tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אזרחי ארצות הברית נקשרו אל החדר בזכות תצלומים מפורסמים שנחרתו בזיכרון, כמו תמונת ג'ון קנדי ג'וניור, בנו הקטן של הנשיא ג'ון קנדי, תחת שולחן העבודה של אביו, או תמונתו של הנשיא ריצ'רד ניקסון משוחח בטלפון עם האסטרונאוטים שהלכו על הירח במשימת אפולו 11.
החדר שימש לעיתים קרובות כרקע לנאומים לאומה בעלי חשיבות, שהותירו רושם רב על הצופים.
בין הנאומים הבולטים נמנים הודעתו של ג'ון קנדי על משבר הטילים בקובה (1962), נאום ההתפטרות של ריצ'רד ניקסון (1974), הודעתו של רייגן על אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר (1986) ותגובתו של ג'ורג' ווקר בוש לפיגועי 11 בספטמבר (2001).
מאז שהחדר נבנה בשנת 1934, רצפתו הוחלפה ארבע פעמים: במקור הרצפה הייתה עשויה משעם, אולם הנשיא אייזנהאואר, שהיה חובב גולף, הרס את הרצפה כשחבט בכדורי גולף.
באמצע שנות השישים הורה הנשיא ג'ונסון לרצף את החדר מחדש בריצוף מעץ.
בשנת 1982 הורה הנשיא רייגן להחליף את ריצוף החדר בריצוף לבן עשוי מעצי אורן.
החדר רוצף שוב באוגוסט 2005, תחת כהונתו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, אולם ריצוף זה זהה כמעט לריצוף שנעשה בימי הנשיא רייגן.
שולחן העבודה של הנשיא ניתן לנשיא רתרפורד הייז כמתנה מהמלכה ויקטוריה בשנת 1879. הוא נבנה משרידיה של הספינה הבריטית המלכותית "רזולוט", ומאז כהונתו של הנשיא הייז השתמשו בו כל הנשיאים (פרט לג'ונסון, ניקסון, פורד ובוש האב).
המשרד הסגלגל הוא שם נרדף לכוח וההדר של מוסד הנשיאות של ארצות הברית.
לכן, כל נשיא הנכנס לתפקיד משנה את העיצוב של החדר כדי להציע תחושה של אישיותו וסוג הנשיאות שהוא רוצה לייצג.
בעת השבעת הנשיא לתפקיד אנשי צוות התפעול של הבית הלבן מעצבים מחדש את החדר הסגלגל וקומת מעון המגורים הנשיאותי.
רהיטים רבים מוסרים ומוחלפים כדי להתאים לחזון הנשיא הנכנס וקווי העיצוב שלו.
עיצוב החדר משתנה לפי טעמו של כל נשיא: הריהוט, השטיח המכסה את רצפת החדר, הווילונות והציורים על הקירות.
עד שהשטיח שבחר הנשיא עם כניסתו לתפקיד מוכן, הוא בוחר שטיח ששימש את אחד הנשיאים הקודמים.
העיצוב נעשה ברובו על ידי הגברת הראשונה, ורוב המימון לעיצוב החדר הוא מתרומות.
הוענק במתנה לנשיא ארצות הברית רתרפורד הייז על ידי ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
+מספרהנשיאחזית מבט על35ג'ון פיצג'רלד קנדי36לינדון ג'ונסון37ריצ'רד ניקסון38ג'רלד פורד39ג'ימי קרטר40רונלד רייגן41ג'ורג' הרברט ווקר בוש42ביל קלינטון43ג'ורג ווקר בוש44ברק אובמה45דונלד טראמפ46ג'ו ביידן47דונלד טראמפ
החדר הסגלגל זכה לחשיפה נרחבת בסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן", שעוסקת בהתנהלות הממשל האמריקני ובעבודה היום-יומית בבית הלבן.
החדר הוא המחזה הראשון של הסופר, המחזאי, השחקן והבמאי הבריטי הרולד פינטר.
המחזה נכתב בשנת 1957 כאשר פינטר היה סטודנט באוניברסיטת בריסטול, בבריסטול, אנגליה.
"החדר" הציג לצופים מחזה שונה מן האחרים באותה תקופה, מכיוון שהכיל מספר אלמנטים חדשים למחזות כגון דיאלוגים סתומים, תיאור לא ברור, שיחות שלא מתקדמות, הומור פשוט והדגשה של התפאורה כאילו היא אחת הדמויות.
יש הטוענים כי פינטר קיבל את השראתו מן האקזיסטנציאליזם ובכך יצר את מה שנקרא תיאטרון האבסורד.
כמו המחזה השני של פינטר, מסיבת יום הולדת, גם עלילת מחזה זה מתרחשת בבניין דירות מתפורר, "אכסניה", שבו מבקרים זרים.
העלילה במחזה היא עלילה סתומה, חסרת כל רצף זמנים, לא ברור שמה שמוצג לצופה קודם באמת קרה קודם, להרבה מהדברים שקורים במחזה אין שום משמעות מובנת, כל משמעות שתינתן היא ניחושית ואין לה ראיות מן מבוססות.
קשה מאוד להבין איזה מסר היא מנסה להעביר לצופים.
המחזה מתאר אישה בשנות ה-60 לחייה בשם רוז האד, הנשארת בדירתה בעוד דמויות שונות נכנסות ויוצאות מהדירה.
ברט בעלה, שיוצא בתחילת המחזה וחוזר בסופו, אדון קיד בעל הבית, הזוג סנדרז, שהם זוג שבא לחפש דירה פנויה (הזוג בא פעמיים אך לא ברור מה הקשר הזמני בין שני הביקורים).
לבסוף מגיע ריילי כושי סומא שבא לקרוא לרוז, ששמה לפתע אינו רוז, לחזור לביתה.
לאחר מכן נכנס בעלה של רוז ורוצח את העיוור.
בסוף המחזה לאחר הרצח, צועקת רוז "אני לא יכולה לראות אני לא יכולה לראות" לא ברור אם מדובר בעיוורון פיסי או רק בחוסר יכולת להסתכל במראֶה.
כבר במחזה ביכורים זה של פינטר ניתן לזהות דפוסים אשר יחזרו על עצמם גם במחזות מאוחרים יותר שלו.
בין היתר, הדיאלוגים מוכרים לצופה מצד אחד, מצד שני הם מטרידים בסתמיותם.
הדמויות מאופיינות בצורה עדינה וכמעט בלתי מורגשת והקהל אינו יכול ללמוד כמעט דבר עליהן.
האווירה במחזה משלבת הומור עם תחושת איום.
רוז האד - הדמות הראשית ביצירה אשר חווה על בשרה את המסר שהמחזה מנסה להעביר.
ברט האד - בעלה של רוז.
מתאר דמות שמתהפכת במהלך המחזה, לתדהמת הצופים.
מר וגברת סנדז - הזוג אשר בא לדירתה של רוז במחשבה שהיא פנויה.
מר קיד - בעל הבית.
ריילי, האיש השחור העיוור מהמרתף (במחזה מייחסים לו את השם "כושי סומא") - דמות מסתורית אשר בסוף המחזה עולה לדירתה של רוז כדי למסור לה הודעה.
החדר החשוך הוא ספר מתח מאת הסופרת הבריטית מינט וולטרס, אשר נכתב בשנת 1995. הספר ראה אור בעברית בשנת 2001.
העלילה מתחילה בדיווח על תאונת דרכים, שמיקומה בשדה תעופה נטוש.
בתאונה מעורב רכב אחד, שנהרס לגמרי.
שם הנהגת בו הוא גברת ג'יין אימוג'יין ניקולה קינגסלי, שהופכת למחוסרת הכרה.
ג'יין קינגסלי, ג'ינקס בפי כל מכריה, צלמת אופנה מצליחה ובתו של איל תעשייה מפורסם, מתעוררת במרפאה שאליה הובאה לאחר תאונת דרכים, שבה הייתה מעורבת כשהיא סובלת מאמנזיה.
היא אינה זוכרת דבר ממה שאירע בשבועיים האחרונים.
קרוביה והשוטרים מספרים לה שהיא ניסתה להתאבד משום שהארוס שלה, ליאו, נטש אותה זמן קצר לפני נישואיהם וברח עם חברתה הטובה ביותר, מג.
לדבריהם, היא שתתה שני בקבוקי יין והסיעה את מכוניתה לתוך קיר בטון, ורק באורח נס נשארה בחיים.
ג'ינקס משוכנעת שלא הייתה לה כל סיבה להתאבד: הרי היא זו שרצתה לסיים את יחסיה עם ליאו, ואם לא היא גרמה לתאונה, מי גרם לה ולמעשה ניסה להורגה?
המסתורין נחשף בהדרגה, כשזיכרונה של ג'ינקס חוזר אליה אט אט.
כאשר מתגלות ביער סמוך גופותיהם של מג ושל ליאו, נופל החשד על ג'ינקס, ופרשת הרצח של בעלה, שהתרחש עשר שנים קודם לכן, נבחנת מחדש.
כל הראיות מצביעות על אשמתה וג'ינקס נאבקת לאחות שברי זיכרונות של ייאוש ושל אימה, זיכרונות שיביאו להצלתה או להרשעתה.
"החדר החשוך" משלב אירועים חיצוניים עם מצבים נפשיים ואווירת אי-הוודאות והאימה אינה מרפה לאורך כל הסיפור ועד לסופו המפתיע.
"החדר החשוך" הוא ספר מתח, אשר במרכזו תעלומה הנפתרת בסוף העלילה – לכאורה רומן קלאסי.
מספר פעמים המידע אף מועבר לקורא באמצעות כתבה בעיתון המפרסמת עדכונים לגבי חקירתה של ג'ינקס, או באמצעות רישומי החוקרים.
הספר עובד לסרט טלוויזיה של ה-BBC בשנת 1999. בסרט מככבים דרוולה קירוואן בתפקיד ג'ינקס וג'יימס וילבי בתפקיד ד"ר פרות'רו.
החובב הצעיר ("החובב הצעיר, אלקטרוניקה פופולרית לנוער החובב") הוא סדרה של שלושה ספרים שהופיעו בתחילת שנות ה-70 בהוצאת י.
את הסדרה ערך עודד שרמר (4X4SO) בהשתתפות יחיאל אגמון (4X4LI), יאיר בורלא (4X4BO), ויהודה פרדיס, שגם כתבו בה מספר מאמרים.
בדומה לספרי "הטכנאי הצעיר" של שנות ה-50, עסקה הסדרה באלקטרוניקה פופולרית ופנתה בעיקר לחובבי רדיו.
בכל כרך הופיעו מספר מדורים כמו "במו ידיך" (הרכבת מכשירים ובניות), מדידות וחישובים, רעיונות ואלתורים.
בהיותו מכוון לחובבי רדיו, רבים ממדוריו של ה"חובב הצעיר" הוקדשו לתקשורת בגלים קצרים, למשדר רדיו, למקלטים, ולאנטנות.
בנוסף הופיעו עצות מועילות לחובב וגם חידות משעשעות.
למרות שרכיבים טרנזיסטורים היו קיימים זה מכבר, חלק ניכר מהמעגלים האלקטרוניים שתוארו בספר היו מבוססים עדיין על שפופרות ריק.
מקצת מהמאמרים התייחסו לטרנזיסטורים מסוג גרמניום.
חובבי הרדיו הצעירים של אותה תקופה, אשר התעניינו גם בבניית ציוד התקשורת שלהם בגלים קצרים (HF), הכירו את המעגלים, כמו למשל זה המופיע במאמר של דניאל רוזן (4X4SK) בכרך ב': "משדר זעיר ל-40 מטר" (40 מטר הוא אורך הגל המתאים לפס החובבים בתדר 7 MHz).
החדשות בערבית היא מהדורת חדשות יומית בשפה הערבית, שמשודרת במַכַּאן 33 בשעה 19:00. אורך המהדורה עומד על 30 דקות.
המהדורה בהגשת נאיף סארגי סמאח חסנין בכריה ופיראס חאמד לסירוגין.
שידורי החדשות בערבית החלו עם הקמת הטלוויזיה הישראלית בשנת 1968, במסגרת שידורי הטלוויזיה בערבית.
המהדורה הראשונה שודרה ב-13 באוגוסט 1968, בהגשת גלוריה סטיוארט וסעיד אל-קאסם.
בין הנושאים שכללה המהדורה הראשונה היו: דיווח על נחיתתם בטעות של שני מטוסים סוריים מדגם מיג-17 במנחת בצת יום קודם, כתבה על מחנה הפליטים ג'באליה במטרה לְהָזֵם שמועות שישראל הרסה אותה וכתבה על יום חיל הים הישראלי.
מהדורת החדשות שודרה תחילה רק פעמיים בשבוע, בימי שלישי וחמישי, במשך חצי שעה ולאחריה שודרה תוכנית מתחלפת נוספת בת חצי שעה.
ב-1969 גדל מספר ימי השידור בערבית לארבעה (ראשון, שני, שלישי וחמישי) בין 18:30 ל-19:30. בנובמבר 1969 החלה "הטלוויזיה בערבית" לשדר שבעה ימים בשבוע, כאשר בערב שישי הוחל בשידור סרט קולנוע בערבית, ממיטב הקולנוע המצרי.
עם סיום השידורים בערבית בערוץ 1 בשנת 2002 והעברת השידורים לערוץ המיועד לערבית של רשות השידור, עברה המהדורה לערוץ הזה.
אחר כך עם איחוד הערוץ עם ערוץ 33 עברה לערוץ 33 והיא משודרת כל יום בשעה 19:00.
עם סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי נסגר גם ערוץ 33, ובמקומו הוקם ערוץ מַכַּאן ועם הקמתו עברה המהדורה לערוץ זה.
המהדורה היא מהדורת חדשות אשר מסכמת בשפה הערבית את אירועי היום.
במהדורה כתבות בשפה הערבית וכשמובאים קטעי דברים בעברית, מוקרנות בה כתוביות בערבית.
החדשות בשפה הערבית נוסדו לצורך תעמולה פנימית מול ערביי ישראל וגם חיצונית מול תושבי ארצות ערב כזרוע ממלכתית של מדינת ישראל במלחמת התעמולה עם מדינות ערב.
בתכני החדשות אף התערבו קציני צה"ל המנהל האזרחי.
לדוגמה, במשך שנים רבות נאסר על המגישים להשתמש במילה "אש"ף".
רוב המוחלט של עובדי מחלקת החדשות היו יהודים יוצאי ארצות ערב, בהם: יוסף בראל, רוברט דסה ושלמה גנור ילידי מצרים; וסלים פתאל יליד עיראק.
החדר של מרי הוא ניסוי מחשבתי פילוסופי שניסח פרנק ג'קסון במאמרו "קווליה אפיפנומנלית" (Epiphenomenal Qualia) ולאחר מכן הורחב במאמרו "מה מרי לא ידעה".
ניסוי המחשבה משמש כטיעון על סמך ידע נגד פיזיקליזם – הגישה כי העולם, כולל העולם המנטלי, הוא כולו פיזיקלי.
הוויכוח שהתעורר בעקבות ניסוי המחשבה הביא להוצאת הספר "יש משהו בנוגע למרי" (There is Something About Mary, 2004) שכלל את תגובותיהם של דניאל דנט, דייוויד לואיס ופול צ'רצ'לנד.
"חדרה של מרי" הוא ניסוי מחשבתי שמטרתו היא להראות כי קיימות תכונות לא פיזיקליות וידע הניתן להשגה רק על בסיס ניסיון תודעתי.
הניסוי מנסה להפריך את התאוריות הקובעות שכל מה שניתן לידיעה הוא ידע פיזיקלי.
הניסוי הוא חלק מדיון פילוסופי מהעשורים האחרונים בפילוסופיה של הנפש.
בכל הנוגע לבעיית גוף-נפש, מתמקד הדיון הפילוסופי בשנים האחרונות בעצם האפשרות של העמדה (רדוקציה) של כל סוג של הסבר, ידע ותופעה, לרמה הפיזיקלית.
חלק מהמטריאליסטים תומכים באפשרות לרדוקציה מסוג זה.
מנגד, פילוסופים כמו פרנק ג'קסון ותומאס נייגל (במאמרו "איך זה להיות עטלף?"), העלו את הבעייתיות שנובעת מתהליך רדוקציוני זה.
חדרה של מרי הוא דוגמה מרכזית לבעייתיות זו.
ניסוי המחשבה הוצע במקור על ידי פרנק ג'קסון כך:
במילים אחרות, מרי היא מדענית שיודעת כל מה שניתן מדעית לדעת על צבעים, אבל היא מעולם לא חוותה ראיית צבעים.
השאלה שמעלה ג'קסון היא: ברגע שהיא תראה לראשונה צבע, האם היא תלמד משהו חדש?
אונטולוגית, הטיעון הבא מוכל בניסוי המחשבה:
כל פיסת מידע פיזיקלית בנוגע לתפיסת הצבע האנושית נרכשה על ידי מרי, לפני היציאה מהחדר השחור לבן.
יש לה את כל הידע הפיזיקלי בנושא.
בצאתה מהחדר ובחוויה הראשונה של ראיית צבע, היא רוכשת ידע חדש (כלשהו).
לכן: היה ידע כלשהו בנוגע לתפיסת הצבע האנושית שמרי לא הכירה לפני יציאתה מהחדר.
לפיכך, לא כל ידע הוא ידע פיזיקלי.
רוב הכותבים מתמקדים בדוגמה זו של ג'קסון על מרי, אך ג'קסון השתמש בדוגמה נוספת במאמרו: אדם כלשהו בשם פרד מסוגל לראות צבע שלא מוכר לאנשים רגילים.
ייתכן ונרצה לדעת איזה צבע חווה פרד כשהוא מתבונן באובייקט בעל צבע מיוחד זה.
הטענה היא שללא תלות בכמות הידע שנצבור לגבי תפיסת הצבעים של פרד, לעולם לא נוכל לדעת איזה צבע הוא חווה, בדומה למרי, שלא ידעה את חוויית ראיית האדום עצמה.
בשני המקרים, לסובייקט אפיסטמולוגי א' אין גישה לידע מסוים של סובייקט ב': א' לא יכול לדעת אם ב' חווה תכונה תפיסתית ת' במקרים מסוימים.
הידע הזה על סובייקט ב' חסום בפני א', מפני ש-א' לא חווה את תכונה ת' בעצמו.
החוב הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של ג'ון מאדן המבוסס על תסריט שנכתב על ידי מתיו ווהן, ג'יין גולדמן ופיטר סטראוגהאן.
הסרט הוא רימייק לסרט ישראלי באותו השם משנת 2007. בסרט מככבים הלן מירן, סם וורת'ינגטון, ג'סיקה צ'סטיין, קירן היינדס, טום וילקינסון, מרטון צ'וקאש ויספר כריסטנסן.
הזכויות להפקת גרסה אמריקאית של הסרט הישראלי נרכשו לאחר שהמפיק איתן אבן ניסה למצוא מפיצים בארצות הברית לגרסה הישראלית המקורית., מנהל בסוכנות אמנים אמריקאית, פיל רסקין, שראה את הסרט, הציע לא להפיץ את הסרט המקורי אלא לעשות לו רימייק.
הם הציעו את הרעיון לחברת הסרטים מירמקס שהחליטה להשקיעה בהפקתו.
העלילה המקורית נותרה על כנה ברובה, אך התסריט נכתב מחדש על ידי כותבים אמריקאים שהכניסו בו כמה שינויים.
צילומי הסרט החלו בתחילת 2009 בישראל, במלון דן אכדיה בהרצליה ובאתרים נוספים באזור תל אביב והמרכז, בלונדון ובהונגריה.
השחקנית הישראלית רומי אבולעפיה שיחקה בסרט בתפקיד משנה.
הסרט זכה להצלחה מסחרית וגרף 9.7 מיליון דולרים בסוף השבוע הראשון להקרנתו
הוא הוקרן בפסטיבל הסרטים חיפה 2011, בנוכחות הבמאי ג'ון מאדן.
הסוכנים מצליחים לאתר את פוגל אשר כעת חי תחת זהות בדויה ועובד כגינקולוג.
הסוכנים לוכדים את פוגל ומנסים להבריחו לגרמניה המערבית, אך נכשלים ונאלצים להסתתר בדירה עד שיאורגן מבצע להעבירו לישראל.
פוגל מצליח לפצוע את רייצ'ל ולהמלט, בעקבות כך מחליטים הסוכנים לשקר ולדווח כי הם נאלצו לחסלו.
הם שבים לישראל כגיבורים לאומיים.
בהווה (שנת 1997) מתפרסם מאמר בעיתון אוקראיני שולי בו מסופר על קשיש המאושפז בבית אבות בעיירה באוקראינה, הטוען כי הוא דיטר פוגל וכי הוא מוכן להודות בפשעיו נגד האנושות.
בעקבות כך משכנע סטפן את רייצ'ל (מגולמת על ידי הלן מירן), אשר כעת בשנות השישים לחייה, לטוס לאוקראינה, לאתר את פוגל ולחסלו על מנת שאף אחד לא יגלה שפוגל למעשה הצליח להימלט.
בבית האבות מגלה רייצ'ל שהקשיש אינו פוגל ומחליטה להשאיר וידוי כתוב על האירועים בחדרו.
בדרכה החוצה נתקלת בפוגל שפוצע אותה בטרם היא מצליחה להורגו.
הלן מירן – בתפקיד רייצ'ל זינגר (1997), סוכנת מוסד לשעבר.
קירן היינדס – בתפקיד דייוויד פרץ (1997), סוכן מוסד לשעבר.
טום וילקינסון – בתפקיד סטיבן גולד (1997), סוכן מוסד ובעלה לשעבר של רייצ'ל
רומי אבולעפיה – בתפקיד שרה גולד, בתם של סטיבן ורייצ'ל.
החדשות מהירקון שבעים הייתה מהדורת חדשות שהוקרנה באינטרנט, בטלוויזיה ובסינמטק תל אביב.
המהדורה הופקה באופן עצמאי ובהתנדבות על ידי קבוצה של כמה עשרות יוצרי טלוויזיה – כתבים, עורכים, במאים, צלמים, עיתונאים, מפיקים, מעצבים ועוד.
בין אנשי הצוות נמצאו גם עיתונאים מוכרים כנסלי ברדה ולינוי בר גפן, אמנים כאורי גוטליב ואניה בוקשטיין ורבים אחרים.
תוכני המהדורה עסקו בנושאי חברה, כלכלה, איכות סביבה, מאבקי עובדים, פערים מעמדיים, דמוקרטיה, גזענות ועוד.
המהדורה עלתה לאוויר ביוני 2009 ושודרה בקביעות מדי שבוע עד שנת 2014. המהדורה הורכבה מידיעות אולפן, כתבת חוץ ו"תחזית זיהום האוויר", פינה העוסקת באיכות סביבה.
החדקרן האחרון הוא רומן פנטזיה אשר נכתב בידי פיטר ביגל ופורסם ב-1968 בארצות הברית.
הספר מספר את עלילותיה של חד-קרן שמאמינה כי היא החד-קרן האחרונה בעולם ועוקב אחר מסעה בניסיון להבין מה קרה לשאר בני מינה.
הספר מכר מעל לחמישה מיליון עותקים מאז הוצאתו הראשונה ברחבי העולם, ותורגם ללפחות 20 שפות שונות.
ב-1987, המגזין לוקוס דירג את "החדקרן האחרון" כמקום חמישי בין 33 "ספרי הפנטזיה הטובים ביותר של כול הזמנים", בהתבסס על הצבעה של עוקבים של העיתון.
ב-1998 בוצעה ההצבעה מחדש, ולאחר שהספר הוכלל כאחד עם המשכו "שני לבבות", קיבל הספר את המקום ה-18.
ביגל הקדיש את הספר לזכרו של הגאוגרף ההולנדי בן המאה ה-17, אולפרט דאפר, שהיה שותף בכתיבת הספר "אמריקה" (1671) בו נמסרה ידיעה על מציאות חד-קרן בגבול קנדה ואליה צורף ציור דמיוני שלו.
הספר מתחיל בקבוצת ציידים אשר מחפשים אחר חיות לצוד.
לאחר ימים ללא הצלחה כלל, הם מתחילים להאמין כי הם עוברים ביער של חד קרן, בו חיות נשמרות בידי הילה קסומה.
הם מייעדים את עצמם לצוד במקום אחר; אחר לפני עזיבתם את היער, אחד מהציידים אומר בקול מזהיר לחד-קרן, כי ייתכן והיא האחרונה ממינה.
התגלית מטרידה את החד-קרן, ולמרות שבתחילה מסרבת להאמין בכך, ספק ודאגה גורמים לה לעזוב את היער.
היא דוהרת ברחבי הארץ ומגלה לתדהמתה כי בני האדם כבר לא מזהים אותה אפילו כחד-קרן, ובמקום זה הם רואים אותה כסוסה לבנה ויפה.
היא פוגשת פרפר מדבר אשר מדבר בחידות ושירים אשר בכוונה מתחמק משאלותיה לגבי החד- קרניים האחרים.
בסופו של דבר, הפרפר מזהיר את החד-קרן כי בני מינה קובצו לארץ רחוקה בידי יצור אשר נודע כשור האדום, אך היא ממשיכה בחיפושה אחר החד-קרניים האחרים.
במהלך מסעותיה היא נלקחת בשבי בידי קרקס נודד אשר מנוהל בידי המכשפה אמא מזל (Mommy Fortuna באנגלית), אשר משתמשת בלחשי אשליה אשר יוצרים את האשליה הגורמת ליצורים הרגילים בכלובים להיראות כמו יצורים קסומים.
החד-קרן מוצאת עצמה כיצור הקסום האמיתי היחיד מבין כול החיות אותן לכדה אמא מזל, מלבד ההרפיה, סלאנו.
שמנדריק, מכשף אשר נודד ביחד עם הקרקס, רואה את החד-קרן כמה שהיא, ומשחררה מהכלוב בו היא נמצאת באמצע הלילה.
החד-קרן משחררת את שאר בעלי החיים ובכללם את סלאנו, אשר הורגת את אמא מזל ואת עוזרה.
החד-קרן ושמנדריק ממשיכים במסעם במטרה להגיע לטירתו של המלך הגארד, היכן ששוכן השור האדום.
כאשר שמנדריק נתפש בידי שודדים, החד-קרן באה לעזרתו ותופשת את תשומת הלב של מולי גרו, אשתו של מנהיג השודדים.
ביחד, שלושתם ממשיכים את המסע ומגיעים להאגסטאט, עיירה אשר נמצאת תחת שלטונו של הגארד, והראשונה שהוא כבש כאשר דרש לעצמו את הממלכה.
אדם מהעיירה בשם דרין מודיע לחבורה כי ישנה קללה על העיירה אשר אומרת כי העיירה חולקת את הגורל של הגארד עד אשר מישהו מהגסטאט יפיל את טירתו של הגארד.
דרין גם מספר כי הוא גילה תינוק באזור השוק של העיירה בלילה אחד של החורף.
הוא ידע כי התינוק יהיה זה אשר יגרום לנבואה להתרחש ויפיל את טירתו של הגארד, ולכן השאיר את התינוק שם מאחר שלא רצה כי הנבואה תתרחש.
המלך הגארד מצא את התינוק מאוחר יותר באותו הלילה ואימץ אותו.
מולי, שמנדריק והחד-קרן עוזבים את האגסטאט וממשיכים לטירתו של הגארד, אבל בדרכם הם מותקפים בידי השור האדום.
החד-קרן בורחת מהשור האדום, אך לא מצליחה להתרחק ממנו.
בניסיון לעזור לה שמנדריק הופך את החד-קרן לבת אנוש.
מבולבל מהשינוי, השור האדום מוותר על המרדף ונעלם.
לשינוי יש השלכות חמורות על החד-קרן, אשר מרגישה את עצמה בת תמותה בגופה האנושי.
השלושה ממשיכים לטירתו של הגארד, שם מציג שמנדריק את החד-קרן האנושית כ"גבירה אמלת'אה" בשביל לגרום להגארד לא לחשוד בה.
הם מצליחים לשכנע את הגארד שיתן להם לשרתו, בתקווה שיצליחו לאסוף רמזים בנוגע למקום המצאם של שאר החד-קרניים.
בזמן שהותם בטירה, הגבירה אמלת'אה מחוזרת נמרצת בידי בנו המאומץ של המלך, הנסיך ליר.
הגארד בסופו של דבר מגלה לגבירה אמלת'אה כי החד-קרניים לכודים בים להנאתו, מאחר שהם הדבר היחיד אשר מצליח להסב לו אושר.
לאחר מכן הוא מאשים אותה ישירות בבואה לממלכתו בניסיון לשחרר את החד-קרניים ואומר לה לאחר מכן כי הוא יודע מה טבעה האמיתי, אך נראה כי היא שכחה את טבעה האמיתי ואת מטרתה בבואה לטירה זאת.
מולי, שמנדריק ואמל'אה מצאו את הכניסה למקום מגוריו של השור האדום בעקבות רמזים שנתנו להם בידי חתול.
שומריו של הגארד מנסים לעצור את החבורה, אך הם לא מצליחים, והאחרונים נכנסים למקום מגוריו של השור לאחר שליר מצטרף אליהם.
כאשר השור האדום תוקף אותם שמנדריק משנה את צורתה של אמלת'אה בחזרה לחד-קרן.
בניסיון להציל את החד-קרן ליר קופץ לפני השור האדום ונדרס בידו.
מונעת בידי כעס החד-קרן מובילה את השור האדום לתוך הים.
שאר החד-קרניים משוחררים, ומפילים את הטירה כאשר הם דוהרים הרחק מהים.
החד-קרן מחייה את ליר בעזרת המגע המרפא של קרנה.
עכשיו בתור מלך לאחר המוות של אביו, המלך ליר מנסה לעקוב אחר החד-קרן למרות עצתו של שמנדריק נגד זה.
כאשר הם עוברים דרך המצודה ההרוסה, הם לומדים כי דרין הוא למעשה אביו של ליר, והוא נטש אותו בשוק במטרה להגשים את הנבואה.
ליר מבין כעת כי יש לו התחייבויות חדשות כמלך, והוא בונה את הטירה מחדש לאחר שהוא מלווה את מולי ושמנדריק ממלכתו.
החד-קרן מספרת לשמנדריק כי היא שונה כעת משאר החד-קרניים, מאחר שהיא יכולה להרגיש כאב וחרטה, שלא כשאר בני מינה, והיא חוזרת בחזרה ליערה.
בשנת 1982 הופק סרט מונפש בעל אותו שם אשר התבסס על הספר, והתסריטאי של הסרט היה ביגל בעצמו.
המוזיקה נכתבה והולחנה בידי ג'ימי ווב ובוצעה בידי להקת אמריקה.
ביגל וחברת ההפקה של הסרט נמצאים בסכסוך על הזכויות לסרט.
החדש של עומרי גורדון היא סדרת דרמה קומית ישראלית, שנוצרה על ידי אסף שלמון ועידו רוזנבלום, שגם מככב בה כדמות הראשית, נכתבה על ידי רוזנבלום ושלמון יחד עם עמליה רוזנבלום, ובוימה על ידי רועי פלורנטין.
הסדרה החלה את שידורה ב-10 באוגוסט 2015 בשידורי קשת של ערוץ 2.
עומרי גורדון (עידו רוזנבלום) הוא מוזיקאי מפורסם.
בעקבות רומן שניהל עם אסתר (אביבה נגוסה), אחותו של אחד הזמרים של הרכב להקת הרוקנרול שלו, חובב (עדיאל זמרו), היא נכנסת ממנו להיריון ויולדת את בנם ללא ידיעתו.
בעקבות עימות בין חובב לעומרי, מגלה חובב בשוגג שבין עומרי לאחותו אסתר התנהל רומן, ומסיק שהתינוק הוא של עומרי.
היות שאחותו מאושפזת כעת במרכז לבריאות הנפש גהה בעקבות דיכאון, חובב מתגנב לביתו של עומרי ומשאיר לו את התינוק.
מעתה עומרי גורדון צריך להסתגל לחייו החדשים כאב חד הורי.
עומרי גורדון (עידו רוזנבלום) – מוזיקאי מצליח ומוכשר כבן 35.
מיכאל (אוריון גרגיר) – התינוק של עמרי גורדון.
הדס (רומי אבולעפיה) – עורכת דין, חברתו לשעבר של עומרי.
אודליה (נטע ריסקין) – מנתחת בכירה במקצועה, אחותו של עומרי, נשואה לעמי.
עמי זינגר (אודי כגן) – בעלה של אודליה והגיס והאמרגן של עומרי.
רבקל'ה (רבקה נוימן) – אמם של עומרי ואודליה.
מסיקה הגדול (אייל גולדמן) – מתופף הלהקה, חבר טוב של עומרי.
קורמוש (יובל מנדלסון) – גיטריסט הלהקה, חבר טוב של עומרי.
החדשות בעירום, "התוכנית שאין בה שום דבר להסתיר", הוא אתר מנויים הכולל מהדורת חדשות טלוויזיונית אמיתית.
המופע מופק בטורונטו ומשודר מדי יום, עם פרקים באורך 25 דקות, 6 ימים בשבוע.
מגישות התוכנית קוראות את החדשות בעירום מלא או מתפשטות תוך כדי הצגת מדורי החדשות.
טלוויזיית החדשות בעירום היא שלוחה שלה המשודרת בתשלום או עבור מנוייה.
החדשות בעירום גם שודרה לזמן קצר כתוכנית לילה מאוחרת בערוץ Citytv Toronto.
לצד הגרסה בשפה האנגלית, קיימת גם תוכנית החדשות בעירום יפן.
גרסה איטלקית התקיימה למשך כמה שנים אך נסגרה.
החדשות בעירום בספרדית התקיימה למשך זמן קצר בלבד.
גרסה של מגישים זכרים באנגלית הושקה אך חדלה להתקיים ב-31 באוקטובר 2007.
רוב מגישות התוכנית גויסו באמצעות מודעות בעיתונים אלטרנטיביים בטורונטו.
כאמור, רוב צוות התוכנית מגיע מאזור טורונטו.
המופע כולל מדי פעם ראיונות רחוב המתבצעים על ידי שדרניות חדשות טופלס.
ראיונות אלו מתאפשרים בזכות חוקי אונטריו לשוויון בנושא חשיפת החזה.
מאז הקמת התוכנית בשנת 1999, התקיימה תחלופה רבה בין מגישי החדשות.
שדרניות התוכנית כבר מופיעות כמעט בכל מדיום טלוויזיוני, עיתון ומגזין, (TV Guide, פלייבוי) וכן זכו בהופעות אורח רבות ברדיו, כולל בתוכניתו של הווארד סטרן.
החדירה לחוף זיקים הייתה חדירה מחוף הים של חוליה בת 4–5 צוללנים של חמאס, שהגיעו לחוף זיקים ב-8 ביולי 2014, היום הראשון של מבצע צוק איתן.
מחבלי החמאס התגלו ונהרגו בידי כוחות משולבים של צה"ל שכללו דחפור D9 משוריין, טנק, ספינת דבורה, כוח חיל רגלים של חטיבת גבעתי וכלי טיס בלתי מאויש.
מהלך הקרב צולם על ידי צה"ל במצלמות האבטחה והתצפית.
מאוחר יותר מצגת מתחקיר האירוע התפרסמה באינטרנט.
החדירה התחילה בשעה 18:00 כאשר 4–5 צוללים מיחידת הקומנדו הימי של ארגון הטרור חמאס יצאו מהים בחוף זיקים, והחלו לנוע לכיוון מש"א ארז, ולירות עליו.
המחבלים הצוללנים היו מצוידים בציוד צלילה, סודה קאוסטית, מכלי לחץ וכן שקיות אטומות למים בהן כלי נשק רבים שכללו רובי סער, רימוני רסס, מטען חבלה ותחמושת.
על החוליה פיקד בשאר אחמד.
החוליה יצאה מהים בשני זוגות, בהפרשי זמנים, שהסתתרו בין השיחים הקרובים לחוף.
בקרית שליטה ימית במש"א ארז זיהתה 4 דמויות חשודות בחוף זיקים והעבירה התרעה על החדירה למפקדה שהעביר את המידע לכלל הכוחות בגזרה ובמקביל הורה לחייליו לצאת לעמדות הירי שבבסיס ולפתוח בירי על החוליות.
המידע הגיע אל מפקד גדוד רותם בגבעתי, מפקד פלגת ה"כריש" ואל סגן מפקד פלוגת הצמ"ה "חתולי הפלדה" של אוגדת עזה.
ספינת הדבורה של פלגת כריש הגיעה אף היא ופתחה באש, כדי למנוע את התקדמות החוליה.
הירי עיכב את החוליה וכוח גבעתי בפיקוד המג"ד התקדם אל החוליה מכיוון הדיונות שבמזרח, ופתח אף הוא באש.
כדי למנוע ירי דו-צדדי נצרו לוחמי הספינה את האש.
חילופי האש נמשכו מספר דקות, ואנשי החמאס ירו גם על חיילי גבעתי וגם על ספינת הבט"ש.
למקום הגיע טנק מרכבה סימן 4 שנסע לעבר חוליית המחבלים אך לא הצליח לזהות אותם ולאתרם.
אחד המחבלים ניצל זאת והצמיד מטען חבלה אל ירכתי הטנק.
המטען התפוצץ אך לא חדר את הטנק.
רק אז זיהה צוות הטנק את החוליה שהחלה בנסיגה מערבה.
בינתיים הגיע דחפור D9 משוריין שהחל לסרוק את השטח.
הדחפור איתר 4 דמויות חשודות שהתחבאו בין השיחים והתקדם בנסיעה איטית לעברם.
החוליה פתחה באש נק"ל לעבר הדחפור, התקרבה למרחק מטרים ספורים ותקפה אותו ברימוני רסס שלא חדרו את המיגון.
מפעילי הדחפור ניהלו קרב והרגו שניים מחברי החוליה.
מחבלי החמאס שנותרו הבינו כי משימתם נכשלה והמשיכו בירי על הכוחות תוך שהם נסוגים לכיוון הים, שם נהרגו מירי ספינות הדבורה.
מתחילת החדירה ועד הריגת כל המחבלים שחדרו עברו כ-40 דקות.
כוחות נוספים של צה"ל הגיעו לזירת החדירה וביצעו סריקה יסודית של האזור על מנת לשלול את אפשרות הימצאותם של מחבלי חמאס נוספים.
בשעה 21:00 הוכרז על סיום האירוע.
מחבלי החמאס לא הצליחו לגרום לאבדות או לנזק לכוחות צה"ל.
האירוע חשף לציבור הישראלי את המאמצים הרבים שהשקיע חמאס בבניית הכוח הימי שלו, ובמיוחד יחידת הקומנדו הימי, שהתאמנה שנים לפיגועי חדירה מהים ואף רכשה ציוד צלילה מתקדם לשם כך.
סיכול החדירה מנע הישג תודעתי לחמאס ותרם למוראל הישראלי בתחילת מבצע צוק איתן.
סרן סלמאן חיחי, סגן מפקד פלוגת הצמ"ה "חתולי הפלדה" של חיל ההנדסה הקרבית, שהוביל את ההסתערות על המחבלים והרג שניים מהם, קיבל אות מצטיין הרמטכ"ל.
סרן אורי נסים, מפקד ספינת הדבורה שהייתה שותפה לסיכול הפיגוע והריגת המחבלים, זכה לצל"ש אלוף.
רב-טוראית נעה טייטל, שגילתה את החדירה והזעיקה את המערכת, זכתה לתעודת הערכה ממפקד חיל הים.
בדיווחי החדשות בימים שלאחר האירוע ובימי מבצע צוק איתן, תואר כישלון החמאס כהישג של צה"ל.
צה"ל הצליח לסכל את החדירה, הגיב מהר ובכך מנע פיגוע חדירה בקיבוץ זיקים.
דובר צה"ל שחרר קטעי וידאו חלקיים שתיעדו את התקרית ואת הריגת חוליית החמאס, וחיילי צה"ל שלקחו חלק בקרב התראיינו בכלי התקשורת.
צה"ל תיעד את כל מהלך האירועים במספר מצלמות, בהן מצלמות של מוצב ארז ובקריות השליטה הימית, מצלמה של ספינת הבט"ש ומצלמה של כלי טיס בלתי מאויש שטס מעל זירת החדירה.
בדצמבר 2014 דלפה לאינטרנט מצגת מתחקיר שערך צה"ל על האירוע וכללה קטעי וידאו שלא פורסמו על ידי דובר צה"ל, ובהם אחד התוקפים מצמיד מטען חבלה לטנק.
בעקבות הדלפת המצגת, נחשפו כשלים של צה"ל בטיפול באירוע, העיקרי שבהם הוא זיהוי מאוחר של החדירה בידי התצפיתניות, שנתן למחבלי החמאס 20 דקות שהות להתכונן על החוף, והצמדת המטען לטנק שהוקפץ לזירה.
בצה"ל ראו את חשיפת התחקיר כאירוע חמור.
החדר הוא סרט עצמאי אמריקאי משנת 2003. בתפקיד הראשי משחק טומי ויזו, שהוא גם התסריטאי, הבמאי, המפיק והמפיק בפועל של הסרט.
הסרט נחשב ל"סרט הגרוע ביותר אי פעם" ואף כונה "האזרח קיין של הסרטים הגרועים", ובעקבות כך נהפך הסרט לסרט פולחן.
ג'וני הוא בנקאי מצליח המתגורר בסן פרנסיסקו יחד עם ארוסתו, ליסה.
על אף שבתחילת הסרט נראה שהאהבה פורחת בין השניים, ליסה מחליטה לפתות את חברו הטוב ביותר של ג'וני, מארק, והם פוצחים ברומן סודי.
כשמועד החתונה מתקרב והשפעתו של ג'וני בבנק נחלשת, ליסה מזגזגת בין האדרתו והשמצתו של ג'וני מול משפחתה וחבריה.
היא ממציאה האשמות שווא לפיהן ג'וני הכה אותה, וגם מגנה עליו נגד מבקריו.
ג'וני, אשר שומע במקרה את ליסה מתוודה על הבגידה שלה לאמה, קלודט, מחבר מכשיר הקלטה לטלפון שלהם בניסיון לגלות את זהות המאהב.
על רקע הרומן של ליסה ומארק, מספר רב של עלילות משנה מתחילות להתפתח.
דני, תלמיד קולג' הגר בשכנות לג'וני וליסה, מאוהב בליסה, ויש לו עימות מסתורי עם סוחר סמים אכזרי בשם כריס-אר, אך ג'וני ומארק מצילים אותו ולוקחים את אקדחו של סוחר הסמים.
קלודט חווה בעיות נדל"ן, בוכה על מערכות יחסים כושלות ומודיעה לליסה שבטוח יש לה סרטן שד.
מישל והחבר שלה, מייק, פורצים לביתם של ג'וני וליסה כדי לקיים בו יחסי מין.
פיטר, חברם הפסיכולוג של ג'וני ומארק, מזגזג בין להגן על ליסה ולהגיד שהיא סוציופתית.
עלילות המשנה לא מספקות תובנות, אין להן הקשר כלשהו ואף אחת מהן לא נפתרת.
במסיבת הפתעה לכבוד יום ההולדת של ג'וני, אחד מחבריו תופס את ליסה ומארק מתנשקים בזמן ששאר האורחים נמצאים בחוץ.
ג'וני מכריז בפני האורחים כי הוא וליסה מצפים לילד, רק שאז ליסה מספרת שהיא שיקרה בקשר לכך.
בהמשך המסיבה, ליסה רוקדת עם מארק וג'וני מתעמת עם האחרון, שמתוודה בפניו ללא חרטה על הרומן.
לאחר המסיבה, ג'וני וליסה מתעמתים וליסה עוזבת את הדירה.
ג'וני, שמרגיש נבגד הורס את הדירה ואז יורה בעצמו למוות עם האקדח שהחרים מכריס-אר.
דני, מארק וליסה מגלים את גופתו ומארק ודני מאשימים את ליסה במותו.
מארק אומר לליסה שהוא לא אוהב אותה ולא רוצה לראותה שוב.
טומי ויזו - ג'וני, בנקאי מצליח המאורס לליסה.
למרות שנדמה שהאהבה בין השניים פורחת, ליסה למעשה מנהלת רומן עם מארק, חברו של ג'וני מאחורי גבו של האחרון.
במהלך הסרט ג'וני מספר שהוא הכיר את ליסה כאשר הוא הגיע לסן פרנסיסקו ועבד בבית מלון.
מתאבד בסוף הסרט ביריית אקדח.
גרג ססטרו - מארק, חברו הטוב של ג'וני, שמנהל רומן עם ליסה.
למרות ההסתייגות מקיום הרומן בתחילת הסרט (כאשר מארק נוהג להזכיר לא פעם שג'וני הוא חברו הטוב ביותר) הוא לבסוף משלים עם אהבתו לליסה ואפילו מפלרטט איתה בגלוי גם כשג'וני נוכח בחדר.
בסוף הסרט, לאחר מותו של ג'וני, מארק נוטש את ליסה.
ג'ולייט דניאל - ליסה, ארוסתו של ג'וני ובתה של קלודט.
נוהגת לזגזג רבות במהלך הסרט בין האשמתו של ג'וני (טוענת שהוא השתכר והכה אותה) לבין הגנה עליו מול אנשים שונים.
מעוניינת במארק ושוכבת איתו כאשר ג'וני לא נמצא.
בסוף הסרט, לאחר מותו של ג'וני, היא מפצירה במארק להיות בן זוגה (בטענה שג'וני מת ועכשיו הם יכולים להיות יחד), אך מארק, שנגעל ממעשיה דוחה אותה והיא נשארת לבדה.
נרמז במהלך הסרט שהיא עם ג'וני בגלל עושרו.
פיליפ הלדימן - דני, שכן צעיר המתגורר בדירה השייכת לג'וני.
ג'וני וליסה "אימצו" אותו (לא מוסבר אם בצורה רשמית או לא) וג'וני מממן את דני על מנת שזה ילמד וירכוש השכלה.
נרמז במהלך הסרט שדני נמשך לליסה.
במהלך העלילה, דני מסתבך עם סוחר סמים בשם כריס-אר, אך הסיבה לאותה הסתבכות לא מוסברת לצופים.
קרולין מינו - קלודט, אמה של ליסה.
אישה נצלנית שמפצירה בליסה להתחתן עם ג'וני בגלל עושרו.
נרמז שבחייה היו לה מספר מאהבים.
בתחילת הסרט, קלודט חוששת שהיא מאובחנת עם סרטן השד, אך לא מוסבר האם חשש זה הוא נכון או לא.
רובין פירס - מישל, חברתה הטובה של ליסה ובת זוגו של מייק.
במהלך הסרט מייעצת לליסה מספר פעמים איך להתמודד עם המשולש הרומנטי שהאחרונה הכניסה את עצמה אליו.
סקוט הולמס - מייק, בן זוגה של מישל.
לא ידוע עליו רבות מלבד העובדה שהוא תלמיד (ככל הנראה סטודנט) ושהוא חבר בחבורתו של ג'וני.
- כריס-אר, סוחר סמים שמאיים על דני.
לאחר עימות בין השניים על גג ביתו של ג'וני, שבמהלכו כריס-אר מאיים על דני עם אקדח, הוא נעצר על ידי ג'וני ומארק ומאז לא נראה שוב.
קייל ווגט - פיטר, פסיכולוג וחבר של ג'וני ומארק.
במהלך הסרט נעזר בכישוריו כפסיכולוג במטרה לייעץ לג'וני ומארק בבעיותיהם.
גרג אלרי - סטיב, חבר של ג'וני וליסה.
מופיע במהלך מסיבת יום ההולדת לג'וני, שם הוא מגלה את דבר הרומן של ליסה ומארק.
סטיב, יחד עם מישל, מפציר בליסה לסיים את הרומן עם מארק במטרה לא לפגוע ברגשותיו של ג'וני.
"החדר" נולד כמחזה אשר ויזו כתב בשנת 2001. לאחר מכן, הוא עיבד את המחזה לספר של 500 עמודים אשר לא הצליח לפרסם.
מתוסכל, החליט ויזו לעבד את הספר לסרט והפיק אותו בעצמו כדי שתהיה לו שליטה מלאה על הפרויקט.
התסריט המקורי היה ארוך יותר בצורה משמעותית, וכלל שורה של מונולוגים ארוכים.
הצוות ומנהל התסריט ערכו את הסרט על הסט לאחר שחלק ניכר מהדיאלוג לא היה מובן להם.
בספרו "The Disaster Artist" ("אמן האסון"), ססטרו טוען שטומי התכוון שבסרט תהיה עלילת משנה בה מתגלה שג'וני הוא ערפד.
הסרט מבוסס על אירועים מחייו של ויזו, כולל הפרטים על איך ג'וני הגיע לסן פרנסיסקו ופגש את ליסה, ואופי החברות בין ג'וני למארק.
על פי גרג ססטרו, דמותה של ליסה מבוססת על אישה אשר ויזו הציע לה נישואין, אך זו "בגדה בו מספר פעמים", מה שגרם לפירוק יחסיהם.
בהופעתו, ויזו ניסה לחקות את מרלון ברנדו ואת ג'יימס דין (במיוחד את הופעתו בסרט "ענק"), ולעיתים הרחיק לכת עד כדי שימוש ישיר בציטוטים מהסרטים שלהם - השורה "!You are tearing me apart, Lisa" ("את קורעת אותי לגזרים, ליסה") לקוחה מסרטו של דין "מרד הנעורים".
בנוסף לכך שהסרט מלא בטעויות המשכיוּת, יש בו גם כמה עלילות ופרטי דמויות אשר חוסר העקביות שלהם צוינו על ידי המבקרים והקהל.
ה-"Portland Mercury" ציין שמספר חוטי עלילה מוצגים לצופה, ואז פשוט נעלמים.
בסצנה מוקדמת, למשל, באמצע שיחה על תכנון מסיבת יום ההולדת של ג'וני, קלודט אומרת לליסה שהיא חולה בסרטן השד.
הנושא מטואטא מתחת לשטיח ולא חוזרים אליו שוב במשך הסרט.
בנוסף, הקהל מעולם לא מגלה מה הפרטים מסביב לסיפור של דני וסוחר הסמים.
מעבר להיותו חבר של ג'וני, אין שום רקע על חייו של מארק.
כאשר הוא מוצג לראשונה בסרט הוא טוען שהוא "מאד עסוק" בעודו יושב במכונית חונה באמצע היום, ללא כל הסבר על עיסוקיו.
בביוגרפיה שלו, גרג ססטרו סיפר שהוא יצר סיפור רקע לדמות, שבו מארק הוא סגן בלש סמוי.
ויזו סירב להוסיף התייחסות כלשהי לעברו של מארק בתסריט.
בשלב מסוים, כמה מהדמויות נפגשות בסמטה מאחורי דירתו של ג'וני כדי לשחק פוטבול בעודם לבושים בחליפות טוקסידו.
כאשר מארק מגיע, הוא מגולח והמצלמה מתמקדת באטיות בפרצופו בעוד מוזיקה דרמטית מתנגנת.
לשום דבר שקורה או נאמר במהלך המשחק שלהם אין איזושהי השפעה על העלילה.
הסצנה מסתיימת באופן פתאומי כאשר הדמויות מחליטות לחזור לדירתו של ג'וני לאחר שפיטר מועד בעודו מנסה לתפוס את הכדור.
ויזו נשאל פעמים רבות על הסצנה הזו והוא החליט להתייחס אליה ב-DVD של הסרט, אם כי במקום להסביר אותה הוא רק אמר שלשחק פוטבול ללא ציוד מגן ראוי זה כיף ומאתגר.
גרג ססטרו נשאל לגבי החשיבות בכך שמארק מגיע מגולח, והתגובה שלו במשך שנים הייתה "לו רק ידעתי".
בספרו "אמן האסון", ססטרו גילה שוויזו התעקש על כך שהוא יגלח את זקנו על הסט רק כדי שלג'וני יהיה תירוץ לקרוא למארק "Babyface" (פני תינוק).
ססטרו טוען שוויזו מעולם לא הסביר לצוות את משמעות סצנת הפוטבול.
בראיון אשר נכלל כתוספת מיוחדת בגרסת ה-DVD של הסרט, ויזו מסביר בקצרה ששם הסרט מרמז לפוטנציאל של חדר להיות מקום בו מתרחשים אירועים טובים ורעים.
בספרו "אמן האסון", ססטרו מספר שוויזו ביסס את התסריט על מחזה שכתב ואמור היה להתרחש בחדר אחד.
ויזו לא סיפק מידע רב על הדרך בה השיג את הכסף למימון הפרויקט, אך הוא סיפר למגזין אנטרטיינמנט ויקלי שהוא הרוויח חלק מהכסף על ידי יבוא מעילי עור מקוריאה.
תקציב הסרט מוערך בכשישה מיליון דולר.
ויזו טען שהסיבות שהסרט היה יקר יחסית הן שהיה צריך להחליף רבים מחברי הצוות, ולכל שחקן היו כמה ממלאי מקום.
על פי ססטרו, ויזו קיבל הרבה החלטות גרועות במהלך צילומי הסרט, אשר ניפחו את התקציב.
למשל, בניית סטים לסצנות שהיו יכולות להיות מצולמות באתרי צילומים, רכישת ציוד מיותר וצילום של סצנות זהות מספר פעמים בסטים שונים.
ססטרו טוען גם שתקציב הסרט זינק כתוצאה מדיאלוגים שלקח שעות או ימים לצלם מכיוון שוויזו התקשה לזכור את השורות או לעמוד במקום המתאים.
על פי ססטרו וגרג אלרי, ויזו שכר סטודיו וקנה את הציוד במקום לשכור אותו.
ויזו צילם את הסרט בו-זמנית במצלמת 35 מ"מ ובמצלמה ברזולוציה גבוהה בעודו משתמש במתקן אשר החזיק את המצלמות אחת ליד השנייה.
ויזו הסביר שהוא רצה להיות מסוגל לומר שהוא הבמאי הראשון אשר צילם סרט שלם בו-זמנית בשני פורמטים שונים, אף על פי שבסופו של דבר השתמש רק בחומרים ממצלמת ה-35 מ"מ.
לססטרו, אשר הכיר את ויזו לפני שהוא התחיל להפיק את הסרט, לא היה הרבה ניסיון במשחק והוא הסכים לעבוד עם ויזו רק כחלק מצוות ההפקה.
ביום הצילומים הראשון ויזו פיטר את השחקן שהיה אמור לגלם את מארק וססטרו הסכים להחליף אותו.
סנדי שקלייר שעבד על הסרט דרש קרדיט כבמאי.
הוא טען שמכיוון שוויזו היה שקוע מאוד במשחקו, הוא לא הצליח לביים את הסרט כמו שצריך.
שקלייר טוען שוויזו ביקש ממנו "להגיד לשחקנים מה לעשות, ולצעוק 'אקשן' ו-'קאט' ולהגיד לצלם מה לצלם".
ססטרו ואדם נוסף שעבד על הסרט גיבו את הטענות, אך ויזו דחה אותן.
ויזו שכר שלט חוצות בהוליווד שפרסם את הסרט.
השלט כלל מספר טלפון שדרכו היה אפשר להזמין כרטיסים לסרט וויזו ענה לשיחות.
אף על פי שהסרט לא הצליח בתחילה, שילם ויזו על כך שהשלט יישאר במשך חמש שנים בעלות של 5,000 דולר לחודש.
ויזו גם שילם על קמפיין טלוויזיוני ומודפס עם הסיסמה: "סרט עם תשוקה כמו אצל טנסי ויליאמס".
הסרט יצא לאקרנים ב-27 ביוני 2003 בכמה בתי קולנוע בלוס אנג'לס.
ויזו ארגן הקרנה לחברי הצוות והתקשורת.
הוא שכר זרקור והגיע להקרנה בלימוזינה.
רבים מהצופים ביקשו את כספם בחזרה.
ויזו שילם על כך שהסרט יוקרן שבועיים באחד מבתי הקולנוע כדי שהוא יוכל להתמודד לאוסקר.
בזמן הזה הסרט הכניס 1,900 דולר.
הסרט קיבל ביקורות רעות על המשחק, התסריט, ההפקה, הפסקול, הבימוי והצילום.
הוא נחשב לאחד הסרטים הגרועים שיצאו אי פעם.
הסרט תואר כ"האזרח קיין של הסרטים הגרועים".
הסרט הפך לסרט פולחן ותואר כ"סרט הגרוע הטוב ביותר".
לאחר שהסרט הורד מהאקרנים, החלו מעריצים לשלוח אי-מיילים לוויזו ולהגיד לו שהם נהנו מהסרט, מה שדחף את ויזו לארגן הקרנת חצות של הסרט.
ההקרנה הייתה הצלחה ומאז הסרט מוקרן בהקרנות חצות בבתי קולנוע ברחבי העולם.
אף על פי שבאופן רטרוספקטיבי תיאר ויזו את הסרט כקומדיה שחורה, הקהל לרוב רואה בו כסרט דרמה עשוי גרוע, דעה אשר נתמכה על ידי כמה משחקני הסרט.
חוקרים טוענים כי הפער בין כוונותיו של ויזו והתוצאה הסופית הן הכרחיות להנאת הצופים (מה גם שהסרט דומה יותר להפקה אבסורדית מאשר לקומדיה שחורה).
גרג ססטרו וטום ביסל כתבו ספר בשם "The Disaster Artist" ("אמן האסון") שיצא ב-2013 ומבוסס על חוויותיו של ססטרו מעשיית הסרט.
ב-2017 יצא לאקרנים סרט המבוסס על הספר, ובעל אותו שם.
בעברית הסרט נקרא "חי בסרט".
ג'יימס פרנקו משחק את ויזו ואחיו, דייב פרנקו, משחק את ססטרו.
שורה של שחקנים מפורסמים רבים אשר מעריצים את הסרטים משתתפים בו, כמו סת' רוגן שגם הפיק את הסרט יחד עם ג'יימס פרנקו.
הוכרז שעיבוד מחדש בבימויו של ברנדו קרופורד עתיד לצאת באביב 2023 ובו ייכבו בוב אודנקירק, בלה היתקוט, גרג ססטרו (השחקן היחיד מהסרט המקורי), קייט סיגל ומייק פלנגן.
הסרט היה אמור לצאת באביב 2023 תוך מחווה לחגיגות ה-"20 שנה" לסרט המקורי.
נכון לכרגע, לא ידוע תאריך שחרור רשמי.
הכנסות הסרט אמורות להיתרם לצדקה לחקר מחלת האיידס.
בשנת 2010, אתר האינטרנט "Newgrounds" יצר את המשחק "החדר" ("The Room Tribute"), משחק הצבעה והקלקה בו השחקן מגלם את דמותו של ג'וני.
עלילת המשחק עוקבת אחר אירועי הסרט, אך עם שינויים קלים.
"החדר הנסתר" הוא סרט אימה-פסיכולוגי אמריקאי אשר בוים על ידי די.
תסריטו נכתב על ידי ונטוורת' מילר ודי.
הסרט יצא לאקרנים ב-9 בספטמבר 2016, בהפצתה של החברה "Rogue".
במקור, צולם הסרט כבר בשנת 2014, אך יצא לאקרנים שנתיים לאחר מכן.
הסרט הצליח להניב רווחים של חמישה מיליון דולר בלבד, מתקציב של 15 מיליון דולר.
אם ובנה הצעיר עוברים אל כפר מרוחק מהכין שגרו בהתחלה.
כשהם מגיעים אל אחוזתם החדשה, הם מגלים את במקרה את "החדר הנסתר" (המכונה גם "חדר האכזבות"), ונחרדים לגלות כי ברגע שנחשף השתחררו שלל איומים מתוכו שהוסתרו בו במשך פרק זמן ארוך.
הסרט נגמר כאשר בנה של האם אוחז בכמה צעצועים מקוללים שמצא בחדר הנסתר לאחר כל המאורעות אשר קרו שם.
דבר אשר מותיר את הסרט עם סוף פתוח.
קייט בקינסייל - דנה בארו
מל ראידו - דוד בארו
ג'רלד מק'רני - השופט ארנסט ר.
לוקאס טיל - לוקאס בארו
סלייה ווסטון - מרטי מורינסון
אלה ג'ונס - לורה בלקר
ג'ואלי פישר - ד"ר אשר
ג'ניפר לייגי מאן - גברת בלקר
צילומי הסרט החלו כבר ב-8 בספטמבר 2014, בגרינסבורו, שבצפון קרוליינה.
ב-20 באוקטובר באותה השנה, צולמו קייט בקינסייל, מל ריידו ומיכאלה קונלין מחוץ לבניינים ברחוב דרום אלם בגרינסבורו.
הבית המשמש את המיקום העיקרי בסרט, נבנה ב-1930.
הסרט יצא לאקרנים לאחר שנתיים מצילומיו, ב-9 בספטמבר 2016, וגרף בשבוע צאתו סכום של $1,402,823 בארצות הברית בלבד.
שבוע לאחר מכן, גרף סכום של $377,322 שהיה נמוך בכ-73.1% מהסכום הראשוני.
בשבוע השלישי שלו בקולנוע, נחתו הכנסותיו בכ-97.4%, כאשר גרף $9,643.
בסך הכל, הכנסותיו העולמיות של הסרט עומדות על כ-5 מיליון דולרים, מתקציב של 15 מיליון דולר.
החדר הוא מותחן פלישה לבית משנת 2002 שביים דייוויד פינצ'ר לפי תסריט של דייוויד קפ.
קפ גם הפיק יחד עם ג'ודי הופלונד וגאווין פולון שאיתם שיתף פעולה בסרט "סודות הרוח" (1999), והמפיקה סיאן צ'אפין, אשתו של פינצ'ר ושותפתו המקצועית.
בתפקידים הראשיים משחקים ג'ודי פוסטר, פורסט ויטאקר, קריסטן סטיוארט בתפקידה המשמעותי הראשון בקולנוע בטרם מלאו לה 11, דווייט יוקאם וג'ארד לטו.
זהו סרטו החמישי של פינצ'ר, והאחרון שלו שצולם עם סרט צילום לפני שעבר לצילום דיגיטלי.
הקרנת הבכורה התקיימה ב-18 במרץ 2002, הסרט יצא לבתי הקולנוע ב-29 במרץ וזכה להצלחה בקופות ולביקורות חיוביות בדרך כלל, כולל תשבחות לפינצ'ר על הווירטואוזיות והיצירתיות שלו.
כמו כן, הסרט נחשב להישג טכנולוגי באותה עת, לאור האמצעים הממוחשבים שפינצ'ר השתמש בהם כדי לדמות תנועות מצלמה מנקודת מבט סובייקטיבית.
הסרט גרף הכנסות מעל 196 מיליון דולר בכל העולם, היה הבכורה הרווחית ביותר עבור פינצ'ר ופוסטר, הרווחי ביותר מבין בכורות חג הפסחא באותה שנה, והשלישי בהכנסות בסוף שבוע הבכורה.
הסרט יצא חודשים ספורים אחרי פיגועי 11 בספטמבר, ועל אף שצילומיו הסתיימו קודם לפיגועים, הצלחתו מוסברת בתמה המרכזית העוסקת בסוגיות הביטחון האישי והפרת המרחב הפרטי, באופן שהשתלב באווירת החרדה והפרנויה הציבורית והפוליטית ששררה בארצות הברית בכלל ובעיר ניו יורק בפרט, וכן בעיסוק האובססיבי של האמריקאים בציוד בטיחות פרטי.
מג אלטמן (ג'ודי פוסטר) נפרדה לאחרונה מבעלה, סוחר הפרמצבטיקה האמיד סטיבן אלטמן (פטריק בושו) שעזב אותה לטובת דוגמנית צעירה.
מג משתכנת יחד עם בתה שרה (קריסטן סטיוארט), חולת סוכרת נעורים, בדירה בת ארבעה מפלסים בבניין בראונסטון עתיק במנהטן, בקרבת סנטרל פארק.
הדירה הייתה קודם לכן בבעלותו של סידני פרלסטין המנוח, מומחה לשוק ההון שבערוב ימיו היה נכה, בודד ופרנואיד, והתקין בדירה מעלית פנימית וחדר ביטחון נסתר, מבוצר ומיועד לשהות ממושכת.
החדר מצויד במערכת אבטחה עם טלוויזיה במעגל סגור, קו טלפון ומערכות אוורור וחשמל נפרדים מהמערכות הראשיות של הבית.
בין נכדיו של פרלסטין יש סכסוך ירושה אחרי שמחצית הונו נעלמה.
לפני שמג ושרה הולכות לישון, מג מחברת טלפון סלולרי למטען ומפעילה את מערכת האבטחה לפי המדריך למשתמש.
באישון לילה פורצים לדירה שני גברים: בארנם (פורסט ויטאקר) וג'וניור (ג'ארד לטו).
מג לא שומעת את ההתרעה האלקטרונית מחדר הביטחון.
שני הפורצים נדהמים למצוא את מג ושרה ישנות בדירה, מכיוון שלפי המידע שבידיהם, הן נכנסו מוקדם מהצפוי.
לפתע מצטרף גבר שלישי, ראול (דווייט יוקאם), גנגסטר חמוש וחובש מסכה שג'וניור צירף למורת רוחו של בארנם שלא מוכן להסתכן בפשע חטיפה ורוצה לעזוב.
השלושה מתווכחים בקומת הכניסה, ומתברר שג'וניור יזם את הפריצה כדי להשיג 3 מיליון דולר המוסתרים בחדר הביטחון, ושיתף את בארנם שעובד בחברה שהתקינה את החדר ומכיר אותו לפרטיו.
הוא מבטיח שראול יתגבר על השתיים אם תהיה בעיה, ומכיוון שבארנם עצמו זקוק לכסף, הוא נעתר, ומורה לג'וניור לחתוך את קווי הטלפון.
בינתיים, מג מתעוררת בקומת חדרי השינה, הולכת לשירותים, רואה בצגי מערכת האבטחה את שלושת הגברים וממהרת להעיר את שרה.
הפורצים שומעים את ההתרחשות, ממהרים למעלה ומתנהל מרדף חתול ועכבר שבסופו מצליחות השתיים להסתגר בחדר הביטחון.
טלפון החירום עדיין לא חובר, והן לא יכולות להזעיק עזרה.
מג מאיימת עליהם במערכת הכריזה לעזוב את הבית לפני בוא המשטרה, אך בארנם יודע שהיא משקרת.
הם מסמנים לה דרך מצלמת האבטחה שמבוקשם נמצא בחדר, ומבטיחים שלא יאונה להן רע אם היא תאפשר להם לקחת את מה שהם רוצים ולהסתלק.
רמת הסוכר בדמה של שרה יורדת, והילדה נחלשת.
הן מנסות לשווא לצעוק לשכנים בדירה הסמוכה.
בארנם מסביר לשותפיו שאי אפשר להיכנס לחדר הנעול, והפתרון היחיד הוא לגרום להן לצאת מבלי שיוכלו לברוח מהדירה.
ראול, קצר רוח, שובר תקרה עם קורנס כדי להגיע אל תחתית חדר הביטחון, לשווא.
השלושה חוסמים את פתחי היציאה, בארנם מביא מכל פרופן ומזרים גז דרך פיר האוורור של החדר כדי לאלץ אותן לצאת, אך ראול פותח את ברז המכל לעוצמה המרבית למרות התנגדותו של בארנם החושש לחייהן.
מג מריחה את הגז, מכסה את שתיהן בשמיכות חסינות אש, לוקחת מצת ומציתה את פיר האוורור.
ידו של ג'וניור נשרפת מעצמת הפיצוץ.
השתיים מנסות ללא הצלחה להסב את תשומת לב הדייר ממול באמצעות איתות בפנס דרך פתח אוורור הפונה לרחוב.
לאור ההסתבכות, ראול דורש מג'וניור שליש מהכסף ולא רק 100 אלף שהובטחו לו.
מהוויכוח ביניהם עולה שג'וניור הוא נכדו של פרלסטין, וסעד אותו בשנותיו האחרונות כדי לזכות בירושה.
פרלסטין סיפר לג'וניור על הכספת שבחדר הביטחון, והוא זה ששכנע את בארנם לסייע בפריצה.
בינתיים, מג מצליחה לצאת מהחדר לקחת את הטלפון הסלולרי מחדר השינה, חוזרת אל החדר ומחברת את הטלפון לקו החירום.
אחרי שיחה כושלת עם מוקד המשטרה, היא מתקשרת אל סטיבן שמתגורר מעברו השני של סנטרל פארק, מתחילה להסביר לו את המתרחש, אך ראול מנפץ את קופסת התקשורת והשיחה נקטעת באמצע המשפט.
ג'וניור מחליט לא להסתכן ומעדיף כעת לחכות לחלקו בירושה.
מהחישובים שהוא עושה, בארנם וראול מבינים שג'וניור שיקר להם ומדובר בסכום גדול בהרבה מ-3 מיליון.
הם מאיימים עליו שלא יעז לעזוב, אך ג'וניור מתעלם, ובדרכו לדלת היציאה ראול יורה בו למוות, ובאיומי אקדח מאלץ את בארנם להמשיך במלאכת השוד.
סטיבן נכנס לדירה בתום לב, נתפס ומודה שמג התקשרה אליו, אך הקו נותק והוא לא התקשר למשטרה.
ראול מכה את סטיבן נמרצות מול מצלמת האבטחה, אך מג לא נכנעת.
כדי להטעות אותה, שני הפורצים מביימים תגרה בחדר השינה, שבסופה מוריד בארנם את סטיבן המעולף לקומת הכניסה כשהוא עטוי במסכה של ראול, בעוד האחרון לובש את מעיל הגשם של סטיבן.
מכיוון ששרה נתקפת עווית, מג מתפתה ויוצאת מחדר הביטחון לקחת את ערכת מזרקי הגלוקגון השמורים במקרר.
בארנם מקדים אותה, נכנס לחדר ומוצא את שרה על סף תרדמת.
בדרכה חזרה לחדר, מג מתעמתת עם ראול שמאיים לפגוע בשרה.
הם נאבקים, האקדח נשמט מידי ראול שנדחף אל תוך החדר, ומג מספיקה להשליך פנימה את המזרקים.
בארנם ממהר לסגור את דלת הפלדה שמוחצת את כף ידו של ראול, והשניים ננעלים בחדר עם שרה.
כשהאקדח של ראול בידה, מג מאיימת על הגברים דרך מערכת הכריזה פן יאונה רע לבתה, ומסבירה שהילדה זקוקה לזריקה.
בארנם, שאין לו עניין לפגוע באיש, מזריק את הגלוקגון לשרה תוך שהוא משיח באוזניה את מרי לבו על השוד שהסתבך כשכל רצונו היה להעניק חיים טובים יותר לבתו, ומודיע למג ששרה בסדר.
לפתע מגיעים לדירה שני שוטרים, מכיוון שסטיבן התקשר למשטרה לפני בואו.
מג מבינה שהפורצים עלולים לפגוע בבתה, ועל אף חשדנותו של השוטר קיני, היא פוטרת את השניים בתירוץ, והם עוזבים.
בארנם פורץ את הכספת ומוצא בתוכה איגרות חוב בסכום של 22 מיליון דולר.
מג סבורה שהשודדים יהרגו את שלושתם, מנפצת את מצלמות האבטחה עם הקורנס שלהם, נועלת דלתות, מייצבת את האקדח בידיו של סטיבן הפצוע כשהקנה מופנה אל גרם המדרגות, משאירה לידו מנורה דולקת ומחשיכה את הדירה.
השודדים יורדים במדרגות כששרה בת ערובה בידיהם.
מג מתגנבת מאחוריהם עם הקורנס ומכה את ראול שנופל למטה.
סטיבן יורה לעברו אך מחטיא, בעוד בארנם נמלט לחצר.
ראול מתגבר על סטיבן ופונה להרוג את מג עם הקורנס.
בארנם שומע את שרה צורחת, חוזר פנימה, לוקח את האקדח ויורה בראול למוות, מרגיע את שרה ויוצא בחזרה לחצר.
לדירה פורצים שוטרים בראשות השוטר קיני שחשד קודם בהתנהגותה של מג, ועוצרים את בארנם שנאלץ לשחרר את איגרות החוב לרוח ולגשם.
בסצנת הסיום, מג ושרה יושבות על ספסל בסנטרל פארק ומעיינות במודעות על דירות פנויות.
הפעם, הן מחפשות דירה צנועה בהרבה.
+שחקניםדמויותג'ודי פוסטרמג אלטמןפורסט ויטאקרבארנםקריסטן סטיוארטשרה אלטמןדווייט יוקאםראולג'ארד לטוג'וניורפטריק בושוסטיבן אלטמןפול שולץהשוטר קינימל רודריגזהשוטר מוראלסאן מגנוסוןלידיה לינץ', מתווכת נדל"ןאיאן ביוקנןאֶוָן קרלנדר, מתווך נדל"ןאנדרו קווין ווקרדייר בבניין מעבר לרחוב (הופעת קמע)ניקול קידמן(קולה בלבד, ללא קרדיט)בת-זוגו הנוכחית של סטיבן
ניקול קידמן הייתה אמורה לגלם את דמותה של מג, אולם היא נאלצה לפרוש מצוות השחקנים אחרי 18 ימי צילומים בעקבות החמרה בפציעת ברך שנגרמה לה במהלך צילומי "מולין רוז'" שנה קודם לכן.
פינצ'ר רצה לעכב את ההפקה ולגבות דמי ביטוח, אך חברת "סרטי קולומביה" החליטה להמשיך.
אחרי פרישתה של קידמן, היו מועמדות לתפקיד סנדרה בולוק, אנג'לינה ג'ולי ורובין רייט.
אולם באותו זמן התפנתה ג'ודי פוסטר מתפקידה כבמאית דרמת הקרקס "פלורה פלאם", שהפקתה הופסקה אחרי שראסל קרואו נפגע בכתפו בעת שהתאמן לתפקידו כלוליין.
פוסטר נבחרה לתפקיד, והיה לה שבוע אחד להתכונן לתחילת הצילומים.
קולה של קידמן נשמע ב"החדר" בתפקיד בת-זוגו הנוכחית של סטיבן, העונה לטלפון כשמג מתקשרת באישון לילה.
המפיקים ליהקו בתחילה לתפקיד שרה אלטמן את היידן פנטייר, אולם היא הייתה נשית מדי לטעמו של פינצ'ר שראה בעיני רוחו את שרה כדמות נערית, מעין "טום בוי" שתהווה אנטיתזה לניקול קידמן.
הוא התלהב מסטיוארט לאחר שראה סרטון מבחן במה שלה וסרטון פרסומת למכונית "פורשה" בהשתתפותה, אהב את פוטנציאל המראה האנדרוגיני שלה, וברוח זו שכתב את הדמות.
כאשר החליפה פוסטר את קידמן, שוכתב תפקידה של שרה שוב, לדמות יותר פגיעה.
בתסריט המקורי, בארנם היה המהנדס שתכנן את חדר הביטחון, ומהמר כפייתי (כהסבר להשתתפותו בשוד).
אולם הדמות שונתה לפועל צווארון כחול, כי פינצ'ר סבר שאין היגיון בגיוס איש צווארון לבן להשתתף בשוד, ודמות שחוקה וחסרת זוהר הולמת את מראהו החיצוני המרשים של ויטאקר "כמו כפפה יְשָׁנָה".
קפ ביקש מוויטאקר לצפות בסרט "קי לארגו" ולאמץ את דמותו של המפרי בוגרט.
לתפקיד של ראול, פינצ'ר שקל בתחילה ללהק את מיינארד ג'יימס קינן, סולן להקת "טול" שאיתו עבד בעבר בבימוי וידאו קליפ מוזיקלי, אך בחר בשחקן וזמר הקאנטרי דווייט יוקאם אחרי שהתרשם מהופעתו בתפקיד הנבל בסרט "סלינג בלייד" .
בתסריט המקורי, דמותו של ראול הייתה של ענק מגושם ומפחיד, אך פינצ'ר סבר שאת יוקאם תהלום יותר דמות מחוספסת של "זבל לבן" ואסיר לשעבר.
את ג'ארד לטו בחר פינצ'ר בעקבות עבודתם המשותפת בסרט "מועדון קרב".
לפני שבחר בפטריק בושו לגלם את סטיבן אלטמן, פינצ'ר הרהר באפשרות ללהק את מל גיבסון לתפקיד כדי להפתיע את הצופים, שכאשר ייכנס גיבסון, ישערו שהוא "יסדר הכל", אבל יהיה קורבן לאלימות מתמשכת.
הרעיון עלה אצל דייוויד קפ בעקבות כתבה בעיתונות על חדרי ביטחון נסתרים בבתי עשירים, המכונים "חדרי פאניקה" שבהם הדיירים יכולים להסתתר במקרה של פלישה לבית.
חברת "סרטי קולומביה" רכשה את התסריט תמורת 4 מיליון דולר.
דייוויד פינצ'ר לא היה בעדיפות ראשונה לביים את הסרט.
הבימוי הוצע בתחילה לרידלי סקוט, ואחר כך לפורסט ויטאקר אשר העדיף לשחק את תפקידו של הפורץ בארנם, ואז נמסר התפקיד לפינצ'ר.
הבמאי חשב על האפשרות לצלם את הסרט בחושך מוחלט בתוך בית עירוני קיים, אך הבדיקות שעשה לימדו שהדבר לא אפשרי.
שלב הצילומים החל בינואר 2001 עם הצלם הצרפתי-איראני דריוש ח'ונג'י שפוטר אחרי ששה שבועות בגלל חילוקי דעות עם פינצ'ר, והוחלף על ידי קונרד וו.
חמישה שבועות אחרי תחילת הצילומים נודע שג'ודי פוסטר בהריון, שיבוש נוסף בלוח הזמנים אחרי פרישת קידמן ופיטורי קונג'י.
מכיוון שבהיותה בחודש השישי להריון כבר נעשו רוב צילומי הלונג שוט, את סצנות הפעולה עשתה ג'יל סטוקסברי ששימשה ככפילה של פוסטר בסרטים קודמים, ופוסטר נדרשה בעיקר לצילומי התקריב.
בניין הבראונסטון האותנטי שבסביבתו נעשו צילומי החוץ, נמצא באפר וסט סייד במנהטן, מערבית לסנטרל פארק, בכתובת: West 38 94th Street.
לצורך צילומי הפנים הקים מעצב ההפקה, ארתור מקס, דגם ענק של הדירה על במה אקוסטית בקמפוס אולפני "ראלי" (כיום: MBS Media Campus) במנהטן ביץ' (קליפורניה).
עבודת ההקמה נמשכה 15 שבועות בעלות של 6 מיליון דולר.
שלושה דגמים נפרדים של חדר הביטחון נבנו לצורך צילום מזוויות שונות.
בנוסף, על מנת לדמות תנועה סובייקטיבית חופשית של המצלמה בתוך הדירה, פינצ'ר השתמש באפקטים ממוחשבים שכללו מפה פוטוגרמטרית עם תצלומים של הדירה.
בהקשר הזה, פינצ'ר הסביר שהמצלמה נראית משוחררת מההגבלות שהדמויות בסרט נאלצות להתמודד איתן.
מבנה דגם הדירה באולפנים נותר מאז על מקומו מלבד חדר הביטחון, והוא משמש לסיורי סקרנים וחובבי קולנוע.
סרטון כתוביות הפתיחה שזכה להדים ופרשנויות, הופק על ידי חברת CafeFX/ComputerCafe שהתמחתה באפקטים חזותיים (נסגרה מאז) ואולפני Picture Mill שעוסקים בעיצוב כתוביות.
עבודת ההפקה נמשכה למעלה משנה.
הכתוביות המעוצבות בגרפיקת תלת־ממד ומוצגות כשלטי ענק על בנייני מנהטן, נעשו בהשראת סרטוני הפתיחה בסרטים "מזימות בינלאומיות" ו"מי רצח את הארי?" של היצ'קוק, ובדומה ל"סיפור הפרברים", הכתוביות לוקחות את הצופה למעין "סיור מודרך" וירטואלי מפארק באטרי עד סנטרל פארק על מנת למקם את זירת ההתרחשות במנהטן.
כרמז מטרים, בשלט פרסומת אלקטרוני בכיכר טיימס מבזיק במהלך הסרטון הסלוגן "Face Your Fears"(בעברית: בעברית: "התעמתו עם פחדיכם").
התסריט כולל דיאלוגים המאזכרים דמויות בקולנוע ובטלוויזיה לפי ההקשר: בארנם מכנה את ראול "זורו" כהרמז למסכה השחורה ו"ג'ו פשי", שחקן שהתמחה בגילום דמויות פושעים אלימים.
כאשר בארנם מאלתר את הפתרון עם מכל הגז, ראול מכנה אותו "מקגייוור", סוכן בדיוני בסדרת טלוויזיה שהתפרסם באלתור פתרונות יצירתיים.
כמו כן, בין ג'וניור לראול קיים מתח על רקע פער מעמדות חברתיים.
כאשר ראול מעיר לג'וניור על טון הדיבור שלו כלפיו, ג'וניור עונה לו: "אתה נהג אוטובוס, ראול, ומתגורר בפלטבוש.
אז אל תתחיל לפלוט שטויות של אלמור לנארד ששמעת, כי גם אני ראיתי את הסרט הזה".
ג'וניור מתכוון לסופר והתסריטאי אלמור לנארד שכתב ספרות זולה ופשע.
כל זאת, תוך שג'וניור מדגיש בלעג את השם ההיספני.
הצילומים התחילו ב-8 בינואר 2001, והסתיימו ב-29 ביוני באותה שנה.
הקרנת הבכורה של "החדר" התקיימה בסנצ'רי סיטי, קליפורניה, ב-18 במרץ 2002, והוא הופץ להקרנות מסחריות בבתי הקולנוע ב-29 במרץ.
בישראל התקיימה הקרנת הבכורה ב-12 באפריל באותה שנה.
בסוף שבוע הבכורה בקולנוע הכניס הסרט כ-30.1 מיליון דולר, ומבחינת ההכנסות, זו הייתה אז הבכורה הרווחית ביותר עבור פינצ'ר ופוסטר.
כמו כן, הסרט היה השלישי הרווחי ביותר לסופשבוע בכורה אחרי "חניבעל" (2001) ו"כופר" (1996), והרווחי ביותר בבכורות חג הפסחא לפני "מטריקס" (1999).
בסך הכל גרף הסרט בבתי הקולנוע בעולם 196.4 מיליון דולר.
ב-4 בפברואר 2003 הפיצה חברת "סרטי סוני" (החברה האם של "סרטי קולומביה") את הסרט לצפייה ביתית בפורמט DVD למכירה ובקלטות וידאו להשכרה.
ההפצה נעשתה באמצעות החברה הבת "אולפני קולומביה טריסטאר".
לא הופצו קלטות למכירה, משום ההנחה שרוכשי הסרט יעדיפו תקליטור על פני קלטת, והפילוח לצרכני קלטות וצרכני תקליטורים ימקסם את ההכנסות.
ב-30 במרץ 2004 הופץ מארז תקליטורים מיוחד בשם "'Shooting 'Panic Room".
שלושת התקליטורים שבמארז כוללים התייחסויות של הבמאי, התסריטאי והשחקנים לעבודה על הסרט, וכן סקירות מפורטות של שלבי הקדם הפקה וגמר הפקה.
בספטמבר 2018 נודע שחברת "סרטי סוני" ביטלה את הכוונה להפיץ את הסרט בפורמט Blu-Ray.