tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2021, היוק-קיו זומן לנבחרת דרום קוריאה עד גיל 23. הוא שיחק בשלושה משחקים בטורניר גביע אסיה עד גיל 23, אך הנבחרת הודחה ברבע הגמר על ידי נבחרת יפן.
בכדורגל, קוון או שופט עזר הוא גורם רשמי המסייע לשופט ביישום חוקת הכדורגל במהלך המשחק.
אף שאין חובה על פי חוקי המשחק לכלול קוונים, ברוב הליגות המקצועניות של הכדורגל, צוות השיפוט כולל את השופט הראשי ושני קוונים.
תפקידיהם העיקריים של הקוונים כוללים קביעה מתי הכדור יצא משטח המגרש – כולל איזו קבוצה זכאית לקבל הוצאת חוץ, קביעה האם התבצע נבדל, ומתן ייעוץ לשופט כאשר מתרחשת עבירה על חוקי המשחק מחוץ לשדה ראייתו.
הקוונים ממוקמים לרוב משני צידי המגרש, וכל אחד מהם מכסה מחצית שונה של המגרש.
ברמות הגבוהות יותר של המשחק, ישנו גם שופט רביעי המסייע לשופט הראשי.
תפקידיו של השופט הרביעי הם לרוב אדמיניסטרטיביים, כמו פיקוח על תהליכי החילוף.
השופט הרביעי לרוב שוהה באזורי הטכניקה של הקבוצות במהלך המשחק.
חוקי התחרות מגדירים את ההליכים להחלפת שופטים במקרה שהם אינם יכולים להמשיך בתפקידם.
השופט הרביעי בדרך כלל יחליף את השופט הראשי או את אחד משופטי העוזר במקרה כזה.
החוק מאפשר גם שופטי עזר נוספים, אשר תפקידם העיקרי הוא להחליף חברי צוות שיפוט אם יש צורך בכך.
במשחקים ברמה גבוהה מאוד עשויים להיות עוזרי שופט נוספים.
עוזרי שופט נוספים ממוקמים לצפות בתקריות ליד שני השערים.
שופטים עוזרי וידאו צופים בצילומי המשחק ויכולים לייעץ לשופט לבחון החלטות שאולי היו שגויות.
במשחקים ברמה הגבוהה ביותר יכולים להיות שופטי עוזר נוספים, הממוקמים קרוב לשערים לצורך צפייה באירועים לידם.
שופטים אלה, כמו גם שופטי ה-VAR, צופים בצילומי המשחק ומייעצים לשופט לגבי החלטות שאולי היו שגויות.
השופט הראשי הוא הפוסק הסופי בכל הנוגע לחוקי המשחק במהלך התחרות.
החלטות שופטי העוזר נחשבות לייעוץ בלבד, והשופט רשאי לבטלן לפי שיקול דעתו.
כפי שמפורט בחוק 6 של חוקי המשחק, צוות השיפוט עובד יחד לאכיפת החוקים במהלך המשחק, אם כי השופט הראשי הוא מקבל ההחלטות הסופי בכל עניין.
שופטי העוזר (כולל שופטי עוזר נוספים אם ישנם) והשופט הרביעי מצופים לייעץ לשופט במקרים בהם יש להם שדה ראייה טוב יותר לאירוע מסוים.
ברמות הגבוהות ביותר, במיוחד במשחקים הנערכים באצטדיונים גדולים, צוות השיפוט כולו עשוי להיות מצויד במיקרופונים אלחוטיים ואוזניות, כדי להקל על התקשורת הקולית למרחקים גדולים או במקומות רועשים.
צוות של עוזרים מאפשר החלפת שופטים במקרה שאחד מהם או יותר אינם יכולים להמשיך.
מערכת החלפה זו תלויה בהנחיות הארגון המנהל את התחרות.
קוונטין נורת'רופ בורדיק היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי.
כחבר במפלגת הליגה העצמאית-דמוקרטית של דקוטה הצפונית, ייצג את דקוטה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית (1959–1960) ובסנאט של ארצות הברית (1960–1992).
בזמן מותו, הוא היה הסנאטור בעל הכהונה השלישית באורכה (אחרי סטרום ת'ורמונד ורוברט בירד) מבין חברי הסנאט באותה העת.
קוונטין בורדיק נולד ב-19 ביוני 1908 במוניק, דקוטה הצפונית, כבן הבכור מבין שלושת ילדיהם של אשר לויד בורדיק ואמה ססיליה רוברטסון.
אביו היה פוליטיקאי רפובליקני שכיהן כסגן מושל דקוטה הצפונית (1911–1913) וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית (1935–1959).
אמו הייתה בתו של המתיישב הלבן הראשון באזור דקוטה הצפונית השוכנת ממערב לנהר פארק.
הוא היה אחיו של יוג'ין אלן בורדיק, שכיהן כשופט במחוז השיפוט החמישי של דקוטה הצפונית מ-1953 עד 1978. אחותו רוזמרי הייתה נשואה לרוברט וו.
לורינג, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אוהיו (1959–1961).
בשנת 1910, עבר בורדיק עם משפחתו לוויליסטון, שם אביו עסק בחקלאות ובעריכת דין.
כילד, הוא נהנה ללמוד לרתום פוני פראי בחוות אביו.
הוא למד בבתי ספר ציבוריים מקומיים, וסיים את לימודיו בתיכון ויליסטון ב-1926, שם היה נשיא הכיתה וראש קבוצת הפוטבול.
בורדיק למד את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת מינסוטה, וקיבל תואר ראשון עם השלמת הלימודים ב-1931. במהלך הקולג', הוא שיחק בקבוצת הפוטבול בתור חוסם אחורי עבור ברונקו נגורסקי, והיה נשיא אחוות סיגמא נו.
הוא סבל מפציעה בברך בפוטבול שפסלה אותו משירות צבאי במלחמת העולם השנייה.
ב-1932 קיבל את התואר במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מינסוטה והתקבל ללשכת עורכי הדין.
בורדיק הצטרף למשרד עורכי הדין של אביו בפארגו, שם ייעץ לחקלאים שאיים עליהם עיקול במהלך שנות השפל הגדול.
מאוחר יותר הוא נזכר, "אני מניח שרכשתי מצפון חברתי באותם ימים רעים, ומאז היה לי הרצון לפעול למען שיפור תנאי החיים של האנשים".
בשנת 1933, הוא נישא למרייטה ג'נקי; לזוג נולד בן אחד ושלוש בנות.
כמו אביו, בורדיק נעשה פעיל בפוליטיקה והצטרף לליגה הלא מפלגתית (NPL), קבוצה פופוליסטית-פרוגרסיבית שהייתה בעלת ברית של המפלגה הרפובליקנית.
כמועמד המפלגה, הוא התמודד ללא הצלחה לתפקיד התובע הכללי בשנים 1934 ו-1940, חבר הסנאט של המדינה ממחוז קאס ב-1936 וסגן מושל ב-1942.
בורדיק, שלדבריו האמין כי ה-NPL (המפלגה הפופולרית של דקוטה הצפונית) מחלקת את קולות הפרוגרסיבים במדינה, התחיל לקדם את רעיון חיבור ה-NPL עם המפלגה הדמוקרטית.
לאחר מכן הוא התמודד על תפקיד מושל דקוטה הצפונית ב-1946 כדמוקרטי, אך שוב לא הצליח להיבחר.
הוא היה ציר עבור סגן הנשיא לשעבר הנרי א.
וולאס, שהתמודד כמועמד המפלגה הפרוגרסיבית, בבחירות לנשיאות ב-1948.
בשנת 1956, התאחדה הליגה הלא-מפלגתית (NPL) עם המפלגה הדמוקרטית כדי ליצור את מפלגת הליגה העצמאית-דמוקרטית של דקוטה הצפונית.
באותה שנה, ספג בורדיק את הפסדו השישי והאחרון בבחירות, כאשר התמודד מול הסנאטור הרפובליקני המכהן מילטון יאנג על מושב בסנאט של ארצות הברית.
באביב 1958, אשר בורדיק, שחשש מתבוסה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, הציע להסיר את מועמדותו אם הליגה הלא-מפלגתית (NPL) תסכים לתמוך בבנו כמועמד מפלגת הליגה העצמאית-דמוקרטית למושבו בבית הנבחרים של ארצות הברית.
קוונטין קיבל את תמיכת ה-NPL באפריל ונבחר לנציג המחוז הכללי של דקוטה הצפונית בנובמבר שלאחר מכן.
הוא היה הראשון מטעם מפלגת הליגה העצמאית-דמוקרטית שנבחר לבית הנבחרים מדקוטה הצפונית.
במהלך כהונתו בבית הנבחרים, ברדיק כיהן כחבר בוועדת הפנים של בית הנבחרים, שם קידם את פרויקט ההטיה גאריסון שנועד לספק מים מנהר מיזורי לדקוטה הדרומית.
הוא קיבל דירוגים גבוהים מארגוני העובדים ומהאמריקאים למען פעולה דמוקרטית.
כמתנגד למדיניות החקלאות של ממשל אייזנהאואר, בנאום הבכורה שלו במליאת בית הנבחרים, קרא בודיק להתפטרותו של מזכיר החקלאות של ארצות הברית עזרא טאפט בנסון.
לאחר מותו של הסנאטור ויליאם לנגר בנובמבר 1959, התמודד בורדיק בבחירות מיוחדות ב-28 ביוני 1960, למלא את ארבע השנים וחצי שנותרו לתקופת כהונתו של לנגר.
יריבו הרפובליקני היה המושל ג'ון דייוויס.
במהלך הקמפיין, זכה בורדיק לתמיכה חזקה מאיגוד החקלאים הלאומי.
הוא קרא לתמיכה גבוהה במחירי התוצרת ולשליטה קפדנית בייצור דגנים עם עודפים גדולים.
הסיסמה של קמפיין הבחירות שלו, "להביס את בנסון עם ברדיק", התייחסה למזכיר החקלאות עזרא טאפט בנסון, שמדיניותו הייתה לא פופולרית בקרב חקלאי החיטה במדינה.
בורדיק ניצח בקושי את דייוויס בהפרש של 1,118 קולות.
תשעה ימים לאחר הבחירות, בורדיק האלמן התחתן עם ג'וסלין ברץ' פיטרסון.
היו לה שני ילדים מנישואיה הקודמים, ולשניים נולד בן משותף, גייג', שמת ב-23 במאי 1978 בגיל 16 לאחר שקיבל מכת חשמל ממלטשת חשמלית בבית המשפחה.
ב-8 באוגוסט 1960 התפטר בורדיק ממושבו בבית הנבחרים והושבע כחבר הסנאט של ארצות הברית.
הוא הבטיח כהונה מלאה של שש שנים בשנת 1964, שנה דמוקרטית במיוחד, לאחר שניצח את תומאס קלפ הרפובליקני.
בורדיק ניצח בקלות את קלפ בהתמודדות חוזרת ב-1970, שנה לאומית דמוקרטית נוספת, והמשיך להיבחר מחדש בפער גדול ב-1976, 1982 ו-1988.
בשנת 1987, מונה בורדיק ליושב ראש ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות של הסנאט.
בורדיק זכה לכינוי "מלך החזירים" (King of Pork) על התמקדותו כמעט בכל מאמציו החקיקתיים להבאת מימון פדרלי לדקוטה הצפונית, שהייתה מדינה כפרית, ענייה ופחות מפותחת מאחרות.
לקראת סוף חייו, סבל בורדיק מבעיות בריאות, כולל אשפוזים בגלל בעיות לב, ואף התקף לב קל.
בתום כהונתו, 76% מהתושבים בדקוטה הצפונית סברו כי עליו לפרוש ממושבו.
ב-8 בספטמבר 1992, בגיל 84, מת בורדיק מאי ספיקת לב, בבית החולים סנט לוק בפארגו, דקוטה הצפונית.
לאחר מותו של בורדיק, אלמנתו, ג'וסלין בורדיק, מונתה על ידי המושל ג'ורג' סינר למלא את מושבו לתקופת כהונה לא מלאה עד שיתקיימו בחירות מיוחדות.
קווליטאו בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק של ציוד בדיקה לתעשיית המוליכים למחצה.
חברת קווליטאו הוקמה בדצמבר 1993 על ידי גדי קריגר, דוקטור להנדסת חשמל, ששימש כיו"ר וכמנכ"ל שלה, ופיטר קוויבס.
החברה עוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק של ציוד בדיקה למעגלים משולבים בתעשיית המוליכים למחצה.
היא מפתחת את החומרה, את תוכנות ההפעלה וניתוח הנתונים, עזרים שונים ומשלבת בין הרכיבים הנכללים במערכות הבדיקה.
החברה פועלת בארצות הברית, בישראל, באירופה ובמזרח הרחוק, באמצעות שלוש חברות בנות בבעלותה המלאה: קווליטאו ארצות הברית, שבה מרוכז עיקר פעילות החברה, קווליטאו גרמניה וקווליטאו יפן.
בינואר 2000 הונפקו ניירות הערך של החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 2020 פרש קריגר מתפקיד היו"ר, ובשנת 2021 מכר את אחזקותיו בחברה ופרש מתפקיד המנכ"ל.
במקומו מונו ערן רום ליו"ר ויעקב הרשמן למנכ"ל ונשיא.
קריגר ממשיך לשמש יועץ להנהלת החברה.
קְוֶנְיָה (נהגה ; באנגלית: Quenya; בטֶנְגְוָּר:) היא שפה מתוכננת, אחת מכמה שפות שפיתח הבלשן והסופר ג'.
טולקין עבור העלפים בלגנדריום שלו.
את הרעיון לשפת עלפים הגה לראשונה טולקין בסביבות 1910. במהלך השנים שינה את הדקדוק רבות עד שהיה מרוצה ממנו כשאוצר המילים נותר יציב לאורך הזמן.
בהתחלה קרא טולקין לשפה בשם "עֲלְפִין", על שם דובריה, אך מאוחר יותר שינה את שמה מעלפין ל"קֶנְיָה" ולבסוף לקווניה.
השפה הפינית הייתה למקור השראה חשוב עבור השפה, לצד לטינית ואנגלית עתיקה, שבהן שלט טולקין.
יוונית ווולשית, שפות אחרות שטולקין שלט בהן במידה מסוימת, היו השראה אף הן (ולשית הייתה אחר כך מקור ההשראה העיקרי לשפת עלפים נוספת, סִינְדָרִין).
שפות גרמאניות עתיקות, ובפרט גותית, היו גם הן מקור השראה במהלך תהליך הפיתוח של השפה.
מאפיין יוצא דופן של קווניה כשפה מלאכותית היה העובדה שטולקין פיתח עבורה היסטוריה פנימית רחבה ביותר, ברמה שמיישרת קו יחד עם עומק היריעה הספרותית של הלגנדריום עצמו.
טולקין הרגיש שהשפות שלו מתפתחות ודינמיות לאורך השנים, בדיוק כמו השפות האמיתיות שחקר – לא כתוצאה מבידוד דובריהן, אלא כתוצאה מהגירה ומגע בין דוברי השפות השונות הללו.
בלגנדריום של טולקין, דהיינו העולם הספרותי שבו קיימת בין השאר עלילת "שר הטבעות", קווניה היא רק שפת עלפים אחת מבין כמה שפות שבהן מדברים העלפים.
משמעות השם קווניה היא "שפה" / "לשון", או בהשוואה לשפות גזעים אחרים שהעלפים יפגשו במהלך הזמן, "לשון העלפים", וכתוצאה מכך מכנים העלפים את עצמם "קְוֶנְדִי" ("הדוברים בלשון").
לאחר נדידת העלפים מאגם קוּיוּיֵנֶן והתפצלותם, נחשבה הקווניה לשפתם של שלוש עדות האֶלְדָר (העלפים הנעלים) הוַנְיָר, הנוֹלְדוֹר וחלק מעדת הטֵלֵרִי, אשר עזבו את הארץ התיכונה במסעם לוַלִינוֹר שבאָמָן כדי לחיות לצד הוַלָאר באֶלְדָמָר.
מבין שתי העדות שהגיעו לוולינור, רובה של אחת העדות האלו, הנולדור, חזר לארץ התיכונה, שם פגשו הנולדור את העלפים האפורים (הסינדר, הטלרי שנותרו בבלריאנד), דוברי הסינדרין.
בארץ התיכונה אימצו לבסוף הנולדור את הסינדרין כשפתם היומיומית והקווניה נותרה כשפה בשימוש ליטורגי ופואמי.
העדה השנייה, הווניר, שנותרה בוולינור, המשיכה את השימוש בקווניה.
כשהנולדור עזבו לארץ התיכונה התרחק בהדרגה הניב הנולדורי של השפה מהניב הווניארי המדובר בוולינור, ועבר שינויים בצליל ובדקדוק.
במהלך העידן הראשון הייתה קווניה לסמל מעמדם הרם של העלפים, בגלל קשרם הקרוב עם הולאר, אלי העולם; ואחר כך, כשהתהפכו היוצרות ותרבות העלפים הנעלה הלכה ודעכה במהלך העידנים השני עד השלישי, הפכה השפה לסמל שקיעתם.
למרות דעיכתם האיטית של העלפים, ידעה השפה פריצת דרך כאשר למדו אותה אנשי ממלכת האי נוּמֶנוֹר וצאצאיהם בעידנים השני והשלישי בהתאמה.
בעידן השלישי המשיכו יוצאי הנולדור לדבר קווניה, אולם כשפה שנייה.
קווניה המשיכה לשמש כשפה לדיבור וכתיבה, אך בעת הזו הייתה סינדרין שפת אמם של כל העלפים, שמקורה עוד בעלפים האפורים של בלריאנד.
נוכחות השפה בלגנדריום מצומצמת והאזכורים העלילתיים שלה מתרכזים בעיקר בשר הטבעות, כמו גם ביצירת הרקע שפורסמה לאחר מות טולקין, הסילמריליון.
הטקסט הארוך ביותר בשפה זאת שפורסם במהלך חיי טולקין הוא הפואמה: "נָמָרִיֶה" (קינת גלדריאל).
רוב הטקסטים בקווניה אינם בני יותר מכמה שורות.
במותו הותיר אחריו טולקין מספר יצירות לא גמורות כתובות בקווניה, לצד ניתוחים אקדמיים של השפה, שחוקרי טולקין אספו והוציאו לאור לאחר מכן במסגרת כתבי העת "Parma Eldalamberon" ו-"Vinyar Tengwar".
כשיצר את קווניה, טולקין מעולם לא דמיין כי היא תהיה חלק מהלגנדריום שלו, תזכה לפרסום ותהיה בעלת השפעה כה גדולה על עולם הפנטזיה.
אי לכך, הוא לא יצר אוצר מילים מספיק רחב שיאפשר לדבר בשפה באופן חופשי.
אולם מאז שנות השבעים, מעריציו כותבים ויוצרים שירים וסיפורים בשפה ויוצרים מילים חדשות, שהן למעשה "נאו קווניה" שמקורה לא בטולקין עצמו.
טולקין החל לפתח את שפת העלפים הראשונה שלו סביב השנים 1910–1911, בזמן שלמד בבית ספר קינגס אדוארד בברמינגהאם.
בסביבות 1915 קרא לשפה בשם קניה ולאחר מכן שינה את הכתיב וההגיה ול"קווניה".
טולקין שלט אז בלטינית, יוונית וספרדית ברמות שונות, ובכמה שפות גרמאניות עתיקות יותר, כגון גותית, נורדית עתיקה ואנגלית עתיקה.
הוא המציא כמה מערכות כתב ושתיים או שלוש שפות מתוכננות.
באותה תקופה התעניין במיוחד טולקין באפוס הפיני, הקאלוואלה, דרכו התוודע לשפה הפינית, שבה מצא השראה רבה שהייתה דרושה לו להמצאת שפתם של העלפים הנעלים.
שנים רבות לאחר מכן כתב: בהתייחסו למקור ההשראה לשפה הרחיב:
טולקין מעולם לא תכנן שקווניה, או אחת השפות האחרות שהמציא, תהפוך לשפת עזר בינלאומית, למרות היותו תומך נלהב של אספרנטו כשפת עזר פנים-אירופאית.
בעת המצאתה חתר טולקין למטרה כפולה: שתהיה בעלת דקדוק "קלאסי ומוטה".
למעשה, רצון זה היה המניע ביצרתה של ה"מיתולוגיה".
בזמן שפיתח את השפה הרגיש טולקין כי היא זקוקה לדוברים, שיהיו בעלי היסטוריה ותרבות משלהם, שלדעתו יעניקו לשפה את "הטעם הייחודי" שלה.
לפי טולקין, שר הטבעות "היה לשוני בעיקר בהשראתו, ופיתוחו החל כדי לספק את הרקע הדרוש ל'היסטוריה' של הלשונות העלפיות".
תהליך זה של יצירת שפה ראשית, ואז טוויית הרקע סביבה עבור דובריה הבדיוניים, תואר כייחודי.
דימיטרה פימי, חוקרת טולקין, טוענת שטולקין החל את פיתוח השפה לראשונה בתור חיפוש אחר לשון אידיאלית, שתתאים למטרות שהיו חלק בעבודה שלו ליצירת מיתולוגיה לאנגליה.
פימי טוענת ש"טולקין השתמש במכוון בהרמוניה שבסמליות הצליל כדי לאחד צליל עם משמעות ולגרום לקווניה להיראות כשפה אידיאלית, המתאימה בקולה לדיבור בגן העדן של עלפי ופיות ולינור".
מראשית פיתוחן של השפות השתמש טולקין בבלשנות השוואתית ובשיטת העץ ככליו העיקריים.
הפיתוח התחיל לרוב במערכת הפונולוגיה של השפה אם (פרוטו-שפה) ואז עבר ליצירת מעתק הגאים נפרד עבור כל אחת משפות הבת שלה, במעין מקבילה לחוק גרים, שטולקין כבלשן הכיר והרצה אודותיו.
לאורך חייו התנסה טולקין ללא הרף בשפות שהמציא ושינה אותן פעמים רבות.
קווניה הייתה בעלת מערכות דקדוק נסיוניות רבות עם הבדלים מהותיים בין שלבי התפתחותה השונים.
במהלך שלב הפיתוח הראשוני של קווניה מוקדמת (1910–1920 לערך), נקראה השפה עלפין באנגלית ו"אֶלְדָרִיסַה" בלשון השפה עצמה.
השינויים הגדולים במערכות הדקדוק של השפה התבטאו בעיקר בנושא ההטיות ומערכת כינויי הגוף.
למרות התהפוכות הגדולות שעברה השפה לא נגע טולקין יותר מדי באוצר המילים; הוא שינה לעיתים משמעויות של מילים, אבל כמעט אף פעם לא נטש אותן מרגע שהומצאו.
הוא המשיך לחדד את משמעויותיהן ויצר מילים נרדפות חדשות.
יתר על כן, האטימולוגיה העלפית הייתה בתנופה מתמדת; טולקין שאב אושר רב בהמצאת אטימונים חדשים עבור אוצר המילים שלו.
לאחר פרסום שר הטבעות (בשנים 1954–1955), חוקי הדקדוק של השפה עברו שינויים קטנים נוספים וגרסה זו הוגדרה אז כקווניה מאוחרת (1950–1973 לערך).
האיות קניה (Qenya) משמש לפעמים כדי להבחין בין קווניה מוקדמת לבין גרסאות מאוחרות יותר.
קניה שונה מקווניה המאוחרת בכך שיש לה היסטוריה פנימית, אוצר מילים וחוקי דקדוק שונים, כפי שמתואר ב"Qenyaqetsa" (לקסיקון מילים בקניה).
דוגמאות לשוני כוללות שימושים שונים ביחסת האקוזטיב (המושא הישיר) על אשכולי עיצורים בקווניה מאוחרת.
פימי טוענת שקניה, כפי שהיא מופיעה ב-Qenyaqetsa, הייתה אמורה להיות שפה מיסטית, שכן לקסיקון השפה מכיל כמה מילים בעלות קונוטציות נוצריות ברורות, כגון צליבה (anatarwesta, ) ומיסיונר (evandilyon, ) – מילים אלו לא הופיעו מחדש כחלק מקווניה מאוחרת.
בשנות השלושים המוקדמות החליט טולקין שהפרוטו-שפה של קווניה תהיה ולארין, שפתם של האלים, הולאר, כפי שקרא להם: בטבלאות ההשוואתיות שפורסמו באחד מכתבי העת של השפה תוארו סדרות של מעתקי הגאים עבור שפות הבת הבאות: קניה, לינדרין (דיאלקט של קניה), טלרין, נולדורין (גונדולינית) ונוספות.
את העיצורים עבור פרוטו-שפת העלפים שאל טולקין ממערכת העיצורים סותמים של פרוטו הינדו-אירופאית, הפרוטו-שפה שממנה יצאו סנסקריט, יוונית, לטינית ועוד רבות נוספות; העיצורים הם: שפתיים, שלושה חיכיים (ɟ, k ו-ɡ͡b) ועיצור חוד-לשוני.
הטבלה הראשונה מלמטה מספקת כמה דוגמאות לאשכולים תחיליים נפוצים מהטבלאות.
מאפיין נוסף של השפה, המזכיר שפות טבעיות עתיקות כמו יוונית עתיקה, אנגלית עתיקה או סנסקריט הוא המספר הזוגי (dual grammatical number) המשמש בנוסף ליחיד ורבים.
הוצע כי טולקין השתמש בדואל כדי להעניק לקווניה "תחושה ארכאית" בתפקידה כשפה עתיקה של העלפים.
בערך עשור לאחר מכן שינה טולקין את דעתו לגבי מוצא הפרוטו-שפה: במקום שהעלפים ילמדו לדבר מהולאר, הם פיתחו לעצמם לשון בשם "קְוֶנְדֵּרִין", שתשמש כשפה האם של כל לשונות העלפים.
שורשים רבים שטולקין ייעד במקור עבור הולארין הוחלפו אז בשורשי קוונדרין.
השפות שדיברו העלפים, שיצאו למסע לוולינור, כוללות את: קווניה, טלרין, סינדרין וננדורין.
תהליך שינויי אשכולי עיצורים אפיים בקווניה וטלרין מתואר בטבלאות (משמאל) שיצר טולקין, מתוך המאמר "Outline of Phonology" - ניתוח אקדמאי המופיע בכתב העת Parma Eldalamberon מס' 19:
בקוניה, אשכולים אלו הופשטו לרוב לכדי אפיים תחיליים:
בניגוד לקניה מוקדמת, הדקדוק של קוניה הושפע מפינית, שפה צירופית, אבל גם רבות מיוונית ולטינית, שהיא סינתטית ומתיכה (fusional).
הייתה זו השפה הלטינית ממנה ככל הנראה שאב טולקין את הרעיון של קיום דיגלוסיה, מצב בו השפה נכתבת אך לא מדוברת: ה-"Parmaquesta" (שפת הספר, ), המשומשת רק במצבים מסוימים, כדוגמת ספרות וה-"Tarquesta", שפת היומיום.
טולקין כמעט ולא שאל ישירות מילים משפות אמיתיות אל תוך קוניה.
היוצאות מן הכלל היחידות הן השם "אֵאָרֶנְדִיל" (אוהב הים, ), המוזכר בפואמה באנגלית עתיקה מאת קיינוולף, או מילים בהשפעת הפינית שחדרה מעבר לפונולוגיה אל אוצר המילים.
מילים אלו כוללות את -tul (לבוא, ; פינית: tule) או -anta (לתת, ; פינית: antaa).
אולם מילים אחרות שנראות כאילו הושאלו הן למעשה צירוף מקרים, לדוגמה kirja (ספר, פינית) וקוניה קִירִיָה (cirja) (ספינה חדת-חרטום, ).
טולקין המציא את השורש הולארין/קונדרין קִירְ- (לחתוך, לבתק, ) אשר ממנו התגלגלה המילה קיריה.
aure הלטינית, למטה, וקוניה אָאוּרֶה (aurë) (אור-שמש, יום, ) אינן קשורות.
אאורה התגלגלה מהשורשה הולארין/קונדרין אוּר- (חום, להתחמם, ).
השפעה גרמאנית נשקפת יותר בתחביר (קיומה של r- ביחסת הנומינטיב (יחסת הנושא) ברבים מזכירה שפות גרמאניות צפוניות) או פונולוגיה מאשר במילים: אַרְדָה, המילה הקונייתית ל"ממלכה" (), חולקת דמיון רב עם המילה הגרמנית: Erde, כדור הארץ, כשהמקור הקונייתי הוא מהשורש הולארין/קונדרין -gar ().
על פי טום דובויס וסקוט מלור, שם השפה עצמה, קוניה, ייתכן להיות שאוב משמה של השפה האמיתית קוון , שפה קרובה מאוד לפינית.
אולם טולקין מעולם לא התייחס לטענה זו.
מספר בלשנים טענו שניתן לסווג את קוניה כדוגמה לסוג מסוים של שפה מתוכננת שעוזרת ליצור עולם בדיוני.
שפות אחרות מסוג זה כוללות את "הלשון הישנה" ממחזור כישור הזמן וקלינגונית ממסע בין כוכבים מאת מארק אוקרנד.
נאמר עליהן שהן יוצרות "הקשר סוציו-לשוני שבתוכו ניתן ליצור זהויות קבוצתיות ואינדיבידואליות".
שני כתבי עת, Vinyar Tengwar מגיליון מס' 39 (יולי 1998), ו-Parma Eldalamberon מגיליון מס' 11 (1995), מוקדשים כיום באופן בלעדי לעריכה והוצאה לאור של המוני מאמרים בלשניים שטרם פורסמו.
טקסטים דקדוקיים חשובים, הנרמזים בסדרה תולדות הארץ התיכונה ומתוארים ככמעט בלתי קריאים או בלתי מובנים למדי, פורסמו בשני כתבי העת הללו.
"דקדוק קניה מוקדמת" שנכתב על ידיו בשנת 1925 לערך נערך ופורסם ב-Parma Eldalamberon גיליון מס' 14.
ניסיונות מעריצים לכתוב בשפה החלו בשנות ה-70 כאשר מילון השפה שפורסם כלל אך כמה מאות מילים.
מאז שגשג השימוש בשפה בשירים ובטקסטים, בביטויים, בשמות ואפילו בקעקועים.
אבל טולקין עצמו מעולם לא תכנן את שפותיו בצורה כזו שיהיו מלאות מספיק לשיחה.
כתוצאה מכך, טקסטים עלפיים שהומצאו לאחר מות טולקין דורשים חידושים ולעיתים המצאת מילים חדשות.
השימוש בקוניה התרחב עם השנים ככל שנוצרו מילים חדשות, ויצר מין שפת נאו-קוניה המבוססת על הקוניה המקורית של טולקין אך משלבת אלמנטים חדשים רבים.
דוגמה כזו לשימוש בשפה ובמילותיה ניתן לראות בחלקים גדולים במדיה של הארץ התיכונה, החל מטרילוגיית הסרטי שר הטבעות של פיטר ג'קסון ועד טבעות הכוח.
העובדה שהשפות לא היו מותאמות לסביבה כזו יצרה קשיים אצל התסריטאים וכותבי הטקסטים.
לדוגמה, דייוויד סאלו , מגשר השפה העיקרי בהפקות שר הטבעות נאלץ ליצור דיאלוגים בהם הדמויות מדברות במשפטים מומצאים לחלוטין של קוניה.
ניסיון דומה נוסף נעשה עבור הסדרה טבעות הכוח, אולם בעת שידור הסדרה הצביעו מעריצי טולקין אדוקים על טעויות קשות בדקדוק הכללי של אותה מין נאו-קוניה.
השפות העלפיות הן משפחה של מספר שפות וניבים קשורים.
טולקין דמיין לראשונה חברה עלפית עם שפה ייחודית עבור שימוש היום-יום (הדיבור היומיומי): ה-Tarquesta; ושפה גבוהה יותר לשימוש עבור טקסים ותרבות (ליטורגי): ה-Parmaquesta.
ורלין פליגר, חוקרת טולקין הציעה שקרבת העלפים לולאר השפיעה על פיתוח שתי השפות (ולארין וקוניה) במונחים של פונולוגיה, מורפולוגיה וסמנטיקה.
השוני הלשוני בין הקַלַקְוֶנְדִי (עלפי האור) למוֹרִיקְוֶנְדִי (העלפים האפלים) שהתרחש במהלך נדידת העלפים משתקף בשפותיהם בהתאמה.
האזכור הראשון מבחינה כרונולוגית לשפת עלפים כלשהי נמצא כבר בתחילת הסילמריליון: זו הייתה השפה הראשונה של העלפים, והיא הייתה משותפת לכולם, ושמה קונדרין בקוניה.
בקרב עדות האלדר, העלפים שיצאו למסע הגדול אל עבר ולינור, התפתחה קונדרין עתיקה לאלדרין - שפת האלדר.
חלק מעדה בשם הטלרי, שהייתה חלק מעדות האלדר, נשארו בבלריאנד ונקראו מעתה "העלפים האפורים" או ה"סינדר".
בבלריאנד השתנתה במהלך השנים שפת האלדר שדוברה בפי העלפים האפורים לסינדרין.
זמן מועט לפני שנכנסו האלדר לתחומי ולינור, התפצלה שארית עדת הטלרי כולה מעל השאר והשתקעה באי טוֹל אֶרֶסֵאָה, (האי הבודד) ששכן בפתח מפרץ ולינור.
שם שפתם של הטלרי שעד אז הייתה זהה לשאר האלדר נשתנתה מלשון הוניר והנולדור - עדות האלדר האחרות שהשלימו את המסע כולו אל ולינור.
כשהגיעו לבסוף הנותרים, הם השתכנו באלדמר, חבל ארץ בולינור וייסדו את העיר הגדולה טיריון.
בטיריון התפתחה האלדרין לשפה של ממש: קוניה עתיקה.
קוניה עתיקה, כפי שתועדה בכתב ה-sarati שהומצא על ידי רוּמִיל איש טיריון, נקראה Yára-Quenya.
ככל שעבר הזמן השתנתה גם היא הקוניה המשותפת של שתי העדות ששכנו באלדמר.
הנולדור דיברו בניב קוניה הנקרא נולדורין, והוניר דיברו בוניארין.
כשהנולדור הוגלו מולינור בשל מעשי פאנור, הם הביאו עמם את הניב שלהם לארץ התיכונה.
שימוש על ידי העלפים, בני אדם והוולאר לאורך העידנים
השפה הייתה בשימוש על ידי הולאר; אולם במקביל שאלו העלפים מילים מלשון הולאר, הנקראת ולארין בקוניה, השפעת הולארין הייתה חזקה יותר בניב הוניארין, שכן אלו הרבו להתרועע עם הולאר.
וניארין שאבה מילים מולארין שלא היו קיימות בנולדורין.
כדוגמת: tulka (צהוב, מולארין tulukha(n)), ulban (כחול, ככל הנראה מולארין ul(l)u שמשמעותה "מים") ו-nasar (אדום, אם כי לא ידוע המקור בולארין).
על פי פרק 4 ב-The War of the Jewels, "Quendi and Eldar: Essekenta Eldarinwa" מוסבר כי "Quendya היה השם שניתן לקוניה בוניארין, שכן בוניארין, האשכולים ndy ו-ny נותרו ברורים וחדים ולא מוזגו".
לעומת זאת, בנולדורין ndy מוזג לבסוף לתוך-ny.
מקצת הטלרי שהגיעו לאלדמר מאוחר יותר מהנולדור והוניר, דיברו לשון שונה אך קרובה, שנקראת בדרך כלל טלרין.
חלק מהעלפים ראו בה ניב נוסף של קוניה; אולם לשון הטלרי הייתה שונה באופן מהותי מכדי להיחשב כניב.
לאחר שהוניר עזבו את טונה - הגבעה עליה עמדו שני העצים, התקרבו טלרין ונולדורין זו לזו במקצת.
בעידנים הרבים שלאחר הגעת העלפים לולינור, הנולדור הגולים שהובלו על ידי פאנור לארץ התיכונה דיברו רק קוניה, וכשנפגשו לראשונה עם עלפי הסינדר מאז אלה עזבו את האלדר, נתגלה לראשונה השוני בין קוניה וסינדרין.
אולם מסופר כי במשתה שנערך 20 שנה מהגעת הנולדור לארץ התיכונה, כבר דיברו הנולדור סינדרין.
שכן, העלפים השלטים בבלריאנד לא היו הנולדור, אלא הסינדר, בראשות תינגול מלך הסינדר ומלך דוריאת, ממלכת העלפים החזקה בארץ התיכונה ועל כן שפתו היא זו השלטת.
כששמע תינגול על רצח הטלרי שארי עמו בידי הנולדור בעת משתה אחר, אסר את השימוש בשפה בתחומי ממלכתו: בעשותו כך, גם הגביל את אפשרות הסינדר לשפר ולהאיר את שפתם בהשפעות מקוניה וגם האיץ את "הפיחות וההתרוששות הרוחנית" של תרבות הנולדור.
הקוניה שדוברה בארץ התיכונה השתנתה מניב קוניה שדובר באמן בעיקר באוצר המילים, שהושפע מסינדרין.
השינוי נוכח גם בהגיה, וייצג את התהליך שעברו מעתקי ההגאים שגרמו לנולדורין להתפלג מוניארין.
השינויים הדקדוקיים היו מינוריים כיוון שהנולדור הקפידו ללמד ולשמר את צורת השפה הישנה.
לאחר אירועי מלחמת החרון וחורבן בלריאנד שסימנו את סוף העידן הראשון ותחילת העידן השני החל תהליך השקיעה של העלפים ושל הנולדור בפרט.
העלפים ששרדו את המשיסה והסינדר בראשם עברו לצד השני של ההרים הכחולים ושם הקימו ממלכות.
אולם העובדה כי אלה לא הצליחו להתחקות אחר תפארת הממלכות הקדומות לצד עליית קרנו של האדם בדמות ממלכת נומנור הובילו להיחלשות מעמדה של קוניה ולתחילתו של תהליך ארוך בו הדרדרה השפה ממעמד משפת אם לשפה שנייה.
למרות זאת, זכתה קוניה לתפנית בלתי צפויה כאשר הוכנסה לשימוש ליטורגי אצל אנשי נומנור.
ואלה השתמשו בה בשמות הרשמיים של מלכיהם ומלכותיהם; אולם כפי שסופר באַקַלַבֶּת, מצב זה השתנה כשהנומנורים זנחו את השימוש בקוניה ועברו לשימוש באדונאית עת החלו להתמרד נגד הוולאר.
רק כעידן לאחר מאורעות האקלבת חזר מנהג זה לשימוש על ידי ארגורן כאשר הוכתר כאלסר טלקונטר ("'אלסר הפסען").
בנספחים של שיבת המלך, הכרך האחרון בטרילוגיית שר הטבעות, מתואר כי במהלך העידן השלישי, הייתה קוניה במעמד המקביל למעמדה של השפה הלטינית באירופה של ימי הביניים, והיא כונתה על ידי טולקין "לטינית של עלפים".
השימוש הליטורגי בשפה עדיין היה בנמצא אצל צאצאי הנולדור ואצל צאצאי הנומנורים בדמות אנשי ממלכות גונדור וארנור לאורך כל התקופות, אך השימוש היומיומי בה דעך כמעט לחלוטין.
סופו של העידן השלישי ותחילתו של הרביעי מסתמנים בסיומן של עלילות שר הטבעות, בחורבן הטבעת האחת ובקץ כוחן של שלוש הטבעות האחרות שהיו קשורות באחת.
אז נטשו מרבית העלפים את הארץ התיכונה ולקחו את לשונותיהם עימם.
באירועים אלו הגיע אל סופו גם השימוש בקוניה על ידי העלפים בארץ התיכונה; אולם כפי שתואר מוקדם יותר: גם צאצאי נומנור השתמשו בשפה לצרכים ליטורגיים; וכשעלה אראגורן לכס המלכות הוא החל מחדש את המסורת העתיקה, החלטה שנבעה מימי ילדותו, בהם בילה בחברת אלרונד וגלדריאל שאף נתנה לו את השם "אלסר".
למרות הקץ הדי מוחלט של השפה בארץ התיכונה, מעמדה בולינור נותר יציב ביותר לאורך כל העידנים, שכן היא המשיכה להיות מדוברת על ידי אוכלוסיות הוניר והטלרי בניביהם השונים.
טולקין פירט על ההגייה של שפות העלפים כפי שנהגו על ידי עלפים, בני האדם והוביטים במגוון מקורות.
התיעוד על הפונולוגיה המאוחרת של קוניה כלול בנספח ה' של שר הטבעות וב-"Outline of Phonology", אחד הטקסטים של טולקין, שפורסמו ב-Parma Eldalamberon מס' 19.
כפי שצוין לעיל, הפונולוגיה של קוניה הושפעה ברובה הגדול מלטינית ועם קצת נגיעות של פינית.
ניתן לראות עובדה זו בכך שקוניה חסרה הרמוניית צלילים ושינוי עיצורים הנוכחים מאוד בפינית, כמו כן, ההטעמה בקוניה אינה תמיד על העיצור הראשון במילה.
אלמנטים אופייניים בפינית כמו התנועות הקדמיות ö, ä ו-y חסרים בשפה.
לעומת זאת, נקודות דמיון בין השתיים כוללות היעדר מנושפות העיצורים או שינוי ההברה: si < ti בשתי השפות.
השילוב של פונולוגיה פינית על בסיס לטיני גרמה לכך שהצליל או "ההתנהגות" של השפה מזכירים איטלקית בהרבה מובנים, עובדה שעומדת בקו אחד עם העובדה שאיטלקית הייתה השפה הרומאנית האהובה על טולקין.
הטבלאות מתחת מפרטות את העיצורים והתנועות של נולדורין כפי שדוברה בארץ התיכונה.
מערכת הפונמות בקוניה מתחלקת לשש קבוצות: שפתיים, שיניים (כולל הלשון והחלק האחורי של השן), מכתשיים (כולל הלשון והחלק המכתשי של הלסת), חיכיים, וילוניים וסדקיים.
העיצור שיני, חוכך, אטום (/θ/) והעיצור מכתשי, חוכך שורק, קולי (/z/) מופיעים בוניארין, אך הוחלפו באופן הדרגתי עם /s/ ו-/r/ בהתאמה בנולדורין.
הטבלה הבאה (2) מציגה את העיצורים בנולדורין.
אישכול (cluster formation) עיצורים מתרחש רק במרכז המילה למעט שילובים עם תנועות למחצה:
+ 2. עיצורים בנולדורין שפתיים מכתשיים חיכיים וילוניים סדקייםאפיים m n ŋ סותמים b, p t, d k, g חוככים f, v s (ç) x hרוטטים r תנועות למחצה (ʍ) w j צידיים l
האורתוגרפיה הקונייתית (בשימוש האלפבית הלטיני) עוקבת אחר חוקי ה-IPA, אבל במספר שינויים: ⟨c⟩ מחליף את ⟨k⟩, [ŋ] מופיעה ללא ⟨ñ⟩ וילונית אחריה (למרות שניתן לזהות מילים כאלו בקוניה מוקדמת, כדוגמת Ñoldor, נולדור), ההברות [ç ʍ] מיוצגות באמצעות ⟨hy hw⟩.
באופן דומה, הדיאגרפים ⟨ty ndy⟩ עשויים לייצג את האלופונים החיכיים: [t ⁿd], או בייצוג [c ⁿɟ], למרות שהם אינם פונמות עצמאיות.
בנוסף, ⟨h⟩ באשכול ⟨ht⟩ מייצג [ç] אם הוא בא אחרי ⟨e⟩ או ⟨i⟩ ו-[x] שבאים אחרי תנועות אחרות.
בהקשרים מסוימים ⟨x⟩ יכול לייצג את האשכול /ks/ כדוגמת הֶלְקָרַקְסֶה (Helcaraxë).
חלק מהעיצורים נהגים בצורה שונה כאשר הם מופיעים באשכולים עם עיצורים מסוימים אחרים.
מצב זה מופיע במיוחד באשכולות שכוללים את העיצורים /w j/ הדומים או את העיצור סדקי, חוכך, אטום /h/.
אשכולות שבהם העיצור השני היה /j/ נהגים כעיצורים מחוככים, ואשכולות שבהם העיצור השני היה /w/ נהגים כעיצורים שפתיים.
אשכולות עיצורים שבהם העיצור הראשוני הוא /h/ נהגים כטרום-מנושפים ולא-מוגאים (preaspirated and devoiced).
בנולדורין האשכול ⟨hy⟩ נהגה כ-[ç].
על ההגייה של [ç] כתב טולקין: "y אטומה מודגשת, בדומה להברה הראשונה ב-huge באנגלית אבל מחוככת".
על פיו, האשכול cj/) ⟨ty⟩/) נהגה כ-"'[c] קדמית דגושה', כמו ty בהונגרית, אלא שה-y מתארכת עוד קצת".
על האשכול ⟨ny⟩ קבע שייהגה כמו new באנגלית ([njuː]).
על ⟨py⟩ כתב: "דוברי הוניארין וחלק מהנולדור הוגים את האשכול ⟨py⟩ עם y לא-מוגאית.
בנוסף, תוך כדי ההתפצלות של ווניארין מקוניה [pç] השתנה ל-[pʃ]".
האשכול ⟨hw⟩ נהגה כ-[ʍ], האשכול ⟨q⟩ המופיע גם כ-⟨qu⟩ נהגה כ-"k מעוגלת לפני w שקטה ארוכה", או /kʷ/.
האשכולות ⟨hl⟩ ו-⟨hr⟩ נהגים כ-[ɬ] ו-[r̥] בהתאמה, כך גם מקביליהם הסינדריניים ⟨lh⟩ ו-⟨rh⟩.
השניים, כמו מקביליהם הסינדריניים התפתחו מ- -sl ו- -sr הקונדריניים.
האשכולות הפרימיטיביים -sm ו- -sn התגלגלו ל-⟨m⟩ ו-⟨n⟩ בקוניה; הוצע כי במהלך ההתפתחות היה שלב ביניים בו האשכולות נהגו כ כ-⟨hm⟩ ו-⟨hn⟩, או כפי שנהגו באלדרין: [m̥], [n̥].
שני אלו התמזגו עם ⟨m⟩ ו-⟨n⟩ הקוליים.
ל-hl ו-hr האטומים יש היסטוריה ארוכה, אותה טולקין מתאר:
במהלך תקופת הקוניה העתיקה המאוחרת, כאשר תנועות אבדו במילים מורכבות ארוכות, האשכולות שנוצרו כך, או העיצורים שהפכו לסופיים, שונו או פושטו בדרך כלל:
צירופים עם t < -ht-
+3. תנועות בקוניהקדמיותאחוריות סגורותi ()u () חצי־סגורותeo חצי-פתוחותɛɔ פתוחותa ()
בקוניה קיימות חמש תנועות (Quenya ómar) המובחנות באורכן.
ההבדל המדויק באורך צליל הקצרות והארוכות אינו ברור, אולם ההגייה שלהן ככל הנראה קרובה להגייתן של תנועות באיטלקית וספרדית מאשר של דיפתונגים באנגלית.
על פי פש (Pesch), אין הבדל באורך בתנועות /a, i, u/ ומקבילותיהן הארוכות; על פיו, אורך תנועות אלו דומה לאורך מקבילותיהן בפינית או פולנית.
אך ב-/e, o/ ניכר ההבדל.
בעוד שהקצרות נהגות כ-[ɛ] ו-[ɔ] בהתאמה בקירוב, הארוכות נהגות כ-[eː] ו-[oː].
הפרשנות מבוססת על אמירה של טולקין שקבע כי é ו-ó כשנהגו נכונה על ידי העלפים היו רק קצת יותר "ארוכות ו'סגורות' יותר" מאשר מקבילותיהן הקצרות: "לא ארוכה וסגורה, וגם לא מאוד רפויה ופתוחה".
פרשנות זו מביאה למערכת תנועות בעלת 7 תנועות שונות המובחנות באורכן; מערכת זו מתוארת בטבלה 3.
בנולדורין מאוחרת קיימים 6 דיפתונגים (Quenya ohloni): /iu, eu, ai, au, oi, ui/.
כולם נופלים למעט /iu/([ju]) שהוא עולה.
בקוניה עתיקה, כל הדיפתונגים היו בעלי צליליות נופלת.
בקוניה, ההטעמה על ההברות היא קבועה ולא תלויה בצליל (כלומר, משמעות מילה לעולם אינה משתנה בהתאם להטעמה), אולם היא כן נקבעת בחלקה לפי משקל ההברה.
במילה בת שתי הברות, ההטעמה תהיה על הראשונה.
במילים בעלות שלוש או יותר הברות, ההטעמה יכולה ליפול על ההברה האחת לפני האחרונה (penultimate syllable) או אם זו כבדה, אז לחלופין על זו שלפניה (antepenultimate syllable).
כלל הטעמה זה דומה למערכת הטעמות שנמצאה בלטינית.
בקוניה, הברות נחשבות לכבדות אם הן מכילות לחלופין: או תנועה ארוכה, או דיפתונג, או עיצור סופי (אלו כוללים את אשכולות העיצורים הבין-תנועתיים: ll, ld, mm, ss, ny, ry ודומיהם).
hy ו-hw מסיימים הברה באמצע מילה (medially) ב-Parmaquesta, אבל לא בדיבור היומיומי.
טולקין הרכיב כללים פונוטקטיים לקוניה המאוחרת, השולטים על הדרך שבה ניתן לצרף את הצלילים ליצירת מילים:
רק לעיצורים הבאים בלבד יש צורות מכפל פונמיות, כלומר, עיצורים מוארכים:
pp, tt, cc, mm, nn, ss, ll, rr (למרות שישנו היוצא דופן effírië, מוות; בו יש מכפל ff).
אלו מופיעים רק בין מילים.
המכפלים הסותמים pp, tt, cc נהגים כמנושפים.
בעמ' 80 של גיליון 19 של Parma Eldalamberon מרחיב טולקין על עיצורים סופיים באלדרין: .
הוא ממשיך ומוסיף על ההיסטוריה שלהם בקוניה: עיצורים שהתמזגו הם: r < d ,t < th ,n < m; העיצורים t, n, r ו-s נשארו ללא שינוי.
כך שמהרשימה הראשונה של 8 עיצורים סופיים נשארו 6:
הפונולוגיה של השפה מתירה רק את סוגי העיצורים הבאים במצבים מסוימים:
קבוצות דו-עיצוריות באמצע מילים (medial biconsonantal groups):
הערה: אלו שמודגשות הן נפוצות.
בקוניה אין קבוצות תלת-עיצוריות (triconsonantal) או יותר למעט מספר שילובי אותיות ספציפיים.
על פיהם קיימות 12 הקבוצות הבאות:
hty נהגה [çc] בנולדורין, [ʃt͡ʃ] בוניארין.
sty נהגה [sc] בנולדורין, [ʃt͡ʃ] בוניארין .
בשאר המקרים y, ו-w נהגים כ-i, u הברתיים לאחר קבוצות עיצורים.
בשפה אין אשכולות עיצורים סותמים.
"אם אלו היו בעבר, כדוגמת pt ,ct, אחד מהשניים [אחד מהעיצורים] או שניהם נהגו פתוחים מחוככים".
דקדוק השפה הוא אגלוטינטיבי (מדבקי) ומוספי ברובו.
בקוניה קיימות קבוצות פועלים, שמות עצם, כינויי גוף, תארים ומילות יחס, שמות עצם מוטים לפי יחסות ומספר ופעלים מוטים לפי זמנים והבטים (אספקט).
בקוניה מוקדמת, שמות תואר הותאמו עם הלוואי, כשאלו הוטו ביחסות ומספר אבל שינוי זה הופסק במעבר לקוניה מאוחרת.
סדר המשפט הכללי הוא מסוג SVO, נושא-פועל-מושא.
אם לא צוין אחרת, הדוגמאות המובאות בקטעים הבאים מתייחסות לקוניה מאוחרת כפי שזו פותחה על ידי טולקין מאז 1951.
שמות עצם בקוניה הם בעלי 4 מספרים: יחיד, רבים כללי (plural 1), רבים מסוים/פרטיטיבי (plural 2) וזוגי.
בשפת הדיבור של הקוניה המאוחרת, צורת הרבים נוצרה על ידי הוספת סופית לצורה הנומינטיבית (נושא) של שם העצם: עבור plural 1 הסופית היא i- או r-; עבור plural 2 הסופית היא il-.
ב-Parmaquesta יש 10 יחסות; והן 4 העיקריות: נומינטיב, אקוזטיב, גניטיב ואינסטרומנטל; שלוש של תואר הפועל: אלאטיב (שהדאטיב היא צורתה המקוצרת), לוקאטיב ואבלאטיב; האחרונה היא יחסה פוסזיבית או תארית.
יחסת האקוזטיב הייתה בשימוש ב-Parmaquesta בלבד והוחלפה בנומינטיב בשפת הדיבור של הקוניה המאוחרת.
בקוניה מאוחרת, סיומות היחיד הן a, -ë, -ëa- והסיומת הנדירה in- שייתכן שהייתה צורה מקוצרת של ina-.
צורות הרבים המקבילות הן ë, -i, -ië- ובספק גם inë-.
שמות תואר יכולים לשמש כשמות עצם, ככאלו, הם יוטו בדיוק כמו שם עצם רגיל: לדוגמה: vinya (חדש), יכול להיות vinyar ("חדשות") כמו כתב העת "Vinyar Tengwar", שניתן לתרגמו בערך כ-"חדשות האותיות".
בקוניה, ישנם קווי דמיון בין מילות היחס ותוארי הפועל, שכן היחסות הדקדוקיות כבר מתארות את היחס בין הפועל למושא.
מילת היחס an דומה למוספית היחסה nna-.
יחד עם שאר חלקי הדקדוק, גם מערכת כינויי הגוף הייתה נתונה לשינויים רבים במהלך חייו של טולקין, והמערכת הנוכחית לא הייתה מלאה עד שרשימת המוספיות הדרושות פורסמה ב-Vinyar Tengwar מס' 49 בשנת 2007. בקוניה מאוחרת, לכינויים יש גם צורות נפרדות או עצמאיות, וגם צורות עם סיומות.
לכינויים הנפרדים יש גם צורה קצרה וגם ארוכה המשמשות לכינויי גוף כבדים (emphatic) ופשוטים (normal) בהתאמה.
דוגמאות לצורות הכבדות כוללות: emmë, elyë, entë (אנחנו, אתם/ן, הם/ן).
אם כינוי גוף הוא מושא המשפט ('אותו', 'אותם' וכו') הוא יכול או להיקשר לפועל, או לבוא אחריו ללא שינוי או לדבוק כמוספית סופית לפועל כשזה יוטה בהתאם אליו; ראו "אני אוהב/ת אותו/ה":
בצורה הדבוקה, s- (סיומת יחיד) ו-t- (סיומת רבים וזוגי) יכולות להתווסף כמושאיים בגוף שלישי לכינוי הגוף הנושאיים:
כינויי הקניינות (שלי, שלו וכו') משמשים כדי להביע את הקניינות או שייכות כלפי שמות העצם שהם מתארים.
הם מסמנים את הכינוי גוף והמספר של הקניין, והם מוטים לפי מספר ויחסה בהתאם.
בעוד שעברית מבחינה בין כינויי קניין זכריים ונקביים יחידים (שלו מול שלה), הבחנה כזו אינה קיימת בקוניה.
כינוי הרמז מבחינים בשלוש רמות בין הישויות אליהן מתייחס הדובר:
enta, "ההוא" (שם, רחוק משנינו).
על פי טולקין, "הנטיות הדקדוקיות של הפעלים בקוניה הן לרוב סדורות [ללא יוצאים מן-הכלל]", והם קיימים או בצורה פרסונלית (personal form) או בצורה אימפרסונלית (סתמית, impersonal form).
בבלשנות, פעלים אימפרסונלים הם לרוב פעלים שלא יכולים להתאים לנושא, בגלל שאינם מייצגים פעולה, תופעה או מצב הוויה של דבר ספציפי.
אולם טולקין ייעד להם תפקיד שונה בקוניה: "פועל אימרפסונלי הוא פועל שלא הוצמד אליו כינוי גוף, כגון carë (לעשות, נטיית יחיד) או carir (לעשות, נטיית רבים); carin, "אני עושה" (בינוני פועל) היא הצורה הפרסונלית של -car (לעשות, להכין).
פעלים יכולים להישלל, כלומר להביע פעולה שלילית באמצעות התחילית השלילית -ua לפני הפועל המתאים בצורתו האימפרסונלית.
טולקין ציין כי כאשר כינוי הגוף הסתמי משמש בנפרד, הפועל אינו מוטה.
הערה: כל הפעלים מוטים לפי זמן בינוני פועל.
בקוניה מאוחרת לפעלים יש גם מורפמת התאם זוגית t-:
"מי יתן ושני כוכבים יזרחו."
בצורת הציווי, צורות הרבים והזוגיות אינן מובעות ואין התאם.
הפעלים נשארים בצורת היחיד שלהם.
האוגד בקוניה מאוחרת הוא הפועל -na.
טולקין קבע כי הוא ישמש רק בצירופים תואריים, שמות עצם וכינויי גוף במצבים מסוימים.
בכל שאר המצבים האוגד מושאר בחוץ (העדר אוגד), מה שעשוי לספק זמנים מעורפלים כאשר אין הקשר נוסף:
Eldar ataformaiti יכול להיות מתורגם כ"עלפים הם דו-צדדיים" או "עלפים היו דו-צדדיים".
A mára יכול להיות מתורגם כ"A (האות) טובה" או "A הייתה טובה".
סדר המילים במשפט יכול להיות גמיש שכן קוניה היא שפה מוטה ומשמעות המילה אינה מוגדרת על פי מיקומה במשפט.
עם זאת, יש לה חוקי סדר מילים.
התחביר הכללי הוא מסוג SVO.
התואר יכול לבוא לפני או אחרי שם העצם אותו הוא מתאר.
מכיוון שרבים מכתביו של טולקין על הלשונות העלפיות לא פורסמו, קשה לדעת את גודלו אוצר המילים שהמציא.
עד שנת 2008 פורסמו כ-25,000 מילים בלשונות עלפיות.
+ 5. אוצר מילים בסיסי בקוניה וסינדרין עברית קווניה סינדרין העולם , , שמיים מים אש זכר נקבה לאכול לשתות אדיר, גבוה , , קטן , , לילה יום ,
שמות העצם הפרטיים בשפה הם שמות של מקומות ויצורים בארץ התיכונה.
[עם שם העצם המשלים ביחסת האבלאטיב]
: 1, מלפנים, מקדימה, לפני [כלל ההקשרים למעט זמן].
המילה טַר משמשת כקידומת-פניה מנומסת אל עלף (זכר ונקבה).
בשימוש הנומנורים, השתנתה משמעות המילה והיא הפכה לקידומת המציינת מלך/מלכה.
המילה נָמָרִיֶה [] היא צורה מקוצרת של á na márië, שמשמעותה "תהיה בריא".
היא משמשת לבירוך אנשים לשלום בשני אופני השימוש בשפה.
עבור בירוך לשלום האמרה המקובלת בקרב הנולדור היא: !máriessë (Hara).
בשר הטבעות השתמשו פרודו בגינס ונוספים בברכה אֵלֶן סִילָה לוּמֵן אוֹמֶנְטִיאֵלְבוֹ!
זוהי ברכה בנוסח מליצי המשמשת בין אנשים הנפגשים בדרכים ופירושה: "כוכב זורח על פגישתנו!"
בעבור פרידה משתמשים הנולדור ב-!máriëÁva, "לך בשמחה" או !Márienna, "לשמחה!".
על פי כריסטופר טולקין, האלדר משתמשים בשתי מערכות לספירה, אחת על בסיס דואודצימלי (12) והשנייה על השיטה העשרונית.
המספרים הבנויים על הבסיס העשרוני נקראים maquanotië, "ספירה על ידיים".
המספרים הידועים עבור 1–20 מוצגים למטה; המודגשים מייצגים מילים מקוניה מוקדמת.
+ 6. מספרים עבור 1–20 מספרים מונים מספרים סידוריים שברים No.
esta ו-inga הן מילים נרדפות ל-minya (ראשון), אולם טולקין לא היה מרוצה מהמילה esta ולכן הגדרתה מוגדרת בשאילתא בנספח "Etymologies" של הספר "The Lost Road and Other Writings".
המילה maqua (5) מסמלת באופן ספציפי קבוצה בת 5 פריטים, כמו המילה "חמישייה" בעברית.
באופן דומה maquat "זוג חמישיות" מתייחסת לקבוצה בת 10 פריטים "עשירייה".
קוניה עברית קוניה עברית כוכב אחדכוכב יחיד [קבוצה של] כוכב אחד[קבוצה של] כוכב יחיד שני כוכבים [קבוצה של] שני כוכבים שלושה כוכבים [קבוצה של] שלושה כוכבים ארבעה כוכבים [קבוצה של] ארבעה כוכבים
בקניה, מספרים מעל 20 מופיעים כשספרת האחדות מגיעה לפני העשרות, בדומה לשפות רבות אחרות בעולם.
לדוגמה, min yukainen משמעה "אחד-עשרים".
צורה זו גם משתקפת בטנגוור.
לכתיבת שפותיו השתמש רוב הזמן טולקין באלפבית הלטיני, אולם הוא גם פיתח מערכות כתב דמיוניות משל עצמו שיתאימו להיסטוריה הפנימית של דוברי השפות שלו.
מבין מערכות הכתב הרבות שפיתח עבור שפות העלפים, הידועה מהן היא "הטנגור של פאנור", אולם המוקדמת שפיתח נקראת "הטנגור של רומיל", או "סראטי", אותה פיתח בסביבות 1919. טולקין קבע שלפני גלותם, הנולדור השתמשו לראשונה בסראטי כדי לכתוב בקניה.
אולם בשובם לארץ התיכונה, השימוש במערכת הכתב הזו נזנח והנולדור עברו להשתמש במערכת הכתב של עלפי הסינדר, ה"קירת" (cirth, או "כתב-החרט של דוריאת") בקוניה.
האיות הלטיני נועד בעיקרו לייצוג פונמי של השפה, כאשר כל אות תואמת לפונמה ספציפית בשפה.
עם זאת, ההגייה של התנועות משתנה בהתאם לאורכן.
כללים ספציפיים לעיצורים סופקו בנספח ה' של שר הטבעות.
למשל: c מבוטאת תמיד /k/, qu מייצגת /kw/.
הכתיב הסטנדרטי של השפה משתמש בכל אותיות האלפבית הלטיני למעט j ו-k, יחד עם אקצנטים ואומלאוט בתנועות; האותיות ñ, þ ו-z מופיעות רק בתחילת מילים.
מדי פעם כתב טולקין את השפה בכתב העוקב אחר האורתוגרפיה הפינית (ולא בגרסה הלטינית-רומאנית הסטנדרטית), בו c מוחלף ב-y, k ב-j, ותנועות ארוכות מקבלות מכפל.
האקצנט מסמן תנועות ארוכות, בעוד שהאומלאוט מצביע על כך שהתנועה אינה חלק מדיפתונג, למשל ב-ëa או ëo.
ה-e הסופית מסומנת באומלאוט כדי להזכיר לדוברי האנגלית שהיא אינה שותקת.
הטקסט הארוך ביותר בשפה המופיע בשר הטבעות הוא הפואמה: "נָמָרִיֶה" (קינת גלדריאל); אולם המשפט הראשון המופיע בשר הטבעות הוא ברכתו של פרודו בגינס: "אֵלֶן סִילָה לוּמֵן אוֹמֶנְטִיאֵלְבוֹ!".
דוגמאות אחרות כוללות את המילים שאמר אלנדיל, אבי יסילדור בנוחתו בחופי הארץ התיכונה לאחר אירועי האקלבת כפי שצוטטו על ידי אראגורן: אֶט אֵאַרֶלוֹ אֵנְדוֹרֶנָה אוּטוּלִיֵן.
"מן הים הגדול באתי לארץ התיכונה.
במקום הזה אשכון, אנוכי ויורשַי עד קץ העולם".
ברכתו של זקנעץ בפוגשו את גלדריאל וקלבורן.
דוגמה נוספת היא קריאתו של פרודו בתוך מחילת העכבישה שילוב: אַיָה אֵאָרֶנְדִיל אֱלֶנְיוֹן אַנְקָלִימָה!
בנירנית ארנוידיאד, "קרב הדמעות לאין-מספר" כפי שמתואר בסילמריליון וילדי הורין מופיעה קריאת הקרב: אוּטוּלְיֵ'ן אָאוּרֵה!
ראו, אנשי האֶלְדָר ואבות האדם, הגיע היום!" בתשובה לה, מריעים חיילי הצבא: אָאוּטָה אִי לוֹמֶה!
"הלילה חולף!", וכן זעקת הקרב של הורין תליון בטרם נופל בשבי: אָאוּרֵה אֶנְטוּלוּבָה!
טקסטים נוספים בקווניה שנכתבו בימי חייו הם הפואמות Oilima Markirya "התיבה (סירה) האחרונה", Nieninqe "טיפת שלג", ו-Earendel "כוכב השחר" שפורסמו במסה שלו "A Secret Vice" משנת 1931. אולם אלו לא יצאו לאור עד פרסום הספר "The Monsters and the Critics" בשנת 1983, עשור אחרי מותו.
תרגום באיכות נמוכה של ארבע שורות מהפואמה Narqelion "סתיו" פורסמו בביוגרפיה שלו מאת המפרי קרפנטר.
Narqelion הייתה הפואמה הראשונה שכתב טולקין בכל שפה עלפית.
היא נכתבה בלשון הקוניה המוקדמת בסביבות נובמבר 1915 ומרץ 1916. גרסת השיר המלאה פורסמה רק ב-1999.
טקסטים בולטים נוספים, שנוצרו בידי חובבי השפה, כוללים גם תרגום חלקי של הביבליה הנוצרית (תרגום מלא של הברית החדשה, שהושלם ב-2015, ותרגום חלקי של הברית הישנה) שנוצר על ידי הסופר והפילולוג הנורווגי הלג פאוסקנגר.
קוונטין ג'רום טָרַנְטִינוֹ הוא במאי, צלם קולנוע, תסריטאי, מחבר, יוצר טלוויזיה, מפיק קולנוע, סופר ושחקן אמריקאי, זוכה שני פרסי אוסקר (מתוך 8 מועמדויות).
הוא ידוע כיוצר עלילות לא ליניאריות, עם מלל רב, דיאלוגים חריפים ואלימות קיצונית.
מוטיב הנקמה שזור ברבים מסרטיו.
טרנטינו נולד בנוקסוויל, טנסי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא איטלקי ואירי.
אביו הוא השחקן והמוזיקאי טוני טרנטינו, ואימו היא קוני מקיו.
זמן מה לאחר לידתו התחתנה אמו של טרנטינו מחדש עם המוזיקאי קרטיס זסטופיל, עמו פיתח טרנטינו קשרי חיבה עמוקים.
בני זוגה של אמו אהבו קולנוע ולקחו את טרנטינו לראות סרטים, משם התפתחה אהבתו.
אמו אובחנה כחולת לימפומה (האבחנה הייתה שגויה), לכן במשך תקופה גר טרנטינו עם סבתו.
המשפחה נדדה במקומות מגורים שונים בקליפורניה.
טרנטינו לא סיים את לימודיו בתיכון.
בגיל 16 פרש מן הלימודים על מנת לעבוד כשחקן בלהקת תיאטרון נודדת.
בשנת 1984 החל לעבוד בחנות להשכרת קלטות וידאו, שם התיידד עם הבמאי והתסריטאי רוג'ר אייברי, שעבד אף הוא באותה החנות.
בגיל 22 כתב טרנטינו את תסריטו הראשון "קפיטן פיצ'פאז ושודדי האנשובי".
הוא המשיך ללמוד משחק, אך החל להתרכז יותר ויותר בתסריטאות.
בשנת 1987 יצר סרט סטודנטים בלתי גמור בשם "יום הולדתו של חברי הטוב ביותר".
בהמשך, דרך סרטיו השונים החיה ופירש מחדש את אבות הטיפוס של הדמויות המופיעות בסרטים הוליוודיים, להם משמשות יצירותיו מעין אנציקלופדיה של מחוות וציטוטים.
כאשר עבד בחנות השכרת קלטות הווידאו, כתב טרנטינו תסריט בשם "רוצחים מלידה".
הוא מכר את התסריט לחברה להפצת תסריטים עבור 1,500 דולר והבטחה להפצת תסריט עתידי בשם "כלבי אשמורת".
טרנטינו הצליח למכור תסריט נוסף בשם "רומן על אמת", אותו כתב בסיועו של אייברי.
בתסריט זה בחור צעיר מתאהב בפרוצה, והשניים הורגים את הסרסור שלה, גונבים את הקוקאין שלו, ומבלים את הסרט בהימלטות מהמאפיה, שלה הסמים שייכים.
התסריט כלל סצנות מין, סמים ואלימות גרפית.
את הסרט, בכיכובם של כריסטיאן סלייטר ופטרישה ארקט, ביים הבמאי טוני סקוט והוא יצא לאקרנים בשנת 1993.
טרנטינו פגש את אשתו של הרווי קייטל בסדנת כתיבה והיא שערכה ביניהם היכרות.
הצטרפותו של קייטל לפרויקט "כלבי אשמורת" כשחקן וכמפיק אפשרה השגת מימון לסרט.
הסרט יצא בשנת 1992, והיה מותחן בעל סגנון ושנינות, שעסק בחבורת פושעים שביצעה שוד כושל.
כבר בסרט זה ניכרת נטייתו של טרנטינו לאלימות קיצונית, שהפכה לאחד מסימני ההיכר הבולטים של סרטיו.
אחד הגיבורים, שנורה בתחילת הסרט, שוכב מתחילת הסרט ועד סופו בתוך שלולית גדלה והולכת של דם, בעוד שגיבור נוסף כורת את אוזנו של שוטר.
כל המרכיבים שהפכו את טרנטינו לתופעה קולנועית מצויים כבר בסרטו הראשון – הדיאלוג השנון, הדימויים הוויזואליים החזקים, הדמויות משולי חברת הפשע האמריקנית, העלילה הלא ליניארית, הציטוטים והמחוות הרבים לסוגים שונים של קולנוע, השימוש במוזיקה אמריקנית משנות ה-70, והאלימות הקיצונית.
"ספרות זולה" נחשב כבר עם יציאתו למסכים ליצירה בעלת חשיבות, ולסרט ששינה את פני הקולנוע האמריקני.
הסרט הוא בעל עלילה לא ליניארית ומפותלת בצורה בלתי רגילה.
סיפור המסגרת שלו עוסק בשוד במסעדה, אך לפני השוד ולאחריו מתאר הסרט, באופן שנון ואלים, את חייהן של דמויות משולי העולם התחתון האמריקני – שני רוצחים שכירים (ג'ון טרבולטה וסמואל ל.
ג'קסון), שאחד מהם מסתבך עם אשתו של הבוס כאשר מונה לשמור עליה, והשני הופך למטיף נוצרי נודד, מתאגרף (ברוס ויליס) המסרב למכור את הקרב האחרון שלו, ודמויות נוספות.
הפסקול של הסרט, שכלל נעימות ושירים משנות ה-70, היה אף הוא להצלחה מסחרית בפני עצמה.
בסרט שיתף טרנטינו לראשונה פעולה עם השחקנית אומה תורמן.
הסרט גם חידש את הקריירה של ג'ון טרבולטה שהייתה במשבר.
לאחר "ספרות זולה" ביים טרנטינו פרק ב"ארבעה חדרים" (1995), סרט העוסק בארבעה סיפורים המתרחשים באותו מלון בלוס אנג'לס בערב ראש השנה.
פרקים אחרים בוימו בידי יוצרים "עצמאיים" אחרים, כאליסון אנדרס, אלכסנדר רוקוול ורוברט רודריגז, שהוזכר פעמים רבות כממשיכו, או אף חקיינו, של טרנטינו.
בשנה זו יצר טרנטינו עם רודריגז את הסרט "מצאת החמה עד צאת הנשמה", שאותו כתב, ובו משחקים הרווי קייטל, ג'ורג' קלוני וטרנטינו עצמו.
סרטו "חסין מוות" היה שיתוף פעולה נוסף עם רודריגז לאחר "מצאת החמה עד צאת הנשמה", והוא יצא ב-2007.
בשנת 1997 יצא לאקרנים הסרט "ג'קי בראון".
סרט זה היה עיבוד לספרו של אלמור לנארד, שאותו טרנטינו מעריץ, ומחווה מודעת לסרטי "בלאקספלויטיישן" משנות ה-70 (סרטי פשע דלי תקציב בהשתתפות שחקנים שחורים, שלוו לרוב בפסקול של מוזיקת "פאנק (Funk)" ו"סול").
בסרט שיחקה השחקנית פאם גריר ששיחקה ברבים מסרטי הבלקספלויטיישן.
הסרט לא זכה להצלחה המסחרית והביקורתית שלה זכו קודמיו, אך לא נחשב לכישלון.
בשנת 1998 הפנה טרנטינו את תשומת ליבו אל הבמה, ושיחק בהפקה של מחזה בשם "חכה עד שיחשיך" בברודוויי.
על אף פרויקטים שונים שעמדו על הפרק כסרט המלחמתי "ממזרים חסרי כבוד", בילה טרנטינו את שנות ה-2000 המוקדמות בכתיבתו ובבימויו של "להרוג את ביל", דרמת נקמה בשני חלקים, אשר עמדה בסטנדרטים הגבוהים של סרטיו הקודמים.
הסרט הוא מחווה לז'אנרים קולנועיים רבים, ובמיוחד לסרטי "וושיה" (סרטי אמנות לחימה סיניים פופולריים), סרטים יפניים, מערבוני ספגטי, וסרטי אימה איטלקיים המכונים "ג'אלו" (Giallo", בתרגום מאיטלקית: "צהוב").
הסרט כולל אלמנטים צורניים מקוריים, כצילום בשחור-לבן של סצנות מסוימות, ואף קטעים נרחבים בטכניקת ה"אנימה" (טכניקת הנפשה יפנית).
שני חלקי הסרט (שיצאו לאקרנים בשנים 2003 ו-2004, בהתאמה) הם יצירות העומדות בפני עצמן.
משחקה של אומה תורמן כ"כלה" הרצחנית, המתעוררת מתרדמת כדי לנקום במעניה, שפרצו לחזרה האחרונה לטקס חתונתה ורצחו את כל הנוכחים, זכה לשבחים רבים.
כן זכורות הופעות משנה של שחקנים רבים, כדריל האנה בתפקיד רוצחת בעלת עין אחת, דייוויד קאראדין בתפקיד ביל, ולוסי לו בתפקיד או-רן אי-שיי.
הסרט אלים ביותר, וספג ביקורת בשל היותו "שפל חדש במוסריות ההוליוודית".
בשנת 2005 ביים טרנטינו סצנה בסרט "עיר החטאים".
בשנה זו אף ביים שני פרקים בני שעה בסדרה "זירת הפשע" (CSI).
פרקים אלו, שאורכם המשותף הוא כאורכו של סרט קולנוע, מהווים חלק ממכלול יצירתו הקולנועית של טרנטינו.
העלילה הבסיסית עוסקת בחוקר משטרה הנכלא בתא שקוף ונקבר באדמה, בעוד שחבריו עושים מאמצים לחלצו (סצנה דומה של קבורה בחיים עומדת במרכזו של "להרוג את ביל 2".) סימני ההיכר הקולנועיים של טרנטינו – הדיאלוג השנון, האלימות הפיזית, הופעות של שחקני עבר, מחוות וציטוטים קולנועיים – מופיעים ברובם אף בפרקים אלו.
על תפקידו כבמאי באותם פרקים היה טרנטינו מועמד לפרס אמי.
טרנטינו משתמש בהשפעתו הקולנועית לקדם יצירות של במאים בלתי מוכרים או יצירות מחוץ לארצות הברית, ונותן להן רשות להשתמש בשמו כ"מציג".
הפקה ראשונה מסוג זה הייתה הסרט מהונג קונג "קוף הברזל" משנת 2001, שהוצג בבתי הקולנוע תחת הכותרת "מציג: קוונטין טרנטינו".
עובדה זו הביאה לרווחים של 14 מיליוני דולרים בארצות הברית, פי שבעה מתקציבו של הסרט.
נוסף לכך פתח טרנטינו בשנת 1995 חברת הפקה בשם "רעם מתגלגל", כדי לקדם את הפצתם של סרטים עצמאיים וזרים.
בשנת 1997 סגרה את החברה שותפתו העסקית, חברת מירמקס, בשל "חוסר עניין".
בשנת 2007 כתב טרנטינו, ביים והפיק את הסרט "חסין מוות", בכיכובו של קורט ראסל.
הסרט מספר את סיפורו של סטאנטמן מייק, נהג פעלולן שבעזרת מכוניתו "חסינת המוות" רוצח נשים.
הסרט הוא חלק מפרויקט כפול משותף של טרנטינו עם רודריגז, "Grindhouse", בצד סרטו של רודריגז "פלנט טרור".
שני הסרטים הם מחווה לסרטי ניצול, סרטי האימה הזולים של שנות ה-70 שהיו משודרים בהצגות כפולות, שאותם העריצו שני הבמאים.
כשנתיים מאוחר יותר יצא הסרט "ממזרים חסרי כבוד", שאותו כתב, ביים והפיק טרנטינו.
הסרט עסק בשואה ועלילתו מתמקדת בחבורת יהודים אמריקאים שבאו "לנקום" את דם העם היהודי באירופה הנאצית.
הסרט עורר סערה ביקורתית, ונחשב גם הוא לסרט אלים ביותר, אך לא יותר מ"להרוג את ביל".
הסרט היה מועמד לפרסי אוסקר ובהם לפרס על התסריט.
ב-2012 חידש טרנטינו את ז'אנר המערבונים עם "ג'אנגו ללא מעצורים", שבו כיכבו ג'יימי פוקס, לאונרדו דיקפריו, כריסטוף וולץ, סמואל ל.
סרט זה זכה להצלחה גדולה, הכניס בקופות סכום של כ-425 מיליון דולר, וזיכה את טרנטינו בשנית בפרס אוסקר לתסריט.
בינואר 2014 נחשף שמו של הסרט הבא של טרנטינו, "שמונת השנואים".
בראיונות שהעניק לכלי התקשורת גילה כי השלים את כתיבת התסריט, ואף כי זה יהיה מערבון, הסרט לא יהווה המשכון ל"ג'אנגו".
זמן קצר לאחר מכן הצהיר כי בשל הדלפת התסריט בידי סוכני שחקנים שקיבלו אותו, הוא שוקל שלא להפיק את הסרט אלא להפוך אותו לספר.
לאחר מכן פורסם כי טרנטינו שוקל בכל זאת להפוך את התסריט לסרט.
שם הסרט מתכתב עם המערבון "שבעת המופלאים", ועלילתו מתרחשת בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים האמריקנית ומגוללת את קורותיה של חבורת ציידי ראשים שמוצאים מסתור בעת סופת שלגים בעיירה במדינת ויומינג.
הסרט יצא לאקרנים בדצמבר 2015 וזכה לביקורות חיוביות לרוב.
במרץ 2018 נודע שהסרט התשיעי ייקרא "היו זמנים בהוליווד", שתקציבו נאמד ב-95 מיליון דולר, שעלילתו תתרחש בשנות השישים של המאה העשרים ושתגולל את קורותיו של כוכב המערבונים ריק דלטון וכפיל הפעלולים שלו וחברו הטוב קליף בות'.
דלטון גר ליד השחקנית שרון טייט, שנרצחה בידי משפחת מנסון בקיץ 1969. "סרטי סוני" הפיצה את הסרט ב-26 ביולי 2019, ומככבים בו לאונרדו די קפריו, בראד פיט ומרגו רובי.
הסרט היה מועמד לכעשרה פרסי אוסקר וזכה בשניים.
בדצמבר 2019 אמר טרנטינו כי "להרוג את ביל: חלק 3" בא בחשבון, אך יעברו לפחות שלוש שנים עד שזה יקרה.
אומה תורמן אישרה כי היא סעדה ארוחת ערב עם טרנטינו, ושוחחה עימו על "להרוג את ביל 3", פרויקט שטרנטינו ניסה להוציא לפועל ב-2005 לאחר "להרוג את ביל 2".
בשנת 2020 צולם טרנטינו בידי פפראצי כשהוא מחזיק בידו כוס קפה, מחברות ועטים וצועד לעבר מכוניתו בלוס אנג'לס, מה שהוביל לדיווחים ושמועות על כך שהוא כותב תסריט חדש.
למעשה, כך אושר רשמית באותה שנה, הוא יצר תסריט לסרט אפשרי של "מסע בין כוכבים", מאחר שהוא מעריץ אדוק של הזיכיון.
כבר בעת העבודה על "ג'אנגו ללא מעצורים", דיבר טרנטינו על כוונתו לפרוש מתעשיית הקולנוע לאחר שישלים עשרה סרטים ("ג'אנגו" היה סרטו השביעי), ללא הגבלת זמן.
לאחר הפרישה, הוא מתכוון לכתוב ספרים, מחזות וביקורות סרטים.
בשנת 2019 שב טרנטינו ודיבר על פרישתו המתוכננת, ואמר שהוא נתן לקולנוע את כל מה שהיה לו לתת, אך הוא מתכוון להמשיך להיות יצירתי, ורואה את עצמו כותב ספרים על קולנוע ומחזות לתיאטרון.
בריאיון שהעניק לביל מאהר ב-25 ביוני 2021 לרגל צאת ספר הביכורים שלו, שב טרנטינו והבהיר שבכוונתו לפרוש מהקולנוע אחרי סרטו הבא, שיהיה העשירי במספר.
לדבריו, הוא שקל לעשות ריבוט ל"כלבי אשמורת", אך פסל את הרעיון.
אולם בכל מקרה, הוא יעשה את הסרט העשירי המובטח.