tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרומן השני שלה סרפינה: אור מבין הצללים (Shadow Scale) יצא לאור ב-2015. הרומן השלישי שלה, Tess of the Road, רומן נלווה שבו דמויות חדשות כמו גם דמויות משני הרומנים הראשונים שלה, יצא לאור ב-27 בפברואר 2018 , ואחריו ב-2022 הרביעי In The Serpent's Wake.
שני ספריה הראשונים, ראו אור בתרגום לעברית של קטיה בנוביץ' בהוצאת אוקיינוס ומודן.
הרטמן מתגוררת בוונקובר שבקולומביה הבריטית עם בעלה ובנה.
רייצ'ל בלה זוואגלסקי היא שחקנית עבר אמריקאית.
בלה ידועה בתפקידה כבקה קוטלר בסרט "הצלצול" וכן בהופעתה במספר סרטים ותפקידי אורח בסדרות טלוויזיה כגון "חוק וסדר: מדור מיוחד", "באפי ציידת הערפדים", "בוסטון פאבליק", "מרוץ לאתמול" ו.
בלה פרשה ממשחק בשנת 2007.
נולדה בשם רייצ'ל בלה נילנד.
בלה נישאה לשחקן אדוארד פרלונג ב-19 באפריל 2006. לשניים נולד בן ב-21 בספטמבר 2006. ב-8 ביולי 2009, בלה הגישה בקשה לגירושים מפרלונג בשל "חילוקי דעות שלא ניתנים לגישור".
בלה הצהירה במהלך המשפט שבדמו של בנה נמצאו שאריות של קוקאין.
בעקבות כך, בית המשפט קבע שפרלונג יוכל לראות את בנו רק תחת פיקוח.
במאי 2013, בלה הגישה הוציאה צו הרחקה נגד פרלונג בטענה שהאחרון נעשה אלים כלפיה.
בלה נישאה לרון זוואגלסקי ב-30 ביולי 2014 ולשניים נולדו שני ילדים.
שנהסרטתפקידהערות1993רותיתרזה סנטנגלו הצעירה1995נסיכה קטנהבטסי19961997מרדית'2002הצלצולרבקה "בקה" קוטלר2005היילי2006ג'ודילינדסי2007סטארפייר
Worldסוזיסרט טלוויזיה1997ניקי הצעירהסרט טלוויזיה2001הפרקליטיםליסה מת'יוסבפרק: "Poor Richard's Almanac"2002באפי ציידת הערפדיםילדה מתהבפרק: ""חוק וסדר: מדור מיוחדג'קי לנדריקסבפרק: "Resilience"2003מרוץ לאתמולג'ן דה לוקהבפרק: "Star Crossed"2004בוסטון פאבליקדיטובפרק: "Chapter 80"
רייצ'ל ארדוס (נולדה ב-13 במרץ 1978) היא כוריאוגרפית, מרצה ומנהלת אמנותית ישראלית.
ארדוס נולדה בלונדון שבאנגליה בשנת 1978.
בשנת 1997 למדה לתואר ראשון במחול ב-Roehampton Institute London, שבאנגליה.
במקביל ללימודיה עבדה כמנהלת אדמיניסטרטיבית של הכוריאוגרפית הבריטית קלייר רוס.
בשנת 2000, מיד כשסיימה את הלימודים לתואר הראשון החלה בלימודי תואר שני במחול, בהתמחות בכוריאוגרפיה ב-Laban Centre London באנגליה.
בשנת 2001, בסיום לימודיה, נבחרה להשתתף ב-Live-I, תוכנית הכשרה בנושא מחול וטכנולוגיה מטעם Troika Ranch Company שהתקיימה בניו יורק.
במקביל התחילה לעבוד כמנהלת במה ומנהלת חזרות.
בין היתר עבדה עם היוצרים: רנה שיינפלד, עידו תדמור, סילביה דוראן, יוסי ברג ועודד גרף, יורם כרמי, להקת המחול פרסקו סאלי-אן פרידלנד ורונית זיו.
במסגרת תפקידה השתתפה בסיורים ליעדים בחו"ל כגון אקוודור, ארצות הברית, סין וקוריאה הדרומית.
בשנים 2002–2023 עבדה כמנהלת הצגה של להקות המחול אנסמבל בת-שבע, להקת ענבל, יוסי ברג ועודד גרף, בפסטיבל "הרמת מסך" ועוד.
בשנת 2005 החלה ארדוס ליצור יצירות מחול עצמאיות, שהופיעו על במות ברחבי העולם ובפסטיבלים שונים.
בשנת 2010 הצטרפה לעמותת הכוריאוגרפים.
במקביל ליצירה העצמאית, בין השנים 2009–2014 שמשה גם כמרצה אורחת באקדמית Roehampton בלונדון.
כמו כן, באותה התקופה היא גם עבדה כמנהלת חזרות, מנהלת במה ומנהלת סיור של היצירות "מונגר" ו"רוסטר" של הכוריאוגרף ברק מרשל, בהפקת מרכז סוזן דלל.
בשנים אלה היצירות הופיעו ברחבי העולם, בין היתר במדינות: באנגליה, קוריאה הדרומית, שווייץ, רומניה, צרפת, הולנד, אזרבייג'ן, איטליה, גרמניה וארצות הברית.
במהלך הקריירה שלה, כמעט מדי שנה הוזמנה להשתתף בתוכניות שהות אמן במחול ברחבי העולם: בשנת 2010 לקחה חלק בפרויקט ברזדנסי Blank Canvas של The Firkin Crane שהתקיים בקורק, אירלנד, ובפרויקט אירוח מחול בינלאומי "Crossings choreographic residency", ביוהנסבורג שבדרום אפריקה.
שנה לאחר מכן נבחרה להשתתף בתוכנית ההכשרה של SUMAC בניו יורק, בניהולה האמנותי של הכוריאוגרפית סוזן מרשל, וכן לקחה חלק בפרויקט The Bench, פרויקט מנטורינג ביוזמת Faced Dance 2 להכשרת כוריאוגרפיות בריטיות.
בשנת 2017 התארחה בפרויקט הרזידנסי למחול Kinitiras Performance Space באתונה שביוון.
שנה לאחר מכן השתתפה בתוכנית פיתוח כוריאוגרפים ב-Springboard, שהתקיימה במונטריאול, שבקנדה.
כמו כן השתתפה בשהויות האמן Between the Seas ביוון וב-Eina R.E.D בנורווגיה.
בשנת 2019 השתתפה ברזידנסי Catapult Choreographic Centre בניוקסאל שבאוסטרליה, ובשנת 2020 נבחרה להשתתף בתוכנית "מעגל הכוריאוגרפים" של מרכז סוזן דלל.
בשנת 2021 השתתפה בשהות אמן ב-Fabrik Potsdam, גרמניה.
בשנים 2016–2021 פעלה כיועצת אמנותית לפסטיבל "יערות מנשה" ולכוריאוגרפים עצמאיים ולהקות כגון: עידו גדרון, לירון עוזרי, אורי לנקינסקי, NorwayPanta Rei Danseteater, להקת יוסי ברג ועודד גרף.
בשנת 2020 החלה ליצור את הפרויקט "אני זקנה מדי בשביל ה*** הזה!", באמצעות העברת סדנאות לנשים בכל הגילאים.
היא פיתחה פורמט חדש של יצירה שבהמשך נלמד גם בגרמניה וגם בפרויקט בקהילת כפר שלם, כחלק מפסטיבל נפגשות.
במקביל, החלה לעבוד על יצירת המחול הראשונה שלה לילדים "הארמון של איתי" שעלתה בבכורה בשנת 2021. המופע "אני זקנה מדי בשביל ה*** הזה", מחול נשי רב גילאי, עלה בבכורה בתיאטרון תמונע בשנת 2022.
בנוסף לפעילותה בחו"ל, ארדוס פועלת כמנהלת אמנותית, יוצרת ומנהלת פרויקטים במחול גם בישראל.
בשנים 2020–2021 ניהלה אמנותית את פסטיבל מחול שלם בירושלים.
בשנת 2021 ניהלה את תוכנית הרזידנסי כחלק מפסטיבל "נפגשות" בכפר שלם מטעם עיריית ת"א.
בשנת 2018 הוזמנה ארדוס ללמד כמרצה אורחת באוניברסיטת בראון בארצות הברית.
בשנים 2019–2021 עבדה כמרצה לקומפוזיציה בהשתלמויות מורים מטעם משרד החינוך.
בשנת 2021 לימדה קומפוזיציה בית הספר "הללי" בקמפוס גבעת ושינגטון.
בנוסף, ארדוס מוזמנת ליצור כוריאוגרפיות מקוריות ללהקות נוער ולתוכניות הכשרת רקדנים בישראל ובעולם, בין היתר במוסדות הלימוד: תוכנית ריסרץ' - התוכנית להכשרת רקדנים מטעם להקת ורטיגו, American University, Washington DC PUDC University בלימה שבפרו.
2022 - ****Too old for this s - מופע נחול נשי רב גילאי, תיאטרון תמונע.
2021 - הארמון של איתי, עבודה לילדים בגילאי 4–10.
2020 - Q&A - גרסה חדשה ליצירה שנוצר בתהליך עם Backhouse Dance Los Angeles.
Tone deaf - 2019 - בכורה במסגרת פסטיבל אינטימדאנס.
2018 - Motherland / מולדת - בכורה במסגרת פסטיבל מחול שלם.
Q&A - 2018 אינטימיות ב-36 שאלות - עיבוד מיוחד ל-10 רקדנים עבור ההרכב IL Young Dance משוודיה.
Q&A - 2017 אינטימיות ב-36 שאלות - יצירה בהשתתפות 4 רקדנים במסגרת פסטיבל אינטימדאנס.
Steven was wrong - 2015 - יצירה ל-9 רקדנים שנוצרה עבור להקת קולבן דאנס.
Preludes 19-21 - 2015 - יצירה בלווי מוזיקה חיה שנוצרה עבור NorthWest Dance Project בפורטלנד, אורוגון.
2014 - מצודה - דואט שעלה לראשונה בפסטיבל מחול שלם בירושלים.
2014 - טיוטא עבור להקת נהרה, תיאטרון נחמני, תל אביב.
2013- הבל - יצירה לשישה רקדנים גברים שנוצרה במסגרת פסטיבל הרמת מסך 2013.
The man upstairs - 2013 - טריו שנוצר כחלק מפסטיבל בין שמיים לארץ בשיתוף עם בית אביחי.
הוצג בבכורה בתל אביב ובירושלים.
Rust - 2013 - דואט שנוצר ככאוריאוגרפיה משותפת עם עידו תדמור כחלק מהפקה ישראלית-פולנית, לזבירווניה מוורשה.
and Mr, the choreographers cut - 2012 - יצירת מחול באורך מלא בביצועם של עידו תדמור וסטפן פרי.
2011 -במילים שלה - טריו לשלוש נשים בשילוב מוזיקה חיה של להקת מונטי- פיורי, נוצר כחלק מפסטיבל הרמת מסך.
and Mr - 2011 - כוריאוגרפיה לסולו שהוזמן על ידי עידו תדמור ובביצועו.
why we tell - 2011 - דואט שנוצר כחלק מתוכנית שהות אמן Blank Canvas של The Firkin Crane בקורק, אירלנד.
Ou - 2010 - קוורטט בשילוב עבודת ווידאו ארט של היוצרת אפרת עיני ולצלילי מוזיקה מקורית של אלברטו שוורץ.
2008 - בפנים יורד גשם - נוצרה בהרמת מסך 2008 במרכז סוזן דלל.
alma - 2007 - נוצרה בפסטיבל גוונים, במרכז סוזן דלל בתל אביב.
Without Feathers - 2006 - עלתה בתיאטרון תמונע בפסטיבל באינטימדאנס, ובמיטב של אינטימדנס לאותה שנה.
The Birds & the bees - 2005 - עלתה בתיאטרון תמונע באירועי אינטימאדאנס, בפסטיבל מחול אחר ובמחולוהט.
2021 - expecting - עבודת וידאו דאנס שנוצרה בשיתוף אורי לנקינסקי ואפרת מזור.
2020 - Grey עבודת וידאו דאנס שנוצרה בשיתוף Compony E, וושינגטון שבארצות הברית.
- 2017 - וידאו דאנס בבימוי של אורן לביא ובשיתוף ונסה פרדיס.
Carriage - 2017 - וידאו דאנס שנוצרה בשיתוף אורי לנקינסקי.
2008 פרס ראשון ב-AICC, תחרות כוריאוגרפים בינלאומית בארהוס שבדנמרק בעבור היצירה Alma.
2009 זוכת מלגת מצוינות במחול מטעם קרן "אלברט גאובר" לבלט ולמחול מדנמרק.
2012 זוכת פרס שרת הקליטה לאמנים עולים.
2015 פרס שרת התרבות לאמנים עצמאיים היוצרים בתחום המחול.
2001 - בוגרת תואר שני במחול בהתמחות בכוריאוגרפיה ב-Laban Centre London, אנגליה.
רייצ'ל ביי ג'ונס היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
היא שיחקה בתיאטרון את היידי הנסן, ב-2013 ב"אוון הנסן היקר", תפקיד שזיכה אותה בפרס אמי, בפרס גראמי ובפרס הטוני לשנת 2017 לשחקנית הטובה ביותר במחזמר.
היא התגלתה כאחת האמנים הבודדים שקיבלו שלושה מתוך ארבעת פרסי הבידור האמריקאיים הגדולים.
ג'ונס נולדה בניו יורק וגדלה בבוקה רטון, פלורידה, אמה יהודייה.
הוריה היו שניהם שחקנים שייקספירים.
היא עזבה את התיכון כדי להופיע במחזה מקומי, ולאחר מכן עברה לניו יורק כדי להמשיך לשחק בגיל 19.
בתחילת שנות ה-90, היא הופיעה במחזות זמר ובהצגות בארצות הברית וברחבי העולם, בים השאר בגרמניה ובספרד.
היא הופיעה ב-2009 בחידוש של המחזמר "שיער" במספר תפקידים.
היא הייתה אחת מחברות השחקנים המקוריות שכיכבה בחידוש של המחזמר "פיפין", שגילמה את קתרין, אהובתו של פיפן מספר שנים.
לאחר שעזבה את "אוון הנסן היקר" ב-5 באוגוסט 2018, ג'ונס הופיעה בכמה אולמות קטנים ב- "Something Beautiful", מופע קברט של אישה אחת השואבת מוזיקה מהקריירה הרחבה שלה ומכניסה משמעות מחייה למילים.
בשנת 2018 הופיע ג'ונס בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "God Friended Me" , בה גילמה את התפקיד של סוזן.
היו לה גם תפקידי אורח ב"משפחה מודרנית" וב"האנטומיה של גריי".
היא הופיעה בקונצרט של "צ'ריטי המתוקה" באולם הקונצרטים מרקין במרכז המוזיקה קאופמן ב-17 ביוני 2019.
מ-29 בינואר עד 3 בפברואר 2020 היא כיכבה בתור דיאנה במחזה "כמעט נורמלי".
בשנת 2021, ג'ונס הצטרפה לצוות השחקנים של "הרופא הטוב" בתור סאלן מוריסון.
תפקיד זה איחד אותה מחדש עם הכוכב לשעבר של "אוון הנסן היקר" נואה גאלווין (שגילם את התפקיד הראשי, בנה של דמותו של ג'ונס, היידי).
משנת 2022 עד 2024 שיחקה בשתי העונות האחרונות של "שלדון הצעיר" כאודרי מקאליסטר, אמה של מנדי מקאליסטר (אמילי אוסמנט), אם בתו ואשתו של ג'ורג'י (מונטנה ג'ורדן).
בשנת 2023, ג'ונס שיחקה את תפקידה של מריאן במחזה "Here We Are" באוף ברודוויי של סטיבן סונדהיים.
יש לה בת, מירנדה, והיא בת זוגו של השחקן בן פוסטר.
שנהסרטתפקידהערות2018בן חזר הביתהבת'2020המלכים של מיאמיהמנהלת קסל2024בוב טרבינו עשה לך לייק (אנ')ג'יני
שנהפרסקטגוריהעבורתוצאההפניות2016פרסי דרמה דסקשחקנית מצטיינת במחזמר אוון הנסן היקר2017פרס טוניהשחקנית הטובה ביותר במחזמר פרסי ליגת הדרמהביצועים נכבדיםפרסי לוסיל לורטלשחקנית מצטיינת במחזמר 2018פרסי הגראמיאלבום התיאטרון המוזיקלי הטוב ביותרפרסי אמיביצוע מוזיקלי יוצא מן הכלל בתוכנית בשעות היום
רייצ'ל גולדברג-פולין היא פעילה חברתית אמריקאית-ישראלית, שזכתה להכרה עולמית בזכות פועלה למען שחרור החטופים שנחטפו במהלך טבח שבעה באוקטובר.
פעילותה החלה לאחר שבנה, הירש גולדברג-פולין, נחטף מפסטיבל המוזיקה נובה ליד רעים.
מאז הקדישה את זמנה ומרצה להגברת המודעות העולמית למשבר ולמען השבת החטופים.
הירש נרצח בשבי חמאס באוגוסט 2024, וגופתו הוחזרה לישראל כמה ימים לאחר מכן.
ב-2024 נבחרה גולדברג-פולין לרשימת 100 האנשים המשפיעים בעולם של המגזין "טיים".
גולדברג-פולין נולדה וגדלה בשיקגו, אילינוי.
היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת ברנדייס בשנת 1992 עם תואר ראשון בפסיכולוגיה.
לאחר מכן, השלימה תואר שני בחינוך באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
היא עלתה לישראל עם בעלה ג'ונתן וילדיהם בשנת 1998, והמשפחה התיישבה בירושלים מאז 2008.
לאחר חטיפת בנה ב-7 באוקטובר 2023, עזבה גולדברג-פולין את עבודתה כדי להתמסר באופן מלא למאמצים לשחרור החטופים.
היא הפכה לדמות מפתח במטה משפחות החטופים וייצגה את המשפחות בזירה הבינלאומית.
באמצעות נאומים, ראיונות ופגישות עם מנהיגים, דיפלומטים, שגרירים, חברי סנאט, פילנתרופים ומנכ"לי חברות גדולות, היא פעלה להפעלת לחץ על ממשלות וארגונים בינלאומיים לקידום השבת החטופים.
במקביל, גולדברג-פולין התראיינה לכלי תקשורת מובילים ברחבי העולם, בהם BBC, CBS, NBC, ו"וול סטריט ג'ורנל", והשתמשה בפלטפורמות אלו כדי לספר את סיפורו של בנה ושל שאר החטופים.
היא מתחה ביקורת על ממשלת ישראל הנוכחית, על מה שראתה כחוסר מעש מספק להשבתם, והדגישה את הצורך הדחוף בפעולה למענם.
ב-14 בנובמבר 2023 נשאה נאום בעצרת התמיכה בוושינגטון לישראל בפני עשרות אלפי משתתפים, שבו סיפרה את סיפור החטיפה וקראה לפעולה מצד הקהילה הבינלאומית.
ב-27 בנובמבר 2023 נפגשה עם אילון מאסק במשכן הנשיא.
היא הציגה למאסק את סרטון חטיפת בנה, בו מראים איך מחבלי חמאס מעלים אותו לטנדר בעוד הוא פצוע קשה לאחר שידו נקטעה מפגיעת רימון.
ב-18 בדצמבר 2023 נשאה נאום בן שבע דקות בבניין האו"ם בז'נבה, שם הדגישה את ההיבט ההומניטרי של המשבר.
בפברואר 2024 נפגשה עם האפיפיור פרנציסקוס בקריית הוותיקן יחד עם משפחות חטופים נוספות.
בנוסף, קיימה מספר פגישות עם ראשי הדרג המדיני בארצות הברית במטרה לקדם עסקה לשחרור החטופים, ביניהם נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בבית הלבן, סגנית נשיא ארצות הברית קמלה האריס, והיועץ לביטחון לאומי ג'ייק סאליבן.
בזכות פעילותם ההסברתית של רייצ'ל וג'ון, הפך הירש לפנים המזוהות ביותר בארצות הברית של החטופים בעזה, תופעה נדירה, שכן בדרך כלל רק חטופים אמריקאים מפורסמים או בעלי חשיפה ציבורית משמעותית זוכים להכרה רחבה.
בזכות כך, ב-19 באוגוסט 2024 נשאה נאום משותף עם בעלה, ג'ונתן, בפני הוועידה הדמוקרטית הלאומית בארצות הברית.
השניים זכו לתשואות סוערות על נאומם, בו קראו לעסקה שתסיים את הסבל.
ב-30 באוגוסט השתתפה בעצרת על גבול רצועת עזה, יום לפני שקיבלה את ההודעה הרשמית על מות בנה.
ב-31 באוגוסט 2024 התקבלה ההודעה כי בנה הירש נרצח בידי חמאס.
בהלווייתו, שנערכה ב-2 בספטמבר 2024 בירושלים, נשאה הספד בו ביטאה את צערה על אובדן בנה, ואת תקוותה שאירוע מותו יהווה נקודת מפנה במצב הקשה.
היא גם שיתפה את תנחומיה למשפחות של הנרצחים האחרים.
גם לאחר מות בנה, המשיכה גולדברג-פולין בפעילותה למען שחרור החטופים.
בפברואר 2025 נאמה בפני מאות סטודנטים במהלך ביקורה באוסטרליה, והיא ובעלה נפגשו עם קהילות יהודיות מקומיות.
במאי 2025 נאמה בבית הנשיא בטקס קבלת פנים לסגל הדיפלומטי המשרת בישראל, לכבוד יום העצמאות ה-77 למדינת ישראל.
בנאומה פנתה לסגל הדיפלומטים, כולל קונסולי כבוד, שגרירים ונספחים צבאיים זרים ואנשי דת מרכזיים.
רייצ'ל רנה הרדמן היא אקדמאית אמריקאית בתחום בריאות הציבור.
היא משמשת כפרופסור במחלקת מדיניות בריאות וניהול בבית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת מינסוטה.
מחקריה מתמקדים בהשפעת הגזענות על תוצאות הבריאות, במיוחד בתחום בריאות האם בקהילות אפרו-אמריקאיות.
הרדמן נולדה וגדלה במיניאפוליס, מינסוטה.
דודתה, שרון סיילס בלטון, הייתה האישה והאפרו-אמריקאית הראשונה שכיהנה כראש עיריית מיניאפוליס.
אמה, שרי בלטון הרדמן, שימשה כחברת חבר המושבעים במשפט דרק שווין על רצח ג'ורג' פלויד.
בצעירותה, בילתה הרדמן זמן רב עם סבתה, ארנסטין בלטון, שהייתה פעילה חברתית וסבלה ממחלת כליות, מה שהצריך טיפול דיאליזה קבוע.
חוויותיה עם סבתה השפיעו רבות על תפיסותיה בנוגע לשוויון בבריאות.
בשנת 1998, החלה ללמוד באוניברסיטת זייבייר בלואיזיאנה, שם למדה כימיה וספרדית.
לאחר מכן המשיכה ללימודים בבית הספר לרפואה באמריקה הלטינית בקובה (ELAM), שם נחשפה למודל טיפולי יותר ממוקד בחולה, המתמקד במניעה וביחסים בין הרופא לחולה.
הרדמן חוקרת את הגורמים החברתיים שמשפיעים על הבריאות ומסתמכת על תיאוריות של הצטלביות כדי להבין את הפערים הבריאותיים.
אחד מממצאיה הבולטים הוא שנשים אפרו-אמריקאיות במינסוטה נמצאות בסיכון כפול לעומת נשים לבנות למות במהלך לידה.
הרדמן מאמינה שדוּלות, תומכות לידה שאינן בעלות תואר רפואי, יכולות לשפר את תוצאות הבריאות של אמהות אפרו-אמריקאיות.
בשנת 2016, ייסדה הרדמן תוכנית לחקר אי-השוויון בגזע ובתוצאות לידה.
היא גם חקרה את המרכז "Roots Community Birth Center", שנוסד על ידי רבקה פולסטון, המיילדת האפרו-אמריקאית היחידה במינסוטה, ומספק טיפול מותאם תרבותית לקהילות אפרו-אמריקאיות.
הרדמן פעלה לשינוי תוכניות לימודים בבתי ספר לרפואה כדי להבטיח שתלמידים ילמדו לספק טיפול שוויוני לכל המטופלים.
יחד עם הסוציולוגית והרופאה ברוק קנינגהם, פיתחה תוכנית לימודים שמטרתה לצמצם פערים בריאותיים.
בתקופת מגפת הקורונה, חקרה הרדמן את השפעות המחלה על קהילות מיעוטים, וטענה שהמגפה חשפה את הליקויים במערכת הבריאות האמריקאית.
בנוסף, היא הציעה שהמגפה עשויה להוות הזדמנות "לבנות מערכת חדשה".
בעקבות רצח ג'ורג' פלויד, טענה הרדמן שגזענות ממסדית ואלימות משטרתית הן בעיות בריאות ציבוריות.
בפברואר 2021, ייסדה הרדמן את מרכז המחקר לשוויון בריאותי ואנטי-גזענות באוניברסיטת מינסוטה, במימון תרומה של 5 מיליון דולר מקרן בלו קרוס ומגן הבריאות של מינסוטה.
הרדמן נשואה לרופא אדוארדו מדינה ולהם בת בשם לילה.
2015: המאמר הנקרא ביותר בבלוג של Health Affairs
2016: פרס המאמר המקצועי של הדירקטוריון האמריקאי לרפואה פנימית
2019: פרס זכויות האדם וצדק חברתי של אוניברסיטת מינסוטה
2024: רשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר של מגזין טיים
רייצ'ל בוסטון היא שחקנית אמריקאית.
היו לה תפקידים ראשיים במספר סרטים עצמאיים והיא הייתה חברת צוות קבועה במספר סדרות טלוויזיה.
היא שיחקה בסדרת הדרמה "חלום אמריקאי" בתור בת' מייסון בין השנים 2002 ל-2005, היא כיכבה בתור אינגריד בושאמפ בסדרת הפנטזיה-דרמה של Lifetime, "המכשפות מאיסט אנד" וכן האנה אוליבר ב"אריות הים".
בוסטון נולדה בצ'טנוגה, טנסי, לוויליאם טרי בוסטון וברנדה בילינגסלי בוסטון.
אביה היה סגן נשיא בכיר לתפעול מערכות חשמל עבור רשות עמק טנסי.
היא גדלה בסיגנל מאונטיין, טנסי, ועברה לניו יורק בגיל שבע עשרה כדי ללמוד באוניברסיטת ניו יורק.
היא זכתה בתחרות מיס טנסי לנוער בשנת 1999.
בוסטון כיכבה בסדרת הדרמה של NBC "חלום אמריקאי", בשנים 2002 ל-2005. היא גילמה את הדמות בת' פריור (לבית מייסון), אשתו של ג'יי ג'יי פריור (ויל אסטס).
היא עשתה הופעות אורח בסדרות אחרות כמו "המפענחת", "לאס וגאס", "הדיילי שואו", "תרגיע", "האנטומיה של גריי", "חוקי המשחק", "Crossing Jordan" ו-"NCIS".
ב-2008 בוסטון כיכבה בתור דפני בלום בסדרה קצרת הימים "The Ex List".
באותה שנה היא גם התארחה ב-"ER" שם גילמה חיילת אמריקאית.
היא השתתפה בסרט "אקסיות לכל הרוחות" עם מת'יו מקונוהיי וג'ניפר גארנר בפברואר 2008. היא גם השתתפה ב"500 ימים עם סאמר" עם ג'וזף גורדון-לויט וזואי דשנל באביב 2008.
בתחילת 2011, בוסטון הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הלהיט "In Plain Sight", שם היא גילמה את אביגיל צ'אפי, בלשית במשטרת אלבוקרקי.
בעונה החמישית והאחרונה, היא הפכה לחלק מהקאסט הקבוע של הסדרה.
על תפקידה בסרט העצמאי "The Pill", בוסטון זכתה לביקורות נלהבות בפסטיבלים וזכתה לשבחים כולל פרס השחקנית הטובה ביותר מפסטיבל הסרטים בסן דייגו, פרס Stargazer מפסטיבל Gen Art Film, ופרס האמן הפורץ מפסטיבל הסרטים של התפוח הגדול.
ב-2012 שיחקה בוסטון בסרט העלילתי "הרי זה אסון" לצד ג'וליה סטיילס ואמריקה פררה.
עוד בשנת 2012, בוסטון לוהקה לתפקיד ראשי בסדרת הפנטזיה-דרמה של Lifetime "המכשפות מאיסט אנד" המבוססת על רומן באותו שם מאת מליסה דה לה קרוז.
בשנים 2013 עד 2024 שיחקה בסרטים של ערוץ הולמרק, בעיקר בסרטי חג מולד.
בנובמבר 2018, בוסטון שיחקה בסדרה "הרופא הטוב" בתור שותפתה לחדר וחברה של קלייר בקולג', קיילה, שמחפשת טיפול לסרטן שלה.
ב-2020 שיחקה בסדרה "אריות הים" כחברת ילדות ואמה של בתו של סוני קווין (איי ג'יי באקלי).
בוסטון והשף המקצועי טוליה אש התארסו ב-16 ביוני 2021. בינואר 2022 היא ילדה את הילד הראשון של בני הזוג, תינוקת בשם גרייס.
אחותו של בעלה נשואה לסת' מאיירס.
שנהסדרהתפקידהערות2001The Andy and Dick Showטינהבפרק: "Professor Talcum"2002–2005חלום אמריקאיבת' מייסוןתפקיד ראשי2005המפענחתג'ניפרבפרק: "About Face"Love, Inc.ג'ילבפרק: "Thick and Thin"2006The Loopג'נהבפרק: "Jack Air"Happy Hourשונהבפרק: "Crazy Girls"NCISסירי אלברטבפרק: "Dead and Unburied"הרקיע השביעיגב' מרגותפקיד חוזר: עונה 11משפחה בהפלצהאליסוןבפרק: "Maybe I'm Tony Randall"2007האנטומיה של גריירחלבפרק: "Great Expectations"Crossing Jordanז'נבה טודבפרק: "Mr.
רייצ'ל דראץ' היא שחקנית וקומיקאית אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות השתתפותה בתוכנית סאטרדיי נייט לייב.
דראץ' נולדה בלקסינגטון, מסצ'וסטס, למשפחה יהודית רפורמית.
דראץ' השתתפה בהצגות בית הספר והעדיפה לשחק בקומדיות.
למדה בדארטמות' קולג', וסיימה את לימודיה בפסיכולוגיה ובדרמה בשנת 1988.
בין השנים 1995–1998 הופיעה ב-"The Second City ", תיאטרון אלתורים בשיקגו, לצד טינה פיי ואדם מקיי.
היא זכתה בשני פרסי ג'ף ג'פרסון לשחקנית הטובה ביותר ברביו על תפקידיה בהפקות תיאטרון זה.
בשנת 1999, דראץ' הצטרפה לצוות השחקנים של תוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב", וגילמה מגוון דמויות.
אחת הדמויות המזוהות עימה היא דבי דאונר, אישה האומרת מידע לא הכרחי והורסת את מצב הרוח לסובבים אותה.
היא עזבה את התוכנית בשנת 2006, ובעת עזיבתה הייתה האישה חברת צוות השחקנים עם הוותק הגדול ביותר בתוכנית.
היא המשיכה לשוב לגלם דמויות אורח בתוכנית עד שנת 2020.
בשנת 2000 גילמה את דרלה בפרק "History" בסדרת הטלוויזיה "משמרת שלישית".
בין השנים 2002–2004 גילמה את דניס בשישה פרקים בסדרת הטלוויזיה "מלך השכונה".
בשנת 2003 הופיעה בתפקיד תקווה בסרט "נקמת הפטיש העברי", ובתפקיד גלדיס בסרט "לגמור עם האהבה".
בשנת 2006 השתתפה בתפקיד אליס ואלן בסרט "קליק" בכיכובם של אדם סנדלר וקייט בקינסייל.
בין השנים 2006–2012, היא גילמה מגוון דמויות בשישה עשר פרקים בסדרת הטלוויזיה "רוק 30".
בשנת 2007 גילמה את שרה פאוורס בסרט "צ'אק ולארי", בכיכובם של סנדלר וקווין ג'יימס.
בשנת 2009 השתתפה בתפקיד ה.
דרלינג בפרק סדרת הטלוויזיה "המכשפים מווייברלי פלייס", ובתפקיד פני ומינדי מידווס בפרק בסדרת הטלוויזיה "בטי".
באותה שנה הופיעה בתפקיד קאתי ג'ימי בסרט "שונאת את חג האהבה", ובתפקיד קים בסרט "האהבה היוונית שלי", שניהם בכיכובה של ניה ורדלוס.
בין השנים 2010–2013, דראץ' דיבבה את אסמרגו וקוי בשלושים פרקים בסדרת הטלוויזיה "הדגים".
בשנת 2011, היא גילמה את קירסטן ברנט בסרט "לזרום עם זה".
בשנת 2012 הופיעה בתפקיד אשתו של פיל בסרט "זה הבן שלי".
באותה שנה שימשה כשופטת אורחת בפרק "Queens Behaving Badly" בסדרת הטלוויזיה "המרוץ לדראג: אולסטארס".
בשנת 2013 פרסמה את ספר הזכרונות "Girl Walks into a Bar".
בין השנים 2014–2023 דיבבה מגוון דמויות בשבעה פרקים בסדרת הטלוויזיה "ההמבורגרים של בוב".
בשנת 2015 הופיעה בתפקיד קלי בסרט "אחיות", בכיכובן של טינה פיי ואיימי פולר.
באותה שנה, שבה לגלם את דבי דאונר בספיישל הטלוויזיוני "סאטרדיי נייט לייב ספיישל חגיגות ה-40".
בשנת 2017 דיבבה את וילדה בפרק "שירותי בייבי-סיטר/ וילדה-פלצת" בסדרת הטלוויזיה "באנסן הוא מפלצת".
בשנת 2018 גילמה את דבי בסרט "השבוע של", בכיכובם של אדם סנדלר וכריס רוק.
באותה שנה, הייתה אחת המבצעות במופע "Celebrity Autobiography" בברודוויי.
בשנת 2019 השתתפה בתפקיד הסוכנת בי בסרט "בוסית בקטנה", ובתפקיד רבקה בסרט "טיול לנאפה".
בנוסף, גילמה את פאולה ביטרמן בארבעה פרקים בסדרת הטלוויזיה "חסרי בושה".
בין השנים 2019–2023 דיבבה את נגטיב גירל בעשרה פרקים בסדרת הטלוויזיה "כוח הטיטאנים".
בשנת 2020 השתתפה בתפקיד לינדה שוק בפרק "The Gang Offends Everyone" בסדרת הטלוויזיה "הטובות לקרב".
בין השנים 2020–2023 דיבבה מגוון דמויות בשנים עשר פרקים בסדרת הטלוויזיה "הארלי קווין".
בשנת 2021, היא גילמה את גברת אדמס בשלושה פרקים בסדרת הטלוויזיה "אדוני ראש העיר".
בשנת 2022 גילמה את סטפני בהפקה המקורית של המחזה "POTUS" בברודוויי.
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס טוני לביצוע הטוב ביותר על ידי שחקנית משנה במחזה.
בין השנים 2022–2023 דיבבה בארבעה פרקים בסדרת הטלוויזיה "אבא אמריקאי".
בשנת 2023 דיבבה את גברת ובר בסרט ההנפשה "ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש".
כמו כן דיבבה בפרקים בסדרות הטלוויזיה "גרטל והאוגר", ו"מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים".
בנוסף, גילמה את קרי מור בפרק "Bomb Cyclone" בסדרת הטלוויזיה "פשוט ככה".
בין השנים 2023–2024 דיבבה מגוון דמויות בארבעה עשר פרקים בסדרת הטלוויזיה "מוליגן ".
בין השנים 2024–2025 דיבבה את סטן פלוט בתשעה עשר פרקים בסדרת הטלוויזיה "גרימסבורג".
בשנת 2025 שבה לגלם את דבי דאונר בחגיגות היובל של סאטרדיי נייט לייב, במערכון לצד ג'ימי פאלון, איו אדבירי, דרו ברימור ורוברט דה נירו.
לדראץ' בן אחד, מזוגיות עם ג'ון ואל, יועץ בתחום המזון.
שנהשםתפקידהערותהערות שוליים1999–2020סאטרדיי נייט לייבבתפקיד עצמה/ מגוון דמויות145 פרקים1999סאטרדיי נייט לייב ספיישל חגיגות ה-25בתפקיד עצמהספיישל טלוויזיה2000משמרת שלישיתדרלהפרק: "History"2002קים פוסיבולאדרינה ליןדיבוב; פרק: "כל החדשות"2002–2004מלך השכונהדניס6 פרקים2004מונקג'ולי פרלופרק: "Mr.
Monk and the Missing Granny"פרייז'רבחורה בדייטפרק: "Match Game"2005–2006O'Gradyברוקדיבוב; 2 פרקים2006–2012רוק 30מגוון דמויות16 פרקים2008אווטאראנג (שחקנית)דיבוב; 2 פרקים2009המכשפים מווייברלי פלייסה.
שנהשםתפקידמיקוםהערות שוליים2013עמל אהבה לשוואהולופרנסתיאטרון דלקורט2014Tail!
שנהפרויקט מועמדפרסקטגוריהתוצאההערות שוליים1997Paradigm Lostפרסי ג'ף ג'פרסוןהשחקנית הטובה ביותר ברביו1998Promise Keepers, Losers Weepers2022POTUS: Or, Behind Every Great Dumbass Are Seven Women Trying to Keep Him Aliveפרס ליגת הדרמהביצועים נכבדיםפרס טוניהביצוע הטוב ביותר על ידי שחקנית משנה במחזה
רייצ'ל אליס בלנצ'ארד היא שחקנית קנדית.
תפקידיה בטלוויזיה כוללים את ננסי בסיטקום הבריטי "פיפ שואו", את אמה בסדרת הקומדיה-דרמה האמריקאית "" ואת סוזנה בסדרת הדרמה הרומנטית האמריקאית "הקיץ שבו הפכתי ליפה".
הקריירה של בלנצ'ארד החלה עם תפקיד בפרסומת של מקדונלד'ס וכילדה בת שמונה בתוכנית הילדים הקנדית "ילדי רחוב דגראסי",בה גילמה את מלאני שלגל.
היא גם כיכבה בסדרת הטלוויזיה "מלחמת העולמות" בתור דבי, בתה של סוזן מק'קולו, ובתוכנית "מי מפחד מהחושך?" של YTV בתור קריסטן.
בלנצ'ארד גילמה את תפקידה של שר הורוביץ (שגולמה במקור על ידי אליסיה סילברסטון בגרסת הסרט) בסדרת הטלוויזיה "קלולס", המבוססת על הסרט משנת 1995 באותו שם.
היא גילמה את רוקסן בסדרת הטלוויזיה "הרקיע השביעי" בין השנים 2002 ל-2004.
לבלנצ'ארד היו הופעות בולטות בסרטים של הבמאי והסופר הקנדי אטום אגויאן, תחילה עם "היכן שוכבת האמת" (2005), ולאחר מכן כרייצ'ל בסרטו המהולל בקאן "Adoration" (2008)", שזכה בפרס חבר השופטים האקומני של הפסטיבל באותה שנה.
בלנצ'ארד הופיעה בתור ננסי, חברתו האמריקאית של הדמות הראשית ג'רמי אוסבורן, בעונה השנייה של הסיטקום הבריטי "פיפ שואו".
היא גילמה מחדש תפקיד זה בעונה הרביעית (2007).
היא גילמה את סאלי בסדרה "טיסת הקונקורד" של רשת HBO והיה לה תפקיד חוזר בעונה הראשונה של סדרת הפשע של FX "פארגו" משנת 2014. בין השנים 2016–2020, בלנצ'ארד גילמה את אמה טרקרסקי בדרמה הקומית "", על אישה שנכנסת למערכת יחסים פוליאמורית עם בעלה ואישה צעירה ממנה.
היא זכתה בפרס ג'מיני לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת קומדיה בטקס פרסי ג'מיני ה-26 על הופעתה בסדרה "Call Me Fitz".
האנט היא בתו הבכורה של מושל קרוליינה הצפונית לשעבר ג'ים האנט.
היא האישה השנייה המכהנת כסגנית מושל קרוליינה הצפונית אחרי בוו פרדו.
האנט, בתם של מושל קרוליינה הצפונית לשעבר ג'ים האנט ורעייתו קרולין האנט , נולדה ב-19 במאי 1965 בקטמנדו שבנפאל, שם עבד אביה באותה עת עבור קרן פורד.
היא גדלה לצד אחיה, בקסטר האנט, במחוז וילסון הכפרי שבקרוליינה הצפונית עד שאביהם נבחר למושל בנובמבר 1976. האנט היא עורכת דין ויועצת מוסמכת ללימודים גבוהים.
בשנת 1987 השלימה לימודי תואר ראשון באנגלית ובמדע המדינה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ולאחר מכן השלימה לימודי תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית.
באספה הכללית של קרוליינה הצפונית
האנט נבחרה לראשונה לבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית מטעם מחוז הבחירה ה-103 בבחירות 2018, לאחר שניצחה את נציג המחוז המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית ויליאם מ.
מערכת הבחירות של 2018 הוכרעה בפער של 68 קולות בלבד, והייתה אחת ממערכות הבחירות היקרות ביותר לאספה הכללית של קרוליינה הצפונית באותה שנה.
האנט נבחרה מחדש בבחירות 2020 בפער של 9.86% בהתמודדות חוזרת מול בראולי.
בבחירות 2022 נבחרה האנט לסנאט של קרוליינה הצפונית כמחליפתו של ג'ף ג'קסון, שפינה את המושב כדי להתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-8 בנובמבר 2022 ניצחה האנט את שריל רוסו בבחירות ונבחרה כנציגת מחוז הבחירה ה-42 בסנאט המדינתי.
על אף שכיהנה מטעם סיעת המיעוט בסנאט, האנט סייעה בהעברת חוקים דו־מפלגתיים אחדים, בהם חקיקה בתחום האנרגיה הנקייה שתכליתה להפחית את פליטות הפחמן ב-70%.
בנוסף האנט נתנה את חסותה להצעות חוק שנועדו לעגן בחוק את פסק דין רו נגד וייד של בית המשפט העליון של ארצות הברית ולהרחיב את תוכנית מדיקייד.
בשנת 2024 התמודדה האנט בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן מושל קרוליינה הצפונית.
בתמיכת המושל היוצא רוי קופר, היא ניהלה מסע בחירות שהתמקד בהגדלת המימון לחינוך הציבורי, בהרחבת הנגישות לשירותי בריאות, ובסיוע לעסקים קטנים.
בבחירות המקדימות גרפה 70.35% מקולות הבוחרים וגברה על חבר הסנאט המדינתי בן קלארק והמועמד מארק ה.
בבחירות הכלליות התמודדה מול היועץ הפוליטי הרפובליקני האל וות'רמן.
האנט הציגה את וות'רמן כקיצוני והתנגדה להטלת מגבלות נוספות על הפלות, בהן תמך.
האנט ניצחה בבחירות והפכה לדמוקרטית הראשונה שנבחרה לתפקיד מאז וולטר דלטון .
האנט הושבעה לתפקידה כסגנית המושל ב-1 בינואר 2025.
בעת מעברה של האנט וצוותה לבית הוקינס-הרטנס, התברר כי חלק מהחדרים במעון נותרו ריקים וכי חסרים רהיטים רבים כגון כיסאות, שולחנות, ומנורות.
סוכנויות ממשלתיות החלו להחליף את הריהוט עבור הסגל של האנט, והיא הגישה בקשת תקציב למשרד התקציב והניהול של קרוליינה הצפונית בסך 97 אלף דולר לריהוט חדש ולשטיחים, וכן 115 אלף דולר לשיפור מערך האבטחה של המבנה.
האנט הביעה רצון לפתוח מחדש את המעון לאירועים ולסיורים עבור ציבור, כפי שעשה סגן המושל לשעבר דן פורסט .
במרץ 2025 מינה המושל ג'וש סטיין את האנט ליושבת ראש-משותפת של כוח משימה חדש לטיפול בילדים ולחינוך בגיל הרך.
האנט מתגוררת בשארלוט שבקרוליינה הצפונית.
ב-1 באוגוסט 1994 נישאה לאוליבר נילנדר, רופא במקצועו, ולשניים שני ילדים.
רייצ'ל אלין קורי הייתה פעילה אמריקנית בתנועת הסולידריות הבין-לאומית (ISM) שנהרגה בתאונה על ידי דחפור די-9 צה"לי בעת שניסתה למנוע בגופה פעולות חישוף והריסת בתים שעשה צה"ל בסמוך לגבול בין רצועת עזה למצרים.
קורי נולדה בשנת 1979, הצעירה מבין שלושת ילדיהם של קרייג קורי, מנהל בחברת ביטוח, וסינדי קורי, מוזיקאית שעסקה בחינוך ובהדרכת הורים.
גדלה באולימפיה, בירת מדינת וושינגטון שבארצות הברית, לאחר סיום לימודי התיכון החלה בלימודיה במכללת אוורגרין סטייט , מכללה קטנה בעלת אופי פרוגרסיבי.
במהלך לימודיה הייתה פעילה בארגונים חברתיים.
בשנת לימודיה האחרונה לתואר ראשון הציעה תוכנית מחקר עצמאית במסגרתה תיסע לרצועת עזה ותצטרף לפעילויות תנועת הסולידריות הבינלאומית, וכן תפעל לכינון יחסי ערים תאומות בין עירה אולימפיה, לבין העיר רפיח.
עוד בטרם נסיעתה החלה בתוכנית חברים לעט בין ילדים באולימפיה לילדים ברפיח.
היא הגיעה לשטחים ב-18 בינואר 2003 ועברה "סדנה להתנגדות לא אלימה".
לאחר מכן החלה לפעול ברפיח בהפרעה להריסת בתים ופעולות חישוף על ידי צה"ל, תיעוד של הריסת חממות ובארות מים במסגרת פעילות צה"ל לאיתור מנהרות הברחה ותופת וגם שהות בבתי תושבים ועזרה לילדים בלימוד אנגלית.
היא השתתפה במשפט מבוים בו הואשם נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש, ובהפגנה ב-15 בפברואר נגד מלחמת עיראק, שבה העלתה באש את דגל ארצות הברית.
ב-16 במרץ 2003 הייתה קורי חלק מקבוצה של שבעה פעילים אמריקאים ואנגלים של תנועת הסולידריות הבין-לאומית, שניסתה להפריע לכוחות צה"ל בפעולות חישוף, על פי צה"ל, או בפעולות הריסת בתים, על פי הפעילים, בשכונה של רפיח הסמוכה לגבול בין רצועת עזה ומצרים.
פעולות אלו נועדו למנוע התקפות על החיילים שנמצאים לאורך "ציר פילדלפי", ולסייע במניעת חפירת מנהרות אל מעבר לגבול עם מצרים, המשמשות להברחת נשק.
אזור הפעולה היה בציר פילדלפי בו כוחות צה"ל הותקפו פעמים רבות בירי צלפים, נ"ט ובמטעני חבלה שהוטמנו בין השיחים (מטעני צד) או בתוך האדמה עצמה (מטען גחון) על ידי מחבלים פלסטינים.
בגלל הסכנה הרבה שבאזור זה הכריז צה"ל על הזירה כ"שטח צבאי סגור" ואסר בצו אלוף כניסת אזרחים לאזור.
החיילים שפעלו בשטח היו כולם לוחמים קרביים ונשארו בתוך הכלים המשוריינים עקב הסכנה הרבה ואיום הצלפים.
באותו יום פעל באזור כוח צה"ל שכלל שני דחפורי D9R משוריינים ונגמחון.
מטרת הכוח הייתה לבצע חישוף כדי לנקות את השטח ממטעני חבלה, לגלח צמחייה ולשטח קפלי קרקע שיכלו לשמש כמסתור למחבלים או למטעני חבלה.
כשעה לפני שפעילי ה-ISM הגיעו לאזור והחלו לשבש את פעילות צה"ל, הושלך רימון רסס אל עבר אחד הדחפורים, אך לא חדר את המיגון הכבד של הדחפור.
בתחילה הפריעה הקבוצה לפעילות צה"ל במשך שעתיים, עד שפוזרה בגז מדמיע וביריות אזהרה.
לאחר מכן התארגנה הקבוצה מחדש.
בשלב זה עמדה קורי לפני בית של רוקח פלסטיני בשם ד"ר סמיר מסרי, שאצלו התגוררה במשך כחודש, ופעלה להגן עליו מפני הריסה.
כאשר התקרב הדחפור, היא נקטה תרגולת המקובלת בארגון, ועלתה על ערמת העפר שבכף הדחפור לבושה במעיל זוהר, כדי להיראות לעיני המפעיל, ששדה הראייה שלו היה מוגבל ביותר בשל המיגון הכבד, ולגרום לו להפסיק את עבודתו.
בשלב זה איבדה קורי את שיווי משקלה ונפלה לבור מאחורי סוללת עפר, במקום בו, ככל הנראה, לא יכול המפעיל להבחין בה.
המפעיל המשיך לנוע קדימה ולאחר מכן נע לאחור.
כך, לטענת הפעילים, קורי נמחצה הלוך ושוב תחת כף הדחפור, אך בתחקיר צה"ל, ואחר כך גם בחקירת מצ"ח, נקבע כי קורי נפגעה מחתיכת בטון שדחף הדחפור וכי היא לא נדרסה על ידיו.
נהג הדחפור ועדי ראייה נוספים נחקרו בפוליגרף לאחר שטענו שלא ראו אותה, ונמצאו דוברי אמת.
לאחר נפילתה והפגיעה בה מיהרו חבריה אליה ושוחחו עמה מעט, עד שפונתה לבית החולים א-נג'אר באמבולנס של הסהר האדום, שם מתה מפצעיה.
בכך, היא הייתה להרוגה הראשונה מקרב פעילי תנועת הסולידריות הבין-לאומית לאחר שנתיים של פעילות.
כחודש לאחר מכן נורה פעיל נוסף של הארגון, טום הורנדל, באותו אזור בידי חייל צה"ל, שנידון ל-8 שנות מאסר.
ISM מיהרו לפרסם תמונות מהאירוע, ולגבי אחת מהן, שבה נראתה קורי בבירור למפעיל הדחפור, נטען שצולמה דקות לפני 'דריסתה'.
אולם, כאשר עמותות ביקורת תקשורת (כגון Honest Reporting) השוו תמונה זו לתמונה שצולמה מיד אחר פגיעתה, גילו שטענה זו אינה נכונה, בשל הבדלים ברקע ובדחפורים שנראו בתמונות המושוות.
סוכנויות הידיעות מיהרו להוציא הודעת תיקון, ומאוחר יותר ISM הודו שתמונת ה'לפני' צולמה מספר שעות לפני האירוע, ולא מספר דקות לפניו, כפי שנטען בהתחלה.
בקרב הציבור הפלסטיני הובעה הפתעה והערצה על כך שאזרחית אמריקאית מתייצבת לצדם ואף מקריבה את חייה למענם.
דיוקנה נתלה על כרזות, והתקיימו עצרות לזכרה.
מותה של קורי זכה לסיקור בכלי התקשורת בישראל.
מהדורה של תוכנית הטלוויזיה "עובדה" בהגשת אילנה דיין הוקדשה למקרה.
אלוף-משנה פנחס זוארץ, מפקד הגזרה הדרומית בעזה, שייצג את צה"ל בתוכנית, הביע צער על התקרית אך אמר שקורי ופעילים אחרים בארגון הסולידריות הבינלאומי "פעלו בצורה מאוד בלתי אחראית, וסיכנו את כולם – את עצמם, את הפלסטינים ואת כוח צה"ל – בכך שהם שמו את עצמם ביודעין באזור לחימה".
תחקיר וחקירת מצ"ח שנערכו בעקבות המקרה ניקו את החיילים מכל אשמה וקבעו שמותה של רייצ'ל קורי היה תאונה שנגרמה עקב חוסר האחריות של פעילי ISM, שכן קורי נהרגה מפגיעת חתיכת בטון שדחף הדחפור והייתה מוסתרת מאחורי ערימת עפר, שם נהג הדחפור לא יכול לראותה.
פעילי ISM ופעילי שמאל רדיקלי האשימו את ישראל ב"רצח מכוון" של קורי ודרשו מחברת קטרפילר להפסיק למכור דחפורים לישראל.
אף על פי שממשלת ארצות הברית הסתפקה בדו"ח המסקנות שפרסם צה"ל, פעילי ISM והוריה של קורי קראו לחקירה עצמאית שתבוצע על ידי ארצות הברית.
שלטונות ארצות הברית דחו את קריאתם.
בשנת 2005 הגישה משפחת קורי תביעות בארצות הברית נגד קטרפילר, צה"ל ומשרד הביטחון על אחריות למותה של רייצ'ל קורי.
גם ערעור המשפחה על פסק הדין נדחה.
בתחילת שנת 2010 הגישו הוריה תביעת נזיקין אזרחית בבית המשפט המחוזי בחיפה נגד משרד הביטחון.
בחודש נובמבר 2010 פורסם כי חברת קטרפילר משעה אספקת ציוד לישראל עד תום המשפט אך ב-2012 החלו להגיע דחפורי D9 חדשים לצה"ל.
בהכרעת הדין כתב השופט עודד גרשון כי הדחפור ומפעיליו ביצעו פעילות מלחמתית של חישוף תחת אש ומותה של קורי היה תאונה – כך שאין מקום לפצות את המשפחה.
הוא דחה גם את הטענה על רשלנות, משום ששדה הראייה של נהג הדחפור היה מוגבל, בניגוד לזה של המנוחה.
"היא העמידה עצמה במודע בסכנה", אמר השופט, והוסיף כי מדובר ב"תאונה שהביאה על עצמה".
כמו כן ציין אזהרת מסע של ממשלת ארצות הברית שפורסמה ביום האירוע והזהירה אזרחים אמריקנים מהגעה לאזור עזה והגדה המערבית.
השופט ציין גם כי "עמד בתוקפו צו האלוף שהכריז על ציר פילדלפי שטח צבאי סגור ואסר על כניסת אזרחים לאזור זה".
ארבעה גורמים מקצועיים, כולל מומחה מטעם משפחת קורי, קבעו כי נהג הדחפור לא יכול היה לראות את קורי במקום בו עמדה.
מסקנה זו אושרה על ידי בית המשפט.
בנוסף, דחה גרשון את הטענות של משפחת קורי בדבר חקירה רשלנית של מצ"ח בפרשה, ובדבר נזק ראייתי, בעקבות נתיחת הגופה.
משפחת קורי ערערה על פסק הדין לבית המשפט העליון.
ב-12 בפברואר 2015 דחה בית המשפט העליון את ערעורה בנוגע לנסיבות מותה של קורי, אך החזיר לדיון בבית המשפט השלום תביעה בנוגע לטיפול בגופתה ובנתיחה שלאחר המוות.
גם משפט זה לא העלה דבר חריג והתביעה נדחתה.
לאחר מותה הונצחה קורי במגוון דרכים.
שירים נכתבו אודותיה והוקדשו לזכרה.
בלונדון הועלה מחזה בבימויו של אלן ריקמן בשם "שמי הוא רייצ'ל קורי", המבוסס על דברים שכתבה במכתבים וביומנים.
הצגה עליה הועלתה בפסטיבל האשה הערבייה-עברייה ב-2008, ועל ידי "הזירה הבין-תחומית" ב-2013. סרטים תיעודיים שעסקו בסיפורה של קורי הופקו במהלך השנים בידי ה-BBC, פלסטינים וישראלים.
סימון ביטון ביימה את הסרט רייצ'ל ב-2009, והוא הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בברלין.
במשט לעזה ב-2010 הייתה גם ספינה מאירלנד הקרויה על שמה.
על שמה של קורי נקראו רחובות ברמאללה ובטהראן, ונפתח לה אתר זיכרון באינטרנט.
רייצ'ל לואיז קרסון הייתה זואולוגית וביולוגית ימית אמריקנית, שספרה "אביב דומם" נחשב למכונן התנועה העולמית לאיכות הסביבה ולבעל השפעה על שינוי המדיניות ביחס להדברת מזיקים בארצות הברית.
קרסון נולדה ב-27 במאי 1907, למריה פרזייר (מק'לין) ורוברט וורדון קרסון, סוכן ביטוח.
בחווה משפחתית קטנה בפרוור של העיר ספרינגדייל במדינת פנסילבניה.
כילדה, התעניינה מאוד בעולם הצומח והחי בסביבתה.
כשהייתה בת 8 היא החלה לכתוב סיפורים (רובם עסקו בבעלי חיים), וסיפורה הראשון התפרסם כשהייתה בת 10.
בלימודי התואר הראשון, במכללת קת'ם לבנות, בחרה קרסון בביולוגיה כמסלול עיקרי.
היא סיימה את לימודיה במכללה בהצטיינות בשנת 1929. לאחר שהשתתפה בקורס קיץ במעבדה לביולוגיה ימית, המשיכה את לימודיה המתקדמים בחקר זואולוגיה וגנטיקה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
בעקבות מצבה הכלכלי הרעוע, נאלצה קרסון לעבוד תוך כדי לימודיה, ועל כן החלה במשרת עוזרת מחקר במעבדת ריימונד פרל, שם עבדה עם עכברושים וזבובי דרוזופילה.
קרסון השלימה את התואר שני בזואולוגיה בשנת 1932.
קרסון לימדה זואולוגיה בג'ונס הופקינס ובאוניברסיטת מרילנד במשך מספר שנים, ובמקביל המשיכה את לימודי הדוקטורט שלה, במיוחד במעבדה לביולוגיה ימית בוודס הול מסצ'וטס.
מצבה הכספי, שמעולם לא היה מזהיר, הורע ב-1932 כאשר אביה נפטר, ונטל הטיפול באמה המזדקנת נפל עליה.
נטל זה לא אפשר לה להמשיך בלימודי הדוקטורט, והיא החלה לעבוד במשרה חלקית במחלקת הדגה של ארצות הברית, ככותבת מדעית של תסריטים לרדיו.
זמן מה אחרי כן החליטה קרסון לעבור לעבוד במשרה מלאה במחלקה.
לשם כך, היה עליה לעמוד בבחינה לתפקיד בשירות הציבורי, צעד חריג לנשים באותה תקופה.
קרסון נגשה לבחינה, סיימה אותה בציון הטוב מבין כל הנבחנים, ובשנת 1936, כאשר מונתה למשרת ביולוגית ימית זוטרה, הפכה לאישה השנייה שהתקבלה לעבודה במשרה מלאה בתפקיד מקצועי במחלקת הדגה.
במחלקת הדגה של ארצות הברית עסקה קרסון בכתיבת כל דבר אפשרי, החל בספרי בישול וכלה במאמרים לירחונים מדעיים, ונודעה בעמידתה על סטנדרטים גבוהים של כתיבה.
בראשית דרכה במחלקה כתבה קרסון תסריט רדיו, אותו דחה ראש אגף החקר המדעי של המחלקה משום שהיה בעיניו "ספרותי מדי".
הוא המליץ לקרסון להגיש את הטקסט לירחון "אטלנטיק".
המאמר התקבל על ידי הירחון ופורסם בשנת 1937 תחת השם "תחת פני הים".
באותה שנה הוטל עול משפחתי נוסף על קרסון, כאשר אחותה הגדולה מתה בגיל ארבעים, ועל קרסון הוטל לטפל בשתי אחייניותיה.
הוצאת הספרים "סיימון ושוסטר" התרשמה מ"תחת פני הים" והציעה לקרסון להרחיבו לכלל ספר.
אחרי כמה שנות עבודה בזמנה הפנוי פורסם הספר בשנת 1941 תחת השם "תחת רוח-הים".
הספר זכה לביקורות מצוינות, אך נכשל מבחינה מסחרית, בין השאר משום שפורסם חודש לפני המתקפה על פרל הארבור, שבעקבותיה הצטרפה ארצות הברית אל מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1945 ניסתה קרסון לעזוב את עבודתה במחלקת הדגה, אולם היצע העבודות לחוקרי טבע היה מועט, כיוון שרוב כספי המחקר הושקעו בפיתוח טכנולוגי של תחומים הקשורים לתחום הגרעין, בעקבות פרויקט מנהטן.
באמצע השנה נתקלה קרסון לראשונה בנושא הדי-די-טי, חומר להדברת חרקים שהיה אז בתחילת בדיקות הבטיחות וההשפעות האקולוגיות שלו.
הדי-די-טי היה לאחד התחומים שבהם התעניינה קרסון, ואף לנושא כתביה בתקופה הזו.
אולם, העורך שלה מצא את הנושא לא מעניין מספיק ולא מתאים לפרסום, ועל כן לא פרסמה דבר בנושא עד לשנת 1962.
קרסון התקדמה במחלקה (ששינתה את שמה בינתיים לשירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית) ובשנת 1949 הפכה לעורכת הראשית של פרסומים.
למרות שתפקידה החדש איפשר לה חופש רב בבחירת נושאי המחקר ועבודות השדה, הוא גם טמן בחובו אחריות הולכת וגוברת בנושאים בירוקרטיים ואדמיניסטרטיביים שעבורה היו משעממים עד מאוד.
תוך כדי עבודתה, בשנת 1948 החלה קרסון לעבוד על חומרים עבור ספרה השני, ואף קיבלה החלטה לעזוב את עבודתה במחלקת הדגה ולהתחיל במעבר לעסוק בכתיבה במשרה מלאה.
במקביל, ניסתה למצוא מגזין שיפרסם פרקים מספרה השני.
אחרי דחיות מחמישה עשר מגזינים שונים, פורסם הספר בפרקים על ידי המגזין "ת'ה קטי" בשנת 1951, תחת השם "פרופיל של הים".
חלקים אחרים הופיעו לאחר זמן קצר ב"נייצ'ר" והוצאת אוניברסיטת אוקספורד פרסמה את הספר תחת השם "הים סביבנו".
הספר היה להצלחה גדולה: הוא שהה במשך 86 שבועות ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס", הופיע בגרסה מקוצרת ב"רידרז דייג'סט", זכה בפרס הספר הלאומי של שנת 1952, ואף הוביל לכך שקרסון קיבלה שני תוארי דוקטור לשם כבוד.
הצלחה "הים סביבנו" הובילה לפרסום מחדש של ספרה הקודם "תחת פני הים", שאף הוא הפך רב מכר.
כמו כן, קרסון העניקה זכויות להפקת סרט דוקומנטרי על בסיסו של הספר.
הצלחה מסחרית זו הביאה לקרסון רווחה כלכלית אשר אפשרה לה לפרוש מעבודתה ולהתמקד בכתיבה בשנת 1952.
הסרט הדוקומטרי העסיק את קרסון, שכן היא התנתה את מתן הרישיון בזכות לבקר את תוכן התסריט.
היא הייתה מאוד לא מרוצה מהתוכן, שכן היא מצאה שהוא אינו נאמן לאווירה בספר, ושלמעשה הוא מביך מבחינה מדעית.
לדבריה התסריט הוא "הכלאה בין 'תאמינו או לא' לבין מסע קליל".
במהלך עבודתה על התסריט היא גילתה כי למעשה אין לה זכויות לערוך את התוכן, אלא רק לבקרו.
למרות התנגדותה של קרסון, הפקת הסרט הושלמה, והסרט עצמו היה להצלחה גדולה.
הסרט אף זכה בפרס האוסקר לסרט הדוקומנטרי הטוב של שנת 1953. קרסון הייתה מזועזעת מסגנונו של הסרט ומעיוות העובדות בו והסתייגה מכל קישור שלה אליו.
היא החליטה שלעולם לא תעניק זכויות להפקת סרטים על בסיס כתביה.
טרגדיה משפחתית הכתה בפעם השלישית, כאשר אחת האחייניות שבהן טיפלה בילדותן בשנות הארבעים, נפטרה בגיל שלושים ושש והותירה אחריה ילד בן חמש.
קרסון אימצה את הילד ורכשה בית כפר במרילנד שבו ניתן יהיה לגדלו ולטפל באמה שהתקרבה לגיל תשעים.
במרילנד, החלה קרסון להתעניין בהשפעות של חומרים להדברת חרקים, ובמיוחד די-די-טי על הטבע.
אותה עת, בעקבות יעילותו בהדברת מגפות המועברות על-ידי חרקים כמו מלריה, טיפוס, מחלת השינה האפריקנית, ועוד, נתפש הדי-די-טי בעיני הציבור כמדביר יעיל ללא השפעות לוואי מזיקות.
בעקבות מכתב מהאחראי על שמורת ציפורים, שלטענתו הושמדה בעקבות ריסוס מהאוויר של די-די-טי, החלה קרסון לחקור את הנושא לעומקו.
הגורם שהטריד אותה יותר מכל בהתנגדותה לדי-די-טי, כתבה, היה העובדה ש"כל מה שהיה החשוב לי מכל כחובבת טבע נמצא תחת איום".
קרסון טענה כי בגלל מבנה שרשרת המזון בעולם החי, חומרי הדברה המכוונים להשמיד חרקים משפיעים בסופו של דבר על מארג המזון כולו, וכי בעלי חיים הניזונים על חרקים, בעלי חיים הניזונים מאותם טורפי חרקים ובני אדם יושפעו אף הם מחומרי ההדברה הרעילים.
טענה נוספת אותה שילבה בספר הייתה כי די-די-טי הוא חומר מסרטן, הפוגע בבני אדם.
כפי שכתבו הפרופסורים איימס וג'וקס ב"ריזון" בשנת 1993: "רייצ'ל קרסון כוננה את סגנון הפעולה של התנועות לאיכות הסביבה: הגזמות והשמטת ממצאים רלוונטיים סותרים מתקבלים על הדעת למען המטרה הקדושה."
הפעולה להטלת איסור על השימוש בדי-די-טי בארצות הברית הוכתרה בהצלחה בשנת 1972, שמונה שנים אחרי מותה של קרסון.
אחרי שוועדה שהקימה הסוכנות להגנת הסביבה בארצות הברית הגיעה למסקנה כי הטענות על השפעת הדי-די-טי אינן נכונות, היפך ויליאם רקלסהאוס, ראש הסוכנות, את מסקנות הוועדה שהקים, ואסר על שימוש בדי-די-טי בארצות הברית.
הוויכוח סביב תקפות טענותיה של קרסון בדבר השפעותיו של הדי-די-טי על בעלי חיים ובני אדם עדיין לא הסתיים.
טענתה של קרסון כי הדי-די-טי הוא גורם מסרטן עדיין לא זכתה לתמיכה במחקר ישיר כלשהו וקביעתו של ראש ועדת הסוכנות להגנת הסביבה, השופט האדמיניסטרטיבי אדמונד סוויני, כי "די-די-טי אינו סיכון קרצינוגני לבני אדם" נחשבת תקפה עד היום.
טיעון מרכזי אחר של קרסון בדבר הרעלה משנית, באמצעות אכילת חרקים או בעלי חיים שבגופם יש די-די-טי גם היא לא זכתה לתימוכין של ממש במחקר.
הטיעון המוכר ביותר של קרסון כאן היה כי די-די-טי אחראי להידלדלות אוכלוסיית ציפורים טורפות מסוימות, ובראשן העיט הקרח (סמלה של ארצות הברית), משום שהוא הופך את ביצי הטורפים דקות ושבירות יותר בעקבות הרעלת די-די-טי.
ביקורת קשה יותר הוטחה בקרסון בגלל נכונותה להתעלם מהתועלת בשימוש בדי-די-טי לריסון והדברה של מחלות המועברות על-ידי חרקים, כדי לקדם את מה שנתפש בעיניה כשימור הטבע.
האנטומולוג גורדון אדוארדס, איש איכות הסביבה בעצמו, טען כי קרסון הפגינה אדישות לגורלם של בני אדם במקומות בהם היה הדי-די-טי גורם מציל חיים.
האקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית הצהירה בשנת 1965 כי "במעט יותר משני עשורים, מנע הדי-די-טי את מותם של 500 מיליון בני אדם".
רייצ'ל יאנקי היא כדורגלנית אנגלייה ששיחקה בקבוצת ארסנל ונבחרת אנגליה.
מאז פרשה ממשחק מקצועני היא בעיקר מאמנת ילדים.
יאנקי החלה את הקריירה שלה בקבוצת בנים, לפני שעברה ל"מיל היל יונייטד" כשהייתה בגיל הנערים.
את הקריירה המקצוענית שלה היא החלה בגיל 16, בקבוצת הנשים של ארסנל.
בשנת 2000, היא הושאלה לזמן קצר לקבוצת הקנדית, לאבל דינמיט ומשם לפולהאם ליידיס.
בפולהאם היא הפכה לכדורגלנית האנגלית הראשונה שחתמה על חוזה מקצועני ושיחקה כדורגל באופן מקצועני.
היא עברה לברמינגהאם סיטי, ובעונת 2004/2005, עברה לקבוצת ניו ג'רזי וויילדקטס מדבליו-ליג.
בניו ג'רזי היא שיחקה יחד עם רייצ'ל יוניט, חברתה לנבחרת, וביחד הם הובילו את הקבוצה לאליפות הליגה.
בעונת 2005/2006, חזרה יאנקי לקבוצת נעוריה, ארסנל, והבקיעה שם שער אחד לכל שלושה משחקים בממוצע.
ביוני 2012, יאנקי הייתה אחת מ-18 הכדורגלניות שנבחרו לייצג את בריטניה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון.
יאנקי היא הכדורגלנית המפורסמת ביותר באנגליה, ואף מדגמנת לשתי חברות בגדים.
היא הופיעה במיני-סדרה של ה-BBC, בה היא מלמדת כדורגלנים צעירים את יסודות הכדורגל.
יאנקי החזיקה תקופה מסוימת בשיא ההופעות בנבחרת אנגליה - סך הכל היו לה 129 הופעות בינלאומיות אולם שחקניות בודדות שברו מאז פרשה את שיאה זה.
היא הבקיעה 19 שערים עבור נבחרת אנגליה.
ב- 2016 פרשה מכדורגל מקצועני, ניסתה כוחה בניהול קבוצת נשים, אולם לבסוף התמסרה לאימון ילדים, ולקריירה של מגישה בתוכניות ילדים בטלוויזיה.
היא הייתה חלק מהסגל של פולהאם שזכה בטרבל בעונת 2002/03 - גביע ה-FA לנשים, גביע הפרמייר ליג ובאליפות הליגה.
בשנת 2005, היא קיבלה תואר מהמלכה אליזבת השנייה, בעקבות תרומותיה ושירותיה לכדורגל.
רייצ'ל אן מקאדמס היא שחקנית קנדית.
מקאדמס זכתה לפריצה הגדולה שלה לאחר שגילמה את רג'ינה ג'ורג' בסרט הקאלט "ילדות רעות".
היא קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2015 על תפקידה בתור העיתונאית סשה פייפר בסרט "ספוטלייט".
מקאדמס נולדה בלונדון, אונטריו שבקנדה, למשפחה נוצרית-פרוטסטנטית ממוצא בריטי.
הוריה הם סנדרה (לבית גייל) ולאנס מקאדמס.
גדלה בסיינט תומאס, אונטריו, כבכורה לאחות ולאח צעירים.
בצעירותה החליקה על קרח והשתתפה בתחרויות רבות.
בגיל 13, שהתה בקייטנת קיץ לתיאטרון, שארכה כשנה.
היא כיכבה בסרט סטודנטים בשם "I Live in a Little Town", ולמדה תיאטרון באוניברסיטת יורק שבטורונטו.
בשנת 2002 מקאדמס הופיעה בתפקיד ראשי בסרט "חתיכה בהפתעה", אך הצלחתה הגיעה כששיחקה בסרט "ילדות רעות" משנת 2004 לצידה של לינדזי לוהן.
בזמן ליהוקה היא הייתה בת 23 כששיחקה את רג'ינה ג'ורג'.
קודם לכן השתתפה בעונה הראשונה של תוכנית הטלוויזיה הקנדית "Slings and Arrows" אך עזבה ולא המשיכה לעונה השנייה, עם הפרסום לו זכתה לאחר משחקה ב"ילדות רעות".
באותה השנה שיחקה בסרט "היומן" (2004).
בסרט זה היא הכירה את בן זוגה לשעבר ראיין גוסלינג, שגם הוא בא מקנדה.
היא משחקת נערה עשירה ואריסטוקרטית, שפוגשת ומתאהבת בבחור ממעמד נמוך, שאותו משחק גוסלינג, ונאסר עליה לקיים איתו מערכת יחסים.
בשנת 2005 שיחקה לצד אוון וילסון בסרט הקומדיה "לדפוק חתונה", בקומדיה "עד שהמשפחה תפריד בינינו" ובמותחן "טיסת לילה".
ב-2006, הצטלמה מקאדמס לסרט "Married Life" שיצא ב-2008.
בינואר 2008 היא החלה להצטלם לסרט "State of Play" שיצא ב-2009.
אף על-פי שהופיעה בכמה סרטים בעירום, סירבה מקאדמס במפתיע לקחת חלק בצילומי עירום לשער המגזין "Vanity Fair" לצד השחקניות סקרלט ג'והנסון וקירה נייטלי שלבסוף הצטלמו בעירום לצד המנהל האמנותי טום פורד במקום מקדאמס.
ב-2007 הצטלמה לסרט "אשתו של הנוסע בזמן" (במקור: The Time Traveler's Wife), הסרט יצא בשנת 2009. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם.
ב-2009 שיחקה בתפקיד "איירין אדלר" בסרט "שרלוק הולמס".
בשנת 2011 שיחקה בסרט ההמשך "שרלוק הולמס: משחק הצללים".
באוגוסט 2013 יצא סרטה "כל הזמן שבעולם" שם היא משחקת לצד דונל גליסון וביל ניי.
הסרט מגולל את סיפורו של בחור שיש לגברים במשפחתו את היכולת לחזור בזמן.
זואי דשנל הייתה אמורה לשחק במקום מקאדמס, אבל קצת לפני תחילת הצילומים התחרטה.
מקאדמס שיחקה בעבר בסרטים שדיברו על מסע בזמן, אולם בריאיון אמרה שתפקידה בסרט היה שונה בתכלית ממה שעשתה לפני כן.
בשנת 2015 הצטרפה לעונה השנייה של הסדרה "בלש אמיתי" לצד קולין פארל.
בנוסף שיחקה לצד ג'יימס פרנקו בסרט הדרמה "הכל יהיה בסדר" בתפקיד אם שמאבדת את בנה בתאונת דרכים.
בינואר 2016 היא קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בתור כתבת "הבוסטון גלוב" סשה פייפר בסרט הדרמה "ספוטלייט" שביים וכתב טום מקארתי.
עוד בשנת 2016 שיחקה מקאדמס בסרט גיבורי-על מבית מארוול קומיקס, "דוקטור סטריינג'" לצידם של בנדיקט קמברבאץ', צ'ואיטל אג'יופור וטילדה סווינטון.
בשנת 2020 כיכבה לצד ויל פרל בסרט הקומדיה המוזיקלי "תחרות הזמר של האירוויזיון: סיפורה של Fire Saga" מבית נטפליקס.
למקדאמס היו חמש מועמדויות ושלוש זכיות בפרסי הקולנוע של MTV, היא גברה על מועמדות כמו ביונסה נואלס, ג'סיקה אלבה וג'סיקה סימפסון.
בנוסף, היא הייתה מועמדת לפרס ג'יני על התפקיד בסרט "Perfect Pie" וגם לאוסקר הבריטי כתגלית השנה.
מקאדמס דורגה במקום ה-14 ברשימת 100 האנשים החמים של שנת 2005" של המגזין מקסים.
ודורגה במקום ה-17 שנה לאחר מכן.
בדצמבר 2005 היא דורגה במקום הראשון ברשימת "20 הנשים הסקסיות" בתוכנית הטלוויזיה הקנדית "MuchMusic".
בנוסף היא דורגה במקום ה-10 ברשימת "100 הנשים הסקסיות ביותר בעולם".
בשנים 2005–2007 מקאדמס יצאה עם השחקן ראיין גוסלינג ששיחק לצידה בתפקיד רומנטי למדי בסרט "היומן".
הם חזרו להיות ביחד לתקופה קצרה במהלך 2008. במאי הסרט ניק קסאווטס סיפר כי היה המום כי השניים מנהלים מערכת יחסים, משום ששנאו אחד את השנייה בצילומי הסרט.
בשנים 2010–2013, מקאדמס הייתה במערכת יחסים עם השחקן הוולשי מייקל שין.
בשנת 2016, מקאדמס החלה לצאת עם התסריטאי האמריקאי ג'יימי לינדן.
באפריל 2018, היא ילדה את בנם הראשון.
בתחילת שנת 2021 הביאה לעולם את בנה השני.
מקאדמס היא אקטיביסטית ובין השאר פעילה גם בנושאי איכות הסביבה, כשבשנים 2007–2011 אף הפעילה אתר אינטרנט עם שני חברים (GreenIsSexy.org) שתמך בנושאים ירוקים.
זאת אני, מרגרטברברה סיימוןזוכת פרס אגודת מבקרי הקולנוע של סן דייגו לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2023)מועמדת לפרס גות'הם לשחקן/ית המשנה הטוב/ה ביותר (2023)2026הצילולינדה לידל
+שנהסדרהתפקידהערות2001ג'ט ג'קסון המופלאהאנה גרנטפרק: "Food for Thought"2002ארץ: הקונפליקט האחרוןכריסטין ביקוולפרק: "Atavus High"Guilt by Associationדניאלה מייסוןסרט טלוויזיה של Court TV2003–2005Slings & Arrowsקייט מק'נאב7 פרקים2015בלש אמיתיהבלשית אנטיגונה "אני" בזרידסתפקיד ראשי (עונה 2); 8 פרקים2021מה אם...?כריסטין פאלמרדיבוב; פרק: "What If...
זאת אני, מרגרט2024פרס טוניההופעה הטובה ביותר של שחקנית ראשית במחזהMary Jane
רייקה (בקרואטית: Rijeka ; באיטלקית: Fiume; בסלובנית: Reka; בשלוש השפות "נהר" או "נחל"; בעבר נקראה בהונגרית: Szentvit ובגרמנית: St.
Veit am Flaum/Pflaum) היא עיר נמל בקרואטיה.
העיר שוכנת על מורדות האלפים הדינריים, בקצהו הצפוני של מפרץ קוורנר, שהוא שלוחה של הים האדריאטי.
בשנת 2011 התגוררו כ־128,000 תושבים בעיר, והיא הייתה השלישית בגודלה במדינה (אחרי זאגרב וספליט).
במרחב העירוני של רייקה התגוררו אותה עת כ-305,000 תושבים.
רייקה היא מרכזו האדמיניסטרטיבי של מחוז פרימוריה-גורה (Primorsko-goranska županija) והנמל שלה הוא הגדול במדינה.
בעיר פועלים מספנות, בתי זיקוק לנפט ותעשיות מנועי דיזל, ייצור מנופים וציוד לאוניות, ומפעלי נייר.
לעיר היסטוריה עשירה, ושורשיה בעת העתיקה עת הייתה יישוב קלטי, ליבורני ולאחר מכן רומאי.
מאמצע המאה ה-15 ועד תחילת המאה ה-20 נשלטה רייקה על ידי בית הבסבורג האוסטרי כמעט ברציפות, ולאחר מלחמת העולם הראשונה קמו בה שתי ישויות עצמאיות שלא האריכו ימים.
לאחר מכן הייתה לחלק מאיטליה הפשיסטית ובהמשך חלק מיוגוסלביה, ומשזו התפרקה ב־1991 הייתה רייקה לעיר השלישית בגודלה בקרואטיה, אחרי הבירה זאגרב וספליט.
רייקה שוכנת על מישור צר לחופו הצפוני של מפרץ קוורנר, ושכונותיה הצפוניות בנויות על הגבעות המהוות את הרכס הקרוב ביותר לים באלפים הדינריים.
אורכה של העיר הוא כ־11 ק"מ במקביל לחופו של המפרץ, ורוחבו של השטח העירוני הבנוי הרציף מגיע לכקילומטר עד קילומטר ומחצה.
עם זאת שכונותיה החדשות מגיעות למרחק של עד 3 ק"מ מהחוף ולגובה של עד 350 מטר.
רובו של קו החוף תפוס על ידי מתקני הנמל ורק בחלקה המערבי של העיר, ברובע קנטרידה (Kantrida) שנחשב לאזור היוקרה שלה, מפנה הנמל את מקומו לשני מעגנים, מתקני ספורט וחוף רחצה המשתרעים לאורך של כשני ק"מ.
בהמשכו של החוף שוכנת עיר הנופש אופטיה המרוחקת 13 ק"מ ממרכזה של רייקה.
בין שתי הערים קיים רצף בנייה.
נחל רייצ'ינה (Rječina), הזורם דרך העיר אל מפרץ קוורנר, העניק לעיר את שמה.
סמוך לכיכר טיטו (Titov trg), כ־400 מטר משפך הנהר אל הים, נחפרה תעלת מרטבי (Mrtvi Kanal - "התעלה המתה") הזורמת גם היא אל מימי מפרץ קוורנר ויוצרת אי מלאכותי קטן בצורת משולש ששמו דלתה (Delta).
ממזרח לנחל רייצ'ינה משתרע רובע סושאק (Sušak) המטפס על גבעה, וגם בו נמצאים מתקני נמל.
מצפון לרובע סושאק שוכנת גבעת טרסט (Trsat) החולשת על העיר.