tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד פתיחת תחנת הרכבת בשנת 2003 היה הצומת צומת רגיל בעל ארבעה מבואות, ואולם במהלך בניית התחנה שונו הסדרי התנועה במקום והצומת פוצל לשני צומתי T.
בשנת 2006, כחלק מבניית מחלפי כביש 431, בוטל הצומת הדרומי ונבנה סביבו מעקף.
עד שנת 2008 שימש המחלף בעיקר את התנועה בין הערים הסמוכות, אולם החל משנת 2009 משמש גם כחלק מדרך חלופית לכביש 1 לכיוון מודיעין-מכבים-רעות ולירושלים.
בשנת 2017 נפתח בסמוך למחלף קניון ראשונים.
מחלף שפירים הוא מחלף המפגיש בין כביש 1 (ירושלים - תל אביב) וכביש 412 (יהוד - רחובות).
המחלף מאפשר נסיעה רצופה (ללא רמזורים או צמתים) בכביש 1 בלבד.
כביש 412 עובר בגשר מעל כביש 1. המחלף משמש ליציאה מכביש 1 ליישובים יהוד, ראשון לציון, ולמושבים הנמצאים בקרבתו, ביניהם בית דגן, כפר חב"ד, חמ"ד ומשמר השבעה.
המחלף אינו מאפשר מעבר מכביש 412 בכיוון דרום אל כביש 1 בכיוון מזרח (לעבר ירושלים).
המחלף נפתח בשנת 1978 עם חנוכת כביש 1 בקטע זה.
ב-1998 הושלמו עבודות שדרוג למחלף, במסגרתן הורחב הכביש על הגשר לשני נתיבים בכל כיוון.
בשנת 2009 נחנך בסמוך למחלף חניון חנה וסע גדול בסמוך למסילת הברזל העוברת במקום.
החניון הוקם כחלק מפרויקט הנתיב המהיר בכביש 1, הכולל בניית נתיב אגרה ממחלף בן-גוריון לכיוון תל אביב.
מחניון זה יוצאות הסעות לגוש דן.
בסמוך לחניון תוכננה להיבנות תחנת הרכבת שפירים, אך הקמתה נדחתה.
בעת בניית המחלף, בבוקר ה-16 במרץ 1994, קרסה אחת מקורות הבטון על הכביש וגרמה למותם של שני בני אדם שנסעו מתחת לגשר בעת הקריסה, וכן למותו של אחד העובדים אשר עמד על הקורה באותו הזמן.
הקריסה ארעה בעת שמנוף שפעל במקום הניח לוחות בטון על קורת הבטון הדרוך.
הקורה נשענה על פיגומים זמניים שהיו אמורים לתמוך את העומס האנכי שלה.
קריסת הקורה אירעה בשל כשל הנדסי שנבע מסדקים בקורה ומהעמסת משקל נוסף על הקורה ששינה את מרכז המסה שלה.
כתוצאה מכך הופעלו עומסים אופקיים על הפיגומים, כאלה שהפיגומים לא היו מתוכננים לשאת, מה שגרם לקורה לקרוס.
הקריסה הייתה פתאומית ומיידית ולכן לא ניתן היה למנוע את נפילתה על המכוניות שנסעו מתחתיה.
ועדת החקירה לאסון בראשות תת-אלוף ישי דותן קבעה כי הכשלים נבעו מתכנון לקוי של מהנדסי הגשר.
המהנדסים הורשעו בגרימת מוות ברשלנות.
לאחר מכן הוקמה אנדרטת זיכרון מתחת לגשר לזכר הנספים באסון.
מחלף רבין (הידוע גם בשמו הקודם, מחלף שמריהו) הוא מחלף בכביש 2 (כביש החוף) הנמצא בין הרצליה פיתוח לבין כפר שמריהו.
לפני הקמתו של המחלף נודע הצומת כאחת מנקודות התורפה של התחבורה בישראל, וכונה באירוניה "הפקק של המדינה" בגלל עומסי התנועה הכבדים שבו, שלעיתים התארכו עד לנתניה.
עוד בתחילת שנות ה-80 הועלו תוכניות למחלוף הצומת, ובתחילת שנות ה-90 הקצתה מע"צ תקציב לצורך העניין והחלה בעבודות.
תושבי הסביבה התנגדו למחלף, ובפרט להצעת מע"צ להקימו כגשר עילי, שייפגע בערך דירותיהם.
ההתנגדות עיכבה את הפרויקט במשך שנים רבות.
לאחר בוררות מקצועית הגיעו הצדדים להסכמה.
הרעיון המקורי למחלוף היה באמצעות גשר-עילי, אולם התנגדות התושבים הובילה בסופו של דבר לבנייתו של כביש משוקע, שבו זורמת התנועה בכביש 2, ומעליו גשר, שבו זורמת התנועה מהרצליה פיתוח לכפר שמריהו ולהפך, ללא הגבהה של כביש זה.
כדי למנוע בעיות של הצטברות מים במחלף, נבנתה, לראשונה בישראל, תעלת ניקוז המופעלת על ידי חמש משאבות המגובות בגנרטור חשמלי.
כמו כן, לרווחת תושבי הסביבה, נסלל הכביש באספלט שקט, שמוריד את עוצמת הרעש מחיכוך המכוניות בכביש, והוקמו קירות אקוסטיים.
את הפרויקט בנתה חברת סולל בונה שזכתה במכרז של מע"צ.
עלות ההקמה הכוללת של הפרויקט הייתה 45 מיליון שקל.
המחלף נחנך בספטמבר 1995, בטקס חגיגי בנוכחות ראש הממשלה יצחק רבין ושר התשתיות בנימין בן-אליעזר.
בדיעבד התברר כי לטקס הגיע גם יגאל עמיר, במטרה להתנקש בראש הממשלה, אך באותה הפעם החליט שלא לממש את תוכניתו (ומימש אותה כחודשיים לאחר מכן בכיכר מלכי ישראל).
ב-1996 התקבלה החלטת ממשלה לשנות את שמו של המחלף ממחלף שמריהו למחלף רבין, אולם ביצוע השינוי התעכב עד שנת 2003.
מחלק העיתונים הוא משחק ארקייד שנוצר על ידי חברת Atari Games בשנת 1984. גיבור המשחק הוא מחלק עיתונים אשר מחלק עיתונים בזמן שרוכב על אופניו לאורך רחוב פרברי ובעודו מתחמק ממכשולים שונים.
במשחק השחקנים שולטים במחלק עיתונים צעיר אשר חייב לספק את היומון למנויים השונים לבתים הנכונים תוך כדי שנמנעים ממכשולים שונים כמו מכוניות, הולכי רגל, כלבים אגרסיביים, ומכשולים סביבתיים אחרים.
השחקנים יכולים גם לצבור נקודות נוספות על ידי שבירת חלונות של אנשים שאינם מנויים או פגיעה במטרות ספציפיות לאורך המסלול.
המשחק משוחק מנקודת מבט איזומטרית.
מנויי העיתון אשר אינם מקבלים את העיתון כי השחקן פיספס את המשלוח או שנגרם נזק לביתם, מבטלים את המינוי על העיתון.
המשחק מסתיים אם השחקן איבד את כל המנויים שלו או אם הוא התנגש ביותר מדי מכשולים.
המשחק פותח על ידי ג'ון סלוויץ ויצא לראשונה לשווקים בשנת 1984 כמשחק ארקייד.
מכונת הארקייד של המשחק כללה כידון אופניים אשר שימש כממשק הבקרה.
מחלף תקווה הוא מחלף בכביש 5 (חוצה שומרון).
הוא ממוקם בצפון פתח תקווה, סמוך לשכונת אם המושבות ולאזור התעשייה קריית אריה ומקשר את רחוב זבולון המר בעיר ואת בית העלמין ירקון לכביש 5.
המכרז להקמת המחלף פורסם בנובמבר 1997, חברת סולל בונה זכתה בו ביולי 1998. המחלף נפתח לתנועה בדצמבר 1999. לפני הקמתו עברו הנוסעים לפתח תקווה דרך מחלף ירקון או מחלף מורשה.
המחלף מאפשר נסיעה רצופה בכביש 5 לשני הכיוונים, ללא רמזורים.
המבנה של מחלף תקווה הוא מחלף חצוצרה.
ב-2022 וב-2023, כחלק מן העבודות להקמת נתיב תחבורה ציבורית בכביש 5, הכניסה אל הכביש מפתח תקווה הוסטה ימינה לשני נתיבים חדשים על מנת לפנות מקום לנתיב התחבורה הציבורית.
בעתיד, מתוכנן מחלף זה להתחבר לכביש 491 המכונה איילון מזרח.
מחלף שער הגיא הוא מחלף המחבר את כביש 1 וכביש 38, ונמצא צפונית לבית שמש.
המחלף נמצא בשער הגיא ומכאן שמו.
בעקבות מלחמת העצמאות נחסמה לתנועה הדרך העוברת בלטרון.
ב־1949 נחנך קטע כביש 44 מרמלה לצומת הרטוב ומשם סב חזרה לשער הגיא.
ב־1978 נפתח קטע הכביש מצומת לטרון על כביש 3 לצומת שער הגיא.
המחלף נבנה בהדרגה ונפתח לתנועה במלואו באוגוסט 1994.
מחלף שער הגיא מפריד את כביש 1 לשני חלקים שונים באופיים.
ממערב, זהו כביש מהיר עם הגבלת מהירות של 110 קילומטר לשעה, וממזרח זהו כביש בין עירוני עם הגבלת מהירות של 80 קילומטר לשעה.
השוני בהגבלות המהירות נובע ממאפייני הכביש השונים.
ממערב, הכביש הוא מישורי ובעל שוליים רחבים.
לעומת זאת, ממזרח, תוואי השטח ההררי מכתיב שיפועים חדים ושוליים צרים.
בתוך המחלף נמצא כביש 415, המקשר בתוכו מכביש 38 לצפון לכביש 1 למזרח.
מחלף רוקח הוא מחלף הנמצא בצפון תל אביב ומחבר את נתיבי איילון (כביש 20) לשדרות רוקח בעיר.
המחלף נפתח לתנועה בינואר 1989.
בשונה מרוב מחלפי נתיבי איילון, ציר שדרות רוקח עובר מתחת לשני גשרים של איילון דרום וצפון וגשרי רכבת.
ברוב מחלפי נתיבי איילון חוצה ציר התנועה העירוני את הדרך המהירה באמצעות גשר בודד מלמעלה.
כל שמונת כיווני המעבר קיימים במחלף, באמצעות מערכת של רמפות ורמזורים, ואף קיים חיבור מהמחלף לכביש הגישה לאוניברסיטת תל אביב.
בסמוך ומדרום למחלף שפך נחל איילון לנחל הירקון.
נחלי הירקון ואיילון זורמים בדרך כלל ללא כל הפרעה לתנועה, אך בזמן סופות גשמים הם עלולים לעלות על גדותיהם ולהציף את המחלף.
לשם כך הוקמה במקום מערכת מדידה ובקרה מיוחדת, העוקבת אחר מפלס המים באזור ומספקת התרעה להצפה במקרה הצורך.
ליד המחלף נמצאים מוקדי עניין רבים, כגון אוניברסיטת תל אביב, מרכז הירידים והקונגרסים, הלונה פארק ותחנת הרכבת תל אביב אוניברסיטה.
בסמוך למחלף נמצאת ההתפצלות של מסילת הרכבת הירקון ממסילת החוף הנקראת צומת תל ברוך (מסילת איילון מתחילה בתחנת הרכבת תל אביב מרכז ודרומה, זאת למרות שנחל איילון נמשך גם צפונה לה).
בעתיד צפוי להתחבר למחלף מכיוון מזרח כביש איילון מזרח.
מחלף רמלה מערב הוא מחלף המחבר את כביש 431 לכביש 200. אשר נפתח במאי 2020. המחלף הוא מטיפוס מחלף חצוצרה הנועד לקשר בין שני כבישים מהירים.
המחלף ממוקם ממזרח למחלף נס ציונה וממערב למחלף רמלה דרום, מצפון לישרש ודרום-מערבית לרמלה ומכאן שמו.
גשרי המחלף בתוואי כביש 431 נבנו על ידי חברת דניה סיבוס, חברת בת של אפריקה ישראל להשקעות.
המחלף יוצר קישור בין מספר שכונות ברמלה, ובפרט שכונת "נאות שמיר" לערי גוש דן והשפלה.
מחלף רמלה דרום הוא מחלף המקשר את כביש 40 וכביש 431. הוא נפתח לתנועה בפברואר 2009 ביחד עם פתיחת חלקו המזרחי של כביש 431.
המחלף נמצא מדרום לרמלה בין מצליח לישרש ומכאן שמו.
הוא נבנה בתצורת מחלף יהלום עם שני גשרים בתוואי כביש 40 שהוסט בחלקו לטובת המחלף.
ממערב למחלף זה נמצא מחלף רמלה מערב שמקשר את רמלה ובאר יעקב לכביש 431 בדרך נוספת הנקראת כביש 200. במחלף עלולה להיווצר בעיה בטיחותית עקב נתיבי האצה קצרים.
המחלף נבנה על ידי חברת דניה סיבוס.
המחלף הוא מסוג מחלף יהלום.
מחלף שורש הוא מחלף המחבר את כביש 1 וכביש 3955 וממוקם סמוך ליישובים בית מאיר, שואבה ושורש ומכאן שמו.
המחלף הוא מחלף יהלום ומורכב משתי רמפות, אחת לכיוון מערב ואחת לכיוון מזרח, כיכר (במרכז הרמפה לכיוון מערב) אשר בה מתחיל כביש 3955, וצומת לכיוון דרום (לשואבה, בית מאיר ושורש) ברמפה לכיוון מזרח.
הקמת המחלף אושרה על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בירושלים בפברואר 1999, והוא נבנה בשלבים החל משנת 2000, והושלם בשנת 2002.
מחלף שער מזרח, שבתוכו נמצא צומת הגבעה הצרפתית, הוא מחלף בצפון ירושלים, הנחשב לאחד החשובים והעמוסים בעיר.
המחלף מחבר את כביש 1, כביש 60 (דרך עוזי נרקיס והמשכה בשדרות חיים בר-לב) ואת הכניסות לשכונות הגבעה הצרפתית במזרח, גבעת המבתר במערב ושועפאט בצפון.
המחלף בנוי משני גשרים עוקבים בתוואי כביש 60 וצמתים מרומזרים מתחתם וכן מספר מנהרות.
כיום, התנועה הרציפה במחלף מתאפשרת בתוואי כביש 60 מצפון לדרום באמצעות גשרים, וממערב למזרח בתוואי כביש 1 באמצעות מנהרות מתחת לצומת.
המחלף שודרג על ידי בניית צמד מנהרות באורך 1.4 ק"מ, שנחנכו באוגוסט 2024. המנהרות מתחילות לפני צומת דרך רמאללה/יגאל ידין (המוכר כצומת הגבעה הצרפתית) ומסתיימות לאחר מפגש הרחובות משה דיין/דרך מעלה אדומים.
צמד מנהרות נוסף באורך 0.7 ק"מ נחפרו בכניסה הדרומית לכביש 21 (ירושלים) (הנמצאת מעט מערבית לצומת הגבעה הצרפתית) ומסתיימות בדרך עוזי נרקיס, כך מתאפשרת תנועה רציפה גם ממערב לצפון והפוך, המנהרות הללו נחנכו בדצמבר 2023.
המחלף מהווה דרך עיקרית לקישור השכונות נווה יעקב ופסגת זאב למרכז העיר ולכביש 1, ובין מעלה אדומים והיישובים שסביבה לחלקים מירושלים ולמרכז הארץ ולכן סובל מעומסי תנועה גדולים בשעות העומס.
הטרמפיאדה הנמצאת מתחת לגשר הצפוני היוותה בעבר יעד למספר פעולות טרור.
בסמוך למחלף הוקמה תחנת 'גבעת המבתר' כחלק מהקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים, והדפו של הרכבת שנבנה מצפון מזרח לו.
בנוסף, בשנת 2023 נחנך חניון חנה וסע ממערב למחלף.
הקמת צומת הגבעה הצרפתית החלה בשנות ה-70 כאשר "דרך שועפט" (תוואי כביש 60 באזור) הוסטה והורחבה בין שועפט לשדרות לוי אשכול.
זאת כחלק מכביש אורך עירוני שתוכנן במסגרת תוכנית אב ירושלים 1968, שדרות בר-לב (שבמקור נקראו "כביש 1 העירוני").
בינואר 1987, נחנך "כביש 9 העירוני" המחבר בין צומת הגבעה הצרפתית לשכונת רמות אלון (קטע כביש זה קיבל אחר כך את השם "דרך יגאל ידין").
בסוף שנות ה-80 הוחל בתכנון חלקו הצפוני של "כביש 1 העירוני" (חלק מכביש 60 במספור הארצי), ככביש שיקשר את השכונות פסגת זאב ונווה יעקב למרכז העיר.
במסגרת תוכנית זו הוחלט על הקמת "גשר הגבעה הצרפתית", גשר שיוביל את התנועה בשדרות בר-לב מעל הצומת.
הקמת הגשר החלה ב-1991, אך השלמתו התעכבה במשך שנים רבות, עקב מציאת מערות קבורה בתוואי הכביש, שהובילו להפגנות ומחאות של חרדים נגד בניית הגשר והרחבת הכביש במקום.
בעקבות המחאות הוסכם על שינוי בתוואי הכביש.
"גשר הגבעה הצרפתית" והמשך שדרות בר-לב נפתח לתנועה באוקטובר 1998. באותה עת גם אושר תוואי קו הרכבת הקלה במחלף, שגם קיבל את השם "מחלף שער מזרח", כחלק מתוכנית לבניית אזור תעסוקה ושכונה, בה כ-2,000 יחידות דיור, על שטח של כ-700 דונם בין הגבעה הצרפתית לפסגת זאב, בשם "שער מזרח".
הגשר עבר שיפוץ משמעותי בשנת 2023 לקראת הפתיחה של מנהרות הגבעה הצרפתית.
בסוף 2002, נחתם הסכם הזיכיון עם חברת סיטיפס, להקמת הקו האדום של הרכבת הקלה העובר במחלף.
במאי 2003, הוחלט לבנות שלוחה של הקו האדום, דרך המחלף, אל שכונת הגבעה הצרפתית.
התוכנית לשלוחה זו בוטלה אחר כך.
בנובמבר 2004 אושרה הקמתו של חניון חנה וסע, עבור נוסעי הרכבת הקלה, ממערב למחלף, אולם הקמתו החלה רק ב-2017, החניון נפתח באוגוסט 2023. הקו האדום נפתח לתנועת נוסעים באיחור של 5 שנים, ב־19 באוגוסט 2011.
בנובמבר 2018, אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה תוכנית לבניית מערך מנהרות חדשות במחלף.
העבודות בשטח החלו ביולי 2019, והן הסתיימו באוגוסט 2024. התוכנית כללה בניית ארבע מנהרות באורך כולל של כ-4.5 ק"מ.
בינואר 2020, אישרה ועדת הכספים של עיריית ירושלים תקציב של 753 מיליון שקלים לפרויקט.
ההיקף הכולל של הפרויקט נאמד בכמיליארד שקלים.
שתי המנהרות הראשונות, שקיבלו את השם "מנהרות נרקיס" נפתחו לתנועה בדצמבר 2023. שתי המנהרות המרכזיות נפתחו לתנועה באוגוסט 2024.
במהלך השנים התבצעו בצומת מספר לא מבוטל של פיגועים, בהם פיגוע בשנת 2002 בו נהרגו 7 ישראלים ופיגוע בשנת 2004 בו נהרגו שני לוחמי מג"ב.
מחלף שורק הוא אחד המחלפים הגדולים בשפלה הדרומית.
הוא סמוך לנחל שורק ומכאן שמו.
המחלף מחבר את כביש 3, כביש 6 וכביש 7 שחלקו המזרחי מסתיים במחלף.
המחלף מורכב משני חלקים, וכל אחד מהם מורכב ממחלף יהלום ולולאה.
הוא נפתח לתנועה בשנת 2004 עם פתיחת החלק המרכזי של כביש 6 והוא מהווה את קצהו הדרומי של קטע זה.
בשנת 2007 נפתח לתנועה קטע נוסף בכביש 6 הממשיך מן המחלף דרומה.
מחלף ראשון לציון הוא מחלף המחבר את כביש 4 עם כביש 441 במרכזה של ראשון לציון ומכאן שמו.
הוא נפתח לתנועה בשנת 1969 והיה לאחד המחלפים הראשונים שהוקמו במדינת ישראל.
בניית הגשר החלה בשנת 1967. לאחר השלמת הגשר על ידי מע"צ בתחילת 1969, ביצעה עיריית ראשון לציון את חיבורו של הגשר עם החלק המרכזי של ראשון לציון, דרך רחוב ז'בוטינסקי.
החיבור נעשה בניגוד לעמדת מע"צ שדרשה מהעירייה שתשלם את חלקה בבניית הגשר, ואף חסמה את החיבור לראשון לציון לשם כך.
בעקבות פתיחת הגשר בוטלו תחנות האוטובוס בצומת, בגלל הסכנה שבעצירה במקום.
הגשר נקרא "גשר דקר" על שם הצוללת אח"י דקר.
המחלף מורכב משני גשרים העוברים מעל כביש 4 בתוואי כביש 441 והתנועה מתנהלת באופן רציף ללא רמזורים בכביש 4 בלבד.
המחלף בנוי במבנה משולב של מחלף יהלום ומחלף עלה תלתן.
במקור היה במחלף גשר בודד, אך עם הגידול בנפח התנועה, הוא נהרס ובמקומו הוקמו החל מ-1996 שני הגשרים.
במסגרת הרחבה זו נוספה גם רמפת פניה מכיוון צפון למערב במקום השימוש בלולאה הדרום מערבית המקורית.
המחלף מהווה את סיומו של רחוב ז'בוטינסקי מהמזרח ומהווה את תחילתן של שדרות משה דיין למערב.
מחלפות שמשון: גלגולי דמותו של שמשון המקראי הוא ספר עיון מאת פרופ' דוד פישלוב, שיצא לאור בהוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה / זמורה-ביתן, תש"ס, 2000.
דמותו של שמשון שימשה מטרות אידאולוגיות ואסתטיות משתנות במרוצת הדורות.
דה-מיל, וכמובן גלגוליו בתרבות העברית החדשה החל ברומן "שמשון" של זאב ז'בוטינסקי, דרך "שיר השועלים" של אורי אבנרי וכלה בשירים משל לאה גולדברג, יהודה עמיחי, דוד אבידן ואחרים.
מקום חשוב תופסת בספר גם התייחסות לתפקוד דמותו של שמשון ברבדים שונים של התרבות הכללית, כסמל של כוח וכמיתוס של גבורה והקרבה, כולל התייחסות לדמותו במסגרת דיונים על האופציה הגרעינית של ישראל ("ברירת שמשון").
בספר זה מציע פרופסור פישלוב כמה הבחנות עקרוניות לתיאור הדינמיקה המורכבת האופיינית לגלגוליה של דמות ספרותית חשובה.
הופעותיו של שמשון בספרות, באמנות ובתרבות
על המגוון הגדול של הופעותיו של שמשון בספרות, באמנות ובתרבות כותבת פרופסור יאירה אמית במאמר הסקירה שפרסמה על הספר מחלפות שמשון: "הספר מפגיש את הקוראים עם מגוון עשיר ביותר, הכולל עשרות רבות של מקורות מאוחרים למקרא, השואבים את השראתם מדמותו של שמשון המקראי.
יש שהמפגש הוא בלתי צפוי ומדהים ובכל מקרה הוא מאלף ומרתק".
עניין מיוחד אצל קוראים וחוקרים קשור לנושא התאבדותו של שמשון, אשר נדון בספר תחת הכותרת "תמות נפשי עם פלשתי[ני]ם", ואשר מביא התייחסויות של חסידיו של ברוך גולדשטיין, רוצח מערת המכפלה בחברון, שניסו להצדיק מעשיו תוך קישורו לדמותו של שמשון המקראי.
נושא התאבדותו של שמשון נדון במאמרים, אשר הפנו לספר מחלפות שמשון.
במאמרה של ד"ר יעל שמש, למשל, "התאבדות במקרא על רקע תופעת ההתאבדות בתרבות הכללית ובמקורות ישראל", כותבת בין השאר המחברת: "כל אחת מפגיעותיו של שמשון בפלשתים לא נבעה מתחושת ייעוד ורגש לאומי שפיעמו בקרבו, אלא ממניעים אישיים."
גם אלי אשד מתייחס לספר מחלפות שמשון וכותב במאמרו "מתאבד בעזה: האופרה 'שמשון ודלילה'" כי הסיפור [של שמשון] שימש בעבר כנושא ליצירות מפורסמות של סופרים כמו זאב ז´בוטינסקי ופליקס סלטן, פלק הלפרין (שכתב על "שמשון הגיבור" בילדותו), לאה גולדברג, דוד אבידן, אהרן אמיר (בספרו "פלשת") ושולמית לפיד.
אפילו אפרים סידון חיבר סדרת טלוויזיה קומית שלמה על זמנו של שמשון בשם "חצי המנשה".
מאמרים וספרים הדנים בנושא יחסיו של שמשון עם הנשים בחייו, במיוחד עם דלילה, מפנים לספר מחלפות שמשון, אשר מקדיש לנושא זה פרק שלם.
למשל, מאמרו של פרופסור אוריאל סימון שכותרתו היא "וילך מנוח אחרי אשתו: מקום האישה בחברה המקראית", ספרה של פנינה גלפז-פלר, נשים עליך שמשון (2003), ובספרה של רחל רייך, האישה אשר נתת עמדי: נשים כעילה לעימות ומלחמה במקרא (2005) ובספרו של דויד גרוסמן, דבש אריות (2006).
מחלף שער העמקים (ג'למה) הוא מחלף מרכזי בעמק זבולון, בקרבת קיבוץ שער העמקים, המפגיש את כביש 6 וכביש 75. צומת העמקים שודרג למחלף כחלק מפרויקט הארכת כביש 6 צפונה על ידי חברת שפיר הנדסה, נפתח לתנועה חלקית ב-14 בנובמבר 2018 ולתנועה מלאה ב-29 במרץ 2019.
במחלף זה עוברת תנועה המגיעה מאזור עפולה, מגדל העמק, מגידו, יקנעם עילית וקריית טבעון אל אזור חיפה, וחלק מהתנועה מאזור נצרת לחיפה.
לצד המחלף עוברת מסילת העמק וזורם תחתיו נחל הקישון.
כביש חיפה–קריית טבעון–נצרת (כביש 75) וכביש 70 (כביש שלומי–יקנעם) הם דרכים עתיקות בארץ ישראל, אך בעוד הראשונה הייתה דרך ראשית שחיברה את חיפה עם נצרת וג'נין וממנה למרכז הארץ, הדרך השנייה הייתה בשימוש מועט עד לאמצע שנות ה־30 של המאה ה־20 עקב מצבה, אז נסלל כביש שלומי–יקנעם (חלק מכביש 6).
נקודת הפיצול בין שתי הדרכים הייתה בצומת העמקים, כאשר הדרך ליקנעם וג'נין התפצלה מהדרך הראשית שלומי–נצרת בסמוך לגשר נחל קישון, ועברה על הגדה הדרומית של הנחל.
מאוחר יותר שונה הצומת, כך שהדרך הראשית היא דרך שלומי – יקנעם, והדרך המתפצלת ממנה היא דרך חיפה–קריית טבעון–נצרת.
מקור השם ג'למה במצודת טגארט שהקימו הבריטים ממערב לצומת על יד הכפר הערבי ג'למה בשנים 1940–1941. המקום משמש בסיס צה"ל, וסמוך לו את שירות בתי הסוהר, לאחר שהועבר ממשטרת ישראל בשנת 2005 "בית מעצר קישון".
ממזרח לצומת נמצא פארק העמקים ובו הגשר העות'מאני ששימש את מסילת הרכבת חיפה–דמשק למעבר מעל נחל קישון.
מצפון לצומת נמצא האתר הארכאולוגי תל מעמר.
קרוב לצומת, סמוך להר הכרמל, נמצאת מחצבת ג'למה הנטושה.
מחלף Y דרומי – פיצול בין כביש 6 לכביש המחבר לכביש 75 מערב.
מחלף מרכזי ("המשקפיים") – מחלף גישה בין כביש 6 לכביש 75.
מחלף Y צפוני – מחלף המקשר/מפצל בין כביש 75 לכביש המחבר לכביש 6 דרום.
הבאים מכיוון מחלף תל קשיש בכביש 6 יכולים להמשיך צפונה בכביש 6 אל מנהרת רכסים או לרדת ממנו לכביש 75 לכיוון קריית טבעון וצומת השומרים או לכיוון מחלף יגור ולהפך.
מחלף שבעת הכוכבים הוא מחלף המחבר את נתיבי איילון וכביש 541, המכונה גם דרך "שבעת הכוכבים", בהרצליה.
מבנה המחלף הוא מטיפוס מחלף עלה תלתן חלקי בעל שתי לולאות.
דרך שבעת הכוכבים עוברת בגשר מעל הדרך המהירה.
הקישור מדרך שבעת הכוכבים בכיוון מערב לנתיבי איילון אפשרי בכיוון דרום באמצעות רמפת לולאה ובכיוון צפון באמצעות גשר.
הקישור מנתיבי איילון בכיוון צפון לשבעת הכוכבים בכיוון מערב (לכיוון הרצליה פיתוח) מתבצע גם הוא ברמפת לולאה שמסתיימת ברמזור.
ממערב למחלף, כמעט בצמוד אליו, נמצא מחלף הסירה, המחבר את כביש 2 עם כביש 541.
בסמוך למחלף נמצאים קניון שבעת הכוכבים, שהוא מרכז הקניות הגדול בהרצליה, ופארק הרצליה.
ב-2019 נחנך, לטובת הפנייה מרחוב שבעת הכוכבים בכיוון מערב לאיילון צפון, גשר נוסף העובר מעל חניון תחנת הרכבת הרצליה (לא מופיע בתרשים).
המחלף נחנך בינואר 2000 לכיוון דרום בנתיבי איילון, ובספטמבר 2000 בכיוון הנגדי וכך היה הכניסה הצפונית ביותר לנתיבי איילון.
מיד אחר כך נסלל מצפון למחלף קטע בנתיבי אילון בכיוון צפון בלבד שהסתיים ברחוב המעפילים בהרצליה.
העבודות להשלמת קטע זו התעכבו מאחר שבמקביל נבנתה תחנת רכבת חדשה בהרצליה, במקום התחנה הישנה שהייתה בתוואי הכביש החדש.
קטע זה נפתח לתנועה ב-4 בינואר 2005. המשך סלילת נתיבי איילון באופן מלא ממחלף שבעת הכוכבים למחלף המעפילים, שנבנה בצפון הרצליה על גבול כפר שמריהו, הצריך את הסתת תוואי מסילת הרכבת באזור ונמשך שנים רבות.
בינואר 2014 נסגר הקטע מצפון למחלף לטובת עבודות סלילה מחדש וקישור עם כביש 531. ב-29 בדצמבר 2016 נחנך הקטע הראשון, בכיוון צפון בלבד, המאפשר חיבור לכביש 531 בכיוון מזרח.
"מנהרת שבעת הכוכבים" הייתה תוכנית לחפירת מנהרה באורך של כ-500 מטר, שתחבר בין דרך שבעת הכוכבים לרחוב מדינת היהודים בהרצליה פיתוח, מתחת לכביש 2, הרצליה ב', נתיבי איילון ומסילת הרכבת.
זאת לצורך יצירת קישור מהיר בין שני חלקי הרצליה.
התוכנית אושרה ופורסמה למתן תוקף על ידי הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה בהרצליה ביולי 1999. אולם עם אישור התוכנית הוגשו נגד הוועדה המקומית הרצליה עשרות רבות של התנגדויות ותביעות לתשלום פיצויים.
המתנגדים להקמת המנהרה בסמוך לקרקעותיהם חששו, בין היתר, מזיהומי אוויר ומפגעי רעש ומכך שלא יתאפשר להם בעתיד להקים מבנים באזור בשל בעיות הנדסיות שייגרמו מהקמת המנהרה.
במשך הדיונים הממושכים כמה מההתנגדויות נדחו ועלו לדיונים בוועדת הערר המחוזית, וחלקן אושרו לאחר חוות דעת שמאית מטעם העירייה שקבעה כי תהיה פגיעה כמעט ודאית בערך הקרקע.
עם זאת, בעקבות ההתנגדויות העזות, ב–2004 החלו תהליכים לביטול תוכנית הקמת המנהרה, וביולי 2005 פורסמה באופן רשמי הודעת ביטול לתוכנית.
בעקבות זאת, הוועדה המקומית מיהרה לבקש כי כל התביעות לתשלום פיצויים יידחו לחלוטין וכי ייקבע שאין חבות לתשלום בגין הפגיעה הנובעת מהתוכנית.
ועדת הערר דחתה את בקשת הוועדה המקומית, וקיבלה את עמדת התושבים על בסיס סעיף 197 לחוק, שמטרתו "להעמיד את הזכויות בקרקע במצב שהיה לפני אישור התוכנית הפוגעת" וביקשה להמשיך בהליכים שהחלו.
ביוני 2007, ועדת הערר המחוזית החליטה שבעלי נכסים שנפגעו מתוכנית מנהרת שבעת הכוכבים בהרצליה יפוצו, למרות שזו בוטלה.
מאחר שהתוכנית הייתה בתוקף כמה שנים, שבמהלכן ירדו ערכי הנכסים הגובלים בה.
בתחילת 2018 תבעה עיריית הרצליה מבעלי נכסים להחזיר את פיצויים.
מחלף רעננה דרום הוא מחלף אשר מקשר את כביש 4, כביש 531 וכביש 554. בצמוד למחלף נמצא מרכז הפיתוח של אמדוקס בישראל והתחנה המרכזית של רעננה.
כביש 531 עובר בשני גשרים באורך 320 מטרים במפלס העליון, ומתחתיו עובר כביש 4 כאשר ביניהם רמפות ולולאה מקשרות (לא בכל הכיוונים).
במפלס התחתון עוברת מנהרה עבור הרכבת באורך 1,825 מטר.
בתחום המחלף נמצאת תחנת הרכבת רעננה דרום (שנבנתה על ידי חברת שפיר - הנדסה אזרחית וימית) ומהווית חלק ממסילת השרון.
במחלף אין אפשרות לנסיעה בכל הכיוונים.
השלמת החסר באמצעות שינוי תב"ע שמקדמת עיריית כפ"ס מול משרד התחבורה.
הסעיף כלול בתת"ל 43 א' שמקודם על ידי נתיבי ישראל בות"ל.
סטטוס תת"ל 43 א' נכון להיום: לפני הפקדה.
אין כוונה להשלים סעיף זה לאור האילוצים הרבים ומיעוט הדרישה לכיוון זה.
בנוסף, ולא הרחק משם, מקדמת עיריית כפ"ס תב"עות להשלמת קישורים ממחלפים בפרויקט אל העיר כדוגמת ירידה מ-531 אל רחוב סוקולוב בכיוון צפון.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נבנה השלב הראשון במחלף שאפשר כניסה ויציאה מכפר סבא בהצטלבות דרך כביש 402 וכביש 554 לכביש 4 דרך רחוב נתיב האבות.
עם התחלת העבודות על חלקו המערבי של כביש 531 ב-2011 החלו גם העבודות לשדרוג המחלף.
בינואר 2016 נפתח שלב ראשון בשדרוג המקשר בין כביש 4 דרום לכביש 531 מערב, ובין כביש 531 מזרח לכביש 4 דרום ולכביש 554 צפון.
באפריל 2017 נחנכו במחלף גשרי כביש 531 באורך של כ-320 מטרים) העוברים מעל כביש 4.
מחלף רופין (או מחלף נווה שאנן) הוא מחלף בחיפה הכולל גשרים בארבעה מפלסים, המקשרים את מנהרות הכרמל עם שכונת נווה שאנן ומרכז העיר חיפה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נבנה בצומת בין רחוב שמחה גולן לדרך רופין בחיפה גשר שנועד לחצות את הצומת ללא עצירה ברמזור.
בשנת 2010 שולב בגשר מחלף גדול ורב-מפלסי שמקשר את מנהרות הכרמל, ששני קטעיו מסתיימים בוואדי שלמרגלות הגשר הוותיק.
בניית המחלף ארכה כשנתיים וחצי ועלות הקמתו מאות מיליוני שקלים.
מחלף רופין הוא המחלף בעל מספר המפלסים הגדול בישראל.
המפלס התחתון הוא הגשר שעל הוואדי שממנו יוצא הכביש מן המנהרות בשני צידי הגשר, מעליו בהפרשי גובה שונים נמצאות הרמפות המיועדות ליציאה והשתלבות בכביש המנהרה הראשית, ומעליהן נמצא הגשר הוותיק שעל דרך רופין.
בשנת 2013 נפתח לתנועה כביש נוסף, דרך נחל גיבורים, בתוואי הוואדי.
הכביש, שמסתיים תחת גשר רושמיה, מהווה את אחד המפלסים במחלף ומקשר בין שכונת נווה שאנן והמחלף לבין העיר התחתית.
מחלף שרה הוא מחלף המחבר את כביש 25 עם כביש 40 ("עוקף באר שבע").
המחלף הוא בצורת מחלף יהלום, כשכביש 40 חוצה בגשר מעל כביש 25. הפנייה אל הגשר או הירידה ממנו מתבצעים באמצעות רמפות הנפגשות בשני צמתים מרומזרים על כביש 25 משני צידי הגשר.
עד שנת 2010 היה קיים במקום צומת והוא הוסב למחלף שהוקם במסגרת סלילת כביש "עוקף באר שבע".
מחלף רמלוד הוא מחלף המחבר את כביש 40 עם כביש 44. המחלף משמש ככניסה לערים רמלה ולוד ומכאן שמו.
מחלף רמלוד מאפשר נסיעה רציפה וללא רמזור בכביש 40 שעובר מעל כביש 44 בגשר עילי כאשר הפניות אל כביש 44 מתבצעות באמצעות רמפות סיבוביות על מנת לאפשר זרימת התנועה ללא עצירה, לעומת זאת הפניות אל כביש 44 נעשות באמצעות שני צמתים מרומזרים הממוקמים בשני צידי הגשר.
המחלף הוקם בשנת 2001 כאשר נסלל כביש 40 בקטע "עוקף רמלה", בנייתו לוותה בהתנגדות של תושבים בשכונת הרכבת ברמלה שטענו כי המחלף מפריד אותם מהעיר ובעצם כולא אותם בין שני הכבישים ובשל כך התעכבה מעט בניית המחלף.
מחלף שער שומרון הוא מחלף המחבר את כביש 505 עם כביש 5 (כביש חוצה שומרון).
המחלף נקרא בשם זה מכיוון שהוא מהווה גבול בין מחוז המרכז למחוז יהודה ושומרון, המחלף שוכן בסמוך לראש העין ולכפר קאסם.
המחלף הוקם בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 כאשר נסלל המשכו של כביש 5 בקטע שממזרח לכפר קאסם.
צורתו הוא כמחלף חצוצרה, נתיב שרות היצא מכביש 505 עובר וממשיך דרך מעבר תחתי אל עברו הדרומי של כביש 5 שם ניתן להתחבר אליו באמצעות רמפת לולאה או להיפרד מכביש 5 אל כביש 505 ברמפת ירידה רגילה, מן העבר השני החיבור בין הכבישים מתבצע באמצעות נתיבי יציאה והשתלבות.
מחלף תל קשיש הוא מחלף בצפון-מערב עמק יזרעאל, המחבר בין הכבישים 6, 77 ו-66 (כביש 66 מסומן בתוואי שסומן בעבר ככביש 70, וראה להלן), מצפון לצומת התשבי ומדרום למחלף העמקים, ממערב וסמוך לתל קשיש שעל שמו הוא קרוי.
לפי התכנון המקורי של חברת כביש חוצה ישראל והחברה הלאומית לדרכים, הכביש היה אמור להתפצל במחלף זה לשתי זרועות.
האחת לכיוון צומת עמיעד במזרח והשנייה לכיוון שלומי בצפון.
בשלומי שבו מסתיים כביש 70, יסתיים גם כביש 6.
לפי התכנון, כביש 70 מחליף סימון משני צידיו של המחלף: מדרום, תוואי הכביש בין צומת התשבי לבין מחלף תל קשיש, מסומן ככביש 66. מצפון, כפי שכבר נאמר, תוואי הכביש בין מחלף תל קשיש לבין מחלף העמקים, מסומן ככביש 6.
מדרום מקשר המחלף בין הכבישים 66 (על התוואי שסומן בעבר ככביש 70) ו-6 (המגיע במנהרה, מערבית לאזור תעשייה יקנעם) לבין כביש 77. ממזרח מקשר המחלף בין כביש 77 לבין הכבישים 66 ו-6. מצפון מקשר המחלף בין כביש 6 (על התוואי שסומן בעבר ככביש 70) לבין הכבישים 77 ו-66.
הקישור מדרום, בין הכבישים 66 צפונה ו-6 צפונה לבין כביש 77 מזרחה, מתבצע באמצעות רמפה ימנית קצרה.
הקישור ממזרח, בין כביש 77 מערבה לבין הכבישים 66 דרומה ו-6 דרומה, מתבצע באמצעות רמפה שמאלית ארוכה, שחלקה הראשון ממונהר.
באמצע הרמפה השמאלית, מתפצלת התנועה לכיוון כביש 6 דרומה ולכיוון כביש 66 דרומה: הנהגים שפונים לכביש 66 דרומה עולים על גשר שעולה מעל לכביש 6 דרומה.
הקישור מצפון, בין כביש 6 דרומה לבין כביש 77 מזרחה, מתבצע באמצעות רמפה שמאלית קצרה.
רמפה ימנית קצרה יוצאת מכביש 6 דרומה ומחברת אותו לכביש 66 דרומה, דרך הגשר שהוזכר לעיל.
מחלף שער מוריה הוא מחלף המחבר את כביש 1 וכביש 333 בירושלים.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 החלו עבודות לסלילת תוואי חדש לכביש 1 דרך צפון ירושלים ששמו "דרך יצחק שמיר", בעוד התוואי הישן משמש ככניסה למרכז העיר.
פיצול התוואי הישן מהתוואי החדש נבנה כמחלף "T" חלקי בסמוך למחלף מוצא המקורי.
המחלף נפתח לתנועה בשנת 2007. בעבר נחשב כחלקו המזרחי של מחלף מוצא, למרות שהוא מרוחק כקילומטר מזרחה ממחלף מוצא.
בסמוך למחלף זה עובר ערוצו של נחל שורק, באזור המכונה עמק הארזים.
במהלך 2021 שונו הסדרי התנועה במחלף שער מוריה, כך שהנתיבים השמאליים מובילים לתוואי עמק הארזים, והנתיבים הימניים מפנים לשדרות בן-גוריון, שסומן בתור כביש 333. נתיב התחבורה הציבורית שנבנה במחלף נשאר בצידו השמאלי של הכביש, ומחובר ישירות לשדרות בן-גוריון.
מחלף שמריהו מזרח הוא מחלף המחבר את כביש 20 ואת כביש 531. המחלף ממוקם בין כפר שמריהו, רעננה והרצליה.
המחלף הוקם על ידי נתיבי ישראל בעזרת קבלני הביצוע אשטרום ומחצבת ורד.
המחלף נפתח לתנועה באפריל 2017, ואיפשר התחברות מאיילון צפון לכביש 531 לכיוון מזרח ומכביש 531 לכיוון מערב לאיילון צפון המוביל לכביש 20. ב־8 באוגוסט 2018 נחנכה ההתחברות מכביש 531 לכיוון מערב לאיילון דרום לכיוון תל אביב.
ב־14 בדצמבר 2018 נפתח המחלף במלואו, והוא מאפשר את החיבור של איילון דרום דרכו.
פתיחה זו סיימה את פרויקט כביש 531.
מחלף זה הוא אחד המחלפים הייחודיים בארץ: סוג המחלף הוא מחלף T, והוא מחבר גם תשתיות של כבישים (בצבע כחול בתמונה) וגם תשתית מסילתית של רכבת ישראל (באפור).
המחלף מחבר את מסילת השרון למסילת החוף באופן מלא כאשר הוא מאפשר לרכבות המגיעות מכל כיוון להמשיך לכל כיוון.
במחלף נבנתה תחנת שאיבה מהגדולות בארץ עם אוגר המכיל כ־30,000 מ"ק, למניעת הצפות של האזור.
מחלף רשפון–געש הוא מחלף בסמוך לקיבוץ געש המחבר בין נתיבי איילון וכביש החוף.
המחלף הוא הצפוני ביותר בכביש איילון ובו מסתיים הכביש.
המחלף מאפשר לבאים מכיוון צפון בכביש החוף חיבור ישיר לאיילון דרום, ולכביש 531 מזרחה.
כמו כן מאפשר המחלף לבאים מנתיבי איילון צפונה חיבור ישיר לכביש החוף לכיוון צפון.
המחלף נפתח בתצורתו הסופית ב-14 בדצמבר 2018.
מערבית למחלף ממוקם מרכז קניות "חוצות שפיים".
המחלף בנוי בתצורת Y, כאשר התנועה הראשית היא מצפון (כביש 2) למזרח (כביש 20, נתיבי איילון).
החיבור בין כביש 2 מצפון וכביש 20 לדרום הוא קרקעי.
החיבור בין כביש 20 מדרום אל כביש 2 לצפון הוא באמצעות גשר.
מחלף תל חי הוא מחלף המחבר את כביש 531 עם רחוב תל חי ורחוב תל אביב בכפר סבא.
המחלף נקרא גם מגדיאל על שם המושבה מגדיאל שהיא אחת מ-4 המושבות שאוחדו להוד השרון.
בצמוד למחלף נמצאת תחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו המשרתת את תושבי האזור.
מחלף תל חי הוא מחלף יהלום.
רחוב תל חי חוצה בשני גשרים עיליים את כביש 531 שעובר מתחתיו ובשני קצוות הגשר יש רמזורים המיועדים לפניה להשתלבות לכביש 531 או ליציאה ממנו.
המכרז להקמת המחלף פורסם ביולי 2002, כחלק מפרויקט הקטע המרכזי של כביש 531. באוקטובר 2002, זכתה חברת האחים רויכמן במכרז.
עם תחילת עבודות הסלילה כ-60 תושבים ברחוב תל חי ורחוב אברהם קרן בכפר סבא, הגישו תביעה בסך 15 מיליון שקל לוועדה המקומית לתכנון ולבנייה כפר סבא, על ירידת ערך ביתם בעקבות אישור התוכנית.
לטענת הדיירים, מחלף תל חי תכונן כ-100 מטר מדירותיהם ועתיד לגרום לפגיעה רבה בשווי הנכסים.
עוד טוענו הדיירים, שהנוף החקלאי הפתוח ייעלם, כאשר הקומות הנמוכות בשכונה ישקיפו לקיר אקוסטי במקום לנוף הפתוח.
בנוסף היה עיכוב בפינוי כל התוואי של הכביש, שחלק ממנו כולל רכישת בתים על התוואי ופינויים.
כביש 531 נסלל באזור בלי השלמת החיבורים במחלף תל חי המתוכנן, בהמשך פרץ סכסוך בין עיריית הוד השרון שביקשה להשלים את המחלף לעיריית כפר סבא שביקשה למנוע חיבור ישיר לתוך העיר שיגדיל את נפח התנועה ברחוב תל חי וסביבתו.
המחלף נפתח לתנועה באופן מלא רק ב-30 בספטמבר 2013.
בסוף 2018 החלה חברת נתיבי ישראל בעבודות לשדרוג המחלף – הוספת רמפת ירידה מצידו הצפוני של המחלף – מרחוב תל אביב-יפו בכפר סבא, אל כביש 531 לכיוון מערב.
אפשרות שלא הייתה קיימת עד אז והדרך היחידה לרדת מהמחלף אל כביש 531 לכיוון מזרח היא דרך מחלף סוקולוב, שנמצא מרחק רב משם והגישה אליו היא דרך הוד השרון וכפר סבא בלבד.
בניית רמפה נוספת מכביש 531 אל רחוב סוקולוב החלה באפריל 2019, והיא נפתחה לתנועה ב-20 באוגוסט 2020.
מחלף שוקת הוא מחלף ב הממוקם בין באר שבע למיתר ומהווה את קצהו הדרומי הנוכחי של כביש 6 (חוצה ישראל), בו הוא מתחבר עם כביש 31 וכביש 60. המחלף נקרא על שם תל שוקת הנמצא בסמוך למקום.
הוא נפתח לתנועה בספטמבר 2016 עם פתיחתו של כביש 6 בינו לבין מחלף לקייה.
בחלק הדרומי כביש 6 מצפון מתחבר לכביש 60 לכיוון מערב בלבד.
הנוסעים מכביש 60 ממערב לכביש 6 לצפון ייצאו במחלף למחבר (רמפה) החולף על גבי גשר שמעל כביש 60.
בחלק הצפוני כביש 31 חולף מעל כביש 6 על גבי גשר.
הבאים מכביש 31 ממזרח לכביש 6 לצפון יעשו זאת על ידי מחבר פשוט המתעקל מכביש 31 לכביש 6. הבאים מכביש 6 מצפון לכביש 6 למזרח יעשו זאת על ידי מחבר בצורת לולאה, של יותר מ-270 מעלות, היוצא מכביש 6 ומתחבר לכביש 31.
כל הפניות האפשריות האחרות במחלף מתבצעות דרך צומת שוקת הוותיק הנמצא מזרחית למחלף ומחבר בין כביש 31 לכביש 60. זהו צומת מדורג עם שני רמזורים.
המשכו של כביש 6 עתיד להיסלל מהמחלף דרומה לעבר מחלף נבטים.
בחלק הדרומי של המחלף הושארו שטחים עבור המחברים העתידיים במחלף לאחר הארכת כביש 6 דרומה.
מלבד זאת קיים תכנון להקים בסמוך למחלף מיתר ומחלף שוקת את פארק התעשייה שוקת שישמש כמוקד תעסוקה ותעשייה מרכזי לתושבי האזור.
מחלף רהט הוא מחלף המחבר בין כביש 6 לכביש 40. הוא נקרא על שם העיר רהט הנמצאת בסמוך למחלף.
המחלף הוקם בעקבות הארכת כביש 6 דרומה.
המחלף משלב מחלף T ומחלף יהלום עם לולאה של מחלף עלה-תלתן.
ממחלף זה נפרד כביש 6 מכביש 40. כביש 6 ממשיך לכיוון דרום־מזרח ואילו כביש 40 ממשיך דרומה.
באלקטרוניקה, מחלק זרם הוא מעגל ליניארי פשוט אשר מקבל ככניסה זרם , ומוציא זרם שהוא חלק מהזרם בכניסה.
יחס הזרם במוצא לעומת הכניסה תלוי בערכי הנגדים המחוברים במקביל במעגל זה, ונוצר כך שהוא מפחית למינימום את האנרגיה המתבזבזת במעגל.
נוסחת מחלק הזרם דומה לנוסחת מחלק המתח, אך מכיוון שהיא מבצעת מינמיזציה של האנרגיה במעגל, הרי שבניגוד למתח בו המתח המקסימלי יתפתח על הנגד המקסימלי, כאן הזרם המקסימלי יתפתח על הנגד המינימלי.
בעיית מחלק זרם היא מקרה פשוט של ניתוח רשתות חשמליות, כלומר גילוי המתחים והזרמים בכל נקודה במעגל.
נוסחת מחלק הזרם נגזרת מחוק הזרמים של קירכהוף (KCL) הקובע כי הזרם הנכנס לצומת יהיה שווה בדיוק לסכום הזרמים היוצאים מהצומת.
נוסחת מחלק הזרם נגזרת כאמור מחוק הזרמים של קירכהוף, ומחוק אוהם הקובע כי המתח על נגד שווה למכפלת הזרם בהתנגדות: .
הנוסחה קובעת כי הזרם דרך נגד המחובר במקביל לנגד השקול יהיה , כאשר הוא הנגד השקול ל־N הנגדים המחוברים במקביל לנגד .
אינטואיציה לכך שהזרם דרך נגד הוא ביחס הפוך להתנגדות הנגד ניתן לקבל מכך שבחיבור במקביל, המתח על כל הנגדים זהה, ולכן לפי חוק אוהם: הזרם ביחס הפוך להתנגדות.
עבור מעגל חשמלי בו מחובר מקור זרם במקביל לנגדים , המתח על שני הנגדים שווה לפי הגדרה ל, ולכן לפי חוק אוהם הזרמים דרכם הם: .
נשתמש בחוק הזרמים של קירכהוף (KCL) כדי לקבוע כי: .
אם נציב את יחס זרם־מתח שקיבלנו מחוק אוהם בנוסחה לעיל, נקבל כי:
חישוב זהה עבור יתן את הנוסחה המקבילה: .
לסיום, בדיקת שפיות שנערוך נותנת כי ואכן משפט קירכהוף מתקיים.
עבור מעגל המכיל רכיבים שאינם נגדים, אך בעלי עכבה (אימפדנס), ניתן להגדיר את מחלק הזרם תחת משטר פאזורי.
פאזור הזרם דרך רכיב בעל עכבה המחובר במקביל לרכיבים בעלי עכבה שקולה נתון לפי הנוסחה: , כאשר הוא פאזור זרם הכניסה המתפצל לרכיבים.
במעגל RC בו נגד R וקבל C מחוברים במקביל למקור זרם אידיאלי שפאזור הזרם שלו הוא , נרצה לחשב את פאזור הזרם דרך הנגד R.
עכבת הנגד היא פשוט ועכבת הקבל היא כאשר היא התדירות הזוויתית של מחולל הזרם.
לכן לפי נוסחת מחלק הזרם נקבל כי פאזור הזרם דרך הנגד הוא:
נשים לב כי עבור תדרים גבוהים פאזור הזרם דרך הנגד שואף ל-0, ועבור תדרים נמוכים פאזור הזרם דרך הנגד מקיים .
לכן המעגל מממש מסנן תדרים גבוהים (Low Pass Filter).
מחלף רמת שלמה הוא מחלף בירושלים, המחבר בין רחוב הרב דרוק ושכונת רמת שלמה לבין כביש 1. בעתיד יתחבר למחלף כביש 22 (ירושלים) שיוביל אל אזור התעשייה הר חוצבים.
עוד באפריל 2015 הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה של עיריית ירושלים אישרה את תוכנית מחלף הכניסה לשכונת רמת שלמה, דבר אשר אפשר לאשר את הקמתן של כ־1,000 יחידות דיור חדשות בשכונה.
רק בסביבות ינואר 2019 החלו העבודות בצומת רמת שלמה על מנת להפוך אותו למחלף.
ביוני 2019 אישרה ועדת הכספים הירושלמית תקציב של כ־654 אלף שקלים לטובת קידום הקמת כביש 22 שישמש כעורק תחבורתי מרכזי במחלף רמת שלמה.
בנובמבר 2019 פורסם בתקשורת הירושלמית כי מחלקת התכנון בעיריית ירושלים מתקדם תוכנית לסלילת כביש שיחבר בין שדרות יגאל ידין (קטע מכביש 1) להר חוצבים.
הכביש החדש, שצפוי להיקרא כביש 22, מתוכנן לחבר בין מחלף שכונת רמת שלמה בשדרות יגאל ידין לבין צומת הרחובות שדרות גולדה מאיר ורחוב הרטום שגם משמשים את תושבי שכונת סנהדריה המורחבת.
עוד פורסם באותה כתבה שעל פי התוכנית, שבכביש 22 יסללו כ־6 נתיבים ושהכביש צפוי להיסלל בגובה של 30 מטרים מעל הוואדי שנמצא באזור והוא צפוי לגרום להקלה בעומסי התנועה בשכונות צפון ירושלים.
על התכנון הנופי הופקד משרד שלמה אהרונסון אדריכלים ועל התכנון ההנדסי שמיר-פוזנר-בראון.
הקבלן הראשי שביצע את הפרויקט היה י.ד ברזאני והחברות שהקימו את הגשר היו וי גולד בשיתוף פעולה עם לינום בע"מ.
ב-1 באוקטובר 2020 נחנך המחלף במעמד ראש העיר משה ליאון.
מחלף רמת בית שמש הוא מחלף המחבר את כביש 38 עם שדרות נחל נובע המוביל לשכונות רמת בית שמש ג', רמת בית שמש א' ורמת אברהם.
המחלף נמצא מדרום־מערב לבית שמש.
טרם סלילת המחלף היה במקום צומת לא מרומזר ומסוכן לנוסעים לכיוון רמת בית שמש מכיוון צפון או ליוצאים מרמת בית שמש לכיוון דרום.
זהו המחלף הראשון שנסלל בבית שמש ועלותו נאמדת בכ־420 מיליון שקלים.
בניית המחלף היא חלק מתוכנית כוללת להרחבת כביש 38 שעלותה נאמדת בכ־1.2 מיליארד שקלים.
הפרויקט מבוצע הודות לבניית שכונות חדשות באזור הדרומי של בית שמש, ביניהן שכונת רמת בית שמש ד' שאמורה לאכלס כ־10,000 יחידות דיור.
על פי התכנון, עד סוף שנת 2021 סביבת המחלף תשופץ, ובכביש 38, במקטע שבין מחלף רמת בית שמש לכניסה הצפונית לבית שמש, יסלל נתיב נוסף.
מלבד זאת, הוקמו כ־6 מחלפים נוספים, כ־3 גשרים להולכי רגל וכ־2 הפרדות מפלסיות (בסמוך למסילת הרכבת יפו–ירושלים) ויוקמו מספר שבילי אופניים.
המחלף נבנה על ידי חברת נתיבי ישראל, ונפתח לתנועה ב־11 באוקטובר 2020.
מחלף רוזמרין הוא מחלף הממוקם בסמוך לשכונת גילה שבירושלים המחבר את כביש בגין (כביש 50) לכביש 60. מחלף רוזמרין משמש תושבים מאזור רחב הכולל את שכונות הר חומה, גילה, בית צפפה, ארנונה, תלפיות ארמון הנציב וגוש עציון.
המחלף נחנך בספטמבר 2017 לאחר עבודות של כשנתיים בעלות של כ-140 מיליון ש"ח (מתוך 1.25 מיליארד ש"ח שהושקעו בכביש בגין.
בחנוכת המחלף נכחו ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר התחבורה ישראל כץ.
עם חנוכתו, הפך מחלף רוזמרין לעשירי בכביש בגין.
הקמת המחלף בוצעה על ידי חברת מוריה.
בעתיד המחלף אמור לשמש גם את הקו הכחול של הרכבת הקלה בתהליך הרחבה בעלות 120 מיליון ש"ח.
מחלף שמשון הוא מחלף בסמוך לעיר בית שמש ואשתאול המחבר את כביש 38 לכביש 44 וכביש 395.
המחלף נחנך ב-1 בספטמבר 2016 על ידי משרד התחבורה וחברת נתיבי ישראל בעלות של כ-800 מיליון ש"ח.
לאור חנוכת המחלף, בוטלו הרמזורים בצומת המקורי.
תוואי נחל כסלון חולף בשטח המחלף.
הכבישים חולפים מעליו במספר גשרים.
המחלף נקרא על שמו של שמשון המקראי, שפעל באזור זה של ארץ ישראל.
מחלף רחלים הוא מחלף מרכזי ב, הנמצא על כביש 60, ומחבר אותו עם כביש 4775 למערב, המגיע לאסיף (נופי נחמיה) ואריאל עד צומת אריאל וכביש 5, ועם כביש 4773 למזרח, כביש הגישה לרחלים.
כביש 60 נמתח מהמחלף לכיוון צפון, אל צומת תפוח ואחריה אל גב ההר, ולדרום, אל צומת שילה, גוש שילה והרי בנימין.
המחלף נמצא בקרבת רחלים, על קטע הכביש המקיף אותה, וממנה שמו.
במקום אבן הנצחה לזכר נרצחי הפיגוע שביצע מחבל במקום ב-28 באוקטובר 1991.
עד פתיחת המחלף היה במקום רק צומת הקמץ בין כבישים 60 ו-4775, והוא כונה "צומת רחלים".
באוגוסט 2014, נשמע פיצוץ עז בטרמפיאדה שבצומת, ללא נפגעים.
פורסם כי הפיצוץ נגרם, ככל הנראה, ממטען חבלה שהניחו מחבלים במקום.
פחות מחודש לאחר מכן, באוקטובר 2014, אותר מטען דמה בצומת.
בדצמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, הפיצה איילת לאש אזהרה חמורה מנסיעה באזור זה של כביש 60, בהתבסס על דיווחים מהרשתות החברתיות הערביות הקוראים למחבלים לבצע פיגועים במקום באותו לילה.
המידע נאסף על ידי חמ"ל ייעודי שהקים אלישע ירד בתחילת אותה מלחמה.
ביוני 2018 נהרגה אישה בתאונת דרכים בצומת.
באוקטובר 2022 נהרגה אישה בתאונת דרכים בצומת, ושני ילדיה שהיו איתה ברכב נפצעו.
תושבי האזור מתלוננים על מצב התשתיות בצומת רחלים, בעקבות מספר תאונות דרכים חמורות שהתרחשו בה.
המחלף מורכב משני צמתי משנה בכביש 4775. אחד בקצה שלו, המשותף לו ולכביש 60, ואחד בסמוך, המתחבר לתחילת כביש 4773 לרחלים בתחילתו.
בנוסף, במחלף עובר כביש 60 על גשר מעל כביש 4773. במערב המחלף תחנת אוטובוס, בה עוברים קווים מירושלים, הרי בנימין וגוש שילה.
כל היעדים של קווים אלה נמצאים באריאל.
מַחְלָצוֹת פרעה הן חפצים סמליים של המלוכה במצרים העתיקה (כתרים, כיסויי ראש, שרביטים וכיוצ"ב).
מלבושים אלו, שהיו בשימוש בין השנים 3150 עד 30 לפנה"ס, היו ספציפיים לפרעונים, אך גם לאלים מסוימים כמו אתום, רע, אוסיריס והורוס.
במיתולוגיה המצרית, אלים רבי עוצמה אלה נחשבו למחזיקי הכוח המלכותי המקוריים ולשליטים הראשונים של עמק הנילוס.
כיורש האלים, הפרעה מעולם לא הופיע חשוף ראש בציבור, בהתחשב בתפקידו המקודש.
באיקונוגרפיה המצרית, תכונות מלכותיות הופיעו כבר בשחר הציוויליזציה.
כבר בתקופת השושלת הראשונה, היה נפוץ הכתר הלבן של מצרים העליונה, בצורת מִצְנֶפֶת מוארכת, בקרב המלכים.
כך גם לגבי הכתר האדום בצורת מַכְתֵּשׁ של מצרים התחתונה, והכתר הכפול .
האחרון הותאם לעיתים לנמס - כיסוי הראש מבד מקופל ומפוספס.
בתקופת הממלכה החדשה היה החפרש - כיסוי הראש הכחול - נפוץ למדי.
סמל רב עוצמה של הגנה, הנחש-אוראוס הקיף באופן בלתי נמנע את מצחו של הפרעה בכל אירוע.
השרביטים היו סמלים נוספים של שליטה.
המטה והמחבט, על היבטיהם הרוחניים , הדגימו שפרעה היה רועה עמו, מדריך אותם ומגן עליהם.
מאפיינים נוספים כוללים את זנב השור המחובר לגב כיסוי החלציים, את הזקן הטקסי, את הסנדלים ואת נרתיק המֶקֶס.
לאורך ההיסטוריה של מצרים הפרעונית, כתרים, שרביטים, מקלות הליכה ואביזרים מלכותיים אחרים כמו צעיפים, סנדלים, כיסויי חלציים וזקנים טקסיים מילאו תפקיד כפול של הגנה וכוח.
באופן פרוזאי מאוד, חפצים אלה שימשו להבדיל את הפרעה מבני אדם אחרים.
כל החפצים הקדושים הללו העניקו לנושאיהם סמכות אזרחית כמפקד העליון של ממשל המדינה, סמכות צבאית כראש הצבאות וסמכות דתית כנציג ארצי של האלים.
לכל מלבוש היה משמעות סמלית משלו.
כל אחד מהם היה קמע מאגי רב עוצמה שתפקידו היה להגן על הפרעה מכל סכנה ולהדוף את הכוחות העוינים שרדפו את היקום (שדים בלתי נראים, מורדים מצריים, מדינות אויב).
חלק מהחפצים הללו קודמים להקמת המדינה המצרית, וכבר אומתו בתקופה הקדם-שושלתית.
אחרים נוספו במהלך השושלת הראשונה.
במהלך השושלת השנייה הפכו תפקידיהם רשמיים יותר, ונותרו כמעט ללא שינוי במשך שלושת אלפי שנות המלוכה הפרעונית.
פרעה חלק עם האלים הגדולים את הזכות לענוד כתרים.
כיסויי ראש קדושים אלה היו רבים ומגוונים, וחלקם היו קומפוזיציות מורכבות המשלבות קרניים, נוצות גבוהות ואוראוס (חמם , אטף , ווררט, כתרי תנו וכו').
הכתר הלבן עוצב כמצנפת מוארכת, המסתיימת בפקעת.
הכתר האדום דמה למכתש, כאשר החלק האחורי עולה למעלה וומקדימה גבעול מסתיים בספירלה - הח'בט.
מהשושלת הראשונה ואילך, שני כתרים אלה ייצגו את מלוכה של מצרים העליונה והתחתונה בהתאמה.
הכתר הלבן, המסמל את הדרום ולא קשור להצפה השנתית של הנילוס, נחבש על ידי אלת הנשרים נח'בת ועל ידי אוסיריס, האל שנרצח ולימפותיו היו אחראיות להצפת הנילוס.
הכתר האדום, המסמל את הצפון ואת דלתת הנילוס, נחבש על ידי אלת הנחש ואצת ואלה הלוחמת נית .
בזמן שהכתר הלבן נמצא בתוך הכתר האדום, נוצר הכתר הכפול המכונה "פה-סח'מתי" (pa-sekhemty), ופירושו "שני האדירים".
היוונים, על ידי עיוות לשוני, כינו אותו פשנט .
הכתר הכפול סימל את איחוד המדינה ופרעה היה ערב לה.
ברמה האלוהית נחבש הכתר הכפול על ידי אתום, האל הבורא, על ידי מות, בת זוגו של אמון, ועל ידי אל הבז הורוס, מגן המלוכה הכפולה ומודל האב-טיפוסי של הפרעה.
מקורות הכתר הלבן והאדום אבדו בערפילי הפרהיסטוריה, אך נראה שמקורם במצרים העליונה בלבד.
התיאור המוקדם ביותר של הכתר האדום מופיע על כלי חרס שנמצאו בנקאדה (נובט) ומתוארכים לתקופת נקאדה הראשונה (3800 / 3500 לפנה"ס).
התיאור המוקדם ביותר של הכתר הלבן נמצא על מחתת שנמצאה בקוסטול שבנוביה התחתונה (בסביבות שנת 3150 לפנה"ס), יישוב המקושר לעיר המצרית נח'ן, ממנה צמח הרצון המאחד של מצרים.
כתוצאה מכך, הייתה עליונות הכתר הלבן על פני הכתר האדום, לאורך כל ההיסטוריה הפרעונית, עובדה מבוססת.
הייצוג העתיק ביותר של הכתר הכפול - החרוט על סלע ב - מתוארך לשלטונו של צ'ת (השושלת הראשונה).
לאחר מכן מופיע אותו כתר על תווית שנהב המתוארכת לתקופת שלטונו של דן ונמצאה באבידוס.
לדברי האגיפטולוגית הצרפתייה ברנדט מנו, תיעוד ארכאי מצביע על כך ששני הכתרים, לפני שהיו סמנים גאוגרפיים, היו אינדיקטורים לשני התפקידים העיקריים שמילא הפרעה.
כשהוא חובש את הכתר הלבן, הוא דוחה אי-סדר על ידי טבח אויביו עם אלה ביד, בעודו חובש את הכתר האדום, הוא מביא שגשוג על ידי סקירת השדות ועריכת מפקד עדרים.
למרות שהם נבדלים מהכתרים, חלק מכיסויי הראש היו שמורים לאלים ולפרעה.
הנמס היה בד מקופל ומפוספס בצבעי כחול לפיס לזולי וצהוב.
הוא נחבש על הראש, עטף לחלוטין את השיער וירד לחזה ומאחורי הכתפיים, שם הוא נאסף למעין צמה.
נחש-אוראוס הוצב בגובה המצח, כשגרונו מורחב, מוכן להפיל תוקף פוטנציאלי.
כאשר הפרעה לא עטה נמס, הוא הסתפק לפעמים בפאה פשוטה, מנופחת מאחור, החאת , עטופה בסרט הראש המחזיק את האוראוס.
נראה שהנמס נלבש רק בהקשר פולחני, כאשר הפרעה כיהן בפני האלים, או בהקשר קבורה.
העדות המוקדמת ביותר מתוארכת לפסל של השליט ג'וסר (השושלת השלישית) שהוצב בסֶרְדָּאב (חדר הפסל) של פירמידת המדרגות (בסביבות 2650 לפנה"ס).
הייצוג הקולוסאלי ביותר של כיסוי ראש זה הוא הספינקס הגדול של גיזה, שראשו מייצג שליט מהשושלת הרביעית: ח'ופו או ח'עפרע.
בקבר תות ענח' אמון (השושלת השמונה-עשרה), שהתגלה מחדש בשנת 1922, ראש המומיה המלכותית עטה מסכת קבורה מזהב מעובדת היטב.
הפרעה הוצג כשהוא עוטה את הנמס עם סמלי האלות נח'בת וואצת (נשר ואוראוס) על מצחו.
בפסלים מלכותיים נראים ייצוגים רבים של השליט עוטה את הנמס, ששימש כתמיכה לכתר הכפול.
המילה אוראוס היא צורה לטינית של מונח יווני שמקורו במילה iâret, השם המצרי לקוברה, שפירושו גם "לעלות, להתרומם, לקום".
נחש זה, מוכן לתקיפה, נראה מחובר למצחם של אלים, פרעונים ולפעמים מלכות.
כסמל פרעוני, האוראוס הוא קישוט המחובר לכתרים (לבן, אדום, כפול) ולכיסויי ראש (נמס, חפרש).
התיאור המוקדם ביותר של האוראוס על מצח מלכותי מתוארך לשלטונו של דן (השושלת הראשונה), על תווית שנהב המציגה את המלך מהמם אויב.
הקוברה היא היבט אחד של העין של רע, שיכולה ללבוש גם צורה של אישה (המילה עין היא נקבה במצרית) או לביאה מסוכנת.
נחש ממין נקבה זה הוא סמל רב עוצמה של הגנה, כוח ונדיבות.
הקוברה, המחוברת למצחו של הפרעה, יורקת אש ארסית על אויבי הממלכה.
לפיכך, הזוחל נוטל על עצמו כוח תוקפני ואפוטרופי כאחד אל מול כוחות הכאוס הרעים.
בסצנות המלכותיות המוקדמות ביותר הובל הפרעה על ידי חצרן הנושא שלט ובו הכלב וּפּוּאָוּאט "פותח הדרכים", עומד על ארבע ומלווה באוראוס מגן.
הנחש הופיע לבדו על מצחו של הפרעה כשהיה בחיים.
במותו, המלך חבש את הקוברה ואת ראש הנשר, כלומר ואצת ונח'בת, שתי האלות המגוננות של הארץ הכפולה המצרית.
היה זה המקרה על הסרקופג האנתרופומורפי של תות ענח' אמון, האושבתי שלו והכדים הקנופיים שלו.
על מצחי הפרעונים הנובים מהשושלת העשרים וחמש הופיעו שני נחשים, אולי כדי לסמל את כוחם הכפול, על נוביה ממנה באו ועל מצרים שניסו לכבוש, מבלי להצליח באופן מלא, בדלתת הנילוס שהייתה בשליטת השושלת העשרים ושש .
מטה-הקה הוא בוודאי הסמל העתיק ביותר של שליטה פרעונית.
הוא מייצג מטה רועים , מקל בעל קצה מעוגל.
הקרס והפרישה שלו נועדו לתפוס כבש או עז ברגל האחורית על מנת להעניק טיפול.
הסמליות של המטה הפרעוני פשוטה לניתוח.
פרעה, המשקף את ההיבטים הפסטורליים של החברה המצרית, היה רועה עמו, הנחה אותם והגן עליהם.
בכתב הירוגליפי, דמותו של המטה שימשה כאידאוגרמה למושג "כוח/סמכות/ריבונות", תוך ציון המילים "מושל אזורי" ו"ריבון זר".
שתי הדוגמאות העתיקות ביותר הידועות הגיעו מהנקרופוליס המלכותי של אבידוס (בית קברות U ).
הראשון מקוטע ומתוארך לסוף תקופת נקאדה II, בעוד שהשני שלם ומתוארך לסוף התקופה הקדם-שושלתית.
האחרון נמצא בקבר U-j, שם נקבר שליט תיניטי, אולי השליט עקרב הראשון.
הייצוג המוקדם ביותר של פרעה עם מטה הקה בידו הוא פסלון קטן הנושא את שמו של ני נתר (השושלת השנייה).
מצד שני, אותה דמות אוחזת במחבט (או שוט).
המחבט, שלעיתים קרובות מוצג באופן שגוי כמחבט זבובים, שימש למעשה לדרבון בקר.
גם הוא היה חפץ סמלי שנולד מהמנטליות החקלאית המצרית, שהושפעה מאוד מערכי גידול בעלי החיים.
עם התפתחות הפולחן לאוסיריס מהשושלת הרביעית ואילך, המטה והמחבט הפכו למאפיינים של אוסיריס; אל הקבורה שאוחז בשניהם בשתי ידיו והם מוצלבים על חזהו.
על ידי התבוללות באלוהות חשובה זו, גם פרעונים תוארו בתנוחה זו, בעיקר על עמודי אוסיריס באנדרטאות הנצח שלהם ועל סרקופגיהם.
עולם החי השפיע רבות על האיקונוגרפיה המלכותית במהלך היווצרות המדינה הפרעונית.
על מספר לוחות שחיקה להנצחה מהתקופה הקדם-שושלתית, הפרעה תואר בצורת חיה.
הרעיון היה להראות שהשליט המצרי היה חדור בכוחות הטבע.
בלוח שדה הקרב הופיע פרעה כאריה, בעוד שבלוח השור ובלוח השחיקה של נערמר (בצד האחורי, הרגיסטר התחתון), הוא הופיע כשור זועם.
הוא רמס את אויביו המנוצחים, ומתואר בו אדם מבוהל ומבותר.
האריה והשור הן שתי החיות שסימלו אכזריות.
כאשר ניכס השליט לעצמו את הופעות אלה, היה זה אמצעי ציורי שאמנים השתמשו בו כדי להראות את תפקידו כמגן הבריאה ויריב עז לכוחות הכאוס.
במהלך התקופה השושלתית הקדומה עברה האיקונוגרפיה המלכותית קידוד.
במהלך תהליך זה ננטש לחלוטין הייצוג של פרעה כחיה.
עם זאת נשמרו האזכורים לעולם הטבע אך, הופיעו בצורות עדינות יותר.
כוחו המולד של השור, דהיינו גבריותו וכוחו, הועלה על ידי זנב השור שענד הפרעה, תלוי בגב כיסוי החלציים שלו.
התיאור המוקדם ביותר הידוע של זנב השור מופיע על ראש אלת עקרב.
מאז ואילך, זנב השור הפך למאפיין קנוני של המלבוש הפרעוני עד סוף תקופת המלוכה המצרית.
פניו של הפרעה הוצגו בדרך כלל ללא שיער ומגולחים למשעי.
אוסטרקון נדיר מאבן לבנה הציג ציור של שליט לא מגולח ועם זיפים.
מעדותו של הרודוטוס היווני, אנו למדים שבמצרים, קרובי משפחה של הנפטר גידלו זקנים ולא גזרו עוד את שיערם.
זה מלמד שהפרעה החדש התאבל על קודמו.
עם זאת, הזקן הטקסי (או הפאה) היה סמל מלכותי שאושר כבר בתקופה הקדם-שושלתית.
פרעונים חלקו תכונה זו עם אלים זכרים, והיא שימשה להבדיל אותם מבני תמותה רגילים.
הזקן היה בעל צורה של זקן מלאכותי ארוך קלוע, ישר או מעוקל בקצה, הנישא על הסנטר ומחובר לאוזניים בחוט זהב ארוך.
הפרעה חתשפסות (השושלת השמונה-עשרה), כמחזיקת הכוח העליון, לא היססה ללבוש תכונה גברית טיפוסית זו.
הסנדלים שננעלו על ידי הפרעה היו מאופיינים גם הם בסמליות דתית, שכן הם היוו את נקודת המגע בינו לבין השטח שעליו הפעיל את כוחו.
בתקופת השושלת הראשונה הוצג בחזית ובגב לוח השחיקה של נערמר חצרן אוחז בסנדלים בעוד השליט מבצע את טקסיו יחף.
מאוחר יותר, נושא הסנדלים מילא תפקיד אדמיניסטרטיבי חשוב, בשל קשריו הקרובים עם אדונו.
בשיח ובדימויים רשמיים, התפקיד הסמלי של סנדלים מלכותיים נקשר למיתוס המאבק בין סדר לכאוס.
תפקידו העיקרי של הפרעה היה למחוץ את אויבי מצרים, המיוצגים על ידי תושבי הארצות השכנות (נובים, לובים, אסייתים).
כדי להסיט השפעות רעות, אויבים כבולים תוארו על השרפרף שלפני כס המלוכה או על דרכי התהלוכות.
בכל פעם שהשליט דרך על ייצוגים אלה הושלם הניצחון הפרעוני באופן סמלי.
בכל מקרה, סוכני הניצחון היו הסנדלים, כאשר אויבי המדינה הונחו מתחתם.
התיעוד העתיק ביותר מתייחס למֶקֶס כמעין מטה בעל מראה של אלה.
החפץ מוזכר בצורה זו בכתבי הפירמידות החרוטים בקברי הפרעונים אונס ופפי הראשון.
בתקופת הממלכה החדשה, הוא הפך למגילה קטנה, מעין נרתיק, שהשליט החזיק בחוזקה באחת מידיו.
בפסלים מהשושלת התשע-עשרה ואילך, תואר רעמסס השני בדרך כלל עם מֶקֶס זה.
על פי תנאי הנאום המלכותי, הנרתיק אמור היה להכיל צו אלוהי שנכתב על ידי תחות.
מסמך זה הכריז על פרעה, כמו אוסיריס והורוס, יורשו של גב, אל האדמה והארץ.
העברת המורשת הארצית הזו הייתה לעיתים קרובות גם מעשה ידיו של האל מהעיר תבאי, אמון.
הצו נודע והוצג כשטר בעלות או מעין רשימת מלאי המתארת את נכסי התחום המלכותי.
בתורת המספרים, מחלק משותף מרבי (או מחלק משותף גדול ביותר, ממג"ב; וכן gcd קיצור של Greatest Common Divisor) של שני מספרים שלמים הוא המספר השלם הגדול ביותר שמחלק את שניהם ללא שארית.
למשל, המחלק המשותף המרבי של 12 ו־18 הוא 6. במושג זה, שהוא אבן פינה בתורת המספרים האלמנטרית, עסק כבר אוקלידס, שאף כלל בספרו "יסודות" את אלגוריתם אוקלידס לחישוב המחלק המשותף המרבי.
המחלק המשותף המרבי של שני מספרים הוא מכפלה של כל הגורמים הראשוניים המשותפים לשני המספרים.
תכונתו החשובה ביותר של המחלק המשותף המרבי היא שאפשר להציג אותו כצירוף שלם של שני הגורמים שלו.
לדוגמה, המחלק המשותף המרבי של 9 ו-14 הוא 1, ואפשר להציג .
תכונה זו מאפשרת לחשב הפכי מודולרי ולפתור משוואות מודולריות; מכיוון שניתן למצוא את הצירוף בצורה יעילה, עולה מכך שניתן לבצע חשבון מודולרי בצורה יעילה.
מקובל לסמן את המחלק המשותף המרבי של שני מספרים בסימון , או בקיצור .
שני מספרים שהמחלק המשותף המרבי שלהם הוא 1 (כדוגמת 9 ו-14) נקראים מספרים זרים או "ראשוניים הדדית".
למחלק המשותף המרבי יש שימושים רבים בענפים אחרים של האלגברה המופשטת; בדומה למחלק המשותף המרבי של זוג מספרים שלמים, אפשר להגדיר מחלק משותף המרבי גם לזוג פולינומים או שלמים אלגבריים, ובאופן כללי ביותר, לזוג איברים בכל תחום שלמות.
המחלק המשותף המרבי של ו- מוגדר היטב, פרט למקרה ש- (אז כל מספר מחלק את שניהם).
מקרים מיוחדים אחרים הם: ; ; .
תכונה חשובה נוספת, העומדת בבסיס ההגדרה של חבורת אוילר: אם זרים, אז לכל , .
כמו כן, הוא מחלק כל צירוף ליניארי במקדמים שלמים של ו- (ולכן בפרט הוא המספר החיובי הקטן ביותר שניתן לקבל כצירוף ליניארי במקדמים שלמים שלהם).
את המחלק המשותף המרבי של שני מספרים אפשר לחשב בנקל מתוך הפירוק לגורמים שלהם; כך לדוגמה המחלק המשותף המרבי של 495 ו-525 הוא 15, לפי החישוב:
עם זאת, מציאת הפירוק לגורמים היא בעיה קשה, והרבה יותר קל מבחינה חישובית למצוא את המחלק המשותף המרבי ישירות, ללא חישוב הגורמים הראשוניים.
האלגוריתם של אוקלידס לחישוב המחלק המשותף המרבי הוא האלגוריתם הקדום ביותר שהופיע בכתב, אף על פי שללא ספק היו כבר לבבלים שיטות לביצוע חישובים מסוגים שונים.
ראשוניותו בכך שהוא עוסק במפורש במקרה הכללי, ואיננו נדרשים להסיק על הצעדים שהוא מפעיל מתוך דוגמאות בודדות.
האלגוריתם מבוסס על אבחנה יסודית: לכל , המחלקים המשותפים של ושל הם גם המחלקים המשותפים ל- ול-.
לפיכך, לשני הזוגות יש אותו מחלק משותף מרבי: .
כדי לחשב את המחלק המשותף המרבי של שני מספרים טבעיים פעל באופן הבא: חלק את המספר הגדול (נאמר, ), במספר הקטן, וכתוב , כאשר היא השארית.
אם , אז המחלק המשותף המרבי שווה ל-.
אחרת, המחלק המשותף המרבי שווה לזה של ושל (ומכיוון שהמספר הגדול בזוג זה קטן מן המספר הגדול בזוג הקודם, התהליך מתקדם ומגיע בהכרח אל סופו).