tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פאולינג השתתף גם בעימות עם פיזיקאי האטום אדוארד טלר על הסיכוי שנשורת גרעינית תגרום למוטציות.
ב-1958, הגישו פאולינג ואשתו עצומה לאו"ם, בחתימתם של יותר מ-11,000 מדענים, שקראה לשים קץ לניסויים בנשק גרעיני.
הלחץ הציבורי ותוצאותיו המפחידות של המחקר של CNI הובילו להשעייתם של ניסויים בנשק גרעיני מעל פני הקרקע, ולאחר מכן לאמנה החלקית למניעת ניסויים שנחתמה ב-1963 בידי קנדי וחרושצ'וב.
תרומתו החשובה של ה-CNI להשעיית הניסויים לא זכתה לכל הכרה שהיא, וגם לא המחקר פורץ הדרך של ד"ר רייס וסקר שיני החלב.
המחלקה לכימיה בקלטק הייתה חשדנית כלפי דעותיו הפוליטיות של פאולינג, ואפילו לא בירכה אותו באופן רשמי.
הם כן ערכו מסיבה קטנה לכבודו, והפגינו הערכה ואהדה בעיקר כלפי עבודתו על קרינה ומוטציות".פאולינג המשיך בפעילותו למען השלום גם בשנים הבאות, וב-1974 היה שותף לייסודה של הליגה ההומניסטית הבינלאומית.
הוא היה נשיא הוועדה המדעית המייעצת של האיגוד העולמי להגנת החיים וגם אחד החותמים על הצהרת דוברובניק-פילדלפיה.
רבים ממבקריו של פאולינג, וביניהם גם מדענים שהעריכו את תרומתו לכימיה, חלקו על עמדותיו הפוליטיות וראו בו דובר נאיבי של הקומוניזם הסובייטי.
הוא נצטווה להופיע בפני ועדת המשנה של הסנאט האמריקאי לביטחון פנים אשר כינתה אותו "השם המדעי מספר אחת המופיע בכל פעילות חשובה של מתקפת השלום הקומוניסטית על הארץ הזאת." כותרת במגזין לייף מתארת את פרס נובל בשנת 1962 כ"עלבון מוזר מנורווגיה".
בשנת 1970 זכה פאולינג בפרס לנין לשלום של ברית המועצות.
באמצע שנות ה-30 של המאה נטתה מדיניות המימון של קרן רוקפלר לטובת המחקר הביולוגי, ופאולינג, שהושפע מכך במידה רבה, החליט לנסות תחומי מחקר חדשים.
אמנם, בהתחלה הוא התמקד כמעט אך ורק במבנים מולקולריים לא אורגניים, אבל גם חשב מדי פעם על מולקולות שיש להן חשיבות ביולוגית, בין השאר משום שקלטק הלכה והתחזקה בתחום הביולוגיה.
מחקריו הראשונים בתחום עסקו במבנה ההמוגלובין.
הוא הוכיח כי מבנה מולקולת ההמוגלובין משתנה כאשר היא מקבלת או מאבדת אטום של חמצן.
בעקבות תצפית זו הוא החליט להוסיף ולחקור את מבנה החלבון בכלל.
הוא חזר לערוך ניתוחים באמצעות קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, אבל המבנים החלבוניים לא התמסרו לטכניקה הזו באותה קלות כמו גבישי המינרלים במחקריו הקודמים.
צילומי הרנטגן הטובים ביותר של חלבונים בשנות ה-30 נעשו על ידי הקריסטלוגרף הבריטי ויליאם אסטבורי, אך כאשר פאולינג ניסה בשנת 1937 להסביר את תצפיותיו של אסטבורי באמצעות מכניקת הקוונטים, הוא נכשל.
רק כעבור אחת עשרה שנים הצליח פאולינג להסביר מה הייתה הבעיה: הניתוח המתמטי שלו היה נכון, אלא שהמולקולות בצילומיו של אסטבורי סטו ממיקומן הצפוי, בגלל האופן שבו הן צולמו.
פאולינג גיבש מודל למבנה ההמוגלובין שעל פיו האטומים מסודרים בצורת סליל, והחיל את הרעיון הזה על חלבונים בכלל.
ב-1951 התבססו פאולינג, רוברט קורי והרמן ברנסון על המבנים של חומצות אמינו ופפטידים, ועל המבנה השטוח של הקשר הפפטידי, והראו שסלילי אלפא ומשטחי בטא הם התצורות העיקריות של המבנה השניוני בחלבון.
בעבודה זו באה לידי ביטוי יכולת החשיבה הבלתי שגרתית של פאולינג.
בבסיס המבנה הסלילי עמד הרעיון המהפכני שסיבוב אחד של הסליל יכול להכיל מספר לא שלם של חומצת אמינו; במקרה של סליל האלפא, יש 3.7 חומצות אמינו בכל סיבוב.
פאולינג העלה אז את ההשערה כי מבנה ה-DNA הוא סליל משולש,
אך היו במודל שלו מספר טעויות בסיסיות, כמו רעיון קיומן של קבוצות פוספט נייטרליות, העומד בסתירה לחומציותו של ה-DNA.
הפיזיקאי ויליאם לורנס בראג ממעבדת קוונדיש היה מאוכזב שהפסיד לפאולינג במירוץ לגילוי מבנה החלבון.
צוותו של בראג שגה אז שגיאה יסודית בכך שלא הביא בחשבון את אופיו המישורי של הקשר הפפטידי כשבנה את מודל החלבון שלו.
כאשר נודע במעבדת קוונדיש כי פאולינג עובד על מודל למבנה המולקולרי של ה-DNA, הורשו ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק לחזור למחקר שנטשו בעבר, ולבנות מודל כזה.
בהמשך הם נעזרו בנתונים מהותיים מתוך מחקר שלא פורסם של מוריס וילקינס ורוזלינד פרנקלין מקינגס קולג'.
בתחילת 1953 הציגו ווטסון וקריק את מודל הסליל הכפול למבנה ה-DNA.
מאוחר יותר מנה פאולינג סיבות שונות לשגיאות שעשה בקשר למבנה ה-DNA, וביניהן נתונים מטעים על צפיפות, והיעדר צילומים באיכות גבוהה של קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן.
כשפאולינג עסק במחקרו, יצרה רוזלינד פרנקלין באנגליה את הצילומים הטובים ביותר בעולם.
הם היו המפתח להצלחה של ווטסון וקריק.
כך נולדה האגדה כי פאולינג החמיץ את גילוי ה-DNA בגלל המצב הפוליטי.
אבל הפוליטיקה לא שיחקה תפקיד חשוב עד כדי כך: כאמור, קורי כן ראה את הצילומים, וגם דרכונו של פאולינג עצמו הוחזר לו תוך כמה שבועות, והוא כן ביקר במעבדות באנגליה לפני כתיבת המאמר שלו על ה-DNA.
היו לו הרבה הזדמנויות לבקר במעבדה של פרנקלין ולהתרשם מעבודתה, אך הוא בחר שלא לעשות זאת.
פאולינג חקר גם תגובות אנזימטיות והיה בין הראשונים להצביע על כך שאנזימים מזרזים תגובות על ידי ייצוב מצב המעבר של התגובה.
הוא גם היה בין המדענים הראשונים שהניחו כי ההיקשרות של נוגדנים לאנטיגנים נובעת מההשלמה ההדדית בין המבנים שלהם.
ברוח דומה הוא כתב יחד עם מקס דלבריק, הפיזיקאי שהיה לביולוג, מאמר הטוען ששכפול DNA נובע ממשלימות, או השלמתיות (complementarity), ולא מדמיון (similarity), כפי שהציעו מספר חוקרים.
המודל של ווטסון וקריק למבנה ה-DNA מאשר טענה זו.
בנובמבר 1949 פרסמו ליינוס פאולינג, הארווי איטנו, ס' ג' זינגר ואיברט וולס את "אנמיה חרמשית, מחלה מולקולרית"
זו הייתה העדות הראשונה למחלה של בני-אדם הנובעת מאנומליה בחלבון, והאנמיה החרמשית הייתה המחלה הראשונה שהובנה ברמה המולקולרית.
באמצעות אלקטרופורזה הם הראו שלחולים באנמיה חרמשית הייתה צורה שונה של המוגלובין בתאי הדם האדומים, וכי לנשאים היו שתי צורות של המוגלובין – אחת רגילה ואחת שונה.
זו הייתה גם הדוגמה הראשונה שבה חוקי התורשה של מנדל קבעו את תכונותיהם של החלבונים, ולא רק את נוכחותם או היעדרם, והיא סימנה את הולדתה של הגנטיקה המולקולרית.
בשנת 1941, בגיל 40, אובחנה אצל פאולינג מחלה כלייתית - מחלת ברייט.
בעקבות המלצותיו של תומאס אדיס, שהיו יוצאות דופן בזמנו, הצליח פאולינג לשלוט במחלה באמצעות דיאטה דלת חלבון ונטולת מלח, ותוספי ויטמינים.
בשנת 1951 נתן פאולינג הרצאה בשם "רפואה מולקולרית".
לקראת סוף שנות ה-50 חקר פאולינג את חלקם של האנזימים בתפקוד המוח, מתוך הנחה שמחלות נפש עלולות להיגרם בין היתר בגלל תפקוד לקוי של אנזימים.
ב-1965 קרא פאולינג את "טיפול פסיכיאטרי בניאצין" מאת הפסיכיאטר הקנדי אברם הופר ופיתח תאוריה שלפיה יש לוויטמינים השפעות ביוכימיות חשובות, שאינן קשורות למחלות החסר שהם מונעים.
ב-1968 פרסם פאולינג מאמר קצר בשם "פסיכיאטריה אורתומולקולרית" בכתב העת Science
ובו הגדיר את עקרונות הטיפול המסיבי בוויטמינים, שהיה פופולרי אך גם שנוי במחלוקת בשנות ה-70, ואף נתן לו שם.
פאולינג טבע את המונח "אורתומולקולרי" לציון הפרקטיקה של שינוי הריכוז של החומרים הנמצאים בדרך כלל בגוף כדי למנוע מחלות ולטפל בהן.
רעיונותיו היו הבסיס לרפואה האורתומולקולרית, שלא אומצה בדרך כלל על ידי הרופאים הקונבנציונליים ונמתחה עליה ביקורת חריפה.
מחקריו של פאולינג על ויטמין C בשנותיו האחרונות עוררו מחלוקת.
הראשון שהציג בפניו את הרעיון של נטילת ויטמין C במינון גבוה, היה הביוכימאי ארווין סטון, בשנת 1966. אחרי שהשתכנע בכוחו, התחיל פאולינג ליטול 3 גרם של ויטמין C מדי יום ביומו כדי למנוע הצטננות.
הוא התלהב ממה שנראה בעיניו כהצלחה, ופנה לחקור את הספרות הקלינית, וב-1979 פרסם את הספר "ויטמין C והצטננות".
ב-1971 החל בשיתוף פעולה קליני ארוך עם המנתח הבריטי יואן קמרון על שימוש תוך ורידי בוויטמין C ונטילתו דרך הפה כטיפול בסרטן בחולים סופניים.
קמרון ופאולינג כתבו מאמרים טכניים רבים וספר פופולרי אחד, סרטן וויטמין C, שדנו בתצפיות שלהם.
בזכות פאולינג נעשה הוויטמין C פופולרי בקרב הציבור, ובהמשך פאולינג אף פרסם שני מחקרים על קבוצה של מאה חולים סופניים לכאורה, שהראו הישרדות טובה פי ארבעה של חולים שטופלו בוויטמין C בהשוואה לחולים שלא טופלו.
תוצאות אלה נבדקו שוב ב-1982, ואז התגלה ששתי קבוצות החולים לא היו בנות-השוואה, שכן קבוצת הוויטמין C הייתה פחות חולה מלכתחילה, והחולים בה הוגדרו "סופניים" בשלב מוקדם יותר מהחולים בקבוצת השנייה.
בניסויים קליניים שנערכו מאוחר יותר על ידי מאיו קליניק גם נמצא שוויטמין C במינון גבוה (10,000 מ"ג) לא הועיל יותר מפלצבו בטיפול בסרטן ושאין כל תועלת במינון גבוה של ויטמין C.
אי-היכולת להוכיח בניסוי קליני תועלת כלשהי הובילה למסקנה שוויטמין C אינו יעיל בטיפול בסרטן; הממסד הרפואי אף התייחס לטענתו של פאולינג כי ויטמין C יכול למנוע הצטננות כאל אחיזת עיניים.
פאולינג ביטל את מסקנותיהם של המחקרים הללו וטען שהם בגדר "סילוף מכוון",
ומתח ביקורת על כך שהשימוש בוויטמין C במחקרים אלה היה דרך הפה ולא דרך הווריד
(כפי שנעשה בעשרת הימים הראשונים של המחקר המקורי של פאולינג).
פאולינג וקמרון ניהלו ויכוח ציבורי ארוך ומר על התוצאות עם מורטל (המחבר הראשי של מחקרי מאיו קליניק), ובמהלכו האשימו שני הצדדים זה את זה בהתנהגות בלתי הולמת ובאוזלת יד מדעית.
בסופו של דבר שמו הממצאים השליליים של מחקרי מאיו קליניק קץ לעניין הציבורי בוויטמין C כשיטת טיפול בסרטן.
למרות זאת המשיך פאולינג להטיף למען טיפול בסרטן ובהצטננות באמצעות וויטמין C, ועבד עם המכונים למיצוי הפוטנציאל האנושי למען שימוש בוויטמין C לטיפול בילדים עם פגיעה מוחית.
מאוחר יותר הוא עבד עם הרופא הקנדי אברם הופר על משטר תזונה הכולל מינון גבוה של ויטמין C כטיפול משלים לסרטן.
בשנת 1973 ייסד פאולינג ביחד עם ארתור ב.
רובינסון ועמית נוסף את המכון לרפואה אורתומולקולרית במנלו פארק, קליפורניה.
ששמו הוחלף עד מהרה להיות 'מכון ליינוס פאולינג למדע ורפואה'.
פאולינג ניהל מחקר על ויטמין C, אבל גם המשיך בעבודתו התאורטית בכימיה ובפיזיקה עד מותו.
בשנותיו האחרונות, הוא התחיל להתעניין במיוחד בתפקידו האפשרי של הוויטמין C במניעת טרשת עורקים ופרסם שלושה דוחות מקרה על השימוש בליזין ובוויטמין C להקלה על תעוקת לב.
בשנת 1996, עבר מכון ליינוס פאולינג מפאלו אלטו, קליפורניה, לקורווליס, אורגון, וצורף לאוניברסיטת המדינה של אורגון, והוא עדיין ממשיך לעסוק במחקר על מיקרונוטריאנטים, פיטוכימיקלים (כימיקלים מן הצומח) ומרכיבי תזונה נוספים למניעה ולטיפול במחלות.
מספר חוקרים שעבדו במכון ליינוס פאולינג בפאלו אלטו, הקימו את המכון למחקר המידע הגנטי.
לקראת סוף שנות ה-20 החל פאולינג לפרסם מאמרים על טבעו של הקשר הכימי, וב-1939 הוציא לאור את ספר הלימוד המפורסם שלו בנושא זה.
הוא מבוסס בעיקר על עבודתו שזיכתה אותו בשנת 1954 בפרס נובל לכימיה "על מחקרו בעניין טבעו של הקשר הכימי ועל יישומו להבהרת המבנה של חומרים מורכבים".
פאולינג סיכם את מחקרו על הקשר הכימי בספר 'טבעו של הקשר הכימי' – אחד הספרים המשפיעים ביותר בכימיה בכל הזמנים.
בשלושים השנים שחלפו מאז 1939, כשהמהדורה הראשונה שלו יצאה לאור, צוטט ספר זה יותר מ-16,000 פעמים.
אפילו היום, יותר מחצי מאה לאחר הפרסום הראשון, עדיין מצטטים מאמרים מדעיים מודרניים רבים בכתבי עת חשובים את העבודה הזאת.
מתוך חלק ממחקרו על טבעו של הקשר הכימי פיתח פאולינג את המושג הכלאה אורביטלית.
בעוד אנחנו רגילים לתאר את האלקטרונים באטום באמצעות אורביטלים מסוג s, p וכו', מתברר כי לתיאור הקשרים בתוך מולקולות, עדיף לבנות פונקציות המשלבות חלק מהמאפיינים של כל אורביטל.
תחום נוסף שחקר פאולינג היה היחס בין קשר יוני, שבו יש העברה של אלקטרונים בין אטומים, ובין קשר קוולנטי, שבו האטומים משתפים ביניהם אלקטרונים בצורה שוויונית.
פאולינג הראה כי קשרים אלה הם מקרי קצה, וכי רוב סוגי הקשרים נמצאים על הסקאלה שביניהם.
כאן היה רעיון האלקטרושליליות של פאולינג שימושי במיוחד; פער האלקטרושליליות בין זוג אטומים יהיה המנבא המובהק ביותר למידת היוניות של הקשר.
הנושא השלישי שפאולינג חקר ב'טבעו של הקשר הכימי' היה המבנה של הפחמימנים הארומטיים, ובמיוחד אב-הטיפוס, בנזן.
הכימאי הגרמני פרידריך אוגוסט קקולה הציע את המודל הטוב ביותר למבנה הבנזן.
במודל זה יש שרשרת של קשרים כפולים וקשרים יחידים לסירוגין, והם "מחליפים" אלה את אלה במהירות.
פאולינג הראה מודל מתאים המבוסס על מכניקת הקוונטים, של מבנה ביניים ששילב את שני סוגי הקשרים.
במקום לדבר על התחלפויות מהירות של קשר יחיד בקשר זוגי ובחזרה, הוא דיבר על סופרפוזיציה שלהם.
לתופעה זו ניתן בשלב מאוחר יותר השם רזוננס כימי.
במידה מסוימת, תופעה זו דומה להכלאה האורביטלית, שתוארה קודם, כי גם כאן משלבים מספר מבנים אלקטרוניים כדי לקבל תוצאת ביניים.
ב-16 בספטמבר 1952 כתב פאולינג כך במחברת מחקר חדשה: "החלטתי לתקוף את בעיית המבנה של הגרעין".
ב-15 באוקטובר 1965 פרסם פאולינג את מודל הספירון (spheron) הצפוף שלו לגרעין האטום בשני כתבי עת מכובדים – Science ו-PNAS.
במשך שלושה עשורים כמעט, עד מותו בשנת 1994, פרסם פאולינג מאמרים רבים על מודל הספירון.
הרעיון הבסיסי העומד מאחורי מודל הספירון (spheron) של פאולינג הוא שניתן לראות את הגרעין כאוסף "אשכולות של גרעינים".
אשכולות הגרעינים הבסיסיים כוללים את הדאוטרון [np], ההליון [pnp] והטריטון [npn].
גרעין זוגי-זוגי מתואר כמורכב מאשכולות של חלקיקי אלפא, כפי שמתוארים פעמים רבות גרעינים קלים.
פאולינג ניסה לגזור את מבנה הקליפה של הגרעין מתוך שיקולים גאומטריים טהורים הקשורים בפאונים משוכללים במקום להתחיל ממודל חלקיקים עצמאי כמו במודל הקליפות הרגיל.
בראיון שנתן בשנת 1990, אמר פאולינג על המודל שלו:
"לאחרונה, אני מנסה לקבוע את פרטי המבנה של גרעין האטום על ידי ניתוח של תנודות כיפוף במצב היסוד ובמצב מעורר, כפי שהן נצפות בניסויים.
מקריאת הספרות בפיזיקה ומקריאת Physical Review Letters וכתבי עת אחרים, אני יודע שפיזיקאים רבים מתעניינים בגרעין האטום, אבל אף אחד מהם, עד כמה שהצלחתי לגלות, אינו תוקף את הבעיה כמוני.
אז אני פשוט ממשיך לעבוד בקצב שלי, ומחשב חישובים..."
פאולינג מת מסרטן הערמונית ב-19 באוגוסט 1994 בביתו בביג סור שבקליפורניה.
מצבה לזכרו הוצבה בבית הקברות בלייק אוסוויגו שבאורגון,
ובשנת 2005 העבירה לשם המשפחה את אפרם של פאולינג ושל רעייתו.
פאולינג נכלל ברשימת עשרים המדענים הגדולים בכל הזמנים של המגזין New Scientist, ורק הוא ואלברט איינשטיין, ייצגו בה את המאה העשרים.
פאולינג יוצא דופן במגוון תחומי העניין שלו: מכניקת הקוונטים, כימיה אי-אורגנית, כימיה אורגנית, מבנה החלבון, ביולוגיה מולקולרית ורפואה.
בכל התחומים הללו, ובמיוחד על הגבולות שביניהם, הוא תרם תרומות מכריעות.
מחקריו על הקשר הכימי מציינים את תחילתה של הכימיה הקוונטית המודרנית, ורבים מהרעיונות שתרם, כמו הכלאה אורביטלית ואלקטרושליליות, נכנסו לספרי לימוד הכימיה הסטנדרטיים.
גישת הקשר הערכי שלו לא הצליחה להסביר כמותית כמה ממאפייני המולקולות, כמו טבעו הפאראמגנטי של החמצן וצבעם של תצמידים אורגנומתכתיים, והיא נדחקה בידי תאוריית האורביטלים המולקולריים (Molecular Orbital Theory) של רוברט מאליקן.
אך תאוריית הקשר הערכי עדיין קיימת בצורתה המודרנית, ועדיין מתחרה על תיאור תופעות כימיות מול תאוריית האורביטלים המולקולריים ומול תורת פונקציונל הצפיפות (Density Functional Theory, DFT).
תגלית סלילי האלפא ומשטחי הבטא שלו היא יסוד מוסד בחקר מבנה החלבון.
עבודתו של פאולינג בתחום מבנה הגביש תרמה תרומה משמעותית לניבוי ולהבנה של המבנה של תרכובות ומינרלים מורכבים.
עם זאת, נודע פאולינג בביקורתו החריפה על התאוריה של פרופסור דן שכטמן בדבר גבישים קוואזי-מחזוריים.
הוא טען כי בדק את תוצאותיו של שכטמן ומקורן בטעות במדידת זוויות וטבע את העלבון: "אין קוואזי-גבישים, אבל יש קוואזי-מדענים".
ביקורתו של פאולינג בעניין זה הייתה מוטעית - גילויו של שכטמן התברר כנכון, ואף זיכה אותו בפרס נובל לכימיה לשנת 2011.
פרנסיס קריק הכריז על פאולינג כעל "אבי הביולוגיה המולקולרית".
תגליתו, שאנמיה חרמשית היא "מחלה מולקולרית", פתחה פתח לבחינת מוטציות נרכשות ברמה המולקולרית.
מחקרו של פאולינג על הבסיס המולקולרי של מחלות והטיפול בו נמשך על ידי מספר חוקרים הבודקים את תרומתם של מיקרונוטריאנטים ופיטוכימיקלים לבריאות ולמחלות, בעיקר במכון ליינוס פאולינג.
על שמו של פאולינג נקראו רחובות וכבישים, אולם ליינוס ואווה פאולינג באוניברסיטת SUA באליסו ווייחו בקליפורניה, חטיבת ביניים בקורווליס באורגון, ושדה תעופה קטן בקונדון באורגון, שבה גדל פאולינג.
כמו כן, נושא מכון ליינוס פאולינג את שמו, וכך גם אגף בספרייה באוניברסיטת המדינה של אורגון,
ואולם הרצאות שפאולינג בילה בו זמן רב, בפקולטה לכימיה בקלטק.
ב -6 במרץ 2008 הנפיק שירות הדואר של ארצות הברית בול דואר לכבוד פאולינג.
לינוס טורבאלדס, מפתח ליבת מערכת ההפעלה לינוקס, נקרא על שם פאולינג.
האסטרואיד 4674 Pauling שהתגלה ב-2 במאי 1989 על ידי אלינור הלין נקרא על שמו, לכבוד יום הולדתו ה-90.
לינוס פאולינג, כימיה כללית, שני כרכים, תרגם לעברית: יצחק קלוגאי, הוצאת יחדיו, תל אביב, כרך א' 1965, כרך ב' 1966
לינה מורגנשטרן (Lina Morgenstern; 25 בנובמבר 1830, ברסלאו – 16 בדצמבר 1909, ברלין) הייתה סופרת יהודיה-גרמניה, מחנכת ופעילה בנושאי רווחה.
מורגנשטרן נולדה בברסלאו למשפחה יהודית המחויבת למטרות חברתיות, אחת מחמש בנותיהם של אלברט ופאני באואר.
אביה היה מנהל סניף ברסלאו של מפעל הרויאל פורצלן, ועסק בפעולות צדקה, בהם בניית בית דירות עבור עובדיו.
אמה, בתו של הסנטור יעקב אדלר מקרקוב, ניסתה לסייע, יחד עם מורגנשטרן ואחיותיה, בחינוך מספר נשים צעירות שנחשבו בעלות ערכי מוסר נמוכים.
מורגנשטרן נישאה לתיאודור מורגנשטרן ב -1850 ויחד הם עברו לברלין, שם פתח בעלה מחסן, אך מהר מאוד חווה בעיות כלכליות, ומורגנשטרן החלה לכתוב מאמרים וספרים, בעיקר בנושאי חינוך וטיפול בילדים, במטרה לפרנס את המשפחה.
בשנת 1859 נולדה בתה אולגה, באותה השנה היא הקימה יחד עם אדולף לטה (Adolf Lette) מערך תחבורה עבור גני ילדים.
מורגנשטרן הושפעה רבות מכתביו של פרידריך פרבל שטבע את המונח גן ילדים, ועמד על חשיבותה של הקניית מסגרת חינוך נפרדת לילדים בגיל הרך.
בשנת 1860 הצטרפה לאגודת הנשים למען הפעלת גני ילדים ושמשה כנשיאת האגודה מ-1862–1866, זאת לאחר שהמשטר הפרוסי החליט לסגור אותם.
בשנת 1866 עם פרוץ מלחמת שבעת השבועות הקימה מורגנשטרן את ארגון מטבחם של אנשים בברלין (Volksküchen in Berlin).
לשם כך היא גייסה נשים מבנות מעמד הביניים שתעזורנה בתחזוקת המטבחים, וסיפקה להן אפשרויות תעסוקה מחוץ לבתיהן.
היא גם מצאה תורמים וסיקור עיתונאי לפרויקט.
עד סוף 1868 הוקמו עשרה מטבחים כאלה.
חלקם סייעו ל-2,500 איש ביום.
בשלב זה מורגנשטרן הייתה בת 36, ואם לחמישה ילדים.
רכישת מזון בסיטונאות ועובדים בהתנדבות אפשרו מכירת ארוחות במחיר עלות, וסייעו למשפחות עניות.
בשנת 1868 הוציאה מורגנשטרן לאור ספר על הקמת, ניהול ותחזוקת המטבחים, כולל מתכונים, שמאוחר יותר הפך לבסיס לספר הבישול המאויר האוניברסלי (Illustrierte Universal-Kochbuch) שלה.
בשנת 1896 ארגנה מורגנשטרן את הקונגרס הבינלאומי עבור עבודת נשים ופעילות נשים (Kongress für Frauenwerke und Frauenbestrebungen) בברלין, והקימה בית ספר נוסף לחינוך עבור נשים צעירות, ובשנה שאחרי את האגודה להגנת הילד בה ביקשו להילחם בשיעור התמותה הגבוה בקרב תינוקות שנולדו מחוץ לנישואים.
בשנת 1870, עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה, ארגנה מורגנשטרן סיוע לחיילים שעברו דרך ברלין.
במהלך שנים עשר יום דאגו היא ועמיתיה לכ-59,000 גברים באספקת מזון, תרופות, ושירותי דואר כדי שיוכלו לכתוב למשפחותיהם.
עבודתה הרבה זכתה לתשומת לבם של הקיסר וילהלם הראשון ואשתו הנסיכה אוגוסטה שביקרו במטה הפעילות שלה והפכו לתומכים מושבעים.
בין היתר, תרמו סכומים גדולים של כסף ותרומות ממקורות שונים, ושמשו כתומכי האגודה למטבחם של אנשים בברלין.
עבור מאמציה זכתה מורגנשטרן במדליית זהב של ויקטוריה, ב"צלב השירות" וב"מדליית המלחמה".
היא הקימה אכסניה למשרתות, ועסקה בהכשרתם של אלה שנשרו מהלימודים או בחינוכם של קטינים ששוחררו מהכלא.
לינה דנהאם היא שחקנית, במאית, מפיקה ותסריטאית קולנוע וטלוויזיה יהודייה-אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בתור היוצרת, הכותבת והכוכבת של הסדרה "בנות", עבורה זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב.
אימה, לורי סימונס, אמנית יהודייה, ואביה קארול דנהאם הוא צייר נוצרי-פרוטסטנטי.
דנהאם מגדירה את עצמה כקשורה מאוד לתרבות היהודית.
היא בוגרת מכללת אוברלין שבאוהיו, שם היא למדה כתיבה יוצרת.
אחותה הצעירה גרייס היא שחקנית ומשוררת.
דנהאם זכתה להכרה מצד תעשיית הקולנוע העצמאי בשנת 2010, לאחר שביימה את סרטה השני "רהיטים זעירים" בו שיחקה בתפקיד הראשי.
אימה, לורי סימונס, ואחותה גרייס שיחקו בסרט את אמה ואחותה של דמותה של דנהאם, בהתאמה.
דנהאם, שכתבה את התסריט לסרט זכתה בפרס אינדפנדנט ספיריט לתסריט הראשון הטוב ביותר.
בעקבות הצלחת הסרט "רהיטים זעירים" היא חתמה על חוזה עם HBO, שהוביל ליצירת הסדרה "בנות".
ב-2011 שיחקה במותחן האימה "בעלי הפונדק", ובשנת 2012 הופיעה בסרטו של ג'אד אפאטו "הכל יחסים" בתפקיד קאט, מעובדותיו של פיט (פול ראד).
באותה שנה הייתה שותפה בכתיבת התסריט לסרט "הדרך ללב" לצד ריי רוסו-יאנג.
דנהאם היא היוצרת, התסריטאית והמפיקה (לצידו של ג'אד אפאטו) של הסדרה הקומית המוערכת "בנות".
דנהאם, שהופיעה בתפקיד הראשי, הייתה מועמדת לארבעה פרסי אמי על משחק, בימוי וכתיבה, וזכתה בשנת 2013 בשני פרסי גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית ולסדרה הקומית הטובה ביותר.
בשנת 2014 פרסמה דנהאם את הספר "לא כזאת", אוסף של מאמרים אישיים פרי עטה.
על אף ביקורות מעורבות, הספר הגיע למקום השני ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
בשנת 2015 יצרה דנהאם יחד עם ג'ני קונר, חברתה הקרובה ושותפתה להפקת "בנות", את הניוזלטר הפמיניסטי "לני", שמטרתו לתת במה לקולות נשיים צעירים לדון בנושאים פמיניסטיים.
בפברואר 2018 הוכרז שדנהאם וקונר יכתבו ויפיקו סדרה חדשה בשם "קמפינג" עבור HBO.
הסדרה היא רימייק של סדרה בריטית באותו השם.
בסדרה החדשה כיכבו ג'ניפר גארנר ודייוויד טננט.
בשנת 2021 החלה לעבוד על סרטה השני "Sharp Stick" בו יככבו לצדה, טיילור פייג', ג'ון ברנטל, סקוט ספידמן וקריסטין פרוסט.
ב-10 ביולי 2025 עלתה בנטפליקס "מוגזמת", הסדרה שיצרה דנהאם.
מוגזמת היא קומדיה רומנטית עכשווית שנכתבה בהשראת רומנים קלאסיים אך עם התמקדות באתגרי הזוגיות עצמה.
דנהאם ובעלה לואיס פלבר יצרו יחד את הסדרה, כשהוא גם כתב את המוזיקה המקורית לה.
הסדרה מתארת קשר בין ג'סיקה, אמריקאית שעוברת ללונדון, לבין פליקס, מוזיקאי עם טראומות עבר.
דנהאם משחקת תפקיד משני בלבד (אחותה של ג'סיקה), והעבירה את התפקיד הראשי לשחקנית מייגן סטלטר.
דנהאם הבהירה שהדמויות אינן שיקוף ישיר של מערכת היחסים שלה עם פלבר, אלא שילוב של חוויות אישיות ודמיון יצירתי.
הסדרה נוגעת גם בהפלות, ומציגה זאת באופן לא שיפוטי, בשיתוף עם ארגון הורות מתוכננת.
היא צפויה לביים בקיץ 2025 סרט קומדיה רומנטית בכיכובה של נטלי פורטמן בשם "Good Sex", וכן כותבת עיבוד למחזמר ברודוויי ל"10 דברים שאני הכי שונאת אצלך" יחד עם קארלי ריי ג'פסן.
דנהאם אובחנה עם הפרעה טורדנית-כפייתית כשהייתה בת 11 והחלה לקחת תרופות להקלה על החרדה בגיל 14. בהמשך חייה הורידה את מינון התרופות עד שב-2018 הפסיקה איתן לחלוטין.
ב-2012 החלה דנהאם לצאת עם ג'ק אנטונוף, גיטריסט להקת הרוק האלטרנטיבי "פאן".
מערכת היחסים שלהם נמשכה עד דצמבר 2017. על פי דנהאם, הפרידה של הזוג הייתה ידידותית.
ב-18 בפברואר 2018 פורסם במגזין האופנה ווג מאמר פרי עטה, על החלטתה לעבור כריתת רחם עקב אנדומטריוזיס, למרות רצונה להרות וללדת ילדים.
בשנת 2019 חשפה דנהאם כי היא סובלת מתסמונת אהלרס דנלוס.
בשנת 2020 פרסמה שהפכה לטבעונית בעקבות נאום הזכייה באוסקר של חואקין פיניקס.
בינואר 2021 החלה לצאת עם המוזיקאי האנגלי-פרואני לואיס פלבר.
בספטמבר 2021 נישאו דנהאם ופלבר בטקס יהודי בסוהו.
תשע השושבינות שלה כללו את טיילור סוויפט וטומי דורפמן, והיא לבשה שלוש שמלות מותאמות אישית של מעצב האופנה הסקוטי כריסטופר קיין.
נכון ליולי 2025 הזוג חי בלונדון.
+שנהסדרהתפקידהערות2007Tight Shotsדמויות שונותסדרת רשת; תפקיד ראשי
גם במאית, תסריטאית ומפיקה2009Delusional Downtown Divasאונהסדרת רשת; תפקיד ראשי
גם במאית, תסריטאית ומפיקה2012 - 2017בנותהאנה הורבאת'תפקיד ראשי (6 עונות); 62 פרקים
גם יוצרת, תסריטאית, במאית ומפיקה בפועל2014 - 2016הרפתקאות פין וג'ייקבטי גרוףדיבוב; 3 פרקים2015שבעה ימים בגיהנוםלני דנוורסרט טלוויזיה של HBOסקנדלסוזן תומאספרק: "It's Good to Be Kink"משפחת סימפסוןקנדיסדיבוב; פרק: "Every Man's Dream"2017אימה אמריקאית: הכתואלרי סולאנספרק: "Valerie Solanas Died for Your Sins: Scumbag"2018קמפינגיוצרת, תסריטאית ומפיקה בפועל2020התעשייהבמאית שני פרקים2021Generationמפיקה בפועל2025מוגזמתנורה סאות'5 פרקים
גם יוצרת, תסריטאית, במאית ומפיקה
לא כזאת - שיעורים שלמדתי כאישה צעירה.
כנרת זמורה-ביתן, 2014, תרגום: יעל אכמון.
לינוקס (שם מלא: 9885 לינוקס; באנגלית: Linux 9885) הוא שמו הרשמי של האסטרואיד בחגורת האסטרואידים, שהתגלה ב-12 באוקטובר 1994, במסגרת מיזם מיפוי כוכבי הלכת המינוריים Spacewatch, באוניברסיטת אריזונה.
האסטרואיד נקרא על שם ליבת מערכת ההפעלה לינוקס, ושמותיו המשניים הם "1985 CT2" ו-"1994 TM14".
לינה שְבִּיבּ היא מהנדסת ופוליטיקאית ירדנית שכיהנה כשרת התחבורה של ממלכת ירדן בממשלתו של עבדאללה אנסור.
היא בעלת תואר ראשון בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת ירדן בין השנים 1980 ל-1985, ולאחר מכן תואר שני בהנדסת תחבורה ותנועה מאותה אוניברסיטה בין השנים 1989 ל-1992, ולאחר מכן סיימה לימודי דוקטורט מאוניברסיטת לונד בשוודיה בין השנים 1995 ל-2000, עם התמחות בהנדסת תנועה ותכנון.
היא שימשה כיועצת במספר חברות בינלאומיות לתחבורה ותכנון תחבורתי.
בהמשך נכנסה לשירות הציבורי ועבדה במשרד לדיור, ובתפקידים בעיריית עמאן.
ב-21 באוגוסט 2013, לאחר חילופי תפקידים בקבינט, מונתה שביב בידי ראש הממשלה עבדאללה אנסור לתפקיד שרת התחבורה של ירדן.
היא הייתה אחת משתי השרות היחידות בממשלת הנוכחית ירדן.
בהיותה שרת התחבורה התנגדה לשדה תעופה חדש באילת.
בשנים 2017–2018 היא שימשה כמרצה באוניברסיטת אל-אהליה בעמאן בירת ירדן, בנושאי הנדסה תחבורתית ותכנון תחבורה עירונית..
מאז 2018, היא מכהנת כמרצה באוניברסיטה הטכנית ע"ש אל חוסיין שבעמאן.
לינווד ברקלי הוא סאטיריקן וסופר קנדי יליד ארצות הברית.
הוא פרסם ספרי אוטוביוגרפיה, ספרים הומוריסטיים ורומנים בלשיים.
כתב את טור הסאטירה השבועי בעיתון "טורונטו סטאר", בנוסף להוצאת פודקאסט עם מאמריו.
לקח שנת שבתון על מנת לקדם את רומני המתח שלו.
הוא תכנן לשוב לעיתון סטאר בספטמבר 2008, אולם ב-28 ביוני 2008 הוא כתב את טורו האחרון, והודיע על פרישתו מהעיתון.
לינווד ברקלי נולד בשנת 1955 בדאריין שבמדינת קונטיקט בארצות הברית, בן למיוריאל ואוורט ברקלי.
אביו היה מאייר, וכשלינווד היה בן 4 עברה המשפחה לקנדה לרגל עבודתו של אביו.
בהיותו בן 16 נפטר אביו.
עוד בצעירותו גילה עניין בכתיבת סיפורי בלשים, בהשראת ספריו של רוס מקדונלד.
קיבל תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת טרנט.
לאחר שלא הצליח למצוא מו"ל לספריו החל לעבוד כעיתונאי.
בשנת 1981 עבר לעבוד בעיתון "טורונטו סטאר".
בשנת 1993 החל לכתוב טור הומוריסטי בעיתון זה.
בשנים 2004–2007 פרסם ארבעה ספרי בלשים שגיבורים הוא הבלש זק ווקר, העובד כבעל טור בעיתון.
בשנת 2007 יצא לאור ספרו, No Time for Goodbye" (תורגם לעברית בשם "בלי לומר שלום") שזכה להצלחה רבה.
הוא יצא לשנת שבתון מהעיתון לשם קידום ספרו, אך במהלכה פרש מהעיתון ופרסם את טורו האחרון ביוני 2008. מאז פרסם עוד 18 ספרים.
ברקלי מתגורר באוקוויל, אונטריו עם אשתו, נית'ה.
לזוג שני ילדים, ספנסר ופייג'.
החבר'ה הרעים (2005), הוצאת מודן
מי שמוצא ראשון (2021) Find You First, הוצאת מודן (2022)
לינוי אשרם (נולדה ב-13 במאי 1999) היא מתעמלת עבר ישראלית.
היא אלופה אולימפית (טוקיו 2020) בתחרות קרב רב אישי, סגנית אלופת העולם (סופיה 2018) ואלופת אירופה (קייב 2020) בקרב-רב.
בעלת 11 מדליות מאליפויות העולם, מהן שש כסף וחמש ארד, ושלוש מדליות מאליפויות אירופה, מהן אחת זהב ושתיים ארד.
היא זכתה ב-47 מדליות מתחרויות הסבב העולמי, מהן שלוש זהב בקרב-רב.
אשרם היא הישראלית היחידה בענף שזכתה במדליה בתחרות קרב-רב אישי במשחקים האולימפיים ובאליפות העולם.
אשרם נולדה וגדלה בראשון לציון, שם היא מתגוררת עם הוריה ושלושת אחיה.
אמה, חדווה, עוזרת גננת, ואביה, אורן, משרת בצבא קבע.
על מוצאה אמרה: "אני ממוצא יווני ותימני.
רציתי להוכיח לכולם שלמרות שאני יוצאת דופן בענף, אוכל להגיע רחוק – ואני שמחה שהוכחתי".
אשרם החלה להתאמן בהתעמלות אמנותית בגיל שבע, והשתתפה בתחרויות בין-לאומיות מאז שהייתה בת 12. המאמנת המקצועית שלה הייתה איילת זוסמן.
בשנת 2017 התגייסה לצה"ל במעמד של ספורטאית מצטיינת, ושירתה ביחידת לוטם הממוקמת בבסיס צריפין.
בדצמבר 2019 סיימה לינוי אשרם את שירותה הצבאי, והחלה ללמוד לתואר ראשון בחינוך וחברה עם הכשרה בספורט ב.
בשנת 2014 השתתפה אשרם ב שנערכה בבאקו, וזכתה בשתי מדליות ארד, בתרגילי האלות והסרט.
בתרגיל הכדור סיימה במקום הרביעי, ובתרגיל החישוק במקום החמישי.
בהמשך השנה השתתפה באולימפיאדת הנוער בנאנג'ינג, וסיימה במקום החמישי בקרב-רב.
בטקס הסיום של המשחקים נבחרה לשאת את דגל ישראל.
בשנת 2015 החלה אשרם להתחרות גם בתחרויות לבוגרות.
היא השתתפה בשתי תחרויות סבב הגרנד-פרי, במוסקבה ובחולון, וסיימה במקומות הרביעי וה-11, בהתאמה.
בהמשך השנה קבעה הישג היסטורי כשהייתה למתעמלת הישראלית הצעירה ביותר שזכתה במדליית זהב בתחרות גרנד-פרי, כאשר זכתה במדליית זהב בתרגיל האלות בגרנד פרי בברנו.
בנוסף זכתה בתחרות זו בשלוש מדליות כסף ובמדליית ארד.
בשנת 2016, בעקבות פציעתה של נטע ריבקין, השתתפה אשרם לראשונה באליפות אירופה בהתעמלות אמנותית שהתקיימה באותה שנה בחולון.
באותה שנה השתתפה בגרנד-פרי באילת וזכתה במדליית ארד בתרגיל האלות.
במרץ דווח שאשרם סובלת מקרע במיניסקוס ויש חשש שלא תחלים עד אליפות אירופה של אותה שנה אך כבר בסוף אפריל חזרה אשרם להתחרות וזכתה במדליית ארד בתרגיל החישוק בגביע העולם בטשקנט.
בהמשך, לאחר מרוץ על שני הכרטיסים שהוקצו לישראל באליפות אירופה הכריע איגוד ההתעמלות (בהחלטה שהגיעה עד לבית המשפט) שאשרם תשתתף באליפות כנציגה הבכירה של ישראל, יחד עם טורי פילנובסקי.
חודש לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה זכתה במדליית ארד בתרגיל החישוק בתוצאה של 17.975 נקודות ובמדליית ארד בתרגיל האלות בתוצאה של 17.750 נקודות ובכך הפכה לישראלית השנייה שזכתה במדליה באליפות אירופה (אחרי נטע ריבקין) והראשונה שזכתה בשתי מדליות באליפות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בתרגיל הכדור בתוצאה של 16.250 נקודות.
באותה שנה השתתפה אשרם במכביה העשרים וזכתה בחמש מדליות זהב.
תחרות זו הוגדרה גם כאליפות ישראל.
בהמשך אותו חודש השתתפה במשחקי העולם שנערכו בפולין וזכתה במדליית כסף בתרגיל האלות ובמדליית ארד בתרגיל החישוק.
בחודש אוגוסט השתתפה בתחרות מסבב גביע העולם שנערכה בקאזאן, וזכתה בארבע מדליות ארד – אחת בכל אחד מהמכשירים.
בקרב רב דורגה במקום הרביעי.
באליפות העולם בהתעמלות אמנותית שנערכה בפזארו באוגוסט זכתה בשתי מדליות ארד – בתחרות הקרב-רב ובתרגיל הסרט.
באותה אליפות סיימה רביעית בתרגיל הכדור ושישית בחישוק.
בסוף מרץ 2018 השתתפה אשרם בגביע העולם בסופיה וזכתה במדליית ארד בקרב-רב ובמדליית זהב בתרגיל הסרט.
בתרגילי הכדור והאלות הגיעה למקום הרביעי.
באפריל השתתפה בגביע העולם בפזארו וזכתה במדליית ארד בקרב רב, במדליית זהב בתרגיל האלות ובמדליית כסף בתרגיל הכדור.
שבוע לאחר מכן השתתפה בגביע העולם בטשקנט וזכתה בחמש מדליות: ארבע מדליות כסף בקרב-רב, בכדור, סרט וחישוק, ומדליית ארד בתרגיל האלות.
בתחילת מאי השתתפה בתחרות גביע האתגר שנערכה בגוודלחרה, ספרד, וזכתה במדליית זהב בקרב-רב.
ביולי 2018 זכתה באליפות ישראל בקרב-רב ובארבע מדליות זהב בכל ארבעת תרגילי המכשירים.
באוגוסט 2018, בתחרויות ההכנה לאליפות העולם במינסק, השיגה בתרגיל האלות ציון של 20.65 נקודות, הגבוה ביותר שהושג בעולם בכל התרגילים מאז שונתה החוקה ב-2016. התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית הכירה בתוצאה כשיא עולם חדש.
באליפות העולם 2018 שנערכה בסופיה שבבולגריה, זכתה אשרם בשלוש מדליות: שתיים כסף ואחת ארד.
תחילה זכתה במדליית כסף בתרגיל החישוק עם תוצאה של 20.000 נקודות ובכך הייתה לישראלית הראשונה שזוכה במדליית כסף בתחרות אישית באליפות העולם.
לאחר מכן היא זכתה במדליית ארד בתרגיל הסרט בתוצאה של 18.500 נקודות ובתחרות הקרב רב קיבלה ציון של 79.700 נקודות וזכתה במדליית כסף, הישג שיא של מתעמלת אמנותית ישראלית.
ב-15 במאי, במהלך אימונים לקראת אליפות אירופה 2019 בהתעמלות אומנותית, שהתקיימה בבאקו, נפצעה אשרם, ונאלצה לוותר על השתתפותה בתחרות.
לאחר התאוששות וחזרתה לכשירות מלאה, יכלה אשרם בחודש יוני להצטרף למשלחת הישראלית למשחקי אירופה 2019, הנערכים אחת לארבע שנים.
במשחקי אירופה שנערכו בעיר מינסק, בלארוס, זכתה אשרם בארבע מדליות, שתיים זהב, ושתיים כסף.
תחילה זכתה במדליית הכסף בתחרות הקרב רב עם ציון כולל של 84.700. למחרת זכתה במדליית זהב בתרגיל הכדור בתוצאה של 22.500, במדליית זהב נוספת בתרגיל האלות עם ציון 22.700, ובמדליית כסף בתרגיל הסרט עם ציון 21.100.
באליפות ישראל שנערכה בתחילת אוגוסט במרכז הספורט הלאומי תל אביב, זכתה בתואר אלופת ישראל בפעם השלישית, עם ציון כולל 88.2 נקודות בקרב-רב.
בנוסף השיגה שלוש מדליות זהב במכשירים בודדים: חישוק, כדור, וסרט.
המדליות בקטגוריה הקבוצתית ניתנות למתעמלות האישיות של שלוש המדינות המובילות.
זאת לאחר שקלול שמונה הציונים הטובים ביותר של כל המתעמלות מהמדינה.
ב-29 בנובמבר, זכתה אשרם במדליית זהב בתחרות הקרב-רב באליפות אירופה 2020. בתחרות צמודה עם המתמודדת הבלארוסית, אלינה ארנסקו, ועם ציון סופי משוקלל זהה של 100.9, הצליחה אשרם לעקוף בזכות דרגת ביצוע גבוהה יותר.
בכך למעשה, הייתה אשרם לישראלית הראשונה שהגיעה להישג זה בתחרות הקרב-רב באליפות אירופה.
בסבב גביע העולם בהתעמלות אמנותית, שנערך בסוף מרץ בסופיה שבבולגריה זכתה אשרם בשלוש מדליות, שתיים זהב ואחת ארד.
מדליות זהב בתחרות הקרב-רב ובתרגיל הכדור, ומדליית ארד בתרגיל החישוק.
באליפות אירופה וארנה, ביוני 2021, זכתה אשרם במדליית זהב בתרגיל האלות ובשתי מדליות כסף בחישוק ובכדור.
בנוסף זכתה במדליית ארד קבוצתית.
היא סיימה במקום הרביעי בסרט ובקרב רב.
ביולי אותה השנה השתתפה אשרם בתחרות הגרנד-פרי אשר התקיימה בתל אביב, שם זכתה בחמש מדליות זהב: בכל אחד מהמכשירים בנפרד וגם בקרב-רב.
באותה תחרות השיגה אשרם בכדור את הציון 29.8 שהוא אחד הציונים הגבוהים ביותר שהושגו בענף.
באולימפיאדת טוקיו, זכתה אשרם במדליית זהב בתחרות הקרב-רב אישי.
מדליית זהב זו הייתה השלישית של ישראל במשחקים האולימפיים והשנייה בטוקיו 2020, ובכך הפכה לספורטאית הישראלית הראשונה שמוכתרת כאלופה אולימפית.
היא עלתה לגמר מהמקום השלישי לאחר ציון של 103.100 נקודות במוקדמות בשקלול ארבעת המכשירים.
בגמר סיימה במקום הראשון עם ציון כולל של 107.800 (27.550 בתרגיל החישוק, 28.300 בתרגיל הכדור, 28.650 בתרגיל האלות ו-23.300 בתרגיל הסרט) לפני דינה אוורינה מהוועד האולימפי הרוסי שסיימה שנייה (107.650) ואלינה הרנסקו מבלארוס שסיימה שלישית (102.700).
במרץ 2022 הודיעה אשרם על פרישתה מתחרויות.
ב-4 באפריל 2022 הכריזה על הפרישה באופן רשמי במסיבת עיתונאים, וכן על הצטרפותה לצוות האימון בנבחרות ישראל.
באותה שנה השתתפה בפסטיגל על פסטיגל ובקמפיין פרסום של המכללה האקדמית בוינגייט.
בשנת 2023 השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "הזמר במסכה" בתור הארטישוק .
ביוני 2023 זכתה אשרם בפרס "שער שוויון" לספורטאים פעילים המעורבים בחברה.
בשנת 2024 השתתפה בעונה השלישית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" ששודרה בקשת 12, שבה הגיעה למקום השלישי.
באותה שנה פתחה לינוי אשרם בית ספר עצמאי ללימוד התעמלות אומנותית הנמצא בניהולה.
בית הספר ממוקם בראשון לציון במרכז הקהילתי "רקפות".
בסוגריים, מספר המדליות בקרב רב.
דצמבר 2017 ספורטאית השנה מטעם הוועד האולימפי
דצמבר 2018 אשת השנה של "גלובס"
אשת השנה מטעם השבועון "מקור ראשון"
2018 ספורטאית השנה מטעם "מרכז הפועל"
נובמבר 2021, ספורטאית השנה מטעם הוועד האולימפי
בינואר 2022, העניקה הפסלת רחל וייצר לאשרם פסלון כהוקרה על הישגיה, שיוצב בסמוך לאוהל ההתעמלות האמנותית במכון וינגייט
לאחר אולימפיאדת טוקיו קבלה מענקים כספיים מעיריית ראשון לציון וארגוני ספורט
לינוס ואלקוויסט (בשוודית: Linus Wahlqvist; נולד ב-11 בנובמבר 1996 בנורשפין שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פוגון שצ'צ'ין בליגת העל הפולנית ובנבחרת שוודיה.
הוא החל לשחק במחלקת הנוער של המועדון המקומי אנבי BK, ובשנת 2009 עבר למחלקת הנוער של המועדון הבכיר בעיר, נורשפין, המשחק בליגת העל השוודית.
ב-6 באפריל 2014 ערך ואלקוויסט את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-88 בניצחון 2-0 על הלסינגבורג במסגרת המחזור השני בליגה.
ואלקוויסט ערך 24 הופעות ליגה בעונת .
ב-4 ביולי 2015 הבקיע ואלקוויסט את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-13 בניצחון 3-1 על מאלמה במסגרת המחזור ה-14 בליגה.
הוא ערך 29 הופעות ליגה בעונת 2015, בה זכתה נורשפין באליפות שוודיה.
בנוסף, שיחק ואלקוויסט במשחק הסופר קאפ השוודי, בו ניצחה נורשפין את גטבורג בתוצאה 3-0.
בספטמבר 2013 זומן ואלקוויסט לסגל נבחרת שוודיה עד גיל 17 לטורניר גביע העולם עד גיל 17 שנערך באיחוד האמירויות הערביות, שם סייע לנבחרת לזכות במקום השלישי ולזכות במדליית הארד.
בשנת 2017 השתתף עם נבחרת שוודיה עד גיל 21 באליפות אירופה עד גיל 21. במהלך שלב הבתים החמיץ בעיטת עונשין מכרעת נגד נבחרת אנגליה, והנבחרת הודחה מהטורניר.
ב-6 בינואר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה הבוגרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-83 בתיקו 1–1 נגד נבחרת אסטוניה במשחק ידידות.
לינופריניים (שם מדעי: Linophrynidae) היא משפחת דגי גרם טורפים מסדרת החכאים החיים במעמקי אוקיינוסים הטרופיים.
דגים אלה בעלי גוף כדורי, ראשים גדולים המזכירים ראשי קרפדות ולסתות גדולות בתוכם שיניים מחודדות.
יש להם מספר זיזי קרניים מעל הגולגולת ומעל החוטם איבר המייצר אור במטרה למשוך את הטרף.
לבני משפחה זו ישנו גם מתחת לסנטר גדיל מסועף המזכיר צמח וייתכן שגם מפתה את הטרף להתקרב אליהם.
הם כמעט חסרי בשר ולמינים רבים העצמות מובלטות, בייחוד עצמות הלסת.
נקבות החכאים גדולות יותר מהזכרים, באורך 23 ס"מ לעומת 5 ס"מ.
צבעם חום כהה בעוד הזכרים חסרי צבע.
הזכרים נראים עדינים בהרבה והם בעלי לסתות קצרות.
הם חסרי קיבה או שיניים מחפשים נקבה בעזרת חוש ריחם המפותח ועיניהם המותאמות לחושך.
לעומתם הנקבות בעלות לסתות מאיימות והם טורפות של דגים ויצורים אחרים הנמשכים לשיניהם.
קאן היא משפטנית אמריקאית, המתמחה בתחומים של תחרות חופשית והגבלים עסקיים.
ביוני 2021 מונתה ליושבת ראש נציבות הסחר של ארצות הברית.
קאן משמשת גם כפרופסור חבר למשפטים בבית הספר למשפט באוניברסיטת קולומביה.
קאן נולדה ב-1989 בלונדון להורים ממוצא פקיסטני, כשהייתה בת 11 היגרה המשפחה לארצות הברית.
היא בוגרת לימודי פוליטיקה תאורטית בויליאמס קולג' (2010) ולימודי משפטים מאוניברסיטת ייל (2017).
קאן הפכה לדמות ציבורית בשנת 2017, עוד בהיותה סטודנטית, כאשר מאמר שפרסמה ב-Yale Law Journal, שכותרתו "פרדוקס ההגבל העסקי של אמזון" קיבל הדים רבים בעולם המשפט והמסחר בארצות הברית.
הניו יורק טיימס תיאר את חשיבתה של קאן כ"ממסגרת מחדש עשרות שנים של חקיקה בנושא מונופולים".
במאמרה קאן טוענת, כי הגישה המקובלת בתחום החקיקה בנושא ההגבלים העסקיים שמקורה ברעיונות של אסכולת שיקגו משנות ה-70 אינה רלוונטית לחברות הפועלות במודל של פלטפורמה כמו אמזון.
גישה זו מתעלמת מכוח וריכוזיות, ומתמקדת בשאלת התחרות על המחירים לצרכן הסופי.
אמזון, ענקית הקמעונות המקוונת, הפכה בשני העשורים האחרונים לחברת ענק המעסיקה מאות אלפי עובדים ומחזיקה נתח משמעותי בעסקי השרתים, המפעילים את האינטרנט באמצעות חטיבת הענן שלה.
כתוצאה מכך אמזון צברה כח מבני עצום, שמאפשר כח שלא ניתן היה לתאר בעבר.
שניים מעמודי התווך של כוח זה הוא המידע – יש לה מידע עצום על צרכנים, ותשתית המחסנים והמשלוחים שבבעלותה.
קאן מדמה את אמזון לחברות מסילות הרכבת של העידן הפרוגרסיבי, בתחילת המאה ה-20. "אלפי קמעונאים ועסקים עצמאיים חייבים לנסוע על המסילות של אמזון כדי להגיע לכביש, ותלותם במתחרה הגדולה שלהם הולכת וגדלה".
קאן מראה כי אמזון גובה מחירים נמוכים יותר מקמעונאים לא מקוונים רבים, וענקיות טכנולוגיה אחרות, כמו גוגל ופייסבוק, מספקות שירותים מקוונים בחינם, הן היו חסינות במידה רבה מאכיפה נגד מונופולים, למרות הדומיננטיות שלהן בשוק.
גם מכיוון שרבים מהמתחרים של ענקיות הטכנולוגיה האשימו אותם בטקטיקות בריוניות, כמו גביית מחירים נמוכים במשך זמן מה כדי להוציא יריבים מהעסקים - הרשויות ובתי המשפט בארצות הברית נהגו בחברות בכפפות של משי
עד לפני זמן לא רב אמזון חמקה כמעט לחלוטין מכל בדיקה מדוקדקת על ידי הרגולטורים וזאת בעיקר מפני שכוחה אפשר לה להציע מחירים נמוכים לצרכנים.
מאמרה של קאן הציג את הטענה שלפיה החברה לא צריכה לקבל כרטיס חופשי להתנהג באופן אנטי-תחרותי רק מפני שלקוחותיה מרוצים.
המאמר זכה ל-146,255 צפיות, להיט במונחי עולם המשפט.
הפופולריות שלו זעזעה את ממסד ההגבלים העסקיים.
המאמר עורר הדים רבים, וגם ביקורת על הצעותיה להחיות ולהרחיב את חוקי ההגבלים העסקיים.
לאחר סיום לימודיה קאן ניהלה את תחום המדיניות העסקית בקבוצת חשיבה במכון לשווקים חופשיים (Open Markets Institute).
בעקבות העניין שעורר המאמר, רוהיט צ'ופרה, ראש נציבות הסחר הפדרלית (FTC), החליט להעסיק את קאן כיועצת זמנית בנושא תחרותיות והגבלים עסקיים לקראת שימועים שיעסקו, לראשונה מאז 1995, בשאלה האם הכלכלה המשתנה דורשת שינוי בגישה של רשויות אכיפת החוק.
בשנת 2019 החלה קאן לשמש כיועצת לוועדת המשנה לוועדת השיפוט בבית המשפט לענייני הגבלים עסקיים, מסחר וניהול, שם הובילה את חקירת הקונגרס בנושא שווקים דיגיטליים.
ב-22 במרץ 2021 הודיע נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן כי קאן מועמדת לתפקיד ב.
במאי 2021 אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי, על רקע קריאותיה הציבוריות להסדיר את ההתנהלות שנגדה יצאו מבקרי אמזון, פייסבוק, גוגל ואפל במשך שנים.
היא אמרה לוועדת סנאט באפריל, כי היא מודאגת מהאופן שבו חברות טכנולוגיה יכולות להשתמש בכוחן כדי לשלוט בשווקים חדשים.
נציבות הסחר הפדרלית, הגישה, בשנה שעברה, תביעה נגד אמזון יושב ראש אמזון דרש מקאן להגביל את עצמה מכל הליכים הקשורים לאמזון על בסיס הצהרותיה בעבר על החברה, כולל טענות כי אמזון היא מונופול.
לינוֹטַייפּ היא מכונה הממכנת סְדָר דפוס, ומבצעת באופן אוטומטי חלק מהפעולות הכרוכות בסְדָר, שמאז יוהאן גוטנברג ועד להצגתה ב-1886, נעשו ידנית.
"לינוטייפ" הוא גם שמה, או חלק משמה של חברה בגלגוליה השונים, שנוסדה ב-1886, ופיתחה וייצרה את המכונות הללו.
הלינוטייפ גם קיצרה את הזמן בין כתיבת המאמרים להופעתם בדפוס מיום או ימים, לשעות ספורות – עד כדי כך שעיתונים מסוימים יכלו לצאת ב"מהדורת צהריים", שהכילה מאמרים שנכתבו אחרי שמהדורת הבוקר נסגרה.
בעזרת הלינוטייפ יכולים מספר קטן יחסית של עובדים מיומנים לסדר מספר רב של עמודים מדי יום ביומו; ההערכה המקובלת היא שסדר דפוס מיומן שמפעיל מכונת לינוטייפ יכול להחליף כשישה סדרים שמשתמשים בשיטה הידנית.
בשיא הצלחתה, כמעט כל העיתונים הודפסו בעזרת מכונות לינוטייפ, כשהגדולים בהם משתמשים בעשרות מכונות: כשעיתון "הניו יורק טיימס" הוציא את מכונות הלינוטייפ משימוש ב-1978, פעלו בו יותר מ-60 מכונות.
גופנים רבים נוצרו עבור לינוטייפ, על ידי מעצבים שהועסקו על ידי החברה, ועל ידי מעצבים עצמאיים, בהם גופנים רבים שעדיין נמצאים בשימוש נרחב, כמו Helvetica.
החל בשנות ה-50 של המאה ה-20, טכנולוגיות חדשות יותר החליפו בהדרגה את טכנולוגיית הלינוטייפ בת ה-70, ויחד אתה את טכנולוגיית דפוס הבֶּלֶט בת ה-500, שהלינוטייפ מייצגת במידה רבה את שיאה.
בתחילה טכנולוגיות צילומיות (סדר אופטי, או פוטו-טייפסטינג ) בסדר, וטכנולוגיית אוֹפסֶט בדפוס, ובעקבותיהן, לקראת סוף המאה, טכנולוגיות דיגיטליות כמו הוצאה לאור שולחנית.
חברת מֶרגֶנתלר לינוטייפ (Mergenthaler Linotype Company ) עצמה נשארה פעילה בתחום סדר הדפוס גם עם הטכנולוגיות החדשות, והייתה אחד היצרנים הידועים בתחום הסדר גם בעידן הקצר של הסדר האופטי.
בעידן הדיגיטלי החברה התמקדה בקניין הרוחני שייצגה ספריית הגופנים העשירה שגדלה והתפתחה בהתמדה כל השנים.
החברה נקנתה ב-1997 על ידי חברת היידלברגר מכונות דפוס הגרמנית, שהמשיכה להשתמש במותג "לינוטייפ" לצרכים שונים, ומאוחר יותר מכרה אותה לחברת האם של "מונוטייפ אימג'ינג" (Monotype Imaging), גלגול של מונוטייפ, מתחרתה של לינוטייפ בין 1890 ל-1970.
סדר הדפוס טרם מיכונו, וניסיונות ראשונים למיכון
מלאכת סדר הדפוס, מאז יוהאן גוטנברג, התמסדה, אך למעשה נשארה כמעט ללא שינוי עד לקראת סוף המאה ה-19.
הטכנולוגיה של הדפסה בעזרת גופנים יצוקים במתכת הובאה לאירופה על ידי יוהאן גוטנברג במאה ה-15. שיטת ההדפסה עברה שכלולים רבים עד המאה ה-19, אבל מלאכת הסדר נשארה באופן עקרוני דומה: בשלב ראשון יוצקים אותיות מנתך מתכתי המבוסס בעיקרו על עופרת, בתוספת בדיל ואנטימון.
התבנית המשמשת ליציקת האותיות נקראת בעברית אִמָּה, או "אִמָּת דפוס" (ברבים, אִמּוׂת) ובשפות אחרות "מטריצה" (מילה שמקורה במילה הלטינית לאם).
את גופני העופרת היצוקים מסדרים בתיבת הסדר, שהיא מעין מגירה מרובת תאים, כך שכל הגופנים של אות מסוימת נמצאים בתא הקבוע לאותה אות בתיבה (בדומה אולי למקלדת, בה יש לכל אות מיקום קבוע).
הסדר קורא את שורת הטקסט שעליו לסדר, ואז נוטל אות אחרי אות מן המגירה (בדומה לקלדן המקיש על אות אחרי אות במקלדת), ומסדרן בשורות, בדרך כלל על ידי שרשורן או השחלתן על מתקן דמוי מקל המכונה מְשׁוּרָה, או "מקל סדרים".
+טקסט לא מיושר: במרשתת, מסמכים מודרניים ממעבד תמלילים, ועוד, בדרך כלל נהוג טקסט לא מיושר, אם כי גם כאן ניתן לדרוש יישור.
טקסט שמוקלד במכונת כתיבה כמעט לעולם אינו מיושר.
הרווחים בין המילים ברוחב קבוע, וסופי השורות אינם ביישור קו.טקסט מיושר: ספרים, עיתונים, מגזינים, וכן הלאה, ובמידה פחותה גם במרשתת וטקסט שנוצר על ידי מעבדי תמלילים.
רוחב הרווח בין מילים בכל שורה אחיד, אך רוחב זה משתנה משורה לשורה, באופן שסופי כל השורות (פרט, אולי, לאחרונה) ביישור קו.
בארץ-ישראל קם העם היהודי, בה עוצבה דמותו הרוחנית, הדתית והמדינית, בה חי חיי קוממיות ממלכתית, בה יצר נכסי תרבות לאומיים וכלל-אנושיים והוריש לעולם כולו את ספר הספרים הנצחי.
לאחר שהוגלה העם מארצו בכוח הזרוע שמר לה אמונים בכל ארצות פזוריו, ולא חדל מתפילה ומתקוה לשוב לארצו ולחדש בתוכה את חירותו המדינית.
את השורות הגמורות מעבירים ממקל הסדרים למסגרת הסדר (Chase), ומעגנים אותה במקום הרצוי בעזרת אבזרים העשויים לדבר כמו כפיסים, ויתדות נעילה (quoins).
מסגרת הסדר משמשת להדפסה במכבש דפוס, או שמייצרים בעזרתו גלופה שנייה שתשמש להדפסה, בתהליך סטראוטיפ.
בסיום ההדפסה (או אחרי יצירת הסטראוטיפים), מפרקים את המסגרת, וממיינים את האותיות היצוקות, כל אות למגירה המתאימה בתיבת הסדר.
הסדרים היו בדרך כלל מאוגדים באיגוד מקצועי חזק.
באמצע המאה ה-19, משכורתו של סדר הייתה גבוהה יחסית לעובדי צווארון כחול אחרים, ורמת המיומנות הנדרשת עבור המלאכה הייתה גבוהה.
בדרך כלל שכר העבודה היה לפי ההספק, שנמדד ב"אֵם" (רוחב האות הלטינית M), בחטיבות של "1,000 אֵם".
לצד המשכורת הגבוהה יחסית לְפועל, תנאי העבודה היו קשים: יום עבודה של 10 שעות, שהייה בסביבת אבק עופרת, תאורה עמומה וצפיפות הביאו לתפוצת מחלת השחפת ומחלות אחרות.
מקורות מסוימים מציינים כי תוחלת החיים של סדרי דפוס עמדה על 28 שנה.
בדרך כלל הסדר התייצב במקום עבודתו שעה או שעתיים לפני תחילת העבודה הרשמית, למיין למגירת הסדר את הגופנים שהוסרו מגלופות שסיימו את עבודתן.
על פעולה זו לא קיבל תשלום, והיא נחשבה חלק מהעבודה של סידור הדפים החדשים.
מלאכת הסדר והמיון שאחריו הייתה עתירת עבודה ואטית.
הספק של סדר מיומן היה בממוצע 700 אֵם בשעה (מקביל לכ-20 שורות בטור בעיתון, או קצת פחות מחצי עמוד בספר), ונערכו תחרויות שבהן סדרים – שזכו למעמד כמו זה של כוכבי ספורט – הפגינו סידור בקצב של 1,000 ואפילו 2,000 אֵם לשעה.
בעקבות המהפכה התעשייתית, לקראת סוף המאה ה-19, רוב התעשיות במערב היו ממוכנות, ובכלל זה הדפוס.
המיכון הביא כושר ייצור כמעט בלתי מוגבל, יחד עם הוזלת המחיר.
לעומת ההתקדמות בדפוס, הרי שהסדר, שנשאר כמעט ללא שינוי מהמאה ה-15, והפך ל"צוואר הבקבוק" (החלק עתיר העבודה והיקר ביותר), וברוח התקופה, נעשו עשרות ניסיונות למכנו.
חלק מהניסיונות אכן הצליחו במשימת מיכון פעולת הסדר, וחלק פחות, אך אף אחת מהמכונות הללו לא הגיעה לתפוצה נרחבת, ורוב דברי הדפוס עדיין סודרו בסדר ידני.
אחד הממציאים שעבדו על מיכון הסדר היה מהגר גרמני בארצות הברית בשם אוֹטמַר מֶרגֶנתָלֶר .
למרגנתלר הייתה השכלה כמכונאי ושען, והוא החל ללמוד גם חשמל.
בשנת 1872, כנראה משום שעמד להיות מגויס לצבא הפרוסי, הוא היגר לארצות הברית והצטרף לבן דודו כשותף בסדנה המכנית שלו, בבולטימור שבמדינת מרילנד.
ב-1876 פנה למרגנתלר קצרן בשם ג'יימס קלֶפֶיין (James O.
Clephane), שיחד עם ממציא בשם צ'ארלס מור (Charles T.
Moore) עבדו על המצאה שמטרתה להדפיס מספר עותקים מפרוטוקולים שנרשמו בקצרנות, כדי לחסוך את הזמן הנחוץ להעתקתם במספר העותקים הדרוש.
מרגנתלר סייע לקלפיין ומור לשפר את המצאתם, אבל סבר שהכיוון שבחרו בו לא היה פורה.
עקב עיסוקו בנושא, הוא התוודע להזדמנות שלפניו – לנחיצות הרבה של מערכת או מכונה שתפתור את בעיית מיכון הסדר – ופתח בסדרת המצאות בניסיון לפתור את הבעיה.
חלק מהממציאים שעבוד על מיכון הסדר ניסו לסדר באופן מכני עמוד שלם; אחד הניסיונות הידועים יותר היה הסדר של פייג' , שמומן ברובו על ידי הסופר מארק טוויין, שאיבד במיזם הזה כמעט את כל הונו.
מרגנתלר פנה לפתור בעיה צנועה יותר: במקום סידור הדף כולו – סידור שורה אחת שלמה, כשמספר שורות כאלו משמשות להדפסת עמוד שלם.
המכונה השנייה או השלישית שבנה, לסידור שורה אחת, הייתה מבוססת על סדרה של מוטות שטוחים מאונכים, שכל אחד מהם מכיל תבליט של כל אותיות האלפבית, אחת מעל השנייה.
בעזרת מקלדת, כל מוט כזה מונמך במידה שונה, באופן שהשורה שיש לסדר מופיעה: אם למשל האות הראשונה היא J, המוט הראשון מונמך כך שהאות J הטבועה עליו תתייצב בגובה מסוים, המוט השני מונמך כך שהאות השנייה בשורה מתייצבת באותו גובה, וכן הלאה.
כשהשורה כולה מסודרת, רצועה של עיסת נייר נלחצת אל המוטות, ונוצרים בה שקעים בדמות האותיות, בתהליך הידוע כסטראוטיפ.
רצועת עיסת הנייר מוסרת מהמכונה, ובמכונה שנייה משמשת הרצועה ליציקת שורת עופרת, שמשמשת לדפוס.
מכונה זו (למעשה זוג מכונות) לא מילאה את הציפיות, ומרגנתלר בנה מכונה נוספת: הפעם, הוא מצא דרך לבצע את היציקה ישירות מול סדרת המוטות עם האותיות.
לשם כך, במכונה זו האותיות שקועות ולא בולטות.
מכונה זו למעשה פעלה, וניתן היה בעזרתה לצקת שורות עופרת שישמשו בדפוס, אבל היה לה חיסרון חשוב: מאחר שכל פס הכיל את כל האותיות, הכתב היה לא פרופורציוני: כל אות בשורה המודפסת תפסה את אותו הרוחב, בדומה למכונת כתיבה.
וכך, אף על פי שהמכונה עבדה, ההיא לא התאימה לדפוס, שבו היו מקובלים סטנדרטים טיפוגרפיים גבוהים יותר, שדרשו כתב פרופורציוני.
מרגנתלר למד מכל הניסיונות הללו לקחים חשובים, ובפרט הסיק כי יציקת שורת העופרת באותה מכונה שמסדרת את התבניות עם האותיות אפשרית ורצויה.
את בעיית הכתב הפרופוציוני פתר על ידי "פירוק" המוטות לאותיות בודדות, וסידור האותיות בשורה.
מכאן, הדרך ללינוטייפ הייתה פתוחה בפניו, עם התקדמות מתמדת בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19.
בין השנים 1884 ו-1886 הגיע מרגנתלר למכונת סדר לינוטייפ לפי עקרונות זהים למכונה המוכרת היום, ובשמונה השנים שלאחר מכן התקין כ-200 מהן, כשהראשונות הותקנו בדפוס העיתון "ניו יורק טריביון" ב-1886, ובהמשך בדפוס ה"וושינגטון פוסט" ב-1888.
ב-1892 יצא לשוק "דגם 1", שהיה ההצלחה המסחרית הגדולה הראשונה, ובו כבר הופיעו כמעט כל המנגנונים המתוארים בערך מכונת לינוטייפ.
מדגם זה נבנו ונמכרו כ-6,000 מכונות.
מרגנתלר עצמו נפטר ב-1899, אבל "חברת מרגנתלר לינוטייפ" המשיכה לשגשג.
עד סוף המאה ה-19, עשרות ואולי מאות בתי דפוס של עיתונים ואחרים הפעילו אלפי מכונות לינוטייפ.
בעשור הראשון של המאה ה-20 נפתח סניף של החברה בבריטניה, הוצגו דגמים נוספים, ביניהם "דגם 5", שייצורו נמשך לפחות עד שנות ה-50 של המאה, החברה המשיכה להוציא דגמים חדשים, עד לשנות ה-60 של המאה העשרים, עם דגם ה"אלקטרון".
יצרנים אחרים הציגו שיפורים ותוספים למכונה, אחד החשובים בהם הוא הטלטייפסטר, שהופיע לראשונה בשנות ה-20 של המאה, והגיע לשיא חשיבותו בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה.
מכונות לינוטייפ הותאמו לשפות רבות (או נכון יותר, לאלפביתים רבים), ביניהם הכתיב העברי, הערבי, הקירילי, והבנגלי.
ב-1911 נוסדה חברת "אינטרטייפ" (בתחילה "אינטרנשיונל טייפ", עד שינוי השם ב-1916), שייצרה מכונות תואמות לינוטייפ.
החברה החלה את פעילותה במכירת מכונות לינוטייפ להם הוסיפה שכלולים משלה, ובהמשך ייצרה מכונות שלמות, שאופן פעולתן היה זהה בעיקרו למכונת לינוטייפ, והיוו את התחרות העיקרית ללינוטייפ בשטח העיתונות.
בשנים הבאות שתי החברות שיפרו את מכונותיהן בהתמדה, כשהשיפורים שהוסיפה אחת מהם, הועתקו על ידי השנייה בדגמים הבאים.
בתחום הדפסת הספרים, היו ללינוטייפ מתחרים נוספים, ובראשן חברת מונוטייפ, שגם היא מיכנה בהצלחה את פעולת סדר הדפוס, אך באופן שונה, ובתחום זה לא נהנתה החברה והמכונה מהגמוניה דומה לזו ממנה נהנתה בתחום העיתונות.
בשיא הצלחתה של הטכנולוגיה, הרוב המכריע של העיתונים היומיים והשבועונים בעולם נסדרו בעזרת מכונת לינוטייפ, או, במידה פחותה, במכונת אינטרטייפ התואמת, כמו גם חלק גדול מהספרים, אולי אפילו רובם, אם כי, כאמור, בתחום הוצאת הספרים, בו המהירות אינה קריטית כבעיתונות, לא נהנתה החברה מאותה הגמוניה מוחלטת שהייתה לה בתחום העיתונות.
לעומת סדר העובד בשיטה הידנית, ומניח כ-700 אֵם לשעה, סדר שמשתמש בלינוטייפ מסדר יותר מ-4000 אֵם בשעה, וסדרים זריזים מסדרים אפילו 10,000 אֵם בשעה.
עם הופעת המכונה והתפשטות השימוש בה, ניתן היה לחשוב שיידרשו הרבה פחות סדרים, וכך אמנם חשבו האיגודים המקצועיים.
כשמכונת הלינוטייפ הראשונה הגיעה לישראל (או פלשתינה) ב-1920, לדפוס של דואר היום, פתחו הסדרים בשביתה שנמשכה מספר שבועות.
עיתונים הכילו הרבה יותר משמונה עמודים, וכאשר התרחשו אירועים חשובים הוציאו לעיתים, אחרי עיתון הבוקר הרגיל, מהדורת צהריים, או מהדורת ערב, ובמקרים יוצאי דופן, גם וגם.
הלינוטייפ (1886) והמונוטייפ (1890) הצליחו במשימת מיכון הסדר במידה כזו, שתוך שנים לא רבות נעלמו כל היתר מהשוק.
כך, לדוגמה, ב-1960 לא היה עיתון אחד בישראל שלא סודר בלינוטייפ, החל ב"אוי קלט" בשפה ההונגרית, דרך "לעצטע נייעס" היידי, "הצופה", "דבר", ו"על המשמר", עד ל"הארץ", "מעריב" ו"ידיעות אחרונות".
ההבדל היחיד בין בתי הדפוס היה כמה מכונות לינוטייפ ומאיזה דגם יש בהם.
ישראל לא הייתה מקרה מיוחד: ספק אם היו בעולם יותר מקומץ עיתונים יומיים שלא סודרו בלינוטייפ, אלא אם כן סודרו ב"תואם לינוטייפ", הלא היא מכונת האינטרטייפ , שהייתה העתק כמעט מושלם, עם כמה שיפורים באמינות ובפשטות.
סביב הלינוטייפ והאינטרטייפ התפתח "אקו סיסטם" קטן, עם חברות צד שלישי שפיתחו ומכרו תוספים, חלקי חילוף, שירותי הדרכה, ותחזוקה, כמו גם שוק "יד שנייה" פעיל, שנעזר בעובדה שלמרות הסיבוך הנראה לעיין במבט ראשון, המכונות הן פשוטות יחסית לתיקון ותחזוקה, ובטיפול סביר, ממשיכות לפעול עשרות רבות של שנים.
בנוסף לאוטומציה, התפוקה של מכונה כזו הייתה כפולה מהתפוקה הממוצעת של מכונה בהפעלה ידנית, ושיטת העבודה הזו תפסה תאוצה החל בשנות ה-50 של המאה, ואלפי בתי דפוס השתמשו בה, בדרך כלל ליותר ממכונה אחת, כך שמספר המכונות שהופעלו בעיקר דרך TTS היה אלפים רבים, ואולי עשרות אלפים.
גם מכונות של אינטרטייפ הותאמו לעבודה עם TTS.
שיטת עבודה זו מפרידה למעשה את הקלדת הטקסט להדפסה מפעולת הסדר עצמה, שמתבצעת על מכונת הלינוטייפ באוטומציה מלאה, ובכך משנה גם את תפקיד מפעיל המכונה מ"סדר" ל"מפעיל".
באופן זה מכונה אחת יכולה לשרת מספר קלדנים, כך שהמכונה, היקרה יחסית למסוף TTS עובדת בקצב המרבי כל הזמן, ואינה מוגבלת למהירות העבודה של הסדר.
בעזרת ה-TTS כתבים מרוחקים יכולים לשלוח את כתבותיהם מוכנות להדפסה, בעזרת תקשורת אלקטרונית - טלגרף, טלפון, או אמצעים דומים.
רשתות עיתונים (סינדיקטים") יכלו לשלוח לעיתוניהם מודעות מסווגות ש"סודרו" ב-TTS, לעיתונים בסינדיקט, בהם הם מסודרים, כל אחד בלינוטייפ או באינטרטייפ שלו.
סוכנויות הידיעות שלחו למערכות העיתונים ידיעות בעזרת טלפרינטר (TTY), והומצאו מתקנים "לתרגם" את סרט הנייר של סוכנות הידיעות לסרט TTS, שמתאים לסדר דפוס.