tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-3 באפריל 2012 ניצח הייקו זימנס בתל אביב על הביצוע הראשון המלא בישראל של האורטוריה "יורם" של פאול בן-חיים, בהשתתפות סולנים מגרמניה, מקהלת המוטטים של מינכן והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
סזר פרנק - כל יצירות העוגב
הייקה רדצקי-הנקל-מאייר היא אתלטית גרמניה בעבר, אלופה אולימפית (ברצלונה 1992), אלופת עולם (טוקיו 1991), אלופת עולם באולם, אלופת אירופה (ספליט 1990) ושיאנית עולם באולם בקפיצה לגובה.
שיאה העולמי באולם של הנקל בקפיצה לגובה (2.07 מטר) החזיק מעמד 14 שנים ומהווה את התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים (2013).
הנקל נולדה בשם הייקה רדצקי, בקיל שבשלזוויג-הולשטיין.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיימה הנקל במקום 11 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר.
בשלב המוקדמות היא קפצה לגובה של 1.90 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה 1986 סיימה הנקל במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.90 מטר.
באליפות העולם שנערכה ברומא שבאיטליה בשנת 1987 סיימה הנקל במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.96 מטר.
באליפות אירופה באולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה בתחילת מרץ 1988 זכתה הנקל במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.97 מטר, אחרי שיאנית העולם סטפקה קוסטדינובה מבולגריה (2.04 מטר).
באולימפיאדת סיאול (1988) היא סיימה במקום 13 בתוצאה של 1.90 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט בשנת 1989 זכתה הנקל במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.94 מטר, אחרי קוסטדינובה בתוצאה של 2.02 מטר וטמרה ביקובה מברית המועצות (2.00 מטר).
באליפות אירופה באולם שנערכה בגלאזגו שבסקוטלנד בתחילת מרץ 1990 זכתה הנקל במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.00 מטר ובאליפות אירופה שנערכה בספליט באותה העת יוגוסלביה ב-31 באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 1.99 מטר.
בתחרות שנערכה בקרלסרוהה, שבגרמניה ב-8 בפברואר 1992 קבעה הנקל בקפיצה לגובה באולם שיא עולם חדש של 2.07 מטר, שיפור לשיא העולם בין ה-4 שנים של סטפקה קוסטדינובה (2.06 מטר).
שיא זה החזיק מעמד 14 שנים עד שנישבר בשנת 2006 על ידי קייסה ברגקוויסט (משוודיה 2.08 מטר).
שלושה שבועות לאחר מכן באליפות אירופה באולם שנערכה בג'נובה שבאיטליה היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2.02 מטר, לפני קוסטדינובה (2.02 מטר).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה הנקל במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.02 מטר, לפני אלינה אסטפי מרומניה (2.00 מטר) ויואמנט קינטרו מקובה (1.97 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בטורונטו שבקנדה במרץ 1993 זכתה הנקל במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.02 מטר, אחרי קוסטדינובה (2.02 מטר) ובאליפות העולם שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה באוגוסט אותה שנה היא עלתה לשלב הגמר מהמקום הראשון אך לא השתתפה בגמר בגלל פציעה.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי שבפינלנד בשנת 1994 סיימה הנקל במקום 11 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר, באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברצלונה שבספרד במרץ 1995 היא זכתה במדליית ארד בתוצאה של 1.99 מטר ובאליפות העולם שנערכה בגטבורג שבשוודיה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום 16 בתוצאה של 1.93 מטר.
משנת 1989 ועד 2004 הייתה הנקל נשואה לריינר הנקל, אלוף העולם (מדריד 1986) בשחייה תחרותית.
ב-30 באפריל 2004 נישאה לפאול מאייר, בעל מדליית ארד בקרב 10 מאליפות העולם באתלטיקה (שטוטגרט 1993).
בשנת 1992 זכתה הנקל בתואר אתלטית השנה בעולם.
Haken (נהגה: הֶייקֶן) היא להקת מטאל מתקדם מלונדון שהוקמה בשנת 2007. נכון לשנת 2023, הלהקה הוציאה שבעה אלבומים באורך מלא ומיני-אלבום אחד.
הלהקה הוקמה בשנת 2007 על ידי גיטריסט וקלידן להקת To-Mera, ריצ'רד הנשל, ושני חבריו מבית הספר, רוס ג'נינגס (שירה) ומת'יו מרשל (גיטרה).
הלהקה השלימה את הרכבה עם קלידן שפגשו דרך האינטרנט, פיטר ג'ונס, חברו הקרוב של ג'ונס, המתופף ריימונד הרן, וגיטריסט נוסף מ- To-Mera שקיבל את תפקיד הבסיסט, תומאס מקלין.
הנשל הזכיר במספר מקרים ש"הייקן" הוא שמה של דמות בדיונית אשר הוא וחבריו המציאו בתקופת בית הספר תחת השפעת אלכוהול וקנאביס.
הלהקה הקליטה בשנת 2007 דמו שהכיל שתי רצועות, "Snow" ו-"Souls", ולאחר הקלטתו החלה לנגן בהופעות קטנות בלונדון שזכו לביקורות טובות.
בשנת 2008 הקליטה הלהקה ארבעה שירים נוספים, "Manifolds", "Blind", Sleeping Thoughts Wake" ו-"Black Seed", ופרסמה את כל שש הרצועות כדמו באורך מלא בשם "Enter the 5th Dimension".
בשלב מאוחר יותר בשנת 2008 עזבו מרשל וג'ונס את הלהקה למען קריירות אחרות.
צ'ארלס גריפית'ס, גיטריסט הלהקות Linear Sphere ו-Anchorhead, והקלידן דייגו טחיידה הצטרפו כחברים במקומם.
לאחר שהחלו לקיים הופעות רבות יותר ברחבי בריטניה חברת התקליטים "Sensory Records" הבחינה בלהקה והציעה לחבריה חוזה הקלטות.
הלהקה החלה בהקלטת אלבומה הראשון, "Aquarius", שיצא לאור במרץ 2010. האלבום הוא אלבום קונספט המספר את סיפורה של בת ים שנולדה לזוג בני אנוש.
הייקן הוציאה את אלבומה השני, "Visions", באוקטובר 2011. גם אלבום זה הוא אלבום קונספט: האלבום מספר על ילד הרואה בחלומותיו את מותו; עקב אמונתו שזוהי נבואה ממשית הוא מבלה את כל חייו בניסיון לברוח מהמוות.
ב-20 ביוני 2013 הודיעה הלהקה על אלבומה השלישי, "The Mountain", שיצא לאור ב-2 בספטמבר תחת חברת ההקלטות הגרמנית "InsideOut Music".
בניגוד לשני אלבומיה הראשונים של הלהקה אלבום זה אינו אלבום קונספט המגולל סיפור יחיד, אם כי שיריו מקושרים על ידי נושא אחיד והוא "כיבוש פסגות" והגשמת מטרות אישיות.
האלבום עבר מיקסינג ומאסטרניג אצל המפיק ינס בוגרן שעבד על אלבומיהן של להקות מוכרות רבות כגון Opeth, Symphony X, Pain of Salvation ועוד.
מספר שבועות לאחר הוצאת אלבומה השלישי הודיעה הלהקה על עזיבתו העתידית של הבסיסט תומאס מקלין לאחר ההופעה המתוכננת בפסטיבל פרוגסטייג' בישראל, פסטיבל שלבסוף התבטל.
לאחר מספר מבחני בד התקבל לתפקיד קונר גרין, בסיסט יליד אינדיאנה.
המיני-אלבום הראשון של הלהקה, "Restoration", יצא לאור ב-27 באוקטובר 2014 והכיל שלוש רצועות שהן גרסאות מחודשות לשירים מהדמו שלה.
המתופף מייק פורטנוי השתתף במיני-אלבום בתו אחד - הוא זה שמכה בגונג בסוף השיר האחרון.
ב-9 בפברואר 2016 הודיעה הלהקה על אלבומה הרביעי "Affinity" שיצא ב-29 באפריל, בצמוד ליציאת האלבום הגיעה הלהקה לישראל.
בביקור הלהקה בישראל, בנוסף להופעה הרגילה של סיבוב ההופעות של האלבום ביצעה הלהקה את ההופעה האקוסטית הראשונה בתולדותיה, במופע אינטימי למעריצי הלהקה לו הוקצו 150 כרטיסים בלבד (לעומת ההופעה הרגילה לה הוקצו כאלף כרטיסים).
באותו מסע הופעות הגיעה הלהקה להופעה גם בישראל, ב-9 ביולי 2017.
בשנת 2022 הודיעה הלהקה על עזיבתו של טחיידה, קלידן הלהקה, עקב "הבדלים בחזון המוזיקלי".
הוא הוחלף בקלידן הראשון של הלהקה, פיטר ג'ונס, שהשתתף ביצירת האלבום השביעי, "Fauna", שיצא לאור ב-3 במרץ 2023.
אלבומי הלהקה זכו לרוב לביקורות חיוביות מאוד ממגוון מגזינים ואתרי מוזיקה.
כמו כן, לאחר הצטרפותה לחברת ההקלטות "InsideOut Music" הלהקה, בנוסף לקיומן של הופעות עצמאיות, פתחה הופעות של להקות מוכרות כגון King's X ו- Bigelf וקיימה ברחבי בריטניה סבב הופעות משותף ביחד עם Leprous – כולן מיוצגות על ידי הלייבל.
כמו כן, מתופף להקת Dream Theater לשעבר מייק פורטנוי וקלידנה בהווה ג'ורדן רודס ציינו שאלבומה השלישי של הייקן, "The Mountain", הוא אחד מעשרת האלבומים האהובים עליהם לשנת 2013.
ריצ'רד הנשל - גיטרות וקלידים (2007 - היום)
ריימונד הרן - תופים, טובה וקולות רקע (2007 - היום)
קונר גרין - גיטרה בס וקולות רקע (2014 - היום)
הייקה לנגהנס (Heike Langhans; נולדה ב-1988) היא זמרת-יוצרת בסוגות דארקווייב אלקטרוני, רוק גותי, דום מטאל, מטאל גותי ומטאל סימפוני.
הייקה נולדה בקייפטאון שבדרום אפריקה למשפחה ממוצא גרמני.
בצעירותה נמשכה למוזיקה גותית מלנכולית והחלה לעסוק בהלחנה, כתיבה ושירה.
לפני שהחלה לעסוק במוזיקה באופן מקצועי עבדה הייקה כמעצבת גרפית, דבר שהיא עושה עד היום.
הייקה הייתה הזמרת של להקת המטאל הסימפוני Inferium מדרום אפריקה בשנים 2005–2010. ב-2006 הקימה את להקת היחיד LOR3L3I המנגנת דארקווייב אלקטרוני גותי.
ב-2012 הצטרפה ללהקת הדום מטאל/מטאל גותי השוודית Draconian כזמרת במקום ליסה יוהנסון שעזבה ב-2011. בהתחלה היו לה בעיות להשיג אשרת עבודה בשוודיה, דבר שפגע ביכולת הלהקה להקליט אלבום.
עד לקבלת האשרה הופיעה בתור זמרת זמנית בלהקת הרוק הגותי The Great Sleep בדרום אפריקה.
בסוף 2013 קיבלה אשרת עבודה והיגרה לשוודיה.
בשוודיה החלה לעבוד עם Draconian אך הופיעה גם כזמרת אורחת עבור להקת הדרון הקוסמי השוודית ISON.
ב-2015 יצא Sovran, אלבומה הראשון עם Draconian.
הייקו וסטרמן הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם.
לווסטרמן 27 הופעות במדי נבחרת גרמניה.
וסטרמן הצטרף לגרויטר פירט בשנת 2002, ובשנת 2003 ערך את ההופעה בקבוצה הבכירה, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, בניצחון 1-0 על דיסבורג.
סך הכל צבר וסטרמן 83 הופעות ליגה בגרויטר פירט, בהן הבקיע שני שערים.
בקיץ 2005 עבר לארמיניה בילפלד, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה, שם שיחק שתי עונות, והחמיץ רק משחק אחד בכל תקופתו בקבוצה, בה הפך לעוגן הגנתי חשוב.
הצלחתו בארמיניה בילפלד גררה התעניינות ממועדונים גדולים, ובקיץ 2007 חתם וסטרמן בשאלקה 04.
וסטרמן חתם בקיץ 2007 בשאלקה 04 תמורת 2.8 מיליון אירו.
את הופעת הבכורה ערך בחצי גמר גביע הליגה הגרמנית בשנת 2007, בו ניצחה שאלקה את נירנברג בתוצאה 4-2, כאשר וסטרמן כובש את השער הרביעי לשאלקה.
הצלחתו של וסטרמן בעונה זו הביאה לזימונו ליורו 2008 על ידי מאמן נבחרת גרמניה יואכים לאב, בו לא שותף.
בעונת 2008/09, עם הגעתו של מאמן חדש לשאלקה, פרד רוטן, הועבר וסטרמן לעמדה התקפית יותר, והבקיע מספר שערים, לרבות צמד מול הנובר 96 בגביע הגרמני, ובבונדסליגה הבקיע בשלושה משחקים רצופים, ובסך הכל שישה שערים.
בעונת 2009/10 וסטרמן מונה לקפטן הקבוצה, צבר 27 הופעות והבקיע שני שערים.
סך הכל וסטרמן הבקיע 12 שערי ליגה במדי שאלקה 04 ב-92 הופעות, ובתום עונה זו עבר להמבורג.
בקיץ 2010 עבר וסטרמן להמבורג תמורת 7.5 מיליון אירו, ועל אף היותו שחקן חדש בקבוצה, מונה מיד לקפטן על ידי המאמן ארמין פה.
בתקופתו בהמבורג ייצב וסטרמן את ההגנה, אך בעונותיו האחרונות בקבוצה, המבורג הידרדרה למאבקי תחתית ונראה היה כי ירידת ליגה בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון קרובה מתמיד.
וסטרמן נושל מתפקיד הקפטן באפריל 2013 בגין תבוסתה של המבורג בתוצאה 9-2 לבאיירן מינכן ותוצאות חלשות נוספות, ומונה במקומו רפאל ואן דר וארט.
בעונות 2013/14 ו-2014/15 ניצלה המבורג מירידה רק במשחקי מבחן, ובקבוצה הוחלט בתום עונת 2014/15 לרענן את השורות ולהתחדש, תוך ויתור על שחקנים ותיקים כמו מרסל ינסן, ואן דר וארט וגם וסטרמן, שחוזהו לא הוארך, והוא שוחרר מהקבוצה בתום עונה זו, לאחר שצבר 158 הופעות בבונדסליגה, בהן הבקיע 9 שערים.
בקיץ 2015 חתם וסטרמן כשחקן חופשי על חוזה לשנתיים בריאל בטיס, העולה החדשה ללה ליגה הספרדית, בצוותא עם חברו להמבורג, רפאל ואן דר וארט.
בנובמבר 2015 קיבל וסטרמן את הכרטיס האדום הראשון בקריירה שלו, במשחק הליגה מול לבאנטה.
סך הכל ערך וסטרמן 20 הופעות ליגה במדי בטיס והבקיע שער אחד.
ב-14 ביולי 2016 חתם וסטרמן על חוזה לשנתיים באייאקס מליגת העל ההולנדית.
וסטרמן ערך ארבע הופעות בלבד בליגה בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2016/17, ועוד מספר הופעות בקבוצת המילואים.
וסטרמן ישב על הספסל בגמר הליגה האירופית בו הפסידה אייאקס 2-0 למנצ'סטר יונייטד, ולא שותף.
בתום עונה אחת בה לא התאקלם באייאקס, הותר חוזהו של וסטרמן והוא שוחרר מהקבוצה.
בקיץ 2017 חתם וסטרמן על חוזה לשנתיים באוסטריה וינה מהבונדסליגה האוסטרית.
וסטרמן ערך 19 הופעות במדי אוסטריה וינה, אך לא סיים את חוזהו, והודיע על פרישה מכדורגל באפריל 2018.
וסטרמן שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, וזומן לראשונה לסגל נבחרת גרמניה הבוגרת בפברואר 2008 על ידי המאמן יואכים לאב, למשחק ידידות מול נבחרת אוסטריה, בו שיחק 90 דקות וגרמניה ניצחה בתוצאה 3-0. וסטרמן זומן לסגל הגרמני ליורו 2008, בו הפסידה גרמניה 1-0 במשחק הגמר לנבחרת ספרד, אך לא שיחק דקה.
ביוני 2009 הבקיע וסטרמן את שערו הראשון בנבחרת, בניצחון 7-2 על נבחרת איחוד האמירויות במשחק ידידות.
וסטרמן היה אמור להיכלל בסגל הגרמני למונדיאל 2010, אך נופה ממנו עקב פציעה שספג במשחק הכנה למונדיאל מול נבחרת הונגריה.
וסטרמן ערך בסך הכל 27 הופעות בנבחרת גרמניה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
וסטרמן נשוי לאירינה החל משנת 2007, ואב לשתי בנות, לאנה וניקיטה.
הייקו הרליך הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן.
ככדורגלן, הרליך שיחק בבאייר לברקוזן, בורוסיה מנשנגלדבך ובורוסיה דורטמונד.
הרליך היה ידוע כמבקיע שערים מחונן, והוא סיים את עונת 1994/1995 בבונדסליגה כמלך השערים.
להרליך חמש הופעות ושער אחד במדי נבחרת גרמניה.
כמאמן, העפיל הרליך עם יאן רגנסבורג שתי ליגות ברצף, מהליגה הרביעית לבונדסליגה השנייה.
הרליך שיחק במועדון הנוער של פרייבורג ובשנת 1989 עבר לשחק בקבוצה הבוגרת של באייר לברקוזן.
הרליך שיחק בלברקוזן במשך ארבע עונות, ובעונת 1992/93 זכה עם הקבוצה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1:0 בגמר על קבוצת המילואים של הרטה ברלין בתוצאה 1:0 משער של אולף קירסטן.
בתום עונה זו עבר הרליך לבורוסיה מנשנגלדבך, בה שיחק שתי עונות ושיתף פעולה עם מרטין דאלין ושטפן אפנברג.
בתקופתו בקבוצה הפך הרליך לחלוץ מוביל, וסיים את עונת 1994/95 כמלך השערים של הבונדסליגה, עם 20 הבקעות, בצוותא עם מריו באסלר.
באותה עונה הרליך זכה עם בורוסיה מנשנגלדבך בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 3:0 בגמר על וולפסבורג, בו כבש הרליך את השער השלישי.
לאחר הזכייה בגביע הגרמני עם בורוסיה מנשנגלדבך, חתם הרליך אצל האלופה הטרייה, בורוסיה דורטמונד, על מנת לחזק את הקבוצה לקראת ליגת האלופות.
מטרה זו לא צלחה עבור הקבוצה, שנעצרה בשמינית גמר ליגת האלופות על ידי אייאקס אמסטרדם, אך הקבוצה זכתה באליפות שנייה ברצף, כשהרליך מהווה חלק חשוב בסגל הקבוצה, שכלל גם שחקנים כמו מתיאס זאמר, סטפן שפויזאט, לארס ריקן ומיכאל צורק.
בעונת 1996/97 בורוסיה דורטמונד סיימה את הליגה במקום השלישי בלבד, מרחק שמונה נקודות מהאלופה באיירן מינכן, אך זכתה בפעם היחידה בתולדותיה בליגת האלופות, לאחר ניצחון 3:1 במשחק הגמר על יובנטוס.
בגמר זה הרליך החליף בדקה ה-67 את קרל-היינץ רידלה.
זכייתה של דורטמונד בליגת האלופות הקנתה לה כרטיס לטורניר הגביע הביניבשתי, שם ניצחה 2:0 בגמר את קרוזיירו הברזילאית, כאשר הרליך הבקיע את השער השני.
בהמשך, בורוסיה דורטמונד נחלשה מעט, והרליך הבקיע בכל עונה במספרים חד-ספרתיים.
לאחר מספר שנים נטולות תארים, זכתה בורוסיה דורטמונד באליפות בעונת 2001/02, כאשר הרליך צבר עשר הופעות ולא הבקיע שערים.
בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה, שיחק הרליך בעיקר בקבוצת המילואים.
בתום עונת 2003/04 פרש הרליך ממשחק פעיל.
להרליך חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה, כולן בשנת 1995, במסגרת מוקדמות יורו 1996. הרליך הבקיע שער אחד במדים הלאומיים, בתיקו 1:1 בדיסלדורף מול נבחרת ויילס.
עם זאת, הרליך החמיץ את יורו 1996 בגין פציעה.
הרליך קיבל רישיון אימון בשנת 2005, והחל באימון קבוצת הנוער עד גיל 19 של בורוסיה דורטמונד, כשבמקביל מונה לדובר של המונדיאל לבעלי מוגבלויות שנערך בגרמניה בשנת 2006.
ביולי 2007 מונה הרליך למאמן נבחרת גרמניה עד גיל 17, וסיים עמה במקום השלישי באליפות העולם עד גיל 17 שנערכה בשנת 2007 בקוריאה הדרומית.
בשנת 2008 מונה למאמן נבחרת גרמניה עד גיל 19, ושוחרר מהתפקיד בשנת 2009.
בעונת 2009/10 החל הרליך לאמן את בוכום ששיחקה אז בבונדסליגה, ופוטר באפריל 2010 בגין הישגים דלים, כשבמקומו מונה אחד מהסמלים הגדולים של בוכום, דריוש ווש.
שינוי זה לא הביא את השינוי המיוחל, ובוכום נשרה מהבונדסליגה בתום העונה.
בעונת 2011/12 אימן הרליך את אונטהראכינג, ועזב במאי 2012 בגין סיבות אישיות.
ביוני 2013 מונה הרליך למאמן קבוצת הנוער של באיירן מינכן עד גיל 17. בשנת 2015 נערכו בקבוצה שינויים מבניים, והרליך עזב את התפקיד.
החל מינואר 2016 הרליך הוא המאמן של יאן רגנסבורג.
כשהרליך החל לאמן את המועדון הוא שיחק בליגה האזורית הבווארית שהיא הרביעית בהיררכיית הליגות בגרמניה.
בעונת 2015/16 הרליך ויאן רגנסבורג העפילו אל הליגה הגרמנית השלישית.
בתום עונת 2016/17 סיימו הרליך ויאן רגנסבורג במקום השלישי בליגה, וניצחו במבחני ההעפלה את מינכן 1860, וכך עלו אל הבונדסליגה השנייה והשלימו עליית ליגה שנייה ברצף.
ביוני 2017 מונה הרליך כמאמנה של באייר לברקוזן מהבונדסליגה.
במרץ 2020 מונה הרליך כמאמן אאוגסבורג מהבונדסליגה לאחר פיטוריו של המאמן מרטין שמידט.
מלך השערים של הבונדסליגה: 1994/95
המאמן הטוב ביותר לקבוצות עד גיל 17: 2008
היירם וורן ג'ונסון היה סנאטור אמריקאי והמושל ה-23 של מדינת קליפורניה מטעם המפלגה הרפובליקנית.
היה המועמד הפרוגרסיבי לתפקיד סגן הנשיא בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1912.
ג'ונסון נולד ב-2 בספטמבר 1866 בסקרמנטו, קליפורניה לגרוב ג'ונסון, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ולאנני דמונטפרדי.
הוא למד משפטים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 1910 נבחר ג'ונסון למשרת מושל קליפורניה, והחל לכהן בתפקיד בשנת 1911. בשנת 1914 נבחר לקדנציה שנייה.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1912 היה המועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית מטעם המפלגה הפרוגרסיבית תחת תאודור רוזוולט.
בשנת 1916 נבחר לכהן כסנאטור.
ב-6 באוגוסט 1945 נפטר ג'ונסון בגיל 78 במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד, ונקבר בבית הקברות סייפרס לאון, קולמה, קליפורניה.
היירוגמיה , או ירוגמיה, היא נישואין מקודשים או זנות פולחנית, זנות מקודשת.
למונח יש גם משמעויות באלכימיה ובפסיכולוגיה יונגיאנית.
על פי מירצ'ה אליאדה, בספרו "המיתוס של השיבה הנצחית", היירוגמיה הייתה מבוססת על נישואי השמיים והאדמה (למשל זאוס והרה, אוסיריס ואיזיס), ומכאן נוצרה הבריאה הקוסמית.
לפי סטפני בדין, חוקרת לימודים קלאסיים מאוניברסיטת פנסילבניה, זנות מקודשת לא התקיימה מעולם בעולם העתיק וכי הסיבה להפצתו של השקר הייתה ביזוי תרבויות זרות.
הרעיון של היירוגמיה לא תמיד מניח מראש קיום יחסי מין פיזיים בטקס, אלא משמש גם בהקשרים סמליים או מיתולוגיים גרידא.
היירוגמיה מתוארת כאב טיפוס של טקסי פוריות.
מנהג זה הוא התפתחות האמונה על חתונת האלים (תיאוגמיה) שם מתקיימים נישואי קודש בין אל לאלה (למשל אשתר ותמוז), משם התפתח טקס סמלי, שבו אלה (המיוצגת על ידי כוהנת) קיימה יחסים עם המלך ובשלב מאוחר יותר משתתפים אנושיים מייצגים את האלוהויות (לרוב אלות נקבות) ומקיימים יחסים עם בני אנוש.
בחלק מהחברות המסורתיות, טקס היירוגמיה בא לבטא את איחוד היסודות המנוגדים, והוא מתקיים כחלק מטקסי ראשית השנה החדשה, חג המציין חזרה אל נקודת ההתחלה.
בחוקי חמורבי היו סעיפים (178–180) שהגנו על זכויותיהן של נשים שעסקו בתפקידי קודש; בשל הקושי בתרגום המונחים העתיקים, טיבם של אותם תפקידים איננו ודאי, אך ייתכן שחלקם היו קשורים לזנות פולחנית..
אצל החתים הייתה זנות מקודשת.
החלק הראשון של המיתוס השומרי שבגליל ברטון, עוסק בתיאור המקדש של ניפור, מפרט את הנישואין המקודשים בין אנו לאלה האם נינחורסג שבמהלכם נוגעים שמים וארץ (בדומה למתואר אצל הסיודוס).
התפתחות יחסי מין קדושים אלו הביא לקיום קשר פעם או פעמיים בשנה בין מלכי עיר-מדינה שומריים לבין הכוהנות הגדולות של איננה, אלת האהבה, הפוריות והמלחמה השומרית.
לאורך נהרות הפרת והחידקל היו מקדשים המוקדשים לאיננה.
מקדש אננה (שפירושו "בית גן עדן" בשפת ארך) היה הגדול שבהם.
המקדש שיכן את נדיתו (או נדתם), כוהנות האלה.
פעמיים בשנה בחגי השוויון (אכיתו), הכוהנת הגדולה הייתה בוחרת למיטתה גבר צעיר שייצג את הרועה תמוז (דומוזיד, בן זוגה של איננה).
סטראבון בספרו גאוגרפיה (8.6.20) כתב על מקדש אפרודיטה בקורינתוס כי היו בו "הטאירות - שפחות המקדש" רבות, בנוסף הוא כתב כי בעיר קומנה היו "נשים רבות העושות מלאכתן בגופן, לרוב מוקדשות".
באותו ספר (11.14.16) תיאר סטארבון את מנהגם של מכובדים ארמנים ממחוז אקיליזנה המקדישים לאלה אנהיד את בנותיהם הבתולות, על מנת שיעסקו בזנות מקודשת קודם לנישואיהן.
המשורר פינדארוס תיאר בפרוטרוט את מקדש אפרודיטה ואת ההיירוגמיה במקדש אפרודיטה בקורינתוס.
הרודוטוס סיפר, על סמך דברים ששמע אבל לא ראה במו־עיניו, שכל נשות בבל היו חייבות, לפחות פעם אחת בחייהן, לשבת במקדש אפרודיטה ולקיים יחסי מין עם גבר זר שיבחר בהן, ואת כספי האתנן היו נותנות למקדש; לדבריו, גם בקפריסין היה מנהג מעין זה..
הסיודוס, בתאוגוניה (969f), איזכר איחוד מיני טקסי של דמטר עם יאסיון, שהתרחש בתלם חרוש שלוש פעמים.
פומפיוס טרוגוס וקליארכוס איזכרו זנות פולחנית של בתולות בקפריסין, כאירוע טקסי חד־פעמי בו מקריבות הנערות את בתוליהן לאפרודיטה.
טרוגוס סיפר גם על זנות פולחנית בעיר לוקרי שבקלבריה.
ביום הכואס, כחלק משיבוש הסדר החברתי, המלכה (אשתו של הארכון) קיימה באגורה יחסי מין טקסיים עם דיוניסוס המגולם על ידי הכהן (או על ידי בעלה).
היהדות שללה את הזנות המקודשת, והזהירה מקיומה בבית המקדש: .
בספר מקבים ב מתוארת בשלילה זנות בחצר המקדש, אולם לא ברור מהכתוב האם הייתה זאת זנות רגילה או זנות מקודשת "והגויים זללו וסבאו בקודש, וישכבו עם נשים זונות בחצר הבית, ויביאו בתוך ההיכל כל דבר אשר לא כדת, ויקריבו כל דבר פיגול על המזבח ה'."
פאולוס מתייחס לתופעת ההיירוגמיה בקורינתוס באיגרת הראשונה אל הקורינתים .
אוסביוס מקיסריה כתב (בפרק LVIII) שקונסטנטינוס הרס את מקדש ונוס בבעלבכ, שם מכובדים הניחו לנשותיהם ולבנותיהם לבצע ניאוף חסר בושה.
זנות טקסית מתקייימת בהודו נכון ל-2025.
זנות זו נקראת דוואדאסי (מילולית "משרתות האל").
טקס ההקדשה מתבצע בטקס הדומה במידה מסוימת לטקס נישואין.
בנוסף לטיפול במקדש ולביצוע טקסים, נשים אלו גם לומדות ומתרגלות ריקודים הודיים קלאסיים כמו בהרטנאטיאם, מוהיניאטאם, קוצ'יפודי ואודיסי.
מעמדן כרקדניות, מוזיקאיות ובנות לוויה היה חלק בלתי נפרד מפולחן המקדש.
לאחר שהפכו לדוואדאסיות, הנשים מקדישות את זמנן ללימוד טקסים וריקודים דתיים.
פרקטיקת הדוואדאסי נאסרה בתקופת השלטון הבריטי, החל מחוק ההגנה של הדוואדאסי בבומביי בשנת 1934 אולם לא נאכפה, נכון ל-2013, סקר הצביע על קיומן של 450,000 נשים במעמד זה.
הייקו יוזף מאס הוא פוליטיקאי גרמני שכיהן כשר החוץ של גרמניה וחבר הקבינט.
קודם לכן, מ-17 בדצמבר 2013 עד 14 במרץ 2018, כיהן כשר המשפטים הפדרלי להגנת הצרכן.
מאס הוא חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.
מאס נולד בסארלואי למשפחה קתולית.
לפני מינויו לממשל הפדרלי היה פעיל בפוליטיקה של חבל הסאר, שם כיהן כשר לאיכות הסביבה, אנרגיה ותחבורה (1998–1999), שר הכלכלה, העבודה, האנרגיה והתחבורה (2012–2013) וסגן שר-נשיא של זארלנד (2012–2013).
הייקויכטיס (שם מדעי: Haikouichthys) הוא סוג של יצור קדום שהיה מראשוני החולייתנים בעולם.
הוא חי בתקופה הקדומה קמבריון לפני 520–535 מיליון שנה.
מאובני היצור התגלו באתר המאובנים בצ'נגג'יאנג, ליד העיר קונמינג שביונאן.
ההייקויכטיס מופיע בפרק הראשון של הסדרה "ללכת עם מפלצות", כאשר להקה שלו נצמדת לאנומלוקאריס גדול שהפסיד בתחרות ומוצצים את דמו.
הייקרסטור (בהונגרית: Hejőkeresztúr) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים ובכפר עדיין קיימות מצבות יהודיות.
הייקירט (בהונגרית: Hejőkürt) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה שנים רבות מ-326 תושבים בשנת 1990 עד ל-261 תושבים בלבד בשנת 2018 (ירידה של כ-16%).
הייצה (בהונגרית: Hejce) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית הייצה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-333 תושבים בשנת 1990 עד 194 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-41%).
הייקי מקטש היא שחקנית גרמנייה.
ב-1988 נסעה למספר חודשים לניו מקסיקו על מנת לרכוש אנגלית בצורה טובה יותר.
היא למדה במשך ארבעה סמסטרים סוציולוגיה ומדעי המדינה באוניברסיטת דיסלדורף.
ב-1993 הופיעה לראשונה בטלוויזיה כשהנחתה מספר תוכניות בערוץ המוזיקה "VIVA".
ב-1996 הופיעה לראשונה בקולנוע בקומדיה "Männerpension" לצד טיל שווייגר.
ב-1997 שיחקה בסרט "Obsession" שהוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, בסרט זה הכירה את בן זוגה דניאל קרייג איתו הייתה במערכת יחסים עד 2004.
ב-2002 שיחקה בסרט האימה "האויב שבפנים".
ב-2005 שיחקה בסרט המדע הבדיוני "A Sound of Thunder" המבוסס על סיפור קצר של ריי ברדבורי, באותה שנה גם הופיעה בסרט "דלתות נפתחות" עם אנדי מקדואל.
ב-2009 שיחקה בסרט "הדלת" לצד מאדס מיקלסן.
שיחקה גם בסרט הדרמה הביוגרפי "Hilde", בו גילמה את הזמרת והשחקנית הילדגרד קנף.
ב-2011 גילמה את דודה פולי בהפקה גרמנית של הסרט "טום סוייר".
בשנת 2024 שיחקה בסדרה הקומית השחורה "איפה וונדה?" (אנ') באפל TV פלוס בתפקיד של קרלוטה קלאט, שנואשת למצוא את בתה שנעדרה וונדה, מסתבכת עם הרשת האפלה ומגלה את סודותיה הכמוסים של העיירה.
היירוקלס מאלכסנדריה היה סופר נאופלאטוניסט יווני שהיה פעיל סביב 430 לספירה.
הוא למד תחת פלוטרכוס (הנאופלטוניסט) באתונה בראשית המאה ה-5, ולימד במשך כמה שנים באלכסנדריה.
נראה כי הוא גורש ממנה והתיישב בקונסטנטינופול.
בזמן שהתגורר שם, בא לידי התנגשות עם הממשלה הנוצרית והוכה באופן חמור בבית המשפט, ייתכן בשל דבקותו בדת היוונית הישנה.
הוא נזרק לכלא והולקה באכזריות.
לאחר מכן גורש ופרש לאלכסנדריה.
החיבור השלם היחיד שלו שנשמר, היא הפרשנות על "פסוקי הזהב של פיתגורס" .
היא נהנתה ממוניטין רב בימי הביניים וברנסאנס, וישנם תרגומים רבים בשפות אירופיות שונות.
כמה כתבים אחרים, במיוחד אחד על השגחה וגורלו, מסת נחמה המוקדשת לפטרונו אולימפיודורוס מתבאי, מצוטטים או נזכרים על ידי פוטיוס וסטובאיוס .
היירוקלס טען נגד פטליזם אסטרולוגי בהתבסס על כך שהוא נתמך על ידי צורך בלתי-רציונלי במקום על ידי השגחה אלוהית רציונלית.
מאותה סיבה, הוא התנגד לפרקטיקות תאורגיות ומאגיות, מכיוון שאלו ניסיונות להחליף את הסדר ההשגחתי האלוהי.
אף על פי שהוא אף פעם לא מזכיר את הנצרות בחיבוריו ששרדו, כתביו נלקחו כניסיון ליישב בין מסורות דת יוונית לבין האמונות הנוצריות בהן הוא אולי נתקל בקונסטנטינופול.
לאוסף של כ-260 הערות שנונות המיוחסות להיירוקלס ולפילאגריוס, ה"פילוגלוס", אין קשר עם היירוקלס מאלכסנדריה, אך ככל הנראה הוא אוסף מאוחר יותר, שנוסד על בסיס שני אוספים ישנים יותר.
כיום מוסכם כי הקטעים של ה"אלמנטים של אתיקה" שנשמרו על ידי סטובאיוס הם מתוך חיבור מאת פילוסוף סטואי בשם היירוקלס , בן זמנו של אפיקטטוס, אשר זוהה עם "Hierocles Stoicus vir sanctus et gravis" אצל אולוס גליוס (ix.
תיאוריה זו מאושרת על ידי גילויו של פפירוס.
סוסיאנוס היירוקלס (Sossianus Hierocles; פעל סביב שנת 303 לספירה) היה אריסטוקרט רומאי ובעל תפקיד רשמי.
הוא שימש כמושל בסוריה תחת הקיסר דיוקלטיאנוס בזמן כלשהו בשנות ה-290. לאחר מכן התמנה למושל ביתיניה.
הוא זכור בעיקר בגלל פעילותו האנטי-נוצרית בביתניה, שם חיבר מאמר ביקורת על הנצרות בשם "אוהב אמת".
בפברואר 303 הוצאו צווי "הרדיפה הגדולה" נגד הנוצרים.
כתובות בתדמור משמרות את פרטי הקריירה המוקדמת שלו.
בזמן כלשהו בין השנים 293–303, היה היירוקלס מושל (פראיסס ) הפרובינקיה פיניקיה ליבננסיס , בצד המזרחי של הר הלבנון.
המחוז כלל את תדמור, שם נמצאת הכתובת המעידה על הקריירה שלו.
לאחר מכן היה המושל (ויקאריוס ) של מחוז כלשהו, אולי המזרח (Dioecesis Orientis, כולל סוריה, ארץ ישראל, ובאותה עת, מצרים).
בשנת 303 מונה היירוקלס למושל (praeses) ביתיניה.
אף על פי שמדובר בהורדה בדרגתו לכאורה (praeses הייתה דרגה נמוכה יותר מאשר vicarius, עם פחות תחומי אחריות ופחות יוקרה), המעבר קירב את היירוקלס לחצר הקיסרית, ולמושב הכוח האמיתי: הקיסר.
בזמן שהותו בביתיניה, חיבר היירוקלס מאמר ביקורת על הנצרות בשם "אוהב אמת" .
מאמר זה ידוע כמקרה הראשון של האמצעי, שהיה פופולרי בפולמוס הפגני המאוחר יותר, של השוואה בין האדם הקדוש הפגני אפולוניוס איש טיאנה לישו.
ככל הנראה, רבים מטיעוניו הושפעו מחיבורו המפורסם יותר של קלסוס.
היירוקלס נהג לאכוף את הגזרות הללו בלהיטות.
היירוקלס נעשה מאוחר יותר מושל מצרים (praefectus Aegypti).
מעיד על כך פפירוס מקראניס (Papyri Cairo Isiodrus 69).
עם זאת, בעוד שתאריך הפפירוס ברור (ינואר), השנה שלו אינה ברורה.
היא זוהתה כשנת 307 או 310/11; רוב המומחים מבכרים את התאריך המאוחר יותר.
באופן דומה, גם אוסביוס מציין ב"מרטירים של ארץ ישראל" תאריך דו-משמעי: לאחר תיאורו את מות הקדושים של אפפיאנוס (2 באפריל 306), הוא עובר למות הקדושים של אחיו של אפפיאנוס, אדסיוס, אשר "מעט אחר כך" תקף את המושל היירוקלס באלכסנדריה והוצא להורג.
גם הרשימות הקיימות של מושלי מצרים אינן מאפשרות דיוק נוסף: ישנם פערים בין קלודיוס קולקיאנוס ב-29 במאי 306 במאי (Papyri Oxyrhynchus 1104) וולריוס ויקטורינוס בשנת 308 (Papyri Oxyrhynchus 2674), כמו גם בין איליוס היגינוס 22 ביוני 309 (Papyri Oxyrhynchus 2667) ואורליוס אמוניוס ב-18 באוגוסט 312 (Chrestomathie 2.64).
אוסביוס מקיסריה (263 בערך – 339) כתב ספר שכותרתו "נגד היירוקלס" (Contra Hieroclem) בזמן כלשהו בראשית המאה ה-4. המועד שנוי במחלוקת.
אדולף פון הארנאק , טען בתחילת המאה ה-20, שיש לתארך אותו ללפני שנת 303, מכיוון שהוא אינו מכיל שום התייחסות לרדיפה שהחלה באותה שנה.
אולם ארנסט שוורץ האמין כי הספר הכיל התייחסות למותו של גלריוס, שאירע באפריל או במאי 311. כתוצאה מכך תיארך שוורץ את החיבור בין מותו של גלריוס למותו של מקסימינוס בקיץ 313. ג'יי סטיבנסון צידד במחקרו על אוסביוס (1929) בשנת 306/07, בנימוק שנראה כי אוסביוס מתייחס להיירוקלס כמושל מצרים.
אולם התארוך שלו התגלה כפחות פופולרי בספרות מאשר התאריכים של הארנאק ושוורץ.
רוב החוקרים באמצע המאה ה-20 הלכו בעקבות שוורץ.
בשנת 1976 הרחיב טימות'י בארנס את טענותיו של הארנאק וערער על תארוכו של שוורץ.
בארנס מצא את התאריכים 311–313 קשים להיתכנות, בהתחשב במה שעוד ידוע על ההיסטוריה הספרותית של אוסביוס בתקופה זו, שהרי הוא כתב את "הכנה לבשורה" (ב-15 ספרים) ואת "הוכחת הבשורה" (ב-20 ספרים) בשנת 313 או זמן קצר לאחריה.
לטענת בארנס, לא רק שזה היה פרויקט ספרותי נרחב, אלא גם פרויקט מרוחק בנימה ובמהות מ"נגד היירוקלס".
בארנס גם חולק על תוקף טענתו של שוורץ לפיה אוסביוס מתייחס למותו של גלריוס.
הקטע המצוטט יכול להתייחס לדקיוס או ולריאנוס.
חיבור התשובה של אוסביוס מגביל עצמו להשוואה של היירוקלס בין ישו לאפולוניוס מטיאנה.
אוסביוס קובע כי השוואה זו היא המעשה המקורי היחיד של היירוקלס: "מכל הכותבים, שתקפו אותנו אי פעם, [הוא] עומד לבדו בבחירת אפולוניוס, כפי שעשה לאחרונה, לצורך השוואה וניגוד עם מושיענו".
לדברי אוסביוס, הוא נמנע מעיסוק בחלקים אחרים במאמרו של היירוקלס, מכיוון שטיעוניו כבר הופרכו קודם לכן בחיבורו של אוריגנס, "נגד קלסוס" .
ידוע גם שאוסביוס כתב חיבור שלא שרד, שכותרתו "נגד פורפיריוס" (ב-25 ספרים), שכתב חיבור "נגד הנוצרים".
גם החיבור "אפוקריטיקוס" של מקאריוס מאגנס ככל הנראה נכתב כתשובה לחיבורו של היירוקלס, "אוהב אמת".
על אופי חיבורו של היירוקלס ניתן ללמוד יותר מתוך דברי לקטאנטיוס.
לדבריו, היירוקלס חתר לחשוף את שקר כתבי הקודש, באמצעות הוכחתם כסותרים את עצמם.
לצורך כך, הוא סיפק פרטים רבים והפגין בקיאות כאילו היה נוצרי בעצמו (Institutiones Divinae, V, 2:14).
בתיאורו של לקטאנטיוס את חיבורו של היירוקלס, מופיע אזכור יחיד ליהודים, בנוגע ליחסים בינם ובין ישו (Divinae Institutiones V, 3:4).
לקטאנטיוס אינו מזכיר את היירוקלס בשמו.
לדבריו, היירוקלס טען כי ישו ברח מהיהודים, אסף כנופיה בת 900 איש וביצע מעשי שוד, ומסיבה זו נצלב.
(ביפנית: ハイキュー!!) היא סדרת מאנגה יפנית, שנכתבה ואויירה על ידי הרויצ'י פורודאטה, כשהיא פורסמה במגזין שונן ג'אמפ השבועי בין פברואר 2012 ליולי 2020. הסדרה עוקבת אחר שויו הינאטה, תלמיד תיכון נמוך, ושאר קבוצת הכדורעף של תיכון קאראסונו, עבורה הינאטה משחק.
בעקבות הצלחת המנגה, נוצר עיבוד לאנימה, שנעשה על ידי סטודיו Production I.G.
סדרת האנימה כללה ארבע עונות, 84 פרקים, 5 פרקי OVA ושודרה מאפריל 2014 עד לדצמבר 2020.
בנוסף לכך, הסטודיו Production I.G יצרו גם 4 סרטים שונים, בין השנים 2015 ל-2017. מחוץ ליפן, האנימה שודרה תחת שירות הסטרימינג Crunchyroll.
בישראל צפויה לעלות האנימה בספריית האנימה עם תרגום עברי.
שויו הינאטה, גיבור הסדרה, החל לאהוב כדורעף ולהשקיע בזה לאחר שצפה במשחקיו ובעליונתו של נער המכונה "הענק הקטן", מתיכון קאראסונו, שלמרות גובהו הנמוך, הפך להצלחה.
הינאטה, נחוש להידמות אליו, מתחיל לשחק כדורעף בחטיבה, בה הייתה רק קבוצת כדורעף לבנות והינאטה היה צריך לאלתר אימונים בעצמו.
בסופו של דבר, הוא הצליח לשכנע תלמידים אחרים שלומדים איתו בחטיבה להירשם לטורניר הכדורעף לחטיבה.
כבר במשחק הראשון הדרך שלהם בטורניר מסתיימת, לאחר תבוסה מוחצת מחטיבת קיטאגווה דאיצ'י בראשות טוביו קאגיאמה, שידוע בשל היכולות שלו, אך גם בשל אופי המשחק האגרסיבי והאנוכי שלו.
לאחר שנה, הינאטה מגלה שהוא וקאגיאמה, אותו נשבע לנצח, נרשמו לאותו תיכון, קאראסונו.
בשביל למצות את הפוטנציאל של קבוצת הכדורעף ולהגיע להישגים, השניים חייבים ללמוד להסתדר ביחד ולתפקד על המגרש ולנצל את יכולות ההגשה של קאגיאמה עם יכולות ההנחתה של הינאטה.
ביחד עם ההובלה והניסיון השנה השלישית, דאיצ'י סאוואמורה, קפטן הקבוצה, קושי סוגאוורה ואזומנה אסהיי, הנחשב לכוכב הקבוצה, תלמידי השנה השנייה, ריו טאנאקה, יו נישינויה, ותלמידי שנה ראשונה נוספים, קיי טסוקישימה וטדשי ימגוצ'י, הקבוצה מנסה לפלס את דרכה להצלחה.
בדרך, התלמידים החדשים מתוודעים ליריבות של קאראסונו נגד נקומה, שזכה בשנות השיא של היריבות לכינוי "קרב במזבלה", כשקאראסונו מיוצגת על ידי עורב ונקומה על ידי חתול.
הקבוצה ערכה כנגד נקומה משחקי הכנה, עבור טורניר התיכונים של מחוז מיאגי.
הקבוצה מתמקדת בטורניר האביב, ומתחילה בסדרה של הכנות לקראתו, שכללו מחנה אימונים נגד קבוצות בכירות מטוקיו.
עונה 3: תיכון קאראסונו נגד אקדמיית שיראטוריזוואה
עונה 3 עקבה אחרי משחקה של קאראסונו נגד אקדמיית שיראטוריזוואה, בגמר של טורניר האביב.
שיראטוריזוואה נחשבת לקבוצה הטובה ביותר במחוז מיאגי, בראשות הכוכב שלה, אושיג'ימה וואקאטושי.
אחרי הניצחון על שיראטוריזוואה בטורניר האביב, שקבע שקאראסונו תהיה הקבוצה שתייצג את מיאגי בטורניר הלאומי, הינאטה, קאגיאמה, ושאר השחקנים, מחיים מחדש את "קרב המזבלה" נגד נקומה.
שויו הינאטה (日向 翔陽) - הדמות הראשית בסדרה, תלמיד שנה ראשונה.
לובש את מספר 10 בהשראת הענק הקטן, שגרם להינאטה להתאהב בכדורעף.
הינאטה הוא בעל אינסטינקטים מהירים ויכולות קפיצה, מה שמסייע לו על המגרש בתור מנחית ופיתיון, ויוצר שיתוף פעולה של טוביו קאגיאמה.
טוביו קאגיאמה (影山 飛雄) - תלמיד שנה ראשונה.
הגיע לקאראסונו מחטיבת קיטאגווה דאיצ'י.
לצד הכישרון הגדול של קאגיאמה, הוא התאפיין בסגנון משחק אגואיסטי ואגרסיבי, ונהג לבקר באופן קבוע את פעולותיהם של חברי קבוצתו בקיטאגווה דאיצ'י, דבר שגרם להם לנטוש אותו בסופו של דבר ולהפסיד את טורניר החטיבה.
בקאראסונו, קאגיאמה לומד את חשיבות הקבוצתיות ולומד להתאים את עצמו אל חברי קבוצתו, הוא והינאטה יוצרים את "ההתקפה המהירה", שמחברת בין ההגשה של קאגיאמה להנחתה של הינאטה.
קיי טסוקישימה (月島 蛍) - תלמיד שנה ראשונה.
מתקשה להסתדר עם הינאטה וקאגיאמה והשחקן הגבוה ביותר בקבוצה.
ידוע בהיותו קריר וסרקסטי אבל בעל אופי ילדותי למדי וחיבה עזה לדינוזאורים.
אזומנה אסהי (東峰 旭) - תלמיד שנה שלישית.
נחשב לכוכב של קאראסונו אך למרות זאת מאופיין לפעמים בחוסר ביטחון עצמי ושעמום.
דאיצ'י סוואמורה (澤村 大地) - קפטן הקבוצה, תלמיד שנה שלישית.
יו נישינויה (西谷 夕) - ליברו הקבוצה, תלמיד שנה שנייה שמאופיין עם יכולות הגנתיות.
נישינויה נמוך אפילו יותר מהינאטה והחבר הטוב ביותר של אסהי.
טדשי ימגוצ'י (山口 忠) - תלמיד שנה ראשונה וחוסם אמצע בקבוצה.
החבר הטוב ביותר של טסוקישימה ונוהג לכנות אותו "טסוקי".
קושי "סוגה" סוגאוורה (菅原 孝支) - תלמיד שנה שלישית.
ידוע בשל השלווה הנפשית שלו והביטחון שהוא מקנה לשאר חברי הקבוצה.
בשל העובדה שגם הוא מגיש, הוא מאבד את המקום שלו בהרכב לקאגיאמה.
ריוסונקה 'ריו" טאנקה (田中 龍之介) - תלמיד שנה שנייה, מנחית.
חמום מוח ואמוציונלי במהלך משחקים.
קיוקו שימיזו (清水 潔子) - תלמידת שנה שלישית בקאראסונו.
משמשת כמנהלת הקבוצה, לא נוהגת להתבטא ולהביע את עצמה, אך זוכה לגילוי חיבה רבים מטאנקה ונישינויה.
שיקארה אנושיטה (縁下 力) - תלמיד שנה שנייה.
נזוהיטו נריטה (成田 一仁) - תלמיד שנה שנייה.
היסשי קינושיטה (木下 久志) - תלמיד שנה שנייה.
קיישין אוקאי (烏養 繫心) - מאמן הקבוצה ונכדו של המאמן אוקאי, שהיה המאמן המיתולוגי והידוע של קאראסונו.
איטטסו טאקדה (武田 一鉄) - יועץ הקבוצה.
חסר ידע וניסיון כלפי הענף, אך עדיין מדרבן ומשמש כעוזר.
הייקליף (בסינית מסורתית: 曉盧; באנגלית: Highcliff) הוא גורד שחקים הממוקם באי הונג קונג השייך להונג קונג.
בניית המגדל החלה בשנת 2000 והסתיימה ב־2003. רוב המגדל (70 מתוך 73 ה) משמש למגורים.
יחס הדקיקות של המגדל גבוה במיוחד: 1:20, דבר שהופך אותו למגדל עיפרון, כמו שלצידו וגורדי שחקים נוספים בהונג קונג.
גובה המגדל הוא 252.4 מטרים.
הייפרפופ הוא מיקרוז'אנר שהחל לקבל תאוצה בממלכה המאוחדת בעשור השני של המאה ה-21. ההייפרפופ מאופיין במוזיקה אלקטרונית המשלבת מוזיקת פופ עם אלמנטים של טראפ, EDM, היפ הופ וסגנונות מוזיקה אלקטרוניות אחרים.
ההייפרפופ ידוע בעיקר בשל קצב מפעם המהיר שלו, הבס הכבד והשימוש שהוא עושה במוזיקה אוונגרדית.
הייפרפופ צבר פופולריות רבה בשנים האחרונות דרך רשתות חברתיות כגון ספוטיפיי וטיקטוק.
באוגוסט 2019, ספוטיפיי הוציאו פלייליסט הייפרפופ אשר כלל שירים של 100 Gecs ושל צ'ארלי XCX.
ב-2020 יצא השיר "" של אילי-אוטו שגם כן נתן תאוצה לז'אנר לאחר שהתפרסם ברשת החברתית טיקטוק.
קהילת ההייפרפופ מקושרת לרוב עם קהילת הלהט"ב וזמרים רבים בתוך הקהילה הם טרנסג'נדרים, ג'נדרקווירים או הומוסקסואלים.
עם זאת, זמרי הייפרפופ רבים שרים על שלל נושאים.
הייפרפופ רוסי הוא תת-ז'אנר של הייפרפופ שנוצר בתחילת 2021 והחל לקבל תאוצה ברוסיה ובמדינות העולם ב-2022. ההייפרפופ הרוסי חווה הצלחה בעיקר בקרב הדור הצעיר, והרבה שירי הייפרפופ רוסיים הפכו ויראלים גם בפלטפורמות בינלאומיות כגון טיקטוק.
רובם מדברים על חגיגה, זוגיות, שברון לב ומחשבות אובדניות, אך רובם גם בעלי מוזיקה בעלת קצב מפעם מהיר בדומה לז'אנר הכולל.
הייפרפופ יפני (ביפנית: 日本のハイパーポップ) הוא תת-ז'אנר של הייפרפופ שנוצר בתחילת 2021 והחל לקבל תאוצה ביפן ובמדינות העולם ב-2022. ההייפרפופ היפני להבדיל מתת-ז'אנרים אחרים, מכיל גם אלמנטים מן עולם הג'יי-פופ.
ההייפרפופ היפני ידוע בסגנון שמח מאוד, כמעט אופורי, וגם נפוץ מאוד במסיבות ובמועדונים.
לרוב, הייפרפופ נתפס כז'אנר מוגזם בקצביו ואקלקטי.
אמני ההייפרפופ משתמשים בסינתיסייזר, במאפיינים מסגנון הפופ, בתולעי אוזניים, בקומפרסור ובדיסטורשן בשביל ליצור סגנון מוזיקה ייחודי וסוריאליסטי.
בקליפים רבים מתרבות ההייפרפופ, יש אלמנטים נוסטלגיים מתרבות הווב 2.0. רוב השירים עושים שימוש במפעם (Tempo) גבוה לעומת שירי פופ רגילים.
לדברי העיתונאי אלי אניס, הייפרפופ משלב הרבה אתוסים יחדיו.
הרבה זמרי הייפרפופ כותבים על סוגיות של זהות מגדרית, דיכאון, אהבה ותשוקה.
היירופאנטיס (ביוונית עתיקה: ἱεροφάντης, ברומאניזציה: Hierophantēs) הוא אדם המביא את בני הקהילות אמוניות-פולחניות אל הנוכחות של מה שנחשב לקדוש.
הוא תואר שניתן לכהן דת ביוון העתיקה, במיוחד לכהן הראשי של פולחן המסתורין האלאוסיני, אחד מפולחני המסתורין הידועים ביותר של יוון העתיקה.
כהן זה היה אחראי על גילוי סמליהם הקדושים במהלך הטקסים, ולעיתים קרובות היה אדם זקן ורווק שנבחר ממשפחת אאומולפידס (Eumolpids) ששימשה לתפקיד זה בירושה.
במהלך הטקסים, ההיירופאנט לבש כתר וגלימה ארוכה ומקושטת בסגול.
היירופאנט מגיע מהשפה היוונית, ומשמעותו "מגלה דברים קדושים".
במהלך הטקסים, הוא היה מכריז שכל האנשים הלא טהורים יישארו מחוץ לאזור הטקסים והיה מציג את הסמלים הקדושים לצופים.
הקשרים מודרניים, המונח היירופאנט משמש לעיתים גם לתיאור דמויות חשובות ומובילות בתחום הדת או המוסר.
לדוגמה, בקלפי הטארוט, קלף ההיירופאנט מייצג מסורות, ערכים מוסריים והדרכה רוחנית.
בקלפי הטארוט של ריידר-וייט ובחפיסות דומות, "היירופאנט" (המכונה בטארוט דה מרסיי כ"פופ" במשמעות לאפיפיור) הוא אחד מעשרים ושניים הקלפים של הארקנה הגדולה, ומייצג התאמה לסטנדרטים חברתיים או כיבוד הסדר המוסרי החברתי הקיים.
כהדרכה לידע, תובנה וחכמה, בקריאה בטארוט הוא עשוי, לדוגמה, לייצג כהן, מלומד, מטפל או מורה, ויכול להיות דומה לקלפי הנזיר או מלך הגביעים.
ארתור אדוארד וייט כתב שההיירופאנט:
"...מסמל גם את כל הדברים הצודקים והקדושים בצד הגלוי.
ככזה, הוא ערוץ החסד השייך לעולם המוסדות להבדיל מעולם הטבע, והוא מנהיג הגאולה למין האנושי בכלל.
הוא הסדר והראש של ההיררכיה המוכרת, שהיא השתקפות של סדר היררכי אחר וגדול יותר; אבל ייתכן שהפונטיף ישכח את משמעות מצבו הסמלי ויפעל כאילו מכיל בתוכו את כל מה שסמלו מסמל או מבקש להראות.
הוא אינו, כפי שנחשב, פילוסופיה - אלא אם כן מדובר בצד התאולוגי; הוא אינו השראה; ודת איננה, אף על פי שהוא אמצעי לביטויה."
הייקי סבולאינן (בפינית: Heikki Ilmari Savolainen; 28 בספטמבר 1907 – 29 בנובמבר 1997) היה מתעמל מכשירים פיני.
הוא השתתף בחמש אולימפיאדות רצופות מ-1928 עד 1952 וזכה לפחות במדליה אחת בכל אחת מהן, מתוכן שתי מדליות זהב.
בשנת 1928, הוא זכה בארד על סוס סמוכות, שהייתה המדליה האולימפית הראשונה אי פעם בהתעמלות עבור פינלנד.
לאחר שזכה במדליה האחרונה שלו באולימפיאדת הלסינקי (1952), הוא הפך למדליסט ההתעמלות המבוגר ביותר, בגיל 44. הוא נשא את השבועה האולימפית בטקס הפתיחה של משחקי 1952. בשנת 1932, לסבולאינן ולחברו לקבוצה איינרי טרסווירטה היה אותו ציון במתח, אך הנבחרת הפינית הצביעה בעד הענקת מדליית הכסף לסבולאינן.
ב-1948, הוא שוב קיבל אותו הניקוד כמו חבריו לקבוצה ויקו הוהטנן ופאבו אלטונן על סוס סמוכות, ומדליית הזהב חולקה בין השלושה.
אף על פי כן, הוא אכן זכה במדליית זהב אישית באותה אליפות עולם 1931 במתח.
באליפות העולם זכה סבולאינן רק במדליה אחת, כסף קבוצתי ב-1950. במולדתו, הוא אסף 20 תארים בין השנים 1928 לבין 1950, כולל שישה תארים בודדים בין השנים 1928–1937.
סבולאינן סיים את לימודיו כמורה לחינוך גופני בשנת 1931, וכדוקטור לרפואה בשנת 1939, ולאחר מכן החל לעבוד כרופא בעיר הולדתו קאיאני, פינלנד.
במלחמת החורף שירת בדרגת לוטננט קולונל כרופא ראשי בבית חולים צבאי.
במקביל, עבד סבולאינן עבור מגזין הספורט הפיני Urheilulehti בשנים 1932–1937. בין השנים 1946 ל-1959 כיהן כסגן נשיא התאחדות ההתעמלות הפינית, ובשנים 1946–1956 כנשיא התאחדות ההתעמלות של קאיאני, העיר שבה התגורר רוב חייו המאוחרים יותר.
סבולאינן הוא המתעמל הפיני היחיד שנכנס להיכל התהילה הבינלאומי של ההתעמלות (2004).
היירם רודני ברטון היה רופא ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, אשר כיהן שתי קדנציות כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם דלאוור בין השנים 1905 ל-1909.
ברטון נולד ב-13 בנובמבר 1841 בלואיס שבדלאוור.
אמו הייתה רות האן רודני.
הוא למד באקדמיית סנט פיטר בלואיס, לימד במשך שנתיים בבתי הספר במחוז סאסקס, ועסק בעסקי המוצרים היבשים בוושינגטון הבירה, מ-1862 עד 1865. בשנת 1868 השלים ברטון את לימודיו במחלקה הרפואית של אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה ועסק ברפואה בפרנקפורד, דלאוור, מ-1868 עד 1872, אז חזר ללואיס.
מ-1877 עד 1888, היה ברטון סגן גבאי המכס של נמל לואיס והיה עוזר מנתח בפועל בשירות בית החולים של הצי מ-1890 עד 1893. הוא התמודד ללא הצלחה לסנאט של המדינה ב-1898 ושימש כציר בוועידה הלאומית הרפובליקנית ב-1896, 1900 ו-1908.
ברטון נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1904 ונבחר מחדש ב-1906. במהלך הקדנציות הללו, כיהן עם סיעת הרוב הרפובליקנית בקונגרסים ה-59 וה-60, במהלך ממשלו של הנשיא תאודור רוזוולט.
הוא ביקש להיבחר מחדש ב-1908 אך איבד את מועמדות מפלגתו לעורך הדין ויליאם הילד, שזכה בבחירות הכלליות וכיהן בקונגרס.
ברטון כיהן שתי קדנציות, מ-4 במרץ 1905 ועד 3 במרץ 1909. לאחר שעזב את תפקידו, חידש את העיסוק ברפואה בלואיס.
ברטון מת ב-17 ביוני 1927 בלואיס שבדלאוור ונקבר בחצר הכנסייה האפיסקופלית של סנט פול בג'ורג'טאון, דלאוור.
ביתו בלואיס נמצא בבעלות ה-Lewes Historical Society ופתוח לציבור.
היירם לאונג פונג, או בשמו המקורי יאו לאונג פונג היה איש עסקים, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מהוואי.
פונג, שנולד לעובד במטעי סוכר מהגר קנטונזי, היה אחד משני הסנאטורים הראשונים של הוואי לאחר שהפכה למדינה ה-50 בארצות הברית ב-1959. הוא היה הסנאטור הסיני-אמריקאי הראשון והאסיאתי-אמריקאי הראשון של ארצות הברית, כיהן בין השנים 1959 עד 1977.
בוועידה הלאומית הרפובליקנית של 1964, הפך פונג לאסיאתי-אמריקאי הראשון שקיבל קולות צירים על מועמדות מפלגתו לנשיאות ארצות הברית.
בסנאט, פונג תמך בחקיקה של זכויות אזרח ובביטול מחסומים אתניים להגירה.
פונג נולד בשכונת הונולולו בקאליהי באי אואהו בתור השביעי מבין 11 ילדים.
אביו, פונג סאו האו, היה ממוצא קנטונזי (מז'והאי של ימינו) והיגר להוואי ב-1872, יחד עם כמעט 45,000 מהגרים נוספים שיעבדו במטעי סוכר.
פונג החל לעבוד בגיל ארבע בקטיף שעועית להזנת בקר, ועד גיל שבע עבד כמצחצח נעליים.
פונג למד בבתי ספר ציבוריים מקומיים וסיים את לימודיו בתיכון מקינלי ב-1924. מסאג'י מרומוטו, שהמשיך להיות השופט היפני-אמריקאי הראשון בבית המשפט העליון של הוואי, היה חברו לכיתה.
ב-1930, פונג קיבל תואר מאוניברסיטת הוואי במנואה, וב-1935 השיג תואר במשפטים מבית הספר למשפטים בהרווארד.
לאחר שחזר להוואי, פונג עבד במשרד התובע התובע של הונולולו.
בשנת 1938, פונג נכנס למשפט פרטי והקים את משרד פונג, מיהו, צ'וי ורובינסון.
בשנת 1942, הוא שינה את שמו ל"היירם", לפי הדיווחים לכבודו של היירם בינגהם הראשון, מיסיונר פרוטסטנטי מוקדם בהוואי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא שירת כמייג'ור בחילות האוויר של צבא ארצות הברית בתור שופט, לאחר מכן פרש כקולונל במילואים של חיל האוויר של ארצות הברית.
באותה שנה בה ייסד את משרד עורכי הדין שלו, פונג נכנס לחיים הפוליטיים הנבחרים כחבר בבית הנבחרים הטריטוריאלי של הוואי, שם הפך ליושב ראש הבית מ-1948 עד 1954. במהלך תקופה זו, הוא היה אחד המנהיגים הבולטים במאבק להפוך את הוואי למדינה.
כמחוקק טריטוריאלי, פונג היה נציג בוועידה הלאומית הרפובליקנית של 1952.
פונג נאלץ לפרוש כאשר המפלגה הדמוקרטית של הוואי כבשה בהצלחה את מעוז המפלגה הרפובליקנית בהוואי בבית המחוקקים הטריטוריאלי של הוואי על ידי הצבעה להדחת רוב בעלי התפקידים הרפובליקנים מתפקידם.
פונג הקים כמה עסקים לאחר שעזב את בית המחוקקים.
בשנת 1952, יחד עם חמש משפחות איים נוספות, היירם פונג הקים את Finance Factors, אחת מחברות ההלוואות התעשייתיות והצרכניות הראשונות, כדי לתת שירות למספר ההולך וגדל של מיעוטים שביקשו להקים עסקים חדשים ולרכוש בתים.
לאחר שהוואי קיבלה מעמד של מדינה ב-1959, פונג הפך לאחד משני הסנאטורים הראשונים של המדינה, ושירת לצד המושל לשעבר הפופולרי אורן לונג, דמוקרט.
לפי הוושינגטון פוסט, ניתן לייחס חלקית את הצלחתו הפוליטית של פונג לתמיכה שקיבל מאיגוד ה-Longshore and Warehouse International החזק.
בתפקיד, פונג נחשב בדרך כלל כרפובליקני מתון, שהצביע בעד רבות מיוזמות "החברה הגדולה" של הנשיא לינדון ב.
ג'ונסון, כגון הקמת מדיקר ב-1965.
בבחירות של 1959, פונג ניצח מול פרנק פאסי הדמוקרט בהפרש של 52.9%-47.1%.
ב -1964, פונג נבחר מחדש עם 53% מהקולות נגד הדמוקרט תומאס גיל, שקיבל 46.4%.
פונג נבחר שוב ב-1970 בפער קרוב עוד יותר של 51.6% מהקולות לעומת 48.4% לדמוקרט ססיל הפטל.
ב-1976, פונג בחר לפרוש במקום להיבחר מחדש, והחליף אותו הדמוקרט ספארק מאטסונגה.
פונג זכה פעמיים בתואר הבן האהוב על הוואי בוועידה הלאומית הרפובליקנית ב-1964 וב-1968. ב-1964, הוא הפך לאמריקני האסייתי הראשון שקיבל קולות לנשיאות בוועידה גדולה של המפלגה, וקיבל את קולות משלחות הוואי ואלסקה.
פונג הוא עד היום הרפובליקני היחיד שכיהן אי פעם כסנאטור של הוואי.
פונג התקבל בבוז על ידי קהל בשל ההגנה על ג'ורג' וו.
רומני, מזכיר השיכון והפיתוח העירוני דאז, בעקבות שערוריית תעשיית הנדל"ן.
בשנת 1960, ריצ'רד ניקסון ציין כי "החלום האמריקאי הוא לא רק חלום, הוא מתגשם - חייו של היירם פונג מוכיחים זאת" במהלך ביקור בהוואי.
פונג הצביע בעד חוקי זכויות האזרח של 1960, 1964, ו-1968, וכן בעד התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית פונג תמך בחוק זכויות ההצבעה של 1965, וכתב תיקון שצופי הסקרים ישמרו על תהליך הבחירות.
בנוסף, פונג הצביע בעד אישורו של ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-1965, במהלך הדיון על חוק ההגירה והלאום משנת 1965, ענה פונג על שאלות הנוגעות לשינוי אפשרי בדפוסים התרבותיים של ארצות הברית על ידי זרם של אסייתים:"אסייתים מייצגים שש עשיריות מ-1 אחוז מאוכלוסיית ארצות הברית...
לגבי יפן, אנו מעריכים שב-5 השנים הראשונות יהיו בסך הכל כ-5,391...
האנשים מאותו חלק של העולם יהיו לעולם אל תגיע לאחוז אחד מהאוכלוסייה...הדפוס התרבותי שלנו לעולם לא ישתנה מבחינת אמריקה." (סנאט ארצות הברית, ועדת המשנה להגירה והתאזרחות של הוועדה למשפטים, וושינגטון הבירה, 10 בפברואר 1965, עמ' 71, 119.)
במהלך כהונתו של ניקסון, פונג היה תומך קולני של מלחמת וייטנאם, שלפי הדיווחים הותירה רבים מהבוחרים האסיאתים-אמריקאים לא מרוצים.
לפי ה-Honolulu Star-Bulletin, תמיכתו של פונג במלחמת וייטנאם הובילה לאיבוד קולות בבחירות 1970, מסע הבחירות החוזר האחרון שלו.
פונג התחתן עם אלין לו ב-1938; נולדו להם ארבעה ילדים.
לאחר פרישתו מהסנאט, פונג התמודד עם קשיים כלכליים ומשפטיים, כולל מספר תביעות משפטיות עם בן על העסקים של המשפחה שאילצו אותו ואת אשתו להכריז על פשיטת רגל ב-2003. הם ניהלו גן בוטני של שנפתח לציבור בשנת 1988.
ב-18 באוגוסט 2004, היירם פונג מת מאי ספיקת כליות בביתו בהונולולו; הוא היה הסנאטור לשעבר החי האחרון שנולד בעשור הראשון של המאה ה-20.
פונג היה נוצרי קהילתי ונקבר בפארק הזיכרון ובמת המתים של נואואנו.
המסמכים של פונג נתרמו לספריית אוניברסיטת הוואי במנואה באוגוסט 1998. פונג גם סיפק תמיכה כספית לשימור ולמלאי של למעלה מאלף ארגזים, קופסאות ותאי מסמכים.
בתוכם נכללו מסמכים, תמונות, סרטונים ומזכרות מתקופת כהונתו של פונג בקונגרס ומהחיים הפרה-פוליטיים, כולל רשימות מבית הספר למשפטים.
כלולים באוסף סדרות של תיקי משרדים בוושינגטון די.
והוואי, חומרי ועדת דואר ושירות המדינה (POCS), ומזכרות פוליטיות.
כ-80 קופסאות של ספרים ליוו את המסמכים של פונג, כמה הקדישו את עבודתו בוועדות הסנאט כמו ה-POCS.
כמה מהספרים נשמרו עם אוסף הקונגרס, אם כי רובם נוספו לספריית האוניברסיטה.
עבור אלה תוכננה צלחת ספר מתנה הכוללת את חתימתו המצוינת של הסנאטור.
המסמכים טופלו בשנת 2003 על ידי הארכיונאית די הייזלריג, וזמינים לחוקרים בתיאום מראש.
הייקינג (מאנגלית: Hiking, בעברית ידוע גם בשם סיירות או טיול רגלי) היא הליכה ארוכה, לרוב לאורך שבילים הממוקמים באזורי טבע.
תחביב ההייקינג החל באירופה במאה ה-18. לאורך ההיסטוריה, הייקים ארוכים היו מזוהים עם עליות לרגל.
תומאס ווסט, כומר סקוטי, הוביל לפרסום רב של תחביב ההייקינג במדריך שלו לאזור האגמים משנת 1778. גם המשורר האנגלי ויליאם וורדסוורת' היה חובב הליכות וכתב שירים על כך.
כיום, חובבי הייקינג ידועים ביותר "הייקרים", חלקם אף משתתפים בארגוני הייקינג.
הציוד להייקינג תלוי באזור האקלים שבו ההייקינג מתבצע.
רוב ההייקרים הולכים עם נעלי הליכה, נעליים המיועדות להגנה על כפות הרגליים והקרסוליים במהלך פעילויות הליכה בגבעות ובטיפוס הרים.
ניתן לחבר אליהם זיזים ייחודיים לאחיזה טובה יותר בקרחונים או בשלג.
הם חזקים במיוחד, עמידים ובעלי סוליות נוקשות כדי לספק תמיכה לקרסוליים והגנה בשבילים סלעיים קשים.
רוב ההייקרים לוקחים איתם גם תיק גב, בו ניתן לאחסן פנס, ציוד עזרה ראשונה, מכשיר ניווט לווייני (GPS) ושמיכת מילוט, המיועדת להפחית אובדן חום.
באזורים לא יציבים, הייקרים משתמשים במוט הליכה.
טרק הוא מסלול טיול רגלי האורך בין מספר שעות למספר ימים, ולעיתים אפילו מספר חודשים.
הטרק הוא מרכיב חשוב בטיול התרמילאים – בטרקים פוגשים תרמילאים ממדינות זרות ונחשפים לנופי הארץ המטויילת – שהם חלק הארי של הטיול.
פעמים רבות יש לטרק שיא שהולכים לקראתו: צפייה בקרחון וטיול עליו, הגעה למעבר הרים גבוה, או מקום מעניין מבחינה גאוגרפית או תרבותית.
בתחום ההייקינג ישנן מספר סכנות, לדוגמה, מזג אוויר קיצוני, אובדן ללא מכשיר ניווט או החלקה באזורים הרריים.
ההייקינג עלול להיות מסוכן גם למי שסובל מבעיות רפואיות.
בהרים בעלי שיפוע גבוה (כגון האוורסט), הסכנה גבוהה יותר.
באזורים גבוהים, לחץ האוויר דליל מידי עבור נשימה תקינה של בני אדם מעבר לפרק זמן מוגבל וקצר, מה שהוביל למותם של הייקרים רבים באוורסט.
ישנם סיכונים נוספים, כגון יובש, קרציות, נחשים, כוויות שמש או שלשול.
המושג היישוב הישן מתייחס לחברה היהודית הוותיקה בארץ ישראל, שהתעצמה דמוגרפית ברבע האחרון של המאה ה-18 ובמשך המאה ה-19 במהלך התקופה העות'מאנית בארץ ישראל.
ההיסטוריוגרפיה הישראלית מתקפת את קיומה עד שנות מלחמת העולם הראשונה, וחלקים ממנה עד שנת תש"ח (1948).
הכינוי "יישוב ישן" נטבע בשלהי המאה ה-19. כמו כן, הכינוי משמש עד היום בחברה החרדית, לתיאור פלג חרדי מצאצאי היישוב הישן, הייחודי בלבושו ובמנהגיו, שרובו מאורגן כיום במסגרת העדה החרדית (מכונים גם ירושלמים ובעגה המקומית צ'אלמרס).
בראשית שנות השמונים של המאה ה-19 החלה תקופה חדשה בדברי ימי היישוב, כאשר החל גל העלייה הראשונה בשנת תרמ"ב (1881), והתגברה צמיחתו של "היישוב היהודי החדש".
בספרות המחקר מתוארת התרחבותו של היישוב היהודי בארץ על ידי שתי החברות; תחילתו ברוב "הישן" והוותיק, אשר אליו הצטרפו העולים החדשים יוצרי "החדש", והמשכו בצמיחה משותפת, תוך כדי עימות ויצירה הדדית של שתי הקהילות גם יחד.
החל משלהי המאה ה-18 ועד שנות השמונים של המאה ה-19 צמחה החברה היהודית, שהידלדלה בפגעי המאורעות והקשיים בארץ ישראל, מכ-6,000 נפש לכ-26,000 נפש.
"היישוב הישן", היה רובו של היישוב היהודי עד העלייה השלישית, ואת שרידיו ניתן היה למצוא עד הקמת המדינה.
ב-1914, ערב פרוץ מלחמת העולם הראשונה, רוב האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל, 60 אלף מתוך 85 אלף, כללה את אנשי היישוב הישן וצאצאיהם.
רובם התגוררו בארבע ערי הקודש: ירושלים, חברון, צפת וטבריה.
לעומתם, 25 אלף אנשי היישוב החדש גרו בעיקר ביפו, בחיפה ובמושבות.
הכינוי "יישוב ישן" ניתן לחברה היישובית הוותיקה מתחילת העלייה הראשונה.
ההיסטוריון ישראל ברטל הסביר, כי המושג "ישן" אינו בהכרח מושג כרונולוגי ודמוגרפי, מאחר שחלק מהיישוב האשכנזי בארץ ישראל בתקופה זו היה למעשה "חדש" ביחס לעדה הספרדית הוותיקה שהיוותה בו רוב בראשית המאה ה-18. מכאן, שקריטריון הוותק לחלוקה שבין "יישוב ישן" ל"יישוב חדש" לא התקיים באופן חד והוא אף מטעה.
על פי ברטל, פירושו של היישוב הישן כמושג הוא, שזהו "יישוב ישן" ביחס לקבוצות העולים שהגיעו החל מהעלייה הראשונה, והגדילו מספרית את אוכלוסיית היישוב היהודי בארץ ישראל.
ארץ ישראל במאות ה-18 וה-19
בשלהי המאה ה-17 החלה להסתמן ירידתה של האימפריה העות'מאנית, לאחר התבוסות שספגה במלחמות עם מעצמות אירופה, התערערות מעמדו של הסולטאן וריבוי המרידות בצבא.
"מצב-העניינים הזה נתן את אותותיו בשיווי-משקל הכוחות המדיניים הפועלים בפרובינציות, ובמיוחד באלה המרוחקות מהמרכז.
בתנאים אלה קרה לא פעם שנציבים או שייח'ים מקומיים בעלי מרץ וכשרון הצליחו לבסס את שלטונם לתקופה ארוכה.
וקורות ארץ-ישראל במאה הי"ח הם דוגמא מאלפת".
דאהר אל-עומר, בן למשפחה מכובדת בגליל העליון, השיג מהשלטונות העות'מאניים ברוב מחוזות הגליל, באזורי נצרת, טבריה וצפת, ונעשה שליט כמעט יחיד בצפון הארץ בשנים 1740–1775. בתקופתו פותחה הארץ, ערי החוף עכו וחיפה נבנו והתפתחו, הגליל הפך למרכז סחר חשוב בדרך למכה, והערים שפרעם, טבריה ודיר חנא נבנו ובוצרו.
השודדים הבדואים, שהיו שליטי הדרכים, סולקו.
בשנותיו האחרונות ניהל אל-עומר מלחמות רבות, ולמימונן גבה מיסים כבדים מתושבי הגליל, ואלו דילדלו וצימקו את כלכלת היישוב.
בשנים 1775–1804 הייתה השליטה בארץ ישראל בידי אחמד אל-ג'זאר, פליט בוסני, שעלה לגדולה ומונה על ידי "השער העליון", פקידי הסולטאן ויועציו.
עוזרו הקרוב היה חיים פרחי, אף כי הוא סולק ממשרתו לפרק זמן, ופניו הושחתו על ידי מעבידו העריץ.
כשהוחזר, הוא לקח חלק בהתארגנות נגד צבא נפוליאון כאשר צר על עכו, והמשיך בתפקידו המרכזי בארץ ישראל עד הירצחו שנת 1819. ג'זאר עודד מעבר תושבים לגליל, בהם סורים, לבנונים, ואף יהודים.
אולם מדיניותו, שהתנגדה להתערבות מעצמות זרות בכלכלה המקומית, פגעה ברווחתם של התושבים.
בשנת 1799, כאשר נפוליאון ערך את מסע המלחמה שלו בארץ ישראל, הוא פרסם, בעודו צר על חומות עכו, את מנשר נפוליון אל היהודים, שהופץ ככרוז בערי ארץ ישראל, ואף פורסם בעיתון הצרפתי "מוניטר" ב-20 באפריל 1799. לפרסומו ולתוכנו של המנשר הייתה תהודה ניכרת.