tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחד הגורמים המושפעים על ידי פעילות LIS1 הוא ייצור חלבונים חוץ תאיים, Extracellular Matrix (ECM).
מחקר שפרסמה לאחרונה ב-Nature Communication הראה ש - LIS1 נקשר ל־RNA ומאות חלבונים בתא ומשפיע על בקרת ביטוי של גנים ברמת השעתוק, שחבור, קישור ל-microRNA, תרגום, ועוד.
פרופ' ריינר פרסמה מעל למאה מאמרים.
1990 – פרס מדרשת פיינברג לתואר שני ע"ש גד רשף
1990 - פרס כבוד של הכנסת הישראלית לדוקטורנטים מצטיינים
2013 - פרס מטעם נגיד מרכז המצוינות במדעי המוח של בית-הספר לרפואה באוניברסיטת לואיזיאנה, ניו-אורלינס
2009 - פרס הצטיינות מטעם האגודה למלחמה בסרטן לזכרם של פרופ' דפנה ופרופ' דב יזרעאלי
1994 - 2003 מכהנת כיו"ר של מרכז אסר רוטשטיין Aser Rothstein לפיתוח קריירה במחלות גנטיות
2004 - ועד היום (2023) מכהנת כראש הקתדרה המקצועית לנוירוכימיה ע"ש ברשטיין-מייסון
2019 - ועד היום (2023) מכהנת כראש מכון מ' יהודית רות לחקר מוח פרה-קליני
נולדה ב-1958 ביפו, נצר לרבי ישראל משקלוב, שעמד בראש קהילת תלמידי הגאון מווילנה שהגיעו לצפת ב-1809, בעל פאת השולחן, ומחדש היישוב האשכנזי בירושלים.
נשואה לנתן, אמא לשתי בנות, נואית ריינר ופרופ' טלי ריינר ברודצקי.
אורלי שרגא זקן היא שוטרת בעלת עיטור המופת של משטרת ישראל.
שרגא שירתה בתפקיד חובשת קרבית בפלוגה מ"ה של משמר הגבול.
שלושת אירועים אלה צוינו בהחלטת משטרת ישראל משנת 2003 על הענקת עיטור המופת "על כי במספר אירועים שונים הפגינה דבקות במשימה, מקצועיות ואומץ לב הראוי לשמש מופת".
שרגא הייתה הלוחמת הראשונה והשוטרת הראשונה ממשמר הגבול שעוטרה בעיטור המופת.
קדמו לה שלוש שוטרות שעוטרו בעיטור המופת בתפקידים שאינם תפקידי לחימה.
שרגא המשיכה בשירות קבע בסגל המכללה הלאומית לשוטרים.
אורליאניסטים היה כינוי פוליטי מן המאה ה-19 שדבק בהתחלה בתומכים במונרכיה החוקתית ובנציגי בית אורליאן.
במהלך השינויים הפוליטיים שעברו על צרפת באותה מאה, הובחנו שלושה שלבים של "אורליאניזם":
אורליאניזם טהור – תומכי השלטון החוקתי של לואי פיליפ, מלך הצרפתים (1830–1848) אחרי מהפכת יולי 1830, שדגלו ברעיונות ליברליים ומתונים.
האורליאניזם "המאחד" ("אוניוניסטי") או "הממזג" – ("פוזיוניסטי") – תנועה מורכבת מאורליאניסטים טהורים ומאותם לגיטימיסטים שבעקבות מותו ללא צאצאיים ב-1883 של אנרי, רוזן שאמבור, תמכו בטענתו לכתר צרפת של פיליפ, רוזן פריז, נכדו של לואי פיליפ.
אלו היו בעלי עמדה שמרנית יותר, ששמו דגש על ה"לאום הצרפתי" (דחו את טענותיהם של הבורבונים מספרד, ה"זרים", לכתר צרפת) ועל הדת הקתולית.
האורליאניזם הפרוגרסיבי – רוב ה"פוזיוניסטים" אשר, בעקבות ירידה ברגש המלוכני בשנות ה-1890, הצטרפו לרפובליקנים המתונים, שאימצו מטרות פרוגרסיביות וחילוניות, או חברו להתלכדויות הקתוליות, כמו "הפעולה הליברלית".
יריבי האורליאניסטים היו תומכי שתי מגמות מונרכיסטיות אחרות:
הלגיטימיסטים, השמרנים, הנאמנים אחרי 1830 לענף הצרפתי הוותיק של בית בורבון
הבונפרטיסטים שתמכו במורשת של נפוליאון הראשון ובצאצאיו
השימוש במונח "אורליאניזם" בימי המשטר הישן הוא אנכרוניסטי, משום שהוא הופיע רק ב-1830.
במאה ה-15 קראו "אורליאניסטים" לאוהדי בית אורליאן מול בית בורגונדיה, שנודעו כארמניאקים
בעיני היסטוריונים אחדים, האורליאניזם המאוחר יותר שאב את יסודותיו ביחסי הדוכסים מאורליאן, נסיכי דם מלכותי, לאצולה הגבוהה בגישה לניהול ענייני הממלכה, אחרי תקופת "רז'אנס" (העוצרות) (1715–1723).
אחרי מותו של המלך לואי הארבעה עשר ב-1715 ותקופה הרז'אנס, ושנות העוצרות שהופקדה לידי פיליפ השני, דוכס אורליאן, התארגנה קמרילה של אצילים רמי המעלה סביב הענף אורליאן של בית המלוכה.
הזרם ה"אורליאניסטי" הזה התאפיין בהתנגדות לאבסולוטיזם (היסטוריה פוליטית) ,אם כי השפעתו דעכה בהמשך.
בימי המהפכה הצרפתית ב-1789 הדוכס לואי פיליפ השני ד'אורליאן המכונה, "פיליפ אגליטה" נדחף על ידי כמה מהמהפכנים כגון מירבו, סיאייס ושודרלו דה לקלו לתפוס את השלטון, מכיוון שנראה להם דמות פשרה מתאימה בין המשטר הישן למהפכה.
אורליאניזם נקראה תנעת התומכים בלואי פיליפ ולענף אורליאן של משפחת המלוכה.
האידאולוג העיקרי שלו היה פרנסואה גיזו, האישיות הייצוגית ביותר של המשטר.
השקפה זו שילבה בתוכה את ההישגים המהפכניים מ-1789 עם יישומן של חירויות ותיעול מציאותי של הסערות החברתיות הפתאומיות באמצעות מסגרת המונרגיה החוקתית.
בהתחלה נשאה גוון ליברלי שמרני.
אחרי 1830 האליריאניסטים התנגדו ללגיטימיסטים, שסברו כי המהפכה שברה את הסדר המונרכי בן מאות השנים.
לפי רנה רמון מכאן נבע הגורל המקביל של שני מחנות ימין – האורליאניסטים, הליטימיסטים והבונפרטיסטים.
ב-1830 אחרי הפלת הענף הבכיר של הבורבונים, הדמות החלופית שאליה פנו המהפכנים היה בנו של פיליפ אגליטה, לואי פיליפ שהקים את מונרכיית יולי, משטר מתון שאפשר לבורגנות הגדולה להגיע סוף סוף לשלטון.
כזרם פוליטי לא הסתפק האורליאניזם בחילופי השושלת.
השקפתו היוותה השקפה מודרנית יחסית וחילונית של המונרכיה כשלא "הצדק האלהי" עמד ביסוד סמכותה, אלא "רצון העם".
טקס ההכתרה הדתי הוחלף בשבועה על החוקה.
זה היה משטר חוקתי שקיבל השראה מהדגם האנגלי (ששמר את ההכתרה הדתית) ושהחליף את המשטר הנסמך על סמכות המלך כמונרך אבסולטי.
האורליאניזם התחיל להסתמך על פרלמנט דו-ביתי.
תוך כדי דיכוי ההתקוממויות של הפועלים, כמו זאת של פועלי תעשיית המשי ב-1831 בליון (הידועים כ-canuts) והבטחת האינטרסים של אנשי העסקים, האורליאניזם, שעד אז נחשב ל"מתון" גלש אל שמרנות.
רשימת הטוענים לכתר צרפת משושלת אורליאן
תמונה שם(שנות חייהים) הערותלואי פיליפ, מלך הצרפתים(* 6 באוקטובר 1773 – 26 באוגוסט 1850)שלט בצרפת כמלך בשנים 1830–1848 – "המונרכיה של יולי " שהודחה על ידי מהפכת פברואר 1848לואי "פיליפ" אלבר לבית אורליאן( 24 באוגוסט 1838 – 8 בספטמבר 1894)נכד של המלך לואי-פיליפ.
אורלי סבר (נולדה בשנת 1976) היא פסלת ואומנית מיצב ישראלית שהציגה בתערוכות רבות בגלריות ובמוזיאונים בישראל וזכתה בפרסים רבים.
סבר חיה ופועלת בקיבוץ כברי, שם היא מגדלת את שני ילדיה יחד עם בן זוגה.
סבר בוגרת B.ED המדרשה לאמנות במכללת בית ברל (2003) ולימודי M.FA באקדמיה לאמנות "בצלאל" (2006).
משנת 2003 מלמדת במגמת אמנות בתיכון מנור בקיבוץ כברי ומשנת 2013 מלמדת במדרשה לאמנות בית ברל.
עבודותיה מוגדרות כמייצבים תלויי חלל המושתתים על יחסים בין חלל לגוף.
חיבור חוויות ביוגרפיות לחקירה פיסולית פורמליסטית במרחב יוצר שיבושים ומעלה פרדוקסים שבמהותם עוסקים בזהות ומקום.
סבר מקשרת בין אוניברסליות לביוגרפיות לוקאליות.
היא יוצרת מצבים של מתח בין הפשטה צורנית, גאומטרית ומינימליסטית לחומרים רכים ונשפכים.
היא משלבת בעבודותיה חומרים תעשייתיים אורגניים ואמורפיים כמו זפת, לינוליאום וגומי.
חומריות רעילה ושחורה שאינה ידידותית לסביבה האופיינית לסביבותיה הפיסוליות מפתה ודוחה ומנכיחה את פעולות גופה.
בחיפושיה אחר מבני הגנה והכלה פרטיים היא חוקרת ומפסלת באלמנטים ארכיטקטוניים ויוצרת איתם ובהם הפרעות, ריקות וחסימות.
החלל משדר פיסול מודרניסטי, מופשט, רציני, נקי, וללא נרטיביות אך מקיים דיאלוג עם נוכחות גוף הצופה המוכל בו.
2021 סמיכות, אוצרת: ורדית גרוס, ארטפורט, תל אביב
2017 שטח אפור, עודד שתיל, ליברמן 8, תל אביב
2016 Wall Run, אוצרת: איה לוריא, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
2015 שן שחורה, אוצרות: טלי כהן גרבוז והחוג לאוצרות באורנים, הגלריה לאמנות ישראלית במכון לאמנות, אורנים
2015 נשימות, אוצרת רווית הררי, גלריה קו 16, תל אביב
2012 Blind spot, אוצר יורי כץ, גלריית לוחמי הגטאות
2012 יחידות, אוצרת יעל קיני, גלריית הקיבוץ, תל אביב
2011 אנטי חומר, פרויקט רצף, אוצרת עירית כרמון פופר, מוזיאון פתח-תקווה לאמנות
2008 חור שחור, פרויקט אדרנלין, אוצרת טל יחס, מוזיאון חיפה לאמנות
2005 אניהו ביוגרפיה/אוטוביוגרפיה, אוצרים: יהושע סימון דליה לוין, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
2023 קפיצה משולשלת, אוצרת אורית מור, גלריה הלובי, תל אביב
2022 ארכיפלג, אוצרת הילה, מוזיאון בת ים לאמנות, בת ים
2019 פשט, אוצרת שלומית ברוייר, גלריה בסיס לאמנות, הרצליה
2018 מגדל אחת, זומו, המוזיאון הנייד, מפעל מגבות ערד
2017 פרישה, אוצרת שלומית ברוייר, גלריה בסיס לאמנות, הרצליה
2015 והזוכים הם, תערוכת זוכי משרד התרבות והספורט, מוזיאון תל אביב
2015 אחיזה בחלל, אוצרת ענת גטניו, הגלריה של המרכז האקדמי ויצו, חיפה
2014 חצי ירח, מתוך: משולש שיקגו, מוזיאון חיפה לאמנות, אוצרת: רותי דירקטור
2013 אוצר: יונה פישר, מוזיאון אשדוד לאמנות, מרכז מונארט, אוצרים: יובל ביטון ורוני כהן בנימיני
2012 פוגה, עבודה משותפת עם ליהי חן, אוצרת: רוית הררי, גלריית דנה, קיבוץ יד מרדכי
2010 זמן ציפייה, אוצרת: לאה אביר, מוזיאון בת ים לאמנות עכשווית
2010 ארבעה מייצבים, אוצר: שגיא רפאל, מתחם התחנה, תל אביב
2009 מבנים נכלמים, מבנים נחלמים, אוצרים: יונה פישר ויובל ביטון, מוזיאון אשדוד לאמנות, מרכז מונארט
2008 NEUES SEHEN אמנות ישראלית צעירה בברמן, גרמניה
2017 פרס שרת התרבות והספורט
2014 פרס עידוד היצירה משרד התרבות והספורט
2012 פרס על שם אוסקר הנדלר לאמן ישראלי צעיר
2005 מלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת
2008 פרס אמן צעיר, משרד המדע התרבות והספורט
2008 פרס קרן גבעון, מוזיאון תל אביב
אורלי סלע היא שופטת בדימוס שכיהנה כנשיאת בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע.
למדה בבית הספר תיכון עירוני ה' בתל אביב.
ב-1981 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב, ועד שנת 1983 התמחתה בפרקליטות מחוז תל אביב (אזרחי).
בשנת 1983 קיבלה רישיון לעריכת דין ועד שנת 1984 עבדה כשכירה במשרד עורכי דין.
בשנים 1984–1990 עבדה בפרקליטות מחוז תל אביב (אזרחי).
במאי 1990 נבחרה לשופטת בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב, וביולי 2004 מונתה לסגנית הנשיאה בבית הדין האזורי בתל אביב.
בספטמבר 2010 התמנתה לנשיאת בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע, כשהיא מחליפה בתפקיד את השופט מיכאל שפיצר, שמונה לראשות בית הדין האזורי בתל אביב.
ב-31 באוגוסט 2017 פרשה לגמלאות.
מאז שנת 1990 מרצה סלע במסגרות שונות בתחום דיני העבודה, שוויון הזדמנויות ואיסור אפליה בעבודה.
לאחר פרישתה הצטרפה לצוות חברת 'המשכן לבוררות ופתרון סכסוכים'.
במרץ 2019 נתמנתה לשופטת חוקרת במטרה לבדוק את הטענות בדבר הטרדה מינית מצד בעל השליטה בחברת הביטוח איילון כנגד דירקטורית בחברה.
ב-2024 כתבתה דו"ח בפרשה בה דירקטורית בחברת הביטוח מגדל האשימה דירקטורית אחרת בהטרדה מינית.
במסגרת עבודתה כבודקת חיצונית עבור חברות של פרשיות הטרדה מינית, נדרשה על ידי בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב לגלות חומרים מתוך אחד מהליכי הבירור שהובילה.
סלע ערערה לבית הדין הארצי לעבודה על ההחלטה.
בית הדין הארצי לעבודה קבע כי עומדת לה כממונה חיצונית הזכות להיות צד להליך המשפטי ולהגיש את הערעור על ההחלטה, שכן מדובר במסמכים ועדויות שנאספו על ידה.
בית הדין הארצי הבהיר כי יש חשיבות שהליכי בירור תלונות על הטרדה מינית יעשו בסודיות על מנת לענות על חששות המתלוננות.
עם זאת, הסתייג בית הדין והוסיף כי חובת סודיות אין משמעותה בהכרח הטלת חיסיון על הליך הבירור, וכי החיסיון בהליכים אלו הוא יחסי ואיננו מונע לחלוטין גילוי מידע מהליך הבירור ככל שייקבע כי "הצורך לגלות את הראיה לשם עשיית צדק עדיף מן העניין שיש לא לגלותה".
בהתאם המליץ בית הדין לבחון את גילוי חלק מחומרי הבדיקה בהתאם לבחינת רלוונטיות של המסמך ועוצמתה; המידה בה הגילוי תורם לחשיפת האמת מול הפגיעה בערכים המוגנים על ידי החיסיון וכן בחינת החלופות לגילוי מלא והאם לצדדים ישנן דרכים חלופיות להוכיח טענותיהם.
אחותה היא שופטת בית המשפט העליון בדימוס ענת ברון.
אורלנדו היא בירת מחוז אורנג' בפלורידה שבארצות הברית.
בעיר מתגוררים כ-287,442 תושבים (2019), כאשר בשטח העיר רבתי כ-2,509,831 תושבים, מתוכם 51,400 יהודים היוצרים את קהילת יהדות אורלנדו.
העיר ידועה בשל אתרי התיירות הרבים שבסביבתה, ובהם אתר הנופש דיסניוורלד, ופארקי השעשועים אתר הנופש יוניברסל אורלנדו וסיוורלד.
חלק מההיסטוריונים טוענים שהעיר אורלנדו נקראת על שמו של אורלנדו ריבס שנפל באזור בשנת 1836 בקרב שנערך עם האינדיאנים משבט סמינול.
היסטוריונים אחרים משייכים את שם העיר לאותו אורלנדו ריבס אולם אומרים שהיה למעשה בעל תחנת סוכר וחווה באזור.
המתיישבים הראשונים באזור מצאו את שמו חקוק על עץ וחשבו שזה קברו של חייל ולכן קראו לאזור "קברו של אורלנדו" ובהמשך "אורלנדו".
בשנת 1838 הוקם במקום מוצב של הצבא האמריקאי שנקרא "מוצב גטלין" ומטרתו היה להגן על המתיישבים במהלך המלחמה הסמינולית השנייה, אולם לאחר תום המלחמה המוצב נעזב.
במהלך מלחמת האזרחים, בשל המצור של הכוחות הפדרליים, עזבו המתיישבים את האזור.
לאחר המלחמה החלה התיישבות מחודשת באזור והעיר נוסדה בשנת 1875.
בין השנים 1875 ו-1895 הפכה אורלנדו מרכז לגידול פירות הדר.
במלחמת העולם השנייה היה בעיר בסיס של חיל האוויר, ורבים מהחיילים נשארו להתגורר בעיר גם לאחר המלחמה.
האירוע שהשפיע ביותר על התפתחות העיר היה החלטתו של וולט דיסני בשנת 1965 להקים בסמוך את אתר הנופש דיסניוורלד.
האתר נפתח באוקטובר 1971 והביא לגידול כלכלי של העיר שהפכה מאז יעד לתיירים רבים.
ב-12 ביוני 2016 אירע בעיר פיגוע ירי המוני – בעל מספר ההרוגים הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
אזרח ארצות הברית ממוצא אפגני, מוסלמי שהזדהה בשיחת טלפון למשטרה במהלך הפיגוע כתומך דאעש ונהרג בחילופי אש עם המשטרה, נכנס למועדון להט"ב בעיר ורצח עשרות אנשים במה שנראה כפיגוע טרור מוסלמי וכפשע שנאה.
בנובמבר 2016 הודיע ראש העיר כי בכוונת העירייה להציע לבעל המועדון 2.25 מיליון דולר על מנת לרכוש את המקום ולבנות בו אנדרטה לזכר 49 הקורבנות, אך בעל המקום סרב.
באזור העיר אורלנדו מעל מאה אגמים.
הגדול שבהם הוא אגם אפופקה.
באורלנדו שורר אקלים סובטרופי לח כמו חלק גדול מדרום ארצות הברית.
באורלנדו ישנן שתי עונות, עונה חמה וגשומה, הנמשכת ממאי עד סוף ספטמבר, ועונה חמה ויבשה מאוקטובר עד אפריל.
האקלים החם והלח של האזור נגרם בעיקר מגובהו הנמוך, מיקומו הקרוב יחסית לחוג הסרטן ומיקומו במרכז חצי האי.
מאפיינים רבים המשפיעים על האקלים בעיר הם תוצאה מקרבתה של העיר אל זרם הגולף, הזורם סביב חצי האי פלורידה.
בעיצומה של עונת הקיץ הלחה של אורלנדו, הטמפרטורות נעות סביב ה-32–36 מעלות צלזיוס, ואילו הטמפרטורות הנמוכות באותם חודשים נעות בין 23–26 מעלות צלזיוס.
החלון הממוצע לטמפרטורות כאלה הוא בין 19 באפריל ל-11 באוקטובר.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה בעיר היא 39 מעלות צלזיוס, ב-8 בספטמבר 1921. במהלך חודשים אלה, סופות רעמים חזקות מתרחשות כמעט מדי יום, בעיקר בשעות אחר הצהריים.
סערות אלה נגרמות כתוצאה מאוויר המגיע ממפרץ מקסיקו ומהאוקיינוס האטלנטי המתנגשים מעל מרכז פלורידה.
לעיתים התנגשויות אלו גורמות לגשם כבד (לפעמים כמה סנטימטרים לשעה), רוחות עוצמתיות וכן ברד כבד.
בעונה הקרירה יותר בעיר, הלחות נמוכה בהרבה והטמפרטורות מתונות יותר ויכולות להשתנות ביתר קלות.
הטמפרטורה הממוצעת היומית החודשית בינואר היא 14 מעלות צלזיוס.
הטמפרטורות צונחות אל מתחת לאפס בממוצע בכ-2.4 לילות בלבד בשנה.
הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה בעיר היא -5, שנמדדה ב-28 בדצמבר 1894. מכיוון שעונת החורף יבשה וטמפרטורות נמוכות הן לא תופעה שכיחה בעיר, שלג הוא תופעה נדירה בעיר.
ההצטברות היחידה שהייתה אי פעם בעיר עצמה מאז החלה שמירת הרשומות הייתה בשנת 1948, אף על פי שהייתה הצטברות מסוימת באזורים מסביב לעיר באירוע שלג שאירע בינואר 1977.כמו גם ב-1989, 2006 ו-2010.
שתי ההתפרצויות הגדולות הקשות ביותר בתולדות האזור של סופות טורנדו היו ב-1998, כתוצאה ממנה נהרגו 42 אזרחים, והתפרצות השנייה ארעה ב-2007 שהרגה 21 אזרחים, שתיהן התרחשו בפברואר.
עיקר כלכלתה של העיר מתבססת על התיירות, המכניסה לאזור מאות מיליוני דולרים בכל שנה.
בשנת 2004 הגיעו לעיר כ־48 מיליון תיירים.
בנוסף, בשל הקרבה למרכז החלל קנדי, ממוקמות באזור תעשיות אוויר וחלל רבות.
בשל פארקי השעשועים הרבים בקרבתה, מכונה אורלנדו "גן השעשועים של ארצות הברית".
דוגמאות בולטות לכך הם הפארקים דיסניוורלד, יוניברסל סטודיוס אורלנדו, סיוורלד ובוש גרדנס.
באורלנדו נמצאים נמל התעופה הבינלאומי אורלנדו, שהוא נמל התעופה השלישי העמוס ביותר בארצות הברית וה-29 בעולם.
נמל התעופה הבינלאומי אורלנדו סנפורד ונמל התעופה העסקי אורלנדו המשמש לטיסות שכר ולתעופה כללית.
עיר מחוברת עם מיאמי בקו רכבת "Brightline".
במטרופולין שסביב אורלנדו נמצאת קהילת יהדות אורלנדו, המונה כ-51,400 יהודים.
אלו חיים בעיקר בערים ו, הצמודים מצפון לעיר.
קיימים מעל עשרה בתי כנסת באורלנדו המשמשים את כל הזרמים היהודיים הגדולים.
באורלנדו מספר סניפי אוניברסיטאות ומספר מכללות:
אוניברסיטת בארי - בית הספר למשפטים
אוניברסיטת דה-ורי - קמפוס אורלנדו
אוניברסיטת אי אנד אם פלורידה - בית הספר למשפטים
המוסד לטכנולוגיה של פלורידה - קמפוס אורלנדו
אוניברסיטת נובה סאות'איסטרן - קמפוס אורלנדו
אוניברסיטת פניקס - קמפוס אורלנדו
בקרבת העיר נמצאים אתרי תיירות רבים ובהם:
אורלנדו מג'יק היא קבוצת כדורסל מהעיר אורלנדו שבפלורידה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA.
הקבוצה משובצת בבית הדרום-מזרחי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם קיה סנטר.
המועדון נוסד בשנת 1989 בעיר אורלנדו כקבוצת הרחבה, ובשורותיו בלטו בעבר, בין היתר, השחקנים שאקיל אוניל, פני הארדוויי, ניק אנדרסון, גרנט היל, טרייסי מקגריידי, סטיב פרנסיס, דווייט הווארד, הידו טורקוגלו ורשארד לואיס.
הקבוצה זכתה באליפות המזרח בעונות ו-, אולם בשתי הפעמים הפסידה בסדרת גמר ה-NBA.
החל משנת 2011 המועדון הוא היחיד המייצג את העיר אורלנדו בארבע ליגות הספורט הגדולות של ארצות הברית (NFL, MLB, NBA ו-NHL).
אורלנדו מג'יק הצטרפה לליגת ה-NBA כקבוצת הרחבה בשנת 1989. תחרות שנערכה בחסות האורלנדו מג'יק והעיתון אורלנדו סנטיאל איפשר לקהילה להציע שמות למועדון החדש.
לתחרות הוצעו כ-4,300 שמות שצומצמו ל"היט", "טרופיקס", ג'וייס" ו"מגיק".
ב-27 ביולי 1986 הוכרז, כי הוועדה בחרה את השם "מג'יק" שישמש את המועדון החדש מאורלנדו בליגת ה-NBA.
המג'יק היה אחד מארבעת המועדונים שזכו בזכות להצטרף לליגת ה-NBA יחד עם שארלוט הורנטס, המיאמי היט ומינסוטה טימברוולבס.
תחילה, תכננה הנהלת הליגה להתרחב בשלוש קבוצות, כאשר אחד מהזיכיונות יגיע למדינת פלורידה, אך כאשר גם קבוצות הבעלים של מיאמי וגם זו של אורלנדו הוקמו, החליטה ועדת ההרחבה של הליגה כי ארבעה מועדונים יצטרפו לליגה במקום שלושה, ואישרה לשתי קבוצות המשקיעים להקים קבוצות לליגת ה-NBA.
המג'יק הפכו למועדון הספורט הראשון מאזור העיר אורלנדו המשחק באחת מליגות הספורט הבכירות, וסכום הכניסה לליגה נקבע על 32.5 מיליון דולר.
המג'יק שכרו את מאט גאוקאס כמאמן הראשי הראשון של המועדון, והוא השתתף בבחירתם של שנים עשר השחקנים הראשונים לקבוצה בדראפט הרחבה מיוחד שהתקיים ב-15 ביוני 1989. ב-27 ביוני 1989 בחרו המג'יק את ניק אנדרסון בבחירה ה-11 בסיבוב הראשון של הדראפט, שהפכה לבחירת הדראפט הראשונה של המועדון.
בדראפט של שנת 1990, בחרו המג'יק את דניס סקוט כבחירה הרביעית.
ב-30 בדצמבר 1990 השיג סקוט סקיילס 30 אסיסטים בניצחון 116–155 על הדנוור נאגטס, ובכך שבר את שיאו של קווין פורטר למספר אסיסטים במשחק בודד (29).
סקיילס נבחר לשחקן המשתפר של העונה בסוף העונה, והמג'יק היו לקבוצה בעלת השיפור הגדול ביותר במאזנה באותה עונה.
הפורוורד דניס סקוט קלע 125 סלים של שלוש נקודות באותה עונה, וקבע שיא NBA לסלי שלוש נקודות בידי שחקן העונה הראשונה.
סקיילס נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
למרות המאזן השלילי של 31–51 בסיומה של העונה הסדירה, 40 מתוך 41 משחקי הבית של המג'יק נמכרו מראש.
ב-19 בספטמבר 1991 רכשה משפחת דהווס את שארית הבעלות על המועדון תמורת 85 מיליון דולר וראש המשפחה ריצ'רד דהווס הפך לבעלים של המועדון.
עונת 1991/1992 הייתה מאכזבת עבור המג'יק, כאשר כמה שחקנים החמיצו משחקים רבים עקב פציעות.
דניס סקוט שיחק רק 18 משחקים, ניק אנדרסון החמיץ 22 משחקים, סטנלי רוברטס, ג'רי ריינולדס, בראיין ויליאמס, סם וינסנט ואוטיס סמית' החמיצו לפחות 27 משחקים כל אחד.
עם המחסור בשחקנים בריאים, דשדשה הקבוצה והפסידה 17 משחקים ברציפות.
היא סיימה את העונה הסדירה במאזן של 21–61. למרות זאת עדיין הצליחו המג'יק למלא את אולמם הביתי בכל משחק.
ההיסטוריה של המג'יק השתנתה ב-17 במאי 1992, כאשר המועדון זכה בבחירה הראשונה של הדראפט.
המג'יק בחרו את הסנטר שאקיל אוניל מאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, שנחשב ל"פרס" הגדול ביותר בדראפט מאז בחרו הניו יורק ניקס את פטריק יואינג.
שאקיל, סנטר המתנשא לגובה של 216 סנטימטרים, השפיע מיידית על המג'יק, והוביל את המועדון למאזן של 41-41.המג'יק הפכו שוב למועדון המשתפר ביותר ב-NBA, כשהשתפרו ב-20 משחקים בעונת 1992/1993 יחסית לעונה שקדמה לה.
על אף שהיו כחוט השערה מהעפלה למשחקי הפלייאוף ועקב כך שלא העפילו זכו לבחור את הכדור האחרון בהגרלת מיקום הקבוצות בבחירת הדראפט הקרובה, הצליחו המג'יק לזכות שוב בבחירה הראשונה בדראפט של שנת 1993. קודם לדראפט, עזב גאוקאס את תפקיד המאמן הראשי, ובמקומו מונה בראיין היל לתפקיד מאמנה השני של המג'יק.
בדראפט, בחרו המג'יק את כריס ובר, אך העבירו אותו לגולדן סטייט ווריורס תמורת הבחירה השלישית, הגארד פני הארדוויי ושלוש בחירות סיבוב ראשון עתידיות.
בעונת 1994/1995, עונתם השישית של המג'יק, נרכש שחקן האולסטאר הוראס גרנט כשחקן חופשי משיקגו בולס.
המג'יק הצליחו להשיג מאזן של 25–57 בתום העונה הסדירה, הטוב ביותר במזרח, זכו בתואר האליפות של הבית האטלנטי והפכו למועדון השני המהיר ביותר המגיע לגמר ה-NBA בהיסטוריה של הליגה.
בפלייאוף ניצחו המג'יק את בוסטון סלטיקס, שיקגו בולס (לאחר חזרתו של מייקל ג'ורדן לקבוצה) ואת אינדיאנה פייסרס, והתקדמו אל גמר ה-NBA.
עם זאת, הם הפסידו בגמר ליוסטון רוקטס בהובלתו של חאקים אלייג'ואן שהביסו אותם סוויפ, 0–4 בגמר.
בעונת 1995/1996, שוב היו המג'יק בפסגת המזרח והבית האטלנטי כאשר סיימו את העונה הסדירה במאזן 22–60, בהנהגתם של אוניל והארדווי, אך דורגו במקום השני אחרי השיקגו בולס שסיימו את העונה הסדירה במאזן 72-10 הטוב ביותר בליגת ה־NBA עד אז.
בינתיים, הג'נרל מנג'ר פאט ויליאמס קודם לתפקיד סגן נשיא המועדון, והוחלף ב-29 באפריל 1996 בידי סגן נשיא פעולות הכדורסל במועדון, ג'ון גבריאל.
בפלייאוף, לאחר שהמג'יק גברו על דטרויט פיסטונס ואטלנטה הוקס, הם פגשו את הבולס בגמר המזרח.
מול שילוב של ג'ורדן, סקוטי פיפן, ודניס רודמן, נחלו המג'יק תבוסה של 0–4 בגמר המזרח.
במהלך הפגרה עזב שאקיל אוניל את הקבוצה כשחקן חופשי ועבר ללוס אנג'לס לייקרס, מותיר אחריו חור עצום בקבוצה.
במהלך אמצע העונה, ובעידודם של השחקנים שהפכו לבלתי מרוצים, פיטרה הנהלת המג'יק את המאמן בראיין היל ומינתה במקומו את ריצ'י אדובאטו כמאמן לתקופת ביניים לשארית העונה.
תחת שרביט האימון שלו הצליחו במג'יק להשיג מאזן של 12–21 ולסיים את העונה במאזן של 37–45. את הקבוצה הנהיגו באותה עונה פני הארדוויי, דארל ארמסטרונג, המנהיג האמוציונאלי ורוני סייקלי שנרכש מגולדן סטייט ווריורס.
בפלייאוף המג'יק כמעט והצליחו להפתיע את מיאמי החזקה בסיבוב הראשון, כשהצליחו למשוך את הסדרה למשחק חמישי ומכריע, וזאת לאחר שהפסידו בשני המשחקים הראשונים.
לקראת עונת 1997/1998 שכרו המג'יק את צ'אק דיילי לתפקיד המאמן הראשי.
בנוסף, חבר היכל התהילה, ג'וליוס ארווינג, הצטרף להנהלת המועדון.
פעולות אלה נתו למג'יק תקוות גדולות לעונה שבפתח, אך העונה הייתה מלווה בפציעות, כאשר הארדוויי נאלץ לצפות מהספסל ברוב משחקי העונה.
אנדרסון, יחד עם הרכש החדש שהיה שחקן חופשי בו אאוטלו, הובילו את הקבוצה למאזן המכובד של 41-41, והחמיצו במעט את הפלייאוף.
בנוסף, רוני סייקלי הועבר במהלך העונה לניו ג'רזי נטס תמורת שלושה שחקנים ובחירת דראפט אחת.
בנוסף, רכשו המג'יק את אחד השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA, דומיניק וילקינס, יחד עם אחיו ג'רלד וילקינס.
שניהם היו מעבר לשיאם, אך עדיין נחשבו לשחקנים טובים.
בעונה הסדירה דורגו המג'יק במקום השלישי לאחר שוויון עם ההיט ופגשו את הפילדלפיה 76'.
פילדלפיה, בהובלתו של אלן אייברסון, הפתיעה את המג'יק וגברה עליהם 1–3 בסיבוב הראשון.
המג'יק החליטו לשנות את צבעי המועדון לראשונה בתולדותיו, והחליפו את צבעי הפסים בכוכבים.
בשנת 1999 המג'יק, תחת ניהולו הג'נרל מנג'ר ג'ון גבריאל, שמאוחר יותר נבחר למנהל השנה, שכרו את המאמן הצעיר דוק ריברס.
גבריאל פירק את שארית הקבוצה הקודמת של המג'יק ושלח את הארדוויי בטרייד לפיניקס סאנס תמורת דני מאנינג (שמעולם לא לבש את מדי המג'יק), ופאט גאריטי ושתי בחירות דראפט עתידיות.
המג'יק הפכו לקבוצה בעלת סגל שחקנים לא מוכר ובלתי מנוסה, כאשר את סרט הקפטן ענד בו אאוטלו ובן וולאס הצעיר.
יחד עם המאמן ריברס הם הובילו את המג'יק למאזן של 41-41, והחמיצו במעט את הפלייאוף.
בסופה של העונה נבחר ריברס למאמן השנה.
בעונה זו דבק הסלוגן "לב ודחיפה" בקבוצה, כאשר הקבוצה נודעה בסגנון משחק המאופיין בעבודה קשה.
בפגרה שלאחר מכן, גבריאל, שלרשותו עמד מרווח גדול מתקרת השכר של הליגה, ניסה לפתות שלושה שחקנים שהפכו לחופשיים עם סיומה של העונה: טים דאנקן, גרנט היל, וטרייסי מקגריידי.
דאנקן העדיף להישאר בסן אנטוניו ספרס, והמגיק רכשו את היל, שהיה שחקן אול סטאר קבוע, ואת מקגריידי.
עם מקגריידי והיל יחדיו, הייתה הציפייה כי המג'יק יהפכו לכוח דומיננטי במזרח, אך היל, שסבל מבעיית קרסול, החמיץ את רובה של העונה ושיחק רק ארבעה משחקים.
במהלך עונת 2000/2001 פרח מקגריידי והפך לכוכב, כשהפך לקלע המוביל של הליגה.
עם התוספת של מייק מילר שהגיע מהדראפט, הצליחו המג'יק להגיע למאזן של 39–43, שכלל ריצה של תשעה ניצחונות רצופים, והגיעו שוב אל משחקי הפלייאוף.
מקגריידי נבחר למשחק האול סטאר ונבחר לחמישייה השנייה של העונה.
מילר זכה בפרס רוקי השנה באותה העונה.
בפלייאוף, פגשו המג'יק בסיבוב הראשון את מילווקי באקס שהיו לכוח עולה באותה עונה.
בעונת 2001/2002 הוביל מקגריידי את המג'יק למאזן של 38–44, אך היל עדיין היה מוגבל מאוד עקב פציעת הקרסול ממנה המשיך לסבול, ולא שיחק במשך רובה המכריע של העונה.
מקגריידי, יחד עם ארמסטרונג, מילר, וקלעי שלוש הנקודות המצטיין פאט גאריטי, יצרו את בסיס הקבוצה לאותה עונה.
מקגריידי נבחר לחמישיית העונה לראשונה בקריירה ונבחר בפעם השנייה ברציפות למשחק האול סטאר.
המג'יק נוצחו שוב בסיבוב הראשון של הפלייאוף בידי שארלוט הורנטס, בהנהגתו של בארון דייוויס בתוצאה 1–3.
בעונת 2002/2003, עם רכישתו של גורדן גיריצ'ק ודרו גודן מהממפיס גריזליס בתמורה למייק מילר, הוביל מקגריידי שוב את המג'יק למאזן של 40–42. מקגריידי הוביל את הליגה בנקודות כשהשיג 32.1 נקודות למשחק בממוצע, נבחר בפעם השנייה לחמישיית העונה, והופיע בפעם השלישית במשחק האול סטאר.
על אף שעדיין סבלו מהיעדרותו של היל עקב פציעת הקרסול הטורדנית ממנה סבל, הצליחו המג'יק להגיע אל משחקי הפלייאוף עונה שלישית ברציפות, אך לאחר שהוביל 1–3 בסדרה של הטוב מ-7 משחקים, גמגמו המג'יק ונוצחו 3–4 בסיומה של הסדרה על ידי הדטרויט פיסטונס.
בסיומה של הסדרה צוטט מקגריידי שאמר: "זה יכול להיות נחמד להגיע פעם לסיבוב השני".
עונת 2003/2004 הייתה עונתם ה-15 של המג'יק והתבררה כאחת העונות הקשות ביותר בתולדות המועדון.
גם לאחר רכישתם של השחקנים החופשיים הוותיקים טיירון לו, וג'וואן הווארד, השתרכו המג'יק בשלב מוקדם של העונה.
לאחר שניצחו במשחק הראשון, הפסידו המג'יק ב-19 משחקים ברציפות, ובכך קבעו שיא מועדון שלילי.
המג'יק סיימו את העונה במאזן 21–61 מאכזב, הגרוע בליגת ה-NBA.
למרות זאת, סיים מקגריידי את העונה כקלעי המוביל של הליגה, כשהוא משיג 28.0 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית השנייה של העונה ולמשחק האול סטאר בפעם הרביעית ברציפות.
באמצע רצף 19 ההפסדים של המג'יק במהלך העונה, פוטר המאמן דוק ריברס, ועוזר המאמן ג'וני דייוויס החליף אותו.
בנוסף הוחלף הג'נרל מנג'ר גבריאל בידי ג'ון וייסברוד.
2004-2006: התחלה חדשה עם דווייט הווארד
במהלך הפגרה וייסברוד את הקבוצה לחלוטין.
על אף שדייוויס שמר על מקומו כמאמן הראשי של הקבוצה, הוא המם את השחקנים כאשר החליט לשמור רק מספר מצומצם של שחקנים מהעונה שעברה בסגל הקבוצה.
הטרייד המשמעותי ביותר היה זה של טרייסי מקגריידי.
מקגריידי לא היה שבע רצון באורלנדו, וביקש לעבור לקבוצה אחרת.
וייסברוד האשים את מקגריידי ב"התרשלות מכוונת" ובחוסר השתתפות באימונים (מאוחר יותר הודה מקגריידי כי לא נתן 100% במהלך עונת 2003/2004 מכיוון שרצה כי המועדון יביא לו עזרה, אך מעולם לא רצה לעזוב את אורלנדו).
המג'יק העבירו את מקגריידי יחד עם ריס גיינס, טיירון לו, וג'וואן הווארד ליוסטון רוקטס בתמורה לסטיב פרנסיס, קלווין קאטו, וקוטינו מובלי, בנוסף רכשו המג'יק את הסנטר טוני באטי ושתי בחירות סיבוב שני מקליבלנד קאבלירס בתמורה לדרו גודן, סטיבן האנטר וזכויות הדראפט על אנדרסון וראג'ו.
המג'יק החתימו גם את הידו טורקוגלו.
עם בחירת הדראפט הראשונה בחרו המג'יק את כוכב ליגת התיכוניים, דווייט הווארד, והעבירו אליהם גם את הפויינט גארד ג'מיר נלסון.
נלסון, שרבים מהפרשנים ציפו כי ייבחר בין עשרת הראשונים בדראפט נפל לבחירה ה-20, והמג'יק העבירו לדנוור נאגטס בחירת סיבוב ראשון עתידית בתמורה.
לאחר פתיחה מבטיחה של 6–13, החלו המג'יק להתפרק.
תחילה, העביר וייסברוד את מובלי לסקרמנטו קינגס תמורת דאג כריסטי.
כריסטי סירב תחילה לשחק בעבור המג'יק עקב קשריו הרגשיים לקינגס.
מאוחר יותר טען כריסטי כי הוא סובל מדורבן, והוצב ברשימת הפצועים לאחר ששיחק רק משחקים בודדים עבור המג'יק.
לקראת סופה של העונה, כאשר מאמצי הפלייאוף תלויים על בלימה, פיטר וייסבורד את דייוויס לאחר שנתן לו להאמין כי הוא אמור להישאר המאמן הראשי של הקבוצה עד לסוף עונת 2004/2005. לאחר מכן, הוא קידם את כריס ג'נט לתפקיד מאמן ראשי זמני.
לאורך העונה חזרתו של היל הגביהה את רף הציפיות בקבוצה, והקבוצה שיחקה טוב למדי.
המג'יק גברו במהלך העונה על קבוצות מצמרת הליגה כסן אנטוניו ספרס, דאלאס מאבריקס, מיאמי היט, פיניקס סאנס ודטרויט פיסטונס.
אך בהתאם למסורת הבלתי יציבה של המועדון, הפסידו המג'יק גם לקבוצות בעלות מאזן שלילי כמו קבוצת ההרחבה שארלוט הורנטס ואטלנטה הוקס.
הווארד הוכיח עצמו כהבטחה גדולה, והפך לאחד השחקנים הבודדים המסיימים את העונה הסדירה עם ממוצעים של דאבל דאבל (בנקודות ובכדורים חוזרים).
הווארד הפך לקולט כדורים חוזרים וספק נקודות מתמיד, הפך לרוקי הראשון בהיסטוריה של הליגה המשחק בחמישייה הפותחת בכל 82 משחקי העונה הסדירה.
בנוסף, נלסון, לאחר התחלה איטית, הפך לשחקן מוכשר ותפס את עמדת הפויינט גארד הפותח של הקבוצה.
היל חזר והשיג ממוצעים נאים של 19.7 נקודות למשחק.
הוא נבחר לחמישייה הפותחת במשחק האול סטאר של שנת 2005 על ידי האוהדים, ודווייט הווארד וג'מיר נלסון נבחרו לחמישייה הראשונה והשנייה של הרוקיז, בהתאמה, כאשר הווארד נבחר בתמימות דעים.
המג'יק סיימו את העונה במאזן 36–46, מאזן מאכזב בהשוואה לפתיחת העונה החזקה.
המאמץ להגיע אל הפלייאוף סוכל על ידי פציעות ברבע האחרון של העונה: השחקן השישי של המג'יק, הידו טורקוגלו, שבר את פרק ידו לקראת סופה של העונה, פציעת שוק של היל, פציעת צלעות לנלסון, והשעייה לשלושה משחקים אותה קיבל פרנסיס לאחר שכביכול בעט בצלם.
בסופה של העונה הסדירה סיימו המג'יק בפיגור של כמה ניצחונות ממקום המוביל לפלייאוף, אך ב-23 במאי תוכניותיהם של המג'יק נעצרו לאחר התפטרותו הפתאומית של הג'נרל מנג'ר ג'ון וייסבורד.
בנוסף, ביום למחרת הודיעה הנהלת המועדון כי בראיין היל, המאמן שהוביל את מיאמי היט, עם שאקיל אוניל ופני הארדוויי לגמר ה-NBA, יחזור אל המועדון בתפקיד המאמן הראשי.
המג'יק בחרו את פראן ואסקס כבחירה ה-11 בדראפט של שנת 2005. ב-28 ביולי הימם ואסקס את הקבוצה, לאחר שהודיע כי הוא מעדיף להישאר בספרד כדי לשחק במדי סנט ז'וזפ ז'ירונה.
התקשורת קטלה אותו בעקבות הידיעה כי החליט להישאר בספרד עקב התעקשותה של חברתו באותם הימים (כיום אשתו).
הבעלים ריצ'רד דה-ווס הודיע ב-21 באוקטובר, כי הוא מעביר את הבעלות על הקבוצה לילדיו, כאשר התפקיד הרשמי של הבעלים עבר לחותנו של נשיא המועדון בוב ונדר וייד.
העברת הבעלות הייתה אמורה להסתיים עד לסיומה של העונה.
עונת 2005/2006 נפתחה עם תקוות גדולות עבור המגיק, זאת על אף שלא יכלו לצרף את בחירת הסיבוב הראשון, ואסקס.
גרנט היל נחשב כביכול לבריא, לראשונה מזה זמן רב, לאחר הניתוחים המורכבים אותם עבר בקרסולו הבעייתי.
דווייט הווארד וג'מיר נלסון הראו התקדמות ניכרת במהלך ליגת הקיץ.
קלווין קאטו הגיע בכושר למחנה האימונים.
בחירת הסיבוב השני, טרוויס דינר הראה יכולות קליעה משובחות ויכולת גבוהה בקבלת החלטות במהלך אימוני הקיץ, והחתמת השחקן החופשי, קיון דולינג, הראה ציפיות כי המועדון אליו הצטרף ימשיך להתקדם.
לאחר כל תקוות אלה החלו הבעיות לצוץ.
גרנט היל, אף על פי שנראה היה כי קרסולו החלים, סבל מבקע כואב ונאלץ לעבור ניתוח שפגע ביכולת המשחק שלו לאורך העונה כולה.
לאחר ששיחק בשלושה משחקי קדם עונה הוא עבר .ניתוח כדי לתקן את הבקע ולא הופיע במשחקי העונה הסדירה עד לאמצע חודש דצמבר, חזרה בה הצליח לשרוד חודש בלבד הוא ביצע ניסיון חזרה נוסף באמצע פברואר ובתחילת מרץ, באופן לא סדיר.
לאחר מכן נפצע נלסון ונאלץ לשבת חודש שלם מחוץ לקווים.
לאחר כל זה הפציעו קרני תקווה על העונה, כאשר ב-15 בפברואר הודיעו המג'יק כי הם רכשו את דארקו מיליצ'יץ' וקרלוס ארויו מהדטרויט פיסטונס תמורת הסנטר הוותיק קלווין קאטו, ובחירת סיבוב ראשון בדראפט המובטחת להיות באחד מחמשת המקומות הראשונים.
שבוע לאחר מכן, ב-22 בפברואר, הודיעו המג'יק כי הם העבירו את סטיב פרנסיס לניו יורק ניקס בתמורה לכוכבה לשעבר פני הארדוויי.
המג'יק שחררו את הארדוויי יומיים לאחר מכן מטעמים כלכליים, ובתמורה לטרבור אריזה.
עם חמישייה פותחת שכללה את באטי, הווארד, טורקוגלו, ד'שון סטיבנסון ונלסון, הצליחו המג'יק להפתיע ולהתחרות על המקום השמיני במזרח ולהגיע למשחקי הפלייאוף.
הריצה לפלייאוף של המג'יק כללה שמונה ניצחונות רצופים ושנים עשר ניצחונות ביתיים רצופים.
הם הצליחו לנצח כמה מהקבוצות הגדולות של הליגה וביניהן: דטרויט, סן אנטוניו, מיאמי, כמו גם במשחקים נגד הפילדלפיה 76', בו קלע הווארד 28 נקודות והשיג שיא קריירה של 26 ריבאונדים.
ניצחונה של שיקגו בולס על מיאמי היט ב-16 באפריל חיסל את סיכוייהם של המג'יק למקום בפלייאוף.
הבולס גם סיימו את רצף הניצחונות של המג'יק כאשר גברו עליהם ב-17 באפריל, באורלנדו, 112–116 לאחר הארכה.
בבחירה ה-11 בדראפט בחרו המג'יק את כוכבה של דיוק ג'יי.
למרות לחצם של האוהדים שיקבל יותר דקות משחק, הוא שיחק בממוצע 11 דקות בלבד למשחק.
לאחר שהחלו את עונת 2006/2007 בצורה חזקה והגיעו למאזן של 4–13, החלו המג'יק להידרדר במיקומם בטבלה לאחר שהחלו לצבור הפסדים, בעיקר עקב פציעתם של טוני באטי, קיון דולינג, וגרנט היל.
המג'יק גם נפגעו עקב משחקם המפוזר של כוכביהם הצעירים, שבהזדמנויות רבות הראו את נטיותיהם לזרוק זריקות מיותרות וגם חסרונו חסרונו של גארד שני יציב היה בעוכרי המג'יק.
למרות משחקה העלוב של הקבוצה דווייט הווארד המשיך להתפתח ולפרוח בעונתו השלישית בליגה, כשהוא מגיע לשיאו כשנבחר לנבחרת המזרח למשחק האול סטאר.
בשבועות האחרונים של העונה נכנסו המג'יק למומנטום, וביטחון בדחיפה מאוחרת ומרשימה אל עבר הפלייאוף.
ב-15 באפריל 2007, לאחר ניצחון 86–88 על בוסטון סלטיקס, הצליחו המג'יק להבטיח את הופעתם בפלייאוף לראשונה מאז שנת 2003, כשהם מסיימים במקום השמיני במזרח.
סיומה של העונה הסדירה ציין את הפעם הראשונה בה מצליח המועדון להעפיל אל משחקי הפלייאוף עם מאזן שלילי.
למרות כל זאת, ריצת הפלייאוף של המג'יק הסתיימה ב-28 באפריל 2007, לאחר שהודחו ב"סוויפ" בסיבוב הראשון בידי המדורגת ראשונה דטרויט פיסטונס, שהיה ברשותה סגל שחקנים המונהג בידי שחקנים מנוסים, יכולת טובה יותר, והיא הציגה עקביות לאורך כל הסדרה.
ב-23 באפריל 2007 נודע כי המאמן הראשי בראיין היל פוטר מתפקידו.
ב-1 ביוני, החתימה הנהלת אורלנדו את המאמן בילי דונובן לתפקיד המאמן הראשי בחוזה לחמש שנים.
יום למחרת ביקש דונובן להשתחרר מהחוזה והמג'יק קיבלו את רצונו כמה ימים לאחר מכן.
ב-6 ביוני 2007 החתימה הנהלת אורלנדו את סטן ואן גנדי על חוזה לארבע שנים כמאמן הראשי החדש של המג'יק.
בשוק השחקנים החופשיים החתימו המג'יק את רשארד לואיס מסיאטל סופרסוניקס על חוזה מקסימום לשש שנים ששוויו הוערך ב-110 מיליון דולר.
במשחקי פתיחת העונה ששוחקו בסין ניצחו המג'יק את כל שלושת המשחקים, פעמיים את הקליבלנד קאבלירס ופעם אחת את הנבחרת הלאומית של סין במשחקים שנערכו בשאנגחאי ובמקאו.
ב-15 בנובמבר 2007 בוב ונדר וייד, חותנו של ריצ'רד דהווס, העביר לידיו בצורה רשמית את הבעלות על המועדון, על אף שרשמית הבעלות על המועדון התחלק בצורה שווה בין כל ילדיו.
את עונת 2007/2008 פתחו המג'יק בצורה מוחצת והשיגו מאזן של 4–16 ב-20 המשחקים הראשונים של העונה, שכללו ניצחונות על הבוסטון סלטיקס, והקליבלנד קאבלירס.
המג'יק זכו בתואר האליפות של הבית הדרום-מזרחי לאחר שב-31 במרץ 2008, וושינגטון ויזארדס הובסה ביוטה 87–129. היה זה תואר אליפות בית שלישית בתולדות המועדון, אך הראשון מאז עונת 1995/1996, כמו גם הראשונה מאז הקמת הבית הדרום-מזרחי.
המג'יק גם הצליחו להגיע ל-50 ניצחונות לאחר שגברו ב-13 באפריל על שיקגו בולס, הישג שלא קרה מאז עונת 1995/1996. המג'יק סיימו את העונה הסדירה במאזן של 30–52, העונה הטובה ביותר של המועדון מאז עונת 1995/1996, והצליחו להשיג את המקום השלישי בפלייאוף המזרח.
המג'יק פגשו את טורונטו ראפטורס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
סדרת פלייאוף זו הייתה הראשונה בה היה למג'יק יתרון ביתיות מאז עונת 1998/1999.
ב-28 באפריל 2008, באמוויי ארנה, הדיחו המג'יק את הראפטורס עם ניצחון 1–4 בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
היה זה הניצחון הראשון בסדרת פלייאוף עבור המג'יק מזה 12 שנה לאחר 6 פעמים רצופות בהם הודחו בסיבוב הראשון.
אך ההצלחה לא המשיכה והאירה פנים למג'יק לאחר שהפסידו בסיבוב השני 1–4 לדטרויט פיסטונס המנוסים.
כאשר המג'יק כבר נמצאים בפיגור בסדרה נגד הפיסטונס, פרצה מחלוקת סביב ניצחונה של דטרויט במשחק מספר 2. לקראת סיומו של הרבע השלישי קלע כוכב דטרויט צ'אנסי בילאפס סל 3 נקודות שהעלה את הפיסטונס ליתרון 3 נקודות, אך שעון השניות עצר בדיוק כאשר החל המהלך שהוביל לסל היתרון.
חוקי ליגת ה-NBA אסרו על שימוש מיידי בהילוכים חוזרים או כל מכשיר למדידת זמן כדי לקבוע כמה זמן חלף מאז עצר שעון השניות.
הנהלת הליגה הודתה לאחר מכן כי המהלך ארך 5.7 שניות וכי סל המחלוקת לא היה צריך להיות מאושר.
הפיסטונס המשיכו וניצחו במשחק השני.
המג'יק הצליחו לנצח במשחק השלישי, כאשר כוכב הפיסטונס בילאפס נעדר ברוב דקות המשחק עקב פציעה, אך המג'יק לא הצליחו לנצל את היתרון של היעדרו ונוצחו בשני המשחקים הבאים והודחו ממשחקי הפלייאוף של שנת 2008.
המחצית הראשונה של עונת 2008/2009 הייתה מוצלחת מאוד עבור המג'יק.
לאחר 41 משחקים היו המג'יק במאזן של 8–33, והובילו את הבית הדרום-מזרחי, כמו גם החזיקו באחד מארבעת המאזנים הטובים ביותר בליגה כולה.
בתחילת חודש פברואר ג'מיר נלסון, הפויינט גארד הפותח של המג'יק ושחקן אול סטאר, נאלץ לשבת ביציע לאחר פציעת כתף.
ההערכה הייתה כי הוא יאלץ להחמיץ את שארית העונה.
כדי למלא את החלל שנוצר מהיעדרו הביאו המג'יק בטרייד את רייפר אלסטון מיוסטון רוקטס.
המג'יק סיימו את העונה במאזן 23–59, כמות הניצחונות לעונה השנייה בטיבה בכל הזמנים מאז עונת1995/1996, אז ניצחו ב-60 משחקים.
בפלייאוף גברו המג'יק על פילדלפיה 76' בסיבוב הראשון ובחצי גמר המזרח גברו על האלופה המכהנת בוסטון סלטיקס, כשעמדו בהבטחתו של עוזר המאמן פטריק יואינג כי הקבוצה תנצח במשחק השביעי והמכריע.
בגמר האזורי הראשון מאז שנת 1996 גברו המג'יק על קליבלנד קאבלירס בהנהגתו של ה-MVP של העונה הסדירה, לברון ג'יימס.
לאחר שנוצחו בשני המשחקים הראשונים בגמר ה-NBA נגד לוס אנג'לס לייקרס הצליחו המג'יק לנצח במשחק ראשון בגמר ה-NBA בתולדות המועדון, משחק מספר 3. למרות חזרתו של נלסון לסגל סדרת הגמר, גברה לוס אנג'לס לייקרס על אורלנדו מג'יק בחמישה משחקים וזכתה באליפות ה-NBA.
בפגרת שנת 2009 העבירו המג'יק את רייפר אלסטון, טוני באטי וקורטני לי, לניו ג'רזי נטס תמורת וינס קרטר, יליד פלורידה שהופיע שמונה פעמים במשחק האול סטאר, וראיין אנדרסון.
הידו טורקוגלו, כחלק מעסקת החתם והשאל, נשלח לטורונטו ראפטורס.
לאחר מכן החתימו המג'יק כמה שחקנים חופשיים.
ב-10 ביולי שחקנה לשעבר של הדאלאס מאבריקס ברנדון באס קיבל חוזה ל-4 שנים.
ב-21 ביולי החתימו המג'יק את שחקנה לשעבר של פיניקס סאנס מאט בארנס.
ב-19 באוגוסט הם החתימו את שחקנה לשעבר של מיאמי היט, הפויינט גארד ג'ייסון ויליאמס.
ב-28 בספטמבר 2009 האריכו המג'יק את חוזהו של המאמן ואן גנדי, כשהם מנצלים את האופציה לכך בחוזה ביניהם, לעונת 2010/2011. הם עשו את אותו הדבר גם עם הג'נרל מנג'ר אוטיס סמית', שישאיר אותו בתפקיד זה גם בעונת 2011/2012.
בעשרה המשחקים הראשונים של עונת 2009/2010 נעדר רשארד לואיס.
תוצאות בדיקת סמים שערך לואיס נמצאו חיוביות, כאשר בגופו נמצא עודף טסטוסטרון הנובע מכך שקיבל תוסף תזונה "מתחת לשולחן" המכיל ממריצים האסורים על פי הליגה.
ומצבה של הקבוצה החמיר, כאשר וינס קרטר נפצע בקרסולו השמאלי כבר במשחק השני של העונה.
התברר כי פציעתו אינה חמורה מידי, אך גרמה לו להחמיץ את חמשת המשחקים הבאים של הקבוצה.
עוד עיכוב בהתקדמותה של הקבוצה ארעה באמצע חודש נובמבר, כאשר ג'מיר נלסון נפצע בברכו השמאלית, פציעה שדרשה התערבות כירורגית כדי לתקנה.
נלסון נעדר לחמשת השבועות הבאים.
למרות כל זאת הצליחו המג'יק להגיע למאזן של 8–23 בסוף חודש דצמבר.
המג'יק הפסידו בשבעה מעשרת המשחקים הראשונים שלהם בחודש ינואר, אך הצליחו להתאושש ולסיים את החודש במאזן חיובי לאחר שניצחו שישה משבעת המשחקים האחרונים של החודש.
לאחר פגרת האול סטאר הצליחו המג'יק להיכנס לתלם, כאשר ניצחו 23 מ-28 המשחקים הנותרים לעונה, כשהם מתברגים להופעת פלייאוף עונה רביעית ברציפות וזוכים בפעם השלישית ברציפות באליפות הבית הדרום-מזרחי.
המג'יק סיימו את העונה הסדירה במאזן 23–59, והשוו בכך את שיאם מעונת 2008/2009, וסיימו לא רק עם המאזן השני בטיבו במזרח, אלא עם המאזן השני בטיבו בליגה כולה.
המג'יק גברו בסוויפ על שארלוט בובקאטס ועל אטלנטה הוקס בשני הסיבובים הראשונים של הפלייאוף, בהתאמה.
לאחר מכן נפגשו עם בוסטון סלטיקס בגמר המזרח.
לאחר שנוצחו בשלושת המשחקים הראשונים, הצליחו המג'יק לנצח בשני המשחקים הבאים, אך הפסד חוץ במשחק השישי, סיים עבורם את העונה.
2010-הווה: אולם חדש, מראה חדש
בציפייה למעברה של הקבוצה לאולם החדש, אמוויי ארנה, עדכנו המג'יק את סמל הקבוצה.
הם השאירו את הכדור, אך שינו את צורת הכתב כך שיתאים לצורת הכיתוב על המדים.
המג'יק אירחו את סוף שבוע של האול סטאר של שנת 2012. בנוסף, שינה המועדון את המדים החלופיים של המועדון לשחור.
בקיץ 2010 החתימו המג'יק את כריס דוהון, שחקנה לשעבר של הניו יורק ניקס, וקוונטין ריצ'רדסון, שחקנה לשעבר של המיאמי היט.
ב-18 בדצמבר 2010, לאחר שהפסידו בחמישה מששת המשחקים האחרונים שלהם, ביצעו המג'יק טרייד ענק שכלל את פיניקס סאנס ווושינגטון ויזארדס.
המג'יק העבירו את וינס קרטר, מרצ'ין גורטאט, ומיקאל פיאטרוס לפיניקס סאנס תמורת הידו טורקוגלו (שהוביל את המג'יק לגמר ה-NBA בשנת 2009, בו הפסידו ללוס אנג'לס לייקרס 1–4), ג'ייסון ריצ'רדסון, וארל קלארק.
רשארד לואיס הועבר לוושינגטון ויזארדס תמורת גילברט ארינאס.
המג'יק סיימו את העונה הסדירה עם 52 ניצחונות, שהציבו אותם במקום השני בבית הדרום-מזרחי, אך הופתעו ונוצחו בידי אטלנטה הוקס בשישה משחקים, בסיבוב הראשון של פלייאוף 2011. הייתה זו הפעם הראשונה בה המאמן סטן ואן גנדי הודח בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בעונת 2011/2012 אורלנדו סיימה במקום השישי במזרח והפסידה לאינדיאנה בסיבוב הראשון של הפלייאוף בחמישה משחקים בלי הווארד הפצוע שחתם על חוזה לעוד עונה.
אמווי ארנה נפתח בשנת 1989 ושימש כאולם הביתי של המג'יק מתחילת דרכם בליגת ה-NBA ועד לסוף עונת 2009/2010. במקור הוא נודע בשם האורלנדו ארנה במהלך העשר שנים הראשונות.
בשנת 1999 TD ווטרהאוס רכשו את הזכויות על שם האולם ושינו את השם ל-TD ווטרהאוס סנטר.
בדצמבר 2006 נרכשו הזכויות לשם בידי חברת אמוויי לארבע שנים.
האולם גם שימש כאולם הביתי של אורלנדו פרדטורס ואורלנדו שארקס מליגת כדורגל האולמות, כמו גם לכמה אירועי ספורט ובידור.
אולמם החדיש של האורלנדו מג'יק, קיה סנטר, נפתח רשמית ב-1 באוקטובר 2010. המג'יק אירחו את משחק הקדם עונה הראשון באמווי סנטר ב-10 באוקטובר נגד הניו אורלינס הורנטס.
משחק הפתיחה של עונת 2010/2011 נערך ב-28 באוקטובר נגד וושינגטון ויזארדס.
המג'יק ניצחו את שני המשחקים האלה.
באמווי סנטר נמצא מסך הטלוויזיה הגדול ב-NBA.
אולם זה משמש גם כאולמם הביתי של משחקי ליגת הפוטבול האמריקאית באולמות סגורים, ושל קבוצת אורלנדו פרדטורס וקבוצת ההוקי מהמיינור ליג, אורלנדו סולאר ברס.
ב-4 במאי 2010, הודיע קומישינר ה-NBA, דייוויד סטרן, כי העיר אורלנדו נבחרה לארח את סוף שבוע האול סטאר של שייערך בשנת 2012 באמווי סנטר.
נקודות: 62, טרייסי מקגריידי מול וושינגטון ויזארדס, 10 במרץ 2004.
ריבאונדים: 29, ניקולה ווצ'ביץ' מול מיאמי היט, 31 בדצמבר 2012.
אסיסטים: 30, סקוט סקיילס מול דנוור נאגטס, 30 בדצמבר 1990 (שיא NBA).
חטיפות: 8, ניק אנדרסון מול וושינגטון בולטס, 12 בנובמבר 1991.
חסימות: 15, שאקיל אוניל מול ניו ג'רזי נטס, 20 בנובמבר 1993.
הנתונים מעודכנים לסוף עונת , ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד.
אורלנדו ג'ונתן בלאנצ'ארד קופלנד בלום הוא שחקן אנגלי.
שיחק במספר סרטים שוברי קופות כגון בטרילוגיית "שר הטבעות" בתור לגולאס ובשני סרטי ההמשך מתוך טרילוגיית "ההוביט".
בהמשך שיחק בדמותו של וויל טרנר (אנ') בסרטי "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה" (2003), "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" (2006) ו"שודדי הקאריביים: סוף העולם" (2007).
בהמשך שיחק בסרט המלחמה "בלאק הוק דאון" (2001), גילם את פאריס בסרט האפוס ההיסטורי "טרויה" (2004), גילם את באליאן מאיבלין באפוס היסטורי נוסף "ממלכת גן עדן" (2005) וגילם את הדוכס ג'ורג' וילרס בסרט "שלושת המוסקטרים" (2011).
בלום נולד בעיר קנטרברי, בקנט שבאנגליה, לאם אנגלייה-נוצרייה שנולדה בהודו, ושמה סוניה קונסטנס ג'וספין (לבית קופלנד).
הבעל של אמו (אביו החורג), הארי סול בלום , היה שותף בעברו במאבק נגד האפרטהייד בדרום אפריקה והיה אחד מעורכי הדין של נלסון מנדלה.
על אף שאביו החורג היה יהודי, בלום גדל כנוצרי-אנגליקני.
אביו החורג נפטר כשבלום היה בן ארבע, אחרי שסבל ממחלה במשך מספר שנים.
לאחר מכן, הוא ואחותו הגדולה סמנת'ה גדלו עם אמו ועם בן זוגה, קולין סטון, וכשהיה בן 13 חשפה בפניו אמו את העובדה כי אביו הביולוגי הוא בעצם אותו בן זוג.
בילדותו למד בבית ספר יסודי מתודיסטי ע"ש סנט פיטר.
לאחר מכן, למד בחטיבת הביניים האנגליקנית ע"ש סנט אדמונד.
בלום התקשה בלימודיו עקב דיסלקסיה, ולכן אמו עודדה אותו ללמוד אמנות ודרמה.
בלום השתתף במספר הפקות תיאטרון בבית ספרו.
בגיל 14 ניגש לאודישן הראשון שלו לסרט.
ב-1993, כשהיה בן 16, נסע ללונדון על מנת ללמוד שנתיים במכללה למשחק "פיין ארטס קולג'" שבאזור המפסטד.
לאחר מכן הצטרף לתיאטרון הלאומי לנוער (אנ'), בילה שם שתי עונות והרוויח מלגה ללימודים באקדמיה הבריטית האמריקאית לדרמה (אנ') בלונדון.
בלום החל את הקריירה שלו כשחקן מקצועי בגיל 17, כאשר לוהק לתפקידי טלוויזיה בפרקים של הסדרות "נפגעים" ו"רציחות במידסומר".
לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט "חייו של וילד" (1997), לצד סטיבן פריי, לפני שהחל ללמוד לבית הספר למוזיקה ודרמה של גילדהול בלונדון, שם סיים את לימודיו בשנת 2000.
הקריירה הקולנועית של בלום החלה בבריטניה כאשר בשנת 1997 גילם זוֹנֶה ממין זכר בסרט "חייו של וילד".
בשנת 2001, לאחר שגילם מספר תפקידים בסדרות טלוויזיה כגון "רציחות במידסומר", ניגש בלום למבחן בד לתפקיד בטרילוגיית סרטי "שר הטבעות" של הבמאי פיטר ג'קסון המבוססת על ספריו של ג'.ר.ר.
בלום ניגש בתחילה למבחן עבור תפקידו של פאראמיר, אך ג'קסון החליט לבסוף כי בלום יתאים לגלם את תפקידו של לגולאס האלף.
בעקבות כך בלום הפך לאחד מהגיבורים העיקריים בשלושה סרטי שר הטבעות אשר הצילומים אליהם נמשכו 18 חודשים בניו זילנד.
באותה שנה הוא שיחק בסרטו של רידלי סקוט "בלק הוק דאון".
בשנת 2003 שיחק בסרט ההרפתקאות "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה" בתפקיד ויליאם טרנר, ובסרט "כנופיית נד קלי" לצידו של הית' לדגר.
ב-2004 שיחק בשובר הקופות "טרויה", וכיכב בקומדיה "חברים לזירה".
בשנת 2005 שיחק בסרט "ממלכת גן עדן" לצד אווה גרין ובקומדיה הרומנטית "אליזבט טאון".
כמו כן חזר לשחק את תפקידו של ויליאם טרנר בסרטי ההמשך של שודדי הקאריביים - "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" (2006) ו"שודדי הקאריביים: סוף העולם" (2007).
בשנת 2009, שיחק בקומדיה הרומנטית "אוהב אותך, ניו יורק".
בשנת 2011 שיחק בתפקיד האנטגוניסט הרוזן מבקינגהאם בסרט "שלושת המוסקטרים".
בשנת 2013, שיחק בלום בסרטים "ההוביט: מפלתו של סמאוג" (בו חזר לגלם את דמותו של לגולאס), "זולו" ו"בלינג רינג".
ב-2014, שיחק בסרט ההמשך "ההוביט: קרב חמשת הצבאות".
באותה שנה, הודיע בלום כי הוא יככב באחד מסרטי היקום הקולנועי של מארוול.
באפריל 2014 קיבל אורלנדו בלום כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2017 השתתף בסרט "שודדי הקאריביים: נקמתו של סלזאר".
באותה שנה שיחק במותחן הפעולה "המתקפה" של הבמאי מייקל אפטד וגם בסרט "מרדף חכם".
בסרט זה שצולם בסין, נדרש לצבע את השיער לבלונד כחלק מהתפקיד.
בשנת 2020 כיכב בסרט המלחמה "לכודים תחת אש" שביים הבמאי הישראלי-אמריקאי רוד לוריא על פי ספרו של ג'ייק טאפר על קרב במלחמת אפגניסטן.
בשנת 2022 הוענק לבלום פרס האיגוד הבינלאומי של מנהלי אתרי צילום לפעילות הומניטרית.
הפרס הוענק לו בהיותו שגריר של רצון טוב מטעם קרן יוניצ"ף.
וזאת בזכות פעילותו להפניית תשומת הלב הציבורית למצוקתם של ילדי אוקראינה במלחמת רוסיה-אוקראינה.
באוקטובר 2023, בלום, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
בין השנים 2002–2006, יצא בלום עם השחקנית האמריקאית קייט בוסוורת' לאחר שהכירו בפרסומת של חברת הביגוד "גאפ".
בשנת 2007, החל לצאת עם הדוגמנית האוסטרלית מירנדה קר; הם נישאו ב-22 ביולי 2010. ב-6 בינואר 2011 נולד בנם.
ב-2014 היה במערכת יחסים עם השחקנית הצרפתייה-יהודייה נורה ארנזדר.
מינואר 2016 נמצא בלום במערכת יחסים עם זמרת הפופ האמריקאית קייטי פרי.
ב-15 בפברואר 2019 הודיע הזוג על אירוסיהם.
ב-2010, קיבל בלום תואר לשם כבוד בקתדרלת קנטרברי מאוניברסיטת קנט.
בלום משייך עצמו לזרם בודהיסטי.
בלייקגם מפיק בפועלשלושת המוסקטריםג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם2013זולובריאן אפקיןההוביט: מפלתו של סמאוגלגולאס2014ההוביט: קרב חמשת הצבאותלגולאס2015Digging for Fireבן2017המתקפהג'ק אלקוטשודדי הקאריביים: נקמתו של סלזארוויל טרנר (אנ')Romansמלכימרדף חכםדני סטראטון2020לכודים תחת אשקפטן בנג'מין די.
קיטינג2021Needle in a Timestackטומי המבלטון2023גראן טוריסמודני מור2024יד עקובה מדם (אנ')קאש2025נכנסים לתפקיד (אנ')מרלוןTBAWizards!
+שנהסדרהתפקידהערות1994, 1996נפגעיםנואל הריסון3 פרקים2000רציחות במידסומרפיטרפרק: "Judgement Day"2006ניצביםעצמופרק: "Orlando Bloom"The Armenian Genocideאוגוסט ברנוסרט טלוויזיה דוקומנטרי של PBS2016איזיטוםפרק: "Utopia"2017טור דה פארםג'וג'ו פאפיסרט טלוויזיה של HBO2019 - הווהקרניבל רואורייקרופט פילוסטרייטתפקיד ראשי; 8 פרקים
גם מפיק בפועל2021הנסיך (אנ')הנסיך הארי, דוכס סאסקסדיבוב; 12 פרקים
אורלנדו לאסוס (Orlandus Lassus) הידוע גם בשמות אורלנדו דה לאסוס (Orlande de Lassus), אורלנדו די לאסו (Orlando di Lasso), רולנד דה לאסוס (Roland de Lassus), אורלנדה דה לטרה (Orlande de Lattre) ורולנד דה לטרה (Roland de Lattre) (1532 (ייתכן 1530) - 14 ביוני 1594)
היה מלחין פרנקו-פלמי מתקופת הרנסאנס המאוחר.
כיום הוא נחשב, לצד ג'ובאני פלסטרינה למייצג העיקרי של הסגנון הפוליפוני הבשל של האסכולה הפרנקו-פלמית, והיה המוזיקאי המפורסם ורב ההשפעה ביותר באירופה בסוף המאה ה-16.
לאסוס נולד במונס, במה שכיום היא בלגיה.
לא הרבה ידוע על ראשית חייו, אם כי אי-אילו סיפורים שאין להם אימות שרדו, המפורסם שבהם הוא, שכילד נחטף שלוש פעמים על שום היופי היחיד במינו של קול זמרתו.
בגיל 12 עזב את ארצות השפלה עם פראנטה גונזאגה ויצא למנטואה, סיציליה ומשם, לאחר זמן, למילאנו (מ-1547 עד 1549. בתקופת שהותו במילאנו התוודע אל מחבר המדריגלים הוסטה דה רג'ו, השפעה שעיצבה את סגנונו המוזיקלי המוקדם.
לאחר מכן, בראשית שנות ה-50 של המאה ה-16, עבד כזמר ומלחין אצל קונסטנטינו קסטריוטו בנאפולי.
משערים, שיצירותיו הראשונות נכתבו בשנים אלה.
משם עבר לרומא ועבד אצל הארכידוכס של פירנצה, שהחזיק שם בית; בשנת 1553 היה למאסטרו די קאפלה (מנצח מקהלה) של הבאזיליקה די סן ג'ובאני אין לאטראנו ברומא, משרה יוקרתית להפליא לצעיר בן 21 בסך הכל, אך הוא נשאר שם רק שנה אחת; (ג'ובאני פלסטרינה קיבל משרה זו כעבור שנה, ב-1555).
אין בנמצא ראיות מוצקות למעשיו בשנת 1554, אבל שמועות מאותם ימים אומרות, שסייר בצרפת ובאנגליה.
בשנת 1555 חזר אל ארצות השפלה ויצירותיו המוקדמות יצאו לאור באנטוורפן (1555-6) בשנת 1556 הצטרף לחצר הדוכס אלברכט החמישי מבוואריה, שהשתדל ליצור מרכז מוזיקלי, שישתווה ברמתו למרכזים העיקריים באיטליה; לאסוס היה אחד מכמה בני ארצות השפלה שעבדו שם, ועלה על כולם בפרסומו הרב.
במינכן היה מאושר והחליט להשתקע שם.
בשנת 1558 נשא לאישה את רגינה וקינגר, שאמה הייתה בת לוויה לדוכסית; לזוג נולדו שני בנים, שהיו בבגרותם למלחינים.
בשנת 1563 התמנה לאסוס למאסטרו די קאפלה, כמחליפו של לודוויג דאסר.
לאסוס עתיד היה להישאר בשירות אלברכט החמישי ויורשו, וילהלם החמישי, עד סוף ימיו.
בשנות ה-60 כבר היה לאסוס מפורסם, ומלחינים החלו לנסוע למינכן ללמוד אצלו.
אותו עניינו יותר יציבות משרתו ובהזדמנויות המוזיקליות המזהירות שהעמידה לרשותו חצר אלברכט מאשר ברווח כספי.
"אינני רוצה לעזוב את ביתי, את גני ואת שאר הדברים הטובים שבמינכן," כתב אל דוכס סקסוניה בשנת 1580, בתשובה להצעת משרה בדרזדן.
בסוף שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-16 יצא לאסוס לכמה ביקורים באיטליה, שם פגש את הסגנונות והמגמות החדשניים ביותר.
בפרארה, מרכז פעילות אוונגרדית, שמע ללא ספק את המדריגלים שחוברו למען חצר ד'אסטה; עם זאת, סגנונו הוא נשאר שמרני וככל שהוסיף שנים, נעשה סגנונו פשוט ומזוקק יותר.
בשנות ה-90' החלה בריאותו להתערער והוא פנה אל רופא בשם תומאס מרמאן לקבל טיפול למה שנקרא אז "מלנכוליה היפוכונדיאקה"; אף על פי כן, עדיין יכול היה להלחין ואף לצאת מדי פעם למסעות.
יצירתו האחרונה הייתה הקובץ המלבב של 21 מדריגלים רוחניים, "לאגרימה די סן פייטרו" (דמעות פטרוס הקדוש), שאותו הקדיש לאפיפיור קלמנט השמיני.
הם התפרסמו לאחר מותו, בשנת 1595. לאסוס מת במינכן, ב-14 ביוני 1594, ממש ביום שבו החליט מעסיקו לפטר אותו מסיבות כלכליות; הוא לא הספיק לראות את המכתב.
לאסוס, אחד הפוריים, הרבגוניים והאוניברסליים במלחיני הרנסאנס המאוחר, כתב מעל 2000 יצירות בכל הז'אנרים הווקאליים בלטינית, בצרפתית, באיטלקית ובגרמנית של תקופתו.
בין יצירות אלה 530 מוטטים, 175 מדריגלים ווילאנלות איטלקיים, 150 שאנסונים צרפתיים ו-90 לידר גרמניים.
לא ידוע על שום יצירה שכולה אינסטרומנטלית בלבד של לאסוס.
או שלא שרדו, או שמלכתחילה לא נכתבו כלל, השמטה מעניינת מצד מלחין, הנודע בפוריותו ובהיקף הרחב של כתיבתו המוזיקלית, בתקופה שהביטוי האינסטרומנטלי התבלט בה יותר ויותר בכל רחבי אירופה.
בנוסף, כמה מיצירותיו עובדו, אם להרכבים כליים ואם לעוגב, צ'מבלו או לאוטה, על ידי מלחינים אחרים.
לאסוס נשאר קתולי בתקופה זו של חיכוכים וסכסוכים בין-דתיים, אם כי דתיותו לא הייתה דוגמטית, כפי שאפשר ללמוד משיריו החילוניים, הארציים יותר ומן המיסות והמגניפיקאטים הפארודיים שכתב בהתבסס על חיבורים חילוניים.
עם זאת, לקונטרה-רפורמציה הקתולית, שהגיעה לשיאה בבוואריה של סוף המאה ה-16 בהשפעת הישועים, הייתה השפעה מוכחת על יצירתו המאוחרת של לאסוס, הכוללת את המוזיקה הליטורגית לפולחן הרומי, המספר הגדל והולך של מגניפיקאטים, המוזיקה ל"תהילי אולנברג" הקתוליים (1588) ובייחוד מחזור התשובה הגדול של המדריגלים הרוחניים, "הלאגרימה די סן פייטרו" (1594).
קרוב ל-60 מיסות השתמרו במלואן, רובן מיסות פארודיות, המבוססות על יצירות חילוניות, אם משלו ואם משל אחרים.
עם היותן מרשימות מבחינה טכנית, הן השמרניות ביותר בתפוקתו.
בדרך כלל התאים את סגנון המיסה לסגנון חומר המקור, החל במזמור גרגוריאני וכלה במדריגלים בני זמנו, אבל שמר תמיד על אופי עתיר הבעה.
אחדות מן המיסות שלו מבוססות על שאנסונים צרפתיים בולטים בחילוניותם, מהם שירי זימה בפירוש.
מעסיקו, כמסתבר מהתכתבות ביניהם ששרדה בחלקה הגדול, הסכים לנוהגו זה ואף עודד אותו.
נוסף למיסות הפארודיות שלו, כתב גם מספר ניכר של מיסות ברוויס, מיסות קצרות שנועדו לטקסי תפילה מקוצרים, כאשר הדוכס תכנן, למשל, יציאה ליום צייד ולא רצה להתעכב לשמיעת מוזיקה פוליפונית מתמשכת.
מיסה אחת כזאת ידועה אפילו בשם "מיסת הצייד" - Jäger Mass (Missa venatorum)
בכמה מן המיסות של לאסוס ניכרת השפעת האסכולה הוונציאנית, בייחוד בשימוש שלהם בטכניקות פוליכוראליות (למשל במיסה "אוסקולטור מה" לשמונה קולות, המבוססת על מוטט שחיבר בעצמו).