tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שר הביטחון, משה ארנס, ביקש מצה"ל שלא לפנות את הקראוונים והדבר יצר עימות בינו ובין הרמטכ"ל, אהוד ברק, בעוד המתנחלים מתבצרים במקום כדי למנוע פינוי.
למחרת הושגו הסכמות שהתירו לנשים לשהות במקום במשך חודש נוסף.
בינואר 1992 אישר ארנס למתנחלים להישאר חודש נוסף ברחלים.
פעילות הנשים ברחלים הייתה לסמל ובחודשים שלאחר מכן התקיימו פעולות התנחלות של נשים תחת הכותרת "נשות רחלים".
בשנים 1992–1994 המקום הפך להיאחזות נח"ל תחת אחריות גדוד הבקעה של פיקוד הנח"ל.
גרעיני נח"ל של תנועת הנוער בית"ר תחזקו את המקום, גרעין שר"ך (מחזור צ"ו) הקים את היאחזות רחלים הגרעין מתנועת בית"ר, גרעין אתג"ר (מחזור צ"ז) וגרעין לו"ל (מחזור צ"ח).
במקביל שהו במקום קבוצה קטנה של מתנחלות.
במשך מספר שנים הוחזק המקום על ידי קבוצה קטנה של צעירים, אשר דאגו שהמקום לא יינטש.
במשך שלוש שנים היו תקופות שלא התגוררו בפועל תושבים במקום.
אישורים לשהייה במקום כמעט שלא ניתנו, והמקום הוחזק תוך הסכמה בשתיקה של ממשלת יצחק רבין.
בשנת ה'תשנ"ד 1994 הגיעו שישה בחורי ישיבה מישיבת בית אל בברכתו של רבם הרב זלמן ברוך מלמד על מנת לגור במקום ולהקים בו מדרשה תורנית בשם "מדרשת יצחק על שם יצחק רופא" (נהג האוטובוס שנהרג באותו פיגוע במקום).
השישה התגוררו במקום בלילות, ובמשך היום למדו בישיבה בבית אל.
המדרשה פעלה בשבתות בלבד בניהולו של הראל כהן, אחד מששת בחורי הישיבה, מזכירו של הרב זלמן מלמד ולימים ראש לשכתו של ח"כ יעקב כ"ץ (כצל'ה).
פעילותם נתמכה בתקציב זעום מטעם תנועת אמנה אשר הרוח החיה והמארגנת מטעמה הייתה תושבת שילה וחברתה של רחלה דרוק, אורית רפפורט.
למקום נאסרה כל סלילה של דרך קבע, וההגעה למקום הייתה כרוכה בקשיים לא מעטים.
חשמל סופק על ידי גנרטור.
הקשר הטלפוני היה רק באמצעות מכשיר קשר; שכן הצבא אסר על חברת בזק לספק תשתית טלפון למקום.
כל אותה שנה הוקצו כחמישה חיילים לשמור על המקום בש"ג ובמגדל שמירה.
השישה בהנהגתו של אריאל בן דוד (בנדא) היוו למעשה את נוער הגבעות הראשון שייסד את השיטה להקים יישוב באמצעות בחורים רווקים המתגוררים לבדם באוהל על גבעת טרשים.
בתחילת 1994, בעת ביקורו של אלוף פיקוד המרכז במקום נחמיה תמרי ימים ספורים לפני מותו, הוא ביקש לקבוע סטטוס קוו והסיר את איומי ההריסה מהמקום.
בהמשך הוקמה במקום היאחזות נח"ל וכן התבצע תהליך הגדלת ההיאחזות.
ממשלת ישראל לא ראתה ברחלים יישוב עצמאי, אלא שכונה של כפר תפוח, ולכן הלמ"ס מנה את תושביו בתוך אוכלוסיית כפר תפוח.
בשנת ה'תשנ"ח 1998, ביקשה מפלגת מולדת להצטרף לממשלת בנימין נתניהו.
אחד התנאים שהוצג מטעמה היה אזרוח של ההיאחזות, ואכן משרד השיכון אישר תכנון שכונת מגורים במקום.
בחודש מרץ 2009, בעקבות עתירת ראש מועצת כפר א-סאוויה השכן, הוציא בג"ץ צו האוסר על המשך בנייה ואכלוס של תשעה בתים שנבנו ללא היתר על אדמות מדינה טרם הסדרת היישוב.
ב-23 באפריל 2012, במהלך כהונתה של ממשלת ישראל השלושים ושתיים, החליט צוות שרים לפעול להסדרת המעמד של רחלים.
בתחילת 2013 חתם אלוף פיקוד המרכז על הכרה ברחלים כיישוב עצמאי, תוך כדי כך אישר גם את נופי נחמיה (אשר כונה "רחלים מערב", והחל משנת 2025 נקרא רשמית יָשׁוּב).
בכך הפכה רחלים ליישוב ה-32 במועצה אזורית שומרון.
בשנת ה'תשע"ה הוקמה בסמוך ליישוב ישיבה קטנה ברוח חסידית בשם "פרי הארץ".
בנובמבר 2017 פורסמה התב"ע של רחלים.
ב-3 בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, נורו עשרות יריות לעבר בתי היישוב מכפר ערבי סמוך.
רחל (רחלי) פייגה-ויגדורצ'יק (נולדה ב-1 במאי 1989 בחולון) היא מתעמלת אמנותית ישראלית, ובעבר מאמנת נבחרת ישראל.
ויגדורצ'יק השתתפה באולימפיאדת בייג'ינג כחלק מנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית שהגיעה למקום שישי.
רחל ויגדורצ'יק החלה להתעמל בגיל 6 ומשתייכת לאגודת עירוני חולון.
ויגדורצ'יק היא בתה של אירה ויגדורצ'יק המאמנת את הנבחרת החל משנת 2007, והייתה המאמנת האישית של אירה ריסנזון.
בתחילת דרכה ייצגה ויגדורצ'יק את ישראל בתרגילים קבוצתיים לנוער בגרמניה (2003) ובתרגילים אישיים באליפות אירופה בקייב (2004) ואליפות העולם בבאקו (2005)
לאחר מכן הצטרפה לשורות נבחרת ישראל בקבוצתי בוגרות והישגי השיא היו: מקום 6 (קבוצתי) באליפות העולם 2007 ביוון (הישג היסטורי שהעניק לנבחרת את הזכות להשתתף במשחקים האולימפיים) ומקום 5 (קבוצתי) באליפות אירופה 2008 באיטליה.
ויגדורצ'יק עשתה היסטוריה עם נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית כאשר זו עלתה לגמר בקרב רב קבוצתי באולימפיאדת בייג'ינג (2008) מהמקום השמיני.
כשנה לאחר מכן ב-2009 ייצגה ויגדורצ'יק את ישראל באליפות העולם ביפן שם סיימה עם הנבחרת הקבוצתית במקום חמישי, הישג שיא נוסף.
לאחר אליפות העולם בסוף אותה שנה היא פרשה מהשתתפות בתחרויות והחלה לאמן במועדון עירוני חולון להתעמלות.
בשנת 2012 נבחרה ויגדורצ'יק ליושבת ראש ועדת הספורטאים האולימפיים בישראל ולנציגת הספורטאים האולימפיים בהנהלת הוועד האולימפי הישראלי.
בשנת 2015 סיימה בהצטיינות את לימודי התואר הראשון במכללת וינגייט במגמת ניהול וארגון והמשיכה ללימודי התואר השני במכללה.
בשנת 2017, בתחילת הקמפיין לאולימפיאדת טוקיו (2020), הצטרפה ויגדורצ'יק לאמה אירה ויגדורציק ככוריאוגרפית ועוזרת מאמנת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית.
בשנת 2019 נבחרת ישראל בהדרכתה, השיגה את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת טוקיו, לאחר שסיימה במקום שישי בקרב רב באליפות העולם שנערכה בבאקו, ובמקום רביעי בתרגיל 5 הכדורים.
באליפות אירופה שהתקיימה בקייב בשנת 2020 זכתה נבחרת ישראל במדליית זהב בקרב-רב כאשר ויגדורצ'יק הכוראוגרפית הראשית ומאמנת בכירה בצוות של הנבחרת הקבוצתית תוך בניית התרגילים עם המוזיקאי חן מצגר אדר באליפות זו זכתה הנבחרת במדליית כסף בתרגיל הכדורים וסיימה במקום רביעי בתרגיל המשולב.
כחודשים לפני המשחקים האולימפיים בטוקיו, באליפות אירופה לשנת 2021 שהתקיימה בסופיה שבבולגריה, נבחרת ישראל זכתה במדליית הזהב בתרגיל המשולב ובמדליית הארד בתרגיל הכדורים.
כמו כן סיימה במקום ה-3 בקרב רב.
ביולי 2021 במשחקים האולימפיים בטוקיו העפילה נבחרת ישראל בהדרכתה של רחלי ויגדורציק לגמר מהמקום ה-4. בתחרויות הגמר סיימה הנבחרת במקום ה-6 הכללי ובכך שחזרה את ההצלחה של הנבחרת הקבוצתית במשחקים האולימפיים בבייג'נג 2008 בהם גם השתתפה רחלי כמתעמלת.
רחלי ויגדורצ'יק-פייגה עברה לעשייה ניהולית-מקצועית:
היחידה לספורט הישגי במכון וינגייט:
2022 הווה: החלה את עבודתה ביחידה לספורט הישגי.
במסגרת תפקידה, היא משמשת ראש תחום הישגי של ענפי הג'ודו, הטאקוונדו והקשתות.
2025 הווה: נכנסה לתפקיד מנהלת המערך הרפואי של ספורטאי הסגלים האולימפיים ביחידה.
בנוסף, היא אחראית על כנסים מרכזיים, ימי עיון ותחום הסדנאות למאמנים הלאומיים.
פרויקט טאלנט טרנספר: במסגרת עבודתה ביחידה, יזמה והקימה את פרויקט טאלנט טרנספר (Talent Transfer) הישראלי, היחידי מסוגו בארץ.
במסגרת פרויקט זה כבר בשנה הראשונה להקמת הפרויקט, ספורטאית ההתעמלות האמנותית לשעבר, מיכאלה משה, עברה לענף הקשתות והגיעה למשחקים האולימפיים בפריז 2024 בפחות משנתיים.
פודקאסט WINCAST: רחלי מובילה את הפודקאסט הרשמי של מכון וינגייט, WINCAST, שבמסגרתו היא מראיינת דמויות ואנשים מובילים בתחומים שונים מעולם הספורט.
ויגדורצ'יק נשואה לשחקן הכדורעף לשעבר שון פייגה ולהם שלוש בנות.
רחל שקלובסקי (6 בנובמבר 1946 – 27 בינואר 2013) הייתה מבקרת ספרות ומשוררת ישראלית.
התחנכה בצעירותה בשווייץ ובארצות הברית וסיימה את לימודיה בתיכון עירוני א' בתל אביב.
הייתה בעלת תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים במדע המדינה וספרות אנגלית ומוסמכת בספרות אנגלית ואמריקאית.
מלבד זאת למדה שנתיים לימודי פילוסופיה ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1976–1980 לימדה פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב: קורסים בספקנות, בעיית הצדקת הרציונליזם, קריאה באפלטון ואחרים.
שקלובסקי פרסמה שירים ומאמרים במוספים לספרות מסוף 1975. במשך שלושה עשורים פרסמה מאמרי ביקורת ושירים בעיתונים "הארץ", "דבר", "ידיעות אחרונות", "מעריב" "שישי" ובכתב העת "עיתון 77".
בספרה הראשון משנת 1988, "בין שעבוד לחירות", פרסמה מבחר מאמרים המביאים את נקודת מבטה הייחודית על יצירות ספרותיות קלאסיות ומודרניות וכן על יצירות הגות בתחומים מגוונים כולל היסטוריה, פסיכיאטריה ויהדות.
בין המאמרים שקיבצה מופיעים שני מאמרי ביקורת על תפיסת היהדות הלייבוביצ'יאנית וכן תשובתה לישעיהו ליבוביץ בעקבות תגובתו.
במסות הפילוסופיות שפרסמה באה לידי ביטוי השקפת עולם חילונית רציונליסטית המהווה את תעודת הזהות האומנותית שלה.
ספרה השני "בחיפוש אחר החיים הטובים" מהווה המשך לספרה הראשון, אך בניגוד לו מתמקד בביקורת ספרותית ופחות ברשימות פילוסופיות.
שקלובסקי זכתה פרס ברנשטיין לביקורת ספרותית בעיתונות היומית, עם חלוקתו לראשונה בשנת 1979.
שקלובסקי נפטרה ב-27 בינואר 2013 בביתה בתל אביב.
"זה בסך הכול החיים", תל אביב: הוצאת גוונים, תשס"ח 2007.
"דמויים מהעולם ומירושלים", תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ט 1999.
"בחיפוש אחר החיים הטובים": קובץ ביקורות על ספרים, תל אביב: ירון גולן, 1996.
"בין שעבוד לחירות": מסות פילוסופיות, תל אביב: ירון גולן, 1988.
רחלי עינב (נולדה ב-3 בפברואר 1953) היא בוטנאית המתמחה באקולוגיה של הים, בעיקר באצות ים.
עינב נולדה במושב באר טוביה לאב בנימין ולאם רינה, אביה היה נצר לשושלת הרבנים מבית קראוס.
בעת שירותה הצבאי הייתה מדריכה בבית ספר שדה אכזיב של החברה להגנת הטבע.
עבודת המוסמך שלה, שנערכה באוניברסיטת תל אביב, הוקדשה לצמחי החוף "התפלגות תפוצת מיני העדעד (Limonium) בחופי ישראל".
עבודת הדוקטורט בוצעה בתחום של אקו פיזיולוגיה של אצות והתאמתן לתנאי הסביבה.
סיימה בהצטיינות (Magna cum laude).
עבודת הפוסט דוקטורט נעשתה באוניברסיטת בר-אילן, והיא פרסום מגדיר מצולם שנקרא "אצות החוף של ישראל", שיצא לאור בשנת 2004 בהוצאת הספרים של אוניברסיטת בר-אילן ובעריכת "טבע הדברים".
המגדיר כולל מבוא על הים ועל האצות וכן תיאור של כמאה מינים מלווה בצילומים תת-מימיים פרי מצלמתה.
ב-2007 תורגם הספר ויצא לאור גם באנגלית.
בנוסף עינב היא גם עיתונאית המפרסמת כתבות בעיתון ילדי טבע הדברים.
בין הכתבות שפרסמה יש את: מגד בממלכת הירק ונור פיית הצמחים.
החברה שהקימה, "Blue Ecosystems" עוסקת בייעוץ בנושאי איכות הסביבה ושמירת טבע.
הרפתקאות עם צמחים (1983), הוצאת שוקן.
קובץ סיפורים משולבים בהרפתקאות מהווי הילדות, שמטרתם לקרב את הילדים לצמחים שבקרבת הבית: סרפד, חרצית, מקור חסידה, חלמית, גזר, בוצין, לופית, נרקיס וחמציץ.
הספר הוא חלק מסדרת ספרים "צופית – סדרת טבע לילדים" בעריכת עמוס בר.
הסדרה מיועדת לילדים בגיל הגן ובכיתות א-ה של בית הספר היסודי
ספר לימוד, בשותפות עם סוניה רזיאל וטוביה דסלר.
אצות החוף של ישראל (2004), ובמהדורה האנגלית: " Seaweeds of the Eastern Mediterranean coast " (2007) ובימים אלו מתורגם גם לערבית
אצות בשמן זית - אצות ומתכוני אצות למטבח הים תיכוני (2007).
הספר נוצר בעבודה משותפת עם יצחק נתן לוי (איצ'ו), ומכיל מתכונים מאצות ים.
'''פרי האדמה, הספר יצא לאור בשנת 2020, טרילוגיה המכילה שלושה ספרים בקופסה אחת.
הספרים כוללים תיאור, תמונות ומתכונים של 500 צמחי בר הגדלים בישראל.
רחלי חיים (14 במאי 1957 – 18 ביוני 2023) הייתה זמרת ושחקנית תיאטרון ומחזות זמר ישראלית, שהתפרסמה בעיקר בשנות ה-80.
חיים נולדה בפונה שבהודו למשפחה יהודית-תימנית ממוצא נפאלי-הודי.
בגיל שש עלתה עם משפחתה לישראל וגדלה באילת.
כנערה, שרה בלהקת הנוער של העיר.
את שירותה הצבאי עשתה חיים בצוות הווי הנח"ל.
ב-1978 הקליטה הלהקה, בהשתתפות חיים, את השיר "מטריה בשניים", לאלבום השירים היפים של להקות צה"ל, לציון 30 שנה למדינת ישראל.
לאחר שחרורה מצה"ל, הגישה חיים תוכניות ספורט בטלוויזיה הישראלית, והתפרסמה במראה האקזוטי שלה.
ב-1980 חזרה לתחום השירה, והצטרפה ללהקת "בצל ירוק 80".
הלהקה, שכללה בין היתר את מאיר סוויסה, דני שגב ואבי דור, שרה בסגנון הלהקות הצבאיות.
הלהקה הקליטה שלושה שירים מקוריים והעלתה מופע, אך לא זכתה להצלחה והתפרקה כעבור שנה.
ב-1981 השתתפה חיים במופע "ברנשים וחלומות", שכלל להיטים ממחזות זמר ומסרטים מוזיקליים.
באותה השנה השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "מועדון החתול שמיל" שהוקדשה לשירי נעמי שמר.
עוד בשנה זו השתתפה בפסטיגל, שנערך אז בפעם הראשונה, עם השירים "שמש", "תום" ו"תנו לי אלף".
שירים אלה היא ביצעה בהרכבים עם זמרים שונים.
היא שבה אל הפסטיגל ב-1982 כשהצטרפה ללהקת איזולירבנד עם השיר "משחקי וידאו", וב-1983 כחלק מההרכב "שלישיית מוס" (לצד בני הרוש ואיציק עוקב) עם השיר "קוסם מארץ עוץ".
ב-1982 הופיעה בהצגה "ילדי הכרך", לצד עדנה גורן, דינה גולן ונסים גרמה.
ב-1985 הקליטה מספר שירים באופן עצמאי, ביניהם "הכי יפה בעיר", שכתבו עבורה עלי מוהר ורמי קלינשטיין, והיא שרה אותו בליווי איגי דיין וקלינשטיין בפסנתר.
בפורים 1989 הופיעה במופע לילדים "משלוש יוצא אחד", לצד אבי דור ולאה לופטין.
בסוף אותה השנה הוציאה חיים אלבום סולו בשם "רוקדת בכוח".
רוב השירים נכתבו והולחנו על ידי חיים עצמה ועובדו בידי עדי רנרט, ורמי קלינשטיין הלחין לאלבום שני שירים.
האלבום לא זכה להצלחה על אף שירים בולטים בו כ"רוקדת בכוח", "מלכת הלילה", "עיר זרה" ו"מלי".
ב-1990 שרה קולות רקע בשיר "לך תתרגל איתה" של אתי אנקרי, שהופיע באלבום הבכורה שלה "רואה לך בעיניים".
ב-1992 עסקה בדיבוב בסדרת הטלוויזיה "מסיפורי ספר הג'ונגל" בתפקיד לאלה.
ב-2007 הופיעה חיים בתפקיד משני בסרטו של הבמאי דורון בנבנישתי, "מתוק ומר".
חיים הייתה נשואה לשחקן והזמר בני נדלר והעלתה איתו את האלבום-מופע לילדים "מה עושות האיילות – ככה סתם", שכלל שירים של לאה גולדברג וע.
חלק משירי המופע הוקלטו בקלטות וידאו ואודיו.
ב-1993 הם היו חלק מלהקת "שירו", שליוותה את הזמרת שרהל'ה שרון בשיר "שירו" בתחרות האירוויזיון.
נדלר וחיים המשיכו בשיתוף פעולה מקצועי גם לאחר שהתגרשו.
חיים הייתה נשואה לראשונה לבני נדלר.
ב-1987 חיים נישאה בשנית, למתופף אלון הלל, אותו הכירה בשנת 1981, במהלך העבודה המשותפת שלהם במחזמר "ברנשים וחלומות".
לשניים נולדו שני בנים: המוזיקאים יונתן וגלעד (גיגי) הלל.
בגיל 50 אובחנה חיים כחולה במחלת אלצהיימר והתמודדה איתה במשך 16 שנים עד לפטירתה ב-18 ביוני 2023. חיים הובאה למנוחות בבית העלמין ירקון.
ב-10 ביולי של אותה שנה הוציא בנה יונתן את השיר "אלצהיימר" שכתב והלחין אודות חוויית ההתמודדות שלו עם מחלתה של אמו.
רחמים אלעזר (בשמו האמהרי מהרטו מוצ'נך; נולד ב-1955) הוא שדרן רדיו בקול ישראל שהיה פעיל למען עלייה וקליטה של ביתא ישראל.
נולד בכפר באזור סקלט שבמחוז בגמדר שבאתיופיה למשפחת אריסים יהודית.
בילדותו עסק ברעיית צאן עד אשר החל ללמוד בבית הספר היהודי שבאמבובר שממנו המשיך לבית ספר כללי בעיר גונדר.
בשלהי שנות ה-60 פגש בשלושה עיתונאים ישראליים בהם ארנולד שרמן ושלום רוזנפלד שעזרו לו להגיע לישראל ב-1971. בהגיעו לישראל נתמך על ידי העיתונאים ונשלח להתחנך בכפר הנוער אלוני יצחק שבסיומם גויס לעתודה האקדמית במסגרת צה"ל שבה למד לימודי אפריקה והמזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב ובהמשך למד בה תקשורת.
בשלהי שנות ה-70 ובמרוצת שנות ה-80 שימש כפעיל למען עליית קהילתו בתחילה במסגרת התאחדות יהודי אתיופיה בישראל ובהמשך בארגונים אחרים בהם המועצה הציבורית למען יהודי אתיופיה.
בתחילת שנות ה-80 החל בתפקידו הנוכחי כשדרן רדיו ומגיש חדשות בשפה האמהרית ברדיו רק"ע.
רחל ששון בר הייתה עיתונאית והאישה הראשונה בבריטניה ששימשה כעורכת עיתון ארצי.
הייתה העורכת הראשית של העיתון האובזרבר (1891-1903) ובמקביל גם של העיתון הסאנדיי טיימס (1893-1903).
היא הייתה בת למשפחת ששון היהודית, אך המירה את דתה לנצרות אנגליקנית במהלך חייה.
למרות זאת שמרה על קרבה למטרות יהודיות.
רחל ששון נולדה בבומביי, הודו הבריטית בשנת 1858 בת לפרחה וששון דוד ששון (1832–1867) .
אביה היה איש עסקים ופילנתרופ, בנו של דוד ששון, סוחר בינלאומי ועשיר מופלג יליד בגדאד.
משפחתה הייתה ידועה בשמירה על מסורות היהדות ובמיוחד על מנהגי קהילת בגדאד.
מעט לאחר לידתה של רחל, עברה משפחתה להתגורר בבריטניה.
אביה ניהל בנק ועסקים רבים בלונדון, ובמקביל היה פעיל מאוד בארגוני הקהילה היהודית במדינה, במיוחד במסגרת ההתאחדות האנגלו-יהודית לעזרה ליהודים ברחבי העולם.
הוא נפטר במפתיע בשנת 1867 בגיל 35 בלבד, ורחל ושלושת אחיה נותרו ללא אב.
ילדי המשפחה קיבלו חינוך ממורים פרטיים שהגיעו לשטח האחוזה ללמדם, אחד מהמורים אף התגורר באחוזתם באופן קבוע.
כצעירה רחל התנדבה במשך שנתיים בבית החולים ברומפטון בלונדון והתעניינה רבות במוזיקה והלחנה.
היא אף פרסמה סונאטה לפסנתר וטריו סונאטה שהלחינה בעצמה.
בשנת 1887 נישאה לאיש עסקים בשם פרדריק ארתור בר, בן למשפחת בנקאים יהודית-גרמנית מתבוללת.
בשלב זה בר כבר היה נוצרי אנגליקני, ורחל הלכה בדרכו והתנצרה גם כן.
היא הייתה השנייה במשפחתה להינשא ללא-יהודי; הראשון היה אחיה אלפרד עזרא ששון (1861–1895), אביו של המשורר האנגלי הנודע סיגפריד ששון.
שניהם נושלו מירושת משפחת ששון עקב כך.
למרות זאת רחל לא התנכרה לעברה היהודי מהמזרח, והמשיכה לגלות סימפתיה גדולה למטרות יהודיות ולהבליט את מוצאה האוריינטלי במהלך חייה.
חתונתה לפרדריק בר נערכה בטקס מפואר בכנסיית השילוש המקודש בלונדון.
פרדריק בר היה הבעלים של העיתון האובזרבר אותו ירש מאביו, ובהדרגה החל לערב את אשתו בפעילות העיתון.
תחילה פרסמה רחל מאמרים בעיתון, לאחר מכן קיבלה את עמדת עורכת המשנה, ולבסוף הגיעה לדרגת העורכת הראשית (1891).
בשנת 1893 רכשו בני הזוג גם את העיתון הידוע הסאנדיי טיימס ורחל הייתה לעורכת הראשית שלו.
למרות הגעתה לעמדת העורכת דרך הונו של בעלה, היא ניהלה את העיתונים באופן עצמאי ונשכני ביחס למקובל בתקופה.
כמו כן עצם היותה של אישה עורכת עיתון לאומי היה יוצא דופן בנוף של בריטניה של סוף המאה ה-19, בה לנשים לא היה אף זכות הצבעה; לאחר עזיבתה את שני העיתונים בשנת 1903 עברו כ-80 שנה עד שאישה הגיעה לתפקיד עורכת ראשית באחד מהעיתונים הלאומיים בבריטניה.
תחת ניהולה האובזרבר לקח חלק חשוב בפרשת דרייפוס כאשר היה זה שחשף בשנת 1898 שהמסמכים ששומשו לשם הרשעתו של אלפרד דרייפוס היו זיוף.
הפרסום עורר שערורייה בצרפת שהתגלגלה לפרסום מאמרו "אני מאשים...!" של אמיל זולא ולאחר מכן גם לזיכויו של דרייפוס.
באנגליה לעומת זאת שני העיתונים בעריכתה של רחל היו היחידים שגילו עניין בפרשיה וסיקרו אותה בהרחבה, תוך לקיחת צד ברור לטובת דרייפוס ש"הורשע בגין היותו יהודי".
באופן דומה, שני העיתונים בעריכתה גילו סימפתיה לרעיון הציוני מראשיתו, והיא סיקרה באהדה את רעיונותיו של הרצל כפי שבאו לידי ביטוי בספרו מדינת היהודים.
מצבו הבריאותי של בעלה פרדריק התדרדר בשנים אלו, והיא טיפלה בו במסירות רבה בביתם.
עם פטירתו בשנת 1903, הייתה היורשת הבלעדית של הונו הרב, אך גם נכנסה למצוקה נפשית קשה שהובילה אותה להתמוטטות נפשית.
היא צמצמה את פעילותה העיתונאית ובשלב מסוים אף אושפזה בביתה ביחד עם שלוש אחיות אשר טיפלו בה.
אחיה היה לאפוטרופוס על רכושה ושני העיתונים בבעלות המשפחה נמכרו.
לעיתים היא התאוששה מספיק כדי לתפקד בתקינות, ונהגה לתרום לבית החולים שבקרבת ביתה, לאמנים, מוזיקאים ונזקקים.
בשנת 1927 לקתה בסרטן ונפטרה בעודה חסרת ילדים.
רכושה עבר לאחייניה, במיוחד לסיגפריד ששון.
היא נקברה בחלקת קבר קטנה, שלא במאוזוליאומים הגדולים של משפחת ששון או משפחת בר.
על מצבתה כתוב בפשטות "בתו של דוד ששון המנוח".
רחלי רוטנר (נולדה ב-15 באוקטובר 1982) היא קומיקאית, עיתונאית וקומיקסאית ישראלית.
רוטנר נולדה בנתניה למשפחה דתית־לאומית.
אביה הוא המלחין יעקב רוטנר, ואמה, פזית, היא מורה וביבליותרפיסטית.
אחותה הצעירה ממנה היא הסופרת ליאת רוטנר.
לאחר לימודים תיכוניים באולפנה, שרתה בשירות לאומי.
היא סיימה לימודי חינוך לאמנות במדרשה לאמנות שבמכללה האקדמית בית ברל.
הייתה חברה ב"חבורת A4", השתתפה בפרויקט ספרות זולה ובפרויקט הקומיקס הישראלי-פולני "קומפוט".
כתבה בשבועון הבידור "רייטינג" ויצרה כתבות וידאו לאתר nrg.
ב"רייטינג" פרסמה גם מדור קומיקס שבועי בנושאי תרבות בשם "קו השפיות".
בשנת 2006 השתתפה בתערוכת מחווה לפיקאסו במוזיאון פתח תקווה לאמנות.
בשנת 2007 השתתפה בתערוכה "רשמים 3 - הביאנלה הארצית לרישום" בבית האמנים בירושלים, והציגה תערוכת יחיד בגלריה "טובה אוסמן" בתל אביב.
בשנת 2008 יצא לאור ספרה "הצד האחר של העולם", יצירת קומיקס למבוגרים שבה שני סיפורים ("חלום" ו"בית") ונובלה ("שער").
באותה תקופה יצרה קומיקס גם במסגרת קבוצת הקומיקס הדתית לאומית "ארמדיל".
סיפורי קומיקס נוספים שלה שפורסמו הם "מתוק ומרושע: איך התאהבתי באריאל ויסמן (הגרסה המצונזרת)", ו"חמוד וקטלני", המתארים את סיפור ההיכרות שלה עם בעלה.
בשנת 2010 הציגה תערוכה זוגית בשם "ערש", יחד עם האמן יובל כספי בגלריה "אלפרד" בתל אביב.
בשנת 2010 יצרה עבור ערוץ ביפ סדרת בובות קומית בשם "דרמה קווינס", ששודרה במסגרת רצועת הערוץ "המעבדה" בהנחיית דודו ארז.
את הסדרה דיבב הקומיקאי אבי אטינגר.
בשנת 2011 יצרה את עמוד הפייסבוק "ביבי מאויר", בו איירה סטטוסים מדף הפייסבוק של ראש הממשלה בנימין נתניהו באופן סאטירי.
בשנים 2014–2018 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "החפרנים", תוכנית טלוויזיה מדעית קומית המשודרת בערוץ 23 ובערוץ 2.
בשנים 2011–2016 עבדה במערכת האתר "וואלה" ככתבת, עורכת, מאיירת ומגישת כתבות וידאו הומוריסטיות.
בין השאר כתבה את בלוג "האח הגדול" של האתר, הגישה את פינת ביקורת הטלוויזיה ואת תוכנית פרשת השבוע עם פרופסור אמיר חצרוני.
בראשית 2016 הודיעה רוטנר על עזיבתה את מערכת "וואלה!
במהלך שנה זו כתבה והשתתפה במספר מערכונים בתוכניות "עוד כותרות" עם אייל קיציס ו"היום בלילה" עם גורי אלפי, ויצרה עבור אתר mako פרודיה על מגזין נשים בשם "לאישושה".
בהמשך יצרה את מדור "שיחה מאוירת", במסגרתו מבצעת מתיחות טלפוניות ושיחות מתיחה עם מוסדות, ארגונים ואנשי ציבור, והפכה אותן לקטעי אנימציה, ואת עמוד הפייסבוק Wako, מדור סאטירי של Mako המכיל ידיעות מזויפות.
בשנת 2016 השתתפה בתערוכה "אוטוביוגרפיות: וידויים בקומיקס של נשים יהודיות" במוזיאון הנגב, תערוכה בינלאומית שהוצגה משנת 2010 במקומות שונים בעולם.
בשנת 2018 השתתפה בתערוכה "ויהי צחוק - הומור יהודי ברחבי העולם" בבית התפוצות.
משנת 2021 הגישה את הפודקאסט הסאטירי Wako עם בעלה, הקומיקאי אריאל ויסמן ואמיר בוקסבאום.
באותה שנה דיבבה את דמותה של מלחייה מהפלפלים בחידוש של המשחק פיפוש.
החל מ-2024 הפודקאסט Wako שינה את שמו ל"הפעם הגזמתם" ועבר להיות תחת "בית הפודיום".
נשואה לאריאל ויסמן, תסריטאי, יוצר קומיקס וקומיקאי.
הזוג מתגורר בתל אביב, להם בן.
ב-24 בנובמבר 2015 פרסמה בדף הפייסבוק שלה פוסט, בו כתבה כי במסיבה לרגל סיום תפקידו כעורך אתר "וואלה!", התוודה בפניה ינון מגל במילים בוטות על משיכתו המינית כלפיה.
לאחר שפורסמו תלונות של נשים נוספות כנגד מגל, באותו הקשר, התפטר מגל מכהונתו כחבר הכנסת (בפברואר 2016 סגרה פרקליטות מחוז ת"א את התיק נגד מגל).
באפריל 2022 הודיעה ברשומת פייסבוק שהיא לוקחת "הפסקה מתודית מהדת".
רחמים "גומדי" אהרוני (1939, תל אביב – 24 בינואר 2016) היה איש עסקים ועבריין ישראלי, חבר כנופיית הכרם, שפעל בשנות ה-70 של המאה ה-20, והתפרסם כשהורשע (לצד שותפו טוביה אושרי) ברצח הכפול של עמוס אוריון ועזר כהן.
אהרוני נכלל ברשימת אחד עשר החשודים, כראשי הפשע המאורגן בישראל, וריצה במצטבר 29 שנות מאסר.
אהרוני נולד בשכונת התקווה בתל אביב וכונה "גומאדי" בשל גופו הקטן.
הוא גדל עם משפחתו בצריף קטן, לא סיים את בית הספר היסודי.
בגיל 18 התגייס לחיל התותחנים.
כשבגר נכנס לעולם הפשע ונחשב ל"בוס של כרם התימנים" והיה מעורב בעבירות הימורים וסמים.
טוביה אושרי, היה לאיש הביצוע שלו ושותפו הצמוד.
אהרוני התפרסם בשנות ה-80 לאחר שהיה ברצח הכפול של עמוס אוריון ועזר כהן לאחר סכסוך כספי ביריות בתת-מקלע עוזי במפעל הבשר "בר-בקר" בבת ים שהיה בבעלות אהרוני ושותפו טוביה אושרי.
אושרי נתפס לאחר הרצח, לפני שהספיק לברוח לחו"ל אך אהרוני כן הצליח עד שאותר באיטליה, נעצר והוסגר לישראל.
הוא הורשע בבית המשפט המחוזי בתל אביב רק בקשירת קשר לרצח אך בערעור לבית המשפט העליון, הורשע ברצח ועונשו נקבע על מאסר עולם אותו החל לרצות בגיל 46, בשנת 1986. הוא שוחרר ב-1998 לאחר שריצה 18 שנות מאסר.
אהרוני המשיך בעולם הפשיעה גם לאחר המאסר ובשנת 2004 הורשע בסחר בסמים ונידון ל-12 שנות מאסר.
עונשו קוצר ב-2014 בשל מצבו הבריאותי הרופף.
אהרוני נודע בכינוי "רחמים לא ידע" לאחר שתחקיר שפורסם בשנת 2015 ב"עובדה" עובד למערכון קומי ב"ארץ נהדרת".
ב-24 בינואר 2016, נפטר בביתו, ככל הנראה מדום לב.
רחלי אדלמן (נולדה ב-30 בנובמבר 1942) היא המו"לית של הוצאת שוקן.
רחלי אדלמן נולדה בתל אביב.
היא בתו של גרשום שוקן.
סבה, שלמה זלמן שוקן, הוא מייסדה של הוצאת הספרים "שוקן", מההוצאות הגדולות בברלין של שנות ה-30. בשנת 1939 הוקמה ההוצאה בתל אביב ואחריה הוצאת הספרים בניו יורק, שם היא מוציאה ספרים באנגלית.
אמה של אדלמן, שולמית פרסיץ, היא בתה של שושנה פרסיץ, חברת שלוש הכנסות הראשונות, איתה עלתה לארץ ישראל ממוסקבה בשנת 1925. שושנה פרסיץ הקימה במוסקבה את הוצאת הספרים "אמנות" וניהלה אותה גם בתל אביב.
לרחלי שני אחים: עמוס שוקן, המו"ל ובעל השליטה של העיתון "הארץ", והלל שוקן, אדריכל.
אדלמן שירתה בצה"ל כקצינה ובשליחות צה"ל במלאווי שבאפריקה.
לאחר שחרורה מצה"ל עבדה במשרד האוצר ובמשרד מבקר המדינה ולמדה באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא סיימה תואר ראשון בכלכלה וספרות אנגלית ותואר שני במנהל עסקים.
הצטרפה להוצאת שוקן ב-1969, בשנת 1972 מונתה מו"ל ההוצאה לאור.
היא החליפה את יוסף הרמן, אשר הגיע ארצה עם ספרי ההוצאה בשנת 1937. תחת ניהולה הצליחה הוצאת שוקן להוציא לאור ספרים פרי עטם של שמואל יוסף עגנון, יהודה עמיחי, מחמוד דרוויש, פנחס שדה, מאיר שלו, שבתאי טבת, אמנון רובינשטיין, עמיה ליבליך, א.
יהושע, פרנץ קפקא, דייוויד הרברט לורנס, נדין גורדימר, קנוט המסון, הרמן הסה, טד יוז, גבריאל גארסיה מארקס, פיליפ רות, אלכסנדר סולז'ניצין, דילן תומאס, וירג'יניה וולף, הדרמה היוונית ותרגומים חדשים של האיליאדה והאודיסיאה של הומרוס, ועוד יצירות ספרותיות חשובות שתורגמו מעשרות שפות.
אדלמן הוציאה לאור הרבה ספרי עיון חשובים וספרים המיועדים לסטודנטים באוניברסיטאות במדעי הרוח החברה והמשפטים, בדיסציפלינות מגוונות (משפטים, חינוך, פסיכולוגיה, קרימינולוגיה), ואף בתחומים הכוללים ספרות יפה ושירה, פילוסופיה והיסטוריה.
נבחרה לשמש יו"ר התאחדות הוצאות ספרים בישראל ושימשה בתפקיד זה עד שנת 1993. בשנים 2007–2009 היא נבחרה שוב, ובשנת 2013 - 2018. היא נודעה במספר מאבקים שניהלה:
למען שיפור תנאי רכישת הנייר מן המונופול שהיו מפעלי נייר חדרה בעבר,
למען הכרת ההוצאה לאור כתעשייה מול משרד האוצר,
נגד המבצעים של רשתות הספרים הגדולות סטימצקי וצומת ספרים ולמען חקיקת החוק להגנת הספרות והסופרים בישראל כדי ליצב את המודל הכלכלי של הוצאות הספרים בישראל (החוק פעל שנתיים וחצי),
נגד ההפרות של זכויות יוצרים.
פעילה גם בהתאחדות הבינלאומית לזכויות יוצרים.
בשנת 2003 הוצאת שוקן רכשה מהוצאת מסדה את זכויות היוצרים של האנציקלופדיה העברית.
האנציקלופדיה, שהושלמה בשנת 1996, לא עודכנה מאז.
אדלמן החליטה שיש להמשיך את המפעל הגדול ולהפיקו כאנציקלופדיה אלקטרונית.
נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21 המפעל נמשך, כשהעורך הראשי הוא פרופסור אסא כשר.
בשנת 1967 נישאה ליהודה אדלמן, מנתח מערכות, אשר נפטר בשנת 1996. לזוג שלוש בנות.
אחת מהן היא ד"ר יעל שושנה הדס, מנכ"ל הוצאת שוקן ומרצה באוניברסיטת רייכמן.
רחם דידלפי (מלועזית: Uterus didelphys, לפי מונחי האקדמיה ללשון העברית: רחם פציל) הוא מום רחמי בו הרחם מוצג בתור איבר כפול.
מצב זה נוצר כאשר ההלחמה העוברית של הצינורות המולריים (Müllerian ducts) אינה מתרחשת.
כתוצאה מכך, נוצר רחם כפול עם שני צווארי רחם, לעיתים רחוקות גם נרתיק כפול ("פות פציל").
לכל רחם יש קרן אחת הקשורה לחצוצרת הרחם האיפסילטראלית הפונה אל השחלה שבצידה.
אצל מינים שאינם אנושיים (לדוגמה, נמטודות), איברי מין דידלפיים עשויים להיות נורמליים ולא נחשבים למום.
מינים שונים אלו מתוארים כדידלפיים (כפולים), בניגוד למונודלפיים.
הרחם נוצר במהלך שילוב של שני צינורות (הנקראים גם צינורות מולריים).
תהליך זה בדרך כלל משלב את שני הצינורות המולאריים לרחם אחד, אך לא מתרחש אצל אותן נשים בעלות המום הרחמי, אצלן הוא נשאר בצורתו הכפולה.
ברחם דידלפי צוואר הרחם כפול והוא מזוהה בדרך כלל כנרתיק כפול.
הגורם לכישלון בתהליך ההתאחות של הצינורות איננו ידוע.
הפגמים שעלולים להתרחש כתוצאה מהמום יכולים להוביל להשפעה על הנרתיק, על מערכת כליות, ובמקרים פחות שכיחים גם על השלד.
מצב זה פחות נפוץ מאשר מומים רחמיים כמקושת הרחם, מחיצה ברחם ורחם דו-קרני.
המצב הוערך להתרחש אצל אחת מתוך 3,000 נשים.
נשים בעלות רחם כפול עשויות לא לסבול מתסמינים, ועל כן עשויות להיות בלתי מודעות למצבן.
עם זאת, מחקר שנערך על ידי היינונן (Heinonen), הראה כי תנאים מסוימים עשויים להיות נפוצים יותר אצל נשים עם רחם כפול.
כך למשל, במחקר אשר כלל 26 נשים בעלות רחם כפול, תלונות גינקולוגיות כללו דיסמנוריאה ודיספראוניה (Dyspareunia) - כאב במהלך או אחרי קיום יחסי מין, ואצל כל המשתתפות נמצאה וגינה כפולה.
בקרב 18 נשים שילדו, שיעור הישרדות העובר היה 67.5%.
21% מההריונות הסתיימו בלידה מוקדמת.
לידת עכוז היוותה 43% מסך הלידות, ובוצעו ניתוחים קיסריים ב-82% מהמקרים.
בדיקה גניקולוגית שגרתית בדרך כלל תוכל לחשוף נרתיק כפול וצוואר הרחם כפול.
על בסיס בדיקה זו מתבצעות בדיקות וחקירות מעמיקות יותר לבחינת הממצאים המאובחנים בבדיקה, כמו גם כאשר נתקלים ומגלים בבעיות פוריות בבדיקות.
לא כל מקרי הרחם הדידלפי מערבים שכפול של צוואר הרחם והנרתיק.
טכניקות מועילות כדי לחקור את מבנה הרחם הן על ידי ביצוע בדיקת אולטרה סאונד וגינלי (Transvaginal ultrasonography), סונוהיסטריוגרפיה, היסטרוסלפינגוגרפיה (בקיצור: HSG - צילום רחם), MRI והיסטרוסקופיה.
בדיקת אולטרה סאונד תלת־ממדי חדשנית נמצאה כשיטה נוספת טובה, שגם אינה פולשנית, לשם אבחון מומים רחמיים.
רחם דידלפי מבולבל לעיתים קרובות עם מחיצת רחם מלאה.
לעיתים קרובות נדרשת יותר מאשר שיטה אחת של בדיקות לצורך אבחון מדויק של התופעה.
אבחון נכון הוא חיוני לצורך מתן טיפול נכון בין שני המקרים השונים הללו.
בעוד שרוב הרופאים ממליצים הסרה של מחיצת הרחם, הם בדרך כלל מסכימים כי עדיף שלא להתערב באותו אופן במקרה של רחם דידלפי.
בכל מקרה, יש להתייעץ עם אנדוקרינולוג מומחה לפוריות.
בארצות הברית אחוז המקרים המדווחים של רחם דידלפי הם אצל כ-0.1% -0.5% מהנשים.
קשה לדעת באופן מדויק את תדירותה של תופעה חריגה זו.
כמו כן, היא יכולה להיות נסתרת אם לא נצפו או תועדו סיבוכים או תסמינים יוצאי דופן כלשהם במערכת הרבייה אצל האישה.
נשים הלוקות ברחם דידלפי עשויות להזדקק לתשומת לב מיוחדת במהלך הריונן בשל מקרים נפוצים של לידות מוקדמות או מיקום לא נכון או מסוכן של העובר בתוך הרחם.
ע"פ מחקרו של היינונן דווח כי בכ-82% ממקרי הרחם הכפול בנשים בוצעו ניתוחים קיסריים להוצאת העובר.
במחקרים מסוימים הרחם הדידלפי נמצא קשור לשיעור גבוה יותר של בעיות פוריות, הפלות, פיגור בגדילה תוך רחמית, ודימומים לאחר לידה.
מספר מקרים של הריונות של נשים בעלות רחם דידלפי שנשאו תאומים התרחשו בו זמנית בשני רחמים שונים של אותה האישה.
מקרה אחד התרחש ב-26 בפברואר 2009 כאשר אישה בשם שרה ריינפלדר (Sarah Reinfelder) ממישגן, ארצות הברית, ילדה שני תינוקות בריאים בניתוח קיסרי בבית החולים מרקט (Marquette General Hospital) בהפרש של שבעה שבועות - אחד התינוקות נולד בטרם עת.
הלידות יכולות להתרחש בזמנים שונים, ולכן מרווח הזמן בין הלידות/הילודים יכול להיות ימים או אפילו שבועות.
הריון תאומים ברחם דידלפי בישראל
אל לדוביץ, יולדת ישראלית שבגופה יש שני רחמים, ילדה במרכז הרפואי איכילוב בדצמבר 2021, תאומים בן ובת, כשכל אחד מהם התפתח במהלך ההיריון ברחם נפרד.
אישה עם רחם כפול בשם חנה קרסבי (Hannah Kersey) מנוטרם שבדבון, דרום-מערב אנגליה, ילדה שלישייה בשנת 2006. היא ילדה שני תאומים זהים מביצית אחת שהתפצלה, ביצית זו הייתה ברחם אחד.
וברחם השני הייתה עוד ביצית מופרית, נפרדת מהביצית הראשונה שהתפצלה.
זו הייתה הלידה הראשונה הידועה של שלישיית תינוקות שנולדו עם רוח חיים לאישה בעלת רחם דידלפי.
מוערך כי הסיכוי שלידה כזו תתרחש הוא כאחת ל-25 מיליון לידות.
לפני מקרה זה נמסר דיווח על הריון של שלישייה לאישה עם רחם דידלפי מישראל בשנת 1981; תינוק אחד מת ברחם ובאשר לשניים האחרים, הם נולדו בהפרש של 72 ימים כאשר הראשון נולד בשבוע ה-27 להריון והשני כעבור 72 ימים.
רָחֶלָה פֶרָארִי (בסרבית קירילית: Рахела Ферари; 27 באוגוסט 1911, זמון, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 12 בפברואר 1994, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון יהודייה יוגוסלבית אשר הופיעה ב-92 סרטי קולנוע.
רחלה פרארי נולדה ב-1911 בזמון בשם בֶּלָה רוֹחֶל פְרָיְנְד למשפחה יהודית מהמעמד הנמוך.
ב-1930 החלה בקריירת המשחק בתיאטרון הסרבי הלאומי בנובי סאד.
ב-1940 עברה לשחק בתיאטרון לאמנויות בבלגרד.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הפסיקה רחלה לשחק ובהמשך נמלטה מאנשי הגסטאפו תוך שהיא מסתתרת במרתפי בניינים של חברים ומכרים, לעיתים תמורת תשלום.
לאחר המלחמה שבה לנובי-סאד ומ-1947 שיחקה בתיאטרון הדרמה של יוגוסלביה.
היא נישאה לשחקן היוגוסלבי אלכסנדר סטויקוביץ' ולאחר מותו ב-1972, אימצה את שם הבמה רחלה פרארי.
היא שיחקה במגוון רב של תפקידים בתיאטרון וכן ב-92 סרטים מסוגת הדרמה, הקומדיה והמלודרמה.
היא הלכה לעולמה בבלגרד ב-1994 והיא בת 82 שנים, ונקברה בבית העלמין החדש שבעיר.
רחלי איבנבוים (נולדה ב-1986) היא פעילה פוליטית וציבורית, מנכ"לית ישראלית חרדית.
פעילה בעיקר לקידום מעמד האשה החרדית ולשילוב נשים חרדיות בעולם התעסוקה, האקדמיה והפוליטיקה.
הקימה את הארגונים "מעורבות", "נבחרות", "מובילות" "אשכולות" ובנוסף ראש תחום החברה החרדית ב"מכון שחרית" וכן פעילה לשילוב חרדים וחרדיות באקדמיה באוניברסיטה הפתוחה.
איבנבוים נולדה בלב העיר תל אביב למשפחה חרדית מחסידות גור.
היא בעלת תעודת הוראה מסמינר בית יעקב, תואר ראשון בתקשורת וסוציולוגיה מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני בלימודי מדינת ישראל מאוניברסיטת חיפה.
עם סיום הסמינר היא עבדה בצורפות.
בהמשך עבדה במשרד פרסום למגזר החרדי.
בעקבות מפגש עם בת משפחה, אמא ל-13 ילדים, החליטה לעשות שינוי ולהפוך לפעילה חברתית על מנת לקדם כלכלית נשים חרדיות.
ב-2009, בגיל 23, מונתה כמנכ"לית ארגון "מאיר פנים", העוסק בעיקר בביטחון תזונתי ובמיגור הרעב, ארגון שכלל 45 עובדים ו-8,000 מתנדבים.
ב-2012 הייתה חברה בפורום הצעירים של נשיא המדינה שמעון פרס.
היא החלה להופיע בישיבות של וועדות שונות בכנסת.
ב-2013 הצטרפה לסיעת הבית היהודי בירושלים יחד עם דב קלמנוביץ', הרצל יחזקאל ורז קיל.
ארבעה ימים לאחר הצטרפותה נאלצה להסיר את מועמדותה ולפרוש מההתמודדות עקב איומים שקיבלה, ביניהם איום לסלק את ילדיה ממוסדות החינוך החרדים, לנדות אותה ואת משפחתה מבית הכנסת וכן שבעלה יפוטר אם לא תפרוש.
בעקבות האיומים התנועה לאיכות השלטון פנתה למפכ"ל המשטרה, יוחנן דנינו, על מנת לחקור את הנושא.
ב-2014 הייתה בין מייסדות תנועת "מעורבות", יוזמה של נשים חרדיות אשר שמה לה למטרה לקדם נשים חרדיות בעולם התעסוקה, המשפחה וההשכלה.
בעקבות החלטת משרד הכלכלה לעודד העסקת חרדים במשרדי ממשלה יצא הארגון בקריאה לכלול גם נשים חרדיות בהחלטה.בנוסף הופיעה בוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי בכנסת וקראה לשיפור מעמד האישה החרדית בעולם התעסוקה.
ב-2015 היא הצטרפה לעמותת "לא נבחרות לא בוחרות" בניהולה של אסתי רידר אינדורסקי על מנת לקדם בחירה של נשים חרדיות לפוליטיקה.
בדצמבר 2015, לקראת הבחירות לכנסת ה-20, איבנבוים יחד עם אסתי שושן, טלי פרקש, רידר אינדורסקי ומיכל צ'רנוביצקי שיגרו מכתב פומבי לחברי הכנסת החרדיים ובו שטחו את בקשתן לנציגות נשית במפלגות החרדיות "יהדות התורה" ו"ש"ס".
החל מ-2016 ליוותה את האוניברסיטה הפתוחה בשילוב חרדים באקדמיה, מה שהעלה את כמות הסטודנטים מ-600 ב-2016 ל-3,000 ב-2021.
ב-2018 הקימה את ארגון "מובילות" על מנת לקדם מנהיגות תעסוקתית לנשים חרדיות אקדמאיות מצטיינות.
היא פעלה על מנת לקדם שילוב נשים חרדיות בשוק התעסוקה, לשפר את תנאי שכרן ולהציע יותר אפשרויות תעסוקה וקידום עבורן.
הארגון מוביל תוכנית שנתית לנשים חרדיות בה הן מקבלות כלים וליוו מקצועי תוך שיתוף פעולה עם ארגון הג'וינט והמכון הישראלי לדמוקרטיה.
איבנבוים יצאה נגד התפיסה שמסתכלת רק על מספר הנשים החרדיות שיוצאות לעבודה וטענה כי על החרדיות להרוויח יותר גם בפן הכלכלי.
ב-2020 הקימה יחד עם זאב סקלר את '"אשכולות", מרחב ידע מקוון לקהילה החרדית, המאפשר לתלמידי ישיבה ללמוד אנגלית ומתמטיקה מבלי לפגוע בלימודיהם בישיבה.
והיא עוסקת בקידום תעסוקה של נשים חרדיות.
איבנבוים היא ראש תחום החברה החרדית ב"מכון שחרית".
במסגרת תפקידה ייעצה לתוכנית "משפיעים/ות" של משרד הכלכלה לשילוב חרדים בשירות המדינה והדגישה את החשיבות לקיום התוכנית גם לגברים וגם לנשים.
עם זאת, הסתייגה מהחלטת בג"ץ שלא לאפשר את קיום התוכנית בהפרדה מגדרית בעקבות עתירת ארגוני הנשים כנגדה.
איבנבוים מתגוררת בשכונת מאה שערים שבירושלים.
ב-2021 נבחרה כאחת מ-50 הנשים המשפיעות של עיתון גלובס.
רחם מלאכותי הוא מכשיר דמה המאפשר לשאת הריון חוץ רחמי ולספק סביבה בטוחה וסטרילית (בדומה לאינקובטור) להמשך התפתחותם של פגים בתקופה הקריטית שבין השבוע ה-23 לשבוע ה-28. ככל שהפג נולד בשבוע מוקדם יותר כך גופו אינו מתפתח עד תום והוא חשוף ליותר זיהומים.
הפיתוחים השונים של הרחם המלאכותי עוסקים בהחלפת דם התינוק (עבור מזון, חמצן ותרופות), דבר המאפשר את התפתחות האיברים הפנימיים והמוח כפי שמתרחש בסביבתו הטבעית הרצויה.
באפריל 2017 פורסם מאמר המתאר ניסוי מוצלח על עוברי כבשים בבית החולים לילדים בפילדלפיה, אך כיום מכשיר כזה העובד בפועל אינו קיים עדיין.
השאיפה לייצור רחם מלאכותי נובעת מכמה סיבות:
נשים שעוברות טיפולים המונעים מהן להיכנס להריון בצורה טבעית.
המשך טיפול בפגים בסביבה כמה שיותר דומה לרחם אמיתי.
הצלת עוברים מהפלה, על ידי העברה שלהם לרחם חיצוני.
אפשרות לטיפול בפגים הנולדים פחות משבוע 23.
הימנעות מפונדקאות שעולה הרבה כסף.
מטרות מחקר, תוך שמירה על קוד אתי.
רחם מלאכותי הוא תחום ניסויי אשר חוקרים מתעסקים בו בעשורים האחרונים.
אחת הבעיות בתכנונו היא העברת הנוזלים בלחץ מתאים בין העובר למערכת החיצונית, אשר תואם לזה שבין העובר לאם.
בשנת 1954 הומצא פטנט על ידי עמנואל גרינברג, בו תיאר רחם מלאכותי.
הרחם תוכנן במטרה להחליף את הרחם האנושי על ידי - אספקה של חומרים מזינים ודם מחומצן, שמירה על טמפרטורה תקינה באמצעות אספקת מים, תא נפרד לשלייה הכולל אספקת דם אליה, כליה מלאכותית.
בשנת 1996 פרופסור יושינורו קווברה מאוניברסיטת ג'ונטנדו בטוקיו, יפן, ביצע ניסוי בו גידל במעבדה שלו במשך 20 ימים עז שהוצאה מרחם אמה לפני סוף ההריון.
העז הוכנסה לאינקובטור בטמפרטורה של 39 מעלות בסביבה דומה לזו של מי השפיר.
בנוסף הייתה מערכת שאיבה להחלפת הדם וקבלת מזון.
העז מתה לאחר זמן קצר.
בשנת 2002 ד"ר הלן הונג צ'ינג ליו מאוניברסיטת קורנל בניו יורק, ארצות הברית, הצליחה לייצר עכבר ב"רחם מלאכותי" באופן מלא על צלחת פטרי, זאת במהלך עבודת המחקר שלה על הפריה מלאכותית.
צוות חוקרים בפילדלפיה, בבית החולים לילדים, בראשותו של ד"ר אלן פלייק ביצע ניסויים במשך כשלוש שנים.
במהלכם בחנו 5 עוברי כבשים ובמקרה אחר שלושה עוברי כבשים, בתקופות של בין 105–108 ימים ו-115–120 ימים בהתאמה.
הצוות התפרסם באפריל 2017 כאשר ביצעו ניסוי על 8 עוברי כבשים, בגיל אשר מקביל לעובר אנושי בשבוע 23–24 (105-120 ימים), ושהו מספר דקות בלבד מחוץ לרחם אנושי או מלאכותי.
הם גדלו ברחם המלאכותי כחודש, במהלכו גופם המשיך להתפתח ולאחר סיום התהליך עברו סדרת בדיקות אשר אישרה את התפתחותם התקינה, בהתאם לזמן שעבר.
המדענים מאמינים שהרחם המלאכותי יהיה מוכן לניסויים בבני אדם בעוד כ-3 עד 5 שנים.
בשנת 2019 פורסם כי צוות חוקרים מאוניברסיטת תל אביב המציאו רחם מלאכותי בצורה שונה מ"שקית רחם".
בשיטה שהם פיתחו נלקחו תאי רקמת רחם מתרומה, הם נשתלו על מצע גידול, וכך דימו רקמת רחם.
ייחודה של השיטה היא בכך שהריקמה שגידלו מחקה את מבנה הדופן ואת פעולתו של הרחם הנשי.
היא כוללת שכבות של תאים מסוגים שונים, שמגיבים להורמונים וללחצים חיצוניים.
בהמשך הם מתכוונים להדפיס את מודל הרחם במדפסת תלת־ממד ולהשתיל בו תאים דמויי עובר, כדי לבדוק אם הם יצליחו להשתרש בו.
הרחם המלאכותי נראה כשקית אטומה, אך למעשה בעל רכיבים ומנגנונים שונים הבאים לפצות על חוסר ההתפתחות של הפג.
בין הרכיבים ישנם נוזל דמוי מי שפיר המכיל תמיסה אלקטרוליטית וחומרים תזונתיים נוספים (המהווים תחליף לשליה), סביבה סגורה לעולם החיצון ומשאבה להחלפת הדם.
מנגנונים נוספים שמפוצים באמצעותו של הרחם הם מערכת חיסון לא מפותחת וחשיפה לזיהומים, עור דק אשר לא מסוגל לווסת את טמפרטורת הגוף, ריאות לא מפותחות אשר דורשות טיפול בחמצן והנשמה, כליות אשר אינן מסוגלות לסלק את הפסולת ולאזן את המלח כנדרש, תנודות לחץ דם ועוד.
על פי ההגדרה של משרד הבריאות הישראלי, פג נולד לפני השבוע ה-37 להריון (תוך 40 שבועות צפויים להריון).
7-10% מהתינוקות בישראל נולדים כפגים, מתוכם 8% אשר נולדו לאחר השבוע ה-40, אך מוגדרים כך מכיוון שהם נולדו במשקל נמוך (פחות מ-1500 גרם).
גורמים בארץ אשר עוסקים בנושא הפגים
עמותת לה"ב- למען הפגים בישראל (ע'ר) - אשר מסייעת ותומכת במשפחות הפגים ופועלת להגברת המודעות והפחתת הפגים בארץ מדי שנה.
קרן RSV של עמותת לה"ב- המיועדת למשפחות פגים אשר אינם זכאים על פי משרד הבריאות וקופות החולים לחיסון RSV.
הפורום למען הפגים בישראל- הוקם ב-01.09.2011 ופועל למען מודעות לפגים בישראל ושיפור בריאותם, לציון יום הפג הבינלאומי החל בחודש נובמבר ואיסוף נתונים על מצב הפגים מדי שנה.
האיגוד לניאונטולוגיה ורפואת ילדים בישראל- רופאים בעלי התמחויות ברפואת ילדים ורפואת פגים (נאונאטולוגיה).
רחלי מושקוביץ (נולדה בשנת 1986) היא מחזאית, שחקנית, משוררת, סופרת ויוצרת תיאטרון נשי.
מנכ"לית תיאטרון ובית הספר למשחק "לחישה".
כותבת במגזין פנימה ועיתון בשבע.
וזוכת פרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך לשנת 2018.
בוגרת מכללת אמונה, ובעלת תואר ראשון בתיאטרון, חינוך ויהדות.
עוסקת בתיאטרון נשי ויצירה יהודית.
מנהלת בקבוצת אית"י המאגדת את אמני הבמה לתרבות יהודית.
מחברת ספר הפרוזה "שמתי לב", וספר השירה "פעימות ברזל".
פעילה ציבורית לקידום תרבות יהודית, ותרבות נשית בפרט.
כותבת במגזין פנימה, עיתון בשבע, ומגזין אותיות לנוער.
ב-2018 זכתה בפרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך של משרד החינוך בתחום התיאטרון.
בשנת 2022 זכתה מושקוביץ בפרס שר התרבות לספרות ע"ש הנשיא יצחק נבון על ספר ביכוריה "שמתי לב".
שיר שכתבה על נשות החיילים בסדיר ומילואים במלחמת חרבות ברזל יצא כקליפ על ידי הרבנות הצבאית (לחן, שירה והפקה מוזיקלית: אלנתן שלום).
נשואה ואם לשמונה, תושבת מעלה אפרים שבבקעת הירדן.
רחלי שלו (נולדה ב-15 באוקטובר 1981) היא סופרת ומאיירת ישראלית.
שלו נולדה וגדלה בפתח תקווה.
למדה באולפנת בנ"ע "צפירה" במושב צפריה.
לאחר סיום לימודיה עשתה שירות לאומי של שנתיים בכפר הילדים בכרמיאל.
לאחר מכן עברה להתגורר בירושלים והחלה את לימודיה בתחום האיור.
בשנת 2005 סיימה את לימודיה לתואר ראשון במסלול איור במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל.
לאחר סיום לימודיה החלה לעבוד ככותבת ומאיירת במגוון תחומים, בין היתר גם לעיתונות.
לרוב מאיירת בצבעי עיפרון וצובעת במחשב, אך עובדת גם בשילוב של טכניקות שונות, כמו מגזרות נייר, פסטלים ועוד.
איירה באופן קבוע למעלה מעשר שנים את הטור של אודטה שוורץ שפורסם בעיתון מעריב על בסיס שבועי.
שלו עבדה כמאיירת קבועה בתחומים שונים גם בעיתונים ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, כלכליסט, עכבר העיר, את, עלמה, טיים אאוט ומגזינים נוספים.
בשנת 2010 ראה אור ספר באיורה של שלו בגרמניה, בעקבות היכרות שלה עם מאיירת מברלין שביקרה בישראל.
קרדיולוג גרמני, שהיה בעברו כוכב נוער, החליט להקים הוצאת ספרי ילדים שתתמקד בהוצאה לאור של ספרי וימלבוך (wimmelbuch), ספרים כדוגמת "איפה אפי?" שבהם במקום דמות אחת שצריך לחפש בכל עמוד ועמוד, כל הדמויות בספר ממשיכות מעמוד לעמוד.
הספר באיורה של שלו עוסק במכשפות.
הספר השני בסדרה מתרחש בישראל.
בשנת 2017 יצא הספר רק בישראל, שאיירה וגם כתבה.
הספר תורגם לשפות שונות וראה אור במספר מדינות.
בישראל עמד בראש רשימת רבי־המכר.
ב-2019 הפך טור הקומיקס האוטוביוגרפי שלה: האמא עם הפסים (טור קומיקס אוטוביוגרפי המתפרסם מדי שבוע במגזין התרבות והפנאי: מוצש של העיתון מקור ראשון) לספר שראה אור בהוצאת ידיעות ספרים.
הספר מאגד בתוכו למעלה מ-200 טורים.
כיום בנוסף לאיור וכתיבה שלו גם מרצה בתחום האיור בבית הספר לעיצוב וחדשנות במסלול האקדמי המכללה למינהל, בראשון לציון.
נשואה לבועז שלו, אמא לחמישה וגם מאמצים את גרנאצ'ו, מתגוררת בפרדס חנה-כרכור.
דנה ואמא והר נפוליון, מאת יהודית רותם, הוצאת ידיעות ספרים, 2007
נלך ונלך עד שנתעייף, מאת איתי לב, ספרית מעריב, 2007
בולו גולו לא רוצה לעשות אמבטיה, מאת מיכל שלו, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2008
בולו גולו לא רוצה לישון, מאת מיכל שלו, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2008
הספר הרטוב, מאת עטרה אופק, עם עובד, 2008
בולו גולו לא רוצה לחפוף, מאת מיכל שלו, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2009
ממה באמת עשוי הירח, מאת יגאל וזוהר שוורץ, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2010
מסעות הדרקונית הגנדרנית, מאת ליבי דאון, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2012
אח זה לא דבר שזורקים לפח, מאת ננו שבתאי, ידיעות ספרים, 2013
רק בישראל - ספר החיפושים הגדול, ידיעות ספרים, 2017
האמא עם הפסים, ידיעות ספרים, 2019
רחלי קרוט (נולדה ב-26 במאי 1980) היא עיתונאית קולינריה, בלוגרית, אשת דיגיטל ויזמית ישראלית.
בעלת מדור שבועי קבוע במוסף זמנים+ של ידיעות אחרונות ומנהלת את בלוג האוכל "קרוטית", אתר המתכונים לילדים "צוציקים", אתר התוכן "SUPERGOOD" ואתר המלצות הקנייה "YOOO".
במקביל לפעילותה בנכסי הדיגיטל האישיים שהקימה, היא מנהלת את תחומי הפרסום והתוכן, לצד תחומי הסושיאל והקהילה, בחברות קולינריה מסחריות מהגדולות במשק.
קרוט, הבכורה מבין שלושה אחים, נולדה בעיר בת-ים ובגיל 14 עברה להתגורר בראשון לציון, בה היא מתגוררת עד היום.
למדה בתיכון אורט מלטון בבת-ים, במגמת אמנות ועיצוב, שירתה בחיל האוויר ולמדה לתואר ראשון במזרחנות באוניברסיטת בר-אילן.
קרוט החלה את דרכה המקצועית כשהחלה לעבוד בשנת 2008, ככתבת ולאחר מכן כעורכת ראשית של מדור האוכל באתר nana10. בשנת 2013 הקימה את מיזם האוכל FOODPAGE בשותפות עם אורי לנדא, אייל גרינברג ואבי בר.
המיזם נמכר לאחר כשלוש שנים.
בשנת 2008 החלה את דרכה המקצועית ככתבת ולאחר מכן כעורכת ראשית של מדור האוכל באתר nana10.
בשנת 2013 הקימה את מיזם האוכל FOODPAGE בשותפות עם אורי לנדא, אייל גרינברג ואבי בר.
מיזם שנמכר לאחר כ-3 שנים.
קרוט היא בעלת הבלוג הקולינריה "קרוטית", מהבלוגים הגדולים בישראל, אותו הקימה בינואר 2017. חודשיים לאחר מכן, הצטרפה לצוות ההקמה של מיזם הקולינריה "Foody" ושימשה כעורכת הראשית במשך שנתיים.
בשנת 2018 החלה לכתוב את מדור האוכל בזמנים+ של ידיעות אחרונות שם היא כותבת עד היום ובמקביל השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "מתכון מנצח" ששודרה בערוץ 13.
בשנת 2018 הקימה אתר מתכונים לילדים בשם "צוציקים" ואתר תוכן וקולינריה בתחום ה-Wellness שנקרא "SUPERGOOD".
קרוט היא הבעלים של אתר "YOOO" המציע כתבות, המלצות ומדריכי קנייה, אותו הקימה ביחד עם שי גיסין בשנת 2019.
בשנת 2020 הוציאה את חוברת המתכונים "תוצרת בית", ביחד עם ישראל אהרוני, עומר מילר, אפרת ליכטנשטט ותמרה אהרוני.
ספר הכרובית של עז תלם - הוצאה עצמית.
הספר המתוק של אפרת ליכטנשטט ונטלי לוין - הוצאת כתר.
תבשילי חמין של שבת של אסנת לסטר - הוצאה עצמית.
הרב רחמים אליהו חזן (?-1840) היה רב, פוסק ודרשן באזמיר.
נולד לריינה (רושא חווה) פאלאג'י ולרב יוסף רפאל חזן, מחבר ספר חקרי לב באזמיר, בנם הבכור ונצר לשושלת רבנים מפוארת, דור אחרי דור.
נישא לשרה (בוליסה שרותה) בת שלמה הלוי.
היה דודו של הרב חיים פאלאג'י שמזכירו רבות בספריו.
את עיקר תורתו קיבל מאביו ולמד אצל הרב נסים חיים שלום מרגונאטו (מחבר ספר עושה שלום) ואצל הרב יצחק מאיו שהיה הרב הכולל.
מגיל צעיר היה פוסק נחשב בעיר והגיעו אליו כדי לדעת "מה יעשה בין איש לאמתו דברי ריבות לאלפים", עד כי אפילו אביו, היר"ח, הפנה אליו תשובות הלכתיות שנשאל.
הרב נסים אברהם אשכנזי קורא לו " עמיתי בתורה, רב נהוראי ורבי המובהק".
עת נישא, דרש הרב יעקב פאלאג'י, אבי החבי"ף לכבודו.
שלח תשובות לרבי בכור יצחק נאבארו, רבי ישראל משקלוב, רבי יהודה סיד (מחבר ספרים נר מצווה, אות אמת), רבי מצליח הלוי, רבי חיים פאלאג'י ועוד.
הרב חזן פעל להוצאת ספרי אביו היר"ח, כאשר צווה אותו, גם כאשר אביו עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים.
כמו כן את ספר "ברך משה" לרבי משה בן אדרת.
פעל ותיקן תקנות שונות באזמיר, והן מובאות בספרי חכמי דורו.
הרב עסק במסחר לפרנסתו אצל גוי, וכל עת שהתפנה מעיסוקו זה הקדיש ללימוד התורה, וכמעט בכל הלילה.
בנוסף, בכספו שנותר לו מעבודה זו החזיק תלמידי חכמים.
בסוף ימיו פרש מעיסוקו, והתקבל לרב מו"ץ.
החבי"ף בצוואתו לבניו, מספר על מידותיו:
נפטר בכ"ט בשבט ה'ת"ר באזמיר, שם נקבר.
ידוע לנו על בנו, דניאל, על בתו מלכונה סולטאנה, שנישאה לרבי יצחק קורי, על בתו אסתרולה, שנישאה למשה ארדיט ועל בת שנישאה ליעקב שוחמי.
ארח מישור (ירושלים תשנ"ח) - שארית חידושיו של המחבר, ובניהם פירושים על: התנ"ך, המשנה - מסכת תרומות, על סדר הש"ס - ברכות, פסחים, סוכה, יבמות, כתובות, נזיר, סוטה, קידושין, בבא קמא, בבא מציעא, חולין, ערכין.
על שולחן ערוך: אורח חיים, חשן משפט וכן שאלות ותשובות בד' חלקי שו"ע, וקצת דרושים.
ארח משפט (שאלוניקי תרי"ח) - פירוש רחב ועמוק על טור, בית יוסף ושולחן ערוך בסדר חושן משפט.
אבן המקח - פירוש על ספר המקח לרב האי גאון, לא נדפס.
זיכרון אליהו אספת דינים, לא נדפס.
תשובות ודברי תורה רבים שלו נדפסו בספרי אביו ובספרי אחיינו, רבי חיים פאלאג'י.
הרב רחמים אריה אברהם הכהן ארייאש (אריאש) (?
- כ"ג באלול התקצ"ט) היה רב, דיין, דרשן ופייטן באזמיר.
מגדולי תלמידיו של הרב יצחק גאטינייו, מחבר ספר בית ישחק: וכן מפי רבי רבי ברוך קאלומיטי, מחבר ספר אבק דרכים.
דרש בק"ק אורחים ובק"ק מחזיקי תורה, היה אחד מגדולי החזנים והפייטנים באזמיר, ושימש כשליח ציבור בשבתות חגים ומועדים, ובעיקר היה ידוע בחזנות המיוחדת שלו לשמחת בית השואבה.
הגאון מרן החבי"ף מעיד עליו:
בן דודו של החבי"ף, רבי ישראל משה חזן בספר כרך של רומי (דף ב עמוד א), תוך דיון הלכתי על שילוב מנגינות גויים בתפילה, מעיד עדות יוצאת דופן על רבי אברהם:
היה חבר בבית דינו של רבי רפאל יוסף חזן, מחבר שו"ת חקרי לב, וכן בבית דין לגיטין בראשותו של הרב שלמה חכים.
ידוע בענוותנותו הגדולה, עמה היה מקבל את כל האדם בסבר פנים יפות.
רוב חיבוריו של הרב, אותם כתב במשך שנים רחמים נשרפו בשרפה הגדולה באזמיר בי"א באב התר"א, ורק מפני שאחד מן התלמידים לקח עמו חלק מכתביו של הרב, באותו היום, הם ניצלו מהשריפה.
מתלמידיו הרב דניאל הכהן נהר.
אחי רחמים אריה אברהם היה הרב נסים משה, שהגיה את ספר שפתי רננות ובן אחותו היה הגביר יצחק הכהן מירקאדו.
ספד לו הרב חיים פאלאג'י.
בנו, הרב חיים יוסף הכהן ארייאש, מחבר קונטרס קול רנה (נספח לספר אביו "שפתי רננות"), שהיה חזן כאביו ונפטר בקיצור ימים.
בנו של הרב חיים יוסף, ר' חיים עמנואל הכהן, נפטר בעודו בן 22 כש.
לרבי חיים עמנואל היו שלושה ילדים: בתו ריינה, ובניו דוד ועמנואל חיים הנקרא על שם אביו.
בתו, קאדן חנולה, נישאה לרבי דניאל הכהן נהר, בנם היה רבי משה הכהן נהר.
בסוף הספר הדפיס אחי הכותב ארבעה פיוטים מהמחבר.
עם החיבור נדפסו גם דרושים וליקוטים מבן המחבר, הרב חיים יוסף, ונקראו בשם קונטרס קול רנה, ובו דרושים לנישואים, ולהספד אביו.
לספר הסכמה מהרב חיים פאלאג'י, והקדמה מאחי המחבר.
שירים שחיבר, המצויים בכת"י באוסף דב הכהן במכון יד בן צבי.
ראשית בכורי (כת"י) - שיטה על מסכת בכורות, המתוארת בכתביו של החבי"ף כ"שיטה מפוארה כ"י למכילתין להרב שפתי רננות ז"ל הנקראת ראשית בכורי ובע"ה שיבוא בקרוב לבית הדפוס" ובספריו של הרב אברהם פאלאג'י.
חיבור על הלכות שמחות למהר"ם מרוטנבורג.
חיבור על הלכות טומאת כהנים בטור.
רחלקי דה ביר (באפריקאנס: Racheltjie de Beer) (1831–1843) היא גיבורת פולקלור אפריקאנרית, בתו של ג'ורג' סטפנוס דה ביר.
על פי המסורת, בגיל 12 היא הקריבה את חייה כדי להציל את חייו של אחיה, אולם אין ראיות לכך שהשניים באמת היו קיימים.
על פי האגדה, משפחתה של רחלקי נמנתה עם החלוצים אשר נעו ממדינת אורנג' החופשית לדרום-מזרח טרנסוואל במהלך הטרק הגדול בחורף של 1843. במהלך חניית לילה, בזמן שכינסו את הבקר, המשפחה שמה לב שעגל שהיה אהוב על הילדים נעלם.
נשלחה קבוצת חיפוש, שגם רחלקי ואחיה בן השש השתתפו בה.
לאחר שכולם התחילו לחזור למחנה, השניים הלכו לאיבוד.
כשהחשיך נהיה קר מאוד והחל לרדת שלג רחלקי הבינה שהסיכוי שימצאו את המחנה קלוש מאוד.
היא מצאה תל נמלים שנפרצה על ידי שנבוב, הסירה את בגדיה, שמה אותם על אחיה הקטן ועזרה לו לטפס אל תל הנמלים.
אחר כך היא נשכבה מול פתחו כדי להרחיק את הקור.
למחרת בבוקר, המשפחה איתרה את הילדים.
רחלקי לא שרדה את הלילה, אבל אחיה כן.
בחיבור הגנאלוגי המקיף מאוד "משפחת דה ביר - שלוש מאות בדרום אפריקה" מוקדשים מספר עמודים לסיפור רחלקי דה ביר, תוך התבוננות בכל האפשרויות מהנתונים הגנאלוגיים הזמינים.
מסתבר שהייתה משפחת דה ביר שמתאימה למדי לשמות ולגילים כפי שהוזכרו בסיפור המקורי.
עם זאת, הם חיו 60 שנה מאוחר יותר.
אם התקרית התרחשה ב-1903 במקום ב-1843, המשפחה הזו הייתה מתאימה למדי לעובדות.
זה גם יסביר טוב יותר מדוע אין אזכור לסיפור הזה לפני תחילת המאה ה-19.
באוקטובר 2012 פרסמו שני עיתונאים את ממצאיהם, ולפיהם סיפורה של רחלקי דה ביר הוא בעל קווי דמיון יוצאי דופן לזה של גיבורת השלג האמריקאית הייזל כורה.
הם פרסמו זאת במוסף שבועי של שלושת העיתונים האפריקאנרים Die Burger, Beeld ו-Volksblad.
מה שנראה מחזק את התיאוריה שלהם היה הופעתם כמעט בו-זמנית של שני הסיפורים בעיתונות.
ככל הידוע, ההופעה הראשונה בדפוס של סיפור רחלקי הייתה באפריל 1921 במגזין הנשים האפריקני Die Boerevrou.
זה היה רק כחודש או שלושה לאחר שמגזין רווחה אמריקאי, The North Dakota Children's Home Finder, סיפר את סיפורה של הייזל כורה לאלפי קוראיו.
רחלקי דה ביר מושרשת בתרבות האפריקנרית.
הדבר ניכר במספר הרחובות ובתי הספר הנקראים על שמה, ויצירות מוזיקליות בהשראתה כמו מחזמר.
הסיפור הוצג בסרט משנת 2019 בשם "סיפורה של רחלקי דה ביר", הנקרא גם רוכבי הסערה (Storm Riders).
דמותה מופיעה על שטר 10 אור שמדפיסה המועצה המנהלת של היישוב אורניה.
רחלי שוורץ (נולדה ב-1955) היא במאית סרטי תעודה, מרצה לקולנוע ולקטורית במספר קרנות.
שוורץ התחילה את דרכה הקולנועית והטלוויזיונית במחלקת הספורט של הערוץ הראשון, ומשם עברה לערוץ הספורט.
במקביל החלה את עבודתה התיעודית בתוכנית מבט שני בערוץ הראשון ובהמשך בערוץ 2.
סרטיה התיעודיים לקחו חלק בפסטיבלים בינלאומיים, כגון פסטיבל וולגין בירושלים, דוקאביב, פסטיבל חיפה, פסטיבל מונטפלייה בצרפת, פסטיבל לזכויות האדם בנירנברג, קנדה, פסטיבל פריס, לוס אנג'לס ניו-יורק, Female Eye בקנדה ועוד.
בשנת 2020 סרטה "הפצוע הסורי" שהופק עבור כאן 11 נרכש לשידור על ידי הרשת הצרפתית גרמנית-ארטה.
שוורץ הייתה לקטורית לסרטים ברשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה, קרן קולנוע גליל ובקרן רבינוביץ לאמנויות – פרויקט קולנוע.
בשנים האחרונות עובדת שוורץ בתחום העסקי בבימוי והפקת סרטי תדמית, בעיקר עם חברת שטראוס ועם חברות הייטק.
לוטפיה (סרט תיעודי, ערוץ 2, במאית, 1995)
איש מחספין (סרט תיעודי, הופק בתמיכת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, במאית, 1997)
ברכה ומאשה (סרט תיעודי, הוקרן בתחרות וולגין, פסטיבל הקולנוע ירושלים, שודר בערוץ 2, במאית, 1998)
אהבה נוסח רומניה (סרט תיעודי, הופק בתמיכת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, במאית, 1999)
קטי (סרט תיעודי, הוקרן בתחרות וולגין, פסטיבל הקולנוע ירושלים, שודר ברשת, ערוץ 2, במאית, 1999)
המספרה של מימי (סרט תיעודי, זכה לציון לשמח בפסטיבל חיפה, שודר בערוץ 2, הופק בתמיכת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו שודר בטלוויזיה ההולנדית, במאית, 1997)
פונאר (סרט תיעודי, שודר בערוץ הראשון, במאית, 2002)
זינב (סרט תיעודי, שודר בפסטיבל דוקאביב, זוכה בפרס העריכה בפסטיבל דוקאביב, השתתף בפסטיבל Female eye בקנדה, הוקרן בפסטיבל זכויות האדם בנירנברג, גרמניה, במאית, 2002)
מכתבים לג'רטה (סרט תיעודי, שודר בערוץ הראשון, במאית, 2003)
קיבוץ (סרט תיעודי, שודר בפסטיבל דוקאביב, זוכה בפרס ציון לשבח ופרס חביב הקהל בפסטיבל דוקאביב, הוקרן בפסטיבל מונטפלייה בצרפת, הוקרן בפסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס, ניו יורק ומיאמי, שודר בפסטיבל הסרטים היהודי בטורונטו וונקובר, קנדה, הוקרן בפסטיבל לוסאס שבפריז, במאית, 2006)
מבעד לרעלה (סרט תיעודי, נרכש על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, שודר בערוץ 2, במאית, 2010)