tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שעזב את צ'לסי הוא החליט לחזור בו מפרישתו, ובפברואר 1989 חתם במועדון האירי קוב רמבלרס.
אולם, הוא השתתף במשחק ליגה אחד בלבד, ולאחר מכן חזר לאנגליה.
עם חזרתו לאנגליה הוא הקים עסק פרטי לקידום הספורט, אך ב-1993 שוכנע לחזור לקווינס פארק ריינג'רס.
הוא התמנה לתפקיד המאמן הזמני בין פיטוריו של סטיוארט יוסטון למינויו של ריי הרפורד במהלך עונת .
התקופה המוצלחת ביותר מבחינתו הייתה בסוונסי סיטי, שכן הוביל את המועדון לזכייה באליפות הליגה השלישית בעונת , אך פוטר כיוון שלא הצליח להשאיר את המועדון בליגה השנייה בעונה שלאחר מכן.
הוא עבר לרוצ'דייל, והוביל את מועדונו החדש למשחקי הפלייאוף של עונת .
אולם, הוא פוטר באמצעות שליחת פקס לאחר ששיקר בנוגע לחוזהו החדש.
הוא עבד בסטוקפורט קאונטי כמאמן זמני, ולאחר שסיים את תפקידו בסטוקפורט קאונטי הוא עבר לסין והחל לאמן את המועדון סטוקפורט טייגר סטאר, שהיה בחסות המועדון האנגלי.
לאחר מכן הוא עבד גם כפרשן בתוכנית הרדיו "BBC Radio 5 Live" של ה-BBC.
בשנת 2004 הוא עבד בריית' רוברס כעוזרו של קלוד אנלקה (אחיו של ניקולא אנלקה), אך לבסוף עזב את המועדון.
ב-21 בנובמבר 2005 הוא התמנה לתפקיד המאמן של המועדון החובבני קראולי טאון, בעקבות עזיבתו של פרנסיס ויינס.
הוא אימן את המועדון בתקופת המשבר הכלכלי החמור שבעקבותיו הוחלט להפחית ממאזנו 10 נקודות, אך עזב את המועדון ב-30 באוקטובר 2006 בעקבות הדחה מגביע ה-FA על ידי לואס.
בינואר 2008 הוא התמנה לתפקיד המאמן של ויימות'.
מספר ימים לאחר מכן הצטרף אליו אלן לואר, שהיה עוזרו בקראולי טאון.
ב-13 בנובמבר 2008 הוא הושעה מתפקידיו בוויימות', לאחר שהנהלת הקונפרנס נשיונל (הליגה שבה שיחקה ויימות') הודיעה על פתיחת חקירה בעקבות חשד להפרת חוזה.
ב-3 בדצמבר 2008 הודיעה הנהלת ויימות' על פיטוריו של הולינס.
ג'ון הוקס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
התפרסם בסרטים "אמריקן גנגסטר", "הסופה המושלמת" ובסדרות "דדווד" ו"על הפנים".
זוכה פרס אינדפנדנט ספיריט והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "קר עד העצם" משנת 2010.
נולד בתור ג'ון מרווין פרקינס בעיר אלכסנדריה שבמינסוטה, בנם של פטרישיה ופיט פרקינס.
עבר לטקסס שם החל לפתח קריירה בתור שחקן ומוזיקאי.
הקים בשותף חברת תיאטרון והופיע ברחבי ארצות הברית.
כיום גר הוקס בלוס אנג'לס, שם הוא כותב ומקליט שירים עם הלהקה שלו " King Straggler"
בשנת 2000 שיחק במותחן האסונות שובר הקופות "הסופה המושלמת" בתפקיד באגסי איש צוות ספינת "אנדריאה גייל".
ב-2001 הופיע בדרמת הספורט "משחק חזק".
ב-2003 במותחן האימה "זהות" בתור לארי בעל המוטל.
ב-2005 שיחק בתפקיד ראשי ראשון בקריירה בדרמה "אתה אני וכל השאר" בתור סוכן המכירות הגרוש ריצ'רד.
ב-2006 גילם את אלונזו סטיבנס המודיע של הבלשים סוני קורקט (קולין פארל) וריקו טובס (ג'יימי פוקס) בגרסה הקולנועית לסדרה "מיאמי וייס".
ב-2007 שיחק בדרמת הפשע של רידלי סקוט "אמריקן גנגסטר" את הבלש פרדי ספירמן השותף של בלש משטרת ניו יורק ריצ'י רוברטס (ראסל קרואו).
ב-2010 בתפקידו הטוב בקריירה בדרמה "קר עד העצם" גילם הוקס את טירדרופ דודה של גיבורת הסרט הצעירה ריי דולי (ג'ניפר לורנס).
על הופעתו בסרט זכה הוקס בפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן המשנה הטוב ביותר ובמועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
התפרסם בטלוויזיה בעיקר בסדרת הדרמה התקופתית "דדווד" בתור סול סטאר המתוייג בתור "היהודי" של מחנה "דדווד" ובסדרה הקומית "על הפנים" בתפקיד דאסטין אחיו של המורה לספורט המתוסכל מכך שפספס קריירת בייסבול מקצועית קני פאוורס (דני מקברייד).
כמו כן גילם בסדרה "אבודים" בעונתה השישית את עוזרו, מתורגמנו ודוברו האישי של דוגן, מנהיג ה"אחרים" במקדש, שיחק גם בתיקים באפלה.
חותכי ורידים: סיפור אהבה (2006)
עיירה קטנה בשבת בלילה (2010)
מרתה מרסי מיי מרלין (2011)
שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי (2017)
ג'ון האתורן הול היה איש צבא ופקיד קולוניאלי בריטי שכיהן כמזכיר הראשי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל בשנים 1933–1937.
ג'ון האתורן הול נולד בבריטניה בשנת 1894. למד באוניברסיטת אוקספורד.
בעת מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הבריטי בחזית אירופה.
בשנת 1919 החל לשרת במשרד האוצר של המינהל האזרחי במצרים, שהייתה נתונה אותה עת בתהליך לקראת עצמאותה מבריטניה.
בשנת 1922, כשהוכרזה עצמאות חלקית למצרים כפרוטקטוראט בריטי, המשיך בכהונתו זו ומילא אותה עד לשנת 1931, אז שב לבריטניה ומילא תפקיד של עוזר השר במשרד המושבות.
בשנת 1933 נתמנה הול לתפקיד המזכיר הראשי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל.
הוא הגיע לארץ ב-17 באוגוסט 1933 ומיד יצא לירושלים והחל למלא את תפקידו.
בראשית תקופת כהונתו של הול בארץ ישראל הופר השקט ששרר בארץ מאז תום מאורעות תרפ"ט: ב-29 באוקטובר 1933 נערכו הפגנות ביפו, בחיפה ובשכם.
ההפגנות הפכו למהומות שדוכאו בכוח על ידי שלטונות המנדט.
המהומות פרצו כמחאה נגד שלטון המנדט בשל גל העלייה לארץ של יהודי גרמניה, לאחר עליית הנאצים לשלטון, שהיווה את ראשיתה של העלייה החמישית, אך במהומות אלו שכונו בפי אנשי היישוב "מאורעות אוקטובר 1933", לא היה היישוב היהודי מעורב.
לא חלפו אלא שנתיים ומחצה, ובאפריל 1936 פרץ המרד הערבי הגדול, אשר בניגוד לתרפ"א ותרפ"ט, היה מכוון לא רק נגד היישוב היהודי, אלא היה מרד מזוין נגד שלטונות המנדט.
המרד נמשך שלוש שנים עד לשנת 1939, ובפי אנשי היישוב קיבל את השם "מאורעות תרצ"ו – תרצ"ט".
ממשלת המנדט פעלה בתקיפות נגד המרד.
בקיץ 1936 הרסו הבריטים מאות אחדות של בתים בעיר העתיקה של יפו, שהיוו סבך של סמטאות צרות וצפופות, אשר שימשו כעמדות לירי וליידוי אבנים והקשו על תנועת כוחות הצבא.
במבצע זה, שכונה מבצע עוגן, פונו אלפים מתושבי הבתים שנהרסו.
הול כיהן בארץ ישראל רק במחצית הראשונה של תקופת המרד.
המזכיר הראשי שכיהן בארץ אחריו, החל מאפריל 1937, ויליאם דניס באטרשיל הוא שהיה כבר אחראי לפעולות הדרסטיות יותר של דיכוי המרד, כמאסר חברי הוועד הערבי העליון, פירוקו של הוועד והגליית מנהיגי הערבים לאיי סיישל.
הול סיים את תפקידו בארץ ישראל בשנת 1937 ועזב את הארץ ב-16 במאי באותה שנה.
מאוקטובר 1937 עד לשנת 1940 כיהן הול כמושל המושבה זנזיבר.
בשנת 1940 נתמנה הול לתפקיד המושל והמפקד הכללי של הצבא הבריטי במושבה עדן ומילא תפקיד זה עד לשנת 1941. בשנת 1942 נתמנה הול לתפקיד המושל והמפקד הכללי של הצבא הבריטי במושבה אוגנדה.
היה זה תפקידו האחרון בשירות הקולוניאלי והוא החזיק בו תשע שנים עד לשנת 1951, עת פרש משירות הממלכה.
לאחר פרישתו שימש דירקטור בבנק מידלנד (Midland Bank).
ג'ון האתורן הול נפטר בשנת 1979.
הולדרן הוא מדען ויושב ראש משרד מדיניות המדע והטכנולוגיה של הבית הלבן.
הולדרן שימש כיועץ לנשיא אובמה בענייני מדע וטכנולוגיה.
בעבר היה הפרופסור לענייני מדיניות סביבתית בבית ספר קנדי לממשל באוניברסיטת הרווארד ויושב ראש משרד המדע, הטכנולוגיה ופרויקט מדיניות הציבור במרכז בלפר למדע ויחסים בינלאומיים.
הולדרן נולד ב-1 במרס 1944 בפנסילבניה, ארצות הברית.
למד לתואר ראשון באוניברסיטת MIT במסצ'וסטס ולדוקטורט באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה.
הולדרן התמקצע באווירונאוטיקה, אסטרונאוטיקה ובפיזיקה של הפלזמה.
הולדרן הרצה במשך 13 שנה באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת ברקלי במשך יותר משני עשורים.
הולדרן התמקד בשינויים סביבתיים גלובליים, בטכנולוגיות מבוססות אנרגיה ומדיניות ובמדיניות המדע והטכנולוגיה.
בין השנים 1994 ל-2001 שימש את ביל קלינטון כיועץ לענייני מדע.
שמונה שנים לאחר מכן מנה על ידי הנשיא אובמה כיועצו האישי לענייני מדע וכ-יושב ראש משרד מדיניות המדע והטכנולוגיה.
מבחינה פוליטית הולדרן חבר במפלגה הדמוקרטית.
הולדרן כתב יותר מעשרים מאמרים והשתתף בעריכה של עשרות ספרים.
נושאו העיקרי במאמרים מוקדמים היה התפוצצות אוכלוסין.
ב-1969 פרסם מאמר עם המחבר פול ארליך ובו נאמר ש-"שום טכנולוגיה חדישה לא תמנע את הסבל העתידי -אם לא ינקטו צעדים מידיים ויעילים לשליטה באוכלוסייה".
הולדרן הוא מן המחברים של הספר משנת 1977 - Ecoscience: Population, Resources, Environment בו הוא מציע מודלים אפשריים לפתרון בעיית פיצוץ אוכלוסין.
ג'ון הוקווד ; בצרפתית: Jean Haccoude; 1320 לערך – 17 במרץ 1394) היה אביר עצמאי ממוצא אנגלי, שודד דרכים, קונדוטיירי (מפקד צבאי שכיר חרב) ומנהיגה של מיליציה סדירה למחצה של שכירי חרב שנקראה "הגדוד הלבן", שהשכיר את שירותיו לכל המרבה במחיר.
בעיקר פעל בשירותיהן של מדינות איטליה המפולגות, כאשר לחם במלחמות מדינת האפיפיור נגד בית ויסקונטי ולהפך, לצד פיזה נגד הרפובליקה של פירנצה ולהפך ובשירות שליטים אחרים, כאשר הסעיף הקבוע היחיד בחוזהו היה שאינו נלחם נגד מלך אנגליה.
במותו, לאחר 35 שנות שירות, נקבר בכבוד רב בקתדרלה של פירנצה ודמותו הונצחה בפרסקו על ידי פאולו אוצ'לו.
"סיפורו של האביר", מתוך "סיפורי קנטרברי" של ג'פרי צ'וסר, מבוסס על דמותו, באופן פארודי, כיוון שהוקווד לא מימש את האידיאלים של האבירות אלא בז להם.
הוקווד היה בנו השני של בעל אחוזה זעירה, בורסקאי אמיד מאסקס.
משנפטר האב, ירש אחיו הבכור של הוקווד את כל הנחלה והותירו ללא הכנסות.
לא קיימים מקורות היסטוריים לימי בחרותו אך קיימות אגדות כיצד היה הוקווד לחייל מקצועי.
הוא הוקדש לאבירות על ידי אדוארד השלישי, מלך אנגליה או על ידי בנו, אדוארד, הנסיך השחור, עקב לחימתו לצד הכתר האנגלי בצרפת במסגרת מלחמת מאה השנים.
שירותו בצבא הכתר הסתיים עם חתימת הסכם ברטיני ב-1360.
הוקווד עבר לדוכסות בורגונדיה וחבר לאחת מקבוצות ה"חבורות החופשיות" , שילוב של שודדי דרכים, אבירים וחיילים פליטי צבאות שונים שהתפרקו עם תום השלב הראשון של מלחמת מאה השנים, שהשכירו עצמם כשכירי חרב לשליטים מקומיים למטרות קרב ופשיטה.
הוקווד נזכר לראשונה כמפקד אחת החבורות (כנופיות) בעת המצור על אביניון ב-1361 כנגד האפיפיור אינוקנטיוס השישי.
החל מ-1362 מוזכר הוקווד כאיש "הגדוד הלבן" (באיטלקית: Compagnia Bianca del Falco) ומ-1365 כמפקדה.
הגדוד היה חבורת שכירי חרב, שהורכבה מחיילים מגרמניה ואנגליה ונקראה גם "הגדוד האנגלי" (Compagnia degli Inglesi).
לכל לוחם היו נושא כלים ומשרת ששימש גם כרץ שהיה מופקד על צחצוח השריון והמגן.
שיטת הלחימה של הגדוד התבססה על הצבת קו הסתערות (או מעל היקפי, בתלות בסוג התקיפה) מאחורי מגניהם הממורקים.
בקדמת השורה נשא כל זוג לוחמים חנית כבדה וארוכה.
הלוחמים התקדמו באיטיות, תוך זעקות קרב מפחידות וירי קשתים מאחורי השורות.
שיטה זו זרעה אימה בלב אויבי הגדוד ויצרה מוניטין של צבא בלתי-מנוצח יותר מאשר כושרה הקרבי האמיתי.
"לא היה דבר נורא יותר מאשר לשמוע את שמם של האנגלים".
מוניטין זה סייע להוקווד להשיג סכומי עתק עבור שירותיו.
לעיתים נהג לערוך תחרות בין יריבים, לפיה יפנה כנגד הצד שישלם לו פחות.
בנוסף ללוחמה בשדה, ביצע הגדוד, ובהצלחה רבה, פשיטות-לילה על כפרים שזרעו אימה והכניסו לפושטים הכנסות נאות ביבולים, בהמות-משק וכדומה.
ב-1362 עבר הוקווד עם הגדוד הלבן את האלפים למחוז פיימונטה, המפולג והמסוכסך.
מדינות איטליה העסיקו צבאות שכירים ומפקדים שכירים כדרך שגרה וחבורות שכירות שהחליפו נאמנות בעבור תשלום היו מחזה מקובל, כמו גם חוזי אי-תקיפה בתשלום בין שליטים ומנהיגי חבורות.
צבאם של שליטי המדינות כלל בדרך כלל חבורות שכירי חרב ופרוויזיונטי (provisionati), איכרים מגויסים ובראשם ניצב קונדוטיירי, מפקד שכיר.
הגדוד הלבן לחמה נגד מילאנו באלסנדריה, טורטונה ונובארה והחליפה נאמנויות.
ב-1364 ו-1367 נלחמה בשירות הדוג'ה של פיזה ג'ובני אנג'לו "הנתעב והעריץ" נגד פירנצה ומדינת האפיפיור וב-1369 נלחמה לצד פרוג'ה נגד מדינת האפיפיור.
ב-1370 היה הוקווד למפקד כוחותיו של ברנבאו ויסקונטי, שליט מילאנו העריץ והאיש החזק בלומברדיה.
ברנבאו היה מסוכסך עם כל ערי המדינה של איטליה וכך נלחם הוקווד נגד מעסיקיו בעבר, כגון חיל פיזה.
ב-1373 עבר הוקווד לשרת את האפיפיור לתקופה של כארבע שנים, בהן נלחם עם האפיפיור ונגד ויסקונטי, פירנצה וסיינה ב"מלחמת שמונת הקדושים", בסופה חזר למשרתו אצל ויסקונטי.
ב-1375 פלש הוקווד בראש צבא האפיפיור לטוסקנה.
כיוון שהאפיפיור התמהמה בתשלומיו, ביצעו אנשיו של הוקווד פשיטות אלימות בכפרים ובעיירות סמוך לפירנצה, כדי להרוויח את כספם ולהבאיש את ריחו של האפיפיור גרגוריוס האחד עשר.
בתגובה שילמו שליטי פירנצה להוקווד וחבורתו 130,000 פלורינים על מנת שיסוב ויצא מארצם.
ב-1377 חזר הוקווד לפקד על הגדוד הלבן ועל צבאו של ברנבאו ויסקונטי, שהשיא לו את בתו הבלתי חוקית דונינה, שילדה לו בן ושלוש בנות.
אולם ויכוח בין ברנבאו להוקווד גרם להוקווד לעזוב את מילאנו ולעבור לפירנצה.
עם הגיעו לפירנצה סייע הוקווד לשליטי העיר ממשפחת אלביצי (Albizzi) בדיכוי "מהפכת כפכפי העץ" (Tumulto dei Ciompi).
החל מ-1377 השתקע בפירנצה בתפקיד מפקדה הצבאי.
ב-1381 מינה ריצ'רד השני, מלך אנגליה את הוגווד לשגריר ארצו ברומא.
ב-1387 נלחם הוקווד עבור ורונה ופדובה.
הוא פלש בראש כוחות פירנצה ללומברדיה, נלחם נגד ג'אן גלאצו ויסקונטי ממילאנו ואף חצה את הנהרות אדיג'ה ואוליו, תוך שהוא מאיים לכבוש את מילאנו, אך נסוג.
בזכות עמידתו בקרב הצליח הוקווד להשיג שלום בין פירנצה ומילאנו בתנאים טובים והוכרז כמי שהציל את פירנצה ושמר על עצמאותה כנגד תוקפנותה של מילאנו.
הוקווד זכה לכבוד רב כגיבור, לאזרחות פיורנטינית, לפנסיה ולווילה, בה בילה את שארית חייו.
כבר ב-20 באוגוסט 1393, עוד טרם מותו, הסכימה הסניורייה (מועצת העיר) של פירנצה להקים פסל שיש של הוקווד בדואומו.
הוקווד מת ב-17 במרץ וב-20 בחודש נקבר בטקס רשמי מכובד בדואומו, הקתדרלה של פירנצה, לאחר שארונו הוצב בכיכר הסיניוריה ובבפטיסטריום על מנת שהציבור יוכל לחלוק לו כבוד אחרון.
לאחר כשנה ממותו הועברה גופתו, לפי בקשת ריצ'רד השני, לאנגליה והוא נקבר במחוז הולדתו, אסקס.
מצבת הפרש לזכרו של ג'ובאני אקוטו מאת אוצ'לו
בשנת 1436 יצר האמן הפלורנטיני פאולו אוצ'לו פרסקו גדול (404x732 ס"מ ללא המסגרת) בדואומו של פירנצה, הפרסקו הוזמן במאי 1433 על ידי משפחת אלביצי, חודשים ספורים לפני שאיבדו את השלטון.
במאי 1436 אשרר קוזימו דה מדיצ'י את ההזמנה ומינה את אוצ'לו לבצעה.
הפרסקו מתאר בסיס שיש מונומנטלי עליו מוצב סרקופג קבורה ועליו פרש על סוס.
ייתכן שפניו של הפרש מבוססים על מסכת המוות של הוקווד.
מסגרת הפרסקו נוספה מאוחר יותר על ידי אמן אחר.
הפרסקו נודע לחשיבות בתולדות האמנות כאחת היצירות המוקדמות של אמן זה העוסקות בחקר הפרספקטיבה.
נקודת המבט הנמוכה והתיאור הפרספקטיבי של המצבה מזכירים את יצירתו של מזאצ'ו מאותה עת, "השילוש הקדוש" הנמצא בכנסיית סנטה מריה נובלה בפירנצה.
תבנית הפרסקו וסגנונו נעשו תבנית מקובלת להצגתם של קונדוטיירי באמנות הרנסאנס.
ב-1891 כתב ארתור קונאן דויל את הספר "הפלוגה הלבנה" (The White Company) המבוסס באופן רופף למדי על הגדוד הלבן שהוביל הוקווד בקרב
בשנת 1911 כתבה מריון פולק אנייוטי (Marion Polk Angellotti) את הרומאן Sir John Hawkwood: A Tale of the White Company in Italy ("סר ג'ון הוקווד: סיפור על הגדוד הלבן באיטליה"), לאחר מכן פורסמו עוד שמונה סיפורים קצרים בנושא.
ב-1985 יצא סרטו של פול ורהובן "בשר ודם" ובו מככבת דמות של מפקד-שכיר באיטליה בשם הוקווד, אך עלילת הסרט מתרחשת כביכול בשנת 1501, למעלה ממאה שנים לאחר מותו של ג'ון הוקווד ההיסטורי.
ג'ון הורטון קונוויי היה מתמטיקאי בריטי, פרופסור למתמטיקה שימושית באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת פרינסטון.
מחקריו עסקו בתורת החבורות, תורת הקשרים, תורת המספרים, תורת המשחקים הקומבינטורית ותורת הקודים.
תרם רבות גם לתחום שעשועי המתמטיקה.
קונוויי נולד בליברפול בשנת 1937. הוא הראה התעניינות וכישורים במתמטיקה מגיל צעיר.
לאחר שסיים בית ספר תיכון החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג'.
הוא סיים את התואר הראשון שלו בשנת 1959, והחל לבצע מחקר בתורת המספרים בהנחיית הרולד דבנפורט.
הוא פתר את בעיית וארינג למקרה של חזקות חמישיות, אולם בטרם פרסם עבודתו פורסם פתרון בלתי תלוי של צ'ן ג'נגרון.
נראה שהעניין שלו במשחקים החל בשנותיו בקיימברידג', שם הפך לשחקן שש-בש נלהב ובילה שעות במשחק.
בשנת 1964 קיבל תואר דוקטור, ומונה למרצה למתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 1986 עבר לאוניברסיטת פרינסטון.
קונוויי התגורר בפרינסטון, ניו ג'רזי.
היו לו שבעה ילדים מנישואים שונים, שלושה נכדים וארבעה נינים.
הוא היה נשוי לאשתו השלישית, דיאנה, מאז שנת 2001.
נפטר ממחלת נגיף הקורונה ב-11 באפריל 2020 בביתו בניו ג'רזי.
בשנת 1968 החל לחקור את סריג ליץ' וגילה שלוש מתוך 26 החבורות הספורדיות שנקראו חבורות קונוויי .
בהמשך היה המחבר הראשי של הספר אטלס החבורות הסופיות שיצא לאור בשנת 1985, ומפרט את כל החבורות הספורדיות בהתאם למשפט המיון לחבורות פשוטות סופיות.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 בחן קונוויי את מצבי הסיום של המשחק גו, ובעקבות זאת יצר את המספרים הסוריאליסטיים שהם מבנה קומבינטורי המייצג משחק אסטרטגיה, שאותו ניתן לעיתים לפרש כמספר.
בעקבות פרסום הרעיון כלל אותם דונלד קנות' בנובלה פרי עטו ואף נתן למספרים את שמם.
מאוחר יותר הופיעה התאוריה בספרו של קונוויי On Numbers and Games.
המספרים הסוריאליסטים מהווים מערכת מספרים משוכללת, המכלילה במובנים רבים את מערכות המספרים המוכרות (כגון שדה המספרים הממשיים ואוסף המספרים הסודרים).
השם Surreal number רומז לאופי הסוריאלסטי-משהו של הבנייה, ולכך שמספרים אלו ניצבים (במידת-מה) מעבר למספרים הממשיים (Real numbers).
מערכת המספרים הסוריאליסטיים מאפשרת פיתוח של מערכות המספרים בדרך שונה מזו המקובלת במתמטיקה (והמוצגת בערך מערכות מספרים).
בנוסף לכך, היא מהווה כלי תאורטי חשוב בניתוח משחקים, במסגרת תורת המשחקים הקומבינטורית.
הוא פיתח תאוריה של מעגל קונוויי.
עסק בחקר הקווטרניונים והאוקטוניונים, ובשנת 2003 יצא לאור ספרו, שנכתב יחד עם דרק סמית', "On Quaternions and Octonions".
יחד עם ניל סלואן יצר את המושג איקוסיאן , ובשנת 1988 יצא לאור ספרם המשותף "Sphere Packings, Lattices and Groups".
יצר את פונקציית בסיס 13 של קונוויי, שהיא פונקציה ממשית המקבלת כל ערך ממשי בכל קטע.
הפונקציה מבוססת על הצגת ערכים בבסיס 13 ובבסיס 10. כמו הפתרונות הלא רציפים של המשוואה הפונקציונלית של קושי, הגרף של הפונקציה צפוף במישור הממשי, והיא אינה רציפה באף נקודה.
מספר ארדש של קונוויי היה 1.
קונוויי היה פעיל ביצירת משחקים מתמטיים, וקיים בתחום זה קשר מתמשך עם מרטין גרדנר, בעל טור בנושא זה בירחון "סיינטיפיק אמריקן".
בשנת 1961 המציא קונוויי וניתח את המשחק "חיילי קונוויי", שהוא משחק מתמטי לאדם יחיד, הדומה למשחק מחשבת.
באותה שנה מצא, יחד עם חברו ללימודים מייקל גאי, את 240 הדרכים השונות להרכבתה של קוביית סומה.
בשנת 1970 המציא קונוויי אוטומט תאי שנודע בשם "משחק החיים".
המשחק עורר עניין רב לאחר שבאוקטובר 1970 פורסם בטורו של גרדנר.
המשחק נתן דחיפה ניכרת לחקר אוטומטים תאיים והעסיק רבות חוקרי בינה מלאכותית.
באוניברסיטאות רבות הוא משמש תרגיל תכנות לסטודנטים בקורסי תכנות ובקורסי מבוא למדעי המחשב.
עוד בשנת 1967 פרסם גרדנר את המשחק "Sprouts" שיצרו קונוויי ומייקל פטרסון, ובשנת 1972 פרסם את המשחק Hackenbush שיצר קונוויי.
גרדנר פרסם גם יצירות מתמטיות של קונוויי, בהן בעיית המלאך ומספרים סוריאליסטיים.
קונוויי היה משתתף קבוע באירועי הארגון החינוכי G4G לשימור מורשתו של מרטין גרדנר.
המשחקים המוזכרים לעיל, ומשחקים רבים אחרים, זכו לניתוח מתמטי בספרם של אלווין ברלקמפ, קונוויי וריצ'רד גאי, "Winning Ways for your Mathematical Plays" .
פרס לירוי סטיל למחקר מתמטי (2000)
ג'ון הווארד דייוויס היה במאי טלוויזיה, מפיק ושחקן בילדותו, ממוצא אנגלי.
דייוויס נולד בפדינגטון, לונדון, כבנו של התסריטאי ג'ק דייוויס.
בילדותו שיחק בכמה סרטים, למשל בסרט "אוליבר טוויסט" (1948) בבימויו של דייוויד לין, שבו שיחק בתפקיד הראשי בגיל תשע.
לאחר מכן הופיע בסרטים The Rocking Horse Winner (1949) ו-Tom Brown's Schooldays (1951) ובכמה פרקים של סדרת הטלוויזיה "ויליאם טל" (1958).
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר Haileybury, רכש השכלה נוספת בגרנובל, צרפת ושירת בצי המלכותי הבריטי, החל לעבוד בסיטי של לונדון, מרכזה הכלכלי של הבירה האנגלית, כמוכר שטיחים.
הוא התגלגל והגיע עד למלבורן, אוסטרליה, שם חזר לעסוק במשחק ושם פגש את אשתו הראשונה ליאוני בעת ששניהם הופיעו בהפקה של "צלילי המוסיקה".
כשחזר לבריטניה עסק במכירת שמן למפעלי תעשייה בוומבלי.
דייוויס ידוע בעיקר בשל הקריירה שלו כבמאי ומפיק בבגרותו, כמי שהופקד על מספר קומדיות מצבים בריטיות מצליחות.
בשנת 1966 הפך דייוויס לעוזר הפקה ב-BBC, ובשנת 1968 קודם לתפקיד מפיק.
במהלך תקופה קצרה זו הספיק דייוויס לעבוד על מספר סדרות כמו The World of Beachcomber (1968), הפרקים הראשונים של "הקרקס המעופף של מונטי פייתון" (1969) ו-The Goodies (1970-1972).
כמו כן השתתף בהפקה של All Gas and Gaiters (1969-1970) ושל העונה השביעית של Steptoe and Son ב-1972.
בשנת 1973 עזב את ה-BBC כדי להיות במאי מנהל בחברת הטלוויזיה של EMI, EMI Television Productions, אך תוך זמן קצר חזר ל-BBC.
בתקופה זו עבדו ב-BBC על התוכנית "המלון של פולטי" (1975); לתפקידה של סיביל ייעדו התסריטאים שחקנית שסירבה להצעה לגלם תפקיד זה, ודייוויס הוא זה שהציע ללהק לתפקיד את פרונלה סקיילז, שלוהקה לבסוף.
בתקופה זו ביים דייוויס את כל ארבע העונות של התוכנית The Good Life (1975-1978; שדורגה ב-2004 כקומדיית המצבים התשיעית הטובה ביותר בתולדות בריטניה).
בשנים 1977–1982 שימש ראש מחלקת הקומדיה ב-BBC, ולאחר מכן שימש ראש מחלקת הבידור הקל, לפני שעבר ב-1985 ל-Thames Television.
חברת Thames הייתה אז חתומה על זיכיון עם ITV, ומאז 1988 שימש דייוויס ראש מחלקת הבידור הקל ב-ITV.
במהלך תפקידו זה היה, לפי הדיווחים, האיש שהחליט להסיר את תוכניתו של בני היל מלוח השידורים ושלא לחדש את החוזה שלו עם החברה לאחר שיתוף פעולה שנמשך 20 שנה.
התוכנית הוסרה בשל תלונות של נשים על הרמיזות המיניות התכופות בתוכנית, ודייוויס אמר לביוגרף של בני היל, מרק לוינסון, כי "זה מסוכן לשדר ב-ITV תוכנית שלא פונה לנשים, מאחר שבמידה מסוימת - הן אלו שקובעות בענייני כספים".
במהלך תקופה זו עבד על קומדיית המצבים No Job for a Lady (1990-1992) ועל התוכנית "מיסטר בין" (1990), וחזר ל-BBC בהמשך שנות ה-90.
ב-22 באוגוסט 2011 מת מסרטן בביתו שבבלוברי (Blewbury), אוקספורדשייר, כשלצידו אשתו השלישית לינדה, שעמה התחתן ב-2005, וילדיו ויליאם וג'ורג'ינה.
ג'ון הווארד נורתרופ היה ביוכימאי אמריקאי, פרופסור לבקטריולוגיה ולביופיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
חתן פרס נובל בכימיה לשנת 1946 (במשותף עם ונדל מרדית' סטנלי ולצד ג'יימס בטשלר סאמנר).
הפרס הוענק למדענים על בידוד, גיבוש ומחקר של אנזימים, של חלבונים ושל וירוסים.
נורתרופ נולד ביונקרס שבמטרופולין ניו יורק לג'ון, זואולוג ומרצה באוניברסיטת קולומביה ואליס, מורה לבוטניקה במכללת האנטר.
מעט לפני הולדתו, נפטר אביו כתוצאה מפיצוץ שאירע במעבדה.
ב-1908 החל נורתרופ ללמוד באוניברסיטת קולומביה זואולוגיה וכימיה, תואר אותו סיים ב-1912. שנה מאוחר יותר סיים את תוארו השני ועד 1915, השיג דוקטורט בכימיה.
בשנה שלאחר מכן, שימש כעמית מחקר במכון רוקפלר.
במכון זה נשאר לאורך עד 1961, למעט בזמן מלחמת העולם הראשונה, במהלכה הוביל מחקר עבור צבא ארצות הברית בנוגע לייצור אצטון ואתנול באמצעות תסיסה.
ב-1929 בודד וגיבש את האנזים פפסין, וקבע כי מדובר בחלבון.
ב-1938 הוא בודד וגיבש את הבקטריופאג' הראשון וקבע כי מדובר בנוקלאופרוטאין.
השיטות בהם השתמש נורתרופ עזרו אף לבודד ולגבש פפסינוגן (הפרקורסור לפפסין), טריפסין, כימוטריפסין וקרבוקסיפפטידאז.
במהלך מלחמת העולם השנייה, יעץ לוועידה הלאומית למחקר הגנתי (National Defense Research Committee) וחקר תוך כך את הפעולה של גזי מלחמה ושיטות לזיהויים.
ב-1949 נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-1949 מונה לפרופסור לבקטריולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ומאוחר יותר לפרופסור לביופיזיקה.
ב-1917 נישא ללואיסה וולקר (Louise Walker) וזוג נולדו שני ילדים.
נורתרופ זכה לתוארי דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטאות ייל, הרווארד, קולומביה, פרינסטון וכן מאוניברסיטאות נוספות.
ג'ון אדוארד הופקרופט הוא מדען מחשב בתחום מדעי המחשב התאורטיים, בייחוד בתחום חישוביות.
ספרו (יחד עם ג'פרי אולמן) "Introduction to Automata Theory, Languages, and Computation" (מכונה בקרב העוסקים בתחום "ספר סינדרלה", על שם דמות הנערה שעל כריכת הספר) נחשב כנכס צאן ברזל בתחום המחשוב.
מכהן כפרופסור להנדסה ולמתמטיקה שימושית במדעי המחשב באוניברסיטת קורנל.
הופקרופט סיים תואר ראשון מאוניברסיטת סיאטל, תואר מאסטר ודוקטורט באוניברסיטת סטנפורד בין השנים 1962-4, לאחר מכן עבר לעבוד באוניברסיטת פרינסטון למשך שלוש שנים, מאז עובד באוניברסיטת קורנל.
זכה בפרס טיורינג לשנת 1986 (יחד עם רוברט טרג'אן), על עבודתם המשותפת בתחום הגרף המישורי.
בנוסף, הוא מפורסם בזכות אלגוריתם הופקרופט-קארפ למציאת שידוך בגרף דו-צדדי.
ב-1992 מונה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש כחבר בוועד המדע הלאומי ובשנת 1994 נבחר ל-עמית ACM.
עם תלמידיו נמנה צבי גליל, נשיא אוניברסיטת תל אביב לשעבר.
ג'ון אדריאן לואיס הופ, ארל הופטון השביעי היה אציל, פוליטיקאי ופקיד קולוניאלי סקוטי.
הוא ידוע בעיקר בשל תקופת כהונתו הקצרה והשנויה במחלוקת כמושל הכללי הראשון של אוסטרליה.
בעת מינויו לתפקיד זה הוא היה בן 40 ועד היום הוא הצעיר מבין כל המושלים הכלליים של אוסטרליה.
מבין כל המושלים הכלליים של אוסטרליה הוא זה שמת בגיל הצעיר ביותר, 47. באוסטרליה הוא זכור בשם לורד הופטון.
ג'ון הופ נולד בעיירה קווינספרי שבמחוז מערב לותיאן שבסקוטלנד, כבנם הבכור של ג'ון הופ, ארל הופטון השישי ושל אשתו, אתלרד אן הופ.
הוא התחנך באיטון קולג' ובמכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, אך לאחר סיום לימודיו הוא לא התגייס לצבא.
מאוחר יותר הוא הסביר את צעדו זה בצורך לטפל בענייני האחוזה המשפחתית שירש בהיותו בן 13. בהמשך לכך הוא הקדיש את עצמו לניהול אחוזת המשפחה בשטח של 170,000 דונם באזור לשון הים של פורת'.
ב-18 באוקטובר 1886 נשא הופ לאישה את בת השכנים, הרסי אליס מולינס, בתו של ברון ונטרי הרביעי, אז בת 19. לזוג נולדו שני בנים ושתי בנות, שאחת מהן מתה בינקותה.
בנם השלישי ויקטור, היה בין השנים 1936 – 1943 המשנה למלך בריטניה בהודו הבריטית.
ב-1883, נבחר הופ להיות מצליף סיעת השמרנים בבית הלורדים.
מיוני 1885 ועד ינואר 1886 ומאוגוסט 1886 ועד אוגוסט 1889 הוא נמנה עם אנשי חצר המלכות של המלכה ויקטוריה (תפקיד טקסי).
בין השנים 1887 – 1889 הוא שימש כנציגה של המלכה (Lord High Commissioner) לאספה הכללית של הכנסייה של סקוטלנד.
ב-1889 מונה הופ להיות מושל המושבה ויקטוריה, תפקיד אותו מילא עד 1895. מינויו היה בעיצומו של תהליך של שינוי באופי תפקידם של המושלים הקולוניאליים, שהשתקף בעניין גובר והולך של בריטניה במושבות.
שינוי זה השתקף במינויים של בני אצולה צעירים ועשירים לתפקיד במקום של אנשי קריירה במנהל הקולוניאלי.
תקופת כהונתו של הופ עמדה בסימן שינוי זה.
עד מהרה הוא רכש לעצמו מוניטין של איש חברה משעשע ומרהיב.
על אף בריאותו הלקויה, הוא היה צעיר נלהב שרכש לו ידידים רבים במושבה.
כהונתו התרחשה במקביל לקשיים שעברו באותה תקופה על המושבות.
השגשוג הכלכלי של המושבה דעך עם פרוץ המשבר הכלכלי של 1891, שהוביל לעשור של מיתון, קריסת הבנקים, האטה בפעילות התעשייתית ואי יציבות פוליטית.
בניגוד לבעיות שאיתן התמודדו מושלי המושבות האחרות, הצליח הופ להתמודד בהצלחה עם המצב הקשה ובסופו של דבר הוארכה כהונתו מעבר למקובל.
יחד עם זאת, המציאות של העשור האחרון של המאה ה-19 הכתיבה את אובדן הסמכויות המעשיות של המושלים ובהדרגה נעשו תפקידיהם סמליים יותר.
תקופת כהונתו של הופ גם עמדה בסימן התנועה לאיחוד אוסטרליה.
הקריסה הכלכלית והבעיות הפוליטיות והחברתיות שנבעו ממנה, חשפה את חוסר היעילות של המערכת הקולוניאלית והניעה מחדש את התנועה לאיחוד אוסטרליה.
הופ היה תומך פעיל בתנועת האיחוד, הוא הופיע במספר רב של כינוסים ונשא נאומים בזכות האיחוד.
באחד מכינוסים אלה הוא אף הציע את עצמו בתור המושל הכללי הראשון של אוסטרליה.
עם סיום כהונתו כמושל ויקטוריה ושובו לבריטניה ב-1895, היה הופ דמות שזכתה לאהדה ציבורית בוויקטוריה ובניו סאות' ויילס.
בשובו לבריטניה מונה הופ להיות חבר במועצה המלכותית.
בין השנים 1895 – 1898 הוא שימש כחשב (Paymaster-General) של ממשלת בריטניה ולאחר מכן ועד 1900 הוא מונה להיות הלורד צ'מברלין.
באותה שנה הוא נהיה אביר מסדר הדרדר ואביר המסדר הוויקטוריאני המלכותי.
לאחר הסכמתן של מושבות אוסטרליה להתאחד הן הפכו להיות דומיניון ב-1 בינואר 1901. הפופולריות של הופ בוויקטוריה וידידותו עם הפוליטיקאים האוסטרלים המובילים הפכו אותו לבחירה ההגיונית להיות המושל הכללי הראשון של אוסטרליה.
בבקשה שהוא הגיש למלכה ביולי 1900, תיאר שר המושבות ג'וזף צ'מברלין את הופ כ"מוכשר במיוחד כדי למלא את המטלות של תפקיד חשוב זה בחריצות וביעילות" והוא ציין שהוא "יתקבל בלבביות" באוסטרליה.
קשריו ההדוקים עם המלכה ועם הממשל הבריטי של אותה תקופה היו שיקולים חשובים למינויו.
מינויו של הופ אושר על ידי המלכה ב-14 ביולי 1900 וב-29 באוקטובר הוצא מכתב ההרשאה שפירט את תיאור המשרה.
ב-15 בדצמבר הגיע הופ לסידני, כשהוא עובר בדרכו בהודו, שם הוא חלה בטיפואיד ואשתו במלריה.
על רקע בריאותו הלקויה גם כך, צמצם מסע זה את יכולותיו של הופ.
היריבויות שבין המושבות והחשד המסורתי של סידני כלפי ההשפעה המופרזת של מלבורן בסוגיות לאומיות, גרמו לכמה תמרונים מורכבים בעת הגעתו של הופ.
אף על פי שבתחילה הוא היה אמור להגיע למלבורן, עמדו הפוליטיקאים המקומיים על כך שהמושל הכללי ירד מהאנייה בפרת' לפני שיגיע לסידני.
תחלואים וביש מזל שנבעו מהעצירה בהודו, שיבשו את מסעו של הופ והקשו על השלמת הגעתו.
אשתו של הופ סבלה מסיבוך במצבה הבריאותי במהלך המסע לאורך אוסטרליה.
משימתו הראשונה של הופ כמושל הכללי הייתה למנות ראש ממשלה שירכיב ממשלה זמנית שתכנס לכהונתה ב-1 בינואר 1901. מאחר שהבחירות הכלליות הראשונות היו אמורות להתקיים רק במרץ, לא יכול היה הופ לפעול על פי הנוהג הרגיל של מינוי מנהיג מפלגת הרוב בפרלמנט.
ב-19 בדצמבר 1900, בחר הופ את סר ויליאם ליין, ראש ממשלת ניו סאות ויילס, להרכיב את הממשלה הראשונה.
בחירה זו גרמה להפתעה גמורה בקרב החוגים הפוליטיים האוסטרלים והבריטים.
ההנחה באוסטרליה הייתה שלתפקיד זה יבחר דווקא אדמונד ברטון, שהיה מנהיג מפתח של התנועה לאיחוד אוסטרליה וממנסחי החוקה.
מבחינת כללי הפרוטוקול ניתן היה להגן על החלטתו של הופ, אך קשה היה שלא להתעלם מכך שלליין הייתה התנגדות חזקה לרעיון האיחוד עד לרגע האחרון לפני ביצועו והוא היה בלתי אהוד על חוגי הפוליטיקאים שתמכו באיחוד.
ההסברים למינוי התבססו על התקדים של איחוד קנדה, שאז מונה ג'ון אלכסנדר מקדונלד, ראש הממשלה של המושבה הבכירה, אונטריו, להיות ראש ממשלת קנדה.
כמו כן, ברטון לא היה חבר בשום פרלמנט (הוא התפטר מהפרלמנט של ניו סאות' ויילס מוקדם יותר באותה שנה) ועל אף שהיה לו ניסיון פוליטי משמעותי, הוא נחשב בחוגים מסוימים כבלתי מתאים מבחינה פוליטית.
לעומתו, ליין זכה להכרה כפוליטיקאי קשוח ומנוסה.
אף על פי כן, עד מהרה התבהר שליין לא יצליח להרכיב את הממשלה הראשונה.
אלפרד דיקין ופוליטיקאים בולטים אחרים, במיוחד אלה מוויקטוריה, יידעו את הופ שהם לא ישרתו בממשלה תחת ליין.
ב-24 בדצמבר החזיר ליין את המינוי והופ הטיל את תפקיד ראש הממשלה הראשון של אוסטרליה על אדמונד ברטון, מנהיג תנועת האיחוד והאיש שכולם סברו שהוא ראוי לתפקיד.
ברטון הרכיב באופן מוצלח ממשלה, שליין היה חבר בה, וב-1 בינואר 1901 היא הושבעה על ידי הופ.
באותו יום התכנסה הממשלה יחד עם הופ בבניין הממשלה בסידני.
הופ, שחשש שמעשהו יהווה תקדים לאומה החדשה, יישר קו באופן כללי עם הדוגמאות הבריטיות והקנדיות לתפקידיו החוקתיים.
הייתה לו היכרות קרובה עם רבים מחברי הממשלה והוא יצר קשרים אישיים קרובים עם ברטון והצליח ליצור עבורו עמדה של כבוד והשפעה בקרב הפוליטיקאים הפדרליים החדשים.
הוא נועץ באופן קבוע עם ברטון ועם ג'ורג' רייד, שהיה אז מנהיגה החזק של האופוזיציה, לקראת הבחירות הראשונות שהתקיימו במרץ.
בעיות נוספות צצו עד מהרה על יצירת המכניזם של הממשלה החדשה.
הופ הביא עמו את מזכירו האישי, קפטן אדוארד ויליאם וולינגטון, שטיפל בכל הקשרים של הופ עם לונדון.
לוולינגטון היה ניסיון רב במנהל הקולוניאלי האוסטרלי.
עוד קודם לכן הוא היה יועץ של מושלים רבים וזכה במוניטין כמומחה בניהול הקשר עם משרד המושבות בלונדון.
למרות שהאוסטרלים סלדו מהאפשרות שאנגלים יקבלו את האחריות על ענייני המדינה, ומהעובדה שלוולינגטון לא הייתה כל אחריות כלפי הפרלמנט האוסטרלי למרות עמדתו המשפיעה בממשלה.
בעיות נוספות צצו בנוגע ליחסים שבין המושל הכללי החדש לבין מושלי המושבות שהפכו להיות מושלי המדינות.
חיכוכים התגלו בין הופ לבין כמה מהם, במיוחד עם מושל אוסטרליה הדרומית, הלורד טניסון, שירש את הופ בתפקידו כמושל הכללי, על זכותו של המושל הכללי לקבל גישה לתכתובות של מושלי המדינות.
שאלת עצמאותן של המדינות הועלתה והיה חשש מהשתלטות של הממשלה הפדרלית על ענייניהן של המדינות, עד אשר הושגה פשרה, על פיה סוכם על כפיפות במידה מסוימת של מושלי המדינות למושל הכללי.
הופ המשיך להיאבק כנגד גישות מיושנות שרווחו במדינות, למרות שמעמדו הציבורי השתפר לאין ערוך בעקבות הצלחתו בארגון ביקורם המלכותי של הנסיך ג'ורג', דוכס קורנוול ויורק, לימים המלך ג'ורג' החמישי ואשתו מרי מטק.
התנהלותו המנומסת עם מושלי המדינות ויכולות הגישור שלו סייעו להבטיח את מעמדו בשנים הראשונות של האיחוד האוסטרלי.
הייתה גם תרעומת על גינוני המלכות שעל פיהם נהג הופ במלאו את תפקידו, ועל ההוצאות שהיו כרוכות בכך.
ביקוריו הרשמיים במדינות גרמו לעיתים קרובות להוצאות מצדן של הממשלות המקומיות שלא כוסו על ידי הממשלה הפדרלית, וגרמו לחילוקי דעות ביחסים בין המדינות לממשלה הפדרלית, חילוקי דעות שיושבו רק ב-1905, לאחר סיום כהונתו של הופ.
בתפקידו החדש הוכיח הופטון את עצמו כבעייתי ביחסי הציבור שלו.
למרות שדבריו בנושאים שנויים במחלוקת היו ברורים למדי ולמרות שהוא חתר לאחדות לאומית בחודשי כהונתו הראשונים, הוא ביצע כמה משגים בסוף שנת 1901 ובתחילת 1902 בנקיטת עמדה פומבית בכמה נושאים מדיניים.
המשגה הבולט ביותר היה בנאום שנשא בפני אגודת ילידי אוסטרליה בינואר 1902. הופ בחר לדון בנאומו במדינות הממשלה בנוגע למלחמת הבורים.
הוא הגן על החלטתו של ברטון להתחייב לסיוע במלחמה זו, הדגיש את חלקו האישי בהגעה להחלטה זו בשיתוף עם ברטון ודגל בדעה שזוהי חובתה של אוסטרליה לעמוד מאחורי ממשלת בריטניה במלחמה.
למרות שברטון ורוב הנוכחים באירוע זה היו שבעי רצון מנאום פטריוטי זה, התייחס מנהיג האופוזיציה, ג'ורג' רייד, לסוגיה זו כדוגמה להתערבות בלתי ראויה מצדו של המושל הכללי בסוגיות פוליטיות שהיו עניינו הבלעדי של הפרלמנט.
דיון נוקב על הפרשה התנהל בפרלמנט וגרם לביקורת על ממשלת ברטון.
השבועון The Bulletin סיכם את דעתה של האופוזיציה במאמר המערכת שלו מה-8 בפברואר: "מאז יום הגעתו של המושל הכללי, הוא הפגין, באישורו של מר ברטון, סמכויות שעומדות לחלוטין בניגוד לזכויות של אומה בעלת ממשל עצמאי".
למרות שמנהיגים אחרים לא הביעו הסתייגויות כה חריפות ממעשיו של הופ, הם ניהלו ויכוחים על אופי תפקודו של המושל.
ברטון עצמו הודה שבמידה מסוימת הוא היה מושפע מהופ.
למרות שבתחילה הוא לא היה מוכן להתחייב לסיוע לבריטניה במלחמת הבורים, חשפו תכתובות של הופ למשרד המושבות בדצמבר 1901, שעמדתו של ברטון בסוגיה השתנתה ככל הנראה עקב מאמציו של הופ.
להופ גם הייתה השפעה על חקיקתו ב-1901 של חוק הגבלת ההגירה ועל תוכנו.
הנחיות ממשרד המושבות חשפו את העובדה שבנוסח הראשוני של החוק, הוא היה בלתי מקובל על ממשלת בריטניה ושהופ קיבל הוראה לא להעניק את ההסכמה המלכותית עד אשר יוכנסו בו שינויים.
הופ מצא את עצמו בהתלבטות קשה.
החששות מפני ההגירה רווחו אז מאוד בדעת הקהל האוסטרלית והחוק זכה לאהדה ציבורית, למרות חוסר שביעות רצונה של ממשלת בריטניה מנוסח החוק.
לאחר מכן הגיעה תקופה שבה היה על הופ לנקוט בעמדה עצמאית בהיעדר הוראות נוספות מלונדון בנוגע להסכמתו על התיקונים לחוק והיה עליו לאזן בין האינטרסים של אוסטרליה לבין האינטרסים של משרד המושבות.
סמכותו של הופ לתת את הסכמתו לתהליכי החקיקה הייתה אפקטיבית ויושמה בחוכמה כדי להימנע מעימות עם הצבור על הסוגיה.
הופ קשר קשרי ידידות מעניינים עם האנרכיסט ופעיל האיגודים המקצועיים ממלבורן, ג'ון "צ'אמי" פלמינג.
במאי 1901, מחה פלמינג כנגד מצב האבטלה במלבורן על ידי כך שהסתער על גשר הנסיך בעיר וחסם את מרכבתו של המושל הכללי שחצה אותו.
על פי כמה דיווחים, בעקבות האירוע דחף הופ את הממשלה להגדיל את היקף העבודות הציבוריות בעיר.
כהונתו של הופ כמושל הכללי באה לסיומה באופן פתאומי ומביך באמצע שנת 1902 לאחר מחלוקת על הסידורים הכספיים הנוגעים לתפקידו.
בכינוסים החוקתיים של שנות התשעים של המאה ה-19 הוגדרה משכורתו של המושל הכללי בסכום הנדיב של 10,000 ליש"ט, סכום שנקבע בהתאמה למשכורתו של המושל הכללי של קנדה.
אך בקנדה הוקצו תקציבים נפרדים להוצאות נסיעה, מגורים ופנאי, סכומים שלא הועמדו לרשותו של הופ.
דיונים על סוגיה זו עוררו את היריבויות המסורתיות בין ניו סאות' ויילס לבין ויקטוריה, כשכל אחת מהמדינות טענה שמקום מושבו של המושל הכללי צריך להיות בעיר הבירה שלה.
בסופו של דבר הוקצו מעונות עבור המושל הכללי בשתי המדינות והציפיות היו שהוא יבלה את זמנו בשני המקומות.
יחד עם זאת, תקציבים למימון שני מעונות רשמיים גדולים כאלה במקביל לתכנון מעון שלישי בבירה הפדרלית העתידית, היו נושאים לוויכוחים ממושכים בין הממשלה הפדרלית לבין ממשלות המדינות.
הן ויקטוריה והן ניו סאות' ויילס נמנעו מדיון בנושא ולא הצליחו להעביר חוקים שיבטיחו את מימון שהותו של המושל בתחומן.
עם כניסתו לתפקיד ב-1901, לא אושרו עדיין להופ הקצבות רשמיות להוצאותיו, אך בשיחה אישית עם ברטון, הובטח לו כי לפחות 8000 ליש"ט לשנה יוקצו לו להוצאות הקשורות במילוי תפקידו.
משרד המושבות יעץ להופ להגביל את הוצאותיו כל עוד המצב לא ברור, אך הופ היה בזבזן מטבעו בהתנהלותו הציבורית וסכומים משמעותיים הוצאו על ידו לנסיעות ולאירוח הביקור המלכותי של הנסיך ג'ורג'.
בינתיים השהה ברטון את חקיקתו של חוק לכיסוי ההוצאות עד לאמצע שנת 1902. באותה עת הסתיימה כבר האופוריה בעקבות הביקור המלכותי ותשומת הלב של החוגים הפוליטיים ניתנה למיתון הכלכלי והבצורת שעדיין נמשכו ותבעו מחיר מהכלכלה האוסטרלית.
נאומו של ברטון לטובת התקציב של ה-8000 ליש"ט היה רפה וכל האחרים שהשתתפו בדיון התנגדו לנוסח החוק, שבהמשך תוקן כדי לכסות את ההוצאות של הביקור המלכותי.
הפרלמנט הבהיר שלא תאושר הקצבה נוספת למימון פעילותו של הופ בנוסף למשכורת שכבר אושרה לו.
הוא כבר הוציא כספים רבים על חשבונו כדי לממן הוצאות הקשורות לתפקידו והדבר גרם לו לגרעון אישי.
כשהוא מושפל ציבורית מנזיפת הפרלמנט, וכשבריאותו עדיין לא תקינה באופן יחסי, הודיע הופ ב-5 במאי למשרד המושבות על רצונו להשתחרר מתפקידו.
משרד המושבות הביע את חוסר שביעות רצונו ממעשיה של ממשלת ברטון וקיבל את רצונו של הופ.
למרות שהתקשורת והפוליטיקאים היו חלוקים בדעותיהם על מי רובצת האשמה על ההתפטרות הפתאומית של הופ, ורבים ניסו להניא אותו מכוונתו, בסופו של דבר היה ברור שתחושתו של הופ שתפקיד המושל הכללי אמור להיות מקביל לזה של המשנה למלך בהודו.
ניסיונו של הופ לשרת את אוסטרליה כדמות זוהרת מטעם האימפריה הבריטית גרמה לו להיכנס לעימות עם הפוליטיקאים המקומיים ובסופו של דבר גרמה לו לסוף מביך של תקופת כהונתו.
למרות שתקופת כהונתו הקצרה ורצופות החיכוכים של הופ גרמה לעימותים על השאלה אם המינוי לתפקיד צריך לבוא מקרב האוכלוסייה המקומית של אוסטרליה, הבינו יורשיו עד מהרה את הצניעות הנדרשת לתפקיד ויישמו אותה.
הופ ומשפחתו הפליגו מבריזביין ועזבו את אוסטרליה ב-17 ביולי 1902, למרות שבאופן רשמי הוא המשיך להיות המושל הכללי של אוסטרליה עד ה-9 בינואר 1903. למרות הסיום הצורם של כהונתו, הוא זכה לאהדה ציבורית באוסטרליה ונערכו לכבודו פרידות מרגשות בסידני ובמלבורן.
עם שובו של הופ לבריטניה, הכיר לו המלך אדוארד השביעי תודה על שירותו והעניק לו את התואר המרקיז מלינלית'גו.
למרות רצונו העז להתמנות תפקיד המשנה למלך הודו, נמנע מהופ המינוי על רקע בריאותו הרופפת ועקב התפתחויות פוליטיות שמנעו זאת.
למרות זאת, בנו, ויקטור הופ, מונה לתפקיד זה (לאחר שדחה את תפקיד המושל הכללי של אוסטרליה) וכיהן בו בין השנים 1936 – 1942.
תפקידו הפוליטי האחרון של הופ היה מזכיר המדינה לענייני סקוטלנד, בחודשים האחרונים לכהונתו של ארתור ג'יימס בלפור ב-1905. ג'ון הופ מת באופן פתאומי מאנמיה ממארת בפו שבצרפת, ב-29 בפברואר 1908.
סר ג'ון הול היה ראש ממשלת ניו זילנד השנים-עשר.
ג'ון הול נולד בעיר האל שבאנגליה כבנו של ג'ורג' הול, שהיה קצין בצי המלכותי.
בגיל עשר הוא נשלח ללמוד בבית ספר בשווייץ ולאחר מכן המשיך את חינוכו בפריז ובהמבורג.
לאחר שובו לאנגליה, ולאחר שעבד תקופת מה כפקיד דואר, החליט הול, בגיל 27, להגר לניו זילנד.
החלטה זו גמלה בו לאחר שקרא ספר על גידול כבשים בחוות.
ב-31 ביולי 1852 הוא הגיע ללייטלטון שעל החוף המזרחי של האי הדרומי.
זמן קצר לאחר מכן הצטרפו אליו אחיו ג'ורג' ותומאס.
הוא פיתח את אחת מחוות הצאן הראשונות בקנה מידה גדול בחבל קנטרברי.
ב-1853 נבחר הול כחבר במועצת מחוז קנטרברי.
מאוחר יותר הוא מונה להיות שופט שלום.
בין השנים 1862 – 1863 הוא היה יושב הראש הראשון של מועצת העיר קרייסטצ'רץ' (תפקיד שקדם לתפקיד ראש העיר).
בין השנים 1855 – 1893 הוא כיהן לסירוגין בתקופות שונות כחבר הפרלמנט של ניו זילנד.
ב-8 באוקטובר 1879 נבחר הול לראש ממשלת ניו זילנד.
ממשלתו ביצעה שורה של רפורמות בנוגע לזכות ההצבעה (אז עדיין של גברים בלבד) ובתקופת כהונתה התחולל עימות בין המתיישבים לבין המאורים בפאריהאקה שבמזרח האי הצפוני.
הול פרש מתפקידו שלוש שנים לאחר בחירתו מטעמי בריאות.
להול היה חלק פעיל בקידום זכויות הנשים.
הוא היה מהמובילים בקידומו של חוק מתן זכות ההצבעה לנשים ב-1893, ובכך הייתה ניו זילנד למדינה הראשונה בעולם שהעניקה זכות זו לנשים.
בין השנים 1906–1907 הוא היה ראש העיר לשם כבוד של העיר קרייסטצ'רץ' לרגל התערוכה הבינלאומית של ניו זילנד שהתקיימה אז.
למרות המרחק הרב, הול ביקר מספר פעמים באנגליה ושמר על קשריו שם, במיוחד עם חברה שעסקה בסחר בעורות.
ב-1860, באחת מנסיעותיו לאנגליה, נשא הול לאישה את רוז דריידן, שהייתה בת עיר הולדתו.
השניים שבו לניו זילנד ב-1863. הם הביאו לעולם חמישה ילדים.
אחת מנכדותיהם, מרי גריג, הייתה חברת הפרלמנט של ניו זילנד בשנות הארבעים של המאה ה-20.
ג'ון הול מת בקרייסטצ'רץ' ב-25 ביוני 1907, זמן קצר לאחר סיום התערוכה הבינלאומית.
הוא נטמן בבית הקברות סנט ג'ון שבהורורטה.
מוחמד אֶמוואזי (נולד בשם מוחמד ג'אסם עבד אל-כרים עוליאן א-ט'פירי, בערבית: محمد جاسم عبد الكريم عليان الظفيري; 18 באוגוסט 1988 – 12 בנובמבר 2015) היה טרוריסט בריטי יליד כווית ממוצא עיראקי, המוכר בכינויו "ג'ון הג'יהאדיסט" (Jihadi John).
פעיל ארגון המדינה האסלאמית שהתפרסם בהופעותיו בסרטוני וידאו שהפיץ הארגון באינטרנט, ובהם ערף ראשים של שבויי הארגון, בהם עיתונאים מכל העולם.
אמוואזי היה חבר בתא טרור של המדינה האסלאמית, אותו כינו בני ערובה לשעבר "הביטלס" , מכיוון שלכל חברי החוליה היו מבטאים בריטיים.
המבטא הבריטי הכבד, שהיה מאפיין בולט שלו, אף הפך אותו בעיני התקשורת המערבית לאחד מסמלי הגיוס של אזרחים מערביים לארגון המדינה האסלאמית.
בין קורבנותיו המפורסמים היו העיתונאים ג'יימס פולי, סטיבן סוטלוף, דייוויד קאות'ורן היינס, קנג'י גוטו ואלן הנינג.
אמוואזי נולד ב-1988 בכווית למשפחה ממוצא עיראקי, הוא היה הבכור מבין 5 אחים, משפחתו עברה לממלכה המאוחדת ב-1994 והתיישבה במערב לונדון, כשאמוואזי היה בן שש.
הוא למד בבית הספר היסודי סנט מרי מגדלנה, ולאחריו בבית הספר התיכון האריס סנט ג'ונס ווד .
ב-2006 החל ללמוד מנהל עסקים ומערכות מידע באוניברסיטת וסטמינסטר, ולאחר סיום לימודיו עבד כאיש מכירות בחברת טכנולוגיית מידע בכווית.
עם פרסום סרטוניו, הפך "ג'ון" למבוקש מצד הסקוטלנד יארד, ה-MI5 וה-FBI.
קושי מרכזי באיתור זהותו של "ג'ון" היה העובדה כי הוא התכסה כולו בבגדים שחורים, אשר כיסו גם את פניו.
ב-20 בספטמבר 2014 אישר הסנאט של ארצות הברית פרס של 10 מיליון דולרים על מידע שיוביל ל"ג'ון".
באותו החודש ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון וראש ה-FBI ג'יימס קומי חשפו כי זהותו של "ג'ון" מוכרת להם, אך לא חשפו אותה.
גם מזכיר המדינה של ארצות הברית, ג'ון קרי כינה את אמוואזי "פחדן מאחורי מסכה", מלבד קרי גם האדמירל אלן ווסט , לשעבר שר הביטחון והמלחמה בטרור בבריטניה אמר כי הוא "אדם מת מהלך" אשר "ייצוד" כמו אוסאמה בן לאדן (בן לאדן חוסל ב-2011 במהלך מבצע חנית נפטון).
בתחילת 2015 סברו בתקשורת העולמית כי ג'ון הוא ראפר בריטי בשם "עבד אל-מאג'ד עבד אל-בארי", אך מאוחר יותר דווח ב-BBC כי מדובר במוחמד אמוואזי, אזרח בריטי אשר היה מוכר לשירותי הביטחון הבריטיים, שאף נעצר על ידם ביוני 2010. העיתון וושינגטון פוסט פרסם ידיעה דומה.
במרץ 2015 דווח כי אמו של אמוואזי זיהתה את קולו מהסרטונים, למרות הכחשת אביו, עוד באותו החודש פורסמה ידיעה בסאנדיי טיימס בה התנצל אמוואזי בפני משפחתו על "הבעיות והצרות שגרמו גילוי זהותו", המסר לעיתון הועבר באמצעות צד שלישי שזהותו לא פורסמה.
באוגוסט של אותה שנה פרסם אמוואזי סרטון בו חשף את פניו.
בסרטון, שפורסם במייל און סנדיי, הוא איים כי הוא "מבטיח לשוב לבריטניה ולכרות ראשים".
אמוואזי חוסל בתקיפה אווירית ממוקדת שביצעה ארצות הברית בסיוע כוחות קומנדו בריטיים ב-12 בנובמבר 2015 במחוז א-רקה שבסוריה.
הידיעה על מותו אושרה על ידי המדינה האסלאמית בינואר 2016.
ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון הצהיר כי ארצות הברית ובריטניה "פעלו מסביב לשעון" כדי לעקוב אחר מיקומו של אמוואזי וטען כי התקיפה הייתה "פעולה של הגנה עצמית".
ג'ון הובן הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית.
מכהן כסנאטור מטעם מדינת דקוטה הצפונית מאז 2011. קודם לכן כיהן כמושל דקוטה הצפונית.
הובן נולד בביסמרק שבדקוטה הצפונית.
ב-1978 סיים תואר ראשון בדארטמות' קולג' וב-1981 סיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
עבד כבנקאי, בשנים 1986 עד 1993 שימש סגן נשיא בבנק במיינוט ובשנים 1993 עד 2000 כיהן כנשיא וכמנכ"ל בנק המדינה של דקוטה הצפונית.
בשנת 2000 ניצח בבחירות למשרת מושל דקוטה הצפונית, כשגבר על יריבתו מהמפלגה הדמוקרטית היידי הייטקאמפ, ברוב של 55%.
הוא נבחר לתפקיד פעמיים נוספות ב-2004 וב-2008.
בנובמבר 2010 ניצח בבחירות לסנאט של ארצות הברית ברוב של 76%.
בנובמבר 2016 נבחר לכהונה נוספת.
הוא מכהן כחבר בוועדת ההקצבות ומשמש יו"ר ועדת המשנה לביטחון המולדת, מכהן כחבר בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע, כחבר בוועדת החקלאות, התזונה והיערנות ויושב ראש הוועדה לענייני אינדיאנים.
ג'ון לואיס הול (בשם מלא אנגלית: John Lewis Hall; נולד ב-21 באוגוסט 1934) הוא פיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2005.
הול נולד בדנוור, קולורדו שבארצות הברית.
הוא מחזיק בשלושה תארים מטעם אוניברסיטת קרנגי מלון: את התואר הראשון שלו קיבל בשנת 1956, ב-1958 קיבל תואר שני ובשנת 1961 תואר דוקטור.
הוא סיים את השתלמות הפוסט-דוקטורט שלו במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה, שם נשאר מ-1962 עד לפרישתו בשנת 2004. ב-1967 החל להרצות באוניברסיטת קולורדו.
בשנת 2005 זכה הול בפרס נובל לפיזיקה, יחד עם רוי גלאובר ותאודור הנש, על תרומתם לפיתוח ספקטרוסקופיה מדויקת מבוססת לייזר, כולל טכניקת מסרק התדירויות האופטי.
ג'ון הופקינס הוא שחקן אנגלי הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד סמל דן סקוט בסדרת הטלוויזיה "רציחות במידסומר", לוול בסרט "אליס בארץ הפלאות" ובסדרה "פולדארק".
הופקינס נולד בלונדון, ולמד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
בשנים 1993 עד 1996 למד אנגלית באוניברסיטת לידס, ושם הצטרף ללהקת תיאטרון של הסטודנטים.
הוא השתתף במחזות אחדים בהם "אקווס", "חשיבותה של רצינות", ו"ציד המכשפות".
הופעתו בתפקיד נתן במחזה "A Short Play about Sex and Death" זיכתה אותו בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסטודנטים של הסאנדיי טיימס.
אחרי שסיים את לימודיו הצטרף הופקינס ללהקה השייקספירית המלכותית.
ב-2004 כיכב הופקינס במותחן המדע בדיוני "Experiment" בבימויו של דן טרנר.
הסרט הוצג בפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם וזכה ב-16 פרסים.
הופקינס השתתף ב-14 פרקים בסדרה "רציחות במידסומר".
אחר כך חזר להופיע על במת התיאטרון, אבל הופיע גם באופרת הסבון "Family Affairs", ובסרט העצמאי "Grand Junction".
עוד שיחק במיני-סדרה בהפקה אוסטרלית-בריטית בשם "Tripping Over".
ב-2006 שיחק הופקינס במיני-סדרה אמריקאית "The Path to 9/11", ובהמשך השתתף בסדרות "רובין הוד", "ידידים משותפים", ו"מחשבות רצחניות".
ב-2010 הופיע הופקינס בסרטו של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות".
בתיאטרון שיחק הופקינס במחזה "אנטוניוס וקלאופטרה" ובמחזה "הסערה", שניהם עבור RSC, לצדו של פטריק סטיוארט.
ב-2007 הופיע בפרק "Show Me the Money" בסדרה "רובין הוד" של ה-BBC בתפקיד האביר ג'ון מיורק.
הופקינס גילם את ריצ'רד האניי בהפקה של הווסט אנד במחזה "39 המדרגות" בעיבודו של פטריק ברלו.
ב-2010 כיכב בתפקיד אורח בדרמת הפשע של רשת ITV "זהות", ובסדרה "וידוייה הסודיים של זונת צמרת" עם בילי פייפר.
בין יולי לאוגוסט 2014 גילם את דמותו של ריצ'רד לב הארי במחזה "Holy Warriors" מאת דייוויד אלדריג' בתיאטרון שייקספיר גלוב.
ב-2018 שיחק הופקינס בתפקיד בנדיק במחזה "מהומה רבה על לא דבר" בתיאטרון רוז בקינגסטון לצדה של מל גדרויץ'.
סדרת טלוויזיה (פרק אחד) 2018-2017 פולדארק Poldark סר פרנסיס באסט סדרת טלוויזיה (8 פרקים) 2017 הילדים שבזמן The Child in Time שר הפנים סרט טלוויזיה 2021 הִילדה ומלך ההר Hilda and the Mountain King אריק הלברג דיבוב 2024 אדוני האוויר Masters of the Air ד"ר וונדל "סמוקי" סטובר 4 פרקים
ג'ון ריד הודג' היה קצין מעוטר מאוד של צבא ארצות הברית בדרגת גנרל.
המשימה האחרונה שלו לפני פרישתו הייתה כראש שרותי שדה בצבא.
הודג' נולד ב-12 ביוני 1893 בגולקונדה, אילינוי, למד בבית המכללה למורים בדרום אילינוי ובאוניברסיטת אילינוי.
לאחר שסיים תוכנית לאינדוקטרינציה של קצינים בבית הספר למועמדים לקצינים של צבא ארצות הברית בפורט שרידן, הוא הוסמך כלוטננט משנה בחיל הרגלים בשנת 1917. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה בצרפת ובלוקסמבורג.
הודג' נשאר בצבא לאחר תום המלחמה, לימד מדעי צבא באוניברסיטת מדינת מיסיסיפי בשנים 1921–1925 ובוגר בית הספר לחי"ר בשנת 1926. לאחר שירות בהוואי סיים את לימודיו במכללה לפיקוד ולמטה, מכללת המלחמה בצבא ובית הספר הטקטי לחיל האוויר.
בתחילת מלחמת העולם השנייה שימש הודג' כראש המטה של הקורפוס ה-7 בפיקודו של רוברט ריצ'רדסון הבן, הממוקם בקליפורניה כחלק מפיקוד ההגנה המערבי.
הוא הועלה לדרגה הזמנית של בריגדיר גנרל ביוני 1942 והועבר לדיוויזיה ה-25 בהוואי, שם מונה לסגנו של ג'וזף לוטון קולינס.
הדיוויזיה ה-25 נשלחה מעבר לים לגוודלקנל בנובמבר 1942. הודג' נשאר עם הדיוויזיה ה-25 עד אפריל 1943, אז הועלה לדרגת מייג'ור גנרל והועבר לפיקוד הזמני על הדיוויזיה ה-43, שם החליף את ג'ון ה.
הודג' פיקד על הדיוויזיה ה-43 במהלך הלחימה בצפון איי שלמה ועוטר במדליית השירות המצוין על שירותו.
לאחר שלושה חודשי שירות עם הדיוויזיה ה-43, הודג' קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-23 באיי פיג'י, ולאחר מכן פיקד עליה במהלך המערכה בבוגנוויל.
הודג' מונה למפקד הקורפוס ה-24 החדש שהופעל בהוואי והשתתף בקרב לייטה במסגרת המערכה בפיליפינים ובהמשך בקרב אוקינאווה.
הוא קיבל מדליות שירות מכובדות עבור כל אחד מהקרבות הללו.
הודג' הועלה לדרגה זמנית של לוטננט גנרל ביוני 1945.
בשנים 1945–1948 היה הודג' המושל הצבאי של קוריאה הדרומית תחת ממשל צבא ארצות הברית בקוריאה (USAMGIK).
הוא לקח את כוחותיו לקוריאה בהוראת הגנרל דאגלס מקארתור, ונחת באינצ'ון ב-9 בספטמבר 1945. הוא היה הקצין שקיבל את כניעתם של כל הכוחות היפניים בקוריאה מדרום לקו רוחב 38 צפון.
לאחר מכן חזר הודג' לפורט בראג, צפון קרוליינה, ופיקד על הקורפוס ה-5 משנת 1948 עד 1950. לאחר פרוץ מלחמת קוריאה בשנת 1950, הוא מונה למפקד הארמייה השלישית, שמוקמה בארצות הברית, ולא לחם בקוריאה.
הודג' זכה לקידום לדרגת גנרל ב-5 ביולי 1952, והמשימה הסופית שלו לפני פרישתו הייתה כראש שרותי השדה בצבא בשנים 1952–1953. הודג' פרש משירות צבאי ב-30 ביוני 1953 ונפטר בוושינגטון הבירה ב-12 בנובמבר 1963.
ג'ון הווארד דלטון הוא פוליטיקאי לשעבר ומשקיע אמריקאי.
מיולי 1993 ועד נובמבר 1998 הוא כיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית.
ג'ון דלטון נולד בניו אורלינס.
הוא למד במשך שנה באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה ולאחר מכן החל את הכשרתו באקדמיה הימית של ארצות הברית, שאותה הוא סיים ב-1964 בהצטיינות.
לאחר סיום הכשרתו הוא שירת בצי ארצות הברית בין השנים 1964 - 1969. בתקופת שירותו הוא קיבל הכשרה בתחום האנרגיה הגרעינית הימית ושירת בצוללת "בלובק" (USS Blueback) כקצין אספקה ומזון ובצוללת "ג'ון ק.
Calhoun) כעוזר הראשי להנעה, כקצין הקשר וכקצין מערכות נשק.
בעת שירותו הפעיל הוא קיבל דרגת לוטננט וכאשר שירת בכוחות המילואים של הצי קודם לדרגת לוטננט קומנדר.
לאחר שחרורו מהצי ניהל דלטון את הסניף בסן אנטוניו, טקסס של בנק ההשקעות Stephens Inc שבסיסו בליטל רוק, ארקנסו.
קודם לעבודתו בבנק זה הוא את הבנק המסחרי Best Associates שבדאלאס ו-Mason Best Company שביוסטון.
ב-1971 קיבל דלטון תואר שני במנהל עסקים מבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה.
בין השנים 1984–1988 כיהן דלטון כיושב ראש מועצת המנהלים וכמנהל הכללי של חברת ההשקעות Freedom Capital Corporation בסן אנטוניו וכנשיא של אגודת החסכונות סיקווין.
קודם לכן הוא היה נשיא חטיבת הנדל"ן של חברת גיל בסן אנטוניו.
בדצמבר 1979 הוא מונה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר כחבר במועצה הפדרלית של הבנקים להלוואות לדיור, תפקיד בו הוא שימש עד יולי 1981. לפני כן הוא היה נשיא האגודה הלאומית הפדרלית למשכנתאות של מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית.
ב-22 ביולי 1993 מונה דלטון כמזכיר הצי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ביל קלינטון ובתפקיד זה הוא כיהן עד ה-16 בנובמבר 1998.
בין השנים 2005–2017 שימש דלטון כנשיא "מועצת מדיניות השיכון".
ג'ונתן רנדל "ג'ון" הורסט הוא מנהל קבוצות כדורסל אמריקאי, המשמש כג'נרל מנג'ר של קבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA.
הורסט נולד בעיר סנדסקי שבמישיגן, ובין השנים 2002–2006 למד באוניברסיטת רוצ'סטר הסמוכה.
בשנים 2004 ו-2005 זכה עם קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה באליפות ליגת ה-USCAA (United States Collegiate Athletic Association), המיועדת לקבוצות מאוניברסיטאות ומכללות קטנות.
באוגוסט 2007 הצטרף הורסט לצוות המקצועי של קבוצת דטרויט פיסטונס, בתור "מנהל פעולות הכדורסל" (Manager of Basketball Operations), ובאפריל 2008 עבר לתפקיד דומה במילווקי באקס (Director of Basketball Operations).
לקראת עונת מונה לג'נרל מנג'ר של הקבוצה, בגיל 34 בלבד, במקומו של ג'ון האמונד אשר עבר לאורלנדו מג'יק.
במהלך עונתו הראשונה בתפקיד צירף את אריק בלדסו בטרייד מפיניקס סאנס, ופיטר את מאמן הקבוצה ג'ייסון קיד.
לקראת עונת ובמהלכה ביצע מספר פעולות משמעותיות, בהן מינויו של מייק בודנהולצר כמאמן ראשי, בחירתו בדונטה דיווינצ'נזו בדראפט 2018 (בחירה 17), החתמתם של ארסאן אילייסובה וברוק לופז, וצירופם של ג'ורג' היל וניקולה מירוטיץ' בטריידים שונים.
באותה עונה השיגו הבאקס את מאזן הניצחונות הטוב ביותר בליגה (60–22), והעפילו לגמר האזור המזרחי בפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 18 שנים.
בסיום העונה זכה כוכב הקבוצה יאניס אדטוקומבו בתואר ה-MVP של העונה הסדירה, בעוד בודנהולצר זכה בפרס מאמן העונה והורסט עצמו זכה בפרס מנהל העונה.
בקיץ 2019 ערך שינויים נוספים בסגל הקבוצה, כאשר ביצע עסקת "החתמה והעברה" (Sign-and-trade) של מלקולם ברוגדון לאינדיאנה פייסרס (בתמורה ל-3 בחירות דראפט עתידיות), ונמנע מהארכת חוזהו של מירוטיץ' (אשר עבר לשחק בברצלונה).
במקומם החתים הורסט את וסלי מת'יוז, קייל קורבר ורובין לופז, וכן האריך את חוזיהם בקבוצה של כריס מידלטון (178 מיליון דולר ל-5 עונות), ברוק לופז (52 מיליון ל-4 עונות), וג'ורג' היל (29 מיליון ל-3 עונות).
שנה לאחר מכן ביצע טרייד מרובע עם ניו אורלינס פליקנס, דנוור נאגטס ואוקלהומה סיטי ת'אנדר, במסגרתו שלח את ג'ורג' היל, אריק בלדסו, אר.
המפטון ו-4 בחירות דראפט עתידיות, בתמורה לג'רו הולידיי וסם מריל.
בסיום אותה עונה, , הובילו אדטוקומבו, מידלטון והולידיי את מילווקי לזכייתה השנייה אי פעם באליפות ה-NBA.
ג'ון הופנר היה צייר פורטרטים אנגלי, שהושפע רבות מג'ושוע ריינולדס, שזכה לתהילה כצייר מבריק.
הופנר נולד בווייטצ'אפל בלונדון, בן להורים גרמנים - אמו הייתה אחת מהמלוות הגרמניות בארמון המלוכה.
המלך ג'ורג' גילה עניין וחסות אבהית על הילד הצעיר שהולידו שמועות, כי ייתכן שהיה בנו הלא לגיטימי.
הופנר הפך לנער מקהלה בקפלה המלכותית, אך גילה נטייה חזקה לאמנות, בשנת 1775 נכנס לאקדמיה המלכותית לאמנויות.
בשנת 1778 זכה במדליית כסף, ובשנת 1782 קיבל את פרס האקדמיה הגבוה ביותר, מדליית הזהב לציור היסטורי, שנושאו היה המלך ליר.