tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המידע המופץ כולל מידע על פשע, כלכלה, תקצוב והקצאת משאבים ומידע בזמן אמת על מערכת התחבורה.
הרווח השלטוני העומד מאחורי שיתוף המידע הוא כפול: הגדלת השקיפות מצד אחד ועידוד יזמות מצד שני.
אחת הבעיות המרכזיות בהן נתקלה העיר לונדון היא השימוש ההולך וגובר ברכב פרטי.
על מנת להתמודד עם בעיה זו נקטה עיריית לונדון במספר אמצעים:
מיקום קוראי לוחיות רישוי בכניסה למרכז העיר, אשר קוראים את לוחיות הרישוי ומחייבים את הנכנסים בתשלום יומי.
גבייה זו שימשה גם למימון שיפורים בתחבורה הציבורית.
שיטת תשלום משולבת לכלל אמצעי התחבורה הציבורית.
השימוש בכרטיס יחיד מגביר את יעילות השימוש באמצעי התחבורה השונים.
התוכנית מאפשרת למשתמשים להירשם ברשת ולשכור אופניים לשימוש יומי.
באמצעות כלים אלו הצליחה לונדון להפחית את השימוש בכלי רכב פרטיים ולגרום לכ-5.7 מיליון תושבי לונדון להשתמש בתחבורה ציבורית מדי שבוע.
עיריית ניו יורק הפכה את המידע העירוני זמין לציבור ועודדה יצירת אפליקציות באמצעות אתר אינטרנט, יוזמה שהובילה למגוון של פתרונות יצירתיים כגון: כלים למציאת חניה ביעילות בעיר, ייעוד מחדש של נכסים נטושים ושימוש יעיל בתחבורה ציבורית.
בשנת 2009 הקים מייקל בלומברג, ראש עיריית ניו-יורק, יחידה שתכליתה איסוף נתונים, במטרה לפתח מדיניות ולקדם תכנון אסטרטגי.
באמצעות שימוש בנתונים אלה פותחו יישומונים רבים בעלי תכליות מגוונות: הגדלת מודעות לפשיעה על פי אזורים, אופטימיזציה של איסוף זבל, הפחתת שחיתות מוניציפלית ועוד.
אמסטרדם היא מהערים המובילות בעולם בחדשנותן ובתהליך ההפיכה לעיר חכמה.
מאמץ זה בולט בתחום ההתניידות:
ניהול חכם ויעיל של נפח החניה - אכיפה בזמן אמת של החונים במגרשי חניה המיועדים לרכבים חשמליים באופן בלתי חוקי והפניית מחפשי החנייה למגרשי חניה פנויים.
שימוש במשדרים לניטור בזמן אמת - באמצעות ניטור זה ניתן לנהל תנועות הולכי רגל ושלל אמצעי תחבורה בעיר.
תחבורה שיתופית - יצירת מערכת שיתוף נסיעות, אשר בנוסף להפחתת השימוש ברכב פרטי יוצרת אפשרויות אינטראקציה בין אנשים.
חיזוי מגמות - איסוף נתונים בזמן אמת בחיתוך עם מגמות מהעבר מאפשרים חיזוי התנהגויות.
מעבר לתחבורה, אמסטרדם שואפת להפוך לעיר בת קיימא עד שנת 2040. יוזמה חשובה בדרך להשגת מטרה זו כוונה לעבר הרחוב הפופולרי וההומה במרכז העיר, אוטרכטסטראאט.
פרויקט אוטרכטשסראאט היה פיילוט דו שנתי אשר כלל איסוף זבל באמצעות כלי רכב חשמליים, איכון חכם, עמדות טעינת רכב חשמלי, עמעום אורות בלילה וגישה מרחוק לשליטה בציוד אלקטרוני בחנויות.
בסיום הפיילוט הודיעו בכירים באמסטרדם כי פליטת דו־תחמוצת הפחמן ירדה בכ-18%.
החזון של הממשל הסינגפורי לאומה חכמה מנסה לרתום טכנולוגיות מידע ותקשורת, רשתות ומידע לטובת חיים טובים יותר, יצירת הזדמנויות ותמיכה בקהילות חזקות, כתגובה לאתגר העירוני של הזדקנות האוכלוסייה, הצפיפות העירונית והאנרגיה בת הקיימא.
גופים וחברות יזמיות רבות מרחבי העולם מוזמנות להיות מעורבות בחזון זה ולהשתמש בסינגפור כ"מעבדה חיה" ולנסות עליה רעיונות חדשים ופתרונות חכמים.
מכיוון שסינגפור מהווה קרקע פורייה לבניית אומה חכמה, עם תשתיותיה המתקדמות, הפיתוח הטכנולוגי שלה והאיכות האנושית, שירותים חכמים מקודמים בה בנקל.
השירותים החכמים המתקדמים ביותר בסינגפור הם בתחום התחבורה והתנועה.
הפיתוח של מערכות תחבורה חכמות מקודם כבר למעלה מ-10 שנים.
לסינגפור יש גם יסודות של מערכת ממשל מקוון, אותה הם מפתחים עוד משנות ה-80 של המאה ה-20. ישנו מנעד רחב של שירותים חכמים שהממשל הסינגפורי רוצה לספק לתושביו.
רבים משירותים אלה עדיין מצויים בשלבי הרצה ואחרים עדיין מצויים בהליכי תכנון.
אחד המאפיינים המעניינים ביותר של האומה החכמה של סינגפור הוא בשיטת שיתוף המידע בין גופים שלטוניים שונים.
הרעיון העומד מאחורי שיטה זו הוא הימנעות מפלטפורמות שיתוף פיזי, ובמקום זאת הסכמה על חוקים ורגולציות לשיתוף מידע.
הגישה של תל אביב לעיר חכמה מתמקדת בתושבי העיר ולא בתשתיותיה הפיזיות.
גישה זו קיבלה הכרה וזכתה בפרס ערי העולם החכמות באקספו ערים חכמות 2014 בברצלונה.
הגרעין של חכמת העיר תל אביב הוא הדיגיתל, פלטפורמה המספקת גישה אישית לשירותים ומידע דרך דואר האלקטרוני, הודעות טקסט, אתר אינטרנט מותאם אישית ויישומון לטלפון.
האינפורמציה המסופקת לתושבים לוקחת בחשבון את מיקומם, תחומי עניינם, צורכיהם ושאר מאפיינים אישיים.
דיגיתל יוצרת חיבור בין העיר לתושבים באמצעות התראות על שיפוצים בכביש, סימון מיקומי עמדות השאלת אופניים קרובות, או הצעת הנחות על אירועי תרבות.
היא גם מקדמת השתתפות פעילה, בעוד תושבים יכולים לדווח על הכל, החל מפעילויות ואירועים וכלה במכשולים וסיכונים עירוניים.
בנוסף לדיגיתל, ישנם מספר שירותים חכמים בתחומים כמו ניהול תנועה חכם, בטיחות וביטחון, ניהול בעיות חירום וחניה.
רבים משירותים אלה מסופקים באמצעות שותפות עם חברות סטארט אפ מקומיות.
בתחום התשתיות עיריית תל אביב פועלת לקידום שכונות בעלות עצמאות אנרגטית באמצעות ניהול אנרגטי, בנייה ירוקה, גיוון מקורות אנרגיה והקמת מתקני קירור רובעיים.
ניסיונות אלה מקודמים הן בתוכניות עתידיות כמו תוכנית רובע צפון מערב העיר (תא 3700) והן בשכונת מעוז אביב הקיימת.
על אף יתרונותיהן של הערים החכמות, רבים מבקרים את הרעיון בשל האופן שבו הוא מיושם, הפערים בין הבטחותיו הגדולות למימושן בפועל, השפעותיו על החברה והאופי של העיר.
אחד המאפיינים הבעייתיים בערים חכמות הוא המקום המרכזי שיש לתאגידי ענק בעיצובן.
הגדרות תאגידיות למושג ומיתוג עירוני הם חלק מתהליך קידום אג'נדה נאו-ליברלית באמצעות המטרה העסקית של העיר החכמה לשרת את האינטרסים של החברות עצמן ולהתעלם מצרכיהן של הקהילות המקומיות.
הענקת תפקידי מפתח לתאגידים בהקמת הערים החכמות יצר תלות גדלה והולכת באותם תאגידים.
כמתכננים, מבצעים, בעלים ומספקי שירותים של מכלול האספקטים בעיר, תאגידים כסיסקו בסונגדו הופכים למונפול והממשל המקומי נחלש.
במסגרת זו, העיר הופכת לבלתי נגישה למעוטי יכולת והפערים החברתיים גדלים.
התבונה הסובייקטיבית של העיר החכמה
להיעדר הגדרה ברורה לעיר חכמה, מקומם של תאגידים בעיצובה, והאידאולוגיה של העיר החכמה יש גרעין משותף שניתן לקשרו למושג תבונה סובייקטיבית, הנשען על רעיונותיו של הפילוסוף והסוציולוג מקס הורקהיימר בדבר תבונה אובייקטיבית ותבונה סובייקטיבית, כפי שתיארם במסה ליקוי מאורות התבונה .
התבונה האובייקטיבית, לפי הורקהיימר, מייצגת ערכי צדק ושוויון מסדר גבוה על פיהם האדם ממוקם ביחס לחברה ולסביבה.
התבונה הסובייקטיבית לעומת זאת היא התבונה של הפרט.
הורקהיימר טוען שבחברה המודרנית התבונה הסובייקטיבית גוברת על התבונה האובייקטיבית ומרוקנת אותה מתוכן אובייקטיבי.
את החלל שנוצר ממלאים אינטרסים פרטיים.
באופן הזה מושגים כמו "בר קיימא" הופכים מאובייקטיביים לסובייקטיביים, כלומר הם פתוחים לפרשנות ולמעשה מאבדים משמעות.
כיוון שהעיר החכמה נמצאת על רצף האידאות המודרניסטיות ההגדרה שלה (וגם הגדרת המושג בר קיימא בהקשר של עיר חכמה) משוללת תוכן אובייקטיבי והיא משמשת לקידום אינטרסים של חברות פרטיות ותאגידים.
כך סלוגנים לקידום צמיחה כלכלית בערים חכמות משמשים למעשה הצדקת הגדלת פערים חברתיים ולפגיעה במערכות אקולוגיות.
ביקורת נוספת נוגעת לפגיעה בפרטיות ובאופן שבו העיר נחווית על ידי תושביה.
כמות המידע הרב שנאסף על האזרחים כחלק מניהול העיר, למטרות שיטור ישיר או עקיף, וריבוי המצלמות שמתעדות את רחבי העיר, פוגעים בפרטיות האזרחים, ונתפשים כסוג של פנאופטיקון דיגיטלי.
המחשוב המקיף שמאפיין את העיר למעשה הופך לכלי של אלימות ממסדית ועושה לה נורמליזציה ואידיאליזציה וחוסר השוויון בישום הכוח השיטורי והאלימות הממסדית מנציח את הפערים החברתיים הקיימים.
היבט נוסף של הביקורת הוא המתח בין תכנון לספונטניות בהתוותה של העיר החכמה.
על פי ג'יין ג'ייקובס למרחב הספונטני הצומח מלמטה, מהתושבים, יש חשיבות מרכזית בעירוניות מוצלחת לעומת האופי המתוכנן מלמעלה של ערים חכמות "מאפס" כמו סונגדו.
עיר חצויה היא עיר שגבול מחלק אותה בין שתי מדינות.
לפעמים הדבר קורה כתוצאה ממלחמות, כמו בירושלים החצויה, שנחלקה בין ישראל לירדן במלחמת העצמאות ב־1948, ובניקוסיה, שנחלקה בין קפריסין לצפון קפריסין בעקבות פלישת טורקיה לקפריסין ב־1974. הדבר יכול לקרות גם מקביעת גבול שרירותית, ללא הבחנה במפה, כעין מה שקרה בין רפיח ורפיח המצרית בעקבות השבת חצי האי סיני למצרים ב־1982.
ירושלים הייתה חצויה בין ישראל לירדן בעקבות מלחמת העצמאות ב־1948 ועד למלחמת ששת הימים ב־1967.
ע'ג'ר – כפר הנחצה בקו הכחול שסומן על ידי האו"ם כגבול ישראל–לבנון.
לפי הסימון, המועצה נחלקה בין סוריה ללבנון עם הקמתן כמדינות חסות צרפתיות במסגרת המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון.
עם כיבוש רמת הגולן בידי ישראל במלחמת ששת הימים ראתה בו ישראל שטח לבנוני, אך לבנון ראתה בו שטח סורי וסרבה לראות בו כשטחה מחשש לתרעומת סורית.
בעקבות כך פנו תושבי הכפר לממשל הצבאי בגולן שקיבל עליהם אחריות.
פלישת ישראל ללבנון במלחמת לבנון הראשונה (מבצע שלום הגליל) ב־1982 והשהיה הארוכה ברצועת הביטחון הביאה לטשטוש הגבול בשטח והכפר התרחב לתוך לבנון.
לאחר יציאת צה"ל מרצועת הביטחון במאי 2000 נסוג צה"ל אף מחלקו הצפוני של הכפר שמעבר לקו הכחול, אך לאחר מלחמת לבנון השנייה ב־2006 נותרו כוחות צה"ל גם בחלקו הצפוני והכפר מצוי למעשה בשליטה ישראלית מלאה.
רפיח ורפיח המצרית – נחלקה בין ישראל למצרים בעקבות נסיגת ישראל מחצאי האי סיני ב־1982. עם העברת השלטון ברצועת עזה לרשות הפלסטינית ב-1994, נעשתה לחצויה בין הרשות למצרים.
חברון – בעקבות הסכם חברון ב־1997 נחלקה חברון לאזור H1 שבשליטת הרשות הפלסטינית ואזור H2 שבשליטת הממשל הצבאי הישראלי ביהודה ושומרון.
באקה אל-גרבייה ובאקה א-שרקייה (באקה המערבית ובאקה המזרחית, בהתאמה) נחשבות לפעמים לעיר חלוקה, כאשר באקה אל־ג'רבייה נמצאת בשטחי ישראל בעוד באקה א־שרקייה נמצאת בשטחי הרשות הפלסטינית.
ניקוסיה – נחלקה בין קפריסין לבין צפון קפריסין במהלך פלישת טורקיה לקפריסין ב־1974.
מספר יישובים נוספים נחלקו במהלך המלחמה, בהם דריניה .
נוגלס ונוגלס – מעבר גבול שהתפתח לעיר ב-1880, בגבול ארצות הברית – מקסיקו בניו מקסיקו.
תל אבייד ואקצ'קאלה – בגבול טורקיה–סוריה שהתפתחה כמעבר גבול
ראס אל-עין (סוריה) וכלינפפאר (טורקיה)
בארל – עיירה בגבול הולנד–בלגיה אשר מורכב ממובלעות השייכות לשתי המדינות ונחלקת בריבונותה ביניהם.
ריינפלדן וריינפלדן הגרמנית שוכנות משני צידי הריין, והופרדו בעקבות קביעתו לגבול גרמניה–שווייץ בידי נפוליאון בונפרטה ב-1802.
נחלקו בעקבות קביעת קו אודר-נייסה לאחר מלחמת העולם השנייה:
מוליי – נקודת סחר בגבול האימפריה האתיופית–קניה הבריטית שהתפכה לעיר.
נארווה ואיוואנגורוד – שוכנות משתי צדדי נהר נרבה.
שתי הערים נכבשו על ידי אסטוניה ב־1919 וברית המועצות הכירה בריבונותה עליהם בחוזה טרטו ב־1920. סיפוח אסטוניה לברית המועצות ב־1939 הכליל שאת שתי הערים בברית המועצות, ובינואר 1945 שונה הגבול בין הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית להרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית למקומו הנוכחי שחלק את הערים בין הרפובליקות.
לאחר התפרקות ברית המועצות ב־1991 נחלקו שתי הערים בין שתי המדינות העצמאיות.
בלאגובשצ'נסק וחייחה – בלאגובשצ'נסק נמצאת מצפון לנהר אמור, השמש כגבול רוסיה–סין מ־1860, וחייחה מדרומו.
לווחו ולוהו – חלוקות בין הונג קונג לסין היבשתית.
ערי בירה חצויות הן ברובן ערים בעלי חשיבות היסטורית.
ירושלים – ירושלים נחלקה בין ישראל לירדן במלחמת העצמאות ב־1948. ישראל קבעה את ירושלים כבירתה באותה שנה, וירדן הגדירה אותה כבירה שנייה מ־1950. במלחמת ששת הימים ב־1967 אוחדה העיר בידי ישראל.
ניקוסיה – ניקוסיה בירת קפריסין נחלקה בין קפריסין לבין צפון קפריסין במהלך פלישת טורקיה לקפריסין ב־1974. כיום משמשת בירת שתי המדינות.
ברלין – בירת גרמניה נחלקה לאזורי כיבוש בין בעלות הברית בתום מלחמת העולם השנייה.
ביוני 1948 הטילה ברית המועצות סגר על העיר, שהייתה מוקפת בשטח הכיבוש הסובייטי מכל צדדיה.
הסגר הוסר ב־12 במאי 1949, וב־23 במאי הוקמה גרמניה המערבית, שברלין המערבית הייתה מובלעת שלה, אך בירתה שכנה בבון.
באוקטובר 1949 הוקמה גרמניה המזרחית, שבירתה הייתה ברלין המזרחית.
ב־1961 הוקמה בידי הסובייטים חומת ברלין, שהקיפה את ברלין המערבית.
נפילתה של החומה ב־9 בנובמבר 1989 הייתה אירוע מכונן, שסימל יותר מכל את נפילת המשטרים הקומוניסטיים באותן שנים.
ברלין אוחדה ב־1990, עם איחוד גרמניה.
רומא – בירת מדינת האפיפיור עד איחוד איטליה, שהפכה לבירת איטליה.
ב-1929 נחתמו ההסכמים הלטראניים בין ממלכת איטליה לאפיפיור, בהם הוכרה קריית הוותיקן כמדינה עצמאית, השוכנת ברומא.
חלק מהערים החצויות נחצו בעקבות הסכמים.
הסכם השלום בין ישראל למצרים – בעקבות החזרת קו הגבול בין ישראל למצרים לצורתו קודם מלחמת העצמאות, חולקה העיר רפיח לרפיח ורפיח המצרית.
עם העברת השלטון ברצועת עזה לרשות הפלסטינית ב־1994, נעשתה לחצויה בין הרשות למצרים.
הסכם חברון – חברון חולקה בהסכם ב־1997 לאזור H1 שבשליטת הרשות הפלסטינית ואזור H2 שבשליטת ישראל.
מלחמת ארצות הברית–מקסיקו – בעקבות הכיבושים שכבשה ארצות הברית ממקסיקו במלחמת ארצות הברית- מקסיקו, חולקו מספר ערים: אל פאסו וסיודאד חוארס – אל פאסו דל נורטה, ששכנה על גדות ריו גראנדה חולקה בין אל פאסו שבשליטת ארצות הברית וסיודאד חוארס במקסיקו.
כך גם בלארדו ונואבו לארדו, כשנואבו לאורדו (מילולית: לוארדו החדשה) נוסדה מדרום לריו גראנדה בידי מקסיקנים עם עבירת לארדו לארצות הברית.
חוזה טריאנון – בעקבות ההסכם, שהגדיר את גבולות הונגריה, נקבע הגבול בנחל רוניווה, שחלק את העיירה שאטוראליאויהיי בין הונגריה לצ'כוסלובקיה.
רוב שטחה נותר תחת שלטון הונגרי, וכרבע ממנו נמצא בצד הצ'כוסלובקי, שנקרא "סלוֹבֶנסקַה נוֹבֶה-מֶסטוֹ" (העיר החדשה הסלובקית) .
עם הפרדות סלובקיה מצ'כוסלובקיה, הפך הגבול לגבול סלובקיה.
ועידת ספא – בוועידת ספא נקבע הגבול בין פולין לצ'כוסלובקיה לאורך הנהר אולזה שחצה את העיר צ'שין, כשמרבית העיר בשטח פולין ומקצתה בצ'כוסלובקיה, שנקראה צ'כי צ'שין .
העיר אוחדה לזמן קצר ב־1938, כשפולין סיפחה את האזור בעקבות חלוקת צ'כוסלובקיה ערב מלחמת העולם השנייה, ובסוף המלחמה הושב הגבול למקומו.
במהלך מלחמות מצוי חלוקת ערים בין כוחות, המחזיקים באזורים מוגדרים בעיר.
כך ביירות חולקה במהלך מלחמת האזרחים בלבנון לחלק נוצרי וחלק מוסלמי.
עיר מקלט הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 2013 בכתיבתו ובבימויו של עמיקם קובנר, עם נבו קמחי, לנה אטינגר, אושרי כהן ורותם זיסמן כהן בתפקידים הראשיים.
הצילומים החלו ב-2011 ובתחילה אמור היה הסרט להיקרא בשם "הפסקת אש".
העלילה היא על מערכת יחסים מורכבת בין זוג חילוני לזוג דתי החולקים דירה אחת, במהלך מלחמת לבנון השנייה בתל אביב שהפכה עיר מקלט לרבים שהגיעו מהצפון המופגז.
דרך הקונפליקטים ומערכות היחסים הנרקמות בין הדמויות, משתקפים המתחים והפערים שקיימים בחברה הישראלית: דתיים – חילונים, ימנים – שמאלנים.
הסרט היה מועמד לפרס ג'ורג' הקדוש בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי במוסקבה (2014).
בועז (נבו קמחי) וילי (לנה אטינגר) הם זוג נשוי הגר בתל אביב.
הם מתפרנסים מחנות למכירת ציפורים ומספרת כלבים.
אין להם ילדים, ולאחר מספר ניסיונות נכנסה ילי להריון, אך החליטה לעבור הפלה בשבוע 24 לאחר שנתגלה מום לב מסובך בעובר.
עובדה זאת משפיעה על הזוגיות שלהם.
הימים הם ימי מלחמת לבנון השנייה וילי מחליטה להזמין זוג מהצפון המופגז.
מגיע אליהם זוג צעיר – מוטי (אושרי כהן) וקרן (רותם זיסמן כהן).
קרן נמצאת בהיריון מתקדם, דבר שמעכיר את מצב רוחם של בועז וילי.
בארוחה מבקש מוטי כלים חד פעמיים בגלל הכשרות.
הוא מתחיל להתווכח עם בועז על המלחמה.
לבועז יש דעות ליברליות שמאלניות והוא מדבר על הפסקת המלחמה וחתירה לשלום בעוד שמוטי דוגל בדעות ימניות שצריך להחריף את המלחמה כי אין עם מי לדבר.
מוטי מצטרף לילי בריצות והם מתחילים להתקרב.
הוא צעיר יותר מבועז וזה מסתכל על שניהם בזעם.
בעזרת ידידו אמנון (אייל רוזלס) הוא מוצא למוטי עבודה כנהג הסעות במשרד הביטחון.
כל זאת כדי להרחיק אותו מילי.
לבסוף קרן יולדת בן ובועז וילי מסתכלים על הזוג הצעיר והתינוק בקנאה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותנבו קמחיבועזלנה אטינגריליאושרי כהןמוטירותם זיסמן כהןקרןאייל רוזלסיוניידיד של בועזיוסף קליינראמנוןשכן
"עיר נמל" הוא שיר של הזמר הישראלי איל גולן, מתוך אלבום האולפן ה-27 שלו, 2023, שיצא לאור ב-28 במרץ 2023. זו הרצועה הפותחת את האלבום.
יחד עם צאתו של האלבום 2023, נכנס השיר למקום ה-13 במצעד "היטליסט" של מגזין מאקו, והיה לשיר במיקום השני הגבוה ביותר מתוך האלבום, לאחר "מתי את חוזרת" במקום הרביעי, מתוך 11 שירים סך הכל מתוך האלבום שנכנסו למצעד זה.
מספר שבועות לאחר מכן, בעקבות ויראליות בפלטפורמות טיקטוק, הגיע השיר לשיאו במקום השני במצעד.
אף בתחנות הרדיו זכה השיר להצלחה, כשנכנס למקום ה-20 במצעד של מדיה פורסט, עם 47 השמעות, ובשיאו הגיע למקום התשיעי עם 84 השמעות.
בנוסף, הגיע השיר בשיאו למקום החמישי ב ולמקום השלישי במצעד העשירייה של כאן גימל.
נכון לאוגוסט 2025, לשיר יש למעלה מ-24 מיליון צפיות ביוטיוב.
עיר תת-קרקעית היא מערכת של מנהרות תת-קרקעיות המחברת בניינים, בדרך-כלל במרכזי הערים.
בניינים אלה עשויים לכלול מבני משרדים, מרכזים מסחריים, רכבת תחתית ומרכזי בידור שונים.
בדרך-כלל, תהיה עיר תת-קרקעית נגישה באמצעות המרחב הציבורי בכל אחד מהמבנים המחוברים אליה, ולעיתים יהיו לה גם כניסות ייעודיות נפרדות.
ערים תת-קרקעיות זוכות לחשיבות מיוחדת בערים המאופיינות באקלים קשה בין אם קר ובין אם חם, בכך שהן מאפשרות את המשך פעילות מרכזי הערים במשך השנה כולה, ללא קשר למזג האוויר השורר בחוץ.
הערים התת-קרקעיות פועלות בעקרון הדומה למעברי-העל (skyway) המחברים בין בניינים מעל-פני השטח ובדומה למעברים מקורים במפלס הרחוב, אך הן רחבות ומסועפות יותר.
ערים תת-קרקעיות הוקמו גם לאורך ההיסטוריה, לצורך מטרות שונות.
במאה ה-21 עזה תחתית היא עיר בשרות ארגון הטרור חמאס.
בקפדוקיה שבטורקיה הוקמו ערים תת-קרקעיות רבות, ושתיים מהן, דרינקויו (אנ') וקאימאקלה (אנ'), זכו לפרסום מיוחד.
שתי הערים שוכנות במרחק 9 קילומטרים זו מזו ומחוברות במחילה.
הראשונה כוללת 8 קומות מתחת לאדמה, ושימשה למסתור כבר בתקופה החתית ובמאה ה-19 הסתתר בה צבאו של מוחמד עלי.
הערים כוללות חדרי מגורים רבים, כיתות לימוד ושירותים שונים, כגון יקב.
עד היום לא ברור כיצד הוארו הערים וכיצד פעלה מערכת האוורור.
דוגמה נוספת לעיר תת-קרקעית הוקמה בסמוך לעיר בון בגרמניה.
העיר, שבנייתה הסתיימה ב-1972, בתקופת המלחמה הקרה, נבנתה במטרה לספק מקלט לכ-3,000 מבכירי הממשל במקרה של מתקפה גרעינית.
העיר מחולקת למספר מתחמים - אזור מגורים, מרכז לטיפולים רפואיים ועוד, ואף כוללת אולפן טלוויזיה ומספרה.
דוגמאות לערים תת-קרקעיות ברחבי העולם
סידני - מספר מרכזי קניות תת-קרקעיים מחברים בין תחנת הרכבת התחתית המרכזית של העיר למתחם הקניות המרכזי Pitt Street Mall.
מרכזי הקניות התת-קרקעיים כוללים כ-100 חנויות.
קובר פידי - עיירה באוסטרליה הדרומית, המשמשת מרכז לכריית האבן היקרה אופאל (לשם), וייחודית בכך שחלקה הגדול נמצא מתחת לפני האדמה.
העיר התת-קרקעית במונטריאול - La villa souterraine כוללת 32 קילומטרים של תעלות המחברות 7 תחנות רכבת תחתית ומבני משרדים ומרכזי קניות מרכזיים הפזורים על-פני 41 בלוקים ברחבי העיר, כאשר מערכת מנהרות מצומצמת בשאר חלקי העיר מחברת אזורים בעלי חשיבות ציבורית אל תחנות הרכבת התחתית שבאזורם.
מונטריאול זכתה להכרה עולמית בתחום זה ומדובר באטרקציה תיירותית מרכזית בעיר.
העיר התת-קרקעית בטורונטו - מערכת PATH מקשרת בין מבנים מרכזיים בלב מרכז העיר לבין 5 תחנות של הרכבת התחתית העירונית, באמצעות 27 קילומטרים של מנהרות.
בהלסינקי קיימת עיר תת-קרקעית החובקת את מתחם תחנת הרכבת המרכזית בעיר, שתי תחנות רכבת תחתית ומרכזי קניות.
מערכת מנהרות דומה קיימת בשתי תחנות רכבת תחתית בעיר.
אוסקה - תשתית תת-קרקעית עצומה, במיוחד ברבעים Umeda, Namba ו-Shinsaibashi, הכוללים אזורי מסחר, מסעדות, רכבת תחתית ותחנות רכבת בינעירונית.
טוקיו - מערכת עיר תת-קרקעיות מקיפה בסמוך לתחנות הרכבת המרכזיות וכן כמה תחנות רכבת תחתית המחוברות זו לזו.
בטוקיו אפשר ללכת בקלות כמה קילומטרים מתחת למפלס הרחוב.
בנוסף, ישנן שמועות עקשניות על מנהרות שאינן בשימוש המחוברות למערכת הרכבת התחתית העירונית, המוערכות בכמה עשרות קילומטרים.
אף על פי שהעיר התת-קרקעיות בטוקיו נופלות אך במעט ממקבילתה במונטריאול, אין היא נחשבת אטרקציה תיירותית, אלא מאפיין נוסף של התגלמות המגלופוליס בעיר זו.
אטלנטה, ג'ורג'יה - Underground Atlanta מאגדת 6 בלוקים במרכז העיר, כולל מרכזים מסחריים ומסעדות.
המתחם החל את פעילותו ב-1968, נסגר אך נפתח מחדש לאחר התמוטטות כלכלית ב-1989.
שיקגו, אילינוי - העיר התת-קרקעית בשיקגו - Pedway - כוללת 4 מערכות מנהרות שאינן מחוברות ביניהן, שהגדולה בהן מחברת 10 בלוקים.
המערכת מחברת, לדוגמה, תחנת רכבת אזורית, מרכז תרבות גדול, רשות התחבורה העירונית, תחנות הרכבת התחתית, מבנה העירייה ומרכז ג'יימס ר.
מיניאפוליס וסיינט פול, מינסוטה - ה-Gopher Way בקמפוס אוניברסיטת מינסוטה מקשרת בין רוב מבני כיתות הלימוד, במערכת רחבה ומסועפת ומאגדת מבנים במתחמים נפרדים בשתי גדותיו של נהר המיסיסיפי, המשלבת גם כמה מעברי-על בין המבנים, כך שלעיתים נדרשים ההולכים בנתיביה לעלות עד לקומה ה-5 כדי לעבור בין הבניינים.
מפת המעברים במיניאפוליס; מפת המעברים בסנט.
רוצ'סטר, מינסוטה - מבני המרכז הרפואי מאיו קליניק במרכז העיר מחוברים ביניהם במערכת מעברים תת-קרקעיים ומעברי-על.
לצידי המסדרונות התמקמו גם כמה בתי-עסק ובהם בתי מלון.
מערכת המעברים התת-קרקעיים מכונה בשם Subway, למרות שאין רכבת תחתית בעיר.
עזה: עיר תחתית בשימוש ארגון הטרור חמאס וארגוני טרור אחרים.
העיר התחתית והמנהרות מצויות גם בשטחי תת-הקרקע שמדרום לעזה, כולל חאן יונס ורפיח.
בתקופות מסוימות מנהרות הברחה ותקיפה נחצבו גם כחוצות את גבול הרצועה לישראל וסיני שבמצריים.
"העיר העתיקה" הוא השם המקובל בערים רבות בעולם לרובע היסטורי בעיר, שעיקר בנייתו הסתיימה לפני מאות שנים, ומהווה את הגרעין המקורי של העיר.
על פי רוב מתייחס המונח "העיר העתיקה" לחלק חי ונושם של העיר, שמקורו בימי הביניים או בתחילת העת החדשה, ולא לאתר ארכאולוגי מן העת העתיקה.
בערים רבות הרובע הנקרא "העיר העתיקה" מוקף חומה או שניתן למצוא בו שרידים לחומה כזאת, וכן ביצורים נוספים, שנועדו להגן על העיר מאויבים.
"העיר העתיקה" ברבות מערי העולם כוללת ריכוז של מבנים ואתרים בעלי חשיבות היסטורית, ארכיטקטונית, אמנותית, תרבותית וכדומה, ומבטאת את המורשת של המקום.
רק באמצע המאה ה-19 החלה להתעורר ברחבי העולם המודעות לשימור אתרים המהווים חלק ממורשת המקום, והמגמה הרווחת של הריסת מבנים ישנים על מנת לפנות מקום לפרויקטים חדשים הוחלפה במגמת שיפוץ, שימור ושיחזור שלהם.
במרבית הערים בהן קיימת "עיר עתיקה", מהווה זו מוקד משיכה תיירותי.
ערים עתיקות קיימות גם בערים מוסלמיות, ונקראות קסבות.
הקסבות של הערים המוסלמיות מאופיינות בסמטאות צרות ומפותלות, בנייה עתיקה וצפופה, ולעיתים גם בשוק עממי שפועל במרכזן.
באזור הסהר הפורה ישנן ערים עתיקות רבות.
בישראל קיימת עיר עתיקה בערים אחדות, ובהן ירושלים, חברון, יפו, צפת, עכו, ובאר שבע (אם כי בניית העיר העתיקה של באר שבע החלה רק בשנת 1900).
רוב הבינוי בערים אלו הוא מהמאות ה-18 וה-19 אך קיימים בהם גם מבנים עתיקים הרבה יותר אשר השתמרו לאורך ההיסטוריה.
בישראל, על פי רוב, מכוון הביטוי "העיר העתיקה" לבדו לעיר העתיקה בירושלים.
רבות מערי אירופה כוללות רובע היסטורי המוגדר כ"עיר עתיקה", ובהן פראג, לונדון, סטוקהולם, רודוס ועוד.
כמעט בכל הערים האירופאיות, העיר העתיקה היא למעשה גרעין העיר של ימי הביניים ואף ימי הביניים המאוחרים.
כמעט ולא קיימים בערי אירופה מרקמים עירוניים מהעת העתיקה הממשיכים לתפקד כמרקם עירוני פעיל.
ברומא לדוגמה, נשתמר בחלקו הפורום רומנום אך אינו חלק פעיל מהעיר מאז נפילת האימפריה הרומית.
להלן רשימת הערים העתיקות בארץ ישראל המערבית שעודן מתפקדות כחלק מהמארג העירוני בערים בהן הן נמצאות:
עיר קַיִט היא עיר או אזור עירוני בו התיירות והנופש מהווים מרכיב מרכזי בכלכלה ובתרבות המקומית.
עיר קיט מתאפיינת בשפע שירותים שהיא מציעה לתיירים, ובראש ובראשונה בתי מלון, מסעדות ובידור.
בדרך כלל קיים בעיר קיט עוגן משיכה מרכזי שהפך אותה לעיר קיט: חוף רחצה גדול, אתר סקי פופולרי, וכדומה.
באתרי קיט בהם האטרקציה המרכזית היא עונתית, כמו אתר סקי, מתמלאת העיר תיירים ועובדים בעונת התיירות ומתרוקנת מהם בעונה המתה, אז גרים בה בדרך כלל מעט תושבי קבע.
מספר תושבי הקבע בערי קיט נמוך ביחס לכמות השטחים הבנויים, מאחר, ובניינים רבים בה משמשים כבתי מלון, בתי קיץ או דירות להשכרה לטווח קצר.
איים, עיירות נופש וערי קייט נודעים
העיר קאן בריביירה הצרפתית והעיירה דוביל בחוף הצרפתי של תעלת למאנש, העיירה ברייטון בדרום אנגליה, העיר סוצ'י של רוסיה לחוף הים השחור, האי איביזה של ספרד, העיר בורגס בבולגריה, העיר לוטראקי והאי כרתים של יוון, העיר איה נאפה בקפריסין, והערים טבריה ואילת בישראל.
עיר שינה היא עיר המשמשת בעיקר למגורים ואין בה מסחר, תרבות, תעשייה או משרדים בהיקף משמעותי.
בדרך כלל מרבית התושבים המתגוררים בערי שינה נוסעים לערים שכנות לצורך עבודתם, ועל כן מכונים יוֹממים.
ההבחנה בין פרוור לבין עיר שינה מטושטשת לעיתים.
ככלל, פרוורים מתפתחים באזורים הסמוכים למרכזי תעסוקה, בעוד שבערי שינה אין כלל עסקים גדולים, ורוב תושביהן נוסעים למרכזי תעסוקה הממוקמים בערים אחרות, כשלעיתים אין רצף אורבני ביניהן.
ערי שינה עשויות לשכון באזורים כפריים או כפריים-למחצה.
ערי שינה עשויות להיווצר כתוצאה ממספר גורמים:
לעיתים עיר מאבדת את מקור התעסוקה העיקרי של תושביה, ובכך מאלצת אותם למצוא מקורות פרנסה חלופיים מחוץ לה.
במקרים אחרים, ערים קטנות מושכות תושבים (החפצים באיכות חיים) אולם לא עסקים גדולים.
גורם נוסף, אשר רלוונטי בעיקר בדרום ומערב ארצות הברית, הוא גידולן המהיר של ערים-קטנות לשעבר.
ערי שינה נוצרות גם כאשר אין ביכולתם של עובדי אזור מסוים לממן מגורים בעיר שבה הם עובדים ועל כן הם נאלצים להשתקע במקומות חלופיים שבהם עלויות המחיה נמוכות יותר.
תופעה זו הולכת ורווחת במערב ארצות הברית, שם ערי קיט ונופש דורשות כוח עבודה גדול, אך החיים בהם יקרים מאוד.
לדוגמה, עיר הקיט ג'קסון שבוויומינג, אשר פיתחה ערי שינה אחדות סביבה, כגון ויקטור, דריגס ואלפין.
ערי שינה אלו הן ביתם של מרבית העובדים בג'קסון.
ערי שינה נוטות להאיץ את פיתוחן של דרכי תחבורה ומערכות תחבורה ציבורית.
אלו באות לידי ביטוי בעיקר בקווי רכבת קלה המחברים בין מרכז העיר לבין עיר-השינה.
מאז שנות ה-60, גדל מספרן של ערי השינה בארצות הברית ובבריטניה, לנוכח המגמה של תושבים לעזוב את הערים לטובת אזורים סמוכים, בעלי אופי כפרי יותר.
ערי השינה בארצות הברית נוטות לגבות מסי עירייה גבוהים יותר מתושביהן, היות שרוב ההכנסות מקורן במשקי בית פרטיים ולא בעסקים.
לעיתים עובדה זו מדרבנת את העיריות לעודד פעילות מסחרית בתחומן, תופעה שמוכרת כפירבור המסחר.
ברוסיה של סוף המאה ה-20 ערי שינה נקראו גם ראיוני שינה או נפות שינה.
ראיוני השינה של מוסקבה היו: מערב דגונינו, מזרח דגונינו, ביריוליובו המזרחית, ביריוליובו המערבית, ליאנוזובו, שצ'וקינו, ביבירבו, מיטינו, מדבדקובו (צפון מדבדקובו ודרום מדבדקובו), סטרוגינו, צ'רטנובו (צ'רטאנובו הצפונית, צ'רטאנובו המרכזית, צ'רטאנובו הדרומית), חוברינו, אלטופייבו, בראטייבו, סולנצבו, קונקובו, ושניאקי, אורוחובו-בוריסובו (צפון אורחובו-בוריסובו, דרום אורחובו-בוריסובו וזיאבליקובו), אוטראדנויה, בסקודניקובסקי, צ'ריומושקי ויאסנבו.
ראיונים אלו נבנו באזורי הכפרים ההרוסים שהפכו לחלק מהעיר בשנת 1960 ואילך, או על שדות ביוב ושפכים ששוחזרו כמו מריינו.
מרבית הבתים שנבנו בהם היו בתי פאנל טיפוסיים בגובה 9 עד 22 קומות, ותושביהם נסעו לתחנות המטרו באמצעות אוטובוסים ורכבות.
תשתיות תרבות ופנאי, למעט ספריה ובמקרים מסוימים בית קולנוע, לא היו קיימים כמעט בראיונים אלה.
לצורך קניות, נסעו תושבי הראיונים למרכז העיר – אל גום, צום, חנות הכלבו דטסקי מיר, חנויות מכולת בכיכר סמולנסקיה, לוביאנקה, רחוב גורקי (כיום רחוב טברסקאיה) ועוד.
בחנויות מכולת באזורי השינה עצמן, המבחר היה מצומצם: עד תחילת שנות ה-90 לא ניתן היה כמעט למצוא אפילו נקניק מבושל למכירה.
ניתן היה לרכוש סריגים, חליפות והנעלה רק בחנויות של מרכז העיר.
בשל המצב הדיכאוני והיעדר ההזדמנויות לפנאי תרבותי לצעירים, התפתחו קבוצות פשיעה באזורים רבים, למשל, ארגוני הפשע אורחובסקאיה, סולנצבסקאיה וגוליאנובסקאיה.
המצב התחיל להשתנות בתחילת המאה ה-21. כעת יוצאים תושבי מרכז מוסקבה לקניות בראיוני שינה לאורך כביש הטבעת של מוסקבה, שם הוקמו היפרמרקטים גדולים עם מחירים נמוכים יותר.
מועדונים, מסעדות ובתי קפה הופיעו בראיוני שינה, ובחלקם (סטרוגינו, מיטינו, מריינו, אוטראדנויה, ביבירבו, בוטובו) הונחו קווי מטרו חדשים.
עיר קטנה הוא האלבום הסולו ה-11 של הזמרת הישראלית יהודית רביץ שיצא במרץ 2007. האלבום מכיל שני תקליטורים, כשהשני מביניהם הוא תקליטור בונוס שמורכב ברובו מדואטים, אותם ביצעה רביץ בעבר במסגרות שונות.
ב-4 ביוני 2007 הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב, לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-20,000 עותקים.
התקליטור השני הוא למעשה אוסף שירים ממקורות שונים:
"האיש ההוא" הוקלט במסגרת התוכנית "מפגשיר" בהפקת ערוץ 24
"רחוק ממך" מתוך האלבום "11א'" של ברי סחרוף ורע מוכיח
"את עושה אותי אמא" מתוך ההצגה "ילדות - מסע מוזיקלי תיאטרלי" שרביץ העלתה בשנת 2004
"ים של געגוע" הוקלט במיוחד למופע המשותף של רביץ ועופרים בשנת 1995
"חדרים שבלב" מתוך אלבומו של חמי רודנר "מלנכוליה אהובתי"
"כמו עפיפון" מתוך האלבום של דני סנדרסון "תולדות המים - שירים לאחרים" שבו רביץ ביצעה את השיר
עיר קטנה (בימוי: איתי לב)
כשתבוא אהבה (בימוי: יוני מרדכי)
עיר פדרלית (בגרמנית Bundesstadt) היא תוארן הרשמי של הערים הבאות, בהקשרים שלהלן:
בון (גרמניה) - ב-26 באפריל 1994, כאשר בון חדלה מלשמש כבירת גרמניה וברלין זכתה בתואר הבירה (Bundeshauptstadt - "עיר הבירה הפדרלית") במקומה, הוענק לראשונה התואר "עיר פדרלית" לבון, שנועד להצביע על כך שחלק ממשרדי הממשלה, משכנו החליפי של הבונדסראט (אספת המדינות) ומעונו הרשמי המשני של נשיא גרמניה נותרו בה.
ברן (שווייץ) - חוקת שווייץ לא קבעה בירה למדינה, ו"העיר הפדרלית" הוא תוארה הרשמי של ברן, מקום מושבן של רוב רשויות השלטון הפדרליות מאז 1848.
מוסקבה וסנקט פטרבורג (רוסיה): מבין 83 הסובייקטים הפדרליים של רוסיה מוגדרות מוסקבה וסנקט פטרבורג כערים פדרליות, אולם הגדרה זו אינה נושאת עימה סמכויות של עיר בירה.
אף שמוסקבה היא אכן בירת רוסיה, מתחלקים מוסדות השלטון ברוסיה בין שתי הערים.
סבסטופול שבחצי האי קרים נחשבת גם היא לעיר פדרלית על ידי רוסיה, אך אוקראינה שממנה השטח נכבש מוסיפה לראות בו שטח השייך לה.
בעבר שימש המונח גם כתוארה של העיר וושינגטון, הבירה הפדרלית של ארצות הברית, לפני שאוחדה עם מחוז קולומביה ליצירת וושינגטון די.
עיר קטנה בערבה הוא רומן ילדים אוטוביוגרפי שנכתב על ידי לורה אינגלס וילדר ופורסם ב-1941, הספר השביעי מתוך תשעה בסדרת "בית קטן בערבה".
העלילה מתרחשת בדה סמט, דקוטה הדרומית.
הוא נפתח באביב שלאחר החורף הארוך ומסתיים כאשר לורה הופכת למורה בבית ספר כדי שתוכל לעזור לאחותה, מרי, להישאר בבית ספר לעיוורים בוינטון, איווה.
הוא מספר את סיפור העבודה הראשון של לורה בת ה-15 בשכר מחוץ לבית ואת תקופת הלימודים האחרונה שלה.
בסוף הרומן היא מקבלת תעודת הוראה ומועסקת כמורה בהתיישבות ברוסטר, 19 קילומטרים משם.
הרומן זכה באות מדליית ניוברי בשנת 1942. ספרי בית קטן בערבה הרביעי עד השמיני זכו כולם באות ההערכה הזה מ-1938 עד 1944.
הרומן נפתח במאי 1881, לאחר החורף הארוך.
בנחלה של משפחת אינגלס האב מתחיל לשתול את התירס ואת שיבולת השועל שישמשו כגידולים למשפחה, ולאחר מכן הוא בונה את המחצית השנייה של הבית על הנחלה ויוצר שני חדרי שינה קטנים.
בינתיים, האם מתחילה לשתול את גינת הירק החדשה שלה, בעוד מרי, לורה וקארי עוזרות בשמחה במטלות החווה ובעבודות הבית ומטפלות באחותן הצעירה, גרייס.
לאחר שחולד מתחיל לאכול את זרעי התירס של האב ועכבר חותך את שערו בשנתו, המשפחה מחליטה להשיג חתולה, שמתגלה במהירות כציידת מיומנת למרות שנלקחה מאמה בגיל חמישה שבועות בלבד.
יום אחד בארוחת הערב, האב שואל את לורה אם היא תקבל עבודה בעיר לעזור לתפור חולצות; העלייה במספר האנשים שהגיעו לאחרונה לעיר משמעה צורך בשירותים כגון זה.
היא שונאת את העבודה אבל ממשיכה כי הכסף יעזור לשלוח את אחותה, מרי, לקולג' לעיוורים באיווה.
כמה מהגברים בעיר מארגנים מרוצי סוסים, ובעלה לעתיד של לורה, אלמנזו וילדר, מנצח במרוץ הכרכרות עם שני סוסי המורגן שלו רתומים לעגלה הכבדה של אחיו.
בנחלה, יבולי התירס והשיבולת שועל של משפחתת אינגלס מצליחים היטב, האב מתכנן למכור אותם כדי לשלם עבור מרי שתתחיל קולג' בסתיו, אבל שחרורים יורדים ומשמידים את היבולים.
לורה ומרי משלימות עם העובדה שמרי תצטרך לדחות את הקולג', אבל האב מוכר את אחת מהפרות שלהן כדי להשלים את הסכום.
כשאמא ואבא מלווים אותה לשם, לורה, קארי וגרייס נשארות לבד למשך שבוע.
כדי להדוף את הבדידות הנובעת מעזיבתה של מרי, הם עושים את ניקוי הסתיו; הם מצליחים למרות כמה תקלות, מפתיעים את אמא ואבא כשהם חוזרים.
בסתיו, האינגלסים עוברים לעיר; הם מאמינים שהחורף הקרוב לא יהיה קשה כמו החורף הקודם, אבל מכיוון שהבקתה לא עמידה בפני מזג אוויר, האב חושב שעדיף לא להסתכן להישאר בה.
בעיר, לורה וקארי לומדות שוב בבית הספר, ולורה מתאחדת עם חברותיה, מיני ג'ונסון ומרי פאוור.
היא גם פוגשת בחורה חדשה, אידה בראון, בתו המאומצת של הכומר החדש של העיירה, הכומר בראון, שטוען שהוא קשור לג'ון בראון מקנזס.
נלי אולסון, האויבת שלה מנחל השזיף, עברה לדה סמט ולומדת גם היא בבית הספר.
המורה לתקופת הסתיו היא אלייזה ג'יין ויילדר, אחותו הגדולה של אלמנזו, שיש לה נחלה קרובה משלה.
נלי מפנה אותה נגד לורה, וילדר מאבדת שליטה על בית הספר לזמן מה.
ביקור של ועד בית הספר מחזיר את הסדר על כנו; עם זאת, וילדר עוזבת בסוף תקופת הסתיו.
לתקופת החורף, מיס וילדר מוחלפת במר קלווט.
לורה מחליטה ללמוד, כי נותרה לה רק שנה אחת לפני שהיא יכולה להגיש בקשה לתעודת הוראה.
העיר דה סמט מתחילה לקיים מפגשים ספרותיים בבית הספר, שם כל העיר מתכנסת להנאתה מדי ליל שישי: שירה, דיבור, תחרות כתיב, או הצגות ומופעי מינסטר שמעלים תושבי העיר.
החורף מתון מאוד, כך שלורה וקארי לעולם לא מפספסות יום לימודים.
לורה וחבריה לכיתה מתקרבים לאחר מסיבת יום הולדת של בן וודוורת', ולכן היא מתחילה לפגר בלימודים, למרות שהיא נשארת בראש הכיתה.
היא מבלה את הקיץ בלימודים כדי לפצות על הזמן האבוד.
בשנת הלימודים הבאה, יהיה עוד מורה חדש, מר אוון.
במהלך שבוע של פגישות הכנסייה, אלמנזו מבקש ללוות את לורה הביתה מהכנסייה.
אמא מופתעת מכך כי היא רק בת חמש עשרה, והוא גבר מבוגר (נרמז בספר שהוא בן 21 כאשר למעשה בשלב זה היה בן 25).
סמוך לחג המולד, מר אוון מארגן תערוכה בית ספרית כדי להעלות את המודעות לצורכי בית הספר, מכיוון שבית הספר הולך ונעשה צפוף.
הוא מטיל על לורה ואידה את המטלה לדקלם את כל ההיסטוריה האמריקאית עד לאותה נקודה.
למרות החששות, בליל ההופעה בבית הספר הן מתפקדות בצורה מושלמת, וכך גם קארי, שמדקלמת שיר.
אלמנזו שוב רואה את לורה בבית, ומציע לה לקחת אותה לטיול במזחלת החורף.
בבית, פוגשים את לורה מר בוסט ומר ברוסטר, שראו אותה מדקלמת ורוצים שתמלא תפקיד של הוראה בהתנחלות ברוסטר, 19 קילומטר מהעיר.
מפקח בית הספר בא ובוחן אותה; למרות שהיא עדיין לא בת שש עשרה, הוא מעניק לה תעודת הוראה.
הרומן מסתיים בכך שהיא מתכוננת ללמד בית ספר.
למרות שוילדר החלה לכתוב את הספרים כזכרונות אוטוביוגרפיים, הם נחשבים לסיפורת היסטורית וזכו במספר פרסים ספרותיים.
בשנת 1941, רומן זה זכה בפרס ניוברי על ספרות ילדים יוצאת דופן.
"נלי אולסון" המוזכרת בספר היא אותה נלי מ"בית קטן על גדות נחל השזיף", למרות שדמותה הייתה שילוב של שלוש בנות שוילדר הכירה: נלי אוונס בנחל השזיף, ג'נבייב מאסטרס בדה סמט וסטלה גילברט מדה סמט.
במציאות, היא מעולם לא ראתה שוב את ה"נלי" מנחל השזיף לאחר שמשפחתה עזבה את העיירה.
למרות שהרומן מסתיים עם עבודה של וילדר כמורה בבית ספר, בגיל 18 היא התחתנה עם אלמנזו וילדר.
יחד הם גידלו וטיפחו סוסים, אותם אהב.
נולדה להם בת, רוז וילדר ליין, והם איבדו בן בינקותו.
ליין גדלה והפך בין לסופרת.
וילדר כתבה במהלך השנים מאמרים לעיתונים ומגזינים, בעיקר מאמרים הקשורים לעבודות הבית.
היא כתבה את כתב היד של כל אחד מספריה ביד, וליין עזרה לה להקליד ולערוך אותם.
האיורים הידועים של גארת' וויליאמס הופיעו במהדורות המתוקנות כ-20 שנה לאחר מכן.
כיום, דה סמט, דרום דקוטה מושכת מעריצים רבים עם האתרים ההיסטוריים שלה מהספרים בית קטן על גדות אגם הכסף, החורף הארוך, עיר קטנה בערבה, שנות הזהב המאושרות הללו וארבע השנים הראשונות.
מ-1879 עד 1894 גרו בני הזוג אינגלס בדה סמט ובית המשפחה, בית בעיירה שנבנה על ידי צ'ארלס, בית הספר ברוסטר בו לימדה וילדר, וביתם של המודדים בו התגוררו האינגלסים בין השנים 1879 ל-1880 פתוחים למבקרים.
עיר קטנה ואנשים בה מעט הוא ספר מאת הסופר נחום גוטמן, המנציח את אורחות החיים ואת הווי התושבים בשנים הראשונות לקיומה של אחוזת בית, לימים העיר תל אביב.
גוטמן עצמו, שנולד בשנת 1898 ועלה לארץ ישראל בשנת 1905, עבר עם משפחתו להתגורר באחוזת בית ב-1910, בגיל 12. הספר שעוטר בציוריו של גוטמן יצא לאור בשנת 1959, במלאת יובל חמישים שנה ליסודה של תל אביב, והיה לקובץ הסיפור המיתולוגיים שלה.
שמו של הספר לקוח ממגילת קהלת:
בספר מנציח גוטמן אירועים יומיומיים בחיי העיר, דוגמת ריב שכנים, הדלקת פנס הלוקס, או הקונצרט הראשון, אך הוא מתייחס גם לאירועים היסטוריים וטרגיים כמו גירוש תל אביב.
בספר מתוארים דמויות תושביה הראשונים של העיר, ובהם עקיבא אריה ויס, יוזם הקמתה של אחוזת בית, הרופא ד"ר חיים חיסין ועוד.
הספר מתחיל בתיאור תריסר הבניינים הראשונים ברחוב הרצל, שעדיין לא יכול היה להיקרא רחוב, ומסתיים ב"שיבת תל אביב", כיבוש העיר על ידי החיילים האוסטרלים, ויישובה מחדש על ידי תושביה שגורשו.
הספר זכה להצלחה, ומאז הוצאתו הראשונה ב-1959 יצא בשלוש מהדורות נוספות: ב-1965, ב-1977 ומהדורה מיוחדת במלאת 90 שנה לעיר ב-1999. למהדורה זו צורפה הקדמה מיוחדת של הסופר שלמה שבא.
שבא מספר כי ראייתו האופטימית של גוטמן מציגה לעיתים פן נאיבי ואופטימי של מעשים שנתפסו כחמורים בזמנם.
כך מספר גוטמן על סייד, שראה מבעד לחלון נערה רוחצת, ומוקסם "החליק לתוך חלון האמבטיה".
לאחר מכן נעצר בבית הוועד וצינה דיזנגוף הביאה לו ארוחת צהריים.
לאמיתו של דבר היה זה ניסיון אונס, והצעיר נשלח בחרפה לארץ מוצאו.
גוטמן עצמו מסכם את ספרו ב"נאום" שנישא כביכול מעל בניין "הבאר" בשדרות רוטשילד, שזה מכבר נהרס בעת שנכתב הספר, כאשר בציור המלווה את ה"נאום" מצויר מתארו הייחודי של הבניין בקווקווים:
שרשים - בתים בטרם רחוב, פנס-רחוב ראשון, שמואל הגר, סבתא וברז-המים, פינה עגולה ופינה ישרה, המורה, חצר-המורים, הקונצרט הראשון, הרופא, כובש הדרך, שרשים, בית ברחוב הרצל.
עוקץ המזרח - השרשרת, שתי כפות למאזנים, המחסום.
בכבישים לבנים - מדביק-המודעות והמרכבה השחורה, על האדון אייזיק ועל העגלונים, מכנסים ארוכים, נגר במגפיים, אדם באמצע הכביש.
שיבה - איך היא באה אלינו, כחלב על האש.
יישוב רפאים הוא יישוב שננטש לחלוטין על ידי תושביו.
בהתאם לגודל היישוב נהוג גם לומר עיירת רפאים או עיר רפאים.
המונח גם משמש לעיתים בהשאלה לתאר ערים, עיירות או שכונות המיושבות באופן דליל משמעותית מאשר בעבר.
נטישת היישוב יכולה להיות תהליך מתמשך שמקורו בהידלדלות האוכלוסייה המקומית בשל הגירה, מגפה, רעב וכן הלאה או אירוע חד פעמי שהביא לנטישה.
לעיתים ננטשים יישובים ששוכנים סמוך לדרכים ונשענים על אספקת שירותים לעוברי הדרך, כאשר נסללת דרך חדשה ומתמעט מספר הנוסעים בדרך שלצידה שכן היישוב.
מה שנשאר מאותם מקומות יישוב קפא בזמן ולפיכך מהווה מעין קפסולת זמן לתרבות יותר ישנה.
בין יישובי הרפאים המפורסמים: אנגקור, פטהפור סיקרי ופריפיאט.
בין הגורמים הנפוצים להפיכת יישוב לעיר רפאים:
מלחמות - גורם מאוד ידוע של נטישת יישובים
סואץ - עיר במצרים, על תעלת סואץ שהייתה הגבול בין מצרים לישראל.
בתקופת מלחמת ההתשה, כשהפצצות משני הצדדים פגעו בה, ובעיקר בבתי הזיקוק, גרמו לנטישת התושבים עד להפסקת האש.
ח'וראמשהר - עיר איראנית על גבול איראן-עיראק, הייתה בלב אזור קרבות במלחמת עיראק-איראן (1980-1988), נחרבה, ננטשה והוקמה מחדש
פרישטינה - בירת קוסובו, ננטשה במהלך מלחמת קוסובו (1996-1999), אך לאחר המלחמה חזרו אליה חלק ניכר מתושביה
כובאני - עיר בכורדיסטן הסורית שנחרבה בעת מלחמת האזרחים בסוריה, אך במהלך המלחמה חזרו אליה חלק ניכר מתושביה
קוניטרה - עיר סורית שהוחזקה בידי ישראל בין 1967 ל-1974 ולא שוקמה לאחר החזרתה לסוריה.
פעילות כלכלית מצומצמת שלא יכלה להמשיך לתמוך באוכלוסייה המקומית.
צ'ופוט-קלה - יישוב בקרים שכל תושביו הקראים נטשוהו עם קבלת ההיתר להגר ממנו.
נינינגר - עיירה בארצות הברית
אסון טבע או אסון מעשה ידי אדם שהביא לקריסת יכולת הקיום של האוכלוסייה.
פריפיאט וצ'רנוביל - ערים שננטשו באחת בשל אסון צ'רנוביל.
ג'ונסטאון - קומונה מבודדת בגיאנה שנכחדה באחת בעקבות התאבדות המונית.
סנטרליה - יישוב בפנסילבניה, ארצות הברית שננטש בעקבות בעירת פחם מתחת לעיר.
פלימות' - יישוב במונטסראט שננטש בעקבות התפרצות הר געש.
פיצ'ר - עיירה באוקלהומה, ארצות הברית שננטשה בעקבות זיהום הסביבה והקרקע במתכות כבדות שנכרו בסביבתה ובשל האפשרות של התמוטטות מכרות מתחת לעיר.
ויז'ה אפקואן - עיירת נופש בפרובינציית בואנוס איירס, ננטשה בשנת 1985 בעקבות שיטפון.
החלטה ממשלתית מכוונת או מדרג גבוה מספיק שחייבה את האוכלוסייה לנטוש.
סוול - עיירת כורים בצ'ילה שננטשה בהדרגה בעקבות החלטה להעביר את מגורי התושבים ליישוב סמוך.
ויילס (אונטריו, קנדה), סנט תומאס (נבדה, ארצות הברית) - יישובים שננטשו בעקבות הצפה צפויה שמקורה ביצירת נתיב מים חדש או לחלופין בניית סכר.
פירמידה (סבאלברד) - יישוב רוסי באי הנידח אשר פונה וננטש בהוראת רוסיה, בגלל עלות אחזקתו הגבוהה כתוצאה מריחוקו.
חלק מיישובי הרפאים אף הופכים עם הזמן למוקדי משיכה תיירותיים, למשל צ'ופוט-קלה וסוול שהוכרזה כאתר מורשת עולמית.
תסמונת העיירה לבנדר – קריפיפסטה המבוססת על עיירת רפאים בדיונית במשחקי הווידאו "פוקימון אדום וכחול", לפיה למעלה ממאה ילדים יפנים התאבדו לאחר האזנה למנגינה שבעיר.
עיר של טיפשים היא עיר שמתוארת בפולקלור כמאכלסת טיפשים שאין כדוגמתם.
ערי טיפשים מופיעות בפולקלור של עמים אחדים.
ערי טיפשים בפולקלור של תרבויות שונות:
ביוון העתיקה היה מדובר באנשי העיר אבדרה, הראשונה בערי הטיפשים.
באנגליה מדובר באנשי הכפר גותאם.
בגרמניה מדובר באנשי העיר הדמיונית שילדה, שעלילותיהם מתוארות גם בספרו של אריך קסטנר, "חכמי שילדה".
בהולנד מדובר באנשי העיר קמפן.
אצל הפלסטינים מדובר באנשי העיירה חמאמה או העיר חברון.
בתימן מדובר באנשי העיר חאדם.
בהודו - הכפר מוירה שבגואה (Moira, Goa).
בפולקלור היהודי ידועים "חכמי חלם", בני העיר חלם שבפולין.
בישראל בעבר נפוצו מערכוני "הגשש החיוור" שהציגו כך את אנשי העיר טבריה (לדוגמה במערכון "הקפיטריה בטבריה").
"ספר הבדיחה והחידוד" מספר על שלוש ערי טיפשים (בדיחה 1085):
שלושה טיפשים הם: חלמאי, שיקלוֹבי ודרוּיי, ומה בין שלושתם?
דרוּיי בביתו – אדם ככל האדם; דרוּיי בציבור – טיפש מופלג.
חילופו בשׁקלוֹבי; בציבור – אדם ככל האדם, בביתו – טיפש מופלג.
חלמאי, בין בביתו ובין בציבור – טיפש שבטיפשים.
תושביהן של ערי הטיפשים נהגו, על-פי הפולקלור, לעשות מעשים נפסדים שאין בהם תכלית, ובהם היו מתגאים כאילו היוו תרומה של ממש.
למשל, אחד מחכמי חלם, שהיה בא בימים, שמע כי ישנו תוכי היכול להגיע לגיל מאה שנה, ועל מנת להיווכח אם אמנם נכון הדבר, הלך וקנה גוזל של תוכי כזה.
עיר של אושר הוא סרט דרמה משנת 1992 בבימויו של הבמאי האנגלי רולנד ג'ופה (Roland Joffé, דמעות של שתיקה), לפי תסריט של מרק מדוף.
הוא מבוסס על רומן הנושא שם זהה, אותו כתב דומיניק לאפייר (Dominique Lapierre).
הזארי פאל (אום פורי) הוא חוואי כפרי שמהגר לקולקטה ביחד עם אשתו (שבנה עזמי) ושלושה ילדיהם בחיפוש אחר חיים טובים יותר.
הם מתחילים בצורה לא טובה.
מרמים אותם, לוקחים מהם את דמי השכירות שלהם והם נזרקים לרחובות, וקשה להזארי למצוא עבודה כדי שתפרנס את משפחתו.
אולם המשפחה הנחושה מסרבת לוותר ולבסוף מוצאת את מקומה בעיר מוכת העוני.
בינתיים, בקצה השני של כלכתא, מקס לווה, רופא מדוכדך מטקסס (פטריק סווייזי) הגיע לתור אחר הארה רוחנית אחרי שהוא איבד מטופל בזמן ניתוח.
גם הוא מתחיל בצורה קשה.
אחרי שפרוצה מרמה אותו, הוא מוכה בידי בריונים ונותר מדמם ברחובות בלי מסמכיו וחפצי הערך שברשותו.
הזארי נחלץ לעזרתו של מקס ולוקח את הרופא הפצוע ל"עיר של אושר", רובע עוני המאוכלס במצורעים ועניים שהופך להיות ביתה החדש של משפחתו.
מקס שוהה זמן רב בשכונה, אבל לא מעוניין להתערב בענייניהם של השוכנים בה, בגלל שהוא חושש להיקשר אליהם רגשית.
אולם, מהר מאוד הוא מחליט לשעות לעזרתם של חבריו החדשים אחרי שאישה אירית (פולין קולינס), שמנהלת את המרפאה המקומית משכנעת אותו לעשות כן.
לבסוף, מקס מתחיל להיקשר לשוכני הרובע והוא מתחיל להבין שחייו אינם כל כך רעים.
ישנם רבים בסביבתו שחייהם גרועים בהרבה משלו, אבל הם מתייחסים לכל יום בציפייה חיובית שנוטעת כוחות חדשים ברופא המדוכא.
פטריק סווייזי – מקס לווה
אום פורי – הזארי פאל
פולין קולינס – ג'ון בטל
שבאנה עזמי – קמלה ה.
עיישה דהרקר – אמריטה ה.
סנטו צ'אודהורי – שמבו ה.
אימרן בדש חאן – מאנוג' ה.
שיאמאנאד ג'אלאן – מר גאטאק, הסנדק
אנג'ן דוט – ד"ר סוניל
ארט מאליק – אשקוק גטאט
דבוטוש גוש – ראם צ'אנדה
אירוטרופוליס (או בפירוש לעברית "עיר תעופה") זוהי עיר מתמחה שהיא גם צורה חדשה (או שלב התפתחות חדש) של יישוב עירוני שנסמך על נמל תעופה גדול כעוגן כלכלי ותעסוקתי מרכזי.
את המונח טבעו גרג לינדסי וג'ון קסרדה בספרם "אירוטרופוליס - הדרך שבה נחייה בקרוב".
הדגם מתקיים בצומתי תעבורה אווירית עולמיים במפרץ הפרסי, במזרח ובדרום-מזרח אסיה, בארצות הברית ובאירופה.
אירוטרופוליס יכולה להיות עיר קיימת שנמל התעופה שלה הפך לגורם משמעותי בהתפתחותה בראשית המאה ה-21 כגון כלכלת דובאי שנמל התעופה הבינלאומי דובאי וחברת אמירטס מהווים מנוע עיקרי בהתפתחותה, נמל התעופה סינגפור צ'נגי, נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג או המטרופולין המתהווה סביב נמל התעופה סכיפהול בהולנד.
זו יכולה להיות גם עיר חדשה לחלוטין כגון סונגדו הסמוכה לנמל התעופה הבינלאומי של אינצ'ון שבקוריאה הדרומית וערים בסין והודו (כגון דורגפור החדשה במערב בנגל) הנבנות לפי מודל דומה.
נמלי תעופה ענקיים בארצות הברית כגון נמל התעופה הבינלאומי הרטספילד-ג'קסון אטלנטה, נמל התעופה של ממפיס, טנסי (מרכזה הלוגיסטי העולמי של חברת השילוח פדקס) ונמל התעופה שיקגו או'הייר מהווים אף הם דוגמה לאירוטרופוליס.
האירוטופוליס הוא בסיס פעולה מרכזי של יותר מחברת תעופה גלובלית אחת ומרכז לוגיסטי של חברות שילוח בינלאומיות.
האירוטרופוליס מושך חברות ומפעלי היי-טק הרואים בקרבה לשדה התעופה יתרון תחרותי עקב הוזלת עלויות שילוח, קיום קהילת עובדים רב-לאומית ותחבורה יבשתית טובה לערים אחרות.
כך מתהפכת התפיסה של שדה התעופה מתפיסתו כפרבר מרוחק לתפיסתו כמרכז תעסוקתי שלעיתים מתפקד כאזור סחר מיוחד.
עבור המועסקים הרבים נבנה מעגל משני של נותני שירותים.
האירוטרופוליס מנותק תרבותית מסביבתו ומחובר אל תקנים ותפיסות עולמיות של מסחר ושירותים, כגון פעילות כל ימי השנה, 24 שעות ביממה ושירות רב-לשוני.
לינדסי וקסרדה מביאים כדוגמה את הונג קונג וסינגפור שהתפתחו כתחנות מסחר המחוברות יותר לעולם הגדול מאשר לסביבתן הקרובה.
לפי חזונם של לינדסי וקסרדה האירוטרופוליס ישקף את הגלובליזציה, יוקם ויתופעל לפי הגיון כלכלי שאותו יכוונו חברות התעופה, שילוח הסחורות והתיירות ויהיה קוסמופוליטי, נטול סממני לאומיות.
לדבריהם, התחבורה הגדירה מאז ומתמיד את המקומות בהם יוקמו מרכזים עירוניים, אם אלו האוטוסטרדות במאה ה-20, צומתי רכבת במאה ה-19 או נמלי ים ותחנות שירות לנוסעים בדרכים לפני כן.
באותו אופן תקדם התעבורה האווירית, המבוססת על תמהיל של טיסות "לואו קוסט" שוות לכל נפש, מטוסי סילון רחבי-גוף (כגון האיירבוס A380), שינוע סחורות בינלאומי מהיר ויעיל ושילוח בינלאומי (על ידי חברות גלובליות כפדקס או DHL) ומגוון רחב של שירותי קמעונאות, פנאי ותיירות את הכלכלה של האירוטופוליס.
עיר של יחיד הוא כלל בהלכות עירוב חצרות המבדיל בין עיר של יחיד שאותה ניתן לערב באופן מוחלט, לבין עיר של רבים שיש להותיר בה חלק שאינו מעורב.
בנוסף, לפי שיטות מסוימות, מחלק הכלל בין רשות הרבים הנחשבת לכזו רק אם יש בה שישים ריבוא, לבין רשות היחיד.
הראשונים נחלקו בהגדרת "עיר של יחיד" ו"עיר של רבים".
שורשה של מחלוקת זו, היא בהגדרת דין רשות הרבים: לפי רש"י רשות הרבים היא רק עיר שמצויים או שמתגוררים בה שישים ריבוא (שש מאות אלף) אנשים, בדומה לרשות הרבים המקורית שמשם נלמד האיסור - דגלי מדבר.
כשם שישראל במדבר היו שישים ריבוא וכך היה המדבר רשות הרבים כך כל עיר שאין בה שישים ריבוא אינה נחשבת לרשות הרבים, אך רבים מהראשונים חלוקים על הכלל.
בהתאם לכך הם גם מפרשים את המשנה.
ההשלכות במחלוקת היא בפירוש משנה זו: לפי רש"י וקבוצת הראשונים שסבורה כמותו, עיר של יחיד היא עיר כזו שאין בו שישים ריבוא.
הרמב"ם ושאר הראשונים שסבורים כמותו חלוקים על פירושו של רש"י, מפני שהוא סובר שכמות האנשים אינה משפיעה על קיום או שלילת דין רשות הרבים, ולכן הם מפרשים שעיר של יחיד היא עיר שהיא "קניין יחיד", כלומר שהיא בבעלות משפטית-ממונית של אדם אחד.
בדומה כותב הרשב"א, שמדובר בעיר שבנאה היחיד לעצמו והשכירה או מכרה אך שייר בה חלק לעצמו.
תנאי שישים ריבוא - מחלוקת הראשונים
בשיטת רש"י עצמה קיימת אי בהירות: יש הסוברים שהוא סובר שעיר של רבים היא כזו שמתגוררים בה שישים ריבוא, אך לפעמים הוא כותב "עיר שמצוין בה שישים ריבוא", וכן כתב הריטב"א בשיטתו: .
כדוגמה הוא מביא את העיר ירושלים, שלא התגוררו בה שישים ריבוא, אך היא נחשבה לרשות הרבים מכיוון שנכנסו בה שישים ריבוא באופן קבוע, כמו למשל בשעת שלוש הרגלים שבהם באו כל ישראל להקריב קרבנות בבית המקדש.
כמו כן, נחלקו הפוסקים בשיטתו, האם יש צורך שיכנסו שישים ריבוא כל יום או די בכך שיהיו מצוין בה שישים ריבוא גם אם לא בכל יום.
השולחן ערוך הביא את שיטה זו במילים אלו: .
המשנה ברורה לעומתו, כותב כי: "חיפשתי בכל הראשונים העומדים בשיטה זו ולא נזכר בדבריהן תנאי זה (=בכל יום) רק שיהיו מצוין בה שישים ריבוא".
ב"שער הציון" כותב המשנה ברורה שהמקור היחיד לדין זה הוא ברש"י שכתב "עיר של יחיד - שלא היו נכנסים בה תמיד שישים ריבוא", אך גם שם לא ברור שזו היא כוונתו.
רבים מהראשונים סבורים כרש"י, בהם ההלכות גדולות, הסמ"ג, הסמ"ק, הספר התרומה, רבנו מאיר, הרוקח, תוספות, הרא"ש, האור זרוע, הטור ורבינו ירוחם.
שיטת הראשונים שאינם מצריכים שישים ריבוא
לעומת זאת, הרמב"ם, רבינו תם, הרמב"ן, הרשב"א, הריטב"א, המגיד משנה, הר"ן, המרדכי, הרשב"ם, רבינו אליעזר ממיץ ב"ספר יראים", הריב"ש והמאירי סבורים כשיטת הרמב"ם שאין צורך בשישים ריבוא לדין רשות הרבים, וכן היא דעת רוב הגאונים והמשנה ברורה כותב שכן הסברא.
כלל זה, כפי שהוא מתפרש לפי שיטת רש"י (עיר שיש בה שישים ריבוא איש) מעורר שאלה: כיצד ייתכן שעיר מסוימת תהיה עיר של רבים, הרי כל עיר בעולם התיישבה באופן הדרגתי, וכמעט ולא קיים מקום יישוב שבאו יחד שישים ריבוא איש להתיישב בה בפעם אחת.
ואם כן כל עיר בעולם היא "עיר של יחיד ונעשית של רבים".
יש שכתבו שעיר של יחיד היא עיר שהייתה כזו בשעת העירוב הראשון ויש מהראשונים שסבורים שאמנם אין צורך שיהיו בעיר שישים ריבוא בפעם אחת, אלא די בכך שיכנסו לעיר שישים ריבוא.
דבר כזה ייתכן, שמיד בהקמת העיר מוקם בה מקום מסחר גדול הגורם לשישים ריבוא איש להיכנס בה לעיתים מזומנות.
בטעם תקנת "עיר של יחיד" יש שכתבו שמכיוון שכבר הוחזקה בהיתר וחל עליה שם היתר אין ראוי לשנות את דיניה גם כאשר נהפכה לעיר של רבים.
יש שכתבו שהסיבה היא מפני שאין לטעות בה ולדמות אותה לרשות הרבים אמיתית שיש בה ט"ז אמה (ושישים ריבוא) מכיוון שכבר נקרא עליה שם עיר של יחיד ויש ששילבו בין שני הטעמים וקבעו שמדובר בצירוף.
בדין של עיר של יחיד, קבעו חז"ל שני כללים:
מותר לערב את כולה, בניגוד לעיר של רבים שאסור לערב את כולה, שלא תשתכח תורת רשות הרבים.
בעיר של רבים, חובה לערב את כל העיר או כל מבוי בפני עצמה, כי אם מערבים רק חלק ממבואות העיר, תאסר כל העיר בטלטול.
כאמור, בעיר של רבים יש צורך להשאיר חלק מהעיר שאינו מעורב, כדי שלא תשתכח תורת עירוב.
לפי דעת רבי יהודה יש לשייר חמישים בתים שאינם מעורבין, אך רבי שמעון סובר שדי בשלוש חצרות שבהם שני בתים.
האמוראים הסתפקו האם השיור צריך להיות שיור כזה, שיהיה מדובר בשטח שניתן היה לערב אותו, או שמא גם שטח כזה שלא ניתן לערב אותו על פי ההלכה ושיירו אותו נחשב כשיור.
כך למשל מסופר שבני העיר קקונאי באו לפני רב יוסף בבקשה שישלח אחד מתלמידיו לערב את העיר.
רב יוסף שלח לשם את גדול תלמידיו אביי.
כאשר אביי בא לעיר הוא מצא שבסופה קיימים בתים שפתחם לכיוון הנהר ואין להם פתח לכיוון העיר, בתים כאלו אינם ניתרים בעירוב העיר.
הוא הסתפק אם ניתן לשייר בתים אלו.
מצד אחד עמד לפניו לשון המשנה שממנה משמע שמדובר בבתים שהייתה אפשרות לערב אותם, ולא מערבים אותם.
כך שלמסקנא סביר שאכן צריך שהשיור יהיה מבתים שהייתה אפשרות לערב אותם יחד עם העיר.
שיטה אחרת היא שיטת רבי יצחק שדי בשיור בית אחד וחצר אחת.
באופן נדיר, מדובר באמורא שחלוק על תנאי המשנה.
להלכה נחלקו הראשונים: לפי רשי ותוספות נפסק כשיטת רבי שמעון שאין צורך לשייר בעיר חמישים בתים שאינם מעורבים, ודי לשייר שלוש חצרות של שלושה בתים, אך הרי"ף פוסק כרבי יצחק, וסובר שמדובר בתנא ודבריו מובאים בברייתא, ומכיוון שכך יש לפעול על פי הכלל הלכה כדברי המיקל בעירוב.
עיר קדושה הוא כינוי לעיר בעלת ערך מרכזי באמונה של דת כלשהי.
הקדושה המיוחסת לעיר יכולה לנבוע מסיבות שונות: אירועים מרכזיים שהתרחשו בעיר, היותה מקום הולדתו או פעילותו של מנהיג רוחני, משאבי טבע המחזיקים על פי האמונה בסגולות כלשהן ועוד.
בעיר כזו קיים בדרך כלל מרכז רוחני המהווה מוקד משיכה למאמינים רבים, המגיעים אליה בעיקר בחגים ואירועים דתיים.
בין המרכזים הרוחניים בערי הקודש ניתן למצוא מבני תפילה, מרכזים חינוכיים, קברים קדושים, מקומות מגורים של מנהיגי הדת, ומשרדי ההנהלה של ארגונים דתיים.
ערים קדושות התקיימו גם בעת העתיקה, למשל העיר ניפור במסופוטמיה, שהייתה מרכז פולחן לאל אנליל - אל הרוח, האוויר והסער במיתולוגיה השומרית.
העיר כותה במסופוטמיה, שהייתה מרכז פולחן לאל נרגל, העיר ארינה באנטוליה עיר קדושה של החתים שהייתה מרכז הפולחן לאלת השמש של ארינה.
להלן רשימת חלקית של ערים קדושות מרכזיות, על פי אזורים גאוגרפיים:
קלן (נצרות קתולית, בתקופת ימי הביניים)
סנטיאגו דה קומפוסטלה (פריסיליאניזם, בנצרות הקתולית)
קראוואקה דה לה קרוז (נצרות קתולית)
סנטו טוריביו דה ליאבאנה (Santo Toribio de Liébana) (נצרות קתולית)
און, הקרויה גם הליופוליס (בדת המצרית העתיקה)
ציון מוריה סיטי (כנסיית ציון הנוצרית)
איוו, המטה הרוחני של דת האֶסָן
אינדיפנדנס, מיזורי (תנועת נביא אחרית הימים)
ורנאסי (הינדואיזם, וכן בודהיזם, ג'ייניזם)
הר קויה (שינגון, זרם של בודהיזם וג'ריאנה שמקורו ביפן)
טאי נין (דת קאו דאי)
עיר עצמאית היא עיר שאינה כפופה מנהלית למחוז מסוים.
שש עשרה מדינות גרמניה מחולקות ל-402 מחוזות, שמתוכם 107 מוגדרים כמחוזות עירוניים (kreisfreie Stadt או Stadtkreis, שְטַאדְטְקְרַייס).
ערים אלו הן מחוז בפני עצמן, ומופיעים ברשימת המחוזות של גרמניה.
ברשימת הערים העצמאיות, שלוש הערים בעלות המעמד הרשמי של עיר-מדינה הן ברלין, המבורג וברמן (ברמן עצמה מורכבת משתי ערים: ברמן וברמרהאפן).
העיר העצמאית הגדולה ביותר בגרמניה היא ברלין, והקטנה ביותר היא צווייבריקן שבריינלנד-פפאלץ.
ב-107 הערים העצמאיות חיים כ-25 מיליון תושבים.
עיר קיסרית חופשית הייתה עיר במעמד מיוחד בקיסרות הרומית הקדושה, שפירושו כפיפות ישירה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה (ולא למעמד-ביניים שלטוני במסגרת פיאודלית כגון נסיכות), אוטונומיה ונציגות בדיאט (האספה הפרלמנטרית) של הקיסרות.
ערים קיסריות או ערים אימפריאליות (Reichsstädte; Urbes imperiales) הן ערים שנוסדו על ידי קיסרי האימפריה בין המאה ה-10 עד המאה ה-13 בשל סיבות כלכליות ופוליטיות והוכפפו, במנותק ממיקומן הגאוגרפי, ישירות לשלטון המרכזי, תוך מתן פריווילגיות ושלטון עצמי.
המעמד הוסדר במהלך המאה ה-14. דוגמאות לערים כאלו הן ערי הדקאפול של אלזס (אגנו, קולמר, קייזרסברג, מונסטר, אוברנה, רוֹסַיְם, סֵלֵסְטַה, טורקהיים, ויסמבור, מילוז, סלץ ולנדאו).
ערים חופשיות (Freie Städte; Urbes liberae) היו ערים שהיו כפופות לנסיכות-בישופות וצברו כוח ומעמד שאפשר להן לזכות בזכויות יתר של שלטון עצמי ולזכות בהגנת הכתר תוך ניצול מאזני כוחות פנימיים.
דוגמאות לערים אלה הן בזל, שטרסבורג, אאוגסבורג וקלן וכן ערי הברית השוואבית.