tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
וידנר היה פעיל נאו-נאצי נמרץ ואלים, שעורו היה מלא קעקועים שטופי שנאה, ומכאן השם "Skin".
הסרט מתאר כיצד הנמר הופך את חברבורותיו, גואל את נשמתו, מוריד את נשקו ומתחיל לפעול נגד תנועות העליונות הלבנה שפעם היו מרכז עולמו.
כחלק מהתהליך, גיבור הדרמה הזו גם מסיר מעצמו את קעקועיו עד שהוא נקי לחלוטין - פרוצדורה שמוצגת בפנינו באופן גרפי ומפורט ביותר, ושגם יש לה משמעות מטאפורית.
את הנאו-נאצי שחזר בתשובה מגלם ג'יימי בל, מי שכבר כנער פרץ ב"בילי אליוט".
דניאל מקדונלד, מגלמת את יקירת לבו של הגיבור, אם חד הורית לשלוש בנות, שעוצמתה סוחפת אותו אחריה, והרבה בזכותה הוא מצליח לעבור את המהפך.
"סקין SKIN" נקנה על ידי חברת "A24" לאחר הבכורה המוצלחת בפסטיבל הבינלאומי טורונטו ב-2018 בו גם זכה בפרס המבקרים "פיפרסקי", ולאחר מכן נרכש על ידי "VOLTAGE PICTURES" להפצה בינלאומית.
בתום הקרנת הבכורה בטורונטו, שהסתיימה בסטנדינג אוביישן מרשים, סיפר נתיב לקהל שכמו בארצות הברית גם בישראל יש בעיה קשה של גזענות, כך שהנושא לא זר לו והוא מעסיק אותו רבות.
בהמשך דיבר על ההשראה האישית שקיבל מסבו ניצול השואה שהלך לאחרונה לעולמו, ולו מוקדש הסרט.
"במשך שנים הוא שנא את הגרמנים ורק אחרי מלחמת ששת הימים כשגרמניה נחלצה לעזרתנו, הוא אמר: 'זוהי גרמניה החדשה.
הדור השני והשלישי של הגרמנים הם אנשים אחרים.
והוא אמר לי שאני חייב לספר את הסיפור הזה.
סבי היה גיבור בשבילי", סיפר נתיב מעל הבמה.
על החיבור שלו עם וידנר עצמו, גילה נתיב כי חודשים אחרי ששלח אימייל ראשוני, הוא נענה על ידו ולאחר שיחת סקייפ, הוא יצא למקום מגוריו החשאי (בחסות תוכנית העדים של ה-FBI) ובילה איתו סוף שבוע.
"פגשתי אדם אינטליגנטי ומלא רגישות, שבאמת רוצה להיות אדם טוב יותר.
מהרגע הזה התחלנו לעבור יחדיו", נזכר והוסיף, "מאז שהתחלנו לעבוד, טראמפ נבחר, ואז החצר האחורית של אמריקה הפכה לחזית של אמריקה.
אני לא הייתי מופתע שטראמפ נבחר.
ידענו שזה יקרה, הרגשנו את זה".
הסרט נמכר עד היום ל-35 מדינות ברחבי העולם כולל ישראל.
לאחר הבכורה העולמית בטורונטו הסרט המשיך לבכורה אירופאית בפסטיבל ברלין ובכורה אמריקאית בפסטיבל טרייבקה הבינלאומי.
הסרט ייצא לאקרנים בארצות הברית וברחבי העולם ב-26 ביולי 2019. באוגוסט 2018 זכה נתיב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בפרס איגוד המבקרים הבינלאומי עבור "Skin".
וכן, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה באוקטובר 2019.
ב-2012 הוא נישא לשחקנית האמריקאית-יהודייה ג'יימי ריי ניומן, בחתונה שנערכה בתל אביב.
ב-2015 ירד להתגורר בקליפורניה שבארצות הברית.
הבן של אלוהים (2014) - סרט באורך מלא
אלוהים יקר (2014) - סרט באורך מלא
גיא סלע (22 בפברואר 1964 – 25 באוגוסט 2019) היה קצין מודיעין בדרגת סגן אלוף, שפיקד על יחידה טכנולוגית באגף המודיעין, ויזם היי-טק ישראלי, שייסד ב-2006 את חברת סולראדג' טכנולוגיות יחד עם עוד ארבעה שותפים.
התגייס לצה"ל ושירת בסיירת מטכ"ל, תחילה כלוחם ולאחר מכן כמפקד צוות.
סלע נפצע בעת שירותו הצבאי כשבטקס סיום מסלול של סיירת מטכ"ל נפגע בשתי ידיו מירי בשוגג של חייל אחר, עבר תקופת שיקום ממושכת שלאחריה חזר לתפקידים מבצעיים בסיירת מטכ"ל.
לאחר מכן השתחרר מצה"ל, טייל מספר שנים מחוץ לישראל ואף עסק בדייג סרטנים באלסקה.
בתום לימודיו חזר סלע לשירות קבע בתפקידים שונים במערך המ"מ של אמ"ן והגיע לתפקיד בכיר ביחידה הטכנולוגית של חיל המודיעין.
במסגרת שירותו זכה בפרס ביטחון ישראל.
לאחר שחרורו הוא שימש מנהל הטכנולוגיה במועצה לביטחון לאומי ומזכיר הוועדה הלאומית להגנת סייבר.
כמו כן היה שותף בקרן הון סיכון סטאר ונצ'רס בשנים 2004–2006.
בשנת 2006 הקים יחד עם ליאור הנדלסמן, יואב גלין, מאיר אדסט ועמיר פישלוב את סולאראדג', חברת היי-טק ישראלית העוסקת בפיתוח וייצור מערכות למיצוי ההספק של מתקני אנרגיה סולארית פוטו-וולטאים.
לאחר הקמת החברה ועד אוגוסט 2019 שימש סלע בתפקיד מנכ"ל ויו"ר החברה.
בשנת 2015 הונפקה חברת סולאראדג' בבורסת נאסד"ק תחת שווי מוערך של 685 מיליון דולר.
בתחילת 2018 כבר נאמד שווי החברה בלמעלה מ-2 מיליארד דולר, ובאוגוסט 2020 הגיעה כבר לשווי של מעל 10 מיליארד דולר.
בשנת 2017 הודיע סלע כי הוא חולה בסרטן המעי הגס.
ב-22 באוגוסט 2019, פרש מתפקידו בחברת סולאראדג' לאור מצבו הבריאותי.
שלושה ימים לאחר פרישתו ב-25 באוגוסט 2019 נפטר סלע.
הוא נטמן בבית הקברות כנרת.
סלע הותיר אחריו אישה, ברברה, וארבעה ילדים.
בן נוסף, , ניצח ב-2017, בגיל 18, את מרוץ אפריקה אקו והפך למנצח הראלי הצעיר בעולם.
גיא משפתי (נולד ב-21 ביוני 1990) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם במכבי יבנה.
משפתי החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון.
ב-22 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בתיקו 1-1 מול בית"ר שמשון תל אביב במסגרת גביע הטוטו.
ב-3 באפריל 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 1–3 נגד בית"ר שמשון תל אביב.
עד לסיום העונה רשם עשר הופעות בליגה.
בסיום עונת 2010/2011 היה שותף לחזרה של הקבוצה לליגת העל לאחר שמונה שנות היעדרות.
בספטמבר חתם בהפועל פתח תקווה.
במדי פתח תקווה שיחק שנתיים והיה שותף לעלייה של לליגת העל בסיום עונת 2013/2014.
בקיץ חתם בהכח עמידר רמת גן ובינואר עזב להפועל ירושלים.
ב-2 ביולי 2015 חתם בהפועל רמת השרון.
עונה לאחר מכן שיחק בהפועל באקה אל-גרבייה ומכבי יבנה מליגה א'.
ב-5 ביולי 2017 חזר לליגה הלאומית וחתם בהפועל מרמורק.
בסיום העונה נשרה מרמורק לליגה א'.
ב-25 בינואר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 2–2 מול הפועל רעננה.
ב-6 ביוני 2022 חתם במכבי קביליו יפו.
ב-29 בינואר 2024 חתם בהפועל ניר רמת השרון.ב-14 באוגוסט 2024 חתם במכבי יבנה.
אחיו הוא הכדורגלן רועי משפתי.
גיא מרגלית (נולד ב-29 באפריל 1974), ידוע בשם הבמה גיא מר, הוא מוזיקאי, זמר-יוצר, ראפר, תקליטן ומפיק מוזיקלי ישראלי, ידוע בעיקר כסולן להקת ההיפ הופ הדג נחש.
גיא מרגלית נולד וגדל בירושלים.
ב-1998 הצטרף מרגלית ללהקת הדג נחש.
ב-2000 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, "המכונה של הגרוב".
לאחר מכן, הוציאו הלהקה מספר להיטים שזכו להצלחה רבה במצעדי הפזמונים העבריים, בהם "שירת הסטיקר" ו-"הנה אני בא" ואף אלבומים נוספים שזכו להצלחה רבה, ביניהם "בעזרת הג'אם" שזכה במעמד "אלבום זהב".
ב-2009, במקביל לפעילותו בלהקת הדג נחש, יצא מרגלית לקריירת סולו תוך שהוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "אין לי מה להתלונן".
האלבום כולל הופעות אורח של מירה עווד, קרולינה, תומר יוסף, פלד ואורטגה ותאמר נפאר.
שיר הנושא מתוך האלבום, "אין לי מה להתלונן", הצליח להגיע למקום השני במצעד השבועי של מדיה פורסט.
כמו כן, זכה האלבום לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה.
ב-2013 זכה גיא מר יחד עם שאר חברי להקת הדג נחש בפרס אקו"ם על שם יוסי בנאי למחברי השנה, על אלבומם "זמן להתעורר".
במרץ 2017 הוציא את אלבום הסולו השני שלו, "הכל כלול".
האלבום זכה אף הוא לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה.
ביולי של אותה שנה, התארח בשירה של להקת מועדון הקצב של אביהו פנחסוב, "טיפה קטנה של אמונה".
ביוני 2021 הוציא את אלבום הסולו השלישי שלו, "אומנות ופרנסה".
2009: אין לי מה להתלונן
2015: הדג נחש ותזמורת המהפכה - בהופעה חיה
גיא אורלנדו רוז היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי ותושב קליפורניה, שקיבל הכרה לאומית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים.
גיא אורלנדו רוז נולד ב -3 במרץ 1867 בסן גבריאל בקליפורניה.
הוא היה הילד השביעי של לאונרד ג'ון רוז ואמנדה ג'ונס רוז.
אביו היה סנטור בולט בקליפורניה.
הוא ואשתו גידלו את משפחתם הגדולה בחווה ובכרם בדרום קליפורניה - בעיירה רוזמיד בעמק סן גבריאל נושאת את שם המשפחה.
בשנת 1876 נורה גיא רוז בטעות בפניו במהלך מסע ציד עם אחיו, הוא היה רק בן תשע.
תוך כדי התאוששותו החל לשרטט ולהשתמש בצבעי מים וצבעי שמן.
הוא סיים את לימודיו בתיכון בלוס אנג'לס בשנת 1884. לאחר סיום הלימודים עבר לסן פרנסיסקו ושם למד אמנות בין השנים 1885 - 1888 בבית הספר לעיצוב באוניברסיטת סן פרנסיסקו בקליפורניה אצל וירג'יל ויליאמס, וורן א.
רולינס, והאמן יליד דני אמיל קרסן.
בשנת 1886 הוא קיבל ציונים מכובדים בציור ובציור שמן.
שנה לאחר מכן הוענקה לו מדליית הזהב ע"ש אייברי של בית הספר לציור שמן ובנושא טבע דומם מטעם האגודה לאמנות בסן פרנסיסקו.
ב־12 בספטמבר 1888, נרשם רוז לאקדמיה ז'וליאן בפריז ולמד עם בנג'מין-קונסטנט, ז'ול לפבר, לוסיין דוקט וז'אן-פול לורנס כשהיה בפריז.
בשנים 89–1888 זכה במלגה באקדמיה דלקוזה ותרם תמונות נופים לסלוני פריז בשנת 1890, 1891, 1894, 1900 ו 1909. הוא פגש את האחים פרנק וינסנט דומונד ופרדריק מלוויל דומונד באקדמיה ז'וליאן - פרנק וינסנט דומונד וגיא רוז נשארו חברים לכל החיים.
רוז התגורר בעיר ניו יורק, בשנות ה-90 של המאה ה-19, וצייר עבור המגזין הרפר ועיתונים אחרים.
הוא בחר לחזור לצרפת בשנת 1899, יחד עם אשתו, אתל רוז, קנו קוטג' בז'יברני.
בשנת 1900 הוא התגורר בפריז ובילה את החורף בבריסקה, אלג'יריה, שם צייר שלושה ציורים ידועים.
בשנים 1904 עד 1912 הם התגוררו בז'יברני ועבודותיו מתקופה זו מראות את השפעתו של "המאסטר" קלוד מונה, שהפך לחברו והמנטור שלו.
בשנים 1913 עד 1914 הם הקימו בית ספר לציורים בחוץ, ברוד איילנד.
הם סבלו שוב ושוב מהרעלת עופרת, ועברו לצמיתות ללוס אנג'לס בקליפורניה בשנת 1914.
בין השנים 1918 - 1920 הוא צייר בקיץ בכרמל-ליד-הים, קליפורניה, והפכו לחברי מושבת האמנות המקומית.
בשנת 1919 הם חכרו את בקתת הכרמל של האמנית אליס קומינס.
ציורי השמן של גיא הופיעו בתערוכות של מועדון האמנות והמלאכה בכרמל בשנת 1919 ו- 1920. בהן הוא הציג את ציורי החוף.
בסתיו 1921 שני ציוריו מכרמל הוצגו בגלריה לאמנות של מלון דל מונטה במונטריי.
רוז לימד בלוס אנג'לס וכיהן כמנהל בית הספר לאמנות בפסדינה.
בשנת 1921 לקה בשבץ קל שהותיר אותו משותק.
רוז נפטר בפסדינה בקליפורניה ב־17 בנובמבר 1925.
בשנת 1926 ערכה גלריית סטנדהל תערוכת זיכרון ליצירותיו.
גיא עד (נולדה ב-25 בדצמבר 1963) היא סופרת, מתרגמת ועורכת ספרים ישראלית, כלת פרס היצירה לסופרים עבריים על שם לוי אשכול.
עד נולדה וגדלה בבאר שבע.
אביה, ניצול שואה, היה עיתונאי וסופר.
שם משפחתו היה במקור מרקוזה והוא בחר לשנותו לשם "עד", מלשון נצח, כדי לציין את הזיכרון לאירועי חייו.
לאחר מות אביה, כשהייתה בת 17 עברה עם משפחתה להתגורר בתל אביב.
שירתה בצה"ל בלשכת הרמטכ"ל ולאחר סיום שירותה הצבאי החלה את לימודי התואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
לאחר סיום התואר הראשון עברה להתגורר בניו יורק, בה השלימה לימודי תואר שני בטיפול פסיכולוגי באמצעות אמנות ועבדה עם חולי אלצהיימר במכון גריאטרי בהארלם, מנהטן.
עד שבה להתגורר בישראל בסוף שנות ה-90 והחליטה לעסוק בתחום הכתיבה.
בעלת תואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2010 קיבלה עד את פרס היצירה לסופרים עבריים על שם ראש הממשלה לוי אשכול.
בשנת 2013 ספרה "הבארשבעים" היה מועמד ברשימה הארוכה לפרס ספיר.
שני סיפורים קצרים שכתבה נכללו באנתולוגיות ספרותיות: "המיותרים" באנתולוגיה תל אביב נואר (תורגם גם לאנגלית), ראה אור בשנת 2014. "סינגל מאלט" בקובץ עשרים קצרים, ראה אור בשנת 2017.
עד הייתה מועמדת לפרס ספיר לשנת 2020 על ספרה "ויקי ויקטוריה".
בנוסף לכתיבה ועריכה עד עוסקת בתרגום מאנגלית לעברית.
מתגוררת בתל אביב, אם לשניים.
אגו מלגו, קובץ סיפורים קצרים.
הוצאת בבל, תשנ"ט 1999. עורכת: מיה לוי-ירון.
הרימון 7, רומן, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, תשס"ד 2004. עורכת: הילה בלום
דן שחור-לבן, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, תשע"א 2011. עורכת: יעל גובר
הבארשבעים, רומן, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, תשע"ב 2012. עורכת: הילה בלום
דן קרוב-רחוק, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, תשע"ח, 2018. עורכת: עריכה - יעל גובר
ויקי ויקטוריה, הוצאת אסיה, תש"ף, 2020. עורכת: תמר וייס
דני קרוון - האיש שגרם למקומות לדבר הוצאת 'אסיה', 'מרסל', תשפ"ג 2022
סימונה סיפור קצר, הוצאת 'עברית', תשפ"ד 2024
שולמית אלוני - האישה שהרגיזה פעמיים- כשאמרה וכשצדקה, הוצאת 'אסיה', 'מרסל', תשפ"ד 2024
גיא מינטוס (נולד ב-24 באוגוסט 1991) הוא מלחין ופסנתרן ישראלי.
מינטוס נולד וגדל בהוד השרון לזוג עורכי דין.
הוא למד בתיכון תלמה ילין במגמת ג'אז.
כדי לרכוש את הבסיס, הוא החל ללמוד נגינת מוזיקה קלאסית בפסנתר בקונסרבטוריון תל אביב.
בצבא שרת כמוזיקאי מצטיין, ורכש את הכשרתו באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב.
המוזיקה שמינטוס יוצר שואבת השראה משורשיו המגוונים - עיראקים, מרוקאים ופולנים.
מינטוס מלחין יצירות שמשלבות אלמנטים של מוזיקה קלאסית עם ג'אז, שאחת הבולטות שבהן היא הקונצ'רטו לפסנתרן מאלתר ותזמורת שהלחין.
מינטוס ניגן את הקונצ'רטו בהופעת בכורה עם התזמורת הקאמרית הישראלית.
אחד מעיסוקיו המרכזיים הוא יצירת עיבודים ליצירות מוכרות.
בין עיבודיו ניתן למנות עיבודים למוזיקה קלאסית, כדוגמת יצירות של שופן ושל בטהובן, וקטעי אופרה.
הוא משתף פעולה עם האופרה הישראלית.
מינטוס הוא גם פסנתרן בינלאומי.
הוזמן להלחין יצירות של תזמורת המלחינים האמריקאים, של התזמורת הסימפונית ירושלים ושל תזמורת ירושלים מזרח ומערב.
הוא ביצע את היצירה רפסודיה בכחול עם התזמורת הממלכתית של בוואריה, הלחין מוזיקה לסרט התיעודי החדש על כנר על הגג - 'נס הניסים' .
בנוסף להופעות הסולו שלו כפסנתרן, מינטוס גם מנגן בטריו שהקים ונושא את שמו - גיא מינטוס טריו, וכולל גם את הקונטרבסיסט ארן הרדי ומהמתופף יונתן רוזן.
פרס לאונרד ברנשטיין של האגודה האמריקאית למלחינים.
פרס בחירת הקהל בתחרות הפסנתר של פסטיבל הג'אז במונטרה בשנת 2016.
פרס מלחין הג'ז הצעיר על שם הֶרְבּ אלפרט האגודה האמריקאית למלחינים.
גיא פָּלָטִין (נולד ב-25 בספטמבר 2000) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז (גארד) בקבוצת הפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל.
בנם של אמיר ואלונית, וגדל בחולון שם שיחק במחלקת הנוער מגיל 8.
בעונת המשחקים 2014/15 הוביל פלטין את קבוצת הנערים של הפועל חולון לזכייה בדאבל היסטורי באליפות ובגביע בתום עונה זו זומן פלטין לאקדמיה של איגוד הכדורסל במכון וינגייט.
פלטין שיחק בעונת 2015/16 כרכז בקבוצת האקדמיה עם תלמידי כיתות י"א ו-י"ב בעודו תלמיד כיתה י'.
בתום עונת 2018 חתם פלטין במועדון נעוריו הפועל חולון.
פלטין מיעט לשחק ולא שותף ברוטציה בכל המפעלים בה שיחקה הקבוצה בהדרכת המאמן דן שמיר ובעונת המשחקים 2019/20 הושאל לקבוצת הכדורסל הפועל רמת גן-גבעתיים מהליגה הלאומית שם שיחק כרכז.
בעונת המשחקים 2020/21 בחר פלטין להישאר עם הפועל רמת גן-גבעתיים והוחתם שוב לשנה כקפטן הקבוצה על ידי המאמן מתן חרוש.
בחודש מאי 2021 קיבל מאיגוד הכדורסל את תואר 'פריצת העונה'.
בתחילת חודש יולי 2021, לקראת עונת 2021/2022, חתם פלטין לשנתיים במכבי ראשון לציון ששיחקה בליגת העל.עונתו הראשונה במכבי ראשון לציון, הסתיימה בירידה לליגה הלאומית ועזיבת המאמן גיא גודס.
ביוני 2023 חתם פלטין בעירוני קריית אתא.
לאורך עונת 2023/2024 העמיד פלטין את ממוצע החטיפות הגבוה בליגה (2.5 למשחק) והיה פקטור משמעותי בהעפלה הראשונה בהיסטוריה של הקבוצה לפלייאוף.
בתום העונה הסדירה הוענק לפלטין תואר שחקן ההגנה של העונה.
ב-21 ביוני 2024 חתם פלטין ל-3 שנים בהפועל תל אביב.
ב-11 באפריל 2025 זכה פלטין עם קבוצתו הפועל תל אביב לראשונה בתולדותיה, באליפות ה-EuroCup, דבר שהוביל את הקבוצה לשחק במפעל הבכיר של אירופה בעונת 25/26 ב-Euro League.
בקיץ 2016 שיחק פלטין בנבחרת לראשונה התולדותיה, בקדטים (U-EuroCupפות אירופה שהתקיימה בבולגריה (דרג ב').
בטורניר זה עלתה הנבחרת למש-Euro League בו הפסידה לנבחרת רוסיה אך הצליחה להעלות את נבחרת ישראל לדרג א' עם המאמן דני גוט.
בקיץ 2018 שיחק פלטין עם נבחרת הנוער באליפות אירופה (U18) שהתקיימה במקדוניה עם המאמן נתי כהן.
בפברואר 2025 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת, והשתתף במוקדמות אליפות אירופה.
בקיץ 2017 שיחק פלטין במדי נבחרת ישראל באליפות העולם בסין בטורניר 3x3 בהובלת המאמן אילן קובלסקי והגיע עם הנבחרת עד למקום ה-9.
בקיץ 2021 שיחק פלטין עם נבחרת ישראל 3x3 בטורניר מוקדמות אליפות אירופה 3x3 שהתקיים בתל אביב.
פלטין השתתף בשתי קטגוריות גיל (בוגרים ו-U23) והעפיל עם שתיהן מהמקום ה-1 לאליפות אירופה לאומות.
בטורניר ליגת האומות (U23) לשנת 2021 שיחק פלטין במדי נבחרת ישראל בו זכו בגמר הטורניר.
גיא מירון (נולד ב-20 בדצמבר 1966) הוא פרופסור מן המניין להיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה וראש המרכז לחקר יהדות גרמניה בתקופת השואה במכון הבין-לאומי לחקר השואה ביד ושם.
בשנים 2024-2019 כיהן כמשנה לנשיא לעניינים אקדמיים באוניברסיטה הפתוחה.
מירון מתמחה בתולדות היהודים בגרמניה במאות התשע עשרה והעשרים תוך התמקדות בתקופת רפובליקת ויימאר ובתקופה הנאצית.
בנוסף עסק גם ביהדות הונגריה בתקופות אלה.
מחקריו עוסקים במגוון היבטים של זהות וזיכרון, בשאלות של דימויי היהודים ובסוגיות היסטוריוגרפיות.
למד כשנתיים בישיבת הר עציון לפני ואחרי שירותו הצבאי.
בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני ודוקטורט מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 2002 שימש כמרצה אורח במרכז בילדנר לחקר החיים היהודים באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי, ארצות הברית.
באוקטובר 2003 מונה כמרצה בכיר לתולדות עם ישראל במכון שכטר למדעי היהדות בירושלים, שם שימש בין 2005 ל־2008 כדיקן.
בשנת 2009 מונה כפרופסור חבר במכון שכטר.
באוקטובר 2014 מונה כחבר סגל במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה וקודם לדרגת פרופסור מן המניין.
מאז 1991 מילא תפקידים שונים ביד ושם.
בין השאר עסק שם בניהול הסמינרים הבינלאומיים למחנכים באנגלית ובגרמנית, בפיתוח חומרי לימוד בתחום השואה, בעריכת כתב העת "בשביל הזיכרון" ובעריכת האנציקלופדיה לתולדות הגטאות שיצאה לאור באנגלית.
מאז 2012 משמש כראש המרכז לחקר יהדות גרמניה בתקופת השואה במסגרת המכון הבין-לאומי לחקר השואה ביד ושם.
מאז ספטמבר 2009 שימש במשך מספר שנים כראש ועדת המחקר והפרסום של מכון ליאו בק בירושלים וכיום הוא חבר הנהלת המכון.
אב לארבעה: שירה, נועה, איתמר, וקאס.
משם לכאן בגוף ראשון – זכרונותיהם של יוצאי גרמניה בישראל
ספר זה, שמבוסס על עבודת הדוקטור של מירון ויצא לאור בשנת תשס"ה בהוצאת מאגנס והמרכז להיסטוריה גרמנית על שם ר' קבנר באוניברסיטה העברית מבוסס על עיון וניתוח של כמה עשרות חיבורים אוטוביוגרפיים שנכתבו על ידי יוצאי גרמניה בישראל.
על ידי בחינת דפוסי הזיכרון האישיים של יוצאי גרמניה נחשפות ומנותחות בספר פניה המגוונים של תודעתם העצמית ומוארות בעיות זהותם כיחידים וכקבוצה המחפשת את מקומה בתוך החברה הישראלית המתגבשת.
בנוסף המחקר משווה את החיבורים שנכתבו בארץ ישראל ובמדינת ישראל (בהם האוטוביוגרפיה של שלמה רילף) למגוון חיבורים שנכתבו על ידי יהודים גרמנים שהיגרו לארצות הברית או שבו לחיות בגרמניה.
הספר בוחן בשיטתיות את מגוון הייצוגים של ההוויה היהודית גרמנית בזיכרונותיהם של הכותבים: יחסם הרטרוספקטיבי למולדתם הגרמנית, יחסיהם עם גרמנים נוצרים, זהותם היהודית בגרמניה וההסברים שהם מנסים להציג לקטסטרופה שפקדה את יהודי גרמניה.
בדרך דומה נבחנת גם השתקפותה המורכבת של ההוויה הארץ ישראלית ומקומם של יוצאי גרמניה בתוכה.
בסתיו ימי האמנציפציה זיכרון היסטורי ודימויי עבר ביהדות האירופית תחת איום הפשיזם: גרמניה, צרפת, הונגריה
ספר זה שיצא לאור במהדורות עברית (הוצאת מרכז זלמן שזר, תשע"א) ואנגלית (Wayne State University Press, Detroit, 2011) עוסק בדפוסי זיכרון העבר והפוליטיקה של עיצוב הזיכרון בשלוש קהילות יהודיות באירופה בשנים שבהן הועמדו אל מול איומי הפשיזם ושקיעת האמנציפציה.
העיון בסוגיה זו מתבסס על קשת רחבה של העיתונות היהודית הקהילתית בת הזמן.
נקודת המוצא למחקר מתבססת על ההבנה שהזהות היהודית המודרנית בגרמניה, צרפת והונגריה עוצבה במידה מכרעת במהלך המאה התשע עשרה על בסיס ערכי האמנציפציה והשתלבות היהודים בתוך מדינת הלאום בה חיו.
בכל אחת מהן עוצבו דפוסים של הזדהות יהודית עם מדינת הלאום ותרבותה וגובשו גם באמצעות נרטיב היסטורי שלאמנציפציה ולקידמה היה בו מקום מרכזי.
פרקי הספר עוסקים במגוון הדרכים שבהן התמודדו דוברי הקהילות הללו עם שקיעתה ולעיתים אף שברה של המציאות ההיסטורית שביסוד האמנציפציה והערכים הליברלים שהיו כרוכים בה על ידי שימוש בנרטיבים היסטוריים וסמלי עבר.
מטבע הדברים סוגיות אלו הרבו מאוד להעסיק את דוברי היהודים בקהילות אלו – מעל גבי העיתונות, כתבי העת וכן ספרות היסטורית פופולרית.
בחינת התמודדותה של כל קהילה עם משבר זה מתייחסת לגיוון הפנימי ולשסעים הפוליטיים הפנימיים שאפיינו אותה ועל רקע ממצאי המחקר שעסק בשאלות ייצוגי העבר בסביבת הרוב הלא יהודית בכל אחת מהמדינות הללו.
יהדות גרמניה – מרחב וזמן
מאז שנת 2012 מתמקד המחקר של מירון בבחינת עולמם של יהודי גרמניה תחת המשטר הנאצי מתוך הפרספקטיבות של מרחב וזמן.
מחקר זה הניב עד כה מגוון מאמרים ובקרוב יראה אור ספר שמסכם אותו.
המחקר, שנזקק למגוון תובנות תאורטיות ממדעי החברה והתרבות (פסיכולוגיה סביבתית, גאוגרפיה אנושית, סוציולוגיה של הזמן ועוד), בוחן את "המרחב הנחווה" וה"זמן הנחווה" של יהודי גרמניה בתקופה זו.
על בסיס תיעוד הכולל יומנים, התכתבויות, זיכרונות ועיתונות היהודית מאיר המחקר שאלות יסוד סביב יכולתם של היהודים לנקוט ביוזמה פעילה (agency) ולהתמודד על עיצוב תודעתם העצמית.
בין השאר הוא עוסק בשאלת עיצובה מחדש של חוויית המרחב הציבורי, בהתמודדות עם חוויית ההסתגרות בבית, בארגון מחדש של מעגל הזמן אל לוח השנה הנאצי ואת המתח בין חוויות של המתנה וזמן עומד לזמן מואץ ודוהר.
מירון עוסק גם בחקר יהדות הונגריה, חלק מפרסומיו בנושא הם בשיתוף פעולה בין חוקרת הספרות היהודית הונגרית ד"ר אנה סלאי.
בין השאר שיתפו השניים פעולה בתרגום חיבורו של המדינאי ההונגרי יוסף אוטווש "על האמנציפציה של היהודים" (פורסם בהונגרית ב־1840, יצא לאור בתרגום עברי בהוצאת מרכז דינור) ובעריכת פרסום של קובץ המקורות על זהות יהודית בהונגריה: "יהודים על פרשת דרכים – שיח הזהות היהודית בהונגריה בין משבר להתחדשות" (הוצאת אוניברסיטת בר-אילן).
מירון פרסם מספר מאמרים העוסקים בהיסטוריוגרפיה יהודית בהקשרים השוואתיים ותאורטיים.
בין השאר עסק מאמרו "בין ברלין לבגדאד", שפורסם בכתב העת ציון בשנת תשס"ו, באתגר של שילוב חקר תולדות יהודי עיראק והמזרח התיכון בכלל בשיח המחקרי ההיסטוריוגרפי הרחב יותר העוסק בתולדות היהודים בעידן המודרני.
"לשון, תרבות, מרחב", מאמר בולט נוסף שפורסם ב"ציון" בשנת תשע"א עוסק באתגרי חקר ההיסטוריה היהודית אל מול "המפנה הלשוני", "המפנה התרבותי" ו"המפנה המרחבי".
מאמרים נוספים בהיסטוריוגרפיה פורסמו במחקרי יד ושם, בעיונים בתקומת ישראל.
בשנת תש"פ שימש מירון כעורך שותף עם ד"ר סקוט אורי מאוניברסיטת תל אביב בפרסום קובץ המאמרים "אנטישמיות: בין מושג היסטורי לשיח ציבורי" שיצא לאור כשנתון במסגרת כתב העת ציון.
הקובץ, בו נטלו חלק יותר מעשרים חוקרות וחוקרים, כולל מאמרים העוסקים בעת העתיקה ובימי הביניים, דיונים על מקומה של האנטישמיות במחקר ובזיכרון של השואה ועיונים מקוריים על תופעות של אנטישמיות בעת החדשה עד ימינו אלה.
גיא קפלן (נולד ב-26 באפריל 1987) הוא מאמן כדורסל ישראלי, המשמש כמאמנה של מכבי ראשון לציון מליגת העל וכעוזר המאמן בנבחרת ישראל ומאמן נבחרת הקדטים של ישראל.
קפלן החל את דרכו כמאמן נוער ושימש בעבר כעוזר מאמן במספר קבוצות בליגת העל ומאמנן הראשי של הפועל גלבוע גליל והפועל חולון.
בתחילת דרכו עבר קפלן השתלמות בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פלורידה סטייט.
לאחר שובו לישראל מונה על-ידי עמוס פרישמן, מנכ"ל העמותה לקידום הספורט בגבעתיים, למאמן במחלקת הנוער של הפועל גבעתיים.
קפלן גם אימן את קבוצת הכדורסל של תיכון שמעון בן צבי בעיר.
את דרכו בליגת העל החל קפלן כעוזרו של אריאל בית הלחמי באליצור אשקלון.
קפלן המשיך לשמש כעוזרו של בית הלחמי, שעבר לאמן את בני השרון והוחלף על-ידי מתן חרוש במהלך עונת 2012/13. בשנים 2013–2015 שימש קפלן כעוזר מאמן בהפועל תל אביב תחת ארז אדלשטיין ועודד קטש.
לאחר מכן עבר לשתי עונות לקריית גת שם היה עוזרם של נתי כהן ואלעד חסין.
ב-2017 שב קפלן לשתף פעולה עם אריאל בית הלחמי בהפועל גלבוע גליל.
לקראת עונת 2019/20 החליף ליאור ליובין את בית הלחמי כמאמנה של גלבוע גליל וקפלן שימש כעוזרו עד אשר ליובין עבר לשמש כעוזרו של עודד קטש בפנאתנייקוס והוחלף על-ידי אבישי גורדון.
קפלן המשיך כעוזר מאמן אך היה דומיננטי בצוות האימון כאשר במקרים רבים היה זה הוא שקיבל את ההחלטות.
גלבוע הגיעה לסדרת הגמר של עונת 2020/21 שם הפסידה למכבי תל אביב.
לקראת עונת 2021/22 מונה קפלן למאמנה הראשי של גלבוע/גליל.
הוא השיג את ניצחון הליגה הראשון שלו כמאמן ראשי במשחק במחזור השני נגד מכבי תל אביב.
גלבוע גליל סיימה את העונה במקום השמיני והודחה על-ידי הפועל ירושלים בסדרת רבע גמר הפלייאוף.
לאחר סיום העונה הוחלף קפלן על-ידי רמי הדר.
ביוני 2022 מונה קפלן לעוזרו של ליאור ליובין בהפועל באר שבע.בעונת 2022/23 זכה קפלן עם באר שבע באליפות הליגה הבלקנית.
ביוני 2023 מונה למאמן הפועל גלבוע גליל בליגה הלאומית.
במרץ 2024 פוטר מתפקידו כאשר מאזן הקבוצה עומד על שמונה ניצחונות מול אחד-עשר הפסדים.
הוא הוחלף על-ידי שי סגלוביץ'.
ביוני 2024 מונה קפלן לעוזרו של גיא גודס בהפועל חולון.
בינואר 2025 מונה קפלן למאמנה הזמני של הפועל חולון לאחר פיטוריו של גיא גודס מאימון הקבוצה, ובתחילת פברואר הודיעה הקבוצה על מינויו של קפלן למאמנה הקבוע של הקבוצה.
בהדרכתו עלתה הקבוצה לפלייאוף מהמקום החמישי, גברה בשלב רבע הגמר על בני הרצליה 2-3 והפסידה בחצי הגמר למכבי תל אביב 2-0. לאחר סיום העונה הוחלף קפלן על-ידי דני פרנקו.
בדצמבר 2025 מונה קפלן למאמנה הראשי של מכבי ראשון לציון במקומו של שרון דרוקר.
קפלן שימש כעוזר מאמן בנבחרת הנוער תחת שרון אברהמי ואורן אהרוני.
ב-2021 התמנה קפלן לעוזרו של אהרוני בנבחרת העתודה, וזכה עמה במקום הרביעי באליפות אירופה 2022 שנערכה במונטנגרו.
במאי 2023 מונה קפלן לסקאוט בנבחרת ישראל.באפריל 2025 סיים שרון דרוקר את תפקידו כעוזרו של אריאל בית הלחמי בנבחרת ישראל וגיא קפלן התמנה לעוזר מאמן לצדו של יואב שמיר.
הוא נטל חלק ביורובאסקט 2025 שם הודחה הנבחרת בשלב שמינית הגמר.בנובמבר 2025, בנוסף לתפקידו כעוזר מאמן הנבחרת הבוגרת, מונה קפלן למאמן נבחרת הקדטים.
קפלן אב לשלושה ילדים ונשוי לנעמה חי קפלן שעוסקת בתחום האימון בהתעמלות מכשירים ומתגורר בפתח תקווה.
גיא מזרחי (נולד ב-30 במרץ 2001) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בהפועל באר שבע ובנבחרת ישראל.
מזרחי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל פתח תקווה ובגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
בקיץ הושאל לבית"ר תל אביב בת ים מהליגה הלאומית במדיה שיחק 34 משחקי ליגה ו-5 נוספים בגביע המדינה בו הגיעה קבוצתו לחצי הגמר.
בתחילת עונת 2021/2022 חזר למכבי תל אביב.
ב-13 בספטמבר 2021 הושאל לעירוני קריית שמונה מליגת העל עד לסיום העונה.
6 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 להפועל חיפה.
ב-17 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–2 נגד צעירי טייבה.
ב-21 בינואר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 0–1 נגד עירוני קריית שמונה.
בתחילת עונת 2023/2024 חזר למכבי תל אביב, אך ב-20 בספטמבר שוחרר וחתם במכבי נתניה.
ב-30 ביוני 2024 חתם לארבע שנים בהפועל באר שבע.
ב-16 במרץ 2025 הוזמן מזרחי לסגל נבחרת ישראל על ידי המאמן רן בן שמעון למצד משחקים מול נבחרת נורווגיה ונבחרת אסטוניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026. ב-10 ביוני 2025 ערך מזרחי את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת בניצחון 1–0 על נבחרת סלובקיה במסגרת משחק ידידות.
גיא פדר הוא מנצח ישראלי.
מנצח על תזמורות נוער וילדים ועל תזמורות והרכבים מקצועיים כמו התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, אנסמבל מיתר ועוד.
פדר נולד וגדל בבאר שבע ובילדותו למד נגינה בחצוצרה.
למד לתואר ראשון בניצוח ב בהדרכתו של יבגני צירלין.
בשנת 2000 סיים את לימודיו.
בוגר תואר שני בניצוח מהאקדמיה המלכותית הדנית למוזיקה בקופנהגן, בהדרכתם של פרופ' פרנס רסמוסן ופרופ' מישל טבצ'ניק משווייץ.
ניצח על התזמורת הפילהרמונית של קופנהגן.
פדר הוא מנהלה המוזיקלי והמנצח של קונסרבטוריון קריית אונו, מנהלה המוזיקלי של התזמורת הסימפונית הבין-דורית מהוד השרון והמנצח של התזמורת הסימפונית תלמה ילין.
הוא מנצח על תזמורות רבות, יצירות בנות זמננו, ביניהן יצירות ישראליות וביניהן כמה ביצועי בכורה עולמיים.
הוא ניצח על התזמורת הסימפונית ירושלים את היצירה של רונן שפירא "רוק-קונצ'רטו לגיטרה חשמלית וחליל", ניצח על אנסמבל המאה ה-21 ביצוע בכורה עולמי של "חמישה שירים טראגיים" מאת המלחין יליד אורוגוואי ליאון ביריוטי, על ידי זמרת האופרה ברכה קול ויצירה של איתן שטיינברג.
הוא ניצח בתוכניות רדיו בשידור חי ב במשכנות שאננים.
ב-2007 ניצח על התזמורת הסימפונית הבין-דורית את הפסקול של הסרט "המוסד הסגור", שמורכב מלחנים מקוריים של אלון גור אריה ובועז שחורי.
שיר הנושא של הסרט, "שיר אהובת הסוכן", שרה מיקי קם.
השיר הולחן על ידי גור אריה ועובד על ידי שרון לוי.
בפסטיבל ישראל 2011 ניצח על התזמורת הקאמרית הישראלית במופע "אדיפוס 2011: תיאטרון-אופרה", שחקן יפתח אופיר
במאי יגיל אלירז, מלחין עידו אהרוני בשיתוף עם האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים וקבוצת התיאטרון הירושלמי.
תהליך העבודה על המופע נמשך קרוב לשנתיים והוא כלל עיבוד של הטקסט המקורי לליברטו.
את חג המוזיקה הישראלית שנערך באוקטובר 2011 פתח בקונצרט עם התזמורת הסימפונית ירושלים.
בספטמבר 2022 ניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית בסדרה לכל המשפחה של חמישה קונצרטים בנושא סיפורי התנ"ך, שכתבה וביימה הדס קלדרון ביחד עם עודד אהרליך, "תיבת נוח" עם אלי גורנשטיין, "בראשית" עם מיכאל הנגבי, "יציאת מצריים" עם יניב סוויסה, "החצוצרה" עם טל מוסרי, "דוד וגוליית" עם עידו מוסרי.
פדר נשוי, אב לשלושה ומתגורר בכפר סבא.
חבר ועדת השיפוט של אקו"ם בתחום המוזיקה הקונצרטית, בפרס ע"ש פאול בן-חיים
מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל לניצוח תזמורת: 2001 ו-2002
זוכה מלגת ממשלת דנמרק 2003
זוכה מלגת אמנים ע"ש תאודור אלפרד כריסטיאן
גיא סמט (נולד ב-20 בדצמבר 1972) הוא איש ציבור ישראלי.
לשעבר מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה.
סמט נולד ב־1972. בשנת 2000, עם סיום לימודיו בהנדסת סביבה בטכניון, חיפש עבודה בתחום ופנה לפרופסורים שלימדו אותו ושאל לעצתם.
אחד מהפרופסורים, יעקב ממן, אמר שמחפשים עובד במשרד להגנת הסביבה בתחום איכות אוויר במחוז מרכז.
במקביל הייתה לו עוד הצעה ממשרד תכנון אבל סמט החליט ללכת לעבוד במשרד ממשלתי.
התפקיד הראשון של סמט במשרד להגנת הסביבה היה ראש ענף איכות אוויר במחוז מרכז.
לאחר כשנתיים מונה לעוזר מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה, שמואל הרשקוביץ, בתקופה בה צחי הנגבי כיהן כשר להגנת הסביבה.
לאחר מכן המשיך בתפקיד עוזר המנכ"ל תחת מנכ"לית המשרד ד"ר מיקי הרן, וגם תחת המנכ"ל שי אביטל.
בשנת 2008 מונה סמט לסמנכ"ל מינהל שאחראי בין השאר על נושאי תקציב, כוח אדם ומנהלה במשרד.
3 שנים לאחר מכן מונה למנהל מחוז דרום ובאפריל 2016 מונה סמט לתפקיד סמנכ"ל שלטון מקומי במשרד להגנת הסביבה, בו הוביל את הבנייה ותחילת היישום של תוכנית אסטרטגית חדשה לענף הפסולת בישראל.
ב-1 בינואר 2019 עם התפטרותו של המנכ"ל המשרד להגנת הסביבה ישראל דנציגר מונה על ידי השר זאב אלקין למנכ"ל בפועל, למשך תקופה של שנה וחצי.
במקביל שימש גם כסמנכ"ל בכיר לשלטון מקומי במשרד.
הוא הוחלף בתפקיד על ידי דוד יהלומי ביוני 2020.
מינואר 2021 עד ספטמבר 2022 שימש מִנהל אוצרות טבע במשרד האנרגיה.
מינואר 2022 עד אוגוסט 2022 שימש מנהל חטיבת אנרגיה מתחדשת ואוצרות טבע (משנה למנכ"ל).
ב-16 בינואר 2023 נבחר על ידי השרה להגנת הסביבה עידית סילמן לתפקיד מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה, וב-22 בינואר אושר מינויו בממשלה.
ב-30 ביוני 2024 סיים את תפקידו כמנכ"ל המשרד להגנת הסביבה ופרש מהשירות הציבורי לאחר כ-23 שנים.
סמט הוא בעל תואר בהנדסה סביבתית מטעם הטכניון.
גיא ניצן (נולד ב-1988) הוא יזם הייטק ומנהל ישראלי.
מייסד חברות הסייבר "סייבר סקול"' ו־IntSights שנמכרה במאות מיליוני דולרים בשנת 2021. כיום גיא הוא היזם והמנכ"ל של חברת ה-B2C "הדלייטס", מנהל הפעילות הישראלית של קרן ההון סיכון ClearSky ומשקיע אנג'ל בעשרות חברות הייטק ישראליות.
גיא ניצן נולד בשנת 1988 והוא הבן האמצעי של ציון ואתי ניצן.
התגורר בילדותו בפתח תקווה ולאחר מכן עבר להתגורר בגבעתיים שם למד בתיכון שמעון בן צבי.
לאחר הצבא למד באוניברסיטת תל אביב תואר משולב במשפטים וראיית חשבון ממנו פרש באמצע התואר כדי להתמקד בבניית הסטאראפ שלו.
ניצן שירת בצה"ל במשך חמש שנים, במהלכן מילא תפקידי קצין קשר גדודי, סגן קצין קשר חטיבתי וקצין ביחידה טכנולוגית.
לאחר שחרורו עבד כשנתיים כיועץ אבטחת מידע.
בשנת 2012, ייסד ומנכ"ל את חברת "סייבר סקול", שעסקה בלימודי סייבר לתלמידי תיכון.
החברה הייתה הראשונה בשוק הישראלי לפתוח לימודי סייבר ותוכניות המשך לבני נוער בישראל.
החברה העסיקה כ-40 עובדים, פעלה ביותר מ-60 בתי ספר בארץ ועם יותר מ-1,000 תלמידים שעברו את ההכשרה, ובנוסף ונכנסה גם לשוק האמריקאי בעיר ניו יורק.
"סייבר סקול" נמכרה כעבור שנתיים למשקיע פרטי.
בשנת 2015, ייסד יחד עם אלון ארבץ וגל בן דוד את חברת IntSights בה הוא היה המנכ"ל.החברה פיתחה מערכת לניטור, ניתוח והגנה אקטיבית מפני איומי סייבר וגייסה 71 מיליון דולר שונים בארץ ובעולם.
תחת ניהולו, צמחה החברה למעל 200 עובדים עם יותר מ-500 לקוחות.
ביולי 2021, נמכרה IntSights לחברת Rapid7 האמריקאית תמורת כ-400 מיליון דולר.
לאחר המכירה, שימש כשנתיים כמנהל קבוצה עסקית בחברת Rapid7. במקביל החל להשקיע ולייעץ לחברות סטארטאפ בתעשייה.
נכון לאוקטובר 2024, משמש כמנכ"ל ומייסד חברת "הדלייטס", המפתחת אפליקציה לשיפור חוויית הצפייה והמעקב אחר קבוצות ספורט.
במקביל, מנהל את הפעילות הישראלית של קרן ההון סיכון ClearSky ופועל כמשקיע פרטי בסטארטאפים שונים.
במרוצת השנים, ניצן פיתח 5 פטנטים רשומים.
נבחר לאחד מ"שלושים הצעירים המבטיחים מתחת לגיל 30" לשנת 2019 במגזין פורבס.
IntSights נבחרה לאחת הסטאראטפים הכי טובים בישראל בשנת 2020
נשוי לרעות ואב לשלושה ילדים.
גיא מֶנַסטֶר (נולד בינואר 2007) הוא שחקן ישראלי.
מנסטר נולד ברמת גן, בנם של יהודית ושל השחקן עודד מנסטר, ולו שני אחים.
למד בתיכון איתן רמת גן, והיה שחקן בית"ר תל אביב בת ים בליגות הנערים בכדורגל במשך מספר שנים.
בשנת 2016, כשהיה בן 9, הופיע בסדרת הדרמה "מלאך של אמא" של yes Drama, בתפקיד כפיר טמיר.
שנה לאחר מכן הופיע בסדרת הקומדיה לילדים "שירים מבית סבא" של ערוץ הופ!, בתפקיד אלון.
בשנת 2022 לוהק לסדרת הנעורים "האריות של שלי הכובשת" של כאן חינוכית, בה גילם את דמותו של בן כוכבי, לסירוגין שחקן ומאמן בקבוצות הכדורגל לאורך העונות.
בשנת 2024 הופיע בדרמת הפשע "ילד רע" של HOT3, בתפקיד הראשי של דין שיימן.
אביו עודד, מופיע לצידו בתפקיד אורח.
שנהשםתפקידהערות2016מלאך של אמאכפיר טמיר2017שירים מבית סבאאלון2022–2024האריות של שלי הכובשתבן כוכביתפקיד ראשי2024ילד רעדין שיימןתפקיד ראשי
מועמד פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקן ראשי בסדרת דרמה (2024)
גיא מקוב (נולד ב-1964) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למדעי ההנדסה, וראש המחלקה להנדסת חומרים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ב-1996-1993 היה עמית פוסט דוקטורט במעבדת קוונדיש באוניברסיטת קיימברידג', ובמשרת חוקר אורח (פוסט דוקטורט) במרכז למחקר גרעיני ב.
ב-2009-2008 היה חוקר אורח במחלקה לפיזיקה בקינגס קולג' לונדון.
החל מ-2010 מלמד במחלקה להנדסת חומרים באוניברסיטת בן-גוריון, ב-2018 היה לפרופסור מן המניין במחלקה.
חבר בוועדה המייעצת של מרכז חת לחקר התחרות והרגולציה במכללה למנהל.
גיא נשוי לנעם חת-מקוב, שופטת בית משפט השלום בבאר שבע.
גיא "גיאפו" פודחרני הוא יזם הייטק ישראלי, נשיא חברת אבטחת המידע Snyk ומייסד חברת הבינה המלאכותית Tessl.
פודחרני נולד ב-1979 למשפחה ממוצא ארגנטינאי.
אביו הוא ד"ר אדוארדו פודחרני, נפרולוג ומומחה ליתר לחץ דם, ואימו היא הפסיכולוגית פרלה פודחרני.
את שירותו הצבאי עשה ביחידה 8200 של חיל המודיעין בתחום הסייבר.
לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף פודחרני ב-2002 כמפתח תוכנה בחברת הסטארט-אפ סנקטום, שפיתחה כלים דינמיים וסטטיים לאיתור חולשות אבטחה.
ב-2004 נרכשה החברה על ידי חברת Watchfire והוא שימש כארכיטקט ראשי.
ב-2007 נרכשה Watchfire על ידי IBM, ופודחרני עבר לתפקיד מנהל המוצר של אחד ממוצרי Watchfire.
בשנת 2010 עזב את IBM כדי לייסד את Blaze.io, סטארט-אפ לשיפור ביצועי אתרים, בה שימש כ-CTO.
ב-2012 מכר את החברה ל-Akamai, ועבר לתפקיד Global VP & CTO של תחום ביצועי הרשת.
ב-2015 החליט פודחרני לעזוב את Akamai ולייסד עם אסף חפץ ודני גרנדר, גם הם יוצאי 8200, את חברת Snyk (ראשי התיבות של so now you know).
החברה מספקת כלים לאבטחת קוד פתוח ומוצרי ענן עבור מפתחים, ומשרדיה ממוקמים בלונדון, תל אביב ובוסטון.
בשנים 2015–2019 שימש פודחרני כמנכ"ל החברה, ותחת הנהגתו היא הגיעה להערכת שווי של מיליארדי דולרים, וביססה את מעמדה כמובילה עולמית בתחום אבטחת יישומים.
בשנת 2019 החליף אותו פיטר מקיי כמנכ"ל החברה ופודחרני עבר לתפקיד נשיא ויו"ר, המשיך לעצב את החזון האסטרטגי של החברה, בין היתר באמצעות רכישת חברת אבטחת המידע Helios.
ב-2024 עזב את דירקטוריון החברה, כדי לייסד בלונדון את חברת Tessl, פלטפורמה לפיתוח תוכנה בעידן הבינה המלאכותית.
הוא גייס לחברה החדשה 125 מיליון דולר בתוך חצי שנה.
החברה שואפת להוביל את תחום הפיתוח ה-AI-Native, ובמקביל לעבודתו בה פודחרני גם מגיש את הפודקאסט AI Native Dev לצידו של סיימון מייפל.
פודחרני משקיע אנג'ל פעיל עם מעל 30 חברות פורטפוליו, הוא משמש יועץ ודירקטור בחברות נוספות, מנטור בתוכניות האצה, ועל שמו רשומים 15 פטנטים.
פודחרני נשוי לסופרת והפסיכולוגית ד"ר גל פודחרני (לבית חוסטצקי).
השניים מתגוררים בלונדון והורים לשניים, ובעבר התגוררו גם בקנדה.
ב-2021 הקימו בני הזוג פודחרני את קרן Disrupt לתמיכה בארגונים לשינוי חברתי.
פודחרני נחשב לאחד היזמים הישראלים המצליחים בלונדון, עם הון מוערך של כ-700 מיליון ליש"ט נכון ל-2022.
גיא קינדלר (נולד ב-1973) הוא פרופסור ישראלי למדעי המחשב, דיקן בית הספר להנדסה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריו מתמקדים בעיקר בבדיקה הסתברותית (רנדומית) של הוכחות, קשיות של קירובים ואנליזה הרמונית של פונקציות בוליאניות.
ב-1996 סיים לימודי תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב.
המשיך באותה אוניברסיטה במסלול ישיר לדוקטורט, ובשנת 2003 השלים את הדוקטורט שלו, שנכתב בהנחיית שמואל ספרא, במדעי המחשב.
על עבודתו זכה בפרס דויטש למדעי המחשב בשנת 2002. היה תלמיד פוסט דוקטורט במכון למחקר מתקדם (IAS) בפרינסטון (2005-2004), ב־ שבאוניברסיטת ראטגרס (2004-2003), במכון ויצמן (2006) ובקבוצת התיאוריה של מיקרוסופט (2005-6).
החל משנת 2008 הוא מלמד באוניברסיטה העברית בירושלים.
בעבר כיהן כראש החוג למדעי המחשב, וכיום הוא משמש כדיקן בית הספר להנדסה ומדעי המחשב באוניברסיטה.
ביקר במספר מוסדות, בהם אוניברסיטת ברקלי (2014-2013).
ב-2026 זכה ב מטעם האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית).
גֵּיאָה הוא מושב השייך לתנועת המושבים, שוכן במישור החוף הדרומי, 3 ק"מ מדרום-מזרח לאשקלון ובסמוך למושבים בית שקמה ותלמי יפה.
מקור השם הוא בשמו של הכפר הערבי "אל-ג'יה" שעל חורבותיו הוקם המושב.
יש הסבורים שמקור השם גיאה ביישוב "גיא" הנזכר בתנ"ך בספר שמואל, כאשר לאחר ניצחון דוד את גולית רדפו בני ישראל אחר פלשתים עד המקום הנמוך ביותר לפני אשקלון, ונאמר: .
המושב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים ניצולי שואה, יוצאי צ'כוסלובקיה.
במהלך השנים התווספו לו עולים יוצאי מדינות נוספות, כמו הונגריה, רומניה, פולין, מרוקו, אוסטריה, איראן ותימן.
בשנים מאוחרות יותר הצטרפו למושב משפחות ילידות הארץ.
המתיישבים הראשונים התמודדו עם בעיות מגורים, פרנסה, חורפים קשים (לרבות שיטפונות והצפות מהגשמים, בין השאר מנחל גיאה), שניתקו את המושב מן החוץ למשך ימים שלמים.
תושבי המושב סבלו בשנים הראשונות, כמו תושבי מושבי עולים אחרים באותן שנים, מהיעדר תשתיות בסיסיות כמו מים, חשמל, גז וטלפון.
שירותים היו בדרך כלל במבנה פח או עץ מחוץ למגורים, וכן ברז יחיד ששימש לכל צורכי המים לרבות רחצה ומקלחת, מחוץ למבנה.
בשנות החמישים (עד מבצע סיני) סבלו התושבים, כמו תושבי יישובים אחרים בסביבה מגנבות חקלאיות (בעיקר פרות ועגלות) של מסתננים שהגיעו מרצועת עזה.
כמו כן היו אירועי פח"ע לרבות מעשי רצח וחבלה במשאבות מים של ה"פדאיון" שהגיעו מהרצועה.
פעילות עוינת זו הביאה להקמת משמר אזרחי, שהורכב מחברי המושב, שאומנו בנשק ויצאו כל אחד בתורו לשמירה בלילות.
בשנים 1950–1961 התקיימו בגיאה מוסדות חינוך (על אף מיעוט תושבים): גן ילדים ובית ספר ממלכתי יסודי.
מייסד בית הספר היה המורה והמנהל דב אלוני, שגם לימד, חינך, פיתח את בית הספר לרבות הקמה והנחיה ישירה של חוגי מלאכה, ציור, מוזיקה, דרמה, טיולים ברחבי הארץ ועוד.
כל זאת עם צוות מורים מצומצם, שהיה מבוסס בעיקר על מורות חיילות.
מסיבות של ייעול וחוסר תקצוב, ובעיקר מהחלטות שלטוניות, נאלץ בית הספר הממלכתי בשנת 1961 לסגור את שעריו והתלמידים הופנו לבתי ספר אזוריים ביישובי הסביבה כמו נהורה, ניצנים וכפר סילבר.
מרבית המשפחות הראשונות התפרנסו בעיקר מרפתות לחלב (פרות) ולולי תרנגולות (ביצים ובשר), אך גם מענפי חקלאות נוספים כגון פרדסים ומטעים, גידולי שדה, ירקות ואף מחממות פרחים.
בשנות האלפיים, רוב התושבים הם בנים ונכדים ממשיכים, או תושבים חדשים שהגיעו מן העיר וממשיכים בפרנסתם המקורית.
מעט משקים במושב מתפרנסים אך ורק מחקלאות.
המושב נמנה עם יישובי עוטף עזה, וסבל בשנים שלפני מבצע "צוק איתן", כמו כל היישובים בסביבה מירי פצמ"רים וטילים מתוך עזה.
בגיאה פועלים מספר מוסדות-שירות לרווחת התושבים.
בהם מגרש ספורט, אולם ספורט, מועדון, מזכירות וצרכנייה.
כמו כן, שופץ בית הכנסת במושב, ונבנה גן ילדים חדש.
בשנות השמונים של המאה העשרים נבנתה שכונה חדשה (שכונת הבנים) המכונה "ההרחבה".
המושב מהווה חלק מהמועצה האזורית חוף אשקלון, ופועלת בו תנועת הנוער "התנועה החדשה".
החל משנת 2009 מבנה המרפאה הישן הוכשר כבית מגורים ומכונה "הקומונה".
בו מתגוררים השינשינים (גרעינרים) של שנת השירות במסגרת "התנועה החדשה" אשר פועלים ברוב ישובי המועצה.
גיאואינפורמטיקה או הנדסת מיפוי וגאו-אינפורמציה היא תת-תחום הנדסי של הנדסה אזרחית, העוסקת בקביעת מיקום על פני כדור הארץ ובחלל, ובניתוח ועיבוד מידע מרחבי.
מהווה את הבסיס למערכות מודרניות למיפוי, לניהול ופיתוח תשתיות הבינוי, התחבורה, הטלקומוניקציה והאנרגיה ולפיתוח מערכות מדויקות למודיעין ושליטה.
נגישות המידע המרחבי, ההנדסי והגאוגרפי ומערכות המחשוב המהיר והאינטרנט הפכו מידע זה לאלמנט חשוב בתעשיות המידע המודרני.
חשיבות זו באה לידי ביטוי הן בתחום הפצת המידע והן בתחום פיתוח יישומים.
פיתוחים מעין אלה מבוצעים כיום באמצעות מהנדסי מיפוי וגאו-אינפורמציה בחברות ההיי טק בישראל ומחוצה לה.
גיאואינפורמטיקה הוא אחד מענפי המחקר הבינתחומיים של אינפורמטיקה.
מהנדס המיפוי וגאו-אינפורמציה (הנקרא גם גאודט) מקבל הכשרה יסודית בתחומי הבסיס כגון: מתמטיקה, כימיה, מחשבים, אנגלית, פיזיקה וכדומה, הכשרה במקצועות בסיס הנדסיים כגון: סטטיסטיקה, כלכלה הנדסית, שימוש בשיטות נומריות וכדומה וכן את הכשרה בתחומי המיפוי והגאו-אינפורמציה, כגון: גאודזיה, מדידות שדה, פוטוגרמטריה, קרטוגרפיה, מיפוי ממוחשב וכדומה.
לקראת סיום הכשרתו נדרש המהנדס להתמחות בתחומי המיפוי והמידע המרחבי (עיבוד תמונה לצורכי מיפוי, מודלים ספרתיים של פני השטח, מערכות מידע גאוגרפי ועוד) או לחלופין בתחום המדידות הגאודטיות וההנדסיות (רשתות בקרה, מדידות GPS ועוד).
בנוסף מקבל המהנדס הכשרה בתחומי "רוחב" כגון הנדסה אזרחית וסביבתית ובינוי ערים (מיפוי ימי, חישה מרחוק, תכנות מערכות, תורת הגרפים, תכנון אזורי ועוד).
שדות רבים נהנים מגאו-אינפורמציה: תכנון עירוני ושימוש בקרקע, מערכות ניווט לרכב, גלובוסים וירטואליים, בריאות הציבור, ניהול תיקונים מקומיים וארציים, מודלים וניתוח סביבתי, צבא, תכנון רשתות תחבורה, חקלאות, מטאורולוגיה ואקלים, מידול הים והאוויר, תכנון מיקום העסק, אדריכלות ושיקום ארכאולוגי, טלקומוניקציה, קרימינולוגיה וסימולציה לפשע, תעופה, שימור המגוון הביולוגי ותובלה ימית.
הגיאואינפורמציה עוזרת להשתמש בנתונים מרחביים לניהול הפעילויות היומיומיות שלהם.
לימודי הנדסת מיפוי וגאו-אינפורמציה בישראל
הנדסת מיפוי וגאו-אינפורמציה או גיאואינפורמטיקה נלמדים במוסדות הבאים:
הטכניון, הפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית, היחידה להנדסת תחבורה וגיאו-אינפורמציה, במסגרת שני מסלולי לימודים; מסלול ארבע שנתי לתואר B.Sc בהנדסת מיפוי וגאו-אינפורמציה ומסלול תלת-שנתי לתואר BA במיפוי וגאו-אינפורמציה (לא תואר בהנדסה).
אוניברסיטת אריאל שבשומרון, הפקולטה להנדסה, המחלקה להנדסה אזרחית, מסלול מדידות וגיאו-אינפורמציה.
הלימודים נמשכים 4 שנים בסיומם מקבלים תואר B.Sc בהנדסה אזרחית.
האוניברסיטה העברית, הפקולטה למדעי החברה, המחלקה לגאוגרפיה, תואר בוגר בגאוגרפיה, סביבה וגיאואינפורמטיקה.
אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, הפקולטה למדעי הרוח והחברה, המחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי, מסלול גאואינפורמטיקה.
קרטוגרפיה ומערכות מידע גאוגרפי (GIS)
גיא רולניק (נולד ב-2 בספטמבר 1968) הוא מייסד העיתון TheMarker ועורכו הראשי עד שנת 2013, סגן המוציא לאור של קבוצת "הארץ" ופרופסור חבר קליני בבית הספר למנהל עסקים בות' ׁ של אוניברסיטת שיקגו.
גיא רולניק נולד בצפון תל אביב לעמוס ולרבקה רולניק, אח לפסיכיאטר וההיסטוריון ערן רולניק.
שירת בגלי צה"ל ככתב כלכלי לאחר שלא נקרא לגיוס מטעמים רפואיים.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1990 הצטרף לעיתון "הארץ" ככתב כלכלי, ולאחר ארבע שנים הקים את מדור שוק ההון בעיתון והפך לעורכו הראשון.
החל מינואר 1994 כתב טור יומי בשם "שווי שוק" שהפך עם השנים לטור כלכלי משפיע.
בשנת 1998 מונה לעורך הכלכלי של "הארץ" וחבר הנהלת המערכת, והיה העורך הצעיר ביותר שהתמנה לתפקידים אלה (30).
בשנת 2000 פתח בפרק היזמות בקריירה שלו, עזב את תפקיד העורך הכלכלי של "הארץ", והקים ביחד עם אתר האינטרנט הכלכלי האמריקאי TheStreet.com ו"קבוצת הארץ" חברה חדשה אשר הוציאה לאור את אתר האינטרנט החדשותי העצמאי הראשון בישראל - TheMarker.
שנה לאחר הקמת TheMarker התרחבה פעילות החברה, והיא הוציאה לאור את המגזין החודשי TheMarker.
בשנת 2005 הוביל רולניק את הפיכתו של המותג TheMarker שנולד באינטרנט גם לעיתון כלכלי יומי מודפס (כחלק מ"הארץ").
בשנת 2007 מונה על ידי מועצת המנהלים של "הארץ" לתפקיד סגן מו"ל קבוצת הארץ.
במעמד זה ציין מו"ל "הארץ", עמוס שוקן:
בשנת 2014 הוביל רולניק קורס מיוחד בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב: "סוגיות מבניות בכלכלת ישראל", במסגרת התוכנית לתואר שני במנהל עסקים עם התמחות בניהול טכנולוגיה יזמות וחדשנות.
רולניק הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני במנהל עסקים מתוכנית קלוג-רקנאטי של אוניברסיטת תל אביב ובית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת נורת'ווסטרן שבשיקגו, ובוגר התוכנית למנהלים בכירים של בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד (AMP).
רולניק נשוי לנעמה ולהם שלושה ילדים.
רולניק מתבלט כעיתונאי הממקד את ביקורתו בגורמים הגדולים בשוק הפרטי בישראל, ודורש הגברת הפיקוח עליהם.
עם זאת, בסוף שנות ה-90 וביתר שאת במחצית ראשונה של שנות ה-2000, אחז בהשקפה נאו-ליבראלית שהתבטאה במישרין ובעקיפין בכתיבתו.
למשל בעבר הוא שיבח את הממשלה בשל העברת החברות הגדולות לקבוצה מצומצמת של בעלי הון, לדבריו אז, בשל השיפור ברווחיות ובביצועי החברות.
ב-2005, כשחברת B.D.I דיווחה על עוצמת קבוצות ריכוז במשק, רולניק שיבח את 16 הגופים ששולטים במשק לפי הפרסום וכתב: "הסיפור של "המשפחות" השולטות במשק הישראלי תמיד עובד.
מספיק לזרוק לאוויר את המלה "משפחות" והמסר כבר ברור: פעם היה לנו משק פתוח, מפוזר, מבוזר, דמוקרטי וחופשי - ואילו בשנים האחרונות השתלטו עליו כמה משפחות שלופתות אותנו בגרון ובכיס.
אפשר להוסיף לזה את הסיסמה על "הון" ו"שלטון" (ואם רוצים גם "עיתון"), והכל ברור: מצבנו מידרדר".
רולניק סיכם ש"עדיף משק בידיים פרטיות מאשר בידיים ממשלתיות ופוליטיות; הוא בדרך כלל יותר יעיל, יותר חזק ויותר עשיר".
בהמשך מיקד את ביקורתו בהתנהלות קבוצות פרטיות אלו, קרא להרחיב את התחרות ביניהן ותקף כלי תקשורת שלא עשו כן.
רולניק טען ש"לא קוראים מספיק על שלטון העשירים".
עמדותיו אלו בלטו במיוחד בתקופת המחאה החברתית בשנת 2011, אז התנגד בחריפות למיקוד הביקורת הציבורית בממשלת בנימין נתניהו, וסבר שהמחאה היא הזדמנות לטפל בכוחן של בעלי החברות הגדולות.
רולניק טען שהמחאה "זכתה לעידוד מכלי התקשורת בשבועות הראשונים, כל עוד התמקדה בממשלה".
לצד תמיכה רבה מהציבור, נמתחה גם ביקורת במהלך השנים על עמדותיו הכלכליות.
פרופ' דני גוטווין, מתנגד ידוע למדיניות ההפרטה, כתב שרולניק מפיץ את "אגדת המחוברים" לפיה "התחרות היא פתרון קסם לכל תחלואי המשק והחברה בישראל".
לדבריו "העורך הראשי של "דה מרקר", גיא רולניק ארז את מרכיביה הסותרים של התזה יחד ומיתג אותם תחת הכותרת "מחוברים".
רולניק טווה את אגדת המחוברים כמערבון כלכלי ובאמצעות שינון חוזר, הפך אותו למנגנון פרשני בנוסח מלחמת בני אור בבני חושך".
יוני לוי, מיוזמי המחאה החברתית הביע התנגדות ל"תפיסתו הפוליטית המיושנת והתבוסתנית" של רולניק.
בשנת 2015 רולניק ביטא את עמדותיו הכלכליות בפרק הראשון של הסדרה "מגש הכסף", סדרה דוקומנטרית על המצב הכלכלי והחברתי בישראל, בה הוא מתייחס בפרק שכותרתו "שליחותו של גיא רולניק" לריכוזיות במשק הישראלי, קשרי הון-שלטון, שחיתות שלטונית, הון חברתי, וכן לחוסר הרגולציה השוררת בתקציב משרד הביטחון.
בינואר 2024 עלתה לשידור ב"כאן 11" תוכניתו "דו"ח רולניק", הכוללת שישה פרקים.
הוא מרבה לעסוק בכתיבתו ובפודקאסט "המרקרים" בשחיתות העיתונאית בישראל.
בשנת 2005 קיבל את אות אביר איכות השלטון.
בנימוקי הזכייה נכתב "בהוקרה על תרומה ייחודית בתחום התקשורת לחשיפת פגמים ותקלות בשירות הציבורי, למאבק בנגע השחיתות ולשיפור איכות המנהל הציבורי.
במאמריו מעלה גיא רולניק את רמת הביקורת הציבורית על התנהלות השלטון ומבליט את חשיבותה לשיפור איכות השלטון.
בכך הוא משמש כאות ומופת של איכות לעמיתיו בתקשורת ולחברה בישראל".
בשנת 2007 זכה בפרס לתקשורת כלכלית איכותית, שמוענק על ידי נשיאות הכבוד של "האגודה לזכות הציבור לדעת".
בנימוקי הזכייה נכתב כי "העיתונאי גיא רולניק הינו מטובי העיתונאים והפרשנים הכלכליים הקיימים כיום בארץ.
בכתיבתו הבהירה וקוראת התיגר, מפגין מר רולניק אומץ לב אזרחי ממדרגה ראשונה, כאשר אינו נמנע מלעסוק ואף לתקוף גורמים בעלי מעמד והשפעה בכלכלה הישראלית" רולניק הוא חתן פרס סוקולוב לשנת 2013 על מפעל חיים "על הפיכת העיתונות הכלכלית לגורם משמעותי בשיח כלכלי חברתי".
ב-2012 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב כי רולניק אחראי באופן אישי על שורה של הפרות זכויות יוצרים והעתקות של ידיעות עיתונאיות באתר TheMarker מבלי לקבל רשות מיוצריהן ואף מבלי לתת להם קרדיט כיוצרים.
על הפרות אלה חויב רולניק, באופן אישי וביחד עם אתר TheMarker ועורכו איתן אבריאל - לשלם לעיתון "מעריב" פיצויים בסך של שישה מיליון ש"ח.
שני הצדדים ערערו לבית המשפט העליון, ובפשרה שהושגה ביניהם נקבע ש-TheMarker ישלם ל"מעריב" פיצוי בסך 3.3 מיליון ש"ח ותבוטל החבות האישית של רולניק ואבריאל.
גיאָה נוֹדיָה (בגאורגית: გია ნოდია) או גיאורגי נודיה (נולד ב-4 בספטמבר 1954, רוסיה) הוא חוקר מדע המדינה גאורגי ושר החינוך והמדעים של גאורגיה מה-1 בינואר 2008.
נודיה סיים את לימודיו בחוג לפילוסופיה ופסיכולוגיה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בשנת 1976 ומשנת 1980 ועד 2001 הוא עבד במכון לפילוסופיה של האקדמיה הגאורגית למדעים.
משנת 1992 הוא עומד בראש צוות החשיבה של המוסד הטביליסאי, המכון הקווקזי לשלום, דמוקרטיה ופיתוח.
לאחר הרכבת הממשלה הגאורגית מחדש בינואר 2008, הוא מונה לתפקיד שר החינוך והמדעים.
במסגרת השינויים שבוצעו בצמרת הממשלה בעקבות התבוסה הגאורגית במלחמה נגד רוסיה, באוגוסט 2008, פוטר נודיה, ב-15 בדצמבר, מתפקידו יחד עם שר ההגנה דוד קזרשווילי ושרת החוץ אקה טקשלאשווילי.
מחליפו בתפקיד יהיה שר המשפטים של גאורגיה, ניקה גוורמיה .
גיא רז (נולד ב-13 ביולי 1964) הוא צלם ישראלי, חוקר צילום ואוצר לצילום מקומי.
למד בקמרה אובסקורה (1993), בצלאל (BFA) והאוניברסיטה העברית בירושלים (MA).
כצלם עוסק רז בשאלות של זיכרון ושיכחה בחברה הישראלית דרך פרספקטיבות פוליטיות של זמן ומקום.
לצד כל אלה עוסק רז בפרויקט מתמשך של התפתחות המחסום בארץ ישראל ממלחמת העולם השנייה ועד היום.
צילומיו נמצאים באוספים ציבוריים ופרטיים בארץ ובעולם.
כחוקר ואוצר לצילום מקומי החל לאצור תערוכות היסטוריות משנת 1995. זכה בפרס האוצר לשנת 2012 מטעם משרד התרבות והספורט.
החל בספטמבר 2018 משרת כאוצר לצילום במוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
ערך שני גיליונות של המגזין "סטודיו" בשנים 2000 ו-2001 בנושא היסטוריה של צילום מקומי.
בשנת 2003 ערך את הספר צלמי הארץ - מראשית ימי הצילום ועד היום בהוצאה לאור של מפה והקיבוץ המאוחד.
הספר הניח מסד נתונים ראשון להיסטוריה של הצילום המקומי.
בראיון למגזין פורטפוליו בשעת כניסתו כאוצר הצילום במוז"א בשנת 2018, הצהיר רז כי חזונו הוא הקמת אתר "הבית לצילום" אשר "ירכז את ההיסטוריה והתיאוריה של הצלמים והצילום המקומי, ישמר את אוספי עבודות הצלמים והצלמות שהלכו לעולמם ו"ישרטט את תולדות הצילום המקומי־ישראלי לדורותיו".
בחודש יוני 2024, הושק אתר הבית לצילום במוזיאון ארץ ישראל, בתמיכת מפעל הפיס.
עורך ואוצר האתר הוא רז.
בין הצלמים שאת תערוכותיהם אצר
1995 אליהו כהן - אני מצלם היסטוריה (מוזיאון בית אורי ורמי, אשדות יעקב)
2001 מיכאל רורברגר: פולארויד (גלריה לימבוס, תל אביב)
2003 אברהם סוסקין - רטרוספקטיבה (מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב)
2003 ניסן בן-נועם: צלם המושבה (מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח תקווה)
2005 שי אלוני - לוחמים (המשכן לאמנות, עין חרוד)
2005 צדוק בסן - יתומות (בית האמנים, ירושלים)
2006 סוניה קולודני - פוטו סוניה (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2007 מקסים סלומון - רפורטאז'ות (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2008 זולטן קלוגר - צלם ראשי (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2010 רחל פישר - פוטו רחל (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2014 נפתלי אופנהיים - אנשי הכנרת (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2016 ציפורה דוד - צלמת חלוצה (בית חיים שטורמן מוזאון ומכון לידיעת האזור, עין חרוד)
2016 דני ברנע - הדרך (גלריה הקיבוץ, תל אביב)
2016 עליזה אורבך - חיים (המשכן לאמנות, עין חרוד)
2017 טוביה ריבנר - מבט כפול (בית חיים שטורמן מוזאון ומכון לידיעת האזור, עין חרוד)
2017 עמאר יונס - ים האש (הגלריה לאמנות אום אל פחם, אום אל פחם)
2018 רינה ניקובה - בלרינה תנכית (גלריה לאמנות, הקוביה, ירושלים)
2019 דוד רובינגר - אמת צילמתי (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2019 מיכה בר-עם קיבוץ (מוזיאון בית שטורמן, עין חרוד)
2023 ראאד בואיה - השחור הוא החיים / הלבן הוא האמנות (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2023 ישראל אולשטיין - צלם שען (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל־אביב)
2024 כרימה עבוד - מזכרות קדושות (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל־אביב)
2026 ורנר בראון - בין מים לשמיים (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל־אביב)
בין תערוכות הנושא אותן אצר
2004 תבנית נוף (אוניברסיטת חיפה - הגלריה לאמנות, חיפה)
2005 המכביות (שדרות ח"ן, תל אביב)
2008 זיכרון המקום - ואדי עארה (הגלריה לאמנות אום אל פחם)
2010 שירת האגם (מוזיאון בית אורי ורמי, אשדות יעקב)
2011 צלמי במה (יובל 50, פסטיבל ישראל, תיאטרון ירושלים)
2012 דיוקן תימני (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2012 ימי הגימנסיה (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2013 צללי הזמן - זקני ואדי עארה (הגלריה לאמנות, אום אל פחם)
2014 לחצות את ים האש (גלריה לאמנות, מנשר, תל אביב)
2015 אלנבי ומוגרבי (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2017 מצפה רמון - הר החלומות (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2017 דיין: אלבום משפחה (בית חיים שטורמן מוזאון ומכון לידיעת האזור, עין חרוד)
2018 קיבוץ: פני אדם (יד טבנקין, רמת אפעל)
2018 רינה ניקובה: בלרינה תנכית (הקוביה - בית ספר וגלריה לאמנות, ירושלים)
2019 הים של תל אביב (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
2021 פוטומנטה מס' 1 (מוז"א, מוזיאון ארץ־ישראל, תל אביב)
להלן רשימת הספרים אותם רז כתב וערך:
צלמי הארץ-מראשית ימי הצילום ועד היום.
היסטוריה קצרה של צילום מקומי.
אברהם סוסקין רטרוספקטיבה - צילומים 1905 - 1945.
אנשי הכנרת, נפתלי אופנהיים -רטרוספקטיבה.
גיא שרעבי (נולד ב-20 במרץ 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
שרעבי גדל במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב ובשנת 1986 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, עמה זכה באליפות הראשונה בתולדותיה בשנת 1990, ובגביע הטוטו בשנת 1992. בסך הכל רשם 202 הופעות בכל המסגרות במדי בני יהודה, בהן כבש שמונה שערים.
בשנת 1994 הוחתם שרעבי בקבוצת הפועל תל אביב, ולאחר שנה מונה לקפטן הקבוצה.
שרעבי שיחק שלוש שנים בהפועל תל אביב, בהם שותף ב-76 משחקי ליגה.
בשנת 1997 עבר למכבי עירוני אשדוד, ולאחר עונה אחת עבר למכבי נתניה מליגת המשנה, עמה עלה בחזרה לליגת העל, ובסך הכל שיחק שנתיים במדיה.