tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זמן קצר אחר כך פגש את מקס דלבריק ואת אלפרד הרשי (שני שותפיו לפרס נובל) והם החלו לשתף פעולה בניסויים במעבדתו של דלבריק באוניברסיטת ואנדרבילט שבטנסי ובמעבדה בניו יורק.
בשנת 1943 ביצע יחד עם דלבריק את הניסוי שהביא לפרסומו שבו הדגים באופן סטטיסטי כי תורשה בחיידק חייבת להיות על פי עקרונותיו של דרווין ולא של למארק וכי מוטציות בחיידק, המתרחשות באופן אקראי, עדיין יכולות ליצור חסינות לווירוס, אף ללא נוכחותו.
העובדה כי ברירה טבעית נכונה גם לגבי חיידקים, היא בעלת משמעויות מרחיקות לכת.
לדוגמה, היא מסבירה כיצד חיידקים מפתחים עמידות כנגד אנטיביוטיקה.
החל משנת 1943 ועד 1950 עבד לוריא באוניברסיטת אינדיאנה.
תלמיד המחקר הראשון שלו היה ג'יימס ד.
ווטסון, אשר גילה את מבנה ה-DNA יחד עם פרנסיס קריק.
בחודש ינואר, 1947 הוענקה ללוריא אזרחות אמריקאית.
בשנת 1950 עבר לוריא לאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
בעודו חוקר כיצד החיידק Escherichia coli יכול לעצור את ריבוי הבקטריופאג'ים, הוא גילה כי משפחות מסוימות של חיידקים מייצרות אנזימים אשר מפרקים את ה-DNA לקטעים מסוימים.
אנזימים אלה נודעו בשם אנזימי הגבלה והפכו לאחד הכלים המולקולריים העיקריים בתחום הביולוגיה המולקולרית.
בשנת 1958 בהזמנת ג'ון ביוקנן הוא הגיע למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס לשנת שבתון.
בשנת 1959 התמנה לוריא לראש המחלקה למיקרוביולוגיה במכון ועבד במכון עד סוף חייו.
במסצ'וסטס השתנה מוקד המחקר שלו מן הבקטריופאג' לקרום התא ולרעלנים המיוצרים על ידי חיידקים.
בעודו שוהה בשבתון במכון פסטר בפריז, גילה כי רעלני החיידק פוגעים בתפקוד קרום התא.
לאחר שובו למעבדתו ב-MIT גילה כי פגיעת הרעלן נגרמת על ידי יצירת חורים בקרום התא המאפשרים ליונים לחדור לחלל התא ולהרוס את הבררנות שלו.
בשנת 1972 התמנה לוריא ליושב ראש המרכז לחקר הסרטן ב-MIT.
המחלקה שייסד ב-MIT הוציאה מקרבה זוכי פרס נובל נוספים: דייוויד בולטימור, סוסומו טונגאווה, פיליפ אלן שארפ ורוברט הורביץ.
בנוסף לפרס נובל, לוריא קיבל עיטורים ותארים רבים.
בשנת 1960 התקבל לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
היה נשיא החברה האמריקאית למיקרוביולוגיה בין השנים 1968–1969 וקיבל פרס ספרותי על ספרו "חיים - ניסוי שלא נשלם".
במשך כל חייו הביע לוריא את דעותיו הפוליטיות, מחה כנגד ניסויים בנשק גרעיני, התנגד למלחמת וייטנאם ותמך באיגודי עובדים.
בשנות השבעים היה מעורב בוויכוח הציבורי בארצות הברית על ניסויים גנטיים ותמך בפיקוח על הניסויים ולא בהפסקתם המוחלטת.
הוא נפטר בשנת 1991 מהתקף לב.
סלבדור לוריא, החיים – ניסוי שלא נשלם, תרגם מאנגלית צבי ארד, תל אביב: עם עובד, ספרית אפקים, תשל"ו.
סלאשדוט הוא אתר חדשות מבוסס תוכן משתמש (ווב 2.0) בתחום המדע, מדע בדיוני וטכנולוגיה אשר נמצא בבעלות סורספורג'.
הוא מציג אקטואליה ושם דגש על נקודת מבט חנונית.
המאמרים נשלחים על ידי משתמשי האתר ונבחנים על ידי עורכים, כשלכל מאמר יש מדור תגובות בסגנון של פורומי אינטרנט.
רשמית, השם "סלאשדוט" נבחר על מנת להתקיל את אלו אשר ניסו לבטא את כתובת האתר .
האתר נוסד על ידי רוב מאלדה (CmdrTaco) וג'ף בייטס (Hemos), אז סטודנטים בקולג' הופ, בשנת 1997. האתר הציג פורמט חדשני בזמנו של דיונים בנושאי טכנולוגיה שפתוחים לתגובות.
ביוני 1999 נרכש האתר על ידי רשת אתרי האינטרנט Andover.net.
בפברואר 2000 נרכשה החברה על ידי חברת הלינוקס VA-Linux.
VA-Linux עברה כמה גלגולים ושינויי שמות, ושמה הנוכחי הוא גיקנט.
ב־25 באוגוסט 2011 התפטר מאלדה מעריכת האתר.
במרץ 2012 עבר לוושינגטון פוסט בתור אסטרטג ראשי.
סלבדור (בלאדינו: Salvador, "מושיע") היה שמה של אוניית מעפילים, אשר הפליגה ב-3 בדצמבר 1940 מנמל וארנה שבבולגריה, במסגרת מפעל ההעפלה הפרטי של ד"ר ברוך קונפינו ועל סיפונה 352 מעפילים.
ב-12 בדצמבר 1940 לפנות בוקר טבעה הספינה בים מרמרה מול חוף סיליברי ו-238 מעפילים נספו באסון.
טביעת הסלבדור עוררה הדים רבים בבולגריה ומחוצה לה ובעקבותיה הופסק מפעלו של הד"ר קונפינו.
לאחר הפלגת הליברטאד גברה הביקורת הציבורית על ברוך קונפינו על רקע מצבה הרעוע של הספינה ותנאי ההפלגה.
ב-20 במרץ 1940 אסר משרד החוץ הבולגרי על הפלגת ספינות מעפילים נושאות דגל בולגרי לארץ ישראל.
במקביל המשיכו להתרכז בווארנה יהודים רבים, חלקם פליטי "המסע לגירוש נתינים זרים" וחלקם פליטים ממדינות אירופיות שהגיעו לבולגריה.
מפקד המשטרה הבולגרית הקולונל אטאנאס פאנטב לחץ להוצאת היהודים אל מחוץ לגבולות בולגריה בכל דרך אפשרית ובכלל זה באמצעות מפעלו של קונפינו.
כמה עשרות פליטים יהודים הועלו בכוח על ידי המשטרה הבולגרית על האונייה פאסיפיק שארגן ברטולד שטורפר ועגנה לתיקונים בנמל וארנה.
קונפינו הואשם שהמעשה תואם עמו והוא הכחיש.
הלחץ של קהילת וארנה מחד והמשטרה הבולגרית מאידך הוביל את קונפינו לרכישת ספינה נוספת.
קונפינו הקים ועד ציבורי בראשותו שלו ושל מקס דוידוב.
הוועד רכש ב-320,000 לבות מחב' סְטְרוּמָה את המפרשית "צאר קרום" (בבולגרית: Цар Крум), ספינת עץ שהושקה ב-1912, בת 100 טונות, אורכה 20 מטרים ורוחבה 6 מטרים.
הספינה חסרה פריטי ציוד בטיחות ותברואה בסיסיים ועברה שיפוצים מסוימים כדי להתאים להובלת נוסעים.
ההצעה להתקין במפרשית מנוע נדחתה על ידי הוועד הציבורי.
שמה של הספינה שונה ל"סלבדור" (בלאדינו: מושיע).
לפי התכנון המקורי, 250 מעפילים אמורים היו להפליג על ה"סלבדור" ומספר זה הלך והאמיר ככל שהתקרב מועד ההפלגה וגבר הלחץ לביצועה.
בגין ההפלגה שילמו הנוסעים סכום ממוצע שנע בין 5,000 ל-6,000 לבות (כ-500 עד 600 דולרים אמריקניים).
צוות הספינה מנה 3 מלחים.
הקברניט הבולגרי ויקטור איוואנוב ושני מלחים רוסים.
עוד שני בני הקהילה היהודית בווארנה התנדבו לסייע בהפלגה והיו אנשי צוות לא רשמיים.
ה"סלבדור" הפליגה תחת דגל אורוגוואי.
לאור מצבה הרעוע של ה"סלבדור" התנגדה הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה להפלגה וב-29 באוקטובר, אף הוזמנו חברי הוועד הציבורי לשימוע במליאת הקונסיסטוריה והוזהרו שלא לסכן את חיי הנוסעים.
גם "אגודת הציונים הכלליים בסופיה", שבה כיהן בשעתו קונפינו כסגן יושב ראש, גינתה את קונפינו ואת פעילות הוועד הציבורי והתנערה מכל קשר עמם.
ממשלת בריטניה, באמצעות שגרירה ג'ורג' ויליאם רנדל, דרשה מהממשלה הבולגרית למנוע את ההפלגה הספציפית וכן באופן כללי למנוע את הגירתם הלא חוקית של יהודים מבולגריה לארץ ישראל.
מנהל נמל וארנה נַיְידֶנוב, סירב לאשר את ההפלגה בשל אי כשירותה של הסלבדור.
הוועד הציבורי בראשות קונפינו הודיע שלא יועלו על הספינה נוסעים מעבר ליכולתה, הם ידאגו לכשירותה ובכוונתם לקיים את ההפלגה.
מפקד המשטרה הבולגרי הקולונל אטאנאס פאנטב כפה על מנהל נמל וארנה לאשר את יציאת ה"סלבדור" בניגוד לחוות דעתו המקצועית ובניגוד להנחיות משרד החוץ הבולגרי וכך, ב-3 בדצמבר 1940 בשעה 21:30 יצאה ההפלגה לפועל.
זמן קצר לפני תחילת ההפלגה העלתה המשטרה הבולגרית לספינה בכוח רב, מספר יהודים פליטי המסע לגירוש נתינים זרים ומניין המעפילים על סיפונה עלה לכדי 352 נפשות.
ה"סלבדור" נגררה על ידי ספינת גרר בולגרית בשם "ווֹיְוֹודָה" אל מחוץ לנמל וארנה.
סוכם עם הוועד המארגן שספינת הגרר תוביל את ה"סלבדור" לנמל איסטנבול, אך בפועל נגררה הספינה למרחק של כמה עשרות קילומטרים מהבוספורוס והושארה שם.
בהיעדר מנוע ותנאי רוח, המתינה הספינה יומיים ולבסוף ב-6 בדצמבר, נגררה לנמל איסטנבול על ידי ספינת גרר טורקית.
ה"סלבדור" עגנה בנמל איסטנבול במשך 5 ימים, ב-11 בדצמבר נגררה אל ים השיש על ידי ספינת משמר החופים הטורקי והושארה במרחק של כ-6 קילומטרים מנמל איסטנבול.
אחר חצות פרצה סופה שלוותה בגשמים, שלגים ורוחות חזקות.
הקברניט ויקטור איוואנוב ניסה לשוב לנמל איסטנבול, אך בהיעדר כוח מנוע התקשה לנווט את הספינה וכמה מאות מטרים מול חופי סיליברי היא עלתה על שרטון.
ב-12 בדצמבר לפנות בוקר קרס מבנה העץ של ה"סלבדור" והיא התפרקה.
238 מעפילים נספו מתוכם 66 ילדים, חלקם טבעו וחלקם מתו מהיפותרמיה, גם כאלו שהצליחו להגיע לחופי סיליברי בכוחותיהם האחרונים.
מספר קטן של ניצולים הצליח להגיע לבתי תושבים בסיליברי ולבקש עזרה.
השלטונות הטורקיים בליווי תושבים מקומיים פעלו במהירות כדי לסייע בחילוץ הניצולים.
לפי עדויות הניצולים מולאו חגורות ההצלה בכמות קטנה של שעם ומרבית המילוי היה קש ונסורת וכשאלו באו במגע עם המים הפכו החגורות כבדות ושקעו.
עוד עולה מהעדויות כי לרב החובל איוואנוב לא היו מכשירי ניווט בסיסיים.
לאורך עשרות שנים לאחר האירוע, כונה מקום טביעתה של ה"סלבדור" על ידי תושבי המקום בשם "מפרץ היהודים".
טביעת ה"סלבדור" התקבלה בתדהמה בקרב הקהילות היהודיות בבולגריה, ועד מהרה זו התחלפה בזעם.
על קירות בתים ומבני ציבור של הקהילה היהודית ברחבי בולגריה נתלו מודעות אבל ובסופיה ובפלובדיב הן הוסרו על ידי המשטרה הבולגרית תוך הטלת איסור על הדבקתן החוזרת.
ב-15 בדצמבר הגיעה קבוצת קרובי משפחה של קרבנות ה"סלבדור" אל ביתו של ברוך קונפינו במטרה לבצע בו לינץ', אך הוא עזב את ביתו מבעוד מועד וקבוצת המפגינים גרמה נזק לבית.
גורמים בקרב יהדות בולגריה טענו כי כליאתו של קונפינו הייתה למעשה מעצר הגנתי שנועד להגן עליו מזעם המשפחות.
ידיעות על טביעת הספינה התפרסמו בכלליות גם בעיתונות הבולגרית.
הקונסיסטוריה היהודית שיגרה מכתב אל יושב ראש הפרלמנט הבולגרי ובו היא האשימה את הממשלה הבולגרית וחברי הפרלמנט באסון.
שגריר בריטניה ג'ורג' ויליאם רנדל הגיש מחאה רשמית על יציאתה של ספינת מעפילים מבולגריה למרות התחייבות משרד החוץ הבולגרי והטיל את האחריות לאסון על ממשלת בולגריה.
לשאלת משרד החוץ הבולגרי השיבו נציגי משטרת בולגריה כי אונייה נושאת דגל בולגרי לא יצאה מנמל וארנה וכי ידוע על אונייה נושאת דגל אורוגוואי שיצאה לכוון איסטנבול ולא ארץ ישראל ומשכך, האחריות על המשך הטיפול בה היא על הממשלה הטורקית.
כמומחה מקצועי זימנה הקונסיסטוריה את אנטון פרודקין שהיה קברניט הרודניצ'אר בהפלגות א'-ג' ופוטר לאחר שתמך בשביתת חברי הצוות.
פרודקין הכין חוות דעת מקצועית קשה במיוחד בדבר אי התאמתה של ה"סלבדור" להפלגה.
מנהל שירותי הביטחון הבולגריים פאבלוב, זימן אליו את חברי ועדת החקירה והורה להם לחדול מפעולתם.
גם מפקד המשטרה הבולגרית הקולונל פאנטב לחץ על חברי הקונסיסטוריה לבל יפורסם הדו"ח, בוודאי לא דו"ח המכיל התייחסות לחלקה של הממשלה או המשטרה הבולגרית.
בדו"ח נקבע שחברי הוועד הציבורי שניהל את ההפלגה (אשר מונה על ידי קונפינו והוא עמד בראשו), לא עמדו בהתחייבותם להבטחת שלומם של הנוסעים והספינה לא הייתה כשירה להפלגה.
בדו"ח לא צוין דבר לגבי חלקה של הממשלה הבולגרית, וזאת אף שהיה ברור כי פאנטב כפה על מנהל הנמל לאשר את הפלגת ה"סלבדור" וכי בין נוסעיה היו "נתינים זרים" שהפכו פליטים בעקבות החלטת הממשלה הבולגרית לגרשם.
ממשלת טורקיה הקימה ועדת חקירה שקבעה אף היא שהספינה לא הייתה כשירה להפלגה.
עוד קבע הדו"ח הטורקי, כי חסרו ב"סלבדור" אמצעי ניווט ובטיחות, מספר המעפילים שהועלו עליה חרג באופן ניכר מיכולת נשיאתה וכי צוותה הורכב מ"ספנים זקנים".
בסיכומו, הטיל הדו"ח הטורקי את האחריות לאסון על הקברניט הבולגרי ויקטור איוואנוב והוא נאסר.
בעיתונות היהודית התפרסמו מאמרי ביקורת נוקבים על קונפינו ועל הוועד הציבורי, תוך ציון ההתנגדות הגורפת להפלגת ה"סלבדור" מצד גורמים רבים בקרב יהדות בולגריה.
יושב ראש ההסתדרות הציונית בבולגריה אלברט רומנו שיגר מכתב חריף אל ההסתדרות הציונית בישראל בבקשה לשלוח בדחיפות סרטיפיקטים ליהודי בולגריה.
לאחר אסון ה"סלבדור" הופסק מפעל ההעפלה הפרטי של ברוך קונפינו והותיר אותו בנרטיב ההיסטורי של יהודי בולגריה כדמות השנויה במחלוקת נוקבת.
במרץ 1941, לאחר הפלגת הספינה דאריין ב', וכניסת הצבא הגרמני למדינה מתוקף הצטרפות בולגריה לההסכם התלת-צדדי, פסקה לחלוטין העלייה הבלתי ליגאלית מחופי בולגריה.
ממשלת בולגריה התירה ל-80 מהניצולים בעלי נתינות בולגרית לשוב לבולגריה והם עלו בהמשך לישראל.
אחד מניצולי ה"סלבדור", , אשר איבד באסון את אמו, שני אחיו ואחותו, נהרג בקרב בית קשת במהלך מלחמת העצמאות.
ביוזמת ממשלת ישראל, הסוכנות היהודית ואיחוד עולי בולגריה בישראל, הובאו ב-31 באוגוסט 1964 עצמותיהם של מעפילי ה"סלבדור", ובכלל זה של 21 מן הנספים שלא זוהו, למנוחת עולמים בישראל ונטמנו בקבר אחים בחלקת המעפילים בהר הרצל שבירושלים.
גופות החללים לא זוהו מעולם ונקברו תחת מצבות ללא שם.
יושב ראש הסוכנות היהודית משה שרת נשא דברים בטקס ההלוויה ובין השאר אמר:
ב-2006 ביים ניסים מוסק את הסרט התיעודי "סלבדור: ספינת החלומות המנופצים" העוסק בפרשה.
סלבאך או סלבאך מק פרכייר היה מלך דאל ריאטה, משנת 700 ועד שפרש מכסאו בשנת 723.
סלבאך היה בנו של פרכאר פוטה, ומלך בקנל לואירן החל משנת 698. שליטתו בדאל ריאטה החלה רק בשנות מלכותו האחרונות, קודם לפרישתו בשנת 723.
לסלבאך היו שני בנים דונגל ופרדראך.
סלבאך מוזכר לראשונה לאחר מותו של פיאנאמייל בשנת 700 וככל הנראה הדיח את אחיו איינבכלאך בשנת 698. בשנת 701 הרס סלבאך את טירת דאנלוי אולם לא ברור האם הדבר אירע במהלך המלחמה נגד איינבכלאך.
דברי ימי התקופה מתעדים מספר קרבות ובהם תבוסה ב"גלן למנאה" בשנת 704 וניצחון על הבריטנים ב"לורג אכלט" בשנת 711 ובשנית במקום המכונה "מיניואירק" בשנת 717 - סלבאך עצמו אינו מוזכר בקרבות אלה אולם ככל הנראה היה מעורב.
בשנת 712 מצוין כי סלבאך צר על דונאוורטי שבמסוך לקינטרייר.
בספטמבר 719 לחם סלבאך נגד אחיו איינבכלאך בפינגלן (כנראה בסמוך ללוך פיין) - בקרב זה נהרג אייבכלאך.
חודש לאחר מכן לחם סלבאך בקנל נגבריין (שבט גבריין) שבראשם מלכם דונכאד בק (ככל הנראה מלך קינטייר).
קרב זה נערך בחוף ארד נסבי וכלל ככל הנראה גם קרב ימי.
סלבאך הובס בקרב, אולם דונכאד בק נהרג בשנת 721 וסלבאך נותר מלך דאל ריאטה הבלתי מעורער.
בשנת 723 ויתר סלבאך על כיסאו ופרש למנזר.
לאחריו, ככל הנראה, עלה לשלטון בנו דונגל מק סלבאך - אולם זה הובס בשנת 726 על ידי אאוכייד מק אכדאך - ובשנת 727 יצבא סלבאך ללחום כנגדו.
סלב'ס היא סדרת טלוויזיה מצוירת סאטירית ישראלית ששודרה בערוץ yes stars ישראלי בין ה-19 בפברואר 2009 ועד ל-28 במאי 2009. הסדרה עוקבת אחר עיירה בדיונית סגורה בה מתגוררים ידוענים ישראלים.
הסדרה כוללת עונה אחת בת 15 פרקים בני כ-25 דקות.
הסדרה מתחילה עם עליית תוכנית מציאות ישראלית בשם "פפראצי נולד" (כפרודיה על התוכנית המציאות כוכב נולד), בה מתחרים צלמי פפראצי בצילום ידוענים.
כל ידועני המדינה סובלים בשל כך ומחליטים לעבור למחנה צבאי סגור, שם יגורו ללא הפרעה.
הם מכריזים על הקמת "עיירת הסלב'ס" וממנים לראש העיירה את משה איבגי.
למרות שחשבו שבעיירה משלהם הם יהנו, רובם סובלים מחוסר תשומת הלב, מכיוון שבמקום בו כולם מפורסמים, אף אחד לא מפורסם.
מרבית דמויות הסדרה הן של ידוענים ישראלים.
ענת ניב – מירי בוהדנה
גיל קפטן – גורי אלפי, משה דץ, איל קיציס, אבי קושניר, מוטי קירשנבאום, משה איבגי, אסי דיין, אקי אבני, מרגלית צנעני, דודו טופז, מנשה נוי
ניקי גולדשטיין – ארקדי גאידמק, ליאור אשכנזי, מוש בן ארי, ירון לונדון, אביעד קיסוס, רפי גינת, ישו, ג' יפית, ריטה
יונתן ברק – רן דנקר, אורי גלר, רועי לוי, עצמו
טלי אורן – קרן פלס
יניב ביטון – יהודה לוי, חיים רביבו, מודי בר-און, אושרי כהן
גורי אלפי – מדבב את עצמו (כקריין בפרק 7)
אלי בן זינו – רון קופמן, משה רבנו
גיא רושיניאק – יאיר לפיד, סאבלימינל, צדי צרפתי, עידן רייכל
סיון ניר – עדי אשכנזי, יונית לוי
רויטל משאלי – מיכל ינאי, פנינה רוזנבלום
נינט טייב – מדבבת את עצמה
אלי לולאי – יהונתן גפן, גדי סוקניק
איתי זבולון – עידו רוזנבלום
דורי בן זאב – חיים נחמן ביאליק
נתן זהבי – מוסטפא, התינוק המאומץ של משה רבנו וישו
מתי אטלס – שלמה ארצי, יונה
ד"ר שמעון ברק - הרופא
סלארדי הייתה אלת הירח בממלכת אוררטו העתיקה, בת לוויה לאל הירח הבבלי סין.
ההיסטוריון הארמני הנודע ניקולס אדונץ סבר ששמה בא לה משתי מילים: המילה הראשונה היא "סיילה" שמשמעותה בשפת אוררטו העתיקה יכלה להיות לחלופין או "אישה" או "אחות", והמילה השנייה הייתה "ארדי" שמשמעותה "שמש".
עוד גורס ניקולס אדונץ שבמזרח התיכון העתיק הירח נתפס כאחותה של השמש (הירח נתפס כנקבה) הכפופה לה, ולא כשותפתה כפי שהיה נהוג במקומות אחרים.
מועדון ההוקי קרח סלבאט יולאייב, אופה (בבשקירית: Салауат Юлаев; רוסית: Хоккейный клуб «Салава́т Юла́ев» Уфа) הוא מועדון הוקי קרח רוסי מהעיר אופה שהוקם ב-1961 ונקרא על שם המלחין והגיבור הלאומי של בשקיריה, סלבאט יולאייב.
ב-2011 הקבוצה זכתה באליפות ליגת ההוקי הקונטיננטלית.
לקבוצה מתיחות גדולה מול אק בארס קאזאן מרפובליקת טטרסטן השכנה.
הקבוצה הוקמה ב-1961 ושיחקה תחילה בליגות הנמוכות של האליפות הסובייטית.
בעונת 1986/1987 הקבוצה רשמה את תוצאת התיקו המרשימה ביותר כששיחקה מול טורפדו אוסט-קאמנוגורסק וסיימה בשוויון 10:10.
החל מ-1992 הקבוצה משתתפת קבועה באליפות הרוסית.
ב-2008 הקבוצה זכתה לראשונה באליפות הליגה הרוסית.
בעונת 2008/2009 הקבוצה סיימה במקום הראשון בליגה הסדירה, אך נכשלה בטורניר ליגת ההוקי הקונטיננטלית.
באפריל 2011, הקבוצה זכתה באליפות ליגת ההוקי הקונטיננטלית, אחרי שגברה על אטלנט מיטישצ'י ממחוז מוסקבה, אחרי 4:1 בסדרת הגמר.
בגביע הפתיחה של עונת 2011/12, שוב הקבוצה גברה על אטלנט מיטישצ'י וזכתה בגביע "לוקומוטיב" אחרי ניצחון 3:5.
אליפות ברית המועצות בהוקי קרח: מקום 11 (3)
אלופת רוסיה בהוקי קרח: (1)
אליפות רוסיה בהוקי קרח: סגנית (3)
אלופת ליגת ההוקי הקונטיננטלית: (1)
האליפות הסדירה של ליגת ההוקי הקונטיננטלית: (2)
ליגת האלופות בהוקי קרח: חצי גמר 2009
סלאנה (בסלובקית: Slaná, בהונגרית: Sajó, בגרמנית: Salza) הוא נהר באורך של כ-230 קילומטרים הזורם במרכז סלובקיה ובצפון מזרח הונגריה.
הנהר נובע מהר סטוליצה, שהוא חלק מרכס ההרים המתכתיים של סלובקיה, בהרי הקרפטים המערביים, ממזרח לברזנו.
לאחר זרימה צפון מזרחית של כ-100 קילומטרים בסלובקיה הנחל אוסף מים מיובלים ובהמשך עובר את הגבול להונגריה באזור הררי.
הוא חולף דרך מישקולץ, מתאחד עם הורנד ונשפך לתוך הטיסה.
בהונגריה הנהר נושא את השם שאיו.
הר סלב הוא אחד מהרי רכס טרום האלפים (Pre-Alps) הצרפתי שבמחוז סבואה עילית.
הוא מכונה גם "המרפסת של ז'נבה".
הסלב מתנשא בשיאו לגובה של 1,379 מטרים.
גאוגרפית, הסלב הוא אחד מהרי רכס טרום האלפים בסבואה עילית, אולם גאולוגית הוא חלק מהרי היורה.
ממרומי הסלב נשקפים קנטון ז'נבה, אגם ז'נבה, חלקם הדרומי של הרי היורה, רכס טרום האלפים, אגם אנסי והמון בלאן.
למרגלות הסלב שוכנים אזורים מיושבים השייכים לקנטון ז'נבה ולפרבריה שבתחום צרפת, בהם חיים כ-700,000 איש.
על הסלב פועל רכבל שנחנך בשנת 1932 ושופץ בשנת 1983.
סלאש הוא דמות בדיונית של אנטי-גיבור צב-מוטאנטי המופיע בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה.
דמותו של סלאש הופיעה לראשונה בסדרת הטלוויזיה "צבי הנינג'ה" מ-1987, ואת הופעת הבכורה שלה בקומיקס היא ביצעה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #15 בהוצאת IDW Publishing באוקטובר 2012.
סלאש, יחד עם הוב הזקן, הוא מייסד ומנהיג קבוצת "מוטאנטים חיות".
בעת הופעתו המקורית, בסדרת הטלוויזיה מ-1987, היה סלאש ללא בנדנה, אך בחוברות הקומיקס הוא עוטה על עיניו בנדנה שחורה, אותה קיבל מלאונרדו.
את הופעתו הראשונה ביצע סלאש בסדרת הטלוויזיה מ-1987, בדיבובו של פט פריילי.
בינקי היה צב המחמד של ביבופ ורוקסטדי.
כאשר שרדר הטיל על ביבופ ורוקסטדי משימה שנראתה בפניהם קשה לביצוע, הם הפכו את בינקי למוטאנט, וציוו עליו לעשות את המשימה עבורם, אך הוא סרב, תקף אותם, וברח.
לאחר בריחתו, סלאש התקיף ברחבי העיר אתרים מרכזיים רבים, ובתקשורת יחסו את התקיפות לצבי הנינג'ה, מה שאילץ אותם לתקוף את בינקי, שאימץ לעצמו שם חדש - סלאש.
במהלך הקרב ביניהם לבין סלאש, הצבים גילו כי הוא חזק מהם, ונאלצו לשתף פעולה עם שרדר בהבסתו.
יחד עם שרדר, הצבים שיגרו את סלאש לחלל על רקטה.
מתוסכל מהפסדו, סלאש חזר לכדור הארץ מלא זעם וחזק יותר ובעל רמת משכל רבה יותר, כשברשותו ציוד לחימה חייזרי מתקדם ובעל רמת משכל גבוהה.
סלאש תקף את צבי הנינג'ה פעם נוספת, והפך את ברן וורנון לצבים.
בסופו של דבר, הצבים הצליחו להכניע את סלאש ולהשיב אליו את רמת משכלו הרגילה, ושלחו אותו לחלל פעם נוספת.
כאשר שרדר חיפש אחר דרך חדשה להביס את הצבים, הוא גייס לשורותיו את מיטב המוטאנטים שמצא, ובניהם את סלאש.
המוטאנטים תקפו יחדיו את צבי הנינג'ה, אך הפסידו, ובפיצוץ שהתרחש במהלך הקרב, הוא נס ולא נראה יותר.
סלאש היה צב רגיל ששימש כחיית ניסויים במעבדתו של בקסטר סטוקמן.
במהלך אחד מהניסויים, לגופו של סלאש הוזרק מוטגן חזק, שגרם לו לגדול לממדי ענק ולהפוך לדמוי-אדם.
בצורתו החדשה, סלאש ברח מהאדמה, והשאיר אחריו נזק רב.
אחר בריחתו, סטוקמן שכר אנשים רבים על מנת שיצודו אותו, אך כולם מצאו את מותם.
סלאש עבד כשכיר חרב, עבור הנאתו, וביצע שורה של פעולות מזיקות.
מתוך חשש מכוחו, צבי הנינג'ה החלו לפעול במהירות, ובעזרת מודיעין מאפריל או'ניל, הם יצאו בעקבותיו, ומצאו אותו.
הצבים נאבקו בסלאש, ובסוף הקרב לאונרדו דקר את סלאש בצווארו שלא במכוון, והוא נפל לתוך פתח ביוב ונעלם.
סלאש שרד, ונסחף לחוף, בו הוא פגש את הוב הזקן, שהציע לו להצטרף אליו בתוכנית הנקמה כנגד סטוקמן, כנקמה על אשר עשה בגופו.
במהלך אירועי "נפילת העיר", סלאש והוב סייעו לספלינטר, רפאל, דונטלו ומיכלאנג'לו לשחרר את לאונרדו משבי ארגון "שבט הרגל" ובמיטוט הארגון.
יחד עם לאונרדו המשוחרר, הצבים החליטו לברוח לנורת'המפטון על מנת לנוח מפצעיהם.
לפני בריחתם, לאונרדו ביקש את סליחתו של סלאש על שדקר אותו, והעניק לו בנדנה שחורה.
הוב הסביר לרפאל ומיכלאנג'לו כי הוא מעוניין בהקמת צבא מוטאנטים, וכי לשם קח הוא ניסה ליצור מוטאנט בעצמו, יונה, אם כי זה כשל, ולכן הוא זקוק לעזרתה של לינדזי.
מיכלאנג'לו הדגיש כי צבאות נועדו להרג, והוב ענה כי זה שלו מיועד להגנה.
כעבור כמה ימים, הוב, סלאש ולינדזי קיימו פגישה עם צבי הנינג'ה וספלינטר, והציגו שני מוטאנטים חדשים, מוטאנט לטאה בשם מונדו, ומוטאנט סרטן בשם הרמן, שנוספו למוטאנט היונה פיט.
כעבור ימים לאחר הפגישה, ספלינטר ביקש מהוב להפעיל את צבאו עבור תקיפת ביבופ ורוקסטדי, וזה הסכים.
בהמשך, הצבא שיתף פעולה עם צבי הנינג'ה וספלינטר בתקיפת שבט הרגל ושותפם החייזרי גנרל קראנג.
בקרב שהיה אמור להיות המכריע, הצבים וספלינטר שינו את תוכנית התקיפה מבלי להודיע להוב ולצבאו, מה שהתפרש כבגידה, ובכך לעזיבת הצבא והשארת ספלינטר וצבי הנינג'ה להילחם לבדם.
בין מרץ 1989 לאוקטובר 1995, פרסמה חברת ארצ'י קומיקס קומיקס שמתבססת על סדרת הטלוויזיה "צבי הנינג'ה" משנת 1987. כחלק מהרצה זו פורסמו 72 חוברות, מתוכן סלאש לקח חלק בשבעה מהן.
בהרצה זו, היה סלאש חייזר מכוכב לכת בשם פאלמאדייס.
כוכבו של סלאש היה מלא בעצים רבים, והיווה מעין גן עדן עבורו.
יום אחד, התרחשה פלישה לכוכבו של סלאש, והוא הוגלה למימד X.
במימד, פגש סלאש בשני חייזרים נוספים, קראנג ובליבומב, ויחד, השלושה הצליחו לצאת מהמימד, והגיעו לכדור הארץ.
בכדור הארץ, ניסו השלושה להשתלט עליו, אך נבלמו בידי צבי הנינג'ה.
בהמשך, הצבים הבינו כי סלאש בסך הכל חיפש אחר מקום שיזכיר לו את ביתו, ועל מנת לעזור לו הם לקחו אותו לאי מבודד בדרום אמריקה, שבו הפך סלאש לרגוע יותר וחסר כל זעם.
כעבור כמה ימים, אסטרואיד התנגש באי של סלאש וגורם למותו, והצבים ערכו לכבודו הלוויה גדולה, בה הם כינו אותו "הצב החמישי".
במשחק משנת 1991, היה סלאש לאחד מן הבוסים במשחק.
דמותו של סלאש הייתה קופצת סביב המסך ומעת לעת הופכת לכדור מתגלגל קשיח, מה שהפך את הדמות לקשה במיוחד לניצחון.
במשחק משנת 1992, בגרסת הקונסולה "Super Nintendo Entertainment System", היה סלאש הבוס של השלב הפרה-היסטורי, ונחשב לאחד מן הבוסים החזקים ביותר במשחק.
כוחותיו במשחק זה היו דומים לכוחותיו במשחק "צבי הנינג'ה 3: פרויקט מנהטן", אך משופרים וחזקים יותר.
במשחק משנת 2014, הופיע סלאש בתור דמות משנית ולא חזקה במיוחד.
דמותו של סלאש הופיעה בסדרת הטלוויזיה מ-2012, כאשר דובבה בגרסה האנגלית על ידי קורי פלדמן ובגרסה העברית על ידי גדי לוי.
ספייק היה צב המחמד של רפאל, וזכה ממנו לטיפול מסור ואוהב כבנו, דבר שהתקבל בלעג על ידי מיכלאנג'לו.
כאשר איש לא התעניין לשמוע את סיפורו של ספלינטר אודות עברו, הוא חושף אותו בפני ספייק, וגילה כי ספייק מבין מה הוא אמר ואף הקשיב לו.
בעקבות תקלה, אחד מניסויי המוטגן של דונטלו התפוצץ, ופיזר ברחבי מאורת הצבים רכיבי מוטגן רבים, דבר שגרם לרפאל לנזוף בדונטלו, בטענה כי הוא מסכן את ספייק.
בעקבות התפזרות רכיבי המוטגן, ספייק פיתח תודעה מתקדמת, למד לדבר, גדל לממדים עצומים והחל לשתף פעולה עם הצבים בטיהור ניו יורק ממוטגן, אף שבסתר תכנן להרוג את לאונרדו, דונטלו ומיכלאנג'לו, כך שיישארו רק הוא ורפאל.
כאשר קיבל הזדמנות, ספייק תקף את לאונרדו, דונטלו ומיכלאנג'לו, והעניק לעצמו את השם "סלאש".
רפאל צפה בתקיפה מהצד בחוסר אונים, וכששאל את סלאש מדוע הוא עושה זאת, הוא הותקף, אם כי לאחר מכן תקף בחזרה.
בין רפאל לסלאש התפתח קרב, שבסופו רפאל שיתק את סלאש והפיל אותו מגורד שחקים, דבר שגרם לסלאש להיחשב כמת, אם כי הוא נמצא חי, כשהוא מעוניין לנקום ברפאל.
לאחר חודשים רבים בהם רפאל התאבל על "מותו" של סלאש, הוא צפה בו בחיים בכלא של חייזרי הקראנג.
כאשר רפאל שחרר אותו מהכלא, סלאש לא נאבק בו, אלא עזר לו ולצבים להיאבק בחייזרי הקראנג.
לאחר שחייזרי הקראנג הובסו, סלאש אמר לרפאל כי הוא סולח לו, ונעלם.
אחר בריחתו מכלא הקראנג, סלאש התחבר עם מוטאנט שהיה יחד איתו בכלא, ניוטרלייזר, ויחד השניים נשבעו להרוס את הקראנג מהיסוד עד שלא יישאר לו זכר.
סלאש ראה בניוטרלייזר אח, והשלים עבורו את החור אותו השאיר רפאל.
יחדיו, סלאש וניוטרלייזר תקפו שיירות קראנג, והעבירו את המוטגן של השיירות אותן תקפו למחסנים מבודדים.
במהלך תקיפה אחת, סלאש שם לב כי עבור ניוטרלייזר כל ההמצאים מקדשים את המטרה, גם כשהם כוללים פגיעה בחפים מפשע, דבר שסלאש התנגד לו.
סלאש התעמת עם ניוטרלייזר, שבתגובה ירה בסלאש, שניצל בשניות האחרונות על ידי רפאל.
רפאל וסלאש תקפו את ניוטרלייזר, והכניעו אותו.
בתום הקרב, חייזרי הקראנג ששרדו את התקיפה ברחו, ניוטרלייזר נעלם, ורפאל הציע לסלאש לחזור איתו למאורה שלו, אך סלאש העדיף להישאר לבד, ונעלם.
סלבדור הוא סרט דרמה היסטורית אמריקאי משנת 1986 בבימויו ובהפקתו של אוליבר סטון שגם כתב את התסריט.
הסרט עוסק במלחמת האזרחים באל סלוודור בשנות ה-80 בין מורדים שמאלניים והחונטה הימנית, בה נהרגו כ-80,000 מאזרחי המדינה ובוצעו פשעי מלחמה רבים.
הסרט משופע בסצנות של טבח, הוצאות להורג ללא משפט ואונס.
בתפקידים הראשיים משתתפים ג'יימס וודס, ג'יימס בלושי וג'ון סאבאג'.
ג'יימס וודס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
אוליבר סטון היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
ריצ'רד "ריק" בויל (ג'יימס וודס) הוא עיתונאי אמריקאי בעל עבר עשיר בסיקור אתרי קרבות במקומות שונים בעולם.
מצבו הכלכלי גרוע, אשתו בורחת ממנו והוא שקוע בשתייה ובהסתבכויות עם המשטרה.
ידידו היחיד הוא דוקטור "דוק" רוק (ג'יימס בלושי), די ג'יי מובטל חסר בית.
בויל מציע לדוק לנסוע לאל סלוודור שם יש מלחמת אזרחים שאפשר לצלם ולדווח על כך לעיתונים במחיר טוב.
כבר בהגיעם לסלבדור הם רואים עשרות גופות בכיכר העיירה והוצאה להורג של סטודנט שלא הייתה לו תעודת זהות.
בויל וחברו נזרקים לרכב סגור ומובאים למפקד הבכיר ובויל משכנע אותו כי כתב בעבר בחיוב על ממשלת סלבדור.
הם משוחררים ומגיעים למריה (אלפידיה קריו), חברתו ואהובתו לשעבר של בויל המטופלת בשני ילדים.
בויל פוגש בצלם עיתונות אמריקאי בשם ג'ון קסדי (ג'ון סאבאג') והם נוסעים ומצלמים אתר טבח גדול.
הם עוברים בחשאי לאזור המורדים ומראיינים ומצלמים אותם.
בויל נפגש גם עם אנשי השגרירות האמריקאית ומתריע בפני הבכירים כולל השגריר על תמיכתם בשלטון הפושע.
שני אירועים מזעזעים מתוארים בסרט:
רצח אוסקר רומרו שהיה הארכיבישוף של מחוז סן סלבדור.
הוא נרצח קבל עם ועדה בעת תפילת מיסה על ידי מתנקש שנשלח על ידי החונטה.
אונס ורצח של ארבע נשים אמריקאיות, אחיות מסיונריות, בידי אנשי החונטה הימנית.
בויל וג'ון עוברים לעיר סנטה אנה שנכבשה על ידי המורדים השמאלנים.
הם מצלמים את הקרב מקרוב אבל האמריקאים מתערבים וכוחות הממשלה מצוידים בטנקים אמריקאיים בלווי הפצצת מטוסים מצליחים לכבוש את העיר.
ג'ון נהרג ובויל נפצע אך מצליח להימלט.
בויל נמצא על הכוונת של אנשי החונטה אך מצליח להימלט.
הוא מזייף תעודות ומנסה לעזוב את סלבדור יחד עם מריה וילדיה.
בתחנת הגבול מבחינים השוטרים כי התעודות מזויפות.
הם מכים את בויל ומאיימים להוציאו להורג אבל "דוק" מצליח להתקשר לשגריר האמריקאי וזה מפעיל לחץ לשחרר את בויל ומריה.
לאחר שהם עוברים את הגבול נעצרת מריה על ידי שוטרים אמריקאיים ומגורשת לגואטמלה.
סלאקליין הוא שילוב של ספורט ופעילות פנאי.
זוהי פעולת הליכה בשיווי משקל על רצועה שטוחה העשויה פוליאסטר או פוליאתילן.
הסלאקליין מתוח בין שני עוגנים (לדוגמה, עצים או בניינים), והוא דומה להליכה על חבל, אך ללא שימוש במקל לאיזון.
רצועת הסלאקליין מתוחה פחות מהחבל שמשמש לסוגים אחרים של הליכה על חבל, על מנת ליצור קו דינמי יותר.
המתח של הרצועה משתנה בהתאם לאופן השימוש.
Slackline - סלאקליין : השימוש הנפוץ ביותר בסלאקליין.
מתיחה בין עצים, נעשה לרוב בפארקים.
הרצועה נמתחת בגובה של עד 1.5 מטר ולאורכים של עד 35 מטר.
רוחב הרצועה הנפוץ הוא 5 ס"מ (2" אינץ') ו-2.5 ס"מ (1" אינץ') והמתיחה נעשית באמצעות מערכת ראצ'ט או 'פרימיטיב'.
Longline - לונגליין: מתיחה של סלאקליין בין עצים, נעשה לרוב בפארקים.
הרצועה נמתחת בגבהים שונים ולמרחקים שהם מעל ל-35 מטר.
רוחב הרצועה הנפוץ הוא 2.5 ס"מ והמתיחה נעשית לרוב באמצעות מערכת מתיחה יעילה יותר כמו שימוש בגלגלות.
נכון להיום, שיא העולם בלונגליין עומד על 610 מטר ונקבע בסין על ידי הסלאקר אלכסנדר שולץ מגרמניה ב-2015.
Trickline - טריקליין : בטריקליין הרצועה נמתחת יותר מהרגיל על מנת לשמש מעין טרמפולינה עליה ניתן לקפץ ולעשות תרגילים שונים.
זה הוא השימוש היחידי בסלאקליין שהוא גם תחרותי, וישנן תחרויות טריקים שמתקיימות בכל העולם.
אורך הרצועה הוא לרוב 18–25 מטר.
רוחב הרצועה המקובל לטריקליין הוא 5 ס"מ והיא נמתחת באמצעות מערכת ראצ'ט או שני ראצ'טים ומעוגנת באמצעות רצועות תעשייתיות ושאקלים חזקים יותר כדי לאפשר שימוש בטיחותי במתח גבוה.
Highline - הייליין : הייליין הוא מתיחה של סלאקליין בגובה שנפילה ממנו תגרום לפציעה חמורה או מוות.
מדובר בדיסציפלינה למתקדמים הכרוכה בסיכון משמעותי ודורשת ידע וניסיון מקדימים.
לרוב מבוצע בטבע, בין מצוקים ובמרחבים עירוניים בין בניינים.
בנוסף, פסטיבלי הייליין מתקיימים ברחבי העולם.
אלו הם כנסים מאורגנים בהם ניתן לתרגל הייליין בסביבה בטוחה ומבוקרת יחסית והם מומלצים כחווית הייליין ראשונה עקב הסיכון הכרוך בדסיצפלינה.
בהייליין ישנן שתי רצועות סלאקליין מתוחות ומודבקות אחת לשנייה כדי לאפשר כפילות, והמשתמש הולך על הרצועה כאשר הוא מאובטח עליה באמצעים ייעודיים להייליין (בשונה מטיפוס).
רוחב הרצועה המקובל הוא 2.5 ס"מ.
שיא העולם עומד על 1900 מטר ונקבע בקנדה על ידי קבוצת "Les Funambules Modernes" ב-2018. ההייליין האורך ביותר שנמתח היה באורך 2800 מטר, בנרווגיה.
הספורטאים הצליחו ללכת 2500 מטר מתוכו, אך הוא לא נחשב לשיא עולם כיוון שאיש לא הצליח לחצות את כולו מבלי ליפול.
Waterline - ווטרליין: ביצוע סלאקליין מעל המים במרחקים שונים.
רוחב הרצועה הנפוץ הוא 2.5 ס"מ אך ניתן להשתמש גם ב-5 ס"מ למרחקים של עד 35 מטר.
שיא העולם עומד על 535 מטר נקבע באיטליה על ידי הסלאקר אלכסנדר שולץ מגרמניה ב-2016.
Yogaslack - סלאקליין-יוגה: היוגה סלאקליין לוקח את תנוחות היוגה המסורתיות ומשלב אותם בסלאקליין.
פעולות אלה מפתחות אצל המשתמש מיקוד, איזון דינמי, כוח, נשימה, אינטראקציות הליבה, גמישות וביטחון.
Rodeoline - רודאוליין: בדיסציפלינה זו הסלאקליין אינו נמתח, אלא נתלה בלבד בין שתי נקודות עגינה גבוהות כך שהרצועה תלויה ביניהן.
המשתמש מתאזן על הרצועה ומתנדנד עליה.
מדובר בשימוש מתקדם לסלאקליין הדורש יכולת ריכוז ושרירי ליבה מפותחים.
הסלאקליין החל את דרכו בפארק יוסמיטי בקליפורניה של שנות ה-60 כאשר מספר מטפסים התנסו בטיפוס ובהליכה על שרשראות הברזל של גדרות החניה בפארק.
הסלאקליין המודרני שכולל הליכה על רצועת בד צרה, התחיל גם הוא לראשונה בפארק יוסמיטי בקליפורניה בשנות ה-80, והמטפסים: אדם גרוסובסקי וג'ף אלינגטון נחשבים לאבות המייסדים של הסלאקליין.
התחום תפס תאוצה בעולם בשנות ה-80 האחרונות והוא הולך ומתפתח בצעדי ענק.
העיסוק בתחום ספורט זה משפר משמעותית את מערכת שיווי המשקל, את מהירותו ואת דיוק המידע המגיע מהחיישנים אל המוח.
כמו כן בעזרת פעילות זו חל שיפור ביכולתו של המוח לעבד את המידע.
יתרונות האימון רבים וכוללים שיפור ביציבה, שיפור בתנועות שהופכות למדויקות יותר ובהפחתה של פציעות ספורט ופגיעות אחרות כמו פציעה בגב התחתון.
סלאקליין היא פעילות בטוחה ונפוצה בישראל.
עם זאת, ישנם עקרונות בטיחותיים בסיסיים שחשוב להכיר בזמן העיסוק בסלאקליין.
לעומת זאת, פעילויות הייליין, שטומנת בחובה סיכונים רבים אינה מוסדרת ומשתמשים שיעשו פעילות זו בשמורות טבע עלולים להיקנס על ידי פקחי רשות שמורות הטבע והגנים.
סְלָאנִיק (ברומנית: Slănic) היא עיירת קיט בקומונה באותה שם.
סלאניק שייכת למחוז פרחובה במונטניה שבדרום רומניה.
45 ק"מ צפונית לפלוישט בירת המחוז.
העיירה ידועה בזכות מכרות המלח שבקרבתה, שבחלקם משמשים כיום כאתרי מרפא.
סלאניק נמצאת בגבעות המיוערות שלמרגלות רכס הקרפטים המזרחיים החיצוניים.
את העיירה חוצה נחל שגם שמו סלאניק.
סלאניק מוזכרת בכתובים לראשונה ב-1532. בשנת 1685 הוחל בכריית מלח.
ב-1713 מיכאיל קנטקוזינו ספטאר ולאכיה העניק את העיירה ואת המכרות כמתנה למנזר קולטאה (Colțea) בבוקרשט.
מאז המאה ה-19 החלו שימושים רפואיים במלח, וב-1886 הוכרה סלאניק רשמית כאתר מרפא.
בעבר כריית המלח הייתה הענף הכלכלי העיקרי.
כיום הענף הכלכלי העיקרי הוא התיירות.
מכרה המלח העתיק (ברומנית Salina Veche ).
סלאניק נמצאת על כביש DJ102.
קו רכבת מחבר את סלאניק עם פלוישט.
סלאת א-זוהר היא התפילה השנייה מבין חמש תפילות החובה היומיות באסלאם.
היא מורכבת מ-4 רכעאת, והזמן שלה מתחיל לאחר שהשמש מגיעה לקו הצהריים.
ביום שישי, סלאת א-זוהר נחשבת סלאת אל-ג'ומעה, שבה מתכנסים המתפללים לתפילה משותפת במסגד, הכוללת גם ח'טבה.
סלאת אל-מגרב היא אחת מחמש תפילות החובה היומיות באסלאם.
מפני שהיום באסלאם מתחיל משקיעת החמה, סלאת אל-מגרב היא באופן תאורטי התפילה הראשונה ביום, אך בפועל נהוג להחשיב אותה כתפילה הרביעית ביום.
עבור הסונים, הזמן של תפילת אל-מגרב הוא משקיעת החמה, ועד לתחילת הלילה.
לעומת זאת אצל השיעים, אשר מאפשרים לחבר את סלאת אל-מגרב ואת התפילה שאחריה, הזמן של סלאת אל-מגרב הוא משקיעת החמה ועד עלות השחר.
מלבד חסידי האסכולה החנפית, רוב המוסלמים הסונים מחזיקים בדעה שבעת מסעות וזמנים קשים ניתן לחבר בין סלאת אל-מגרב לבין התפילה שאחריה, ולכן בעתות כאלו חלון הזמן של התפילה מתארך גם אצלם, כמו אצל השיעים, עד לעלות השחר.
תפילות החובה היומיות הרשמיות של האסלאם כוללות מספר יחידות, אשר מכונות רכעאות.
בסלאת אל-מגרב יש שלוש רכעאות, כשהשתיים הראשונות מביניהם נאמרות בקול על ידי האימאם, והשלישית נאמרת בשקט על ידי כל אחד מהמתפללים.
יהודי ארצות האסלאם נהגו למדוד את זמן שקיעת החמה ואת זמני היום בהלכה, לפי זמן קריאת האד'אן של סלאת אל מגרב.
סלאת אל-ג'נאזה היא תפילת האשכבה באסלאם, אשר אומרים אותה המוסלמים בהלוויה.
התפילה נעשית בציבור, ובה המוסלמים מבקשים מחילה על חטאיו של המנוח, ועל חטאיהם של כל המוסלמים.
לפי האסכולה החנפית והאסכולה המאלכית, התפילה חייבת להיעשות בנוכחות הגופה של הנפטר, בעוד שלפי האסכולה החנבלית והאסכולה השאפעית ניתן להגיד אותה גם שלא בנוכחות הגופה.
בשריעה, סלאת אל-ג'נאזה נחשבת פרד אל-כִּפאיה, מצווה אשר אינה חובה על כל אחד ואחד מהמוסלמים, ומספיק שרק חלק מהקהילה מבצעים אותה כדי שכל הקהילה תצא ידי חובה.
אחד ההבדלים המהותיים בין תפילת האשכבה לבין שאר התפילות באסלאם, הוא בכך שהיא מתבצעת כולה בעמידה, ללא השתחוות, סגידה או ישיבה, כשאר התפילות באסלאם.
לסלאת אל-ג'נאזה יש שישה שלבים:
1. הבעת הכוונה להתפלל על המת עם האימאם.
2. אמירת תכביר ראשונה לכניסה לתפילה, עם הרמת הידיים לאוזניים ושילובם.
קוראים את תחינת הפתיחה שקוראים בתחילת כל תפילה.
3. אמירת תכביר שנייה, ולאחר מכן קריאת "צלאת אל-אבראהימייה"
4. אמירת תכביר שלישית, ואז נושאים תחינה עבור המת.
5. אמירת תכביר רביעית, ואז יש המבקשים בקשות עבור כל המוסלמים, בעוד אחרים לא אומרים שום דבר.
6. אומרים תסלים לצד ימין ואחר כך לצד שמאל, והתפילה מסתיימת.
סלאפינג היא טכניקה מוזיקלית להפיק צלילי הקשה-מלודי על כלי מיתר.
הטכניקה משמשת בעיקר בסיסטים, הן בנגינה בקונטרבס והן בגיטרה בס.
טכניקת הסלאפינג כרוכה בשימוש בקצה מפרק האצבע, היכן שהוא גרמי במיוחד, כדי להכות במהירות את המיתר.
בגיטרות בס, זה נעשה בדרך כלל עם האגודל, בעוד שבקונטרבס ניתן להשתמש בקצה היד או באצבע המורה.
פעמים רבות הטכניקה נעשית בשילוב עם טכניקת הפופינג (Popping) שבה מושכים את המיתר הרחק מגוף הגיטרה ומשחררים אותו במהירות (לרוב בעזרת אצבע המורה או אצבע האמה).
בגיטרה בס, שתי הטכניקות משמשות בדרך כלל יחד ולסירוגין, אם כי ניתן להשתמש בשתי הטכניקות בנפרד.
טכניקת הסלאפינג בקונטרבס פותחה על ידי בסיסטים בהרכבי ג'אז בניו אורלינס בעשור הראשון של המאה ה-20, ומאוחר יותר התפשטה לז'אנרים אחרים, כולל סווינג, רוקבילי ושאר שלוחותיהן של סגנונות אלה.
בגיטרה בס, הטכניקה זכתה לפופולריות בעקבות נגינתו של לארי גראהם, בסיסט גיטרה בס חשמלית, הידוע בין היתר כבסיסט של להקת סליי אנד דה פמילי סטון מסוף שנות ה-60. הטכניקה התפשטה במהירות לז'אנרים של פאנק ודיסקו.
טכניקת הסלאפינג משתמשת לא רק בסיסטים, היא אומצה גם על ידי גיטרסיטים בסגנון פינגר סטייל.
ג'ון לנון השתמש בסלאפינג על הגיטרה שלו בפתיחת השיר "Get Back" כפי שנראה בסרט התיעודי של פיטר ג'קסון "The Beatles: Get Back".
את טכניקת הסלאפינג בקונטרבס ניתן לתאר כפיתוח של טכניקת הצביטה והרמת המיתר בפיציקטו.
צליל ההקשה של הסלאפינג יכול להיות מופק גם על ידי לחיצה על המיתרים עם חלק מהאצבעות או כל האצבעות ביד הפורטת.
בין הנגנים המוקדמים שהשתמשו בטכניקת הסלאפינג בקונטרבס ניתן למנות את ביל ג'ונסון , תיאודור "סטיב" בראון , וולמן בראוד , פופס פוסטר, וצ'סטר זרדיס .
סלאפינג שימש את מוזיקאיי הסווינג והבוגי-ווגי.
הטכניקה הפכה למרכיב חשוב בצורת רוקנרול מוקדמת ששילבה בלוז ומה שנקרא אז מוזיקת hillbilly - סגנון מוזיקלי המכונה כיום רוקבילי.
ביל בלאק, שניגן עם אלביס פרסלי וסקוטי מור השתמש בטכניקת הסלאפינג בקונטרבס.
הטכניקה שימשה השראה לשיר "Slap That Bass" של ג'ורג' ואיירה גרשווין.
הבסיסט הישראלי אבישי כהן ידוע בשילוב טכניקות של סלאפינג והקשה על גוף הקונטרבס בעת נגינת קטעי סולו.
בגיטרה בס, סלאפינג מתייחסת בדרך כלל לטכניקת נגינה הנפוצה בפאנק, דיסקו, סול, R&B, ג'אז, קאנטרי, רוק וז'אנרים רבים אחרים.
הסגנון גורמת לצליל הבס להישמע יותר כמו כלי הקשה מאשר בפריטה רגילה של תווים עם החלק הרך של אצבעות הידיים, ובדרך כלל הוא גם חזק יותר (אם כי בכלי חשמלי, ניתן לכוונן את עוצמת הקול באמצעות כפתור הווליום וליצור סלאפינג בווליום נמוך).
כמו כן, הצליל נשמע בגון (timber) "בהיר" יותר מבפריטה רגילה.
צליל הסלאפינג מגיע משילוב של שני אלמנטים: סלאפינג, הכוללת מכה במיתר עם צד המפרק הנוקשה באמצע האגודל, אזור קשיח יותר מכריות האצבעות; ולאפשר בכוונה למיתר הרוטט לבוא במגע עם הפרטים המתכתיים של הגיטרה, להפיק טון או זמזום שבדרך כלל נמנעים ממנו בפריטה רגילה.
הבסיסט יכול לנגן תווים רבים במהירות על ידי סיבוב האמה, סלאפינג ופוינג לסירוגין: במהלך הפופ (משיכת המיתרים), היד מתרחקת מגוף הגיטרה, ומתכוננת לקראת הסלאפינג הבאה.
שילוב טכניקות הלאפינג והפופינג משמשות בדרך כלל כדי להגביר את מהירות הנגינה.
פעמים רבות הטכניקה משולבת בנגינת תווי רפאים , כאשר מיתרי הגיטרה חסומים.
ההמצאה של סלאפינג על בס חשמלי מיוחסת בדרך כלל לבסיסט לארי גראהם.
גרהם הצהיר בכמה ראיונות שהוא ניסה לחקות את הסאונד של מערכת תופים לפני שהלהקה שלו מצאה את המתופף שלה.
גרהם עצמו מתייחס לטכניקה בתור "'thumpin' and pluckin".
כמה נגני בס חשמלי בולטים הידועים בשימוש שלהם בסלאפינג:
לארי גרהם (סליי אנד דה פמילי סטון, Graham Central Station), נחשב לממציא הטכניקה בבס חשמלי.
לואיס ג'ונסון (האחים ג'ונסון, קווינסי ג'ונס, מייקל ג'קסון)
מרקוס מילר (סולו, מיילס דייוויס, דייוויד סנבורן, לותר ואנדרוס, SMV)
ויקטור ווטן (סולו, בלה פלק והפלקטונס, SMV)
סטנלי קלארק (Return to Forever, צ'יק קוריאה, SMV)
נתן איסט (פורפליי, דאפט פאנק)
פלי (רד הוט צ'ילי פפרס)
בילי גולד (פיית' נו מור)
ג'ף ברלין (ביל ברופורד, סולו)
טוני לוין (קינג קרימזון, פיטר גבריאל, ליקוויד טנשן אקספרימנט)
רוברט טרוחיו (מטאליקה, Suicidal Tendencies)
יאיא כהן אהרונוב (הדג נחש)
ישנן גרסאות רבות של טכניקת הסלאפינג.
בין היתר, ישנם בסיסטים המשתמשים באצבעות אחרות מהאגודל ביד הפורטת, כדי להפיק את צליל טכניקת הסלאפינג.
הבסיסט ויקטור ווטן משתמש בטכניקת סלאפינג כפולה, הכוללת שימוש בשני צידי האגודל עבור כל המיתרים.
הוא מבצע את הטכניקה מהר מספיק כדי להפיק את המקבילה הקיצבית של טכניקת הדראם רול בתופים.
נגן הרוק המתקדם טוני לוין המציא את "אצבעות הפאנק" , זוג מקלות המתחברות לאצבעות הפורטות במיתרים ויוצרות הארכה שלהן, לשם יצירת צליל הדומה להקשה בטכניקת הסלאפינג באגודל בטכניקה המזכירה שימוש במקלות תיפוף.
המוזיקאי היפני מייאבי ידוע ביצירת סגנון סלאפינג ייחודי של נגינה בגיטרות חשמליות.
טוסין אבסי, גיטריסט להקת המטאל המתקדם Animals as Leaders, ידוע גם בטכניקות סלאפינג והפופינג בגיטרה חשמלית, שבה הוא משתמש להשפעה מלודית וקצבית כאחד, בעיקר בפריטה על המיתרים הנמוכים של גיטרות בנות 7 או 8 מיתרים המהווים תחליף לשימוש בנגן בס בלהקה.
נעימת הנושא של הסיטקום סיינפלד מורכבת מדגימות מקלדת של סלאפינג בס.
הנעימה הושמעה גם בין הסצנות בכל פרק, לעיתים קרובות כדי להדגיש פאנץ' ליין.
הסרט קח את זה כמו גבר משנת 2008 עורך פרודיה על השימוש בסלאפינג בס בסיינפלד כאשר הדמות הראשית, פיטר (בגילומו של ג'ייסון סיגל), מלחין מוזיקה לסדרת טלוויזיה, ומשלב דגימת בס מטופשת לסצנה דרמטית שבה היה צורך במוזיקה "אפלה ומבשרת רעות".
בסיטקום הטלוויזיה כולם שונאים את כריס, נעשה שימוש בדגימה של סלאפינג בס של מרקוס מילר בין הסצנות בכל פרק.
שיר הנושא של סיטקום הטלוויזיה אלף כולל סלאפינג בס.
בגרסה המקורית סדרת הילדים הוולשית סמי הכבאי (1987–1994) נעשה שימוש בסלאפינג בשיר הנושא.
העיבוד המחודש לשיר "The Loco-Motion" בביצוע קיילי מינוג כולל שימוש נרחב בסלאפינג בס.
המערכון "מרתון ת"א 2021" של ניב מג'ר ותומר פישמן כולל סולו בס בטכניקת סלאפינג שנמשך כדקה וחצי, והוקלט על ידי הבסיסט אור לוביאניקר.
הסלאסי היו שבט גאלי או ליגורי ששכן בעמק העליון של נהר דורה בלטאה, ליד אאוסטה של ימינו, בואל ד'אוסטה, בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית.
הם מוזכרים כ-dià Salassō̃n (διὰ Σαλασσῶν) על ידי פוליביוס (המאה ה-2 לפנה"ס) וסטראבון (תחילת המאה ה-1 לספירה), כ-Salassi על ידי טיטוס ליוויוס (סוף המאה ה-1 לפנה"ס), כ-Salassos אצל פליניוס הזקן.
(המאה הראשונה לספירה), כסלאסיון (Salasíon-Σαλασίον) אצל תלמי (המאה השנייה לספירה), כסלאסואי (Salassoí-Σαλασσοί) מאת אפיאנוסן (המאה השנייה לספירה).
מקור השם האתני סלאסי נותר לא ברור.
אם קלטי, זה עשוי לנבוע מהשורש sal, עם הסברים אפשריים שונים לגבי היווצרות המילה.
לפי מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס (קטו הזקן) וסטראבון, הסלאסי היו שבט ליגורי.
הסלאסי חיו בעמק העליון של נהר דורה בלטאה, שם הם שלטו במעברי סן ברנאר הקטן והגדול בהרי האלפים, גבו אגרות כבישים והפעילו מכרות זהב וברזל.
הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת דרומית לווראגרי, צפונית לימרי ולטאוריני, מערבית ללפונטי, ל-Montunates ול-Votodrones, מזרחית לאקיטאבונס.
לפי קאטו, הם היו חלק טאוריסקי.
הם הוכפפו לשלטון רומא על ידי הכוחות הרומיים של קלאודיוס בשנת 143 לפנה"ס.
הרפובליקה הרומית השתלטה על מרבצי הזהב העשירים ומאוחר יותר ייסדה יישוב בשנת 100 לפני הספירה באֶפֹּורֶדִיָה (איווריאה) כדי להשתלט על הנתיב האלפיני לתוך עמק הפו ולשמור על הסלאסי.
היחסים עם הרומאים לא היו שלווים באופן אחיד לאורך הזמן.
סטראבון מזכיר כי הסלאסי שדדו את האוצר של יוליוס קיסר והשליכו אבנים על הלגיונות שלו בטענה שהם סוללים כבישים ובונים גשרים.
ייתכן שהיה מסע רומי נוסף נגד הסלאסי ב-35 או ב-34 לפני הספירה, שיצא מעמק הנהר איזר בפיקודו של הקונסול Antistius Vetus או הגנרל Marcus Valerius Messalla Corvinus.
במשך העשור האחרון לחירותם, היו הסלאסי - לצד כמה שבטים אחרים, בעיקר אלפיניים, שהוכפפו לרומא עד שנת 14 לפני הספירה - והם היו הקבוצות היחידות שנותרו כמעט שלא בשליטת רומא באגן הים התיכון.
לאחר קרב אקטיום בשנת 31 לפנה"ס, העולם הרומי היה מאוחד תחת שליט אחד, אוגוסטוס, שיכול היה לרכז את הכוחות הרומיים נגד השבטים החזקים שעוד נותרו.
הם נכבשו באופן סופי על ידי הגנרל אולוס טרנטיוס וארו מורנה בשנת 25 לפני הספירה, והמושבה אוגוסטה פראטוריה (אאוסטה המודרנית) נוסדה בשנה שלאחר מכן עם 3,000 מתיישבים.
סטראבון מתעד כי אלפיים סלאסי נהרגו וכל הניצולים, כמעט 40,000 גברים, נשים וילדים, נלקחו לאפורדיה ונמכרו לעבדות.
כתובת שנמצאה סמוך לשער המערבי של אוגוסטה פראטוריה סלסורום היא הקדשה לאוגוסטוס משנת 23 לפנה"ס של פסל (?) מאת "הסלאסי שהצטרפו למושבה מראשיתה".
סלבדור אוקו בלופה (בהולנדית: Salvador Uco Blopa; נולד ב-13 ביוני 2007 בקשקאיש שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
בלופה גדל במחלקות הנוער של GDR פונטייניאס קשקאיש וספורטינג ליסבון.
ב-18 באפריל 2024 חתם על חוזה מקצועני ראשון בספורטינג ליסבון עד לשנת 2026, ובשנת 2025 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-28 באוקטובר ערל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 1–5 על אלוורקה במסגרת שלב רבע הגמר של גביע הליגה הפורטוגלית לעונת , והבקיע צמד שערים במשחק זה.
ב-26 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 0–3 על קלאב ברוז' במסגרת שלב הליגה לעונת 2025/2026.
בלופה נולד בפורטוגל להורים שמוצאם בגינאה ביסאו.
הוא שיחק בנבחרות הצעירות של פורטוגל.
סלבוי ז'יז'ק (; נולד ב-21 במרץ 1949) הוא פילוסוף, מבקר תרבות וסוציולוג סלובני.
סלבוי ז'יז'ק נולד בליובליאנה בירת סלובניה (אז חלק מיוגוסלביה) ב-21 במרץ 1949 למשפחה ממעמד הביניים.
אביו, יוז'ה, היה כלכלן ועובד מדינה, ואמו, וסנה, הייתה רואת חשבון.
ב-1967 החל לימודי פילוסופיה וסוציולוגיה באוניברסיטת ליובליאנה עד לקבלת תואר דוקטור בפילוסופיה.
כמו כן למד פסיכואנליזה באוניברסיטת פריז.
כיום מכהן כפרופסור באוניברסיטת ליובליאנה, ונוהג להרצות באוניברסיטאות שונות בארצות הברית.
משנת 2004 הוא מנהל את מכון בירקבק למדעי הרוח בקולג' בירקבק.
ז'יז'ק מפורסם בשל השימוש שהוא עושה בשיטתו של הפסיכואנליטיקן ז'אק לאקאן להסברת תופעות בתרבות הפופולרית, לדוגמה, סרטי הבמאים אלפרד היצ'קוק ודייוויד לינץ', כתבי ולדימיר איליץ' לנין, פונדמנטליזם אל מול סובלנות, תקינות פוליטית, סובייקטיביות בעידן הפוסט-מודרני ונושאים רבים נוספים.
נושא אחר של ז'יז'ק במסגרת האובייקט הנשגב של האידאולוגיה הוא התנגדותו לתפיסת המשמעות או הערך הבסיסי או הנסתר.
לדברי זיז'ק, למשל, אין שום משמעות אמיתית של חלום או ערך אמיתי של סחורה, בניגוד לדעותיהם של זיגמונד פרויד ומרקס.
במהלך שנות השמונים היה ז'יז'ק מעורב באופן פעיל באופוזיציה הדמוקרטית למשטר הסוציאליסטי העצמאי ביוגוסלביה, שסלובניה הייתה אז חלק ממנה.
בשנת 1990 היה מועמד בבחירות הדמוקרטיות הראשונות לנשיאות סלובניה מטעם המפלגה הליברלית-דמוקרטית של סלובניה.
ב-2019 השתתף ב"הדיבייט בין פיטרסון לז'יז'ק", דיבייט פומבי מול ג'ורדן פיטרסון.
ברוכים הבאים למדבר של הממשי (חמש מסות על ה-11 בספטמבר ואירועים נוספים), תרגום מאנגלית: רינה מרקס (הוצאת רסלינג)
התבוננות מן הצד: מבוא לז'אק לאקאן דרך תרבות פופולרית, תרגום מאנגלית: רונה כהן (הוצאת רסלינג)
מטריקס – האחר הגדול והמציאות הווירטואלי, תרגום מאנגלית: יאיר אור (הוצאת רסלינג)
(בעריכתו ובהקדמתו) סטלין, על המטריאליזם והלשון, תרגום מאנגלית: יאיר אור (הוצאת רסלינג)
על הסופר אגו ורוחות רפאים, תרגום מאנגלית: דריה קסובסקי (הוצאת רסלינג)
תיהנו מהסימפטומים, תרגום מאנגלית: רוני ידור (הוצאת מעריב)
הסובייקט שאמור להאמין, תרגום מאנגלית: דבי אילון (הוצאת רסלינג)
דרישת הבלתי-אפשרי, תרגום מאנגלית: אלירן בר-אל (הוצאת רסלינג)
האובייקט הנשגב של האידאולוגיה, תרגום: נועם יורן, הוצאת רסלינג, 2022
+ שנה כותרת כותרת מקורית תפקיד 2004 המציאות של הווירטואלי The Reality of the Virtual תסריט, מרצה (בתפקיד עצמו) 2005 ז'יז'ק!
מרצה (בתפקיד עצמו) 2006 מדריך הסוטה לקולנוע The Pervert's Guide to Cinema תסריטאי, מגיש וקריין (בתפקיד עצמו) 2012 מדריך הסוטה לאידאולוגיה The Pervert's Guide to Ideology תסריטאי, מגיש וקריין (בתפקיד עצמו)
סלבה קליסטרטוביץ' מֵטרֵווֵלי (בגאורגית: სლავა კალისტრატეს ძე მეტრეველი, ברוסית: Слава Калистратович Метревели; 30 במאי 1936 - 7 בינואר 1998) היה כדורגלן גאורגי סובייטי בתקופת ברית המועצות.
שיחק כחלוץ בעמדות שונות בשלבי הקריירה: קיצוני ימני, שמאלי ומרכזי.
בתחילת הקריירה מטרוולי שיחק בקבוצת הנוער "טרוּד" אדלֵר (אדלר הוא רובע בסוצ'י).
בשנים 1954-1953 מטרוולי שיחק בקבוצת הבוגרים ספרטק סוצ'י; בשנת 1955 הוא שיחק בקבוצת טורפדו גורקי (ניז'ני נובגורוד של ימינו) במשך עונה אחת; הוא הופיע במדיה ב-32 משחקים.
בשנים 1962-1956 מטרוולי שיחק בקבוצת טורפדו מוסקבה; בשנת 1960 הוא זכה איתה בשני תארים - גביע ברית המועצות ואליפות ברית המועצות.
בסך הכול, מטרוולי הופיע במדי טורפדו מוסקבה ב-138 משחקים והבקיע 31 שערים לזכותה.
בשנת 1960 מטרוולי השתתף בטורניר בשלב הגמר של יורו 1960, והיה לו תפקיד חשוב בניצחון הסובייטי בגמר הטורניר; הוא השווה את התוצאה ל-1:1 בדקה ה-49 של המשחק; התיקו חייב הארכה, שהסתיימה בתוצאה 1:2 לטובת ברית המועצות.
בשנת 1961 מטרוולי השתתף בארבעה מששת המשחקים של הנבחרת הסובייטית במוקדמות מונדיאל 1962; הוא הבקיע שני שערים במשחקים אלה (שניהם מול נבחרת נורווגיה, אך בשני משחקים שונים).
בשנת 1965 מטרוולי השתתף בכל ששת משחקיה של הנבחרת הסובייטית במוקדמות מונדיאל 1966 והבקיע שלושה שערים לזכותה; בשנת 1966 הוא צורף לנבחרת גם בנסיעתה למונדיאל באנגליה.
מטרוולי השתתף במשחק הניצחון (1:2) של ברית המועצות על צ'ילה בשלב הבתים ובמשחק ההפסד (2:1) לפורטוגל בהתמודדות על המקום השלישי; בעקבות זכייתה של הנבחרת במקום הרביעי, הוא זכה (עם חבריו לנבחרת) בתואר אמן ספורט ברמה בינלאומית של ברית המועצות.
בשנים 1971-1963 מטרוולי שיחק בקבוצת דינמו טביליסי בגאורגיה הסובייטית; בשנת 1964 הוא זכה עם הקבוצה באליפות ברית המועצות (זכייתו השנייה בתואר).
בסך הכול, מטרוולי שיחק במדי דינמו טביליסי ב-237 משחקים והבקיע 57 שערים לזכותה.
בשנת 1968 מטרוולי שיחק במדי נבחרת פיפ"א במשחק הראווה של נבחרת ברזיל נגד שחקני שאר העולם.
ב-6 במאי של שנת 1970 מטרוולי ערך את הופעתו האחרונה במדי נבחרת ברית המועצות במשחק התיקו (0:0) נגד נבחרת בולגריה; בסך הכול, הוא שיחק ב-48 משחקים במדי הנבחרת והבקיע 11 שערים לזכותה.
בשנים 1976- 1977 מטרוולי היה עוזר מאמן של קבוצת דינמו טביליסי, ואילו בשנים 1978-1979 אימן את דילה גורי; הוא זכה בתואר המאמן הנכבד של גאורגיה הסובייטית.
בשנות ה-80 עזב את עולם הכדורגל ועבד כמנהל מסעדה בטביליסי.
מטרוולי זכה בשני תארים ממלכתיים נוספים: עיטור "אות הכבוד" של ברית המועצות (1966) ועיטור הכבוד של גאורגיה (1996).
סלבה מטרוולי מת בשנת 1998 בטביליסי; על שמו נקרא האצטדיון המרכזי בעיר הולדתו - סוצ'י; בדצמבר של שנת 2014 בעיר נחנך פסלו של מטרוולי - ביוזמתה של הקהילה הגאורגית המקומית.
נכון לשנת 2014, מטרוולי ניצב במקום ה-49 במועדון המבקיעים של גריגורי פדוטוב, עם 113 שערים (המועדון הלא-רשמי מהווה רשימת דירוג של כדורגלנים סובייטים ורוסים, שהבקיעו 100 שערים ויותר במשחקים רשמיים בכל המסגרות).
אליפות אירופה: צרפת 1960; (במשחק הגמר נגד נבחרת יוגוסלביה, מטרוולי הבקיע את שער השוויון שהוביל להארכה, בה ניצחה ברית המועצות)
מקום רביעי באליפות העולם: מונדיאל 1966
סלבדור סגי רובינט (קטלאנית: Salvador Seguí Rubinat; 1886 - 10 במרץ 1923) היה מנהיג מתון בארגון האנרכו-סינדיקטי (ה-CNT) בקטלוניה שבספרד.
סגי נולד בליידה ונאלץ לצאת לעבודה בגיל צעיר.
הוא עבד כצבע של בתים ונודע בכינוי "ילד הסוכר".
סגי הושפע מכתבי ניטשה ונודע כרטוריקן מעולה וכריזמטי.
נתמנה למזכיר איגוד פועלי הבניין של ברצלונה וארגן ספרייה ופעילות תרבותית עבור הפועלים.
סגי היה סינדיקליסט, אך האמין באחדות של כל הפועלים ותמך בשנת 1910 בחזית משותפת עם הארגון הסוציאליסטי UGT.
בשנים 1916 ו-1917 ניהל שיחות לשיתוף פעולה עם ה-UGT.
מצד שני, סגי תמך בעצמאות ארגוני הפועלים ממפלגות פוליטיות ופעל בכיוון זה נגד מפלגתו הרדיקלית של אלחנדרו לרו והאנרכיסטים הממוסדים.
סגי התנגד לפעולות טרור של עמיתיו האנרכיסטים.
סגי היה קטלאני לאומי, וטען שעל הפועלים לעמוד לצידם של עמים הדורשים אוטונומיה או עצמאות מספרד.
במרץ 1919 הוא היה זה שקרא לעובדים לחזור לעבודה לאחר השביתה הכללית בברצלונה לאור ההסכמות שהושגו עם המושל האזרחי של העיר.
הפרת ההסכמות לגבי שחרור העצורים על ידי הצבא הביאה לירידה בכוחו בארגון ה-CNT ולעליית כוחם של הקיצוניים בארגון.
עם זאת, בדצמבר 1922 הוא נתמנה למזכיר הכללי של ה-CNT, וזכה לביקורת מצד אנרכיסטים טהורים על קשריו עם פוליטיקאים בשמאל הפוליטי הקטלני.
סגי נרצח ב-10 במרץ 1923, בהוראתו של מושל קטלוניה מרטינז אנידו.
לאחר מותו דמותו הועלתה על נס על ידי מספר מפלגות בשמאל של ספרד, שכל אחת טענה לקרבה רעיונות אליו, גם אם בחייו הם בקרו אותו.
ויאצ'סלב "סלבה" ביברגל (נולד ב-4 בפברואר 1961) הוא שחקן, תסריטאי ובמאי ישראלי.
ביברגל נולד, גדל והתחנך בריגה שבלטביה הסובייטית דאז.
בוגר הפקולטה לתיאטרון באקדמיה המוזיקלית הלטבית.
עבד כשחקן בתיאטרון הדרמה ריגה במסגרתו שיחק תפקידים ראשיים בהצגות:
ב–1989 התמנה למנהל תיאטרון ופסטיבל "זמן הילדות".
ההצגה "צהובון ושושנון" שכתב לתיאטרון זה, תורגמה לעברית והועלתה החל משנת 1997. לאחר התפרקות ברית המועצות העלה הצגות בתור תסריטאי ובמאי.
בין השאר, ב-1993 הועלה במינסק המחזמר שכתב "אגדה ישנה"; ב-1994 הועלה בווילנה המחזמר שכתב "איך להיות שודד"; ב-1995 הועלתה בריגה הדרמה הפוליטית בבימויו "הפינה האדומה" על פי תסריט של לודמילה פיטרושבקי וב-1996 הועלה המחזמר שכתב "מנגוסט הלוחם" על פי הסיפור ריקי-טיקי-טאבי מאת רודיארד קיפלינג.
בסתיו 1996, כשהיה בן 35 עלה לישראל, וכבר מיומו הראשון בישראל החל לשחק בתיאטרון גשר.
ביברגל שיחק בין היתר במחזות "העיר" (מאת איסאק באבל), "שלוש אחיות" (מאת אנטון צ'כוב) ,"הנהר" (מאת אוסטרובסקי), "טרטיף" (מאת מולייר), "השטן במוסקבה" (מאת מיכאיל בולגקוב).
בשנת 2002 שיחק בתפקיד הראשי בפרויקט רוסי של "תיאטרון חיפה" "סיפור חג מולד", וגילם את דמיטרי בהצגה "משפחת ישראלי", גם היא של תיאטרון חיפה.
בשנת 2002 גילם רופא בסרטו של אורי ענבר, "בית"ר פרובנס".
ב-2006 גילם רוקח בסרטו של איתן ענר "סיפור חצי רוסי".
בשנת 2007 גילם את פאבל קוזניצקי, רופא המתקשה להתמודד עם נישואיו המתפוררים, אביו של זוריק (הנרי דוד), בסדרת הטלוויזיה "מרחק נגיעה", שביים רוני ניניו וששודרה בערוץ 2.
ב-2008 גילם את פאבל קוזניצקי בסדרת הטלוויזיה "שולץ" אשר נכתבה על ידי גורי אלפי ורועי בר נתן, ושודרה בyes, גילם את אבא של אלכס (תומר אופנר) בסדרת הטלוויזיה שבוימה על ידי מיכאל גרוניק, חיים אברהם ושאולי גורודסקי "לשם שינוי", ששודרה בהטלוויזיה החינוכית הישראלית.
כמו כן שיחק בסרטי הקולנוע "שלוש אצבעות", "ילדי ברית המועצות" ו"אמפתיה".
ב-2010 גילם מורה לשחייה באחד הפרקים של העונה השנייה של סדרת הקומדיה "עבודה ערבית".
בשנת 2014 גילם את בוריס, שומר בבניין מגורים, לצד יהודה לוי ואלמה דישי, בסדרת הדרמה "איש חשוב מאוד", ששודרה בערוץ HOT3. בנוסף שיחק סלבה ב"דובדבני וקובץ" בתפקיד השומר בפרק הראשון של הסדרה.
באותה השנה שיחק גם את וולף, אביו השנוא של סלאבה (אדי קבטנר) אחד מהגיבורים הראשיים בסדרת הטלוויזיה, "מתים לרגע".
בשנת 2016 הופיע בסדרה "גאליס" לצד תובל שפיר ואליאנה תדהר, וגילם את גרגורי - מדען רוסי שנמצא בבונקר מתחת לאדמה.
ב-2017 גילם את אביו של אלכסיי (איליה ציבולסקי) העובד כשומר בחניון בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "כיפת ברזל".
+שנהסדרהתפקיד2002בית"ר פרובנסרופא2006סיפור חצי רוסירוקח2007מרחק נגיעהרופא2008שולץדייר2012-2015תא גורדיןמיכאל גורדין2014איש חשוב מאודשומר בנייןדובדבני וקובץשומרמתים לרגעוולף זווירין2016גאליסגרגורי וסשה (אחים תאומים)2017כיפת ברזלאביו של המפקד אלכסיי
הצגה מחזאי במאי בומבראש יולי קים, ולדימיר דשקביץ' אדולף שפירו אבל בכל זאת היא מסתובבת אלכסנדר חמלניק פליקס דייץ' משחקים אכזריים אלכסיי ארבוזוב אדולף שפירו מלכת השלג ג.
אנדרסון פליקס דייץ'ילנה סרגייבנה היקרהלודמילה רזומובסקייבגני אריה