tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא טען שנתניהו קיים מגעים עם השטן כדי להגשים את שאיפותיו וקרא לסילוקו ממדינת ישראל הרשמית: "לא חלקת קבר בהר הרצל, לא רחובות וכיכרות, לא בולי זיכרון ולא ספר תעודות להנציח את מעשיו".
האיש שנרצח פעמיים: חייו, משפטו ומותו של ד"ר ישראל קסטנר.
ממחתרת לוחמת למפלגה פוליטית: הקמתה של תנועת החרות 1947–1949. הוצאת המרכז למורשת בן-גוריון.
הצעד הראשון לכס השלטון: תנועת החרות 1949–1955. הוצאת יד יצחק בן-צבי, ומוסד הרצל, אוניברסיטת חיפה.
בין זאב ז'בוטינסקי למנחם בגין: קובץ מאמרים על התנועה הרוויזיוניסטית, הוצאת מאגנס, תשע"ב 2012.
הבא ברכה לנערים: יחיעם ויץ: חייו, נפילתו, הנצחתו והנצחת בני דורו, הוצאת כרמל, תשפ"א 2021.
יְחִיעָם הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי השומר הצעיר הנמצא בגליל המערבי, כ-12 ק"מ מזרחית לנהריה.
הקיבוץ עלה לקרקע ב-27 בנובמבר 1946, והוא קרוי על שם יחיעם ויץ שהשתתף בפיצוץ גשר א-זיב בליל הגשרים ונפל בקרב יחד עם עוד 13 מחבריו.
הקיבוץ בנוי למרגלות שרידי מבצר יחיעם, מבצר צלבני עתיק.
בשנת 1936 רכשה הקרן הקיימת 3,349 דונם באזור מבצר יחיעם.
הקיבוץ הוקם על ידי אנשי היישוב וניצולי שואה מהונגריה וממדינות נוספות באירופה, ונקרא בתחילה קיבוץ הסלע, על שמו של הגרעין הישראלי הראשון שהתיישב במקום ב-1946. חברי הקיבוץ התגוררו בראשית ימיו של הקיבוץ במבצר יחיעם.
חלק מחברי הקיבוץ, הנשים והילדים התגוררו בתחילה בקריית חיים, שהייתה בסיס האם של הקיבוץ.
לפי תוכנית החלוקה מ-1947 הוחלט כי קיבוץ יחיעם יהיה בתחום המדינה הערבית.
במלחמת העצמאות ב-1948 היה יחיעם מנותק, לרוב בגלל הכפר הערבי אל-כברי שעמד על אם הדרך לקיבוץ.
חברי הקבוץ המנותקים מאספקה שהתגוררו במבצר באותה עת, יצרו קשר עם נהריה הסמוכה ועם חבריהם בקריית חיים באמצעות יוני דואר, איתותי פנס בלילות ובקשר מורס.
ב-20 בינואר 1948 תקפו כוחות של גדוד הירמוך השני מצבא ההצלה בפיקודו של אדיב שישקלי, יחד עם ערבים מקומיים, את יחיעם.
בבוקר אותו יום יצא משוריין נוטרים מנהריה ליחיעם, ובו 11 נוטרים.
בדרכו נתקל במחסומים ואש חזקה ניתכה עליו.
ארבעה מהנוטרים נהרגו ועוד ארבעה נפצעו, ושניים מהפצועים נפטרו בהמשך מפצעיהם.
ב־27 במרץ 1948 יצאה שיירת אספקה של חטיבת כרמלי מנהריה ליחיעם.
השיירה מנתה 90 לוחמים ונהגים.
באמצע הדרך הוצב לה מארב מבעוד מועד על ידי אנשי הכפר אל-כברי הסמוך.
אובדן השיירה הביא לניתוק שלם של האספקה ליחיעם בדרך היבשה.
בזמן הניתוק קבל יחיעם אספקה בדרך האוויר, אך זו הגיעה בצמצום ותוך שיבושים רבים.
כן נקנתה כמות מסוימת של אספקה מערביי הסביבה.
עם כיבוש הגליל המערבי במבצע בן עמי באמצע מאי 1948, נפרץ חלקית המצור על יחיעם.
בכל זאת, מצבו היה רופף, והדרכים אליו לא בטוחות, עד מבצע דקל.
עד מבצע חירם, בו נכבשה תרשיחא, היה יחיעם יישוב חזית, אשר ספג ירי ואבדות.
לאחר מלחמת העצמאות, בשנות החמישים הראשונות, החלו חברי יחיעם לעבד את האדמה ולהכשיר את הקרקע לבניית בתיהם.
ענפי המשק הראשונים היו גן ירק, כרם, מטע תפוחים, מת"ק - מפעל לייצור ממתקים, "מיטייה" - מפעל לייצור מיטות סוכנות, גידולי טבק, דיר חזירים, לול, בריכות דיג, גידולי שדה, רפת, בקר, בננות ופרדס.
אל המייסדים הצטרפו עם השנים גרעיני נח"ל וחברות נוער ממקומות שונים בישראל, כמו גם בוגרי קיני השומר הצעיר מקובה, צרפת, קולומביה, מקסיקו, ונצואלה, אורוגוואי וארגנטינה, וחברים נוספים שקלט הקיבוץ במרוצת השנים.
בשנת 1968 הוקם מפעל הבשר הכשר, "מעדני יחיעם", המייצר מעדני בשר, וכן נקניקים ונקניקיות ומשמש כמקור ההכנסה העיקרי של הקיבוץ עד היום.
בקיבוץ קיימת חקלאות ענפה הכוללת חוות לולים לפטם, בננות, אבוקדו, ומטע אנונה.
בחיפוש אחרי מקורות הכנסה נוספים, ניצל הקיבוץ את משאביו הטבעיים והקים בתחילת שנות התשעים את "טבע ביחיעם" - בית הארחה גדול המושתת על סגנון צלבני למרגלות מבצר יחיעם.
אוכלוסיית הקיבוץ מונה נכון לסוף שנת 2024 851 איש, מתוכם כ-150 חברים.
ילדי הקיבוץ מתחנכים בבית הספר היסודי מעיינות בקיבוץ כברי, בית הספר היסודי נטעים בקיבוץ בית העמק ובתיכון ב"בית חינוך אופק" שבקיבוץ עברון.
בשנת 2018 הוקמה בקיבוץ מכינה קדם צבאית למנהיגות ישראלית - "מכינת רעות" בהנהלתו של דן ורדי ובשיתוף התנועה הקיבוצית ותנועת החלוץ.
המכינה מונה כ-40 חניכים שמתגוררים ומתנדבים בקיבוץ ודואגים לפעילויות לכלל אוכלוסיית המקום.
בין הפרויקטים שנעשו בקיבוץ היו פתיחת המרכזון לגילאי ד-ו, פתיחת מקלט מוזיקה, קישוט תחנת האוטובוס והפיכתה לתחנה שמחה וצבעונית.
יחידת שט"ל 121 (שירות טכנולוגי למודיעין) היא יחידת המודיעין החזותי של להק המודיעין (למד"ן) בחיל האוויר הישראלי.
תפקידה של היחידה הוא לפענח תצלומי אוויר ולייצר עזרים מבצעיים ליחידות חיל האוויר באמצעות אותם תצלומים.
היחידה פועלת בשיתוף פעולה עם עוצבת מודיעין חזותי באגף המודיעין ועם יחידת המודיעין החזותי של מספן מודיעין (מד"ן) בחיל הים.
היחידה הוקמה בשנת 1948 מאיגוד של "מחלקת צילום אוויר" שאוישה על ידי מתנדבי חו"ל, טייסים ואנשי מיפוי בעלי ניסיון רב בצילום ופענוח תצלומי אוויר בפיקודו של איש צוות אוויר האמריקני, לי גודווין ו"מחלקת מפות" בפיקודו של ברוך קריס שנעשה למפקד היחידה הראשון, ועמד בראשה עד שנת 1963.
בעת שגרה תפקידה של שט"ל הוא לספק תשתית פענוח המאפשרת הערכת מצב על פעילות בזירת המזרח התיכון, תוך חיפוש אחר פעילות בלתי-שגרתית.
בזמן חירום תפקידה של שט"ל הוא לייצר מטרות לתקיפה עבור חיל האוויר.
כאשר צריך לתקוף מטרה, אנשי שט"ל מקבלים את תצלום האוויר, מפענחים אותו, מוצאים ומסמנים את המטרה, מייצרים את העזר ההכרחי לביצוע התקיפה ולסיום מבצעים הערכת נזק הפצצה .
עבודת המפענחים דורשת היכרות מעמיקה עם תאי השטח אותם הם מנתחים ועם אמצעי הלחימה בהם אפשר להיתקל.
על המפענחים להכיר את שדות התעופה בזירה ואת כלי הטיס החונים בהם.
כמו כן עליהם להכיר את מערכות הנ"מ וטילי הקרקע-אוויר (טק"א), וכן את טילי הקרקע-קרקע (טק"ק), המצויים בזירה.
מבחני המיון מתקיימים טרם הגיוס, לאחר מבחני הצו ראשון.
במיונים המלש"בים נבחנים על יכולת ניתוח מידע ויזואלי ממפות ותצלומי אוויר וזיכרון חזותי.
את הטירונות החיילים מבצעים יחד עם יחידות אחרות בצה"ל.
לאחר הטירונות החיילים עוברים לבסיס הדרכה בו הם לומדים תכנים הקשורים לעבודה אותם יבצעו בשירותם, באחד משני התחומים: קורס פענוח וקורס מיפוי אווירי, בסופו של הקורס משתבצים החיילים בגפי היחידה השונים.
יחיעם וַיְץ (18 בספטמבר 1918 – 17 ביוני 1946) היה מפקד בפלמ"ח אשר נהרג בפעולת פיצוץ גשר א-זיב בליל הגשרים.
יחיעם ויץ נולד בשנת 1918 ביבנאל למשפחה נודעת בתנועת ההתיישבות.
אביו, יוסף ויץ, היה מראשי הקק"ל ומהפעילים המרכזיים בהתיישבות וברכישת קרקעות בארץ בתקופת היישוב ובשנותיה הראשונות של המדינה; אמו רוחמה הייתה בתו של יצחק זאב אלטשולר, מאנשי העלייה הראשונה וממייסדי רחובות.
אחיו, רענן ויץ, היה מראשי תנועת ההתיישבות ולימים יו"ר המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית.
כשהתבשר אביו בהיותו בסג'רה, כמה חודשים לאחר הצהרת בלפור, על לידת בנו השלישי, פרץ בתרועה "יחי-עם", וכך קראו הוא ואשתו לבנם, ומכאן והלאה היה השם "יחיעם" לשם ישראלי נפוץ.
גרסה משפחתית למקור השם: כאשר רוחמה כרעה ללדת, בבית החולים "משגב לדך" בירושלים, נערכה הפגנה בקרבת מקום והמפגינים קראו קריאות קצובות: "יחי-עם ישראל, יחי-עם ישראל..." היולדת שמעה את הקריאות ומכאן מקור השם.
יחיעם ויץ גדל בשכונת בית הכרם בירושלים, שאביו נמנה עם מקימיה, למד בגימנסיה העברית ברחביה ונסע ללונדון ללמוד כימיה ובוטניקה.
היה חבר הפלמ"ח מראשיתו ומראשוני המדריכים הפלוגתיים בו.
בקיץ 1942 (י' בסיוון), בעת חופשה מן השירות, נישא למורה והזמרת רמה סמסונוב.
השניים הכירו עוד בתיכון בירושלים.
בליל הגשרים שהיה בלילה שבין 16 ו-17 ביוני 1946, הצטרף ויץ לפעולת גשר כזיב, כמשקיף מטעם מטה הפלמ"ח.
בעת ההסתערות נפצע פצעי מוות מכדור בחזהו.
דבריו האחרונים היו: "המשיכו, בי לא כדאי לטפל יותר.
הלווייתו החלה בחיפה, משם הועבר ארונו לירושלים והובא לקבורות בבית הקברות בהר הזיתים, במעמד אלפי מלווים ובהם ראשי היישוב היהודי.
ויץ הותיר אחריו אלמנה, רמה סמסונוב.
מכתביו קובצו בספר "מכתבי יחיעם ויץ".
קיבוץ יחיעם, שעלה לקרקע ב-27 בנובמבר 1946, נקרא על שמו.
אחיינו, ההיסטוריון פרופ' יחיעם ויץ, נקרא בשמו.
אחיין אחר, בנו של אחיו שרון ויץ, נקרא אף הוא יחיעם ויץ, היה סגן-אלוף בחיל-האוויר - קצין קשר, ולאחר פרישתו משירות היה מורה ומחנך.
ויץ מונצח גם בשירה של נעמי שמר "בכל שנה בסתיו גיורא".
יחיעם ויץ ביצירתו של ס.
יחיעם ויץ, בן דודו של ס.
יזהר וחברו הטוב מילדות (אמו של יזהר, מרים לבית ויץ, הייתה אחותו של יוסף ויץ, אביו של יחיעם), מופיע במספר יצירות שכתב ס.
יזהר: עוד קודם למותו של יחיעם כתב עליו יזהר מעין סיפור הומוריסטי בשם "הדוד יחיאל צד גנבים" שנכלל בקובץ סיפוריו לילדים "שישה סיפורי קיץ".
כמעט מיד לאחר מות יחיעם הופיע סיפורו של יזהר, שלא כונס מאז, "דרך גשומה", ובשנת 1948 הופיע הקובץ "מכתבי יחיעם ויץ" בעריכת יזהר.
הדמות של הרע האהוב חוזרת ומופיעה מאז בשורה ארוכה של סיפורים, כמעט לאורך חמישים שנה, ובסוגות שונות: מסיפור המלחמה "בטרם יציאה" (1948, נכלל בקובץ "ארבעה סיפורים"), בסיפור הילדים "טרזינות" (1959, נכלל בקובץ "ברגלים יחפות") ועד לספרו המאוחר "צלהבים" (1993), שבו חזר יזהר ועיצב במליצות אוהבת את דיוקנו של יחיעם בנעוריו.
החוקר אבי מעפיל זיהה בדמותו של עמיחי החובש ברומן המונומנטלי "ימי צקלג" את דמותו של יחיעם ויץ וטען שהשם עמיחי הוא אנגרמה של יחיעם.
יזהר כתב את ההספד על מותם של 14 הנופלים בפעולת ליל הגשרים ודבריו מופיעים גם על האנדרטה שהוצבה סמוך לגשר כזיב.
יחידת רפואה אווירית (ירפ"א 112) היא יחידה רפואית בחיל האוויר הישראלי.
בראש ירפ"א עומד קצין רפואה בדרגת סגן-אלוף, נכון לשנת 2025, מפקד ירפ"א הוא סא"ל ד"ר א'.
מפקד ירפ"א כפוף למפקדת קצין רפואה חילי (מקרפ"ח).
מקום מושבה של היחידה הוא מחנה דורי בתל השומר; זוהי יחידת חיל האוויר היחידה (בנוסף למקרפ"ח, המשתמשת באותו המתקן) בתל השומר.
מבין שתי היחידות אחראית ירפ"א למנהלת הבסיס, והשירותים השונים (רס"ר הבסיס, קצין הביטחון) שייכים כולם לירפ"א.
ירפ"א עוסקת בעיקר בבדיקות הכשירות הרפואית והפזיולוגית של אנשי צוות האוויר.
במתקן היחידה מרפאה ובה רופאים מומחים מתחומים שונים המבצעים בדיקות שגרה לכל אנשי צוות האוויר בחיל האוויר.
בנוסף מתבצעים ביחידה בחינות רפואיות למלש"בים המועמדים שקיבלו זימון לקורס טיס, או לסיירת מטכ"ל וכן לצוערים בקורס הטיס עצמו.
ביחידה נמצא גף פיזיולוגיה תעופתית המכיל מאמנים שונים אשר מדמים תנאים פזיולוגים אליהם צוותי אוויר עלולים להיחשף במהלך טיסה, אחד המתקנים הייחודיים האלו הוא מתקן התא-רום, המדמה את תנאי הלחץ וריכוז החמצן באוויר באירוע תקלה במערכת הדיחוס או במערכת החמצן.
המאמן חושף ללחץ אטמוספירי נמוך ומאפשר אימוני היפוקסיה וראיית לילה תוך הסתכנות בבארוטראומה ובמחלת הדקומפרסיה.
בנוסף נמצאים בגף סימולטור הורטיגון שמאמן תרחיש של התמצאות מרחבית שגויה, מאמן ROBD (Reduced Oxygen Breathing Device, מדמה נשימה דלה בחמצן), מאמן AGSM (Anti G Straining Maneuver) המתרגל את הטכניקה הדרושה להתמודדות עם סכנות החשיפה לתנאי G גבוהים, ומאמן אמר"ל (אמצעי ראיית לילה).
המיון בירפ"א הוא בין המחמירים בעולם.
היחידה מארגנת קורסים והכשרות לאנשי רפואה בחיל האוויר.
אחת ההכשרות הקבועות היא "קורס רפואה אווירית", הניתן לאחדים מרופאי חיל האוויר והמכשיר אותם לטפל בבעיות רפואיות ייחודיות הקשורות לטיסה.
תחום בריאות תעסוקתית היושב תחת ירפ"א עוסק בבטיחות בעבודה עם גורמי סיכון כימיים ופיזיקליים ומספק מענה לכלל יחידות חיל האוויר.
במחנה ירפ"א שוכנת מפקדת קצין רפואה חילי של חיל האוויר, בה משרתים קצין רפואה חילי (קרפ"ח), ראש ענף מבצעים, קצין רפואת שיניים חילי (קרש"ח), וראש ענף פסיכולוגיה.
יחיעם שרעבי (נולד ב-1978) הוא לוחם אמנויות לחימה לשעבר, וכיום מאמן נבחרת ישראל בטאקוונדו ופאראטאקוונדו, בעל חגורה שחורה דאן 5 ובעלי סקציה נס ציונה.
בעברו היה אלוף ישראל בקראטה וסגן-אלוף העולם עד גיל 21. המאמן הישראלי הראשון שהוביל לזכייה במדליה אולימפית עם אבישג סמברג ומדליה פאראלימפית עם אסף יסעור.
שרעבי מתאמן במועדון "שרעבי אמנויות לחימה" שבעיר רמלה, אף על פי שהוא נחשב כחבר במועדון אחי יהודה תחת חסותו של מאמן נבחרת ישראל עדי דוידוב.
חבר הסגל הבכיר של נבחרת ישראל והנבחרת האולימפית.
הקים יחד עם אחיו מעוז שרעבי ועם רון גרשנוק את רשת מועדוני "שרעבי אמנויות לחימה".
נבחר ל"מאמן השנה" של הוועד האולימפי בישראל ב-2010.
כמאמן נבחרות ישראל בטאקוונדו ובפאראטאקוונדו
ב-2010, מבין חניכיו הבכירים הוביל את לוחמת הטאקוונדו בת אל גטרר למדליית זהב באליפות אירופה, ואת לוחם הטאקוונדו גילי חיימוביץ' במשחקים האולימפיים לנוער בטאקוונדו, כמו כן הוביל את לוחם הפאראטאקוונדו דוד בן אלישע למדליית זהב באליפות העולם לנכים.
שרעבי הוא גם מאמנם של בני הזוג לוחמת הטאקוונדו אבישג סמברג, נציגת ישראל באולימפיאדת טוקיו 2020 שזכתה במדליית ארד באולימפיאדה זו, ולוחם הטאקוונדו נמרוד קרביצקי, סגן אלוף אירופה לשנת 2020 במשקל עד 68 ק"ג.
שרעבי מאמן גם את לוחם הטאקוונדו הפאראלימפי אסף יסעור, זוכה שתי אליפויות העולם ברצף בפאראטאקוונדו ב-2021 וב-2023, במדליית הזהב באליפות אירופה ב-2024 ובמדליית זהב במשחקים הפאראלימפיים בפריז (2024).
ביולי 2024 רכש את קבוצת הכדורגל הישראלית סקציה נס ציונה.
מדליית ארד אליפות יוון (2003)
מדליית ארד אליפות הולנד (2004)
מקום 5 אליפות עולם מדריד (2005)
מקום 5 אליפות אירופה לטביה (2005)
מדליית זהב אליפות בלגיה הרנטלס (2005)
מדליית זהב אליפות אוסטריה (2005)
מדליית ארד אליפות בלגיה (2006)
מדליית זהב אליפות מדריד (2006)
מדליית זהב גביע ירושלים (2006)
מדליית זהב אליפות אוסטריה (2006)
מדליית זהב אליפות קרואטיה (2006)
מדליית זהב אליפות שוודיה (2006)
מקום חמישי אליפות העולם (2007)
יחידת שלדג (יחידה 5101) היא יחידת העילית של חיל האוויר הישראלי, וכפופה לכנף כוחות אוויר מיוחדים (כנף 7) בחיל האוויר.
היחידה הוקמה בהשראת היחידה - SAS, "שירות האוויר המיוחד" של הצבא הבריטי, על ידי מוקי בצר.
מומחיותה היא, בביצוע משימות קומנדו ומודיעין בעומק החזית, בעיקר עם צוותי אוויר.
בסיס הקבע של היחידה הוא בסיס פלמחים, ומפקדה הוא קצין בדרגת סגן-אלוף.
סיכת הלוחם וסמל היחידה ניתנו לה בשנת 1989 בזמן שאביהו בן-נון היה מפקד חיל האוויר.
שם היחידה נלקח כנראה מציטוטו של דייוויד סטרלינג, מקים יחידת הקומנדו ה-SAS הבריטית, שאמר כי יחידתו תרד על האויב כמו שלדג היורד על טרפו.
את סיכת הלוחם עיצב בשנת 1989 יגאל גבאי כחלק משירותו במילואים כמעצב בענף יחסי ציבור וקשרי חוץ במטה חיל האוויר.
היחידה הוקמה בשנת 1974 בעקבות לקחי מלחמת יום הכיפורים על מנת לספק לחיל האוויר יכולת עצמאית בנושא קומנדו ומודיעין.
מייסד היחידה ומפקדה הראשון היה מוקי בצר, יוצא סיירת צנחנים ומ"פ מילואים בסיירת מטכ"ל, שנעזר רבות בדודיק רוטנברג, איש הצנחנים ומגיבורי הקרב על גבעת התחמושת, וביפתח ספקטור, ראש מחלקת מבצעים בחיל האוויר.
בראשית דרכה, תפקדה היחידה כפלוגת מילואים של סיירת מטכ"ל וכונתה "הגדוד למשימות חיל האוויר".
לאחר מכן, בעקבות תמיכתו של סגן הרמטכ"ל באותם ימים, רפול, הוחלט בינואר 1977 להפוך את היחידה לסדירה.
בצר היה למפקד היחידה הסדירה והלוחמים הגיעו מסיירת מטכ"ל ומסיירת שקד, שפורקה באותה שנה.
היחידה הייתה כפופה למפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי, והייתה מסונפת לצנחנים.
מדי הא' של שלדג היו מכנסי א' צנחנים, חולצה רגילה, כומתה אדומה ונעליים אדומות, ללא תגים, ללא סמלים למעט כנפי צניחה וכנפי סיירת וללא דרגות (למעט קצינים).
עוד פריט שאפיין את לוחמי היחידה היה נשקם האישי אשר היה גלילון מיוחד עם מתפסי עץ ואפשרות הוספת אמצעים, בזמן שלגלילון הרגיל היו מתפסי בקליט שחורים.
הגיוס ליחידה היה תחת הגיוס לצנחנים, טירונות בסנור כפלוגה מיוחדת, ולאחריה התפצלות למסלול מיוחד.
רק בהמשך דרכה הפכה היחידה ליחידה מיוחדת ייעודית של חיל האוויר, לוחמי היחידה מבצעים משימות מיוחדות.
את אחד השינויים המשמעותיים ביחידה הוביל אליק רון - העברת היחידה לפיקודו של חיל האוויר, למרות התנגדותו של קצין צנחנים וחי"ר ראשי, תא"ל איציק מרדכי.
עם זאת, גם לאחר המעבר המשיכו לוחמי היחידה ללבוש מדי א' ירוקים ולנעול נעליים אדומות (בדומה ליחידות המובחרות של הצנחנים וסיירת מטכ"ל).
כאשר אביהו בן-נון קיבל את הפיקוד על חיל האוויר, הוא הורה על מעבר למדי חיל האוויר ועל שינוי סיכת הלוחם וסמל היחידה, ובזאת הושלמה הפיכתה של היחידה ליחידה אורגנית בחיל האוויר.
המוטו של היחידה הוא "זן נדיר, ציפור משונה".
לעיתים מכונה היחידה 'האחות הצעירה' של סיירת מטכ"ל.
מוטיב היחידה "המעז מנצח", הושאל מסיירת מטכ"ל, ממנה הגיע בצר, ששאלה אותו בתורה מהיחידה המקבילה בצבא הבריטי, ה-SAS.
הספר "מפקד הרפאים", של מפקד ה-SAS דייוויד סטרלינג ויחידתו במלחמת העולם השנייה, מחולק במשך שנים ללוחמי הסיירת עם סיום מסלול הלוחם ופרק ההכשרה.
היחידה נקראת על שם ציפור השלדג עקב הדמיון בין האופי בו ציפור זו תופסת את הטרף שלה לבין סוג המבצעים שמבצעת היחידה.
תחת פיקודו של דורון אלמוג נטלה היחידה חלק מרכזי בהעלאתם של יהודי אתיופיה ארצה, ופעלה רבות בתחום עד לחשיפת המבצע בעיתונות הישראלית, חשיפה שהובילה לפיצוצו של ההסכם בין ישראל לסודאן.
כן חילצו לוחמי היחידה את אנשי המוסד מסודאן לאחר המהפך הפוליטי שעבר על המדינה ועליית שלטון מוסלמי קיצוני.
בראשית 1991 עמד שלטונו של מנגיסטו היילה מריאם בפני נפילה נוכח כוחות המורדים שהתקרבו לבירת אתיופיה, אדיס אבבה.
הדחתו הקרובה של מנגיסטו עוררה חשש כי גורלם של אלפי היהודים שהמתינו בעיר לעלייה ארצה נתון בסכנה.
בהתאם לכך החלה ממשלת ישראל (בראשות יצחק שמיר) בניהול משא ומתן, בתיווך ארצות הברית, עם השליט האתיופי, במטרה לסכם על הוצאתם המהירה של היהודים מאתיופיה לישראל.
היחידה, בפיקודו של בני גנץ, איבטחה את שדה התעופה.
במלחמת לבנון הראשונה מפקד שלדג היה סא"ל גיורא ענבר.
באותם ימים הייתה היחידה כפופה למפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי והייתה מסונפת לחטיבת הצנחנים.
ליחידה היו תוכניות מגירה לפעולה בלבנון.
עם פרוץ הקרבות ב-6 ביוני 1982 פעלה "שלדג" בשני כוחות עיקריים.
טל רוסו, שהיה אז מפקד פלגה בשלדג, תיאר בראיון את הפריצה למתחם המוזיאון – .
את הקרב מול אנשי הפת"ח ניהלו לוחמי שלדג כשהם מתרוצצים בין חפצי אומנות ואוסף של מטבעות עתיקים המוטלים על הרצפה.
שישה ימים לאחר תחילת המלחמה סייר סגן הרמטכ"ל האלוף יקותיאל אדם, בכפר דוחא, בפאתי העיירה דאמור.
בעת הסיור בכפר נפתחה לעברו אש מחבלים, והוא פנה למצוא מסתור בבית שטרם טוהר.
באותו בית הסתתרה חוליית מחבלים והם ירו בו למוות.
גיורא ענבר, שהיה בקרבת מקום עם כוח של היחידה, הוביל את הלוחמים, ובהם צוות בפיקוד טל ורדי ואת לוחמי חטיבת גולני להסתערות והמחבלים חוסלו.
למחרת, בפעולה מיוחדת בעומק של שישה ק"מ מעבר לקווי הכוחות הישראלים, אליה יצאו ארבעה לוחמי שלדג, בפיקוד המ"פ, סרן אייל גור, זוהה הכוח על ידי חיילים סורים ושלושה מתוך ארבעת הלוחמים נפצעו.
בהמשך המערכה ברצועת הביטחון לקחה היחידה חלק במבצעי צה"ל, ובהם מבצע עיניים ירוקות, מבצע כחול וחום, מבצע דין וחשבון, ופעלה במספר רב של מבצעים חשאיים כנגד החזבאללה.
במהלך תקופת פיקודו של גל הירש על היחידה, הוביל הירש כוח של לוחמי שלדג במבצע עומק בלבנון, מבצע שכמעט והסתיים בהדחתו מצה"ל.
הוא פעל עם כוח קטן שחדר לבסיס חזבאללה, ומשהתגלה איחור בלוח הזמנים התנגד לכוונת מפקדיו לסגת, מבלי לבצע את המשימה.
הירש אף ניתק את מכשיר הקשר, כדי להשלים את המשימה מבלי שיוכלו לתת לו פקודה מפורשת לסגת.
הכוח הצליח לבצע את המשימה וחולץ בעור שיניו מלבנון מבלי שהתגלה.
על הירש נמתחה ביקורת קשה מצד הרמטכ"ל, אמנון ליפקין-שחק, אך הלה גם חלק לו שבחים על אומץ הלב שגילה.
במהלך פיקודו על היחידה קיבלה שלדג שני פרסי רמטכ"ל, וכן צל"ש הרמטכ"ל יחידתי על תעוזה במבצעים, בין היתר במבצע ענבי זעם.
עם פרוץ האינתיפאדה השנייה נדרשה היחידה, תחת פיקוד רוני נומה, להתמודד עם אתגרי הלחימה בעימות המוגבל.
היחידה נטלה חלק במספר מבצעים וסיכולים ממוקדים במהלך האינתיפאדה השנייה.
בנובמבר 2000 השתתפה היחידה במבצע סיכול ממוקד של השב"כ והרגה את ג'מאל עבד א-ראזק, מפקד גדודי חללי אל אקצה ברפיח.
היה זה ראשון מבצעי הסיכול הממוקד באינתיפאדה החדשה.
משאית חסמה את הרכב שבו נסע, בסמוך לצומת מורג, לוחמי היחידה שהתחבאו בתוך המשאית ירו בו למוות מטווח קרוב ובסייענו שישב לידו ברכב.
אדם נוסף שישב ברכב סמוך נפגע בטעות ונהרג.
לוחמי שלדג נטלו חלק במספר פעולות במהלך מלחמת לבנון השנייה, בהם מבצע "חד וחלק", בשיתוף עם סיירת מטכ"ל.
המבצע התבצע בעומק לבנון וכלל חדירה למפקדת חזבאללה בבית החולים בבעלבכ.
במהלך המבצע אספו לוחמי היחידה מודיעין ואמצעי לחימה מהמפקדה, וכן הרגו 19 מחבלים ולקחו שבויים.
בנוסף, במסגרת מבצע "ושבו בנים" חילץ צוות של היחידה, בשיתוף פעולה עם היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669) ויחידת הניוד, את גופתה של קרן טנדלר, מכונאית מוטסת מצוות מסוק היסעור שהופל בעומק שטח לבנון ב-12 באוגוסט.
מבצע עופרת יצוקה ומבצע צוק איתן
היחידה לקחה חלק בלחימה גם במבצע עופרת יצוקה, בין היתר בפשיטה סמוך לחוף הרצועה שמטרתה סימון מטרות להפצצה אווירית במהלכה נתקל כח מהיחידה בפעילי חמאס חמושים וספג מספר פצועים.
הכוח פונה לסטי"ל של חיל הים וזכה לטיפול רפואי.
כן לקחה היחידה חלק במבצע צוק איתן, במהלכו פגעה במחבלים רבים, איתרה מנהרות לחימה, סייעה לכוחות המתמרנים והשמידה תשתיות ואמצעי לחימה אשר שימשו את ארגון החמאס.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר, הוזנקה היחידה להילחם במחבלי חמאס ביישובים שאליהם חדרו.
לוחמי היחידה הוטסו במסוקים לעורפם של יחידות המחבלים ולחמו בקרב מחנה רעים, בקרב על קיבוץ בארי, בקרב בקיבוץ עלומים, בקרב בחולית ובקרב כפר עזה.
לוחמי שלדג נלחמו במשך שעות ארוכות לטיהור היישובים ממחבלים וחילוץ התושבים.
במשך הימים לאחר מכן, ניהלו קרבות פנים אל פנים מול מחבלים במספר מוקדי לחימה.
במהלך אותם הקרבות, חיסלו עשרות מחבלים וחילצו עשרות תושבים.
במהלך הקרבות לשחרור היישובים נהרגו חמישה מלוחמי היחידה.
בנובמבר 2023, לאחר מספר ימים של תמרון קרקעי במהלך הקרבות בצפון רצועת עזה, נהרגו פרמדיק ושני לוחמים של היחידה.
היחידה השתתפה בפשיטה על בית החולים שיפא וחשיפת רשת המנהרות של חמאס מתחתיו, ביחד עם לוחמי יהל"ם של חיל ההנדסה הקרבית ויחידת עוקץ.
במהלך הפעולה בבית החולים שיפא לוחמי שלדג עצרו 5 מחבלי נוח'בה וחשפו כ-30 כלי רכב של מחבלי הנוח'בה שחלקם מוכנים עם ציוד צבאי, ואמצעי קשר.
ב-20 בדצמבר יחידת שלדג יחד עם שייטת 13, חטיבה 401 ולוחמי יחידת עוקץ השלימו את ההשתלטות על "רובע הבכירים" של חמאס בכיכר פלסטין אשר בשכונת רימאל במרכז העיר עזה.
ב-30 בינואר רס"ן במילואים יצהר הופמן, בן 36, מאשחר, מפקד פלגה ביחידת שלדג, נפל בקרב בצפון רצועת עזה.
הופמן נפל בהיתקלות עם מחבלים באזור מחנה הפליטים שאטי שבעיר עזה, במסגרת פשיטה של חטיבה 401.
המבצע פורסם לראשונה ב-Axios, ב-New York Times ובמקורות נוספים, כי ב-8 בספטמבר 2024 כמאה לוחמים מיחידת שלדג פשטו על מפעל תת-קרקעי ליצור טילים מדויקים סמוך למסיאף שבסוריה.
לפי הערכות כ-30 אנשים נהרגו בפעולה, 4 מהם חיילים בצבא הסורי והשאר אנשים המזוהים עם איראן שהיו במפעל, ומאבטחים חמושים שאבטחו את המתחם.ב-2 בינואר 2025 צה"ל הודיע באופן רשמי על ביצוע הפעולה.
מבצע חץ הבשן וכיבוש החרמון הסורי
ב-8 בדצמבר 2024, לאחר שכוחות צבא סוריה נטשו את עמדותיהם עם נפילת משטר אל-אסד בסוריה, פתח צה"ל במבצע חץ הבשן במסגרתו השתלט כוח שלדג על חלקים מהחרמון הסורי.
למיון ליחידה יש דרישה מוקדמת של פרופיל 82–97. המתמיינים עוברים גיבוש סיירת מטכ"ל/שלדג/669 (חמישה ימים) אחרי מעבר יום סיירות.
מחזור הגיוס ליחידה הוא בסוף נובמבר, כאשר חובשים מתגייסים באוגוסט.
מסלול לוחם נמשך כ-20 חודשים, וכולל טירונות חיל רגלים בבסיס ביסל"ח 314, טירונות יחידה, קורס לוט"ר, קורס צניחה, סדרת שבי ומסלול הכשרה ייעודי.
חיילי היחידה מתחייבים לחתימה של 18 חודשי שירות בקבע בנוסף לשלוש שנים של שירות סדיר.
בשנת 2017 הוחלט על הארכת השירות לשמונה שנים לכלל היחידות המובחרות (סיירת מטכ"ל, שייטת 13 ויחידת שלדג) השירות כולל קורס קצינים ולימודים.
יחיעם פדן (27 בפברואר 1947 – 21 בפברואר 2021) היה חוקר, סופר, עורך ומתרגם ישראלי, מומחה לספרות ילדים ונוער.
עסק בתרגום ובעריכה מאז 1970. מינואר 2009 ועד מותו שלח את העלון המקוון "ריח של ספר חדש", שעניינו ספרים חדשים לילדים ולנוער - וזאת כדי להקל על בחירה בין הספרים הרבים לילדים ולנוער הרואים אור בישראל.
פדן נולד בחיפה וגדל בצהלה מגיל חמש, מאז הולדת אחותו ענת.
שיחק בתיאטרון "תילון" לילדים ולנוער בהצגה "ילדי רב החובל גרנט".
למד בתיכון בתל אביב, ובאוניברסיטת תל אביב – במסגרת העתודה האקדמית – בחוג לפילוסופיה.
בשירותו הצבאי שימש פדן עורך בהוצאת מערכות ובמפקדת קצין חינוך ראשי.
מאז ואילך כתב סיפורים ומאמרים שהתפרסמו בבמות שונות, ובהן הירחון "סקירה חודשית", העיתון "מעריב", כתבי העת "את" ו"מסע אחר", עיתון הילדים "אותיות", השבועון "ראש 1" וכן "עיניים".
מאמריו התפרסמו באתר "דףדף" וכן בכתב העת המקוון "הפנקס".
מאמרי ביקורת רבים פרי עטו, על ספרי נוער ועוד, התפרסמו בין השנים 1996–2004 ב"הארץ", ב"מעריב" וב"ידיעות אחרונות".
ב-1972 נשא לאישה את עדית, לימים אלוף-משנה בצה"ל, ולזוג, שהתגורר בהרצליה, נולדו ארבעה ילדים.
הספר הראשון שערך היה ספרו של מ"ס אנדרסון, חדירת המעצמות למזרח התיכון, מערכות 1972 (תרגום: יוכבד בן-יעקב), והבא אחריו – ספרו של ארתור קסטלר, האומנם צירוף מקרים?
עם עובד 1975 (תרגום: נורית גורן).
ב-1974 התנסה פדן בתרגום הראשון, ספר נוער, וב-1978 הוצע לו לתפוס את מקומו של אוריאל אופק כעורך ספרי הילדים והנוער של הוצאת זמורה ביתן, לימים: זמורה ביתן מודן.
אחת מהצלחותיו הייתה הטבעת השם "הדרדסים" ליצורים הנקראים "שטרומפף" (Les Schtroumpfs) במקור; ההצלחה הייתה כה רבה, שלא מעטים ניסו לייחס אותה לעצמם.
עד 1981 המשיך לערוך ב"מעריב", ומאז עבד מהבית כדי להיות עם ילדיו.
כשלוש שנים חי ביישוב הקהילתי ניל"י, שהוא ורעייתו עדית היו ממקימיו, ולאחר מכן חזרו להרצליה.
אחרי שהתגרש התגורר בהוד השרון, עבר לקיבוץ סמר שבערבה הדרומית - ואז חזר להרצליה.
עיקר עיסוקו מאז 1978 ועד 2005 היה עריכת מרגנית, סדרת המופת המתורגמת במסגרת "זמורה-ביתן-מודן הוצאה לאור".
הספרים שבחר לסדרה זו, שאותם מסר לתרגום וערך, הוסיפו לראות אור גם בשנים הבאות.
מ-1980 ערך ספרי מקור לנוער, וב-2005 נענה לפנייתה של הוצאת כתר והחל לערוך סדרת מקור במסגרת "הסדרה הצעירה", וכן מסר לתרגום וערך כמה ספרי נוער מן הקלסיקה ומן היבול בן זמננו.
כן היה לעורך "ראשית קריאה" בכתר (מקור ותרגום).
מ-2009 עד 2013 ערך עם איילין מוסקוביץ סדרת פרוזה מתורגמת לבני 16–18 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
באותו אופן נכתב הספר על פתח תקווה, שראה אור ב-2009, הכולל חידוש מרעיש (לדעת פדן) בדבר נסיבות תחילתה של העלייה הראשונה.
פדן עסק בהוראת עריכה באוניברסיטת בר-אילן ולימד במגמה לעריכה ובמגמה לתרגום בבית ברל.
כמו כן היה ממארגני הכנסים הבינלאומיים לספרות ילדים ונוער שנערכו בבית אריאלה בתל אביב בשנים 1992–2001, והיה מרצה מרכזי בהם.
הוא העביר הרצאות לגופים שונים בנושאים: תל אביב: צמיחתה של העיר העברית הראשונה; צנזורה בספרות הילדים והנוער; אודיסאוס והתנ"ך; מי באמת יישב את הארץ?
(אם המושבות); הורים נוטשים ומשפחות חלופיות; הקריירה המזהירה של שרלוק הולמס, ועוד.
ב-2007 ראה אור בהוצאת כתר רומן פרי עטו, "אודיסאוס", ביוגרפיה נטולת אלים ומפלצות של אודיסאוס.
במרכז סיפור חייו ה'אמיתי' של גיבור שתי הפואמות של הומרוס עומדת הדרך שבה הפכו מעלליו לסיפורים אגדיים.
ב-2016 ראה אור ספרו "לילות קסומים", רומן המשובץ במעשיות המעמידות על הראש את הקונבנציות המקובלות זה שנים רבות.
אודיסאוס (איורים: רחלי פלאוט), רומן, כתר, 2007
בדמי ימיו, שירים, זמורה ביתן, מוציאים לאור (זב"מ), 1987
לילות קסומים (איורים: יונת קציר), רומן, פעמון, 2016
המשקל הסגולי של התרגום, עולם קטן מס' 1, בית ברל ועם עובד, 2000
תל אביב-יפו, מדריך הרחובות, עיריית תל אביב-יפו באמצעות הוצאת מִלוֹא 2003, ומהדורה מעודכנת 2005
פתח תקווה, מדריך הרחובות, עורך ראשי: יוסף אלקוני, הוצאת עיריית פתח תקווה והוצאת מלוא, 2009
ספר הדגלים השלם, הוצאת מפה, 1998
ספר המכוניות השלם (עם בני אביעד), הוצאת מפה, 2001
ספר הכלבים השלם, הוצאת מפה, 2002.
ספר המאגיה והמסתורין (עם יעל ענבר), הוצאת מפה, 2005
מאמרים פרי מחקר נקודתי שפורסמו כמבואות (או סוף דבר) בספרים קלאסיים, וכן איסוף עובדות היסטוריות ואחרות בצורת מילון מונחים שיטתי ומקיף.
דוגמאות (כולן מרגנית, "זמורה-ביתן-מודן הוצאה לאור"):
ויקטור הוגו, בוג ז'רגל (תרגום: מיכה פרנקל), 1987
הנריק סנקביץ', קוו ואדיס (תרגום: אורי אורלב), 2001
אלכסנדר דיומא, שלושת המוסקטרים (תרגום: אביטל ענבר), 1990
ר"ל סטיבנסון, אי המטמון (תרגום: רותי שמעוני), 1992 ובעריכה מחודשת ב-2002
וולטר סקוט, אייבנהו (תרגום: חנה לבנת), 2003
א' בולבר-ליטון, ימי פומפיי האחרונים (תרגום: שרון פרמינגר), 2007
פיטר מיילי, אורי קורי, דליה פלד, 1981
ג'ר"ר טולקין, הנפח מווטון רבא, "זמורה-ביתן-מודן הוצאה לאור", 1983
ג' איקן, ציפורי לילה בננטקט, "מרגנית", 1984
לויס לאורי, מונה מספר לכוכבים, הקיבוץ המאוחד, 1989 - בעבור תרגום זה זכה בשנת 2000 בעיטור אנדרסן
פ' הודג'סון-ברנט, לורד פונטלרוי הקטן, מחברות לספרות, 2000
ר' מרפי, עפות בלילה, הקיבוץ המאוחד ("מפרש"), 2009
א' הופמן, התלחשות, הקיבוץ המאוחד ("מפרש"), 2011
שיבון דאוד, ילדת הביצות, הקיבוץ המאוחד ("מפרש"), 2013
וינס וואטר, מחלק העיתונים, פעמון, 2015
מ' בונד, הדב פדינגטון, סדרה (6), זמורה-ביתן-מודן הוצאה לאור, 1980
אבא אבן, מורשת, סטימצקי 1985
גוסיני, לקי לוק וג'סי ג'יימס, דליה פלד, 1985
סדרת "כל עלילות שרלוק הולמס", ארתור קונאן דויל (תרגום: רותי שמעוני, אורי בלסם, מיכאל הנדלזלץ וחנה לבנת), ב-8 כרכים, זמורה-ביתן-מודן 1985–1987
טוב לדעת, 12 כרכים (תרגום לבנת וג'ני נבות) בהוצ' זב"מ ומטר, 1986
ספר לי מדוע, 8 כרכים (מקור ותרגום לפי א' לאוקום) בהוצאת זב"מ, 1987
סדרת "אגדות האחים גרים" ב-6 כרכים (תרגום: חנה לבנת), מחברות לספרות 1990 ואילך
סדרת "עולם האגדה", אנדרו לנג (תרגום: יעל זיידמן, מיכאל חזק וחנה נווה-פרי), ב-5 כרכים, מחברות לספרות 1990 ואילך
אנציקלופדיה 2000, 15 כרכים (מקור ותרגום) בהוצאת קמחי, 1994 ואילך
להיות ילד, אנתולוגיה שיטתית עם מבואות ומבחר יצירות משקף בתחומי ילדות מובהקים (עורך שותף: פרופ' עמירם רביב), נ' קמחי, 1999
עריכת הסדרה המתורגמת "סדרת מרגנית" (זמורה), ובה כ-160 כותרים; דוגמאות
א"ב וייט, תרועת הברבור, תרגום: יוכבד פרימן, 1982
מ' אנדה, מומו, תרגום: חנה טויכסלר, 1983
ל' פיציו, הרייט המרגלת, 1984
ל' אלכסנדר, שתי פרשיות חייו הראשונות של לוקס קאשה, תרגום: א' פז, 1987
א' מקגרו, ילדת הגבעות, תרגום: נ' גולן, 2001
ג' קרסון לוין, אלה המכושפת, 2006
עריכת סדרת "מפרש" לבני 16–18, יחד עם איילין מוסקוביץ (הקיבוץ המאוחד)
ריטה מרפי, עפות בלילה, 2009
ברוק קול, העובדות מדברות בעד עצמן, 2010
טים וין-ג'ונס, גנב בבית הזיכרון, 2010
איידן צ'יימברס, גלויות משטח ההפקר, 2012
ססר פרננדס גרסיה, ההם, 2012
שיבון דאוד, ילדת הביצות, 2013
עריכת סדרת מקור לנוער, "הסדרה הצעירה" (כתר)
חני לבנה, החברה שלי אלין, 2005
עמליה רוזנבלום, עד קצה המושב, 2006
עמי גדליה, אוריה יוצאת למלחמה, 2006
עריכת סדרת "ראשית קריאה" (כתר)
גליה עוז, שקשוקה נעלמת, 2007
רימונה די-נור, מאי יוני יולי, 2008
עריכת ספרות נוער מתורגמת, "הסדרה הצעירה" (כתר)
פ' הודג'סון-ברנט, הגן הנסתר (תרגום: עידית שורר), 2006
ג'ק לונדון, הרפתקאות סמוק בליו (תרגום: אייל טלמון), 2006
ז'ול ורן, ספן הדנובה (תרגום: מיכה פרנקל), 2006
רייצ'ל פילד, הבלדה על מרגריט לדו (תרגום: גליה הירש), 2007
רפאל סאבאטיני, נץ הים (תרגום: עידית שורר), 2008
עריכת כ-30 ביוגרפיות ואוטוביוגרפיות (מקור ותרגום), ובהן
ש' אבידור הכהן, יחיד בדורו (הרב הרצוג), כתר 1980
בוריס (דב) טאובין, באחור של 30 שנה, מלוא 1983
בנימין זרעוני, גאון ונדיב ואכזר, מלוא 1992
מ' מאיר ופ' ריימס, האם העצים פורחים אצלכם?
דבורה עומר, נשבעתי אמונים (י' רבין), כנרת-זב"מ 2005
עריכת כ-120 ספרים מקור/תרגום למו"לים שונים, וביניהם
סטניסלב לם, סולאריס, תרגום: אהרן האופטמן, היפריון, 1981
הרברט גולד, אבות, תרגום: דוד נגב, זב"מ, 1984
סקוט או'דל, קתלין, אנא שובי הביתה, תרגום: ש' נוה-פרי, זב"מ 1986
ג'"מ בארי, פיטר פאן, תרגום: א' גולן, מחברות לספרות, 1989
פטריק וייט, ווס, תרגום: א' בירמן וח' לבנת, זב"מ, 1990
חוה חבושי, אסור לבזבז שקיעות, מסדה, 1994
ג'ק לונדון, פנג הלבן, תרגום: יעל ענבר, מחברות לספרות, 2000
ח' חבושי, בזווית לא נכונה, הד ארצי, 2000
ר' הרגרייבס, טימבוקטו (סדרה), זב"מ, 1982
גוסיני, אסטריקס מגלה את אמריקה, תרגום: אביטל ענבר, דליה פלד 1987
ג' וס' ברנסטין, קנו לי אופניים, תרגום: נימה קרסו, מטר 1996
ב' שפינוזה, "מאמר על תיקון השכל" בתרגום: נתן שפיגל, מאגנס, 1972
בנימין שבדרן, נפט המזרח התיכון, עם עובד, 1975
החלום והגשמתו, אסופת מאמרים על הציונות, משהב"ט, 1979
בין מלחמה להסדרים, אסופה על המזרח התיכון, אוני ת"א וזב"מ, 1977
עזרה זהר, בריאות בלי אמונות תפלות, זב"מ, 1986
מיכה פופר ואביהו רונן, על המנהיגות, משהב"ט, 1989
גרהארד פינק, מי ומי במיתולוגיה העתיקה, תרגום: ח' לבנת, הד ארצי, 1998
יחיעם שורק (נולד ב-1948) הוא היסטוריון ישראלי.
עבודת המוסמך שלו, שהוגשה בשנת 1972 לחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, נושאת את השם "נהרדעא, עיר ואם בבבל בתקופת המשנה והתלמוד" והוא עשה אותה בהדרכת פרופסור שמואל ספראי.
כהיסטוריון, שורק מבקש להציג גישה היסטוריוסופית-מחקרית, אותה הוא מכנה בשם "הספקנות".
הוא כתב ספרים אחדים בתחומי מחקר וספרי לימוד בהיסטוריה.
תחום דיסציפלינרי מיוחד בו עוסק ד"ר שורק הוא ההיסטוריה של הספורט.
בנוסף הוא לימד היסטוריה בתיכון "רוטברג" ברמת השרון עד יציאתו לגמלאות בשנת 2010.
תולדות החינוך הגופני, תרבות הגוף והספורט בעמים ובישראל, בהוצאת סמינר הקיבוצים, תשנ"ט.
העולם עשה היסטוריה, א-ג, הוצאת רכגולד, תל אביב
תולדות עם ישראל בימי בית שני, הוצאת עמיחי, תל אביב
פרקי קריאה בתולדות החינוך הגופני, קובץ שני, מכון וינגייט
תרבות הגוף בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד, מכון וינגייט
תרבות הגוף והספורט בקרב יהדות ימי הביניים והרנסאנס, מכון וינגייט
מנהגי אריסות הלניסטיים-רומיים המשתקפים בספרות חז"ל, ציון ל"ט
שידוד מערכות חברתי בזיקה לתרבות הגוף בקרב היהדות בתקופה הקדומה, אסיף שלישי, מכון וינגייט
האם השתיקה ספרות חז"ל את אירועי המרד הגדול?
תרבות הגוף במשנתם של אבות התנועה הציונית, הוצאת יד בן צבי, ירושלים
יחידת רכב מגויס (בראשי תיבות: יר"ם) הוא מושג צה"לי המתאר יחידה צבאית שתפקידה העיקרי גיוס כלי רכב אזרחיים (כולל מלגזות) וחלוקתם ליחידות הצבאיות השונות.
יחידת רכב מגויס מארגנת ומתחזקת רשת קריאה המיועדת לגיוס כלי רכב אזרחיים בעת חירום וגם בתקופות שלום, לפי צורכי צה"ל ובהתאם למגבלות שנקבעו בחוק ובתקנות.
פרטי כלי הרכב ובעליהם, שאמורים להיות חלק מהיחידה, מוקצים ליחידת הרכב המגויס על ידי היחידה לארגון ולגיוס אמצעים.
סגל יחידת הרכב המגויס דואג לעדכון שוטף של נתוני רשת הקריאה, באמצעות הדואר או בעת התייצבות המגויסים ביחידה.
במהלך השנים חלו שינויים בסוגי כלי הרכב הנכללים בחובת דיווח וגיוס, לפי הצרכים המשתנים של צה"ל.
תהליך שחרור הציוד המגויס זכה להנצחה אמנותית במערכון נודע של הגשש החיוור, המכונית המגויסת.
יחיעם פריאור (נולד ב-1947) הוא פרופסור לפיזיקה כימית ולשעבר דקאן הפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע.
מחקריו עוסקים בספקטרוסקופיית לייזרים לא ליניארית ואינטראקציות בין אור לחומר.
סיים בשנת 1971 תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית, ובשנת 1977 סיים דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בנושא "Optical Rotary Saturation".
משנת 1977 ועד לשנת 1979 שהה באוניברסיטת הרווארד במסגרת מחקר בתר-דוקטוריאלי בהנחיית ניקולס בלומברגן, לימים חתן פרס נובל לפיזיקה.
בשנת 1979 הצטרף למכון ויצמן, וב-1992 מונה לעמוד בראש קתדרת שרמן.
בין התפקידים שמילא במכון ויצמן: ראש המחלקה לפיזיקה כימית, דקאן הפקולטה לכימיה, יושב ראש המועצה המדעית.
במקביל כיהן בשנות ה-90 כראש האגף הראשון של האגף למערכות מידע, והחל מ-1 בינואר 2020 מכהן בשנית בתפקיד זה.
בשנת 2002 היה ממייסדי תנועת ח"ץ, להיפרדות חד-צדדית מהפלסטינים והקמת גדר ביטחון.
פריאור הוא חבר בהנהלת המועצה לשלום ולביטחון.
על תלמידיו לאורך השנים נמנים פרופ' שר-לי פליישר מאוניברסיטת תל אביב, ופרופ' עדי סלומון מאוניברסיטת בר-אילן.
נשוי לדרורה ואב לענת, הילה, נעמה ואיילת.
יחיעם ימני הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת קולומביה, יזם סדרתי בתחום הטכנולוגיה וממייסדי קומברס.
ימיני סיים תואר במתמטיקה באוניברסיטה העברית בשנת 1972, תואר שני בשנת 1974 ודוקטורט מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בשנת 1978. ימני היה נשוי לד"ר שאולה אלכסנדר-ימיני, אחותו של קובי אלכסנדר, שעמו ועם בועז משעולי ייסד בשנת 1981 את חברת קומברס.
לאחר שעזב את קומברס, הקים בשנת 1992 יחד עם שאולה אלכסנדר-ימיני, את חברת סמארטס (Smarts).
החברה פיתחה מערכת תוכנה לניהול אירועים במערכות IT ורשתות תקשורת בזמן אמת, ונמכרה לחברת EMC בשנת 2004 תמורת 260 מיליון דולר.
ימיני עזב את החברה ב-1997 וחזר לאקדמיה כמנהל מעבדת מחקר באוניברסיטת קולומביה בניו-יורק, אך נשאר בעל מניות ודירקטור.
במקביל היה מעורב כדירקטור וכיועץ במספר חברות טכנולוגיה, ביניהם חברת "פיירצ'ייס" שנרכשה על ידי חברת Yahoo!
בשנת 2000 הקים את חברת אקטיביום, שעסקה בפיתוח תשתית לתכנות שירותי רשת במהירויות גבוהות לשוק הטלקום.
החברה גייסה כ-8 מיליון דולר לפי שווי של 40 מיליון דולר אחרי הכסף, אך נסגרה לאחר שנה וחצי בגלל התפוצצות בועת הדוט-קום והמשבר בשוק הטלקום.
על בסיס הטכנולוגיה של אקטיביום, ועם אותם עובדים ובעלי מניות, הוא הקים בשנת 2002 סטארט-אפ חדש בניו יורק, בשם Nextorage, שעסק בפיתוח פתרונות אחסון.
בשנת 2006 הקים יחד עם ניר מיכלוביץ את חברת אינטרקאסט נטוורקס (Intercast Networks), שנקרא תחילה ערוץ טכנולוגיות (Arootz Technologies), אשר עסקה בפיתוח טכנולוגיה להפצת תוכני וידאו באינטרנט.
בשנת 2013 היה בין המשקיעים בחברת הסטארט-אפ Social Studios, שהשיקה תוכנית טלוויזיה מותאמת אישית בהנחיית נועה תשבי.
בשנת 2017 השתתף בסבב גיוס הון של חברת הטכנולוגיה ScaleMP, שפיתחה פתרונות להאצת יכולות העיבוד של מחשבים על ידי חיבור של מספר מחשבים פיזיים למחשב וירטואלי אחד.
החברה נמכרה ביוני 2007 לחברת SAP, אם כי בסכום נמוך מזה שהושקע בה.
יחיעם (הווי בקיבוץ) או יחיעם (חיים בקיבוץ) הוא ציור שמן מאת הצייר הישראלי יוסף זריצקי.
הציור מתאר הפשטה של נוף בקיבוץ יחיעם, ונחשב לאחת מיצירות האמנות החשובות של הצייר, ושל האמנות המופשטת בישראל.
הציור "יחיעם (חיים בקיבוץ)" הוא הציור הגדול ביותר מבין מסדרה של כ-24 ציורים לפחות, הנושאים את השם "יחיעם".
עבודות אלו נוצרו בין השנים 1949–1951, תקופה בה זריצקי שימש כמרצה לאמנות בקיבוץ במסגרת סמינרים שארגן "הקיבוץ הארצי".
ברישומי האקוורל הרבים בסדרה בולטת הנטייה להשטחה ולהפשטה של הצורות בטבע לכדי משטחים גאומטריים, ואילו מספר הדמויות המופיעות בעבודות תורגמו לסימנים המזכירים הירוגליפים.
ציור זה, כמו ציורי שמן אחרים בסדרה, לא נוצר כהתבוננות ישירה בטבע, אלה הוא עיבוד המוטיבים מציורי האקוורל.
משטח הציור מחולק לצורות גאומטריות ולגושים בולטים של משיכות מכחול בולטות, בעלות אופי אנכי או אופקי, המתפקדות כשכבה עליונה על משטח הציור הגדול.
בציור בולטים גוונים ירקרקים וחומים עם כמה כתמים בולטים באדום וצהוב.
למרות האופי המופשט של הציור, ניתן להבחין בציור בכמה דמויות, המתוארות בעזרת קו חופשי וכללי.
במרכז הציור מופיעה דמות של אם האוחזת בבנה, ואילו במרכז חלקו התחתון של הבד מופיע ייצוג של סוס, המתואר בקו לבן על גבי משטח חום.
בשנת 1952 יצר זריצקי עוד קבוצת עבודות הנושאות את השם "יחיעם" והן מהוות פיתוח והפשטה של אותה סדרה.
הציור הוצג, תחת השם "הווי בקיבוץ", בתערוכה החמישית של קבוצת "אופקים חדשים", שנערכה בנובמבר 1953 במוזיאון תל אביב.
בשנת 1975 נרכשה היצירה על ידי מוזיאון תל אביב, בתרומתם של רבקה ויוסף מאירהוף מארצות הברית.
בעת הצגתו, בתערוכה החמישית של "אופקים חדשים", נתפש הציור כדוגמה לתהליך ההפשטה שעבר זריצקי באותה תקופה.
נחום תיאר את יצירתו של זריצקי במאמר בידיעות אחרונות כמעמידה את המסתכל בניסיון קשה.
"זריצקי", טען נחום, "מורד במוסכמות ולא רק שהוא מנתק את עצמו מדעת ובכוונה מן הנושא, אלא גם מכל סימן של צורניות".
על פי מרדכי עומר, מהווה הציור עדות יחסים של קרבה והתרחקות מן הטבע.
במעבר מציורי האקוורל אל ציור השמן הופכות הצורות למופשטות יותר ויחסן אל הטבע הולך ומטשטש.
עוד מציין עומר כי בשונה מייצוג ה-"הווי הקיבוצי" של התקופה, כמו בציורי יוחנן סימון או בכרזות השומר הצעיר, הרי הדמויות חסרות הזהות בסדרה מבטאות יחס בלתי אמצעי של האדם אל הטבע.
יחידת "שמשון" (יחידה 367) הייתה יחידת מסתערבים ולוחמה בטרור מובחרת, אשר פעלה באזור רצועת עזה בשנים 1986 – 1996. שכנה בבסיס קטן ליד מחנה הפליטים ח'אן יונס.
בסמל היחידה מופיע שמשון הגיבור השובר את העמודים על הפלשתים.
עיקר פעילותה של היחידה, היה מעצר מבוקשים בלב שטחים עוינים, כאשר חלק מהפעילות נעשית בצורה מסוערבת (כלומר: הלוחמים מחופשים לעוברי-אורח ערבים).
היחידה פעלה בעיקר ברצועת עזה.
במקביל פעלה יחידת דובדבן באזור יהודה ושומרון.
יחידת "שמשון" הוקמה על ידי אלוף פיקוד דרום יצחק מרדכי בעקבות הקמתה של יחידת דובדבן, שיועדה לפעילות מסוערבת ביהודה ושומרון.
היא נחשפה בתקשורת לראשונה עם מותו של סמל ברוך בן שמעון, ההרוג הראשון של היחידה בפעילות מבצעית ב-5 במרץ 1992.
היחידה פעלה כנגד ארגוני הטרור בשטחי רצועת עזה והתמחתה בלחימה בטרור והסתערבות, בצד יכולות מבצעיות נוספות ומגוונות.
במהלך שנות קיומה הקצרות ביצעה היחידה מאות מבצעים ורשמה הצלחות מבצעיות בתחום הלחימה בטרור.
בין היתר, ב-24 בנובמבר 1993, הרג צוות לוחמים מהיחידה, בפיקוד , במבצע סיכול ממוקד בשכונת סג'עיה בעזה, את עימאד חסן אברהים עקל, המפקד הארצי של גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של החמאס ובכיר המבוקשים של עז א-דין אל-קאסם באותה העת, לאחר מצוד בן כשנתיים.
מיום הקמתה ועד לפירוקה, פיקדו על היחידה חמישה מפקדים בדרגת סא"ל ומפקד ושני מפקדים בדרגת סגן.
מפקד היחידה הראשון משרת במשטרה.
מפקדה השני, יוצא חטיבת הצנחנים, שירת בשב"כ.
מפקדה השלישי יוצא הצנחנים, אשר שימש כמפקד פלוגה בחטיבת גבעתי בעברו, הורשע בבית דין צבאי על מתן הוראה להרוג פעילי טרור נמלטים, הורד בדרגה ולאחר מכן קיבל חנינה.
לאחר מכן מונה המפקד הרביעי, סא"ל רן טמיר, יוצא פלחה"ן גולני.
המפקד החמישי היה סגן-אלוף דני שחר, יוצא שייטת 13, שבתקופתו נרשמה עלייה בשימוש בנשק חם.
במהלך תקופת פיקודו נהרג בקרב לוחם היחידה , אירוע שבעקבותיו נכתבה פקודת סיר לחץ.
אחריו מונה טל שאול, בעברו מפקד פלגת ה"פושטים" בקומנדו הימי ובהמשך ראש אגף אבטחה בשב"כ.
המפקד האחרון של היחידה טרם פירוקה היה עובד אליעז.
במהלך שנות פעילותה, הוענקו 4 צל"שי אלוף פיקוד הדרום ללוחמי היחידה:
נפטר 6 שנים לאחר הפציעה הקשה
לאורך שנות פעילות היחידה נפלו שבעה מלוחמיה: משה מוזס, ברוך בן שמעון, אודי ברמן, אליחי טובים, דורון דניאל דרזי, אורי אזולאי ומוטי בר-ששט.
בחודש יוני בשנת 1996 פורקה היחידה, ולוחמיה הועברו ליחידת דובדבן ולצוותי ההקמה של יחידת אגוז.
בין בוגרי היחידה אשר המשיכו במסלול פיקודי בצה"ל הם פיני יוסף ויהודה הכהן.
בנובמבר 1997 הוקם גדוד שמשון (92) (היום גדוד בחטיבת כפיר) בחטיבה הצפונית ברצועת עזה שנקרא על שם יחידת המסתערבים "שמשון".
הסיכה הגדודית זהה לסיכת היחידה.
בתחילת הדרך הגיוס בוצע באופן ספורדי כאשר חלק מהלוחמים הגיעו לגבעתי וקיבלו אנשים מהטירונות ללא סינון ומיון.
לאחר מיסוד היחידה, החל להבנות תהליך גיוס וסינון חיילים אשר התאימו לשרת ביחידה.
מועמדים בעלי נתונים מתאימים קיבלו זימון לגיבוש הנקרא שדו"ב (ליחידות שמשון ודובדבן).
הם התגייסו לצנחנים ולאחר כשבוע יצאו לגיבוש במקביל לגיבושי היחט"יות לצנחנים שאורכו 3 ימים פיזיים, ובסוף היום השלישי ראיון על ידי לוחמי היחידה.
בסיומו, המתאימים ביותר התחילו את המסלול שמשכו היה כ-18 חודשים.
מסלול הכשרת הלוחמים בשמשון כלל הכשרה בסיסית (טירונות) בקליעה, שדאות, כושר גופני וביצוע תרגילים ברמת הפרט, החוליה והצוות, הסמכה כמפקדי כיתות, קורס לוחמה בטרור, קרב מגע, ניווטים בשטח פתוח ובנוי, קורס לוחמה זעירה, קורס צניחה, הכשרה ייעודית בנושאי סיערוב ונושאים רבים כגון דרמה ומשחק, ערבית בסיסית, איפור.
עמותת "בזלת" - זיכרון, מורשת ותרומה לקהילה.
בשנת 2008 הקימו יוצאי היחידה את עמותת "בזלת".
העמותה שמה לה למטרה להנציח את חללי היחידה, לשמר ולספר את מורשת היחידה, ולתרום לחברה במדינת ישראל.
במסגרת זו, הוקם אתר הנצחה לחללי היחידה, וחדר למורשת חינוכית - בכפר הנוער עיינות.
אתר ההנצחה והמבנה שבו - מהווים אבן דרך לדור הצעיר המתחנך בכפר ולאורחים המבקרים באתר, ומציגים את סיפורה של יחידת המסתערבים "שמשון".
בכל יום זיכרון לחללי צה"ל, מתקיים טקס מרכזי לחללי היחידה בהשתתפות ילדי וסגל הכפר, משפחות הנופלים, ואנשי העמותה.
פרויקט "נוער בזלת" - בוגרי היחידה מובילים פעילויות חינוכיות המשקפות את הערכים שלאורם פעלה היחידה ואשר מטרתן להטמיע את הערכים, הציונות, המנהיגות וההדדיות (תוכנית עצמ"ה) בקרב בני הנוער.
במסגרת זו נבנתה תוכנית חינוך להעצמה אישית וקבוצתית לבני נוער (פרויקט "נוער בזלת") הפרויקט מתמקד במתן כלים וערכים לחניכי כפר הנוער וכולל פעילויות חינוכיות א-פורמליות מגוונות.
יחידת "ענבר" - פלגת מתנדבים מבצעית למשימות מיוחדות במשמר הגבול.
הפלגה מבוססת כולה על יוצאי היחידה, המבצעים פעילות מבצעית מיוחדת כנגד פעילות פח"ע, פעילות פלילית וטרור חקלאי.
בעת חירום תהווה הפלגה מענה מבצעי טקטי לתגבור כוחות מג"ב ומשטרת ישראל.
המתנדבים מבצעים סדרות אימונים ייעודיות המכינות אותם להתמודדות עם תרחישים שונים.
ומדי שבוע מבוצעת פעילות מבצעית, המתמקדת בתקופה האחרונה בקווי התפר בין איו"ש למדינת ישראל.
יחיעם ששון (נולד ב-1948) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, כיהן כראש המטה ללוחמה בטרור.
נולד בשנת 1948 בחיפה, שבה גדל והתחנך.
סיים את לימודיו בבית הספר 'תיכון חדש' בעיר.
היה חניך בתנועת הצופים ושימש בה גם כמדריך וגם כראש שבט.
ששון התגייס לצה"ל בנובמבר 1965 והתנדב לצנחנים.
בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
לאחר שסיים את קורס הקצינים וקורס קומנדו ולוחמה זעירה, שובץ כמפקד מחלקה בסיירת חרוב של פיקוד המרכז, והשתתף בקרבות מלחמת ששת הימים בחזית הירדנית ולאחר מכן בעשרות מרדפים ובקרבות עם מחבלים בארץ המרדפים.
כקצין ב"חרוב" השתתף במבצע תופת פשיטה נרחבת של צה"ל, ב-21 במרץ 1968, על הכפר הירדני כראמה שבדרום בקעת הירדן, שנערכה כנגד מפקדת הפת"ח בכפר.
בראשית 1970, בעיצומה של מלחמת ההתשה שהתנהלה לאורך תעלת סואץ, התנדב לשרת כ"נמר" (הכינוי שניתן לקציני מילואים שהתנדבו לשמש כמפקדי מעוזים).
בתפקיד זה פיקד על מעוז "פזמון" בגזרת קנטרה.
בהמשך שב ששון לשירות קבע בתפקיד מטה וכמדריך בבה"ד 1.
בעת שעבר הסבה לשריון מונה למפקד פלוגת חרמ"ש בגדוד 79 בסיני והוביל אותה בקרבות הבלימה הקשים של מלחמת יום הכיפורים.
ביומה הראשון של המלחמה נלחמה פלוגתו במסגרת גדוד שריון 9, בפיקודו של סא"ל יום-טוב תמיר.
במהלך הקרבות בגזרת העיר קנטרה ספגה פלוגתו אבדות קשות, אך המשיכה להילחם.
במהלך הקרבות הצליח ששון לאסוף נגמ"שים ולוחמים מיחידות אחרות והקים את הפלוגה מחדש.
זו המשיכה להשתתף במלחמה ובקרבות ההתשה בגזרת פאיד ממערב לתעלה.
סיפור גבורתם של לוחמי הפלוגה ומפקדיה ותיאור לחימתה של פלוגה י' בפיקודו של ששון הונצחו במיצג מלחמת יום הכיפורים באתר ההנצחה יד לשריון בלטרון.
בשנת 2011 קיבלה פלוגה י' תעודת הערכה על פועלה במלחמת יום הכיפורים מטעם האלוף טל רוסו, מפקד פיקוד הדרום.
על חלקו בחילוץ זה הומלץ לעיטור העוז לאחר המלחמה אבל סירב להתייצב בפני הוועדה בגלל ביקורתו על התנהגות המח"ט במלחמה.
בשנת 1983 מונה למפקד עוצבת הסוס הדוהר ובשנת 1985 מונה למפקד חטיבת הטנקים הסדירה 211. במאי 1988, בהיותו סגן מפקד אוגדה 36, השתתף במבצע חוק וסדר – הפשיטה על בסיס החזבאללה בכפר מיידון שבדרום לבנון.
שירת כמפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף ובהמשך שימש ראש צוות כשירות וכוננות במשרד מבקר מערכת הביטחון בדרגת תא"ל.
השתחרר מצה"ל והצטרף למטה ללוחמה בטרור שבראשו עמד מאיר דגן.
בשנת 1999 מונה לראש המטה, תפקיד אותו מילא עד פרישתו בשנת 2002.
הוא בעל חברה לייעוץ ביטחוני בישראל ובעולם, ומנהל חברה בשם מעגלי אבטחה בע"מ המספקת אבטחה לאוניות הנוסעים הישראליות ואניות הצי הסוחר הישראליות כנגד איומי טרור ופיראטים ברחבי העולם.
לששון תואר ראשון בהיסטוריה וביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה.
יחיעם התאלמן מרעייתו ואם שלושת ילדיו מירי ששון (דגן) בשנת 1999. נישא בשנית בשנת 2008 לפרידה ששון (נודלמן).
יחידת שליטה במצלמת אולפן, הנקראת גם יחידת בקרת המצלמה - היא מערכת כיוון ושליטה במצלמות וידאו, משמשת בעיקר בשידור חי באולפן טלוויזיה, כחלק ממערך האולפן.
יחידה זו אחראית על תפעול מצלמת ווידאו מקצועית באולפן באמצעות שליטה באותות הווידאו היוצאים מהמצלמה לחדר הבקרה ושליטה בתפקודי המצלמה (הצמצם, מהירות התריס, ההגבר האלקטרוני, איזון לשחור וללבן, ביצוע כיוונים מדויקים: Black Contrast ,Knee ,Detail).
יחידת השליטה יכולה לשלוט בכמה מצלמות אולפן בו זמנית, להשוות בין רמות האור והצבע בכל המצלמות, לאזן את הצבעים וליצור אחידות בין התוצרים של המצלמות.
יחידת השליטה משמשת למעשה כשלט רחוק המאפשר למפעיל היחידה לתפעל את הצד הטכני של המצלמות מחדר הבקרה ומשחרר את צלם האולפן להתמקד בכיוון הפריים ללא צורך בכיוון הפרמטרים האחרים.
כמו כן, מעבדת יחידת השליטה את אותות הווידאו המגיעים מהמצלמה (RGB - אדום, ירוק וכחול) לאותות קומפוננט (YUV) או SDI או קומפוזיט על מנת להשוותם למקורות הווידאו הנוספים בתוכנית האולפן ועל ידי כך ליצור אחידות באיכות השידור ובפורמט ההקלטה.
בדרך כלל נמצאת יחידת השליטה בחדר הבקרה סמוך למשגוח גל (WaveForm Monitor) ויחידת מדידית הצבעוניות (Vectorscope) על מנת לשלוט מרחוק ולתאם בין מספר מצלמות בו זמנית.
ליחידת השליטה יש בדרך כלל מספר פרמטרים נפוצים לשליטה במצלמה.
מתפעל היחידה קרוי בקר תמונה.
נקראה על שם שיירת יחיעם אשר יצאה במרץ 1948 מנהריה לתגבר את קיבוץ יחיעם והותקפה על ידי צבא קאוקג'י.
נבנתה כנראה בשנות הארבעים של המאה ה-20. הייתה עשויה עץ ובעלת שני תרנים.
האונייה נרכשה על ידי המוסד לעלייה ב' באיטליה.
הוכנה להפלגה על ידי פועלים מקומיים ומלווי האונייה.
נבנו בה קונסטרוקציות עשויות צינורות ולוחות עץ לדרגשי לינה ל-850 בני אדם בתוך מחסן גדול.
האונייה הייתה מצוידת בשתי סירות גומי ל-4 בני אדם כל אחת, ושתי סירות עץ ל-26 בני אדם, וכן צוידה ב-16 טון דלק, 22 טון מים ומזון ל-14 יום.
מפקד האונייה היה אלי זוהר מהפלי"ם, לצדו חיים סנש איש הפלי"ם אף הוא, והגדעונית הייתה חנה סרני.
מכשיר הקשר שעמד לרשותם היה המקורי של האונייה.
רב החובל וחמשת המלחים היו איטלקים, והמכונאי היה מתנדב אמריקני.
798 המעפילים היו מאורגנים בקבוצות על פי שיוך תנועתי, ולכל קבוצה היה אחראי משלה.
בנמל גאאטה שבאיטליה, עלו על סיפונה 236 מעפילים; חלקם הגיע אל הנמל בתחבורה יבשתית, וחלקם באונייה שיצאה מצרפת.
בלב ים עלו על סיפונה מהאונייה "נחשון" 562 מעפילים.
חלקם היו חברי תנועות נוער ומפלגות: 59 - דרור בורוכוב, 30 - נוחם, 17 - השומר הצעיר, 21 - הנוער הציוני איחוד, 16 – פועלי ציון, 17 - נצ"ח, וכן 25 מצפון אפריקה, והשאר מרומניה, הונגריה ופולין.
במהלך ההפלגה היו בעיות סדר ומשמעת, וכן פרצו סכסוכים בין יוצאי אירופה לבין יוצאי צפון אפריקה.
האונייה הפליגה ב-10 במרץ מפורמיה באיטליה.
בזמן יציאתה לדרך כינויה היה "המושיע", ותחת שם זה הפליגה במשך רוב המסע.
יומיים לפני הגעתה לארץ, ב-27 במרץ, יום המארב על שיירת יחיעם, קיבלה את השם "יחיעם".
נתיב השיט המתוכנן כלל את גאאטה, משם פנתה צפונה לאי מונטה כריסטו (Montecristo), מצר ספיאנצה (Sapienza), קאפו (Capo), כף ספאטה (Spatho) בצפון מערב כרתים, מפרץ מירבלו (Merabellou) צפון-מזרח כרתים, קפריסין וחיפה.
בין איטליה לקורסיקה ליד האי מונטה כריסטו, פגשה את אוניית המפעילים "נחשון" שנתקעה בלב ים עם מנוע מקולקל.
בשעה 15:00 החלה ההעברה בים גלי, כששתי הספינות קשורות זו לזו.
תוך שעתיים הסתיימה ההעברה, והיא המשיכה בדרכה.
ב-13 במרץ עלתה על שרטון צפונית לאנציו בגלל ערפל.
בעזרת הרוח והמנוע, הצליחה להחלץ.
עוד באותו לילה חזרה הספינה כדי להצטייד בדלק ובמפות במספנה שבה נעשו ההכנות.
ב-16 במרץ בבוקר שוב קרתה תקלה טכנית, והאונייה נאלצה לעגון בחוף במצר קאפו ספרטו ונטו (Capo Sparto Vento).
בימים 17.3–22.3, עגנה האונייה בנמלים שונים במצר וטופלה בהם.
הנוסעים עלו לסיפון בשל החום, ועקב כך, ב-22 במרץ התפרסם בעיתונות המקומית מאמר על האונייה.
האונייה נעצרה על ידי הצי האיטלקי.
עדה סרני הפעילה את קשריה אצל השלטונות האיטלקים, ולאחר שעות אחדות קבלה האונייה מזון ודלק, ובשעות הלילה הוציאה אותה לים הפתוח גוררת.
ב-26 במרץ פרצה סערה, והאונייה נאלצה לעגון במפרץ מירבלו בכרתים לאחר תקלה במנוע.
משמר החופים היווני עלה לסיפון ודרש לעכב את ההפלגה.
הם חשדו כי הספינה עוסקת בהברחתם של קומוניסטים לאי.
לבסוף תיקן הצוות את המנוע והאונייה שוחררה והפליגה לדרכה.
ב-28 במרץ התגלתה לראשונה על ידי מטוס בריטי, שהופיע ב-11:30 וחזר לאחר חצי שעה.
היו חילופי דברים, הסיפון היה ריק.
הבריטים דרשו להעלות חיילים על הסיפון.
המלווים והמעפילים קבלו הנחיות למקרה של עימות עם הבריטים: לא להתנגד לבריטים בלב ים; על צוות המלווים של האונייה להתערב בין המעפילים בעת העימות.
בפועל בעת חילופי הדברים עם המשחתת, נאמר לבריטים כי האונייה מפליגה לתל אביב.
הבריטים איימו לעלות לסיפון, ואז שונה הנתיב לחיפה, והוחלט לחבל במנוע.
המשחתת הבריטית נגחה באונייה והתרחקה.
ב-19:30, נדרשה האונייה לעצור, כדי לאפשר לחיילים לעלות ואחר כך להתקדם עוד 4 מיל כדי להיכנס לתחום המים הטריטוריאליים.
ב-29 במרץ השכם בבוקר, עלו הבריטים תוך התנגדות.
באותה עת היו בנמל 3 משחתות, ביניהן 'מאוריציוס' והסיירת 'איג'קס'.
הבריטים אילצו את המעפילים לרדת לנמל כדי לעבור לספינת גירוש.
המעפילים היו תשושים וחלקם הורדו באלונקות.
בסביבות השעה 10:30 הם הועלו לאוניית הגירוש 'אמפייר ריוויל' והאונייה הפליגה לקפריסין, שם הועברו המעפילים למחנה מעצר.
יחיעם מרט (נולד ב-1946) כיהן כראש אגף במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
מרט נולד בירושלים, האמצעי מבין שלושה בנים של ציפורה וזלמן.
אביו שירת כמפקד גדוד מוריה במלחמת העצמאות, ואימו היא אחייניתו של ברל כצנלסון.
אחיו הצעיר , שהיה קצין בחיל השריון, נהרג במהלך קרב החווה הסינית במלחמת יום הכיפורים.
כשהיה בן שמונה עברה משפחתו להתגורר ברמת גן, וכשהיה בן 16 עברה לארגנטינה שם מונה אביו לקונסול בבואנוס איירס.
מרט שירת בצה"ל כלוחם בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים ולחם במלחמת ששת הימים.
בשירות המילואים לחם במלחמת יום הכיפורים.
לאחר שחרורו מצה"ל השלים מרט תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ותואר שני בהיסטוריה צבאית.
במקביל התגייס לשב"כ ושימש כמאבטח באל על.
הוא גויס למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ועשה את שירותו המבצעי באגף "צומת", המפעיל את קציני האיסוף ואת רשת הסוכנים של המוסד.
הוא שימש בין היתר ראש לשכת ראש המוסד יצחק חופי, ראש שלוחת המוסד בפריז, סגן ראש אגף "צומת" וראש אגף.
מרט נשוי לסטלה ואב לשני בנים.
הוא בעל חברה בתחום האבטחה והמודיעין העסקי.
חבר בתנועת מפקדים למען ביטחון ישראל.
ב-2009 הוציא יחד עם רעייתו את הספר "סוף סוף ירו על הפלוגה שלנו" המתאר את שירותו הצבאי של בנו, בארי (שנקרא על שם אחיו של יחיעם) בחטיבת הצנחנים, כלוחם וכקצין, בעיני הוריו.
הוא מחברו של ספר הסיפורים הקצרים בנושאי מרגלים "Heaven Can Wait".
קיבוץ יחיעם שבגליל המערבי היה בתקופת מלחמת העצמאות יישוב חזית.
הקיבוץ הותקף ב-20 בינואר 1948, על ידי צבא ההצלה אליו נלוו ערבים מקומיים, וההתקפה נהדפה.
במשך זמן רב היה היישוב מנותק.
שיירת יחיעם, אשר ניסתה לעשות דרכה אל הקיבוץ ב-27 במרץ 1948, הותקפה בדרכה, סבלה 46 הרוגים וברובה לא הגיעה ליעדה.
הקיבוץ הוקם, בנובמבר 1946, על ידי אנשי היישוב וניצולי השואה מהונגריה וממדינות נוספות באירופה, ונקרא בתחילה קיבוץ הסלע, על שמו של הגרעין הארץ ישראלי הראשון במקום.
חברי הקיבוץ, המשתייך אל הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, התגוררו בראשית ימיו במבצר יחיעם.
בהמשך התברר כי קיימת סכנה בריאותית במגורים במבצר, ועד לבניית מבני הקבע, התגוררו המתיישבים במגורים זמניים.
בנוסף, חלק מן החברים, יחד עם הנשים והילדים התגוררו בתחילה בקריית חיים שהייתה בסיס האם של הקיבוץ.
על פי תוכנית החלוקה מ-1947, נועדה יחיעם להיכלל בתחום המדינה הערבית.