tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הזחלים של הפרפרים במשפחה זו ניזונים ממגון רחב של צמחים אך רובם ניזונים בעיקר מחמש משפחות: ספלוליים, אנוניים, עריים, סוככיים ופיגמיים.
מינים מוכרים מתת המשפחה כוללים את זנב סנונית נאה, זנב-סנונית יוליסס, זנב סנונית המכבים, זנב סנונית מדברי, סנוניתן הוורדיים, זנב סנונית אפריקאי ענק, כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה, שילגן חרמוני, זנב סנונית אפריקאי כחול, זנב סנונית ירוק, זנב סנונית מלכותי, זנב סנונית אסייתי וצבעוני צהוב.
בישראל נפוצים 8 מינים מהמשפחה.
אדום, לבן וירוק הם נחשבים לצבעי הלאומיות הכלל-איראנית המשמשים בדגלי רוב המדינות והעמים האיראנים.
השימוש בהם מסמל את מוצאם המשותף של העמים דוברי השפות האיראניות.
הצבעים הפאן-איראניים מושרשים בעת העתיקה.
על פי האווסטה, האוכלוסייה החופשית המלאה של החברה האיראנית העתיקה (ארים) חולקה לשלושה מעמדות, שכל אחד מהם היה קשור בצבע מסוים :
ידע צבאי (באווסטית: -raθaē-štar) - אדום - סמל של חיל צבאי והקרבה עצמית בשם האידיאלים הגבוהים, ולכן הוא נחשב לנערץ והנאצל ביותר;
כמורה (באווסטית: -āθravan-, aθaurvan) - לבן - מסמל רוחניות, טוהר, מוסריות וקדושה;
חברי קהילה חופשיים (גידול וחקלאות) (באווסטית: -vāstrya.fšuyant) - ירוק - מסמל טבע, נוער ושגשוג.
עד היום, בהרי פמיר האדום מסמל אושר, רווחה ושמחה, לבן - טוהר ובהירות, ירוק - נעורים ושגשוג.
המסורת של שימוש בצבעים אדום, לבן וירוק נקבעה באימפריה האחמנית (330 לפנה"ס - 558).
התקן האחמני מוזכר על ידי קסנופון אבנבסיס ובקירופדיה כ"נשר זהב מורם על חנית ארוכה".
תמונות על תקנים אחמנים ששרדו על ציורי הקיר של ארמון אפדנה בפרספוליס.
במהלך חפירות בבירת האחמנים, גילו ארכאולוגים תקן המתאר נשר זהב עם כנפיים פרושות, כשהוא מחזיק מעין כתר זהב אחד בכל כפה.
בהיקף התקן היה גבול של משולשים אדום-לבן-ירוק.
על פי פסיפס אלכסנדר, ההתקן האחמני היה אדום.
התקן המצוי באפדנה מוצג במוזיאון ההיסטורי והארכאולוגי האיראני.
תפקידו הסמלי של זהב כמתכת סולארית, בעוד כסף קשור לירח, נראה בבירור בתרבות האיראנית העתיקה.
הסמליות של מתכות נקשרה לחלוקת החברה בין כל העמים האיראניים לשלוש אחוזות - לוחמים, כמרים ואנשי קהילה חופשיים - חקלאים ומגדלים.
על פי תוכנית זו, המעמד המלכותי, או הצבאי (מכיוון שהמלך הוא בהכרח לוחם ומגיע מהמעמד הצבאי) התאים לזהב ולאדום, ולכומר - כסף ולבן.
צבע מעמד חברי הקהילה החופשית היה בתחילה לכחול, ואחר כך לירוק.
בדגלי תצורות המדינה המודרניות של העמים האיראניים, הצבעי האיראניים מתפרשים בדרכים שונות ומשמעויות סמליות שונות.
דגלים המשתמשים בצבעים הפאן-איראניים באופן חלקי
צבע שניוני הוא צבע שנוצר על ידי ערבוב של שני צבעי יסוד בחלל צבע נתון.
ערבוב זה יכול להיות חיבורי או חיסורי, כמפורט למטה.
בייצוג המקובל לצבעים במחשב, הצבעים השניוניים הם ציאן, מג'נטה וצהוב.
צבעים חיבוריים או ערבוב צבעים חיבורי הוא שיטה של לייצוג המראה של צבעים המורכבים על ידי אורות רכיבים אקראיים, על ידי סכימת הייצוגים המספריים של הצבעים המרכיבים אותו.
ניסוחים מודרניים של חוקי גרסמן מתארים את החיבוריות בתפיסת הצבע של שילובי אור כמשוואות אלגבריות.
מודלי צבע חיבוריים מיושמים בעיצוב ובדיקה של צגים אלקטרוניים המשמשים להצגת תמונות ריאליסטיות המכילות קבוצות צבע מגוונות באמצעות גופי תאורה הפולטים אור בצבע השייך לקבוצה מוגבלת של צבעי יסוד.
בדיקה עם זכוכית מגדלת מספיק חזקה תגלה שכל פיקסל בחלק מהצגים מורכב מאורות בצבעי אדום, ירוק וכחול המופיעים כמגוון של צבעים בודדים כאשר צופים בו מתוך מרחק רגיל.
חיבוריות הצבע, לבדה, לא מנבאת את התפיסה של תערובות של דיו צבעוני מודפס, שכבות צבע בתצלומים צבעוניים על סרט או תערובות פיגמנטים.
לשם חיזוי תפיסת הגוון של שילובי צבע אלו משתמשים בחיסוריות הצבע.
טווח הצבעים המלא מוגדר במודלי צבע חיבוריים על ידי כל השילובים האפשריים של כל עוצמת הבהירות האפשרית של כל צבע יסוד באותה מערכת.
עבור העין האנושית, צבעי יסוד טובים הם אדום, כחול וירוק.
שילוב של הצבעים הללו יכול להפיק מגוון רחב של צבעים אחרים:
ירוק + אדום = צהוב
בשל כך, צבעי היסוד והצבעיים המשניים המתקבלים בייצוג של מחשב הם:
שילוב בין צבעי יסוד של מחשב הופך את הצבע המתקבל לבהיר יותר.
כששלושת צבעי היסוד במחשב מחוברים יחדיו, הצבע המתקבל הוא לבן.
הצבעים המשניים המתקבלים מחיבור של שלושת צבעי היסוד בייצוג מחשב יכולים להיות צבעי יסוד טובים לפיגמנטים.
כשם שמחיבור צבעי היסוד מתקבלים צבעים משניים בהירים יותר, כך גם מחיסור צבעים משניים מתקבלים צבעים כהים יותר.
צבעים חיסוריים או ערבוב צבע חיסורי היא שיטה לייצוג צבע כאור העובר דרך שכבות הבולעות אורכי גל מסוימים.
שיטה זו מהווה את העיקרון המהותי של אופן השימוש בצבעים ובדיו בהדפסה צבעונית ובצילום שבו תפיסת הצבע מתעוררת לאחר שאור לבן עובר דרך "שכבות" מיקרוסקופיות של מדיה מחזירה חלקית המאפשרת לכמה אורכי גל של אור להגיע לעין ולא אחרים.
פיגמנטים, כמו דיו למשל, מציגים צבע בכך שהם למעשה סופגים אורכי גל, בולעים את רובם ומחזירים רק חלק מהם.
כשמספר פיגמנטים מתאחדים, הם מציגים את השילוב בין הצבעים, ומשקפים פחות מהם.
כך, משילוב פיגמנטים שונים מתקבל צבע כהה יותר.
ערבוב של כמויות שוות של הצבעים צהוב, ציאן ומג'נטה יוצר את הצבעים השניוניים אדום, כחול וירוק (צבעי RGB), בצורה הבאה:
צהוב + מג'נטה = אדום
מג'נטה + ציאן = כחול
ציאן + צהוב = ירוק
בשל כך, צבעי היסוד והצבעים המשניים (המשניים כתובים בטקסט מודגש) המתקבלים בהדפסה הם:
בתיאוריה, ערבוב של שלושת צבעי היסוד המדויקים בכמויות שוות ייצור את הצבע השחור, אבל זה לא אפשרי במציאות.
בשל כך, פיגמנט רביעי וכהה (בדרך כלל שחור) מתווסף להדפסה במטרה להפיק צבעים כהים בצורה יותר יעילה.
צבע משני נוצר כתוצאה מערבוב של צבע יסוד.
שיטת ייצוג הצבעים בדפוס נמצאת בשימוש נפוץ בדפוס ביתי ותעשייתי כיום.
עם זאת, לפני שהיא הפכה נפוצה, צבעי היסוד שהיו בשימוש היו: אדום, צהוב וכחול.
אלה נקראו גם על פי ראשי התיבות שלהם באנגלית: RY.
כשהיו משלבים פיגמנטים מהצבעים הללו בכמויות שוות, היה ניתן להדפיס גם כתום, ירוק וסגול:
אדום + צהוב = כתום
אדום + כחול = סגול
כחול + צהוב = ירוק
כלומר, צבעי ה-RYB הראשוניים והמשניים (עם צבעים משניים בהדגשה) הם:
צבעוני שקוף (שם מדעי: Archon apollinus) הוא מין של פרפר מתת-משפחת הצבעוניים (Parnassiinae).
המין מצוי במרכז ומזרח אירופה ועד למערב אסיה, בין היתר ביוון, טורקיה, עיראק, סוריה, ישראל ולבנון.
כמו פרפרים אחרים במשפחה, כולל המין ארבעה או חמישה תת-מינים.
מין דומה מבחינה מורפולוגית, Archon apollinaris הופרד לאחרונה ונמצא סימפטרי ומבודד מבחינה רבייה.
גודלו בינוני ומוטת כנפיו מגיעה עד 55 מילימטרים.
כנפי הפרפר הקדמיות בעלות מראה שקוף מעט בשל מיעוט הקשקשים שעליהן - תכונה הבולטת יותר בקרב זכרים ופרטים מבוגרים.
תכונה זו היא ייחודית למין בקרב פרפרי ישראל דבר המקל על זיהויו.
על כנפיו האחוריות כתמים בצבעי כחול ואדום.
לזחלים צבע שחור עם נקודות אדומות - מראה המקל על זיהויים.
הגולם בצבע חום וגודלו כ-20 מילמטרים.
זחלי הפרפר ניזונים מצמחי הספלול, בעיקר ספלול קטן אך גם סלול השדה, ספלול הגליל וספלול ססגוני.
צמחי הספלול מופיעים לאחר הגשמים הראשונים.
את הביצים שגודלם כ-0.8 מילימטרים וצבען ירקרק-צהוב מטילות הנקבות על גבי העלים או גבעולי הצמח כביצים בודדות או בקבוצות קטנות.
בשלב הראשון תופרים לעצמם הזחלים מחסה מעלים מקופלים ועם התפתחותם הם נוטשים אותו.
בוגרים ניתן לראות בישראל בין נובמבר לאפריל ובחרמון עד תחילת הקיץ.
הבוגרים בוקעים מהגלמים כעשרה חודשים לאחר ההתגלמות בקרקע ולעיתים אף יותר.
הפרפרים נוטים לנוח בכנפיים פרושות על הקרקע על מנת להתחמם.
לפרפרים הזכרים נטייה טריטוריאלית לגרש פרפרים אחרים משטחם, ובכלל זאת גם פרפרים אחרים.
צבעבלוקס היא תוכנית טלוויזיה מבית היוצר של ה-BBC, ששודרה לראשונה בשנת 2022. זוהי הסדרה השלישית מבית היוצר של הסדרות "אלפאבלוקס" ו"נאמברבלוקס".
הסדרה הייתה הפופולרית ביותר לאחר הסדרה "הגן הקסום - לילה זונק".
בישראל משודרת הסדרה בדיבוב לעברית החל מ-13 במרץ 2023. בתחילה היא שודרה בערוץ הופ!, ולאחר מכן עברה לערוץ לולי.
החל מ-1 בספטמבר 2025 צפויה שהסדרה תשדר בערוץ A+, עם דיבוב מחדש ועם תחת השם "קולורבלוקס".
בגרסת דיבוב זו "ארגמן" הפך ל"סגול" ו"סגול לילך" הפך ל"ארגמן".
הסדרה מציגה דמויות צבעוניות שחיות בממלכת צבעים, המכונה "קולורלנד" (בעברית: ארץ הצבעים).
כל פרק מתמקד בצבע אחר, מלמד על תכונותיו, כיצד הוא מתערבב עם צבעים אחרים וכיצד ניתן להשתמש בו בחיי היומיום.
הסדרה עושה שימוש בשירים לצורך העברת המסרים.
אדום – משולש אדום, נרגש ועצוב, בפרק הראשון, משתמשת רק בצבע האדום.
כחול – ריבוע כחול, רגוע ויפה, בפרק השני, משתמש רק בצבע הכחול.
צהוב – עיגול צהוב, מצחיק ושמח, בפרק השלישי, משתמש רק בצבע הצהוב.
ירוק – ריבוע ועל ראשה חצי עיגול ירוק, טבעי וחמודה, בפרק השישי, משתמשת רק בצבע הירוק.
כתום – טיפה כתומה, נמרץ וכועס, בפרק העשרי, משתמשת רק בצבע הכתום.
סגול – טרפז סגול, גיבור ומלכותי, בפרק 12, משתמש רק בצבע הסגול.
אינדיגו – ריבוע אינדיגו, אחד מחידת הקשת,
ארגמן / סגול לילך – טרפז ארגמן, אחד מחידת הקשת,
שחור – עיגול שחור, מופיע בפרק 18,
לבן – עיגול לבן, מופיע בפרק 18,
אפור – עיגול אפור, מופיע בפרק 25,
אפור כהה– עיגול אפור כהה, מופיע בפרק 25,
אפור בהיר – עיגול אפור בהיר, מופיע בפרק 25,
ציאן – ריבוע ציאן, אחד מצוות ההדפסות,
מג'נטה – משולש מג'נטה, אחד מצוות ההדפסות,
ורוד – משולש ורוד עם כובע על ראשו, כיפי ונעים, בפרק 21, משתמש רק בצבע הוורוד.
חום – טיפה חומה עם כובע על ראשו, חוקר במדבר, בפרק 22, משתמש רק בצבע החום.
שם הדמותמדבב/ת בעבריתאדוםסיון תםכחולתמיר גינזבורגצהוביולי סקרירוקסגול לילךיעל יקלכתוםאינדיגונעמה שטריתארגמןדן קיזלרורודערן מור
שם הדמותמדבב/ת בעבריתאדוםמשי קלינשטייןכחולגילן שחףצהובגיא זיידמןירוקמייה קדושכתוםעינת אזולאיסגולדן קיזלר
הסדרה יצא משחק חינוכי בשם "Colourblocks World".
בפיזיקה סטטיסטית מושג הצבר (ensemble) מתייחס לאוסף המערכות המוגדרות על ידי אותה בעיה פיזיקלית ואותם גדלים מקרוסקופיים (טמפרטורה, לחץ, פוטנציאל כימי וכדומה), אבל נבדלות זו מזו במצב המיקרוסקופי של כל החלקיקים.
אחד הרעיונות בפיזיקה הסטטיסטית הוא לבנות תורה הנובעת מחוקי הפיזיקה התקפים לכל מספר של חלקיקים, אבל מבלי לחקור את ההתנהגות של מערכת בודדת, אלא של עותקים מחשבתיים רבים של אותה מערכת בודדת.
אוסף של עותקים כאלו נקרא "צבר" והפיזיקה הסטטיסטית עוסקת בתכונות של צברים, או במילים אחרות, בהתנהגות הממוצעת של המערכת.
הפיזיקה הסטטיסטית מצליחה להגדיר את המושגים המוכרים מתרמודינמיקה, כמו טמפרטורה, אנטרופיה, וקיבול חום, כתכונות של הצברים הללו.
צבר הוא אוסף של מערכות, שכל אחת יכולה להיות במצב שונה, אך יש להן תכונות משותפות הקובעות את סוג הצבר.
הצבר המיקרוקנוני הוא צבר שעבורו כל המערכות הן בעלות אותה אנרגיה, אותו נפח ואותו מספר חלקיקים.
הצבר הקנוני הוא צבר שבו לכל המערכות אותו נפח ואותו מספר חלקיקים אך הן יכולות להחליף אנרגיה עם אמבט חום בעל טמפרטורה קבועה.
הצבר הגרנד-קנוני הוא צבר שבו המערכות יכולות להחליף לא רק אנרגיה אלא גם חלקיקים עם אמבט החום, אך נפחן קבוע.
אלו שלושת הצברים הנחשבים לבסיסיים ביותר, אם כי ניתן להגדיר צברים רבים אחרים.
קל להבין שבזמן שהתיאור המיקרוסקופי מוביל לתיאור מקרוסקופי יחיד, כל תיאור מקרוסקופי נובע מהרבה תיאורים מיקרוסקופיים שונים: אפשר לסדר את החלקיקים בצורות שונות כך שתהיה להם אותה צפיפות, טמפרטורה ומהירות ממוצעת.
הצבר על כן, הוא אותו האוסף של כל התיאורים המיקרוסקופיים הגוררים את אותו התיאור המקרוסקופי.
במכניקת הקוונטים צברים מיוצגים על ידי מטריצת צפיפות שבעזרתה ניתן לחשב את הממוצעים של כל מדידה פיזיקלית.
גם כאן, התיאור המקרוסקופי אינו נותן מידע מלא על המצב המיקרוסקופי.
בצבר זה, הנחשב לבסיסי ביותר, לכל המערכות יש בדיוק אותה אנרגיה.
הגבלה זו איננה מחייבת בהכרח שכל המערכות נמצאות באותו מצב, שכן יכולים להיות מצבים שונים בעלי אותה אנרגיה (תופעה זו נקראת "ניוון").
את מספר המצבים שהמערכת יכולה להיות בהם בעלי אנרגיה נהוג לסמן ב .
לפונקציה זו קוראים "פונקציית הניוון".
האנטרופיה , מוגדרת בתור (כאשר הוא קבוע בולצמן).
מתוך האנטרופיה ניתן להגדיר את שאר הגדלים התרמודינמיים.
כך לדוגמה, טמפרטורה מיקרו-קנונית, , מוגדרת על ידי , וקיבול חום מיקרו-קנוני, , מוגדר כ- .
הצבר הקנוני מתאר אוסף של מערכות שסכום האנרגיה המשותף להן הוא קבוע, אך המערכות יכולות להחליף אנרגיה ביניהן, כך שהאנרגיה של כל אחת מהמערכות יכולה להשתנות.
דרך אחרת לתאר את הצבר הקנוני היא להביט על מערכת אחת שיכולה לחלוק אנרגיה עם אמבט חום (שהוא למעשה כל שאר המערכות).
סך האנרגיה של המערכת והאמבט קבוע אך האנרגיה של המערכת יכולה להשתנות.
באמבט הקנוני ניתן להראות שההסתברות שלמערכת תהיה אנרגיה , נתונה על ידי
כאשר הקבוע נקבע מתוך שימור האנרגיה הכולל, וניתן להראות שהוא שווה ל: כאשר היא הטמפרטורה של אמבט החום.
התפלגות זאת נקראת "ההתפלגות הקנונית" או "התפלגות בולצמן".
ברוב המערכות הפיזיקליות , כלומר מספר המצבים בעלי אנרגיה , היא פונקציה עולה של , ולעומת זאת היא פונקציה יורדת של , ולכן ערכה של ההתפלגות הקנונית הוא 0 באנרגיה 0, לאחר מכן היא עולה, אבל דועכת שוב ל-0 באנרגיות גבוהות.
מכאן שיש לה מקסימום לאורך הדרך, וניתן להראות שהמקסימום של ההתפלגות הקאנונית מתקבל באנרגיה שעבורה:
הצבר הקנוני הוא צבר המתאר היטב מערכות רבות במציאות, שכן בפיזיקה חלק גדול מהמערכות נמצאות בשיווי משקל עם אמבט חום כלשהו, או שניתן לתאר את המצב שלהן בקירוב טוב להתפלגות קנונית.
יתר על כן, מבחינה חישובית, ההתפלגות הקנונית שימושית הרבה יותר מההתפלגות המיקרו-קנונית.
בצבר הגרנד-קנוני המערכת יכולה להחליף לא רק אנרגיה אלא גם חלקיקים עם אמבט החום.
במקרה כזה ההסתברות שלמערכת תהיה אנרגיה E ומספר חלקיקים N מקיימת
אחד הרעיונות החשובים בפיזיקה סטטיסטית הוא שעבור מערכות בעלות מספר גדול של חלקיקים, הצברים השונים שקולים זה לזה.
מכאן שעבור מערכות גדולות ניתן לדוגמה לבצע חישובים בצבר הגרנד קנוני, ותוצאות החישובים תהיינה תקפות גם אם המערכת לא יכולה להחליף חלקיקים עם האמבט.
את השקילות של הצבר הקנוני והגרנד-קנוני ניתן להסביר בכך שההתפלגות הקנונית נראית בקרוב טוב כגאוסיאן כאשר היחס בין מיקום המרכז שלו לבין הרוחב שלו פרופורציונלי לאחד חלקי שורש ממספר החלקיקים, לפי שגיאת התקן.
לכן, כאשר מספר החלקיקים במערכת גדול מאוד הרוחב של ההתפלגות נהיה זניח, וההתפלגות הופכת למעשה לפונקציית דלתא, שהיא בדיוק ההגדרה של מערכת מיקרוקנונית.
צבעים בפוליטיקה משמשים לייצוג מעמד פוליטי או אידאולוגיה פוליטית.
להלן תוארו בעיקר כפי משמעותם במערב.
אדום (█) מזוהה עם סוציאליזם וקומוניזם.
הבולשביקים השתמשו בצבע זה לזכר הופעתו במהפכה הצרפתית וכן כדי להיות מנוגדים ל"לבנים".
בישראל, אדום מזוהה עם "הפועל" ותנועת הפועלים.
בצרפת, "רפובליקני אדום" נחשב לרדיקלי יותר מ"רפובליקני כחול".
אימוץ צבע זה על ידי עיתונאים אמריקנים למפלגה הרפובליקנית בארצות הברית הוא חריג.
ירוק (█) מזוהה עם שתי קבוצות:
קבוצות / מפלגות למען איכות הסביבה (מה שמכונה "מפלגות ירוקות"), בגלל הקשר בין ירוק לטבע.
קבוצות / מפלגות אסלאמיות, בגלל הסמליות של ירוק עבור האסלאם.
כחול (█) מזוהה עם השמרנות דבר הנובע מהשימוש בו על ידי המפלגה השמרנית.
הצבע כחול מזוהה גם עם מעמד האצולה, מכאן הביטוי "דם כחול" שכוון אל מעמד האצולה בבריטניה.
ברוב המאה ה-19, "כחולים" הן בצרפת והן באיטליה היו שמרנים מתונים בניגוד למונרכים האבסולוטיים שהיו "לבנים".
חריגה נוספת היא זיהוי הצבע הכחול עם המפלגה הדמוקרטית האמריקנית, ועם המפלגה הסוציאליסטית הארגנטינאית החזית של כולם.
בישראל, "כחול ולבן", או ליתר דיוק, תכלת כהה ולבן (כצבעי דגל ישראל) הם הצבעים הלאומיים ועל כן הם יכולים לשמש את כל המפלגות המזוהות כציוניות ובייחוד מפלגות ימין
שחור (█) מזוהה בעיקרו עם אנארכיזם.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, באירופה, הצבע השחור ייצג את הכנסייה.
לאחרונה, נוטים לקשר את השחור לפאשיזם, הסבר לכך הוא שהפאשיסטים האיטלקים לבשו את ה"חולצות השחורות" הידועות.
הצבע השחור מזוהה גם עם תנועת הגאווה השחורה, בעיקר בארצות הברית.
חום (█) מזוהה עם פאשיזם בגלל צבע חולצות האס אה הנאצי.
לבן (█) מזוהה עם פציפיזם (כמו בדגל הכניעה) ועם פוליטיקאים עצמאיים.
בברית המועצות הלבן היה הדגל של המעמד האריסטוקרטי של מקורבי הצאר, בעלי הקרקעות והקולאקים.
בהקשר זה הצבא האדום נלחם כנגד "הצבא הלבן".
מבחנה היסטורית, לבן מקושר למונרכיה אבסולוטית.
לבן מזוהה גם עם תנועות גאווה לבנה ועליונות לבנה.
צהוב (█) מקושר לליברליזם החל מהשימוש של המפלגה הליברלית הבריטית בצבע זה.
צהוב מזוהה גם עם ההינדואיזם ועם היהדות ונמצא בשימוש על ידי המפלגות הלאומניות ההינדית בהודו ותנועות כהניסטיות בישראל ובעולם.
בארץ צהוב נמצא בשימוש תנועות יהודיות-משיחיות כמו חב"ד וכ"ך.
כתום (█) מקושר בישראל מאז מאי 2005 עם מתנגדי תוכנית ההתנתקות.
כתום מזוהה גם עם תומכי יושצ'נקו באוקראינה.
לפני כן היה מזוהה בקרב הציבור הערבי עם מפלגת בל"ד.
במשך שנות קיומה של מפלגת עם אחד (1997-2004) בישראל, המפלגה יצגה את עצמה בכתום.
אך, קישור זה לא התבסס בקרב הציבור הרחב בשום שלב.
ורוד (█) וסגול (█) מקושרים עם הקהילה ההומו-לסבית ומאבקיה הפוליטיים.
האו"ם משתמש בתכלת (█) לדגלו.
צבע זה נבחר כדי לייצג את השלום מפני שדגל כזה לא יוכל להראות מול שמים בהירים.
הצבע והדוגמה (כמו גם האורך והמרקם) של פרוות החתול המועברים בתורשה תלויים במספר רב של גנים.
בהיות חתול הבית מעין "גרסה" מבויתת של חתול בר, קיימת מחלוקת בין המדענים לגבי מוצאו המדויק.
משום שדוגמת הפרווה הנפוצה אצל המינים השונים של חתולי הבר היא ה"טאבי מקרל" (Mackerel Tabby), נהוג לזהותה כדוגמת הפרווה המקורית של החתול.
כלומר, האדם פגש לראשונה את החתול המנומר, ה"טאבי" או ליתר דיוק את הטאבי החום.
ככל הנראה, דוגמת פרוות הטאבי נועדה כדי לסייע לחתול להסוות עצמו מפני טרפו.
בשל ביותו, קטן הצורך בצבעי ההסוואה, מה שאפשר הופעת צבעים נוספים.
רוב הצבעים שנוספו, נוצרו על ידי מוטציות טבעיות.
את צבעי החתולים ניתן לחלק בחלוקה גסה לשתי קבוצות עיקריות, דומיננטים (משום שהם ביטוי לגן דומיננטי) וצבעים מדוללים (dilute, ביטוי לגן הדילול הרצסיבי).
לכל צבע יש ביטוי מדולל כפי שניתן לראות בטבלה הבאה:
דומיננטי דילולשחור כחולאדום קרםשוקולד לילךקינמון חום צהבהב (Fawn)
יוצא דופן הוא הצבע הלבן.
לחתול הלבן גן מחקה (mimic gene) שמשמעותו היא שהחתול אינו לבן גנטית אלא יכול להיות כחול, שחור, קליקו וכן הלאה, אך פרוות החתול לבנה כיוון שחסר אותו פיגמנט שיוצר את הצבע.
הצבע הלבן מכסה על צבע אחר ומחביא אותו מן העין.
את צבעו הגנטי ניתן לנחש באמצעות תעודת היוחסין, במקרה של חתול גזעי, וכן לפי צבעי גוריו.
חתולים אלה אינם "לבקנים אמיתיים", צבע עיניהם יהיה נחושת-זהוב, כחול או שניהם - עין כחולה ועין זהובה (תופעה זו מכונה בשפה המקצועית זגדנות (odd-eyes)).
לבקנים אמיתיים הם נדירים מאוד.
חלק מהחתולים הלבנים בעלי העיניים הכחולות חירשים.
גם חלק ניכר מהחתולים הלבנים בעלי צבע עיניים שונה, חירשים באוזן אחת.
בקרב החתולים הגזעיים נופתה תופעת החירשות באמצעות הרבעות מבוקרות, אך היא עדיין קיימת בקרב החתולים הלבנים.
השילוב אדום-שחור יוצר את הדוגמה המכונה טורטי או טורטישל (tortoiseshell) צבע זה קיבל את שמו בגלל הדמיון לשריון צבים.
היות שגן הצבע האדום נישא על כרומוזום X, חתולים בצבע הטורטי יהיו לרוב נקבות.
צבע זה נדיר בקרב הזכרים ואלו יהיו, לרוב, עקרים.
דילול של הטורטי הוא כחול קרם.
ישנם גם שוקולד טורטי, לילך טורטי, קינמון טורטי וטורטי חום צהבהב.
זאת עקב הימצאות הגנים על כרומוזום X, ותופעת השתקת כרומוזום X אשר מתרחשת בנקבות ומאפשרת ביטוי של שני גנים שונים באזורים שונים של פרוות החתולה.
דוגמת הטאבי נפוצה מאוד בחתולים ונהוג לזהותה כדוגמת הצבע המקורית של החתול.
הטאבי יכולה להשתלב עם צבעים אחרים וליצור דוגמאות פרווה מרהיבות, כך יכול להיות חתול בצבע טאבי כחול, טאבי כסוף וכן הלאה.
חתול טאבי הוא חתול בגוון בסיסי של חום צהבהב המכוסה בפסים שחורים וסימן ברור בצורת "M" על המצח.
הגן ה"אגוטי" (agouti) הוא הגן הקובע את דוגמת הטאבי ואת צורתה.
האגוטי גורם לבסיס השערה להיות צהוב כאשר בקצה השערה יהיה צבע אחר.
גן זה עבר מוטאציות במהלך השנים ועקב כך נוצרו דוגמאות טאבי שונות.
הגן האגוטי יוצר טבעות צבע על כל שיערה.
גודל, צורת ורוחב הטבעת על כל שיערה קובעת את הדוגמה על פרוות החתול.
גן זה יוצר דוגמאות פרווה מרהיבות למעט דוגמאות הטאבי.
בשילוב עם גן נוסף, האחראי לצבע לבן-כסוף בתחתית השיערה, תיווצר דוגמה מרהיבה ומיוחדת המכונה הצ'ינצ'ילה אותה ניתן לראות בפרסיים ובגזעים אחרים.
במקרה זה, מרבית השערה לבנה ורק שמינית השערה שבקצה שחורה.
הטאבי בשילוב עם הטורטי יוצר חתול בעל דוגמת הטאבי עם טלאים אדומים או קרמים, בהתאמה.
בשפה המקצועית צבע זה מכונה Patched Tabby או Torbie.
חתולים אלה יהיו לרוב נקבות כיוון שחתולות אלה הן טורטי בשילוב עם דוגמת הטאבי.
לדוגמת הטאבי 4 וריאציות שונות:
מקרל טאבי (Mackerel Tabby) - פסים דקים לאורך הגוף.
מקור שמו בדמיון לדג המקרל.
טאבי קלאסי נקרא גם טאבי מוכתם (Classic/Blotched Tabby) - פסים עבים יותר בצורת מערבולות.
טאבי מנוקד (Spotted Tabby) - פסי טאבי קטועים יוצרים דוגמה של נקודות.
טיקד טאבי (Ticked Tabby) - מתבטאת בצורה שונה משאר דוגמאות הטאבי היא נפוצה ביותר בגזעי האביסיני והסומלי.
הגוון הבסיסי בהיר יותר כאשר הדוגמה המפוספסת היא מינימלית ובולטת ביותר על הפנים, רגליים והזנב כמו כן ישנו פס בולט לאורך הגב.
בדומה למרבית החיות המבויתות גם לחתול גן הגורם לכיתום לבן, הפיגמנט יהיה חסר בחלק מהפרווה ולא בכולה.
זוהי דוגמה מיוחדת מאוד: אין שני פרטים זהים לחלוטין למעט תאומים זהים.
כל צבע ודוגמה יכולים להשתלב ביחד עם הכיתום הלבן (טאבי, כסוף, דוגמת חודים) לכל חתול יהיה פיזור צבע שונה.
הטורטי בשילוב הכיתום הלבן מכונה בשם קליקו (Calico) ותראה כחתולה לבנה עם טלאים גדולים של שחור ואדום.
גם שאר גוני הטורטי יכולים להשתלב עם הלבן ויכונו שוקולד קליקו, דילוט קליקו וכדומה.
חובבי החתולים מסווגים את הכיתום הלבן הנגרם על ידי אותו הגן לארבע דוגמאות פרווה שונות בהתאם לכמות הלבן:
מיטד (Mitted) - הרמה הנמוכה ביותר של הלבן, כפות הרגליים תהיינה לבנות.
נפוץ מאוד בגזע הבירמן והרגדול.
ביקולור (Bicolor) - חתול ששליש מגופו לבן.
לרוב יהיה בעל V הפוך לבן על פניו ובעל בטן לבנה.
הרלקין (Harlequin) - רמת הלבן תהיה בין הביקולור לואן.
הלבן יהיה גבוה יותר על הגוף.
ואן (Van) - חתול לבן כמעט לחלוטין למעט מסיכה וזנב צבעוני, אך עקב אקראיותו של הכיתום הלבן, אין זה הכרחי.
בארגונים מסוימים מקובלים גם שניים-שלושה כתמי צבע על הגוף.
בחתולים קיים גן מעכב (Inhibitor) הגורם לכל הצבעים המכונים כסופים.
ביטוי הגן הוא בבסיס שערה לבן.
הוא יוצר את צבעי העשן, הצ'ינצ'ילה, שיידד, של (Shell) והטאבי הכסוף.
צבעים כמו הטאבי הכסוף והצ'ינצ'ילה נוצרים משילוב של הגן המעכב עם הגן האגוטי.
דוגמאות הפרווה השונות שיוצר הגן המעכב (כפי שניתן לראות באיור)
של (Shell) - החתול נראה לבן כמעט לחלוטין כאשר רק שמינית מהשער בקצה צבועה.
חתולים אלה ידועים בשם צ'ינצ'ילה.
שיידד (Shaded) - חתולים לבנים ששליש מקצה השערה בצבע.
מכונים סילבר שיידד או בשם אחר, אם צבע הקצה שונה.
למשל, אדום שיידד במקרה של אדום.
עשן - חתולים בעלי פרווה תחתית לבנה כשמרבית השערה בעלת צבע, נראים מרחוק כבעלי צבע חלק אך מקרוב, לאחר הפרדת השיער רואים פרווה לבנה.
העשן יכול לבוא בכל הצבעים: שחור, אדום, קרם, טורטי וכן הלאה.
טאבי כסוף - חתול בעל דוגמת הטאבי כשמקום הפרווה התחתית הצהבהבה תהיה תחתית הפרווה לבנה.
דוגמת החודים בחתולים היא מוטציה נוספת של לבקנות.
החתול יהיה בעל עיניים כחולות (חסר פיגמנט).
ופרוותו בהירה לבנה-חומה (תלוי בצבע החודים) והפיגמנט יופיע במלואו בחודי החתול: פניו, אזניו, רגליו וזנבו.
הגורים נולדים לבנים ומתכהים עם התבגרותם, ככל שטמפרטורת הגוף יורדת.
בסביבה קרה יתכהה החתול מהר יותר.
לחתולים בצבעי החודים קריירת תערוכות קצרה יותר מלחתולים אחרים, כיוון שצבעם "מתקלקל".
דוגמת החודים יכולה להשתלב עם כל שאר הצבעים, למשל, השחור יקרא סיל פוינט, כחול חודים יקרא בלו פוינט, וכן הלאה.
בשילוב עם הטאבי החתול יקרא לינקס פוינט.
ישנם שלושה מופעים של חודים.
חודי סיאמי - חודים בולטים מאוד.
הניגודיות ברורה בין החודים לשאר הגוף כי צבע הגוף בהיר בצבע בז'י-חום או אפור, בהתאם לצבע החודים.
אלה החודים שרואים בפרסיים (הימלאיה), סיאמי, רגדול, בירמן, בריטי, אקזוטי ועוד.
חודי טונקינז - ההבדל בין צבע הגוף לחודים ברור אך משתנה בהדרגה ופחות בולט מאשר בחודי הסיאמי.
חודי בורמזי - ההבדל בין הגוף לחודים קלוש.
צַבָּר הוא מושג שהחל כסלנג והפך לחלק מהשפה העברית התקנית, והוא משמש לתיאור כל יהודי יליד-ארץ ישראל.
כמילת סלנג היא בוטאה במלעיל, אך כמילה תקנית היא מבוטאת במלרע.
המילה נגזרה משמו העברי של צמח הקקטוס האמריקאי הנפוץ גם בישראל – צבר מצוי.
ההשוואה לצמח המדברי הקוצני, שפריו המתוק והרך מחופה קוצים, מרמזת שהישראלי הצבר אמנם עושה רושם מחוספס ו"קוצני" כלפי חוץ, אך הוא רך ומתוק מבפנים.
בנוסף, השוואה זו משמשת כמטאפורה לקליטתו של צמח הצבר במרחב הישראלי, שעלתה כה יפה, עד שהוא נעשה לאחד מסמלי המדינה בתקומת היישוב הציוני בארץ ישראל.
נכון לשנת 2016, כ-76% מיהודי ישראל הם צברים, וכ-45% הם צברי דור שני ואילך.
על פי הסוציולוג עוז אלמוג מקור הכינוי "צבר" בכינוי הגנאי "סאברעס" שהדביקו מהגרי העלייה השנייה והשלישית לנערי העלייה הראשונה, שהיו דור הילידים הארצישראליים הראשון של התנועה הציונית.
שינוי המשמעות (מעתק סמנטי), להדגשת המתיקות על פני החיספוס, נעשה על ידי העיתונאי אורי קיסרי אשר פרסם ב-20 באפריל 1931 מאמר בעיתון "דואר היום" בשם "אנחנו ...
עלי הצבר!" ובו טען נגד קיפוח ילידי הארץ כנגד המהגרים החדשים.
מקור נוסף יכול להיות העלון ההומוריסטי "צבר", שיצא בשנת 1931. המשורר והמתרגם חנניה רייכמן פרסם ב"דבר לילדים" את המדור "צברינו חמודים ועוקצנים", והכינוי זכה לכבוד ולהערכה בין השאר גם בזכות הצלחתו.
גם בקרב הפלסטינים הצבר מסמל היאחזות בקרקע ושורשיות.
על שם הצבר נקרא מחנה הפליטים סברה בלבנון.
בכינוי נעשה שימוש רב באופן פוליטי על ידי התנועה הציונית, כדי להלל את היהודי החדש שיצרה התנועה ולשלילת הגלות: בניגוד ל"יהודי הישן" אשר נולד בגולה, ובאופן סטריאוטיפי היה בורגני, ה"יהודי החדש" באופן סטריאוטיפי היה קיבוצניק או מושבניק.
ניתן למנות שלושה גורמים להטמעתו הייחודית של מיתוס ה"צבר" בחברה הישראלית של שנים אלו.
ראשית, בשם הציונות התגייסו מרב המוחות, היוצרים מהתחומים השונים, והקנו עומק רוחני לאידאולוגיה הציונית.
שנית, ההתבססות הכלכלית, הדמוגרפית והביטחונית המהירה של המפעל הציוני, שהגיעה לשיאה בהקמת המדינה, אוששה את האופטימיזם המהפכני וחיזקה את אמונתו של הנוער בחזון הציוני.
לבסוף, אחת המטרות העיקריות של מערכת החינוך הייתה הקניית ערכי המנהיגות הציונית.
עם זאת, סממני ה"צבר", לפי אבן זוהר נוצרו על ידי שילוב בין ישן לחדש, תרגום המציאות החדשה אל מול מודל תרבותי ישן, מוכר ומסורתי שהתגבש ברוסיה במאה התשע עשרה, ובעזרתו התאפשר להפיץ ולהבין את המודל החדש.
דוגמה לשימוש ב"צבר" ניתן למצוא בחיבור "אמנות ארצנו" (1942) מאת חיים גמזו.
גמזו השתמש בניגוד בין פנים וחוץ בפרי, כדי לתאר גם את היחס בין ההווה לעתיד הציוני: "דורנו, ארצנו, דורשים כתמים, שיהיו כפי הצבר – קוצים מבחוץ ועסיסיות מבפנים – מכאיבים ומרעננים כאחד, מכילים בקרבם את דווי ההווה ואת נבטי העתיד המזהיר."
יוקרת הצבר, המוסכמה בדבר חזותו הטיפוסית והשימוש בכינוי "צבר" הגיעו לשיאם במלחמת העצמאות ובעיקר לאחר סיומה.
הציבור הישראלי, בייחוד הדור המבוגר, נטה לייחס את הישגי המלחמה לבני הארץ ה"צברים" ולהמעיט בחלקם של העולים החדשים ושל קבוצות אחרות.
גם התיאורים בדבר הישגי מבצע קדש ב-1956 הדגישו את דמותו של ה"צבר".
העלייה הגדולה של יהודי המזרח ויהדות ספרד בשנות ה-1950, חדירת תרבות המערב (בעיקר תרבות הפופ האמריקאית) והשינויים החברתיים והפוליטיים שנוצרו בעקבות מלחמת ששת הימים ומאוחר יותר גם עקב מלחמת יום הכיפורים, הביאו החל משנות ה-1970 לירידה בשימוש במושג ואף לפקפוק, במקרים קיצוניים, באותו מיתוס ההרואי שנוצר סביב ה"צבר".
מייצגי הגל החדש כונו בשם "דור המדינה", שהגיעו לבגרותם בשנות ה-1950 שאיחרו לקחת חלק במאבק המרשים על עצמאותה ועל שחרורה של ישראל.
עם הזמן החלה החברה הישראלית לאבד את הסולידריות השבטית, ונעשתה ביקורתית, מסוכסכת ואגוצנטרית יותר.
תהליכים אלו מתרחשים בהשפעת תהליכים מקומיים (מלחמת יום הכיפורים, הגירה, מתחים פוליטיים ובין מוצאות אתניים יהודים, ליברליזציה של השוק הכלכלי) וגלובליים (אינדיבידואליזם, צרכנות וכלכלת-שוק), אשר ערערו את מודל ה"צבר" והחליפוהו במודל גלובלי יותר, פוסט צברי, שבמרכזו עומדת דמות ה"יאפי".
ניתן לומר כי דמות ה"צברי" שונה מאוד מהדמות ה"פוסט צברית".
הצבר החדש פחות צברי ויותר גלובלי, פחות אשכנזי, פחות חילוני ויותר רב-תרבותי (אך עדיין נוטה ומעדיף רב-תרבותיות פנים-יהודית, על פני פלורליזם גלותי גרידא).
יש בו מיזוג של מגדרים, מוצאות אתניים, מעמדות, אדיקות יהודית, ואף סגנונות חיים שונים בתקופה זו ניתנה לגיטימציה מסוימת לשוב אל סמלי הגלות, למשל שיבה לשמות משפחה גלותיים בשפות שאינן-העברית, והשימוש במילה "צבר" החלה להיות מוחלפת בעיתונות והתקשורת למילה הנייטרלית "ישראלי".
ה"פוסט צבר" תר אחר תארים חברתיים בתחומי המקצועות החופשיים או האמנות.
הפוסט "צבר" אינו עוד אנטי-אינטלקטואל ועל כן אינו בוחל בתארים אקדמאיים.
המסלול של שירות צבאי, פסיכומטרי ואוניברסיטה נהפך שגור בהלך מחשבתו.
בנוסף, התחרות הקשה על המשאבים החברתיים המאפיינת את החברה המודרנית של שנות ה-1990, שינתה באותה עת את הזיקה והכמיהה לחברותא כפי שהייתה בשנים שקדמו לה.
ניתן לומר כי ה"יאפיות" השילה מעליה את הסגפנות ה"צברית", בהתאם לתהליכי הגלובליזציה והמערביות שהתרחשו גם בשאר מדינות העולם המערבי.
דמות הצבר קיבלה ייצוג אומנותי וסמלי בדמותו המאוירת של "שרוליק" (הלובש מכנסיים קצרים, נועל סנדלים וחובש כובע טמבל), פרי עטו של המאייר דוש.
כמו כן התפרסמה דמות הילדים הטלוויזיונית, הבובה קישקשתא, שלבשה דמות של קקטוס מדבר.
בספרות, דמות הצבר התבטאה בספריהם של סופרי "דור תש"ח" (או "דור בארץ") ס.
יזהר ומשה שמיר, שספרו "הוא הלך בשדות" נתפש בציבור כמעין ביוגרפיה דורית של הצבר.
כמו כן זוהו עם הדמות יצירותיהם של המשורר חיים גורי והפזמונאי חיים חפר.
המחזות "הוא הלך בשדות" לפי ספרו של שמיר, "הם יגיעו מחר" מאת נתן שחם ו"בערבות הנגב" מאת יגאל מוסינזון ביססו את מיתוס הצבר בתיאטרון.
צורתה האנגלית של המילה, Sabra, שימשה יצרנים ישראלים שרצו למתג מוצר שלהם כמוצר ישראלי אופייני, הפונה לשוקי חוץ.
כך נוצרו המשקה החריף "ליקר סברה" ורכב ה"סברה ספורט" – הדגם הספורטיבי של המכונית "סוסיתא", ואף טנק הסברה, מתוצרת התעשייה הצבאית הישראלית.
"מארוול קומיקס" האמריקאית יצרה גיבורת-על בשם סברה (האלטר אגו של רות בת-שרף) בשנות ה-1980, ששמה מבוסס על הצבר הישראלי.
בספטמבר 2022 פורסם שהשחקנית הישראלית שירה האס תגלם את דמות זו בסרט "קפטן אמריקה: סדר עולמי חדש" (חלק מהיקום הקולונועי של מארוול) שעתיד לצאת לאקרנים ב-14 בפברואר 2025.
צבעים לאומיים הם חלק מהסמלים הלאומיים של מדינה או ישות מדינית.
מדינות רבות אימצו לעצמן צבעים באופן רשמי והצבעים הללו מופיעים בהגדרות החוק.
מדינות אחרות אימצו צבעים לאומיים דה פקטו על ידי שימוש רב בצבעים אלו.
השימוש בצבעים לאומיים נרחב, מדגל המדינה וסמלי המדינה האחרים ועד לתלבושות וסמלי הנבחרות, המשלחות והנציגות שלה.
לדוגמה, נבחרת הולנד משחקת פעמים רבות בצבע כתום.
גם התארגנויות על לאומיות מזוהות עם צבעים מסוימים: לדוגמה, צבעי דגל המרד הערבי הם אדום, שחור, לבן וירוק ולכן נבחרו צבעים אלו כצבעי הלאומיות הכלל-ערבית.
ארגון/צבעיםצבעיםצבעים משנייםירוק וזהבלבן, ירוק וזהבכחול, אדום וצהובכחול וזהבתכלתלבןצבעי הלאומיות הכלל-ערביתאדום, שחור, לבן וירוק צבעי הלאומיות הכלל-סלאביתאדום, כחול ולבןהצבעים הכלל-אפריקאייםשחור, אדום, זהב וירוק
צבעי קומסי הם משפחת צבעים המשמשים לצביעת חלבונים, במקור הצבעים פותחו לצביעת צמר וכונו בשם זה לציון הכיבוש הבריטי של העיר קומאסי שבגאנה (בשנת 1896).
הצבע הראשון שהתגלה והנפוץ ביותר הוא קומסי כחול R-250 (האות R מציינת reddish- אדמדם, 250 חוזק הצביעה).
סוגים נוספים של צבעי קומסי הם: כחול G-250 (ירקרק) וסגול R-150 (אדמדם).
צבעי קומסי נקשרים בסביבה חומצית לחלבון בשיירים בעלי קבוצות ארומטיות (היסטדין, פנילאלנין טריפטופן וטירוזין) וכן לארגינין.
קישור הצבע לחלבון הוא בקשר בין מולקולארי די-פולרי.
צביעת ג'לים: שימוש מעבדתי נפוץ לצבעי קומסי הוא צביעת חלבונים אחרי הפרדת חלבונים באלקטרופורזה על ג'ל.
לאחר הפרדת חלבונים בג'ל אקרילאמיד ניתן לצבוע את החלבונים על ידי טבילתם בתמיסת צבע קומסי בעודף למשך מספר שעות.
התמיסה בדרך כלל מורכבת מקומסי כחול R-250 בריכוז 0.25% מומסת במים.
לאחר צביעת הג'ל יש להסיר את הצבע המיותר בעזרת תמיסת דיסטיינר המכילה 40% מתנול, 10% חומצה אצטית ו-50% מים.
התמיסה ממיסה את עודפי הצבע ומאפשרת את גילוי החלבונים.
לרוב הג'ל מכיל מספר סמני גודל - חלבונים בגודל ידוע המאפשרים את קביעת גודלי החלבונים השונים.
ניתן לשמור את בג'ל הצבוע מספר ימים במים או לזמן ארוך יותר בחומצה אצטית 7%.
לחלופין ניתן ליבש את הג'ל.
שיטת ברדפורד: שיטה לקביעת ריכוז חלבון בתמיסה.
השיטה מבוססת על שינוי צובעו של קומסי כחול G-250 בסביבה חומצית מירקרק לכחול בנוכחות חלבונים (מ-465nm ל-595nm).
צבר (נקרא גם "סברה/SABRA" או "חלוצים", באנגלית: Chalutzim/Pioneers of Palestine) הוא סרט דרמה קולנועי פולני-ארצישראלי שבוים ונכתב בשנת 1933 על ידי אלכסנדר פורד.
הסרט, הנחשב ל"סרט העלילה המדבר הראשון בפלשתינה א"י", תיאר את המציאות הקשה של הניסיונות של הקמת יישוב של יהודים בארץ ישראל ואת הניסיונות של הבדואים והערבים לסכן את הקמת היישוב.
השתתף גם פרץ בן צדק כאחד הפועלים.
קבוצת חלוצים מתיישבים באוהלים בחבל ארץ שומם, מחפשים מים וחופרים באר.
תלאות, סבל וקדחת מלווים את מאמציהם.
השכנים הערבים אינם רואים את ההתיישבות בעין יפה.
המחסור במים ושייח' ערבי רע לב מביאים לסכסוך המתפתח להתנפלות אלימה.
בסרט משולבים גם סיפור אהבה בין חלוץ לערבייה בת הכפר וקטעי תעודה מחיי הערבים וארץ-ישראל של אותם הימים.
הסרט "צבר" הגיע לארץ ישראל בשנת 1933 והוקרן בקולנוע ציון בירושלים, שם צפו בו שחקני תיאטרון הבימה שהשתתפו בו.
הצנזור המנדטורי פסל את "צבר" על רקע היחסים העכורים בין היהודים והערבים כפי שהשתקפו בעלילת הסרט.
המאבק בין היהודים והערבים מוצג בדומה לאופן בו הוצגו המאבקים בין המתיישבים האמריקנים והאינדיאנים במערבונים, והביקורת טענה כי הוא זר לארץ ולרוחה.
הסרט היה אחד מחמישה סרטים עלילתיים באורך מלא שהופקו בארץ במהלך כל שנות ה-30, אם כי מימונו היה זר, ועיבודו הטכני בוצע במעבדות בוורשה.
"ניסוח ראשוני של הסטריאוטיפים שיניעו את הסכסוך המזרח-תיכוני.
מאבק על מקורות המים; קידמה אירופית מול בערות אוריינטלית; נחישות ועמידה במשימה לעומת פאטאליזם; קסמו הרומנטי של המזרח, המכניע אפילו את רובדי התרבות המערבית.
זו תשתית להשקפת עולם קולוניאליסטית, שמאפיינת את מרבית סרטי התקופה בעולם כולו.
מכאן שחולשתו הבולטת של הסרט אינה דווקא בעמדה העקרונית הזאת, אלא בעלילה הדלה ובפאתוס הרב, המגוחך, שבו היא מועברת על הבד.
עוצמתו של "צבר" היא ביכולת של אלכסנדר פורד לבטא דימויים חזותיים מרשימים, ובאימוץ דינמי של טכניקות עריכה שאפיינו את הקולנוע הסובייטי באותם ימים."
במלאת 80 שנה (אוגוסט 2012) לצילומי הסרט, ערך הבמאי והאוצר יעקב גרוס גרסה מחודשת המבוססת על שיתוף פעולה עם ארכיון הסרטים הלאומי בפולין, הארכיון הישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים, וארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג באוניברסיטה העברית בירושלים.
רוב האזכורים לצבעים במקרא הם בעיקר לשמות של חומרי צבע - פיגמנטי צביעה טבעיים, או צבעים מלאכותיים מעשה ידי אמנים.
חומרי צבע הופקו מעפר צבעוני, צמחים ובעלי חיים, וחלקם עובדו בעבודת יד או במכונה, עד להפיכתם לפיגמנטים כנדרש.
הם יועדו למגוון צרכים של האדם: לייצור תמרוקים ואבקות איפור, כגון הכחל והשרק, וכן לצביעת אריגים, כלים וקירות, ולציור אמנותי.
טכניקות הצביעה השונות בחומרים ובכלים שונים, חדרו לחיי התרבות והחברה באזור הסהר הפורה, ובכלל זאת בארץ ישראל בתקופה הישראלית.
חלק מהצבעים המלאכותיים, אשר הוכנו כאבקות, הוספו לתמיסת מים, סיד ואשלג, שהוכנו מספר ימים מראש.
בתמיסת הצבע המוכנה השתמשו לצביעת אריג או מטווה.
רק מעט מאזכורי הצבעים בתנ"ך הם שמות תואר המתארים את גוון הצבע עצמו.
מקום בתורה שבו כן מוזכרים צבעי יסוד הוא תורת הצרעת, שבה צבעו של האדם או החפץ חיוני לאבחנת מצבו, האם הוא נגוע או לא:
זיהוי הביטוי הלשוני וההדמיה של הצבע בטבלה משוערים על פי ספרות המחקר זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר אדום הצבע האדום זכה למספר הרב של ביטויים לשוניים שונים בתנ"ך, שכנראה מבטאים גוונים שונים, שחלקם ייחודים לחומר מוגדר בהם: אדמוני, מְאָדָּם, אדמדם."דּוֹדִי צַח וְאָדוֹם דָּגוּל מֵרְבָבָה"
אֹדם - "אבן טובה שצבעה אדום" צבע טבעי ומלאכותי
זיהוי פסוקים ונגזרות חומר הדמיה ארגמן, אדום כהה, בורדו; יש הסוברים, כי הוא התכלת בתוספת גוונים.
וכן, יש הסוברים, כי הוא הכרמיל זיהוי זה אינו אפשרי אם הכרמיל הוא השני, שכן נזכרים במקרא כשני צבעים."מֶרְכָּבוֹ אַרְגָּמָן" - המרכב הוא חלק המושב או המשכב ברהיט צבע מלאכותי.
הוכן מחלזונות שכיחים בחופי צפון הארץ
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר הדמיה מתכת צהובה, זהב, נקראת גם "חרוץ", "כתם", "פז"; ובנוסף נמנו כשישה שמות תואר לזהב, הם ציינו כנראה את צבעו, יציקתו או הטבעתו, או שניים מהם יחדיו; מוזכרת פעמים רבות בצוותא עם הכסף"זָהָב טָהוֹר"
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר הדמיה חום צבע כהה שחור אדום"וְכָל חוּם בְּצֹאן לָבָן"
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר חכליל הוא אדמדם"חַכְלִילִי עֵינַיִם מִיָּיִן"
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר הדמיה ירוק "קצת, ירוק חִוֵר"יְתוּר הָרִים מִרְעֵהוּ וְאַחַר כָּל יָרוֹק יִדְרוֹשׁ"
"ירקון" - צהוב, "בצמח או בעור הפנים מחמת מחלה צבע טבעי, ומלאכותי, שהופק מאבני מלכיט, שבהם פחמת הנחושת הבסיסית CuCo3.Cu (OH)2 חומר זה שימוש גם לתמרוקים (להלן: כחול)
צבע מלאכותי הופק בין השאר מעלי האיסָטיס, ומאבני האזורית, שבהם פחמת הנחושת הבסיסית CuCo3.Cu (OH)2 וייתכן שגם, מגופרת העופרת PBS
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר הדמיה מתכת לבנה, כסף"בְּכֶסֶף מָלֵא יִתְּנֶנָּה לִּי"
"עַמּוּדָיו עָשָׂה כֶסֶף רְפִידָתוֹ זָהָב מֶרְכָּבוֹ אַרְגָּמָן" מתכת הכסף, טהורה או מסוגסגת, כלומר שצורפו אליה בהתכה מתכות נוספות; שימשה לקישוט הגוף והמרחב, ליצירת כלים שונים, ובכלל זה כלי פולחן, כמו למשל בבית המקדש; ולהפקת אמצעי תשלום, כגון מטבעות, בין השאר שקל הכסף צבע טבעי.
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר הוצע לזהות את משמעות המילה: זהב מובחר"אִישׁ אֶחָד לָבוּשׁ בַּדִּים וּמָתְנָיו חֲגֻרִים בְּכֶתֶם אוּפָז"
"נֶזֶם זָהָב וַחֲלִי כָתֶם מוֹכִיחַ חָכָם עַל אֹזֶן שֹׁמָעַת:" ביטויים עם המילה כתם מופיעים בתנ"ך בדרך כלל הקשרים מלוכתיים או חגיגיים צבע טבעי
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר צבע לבן "וּלְבֶן שִׁנַּיִם מֵחָלָב"
סוג סוסים במקרא הוא צבע חלב (אף כי צבעו אינו לבן לגמרי, בדרך כלל), וצבע השלג צבע טבעי ומלאכותי
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר נחושת, מתכת בצבע צהוב או אדמדם"נחושת"
"וּנְחֹשֶׁת הַתְּנוּפָה שִׁבְעִים כִּכָּר" מתכת הנחושת, טהורה או מותכת בלווית מתכות נוספות, שימשה לקישוט הגוף והמרחב, ליצירת כלים שונים, ובכלל זה כלי פולחן, ולהפקת אמצעי תשלום צבע טבעי.
זיהוי מקור מקראי חומר הדמיה יש המפרשים את פארור כהסמקה או אודם הפנים"מִפָּנָיו יָחִילוּ עַמִּים כָּל פָּנִים קִבְּצוּ פָארוּר" צבע טבעי
זיהוי מקור מקראי חומר זהב מובחר"אדני פז"
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר צהוב, צבע כעין זהב"שֵׂעָר צָהֹב דָּק"
"וּכְלֵי נְחֹשֶׁת מֻצְהָב טוֹבָה" צבע הנחושת, צבע השיער צבע טבעי, ומלאכותי
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר צבע בהיר, קרוב ללבן "דּוֹדִי צַח וְאָדוֹם דָּגוּל מֵרְבָבָה" - עור צח, במובן עור חלק דומה ללבן "צחו מחלב" (מגילת איכה) צבע טבעי
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר הדמיה צָחֹר, דומה ללבן, על פי רוב הפרשנים יש שהציעו חום-זהוב.
"רֹכְבֵי אֲתֹנוֹת צְחֹרוֹת" צבעם של בעלי חיים, למשל אתון צבע טבעי
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר שחור, או חום כהה "שחרחר"
הצבע המלאכותי נוצר כנראה על ידי ערבוב צבע אדום בצבע כחול; נמצא בקברי הפרעונים מהמאה ה-15 לפנה"ס, וכן מפחם לסוגיו.
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר הדמיה שָנִי
תולעת השני הופק מביצי כינים Coccus vermilio או Coccus ilicis, המקננות באלון התולע.
הביצים נטחנו לאבקה אדומה צבע מלאכותי
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר יש הסוברים כי הוא "צבע אדום משובח".
צבע הששר שימש באמנות ובאמנות מראשית העת העתיקה.
אם הששר היה אוכרה, הרי שלפי ספרות המחקר, בארץ ישראל בתקופה הישראלית הייתה שכיחה האוכרה האדומה; ואילו באימפריה הרומית השתמשו באוכרה הצהובה ויש הסוברים כי הוא צבע אוכרה צהובה או אדומה צבע מלאכותי.
אוכרה אדומה נעשתה מתחמוצת העופרת Pb3O4 והאכרה הצהובה נעשתה מתחמוצת הברזל; Fe2O3
זיהוי מקור מקראי הקשרים ומופעים חומר הגוון של צבע התכלת המקראית שנוי במחלוקת.
יש הסוברים כי הוא צבע כחול בהיר,, כפי משמעה של המילה "תכלת" בעברית החדשה; ייתכן שמשמעות זו נתמכת על ידי מאמר חז"ל,יש הסוברים כי הוא צבע סגול.
החוקר גיא דויטשר סובר כי משמעות המילה תכלת בתנ"ך היא חומר: "הצמר הצבוע יקר הערך שישמש (יחד עם ארגמן) בגלימת הכוהן", ויש הסוברים שייתכן שמדובר בצבע הירוק.
פְּתִיל תְּכֵלֶת הוכן מחילזון אשר גדל בחופי צפון הארץ.
במרוצת הדורות הועלו השערות מספר באשר לסוג החילזון: יש שהצביעו על ארגמון קהה קוצים.
על פי החוקר לוי יצחק רחמני הוכן התכלת מארגמון חד קוצים.
בתהליך ההכנה מעכו את החלזונות, ולאחר מכן, והם בושלו עם מלח.
החומר שנוצר היה התכלת, שלאחר חשיפה ממושכת לקרינת השמש הפך לסגול (או כחול).
בחומר זה נצבעו הציצית ובגדים נוספים.
צבעים חיבוריים היא שיטה לייצג את הצבעים הנראים על ידי העין, באמצעות סופרפוזיציה של שלושה צבעי יסוד: ירוק, אדום וכחול.
העין האנושית בנויה מקולטנים אשר רגישים לאור הנראה.
בעין קולטנים לילה, אשר אינם רגישים לצבע, וקולטני יום הרגישים לצבע.
קולטני היום נחלקים לשלושה סוגים: כאלו הרגישים לאור הכחול, כאלו הרגישים לאור הירוק וכאלו הרגישים לאור האדום.
כל צבע בטווח האור הנראה, גורם לתגובה שונה של שלושת הקולטנים הללו.
המוח מקבל את האותות מהקולטנים, ומפרש אותם כצבע.
כך למשל, צבע צהוב, מעורר במידה רבה את הקולטנים הירוקים והאדומים, ובמידה קטנה מאוד את הקולטנים הכחולים.
אך אור צהוב אינו האופציה היחידה לקבלת תגובה המתאימה לאור צהוב.
ניתן לחלופין, להאיר באור ירוק ובאור אדום באופן כזה, שהקולטנים הירוקים והאדומים יגיבו באותה דרך, כאילו שהוארו באור צהוב.
המוח יקבל את אותו המידע ויפרש את האור הנראה כאור צהוב.
זאת למרות שהאור כלל אינו צהוב, אלא מורכב מסופרפוזיציה של ירוק ואדום.
ניתן לראות איפה, שחיבור של שלושת צבעי היסוד, מאפשר לייצר שילובים הנראים ככל צבע אחר.
השילוב אינו מייצר צבע חדש באמת, אלא רק אשליה המתפרשת במוח כצבע חדש.
לתופעה יש שימושים מעשיים רבים מאוד, בכל מקום בו יש צורך לייצר הקרנה של צבע מלאכותי.
יש להבדיל בין צבעים חיבוריים לבין צבעים חיסוריים, המשמשים במקרים בהם יש צורך לייצר החזר של צבע מלאכותי (למשל בהדפסות על נייר).
ג'יימס קלרק מקסוול נחשב לאבי השיטה.
מקסוול ערך את הניסוי הראשון בצילום צבע, בעזרתו של הצלם תומאס סוטון.
בניסוי צולם סרט בד צבעוני, באמצעות סרט צילום שחור לבן כשלוש פעמים, כאשר בכל פעם מושם על המצלמה פילטר באחד משלושת צבעי היסוד.
לאחר הפיתוח הוקרנו שלוש התמונות בחפיפה, באמצעות שלושה מקרנים, כאשר על כל מקרן יש פילטר בהתאם לצבע היסוד המתאים.
התמונה שהתקבלה הייתה תמונה צבעונית.
השימוש המעשי העיקרי לצבעים חיבוריים, הוא בכל מקום בהם יש צורך להקרין לעין צבעים משתנים.
צגים שונים, כגון מסכי טלוויזיה, מחשב, או טלפונים סלולריים, מכילים כולם יחידות תצוגה זערוריות (פיקסלים), בשלושת צבעי היסוד.
הפיקסלים קטנים מכדי שיהיה ניתן להבחין בצבעים המרכיבים אותם.
הדלקה של כל אחד מהפיקסלים, עם הרכב שונה של שלושת צבעי היסוד, מאפשר להציג תמונה צבעונית.
צגי ענק, הנמצאים בצמתים ומשמשים בדרך כלל לפרסום, עובדים באופן דומה.
הפיקסלים המורכבים משלושת צבעי היסוד הם גדולים מאוד, וקל להבחין בהם כאשר מתקרבים אל הצג.
סרט צלולואיד, אשר שימש בעבר כסרט צילום לתמונות, ומשמש עדיין כיום בקולנוע, מורכב מפיקסלים הרגישים לאור באופן דומה לעין.
עם החשיפה לאור, נצרבים שלושת צבעי היסוד על סרט הצילום.
צבעריח (ביפנית: タイルペイント) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
התאים בטבלה מופרדים לאזורים שונים על ידי קווים עבים.
בחלק מהתאים ישנם מספרים בצד התא; כאשר המספר נמצא בפינתו השמאלית-תחתונה של התא, המספר מתייחס לתאים שתחתיו, ואילו כאשר המספר נמצא בפינתו הימנית-עליונה של התא, המספר מתייחס לתאים שימינו.
המטרה היא למלא חלק מהתאים הלבנים כך שיתקיימו התנאים הבאים:
בכל אזור ישנם רק תאים לבנים או רק תאים מלאים.
כל מספר מציין את מספר התאים המלאים מבין התאים אליהם הוא מתייחס.
החידה הפתורה צריכה ליצור ציור כלשהו.
"צבעים" הוא סינגל בביצוע הזמר רון בוחניק, מתוך אלבום הבכורה של המוזיקאי גיל ויין הנושא את אותו השם, אשר יצא לאור ב-6 ביוני 2018.
השיר, בדומה לשאר שירי האלבום "צבעים", נכתב, הולחן והופק על ידי גיל ויין, והוא בלדה בה מתאר הדובר מערכת יחסים.
על השיר אמר ויין בראיון לתוכניתה של איריס קול ברדיו 103fm כי השיר, בדומה לשאר שירי האלבום "צבעים", מבוסס על חוויה אישית שעבר.
על החיבור לבוחניק סיפר ויין כי נוצר לאחר ששמע ברדיו גרסת כיסוי של בוחניק לשירו של הזמר איתי לוי, "כמעט שיר אהבה", ולאחר מכן פנה אל בוחניק בהצעה להשתתף באלבום הבכורה שלו.
בשנת צאתו, זכה השיר להצלחה מתונה, כאשר זכה לאהדה ברדיו והגיע בשיאו למקום ה-9 במצעד ההשמעות של חברת מדיה פורסט.
השיר אף דורג במקום ה-61 במצעד העשור של כאן גימל.
השיר דורג במקום העשירי ברשימת השירים הישראליים המושמעים ביותר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי לשנת 2019, ונכון לספטמבר 2020 הוא עומד על כ-4.8 מיליון השמעות בפלטפורמה, ובכך נחשב לאחד מהשירים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי.
בפלטפורמת שיתוף הווידאו יוטיוב הוא עומד על כ-38 מיליון (נכון ל-2022), וגם שם הוא חלק מהשירים הישראלים הנצפים ביותר.
מבקר המוזיקה והעיתונאי דודי פטימר העניק לשיר ביקורת חיובית באתר נענע10, ואמר כי "קל היה לשיר כזה ליפול לקיטשיות הסנטימנטלית, אך הביצוע המלטף של בוחניק לצד המלודיה והליריקה פרי מוחו של ויין מצליח להגיש מקוריות מרגשת, כנות ונשמה בבלדה יפהפייה וקליטה ששובה את הלב משמיעה ראשונה".
"צבעים" הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי הישראלי גיל ויין.
האלבום יצא לאור ב-22 באוקטובר 2019 על ידי חברת התקליטים הליקון.
כל השירים מתוך האלבום יצאו קודם לכן כסינגלים.
בשנת 2017, לאחר פעילות תחת שם הבמה "די ג'יי אונלי", במהלכה יצר, בין היתר, את הלהיטים "עד המדבר" ו"מסיבה בחיפה", החליט וינגרטן לשנות את שמו המקצועי ל"גיל ויין".
על ההחלטה אמר ויין בראיון למאקו:
בסמוך לכך, הוציא את הסינגל הראשון מתוך האלבום ותחת שם זה, "אל תשאלי", שבוצע על ידי יוצא העונה הרביעית של תוכנית המציאות The Voice ישראל בניה ברבי.
השיר היה ללהיט בכך שהיה לשיר הפריצה של וינגרטן וברבי, הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט, ואף למקום ה-2 במצעד ההשמעות ברדיו השנתי של החברה וה-11 במצעדים השנתיים של גלגלצ וכאן גימל בהתאמה.
הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "צבעים", בביצוע רון בוחניק, היה ללהיט אף הוא, הגיע לצמרת המצעדים השבועיים והשנתיים של תחנות הרדיו והיה לשיר הישראלי העשירי המושמע ביותר לפי נתוני ספוטיפיי ישראל.
דודי פטימר ממעריב אונליין העניק לאלבום ביקורת חיובית, תוך ששיבח את ההפקה המוזיקלית באלבום וכן את בחירת המבצעים, ואמר: "בשורה התחתונה, זה אלבום אקלקטי בסגנונותיו, קל לעיכול, שמגיש למאזין את המיינסטרים בכפית זהב, תוך שימוש ברגש ונשמה".
צבעים משלימים הם זוגות של צבעים אשר, כאשר הם משולבים בפרופורציות הנכונות, מבטלים זה את זה משום שהם מפיקים צבע לבן, צבע שחור או גוונים של אפור.
לפי תורת הצבעים, אותם הצבעים ממוקמים זה מול זה בגלגל הצבעים.
כאשר נעשה שימוש בשני צבעים משלימים ביצירות שונות, השימוש באותם הצבעים יוצר ניגודיות גבוהה ומראה תוסס יותר.
בשל כך לעיתים רבות נעשה שימוש בצבעים משלמים ביצירות אמנות, בדפוס, בפרסום, בעיצוב פנים, ועוד.
להן זוגות צבעים שנחשבים צבעים משלימים, בהתאם לתורת הצבעים עליה מסתמכים:
תורת הצבעים המודרנית מסתמכת על מודל הצבעים החיבוריים RGB או במודל הצבעים החיסוריים CMYK, ולפי המודלים הללו זוגות הצבעים המשלימים הם אדום-ציאן, ירוק-מג'נטה, וכחול-צהוב.
לפי מודל הצבעים המסורתי RYB זוגות הצבעים המשלימים הם אדום-ירוק, צהוב-סגול וכחול-כתום.
לפי תאוריית התהליכים המנוגדים זוגות הצבעים עם הניגודיות הגבוהה ביותר הם אדום-ירוק וכחול-צהוב.
הצבעים שחור-לבן נחשבים לצבעים משלימים על סמך כל התיאוריות הנ"ל.
"צבעים" הוא דואט שהוקלט על ידי הזמרים-יוצרים הישראליים יובל דיין ואמיר דדון.
השיר יצא לאור ב-20 בינואר 2014 כסינגל מתוך אלבום הבכורה של יובל דיין "לאסוף", והופק על ידי פטריק סבג.
השיר נכתב והולחן על ידי דיין, והוא שיתוף הפעולה הראשון שלה עם אמן אחר.
לימים ציינה שדואטים הם לא דבר רגיל עבורה.
השיר יצא כחלק מאלבום הבכורה של דיין ובעקבותיו יצאה עם דדון לסיבוב הופעות.
דיין אמרה כי המשפט בו היא הכי מתגאה בכתיבתה הוא המשפט "לא מתווכחים עם הנפש".
צבעי ידיים או צבעי אצבעות הם סוג של צבעים המיועדים לשימוש על ידי מריחה באמצעות אצבעות הידיים.
לעיתים קרובות הצבעים האלו נמכרים בשפופרות או בבקבוקים לחיצים, ומיועדים לשימוש של ילדים צעירים, למרות שלעיתים משתמשים בו גם מבוגרים: בין אם לשימוש לימודי במסגרות חינוכיות שונות ובין אם לשימוש עצמי.
האמנית והמחנכת האמריקאית רות פייסון שואו זכתה להכרה על כך שהכניסה את השימוש בצבעי ידיים ככלי לחינוך אמנותי בארצות הברית.
רות פיתחה טכניקות לשימוש בצבעי ידיים בזמן שעבדה ברומא ובשנת 1931 רשמה פטנט על צבעי ידיים בטוחים לשימוש שאינם מכילים חומרים רעילים.
לאחר שהיא פיתחה את צבעי הידיים ככלי לשימוש אמנותי וביטוי עצמי של ילדים, היא גם הקדישה תשומת לב ליתרונות הטיפוליים של צבעי ידיים.
המחזאי והבמאי האמריקאי קרל מנינגר פנה לשואו בבקשה ללמד בבית ספר ובעקבות כך היא לימדה שימוש בצבעי ידיים בבית הספר סאות'ארד בעיר טופיקה בקנזס.
בהמשך שואו הייתה יועצת במחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים ממוריאל באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
במהלך עבודתה בבית החולים היא פגשה את הפסיכולוג ג'ון תומאס פיין.
פיין אימץ את הטכניקות של שואו והמשיך בעבודה בטכניקות אלו עד מותו בשנת 1969.
כיום, עבודתם של שו ופיין ממשיכה בבית הספר ובסטודיו על שם שואו בעיר דורהאם בצפון קרוליינה.
בריאן קארי, המייסד והמנהל של בית הספר והסטודיו על שם שואו, פגש את תומאס פיין בשנת 1985 במסגרת תערוכת ציורים של רות שואו.
קארי התמחה אצל פיין במשך שבע שנים, ולאחר מכן בילה שבע שנים נוספות בלימוד הטכניקה של שואו, השפה האמנותית שלה והטכניקות אותן פיתחה.
למרות שהשם של הטכניקה מרמז לכאורה על כך שמשתמשים בצבעים אלו באמצעות האצבעות בלבד, לרוב משתמשים גם בחלקים נוספים של הידיים.
על ידי שימוש בחלקים נוספים של הידיים, הצבעים בעצם מוחלקים על גבי הנייר בשלב הראשון ורק לאחר מכן מופעלת עבודה איטית ומדויקת יותר באצמעות כף היד והאצבעות.
לעיתים משתמשים גם בכלים אחרים כמו ספוגים, בדים וכלים נוספים כדי להשיג מרקמים מסוימים.
ניק בנג'מין, אמן המשתמש בצבעי ידיים, אומר שהוא משתמש בטכניקה כי "ציור שמן באמצעות האצבעות מאפשר לי ליצור קשר אמיתי ביני לבין העבודה.
זה גם מאפשר מיזוג מורכב של צבעים עזים.
התוצאה הסופית היא ציור שמעורר עניין מתמשך, משהו שרוצים להסתכל עליו שוב ושוב".
אמנית ציור אצבעות פופולרית נוספת היא אייריס סקוט, שמשתמשת רק בידיה משום שהיא פועלת לפי האינטואיציה שלה.
על פי עבודת מחקר שנעשתה באוניברסיטת ייל, צבעי ידיים שטופלו שוב ושוב על אותו נייר באמצעות טכניקת הדקורציה הצרפתית דקלקומניה, נוטים ליצור פרקטלים.
צבעי ידיים הם לא רעילים ולרוב ניתן לקנות אותם באריזות של שישה צבעים שונים.
ניתן להכין את הצבעים גם ממוצרים ביתיים שאינם רעילים כמו קמח או עמילן תירס (קורנפלור).
בחלק מהמסגרות החינוכיות בהן משתמשים בצבעי ידיים נוהגים להשתמש באינסטנט פודינג כחומר בסיס להכנת צבעי ידיים, מה שמבטל את הצורך להרחיק את אצבעות הילדים מהפה בעת העבודה עם צבעי הידיים.
צג (מִרְקָע או מַצָּג; מכונה גם מָסָךְ וברבים מָסַכִּים) הוא התקן פלט של המחשב, אשר נכלל בקטגוריית ציוד היקפי.
הצג מתחבר למחשב דרך כרטיס גרפי אשר מעביר לו אות המייצג תמונה עומדת או תמונה נעה.
ישנם כמה סוגים של צגים למחשב:
רזולוציה – גודל התמונה בפיקסלים.
לכל תמונה יש יחס גובה-רוחב, לדוגמה: תמונה שגובהה 1080 פיקסלים ורוחבה 1920 פיקסלים היחס גובה-רוחב שלה יהיה 16:9. הרזולוציות הנפוצות כיום הן 1080×1920 (Full HD) ו-QHD) 2560x1440).
עם כניסתן של הרזולוציות הגבוהות יותר כמו 2160×3840 (4K) ו-4320×7680 (8K) לשוק ב-2012, עם הזמן הרזולוציות הנמוכות יהיו פחות שימושיות.
גודל נקודה – גודלו הפיזי של כל פיקסל בצג.
צג המורכב מפיקסלים קטנים יותר, מכיל בגודל נתון יותר פיקסלים, דבר המשפר את איכות וחדות התמונה המוצגת עליו.
לצג CRT יש על פי רוב, גודל נקודה קטן מזה של צג LCD בעל גודל תצוגה ויחס גובה-רוחב זהים (לדוגמה לצג CRT בגודל 17 אינץ' בעל יחס גובה-רוחב של 4:3, יש גודל נקודה קטן יותר מצג LCD עם נתונים זהים, מה שמאפשר לצג הראשון להציג תמונה חדה ואיכותית יותר).
קצב רענון (תדר רענון) – קובע את קצב פליטת האור לצג, ככל שתדר הרענון גדול יותר, כך הצג ירצד (יהבהב) פחות ויפריע פחות לעיניים, וככל שתדר הרענון נמוך יותר, הצג ירצד יותר ויפריע יותר לעיניים.
קצב רענון החל מ-60 פריימים לשנייה ומעלה נחשב למהיר.
לצג LCD אין לרוב את הריצוד שיש לצג CRT, משום שהפיקסלים של הגביש הנוזלי, מחזיקים את מצבם טוב יותר בין זמני רענון התצוגה (שבדרך כלל מתבצעת בקצבים פנימיים של 200 פריימים לשנייה ויותר, בלי קשר לקצב הריענון שמגיע מכרטיס הצג).
זמן תגובה – הזמן העובר מרגע קבלת האות מכרטיס גרפי, ועד להופעת התמונה על הצג.
זמן זה נמדד באלפיות השנייה.
ככל שזמן התגובה קצר יותר, כך ניתן לצמצם יותר את התופעה של מריחת התמונה.
עקרונית, יש לצגי LCD זמני תגובה יותר ארוכים מ-CRT, ולכן יש להן יותר מריחות תמונה.
לעיתים, יצרני הצגים מציגים נתון דומה, הנקרא קצב רענון הנקודות.
יחס הניגודיות – ההבדל בין הלבן המאיר ביותר לשחור החשוך ביותר שהצג יכול להציג.
ככל שהיחס גדול יותר כך מוצגים התמונה והצבעים בצורה טובה יותר.
בהירות – מציין את העוצמה המרבית של תאורת הצג ביחידות של cd/m² (מספר נרות הפזורים למטר מרובע).
ככל שנתון זה גבוה, נקבל תמונה טובה ובהירה יותר.
צגי CRT, פלזמה ו-OLED בהירים מצגי LCD, מאחר שבצגי LCD נדרש להאיר את הפיקסלים על ידי תאורה אחורית, בעוד שבצגי CRT, פלזמה ו-OLED, הפיקסלים מאירים בכוחות עצמם.
עומק צבע שהם יכולים להציג.
לצגי ה-CRT הישנים יש עומק הצבע הגדול ביותר מכל סוגי הצגים (למעט OLED), אולם בשל הכבדות והסרבול של צגי CRT, הקושי ליצור צגי CRT בגדלים של "40 ומעלה וכן הקושי ליצור צגי CRT רחבים וכן בהפרדה גבוהה, צגי ה-LCD והפלזמה החליפו אותם, למרות הירידה המשמעותית באיכות הצבע כתוצאה ממעבר זה.
סוג הטכנולוגיה בה הם משתמשים, הכוללת בין היתר את סוג הרזולוציה.
לכל נקודה על הצג ניתן לקבוע צבע.
מאחר שהמחשב עובד בשיטה הבינארית כך גם מספר הצבעים שהצג מציג הוא בבסיס 2. בתחילת דרכו של הצג הוא היה יכול להציג 2 צבעים ולאחר מכן 4 צבעים.
ערכים מקובלים לעומק צבע הם 16 מיליון או 4 מיליארד צבעים, כאשר מספר הצבעים המדויק הוא כאמור חזקה של 2. הגדרות המציגות כמות גדולה של צבעים דורשות בדרך-כלל יותר זיכרון מחשב ועשויות להשפיע על הביצועים.
טבלת סוגי צגים להצגת צבעים:
צַבָּר מָצוּי (שם מדעי: Opuntia ficus-indica) הוא אחד ממיני הקקטוס.
אפילו שיובא לארץ ישראל רק לפני כמה מאות שנים, משוכות הצבר מזוהות עם הנוף הארץ-ישראלי.
פרי הצבר מכונה בישראל סָבְּרֶס, והיהודים ילידי ארץ ישראל שאלו את שמו והם מכונים צברים, קרי מחוספסים וקוצניים מבחוץ אך רכים ומתוקים מבפנים, כמו פרי הצבר העסיסי.
מקור שמו העברי של הצבר, בכינויו בערבית מדוברת, סבאר-صبار מן המילה "סָ֫בַּר"-صبر, שמשמעותה "סבלנות", בשל מיעוט צורכו בהשקיה.