tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2010, ארגון זה והמועצה למנהלות תיירות בת קיימא התמזגו ויצרו את המועצה העולמית לתיירות מקיימת (GSTC).
החברים המייסדים כוללים את ארגון התיירות העולמי של האו"ם (UNWTO) , התוכנית הסביבתית של האו"ם (UNEP) , הארגון הלא ממשלתי Rainforest Alliance וקרן האומות המאוחדות (United Nations Foundation).
המועצה המרכזית הפלסטינית היא אחד ממוסדות הארגון לשחרור פלסטין.
המועצה המרכזית מקבלת החלטות מדיניות כאשר המועצה הלאומית הפלסטינית אינה יושבת.
המועצה המרכזית פועלת כגוף כמקשר בין המועצה הלאומית לוועד הפועל של אש"ף.
המועצה המרכזית נבחרת על ידי המועצה הלאומית לאחר מינוי על ידי ההנהלה של אש"ף, ובראשה עומד נשיא המועצה הלאומית.
המועצה המרכזית מתכנסת לפחות אחת לחודשיים בהזמנת נשיאה.
המועצה מגישה דו"ח על עבודתה למועצה הלאומית בעת כינוסה, והחלטות המועצה מתקבלות ברוב קולות הנוכחים.
עם הקמתה בשנת 1973 החליט הוועד הפועל להקים את המועצה המרכזית המונה 32 חברים, בנוסף ל-6 חברים משקיפים, שכוללים את: נשיא המועצה הלאומית הפלסטינית, 10 חברי הוועד הפועל, ארבעה מפת"ח, שניים מהחזית העממית לשחרור פלסטין, שניים מחזית השחרור הערבית, שניים מהחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין ותשעה יועצים לא פוליטיים.
בשנת 1974 הועלה מספר חברי המועצה המרכזית ל-43 בתוספת 6 משקיפים.
חלק מחבריה של המועצה מתגוררים מחוץ לפלסטין, ומדינת ישראל מקשה או אוסרת על כניסת רבים מהם לכינוסי המועצה שנערכים ברמאללה.
ישראל גם מתנגדת בדרך כלל למעברם של חברי המועצה מעזה לרמאללה.
בקשות למעברם מוגשות לאישור מראש לידי מתאם הפעולות בשטחים.
כך לדוגמה ביולי 2007 ביקשו לבקר ברמאללה לרגל כינוס המועצה המרכזית פארוק קדומי ונאיף חוואתמה שישראל אסרה בעבר את כניסתם.
כניסתם אושרה על ידי ראש הממשלה אהוד אולמרט, אך חוואתמה החליט לבסוף שלא לבקר ברמאללה בשל התנאים הישראליים המגבילים שנכפו על ביקורו.
המועצה המרכזית אחראית לקבל החלטות בנושאים שהוועד הפועל מציג בפניה, במסגרת החלטות המועצה הלאומית, עורכת דיונים ואישור תוכניות ליישום החלטות שהוגשו לה על ידי הוועד הפועל.
בהמשך ליישום תוכניות אלו, היא עוסקת בבחינת תפקודן התקין של אגפי הארגון לשחרור פלסטין ומתן ההמלצות הדרושות בהקשר זה לוועד הפועל.
בין תפקידיה גם הקמת ועדות קבועות מבין חברי המועצה הלאומית, וראשי הוועדות הקבועות הם חברי המועצה המרכזית, ולהכריע בנושאים ובנושאים דחופים ודחופים באופן שאינו סותר את הוראות האמנה הלאומית הפלסטינית.
למועצה המרכזית הזכות להקפיא או להשעות את חברותו של כל חבר או ארגון, ולנקוט בכל עונש בעניין זה, ובלבד שהעניין יובא בפני המועצה הלאומית במושב הראשון שלה.
ההחלטה להקים מועצה מרכזית לארגון לשחרור פלסטין התקבלה במושב האחד-עשר של המועצה הלאומית הפלסטינית ב-1973, כדי לסייע לוועד הפועל ביישום החלטות המועצה הלאומית ובמתן הנחיות הקשורות להתפתחויות בנושא הפלסטיני.
לאחר הקמתה התכנסה המועצה במקומות שונים והחל מ-1982, לאחר מעבר הארגון לשחרור פלסטין לתוניס, התכנסה שם.
ב-15 בנובמבר 1988, אישרה המועצה את ההחלטה על קבלת תוכנית החלוקה, כבסיס החוקי־משפטי לכינון מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים
ב-10 באוקטובר 1993, התכנסה המועצה המרכזית של אש"ף לצורך אשרור הסכמי אוסלו, לאחר שב-13 בספטמבר נערך על מדשאות הבית הלבן טקס חגיגי לחתימת "הצהרת העקרונות בדבר הסדרי ביניים של ממשל עצמי", בהשתתפות נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, וראש אש"ף, יאסר ערפאת.
ההסכם אושר כעבור יומיים ברוב גדול.
בעקבות הסכמי אוסלו, החל מ-1994, מתכנסת המועצה במתחם המוקטעה ברמאללה.
ב-13 בדצמבר 1998, התכנסה המועצה המרכזית הפלסטינית בעזה, במטרה לאשרר את שינוי האמנה הפלסטינית, כפי שנקבע בהסכם ואי.
ב-7 במרץ 2003, אישרה המועצה את התוכנית למנות ראש ממשלה לרשות הפלסטינית (תפקיד שלא היה קיים עד אז), כן אושרה מועמדותו של מחמוד עבאס לתפקיד.
בעקבות ניצחון תנועת החמאס בבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית ב-2006, הוקמה ממשלת אחדות בראשות אסמאעיל הנייה, אך פרצו מאבקי סמכויות בין הנשיאות (שנשלטה על ידי פת"ח) לבין הממשלה (שנשלטה על ידי חמאס) ואף עימותים אלימים בין שתי התנועות.
ב-14 ביוני 2007 הכריז נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס על פירוק ממשלת האחדות הפלסטינית, ועל פיטורי ראש הממשלה הנייה.
בתגובה למשבר קראה המועצה המרכזית לפרק את כל הארגונים החמושים בשטחי הרשות הפלסטינית, ובכלל זה את הכוח הביצועי של חמאס ואת גדודי חללי אל-אקצה של פתח כך שרק ממנגנוני הביטחון הרשמיים של הרשות הפלסטינית ירשו לפעול בשטח.
בנוסף החליטה המועצה המרכזית להכריז על בחירות חדשות.
הבחירות לא התקיימו לבסוף, והמועצה המרכזית החליטה על המשך כהונתו של יו"ר הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס (אבו מאזן), עד לקיומן של בחירות לנשיאות ולפרלמנט בעתיד.
ב-5 במרץ 2015, המועצה המרכזית החליטה להשעות את התיאום הביטחוני עם ישראל, משום שמדינת ישראל מפרה באופן שיטתי את ההסכמים שחתמה עליהם ומשום הפשיטות היומיומיות על שטחי הרשות.
באפריל 2014 תמכה המועצה המרכזית בפנייה של הרשות הפלסטינית להצטרף למוסדות האו"ם ולארגונים בינלאומיים.
המהלך בא בתגובה לכך שישראל לא ביצעה את הפעימה הרביעית של שחרור האסירים, כפי שהתחייבה ביולי 2013, ולכן הרשות ראתה את עצמה משוחררת מהתחייבותה שלא לפנות למוסדות הבינלאומיים.
בפברואר 2015 החליטה המועצה המרכזית להחרים בשטחי הרשות כל תוצרת ישראלית, לאחר שישראל הקפיאה חצי מיליארד שקל מכספי המיסים הפלסטינים.
ההחלטה הייתה סמלית מאחר שבמסגרת פרוטוקול פריז של הסכמי אוסלו מגביל יבוא ישירות מהעולם, ולא דרך יבואנים ישראלים.
בנוסף למוצרים רבים אין תחליף ממקור לא ישראלי עברו הרשות.
המועצה השופטת העליונה של עיראק היא הרשות המנהלית העליונה האחראית לענייני מערכת המשפט בעיראק.
המועצה נוצרה לפי צו מס' 35 ב-18 בספטמבר 2003. בראשו עומד מזכ"ל המועצה.
ענייני השיפוט בעיראק מנוהלים על ידי המועצה המשפטית העליונה, הממנה את שופטי בית המשפט העליון של עיראק, התובע הלאומי ופקידים בכירים אחרים לאישור מועצת הנבחרים.
חברי בית המשפט העליון נדרשים להיות מומחים במשפט אזרחי ובשריעה וממונים ברוב של שני שלישים בפרלמנט של עיראק.
בנוסף לפרשנות החוקה והכרעה בסוגיות משפטיות ברמה הלאומית, בית המשפט העליון גם מיישב סכסוכים בסוגיות משפטיות בין הממשלה הלאומית לבין תחומי שיפוט נמוכים יותר.
בתקופת הבעת' נעקפה בדרך כלל הרשות השופטת, והמשטר הנהיג מגוון רחב של בתי משפט חריגים שסמכותם עקפה את החוקה.
הקמתם של בתי משפט כאלה נאסרה בחוקת 2005. כל בתי המשפט הנוספים יוקמו בהליך משפטי הוגן.
המועצה הפדרלית העליונה , היא הסמכות החוקתית הגבוהה ביותר באיחוד האמירויות הערביות, בהיותה הרשות המחוקקת והמבצעת יחד.
עם הקמת איחוד האמירויות הערביות ב-1971 המועצה החליפה את מועצת חוף שביתת הנשק וקובעת מדיניות כללית וסנקציות חקיקה פדרלית.
המועצה היא הסמכות הפדרלית הגבוהה ביותר מבחינת היררכיה מתוך חמש הרשויות הפדרליות של ממשלת איחוד האמירוית הערביות.
בשנת 1964 מונה עדי ביתר כיועץ משפטי למועצה.
בשנת 1965 הוקמה המועצה לפיתוח חוף שביתת הנשק.
בשנת 1966, הבריטים פרשו מניהול הישיבות והשייח' סאקר אל-קאסימי נבחר לנשיא הזמני.
לאחר האיחוד ב-1971, מועצת אמירויות חוף שביתת הנשק הורכבה מששת שליטי האמירויות שחתמו על החוקה ושמה שונה למועצה הפדרלית העליונה.
היא בחרה בשייח' זאיד בן סולטאן אאל נהיאן, אמיר אבו דאבי, לנשיא ומינתה קבינט פדרלי .
ב-23 בדצמבר 1971 שלחה אמירות ראס אל-חיימה מכתב למועצה בבקשה להצטרף לאיחוד.
המועצה הסכימה לבקשה והראס אל-חיימה התקבל לאיחוד ב-10 בפברואר 1972.
המועצה הפדרלית העליונה מתכנסת ארבע פעמים בכל שנה.
המועצה מורכבת משבעת שליטי האמירויות או מייצגיהם במקרה של היעדרות.
לכל שליט יש קול אחד בהחלטות המועצה.
למועצה העליונה של האיחוד יש את התפקידים הבאים:
המדיניות הכללית בכל הנושאים המופקדים על האיחוד על ידי חוקה זו שוקלת מה משיג את מטרות האיחוד ואת האינטרסים המשותפים של האמירויות החברות באיחוד.
אשרור החוקים הפדרליים השונים לפני הוצאתם, לרבות חוקי התקציב הכללי השנתי של האיחוד והחשבון הסופי.
אשרור הצווים בנושאים על פי הוראות חוקה זו לאשרור או אישור המועצה הפדרלית העליונה לפני מתן צווים אלה על ידי הנשיא.
אשרור מוסדות והסכמים מאושרים בצו.
לאשר את מינוי ראש הממשלה והקבינט וקבלת התפטרותם והעברתם מתפקידם לפי הצעת הנשיא.
לאשר את מינוי הנשיא והשופטים של בית המשפט העליון הפדרלי ואת קבלת התפטרותם ופיטורים בנסיבות הקבועות בחוקה.
שליטה גבוהה בענייני האיחוד בכלל.
כל תפקיד אחר שנקבע בחוקה זו או בחוקים פדרליים.
חוקת האיחוד קובעת כי לאמירי אבו דאבי ודובאי יש וטו.
המועצה הפדרלית העליונה מורכבת משבעת השליטים של כל אמירות:
המועצה הצבאית של א-סווידא היא מועצה צבאית שהוקמה במחוז א-סוידא בדרום סוריה.
היא הוקמה על רקע נפילת משטר אל-אסד בסוריה בשלהי שנת 2024.
באוגוסט 2025 היא הצטרפה לארגון גג דרוזי נרחב יותר, המשמר הלאומי של א-סווידא.
לאחר נפילת משטר אסד בדצמבר 2024, ישראל פתחה במבצע חץ הבשן ובו השמידה חלקים נרחבים מהצבא הסורי והשתלטה על אזור החיץ בין סוריה לישראל, לאחר השתלטות זו כפרים דרוזים שעבדו עם המועצה בקשו מישראל שתספח אותם.
לאחר שפרץ סכסוך הדרוזים מול המשטר בסוריה, צה"ל החל לפעול גם במחוזות המרוחקים יותר דרעא וא-סווידא במטרה להגן על הדרוזים.
מאז ישראל והמועצה שתפו פעולה, לדוגמה ב-14 ביולי 2025, לאחר חידוש העימותים בין הדרוזים לסונים, חיל האוויר הישראלי הפציץ בגלי תקיפה עשרות טנקים של המשטר הסורי ותקף את קריית המטכ"ל בדמשק .
במהלך חודש אוגוסט נפתחו הפגנות בתוך א-סווידא נגד המשטר הסורי, ובהפגנות אלו אזרחי א-סווידא הניפו את דגלי ישראל כתודה לעזרתה.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 ועד נובמבר 2024 שלטה שושלת משפחת אסד בסוריה.
משטר אסד דיכא רבים מיריביו הפוליטיים במדינה, ובהם את הדרוזים בדרום סוריה.
עם נפילת משטר אסד בדצמבר 2024, לאחר מתקפת המורדים הסורים, השתלטו המורדים הסורים על השלטון, תחת הנהגתו של אבו מוחמד אל-ג'ולאני.
במקביל, יומיים לאחר נפילת משטר אסד, הוקם ארגון דרוזי במחוז א-סווידא שבדרום סוריה, תחילה תחת השם "המועצה הצבאית הזמנית", במטרה למנוע כאוס ולהגן על מחוז א-סווידא, תוך הכרזה כי היא תקבל אחריות על הגנת מוסדות השלטון והצבא לאחר שגורמי המשטר יימלטו מהמחוז.
בהמשך שמה הוסב והיא נקראה "המועצה הצבאית של א-סווידא".
ב-23 בפברואר 2025 הכריזו כמה ארגונים דרוזים על הצטרפות למועצה הצבאית של א-סווידא, כשהם מצטלמים על רקע דגל הארגון, לו קווי דמיון לדגלו של ארגון הגג של הכורדים - הכוחות הסוריים הדמוקרטים.
זאת במקביל לנאום שנשא ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, בו קרא להשאיר את דרום סוריה כאזור מפורז אליו לא ייכנסו כוחות משטרו של אל-ג'ולאני.
למחרת א-שופי אף בירך את נתניהו על דבריו ועמידתו לצד הדרוזים בדרום סוריה.
חדר המבצעים הדרומי של המורדים הסורים הוציא כרוז בו טען שאינו מכיר במועצה כגוף לגיטימי.
המועצה הצבאית של שבטי הבדואים או מועצת השבטים והחמולות היא מועצה בראשות עבדול מוניים אל-נסיף, האחראית על כ-41 שבטים בסוריה, מערב עיראק, דרום ירדן וצפון לבנון.
המועצה נוסדה בשנת 2019 על מנת לאחד את השבטים הבדואים והסונים על נהר הפרת, אך מאז היא התרחבה ללבנון, אזורים אחרים בסוריה ואפילו לירדן ועיראק בשנים 2024 ו-2025.
בשנת 2024 הם נפגשו עם חכמת אל-היג'רי על אחדות סוריה.
בשנת 2025 הם בירכו את אחמד א-שרע על ניצחונו נגד סוריה הבעת'יסטית.
חלק משבטי המועצה בדרעא נכנסו לעימותים עם המועצה הצבאית של א-סווידא ביולי 2025, בעקבות זאת התחילו עימותים בדרום סוריה בהם המועצה נלחמה בדרוזים וטבחה ב-298 מהם.
בעימותים הם איבדו 300 בדואים וכ-200 בדואים נפצעו בצורה בלתי הפיכה, ולפי הערכות כלל הלוחמים של 2 שבטים נהרגו בעימותים.
אך המועצה לא הצליחה לכבוש את מחוז א-סווידא והוכרחה לסגת בעקבות תקיפות ישראליות ואיומים מהכורדים ומהכוחות העלווים בכורדיסטן הסורית.
התכנסות שבטי הדרום - תת-מועצה שהוקמה במחוז א-סווידא ודרעא.
שבט אניזה - שבט ערבי מוסלמי הנמצא ברחבי המזרח התיכון
שבט בני חאליד - שבט שנמצא בערב הסעודית, דרום סוריה וירדן ובעבר תחת האימפריה העות'מאנית היה שבט מלוכה ושלט באזורים נרחבים מדרום האימפריה.
שבט אל-בו נאסיר - שבט ערבי רחב הנמצא בעיראק וצפון סוריה.
שבט מוואלי - שבט בצפון סוריה ההוקם על ידי האימפריה העות'מאנית.
שבט הנואים - שבט רחב בעל תנועות בתוכו בסוריה ורמת הגולן בישראל, חלקים מהשבט נאמנים לצה"ל וחלקים לצבא הסורי.
שבט שמר - שבט תימני בדואי שהיגר מתימן לצפון חצי האי ערב.
שבט אל-עוקאידאת - שבט רחב ממערב עיראק ודיר א-זור
שבט אל-בוסראיה - שבט גדול הנמצא ליד נהר פרת וידוע על לחימתו נגד הכורדים וארצות הברית
שבט אל-שיאטת - שבט גדול הנמצא ליד נהר פרת ומונהג על ידי רפעא עאקלה אל-רג'ו.
המועצה הפוליטית העליונה היא הנהגה קולקטיבית חוץ-חוקתית, המשמשת כהנהגת מדינה אופוזיציונית והוקמה בשנת 2016 בצנעא על ידי החות'ים והסיעה הפרו־חות'ית של הקונגרס העממי הכללי (GPC), במטרה לשלוט באזורים שבתימן הנתונים לשליטתם – וזאת בהתנגדות למועצת ההנהגה הנשיאותית (PLC) המוכרת על ידי הקהילה הבין-לאומית וממוקמת בעיר עדן.
המועצה הפוליטית העליונה ממלאת את תפקידי ראש המדינה בתימן, ממנה את ממשלת תימן, ומנהלת את ענייני המדינה – בניסיון למלא את החלל הפוליטי שנוצר במהלך מלחמת האזרחים בתימן.
מאז שנת 2018 עומד בראש המועצה מהדי אל־משאט, המשמש כיו"ר המועצה.
המועצה הוקמה ב־28 ביולי 2016 וכללה בתחילה עשרה חברים.
נשיאה הראשון היה סאלח עלי א־סמאד, וסגנו היה קאסם לבּוזה.
החברים נשבעו אמונים ב־14 באוגוסט 2016, ולמחרת היום העבירה "הוועדה המהפכנית העליונה" (SRC) את סמכויותיה למועצה הפוליטית העליונה.
לאחר שסאלח א־סמאד נהרג בתקיפת מל"ט ב־19 באפריל 2018, עבר תפקיד יושב ראש המועצה למהדי אל־משאט.
תחת המועצה פועלת ממשלת תימן, אותה היא ממנה ומפקחת על פעילות שריה.
מאז הקמתה פעלו תחת המועצה שתי ממשלות שונות.
בשנת 2016 מינתה המועצה את מושל עדן לשעבר, עבד אל־עזיז בן חבתור, להרכבת ממשלה שנקראה "ממשלת ההצלה הלאומית" (NSG).
בספטמבר 2023 פוזרה הממשלה הזו והוחלפה בממשלת מעבר זמנית – שבראשה המשיך לעמוד חבתור.
באוגוסט 2024 מונה אחמד א־רהאווי בידי צו נשיאותי לעמוד בראש ממשלה חדשה בשם "ממשלת השינוי והבנייה" (GCC).
שמונה ימים לאחר מכן אישר בית הנבחרים (בצנעא) את הרכב הממשלה וקרא לגיבוש "תוכנית כללית" בת 36 סעיפים.
תפקידשםיו"ר המועצהמהדי אל-משאטסגן יו"ר המועצהסאדק אמין אבו ראס ראש הממשלהמוחמד אחמד מופתאחחברים במועצהמוחמד עלי אל-חות'יג'אבר עבדאללה ע'אלב אל-והבאנימובארכ סאלח אל-משן א-זיידיסולטאן אחמד עבד א-רב א-סאמעי ח'אלד מוחמד סעיד א-דיניסאלח מבח'ות א-נועיימי
ב־2 באוקטובר 2016, מונה עבד אל-עזיז בן חבתור לראש ממשלת תימן על ידי החות'ים.
ב־4 באוקטובר הוא הרכיב את ממשלתו.
הממשלה כללה חברים מתנועת הדרום.
עם זאת, הממשלה לא הוכרה על ידי הקהילה הבין-לאומית.
ב־28 בנובמבר 2016 הורכבה ממשלה חדשה.
היא כללה רק חברים מקונגרס העם הכללי (GPC) התומכים בסאלח ומתנועת אנסאר אללה.
עם זאת, שליח האו"ם לתימן, אסמאעיל ולד א-שייח' אחמד, אמר כי הצעד הוא "מכשול חדש ומיותר.
הצעדים שנקטו לאחרונה אנסאר אללה והמפלגה הכללית של העם רק יסבכו את החיפוש אחר פתרון של שלום.
על הצדדים לשים את האינטרסים הלאומיים של תימן מעל לשאיפות המפלגתיות הצרות ולקחת צעדים מיידיים לסיים את הפילוג הפוליטי ולטפל באתגרים הביטחוניים, ההומניטריים והכלכליים של המדינה".
הוא אף טען כי צעד כזה עלול להזיק לשיחות השלום.
ב־27 באוקטובר 2020 נורה למוות שר הנוער והספורט, חסן מוחמד זייד, בידי חמושים אלמונים בבירה צנעא.
ב־27 בספטמבר 2023 פורקה ממשלת ההצלה הלאומית והוחלפה בממשלת מעבר.
חבתור המשיך לכהן כראש ממשלת המעבר, עד למינויו כחבר המועצה הפוליטית העליונה בשנת 2024.
עבד אל-עזיז אחמד אל-בכּיר28 בנובמבר 201627 בספטמבר 2023
ב-28 באוגוסט 2025, במבצע טיפת מזל תקף חיל האוויר הישראלי כינוס של בכירים בארגון החות'ים ליד העיר צנעא, תימן.
בכינוס נכחו רוב השרים בממשלה ורובם נהרגו בתקיפה, בניהם ראש הממשלה אחמד א-רהאווי.
יומיים לאחר מכן, ב-30 באוגוסט מוחמד אחמד מופתאח מונה לראש הממשלה.
המועצה הצפון-אטלנטית (, , ידועה גם בראשי התיבות באנגלית NAC) היא גוף קבלת ההחלטות הפוליטי של ארגון האמנה הצפון-אטלנטית (נאט"ו), המורכב מנציגים קבועים במדינות החברות בארגון.
היא הוקמה מכוח סעיף 9 ל, והיא הגוף היחיד בארגון שסמכותו נובעת באופן מפורש מתוך האמנה.
המועצה מוסמכת לפקח על התהליך הפוליטי והצבאי בארגון, והיא מהווה פורום עבור המדינות החברות, לדיונים בנושא שאלות על מדיניות או תפעול הארגון, הדורשים הסכמה משותפת.
כל ההחלטות במועצה מתקבלות בפה אחד ובהסכמה משותפת בלבד.
יושב ראש המועצה הוא מזכ"ל נאט"ו, .
סעיף 9 לאמנה הצפון-אטלנטית שנחתמה בוושינגטון די.
ב-4 באפריל 1949, המהווה את הבסיס המשפטי לארגון נאט"ו, הוא מקור הסמכות של המועצה.
בסעיף, המדינות המייסדות של הברית הסכימו על הקמת מועצה שתעניק ייצוג לכל המדינות החברות, ותהווה פורום דיוני בכל הנוגע ליישום האמנה.
הוא העניק למועצה את הסמכות להקמת גופי-משנה על מנת להגשים את אותן מטרות ("ככל שיידרש").
כן הוגדרו בו המטרות המיידיות של המועצה – הקמת "ועדת הגנה" ליישום 2 סעיפים לאמנה, בדבר מחויבויותיהן של המדינות יחדיו ולחוד (סעיף 3) ועיקרון ההגנה הקולקטיבית (סעיף 5).המועצה מתכנסת ב-4 פורמטים, ובתדירות משתנה:
נציגי קבע ("שגרירים"): נצג קבע הוא חבר קבוע ובכיר במשלחת הדיפלומטית של מדינתו למועצה – הפועלת דרך שגרירות המדינה החברה בבלגיה.
בדרך כלל, נציג הקבע הוא משרת ציבור בכיר או שגריר מנוסה, המכהן באותה דרגה דיפלומטית.
השגרירים יושבים בוועידה סביב השולחן, כאשר הם מסודרים לפי סדר האלפבית האנגלי, בדומה לוועדות נאט"ו.
שרי חוץ: בפורמט זה, שר חוץ של מדינה כלשהי נושא את התואר "נשיא של כבוד", העובר ברוטציה בין המדינות החברות מדי שנה, לפי סדר האלפבית האנגלי.
שרי החוץ נפגשים פעמיים בשנה.
שרי הגנה: שרי ההגנה נפגשים 3 פעמים בשנה.
המועצה מתכנסת לפחות פעם בשבוע, ולרוב בתדירות גבוהה יותר בפורמט נציגי הקבע.
החלטות המועצה מתקבלות בפה אחד ובהסכמה משותפת בלבד.
כל מדינה המיוצגת במועצה או בוועדות הכפופות לה, ריבונה ואחראית להחלטותיה.
ישיבות המועצה מנוהלות על ידי יושב הראש, מזכ"ל נאט"ו, ובהיעדרו, סגנו ממלא את מקומו.
נציג הקבע הוותיק ביותר במועצה נושא את התואר "דיקן המועצה" – תואר סמלי למחצה, שנושאו מוזמן לעיתים למלא תפקיד מנחה ספציפי, למשל כינוס ישיבות וניהול דיונים במהלך התקופה שבה מאותר מזכ"ל חדש.
המועצה המרכזית של מוסלמים לשעבר הוא ארגון ללא מטרת רווח שפועל לתמיכה במוסלמים לשעבר שכפרו באמונה בתוכן האסלאם בשלב מסוים במהלך חייהם, אשר נוסד בקלן, גרמניה ב-21 בינואר 2007. תחילה, הארגון העניק תמיכה למוסלמים לשעבר במדינות דוברות השפה הגרמנית באירופה.
מאז, הפך במשך השנים לארגון גג של ארגוני מוסלמים לשעבר שונים ממדינות שדוברות שפות שונות, בהם מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה, וידוע לעיתים קרובות כארגון הראשון שנוסד עבור קידום המטרה ברחבי העולם המערבי.
בעקבות הגילוי של הצורך הרחב בתמיכה שפעילי הארגון החלו לספק מאז פתיחתו עבור קהילות של מוסלמים לשעבר שנחשפו לראשונה, המועצה המרכזית פתחה סניפים נוספים של הארגון גם ברחבי שאר יבשת אירופה, בהם בממלכה המאוחדת, סקנדינביה ובהולנד.
המועצה נוסדה בקלן, גרמניה ב-21 בינואר 2007 על ידי כ-30 מוסלמים לשעבר, ביניהם פעילת זכויות הנשים האיראנית מינה אחדי (יושבת הראש) שנידונה לעונש מוות בשנת 1981 ברפובליקה האסלאמית של איראן בעקבות המהפכה האסלאמית שהתקיימה ב-1979, הפובליציסטית ילידת טורקיה ארזו טוקר (סגנית יושבת הראש) ונור גבארי, בנו של איש דת עיראקי.
לאחר הקמה הארגון, הוצמדה ליושבת הראש מינה אחדי אבטחה אישית על ידי המשטרת גרמניה לאחר שהחלה לקבל איומי מוות מצד מוסלמים על רקע האקטיביזם האנטי-אסלאמי שלה.
בראיון בשנת 2008 הצהירה אחדי שהיא ופעילים מוסלמים לשעבר אחרים "עברו טרור".
בחירת שם הארגון כ-"המועצה המרכזית של מוסלמים לשעבר" הייתה מכוונת, שכן שם המועצה רומז לשם הארגון "המועצה המרכזית של מוסלמים בגרמניה" (ZMD) המייצגת עשרות אלפי מוסלמים מתוך מיליוני המוסלמים בגרמניה.
ב-28 בפברואר 2007 פרסמה המועצה המרכזית של מוסלמים לשעבר את מטרות הארגון במסיבת העיתונאים הפדרלית בברלין, בהן:
"המועצה רוצה להדגיש את הקשיים בעזיבת האמונה האסלאמית ולסייע לאלו המעוניינים בכך לעזוב את האסלאם".
"לשכנע את ממשלת גרמניה לא לראות את כל המהגרים ממדינות אסלאמיות כמוסלמים.
המועצה מבקרת את העובדה שמהגרים אלה נחשבים אוטומטית למוסלמים ללא קשר לאמונתם האמיתית.
מינה אחדי מגנה את ועידת האסלאם הגרמנית, שיזמה ממשלת גרמניה בקיץ 2006, על יצירת הקשר הזה".
"לשכנע את ממשלת גרמניה להפסיק להתעסק עם ארגונים מוסלמים פוליטיים כמו המועצה המרכזית של המוסלמים בגרמניה (ZMD) או תנועת של מילי גורוס ".
סגנית יושבת ראש המועצה ארזו טוקר הצהירה בראיון שהיא רואה בשריעה, הדין האסלאמי, "דין בלתי מתקבל וסותר הן את זכויות האדם והן את ערכי החוקה הגרמנית".
לדברי טוקר, האסלאם היא אמונה אנטי-נשית מכיוון שהיא "משפילה נשים והופכת אותן למשרתות של גברים".
כמו כן טוקר טוענת שהאסלאם היא גם "אנטי-גברית" מכיוון שהיא "מפחיתה גברים למקסימום בהמות שנשלטות על פי הדחפים שלהן" והצהירה שהיא "לא מבחינה בין אסלאם רגיל לאסלאם קיצוני" מכיוון שלדבריה "האסלאם הוא מטבעו קיצוני".
המועצה מבקרת את הארגונים המוסלמים בגרמניה, שלטענתה "מייצגים אג'נדות פוליטיות שמנסות להשליט על גרמניה את דין השריעה באמצעות פעילות לגיטימית של ארגוני צדקה".
בראיונות שונים הצהירה יושבת ראש המועצה אחדי כי "לא ניתן לבצע רפורמה לאסלאם".
בשנים 2008 ו-2013 אירחו במשותף המועצה המרכזית ו-"קרן ג'ורדנו ברונו" ועידה לציון הבעת ביקורות שונות על האסלאם.
מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה
"מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה" (CEMB) היא הסניף הבריטי של ארגון המועצה המרכזית, שמייצג מוסלמים לשעבר שהם אזרחי הממלכה המאוחדת שחוששים לחייהם בעקבות הכפירה שלהם באמונה בתוכן האסלאם.
היא הוקמה בווסטמינסטר, לונדון ב-22 ביוני 2007, ויושבת הראש שלה היא הפעילה החברתית האיראנית מריאם נאמזי, שנמלטה מהמדינה בעקבות המהפכה האסלאמית בשנת 1979. פעילי הארגון, שרבים מהם גולים איראנים, תומכים בחופש להתנגד להשפעות האסלאם ומה שהם מכנים "הפחדה ואיומים" שמגיעים מצד מאמיני האסלאם.
רשימת העקרונות של הארגון מציינת שבאמצעות ההופעות הפומביות של הפעילים שלה, המועצה הבריטית מייצגת כמות רחבה של כופרים נוספים באסלאם שחוששים להצהיר בפמובי על זהותם עקב איומי מוות פוטנציאלים שהם עלולים לקבל מצד מוסלמים.
המועצה הראשונה של המלכה ויקטוריה הוא ציור שמן על בד מאת דייוויד וילקי, המתוארך לשנת 1838. היצירה מתארת את ישיבתה הראשונה של המלכה ויקטוריה עם המועצה המלכותית, שהתקיימה ב־20 ביוני 1837 בארמון קנזינגטון, שעות אחדות לאחר מותו של ויליאם הרביעי.
הציור הוזמן עבור המלכה ויקטוריה ונועד להנציח רגע מכונן בראשית מלכותה.
הסצנה מתרחשת בטרקלין האדום בארמון קנזינגטון, בשעה אחת־עשרה בבוקר.
המלכה, שהייתה בת שמונה־עשרה בלבד, מתוארת כשהיא עומדת מול חברי מועצת ההצטרפות.
הדמויות מזוהות על פי מפתח שפורסם עם תחריט מאת צ'ארלס פוקס בעקבות הציור.
בין הדמויות הבולטות נכללים צ'ארלס גרוויל בקצה השמאלי, לורד מלבורן האוחז במסמך במרכז, ארנסט דוכס קמברלנד היושב סמוך לעמוד הימני, הדוכס מוולינגטון העומד לפני אותו עמוד, ואוגוסטוס פרדריק, דוכס סאסקס היושב בצדו הקרוב של השולחן.
הציור נועד כהתמודדות מודרנית עם נושא מוכר מן המסורת האמנותית, המזוהה עם סצנת "מציאת ישו בבית המקדש", שבה הילד נמצא מתדיין עם הזקנים.
ההקבלה הנרטיבית והחזותית מבוססת על דמות צעירה המוצבת במרכז אספה של דמויות סמכותיות.
ההשוואה נתפסת כהולמת גם בשל הופעתו של דוכס סאסקס, שנהג לחבוש כיפה יהודית.
לאחר השלמת הציור בשנת 1838 תיארה המלכה ויקטוריה את היצירה כ"אחת התמונות הגרועות ביותר שראיתי, הן מבחינת הציור והן מבחינת הדמיון".
עמדה זו סימנה העדפה ברורה לייצוג תיעודי ישיר על פני תיאור ציורי וטקסי.
ביצירה זו בחר וילקי בגישה ציורית המדגישה אופי זורם ומעובד של פני השטח, בניגוד למגמה תיעודית מדויקת שאפיינה אמנים אחרים בני התקופה.
בעקבות תגובתה של המלכה, נדחתה הגישה ה"ציורית" לטובת ייצוג טקסי תיעודי, כפי שנעשה בידי ג'ורג' הייטר ואחרים, שעסקו בתיאור רשמי ומדויק של אירועי חצר.
המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג) הוקמה ב-1958 כרשות פיקוח ממלכתית בישראל, המפקחת על הקמת אוניברסיטאות ומכללות אקדמיות חדשות, הרחבת מוסדות להשכלה גבוהה קיימים ואישור תארים, המלצה להכרה במוסדות אקדמיים כולל שלוחות של מוסדות השכלה גבוהה מחו"ל, פיקוח על הענקת תארים מדעיים, העברת הכספים מהממשלה למוסדות והצעות לקידום חקירה מדעית בנושאים שונים.
המועצה פועלת על פי חוק המועצה להשכלה גבוהה, על-פיו אסור לה להגביל את חופש הדעה והמצפון, להתערב בקביעת תוכניות לימודים ולהתערב במינוי הסגל האקדמי ובדרכי ההוראה.
החל מספטמבר 2025 משמשת מאיה לוגסי בן חמו מנכ"לית המל"ג.
המועצה להשכלה גבוהה שוכנת בכיכר אלברט איינשטיין בירושלים, בצמוד אל בניין האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
החוק קובע שבמועצה יהיו 19–25 חברים ובראשם שר החינוך המשמש כיושב ראש המועצה.
המועצה רשאית לבחור מתוכה סגן.
בין החברים במועצה יו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב, ויו"ר התאחדות הסטודנטים בישראל.
לפחות שני שלישים מבין חברי המועצה הם "בעלי מעמד בשדה ההשכלה הגבוהה, שהמליץ עליהם שר החינוך והתרבות, לאחר התייעצות עם המוסדות המוכרים להשכלה גבוהה".
חברי המועצה מתמנים על ידי נשיא המדינה בהמלצת הממשלה לתקופה של חמש שנים.
החל מהמועצה העשירית סגני היושב ראש הם אנשי אקדמיה.
פרופ' יחזקאל טלר כיהן כסגן יו"ר המועצה העשירית (2002–2007), פרופ' יצחק גל-נור ואחריו פרופ' נחום פינגר כיהנו כסגני יו"ר המועצה האחת-עשרה (2007–2012), ד"ר שמשון שושני, פרופ' חגית מסר-ירון וד"ר רבקה ודמני-שאומן כיהנו כסגני יו"ר המועצה השתים-עשרה (2012–2017) ופרופ' אדו פרלמן כיהן כסגן יו"ר המועצה השלוש-עשרה (2017–2022).
כסגן-יו"ר המועצה הארבע-עשרה, הפועלת מאז 2022, מכהנת פרופסור עידית תשובה.
בשנת 2025 נבחר פרופ' דודי שוורץ לסגן יו"ר המועצה.
הוועדה לתכנון ולתקצוב, הידועה יותר בראשי תיבות שמה - ות"ת היא ועדה הפועלת במסגרת המועצה להשכלה גבוהה בישראל ואחראית על חלוקת תקציב המדינה המוקדש להשכלה גבוהה לאוניברסיטאות ולמכללות הפועלות בישראל במסגרת החלטת הממשלה משנת 1977.
הות"ת מונה 7 חברים: 4 פרופסורים, 2 נציגי ציבור ואיש סגל בכיר מאחת המכללות המתוקצבות.
כיום, פרופ' יוסי מקורי מכהן כיושב ראש הוועדה לתכנון ולתקצוב.
תקציב המועצה להשכלה גבוהה וועדת המשנה שלה, הוועדה לתכנון ולתקצוב, למימון ההשכלה הגבוהה בישראל הוא כ-11 מיליארד שקלים.
ניסיון ראשון להקים את המל"ג היה בשנת 1952 בהמלצת ועדה בראשות יעקב דורי.
בהמלצת הוועדה הוצגה הצעת חוק המועצה למוסדות ההשכלה הגבוהה והמדע, תשי"ב-1952, שהציעה הקמת מועצה בת 33 חברים (בהמשך צומצם מספר החברים), ובהם נשיא בית המשפט העליון, הרמטכ"ל, היועץ המשפטי לממשלה והיועץ הכלכלי לממשלה.
הצעת החוק נותרה בוועדת החינוך של הכנסת, בטענה שמעורבות הממשלה רבה מדי ופוגעת בחופש האקדמי.
הצעת חוק שנייה הוגשה בשנת 1955 וגם היא לא עברה בכנסת בגלל החשש לפגיעה בחופש האקדמי.
ב-1956 הוקמה ועדה לבדיקת הבעייתיות שבמימון הממשלה בראשות נגיד בנק ישראל, דוד הורוביץ.
הוועדה המליצה למנות מועצה מיוחדת שתפקח על המוסדות האקדמיים ועל היחסים ביניהם לבין השלטון.
המלצות הוועדה קובעו ב, ומיד לאחר חקיקתו החלה המועצה לפעול.
החוק קיבל את העמדה ש"חברי המועצה ייבחרו בשל מעמדם האישי בשדה ההשכלה הגבוהה" והגן על החופש האקדמי של כל מוסד "לכלכל ענייניו האקדמיים והמנהליים, במסגרת תקציבו, כטוב בעיניו".
קביעות אלו נועדו למנוע מהממשלה, שהעבירה תקציבים גדלים והולכים לאוניברסיטאות מלהשפיע על הלך הרוחות במוסדות האקדמיים ולפגוע בנייטרליות המפלגתית שאמורה לאפיין את המוסדות הללו.
בהתאם לכך שונה חוק המל"ג ב-1975 על מנת לאפשר את פעולת הות"ת וב-6 ביוני 1977, ניתן למל"ג גושפנקה נוספת בהחלטת הממשלה מספר 666.
בתיקון לחוק משנת תשנ"ה (1995) נקבע מעמד המכללות האקדמיות בישראל ונקבעה זכותן להעניק תארים.
בתיקון משנת 2002 הוכרה זכותן של המכללות להעניק תואר שני.
בשנת 2005 קיבלה המועצה להשכלה גבוהה החלטה בה נקבעו המתווה והקריטריונים הייחודיים למתן הסמכה למכללות אקדמיות להעניק תואר פרופסור-חבר בתחומים ספציפיים באופן עצמאי.
בדצמבר 2011 אושר לחמש מכללות, המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון, מכון טכנולוגי חולון, המכללה האקדמית נתניה, המרכז הבינתחומי הרצליה והמסלול האקדמי המכללה למינהל, להעניק לאנשי סגל תואר פרופסור.
מל"ג סייגה אישור זה בדרישה כי במכללה יהיו לפחות חמישה פרופסורים בתחום של המועמד שהמכללה מבקשת להעניק לו תואר פרופסור.
בדצמבר 2005, תוקן החוק והוכנס נציג סטודנטים נוסף למועצה להשכלה גבוהה, אשר מייצג את הסטודנטים מן המכללות המתוקצבות בישראל.
על פי החוק "מספר חברי המועצה ייקבע מתקופה לתקופה על ידי הממשלה על פי המלצת שר החינוך והתרבות, ובלבד שהמספר לא יפחת מתשעה-עשר ולא יעלה על עשרים וחמישה, ושר החינוך והתרבות ביניהם".
כיום מונה המל"ג 25 חברים.
החוק מוסיף וקובע כי "חברי המועצה יוצעו לנשיא המדינה על ידי הממשלה; לפחות שני שלישים מהם יהיו בעלי מעמד בשדה ההשכלה הגבוהה".
הפרויקטים העיקריים המופעלים על ידי המועצה להשכלה גבוהה הם:
הקמת תשתיות מחקר ועידוד המצוינות המחקרית-מדעית, תוך הפיכת מדינת ישראל למעצמת ידע ולמובילה בתחומי המחקר הבסיסי.
שילוב אוכלוסיות ייחודיות במערכת ההשכלה הגבוהה, כגון הנגשת האקדמיה לחברה הערבית, לחברה החרדית, ליוצאי אתיופיה, סטודנטים מן הפריפריה החברתית והגאוגרפית ואוכלוסיות נוספות.
חדשנות בהוראה ושיפור איכות ההוראה, בדגש על קורסים מקוונים.
כמו כן עידוד לימודים בתחום היזמות והחדשנות והקמת מרכזי יזמות בקמפוסים.
חיזוק "מקצועות ההיי-טק" - הכשרת הון אנושי איכותי והתאמתו לצורכי המשק והתעסוקה.
במל"ג פועלים לעידוד סטודנטים לבחור במקצועות ההנדסה, מדעי המחשב והמדעים לצורך הגדלת אחוז הסטודנטים בארץ הלומדים מקצועות אלה.
קידום נשים באקדמיה - הכוונת נשים למחקר אקדמי וקידום נשים לסגל אקדמי בכיר.
במל"ג מפעילים תוכנית להוגנות מגדרית באקדמיה, בה נכללות מלגות לסטודנטיות ומענקי הצטיינות למוסדות המקדמים נשים.
נוסף על כך מקדמים במל"ג סיוע לסטודנטיות אימהות והרות במהלך לימודיהן.
כך למשל אישרו במל"ג את הגדלת כמות ההיעדרויות המותרת לסטודנטיות אימהות מקורסים אקדמיים מ-30 ל-40 אחוזים מן הקורסים עם נוכחות חובה.
המועצה להשכלה גבוהה - יהודה ושומרון
עד פברואר 2019 סמכות המועצה לא חלה על מוסדות אקדמיים ביהודה ושומרון, ולצורך הטיפול במוסדות אקדמיים ישראליים באזור הוקם גוף נפרד עם סמכויות מקבילות, המועצה להשכלה גבוהה יהודה ושומרון (מל"ג יו"ש).
הסמיך את המועצה להשכלה גבוהה להכיר בתואר שהעניק מוסד להשכלה גבוהה שניתן לו היתר על ידי מל"ג יו"ש.
ב-12 בפברואר 2018 אושר בכנסת תיקון לחוק המועצה להשכלה גבוהה, לפיו סמכות המועצה להשכלה גבוהה תחול, החל מפברואר 2019, גם על מוסדות ישראליים ביהודה ושומרון, כגון אוניברסיטת אריאל בשומרון (ובכך יתבטל הצורך במל"ג יו"ש).
המועצה לביקורת סרטים (לשעבר המועצה לביקורת סרטים ומחזות) הוא הגוף שתפקידו הוא מתן סיווג צפייה לסרטי קולנוע.
במועצה חברים 14 נבחרי ציבור, והיא פועלת במסגרת משרד התרבות והספורט (בעבר פעלה במסגרת משרד הפנים).
כל מחזה או סרט קולנוע שהוצג בישראל היה צריך לקבל קודם את אישור המועצה.
העילה לפסילת סרטים ומחזות הייתה רחבה ולעיתים כללה גם שיקולים פוליטיים, תרבותיים ואידאולוגים.
כך, למשל, המועצה אסרה על תיאטרון ישראלי ביידיש בין השנים 1949–1951 במטרה לקדם את העברית כשפת המדינה; אסרה להקרנה מספר סרטי אימה; ואימצה גישה מחמירה כלפי סרטים ממדינות ערב.
לעיתים למועצה היו גם שיקולים דיפלומטיים, כך לדוגמה פסלה סרט בשם "הוא התחייב למות" מחשש לפגיעה ברגשות הטורקים וסרט בשם "נתיב התהילה" מחשש לפגיעה ברגשות הצרפתים וביחסים עם צרפת.
עד 1958 היה איסור גורף על הקרנת סרטים בשפה הגרמנית, עקב החשש לפגיעה ברגשות הציבור לאחר השואה.
ב-1958 צומצם האיסור רק על הקרנת סרטים שהופקו בגרמניה (אך לא על סרטים בגרמנית שהופקו בשווייץ או אוסטריה לדוגמה).
במועצה מכהנים בדרך כלל עובדי ציבור, מהמשטרה וממשרד החינוך, ואנשי ציבור מתחומי האמנות, המשפט והתקשורת.
כך לדוגמה המשורר חיים גורי התפטר מהמועצה לאחר שלא הסכים לאשר את הקרנת הסרט הישראלי "המניע לרצח", בגלל רמתו הנמוכה והתוכן הבעייתי שלו.
בינואר 1980 נאסר מזכיר המועצה לביקורת, לאחר שסייע להפיץ שני סרטים ארוטיים שלא קיבלו אישור, תמורת שוחד.
במהלך השנים צומצמו סמכויותיה בהדרגה, בעקבות עשרות מאבקים משפטיים.
ביוני 1989 הוחלט לבטל את סמכויותיה לגבי מחזות לשנתיים ניסיון, בעקבות חוק שיזם חבר הכנסת מרדכי וירשובסקי.
ב-1991 ביטול סמכויותיה לגבי מחזות יהפך לקבוע.
ואחר כך צומצם תפקידה למתן סיווג צפייה לסרטי קולנוע בלבד.
ב-5 בנובמבר 2024, לראשונה מעולם, המועצה הודיעה למנהלי הסינמטקים בישראל במכתב אזהרה, כי היא אוסרת עליהם להקרין את הסרט התיעודי "1948 – לזכור ולשכוח", המתאר את מהלכי מלחמת העצמאות דרך עדויות של יהודים וערבים.
זאת אף על פי שסינמטקים ופסטיבלי קולנוע בישראל לא נדרשו מעולם לקבל את אישור המועצה לסרטים ישראלים שהקרינו (כך לדוגמה הסרט "ג'נין ג'נין" הוקרן בסינמטק ירושלים ובסינמטק תל אביב, ורק לאחר מכן לא קיבל אישור להקרנה מסחרית בבתי הקולנוע בישראל).
בפקודת ההצגות הציבוריות (ביקורת) נאסרה הצגתו של מחזה שלא קיבל היתר מהמועצה.
על המבקש היתר לפרט לפני המועצה, בין השאר, את תוכנו ותיאורו של המחזה, ולהגיש לה, עם דרישתה, את הטקסט של המחזה.
בכך הוענקה למועצה סמכות למנוע מראש את הצגתו של מחזה הפוגע בסדר הציבורי.
כשעובד סיפורו של נתן שחם "שבעה מהם", שבו קבוצת חיילים מותשים מבודדים במשלט ושולחים שבויים ערבים לעלות על המוקשים כדי שהלוחמים יצליחו לצאת משם להצגה בשם "הם יגיעו מחר", תבעה הצנזורה לקצץ את הסיפור על השבויים והמוקשים, מחשש לכך שמדובר בעבירות קשות הקשורות לאמנות בינלאומיות.
באוגוסט 1989 הושעה לשנתיים תוקפה של פקודת ההצגות הציבוריות (ביקורת), ובתום תקופה זו בוטלה הפקודה כליל, ובכך נשללה סמכותה של המועצה לבקר הצגות תיאטרון, והוגבלה לסרטי קולנוע בלבד.
מחזות שהמועצה פסלה או הגבילה הצגתם היו, בין היתר:
בשנת 1952 ביקש התיאטרון הקאמרי להעלות את מחזהו של יהושע בר-יוסף, "סערה בים", שהציג בצורה ביקורתית את מערכת היחסים בספינת חיל הים, ושרטט את דיוקן המפקד באור שלילי.
המחזה נפסל בנימוק ש"הוא עלול להוות מעשה חבלה במאמץ המלחמתי של המדינה".
מפקד חיל הים מרדכי לימון הסתייג מהמחזה וראה בו השמצת חיל הים.
בר-יוסף שכתב את המחזה כך שיתרחש בספינה של צי ניקרגואה, אך גם גרסה זו נפסלה על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות.
"חברים מספרים על ישו", מחזה מאת עמוס קינן, נפסל על ידי המועצה בשנת 1972.
המועצה פסלה את הרביו הסאטירי "מלכת אמבטיה" מאת חנוך לוין, אך חזרה בה כשנדרשה לנמק את החלטתה.
ההצגה, שהועלתה בשנת 1970, עוררה סערת רוחות ציבורית חסרת תקדים, שבעקבותיה החליטה הנהלת התיאטרון הקאמרי, חרף מחאותיו של לוין, להוריד את ההצגה לאחר 19 מופעים בלבד.
"הפטריוט" קברט סאטירי של חנוך לוין משנת 1982 שנכתב על רקע מלחמת לבנון הראשונה נפסל כולו על ידי המועצה, אך בסופו של דבר הוצג לאחר שהוצאו ממנו כמה קטעים.
"אפרים חוזר לצבא" מאת יצחק לאור נפסל על ידי המועצה, באמצע שנות השמונים, אך הצגתו הותרה על ידי בג"ץ, משיקולים של חופש הביטוי.
בנימוקיה של המועצה לפסילה נאמר:
"החילוני האחרון", קברט סאטירי מאת שמואל הספרי שעלה ב"קאמרי" נפסל במלואו על ידי המועצה ב-1 בדצמבר 1986. בנימוקי המועצה נכתב: "המחזה פוגע פגיעה גסה בערכי יסוד וברגשותיו של ציבור רחב, דתי וחילוני כאחד.
זו סאטירה המסיתה והעלולה להביא לליבוי שנאה", בהמשך התירה המועצה להציג את המחזה לאחר קיצוץ מספר קטעים.
במחאה על החלטת הנהלת התיאטרון להציג את ההצגה המקוצצת הסירו יוצרי ההצגה – שמואל הספרי, המוזיקאי אורי וידיסלבסקי והמעצבת יעל פרדס את שמם מההצגה.
בעקבות הסערה שחוללה הפסילה, יזם שר החינוך והתרבות יצחק נבון מהלך לביטול הצנזורה על מחזות והשארת הצנזורה על הסרטים בלבד, שעיקרה הגבלת הצפייה לבני גיל מסוים במידת הצורך.
במקרה מסוים סירבה המועצה לפסול הצגה, והפסילה נכפתה בהחלטת בג"ץ.
בשנת 1966 כתב יגאל לב מחזה בשם "זעקת השתיקה", שעלילתו מבוססת במידה רבה על פרשת מלחי – שופט שהואשם בקבלת שוחד, ומשפטו התנהל באותה עת.
בג"ץ פסק כי הצגת המחזה עשויה להשפיע על מהלך משפט מלחי או על תוצאותיו, ולכן "המועצה חייבת הייתה לסרב לתיאטרון את מתן ההיתר המבוקש, ומשנתנה – חייבת הייתה לבטלו, ואם היא לא עשתה כן, ייעשה הדבר על ידי בית-המשפט".
"אוליבר טוויסט", בבימויו של סר דייוויד לין משנת 1948, הסרט נפסל מפני שהשחקן אלק גינס מגלם את הדמות פייגין באיפור מוגזם שנחשב אנטישמי.
המועצה פסלה את הסרט מבלי לראות אותו, מאחר שכבר עורר סערה בעולם.
"כפירי אריות": סרט אמריקאי משנת 1958 שהצגתו נאסרה בגלל הצגת דמות חיובית של קצין בצבא הנאצי בגילומו של מרלון ברנדו, ולאחר מכן הותרה.
יומן קולנוע שנודע בשם "יומן סומייל" שהציג בשנת 1962 קטע של אלימות משטרתית בעת פיזור הפגנת תושבי שכונת סומייל בתל אביב, שהצגתו נאסרה על ידי המועצה, בנימוק שהקטע "פוגע בטעם הטוב וכן משום שאינו משקף את הבעיה בכללותה ועל כן עלול הוא להטעות את דעת הציבור ולפגוע בו".
חברת "אולפני הסרטה בישראל בע"מ", בעלת היומן, עתרה לבג"ץ נגד הפסילה, וזה התיר את הקרנת הקטע, בפסק דין תקדימי שקבע כללים לחופש הביטוי בישראל.
"המאבק על הקרקע – ישראל בפלסטין" – סרט תעודה שהפיק בשנת 1978 איש מצפן ד"ר מריו אופנברג.
בסרט מרואיינים ערבים ישראלים אודות הכפר ספוריה והפקעת אדמות בוואדי עארה בשנות ה-50 של המאה ה-20. בעקבות פסילת הסרט על ידי המועצה עתר אהוד עין גיל לבג"ץ וזה אישר את הפסילה בנימוק של חשש להסתה.
"אימפריית החושים": סרט יפני משנת 1976 נאסר להקרנה מחמת קטעי מין נועזים, והקרנתו הותרה בפסיקת בג"ץ בינואר 1997 (בג"ץ אימפריית החושים), שבה נקבע כי אומנם הסרט הוא בעל אופי פורנוגרפי, אולם הוא בעיקרו בעל ערך אמנותי, וחוסה בצילו של חופש הביטוי.
"הפיתוי האחרון של ישו" סרט אמריקני בבימוי מרטין סקורסזה משנת 1988. התסריט עובד על בסיס הרומן באותו השם מ-1955, מאת ניקוס קאזאנצאקיס, שהציג את ישו כנאבק בפיתויים ובפחדים שונים וחי את חייו באופן שונה מהמתואר ב.
הסרט עורר מחאות של נוצרים ברחבי העולם והקרנתו נאסרה בישראל על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות באוקטובר 1988, לנוכח המהומה שחולל כבר בעולם והחשש לפגיעה בקהילה הנוצרית.
המועצה ביססה את החלטתה על פנייה של אנשי דת נוצרים, ולא על תוכן הסרט.
גם הרב ישראל לאו תמך באיסור ההקרנה.
מפיצי הסרט בישראל, חברת "גולן גלובוס", עתרו למועצה לביקורת סרטים ומחזות שתשנה את החלטתה, אך היא לא נעתרה.
בדצמבר 1988 עתרו לבג"ץ, אך יהושע יוסטמן, יושב ראש המועצה לביקורת סרטים ומחזות, התעקש לא לשנות את ההחלטה בשל חשש שהקרנתו בישראל תפגע בסדר הציבורי.
ביוני 1989 החליט בית המשפט העליון, בהרכב של חמישה שופטים פה אחד, להתיר את הקרנתו.
השופטים קבעו כי לא הייתה הצדקה לפסול את הסרט, כיוון שאין כל ודאות שהקרנתו תפגע בסדר הציבורי.
השופטים קבעו כי העובדה שהסרט הוקרן במדינות נוצריות מובהקות כמו איטליה, ספרד, צרפת וגרמניה, הופכת את פסילתו בישראל ללא הגיונית.
החלטת בית המשפט העליון הייתה תקדים שהחליש את כוחה של הצנזורה על סרטים בישראל.
"ג'נין ג'נין": סרט ישראלי שהופק בשנת 2002 ומתאר את הלחימה במחנה הפליטים ג'נין במבצע חומת מגן, תוך היצמדות לנרטיב הפלסטיני שצה"ל ערך טבח במחנה.
הסרט הוקרן בסינמטק ירושלים ובסינמטק תל אביב, ולאחר מכן הוגש למועצה לביקורת סרטים, על מנת לקבל אישור להקרינו בהקרנה מסחרית בבתי הקולנוע בישראל.
המועצה אסרה את הצגתו, ועקב כך עתר במאי הסרט לבג"ץ.
בסוף 2003 החליט בג"ץ להתיר את הקרנתו של הסרט בבתי הקולנוע בישראל, משיקולים של חופש הביטוי.
כעבור שנים, אסר בג"ץ (ולפניו בית המשפט המחוזי) את שידור הסרט בישראל בעקבות תביעה, במסגרת חוק איסור לשון הרע.
"לוד" – סרט שהופק בשנת 2024 בבימוים של רמי יונס ושרה פרידלנד, המשלב דוקו ופנטזיה ומגולל באמצעות חומרי ארכיון, ראיונות וקטעי אנימציה את המאורעות שהתרחשו בעיר לוד בשנת 1948 מנקודת מבט פלסטינית - תוך טענה שהתרחשו בעיר טבח, גירוש המוני ומעשי ביזה.
הסרט צונזר בעקבות פנייה של פעילי ימין אל שר התרבות מיקי זוהר, שטען שהסרט הוא "תמונת שקר הזוייה", והקרנתו המסחרית נאסרה בעקבות טענה שהסרט לא קיבל את אישור המועצה.
מדובר בסרט הראשון שנפסל בידי המועצה זה 22 שנים, מאז "ג'נין ג'נין".
"1948 – לזכור ולשכוח" – מספר שבועות לאחר פסילתו של "לוד" להקרנה, פסלה המועצה גם את הקרנת סרטה התיעודי של נטע שושני, "1948 – לזכור ולשכוח", שהופק בידי כאן 11 לכבוד שנת ה-75 לישראל.
הסרט מציב זה לצד את הנרטיבים הישראליים והפלסטיניים של מלחמת העצמאות.
הסרט הוקרן בפסטיבל דוקאביב וזכה שם בפרס התחקיר, ושודר מספר חודשים לאחר מכן בכאן 11. בחודש נובמבר, משנודע כי הסרט עומד להיות מוקרן בסינמטק ירושלים ובסינמטק חיפה, פסלה המועצה את הקרנתו, אך בהמשך החודש קיימה דיון נוסף והתירה הקרנתו לבני 16 ומעלה.
המועצה לישראל יפה היא עמותה ישראלית הפועלת לקידום איכות החיים בישראל באמצעות שמירה על כל מרכיבי סביבת-החיים ובפרט בהיבטי טיפוח ערכי הנוף והחזות הסביבתית, ובדגש מיוחד על הסביבה העירונית.
המועצה היא ארגון הפועל ללא כוונת רווח; והיא פועלת לאורך השנים כגוף שאינו לעומתי ונוקטת בגישה חיובית ולכן אינה שותפה למאבקים שונים באופן פעיל.
משרדי הארגון נמצאים בכתובת שדרות רוקח 80 בפארק הירקון בתל אביב.
בשל תנופת הפיתוח של ישראל, שיקולי אסתטיקת ואיכות הסביבה נדחקו הצידה בשנותיה הראשונות.
ב-1968, בעקבות דו"ח של משרד הפנים על איכות החיים הירודה בשיכונים, הכירו רבים בצורך המיידי להקים גוף שיעורר בציבור מודעות לחזוּת הארץ וידרבן למעורבות בשימור נופיה.
בעקבות כך, נוסדה "המועצה לארץ ישראל יפה" (בשמה הראשון) בשנת 1968 בהחלטת ועדת הפנים של הכנסת וביוזמתה של הגב' אורה הרצוג ז"ל.
במטרה לכוון תהליכי תכנון ובנייה לאפיקים אסתטיים ולפעול למניעת מפגעים סביבתיים.
מאז פועלת המועצה כעמותה ציבורית, בשיתוף ובתיאום עם גופים ממשלתיים וציבוריים בשלל נושאים ובעשרות רבות של פרויקטים שתכליתם גיבוש תובנות-סביבה לתועלת הציבור.
הגב אורה הרצוג ז"ל שימשה שנים רבות כנשיאה הבין-לאומית ויו"ר המועצה לישראל יפה.
במסגרת פעילותה המגוונת, דאגה לפיתוח מיזמים סביבתיים וקהילתיים, בעיקר בקרב אוכלוסיות בעלות רקע סוציואקונומי נמוך.
אחד מהמיזמים החשובים שהקימה היה, "חממות לריפוי תרפי בגינון" אשר תפס תאוצה רבה והוקם במרכזים רפואיים חשובים בעיקר לנפגעי ראש של צה"ל.
גב' הרצוג ז"ל תיזכר לעוד שנים רבות על תרומה שלא תסולא בפז למען איכות החיים והסביבה בארץ ולמען המועצה לישראל יפה
עשיית המועצה נגזרת מן הגישה לפיה על כל אזרח לקבל על עצמו אחריות ולקחת חלק פעיל בשמירה על סביבתו ובעיצובה לטובתו-הוא ולטובת צאצאיו; העמותה פועלת, בחינוך ובמעשה, לעודד את תושבי ישראל לחתור בהתמדה לשיפור איכות החיים בארץ כתוצאה ממודעות שתביא לשינוי התייחסותם לסביבה בה הם מתגוררים, עובדים ומבלים.
"המועצה לישראל יפה" פועלת לשם מימוש מטרותיה במספר מישורים:
מערכי הסברה (קמפיינים תקשורתיים) לציבור
פעילות הדגל של המועצה היא הקניית ידע אודות הסביבה לכלל הציבור, בכל שכבות הגיל ומכל המגזרים.
בשנת 1992 הקימה המועצה לישראל יפה מרכז לימודים רב תחומי ראשון מסוגו בארץ, המתמחה בלימוד חווייתי במגוון נושאי הסביבה הכוללים בין היתר, עירוניות אנרגיה, אקולוגיה, מים ועוד; מאז נחנך, עברו במרכז מאות אלפי תלמידים, סטודנטים, חיילים, מבוגרים, מנהלים, מורים וקבוצות מהגיל השלישי.
אופני הפעילות הם כאלו המעודדים חשיבה, שינוי התנהגות ועשייה סביבתית, ועיקרה הוא חווייתי ומאתגר, ומתבצע לרוב תוך שימוש באמצעים ייחודיים והפעלת תוכניות לימוד ומנהיגות.
תוכניות ההעשרה המגוונות והחדשניות, שפותחו בשיתוף מומחי תוכן מהאקדמיה, מיועדות לכל שכבות האוכלוסייה; התוכניות עוסקות בלימודי הסביבה והפיתוח העירוני בראייה רב תחומית, תוך שימוש בעזרי לימוד ומולטימדיה ייחודיים, פרי פיתוח של מומחי המרכז.
בית המועצה לישראל יפה ממוקם במתחם ישראל יפה.
המתחם משמש לפעילות חינוך והדרכה, ימי עיון ופעילויות העשרה לטובת הציבור הרחב ופועלים בו המרכז ללימודי סביבה ע"ש אורה הרצוג, מרכז המבקרים לסביבה וקיימות "תפיסת עולם" ומרכז הכנסים "ישראל יפה בפארק" ע"ש אדליס.
שטחו של הבניין הוא 2,600 מ"ר, הוא מוקף בכ־4,500 מ"ר של גן, והוא משמש דוגמה לתפיסת הקיימות ולהתנהלות מתחשבת בסביבה הכוללת הפקת חשמל מאנרגיה סולארית, שימוש בתאורה חסכונית שימוש יעיל במיזוג אוויר, שימוש חוזר בחומרים, צריכה חסכונית של מים, טיפוח טבע עירוני ועוד.
דגם של המתחם מוצג באתר מיני ישראל.
המועצה לישראל יפה מקימה פרויקטים פיזיים לטיפוח מתחמים ציבוריים תוך תמיכה באוכלוסיות ובאזורים חלשים; במסגרת זו מגייסת המועצה בעצמה כספי תרומות ומקימה אתרים מטופחים לשימוש הציבור ולרווחתו; עד כה הקימה המועצה כ־120 אתרים כאלה.
הפרויקטים הפיזיים אותם יזמה המועצה לישראל יפה מתחלקים לארבעה סוגים עיקריים:
ריפוי בגינון – גינות טיפוליות שיקומיות במרכזים רפואיים.
שיפוץ דירות קשישים בדגש על דירות של ניצולי שואה וקשישים ערירים
פיתוח גנני בחצרות מוסדות חינוך ובחינוך המיוחד.
תחרויות בנושאי איכות חיים וסביבה
למועצה לישראל יפה 11 סניפים ברחבי הארץ.
מהווים את הזרוע הביצועית של המועצה לישראל יפה.
בכל סניף עומד מנהל/ת האחראי/ת על המרחב שלו/ה ובכל סניף ישנם כ-200 מתנדבים.
המועצה לישראל יפה מעניקה משנת 1977 את האותות: "מגשים ישראל יפה" ו"יקיר ישראל יפה" בבית הנשיא בירושלים, כהערכה פומבית לפעילות גופים ואנשים המיישמים את מטרותיה ואת 'פרס דוד עזריאלי' לתכנון אורבני.
המועצה לישראל יפה מבצעת קמפיינים של הסברה למטרות מודעות ועיצוב דעת הקהל בסוגיות של הבנת הסביבה, הגנתה וטיפוחה.
1969 – תחרות לעיצוב ריהוט רחוב למראה אחיד ואסתטי של הרחובות
1970 – מבצע האדניות – הפצת אדניות על מרפסות הבתים והמצאת המילה "אדנית"
1970 – גרפיקת שלטי חוצות לטיפול בג'ונגל השלטים המכוערים והשבורים
1972 – שימור אתרי מורשת בירושלים – מתחם עומרייה, מתחם ממילא ובטיילת ארמון הנציב
1975– הכנסת ה"סלקט" – פח אשפה המותאם לכלי רכב, וחקיקת חוק לאיסור השלכת פסולת בעת הנהיגה
1988 – "ישראל לובשת ניקיון" – סילוק אלפי טונות של פסולת לרגל שנת ה־40 למדינת ישראל
1998 – מבצע ארצי לזריעת פרחי בר
2007 – "שקית אחת פחות!" – קמפיין להפחתת השימוש בשקיות הפלסטיק
2008 – "חוזה עם הסביבה" – רתימת המתמודדים לראשות הרשויות המקומיות לפעול למען שיפור ממשי של סביבת החיים בישראל
2009 – 80% למעבר לשימוש בנורות חסכוניות באנרגיה
2009, 2013 – "בחירות נקיות" – למען תעמולת בחירות אסתטית ומכבדת במרחב הציבורי
2011 – "מונית השמש" – להעלאת המודעות לשימוש באנרגיות מתחדשות
2013 – "שבוע אדם וים", בשיתוף עם רשות הטבע והגנים, להעלאת המודעות לחשיבות השמירה על הסביבה הימית והחופית.
רא"ל במיל' אמנון ליפקין שחק
המועצה לביטחון לאומי של טורקיה (בטורקית: Millî Güvenlik Kurulu, MGK) היא גוף סטטוטורי אשר קם בטורקיה מכוחו של סעיף 111 לחוקת טורקיה מ-1961 ואשר קיומו אושר בסעיף 118 לחוקת המדינה מ-1982. תפקידה של המועצה הוא לנסח את מדיניות הביטחון של המדינה ולייעץ לראשיה בעניין.
בראש המועצה עומד נשיא טורקיה, וחברים בה המשנה לראש הממשלה ושרי המשפטים, הביטחון, הפנים והחוץ, ראש המטות המשולבים של טורקיה וכן ארבעת ראשי הזרועות הצבאיות העיקריות - יבשה, ים, אוויר והז'נדרמריה (הדומה במידת מה למשמר הגבול בישראל).
בהיעדרו של הנשיא עומד ראש הממשלה בראש המועצה.
המועצה רשאית להזמין שרים נוספים או כל גורם אחר לדיוניה בהתאם לשיקול דעתה.
על המועצה להעביר לממשלה את דעתה בעניינים הנוגעים לביטחון המדינה, והממשלה תעריך את החלטותיה של המועצה בכל הקשור לשמירת עצמאותה ושלמותה ושלומה של המדינה והחברה הטורקית.
נשיא המדינה יקבע את סדר יומה של המועצה תוך התחשבות בהצעותיהם של ראש הממשלה וראש המטות המשולבים של טורקיה.
תולדות המועצה ותפקידה בחיי המדינה
בהפיכה הצבאית הראשונה בטורקיה ב-1960 נטל הצבא לידיו את החירות להתערב בשלטון, ומקובל שהקמת המועצה מכוח החוקה ביסס בחוק הכתוב את תפקידו של הצבא להבא כמגן הדמוקרטיה הטורקית ואופייה של המדינה.
צבא טורקיה ראה עצמו מאז הקמת הרפובליקה הטורקית ב-1923 כמופקד על הגנתם של עקרונות הכמליזם ויישם את תפקידו ברוח זו בחמש הזדמנויות שונות - ב-1960, 1971, 1980, 1997 ו-2007 - עת תפס את השלטון או איים לעשות כן והביא בכך להתפטרות הממשלה ולעריכת בחירות כלליות.
מעמדה של המועצה התחזק בחוקת טורקיה הרביעית מ-1982 עת נקבע כי המלצותיה והחלטותיה אינן בגדר חוות דעת גרידא, וכי על הממשלה לקחתן לתשומת לבה.
זאת ועוד, חוקת 1982 החליפה את הנוסח הכללי של החוקה שקדמה לה וקבעה מפורשות כי רוב חברי המועצה יהיו אנשי צבא.
הצבא בטורקיה משמש גורם חשוב בשמירת אופייה החילוני של המדינה וביישום נורמות מערביות.
למרות שבשתי ההפיכות הצבאיות הממשיות שהתחוללו בטורקיה ב-1960 וב-1980 השיב הצבא את השלטון לידי האזרחים לאחר זמן קצר, ולמרות עמדותיו הפרו-מערביות של הצבא, נתפס מצב זה במערב כמנוגד לדמוקרטיה וכאחד המכשולים הניצבים בפני טורקיה בדרך להצטרפותה אל האיחוד האירופי.
בשל כך נעשו בטורקיה בשנים האחרונות מספר שינויים חקיקתיים אשר מטרתם להתאים את המצב החוקתי לדרישותיו של האיחוד האירופי בכל הקשור לחיזוק שליטתה של המערכת האזרחית בצבאית.
שינויים אלה התמקדו בתפקידה של המועצה לביטחון לאומי וב-23 ביולי 2003 תוקנה החוקה ונקבע כי המועצה היא בבסיסה גוף מייעץ.
עוד נקבע כי רוב חבריה, 6 מתוך 11, יהיו מהדרג האזרחי וייצוגה בקרב מספר גופים מפקחים בעלי סמכויות צנזורה הוגבל.
אף ששינויים אלה תוארו כמהפכה שקטה, הביעה הנציבות האירופית את דעתה ב-2004 כי הכוחות המזוינים בטורקיה ממשיכים להפעיל את השפעתם בערוצים בלתי רשמיים.
שנה לאחר מכן שבה הנציבות האירופית על עמדה זו בקובעה כי הכוחות המזוינים במדינה עדיין אוחזים בהשפעה רבה (על המערכת האזרחית) בדרך של פרסום הצהרות רשמיות בעניינים הנוגעים להתפתחויות פוליטיות ומדיניות הממשלה.
קביעתה האחרונה של הנציבות האירופית זכתה לאישוש מלא בשנת 2007 עת טורקיה נקלעה למשבר פוליטי על רקע כוונתו של ראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן למנות את בן מפלגתו ושר החוץ עבדוללה גול לנשיא המדינה.
הצעד שנתפס כניסיון לפגוע באופייה החילוני של המדינה הביא את ראש המטות המשולבים של טורקיה, הגנרל יאשאר בייקאניט (Yaşar Büyükanıt), להכריז כי הצבא, המופקד על שמירת אופייה החילוני של המדינה, לא יהסס להתערב ולהפעיל את סמכותו במידת הצורך.
המשבר והצהרתו של בייקאנט הביאו להתפטרותו של ארדואן ולעריכת בחירות כלליות מוקדמות.
התפתחויות אלה הוכיחו, לפחות לעת עתה, שללא קשר להגדרה המדויקת של תפקיד המועצה לביטחון לאומי בחוק, הצבא, וכפועל יוצא מכך - גם המועצה, עדיין נהנים מכוח רב במדינה.
המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) ("מל"ג יו"ש") הייתה הגוף שהיה אחראי על מוסדות אקדמיים ישראליים שהוקמו בשטחי יהודה ושומרון.
ביחס למוסדות אלה, היו למל"ג יו"ש סמכויות מקבילות לסמכויות של המועצה להשכלה גבוהה ("מל"ג") כלפי המוסדות האקדמיים.
ב-12 בפברואר 2018 אושר בכנסת תיקון לחוק המועצה להשכלה גבוהה, לפיו סמכות המועצה להשכלה גבוהה תחול, החל מ-15 בפברואר 2019, גם על מוסדות ישראליים ביהודה ושומרון, כגון אוניברסיטת אריאל בשומרון (ובכך התבטל הצורך במל"ג יו"ש) ובעקבות כך פורקה המועצה.
ככלל, נמנעת מדינת ישראל מהחלה ישירה של חוקיה על שטחי יהודה ושומרון.
בין היתר, לא הייתה ביו"ש תחולה ישירה לחוק המועצה להשכלה גבוהה.
לפיכך, המועצה להשכלה גבוהה, הפועלת מכוח חוק זה, לא הוסמכה לפקח על המוסדות האקדמיים אשר הוקמו ביו"ש מאז 1967.
בשנת 1992 הגישה מכללת אריאל (כפי שנקראה אז) בקשה למועצה להשכלה גבוהה לקבל הכרה בשתי המחלקות העצמאיות הראשונות שלה לתואר ראשון (הנדסת חשמל ואלקטרוניקה והנדסת כימיה וביוטכנולוגיה).
תשובת המל"ג הייתה כי על פי חוק המל"ג, אין גוף זה יכול לטפל בפניית המכללה, בשל מיקומה הגאוגרפי מעבר לקו הירוק, שכן חוק המל"ג אינו חל בו.
כדי לפתור בעיה זו החליטו משרדי הממשלה הרלוונטיים, המשפטים, החינוך והביטחון, בתיאום עם היועץ המשפטי לממשלה, כי:
חוק המל"ג יחול מעבר לקו הירוק באמצעות צו המפקד הצבאי, דהיינו אלוף פיקוד המרכז.
זאת, כפי שנעשה גם לגבי חוקים ישראליים רבים אחרים שהוחלו על היישובים ביו"ש באמצעות צו המפקד הצבאי.
יוקם גוף בשם "מל"ג יו"ש", שסמכותו תחול לגבי מוסדות להשכלה גבוהה מעבר לקו הירוק.
"צו מל"ג יו"ש" קובע כי בגוף זה יהיו חברים חברי המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג ירושלים), או כאלה שהיו בעבר חברים בו.
סמכות מל"ג יו"ש לגבי המוסדות להשכלה גבוהה שברחבי יהודה ושומרון, תהיה זהה לזו של המל"ג לגבי מוסדות הממוקמים בתחומי הקו הירוק.
עם הקמת מל"ג יו"ש נפתחה האפשרות לקבלת היתרים להפעלת מסלולי לימוד במוסדות אשר מעבר לקו הירוק, ולאחר מכן, להכרה מלאה בהם.
המסלול הראשון שהוכר היה הנדסת חשמל ואלקטרוניקה במכללת אריאל.
בד בבד, קיבלה מכללת אריאל הכרה כ"מוסד מוכר להשכלה גבוהה" במשמעותו בחוק המל"ג.
עם הקמתה של מל"ג יו"ש, ההרכב הפרסונלי שלה היה זהה להרכב של מל"ג.
עם זאת, כאשר מנימוקים אידאולוגיים, ובהתבסס על חוק המל"ג, חלק מהחברים של מל"ג סירבו להשתתף בישיבות של מל"ג יו"ש, ולמעשה גרמו להקפאת עבודתה, שינה אלוף פיקוד המרכז את ההרכב הפרסונלי של מל"ג יו"ש.
לאורך השנים הייתה מל"ג יו"ש מורכבת בחלקה מחברים בהווה במל"ג, ובחלקה מחברים לשעבר במל"ג.
ב-30 במאי 2006 החליטה מל"ג לפנות למפקד כוחות צה"ל באזור יו"ש, כדי שיקבע כי כל חברי מל"ג (למעט שר החינוך) יכהנו כחברי מל"ג יו"ש.
בראש מל"ג יו"ש עמד פרופ' עמוס אלטשולר מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
באפריל 2008 מינה מפקד כוחות צה"ל באזור יו"ש, אלוף גדי שמני, את פרופ' מאיר חת, פרופ' עמוס רולידר, פרופ' זאב דרוקמן, עו"ד אריה הרמלין, איתי שונשיין ותומר עובד לחברי מל"ג יו"ש.
ברבות השנים צורפו למל"ג יו"ש פרופ' אליעזר גלעדי, פרופ' יהודה פרידלנדר, ד"ר אברהם רוכלי, פרופ' ברכה רגר, פרופ' מינה טייכר, פרופ' מרדכי פרל, פרופ' יוסף ישורון, פרופ' אריה מלניק, ד"ר אופיר העברי, ד"ר לאה בם, פרופ' חיים טייטלבאום ופרופ' אלי פולק.
מל"ג יו"ש ומערכת ההשכלה הגבוהה בישראל
למרות ההפרדה שהייתה קיימת עד ביטול מל"ג יו"ש ב-2019, בין מערכת ההשכלה הגבוהה ביו"ש לבין מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל הייתה בפועל זיקה במישור התקציבי, שכן שתי המערכות ניזונות מאותה קופה ציבורית דרך הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת).
בחוק מל"ג יו"ש, נקבע כי "הוראות חוק זה יחולו על מדינת ישראל" (בזהות לאמור בחוק המל"ג).
משמעות סעיף זה, כי המדינה ומוסדותיה חייבים להכיר ולכבד את ההכרה הניתנת לתארים על ידי מל"ג יו"ש.
ב-1995 תוקן חוק המל"ג על ידי הכנסת, ונקבע בו כי המל"ג רשאית להכיר בתואר שהוכר על ידי מל"ג יו"ש בהתאם לכללים שייקבעו על ידי המל"ג.
בהתאם לכללים אלו, לאחר הכרה בתואר על ידי מל"ג יו"ש, על מל"ג ירושלים לבדוק:
האם הרכב הוועדה המקצועית שהמליצה על ההכרה ראוי מבחינה אקדמית.
ייבדק דוח הוועדה המקצועית שהמליצה על ההכרה, כדי לוודא שהדו"ח הוכן בצורה מקצועית - במתכונת ואופן הדומים לדו"חות המוגשים למל"ג, לקראת הכרה בתארים.
סמכותה של מל"ג יו"ש, עד פירוקה, חלו על שלושה מוסדות להשכלה גבוהה:
המועצה להנצחת נשיאים וראשי ממשלות היא מועצה שנועדה להנצחת זכרם של נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה, כחלק מהכבוד של החברה בישראל לראשי המדינה.
המועצה הוקמה בשנת 1986 מכוח החוק להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה התשנ"ו-1986 (להלן : "חוק ההנצחה").
תפקיד המועצה הוא להכין תוכנית הנצחה לזכרו של כל מי שכיהן כנשיא המדינה או כראש ממשלה, אשר תפרט את פעולות ההנצחה שתבצע הממשלה ואת פעולות ההנצחה שיבצעו גופים ציבוריים (בתמיכת הממשלה), בשים לב לאישיותה ופועלה של האישיות המונצחת.
המועצה מפקחת על ביצוע תוכניות ההנצחה, ומדווחת לממשלה על ממצאיה בצירוף המלצותיה, אשר לה הסמכות לאשר או לדחות את תוכנית ההנצחה.
במסגרת תפקידה, יש למועצה הסמכות לקבל מידע ולדרוש מסמכים מכל גוף שעוסק בפעילות הנצחה במימון הממשלה.
בנוסף, מעניקה המועצה את פרס נשיא המדינה וראש הממשלה על "עבודות או יצירות בתחום המחקר או האומנות ו/או על פעילות בתחום החינוך, החברה או הכלכלה, הקשורות קשר ישיר והדוק לדמותו, להגותו או לפועלו של אחד מן האישים המונצחים".
בכל שנה מוקדש הפרס לנשיא אחד ולראש ממשלה אחד והזוכים בו נבחרים בידי ועדה ציבורית המורכבת מאיש ציבור בעל רקע בתחום ההיסטוריה, נציג של ארכיון המדינה, נציגים מגופי ההנצחה הרלוונטיים לדמויות הנבחרות בכל שנה, שני אישי ציבור חיצוניים ושניים מבין נציגי הציבור החברים במועצה..