tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום יש בטבע כ-300 פרטים ורובם מרוכזים באזור טרמיט שבניז'ר, באזור בודלה במערב צ'אד ובאוקר שבמאוריטניה.
הדישון הושב למרוקו ותוניסיה בתקווה לבנות שם אוכלוסיות חדשות ובנות-קיימא של דישונים.
מאחר שהדישון נתון בסכנת הכחדה חמורה, גני חיות ושמורות טבע התגייסו לשימורו והצלתו והקימו גריעיני רבייה במטרה להרבות דישונים רבים ולהשיב את רובם לטבע.
כיום יש כ-600 פרטים בגני חיות ברחבי העולם, לרבות בישראל, אירופה, אפריקה, אמריקה הצפונית, יפן ואוסטרליה.
גרעיני הרבייה הגדולים נמצאים בחי-בר יטבתה בישראל, בסברתה בלוב ובגן החיות גיזה במצרים.
עוד כ-1,000 פרטים חיים באוספים פרטיים וחוות גידול בארצות הברית ובמזרח התיכון.
הדישון הושב לטבע בשמורות הפארק הלאומי בו חמדה בתוניסיה, הפארק הלאומי סוס-מסה במרוקו, ונמצאים בתהליכי השבה לטבע בפארק הלאומי ג'ביל בתוניסיה וגרנד ארג אוריינטל ("ים החולות המזרחי הגדול") בסהרה.
הדישון הוכרז כמין מוגן במרוקו, תוניסיה ואלג'ריה ואילו במצרים ולוב ציד של כל האנטילופות (ובכללן הדישון) נאסר.
כל הכרומוזומים הם אקרוצנטריים למעט הזוג הראשון של האוטוזומים, שהם תת-מטאצנטריים.
כרומוזום X הוא הגדול ביותר מבין הכרומוזומים האקרוצנטריים, וכרומוזום Y הוא בגודל בינוני.
הזרוע הקצרה והזרוע הארוכה של האוטוזומים התת-מטאצנטריים מקבילות, בהתאמה, לכרומוזומים ה-27 והראשון בבקר ועיזים.
במחקר שנעשה, דפוסי הרצועה של הכרומוזומים בדישון נמצאו דומים לשאר המינים בתת-משפחת הראמים.
מאובנים של דישון התגלו במספר מקומות ומתוארכים לשנים 7000 לפני הספירה עד ל-4000 לפני הספירה.
תמונה מקבר מצרי שמתוארכת ל-2500 לפני הספירה מראה שהמצרים הקדמונים בייתו חלקית את הדישון.
הדישון חי במצרים אך נכחד ממנה בשנות ה-60 של המאה ה-20 עקב ציד בלתי-חוקי.
הדישון הוגדר מדעית וסווג ב-1816 על ידי הזואולוג הצרפתי אנרי בלנוויל שנתן לו את השם Addax nasomaculatus.
מקור שם הסוג Addax הוא ככל הנראה מערבית או שפה אפריקנית, שם מילה דומה שימשה לתאר חיה דמוית פרה עם קרניים עקומות.
סברה אחרת היא שמדובר במילה שמקורה בלטינית.
השם Addax שימש לתיאור הדישון כבר מ-1693. שם המין nasomaculatus מתייחס לכתם הלבן שיש לדישון על האף (naso = אף, macula = כתם, והסיומת atus- שהופכת את צירוף המילים ל"אף בעל כתם").
באנגלית ובשפות אחרות מכונה הדישון "אנטילופה לבנה" וכן "אנטילופת קרני בורג" ("screwhorn antelope").
השם העברי דישון מקורו בתנ"ך, בספר דברים במניין החיות הטהורות.
הבדואים מכנים את הדישון בשם אל-בקר אל-וחשי (البقر الوحشي), שפירושו "פרת פרא", אך שם זה משמש גם לתיאור אנטילופות אחרות.
כיום בערבית הדישון נקרא אבו עדס (أبو عدس).
שם זה מקורו מאחד מתרגומי המקרא לערבית, שבו המילה 'דישון' מהפסוק דלעיל תורגמה כאבו עדס.
הדישון הוא חיה כשרה לפי התורה, ונמנה עם שבע החיות (שאינן בהמות בית) מקבוצת היונקים שניתן לאכול לפי היהדות.
עם זאת, ככל הנראה הדישון המקראי מתייחס לראם לבן.
דִּירֶקְטוֹרְיוֹן (בעברית: מוֹעֶצֶת מְנַהֲלִים, וכן גם חֶבֶר הַנֶּאֱמָנִים או חֶבֶר הַמְּנַהֲלִים) הוא ההנהלה העליונה בתאגיד (חברה או עמותה), והוא הגוף הקובע את יעדי הארגון והאסטרטגיה העסקית שלו.
הוא גם מפקח על הדרך לעמידה ביעדים אלה והגשמתם.
דירקטוריון הוא אורגן של החברה אותו ממנים בעלי המניות בחברה.
חברי הדירקטוריון אינם ממונים על ניהולה השוטף של החברה, שכן לשם כך קיים מנהלה הכללי של החברה.
הם עוסקים בגיבוש האסטרטגיה של החברה ומפקחים על פעילותו של מנהלה הכללי.
בחברה ציבורית יקבע הדירקטוריון את המספר המזערי הנדרש של דירקטורים, שעליהם להיות בעלי מומחיות חשבונאית ופיננסית.
קביעה זו תתחשב, בין השאר, בסוג החברה, גודלה, היקף פעילותה ומורכבות פעילותה, ובכפוף למספר הדירקטורים שנקבע בתקנון החברה.
בחברה פרטית יכול שיהיה דירקטוריון המונה אדם אחד.
הדירקטוריון מתווה את מדיניות החברה ומפקח על ביצוע תפקידי המנהל הכללי ופעולותיו.
קובע את תוכניות הפעולה של החברה, עקרונות למימונן וסדרי עדיפויות ביניהן.
בודק את מצבה הכספי של החברה, וקובע את מסגרת האשראי שהחברה רשאית ליטול.
קובע את המבנה הארגוני ואת מדיניות השכר.
רשאי להחליט על הנפקה של איגרות חוב.
מדווח לאספה השנתית על מצב ענייני החברה ועל התוצאות העסקיות.
ממנה ומפטר את המנהל הכללי.
מחליט בעסקאות הטעונות אישורו לפי התקנון.
רשאי להקצות מניות וניירות ערך המירים למניות עד גבול הון המניות הרשום של החברה.
רשאי להחליט על חלוקת דיבידנד.
יחווה דעתו על הצעת רכש מיוחדת.
הדו"ח מהווה מסגרת משלימה למידע שנמסר בדו"חות הכספיים המהווים אף הם חלק מהדו"ח התקופתי, ומתמקד בהסברת ההתפתחויות שחלו בסעיפי הדו"חות הכספיים ובגורמים להם.
דו"ח זה נועד לגלות למשקיע הסביר מידע "לא-כספי", החשוב לצורך קבלת החלטות לגבי השקעה, על ידי הצגת הסברים למצבו הכספי של התאגיד, תוצאות פעילותו, נזילותו ומקורות המימון שלו, ובכלל זה הגורמים לשינויים שחלו בהם.
הדו"ח מתייחס לשנת הדיווח הרלוונטית בדו"ח התקופתי וניתנים בו הסברים של הדירקטוריון על מצב עסקי התאגיד, תוצאות פעולותיו, הונו העצמי ותזרימי המזומנים שלו.
ההסברים צריכים להתייחס לאופן השפעתם של אירועים על הנתונים שבדו"חות האמורים, אם השפעה זו מהותית, ולסיבות שהביאו לשינויים שחלו במצב ענייני התאגיד בהשוואה לשנות הדיווח הכלולות בדו"חות הכספיים.
רשימת הנושאים בתקנות אינה רשימה סגורה ועל הדירקטוריון להפעיל שיקול דעת לגבי עניינים ייחודיים לתאגיד, אף אם התקנות אינן מתייחסות אליהן.
דו"ח הדירקטוריון מאושר בידי הדירקטוריון, בד בבד עם אישור הדו"חות הכספיים, ונחתם בידי שניים – יו"ר הדירקטוריון (או דירקטור אחר שהוסמך לכך על ידי יו"ר הדירקטוריון) והמנכ"ל או מי שממלא בתאגיד תפקיד כנ"ל.
חברה פרטית, שאינה נסחרת בורסה, אינה נדרשת לפרסם דו"ח זה.
יושב ראש הדירקטוריון מנהל את ישיבות הדירקטוריון.
במצב של שוויון בהצבעות מועצת המנהלים יינתן ליו"ר הדירקטוריון קול הצבעה נוסף.
בחברה פרטית שניירות ערך שלה אינן נסחרות בבורסה, אין חובה למנות יושב ראש דירקטוריון.
בחברה ציבורית, יו"ר הדירקטוריון אינו יכול לשמש גם כמנכ"ל החברה, אלא אם התקבל לכך אישור של האספה הכללית של בעלי המניות בחברה ברוב קולות של שני שלישים מקולות בעלי המניות שאינם בעלי שליטה בחברה.
הרכב חברי הדירקטוריון משתנה באופן משמעותי בין ענף לענף.
עם זאת, חברי דירקטוריון נוטים להיות בעלי מאפיינים דומים - בדרך כלל מדובר בגברים או נשים שהגיעו לתפקיד מתפקידים ניהוליים בכירים יותר בענף.
הגיל הממוצע של חברי דירקטוריון נע סביב שנות ה-50.
באופן מסורתי, מרבית חברי הדירקטוריון הם גברים, ובחברות רבות אין נציגות נשית כלל.
גם בראשית המאה ה-21 זה עדיין המצב, אולם מגמה זו מתמתנת מעט, כאשר השינוי בא לידי ביטוי בעיקר בחברות גדולות ומצליחות, ובעיקר בתקופות של שגשוג כלכלי.
על פי דו"ח של קרדיט סוויס משנת 2014, שסקר למעלה מ-3,000 חברות, גיוון מגדרי בדירקטוריון מניב בממוצע תוצאות טובות יותר עבור חברות.
מספר מחקרים הצביעו על מתאם בין הצלחתה הכלכלית של החברה לבין מינוי נשים בדירקטוריון, אם כי מחקרים שניסו לבחון את טיב הקשר בין נוכחות נשים בדירקטוריון לבין הצלחתה הכלכלית של החברה הציגו תוצאות מעורבות.
אף על פי שהדבר לא בא בהכרח לידי ביטוי בשורת הרווח של החברה, סקירת מחקר משנת 2009 הראתה ששילובן של נשים בדירקטוריון משפר בממוצע מאפיינים שונים בממשל התאגידי.
הצטברותם של נתונים אלו הובילה למגמה בה חברות השקעות שונות מעודדות גיוון מגדרי בהרכב הדירקטוריון של חברות, במקרים נדירים אף ממש כתנאי להשקעה.
מחקרה של סומרו ארקוט משנת 2008 הראה שהשפעתן של נשים בדירקטוריון מוגבלת כאשר חברה בו אישה אחת בלבד, והשפעתן של נציגות הנשים על החברה משמעותית יותר אם יש לפחות 3 נשים בחבר.
מחקר קנדי משנת 2002 (Brown, Brown, Anastasopoulos) מצא שחברות להן לפחות 3 נשים בדירקטוריון מאפיינים שונים מדירקטוריונים בהם ישנם גברים בלבד.
מרבית הדירקטוריונים בעלי הנוכחות הנשית הקפידו על גיבוש קריטריונים למדידת הצלחת אסטרטגיית החברה (לעומת פחות ממחצית הדירקטוריונים בעלי ההרכב הגברי), וכן הקפידו יותר אחר יישום אסטרטגיית החברה על פי אותם הקריטריונים (94% לעומת 67%).
בנוסף, הדירקטוריונים עם נציגות נשים נמצאו בעלי איכויות גבוהות יותר בנושאי אחריות תאגידית, והשקיעו בממוצע יותר תשומת לב לביצועים לא-פיננסיים כמו שביעות רצון לקוחות ועובדים, או מדדי חדשנות ואחריות חברתית.
כנגד זאת, מחקר אחר (שרידן ומילגייט, 2005) מצא שיש יותר חשיבות לנורמות הארגוניות מאשר לגיוון המגדרי, ובמקרים שונים שנבדקו התאימו את עצמם מרבית חברי הדירקטוריון לנורמות של המוסד, כך שבפועל ירדה החשיבות של הרכב הדירקטוריון.
מספר מחקרים (Sealy and Singh, 2006. Sealy, 2008) מצאו השפעה חיובית של נשים בדירקטוריון על זהותה העסקית של נשים שעובדות בחברה, ואף נמצא (Bilimoria, 2000) שנציגות נשית תורמת לשימור עובדות נשיות בחברה.
מחקר נוסף (Daily 1999) הראה חשיבות ספציפית לנציגות בכירה ברמת קבלת ההחלטות בחברות שמגדירות בין קהלי היעד המרכזיים שלהם גם אוכלוסייה נשית.
שיקול נפוץ למינוי נשים לדירקטוריון הוא גם שיקול הלגיטימציה, כאשר מינויים אלו מתקבלים לעיתים בעין יפה בקרב עובדות חברה, כלי תקשורת ואף מדדים שמשווים ייצוג נשי בין חברות שונות.
לעיתים מופעלים לחצים שונים על בכירי החברה למינוי אישה לדירקטוריון, ובדרך כלל מינוי זה נתפס ככזה שיקשה על טענות נגד החברה שהיא מפלה נשים.
בעקבות פסק הדין והתערבות בג"ץ ליישום החוק, עלה שיעורן של הנשים בדירקטוריונים בישראל לשיעור של כ-30%.
מחקרים שונים (מילטון 2000, שרידן 2001) מצביעים על כך ששילובם של חברי דירקטוריון נשים או בני מיעוטים מחזק שיתופי פעולה עם מוסדות אחרים שגם הם משלבים מיעוטים בעלי אותם מאפיינים דמוגרפיים, וחברי דירקטוריון אלו לרוב מגיעים למשרה כאשר ברשותם תארים אקדמיים מתקדמים וניסיון מגוון יותר בממוצע.
מספר מחקרים (Fondas and Sassalos 2000, Maznevski 1994) הצביעו על יתרונות בגמישות קבלת ההחלטות בהרכב דירקטוריון מגוון והטרוגני.
בעבר היה נהוג למנות דירקטורים כעניין של כבוד, על מנת להעניק מכובדות לחברה או לתגמל את המתמנים על פעילות קודמת שלהם.
בעקבות קריסת בנק צפון אמריקה, קבע השופט יעקב בזק, בקביעה שאושרה על ידי בית המשפט העליון, שהדירקטורים אחראים לנזקים של קריסת הבנק משום שלא נקטו באמצעי זהירות סבירים הנדרשים מדירקטור.
הסביר נשיא בית המשפט העליון, השופט אהרן ברק:
פסיקה זו הציבה את מעמדו של הדירקטור כמפקח ושליח מטעם הציבור על החברה.
על פי ההשקפה המקובלת, חובתו של דירקטור היא אישית והוא לא נושא באחריות סולידרית-נזיקית למעשיו או מחדליו של דירקטור אחר.
העובדה שדירקטור כיהן ללא קבלת שכר, מתוך כוונה טובה, אינה פוטרת אותו מאחריות.
בעשור השני של המאה ה-21 השתנתה מגמה בתחום הדירקטורים בישראל.
על פי קבוצת אנטרופי, המייעצת לבעלי מניות, לאחר תקופה ארוכה בה רווחה התופעה של דירקטור המכהן במספר רב של חברות במקביל, נכון לשנת 2019 כ־60% מהדירקטורים מכהנים כדירקטורים בחברה ציבורית אחת, ורק 5% מכהנים בארבעה דירקטוריונים ויותר.
חברת ISS , החברה האמריקאית הגדולה ביותר לייעוץ לבעלי מניות, הגדירה בשנים אלו את תופעת ריבוי-כהונות-הדירקטורים כ"סוגיה ראשונה במעלה עבור חברות רבות ומשקיעים", ומדיניות זו חלחלה גם לחברות ייעוץ מקומיות.
על מגמת צמצום הדירקטורים לצד צמצום הדירקטוריונים ניתן ללמוד מסקר של רשות ניירות ערך.
היחס בין מספר המושבים למספר הדירקטורים ירד מ־1.365 מושבים לדירקטור ב־2010, ל־1.297 מושבים לדירקטור ב־2018.
הסיבות לכך מיוחסות בקרב דירקטורים ואנשי ייעוץ שונים מספר סיבות, כאשר הבולטת מביניהם מתייחסת לחוק הריכוזיות ששינה את מבנה המשק ואסר סוגים מסוימים של מבני פירמידה עסקיים, ואסר על כהונה כדירקטור בחברה פיננסית לצד כהונה בדירקטוריון של חברה ריאלית גדולה מתחום התעשייה והקמעונאות.
החוק שינה בהדרגה את מבנה המשק, לצד תהליכי שוק נוספים כמו הפרטה ומיקור חוץ.
סיבה נוספת היא שינוי מדיניות של חברות ייעוץ, הממליצות לתאגידים על מינויי דירקטורי.
כך למשל, בעקבות דו"חות ה-ISS האמריקאית, חברת אנטרופי המקומית החלה להגביל לשישה מאז 2014 את מספר הדירקטוריונים שבהן כל דירקטור יכול לכהן, כך שבפועל כאשר שני דירקטורים מתמודדים על מושב אחד, ההמלצה בדרך כלל תהייה על מי שמכהן בפחות דירקטוריונים.
סעיף נוסף שהגדירה אנטרופי הוא התנגדות למינוי מחדש של דירקטור שנכח בפחות מ־75% מהישיבות.
בתחילת שנת 2021 הייתה חברת פסגות בית ההשקעות הראשון בישראל שהצהיר כי בבואם לבחון אישור השקעה בחברה, ייבחן כתנאי מקדים הרכב הדירקטורים, וחברות שבהרכב הדירקטוריון שלהם יש פחות מ-20% נשים ייפסלו על הסף.
פסגות נימקו את ההצהרה בטענה: "מחקרים מראים שייצוג נשי מוביל לביצועים פיננסיים משופרים, ומשפר גם את הממשל התאגידי".
דירקטורים עשויים לקבל תשלום על פעילותם בדירקטוריון, ויש המכהנים בגוף זה ללא תשלום.
התשלום לדירקטורים קרוי "שכר דירקטורים", אך הוא אינו בגדר שכר.
מהווה הכנסה לעניין , כלומר חלה עליו חובת ניכוי מס הכנסה במקור.
בנוסף חייב תשלום זה במס ערך מוסף.
מודל תשלום, הנפוץ בישראל, מבוסס על תשלום חודשי קבוע, לצד מענקים משמעותיים עבור כל השתתפות בישיבה.
דרך נוספת לתגמול דירקטורים בחברות ציבוריות ובחברות הזנק היא הענקת כתבי אופציה, שמימושם תלוי בהצלחת החברה.
חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים, המגביל את שכרם של בכירים בתאגידים פיננסיים, חל גם על דירקטורים בתאגידים אלה.
דִּישׁוֹן הוא מושב בגליל העליון בין הערים קריית שמונה וצפת וליד הגבול בין ישראל ללבנון.
היישוב נקרא על שם בעל החיים המקראי הנזכר בספר דברים: "אַיָּל וּצְבִי וְיַחְמוּר וְאַקּוֹ וְדִישֹׁן וּתְאוֹ וָזָמֶר" (יד, ה), וכן בדמיון לצליל השם הערבי דַיְשׁוּם או דַיְשׁוּן, שמו של כפר ערבי־אלג'ירי מן המאה ה־19 שננטש במלחמת העצמאות ושחורבותיו סמוכות ליישוב.
המושב נמצא בנחלת נפתלי המקראית.
שמותיהם של בעלי החיים המופיעים באותו פסוק מספר דברים ומזוהים עם שבט נפתלי ניתנו למקומות בסביבה: שדה איילה, הר צבי, הר יחמור ובקעת יחמור, עין תאו, הר זֶמֶר, וכן הר דישון, נחל דישון ומושב דישון.
בימינו מזוהה הדישון עם בעל חיים מדברי דומה לראם ובעל קרניים מפותלות ומרשימות במיוחד.
היישוב הוקם בשנת 1953 על ידי יהודים ממרוקו וקבוצת רווקים שעלו ממזרח אירופה.
מייסדיו תרמו רבות לעיבוי אחיזתה של המדינה הצעירה בגבולותיה בתקופה שהתאפיינה בחדירת מסתננים מלבנון.
פרנסת התושבים התבססה על מטעי פירות נשירים שעובדו במשותף.
במהלך מלחמת חרבות ברזל פונה היישוב.
במושב יקב, השכרת טרקטורונים, צימרים ועוד.
שירותים קהילתיים: בית כנסת, מקווה, מרפאה, מכולת, מועדון ילדים ונוער, מתקני ספורט וחדר כושר.
דישה, או דַיש, היא פעולה חקלאית, הנפוצה בעיקר בדגנים, שמטרתה ניתוק המוץ מן הבר (גרעין הדגן) על ידי הפעלת לחץ על זרעי הדגן.
בעבר (ובמקומות מסוימים בעולם עדיין) הפרדת מוץ החיטה מגרגרי החיטה נעשתה בעזרת מורג הרתום לבהמה ונגרר במעגלים בגורן על השיבולים.
לאחר פעולה זו נדרשת פעולת הזרייה כדי לסלק את המוץ ולהישאר עם הדגן הנקי.
בעידן המודרני בכלכלות מתועשות, פעולה זאת נעשית בצורה מכנית באמצעות קומביין תבואות, בעת הקציר.
המלה דיש הפכה למטבע לשון והביטוי "לחזור ולדוש בדבר" נובע מפעולת הדייש המחזורית ולכאורה בלתי נגמרת.
הפסוק בספר דברים "לא תחסום שור בדישו" – מלמד על היחס הנצרך כלפי בהמה העובדת בשימוש האדם.
אחת ממלאכות שבת במהלך תהליך הכנת הפת היא מלאכת דש.
הפסוק בספר ויקרא (כו ה) "והשיג לכם דיש את בציר...", משתמש בדיש כדי לתאר שפע של ברכה שבה החלקים השונים בתהליך הכנת הפת נעשים יחד, מכיוון שלא מספיקים לסיים מלאכה אחת עקב השפע הרב וכבר צריך להתחיל את המלאכה האחרת.
הביטוי "דש בעקביו" פירושו זלזל בדבר, מקור הביטוי הוא מדברי רש"י על הפסוק בספר דברים (ז, יב): "והיה עקב תשמעון - אם המצות הקלות שאדם דש בעקביו תשמעון." ומהגמרא במסכת עבודה זרה (יח א): "והיינו דאמר ר' שמעון בן לקיש, מאי דכתיב: "עון עקבי יסובני" (תהלים מט ו)?
עונות שאדם דש בעקביו בעולם הזה – מסובין לו ליום הדין."
דריכה בגורן ברגלי בהמה כבדה
דירת המצוירים היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית ששודרה ברשת קומדי סנטרל, המספרת על חבורה מוזרה של דמויות מצוירות שחיות בדירה מלאה במצלמות, כפרודיה על תוכניות המציאות.
הדמויות עצמן הן פרודיות על דמויות מצוירות בהשראת מגוון סרטים, סדרות, קומיקס ומשחקי וידאו פופולריים.
הסדרה מתייחסת באופן פרודי לנושאים שבדרך כלל יש עליהם טאבו כגון השואה, גזענות וכו'.
הפרק החמישי של העונה הראשונה צונזר כיוון שלעג לנכים.
הנסיכה קלרה: נסיכה מהאגדות, דתיה, שמרנית וגזענית.
היא מבוססת על דמותן של אריאל מבת הים הקטנה ובל מהיפה והחיה, מנסיכות דיסני.
ויפלבוטום: צעיר נאה והומו מוצהר.
גיבור ממשחק מחשב בו הוא בהרפתקה מתמדת שמטרתה להציל את ה"חברה" שלו.
הוא מבוסס על הדמות לינק ממשחקי הנינטנדו "האגדה של זלדה".
קפטן הירו (לסלי): גיבור על, מאצ'ו, שוביניסט, סוטה, טיפש וחרמן.
מבוסס על דמותו של סופרמן וגיבורי על מסוגו.
אף על פי שהדבר לא צוין במפורש, נרמז שהוא והוריו יהודים.
מוצאו בכוכב זבולון, לאמו הוא קורא "אמא" (ima, וגם נוקט בלשון רבים, אמהות) והוא נצפה מדליק נרות שבת.
במערתו הסודית מטבע ענקי של שקל ישן.
בנוסף, נרמז שפה ושם הוא נוהג לשכב עם גברים, ונראה כי יש לו "קראש" נוראי על זאנדיר - בין השניים נרמז, יותר מפעם אחת, על משיכה מינית חזקה.
פוקסי לאב: מוזיקאית / פותרת תעלומות שחורה ומופקרת מבית הרוס.
לבושה כשועל, חברה בלהקת בנות, מבוססת על ואלרי בראון מהסדרה המצוירת של שנות ה-70, "ג'וסי והפוסיקאטס".
ספאנקי האם: חזיר גס וגזען.
מייצג תוכנת שיתוף קבצים אינטרנטית, התאסלם באוגוסט 2001. מבוסס על דמויות מסרטוני הפלאש.
לינג-לינג: עכברון חשמלי קטן שמדבר ג'יבריש-יפני, יש לו זנב בצורת סימן קריאה, מבוסס על פיקאצ'ו מהסדרה הפופולרית פוקימון.
תות בראונסטיין: אישה חולת מין, מניפולטיבית ומצוירת באנימציית שחור-לבן, מבוססת על הדמות הקלאסית בטי בופ.
תות מתמודדת עם תדמיתה כסמל מין משנות ה-20, עודף משקל, אלכוהוליזם ונטיות אובדניות.
וולדור סוק-באט: יצור מוזר בצבע צהוב עם ידית בתור זנב, מבוסס על בובספוג מכנסמרובע, וגם קצת על סטימפי החתול מרן וסטימפי.
לאחר העונה השלישית הוחלט שלא להמשיך את הסדרה ויוצריה הוציאו את הסרט "הסרט של מצוירים יחדיו: הסרט!" שעוסק בין היתר בביטול הסדרה.
בסרט הצוות נלחם למען החזרת הסדרה כנגד דמות בשם "ישראל" (Intelligent Smart Robot Animation Eraser Lady) אותה מדבב סת' מקפרלן (איש משפחה).
הדמות גרמה למחלוקת ולהאשמות באנטישמיות בטענות לשימוש ציני בסרט לטובת תעמולה אנטי-ישראלית ושימוש בעלילות דם כנגד העם היהודי.
דיתיראמבוס היה מזמור שהושר ביוון העתיקה לכבוד האל דיוניסוס.
סגנונו של המזמור היה אקסטטי ופרוע, במטרה לעודד את המזמרים להשתתף בחגיגות של האל (בניגוד לסגנון המכובד של מזמור הפאאן שהושר לאל אפולון).
על פי אריסטו, מזמור זה היה המקור של הטרגדיה בתיאטרון ביוון העתיקה:
הדיתיראמבוס הושר על ידי מקהלה של 50 גברים או נערים שעמדו או רקדו במעגל.
לסברה המודרנית שהם היו לבושים כסטירים, אין ראיות היסטוריות.
הדיתראמבוס שהושר תיאר אירוע מחייו של האל דיוניסוס.
ראש המקהלה (האָכּסארכוֹס) היה הפרוטגוניסט, ונוצר דיאלוג בינו לבין שאר המקהלה, באמצעותו סופר האירוע המיתולוגי מחיי האל.
במהלך הפסטיבלים לכבוד האל - הדיוניסיה והלנאיה נערכו תחרויות בין הקבוצות ששרו את הדיתראמבוס.
שמן של הקבוצות תועד בתעודות הרשמיות של העיר בהן נערכה התחרות (אולם שם המשוררים אשר כתבו את המזמורים לא תועד).
לזוכה בתחרות הותר להקים (בכספו הוא) אנדרטה ציבורית המנציחה את ניצחון קבוצתו בתחרות.
ככל הנראה הדיתיראמבוסים הראשונים נכתבו באתונה, במאה השביעית לפנה"ס.
לא ברור מה מקורם של שירים אלה, וייתכן כי המקור אינו יווני.
מקור השם דיתיראמבוס אינו ידוע, וככל הנראה אינו יווני.
המשורר אריון הוסיף את אלמנט הדיאלוג למזמור על ידי כך שהפריד בין ראש המקהלה לכלל המקהלה והפך את הדיתיראמבוס למין בלדה המספרת סיפור.
צורה שירית זו התפשטה במהירות בערי המדינה של יוון.
בין המשוררים שכתבו דיתיראמבוסים ניתן למנות את סימונידס, פינדר ובאכילידס.
על פי אריסטו, אף לאחר התפתחות הדיתיראמבוסים לטרגדיה היוונית, המשיכו תחרות הדיתיראמבוסים להתקיים לצד תחרויות הטרגדיות.
במאה הרביעית לפנה"ס פסק כמעט לחלוטין השימוש בצורה ספרותית זו, אף שמספר מועט של תחרויות דיתיראמבוסים התקיים עד הכיבוש הרומי של יוון.
דירת נופש היא דירה המיועדת לנופש ולא למגורים קבועים.
בישראל המושג "דירות נופש" הופיע בתוכניות מתאר במקביל למלונאות ומשמעותו הייתה שנויה במחלוקת בין יזמים לארגוני הגנת הסביבה.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 נבנו בישראל לאורך חוף הים, פרויקטים של דירות נופש על קרקע שייעודה, על פי תמ"א 13 או על פי תוכניות מקומיות, הוא "אזור תיירות ונופש – שטח המיועד למלונות בדרגות שונות, אכסניות, בתי הבראה...".
פרויקטים אלו כללו את סול מרין בנהריה, פנינת הים בעכו, מגדלי חוף הכרמל בחיפה, כפר הים בגבעת אולגה, מלון כרמל בנתניה, מרינה הרצליה, "סי אנד סאן" בתל אביב ומרינה אשקלון.
מבקר המדינה מצא שדירות אלו שימשו בפועל למגורים והביע דעתו שדבר זה אינו ראוי.
פרויקט מגורים נוסף שנבנה במסווה של דירת נופש הוקם בשמורת עין חמד.
באותו מקרה בית המשפט העליון הורה על פינוי הבתים והם נותרו כפילים לבנים בשטח.
לטענת היזמים, שקבלה אישור בוועדות תכנון שונות, דירות נופש הן דירות באזורים שאין בהם תשתיות תומכות, כמו תשתיות חינוך ובריאות או שהן דירות קטנות באופן שאינו נוח למגורים קבועים.
לעומת זאת, בית המשפט העליון קבע במספר מקרים שהמושג דירת נופש משמעו דירת נופש לרווחת הציבור כולו, ככל שיחפוץ בכך, ועל כן סמכה ידה על הדרישה שהדירות תועמדנה להשכרה במשך תקופה העולה על שישה חודשים מדי שנה.
בשנת 2018 אישר בית המשפט העליון לוועדה מקומית לתכנון ולבנייה לחייב בעלי דירות נופש לנהל אותן דרך חברת ניהול, לאחר שניסיונות הוועדה להביא להשכרת הדירות לנופש, באמצעים אחרים, כשלו.
בניגוד להשכרת דירת מגורים הפטורה ממס בישראל, על מנת להקל על השוכרים, השכרת דירת נופש לתקופה קצרה חייבת במס ועל כן הוצאות רכישת הדירה ניתנת לקיזוז מתשלומי המס.
רכישת דירת נופש אינה נחשבת כדירת מגורים לעניין תשלום מס רכישה וגם לא לעניין הפטור ממס שבח.
דכדוך הוא רגש של מצב רוח ירוד, עצבות ואנהדוניה (חוסר הנאה מפעילות).
רגשות אלה עשויים להשפיע על תחושת הרווחה הנפשית של האדם, ועל התפקוד הגופני והחברתי שלו.
תחושת דכדוך נחשבת לתגובה נורמלית למצבי חיים שונים, והיא עשויה לחלוף כעבור פרק זמן סביר.
זאת בניגוד לדיכאון קליני, שמהווה הפרעה נפשית בעלת תסמינים חמורים, ועלולה להימשך זמן רב.
מצב הרוח המדוכדך עשוי לכלול תחושות של חוסר ערך, דחייה, ריקנות, עצבנות, חרדה, אשמה וחוסר אונים.
הלוקים בו סובלים לעיתים מקושי להתרכז במטלות, בעיות בזיכרון, הפרעות שינה, הפרעות אכילה, תחושה של חולשה פיזית, ואף כאבים.
תחושת דכדוך נלווית לעיתים למחלות וליקויים רפואיים-גופניים, מולדים או נרכשים, או לתרופות שונות, למשל במחלת אדיסון, מחלת הנשיקה, האטה בפעילות בלוטת התריס, נטילת סטטינים ועוד.
בנוסף היא מאפיינת חלק מההפרעות הנפשיות, במיוחד הפרעות מצב רוח.
היא עשויה ללוות גם הפרעות כגון הפרעת אישיות גבולית והפרעת הסתגלות.
תחושת דכדוך נוצרת לעיתים בעקבות אירועי חיים המעוררים רגש זה, ולעיתים זכרונות מאירועים אלו וחשיבה שלילית אודותיהם ממשיכים להזין את התחושות השליליות ולהגביר את חוסר האונים וחוסר התקווה.
ניסיונות לשבירת "מעגל" זה הם אחד ממוקדי המחקר והטיפול בתחום הפסיכולוגיה החיובית.
התמודדות עם הדכדוך תלויה בחומרתו.
כאשר הוא נמשך זמן רב ויש חשד להתפתחות דיכאון, חשובה אבחנה של מומחה בתחום (פסיכולוג או פסיכיאטר), שיכולה לכוון לטיפול המתאים.
אירועים בחיים - אירועים ושינויים במהלך החיים יכולים לגרום להרגשת דכדוך מתמשכת.
אירועים אלו כוללים לידה, גיל הבלות, בעיות כספיות, בעיות בעבודה, בעיות במהלך מערכות-יחסים, פרידה, שכול, חוויות קשות בילדות, חוויות מהעבר כמו מוות של אדם קרוב, כישלונות אישיים, מצבי אי ודאות ופגיעה פיזית משמעותית.
טיפולים רפואיים - מספר תרופות מוכרות כתרופות אשר גורמות לתופעת לוואי של דכדוך במספר רב של מטופלים.
תרופות ידועות הן למשל מספר תרופות המשמשות לטיפול בלחץ דם גבוה, סטטינים ותרופות הרגעה.
מחלות לא פסיכיאטריות - הרגשת דכדוך עלולה להיגרם ממספר מחלות מידבקות, מצבים נוירולוגים (עצביים) ובעיות פסיכולוגיות הכוללים את מחלת אדיסון, מחלת ליים, טרשת נפוצה, כאבים כרוניים, שבץ מוחי, סוכרת, סרטן, דום נשימה בשינה וכן הפרעה בשעון הביולוגי.
מחלות פסיכיאטריות - מעבר להפרעות מצב רוח בהן מתבטא דכדוך בדרגת חומרה קלינית כתסמין העיקרי (דיכאון קליני, דיסתימיה, הפרעה דו-קוטבית), קיימות מספר הפרעות נפשיות נוספות שאחד מתסמיניהן הוא דכדוך: הפרעת אישיות גבולית, הפרעת הסתגלות, והפרעת דחק פוסט-טראומטית.
שימוש בסמים - נמצא קשר בין שימוש בסמים לדכדוך ברמות שונות; עם זאת, קיימת מחלוקת לגבי הסיבה והתוצאה - האם שימוש בסמים מביא לדכדוך בעקבותיו, או שדכדוך הוא הגורם לשימוש בסמים.
שאלונים ורשימות תיוג פרטניות ואישיות כגון אבחון דידקטי באמצעות פסיכותרפיסט או אבחון פסיכולוגי באמצעות פסיכולוג קליני או אם מדובר בדיכאון של ילדים האמצעים הללו יושמשו על ידי המחלקה הרלוונטית בתחום בריאות הנפש כדי לזהות ולהעריך את חומרת הדיכאון.
מצב רוח דיכאוני לא מחייב טיפול מקצועי, ויכול להוות תגובה נורמלית לאירועי חיים מסוימים, סימפטום של כמה מצבים רפואיים, או תופעת לוואי של תרופות מסוימות או טיפולים רפואיים.
מצב רוח דיכאוני ממושך, במיוחד בשילוב עם סימפטומים אחרים, עלול להוביל למצב של אבחנה פסיכיאטרית או רפואית, לדוגמה הפרעה במצבי רוח, אשר עשויה להפיק תועלת מטיפול.
יש תתי-חטיבות שונות של דיכאון עם גישות טיפול שונות.
בארצות הברית, כבר הוערך ונבדק שכשני שלישים מאנשים הסובלים מדיכאון לא פועלים על מנת לקבל טיפול.
גירוי עומק המוח (DBS) הוא טיפול נוירוכירורגי ביישומו של מכשיר בחלקים מסוימים של המוח.
טיפול זה עדיין עובר ניסויים מבוקרים, אך הוא מראה תוצאות מבטיחות מאוד בכל הקשור לטיפול עמידות בדיכאון.
דיתה גרי (נולדה ב-5 ביוני 1951) היא יוצרת קולנוע שמתמחה בתחום התסריטאות: כתיבת תסריט, עיבוד ועריכת תסריט.
בעבר הייתה גם מורה לתסריטאות.
גרי נולדה בטבעון לשפרה ולוי, ולה שני אחים, זהר ומיכה.
אביה, אגרונום במקצועו ומורה, היה ראש המועצה הראשון של טבעון, ולאחר מכן סגן מנכ"ל משרד הפנים, שנודע בציבור כצנזור הראשי.
גרי גדלה ברמת אביב מגיל 11. היא בעלת תואר ראשון בפילוסופיה מהפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, אותו סיימה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, ותואר ראשון נוסף מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
כמו כן, למדה שנה תיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
גרי רואה את עצמה בראש ובראשונה כתלמידתו של דוד פרלוב, שבסרטיו זיהתה את אהבת האדם, ותלמידתו של פרופ' יעקב מלכין, שלימד "אסתטיקה בקולנוע" באוניברסיטת תל אביב.
משנת 1984 עד 1999 חייתה בהוליווד עם בעלה האמריקאי ממוצא הונגרי אנדרו ריכטר.
שני ילדיהם, אריאל ואלמה, נולדו בלוס אנג'לס.
למדה תסריטאות במכון האמריקאי לקולנוע (American Film Institute), הממוקם בלוס פיליס שבלוס אנג'לס.
לפני שעברה להוליווד, עבדה כתחקירנית בערוץ הראשון בסדרה "עמוד האש".
ביימה כתבות בנות דקה עד רבע שעה לתוכניות אקטואליה בנושא תרבות ואמנות.
כמו כן ביימה בערוץ הראשון את הסרט התיעודי "חוזרים בשאלה", על תופעת בית המדרש הפלורליסטי הראשון, שהוקם בסמינר אורנים.
סרט תיעודי נוסף שביימה, "אידה נודל", היה אודות הסירובניקית אידה נודל.
במקביל התחילה לפתח קריירה כתסריטאית, והסרט הראשון שיזמה וכתבה היה "אינדיאני בשמש" על פי סיפור קצר של אדם ברוך, ובבימויו של רם לוי.
בסרט זה התגלה השחקן משה איבגי.
סרט נוסף אותו יזמה, וכתבה את הטיוטה הראשונה שלו, היה "משחקים בחורף" על פי סיפור קצר של יצחק בן נר, גם הוא בבימויו של רם לוי.
במקביל לימדה תסריטאות בבית צבי.
לאחר מכן עברה לחיות בלוס אנג'לס.
עם שובה לימדה בחוג לאנימציה ב"בצלאל", וחזרה לכתוב תסריטים.
רק בעשור השני של המאה ה-21 ראתה פרי בעמלה.
בשנים 2005–2006 יזמה סדנה בשם "אתה פתח" של יוצרי קולנוע וטלוויזיה בשיתוף פעולה עם קרן אבי חי, שידורי קשת ומכללת עלמא.
בשנת 2009 יזמה כנס של איגוד התסריטאים, שם אמרה:
"מאחר שהתסריטאים הם עם צנוע, נפלה ההבנה שאם התסריטאים יתחילו להשמיע את קולם ולא רק באמצעות התסריטים שלהם, אלא לדבר באופן ישיר על תהליך היצירה שלהם, הדבר יסייע לייצב את מעמד התסריטאי במרחב התרבותי הרחב." כפעילה, במשך 3 שנים, באיגוד התסריטאים והבמאים, נאבקה בעיקר לשקיפות בעבודת הקרנות אל מול היוצרים.
בשנת 2013 כתבה וביימה סרט עלילתי קצר בשם "גשם של רחמים" על פי מדרש תנחומא, שמתרחש כולו במגזר הבדואי.
הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, בפסטיבל טורונטו וכמו כן במוזיאון נחום גוטמן לאמנות.
בשנה זאת חברה לקמיל שירף, יוצר בדואי מחורה, אשר בהשראתו נוצר הסרט.
שירף וגרי יצרו סדרה עלילתית ובה 12 פרקים הנקראת "סלמה", והיא שודרה בשנת 2015 בערוץ הראשון במחלקה הערבית.
דיתה גרי היא מורה בשיטת פאולה, שיטת התעמלות בעזרת השרירים הטבעתיים, אותה למדה אצל ממציאת ומפתחת השיטה פאולה גרבורג.
בזמן עבודתה כמורה בשיטה זו, ב"משלימה של קופת חולים", הייתה פעילה בארגון "כוח לעובדים" במאבקם של העובדים להתאגדות ולעבודה במסגרת הסכם קיבוצי.
במשך השנים פרסמה דיתה גרי מאמרים במגזין "ארץ אחרת" בנושאי חברה ותרבות.
גרי היא אלמנה ואם לשניים.
"סיפור אהבה ארץ ישראלי" 2016, עיבוד למונודרמה מאת פנינה גרי, "סיפור אהבה ארץ ישראלי".
במאי ומפיק: דן וולמן, בהשקעת קרן הקולנוע.
שחקנים: עדי בילסקי, אביב אלוש, יצחק חזקיה, אלכס אנסקי, צבי סלטון ומעין וינשטוק.
"יונה", סרט עלילתי ארוך 2014, על יונה וולך, יזמה את התסריט, כתבה עם הבמאי ניר ברגמן, משתתפים: נעמי לבוב, מיכאל מושונוב, שלום מיכאלשווילי, תום חגי, איתמר רוטשילד.
"איגור ומסע העגורים" 2013, כתבה ויזמה את התסריט.
תסריטאי נוסף איתן לונדונר, לפי ספרו זה של אקי שביט (שראה אור בהוצאת ספרית פועלים בשנת 2002 ועליו הוא זכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער).
הסרט בבימוי יבגני רומן זכה ב"ציון לשבח" בשנת 2012 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
שחקני הסרט: מנשה נוי, אבינעם מור-חיים, דורין כספי, אולה שור-סלקטר, גרא סנדלר, אלכסנדר סנדרוביץ'.
"סיפורים רוקדים" 2011, כתבה על פי סיפורו של יוסל בירשטיין, השקעה בפיתוח: קרן רבינוביץ
"בין חולות ושביל קליפות" 2007, כתבה סרט אנימציה ארוך, על פי סיפורים וציורים מאת נחום גוטמן.
בשיתוף עם פיצפוי הפקות, נועם משולם.
"הכישוף של קפקא" 2005, כתבה וזכתה בפיתוח על ידי "קרן מקור".
הסרט זכה בפרס אהוב הקהל בפיצ' של "סיפור שלנו" בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי חיפה.
"מתחם אויב", 1999 שותפה לעריכת הסרט וכתיבת תסריט למיני סדרה לטלעד.
"דורית, חשיפה איטית" 1982, דרמה בבימוי רוני ניניו שחקנים: דן תורן, שחר שיקרצי, ג'ודי פאר ועוד
"משחקים בחורף" 1988, על פי סיפור מאת יצחק בן-נר, במאי רם לוי
"אינדיאני בשמש" 1981, על פי סיפור מאת אדם ברוך, במאי: רם לוי, עליו זכה לוי בפרס כינור דוד.
בימוי והפקת כתבות לטלוויזיה הישראלית 1978–1984 בנושאי חברה ותרבות באורך של עד 15 דקות, עבור יצחק רועה, אפרים סטן וצבי גיל.
עמוד האש (סדרת טלוויזיה) 1981, שותפה לתחקיר סטליס.
"אידה נודל" 1990, סרט על סרובניקית – הערוץ הראשון.
"שדה מגנטי" 2000, כתיבת פיילוט, תסריטאית ראשית.
"התקופה לקחה אותנו" 2001-2002, עריכה בשיתוף שיה בן נון, אלבום דיוקן על אלוף במילואים יוחאי בן נון מקים השייטת ומפקד חיל הים.
פרסום 8 מאמרים, סיפורים וראיונות 2001–2006, ב'מגזין ארץ אחרת', מבפנים של יד טבנקין, ובמטעם בעריכת יצחק לאור.
דיתי אלמוג (נולדה ב-1960) היא ציירת ישראלית.
כלת "פרס ביאטריס קולינר" של מוזיאון ישראל, "פרס ישראכרט" של מוזיאון תל אביב וזוכת מענק "קרן פולוק-קרסנר" מניו יורק.
דיתי אלמוג נולדה ב-1960 בחיפה.
בגיל 6, עברה עם משפחתה לרמת השרון.
בגיל 25 החלה ללמוד בבצלאל, יחד עם יעקב מישורי.
בין מוריה היו נחום טבת וצבי גולדשטיין.
את תערוכת היחיד הראשונה שלה הציגה אלמוג ב-1987 בגלריה בוגרשוב בתל אביב, בהזמנתו ואוצרותו של האמן יאיר גרבוז.
התערוכה קיבלה ביקורת אוהדת מאת רפי לביא.
על פי הצעת יגאל צלמונה, אוצר במוזיאון ישראל, הציגה תערוכת יחיד נוספת.
התערוכה זכתה בביקורת מאת גדעון עפרת שהאשים אותה בכך שהיא לא עושה אמנות ישראלית וכינה את התערוכה "D.T Bionic".
ביחד עם האוצר סרג'יו אדלשטיין, הציגה בגלריה ארטיפקט בבית האדום בתל אביב ארבע תערוכות.
אלמוג עזבה את ישראל כשנתיים לאחר סיום לימודיה בבצלאל, ומתגוררת מאז בניו יורק.
אלמוג התייחסה לצעד, בדבריה: "לא נסעתי משום שהייתי מאוהבת בניו יורק, להפך, זו הייתה החלטה פרקטית.
כבר כילדה היה לי ברור שלא אחיה פה.
יכול להיות שפשוט הרגשתי שאני צריכה להיות רחוק מהבית.
יש משהו שחוסם לי את הראש פה, גם מבחינה ויזואלית.
אמנם יש מקומות מאוד יפים אך אני לא מצליחה לראות למרחק.
היא שכרה לעצמה לופט באזור טרייבקה במנהטן.
לאחר כחמש שנים, הציגה תערוכת יחיד לראשונה בגלריה מריאן בולסטיין בניו יורק, ואחריהן הציגה בתערוכות יחיד וקבוצתיות נוספות.
ב-2012 החלה לעבוד עם גלריה בסטוקהולם.
אלמוג עבדה מתחילת דרכה על לוחות בלזה (דיקט קל ורך) שאת מסגרותיהם בנתה בעצמה.
בעבודותיה יש כמה מאפיינים שהפכו לסימן היכר שלה.
הבולט בהם הוא קו האופק, המופיע לעיתים בחלק הקדמי של הציור, ולעיתים הוא מבצבץ מהחוץ, ממוסגר בחלון.
במקביל לגישה האקספרסיוניסטית ששלטה בשנות ה-80, פעלה אלמוג, יחד עם אמנים נוספים בגישה יותר פורמליסטית.
אלמוג הציגה ציורים גדולים בהם מופיעים מוטיבים של טקסטיל, כגון כפתורים, אריגי חולצות ועוד.
עבודותיה של אלמוג נתפשו כפרובוקטיביות בסוף שנות ה-80, גם משום שהיו שונות מסגנון "דלות החומר" ששלט ביד רמה באמנות המקומית, וגם מפני שהיא עצמה הייתה דמות מגונדרת שמשכה תשומת לב.
1988 - פרס ביאטריס קולינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים
1990 - מלגה, קרן התרבות אמריקה-ישראל
1994 - פרס ישראכרט, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2003 - מענק, קרן פולוק-קרסנר, ניו יורק.
פרספקטיבה - מושגים אסתטיים חדשים באמנות שנות השמונים בישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין, 26 מרס - 8 יוני 1991
ארט פוקוס - עולמות נפרדים, מבחר עבודות - מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב - 6 אוקטובר, 1994 - 22 אוקטובר, 1994
כתמים - מאוסף המוזיאון - מוזיאון ישראל, ירושלים - 15 נובמבר, 1998
אהבה ממבט ראשון: אמנות ישראלית מאוסף ורה, סילוויה וארטורו שוורץ - מוזיאון ישראל, ירושלים - 3 פברואר, 2001 - 6 ינואר, 2001 וגם 2 מרץ, 2001 - 23 יוני, 2001
אפליה מתקנת - מאוסף המוזיאון ושאילות - מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב - 31 יולי, 2003 -
מרוץ שליחות, ארבעה עשורים של פמיניזם באמנות ישראלית - מוזיאוני חיפה, חיפה - 2 יוני, 2007 -
צ'ק-פוסט, שנות השמונים באמנות ישראל - מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה - 12 יולי, 2008 - 25 אוקטובר, 2008
המוזיאון מציג את עצמו: אמנות ישראלית מאוסף המוזיאון - מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב - 2 נובמבר, 2011 - 30 דצמבר, 2012
דישון עלוותי הוא טכניקה להזנת צמחים על ידי דישון נוזלי באופן ישיר על עלוות הצמח, בניגוד להוספת דשן מסורתית שמתבצעת בהגמעה (השקיה).
הצמחים מסוגלים לקלוט אלמנטים חיוניים דרך העלים.
הקליטה מתבצעת דרך פיוניות העלים וגם באמצעות האפידרמיס.
שינוע האלמנטים בדישון עלוותי יהיה מהיר יותר כאשר הוא נעשה דרך הפיוניות, אך כלל הספיגה יכולה להיות טובה במידה זהה כאשר נעשית דרך האפידרמיס.
בנוסף, הצמחים מסוגלים לקלוט אלמנטים דרך הגבעול.
בעבר סברו כי דישון עלוותי פוגע בעגבניות אך סברה זו הופרכה וכיום דישון עלוותי הוא סטנדרט בחקלאות ונעשה בו שימוש נרחב.
מקורות דישון עלוותי ממקורות ימיים
דרך נפוצה לביצוע דישון עלוותי היא באמצעות תערובות שעשויות מצמחי ים בעיקר אצת ים צפוני (אסקופילום נודוסום)
אשר מכילה רבים מיסודות הקורט.
ככל שיותר מאלמנטים אלו נזקקים, כך קשה יותר לאזן את נוכחותם באדמה.
אצת ים צפוני מכילה גם הורמונים צמחיים שנחשבים מועילים להתפתחות חלקי הצמח השונים - העלים, הפרחים והפירות.
השימוש בתמציות אצות נפוץ בקרב מגדלי גידולים אורגניים המעדיפים להימנע משימוש בהורמונים סינתטיים.
H.B Tkey היה ראש המחלקה לחקלאות באוניברסיטת מישיגן בשנות החמישים.
בעבודתו עם S.H Wittwer הם הוכיחו את יעילותו של הדישון העלוותי.
באמצעות יישום של זרחן ואשלגן רדיואקטיביים לעלוות הצמחים ושימוש במונה גייגר לאיבחון הקליטה, השינוע והשימוש של הצמחים בדשן.
שינוע הדשן בצמח נעשה בקצב של כ־30 ס"מ לשעה לכל חלקי הצמח.
מיצוי מעלי הצמחים יכול להיבחן באמצעות רפרקטומטר: אם לאחר הדישון העלוותי כמות האור המוחזר עולה באופן משמעותי, הדבר מעיד כי חלק מן החומרים המזינים נספגו.
ריסוס מועשר יכול לעזור לחומרים המזינים להיצמד לעלים ולייעל את החדירה.
דישון עלוותי נעשה לרוב בשעות הערב, זאת מכוון שחום גורם לפיוניות של זני צמחים מסוימים להיסגר, דבר המפחית את הספיגה ויעילות הדישון.
המוסד הבינלאומי לתזונת הצמח (IPNI) אביב 2008 מס.3
יהודית (דיתה) פרח (6 בפברואר 1924 – 22 בנובמבר 2017) הייתה לוחמת וטייסת בפלמ"ח, ולאחר הקמת המדינה פיתחה קריירה כרקדנית וכוריאוגרפית.
ייסדה את ארכיון התצלומים של הפלמ"ח, ופעלה רבות על מנת לשמר את ערכי הפלמ"ח.
יהודית (דיתה) פרח נולדה בבית-החולים הדסה בחיפה בשנת 1924 (עם תאומתה שרה (שיה), לימים אשתו של יוחאי בן-נון) ליונה ויצחק בן-יעקב, ממייסדי דגניה א'.
האם, יונה לבית גרינשפון, ילידת אודסה, הייתה אשת חינוך בתנועה הקיבוצית.
האב, יצחק בן-יעקב, היה ממייסדי התעופה העברית וממקימי חברת 'אווירון', והקים עם דב הוז את ענף התעופה בהגנה.
שניהם נִספו בתאונת דרכים ב-1940, ועל שמם נקראים שדה דב בתל אביב ושדה התעופה בן יעקב במחניים בגליל העליון.
בגיל 17 יצאה במסגרת תנועת "הנוער העובד והלומד" למסע רגלי למצדה.
בשנת 1943 התגייסה דיתה פרח לשירות בפלוגה א' בפלמ"ח.
היא נטלה חלק פעיל בחיי הפלוגה ושימשה כ בקשרית.
בנוסף, נמנתה על חברי להקת הבידור "תת-מקלע", יחד עם חיים גורי.
בהמשך, בשנת 1944, בעקבות הקמת מחלקת הטיִס של הפלמ"ח התנדבה לשרת שם, בזכות ידיעותיה בתחום.
תחילה עברה קורס דאייה בכפר הילדים בגבעת המורה.
בהמשך עברה אימוני טיסה במסגרת קלוב התעופה בשדה התעופה רמלה.
עם סיום הקורס הוסמכה דיתה פרח כטייסת, והשתייכה ל.
במסגרת שירותה עסקה בהכנת צילומי אוויר של כפרים ערביים עבור שירות הידיעות של ההגנה (ש"י).
במהלך השירות הכירה את זלמן פרח והשניים נישאו.
דיתה פרח השתחררה ב-1945 מהפלמ"ח.
לאחר הקמת המדינה פרח למדה ריתמיקה אצל נועה אשכול, חיברה יצירות מחול, וכתבה תנועה לתיאטרון עבור "הקאמרי".
היא השתתפה כרקדנית במשלחת של מדינת ישראל לפסטיבל הבין-לאומי של הנוער הדמוקרטי בבודפשט ב-1949, שבסיומו הופיעה המשלחת במחנות העקורים של היהודים ניצולי השואה באוסטריה ובאיטליה.
בשנת 1957 יצאה דיתה פרח ככוריאוגרפית של משלחת צעירי קיבוצים לפסטיבל הנוער הבין לאומי במוסקבה.
הייתה זו הופעה ראשונה של משלחת אמנים ממדינת ישראל מעבר למסך הברזל, והיא חוללה התרגשות אדירה וחסרת תקדים בקרב היהודים בברית המועצות בכל עיר שבה הופיעה המשלחת.
פרח הייתה שותפה במשך שנים רבות ליצירה התרבותית שנרקמה בבית-השיטה ובתנועה הקיבוצית.
כמו כן, בהיותה חברה בבית השיטה, תרמה לקיבוץ דרך מילוי תפקידים שונים, כגון מזכירה, מרכזת משק צריכה וחברת מזכירות.
בשנת 1984 הקימו אנשי הפלמ"ח את עמותת דור הפלמ"ח, שנועדה להקים את בית הפלמ"ח ולהנחיל לציבור את מורשת אנשי הפלמ"ח.
כחלק מפעילות העמותה, יזמה פרח את הקמת ארכיון התצלומים של הפלמ"ח - "אוצר תמונות הפלמ"ח", והחלה בהקמתו.
היא אספה את התמונות ואת התצלומים בקופסאות קרטון שהיו בבית השיטה.
לאחר חנוכת בית הפלמ"ח בתל אביב, האוסף עבר למבנה ייחודי משלו.
המיזם של פרח הפך למבצע נרחב, החובק את כל יחידות הפלמ"ח ומתעד בתצלומים את תרומת הפלמ"ח למדינה.
בשנת 2007 הוענק לדיתה פרח פרס יגאל אלון על מיזם "אוצר תמונות הפלמ"ח".
פרח התחתנה עם זלמן פרח, ממנו התאלמנה ב-1989. בנם הבכור נולד בדגניה א' והשניים עברו בשנת 1946 לבית השיטה, שם הקימו את ביתם.
במהלך השנים נולדו לשניים שני בנים ושתי בנות.
בנם הבכור, יצחק פרח, נפצע קשה בשנת 1968 בעיצומה של מלחמת ההתשה בעלותו על מוקש בבקעת הירדן בעת שירותו במילואים, וכעבור שנה וחצי נהרג בתאונה במהלך תקופת שיקומו.
פרח נפטרה בבית השיטה ב-22 בנובמבר 2017.
דירק שוסטר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם, ומאמן כדורגל המאמן את פ.צ.
ככדורגלן שיחק שוסטר במספר קבוצות, והצליח בעיקר בקרלסרוהה.
לשוסטר הופעות הן במדי נבחרת גרמניה המזרחית והן במדי נבחרת גרמניה.
כמאמן שוסטר הצליח במדי דרמשטאדט 98, אותה העלה אל הבונדסליגה והצליח מאוד בעונת 2015/16 עם הקבוצה בבונדסליגה, הצלחה שזיכתה אותו בתואר מאמן השנה בגרמניה לשנת 2016. קבוצתו האחרונה של שוסטר כמאמן הייתה דרמשטאדט 98, ממנה פוטר בפברואר 2019.
קרל מרקס שטאט, והחל את קריירת הבוגרים שלו בליגת העל המזרח גרמנית במועדון הכדורגל צוויקאו בשנת 1985. בשנת 1988 עבר שוסטר לשחק במועדון הפאר המזרח גרמני פ.צ.
מגדבורג, שם שיחק שתי עונות והצטיין.
בשנת 1990, מעט לאחר איחוד גרמניה, עבר שוסטר לשחק באיינטרכט בראונשווייג ששיחקה בליגת הבונדסליגה השנייה.
שוסטר שיחק בבראונשווייג עונה אחת והציג יכולת מצוינת, שסידרה לו חוזה בקרלסרוהה, מועדון פאר בבונדסליגה באותה תקופה.
שוסטר שיחק שש עונות רצופות בקרלסרוהה, שבכולן הקבוצה סיימה בחצי העליון של הטבלה, ובחלקן אף השיגה כרטיס לגביע אופ"א.
שוסטר שיתף פעולה בהגנת הקבוצה בתחילת ימיו בקרלסרוהה עם השוער אוליבר קאן ועם ינס נובוטני, מנפרד בנדר וסלאבן ביליץ'.
באחד המשחקים, שוסטר היה שותף לניצחון הענק של קרלסרוהה על ולנסיה בתוצאה 0–7 במסגרת גביע אופ"א לעונת 1993/94, לאחר הפסד 1–3 במשחק הראשון במסטאייה.
בעונה זו הגיעו שוסטר וקרלסרוהה עד לחצי גמר גביע אופ"א, שם הודחו על ידי אוסטריה זלצבורג בשערי חוץ.
יכולתו של שוסטר זיכתה אותו בזימונים לנבחרת גרמניה באמצע שנות ה-90 על ידי המאמן ברטי פוגטס.
בעונת 1995/96 הגיע שוסטר עם קרלסרוהה לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה הקבוצה 0–1 לקייזרסלאוטרן, במשחק בו שוסטר שיחק 90 דקות.
בקיץ 1997 עזב שוסטר את קרלסרוהה לאחר שש עונות רצופות, בהן ערך 167 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים, וחתם בפ.צ.
בעונת הבכורה שלו בקלן, 1997/98, שוסטר וקלן נשרו אל הבונדסליגה השנייה, וזו הייתה ירידת הליגה הראשונה בהיסטוריה של המועדון.
בעונת 1998/99 שוסטר וקלן לא הצליחו לשוב לבונדסליגה וסיימו במקום העשירי.
בקיץ 1999 עזב שוסטר את קלן וחתם באנטליהספור הטורקית, שם שיחק עונה אחת.
לאחר מכן שיחק שוסטר באדמירה ואקר האוסטרית שם ערך עשר הופעות ליגה בלבד.
החל משנת 2002 שיחק שוסטר בליגות גרמניות נמוכות, בקבוצות LR אאלן, SV וילהלמסהאפן, וולדהוף מנהיים, ASV דורלאך ואלמניה וילפרדינגן.
בשנת 2007 פרש סופית ממשחק פעיל.
בשנת 1986 זכה עם נבחרת גרמניה המזרחית באליפות אירופה עד גיל 18. כעבור שנה סיים עם נבחרת גרמניה המזרחית במקום השלישי במונדיאל עד גיל 19. בשנת 1990 ערך שוסטר ארבע הופעות בנבחרת גרמניה המזרחית, הראשונה הייתה בניצחון 2–3 על נבחרת ארצות הברית, והאחרונה בתיקו 3-3 מול נבחרת ברזיל.
בשנת 1994 ערך שוסטר את הבכורה שלו בנבחרת גרמניה המאוחדת בתיקו 0-0 משחק ידידות מול נבחרת הונגריה, ובאותה שנה שיחק בניצחון 1–2 על נבחרת אלבניה במוקדמות יורו 1996. בשנת 1995 ערך את הופעתו השלישית והאחרונה במדי נבחרת גרמניה בתיקו 0-0 במשחק ידידות מול נבחרת ספרד.
תפקיד האימון הראשון של שוסטר היה במועדון ASV דורלאך בתחילת 2007, כאשר הוא עוד היה שחקן פעיל.
במאי 2009 חתם שוסטר על חוזה לשנתיים בשטוטגרטר קיקרס.
חוזהו הוארך במהלך עונת 2010/11, בה הצליח להעפיל עם המועדון אל הליגה הגרמנית השלישית.
עם זאת, שוסטר פוטר בנובמבר 2012, לאחר שהקבוצה נקלעה לרצף של חמישה משחקים ללא הבקעת שער.
בדצמבר 2012, כחודש לאחר פיטוריו משטוטגרטר קיקרס, הוחתם שוסטר בדרמשטאדט 98, ששיחקה גם היא בתחתית הליגה הגרמנית השלישית.
שוסטר ודרמשטאט היו אמורים לנשור אל הליגות האזוריות בסוף העונה, אך ניצלו מירידה לאחר שקיקרז אופנבך לא השיגה את תנאי הסף לפתיחת העונה, והורדה במקומם.
בעונת 2013/14, בניגוד מוחלט לכל התחזיות, הצליח שוסטר להצעיד את דרמשטאט אל הבונדסליגה השנייה, לאחר שהמועדון סיים את העונה במקום השלישי בליגה הגרמנית השלישית, בעונה בה הקבוצה בכלל לא הייתה אמורה לשחק בליגה זו.
בזכות העובדה שדרמשטאט ושוסטר סיימו במקום השלישי, הם היו אמורים להיפגש עם ארמיניה בילפלד שסיימה במקום ה-16 בבונדסליגה השנייה.
ארמיניה בילפלד ניצחה במשחק הראשון בחוץ בתוצאה 1–3, ולא הייתה אמורה להיתקל בקשיים להישאר בליגה במשחק הגומלין.
דרמשטאט ושוסטר ניצחו 1–3 בבילפלד במשחק הגומלין, שנכנס להארכה.
בעונת הבכורה של שוסטר בבונדסליגה עם דרמשטאט, 2015/16, הצליחה הקבוצה להבטיח את הישארותה בליגה לפני מחזורי הסיום עם 38 נקודות, והשיגה מספר תוצאות יפות.
הצלחה רצופה זו של שוסטר זיכתה אותו בתואר מאמן השנה בגרמניה לשנת 2016. בקיץ 2016 עזב שוסטר את דרמשטאט לאחר כמעט ארבע עונות שאימן במועדון.
ביוני 2016 חתם שוסטר באאוגסבורג מהבונדסליגה, במקום המאמן מרקוס ויינצירל שעזב לשאלקה 04. שוסטר לא הצליח לשחזר באאוגסבורג את הצלחותיו מדרמשטאט, וכבר בדצמבר 2016 פוטר מתפקידו לאחר פתיחת עונה חלשה.
בדצמבר 2017 מונה שוסטר כמאמנה של דרמשטאדט 98, הקבוצה בה עשה את עיקר הצלחותיו כמאמן, במקומו של המאמן המפוטר טורסטן פרינגס.
בעונת 2017/18 נשארו שוסטר ודרמשטאט בליגה.
בפברואר 2019, לאחר רצף תוצאות חלשות, פוטר שוסטר מתפקידו כמאמן דרמשטאט.
ב-10 במאי 2022, מספר ימים לפני משחקי המבחן של פ.צ.
קייזרסלאוטרן נגד דינמו דזרדן על עלייה לבונדסליגה השנייה, מונה שוסטר למאמנה של פ.צ.
לאחר 0-0 במשחק הראשון גברה פ.צ.
קייזרסלאוטרן על דרזדן 0–2 במשחק השני והעפילה חזרה לבונדסליגה השנייה אחרי 4 שנות היעדרות.
דירק ארתור קמפת'ורן הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בשנים 2006–2009 תחת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
קמפת'ורן חבר המפלגה הרפובליקנית, שייצג את מדינת איידהו בסנאט של ארצות הברית בשנים 1993–1999 וכמושל איידהו בשנים 1999–2006. קמפת'ורן ידוע בהשקפותיו השמרניות, בפרט בתחומים כלכליים.
המשרה הציבורית הראשונה אליה נבחר היה לראשות עיריית בויסי, בירת איידהו.
קמפת'ורן נולד בסן דייגו וגדל בסן ברנרדינו שבקליפורניה.
הוא סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון סן גורגוניו והחל את לימודיו הגבוהים במכללת העמק של סן ברנרדינו.
כשהחל את לימודיו במכללה זו הרחיק צפונה ועבר ללמוד באוניברסיטת איידהו, שם היה בוגר במדע המדינה ואף כיהן שנה כנשיא התאחדות הסטודנטים באוניברסיטה.
עם תום לימודיו שימש קמפת'ורן כעוזרו של מנהל מחלקת הקרקעות של איידהו.
ב-1982 ניהל קמפת'ורן את מסע הבחירות של סגן המושל פיל באט לתפקיד מושל המדינה, שהפסיד למועמד המפלגה הדמוקרטית המכהן, המושל ג'ון איוונס.
ב-1983 התמנה קמפת'ורן למנהל יחסי הציבור הארצי של חברת FMC, עוסקת בפיתוח וייצור כימיקלים.
הניצחון הפוליטי והמשמעותי הראשון שלו היה ב-1985, כאשר נבחר לראשות עיריית בויסי, בירת איידהו.
בתפקיד זה נהנה מפופולריות גבוהה ונבחר מחדש ללא התנגדות או מתחרים עד שעזב תפקיד זה ב-1993 למען ייצוג איידהו בסנאט של ארצות הברית.
ב-1992 החליט סטיב סימס (Steve Symms), אז הסנאטור הרפובליקני המכהן של איידהו, שלא להתמודד לתקופת כהונה שלישית וקמפת'ורן התמודד למועמדות הרפובליקנית לתפקיד.
בבחירות הכלליות הביס קמפת'ורן את ריצ'רד ה.
סטלינגס, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא היה צפוי להתמודד לבחירה מחדש ב-1998, אך במקום זאת החליט להתמודד לתפקיד מושל איידהו, שנותר ריק.
המושל המכהן, פיל באט, טלטל את המדינה עם הכרזתו על פרישה לאחר תקופת כהונה אחת בלבד, כשגילו (71) משמש כגורם העיקרי לכך.
קמפת'ורן זכה בבחירות לתפקיד המושל בניצחון מוחץ, וקיבל 68% מהקולות בעוד יריבו הדמוקרטי, רוברט הנטלי, זכה ב-29% מהקולות בלבד.
מטה הבחירות של קמפת'ורן השתמש בלמעלה מ-200 אלף דולר אמריקני יותר ממה שקיבל מתרומות לפני הבחירות, ולאחריהן בילה את השנתיים הבאות בגיוס כספים לשילום החוב שנצבר.
ב-16 במרץ 2006, קמפורתן מונה על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש להחליף את גייל נורטון כמזכיר הפנים של ארצות הברית ה-49. ב-10 במאי 2006, מינויו אושר בהצבעה קולית על ידי ועדת האנרגיה והמשאבים הטבעיים של הסנאט.
המינוי אושר על ידי כלל חברי הסנאט של ארצות הברית ב-26 במאי, והתפטר מתפקידו כמושל על מנת לעמוד בראש מחלקת הפנים של ארצות הברית.
סגן המושל ג'ים ריש החליף את קמפת'ורן כמושל, וכיהן בתפקיד בשארית כהונתו של קמפת'ורן.
קמפתורן הוא מזכיר הפנים השני להגיע ממדינת איידהו.
מושל איידהו לשעבר ססיל אנדרוס היה מזכיר הפנים תחת הנשיא ג'ימי קרטר בשנים 1977–1981. במרץ 2008 הזניק את הזרמת המים העצומה מאגם פאוול שעל גבול אריזונה-יוטה, במורד הערוצים המדבריים של הגרנד קניון.
דירקציה קינו הוא שמה של חברת סרטים רוסית המתמחה בהפקת סרטים וסדרות טלוויזיה לקהל הרחב.
נוסדה ב-12 באוגוסט 2005 על ידי המפיקים אנטולי מקסימוב ודז'אניק פאיזייב לאחר שעזבו את הערוץ הראשון, שם עמדו בראש הנהלת הקרנת סרטים והפקות הקולנוע של הערוץ.
דירקציה קינו הוא אחד האולפנים המובילים ברוסיה וזוכה לתמיכה ממשלתית רבה.
זהו אחד האולפנים הבודדים ברוסיה שמקבלים מימון חוזר בלתי ניתן לפרעון מקרן הקולנוע הממשלתית, משום שהסרטים שמפיקה חברת הסרטים הופכים לשוברי קופות, כגון "צחוק הגורל 2" ,"ויסוצקי.
נכון לשנת 2015, הכנסות האולפנים עמדו על 134.8 מיליון רובל, ההפסד הנקי עמד על 30 מיליון רובל בלבד.
בעלי החברה הם דמיטרי יגורוב (המחזיק ב-75% מהמניות) והמנהל הראשון שלה סרגיי אבאסוב (25%), מנכ"ל החברה (מאז אפריל 2007) הוא אנטולי מקסימוב, שאומנם עזב את הערוץ הראשון אך ממשיך לשתף עמו פעולה בהפקות הקולנוע והטלוויזיה.
עד שנת 2010, דז'אניק פאיזייב היה סמנכ"ל החברה ויחד עם מקסימוב, הפיק פרויקטים עבור האולפנים.
סרט תאריך שחרור מפיץ רווחים ברוסיה ובחבר העמים תאריך הבכורה בטלוויזיה ערוץ טלוויזיה צחוק הגורל 2 21 בדצמבר 2007 פוקס המאה ה-20 1.222 מיליארד רובל.
שם תאריך שחרור ערוצי טלוויזיה ז'אנר בדרך אל הלב 24 בספטמבר - 9 באוקטובר 2007 ערוץ 1 מלודרמה החתרן 2: סוף המלחמה 14 - 29 בנובמבר 2007 דרמת מלחמה בני גרומוב.
בית התקווה 28 בינואר - 14 בפברואר 2008 מלודרמה לילה לבן, לילה עדין 28 - 29 באפריל 2008 מלודרמה שני גורלות.
תודה שאתה חי 30 - 31 באוקטובר 2013 ערוץ 1 ביוגרפיה הטבע הנוטש 8 - 11 בדצמבר 2014 מלודרמה ביטחון 28-31 באוגוסט 2017 סדרת מתח בלשית פורגה 7 בינואר 2018 קומדיה של ראש השנה האזרחית ברית ההצלה: זמן הזעם 2022 גרסה מורחבת של ברית ההצלה
ראש החברה, המפיק אנטולי מקסימוב, התבטא כנגד ההורדות הבלתי חוקיות ואמר כי "אתרים, שמציעים טורנטים, מרוויחים ואוספים את הקהל שלהם על חשבון חומר גנוב.
כל ספק [אינטרנט] יכול לעקוב איזה סרטים הורדתם.
אתם צריכים לשלם על מה שהורדתם.
לא תשלמו — ינתקו את האינטרנט."
ב-13 באוגוסט 2013, 13 יום לאחר כניסת החוק נגד פירטיות לתוקף, הגישו האולפנים שתי בקשות לבית המשפט העירוני של מוסקבה להגביל את הגישה לסרטים "ויסוצקי.
תודה שאתה חי", "אדמירל" וסדרות הטלוויזיה "החתרן 2: סוף המלחמה" ו"הנחיתה", שהביאו לחסימת שני אתרים שהפיצו באופן לא חוקי את הפרויקטים הנ"ל.
בשנת 2008 הסרט "צחוק הגורל 2" זכה בשלושה פרסי MTV רוסיה בקטגוריות "הסרט הטוב ביותר ","השחקן הטוב ביותר" (לסרגיי בזרוקוב) ו"התפקיד הקומי הטוב ביותר" (לקונסטנטין חבנסקי).
ב-2009 זכתה הסדרה "החתרן 2: סוף המלחמה" בפרס "נשר הזהב" בקטגוריית "סרט הטלוויזיה הטוב ביותר או מיני סדרה (עד 10 פרקים סך הכל)".
תודה שאתה חי" קיבל 2 פרסי ניקה בקטגוריות הסאונד הטוב (ולדימיר ליטרובניק) והגילוי של השנה (דמיטרי אסטרחן) ופרס ז'ורז' בקטגוריית הדרמה הרוסית של השנה.
תודה שאתה חי" קיבל את פרס נשר הזהב בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר (אנדריי סמוליאקוב).
בשנת 2018 הסרט "ויקינג" שהרוויח מעל מיליארד דובלים והפך לשובר קופות קיבל שלושה פרסי "נשר הזהב" בקטגוריות "הצילום הטוב ביותר" (איגור גריניאקין), "מעצב התלבושות הטוב ביותר" (יקטרינה שפקאיץ) ו"הסאונד הטוב ביותר "(ולדימיר ליטרוניק, פאבל דוראולי) .
מכתש דירר הוא מכתש פגיעה הנמצא על כוכב חמה אשר קרוי על שמו של הצייר הגרמני אלברכט דירר.
דירת הרווקים הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1963 בבימויו של באד יורקין, עם פרנק סינטרה, טוני ביל, לי ג'יי.
קוב ומולי פיקון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "Come Blow Your Horn" של ניל סימון משנת 1961. זה היה המחזה הראשון של סיימון והוא הוצג בהצלחה רבה בברודוויי.
בישראל הוצג המחזה באותו שם ב-1964 בתיאטרון הוורוד.
בבית צבי הוצג בשם "תעוף על עצמך" בתרגומו של אבי קורן.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר, לי ג'יי.
קוב היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע, ומולי פיקון, פרנק סינטרה וג'יל סנט ג'ון היו מועמדים לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
דין מרטין מופיע בהופעת קמע בתור חסר בית.
משפחת בייקר גרה ביונקרס, ליד ניו יורק.
קוב) הוא בעל מפעל לייצור פירות מלאכותיים-דקורטיביים.
אשתו סופי (מולי פיקון) היא עקרת בית.
יש להם שני בנים העובדים בעסק, הבכור הוא אלן (פרנק סינטרה) שעזב את הבית וגר כעת בדירת יוקרה במנהטן, שם הוא מנהל חיי אהבה חפשיים עם נשים יפות.
הבן הצעיר, באדי (טוני ביל) הוא בן 21, עובד גם הוא בעסק המשפחתי ורוצה לברוח מהבית המלחיץ אל אחיו אלן.
לארי מרוגז כל הזמן בגלל בנו ההולל וסופי נאלצת לספוג את כל צעקותיו ומשתדלת שהחלון יהיה סגור כדי "שהשכנים לא ישמעו".
באדי עוזב את הבית בשקט ומשאיר מכתב הסבר להוריו.
הוא מגיע לדירת אחיו ומכיר את שתי הבחורות שמחזרות אחריו, פגי (ג'יל סנט ג'ון) וקוני (ברברה ראש).
אלן מחבב את אחיו הצעיר ומחליט לגרום לו "לעוף על עצמו".
הוא לוקח אותו לחנויות בגדים, נעלים, מספרה ועוד.
תוך כדי הוא שר לו מה נחוץ לבן האדם כדי "שיעוף על עצמו".
בסוף היום מרגיש באדי "שהוא בעניינים".
האמא סופי מגיעה לדירת הרווקים כדי לברר מה המצב ולשכנע את באדי לחזור אך לשווא.
באדי מציג את עצמו בפני פגי כבמאי מהוליווד והיא מתמסרת לו.
באדי מתחיל להתפרע יותר מאחיו.
אלן מבחין בזאת ומחליט למסד את קשריו עם קוני ולהציע לה נישואין.
לבסוף מגיע האב לארי לדירה כשהוא מרוגז וצועק.
הוא רוצה נכדים כמו לאחותו רק כאשר מבשר לו אלן שהוא התחתן זה עתה עם קוני, הוא מתרכך.
אלן משאיר את הדירה לבאדי וזה מתחיל שוב את החיים החופשיים לאחר "השיעורים" שקבל מאחיו.
דירת התשוקות הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1963 בבימויו של דייוויד סוויפט, עם ג'ק למון, קרול לינלי ודין ג'ונס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על מחזה בשם זה מאת לורנס נורמן שהועלה בברודוויי בשנת 1960 ובה שיחק דין ג'ונס באתו תפקיד.
הוגן (ג'ק למון) הוא רווק בעל מלון דירות בשם קנטאור.
הוא רודף נשים מושבע ומשכיר דירות במחירים נמוכים רק לצעירות נאות שהוא נוהג להציץ לדירותיהם ולהזמין אותן לדירת התשוקות שלו שבה הכל צבוע באדום כמו החליפה שלו, בר משקאות עשיר, פסלים אפריקנים ושני כינורות שמופעלים בלחיצת כפתור ומנגנים מוזיקה רומנטית.
בחזית המלון פסל של קנטאור עם ראשו של הוגן.
רובין (קרול לינלי) ודייוויד (דין ג'ונס) הם סטודנטים חברים באותו קולג'.
רובין מציעה לדייוויד לשכור דירה ביחד אבל לקיים אהבה אפלטונית ללא יחסי אישות עד שילמדו להכיר היטב אחד את השני.
הוגן מסכים לקבל את רובין אף על פי שהגיעה בחברת גבר.
הוא מתכנן למרות זאת, לכבוש גם אותה.
איירין (אדי אדמס) היא דודתה של רובין והייתה מקודם אחת מאהובותיו של הוגן.
היא מזהירה את רובין ממנו אך רובין אומרת שהיא מבוגרת דיה כדי להיזהר.
גם המנקה דורקס (אימוגן קוקה) מזהירה את רובין ממנו.
בעלה של המנקה הוא איש התחזוקה אדמס (פול לינד), הוא מעריץ את הוגן אך פוחד מאשתו.
הוגן מציץ לדירתם של רובין ודייוויד ומתחיל להתערב בחייהם.
הוא משכנע את דייוויד לעסוק בספורט כדי להחליש את יצר המין שלו.
בסוף יום מתיש, רובין מחכה לערב רומנטי עם דייוויד אך הוא חוזר מאימוני הספורט עייף כשכולו כואב ונרדם מיד.
הוגן מנצל את ההזדמנות ומזמין את רובין לבילוי במסעדה אך פרט לנשיקה לא קורה דבר.
איירין רואה אותם במסעדה ולמחרת היא מפתיעה את הוגן במספרה וחובטת בו.
לבסוף עזבים אותו רובין דייוויד ואיירין וידידה צ'ארלס (רוברט לנסינג) עוזרים להם לארוז.
הוגן עצוב ומחליט שמעתה ישיר את הדירות רק לגברים אבל לפתע מגיעה מכונית עם צעירות והוגן מתעורר שוב לחיים ומזמין אותם בשמחה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'ק למוןהוגןקרול לינלירובין אוסטיןדין ג'ונסדייוויד מנימגאדי אדמסאיירין וילסוןפול לינדאדמסאיש תחזקהאימוגן קוקהדורקס מרפימנקהרוברט לנסינגצ'ארלס הווארד
אלו נחשבות גם ארבע השנים האחרונות של המהפכה הצרפתית.
המושב הקבוע של הדירקטורט נמצא בארמון לוקסמבורג בפריז.
משטר הדיקטורט הונהג אחרי סוף הטרור על ידי רפובליקנים מתונים, חברי הוועדה הלאומית ה"תרמידורית".