרנה).
ההצגה קיבלה ציון לשבח בפסטיבל עכו.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שיחקה בין השנים 1999–2004 בהצגה "רכבת ההצלה" מאת דיאן סמואל שביים רמי דנון.
ב-2004 שיחקה בהצגה "העדי של עדי" מאת נאוה מקמל עתיר שביימה דדי ברון.
ב-2006 שיחקה בהצגה "צבעים בחול", המספרת את סיפור נעוריו של נחום גוטמן, שכתבו אורי וייל וצביה הוברמן שגם ביימה.
ב-2012 שיחקה במחזה "הרפתקה בחולות" שכתבה וביימה שלומית ארנון בר-לב.
בתיאטרון תמונע: השתתפה בשנת 2000 בהצגה "הסתברות" מאת תמר שחף שביים רועי הורוביץ.
בין השנים 2000–2007 שיחקה לצד יוסי טולדו ורות פרחי בהצגה "מועדון הקופים הירוקים" מאת רוי סמיילס שביימה לי גילת.
בין השנים 2005–2006 שיחקה בהצגה "העורבים של מר ולסר" מאת וולפגנג הילדסהיימר שעיבד וביים רועי הורוביץ.
ב"צוותא": ב-1989 השתתפה לצד דליק ווליניץ ושלמה סדן בהצגה "אפרים חוזר לצבא" שכתב יצחק לאור וביימה אתי רזניק.
בשנת 2002 גילמה את תרצה לצד עפרה ויינגרטן ואורי אברהמי בהצגה "חופשה בפראג" שכתב אפי כהן וביים ישראל פוליאקוב (פולי).
השתתפה בהצגה "אשה כמו ג'ירפה" שכתבה וביימה גורן אגמון.
ב-1986 שיחקה בתיאטרון בית ליסין במחזה "יצרים" מאת ויליאם מסטרוסימון.
ב-2010 שיחקה לצד מיכאל כורש בהצגה "רקוויאם לדניאל" שכתב וביים עודד ליפשיץ.
ההצגה נכתבה בעקבות סיפורו של גלעד שליט, והוקדשה לשחרורו.
ההצגה עלתה ב"פסטיבל אקט 2" לתיאטרון פרינג' בחיפה.
הופיעה בתוכנית יחיד "בנויה לאהבה" ובה שירים מתוך התיאטרון.
החל מ-2016 שיחקה במחזה "ערב שקופיות" מאת יפתח קליין ובבימויו בפסטיבל עכו הבינלאומי לתיאטרון אחר ולאחר מכן ברחבי הארץ.
ב-1974 שיחקה בהצגה "פנדו וליז" מאת פרננדו ארבאל שביים תיאודור תומא, וגילמה את מריאן בהצגה "טרטיף" מאת מולייר שביימה עדנה שביט.
ב-1975 גילמה את אסתר'ל לצד רפי תבור במחזמר "עלי כינור" שכתבה עדה בן-נחום (על פי סיפור מאת שלום עליכם) וביים חנן שניר.
ב-1976 גילמה את אמיליה בהצגה "בית ברנרדה אלבה" מאת פדריקו גארסיה לורקה שביים יורם פאלק.
באותה שנה גילמה את לולו בהצגה "מסיבת יום הולדת" מאת הרולד פינטר שביים חנן שניר.
ב-1977 גילמה את פולי פיצ'ם במחזמר "אופרה בגרוש" מאת ברטולט ברכט שביים אפרים סטן, וגילמה את הלן בהצגה "הבט אחורה בזעם" מאת ג'ון אוסבורן שביים ערן בניאל.
ב-2005 שיחקה לצד שמיל בן ארי בהצגה "ברוקלין בוי" מאת דונלד מרגוליס שביים נתן דטנר, ולצד עמוס לביא בהצגה "לא על זמירים" מאת טנסי ויליאמס שביים רועי הורוביץ.
ב-2007 שיחקה בהצגה "הנערה מן הכפר" מאת יעקב גורדין שביים משה קפטן.
ב-2008 גילמה את אמה של שרה (לילך זינו) בהצגה "ילדים חורגים לאלוהים" מאת פרנק מדוף שביימה נויה לנצט.
ב-2009 גילמה את פולינה בהצגה "השחף" מאת צ'כוב שביים נתן דטנר.
ב-1979 גילמה את פולצ'ינלה בהצגה "נפוליון - חי או מת!" שכתב וביים נסים אלוני, וגילמה את והשמיים צחקו בהצגה "הוצאה להורג" שכתב וביים חנוך לוין.
ב-1980 גילמה את אינה בהצגה "החתונה" מאת ברטולט ברכט שביים עמרי ניצן.
ב-1981 גילמה את ז'אן בהצגה "מיטות משונות" מאת אלן אייקבורן שביים שמואל בונים, וגילמה את פרלה בהצגה "סיפור גן עדן" שכתב יעקב שבתאי (ע"פ הסיפור "סיפור גן-העדן" מאת איציק מאנגר) וביים שמואל בונים.
ב-1982 גילמה את קונסטנצה בהצגה "אמדאוס" מאת פיטר שאפר שביים היי קיילוס, וגילמה את הזמרת בהצגה "טוב" מאת ססיל פיליפ טיילור שביים אילן רונן.
על משחקה בהצגות אלו זכתה בפרס לשחקנית המצטיינת ע"ש אברהם בן-יוסף לשנת 1982.
ב-1983 שיחקה בהצגה "הצלצול האחרון" מאת סיימון גרי שביים היי קיילוס, וגילמה את בלה בהצגה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין בבימויו של מייקל אלפרדס.
ב-1987 גילמה את בסי בהצגה "מהגוני" מאת ברטולט ברכט שביים מארק גז'שינסקי.
ב-1989 גילמה את צשה בהצגה "שיץ" מאת חנוך לוין שביים אהרון אלמוג.
ב-2011 שיחקה בהפקה מחודשת של "שיץ" בבימויו של יגל אלירז.
ב-1995 שיחקה בהצגה "פולרד" מאת מוטי לרנר שביים אילן רונן, ובהצגה "בויטרה" שכתב (ע"פ סיפור מאת משה קולבק) וביים הלל מיטלפונקט.
ב-1996 השתתפה בהצגה לילדים "מסע הניסים והנפלאות" שכתבו יורם טהרלב ויוסף כרמון שגם ביים.
ב-2009 שיחקה בהצגה "ינטל" שכתבו לאה נפולין ויצחק בשביס-זינגר (ע"פ סיפור קצר של בשביס זינגר "ינטל בחור ישיבה") וביים משה קפטן.
ב-2011 גילמה את צילה הופשטטר בהצגה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין שביים אודי בן-משה; גילמה את ציקי בהצגה "בעל למופת" מאת יהושע סובול שביימה איה קפלן, ושיחקה בהצגה "המלחמה בבית" מאת ג'יימס דאף שביים רועי הורוביץ.
ב-2012 גילמה את ז'ורז'ט בהצגה "בית ספר לנשים" מאת מולייר שביים אודי בן-משה.
באותה שנה שיחקה לצד שחקנים יהודים, ערבים ויפנים בהצגה "הנשים מטרויה" מאת אוריפידס, בהפקה מיוחדת שביים הבמאי היפני יוקיו נינגאווה.
ההצגה עלתה במסגרת חגיגות ציון 60 שנה לכינון יחסים הדיפלומטיים בין יפן לישראל.
ב-2013 גילמה את מרים בהצגה "רומן משפחתי" שכתבה וביימה עדנה מזי"א, וגילמה איכר בהצגה "אמא קוראז'" מאת ברטולט ברכט שביים אודי בן-משה.
ב-2014 גילמה את הזקנה (לצד בעלה רמי ברוך - שהחל לגלם את הזקן בעקבות פרישתו של יוסף כרמון) ב"אשכבה" שכתב וביים חנוך לוין.
ב-2015 גילמה את האם (לצד בעלה רמי ברוך, שמגלם את האב) ב"אח יקר" שכתב גדי ענבר וביים עודד קוטלר.
ב-2016 שיחקה במחזמר מצחיקונת לצד מיה דגן ועמוס תמם.
ב-2018 שיחקה בהצגה "האחרים" מאת הלל מיטלפונקט ובבימויו בתפקיד ריבה בתיאטרון הקאמרי.
ב-2020 החלה לשחק במחזה "מחוברים לחיים" בתיאטרון הקאמרי לצד שמואל וילוז'ני בבימויו של אלון אופיר.
ב-2022 החלה לשחק בהצגה "אני סבתא שלךָ" מאת איתי סונטג.
ב-1985 שיחקה לצד אלי גורנשטיין, רמי דנון, עפרה ויינגרטן, דינה בליי, עמי טראוב, עידית צור ושמואל וולף בהצגה "שש דמויות מחפשות מחבר" מאת לואיג'י פיראנדלו שביימה רנה ירושלמי.
ב-1986 שיחקה בהצגה "חפצים" מאת א.ב יהושע שביים גדליה בסר.
ב-1989 שיחקה לצד אילן דר, לבנה פינקלשטיין, חנן גולדבלט ועמי טראוב בהצגה "בינינו לבין עצמנו" מאת אלן אייקבורן שביים מייקל דאונס.
בין השנים 1973–1975 גילמה את דינה ששון, ידידת עבר של סימן טוב (דודיק סמדר) בסדרת הטלוויזיה "עברית בסימן טוב".
ב-1977 שנה התארחה בסדרת הטלוויזיה "מצב משפחתי" שכתבו נתן בירק ובטי דגן וביים מנחם שובל.
באותה תקופה התארחה גם בתוכניות הטלוויזיה "קשר משפחתי", "שעה טובה" ו"שרתי לך ארצי".
ב-1981 גילמה את מדלן פינצ'וק בסרט "מסג'יסט הצמרת" שכתבה מרגלית צבי וביים אלפרד שטיינהארדט.
ב-1982 השתתפה בסרטו של אלן גיבסון "אישה ושמה גולדה".
ב-1983 גילמה את התפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "מתבן במנהטן" שביים עמק פרי על פי סיפור של יצחק בשביס-זינגר.
בין השנים 1984–1985 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "שניים אוחזין".
ב-1992 השתתפה בסרטה של דליה הגר "קיץ אצל אריקה".
ב-1994 שיחקה בסרט הטלוויזיה "סיפור מקומי" שביים נסים דיין.
ב-1995 גילמה תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "סיטון" שכתב בני ברבש וביים אורי ברבש.
ב-1997 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "קו 300" שכתב מוטי לרנר (ע"פ ספרו של יחיאל גוטמן) וביים אורי ברבש.
בין השנים 1998–1999 גילמה את אסתי בסדרה השלישית של רחוב סומסום - שאירע סימסים.
ב-1999 השתתפה בסרט הטלוויזיה (המבוסס על סיפור אמיתי) בבימויו של ארנון צדוק "תסתכל לי בעיניים", המספר את סיפורם של נהגים שהיו מעורבים בתאונות דרכים קטלניות הנפגשים עם בני משפחותיהם של ההרוגים במסגרת סדנה טיפולית.
בין השנים 1999–2001 השתתפה בסדרת הטלוויזיה שיצר ארנון צדוק "משפחת עזאני".
בשנת 2000 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "היעלמות" שביים אילן שושן.
ב-2001 השתתפה בסדרת הטלוויזיה שכתב מוטי לרנר וביים אורי ברבש "המכון" ושיחקה בסדרת הטלוויזיה "דום לב" שביים שמואל אימברמן.
בין השנים 2001–2002 גילמה לצד רפי תבור, נתן רביץ וגיל פרנק את שלומית קדמי בטלנובלה "לחיי האהבה" שביים יצחק שאולי.
ב-2002 שיחקה בסרט הטלוויזיה "תושב"ע בקריית שמונה" ששודר במסגרת "ראשון בדרמה" ב-HOT וביים יובל גרנות.
בין השנים 2002־2003 גילמה את נורית צור בסדרת הטלוויזיה "כנפיים" שכתבו אופיר בביוף וטל אימברמן וביים שמואל אימברמן.
ב-2003 שיחקה בעונה הרביעית של הסדרה "שבתות וחגים" שביים רני בלייר.
ב-2004 שיחקה לצד רפי תבור בסרט הסטודנטים של נטעלי בראון "הסעודה האחרונה של נ' בראון".
ב-2005 השתתפה לצד טלי שרון, אשר צרפתי ויורם טולדנו בסרט "אחרי שכמעט" שיצרו רענן טסלר, קלאודיו שטיינברג, דני שיק ואריק שטראוס.
ב-2008 גילמה את אמא של מאיר (מריאנו אידלמן) בסדרת הטלוויזיה "עבודה ערבית".
ב-2011 גילמה את אמא של טלי (ליאת הר לב) בסדרת הטלוויזיה "רמזור".
ב-2023 שיחקה בסרט "בית" וכן בסרט "הילה" לצדו של רמי ברוך.
ב-1987 דיבבה דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "אגדות האחים גרים".
ב-1988 דיבבה את דודה אמי בסדרה "הקוסם מארץ עוץ".
ב-1992 דיבבה את אמא של טמפר בסרט "במבי".
ב-1993 דיבבה את ג'יין, אמא של טאז, בסדרה "טאז-מאניה".
ב-1997 דיבבה את דודה קיפודה בסדרה "באי הקסום".
ב-1999 דיבבה את גברת ג'וזפין בסדרה "האסופית".
ב-2000 דיבבה את גב' צ'סטרפילד בסדרה "פנטומית".
ב-2004 דיבבה קשישה בסרט "גארפילד".
ב-2005 דיבבה את נאנא בסרט "מדגסקר", ואת ורדה בסרט "סיפורי כתם שמש - של מי הביצה הזאת?".
ב-2007 דיבבה את ורדה בסדרה "סיפורי כתם שמש".
ב-2017 דיבבה את דמותה של מרת בירד בסרט "פדינגטון 2".
ב-2022 דיבבה בסרט "משפחה במסכה" את הסבתא.
קוסוביצקי נשואה לשחקן רמי ברוך (אותו הכירה בפסטיבל עכו) ולהם שני ילדים.
אסתטיקת יחסים (Relational Aesthetics) היא מגמה או זרם באמנות עכשווית אשר נוסחה לראשונה על ידי האוצר וחוקר האמנות הצרפתי ניקולה בוריו (Nicolas Bourriaud).
בוריו הגה את המונח והגדיר אותו כ"מבחר פרקטיקות אמנותיות שיוצאות מנקודת המוצא התאורטית והמעשית של אינטראקציה אנושית והקונטקסט החברתי שלה" בהם האמן הוא הגורם המאפשר לדברים לקרות, במקום להיות במרכז.
בוריו השתמש לראשונה במונח אסתטיקת יחסים בקטלוג התערוכה "טראפיק" (Traffic) שאצר ב-1996. ב-1998 הוציא את ספרו "אסתטיקת יחסים" (Esthétique Relationnelle) בו ניסה לראשונה לפתח את הרעיון בהקשר רחב ולאבחן את המגמה אליה הוא מתייחס.
בוריו מבקש בספר זה להתייחס לאמנות בדרך שאינה "מסתתרת תחת היסטורית האמנות של שנות ה-60" ובמקום זה מבקשת להציע קריטריונים אחרים בהם יהיה אפשר לנתח את האמנות של שנות ה-90, שהיא לעיתים קרובות מעורפלת ולא חד משמעית.
על מנת להשיג זאת, בוריו מנכס את שדה השיח של האינטרנט שהיה בשגשוג בתקופה זו.
בוריו מאמץ מושגים כמו "ידידותי למשתמש", אינטראקטיבי, ו"עשה זאת בעצמך".
הוא מנמק זאת כך: "מאמצע שנות ה-90, יחסים בין אנשים הפכו להיות מאוד דומיננטיים בסצנה.
אני קושר את זה לכך שבאותו הזמן החלה ההתפתחות של האינטרנט, אשר שינה את התקשורת בין בני האדם, וגם השתנו הצורות של קבלה ושל נתינת שירות.
החזית האחרונה הפכה להיות הדרך שבה בני האדם הפכו להיות סחורות לעסקים ולכן היה כל כך חשוב שאמנים יעסקו ביחסים ויגידו על זה משהו".
אמנים שתויגו על ידי בוריו תחת הגדרה זו כוללים את: רירקריט טיראוואניג'ה (Rirkrit Tiravanija), דומיניק גונזלס פורסטר (Dominique Gonzalez-Foerster), ליאם גיליק (Liam Gillick), פייר הויג (Pierre Huyghe), דאגלס גורדון (Douglas Gordon), ונסה ביקרופט (Vanessa Beecroft) ואחרים.
בוריו חוקר את רעיון אסתטיקת היחסים דרך דוגמאות אותן הוא מכנה אמנות יחסים.
הוא מגדיר אמנות יחסים כ"מבחר פרקטיקות אמנותיות שיוצאות מנקודת המוצא התאורטית והמעשית של אינטראקציה אנושית והקונטקסט החברתי שלה, במקום הניסיון לייצר חלל סימבולי עצמאי ופרטי"
את המכנה המשותף בין האמנים שעליהם הוא כותב הוא מסביר כך: "מצאתי שהם שמים בקדמת הבמה משהו שהוא מאוד ספציפי: העניין המשותף שלהם (סמוי או גלוי) ביחסים בין-אישיים.
גם האמנים שלא עשו אמנות שקוראת להשתתפות פיזית של הקהל – שזה מבחינתי רק אספקט אחד מתוך הרעיון ואפילו לא הכי חשוב בו – התעסקו כולם תחילה ביחסים".
חלק גדול מעבודות האמנות בהן הוא עוסק בספרו יוצרות סביבה חברתית בה אנשים מתכנסים יחד ומשתתפים בפעילות כלשהי.
בוריו טוען כי "תפקיד יצירות האמנות הוא כבר לא יצירת מציאויות דמיוניות או אוטופיות אלא למעשה תפקידה הוא להוות דרכים לפעולה ודרכי חיים בתוך המציאות הקיימת, בכל קנה מידה שנבחר על ידי האמן".
באמנות יחסים, הקהל נתפש כקהילה.
יצירת האמנות אינה מפגש בין צופה ואובייקט, אלא יוצרת מפגש אינטרסובייקטיבי.
המשמעות נחווית באופן קולקטיבי, ולא בצפייה פרטית.
דוגמה לכך ניתן למצוא בעבודותיו של רירקריט טיראוואניג'ה: "המאפיין המרכזי בעבודתו של טיראוואניג'ה הוא הרצון למחוק אט-אט לא רק את ההבחנה בין חלל מוסדי וחברתי, אלא גם את ההבחנה בין אמן וצופה.
המשפט "הרבה אנשים" (lots of people) מופיע בתדירות גבוהה ברשימת החומרים שלו.
בשנות ה-90 המאוחרות התמקד טיראוואניג'ה ביצירת מצבים בהם הקהל יכול ליצור עבודה משל עצמו.
נטייה זו באה לידי ביטוי בעבודה שנקראת (Untitled 1996 (Tomorrow Is Another Day, טיראוואניג'ה בנה מעץ העתק של דירתו הניו-יורקית ופתח אותה לציבור ל-24 שעות ביממה.
המבקרים היו יכולים להשתמש במטבח כדי להכין אוכל, להתרחץ במקלחת, לישון בחדר השינה או פשוט לבלות ולקשקש בסלון.
הקטלוג שליווה את הפרויקט מצטט מאמרים וביקורות, אשר חוזרים על קביעתו של האוצר לגבי 'שילוב מיוחד של אמנות וחיים המספק חוויה מרשימה של היות-יחד'".
הכותב והבמאי בן לואיס הציע שאסתטיקת יחסים היא ה"איזם" החדש, בהמשך ל"איזמים" של תקופות קודמות כמו אימפרסיוניזם, קוביזם, ואקספרסיוניזם.
לואיס מוצא קווים משיקים רבים בין אסתטיקת יחסים וה"איזמים" הקודמים לה: אסתטיקת יחסים לעיתים לא נחשבת כלל אמנות מפני שהיא מגדירה מחדש מהי אמנות, אמנים שנחשבים כ"אמני אסתטיקת יחסים" מכחישים זאת לעיתים קרובות, וכן העובדה שלאסתטיקת היחסים הייתה תערוכה מייסדת.
במאמרה "אנטגוניזם ואסתטיקת יחסים" שפורסם במגזין אוקטובר ב-2004, טוענת חוקרת האמנות קלייר בישופ כי ספרו של בוריו מזהה מגמות חשובות באמנות שנות התשעים, ועם זאת היא שואלת: "אם אמנות יחסים מייצרת יחסים בין אנשים, אזי השאלה ההגיונית הנגזרת מכך היא איזה סוג של יחסים מיוצרים כאן, עבור מי ומדוע?".
מסקנתה של בישופ מעבירה ביקורת על הרוח החיובית מדי והשטחית במידת מה שהיא חשה שעולה מרבות מהעבודות המשויכות לזרם זה: "היחסים המכוננים על ידי אסתטיקת יחסים הם לא דמוקרטיים באופן מהותי, בניגוד למה שטוען בוריו, מאחר שהם משתייכים בנוחות רבה מדי אל אידיאל של קהילה כתחושת יחד אימננטית".
היא מוסיפה וטוענת שרבות מהעבודות של האמנים המשויכים לזרם חומקות מאמירה פוליטית ומסתפקות במסר חברתי מעומעם.
אסתי עצמוני (נולדה ב-10 במרץ 1949) היא אשת חינוך ישראלית, מחברת ספרי לימוד בנושא זהירות בדרכים.
עצמוני נולדה, גדלה והתחנכה ברעננה.
לעצמוני תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בחינוך קהילתי, והיא שימשה שנים רבות כמחנכת במערכת החינוך בכפר סבא.
עצמוני הייתה הראשונה בישראל שהתגייסה לכתוב ספרי הוראה לתלמידים ולמורים בנושא זהירות בדרכים, שנמנו כחלק מרשימת ספרי הלימוד המאושרים של משרד החינוך.
ספריה משמשים להוראת חוקים ותקנות דרך משחקים, טקסטים מחורזים וקליטים ומגוון אמצעי הוראה שמעשירים את הפן החווייתי והרגשי, ומהווים גורם מפתח בלמידה ובסיס לחינוך לערכים והתנהגות בטיחותית.
ספריה משמשים אלפי תלמידים ומורים בהוראת זהירות בדרכים, במערכת החינוך בישראל.
בשנת 1996 יצא לאור ספרה, "בצעד זהיר ובטוח", הראשון בסדרת ספרי הלימוד "בצעד".
בשנת 2009 יצאו לאור ארבעה סיפורים מעשייה לגיל הרך שנקראים: סדרת "חיוכים בדרכים" (בשיתוף עם נחמה חרמון), במטרה ללמד תכנים מורכבים של נושאי זהירות בדרכים בצורה חווייתית ומהנה.
בשנת (2018) יצא ספרה "סימני דרך" ובשנת (2019) יצא לאור ספרה "הליכה כהלכה".
ב-2011 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב כי ספרה של דתיה בן דור, "חכמים בדרך", מועתק בחלקו מהספר "בצעד שקול", ופסק לעצמוני פיצויים בסך 150 אלף ש"ח.
ב-2013 יזמה אסתי עצמוני את הפרויקט של משרד החינוך שנקרא "בית הספר של החופש הגדול", על מנת לתת מענה לתלמידים והורים בחופשות.
עצמוני סברה שמורים רבים יסכימו להמשיך ולעבוד חודש נוסף ולקבל על כך משכורת נוספת, חודש זה יהיה כולו חודש של כיף וחוויה כמו בקייטנה.
ובכך לאפשר לאלפי ילדים/הורים להמשיך ללמוד/לעבוד במסגרת חינוכית תומכת ובטוחה ובעלות כספית נמוכה.
עצמוני העלאת את הרעיון, ברשתות התקשורת, פייסבוק, (ופוסטים בעמודים של יאיר לפיד ששימש כשר האוצר, ובעמוד של שי פירון ששימש כשר החינוך), בתוכנית "הכל כלול" עם סיון כהן ונוגה ניר נאמן.
ההצעה זכתה מיד לתמיכה ומענה, וכך עלה הפרויקט של בית הספר של החופש הגדול.
ב-24 באוקטובר 2019, בהסכם פשרה שקיבל תוקף של פסק דין, שבו כל זכויות היוצרים של הספרים: "בצעד ראשון" "בצעד שקול" "בצעד זהיר ובטוח" ו"בצעד נבון" (שיצאו בעבר בהוצאת רכגולד), למחברת אסתי עצמוני.
על תרומתה למערכת החינוך בישראל קיבלה עצמוני ב-2008 פרס "אשת המופת" על מפעל חיים מטעם סניף מועדון "ליונס" בכפר סבא.
בצעד זהיר ובטוח (1996) - הוצאת לֶמוּר (תורגם לערבית)
בצעד שקול (2003) - הוצאת לֶמוּר (תורגם לערבית)
מורה דרך (2012) - הוצאת בונוס יבנה
חיוכים בדרכים (2009, בשיתוף עם נחמה חרמון) - הוצאת בונוס יבנה:
התמרור ששאג צרח ולחש עצור!
אסרסי גטו סהלו גרמאי (נולדה ב-1958) היא ישראלית ממוצא אתיופי, אשר באמצע שנות ה-80 שימשה אחות בצלב האדום במחנה פליטים בסודאן.
היא הצילה את חייהם של חולים רבים, העניקה בסתר תרופות למי שלא יכלו לרכוש אותן והייתה אחראית לחלוקת כספי סיוע לפליטים יהודים.
אסרסי נולדה בכפר גיינאה במחוז גונדר ב-1958, הבת הקטנה מבין עשרה ילדים.
אביה, גטו סהלו, היה חקלאי וראש הקהילה המקומית, שמנתה 58 משפחות יהודיות.
בשנות ה-60 נפתח בכפר בית ספר יהודי, על ידי יונה בוגלה.
בשונה מהמקובל באותה תקופה באתיופיה, אביה של אסרסי השתכנע לשלוח ללימודים לא רק את בניו, אלא גם את בנותיו.
לאחר ארבע שנות לימודים בכפר, אסרסי סירבה להתחתן ושכנעה את הוריה לאפשר לה להשלים 12 שנות לימוד בבית הספר בעיר אזזו.
היא המשיכה את לימודיה בבית הספר לאחיות בדברה תבור.
לאחר שסיימה את הכשרתה כאחות ב-1983, הרשויות החליטו לשלוח אותה לעבוד בחזית אסמרה, שם התנהלו קרבות בין המורדים האריתראים לצבא, במסגרת מלחמת האזרחים האתיופית.
בעצת משפחתה הצטרפה אסרסי לאחת הקבוצות שיצאו למסע לישראל דרך סודאן, היחידה ממשפחתה ומהכפר כולו שיצאו למסע בשלב זה.
בדרכם נדרשו פעמים רבות כישוריה כאחות לטיפול במשתתפי המסע, ביניהם תינוקות, קשישים ונשים הרות.
בשנת 1984 עברה הקבוצה את הגבול מאתיופיה לסודאן והגיעה למחנה הפליטים וואד אל-הילו, הסמוך לגדריף.
הפליטים סבלו ממחסור במזון ובמים נקיים, ממחלות רבות, מהיעדר שירותי רפואה ומהתנכלות של המקומיים.
רבים מיהודי אתיופיה מצאו את מותם במחנות הפליטים בסודאן, בהמתינם לעלות לישראל.
אסרסי פנתה לצלב האדום בבקשה להתנדב בשורות הארגון.
לאחר שהוכיחה את כישוריה כמתנדבת התקבלה כאחות מן המניין.
במסגרת עבודתה טיפלה בפליטים רבים, בני כל הדתות, ובמיוחד בפליטים יהודים, שאנשי צוות אחרים סירבו לטפל בהם בגלל דתם.
לבקשתה, הוצבה לעבודה גם בבית המרקחת של המרפאה, עמדה שאפשרה לה לסייע ליהודים שלא היה באפשרותם לרכוש את התרופות שנדרשו להם.
תוך סיכון חייה מסרה לחולים בסתר תרופות ללא תשלום, ולעיתים קנתה עבורם תרופות מכספה.
עקב חששה שתיחטף על ידי סודניים מקומיים ותיאלץ להינשא בעל כורחה, החליטה אסרסי להתחתן עם רווק יהודי, שהכירה עוד לפני הגעתה למחנה.
בעקבות פגישתה עם הנרי גולד, ממייסדי הארגון ההומניטרי הקנדי CPAR, החלה אסרסי לסייע בחלוקת כספי סיוע למשפחות יהודיות במחנה הפליטים.
פעילות זו הופסקה לאחר שקיבלה איומים על חייה מצד פליטים שלא נמצאו זכאים לסיוע, ואזהרה שהיא תוסגר לרשויות הסודניות בעקבות פעילותה.
בשנת 1985, לאחר שכל קהילת ביתא ישראל במחנה וואד אל-הילו עלתה לישראל במסגרת מבצע משה, החליטה גם אסרסי לעזוב את סודאן.
היא ביקשה לצאת לישראל, אבל הדרך ארצה נחסמה בעקבות הדלפה לעיתונות על עליית היהודים.
בעזרת פעילים יהודים אתיופיים בשירות המוסד נוצר קשר עם שגרירות קנדה בסודאן.
אסרסי, שהייתה בהריון מתקדם, ילדה את בתה בבית החולים בח'רטום, וכעבור כחודש, במאי 1985, הגיעה עם משפחתה לקנדה.
היא החלה ללמוד רפואה בוויניפג, אבל עקב מאסרם של שניים מאחיה, שהיו פעילי עלייה בגונדר, נאלצה להפסיק את לימודיה ולסייע בפרנסת משפחותיהם.
היא התקבלה לעבודה בבית חולים מקומי כאחות במשמרת לילה, ובימים עבדה כמזכירה.
בזמנה הפנוי סייעה בגיוס תרומות למען יהדות אתיופיה.
במקביל גידלה בעצמה את בתה, לאחר גירושיה מבעלה.
אחרי מאמץ שנמשך חמש שנים, הצליחה להביא את אימה מאתיופיה לקנדה.
האם עלתה לישראל, שני האחים שוחררו מהכלא האתיופי בסיוע המוסד, עלו לישראל והוכרו כאסירי ציון.
כשנה לאחר מכן, ב-1992, היא עלתה לישראל יחד עם בתה.
בישראל פגשה את ברוך גרמאי, שאותו הכירה עוד באתיופיה.
אסרסי ממשיכה לעבוד כאחות מעשית.
במהלך המסע הרגלי לסודאן נקראה אסרסי לטפל ברבים ממשתתפי המסע, שסבלו מרעב, צמא, תשישות, פגיעת חיות טרף ופציעות שונות.
למרות מחסור בתרופות וציוד רפואי, היא סייעה בהצלת חיים ובהגעת חברי הקבוצה ליעדם.
בצל מלחמת ההישרדות האישית והמשפחתית במחנה הפליטים, התגייסה אסרסי לעזור לפליטים יהודים במתן שירותי רפואה ובחלוקת כספי סיוע.
מעמדה כאחות בצלב האדום אפשר לה להשיג תרופות חיוניות, וכך להעניק טיפול רפואי ולהציל את חייהם של רבים, ביניהם עשרות תינוקות.
ביום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל, שנערך בירושלים ב-2018, נערך מפגש בין אסרסי לאחד התינוקות שהצילה בסודאן – יאסו זללו, ואביו אשגרה וורקנו זללו, ביוזמת הטלוויזיה החברתית.
אסרסי נבחרה ל"גיבורת החברה הישראלית" בכנס מנהיגות נשית בקהילת יוצאי אתיופיה, שנערך על ידי "פורום ירוסלם".
בספר "מנהיגות פורצות דרך", בהוצאת פורום ירוסלם (2019), הוקדש פרק מיוחד לסיפורה.
אסרט מגרסה (באמהרית: አስራት መገርሳ; נולד ב-20 ביוני 1987) הוא כדורגלן אתיופי, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אוניברסיטת וולוואלו אדיגרט.
מגרסה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת ECCPO המקומית, בה שיחק עד שנת .
ב-2 ביולי 2013, מגרסה חתם בהפועל רמת השרון.
ב-24 באוגוסט 2013, ערך את הופעתו היחידה בקבוצה בהפסד 0–2 להפועל חיפה, בו הורחק בדקה ה-41 לאחר שקיבל צהוב שני.
ב-28 באוגוסט 2013, שוחרר מהמועדון.
לאחר תקופה כשחקן חופשי, מגרסה חתם בדשאן ביר גונדד.
בהמשך הקריירה שיחק גם בדדביט אדיס אבבה ובקיץ חתם באוניברסיטת וולוואלו אדיגרט.
ב-28 במאי 2011, מגרסה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה בהפסד 1–2 ל.
ב-14 ביולי 2013, מגרסה כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד .
מגרסה, נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2013.
אסתי עלמו-וקסלר (נולדה ב-1980) היא במאית קולנוע, תסריטאית וצלמת קולנוע ישראלית.
יחד עם בעלה אלעד, היא ייסדה את חברת אביינש הפקות.
יצירתה שואפת לספר את הסיפורים והתלאות של יהודי אתיופיה בישראל.
אסתי עלמו נולדה באתיופיה, ועלתה לישראל בגיל ארבע והתאחדה מחדש עם אביה שעלה שנתיים לפני שאר בנות המשפחה.
בתיכון למדה אמנות ועיצוב, ולעיתים קרובות השתתפה בפעילויות תיאטרון לאחר הלימודים.
בזמן התיכון היא הפיקה סרט אנימציה קצר בשם "כתוב בחול".
לאחר שסיימה את שירותה הצבאי, למדה צילום וידאו והדמיה ממוחשבת במכללת לאמנות ועיצוב בצלאל, שם קיבלה את התואר הראשון וסיימה תואר שני בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
לאחר שלא הצליחה למצוא תעסוקה בתחום חזרה לבית הוריה והחלה לייצור סרטים בעצמה וכתבה על נושאי הקהילה שלה.
עבודתה המקצועית הראשונה של אלמו ווקסלר הייתה סרט קצר שכותרתו "קיץ 89" שיצא בשנת 2013. סרטה הראשון באורך מלא היה "ליידי טיטי", דרמה קומית על מוזיקאי כושל בן 27 החי בתל אביב, מסתבך עם השוק האפור והמאפיה עקב הלוואה גדולה שלקח מהם.
כדי לברוח מהם הוא חוזר אל שכונת ילדותו.
אף על פי שהיא קומדיה, היא עוסקת בנושאים הנוגעים לקהילה האתיופית, כולל עוני, תת-תעסוקה וגזענות ממוסדת.
אחותה אלזה, כיכבה בתפקיד הראשי.
הסרט שנקרא במקור "ייסורי וורקו הצעיר", קיבל מענק עידוד הפקה מקרן הקולנוע הישראלי.
אלמו וקסלר גם ביימה סרט תיעודי שכותרתו "איש החול מחפש את טנא", על מאמציה של משפחה למצוא קרוב משפחה בסודאן שהתאסלם וויתר על תרבותם היהודית.
הסרט התיעודי עסק בדחייה כפולה של המשפחה, הן מהחברה הישראלית אך גם מהקהילה היהודית באתיופיה.
ביולי 2018 השתתפה בסדרה התיעודית "ארץ לבנה", בערוץ "הוט 8" שעסקה בגזענות הממוסדת כלפי יוצאי העדה האתיופית.
יוצרת הסדרה יסמין קיני, בחרה להפנות את המצלמה לגיבורים שלא מוכנים שיראו בהם קורבנות, דוגמת אלמו וקסלר.
אסתי היא היוצרת ומנהלת התוכן של כל התוכניות שמופקת על ידי אביינש הפקות, בין השאר: "מסעות סבא ברהנו", סדרה לילדים המשלבת אנימציה.
"הולו אגר", תוכנית מגזין ובידור בהנחיית יוסי ווסה וחרות שפירא.
ב-2020 השתתפה בסרט התיעודי "על כיסא הבמאי יושבת אישה" שהוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה באוקטובר 2020.
היא נשואה לאלעד וקסלר, אותו הכירה כאשר השניים למדו במכללת בצלאל.
הם גם שותפים עסקיים, ויש להם חברת הפקות בבעלותם.
אסתי וינשטיין (1966 – 21 ביוני 2016) הייתה חסידת גור ישראלית שיצאה בשאלה.
כתבה את הספר "עושה כרצונו", שיצא לאור בישראל לאחר שהתאבדה.
בספר היא תארה מסכת חיים אלימה בסביבה שמרנית ודכאנית.
הספר עורר עניין רב בקהילה ובנסיבות האישיות של ויינשטיין ובהמשך אף עובד להצגה.
אסתי נולדה למשפחת אירנשטיין בבני ברק בשנת 1966, נישאה בגיל 19 לשלמה וינשטיין ונולדו להם שבע בנות.
בתה הבכורה רחל נשואה לעורך החדשות בעיתון משפחה ישראל יוסקוביץ.
בגיל 42 החליטה לעזוב את העולם החרדי, לאחר שלדבריה עברה חיי זוגיות קשים ומשפילים.
שלמה בעלה דחה את הטענות וכתב שכל מה שעשה למען אשתו היו דברים המותרים על פי ההלכה.
ביוני 2016 נעלמו עקבותיה ולאחר שישה ימים נמצאה גופתה ברכבה ליד חוף הקשתות באשדוד במצב ריקבון לאחר ששמה קץ לחייה.
בדיון שנערך בבית המשפט בשאלה האם לערוך לה לוויה דתית או חילונית, פסק בית המשפט שייערכו שתי לוויות – אחת דתית והשנייה חילונית.
מאות אנשים השתתפו בהלווייתה בבית העלמין ירקון.
במכתב שהניחה אחריה, תיארה את הנסיבות שהביאו אותה להחלטה לשים קץ לחייה.
הנתק המוחלט עם שש מתוך שבע בנותיה הביא אותה לתחושות של חוסר מוצא, ייאוש תהומי ועמדה של חולשה.
בעקבות התאבדותה נערכו מספר תחקירים על סיפורה של וינשטיין.
בשנת 2016 הציגה אילה חסון מסמכים שפירטו את ההתעללות המינית שעברה וינשטיין מצד בעלה ועדויות מצד גורמים כמו המעסה שסיפק עיסויים ארוטיים לה ולבעלה.
כמו כן, הופיע תחקיר בתוכנית המקור על "הסודות השמורים של חסידות גור".
בתחקיר הובאו עדויות על חלוקת כדורים לדיכוי היצר המיני, "חקירות שב"כ" פנימיות ועוד.
בנוסף, נערכו דיונים על אורח חייהם של חסידי גור.
לאחר התאבדותה של ויינשטיין הביאה בתה שיצאה גם היא לשאלה, תמי מונטג, תכריך כתבים שכתבה וינשטיין ובו סיפור, שעל פי הכותבת מקביל לחייה האישיים.
הסיפור מתחיל בניסיון התאבדות של "דסי" – הכותבת, אשפוז כפוי במחלקה פסיכיאטרית, ועובר לתיאור חייה של דסי משלביה המוקדמים של ילדותה עד לאמצע חיי הנישואין שלה.
בסיפור מתואר כיצד הבעל, יעקב, מקפיד על תקנות גור ובכללן שלא לקרוא לאישה בשמה הפרטי אלא "בואי רגע", או "תגידי" וכיוצא באלו.
כאשר ביקשה הכותבת, המכונית בספר "דסי", לקיים יחסי מין בתדירות גבוהה מהמקובל בחסידות, יצא יעקב מהבית לשיחת טלפון עם ה"מדריך" – הרב שמדריך זוגות בגור בנושא התקנות – וחזר כעבור שעתיים בסירוב.
הוא אמר לה לטענתה שאם לא תקבל את עמדתו הוא יישן בסלון או בשטיבל.
בסיטואציות נוספות מסופר בו כיצד הלכו השניים לטיפולים זוגיים ומיניים, ובין היתר המעסה קיים איתה יחסי מין בצורה חלקית.
הספר הוא רב מכר, ובעקבותיו נכתבה הצגה.
בהצגה דמותה של אסתי מגולמת על ידי השחקנית אסנת פישמן.
יעל פלוסר כתבה ביקורת על הספר שטענה כי הוא טקסט מבולבל ולא עקבי שאמינותו בעייתית והוצאה לאור שלו תפגע לא רק בווינשטיין ובמסר שרצתה להעביר, אלא גם בנפגעות תקיפה מינית ובנשים באשר הן.
לספר גרסה מקוצרת הזמינה להורדה ברשת.
במשפחתה היו שטענו כי הם עברו "לינץ' תקשורתי".
לטענתם הם שמעו רק בתקשורת על כך שהם הולכים "לחטוף את הגופה", כשהאמת היא שלא הייתה שום כוונה כזאת.
לטענתם בית המשפט הודיע להם על פשרה של שתי לוויות נפרדות, הלוויה חרדית והלוויה חילונית, אף על פי שכלל לא ביקשו הלוויה שונה.
הם שמעו על אכזריות מצידם בניתוק הבנות אף על פי שלטענתם "אף אחד לא יידע שהיא זו שבחרה לעזוב והשאירה את הבנות לבכות אל תוך הכרית כמעט בכל לילה".
לפי חלק מהמשפחה שנותרו חרדים, אסתי עזבה את ביתה ואת העולם החרדי בפתאומיות וללא התרעה מראש, השאירה פתק שאומר שהיא אוהבת את הילדים והלכה.
חלק מבני המשפחה מצביעים על כך שבשנה הראשונה עשתה וינשטיין מאמצים לשמור על קשר עם בנותיה והן נענו לכך, אך לאחר מכן היא הייתה באה לשכונה בלבוש לא צנוע והעלתה פוסטים עם תמונות קשות לעיכול במגזר החרדי, מה שגרם להם לנתק עימה כל קשר.
לעומת חלקים מהמשפחה, בתה תמי מונטג שיצאה אף היא בשאלה, מעידה על ניכור משפחתי שהן חוו.
מונטג אף הייתה זו שהוציאה לאור את הספר של אמה.
אסרום, או גבינת פורט סלוט דנית (בדנית: Esrom (ost), או באנגלית גם Danish Port Salut) היא גבינה מחלב פרה צהובה חיוורת, עם ארומה חריפה וטעם מלא ומתוק.
ייצור גבינת אסרום זכה לתחייה על ידי מספר מחלבות ויצרניות בשנות ה-2000.
אסרום היא גבינה נקבובית, עם הרבה חורים קטנים לאורך, והיא מעט אלסטית וחמאתית במרקמה.
היא משמשת בדרך כלל כגבינה לאכילה או כגבינה להמסה בבישול ובאפייה, היא טובה גם בתבשילים וגם בכריכים ודומה ל-Havarti הדנית או סאן-פולן הצרפתית.
בגלל הטעם הנועז שלה, היא משתלבת היטב עם בירות כהות ויינות אדומים.
היא מבשילה באיטיות מתרבית התחלתית עד תקופה של 10 עד 12 שבועות, ואז מתיישנת בתבניות מלבניות.
יש לה קליפת שעווה בצבע צהוב-חום.
אסרום, דאנבו ודנבלו הן שלוש הגבינות הדניות היחידות המסומנות במעמד גאוגרפי מוגן (PGI) על ידי האיחוד האירופי, כלומר ניתן לייצר אותן בדנמרק רק מחלב דני ובמחלבות מאושרות המייצרות את הגבינות לפי המפרטים שנקבעו.
אסרא ארדואן אלביירק (בטורקית: Esra Erdoğan Albayrak; נולדה ב-14 באוקטובר 1983) היא סוציולוגית טורקית.
היא בתו של הנשיא ה-12 של טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, ואשתו של שר האוצר לשעבר של טורקיה, בראט אלביירק .
ארדואן תומכת בפומבי בארגון הטרור חמאס.
אביה הוא רג'פ טאיפ ארדואן ואמה היא אמינה ארדואן .
יש לה שלושה אחים: אהמט בוראק ארדואן , נג'מטין בילאל ארדואן וסומייה ארדואן .
היא השלימה תואר ראשון בסוציולוגיה והיסטוריה באוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון בשנת 2003 ותואר שני מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ב-2016 סיימה דוקטורט בסוציולוגיה באותה אוניברסיטה.
ארדואן היא חברת מועצת המנהלים במספר ארגונים.
בקרן TURKEN בניו יורק, TÜRGEV (קרן שירותי הנוער והחינוך של טורקיה), והסהר הירוק , ארגון למלחמה בהתמכרויות שהוקם בהנהגת אביה.
ב-11 ביולי 2004, היא נישאה לבנו של סאדיק אלביירק , בראט אלביירק.
בין האורחים בטקס היו ראש ממשלת רומניה אדריאן נסטאסה, ראש ממשלת יוון קוסטס קרמנליס, מלך ירדן עבדאללה השני, נשיא פקיסטן פרבז מושארף, שר החוץ הטורקי עבדוללה גול ויו"ר האספה הלאומית של טורקיה בולנט ארינץ' .
בינואר 2024 תמכה ארדואן בנשיא דרום אפריקה, סיריל רמפוזה, בעקבות החלטתו לתבוע את ישראל בבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ).
היא צייצה לגבי רמפוזה "שחור בצבע, לבן בלב".
באפריל 2024 פרסמה ארדואן פוסט ברשת החברתית X ובו שיבחה את המחבל אזרח טורקיה שדקר שוטר ופצע אותו באורח בינוני בעיר העתיקה בירושלים.
היא כתבה "אריה מהאריות של בני עות'ומאן ביצע מבצע דקירה נגד הציונית בירושלים הכבושה, וזוכה לתהילה כקדוש מעונה.
בחשבון הטוויטר שלה היא תומכת באופן עקבי בארגון הטרור חמאס.
עם מבצע עם כלביא הביעה תמיכה בפגיעה במשטר האייתוללות באיראן.
אסתי פשין (נולדה ב-1973) היא מנהלת מפעל הסייבר של התעשייה האווירית ובעבר מנכ"לית שדולת ההיי-טק בכנסת.
אביה, ד"ר יעקב פשין, היה מצאצאיו של יוסף זונדל מסלנט ועבד כאורתופד בבית החולים אסף הרופא.
אימה, ריבה אביעד, הייתה המנהלת בפועל של האגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך.
את שירותה הצבאי עשתה ביחידה 8200 והשתחררה בתום שירות של 11 שנים בדרגת רב-סרן.
ב-2012 השלימה תואר ראשון במחשבים וניהול מהאוניברסיטה הפתוחה, וב-2018 סיימה תואר שני בניהול באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2007–2009 הייתה מנכ"לית חברת הסייבר לתשתיות קריטיות Waterfall.
ב-2013 הצטרפה לתעשייה האווירית והקימה בה את מינהל הסייבר, ובינואר 2017 בחר בה דירקטוריון החברה לעמוד בראש מפעל חדש לפרויקטים בתחום הסייבר במסגרת פעילות החברה הבת אלתא.
כמו כן, הייתה פשין פעילה בין השנים 2009–2019 בשדולת ההייטק בכנסת, בהתנדבות, וכיהנה כמנכ"לית השדולה.
במסגרת תפקידה קידמה את הצעת "חוק האותיות הקטנות", שנועדה להורות לבנקים להגדיל את האותיות בדוחות, במכתבים ובחשבונות שהם שולחים לקשישים.
ההצעה נולדה בעקבות מאבק מתמשך של סבתה מצד אימה של פשין, ניצולת השואה אהובה הלוי לוין, בבנק ישראל.
פשין מחזיקה ברישיון טיס אזרחי וחברה באיגוד לתעופה ספורטיבית, לאחר שהתגברה על פחד מטיסה.
ב-2016 נבחרה למקום ה-27 ברשימת 50 הנשים המשפיעות בישראל של מגזין פורבס.
ב-2017 נבחרה למקום ה-47 ברשימת 50 הנשים המשפיעות של עיתון גלובס, ובמקום ה-18 ברשימת 100 המשפיעים של מגזין דה-מרקר.
אסראאיליאת (תעתיק מקוצר: אסראיליאת בערבית: إسرائیلیات - "Israelisms", "ישראליות") היא ז'אנר משני של פרשנות הקוראן (תפסיר) ושל מסורות החדית' (ḥadīth), הכולל נרטיבים וסיפורים שמעשירים את הנרטיבים הקוראניים.
חומרי האסראאיליאת עשויים לשאוב ממקורות יהודיים, נוצריים או זורואסטריים.
בתקופות המוקדמות של המסורת האסלאמית היה מקובל שימוש נרחב באסראאיליאת, אך בהדרגה - ובייחוד בתקופתו של אבן תַּיְמִיַּה (Ibn Taymiyya) ובמאה שאחריה עם אבן כת'יר - המונח החל להצביע גם על תכנים שנחשבו בעיני חלק מהפרשנים כבעייתיים או כלא־איסלאמיים.
בעידן המודרני יש חילוקי דעות: בבחלק מהמסורות (למשל בחלק מהפרשנויות הטורקיות) מקבלים שימוש מסוים באסראאיליאת, בעוד שבקרב פרשנים ערבים רבים הן נדחות או נחשבות לנטולות סמכות.
קטעי־נרטיב מסוג אסראאיליאת מופיעים לעיתים קרובות בפרשנויות קוראניות, בסיפורי סופיות ובספרות אסלאמית רחבה, ומשמשים להעשיר מידע על הנביאים הקדומים המוזכרים בתנ"ך ובקוראן.
אסתי כץ גרנות (נולדה ב-1 ביוני 1949) היא שחקנית, מדבבת, וזמרת ישראלית.
אסתי כץ למדה משחק אצל פאני לוביץ' ויורם בוקר.
בנעוריה עסקה בפיתוח קול ובמקביל למדה מחול.
היא הייתה רקדנית בלהקת המחול של גבעתיים, עמה הופיעה בסיבובי הופעות בטורקיה וביוון, ולאחר שירותה הצבאי יצאה עם הלהקה לסיבוב הופעות בן שלושה חודשים באנגליה, כרקדנית וכזמרת.
עם הגיעה לגיל גיוס נבחנה ללהקה צבאית, ובאודישן ביצעה את השיר "סואן בדמי הליל".
היא התקבלה ללהקת הנח"ל ושירתה בה משנת 1968 במסגרת "התוכנית ה-21" אחת מתוכניותיה המצליחות של הלהקה, שכללה שירים שהפכו לקלאסיקות ישראליות ובהם "בשמלה אדומה", "החיים יפים", "קרנבל בנח"ל" ו"שלווה".
לאחר שחרורה מהצבא בשנת 1970 הצטרפה לצוות המחזמר "דודו השמן", מחזמר שיצרו וביצעו בוגרי הלהקות הצבאיות.
במחזמר ביצעה בין היתר את השירים "מכתב מהצבא" (דואט עם גבי ברלין) ו"כמה טוב לרכב בשניים" (דואט עם דודו טופז).
המחזמר יצא על גבי תקליט בשנת 1972. באותה שנה השתתפה גם באלבומו של יורם ארבל, "טוב שאת כאן", וביצעה בו את השיר "בן אדם אחר".
בשנת 1971 הצטרפה להרכב המחודש של "להקת פיקוד דיזינגוף", שהעלה את תוכניתו "מסביב לכיכר" בניהולו המוזיקלי של דוד קריבושי.
עם זאת, לאחר מספר חודשים התפרקה הלהקה בשל עזיבת מרבית חבריה.
בין השנים 1973–1974 הייתה כץ חברת להקת "הכנופיה", שבלטה בלהיטיה "אשליות" ו"על הכיפאק".
בשנת 1974 השתתפה בפסטיבל הזמר החסידי השישי וביצעה את השיר "לכו נרננה".
בשנת 1975 השתתפה בפסטיבל שירי משוררים לילדים מספר 2 עם השיר "הבובה גלדיולה", ובאותה שנה הופיעה גם בפסטיבל שירי היידיש הרביעי עם השיר "שטילע ליכט", עמו זכתה במקום הראשון, אף שלא הבינה יידיש.
במהלך שנות ה-70 הופיעה כץ תכופות בטלוויזיה הישראלית, בתוכניות כגון "שרתי לך ארצי" (בפרק "על הגורן בליל לבנה", 1977), שבו ביצעה משיריו של נחום נרדי, וכן בתוכניות "איזה חג לי" ו"מפגש אמנים" בהנחיית אהוד מנור.
בשנת 1976 בשיא פרסומה נישאה לשחקן ולזמר רפי גרנות, והשניים עברו להתגורר בחיפה.
בין השנים 1977–1979 למדה באוניברסיטת חיפה היסטוריה, גאוגרפיה, מקרא ותיירות, ועבדה במקביל בסינמטק חיפה ובארגון ויצו כמנהלת אירועי תרבות.
בתקופה זו הפסיקה לשיר ולהופיע.
בשנת 1979 לאחר הולדת בתם נועה, הקימו כץ וגרנות צמד שהופיע בקיבוצים, בעיבודיו המוזיקליים של דוד שלזינגר.
בשנת 1982 התגרשו, וכץ עברה להתגורר בתל אביב כאם חד־הורית.
עם בואה לתל אביב באותה שנה החלה להופיעה במועדון הזמר "הסליק".
בהמשך נשלחה מטעם משרד החוץ לייצג את ישראל בפסטיבל ימי המוזיקה הבין-לאומיים ביוהנסבורג, דרום אפריקה, והשתתפה במחזמר המחודש "שלמה המלך ושלמי הסנדלר".
בין השנים 1985–1988 הופיעה ביריד התיירות הבין־לאומי בלונדון ובמופעי יחיד כנציגת ישראל.
בשנת 1987 במהלך אחת מהופעותיה הפרטיות בעיר חדרה, צפה בה הבדרן והזמר מוטי גלעדי, אשר ניהל באותה תקופה משרד אמרגנות יחד עם אחיו אהרל'ה גלעדי.
גלעדי התרשם מהופעתה, הזמין את כץ לפגישה במשרדו, ובסיומה החליטו האחים להשקיע בהפקת אלבום הבכורה שלה, שעד אז טרם יצא לאור.
לאחר כשנה של עבודה אינטנסיבית על ליקוט חומרים והפקה מוזיקלית, הוציאה כץ בשנת 1988 את אלבום הבכורה שלה, שנשא את שמה "אסתי כץ".
האלבום, שעוצב ברוח הרוק הישראלי של שנות ה-80, כלל עשרה שירים שנכתבו בידי יוצרים בולטים ובהם דני רובס, אריק סיני ואהוד מנור.
אף שהאלבום לא זכה להצלחה מסחרית רחבה, הוא כלל שירים שזכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו, בהם "אחת מהבוהמה", "אני מדבר" ו"גוצ'י וגלי".
בסוף שנות ה-80 פגשה כץ את יורם טהרלב, שהציע לה להופיע עמו במופע משותף.
השניים יצרו סדרת מופעים מצליחים ובהם "הנשיקה השנייה" (שעלתה למעלה מ־800 פעמים), "בלי כבלים" (1991–1997) והצגת הילדים "איך לכתוב שירים וללמד את ההורים".
כץ שימשה במופעים אלו גם כמפיקה וכאמרגנית, והשניים ביצעו יחד למעלה מ־2,500 הופעות.
בשנת 1990 הופיעה ברוסיה מטעם משרד החוץ, הופעה שתועדה לסרט דוקומנטרי שהוקרן בארצות הברית.
לאחר מכן הופיעה עם עמוס אטינגר במופע "רבע לפני אהבה", שהוצג כ-80 פעמים.
בשנת 1993 השתתפה בתחרות זמר בין-לאומית במזרח אירופה וזכתה במקום השלישי.
באותה שנה הופיעה בקהיר בפני הקהילה הדיפלומטית מטעם משרד החוץ.
בשנת 1994 ייצגה את ישראל באירוע "שבוע ישראל" בפורטוגל.
בשנת 1997 השתתפה בטקס מצעד החיים בפולין, חוויה שהשפיעה עליה עמוקות.
באותה שנה החלה בקריירת סולו עצמאית עם המופע "מולדת יחפה", שרץ עד היום.
בנוסף יצרה מופעים נוספים, ובהם "סמבה בשניים" (עם אורי הרפז), "מוזיקה בשחור לבן" (מופע ג'אז לילדים), "אישה ועוד שישה", "אישה מאגדה אחרת", "מנגינה מאירה מצלצלת" ו"מטשקנט לירושלים".
מופעיה משלבים שירה, נגינה, תפאורה וסיפורים מאחורי השירים.
בשנת 2002 הצטרפה ביוזמת זאב רווח להפקת "סאלח שבתי", בה גילמה את רעייתו של סאלח, והצוות יצא גם לסיבוב הופעות בארצות הברית.
בגיל 50 פנתה ללימודים באוניברסיטה פתוחה, שם היא לומדת פילוסופיה, מחשבת ישראל ותולדות האמנות.
בשנת 2010 הופיעה מטעם משרד החוץ באירועי יום העצמאות בדרום אפריקה ובאנגולה, ובשנת 2011 הופיעה בטורקיה בפני הקהילה היהודית ביום ירושלים.
מאז 2002 עוסקת כץ בהוראה בתחומי פיתוח קול, דיקציה, משחק ותיאטרון, תורת הנאום ואמנות הוויכוח.
בין תלמידיה נמנים שחקנים צעירים, נואמים, פוליטיקאים, מורים וגננות.
היא מלמדת בבית הספר לאמנויות "בית צבי" ובבתי ספר נוספים, בהם מוסד חינוכי בפתח תקווה.
+שנהפרויקטדמותהערות1970דודו השמןמחזמר, תפקיד ראשי1972שתי דפיקות לב1973קזבלןרקדניתמתנה משמייםזבנית בחנותמועדון הצועני השורקבתפקיד עצמה1974שריתמירה1975משהדרמה בריטית1977הרשלהיפהתפקיד ראשישרתי לך ארציבתפקיד עצמהתפקיד אורח1982שלמה המלך ושלמי הסנדלרמחזמר, תפקיד ראשי3, 4, 5 וחצי1984עדות מאונסגאומטריהאסתישיחקה וביצעה את שיר הנושא של התוכנית199820 פלוסנירהתפקיד אורח2002סאלח שבתיאתרוגה שבתימחזמר, תפקיד ראשי2015הקפותנדיה2017סיפור אהבה ארץ ישראליציפורה
+שנהפרויקטדמות1994עזוב שטויות1996צבי צב וחבריוקריינית1999ארנב עכשיודודה שפיצר הקיפודה / פזית הפרהרחוב סומסום - שארע סימסים2002בית חולים לבובות2005אגדות אנדרסןדמויות שונות
אַסְתְּמָה (מיוונית, "נשימה כבדה"; נקראת גם קצרת (הנשימה) או גנחת (הסמפונות)) היא מחלה ריאתית כרונית חסימתית התקפית.
ההתקפים נגרמים בדרך כלל עקב אלרגיה.
ריר צמיגי המופרש מדפנות קנה הנשימה חוסם את הקנה ומקשה על הכנסת והוצאת אוויר מהריאות.
חולי אסתמה עשויים לסבול מנשימה כבדה עם "צפצופים", קוצר נשימה, שיעול כרוני, וסיבולת לב-ריאה נמוכה.
אסתמה נגרמת על ידי שילוב של גורמים תורשתיים עם גורמים סביבתיים כמו אלרגיה, זיהום אוויר ועוד.
אסתמה אינה מחלה פסיכוסומטית אלא בעיה דלקתית בדרכי הנשימה.
לגורמים נפשיים עשויה להיות השפעה חלקית בלבד על מהלך המחלה.
אבחון האסתמה נעשה על ידי בחינת תפקודי ריאה באמצעות ספירומטריה.
תפקודי ריאות נמוכים בעת מנוחה יכולים להצביע על אסתמה קשה וכרונית, אם כי גם אסתמה הבאה לידי ביטוי בהתקפים בלבד היא מסוכנת.
אסתמה היא תסמונת המאופיינת בחסימת דרכי האוויר.
התסמונת, שהיא לרוב הפיכה, נובעת בין היתר מדלקת כרונית של דרכי הנשימה העליונות.
אסתמה היא אחת המחלות הכרוניות השכיחות ביותר בעולם, וככל הנראה פוגעת בכ-300 מיליון איש ברחבי העולם.
השכיחות של המחלה מוערכת בכ-10% אצל מבוגרים ו-15% מהילדים.
אסתמה יכולה להיות מאובחנת בכל גיל, כשהגיל הנפוץ ביותר לאבחונה הוא גיל 3. אצל ילדים, בנים חולים פי 2 מבנות.
לעיתים החולים הופכים להיות א-סימפטומטיים (ללא סימפטומים של המחלה) בבגרותם.
המחלה כרונית ואיננה ניתנת לריפוי.
ככל הנראה מחלת האסתמה היא מחלה הטרוגנית, כלומר נגרמת לרוב ממספר סיבות שונות הכוללות גורמים סביבתיים וגורמים גנטיים.
קיימים מספר גורמי סיכון הקשורים להתפתחות של אסתמה:
אטופיה (Atopy) (מיוונית: מיוחד, שונה, ובהקשר רפואי: קשור לתגובה אלרגית) היא גורם סיכון מרכזי להתפתחות של אסתמה.
לרוב, חולי אסתמה סובלים ממחלות אטופיות אחרות, הכוללות נזלת אלרגית (אצל 80% מחולי האסתמה), ודלקת עור אטופית (אטופיק דרמטיטיס).
האלרגנים הגורמים לתגובה האטופית הם לרוב חלבונים מסוימים, בעיקר כאלו המגיעים מקרדית אבק הבית, מפרוות כלבים וחתולים, מתיקנים, מאבקת פרחים ומדשא.
הסיבה לאטופיות קשורה לנטייה גנטית הכוללת יצירה של נוגדני IgE ספציפיים.
מיעוט מן החולים אינם מציגים תסמינים אטופיים, וחלקם מפתחים "אסתמה של הבגרות" או adult-onset asthma.
ככל הנראה מצב זה קשור או דומה למאפיינים מסוימים של אסתמה אטופית, לרבות ייצור מקומי של נוגדנים בדרכי הנשימה.
גנטיקה - למחלת האסתמה יש הקשר גנטי, ומחקרים על תאומים הצביעו על עובדה זו, כאשר גם דרגת החומרה של המחלה קשורה להסבר גנטי, וכן היא מחלה פוליגנית, דהיינו לא נמצא גן יחיד אשר מביא למחלה.
העדויות החזקות ביותר כוללות פולימורפיזם של תאי T helper 2) TH2) והאינטרלוקינים (IL-4, IL-5, IL-9 ו-IL-13) המקושרים עם אטופיה.
חיידקים, וירוסים, זיהום אוויר וחשיפה תעסוקתית - קיים קשר מסוים בין זיהומים לבין החרפות או התקפי אסתמה, כאשר נצפה קשר מסוים בין נגיף ה-RSV אצל תינוקות ופעוטות ובין התפתחות של אסתמה לאחר מכן.
החרפות של אסתמה ("התקפי אסתמה") מקושרות גם עם וירוסים כגון קורנו-וירוס ורינו-וירוס.
זיהומי אוויר שונים יכולים להביא לגירוי התקפי אסתמה, אולם תפקידם בהופעת האסתמה מלכתחילה איננו ברור מאחר שמחקרים תצפיתיים שונים הראו תוצאות שונות - ככל הנראה לעישון פסיבי יש איזשהו תפקיד בכך.
חשיפה תעסוקתית בעבודה (מפעלים שונים וכדומה) כוללת חשיפה אצל למעלה מ-200 חומרים אשר עלולים להביא להתקפי אסתמה, וניתן לחשוד בחשיפה כאמור כאשר המטופל מציין כי הוא חש טוב יותר בסופי שבוע.
תיאורית "ההיגיינה" (Hygiene Hypothesis) היא תאוריה שהתפתחה לאור תצפיות שהראו כי ילדים עם אחים גדולים פחות חשופים למחלת האסתמה.
התאוריה גורסת, כי חשיפה מועטה יותר לחיידקים במהלך הילדות משפיעה דווקא לרעה על התפתחות האסתמה, היות שהיא גורמת לכך שקיימת תגובה חיסונית מופחתת הכוללת תאי חיסון השייכים ל-TH1, ויותר תגובה של תאי TH2 המעורבים בין היתר במנגנון התפתחות האסתמה.
אלרגנים הם טריגרים נפוצים להתפתחות התקף אסתמה - חשיפה לקרדית אבק הבית, למשל, קשורה בסיכון לפתח אסתמה.
חשיפה לבעלי חיים, בעיקר לחתולים, נמצאה גם היא קשורה לפיתוח אסתמה אם כי חשיפה מוקדמת לחתולים דווקא הראתה יכולת הגנה מפני אסתמה.
דיאטה ותזונה - השמנה מהווה גורם סיכון להתפתחות של אסתמה, בעיקר אצל נשים, אם כי המנגנון להתפתחות האסתמה במקרים אלו אינו ברור.
בנוסף, קיימים מספר מחקרים הקושרים מחסור בוויטמינים שונים או בחומרים נוגדי חמצון והתפתחות של אסתמה, אולם מחקרים אלה לא אומתו.
עישון - מחקר שנערך באימפריאל קולג' שבבריטניה הראה כי קיים מתאם בין מידת החשיפה לעישון, לבין כמות התקפי האסתמה החמורים במדינה.
התהליך המתרחש במחלת האסתמה הוא הגבלה של זרימת האוויר לריאות עקב היצרות של דרכי הנשימה, וגם היווצרות בצקת וגודש של דרכי הנשימה ויצירה עודפת של ריר.
התוצאה היא ירידה ביכולת המטופל לנשוף נפח אוויר מסוים בהשוואה לאנשים בריאים (אשר בא לידי ביטוי בירידה בערכים כגון FEV1 - מידת היכולת של מטופל לנשוף אוויר במאמץ במהלך השנייה הראשונה, וכן ירידה ב-peak expiratory flow (להלן - PEF) כמו גם עליה בתנגודת דרכי האוויר).
במצבים חמורים יותר, יש "כליאה של אוויר" או air trapping בריאות והגדלה של הנפח השאריתי בריאות - residual volume.
רגישות יתר של דרכי האוויר (באנגלית - Airway Hyperresponsiveness) היא מאפיין פיזיולוגי של אסתמה המתבטא בתגובה עודפת או מוגזמת של דרכי האוויר לטריגרים שונים.
מכאן שאחת ממטרות הטיפול היא להפחית את תגובת יתר הרגישות הזו.
מספר מאפיינים פתולוגיים נמצאים בדרכי הנשימה של חולי אסתמה:
המוקוזה (השכבה העליונה) המצפה את דרכי הנשימה מוסננת בתאי דם לבנים מסוג לימפוציטים T, וכן אאוזינופילים פעילים והפעלה של תאי פיטום.
מידת הדלקת הקיימת איננה בהכרח קשורה למידת חומרת האסתמה, ונמצא כי רמות הדלקת מופחתות על ידי טיפול בסטרואידים.
קיימת התעבות של ממברנת הבסיס לאור הצטברות של קולגן - הסיבה לכך היא שאאוזינופילים, המעורבים בהתפתחות הדלקת, משחררים גורמים פיברינוגניים אשר מעודדים יצירת שכבת קולגן כאמור.
מבחינה מקרוסקופית, דרכי הנשימה עצמן נראות מוצרות ואדמומיות.
תאי האפיתל עצמם המצפים את דרכי האוויר הם שבריריים ומידת היקשרותם לקירות דרכי האוויר היא מועטה יחסית, כאשר יש כמות מוגברת של תאי אפיתל הנמצאים ממש בתוך דרכי הנשימה (הלומן עצמו).
באסתמה מסוכנת (אשר עלולה להסתיים במות החולה) נמצא כי קירות דרכי האוויר הם מעובים ואדמומיים, ולעיתים יש חסימה שלהם על ידי פקק רירי אשר מורכב מגליקופרוטאינים המופרשים מתאים מיוחדים (goblet cells) ומתאי פלסמה.
בתאי השריר החלק מסביב לדרכי הנשימה נראית היפרטרופיה והיפרפלזיה (הגדלה) ככל הנראה לאור גירוי השריר החלק על ידי גורמי גדילה מסוימים המופרשים מתאי דלקת או תאי אפיתל.
יש עליה במספר כלי הדם הנמצאים בשכבת המוקוזה אצל חולי אסתמה.
עליה בנפח כלי הדם באזור תורמת אף היא להיצרות דרכי האוויר, כאשר לתאי הדלקת עצמם יש גישה טובה יותר לאזור ומכאן להתפתחות של בצקת וריר.
בעבר, במהלך השנים 1930–1950, נהוג היה להאמין כי אסתמה היא מחלה פסיכוסומטית אשר נגרמת ככל הנראה מסיבות פסיכולוגיות ואשר הטיפול בה צריך להיעשות על ידי פסיכואנליזה ו"שיחות ריפוי".
לאחר מכן נצפתה תגובה טובה למרחיבי סמפונות, והתפתחות תרופות כגון סטרואידים אשר מדכאות את פעילות תאי הדלקת המעורבים במחלה הביאה להבנה כי הבסיס למחלה הוא למעשה דלקת כרונית של דרכי הנשימה.
בדרך כלל נהוג לציין כי אסתמה היא מחלה הפיכה, דהיינו היצרות דרכי האוויר היא הפיכה באמצעות טיפול ובין התקף להתקף.
עם זאת, נמצא כי אצל מיעוט מן החולים, בעיקר אלו החולים באסתמה קשה, קיים תהליך בלתי הפיך המביא לשינוי או Remodeling של קוטר דרכי הנשימה כך שנוצרת היצרות בלתי הפיכה שלהם עם השנים.
התהליך הדלקתי עצמו המתרחש במחלת האסתמה משתרע מצינור קנה הנשימה (הטרכיאה) ועד לברונכיולים (הסמפונות) הסופיים בריאה, כאשר הדלקת קיימת בעיקר באזורים המכוסים בסחוס - כלומר בברונכים (הסמפונות, צינורות קני הנשימה המובילים לריאות).
התגובה הדלקתית הזו קשורה ביתר רגישות של דרכי האוויר - airway hyperresponsiveness - ומביאה לתהליך דלקתי כרוני אשר קיים במשך שנים אצל חולי האסתמה.
על גבי תהליך דלקתי זה, יש החרפות הידועות כ"התקפי אסתמה".
תאי הדלקת המתווכים בפעילות הדלקתית הקיימת אצל חולי אסתמה הם:
תאי מאסט (תאי פיטום) הם תאים חשובים ביצירת התקף האסתמה כפי שהוא בא לידי ביטוי בהצרת קנה הנשימה והופעת התסמינים הספציפיים כגון קוצר נשימה.
תאים אלו משופעלים על ידי נוגדנים מסוג IgE, אשר נקשרים אליהם כאשר קיים טריגר אלרגני כלשהו.
ההיקשרות הזו מביאה לשחרור של מספר חומרים מתאי המאסט (היסטמין, פרוסטגלנדין, ציטוקינים, כימוקינים ועוד) אשר בתורם מביאים בין היתר לכיווץ דרכי הנשימה.
אאוזינופילים הם תאי דם לבנים המעורבים באופן קלאסי במצבי אסתמה.
שאיפה של אלרגנים שונים מביאה לעליה במספר האאוזינופילים, אשר מביאים לתהליך של יתר רגישות בדרכי האוויר וגם להתפתחות Remodeling של דרכי האוויר עצמן, ככל הנראה.
לימפוציטים מסוג T משחקים תפקיד חשוב ביצירת התהליך הדלקתי על ידי שחרור של ציטוקינים שונים, המביאים לגיוס של אאוזינופילים ותאי מאסט בדרכי האוויר, כמו גם גיוס של נוגדנים מסוג IgE.
הציטוקינים המעורבים בתהליך הם ציטוקינים מסוג IL-4, IL-5 ו-IL-13.
מקרופאגים ותאים דנדריטיים משחקים גם הם תפקיד ביצירת התהליך הדלקתי.
תאי הדלקת המפורטים לעיל, מביאים למכלול של תהליכים ולשחרור של מתווכים דלקתיים שונים (כגון היסטמין, פרוסטגלנדין, לויקוטראנים, נזק חמצוני, NO וכדומה) אשר בסופו של דבר מיתרגמים לכיווץ שריר הנשימה החלק ומכאן כיווץ דרכי הנשימה, עליה בייצור ריר בדרכי הנשימה וכן גיוס תאי דלקת רבים נוספים התורמים לתהליך עצמו.
אלרגנים שונים (קרדית אבק הבית, פרוות חתולים, כלבים, אבקות פרחים וכדומה)
מזהמים שונים - העיקריים ביניהם וירוס RSV, קורנווירוס, רינו-וירוס.
בנוסף גם זיהום אוויר (אוזון, גופרית דו-חמצנית וכדומה), וכן "אסתמה תעסוקתית" הנגרמת כתוצאה מחשיפה לאלרגנים שונים במקום העבודה.
תרופות מסוג חוסמי בטא - תרופות אלו מביאות לכיווץ דרכי הנשימה והן אסורות בשימוש אצל חולי אסתמה, גם תרופות המשמשות לטיפול מקומי - כגון טיפות עיניים מסוג טימולול - עלולות להביא להחרפה והתקף.
אספירין היא תרופה נוספת העלולה להחריף אסתמה אצל חולים מסוימים - aspirin-sensitive asthma, מצב הקיים אצל עד 5% מן החולים והמאופיין בהחמרה עם נטילת אספירין או נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (למעט תרופות סלקטיביות ממשפחת ה-NSAID'S).
פעילות גופנית היא טריגר נפוץ להתפתחות התקף אסתמה, בעיקר אצל ילדים, ככל הנראה לאור היפרוונטילציה יש גירוי של תאי מאסט וכיווץ כלי הנשימה.
התהליך עצמו לרוב מתחיל לאחר סיום הפעילות ומסתיים באופן ספונטני לאחר 30 דקות.
מצב זה נקרא Exercise-induced asthma והוא מוחרף יותר באקלים קר ויבש, ומסיבה זו נפוץ יותר בסוגי פעילות כגון ריצה במזג אוויר קריר מאשר שחיה.
גם צחוק או שינויי מזג אוויר יכולים להביא להתקף.
שינויים הורמונליים המביאים להתקפי אסתמה יכולים להיות למשל התקופה שלפני קבלת הווסת אצל חלק מן הנשים, כמו גם תת-פעילות בלוטת התריס או יתר פעילות בלוטת התריס.
התסמינים הקליניים הנפוצים של אסתמה כוללים את הבאים:
התסמינים הללו יכולים להיות חריפים יותר בלילה ופעמים רבות מטופלים מתעוררים בשעות הבוקר המוקדמות כתוצאה מהחמרת התסמינים בשעות אלו.
תחושה של "קושי למלא את הריאות באוויר"
עליה בייצור ריר המביאה לקושי בסילוקו
שימוש בשרירי עזר לצורך נשימה עקב עליה בוונטילציה.
לעיתים לפני התקף יש "סימנים" המבשרים את בואו, כגון תחושת עקצוץ בתוך הגרון, תחושת חוסר נוחות בין השכמות או תחושה של "משהו רע שעומד לקרות".
מחלת האסתמה מתבטאת בהתקפים; בין התקף להתקף החולה עשוי לתפקד כרגיל.
התקפי האסתמה, כאמור לעיל, כוללים קשיי נשימה והשמעת "צפצופים", הרגשת "רעב לאוויר", שיעול טורדני, עור חיוור או מזיע, שימוש בשרירי עזר, מועקה בחזה, ריבוי כיח (ליחה), ובמקרים קשים אף שיעול בלתי פוסק, קושי בעת דיבור, נשימה מהירה ומאומצת ועוד.
טריגר להתקף יכולה להיות אלרגיה למשל לקרדית אבק הבית, ועל כן אבחון האלרגיה וטיפול בה חשובים מאוד לחולים באסתמה.
בנוסף גורמים נפשיים שונים יכולים להוות כטריגר להתקפים.
חשוב מאוד שהחולה לא יעשן, ינסה להימנע מחשיפה לחומרים העלולים לעורר אסתמה (בעבודתו למשל) ויימנע מהגורמים האלרגיים הגורמים לאסתמה.
אבחנה של אסתמה נעשית בהתאם לתסמינים הקליניים ומדידת תפקודי ריאות אשר עשויה לכלול מספר מבחנים שונים בספירומטריה, כאשר יש להדגים חסימה של דרכי האוויר שהיא הפיכה.
הדגמת היצרות דרכי נשימה ותגובה לטיפול תרופתי: יש לערוך מבחן ספירומטריה ולהדגים ירידה ב-FEV1, ב-FEV1/FVC וכן ב-PEF.
לאחר מכן יש לתת למטופל מרחיבי סימפונות קצרי טווח (ונטולין למשל) ולהדגים שיפור בערכים אלו בתוך 15 דקות (עליה של 12% ו-200 מ"ל בערך FEV1, למשל, מביאה לאבחנה של היצרות הפיכה בדרכי הנשימה.
אצל חולים אחרים ניתן לתת טיפול קצר טווח (שבועיים עד ארבעה שבועות) בסטרואידים ולאחר מכן לבחון את התגובה הריאתית.
הדגמת יתר רגישות של דרכי האוויר: ניתן לעשות מבחן תגר עם היסטמין או מטכולין ובחינת הריכוז הדרוש להן כדי לייצר תגובת היצרות של דרכי האוויר.
מבחן זה פחות משמש ברמה המעשית של היום יום אולם ניתן להיעזר בו כאשר לא בטוחים באבחנה (למשל, כשמבחן תפקודי הריאות הוא תקין).
תחת מבחן תגר זה, נבחן ריכוז החומר הנדרש על מנת להוריד את ה-FEV1 בכ־20%.
צילומי חזה ובדיקות דם לרוב לא יציגו פתולוגיות משמעותיות אצל חולי אסתמה; לעיתים ניתן להתרשם מניפוח יתר של הריאות בצילום חזה, למשל.
הטיפול באסתמה שם לו למטרה למזער את תסמיני המחלה, להפחית את תדירות ההתקפים (התלקחויות), ובכלל זה למנוע צורך בפניות לחדר מיון, להפחית את הצורך בטיפול הצלה ולמנוע מגבלות על פעילויות היומיום.
הזרועות העיקריות של הטיפול התרופתי כוללות טיפול לשליטה על מידת הדלקת ומרחיבי סמפונות להקלה על התסמינים.
גישות לא תרופתיות יכולות לסייע, אולם יעילותן לא הוכחה לעומת הטיפול התרופתי הקיים או פלצבו, ועל כן אינן מחליפות את הטיפול התרופתי.
מרחיבי הסמפונות מרפים את השריר החלק העוטף את דרכי האוויר ונוגדים את היצרותם המתרחשת באסתמה.
בעוד שתרופות אלה מביאות להקלה על התסמינים הנשימתיים, הן אינן מטפלות ביסוד הדלקתי של המחלה, ומשום כך אינן מספיקות לבדן עבור אנשים עם אסתמה מתמדת.
שלוש קבוצות תרופות פועלות במנגנון זה: אגוניסטים לקולטני בטא 2, אנטיכולינרגיים ותאופילין.
אגוניסטים לקולטני בטא 2 הם מרחיבי הסמפונות היעילים ביותר.
דרכי הנשימה מבטאות קולטנים רבים לבטא 2, שכאשר מופעלים גורמים, במנגנון מצומד לחלבון G, לעלייה ב-cAMP ולהרפיה של השריר החלק, וכפועל יוצא להקלה מידית בתסמינים.
לתרופות אלו יש גם השפעה מעכבת מסוימת על תאי פיטום, הורדת רמות הפרשת הריר ועיכוב עצבי.
אגוניסטים קצרי-טווח לקולטני בטא 2 (ובראשי תיבות SABA), כמו אלבוטרול וטרבוטלין, מתחילים לפעול תוך זמן קצר, מקלים במהירות על התסמינים ומשך פעולתם מספר שעות.
אגוניסטים קצרי-טווח גם עשויים לסייע במניעת התקף לפני פעילות גופנית.
שימוש תדיר במשאפים של אגוניסטים קצרי טווח יכולים להעיד כי המחלה אינה מאוזנת.
אגוניסטים ארוכי-טווח לקולטני בטא 2 (LABA) פועלים למשך יותר מ-12 שעות, ויחד עם סטרואידים בשאיפה הראו ירידה בהתקפי האסתמה.
התועלת המשותפת מ-LABA עם סטרואידים בשאיפה הביאה לייצור משאפים משולבים להקלה על נטילת הטיפול.