tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שחרורו משירות קבע בצה"ל, עבד ביחידה למניעת עבירות בנתב"ג ולאחר מכן כמוקדן בחמ"ל איכונים של השב"כ בין השנים 2000–2006. בד בבד למד בבית הספר למשפטים של המכללה למינהל ובו הוסמך לתואר ראשון.
את התמחותו עשה במשרד המשפטים בפרקליטות מחוז מרכז, ולאחר מכן עבד במשך כעשור כעורך דין העוסק במשפט פלילי.
בטרם נבחר לרשימת הליכוד לכנסת ה-20, במשך כשנתיים, היה אוחנה פעיל ברכישת אג"ח בהנפקות בשוק ההון, בין השאר, בהנפקות של קבוצת דלק ובנק איגוד.
אוחנה הוא ממייסדי קבוצת "גאווה בליכוד", תא הלהט"ב של תנועת הליכוד, שהוקם ב-2011, ומדצמבר 2014 מכהן כיו"ר הקבוצה, המהווה את התא הגאה הפוליטי הראשון במפלגות הימין בישראל, המוביל מאבק לשוויון להט"בי.
מאז הוקם, תפס התא תאוצה במפלגה, ואוחנה סומן כפעיל מרכזי בתנועת הליכוד וצורף כחבר בהנהלת חוג "תדמור", פורום נאמני ארץ ישראל בליכוד, וכן כחבר בפורום "מנוף" – פורום צעירים ליברלי בליכוד.
בשנת 2013 הוביל מהלך של שינוי חוקת הליכוד באופן שלמטרות התנועה התווסף גם המאבק באפליה על רקע נטייה מינית.
במסגרת פעילותו הציבורית מבקש אוחנה לשבור את ההגמוניה בקהילת הלהט"ב, לפיה המודעות והדאגה לזכויות הקהילה היא נחלת הצד השמאלי שבמפה הפוליטית.
במהלך "מבצע צוק איתן" פעל לגיוס מתנדבים מאזור תל אביב, בשיתוף פעולה עם פעילים חברתיים משדרות, לחלוקת מזון לנכים ולנזקקים בשדרות.
לאחר ניסיון ההתנקשות ביהודה גליק באוקטובר 2014 התנדב אוחנה לאבטח אותו בעת שיצא מביתו.
לאחר רעידת אדמה שהתרחשה בנפאל באפריל 2015, סייע אוחנה לזרז את חזרתן לישראל של המשפחות שתינוקותיהן נולדו בהליך פונדקאות ולאלו שהמתינו ללידה, על ידי פנייה לשר לביטחון הפנים גלעד ארדן, שפתר את הבעיות הביורוקרטיות.
בדצמבר 2014 נבחר לנציג מחוז תל אביב בבחירות המקדימות בליכוד, והוצב במקום ה-32 (ששוריין עבור המחוז) ברשימת הליכוד בבחירות לכנסת העשרים, אך הליכוד זכה ב-30 מנדטים והוא לא נכנס לכנסת.
ב-27 בדצמבר 2015 נכנס אוחנה לכנסת, לאחר התפטרותו של השר וחבר הכנסת סילבן שלום.
בהשבעתו הציג עצמו: "אני יהודי, ישראלי, מזרחי, הומו, ליכודניק, ביטחוניסט, ליברל ואיש הכלכלה החופשית".
ב-23 בפברואר 2016 צורף אוחנה לוועדת הכנסת ולוועדת החוץ והביטחון, לאחר שח"כ אורן חזן הודח מוועדות אלה.
ב-20 ביוני 2016 מונה אוחנה ליו"ר ועדת המשנה לכוח אדם בצה"ל ולחבר ועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים של ועדת החוץ והביטחון של הכנסת.
הוא קידם מתן הקלות בנשיאת כלי ירייה וייסד בכנסת את השדולה לעיצוב מדיניות נשיאת כלי ירייה בישראל.
במקביל פעל אוחנה בנושאים הקשורים בביטחון אישי, כך למשל בפעילות למיגור פשיעה חקלאית.
אוחנה מחזיק בעמדות ליברליות בתחום הכלכלי-חברתי, הוא פועל לאפשר תחבורה שיתופית בישראל, באמצעות חקיקה שתתיר את פעילותן של חברות כגון אובר.
הוא פעל למעבר מסימון מחירים על גבי מוצרים באמצעות מדבקות אל עבר סימון מחירים באמצעות צגים אלקטרוניים על המדפים, בנימוק שהביטול יביא לירידת מחירים לצרכן.
יזם חוק השולל תקני שירות לאומי מעמותות שעיקר מימונן ממקורות זרים.
פעל לחשיפת עלות החזקת המסתננים למשלם המיסים הישראלי.
בינואר 2017 הגיש הצעת חוק המבקשת לאפשר לשרים למנות יועצים משפטיים למשרדם במינוי אישי.
היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, הביע התנגדות חריפה ביותר למהלך.
גם נציב שירות המדינה תקף את הצעת החוק.
ביולי 2017 מונה אוחנה ליו"ר הוועדה המיוחדת של הכנסת לדיון בחוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי.
במסגרת תפקידו זה סיכל אוחנה את חקיקת "סעיף המשפט העברי" בחוק זה, שאמור היה להורות כי במקרי לאקונה יפנה בית המשפט אל עקרונות המשפט העברי.
באותו חודש, לאחר שפורסמה חוות דעת של משרד הרווחה המקשה על אימוץ בידי זוגות להט"בים, פרסם אוחנה כי לא יצביע יחד עם הקואליציה עד שיתוקן החוק וישווה את תנאיהם של בני זוג מאותו המין לזוגות הטרוסקסואליים.
בהצבעה על "חוק הפונדקאות" הצביע אוחנה נגד, בניגוד לעמדת הקואליציה, בשל העובדה שהחוק לא כלל גברים יחידניים בין הזכאים להליך זה.
בעקבות הפרות של המשמעת הסיעתית והקואליציונית בהצבעות בנושא להט"ב, הורחק מ.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת (אפריל 2019) הוצב אוחנה במקום ה-19 ברשימת המפלגה ונבחר לקדנציה שנייה בכנסת.
בבחירות לכנסת העשרים ושתיים (ספטמבר 2019) ו-בחירות לכנסת העשרים ושלוש (מרץ 2020) הוצב במקום ה-21 ברשימת הליכוד.
ב-5 ביוני 2019 מינה ראש הממשלה, בנימין נתניהו, את אוחנה לשר המשפטים בממשלת המעבר, לאחר פיטורי איילת שקד.
בכך היה לשר ההומוסקסואל הראשון בתולדות המדינה.
כפועל יוצא מהמשרה, היה חבר בקבינט המדיני-ביטחוני.
בריאיון למהדורת החדשות של חדשות 12 ב-12 ביוני 2019 אמר אוחנה כי הדבר החשוב ביותר שנעשה עבור להט"ב במדינת ישראל נעשה בכנסת, לא בבג"ץ.
לדבריו, הוא מעדיף לחיות בדמוקרטיה, גם כשלא כל ההחלטות שהרשות המחוקקת מקבלת הן לרוחו.
ב-23 ביולי פיטר את מנכ"לית משרד המשפטים, אמי פלמור, בנימוק שהתנגדה לרפורמות שביקש להעביר במשרד.
ב-11 בספטמבר מונתה סיגל יעקבי לממלאת מקום המנכ"לית.
באוגוסט 2019 פרסם את תזכיר החוק הראשון שלו כשר המשפטים – תזכיר חוק אימוץ ילדים.
מדובר במהלך שהחל לקדם עוד בהיותו ח"כ, בשל עמדת משרד הרווחה שהתנגד לאימוץ על ידי זוגות להט"ב.
במסגרת ההצעה יבוטל תנאי הסף הדורש זוגיות של "איש ואשתו", כך שלמעשה טובת הילד תקבע, ולא סוג הזוגיות של המאמצים.
ב-16 בספטמבר 2019 הורה על דחיית כניסתן לתוקף, עד לספטמבר 2020, של תקנות סדר הדין האזרחי החדשות שיזמה קודמתו בתפקיד, איילת שקד.
הוא ציין כמה נימוקים: עקרון הוודאות המשפטית, שלטענת נציגי לשכת עורכי הדין ייפגע מאוד עקב הרפורמה; הפגיעה בציבור המתדיינים, שייאלצו להתאים את עצמם לסד זמנים לחוץ יותר; והטענות בדבר שיקול-הדעת השיפוטי הנרחב שיוענק לבתי המשפט במסגרת התקנות החדשות.
לדבריו התקנות החדשות כוללת שורה של מטרות ועקרונות הנתונים לפרשנות נרחבת, שעשויים להוות כר פורה לפרשנות ולאקטיביזם שיפוטי.
עוד אמר אוחנה כי בכוונתו לערוך בחינה כוללת ומקיפה של הרפורמה, שהשלכותיה משתרעות הרבה מעבר למה שמסגרת הזמן הקצר העומד לרשותו לצורך העניין מאפשרת.
בעקבות פרשת מותו של סלומון טקה, הודיע אוחנה ביולי 2019 על כוונתו להקים ועדת בדיקה ממשלתית לחקירת התנהלותה של מח"ש
בפברואר 2020 הביא אוחנה את ההצעה לאישור הממשלה, בניגוד לחוות דעתו של מנדלבליט שאין להקים ועדה בתקופת בחירות.
הממשלה אישרה את הצעת אוחנה והוועדה הוקמה, אך בג"ץ ביטל את הקמתה.
באוקטובר 2019 כינס מסיבת עיתונאים שבה טען לקיומה של "הפרקליטות שבתוך הפרקליטות", קבוצה שלטענתו מובילה סדר יום מוטה פוליטית ומדליפה חומרי חקירה ודיונים פנימיים.
לאחר כשבוע תקף במליאת הכנסת את התנהלות החוקרים במסגרת חקירתו של עד המדינה ניר חפץ במסגרת תיק 4000, טען כי החוקרים השתמשו נגדו באיומים ובמניפולציות כדי לסחוט ממנו "גרסה מלאה, תפורה אחד לאחד" לנתונים שבידיהם, והאשים את ראשי מערכת האכיפה בהגנה על עבריינים מחקירה אמיתית.
חפץ עמד מאחורי עדותו ותבע את השר אוחנה.
התביעה נדחתה על הסף, מאחר שדברי השר חוסים תחת חסינות חברי הכנסת, אך השופטת מתחה ביקורת על אוחנה על שהפר צו איסור פרסום.
לאחר סיום כהונת פרקליט המדינה שי ניצן מינה אוחנה את המשנה לפרקליטת מחוז המרכז, אורלי בן-ארי, לממלאת מקום פרקליט המדינה, בניגוד לעמדת היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, שיש למנות לתפקיד את שלמה למברגר.
מנדלבליט מסר בתגובה כי "מינוי זה חורג באופן קיצוני ממתחם הסבירות ולפיכך קיימת מניעה משפטית באישורו".
התנועה לאיכות השלטון עתרה לבג"ץ נגד המינוי.
בג"ץ הקפיא אותו בצו ביניים, ובן ארי ויתרה עליו.
כחודש וחצי לאחר מכן, בראשית פברואר 2020, מינה אוחנה את דן אלדד לממלא מקום פרקליט המדינה בניגוד לדעתו של מנדלבליט.
באפריל 2020, לקראת פקיעת מינויו של אלדד הוגשה עתירה לבג"ץ נגד הארכת המינוי, וזה אסר על אוחנה בצו ביניים למנות מחליף כלשהו.
מנדלבליט הודיע כי עד למינוי הוא ימלא את מקום פרקליט המדינה.
בתגובה העלה אוחנה טענות שלפיהן אנשי הפרקליטות והייעוץ המשפטי לממשלה נגועים בניגודי עניינים, קליקות ושיקולים זרים.
הוא פנה למבקר המדינה, מתניהו אנגלמן, בבקשה כי יבדוק את הדברים.
אנגלמן הודיע כי אין מקום לסטות מתוכנית העבודה ביחס לפרקליטות וכי הנושאים שהועלו הועברו לידיעת החטיבה הרלוונטית.
ביוני 2021 בית משפט השלום נדחתה על הסף תביעת דיבה בסך חצי מיליון ש"ח של ניר חפץ כנגד אוחנה, כיוון שהייתה לו חסינות כחבר הכנסת.
חפץ ערער על פסק הדין בבית המשפט המחוזי, ובנובמבר 2022, במסגרת פשרה בתביעה, התנצל אוחנה בפני חפץ, על שבזמן כהונתו כשר המשפטים חשף פרטים אישיים שהיו מוגנים בצו איסור פרסום
ב-17 במאי 2020 מונה במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש לשר לביטחון הפנים, ב-30 ביולי פרש מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי", ופינה את מקומו לעמית הלוי.
ביולי עיכב השר את תחילת אכיפתו של חוק איסור צריכת זנות בנימוק שלא ניתן מענה שיקומי לאוכלוסיות בזנות אך בדצמבר 2020 חתם על הצו.
בינואר 2021, בעת מבצע "לתת כתף" לחיסון מפני נגיף הקורונה, הורה לחסן את כלל סגל שירות בתי הסוהר לפני חיסון האסירים, בנימוק שסגל בתי הסוהר יוצא ונכנס מבית הסוהר, והוא מקור ההדבקה העיקרי.
המהלך נעשה בניגוד לתעדוף משרד הבריאות וחרף פנייתם של המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, איתמר גרוטו, היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, ונשיא המדינה ראובן ריבלין.
הם סברו שעליו לפעול לפי תיעדוף משרד הבריאות המנחה לחסן מבוגרים קודם צעירים.
נגד הנחייתו של אוחנה הוגשו עתירות לבג"ץ.
העתירות נדחו משום שבינתיים חוסנו האסירים, אך שלושת שופטי בג"ץ מתחו ביקורת על אוחנה וקבעו שחרג מסמכותו.
בנותיו של אסיר שנפטר מקורונה פוצו במאות אלפים לאחר גישור, בעקבות טענתן של הבנות כי מות אביהן התרחש בשל הוראת השר.
ב-10 באפריל 2021 הסכים לדרישתו של השר אריה דרעי שלא תוגבל הגעת מתפללים להר מירון בליל ל"ג בעומר.
לאחר דיונים עם גורמי מקצוע ויתר השרים, הוסכם שלא להגביל את ההגעה להר אך להחיל את מגבלות ההתקהלות הקיימות של מגפת הקורונה.
בליל ל"ג בעומר, י"ח באייר ה'תשפ"א, 30 באפריל 2021 אירע אסון בהר, ובתדחוקת קהל נספו 45 גברים וילדים, ונפצעו 102 בני אדם.
זהו האסון האזרחי הגדול ביותר בתולדות מדינת ישראל.
כשבוע אחרי האסון כתב אוחנה: "אני אחראי לכל דבר הקשור בגופים שתחת אחריותי.
אני אחראי – אך אחריות אין פירושה אשמה".
ב-30 באוגוסט 2022 שלחה ועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון הודעת אזהרה לאוחנה, שמשמעותה, שמקבל המכתב עלול להיפגע מן החקירה או מתוצאותיה.
ב-6 במרץ 2024 פרסמה הוועדה את מסקנותיה, שבהן הטילה על אוחנה אחריות אישית, והמליצה כי לא ימונה בעתיד לשר לביטחון הפנים.
אוחנה נבחר לכנסת העשרים וחמש, וב-29 בדצמבר 2022, עם גיבוש הקואליציה החדשה, נבחר ליושב ראש הכנסת.
במהלך טקס השבעתו כיושב ראש הכנסת הודה אוחנה לבן זוגו אלון והצהיר כי הכנסת בראשותו לא תפגע במשפחות להט"ב.
במהלך דבריו חברי כנסת מסיעות יהדות התורה ונעם הסיטו את מבטם.
במהלך טקסי ימי השואה והזיכרון לראשונה הופיע יושב ראש הכנסת יחד עם בן זוגו, כשאר ראשי השלטון.
אוחנה יצא נגד התבטאויות של חבר הכנסת יצחק פינדרוס כנגד הקהילה הגאה.
יושב ראש בית הנבחרים האמריקאי היה אורחו של אוחנה בכנסת במהלך מאי 2023. אוחנה היה יושב ראש הכנסת הראשון שנאם בפני פרלמנט בארצות ערב, בעת ביקורו במרוקו ביוני 2023.
אוחנה הוא בין התומכים הבולטים ברפורמה המשפטית, ובמשך שנת 2023 התקיימו בסמוך למעונו הפרטי מספר הפגנות מחאה נגד הרפורמה.
בפברואר 2025 הודיע שיעדר מטקס ההשבעה של השופט יצחק עמית לנשיא בית המשפט העליון, במחאה על שבג"ץ ביטל חוק יסוד ועל הליך הבחירה של עמית.
בישיבת הפתיחה של מושב החורף (20 באוקטובר 2025) פנה אוחנה אל יצחק עמית בתואר "שופט" ולא "נשיא" - צעד שגרר מהומה במליאה והוביל להבהרות פומביות מצד נשיא המדינה וראש הממשלה; בנאומו עמד על עמדתו במחלוקת סביב הליך המינוי והסמכויות המוסדיות.
אוחנה גם נמנע מלהזמין את עמית למושב הכנסת שבו נאם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ולישיבה לציון יום הולדתה של הכנסת.
אוחנה הביע פעמים רבות עמדות התומכות בחיזוק ושימור ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון, ובהסדרת בנייה בהתנחלויות, כגון בעניין פינוי עמונה, ובכך שיזם דיונים בנושא הסדרת בנייה בביתו של פצוע צה"ל ממבצע צוק איתן.
אוחנה תומך בשוק חופשי ובהקלות בנשיאת כלי ירייה וזכויות להט"ב.
הביע תמיכה בהפיכת תפקיד היועץ המשפטי למשרת אמון ובפסקת ההתגברות שאותה כינה "התגלמות הדמוקרטיה".
במאי 2018, אמר בריאיון לאתר זווית אחרת שלא צריך להזדעזע מהרעיון של אי-ציות לפסיקה של בית המשפט העליון.
אחרי כניסתו לתפקיד שר המשפטים אמר כי "השופט הוא שופט, לא מורה דרך ולא מחנך הדור.
הוא צריך לפסוק על פי החוק הקיים, לא לבטל חקיקה ולא לייצר חקיקה, למעט 'מקרים קיצונים שדגל שחור מתנוסס מעליהם', ולא נתקלתי בכאלה עד כה".
אוחנה יצא מהארון בגיל 15 כהומוסקסואל.
מתגורר בתל אביב עם בן זוגו, אלון חדד, וילדיהם התאומים, שנולדו באוגוסט 2015 בהליך פונדקאות באורגון שבארצות הברית.
אוחנה הוא אביו הביולוגי של הבן וחדד הוא האב הביולוגי של הבת.
אוחנה היה טבעוני במשך תשעה חודשים, אך הפסיק זאת כשהרגיש, לדבריו, שזה גורם לו לסלוד מאנשים אחרים בשל יחסם לבעלי חיים.
אמיר אביבי (נולד ב-16 באפריל 1969) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
שירת כסגן צבאי למבקר מערכת הביטחון, מפקד בית הספר להנדסה צבאית, מפקד חטיבת שגיא וראש לשכת הרמטכ"ל משה יעלון.
אביבי נולד למשפחה ס"ט דור 15 בירושלים, בן לדיפלומט פנחס אביבי.
בשל תפקידיו הדיפלומטיים של אביו, בילה חלק ניכר מילדותו ונעוריו מחוץ לישראל: חמש שנים באיטליה, חמש שנים בצ'ילה ובארגנטינה ושלוש שנים בחוף השנהב.
אביבי למד בבית ספר אגרון, ושנה בתיכון בויאר בירושלים.
את לימודיו התיכוניים השלים ברומא שבאיטליה, בבית ספר בריטי שם אף נבחר לתפקיד "ראש בית".
בשנת 1987 התגייס לחיל ההנדסה הקרבית, שם שירת כלוחם וכקצין בגדוד 601, כסגן מפקד וכמפקד גדוד 605 (2002–2004).
לאחר מכן שימש ראש לשכת הרמטכ"ל משה יעלון (2004–2005), וראש מחלקת תורת הנדסה במפקדת החיל.
באפריל 2008 מונה למפקד חטיבת שגיא, חטיבה מרחבית בפיקוד הדרום, ושירת בתפקיד זה עד אוגוסט 2010. לאחר מכן שירת כסגן מפקד אוגדת עזה.
במאי 2011 מונה למפקד בית הספר להנדסה צבאית.
ב-2013 מונה לסגן מבקר מערכת הביטחון בדרגת תת-אלוף.
במהלך שירותו, סיים את ההכשרה בבה"ד 1 בהצטיינות, נבחר למצטיין רמטכ"ל כאשר שימש כמ"פ, ובתקופת פיקודו על בית הספר להנדסה צבאית, נבחר בית הספר לבית הספר המצטיין בזרוע היבשה בתחום ההדרכה.
השתחרר מצה"ל ב-2017. לאחר שחרורו מצה"ל, ייסד עם שותפים את חברת ההזנק "10Dimensions", העוסקת בפיתוח אינטליגנציה תגובתית, ושימש כמנכ"ל שלה עד שנת 2020.
בשנת 2020 ייסד את תנועת "הביטחוניסטים", ומאז הוא עומד בראשה.
בראיון לעיתון "בשבע" אמר כי "אחרי כל כך הרבה שנים שאנחנו שומעים מאנשי ביטחון לשעבר עמדה אחת בלבד מהכיוון השמאלני, הגיע הזמן שזה ישתנה...זכותו של כל אדם להביע את דעתו.
הבעיה היא שאותם לשעברים משתמשים בדרגות שלהם ובארומה הביטחונית שלהם כדי להביע דעות בנושאים שאין להם שום הבנה בהם.
קצין, טוב ככל שיהיה, אינו בהכרח מדינאי טוב או כלכלן טוב".
בשנים 2023 ו-2025 נבחר אביבי לרשימת "50 היהודים המשפיעים בעולם" של הג'רוזלם פוסט, במקום ה-37. הוא פאנליסט קבוע בתוכנית "הפטריוטים" ב"עכשיו 14" ומתארח בתקשורת כפרשן ביטחוני.
כמו כן מופיע כפאנליסט קבוע בתוכניתה של אילה חסון בערוץ 13 וכפאנליסט בערוץ i24.
במאי 2023 יצא לאור ספרו, "לא נשוב אחור: כיצד נבטיח את ביטחון ישראל לדורות".
הספר כולל דברי פתיחה מאת אביגדור קהלני ואחרית דבר של גרשון הכהן.
ביוני 2020 נפגשו אביבי ובכירי תנועת "הביטחוניסטים" עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, על מנת לחזק את נתניהו על רקע המהלך המדיני של החלת הריבונות על בקעת הירדן במסגרת "תוכנית השלום של טראמפ".
אביבי הדגיש כי ישנה חשיבות רבה בהכרה של ארצות הברית למימוש המהלך ושזוהי הזדמנות היסטורית.
עם פרוץ מלחמת אוקראינה-רוסיה התבטא אביבי כלפי הנשיא האוקראיני ולדימיר זלנסקי כי הלה "רוצה להיות גיבור על הגב של העם שלו", והוסיף כי אוקראינה עומדת "להיכבש עד הקצה" ולא תוכל לעמוד מול העוצמה הרוסית.
עוד בנושא המלחמה באוקראינה טען כי ארצות הברית העלתה את רמת הכוננות שלה ל-DEFCON 2 - רמה אחת לפני מלחמה גרעינית ודאית.
לאחר שעומת עם העובדה שהכרזת כוננות זו לא קרתה, מחק אביבי ציוץ בנושא ברשת X.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, שהתקיימו בנובמבר 2022, נפגשו אביבי ובכירי תנועת הביטחוניסטים עם ראש המוסד במטרה להציג את עיקרי הערכת המצב האסטרטגית של התנועה ופעילותה.
בפתח הפגישה הצהיר ראש המוסד כי לא מדובר בפגישה פוליטית וכי זו תעסוק בסוגיה האיראנית.
לקראת יום ירושלים 2022 התקיים כנס לשגרירים ודיפלומטים זרים מרחבי העולם בהובלת תנועת "הביטחוניסטים".
בכינוס השתתפו עשרות שגרירויות ודיפלומטים זרים, ועסק בהצגת אתגרי ביטחון בזירה הפלסטינית למול אתגרי הפנים העומדים לפתח העיר ירושלים.
באותו כנס קרא אביבי לדיפלומטים הזרים לפעול, ואמר: "על אף קריאות מצד גורמים אנטישמיים ולא ציוניים כאיחוד האירופי, (עליכם) לפעול להעברת השגרירויות והנציגות הדיפלומטיות לירושלים מתוך הכרה בזכות של העם היהודי בריבונות ומשילות".
בנובמבר 2022, ערך "ארגון ציוני אמריקה" כנס בניו יורק, בו השתתפו אנשי הממשל של ארצות הברית, אשר הבולט שבהם הוא נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ.
במעמד זה, קיבל אביבי את הפרס לביטחון ישראל ע"ש מיירון צימרמן.
ב-29 בנובמבר 2018 נאם אביבי בוועידת האינטרס הלאומי של ישראל שלי והציג את תוכניתו המדינית: New State Solution.
עיקר התוכנית היא הקמת מדינה פלסטינית ברצועת עזה וצפון חצי האי סיני, שהפלסטינים (כולל אלה ביהודה ושומרון) יהיו אזרחיה.
השטח ייתרם על ידי מצרים, שתזכה לסיוע כלכלי נדיב בתמורה לכך ולמעמד מוביל בעולם הערבי.
בשנת 2022 כתב אביבי שמדינת ישראל היא הנכס האסטרטגי החשוב ביותר לעם היהודי.
ככזה, יש לפעול ולהציב בראש סדר העדיפויות המדיני את ביטחונה של מדינת ישראל, מאחר שזהו התנאי היסודי לקיומו של העם היהודי לטווח הארוך.
כמו כן, כתב שיהודה ושומרון הם נכס למדינת ישראל ושאין קיום למדינת ישראל בלי שליטה ביטחונית אבסולוטית על כל מרחב יהודה ושומרון, ואין שליטה ביטחונית ללא התיישבות אזרחית.
אביבי הזכיר את כישלונותיה של ארצות הברית בעיראק ובאפגניסטן, וכן של רוסיה ואף הכישלון הישראלי בלבנון כדוגמאות לניסיון לשלוט צבאית על מקומות, בהם לא הייתה נוכחות אזרחית.
בדצמבר 2024 הציג את "תכנית ה-8000 – מתווה הביטחוניסטים לגיוס החברה החרדית לשירות ביטחון" תכנית לגיוס 8,000 בני ישיבות חרדים בשל הצורך הגדול במילוי השורות.
במהלך השנים שקדמו למלחמת חרבות ברזל, התריע תא"ל (מיל') אמיר אביבי במספר הזדמנויות פומביות מפני התפתחות איום ביטחוני רב־זירתי ומפני מגבלות תפיסת ההרתעה הישראלית.
התרעות אלה ניתנו בכנסים ציבוריים, בהופעות תקשורתיות ובפרסומים כתובים, והתייחסו לאפשרות של עימות רחב הכולל את רצועת עזה, לבנון וזירות נוספות.
בינואר 2022 התריע אביבי כי דחייה נוספת בהתמודדות עם האיומים המתפתחים עלולה להביא את ישראל למפגש עם יכולות האויב בשיא עוצמתן.
לדבריו: "אם נחכה, אז עוד שנה או עוד שנתיים או עוד שלוש, אנחנו נפגוש את הווקטורים האלו בשיא כוחם.
בשיא כוחם ויכול מאוד להיות שהם יפתיעו אותנו" תוך החמצת חלון הזדמנויות לפעולה מוקדמת.
באותו הקשר ציין כי ייתכן מצב שבו יידרש מהלך צבאי רחב ברצועת עזה, ואף אמר כי "יכול להיות שצריך לכבוש את עזה ואין מה לעשות וזה נכון לעשות את זה", כחלק ממאבק אסטרטגי כולל בחמאס ולא כפעולת תגובה מוגבלת בלבד.
ב17 במאי 2022 בהופעה בפני "שדולת הניצחון בכנסת הציג אמיר אביבי הערכה שלפיה ישראל מצויה בשלב שבו תהליכים ביטחוניים ארוכי טווח הגיעו לכדי בשלות מבצעית.
לדבריו, "אנחנו נמצאים במציאות שבה תהליכים שכבר קורים הרבה מאוד שנים הגיעו לבשלות", וכי מדובר ב"מערכת איראנית שמגיעה לבשלות… זו מערכת אחת שכוללת חתירה גם לגרעין אבל בעצם גם את כל המערכת של הרקטות והטילים וכלי הטיס הבלתי מאוישים".
בהקשר זה ציין כדוגמה את חיזבאללה, שלדבריו "קפץ תוך עשור מ-50 ל-2,000 כלי טיס בלתי מאוישים", וטען כי מדובר ב"בניין כוח שיביא את איראן תוך שנה שנתיים להבנה שהם יכולים לתקוף".
באותה הופעה העריך כי ישראל עומדת בפני צומת אסטרטגית בטווח הזמן הקרוב, ואמר: "בעת הזאת אנחנו נמצאים במצב שתוך שנה שנתיים יש שתי אפשרויות: או ששת הימים, או יום כיפור".
עוד הוסיף כי האפשרות של הפתעה קשה אינה תיאורטית, וכי "מה שראינו לפני שנה… זה פרומו קטן למה שמחכה לנו כשהווקטורים האלו, האיראני והפנימי, ייפגשו עוד פעם, אבל בעוצמות אחרות לגמרי", לצד האפשרות של עימות יזום שיוביל, לדבריו, ל"ששת הימים וזה הניצחון".
בשנת 2023 התייחס אמיר אביבי בספרו "לא נשוב אחור" לאפשרות של מתקפה יזומה ומתואמת מצד גורמי אויב, הכוללת פגיעה ישירה בעורף הישראלי.
לדבריו, קיימת "[תכנית] לבצע התקפה מקדימה ולכבוש יישובים ומוצבים צה"ליים תוך גרימת פגיעה תודעתית ומורלית קשה ביותר", וציין כי "מציאות כזו מתקיימת בגבול הלבנון ובעזה, ומאתגרת באופן משמעותי את צה"ל".
דברים אלו נאמרו במסגרת פרסום ספר שעסק בהערכת איומים עתידיים, וניתנו חודשים לפני מתקפת 7 באוקטובר.
בספטמבר 2023, שבועות ספורים לפני מתקפת ה-7 באוקטובר, התראיין אביבי בערוץ "כנסת" ואמר ביחס להתקהלויות בסמוך לגדר המערכת בעזה: "חמאס לא מצליח לשלם משכורות לפעילים שלו, והדרך שלו להעיר את תשומת הלב היא להעיר את השטח.
האופן שבו הוא עושה את זה מעיד על כך שמבחינה אסטרטגית הוא כרגע לא רוצה עימות.
אם הוא היה רוצה עימות הוא היה יורה רקטות.
הוא פועל לאורך הגדר כי זה סוג של פעילות שהוא מבין שלא תביא להידרדרות למבצע כולל".
בשנת 2023 פרסם אמיר אביבי את ספר העיון "לא נשוב אחור: כיצד נבטיח את ביטחון ישראל לדורות" (הוצאת סלע מאיר).
הספר עוסק בתפיסת הביטחון הלאומי של ישראל, בניתוח איומים אסטרטגיים ובהצעה לבחינה מחודשת של עקרונות ההרתעה, ההכלה והתגובה הביטחונית.
לספר מצורף מבוא מאת אלוף (במיל') אביגדור קהלני, שבו הוא מתאר את הספר כקריאה להתעוררות ציבורית ולאומית.
קהלני כותב כי הספר "נכתב מתוך אהבה ללא מעצורים למדינה שלנו", ומציג את אביבי כמי שמביע חשש לעתיד המדינה לצד הצבת חזון ארוך טווח לביטחונה.
עיקרו של הספר נכתב לפני מתקפת חמאס על ישראל ב־7 באוקטובר 2023. במהדורה השנייה נוספה הקדמה שכותרתה "ביטחון ישראל אחרי ה־7 באוקטובר", ובה טוען המחבר כי הכשל הביטחוני אינו נקודתי או טכנולוגי בלבד, אלא נובע בראש ובראשונה ממחדל תפיסתי ומתפיסת הרתעה שגויה.
בפרק "כיצד תיראה המלחמה הבאה?" מציג אביבי תרחיש של עימות רב־זירתי הכולל ירי רקטי מסיבי, חדירות קרקעיות, פגיעה בעורף האזרחי והתפרעויות פנימיות, וטוען כי מלחמות עתידיות לא יוגבלו לזירה אחת בלבד.
בפרק "מלחמת מאה השנים" הוא מתאר את העימות הישראלי־ערבי כמאבק מתמשך בעל מאפיינים לאומיים, דתיים ותודעתיים.
הספר כולל פרקים נוספים העוסקים באיום האיראני, בחיזבאללה, בחמאס ובמאבק על הלגיטימציה הבינלאומית של ישראל.
בין הקביעות המרכזיות המופיעות בספר:
"השקט איננו הרתעה, ואויבינו אינם מורתעים; הם פשוט מתכוננים למלחמה".
"אם לא נפתח במערכה בתנאים שלנו – היא תיכפה עלינו בתנאים גרועים בהרבה".
"המחדל הצבאי נובע בראש ובראשונה ממחדל תפיסתי".
לאחר אירועי אוקטובר 2023 זכה הספר לתשומת לב ציבורית ותקשורתית, בין היתר בשל העובדה שחלק מהתרחישים והאזהרות שהוצגו בו נתפסו כרלוונטיים לאירועים שהתרחשו בפועל.
הספר יצא ביותר ממהדורה אחת, נמכר ברשתות הספרים בישראל וזכה לדירוגים חיוביים באתרי קריאה, לצד ביקורת ציבורית שטענה כי הוא מייצג תפיסה ביטחונית ואידאולוגית מובהקת.
הספר עמד במרכז כנס שהפיקה תנועת הביטחוניסטים בשם זה.
אביבי בעל תואר ראשון במדע המדינה ובהיסטוריה אמריקאית בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במדע המדינה במסגרת לימודים במכללה לביטחון לאומי, ותואר שני בהצטיינות במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.
הוא נשוי לענת ציפקין אביבי ואב לארבעה ילדים.
אמיר מאלוש אבראשי (באלבנית: Amir Malush Abrashi; נולד ב-27 במרץ 1990) הוא כדורגלן אלבני המשחק בגראסהופרס ציריך בעמדת הקשר.
אבראשי נולד בעיירה בישוזופול שבשווייץ אלייה היגרו הוריו מקוסובו לפני לידתו.
בגיל 12 התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של עיר הולדתו ובגיל 15 הצטרף למחלקת הנוער של וינטרטור.
לקראת סוף עונת הצטרף לקבוצת המילואים.
ב-27 באפריל 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרת נגד פ.צ.
ביולי הושאל לגראסהופרס ציריך עד לסיום העונה.
בתום העונה רכשה גראסהופרס את כרטיס השחקן שלו תמורת 600 אלף אירו.
בתום עונת זכה עם המועדון בגביע השווייצרי שהיה התואר הראשון שלו בקריירה.
בקיץ חתם בפרייבורג מהבונדסליגה השנייה בה היה שותף לחזרה של המועדון לבונדסליגה.
בקיץ אבראשי חתם בגראסהופרס ציריך.
אבראשי שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של שווייץ בהן שיחק כ-40 משחקים ואף השתתף עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011 בה הגיעה לחצי הגמר וגם באולימפיאדת לונדון (2012).
אבראשי מעולם לא שיחק עבור הנבחרת הבוגרת וב-24 במאי 2013 קיבל דרכון אלבני המאפשר לו לשחק בנבחרת אלבניה.
ב-14 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 במשחק ידידות נגד .
אבראשי נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016. נכלל בסגל נבחרת אלבניה ליורו 2024.
אמיפמפרידין (amifampridine) (pyridine-3,4-diamine, 3,4-diaminopyridine, 3,4-DAP) משמש כתרופה, בעיקר בטיפול במספר מחלות שרירים נדירות.
צורת הבסיס החופשי של התרופה שימשה לטיפול בתסמונות מיאסטניות מולדות ובתסמונת חולשת שרירים על שם למברט-איטון – LEMS, במסגרת טיפולי חמלה מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 והומלצה כטיפול קו ראשון ב- LEMS ב -2006, תוך שימוש בצורות אד הוק של התרופה, מכיוון שלא הייתה קיימת גרסה משווקת.
רופאים בבית החולים AP-HP בפריז יצרו את צורת מלח הפוספט של התרופה, אשר פותחה בהמשך על ידי מספר חברות, עד שלבסוף, חברת ביומרין פרמסוטיקל קיבלה את האישור האירופי לשיווק התרופה, בשנת 2009, בשם המסחרי פירדאפס (Firdapse) או פירדפסה בישראל, והעניקה את זכויות השיווק בארצות הברית לחברת קטליסט.
החל מחודש ינואר 2017, קטליסט וחברה אמריקנית נוספת, ג'קובוס פרמסוטיקלס (Jacobus pharmaceuticals), אשר ייצרה את צורת הבסיס החופשי והעניקה אותו בחינם מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, התחרו על קבלת אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), עבור גרסאותיהן; לחברה שתקבל את האישור, תהיינה שבע שנים של בלעדיות בשיווק התרופה.
לאמיפמפרידין פוספט יש מעמד של "תרופת יתום" באיחוד האירופאי עבור LEMS וחברת קטליסט מחזיקה במעמד "תרופת היתום" ובמעמד של תרופה פורצת דרך בארצות הברית.
אמיפמפרידין משמש לטיפול בתסמונות מיאסטניות מולדות רבות, במיוחד באלה עם פגמים בכולין אצטילטרנספראז ,בהזרמת קינאז 7, ובאלה אשר כל סוג של פגם גורם להתנהגות של "ערוץ מהיר" של קולטן האצטילכולין.
אמיפמפרידין משמש אף לטיפול בפסוריאזיס ולטיפול בתסמינים של LEMS.
תסמונת מיאסטנית על שם למברט-איטון (LEMS) היא מחלה אוטואימונית נדירה של הולכה נוירומוסקולרית, שבה יש פגם בשחרור של המוליך העיצבי אצטילכולין.
בחולים עם LEMS, הרמות הנמוכות של אצטילכולין אינן מספיקות כדי להביא להתכווצויות נורמליות של השרירים, מה שגורם לחולשת שרירים, המתבטאת בקשיים בהליכה, בהרמת חפצים, בדיבור, בבליעה, ובקשיי ראיה.
מכיוון שאמיפמפרידין משפיע על תעלות יונים ממותגות-מתח, הוא בעל התווית נגד לשימוש באנשים עם תסמונת QT מוארך ובאנשים הנוטלים תרופה העלולה להאריך QT כמו סולטופריד דיסופירמיד, ציסאפריד דומפרידון, ריפמפיצין או קטוקונזול.
אמיפמפרידין אף בעל התווית נגד באנשים עם אפילפסיה, או עם אסתמה הנשלטת בצורה גרועה.
תופעות הלוואי המגבילות-מינון, כוללות נמלול או חוסר תחושה, קשיי שינה, עייפות ואובדן חוזק השרירים.
אינטראקציות הקשורות למערכת אנזימי הציטוכרום P450 בכבד, נחשבות בלתי סבירות.
ב- LEMS, שחרור אצטילכולין מעוכב, מכיוון שנוגדנים המעורבים בתגובת הגוף כנגד סוגים מסוימים של סרטן, מגיבים בהצלבה עם תעלות +Ca2 על הממברנה בצומת הנוירומוסקולרית.
אמיפמפרידין פועל על ידי חסימת שטף תעלת האשלגן, בקצות העצבים, כך שמשך פוטנציאל הפעולה גדל.
תעלות +Ca2 יכולות להיות פתוחות למשך זמן ארוך יותר ולאפשר שחרור גדול יותר של אצטילכולין גדול יותר, כדי לגרות את השריר בקצה המוטורי.
אמיפמפרידין נספג במהירות וכמעט לחלוטין (93-100%) מהמעיים.
במחקר עם 91 נבדקים בריאים, ריכוזי השיא של אמיפמפרידין בפלזמת הדם הושגו לאחר 0.6 (± 0.25) שעות, כאשר ניטל ללא מזון, או לאחר 1.3 (± 0.9) שעות לאחר ארוחה שומנית, כלומר, מהירות הספיגה משתנה באופן נרחב.
מחצית החיים הביולוגית (2.5 ± 0.7 שעות) והשטח מתחת לעקומה (AUC = 117 ± 77 ng∙h/ml) משתנה אף הוא במידה רבה בין הנבדקים, אך כמעט אינו תלוי בצריכת מזון.
אמיפמפרידין עובר דה-אקטיבציה באמצעות אצטילציה באמצעות N-אצטיל טרנספרזות למטבוליט יחיד: 3-N-acetylamifampridine.
פעילותם של אנזימים אלה (בעיקר
N-אצטילטרנספראז 2) אצל אנשים שונים מסתמנת כאחראית בעיקר על ההבדלים בזמן מחצית החיים וה- AUC, אשר גדל עד פי 9, אצל אנשים בעלי חילוף חומרים איטי בהשוואה לאלה עם מטבוליזם מהיר.
בבני אדם 93.2 עד 100% מהאמיפמפרידין מופרש בשתן בתוך 48 שעות מלקיחת התרופה, 74.0 עד 81.7% כ-N-acetylamifampridine ו-19% מסולקים ללא שינוי.
3,4–דיאמינופירידין היא אבקה גבישית בעלת צבע צהוב בהיר – חום בהיר, המתמוססת ומתפרקת ב-218–220 מעלות צלזיוס.
האבקה מסיסה בקלות במתנול, אתנול ומים חמים, אבל רק מעט בדיאתיל אתר.
המסיסות במים בטמפרטורה של 20 מעלות צלזיוס היא 25 גרם/ליטר.
התרופה אמיפמפרידין פוספט מכילה את מלח הפוספט, באופן ספציפי: 4 4-aminopyridine-3-ylammonium dihydrogen phosphate.
מלח זה יוצר גבישים מונוקליניים פריזמטיים (קבוצת חלל C2/c) והוא מסיס בקלות במים.
מלח הפוספט יציב, ואינו דורש קירור.
הפיתוח של תרופת האמיפמפרידין ומלח הפוספט שלה, הביא תשומת לב למדיניות "תרופות היתום" המעניקה בלעדיות בשיווק, כתמריץ לחברות לפתח טיפולים למחלות הפוגעות במספר קטן של אנשים.
אמיפמפרידין, המכונה גם DAP-3,4, התגלה בסקוטלנד בשנות ה-70 של המאה ה-20, ורופאים בשוודיה הראו לראשונה את השימוש בו ב-LEMS בשנות ה-80 של המאה ה-20
בשנות ה-90 של המאה ה-20, רופאים בארצות הברית, המאוגדים באיגוד ניוון השרירים, פנו לחברה משפחתית קטנה, ג'קובוס פרמסוטיקלס (Jacobus Pharmaceuticals) שעסקה בייצור חומרים פעילים בתחום התרופות, בניו ג'רזי, לגבי ייצור אמיפמפרידין, כדי שיוכלו לבחון את החומר בניסויים קליניים.
חברת ג'קובוס עשתה זאת, וכאשר הטיפול התגלה כיעיל, חברת ג'קובוס והרופאים עמדו בפני ברירה - להשקיע בניסויים קליניים כדי לקבל את אישור ה- FDA האמריקאי או להעניק את התרופה ללא תשלום, במסגרת תוכנית "טיפול חמלה".
חברת ג'קובוס בחרה לתת את התרופה, ללא תשלום, ועשתה כך במשך כעשרים שנה.
חברת EUSA, באמצעות חברה בשם Huxley Pharmaceuticals, מכרה את הזכויות של DAPP-3,4 לחברת ביומרין (Biomarin) ב -2009, אותה שנה שבה אושר DAPP-3,4 באירופה, בשם החדש פירדאפס (Firdapse), ביומרין השיקה את התרופה באירופה בחודש אפריל 2010, ובמהלך תשעת החודשים הראשונים של שנת 2012, השיגה מכירות של 10.8 מיליון דולר.
הרישוי של firdapse בשנת 2010 באירופה, הוביל לעלייה חדה במחיר התרופה.
במקרים מסוימים, זה הוביל בתי חולים להשתמש בצורה לא-מאושרת של התרופה, במקום תרופת הסוכן המורשה, זאת מכיוון שההבדל במחיר התרופה היווה מיגבלה.
ביומרין ספגה ביקורת, על רישוי התרופה על בסיס מחקר שנעשה קודם לכן, ואף על פי כן, קבעה לתרופה מחיר מופקע.
קבוצה של נוירולוגים ורופאי ילדים בבריטניה עתרה לראש הממשלה דייוויד קמרון במכתב פתוח לבחינת המצב שנוצר.
החברה השיבה כי היא הגישה את בקשת הרישוי, על פי הצעת ממשלת צרפת, והצביעה על כך שהעלייה הגדולה בעלות של תרופה מורשית, פירושה גם שהיא מנוטרת על ידי רשויות רגולטוריות (למשל, לגבי תופעות לוואי נדירות), תהליך שלא היה קיים באירופה בעבר.
בינתיים, באירופה, צוות משימה של נוירולוגים המליץ על DAP-3,4 כטיפול קו-ראשון בתסמיני LEMS ב-2006, אף על פי שצורה זו לא אושרה לשיווק; התרופה סופקה אד הוק.
בשנת 2007, שמה הבינלאומי של התרופה פורסם על ידי ארגון הבריאות העולמי (WHO).
בארצות הברית, בשנת 2009 הוענק ל-DAPP-3,4 מעמד של "תרופת יתום" והניסויים הקליניים היו בעיצומם עד 2012.
לנוכח תקופת הבלעדיות של שבע שנים, שיעניק אישור מעמד "תרופת יתום" לביומרין, ועם עליית המחיר שתלווה אותה, החלה חברת ג'קובוס להתקדם במהירות לביצוע ניסויים קליניים רשמיים, על מנת לקבל אישור לצורת הבסיס החופשי של התרופה, לפני ביומרין; הניסוי הראשון של שלב II נפתח בינואר 2012.
בחודש אוקטובר 2012, בעוד שביומרין הייתה במהלך ניסוי קליני שלב III בארצות הברית, היא העניקה את זכויות השיווק של DAPP-3,4 בארצות הברית, כולל את מעמד "תרופת היתום", לחברת קטליסט פרמסוטיקלס (Catalyst Pharmaceuticals).
קטליסט חזתה כי תוכל להרוויח 300 - 900 מיליון דולר בשנה, במכירות לטיפול באנשים עם LEMS ואינדיקציות אחרות, והאנליסטים צפו שהתרופה תתומחר ב- $100,000 בקירוב, בארצות הברית.
קטליסט התקדמה וקיבלה מעמד של "תרופה פורצת דרך" עבור DAPP-3,4 ב- LEMS ב -2013, מעמד של "תרופת יתום" לתסמונות מיאסטניות מולדות ב-2015 ומעמד של "תרופת יתום" לטיפול בתסמונת מיאסטניה גראביס בשנת 2016.
בחודש אוגוסט 2013 צפו אנליסטים, כי אישור ה- FDA יוענק לחברת קטליסט, ב- LEMS, עד 2015.
בחודש אוקטובר 2014, החלה חברת קטליסט לספק את התרופה במסגרת "תוכנית גישה מורחבת".
בחודש מרץ 2015 קיבלה קטליסט מעמד של "תרופת יתום" עבור השימוש של DAPP-3,4 לטיפול בתסמונות מיאסטניות מולדות, מה שגרם לעליה קלה במנייתה.
בחודש אפריל 2015 הציגה חברת ג'קובוס תוצאות של ניסויים קליניים עם DAPP-3,4 בכנס מדעי, מה שהביא לירידה של 42% בערך מניות חברת קטליסט.
בחודש דצמבר 2015 הגישה חברת קטליסט בקשה לאישור תרופה חדשה NDA ל-FDA האמריקאי, ובחודש פברואר 2016 סירב ה- FDA לקבל אותה, על בסיס של הגשה חלקית.
בחודש אפריל 2016 הודיע ה- FDA לחברת קטליסט כי עליה לאסוף ולהגיש נתונים נוספים.
חברת קטליסט קיצצה 30% מכוח העבודה שלה כדי לחסוך כסף, לצורך ביצוע הניסויים הקליניים.
בחודש מרץ 2018, החברה הגישה NDA מחודש.
ה- FDA אישר את תרופת האמיפמפרידין לטיפול במבוגרים עם LEMS ב - 29 בנובמבר 2018.
בחודש פברואר 2019, הסנטור האמריקני ברני סנדרס, העלה שאילתה לגבי המחיר הגבוה שנגבה על ידי חברת קטליסט פרמסוטיקלס עבור פירדאפס.
אמיפמפרידין הוצע אף לטיפול בטרשת נפוצה.
סקירה סיסטמטית שנערכה על ידי Cochrane גילתה כי אין נתונים לא-משוחדים, שתומכים בשימוש בה לטיפול בטרשת נפוצה.
לא חל כל שינוי בנושא מאז שנת 2012.
התרופה פירדפסה מאושרת לשיווק בישראל, בצורת טבליות, ומיועדת לטיפול סימפטומטי בתסמונת מיאסטנית ע"ש למברט-איטון (LEMS) במבוגרים.
אמיר בינו (נולד ב-8 באוגוסט 1961) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 2.05 מטר ששיחק בעמדות הפורוורד והסנטר, בין היתר, במכבי רמת גן הפועל גליל עליון ובנבחרת ישראל.
גדל בגבעתיים, במחלקת הנוער של מכבי רמת גן, תחת המאמן מולי קצורין יחד עם שחקנים כמו דורון גמצ'י, יאיר בן עטר, ניר ריכליס, עמי נאווי.
בצעירותו שיחק בנבחרת הכדורסל של תיכון שמעון בן צבי, ובשנת 1979 זכה איתה באליפות הארץ לבי"ס תיכונים, ייצג אותה באליפות העולם לבתי ספר שם הגיעו למקום השלישי.
כן שיחק בינו בנבחרות הנוער והעתודה.
בשנת 1980 שיחק באליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה ביוגוסלביה, וקלע בממוצע 4.2 נקודות למשחק.
בעונת 1978/1979 עלה לקבוצה הבוגרת של מכבי רמת גן, ושיחק במדיה במשך 13 עונות, בחלקן שימש גם כקפטן הקבוצה.
בינו היה חלק מקבוצת שחקני בית מזוהה מאוד, שכללה את עמי נאווי, ניר ריכליס, גילי שוורצמן ויוחאי נעמן.
הישגי השיא של בינו בקבוצה היו הגעה לגמר גביע המדינה 1988/1989, שבו הפסידה רמת גן בגמר למכבי תל אביב כאשר בינו קלע 15 נקודות וזכייה בגביע הליגה 1989/90 בו ניצחה רמת גן את הפועל תל אביב.
בשנת 1982/1983 הגיע עם מכבי רמת גן למקום השלישי בליגה.
כמו כן נבחר בשנת 1987/1988 לחמישיית העונה.
היה במשך שנים מהשחקנים הגבוהים הישראלים הבולטים בליגה כשסיים מספר עונות עם ממוצע 15 נקודות ו-8 ריבאונד לעונה.
בתום עונת 1990/1991 עזב בינו את הקבוצה, לאחר שהסתכסך עם ראשיה.
בין השנים 1986 עד לעזיבתו ב-1991 שימש בינו כקפטן מכבי רמת גן.
לקראת עונת 1991/1992 עבר בינו להפועל גליל עליון, והיה שותף לזכייה של הקבוצה בגביע המדינה.
בליגה לעומת זאת, הודחה הקבוצה בחצי הגמר על ידי מכבי תל אביב.
בעונה הבאה, עונת 1992/1993 היה שותף בינו לזכיית גליל עליון באליפות היסטורית תחת המאמן פיני גרשון.
בינו קלע בליגה הסדירה בממוצע 2 נקודות במשחק.
בשתי עונות הבאות שיחק בינו בבית"ר רמת גן ובהפועל ירושלים, עד שפרש בתום עונת 1994/1995.
סך הכל שיחק בינו 17 עונות בליגה הבכירה, בהן רשם 291 משחקים וקלע בממוצע של 9.5 נקודות למשחק, כאשר הוא מדורג במקום הרביעי בטבלת קלעי מכבי רמת גן בכל הזמנים.
בינו זכה באליפות ובגביע המדינה במדי הפועל גליל עליון.
במדי נבחרת ישראל רשם בינו 15 הופעות, והשתתף באליפות אירופה בכדורסל 1985. בשנים 1987 ו-1989 רשם הופעות בטורנירי האוניברסיאדה שנערכו ביוגוסלביה וגרמניה.
לאחר הפרישה עוסק בינו בתחום הביטוח.
מתגורר בראש העין, נשוי ואב לארבעה.
אמיר אשל הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה אשר פיקד בעבר על חטיבה 600.
התגייס לקורס טיס, שובץ למגמת נווטים במטוסי תובלה.
אחרי שחתם ויתור עבר לשירות בחיל השריון, כמו אביו ששימש כמפקד אוגדה בחיל.
עבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון.
שימש מפקד מחלקה ומפקד פלוגה, ולאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם.
בשנים 1999–2001 פיקד על גדוד 75 בחטיבה 7. ב-2005 מונה למפקד חטיבה 600 בדרגת אלוף-משנה וכיהן בתפקידו עד שנת 2009. לאחר מכן כיהן כראש תורת חיל השריון וקצין האג"ם של פיקוד העורף.
באוגוסט 2013 מונה לנספח צה"ל בסין.
אשל הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.
אביו, יצחק אשל, היה תת-אלוף בצה"ל.
דודו הוא אלוף-משנה במילואים אמנון אשל, שהיה מפקד חטיבה 7 במלחמת לבנון השנייה.
כיום עוסק אמיר אשל בתעשיות הביטחוניות.
אמיק ביראם הוא זמר טנור אמריקאי, והיה מועמד פעמיים לפרס גראמי.
ביראם הוא יליד מחוז מק'לנן, טקסס, ביראם שר בלמעלה ממאה סרטים, כולל "נסיך מצרים" (משה), "שרק", "אלאדין", "היפה והחיה", "מלך האריות", "פוקהונטס", "הרקולס", "מולאן", "פוקהונטס 2: מסע לעולם חדש", :הדרך לאל דוראדו" וה"מטריקס".
ביראם שיחק בהפקות תיאטרון רבות, כולל פנטום האופרה, בברודוויי ובלוס אנג'לס, "עלובי החיים", "שדרות סאנסט" בתפקיד ג'ו גיליס (לצד גלן קלוז), "ישו כוכב עליון".
בטלוויזיה הוא שיחק את איאן אנדרו טרוי, אביה של דיאנה טרוי בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", והופיע ב"משפחת סימפסון".
הוא נשוי לשחקנית והזמרת קסנדרה ביראם והוא אחיו של זמר הגוספל דני ביראם.
ביראם הוא המפיק והמייסד של תיאטרון אמריקן קואסט.
הוא בוגר אוניברסיטת אורל רוברטס.
אמיר באגריה הוא שחקן קנדי, שהחל את דרכו כשחקן ילד.
הוא ידוע מתפקידיו בסדרות הטלוויזיה "דגראסי: הכיתה הבאה" ו"גרנד ארמי".
אמו, פרמג'יט רתאור, היא פסיכותרפיסטית ואחיו הבכור, כאביר, הוא מנהל שייט.
אמיר החל לשחק בהפקות מקומיות מגיל צעיר, הוא שיחק במחזה "מקבת'" כשהיה בכיתה ג'.
הוא אחד השחקנים הצעירים ביותר ששיחקו בסדרת הטלוויזיה "דגראסי: הכיתה הבאה".
הוא קיבל את התפקיד הראשי של באאז נהיר כשהיה בן 14. בשנת 2019 הוא לוהק לתפקיד סידהארטה "סיד" פקאם בסדרת נטפליקס "גרנד ארמי" שהוקרנה בשנת 2020.
שנה כותרת תפקיד הערות 2016–2017 דגראסי: הכיתה הבאה באאז נהיר תפקיד ראשי 2019 Resolve זאין סרט קצר 2020 גרנד ארמי סידהרטה "סיד" פקאם תפקיד ראשי; 9 פרקים2022Belated -פרק אחד
אמיר בל הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הרכז והקלע באנוויל ולוצלאווק.
בל למד ושיחק כדורסל בבית הספר התיכון איסט ברונסוויק, שם דורג בשלושה כוכבים על יכולתו על פי ESPN ועל פי Yahoo!.
הוא נבחר לאחד השחקנים הטובים במחוז בשנים 2013–2014.
בל למד באוניברסיטת פרינסטון, ובמקביל להשתתפותו בנבחרת המכללה, הוא גם עשה תואר בפוליטיקה.
בעונתו הראשונה במכללה, היה בל השחקן היחיד במכללתו שפתח בכל 30 המשחקים.
היחס של בל בין אסיסט לאיבוד היה 1.6 שהיה שביעי בכל ליגת הקיסוס.
בל העמיד ממוצעים של 8.8 נקודות, 2.6 אסיסטים ו-3.0 ריבאונדים כשקלע ב-49.4 אחוזים מהשדה.
בעונתו השנייה הוא פתח בכל 29 המשחקים בהם שותף ועזר לקבוצתו לרשום מאזן 7–22, כשרשם ממוצעים של 9.1 נקודות ו-2.5 ריבאונדים למשחק.
בעונתו השלישית פתח בל בכל 30 המשחקים, והעמיד ממוצעים של 6.6 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק.
בעונתו האחרונה הוא פתח בכל 29 המשחקים ונבחר לשחקן ההגנה של העונה, כשהוא מסיים במקום השני בליגה ביחס בין אסיסט לאיבוד עם 1.5, שלישי בחטיפות למשחק עם 1.4, ורביעי באסיסטים עם 3.7. בנוסף העמיד בל ממוצע של 10.9 נקודות ו-5.4 ריבאונדים.
ב-2018, חתם בל בפורטיטודו אגריג'נטו האיטלקית מהליגה האיטלקית השנייה.
ב-29 משחקים בקבוצה, העמיד בל ממוצעים של 10.4 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים למשחק.
ב-2019, חתם בל בקואלה לומפור דרקונים המלזית מליגת ה-ASEAN.
ב-17 משחקים בקבוצה, העמיד בל ממוצעים של 15.8 נקודות, 7.2 אסיסטים ו-7.0 ריבאונדים למשחק.
ב-16 במאי 2020, חתם בל בהפועל באר שבע מהליגה הישראלית עד תום העונה עם אופציה לעונה נוספת.
ב-7 משחקים בקבוצה העמיד בל ממוצעים של 11.7 נקודות, 4.1 אסיסטים ו-3.7 ריבאונדים ב-30.7 דקות למשחק.
בעקבות יכולתו הטובה הוחלט להאריך את חוזהו לעונה נוספת.
ב-22 ביוני 2022 חתם בברוזה במברג הגרמנית.
אמיר אביגדור (נולד ב-29 בינואר 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי והחלוץ.
אביגדור מזוהה בעיקר עם קבוצת הפועל באר שבע, בה שיחק רוב הקריירה שלו.
אביגדור נולד וגדל בעיר באר שבע, שם בילדותו החל לשחק במחלקת הנוער של הפועל באר שבע, והצליח להתבלט בקבוצת הנערים והנוער בתור חלוץ וקשר התקפי.
ב-13 במאי 1989, בגיל 19, ערך אביגדור את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של הפועל באר שבע, ואף הבקיע את שער הבכורה בהופעת הבכורה שנתנה ניצחון לקבוצה נגד שמשון תל אביב בליגה הלאומית.
עם הזמן הפך אביגדור לשחקן משמעותי בהרכב הקבוצה.
ב-1992 עבר בפעם הראשונה מחוץ לב"ש וחתם בקבוצת הפועל חיפה שם לא הרבה לשחק.
בהמשך חזר לבאר שבע, ובעונת 1996/1997 שיחק עבור הזהובים שחורים וחתם בבני יהודה תל אביב לעונה אחת, אך גם שם לא הצליח להתבלט וחזר שוב לבאר שבע.
לאחר מכן שיחק בהפועל צפרירים חולון ובהפועל נצרת עילית.
בהמשך ירד אביגדור לשחק בליגות הנמוכות במכבי אשקלון ובבית"ר אברהם באר שבע, לאחר מכן פרש מכדורגל.
לאחר הפרישה הפך אביגדור למאמן כדורגל ואימן את הנוער של הפועל באר שבע.
ב-2012 עזב אביגדור את הארץ והשתקע בארצות הברית בפיניקס, אריזונה.
אמיר אלקריף (ב-7 באוגוסט 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי, המשחק בעמדת המגן.
אלקריף, התחיל את הקריירה שלו בהפועל אשדוד ובשנת הצטרף למ.ס.
ב-16 באוקטובר 1999, אלקריף ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה המאוחדת בהפסד 2-0 להפועל פתח תקווה.
בקיץ , אלקריף הושאל להפועל פתח תקווה עד לסיום העונה.
ב-13 בדצמבר 2003, אלקריף ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 1-3 נגד מ.ס.
בסיום העונה חזר לאשדוד, במדיה שיחק עד שנת אז פרש מכדורגל.
ב-16 באוקטובר 2015, אלקריף רשם את הופעתו היחידה במדי הפועל אשדוד בניצחון 1-6 נגד אליצור עירוני יהודה.
אמיר אטינגר (נולד ב-א' באלול ה'תשנ"ה, 27 באוגוסט 1995) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש ככתב בידיעות אחרונות.
אטינגר נולד וגדל בפתח תקווה.
ביסודי ובישיבה למד בדרכי נועם פתח תקווה, ובתיכון מקיף גרוס קריית גת.
שירת בצבא כמ"פ קורס מ"כים בדרגת סרן בחטיבת גולני.
החל את דרכו בתקשורת בישראל כעורך בדסק הדיגיטל של ערוץ 20. באוקטובר 2020 החל לשמש כתב פוליטי של האתר סרוגים.
ובתקופה הזו סיקר את מערכת הבחירות לכנסת ה-24.
באפריל 2022 מונה לכתב הכנסת של העיתון "ישראל היום".
משמש כפאנליסט בתוכנית הבוקר של קשת 12 וכמגיש בערוץ הכנסת.
משמש לעיתים כמגיש מחליף בגלי צה"ל.
ביוני 2025 פורסם שאטינגר עומד לעזוב את ישראל היום לטובת ידיעות אחרונות.
לאחר מספר חודשים החל לעבוד בידיעות אחרונות וב-ynet.
בין חשיפותיו של אטינגר: המגעים בין אביר קארה לימינה על הצטרפותו למפלגה.
תיעוד של שר הביטחון בני גנץ מותח ביקורת על ממשלת בנט-לפיד ועל היחס התקשורתי כלפיה לעומת היחס לממשלת נתניהו-גנץ.
ביולי 2022 פרסם לראשונה כי השרה להגנת הסביבה תמר זנדברג מתכננת לאשר בממשלה את המינוי של איש השמאל יוסי ביילין לתפקיד יו"ר רשות הטבע והגנים.
לאחר הפרסום, שרת הפנים איילת שקד ושר המשפטים גדעון סער פנו לנפתלי בנט ודרשו ממנו לעצור את מינוי.
שהחליט להפעיל את הווטו שלו בנושא ולמנוע את המינוי.
בנובמבר 2022, במהלך המשא ומתן להרכבת הממשלה ה-37, חשף את הסעיף בהסכמים הקואליציוניים שדרשו ביהדות התורה על כך שהפרדה מגדרית באירועים ציבוריים למגזר הדתי והחרדי לא תיחשב כאפליה בחוק.
במרץ 2023 חשף כי השרה עידית סילמן לא הצהירה על קשר בינה לביןמועמדה ליו"ר רשות הטבע והגנים.
במהלך הרפורמה המשפטית, חשף אטינגר כי הנשיא הרצוג תיווך בחשאי בין השר לוין למ"מ הנשיא העליון עוזי פוגלמן ואף הציע למנות את עו"ד ראבלו מקורבו של נתניהו לשופט עליון במסגרת פשרה בוויכוח על הרפורמה ומינוי השופטים.
בכתבת מגזין מקיפה חשף את השינויים והמהפכות שסמוטריץ מייצר מאחורי הקלעים ביו"ש לצד הוויכוחים שהוא מנהל עם הצבא תוך שימוש במעמדו כשר אוצר.
בפרשת הדלפת המסמכים המסווגים לעיתון בילד חשף כי ראש השב"כ רונן בר הודה בפני הנשיא הרצוג כי אין מסוכנות לדלף מידע מהנגד העצור ארי רוזנפלד.
ביוני 2025 חשף את השיחות הישירות בין ישראל לסוריה.
ועל כך שיחד עם לבנון הם מועמדות להצטרף להסכמי אברהם.
הוא סטודנט לתואר ראשון במשפטים וממשל באוניברסיטת רייכמן.
אטינגר נשוי לאביה פיש אטינגר ומתגורר בירושלים.
אמיר-חוסיין חוסיין-זאדה (בפרסית: امیرحسین حسینزاده; נולד ב-30 באוקטובר 2000 בטהראן שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת טרקטור סאזי מליגת העל האיראנית ובנבחרת איראן.
חוסיין-זאדה גדל במחלקות הנוער של מוקאוומאת טהראן ושל סאיפא.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של סאיפא במסגרת ליגת העל האיראנית.
בסך הכל ערך 47 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-21 באוגוסט 2021 חתם באסתקלאל טהראן מליגת העל האיראנית.
ב-22 באוגוסט 2022 חתם בשרלרואה הבלגית.
בקיץ 2023 חזר לאיראן וחתם בטרקטור סאזי.
ב-24 במרץ 2022 ערך חוסיין-זאדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בהפסד 2-0 לנבחרת קוריאה הדרומית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
אמיר בדראן (נולד ב-1972) הוא חבר מועצת עיריית תל אביב-יפו מאז שנת 2016, בסיעות כולנו העיר, אנחנו העיר ועיר לכולנו.
עורך דין במקצועו, יו"ר סניף חד"ש יפו, בספטמבר 2023 הכריז על מועמדותו לראשות עיריית ת"א-יפו במסגרת הבחירות המקומיות כחלק מרשימת "כולנו העיר", אך הסיר את מועמדותו ימים ספורים טרם מועד הבחירות.
בדראן החל לכהן במועצת עיריית תל אביב יפו בשנת 2016, במסגרת הסכם רוטציה ברשימת עיר לכולנו והיה חבר בוועדת המשנה לתכנון ובנייה.
בשנת 2018 נבחר לקנדציה מלאה במועצה במסגרת רשימת אנחנו העיר ולקח חלק בוועדה לענייני יפו ובוועדה לרישוי עסקים.
במסגרת פעילותו במועצה העביר בתגובה לחוק הלאום חקיקת עזר עירונית המעגנת את חובת העירייה לפרסום שילוט דו לשוני, בשפות העברית והערבית, בכל רחבי העיר, התנגד למינוי נציג הליכוד החשוד בפלילים ארנון גלעדי כנציג העירייה בוועדה בין-עירונית לתוכנית המתאר לנתב"ג.
בדראן פעיל במסגרת מאבקי הדיור של האוכלוסייה הערבית ביפו, נגד פינוי תושבים מבתיהם ולקידום הסדרה של זכויותיהם בקרקע.
במהלך כהונתו הראשונה במועצה הוביל פרויקט דיור בשכונת עג'מי–ג'בלייה, פרויקט התחדשות עירונית ראשון מסוגו עבור ערביי יפו, שהוסיף כ-200 דירות חדשות ושיפר את תנאיהן של כ-100 קיימות.
בשנת 2021 הושלם מהלך אותו קידם במשך שנים ארוכות במסדרונות העירייה, הפיכת הבית הירוק ביפו לפרויקט דיור בר השגה, שבו יהנו תושבי המקום מעדיפות בהגרלה לשכירות ארוכת טווח.
באפריל 2022 עתר ביחד עם שולה קשת וחברי אנחנו העיר, באמצעות האגודה לזכויות האזרח, בדרישה לפנות את התחנה המרכזית החדשה עד סוף שנת 2023. בעקבות הגשת העתירה חתמו משרד התחבורה ועיריית תל אביב-יפו על הסכם עקרונות שבמסגרתו עד לשנת 2023 תפונה 50% מהתחבורה הציבורית בתחנה המרכזית החדשה.
כמו כן, משרד התחבורה הצהיר בדיון בבית המשפט כי הוא מקדם בוועדה לתשתיות לאומיות תוכנית לפינוי התחנה עד 2026.
לקח חלק במסגרת המחאה נגד הרפורמה המשפטית, יזם והוביל הפגנות מחאה משותפות ליהודים וערבים בכיכר השעון ביפו כחלק מהגוש נגד הכיבוש.
בספטמבר 2023 הכריז על מועמדותו לראשות עיריית תל אביב, אולם לבסוף הסיר מועמדותו ימים ספורים לפני הבחירות.
הרשימה שהוביל זכתה למספר הקולות הרב ביותר לרשימה שמונהגת על ידי ערבי תושב יפו בהיסטוריה של הבחירות המוניציפליות בתל אביב יפו.
באוקטובר 2023 הוביל יוזמה להקמת משמר יהודי - ערבי ביפו לשמירת השותפות בעיר המעורבת בימי המלחמה.
אמיר בוגן הוא עיתונאי ומבקר קולנוע, עורך תוכניות קולנוע ומנהל האומנותי של פסטיבל הסרטים "Lighthouse" בניו ג'רזי, ארצות הברית.
עבד ככתב הקולנוע והטלוויזיה הראשי של ynet ומאז הוא כתב האתר בארצות הברית.
בוגן הוא החל את דרכו ככתב תרבות וספורט, ובמשך הזמן התמקד בקולנוע.
במשך שבע שנים ניהל וערך את מדור הקולנוע של ynet, שם כתב על סרטים, יוצרי קולנוע ואירועים בתחום.
בשנת 2017 עבר לניו יורק, שם המשיך לכתוב עבור ynet כעיתונאי בכיר לקולנוע וטלוויזיה וככתב המערכת בעיר, תוך שהוא עוקב אחרי התפתחויות בקולנוע העולמי.
בשנת 2018 מונה בוגן כמנהל פסטיבל הסרטים הבינלאומי "מגדלור" בניו ג'רזי, והוא אחראי על תכנון והפקת הפסטיבל, המציג סרטים מהעולם ומקדם יוצרים חדשים.
בנוסף לעבודתו בפסטיבל, בוגן מלמד קולנוע כמרצה אורח באוניברסיטת וסליאן.
הוא עובד על דוקטורט באוניברסיטת תל אביב ומפתח תסריט לסדרת טלוויזיה מדע בדיונית בשפה האנגלית, העוסקת בנושאים חברתיים ותרבותיים.
הוא בעל תואר שני מהתכנית הבינתחומית לאמנויות באוניברסיטת תל אביב.
אמיר ארזני (נולד ב-1966) הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת ניצב שכיהן כמפקד מחוז ירושלים.
ארזני גדל בשכונת הכורדים בירושלים.
שימש קצין יחידת סיור במרחב ציון בירושלים,
קצין מבצעים מרחב ציון, מפקד תחנת הראל,
מפקד תחנת שלם, מפקד תחנת לב הבירה, וכקצין אג"מ מחוז ירושלים.
בפברואר 2021 הוכרז על סבב מנויים במשטרה במסגרתו ימונה אמיר ארזני למפקד מרחב ציון ויקודם לדרגת תת־ניצב, אך המינוי לא יצא לפועל.
במאי 2022 קודם לדרגת תנ"צ ומונה לראש חטיבת המבצעים.
בספטמבר 2023 מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים.
ביולי 2024 עם פרישתו של מפקד התחנה דורון תורג'מן מונה לממלא מקום מפקד מחוז ירושלים.
בספטמבר 2024 מונה למפקד מחוז ירושלים והועלה לדרגת ניצב.
בנובמבר 2025, סיים ארזני את תפקידו במסגרת סבב מינויים שאישר השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר.
בהודעה משותפת של משטרת ישראל והמשרד לביטחון לאומי פורסם כי ארזני ייצא לשנת לימודים, ובמקומו ימונה ניצב אבשלום פלד.
לפי הדיווחים, בן גביר דרש להקל על המתפללים היהודים בהר הבית ואמר שעל ארזני לציית לו בטענה שהוא מייצג את הדרג המדיני, אך ארזני התעקש שכל החלטה על שינוי הסטטוס קוו בהר הבית תתקבל על ידי ראש הממשלה.
ארזני בוגר תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בחינוך.
אמיר בביוף (נולד ב-19 במרץ 1974) הוא שחקן ישראלי.
אחיו הוא התסריטאי אופיר בביוף שכתב גם את הסדרות "כנפיים", ו"סימני שאלה" בהן שיחק אמיר אחיו.
כשהיה בכיתה ח' בביוף והוריו עברו להרצליה.
בכיתה י', למד במגמת התיאטרון בתיכון אלון ברמת השרון, שם גם סיים בגרות ברמת חמש יחידות, על הבמה.
כשהתגייס לצה"ל, ניסה להיקלט בלהקה צבאית, אבל נתן נתנזון, שהיה הבוחן לא התלהב מכישוריו ושלח אותו לשרת ביחידת חי"ר מובחרת.
בשנת 1996 עבר להתגורר בניו יורק והתגורר באפר וסט סייד, ולמד משחק בבית הספר למשחק סירקל אנד דה סקוור.
בביוף מתגורר בניו יורק ונוסע לגיחות לישראל, והוא עובד גם כברמן.
בשנים 2002–2003 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "כנפיים" ששודרה בערוץ 1. הסדרה עוסקת בחניכי קורס טיס של חיל האוויר הישראלי, בה גילם את דמותו של גיא פלד.
בשנת 2010 שיחק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "חוק וסדר: כוונה פלילית", בתפקיד ניהיל.
בשנת 2011 שיחק בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "סימני שאלה", בה גילם את תומר.
בשנת 2014 הופיע בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אלמנטרי", בתפקיד נהג מונית.
אמיצים (ראשי תיבות: אמי"צים – אלמנים, אלמנות ויתומים צעירים) הוא ארגון חברתי-התנדבותי הפועל בישראל למען אלמנים ואלמנות צעירים ויתומיהם, במשפחות שחוו אובדן בן/בת זוג בנסיבות אזרחיות רגילות (לא במסגרת שירות צבאי או פעולת טרור) הארגון הוקם ביולי 2017 על־ידי הדס דיסין-גליק שהתאלמנה בגיל 29 ונותרה עם ארבעה ילדים קטנים.
מאז הקמתו הפך "אמיצים" לגוף מייצג עבור אלפי משפחות שכול אזרחי בישראל, ומספק להן תמיכה רגשית, חברתית וייעוץ בסוגיות משפטיות וביורוקרטיות.
נכון ל-2025 חברים בארגון כ-2,500 משפחות (המונות כ-6,000 ילדים יתומים), מתוך כ-17,000 משפחות צעירות בישראל שבהן אחד ההורים נפטר בטרם עת.
בשנת 2024, כתוצאה ממאמצי הארגון, חוקקה כנסת ישראל את חוק יום משפחות היתומים בישראל התשפ"ד, שמציין את כ"ה כסלו, נר ראשון של חנוכה כיום ציון שנתי לחיזוק מעמדן ולהעצמתן של משפחות האלמנים, האלמנות והילדים היתומים בישראל.
הארגון קם מתוך ההבנה שעד אותה עת לא היה מענה ציבורי או לאומי לצרכים של משפחות אלמנים ואלמנות צעירים עם ילדים יתומים שאינם זכאים לסיוע במסגרת ארגוני שכול ממלכתיים.
הדס דיסין גליק יזמה את הקמת "אמיצים" לאחר שחוותה בעצמה התאלמנות בגיל צעיר, והרגישה "שאין מישהו אחד בעולם שמבין אותי" כלשונה.
במהלך לימודי קולנוע שערכה, נחשפה לפער בטיפול החברתי, החברה הישראלית התמקדה בסיוע לאלמנות ויתומי צה"ל ופעולות האיבה, בעוד אלמנות ויתומים מסיבות אחרות נותרו ללא הכרה ותמיכה מתאימה.
ואכן, ארגון "אמיצים" הוא הארגון הראשון בישראל שהוקדש לקהילת אלמנים, אלמנות ויתומים צעירים מכלל המגזרים.
בהקמתו חברו לדיסין מתנדבים נוספים, מתוך רצון להקים קהילה תומכת ולהעצים הורים שכולים צעירים להתמודד עם האתגר של גידול ילדים לבדם.
בשנת 2019 נישאה הדס דיסין ליהודה גליק, שגם הוא התאלמן לאחר פטירת רעייתו הראשונה.
מאז פועלים בני הזוג דיסין-גליק יחד בהתנדבות מלאה בניהול והרחבת פעילות העמותה.
הארגון פונה לקהל מגוון ללא הבדל דת, מגזר או נטייה: בין חבריו אלמנים ואלמנות דתיים וחילונים, יהודים וערבים, ואף בני ובנות זוג חד-מיניים שאיבדו את בני זוגם.
ייחודו של אמיצים, כאמור הוא בכך שאינו מבחין בין נסיבות האסון שפקד את המשפחה – קבלה לארגון פתוחה למשפחות שאיבדו הורה עקב מחלה, תאונה, התאבדות או כל סיבה אחרת.
זאת בניגוד לארגוני שכול ותיקים יותר, כדוגמת ארגון אלמנות ויתומי צה"ל המייצג אך ורק אלמנות ויתומים שבן זוגן או אביהם נהרג במסגרת שירות צבאי או ביטחוני.
בהיעדר מענה ממסדי, "אמיצים" שם לו למטרה לשמש רשת תמיכה קהילתית עבור הורים ויתומים אלה, לחזק את מעמדם בחברה ולפעול לתיקון האפליה בהכרה ובזכויותיהם.
הארגון מדגיש שהוא אינו רואה את עצמו כממוקד בסיוע כלכלי-פיזי בלבד, ושגם משפחות אמידות משתתפות בפעילויותיו ומוזמנות אליו, מטרתו המוצהרת של "אמיצים" היא לחזק את ההורה הנותר במשפחות שחוו אובדן, ולאפשר לו לתפקד כהורה יחיד באופן המיטבי עבור ילדיו.
הגישה העומדת בבסיס פעילות העמותה היא חיזוק התא המשפחתי: הארגון דוגל בכך שילדים יתומים זקוקים לתחושת שייכות, זהות ו"גב" יציב מהבית, ועל כן החברה חייבת לתמוך בהורה היחיד שנשאר כדי שיוכל לשמש עבורם משען חזק למרות חסרונו של ההורה השני.
בניגוד לסיוע מדינתי מצומצם (כגון קצבאות שארים ותמיכה רק במקרים מוגבלים), הארגון שואף לספק תמיכה חברתית ורגשית רחבה לכל המשפחות הזקוקות לכך, ללא תלות במצבן הכלכלי.
בין השאר, מקדם "אמיצים" הכרה חברתית ופרלמנטרית במשפחות האלמנים והאלמנות הצעירים כקבוצה ייחודית בחברה הישראלית, הזכאית להתייחסות ולסיוע ייעודיים מצד המדינה והציבור.
בשנים הראשונות הארגון פעל באמצעות מתנדבים בלבד בעיקר בארגון "הפנינגים" מפגשים למשפחות באזורים שונים בארץ, שבהם, לצד פעילות מהנה לילדים, התקיימו קבוצות תמיכה וסדנאות סיוע נפשי ובירוקרטי לאלמנים, עם השנים הפעילות הלכה והתמסדה, וכיום היא מתקיימת בצורה סדורה יותר.
מטה הארגון שוכן כיום במועדון אמיצים בצומת פת, ירושלים.
הארגון מפעיל מועדוני מפגש חברתיים בערים ירושלים, פתח תקווה ועפולה אחת לשבוע, המספקים להורים ולילדים מרחב תומך וביתי.
המפגשים נערכים באווירה בלתי פורמלית, עם כיבוד ופעילויות לילדים, ומאפשרים להורים מנוחה, שיתוף בהתמודדות היומיומית ויצירת רשת חברתית עם אנשים במצב דומה.
במסגרת המועדונים המתנדבים מפעילים את הילדים (בסדנאות יצירה, משחק, חגיגת ימי הולדת וכדומה) כך שההורים יכולים להתרווח, לשוחח ולחלוק חוויות ללא דאגה לילדים.
הארגון מחלק מידי חנוכה באמצעות מערך מתנדבים ענף ותוך הסתייעות בעמותות שונות "חבילות אור" חבילות שי לילדים מתחת לגיל 16, המיזם החל בשנת 2020, בשנת 2023 חולקו 3000 חבילותבשנת 2025 הארגון חילק כך חבילות ללמעלה מ־5000 יתומים.