tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על פי הגישה המרחיבה מלבד אלימות פיזית ואלימות מינית ישנה גם אלימות מילולית, אלימות כלכלית, אלימות רגשית וכיוצא בזה.
בעבר אלימות פיזית הייתה נפוצה יותר למטרות ענישה, חינוך, שחרור לחצים וכעסים, הבעת רגשות, יישוב סכסוכים ומחלוקות, שעשוע ועוד.
כיום חברות רבות בעולם מוקיעות את ההתנהגות האלימה ומגנות אלימות מכל סוג, מדינות חוקקו חוקים כנגד אלימות והתקבלו תקנות בינלאומיות נגד התנהגות אלימה.
הלגיטימיות החברתית של אלימות תלויה בהקשר בו ננקטת האלימות.
בעוד שברוב המקרים, התנהגות אלימה נתפסת כשלילית וכעבירה על הנורמות החברתיות ולרוב גם על החוק, הרי שבמקרים מסוימים נתפסת האלימות כלגיטימית, בעיקר כאשר מדובר בהגנה עצמית או במי שהוסמך לכך על ידי המדינה.
בהגדרת האלימות ישנם כמה זרמים עיקריים.
יש שראו בה כשלילת ה'אני' של הקורבן על ידי הבאתו למצב אין אונים -ביחס למצב זה,
יצוין שכל זה הוא רק ביחס לאדם פוגע כי באם התייחסות זו תהיה ביחס לכל אין עונים תמצא החברה משטריה ומחויבותיה כאלימים ובלתי לגיטימים.
יש שראו בה כדחף לשליטה והתעלות מעל הקרבן אך ממילא נפגעת אישיותו.
בין שני הזרמים אין הבדלים מהותיים בנגרם, אלא רק במהות האלימות ולכן חלוקים בגורמים לה.
ארגון הבריאות העולמי מחלק את האלימות לשלושה סוגים עיקריים:
אלימות מכוונת עצמית – כל סוג של אלימות המכוונת כלפי מבצע האלימות עצמו, לרבות פגיעה עצמית והתנהגות אובדנית (מחשבות אובדניות, ניסיונות התאבדות, והתאבדות כשלעצמה).
אלימות בין-אישית – קטגוריה רחבה זו מחולקת אף היא למספר תתי-סוגים, וביניהם אלימות במשפחה ואלימות בין בני זוג, המתרחשת לרוב בסביבה הביתית במסגרת המשפחתית או הזוגית; ואלימות בקהילה, המתרחשת מחוץ למסגרת הביתית כאשר הצדדים הניצים עשויים להכיר או לא להכיר זה את זה ואין קשר משפחתי ביניהם.
אלימות קולקטיבית – כל סוג של אלימות המוכוונת כלפי קולקטיב מסוים על ידי קולקטיב אחר, בין אם מדובר בקבוצות המאורגנות במסגרת מדינתית או לאו.
תחת מטרייה זו ניתן לכלול מלחמות, מעשי טרור, פשעי שנאה מאורגנים ועוד.
יש הטוענים כי תחת מטרייה זו ניתן לכלול גם "אלימות איטית" כלפי הסביבה המתרחשת לאורך זמן, והשפעותיה אינן נראות לעין בטווח הזמן המיידי כגון זיהום הסביבה או שינוי אקלים.
שילובם של מאות מחקרים מדיסציפלינות שונות מעלה שלאורך עשרות אלפי השנים האחרונות קיימת מגמה מתמשכת של צמצום האלימות במין האנושי.
מגמה זו מקיפה התנהגויות שונות ורבות: יחס לבעלי חיים, גידול ילדים, עבדות ובעלות על בני אדם, יחס לפושעים, לשכנים ולאויבים ועוד.
ככל הנראה ניתן לחלק את התהליך לשני שלבים מובחנים לפחות.
השלב הראשון מתרחש עם המעבר מתרבות שבטית למסגרת שלטון מרכזית.
מחקרים רבים מראים שבמעבר זה יורדים שיעורי הרצח בסדר גודל שלם.
בחברות שבטיות שיעורי הרצח עומדים על מאות נרצחים לכל 100,000 איש מדי שנה, שיעור שמשמעותו שכל אדם כמעט מתבשר אחת לשנה שמכר או קרוב שלו נרצח.
לאחר התבססות שלטון מרכזי שיעור זה צונח לעשרות מקרי רצח לכל 100,000 איש לשנה – אדם מתבשר על רצח מכר שלו אחת לעשור בערך.
השלב השני מתקיים בתוך מסגרות השלטון המרכזי.
שלב זה התרחש הן במערב והן ברוב תרבויות דרום-מזרח אסיה.
שלב זה הוא תהליך התִרבות, תהליך סוציולוגי עמוק, שבמסגרתו משתנה מאוד היחס לחיי אדם ומוות, למושג הכבוד, לחוק וסדר ואף לנימוסים והליכות.
גם כאן שיעור מקרי הרצח פוחת בסדר גודל שלם, ובאותן מסגרות שתהליך התרבות בהן החל לפני זמן רב עומדים שיעורי הרצח על מקרה אחד בלבד לכל מאה אלף איש בשנה – מאות מונים פחות מבחברה שבטית, עשרות מונים פחות מחברות שתהליך זה לא הושלם בהן.
סטטיסטיקה זו משותפת לתרבויות שונות בתכלית (תרבות המערב ותרבות דמ"ז אסיה), ועל כן לא ניתן לייחס את השינוי לדת יחידה, אוסף ספציפי של כללי מוסר חברתי ושאר מאפיינים השייכים לתרבות אחת בלבד.
זהו תהליך מתמשך שהסיבות לו עמוקות מאוד, ולכן ניתן לצפות שנחזה בירידה מתמשכת ומשמעותית בשיעורי האלימות במאות השנים הבאות, כאשר שני השלבים יתרחבו וישפיעו על חלקים מכדור הארץ בהם הם עדיין בעיצומם, כגון אסיה המרכזית, אפריקה ודרום אמריקה.
באופן כללי דעיכת האלימות ממשיכה לתוך זמננו, אך עם חריגים גדולים.
המחצית הראשונה של המאה ה-20 הייתה אלימה במיוחד, וכללה את השיא ההיסטורי של הרוגי מלחמה, לפחות במספרים מוחלטים (יחסית היו מקרים משמעותיים יותר בעבר, אך גידול האוכלוסייה במאה ה-20 הביא לכך שגם חלק קטן יותר מהאוכלוסייה יהיה גדול יותר במספרים מוחלטים).
עם זאת כלל הסטטיסטיקה של המאה ה-20 מממשת את מגמת הירידה ההיסטורית.
קיימים ויכוחים עזים בשאלה האם קיים סיכוי שהמגמה הזו תתהפך.
באופן מובחן שיעור האלימות פוחת במדינות מזרח-אסיה ותרבות המערב.
מחוץ להן שיעורי האלימות הולכים ומאמירים במעבר ממדינות עם שלטון חוק חזק, לכאלו בהן אין מסגרת שלטון מרכזית או ששלטון החוק חלוש (ראה מפה).
התדרדרות משמעותית קרתה בשנים האחרונות במזרח התיכון ובעולם הערבי, כשבעקבות אביב העמים הערבי קרסו מסגרות שלטוניות, חלקן ללא תחליף.
במדינות אלו נסקו שיעורי האלימות מהרמה הבינונית, ואף הנמוכה, היישר לרמה האלימה ביותר.
האלימות מושפעת מכמה גורמים חברתיים הן בתחום החברתי, הכלכלי או הביטחוני.
הנושאים שבגללם נוצרת האלימות מלכתחילה הן אי שוויון, הרגשת קיפוח וכו'.
האלימות נמצאת במקום שבו החברה לא מראה כבוד לסובבים שלה (מכללת לוסקי).
פסיכולוגים חלוקים בדעותיהם לגבי הסיבות להתפתחות האלימות והתוקפנות.
לפי זיגמונד פרויד, בני האדם מונעים על ידי שני יצרים, יצר החיים (ארוס) ויצר המוות (תנטוס), על גלגוליהם השונים.
בעוד יצר החיים מכוון לאהבה ולצמיחה, יצר המוות דוחף להרס עצמי.
אנו מפנים יצר זה החוצה, ונוהגים בתוקפנות כלפי הזולת.
תפקיד החברה לעזור לנו לעדן יצר זה, כלומר להסיט אותו לכיוונים חיוביים ולפעמים אף מועילים, כגון: השתתפות בחוג אגרוף, שימוש במשחקי מחשב אלימים, צפייה בתוכניות טלוויזיה אלימות ועבודה כקצב.
בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20, דולארד ועמיתיו הגו את תאוריית התסכול-תוקפנות.
הם הגדירו תסכול כמחסום בלתי צפוי בדרך להשגת מטרה נחשקת.
כאשר מטרה זו אינה מושגת, האדם מגיב בצורה תוקפנית כלפי מה שהוא תופס כמקור התסכול.
כל תסכול גורם לתוקפנות, ומקורה של כל התנהגות תוקפנית הוא תסכול.
ביקורות רבות הוטחו כלפי התאוריה, בטענה שיש מצבים מסוימים בהם היא אינה ישימה – למשל, כאשר האדם המתוסכל חושש מפני עונש שעלול לקבל אם יגיב בתוקפנות.
בנוסף, מחקרים הראו כי לא כל תחושת תסכול מובעת באמצעות תוקפנות.
יהיו אנשים שישקעו בדיכאון, ואילו אחרים ינסו להתמודד עם הגורם המתסכל בדרך נינוחה.
כמו כן, הוכח כי לא כל התנהגות תוקפנית מקורה בתסכול, אלא גם רגשות שליליים אחרים מביאים לאלימות.
בניגוד לפרויד טען דונלד ויניקוט כי התוקפנות אינה מולדת.
התוקפנות היא תופעה רחבה לה צורות ומטרות המשתנות לאורך התפתחות האדם וקשורות לתגובת הסביבה.
סביבה שמצליחה להכיל את התוקפנות תאפשר לתוקפנות להישאר ככוח חיובי ואילו סביבה שתסכל את התוקפנות תגרום לפיצול בין התוקפנות לאנרגיה החיובית שבה ולהפיכתה להרסנות.
פסיכולוגים חברתיים המאמינים בתאוריית הלמידה החברתית שפיתח אלברט בנדורה, טוענים שההתנהגות התוקפנית היא התנהגות נלמדת הנרכשת במהלך החיים בדיוק כמו שורה ארוכה של התנהגויות אחרות.
כלומר, ילדים לומדים להיות אלימים על ידי חיקוי מודלים תוקפניים, כמו הורים, שכנים וכוכבי סרטים.
במיוחד תזכה לחיקוי התנהגות שהילד התרשם שהביאה תוצאות חיוביות למודל התוקפן.
ראשוני הפסיכולוגים האבולוציוניים, כגון זוכה פרס נובל קונראד לורנץ, מאמינים שהתוקפנות נגרמת עקב תחרות על משאבים דלים.
כאשר אין מספיק משאבים לכולם – תבוא תוקפנות על מנת להשיג כאלה.
הקושי בקבלת הגישה האבולוציונית נובע מהמגוון הרחב של התנהגויות תוקפניות אצל האדם – מאלימות פיזית ועד הפצת שמועות שקריות – אשר קשה מאוד להסבירן על ידי גורמים גנטיים.
נימוק נוסף הוא ההבדלים הגדולים ברמות האלימות בחברות שונות, המצביעים על השפעה של תרבות.
אולם ממצאים שונים מספקים תמיכה בגישת הפסיכולוגים האבולוציוניים.
לדוגמה, במחקר נמצא כי זכרים בגיל העשרה נוטים להיות יותר מעורבים בתוקפנות כלפי זכרים אחרים מאשר כלפי נקבות, בעוד שאצל נקבות בגיל העשרה לא קיימים הבדלים כאלה.
נראה כי גורמים ביולוגיים או גנטיים עשויים לשחק תפקיד מסוים בתוקפנותו של האדם, אם כי קשה להסביר אותה בדרכים אלו בלבד.
פסיכולוגים אבולוציוניים של תחילת המאה ה-21 מזהים כמה גורמים עמוקים העומדים בבסיס האלימות, כשחלקם מולדים וחלקם מהווים תגובה לנסיבות.
מנגד הם מציינים כמה גורמים עמוקים המרסנים אלימות.
מידת האלימות בכל תרבות וחברה נקבעת, לפיכך, על פי יחסי הגומלין בין הגורמים המעודדים אלימות לאלו המרסנים אותה.
על פי הפסיכולוג האבולוציוני סטיבן פינקר, מהבולטים והחשובים באסכולה זו, בספרו המלאכים הטובים של טבענו, קיימים חמישה מניעים עיקריים, אותם הוא מכנה "השדים שבתוכנו", המפרנסים ועומדים מאחורי כמעט כל מקרי האלימות – אלימות אינסטרומנטלית, שהיא סילוק מכשול העומד בין האדם לרכוש פיזי שהוא חפץ בו.
"שד" דומה, אך לא זהה הוא אלימות לביסוס שליטה ומעמד.
ה"שד" העומד, על רוב המחקרים, מאחורי מקרי האלימות הרבים מכולם הוא נקמה, בה הם רואים מכונת יום הדין שמוטבעת בנו.
סאדיזם ועמו אידאולוגיה סוגרים את הרשימה של פינקר.
בני האדם נבדלים זה מזה במאפייני אישיותם.
נהוג להבחין בין אנשים מטיפוס A לאנשים מטיפוס B.
ניתן למקם כל אדם על נקודה בציר, שבקצהו האחד טיפוסי A מובהקים, ובקצהו השני טיפוסי B מובהקים.
טיפוסי A נמרצים, תחרותיים, חסרי סבלנות ומתרגזים בקלות.
לעומתם, טיפוסי B יהיו בדרך כלל רגועים ונוחים יותר.
מודל הריגוש הכללי עבור תוקפנות (GAAM – General Affective Aggression Model): גישה מודרנית זו לאלימות הוצעה על ידי קרייג אנדרסון.
בשונה מתאוריות קודמות, תאוריות מודרניות כגון זו אינן מתמקדות בגורם בודד כסיבה העיקרית לאלימות, אלא הן לוקחות בחשבון תחומים רבים מן הפסיכולוגיה במטרה להשיג תובנה עמוקה לגבי הגורמים שמשחקים תפקיד בהתנהגות אלימה.
לפי התאוריה, התוקפנות מופעלת על ידי טווח רחב של משתנים התלויים בסיטואציה ובנטיות האישיותיות של האדם במצב נתון.
המשתנים הסביבתיים כוללים תסכול, התקפה כלשהי מאדם אחר כגון עלבון, חשיפה להתנהגויות תוקפניות של אנשים אחרים וחשיפה לגירויים הגורמים לאדם חוסר נוחות.
הבדלים אישיותיים כוללים נטייה לתוקפנות, עמדות מסוימות שמעלות את הסבירות להתנהגות אלימה וכישורים המעלים את הסבירות להתנהגות כזו, כגון מיומנות לחימה עדיפה (על פני זו של היריב במצב של איום, כשיקול לבחירה באפשרות הלחימה על פני הבריחה).
החוקרים חלוקים באשר לגורמים לנטייה להתנהגות אלימה, והאם היא מולדת או נרכשת.
עם זאת, גם אם הגורם הוא מולד ופנימי, יש לחברה תפקיד חשוב בעצירת האלימות על ידי חינוך, חקיקת חוקים וענישה.
השפעת גורמים הוריים בהתפתחות אלימות אצל ילדים
ההורים יכולים להשפיע על אלימות ילדיהם במספר דרכים:
ההורים יכולים לגרום לילד להוציא את כעסיו באפיקים חיוביים ומקובלים, כגון עיסוק בספורט ומשחקי מחשב.
בנוסף, כמחנכים, להורים יש תפקיד בהסברת תוצאות מעשי האלימות ומדוע אין לפעול בצורה זו.
ישנה טענה, כי תסכול מוביל לאלימות.
משמע, הורים שגורמים לילד תסכול, מעליבים אותו או נותנים לו משימות קשות מדי לביצוע, יגרמו לילד להתנהג באלימות רבה.
לפי גישת הלמידה החברתית, הורים שמתנהגים בעצמם באלימות כלפי הילד וכלפי אחרים משמשים כמודלים לחיקוי.
ולכן, הילד יאמץ את התנהגותם בהנחה כי זו ההתנהגות הנורמטיבית, וכי כך יש לפעול.
הורים שלא מעניקים תשומת לב וחום ומרבים בהזנחה ובהתעללות מעבירים מסרים ומצבים של אלימות והתנהגות תוקפנית בבית.
הורים המרבים להשתמש בענישה ובאלימות גורמים להרתעה לטווח קצר, ולאחר מכן שבה ההתנהגות החריגה פעמים נוספות, משום שתגובה נוקשה ומענישה מובילה להגברת אלימות לאחר שהמניע הופך להיות דמות לחיקוי.
הכשרת הצוות המקצועי ההורים והתלמידים – הצוות המקצועי, ההורים והתלמידים הם הבסיס לשינוי.
לכן צריך להכשיר אותם על מנת להתמודד עם התופעה.
כאשר הילדים וההורים משתתפים ביחד באירועים מסוימים הקשורים לסביבת הילד בבית הספר כך הילדים מרגישים תחושת ביטחון אישי, ושייכות מה שמנמיך את מקרי האלימות (משרד החינוך).
גברים באופן עקבי אלימים יותר בממוצע מנשים ברוב המוחץ של התרבויות השונות, דבר המחזק את ההשערה שמקורה של האלימות הגברית הוא גנטי.
ישנם מחקרים חברתיים המעידים על כך, כי קיים הבדל בין אלימות הננקטת על ידי גברים לבין זו הננקטת על ידי נשים, וכי דפוסים אלו מתקבעים כבר בילדות.
נראה, כי בנים נוטים לנקוט בתוקפנות פיזית, ואילו בנות נוטות לנקוט בתוקפנות מילולית.
חוקרים טוענים שגברים מבטאים יותר תוקפנות ישירה (מכות, קללות וכו') ואילו נשים נוטות יותר לתוקפנות עקיפה (הפצת שמועות זדוניות, דחיית אדם, התעלמות ממנו או נסיגה מהמקום).
לפני המחקר החוקרים שיערו שבכל הגילאים הבנים יבטאו יותר תוקפנות ישירה ואילו הבנות ינקטו יותר בתוקפנות עקיפה ובנסיגה.
הם גם שיערו שהפערים הללו יעלו עם הגיל.
חוקרים אחרים סבורים שהממצאים הללו תומכים בדעה המקובלת, שהבנות מעדיפות מניפולציה (תוקפנות עקיפה) בעוד שבנים מעדיפים להילחם (תוקפנות ישירה).
הבדלים אלו מיוחסים הן לגורמים ביולוגיים והן להשפעת הסביבה.
הסביבה מתמקדת בתפקידי המגדר המסורתיים של נשים וגברים בחברה.
החוקרים טוענים שהחברה מעודדת את הגברים להיות תוקפניים ולעומת זאת היא מדכאת את התוקפנות בקרב הנשים, שאותן היא מעודדת להיות עדינות וחלשות.
הקשר בין צפייה באלימות באמצעי המדיה לבין מידת התוקפנות של הצופה
קיימות טענות רבות שריבוי האלימות באמצעי המדיה ובמשחקי מחשב משפיע על רמת האלימות של הצופים.
למרות זאת, אותן תרבויות שבהן חשופים יותר לאלימות באמצעי המדיה נוטות להיות האלימות-פחות בין תרבויות האדם.
מנגד, עומדת הטענה שדווקא החברות הפחות־אלימות הן אלה המפיקות את רוב האלימות הטלוויזיונית.
בהשוואה לעבר, תוכניות הטלוויזיה לילדים הן היום בוטות יותר, ומציגות רמת אלימות גבוהה יותר – בין אם אלימות מילולית, פיזית, או מינית.
הטבלה הבאה מציגה את מספר הסצנות האלימות ששודרו בטלוויזיה האמריקנית במשך יום שידורים אחד (משש בבוקר עד חצות) ב-2 באפריל 1992.
סוג התקיפהמספר הסצנות בתאריך 2 באפריל 1992קרב יריות889מכות362דחיפות273איום בנשק272סטירות לחי224הרס מכוון של רכוש128
ואולם, האלימות מוצגת לא רק בסדרות מתח וסרטים למבוגרים אלא גם בתוכניות ילדים תמימות כביכול, כגון סדרות מצוירות כמו צבי הנינג'ה או דני שובבני שבהן הגיבורים נוהגים זה בזה באלימות בלתי פוסקת.
סקירת הסצנות האלימות ששודרו בארצות הברית בשנים 1991–1992 מעלה שבתוכניות למבוגרים מופיעות בממוצע 4 פעולות אלימות בשעה.
לעומת זאת, בשידורי הילדים מופיעות 32 פעולות אלימות באותו פרק זמן.
79 אחוז מהדמויות בסרטי ילדים מעורבות במעשי אלימות כקורבן או כתוקף.
חלק מהפסיכולוגים מאמינים שהצפייה באלימות מפחיתה את רמת האלימות.
לפיהם, יצר התוקפנות הוא פנימי ומולד, והצפייה עשויה להפחית אלימות על ידי כך שהיא משחררת לחצים ומתחים.
בכך היא עוזרת לאנשים לראות אלימות במקום לפעול באלימות.
תאוריה זו מכונה תאוריית קתרזיס, על פיה מקור האלימות בדחף לתוקפנות.
דחף, על פי הגדרתו, ניתן להפחית על ידי השגת הגירוי אליו שואף הדחף להגיע.
אולם מחקרים שבדקו האם צפייה בתכנים אלימים או השתתפות בפעילויות אלימות מפחיתה את רמת התוקפנות, לא מצאו ממצאים התומכים בתאוריה זו.
אסכולות מסוימות בפסיכולוגיה גורסת שאלימות היא התנהגות נלמדת, ולכן שהטלוויזיה האלימה מגבירה תוקפנות.
על פי אסכולה זו זה קורה על ידי 4 תהליכים:
חיקוי: הצופה מחקה את השחקן שהוא מודל לחיקוי וכך לומד טכניקות חדשות של אלימות ויוכל להשתמש בהן בעתיד.
מתן הכשר: בסדרות רבות הגיבור משתמש באלימות כדי לפתור את בעיותיו וכך הצופה לומד שניתן לפתור בעיות בעזרת אלימות.
הקהיית רגישות: הצופה רואה מדי יום ביומו מספר רב של סצנות אלימות וכך הוא חושב שהאלימות היא התנהגות יום יומית והוא כבר לא מזדעזע ממנה.
הרגישות שלו למעשי אלימות הולכת ופוחתת ככל שהוא רואה יותר סצנות אלימות.
עוררות: הצפייה באלימות גורמת התרגשות ועוררות פיזיולוגית העלולות להגביר תגובות תוקפניות.
במצב של עוררות מוגברת אנו עלולים להתפרץ בתוקפנות.
למרות טענות אלו מעולם לא נמצא קשר סטטיסטי מובהק בין צפייה בטלוויזיה לבין אלימות של בני נוער או אלימות בכלל.
הפסיכולוגים האבולוציוניים טוענים שההפך הוא הנכון.
הם מצביעים על ראיות רבות לכך ששיעור האלימות נמצא בירידה מזה אלפי שנים, ועל כך שעד לפני שלוש-מאות שנה בלבד היו מחזות פומביים של התעללות סדיסטית.
חלקם מציין שדווקא התרבויות הפחות-אלימות, על פי מדד שיעורי הרצח ביחס לאוכלוסייה, הן אלו שמייצרות את רוב האלימות הטלוויזיונית.
המסקנה המתבקשת, לטענתם היא שאו שאין השפעה בת מדידה לאלימות בטלוויזיה, או שהשפעתה הפוכה – כלומר שאלימות טלוויזיונית ממתנת את שיעור האלימות בפועל.
יש גם הטוענים כי טרם עידן הטלוויזיה, האלימות הייתה ברמה גבוהה אף יותר, אולם מעולם לא קיבלה את החשיפה אותה היא מקבלת כיום בעקבות קיומם של אמצעי התקשורת ההמוניים.
הנוירולוגיה של האלימות האנושית היא נושא השנוי במחלוקת קשה.
מחקרים רבים קישרו את האלימות בקרב בני-אדם לצורות מסוימות של הפרעות התקפיות או פתולוגיות נוירולוגיות אחרות.
אין כל ספק שהאלימות האנושית נובעת ממקורות רבים וייתכן שכלולים בהם גורמים ביולוגיים, כפי שמראים מחקרים רבים.
עם זאת, בשנים האחרונות מחקרים ביולוגיים של תוקפנות היוו נושא לביקורת נוקבת מצד פוליטיקאים, כמו גם מצד מדענים מתחום מדעי-החברה.
הביקורת טוענת בעיקר כי ייחוס אלימות לגורמים כאלה עלול להוריד מהאחריות ומהחומרה המוטלות על יחידים הנוקטים אלימות, וכן מאחריותה של החברה בריסון ומניעה.
כמו כן נטען שיש בכך שימוש לא נאות בנימוקים ביולוגיים לצורך חיפוי על בעיות חברתיות.
עם זאת, ייתכן שלהסברים ביולוגיים כאלה הכוח להביא למציאת פתרונות, ולמניעתה של אלימות לא רצויה.
מחקרים הקושרים אלימות לגורמים ביולוגיים:
עלייה ברמת התוקפנות אצל עכברים שאינם בוגרים בעקבות הזרקת טסטוסטרון.
עלייה ברמת התוקפנות קיימת גם אצל עכברים בוגרים, שאצלם העלייה ברמת הטסטוסטרון היא חלק טבעי מההתבגרות.
ממצאים לירידה ברמת התוקפנות בקרב חיות מסורסות (סירוס מוריד את רמת הורמוני המין של זכרים).
מתאם שנמצא בין רמת הורמוני המין בקרב נשים אסירות אשר ביצעו פשעים אלימים בארצות-הברית ובין סוג הפשיעה: בקרב אסירות שביצעו פשעי אלימות קשה נמצאו רמות גבוהות יותר של טסטוסטרון.
ניסויים שמצאו רמה גבוהה יותר של הורמוני מין אצל זכרים (בני אדם, עכברים וקופים) אשר ניצחו בתחרות אלימה עם זכרים אחרים.
סמים אנטגוניסטים לאנדרוגנים כגון סייפרוטרון אציטאט נמצאו יעילים בהורדת רמת הורמוני המין ובעקבות זאת הורידו גם את רמת התוקפנות.
תהליך זה נקרא גם "סירוס הפיך".
שיטה זו שנויה מאוד במחלוקת.
נמצא מתאם שלילי בין שיעורי המוליך העצבי סרוטונין לבין רמת תוקפנות.
הניסוי בדק רמת סרוטונין בנוזל המוחי שדרתי (CSF) במדגם של אוכלוסיית קופים באי.
רמת התוקפנות נבדקה על ידי בחינת מספר הצלקות המעידות על השתתפות בקרב אלים על גופם של הזכרים.
קיימים חומרים אחרים שנמצא קשר בין רמתם בגוף לבין רמת תוקפנות: GABA, חומר המכונה 5-HIAA בנוזל המוח השדרתי, נוירופפטידים שונים, וכן נמצא קשר בין הסרה של גן הדרוש לייצור המוליך העצבי ניטריק אוקסיד אצל עכברים לבין תוקפנות קיצונית.
קיימים ממצאים להבדלים בדפוסי הפעילות המוחית בסריקת EEG באונה הטמפורלית במוחותיהם של אחוז גבוה מבני הנוער והמבוגרים שנעצרו בארצות-הברית עקב פשעים אלימים, לעומת כלל האוכלוסייה.
המחקרים קישרו את האלימות בקרב בני-אדם לצורות מסוימות של הפרעות התקפיות או פתולוגיות נוירולוגיות אחרות.
מחקרים מסוימים בדקו קבוצה של חולים הסובלים מהתקפים במבנים במערכת הלימבית, אשר למבנים שבה יש תפקיד חשוב בשליטה ברגשות.
חולים אלה הפגינו התנהגות תוקפנית, שהופיעה לאחר התפתחותו של מוקד אפילפטי הממוקם בתוך מערכת זו.
לחולים אלו לא הייתה היסטוריה של התעללות בילדות, עוני או גורמים אחרים אשר בדרך-כלל מיוחסים כמקור לאלימות.
במחקרים אשר ביצעו הדמיות מוחיות בטכנולוגית PET על אנשים המאובחנים כפסיכופתים נמצאה פעילות מצומצמת בקורטקס הפרה-קדמי שלהם.
מחקר המשך אשר בו ביצעו הדמיה בטכנולוגית MRI הצביע על כך שהקורטקס הפרה-קדמי בקרב אוכלוסייה זו נוטה להיות קטן יותר מאשר בקרב שאר האוכלוסייה.
פסיכופתים מאופיינים באינטליגנציה גבוהה, חוסר שליטה עצמית, תחושה מוגזמת של הערכה עצמית והבעה מועטה מאוד של חרטה וצער, עד כדי היעדר רגשות כאלה.
בעקבות הממצאים, הוצעה תאוריה כי הפעילות הירודה באזור מוחי זה גורמת לירידה ביכולתם של פסיכופתים לווסת את התנהגותם ולהתנגד לדחפים.
כמות החלבון מגיב C (C-Reactive Protein), נמצאה גבוהה יותר מהנורמלי אצל קורבנות הצקה, ואילו המציקים נמצאו בריאים יותר מהממוצע.
אֶלְיָכִין היא מועצה מקומית במחוז המרכז בישראל, שוכנת כקילומטר דרומית לחדרה, ליד המושב חרב לאת.
היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1977. עזורי שרוני הוא ראש המועצה מאז 2018.
בתקופה הפרסית ובתקופה ההלניסטית התקיים באליכין יישוב הקשור בנמל, שכלל מקדש.
בין הממצאים נמצאה קערת ברונזה עם כתובת פיניקית.
היישוב קשור להתפשטות הפיניקית על החוף דרומה בתחילת התקופה הפרסית.
אליכין הוקמה בשנת 1954, ליד המקום שבו שכנה מעברת עמק חפר.
היישוב היה חלק מישובי המועצה האזורית עמק חפר, ובראשית התיישבו בו ברובם המכריע יהודים ממוצא תימני.
בשנים הראשונות התפרנסו התושבים בעיקר מעבודות חקלאות ותעשייה בישובי הסביבה, אך עם השנים ועם רכישת השכלה, החלו בני המקום לעסוק גם במקצועות חופשיים ועצמאיים.
בשנים הראשונות למדו ילדי היישוב בבית הספר הממלכתי דתי באליכין.
בשנת 1963, עברו שני תלמידים ללמוד בבית הספר בכפר ויתקין ומאז נסללה הדרך לילדי המקום ללמוד גם בבית ספר זה.
שנים רבות שאפו תושבי אליכין לעצמאות מוניציפלית.
שאיפה זו לוותה בהפגנות, שביתות והתדפקות על דלתות משרדי ממשלה ולה היו שותפים פרנסי היישוב כולם.
העצמאות התקבלה רק בשנת 1977, כחודשיים לפני הבחירות לכנסת התשיעית (בחירות ה"מהפך").
בניסיון לעצור את הסחף של תושבי אליכין לחבור למפלגת הליכוד, הכריז שר הפנים שלמה הלל על הענקת עצמאות ליישוב והכריז על הקמת מועצה מקומית.
ראש המועצה הראשון היה בנימין אחרק.
אחריו כיהנו לתקופות קצרות שני ראשים ממונים מטעם משרד הפנים.
ראש המועצה השני מבני היישוב היה נסים ימיני.
לצד המועצה המקומית קיימת מועצה דתית שהוקמה על ידי משה שאול.
בספטמבר 2005 חגגו ביישוב את יובל שנותיו בסדרת אירועים בה נטלו חלק פרנסי היישוב לאורך השנים.
בשנות ה-2000 נהנית אליכין מתנופת בנייה במסגרת שכונת "בנה ביתך", אך גם במסגרת הרחבת השכונות הוותיקות, על חשבון השטחים הירוקים שמקיפים את היישוב.
עם זאת, לאור הרצון לשמר את אופייה המיוחד של אליכין, תנופת הפיתוח נמצא בבקרה מתמדת ותוך פיקוח של המועצה המקומית.
זוהר גושן - פרופסור למשפטים, היה מועמד להיות שופט בבית המשפט העליון
יגל אושרי - זמר, ואושיית רשת
אלים קטנים (Small Gods) הוא השלושה עשר בסדרת ספרי "עולם הדיסק" של טרי פראצ'ט.
הספר פורסם בשנת 1992, וצפוי לראות אור בעברית בתחילת שנת 2026.
הספר הוא מיוצאי הדופן שבין ספרי עולם הדיסק בכך שאינו משתייך לאף אחת מתת הסדרות של הסדרה: אין לו ספרים קודמים או המשכים, והדמויות שמופיעות בו הן ייחודיות אליו, פרט למוות שמופיע מספר פעמים (כמו כמעט בכל ספרי הסדרה) ודמות נוספת שמגיעה להופעת אורח קצרצרה.
הספר שם דגש על עיסוק בדת ובפילוסופיה מנקודת מבט סאטירית; פראצ'ט מתאר את מערכת היחסים בין האל אום (Om) והנביא הנבחר שלו ברד'ה (Brutha), ותוך כדי כך מותח ביקורת נוקבת על הדת הממסדית והדוגמות שלה, ומציע נתיב אלטרנטיבי של אמונה ויחסים בין האל ומאמיניו.
הספר נחשב על ידי רבים ממעריצי הסדרה לאחד החכמים והעמוקים בה.
הוא מכיל אזכורים וציטוטים רבים (לרוב בעלי ממד קומי או סאטירי) לדתות והשקפות פילוסופיות רבות.
עלילת הסיפור מתרכזת בממלכת אומניה (Omnia) - בה תפיסות רבות הפוכות לאלו הנהוגות בשאר ארצות עולם הדיסק, ולפיכך - קרובות יותר לעולמנו.
כך, בעוד שעולם הדיסק הוא שטוח מאמינים אנשי אומניה כי הוא עגול, ובניגוד לעובדה שהשמש סובבת את עולם הדיסק - לפי אומניה זהו העולם שמקיף אותה.
בנוסף, ואולי באופן הבולט ביותר - בניגוד לעובדת קיומם של אלים רבים ושונים, אומניה נשלטת על ידי דת מונותאיסטית, דמוית הנצרות הקתולית של עולמינו, כולל ארגון דמוי אינקוויזיציה בשם "קוויזיציה".
המדינה נשלטת מעיר המצודה אום, בעוד שהעם הפשוט עני מרוד.
העלילה מתחילה לקראת הופעתו הצפויה של הנביא השמיני, אשר אמור לחוקק חוקי דת שונים.
כולם מצפים שזה יהיה וורביס (Vorbis), ראש הקוויזיציה אשר מוביל את צבאות המדינה למלחמות וכיבושים רבים.
אלא שלמעשה הכנסייה הפכה לריקה מתוכן - והאנשים לא מאמינים עוד באל אלא רק בטקסים ובקוויזיציה.
כשהאל אום (Om), יצור אמיתי אשר ניזון מאמונה, הזניח את עמו האמונה החלה להדלדל וכך גם כוחו - וכשניסה לבצע נס ולהופיע בדמות רבת הוד מצא עצמו הופך לצב.
הוא בילה מספר שנים כך, ללא כל מודעות לעברו כאל, עד אשר במקרה נשר נשא אותו אל על כדי לנפץ את שריונו על האבנים והפילו בגן הירק של פרח הכמורה בראד'ה (Brutha) - המאמין האמיתי היחיד.
בראד'ה מתפקד כגנן בכנסייה, מאחר שבינתו היא מעטה והוא איננו יודע קרוא וכתוב - על אף שהוא בעל זיכרון מושלם של כל כתבי הקודש.
אום מוצא שמעט מכוחו חוזר אליו בקרבת בראד'ה ומבין כי הוא הסיכוי היחיד שלו להנצל ממצבו.
אט-אט הוא מכיר בדיכוי שנעשה בשמו ובחוסר האמונה שפשה, אך לפני שהוא מצליח להבין כיצד להנצל מכך בראד'ה נסחף על ידי וורביס למזימותיו להשתלט על הממלכה השכנה אפבה (Ephebe).
תושבי אפבה, מעין פרודיה על יוון העתיקה, מרובת האלים, לעגו למיסיונר של אומניה כשזה החל לטעון שיש רק אל אחד ותקף את פסלי האלים האחרים.
הוא חזר מבויש, וורביס הרגו ושלח את הצי של אומניה כנגד אפבה - אך הפילוסופים הקלאסיים שלה השמידו אותו.
בפועל - וורביס תכנן את הכישלון ובמקביל החל לשלוח צבאות דרך המדבר המפריד בין הממלכות.
המדבר נחשב ללא עביר, אך הצבאות החלו להסליק מים ובכך לפלס דרך.
וורביס ובראד'ה (אשר מביא עמו את אום הצב) יוצאים בראש משלחת שלום יחד עם משמר כבוד.
וורביס משתמש בזכרונו המושלם של בראד'ה כדי לעבור במבוך הקטלני, לפתוח את שער המדבר ובכך להביא לכיבוש אפבה, ולשריפת הספרייה הגדולה של הממלכה.
בראד'ה מתחיל להבין כי הכנסייה לא תמיד צודקת, ובעודו נמלט עם אום כשאחריו דולק וורביס הם נסחפים לחוף המדבר בעקבות סערה.
בראד'ה הופך להיות נביא, מבין את ערכי המוסר הראויים לדת ומגלה מידת רחמים לוורביס - אשר נמצא במצב כמו-קטטוני - בניגוד להוראותיו של אום.
הוא מוליך אותו במדבר, אך כשהם מתקרבים לאומניה מתעורר וורביס, מבין אשר ארע, מכה את בראד'ה ומנסה להרוג את אום.
כעבור זמן מה מתעורר בראד'ה באומניה ומגלה שוורביס טוען שהוא היה זה שהציל את בראד'ה, והוא היה זה ששמע את דברי אום.
וורביס מנסה לשכנע את בראד'ה לדבוק בגרסתו וממנה אותו לתפקיד בכיר, אך בראד'ה לא משתכנע וממשיך להתריס כנגדו.
לבסוף בראד'ה מפריע במהלך טקס הכתרתו של וורביס לראש הכנסייה וזה מורה כי ימות בעינוי.
בינתיים אום מצליח ללכוד שוב את עינו של הנשר וזה שוב נושא אותו אל על - אלא שהפעם אום מודע ונושך את הנשר באשכיו, ובכך מכריח אותו להטילו בדיוק רב על ראשו של וורביס, הרוכן מעל בראד'ה בעת שזה מתענה.
בראד'ה אומר לוורביס שהוא הולך למות זמן מועט לפני הפגיעה, וכשוורביס אכן נפגע בראשו ומת כל הקהל מחדש את אמונתו באום לנוכח הנס הגלוי.
בראד'ה הופך לראש הכנסייה ולנביא השמיני.
הוא מצליח למנוע את חרון אפן של המדינות השכנות אשר מאסו באומניה ופותח את אומניה למסחר, תרבות ודתות אחרות.
הספר מסתיים עם פגישתו של בראד'ה בוורביס בעולם שלאחר המוות - בו נדרשות נפשות המתים לחצות מדבר בודד בדרך לגאולה אפשרית.
וורביס סירב לחצות את המדבר, אך בראד'ה מסייע לו פעם נוספת.
הסיפור מציג עלילה נוספת - של תנועת המרד באומניה המרוממת על כס את אחד מפילוסופי אפבה - דידקטילוס, אשר כתב ספר גאוגרפיה בו הוא מתאר את הצב הנושא את העולם השטוח.
המורדים רואים בזאת סמל כנגד הדיכוי הדתי וביחד עם אחיינו של דידקטילוס מתכננים הפיכה צבאית באמצעות מעין טנק פרי פיתוחו המונע על ידי קיטור.
עלילה נוספת, המהווה גם סיפור מסגרת, היא של "נזיר ההיסטוריה" לו צה (Lu-Tze)- חלק ממסדר נזירים מאריכי ימים במיוחד אשר מטרתו לוודא שכל האירועים אשר אמורים להתרחש - יתרחשו.
לו צה מפר את ההוראות ומתערב מספר פעמים באירועים - מציל את אום, מעודד את בראד'ה וגורם לתקלה בטנק אשר מאפשרת למרד להכשל ולבראד'ה להפוך לנביא.
חלק מהדמויות המשניות בסיפור נמצאות כבר בספרים אחרים:
הספרן האורנגאוטן של האוניברסיטה הנעלמת מגיע להציל את הספרים שבאפבה מהשריפה.
זוהי הופעתו הראשונה של נזיר ההיסטוריה לו-צה, הוא המגיע למנזר במסווה של שרת אילם ומופיע במספר סצנות מפתח
מקודד הקול Vorbis נקרא על שם דמות מרכזית מהספר: וורביס ראש הקוויזיציה.
אֲלִימָה היה שמה המקצועי של אלימה ריטה (1932 – 18 ביוני 2013) שהייתה ציירת, מומחית להדפס ומורה לאמנות ישראלית.
אלימה בת אליעזר ורבקה ריטה, נולדה בנשר, ובגיל חמש עברה עם משפחתה להתגורר בקריית חיים.
אלימה היא בת דודתו של פרופ' יוסף ויסמן.
בשנת 1951 פנתה ללימודי אמנות בבית הספר בצלאל שבירושלים.
לאחר שנת לימודים אחת, פרשה מהלימודים והתגייסה לשירות צבאי.
בתום שירותה הצטרפה לתלמידי המדרשה למורים לציור בתל אביב מיסודם של הצייר אהרון אבני והמחנך אליהו בילס.
עם תום לימודיה הפכה לאמנית פעילה והִרבתה להציג מעבודותיה ברחבי הארץ.
עבודותיה מתאפיינות בציורי והדפסי נוף מופשט, היונק ממראות נוף ילדותה בשדות החקלאיים שהקיפו את קריית חיים בה התגוררה.
עם העלאת שאלת ארץ ישראל השלמה, הוסיפה לציורי הנוף - מסגרת, ובכך רמזה לדעתה בדבר הצבת גבול לנוף הישראלי.
אלימה היא זוכת פרס עידוד היצירה מטעם משרד המדע, התרבות והספורט לשנת 2007, זוכת פרס שרת התרבות והספורט לשנת 2010 וזוכת פרס הקרן ע"ש הציירת נתה דושניצקי-קפלן מטעם מוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 2009 נערכה תערוכה מקיפה של עבודותיה במוזיאון תל אביב לאמנות באצירת יניב שפירא ובליווי קטלוג מקיף.
ב-2012 חזר שפירא ואצר תערוכה נוספת של אלימה בגלריה הקיבוץ, בה הוצגו עבודות חדשות לצד עבודות של אמנים אחרים מאוסף האמנות הפרטי של האמנית.
אלימה נפטרה ב-2013. על שמה פרס אלימה ריטה לאמנות ההדפס.
בשנת 2022 קבעה עיריית תל אביב לוחית זיכרון בכניסה לביתה ברחוב העבודה 9.
עבודה מס 212 - 1967, אוסף בנק דיסקונט.וכן שישה ציורי שמן וציור גואש.
אלילה דיאן מניג היא זמרת-יוצרת אמריקאית המקושרת לסגנונות פולק פסיכדלי ו-New Weird America.
דיאן, ילידת נבדה סיטי, קליפורניה, גדלה להורים מוזיקליים (אביה מנגן בלהקת מחווה לגרייטפול דד, ולפעמים מלווה אותה בהופעות בגיטרה או מנדולינה), ושרה במקהלת בית הספר.
את ההקלטות הראשונות שלה הוציאה באופן עצמאי בתקליט "Forest Parade", כשהיא מכינה לכל עותק עטיפה בנפרד, על נייר חום.
הופעותיה הראשונות היו כאורחת של חברת הילדות שלה, המוזיקאית ג'ואנה ניוסום.
את השירים לאלבום האולפן המלא הראשון שלה, The Pirate's Gospel כתבה בטיול לאירופה.
דיאן הקליטה אותם בסטודיו של אביה, הוציאה אותם לאור באופן עצמאי - ושוב הכינה בעצמה את עטיפות האלבום מנייר חום ותחרה, כתבה וציירה עליהן ביד.
באוקטובר 2006 הלייבל "Holocene Music" הוציא לאור מחדש את האלבום עם שינויים בשירים ובסדר השירים.
האלבום התקבל יפה בביקורות, בין השאר בטיימס וב-NME.
שיר חדש, "Dry Grass and Shadows", יצא באוסף של מוזיקה מנבאדה סיטי.
חמישה שירים נוספים יצאו לאור באוקטובר 2006 בבריטניה, במהדורה מוגבלת על גבי תקליט ויניל, "Songs Whistled Through White Teeth".
ב-2008 תרמה את קולה לפרויקט The Silence of Love של הלהקה Headless Heroes בה חידשו, בין השאר, שירי פולק ישנים.
אלבומה השני, To Be Still, יצא ב-2009 וזכה לביקורות טובות.
דיאן הופיעה באירופה ובארצות הברית עם טום ברוסאו וכמופע פותח לדסמבריסטס, Akron/Family וושתי באניאן.
אלבומה השלישי Alela Diane & Wild Divine יצא באפריל 2011.
האלים של רומח הדרקון הם הכוחות הנעלים שבעולם הפנטזיה קרין, מקום התרחשות עולם המערכה "רומח הדרקון".
הם שונים מהאלים שבעולם מבוכים ודרקונים.
אלי קרין הם חסרי צורה, וכל אחד מהם מייצג צד אחר של בריאת העולם.
לעיתים תכופות הם שולחים שליחים, נבואות וחזיונות על פני העולם, אך לרוב אינם מתגשמים במלוא מובן המילה.
אלי קרין מעורבים מאוד בחיים של בני התמותה.
הם מנהלים את העולם, אך כל אחד מהם מנהל סדר משלו.
כך למשל, טאקיזיס - אלת הרוע - מאמינה בשעבוד העולם על מנת להשליט סדר; פלאדין - אל הטוב - מנסה לחנך את האנשים להביא לכדי יצירת סדר; וגיליאן - אל הנטרליות - מאמין שבני תמותה צריכים להחליט בעצמם בדבר הדרך בה יבחרו לצורך השלטת סדר.
אלי שלוש הנטיות (טוב, זדוני ונטרלי) יוצרים את האיזון שקיים בקרין.
הכהנים שבעולם המערכה של רומח הדרקון משרתים את כל האלים חוץ מלוניטארי, נויטארי וסולינארי, אשר מעניקים כוחות כישוף למכשפים במקום כוח כוהני.
במהלך שתי תקופות לא הייתה התערבות של האלים בעולם: רוב עידן היאוש (לאחר החורבן הגדול ולפני מלחמת הרומח) ותחילת עידן בני התמותה (לפני מלחמת הנשמות).
האל העליון, כאוס והאלה האחת
כאשר מדברים על אלי קרין, יש להקדים ולדבר על האל העליון או אבי-האלים, ועל כאוס, שיש הטוענים שהם אותה ישות ומהווים שני צדדים שלה (בייחוד לגבי התואר המשותף להם של "אבי האלים"), ויש הטוענים שאלו הן ישויות סותרות, כיוון שהן ממלאות תפקיד כה נוגד.
ישויות אלו הן העליונות בקוסמולוגיה של קרין, ומיוחס להם תפקיד קריטי בבריאת העולם של קרין.
מנגד, האלה האחת (האל האחד, כפי שמופיע בתחילה, כיוון שלא היה ידוע המגדר שלה), היא אלה אשר מופיעה לזמן קצר בתקופת מלחמת הנשמות אשר טוענת לשליטה מוחלטת על קרין.
בהמשך מתגלה זהותה של אותה אלה.
מכונה לעיתים אבי האלים, (אף על פי שלרוב מיוחס כאוס כאבי האלים).
האל העליון מילא את תפקיד היוצר הראשוני של עולם קרין בזמן בריאתו.
אל זה, אשר שמו אינו מוגדר, ואין לו מאמינים כלל, הוא אשר זימן את שלושת האלים הראשיים של קרין, פלאדין, טאקיזיס וגיליאן, על מנת לעזור לו לברוא את העולם.
לאחר שהם נענו להזמנתו, האל העליון לא מתערב במעשה הבריאה עצמו.
רק לאחר שבין האלים פורצת מלחמה לגבי גורל הנשמות המתגלות לאחר בריאת העולם, חוזר האל העליון בפעם השנייה והאחרונה להתערב בגורל העולם - ומותיר לאלים אפשרות להעניק דבר אחד לאותן נשמות.
לאחר שהדבר מתבצע, עוזב האל העליון לבלי שוב.
האל העליון חוזר בספר השלישי של טרילוגיית "כוהנת האופל", שיצא בעברית ב-2009. הוא תובע לעצמו את היכל חילול הקודש המלא בחפצי כוח של האלים כדי למנוע מחלוקות.
גם מצוטטת כאן שבועה אלוהית: "בשם האל העליון שברא את כולנו ובשם כאוס שרוצה להשמיד אותנו".
כמו ששמו מרמז, כאוס הוא בעצם מה שהיה לפני הבריאה - תוהו ובוהו ששרר ביקום ושהתבטא בישות אלוהית זו שאהבה את התוהו.
נטען לעיתים, כי שלושת האלים הראשיים הם ילדיו של כאוס (במיוחד בספר "דרקוני להבת קיץ"), אולם מקובל כי הם ילדיו של האל העליון.
כאוס חותר כל הזמן להרוס את אשר יצרו האלים, את קרין, אולם הוא נלכד על ידי ריאורקס לאחר שזה רוּמָה על ידי חידוקל אל תוך אבן-החן האפורה.
אבן זו, לאחר מספר בעלים אלוהיים, שוחררה לחופשי לקרין, שם היא נדדה בין בעלים בני-תמותה (שחשבו כי הם שולטים באבן כאשר היא בעצם זו ששלטה בהם) ובעצם זרעה הרס ותוהו בכל מקום שבו שהתה.
בין השאר גרמה לנתק חלק מגזע הגנומים לקנדרים ולגמדים, שנגרם כתוצאה מהאבן האפורה אותה חמדו הגנומים.
בתקופה שקדמה למלחמת הכאוס, נופצה האבן על ידי בני האירדא היהירים שחשבו כי יוכלו לשלוט בה ובמעלליה.
כתוצאה מהשבירה כאוס שוחרר מן האבן ובזעם התחלתי הוא מחה את כל אי האירדא הסודי (ואת כל בני האירדא יחד איתו) מעל פני האדמה.
לאחר מכן הוא החל להכין את כוחותיו (יצורים מפלצתיים שהוא יצר כמו דרקוני אש ולבה ענקיים או אנשי צל שכל מה שהם בולעים חודל מלהתקיים וכיוצא בזה) למתקפה על האלים ובו זמנית לפעור חור באמצע האוקיינוס במטרה לבלוע את כל עולם קרין.
כך נפרדו האלים מעולמם ועזבו למישורים אחרים, כאשר הקסם עוזב עימם, דבר המוביל לפתיחתו של העידן החמישי בקרין - עידן בני התמותה.
התגלמותו הגשמית היא ענק אימתני העשוי מלבה רותחת, אשר חלקים רבים מגופו בוערים באש חיה.
אלה מסתורית המופיעה בעידן החמישי.
בעידן זה, עידן בני התמותה, הקסם לא קיים ופשוט אין אלים.
את מקומם תפסו דרקוני ענק שפלשו לקרין והשתלטו עליה בעזרת כוחם ובעזרת מסדר אבירי האופל הישן של מלכת האופל.
בעידן זה של יאוש מופיעה לפתע משיחה מסתורית בשם מינה, המביאה עימה את בשורת האלה האחת, אשר באה לעזור לאנשי העולם להיפטר מעול הדרקונים הגדולים.
משיחה זו היא בעלת כוחות מיוחדים במינם אשר, לפי טענתה, ניתנו לה על ידי האלה האחת.
עם בואה של המשיחה מתחילה לה תקופת מלחמת הנשמות, אשר אירועיהן מתגלגלות עד לחשיפת זהותו של אלה מסתורית זו.
בספר האחרון בטרילוגיית מלחמת הנשמות, מתברר בעצם כי אלה מסתורית זו, היא לא אחרת מאשר טאקיזיס בכבודה ובעצמה.
מתברר כי מזימתה של טאקיזיס עוד מימי מלחמת הכאוס (כאשר ניתנה לה שליטה זמנית בעולם במטרה להילחם ביצורי האל כאוס) הצליחה.
טאקיזיס תכננה להימנע מהמלחמה בכאוס בניגוד לשאר האלים שהתארגנו ונלחמו, אלא מיד לאחר פציעתו של כאוס ועזיבת האלים, היא השתמשה בכל הכוחות שהיא שמרה במטרה להעביר את עולם קרין למישור קיום אחר.
בעקבות פעולה זאת, כוחותיה התרוקנו, והעולם נחשף לפלישת דרקוני הענק ששכנו במישור הקיום הזר אליו העבירה טאקיזיס את העולם.
למרות פלישת הדרקונים לקרין, מלכת האופל לא ויתרה אלא חידשה את כוחותיה לאיטה, תוך כדי שהיא מעבירה את בשורת קיומו של ה"אלה האחת" אל בני-התמותה דרך משיחתה, מינה (בצורה אירונית היא בחרה להשתמש בביתה החורגת של סהר פז, שזו הביאה את בשורת קיומם של האלים אחרי החורבן).
האל הבכיר של האלים הטובים, המכונה גם "הלוחם האמיץ" או "דרקון הפלטינה".
לאחר יצירת העולם, ברא פלאדין את גזע האלפים בדמותו, כשהוא האל הפטרון שלהם.
כך יצא כי האלפים, לא משנה לאיזה תת-גזע הם שייכים, תמיד היו קשורים לכוחות הטוב ואור.
בנוסף ברא פלאדין את הדרקונים הטובים, דרקוני המתכת.
כאדונם סמלו הוא דרקון פלטינה, מתכת נדירה נוספת.
במהלך הדורות עזר פלאדין להקים, יחד עם האל קירי ג'ולית וחבקוק, את מסדר אבירי סולאמניה שאליו השתייכו בעיקר בני-אדם ששירתו כאבירים המגינים על החלשים וכוחות הטוב, כאשר פלאדין משמש כפטרון של המסדר הגבוה ביותר של מסדרי האבירים, מסדר אבירי הוורד.
למרות היותו אל טוב, פלאדין יודע כי לו היה רק טוב בעולם, הוא בסופו של דבר היה נבלע בתוך עצמו והופך לרשע, כפי שקרה בימי אימפריית איסטר (שכתוצאה מפעולות שליטיה הטילו האלים חורבן על העולם), ולכן פלאדין פועל יחד עם אחיו גיליאן לשימור האיזון בין כוחות הטוב והרשע בעולם.
סמלו של פלאדין הוא דרקון פלטינה ענק.
בנוסף, התגלמותו הגשמית (כפי שהופיעה בספרי "רשומות רומח הדרקון") היא פיזבן, הקוסם המטורלל אשר טייל בחלק מהזמן עם החבורה.
מישקאל היא בת זוגו של פלאדין, והיא משמשת בעיקר כאלה שמביאה לבני-התמותה הטובים את התקווה ואת אמנות הריפוי.
מישקאל עזרה למי נהר במשימתו והיא גילתה לסהר פז את מיקומן של דיסקיות מישקאל שהוכיחו כי האלים כן קיימים (שכן בעידן שאחרי החורבן הגדול, נטשו בני-התמותה את אמונם באלים העתיקים).
סמלה של מישקאל הוא דיסקיות מישקאל, והתגלמותה הגשמית היא נערה יפהפייה הנושאת מטה בדולח כחול.
התגלמותה השמימית היא צורת סליל או דסקיות.
מאמיניה הם בדרך כלל כהנים ומרפאים המאמינים באלי הטוב, כמו סהר פז שהפכה לכוהנת מישקאל הראשית לאחר מציאת הדיסקיות והמטה שלה.
בנם הבכור של מישקאל ופלאדין, המשמש כאל המלחמה, האומץ והגבורה, ופטרונם של אבירי סולאמניה לוחמי הצדק והחופש.
מאמיניו הם אבירי מסדר החרב שהוא פטרונם, מינוטאורי אור ולוחמים בכלל המאמינים באלי הטוב.
סמלו הוא פר לוחם וההתגלמויות שלו הן אביר סולאמני לבוש בשריון לבן נוצץ, ומינוטאור אור עם קלשון זהב ושרשרת עם סמלו.
בנם השני של פלאדין ומישקאל, אשר משמש כאל הימים ויצורי היבשה, ובנוסף גם כאל מלחמה זוטר שכן הוא פטרונם של אבירי מסדר הכתר (הנמוך מבין שלושת המסדרים).
סמלו הוא נשר, והתגלמותו הגשמית היא דולפין כחול ענק.
מאמיניו וכהניו הם בדרך כלל אבירי מסדר הכתר, אנשי ארץ הקרח ואלפי הפרא (ארץ דרגונסטי).
לאלפי הפרא שמאמינים בו יש מעט קסם טבעי.
מאז'ר הוא יועצו של פלאדין, והוא אל שקשור במדיטציה, ריכוז ומחשבה.
הוא פועל בעיקר לחיזוק האמונה בכוחות הטוב, ומאמיניו וכהניו נמנים עם מספר נזירי חוכמה ולא יותר, בגלימות כתומות.
סמלו של מאז'ר הוא פרח,יש לו 2 התגלמויות גשמיות: התגלמותו הגשמית ה-1 היא איש עיוור המשפיע על אנשים סביבו, ה-2 היא כוהן מאז'ר בעל גלימה משנה צבעים אשר גורמת לשיגעון בקרב האויב אם הוא מסתכל עליה מספיק זמן.
לעיתים מכונה "אל גמל-השלמה" על ידי נזיריו וכוהניו.
אל טוב המייצג הרמוניה ומוזיקה, אשר מילא את נפשותיהם של יצורים שונים באלמנטים אלו בבריאה.
ברנכאלה הוא מאוד חברותי והוא מעדיף להתראות עם מאמיניו במקום שיעבדו אותו.
סמלו הוא נבל והתגלמותו הגשמית הוא נווד פשוט בעל הגזע זהה לאדם שהוא פוגש.
מאמיניו הם בעיקר האלפים והקנדרים, אם כי הוא אינו האל הראשי שהם עובדים.
בנם הקטן של פלאדין ומישקאל, המשמש כאל הקסם הטוב.
סולינארי, ביחד עם דודניו לוניטארי ונויטארי, הקימו את מסדרי הקסם של קרין, שכן הקסם של שלושת אלים אלו היה המוחשי ביותר מבין האלים.
סולינארי ממוקם בירח הלבן מעל קרין שבעזרתו הוא נותן כוחות קסם לכל המסדרים ובעיקר למאמיניו, לובשי הגלימות הלבנות.
סמלו הוא הירח הלבן, והתגלמותו הגשמית היא של גבר צעיר יפה תואר, לבוש בגלימות לבנות הבוהקות באור כסוף.
אלת הרשע הבכירה מבין אלי הזדון, המכונה גם "מלכת האופל".
אחרי יצירת העולם היא בראה את גזע העוגים בדמותה, אשר היו גזע של דמויי אנוש רמי קומה ויפי תואר אשר חי מאות שנים.
מאוחר יותר, גזע זה הושחת ברובו על ידי הרשע (למעט בני האירדא אשר פרשו מהעוגים והתבודדו מן העולם) והפך לגזע של ענקים מכוערים וטיפשים.
בנוסף היא השחיתה את דרקוני הטוב שיצר פלאדין ויצרה את דרקוני הזדון שיישרתו אותה.
מלכת האופל היא אלה קנאית אשר מעוניינת בעיקר בעבדים ולא ב"סתם מאמינים".
מטרתה הייתה מאז ומתמיד להפר את האיזון בין הטוב והרע (לטובת הרע כמובן) ובעצם להיות בעלת הכוח והשליטה היחידה בעולם וביקום.
יריבה המושבע הוא פלאדין אחיה, אל הטוב הנערץ.
במהלך מלחמת הדרקונים השלישית הצליחה להיכנס לקרין אך גורשה לשאול בידי הומא, אביר סולאמני שהודרך על ידי פלאדין, יריבה המושבע של טאקיזיס.
מאז גירושה ניסתה בכל כוחה לחזור שוב ולשלוט בקרין.
ערב מלחמת הרומח הצליחה טאקיזיס להעיר את דרקוני הזדון ולגנוב בעזרתם את ביצי דרקוני הטוב הישנים ובכך למנוע מהם להתערב במלחמה הקרבה, וכך כמעט הצליחה להשתלט על קרין, אך דרקוני הטוב גילו את מעשי השחתת ביציהם והפיכתם לדרגונים, וכך הם נלחמו בכוחותיה בעזרת שאר כוחות הטוב וכניסתה לקרין שוב נמנעה.
לאחר מלחמת הרומח בה נחלה תבוסה, טאקיזיס כמעט נהרגה על ידי הרב-מג רייסטלין מאז'ר אחד מגיבורי הרומח.
אך לאחר שהביט לתוך העתיד הבין רייסטלין שעל טאקיזיס להרוג אותו, בגלל ההקרבה העצמית הזו טאקיזיס לא יכלה לפגוע ברייסטלין.
בהמשך, במהלך מלחמת הכאוס, מאמיניה נבחרו להוביל את המלחמה נגד כאוס וכוחותיו, וניתנה לה שליטה זמנית על העולם, דבר שהיא ניצלה עד תום ובעזרת תחבולה תכננה להשתלט על העולם, דבר שכמעט הצליח לה, כפי שמתברר מאוחר יותר בעידן החמישי בזמן מלחמת הנשמות.
סמלה של טאקיזיס הוא דרקון ענק בעל חמישה ראשים (כחמשת דרקוני הזדון: אדום, ירוק, כחול, לבן ושחור).
ההתגלמויות הגשמיות שלה הן בעיקר אישה יפהפייה המפתה את כל רואיה או אבירת צל הלבושה בשריון מתכת שחור בולע אור.
מאמיניה העיקריים הם אבירי טאקיזיס, ושאר בני-התמותה ויציריה הנלחמים למען והמאמינים באלי הרוע.
נשקה הוא חרב מעוטרת בחמישה ראשי דרקונים.
המזל שלה בשמים הוא ראש אישה ששערה מורכב מ-5 ראשי דרקון.
אל מקורנן ובן זוגה של טאקיזיס, אשר ברא את גזע המינוטאורים.
אל נקמני הנהנה ממעשי הרס והשמדה, אך לצד זאת גם אל מלחמה מושבע המעריך אויב טוב וקרב הוגן.
מטרתו היא זמימת קשרים נגד כל מכריו לרבות טאקיזיס ולהפוך לאל הרוע הבכיר, תוך קידום גזעו, המינוטאורים, לשליטה על קרין ושאר הגזעים הנחותים.
התגלמותו הגשמית היא של לוחם רב עוצמה מגזע המינוטאורים.
מאמיניו הם בעיקר המינוטאורים, שכן הוא האל שיצר אותם.
מזלו בשמים הוא קונדור, ואף מופיע בדמות זו לעיתים.
חידוקל הוא מושחת, הנהנה לעשות מזימות ועסקאות מרמה ולגרום בעצם לתוהו אחד גדול.
הוא נוהג לעשות עסקאות של החלפת נשמות בתמורה לכוח ועושר, וכך כל בני התמותה העושים איתו עסקים, מאבדים את חייהם במהרה.
הוא גרם בין היתר לתוהו שנוצר בקרין על ידי האבן האפורה בעזרת תחבולותיו בקרב האלים, שגררו ליצירת האבן, כליאת הכאוס בתוכה, ושחרור האבן ברחבי קרין.
סמלו הוא מאזניים שבורים, והתגלמותו הגשמית היא לרוב אדם תככן הנמנע מקרב פיזי ומגע.
מאמיניו הם בעיקר אנשי עסקים וסוחרים מפוקפקים.
גם אחראי מטעם הזדון על האיזון.
זבואים היא בתם של טאקיזיס וסארגונאס, המשמשת כאלת הים הזועפת.
זבואים מתחרה תמיד בחבקוק על שליטה על הימים ומאופיינת במזג קיצוני ומשתנה.
אופי זה בא ביחד עם היותה אלת הסערות, דבר שמביא לכך שלחש ההרס החביב על כוהניה הוא ברק.
לאחר התאהבות במנהיג צבא הדרקונים של אמהּ, אריאקס, ילדה זבואים ילד בן-תמותה בשם אריאקן, אשר הפך למנהיג צבא הדרקונים הבא.
סמלה הוא צב ים ענק ואימתני, והתגלמותה הגשמית היא צב ים בעל פני בת אנוש או אישה יפת תואר בעלת עיניים ירוקות כמו מי הים ושיער ארוך ולבן כמו קצף ים, וככזו מופיעה על כריכת הספר ענבר וברזל.
יש לה מאמינים רבים: מינוטאורים ובני אנוש כאחד, בדרך כלל מלחים, דייגים וכו'.
כמוש הוא אל המוות, אשר משמש כפטרונם של האלמתים, אשר בהם הוא משמש כאוות נפשו במטרה לקדם את מטרותיו ומטרות אלי הרשע.
הוא נוהג להבטיח הבטחות שווא למאמיניו על חיי אלמוות, ואלו מבינים מאוחר מדי כי מדובר במציאות של קיום תמידי בצורה אנושה וקרה של האלמתים.
סמלו הוא אלמת, והתגלמותו הגשמית היא אלמת לבוש בגלימות שחורות.
מאמיניו הם בעיקר אלמתים וכהני דת אפלים המעלים באוב את האלמתים.
הוא עובר שינוי מהותי מארבעת העידנים הראשונים לעידן החמישי.
מקור השם הוא באליל הראשי של מואב כמוש.
אל המביא מחלות, ריקבון ומגפות.
הוא פועל בעיקר בסודיות במטרה להביא חורבן והרס לקרין.
אויבתו בנפש היא מישקאל אלת המרפא הטובה, ולכן הוא פועל תמיד במטרה לסכל את תוכניותיה ואת מאמיניה.
סמלו הוא מכותר שעיניו בוהקות וזוהרות.
התגלמותו הגשמית היא תליין לבוש גלימות שחורות או ענן שחור בעל עניים אדומות.
מאמיניו הם רוצחים, כהני רוע ופושעים אשר מנהלים את חייהם בסתר.
ניסיון כושל להשליט את אמונתו על הקנדרים יצר מחלות בלתי נשלטות.
בנם של טאקיזיס וסארגונאס, המשמש כאל הקסם השחור, אשר ביחד עם אחיו לקסם לוניטארי וסולינארי ייסד את הקסם בקרין, תוך שהוא עצמו מייסד את מסדר הגלימות השחורות.
ירחו השחור של נויטארי זורח בקרין בקביעות במחזורים של 28 ימים, אך רק מאמיניו יכולים לראות אותו ולשאוב ממנו כוח, כאשר בעצם הכוחות האפלים שלו הם ידועים כחזקים מבין שלושת מסדרי הקסם.
הירח האפל מלא שבעה ימים במהלך כל חודש.
סמלו הוא הירח השחור שאינו נראה, אלא רק לעיני מאמיניו, והתגלמותו הגשמית היא של קוסם שחור-גלימה המחזיק בידו מטה עץ שבקצהו טופר של דרקון.
מאמיניו הם לובשי הגלימות השחורות.
גיליאן הוא האל הבכיר של האלים הנייטרלים, המכונה גם "חסר מושא הפנים".
אחרי יצירת העולם, הוא ברא את גזע בני-האדם בדמותו, כאשר הוא נותן להם חיים קצרים יחסית לשאר גזעי האלים ובנוסף גם חופש הבחירה בין טוב לרע.
מטרתו של גיליאן ושאר אלי הנטרליות הוא לשמר את האיזון בעולם, כאשר הוא מוכן לסייע או לבלום את אלי הטוב או הרוע כדי לממש מטרה זו, אך בעיקרון גיליאן אינו מתערב באירועי העולם, אלא מתעד אותם בספרו.
גיליאן הוא חוקר והיסטוריון מטבעו והסכמתו לבריאת העולם הייתה כדי לממש מטרה זו.
כך גיליאן כותב בספרו את ההיסטוריה של כל המתרחש בקרין והוא לעולם אינו מזיז את מבטו מספרו גם בהשתתפותו בדיוני האלים.
סמלו של גיליאן הוא ספר היסטוריית העולם שלו, והתגלמותו הגשמית היא בעצם אסטינוס - בן-אנוש מלומד בגיל העמידה, אשר כותב בספריית פלנתאס הענקית את ספר ההיסטוריה העולמית.
מאמיניו וכהניו הם בעיקר האסטיקנים והיסטוריונים.
התגלמותו השמימית היא מערכת כוכבים בצורת מאזניים כשעל יד כף אחת אישה עם שיער המורכב מחמישה דרקונים (טקיזיס) ועל יד כף אחרת לוחם-דרקון (פלדין) והוא חוצץ ומאזן ביניהם.
ריאורקס הוא אל גמדי שאוהב לעצב ולחשל, והוא זה שבעצם "חישל" פשוטו כמשמעו את העולם ואת הכוכבים הסובבים אותו בעזרת פטישו וכבשנו.
בנוסף הוא ייצר את האבן האפורה ובטעות כלא בתוכה את כל ישות הכאוס.
סמלו הוא כוכב אדום בשמים, שם נמצא כבשנו ומקום מושבו.
התגלמותו הגשמית היא גמד רגזן בשם דוגן פטיש-אדום.
מאמיניו הם בעיקר הגמדים על כל גזעיהם ושבטיהם (שאותם הוא ייצר מבני-אנוש רגילים שצחקו על גובהו אפילו אחרי שהוא לימד אותם את אומנות החישול והעיצוב).
כסלו היא אלת הטבע, הצמחים ובעלי-החיים, ובעצם ה"אמא אדמה" של קרין.
מטרתה היא לעזור לגונן על בעלי חיים ועל הטבע מפני פגיעות לא מוצדקות וזדוניות של בני-התמותה.
התגלמותה הגשמית היא חד-קרן או אשת יער בעלת שער זהוב הנושאת מטה עץ.
מאמיניה הם האלפים שוחרי הטבע, הקנטאורים, בעלי החיים וכל שכני היערות והדרואידים למיניהם.
שינאר היא אלת המזל והעושר, והיא הפטרונית של המסחר.
כך היא מעניקה חסדים לאנשים ישרים אשר עושים מסחר הוגן וכלכלה נכונה.
אויבה בנפש הוא האל הזדוני חידוקל שהוא אל עסקאות מושחת וערמומי הגורם לצרות.
התגלמותה הגשמית היא של סוחרת עשירה הלבושה במיטב הבגדים והתכשיטים.
מאמיניה הם סוחרים, בעלי חנויות וגמדים, וכל בני-התמותה המקווים לקצת מזל ברגעים מסוימים.
בן-זוגה הוא סיריון, אולם מערכת יחסים זו בין אלים אלו ידעה עליות ומורדות.
בן זוגה של שינאר, המשמש כאל האש והחום אשר ממוקם בשמש.
לרוב הוא משגיח על אלי הקסם, ומשמש מעין אדם היכול להכריע במחלוקות ביניהם.
יש לו שליטה מעטה באוויר.
אל אלמוני שאין לו כמעט מאמינים שכן מטרותיו וכוונותיו אינן ידועות.
התגלמותו הגשמית היא אדם בעל שיער מאש המחזיק חרב בוערת.
בן זוגה של כסלו, המשמש כאל חוכמה היכול לראות אל תוך הזמן ומישורי היקום, ולכן פועל בצמוד לגיליאן.
זיבילין הוא אל מוזר ומבולבל שאף פעם אינו מסוגל להחליט עם עצמו על החלטה סופית כיוון שהוא רואה את כל המשתנים כל הזמן ולכן אינו מצליח להגיע להכרעה.
התגלמותו הגשמית היא של אדם מזוקן ומקריח הנושא מטה עץ.
מבט אחד לתוך עיניו מראה לאדם את גורלו ומותו.
מאמיניו, בדומה לגיליאן, הם אסטיקנים ומשכילים.
לוניטארי היא אלת הקסם הנייטרלי.
היא ייסדה את הקסם בקרין ביחד עם דודניה סולינארי ונויטארי, תוך ייסוד מסדר הגלימות האדומות, כאשר מטרתה העיקרית היא הפצת הקסם ושמירת האיזון בקרין.
היא זו שביקשה מריאורקס להכין את האבן האפורה, אך לאחר ששיכנה אותו בירח שלה, הוא נגנב ממנה בידי גנום כלשהו שחמד אותה.
סמלה הוא הירח האדום והתגלמותה הגשמית היא של קוסמת אדומת גלימה שפניה חבויות בגלימתה.
מאמיניה הם קוסמים ממסדר הגלימות האדומות.
אדון החתולים הוא אל למחצה המייצג את החתולים, הוא מופיע בשם באסט ואחד מהאווטארים שלו הוא חתול שחור.
אין לה כוהנים או מקדשים.
כל יעודה הוא להשפיע על הצער של בני התמותה.
מינה מתגשמת כילדה שובבה או כלוחמת אכזרית ולעיתים נדירות, כאישה יפהפייה.
מינה אינה בדיוק אלה ששיוכה מוגדר.
היא מתקיימת לעיתים כאלת טוב ולעיתים כאלת זדון.
היא הופכת לאלה בספר השלישי של טרילוגיית "כוהנת האופל".
אלים אמריקאים הוא רומן פנטזיה מאת הסופר הבריטי ניל גיימן.
הרומן משלב מוטיבים היסטוריים ומיתולוגיים, לדוגמה הגירת העמים השונים לצפון אמריקה ועמם הגירת דתותיהם השונות.
הספר יצא לאור ב-2001 והופץ באותה שנה, בין השאר, בממלכה המאוחדת ובארצות הברית.
כשנה לאחר מכן הרומן תורגם לעברית על ידי ההוצאה הישראלית "אופוס".
"אלים אמריקאים" הוא רומן הפרוזה הרביעי של גיימן, אשר בספריו הקודמים, ובסדרת הקומיקס "סאנדמן", עסק בקשר בין העולם האמיתי לזה הפנטסטי.
ב-2005 יצא הספר "בני אנאנסי" המתרחש בעולם המתואר ב"אלים אמריקאים".
ב-2017 יצאה סדרת טלוויזיה המבוססת על הספר.
את הסדרה פיתחו בריאן פולר ומייקל גרין, ועונתה הראשונה שודרה בין אפריל ליוני 2017 ברשת Starz.
הספר מורכב מפרקים המסופרים ברובם מנקודת מבטו של גיבור הספר, המכונה "צל" - אסיר לשעבר, אדם מופנם ושקט.
בין פרקי העלילה מסופרים קטעים הנראים בתחילה כמנותקים מעלילתו הראשית של הספר.
חלקם עוסקים במהגרים בעתות שונות לאמריקה היבשתית, החל משבט נוודים בתקופת האבן וכלה במהגרים מודרניים יותר מאירופה ואסיה.
הסיפורים משלבים לרוב יסוד על טבעי המיוחס לאלים של אותם מהגרים, אשר מגיעים לאמריקה ביחד עם המהגרים ונשארים גם אחרי שאחרון מאמיניהם מת.
חלק מקטעים אלו מסופרים מנקודת מבטם של ישויות ממיתולגיות שונות או מהפרהיסטוריה - עפרית ואלת פריון קדומה המנסים לחיות כאזרחים בשולי החברה בארצות הברית של ימינו, ילד שגדל בבידוד מוחלט ובאפלה והוקרב בטקס שנועד להפכו לאליל השבט, שבט טונגוזי שהאל שלו מצווה עליו לחצות את מצרי ברינג ומאכלס את אמריקה.
עם התקדמות העלילה נחשפים רמזים והקוראים מבינים בהדרגה את הקשר בין חלקים אלו לקו העלילה הראשי, ויכולים לפענח תעלומות בסיפור בדומה לספרות בלשית.
ימים ספורים לפני שחרורו של צל מהכלא מתבשר צל כי אשתו לורה וכן חברו הטוב (שהבטיח להעסיק אותו) נהרגו בתאונת דרכים.
לאור הטרגדיה מחליטים מנהלי הכלא לשחרר את צל מוקדם, והוא עושה את דרכו חזרה לביתו, ותוהה אלו חיים יוכל לבנות לעצמו.
בטיסה לביתו הוא פוגש בזר מסתורי המכנה עצמו "מר וונסדיי".
וונסדיי מנסה לשכנע את צל לעבוד עבורו וצל מסרב בהתחלה להצעה.
כאשר הוא חוזר לעיר ומגלה שאשתו וחברו הטוב מתו בעת קיום יחסי מין במכונית החבר, מבין צל שלא נשאר לו דבר מחייו הקודמים בעיירת מגוריו, והוא מחליט להיענות להצעת העבודה של מר וונסדיי, אשר לוקח אותו לשירותיו כמעין עוזר אישי.
כבר באותו זמן אנו נחשפים להיבטים תמוהים במר וונסדיי והאנשים עימם הוא מתרועע.
כדי "לחתום" את העסקת צל הוא דורש ממנו לשתות תמד, ובין סעיפי החוזה מכניס סעיף שלפיו יהיה על צל לעמוד במשמרת על גופתו במקרה שימות.
צל אף מבחין ביכולתיו של וונסדיי בהונאות, קטנות כגדולות.
הם פוגשים באדם הטוען שהוא לפרקון, שד אירי מיתולוגי אשר על פי האגדה יכול להוביל אנשים למטמון זהב.
עם זאת, לפרקון זה נראה לצל כבחור רגיל למדי, ואף גבוה, בעוד שדמותם המודרנית של הלפרקונים היא לרוב נמוכת קומה.
לאחר ליל הוללות גילה הלפרקון לצל כיצד לגשת למטמון סודי ואף נתן לו מטבע.
צל מחליט להפרד מאשתו בטרם תטמן באדמה ובמחווה של פרידה זורק לקבר את אותו מטבע.
וונסדיי וצל פוגשים בצ'רנובוג (בסלאבית "אל שחור"), אדם מזדקן ממוצא מזרח אירופאי החי עם שלוש נשים, "האחיות זוריה".
וונסדיי מנסה לשכנע אותו להצטרף אליו, אך הלה מסרב.
לבסוף מצליח צל לשכנע את צ'רנובוג לאחר שהתערב על חייו במשחק דמקה.
וונסדיי וצל עושים את הלילה בדירתם של צ'רנובוג והאחיות, ולמחרת השלושה נוסעים למקום מפגש תמוה - מעין מוזיאון של מוזריות וחפצי נוי וצעצוע ישנים.
שם מצטרף אליהם מר נאנסי, גבר אפרו אמריקאי מזדקן.
שלושת הגברים המזדקנים וצל עולים על סחרחרה גדולה וגרנדיוזית.
כהקף עין הם עוברים למעין עולם אחר, בו נחשף צל לזהותם האמיתית של השלושה - אלים מהמיתולוגיות העתיקות.
הם מספרים לצל שכאשר בני אדם מאמינים בדבר-מה, הדבר קם והופך לאל.
לבני האדם (בהתאם לאמונתם בו) האל נראה כבעל כוח רב, אך למעשה קיימת מעין מערכת הדדית, וככל שבני האדם מוכנים להקריב למענו יותר, כך יגבר כוחו של האל והוא בתורו יוכל להעניק להם חסדים וניסים.
קורבנות אדם מוכרים כהקרבה גדולה במיוחד.
אם בני האדם חדלים להאמין באל, הוא מאבד מכוחו ונדון לקיום נצחי כדמות רמוסה בשולי החברה.
וונסדיי הוא אודין, מלך האלים במיתולוגיה הנורדית, שיום רביעי קרוי על שמו, צ'רנובוג הוא אל סלאבי, ומר אנאנסי הוא אל בדחן ומספר מעשיות מאפריקה.
צל מגלה אט-אט את תוכניתו של אודין - לאחד את האלים הישנים לקרב כנגד האלים החדשים - אלי הטלוויזיה, האוטוסטרדות, הערים ושאר האושיות של תרבות הצריכה והגלובליזציה.
לאלים אלו הסבו בני האדם את אמונותיהם, והאלים הישנים הולכים ומאבדים את כוחם.
צל מגלה כי שני המחנות נמצאים על סיפה של מלחמה של ממש.
במהלך הספר מתברר שהמטבע שנזרק לקברה של לורה משאיר אותה בחיים.
צל נפגש עם לורה לעיתים מזדמנות במהלך הספר, והיא עוקבת אחריו ושומרת עליו, מוודאת שדבר לא יקרה לו.
אף על פי שלורה קמה לתחייה, גופה ממשיך להירקב והיא איננה חיה כפי שהייתה.
זוהי בקשתה מצל - שיעזור לה לחזור לחיים כפי שהייתה.
צל חש רתיעה מסוימת מפניה ומפני מצבו הפיזי של גופה ההולך ונרקב, אך הוא עדיין מדבר עימה ברכות ובאהבה.
וונסדיי עצמו לא מופתע מהדבר ועובר על כך לסדר היום.
צל נלווה לאודין, השומר על זהותו כוונסדיי, במסעות שכנוע על אלים ושאר מושאי סגידה ארכאיים ממיתולוגיות שונות.
שוב הוא נוכח ביכולתיו של אודין בנוכלות ורמאות.
בהדרגה מתחיל צל להבין שוונסדיי לא שכר את שרותיו במקרה, וכי הוא מייחס לו חשיבות, אם כי צל עדיין לא מבין מהי בדיוק.