tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקבוצה העפילה בפעם השלישית ברציפות לגמר גביע הפוטבול ליג אך בניגוד לשתי הפעמים הקודמות לא הצליחה להגן על תוארה והיא נוצחה במשחק הגמר בידי וולבס 0-1.
במשך רוב שנות השמונים שיחקה הקבוצה בחלק העליון של הליגה הראשונה ומאז הלכה הקבוצה ודעכה.
בסיום עונת 1992-1993 נפרדה הקבוצה מהליגה הבכירה אחרי 16 שנים ברציפות בהן הספיקה לזכות באליפות, פעמיים בגביע אירופה לאלופות וארבע פעמים בגביע הפוטבול ליג.
בסיום אותה עונה נפרדה הקבוצה ממאמנה בריאן קלאף שאימן במועדון במשך 18 שנים ברציפות.
נוטינגהאם העפילה עד לרבע הגמר של המפעל, בו הודחה בידי באיירן מינכן.
בדצמבר 1996 עזב קלארק את נוטינגהאם אחרי 3.5 שנים, לאחר שהקבוצה דורגה עמוק בתחתית הטבלה, אך גם מחליפו, סטיוארט פירס, ששימש כמאמן זמני בקבוצה בנוסף להיותו שחקן בקבוצה, לא הצליח למנוע את ירידתה של נוטינגהאם לליגת המשנה אחרי 3 עונות רצופות בפרמייר ליג.
בניגוד לשתי הפעמים הקודמות בה נוטינגהאם פורסט חזרה לפרמייר ליג תוך עונה, לא הצליחה נוטינגהאם לחזור לפרמייר ליג בעונה הראשונה שלאחר הירידה לאחר שהקבוצה סיימה במקום ה-14 בלבד.
בשנת 2003 סיימה הקבוצה במקום השישי והשתתפה בפליאוף על העלייה לפרמייר ליג, אך היא נוצחה בחצי גמר הפלייאוף בידי שפילד יונייטד.
מצבה של הקבוצה הוחמר שנתיים לאחר מכן, לאחר שהקבוצה נשרה לליגת הפוטבול ליג הראשונה, הליגה השלישית בחשיבותה.
בסיום עונת 2007-2008 שבה נוטינגהאם לליגת המשנה לאחר היעדרות של 3 שנים.
בעונת 2021/2022 העפילה לגמר פלייאוף הצ'מפיונשיפ לאחר שסיימה במקום הרביעי וניצחה בחצי הגמר את שפילד יונייטד ובגמר את האדספילד טאון ושבה לפרמייר ליג לאחר 23 שנות היעדרות.
בגביע האנגלי העפילה הקבוצה לרבע הגמר, כאשר היא עוברת קבוצות בכירות ביניהן ארסנל ולסטר סיטי בטרם הודחה על ידי ליברפול.
את עונת 2022/2023 סיימה הקבוצה במקום ה-16 והצליחה להישאר עונה נוספת בפרמייר ליג.
את עונת 2023/2024 בפרמייר ליג סיימה במקום ה-17, מקום אחד מעל המקום שמוביל לירידת ליגה.
במהלך העונה, מאמנה סטיב קופר פוטר בדצמבר 2023 והוחלף בנונו אספריטו סאנטו.
פורסט פתחה את עונת 2024/2025 בפרמייר ליג בסערה ולא רק שהציגה כדורגל אטרקטיבי, היא גם ניצחה קבוצות צמרת והתמקמה בחלק העליון של הטבלה.
הקבוצה רשמה את רצף הניצחונות הארוך ביותר שלה בליגה הבכירה (6) מאז 1967 בחודש ינואר 2025. לבסוף סיימה הקבוצה את העונה במקום ה-7 והעפילה לפלייאוף הקונפרס ליג ולמפעל אירופי לראשונה זה 29 שנים.
למרות ההצלחה פוטר נונו אספריטו סאנטו מתפקידו, שלושה שבועות לאחר פתיחת עונת 2025/2026 ובמקומו מונה אנג' פוסטקוגלו, אשר פוטר גם כן, אחרי חודש וחצי בלבד.
במקומו מונה שון דייץ' שפוטר ב-12 בפברואר 2026.
נוטינג היל הוא סרט קומדיה רומנטית המתאר מערכת יחסים בין מוכר ספרים אלמוני לשחקנית קולנוע מפורסמת.
הסרט יצא לאקרנים ב-1999 והיה אחד המצליחים באותה שנה.
בסרט מככבים יו גרנט וג'וליה רוברטס.
הסרט בוים על ידי רוג'ר מיצ'ל והופק על ידי דאנקן קנוורת'י.
יום אחד נכנסת אנה סקוט, שחקנית קולנוע אמריקאית מפורסמת, לחנות ספרי מסע של ויליאם ת'אקר בשוק פורטובלו שבנוטינג היל, לונדון.
יותר מאוחר, בפגישה מקרית, השניים מתנגשים ברחוב וכוס מיץ התפוזים שהחזיק ויליאם בידו נשפכת על חולצתה של אנה.
ויליאם מציע לה לבוא אליו כדי להחליף בגדים.
ויליאם מתרגש ומדבר הרבה, ובסוף הפגישה אנה מנשקת אותו במפתיע.
פגישה זו מובילה לקשר רומנטי בין המוכר האלמוני לשחקנית המפורסמת.
הקשר ביניהם חווה עליות ומורָדות בגלל ההבדלים ביניהם ובגלל שלאנה היה חבר.
ויליאם גר עם שותף בשם ספייק.
הסרט עוקב אחר התחושות של קרוביו וחבריו של ויליאם לקשר בינו לבין אנה.
לקראת סופו של הסרט לוויליאם יש הזדמנות לחדש את הקשר כשאנה חושפת את רגשותיה האמיתיים והכנים כלפיו אך הוא חושב שמערכת היחסים גדולה עליו ומסרב לה.
בהתייעצות עם חבריו הוא מבין שעשה טעות, ובניסיון לתקן אותה ויליאם מסתנן למסיבת עיתונאים לפני עזיבתה של אנה לארצות הברית ושואל אם יש סיכוי שתישאר ומסביר לה שהוא אוהב אותה ושעשה טעות.
אנה מבטלת את החלטתה לנסוע חזרה לארצות הברית ונשארת עם ויליאם בלונדון.
אנה סקוט - ג'וליה רוברטס
ויליאם תאקר - יו גרנט
האני תאקר - אמה צ'יימברס
נוטות החסד הוא רומן מאת ג'ונתן ליטל, שיצא לאור בצרפת בשפה הצרפתית בשנת 2006. הספר מספר בגוף ראשון את סיפורו של קצין אס דה בדיוני בשם מקס אואה, ששירת בחזית המזרחית והיה מעורב ברצח המונים בשואה.
אואה, הומוסקסואל, המתאר בפירוט רב את יחסיו עם גברים, מעיד גם על עצמו כי קיים גילוי עריות עם אחותו.
במהלך הספר מבצע אואה פשעים רבים, בנוסף להשתתפותו בפעולות ההרג במסגרת האס דה.
בין היתר רוצח אואה את אחד ממאהביו, את ידידו הטוב ביותר וככל הנראה את אמו ואת אביו החורג.
הספר, שאורכו בשפת המקור כ-900 עמודים, יצא לאור בצרפת בשנת 2006 וזכה להצלחה מסחרית וביקורתית.
בששת השבועות הראשונים לאחר הוצאתו לאור, נמכר הספר בצרפת ב-280,000 עותקים.
הספר זכה בשנת 2006 בפרס גונקור וכן ב"פרס הגדול לרומן של האקדמיה הצרפתית".
לצד השבחים הרבים להם זכה הספר, שאף כונה "הרומן הגדול הראשון של המאה ה-21" והשוואת מחברו לכמה מגדולי הסופרים בהיסטוריה, ספג הספר ביקורות חריפות על הבחירה לתאר את האירועים דרך עיניו של התליין, ועל שגיאות היסטוריות ועובדתיות רבות.
ההיסטוריון הצרפתי־גרמני פטר שטלר האשים את ליטל בחוסר הבנה של התרבות הגרמנית בזמן המלחמה ובשיבושים רבים הנובעים מכך, וכינה את הספר "דומה לסרט הוליוודי בו מופיעים נאצים המדברים אנגלית ומנהלים דיאלוג משמים...
גרוטסקי תדיר, לעיתים דוחה או מענה, ולא מעט מגוחך." מבקרים לא מעטים ביקרו את הספר על ההתפלשות הנהנתנית שלו באלימות, מין ומוות והגדירו אותו, בין השאר, כ"סטאלג פסבדו אינטלקטואלי".
ביקורות אחרות התעמתו עם מה שנתפש בעיני כותביהן כאימוץ בו זמני של תפישת הבנאליות של הרוע, והצגת אואה כאדם רגיל שנקלע לנסיבות בלתי־רגילות ותיאורו כמקרה חריג וייחודי המונע מתוקף דחפיו הפנימיים הרצחניים.
עמוס עוז מתח ביקורת על הספר, בטענה שאינו מקורי, וכי הרעיון העיקרי בו לקוח מ"אייכמן בירושלים" של חנה ארנדט, אך בניגוד לאייכמן של ארנדט, האמור להיות 'כל אדם', גיבורו של ליטל הוא פסיכופת.
כן טען עוז כי המדובר ב"טריוויאליזציה של השואה", וכי הספר "מאוהב ברוע".
שמה של היצירה, "נוטות החסד", מוזכר רק בפיסקה האחרונה של הספר, בה מתייחס הסופר אל הטרגדיה היוונית "נוטות החסד" של אייסכילוס, שבה רודפות אלות נקמניות את אורסטס, גיבור המחזה, לאחר שרצח את אמו.
בעברית, יצא הספר יצא לאור בשנת 2008, בתרגומו של ניר רצ'קובסקי, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
עקב הפולמוס שהתעורר במקומות בהם יצא הספר לאור, לוותה הוצאת הספר, במהדורתו העברית, בהוצאת חוברת בת 91 עמודים בשם "הפולמוס", בה ענה הסופר לביקורת שספג הספר.
נוטס לנדינג היא סדרת דרמה המשכית מסוג אופרת סבון לילית שבועית ששודרה בארצות הברית ברשת CBS בזמן צפיית השיא ("Super Doap" או "Prime-Time Soap") במשך 14 עונות, בין 1979 ל-1993 (לא כולל מיני סדרה וספיישל איחוד לא עלילתי ששודרו לאחר מכן).
בישראל הסדרה מזוהה עם שידורי הכבלים בשנותיהם הראשונות, וזכתה לפופולריות רבה.
הסדרה הייתה סדרת בת לסדרה "דאלאס" שהחלה את שידורה בארצות הברית שנה לפני שידור "נוטס לנדינג".
לא הייתה זו אלא חזרתו המתוקשרת מן המתים של בובי יואינג (השחקן פטריק דאפי) בסדרת האם שהביאה את קברניטי נוטס-לנדינג לנתק קשר עם "דאלאס" סופית; ועדיין, גארי יואינג ואשתו (מנישואיו הראשונים, השניים והרביעיים) ואל (השחקנית ג'ואן ואן ארק) חזרו להופעת אורח בסדרת ההמשך של "דאלאס" בעונתה השנייה.
הסדרה התרחשה בפרבר חוף פיקטיבי של לוס אנג'לס בדרום קליפורניה, ועקבה אחרי חייהם של ארבעה זוגות נשואים המתגוררים בפרבר הנושא את אותו השם, ברחוב המהווה מבוי סתום (cul-de-sac).
על אף שכוונת יוצרי הסדרה הייתה בתחילה ליצור סדרה מסוג "תמונות מחיי נישואים", דרמה העוסקת ביחסים בינאישיים, התפתחו קווי העלילה של הסדרה בצורה סנסציונית יותר וכללו אונס, רצח, חטיפה, התנקשות, הברחת סמים, תככים תאגידיים וחקירות פליליות.
הסדרה זכתה להיות אחת הסדרות ששודרו בזמן צפיית השיא בארצות הברית לזמן הארוך ביותר, ולמעשה "קברה" את אחיותיה לז'אנר (אופרות סבון אמריקניות שבועיות/ליליות) ולתקופה (שנות ה-80' של המאה ה-20'), בשל העובדה שהייתה ריאליסטית יותר.
נקודת המבט של הסדרה על מעמד הביניים האמריקני והחיים הפרבריים תחוקה בהמשך בטלוויזיה האמריקנית.
הדוגמה הבולטת ביותר לכך היא הסדרה "עקרות בית נואשות".
הסדרה נוצרה על ידי התסריטאי דייוויד ג'ייקובס, בשיתוף עם המפיק מייקל פיילרמן.
בתחילה הציעו ג'ייקובס ופיילרמן את רעיון הסדרה לרשת CBS, אך זו דרשה "סאגה נוצצת", וג'ייקובס יצר עבורה, באמצעות חברת ההפקות לורימר את "דאלאס".
לאור הצלחתה של דאלאס, ביקשה CBS מג'ייקובס ליצור אף את נוטס לנדינג, על פי הרעיון המקורי שהגה.
בשנת 1997 התאחד צוות הסדרה ליצירת סרט טלוויזיה בן שני חלקים שנקרא "נוטס לנדינג - בחזרה למבוי הסתום".
ב-2005 התאחדו ליצירת סרט תיעודי על הסדרה שנקרא: "האיחוד של נוטס לנדינג: שוב ביחד".
בישראל שודרה "נוטס לנדינג" החל ב-1993 בערוץ הוט 3 אשר נקרא אז "ערוץ המשפחה" ובהמשך "ערוץ 3", ורכשה לה קהל צופים נאמן.
שידורה של הסדרה בערוץ החל בד-בבד עם תחילת שידורי הכבלים.
הסדרה, שהייתה לאחד מסמליו של ערוץ המשפחה בימיו הראשונים, הוקרנה מתחילתה בערבי שישי בשעה 19:00. כך הוקרנו ארבע העונות הראשונות של הסדרה.
שידור חוזר לפרקים הוקרן למחרת, במוצאי השבת.
ב-2 בפברואר 1992 העלה ערוץ המשפחה עונת שידורי חורף והסדרה זכתה לאכסניה חדשה מדי יום ראשון ב-21:40, רצועת שידור שאיכסנה בטלוויזיה הכללית עד פחות משנה לפני כן סדרות מאותו ז'אנר - כמו "שושלת" ולפני כן את הסדרה האם של "נוטס לנדינג" עצמה - "דאלאס".
במסגרת רצועת שידור זו הוקרנה העונה החמישית מתחילתה ברצף וגם הפרקים הראשונים של העונה השישית.
הפרקים זכו לשידור חוזר למחרת בשעות הצהריים, בסביבות 15:00.
ואולם, ב-15 בנובמבר של אותה השנה העלה הערוץ עונת שידורי חורף חדשה עם עקרונות שיבוץ אחרים.
"נוטס לנדינג" הוצבה כחלופה ל"מבט לחדשות", מהדורת החדשות של הטלוויזיה הכללית, ולפיכך שובצה מידי ערב ב-20:50, מההתחלה.
זאת, למרות העובדה שמדובר בסדרה שבועית במקור, שהקרנתה בארצות הברית התפרסה על-פני 14 שנה.
כל פרקי הסדרה הוקרנו במסגרת זו, כולל פרקים שלא שודרו מעולם בישראל עד אז.
שידור חוזר הוקרן למחרת ב-12:15. בנוסף, אחדות מחברות הכבלים שידרו את פרקי השבוע החולף ברצף בסוף השבוע, במסגרת שידורי הערוץ המקומי.
שלושה מפרקי הסדרה העוסקים בהתמכרותה לסמים של אוליביה קנינגהם, בתה של אבי (מתוך העונה השמינית של הסדרה - פרקים 175-177), הוקרנו במהלך החופש הגדול של 1993 בטלוויזיה החינוכית, במסגרת רצועת השידור "כבלים על הגל" - ששודרה בימי חול ב-13:00.
בסתיו 1993 נערכו ערוצי השידור השונים להשקתו הרשמית של ערוץ 2 בנובמבר.
הערוץ הראשון החליט להקדים את "מבט" ל-20:00, הזמן לו יועדה המהדורה המתחרה בערוץ השני, ובכבלים ראו בכך הזדמנות להגדיל את מעגל צופי הסדרה; בשמחת התורה הוקרן "ספיישל נוטס לנדינג" - תקציר ההתרחשויות בפרקי הסדרה שהוקרנו עד אז והצצה לפרקים הקרובים, בליווי קריינות עברית.
תקציר זה כיסה פחות או יותר את 200 פרקי הסדרה הראשונים, נק' ציון שזכתה גם במקור להתייחסות מיוחדת (1987): תקציר הומוריסטי ופרק כפול ("רעשים מכל מקום") מבוסס אימפרוביזציה של השחקנים, העוסק במותה של אחת הדמויות הקבועות בסדרה מיומה הראשון עד אז - לורה אייברי-סאמנר (השחקנית קונסטנס מק'קשיין ).
זמן קצר לאחר שמחת תורה החל בשידורה של העונה העשירית, כשאותה מלווה מבצע "כרטיס כניסה - כרטיס טיסה" המבטיח כרטיס טיסה לארצות הברית לעונים נכונה על שאלה מאירועי הפרק; במהלך הקרנתו בערב יעל אבקסיס הייתה מתקשרת למנוי כבלים אקראי ושואלת אותו שאלה שכזו למשך שלושה שבועות.
הסדרה מותגה תחת הסלוגן "אמריקה שתמיד רציתם לראות" תוך שהיא קורצת לקהל צופי "דאלאס" ו"שושלת" בעבר מחד גיסא ולמעמד הבינוני-הגבוה שהסדרה עסקה בו מאידך גיסא.
בסביבות פסח ה'תשנ"ד (1994) במוסף "סגנון" של העיתון "מעריב" הוכתרה "נוטס לנדינג" כסדרה הזרה הנצפית ביותר בישראל, עם נתח צפייה של 25% ממנויי הכבלים.
כלל פרקי הסדרה הגיעו לסיומם בישראל ב-24 באפריל 1994, פחות משנה לאחר שהוקרן הפרק האחרון בארצות הברית.
את "נוטס לנדינג" החליפה "פלקון קרסט" שהוקרנה בערוץ 3 באותה מתכונת.
ביום שישי הסמוך הוקרנו בפריים-טיים (החל מ-20:00) הספיישל המסיים את הסדרה (פרק 343, "מסיבת סיום") ופרק הפינאלה הכפול (344-345, "כמו בימים הטובים").
כעבור חודשיים החל ערוץ 3 בסבב נוסף של הקרנתה מההתחלה בשעות אחה"צ, מדי יום סביב 15:50.
סביב חנוכה ה'תשנ"ה (1995) החל הערוץ בסבב לילי נוסף של הסדרה, סביב 01:25, אולם הוקרנו רק 5 העונות האחרונות.
בשמחת תורה ה'תשנ"ז (1997), 4 שנים לאחר שידור הספיישל, שודרה בישראל המיני-סדרה העלילתית "בחזרה למבוי סתום" שחתמה את הגולל על עלילת הסדרה ומתרחשת 4 שנים לאחר סיומה.
היא הוקרנה בארץ פחות מחצי שנה לאחר שעלתה לשידור בארצות הברית.
תוכנית הספיישל "שוב ביחד" שאיחדה חזרה בפורמט לא עלילתי את כוכבי הסדרה בסתיו 2005 בארצות הברית, לא הוקרנה בישראל מעולם.
נוֹטֶלָה (באיטלקית: Nutella) הוא שם מותג של ממרח אגוזי לוז עם קקאו מתוצרת חברת המזון האיטלקית פררו.
הממרח יוצר לראשונה בשנות ה-40 של המאה ה-20. באותו זמן, ייצור שוקולד היה מוגבל עקב מלחמת העולם השנייה, דבר שהביא להכללת קרם אגוזים כמרכיב העיקרי בממרח, מה שמאפיין עד היום את נוטלה.
נוטלה מופצת כיום בכ-160 מדינות ברחבי העולם.
ממרח הנוטלה מיוצר בשלוש ארצות: איטליה, קנדה ופולין.
ממרח נוטלה בגרסה הכשרה לפסח מיוצר באיטליה.
החברה המייבאת את ממרח הנוטלה לישראל היא "פרימיום - חברה לדברי מתיקה ולמסחר בע"מ".
לפני כן הייתה חברת ליימן שליסל היבואנית של נוטלה ושל כל מותגי פררו, אך ב-2016, לאחר כ-45 שנים רצופות, נלקח מליימן שליסל הזיכיון על ידי פררו העולמית.
פייטרו פררו, המייסד והבעלים של חברת פררו, קנה אזור לגידול אגוזים באלבה, איטליה.
מטרתו הייתה להפיק קרם אגוזים במקום שוקולד, כיוון שמחירו של השוקולד היה גבוה עקב מלחמת העולם השנייה.
ב-1946 פיתח את תערובת ממרח השוקולד שלו, ומכר כמות של 300 קילוגרם של "פסטה ג'נדויה", שיוצרה מג'נדויה.
החל מ-1951 התערובת נמכרה בשם Supercrema gianduja.
ב-1963, בנו של פייטרו, מיקלה פררו, מיתג מחדש את הממרח "Supercrema" עם כוונה לשווק אותו לשוק האירופי.
הוא הציג את המוצר תחת השם "נוטלה" (שם שמקורו במילה האנגלית "nut", שפירושה אגוז), והלוגו עבר שינוי לקראת סוף אותה שנה ונשאר כפי שהוא עד ימינו.
הצנצנת הראשונה של ממרח נוטלה עזבה את מפעל פררו שבאלבה ב-20 באפריל 1964. המוצר זכה להצלחה מיידית ונותר פופולרי.
למעלה מ-200,000 טונות של ממרח נוטלה מיוצרים בשנה בממוצע.
רשת שיתוף הקבצים גנוטלה קרויה על שם הממרח.
באיטלקית נהגה השם "נוּטֶלָה" עם דגש על ה"ל", שמייחד את ההגייה האיטלקית מההגייה העברית והאנגלית; ההגייה דומה גם ברוב השפות, לרבות האנגלית האמריקאית והעברית.
לעומת זאת, בבריטניה נהגה השם "נָאטֶלָה".
ביקורת על תנאי העבודה בחוות לגידול אגוזי לוז
אגוזי הלוז מהווים מרכיב חשוב בייצור ממרח הנוטלה.
מקורם של כ־70% מאגוזי הלוז בעולם בטורקיה המיוצרים בכ-600 אלף חוות זעירות.
בתחקיר שנערך על ידי הניו יורק טיימס פררו היא הקונה הגדולה ביותר של אגוזי הלוז הטורקיים, אבל היא לא מוכנה לחשוף את שמות החוות שמהן היא רוכשת את האגוזים, אף שחישוב פשוט מראה שהיא עובדת עם מרביתן.
בחוות רבות תנאי העבודה מחפירים ונצלניים הכוללים לדוגמה העסקת קטינים, העסקת פליטים סורים בתנאי ניצול ועוד.
בבדיקה של האיגוד העולמי להעסקה הוגנת (Fair Labor Association), שבחן את ענף אגוזי הלוז בטורקיה נאמר :"בשש שנות מעקב, לא מצאנו בכל טורקיה אפילו חווה אחת לגידול אגוזי לוז שהקפידה על כל עקרונות ההעסקה ההוגנת.
נוטבורגה , המכונה גם נוטבורגה מרטנברג או נוטבורגה מאבן היא קדושה אוסטרית עממית מאזור טירול של ימינו.
היא נחשבת לפטרוניתם של המשרתות והאיכרים.
נוטבורגה נולדה ברטנברג שבטירול, אביה היה כובען.
על פי האגדה, היא הייתה טבחית בטירה המקומית.
נוטבורגה נהגה לתת לעניים משאריות המזון של האחוזה, אך גבירתה ציוותה עליה לחדול מכך ולתת את המזון לחזירים.
נוטבורגה החליטה להפחית מן המזון שלה ולהעניק אותו לעניים.
באחת מן הפעמים תפסה אותה גבירתה וציוותה עליה להראות לה מה באמתחתה.
נוטבורגה צייתה, אך במקום אוכל ראתה הגברת קליפות, במקום היין - חומץ.
נוטבורגה פוטרה, אך מיד לאחר מכן נפלה אדוניתה למשכב.
נוטבורגה נשארה לצידה וסעדה אותה על ערש דווי.
היא מתה בבוך שליד ינבך שבטירול.
נוטיטיה דיגינטטום הוא כתב יד מהאימפריה הרומית שמקורו ככל הנראה במאה ה-5. כתב יד זה, מהבודדים ששרדו, מפרט את המבנה של הממשל הרומי באימפריה המערבית ובאימפריה המזרחית (האימפריה הביזנטית), ומכיל רשימה של אלפי פקידים ונושאי תפקידים רשמיים מאנשי חצר הקיסר ועד למושלים בפרובינקיות, מפקדים לפי ההיררכיה הצבאית ומיקום ופרטי היחידות.
כתב היד המקורי אבד, וכיום קיימים עותקים שנכתבו במאה ה-15 ובמאה ה-16 והועתקו מקודקס שמקורו בספריית הקתדרלה של העיר שפייר.
נוטיס ספקיאנאקיס (יוונית: Παναγιώτης Σφακιανάκης; נולד ב-2 בנובמבר 1959) הוא זמר יווני יליד העיר הרקליון של כרתים אשר ביוון.
נוטיס עבר עם משפחתו בגיל שבע לאי קוס, ובגיל 20 כבר עבד בתור DJ באופן חלקי.
נוטיס פרנס את עצמו בתחילת חייו בתור חשמלאי שרברב ועבודות שיפוץ, ובשנת 1985 ייסד להקה והופיע עמה באי קוס.
לאחר חוסר הצלחה משמעותית התפרקה הלהקה לאחר פחות משנה, ובשנת 1986 עבר נוטיס לגור בכרתים, שם פתח בקריירת סולו כזמר.
עם הזמן נתגלה נוטיס ככישרון על ידי בואורמאס, מנהל חברת סוני ביוון.
בואורמאס החתים את נוטיס על האלבום Proti Fora, אשר הגיע לעשרת האלבומים המובילים ביוון.
כיום, נוטיס הוא אחד הזמרים המצליחים ביותר ביוון.
בשנת 1992 יצא נוטיס בלהיט עם השיר "הופה הופה" (opa opa), השיר נכתב על ידי הזמר ואומן ההקלטות גיורגוס אלקאיוס (Giorgos Alkaios).
ללהיט זה יצאו המון גרסאות שונות אשר בוצעו בין היתר על ידי הזמרת היווניה דספינה ונדי, והלהקה אנטיקו.
כיום נוטיס נשוי עם שני ילדים, וחי עם משפחתו בעיר אתונה ביוון.
בשנת 2003 עבר נוטיס ניתוח במיתרי הקול, אשר הוביל להפסקת מנוחה בין אלבומיו.
בשנת 2004 נפטר גיורגוס אחיו של נוטיס מסרטן, ובעקבות כך הקדיש נוטיס את אלבומו שנה לאחר מכן לזכרו של אחיו.
נוטיס ממעט להתראיין, ולכן עקב כך כל ראיון עמו הוא נדיר ומפורסם.
לנוטיס דעות רבות על נושאים שונים, דבר המראה כי הוא דעתן אשר לא חוסך את דעותיו בציבור על מגוון נושאים שונים.
מבקריו השונים טוענים כי דעותיו הן נוגעות קלות בתחום הפוליטיקה, דבר הנובע מהביקורות הנוקבות אשר מושמעות על ידו במדיה השונה.
נוטות החסד (או "בנות החסד", וביוונית Εὐμενίδες) היא טרגדיה יוונית שנכתבה על ידי המחזאי אייסכילוס.
המחזה הוא השלישי בטרילוגית המחזות האורסטיאה שבוצעה באתונה במסגרת חגיגות הדיוניסיה בשנת 458 לפנה"ס.
המחזה עוקב אחרי אורסטס העומד למשפט אחרי שהרג את אמו, והותקף על ידי האריניות.
אורסטס מגיע למקדש אפולו, בעוד האריניות לא מניחות לו.
אפולו (שדחף את אורסטס להרוג את אמו) רוצה לעזור וגורם לאריניות להרדם.
בעוד הן ישנות הוא אומר לאורסטס להימלט ולנסות להגיע לאתנה.
שם היא תוכל לערוך לו משפט.
אחרי שאורסטס נמלט רוחה של קליטמנסטרה פונה לאריניות ומעירה אותן כשהיא דורשת נקמה.
אפולו דורש מהאריניות להסתלק ממקדשו.
הן מאשימות אותו בהדחה למעשה הרצח.
הוא זועם עליהן, ונושא נאום.
הוא טוען כי אפרודיטה, זאוס והרה קידשו את מוסד הנישואין, וכי נקמתו של אורסטס באשה שבגדה בבעלה היא נקמה מוצדקת.
האריניות מסרבות לקבל את טענתו ומסתלקות.
אורסטס מגיע לאקרופוליס ולופת את פסלה של אתנה, מתחנן לעזרתה.
אתנה מקשיבה לאריניות שמסבירות את פשעו של אורסטס ואת תפקיד נקמת הדם בחברה.
מכיוון שהיא מייחסת חשיבות רבה לדבריהן, הן מסכימות למשפטה של אתנה.
אורסטס גם הוא מסכים לשיפוטה של אתנה.
אתנה מאתרת אנשים שישמשו כשופטים.
המשפט מתנהל באראופגוס, גבעת ארס.
אתנה ואחד עשר אזרחים משמשים כשופטים.
האריניות משמשות כתובעות, ואילו אפולו מופיע כעד וכסנגור.
הארניות שואלות את אורסטס האם הרג את אמו.
הוא משיב בחיוב, והן סוברות כי בכך נסגר העניין.
אפולו מסביר שחובתו של בן לאביו גדולה מחובתו לאמו.
אתנה ושאר השופטים מקשיבים לטיעונים ולבסוף מכריעים לטובת אורסטס.
אורסטס אסיר תודה ומבטיח לאתנה לעמוד לצדה ולצד העיר אתונה לעד.
פסק הדין נטל מהן את תפקידן ההיסטורי.
אתנה מסבירה להן כי תפקידן לא נעלם אלא השתנה.
הן לא יהיו נוקמות אלא שליחות צדק.
נדרשים הסברים רבים עד שהן משתכנעות.
היא מזמינה אותן לעמוד לצידה באתונה.
היא משנה את שמן מאלות הנקמה לנוטות החסד.
המחזה נגמר כאשר תהלוכה של נשים וילדות מלוות אותן למקדשן החדש.
שבע הטרגדיות: פרומטוס הכבול—הפרסים—המבקשות מחסה—השבעה נגד תבי—אגממנון—נושאות הנסך—בנות החסד; תרגם מיוונית והוסיף מבואות, הערות ונספחים: שלמה דיקמן, ירושלים: מוסד ביאליק ('ספרי מופת מספרות העולם'), תשכ"ה.
נוטינגהאמשייר הוא מחוז לא מטרופוליני ("מחוז טקסי") בצפון-מזרח אנגליה, באזור מזרח המידלנדס.
הוא גובל בדרום יורקשייר מצפון-מערב, לינקולנשייר ממזרח, לסטרשייר מדרום, ודרבישייר ממערב.
נוטוקולוסוס (שם מדעי: Notocolossus) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד ענק מענף טיטאנוזאוריה שנתגלה בפרובינציית מנדוסה בארגנטינה ותואר בינואר 2016. פירוש שמו "ענק דרומי".
הוא חי בדרום אמריקה בתקופת הקרטיקון כ-86 מיליון שנים לפני זמננו.
אורכו היה כ-24–28 מטר ומשקלו הוערך כנע בין 40 ל-60 טון, תלוי בשיטת ההערכה.
המאובנים שנמצאו כוללים עצם הזרוע באורך 1.76 מטר, חוליות מהזנב, עצמות מאגן הירכיים ועצמות מכף הרגל.
נוטונגולאטויים (שם מדעי: Notoungulata) היא סדרת יונקים קדומה דמוית פרסתנים, מקבוצת המרידיונגולטיים, אשר חיו בתקופות פלאוקן-הולוקן בין 57 מיליון שנה ל-11,000 שנה, בדרום אמריקה.
בני סדרה זו היו מהגדולים שבמיני היונקים הדרום אמריקאים שלפני ההחלפה האמריקאית הגדולה.
חלקם הגיעו למשקל עצום - הגדול מכולם היה המיקסוטוקסודון, דמוי ההיפופוטם שהגיע למשקל 3,800 ק"ג.
ולעומתם מינים אחרים היו קטנים ודמויי ארנבות כמו Pachyrukhos או דמו לעצלני קרקע כמו ההומלודותריום.
לאחר ההחלפה האמריקאית רוב בני הקבוצה נכחדו (חוץ מהטוקסודון), כתוצאה מתחרות ומטורפים חדשים ורק סוג אחד הצליח לעבור צפונה לצפון אמריקה - המיקסוטוקסודון.
הם כנראה היו אוכלי צמחים, דמויי קרנפים במינים הגדולים ודמויי ארנבות בקטנים שחיו בערבות הקדומות של דרום אמריקה.
משפחה Notostylopidae - בה הנוטוסטילוס
משפחה Isotemnidae - בה התומאשוקסליה
משפחה Leontiniidae - בה הוילתריום
משפחה Homalodotheriidae - בה ההומלודותריום
נוחים רשקובסקי היה שחמטאי סובייטי ממוצא יהודי.
נוחים רשקובסקי נולד בסברדלובסק, ברית המועצות.
התחיל להתאמן בשחמט במועדון הפיונירים בסברדלובסק.
הוא השתתף באליפות ברית המועצות בשחמט החל משנת 1972 ועד לפירוק ברית המועצות בשנת 1991. התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה בשנת 1986, כאשר הוא סיים במקום ה-8.
רשקובסקי היה אלוף רוסיה הסובייטית פעמיים – בשנת 1974 ובשנת 1976.
בשנת 1976 הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי ובשנת 1980 דרגת רב-אמן.
רשקובסקי כמעט ולא השתתף בתחרויות בינלאומיות.
בשנת 1979 הוא זכה במקום הראשון בתחרות בינלאומית בסוצ'י, בשנת 1987 הוא זכה במקום השני בתחרות שנערכה ביוגוסלביה ובשנת 1988 במקום השני בסטוקהולם.
בשנת 2007 זכה באליפות אירופה בשחמט לסניורים.
גם בשנותיו האחרונות הוא המשיך להשתתף בתחרויות והיה מאמן-שחקן של מועדון שחמט של אורל.
רשקובסקי היה מאמנה של נבחרת רוסיה במספר אולימפיאדות.
נוטוטיניים (שם מדעי: Nototheniidae) היא משפחה של דגי גרם מסדרת הדקראים מתת-סדרת דגים אנטארקטיים.
חלקם מכונים בשם הלא-טקסונומי בס או "קוב" (שם הקשור לבני משפחת השיבוטיים).
דגים אלה חיים רק במי האוקיינוס הדרומי שלחופי אנטארקטיקה הקפואה וכן לחופיה הדרומיים של ניו זילנד ואיים בקרבת דרום אוסטרליה.
דגים אלה יכולים להגיע עד לאורך 1.5 מטר ולשקול מעל 130 ק"ג אצל המין דיסוסטיצ'וס מאוסוני.
כמו רוב בני קבוצתם הם בעלי חלבון נוגד קיפאון בדמם.
הם בעלי שומן רב ועצמות צפופות ודחוסות, דבר שגם מבודד אותם וגם מקל עליהם לצוף או לצלול כרצונם, מאחר שאין להם שלפוחית אוויר.
הם בעלי לסתות גדולות עם שיניים חדות ובמראם מזכירים דקריים בהירים ולעיתים אף שקופים.
דגים אלה יכולים לצלול לעומק, בו הם משחרים אחר דגים אחרים ויצורים החיים במימי אנטארקטיקה.
בתורם הם נטרפים בידי לווייתנאים, פינגוויניים, אריות ים וכלבי ים.
מכיוון שהם הדגים העיקריים המצויים בסביבות אנטארקטיקה, מהווים הנוטוטיניים מקור מרכזי לדיג מסחרי, דבר הפוגע בחלקם.
נוטוסוכוס (שם מדעי: Notosuchus; משמעות השם: "תנין דרומי") הוא סוג של זוחל דמוי-תנין פרהיסטורי אשר חי בשלהי הקרטיקון לפני 85 מיליון שנה.
מאובניו נמצאו באמריקה הדרומית ב-1896 ותוארו בידי הפלאונטולוג האנגלי ארתור סמית' וודווארד ממאובנים שנמצאו בפטגוניה, ארגנטינה.
תנין קדום זה היה יצור יבשתי בעל רגליים חזקות באורך 1.5 מטר ומשקל של 36 ק"ג בממוצע, קטן מאוד ביחס לקבוצתו.
הוא היה בעל חוטם רחב שהזכיר חוטם חזיר או פקארי, מה שאולי עזר לתנין לרחרח באדמה בחיפוש מזון.
כמו כן היה בעל שרירים דמויי-הלחיים שאולי סייעו ללעוס את המזון, דבר הקשה לתנינים המודרניים.
לא ברור ממה ניזון וייתכן שהיה אוכל-כול בדומה לחזירים.
הנוטוסוכוס הופיע בסדרה כוכב הדינוזאורים שם נראים מספר פרטים שטורפים סלטזאורוסים צעירים.
נוטותריום (שם מדעי: Nototherium; מילולית: "בהמה דרומית") הוא סוג נכחד של יונק כיס ממשפחת הדיפרוטודוניים אשר חי באוסטרליה במהלך הפליוקן והפליסטוקן.
הוא קיבל את שמו ב-1845 בידי החוקר הנודע ריצ'רד אוון.
יונק גדול זה היה קרובו של הדיפרוטודון הענקי והיה בעל שיניים טוחנות גדולות מאוד, איתם הוא לעס צמחייה קרקעית והיה בעל מחיצת אף גבוהה והוא הגיע לגודל דומה לקרנף אך בניגוד לקרנף היה בעל כיס בקצה בטנו.
הוא רעה במישורי אוסטרליה בעדרים ושימש מזון לטורפים גדולים כמו המגלניה ואריה הכיס.
במיתולוגיה הנורדית, נוט (בנורדית עתיקה: Nótt) היא בתו של הענק נרפי מקבוצת הוואניר המשמשת כהאנשה של הלילה.
נוט היא אשתו של דלינג, אמו של דאג ושל יורד וסבתו של ת'ור.
בסטנזות 24–25 ב"בלדה של ואפת'רוד'ניר" באדה הפואטית האל אודין, המוסווה כגאגנראד'ר, שואל את הענק ואפת'רוד'ניר מאין הגיעו היום, הלילה והמחזוריות שלהם.
הענק משיב שדלינג הוא אביו של היום ואילו נוט היא אמו.
בסטנזות 13–14 באותה הפואמה אודין מספר על סוסה של נוט, רים-פקסי, שמביא את הלילה בכל ערב לאלים ובבוקר מותיר אחריו שובל, הטל.
נוט מוזכרת בקצרה גם בפואמות "דברי אלוויס" ו"דברי זיגדריפה".
בסטזה 30 ב"דברי אלוויס" שואל ת'ור את הגמד אלוויס כיצד נקרא הלילה "שהביא נרפי".
ב"דברי זיגדריפה" לאחר שהולקיריה זיגדריפה מתעוררת משנתה המכושפת על ידי הגיבור סיגורד היא פוצחת בתפילה ומזכירה בה את נוט, דאג וצאצאיהם.
שושלת היוחסין של נוט מתואר ב"הטעיה של גילבי", החלק השני של האדה הפרוזאית.
בפרק העשירי ב"הטעיה של גילבי" הנעלה מספר לאודין המסווה כאדם פשוט, גנגלר, על מקורם של היום והליל.
לדבריו לנפיל נרפי ששכן ביוטונהיים הייתה בת, נוט, בעלת צבע עור כהה האופייני לענקים.
נוט נישאה בתחילה לנגלפרי והיה להם בן יחיד - אוד' (Auðr).
היא נישאה בשנית לאנאר ולזוג נולדה בת - יורד - ההאנשה של "ארץ".
בנישואיה השלישיים היא התתחתנה עם דלינג וילדה לו את דאג.
אודין העניק לאם ולבנה שני סוסים ושתי מרכבות וביקש מהם לרכוב זה אחר זה מסביב לארץ, במחזוריות של יממה.
לסוסה של נוט קוראים רים-פקסי, "רעמת כפור" ואילו הסוס של דאג נקרא סקין-פקסי, "רעמת בוהק".
ארבעת כתבי היד שיש בידינו ל"הטעיה של גילבי" נבדלים בתיאור הקשרים המשפחתיים.
בעוד שלפי כתב היד העתיק ביותר יורד היא אשתו של דלינג ואמו של דאג, בשלושת כתבי היד האחרים נוט ממלאת את התפקיד.
יש הטוענים שהמעתיק של כתב היד העתיק (או אחד מהמעתיקים הקודמים לו) רצה לקצר את הטקסט המקורי ופישט את קשרי המשפחה.
נוט מוזכרת גם בחלקה השלישי של האדה הפרוזאית, "שפת השירה".
נוט מוצעת כדרך לתיאור ארץ ("בתה של נוט") וכדרך לתיאור זמן.
גם סוסיהם של נוט ודאג מוזכרים כאלו שמושכים ומביאים את הליל.
נוטיומסטודון (שם מדעי: Notiomastodon; מילולית: "מסטודון דרומי") הוא סוג של פילאי ממשפחת הגומפותריומיים, אשר חי לאורך אמריקה הדרומית (למעט בהרי האנדים הגבוהים) במשך אמצע תקופת הפליסטוקן עד לתחילת ההולוקן, לפני 1.2-0.006 מיליון שנה.
הסוג כלל מין יחיד - Notiomastodon platensis, אשר הוגדר כבר ב-1888 בידי החוקר פלורנטינו אמגינו.
סוג זה, כמו מינים נוספים ממשפחת הגומפותריומיים הדרום אמריקאים, התגלו כבר מהמאה ה-17 ותוארו ביד ז'ורז' קיוויה, אך הוא החשיב את הממצאים שכללו בעיקר מאובני שיניים טוחנות לשייכים לסוג מסטודון, כשסיווג אותם למספר מינים.
הנוטיומסטודון היה סוג בעל חלוקה משתנה, כשמיונים רבים שייכו אותו לסוגים אחרים דומים כמו הקיווירוניוס והסטגומסטודון, אשר התקיים גם באמריקה הצפונית והיגר אליה עם ההחלפה האמריקאית הגדולה.
הוא הופרד מהם רק ב-1929. בניגוד לסוגים דומים הוא כלל לא התקיים באמריקה הצפונית אלא התפתח מסוגים שהיגרו לאמריקה הדרומית.
התפוצה שלו דמתה לתפוצת הקיווירוניוס, סביב יערות טרופיים לחים ויערות פתוחים במדינות פרו, צפון ברזיל, אקוודור ובוליביה.
יונק זה הגיע עד גובה 2.52 מטרים ולמשקל 4.4 עד 4.9 טון, קטן מעט מפיל אסייתי.
ההנוטיומסטודון היה בעל זוג חטים ארוכים שצמחו מלסתות העליונה ופנו קדימה.
הלסת התחתונה לא הייתה ארוכה כמו של גומפותריומים דומים.
מבנה השיניים התאים עבור לעיסת שיחים או זרעים קשים ובמידה פחותה יותר גם עשבים.
ממצאים מרמזים שהוא נכחד עקב ציד אנושי.
נוטוסטילוס (שם מדעי: Notostylops; משמעות השם: "פני עמוד דרומיים") הוא סוג של יונק נכחד בן סדרת הנוטונגולאטויים הקדומה, אשר חי בתקופת האאוקן באמריקה הדרומית.
הוא התגלה בשתי תצורות מאובנים בארגנטינה והוגדר בשנת 1897 בידי החוקר הארגנטינאי פלורנטינו אמגינו .
הוא סיווג לסוג זה 23 מינים שונים אך כמעט כולם התבטלו.
רק 4 מינים נחשבים לאמיתיים.
הנוטוסטילוס היה יונק קטן בעל מראה פרימיטיבי של הפרסתנים הקדומים עם דמיון קטן לראקון או למרמיטה ולארנביים.
הוא הגיע עד לאורך 75 סנטימטרים ולמשקל של עד 10 קילוגרם.
הייתה לו גולגולת גבוהה בעלת לסתות דמויות מכרסם, אך עם מבנה מוגבה יותר ושרירי לחי גדולים יותר.
הלסתות הכילו זוג חותכות גדולות כמו שיני עכברים והוא כנראה ניזון מצמחייה רכה עשבונית בעזרת החותכות הגדולות.
ניביו ושיניו הטוחנות היו קטנות יחסית ובעלות רווח רחב ביניהם.
רגליו הקדמיות התאימו לחפירה ואולי הוא התחפר במחילות להגנה, אם כי לא נמצאו הוכחות לכך ממאובנים.
הוא היה בעל חמש אצבעות קצרות ברגליו והיה בעל זנב קצר.
המבנה הקטן של יונק זה עזר לו לנוע במהירות ובגמישות רבה יותר מלקרוביו שהיו גדולים ומגושמים בהרבה.
עם זאת הוא היה חסר מאפיינים משוכללים, מה שכנראה גרר אותו להכחדה עקב תחרות גבוהה עם פרסתנים דרום-אמריקאים אחרים עם סוף האאוקן.
נוטוס (ביוונית עתיקה: Νότος; בלטינית: Notus) היה האל היווני של הרוח הדרומית.
הוא היה קשור לרוח החמה המייבשת של עלייתו של סיריוס לאחר אמצע קיץ, נחשב לאל המביא את סערות סוף הקיץ והסתיו, וכמשמיד גידולים.
המקביל הרומי של נוטוס הוא אוסטר, התגלמות רוח הסירוקו, רוח דרומית שמביאה מזג אוויר מעונן, רוחות חזקות וגשם לדרום אירופה ממדבר סהרה.
נוטו () הוא משפחת גופנים של גוגל, המיועדים לשימוש בכמה שיותר שפות שונות.
גופני "נוטו" כולל בסך הכל יותר מ־60,000 תווים.
נכון ליולי 2014, 96 גופנים כבר היו זמינים להורדה.
סמלים אלה משמשים שרתים רבים של גוגל.
השם נוטו הוא למעשה "No Tofu", כאשר "טופו" הוא הכינוי שניתן למלבנים הריקים שמופיעים בגופנים מסוימים כאשר משתמשים בשפה שאינה נתמכת בהם.
הגופן שוחרר תחת רישיון אפאצ'י ורישיון "SIL Open Font", המאפשר שימוש חופשי בגופן.
noto תוכננה לתמוך בכל הכתבים על פי יוניקוד כדי להשיג הרמוניה ויזואלית גלויה בין שפות וכתבים מרובים.
למשל, כמו ש "Open Sans" בא מהגופן "Droid".
באפריל 2021 עבר הגופן עדכון, והופצה גרסה חדשה לעברית, שעיצב הטיפוגרף הישראלי בן נתן, והיא בשימוש במוצרי גוגל כגון המפות ולוח השנה.
הגרסאות העבריות של Noto כוללות גרסת סריף, גרסת סנס סריף, וגרסת כתב רש"י.
נוטוכרוס (שם מדעי: Notochoerus) הוא סוג נכחד של חזיר גדול מתת-המשפחה הנכחדת Tetraconodontinae, אשר חי באפריקה של הנאוגן (בין המיוקן לפליוקן).
המאובנים שלו התגלו באתיופיה ואוגנדה ותוארו למדע ב-1925 בידי החוקר האנגלי ריצ'רד לייקר .
הסוג מכיל 4 מינים שבמקור נחשבו לחלק מהסוג Nyanzachoerus, אך הופרדו עקב מתאר נפרד של החטים הרחבים.
חזיר זה היה גדול יחסית והוא הגיע לאורך ממוצע 210 ס"מ, לגובה 130 ס"מ ולמשקל מוערך של 250–450 ק"ג, מה שהופך אותו לאחד הגדולים שבחזירים.
הגולגולת הייתה דומה מעט לזה של חזיר יבלות והייתה רחבה ובעלת מספר זיזים בולטים שנוצרו מאמייל מעליה וחטים רחבים ששימשו כנראה למאבק יריבים.
נוטוצ'לון (שם מדעי: Notochelone) הוא סוג נכחד של צב ים נכחד שחי בקרטיקון של אוסטרליה לפני 109 עד 99 מיליון שנה מזמננו, עד ראשית הקרטיקון העליון.
זוחל זה לפי ממצאי המאובנים היה הזוחל הימי הנפוץ ביותר לאורך חופי קווינסלנד, אוסטרליה.
צב זה השתייך למשפחת הפרוטוסטגיים, בעלי המינים הענקיים והוא תואר למדע לראשונה בידי החוקר האנגלי הידוע ריצ'רד אוון ב-1882, תחת השם המדעי: Notochelys costata.
עם זאת שם הסוג ניתן למין הקיים צב שטוח-שריון מלאי ( Notochelys platynota), ובהמשך שונה שם הסוג בידי ריצ'רד לידקר בשנת 1889. הסוג הכיל מין בודד - N.
לנוטוצ'לון לסתות קרניות כשריון וראש מעט מוארך ביחס לקרוביו החיים.
הלסתות התחתונות היו גבוהות יותר בחלקם הקדמי, מה שגרם לסנטר להזדקר קדימה.
במראהו לא היה גדול כמו קרוביו הארכלון או הפרוטוסטגה אך עדיין הגיע לגודל של צב ים ירוק מודרני באורך משוער של 2 מטרים ומשקל של מעל 400 ק"ג.
לפי מספר חוקרים הוא היה גדול עוד יותר, מאחר שהממצאים היו של פרט צעיר שעוד לא הגיע לשיא גודלו.
לפי מחקרים אנליטיים הוא ניזון על קרקעית הים מטרף של חסרי חוליות ימיים כמו צדפות, חלזונות וסרטנים שונים.
בתורו כנראה הוא נטרף בידי כרישים גדולים או מוזאזאוריים.
מחוז נוט הוא מחוז במדינת קנטקי בארצות הברית.
נכון למפקד 2020, אוכלוסיית המחוז מנתה 14,251 תושבים.
המחוז הוקם בשנת 1884 ונקרא על שמו של ג'יימס פרוקטור נוט, מושל קנטקי (1883–1887).
מחוז נוט נמנה עם המחוזות ה"יבשים" מאלכוהול, בארצות הברית.
מחוז נוט הוקם בשנת 1884 על אדמות שהופרשו ממחוזות בריהיט, פלויד, לצ'ר ופרי.
בית המשפט המחוזי שהוקם בשנות ה-90 של המאה ה-19, נשרף ב-1929.
פקידי המחוז הראשונים שנבחרו היו: פקיד המחוז לואיס הייז, שופט המחוז דייוויד קלהון, פרקליט המחוז פילדינג ג'ונסון, השריף מדיסון פיגמן, הסוהר איזום סלון.
הקווים הפוליטיים בפוליטיקה המוקדמת של המחוז היו בעיקר לפי חלוקה בין משפחות המתיישבים המוקדמות של The Forks, בשונה מהחלוקה הפוליטית במלחמת האזרחים.
בבחירות מאוחרות יותר התמודד אנדרסון הייז נגד קלייב ג'ונס, שהיו בצדדים מנוגדים במלחמת האזרחים.
ניצחונו של שג'ונס בבחירות, גרם למריבה שנמשכה כמה שנים, כולל קרבות והרג בעיירה הינדמן.
בשנת 1902 מיי סטון וקתרין פטיט הקימו את בית הספר ההתיישבותי, חקלאי הינדמן, בהינדמן, שבמחוז נוט.
זה היה בית הספר הראשון להתיישבות כפרית בארצות הברית.
בשנת 1965 אולי קומבס ממחוז נוט נשכבה מול דחפור כדי למנוע כריית פחם ליד ביתה.
מעצרה גרם לתשומת לב מדינתית ולאומית לכריית פחם בקנטקי.
כ-25 ק"מ מדרום מזרח למחוז נמצאת מדינת ווירג'יניה.
על פי לשכת למפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח המחוז הכולל של 914 קילומטרים רבועים, מתוכם 3.4 קילומטרים רבועים הוא שטח מים (כ-0.4% משטח המחוז).
מחוזות סמוכים המקיפים את מחוז נוט, עם כיוון השעון, הם:
ההר Big Lovely המתנשא לגובה של 427 מטרים.
האקלים בעיירה הינדמן, בממוצע רב שנתי בין השנים 1980 ועד 2016, הקיץ ארוך, חם ולח; החורפים קצרים, קרים מאוד ורטובים; השמים מעוננים חלקית כל השנה.
במהלך השנה, הטמפרטורה בדרך כלל משתנה בין C° 2- ל-C° 29. לעיתים רחוקות היא מתחת ל-C° 11 או מעל C° 32.
העונה החמה נמשכת 3.9 חודשים, מ-22 במאי עד 19 בספטמבר.
הטמפרטורה היומית הממוצעת גבוהה מעל 24 מעלות צלזיוס.
החודש החם ביותר בשנה בהינדמן הוא יולי.
הטמפרטורה הממוצעת הגבוהה ביום 29 מעלות צלזיוס ונמוכה בלילה 19 מעלות צלזיוס.
העונה הקרה נמשכת 2.9 חודשים, מ-1 בדצמבר עד 27 בפברואר.
הטמפרטורה היומית הממוצעת מתחת ל-11 מעלות צלזיוס.
החודש הקר ביותר בשנה בהינדמן הוא ינואר.
הטמפרטורה הממוצעת הנמוכה בלילה 2- מעלות צלזיוס וביום 7 מעלות צלזיוס.
העונה הגשומה נמשכת 4.9 חודשים, מ-23 במרץ עד 20 באוגוסט.
החודש עם מספר הימים הגשומים ביותר בהינדמן הוא יוני, בחודש זה 13.4 ימים בממוצע, בהם יורדים לפחות 1.00 מילימטר של משקעים.
העונה היבשה יותר נמשכת 7.1 חודשים, מ-20 באוגוסט עד 23 במרץ.
צפיפות האוכלוסין הייתה 19 נפשות לקילומטר רבוע.
ההרכב הגזעי של המחוז היה 98.27% לבנים, 0.73% שחורים או אפרו אמריקאים, 0.11% ילידים אמריקאים, 0.15% אסייתים, 0.01% מאיי האוקיינוס השקט, 0.12% מגזעים אחרים ו-0.60% משני גזעים או יותר.
0.63% מהאוכלוסייה היו היספנים או לטינים מכל גזע.
23.60% מכלל משקי הבית היו יחידים, ול-9.30% היו כאלה שחיו לבדם בני 65 ומעלה.
גודל משק הבית הממוצע היה 2.54 נפש וגודל המשפחה הממוצע היה 3.00 נפשות.
ההכנסה החציונית למשק בית במחוז הייתה 20,373 דולר, וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 24,930 דולר.
כ-26.20% מהמשפחות ו-31.10% מכלל האוכלוסייה, חיו מתחת לקו העוני.
במחוז יש 8 בתי ספר מחוזיים, 3 בתי ספר פרטיים ושתי מכללות.
בשנת 2022, 16.3% מהאוכלוסייה היו בעלי הכשרה אקדמאית.
מחוז נוט הצביע באופן היסטורי עבור המפלגה הדמוקרטית.
בשנת 1992, 75% מתושבי מחוז נוט הצביעו עבור חבר המפלגה הדמוקרטית ביל קלינטון לנשיאות ארצות הברית, האחוז הגבוה ביותר שהצביעו עבור קלינטון בכל מחוזות המדינה.
עם זאת, בשנים הבאות, מחוז נוט הצביע בעד המפלגה הרפובליקנית.
בבחירות לנשיאות 2008, הרפובליקני ג'ון מקיין היה רפובליקני הראשון שזכה במחוז נוט בבחירות לנשיאות, כשזכה ב־52.6% מהקולות לעומת 45% מהקולות עבור ברק אובמה.
כלכלת המחוז מתבססת על חקלאות (גידול סוסים, בקר, וגידולי טבק, מוצרי חלב, חזירים, סויה, תירס וכותנה).
התוצרת התעשייתית של המחוז מתבססת בעיקר על 2 חברות פחם.
ענף התיירות הוא אחד מתחומי העניין במחוז, במיוחד קיימת עלייה בפופולריות של הצפייה באיילים.
מחוז נוט ובמחוזות הסובבים אותו חיים כ-5,700 איילים חופשיים, זהו עדר האיילים הגדול ביותר ממזרח לנהר המיסיסיפי.
במחוז קיים מרכז הדרכה לרכיבה על טרקטורונים, מתחם ספורט הכולל מגרשי כדורסל מקורים, מגרשי בייסבול חיצוניים, מגרש כדורגל ומרכז כושר.
התחבורה הציבורית במחוז מסופקת תוך שיתוף פעולה קהילתית של החברות LKLP וחברת Hazard מהינדמן.
חברת פוקס המאה ה-20 צילמה כמה סצנות במחוז לסרט Fire Down Below
נוטו (באיטלקית: Noto) היא עיר קטנה בעמק ואל די נוטו הקרוי על-שמה, בנפת סירקוזה שבסיציליה, איטליה.
בשנת 2002 הכריז ארגון אונסק"ו על נוטו, יחד עם שבע ערים אחרות ועמק ואל די נוטו, כאתר מורשת עולמית.
הערים הנוספות הן מודיקה, מיליטלו אין ואל די קטניה, , קלטג'ירונה, קטניה, רגוזה ושיקלי.
ההכרזה הייתה לפי סעיפים (קריטריונים) 1 ,2 ,4, ו-5. אחד הנימוקים להחלטה היה שחזור מוצלח של הערים בסגנון הבארוק המאוחר.
במקרה של נוטו, השחזור כלל בניית את העיר כולה מחדש מהיסוד.
במקרים של אחדות מן הערים האחרות, השחזור היה חלקי.
נוטו ממוקמת בדרום מזרח האי סיציליה, שהיא גם המחוז הממונה.
העיר ממוקמת כ-38 ק"מ בכיוון כללי דרום מעיר הנפה סירקוזה.
המרחק לבירת סיציליה פלרמו, מסתכם בכ-285 ק"מ.
הגובה הממוצע של נוטו מעל פני הים הוא 167 מטרים, כשהנקודה הנמוכה בעיר מצויה בגובה 2- מטרים מתחת לפני הים, והגבוהה ביותר ב-770 מטרים מעל פני הים.
עונת הקיץ בנוטו חמה, עונת החורף קרירה, אך לא יותר מדי.
החודשים היותר חמים בשנה הם יולי ואוגוסט, בהם הטמפרטורה הממוצעת מגיעה בימים ל-32 מעלות צלזיוס, ובלילות היא עומדת על ממוצע 22 מעלות.
החודש הקריר בשנה הוא ינואר, בו הממוצע בימים עומד על 15 מעלות, ובלילות יורד עד 6 מעלות.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת בעיר מסתכמת ב-538 מ"מ.
החודש הגשום ביותר הוא נובמבר, עם 122 מ"מ בממוצע, והשחון ביותר הוא יולי, בו יורד רק ממוצע של 2.8 מ"מ.
אין סטטיסטיקה של שלג בנוטו.
קיימת אי בהירות והובעו דעות שונות ומנוגדות, באשר למקור השם נוטו.
אי הבהירות מובנת, בהתחשב במיעוט הממצאים הארכאולוגיים הקשורים לעיר.
בין השאר נטען, כי מקור השם הוא בעיר העתיקה "נאס" (Neas), ואולם חוקרים אחרים סבורים שנאס כלל לא הייתה קיימת, בתקופות שבהן אמורה הייתה להתקיים ולתת את שמה לעיר ולאזור.
מומחים אחרים סבורים, כי השם קשור לעיר העתיקה "נטום" (Netum), שמקורה בסיומות של מילים בשפה הלטינית, הנגמרות ב"etum", דוגמת "vinetum" (שפירושו כרם), או "olivetum" שמשמעו מטע זיתים.
נוטו הוא גם שם משפחה איטלקי עתיק, שמקורו באזור הר פלגרינו שבנפת פלרמו בסיציליה.
סברה אחרת אומרת, כי השם נובע דווקא מתקופת הכיבוש הערבי של האזור.
מסופר, כי העיר נוסדה במאה ה-5 לפני הספירה על ידי המלך (Ducetius), שהעביר אוכלוסייה מאזור אחר, לאחר מלחמה עם סירקוזה היוונית.
נוטו עצמה לא נכבשה בכח על ידי סירקוזה, אך הייתה תחת השפעה תרבותית וכלכלית יוונית, ולבסוף הפכה לקולוניה סירקוזית.
ב-214 לפני הספירה (התאריך המדויק אינו וודאי), נוטו פתחה שעריה לאימפריה הרומית, והקונסול מרקוס קלאודיוס מרקלוס (Marcus Claudius Marcellus) הכריז עליה כבעלת ברית, והעניק לה זכויות ושלטון עצמי.
הפוליטיקאי, עורך הדין והנואם מרקוס טוליוס קיקרו תבע את מושל סיציליה, שנמלט לגלות.
לאחר התקופה הרומית, נוטו הייתה תחת שליטה ביזנטית, ומאוחר יותר היו כ-200 שנות שלטון ערבי במקום.
ב-1090 נכנעה נוטו לרוג'רו הראשון, רוזן סיציליה, שבסוף התהליך הוא ובנו שלטו בסיציליה כולה.
ב-1693 העיר נהרסה ברעידת אדמה, אך הוקמה מחדש.
ב-1861 נוטו אוחדה, ביחד עם איטליה וסיציליה כולה, תחת מלכותו של המלך ויטוריו אמנואלה השני, והפכה לחלק מממלכת איטליה.
במלחמת העולם השנייה נחתו כוחות בעלות הברית בהובלת הפילדמרשל הבריטי מונטגומרי באזור נוטו, והתקדמו משם צפונה ולאיטליה.
רעידת האדמה הגדולה התרחשה ב-11 בינואר 1693. הרעידה הייתה בעוצמה של 7.4 בסולם ריכטר ופגעה בעוצמה גדולה בכל יישובי ואל די נוטו.
בסך הכל נפגעו יותר מארבעים וחמישה יישובים, מפגעיה חמורה ועד הרס מוחלט, כפי שהיה במקרה של נוטו.
לפי ההערכות, ברעידת האדמה נהרגו לפחות 60,000 בני אדם, אך הערכות יותר גבוהות מסתכמות בכ-100,000 הרוגים במונחים אזוריים.
כיוון שבאותה התקופה כבר לא היה צורך במיקום גבוה בעיר ובחומות - בעת התכנון מחדש הוחלט לשנות מעט את מיקומה של העיר.
רעידת האדמה הייתה קטלנית והרסנית, אך היא שאפשרה את הבנייה מחדש בתכנון הנוכחי, שזכה להכרה של אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
ב-13 בדצמבר 1990 נפגע האזור שוב מרעידת אדמה, שהייתה הרבה פחות חמורה, בדרגה 4.8 בסולם ריכטר, עם רעידות משניות שהחזקה ביניהן הייתה בדרגה 4.6. ברעידה נספו 19 בני אדם ונפצעו 200. הנפגעת העיקרית ברעידה זו הייתה העיירה קרלטיני (Carlentini), הנמצאת מעט מחוץ לואל די נוטו.
בנוטו התקיימה קהילה יהודית, שידוע עליה אך מעט, עקב הרס כללי של העיר ברעידת האדמה בשנת 1693. ברעידה נהרסו גם בנייני הקהילה, ואבדו מסמכים, חפצים ועדויות.
ב-15 באוגוסט 1474 יום חג נוצרי של עליית מריה אם ישו לשמים, נערכו בנוטו פרעות ביהודים (נערכו פרעות גם בעיר השכנה מודיקה.
בנוטו נטבחו כ-500 יהודים ובמודיקה כ-360. באותה העת נשלטה סיציליה על-ידי ספרד, ולאחר הטבח הוחמר והוקצן היחס ליהודים, ובשנת 1492 עם גירוש ספרד, גורשו בהוראת המלכים הקתוליים גם כל יהודי סיציליה, לרבות יהודי נוטו.
נוטו העתיקה (Noto Antica) - ניתן לעלות לשרידי העיר העתיקה נוטו, שחרבה ברעידת האדמה, לצפות בשרידים של החומות והמבנים, ולתצפת על האזור.
הרחוב הראשי - רחובה הראשי של נוטו הוא קורסו (רחוב) ויטוריו אמנואלה, על שם המלך ויטוריו אמנואלה השני, שאיחד את איטליה.
הרחוב מתחיל בקשת המלכותית, שנבנתה לכבוד כניסתו של המלך פרדיננד השני לעיר.
לאורך הרחוב מצויים מבנים וארמונות, וגם הכיכר המרכזית.
הרחוב הראשי הוא התגלמות שחזור סגנון הבארוק המאוחר, אחת הסיבות לכינויה של נוטו "בירת הבארוק", ולזכייתה במעמד של אתר מורשת עולמית.
קתדרלת סן ניקולו - הקתדרלה בסגנון בארוקי, בשילוב אלמנטים נאו קלאסיים, עם חזית ופנים מרשימים.
המדרגות המובילות לכוון קתדרלה רחבות במיוחד.
ארמונות - מספר ארמונות בארוקיים בנוטו.
פאלאצו דוקציו (Palazzo Ducezio), עם חדר המראות שלו.
הארמון משמש כבית עיריית נוטו.
הבניין תוכנן על ידי האדריכל הסיציליאני ויצ'נצו סינטרה.
הקומה השנייה נבנתה ב־1951 מעל המבנה המקורי מהמאה ה-17 .יצוין גם ארמון הבישוף.
אירועי האביב ופסטיבל הפרחים - פסטיבל הפרחים הוא חלק מאירועי האביב בנוטו.
הפסטיבל נקרא "אינפיורטה" (Infiorata), נערך מדי שנה בחודש מאי, בסוף השבוע השלישי של החודש.
הפסטיבל נוסד בשנת 1980. במסגרת הפסטיבל, אומני ציור ופרחים הופכים את רחוב ויה ניקולאצ'י (Via Nicolaci) למרבד ששגוני של ציורים העשויים מפרחים.
גודלו של המרבד המרכזי עולה על 700 מ"ר.
גם באתרים נבחרים אחרים בעיר יוצרים מרבדי פרחים.
נושא ציורי הפרחים מתחלף מידיי שנה.
בשנה מסוימת הנושא מדינתי, כמו למשל איטליה, סין או יפן, ובשנים אחרות הנושא הנבחר הוא דרך המשי, סרטים מסוג מסוים וכן הלאה.
הפסטיבל נמשך שלושה ימים ברצף.
במסגרת אירועי האביב, מתקיימים בימי הפסטיבל גם מופעי תרבות, מצעדים של מנופפי דגלים, ותערוכות.
בימי האירועים, כנסיות ומוזיאוני העיר פותחים את שעריהם מן הבוקר ועד חצות הלילה.
אלה אפשרויות ההגעה בתחבורה ציבורית אל נוטו וממנה:
רכבת: בנוטו יש תחנת רכבת קטנה, וניתן להגיע אליה מהערים הראשיות בסיציליה, קטניה, סירקוזה וגם מפלרמו.
החברה המפעילה היא טרנאיטליה, בקווי R שלה (הקווים האזוריים).
אוטובוס: קיים שירות סדיר אל ומ-סירקוזה וקטניה.
מסירקוזה אפשר להחליף אוטובוס לכיוון פלרמו.
ניתן להגיע לנוטו בטיסה לנמל התעופה קומיסו (Comiso (CIY.
נמל התעופה מרוחק כ-75 ק"מ מנוטו.
מנמל זה מתקיימות טיסות ליעדים באיטליה, בולגריה וגם לפריז.
אפשרות אחרת היא נמל התעופה קטניה-פונטנרוסה (CTA) Catania-Fontanarossa Airport, המרוחק מנוטו כ-89 ק"מ.
מנמל זה מתקיימות טיסות ליעדים באיטליה, וגם לוורשה ולמלטה.
נוּטוּק היא דרמת מתח ישראלית שעלתה לשידור בקשת 12 באוקטובר 2025. הסדרה מתמקדת בדרוזים בישראל ועוסקת בתופעת גלגול הנשמות.
התסריט לסדרה נכתב בהשראת סיפורים אמיתיים על ידי רועי עידן ונהד בשיר, והוא עוסק בסודות משפחתיים ההופכים לפרשייה ביטחונית.
הסדרה בוימה על ידי אדם סנדרסון.
פרק הבכורה של הסדרה היה אמור לעלות ב-16 ביוני 2025, אך מועד שידורו נדחה עקב מבצע עם כלביא, ולבסוף הסדרה עלתה לשידור ב-27 באוקטובר 2025.
הסדרה מתרחשת בעיקר במג'דל שמס ובדלית אל-כרמל, ומביאה לראשונה למסך את חיי העדה הדרוזית בישראל דרך סיפור על-טבעי ומותח.
הפרק הראשון הוקדש לזכרם של 12 הילדים שנרצחו בפגיעת הרקטה במג'דל שמס ב-27 ביולי 2024.
עלילת הסדרה עוקבת אחר מיה ורמי פארס, זוג דרוזי צעיר מהכפר דלית אל-כרמל, שבנם בן השש, דניאל, מתחיל לספר פרטים מדויקים על חייו הקודמים, תופעה המכונה בערבית נוטוק.
הזכרונות מלווים בסיוטים והרטבות בלילה ובפרצי זעם על הוריו, שאינם מבינים את התנהגותו.
לאחר שדניאל מספר לסבו, שייח' מופיד על עברו, הוא מספר להוריו.
אביו רמי משתכנע ומתחיל לחקור על דמותו של עלי ח'יראדין.
מיה מתכחשת להסבר וכועסת על העיסוק של רמי בעניין.
אביו של רמי וסבו של דניאל, פארס פארס, אלוף במילואים שמועמד למשרת מנכ"ל משרד הביטחון, בודק עם קולגה על משפחת ח'יראדין, ומזהיר את רמי מהאופי הלאומני-סורי של המשפחה.
בהמשך העלילה מתגלה שמיה חוותה גם היא נוטוק ונחשפה לזכרונות של צעירה דרוזית בשם אמל, ממשפחת בעלי קצביית פרג' בכפר עוספיא.
אמל התאהבה בענאן, בחור דרוזי מירכא והתחתנה איתו בלי הסכמת ההורים שלה.
בעקבות כך נרצחה על ידי אחיה - ויסאם.
כתוצאה מהחוויה הטראומטית של החשיפה לזכרונות האלה, מיה מדחיקה את מה שקורה עם דניאל ובתחילה מתנגדת להכיר בעובדה שגם הוא חווה נוטוק.
הגילויים של דניאל, שמערערים את חיי משפחתו, פותחים במקביל תיבות פנדורה בחיי משפחת ח'יראדין מכפר מג'דל שמס, שבה, לדבריו, חי בעבר.
האח סולימאן (סולי) עוסק יחד עם בן דודו רג'א בהברחות וקשרים מפוקפקים עם הדרוזים בסוריה.
האם לילה חושדת בפעילותם שמוסתרת ממנה, ומנסה לחקור את נסיבות היעלמותו של בנה עלי.
סולימאן מקיים קשר רומנטי עם מרינה, יהודיה מחצור הגלילית ולהם 2 ילדות משותפות.
איש השב"כ יותם פרץ, החוקר את קשרי הדרוזים בגולן עם דרוזים מסוריה, חושד במשפחת ח'יראדין ומנסה למצוא הוכחות למעורבותם בפעילות עוינת, בעזרת נעמה, קמ"נית באגף.
בהמשך מתגלה שעניינו של יותם בפרשה קשור גם בעברו המשפחתי- אביו הוא דרוזי שהתגייר, ואחיו של פארס פארס.
קווי העלילה וסיפורי המשפחות מתחברים לאחר התוודעותם לזכרונותיו של דניאל, ההופך דמות מפתח בפרשה הביטחונית שקשורה לקשרים עם הדרוזים בסוריה, והיעלמותו של עלי ח'יראדין, ונחקרת על ידי אנשי השב"כ ובני המשפחות.
עלילת הסדרה מתרחשת על רקע מלחמת "חרבות ברזל" אך טרם ההפיכה בסוריה והפלת משטר אסד.
מוזכרים בה אירועים כמו לחימת צה"ל בלבנון, נפילת רקטות בחיפה והסביבה, ואירוע פגיעת הרקטה במג'דל שמס בה נהרגו 12 מבני הכפר.
מיה פארס (לוסי איוב) – אמא של דניאל.
רופאה במרכז רפואי כרמל, עברה בילדותה נוטוק ולכן לא רוצה שדניאל יעבור את מה שהיא עברה ומדחיקה את ההסבר לתופעה.
רמי פארס (אמג'ד בדר) – אבא של דניאל.
סיים תואר במדעי מחשב בטכניון.
דניאל (דודו) פארס (ג'וד חטיב) – הבן של מיה ורמי, גלגול נשמתו של עלי ח'יראדין.
(ג'וד חטיב הוא אחיו של השחקן אמיר חטיב שמגלם את עלי ח'יראדין)
פארס פארס (נורמן עיסא) - אביו של רמי.
אלוף במילואים, שמועמד למשרת מנכ"ל משרד הביטחון.
אחיו התגייר והתחתן עם יהודיה.
נורה פארס (ח'אולה חאג'-דיבסי) - אשתו של פארס פארס ואמו של רמי.
שייח' מופיד (ג'וני ערביד) - אביה של מיה, איש דת שעוסק בין היתר בהעברת כספי תרומות למאבק הדרוזים בסוריה.
כרמל פארס (ביאן דאהר) - אח הצעיר של רמי, מ"פ קרבי בצה"ל.
יסמין חוסיין (פארס) (מגדלה חנא מישריקי) - אחות של רמי ואשתו של אמג'ד חוסיין.
אמג'ד חוסיין (ראיד שאמס) - בעלה של יסמין.
אמיר פארס- אח של רמי, קצין צה"ל, נפל בקרב לפני 10 שנים.
נדים פארס (רק מוזכר) - אחיו של פראס פארס שהתגייר והתחתן עם יהודיה, אביו של יותם.
סולימאן (סולי) ח'יראדין (נהד בשיר) – אח של עלי והבן של לילה.
עבריין שמבריח קפטגון לישראל מסוריה דרך המנהרה.
לילה ח'יראדין (סנאא להב) - אימו של עלי ושל סולימאן.
בצעירותה, כשלמדה באוניברסיטת דמשק, גויסה על ידי מינהל הביטחון הכללי הסורי (מֻח'אבראת), עברה אימונים, נתפסה וישבה בכלא בישראל על עבירת ביטחון.
עלי ח'יראדין - (אמיר חטיב) - הבן של לילה והאח של סולימאן.
הילד דניאל פארס הוא גלגול נשמתו.
(אמיר חטיב הוא אחיו של השחקן ג'וד חטיב שמגלם את דניאל פארס)
דינה ח'יראדין - (גאידה אבו עווד) - אשתו של עלי.
רוי ח'יראדין - הבן של עלי ושל דינה.
שייח' רג'א (תמיר מולא) - בן דודו של סולימאן ושל עלי, עבריין שחזר בתשובה והפך לשיח'.
נעים (לואי נופי) - בעלה של ליאן, אחותו של סולימאן, רופא שיניים ובעל חווה ליד בריכת רם.
מנהל מערכת יחסים עם מאהבת שלו מנאל שעובדת כשיננית במרפאת שיניים שלו.
ליאן חיראדין (ג'ולין נעמה) - רופאת שיניים אחות של עלי וסולימאן נשואה לנעים.
מרינה (טלי קוסנר) - המאהבת היהודיה של סולימאן, גרה בחצור הגלילית ומגדלת שני הילדים המשותפים שלהם.
יותם פרץ (עוז זהבי) – אנליסט בשב"כ שהיה בעבר מפעיל סוכנים בכינוי קפטן יוסף.
פרדי (אימרי ביטון) – איש שב"כ הממונה על יותם, ומעורב בחקירת הפרשה.
נעמה (אגם בוחבוט) – קמ"נית בשב"כ המסייעת ליותם בחקירת הפרשה.
אורן (אוראל צברי) – מנהל בר בחיפה, וחברו של רמי.
עמנואל הלפרין - פסיכיאטר במרכז רפואי כרמל.
שיח' אבו שריף (לוטוף נוייסר) - שיח' דרוזי חשוב בדלית אל כרמל.
רס"ם משה גיגי (קובי זיסלין) - שוטר מג"ב בתחנת משטרה במסעדה ברמת הגולן.
ג'מיל שרבל (קולונל) (מחמוד אבו גאזי) - איש מינהל הביטחון הכללי הסורי (מֻח'אבראת) שאחראי על הברחות דרך המנהרה לשטח ישראל ומפעיל בני משפחת ח'יראדין.
אל"ם חיל המודיעין (רועי עידן מיוצרי הסדרה) - מופיע בפרק השני והשמיני.
ברמנית (לינוי כהן) - עובדת בבר של אורן.
בביקורת של סמדר שילוני שפורסמה ב-ynet, שילוני ציינה כי מדובר ביצירה שאפתנית וחדשנית מבחינת הייצוג התרבותי – מעין הצצה נדירה לעולם הדרוזי בטלוויזיה הישראלית אך סברה כי בשלב זה היא סובלת מחוסר מיקוד ומפיצול בין קווי העלילה השונים.
אף על פי כן, המבקרת הדגישה את איכויות הבימוי של אדם סנדרסון, את המשחק המשכנע של הקאסט ואת הפוטנציאל להפוך ללהיט אם תצליח לאחד את רכיביה לכדי שלמות סיפורית.
נוחיזם היא תנועה דתית יהודית מונותאיסטית הפונה ללא יהודים, המתבססת על שבע מצוות בני נח ופרשנויותיהן המסורתיות במסגרת היהדות האורתודוקסית.
לפי ההלכה היהודית, אין חובה על גוי להתגייר כדי להיחשב צדיק, אך עליו לקיים את שבע מצוות בני נח כדי להיות "בן עולם הבא" – שכרם של הצדיקים.
ענישת העובר על אחת ממצוות בני נח נידונה בתלמוד, אולם בפועל היא כפופה למערכת המשפטית הנהוגה בחברה שבה הוא חי.
הנוהגים בברית הנוחית נקראים בני נח (בעברית: "בני נח") או נוחידים (Noahides).
התנועה הנוחידית המודרנית נוסדה בשנות ה־1990 בידי רבנים אורתודוקסים מישראל, בעיקר מזוהים עם חב"ד וארגונים של ציונות דתית, ובהם גם מכון המקדש.
במקורות חז"ל, המונח "בני נח" חל היסטורית על כלל הלא־יהודים כצאצאי נח.
כיום הוא משמש בעיקר לתיאור "חסידי אומות העולם" המקיימים את שבע מצוות בני נח.
קהילות נוחידיות התפתחו בארצות הברית, בריטניה, אמריקה הלטינית, ניגריה, הפיליפינים ורוסיה.
לפי מקור נוחידי משנת 2018, יש למעלה מ־20,000 נוחידים רשומים ברחבי העולם, והמדינה בעלת המספר הגבוה ביותר היא הפיליפינים.
הבסיס המקראי והתאולוגי לשבע המצוות נדרש מדברי ציווי שנאמרו לאדם הראשון ולנח, הנחשבים במסורת היהודית כאבות האנושות; לפיכך נתפסות המצוות כמוסר אוניברסלי.
שבע המצוות המנויות בתלמוד בבלי (עבודה זרה פ"א מ"ד; סנהדרין נו ע"א–נז ע"ב) הן:
חובת הקמת דינים (מערכת משפט צדק);
איסור ברכת השם (ניבול פה כלפי שמיים);
איסור גילוי עריות (יחסי מין אסורים)
איסור גזל (לרבות גנבה וביזה);
לפי הכומר והדוגמטיקן הקתולי ברוס ר' בארנס, חובת קיום ברית נח חלה גם על עם ישראל עד מתן עשרת הדברות בסיני, ואז "נבלעו" דיני בני נח בתוך התורה, מבלי לגרוע מחובת הגויים בהם ואף תוך חיזוקה.
במקרא מתואר מעמד של גר תושב – נוכרי היושב בארץ ישראל שאינו מתגייר אך מקבל עליו את שבע מצוות בני נח.
בתקופת האימפריה הרומית נודעו ה'יראי ה'' (Sebomenoi, God-fearers) – לא־יהודים שנקשרו לקהילה היהודית ללא גיור מלא.
בימי הביניים, רבי משה בן מימון כתב במשנה תורה כי גויים מחויבים בשבע מצוות בני נח, ואסור להם ללמוד תורה או לשבות בשבת; עם זאת, אם רצונם לקיים מצוות נוספות כהלכה – אין מונעים מהם.
עוד קבע הרמב"ם שמצוות על היהודים ללמד את הגויים את שבע מצוות בני נח, אך רוב הפוסקים דחו לאורך הדורות את הצורך להפיץ את דיני בני נח לגויים באופן אקטיבי, ודעתם היא שאין חובה כזאת.
במאה ה־19 פיתח הרב אליהו בני־מוזג (1823–1900) את רעיון הנוחיזם כדת יהודית אוניברסלית לגויים; תלמידו הסופר הצרפתי אימה פאלייר אימץ את דיני בני נח והפיצם באירופה מבלי להתגייר.
הרבי מליובאוויטש, מנחם מנדל שניאורסון, עודד פעמים רבות להפיץ בין הגויים את שבע מצוות בני נח והקדיש לכך שיחות שונות.
מאז שנות ה־1990 ייסדו רבנים אורתודוקסים מישראל – בעיקר מזוהים עם חב"ד וארגוני הציונות הדתית, ובהם מכון המקדש – ארגונים נוחידיים המכוונים ללא־יהודים, מתוך מטרה לחנכם להתחייב לדיני בני נח.
פלדמן, רבים מהרבנים המלווים את קהילות הנוחידים תומכים בתנועת בית המקדש השלישי, ורואים בקהילות נוחידיות ברחבי העולם שותפות לפרויקט ציוני־משיחי של הקמת מדינה תיאוקרטית יהודית בישראל.
במסגרת מחקריה תיארה פלדמן קהילה של כ־2,000 נוחידים פיליפינים, הלומדים תורה עם רבנים אורתודוקסים, נוהגים בשמירת שבת במובנים מסוימים (תוך איסורים שהוטלו עליהם), ומפתחים פולחן ותפילות נוחידיים ייחודיים המקבילים לדפוסים יהודיים – כל זאת תוך הדגשת עליונותה של היהדות וזכותה המקראית על ארץ ישראל, בהתאמה לשאיפות תנועת המקדש.
בשנת 2005 הוקמה "המועצה העליונה לבני נח" שנועדה לייצג קהילות נוחידיות בעולם, ביוזמת קבוצה שטענה לחידוש מוסד הסנהדרין.
ב־10 בינואר 2006 התכנסו בירושלים עשרה חברים לא־יהודים, נשבעו לשמור את שבע מצוות בני נח ולהתנהל תחת סמכות בית דין נוחידי של "הסנהדרין המתהווה".
בשנות ה־1980 ארגנו מאיר כהנא ושלמה קרליבך מאורעות נוחידיים, ובהם הכנס הבינלאומי הראשון של "בני נח" בפורט וורת', טקסס (1990).
לאחר רצח כהנא, החל מכון המקדש לקדם אף הוא את דיני בני נח.