tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסדרת הטלוויזיה האמריקנית הגיבורים של הוגאן דמותו של קולונל קלינק הרכיבה מונוקל כחלק מסטריאוטיפ הקצין הפרוסי.
מונזיט (Monazite) הוא מינרל זרחתי חום-אדמדם שמכיל לנתנידים ואקטינידים, והוא מקור חשוב לתוריום, לנתן וצריום.
מונזיט-צריום שנוסחתו Ce, La, Pr, Nd, Th, Y)PO4)
מונזיט-לנתן שנוסחתו La, Ce, Nd, Pr)PO4)
מונזיט-נאודימיום שנוסחתו Nd, La, Ce, Pr)PO4)
מונזיט-פרסודיום שנוסחתו Pr, Nd, Ce, La)PO4)
היסודות נמצאים בסוגריים בהתאם לפרופורציות שהם נמצאים במינרל, לדוגמה, במונזיט-צריום, היסוד צריום נמצא בריכוז הגבוה ביותר ואחריו לנתן.
מונזיט עלול להיות רדיואקטיבי, מכיוון שהוא מכיל תוריום ויש לשמור אותו הרחק ממינרלים שעשויים להיפגע מהקרינה.
מקור חשוב למונזיט הוא הודו, שם נמצאים מרבצים העשירים בו.
מקור השם מונזיט הוא במילה היוונית "מונזיין" שמשמעותה "מתבודד".
מוֹנוֹפְּסוֹן (מיוונית: μόνος – "מוֹנוֹס", יחיד; ὀψωνία – "אופסוניה", קונה) בכלכלה הוא מונח המתאר מצב בשוּק שבו קיים רק קונה אחד למוצר (או לשירות).
לדוגמה, כאשר יש מעסיק אחד בלבד במקום יישוב מבודד, מה שהופך מעסיק זה לקונה היחיד לעבודתם של אנשי היישוב, ומאפשר לו להקטין את שכרם של העובדים בהשוואה למצב שבו יש מספר מעסיקים ביישוב.
מונופסון הוא מצב אנלוגי והופכי למונופול ואף מכונה לעיתים "מונופול של קונים".
השוני העיקרי בין מונופסון למונופול הוא שבמונופול יש לגורם אחד בלעדיות על ההיצע, ואילו במונופסון יש לגורם אחד בלעדיות על הביקוש.
המונח "מונופסון" נטבע לראשונה על ידי הכלכלנית הקיינסיאנית ג'ואן רובינסון בשנת 1933
במצב של מונופסון יש לגורם אחד שליטה מלאה או כמעט מלאה בביקוש למוצר או שירות — שהוא לרוב עבודה או מוצר ייחודי — מה שמקנה לו שליטה מסוימת במחיר המוצר או השירות ובכמותו.
התרחשות טיפוסית במצב כזה מתבטאת בהקטנת הכמויות שאותן רוכש המונופסוניסט (בעל המונופסון), כדי לגרום למוכר או למוכרים להוריד את מחיריהם.
כך, לדוגמה, ממשלה שהיא הקונה היחיד לכלי נשק מתוחכם, יכולה לאיים בצמצום כמויות הרכישה, כדי לגרום למוכר או למוכרים להוריד את המחיר ליחידה של כלי הנשק.
דוגמה טיפוסית אחרת יכולה לשמש חברת החשמל לישראל, שהיא גם מונופול בתחום שיווק החשמל לצרכן, היכולה לאיים או ליישם צמצום ברכישת דלק מסוג מסוים, כדי לגרום למוכרי אותו דלק להוריד את מחירו או לספקו בתנאים נוחים יותר.
מצב זה מביא, בשוק מונופסוניסטי, לצמצום בכמויות הקנייה ולהפחתת המחיר בהשוואה לשוק תחרותי משוכלל.
תיקון כשל השוק באמצעות רגולציה
מונופסון, בדומה למונופול, מאופיין ככשל שוק.
כדי לתקן את אי היעילות הנגרמת כתוצאה מקיומו של כוח מונופסוני, נוהגות ממשלות להתערב באופן רגולטורי, באמצעות קביעת רצפת מחירים חוקית, המונעת מן המונופסוניסט להשתמש בכוחו כדי להוריד את מחירי הקנייה, ומסלקת את התמריץ להקטין את הכמויות שהוא רוכש.
כך, לדוגמה, שיטה של מכרזים ממשלתיים עשויה לקבוע מחירי מינימום וכמויות מוגדרות של המוצר שיירכש; או לקבוע את תנאי ההפעלה של תחנות־כוח ומפתח למחירי הדלקים שיירכשו עבורן.
באופן תאורטי, כאשר רצפת המחיר אינה גבוהה מדי, אמור המונופסוניסט להתייחס למחיר זה כנתון, ולהגדיל את היקף רכישותיו.
לעומת זאת, כאשר מחיר הרצפה גבוה מדי, יפחית המונופסוניסט את רכישותיו ואי היעילות תשוב ותתרחש.
בשוק העבודה, שבו הקונים הם המעסיקים והמוכרים הם המועסקים, שואפים המעסיקים לקנות את העבודה במחיר זול יותר מהתפוקה שהם עשויים להפיק מהעובדים.
יכולתו של המעביד להוריד את המשכורות שהוא משלם לעובדיו — מה שכונה על ידי פיגו "פער הניצול"
— מוגבלת על ידי גמישות היצע העבודה.
כלומר, כאשר המעביד מוריד את שכר העבודה שהוא מוכן לשלם לעובדיו, הוא מגדיל את הכדאיות של החלופות, כששיעור ההגדלה הוא מידת הגמישות של היצע העבודה.
לדוגמה, אם המעביד יוריד את שכר העבודה שהוא מציע לאפס, לא יהיו לו עובדים כלל.
אם הוא יוריד את שכר העבודה למחצית מגובהו הנוכחי, תגדל הכדאיות מנקודת מבטם של העובדים לחפש פתרונות אחרים, כמו עבודה במקום אחר, שינוי מקצוע, וכדומה.
קיומם של מונופסונים בשוק העבודה נחשב להצדקה לקיומם של ארגוני עובדים וחוקי שכר מינימום, שמטרתם לקבוע רצפה מלאכותית שתבטל את הנמכת השכר שמחולל המונופסון.
פתרונות מסוג זה נפוצים במיוחד במקומות שבהם נטען כי אין חלופה למונופסון.
מחקרים על קיום מונופסון בשוק העבודה
מספר מחקרים ניסו לברר האם קיימת נטייה מונופסוניסטית או "אוליגומונופסוניסטית" — מצב שבו ישנו מספר קטן של מעסיקים הפועלים כמעין קרטל — בשוקי עבודה שונים.
בשוק העבודה בכללו, מוסברת השפעה מונופסונית בקושי הכרוך במעבר מעבודה לעבודה, ובמיוחד בתחומי התמחות מסוימים.
קושי זה אמור, לפי התאוריה המקובלת, להגביל את גמישות שוק העבודה.
על־פי התאוריה המקובלת, השיעור המצופה של פער בין התפוקה המצופה וגובה השכר המשולם הוא עשרים אחוז.
בפועל, עם זאת, נמצא כי בשוק בכללו יש השפעה מונופסונית מזערית
על פי המודל המונופסוני, הייתה אמורה להתקיים השפעה מונופסונית של ממש ביחס לעובדים בשכר נמוך, וכל המודלים המונופסוניים חזו כי העלאה צנועה בשכר המינימום — שכר הרצפה — אמורה הייתה להביא לגידול בתעסוקה.
בפועל, מצביעים רוב המחקרים ורוב החוקרים על קיטון מסוים בתעסוקה, בהתאם למודל התחרותי, מה שהוביל את רוב החוקרים בתחום כלכלת עבודה למסקנה כי האפקט המונופסוני אינו קיים או שהוא זעיר
שוק אחד שנתפש כשוק מונופסוניסטי קלאסי הוא שוק האחיות בבתי החולים, אך מחקרים עדכניים מצביעים על־כך שאין לתפישה יסוד ממשי וכי גובה השכר אינו משקף מקרה מונופסוניסטי טיפוסי
מחקרים נוספים בוצעו ביחס לשוק ההוראה, שאף הוא תואר בספרות מוקדמת יותר כדוגמה לשוק מונופסוניסטי טיפוסי.
גם כאן מצביעים מחקרים עדכניים על כך שיש "לדחות את המודל המונופסוניסטי בהתייחס לשוק ההוראה"
הדוגמה הקלאסית למונופסון — זו של עיר מבודדת שבה יש מעסיק אחד — עוגנה תמיד בדוגמת ערי המכרות של סוף המאה התשע־עשרה ותחילת המאה העשרים, שבהן היה מעסיק בודד (בעל המכרה, שהיה לעיתים גם בעליהם של עסקים נוספים בעיירה), שניצל את מעמדו המונופסוני כדי לשלם שכר נמוך מאוד לעובדים במכרות.
יכולתם של העובדים למצוא תעסוקה חלופית הייתה מוגבלת מאוד בגלל בידודן של אותן עיירות והעלות הגבוהה של תעבורה.
מחקרים שנעשו בתחום זה לא מצאו עדות ממשית לכך ששכרם של העובדים בערי המכרות היה נמוך בהשוואה לחלופות, או שהתקיים אפקט מונופסוני משמעותי כלשהו.
בואל הראה, לדוגמה, כי בערי המכרות באפלצ'ים שבמערב וירג'יניה, חיו 79 אחוז מכורי הפחם בשנות העשרים של המאה העשרים בעיירות מכרה, אך לבעלי המכרות היה כוח מוגבל מאוד ביחס לעובדיהם, והאפקט המונופסוני בפועל היה זעיר בהשוואה למצופה על־פי המודל המקובל
מוּנְז'וּאִיק (בקטלאנית: Montjuïc) הן מספר גבעות המצויות במספר ערים בקטלוניה שבספרד.
הידועה בגבעות אלה היא הגבעה שבברצלונה, אולם גבעות בשם זה מצויות גם בז'ירונה ובמיורקה.
מקור השם שמשמעו "גבעות היהודים" הוא בבית הקברות היהודי שהיה במקום ובמנהג היהודי לקבור את המתים מחוץ לחומות העיר (בניגוד למנהג הנוצרי לקבור את המתים בתוך הקתדרלה שבמרכז העיר או בקרבתה).
לאחר גירוש ספרד, ובהיעדר הסבר אחר לשם הגבעות סברו תושבי המקום ששם הגבעה במקורו בעיוות של השפה הלטינית - ובעצם מדובר ב"מונס ג'וביקוס" (Mons Jovicus), הר יופיטר.
בטקסטים בספרדית נכתב השם הזה בצורה Montjuich, על פי כללי הכתיב הישנים של הקטלאנית (לפני הרפורמה האורתוגרפית של פומפאו פברה).
מונז'ואיק בברצלונה הוא גבעה נמוכה המשקיפה על נמל העיר, דרומית מערבית למרכז העיר.
צידה המזרחי של הגבעה הוא מתלול המשקיף על נמל פורט ול.
בראש הגבעה (173 מטרים מעל פני הים) נמצאת מצודת מונז'ואיק (Castell de Montjuïc) אשר נבנתה במאה ה-17 כחלק מסמלי השליטה של הקסטליינים בעיר ברצלונה לאחר ניסיונות המרידה של הקטלונים בימי מלחמת הירושה הספרדית.
למצודה נוספו מספר תוספות במהלך המאה ה-18. בשנת 1842 הפציצו הכוחות הספרדיים אשר איישו את המצודה והיו נאמנים לממשלה שישבה במדריד את העיר ברצלונה.
המצודה שימשה ככלא עד תקופת פרנקו, ונערכו בה הוצאות להורג רבות, הידועה שבהם - בשנת 1897.
גבעת מונז'ואיק שבברצלונה שימשה מאז הקמת העיר כאזור מרעה של תושבי העיר.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלו להיכרת היערות ובעצים נעשה שימוש לצורכי בנייה.
לאחר שהגבעה נבחרה לארח את התערוכה העולמית של ברצלונה (1929) החלו הקמת מבני היריד ובהם הארמון הלאומי הגדול - הפלאו נסיונל (Palau Nacional), האצטדיון האולימפי (Estadi Olímpic) וכן מזרקת הקסם (Font Màgica) וגרם המדרגות המוביל אל ראש הגבעה והפלאו נסיונל.
במסגרת התערוכה נבנה במקום פובלה אספניול (Poble Espanyol) - "הכפר הספרדי" בו הוקמו העתקים של מבנים שונים מכל רחבי ספרד על מנת להציג בפני המבקרים בתערוכה את האדריכלות הספרדית.
כמו כן נבנה לצד הגבעה הביתן הגרמני בתכנון האדריכל מיס ואן דר רוהא אשר שימש כביתן הגרמני בתערוכה.
המבנה נהרס בשנת 1930 אולם שוחזר בשנת 1988.
האצטדיון האולימפי הנמצא בפארק קרוי על שמו של לואיס קומפנייס המנהיג הליברלי שהוצא להורג בידי כוחותיו של פרנקו בסמוך לאצטדיון.
האצטדיון שבנייתו הושלמה בשנת 1929 נועד לשמש לצורך המשחקים האולימפיים האלטרנטיביים שתוכננו להיערך כהתנגדות לאולימפיאדת ברלין שנערכה בגרמניה הנאצית.
משחקים אלה לא נערכו בשל פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית.
בשנת 1992 נבחר מונז'ואיק לארח את האולימפיאדה של 1992. האצטדיון האולימפי שופץ ונוספו לו מושבים רבים, וכיום הוא מסוגל להכיל 55,000 צופים.
כמו כן נבנה הפלאו סן ז'ורדי ששימש כאולם ספורט המרכזי לכל התחרויות וכיום משמש לאירוח תחרויות ספורט ומופעי מוזיקה.
מעונת 2023/24 מארחת ברצלונה את משחקי הבית שלה באצטדיון זה עקב שיפוצים באצטדיון הקאמפ נואו.
כמו כן נבנו מתקני ה-Anella Olímpica - "המעגל האולימפי" הכולל את מרכז מדעי הספורט (Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya ) בנייני בריכת השחייה ומגדל התקשורת שתוכנן על ידי האדריכל סנטיאגו קלטרווה.
כיום משמש הפלאו נסיונל כמשכנו של המוזיאון הלאומי לאמנות קטלנית (Museu Nacional d'Art de Catalunya).
אל ראש הגבעה ניתן להגיע ברגל, במדרגות הנעות העולות לגבעה או באמצעות פוניקולר ורכבל.
בגבעה נוסעים שני קווי אוטובוס פנימיים קווים 50, 55
אתרים נוספים המצויים על הגבעה:
מכון ז'ואן מירו לאמנות מודרנית.
מונותליטיזם היא אחת ההשקפות הכריסטולוגיות שהכנסייה הכריזה עליהן כעל מינות לפיה אף-על-פי שלישו היו שתי מהויות, אלוהית ואנושית, היה לו רק רצון אחד.
גישה זו פותחה והופצה על ידי בשנת 630 לערך בהוראת הקיסר הרקליוס ופטריארך קונסטנטינופול סרגיוס הראשון כניסיון לפשר בין הדוקטרינה המונופיזיטית והדיופיזיטית (אורתודוקסית), שכן קרע זה שיסע את האימפריה הביזנטית מבפנים.
לדידם של הקיסר ושל סרגיוס, המונופיזיטים יכלו לקבל את שתי המהויות של ישו אם יובטח שרצונו אחד, ואילו הדיופיזיטים יכלו לקבל את אחדות הרצון של ישו לו הובטח להם שמהויותיו שתיים.
המונותליטיות הייתה נפוצה ברחבי העולם הנוצרי ואף זכתה לתקופת-מה לתמיכת קיסרי ביזנטיון ואף לתמיכת האפיפיור הונוריוס.
השקפה זו נדחתה על ידי האפיפיור מרטינוס הראשון בשנת 641 ולבסוף גונתה כמינות בוועידת קונסטנטינופול השלישית בשנת 681, אשר קבעה כי לישו היו שני רצונות נפרדים, אלוהי ואנושי, אשר תמיד היו בהסכמה מלאה האחד עם השני, דוקטרינה הנקראת גם דיאותליטיזם (דיאו-תליטיות - שני רצונות, לעומת מונו-תליטיות - רצון אחד).
כיום אין כנסיות המחזיקות בגישה המונותליטית, אף שיש המאשימים את הקהילה המרונית במונותליטיות.
ברם, המרונים עצמם טוענים כי הם מעולם לא ניתקו את הקשר התאולוגי עם הכנסייה הקתולית.
המונוקורד הוא כלי נגינה קדום אשר שימושו העיקרי היה מדידת גובה צליל.
מקור השם ביוונית ומשמעותו היא מיתר אחד.
יש המיחסים את בניית הכלי לפיתגורס וידוע כי הוא נעזר בו לביצוע ניסויים לפני כ-2,500 שנה.
את המונוקורד ניתן להגדיר כמיתר בודד אשר מתוח מעל לתיבת תהודה.
המיתר נשען על גשר המסוגל להחליק לאורכו ובצורה זו לשנות את אורכו האפקטיבי של המיתר.
על תיבת התהודה מופיעות שנתות אורך המסייעות בחישוב גובה הצליל.
המונוקורד שימש לקביעת היחס המתמטי בין אורך המיתר לתדירות אותה הוא מפיק (ובהתאם גובה הצליל).
לדוגמה, אם נחלק את אורכו של מיתר לשניים, בכל אחד משני צדי הגשר הצף נקבל צליל הגבוה באוקטבה מן הצליל המקורי.
לפיכך, על מנת להפיק צליל במרווח של אוקטבה, יש לחלק את המיתר ביחס של 2:1.
בצורה זו שימש הכלי במשך אלפי שנים עד להופעת מכשירי מדידה מדויקים יותר.
בפיזיקה, מונופול מגנטי הוא חלקיק משוער שהוא מגנט עם קוטב אחד בלבד.
במונחים טכניים יותר, יהיה לו "מטען מגנטי", באנלוגיה למטען חשמלי.
ההתעניינות המודרנית במונופולים מגנטיים נובעת מתאוריות של פיזיקת החלקיקים, בייחוד תאוריות מאוחדות גדולות ותורת העל-מיתר, אשר חוזות את קיומם.
התאוריה הקלאסית של מטען מגנטי קיימת עוד מאז ניסוח משוואות מקסוול (1884), אך היא נחשבת פחות חשובה או מעניינת מהתאוריות הקוונטיות של מטען מגנטי, אשר הוצגו לראשונה ב-1931 במאמר מאת פול דיראק.
במאמר זה, דיראק הראה כי אם מונופולים מגנטיים קיימים, הם יסבירו את הקוונטיזציה של המטען החשמלי ביקום.
מאז פרסום המאמר בוצעו מספר חיפושים שיטתיים למונופולים.
הפיקו תוצאות אשר בתחילה היה נדמה כי הן מוכיחות את קיומם של מונופולים, אך כיום מוסכם כי הן לא היו חד-משמעיות.
מכאן, עדיין ייתכן כי מונופולים מגנטיים אינם קיימים כלל.
גילוי מונופולים היא בעיה פתוחה בפיזיקה ניסיונית.
התאוריות המודרניות בפיזיקה תאורטית גורסות כי המונופולים קיימים, וחלקן, כמו תורת המיתרים, אף דורשות אותם כתנאי הכרחי לנכונות התאוריה.
ג'וזף פולצ'ינסקי, תאורטיקאי-מיתרים בולט, תיאר את קיומם של המונופולים כ"אחד מההימורים הבטוחים ביותר שניתן לעשות בקשר לפיזיקה שעדיין לא נתגלתה".
התאוריות הללו לא בהכרח סותרות את הראיות הניסיוניות: בחלק מהמודלים, יש סיכוי נמוך מאוד לחזות במונופולים מגנטיים מאחר שהם מסיביים מכדי להיווצר במאיצי חלקיקים, ונדירים מכדי שחלקיק תועה יתגלה בגלאי חלקיקים.
מונופולי (איטלקית: Monopoli) היא עיר נמל על שפת הים האדריאטי בנפת בארי שבמחוז פוליה, איטליה.
העיר שוכנת בחצי הדרך בין ברינדיזי לבין בארי.
בראשית המאה ה-16 נכבשה העיר, על ידי הרפובליקה של ונציה.
בשנת 1496 התיישב בעיר רבי יצחק אברבנאל מממגורשי יהדות ספרד, ושם כתב חלק מספריו.
מונופולי שוכנת 43 ק"מ דרום-מזרח לבארי.
היא מצויה באזור הפורה של מחוז פוליה.
נמלה נחשב בין הנמלים הפעילים במחוז.
חזית הנמל כלפי הים נשמרה בצורה האופיינית לתקופת ימי הביניים.
מצפונה מצויה העיר אלברובלו המפורסמת בשל מבני הטרולי (Trulli, יחיד Trullo) הייחודיים שבה.
מבני הטרולי באלברובלו הם חלק מאתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי אונסק"ו ב-1996. אתר חשוב הקרוב לעיר הוא מערות קאסטלאנה (Grotte di Castellana).
בעת העתיקה, הקימו היוונים במקום עיר בשם אגנטיה (Egnatia).
מונופולי הייתה כפר קטן ליד העיר.
בשנת 545 נהרסה העיר על ידי האוסטרוגותים ותושביה נסו לכפר מונופולי, שפרוש שמו "העיר היחידה".
השליטה על המקום עברה בין: האימפריה הביזנטית, האיטלו-נורמדים (Italo-Norman) ובית הוהנשטאופן
הנמל שימש ליציאת מסעות הצלבנים לארץ הקודש.
שלטו בה לורדים פאודלים מבתי מלוכה צרפתים אנגווין (Angevin) ומ"בית ארגון"
בשנת 1484 נכבשה העיר על ידי ונציה ומאז זכתה לפריחה כלכלית, בתור עיר הנמל בים האדריאטי.
בשנת 1545 נכבשה על ידי ספרד וכונתה "נמל חופשי".
החל משנת 1860 העיר היא חלק מאיטליה.
דון יצחק אברבנאל גר בעיר בין השנים 1496–1503. היה זה לאחר שגורש מספרד ונקלט בנאפולי בחצרו של המלך הספרדי בשנת 1492. ב-1494 עם הכיבוש הצרפתי, נס לסיציליה ואחר-כך לאי קורפו, ומשם חזר לאיטליה לעיר מונופולי.
בעיר זו סיים את כתיבת פירושו לספר דברים וחידש את פעילותו הספרותית.
אברבנאל חש שהגיע העת לספר על כוח הסבל של היהודים, וחיבר את ספרו "ימות עולם", בו תיאר את כוחו של העם היהודי.
מכאן עבר לעסוק בשאלת הגאולה וחיבר את פירושו להגדה של פסח, "זבח פסח".
הוא המשיך בכתיבת פירוש למסכת אבות בשם "נחלת אבות".
הוא כתב זאת לבקשת בן זקוניו, שמואל, שהיה בסלוניקי.
בפירוש הוא עמד על הירידה המוסרית שחלה בין מגורשי ספרד.
כן היה עסוק בחיבורו "מעייני הישועה" - טרילוגיה משיחית.
בחלק הראשון חיווה דעתו כי שנת 1503 תהיה שנת הגאולה.
בשני כרכים נוספים: "ישועות משיחו" ו"משמיע ישועה" הוא מפרש את פסוקי התנ"ך שבהם רמזים לגאולה.
בעזרתם ניסה לבסס את ההשקפות והתחזיות שהשמיע ב"מעייני הישועה".
בשנת 1498 סיים את הטרילוגיה המשיחית.
בשנת 1503, חזרה השליטה על ממלכת נאפולי לספרד.
בנו, יהודה אברבנאל, היה לרופא המלך וחזר לעיר, אבל דון יצחק אברבנאל החליט לעבור צפונה לוונציה.
מונוקולטורה (מלטינית: monos = יחיד, cultura = עיבוד, גידול, בעברית נקראת לעיתים חד-זניות) היא שיטת עיבוד חקלאית בה משק חקלאי מתבסס על חזרה מעונה לעונה עם גידול אחד בלבד לאותו שטח אדמה גדול, תוך ניצול תנאי האקלים והקרקע.
לדוגמה: מטעי קפה ותה באזורים הטרופיים, ו"חגורת התירס" במרכז ארצות הברית.
זוהי שיטת העיבוד המודרנית הנפוצה ביותר, שדחקה לקרן זווית את החקלאות הרב-זנית האופיינית בעיקר לחקלאות המסורתית.
אחד מיתרונותיה הוא האפשרות לשימוש במיכון, כדוגמת קומביין תבואות, שמקל על הגידול ולעיבודו.
שיטה זו היא חלק מהמהפכה הירוקה המאפשרת להגדיל את כמויות היבול.
על מנת לעמוד בחקלאות מונוקולטורית יש לספק (מלבד זרעים ומים) דשנים כימיים שיפצו על ניצול הקרקע המוגבר, וחומרים להדברת מזיקים.
השלטון הקולוניאלי השתמש בצורת עיבוד זו כמעט בכל מקום בו היה, למשל - מטעי כותנה בארצות הברית, מטעי קנה סוכר, קקאו וקפה באמריקה הדרומית, מטעי תה בהודו וציילון.
מטעים אלו דרשו כוח עבודה רב לעבודות ידניות ולכן היו אחת הסיבות לעבדות ולניצול כוח העבודה המקומי.
ביסוס הכלכלה המקומית על גידול אחד יצר תלות חזקה של המושבות באימפריות הקולוניאליסטיות ששלטו במסחר הבינלאומי, ייצאו את תוצרת המושבות וייבאו אליהן מוצרי מזון בסיסיים שחסרו בהן, ומוצרי תעשייה מוגמרים.
במקרה של סין, הביאה בריטניה אופיום במטרה למוכרו לסינים בתמורה לתה, הסינים התנגדו לכך וניסו למנוע הצפת ארצם באופיום וכך פרצו מלחמת האופיום הראשונה והשנייה.
על פי התאוריה של יוהאן היינריך פון תינן (Johann Heinrich von Thünen), ככל שמתרחקים מהשוק צפויים להיות גידולים יותר אקסטנסיביים ויותר מונוקולטוריסטים.
שיטת המונוקולטורה היא השיטה הרווחת בעולם, והיא אפשרה עליה בתפוקת המזון העולמית.
היות שכל הצמחים בשטח הם מזן יחיד, גם דרישות השתילה, התחזוקה והקטיף שלהם הן אחידות.
כתוצאה מכך ניתן להביא להתמחות בגידול מסוים, ליעל את ההשקעה בשדה ולהוריד את העלויות.
מונוקולטורה יכולה להניב יבולים גבוהים יותר מאשר רב-זניות (פוליקולטורה).
פרקטיקות מודרניות כמו נטיעות חד-תרבותיות ושימוש בדשנים מסונתזים הפחיתו את כמות האדמה הדרושה לייצור מזון, והביאו לחסכון בקרקע.
עם זאת, לאורך השנים החלה להישמע גם ביקורת על השיטה.
גידול חקלאי יחיד רגיש לפגעי מזג אוויר ולתנודות מחירים בשוק העולמי, כך שבמקרה של מזיק שישמיד את היבול לא יהיה לחקלאי מה למכור בשוק (סיבה זו הייתה אחד מהגורמים לפרוץ רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד).
חד-זניות של צמחים מביאה לבעיות כמו עייפות קרקע המאופיינת בירידה ביבול ובאיכותו, והתעצמות אוכלוסיות מיקרואורגניזמים מחוללי מחלות.
מערכות אקולוגיות ובתי גידול בריאים הם ביתם של מאות מיני צמחים, חרקים ובעלי חיים.
כששטחי אדמה גדולים משמשים למין אחד בלבד, האיזון כולו מופר.
רמות נמוכות יותר של מגוון ביולוגי על קרקע חקלאית פירושן גם שחרקים נותרים ללא הטורף הטבעי שלהם, וכתוצאה מכך אוכלוסייתם יוצאת מכלל שליטה.
כדי להדביר מזיקים, החקלאים משתמשים בחומרי הדברה חזקים, אשר עלולים גם להפחית עוד יותר את רמות המגוון הביולוגי, וגם מהווים בעצמם סכנה לגופי מים עקב נגר כימי.
ניתן למזער את הסיכונים באמצעות רוטציות בין גידולים חד-זניים.
עם זאת, ככל שהסיבוב קצר יותר (כולל פחות יבולים) כך הסיכון גבוה יותר.
ישנן דוגמאות לסיבובים קצרים של שנתיים בבחירת מזיקים המותאמים לסיבובים כאלה.
תיאור של גידול זן אחד בלבד לאורך זמן ביחידת עיבוד, למשל בריכת דגים בה מגדלים בקביעות רק זן אחד של דגים היא בריכה מונוקולטריסטית.
וכך גם חממה בה מגדלים ברציפות רק זן אחד של פרח
חורשה הנטועה בסוג אחד בלבד של עצים (חורשות הקרן הקיימת עם עצי האורן, פרדסים עם סוג הדר אחד בלבד)
מונזר דג'אני דאודי הוא חוקר פלסטיני במדע המדינה וביחסים בינלאומיים, פרופסור באוניברסיטת אל-קודס בירושלים, דיקן הפקולטה לאמנויות, וראש מרכז עיסאם סרטאווי לקידום השלום והדמוקרטיה הפועל באוניברסיטה זו.
מונזר דג'אני דאודי נולד כילד חמישי של סולימאן דג'אני ממשפחת דג'אני-דאודי ושל עבלה עווידה, ברובע סוק אל בזאר בשכונה המוסלמית שבעיר העתיקה בירושלים.
התחנך בבית הספר Friends School ברמאללה ואחר כך במכללת ויקטוריה במעאדי בקהיר.
למד בבית הספר ג'ורג' הקדוש בירושלים.
משנת 1979 עד שנת 1981 לימד באוניברסיטת טקסס באוסטין, אחר כך, משנת 1981 עד שנת 1984 לימד באוניברסיטת Southwest Texas State University, ולאחר מכן, בין השנים 1984 ל-1995 לימד באוניברסיטת ירדן בעמאן.
בין השנים 1995 ל-1997 לימד באוניברסיטת ביר זית.
בשנת 1999 יסד את המחלקה למדעי המדינה וליחסים בינלאומיים באוניברסיטת אל-קודס, ועמד בראשה עד בשנת 2005
הוא אחיו של פרופסור מוחמד דג'אני.
נשוי לד"ר ח'ולוד דג'אני, רופאה, ואב לשלושה ילדים.
מונוקלוניוס (שם מדעי: Monoclonius) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שחי בתקופת הקרטיקון באמריקה הצפונית.
בעקבות מחקר נוסף שנערך בשנות ה-90 של המאה ה-20 תקפותו של הטקסון הוטלה בספק.
המונוקלוניוס היה שייך לתת-משפחת ה-Centrosaurinae של הצרטופסיים המאופיינת בעטרה קצרה, בקרן אף ארוכה ובקרני גבה מנוונות.
במראהו הוא כנראה דמה לצנטרוזאור.
כמו שאר הצרטופסיים, המונוקלוניוס היה צמחוני ואכל בעיקר צמחייה נמוכה כגון שרכים, ציקסיים ועוד.
מאובנים של מונוקלוניוס נתגלו לראשונה על ידי הפלאונטולוג אדוארד דרינקר קופ ב-1876, אך רק אחרי שעותניאל צ'ארלס מארש גילה את הטריצרטופס ב-1889 הבין קופ שהמונוקלוניוס היה דינוזאור מקורנן, מאותה משפחה של הטריצרטופס, הצרטופסיים.
פירוש השם Monoclonius הוא "שורש אחד" ורבים מאמינים ששם זה ניתן למונוקלוניוס מכיוון שהייתה לו קרן אחת בלבד על הראש, מעל האף.
סברה זו שגויה, שכן בעת שגילה קופ את המונוקלוניוס השרידים שנמצאו לא כללו קרניים אלא בעיקר שיניים וחוליות, והוא בכלל נחשב כהדרוזאור ולא כדינוזאור בעל קרניים.
למעשה, השם "מונוקלוניוס" מתייחס לשיניים שלו ולדרך בה הן גדלו והתחלפו במהלך חייו.
בעוד שלדיקלוניוס ("שורש כפול"), שתואר באותו מאמר על ידי קופ, שתי שכבות של שיניים עבדו בו-זמנית - השיניים המבוגרות ואלה שמחליפות אותן - במונוקלוניוס עבדה רק שכבה אחת, והשיניים שמחליפות את אלה שנשחקו ונפלו, גדלות רק אחרי שהשיניים הפעילות נפלו.
לפני המונוקלוניוס, גילה קופ את האגתאומאס (Agathaumas) ב-1872 ואת הפוליונקס (Polyonax) ב-1874, שמהם נתגלו שרידים מעטים וחלקיים ביותר.
כיום מאמינים הפלאונטולוגים שהם למעשה שרידים של טריצרטופס ומתייחסים לשמות אגתאומאס ופוליאונקס כסוגים לא-תקפים (Nomen dubium).
מאז גילו קופ ופלאונטולוגים אחרים שרידים רבים של מונוקלוניוס, רובם של צעירים.
הפלאונטולוגים גילו גם שרידים רבים של צרטופסיים אחרים, בעיקר צנטרוזאורוס וסטירקוזאורוס, אותם ייחסו בטעות למינים שונים של מונוקלוניוס.
כתוצאה מכך כל המינים למעט המין M.
crassus בוטלו והמאובנים שלהם שויכו למינים אחרים של צרטופסיים.
בעקבות מחקרים נוספים שנערכו בשנות ה-90 של המאה ה-20 גם תקפותו של M.
crassus הוטלה בספק, וכיום מקובל להתייחס אליו כאל Nomen dubium (כלומר: טקסון מוטל בספק).
לפי מחקרו של הפלאונטולוג ד"ר סקוט סמפסון המאובנים שסווגו כמונוקלוניוס אינם סוגים נפרדים אלא שלבי גדילה צעירים (sub-adults, תת-בוגרים) של מיני צרטופסיים אחרים כגון צנטרוזאורוס וסטירקוזאורוס.
הוא הסיק זאת לפי המבנה המיקרוסקופי של העצם המאפיינת צעירים שעדיין גדלים ובכך שבגיל צעיר טרם התפתחו הסימנים הייחודיים (כגון במבנה העטרה והקרניים) שמאפיינים פרטים בוגרים ולפיהם קל לשייך את הפרט לסוג ומין ידועים.
מונופול טבעי הוא כינוי לפעילות כלכלית אשר מגיעה ליעילותה המקסימלית כאשר תוצריה מופקים בידי יצרן אחד בלבד.
מונופול טבעי מתפתח בדרך כלל כאשר עלויות ההקמה של מתקני הייצור כרוכות בהשקעה של הון ראשוני גדול במיוחד ביחס לגודלו של שוק הצרכנים הפוטנציאלי, וכתוצאה מכך נבנים חסמי כניסה גבוהים במיוחד לענף.
הדוגמאות הבולטות ביותר לקיומו של מונופול טבעי הוא בתחומי הייצור והאספקה של שירותים ציבוריים כגון חשמל ומים, רכבות, נמלי ים ונמלי תעופה.
בכל סוג של תהליך ייצור כרוכות עלויות השקעה ראשוניות של הון לצורך הקמת המתקנים המשמשים בו.
תהליכי ייצור של מוצרים ושירותים ציבוריים מסוימים כרוכים בהשקעות הון גדולות במיוחד אשר יוצרים חסמי כניסה גבוהים ומפחיתים באופן משמעותי את מספר המשתתפים הפוטנציאלים.
המונופול הטבעי נוצר כאשר היצרן הגדול ביותר בתחום מסוים שהוא בדרך כלל גם הראשון שנכנס לפעילות בו, יוצר לעצמו יתרון משמעותי של עלויות על פני מתחרים חדשים.
יתרון זה מתבטא בעיקר בתחומים שבהם ההוצאות הקבועות הראשוניות הן משמעותיות ביחס לשוק הלקוחות הרלוונטי.
כך, הקמת תחנות כוח לייצור חשמל או מים ולאחר מכן הקמת מערכות הולכה ואספקה לצרכנים הם גבוהות במיוחד ובכך מונעות כניסת מתחרים באותו התחום.
כתוצאה מתהליך זה, החברות המייצרות את אותן מוצרים וכבר נמצאות בשוק, מתכנסות למצב אידיאלי מבחינה כלכלית שבו העלות הממוצעת של הייצור היא העלות המינימלית.
כאשר גודלה של החברה מאפשר לה לספק את המוצר לשוק כולו היא מכונה מונופול טבעי.
בחברות "רגילות", העלות השולית מוגדרת כעלות של החברה לייצור של עוד מוצר אחד, או אספקה של מוצר לעוד לקוח אחד.
בחברות שאינן מונופול טבעי (למעט בשלבי היייצור ההתחלתיים), העלות השולית עולה, בדרך כלל, ככל שגדלה הכמות המיוצרת, כלומר עלות יייצור כל יחידה נוספת גדולה מעלות הייצור של היחידה שקדמה לה.
דבר זה הוא פועל יוצא של חוק התפוקה השולית הפוחתת.
מכאן עולה כי חברה רגילה מתנהלת במצב של עלויות ממוצעות משתנות.
העלות הקבועה היא עלות שאינה משתנה או אינה ניתנת לשינוי בטווח הקצר ולכן אינה מושפעת באופן ישיר ומיידי מהיקף פעילותה של החברה.
לעומת זאת חברה שהיא מונופול טבעי מתנהלת במבנה עלויות שונה.
בחברה מסוג זה קיימת רמה גבוהה של עלויות קבועות שאינן תלויות בכמות התפוקה, ולעומת זאת העלות השולית שלה ביצירת מוצר אחד נוסף או בשירות של לקוח אחד נוסף היא זניחה.
חברה המקיימת רמה גבוהה של עלויות קבועות נדרשת להחזיק לעצמה מספר גדול של לקוחות אשר יחלקו ביניהם את העלויות הקבועות ויאפשרו החזר של ההשקעה הראשונית הגבוהה.
לכן, חברות מסוג זה שואפות לרכוש לעצמן חלק מקסימלי של שוק הצרכנים אשר יתחלקו ביניהם בעלויות, ובכך יגרמו לירידה בעלות הממוצעת ליחידת מוצר.
התהליך הכלכלי המתואר, מכוון לכך כי כאשר מוקמת חברה מסוג של מונופול טבעי, ככל שהחברה גדולה יותר כך העלות הממוצעת שלה נמוכה יותר ובכך נוצר לה יתרון משמעותי על פני מתחרים אשר נמנעים מלהיכנס ולפעול בתחום זה.
מונופולים טבעיים נוצרים בעיקר במדינות קטנות שבהם שוק הצרכנים הפוטנציאלים אינו מספיק כדי לתמוך במבנה העלויות האופייני לחברות עתירות בהשקעה של הון ראשוני משמעותי.
כפי שקורה בדרך כלל כתוצאה מפעילותם של מונופולים בכלל ובמקרה של מונופול טבעי בפרט, עלולים אלה לעשות שימוש לרעה בכוחם המונופוליסטי על מנת להגדיל את רווחיהם ובתוך כך לפגוע בצרכנים אשר אין בידיהם אפשרות בחירה, או הימנעות מקבלת השירות מידי המונופול.
לכן, ובהשפעת דעת הקהל הצרכנית, נוהגות ממשלות להתקין תקנות ולהטיל מגבלות על פעילותם של מונופולים על מנת למנוע מהם מלפעול בניגוד לאינטרס הציבורי.
הדרכים המקובלות להגבלת כוחם של מונופולים טבעיים הן פיקוח על מחירי המוצרים או השירותים שהם מספקים, וקביעת רמה מינימלית של איכות המוצר שעל החברה לעמוד בו.
במקרים מסוימים מעדיפות ממשלות לפקח על מונופולים טבעיים באופן עקיף באמצעות החזקה של מניית זהב אשר תאפשר להן להבטיח קבלת החלטות מסוימות לצורך שמירה על האינטרס הציבורי מבלי להתערב בפעילות השוטפת של החברה.
במקרים קיצוניים פועלות ממשלות עד כדי הלאמה של המונופולים הטבעיים.
מונוקלינה (מיוונית "חד-נטייתי") הוא קמט דמוי מדרגה בשכבות הסלע הבנוי מאזור של נטייה חדה בתוך רצף שכבות אופקיות או בעלות שיפוע מתון.
מונוקלינות יכולות להיווצר בכמה דרכים שונות :
הידוק מעל העתק בלתי פעיל - כתוצאה מהבדלים בכושר ההידוק המופעל על מבנה תת-קרקעי, בייחוד העתק גדול בשולי אגן השקעה.
משום שכושר ההידוק של המשקעים בתוך האגן גדול יותר והם נדחסים תחת משקל השכבות מעליהם, והשכבות מעליהם צונחות כלפי מטה.
היפוך מבנים של העתק נורמלי – תהליך שמתרחש כאשר העתק נורמלי מתהפך ומתחיל לפעול כהעתק הפוך.
בין שני השלבים הצטברו שכבות מעל ההעתק, כאשר מעל גוש הבסיס הצטברו משקעים רבים יותר.
כתוצאה מהתהפכות ההעתק חל קימוט בשכבות העליונות ונוצר מבנה מונוקליני.
התפשטות של העתק נורמלי – מתרחשת כאשר העתק נורמלי מתרחש בעומק מבלי להגיע לפני השטח.
ההעתק גורם לשבירת השכבות בעומק ולקימוט של השכבות מעל קצה מישור ההעתק.
התפשטות של העתק הפוך – בדומה להתפשטות של העתק נורמלי מתרחשת כאשר מתרחש העתק הפוך בעומק מבלי שהוא מגיע לפני השטח.
בישראל - שלושת המכתשים הגדולים בנגב (מכתש רמון, המכתש הגדול והמכתש הקטן) נוצרו בשיאן של שלוש מונוקלינות: מחמל, חתירה וחצרה.
בארצות הברית – קמט ווטרפוקט (Waterpocket Fold) בפארק הלאומי קפיטול ריף, והמונוקלינה המכונה גרנדוויו-פנטום (Grandview-Phantom) בגרנד קניון.
באוסטרליה – המונוקלינה המכונה לפסטון (Lapstone) ברכס ההרים הכחולים
מונופטרוס קוצ'יה (שם מדעי: Monopterus cuchia) מין של צלופח בוץ הנפוץ באסיה ומשמש כדג מאכל.
נפוץ בפקיסטן, צפון הודו, נפאל, בנגלדש ומיאנמר.
גופו של הדג ארוך וצר, עד כ-80 ס"מ, זנבו הולך ומצר לקראת סופו.
לדג אין סנפירי חזה, גחון או גב הקדמי.
סנפיר הגב האחורי והשט מאוחים עם סנפיר הזנב למעין רצועה לאורכו של הזנב.
צבעו חום, בעל נקודות דהויות על הזנב.
הדג נפוץ במקווי מים בוציים, מתוקים או מלוחים במקצת, בעלי תכולת חמצן נמוכה כגון שדות אורז או בריכות רדודות.
בזמן מנוחה הוא נוהג להתחפר בבוץ במחילות ולצאת בלילה לטרף דגים קטנים, תולעים ורכיכות.
בשל טעמו של הדג, ערכו התזונתי ושימוש באבריו לצורכי רפואה בקרב המקומיים, הוא ניצוד במספרים גדולים וערכו בשווקים המקומיים גבוה.
לאור זאת האוכלוסייה של הדג קטנה במידה ניכרת והדג הפך לנדיר במקומות בהם היה בעבר נפוץ.
עובדת קיומם של קשקשים בגופו והעדר סנפירים מפותחים, עומדת בבסיס פולמוס דתי.
יש הרואים בתופעה זו סתירה לכלל הלכתי ש"כל שיש לו קשקשת יש לו סנפיר", כלומר מספיקה הימצאותם של קשקשים כדי להניח שיש לו גם סנפירים ולפיכך להכשיר את הדג.
מנגד יש טוענים שאין ודאות שקשקשיו נחשבים ככאלו בהיבט ההלכתי (הקשקשים שלו מחוברים לעורו ואינם ניתנים להורדה באמצעות שפשוף- חלק מההגדרה ההלכתית של קשקש), וכי בתקופות חייו המוקדמות עדיין יש לו סנפיר וכן מערערים על ההנחה שהכלל ההלכתי תקף אף למינים כדוגמתו.
מונופול ממשלתי הוא צורה של מונופול בה גוף ממשלתי הוא היחיד שמספק סוג מסוים של מוצר או שירות.
זהו מונופול שנוצר על ידי הממשלה ומתאפשר בזכות איסור בחוק על תחרות.
מונופול ממשלתי שונה ממונופול טבעי הנוצר על ידי היותו היעיל או זול ביותר בשוק, מונופול ממשלתי לעומת זאת נוצר בזכות חסות ממשלתית או קיים בזכות חסם כניסה לשוק, במיוחד בכלכלות פרוטקציוניסטיות או מרקנטליסטיות.
בישראל נקבעו בחוקים מונופלים בתחומים שונים.
לעיתים המונופול מופעל על ידי חברה ממשלתית.
חברת החשמל לישראל היא החברה היחידה שיכולה לספק שירותי אנרגיה במדינת ישראל מכוח חוק החשמל.
ניתנים אישורים לגורמים פרטיים למכור חשמל בנוסף אבל המונופול של חברת החשמל עומד בעינה.
מפעל הפיס, מאוגד כחברה לתועלת הציבור השייכת למדינת ישראל ומנוהלת על ידי הממשלה, ויש לה מונופול על ההימורים (ביחד עם טוטו – מונופול על הימורי ספורט).
חברת מקורות היא החברה היחידה שמורשת להפיק ולהפיץ מים לבתים בישראל, החברה היא מונופול במשק המים והשפכים בישראל.
משרד החינוך הוא היחיד שיכול להרכיב תוכניות לימוד לבתי ספר.
בתי ספר פרטיים הם דבר נדיר במדינת ישראל, כאשר קיומן פרטי באופן חלקי.
בעבר הממשלה הייתה הגורם היחיד שהפעיל נמלים בישראל אך כיום קיימים גם נמלים ומסופים פרטיים בישראל.
דואר ישראל היא חברה ממשלתית האחראית על הפצת דואר בישראל ונמצאת תחת תהליך הפרטה.
למונופולים ממשלתיים עשויים להיות יתרונות מסוימים לחברה:
מונופולים ממשלתיים נוטים יותר לציית לחוקים ואסדרה (ציות למס, חוק סביבתי, תקנות בטיחות).
המחירים של מוצר או שירות עשויים להיות יציבים יותר, או במחיר מוגדר.
אין בזבוז כספים על פרסום ותחרות בחברות אחרות.
מקל על תכנון השוק על ידי הממשלה.
למונופולים ממשלתיים יש סיכונים מסורתיים של מונופולים רגילים וחברות ממשלתיות:
ניצול לרעה של כוחם והעלאת מחירים.
חוסר ביעילות בשל מחסור בתחרות.
יתר על כן, ישנה סכנה להתנהלות של החברה לפי מניעים פוליטיים במקום ממניעים כלכליים.
בהתאם להודעת השר אלי כהן החל מה-5 ביולי 2024 צרכנים יוכלו לבחור מאיזה ספק לרכוש חשמל ולחסוך לפי הערכות בין 5-20% במחיר החשמל.
הרפורמה מחלישה את המונופול של חברת החשמל בתחום מכירת החשמל לשוק הפרטי.
המונוקיני, שעוצב על ידי רודי גרנריך ב-1964 וכולל תחתון צמוד קצר ושתי רצועות היוצאות ממנו, היה בגד הים הטופלס הראשון שעוצב עבור נשים.
העיצוב המהפכני והשנוי במחלוקת שלו כלל תחתון, ש"נמשך מהסרעפת עד לחלק העליון של הירך" והיה "מוחזק על ידי שרוכי נעל שיוצרים את הקולר סביב הצוואר." ישנם המייחסים את העיצוב של גרנריך ליזמות, ואחרים מתייחסים אליו כסמל של המהפכה המינית.
גרנריך עיצב את המונוקיני כמחאה נגד חברה מדכאת.
בתחילה הוא לא התכוון לייצר את המונוקיני בצורה מסחרית, אולם שוכנע על ידי סוזנה קירטלנד מהמגזין האמריקאי Look להפוך אותו לזמין לציבור.
כאשר התמונה הראשונה של פגי מופיט לובשת את העיצוב פורסמה ב-"Women's Wear Daily" ב-3 ביוני 1964, היא עוררה מחלוקת רבה בארצות הברית ובמדינות אחרות.
גרנריך מכר כ-3,000 דגמים, אבל רק שניים מהם נלבשו בציבור.
הראשון נלבש בפומבי ב-22 ביוני 1964 על ידי קרול דודה בסן פרנסיסקו במועדון הלילה "קונדור", וסימן את תחילתו של עידן מועדוני הטופלס בארצות הברית, והשני בחוף בשיקגו, ביולי 1964, על ידי טוני לי שלי, שנעצר בעקבות כך.
מספר יצרנים וקמעונאים מתייחסים לעיצובים מודרניים של המונוקיני כבגד ים-טופלס, ביקיני טופלס או יוניקיני.
מונוק (בהונגרית: Monok) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית מונוק נמצאת בירידה שנים רבות מ-1,888 תושבים בשנת 1995 עד 1,504 תושבים בשנת 2018.
יהודי בשם וולף מונוקר (Monoker) הניח את היסוד לקהילה כבר בשלהי המאה ה-18, אך עיקר ההתיישבות היהודית במקום החלה רק בעשור השלישי של המאה ה-19. במקום היו חברה קדישא, מוסדות חינוך ומוסדות צדקה.
אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה 15 צעירים ממונוק נשלחו בקיץ 1941 לחזית אוקראינה, רק אחד מהם נותר בחיים.
באפריל 1944, נלקחו יהודי מונוק לגטו שאטוראליאויהיי, שם רוכזו רוב יהודי המחוז.
בסוף מאי 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו למונוק שתי נשים יהודיות שניצלו.
הן מצאו את בניין בית הכנסת הרוס ושרידים של ספרי התורה מושלכים באשפה.
בשנת 1963 חי יהודי אחד במונוק.
מונור (בהונגרית: Monor) היא עיירה בהונגריה, הממוקמת כ-40 קילומטר מבודפשט.
יהודים החלו להתיישב במונור במחצית השנייה של המאה ה-19 וקהילה מסודרת נוסדה ב-1862, אשר לאחר הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה לזרם הנאולוגי.
בפרעות טרור לבן שנערכו בהונגריה בסביבות 1920 נגרם נזק כלכלי ונזק ברכוש ליהודים, ויהודי אחד אף נהרג.
באותה שנה החלה ירידה הדרגתית באוכלוסייה: ב-1920 נמנו 490 יהודים, ב-1930 נמנו 445 וב-1941 נמנו 344 יהודים בלבד, כשלושה אחוזים מכלל האוכלוסייה.
רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה, והיו בהם גם כמה פקידים, תעשיינים ובעלי מלאכה בתעשייה הזעירה.
עוד בתחילת המלחמה היהודים במקום סבלו מחקיקה אנטי-יהודית בהונגריה ורבים מהגברים גויסו לעבודות כפייה בשירות העבודה.
הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרס 1944. על-פי נתוני מפקד שנערך בשבוע השני של אפריל 1944 מנתה הקהילה הנאולוגית של מונור 254 נפשות.
המִנהל ההונגרי נותר על כנו גם אחרי הכיבוש הגרמני, והיהודים רוכזו בגטאות וגורשו בהתאם לתקנות ולצווים של רשויות השלטון ההונגרי, המרכזי והמקומי.
ב-12 במאי 1944 הורה ד"ר לסלו אנדרה (Laszlo Endre), סגן הממונה על המחוז ואנטישמי מושבע, להקים גטאות במחוזו.
באותו היום הוקם במונור גטו לאורך כמה רחובות.
נוסף על יהודי מונור הועברו אל הגטו גם יהודים מיישובי הסביבה ובסך הכל רוכזו בו כ-350 יהודים.
היהודים בגטו נחקרו ועונו בניסיון לדלות מהם מידע היכן הסתירו חפצי הערך.
כמה יהודים, ובהם גם מומרים, בחרו להתאבד כדי להימלט מן ההשפלה והעינויים.
בית החרושת ללבנים במונור היה למרכז השילוח של יהודי גטאות מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון שמדרום וממזרח לבודפשט.
ב-30 ביוני 1944 פונו היהודים מגטאות אלו למרכז השילוח, וכן הועברו אליו יהודי הגטאות של יאספאטי, יאסארוקסאלאש, יאסברן ויאסלדאן שבמחוז יאס-נאג'קון-סולנוק.
כ-8,000 יהודים נדחסו במתחם בית החרושת ללבנים, תחת כיפת השמים, ללא מחסה וללא מים, וגם מזון סופק להם רק בצמצום, ולא בכל יום.
כולם גורשו משם לאושוויץ בשלושה טרנספורטים שיצאו בין 6 ל-8 ביולי 1944.
מונושטורפאטי (בהונגרית: Monostorapáti) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
במונושטורפאטי חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
מונורכיזם או מונורכידיזם הוא מצב שישנו רק אשך אחד בתוך שק האשכים.
מצב של מונורכיזם יכול להיגרם מהמקרים הבאים:
אשך אחד לא יורד לתוך שק האשכים במהלך התפתחות עוברית תקינה (כ-3-4% מקרים מסך הלידות), מצב זה מכונה גם טמירות אשכים.
במקרה זה, האשך נמצא בתוך חלל הבטן, אי שם בתוואי הירידה הרגיל – לרוב, בתוך תעלת המפשעה.
לאשך כזה יש סיכון מוגבר להיות ממאיר.
אשך אחד עלול להיעלם במהלך ההתפתחות (מה שנקרא האשך הנעלם) עקב מום תוך רחמי כלשהו.
הנובע ככל הנראה כלי דם, כגון תסביב אשך.
ייתכן שאשך אחד הוסר בניתוח באמצעות כריתת אורכיקטומיה, צינור האשך.
לאנס ארמסטרונג, רוכב אופניים אמריקאי.
פרנק צ'רץ', סנטור אמריקאי ושהיה מועמד לנשיאות ב-1976. המונורכיזם שלו נחשף בפומבי במהלך הקמפיין לנשיאות ב-1976.
ריצ'רד הרינג, קומיקאי וסופר אנגלי.
ג'ון קרוק, שחקן בייסבול לשעבר.
מארק לאת'ם, פוליטיקאי אוסטרלי לשעבר.
נייג'ל פרג', לשעבר מנהיג מפלגת העצמאות של בריטניה.
בובי מור, כדורגלן אנגלי ומנצח גביע העולם.
ג'ימי ווייט, שחקן סנוקר אנגלי.
ארצ'יבלד דאגלס, הרוזן הרביעי מדגלאס.
טרוי בייליס, אלוף עולם בספורט אופנועים ל-2001, 2006 ו-2008. ב-2007 איבד אשך במהלך מרוץ בפארק דונגטון.
בריאן פוסטר, אמן לחימה משולבת אמריקאי.
פול ווד, שחקן ליגת הרוגבי האנגלית שסבל מאשך קרוע במהלך משחק ולאחר מכן הסיר אותו.
ת'ורגוד מרשל, שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית שפצע אשך במהלך אירוע אחווה באוניברסיטה.
מאו דזה-דונג, הידוע כיו"ר מאו, דיקטטור סיני.
אדולף היטלר, במהלך מלחמת העולם השנייה נפוצו שמועות כי יש לו אשך אחד, אם כי זו קביעה לא מוכחת.
למרות היות התופעה נדירה ביותר, מונורכיזם נצפה כאופייני לכמה מיני בעלי חיים, בעיקר בחיפושיות.
האפשרות כי לאדולף היטלר היה רק אשך אחד הייתה נושא שוליים בקרב היסטוריונים ואקדמאים החוקרים את הפיהרר הגרמני.
ייתכן שהשמועה היא מיתוס אורבני, שמקורו אולי במארש הבריטי הישן "Hitler Has Only Got One Ball".
רופאו של היטלר ארווין גיסינג ורופאו האישי תיאודור מורל הכחישו בתוקף את תאוריית המונורכיזם של היטלר ואמרו כי אין בעיה עם אשכיו.
עם זאת, היטלר סירב לעיתים קרובות להתפשט לבדיקות רפואיות.
בדצמבר 2015 דווח כי ברשימות הרופאים מכלא לנדסברג נכתב כי להיטלר הייתה טמירות אשכים מצד ימין.
על פי עדויות מבדיקה רפואית שנכפתה על היטלר ב-1923.
תיעוד רפואי ממלחמת העולם הראשונה
בנובמבר 2008 פורסמה בעיתונות עדות של חובש צבאי שטיפל בהיטלר לאחר שנורה בחזית המערבית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
על פי עדות זו, חובש לשעבר בצבא הקיסרות הגרמנית בשם יוהאן ימבור מסר עדות לכומר פולני והיסטוריון חובב, פרנסיסק פאולאר, בשנות ה-60, כיצד הציל את חייו של היטלר בשנת 1916 לאחר שנפצע פציעה במפשעה וראה שאיבד אשך.
ימבור אמר שכאשר הם סחבו את היטלר משם, הם נתקלו באש צרפתית ונאלצו לנטוש אותו באופן זמני, ועל כך הוא החל לצרוח בקול רם מאוד, הפציר בהם לחזור ואיים עליהם במשפט צבאי אם ישאירו אותו מאחור.
תיעוד השיחה של פאולאר עם ימבור התגלה על ידי קרובי משפחתו של פאולאר ופורסם על ידי הסופר הפולני גז'גורז וואוצ'ני.
העיתון בילד טען שעל פי ימבור, "בטנו ורגליו היו מכוסות בדם.
היטלר נפצע בבטן ואיבד אשך.
השאלה הראשונה שלו לחובש הייתה: 'האם אני עדיין יכול להביא ילדים?'"
תיעודים צבאיים מראים כי היטלר אכן נפצע בשנת 1916 במהלך הקרב על הסום, במה שתואר כפצע במפשעה או בירך שמאל כאשר פגז התפוצץ בשוחה של רצי משלוח.
היסטוריונים אחרים, עדכניים יותר, כמו איאן קרשו, מסיקים אף הם שהפצע היה בירכו השמאלית של היטלר.
בדצמבר 2015 פורסם כי מסמכים מכלא לנדסברג אמורים להיחשף ולהתאגד לספר.
אחד מהם היה מסמכו של רופא הכלא, יוזף ברינשטיינר.
על פי דיווחים, הלה בדק את היטלר ב-1923, וציין כי יש לו טמירות בצד ימין.
בשנת 1968 פרסם העיתונאי הסובייטי לב בז'מנסקי את ספרו "מותו של אדולף היטלר".
בספר הוא מתאר נתיחה גופנית משפטית סובייטית לכאורה ופרסם את נתוני הנתיחה לכאורה שנערכה על ידי פאבסט שקרבסקי.
בספר נאמר, כי מסמך זה נכתב זמן קצר לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה.
על סמך בדיקת השרידים שנחשדו כשייכים להיטלר, הוסק כי הוא היה מונורכיד.
ווייט, גיבה טענות אלה בספרו "האל הפסיכופתי: אדולף היטלר" (1978):
היסטוריונים הגיעו למסקנה שמאז 1945, ברית המועצות הציגה גרסאות שונות באשר למצבו של היטלר.
דבר ההוביל לחשש שמסקנות הנתיחה הוטו בשל תעמולה.
העיתונאי רון רוזנבאום טוען בספרו "Explaining Hitler" כי לא ניתן לקבל את נתיחת הגופה הסובייטית של היטלר כסמכותית ועניינית מכיוון שנאמר כי גופתו של הפיהרר הוצתה כמעט לחלוטין לאחר התאבדותו בתוך הפיהררבונקר.
לא היו שרידים מספקים לביצוע ניתוח ראוי כלשהו.
רוזנבאום מציע כי בהתבסס על מידע מהרופא של היטלר עצמו וביטולים של מחברי הטופס שפורסם, דוח הנתיחה הסובייטי הוא בדיה.
ההיסטוריון אנטון יואכימסטאלר, בחקירתו הנרחבת של נסיבות מותו של היטלר, מצטט פתולוג גרמני שדיבר על הנתיחה המתוארת בספרו של בז'מנסקי: "הדו"ח של שקרבסקי מגוחך...
כל אחד מהעוזרים שלי היה יכול להציג דוח יותר טוב...
זו עבודה גרועה בצורה בלתי נסבלת...
תמליל קטע הנתיחה שלאחר המוות מה-8 במאי 1945 מתאר הכל מלבד את היטלר." ההיסטוריון הנודע איאן קרשו כתב שגופותיהם של אווה בראון והיטלר נשרפו במלואן כאשר הצבא האדום מצא אותן, רק עם עצם לסת תחתונה ושיניים שניתן היה לזהות כשרידיו של היטלר.
ההיסטוריון לוק דאלי-גרובס קבע כי "החיילים הסובייטים הרימו כל עיסה שהם מצאו מול יציאת הבונקר של היטלר, הכניסו אותן לקופסה וטענו שמדובר בגופות של היטלר ואווה.
ההתנהגות הלא מקצועית של קציני המודיעין הסובייטים, האיכות הירודה של חקירותיהם כתוצאה מכך מביאים למסקנה שדו"ח הנתיחה מפוקפק, רצוף סתירות מדעיות ונגוע במניעים אידאולוגיים...
מביאים אותי להסכים עם היסטוריונים, כגון יואכימסטאלר, פסט וקרשו", שהגיעו למסקנה שהסובייטים לא מצאו את היטלר.
ראיון עם הרופא הסובייטי לשעבר סא"ל פאבסט שקרבסקי, שניהל את נתיחת הגופה של היטלר, נמצא במדור התוספות ב-DVD של הסדרה הדוקומנטרית משנות ה-70 "העולם במלחמה".
שקרבסקי טען כי מי שביצעו את הנתיחה לכאורה מצאו במפתיע אשך אחד חסר.
שקרבסקי קבע חד-משמעית שהיטלר לא נורה בראשו.
זאת בניגוד ברור לראיות שקבעו כי היטלר ירה לעצמו ברקתו הימנית, וכי גרסאות שונות לגורלו של היטלר הוצגו על ידי ברית המועצות בהתאם לרצונותיה הפוליטיים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, השיר "Hitler Has Only Got One Ball" היה פופולרי בקרב אזרחי בריטניה.
הסופר הבריטי דונאו אוב'ריאן אמר שאביו, טובי אוב'ריאן, כתב את מילות השיר מקוריות באוגוסט 1939 כחלק מתוכנית התעמולה הרשמית של המדינה.
דבר שהוביל לחשד שמקור המיתוס הזה נובע מהשיר הבריטי.
חברי להקת Violent Femmes בריאן ריצ'י וויקטור דלורנצו החלו את דרכם המוזיקלית יחד כשניגנו בהרכב בשם "Hitler's Missing Testis" (אשכו החסר של היטלר).
הקומיקאי הארלד שמידט השתמש בשמועה על פיה היטלר איבד את האשך שלו כתוצאה מפציעה ממלחמת העולם הראשונה כחומר לפרודיה על היטלר משנת 1999 בתוכניתו, "Die Harald Schmidt Show".
על פי המערכון, היטלר התחיל את המלחמה רק כדי למצוא את "הביצה החסרה" שלו.
המערכון הפך לאחד הידועים מבין מערכוני התוכנית.
הסרטון אף היה לאחד ממאה הסרטונים הנצפים בגוגל וידאו לשנת 2007.
המונורכיזם של היטלר שימש כביצת פסחא במשחקי וידאו של Sniper Elite.
נושא המונורכיזם אף משמש כבדיחה בסרט "ג'וג'ו ראביט" משנת 2019, שבו קפטן דירץ מהגסטפו אומר לג'וג'ו: "ייתכן שאתה וחבריך שמעתם שמועה שלהיטלר יש רק ביצה אחת.
מונושבל (בהונגרית: Mónosbél) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם במונושבל מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-13 ומאז הוא מיושב לסירוגין.
הוא מוזכר לראשונה במסמכים משנת 1261.
יהודים חיו במונושבל במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
מונופין (מונו = יחיד + פין = סנפיר) הוא סנפיר אחד גדול הננעל על שתי הרגליים יחדיו.
התנועה עמו מהירה וקשה יותר מאשר עם סנפירים רגילים.
המונופין משמש לרוב לצורך אימוני שחיית פרפר, וכן בקרב ספורטאי צלילה חופשית.
המונופין מורכב ממשטח בודד או שני משטחים קשורים אחד לשנים, המחוברים לשתי רגליו של הצוללן, ומדמים את התנועה של הלווייתנאים.
למרות שמראה הצוללן עשוי להזכיר בת ים, שחיית מונופינים אינה זהה לשחיית בת ים.
הגעתו של המונופין בראשית שנות ה-70 הובילה לשבירת כל שיאי העולם בשחיית הסנפירים עד סוף העשור בשל הביצועים המשופרים האפשריים בשימוש במקום שני סנפירי ים רגילים.
השחיין המונופיני מושיט את הידיים קדימה, נועל את ידיו זו בזו, נועל את הראש בין השריר הדו-ראשי, במצב המכונה עמדת ייעול.
התנועה הגלית מתחילה בכתפיים, ומתקדמת לכיוון הירכיים; הרגליים כמעט לא מתכופפות כדי להעביר את התנועה אל המונופין.
טכניקה זו נקראת בעיטת דולפינים .
על ידי תנודה איטית של פני השטח של המונופין כשהוא שקוע, צוללנים יכולים ליצור כמויות גדולות של דחף אפילו בתנועות קטנות או איטיות.
דבר זה משמר אנרגיה שעוזרת בעת עצירת נשימה (דום נשימה).
קצב הבעיטה של מונופין לא חייב להיות איטי.
ב-100מ' שחיית שטח, הקצב הוא בסביבות 2 בעיטות בשנייה.
בנפרד מהשימוש הפונקציונלי שלו בשחייה או בצלילה, ניתן להשתמש במונופינים כנוי, או כחלק מתחפושת בתולת ים .
1949: קורט שייפר שהמציא מצלמת סרט תת-ימית במהלך השירות הצבאי באיטליה, מעצב זוג סנפירי שחייה תוצרת בית, אותם הוא ממשיך להדק יחד עם רצועות וחוטים כדי ליצור את מה שהוא כנראה המונופין הראשון בעולם.
החפץ מוצג במוזיאון Aquazoo-Löbbecke בעיר הגרמנית דיסלדורף .
1955: ב-19 בספטמבר 1955, קורט ריסטאו והנס יואכים ברגאן, שהקימו את חברת ייצור ציוד הצלילה התת-מימי Barakuda בתחילת שנות ה-50 בעיר המבורג הגרמנית לאחר ששימשו כשחיינים קרביים במהלך מלחמת העולם השנייה, הגישו פטנט על מונופין.
היה זה מכשיר לשחיינים המשלב את שתי הרגליים.
למרות שההמצאה קיבלה פטנט גרמני 1085798 ב-12 בינואר 1961, היא לעולם לא נכנסת לשלב הייצור.
כריסטיאנסן הגיש פטנט על מכשיר המאפשר לחבר זוג סנפירי שחייה יחד כדי להפחית עייפות והתכווצויות במהלך שחייה ממושכת.
למרות שהחיבור הניתן להסרה הממיר את סנפירי השחייה הנפרדים לעיצוב דמוי מונופין מוענק לפטנט אמריקאי 3165764A ב-19 בינואר 1965, נראה שהוא לא נכנס לשלב הייצור.
1967: בסקירה שלו על טווח הסנפירים הזמינים בצרפת במהלך אותה שנה, ג'יי לארו מזכיר כיצד מומחים שונים מתנסים בשימוש בסנפיר שחייה יחיד המכיל את שתי רגליו של השחיין, תוך כדי שחיית פרפר כדי להתקדם במים.
למרות שהניסוי מניב תוצאות משביעות רצון יחסית לשחיינים, לארו הסיק שסנפיר זה אינו מתאים לצוללנים.
1969: פרנקו פאבונה בונה את המונופין "Matrimoniale" שלו בעיר האיטלקית בולוניה.
לאחר תכנון מונופין מהיר עם להב גומי מחוזק מתכת, בוריס פורוטוב(הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית) בונה להב שלם מפלסטיק מחוזק בפיברגלס.
1970: ב-10 בדצמבר 1970, חברת ציוד הצלילה התת-ימי הספרדית Nemrod-Metzeler רושמת פטנט על מכשיר דמוי מונופין לשחיינים המשלב את שתי כפות הרגליים, אך הוא לעולם לא נכנס לייצור.
1971: נג'דה טורוקאלו (URSS) מגיעה לאליפות אירופה בשחייה בסנפירים (1970, ברצלונה, ספרד) עם מונופין הבנוי משני ענפי טיטניום, אליהם מצטרף "מפרש".
היא מנצחת את כל הבאים.
מאז ועד היום נעשה שימוש במונופינים לתחרויות שחיית סנפיר, מה שמאפשר לשחיינים מונופינים להגיע למהירויות של 12קמ"ש.
שיא העולם המסורתי של דום נשימה באורך 50 מטר מונופינים הוא 13 קמ"ש.
מונופינים יכולים להיות עשויים מסיבי זכוכית, סיבי פחמן או אלומיניום וגומי.
כוח השרירים של הצוללן, סגנון השחייה וסוג הפעילות המימית שהמונופין משמש עבורו קובעים את בחירת הגודל, הנוקשות והחומרים.
רוב המונופינים מורכבים מלהב מרוכב יחיד, רחב, מחוזק בסיבי זכוכית או סיבי פחמן עם גמישות מדורגת, המחובר לצולל באמצעות שני כיסי רגלי גומי.
הקצה המוביל עשוי להיות מעובה ומיושר.
גמישות הלהב נשלטת בדרך כלל על ידי הקטנת כמות הסיבים ועובי הלהב כדי להפוך את הקצה האחורי לדק יותר וגמיש יותר.
מונוקלונליוּת בביולוגיה, מתייחסת למצב של שורת תאים שנגזרו ממקור שיבוט יחיד.
לפיכך, ניתן לומר ש"תאים חד-שבטיים" יוצרים שיבוט בודד.
המונח בא מיוונית עתיקה מהמילה "monos" "לבד או יחיד" ומהמילה "klon", כלומר "חוטר" או "זמורה".
תהליך השכפול יכול להתרחש אין ויוו, או עשוי להיות מגורה אין ויטרו (במבחנה) לצורך מניפולציות מעבדה.
השימוש במונח מרמז בדרך כלל שיש שיטה כלשהי להבחין בין התאים של האוכלוסייה המקורית שממנה נגזר התא הקדמון היחיד, כגון מוטציה (שינוי גנטי אקראי), שעובר בתורשה על ידי הצאצאים.
השימושים הנפוצים במונח זה כוללים:
נוגדנים חד-שבטיים : הם נוגדנים זהים כיוון שיוצרו על ידי אותו סוג של תאי מערכת החיסון שמקורם בתא יחיד שיצר שיבוט (קלון).
במילים אחרות תא היברידומה בודד, שכולל במקרה את הרקומבינציה המתאימה של V(D)J לייצור הנוגדן הרצוי, משובט לייצור אוכלוסייה גדולה של תאים זהים.
בז'רגון המעבדה הבלתי פורמלי, הנוגדנים החד שבטיים המבודדים מתגובת שיקוע של תרבית תאים של שיבוטים היברידומים אלה (קוי היברידומה) נקראים פשוט חד שבטיים .
ניאופלזיה מונוקלונלית (גידול): תא חריג יחיד שעבר קרצינוגנזה משכפל את עצמו למסה סרטנית.
תא פלזמה חד-שבטי (נקרא גם דיסקרזיה של תאי פלזמה ): תא פלזמה חריג יחיד שעבר קרצינוגנזה משכפל את עצמו, שבמקרים מסוימים הוא סרטני.
מונופתונג (בעברית: חד־תנועה) הוא צליל תנועי פשוט, שאיכותו אינה משתנה לאורך כל התנועה וגם בתחילתו וגם בסופו הוא קבוע יחסית, ואינו גולש למעלה או למטה לעבר תנועה אחרת.
המונופתונגים מנוגדים לדיפתונגים, שבהם איכות התנועה משתנה בתוך אותה הברה, ולהיאטוס, שבו שתי תנועות נמצאות זו לצד זו בהברות שונות.
ניתן להבחין בין מונופתונגים באורכם (תנועות ארוכה או תנועות קצרות) ובאיכותם (דרגת פתיחה, מצב השפתיים)
מקור המילה "מונופתונג" הוא מיוונית: monóphthongos) μονόφθογγος) ופירושו "צליל בודד".
ההמרה של מונופתונגים לדיפתונגים (הנקראת דיפתונגיזציה), ושל דיפתונגים למונופתונגים (הנקראת מונופתונגיזציה), היא מרכיב חשוב של התפתחות מעתקי הגאים בשפה.
בשפות שונות, למשל בשפה העברית, עקב מונופתונגיזציה, סימנים גרפיים שייצגו במקור דיפתונגים (תנועות גדולות) מייצגים כיום מונופתונגים ולכן ישנן פחות תנועות בפועל מסימני תנועות.
בשפות אחרות, למשל בשפה הצרפתית, סימנים גרפיים שייצגו במקור מונופתונגים (למשל e ו־u בצרפתית), מייצגים כיום דיפתונגים וכדי לציין מונופתונגים יש צורך בסימני הֶבחן או בצירופים (למשל é ו־ou בצרפתית).
בבלשנות, מונופתונגיזציה ( – מונופתונגוס – "צליל יחיד") או כיווץ תנועה היא שינוי פונטי המורכב מהפיכת דיפתונג (דו־תנועה) למונופתונג (חד־תנועה).
התהליך ההופכי למונופתונגיזציה נקרא דיפתונגיזציה.
בשפה העברית העתיקה, קיימים ארבעה סוגים של דיפתונג שהתכווצו:
בשפה העברית המודרנית ישנן חמש תנועות בלבד בשל תהליך מונופתונגיזציה שעברו התנועות הגדולות.
בחלק מעדות אשכנז, התנועות צירה וחולם נהגות עד היום כדיפתונג.
בשפה האנגלית, עקב מעתק התנועות הגדול צירוף התנועות ea נהגה כיום תמיד כמונופתונג בעקבות תהליך מונופתונגיזציה.
מונופתונגיזציה מתרחשת גם כיום בחלק מהדיאלקטים האמריקניים של השפה.
לדוגמה, בדרום ארצות הברית ובאנגלית מקומית אפרו־אמריקאית הדיפתונגים ו־ הופכים ל־ ו־ למשל המילה try → , והמילה boil →
בלטינית תהליכי המונופתונגיזציה נמשכו לאורך כל תולדות השפה.
הדיפתונג [] כבר בעת העתיקה הראה נטייה להשתנות ל־[] ארוך, (לדוגמה המילה plausttrum 'עגלה' נשמעה כמו plostellum).
הדיפתונג הידוע הראשון שעבר מונופתונגיזציה, הוא [] שהפך ל־[] ארוך במהלך המאה ה־2 לפני הספירה.
(למשל, הלטינית הישנה marei → mari).
הדיפתונג [] הפך במספר רב מאוד של מילים ל[] ארוך.
מאוחר יותר (סביבות המאה ה־3 לספירה), תהליך מונופתונגיזציה הפך אותו לתנועה מעט יותר פתוחה, שנכתבה באמצעות האות "E", אם כי ייתכן שהיא הייתה קרובה מאוד לתנועה [ö] בגרמנית מודרנית.
הדיפתונג [] החל להשתנות כבר בסוף המאה ה־2 לפני הספירה ל־[] ובמאה ה־1 לפני הספירה התחיל להתמזג באופן קבוע לכדי [] טהור.
במאה ה־1 לפני הספירה התהליך החל באזורים הכפריים ומשם ואז החל להתפשט.
בסוף המאה ה־1 לפני הספירה השינוי כבר פשט בגאליה, מחוז ומרכז תרבות גדול, ובמאה השלישית לספירה התבסס מעמדו גם בשפת המעמדות המשכילים.
השפה הגרמנית חוותה מונופתונגיזציה משמעותית.
בגרמנית סטנדרטית מודרנית, הביטוי "liebe gute Brüder" (אחים טובים יקרים) מכיל את המונופתונגים i[ɪ], [uː] ו־[yː], בעוד שבשלבים מוקדמים של גרמנית גבוהה חדשה ביטאו את המשפט באמצעות הדיפתונגים "liebe guete brüeder" ( [ iə], [uə] ו־[yə] בהתאמה).
הדיגרף "ie" המציין [iː] שמר על האיות שלו למרות המונופתונגיזציה.
הדיאלקטים הבוואריים והאלמניים הקיימים בדרום גרמניה ובשווייץ דוברת הגרמנית לא עברו שינויי מונופתונגיזציה, ולכן ניבים אלו משקפים מצב לשוני ארכאי יותר.
מבחינה היסטורית, בשל תהליכי מונופתונגיזציה, ניתן למצוא בשפות רבות שימוש בצלילי תנועות שהיו בעבר דיפתונגים כמונופתונגים.
בסנסקריט, הצלילים של [e] ו־[o] הם במקור הדיפתונגים [ai] ו־[au], והם מצוינים כך בדוואנגרי ובכתבים דומים.
הצלילים [ai] ו־[au] אומנם קיימים בסנסקריט בפני עצמם, אך הם מסומנים כאילו הם מבוטאים כתנועות ארוכות [āi] ו־[āu].
ביוונית מודרנית, כמעט כל הדיפתונגים שהיו קיימים ביוונית העתיקה עברו מונופתונגיזציה.
בצרפתית, הדיגרף ⟨ai⟩ ייצג בתחילה דיפתונג, שהפך למונופתונג /e/.
מונופתונגיזציה התרחשה גם בשפה הפרוטו־סלבית.
מונורפיס הוא סוג מונוטיפי של ספוגיים צורניים מסוג זכוכנים .
המין היחיד הוא מהסוג Monorhaphis chuni, ספוג הידוע ביצירת ספיקולה בסיסית ענקית אחת (GBS) כדי לעגן את הספוג במשקעים.
ספיקולה (spicule) היא יסוד מבני בספוגים המשמש בתור שלד.
המין תואר על ידי פרנץ איילהרד שולצה (Franz Eilhard Schulze) בשנת 1904 בדגימות שנאספו על ידי המשלחת הגרמנית לים העמוק בשנים 1898–1899. מונורפיס הוא גם הסוג היחיד במשפחת המונוטיפיים Monorhaphididae.
חמישה פרטים נוספים נאספו מעומקים של 1,100 עד 2,100 מטרים בשלושה מוקדים רחוקים זה מזה במערב האוקיינוס השקט.
גילם נאמד ב-6,000 עד 18,000 שנים (טעות אומדן אפשרית של 1,000 שנה לכל כיוון) והם גדלו באופן רדיאלי בכ-140 מיקרומטר כל 1,000 שנים.
הצמיחה המוקדמת של הספיקולה הענקית היא דו-כיוונית, ולאחר מכן חד-כיוונית לכיוון הקודקוד.
הדגימות תיעדו גיאוכימיה של סיליקה במעמקי האוקיינוס במשך כל חייהם.
מונחון IUPAC (ראשי תיבות באנגלית: International Union of Pure and Applied Chemistry, האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית) משיים לתרכובות כימיות.
באופן אידיאלי, לכל תרכובת אורגנית ואי-אורגנית צריך להיות שם שממנו אפשר לדעת את נוסחת המבנה שלו.
לפי שיטת IUPAC, כל שם מורכב מתחילית המתארת את המתמירים וההתפצלויות על השרשרת הראשית, שם מרכזי המציין את אורכה של השרשרת הראשית, וסיומת המתארת קבוצות פונקציונליות הנמצאות על השרשרת הראשית.
אלקאנים הם אחת הקבוצות הנפוצות ביותר בכימיה אורגנית.
הם מורכבים מפחמנים ומימנים בלבד ללא קשרים כפולים או משולשים.
לפיכך, הנוסחה הכללית שלהם היא .
שרשראות הפחמן בתרכובת יכולות להכיל מספר רב של פחמנים.
על פי מונחון IUPAC שרשרות של אלקאנים מקבלות את הסיומת "-ַאן" (ane).
שם השרשרת המרכזית באלקאן נקבע על פי מספר הפחמנים שבשרשרת הארוכה ביותר בתרכובת.
ציון שם השרשרת הוא על פי השם הנגזר מן השפה היוונית למספר זה.