tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המותג רול-אפס פורסם בטלוויזיה בארצות הברית בשנות השמונים המוקדמות.
השיווק התבסס על כך שהורים יוכלו להאכיל את ילדיהם במזונות מעובדים "מהנים" המבוססים על פירות אמיתיים.
עם זאת, מחקרים על אימהות אמריקאיות הראו שהן מופתעות עד כמה מתוקים הרול-אפס וכמה מעט פירות יש בהם.
לדוגמה, טעם התות אינו מכיל תותים, והמרכיב היחיד בממתק המופק מפירות הוא מיץ אגסים מרוכז.
בשנת 2023 חזר הממתק לכותרות לאחר שהופצו סרטוני טיקטוק ויראליים שבהם אנשים אוכלים את המוצר כשהם עוטפים בו כדור גלידה.
בעקבות זאת אזל המוצר מן החנויות ומחירו התייקר עד פי 35. עקב הקושי להשיג את המוצר פורסמו סרטונים נוספים ברשת טיקטוק שמסבירים כיצד להכין חטיף הדומה לרול-אפס באופן ביתי.
לישראל הוברחו 170 ק"ג של רול-אפס, אשר נתפסו בנמל התעופה בן-גוריון.
בעקבות הטרנד, פרסם משרד הבריאות הישראלי אזהרת בריאות נגד צריכה של הממתק.
המרכיב העיקרי ברול-אפס הוא סוכר.
הממתק מכיל חמישה סוגים שונים של סוכר: סוכר מתרכיז מיץ אגסים, סירופ תירס, סירופ תירס מיובש, סוכר וכמות קטנה של גלוקוז.
הממתק מכילים גם כמויות קטנות של שמן זרעי כותנה שעבר הידרוגנציה חלקית, חומצת לימון, נתרן ציטראט, מונוגליצרידים אצטילטים, פקטין פירות, חומצה מאלית, חומצה אסקורבית, חומרי טעם וריח טבעיים וצבעי מאכל מלאכותיים.
בשנת 2011 תבע המרכז למדע למען האינטרס הציבורי את ג'נרל מילס בטענה שהאריזה והשיווק של הרול-אפס מטעים מכיוון שהם מציגים את המוצר כחטיף מזין, בריא ומלא פירות, אף על פי שהערך התזונתי שלו זהה לזה של דובוני גומי.
התביעה יושבה מחוץ לכותלי בית המשפט, כאשר ג'נרל מילס הסכימה שלא לשים תמונות של פירות על התווית של המוצר, אלא אם כן הפרי באמת קיים.
הוסכם גם שהחברה תפסיק לשווק את המוצר ככזה שמכיל פרי אמיתי, או שתכלול בהצהרה את שיעור הפירות במוצר.
שינויים אלו התרחשו בשנת 2014.
רולאטיני (באיטלקית: Rollatini לעיתים Rolletini) הוא מאכל בסגנון איטלקי (נקרא רולטיני די מלנזנה - rollatini di melanzane).
מכינים רולאטיני בדרך כלל עם פרוסות דקות של חצילים, אשר מקומחים בקמח חיטה או קלות בפירורי לחם ומכוסים בריקוטה ולעיתים קרובות בגבינות או תבלינים אחרים.
לחלופין, ניתן להשתמש בבשר עגל, עוף או דגים במקום החציל.
רולאטיני אינה מילה איטלקית ממש.
באיטליה המנה ידועה דווקא בשם Involtini (למשל: involtini di melanzane, כלומר אינוולטיני חצילים).
רולא נביל ג'ובראן מעאיעה היא פוליטיקאית פלסטינית שכיהנה כשרת התיירות והעתיקות בממשלת פיאד השלישית, בממשלת חמדאללה הראשונה, בממשלת חמדאללה השנייה, בממשלת חמדאללה השלישית ובממשלת אשתייה.
רולא נולדה בירושלים ב-1970, היא השלימה תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת ביר זית ותואר נוסף במנהל ציבורי מאוניברסיטת בית לחם.
במהלך שנותיה כסטודנטית הייתה מעורבת בפעילות במסגרת האינתיפאדה הראשונה.
היא גם הייתה ממייסדי ארגון הנוער של פת"ח ביהודה ושומרון, והייתה אחראית על הקשרים הבינלאומיים של הארגון.
ב-1995 הצטרפה למשרד הנוער והספורט של הרשות הפלסטינית ומילאה שם תפקידים בזירה הבינלאומית, בהמשך עברה לעבוד במשרד המשפטים.
ב-16 במאי 2012 מונתה לכהן כשרת התיירות והעתיקות בממשלה הפלסטינית הארבע עשרה, ומאז המשיכה לכהן בתפקיד עד פיזור הממשלה הפלסטינית השמונה עשרה, ב-31 במרץ 2024.
רולא מתגוררת בבית לחם בעקבות נישואיה לאיש עסקים תושב העיר ויש לה בן ובת.
ב-2013 תקפה את ישראל על איסוף ממצאים ארכאולוגיים מההרודיון, וטענה כי "זה מנוגד לחוק הבינלאומי.
הרודיון נמצאת על אדמה שנכבשה ב-1967. זו אדמה פלסטינית ולישראלים אין זכות לחפור בה.
אין להם שום זכות או סמכות שם בהרודיון ואין להם זכות לקחת עתיקות".
ב-2014, במהלך מבצע צוק איתן, האשימה את ישראל בהרס מכוון של עתיקות ואמרה: "התוקפנות הצבאית על רצועת עזה היא הפרה ברורה של הצהרת אונסק"ו נגד הרס מכוון של מורשת תרבותית וטבעית.
אתרי מורשת תרבותית לא שרדו את המתקפות; מספר אתרים, כולל אתרים ארכאולוגיים, מבנים היסטוריים, מבני דת, מוזיאונים, נופים תרבותיים וטבעיים ומרכזי ערים היסטוריים, נפגעו קשות מההפגזות המתמשכות של אתרים אלה וסביבתם, עם נזק בלתי הפיך ישירות לאתרים או לסביבתם.
ההתקפות הרצופות גם מנעו מהרשויות המקומיות למלא את חובותיהן בהגנה על אתרי מורשת תרבותית".
ב-2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, חזרה על האשמה דומה וטענה כי ההרס שנגרם לאתרים ארכאולוגיים והיסטוריים ברצועת עזה הוא "חסר תקדים".
במהלך פגישה עם שגריר פינלנד בבית לחם, אמרה כי הרס האתרים הללו הוא "חלק מפגיעה בזהות הלאומית הפלסטינית".
רוית תלמי-כהן (נולדה ב-16 באפריל 1978) היא אנתרופולוגית יישומית, מרצה וחוקרת המתמחה בעלייה והגירה, המכהנת כנשיאת האגודה האנתרופולוגית הישראלית.
רוית מרצה וחברת סגל בקריה האקדמית אונו, מלמדת באוניברסיטת תל אביב, וחוקרת במכון להגירה ושילוב חברתי במרכז האקדמי רופין.
מאז 2024 היא מכהנת כנשיאת האגודה האנתרופולוגית הישראלית, והחל משנת 2025 משמשת כעמיתת מחקר במרכז שוסטרמן ללימודי ישראל (Institute for Advanced Israel Studies) באוניברסיטת ברנדייס.
מחקריה עוסקים בעלייה והגירה, בדגש על זמן, המתנה, מקום, בית, טראנס-לאומיות ומציאות של חיים במעברים.
תלמי-כהן נולדה בחדרה, בתם של מיכה ורותי כהן.
את לימודיה האקדמיים החלה בשנת 2000 באוניברסיטת בר-אילן, שם סיימה תואר ראשון במחלקה ללימודי ארץ־ישראל ובמחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה.
את לימודיה לתואר השני באנתרופולוגיה סיימה בהצטיינות באוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודת התזה שלה, שנכתבה בהנחיית פרופ' תמר אלאור וד"ר מלכה שבתאי, התבססה על עבודת שדה ממושכת במחנות המעבר באתיופיה ועסקה בחוויית ההמתנה של בני זרע ביתא ישראל (הפלאשמורה) לפני עלייתם לישראל.
את תואר הדוקטור קיבלה מאוניברסיטת תל אביב בשנת 2014. עבודת הדוקטורט שלה התבססה על מחקר אתנוגרפי במשך שבע שנים בכפרים ובמחנות מעבר באתיופיה, וכן במרכזי קליטה ובדיור קבע בישראל.
המחקר בחן את מסע העלייה של קהילת זרע ביתא ישראל (פלאשמורה) לישראל, ונכתב בהנחיית פרופ' משה שוקד ופרופ' אדריאנה קמפ.
לאחר סיום הדוקטורט שימשה כחוקרת ומרצה אורחת באוניברסיטת בילפלד בגרמניה, שם עסקה בהוראה ובמחקר.
בשנת 2022 סיימה קורס דירקטוריות ונושאות משרה במגזר החברתי באוניברסיטת רייכמן, במסגרת תוכנית ייחודית להכשרת חברי וחברות הנהלות בעמותות ובחברות לתועלת הציבור (חל"צ).
תלמי-כהן מתגוררת במושב צור משה, נשואה ואם לשלושה ילדים.
במחקריה עוסקת תלמי-כהן בתהליכי הגירה ועלייה, בהיבטים של זמן, המתנה, מקום, טראנס-לאומיות והיברידיות מוגבלת.
בהתבסס על עבודת שדה ממושכת שערכה בקרב עולי אתיופיה, הן במחנות מעבר באתיופיה והן לאחר ההגעה לישראל פיתחה את המושג "המתנה" כביטוי למצב קיומי פעיל, ולא כשלב פסיבי במסע העלייה.
במחקריה, המתנה מוצגת כצורת ארגון חיים בתנאי אי־ודאות מתמשכים.
עבודתה מדגישה את הכוחות הקהילתיים המתפתחים במהלך תקופה זו, ואת הדרכים שבהן יחידים וקהילות פועלים ומארגנים את חייהם לאורך שנות ההמתנה לעלייה.
תלמי כהן בוחנת במחקריה את האופנים שבהם עולים ומהגרים לישראל יוצרים תחושת בית, שייכות וביטחון אנושי בשנותיהם הראשונות לאחר ההגעה לארץ.
היא מנתחת כיצד תחושת הבית אינה נובעת רק ממיקום גאוגרפי, אלא נוצרת כתהליך מתמשך – פיזי, רגשי וחברתי – בתנאי מעבר ואי-ודאות.
מחקריה מדגישים את תפקידם של מרחבים קהילתיים, מוסדות בלתי-רשמיים ודפוסי שגרה ביצירת רצף ותחושת עוגן, ואת הפעולה היומיומית של מהגרים בעיצוב מרחב חייהם.
בכך היא מחברת בין יצירת מקום (placemaking) לבין יצירת בית (home-making), ומציגה ניתוח אנתרופולוגי של הגירה כתהליך מתמשך של התארגנות ועיצוב חיים.
היא טבעה את המושג "היברידיות מוגבלת" – מצב שבו זהויות ופעולות עשויות להיראות חופשיות ופתוחות, אך בפועל הן נתונות למגבלות של מדיניות, מוסדות ולחצים חברתיים.
בעבודותיה מדגישה תלמי-כהן את סוכנותם של העולים את פעולתם בתוך המרחבים המוגבלים הללו, ואת יכולתם לעצב אורח חיים דינמי תוך שימוש יצירתי בשפה, בסמלים ובפרקטיקות.
העולים אינם רק מגיבים למציאות, אלא גם פועלים בתוכה ומובילים תהליכים של שימור, התאמה והתחדשות.
במהלך השנים עסקה תלמי-כהן במחקרים נוספים שעניינם קבוצות שונות של מהגרים, עולים ומבקשי מקלט, תוך בחינת הדרכים שבהן יחידים פועלים באקטיביות בתוך תנאים מגבילים.
בין מחקריה ניתן למנות עיסוק בצרכים ובאתגרים חינוכיים של בני נוער עולים מצרפת, מצוינות במערכת החינוך בישראל בקרב תלמידים עולים, התמודדותם של צעירים מבקשי מקלט חסרי עורף משפחתי, וכן מחקר על מבקשי מקלט המועסקים כמתווכים ומגשרים בארגונים אזרחיים וממשלתיים.
בנוסף, היא חלק מצוות חוקרות מהמכון להגירה ושילוב חברתי במרכז האקדמי רופין ושותפה בבניית 'מדד עלייה' – כלי הערכה רחב היקף הבוחן תפיסות ציבוריות כלפי העלייה והעולים בחברה הישראלית.
משנת 2022 מתמקדת תלמי-כהן בתופעת "המלחמה הכפולה" – מחקר עדכני על עולים מאתיופיה (בעקבות מלחמת תיגראי ובהמשך גם מאמהרה), אוקראינה, רוסיה ובלארוס, החווים קונפליקט גם במדינת המוצא וגם במדינת היעד.
מחקרה, בשיתוף פרופ' סבטלנה צ'אצ'אשווילי-בולוטין מהמרכז האקדמי רופין, מנתח את חוויית העלייה והקליטה במציאות של מלחמה כפולה (בארץ המקור ובארץ היעד) ומציע קריאה מחודשת של רעיון הטראנס-לאומיות כהתמודדות עם משברים חוצי-גבולות.
תלמי-כהן רואה בחיבור בין האקדמיה לשדה ערך מרכזי בעבודתה.
מאז 2006 היא פועלת באופן מתמשך לקידום שינוי חברתי בתחומי העלייה, החינוך וקליטת עולים חדשים, באמצעות יוזמות חברתיות, פיתוח כלים יישומיים והובלת תהליכים עם אנשי מקצוע, כתיבת ניירות עמדה, ושותפות ביוזמות קהילתיות ומוסדיות.
גישתה משלבת בין מחקר, פרקטיקה ופעילות ציבורית, מתוך מחויבות לאקדמיה רלוונטית ולשדה משתנה.
תפיסתה המקצועית והמחקרית מדגישה את החשיבות שביצירת דיאלוג מתמשך בין חוקרים, קובעי מדיניות וקבוצות מהגרים, תוך שימת דגש על עבודה בשטח ושיתופי פעולה עם קהילות העולים.
במהלך השנים היא לוקחת חלק בשיתופי פעולה ארוכי טווח עם משרדי ממשלה (ובהם משרד החינוך, משרד העלייה והקליטה והסוכנות היהודית), רשויות מקומיות ועמותות חברתיות כגון סלע, מסיל"ה, נאלא ווסטה צגה.
בשנת 2006 יזמה את פרויקט "מצופים" לעידוד מצוינות בקרב תלמידים עולים מאתיופיה – תוכנית שהופעלה בכל מרכזי הקליטה בישראל ושימשה בסיס למהלכים בתחום החינוך לעולים.
פעילותה כוללת גם עבודת שדה באתיופיה, בשיתוף חוקרים מקומיים וארגונים בינלאומיים, בנושאים של המתנה, הגירה, חינוך, והתמודדות עם מצבי חירום ומלחמה.
לאורך השנים כתבה ניירות עמדה בתחומים אלה, חלקם בשיתוף פעולה עם חוקרות נוספות, ובהן פרופ' סבטלנה צ'אצ'אשווילי-בולוטין, העוסקות בהנגשת מצוינות, קליטת עולים בזמן חירום והשכלה גבוהה למהגרים.
מעבר לכך, עסקה במחקריה בשאלות של תרומת המחקר האנתרופולוגי לעיצוב מדיניות והנגשת ידע אקדמי לשדה.
במסגרת עבודתה האקדמית, תלמי-כהן מלמדת קורסים המשלבים בין מחקר לעשייה ומעודדים יוזמות חברתיות וניתוח של תהליכים בשדה.
בנוסף, היא מנחה עבודות גמר וליוותה עשרות מיזמים חינוכיים וחברתיים של סטודנטים בתחומי ההגירה וסוגיות בחברה הישראלית.
לצד עבודתה האקדמית, תלמי־כהן פעילה בתפקידים ציבוריים: היא מכהנת כנשיאת האגודה האנתרופולוגית הישראלית (מאז 2024) ונציגה מטעמה באגודה האנתרופולוגית העולמית (WCAA).
בנוסף, היא חברת דירקטוריון בעמותת ווסטה צגה, הפועלת לפיתוח טיפול נפשי מותאם תרבות, חברת ועד באגודה לחקר יהדות אתיופיה, בקתדרה הבינלאומית לחקר יהדות אתיופיה, וחברה בוועדות אקדמיות ומקצועיות שונות.
במסגרת זו היא מעורבת בליווי פיתוח תוכניות לימודים ובקידום שיתופי פעולה בין מוסדות מחקר לקהילות מהגרים.
לאורך השנים זכתה תלמי-כהן במענקי מחקר ממספר גופים, ובהם הקרן הלאומית למדע (ISF), יד טבנקין, מכון בן צבי, ג'וינט, מכון מינרבה, משרד החינוך, וקרנות נוספות בארץ ובעולם, התומכת בפרויקטים בתחום ההגירה, העלייה, אנתרופולוגיה יישומית וחינוך רב-תרבותי.
על ספרה "ממתינים בדרכם: המסע של זרע ביתא ישראל מאתיופיה" (האוניברסיטה הפתוחה, 2020) זכתה בפרס גולדברג לספר אקדמי מצטיין ובפרס של מפעל הפיס.
ממתינים בדרכם: סיפור העלייה של זרע ביתא ישראל באתיופיה ובישראל, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
אנתרופולוגיה יישומית במציאות של הגירה.
רוית תלמי-כהן, סבטלנה צ'אצ'אשווילי-בולוטין ועופר שנער, דפוסי הצלחה בדרך לתפקידים בכירים במגזר הציבורי בקרב גברים ישראלים ממוצא אתיופי, אוקטובר 2021.
סבטלנה צ'אצ'אשווילי-בולוטין, רוית תלמי-כהן וליאור יוחנני, תמונת מצב עדכנית: מסלולי לימוד מדעיים והישגים לימודיים בתיכון בקרב תלמידים ממוצא אתיופי ממבט מגדרי ובין-דורי, המכון להגירה ושילוב חברתי במרכז האקדמי רופין, אפריל 2021.
רולינג סטון הוא מגזין אמריקאי העוסק בתרבות פופולרית.
המגזין נוסד בסן פרנסיסקו בשנת 1967 על ידי יאן ונר - שהוא עודנו העורך והמוציא לאור של המגזין - ועל ידי מבקר המוזיקה ראלף ג'יי גליסון.
המגזין היה ידוע לראשונה על כתיבה נרחבת על מוזיקת רוק ועל דיווחים פוליטיים שנכתבו על ידי האנטר ס.
בשנות ה-90, המגזין התרחב והעביר את מיקודו לקהל קוראים צעיר יותר שהתעניין בתוכניות טלוויזיה וסרטים לנוער, וגם כך במוזיקה פופולרית.
מאז הוא חזר לשילוב של תוכן הרגיל לו, הכולל מוזיקה, בידור, ופוליטיקה.
מלבד כתבות, העיתון גם עורך רשימות המכונות "Best Ever Lists" המדרגות נושאים שונים בעולם המוזיקה.
הגיליון הראשון של "הרולינג סטון" היה ב-1967 וכלל את ג'ון לנון על תמונת השער.
המגזין ידוע בשימוש שלו בתמונות פרובקטיביות וגם בתמונות השער שלו, הכוללות מוזיקאים, פוליטיקאים, אתלטים, ושחקנים.
בנוסף למגזינים המודפסים שלו בארצות הברית, מפורסם גם תוכן באתר Rollingstone.com ומספר מהדורות בינלאומיות.
מגזין הרולינג סטון נוסד בסן פרנסיסקו ב-1967 על ידי יאן וונר וראלף ג'יי גליסון.
כדי להתחיל את העסק, וונר לווה 7,500 דולר ממשפחתו ומההורים של ארוסתו.
הגיליון הראשון, שכלל את ג'ון לנון על תמונת השער, עלה רק 25 סנט (המקביל של 1.88 דולר ב-2016).
בשנות ה-70, הרוליג סטון התחיל להטביע חותם עם הסיקור הפוליטי שלו, שבמסגרתו הכתב האנטר תומפסון, ממציא עיתונות הגונזו, החל לכתוב עבור המדור הפוליטי של המגזין.
תומפסון פרסם בחלקים את ספרו הידוע ביותר פחד ותיעוב בלאס וגאס במגזין הרולינג סטון, שבו הוא נשאר עורך תורם עד מותו ב-2005. המגזין גם תרם לקריירות של הרבה סופרים נודעים בשנות ה-70, ביניהם קמרון קרואו ופטי סמית'.
בשנים אלו המגזין פרסם כמה מהסיפורים הכי נודעים בו, ביניהם הסיפור על חטיפתה של פטי הרסט.
מראיין אחד, שדיבר בשם הרבה מעמיתיו, אמר כי הוא קנה את העותק הראשון שלו של המגזין כשהגיע לראשונה לקמפוס הקולג' שלו, ותיאר את העותק כ"טקס מעבר".
כמה אמנים הופיעו בעמוד השער פעמים רבות, וחלק מתמונות אלו נהפכו לאייקוניות.
הביטלס, לדוגמה, הופיעו על עמוד השער יותר מ-30 פעמים, אינדיבידואלית או כלהקה.
המגזין ידוע בצילומים פרובוקטיביים הכוללים מוזיקאים וסלבריטאים מהתקופה.
המגזין Vanity Fair כינה את עמוד השער מ-22 בינואר 1981 המציג את ג'ון לנון ויוקו אונו כ"התמונה הכי טובה של הרולינג סטון בכל הזמנים".
רולטה (מצרפתית: Roulette, מילולית: "גלגל קטן") היא משחק מזל פופולרי של הימורים, הנפוץ בבתי קזינו.
הרולטה היא גלגל שעליו תאים ממוספרים.
מפעיל הרולטה מסובב את הגלגל, ומטיל פנימה כדור קטן.
לאחר זמן מה, הגלגל נעצר והכדור נופל לתוך אחד התאים.
על המהמרים לנחש היכן ייעצר הכדור.
הימורי רולטה החלו בצרפת בסוף המאה ה-18 או אף לפני כן.
בספר שיצא לאור בפריז ב-1801 מוזכר משחק שהתקיים ב-1796. בצרפת החדשה פורסם ב-1758 איסור על משחקי מזל, ובהם גם רולטה.
ב-1843 פיתחו שני צרפתים את הלוח עם האפס היחיד (0), ומשחק זה הפך למשחק המקובל בצרפת.
משחק הרולטה התפשט מאוד במהלך המאה ה-19 והפך לאחד ממשחקי ההימורים הפופולריים, לרוב בגרסת האפס הכפול (00).
שולחן רולטה כולל גלגל המחולק ל־37 (רולטה בעלת אפס יחיד) או 38 (ברולטה בעלת שני תאי אפסים) תאים ממוספרים, ולוח בעל חלוקה דומה.
המספרים ברולטה נחלקים למספרים אדומים ולמספרים שחורים, בהתאם לרקע עליו רשום המספר.
תאי האפס מופיעים על רקע ירוק.
המפעיל (המכונה גם "קרופייה") קורא למהמרים לבצע את הימוריהם, בטרם יסובב את הגלגל ויטיל לתוכו את הכדור (ולעיתים, אפילו גם קצת לאחר מכן).
ההימור מתבצע באמצעות הנחת ז'יטונים (אסימוני משחק בעלי ערך כספי) על לוח המשחק (לרוב, מרבד לבד ירוק), תוך ניסיון לנחש באיזה תא ייעצר הכדור (או, לחלופין, האם התא שבו ייעצר הכדור יהיה אדום או שחור, זוגי או בלתי זוגי, או בעל תכונה אחרת כלשהי).
ההימור יכול להתבצע עד לרגע בו מודיע המפעיל כי אין להמר יותר ("No more bets").
מבנה הלוח, אופן ההימור וסיכויי הזכייה
לוח הרולטה ממוקם על שולחן הרולטה לצד הגלגל.
הלוח בנוי מהמספרים 1 עד 36, משני מספרי האפס (היחיד או הכפול), ומאזורים נוספים.
ההימור מתבצע על ידי הנחת ז'יטונים על לוח המשחק – על המספרים או על האזורים האחרים:
שטח אדום - הימור על מספר אדום כלשהו.
שטח שחור - הימור על מספר שחור כלשהו.
שליש ראשון - כל אחד מהמספרים 1 עד 12
שליש שני - כל אחד מהמספרים 13 עד 24
שליש שלישי - כל אחד מהמספרים 25 עד 36
מחצית ראשונה - כל אחד מהמספרים 1 עד 18
מחצית שנייה - כל אחד מהמספרים 19 עד 36
המשתתפים בהימור ברולטה יכולים להמר על מספרים כלשהם, או על האזורים הנוספים, או על צירופים כלשהם.
אין מגבלה כלשהי על צירוף כלשהו של מספרים ואזורים נוספים, למעט סכומי הימור מקסימליים המורשים בכל אזור.
אין הגבלה על כמות ההימורים השונים במשחק בודד, שמהמר יחיד יכול לבחור להניח עליהם ז'יטונים.
ברוב בתי הקזינו, סדר המספרים על גלגל הרולטה הוא זהה:
סך כל המספרים בגלגל רולטה הוא 666.
המשחק מתוכנן כך שבכל סיבוב של הרולטה, בית הקזינו ירוויח מספר אחוזים מההימורים.
הסיבה לכך היא קיומם של האפסים.
מכאן, שההימור הבסיסי על מספר ברולטה כרוך בהסתברות להפסד של 5.26% (), וזהו גם הרווח של הקזינו.
גם הימורים אחרים מגיעים לרוב לאותה הסתברות.
הימור על צבע אדום ב-100 דולר, יזכה את המהמר ב-100 דולר, אם עלה בגורל מספר אדום.
הסיכוי להרוויח בהימור זה הוא 18 (מספרים אדומים) מתוך 38, והסיכוי להפסיד הוא 20 (18 שחורים ועוד שני האפסים הירוקים) מתוך 38, כך שתוחלת ההפסד היא שוב 5.26% ().
הרולטה הצרפתית, הקרויה גם "רולטה אירופאית" (סוג הרולטה השני קרוי "רולטה אמריקאית"), מאופיינת במופע יחיד של אפס, ולכן סיכויי הזכייה בה גבוהים יותר.
הרולטה הצרפתית נפוצה בעיקר באירופה, אך כמעט לא קיימת ביתר העולם.
ברולטה צרפתית ההסתברות להפסד היא רק כ-2.7%.
רולטה רוסית היא משחק קטלני בו המתמודד נוטל אקדח תופי שטעון בכדור אחד בלבד, מסובב את התוף, מכוון את האקדח לראשו ולוחץ על ההדק, מבלי לדעת מראש אם תיפלט ירייה, או לא.
השם רולטה רוסית נובע מסיבוב תוף האקדח כגלגל של רולטה, ומהסיכויים לפליטת כדור (בדרך כלל יש מקום לשישה כדורים בתוף).
על פי האגדה, מקרים רבים של רולטה רוסית התרחשו ברוסיה החל מהמאה ה-19. לפי סיפור אחד, אולצו אסירים רוסים לשחק את המשחק על ידי סוהרים, שהימרו על תוצאותיו.
בגרסה אחרת, קצינים משועממים ואובדניים בצבא הרוסי שיחקו במשחק כדי להרשים אחד את השני.
לא ברורה אמיתות אגדות אלו.
משחק ברולטה רוסית הופיע גם במספר סרטי קולנוע, שהבולט בהם הוא "צייד הצבאים", אשר זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר לשנת 1978. נטען כי בעקבות הסרט גדל מספר מקרי ההתאבדות בשיטה זו.
בסרט באגסי משנת 1991, הגנגסטר באגסי סיגל מבצע רולטה רוסית בכיוון ראשו, כדי להוכיח לאויבו דרגנה שהוא "אלמותי".
הקוסם הבריטי דרן בראון ביצע הדגמה של רולטה רוסית עם אקדח אמיתי שבה הוא קיבל לידיו אקדח טעון בכדור בודד, גילה את מקומו של הכדור וניצל.
בסרטון המצויר של האחים וורנר משנת 1951, באגס באני נלחם ביוסמיטי סאם על מנת לזכות בבחירות לראשות העיר, כאשר מתברר שהסוס האפל זכה בבחירות, באגס וסם מחליטים לשחק ברולטה רוסית שבסופה באגס מכוון לראשו, מפספס ופוגע בסם.
הקטע צונזר ברוב רשתות הטלוויזיה האמריקאיות, אולם בישראל הוא שודר ללא צנזורה.
במשחק Call of Duty: Black Ops מייסון משחק עם וודס רולטה רוסית וברגע האחרון יורה את הכדור לעבר שוביו ושניהם ניצלים.
רולטה רוסית משחקת תפקיד מרכזי בסרט הדרמה ההיסטורית "דואליסט" משנת 2016.
בסדרה "גומורה" מבצע הגיבור צ'ירו גרסה מחוזקת של רולטה רוסית (שהוא מכנה "רולטה ספרדית") שבה יש 3 כדורים מתוך 6. כלומר, סיכוי 1:2 שתתבצע ירייה.
הוא עובר את המשחק בשלום ובכך מוכיח שהוא "אלמותי", בדומה לסרט "באגסי" המוזכר למעלה.
זהו גם כינויו בסדרה - "האלמותי".
בדרמה הספרדית "בית הנייר" סיילנה אוליבירה המכונה "טוקיו" מאיימת על אנדרס דה פונויוסה המכונה "ברלין" במשחק מדומה של רולטה רוסית.
המשחק נעצר לפני שנורה כדור.
בסרט הקולנוע הישראלי "לשחרר את שולי", ראש הקרטל הרנן מאלץ את אביהו, בצלאל ונתי לשחק רולטה רוסית בזה אחר זה מבלי "לערבב" את התוף.
אביהו ובצלאל לוחצים על ההדק פעם אחת, ונתי לוחץ על ההדק שלוש פעמים לכיוון ראשו, והלחיצה השישית והאחרונה של נתי מחסלת את אחד מחברי הקרטל.
המשחק ברולטה רוסית מופיע בפרק הראשון של העונה השנייה של "משחק הדיונון".
הפרק נקרא "לחם וגרלות" בסצנה זו, גי-הון מצליח לאתר את המגייס, והם משחקים משחק רולטה רוסית קטלני – מה שמעמיד את הטונים הפסיכולוגיים בעוצמה של קטסטרופה – עד שהמגייס בסופו של דבר לוקח את חייו עצמו .
רולו מיי היה פסיכולוג אקזיסטנציאליסט אמריקאי בן המאה ה-20, ממייסדי הזרם השלישי בפסיכולוגיה ומחברו של הספר רב-ההשפעה Love and Will.
למרות שהוא מזוהה על פי רוב עם הפסיכולוגיה ההומניסטית, הוא נבדל מפסיכולוגים הומניסטים כגון אברהם מאסלו וקרל רוג'רס במודעותו החדה כלפי המימד הטראגי שבקיום האנושי.
מיי היה חבר קרוב של הפילוסוף האמריקאי יליד-גרמניה פאול טיליך.
בין עבודותיו הנודעות ביותר של רולו מיי נמצאים הספרים Love and will ו-The Courage to Create, באנלוגיה המכבדת את ספרו של טיליך The Courage to Be.
ב-21 באפריל 1909 נולד רולו מיי בעיירה הקטנה אדה שבאוהיו.
במהלך ילדותו נאלץ להתמודד עם בעיות משפחתיות לא-מעטות, אשר נגרמו בין השאר מן הגירושים של הוריו והתמוטטות העצבים שסבלה אחותו.
לאחר מכן, נסע ללמד זמן-מה ביוון, וכשחזר למד ב-Union Theological Seminary עד 1938, וזכה ב-BD (ידוע גם כ-BDiv - בוגר בתאולוגיה, או באנגלית: Bachelor of Divinity).
את לימודיו האקדמיים הוא סיים ב-1949 בליגת הקיסוס, עם דוקטורט בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת קולומביה.
את שנותיו האחרונות הוא בילה במפרץ סן פרנסיסקו אשר לחופיה של קליפורניה, שם הוא נפטר ב-22 באוקטובר 1994, בן 85.
רולו מיי הושפע מההומניזם האמריקאי והשקיע משאבים רבים ליישב את הפסיכולוגיה האקזיסטנציאליסטית עם זרמים אחרים בפסיכולוגיה, בייחוד עם תורתו של פרויד.
מיי הגדיר כמה מונחים אקזיסנציאליסטים מסורתיים בצורה שונה במקצת מן המקובל, בין השאר הוא גם המציא מילים חדשות לתיאור מושגים אקזיסטנציאליסטים מסורתיים.
לדוגמה, יעוד או "גורל" (destiny) עשוי להיות "היזרקות" (thrownness) בשילוב עם "הצנחה" (fallenness) - החלק בקיום שלנו הנקבע בשבילנו, במטרה ליצור את חיינו.
את המילה "אומץ" ("courage") הוא גייס כדי לתאר תופעה ספציפית מאוד, את התמודדתו של האדם מול חרדתו וההתעלות מעלה.
בדומה לתאוריית הצרכים של אברהם מאסלו, לתאוריית השלבים הפסיכו-חברתית של אריק אריקסון, וכמו פסיכולוגים הומניסטיים רבים בני תקופתו, רולו הבחין בין מספר שלבים התפתחותיים:
תמימות (Innocence) – השלב הקדם-אגואיסטי, קדם-מודעות-עצמית של העולל.
התמים עושה אך ורק מה שהוא חייב לעשות.
יחד עם זאת, לתמים יש רצון ברמה מסוימת, במובן של דחף להגשים את צרכיו.
התמרדות (Rebellion) – האדם המרדני רוצה חירות (חופש), אך חסרה לו עדיין ההבנה של האחריות הבאה ביחד עם עצמאות.
החלטה (Decision) – שלב ביניים בחייו של אדם, בו הוא צריך להתנתק מהוריו ולעבור לשלב הרגיל, השלב הבא של ההתפתחות.
בשלב ההחלטה האדם חייב להחליט באיזה שביל מטפורי בחייו הוא יבחר ללכת, וכמו כן להגשים צרכים מרדניים משלב ההתמרדות.
רגיל (Ordinary) – האגו הבוגר הנורמלי למד מהי אחריות אך מצא אותה דורשנית מדי, ולכן הוא מחפש מפלט בקונפורמיות ובערכים מסורתיים.
יצירתי (Creative) – הבוגר האותנטי, השלב האקזיסנציאליסטי, מעבר לאגו ולמימוש-עצמי (או הגשמה עצמית).
זהו האדם המקבל עליו את גורלו ומתמודד מול חרדותיו באומץ (ראה את ההגדרות של מיי למונחים האלה בתחילת השער "השגים").
אולם אלו אינם שלבים במובן המסורתי של המילה, כגון תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של ז'אן פיאז'ה בפסיכולוגיה התפתחותית; לדוגמה, ילד עשוי להיות "תמים", "רגיל", או "'יצירתי" לעיתים, ומבוגר עלול להיות "מרדני".
ההקשר היחידי לגילאים מסוימים הוא בהתבלטות של שלב אחד על-פני האחרים.
"התמרדות", למשל, מתבלטת במיוחד בקרב בני-השנתיים ואצל המתבגרים.
מיי תפס את המהפכה המינית של שנות השישים והשבעים, ואת המסחור של מין ופורנוגרפיה, כבעלי השפעה על החברה וכגורמים העיקריים לרעיון במוחותיהם של מבוגרים שמין ואהבה לא בהכרח קשורים זה בזה.
מיי טען שהרגש הופרד מן ההיגיון, כך שחיפוש אחר מערכות יחסים המבוססות על יחסי מין גרידא, הנמנעות מהדחף הטבעי להיקשר לאדם אחר וליצור חיים חדשים, הפכו למקובלות בחברה.
הוא גם האמין שהתפתחות המתירנות המינית יכולה להוביל את החברה המודרנית להחמיץ התעוררות במישורים גבוהים יותר.
מיי הציע שהדרך היחידה לתקן את הרעיונות הציניים בהם מחזיק הדור היא לגלות מחדש את החשיבות שבדאגה לאחר, אותה מיי תיאר כרגש ההפוך לאפתיה.
ספרו הראשון, The Meaning of Anxiety, בוסס בעיקרו על עבודת הדוקטורט שלו, שהושפעה רבות מקריאתו בכתביו של הפילוסוף סרן קירקגור בן המאה ה-19, אותו מחשיבים רבים כאבי האקזיסטנציאליזם.
מיי הגדיר חרדה (anxiety) כ"החשש המגורה כתוצאה מאיום על ערך כלשהו הנתפס על ידי האינדיבידואל כחיוני לקיומו כ'עצמי'" (תרגום חופשי).
הוא גם ציטט את קירקגור: "חרדה היא סחרחורת הנובעת מן החופש".
ב-1956 מיי ערך את הספר Existence ביחד עם ארנסט אנג'ל והנרי אלנברגר (פסיכיאטר שווייצרי, היסטוריון רפואי וקרימינולוג, הנחשב על ידי רבים כמייסד ההיסטוריוגרפיה של הפסיכיאטריה).
Existence עזר להציג את הפסיכולוגיה האקזיסטנציאליסטית בארצות הברית.
גילוי ההוויה - פסיכולוגיה, הוצאת רשפים.
הזעקה למיתוס, הוצאת שמעוני [כתר].
רולטת הרשת היא טקס חניכה ומשחק שהיה נהוג בחיל האוויר הישראלי למסיימי קורס פקחי טיסה.
דבר קיומו של הטקס נודע ברבים ב-1992 לאחר שחייל נהרג בעת ביצועו.
מהותו של הטקס הייתה מעין "מבחן אומץ" במסגרתו שוכב החייל בגבו על הרצפה ואוחז, מלמטה, ברשת ביטחון שנועדה לבלום מטוסים נוחתים, שבעת שחרורה היא מתרוממת במהירות גבוהה ביותר.
מבנה הרשת אמור לבלום את החייל.
ב-21 ביולי 1992 נפצעו קשה החייל אמיר מלט והחיילת לילך בר-נתן בבסיס חצרים, כאשר הפעלת הרשת הדפה אותם לעבר מסלול הנחיתה, עליו התרסקו.
כעבור חמישה ימים נפטר מלט מפצעיו.
בגרסת צה"ל לאירוע "נפגע החייל אנושות מכבל לבלימת מטוסים, במהלך שיעור הדרכה במתקן, מתוך רשלנות הקצינים במקום".
לאחר האסון הועמדו לדין שלושה קצינים בדרגת סגן.
אחד מהם זוכה ואילו השניים האחרים, סגן נועה טרנר וסגן ירון נעים, הורשעו בגרימת מותו של רב"ט אמיר מלט ובפציעתה של טוראית לילך בר נתן ונשפטו למאסר בפועל ולהורדה בדרגה.
בהשפעת האירוע כתבה הסופרת בתיה גור את הרומן "אבן תחת אבן".
רולדה (מצרפתית: roulade, או גלילה) היא עוגת ספוג מגולגלת וממולאת, המוגשת קרה, בפרוסות עגולות.
בצק עוגת הספוג מבוסס על קצף ביצים המעניק לו אווריריות ואינו מכיל שומן כדי שיהיה גמיש וניתן לגלגול (או מכיל מעט שומן).
עוגת הספוג נאפית בתבנית אפייה רדודה וגדולה כדי שתיאפה נמוכה.
בגמר האפייה, בעודה חמה, מגלגלים אותה בעדינות בעזרת מגבת מטבח כדי לעצבה לצורת רולדה כל עוד העוגה גמישה מספיק.
לאחר שהתקררה מעט, פורשים אותה שוב, ממלאים בדרך כלל במילוי מתוק כגון קצפת, ריבה, קרם, פירות ומגלגלים.
לעיתים גם מצפים את הרולדה מבחוץ.
להגשה פורסים את הרולדה לפרוסות עגולות החושפות לעין את מילויה.
מקורה של הרולדה במטבחי מרכז אירופה, בפרט המטבח הגרמני והמטבח ההונגרי.
במטבח ההונגרי נהוג למלאה בריבה או בקרם חמאה.
במטבח הגרמני זורים עליה אבקת סוכר.
במטבח השוודי הרולדה ממולאת בקרם חמאה וריבת תות שדה.
גרסה נוספת עשויה קמח תפוחי אדמה במקום קמח חיטה וממולאת שוקולד.
במטבח הצרפתי רולדת ביוש דה נואל, דמוית גזע חג המולד, משמשת כקינוח אופייני לחג המולד.
במטבח הבריטי ממלאים את הרולדה בריבה וזורים מעל אבקת סוכר.
גרסה נוספת, המשותפת גם למטבח האמריקאי כוללת החלפת חלק מהקמח באבקת קקאו, ומילוי בקצפת או בקרם חמאה, לעיתים עם תוספי טעם כגון וניל, שוקולד וליקר שוקולד.
גליל ארקטי הוא גרסה מסחרית של רולדה בה עוגת הספוג נאפית בנפרד, וממולאת לאחר מכן בגלידת וניל.
להונג קונג, שהייתה קולוניה בריטית במאה ה-19, הגיעה הרולדה בהשפעת המטבח הבריטי.
הרולדה הייתה מהעוגות המערביות הראשונים שנמכרו במאפיות המקומיות לצד המאפים הסינים.
הגרסאות הנפוצות שם הן רולדה מבוססת על ביצים ממולאת קצפת קלה, ורולדה המבוססת על ביצים בתוספת שוקולד, אף היא במילוי קצפת.
ישנן מאפיות המציעות גיוונים נוספים כגון מילויי תות שדה, קפה ותפוז.
במאפיות ברובעי צ'יינהטאון ברחבי העולם נמכרות רולדות זהות לאלו הנמכרות בהונג קונג.
בצ'ילה הרולדה ממולאת בריבת חלב.
במטבח האיטלקי ובמטבח הארגנטינאי מקובלים מילויים מלוחים כגון לבבות דקל במיונז, טונה, פרושוטו, ירקות ועוד.
גם במתכונים אלו הבסיס הוא עוגת ספוג מתוקה.
מנה זו, המשלבת מתיקות ומליחות, מוגשת לרוב כמתאבן.
רולון גארדנר הוא מתאבק עבר אמריקאי, אלוף אולימפי ואלוף עולם בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל עד 130 קילוגרם.
גארדנר התפרסם לאחר שהגיע לאולימפיאדת סידני (2000) כאלמוני יחסית, וזכה במדליית הזהב אחרי ניצחון סנסציוני בקרב הגמר על אלכסנדר קרלין שנחשב בעיני רבים לגדול המתאבקים בכל הזמנים.
ניצחונו של גארדנר קטע לקרלין רצף חסר תקדים של 13 שנה ללא הפסד ושש שנים בלא שאפשר ליריביו לצבור אפילו נקודה אחת נגדו.
גארדנר נודע גם ביכולת ההישרדות שלו, לאחר ששרד סדרה של תאונות קשות ומצבים קיצוניים.
גארדנר גדל בחווה לייצור חלב בוויומינג, עם שמונה אחים ואחיות מבוגרים ממנו, ועסק בעבודה פיזית בחווה במשך כל ילדותו ונערותו.
בבית הספר התיכון התגלה כישרון ההיאבקות שלו כשזכה באליפות וויומינג לבתי ספר תיכוניים, ובמקביל הצטיין בפוטבול ובהדיפת כדור ברזל.
הוא המשיך להצטיין גם במכללה המקצועית בה למד לאחר התיכון, והגיע לאוניברסיטת נברסקה על מלגה של ספורטאי מצטיין.
באוניברסיטה סיים תואר בחינוך גופני.
ב-1998 זכה בתואר בינלאומי ראשון - מדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאים.
אולימפיאדת סידני (2000) - עד הגמר
על אף הזכייה במשחקים הפאן-אמריקאים הגיע גארדנר הגיע לאולימפיאדת סידני כאלמוני יחסית.
בבית המוקדם שלו בתחרות ההיאבקות בסגנון יווני-רומי עד 130 קילוגרם ניצח גארדנר בקלות את שלושת יריביו מאיטליה, ארמניה ותוניסיה, ועלה לרבע הגמר.
כיוון שלרבע הגמר עלו רק שישה מתחרים ולא שמונה, זכה גארדנר בכרטיס חופשי לחצי הגמר.
בחצי הגמר פגש גארדנר את הישראלי יורי יבסייצ'יק.
יבסייצ'יק הוביל 2:0 ונראה בדרך לניצחון, אך אז הצליח גארדנר להטיל את יבסייצ'יק שנפגע בראשו.
גארדנר המשיך לתקוף את יבסייצ'יק ההמום, הפך את התוצאה וניצח 3:2 כדי לעלות לקרב הגמר, שם המתין לו האלוף האולימפי משלוש האולימפיאדות הקודמות והמתאבק שלא נוצח מזה 13 שנה, אלכסנדר קרלין.
אולימפיאדת סידני (2000) - קרב הגמר
ביום הקרב נאספו מכובדים רבים באולם ההיאבקות כדי לראות - כך האמינו - את אלכסנדר קרלין זוכה במדליית זהב אולימפית רביעית ברציפות.
נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, חואן אנטוניו סמראנש, נכח באולם והתכוון להיות האיש שיגיש את המדליה ההיסטורית לקרלין.
איש לא נתן סיכוי לאמריקאי המפתיע והאלמוני מול מי שנחשב לגדול המתאבקים בכל הזמנים.
בקרב קודם בין השניים, באליפות העולם ב-1997, הביס קרלין את גארדנר בקלות.
הקרב, בן שני חלקים של 3 דקות כל אחד לפי חוקי ההיאבקות של אז, התפתח לקרב התגוששות כאשר גארדנר מצליח לעמוד מול קרלין.
החלק הראשון הסתיים ללא נקודה לאיש מהמתחרים, והחלק השני, על פי החוקים, החל באחיזה הדדית כאשר כל מתאבק מנסה להפוך את יריבו.
כ-30 שניות מתחילת החלק השני של הקרב, תוך כדי ההתגוששות במהלך האחיזה ההדדית, הצליח גארדנר לשבור את אחיזתו של קרלין.
לאחר בדיקה בווידאו אישרו השופטים את המהלך והעניקו לגארדנר נקודה שהעלתה אותו ליתרון מפתיע.
זו הייתה הנקודה הראשונה שבה זכה יריב של קרלין מזה 6 שנים.
6 דקות הקרב חלפו כאשר קרלין לא מצליח לעשות דבר מול גארדנר.
לפי חוקי הענף, כיוון שאף מתמודד לא צבר 3 נקודות, המשיך הקרב להארכה בת 3 דקות שבסיומה מוכרז בכל מקרה מנצח.
בהארכה נראה היה בבירור שדווקא קרלין הולך ומתעייף, וגארדנר שולט בקרב.
הנקודה היחידה בה זכה גארדנר הכריעה את הקרב, כאשר בשניות האחרונות של הקרב הוריד קרלין את זרועותיו, והכיר בהפסדו.
זה היה הקרב האחרון בקריירה של קרלין, שפרש מפעילות לאחר האולימפיאדה.
ניצחונו של גארדנר על קרלין הכה גלים בעולם הספורט כולו.
המשלחת האמריקאית הכירה בהישג הזה כגדול הישגיה באולימפיאדה, וחבריו של גארדנר למשלחת האולימפית העניקו לו את הכבוד לשאת את דגל ארצות הברית בטקס הסיום.
המשך קריירת ההיאבקות לאחר אולימפיאדת סידני
עטור תהילה התייצב גארדנר ב-2001 לאליפות העולם בפטראס, יוון, וגם כאן זכה במדליית הזהב כאשר הוא גובר בגמר על יריב מהונגריה.
בכך הפך גארדנר לאמריקאי היחיד שהיה גם אלוף אולימפי וגם אלוף עולם בהיאבקות בסגנון יווני-רומי.
על אף שעבר לאחר מכן סדרת פציעות בעקבות תאונות שונות ומשונות, פציעות שכללו קטיעה של אצבע בכף רגלו, ניצח גארדנר במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אתונה (2004).
באולימפיאדה נוצח הפעם בחצי הגמר, אך ניצח בקרב על מדליית הארד.
לאחר הקרב ירד ממזרן ההיאבקות כשהוא מותיר מאחוריו את נעליו, כסימן לפרישה.
עוד במהלך קריירת ההיאבקות החובבנית שלו וגם לאחר פרישתו, בעקבות השם שעשה לעצמו עם ניצחונו על אלכסנדר קרלין, זכה גארדנר במספר הצעות לעבור להיאבקות מקצוענית תמורת סכומים גבוהים אך סירב לכולן.
בסוף שנת 2004 השתתף בקרב MMA יחיד מתוך כבוד ליריבו, שהיה אלוף אולימפי בג'ודו מאולימפיאדת ברצלונה (1992).
גארדנר הפך מיד אחרי הניצחון על קרלין למרצה ומרואיין מבוקש.
לאחר פרישתו הסופית מהיאבקות פעילה הפך את מתן ההרצאות למקצועו, ובנוסף הקים מרכז בריאות וכושר ביוטה.
ב-2008 שימש גארדנר כפרשן היאבקות עבור רשת NBC בשידוריה מאולימפיאדת בייג'ינג.
ב-2010 נכנס גארדנר להיכל התהילה של ההיאבקות האמריקאית.
ב-2011 השתתף גארדנר בתוכנית המציאות "The Biggest Loser", המקור האמריקאי לתוכנית "לרדת בגדול".
גארדנר הגיע אליה לאחר שהעלה במשקלו ל-215 קילוגרם, משקל שהעמיד את בריאותו בסכנה.
לאחר שבמהלך התוכנית הוריד ממשקלו כ-85 קילוגרם וסומן כמנצח העתידי, הודיע במפתיע על פרישה מהתוכנית מסיבות אישיות, אותן לא פירט.
עוד באותה שנה חזר גארדנר להתאמן והודיע שהוא שוקל לחזור מפרישה ולנסות להתחרות באולימפיאדת לונדון (2012) - חזרה שלא יצאה לפועל בסופו של דבר.
ב-2012 נקלעו עסקיו לקשיים, וגארדנר הוכרז כפושט רגל עקב חוב של כ-3.9 מיליון דולר.
כתוצאה מכך נמכרו מרבית נכסיו, כולל המדליות האולימפיות בהן זכה.
מעבר להיאבקות, נודע גארדנר גם בכך ששרד סדרה של תאונות ומצבים קיצוניים שעבר.
כילד בבית הספר שופד גארדנר על ידי חץ שנורה על ידי ילד אחר כמעשה קונדס.
ב-2002 עבר תאונה כשרכב לבדו על מזחלת שלג ונותר תקוע לזמן ארוך באזור קפוא ומבודד.
התאונה עלתה לו באיבוד אצבע בכף רגלו, שנכרתה בשל כוויית קור.
ב-2004, לפני אולימפיאדת אתונה, נפגע ממכונית בעת שרכב על אופנועו ויצא מהפגיעה עם פריקה בשורש כף ידו.
ב-2007 התרסקו גארדנר ושניים מחבריו עם מטוס קל אל אגם פאוול.
לאחר ששרדו את ההתרסקות עצמה, נאלצו השלושה לשחות במים בטמפרטורה של 7 מעלות במשך למעלה משעה, ולאחר מכן לשרוד לילה שלם ללא מחסה בטמפרטורה של 2 מעלות מתחת לאפס.
בבוקר נמצאו השלושה בריאים ושלמים על ידי דייג שעבר במקום במקרה.
רוֹלָה פלויד היה חבר המושבה האמריקנית ביפו וממדריכי התיירים הראשונים בארץ ישראל.
רולה פלויד נולד למשפחה בת חמישה ילדים בבלו היל, מיין, ארצות הברית.
נישא ב-1858 לתאודוסיה דריסקו, ילידת 1826.
פלויד ואשתו תיאודוסיה (דוֹשָה) היו חברים בכנסיית המשיח (Church of the Messiah) של הכומר המורמוני לשעבר ג'ורג' ג'ונס אדמס , אשר התפצלה מן התנועה המורמונית.
בשנת 1866, לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקאית, החליט פלויד להגר בעקבות אדמס, בתקווה לעתיד טוב יותר.
הוא הגיע עם קבוצה בת 157 איכרים ממיין ליפו בהנהגת הכומר אדמס והקימה במקום מושבה.
בתחילה התגוררו המהגרים החדשים באוהלים ובתנאים קשים עד קבלת האישור מהטורקים לבניית המושבה.
בתקופה זאת נפטר בנו של פלויד.
המושבה נתקלה בקשיים רבים ובסופו של דבר ננטשה בשנת 1868, מרבית תושביה עזבו את ארץ ישראל, ובתיה נמכרו לקבוצת הטמפלרים הגרמנים.
פלויד ואשתו לא עזבו את ארץ ישראל עם פירוק המושבה.
בהגיעם ממיין, הביא איתו מרכבת סוסים (אשר הייתה קרויה בתקופה זאת דיליז'אנס) מסוג Maine Spring Wagon, הראשונה מסוג זה בארץ ישראל.
אחרי שנתיים בארץ דיבר ערבית שוטפת וב-1867 יסד את קו המרכבות הראשון בארץ ישראל בין יפו לירושלים.
על מנת שיוכל להדריך תיירים השתלם בגאוגרפיה של ארץ ישראל ובכתבי הקודש ובהיסטוריה של אתרי התיירות בארץ.
לאחר שנתיים בארץ ישראל החל פלויד להתכתב עם אחותו, אאורילה ובעלה, שנותרו במיין.
ב-1 במאי 1868 חתם רולה פלויד חוזה בלעדיות עם השלטונות בהולכת נוסעים (בין אם בכרכרה או בין על גבי סוסים), אך ביטל את העסקה אחרי שמונה חודשים, משלא קיבל את שכרו.
עם פירוק המושבה עבר לירושלים יחד עם קבוצה קטנה של בני המושבה שכללה את הרברט קלארק (לימים סגן הקונסול האמריקאי בארץ ישראל).
בשנת 1873 פלויד השתתף בהקמתה של לשכת הבונים החופשיים הראשונה בארץ ישראל, Royal Solomon Mother Lodge מס.
293 תחת חסות קנדית, בהקמה כמפקח שני, ובשנה שלאחר מכן הפך לנשיאה.
לימים היה אח בלשכת ברקאי של הבונים החופשיים, ולימים היה אף נשיא הלשכה.
אח נוסף בלשכה, ערבי נוצרי ממוצא לבנוני בשם אלכסנדר הווארד (במקור - אסכנדר עוואד), שימש כנציג חברת התיירות תומאס קוק בארץ ישראל.
בסתיו 1879 חתם על הסכם העסקה בחברת קוק.
במסגרת תפקידו נודע פלויד כמדריך תיירים מעולה, בעל כישרונות לוגיסטיים, וידע רב.
בין היתר היה פלויד המדריך הצמוד של מבקרים נודעים כמו יוליסס ס.
גרנט (בשנת 1878) ויורש העצר האוסטרי (בשנת 1881), בביקוריהם בארץ ישראל.
לאחר מריבה עם תומאס קוק, הפך פלויד למדריך תיירים עצמאי.
המאבק בין החברות היה כוחני.
חברת קוק חייבה את כל ספקיה לחתום בחוזה על סעיף שמנע מהם לעבוד עם פלויד, אך פלויד המשיך לזכות בהצלחה רבה כמדריך.
בנובמבר 1902 יושרו ההדורים בין פלויד וקוק והוא חזר לעבוד עם החברה.
פלויד התאלמן ב-1899, נשא לאישה את מרי ג'ין קלארק לייטון, בתה של אלן קלארק, ואימץ את בנה, אלברט.
הוא הלך לעולמו בשנת 1911 ונקבר בבית הקברות הבינלאומי של האגודה המשיחית השליחית בעמק רפאים (הסמוך למושבה הגרמנית בירושלים).
לימים הקים בנו המאומץ של פלויד, אלברט, את קולנוע עדן סמוך למפגש רחוב המלך ג'ורג' עם רחוב אגריפס.
כאמור, עם פירוק המושבה האמריקאית ביפו עבר פלויד לירושלים לבית שאותו רכש בפינת הרחובות אגריפס וקינג ג'ורג'.
בית זה הפך למרכז של הקהילה המורמונית בירושלים, ומקום ביקור לצליינים המורמונים אשר הגיעו אל העיר.
את חצר ביתו חילק ליחידות דיור קטנות ורבות.
בימי ראשית העלייה השנייה הושכרו יחידות אלו לצעירים, בני העלייה, אשר עבדו כפועלים בירושלים וכתלמידים בבצלאל - ונודעו בתור 'קומונת הסתתים'.
בין הצעירים אשר התגוררו בחצרו היו אלכסנדר זייד, יצחק בן-צבי ורחל ינאית ודוד בן-גוריון.
בשנת 1911 הגיע רולה פלויד לסיכום עם ריז ג'נקינס, שליח 'העצרת הכללית' המורמונית על מכירת הבית תמורת 25 אלף דולר, ואולם לבסוף, לאחר מותו של פלויד, החלה התנועה המורמונית לשכור את הבית שכונה 'בית הקדושים' מאשתו.
בקיץ 1913 הוקם בבית בית ספר שמנה 45 תלמידים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עזבה משפחת פלויד את הארץ, אך ג'נקינס נשאר והמשיך לנהל את בית הספר.
עם נסיגת הטורקים מירושלים נלקח ג'נקינס לבית כלא בדמשק.
רולו ארמסטרונג (באנגלית: Rollo Armstrong; המכונה רולו, הוא מפיק מוזיקלי ומלחין בריטי בסגנון מוזיקה אלקטרונית, ממקימי ההרכב המוזיקלי "פיית'לס".
אלבומי המוזיקה שהוציא באופן עצמאי וכן במסגרת פיית'לס ושיתופי פעולה מוזיקליים נוספים, בהם עם סיסטר בליס ועם אחותו דיידו, נמכרו בכ-36 מיליון עותקים.
רולו, יליד לונדון, הוא ממקימי ההרכב "פיית'לס" ב-1995 יחד עם מקסי ג'אז.
מזוהה בעיקר בעקבות עבודתו עם סיסטר בליס, שהשתייכה להרכב זה.
בשנת 2000 שיתף פעולה עם מארק בייטס, בהרכב "Dusted".
אלבומם השני מ-2005, "Safe From Harm", יצא במספר גרסאות, בהן גרסת ספר ששילבה איורים ושירים, העוסקים בילדות ובחיי משפחה לא פשוטים.
השיר "Always Remember To Respect And Honour Your Mother" יצא בשני חלקים, בגרסת וידאו שממחישה את הספר, ובגרסת Deep Dish שהופקה בין היתר על ידי דיידו.
רולו שיתף פעולה גם עם אחותו הצעירה, הזמרת דיידו, לה הפיק שניים מאלבומיה - "No Angel" ו-"Life for Rent".
באלבומו "When We Were Young", שיצא בשנת 2000, שרה דיידו את השירים "Winter" ו-"Hurt you".
בגרסה מאוחרת יותר של השיר "Hurt you" שיצאה במסגרת ההרכב "Dusted", נכללים שני חלקים, בראשון שרה דיידו את מילות השיר ובשני מקריא רולו קטע מהשיר.
בשנת 2011 היה רולו מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השיר הטוב ביותר, ככותב השיר "If I Rise", בשיתוף פעולה עם דיידו ואיי.
השיר זכה בפרס איגוד המבקרים לשנת 2011 כשיר הטוב ביותר.
באותה שנה עבד עם סיסטר בליס ודיידו על השיר "Everything to loose", שנכלל בהמשך במוזיקת הרקע של הסרט "סקס והעיר הגדולה".
רולאנדו ג'ורג' דה פונססה (נולד ב-31 באוגוסט 1985), המכונה רולאנדו, הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת הבלם.
לאחר שבתחילת הקריירה שלו בנוער שיחק בשורות המועדון הקטן קמפומרינסס, עבר לקבוצה מליסבון בלננסש אליה הצטרף בגיל 18. ב-28 באוגוסט 2004 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בה כבש את שערו הראשון בניצחון 0–3 נגד מאריטימו.
לרולאנדו היה תפקיד חשוב כחלק מהגנת הקבוצה עד עונת , בה סיימה הקבוצה במקום השמיני בליגה.
ב-15 באפריל 2008 חתם בפורטו על חוזה לארבע שנים.
בעונתו הראשונה בקבוצה כבש שלושה שערים ב-28 הופעות ועמה זכה בדאבל, באליפות פורטוגל והגביע הפורטוגזי.
בעונת ישב יותר על הספסל אך זכה בעוד אליפות פורטוגל שנייה ברציפות.
ב-17 בפברואר 2011 הבקיע שער נגד סביליה בניצחון 1–2 במסגרת שמינית גמר הליגה האירופאית, בסוף העונה זכה עם הקבוצה בטורניר בניצחון במשחק הגמר 0–1 על ספורטינג בראגה.
רולאנדו החל את עונת מעולה בכך שהבקיע צמד שערים נגד ויטוריה בסופר קאפ הפורטוגזי שהובילו לניצחון 1–2 וזכייה.
ב-30 בינואר 2013 הושאל עד סוף העונה לנאפולי האיטלקית מהסרייה א'.
ב-10 באוגוסט 2013 הושאל לאינטר מילאנו עד סוף העונה.
הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה ב-27 באוקטובר נגד הלאס ורונה בניצחון 2–4. ב-2 בפברואר 2015 הושאל לאנדרלכט הבלגית עד סוף העונה.
בקיץ 2015 חתם במרסיי הצרפתית.
ב-27 בפברואר 2020 חתם בספורטינג בראגה לשנתיים וחצי.
על אף שרולאנדו נולד בכף ורדה, הוא עבר לפורטוגל בגיל 14 והתאזרח ב-2006. משם החל לשחק בנבחרת הצעירה של פורטוגל והשתתף עמה באליפות אירופה עד גיל 21.
רולאנדו זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת במרץ 2009 במשחק ידידות נגד אך לא לקח חלק במשחק.
רולדין היא רשת הקונדיטוריות הגדולה ביותר בישראל, עם 105 סניפים בפריסה ארצית.
הרשת החלה לפעול בשנת 1989 כיוזמה של שני אחים, קובי ואבי חקק, כשהשניים פתחו חנות ברמת השרון.
רולדין מציעה 150 סוגים שונים של מאפים ביתיים הנאפים במקום מדי יום, עוגות, פשטידות, לחמים ועוגיות – כולם בעבודת יד.
הקונדיטוריה הראשית נמצאת ביישוב קדימה שבאזור השרון, המוצרים יוצאים מן המפעל ונשלחים לסניפים לאפייה טרייה, רולדין מקפידה להשיק לפחות 50 מוצרים חדשים מדי שנה.
בעלי הרשת קובי ואבי חקק החלו את דרכם ב-1987 במכירת מאפים עבודת יד מדלת לדלת.
הרשת בבעלות קובי חקק, אבי קינן, דודי קינן וגולן עינת.
רולאנד וולפארט הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ, בעיקר בקבוצת באיירן מינכן מליגת הבונדסליגה.
וולפארט גדל בקבוצת הנוער של בורוסיה בוכהולט, ובשנת 1981, בגיל 18, עבר לדיסבורג, שם הבקיע 39 שערים ב-71 הופעות.
בעונת 1983/84 סיים וולפארט כמלך השערים של הבונדסליגה השנייה, אך הקבוצה לא הצליחה להעפיל אל הבונדסליגה, לאחר שהובסה במפגש כפול מבחני העלייה על ידי איינטרכט פרנקפורט בתוצאה המצטברת 6-1.
הצלחתו של וולפארט בדיסבורג זיכתה אותו בשנת 1984 בחוזה בבאיירן מינכן, שם הפך לחלק בלתי נפרד מהתקפת הקבוצה, והבקיע 119 שערים ב-254 הופעות, נתון המציב אותו במקום השלישי בדירוג המבקיעים של באיירן מינכן בכל הזמנים.
וולפארט זכה עם באיירן מינכן בחמש אליפויות ובגביע אחד, לאחר ניצחון 5-2 על שטוטגרט, בו הבקיע וולפארט שלושער.
וולפארט זכה בתואר מלך שערי הבונדסליגה פעמיים במדי באיירן מינכן, בעונת 1989 עם 17 שערים בצוותא עם תומאס אלופס מפ.צ.
עם זאת, הצלחתו בבונדסליגה לא תורגמה להצלחה בנבחרת גרמניה בכדורגל, בה הופיע פעמיים בלבד, נוסף על מספר הופעות בנבחרות הצעירות של גרמניה המערבית.
בשנת 1993 עזב וולפארט את באיירן מינכן ועבר לסנט אטיין, בה שיחק עונה אחת, ולאחר מכן שיחק שלוש עונות בבוכום.
בפברואר 1995 וולפארט נמצא אשם בנטילת חומרים אסורים, והושעה לחודשיים.
בהמשך שיחק וולפארט עונה אחת בלוקומוטיב לייפציג, עונה אחת בוופרטאלר, ובשנת 2000 סיים את הקריירה בפ.צ.
בוכוולט מעיר הולדתו, כשבאמתחתו 437 משחקים ו-193 שערים.
מלך השערים של הבונדסליגה השנייה: 1984
רולו (Rollo; סביבות 860 – 932), או בשמו הנוצרי רוברט (ידוע גם כרולף הצועד; נורדית עתיקה: Göngu Hrólfr), היה מייסד השושלת הנורמנית ששלטה באזור שממנה נגזר שמו – נורמנדי (נורמן: איש הצפון), אשר הפך מאוחר יותר לדוכסות שהתקיימה עד כיבושה בשנת 1204 על ידי ממלכת צרפת.
רולו היה ויקינג ממוצא סקנדינבי, אצילי כנראה, שבעקבות הגליה מארצו מסיבות שנויות במחלוקת יצא למסע פשיטות ימי ברחבי סקוטלנד והאיים ההברידיים, וייתכן שגם לאירלנד וארצות השפלה, לפני שהגיע לצפון צרפת של ימינו.
לאחר שרולו ואנשיו השיגו אחיזה בשטחים נרחבים בעמק הסן והחלו להוות איום ממשי לממלכה הפרנקית המערבית, הם התעמתו עם כוחותיו של המלך שארל התם בשארטר והוכנעו על ידו.
בעקבות הקרב נחתם הסכם סנט קלייר סור אפט, שבמסגרתו העניק שארל לנורדים כפיאודום את העיר רואן והשטחים שבין נהר האפט לרצועת החוף הצפונית של נורמנדי בתמורה לקבלת ריבונותו הפיאודלית של שארל באזור ולסיום מסעות הביזה שלו.
בעקבות ההסכם נוצרה ישות מדינית, שלאחר דורות ספורים איחדה תחתיה תושבים מעמים שונים כגון פרנקים, נורווגים, דנים ובריטונים, אותם הפכה לקבוצה הומוגנית שנודעה כנורמנים.
השושלת שייסד רולו הייתה לאחת החשובות והמשפיעות בימי הביניים ובין בניה בולט ויליאם הראשון, אשר כבש את אנגליה במאה ה-11 וקיבל את הכינוי "ויליאם הכובש".
המקורות אשר מתעדים את קורות חייו של רולו הם בחלקם היסטוריים ובחלקם אגדתיים.
ואכן דודו בעצמו מעיד בפתיחת ספרו כי הוא עצמו כתב אותו לאחר שנענה לבקשתו של רישאר הראשון ("חסר המורא"), נכדו של רולו, בעת ששהה בחצרו – עובדה שגרמה להיסטוריונים רבים לפקפק באובייקטיביות של תיאוריו.
ההיסטוריון דייוויד דאגלס, שכתב מספר מאמרים בנושא סיכם: "דברי ההלל אודות הדוכסים הנורמנים שחוברו בשנים הראשונות של המאה ה-11 בידי דודו מסן קוונטין, הופרכו עד כדי שאין עוד לחקור את ההיסטוריה הנורמנית המוקדמת אלא תוך התייחסות זעומה אליהם בלבד."
מוצאו של רולו עמום וקיימות לו גרסאות שונות בתכלית.
בלא שום תיעוד למועד לידתו המדויק, ניתן להעריך שנולד במחצית השנייה של המאה התשיעית.
לפי דודו, רולו היה בנו של אציל דני והיה לו אח נוסף בשם גורים.
לאחר שגורים נהרג בקרב שניהלו האחים מול המלך הדני, רולו הפליג עם שש ספינות ל"סקנזה" (מקום לא מזוהה) ומשם לאנגליה.
לאחר שעזב את אנגליה הוא הגיע לפריזיה ומשם לגאליה.
דייוויד דאגלס גורס שכמו בהרבה מקרים דומים, טיעוניו של דודו כאן הם בלתי סבירים בעליל, ומה גם שקיים עוד מניע נסתר אפשרי העומד מאחורי ייחוס המוצא הדני לרולו, והוא שדוכסות נורמנדי, שתחת חסותה פעל, הייתה קשורה בברית עם המלך הדני סוון פורקברד בעת כתיבת החיבור.
דאגלס מפרט בדבר עדויות שמצביעות על מוצאו של רולו כבנו של רוגנוולד, יארל מורה שבנורווגיה.
הסאגה האיסלנדית היימסקרינגלה ("חיי המלכים") היא אחת מעדויות אלה, והיא אף מתייחסת לכינויו של רולו - "הצועד" - שניתן לו כביכול מכיוון שהיה גדול עד כדי כך ששום סוס לא יכול היה לשאתו, ולכן נאלץ לצעוד לכל מקום אליו הלך.
למרות הבעייתיות הרבה של סגנון הסאגה כמקור סיפורי ואמנותי לצד היותו כלי לתיעוד היסטורי, דאגלס טוען כי בענייני גנאלוגיה אין להקל בו ראש, שכן הסאגות נועדו בראש ובראשונה לספר את סיפורו של הגזע הנורדי ולא על מנת להאדיר או להדיר משפחות מסוימות.
מה גם שבמקרה זה מסורת זו מאשרת את עצמה במספר מקורות שונים.
סתירה נוספת אשר מקשה על גיבוש ביוגרפיה אחידה לדמותו של רולו היא הצורות השונות שבהן שמו מופיע במקור הלטיני של דודו – רולו (Rollo), לבין שמו במקורות הסקנדיביים – רולף (Hrólfr); בנוסף לעובדה ששום כותב נורמני לא מתייחס לכינויו (רולף הצועד).
בנוסף לגרסתו של דודו, ישנם אגדות וסיפורים נוספים אשר קושרים את תחילת מסעו של רולו באירוע שהוביל להגלייתו.
שרה ג'ואט מביאה בספרה שניים כאלה.
הראשון הוא שרולו הרג את אחיו במריבה אשר פרצה ביניהם ונמלט לאנגליה.
השני והסביר יותר, שאליו רומז גם דאגלס, הוא שבדרכו חזרה ממסע בים הבלטי הוא שדד כפר נורווגי כיוון שאזלה אספקת המזון בספינתו, ועקב כך הוגלה בידי המלך הנורווגי האראלד הארפאגר.
לפי הסאגה על חיי המלכים רולו החל את מסעו בסקוטלנד ובאיים ההברידיים שם פגש נורווגים בני עמו שהתיישבו שם במהלך כיבושיו הקודמים של הארפגאר וחבר עמם.
גרסה זו תואמת במידה מה גם חיבור בשם "Historia Norvegiae", שנכתב בערך בשנת 1200 אך מתבסס על מקורות קודמים, אשר מוסיף כי במהלך שהותו בסקוטלנד רולו בזז גם את ממלכת נורת'מבריה, ומשם המשיך לאירלנד.
היפותזה זו, לשיטתו של דאגלס, מתיישבת עובדתית הן עם גילאי ילדיו של רולו, שמתועדים בכתביו של ארי המלומד ובחיבורים פרנקים נוספים, והן עם העובדה שאירלנד הייתה באותה תקופה ידועה כנקודת מוצא מועדפת על ויקינגים אשר תכננו לפשוט על גאליה.
הגעה לגאליה והסכם סור אפט
ישנן עדויות היסטוריות לכך שטרם הגעתו של רולו ואנשיו לאזור שלימים יקרא נורמנדי הייתה התיישבות סקנדיבית מסוימת, פוליטית וחקלאית, בחבל ארץ זה.
ניתן ללמוד זאת משמות כפרים בעלי שורשים סקנדינביים מובהקים בסביבות רואן ועמק הסן, שלפי הערכות חוקרים היו קיימים עוד לפני הכיבוש הוויקינגי.
העובדות שבנמצא אינן מאפשרות לדעת בוודאות מתי בדיוק רולו הגיע לאזור.
למעשה האזכור בן התקופה הראשון לדמותו של רולו נכתב במנזר פריזאי בשנת 918, ומתאר את מסירתן של אדמות רואן בנוסף לכמה מחוזות חוף מידי שארל התם ל"אנשי הצפון" ששוכנים בסן, דהיינו רולו ואנשיו, בתמורה להגנה על גבולה הצפוני של הממלכה.
ייתכן ותיאור זה מקביל לתיעוד משנת 925 של נזיר אחר, פלודוארד מכנסיית ראס, שבו נחתם הסכם בין שארל התם לבין מנהיג הוויקינגים של עמק הסן (כולל רמיזה לזהותו כרולו) לאחר שהראשון הביס את השני בקרב גדול שנערך בשארטר, ושבמסגרתו סוכם שהאחרון ייטבל לנצרות.
ייתכן שזהו אותו הסכם שדודו מתייחס אליו כהסכם סנט קלייר סור אפט, שלדידו נחתם בין שארל לרולו בעקבות פגישה אישית ביניהם בסתיו של שנת 911 בעיירה על נהר האפט שנתנה את שמה להסכם.
השטחים שהוענקו בהסכם סנט קלייר סור אפט, רואן ומחוזות החוף הנספחים, היו ככל הנראה כבר בשליטה סקנדינבית מסוימת, בעיקר דנית, בעת הענקתם.
אדמות אלו היו הבסיס של הדוכסות לעתיד ולמעשה היוו את הבסיס להתרחבותה והתפתחותה.
בשנת 923 ניצלו רולו והוויקינגים את מאבקי הכס של הממלכה הפרנקית המערבית להמיר את תמיכתם בתמורה לאדמות נוספות וכך קרה שהמלך רודולף השני מבורגונדי, שהדיח את שארל התם, העניק ליושבי הסן את מחוזות בסה ומאן בתמורה לנאמנותם, כך על פי פלודוארד.
לפי דאגלס, גבולותיה של נורמנדי נשארו בצורה זו עד למותו של רולו.
והיה זה רק בנו, ויליאם "ארוך החרב", שבשנת 933 לאחר מות אביו הרחיב את נורמנדי לממדיה הסופיים של הדוכסות הימי-ביניימית, לאחר שביצע שבועת נאמנות והתמסרות (הומאגיום) לרודולף השני, וקיבל את המחוזות הבריטונים לשעבר אברנש וקוטנטה.
גבולותיה הסופיים של נורמנדי למעשה הגיעו לסמיכות עם הגבולות הכנסייתיים-רומאיים העתיקים של ארכי-בישופות רואן.
השלד הבירוקרטי שסיפקה הכנסייה למדינה בימים לבוא היה חיוני לצורך ביסוס השפעתם וניהול אדמותיהם.
כמו כן, גם ההכרה הפומבית ברולו ושושלתו כשליטים הלגיטימיים הייתה חיונית לביסוס התמיכה בקרב העם הפרנקי הנוצרי ברובו.
אם כן ברור מדוע דאגלס קבע כי "הפיתוח העתידי של הפרובינציה שנוסדה בזמנו של רולו היה מותנה בהמרה של רולו ואנשיו לנצרות".
רולו אכן הוטבל כנראה כבר בשנת 912 על ידי הארכיבישוף של רואן, ואיתו גם הרבה מתומכיו, אך יש שטענו בזמנו שהמרתו של רולו לנצרות הייתה למראית עין בלבד.
חיי הכנסייה השוקקים שהיו קיימים בתקופה שלפני הפלישות הוויקינגיות נהרסו ומיאנו להשתקם בזמנו של רולו.
אזורים שלמים התדרדרו בחזרה לפגאניזם ודאגלס טוען שסביר שלא נותרו כמעט מנזרים פעילים בנורמנדי.
דודו אמנם ציין שרולו השיא תרומות נכבדות למספר כנסיות, אך חלק מהכנסיות שהוא מתאר כלל לא היו בתחום שליטתו באותה עת כך שהדבר בלתי סביר.
הכרוניקאי אדאמאר דה שאבאן, טען שלפני מותו הקריב רולו מאה שבויים נוצריים על מנת לפייס את האלים הנורדים שנטש.
אם כי התיעוד נראה בלתי סביר, הוא מדגיש לכל הפחות את חוסר האחידות ההיסטורית לגבי יחסו של רולו אל דתו החדשה.
למרות זאת, כנה ככל שהייתה, התנצרותם של רולו ותומכיו התוותה את דרכה של שושלתו לאימוץ הדת הנוצרית, דבר שאפשר להם לחבור ברבות בימים למרכז הכוח הלטיני- כנסייתי של רואן.
רולו וצאצאיו עצמם יישמו מנהג זה בלוקחם פילגשים על מנת להבטיח את שושלתם.
תהליך ההתמזגות של המתיישבים הסקנדינבים עם התושבים הפרנקים בולט במיוחד לאור המהירות שבו הוא התרחש - בתוך דורות ספורים בלבד, בשמו של רולו דבק מוניטין של מנהיג שאיחד אנשים מגזעים שונים ומתרבויות שונות עד ליצירת עם חדש – הנורמנים.
שנת מותו המדויקת של רולו אינה ידועה לנו, אך אין שום פעולה מתועדת שלו מעבר לשנת 925. מהאנאלים של פלודוארד ניתן ללמוד שרולו כבר לא היה בשלטון בשנת 927 אלא ויליאם יורשו, אך גם שהוא כנראה עדיין היה חי בשנת 928, ובשנת 933 הוא כבר היה ללא ספק מת.
בנושא זה גם כן יש עמימות היסטורית שנובעת ממיעוט מקורות.
לאחר שפוסל את חיבורו של דודו בנושא אילן היוחסין, ההיסטוריון דייוויד דאגלס מביא טקסט של ארי המלומד שטוען שלרולו נולדה בת בשם קטלין כאשר שהה בסקוטלנד, אשר נישאה לביולן מלך סקוטלנד.
משם נוצרי זה, ניתן ללמוד שאמה של אותה בחורה הייתה נוצרייה.
דאגלס מצליב זאת עם מקור פרנקי שמציין שוויליאם נולד לאם נוצרייה מחוץ לצרפת ומסיק ששתי האימהות בסיפורים אלה הן למעשה אותה דמות, ששמה אינו ידוע, אשר נישאה לרולו בטרם הגיע לגאליה.
רק לאחר מכן, לטענתו, ייתכן שנשא לאישה את 'פופה' או גיסלה.
ויליאם הראשון "ארוך החרב", בנו של רולו, היה כאמור הראשון ששלט על הדוכסות בממדיה המלאים.
שושלתו של רולו הייתה בסכנה לזמן מה כאשר ויליאם מת בקרב ולואי הרביעי השתלט על אדמותיו.
בנו, רישאר הראשון "חסר המורא", שהיה בן עשר בעת שאביו נהרג, כבש בחזרה את כל אדמות נורמנדי בגיל 15 בלבד.
נכד נכדו של רולו הוא ויליאם הראשון ("ויליאם הכובש"), אשר כבש את אנגליה וייסד את שושלת המלכים הנורמנים.
במהלך המאה ה-11 החלו שכירי חרב נורמנים לנדוד לדרום איטליה ולסיציליה שם נלחמו בערבים ובביזנטים בשירות האצולה המקומית.
במרוצת השנים נטלו לעצמם אותם שכירי חרב נחלות מידי אדוניהם.
את הנחלות האלו איחד רוג'ר ה-2 לממלכת סיציליה בתחילת המאה ה-12. הנורמנים שלטו בממלכה כמאה שנים.
בשנת 1204 כבש פיליפ השני את חבל נורמנדי מידי ג'ון מלך אנגליה, ובשנת 1259 ויתר הנרי השלישי רשמית על זכויותיו על החבל במסגרת הסכם פריס.
בסדרת הטלוויזיה "ויקינגים" שהופקה על ידי ערוץ ההיסטוריה, דמות אחיו של רגנאר לודברוק, הלוחם האגדי, מבוססת בצורה רופפת על רולו.
רולאנד סנדברג (בשוודית: Roland Sandberg, נולד ב-16 בדצמבר 1946 בקרלסקרונה שבשוודיה) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת החלוץ בעיקר באוטבידברג, במדיה זכה בתארים מקומיים רבים והוכתר פעמיים כמלך השערים של ליגת העל השוודית, ובקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה.
לסנדברג 37 הופעות ו-15 שערים במדי נבחרת שוודיה, עמה השתתף במונדיאל 1974.
בקיץ 1973 חתם סנדברג בקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה, תחת המאמן אריך ריבק, והפך במהרה לחלק מטריו התקפי שכלל גם את קלאוס טופמולר ויוזף פירונג, ואחד משלושה כדורגלנים שוודים בקבוצה, יחד עם רוני הלסטרום ובנו מגנוסון.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 1973/74, הבקיע סנדברג 19 שערי ליגה, וקייזרסלאוטרן סיימה חמישית.
בעונת 1974/75, הבקיע סנדברג 21 שערים, אך קייזרסלאוטרן סיימה רק במקום ה-13. בעונת 1975/76 הבקיע סנדברג 17 שערים, וקייזרסלאוטרן סיימה שביעית.