tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שהתגורר כמה שנים בשיקגו, עבר שלדון להתגורר בעיר גרוטון שבטריטוריית דקוטה (כיום בתחומי דקוטה הדרומית) בשל מצב בריאותו של בנו, ג'יימס.
הרופאים אמרו לשלדון שרק אקלים צפוני יסייע לבנו, שסבל ממלריה.
שלדון התיישב על קרקע ממשלתית והיה לחוואי.
ב-1886 הוא נכנס לפוליטיקה, כאשר הוא ייצג את מחוז הבחירה ה-12 בבית המחוקקים של הטריטוריה שכלל את מחוזות דיי, רוברטס, גרנט וקודינגטון, עד 1887. ב-1890 היה שלדון נציג מחוז דיי במשלחת של הוועידה המדינתית של המפלגה הרפובליקנית שהתקיימה בעיר מיטשל שבדקוטה הדרומית.
בוועידה של 1892 נבחר שלדון כמועמד המפלגה למשרת מושל דקוטה הדרומית, ובבחירות הכלליות הוא ניצח הן את המועמד העצמאי א.ל.
ואן אודסל, והן את מועמד המפלגה הדמוקרטית פיטר קוצ'מן.
שלדון כיהן כמושל דקוטה הדרומית מ-3 בינואר 1893 ועד 1 בינואר 1897.
לאחר תום כהונתו כמושל פרש שלדון לחוותו שליד העיר פיירפוינט.
בבחירות של 1898 הוא יצא למסע נאומים מטעם הרפובליקנים, אך נפל למשכב עקב הצטננות.
את נאומו האחרון הוא נשא בעיר דדווד ב-15 באוקטובר.
צ'ארלס שלדון נפטר בדדווד חמישה ימים לאחר מכן, ב-20 באוקטובר 1898 כתוצאה מדלקת ריאות.
הוא נטמן בבית הקברות של פיירפוינט.
צ'ג'ו אייר (בקוריאנית: 제주항공; באנגלית: Jeju Air) היא חברת התעופה הבין-לאומית הגדולה ביותר בקוריאה הדרומית.
חברת התעופה נוסדה על ידי Aekyung Group וממשלת מחוז ג'ג'ו ב-25 בינואר 2005. היא הוקמה תחת השם הקוריאני 제주에어 (ג'ג'ו אייר).
היא קיבלה רישיון עסק ב-25 באוגוסט 2005, מה שהפך אותה לחברת התעופה השלישית בגודלה במדינה אחרי קוריאן אייר ואסיאנה איירליינס.
החברה רכשה את המטוס הראשון שלה ב-2 במאי 2006, וב-5 ביוני 2006 הייתה הטיסה המסחרית הראשונה שלה.
עד סוף 2006 היו לה חמישה מטוסים.
פעולות הטיסה של החברה הושפעו מהתפרצות נגיף הקורונה.
בנובמבר 2020 היו כ-3,100 עובדים בחברת התעופה.
באוגוסט 2021, מכרה החברה מניות וגייסה כ-180 מיליון דולר עבור פעולות מימון.
בשנת 2024, במדד שביעות רצון הלקוחות הלאומי (NCSI) שאורגן על ידי מטה הפרודוקטיביות של קוריאה, החברה דורגה במקום הראשון בקטגוריית LCC זו בשנה השלישית ברציפות.
ב-12 באוגוסט 2007, טיסה 502 של החברה, מטוס בומברדייה דאש 8, ביצע חריגה ממסלול הנחיתה בנמל התעופה הבין-לאומי פוסאן גימהה.
כל 74 הנוסעים וחמישה אנשי הצוות שרדו, אך ארבעה נוסעים נפצעו.
למטוס נגרם נזק משמעותי והוצא משירות.
במרץ 2022, משרד הקרקעות, התשתיות והתחבורה של קוריאה הדרומית עצר שתי טיסות של החברה למשך 27 ימים, מכיוון שלא פעלו לפי פרוטוקול הבטיחות.
ב-29 בדצמבר 2024, טיסה 2216 של החברה, מטוס בואינג 737-8AS, שחזר מנמל התעופה סוברנבהומי בבנגקוק, תאילנד, התרסקה בגדר המערכת בשדה התעופה.
המטוס החליק במורד המסלול לפני שפגע בקיר בטון מזוין והתפוצץ.
4 אנשי צוות וכל 175 הנוסעים נהרגו, בעוד ש-2 אנשי צוות שרדו ופונו לבית החולים בסיאול.
ההנחה הייתה שהתאונה נבעה ממכת הציפורים שגרמה לכשל בפריסת כן הנסע, אך הסיבה המדויקת עדיין בבדיקה.
מדובר בתאונה הקטלנית ביותר על אדמת קוריאה הדרומית והקשה ביותר מאז 1997. מנכ"ל החברה התחייב "לתקן את האמון ולחזק את אמצעי הבטיחות במסיבת עיתונאים בעקבות התקרית".
בגאומטריה, צ'ביאן הוא קטע במשולש היוצא מקודקוד אחד ונפגש עם המשולש בצלע הנגדית לו.
צ'ביאנים מהווים בניות חשובות בגאומטריה וניתן באמצעותם להוכיח תכונות חשובות של צורות גאומטריות שונות.
צ'ביאנים מוכרים הם התיכון, חוצה הזווית והגובה.
הצ'ביאן נקרא על שמו של המתמטיקאי האיטלקי ג'ובאני צ'בה שחי במאות ה-17 וה-18.
בהינתן המשולש , בוחרים נקודה על הישר .
הקטע נקרא צ'ביאן לצלע .
הנקודה יכולה להיבחר בתוך הקטע או מחוצה לו.
משפט סטיוארט מאפשר לחשב את אורכו של הצ'ביאן באמצעות אורכי צלעות המשולש והיחס שבו הוא מחלק את הצלע שאותה הוא פוגש.
בהינתן המשולש שבהגדרה המתמטית לעיל, מסמנים את אורכי הצלעות:
אזי, משפט סטיוארט קובע כי:
משפט צ'בה (הקרוי גם הוא על שם ג'ובאני צ'בה) קובע באילו יחסים צריכים שלושה צ'ביאנים היוצאים משלושת קוקודי המשולש לחתוך את הצלע שמולם כדי ששלושתם ייפגשו באותה הנקודה.
המשפט קובע שבהינתן המשולש ובהינתן הצ'ביאנים , ו-, שלושת הצ'ביאנים ייפגשו בנקודה אחת אם ורק אם מתקיים היחס:
התיכון הוא צ'ביאן החותך את הצלע שמולו לשני קטעים שווים.
ניתן להוכיח ששני המשולשים הנוצרים על-ידי התיכון הם שווי שטח.
בהינתן הסימונים שבגדרה המתמטית לעיל, אם הוא תיכון, אז .
הצבה של גדלים אלו במשפט סטיוארט ומספר צעדים אלגבריים מובילים לתוצאה:
באמצעות משפט צ'בה ניתן להוכיח כי כל שלושת התיכונים במשולש נחתכים בנקודה אחת.
נקודה זו היא מרכז הכובד של המשולש.
חוצה הזווית הוא צ'ביאן החוצה את זווית המשולש בקודקוד שממנו הוא יוצא לשתי זוויות שוות.
משפט חוצה הזווית קובע שהיחס בין שני הקטעים בצלע הנחתכת על-ידי חוצה הזווית נמצאים ביחס זהה ליחס בין שתי הצלעות שאינן נחתכות.
במונחים של משפט סטיוארט כפי שהוצגו לעיל, משפט חוצה הזווית קובע כי .
הצבה של יחסים אלו ומספר צעדים אלגבריים מובילים לתוצאה:
באמצעות משפט צ'בה ניתן להוכיח כי כל שלושת חוצי הזווית במשולש נחתכים בנקודה אחת.
נקודה זו היא מרכז המעגל החסום במשולש.
גובה היא צ'ביאן אשר מאונך לצלע שאיתה הוא נפגש.
מאחר שהגובה יוצר משולשים ישרי זווית עם צלעות המשולש, מתקבל ממשפט פיתגורס כי:
הצבה במשפט סטיוארט של יחסים אלו ומספר צעדים אלגבריים מובילים לתוצאה:
צ'ביאנים יכולים להתקיים מחוץ למשולש.
גם עבור צ'ביאנים אלו מתקיימים משפט צ'בה ומשפט סטיוארט, אך כדי לשמר אותם יש להשתמש בקטעים מכוונים.
למשל, במשפט סטיוארט לעיל, אם נמצאת מחוץ למשולש בצד של נקודה , יש לסמן את האורך כאורך שלילי.
באופן דומה, אם נמצאת מחוץ למשולש בצד של נקודה , יש לסמן את האורך כאורך שלילי.
מאחר ש- ו- חיובי, לפחות אחד מהאורכים ו- חייב להיות חיובי.
הסימונים במשפט צ'בה יהיו זהים, כאשר לכל הסימון של כל קטע תלוי בכל במיקום הנקודה החותכת של הצ'ביאן עם הצלע ביחס לצלע המשולש.
באופן זה, בהינתן מיקומם של שני צ'ביאנים, ניתן להשתמש במשפט צ'בה המכוון כדי לזהות אם הצ'ביאן השלישי העובר דרך אותה נקודת מפגש יחתוך את הצלע מחוץ למשולש או בתוכו.
על-ידי שימוש בוקטורים אוקלידיים, ניתן לנסח את הצ'ביאן באופן וקטורי.
במקרה של המשולש המופיע בהגדרה, מסמנים ו-.
כמו כן, מגדירים את היחס כאשר הוא קטע מכוון.
אזי, ניתן לבטא את הצ'ביאן בתור:
צ'ארלס ת'ון היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שכיהן כמושל ה-34 של מדינת נברסקה בין השנים 1979–1983. ת'ון, חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן קודם לכן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של נברסקה בין השנים 1971–1979.
ת'ון נולד בהרטינגטון (Hartington) שבנברסקה, והיו לו שלושה אחים.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון העירוני בהרטינגטון.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה ללוחם חיל רגלים, ארטילריה ושירת בגיס האווירי של צבא ארצות הברית, הן כמש"ק והן כקצין.
בעת לימודיו באוניברסיטת נברסקה–לינקולן, שימש ת'ון כנשיא האחווה פי גמא דלתא.
לאחר שהשלים את לימודיו הגבוהים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת נברסקה בשנת 1950, פתח ת'ון משרד עורכי דין פרטי בלינקולן.
בין השנים 1951–1952 כיהן כסגן מזכיר המדינה של נברסקה.
בשנת 1952 נבחר לנשיא לשכת המסחר הצעירה של נברסקה.
הוא נישא לרות ריימונד ב-16 באוגוסט 1953. בשנים 1954–1970 עבד כעוזרו הפרלמנטרי של הסנאטור רומן רוסקה.
בנובמבר 1970 נבחר ת'ון לבית הנבחרים של ארצות הברית, וייצג שם את מחוז הקונגרס הראשון של נברסקה.
הוא נבחר לתפקיד במשך ארבע פעמים נוספות, וסיים את כהונתו בינואר 1979. במהלך כהונתו בקונגרס היה עוזר מצליף סיעת המיעוט וחבר בוועדת בית הנבחרים בנוגע להתנקשויות.
בבחירות 1978 נבחר לתפקיד מושל נברסקה, וכיהן בתפקיד עד שנוצח בפער קטן בבחירות 1982 בידי בוב קרי.
בעקבות זאת פרש מהחיים הפוליטיים בינואר 1983. במהלך כהונתו המושל בלם את ניסיון בית המחוקקים של נברסקה לבטל את עונש המוות במדינה.
בשנים 1981–1982 עמד בראש ועדת הפיתוח הכלכלי של המערב הישן, ובשנים 1982–1985 עמד בראש הוועדה החקלאית של מועצת הייצוא של נשיא ארצות הברית.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992 נמנה בין חמשת חברי חבר האלקטורים מטעם מדינת נברסקה, והצביע בעד הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
בבחירות הנשיאותיות ב-2008 הצביע בעד המועמד הרפובליקני ג'ון מקיין.
לאחר שפרש מהחיים הציבוריים עסק בעריכת דין במשרד "אריקסון וסדרסטרום" שבלינקולן, נברסקה.
ארנסטו (צ'ה) גווארה (בספרדית: Ernesto Che Guevara; 14 ביוני 1928 – 9 באוקטובר 1967) היה רופא מהפכן ומרקסיסט ארגנטינאי-קובני.
גווארה היה פעיל בפעולות צבאיות ומהפכניות רבות, בין השאר במהפכה הקובנית שהתרחשה בשנות ה-50 של המאה ה-20, שם שימש בתפקיד בכיר, ופיקד על מיליציות צבאיות.
הוא מצא את מותו בבוליביה, אליה הגיע ב-1966 כדי לארגן בה מהפכה דומה לזו שהתרחשה בקובה, כאשר נתפס על ידי הצבא הבוליביאני והוצא להורג.
מאז מותו הפכה דמותו בתרבות הפופולרית לסמל של התמרדות.
ארנסטו רפאל גווארה דה לה סרנה אי לינץ' נולד ב-14 ביוני 1928 לסליה דה לה סרנה וארנסטו גווארה לינץ'.
את הכינוי "צ'ה" ("חבר", בסלנג ארגנטינאי) קיבל מאוחר יותר.
גווארה היה הבכור מבין חמישה ילדים למשפחה אמידה בעיר רוסאריו שבארגנטינה.
בגיל שנתיים אובחנה אצלו אסתמה קשה שממנה סבל כל חייו.
התקפי האסתמה החוזרים שלו גרמו למשפחה לעזוב את רוסאריו, ובשנת 1932, לפי המלצה רפואית, עברו לעיר אלטה גראסיה בפרובינציית קורדובה שבארגנטינה.
בני הזוג גווארה היו דעתניים ובעלי השקפות ליברליות.
העליות והירידות הכלכליות לא מנעו מהם לנהל אורח חיים בוהמי, מרופד בלא מעט מותרות, אך היחסים ביניהם היו רצופי מריבות, בין היתר על רקע בגידותיו התכופות של האב, והסתיימו לבסוף בפרידה.
האב, דון ארנסטו גווארה לינץ', מהנדס בניין, בעל השקפות סוציאליסטיות, היה צאצא למשפחה מעורבת אירית-בסקית-ספרדית.
אבותיה האירים של המשפחה הגיעו לאמריקה הדרומית במאה ה-18. גווארה חי בעבר במקסיקו (שם אחד מנציגיה, יש אומרים, היה פדרו קסטרו דה פיגרואה , משנה למלך ב"ספרד החדשה") ובקליפורניה עד שהגיע גם הוא לארגנטינה.
האם, סליה דה לה סרנה, הייתה צאצאית למשנה המלך האחרון של פרו, הגנרל ממוצא בסקי חוזה דה לה סרנה אֶ הינוחוזה.
בני משפחת סרנה הגיעו לארגנטינה גם כן במאה ה-18, ונמנו עם מה שנקרא "אצולת חיות המשק" (oligarquia ganadera).
האם התייתמה בגיל צעיר וגדלה אצל אחותה הגדולה שהייתה נשואה למשורר חסיד הקומוניזם קאיטנו קורדובה איטורבטרו.
גווארה נשאר קרוב יותר לאמו שהייתה אינטלקטואלית, מעריצה של התרבות הצרפתית, ובעלת אישיות מוחצנת ואסרטיבית יותר מבעלה.
היא שימשה לו גם כמורה כשלא הלך לבית ספר במשך שנתיים בגלל מחלת האסתמה שממנה סבל.
עוד בצעירותו הושפע מכתביו של קרל מרקס שהיו בספריית אביו, אולם אהב לקרוא גם את המסות של פרויד על המיניות, את ספרי המדע הבדיוני של ז'ול ורן, את אלכסנדר דיומא האב ואת דקמרון של בוקאצ'יו.
בבוליביה פגש את מי שהייתה אשתו הראשונה הילדה גדיאה שהרשימה אותו בידע הרב שלה ובדעותיה המהפכניות.
הם נסעו ביחד למקסיקו, שם התחתנו ב-1955, ושם נולדה בתם הילדיטה.
גווארה החל ללמוד הנדסה בקורדובה, אך שינה את תוכניותיו כאשר במשך כשבועיים טיפל בסבתו אנה לינץ' (אם אביו) הגוססת אחרי שבץ מוחי, עד יום מותה.
תחת רושם חוויה זו הוא נרשם בדצמבר 1947 ללימודי רפואה באוניברסיטת בואנוס איירס.
בגלל מחלת האסתמה הוא התעניין במיוחד בתופעות של אלרגיות, ובימי לימודיו, פרט לעבודות מזדמנות לצורך מימון הלימודים, התנדב במחלקה לאלרגיות בבית חולים במעבדתו של האלרגולוג ד"ר פיזאני.
אחת מעבודותיו במסגרת לימודיו, הייתה בנושא אלרגולוגיה ומחלות עור.
בשנת 1949 יצא למסעו הראשון מבין מסעותיו הרבים והתוודע אל שבטי האינדיאנים המדוכאים והעניים.
גם עובדת היותו סטודנט לרפואה הביאה אותו במגע עם הבעיות הרפואיות והחברתיות של השכבות העניות.
בשנים 1951–1952 טייל עם חברו, הביוכימאי אלברטו גרנאדו, בדרום אמריקה, בין היתר בפרו, בצ'ילה ובקולומביה, והמראות שראה שם - רודנות, עוני וסבל - גרמו לחיזוק דעותיו הפוליטיות ולשנאתו לאימפריאליזם ולקפיטליזם.
גווארה התפרנס מעבודות בתחום הרפואה, הצילום והכתיבה העיתונאית.
בין השאר עבד כמטפל במקלט למצורעים בסאן פואבלו בשולי האמזונאס בפרו, בשיתוף פעולה עם רופא ומנהיג סוציאליסט פרואני, הוגו פשה, מומחה בטיפול בצרעת שאותו פגש בצ'ילה.
תוך כדי הטיול כתב גווארה גם מאמרים על שבטי המאיה והאינקה.
ביולי 1952 חזר לבואנוס איירס ועמד במבחנים במסגרת לימודי הרפואה.
את רשמיו מטיול זה העלה ביומן מסע שמאוחר יותר התבסס עליו הספר דרום אמריקה באופנוע.
בשנתיים הבאות עסק ברפואה לסירוגין, למשל בבית חולים בגואטמלה יחד עם שני רופאים מוונצואלה מומחים במחלת המלריה, ואחר כך במחלקה לאלרגיה בבית חולים במקסיקו סיטי.
בחודש אפריל 1953, סיים את חובותיו האקדמיים וקיבל תואר "דוקטור לרפואה".
בתקופת עבודתו בבית חולים בגואטמלה קיבל גווארה את הכינוי "צ'ה" (חבר או מילת פנייה אל מישהו, בסלנג ארגנטינאי).
עמים שכנים נוהגים לכנות כך ארגנטינאים, בשל השימוש השגור שלהם במילה זו.
את האחים ראול ופידל קסטרו, לימים שליטי קובה, פגש לראשונה במקסיקו ביולי 1955. באותה עת היה פידל מהפכן שחתר להפיל את השלטון בארצו.
ב-1956 הצטרף גווארה, יחד עם מהפכנים קובניים, לאימוני גרילה תחת פיקודו של לוחם ספרדי בשם אלברטו באיו, והיה לחייל המצטיין ולמפקד כיתה.
האימונים משכו תשומת לב רבה, והמהפכנים נעצרו ביוני 1956, אך שוחררו לאחר זמן קצר.
זמן קצר לאחר מכן עזבו המהפכנים הקובניים את מקסיקו בדרכם לקובה, עם צבא קטן של 82 איש על סיפונה של ה"גראנמה".
עם עלייתם לחוף נתקלו בכוחותיו של בטיסטה, שליט קובה באותם ימים.
בשל נחיתותם המספרית, הוכרעו בקרב וספגו אבדות רבות.
קומץ הניצולים ברח להרים וניהל לוחמת גרילה נגד צבא בטיסטה, בעזרת תושבים רבים שהצטרפו אליהם.
עם התגברות הפופולריות שלהם, קיבל גווארה את הדרגה הגבוהה ביותר בצבאו של קסטרו, היה למפקד נערץ, ואף כונה "אל קומנדנטה" (המפקד).
בשלהי 1958 פיקד גווארה על כוח קטן שתקף את צבאו של בטיסטה בסנטה קלרה.
הקרב, שבו ניצחו כוחות המורדים המעטים, היה למיתוס, ונחשב לאחת מהנקודות המכריעות של המהפכה (על אף שנטען כי ההתנגדות שבה נתקלו כוחותיו של קסטרו הייתה מועטה ורבים מחייליו של בטיסטה הצטרפו בעצמם לכוחות המורדים).
ב-1959 הסתיימה המהפכה בעלייתו של קסטרו לשלטון.
בטיסטה, שנחשב אז לבובה של האמריקנים, נמלט מקובה עם 40 מיליון דולר מכספי המדינה.
לעומת זאת הוא קרא ליישום מה שהגדיר "רפואה מהפכנית" עם דגש על מניעת מחלות, על שיפור תנאי התזונה והמחיה הפיזיים של העניים, ועל חינוך ההמונים בתחום הבריאות.
כמו כן הדגיש את חשיבות המאבק הפוליטי והמזוין בקפיטליזם ובתאגידים האמריקאיים.
גווארה קיבל אזרחות קובנית ומונה למפקד בית הכלא "לה קבאניה" למשך חמישה חודשים (ינואר-יוני 1959).
בפרק זמן זה פיקח על משפטי ראווה מהירים ועל ההוצאות להורג של מורשעים בפשעי מלחמה.
הוא שימש ראש בית הדין לערעורים של הטריבונל.
בנושא זה כתב בזמן אמת: "ההוצאות להורג בידי כיתות יורים הן לא רק הכרח עבור העם בקובה, אלא גם נכפות על ידי העם" ואכן 93% מהציבור הקובני תמך בכך באותה עת, לנוכח אלפי קורבנות משטר האימים של בטיסטה.
מספר המוצאים להורג במהלך הקדנציה של גווארה בכלא מוערך ב-55 עד 105, ואילו מקורבים ל־CIA מעריכים אותו ב-500. גווארה עצמו התנגד, על פי דבריו, לאלימות כלפי חפים מפשע.
המשורר ארמנדו ולדרס נאסר באשמת חתרנות נגד המהפכה ובניסיון לטרור, ולפי הסברה היה סוכן CIA ותמך במשטרו של בטיסטה.
ולדרס טען שעונה קשות עד ששותק מהמותניים ומטה (אולם נצפה יורד בכוחות עצמו ממטוס במיאמי בעת שחרורו), ושחזה במעשי עינויים וברצח של אסירים במקום.
לאחר המהפכה נישא גווארה לאלידה מרץ' (ילידת קובה, 1937).
יש ספק לגבי תאריך חתונתם והתאריכים המקובלים הם 23 במרץ 1959 או 2 ביוני 1959. החתונה נערכה במבצר הצבאי לה קבאנה שבהוואנה, בירת קובה.
היא חיברה את הספר "זיכרונות" (Evocation), שמתאר את התאהבותה בצ'ה, נישואיה לו ואת גידול ארבעת ילדיהם אחרי מותו.
בשנים הבאות הפך גווארה לשגריר נודד מטעם קובה וביקר יחד עם אשתו, אלידה, במצרים (באותה הזדמנות ביקר גם ברצועת עזה), ביפן, בפקיסטן, ביוגוסלביה, בהודו ובאינדונזיה.
ב-1960 חזר לקובה וכיהן כשר התעשייה בממשלתו של קסטרו.
במהלך כהונתו חתם על הסכם לייצוא קנה סוכר לברית המועצות (עד אז הקונה העיקרית של קנה הסוכר הייתה ארצות הברית).
כמו כן כיהן כנשיא הבנק הלאומי של קובה .
עוד בזמן מסעו ביבשת נשבע גווארה "לשסף את גרונו של כל שבוי מנוצח שייפול לידי".
ואכן, בתפקידיו השונים ביטא קשיחות רבה כלפי אויביו ואויביו לשעבר, ניהל הוצאות להורג של אסירים בהיקפים ניכרים, והטיף לאלימות ישירה וחסרת מעצורים.
הוא תיאר הרג אויב כחוויה המאושרת ביותר בחייו של אדם, וטען כי "ירייה מדויקת, ברגע הנכון, היא חזקה ואפקטיבית הרבה יותר מאשר ההפגנה הפציפיסטית החזקה והאפקטיבית ביותר".
בתחילת המהפכה ראה גווארה בברית המועצות מודל לחיקוי שיש לשאוף אליו.
עם הזמן, ולאחר שהתחוללה המהפכה בקובה, התחיל לראות פגמים במודל הקומוניסטי של ברית המועצות.
התעוררו אצלו ספקות באשר לשיתוף הפעולה עם ברית המועצות, כפי שביטא בנאום שנשא באלג'יריה בו גינה את ברית המועצות על כך שאינה עושה מאמצים להפיץ את המהפכה מחוץ לגבולותיה.
גווארה אמר כי מדינה שאינה מסייעת למדינות העולם השלישי לחולל בתוכן מהפכה אינה מדינה קומוניסטית אמיתית, ואולי אף יותר גרועה ממדינות קפיטליסטיות.
גווארה גרס כי יש להוביל את המהפכה - תחילה בקובה, אחר כך בדרום אפריקה ובדרום אמריקה, ולהמשיך משם לשאר העולם.
הוא התקרב בכך לעמדות המפלגה הקומוניסטית הסינית בביקורתה על מדיניות ברית המועצות.
כפועל יוצא של הגינוי, ביקש ממנו פידל קסטרו, שהיה תלוי בחסדי הסובייטים, לצאת מקובה.
לאחר שיחה עם קסטרו, ובשל ייאושו מיצירת כלכלה חדשה בקובה, יצא גווארה לאלג'יריה ומשם לקונגו, כדי לסייע לכוחות הסוציאליסטיים במשבר קונגו.
הוא האמין שיש ליצור מהפכה גם לפני שהתנאים מבשילים, ושהתחלת המהפכה יוצרת תנאים.
למרות זאת נכשלה מהפכה זו.
עם שובו לקובה פרש מפעילות ציבורית (ככל הנראה בשל סכסוך שהתגלע בינו לבין קסטרו).
הוא הוצא ממנהיגות המפלגה הסוציאליסטית המהפכנית של קובה, והושמט מרשימת חברי הוועד המרכזי שנבחרו למוסד העליון של המפלגה.
בסתיו 1966, ככל הנראה, הגיע לבוליביה על מנת לארגן בה מהפכה דומה לזו שהתרחשה בקובה.
לחייליו הטיף ל"שנאה בלתי מתפשרת כלפי האויב, הדוחפת את האדם אל מעבר לגבולות הטבעיים של ההוויה האנושית והופכת אותו למכונת הריגה יעילה, אלימה, סלקטיבית וקרה".
ב-9 באוקטובר 1967 נתפס בידי צבא בוליביה והוצא להורג.
על מעמדו של גווארה בעת הוצאתו להורג יעיד טיפולם של אנשי הצבא הבוליביאנים בגופה.
תחילה הזריקו לתוכה פורמלין, אחר כך הצטלמו לצידה במעמד מתוקשר, ולבסוף קיצצו את זרועותיה כדי לשמור טביעות אצבעות כהוכחה לזהותו.
ב-1997 איתר צוות חיפושים קובני וארגנטינאי את עצמותיו של גווארה, והן הוטסו לקבורה במאוזוליאום צ'ה גווארה שהוקם לזכרו בסנטה קלרה שבקובה.
בהוואנה התכנסו קרוב למיליון איש בכיכר המהפכה לטקס אשכבה, ושמעו את הנשיא פידל קסטרו מעלה את חברו לדרך לדרגת אדם שהקדים את זמנו, ושדרך חייו, ומחשבתו היו ללא רבב.
המילים "דגם" ו"מופת" חזרו כשלושים פעם בנאומו.
גווארה הפך בעיני אוהדיו לסמל של אומץ, צדק ומהפכה.
המעמד שתפס בחייהם של הקובנים מומחש בקריאת ארגון תלמידי בתי הספר היסודיים הנקרא "החלוצים הצעירים".
התלמידים נוהגים להצדיע מדי בוקר לדגל בצירוף הקריאה "חלוצים בשביל הקומוניזם, אנחנו נהיה כמו צ'ה" (Pioneros por el Comunismo, Seremos como el Che).
בסוף שנות ה-60 הפך גווארה לסמל פופולרי של מהפכנות ואמונה באידיאלים פוליטיים.
תדמית זו קודמה במידה רבה בזכות צילום דרמטי של דיוקנו שצולם על ידי צלם האופנה אלברטו קורדה ב-5 במרץ 1960, כאשר גווארה עמד על המרפסת ליד פידל קסטרו בהוואנה.
הצילום התפרסם רק שבע שנים מאוחר יותר בכתבה של עיתון איטלקי על מותו של גווארה.
צילום זה עובד לסמל שהוא אחד הפופולריים והמוכרים בעולם.
הוא שוכפל מאז וצוטט רבות כולל על פוסטרים, בניינים, חולצות ועוד.
בנוסף, התמונה משמשת כסמל לאוהדי ספורט רבים בעולם המזוהים עם הצד השמאלי של המפה הפוליטית, למשל אוהדי אגודות הפועל בישראל.
מורשתו של גווארה נוכחת מאוד גם בתרבות הפופולרית, בין היתר בזכות היומן שלו שזכה גם לעיבוד קולנועי (בסרט דרום אמריקה באופנוע) ובזכות השיר הפופולרי "Hasta Siempre" על אודותיו, שזכה לביצועים רבים.
צ'ה גווארה מדבר: נאומים וכתבים נבחרים (1967)
דרום אמריקה באופנוע, יומניו של צ'ה גווארה (1993), תורגם לעברית בהוצאת חרגול, 2002 ו-2004 (עובד לקולנוע בשנת 2004)
צ'ה גווארה והמהפכה הקובנית: כתבים ונאומים מפי צ'ה גווארה
יומניו הסודיים של צ'ה - יומניו של צ'ה גווארה מקונגו
צ"ה גווארה, רשימות למחקר האידאולוגיה של המהפכה הקובנית, 1960
גבינת צ'דר היא סוג של גבינה קשה טבעית אנגלית בצבע שמנת (או כתום אם מוסיפים צבע מאכל כדוגמת אנאטו) וטעם חריף.
מקורה בכפר צ'דר במחוז סאמרסט אנגליה, ומכאן שמה.
גבינות מסוג זה מיוצרות גם מחוץ לאזור המקורי, ובכמה מדינות סביב העולם.
צ'דר היא סוג הגבינה הפופולרית ביותר בממלכה המאוחדת, ומהווה נתח של 53% משוק הגבינות השנתי של 1.9 מיליארד ליש"ט (נכון ל-2005).
זוהי הגבינה השנייה הפופולרית בארצות הברית (אחרי מוצרלה), עם צריכה שנתית ממוצעת של 4.5 קילוגרם לנפש.
המונח "גבינת צ'דר" נמצא בשימוש נרחב, אך אין לו הגדרת מקור מוגן (Protected Designation of Origin) בתוך האיחוד האירופי.
עם זאת, ב-2007 נוצרה הגדרת מקור מוגן לשם "צ'דר מתוצרת משק באזור המערבי" (West Country Farmhouse Cheddar), ורק צ'דר שמקורו בחלב מקומי מתחומי המחוזות סאמרסט, דורסט, דבון וקורנוול, והוא מיוצר בשיטות מסורתיות רשאי לשאת שם זה.
מחוץ לתחומי אירופה, הסגנון והאיכות של הגבינות הקרויות צ'דר יכול להיות שונה במידה רבה בין יצרן ליצרן.
יתר על כן, גבינות שדומות יותר בטעם ובמראה לסוג הגבינה לסטר אדום (Red Leicester) משווקות לעיתים כ"צ'דר אדום".
משתמשים בפתיתי צ'דר להוספת טעם פיקנטי למאכלים רבים כסלטים, מאפים ומאכלי בשר.
מקורה של הגבינה בכפר צ'דר במחוז סאמרסט בדרום-מערב אנגליה.
קניון צ'דר בקצה הכפר כולל מספר מערות, אשר סיפקו את הלחות האידיאלית ואת הטמפרטורה היציבה הנדרשים עבור תהליך יישון הגבינה.
ייצור גבינת צ'דר היה מוגבל מסורתית לאזור בטווח 50 קילומטרים מקתדרלת ולס.
גבינת צ'דר יוצרה לפחות מהמאה ה-12. דיווח בגיליון גלילי מ-1170 מתקופת הנרי השני, מלך אנגליה מתעדים רכישה של 4,640 קילוגרם במחיר של פרד'ינג לליברה.
גם צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה (1600–1649) הביא גבינה מהכפר.
ייתכן שהרומאים הביאו את המתכון לבריטניה מאזור קנטל (Cantal) בצרפת.
דמות מרכזית במודרניזציה ובסטנדרטיזציה של גבינת הצ'דר היה חלבן בן המאה ה-19 מסאמרסט בשם ג'וזף הרדינג (Joseph Harding).
בגין המצאותיו הטכניות, קידום ההיגיינה במחלבות, והפצת המידע על טכניקות ייצור הגבינה המודרניות בהתנדבות הוא כונה "אבי גבינת הצ'דר" (Father of Cheddar cheese).
הרדינג הכניס לשימוש ציוד חדש לתהליך ייצור הגבינה, כולל המכונה "השובר המסתובב" (revolving breaker) לחיתוך הגבן, תוך חיסכון ניכר בפעולות ידניות.
"שיטת ג'וזף הרדינג" הייתה המערכת המודרנית הראשונה לייצור צ'דר המבוססת על עקרונות מדעיים.
הרדינג קבע שגבינת צ'דר "אינה נוצרת בשדה, גם לא באסם, אפילו לא בפרה.
הוא ואשתו היו אחראים על כניסת הגבינה לסקוטלנד ואמריקה הצפונית.
בניו, הנרי וויליאם הרדינג, היו אחראים להכנסת ייצור הגבינה לאוסטרליה, ולסייע בהקמת תעשיית הגבינה בניו זילנד בהתאמה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, וכמעט עשור אחר-כך, מרבית החלב בבריטניה שימש לייצור סוג אחד של גבינה שכונה "צ'דר ממשלתי" כחלק מכלכלת המלחמה והצנע בבריטניה.
החלטה זו מחקה כמעט לחלוטין ייצור של כל סוגי הגבינות האחרות בבריטניה.
לפני מלחמת העולם הראשונה היו בבריטניה יותר מ-3,500 יצרני גבינה, פחות מ-100 נותרו לאחר מלחמת העולם השנייה.
על פי חוקר של מחלקת החקלאות של ארצות הברית גבינת צ'דר היא הסוג הפופולרי ביותר של גבינה בעולם, וסוג הגבינה שנחקר יותר מכל סוג אחר בפרסומים מדעיים.
הגבן ומי הגבינה מופרדים תוך שימוש ברנט, תרכובת אנזים המופקת בדרך כלל מקיבות של עגלים שזה עתה נולדו (בגבינות צמחוניות או כשרות נעשה שימוש בכימוסין המופק מחיידקים, שמרים או עובש).
"צ'דרינג" (Cheddaring) מתייחס לשלב הנוסף בייצור גבינת צ'דר שבו, לאחר חימום, לשים את הגבן יחד עם מלח, חותכים לקוביות כדי לנקז את מי הגבינה, ואז עורמים אותם והופכים אותם.
צ'דר מיושנת מאוד בעלת טעם עז, שלעיתים קרויה "צ'דר משובח" (vintage cheddar), חייבת להתיישן במשך 15 חודשים או יותר.
הגבינה נשמרת בטמפרטורה קבועה, שלעיתים דורשת מתקנים מיוחדים.
כמו בסוגי הגבינות הקשות האחרות המיוצרות בעולם, מערות מספקות את הסביבה האידיאלית ליישון גבינה, ועדיין יש גבינת צ'דר העוברת יישון במערות בווקי הול (Wookey Hole Caves) בסאמרסט ובקניון צ'דר.
בנוסף, כמה מינים של גבינת צ'דר עוברים עישון.
האיכות האידיאלית של צ'דר מקורי מסאמרסט תוארה על ידי ג'וזף הרדינג בשנת 1864 כ"מרקם סגור ומוצק, אבל עדיין רך באופיו או באיכותו, הוא עשיר עם נטייה להתמוסס בפה, הטעם מלא וטוב, מתקרב אל זה של אגוז לוז".
צ'דר שנעשה בדרך הקלאסית נוטה להיות בטעם חד, חריף, לעיתים קרובות אדמתי.
ה"חריפות" של הצ'דר קשורה לרמות של פפטידים מרים בגבינה.
מרירות זו נמצאה משמעותית לתפיסה הכללית של טעמי צ'דר מיושן.
המרקם מוצק, כשצ'דר שנוצר בשיטות מסורתיות נוטה להתפורר מעט.
גבינה מיושנת מכילה גבישי גבינה גדולים הבנויים מסידן לקטט () המתגבשים לעיתים קרובות כאשר תהליך היישון ארוך יותר משישה חודשים.
הגוון של הצ'דר יכול להיות צהוב עמוק עד חיוור (גוון שמנת), או צהוב-כתום כאשר מתווספים לגבינה תמציות צמחים מסוימים.
אחד התבלינים הנפוצים הוא אנאטו, המופק מזרעי השיח הטרופי ביקסה אורליאנה (Bixa orellana).
במקור הוא נוסף כדי לדמות את הצבע של חלב באיכות גבוהה מפרות ג'רזי וגרנסי.
אנאטו עשוי גם להקנות טעם מתוק, אגוזי.
הייצרן הגדול ביותר של גבינת צ'דר בארצות הברית, קראפט, משתמש בשילוב של אנאטו ואולאורזין, תמצית של החלק השמנוני של פפריקה.
גבינת צ'דר הייתה לפעמים ארוזה בשעווה שחורה (ועדיין יש שאורזים כך), אך היא הייתה בדרך כלל ארוזה יותר בבד משומן, שהיה בלתי חדיר למזהמים, אבל עדיין איפשר לגבינה "לנשום".
תנועת המזון האיטי יצרה הגדרה לצ'דר מקורי, כשהיא טוענת שרק שלושה יצרני גבינות זכאים לתואר "צ'דר אורגינלי".
הדרישות המאפיינות אותם, המחמירות מעבר לשם המוגן "צ'דר מתוצרת משק מהאזור המערבי", הן: שהגבינה תיוצר בסאמרסט בשיטות מסורתיות, כגון שימוש בחלב לא מפוסטר, רנט מבעל חיים, ועיטוף בבד.
בשם צ'דר משתמשים יצרני גבינה ברחבי העולם; על השם צ'דר אין הגנה אלא רק לשם "צ'דר מתוצרת משק מהאזור המערבי".
בנוסף לממלכה המאוחדת, מיוצרת גבינת צ'דר באוסטרליה, ארגנטינה, בלגיה, קנדה, אירלנד, הולנד, ניו זילנד, דרום אפריקה, שוודיה, פינלנד וארצות הברית.
גבינות הצ'דר יכולות להיות מיוצרות בתהליכים תעשייתיים או ידניים.
הטעם, הצבע והאיכות של הגבינה התעשייתית משתנים באופן משמעותי, ואריזות המזון מצביעות בדרך כלל על חוזק, כגון עדין, בינוני, עז, טעים, חריף, חריף במיוחד, בוגר, ישן או ישן במיוחד; זה עשוי להצביע על תקופת היישון, או תוספי מזון המשמשים כדי לשפר את הטעם.
סוגים המיוצרים ידנית מפתחים טעמים חזקים ומגוונים לאורך זמן.
נכון לשנת 2013, צ'דר מהווה מעל 55% משוק הגבינות האוסטרלי, כשהצריכה השנתית הממוצעת בסביבות 7.5 קילוגרם לנפש.
צ'דר כל כך נפוץ שבשם נעשה שימוש לעיתים רחוקות, במקום זאת הצ'דר נמכר לפי חוזק הטעם בלבד כ"עדין", "טעים" ו"חריף".
בעקבות התפרצות של יבחושים שתקפו את שדות החיטה בקנדה באמצע המאה ה-19, החלו החקלאים באונטריו לעבור במספרים גדולים הסבה למשק חלב, וגבינת צ'דר הפכה למוצר הייצוא העיקרי שלהם.
בתחילת המאה ה-20, היו באונטריו 1,242 מפעלי צ'דר, וצ'דר הפך ליצוא השני בגודלו בקנדה אחרי עץ.
ב-1904 ייצאה קנדה גבינת צ'דר במשקל של 106,000 טון, אבל ב-2012 יבוא הגבינה בקנדה עלה על היצוא.
ג'יימס לואיס קראפט (James L.
Kraft 1953-1874), המייסד של חברת המזון קראפט, גדל במשק חלב באונטריו לפני שעקר לשיקגו.
הגבינה מיושנת במשך לפחות 3 חודשים, אם כי מרביתה מיושנת לתקופה ארוכה יותר, עד 10 שנים.
רוב גבינת הצ'דר בניו זילנד מיוצרת במפעלים.
בעוד שמרבית הגבינה המיוצרת נמכרת כגבינה שלא עברה כמעט יישון בתחומי המדינה, מחלבות אנקור (Anchor) מייצאות צ'דר מניו זילנד לבריטניה, בגושים שיושנו לפחות שנה או יותר.
רק יצרן גבינה אחד פועל כיום בכפר צ'דר, חברת גבינת קניון צ'דר (.Cheddar Gorge Cheese Co).
לשם "צ'דר" אין הגדרת מקור מוגן (protected designation of origin) בתוך האיחוד האירופי.
צ'דר נמכר בדרך כלל בטעמים "עדין" (mild), בינוני (medium), מיושן (mature), ומיושן מאוד (extra mature או vintage).
צ'דר מיושן הוא הסוג הנמכר ביותר בבריטניה.
צ'דר המיוצר באורקני רשום בציון גאוגרפי מוגן (protected geographical indication) תחת השם "צ'דר מהאי הסקוטי אורקני" (Orkney Scottish Island Cheddar).
מדינת ויסקונסין מייצרת את הכמות הגדולה של גבינת צ'דר בארצות הברית.
מרכזים אחרים של ייצור כוללים: קליפורניה, איידהו, אפסטייט ניו יורק, ורמונט, אורגון, טקסס ואוקלהומה.
הוא נמכר בכמה מינים (עדין, בינוני, חריף, חריף מאוד, סגנון ניו-יורקי, לבן וורמונט).
צ'דר בסגנון ניו יורקי היא גבינה "חריפה" במיוחד, אך נוטה להיות רכה במקצת מאשר המינים המוגדרים עדינים.
צ'דר שלא מכיל אנאטו מכונה לעיתים קרובות "צ'דר לבן" או "צ'דר ורמונט" (בלא קשר האם הוא יוצר שם).
שלושת יצרני מוצרי החלב של ורמונט מייצרים מה שנחשב לגבינת צ'דר מהדרגה הראשונה: "קבוט קרימרי" (Cabot Creamery), המייצרת את "פרייבט סטוק צ'דר" (Private Stock Cheddar) המיושן 16 חודשים, "חברת הגבינה גרפטון וילאג'" (Grafton Village Cheese Company) ו"חוות שלבורן" (Shelburne Farms).
כמה מסוגי הגבינות המעובדות קרויים "בטעם צ'דר".
דוגמאות כוללות את "איזי צ'יז'" (Easy Cheese): מזון מבוסס גבינה ארוז בתרסיס.
בנוסף, כחבילות מרובעות פרוסות עטופות בנפרד של "גבינה מעובדת" (לעיתים מחלב מפוסטר).
בין השאר משתמשים בארצות הברית בגבינת צ'דר בצ'יזבורגר ובמקרוני עם גבינה.
צ'דר הוא אחד מכמה מוצרים שבהם משתמשת מחלקת החקלאות של ארצות הברית על מנת לעקוב אחרי המצב הכללי של תעשיית החלב בארצות הברית.
מדי שבוע מופקים דוחות המפרטים את הכמויות המיוצרות ואת המחירים.
צ'האטיסגאר (בהינדי/צ'האטיסגארי: छत्तीसगढ़; באנגלית: Chhattisgarh; תעתיק מדויק: צֶ'הְטִּיסְגֶרְהְ) היא מדינה במרכז הודו שגובלת בצפון עם אוטר פרדש, בצפון מערב עם מאדהיה פרדש, במערב עם מהאראשטרה, בדרום עם אנדרה פרדש, במזרח עם אודישה, ובצפון-מזרח עם ג'הרקאנד.
צ'האטיסגאר נוצרה בשנת 2000 משישה-עשר מחוזות דוברי צ'האטיסגארי אשר פוצלו מחלקה הדרום-מזרחי של מאדהיה פרדש.
בעבר נודע האזור כ, ובתקופה המוגולית כונה האזור רטנפור.
השם צ'האטיסגאר היה למקובל בתקופה המראטהית, והוא הופיע לראשונה במסמך רשמי ב-1795.
השם צ'האטיסגאר נגזר מצהאטיס, שמשמעו שלושים ושש, וגאר - מצודות, שלושים ושש מצודות.
צהאטיסגאר נכבשה על ידי האימפריה המראטהית ב-1741, וב-1818 עברה לידי הודו הבריטית.
לאחר שנגאפור נכבשה על ידי הבריטים ב-1854, הפכה צ'האטיסגאר לנציבות משנה, שבירתה מראיפור.
היא נכללה בתחומי המחוז המרכזי ובארר, שהפך למאדהיה פרדש עם כניסת חוקת הודו לתוקף ב-26 בינואר 1950.
בנובמבר 1956 אורגנה מאדהיה פרדש מחדש במסגרת חוק ארגון מחדש של המדינות, כשמרבית השטחים דוברי מראטהית הועבר למדינת בומביי ומאוחר יותר למהאראשטרה, בעוד צ'האטיסגאר אוחדה עם וינדהיה פרדש, מאדהיה בהרט ובופאל תחת מדינת מאדהיה פרדש החדשה.
תנועות בדלניות החלו לפעול עוד בשנות ה-20 של המאה ה-20. תנועות אלו אמנם לא היו מאורגנות היטב, אך גדלו במשך השנים.
הביקוש למדינה נפרדת התגבר בשנות ה-90.
האספה המחוקקת של מאדהיה פרדש קיבלה במרץ 1994 החלטה הקוראת להקמת מדינה נפרדת בצ'האטיסגאר, החלטה שנתמכה על ידי שתי המפלגות הדומיננטיות באספה - הקונגרס הלאומי ההודי ומפלגת העם ההודית.
ב-1998 הגישה ממשלת הודו הצעת חלוקה בפני האספה המחוקקת, שאושרה ללא התנגדות, אך עקב נפילת הממשלה וקיום בחירות חדשות ההחלטה נדחתה.
לאחר הבחירות ללוק סבהה ב-1999, קידמה ממשלת הודו החלטה חדשה לפיצול המדינה, והפרלמנט ההודי חוקק חוק המסדיר את חלוקת המדינה ב-2000. ב-25 באוגוסט 2000 נשיא הודו נתן את הסכמתו להקמת מדינה עצמאית, וב-1 בנובמבר באותה השנה הייתה צ'האטיסגאר למדינה ה-25 בהודו.
המדינה מיוערת מאוד וחלק ניכר מפרנסת התושבים מגיע מתעשיית העץ.
באופן כללי, החקלאות מהווה נדבך מרכזי מאוד בכלכלה ובתעסוקה הארצית.
עם זאת, הפרודוקטיביות של החקלאות נמוכה, בעיקר בגלל חוסר בתשתיות טכנולוגיות ומערכות השקיה מוגבלות.
הגידולים העיקריים הם אורז, תירס ושמנים שונים.
אין במדינה אתרי תיירות וגם לא תשתית מתאימה ולכן כמעט ואינה נהנית מתיירות חוץ או פנים.
התעשייה המקומית נחשבת למבוססת, והתעשייה המרכזית במדינה היא תעשיית הפלדה.
במדינה קיימים מכרות פחם נרחבים, והעתודה הכללית של הפחם במדינה מוערכת ב-74 מיליארד טון.
בצ'האטיסגאר יש כ-11 כבישים ארציים, אם כי חלק מהכבישים הם באיכות ירודה ויש מעט כבישים מהירים.
מערכת הרכבות המסחרית נחשבת למפותחת מאוד.
צ'האטיסגאר היא מדינה כפרית מאוד, כאשר רק 20% מהתושבים מתגוררים בערים.
השפה הרשמית היא הינדית, והיא השפה נפוצה במדינה, בעיקר בדיאלקט צ'האטיסגארי.
ישנו שימוש נרחב גם בשפות שבטיות.
לאור חוקת הודו, שיטת השלטון בצ'האטיסגאר היא דמוקרטיה פרלמנטרית וייצוגית.
המושל מכהן כראש המדינה הטקסי ממונה לכהונה בת חמש שנים על ידי נשיא הודו.
ראש השרים (ראש הרשות המבצעת וראש המדינה בפועל) הוא מנהיג המפלגה הגדולה או קואליציית מפלגות ב.
הפרלמנט החד-ביתי מורכב מ-90 נציגים הנבחרים אחת לחמש שנים.
הבחירות האחרונות נערכו בשנת 2023, ובהן מפלגת העם ההודית זכתה ל-56 מושבים, הקונגרס הלאומי ההודי זכה ב-35 מושבים ומושב אחד נוסף אויש על ידי מפלגה נוספת.
המדינה שולחת 11 נציגים ללוק סבהה (הבית התחתון של הפרלמנט הארצי) ו-5 נציגים לרג'יה סבהה (הבית העליון של הפרלמנט הארצי).
צ'ד טיילור הוא הגיטריסט הראשי של הלהקה לייב.
הוא גם כותב ומפיק בלהקה.
לייב מכרה יותר מ25 מיליון תקליטים.
טיילור, יליד בולטימור, מרילנד, מעורב בתעשיית איכות הסביבה רוב חייו.
בגיל 13 הוא פגש את חבריו ללהקה לעתיד בחטיבת ביניים ביורק, פנסילבניה.
צ'ה צ'ה צ'ה (בספרדית: Chachachá) הוא ריקוד קובני במוצאו, שהתפתח מהממבו והרומבה.
בתחילה נקרא "טריפל ממבו", כלומר ממבו שהוסיפו לו שלושה צעדים.
שלושת הצעדים כונו: "צ'ה צ'ה צ'ה", ומהווים סינקופה על הספירות 4 & 1. הריקוד מביע שמחה, שובבות ואלמנטים של חיזור הדדי.
המוזיקה עשירה במקצבים, וכלי ההקשה המרובים בולטים מאוד.
תנועות האגן הבולטות הן תוצאה ישירה של עבודת הרגליים.
כאשר רוקדים צ'ה צ'ה, הרגליים נשארות קרובות ככל האפשר לקרקע כך שנראה שהן מחליקות עליה.
בשלהי שנות ה-40 הייתה העיר הוואנה בקובה אתר נופש פופולרי עבור תושבי צפון אמריקה.
תזמורות מהמפורסמות באמריקה ותזמורות מקומיות ניגנו בבתי הקזינו שבקובה.
חלקן ניסו לשלב את סגנון הג'אז האמריקאי יחד עם קצב הרומבה הקובני.
התוצאה הייתה סגנון מוזיקלי חדש בשם ממבו (Mambo).
בין צורותיו השונות של הממבו, הייתה אחת הנקראת צ'אצ' (Chatch) אשר שילבה שלושה חילופי משקלים מהירים ולאחריהם שני צעדים איטיים.
בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים, פותחה צורה זו של הממבו לריקוד המורכב מווריאציות פשוטות של צ'אצ'.
ריקוד זה קיבל את השם צ'ה צ'ה (Cha Cha), אך מכיוון שבריקוד זה ישנם שלושה חילופי משקלים בצעדי הבסיס של הריקוד, יש הנוהגים לקרוא לו צ'ה צ'ה צ'ה (Cha Cha Cha).
ההיסטוריה של הצ'ה צ'ה צ'ה
כאשר הרקדן האנגלי מונסיור פייר (Monsieur Pierre) ביקר בקובה ב-1952, הוא שם לב שלפעמים הרומבה נרקדת עם ביטים נוספים.
כאשר חזר לאנגליה, הוא החל ללמד צעדים אלה כריקוד נפרד.
שם הריקוד נלקח ממקור השנוי במחלוקת.
ייתכן ונלקח מהמילה הספרדית Chacha שמשמעותה "מטפלת" או מהמילה Chachar שמשמעותה ללעוס עלי קקאו, או מהמילה Char שמשמעותה "תה".
אך האפשרות הסבירה ביותר היא הריקוד הקובני הקצבי Guaracha.
אפשרות נוספת היא שמקור השם הוא משלושת הצעדים המהירים בבסיס הריקוד.
בשנת 1954 תואר הריקוד כממבו בקצב ה (Mambo with a guiro rhythm).
צ'ה בום-קון (הנגול: 차범근; ) כדורגלן עבר דרום קוריאני ששיחק בעמדת החלוץ.
בום-קון הוא חלוצה הפורה ביותר של נבחרת קוריאה הדרומית בכל הזמנים ומלך ההופעות שלה עם 136 הופעות (יחד עם הונג מיונג-בו) בום-קון היה לשחקן בולט בבונדסליגה בשנות השמונים.
אחד מהטובים שבכדורגלני יבשת אסיה בכל הזמנים, בום-קון זכור בקרב אוהדי נבחרת ישראל בשנות השבעים ואף בקרב שחקניה, ממספר משחקים בין נבחרות קוריאה וישראל, במוקדמות גביע העולם.
שחקן הנבחרת הישראלית גידי דמתי אמר ל"הארץ" כי: "כולנו הכרנו רק שם אחד, צ'ה בום קון.
כל התרגולים היו על השחקן הזה, שהיה גבוה, מהיר עם משחק ראש מצוין ובעיטות איומות בשתי הרגליים".
אף שקוריאה הדרומית של בום-קון מנעה מישראל את ההעפלה למונדיאל 1978, היא גם לא הגיעה לשם בעצמה.
בשנים שלאחר מכן לא שותף במשחקי הנבחרת, לאחר שעבר לשחק בגרמניה בגיל 27. לאחר פחות משנה במדי דרמשטדט, הוא עבר לשחק באיינטרכט פרנקפורט וזכה עימה בגביע אופ"א.
לאחר מספר שנים עבר לבאייר לברקוזן וגם עימה זכה באותו מפעל אירופי, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול מול אספניול.
במשחק הראשון בחוץ, בו הובסה לברקוזן בתוצאה 3–0, נפצע בום-קון והוחלף לאחר 18 דקות.
בגומלין, בו ניצחה לברקוזן באותה תוצאה, כבש בום-קון את השער השלישי של קבוצתו, שניצחה לבסוף בדו-קרב פנדלים.
באותה תקופה היה בום-קון אחד מהכוכבים הגדולים בבונדסליגה; כשפרש ב-1989, עמדו לזכותו 98 שערים ב-308 הופעות בליגה הגרמנית הבכירה - יותר מכל שחקן זר אחר לפניו.
במובן מסוים הקדימה ההצלחה של בום-קון את זמנה.
הכדורגל בארצו לא היה מפותח דיו אז.
הליגה המקצוענית הקוריאנית (K-League) נוסדה רק ב-1983; הנבחרת הלאומית העפילה לראשונה מזה שלושים ושתיים שנה למונדיאל רק ב-1986. במקסיקו 1986 שיחק אמנם בום-קון עם הנבחרת, לאחר שנעדר ממנה שמונה שנים.
אולם את הפריחה שבאה אחר כך, שהתבטאה בשש הופעות רצופות נוספות במונדיאל, החמיץ כשחקן, אף שהיה לו בה חלק כמאמן.
עם שובו לקוריאה פנה לעסוק בפיתוח הכדורגל בה.
הוא הקים רשת של בתי ספר לכדורגל ואימן את קבוצת אולסן יונדאי הוראנג-אי מהליגה הקוריאנית, במשך שלוש שנים (1991–1994).
ב-1997 מונה למאמן הנבחרת הלאומית, אותה הצעיד להעפלה למונדיאל 1998 בצרפת, ולהדחה נוספת מהטורניר כבר בשלב הבתים הראשון.
לאחר התבוסה הכואבת 5-0 להולנד של חוס הידינק, פוטר מתפקידו.
אז האשים בתקשורת את ההתאחדות הקוריאנית על שלא הציעו בונוסים ראויים, והוסיף על כך את הטענה שתוצאות משחקי הכדורגל המקצועני בקוריאה נקבעות מראש.
ההתאחדות הקוריאנית הטילה עליו עונש מיידי של הרחקה לחמש שנים.
הוא עזב את קוריאה עם אשתו.
הידינק החליף אותו בתפקיד מאמן נבחרת קוריאה הדרומית, ובהמשך הוביל אותה להישג הגדול (מקום רביעי) במונדיאל 2002, אותו אירחה.
לאחר שאימן במשך כשנה וחצי את קבוצה שנג'ן פינגאן מהליגה הסינית וזכה באליפות, חזר לקוריאה ועבד כפרשן בטלוויזיה שם.
ב-2003 שב לליגה הקוריאנית כמאמנה של סוואן סמסונג בלו-וינגס, עימה זכה באליפות ב-2004.
בנו, צ'ה דו-רי, שיחק כמו אביו לפניו, בליגה הגרמנית ובנבחרת קוריאה הדרומית.
צ'דוויין מיכאל "צ'ד" אוונס הוא כדורגלן ולשי, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פליטווד טאון.
באפריל 2012 הורשע אוונס באונס וריצה שנתיים וחצי מאסר.
ב-21 באפריל 2016 התקבל ערעורו של אוונס, ונקבע משפט חוזר.
ב-14 באוקטובר חזר למגרשים וחתם בשורות צ'סטרפילד.
אוונס החל לשחק כדורגל בעיר הולדתו רהייל, וזוהה על ידי צייד הכישרונות ג'ון רירדון.
בילדותו הוא שיחק מספר שנים, במהלכן הבקיע שערים רבים, במחלקת הנוער של צ'סטר סיטי, לפני שזו נסגרה.
אוונס שיחק עבור קבוצת "מוס וואליי רוברס" והוביל אותה בטורנירי קיץ רבים בצפון מערב אנגליה.
בשנת 2002, לאחר סגירת מחלקת הנוער של צ'סטר סיטי, המועדון מנצ'סטר סיטי החתים אותו בעצתו של רירדון.
בעונת 2006/07, שיחק אוונס בקבוצת הנוער של מנצ'סטר סיטי, וכבש עבורה 16 שערים ב-23 משחקים בהם פתח בהרכב בפרמייר ליג הנוער, ובנוסף כבש שישה שערים ב-10 משחקים בהם פתח בהרכב בפרמייר ליג המילואים.
בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מנצ'סטר סיטי, כאשר עלה מהספסל בניצחון קבוצתו 0–1 על נוריץ' סיטי במסגרת גביע הפוטבול ליג.
לאחר מכן החל לשחק כחלוץ עבור קבוצת המילואים של המועדון והצטיין במדיה רבות, כולל כיבוש שלושער במשחק מול סנדרלנד.
ב-21 בנובמבר 2007, אוונס עבר בהשאלה לנוריץ' סיטי עד ל-1 בינואר 2008. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנוריץ' שבוע לאחר מכן, כאשר עלה כמחליף בניצחון 1–3 על בלקפול.
ב-4 בדצמבר 2007 הוא הבקיע את שערו הראשון עבור הקבוצה, בניצחון 1–2 על פליימות' ארגייל.
בינואר 2008 חזר למנצ'סטר סיטי מההשאלה, אך לאחר משא ומתן מתמשך בין הנהלות שני המועדונים, הוחלט כי אוונס יישאר בנוריץ' סיטי עד לסיום עונת 2007/08. אוונס סיים את העונה עם כמות מכובדת של 10 שערים לזכות הקבוצה, שנאבקה על הישארותה בצ'מפיונשיפ.
בקיץ 2008 אוונס חזר למנצ'סטר סיטי.
ב-18 באוגוסט 2008, אוונס ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הסיטי בפרמייר ליג, כאשר נכנס כמחליף במקום ואלרי בוז'ינוב מול אסטון וילה.
את שערו הראשון במדי הקבוצה בניצחון 0–6 על פורטסמות' ב-21 בספטמבר.
לאחר עונה זו עבר לשפילד יונייטד מליגת המשנה תמורת 3 מיליון לירות שטרלינג.
בסוף עונת 2011/2012 שוחרר מהקבוצה, בעקבות הרשעתו באונס בבית המשפט.
ביוני 2016 חתם לראשונה על חוזה מאז ביטל בית המשפט את תוצאות משפטו וקבע משפט חוזר.
הוא חתם בשורות צ'סטרפילד מהפוטבול ליג הראשונה, על ידי מאמנו לשעבר בשפילד, דני וילסון.
אוונס שיחק לראשונה בנבחרת ויילס עד גיל 21 בשנת 2006. מאז הפך לחבר קבוע בסגל הנבחרת הצעירה, וב-20 בנובמבר 2007 אף כבש שלושער במשחק מול נבחרת צרפת עד גיל 21. הוא היה לשחקן הרביעי שמבקיע שלושער עבור נבחרת זו, אחרי ג'ון הארטסון, קרייג דייוויס ולי ג'ונס.
אוונס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של ויילס ב-28 במאי 2008, ואף הבקיע את שער הניצחון של ויילס מול .
מאז הוא נכלל בקביעות בסגל הנבחרת של המאמן ג'ון טושאק.
צ'ה דו-רי (הנגול: 차두리; ) הוא כדורגלן עבר דרום קוריאני ששיחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סיאול, בנו של הכדורגלן צ'ה בום-קון.
צ'ה, יליד פרנקפורט, התחיל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצות ארמיניה בילפלד ואיינטרכט פרנקפורט, איתה ירד לליגת המשנה בעונתו הראשונה אך חזר עונה לאחר מכן.
אמנם כרטיס השחקן היה שייך לבאייר לברקוזן.
את עונת עשה במיינץ 05, אך לא הצליח למנוע מהקבוצה לרדת לליגה השנייה.
את השנתיים הבאות עשה בטוס טובלנץ מהליגה השנייה בגרמניה.
בקיץ 2010 עבר ביחד עם חברו לנבחרת קי סונג-יונג לסלטיק הסקוטית לאחר 8 שנים בגרמניה.
בשנת 2012 חזר לגרמניה ושיחק בקבוצת פורטונה דיסלדורף.
בשנת 2013 עבר לשחק בקבוצת סיאול.
ב-2001 נהייה צ'ה לשחקן בינלאומי.
ב-20 באפריל 2002 כבש את שערו הראשון בנבחרת נגד .
פרש מהנבחרת לאחר גביע אסיה 2015 בה נבחרתו סיימה כסגנית.
פרובינציית צַ'הַארְמַחאל ובַּחְ'תיאַרי (בפרסית: استان چهارمحال و بختیاری, אסתאנ־י צ'הארמחאל ו בח'תיארי) היא אחת מ־31 הפרובינציות של איראן.
היא שוכנת בדרום־מערב המדינה ובירתה היא שַהְרֶכֹּרְד.
לפרובינציה שטח של 16,332 קילומטרים רבועים ואוכלוסייה של 856,910 בהערכת 2006.
צ'הארשנבה סורי (בפרסית: چهارشنبه سوری, בתרגום לעברית: יום רביעי של האור או יום רביעי האדום), נקרא גם פסטיבל האש.
נחגג בקרב העמים האיראניים, כדוגמת הפרסים, האזרים, הכורדים ועוד.
האירוע מתקיים בערב יום שלישי שלפני הנורוז; יום רביעי האחרון של לוח השנה הפרסי כהקדמה לנורוז, המציין את בואו של האביב.
הפסטיבל מתוארך להתקיים בקרב העמים הכורדים זורואסטרים מכ-1,700 לפני הספירה.
הפסטיבל כולל הדלקת מדורות ומשחקי אש: קפיצה ואקרובטיקה מעל האש, ויצירת צורות בעזרת האש שמטרתם העברת האדמומיות, הבשלות והבריאות של האש לאנשים דרך פעולות אלו.
המדורות נשארות דולקות עד לשעות הבוקר כדי "לשמור על השמש בחיים".
החגיגה מתחילה בדרך-כלל בערב בהדלקת המדורות; האנשים קופצים מעל למדורות וקוראים: "zardi-ye man az toh, sorkhi-ye toh az man", שפירושו: "הצהוב שלי אליך והאדום שלך אלי".
הכוונה בכך למעין טקסט טיהור שבו החולי, החיוורון, הבחילות, והבעיות של האדם עוברים למדורה – והאדמומיות, הבשלות, החום, האנרגיה והבריאות של המדורה עוברים לאדם.
ביום זה יש אנשים הלובשים תחפושות ועוברים מדלת לדלת בבקשה לממתק או קונדס; נוהגים לחלק פירות יבשים או דליי מים.
אנשי דת איראנים מוסלמים יצאו נחרצות נגד מנהג חגיגות הצ'הארשנבה סורי, לאור מקורו הלא-אסלאמי.
מגמה זאת התחזקה בפרט החל מ-1979 והמהפכה האסלאמית, בטענה כי "מנהגי החג הם בבחינת אמונה תפלה שיש לבטלה." עם זאת, ב-2023, החג נחגג באופן מחתרתי באיראן על ידי מפגינים מתנגדי הממשל האיראני בעיר כרג'.
צ'דוויק ארון בוזמן היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
הוא נודע בעיקר בזכות גילומו של גיבור-העל הפנתר השחור/טצ'אלה בסרטי היקום הקולנועי של מארוול.
הופעתו בתפקיד ראשי בסרט "הפנתר השחור" התקבלה בביקורות מהללות וזיכתה אותו בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס NAACP Image.
על תפקידו בסרט "הבלוז של מא רייני", זכה בוזמן לאחר מותו בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה, ובמועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-93.
בוזמן נולד וגדל בעיירה אנדרסון שבקרוליינה הדרומית לקרוליין, אחות במקצועה, ולירוי בוזמן, עובד במפעל לטקסטיל ובעל עסק לריפוד.
הוא חונך כנוצרי והוטבל לנצרות.
נטל חלק במקהלת כנסייה וקבוצת נוער.
הכומר שלו בעבר אמר ששמר על אמונתו.
בוזמן הצהיר שהתפלל להיות הפנתר השחור לפני שלוהק לגילום הדמות.
בכיתה י' כתב את המחזה הראשון שלו, "Crossroads", והעלה אותו בבית הספר לאחר שבן כיתתו נורה ונהרג.
סיים לימודי תואר ראשון בבימוי באוניברסיטת הווארד שבוושינגטון די.
הוא למד גם בסמסטר קיץ בחסות אוקספורד באקדמיה הבריטית-אמריקאית למשחק.
בשנת 2003, בוזמן החל את הקריירה שלו כשחקן בפרקים בודדים של סדרות הטלוויזיה בהן "משמרת שלישית", "כל ילדיי", "חוק וסדר", "CSI: ניו יורק", "ER", "פשע מן העבר" ו"שקר לי".
כמו כן שיחק במשך שתי עונות בסדרה "לינקולן הייטס" של רשת ABC Family ושיחק בסדרת המסתורין של רשת NBC "אנשים אנונימים" עד שבוטלה.
עבודותיו הבולטות כשחקן קולנוע היו גילום דמותו של ג'קי רובינסון בסרט הקולנוע "42" משנת 2013, ובתפקיד ג'יימס בראון בסרט הביוגרפי "קומו על הרגליים" משנת 2014. הוא גילם את דמותו של שחקן הפוטבול וונטה מאק בסרט "יום הבוחר" מ-2014, ואת עורך הדין והשופט ת'ורגוד מרשל בסרט "מרשל" משנת 2017.
בוזמן נבחר לשחק בתפקיד גיבור-העל הפנתר השחור בסרט השלישי בסדרת קפטן אמריקה, "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" שיצא לאקרנים ב-2016 ועל תפקיד זה היה מועמד לפרס סאטורן לשחקן משנה, וכן כיכב בתפקיד הראשי בסרט "הפנתר השחור" שיצא ב-2018 עליו היה מועמד שוב לפרס סאטורן, הפעם בקטגוריית שחקן ראשי.
שיחק בתור הפנתר השחור גם בסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף" באותה שנה.
הוא שב לגלם את התפקיד גם בסרט ההמשך "הנוקמים: סוף המשחק" ב-2019.
ב-2019 גילם בלש משטרה במותחן האקשן המשטרתי "21 גשרים" שאותו גם הפיק.
ב-2020 גילם מנהיג יחידה צבאית במלחמת וייטנאם בסרט "הזהב של נורמן".
לפני פטירתו הצטלם לסרט הדרמה "הבלוז של מא רייני", המבוסס על מחזה באותו השם.
על משחקו בסרט, לאחר מותו העניקה התאחדות בחירת המבקרים האמריקאית (CCA) לבוזמן את פרס הופעת השנה בקולנוע השחור , וכמו כן הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה ובפרס השחקן הטוב ביותר בפרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי.
ב-15 במרץ 2021 נמסר רשמית שבוזמן קיבל על תפקידו בסרט מועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, ובכך היה לשחקן השביעי בהיסטוריה המקבל מועמדות לפרס לאחר מותו, בקטגוריה זו או בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר
ב-2016, בוזמן אובחן כחולה בשלב השלישי של סרטן המעי הגס.
פרט זה נשמר בחשאיות ומעולם לא יצא אל כלי התקשורת, ובוזמן שיתף את הדבר אך ורק עם משפחתו.
במקביל לטיפולי הכימותרפיה והניתוחים הרבים שעבר כחלק מן הטיפול בו, הוא המשיך לעבוד והצטלם לסרטים נוספים.
בסוף 2019, המחלה החמירה והגיעה לשלב הרביעי, הקטלני.
בוזמן איבד חלק נכבד ממשקל גופו והפך לתשוש במיוחד, ובהתאם לכך הוא הפסיק להופיע בפומבי.
בסרטון שהעלה לרשת החברתית "אינסטגרם" באמצע אפריל 2020 הוא נראה רזה וחלש, אז מעריציו הביעו חשש לבריאותו מבלי לדעת על מחלתו.
ב-28 באוגוסט, לאחר שגסס במשך כמה שבועות, בוזמן נפטר מסיבוכי הסרטן בביתו שבלוס אנג'לס, כשהוא בן 43.
אוניברסיטת הווארד קראה על שמו של בוזמן את המכללה לאמנויות יפות של האוניברסיטה.
הוא למד במכללה בין השנים 1997–2000, והוביל את מחאת הסטודנטים נגד מיזוג המכללה לתוך המכללה לאמנויות ומדעים.
עצמאותה של המכללה לאמנויות יפות הושבה לה בשנת 2018, ביום שבו נאם בוזמן את נאום הכבוד בטקס הענקת התארים לבוגרי המכללה.
הפרק השני בסדרה "מה אם...?" מוקדש לבוזמן.
עוד הונצח במשחק הנפוץ פורטנייט בעזרת פסל של הפנתר השחור בחלק 2 עונה 14. בשנת 2022 עלה הסרט הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח, המוקדש לזכרו של בוזמן.
בדצמבר 2025 הוא זכה לכוכב על שמו בשדרת הכוכבים.
בטקס חשיפת הכוכב לקחו חלק בני משפחתו לצד מייקל בי.
מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ')הבלוז של מא ריינילוי גריןפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט דרמה
פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר
מועמד פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן הטוב ביותר (אנ') (2020)
מועמד פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר בסרט דרמה
פרס אמי לאמנויות יצירתיות לדיבוב הטוב ביותר (אנ') (2022)
פסק הדין צ'האל נגד בריטניה (Chahal v United Kingdom 22414/93) ניתן בבית הדין האירופי לזכויות אדם, ב-15 בנובמבר 1996.
הסוגיה העיקרית שנידונה בפסק הדין: האם שיקולי ביטחון לאומי יכולים להצדיק גירוש אדם למדינה בה הוא יהיה בסכנה על פי סעיף 3 לאמנה האירופית להגנת זכויות אדם וחירויות יסוד (1950), האוסר על עינויים או על עונש או יחס משפיל או בלתי אנושי.
צ'האל פנה לוועדה האירופאית לזכויות אדם בטענה שאם בריטניה תממש את החלטתה לגרשו להודו, הדבר יחשוף אותו לסכנה ממשית כמוגדר בסעיף 3 לאמנה.
בית המשפט קבע לראשונה שהאיסור על גירוש אדם לאזור בו יש סכנה שיהיה חשוף למעשים האסורים בסעיף 3 לאמנה הוא מוחלט; מדינה החברה באמנה לא תוכל להצדיק גירוש לאזור סכנה על בסיס שיקולים נוספים, אפילו לא שיקולי ביטחון לאומי.
לפיכך פסק בית המשפט שאסור לבריטניה לגרש את מר צ'האל להודו, היות שאם תעשה זאת, היא תפר את מחויבויותיה על פי סעיף 3 לאמנה, בה היא חברה.
העובדות בפסק דין צ'האל נגד בריטניה (1996)
פסק הדין עוסק בארבעת בני משפחת צ'האל סיקית.
קרמג'יט סינג צ'האל, אזרח הודו שנולד בשנת 1948, ונכנס בניגוד לחוק לבריטניה בשנת 1971 כמהגר עבודה.
לאחר שהגיש בקשה רשמית להסדיר את שהייתו במדינה בשנת 1973, אושרה שהייתו ללא הגבלת זמן.
צ'האל הוחזק במעצר בכלא מאוגוסט 1990 כאשר הוא מיועד לגירוש.
אשתו, דרשן קאור צ'האל, גם היא אזרחית הודית, ילידת 1956 שהגיעה לבריטניה ב-1975, לאחר שהתחתנה איתו בהודו.
המשפחה גרה באותה התקופה בלוטון, אנגליה.
ילדיהם קיבלו אזרחות בריטית היות שהם נולדו במדינה.
הוריהם הגישו בקשה לאזרחות בשנת 1987 אך בקשתו של מר צ'האל נדחתה; בקשתה של גברת צ'האל עודנה נשקלה בזמן הדיון בבית המשפט.
באוגוסט 1990, שר הפנים הבריטי החליט שיש לגרש את מר צ'האל משום ששהייתו בבריטניה "אינה מועילה לטובת הכלל." מסקנה אליה הגיע בעקבות סיבות הנוגעות לביטחון לאומי ואחרות, ובמיוחד המאבק הבינלאומי כנגד הטרור.
יומיים לאחר מכן, צ'האל כבר קיבל הודעה על הכוונה לגרשו והוא נעצר עד לביצוע הגירוש.
הוא היה עצור מאז ועד שבית המשפט נתן את פסק הדין, מעל ל-6 שנים.
בעקבות ההחלטה לגרשו להודו, מר צ'האל הגיש בקשה להכירו כפליט פוליטי הוא טען שירדפו אותו בהודו, וכי סביר שיענו אותו שם.
צ'האל התבסס על אמנת האו"ם משנת 1951 בדבר מעמדם של פליטים.
הנימוקים שהציג לסכנת החיים האורבות לו בהודו היו:
צ'האל טען שכבר ב-1984 הוא נעצר ועונה על ידי כוחות המשטרה בפנג'אב שבהודו בזמן שביקר שם היו הפרות סדר עקב ניסיונם של הסיקים להפוך את פנג'אב למדינה עצמאית.
הוא היה מעורב בפעילות זו ונעצר למשך 21 יום, בזמן הזה, על פי טענתו, הוא הוכה, חושמל ועבר הוצאה להורג מבוימת (עינוי פסיכולוגי).
פעילותו הפוליטית בבריטניה לקידום עצמאות מדינית לסיקים והזדהותו בכלל עם חיזוק הדת הסיקית.
קשריו עם פעליים מרכזיים לעצמאות הסיקים - סנט בהינדראנוייל וג'סביר סינג רוד (ג'סביר סינג רוד היה דמות בולטת בקמפיין לעצמאות סיקית, והוא גורש מהודו כי עודד באופן גלוי את השימוש באלימות).
צ'האל הציג הוכחות שבאוקטובר 1989, הוריו, מקורביו ואנשים אחרים עימם הוא בקשר נעצרו, נחקרו ועונו – חלק מאלו מתו בזמן שהיו בידי המשטרה.
ואלו נשאלו על פעילותו של צ'האל בבריטניה.
התקשורת ההודית הביעה התעניינות בעניינו – בפעולותיו הלוחמניות לכאורה למען הסיקים וגם באפשרות שיגורש מבריטניה להודו.
חיזוק טענותיו לעינויים ומוות של מי שנתפסים כלוחמים סיקים בידי גורמים הודיים רשמיים, בדגש על כוחות משטרת פנג'אב, נתקבלו בבית המשפט דרך דו"חות ממספר מקורות אובייקטיביים, כגון אמנסטי אינטרנשיונאל.
בקשתו נשקלה על ידי המחלקה לפליטים של משרד הפנים הבריטי, אך במרץ 1990 בקשתו סורבה.
צ'האל ערער על ההחלטה הזו לבית המשפט, ובית המשפט הורה למשרד הפנים לשקול את הבקשה מחדש.
אך בית המשפט מיוני 1992 לא שינה את החלטת משרד הפנים ביוני 1992 ההחלטה נשארה זהה.
משרד הפנים הבריטי נימק את סירובו בשנית לתת למר צ'האל מעמד של פליט על בסיס כך שהפרות הסדר והחוק בפנג'אב היו כתוצאה של פעולות טרור סיקיות.
לכן הדבר אינו תואם לטענה של רדיפה ע"פ אמנת ז'נבה של שנת 1951 כפי שטען צ'האל.
על פי סעיף 32(1) מחייב את המדינות החברות באמנה שלא לגרש פליט משטחן על בסיס טענות ביטחון לאומי או סדר ציבורי.
אך (סעיף 32(2)) מציין שגרושו יוכל להעשות רק אם ההחלטה לגרשו נעשית באופן הממצה את זכותו להליך משפטי חוקי והוגן.
סעיף 33(1); סעיף זה קובע שאין לגרש פליט לאזור כלשהו, בו חייו או חירותו יהיו בסכנה עקב הגזע, הדת, האזרחות אליה משתייך, השתייכותו לקבוצה חברתית מסוימת או עמדותיו הפוליטיות.
אך סעיף 33(2) מבהיר כי הגנה זו לא תחול על אדם שיש בסיס סביר והגיוני להאמין שהוא מהווה סכנה לביטחון הלאומי של המדינה המארחת בה הוא שוהה ולאוכלוסיית אותה המדינה.
טענתה העיקרית של בריטניה הייתה שאין יסוד משמעותי להאמין שצ'האל יהיה בסכנה בהודו, אך היא גם הדגישה שהסיבה לגירוש היא ביטחונית.
יתר על כן, בריטניה טענה שההגנה על האדם אינה מוחלטת.
כלומר, סיבה ביטחונית מאפשרת למדינות לגרש פליט גם לאזור בו קיימת סכנה לאותו האדם, למרות קיום הסכנה.
במקרה שכזה, יש לאפשר לה לגרשו להודו היות שהוא אינו זכאי למעמד ההגנה של האמנה, כאמור ובהתאם לסעיפים 32 ו-33 לאמנה.
לגישתה של בריטניה, יש להפעיל שיקול דעת ולאזן בין מידת האיום של הסכנה הביטחונית (מנקודת מבטה של המדינה המארחת) אל מול מידת ההערכה של הסכנה לפרט אם יגורש.
כאשר עשו זאת, הם הגיעו להחלטה לסרב לבקשתו כי האמינו שיש ספק לגבי מידת הוודאות שהוא אכן יהיה בסכנה בהודו, כך שהשיקול של הביטחון הלאומי הכריע את הכף.
מר צ'האל הכחיש את הטענה שהוא מהווה סכנה ביטחונית, ובכלל, שטענת משרד הפנים אינה קבילה כדי להציבו במצב בו הוא יהיה בסכנה כפי שהסביר בנימוקיו המוצגים לעיל.
בית הדין מכיר בכך, כבר מפסיקות עבר, שיש למדינות זכות לשלוט באנשים הנכנסים ושוהים בשטחן, כמו גם לגרשם, וזאת גם בהתאם למשפט הבינלאומי ומחויבויותיהן לאמנות.
בית הדין מבהיר שאין זכות ל"מקלט פוליטי" על פי האמנה, כפי שביקש צ'האל.
אך כפי שהוכרע בעבר, כגון בפרשת סורינג נגד בריטניה (1989), במצבים בהם ישנו יסוד להאמין כי נשקפת סכנה לאדם המועמד לגירוש באופן התואם את המוגדר באמנה, יש חובה על המדינה החברה באמנה שלא לגרש את האדם למדינה בה הוא יהיה בסכנה.
כלומר, במקרה זה, לא לגרש את צ'האל להודו.
לכן בית הדין נדרש לבחון אם המקרה הנ"ל תקף לצ'האל.
השופטים הבהירו שמעשיו של אותו האדם או הסכנה הנשקפת ממנו אינם פוטרים את המדינה מאחריותה על פי סעיף 3 לאמנה.
הם מדגישים שההגנה מתוקף סעיף 3 באמנה האירופית לזכויות האדם וחירויות יסוד רחבה מהכתוב בסעיפים 32 ו-33 לאמנת ז'נבה 1951 בדבר מעמדם של פליטים.
עקב האמור, בית המשפט אינו מוצא לנכון לדון בשאלה אם ובאיזו מידה מר צ'האל מהווה סכנה ביטחונית לבריטניה.
יישום בנסיבות העניין: מר צ'האל
הממשלה הבריטית העריכה שצ'האל יהיה בטוח בהודו כי ממשלת הודו מודעת לכך שהוא אינו אדם אנונימי, אלא אדם שהעולם שמע על המקרה בעניינו.
לכן אם יקרה לו משהו לאחר שיוחזר להודו, התקשורת תגלה זאת, ויהיו דיווחים על כך.
בנוסף, הממשלה הבריטית ביקשה וקיבלה הבטחות ממשלת הודו שלא יאונה לו כל רע.
מר צ'האל דווקא העריך שמידת החשיפה והדיון בעניינו רק הגדילה את הסיכוי שירדפו אותו.