tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחלק מענפי המשפחה ההודו-אירופית – למשל יוונית, השפות האיטליות והגרמאניות – התמזגו העיצורים המחונככים עם הווילוניים: לדוגמה, העיצור הווילוני [k] במילה הפרוטו-הודו-אירופית ("לרתוח, לבשל") נשמר בלטינית במילה cupiō המבוטאת [kupio] ("לחשוק"), והעיצור [ḱ] המחונכך במילה "מאה" הפך בלטינית ל-centum, שמבוטאת "קנטום" [kentum].
אבל מנגד, מילת השאלה הפכה ל-quō "איך, איפֹה".
ענפי שפות אלה ידועים כענפי "קנטום" (centum), על שם המילה הלטינית "מאה".
בענפים אחרים – דוגמת השפות הבלטו-סלאביות וההודו-איראניות – העיצורים הווילוניים המשופתתים התמזגו עם הווילוניים: העיצור [k] במילה הפרוטו-הודו-אירופית נשמר בסנסקריט וֶדית kopáyati "מעוצבן", והעיצור המשופתת [kʷ] במילה הפך באווסטית ל-[k] ב- kō "מי"; אבל העיצור [ḱ] המחונכך במילה הפך לעיצור [s] במילה satem באווסטית.
ענפי שפות אלה ידועים כענפי סאטם, על שם המילה האווסטית ל"מאה".
כיוון שהשפות הבלטו-סלאביות, ההודו-איראניות, ומשפחות סאטם האחרות מדוברות באזורים גאוגרפיים סמוכים, ניתן לקבץ אותן לכדי איזוגלוסה: קו על המפה הגאוגרפית שמפריד את שפות סאטם מצדו האחד משפות קנטום מצדו השני.
איזוגלוסה משמעותית באנגלית אמריקנית מבחינה בין צביר-הניבים בצפון-מזרח הפנימי של ארצות הברית (Inland North) לבין צביר-הניבים בצפון המערב התיכון (Midland).
האיזוגלוסה מותחת קו המייצג מאפיינים לשוניים רבים, כולל "מעתק התנועות של הערים הצפוניות" (Northern Cities vowel shift).
מעתק התנועות הזה חל באזורים שמצפון לקו (כולל מערב מדינת ניו יורק, קליבלנד, החלק הדרומי של מישיגן, צפון אילינוי ומזרח ויסקונסין) ואילו מדרום לקו המעתק לא התרחש (כולל פנסילבניה, מרכז ודרום אוהיו ורוב אינדיאנה).
איזוגרף, ובעברית גם תכונה מבחינה או תופעה מבחינה, הוא קו הגבול, שניתן למתוח על מפה גאורפית, שעד אליו מערכות כתב מסוימות מציגות תכונה או תופעה מסוימת, ומעבר לקו זה מערכות הכתב לא מקיימות את התכונה או התופעה הזו.
זאת בדומה לאיזוגלוסה, שהיא קו הגבול של תכונה או תופעה לשונית מסוימת, שניתן למתוח על מפה גאגרפית.
שני המושגים משמשים בבלשנות היסטורית.
המושג מסתמך על ההנחה שלפיה תופעות לשוניות, כולל במערכות כתב, מתפשטות במרחב כאשר המשתמשים בהן מושפעים זה מזה ברצף גאוגרפי.
תופעה זו הייתה נכונה במיוחד טרם מהפכת טכנולוגיות התקשורת: מהמורס והטלגרף, דרך הפקס, ועד מהפכת האינטרנט.
דוגמה לאיזוגלוסה: מאפיין ייחודי של הכתב העברי הקדום של עידן הברזל הוא שלאותיות ב', ד', ע' ו-ר' אין ראש פתוח, אך באלפבית הארמי המודרני יש להן צורות פתוחות.
באופן דומה, האות ב' בכתב העברי הקדום נוטה ימינה, באופן ייחודי לה, אך האות ב' בכתבים האחים שלו, הכתב הפיניקי והכתב הארמי הקדום, האות נוטה שמאלה.
זהו איזוגרף שניתן להסיק ממנו, ששתי הקבוצות התפתחו בנפרד.
בשנת 2006 הציע כריסטופר רולסטון להשתמש במונח "איזוגרף" כדי לתעד תכונה במערכת הכתב המבדילה אותו מקבוצת כתבים הקשורים אליו, כגון תכונה המבחינה בין הכתב העברי הקדום לאלפבית הארמי העתיק ולאלפבית הפיניקי.
"איזה חייל נהדר" (1982) הוא ציור מאת האמן הישראלי משה גרשוני.
בשנת 1982, ימי ראשית מלחמת לבנון הראשונה, הציג גרשוני סדרה של עבודות, שאופיינו בשימוש בצבע צהוב ובהם דימויי דגלים ועצים.
"איזה חייל נהדר", מציג תערובת של דימויים האופייניים ליצירתו של משה גרשוני בסדרה בפרט ובראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 בכלל.
במרכז הציור אבוקת אש אדומה גדולה.
סביבה מתפתלת מגילה ארוכה, שבסיסה הוא גוף שחור דק, כמעיין קב.
על המגילה מופיע ציטוט מספר ירמיהו (ל', ז): "הוי כי גדול היום ההוא מאין כמהו ועת צרה היא ליעקב וממנה יושע".
שלהבת האש משמשת את גרשוני ביצירותיו בעיקר כאזכור של עקדת יצחק.
דימוי נוסף המופיע במרכז הוא דגל גדול מתנפנף, הצבוע בצבע צהוב עז, ובמרכזו פס צבע ירוק.
שרה ברייטברג-סמל וגדעון עפרת תיארו דגל זה, המופיע ברבות מיצירתותיו של האמן משנות ה-80, כביטוי לזהות אישית.
הדגל תלוי על נס דקיק, המצויר בעזרת קווי עיפרון.
קצה הנס הוא מעיין דימוי צמחי מעוגל.
בסיס הנס הוא בצורת משולש ובתוכו כתוב הטקסט: "העץ של וינסנט האקוורל של שטרייכמן החייל הוא שלי.
אלו מציגים מקצת מן הדימויים התרבותיים של גרשוני באותה עת - וינסנט ואן גוך, יחזקאל שטריכמן והדמות ההומוארוטית של החייל, המשמש כמושא תשוקה וכביטוי לאובדן גם יחד.
בחלקו העליון של הציור פס כחול ותחתיו רשומה הכתובת שהפכה לשמו של הציור - "איזה חייל נהדר".
הציור הוצג בתערוכת היחיד של משה גרשוני "מקרה בני האדם ומקרה הבהמה: משה גרשוני, ציורים 1986-1980", שהתקיימה במוזיאון ישראל, ירושלים בשנת 1986. כיום נמצא הציור באוסף בנו כלב.
איזוטייפ היא שיטה גרפית שנוצרה ופותחה על ידי אוטו נוירת ו בווינה בירת אוסטריה באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20. זוהי מערכת סמלים המשמשים לתאר שיטה גרפית המציגה קשרים חברתיים, טכנולוגיים, ביולוגיים והיסטוריים על ידי איורים אייקונים באופן שיטתי.
באופן זה השפה מורכבת מסטים של סמלים סטנדרטיים המייצגים נתונים חברתיים־מדעיים בעיקר באופן סטטיסטי, ומיושמים בהצגה ויזואלית מינימלסטית על פי כללים ספציפיים המורים כיצד לשלב אותם באמצעות חזרות סדרתיות.
בצורה זו הסמלים מעבירים את המידע והמשמעויות הסוציולוגיות־היסטוריות־כלכליות הגלומות בהם.
מערכת הסמלים מיועדת על מנת לייצג מידע כמותי באמצעות צלמים קלים לפירוש.
נוירת וארנץ תכננו סמלי יחסים (proportional symbols) לייצוג סטטיסטיקה דמוגרפית וחברתית בארצות השונות, והדגמת השינוי בנתונים אלו במהלך המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20. שיטה זו נועדה להקל על חסרי ההשכלה להבין את השינויים החברתיים ואת חוסר השוויון.
לעבודה זו הייתה השפעה חזקה בתחומי הקרטוגרפיה והעיצוב הגרפי.
שיטה זו הופיעה לראשונה כשיטת וינה לסטטיסטיקה ציורית, שפותחה עבור המוזיאון החברתי והכלכלי של וינה בין השנים 1925 ל־1934. אוטו נוירת, מנהל ומייסד המוזיאון, הוא היוזם והתאורטיקן של שיטת וינה.
תחתיו עבד גרד ארנץ, שהיה המעצב הגרפי הראשי בסטודיו.
ארנץ היה אחראי לתהליך של עיצוב ויצירת תחריטי לינולאום והדפסתם לפי דרישות הסטודיו.
השימוש במונח "איזוטייפ" לתיאור עבודת הסטודיו בנושאים אלו החל בסביבות 1935, לאחר שאנשי הצוות המרכזיים נאלצו לעזוב את וינה ולנוס על נפשם בעקבות התגברות הפשיזם הנאצי באוסטריה.
נוירת היה גם כלכלן, סוציולוג, פילוסוף ואחד ממקימי 'החוג הוינאי' שעסק בעיקר בפילוסופיה של המדעים.
את ההקשר הגרפי המיוחד והבלתי מובן מאליו שלו, הוא מתאר באוטוביוגרפיה שכתב בסוף חייו, בה הוא מתאר את תחילת חינוכו הוויזואלי.
היה זה דרך ספרייתו של אביו, שהיה גם הוא איש רוח, ובה היו כשלושה עשר אלף ספרים, ולנוירת הייתה גישה חופשית לכולם.
כילד, הוא מספר שיכל להגיע רק לכרכים הגדולים, קרי האטלסים והאלבומים החינוכיים אותם מיקם אביו בתחתית הספרייה.
היו אלו ספרים ויזואליים ברובם שיצרו אצלו בסיס יציב של חינוך ויזואלי שהקדים את החינוך הטקסטואלי, אף שידע כבר לקרוא, דבר שהשפיע על תפיסת עולמו במשך כל חייו, ובעיקר בהקמתו את קבוצת איזוטייפ.
הבסיס לשפה הוא הרצון ליצור מכנה משותף על־תרבותי ולכן אולי אף בעל ממדים ארכיטיפיים, המאפשר קריאה אחידה ובהירה של נתונים על ידי כלל הציבור, כפי ששאף נוירת.
וינה הרב־לאומית באותם הימים, הצריכה שילוט רב־לשוני (הוא מתאר באוטוביוגרפיה שלו שילוט בית קפה שראה וחרה לו, שעליו הופיעו הוראות מתורגמות להונגרית, פולנית וגרמנית במקביל) ואת המצב הזה רצו לייתר יוצרי האיזוטייפ.
המוזיאון החברתי והכלכלי של וינה, שהיה הקטליזטור הראשוני והמהותי ביותר לעבודת הסטודיו, מומן בעיקר על ידי העירייה הסוציאל־דמוקרטית של וינה, שהייתה למעשה מדינה נפרדת (הידועה גם בשם וינה האדומה) בתוך הרפובליקה החדשה של אוסטריה בשנים אלו.
משימה מהותית ששם המוזיאון לעצמו הייתה לספר לתושבי העיר מידע סטטיסטי על עירם, לדוגמה - כיצד מתוקצבים תחומים שונים בווינה מכספי מיסי התושבים.
נוירת ראה במוזיאון כלי חינוכי מן המעלה הראשונה ולכן רצה להציג את המידע היבש באופן אטרקטיבי וזכיר מבחינה ויזואלית.
זאת ועוד, אחד ממשפטי המפתח שהופיעו על קירות המוזיאון והובילו את הלך הרוח הכללי ביצירת דימויים חדשים לתערוכות היה:עדיף לזכור איורים מפושטים מאשר לשכוח שרטוטים מדעיים מדויקים.
הסטודיו עיצב ברוח זאת סמלים מינימלסטיים שניסו להעביר את הנתונים המתמטיים והמשמעויות המופשטות שלהם באופן הפיגורטיבי והמדויק ביותר, כך שצריך להבין כי כשנאמר בסלוגן לעיל "איור מופשט" הכוונה לאיור המתאר רעיון מופשט.
הכלים העיקריים של שיטת וינה היו תרשימים המודפסים על גבי כרזות שניתן להפיק במספר עותקים כך שישרתו אותם גם בתערוכות קבועות ונודדות.
המוזיאון גם הציג מודלים אינטראקטיביים כדוגמת לוחות עם גרפיקה המאפשרת תנועה של עצמים על ידי מגנטים, והיו אף כמה ניסויים מוקדמים בסרטי אנימציה.
תהליך בניית הצוות הקבוע שהיווה את עמוד השדרה של הסטודיו לאורך מרבית שנותיו היה כדלקמן; בשנת 1926 נתקל נוירת בהדפסים שנוצרו מחיתוכי העץ של האמן ההולנדי גרד ארנץ במגזין קומוניסטי והזמין אותו לשתף פעולה עם המוזיאון.
פגישה נוספת התרחשה בשנת 1928 כאשר נוירת השתתף בתערוכה הבינלאומית Pressa בתחום הדפוס בעיר קלן, ולאחריה ארנץ עבר לוינה ב־1929 על מנת לקבל משרה מלאה בסטודיו.
הסגנון הגרפי המינימליסטי שלו השפיע רבות על עיצוב הפיקטוגרמות הרפטטיביות שהיו חלק בלתי נפרד מן השפה הגרפית של הסטודיו.
ההשפעה של פיקטוגרמות אלה על גרפיקת המידע של היום ניכרת מיד, אם כי אולי עדיין לא מזוהה במלואה.
מי שתרגמה את הנתונים שנדרש ארנץ לעצב ואף סייעה לו לעיתים בתהליך העיצוב, הייתה לרוב מארי ריידמייסטר (Marie Neurath, 1898-1986), שנישאה לנוירת בשנת 1941. המשימה המרכזית שלה בסטודיו הייתה למעשה הפיכת מידע מורכב לשרטוט או תרשים המסביר את עצמו באופן פשוט.
לשם כך נדרשה לה גם הבנה איורית ויכולת עיצובית פרקטית במקביל להבנה טובה של החומרים התאורטיים אותם בחר נוירת להציג.
פרויקט מכונן בשלב הראשון של הסטודיו היה האוסף המונומנטלי של 100 כרזות סטטיסטיות שהוצג תחת התערוכה בשם Gesellschaft und Wirtschaft במוזיאון בשנת 1930.
העיקרון הוויזואלי הראשון והמהותי ביותר בהצגת הנתונים על ידי הסטודיו היה שכמויות גדולות יותר אינן מיוצגות על ידי סמלים בפרופורציה גדולה יותר, אלא על ידי מספר גדול יותר של סמלים בגודל זהה.
לדעתו של נוירת, שונות בפרופורציה אינה מאפשרת השוואה מדויקת, מאחר שאז עולות שאלות על ניתוח שטח הפנים של הסמל המוצג בהשוואה לאחרים, כך שתשומת הלב מוסטת לבחינות לא מדויקות דיין של הסמלים.
לעומתן, פיקטוגרמות חוזרות המייצגות תמיד ערך קבוע בתוך תרשים מסוים, ניתנות לכימות מדויק במידת הצורך, והבנה מהירה של הנתון הסטטיסטי העולה מהצגתם.
פיקטוגרמות וסמלים שהציג המוזיאון או שנוצרו על ידי הסטודיו לא הציגו נתונים בקומפוזיציות מורכבות על ידי שימוש בפרספקטיבה, על מנת לשמר את הבהירות הזו, כך שנמצאו פתרונות אחרים לתצורה גרפית ושימוש בצבע.
המסמך שבו ניתן למצוא את הסקירה המקיפה והתצוגה הטובה ביותר של עקרונות וטכניקת איזוטייפ הוא ספרו של אוטו נוירת "International picture language" משנת 1936.
הסיבה שהביאה את הסטודיו בראש ובראשונה לעיצוב פיקטוגרמות ואייקונים מינילסטים בצורתם, היה ברמה הפרקטית (מאחר שישנן גם הסיבות הקשורות לחינוך הוויזואלי של נוירת, אותו הוא מציג באוטוביוגרפיה שלו).
קרי, בשלב הראשוני, בו לא היה גרד ארנץ חלק מן הסטודיו, הוחלט על חיתוך מגזרות נייר של סמלים שצוירו באופן מינימליסטי על מנת להציג נתונים ספציפיים, בלי ליצור הסחות דעת מיותרות, אך בה בעת לאפשר קריאות מלאה ובריאה של המשמעות שהסמל אמור לייצג.
לאחר הצטרפותו של ארנץ, ואיתו טכניקת הדפס הלינולאום, המהווה למעשה שטח פנים אחיד ללא אפשרות לחלוקות פנימיות, הודגש יותר הצורך בפיקטוגרמה שטחית (מן הבחינה הצורנית) ככל שניתן, ביחד עם הצורך לחדד את בהירות ברורה משמעותה.
עקרון נוסף היה הצגת עמודות נתונים אופקיות ולא אנכיות (במרבית המקרים), כפי שהיה נהוג לרוב אז, ולמעשה גם כיום.
מאחורי רעיון זה עמדה ההבנה כי כך יוצגו העמודות בדומה לשורות טקסט ויאפשרו קריאה נוחה וזורמת יותר של מידע כאשר הוא מופיע בתערוכות ובעיקר בספרים, אותם החלו לעצב בסטודיו רק בשלב השני, ולאחר מכן התמקדו בעיקר ביצירת ספרים לילדים - בשנותיו האחרונות של הסטודיו, בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים.
גם סקאלת הצבעים של הסטודיו עברה סינון ורדוקציה בשל מספר עקרונות.
"חינוך חזותי" היה תמיד המניע העיקרי מאחורי עבודת חברי קבוצת איזוטייפ, דבר שבא לידי ביטוי בתערוכות ובספרים שנוצרו לטובת הענקת מידע לאזרח הפשוט על מקומו בעולם ונתונים שיוכלו להיטיב את חייו.
החינוך מבחינת הסטודיו החל כבר מגיל בית הספר והעיצוב הגרפי נבנה כך שיוכל להיקרא גם על ידי ילדים, ולעיתים עוצבו במיוחד חומרים לגיל זה.
בשלב מסוים אף נערכו ראיונות ותצפיות סוציולוגיות על תלמידי בית הספר שהגיעו לצפות בתערוכה על מנת לשכללה ולהתאימה לגילאים אלו.
על אף השאיפה הבינלאומית, האוניברסלית והעל־שפתיות המופיעה בחזון הקבוצה, השיטה הגרפית של איזוטייפ מעולם לא נועדה להחליף שפה מילולית; זו הייתה "שפה מסייעת" שתמיד לוותה באלמנטים מילוליים.
במהלך שנות השלושים של המאה העשרים נוירת הבין שלעולם איזוטייפ לא תוכל להיות שפה מפותחת דיה, ולכן בחר לכנות אותה "טכניקה דמוית שפה".
התרחבות השיטה והסתגלותה לאופקים חדשים
ככל שהגיעו בקשות נוספות למוזיאון וינה ממדינות מחוץ לאוסטריה, הוקם בין השנים 1931–1932 מכון שותף בשם מונדניאום (Mundaneum) בעיר מונס בבלגיה (שם שאומץ משיתוף פעולה שנכשל עם פול אוטלה בניסיון להקים מערכת שתתכלל את כל המידע בעולם באותם ימים ותאפשר שאילתות על בסיסו) כדי לקדם עבודה בינלאומית.
הקבוצה בראשות נוירת הקימה סניפים שהציגו תערוכות קטנות בברלין, האג, לונדון וניו יורק.
חברי צוות המקורי מוינה אף נסעו מעת לעת לברית המועצות במהלך שנות השלושים המוקדמות על מנת לסייע בהקמת 'המכון הכלל-איגודי לסטטיסטיקה ציורית של בנייה וכלכלה סובייטית' שהוצג בראשי תיבות בשם IZOSTAT, שהפיק בין היתר גרפיקה סטטיסטית על תוכניות החומש הסובייטית של סוף שנות העשרים.
לאחר סגירת המוזיאון החברתי והכלכלי של וינה בשנת 1934 בשל התנכלויות הנאצים למוסדות קומוניסטיים, וארבע שנים לפני הסיפוח הנאצי של אוסטריה, נמלט הצוות הבסיסי של הסטודיו שכלל את נוירת, ריידמייסטר וארנץ להולנד, שם הקימו בעיר האג את הקרן הבינלאומית לחינוך חזותי.
במהלך שנות השלושים התקבלו משימות עיצוביות משמעותיות מארצות הברית, כולל סדרה של תרשימים בייצור המוני עבור האגודה הלאומית לשחפת והוצאה לאור של ספרו של אוטו נוירת' Modern man in the making באנגלית בשנת 1939, נקודת שיא של קבוצת איזוטייפ עליו עבדו הוא, ריידמייסטר וארנץ בשיתוף פעולה הדוק.
כל זאת קרה בעיקר בשל העובדה כי רודולף מודלי, ששימש כעובד במשרה חלקית במוזיאון בווינה, היגר לארצות הברית בתחילת שנות השלושים והציג את שיטות איזוטייפ בארצות הברית בתחילה בתפקידו כאוצר ראשי במוזיאון המדע והתעשייה בשיקגו.
יתר על כן, עד 1934 הקים מודלי את Pictorial Statistics Incorporated בניו יורק, חברה שקידמה ייצור והפצה של פיקטוגרפים דמויי איזוטייפ לחינוך, חדשות וצורות תקשורת אחרות.
אוטו ומארי נמלטו מהאג לבריטניה מפני הנאצים לפני כיבוש הולנד בשנת 1940, ושם הקימו את מכון האיזוטייפ בגרסתו האנגלית בשנת 1942. יישומה הראשון של השיטה היה בפרסומים שונים בזמן מלחמת העולם השנייה בחסות משרד המידע ובסרטים דוקומנטריים שהפיק פול רוטה (Paul Rotha, 1907-1984) שאליהם התווספה אנימציה אינפוגרפית מעשה ידי הסטודיו.
לאחר מותו של אוטו נוירת ב־1945, המשיכה אשתו מארי ושאר המעצבים בסטודיו ליישם את שיטת איזוטייפ בייצוג מידע מורכב, במיוחד בספרי מדע פופולרי עבור קוראים צעירים.
מבחן אמיתי לשאיפות הבינלאומיות של איזוטייפ, כפי שראתה זאת מארי נוירת, היה הפרויקט לעיצוב מידע לחינוך אזרחי, בהליך הבחירות והפיתוח הכלכלי באזור המערבי של ניגריה בשנות החמישים.
איזובל לילאן גלואג הייתה ציירת ויקטוריאנית אנגלית, הידועה בזכות דיוקנאות השמן והאקוורל שלה, כמו גם פוסטרים ועיצובי ויטראז'.
איזובל גלואג נולדה בלונדון, בת להורים סקוטים מפרתשייר.
לימודיה המוקדמים בוצעו בבית הספר לאמנות סנט ג'ון, ולאחר מכן למדה בבית הספר סלייד לאמנות.
בריאות לקויה אילצה אותה לשים בצד תוכניות ללימודים קבועים, והיא נכנסה לסטודיו של צייר להדרכה פרטית, בעקבות עבודה במוזיאון סאות' קנזינגטון.
לאחר לימודים נוספים אצל רפאל קולין בפריז, היא שבה ללונדון ועד מהרה התקבלה עבודתה באקדמיה המלכותית לאמנויות, שם הציגה בסך הכל 19 יצירות.
היא הייתה חברה נבחרת במכון המלכותי לציירי שמן (ROI) ובמכון המלכותי לציירים בצבעי מים (RI).
יצירותיה המוקדמות היו בהשראת האחווה הפרה-רפאליטית, בעוד שיצירות מאוחרות היו מודרניות יותר,
עבודותיה הובאו כדוגמאות לאסתטיקה פוסט-ויקטוריאנית.
היא הכינה כמה עיצובים עבור אמנית הוויטראז' מרי לוונדס.
לאחר שסבלה מבעיות בריאות לאורך חייה, היא מתה בלונדון ב-5 בינואר 1917, בגיל 51.
עבודתה הוצגה לאחר מותה בתערוכה בגלריות גרפטון, לונדון.
"איזה יום היה לי סמואל" הוא שיר של להקת השמחות שיצא לאור בשנת 2001. את השיר כתב והלחין סולן הלהקה, ישראל ברייט.
את העיבוד חיברו כל חברי הלהקה.
השיר נכלל באלבום השני של הלהקה "אנשים מספרים" שיצא בשנת 2001.
השיר הפך ללהיט רדום כשבשנת 2024 חזר לתודעה לאחר שהופיע באלפי סרטונים באפליקציית טיקטוק.
השיר הגיע למקום ה-90 במצעד ההיטליסט של מאקו וזכה בתואר "קאמבק השנה" במצעד העברי השנתי של רשת ג'.
סולן הלהקה ישראל ברייט שגם כתב את מרבית שיריה, אסף חומרים שונים שיצרו חברי הלהקה במהלך ההכנות להופעות והנסיעות הממושכות אליהן בכבישי ישראל.
בשונה מאלבום הלהקה הראשון השמחות, כתב הפעם ברייט לבדו את כל שירי האלבום, מהם זכו להצלחה הסינגלים "השמן נהיה כריש", "פרצופים" ושיר הנושא.
האלבום לא זכה להצלחה רבה כמו האלבום הראשון ולאחריו פורקה באופן לא רשמי הלהקה.
הפזמון הוא שיר פופ קצבי, שעוסק ביום שמח שעבר על הדובר בשיר, ובנוי בצורה מחורזת.
הדובר מציין שהיה לו "לא יום רגיל, יום עם תרגיל" ו-"לא יום עמוס, יום על הסוס" לאחר שזוגתו הודיעה לו כי השיר החדש שחיבר נכנס לפלייליסט בתחנות הרדיו.
ישראל ברייט סיפר בריאיון בהסכת "1:1" מבית תאגיד השידור "כאן", שהפנייה "סמואל" מכוונת לנגן הדרבוקה של ההרכב, סמי ברדה, שכינוי החיבה שלו בפי ישראל ברייט היה "סמואל".
בתחילת 2024 השיר "איזה יום היה לי סמואל" חזר לתודעה בישראל דרך אפליקציית טיקטוק.
השיר הושמע במסיבת הנובה ב-7 באוקטובר 2023 כמחווה לאחד ממשתתפי המסיבה, עומר ונקרט, שנהג להשמיע את השיר במסיבות שארגן ובעקבותיו הועלו סרטונים רבים מהמסיבה לרשתות חברתיות.
לאחר שנודע כי ונקרט נחטף, זכו הסרטונים לחשיפה מוגברת והשיר הפך לסאונד פופולרי.
חטופים שחזרו מהשבי סיפרו שונקרט שר להם את השיר בשבי לשיפור מצב הרוח.
לאפליקציה הועלו למעלה מ-1,500 סרטונים בחודשים שלאחר המסיבה שזכו לחשיפה של מאות אלפי צפיות.
מילים, לחן, שירה, פסנתר: ישראל ברייט
בס, קולות: צחי הר נבו
עיבוד: השמחות (ברייט, בדרה, פודולסקי, כהן-בונן, הר נבו)
"איזה יום שמח" הוא שיר ששרה שולה חן בפסטיבל שירי הילדים 1971. את מילות השיר כתבה הפזמונאית תלמה אליגון-רוז והלחן נכתב בידי דפנה אילת.
למרות שהשיר לא זכה בפסטיבל, הוא קיבל עם הזמן מעמד של להיט וזכה לביצועים רבים.
פסטיבל שירי הילדים מס' 2, התקיים בחג חנוכה בשנת 1971. בפסטיבל השתתפו 11 שירים.
למקום הראשון הגיע השיר "אן דן דינו" בביצוע יפה ירקוני, למקום השני הגיע השיר "גלי" בביצוע רבקה זהר ולמקום השלישי הגיע השיר "דודה סמנתה" בביצוע ציפי שביט.
למרות שהשיר "איזה יום שמח" לא הגיע לאחד משלושת המקומות הראשונים, הוא אחד מן השירים הזכורים והאהובים ביותר מפסטיבלי שירי הילדים.
השיר זכה לביצועים של כוכבי ילדים נוספים, ביניהם: מיכל צפיר, עירית ענבי, חני נחמיאס, מיקי קם, ורינת גבאי.
"איזה מזל" הוא סינגל של להקת "התקווה 6" בהשתתפות הראפר רביד פלוטניק.
השיר יצא לאור ב-20 באוגוסט 2025 בהפצת חברת די-מיוזיק.
הוא נכלל באלבום האולפן התשיעי של הלהקה, "ויהי אור".
כתיבת השיר החלה בפזמון שנוצר עוד קודם לתהליך העבודה המלא.
בהמשך הצטרף אליו טקסט נוסף שעבר עיבודים וגלגולים שונים עד שהושלם השיר במתכונתו הסופית.
השיר נכתב על ידי עמרי גליקמן, סולן הלהקה, יחד עם פלוטניק ועמית שגיא, שגם הפיק אותו מוזיקלית.
לדברי חברי הלהקה, מקור ההשראה לשיר היה ברעיון של "חיבור בין כוחות החיים ליצירת האהבה".
השיר מתאר את המקריות בחיים ואת הדרך שבה אירועים בלתי צפויים מובילים ליחסים ולאהבה.
"איזה מזל" יצא כסינגל במסגרת ההכנות להשקת אלבום האולפן התשיעי של הלהקה, "ויהי אור".
ביקורת שפורסמה על ידי יוסי חרסונסקי התייחסה לשיר כאל יצירה המאזנת בין קלילות להבעת עומק רגשי.
חרסונסקי הדגיש כי הלחן האקוסטי הפותח את השיר מעניק לו צליל מזוקק ובהיר, המוביל בהמשך למעבר לרגאיי, המשקף את הסגנון המזוהה עם "התקווה 6".
לדבריו, השיר מבליט את השילוב בין אלמנטים טבעיים לבין חוויית האהבה, תוך שימוש במטאפורות כגון שמש, גשם ועץ הזית לצורך המחשת עומק היחסים.
עוד ציין חרסונסקי כי הפזמון, החוזר על המילים "איזה מזל", מבטא תפיסה של חיי האדם כתלויים במקריות, בגורל ובהשגחה, באופן המשלב שפה עממית עם ביטויים בעלי נופך רוחני.
שילוב זה, יחד עם ההפקה המוזיקלית המאופקת, יוצר לדעתו נגישות רחבה לשיר וממקם אותו על הציר שבין מוזיקה ישראלית עכשווית לבין מסרים אוניברסליים.
"איזה יופי!" (מכונה גם "פרויקט שירי יום העצמאות 2008") הוא המיני-אלבום הראשון של להקת הפאנק-רוק הישראלית "שייגעצ", אשר יצא לאור בשנת 2008, לקראת יום העצמאות השישים של מדינת ישראל.
מיני-אלבום זה היה הוצאתה האחרונה של הלהקה טרם פירוקה שלוש שנים לאחר מכן.
לרגל יום העצמאות השישים של מדינת ישראל הוציאה שייגעצ לאור מיני-אלבום המכיל חמישה עיבודי פאנק-רוק לשירי "ארץ ישראל הישנה והטובה".
לרגל השקת המיני-אלבום קיימה הלהקה בחודש יוני הופעת חגיגית במועדון זאפה תל אביב.
בשונה משאר הופעותיה, בהופעה זו ביצעו חברי הלהקה גרסאות כיסוי בלבד, ואף אירחו את הקומיקאים גורי אלפי ועידן אלתרמן.
יובל מנדלסון – זמרה, גיטרה
אבי מרקוביץ' – גיטרה בס
בכימיה, איזוֹמֵרים הם תרכובות בעלות אותה נוסחה מולקולרית - כלומר אותו מספר אטומים מכל יסוד, אך סדר האטומים, או סידורם המרחבי שונה.
תופעת האיזומריה שכיחה במיוחד בתרכובות אורגניות, זאת לאור מספר האפשרויות הגדול בהן אטומי פחמן יכולים להיקשר אחד לשני ולאטומים אחרים.
האיזומרים מתחלקים לשני סוגים ראשיים:
איזומרים מבניים או קונסטיטוציוניים: שני חומרים בהם הסידור המרחבי זהה, אך סדר האטומים שונה.
לדוגמה שרשרת פחמימנית המכילה אטום פלואור אחד: אטום הפלואור יכול להופיע בקצה המולקולה או באמצעה, כשאז מתקבלים שני חומרים שונים בעלי נוסחה מולקולרית זהה (בתמונה: הנוסחה C3H7F זהה לשני החומרים).
איזומרים מבניים הם תמיד חומרים שונים, בעלי תכונות פיזיקליות (צבע, נקודת רתיחה וכדומה) וכימיות (יכולת להגיב עם חומרים אחרים) שונות.
איזומרים מרחביים או סטריאואיזומרים: שני חומרים בהם סדר האטומים זהה, אך הסידור המרחבי שונה (למשל כתמונת ראי).
טאוטומרים (Tautomers) הם איזומרים המבצעים מעבר מהיר ביניהם.
לרוב אלו מבנים הנבדלים זה מזה במיקומו של אטום מימן בודד.
טאוטומרים נמצאים בדרך-כלל בשיווי משקל כימי בין שתי צורות מרחביות; המעבר בין שתי הצורות המרחביות נקרא טאוטומריה או טאוטומריזם.
אנולים נמצאים בטאוטומריה עם קטונים, תופעה הקרויה טאוטומריית קטו-אנול.
סטריאוכימיה היא הענף החוקר את הסטריאואיזומרים.
לכיוון, לזווית ולמיקום שבהם נפגשות שתי מולקולות בעת תגובה כימית השפעה מכרעת על הסבירות לקיומה של תגובה בין המולקולות, וכן על התוצרים שיתקבלו.
הסטריאוכימיה מנסה להתחקות אחר גורמים אלו.
תגובה כימית נקראת סטריאוסלקטיבית אם נוצר במהלכה עודף משמעותי של אחד הסטריאואיזומרים.
כאשר בוחנים את האיזומרים המרחביים השונים, לסימטריה שלהם תפקיד חשוב.
אטום הפחמן, המוכל בכל תרכובת אורגנית, מסוגל ליצור ארבעה קשרים קוולנטיים עם אטומים אחרים, וקשרים אלה אינם בהכרח סימטריים.
אם לאטום פחמן מסוים במולקולה קשורים ארבעה אטומים שונים או קבוצות שונות, הרי שהמולקולה אינה סימטרית סביב אטום זה, וייתכנו איזומרים מרחביים שונים.
לעומת זאת, למולקולות סימטריות, בעלות סימטריית שיקוף (כלומר, ניתן לחצות אותן לשני חלקים זהים המשקפים זה את זה כבמראה), לעולם לא יהיו איזומרים מרחביים.
דוגמה לכך היא אטום הפחמן של דיכלורומתאן, בתמונה משמאל, שהוא סימטרי; ניתן להעביר מישור (בין שני אטומי הכלור, למשל) ולחצות את המולקולה לשני חלקים זהים לחלוטין.
לדיכלורומתאן, לפיכך, לא יכולים להיות איזומרים מרחביים; אם ננסה לשנות את סדר האטומים (למשל: להחליף בין המיקום של אטום כלור ואטום מימן), תמיד נקבל מולקולות זהות, אותן ניתן להניח האחת על השנייה כך שהן יחפפו לגמרי.
מולקולה שיש לה בבואת ראי שאינה חופפת לה (בדומה לזוג ידיים), מכונה כיראלית (Chiral); מולקולה סימטרית, שבבואת הראי שלה זהה לה (ניתן לחפוף ביניהן, בדומה לסיפרה 8), מכונה אכיראלית.
בהתאם לכך נחלקים כל האיזומרים המרחביים לשני סוגים:
אֵנַנְטיוֹמרים (Enantiomers, או איזומרים אופטיים): שני איזומרים המהווים תמונת ראי זה של זה, ושלא ניתן לחפוף ביניהם.
כך, לדוגמה, מולקולות של שני האיזומרים עשויות להכיל אטום מרכזי זהה כאשר סידורי הקשרים של אטום זה (כיראליות) הם בצדדים מנוגדים.
דִיאַסְטֵרֵיאוֹמרים (Diastereomers): שני איזומרים שאינם מהווים תמונת ראי האחד של השני, והם שונים במרכז כירלי אחד לפחות זה מזה.
לדוגמה, במולקולה בעלת שני אטומי פחמן מרכזיים עם קשרים אסימטריים לקבוצות אחרות, שלושת הקשרים הנותרים סביב כל אטום יכולים להיות באותו סדר, או בסדר הפוך בין שני האטומים, כך שיש שני דיאסטראומרים שונים.
מקור המושג אננטיומר ביוונית: Enantios פירושו "הפוך".
לאננטיומרים, בניגוד לאיזומרים אחרים, תכונות פיזיקליות זהות: הם רותחים וניתכים באותה הטמפרטורה, יש להם צפיפות זהה, וכן הלאה.
מצב זה נובע מכך שהקריטריונים הקובעים את התכונות הפיזיקליות כמו הקשרים הכימיים בין אטומי האננטיומרים, מיקום האטומים, אורכי הקשרים, הזוויות וכן הלאה זהים לגמרי.
למרות זאת האננטיומרים אינם זהים מכיוון שניתן להבדיל בין שני אננטיומרים שונים באמצעות הפעילות האופטית שלהם.
כשמקרינים גבישים של אננטיומר באור מקוטב מישורית (אור שעובר דרך מסנן אופטי מיוחד המאפשר רק לקרניים במישור מסוים לעבור), הגבישים מסיטים את האור לכיוון מסוים.
פעילות אופטית קיימת רק במולקולות כיראליות.
שני אננטיומרים שונים מסיטים את האור באותה הזווית בדיוק, אך בכיוון ההפוך.
האננטיומר המסיט את האור עם כיוון השעון מסומן בכימיה בסימן פלוס (+), ואילו האננטיומר המסיט את האור כנגד כיוון השעון מסומן בסימן מינוס (−).
אננטיומטרים נפוצים גם בסוכרים למיניהם, חומצות אמינו, ועוד.
בביוכימיה הם מסומנים באותיות D ו־L – קיצור של dextrorotary ו־levorotary.
אננטיומר D הוא "ברירת המחדל" של הטבע ביצור סוכרים.
הבדל הבא לידי ביטוי בסוכרים הוא ביכולת הגוף לפרק אותם – בגוף האדם יש אנזים מיוחד המיועד לפירוק סוכרוז D (הלא הוא הסוכר הרגיל בו אנו משתמשים ביום יום) אך אין אנזים לפירוק סוכרוז L.
משמעות הדבר היא שסוכרוז L הוא ממתיק לא משמין שכן יש לו טעם של סוכר, אך הגוף אינו מסוגל לפרקו ולכן אינו נכנס למחזור הדם ואף אינו מסוכן לחולי סוכרת.
איזומרי ציס-טרנס (Cis-trans, איזומרים גאומטריים): איזומרים אלו מופיעים בתרכובת בהן קיים קשר קוולנטי כפול בין שני אטומי פחמן, אשר לאף אחד מהם לא קשורים שני מתמירים זהים, ומתמיר מסוג מסוים קשור לשניהם (באלקנים, למשל).
האיזומר בו המתמירים המשותפים קשורים לאטומי הפחמן מאותו צד של הקשר הכפול נקרא איזומר הציס, ואילו האיזומר בו המתמירים המשותפים קשורים לאטומי הפחמן מצדדים נגדיים של הקשר הכפול נקרא איזומר הטרנס.
קשר כפול, בניגוד לקשר בודד, הוא קשיח, ואינו מאפשר סיבוב.
לפיכך, לא ניתן לעבור בין איזומר ציס לאיזומר טרנס ללא שבירת קשרים.
מערכות ביולוגיות מדגימות היטב כיצד אננטיומרים הם חומרים שונים.
אחד האננטיומרים מקל על בחילות שחשות נשים בהריון; האננטיומר השני גורם לפגמים מולדים חמורים בתינוקות.
אחד האננטיומרים מקנה ריח לפטרוזיליה ושמיר; האננטיומר השני מקנה ריח לסוג של מנטה (Spearmint).
אחד האננטיומרים מקנה ריח ללימון; האננטיומר השני מקנה ריח לתפוז.
הסיבה לפעילות השונה של האננטיומרים במערכות הביולוגיות היא שגם האנזימים עצמם, האחראיים, למשל, על הקניית תחושת הריח, הם כיראליים, ובגוף הם מופיעים בדרך-כלל בצורת אחד האננטיומרים בלבד.
כך, למשל, אנזים המסיט אור מקוטב עם כיוון השעון מתאים בצורה מושלמת לסובסטרט המסיט אף הוא את האור עם כיוון השעון; התאמתו לאננטיומר השני של הסובסטרט פחותה, והדבר מתבטא בתופעה פיזיולוגית כלשהי, למשל: ההבחנה בין ריח הלימון וריח התפוז.
חומרים כיראליים רבים בטבע מופיעים תמיד בצורת אחד האננטיומרים, ואילו חומרים אחרים מופיעים בשתי הצורות.
רוב חומצות האמינו והסוכרים, למשל, מופיעים בצורת אחד האננטיומרים בלבד.
הופעתם של חומרים אלו, אבני הבניין של היצורים החיים, כאננטיומר מסוים משפיעה גם ברמת המקרו (הייצור השלם).
לקונכיית החלזונות, למשל, מבנה סלילי כיראלי.
מסתבר שקונכיות המורכבות מסליל הזורם עם כיוון השעון שכיחות פי 20,000 יותר מקונכיות בהן הסליל זורם כנגד כיוון השעון.
זהו אינו צירוף מקרים, אלא תוצאה של סוג האננטיומרים של המולקולות המרכיבות את הקונכיות.
הסיבה לכך שקיימת דומיננטיות בטבע לאננטיומר אחד ולא לשני איננה ידועה, וייתכן שגילויה יאפשר תובנות נוספות בנוגע לאבולוציה ולהיווצרות החיים על-פני כדור הארץ.
בתא קיימים אנזימים רבים הממירים תרכובות מאיזומר אחד שלהן למשנהו.
איזומראז הוא שמם הכולל של אנזימים אלו, ודוגמה לכך ניתן למצוא בתהליך הגליקוליזה, בה מומר גלוקוז 6-פוספט לאיזומר שלו - פרוקטוז 6-פוספט - על ידי האנזים פוספוהקסוז איזומראז.
במקרה זה משתנה גם הקבוצה הפונקציונלית, והתרכובת הופכת מאלדהיד (או אלדוזה, במקרה של הסוכר גלוקוז) לקטון (פרוקטוז, קטוזה).
מאוחר יותר בתהליך הגליקוליזה מומר הקטון דיהידרוקסיאציטון פוספט לאלדהיד גליצראלדהיד 3-פוספט.
כל האיזומרים המוזכרים כאן הם איזומרים מבניים ולא מרחביים.
לא ידועה שיטה לחיזוי כיוון הסטת האור של אננטיומרים שונים לפי סדר הופעת האטומים בהם.
נבחן, לדוגמה, את האננטיומר הימני של ברומוכלורופלואורומתאן (בתמונה).
נניח שאננטיומר זה מסיט את האור עם כיוון השעון; אם משנים אחד ממתמיריו (למשל, נחליף את אטום המימן בקבוצת הידרוקסיל, OH), ייתכן שעתה תסיט המולקולה את האור כנגד כיוון השעון - זאת אף על פי שקונפיגורציית האטומים נותרה ללא שינוי.
לאור זאת נקבעה שיטה להגדרת הקונפיגורציה המוחלטת של אננטיומרים.
הקונפיגורציה מגדירה את סדר המתמירים סביב אטום הפחמן האסימטרי, ואינה קשורה, כאמור, לכיוון הסטת האור המקוטב.
אם המתמירים מסודרים סביב אטום הפחמן עם כיוון השעון (בהמשך תוסבר משמעות העניין), המולקולה מסומנת באות R (קיצור של Rectus, "ימין" בלטינית); אם המתמירים מסודרים כנגד כיוון השעון, המולקולה מסומנת באות S (קיצור של Sinister, "שמאל" בלטינית).
אם במולקולה קיימים יותר מאטום פחמן אסימטרי אחד, מצוין S או R עבור כל אחד מהם, בתוספת ספרה המציינת את הפחמן הרלוונטי.
לצד סימון הקונפיגורציה המוחלטת ניתן לציין גם את כיוון הסטת האור, זאת כזכור בעזרת מינוס או פלוס.
במולקולה זו 2 פחמנים אסימטריים – לאחד קונפיגורציה מוחלטת R (הפחמן השני בשרשרת) ולשני – S (הפחמן השלישי).
המולקולה מסיטה את האור עם כיוון השעון.
היטלי פישר, על-שם הכימאי הגרמני הרמן אמיל פישר, זוכה פרס נובל לכימיה בשנת 1902, הם דרך מופשטת להצגה גרפית של המבנה התלת-ממדי של מולקולות.
היטלי פישר מאפשרים לקבוע במהירות את הקונפיגורציה המוחלטת של המולקולה.
בטופולוגיה, איזומטריה היא פונקציה משמרת־מרחקים ממרחב מטרי אחד למרחב מטרי אחר.
כלומר, בהינתן מרחב מטרי (באופן אינטואיטיבי, קבוצה ומטריקה לחישוב מרחקים בין האלמנטים בקבוצה), איזומטריה היא טרנספורמציה הממפה אלמנטים למרחב מטרי זהה או אחר, כך שהמרחק בין רכיבי התמונה במרחב המטרי החדש שווה למרחק בין האלמנטים במרחב המטרי המקורי.
כל איזומטריה היא חד-חד-ערכית (מהגדרת המטריקה כאי-שלילית), ולכן איזומטריות הן האיזומורפיזמים של מרחבים מטריים.
מרחבים שיש ביניהם איזומטריה חד-חד-ערכית ועל הם איזומטריים, ויש להם אותן תכונות מטריות.
קבוצת האיזומטריות החד-חד-ערכיות ועל ממרחב מטרי לעצמו היא חבורה ביחס לפעולת הרכבת פונקציות, הנקראת חבורת האיזומטריות.
במרחב אוקלידי דו-ממדי או תלת-ממדי, שתי צורות גאומטריות הן חופפות אם הן קשורות באיזומטריה.
האיזומטריה הקושרת אותן היא הזזה, סיבוב או שיקוף, או הרכבה שלהן.
המילה איזומטריה נגזרת מיוונית עתיקה ἴσος (תעתיק: איזוס) שפירושו "שווה", ו־μέτρον (תעתיק: מטרון) שפירושו "מידה".
יהיו ו- מרחבים מטריים עם מטריקות ו־ בהתאמה.
פונקציה נקראת איזומטריה אם לכל מתקיים .
איזומטריה היא תמיד חד-חד-ערכית: אחרת, לו שתי נקודות שונות ב- היו ממופות לאותה נקודה ב־, אז מהגדרת האיזומטריה גם , כלומר הן אותה הנקודה בסתירה להנחה.
איזומטריה גלובלית היא איזומטריה שהיא גם על, ועל כן היא הפיכה.
ההופכית לה היא גם איזומטריה גלובלית.
איזומטריות שומרות על מסילות גאודזיות.
בגאומטריה אוקלידית, איזומטריות של המישור שומרות על אורכי קטעים, ולכן (לפי משפט החפיפה צלע-צלע-צלע) הן שומרות זוויות.
במקרה שבו קיימת איזומטריה בין שתי צורות, הצורות מקיימות יחס חפיפה.
יחס דמיון מתקיים כאשר הזוויות נשמרות אך אורכי הצלעות אינן נשמרות.
התכונה הבסיסית של איזומטריות של המישור היא שהן חייבות לשמור על הקווים הישרים (כלומר, קו ישר תמיד יעבור לקו ישר).
בהתאם לכך, יש שלושה סוגים בסיסיים של איזומטריות: שיקוף, סיבוב, והזזה.
בעזרת פעולות אלה אפשר לתאר את כל האיזומטריות (הלא טריוויאליות), השייכות לאחת מבין ארבע משפחות :
הזזה (translation) – ישנו כיוון יחיד שכל הנקודות מוזזות בו.
שתי איזומטריות שיקוף אשר קוי השיקוף שלהן מקבילים יוצרות הזזה.
שיקוף (reflection) – ישר קבוע מתפקד כציר סימטריה; כל נקודה עוברת למקבילה לה מצידו השני, כלומר, ציר השיקוף הוא האנך האמצעי לקטע בין נקודה לתמונתה.
כאן ציר השיקוף מהווה את אוסף נקודות השבת; הישרים המאונכים לציר נשמרים.
סיבוב (rotation) – מסובבים את המישור בזווית נתונה (לא טריוויאלית) סביב נקודה קבועה, שהיא נקודת השבת היחידה.
אף ישר אינו נשמר תחת סיבוב.
שני שיקופים שקוי השיקוף שלהם חותכים זה את זה יוצרים סיבוב.
החלקה (או שיקוף מוזז) – זוהי הרכבה של שיקוף ושל הזזה בכיוון ציר השיקוף.
שתי העתקות כנ"ל מתחלפות בכפל, כלומר לא משנה איזו מהן מבוצעת קודם.
אחרי שקובעים את הראשית, אפשר לכתוב כל איזומטריה בצורה כאשר היא מטריצה אורתוגונלית ו־ הוא וקטור ההזזה (על מנת להכליל להעתקות אפיניות).
כאן היא איזומטריה שמשמרת את הראשית.
לכן ניתן לחשוב על איזומטריה כאיבר ב־, כאשר היא חבורת המטריצות האורתוגונליות.
במכפלה הזו, המרכיב פועל על המישור לפי פעולת המטריצות.
ביתר פירוט, אם עבור , אז .
פרוש הדבר הוא שחבורת האיזומטריות של המישור היא מכפלה חצי ישרה של ושל .
בכימיה, איזומריות ציס-טראנס או איזומריות גאומטרית היא סוג של סטריאו-איזומריות המתארת את האוריינטציה של קבוצות פונקציונליות במולקולה.
איזומרים כאלה כוללים בדרך כלל קשרים כפולים, כיוון שהאטומים המקושרים אינם יכולים להסתובב סביב ציר הקשר.
תיתכן גם איזומריות מסוג זה במבנים טבעתיים, בהם יכולת הסיבוב סביב הקשרים מוגבלת מאוד, וכן בקומפלקסים מתכתיים בעלי סימטריה מרובעת כגון ציספלאטין.
המושג "איזומריות גאומטרית" נחשב לשם נרדף מיושן של "איזומריות ציס-טראנס", לפי ארגון IUPAC.
לעיתים הוא משמש לתיאור סטריאו-איזומריות כללית (כלומר, משמש גם לציון איזומרים אופטיים); המונח הנכון לציון סטריאו-איזומריות לא-אופטיות הוא דיאסטריאואיזומריות.
לחומר בעלת איזומריות ציס-טרנס שתי צורות - צורת ציס, וצורת טראנס.
במקרה בו המתמירים מצביעים בכיוונים דומים, הדיאסטראומר מכונה "ציס", וכאשר הם מצביעים בכיוונים מנוגדים הדיאסטריאומר מכונה "טראנס".
2-בוטן מהווה דוגמה לפחמימה קטנה המציגה איזומריות ציס-טראנס .
גם לתרכובות אליציקליות ייתכנו איזומרי ציס וטרנס.
דוגמה טובה לכך היא 1,2-דיכלורוציקלוהקסאן:
תכונות פיזיקליות של איזומרי ציס וטראנס
לעיתים קרובות לאיזומרי ציס וטראנס תכונות פיזיקליות שונות.
ההבדלים בין האיזומרים נובעים בדרך כלל מצורת המולקולה, או ממומנט הדיפול הכולל שלה.
הבדלים אלה יכולים להיות קטנים מאוד, כמו במקרה של נקודת הרתיחה של אלקנים לא מסועפים - לציס-2-פנטן טמפרטורת רתיחה של 36°C, ולטרנס-2-פנטן - 37°C.
לעומתם, במקרה כמו ציקלואוקטן, לאיזומר הציס טמפ' רתיחה של 145°C, ולטראנס - 75°C בלבד.
ההבדל הגדול בין האיזומרים נובע מהמתח הטבעתי הגדול בטראנס-ציקלואוקטן, שגם מפחית מאוד את יציבותו לעומת איזומר הציס.
במקרה אחר, 2-butenedioic acid, ההבדלים הגדולים בתכונות הפיזיקליות ובריאקטיביות הביאו למתן שני שמות שונים לגמרי - אזור הציס קרוי חומצה מלאית, והטראנס - חומצה פומרית.
ניתן לזהות מגמות כלליות במקרה של איזומרים גאומטריים הנובעים מנוכחות קשרים כפולים, ובמיוחד כאשר שני המתמירים זהים.
מגמות אלה נובעות מהעובדה שהדיפולים של המתמירים באיזומר הטראנס מתקזזים (עקב הפנייה לכיוונים מנוגדים), בעוד שבאיזומר הציס נוצר דיפול שקול חזק בכיוון המשותף.
כתוצאה מכך, לאיזומרי טראנס יש בדרך כלל צפיפות נמוכה יותר מאשר לאיזומרי ציס.
לפי March, באופן כללי לטראנס-אלקנים סימטריה גבוהה מאיזומרי הציס, ויש להם נקודת רתיחה גבוהה יותר, ומסיסות נמוכה יותר בממסים אינרטיים.
קבועי הפיצול האופייניים בספקטרוסקופיית NMR גבוהים יותר עבור איזומר הטראנס (בין 12 ל-18 הרץ, ערך טיפוסי: 15Hz), לעומת איזומר הציס (בין 0 ל-12 הרץ, ערך טיפוסי: 8Hz).
שיטת ציס/טרנס למתן שמות אינה מתאימה למקרים בהם יש יותר משני מתמירים שונים על אטומי הקשר הכפול.
למקרים אלה פותחה שיטת סימון E/Z - האות Z מגיעה מהמילה הגרמנית zusammen ("ביחד"), המחליפה את הסימון ציס, והאות E - מהמילה entgegen ("נגד"), המחליפה את הסימון טראנס.
ההבחנה בין איזומר E ל-Z נעשית בעזרת כללי הדירוג של קהאן-אינגולד-פרלוג.
באופן כללי - לאטומים בעלי מספר אטומי גבוה יותר - דירוג גבוה יותר ועבור אטומים זהים, קבוצות גדולות יותר (אתיל לעומת מתיל, לדוגמה) מקבלות דירוג גבוה יותר.
אם שני המתמירים בעלי הדירוג הגבוה ביותר (אחד מכל צד של הקשר הכפול) פונים לאותו כיוון - האיזומר יכונה Z, ואם הם פונים לכיוונים מנוגדים - יכונה E.
במתמטיקה, אִיזוֹמוֹרְפִיזְם הוא התאמה בין שני מבנים מתמטיים באופן ששומר על המאפיינים המגדירים את המבנה.
מבנים שיש ביניהם איזומורפיזם הם איזומורפיים זה לזה.
קיומה של ההתאמה מראה ששני המבנים זהים מכל בחינה בעלת עניין במסגרת התורה העוסקת בהם, גם אם הם נקראים בשמות שונים.
מקור המלה מיוונית: "אִיזוֹס" (שווה) ו"מוֹרפֶה" (מבנה).
בכמה מקרים קוראים למבנים איזומורפיים בשם מיוחד: איזומורפיזם של מרחבים טופולוגיים נקרא "הומיאומורפיזם", איזומורפיזם של יריעות דיפרנציאליות נקרא "דיפאומורפיזם", ואיזומורפיזם של מרחבים מטריים נקרא "איזומטריה".
השם הייחודי מדגיש תכונות מסוימות של המבנה ומונע בלבול (למשל, בשאלה האם שני מרחבים מטריים איזומורפיים ככאלה, או רק כמרחבים טופולוגיים).
את המונח "איזומורפיזם" טבע המתמטיקאי הגרמני לאופולד קרונקר במאה ה-19 כדי לתאר קשר בין שני מבנים אלגבריים שהם "בעיקרם זהים".
עם זאת, לרעיון האיזומורפיזם יש היסטוריה ארוכה יותר וניתן לייחסו לעבודותיהם של מתמטיקאים מוקדמים יותר כמו אווריסט גלואה ואוגוסטן לואי קושי, אף הם בני המאה ה-19.
אם ו- הם שני מבנים מתמטיים של אותה שפה של תחשיב היחסים, אז פונקציה נקראת איזומורפיזם ביניהם אם:
לכל קבוע של השפה מתקיים .
עבור כל פעולה -מקומית של : לכל מתקיים .
עבור כל יחס -מקומי של , לכל מתקיים אם ורק אם .
חד-חד ערכית מ- על .
כשקיימת כזו פונקציה בין שני מבנים ו-, אומרים שהמבנים איזומורפיים ומסמנים .
פונקציה המקיימת את שלוש הדרישות הראשונות נקראת הומומורפיזם.
אם , אז הומומורפיזם נקרא "אנדומורפיזם", ואיזומורפיזם נקרא אוטומורפיזם.
בתורת הקטגוריות, מורפיזם בקטגוריה נקרא "איזומורפיזם", אם הוא הפיך בקטגוריה, כלומר, קיים מורפיזם כך שמתקיים ו-.
בקטגוריות רבות ההגדרה הזו מתלכדת עם ההגדרה הקודמת, אך הדבר אינו נכון באופן כללי.
אם ו- הן שתי חבורות, וקיימת פונקציה חד-חד ערכית ועל כך שעבור כל צמד איברים מתקיים , אז ו- איזומורפיות זו לזו.
אפשר להבין את ה"שוויון" בין החבורות, על ידי כך שנסמן את האיברים פשוט כ .
לכן אפשר לראות שלכל מטרה מעשית, ההבדל בין החבורות הוא הבדל בסימון בלבד.
אפשר לראות שהאיזומורפיזם מקיים יחס שקילות:
רפלקסיביות - ניקח חבורה ונגדיר פונקציה חד-חד ערכית ועל כך שעבור כל איבר מתקיים .
אפשר לראות שהפונקציה הזו מקיימת את תנאי האיזומורפיזם, ולכן .
סימטריות - עבור צמד חבורות איזומורפיות, ו-, כשפונקציית האיזומורפיזם ביניהן היא , נגדיר פונקציה חד-חד ערכית ועל כך שעבור כל איבר מתקיים .
אפשר לראות שהפונקציה הזו מקיימת את תנאי האיזומורפיזם, ולכן גם .
טרנזיטיביות - אם עבור שלוש החבורות ו-, קיימות פונקציות ו- שמקיימות את תנאי האיזומורפיזם, אז אפשר להגדיר פונקציה שלישית כך שעבור כל איבר מתקיים .
החבורה תחת פעולת הכפל, היא איזומורפית לחבורה תחת פעולת החיבור מודולו 4. פונקציית האיזומורפיזם היא .
החבורה תחת פעולת הכפל איזומורפית ל- (ולכן, גם ל-).
עבור החבורה מתקיים אוטומורפיזם, כשפונקציית האוטומורפיזם היא .
באופן דומה, גם עבור ו- מתקיים אוטומורפיזם.
חבורת כל המספרים השלמים (), תחת פעולת החיבור, איזומרפית לחבורת המספרים השלמים והחצי שלמים (כלומר ), פונקציית האיזומורפיזם היא .
הפונקציה עבור חבורת המספרים השלמים היא אוטומורפיזם.
באופן דומה, אם ו- הם שני חוגים, וקיימת פונקציה חד-חד ערכית ועל כך שעבור כל צמד איברים מתקיים , וגם (התנאי האחרון רלוונטי רק לחוגים עם יחידה) אז ו- איזומורפיים זה לזה.
באופן דומה, אם ו- הם שני מודולים שמאליים מעל חוג , וקיימת פונקציה חד-חד ערכית ועל כך שעבור כל צמד איברים מתקיים , וגם עבור כל מתקיים , אז ו- איזומורפיים זה לזה.
בנוסף, אם ו- הם שני מודולים שמאליים מעל שני חוגים איזומורפיים, כשהאיזומורפיזם בין שני החוגים הוא וקיימת פונקציה חד-חד ערכית ועל כך שעבור כל צמד איברים מתקיים , וגם עבור כל מתקיים אז ו- איזומורפיים זה לזה.
באופן דומה, אם ו- הן שתי אלגברות שמקיימות את תנאי האיזומורפיות כמודול עבור הפונקציה ובנוסף עבור כל צמד איברים מתקיים , אז ו- איזומורפיות זו לזו.
אם ו- הם שני גרפים, וקיימת פונקציה חד-חד ערכית ועל כך שקיימת קשת ב- בין לבין אם ורק אם קיימת קשת ב בין לבין אז הגרפים איזומורפיים זה לזה.
קבוצות סדורות הן איזומורפיות אם יש ביניהן פונקציה חד-חד-ערכית ועל, השומרת על יחס הסדר.
איזולאוצין (Isoleucine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע.
תאי גוף האדם אינם מסוגלים לסנתז איזולאוצין ולכן היא מהווה חומצת אמינו חיונית, אותה מוכרח האדם לצרוך דרך המזון.
השייר של איזולאוצין זהה בהרכבו לשייר של חומצת אמינו אחרת, לאוצין, אך שונה בסידור האטומים (שני השיירים מהווים, אם כן, איזומרים מבניים).
לאיזולאוצין שייר פחמימני הכיל ארבעה אטומי פחמן; זוהי חומצת האמינו ההידרופובית ביותר.
שיירי איזולאוצין נמצאים בדרך-כלל באזורים הפנימיים של חלבונים, כדי שלא יבואו במגע עם המים המקיפים את החלבון בסביבה התאית.
איזולאוצין יוצרת אינטראקציות הידרופוביות עם חומצות הידרופוביות אחרות, ותורמת בכך רבות לייצוב המבנה התלת-ממדי של החלבון.
איזולאוצין, כמו כל חומצת אמינו חיונית, קיימת כמעט בכל מזון, וכמו כל חומצת אמינו חיונית, המקורות המשמעותיים ביותר שלה הם מזונות עשירים בחלבון, כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים.
לאיזולאוצין תפקיד חיוני במעגל קרבס, כמו כן היא ממלאת תפקיד משמעותי בגלוקונאוגנזה.
איזומראז (מאנגלית: Isomerase) הוא שם כולל לקבוצה של אנזימים המזרזים תגובות של שינוי מבני (שינוי קונפורמציה) במולקולה.
האיזומראז גורם למולקולה לעבור מצורה של איזומר אחד לאחר.
כלומר, ללא שינוי הנוסחה הכימית של המולקולה וללא שינוי במסה של רכיבי התגובה, הוא משנה את מבנה הקשרים בה, ואת המבנה המרחבי התלת־ממדי שלה.
האיזומראזות מהוים אחת משש הקבוצות שאליהן ממוינים כל האנזימים.
קבוצת האיזומראזות היא קבוצה מספר 5, ואנזימים המשתייכים אליה מסומנים EC 5.X.X.X.
דוגמה בולטת לתגובה שמזורזת על ידי איזומראזות היא שינוי מולקולה מקטו לאלדו, כפי שעושה למשל האנזים פוספו-הקסוז-איזומראז, המזרז הפיכת המולקולה גלוקוז-6-פוספט (G6P) לפרוקטוז-6-פוספט על ידי שינוי מרחבי במולקולה: העברת הקשר הכפול לפחמן מספר 2. בתגובה זו לא משתנים כלל מרכיבי המולקולה (הנוסחה הכימית שלה), אך הצורה התלת־ממדית שלה משתנית.
שינוי זה קריטי, שכן, ללא השינוי לא יתרחשו השלבים הבאים בתהליך הגליקוליזה.
דוגמה נוספת היא שינוי חומצה אמינית מצורתה הכיראלית L לצורה D.
איזוטרטינואין (Isotretinoin) היא תרופה הדומה במבנה הכימי לוויטמין A ונמכרת בישראל תחת השמות המסחריים רואקוטן וקוראטן.
התרופה נועדה לטיפול באקנה וולגריס חמור שאינו מגיב לטיפול אחר.
איזוטרטינואין הוא האיזומר הספציפי 13-cis-retinoic acid של צורת החומץ של ויטמין A, חומצה רטינואית.
לרטינואיד מספר השפעות על רקמת האפיתל: הוא מפחית את יצור החֵלֶב בבלוטות החֵלֶב שבזקיקי השיער, מכווץ את בלוטות החלב, מאזן יצירת קרטין (קרטניזציה), ומונע יצירת קומדונים (פצעונים, חצ'קונים).
מנגנון הפעולה של התרופה אינו ידוע, אך נראה כי בדומה לשאר הרטינואידים היא פועלת על ידי עידוד שעתוק DNA בתאי האפיתל שמרכיבים את בלוטות החלב.
לרוב התרופה ניתנת לפי מרשם רופא עור.
בעבר הטיפול בתרופה היה שמור למקרי אקנה קשה.
כיום רווח הטיפול גם במקרי אקנה בינונית שאינה מגיבה לטיפול שמרני יותר.
התרופה יעילה נגד הידרדניטיס סופורטיבה.
נעשה שימוש בתרופה גם כתכשיר "אנטי-אייג'ינג" (anti-aging).
נגזרות של התרופה הופיעו כבר בתחילת שנות ה-90 במרבית טיפולי הקוקטייל לנשאי HIV.
התרופה ניתנת כטיפול ביולוגי נסיוני לילדים חולי נוירובלסטומה בסיכון גבוה, על שום יכלתה לגרום להורדת דרגת הממאירות של התא הסרטני.
מינון התרופה נקבע על ידי הרופא, על פי גיל ומשקל המטופל ועל פי מצב תפקודי הכבד שלו.
הטיפול מתבצע במשך 5-6 חודשים בממוצע.
את התרופה נוטלים מדי יום או פעמיים ביום, עם או מיד לאחר האוכל, במועד קבוע (לשמירה על רמה קבועה של התרופה בדם).
אחוזי ההצלחה של הטיפול הם גבוהים מאוד.
לאחר סיום הטיפול התרופתי, על פי רוב, לא יופיעו יותר פצעים על הפנים כלל או פצעים מעטים בלבד.
התחלופה המהירה של תאי האפיתל מתבטאת בקילוף ויובש קיצוני בעור ובריריות, הגורמים לצרידות, יובש בעיניים, נשירת שיער, ועליה ברגישות לכוויות בחשיפה לקרינת שמש (על כן יש להעדיף להתחיל את הטיפול בעונת החורף ולהימנע מחשיפה לא מבוקרת לשמש).
לתרופה פוטנציאל רעילות לכבד ועל כן המטופלים מצווים לדווח לרופא על כל שינוי המרמז על נזק לכבד, כגון: הצהבת העור ו/או לחמיות העיניים, שתן כהה, עייפות קיצונית, כאבי בטן, בחילות או הקאות.
כדי לזהות פגיעה כזו בראשיתה, יש לעקוב אחר תפקודי הכבד ופרופיל השומנים בדם לפני ובמהלך הטיפול בתרופה.
התרופה ידועה כגורמת וודאית למומים בעוברים שאמותיהם טופלו במהלך ההריון.
המומים מתבטאים במערכת העצבים המרכזית ובכלי הדם הראשיים.
על כן, נשים בגיל הפוריות מחויבות לשלול היריון טרם תחילת הטיפול, וכן עליהן להשתמש באמצעי מניעה יעילים משך כל תקופת הטיפול ו-4 חודשים אחרי סיומו.
בקרב המשתמשים שכיחים כאבי שרירים ומפרקים.
ולכן מומלץ למתן פעילות גופנית בעת נטילת התרופה.
ייתכנו סממנים נפשיים בהם תוקפנות, חרדה, עצבות והרגשה כללית ירודה עד כדי דיכאון ומחשבות אובדניות.
סוג ההפרעה תופעות הלוואי (מהנפוץ לנדיר) עור יובש בעור, גרד, רגישות בחשיפה לשמש, נשירת שיער, הזעה מוגברת.
עיניים טשטוש ראייה, גירוי ויובש בעיניים, עוורון לילה, גרוי עפעפיים, דלקת בלחמית, פזילה, עליית לחץ תוך עיני, עיוורון צבעים, קטרקט.
שרירים ורקמות החיבור כאבי פרקים, כאבי שרירים, כאבי גב.
מערכת עצבים כאבי ראש, עליית לחץ תוך-גולגולתי, פרכוסים, סחרחורת.
פסיכולוגיה והתנהגות שינויים במצב הרוח.
בישראל כל רופא עור יכול לרשום את התרופה בכפוף לביצוע בדיקות דם מתאימות.
בארצות הברית מונהג יחס מחמיר מצד הרופאים ברישום התרופה בגלל תופעות הלואי הקשות, ומאז שנת 2006 כל רופא עור המבקש לתת את התרופה למטופליו מחויב לרשום זאת באתר ה-FDA, ועל הרוקח לקבל אסמכתה מהאתר על מנת לספק את התרופה.
מרשם רופא לתרופה לא יעלה על 30 ימי טיפול בכל מרשם (כמו בישראל).
איזוטרופיות היא אי תלות בכיוון.
לאיזוטרופיות יש משמעות במספר תחומים, כגון מתמטיקה, פיזיקה, אופטיקה, פיזיולוגיה ותכונות חומרים.
היקום, לדוגמה, הוא איזוטרופי – אין בו נקודה מיוחסת, ייחודית או כיוון מועדף כלשהו.
גם קרינת הרקע המגיעה במידה שווה מכל הכיוונים היא קרינה איזוטרופית.
הגאומטריה שבה עסק פליקס קליין (גאומטריה לא-אוקלידית) היא איזוטרופית לזווית מכיוון שהיא אינה משמרת אורכים.
אִיזוֹלִירְבֶּנְד הייתה להקה ישראלית שפעלה בין 1982 ל-1984, וכן במהלך תקופה קצרה ב-1986. חבריה היו המעבד ונגן הקלידים רוני וייס, נגני הבס מוטי דיכנה ועמי פרנקל והזמרת ריקי מנור.
בתחילת דרכה כללה הלהקה גם את שרית ברוך (לימים שרית סרי).
השם של הלהקה הוא משחק מילים: המשמעות היא סרט בידוד בגרמנית, והאות ב' מנוקדת בסגול ומשנה את המשמעות לבנד, להקה.
הלהקה הוקמה לכבוד תחרות הקדם אירוויזיון של 1982, בה התחרתה עם השיר "מלודי", שהלחין וייס למילים של לאה לופנפלד.
השיר הגיע למקום השלישי בתחרות, ומאוחר יותר לאותו מקום במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ב של רשת ג'.
הצלחת השיר הביאה להמשך שיתוף הפעולה בין חברי הלהקה.
בשנת 1983 הוקלט אלבומה היחיד של הלהקה, "ישן וגם נחר".
שמו הוא פרודיה על שם אחד מאלבומיו הראשונים של אריק איינשטיין, "ישן וגם חדש".
עטיפתו, בה נראים חברי הלהקה חוצים מעבר חצייה ברחוב ריינס בתל אביב, היא פרודיה על האלבום "Abbey Road" של הביטלס.
את רוב שירי האלבום הלחין ועיבד רוני וייס, ואת השירים כתבו בעיקר לאה לופנפלד וחברי הלהקה עצמם.
אך נכנסו גם שירים של ירון לונדון (לורליי) ואפרים סידון (פרת משה רבנו) איתו וייס כבר שיתף פעולה בניקוי ראש, ושל אבי קורן.
כנגני אולפן, הצטרפו להקלטות: חיים רומנו בגיטרה חשמלית, אלון הלל ושלמה חממי בתופים, וחברי להקת ברוש.
אף על פי שהשירים "מלודי", "חג על הגג", "שיר בעברית" ו"לורליי" זכו להשמעות רבות ברדיו, האלבום לא זכה להצלחה מסחרית גדולה.
"חג על הגג" הפך לאחר כחצי יובל לשיר הפתיחה של הסיטקום הישראלי קוויקי.
בדצמבר 1982 השתתפה הלהקה עם רחלי חיים בפסטיגל מספר 2 עם השיר "משחקי וידאו" (מילים: לאה לופנפלד-וינקלר).
במקביל להופעות, השתתפה הלהקה בפעם השנייה ברציפות בקדם אירוויזיון 1983, עם השיר "כל מי" (מילים: עמי פרנקל, רוני וייס), שהגיע למקום השישי.
את שרית סרי שעזבה את הלהקה החליפה רחל אלפרשטיין.
בדצמבר 1983 השתתפה הלהקה שוב בפסטיגל מספר 3 עם השיר "אוכלים הכל".
בתחילת 1984 פורקה הלהקה עקב אי הצלחה מסחרית, אך בשנת 1986 התאחדה שוב להופעה בקדם-אירוויזיון שם ביצעה את השיר ההומוריסטי "קפה או תה" (מילים: אבי קורן) שהגיע למקום השישי.
בשנת 2006 יצא האלבום "ישן וגם נחר" לראשונה על גבי תקליטור.
בנוסף לשירי האלבום המקוריים, נכללו בתקליטור שבע רצועות בונוס, ביניהן "כל מי" מקדם האירוויזיון.
בפברואר 2010, ביוזמתו של הסוכן והמפיק עובד קראוס, נפגשו חברי ההרכב והחליטו על מופע איחוד מיוחד, אך באפריל באותה השנה נפטר חבר הלהקה עמי פרנקל מהתקף לב, והמופע בוטל.
איזומלטולוז (שם כימי: 6-0-α-D-glucopyranosyl-D-fructose) (ידוע גם בשם המסחרי פלטינוז [Palatinose]) הוא דו-סוכר המורכב מפרוקטוז וגלוקוז, בעל קשר יציב יותר מהקשר הנמצא בסוכרוז ולכן קשה יותר לפירוק אנזימטי.
איזומלטולוז מופק מסלק סוכר ובעל מתיקות טבעית.
בדומה לסוכרוז, איזומלטולוז עובר פירוק מלא במערכת העיכול ומספק ערך קלורי זהה של 4 קק"ל/גרם.
עקב התפרקותו האטית (פי 5 יותר לאט) הוא מעניק אנרגיה זמינה ומתמשכת ברמת מתונה המספקת את הצרכים האנרגטיים והפיזיולוגים של גוף האדם, ובשל כך דוחה תחושת רעב.
איזומלטולוז ידידותי לשיניים, הודות לעמידותו בפני פירוק אנזימטי, אינו מתפרק על ידי החיידקים המצויים בחלל הפה, ולכן אינו גורם להתפתחות עששת.
אספקת אנרגיה אופטימלית היא נושא חשוב במחקר ובפיתוח מוצרים בהקשר הבריאותי- מניעת השמנה וביצועים גופניים וקוגניטיביים.
איזומלטולוז משמש כרכיב עיקרי במזון ובמשקאות פונקציונליים בעולם במשקאות חלב, מים פונקציונלים, חטיפי אנרגיה וכדומה.
פלטינוז זכה בפרס החדשנות בתערוכת מזון בינלאומית בשנת 2007.
איזון עבודה־חיים מכונה גם איזון עבודה־פנאי או איזון עבודה ולא-עבודה (באנגלית work - non work balance).
המושג מתייחס למערכת האיזונים וסדר העדיפויות שבין קריירה ושאפתנות מקצועית מחד גיסא, לבין הנאות, חיי פנאי, משפחה והתפתחות רוחנית מאידך גיסא.
עובד החש איזון בין העבודה לחיים הפרטיים לא בהכרח נותן משקל זהה לשני התחומים.
איזון עבודה־חיים או איזון עבודה - לא עבודה הא מושג שמתייחס לחשיבות של השילוב בין שני מרכיבים מרכזיים של החיים המודרניים - הבית מחד וחיי המשפחה והחברה מאידך.
המושג רלוונטי לאנשי שעובדים לפרנסתם או שעובדים בהתנדבות.
המושג ששואל עד כמה יש איזון בין מחויבות והשקעה של אדם בתפקיד בעבודה לבין מחויבות ועיסוק בדברים מחוץ לעבודה (כלומר בבית או בחברה).
האיזון הזה יכול להתייחס לרגשות, למעורבות, להשקעה, ולאפקטיביות בעבודה ובחיים הפרטיים.
ההתאמה הזו חיונית כדי להבין את רמת העומס שבה נושא כל עובד.
והאיזון ידוע כמנבא את הבריאות הנפשית ורמת השחיקה של עובדים.
הנושא קריטי שכן היעדר איזון יוצר עומס יתר שיכול לפגוע ביכולת של עובד להתמודד עם הצרכים והדרישות הן בבית והן בעבודה.
היעדר איזון יכול להביא למחירים כבדים הן עבור העובד והן עבור משפחתו.
עובד לא צריך להיות מאושר מעבודתו כדי לחוש איזון.
שאלת שביעות הרצון מהעבודה היא שאלה נפרדת.האיזון עבודה - חיים (לעיתים מכונה איזון בית - עבודה) מתייחס להתאמה בין הערך שהעובד מייחס לתפקיד וההשקעה שלו בתפקיד (השקעה של רגשות, מעורבות ואפקטיביות), לבין ההשקעה בכל הצרכים שלו בחיים מחוץ לעבודה, כלומר בבית.
בשנת 2019 פיתחה ענת גרתי מודל הנקרא "סנכרון עבודה-משפחה" (Work–Family Triangle Synchronization) אשר מציע לעסוק בסנכרון ולא באיזון.
המודל מציע לשלושת בעלי העניין (מנהל-עובד-בן זוג) לבחון מהו הסנכרון הנכון להם בין הצרכים והדרישות של שתי המערכות - משפחה ועבודה.
קיימת הסכמה שמציאת אהבה ובניית משפחה הן משימות מורכבות, וכך גם בניית קריירה.
הצורך להשקיע משאבים מרובים בכל אחד מהתחומים הללו עשוי ליצור קונפליקט עבודה-משפחה.
השימוש הראשון שנעשה במונח איזון עבודה-חיים היה בבריטניה בשנת 1970, כדי לתאר את האיזון הנדרש בין עולם העבודה לחייו האישיים של האדם.
בארצות הברית נזכר המונח לראשונה ב-1986.
במהלך עשרים וחמש השנים האחרונות חלה עלייה משמעותית בעומסי עבודה, חלקן בשל התפתחות טכנולוגיית המידע ועיקרן בשל התגברות התחרות בסביבה העסקית הגלובלית.
אמריקאים רבים חווים כיום שחיקה מהירה בעקבות עבודת-יתר ולחץ מתמיד.
תמונה זו חוזרת על עצמה בכל מגוון המקצועות, החל ממשרות צווארון כחול ועד להנהלה בכירה.
במהלך העשור האחרון חלה עלייה באלימות במקומות עבודה, עלייה בהיעדרויות עובדים וכן עלייה בתביעות פיצויים של עובדים ממעסיקיהם, המשמשים עדויות חיות להיעדר איזון בריא בין עבודה לצורכי חיים אחרים.
אנשי מקצוע בתחום הסיוע לעובדים טוענים כי קיימות סיבות רבות למצב זה, החל משאפתנות אישית, דרך דחק הנגרם כתוצאה מהתחייבויות משפחתיות ועד להתגברות קצב חידושי הטכנולוגיה.
ממצאי מחקר שנערך לאחרונה על ידי המרכז האמריקני למדיניות עבודה-חיים (Center for Work-Life Policy) מצביעים על כך כי מיליון ושבע מאות אלף בני אדם מתייחסים לעבודתם ואל שעות העבודה כמוגזמות, כתוצאה מתהליכי גלובליזציה.
על פי המחקר, חמישים אחוז (50%) מהמנהלים הבכירים בתאגידים עוזבים את משרותיהם בשל סיבות של דחק ושחיקה.
אף על פי ששישים וארבעה אחוז (64%) מהעובדים חשים כי הם אחראים במידה רבה ללחצי העבודה, אלו עדיין תובעים מהם מחירים כבדים.
המחקר מראה כי ברמה הלאומית שבעים אחוז (70%) וברמה העולמית שמונים ואחד אחוז (81%) מהעובדים טוענים כי עבודתם משפיעה על בריאותם.
בין ארבעים ושישה לחמישים ותשעה אחוז (46%–59%) מהעובדים חשים כי דחק זה משפיע על יחסיהם הבין אישיים וחיי המין שלהם.
בנוסף, גברים חשים מאוימים מהסטיגמה המקושרת לאמירה "איני יכול לעשות זאת".
במחקר שנערך על ידי חברת ביטוח החיים האמריקנית National Life Insurance Company נמצא כי ארבעה מתוך חמישה עובדים מצהירים כי עבודתם לחוצה "מאוד" או "באופן מוגזם".
עובדים במשרות עתירות לחץ נמצאים בסיכון גבוה פי שלושה לסבול ממגוון מצבים רפואיים הקשורים לדחק, ובסיכון כפול מאחרים לעזוב עבודתם.
המחקר מראה כי יותר נשים מגברים מדווחות על לחץ הקשור לקונפליקטים בין בית ועבודה.