tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יש לטפל באוזנו של השחיין באמצעות טיפות אנטיביוטיות, ולא באמצעות אנטיביוטיקה למתן דרך הפה.
אין לטפל בסינוסיטיס באנטיביוטיקה מכיוון שהיא בדרך כלל נגרמת על ידי נגיף, וגם כאשר היא נגרמת על ידי חיידק, אנטיביוטיקה אינה נדרשת אלא במקרים חריגים מכיוון שהמחלה בדרך כלל נפתרת ללא טיפול.
אין לטפל בדלקת הלחמית הנגיפית באמצעות אנטיביוטיקה.
יש להשתמש באנטיביוטיקה רק לאחר קבלת אישור על כך שהדלקת נגרמה על ידי חיידקים.
לעיתים קרובות בדיקות שתן שגרתיות מגלות אצל אנשים מבוגרים חיידקים בשתן, טיפול באנטיביוטיקה נדרש רק אם לאדם יש תסמינים של דלקת בדרכי השתן.
אין לטפל באקזמה על ידי מתן אנטיביוטיקה דרך הפה.
ניתן לטפל בעור יבש בעזרת קרמים או טיפולים סימפטומטיים אחרים.
לא נמצא יתרון בשימוש מקומי באנטיביוטיקה להפחתת שיעור הזיהום בפצעים כירורגיים בהשוואה למשחה לא אנטיביוטית או ללא משחה כלל.
למרות שאנטיביוטיקה חיונית לטיפול בזיהומים חיידקיים חמורים, שימוש לא נכון בה תרם לעלייה בעמידות החיידקים.
שימוש יתר בפלואורוקינולון ובתרופות אנטיביוטיות אחרות תורם לעמידות של החיידקים לאנטיביוטיקה, דבר העלול לעכב את הטיפול בזיהומים עמידים לאנטיביוטיקה.
השימוש המופרז בתרופות אנטיביוטיות בילדים הסובלים מדלקת האוזן התיכונית הוליד זן של חיידקים העמידים לחלוטין לאנטיביוטיקה.
בנוסף, השימוש בחומרים אנטי-מיקרוביאליים בחומרי בניין ומוצרי טיפוח אישי תרם להתפתחותם של חיידקים עמידים לאנטיביוטיקה בתוך הבתים, שם בני האדם מבלים חלק גדול מזמנם.
שימוש נרחב בפלואורוקווינולונים כאנטיביוטיקה לטיפולי קו ראשון הביא לירידה ברגישות לאנטיביוטיקה, המשפיעה גם על זיהומים חיידקיים חמורים כגון סיסטיק פיברוזיס, אשר הקינולונים הם בין התרופות המעטות אשר פועלות נגדם.
אנטיביוטיקה יכולה לגרום לתגובות לוואי קשות ולהגדיל באופן משמעותי את עלות הטיפול.
תרופות אנטיביוטיות ונוגדות זיהומים דורגו במקום הראשון בארצות הברית בכל הקשור לגרימת תופעות לוואי.
מחקר שנערך בשנת 2011 ב-32 מדינות בארצות הברית, מצא שתרופות אנטיביוטיות ונוגדות זיהומים היו הגורם לכ-24 אחוז מתופעות הלוואי שנרשמו בזמן הגעה לבית החולים ול־28 אחוז מתופעות הלוואי שנרשמו בזמן השהות בבית החולים.
על פי הערכות, אם העמידות לתרופות אנטימיקרוביאליות תמשיך לעלות, בשנת 2050 עשרה מיליון בני אדם ימותו בכל שנה בגלל היעדר טיפול מתאים והתמ"ג ירד ב-2 עד 3.5%.
כמו כן, אם העולם לא יתגייס למאבק בשימוש לרעה באנטיביוטיקה ובהתפתחות העמידות האנטי-מיקרוביאלית, מעריכים כי 300 מיליון בני אדם עלולים למות בטרם עת, בין השנים 2014 - 2050, כתוצאה מעמידות החיידקים לתרופות, והירידה בתפוקה הכלכלית תהייה בין 60 ל-100 טריליון דולר.
אם ניתן יהיה לעכב את ההתפתחות העולמית הנוכחית של ההתנגדות האנטי-מיקרוביאלית בעשר שנים בלבד, העולם יוכל לחסוך 65 טריליון דולר תמ"ג בין השנים 2014 - 2050.
לאנטיביוטיקה אין השפעה על זיהומים נגיפיים כמו הצטננות.
היא לא יעילה נגד כאבי גרון ממקור נגיפי אשר חולף ללא טיפול.
גם מרבית המקרים של דלקת סמפונות (ברונכיט) (90 – 95%) הם נגיפיים, וחולפים מעצמם לאחר מספר שבועות, לכן השימוש באנטיביוטיקה כנגד דלקת סמפונות מיותר ויכול להעמיד את המטופל בסיכון ללקות בתגובות לוואי.
נטילת אנטיביוטיקה כנגד זיהום נגיפי, תוקפת את החיידקים המועילים הנמצאים במערכת העיכול ובסופו של דבר עלולה לגרום להתפתחות העמידות לאנטיביוטיקה.
מחקר של אימפריאל קולג' בלונדון מפברואר 2017 מצא כי 9 מתוך 20 אתרי מסחר מקוון סיפקו אנטיביוטיקה (שלא כדין) ללא מרשם לתושבי בריטניה.
הנחיות רשמיות של איגוד הלב האמריקאי (AHA) בעניין מניעת טיפול אנטיביוטי מונע ברפואת השיניים, קוראות למתן אנטיביוטיקה למניעת אנדוקרדיטיס זיהומית.
אף על פי שההנחיות הנוכחיות (2007) מכתיבות שימוש מוגבל יותר באנטיביוטיקה, רופאי שיניים רבים ומטופליהם ממשיכים לדבוק בהנחיות משנת 1997, דבר הגורם לשימוש עודף באנטיביוטיקה.
בגידול בעלי חיים נעשה שימוש רב באנטיביוטיקה.
השימוש השכיח ביותר במוצרים אנטי-מיקרוביאליים ברחבי העולם הוא בחיות משק; האנטיביוטיקה נמצאת בדרך כלל במזון לבעלי חיים או במים לצורך מניעת מחלות ועידוד הגדילה.
נערכו דיונים רבים בעניין מידת ההשפעה של מוצרים אנטיביוטיים אלה, במיוחד מעודדי הגדילה, על התפתחות העמידות לאנטיביוטיקה אצל בני אדם.
אף על פי שיש טענות כי עדיין לא ידוע מהם החומרים האנטיביוטיים הגורמים לסיכון הגבוה ביותר לבני אדם, נקבעו מדיניות ותקנות כדי להגביל השפעה מזיקה, כגון יכולת החיידקים לפתח עמידות במשק החי ולהעביר לפתוגנים אנושיים את הגנים האחראיים לעמידות.
ב־1 בינואר 2017, ה-FDA חוקק חוק המחייב לסווג כל חומר אנטיביוטי אשר משפיע על בני אדם (תרופות שנמכרו בעבר ללא מרשם) ונכלל גם במזון של בעלי חיים, כתרופה המותרת לשימוש בפיקוח וטרינרי בלבד.
(VFD Veterinary Feed Directive drugs) פעולה זו מחייבת את החקלאים לעבוד עם וטרינרים כדי לקבל מרשם מתאים וכדי להוכיח קיום קשר וטרינר-לקוח-חולה (VCPR) וקבלת ייעוץ והכוונה מהווטרינר.
חיידקים עמידים הנמצאים במזון עלולים לגרום לזיהומים אצל בני אדם.
מתן אנטיביוטיקה לבעלי חיים המשמשים לייצור מזון לבני אדם יהרוג את מרבית החיידקים, אך חיידקים עמידים יכולים לשרוד.
כששוחטים ומעבדים את בעלי החיים, החיידקים העמידים הנמצאים במעיים של בעלי החיים עלולים לזהם את הבשר או מוצרים אחרים מהחי.
חיידקים עמידים הנמצאים במעיים של בעלי החיים יכולים לזהם את הסביבה, למשל את מקורות המים או הקרקע, כאשר משתמשים בפסולת של בעלי חיים או במים המכילים חיידקים עמידים לצורך השקיה וזיבול של פירות, ירקות או תוצרת חקלאית אחרת.
שימושים רפואיים לכסף הוא מונח רחב, המתייחס למספר שימושים אפשריים ליסוד הכסף, הן ברפואה המערבית והן ברפואה האלטרנטיבית.
מתברר כי ליוני כסף ישנה השפעה אנטי-ספטית, וניתן להשתמש בהם לצורך מניעת זיהומים במנגנונים שונים.
עובדה זו שימשה את עולם הרפואה במשך עשרות שנים כאשר כסף היה אחד האמצעים המקובלים והנפוצים ביותר למניעת התפשטות זיהומים, עד הופעת האנטיביוטיקה.
מחקרים הראו כי לכסף בצורתו כיסוד וגם כתרכובת יש השפעה רעילה על חיידקים, אצות, ופטריות בתנאים מסוימים.
ההשפעה האנטי-בקטריאלית (נוגדת החיידקים) נובעת מנזק בלתי הפיך שגורמים יוני כסף לאנזימים מסוימים מקרומי התא של מחוללי המחלה.
כך למעשה נוצר אפקט אנטי-ספטי (אפקט מחטא).
השפעה זו מתגברת אף יותר בנוכחות שדה אלקטרו-מגנטי, כיוון ששדה זה גורם לשחרור יוני כסף בכמות מוגברת.
כמות גדולה של יונים תגרום באופן פשטני לאפקט אנטי-בקטריאלי חזק יותר.
במהלך תהליך הרג החיידקים יוני הכסף נבלעים על ידי החיידק, ולאחר חיסול החיידק היון זמין לפגיעה בחיידקים נוספים.
כלומר, החיידקים שנפגעו ומתו יהוו מקור לכסף שישמש לחיסול חיידקים נוספים.
Silver Sulfadiazin- SSD הוא תכשיר אנטיביוטי מקומי שנועד לשימוש במקרים של כוויות עמוקות ושטחיות על מנת למנוע התפתחות זיהום.
ה-SSD התגלה בשנות ה-60 של המאה ה-20, והיה בשימוש כתרופת הבחירה במקרים של צורך בתכשיר מקומי אנטי דלקתי לטיפול בכוויות במשך מספר עשורים.
עם זאת, עבודות מודרניות מהשנים האחרונות הראו כי תכשירים מודרניים מנעו זיהומים בצורה יותר טובה מ-SSD שהיה תרופת הבחירה במשך עשורים.
לכן SSD אינו מומלץ יותר כתרופת הבחירה למניעת זיהום במקרים של כוויות עוריות.
כיום, SSD אמנם אינו תרופת הבחירה כפי שהיה בעשורים קודמים, אך עדיין חלק מרשימת התרופות ההכרחיות כפי שפורסמו על ידי ארגון הבריאות העולמי, ונחשב אחת מהתרופות הבטוחות והאפקטיביות ביותר הנצרכות במערכת הבריאות.
עם השנים נוספו מספר תרופות נוספות מבוססות SSD לטיפול בכוויות מדרגה שנייה ושלישית, שאושרו על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי.
במטה אנליזה שפורסמה בשנת 2017, והתייחסה למחקרים שבוצעו בין השנים 2000 ל-2015 נמצא כי לכסף השפעה אנטי-בקטריאלית חיובית, הגורמת לשיפור משמעותי באיכות החיים תוך סיכון נמוך ועלות-תועלת מצוינת.
במטה אנליזה נוספת מ-2014 נמצא כי שימוש בתחבושות כסף האיץ את זמן הריפוי של פצעים, בהשוואה לפצעים אצל מטופלים שנחבשו בתחבושות שאינן מכילות כסף.
במטה אנליזה של מחקרים קליניי מבוקרים משנת 2013 אף נמצא כי שימוש בתחבושות כסף מועיל בצורה מובהקת בטיפול בכיבים בוורידי הרגליים.
לאור ראיות אלה מספר תחבושות מכילות כסף כגורם אנטי-בקטריאלי אושרו על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי.
בסקירה שיטתית משנת 2015 נמצא ציפוי כסף לצינור הנשמה תוך קני הוביל לירידה בסיכון ללקות ב-VAP - ventilator-associated pneumonia, בהשוואה למטופלים מונשמים בצינורות הנשמה אחרים.
הירידה בסיכון לדלקת ריאות מקושרת הנשמה תורמת גם לחסכון בעלויות האשפוז של החולים.
עבודות נוספות ככלל הסכימו עם מסקנה זו, אך מספר עבודות הזהירו כי עדיין יש צורך לנקוט אמצעי זהירות נוספים על מנת למנוע דלקות ריאה, וכי לא ברורה מידת העלות-תועלת של טיפול זה.
סדרת מחקרים משנת 2011 מצאה קשר ברור בין שימוש בקטטרים מצופים שכבת כסף, לבין שיעור נמוך יותר של הופעת דלקות דרכי שתן המקושרות להחדר קטטר, ביחס לקטטר ללא ציפוי כסף.
עם זאת, מחקרים נוספים על אף שהסכימו עם מסקנה זו הזהירו מפני העלות הגבוהה של מעבר לשימוש שגרתי בקטטרים מצופים כסף.
מחקרים אחרים טענו כי העלות הגבוהה של הקטטרים המצופים מתקזזת כאשר לוקחים בחשבון את החסכון בהוצאה על טיפול בכמות גדולה יותר של מטופלים עם דלקות דרכי שתן.
ההשפעה האנטי- דלקתית באה לידי ביטוי לא רק בקטטרי שתן, אלא גם למשל בקטטרים המוחדרים לווריד מרכזי.
עם זאת, זרימת הדם הרציפה על הצנתר גורמת לשחיקה מהירה של שכבת הכסף והיעלמות האפקט לאחר כ-48 שעות.
פטמות כסף נועדו לספק פתרון אידיאלי לנשים מניקות.
הן מטפלות ומונעות כאבים, סדקים, דלקות ופטריות שנגרמו כתוצאה מהנקה/שאיבה.
חברת "סילברט" (Silverette) האיטלקית החלה לשווקן בכל העולם מאז 2003 לאחר שבוצעו מחקרים מקיפים בבית החולים בפאודה, איטליה, בשיתוף רופאות, מיילדות ויועצות הנקה.
החל מ 2021 הן נמכרות גם בישראל.
בעידן טרום הצילום הדיגיטלי פלטות המכילות יוני כסף והלוגנים היו הסטנדרט המקובל בכל הקשר לסרט צילום רנטגן.
במדינות מתפתחות סרטי רנטגן המכילים כסף עדיין מקובלים לשימוש בשל הדיוק הגבוה שניתן להשיג על ידי שימוש בהם, העלות הנמוכה, והזמינות הנמוכה של צילום דיגיטלי.
בנוסף לשימושים שהוזכרו במעבדות מסוימות משתמשים בכסף על מנת לצבוע תאים מסוימים בגוון סגול כהה קבוע, כך שניתן יהיה לזהות אותם בצורה טובה יותר תחת המיקרוסקופ.
התאים הצבועים בולטים בצורה טובה יותר לעין וכך ניתן להפריד אותם מיתר הרקמה.
כסף מהווה חלק מהתרכובת המתכתית ממנה מייצרים מכשירים רפואיים רבים בתחומי אורתופדיה שיקומית, מכשירים לבביים מסוימים, וכן חלק מהנוזל בו משתמשים לסתימות דנטליות.
על אף שרעילותו של הכסף נמוכה, אין לגוף האדם שימושים טבעיים ביוני כסף, ולכן אינו ערוך לפנות אותם.
כאשר כסף נכנס לגוף בדרכים שונות (שאיפה, מערכת העיכול, הזרקה או במריחה על העור) הכסף נוטה להשתקע בגוף בכמויות קטנות, במיוחד בעור.
שימוש ממושך בתכשירים המכילים כסף יכול לגרום להשתקעות של כמות גדולה של כסף בעור ויחד עם חשיפה לשמש יכול להיגרם מצב הנקרא ארגיריה.
ארגיריה היא תופעה גופנית שמתבטאת בעיקר בשינוי גוון העור לכחול-אפרפר, ללא יכולת ריפוי.
המחלה אינה נחשבת מסוכנת אך גורמת לפגמים קוסמטיים משמעותיים.
שימוש עורי מקומי בכסף יכול להוביל לארגיריה מקומית, אולם הזרקה, שאיפה, ובליעה של כסף בכמויות גדולות יכולות להוביל לארגיריה מפושטת.
בנוסף, לאנשים מסוימים יש אלרגיה לכסף ומנועים משימוש בתכשירים אלו.
תכשירים ואמצעים המכילים כסף קיימים בשימוש נרחב בבתי החולים ויש להקפיד על הימנעות משימוש בהם במטופלים בעלי אלרגיה לכסף.
בשל יכולותיו המחטאות כסף משמש גם לחיטוי מים במקומות רבים, לדוגמה בתחנת החלל הבינלאומית.
בתי חולים גדולים רבים משתמשים במסננים המכילים נחושת וכסף כדי להתמודד עם זיהומים שונים הנוטים להתפתח בבתי חולים.
ארגון הבריאות העולמי אף ממליץ על תכשירי כסף לטיהור מים במדינות מתפתחות, וכן על מסננים דרכם עוברים המים ומטוהרים.
תמיסות המכילות כסף משווקות גם כתוסף מזון, בטענה שהמינרלים בהם יכולים לסייע במניעת מחלות שונות דוגמת סרטן, סוכרת, איידס, הרפס, שחפת ועוד, על אף שלא נמצאה הוכחה מדעית לטענה זו.
בעקבות כך, תמיסות כסף נאסרו לשימוש במדינות מסוימות, ובמדינות רבות אחרות גורמים רגולטוריים שונים הפיצו אזהרות מפני השימוש בהם באינדיקציות שהוזכרו.
עם זאת, תמיסות כסף עדיין משווקות תחת שמות שונים ותחת קטגוריות שמפוקחות בצורה הדוקה פחות בטענות מבוססות חלקית.
השימוש הרפואי בכסף מגיע עוד לעת העתיקה, ואף הוזכר בכתבי היפוקרטס.
עד שלביה המוקדמים של המאה ה-20 כסף היה בשימוש נרחב בתחומי הכירורגיה על מנת להוריד פוטנציאל זיהומים (תפרים המכילים כסף, משחות שונות ועוד).
השימוש האנטי-ספטי בא לידי ביטוי גם במלחמת העולם הראשונה בה חיילים השתמשו בתחבושות המכילות כסף כדי לחבוש את הפצועים.
החל משנות ה-40 של המאה ה-20, לאחר התפתחות האנטיביוטיקה המודרנית פחת השימוש בכסף כתכשיר אנטי-ספטי, אולם הוא עדיין בשימוש באינדיקציות מסוימות שפורטו.
אחד השיקולים בשימוש בכסף למוצרים רפואיים הוא עלותו הגבוהה יחסית בהשוואה למוצרים אחרים שאינם מכילים כסף.
למשל, לפי המרכז הלאומי הבריטי לשירותי בריאות ההוצאה על תחבושותה מכילות כסף בשנת 2006 הייתה 25 מיליון פאונד.
העלות של תחבושות כסף הייתה 25% מהעלות הכוללת של תחבושות, על אף שכמותן בפועל הייתה רק 14%.
שימוש לרעה בסמים הוא צריכת סם בכמויות מזיקות, שעלולה ליצור אצל הצורך אורח חיים התמכרותי.
שימוש לרעה הוא סוג של הפרעת שימוש בחומרים.
ישנם מקרים בהם תחת השפעת סמים נצפו התנהגויות פליליות, אנטי-חברתיות, שינויים אישיותיים פסיכולוגיים ופיזיים ארוכי טווח.
סמים כוללים בהגדרתם קבוצה רחבה של חומרים פסיכואקטיביים המדכאים את פעילותה של מערכת העצבים או לחלופין מעוררים וממריצים את פעילותה.
חלק מחומרים אלו משככי כאבים ומעוררי הזיות.
ניתן למפות את מגוון החומרים על פי מקורותיהם, טבעי או סינתטי, לפי מטרות השימוש שלהם או לפי התייחסות החוק לשימוש בהם.
לפי משרד הבריאות, חומרת הפרעה השימוש בחומר נעה על רצף מ"שימוש מזיק" ועד "התמכרות", והסיווג על רצף זה, הנעשה בידי רופא, הוא שמכתיב את הצורך הטיפולי ואת משך הטיפול.
שימוש מזיק בסמים או התמכרות לסמים מוביל לסיכון תמותה מוגבר למוות ולתחלואה גופנית ו/או נפשית; לסיכון מוגבר להידבקות ולהפצת מחלות זיהומיות; להתנהגות אנטי-חברתית ולעיסוק בזנות לצורך מימון הסמים ולתפקוד משפחתי וחברתי לקוי.
"שימוש מזיק" או "שימוש לרעה" מוגדר על ידי משרד הבריאות דפוס שימוש הגורם נזק לבריאות גופנית (כגון הידבקות בצהבת עקב הזרקה) או נפשי (כגון דיכאון עקב צריכת אלכוהול כבדה).
האבחנות בגין "שימוש לרעה" ובדבר "התמכרות" אינן תלויות בסוג חומר הפסיכואקטיבי שהאדם משתמש בו.
הפרעת התמכרות לחומרים ממכרים היא הפרעה נפשית המופיעה ב-DSM-5. ההגדרה המופיעה בגרסה החמישית, הרלוונטית עבור התמכרות לסמים נקראת הפרעת שימוש בחומרים (Substance Use Disorder) ומהווה שילוב בין שתי אבחנות שהופיעו בגרסה הרביעית: שימוש לרעה בחומרים ממכרים (substance abuse) ותלות בחומר (substance dependence).
ההפרעה מוגדרת כדפוס בלתי מסתגל הנמשך שנה אחת לכל הפחות של שימוש בחומר הגורם למצוקה קלינית או לקות משמעותית, הבאה לידי ביטוי בשני קריטריונים או יותר מהרשימה הבאה:
שימוש חוזר ונשנה המוביל לפגיעה במחויבויות מרכזיות בבית, בבית הספר או בעבודה (הזנחת הילדים, הרחקה מבית הספר, ירידה בביצועים בבית הספר, היעדרויות מרובות ממקום העבודה על רקע השימוש בסם ועוד).
שימוש חוזר ונשנה בסם במצבים מסוכנים כגון בזמן הפעלת ציוד כבד או בזמן הנהיגה.
שימוש חוזר ונשנה בסם, למרות שהשימוש גורם לבעיות חוזרות ונשנות בתחום הבינאישי או בתחום החברתי.
קיימת סבילות, הבאה לידי ביטוי באחד מהסעיפים הבאים:
על מנת להשיג את האפקט הרצוי, ישנו צורך להגדיל את מינון הסם הנצרך.
עם התמשכות השימוש באותה כמות של חומר, ההשפעה הולכת ומצטמצמת.
גמילה, כפי שהיא באה לידי ביטוי באחד מהסעיפים הבאים:
מופיעים תסמיני הגמילה הידועים האופייניים לחומר הרלוונטי.
החומר או חומר אחר שדומה לו בהשפעתו, נצרך במטרה למנוע תסמיני גמילה או להקל על תסמיני הגמילה.
החומר נצרך בכמויות גדולות יותר ממה שהתכוון הנבדק לצרוך או למשך תקופה ממושכת יותר משהתכוון.
נעשים מאמצים או ישנו רצון קבוע לשלוט בצריכה או לצמצם את היקף הצריכה ללא הצלחה.
הנבדק מקדיש זמן רב לצורך ביצוע פעולות הנחוצות לשימוש בחומר, להשגת החומר או להחלמה מהשפעות החומר.
צמצום או ויתור מוחלט על פעילויות חשובות בתחום התעסוקתי, החברתי או בידורי בעקבות השימוש בחומר.
המשך השימוש בחומר חרף המודעות לפגיעה פסיכולוגית או פיזית ממושכת, שככל הנראה הוחרפה או נגרמה כתוצאה מהשימוש בחומר.
דחף, רצון עז או השתוקקות להשתמש בחומר.
האבחנה נעה על רצף המורכב משלוש דרגות חומרה (קלה, בינונית, חמורה).
שניים עד שלושה קריטריונים מוגדרים כחומרה קלה, ארבעה עד חמישה כבינונית, ושישה עד שבעה קריטריונים כדרגה חמורה.
בדומה לכל התנהגות אנושית, גם השימוש בסמים ואלכוהול הוא תופעה מורכבת, שגורמים שונים מתחומים שונים עשויים להסבירה ולספק הסבר אינטגרטיבי.
מאפיינים אישיותיים – קבוצה זו כוללת תכונות אישיות כגון תכונת חרדה, חרדה מצבית, מצבי רוח דיכאוניים וחיפוש אחר ריגושים.
תכונות אלה נחשבות לדפוסים רגשיים נורמליים בתקופת ההתבגרות ומחקרים שונים הוכיחו, כי הם מתעצמים בתקופה זו בהשוואה לתקופות אחרות במחזור החיים.
הקשר בין מצבי רוח דיכאוניים וחרדה לבין שימוש בחומרים בא לידי ביטוי בתאוריית "הפגת המתח".
ע"פ השערה זו, אנשים משתמשים בחומרים במטרה להפחית דיכאון ותחושות תסכול.
על אף שהשערה זו אוששה במספר מחקרים, היא זכתה רק לתמיכה חלקית והופרכה באחרים.
מאפיינים קוגניטיביים – בקבוצה זו נכללים עמדות כלפי הסמים, הנכונות להשתמש בהם והידע על סמים והשפעותיהם.
הטענה המקובלת היא, שעמדות מקדימות התנהגות ומנבאות אותה.
כך, למשל, נמצא כי עמדותיהם האוהדות של מתבגרים כלפי מריחואנה ניבאו את תחילת השימוש שלהם בהם בתקופה מאוחרת יותר.
לעומת זאת ידוע, כי כאשר קיימת אי הלימה בין עמדות להתנהגות, עשויה ההתנהגות ליצור שינוי בעמדות.
כלומר, העמדה עשויה להיות התוצאה של ההתנהגות.
חשיבות נוספת יש לידע על הסמים והשפעותיהם.
הידע קשור לעמדות, משום שעמדות הפרט מעוצבות, בחלקן, על ידי המידע לו הוא חשוף.
גורמים בין-אישיים – רבים רואים את השימוש בחומרים בתקופת ההתבגרות כהתנהגות המתפתחת בתגובה להשפעותיהם של "אחרים משמעותיים", המהווים את הסביבה החברתית הקרובה ביותר למתבגר.
משרד האו"ם לנושאי סמים ופשיעה מעריך בדין-וחשבון השנתי של המשרד כי כ-27 מיליון בני אדם עושים "שימוש מזיק" בסמים, שהם כ-0.6% מאוכלוסיית העולם הבוגרת.
בשנת 2015, הפרעות שימוש בסמים הביאו ל-307,400 מקרי מוות, לעומת 165,000 מקרי מוות בשנת 1990. מתוכם, הנתונים הגבוהים ביותר הם על הפרעות שימוש באלכוהול שנאמד כ-137,500 מקרי מוות, שימוש באופיואידים נאמד ב-122,100 מקרי מוות, הפרעות שימוש באמפטמין ב-12,200 מקרי מוות, והפרעות שימוש בקוקאין ב-11,100 מקרי מוות.
מדו"ח של מבקר המדינה משנת 2022, עולה כי הרשויות שנבדקו לא פועלות באופן סדור להשלמת הנתונים במטרה להקים בסיס מידע מלא ומעודכן על המשתמשים בסמים בתחומן.
כך עלה כי בעוד שאומן משרד הרווחה עמד על 120,000 אנשים הממוקמים על רצף השימוש והאלכוהול בישראל, בשנת 2020, מספר המכורים לרשויות המקומיות ולגורמי הטיפול עמד על 26,549 ומספר המטופלים בכלל היחידות לטיפול בהתמכרויות עמד על 15,243 בשנה זו, מתוכם 929 בני נוער.
בבתי הסוהר של שב"ס כלואים אסירים רבים בעלי רקע של שימוש ושל התמכרות לסמים ואלכוהול.
סקר שבוצע ב-27 בתי סוהר, ואליו הגיבו 5,452 אסירים שהם 52% מכלל האסירים הפליליים, שפוטים ועצורים, נמצא כי שיעור המכורים היה 36.2% ו-15.6% נוספים היו צרכני סמים שאינם מכורים.
האוכלוסיות המיוחדות בשב"ס הם נערים ונשים, בשל מספרם הקטן.
ממוצע המענה לסקר היה 50% בקרב נשים, ונמצא כי שיעור המכורות לסמים בקרבם היה 37.3% ו-18.1% היו צרכניות סמים שאינן מכורות.
כ-11.2% עשו שימוש לרעה באלכוהול, ו-54% היו מכורות לאלכוהול.
שיעור המענה לסקר בבית הסוהר אופק היה כ-20% ולכן לא הוצגו נתונים על אוכלוסייה זאת.
בישראל מגוון רחב של שירותים טיפוליים ושיקומיים המיועדים למכורים לסמים ולמשתמשים בסמים.
על פי חוק הפיקוח על מוסדות לטיפול במשתמשים בסמים, כל מוסד לטיפול רפואי במשתמשים בסמים חייב בקבלת רישיון ממשרד הבריאות, גם אם המדינה אינה רוכשת ממנו שירותים, והוא נתון לפיקוח מחוק זה.
הרישיון ניתן בהתאם לסוג המוסד:
מוסדות רפואיים, המיועדים אך ורק למתן טיפול רפואי, פיזי או נפשי, לרבות חלוקת תחליפי סמים, והם בפיקוח בלעדי של משרד הבריאות;
מוסדות משולבים, המיועדים למתן טיפול רפואי וסוציאלי משולב, והם בפיקוח משותף של משרד הבריאות ושל משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
מרכז גמילה רפואי באשפוז (אשפוזית): אשפוזית היא מרכז גמילה סגור שהוא התחנה הראשונה בתהליך הגמילה הפיזית מסמים ומאלכוהול.
הטיפול הניתן באשפוזית הוא רפואי בלבד וניתן במשך שבועות אחדים, שבמהלכם המטופל עובר התנקות (Drug detoxfication) מהחומר שהוא מכור לו.
מרכז גמילה משולב באשפוז: מוסד אשפוזי שנועד לתת למכורים לסמים ואלכוהול טיפול גמילה משולב, רפואי ופסיכו-סוציאלי.
מרכז גמילה אמבולטורי רפואי: מוסד לגמילה במסגרת מרפאה, ללא אשפוז.
במסגרת זו המטופל עובר את הגמילה הפיזית כמה ימים בשבוע במשך כמה שבועות ומשוחרר לביתו בסוף כל יום.
בקטגוריה זו נכללים לעיתים גם שירותי מרכז לטיפול תרופתי ממושך באמצעות תחליפי סם, שבהם מוצעים טיפול תרופתי-אחזקתי מתמשך למכורים לאופיאטים בלבד, לאחר מספר ניסיונות גמילה.
בהתאם לסם הנצרך, שימוש לרעה לרבות באלכוהול יכול להוביל לבעיות חברתיות, תחלואה, פציעות, יחסי מין לא מוגנים, אלימות, מקרי מוות, תאונות דרכים, מקרי רצח, התאבדויות, תלות פיזית או התמכרות.
לשתיית משקאות אלכהוליים יש לפחות שני היבטים שונים מבחינת ההשפעה על סיכוני בריאות: ראשית, רמת אלכוהול גבוהה בדם משפיעה באופן מיידי על היכולת לבצע פעילויות מוטוריות וקוגניטיביות שונות.
שנית, צריכה ממושכת של אלכוהול עלולה לגרום למחלות כרוניות שונות, החל באלכהוליזם וכלה בשחמת הכבד.
סקירה ספרותית מצאה כי שיעור ההתאבדות הגבוה ביותר נמצא בקרב אלכוהוליסטים.
התאבדות שכיחה מאוד גם בקרב שימוש לרעה באלכוהול בגיל ההתבגרות.
מוערך כי אחת מכל 4 התאבדויות בקרב מתבגרים קשורה לשימוש לרעה באלכוהול.
בארצות הברית כ-30% מהתאבדויות קשורות לשימוש לרעה באלכוהול.
שימוש לרעה באלכוהול קשור גם לסיכון מוגבר לביצוע עבירות פליליות כולל התעללות בילדים, אלימות במשפחה, אונס, פריצות ותקיפה.
קנאביס עלול לעורר התקפי פאניקה, והוא עלול לגרום למצב הדומה לדיסתימיה.
מחקרים מצאו כי שימוש יומיומי בקנאביס ושימוש בקנאביס בעל אחוזי THC גבוהים קשורים לסיכוי גבוה יותר לפתח סכיזופרניה והפרעות פסיכוטיות אחרות.
בנזודיאזפינים הם הסמים הבולטים ביותר לגרימת תופעות גמילה ממושכות, כאשר הסימפטומים נמשכים לעיתים שנים לאחר הפסקת השימוש.
שימוש לרעה בסמים מעוררי הזיות עלול לעורר תופעות פסיכוטיות אחרות זמן רב לאחר הפסקת השימוש.
חרדה ודיכאון נגרמים בדרך כלל על ידי שימוש לרעה באלכוהול, וברוב המקרים הם מתפוגגים לאחר הפסקה מוחלטת מאלכוהול.
באופן דומה, אף על פי ששימוש לרעהה בסמים עשוי לגרום לשינויים רבים במוח, ישנן ראיות מסוימות לכך שרבים מהשינויים הללו נעלמים לאחר התנזרות ממושכת מהחומר הנצרך.
"שימי פס" הוא סינגל של הזמרים הישראלים עדן חסון ואלה לי להב, אשר יצא לאור ב-16 ביוני 2021, כשיר הרשמי של מצעד הגאווה בתל אביב לשנת 2021. השיר נכתב והופק על ידי חסון, יחד עם צמד המוזיקאים דולי ופן והפזמונאי יעקב למאי.
ב-9 במאי 2021 הוכרז בכלי התקשורת כי חסון ולהב הקליטו יחד את השיר הרשמי של מצעד הגאווה בתל אביב לשנת 2021, הנקרא "שימי פס", אשר צפוי לצאת במהלך חודש יוני.
בנוסף, הוכרז על ידי ערב טוב עם גיא פינס כי להב היא הזמרת הראשונה שמבצעת את השיר הרשמי של מצעד הגאווה בתל אביב אשר משתייכת לקהילה הגאה.
בהמשך, ב-8 ביוני, פורסם בישראל היום כי החלו צילומי הווידאו קליפ לשיר.
במקור, את השיר הקליטה הזמרת נועה קירל, אך לבסוף היא החליטה לוותר על השיר לטובת דואט עם הזמר עומר אדם להמנון הלאומי של ישראל, "התקווה".
דודי פטימר ממעריב אונליין העניק לשיר ביקורת שלילית וציין כי השיר הוא "פופ קצבי שמספק את הסחורה המרימה אך מלבד זה?
אין בו כלום", והוסיף כי "אין בשיר הזה אלמנט שהוא לא טראש זול".
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי, באתרו "יוסמיוסיק", העניק גם הוא ביקורת שלילית לשיר, ואמר כי "זה לא השיר שאמור לייצג" את הקהילה הגאה, והוסיף כי "זה מוצר מגלומני של יצרני פופ קל משקל שהתנפח לפרויקט בומבסטי סתמי נטול הומור ונשמה".
עם זאת, בכאן 11 קיבל השיר ביקורת חיובית ונכתב כי "עם הפקה מוזיקלית פופית מהודקת וטקסט חצוף עם מסרים של חופש מהגדרות ותעופה עצמית - נראה שמדובר בלהיט קיצי מדבק".
ב-Time Out ישראל תואר השיר כ"לוהט" ונכתב כי "בניגוד להמנונים קודמים, לא תשמעו כאן את הסלנג הלהט"בי שלרוב מככב בשירים מסוג זה.
אין לארד, אין וודג' ואין פאטוץ' – אבל יש מסר".
הווידאו קליפ הרשמי של "שימי פס" פורסם ב-16 ביוני 2021. באחת מהסצנות, ישנה מחווה שנעשתה עבור הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל, כשאלה לי לבושה בצורה דומה לאינטרנשיונל כפי שזו נראית בעטיפת אלבום האולפן השני שלה, אומפטמפה (1994).
אלה לי אוחזת בסוכרייה על מקל בצורת סמיילי.
אזורתאריך יציאהפורמטגרסהחברת תקליטיםמקורעולם16 ביוני 2021סטרימינג • הורדה דיגיטליתרגילהשרית • טדי1 ביולי 2021רמיקס מאת איתי גלו
"שימני כחותם" הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת הישראלית אביבה אבידן.
את האלבום הוציאה במחצית שנת 1998 לאור חברת התקליטים האחים ראובני.
שיר הנושא של האלבום נכתב והולחן על ידי מיכל חזון ועוזי חיטמן, ושיר נוסף "אחרי האהבה" נכתב והולחן על ידי אהוד מנור ורון שובל.
אריה ברקוביץ' עיבד את מרבית רצועות האלבום.
בנוסף, בלטו ממנו השירים "כמו סירה טרופה" ו"גונב הלבבות".
קלידים: אריה ברקוביץ', בצלאל גלעדי(בשיר 3)
כינורות: ילמז טשצישמה, סמיר שוקרי (בשיר 8)
שימוש לרעה בסמכות המכוננת היא דוקטרינה המשמשת בבג"ץ כעילה לפסילתו של חוק יסוד או תיקון לחוק יסוד.
העתירה לביטול הוראת השעה התקבלה באופן חלקי, כך שהוצאה התראת בטלות מובהקת, לפיה "אין עוד מקום לתקן את חוק היסוד ולכונן תקציב שאינו חד-שנתי על דרך הוראת שעה; וככל שכך ייעשה, צפוי הוא לביטול על פי התראה זו."
בשנת 2020, במהלך משבר הקורונה ובעקבות קשיים קואליציוניים, התקשתה ממשלת ישראל ה-35 להעביר תקציב בזמן הקבוע בחוק והתעוררה מחלוקת בין מפלגות בממשלה.
במאי 2021, ברוב של 6 נגד 3 שופטים, קיבל בג"ץ את העתירות וקבע התראת בטלות לתיקון אחד הסעיפים בחוק היסוד, בגין שימוש לרעה בסמכות המכוננת:
בתיקון נקבע בין השאר כי תקופת הצינון בשל קלון הנדרשת עבור מינוי לשר אדם שהורשע בעבירה ונידון לעונש מאסר – חלה רק על מי שנגזר עליו עונש מאסר בפועל.
נגד התיקון הוגשו עתירות לבג"ץ.
היועצת המשפטית לממשלה סירבה להגן על החוק וכתבה בתגובה לבג"ץ כי לשיטתה יש לפסול את התיקון מפני שמדובר בשימוש לרעה בסמכות המכוננת של הכנסת.
ביום 6 באוגוסט 2023 הוציא בית המשפט העליון צו על תנאי וקבע כי על המשיבים ליתן טעם מדוע לא ייקבע שתחולתו של התיקון לא תהיה מידית, וכן כי הדיון בעתירה יישמע בפני הרכב מורחב של 11 שופטים.
ב-3 בינואר 2024 קבע בג"ץ ברוב של 6 שופטים מול 5 כי התיקון לחוק יחול רק מהכנסת הבאה.
ביולי 2023 אושר בכנסת תיקון מס' 3 לחוק יסוד: השפיטה כחלק מהרפורמה המשפטית, לפיו בית המשפט לא ידון בסבירות החלטותיהם של הממשלה, ראש הממשלה והשרים.
בעקבות צמצום זה של עילת הסבירות הוגשו מספר עתירות לבג"ץ, בטענה שעל בית המשפט לפסול את התיקון מכמה עילות, בתוכן שימוש לרעה בסמכות המכוננת.
נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות קבעה כי הדיון בעתירות ייערך בהרכב מלא של 15 שופטי בית המשפט העליון.
ב-1 בינואר 2024 נפסק בדעת רוב (12 מתוך 15 שופטים) שלבג"ץ נתונה הסמכות לקיים ביקורת שיפוטית על חוקי יסוד ולהתערב במקרים חריגים וקיצוניים שבהם הכנסת חרגה מסמכותה המכוננת.
בית המשפט העליון הוסיף ופסק בדעת רוב (8 מתוך 15 שופטים) כי יש להכריז על בטלותו של תיקון מס' 3 לחוק-יסוד: השפיטה.
אולם, רוב השופטים שקבעו כי יש לבטל את התיקון, ביססו זאת על כך שהכנסת חרגה מהסמכות המכוננת שלה, ולא על שימוש לרעה בסמכות המכוננת.
שימי (שמעון) גשייד (נולד ב-1985) הוא פעיל חברתי חרדי, מנכ"ל עמותת רחשי לב, מקים ומנהל ארגון חברים האחראי על תפעול מערך השירות הלאומי אזרחי לבני המגזר החרדי.
נולד באשדוד לראובן גשייד, מייסד ארגון רחשי לב.
בצעירותו למד בישיבת בית ישראל.
ב-2006 החל את שירותו הלאומי-אזרחי.
הוא שובץ לשירות של שנתיים במחלקה האונקולוגית בבית החולים שיבא, והקים שם, יחידת מבצעים לחולי סרטן לצד הצוותים הרפואיים.
השירות הוביל אותו להצטרף לעמותה שהקים אביו, רחשי לב, ובהמשך גם להקמת ארגון "חברים".
השתתף בתוכנית מעוז של אגף עתודות לישראל במשרד ראש הממשלה, במסגרתה למד בבית ספר למינהל עסקים אוניברסיטת הרווארד.
ב-2020 סיים קורס הכשרת דירקטורים ונושאי משרה בכירה באוניברסיטת בר-אילן.
ב-2024 נבחר על ידי שר הבריאות לשמש כחבר במועצת הבריאות מטעם ארגוני החולים.
ב-2006 נכנס לתפקידו כמנכ"ל עמותת רחשי לב - מרכז תמיכה ארצי לילדים חולי סרטן בישראל, הפועל בעיקר בבית החולים שיבא ובבית החולים דנה באיכילוב.
העמותה מקיימת פעילות יומיומית קבועה במחלקות האונקולוגיות, הכוללת שהות עם הילדים במחלקה, ליווי לבדיקות ולטיפולים, תמיכה במשפחות וסיוע כלכלי במקרה הצורך.
לארגון מעון יום ומרכזי פעילות ואירוח בבתי החולים שיבא ואיכילוב, הכוללים מערך ליווי בכל שעות היממה באמצעות צוות מקצועי, בנות שירות ומתנדבים המשתלבים במגוון מסלולי התנדבות.
בנוסף מפעיל הארגון מועדוניות נופש לילדים בעלי צרכים מיוחדים בכל רחבי הארץ.
העמותה מספקת גם סיוע רפואי, ייעוץ והכוונה, ציוד רפואי מתקדם למחלקות האונקולוגיות, מימון לתרופות שאינן בסל הבריאות, ומקדמת מחקרים וטיפולים ניסיוניים עבור ילדים שפרוטוקול הטיפול אינו עוזר להם.
כמו כן דואגת העמותה לשמח את הילדים החולים באמצעות הפקת ימי הולדת, מסיבות, ימי כיף, מחנות נופש והגשמת משאלות.
במסגרת זו, בשנת 2013 הפגיש את ילדי רחשי לב עם ליונל מסי ומועדון ברצלונה, בפגישה נכחו גם בני הזוג נתניהו.
ב-2017, נפגשו גשייד וילדה חולת סרטן עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ב-2019 ביקר בוותיקן יחד עם שלושה ילדים חולי סרטן מישראל ונפגש עם האפיפיור, וב-2022 נפגש יחד עם ילד חולה לוקמיה עם נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
ב-2020 סלומה זוראבישווילי נשיאת גאורגיה ביקרה במעון היום של הארגון.
בתום הביקור העניק לה גשייד את מגן לב הזהב של הארגון.
במהלך מלחמת חרבות ברזל גשייד היה מיוזמי את 'פרויקט מלחמ"ה' (ISEME) שצייד את רופאי המערך הלוחם בצה"ל במכשור מתקדם לרפואת חירום בשדה הקרב בעלות כוללת של 5 מיליון דולר.
ב-2013 הקים את ארגון חברים, האחראי על תפעול מערך השירות הלאומי האזרחי ומשלב את צעירי המגזר החרדי במסגרות שירות לאומי-אזרחי, תוך התאמה ושמירה על אורח חייהם.
הארגון כולל גם מערך קורסים על מנת לגשר על הפערים בחוסר לימודי הליבה, ולהסליל להמשך השתלבות בתעסוקה אזרחית.
הארגון עורך גם כנסי עידוד והוקרה מעת לעת.
במסגרת זו היה שותף להקמת השדולה למען השירות האזרחי לאומי בכנסת.
תעודת הצטיינות ממפכ"ל משטרת ישראל.
תעודת הצטיינות מראש הממשלה (אהוד אולמרט) על פעילותו בשירות האזרחי.
בדצמבר 2012 קיבל את מגן ראש עיריית אשדוד על תרומה לקהילה.
תעודת הוקרה משר הבריאות על פועלו במתן סיוע לחיילי צה"ל במלחמת חרבות ברזל.
ב-2020 נכנס לרשימת 40 הצעירים המבטיחים של גלובס.
גשייד נשוי לשרה ואב לשישה.
התקנות אינן מגדירות שימוש לרעה בהליכי משפט, אך מציינות שנכללים בו "פעולה בהליך שמטרתה או תוצאתה לשבשו, להשהותו או להטריד בעל דין, לרבות פעולה בלתי מידתית לאופי הדיון, לעלותו או למורכבותו."
בנפרד קובעות התקנות שעל בעלי הדין ובאי כוחם "לנהוג בתום לב ובהגינות דיונית תוך שהם מסייעים במימוש התכלית הדיונית".
עוד קודם להתייחסות המפורשת בתקנות לשימוש לרעה בהליכי משפט התייחסו בתי המשפט למושג זה, כנגזר מהדרישה להתנהגות בתום לב.
נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש דנה במאפייניו של שימוש לרעה בהליכי משפט:
השאלה מהו שימוש לרעה בהליך השיפוטי, אינה ניתנת לתשובה אחידה וממצה.
קשה להגדיר מראש מתי תעלה התנהגות של בעל-דין כדי ניצול לרעה של ההליך השיפוטי; קל יותר לזהות את הפסול שבהתנהגות זו כאשר נתקלים בה.
בדומה לעקרון תום-הלב, אף האיסור על ניצול לרעה של הליכי-משפט מבוסס בעיקרו על אמת-מידה אובייקטיבית, הנבחנת בהתאם לנסיבותיו של כל מקרה לגופו.
כוונותיו הסובייקטיביות של בעל-הדין והשאלה האם פעל בזדון עשויות להשליך על המסקנה האם עשה שימוש לרעה בהליכי משפט; עם זאת, עיקרו של המבחן בעניין זה הינו סבירות והגינות, קרי – כיצד היה נוהג בעל דין סביר והגון בנסיבות העניין.
התפיסה שבבסיס אמת-המידה האמורה הינה כי השמירה על האינטרס האישי של בעל-דין צריכה להיעשות תוך התחשבות בציפיות הדיוניות המוצדקות של הצדדים האחרים להליך, ותוך מילוי חובותיו של בעל-הדין כלפי בית-המשפט; זאת, על-מנת לאפשר דיון והכרעה במחלוקות שהובאו בפני בית-המשפט, תוך הבטחת הליך שיפוטי תקין והוגן לפרט ולציבור בכללותו.
בתי המשפט פסקו שלל סנקציות על שימוש לרעה בהליכי משפט.
עמד על כך שופט בית המשפט העליון אלכס שטיין:
דוקטרינת השימוש לרעה בהליכי משפט, כשמה כן היא, נועדה למנוע שימוש לרעה בהליכים וכן בזכויות ובכוחות שכללי הפרוצדורה מקנים לבעלי דין – זאת, על מנת למנוע בזבוז זמן שיפוטי, למזער את העלות החברתית הכוללת של התדיינות, וכן כדי להגן על בעלי דין מפני התנהלות פסולה ומזיקה של יריביהם.
כדי להגשים יעדים אלה, מסמיכה הדוקטרינה את בתי המשפט להטיל סנקציות שונות על בעלי דין שעושים שימוש לרעה בהליכים.
מטרתן של סנקציות אלה היא ליצור הרתעה מפני שימוש לרעה בהליכים ולהגן על כל אותם בעלי דין אשר נפגעים מהשימוש לרעה.
הדוקטרינה מטילה סנקציות אלה רק על מי שעשה שימוש לרעה בהליכי משפט בכוונת מכוון – זאת, כדי למנוע הרתעת יתר של תובעים ושל נתבעים ועל מנת שלא לחסום את גישתם של אנשים לבתי המשפט.
דוקטרינת השימוש לרעה נטועה אפוא הן במשפט הציבורי – בהיותה מכשיר אשר בא להבטיח את פועלה התקין של המערכת המשפטית – והן במשפט הפרטי, בהיותה מכשיר שנועד לכונן צדק מתקן בין הפוגע לנפגע.
מדובר בדוקטרינה משפטית כללית שחלה על כל מעשה אשר מהווה שימוש לרעה בהליכי משפט ואשר נעשה במתכוון, להבדיל מרשלנות או שגגה גרידא.
המניע להתקנת התקנות העוסקות בשימוש לרעה בהליכי משפט
שופט בית המשפט העליון נעם סולברג הציג את המניע לחקיקת התקנות העוסקות בשימוש לרעה בהליכי משפט:
חלק גדול מהתמריץ לשימוש לרעה בהליכי משפט, נובע מסלחנות יתר של המערכת המשפטית, שאינה גובה מחיר הולם עבור ניסיונות פסולים מעין אלו.
נוכח גישה מקלה זו, בעל דין הפועל באופן רציונלי, ועורך 'ניתוח כלכלי' בסיסי, מגיע למסקנה שהנזק שעתיד להיגרם לו, אם בכלל, משימוש לרעה בהליכי המשפט, קטן בהרבה מן התועלת שהוא עשוי להפיק מכך.
על כגון דא נאמר בתלמוד "לאו עכברא גנב אלא חורא גנב" (= אין להאשים את העכבר הגונב חיטים מבעל הבית, כי אם את החור שבאמצעותו עלה בידו להיכנס למקום הגנבה) (בבלי, קידושין נו, ע"ב).
כלל גדול לימדונו חכמינו: אין לתלות את הכֶּשֶׁל בפרט שכָּשַׁל, כי אם במערכת, אשר לא מנעה את דפוס הפעולה שהביא לכֶּשֶׁל.
נראה כי מחוקק-המשנה היה ער למצב הקיים, וביקש 'להפוך את המשוואה'.
מעתה ואילך, יֵדע כל בעל דין, כי אם יעשה שימוש לרעה בהליכי משפט, יֵצא מההליך וידיו על ראשו.
מחיקת כתב הטענות; הטלת הוצאות על הצד הגבוה לטובתו של הצד השני; והטלת הוצאות בשיעור משמעותי לטובת אוצר המדינה, כל אלה יובילו לכך ש'ניתוח כלכלי' שיתבצע אקס-אנטה, יצביע על חוסר הכדאיות הכלכלית הטמונה בשימוש לרעה בהליכי המשפט.
כך נוכל לעמוד על המשמר, ולוודא כי בפעולתנו כשופטים אנו מקדמים עשיית צדק, ומוֹנעים ניצול של מערכת המשפט, על-ידי בעלי אינטרסים זרים, אשר עלולים להסיג את הצדק לאחור.
בהתאם לגישה זו, בפסק דין שבו נקבע שבעלי דין עשו שימוש לרעה בהליכי משפט, הם חויבו בתשלום הוצאות בסכום כולל של 75,000 ש"ח.
הבחנה בין חוסר תום לב לשימוש לרעה בהליכי משפט
ההפרדה שבתקנות, בין התנהגות בחוסר תום לב, שלא נקבעה לה סנקציה מסוימת, לבין שימוש לרעה בהליכי משפט, מעשה שנקבעו לו הסנקציות האמורות לעיל, מובילה לצורך במבחן שישמש להבחנה בין חוסר תום לב לבין שימוש לרעה בהליכי משפט.
פרופ' יששכר רוזן-צבי הציע מבחן כזה:
"כוונת מחוקק המשנה הייתה להבחין בין פעולות שנועדו לסכל את היכולת לממש את התכלית של התקנות ולהשיג הישגים לא ראויים בתוך ההליך עצמו – המהוות חוסר תום לב, לבין פעולות שתכליתן לעשות שימוש בהליך המשפטי לשם השגת מטרות לא ראויות שהן זרות להליך – המהוות שימוש לרעה בהליכי משפט."
השופט סולברג התייחס אף הוא להבחנה זו:
בעל דין המנהל הליך משפטי, שמטרותיו לגיטימיות, יכול להשתמש בזכויותיו הדיוניות שלא בתום לב, ועדיין לא יעלה הדבר כדי שימוש לרעה בהליכי משפט.
יחד עם זאת, ישנם מקרים בעלי חומרה יתרה, שבהם עצם קיומו של ההליך המשפטי כולו – או של בקשה מסוימת המוגשת בגדרו – לא נועדו להגשמת המטרה הלגיטימית שעליה מצהיר בעל הדין, ומשמשים אך כ'חרב', שנועדה לקדם אינטרסים אחרים של אותו בעל דין או צדדים קשורים לו.
למקרים מעין אלו, התייחס מחוקק-המשנה בחומרה יתרה, משום שהם חותרים תחת תכליתו הבסיסית של ההליך השיפוטי.
דווקא הליך זה, המשמש מכשיר לעשיית צדק, הופך לכלי שרת בידי גורמים אינטרסנטיים, אשר באמצעותו מונעים את הצדק מלבוא.
השופט סולברג ציין שהמבחן שהציע פרופ' רוזן צבי "אינו ממצה דיו; הוא אינו לוכד ברשתו את כלל השימושים האפשריים לרעה בהליכי משפט, שבהם עוסקת התקנה.
יחד עם זאת, ברי כי גם מבחן זה, די בו כדי לקבוע, במקרים מובהקים, כי אכן נעשה שימוש לרעה בהליכי משפט."
השופט סולברג קבע כי "תביעות השתקה הן מקרה מובהק של שימוש לרעה בהליך משפטי, שכן יעודן – השגת תכליות הזרות וחיצוניות להליך זה.
פגיעתן הרעה של תביעות השתקה אינה נעוצה בתוצאה השיפוטית שמתקבלת באחריתן, אלא דווקא במחירים שגובה ההליך עצמו מן הנתבעים, בהיבטי לחצים נפשיים וכילוי משאבי זמן וממון".
השופט שטיין קבע כי "כלל זה [איסור על שימוש לרעה בהליכי משפט] אוסר על בעל דין לפתוח בהליך משפטי בהתבסס על טענה שקרית והסתרה מכוונת של עובדות מטריאליות, כאלה או אחרות.
כמו כן אוסר הוא על בעל דין לנסות ולעוות את הדין על ידי מתן עדות שקרית ביודעין.
איסורים כאמור יש לאכוף בנחישות, ביד קשה, ובאופן שירתיע בעלי דין מפני מתן עדות שקר ומעשים פסולים אחרים אשר מהווים שימוש לרעה בהליכי משפט.
התרופה הנכונה נגד מסירת עדות שקר על ידי בעל דין – כאשר העדות מתייחסת לעניין מהותי להתדיינות ונמסרת ביודעין מתוך כוונה להטות את תוצאת המשפט – היא מתן פסק דין לחובת השקרן (בנוסף לענישה פלילית ופסיקת הוצאות, עניינים שאינם עומדים לדיון כאן)."
שימי (שמשון) אליאל (נולד ב-21 בנובמבר 1964) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית כוכב יאיר צור יגאל בין השנים 2013 ל-2018.
למד בבית ספר להנדסאי תעופה טכני חיפה.
שירת בקבע בחיל אוויר בדרגת קצין.
למד מדע המדינה באוניברסיטה העברית ירושלים.
בבחירות המקומיות ב-2013 נבחר שימי אליאל לראשות המועצה המקומית כוכב יאיר צור יגאל, לאחר שגבר על יעקב ממן ראש המועצה המכהן.
הוא כיהן בתפקיד עד 2018, אז הוחלף על ידי יובל ארד.
במהלך כהונתו, המשיך היישוב להתפתח כקהילה איכותית בשרון המזרחי.
אליאל התנגד לאיחוד כוכב יאיר עם צור יצחק, ואכן מהלך כזה נמנע.
בשנת 2015 הוזמנה מועצת היישוב בראשותו של אליאל לוועדת החינוך התרבות והספורט בכנסת עקב מצוקת מקומות לימוד לילדי כוכב יאיר-צור יגאל.
"שימי ראש עליי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי שלומי שבת.
את השיר הוציאה ב-18 בפברואר 2025 לאור חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
"שימי ראש עליי" נכתב והולחן על ידי שלום מיכאלשווילי, אור מילשטוק ועמרי קסטן.
על הפקתו המוזיקלית היה אחראי ליעד גרושקה.
השיר מתאר תחושות של קושי, בדידות ומאבק פנימי, תוך שימוש בדימויים של לילה, ירח ואטימות רגשית.
ברגעים הקשים, מופיעה דמות נשית שמביאה אור ותקווה, ומעניקה נחמה ומשמעות.
הדובר מתמסר אליה, מוכן לתת לה את כל כולו כדי לשמור עליה מפני המציאות הקשה.
הוא רואה בה רגע של שפיות בתוך הכאוס, וכאשר המשקל נעשה כבד מדי, היא משמשת לו עוגן, שמזכיר שיש אפשרות אחרת, דרך יציאה מהחושך.
"שימי ראש עליי" הפך ללהיט ברחבי ישראל.
הוא דורג בשיאו במקום השלישי במצעד הפזמונים של מדיה פורסט ישראל, המבוסס על נתוני איירפליי שבועיים במדינה.
השיר נכתב על ידי סולן הלהקה עמרי גליקמן והולחן על ידי Alberto D'Ascola (אלבורוזי), את השיר הפיק דני פילוני (פילוני) שגם הפיק את האלבום.
שִׁימְפַּנְזָה (שם מדעי: Pan) הוא סוג של קוף אדם במשפחת ההומינידיים, הכולל שני מינים: השימפנזה המצוי (Pan troglodytes), והבונובו (Pan paniscus).
שני המינים חיים בעיקר ביערות גשם טרופיים במערב ובמרכז אפריקה, והגבול הטבעי בין אזורי תפוצתם הוא נהר הקונגו ואגן הקונגו.
השימפנזה הוא הקרוב ביותר לאדם מכל שאר בעלי החיים בימינו, ומכאן העניין המדעי והציבורי בו.
המילה "שימפנזה" מקורה במילה "קיבילי-צ'ימפנזה" באחת משפות בנטו המדוברת באנגולה, שמובנה "קוף אדם", וייתכן שפירושה המילולי "איש מחקה".
באנגלית המילה מבוטאת "צ'ימפנזי" (chimpanzee) ולעיתים מקוצרת בלשון חיבה ל"צ'ימפ" (chimp).
השם המדעי של הסוג Pan נטבע בשנת 1816 על ידי חוקר הטבע הגרמני לורנץ אוקן (Lorenz Oken; 1779–1851), על שמו של האל פאן המתואר במיתולוגיה היוונית בדמות סאטיר.
במשך שנים רבות נחשב השימפנזה המצוי כמין היחיד בסוג שימפנזה, ולכן גם כיום מילה זו משמשת לעיתים קרובות לתיאור המין שימפנזה מצוי.
בשנת 1929 תואר לראשונה המין השני בסוג – בונובו.
במינוח מדעי "שימפנזה" הוא שם הסוג, אשר כולל את המינים "שימפנזה מצוי" ובונובו.
סוג השימפנזה הוא אחד מתוך ארבעה סוגים החיים כיום במשפחת ההומינידיים.
שלושת האחרים הם הגורילה, האורנגאוטן והאדם.
בעבר ייחדו משפחת ההומינידיים לאדם ולסוגים נכחדים הקרובים יותר לאדם מאשר לכל קוף אדם אחר, כמו אוסטרלופיתקוס, אך בשנות ה-60 חישובי קרבה על פי רצפי הגנום שלהם הראו לראשונה שקופי האדם הגדולים קרובים מאוד לאדם ואין הצדקה להפרידם למשפחה אחרת.
לאחר שקופי האדם הגדולים הוכנסו למשפחת ההומינידיים התעורר צורך ביחידות טקסונומיות קטנות יותר שיבדילו בין שושלת האדם לשאר קופי האדם.
יחידות אלו היו צריכות להתחשב בכך שלפי רצפי הגנום שלהם, סוג השימפנזה קרוב יותר לאדם מאשר לגורילה, והגורילה קרוב יותר לשימפנזה ולאדם מאשר לאורנגאוטן.
לצורך זה הוצעו רמות השבט והתת-שבט.
סוג השימפנזה מסווג לאותו שבט עם סוג האדם, אך יוחד לו תת-שבט נפרד – הפאנינים (Panina).
שם זה נגזר משם הסוג הלטיני של השימפנזה Pan.
כאשר מתעלמים מסוגים ומינים נכחדים ומציינים רק את אלו החיים בימינו, סיווג זה נראה כלהלן:
מין: שימפנזה מצוי (Pan troglodytes)
לעיתים נשמעות בציבור טענות שגויות שהבונובו קרוב יותר לאדם מאשר מין השימפנזה המצוי (או לעיתים להפך).
מכיוון ששני המינים מסווגים לסוג שימפנזה, קרבתם הגנטית לאדם זהה.
ההבדלים האנטומיים בין השימפנזה המצוי לבונובו מועטים.
למרות שמו, הבונובו אינו קטן בהרבה מן השימפנזה המצוי, אך הוא בעל מבנה גוף קל ועדין יותר.
משקלם של שימפנזים מצויים הוא 40 עד 60 ק"ג בזכרים ו-32 עד 47 ק"ג בנקבות.
משקל הבונובו הוא בממוצע 39 ק"ג בזכרים ו-31 ק"ג בנקבות.
הבדלים משמעותיים יותר בין שני המינים נמצאו בהתנהגותם החברתית והמינית.
בלהקות שימפנזים מצויים הזכרים הם בעלי מעמד שליט על הנקבות, בעוד שבלהקות בונובו הנקבות בעלות מעמד שליט על הזכרים.
נקבות הבונובו דומות לנקבות האדם בכך שהן מסוגלות להזדווג גם מחוץ לתקופת הביוץ שלהן, בעוד שנקבות שימפנזים מצויים, בדומה למרבית שאר נקבות היונקים, מתייחמות ומקיימות פעילות מינית רק בתקופת הביוץ.
בונובו מרבים לקיים יחסי מין ביניהם, הטרוסקסואלים ולעיתים רחוקות הומוסקסואלים, לא רק לצורך התרבות אלא גם לחיזוק קשרים חברתיים, סיום סכסוכים או לצורך הנאה מינית.
הם בעלי החיים היחידים מלבד האדם אשר לעיתים קרובות מזדווגים פנים אל פנים.
השימפנזים חיים בקבוצות גדולות אך לפעמים יעדיפו קבוצה קטנה כמו בעת חיפוש אחר מזון.
לכל חבר בקבוצה יש "מעמד חברתי", ברוב המקרים זכר מוביל בראש והוא אחראי למשל להילחם נגד טורפים.
כאשר זר יתקרב יתחילו השימפנזים לקרוא קריאות רמות כדי להרחיק את הזר, השימפנזים מתחלקים במזונם וכשאחד מוצא עץ פרי הוא יקרא על פי רוב לחבריו לבוא ולהצטרף.
שימפנזים חיים עד גיל 40–50 בטבע, אולם בשבי יכולים להגיע אף לגיל 60. השימפנזה המתועד כזקן בעולם היה כוכב הסרט טרזן, צ'יטה, שנפטר ב-2011 בגיל 80.
הנקבה יכולה להמליט אחת לחמש או שש שנים ובכל חייה היא תביא בסך הכל עד חמישה ולדות.
הקופיף נולד במשקל של כקילוגרם וחצי, ועד גיל ארבע או חמש יישן לידה ויינק מחלבה.
לתינוק השימפנזה ילדות ארוכה מכיוון שהוא צריך ללמוד רבות כיצד להסתדר בכוחות עצמו, כשהשימפנזה נולד הוא בצבע ורוד צהוב ובמשך הזמן הצבע מתכהה.
שימפנזה מצוי (שם מדעי: Pan troglodytes) הוא מין של קוף-אדם בסוג שימפנזה.
השימפנזה המצוי הוא אחד משני מינים בסוג זה, והמין האחר הוא בונובו.
שני מינים אלו הם הקרובים ביותר לאדם מכל שאר בעלי החיים הקיימים בימינו, ומכאן העניין המדעי והציבורי בהם.
תפוצתו של השימפנזה המצוי במרכז אפריקה, בדרך-כלל ביער גשם טרופי כמו אגן הקונגו.
הוא מטפס על עצים אך חי חלק ניכר מזמנו גם על הקרקע.
הוא הולך על ארבע תוך הישענות על החלק החיצוני של פרקי אצבעות ידיו, ולעיתים מזדקף על רגליו האחוריות.
משקל גופו מעט גדול משל הבונובו, אך קטן בממוצע משל האדם.
לעומת זאת זרועותיו ארוכות מזרועות אדם, וכוחו הפיזי גדול בהרבה.
הוא אוכל-כול הניזון בעיקר מפירות, וכן הוא צד יונקים קטנים.
השימפנזה המצוי הוא בעל חיים חברותי מאוד החי בלהקות בנות 20 עד 80 פרטים, שמקיימים ביניהם מדרג חברתי.
בניגוד לבונובו, אצל השימפנזה המצוי מעמד הזכרים גבוה ממעמד הנקבות.
השימפנזה המצוי נחשב לאחד ממיני בעלי החיים האינטליגנטיים ביותר.
בטבע הם משתמשים במגוון כלים, כגון מקלות לשליית טרמיטים ואבנים לפיצוח אגוזים, ולעיתים אף מתאימים כלים אלו לשימוש הרצוי באופנים פשוטים.
מאחר שהם לומדים כישורים כאלה באמצעות חיקוי שימפנזים אחרים, נוצרות אצלם בטבע תרבויות האופייניות לכל קהילה ושונות במנהגיהן מאלו של קהילות אחרות.
בשביה הם לומדים להשתמש במגוון כלים של בני-אדם, לתקשר עמם בשפות סימנים, ולזהות עצמם במראה.
השימפנזה המצוי הוא מין בסכנת הכחדה.
מעריכים כי רק מאה אלף עד מאתיים אלף פרטים חיים כיום בטבע, ומספרם הולך ומתמעט.
מספר איומים חברו יחד לפגיעה הקשה באוכלוסיית הבר של המין, בעיקר ציד בידי אדם, בירוא יערות בהם הוא חי, ומגפות של מחלות זיהומיות המועברות ככל הנראה מבני-אדם.
בעברית המילה נשמעת, בשל סיומת הה', כלשון נקבה ולכן יש המתייחסים אל הזכר במילה "שימפנז", אך אין זה מינוח תקני.
עד שנת 1929 נחשב השימפנזה המצוי למין היחיד בסוג שימפנזה, ולכן גם כיום מילה זו משתמשת לעיתים לתיאור המין שימפנזה מצוי.
לעיתים קרובות יכונה השימפנזה המצוי במילה "שימפנזה" והשימפנזה הננסי בשמו האפריקאי "בונובו".
אך במינוח מדעי "שימפנזה" הוא שם הסוג, אשר כולל את המינים "שימפנזה מצוי" ו"שימפנזה ננסי".
השם המדעי Pan troglodytes משקף את הבלבול הרב ששרר במעמדו הטקסונומי של המין בראשית המחקר המדעי בו, כמו גם את ההשפעה של מיתוסים ואגדות.
פירוש שם המין troglodytes ביוונית הוא "שוכן מערות", שם בלתי-מתאים שכן השימפנזה המצוי אינו שוכן במערות.
שם זה נטבע במקור במאה ה-17 על ידי חוקר הטבע השוודי קארולוס ליניאוס כשם המין Homo troglodytes (כלומר: "אדם שוכן מערות") לציון שבט אדם אגדי שהתקיים על פי השמועה באפריקה.
שם זה שונה בשנת 1776 ל-Simia troglodytes (יוונית: "קוף שוכן מערות") על ידי חוקר הטבע הגרמני יוהאן פרידריך בלומנבאך (Johann Friedrich Blumenbach; 1840-1752).
ולבסוף הועדף שם הסוג Pan שהגדיר בשנת 1816 חוקר הטבע הגרמני לורנץ אוקן (Lorenz Oken; 1851-1779), על שמו של האל פאן.
אל זה מתואר במיתולוגיה היוונית בדמות סאטיר, שדמיונו לשימפנזה קלוש למדי.
השימפנזה המצוי הוא אחד משני מינים בסוג השימפנזה (Pan).
המין השני הוא בונובו (Pan paniscus), הדומה לשימפנזה המצוי, אך הוא מעט קטן ובעל מבנה גוף עדין יותר.
עד היום הוגדרו ארבעה תת-מינים של השימפנזה המצוי, הנבדלים זה מזה בעיקר באזור תפוצתם באפריקה:
תת-המין המרכז-אפריקני או בשמו המדעי, (Pan troglodytes troglodytes) שתפוצתו בעיקר בגבון, ברפובליקה של קונגו, וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, וכן בקמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, וגינאה המשוונית.
תת-המין המזרח-אפריקני (Pan troglodytes schweinfurthii) שתפוצתו בטנזניה, רואנדה, בורונדי, אוגנדה, זמביה והרפובליקה המרכז-אפריקאית.
תת-המין המערב-אפריקני (Pan troglodytes verus) שתפוצתו בסנגל, גינאה, גינאה ביסאו, סיירה לאון, חוף השנהב, ליבריה ומאלי.
תת-המין הניגרי-קמרוני (Pan troglodytes ellioti, ידוע גם בשם המדעי Pan troglodytes vellerosus) שתפוצתו בעיקר בניגריה וקמרון.
ההבדלים החיצוניים בין תת-מינים אלו אינם מובהקים, פרט לנטייה למידות גוף קטנות יותר אצל תת-המין המערב-אפריקני.
מחקרים גנטיים מראים כי תת-המין המערב-אפריקני ותת-המין הניגרי-קמרוני אכן היו מבודדים יחסית זה מזה ומן האחרים במשך מאות אלפי שנים, אך אין הבדלים גנטיים משמעותיים בין תת-המין המרכז-אפריקני והמזרח-אפריקני.
למרות זאת משתמשים במינוח של תת-המינים האלו, הנמצאים כולם בסכנת הכחדה, לצורכי שימורם והגנה עליהם.
כמו כל קופי האדם, גם השימפנזה המצוי הוא פרימט חסר זנב.
גפיו ארוכות וגמישות, בעלות חמש אצבעות בכל גפה.
האצבעות ארוכות ומפותחות, ומצוידות בציפורניים שטוחות בדומה לאדם, במקום בטפרים כמו אצל מרבית היונקים.
כף הרגל דומה במבנה שלה לכף היד, כמו גם למבנה של כף יד אנושית, עם בוהן מנוגד לשאר האצבעות, ומותאמת ללפיתת ענפים ולא להליכה.
בכף היד של השימפנזה, האצבעות ארוכות וחזקות מאצבעות אדם, פרט לאגודל שהוא קצר ופחות מפותח.
לשימפנזה המצוי אפרכסות אוזניים דמויות קונכייה בצידי הראש, עיניים גדולות מכוונות קדימה, ועור פנים ללא שיער.
נוסחת השיניים שלו זהה לזו של האדם ושל כל שאר הקופים צרי האף: שתי חותכות, ניב אחד, שתי קדם-טוחנות ושלוש טוחנות בכל רבע לסת, ובסך הכל 32 שיניים.
אך בניגוד לאדם (ובדומה לשאר קופי האדם), ניבי השימפנזה המצוי ארוכים וחדים, בעיקר אצל זכרים.
בדומה לקופי-אדם אחרים, שימפנזים מצויים מפגינים דו-צורתיות זוויגית בגודל גופם – הזכרים הבוגרים גדולים וחסונים, ומשקלם 40–60 ק"ג, בעוד הנקבות קטנות יותר, ומשקלן 32–47 ק"ג.
בשביה, שימפנזים מצויים לעיתים בעודף משקל כתוצאה משפע מזון עתיר קלוריות ותרגול מועט מדי, ועשויים להגיע למשקל של 80 ק"ג.
כשהם עומדים על ארבע, גובהם בכתפיים הוא 82 ס"מ בממוצע (זכרים ונקבות).
כשהם עומדים זקופים על שתיים גובהם בין 100 ל-170 ס"מ.
כמו אצל כל קופי האדם החיים כיום, זרועותיהם ארוכות בהרבה מרגליהם, ומוטת הזרועות שלהם (מקצה אצבעות יד אחת לקצה האצבעות של היד השנייה) גדולה פי 1.5 לערך מגובהם.
שימפנזים מצויים חסונים מאוד, והבוגרים חזקים מאתלטים אנושיים למרות משקל גופם הקטן יותר.
עם זאת, הטענה הנפוצה שהם חזקים פי חמישה עד עשרה מבני-אדם היא גוזמה, שמקורה במחקר ישן שהופרך.
גוף השימפנזה המצוי מכוסה בפרווה גסה בצבע שחור (לעיתים חום כהה מאוד), פרט לפניו, אוזניו וכפות ידיו ורגליו החשופים.
הגבות והשיער בתחתית הסנטר לעיתים לבנים.
הגורים נולדים עם ציצת שיער לבנה הדומה לזנבנב קצר על אחוריהם, אשר משחירה עם התבגרותם.
צבע העור החשוף בהיר מאוד אצל גורים, ועם הגיל הוא נוטה להתכהות במידה משתנה אצל שימפנזים שונים, לעיתים עד כדי עור שחור לחלוטין.
לשימפנזה המצוי עיניים חומות (בדומה למרבית היונקים שאינם בני-אדם, "לובן העין" שלו איננו לבן), ומעליהן רכסי גבות מפותחים, בעיקר בזכרים, אם כי לא במידה רבה כמו אצל הגורילה.
לסתותיו בולטות לפנים, אפו קטן ושטוח ושפתיו דקות וגמישות.
בדומה למרבית הקופים צרי האף, עכוזו של השימפנזה המצוי מרופד ב"תפיחות שת" – עור קשה וחשוף המאפשר לו ישיבה נוחה על ענפי עצים או על מצע קשה אחר.
אצל נקבות בתקופת הייחום, תפיחות השת מתנפחות ומקבלות צבע ורדרד, המושך מינית את הזכרים.
בזכרי השימפנזה המצוי, האשכים גדולים יותר מאשר בכל מין אחר של קוף אדם, פי ארבעה מאלו של זכרי גורילה שגופם גדול בהרבה, ככל הנראה משום שייצור מוגבר של תאי זרע נדרש בשיטת הרבייה הייחודית למין, שבו כל נקבות הלהקה מזדווגות עם כל הזכרים .
תוחלת החיים של שימפנזים בטבע בין 40 ל-45 שנה.
הגיל המבוגר ביותר תועד כנראה אצל זכר בשם גרגור (Gregoire) שמת במקלט השייך למכון של ג'יין גודול ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בגיל 62 שנה.
ההיסטוריה האבולוציונית של הסוג שימפנזה בכלל ושל השימפנזה המצוי בפרט עדיין לוטה בערפל, משום שמאובנים של הסוג נדירים ביותר.
עד שנת 2005 לא נתגלו כלל מאובני שימפנזים, למרות השפע היחסי של מאובני הומינידים אחרים מהסוגים אדם ואוסטרלופיתקוס באפריקה.
ייתכן שמקום המחיה של השימפנזים ביערות טרופיים גרם לתנאי הרבדה ושימור גרועים במיוחד של שרידיהם, בהשוואה למינים שוכני אזורים פתוחים או יבשים יותר.
בשנת 2005 פורסמו לראשונה מאובנים מהסוג שימפנזה: מספר שיניים שנמצאו, באופן מפתיע, בחלק המזרחי של הבקע הסורי-אפריקני בקניה, בשכבה גאולוגית שגילה כחצי מיליון שנה.
מידות השיניים מזכירות את השימפנזה המצוי יותר מאשר את הבונובו, אך בשל הממצא החלקי קשה להעריך בוודאות אם אמנם אלה שרידיו הקדומים ביותר הידועים של השימפנזה המצוי.
המאובנים עשויים לייצג גם מין נכחד ולא ידוע למדע של שימפנזה.
תגלית זו מספקת אישוש לכך שתחום התפוצה של הסוג נמתח בתור הפליסטוקן מאות קילומטרים מזרחית מאשר התפוצה היום, וכי עמק הבקע לא הציב מכשול להתפשטות השימפנזים.
בנוסף, נראה כי לשימפנזים ולאדם היסטוריה ארוכה מאוד של דו-קיום במזרח אפריקה; אוכלוסייה של שימפנזים התקיימה בזמן ובמקום חופפים למיני האדם הקדומים כדוגמת ההומו ארקטוס שנתגלו אף הם באותן שכבות.
בגלל נדירות המאובנים, מרבית הידע לגבי האבולוציה של המין מקורה במחקר הגנטי שלו.
הודות לקרבתו לאדם, השימפנזה המצוי היה אחד ממיני היונקים הראשונים שהגנום שלו פוענח.
פרויקט גנום השימפנזה החל רשמית בדצמבר 2003, על ידי תאגיד בינלאומי של מכוני מחקר ואוניברסיטאות בעולם.
בשנת 2005 פרסם צוות הפרויקט "טיוטה" של רצף הגנום כולו.
המגוון הגנטי במין השימפנזה המצוי נחקר על-מנת להשוותו עם המגוון הגנטי במין האדם.
לצורך מחקרים אלו נאספו דגימות רוק, דם וצואה משימפנזים במקומות חיותם הטבעיים באפריקה, וחלקים מן הגנום שלהם מופו והושוו זה לזה.
נמצא כי המגוון הגנטי בין שימפנזים מצויים גדול משמעותית מזה שבין בני-אדם מרחבי העולם, אף על פי שהשימפנזים חיים אך ורק באזור המשווני באפריקה.
ממצא זה תומך בסברה שהמין האנושי בן-ימינו הוא צעיר מבחינה אבולוציונית והומוגני יחסית מבחינה גנטית, ואין הצדקה לחלוקתו לגזעים או תת-מינים.
למעשה, מחקרים אלו מצאו כי גם בשימפנזה המצוי אין הצדקה להפרדה בין תת-המין המזרח-אפריקני לתת-המין המרכז אפריקני.
עם זאת, חישובי שעון מולקולרי במספר מחקרים בלתי-תלויים הראו שתת-המין המערב-אפריקני ותת-המין הניגרי-קמרוני התפצלו זה מזה ומשאר תת-המינים לפני כמה מאות אלפי שנים.
זהו זמן הדומה לזמן ההתפצלות של בני אדם בני-ימינו מן הניאנדרטלים.
בנוסף, מחקרים אלו מראים שמין השימפנזה המצוי ומין הבונובו התפצלו זה מזה לפני כמיליון עד שני מיליון שנים, אף על פי ששניהם חיים באפריקה המשוונית ורק נהר הקונגו מבדיל בין תחומי התפוצה שלהם.
מצירוף הידע מן הגנטיקה ומן המאובנים ניתן אם כן להסיק עץ פילוגנטי מקורב:
אב קדמון משותף אדם-שימפנזה (התפצל לפני 8 עד 4 מיליון שנה על פי שעון מולקולרי)
סוג: שימפנזה (תאריך לא ידוע בין 8 ל 1 מיליון שנה לפני זמננו על פי שעון מולקולרי)
תת-מין: שימפנזה מצוי מערב-אפריקני (לפני כחצי מיליון שנה על פי שעון מולקולרי).
תת-מין: שימפנזה מצוי ניגרי-קמרוני (לפני כ-300 אלף שנה על פי שעון מולקולרי).
תת-מין: שימפנזה מצוי מרכז-אפריקני ומזרח-אפריקני (לפני כ-300 אלף שנה על פי שעון מולקולרי).
מין או תת-מין: אדם ניאנדרטלי (לפני כ-300 אלף שנה על פי שעון מולקולרי ותארוך מאובנים).
תת-מין: אדם מודרני (לפני כ-200 אלף שנה על פי שעון מולקולרי ותארוך מאובנים).
תחום תפוצתו הטבעי של השימפנזה המצוי באזור הטרופי שבמרכז אפריקה, ברצועה רחבה המשתרעת מסנגל לחופי האוקיינוס האטלנטי במערב ועד טנזניה במזרח, בקצהו הדרומי של הבקע הסורי-אפריקני.
ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, נהר הקונגו מפריד בין אזורי התפוצה של הבונובו מדרום לנהר ושל השימפנזה המצוי מצפונו.
יישוב אדם ובירוא יערות מגבילים כיום את תפוצת השימפנזה המצוי לאזורים מבודדים בתוך תחום התפוצה הזה.
מעריכים כי מרבית אוכלוסיית הבר של המין, כ-77%, מרוכזת בשתי מדינות בלבד – גבון וקונגו.
בפארק אודאלה בקונגו נמדדה הצפיפות הגדולה ביותר של שימפנזים בטבע – למעלה משני פרטים לק"מ מרובע.