tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אמו הייתה רופאה, אביו היה סוחר בגדים, ודודו, שולם מנדלברוט, היה מתמטיקאי נודע, ממייסדיה של חבורת בורבאקי.
כשהיה בן 12 היגרה משפחתו לפריז.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ברחה המשפחה מפריז לאחת מערי השדה, ובשנת 1944 חזר מנדלברוט לפריז, שבה למד ב"אקול פוליטקניק" ועם מוריו נמנו גסטון ז'וליה ופול לוי.
הוא סיים את לימודיו אלה בשנת 1947, ועבר ללמוד הנדסה אווירונאוטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
הוא חזר לפריז, ובשנת 1952 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה.
בשנים 1949–1957 עבד במרכז הלאומי למחקר מדעי בצרפת, ובמהלך תקופה זו שהה שנה במכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
בשנת 1955 נישא לאלייט כגן ועבר להתגורר בז'נבה.
בשנת 1958 היגר לארצות הברית, שם הצטרף למרכז המחקר של חברת IBM, ביורקטאון הייטס שבמדינת ניו יורק.
במשרה זו, שבמהלכה מונה לעמית יבמ, החזיק עד פרישתו לגמלאות.
עם פרישתו מחברת IBM בשנת 1987 מונה מנדלברוט לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת ייל.
ב-1989 זכה בפרס הארווי וב-1993 בפרס וולף לפיזיקה.
ב-14 באוקטובר 2010 נפטר מנדלברוט מסרטן הלבלב, בגיל 85.
משנת 1955 ואילך חקר מנדלברוט נושאים מגוונים כתורת האינפורמציה, כלכלה ודינמיקת נוזלים.
הוא השתכנע שהעיקרון של דמיון עצמי מופיע בכל התחומים הללו, ובשנת 1975 טבע את המונח פרקטל לתיאור תופעות כאלה.
בשנת 1979, בעת שהיה מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד, החל לחקור פרקטלים הקרויים קבוצת ז'וליה, שהיו בלתי משתנים תחת טרנספורמציות מסוימות במישור המרוכב.
בהמשך לעבודה קודמת של גסטון ז'וליה ופייר פאטו, השתמש מנדלברוט במחשב כדי לשרטט את קבוצת ז'וליה של המשוואה z2 - c.
תוך חקירתה של קבוצה זו גילה את הפרקטל שנקרא על שמו - קבוצת מנדלברוט.
בשנת 1982 פרסם מנדלברוט גרסה מורחבת ומעודכנת של רעיונותיו בנושא הפרקטלים בספר The Fractal Geometry of Nature.
לספר זה הייתה השפעה רבה על הפיכת הפרקטלים לנושא הנכלל בזרם המרכזי של המתמטיקה.
אף שמנדלברוט טבע את המושג "פרקטל", רבים מהעצמים המופיעים בספרו The Fractal Geometry of Nature נחקרו קודם לכן על ידי מתמטיקאים אחרים, אך נחשבו לעצמים חריגים ובלתי טבעיים.
מנדלברוט קיבץ עצמים אלה יחדיו ועמד על תכונותיהם המשותפות, כגון דמיון עצמי וממד האוסדורף שאינו שלם.
הוא הדגיש את השימוש בפרקטלים ככלי לתיאור תופעות טבע, כגון מבנהו של קו החוף , מבנה של צמחים, מבנה של כלי דם, התקבצות גלקסיות, תנועה בראונית והמחירים בשוק ניירות הערך.
מנדלברוט הציג את הדעה שדווקא הפרקטלים מתאימים לתיאור עולם הטבע יותר מאשר הצורות הפשוטות של הגאומטריה האוקלידית.
הרב בֶּנוֹ יעקב (Benno Jacob, לעיתים Benno Jakob; 7 בספטמבר 1862 - 24 בינואר 1945) היה רב רפורמי בכמה קהילות בגרמניה ומבקר מקרא מתון ששלל את השערת התעודות.
בפרשנותו למקרא עשה יעקב שימוש נרחב בהוכחות לשוניות ובהוכחות מתוך ההקשר.
בנו יעקב נולד בברסלאו שבפרוסיה (כיום ורוצלב שבפולין) למד באוניברסיטת ברסלאו (שממנה קיבל תואר דוקטור ב-1899) ובסמינר להכשרת רבנים בעיר.
ב-1891 החל לשמש כרב בקהילת גטינגן, והמשיך לשמש ברבנות עד לפרישתו להמבורג בשנת 1929, לשם פינוי זמנו לעבודת פירוש המקרא.
כבר בשנות לימודיו כסטודנט היה בנו יעקב פעיל במאבק באנטישמיות - דרך ייסודה של אגודת סטודנטים יהודים שפעלה להגנה על כבודה של היהדות מפני סטודנטים אנטישמיים.
הוא גם היה סופר פעיל וכן נואם בשירות המאבק באנטישמיות בשנים ערב מלחמת העולם הראשונה.
בנו יעקב התנגד לציונות, לא רק בשל אמונתו בסינתזה שבין יהדות וזהות גרמנית, אלא גם משום שראה בציונות תופעה המחלנת לחלוטין את היהדות ומהווה בסיס לאתאיזם.
התנגד בחריפות ל"השערת גרף-ולהאוזן", שהיה בה לתפיסתו רכיב אנטי-יהודי חזק ושכיוונה להוכיח שהנבואה המאוחרת הייתה הגרעין האותנטי והקדום של רוח ישראל – שהמשיך אחר כך בנצרות – בעוד שהמקור הכהני המדקדק בפרטי מצוות היה השחתה בתר-מקראית שהניחה את היסוד ל"יהדות המאוחרת" (Spätjudentum) ולהלכה הפרושית-רבנית.
יעקב הרבה להתפלמס ולהצביע על סתירות ושרירותיות במודל המחקר של אנשי אסכולה זו.
לעומתם טען שגם אם לא ניתן לקבל שהתורה נתחברה על ידי משה ואף שיש בה התפתחות טקסטואלית ועריכה ומזיגה של מסורות קדומות, היא מבטאת רעיון בסיס אחיד והרמוני, רוח העם האמיתית, שהיה קיים תמיד ושהתבטא בכל רכיבי המקרא.
הוא נעזר רבות בפרשנות הרבנית המסורתית בעבודתו.
בנו ייחס חשיבות רוחנית מעטה לשאלת זהותם של מחברי הכתובים והדגיש כי העיקר היה המסר האלוהי, שנדרש להאמין בו כדי להפיק תועלת מן הטקסט, שהיה צפון בהם.
פרושיו נכתבו בעיקר על ספר בראשית וספר שמות ובנוסף על חלקים קטנים נוספים מן התורה (כגון מאמריו על השיטה הנומרית של המקרא וכמה פירושים על חלקים מספר ויקרא).
לפירושו הגרמני של יעקב לספר בראשית צירף המחבר נספח נרחב בו ביקר באופן שיטתי את תורה התעודות.
עד כה, לא פורסם תרגום מלא של פרושיו בעברית או אנגלית.
פרשנית המקרא נחמה לייבוביץ, שרחשה לו הערכה רבה מאוד וציטטה רבות מרעיונותיו, על אף היותו רפורמי, כתבה: "למדתי מספריו יותר מאשר מהרבה ספרים שנכתבו על ידי יראים...
טענותיו של יעקב נגד ביקורת המקרא והוכחותיו על פחזותם ושגיאותיהם - לא כתב איש דברים טובים מהם".
מקור נוסף המביא את קיצור של פירושיו של יעקב לרוב ספר בראשית הוא הספר "דרך האבות אל המונותאיזם".
בימים אלו מתקיים פרויקט תרגום לעברית של פירושו של יעקב לספר בראשית.
על פי סיפורי הקדושים, בנו ממייסן היה בן למשפחת אצולה סקסונית וכבר בצעירותו הפך לנזיר במנזר מיכאל הקדוש בהילדסהיים.
אין עדויות התומכות במידע זה וקיימות עדויות סותרות.
על פי המסמך הראשון המזכיר אותו, הוא היה קנון (כומר) בגוסלאר ונזיר ואב מנזר במנזר מיכאל הקדוש (1042).
ב-1066 מינה אותו המלך היינריך לבישוף מייסן; אך כבר ב-1073 נקלע בנו לסכסוך בין זה האחרון לבין שושלת וטין והאצולה הסקסונית, דבר אשר הוביל בסופו של דבר למלחמת סקסוניה.
המלך האשים את בנו בבגידה (בין אם הוא אכן היה מעורב במרד, או כפי שסופרי התקופה טוענים, שמשקלו במרד היה נמוך).
ב-1076 הסתכסך היינריך עם האפיפיור גרגוריוס השביעי, על רקע מינוי בישופים חדשים בסקסוניה.
לא מוזכר במקורות באילו נסיבות שוחרר בנו, אך הוא תמך בטוען לכתר על חשבון היינריך - רודולף מריינפלדן ואחרי מותו של הלה, תמך בהרמן מסאלם.
בתגובה, הכריז היינריך על מינוי בישופים חדשים (ועל מינויו של האנטי-אפיפיור קלמנס השלישי) ועל הטלת נידוי על בנו והתומכים האחרים של האפיפיור גרגוריוס.
ב-1084 מונה היינריך לתפקיד קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בנו תמך במדיניות של המרת דת ללא שימוש בכוח, ותמך בקיסר.
ב-1097 הסתכסך שנית עם הקיסר, הפעם על רקע מינויו של אורבאנוס השני לאפיפיור.
מאותה שנה ואילך, אין למעשה תיעוד רשמי על פעילותו של בנו, והמידע עליו מסתמך על מעשיות הגיוגרפיות.
הסיפורים על העשור האחרון לחייו של בנו מתארים את פעילותו המיסיונרית ואת תמיכתו ביצירת מוזיקה כנסייתית ובבניית כנסיות.
מספר מקומות בסקסוניה מצביעים לכאורה על פעילותו באזור למשל העיר בישופסוורדה ו"דרך המלך (ויה רגיה)" באזור אוברלאוזיץ, שנקראת גם "דרך הבישוף", מכיוון שמסופר שבנו הלך בדרך זו לעיתים קרובות במסעותיו המיסיונריים.
בנו כהן (30 בספטמבר 1894 - 24 בנובמבר 1975) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת החמישית.
כהן נולד בגרמניה ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני.
בהמשך למד משפטים באוניברסיטת ורוצלב והוסמך כעורך דין.
במהלך לימודיו הוא היה בין פעילי אגודת הסטודנטים הציוניים בגרמניה ונמנה בין ראשי תנועת הנוער בלאו-וייס.
בשנות העשרים הוא שהה מספר פעמים בארץ ישראל וקידם תוכניות להתיישבות חקלאית.
בשנים 1933–1939 שימש כהן מזכיר כללי ויושב ראש של התאחדות ציוני גרמניה.
בשנת 1939 עלה כהן לארץ ישראל.
פעילותו הציבורית נמשכה במסגרת ארגון יוצאי מרכז אירופה.
בשנת 1942 הוא נמנה בין מייסדי מפלגת "עלייה חדשה" לייצוג עולי גרמניה ובשנת 1948 לייסוד המפלגה הפרוגרסיבית.
לאחר קום המדינה הוא שימש מרצה בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב ועמד בראש בית הדין המשמעתי לעובדי מדינה.
בשנים 1961–1965 היה כהן חבר הכנסת מטעם המפלגה הליברלית הישראלית והיה חבר ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת העבודה וועדת הפנים.
בנואה פייר דויד אסו-אקוטו הוא כדורגלן עבר קמרוני, יליד צרפת, ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
אסו-אקוטו החל לשחק בבוגרים של לאנס הצרפתית בשנת 2003. משחקו הראשון בליגת העל הצרפתית היה מול פריז סן-ז'רמן, ב-28 במרץ 2004, משחק בו ניצחה לאנס 1-0. הוא שיחק ב-34 מתוך ה-38 משחקי ליגה של לאנס במהלך עונת 2005-2006 לפני שעבר לטוטנהאם, בקיץ של 2006 עבור סכום שלא פורסם.
ההשערות לגבי סכום העברתו לאנגליה נעות סביב הסכום של 3.5 מיליון פאונד.
במדי לאנס, שיחק אסו-אקוטו 66 משחקים בליגה הצרפתית הבכירה בהם נכשל להבקיע שער.
מנהלה הספורטיבי לשעבר של טוטנהאם, דמיאן קומולי, תיאר בזמנו את אסו-אקוטו כאחד השחקנים המבריקים ביותר שצמחו בכדורגל הצרפתי בשנים האחרונות.
אסו-אקוטו הגיע לטוטנהאם כדי ליצור יותר תחרות ועומק בהרכב לגבי עמדת המגן השמאלי.
אחרי מספר הופעות לא מרשימות ולאחר פציעת ברך בדצמבר 2006, הוא נוכח לגלות שאיבד את מקומו בהרכב הראשון ליורשו בתפקיד הקוריאני לי יונג-פיו.
אחרי שחזר לכושר טוב בתחילת עונת 2008-2009, הוא שב למקומו בהרכב הפותח של הקבוצה, יחד עם גארת' בייל.
ב-2 בספטמבר 2013 הושאל לעונה אחת לקווינס פארק ריינג'רס.
ב-1 ביולי 2015 חתם בסנט אטיין הצרפתית.
ב-14 באוגוסט 2016 חתם במץ הצרפתית.
"בנו של האדם" הוא אחד מציוריו המפורסמים של רנה מגריט.
בתמונה דמות של אדם החובש כובע באולר ולבוש חליפה, כפי הנראה פורטרט עצמי.
ברקע מופיעה חומת באר (לפי גובהה) וכן ים כחול.
אלא שאת פניה של הדמות, שהם לכאורה הדבר העיקרי בציור, מסתיר תפוח ירוק ועסיסי, הצף מול פניו של האדם וקורא בכך תיגר על כוח המשיכה.
התפוח מצויר במרכז הפנים, ומסתיר את רובן (פרט לעין שמאל) ועשוי להיחוות גם כחלק אינטגרלי מפניה של הדמות.
תמונת "בנו של האדם" שייכת לסוגת הסוריאליזם הווריסטי – שהוא סוריאליזם פיגורטיבי העושה שימוש בדימויים הלקוחים מן המציאות כדי ליצור יצורי כלאיים.
כלומר, צירוף חלקי דימויים חסרי הקשר למכלול משותף אחד.
כל דימוי בנפרד מוכר מהמציאות היומיומית, אך צירופם יחד יוצר מציאות חדשה שהיא מעל למציאות הקיימת.
היוצרים המזוהים עם סגנון זה, מלבד רנה מגריט, הם סלבדור דאלי ומקס ארנסט.
בציור מייצג מגריט את הפן האשלייתי של המציאות.
יצירה זו מעלה פרדוקסים רבים בנוגע למשמעות סמליות התפוח בקונוטציה זו.
התפוח מסמל את הדעת בסיפור גן העדן, וניתן לשאול האם הדעת היא חלק אינטגרלי מהאדם או שהיא "צפה" בנפרד ממנו, או האם הדעת מונעת מהאדם מלראות את המציאות והאמת כמו שהן.
היה בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת פרנקפורט.
במשך 60 שנות הקריירה שלו ערך ספרי צילומים בנושאי ארץ ישראל, נופיה ועתיקותיה ואף הוציא ספר פילוסופיה וספר שירה.
עד שנות ה-60 עסק רותנברג בצילום עיתונות והיה אחד מהצלמים הבולטים שפעלו במלחמת העצמאות ובשני העשורים הראשונים לקיום מדינת ישראל.
במשך אותן שנים גילה משיכה לנושאים ארכאולוגיים ובסוף שנות ה-50 עבר מרכז עיסוקו לארכאולוגיה.
הוא היה מעורב בסקרים ובחפירות ארכאולוגיות בנגב, בחצי האי סיני ובספרד כשמרכז עיסוקו היה החפירות בבקעת תמנע והתמקדות בארכאולוגיה מטלורגית.
רותנברג נולד בפרנקפורט ע"נ מיין, גרמניה, גדל בבית דתי והתוודע לארץ ישראל ולהיסטוריה של העם היהודי דרך ספריו של דובנוב.
בעקבות הפיכתו לציוני, נטש את הדת, הצטרף לתנועת נוער ועלה לארץ ישראל ב-1933. בגיל 22 התגייס ליחידת ההגנה בירושלים, "הנודדת", שהייתה בפיקודו של יצחק שדה והם התיידדו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי ושירת ביחידה המטאורולוגית של חיל האוויר המלכותי.
במלחמת העצמאות התלווה רותנברג ליצחק שדה, שפיקד על חטיבה 8 והיה נוכח בעת מהלכים משמעותיים במלחמה כגון מבצע דני ומבצע חורב וצילם בהם את הכוחות הישראלים ואת התושבים הערבים שגורשו.
לדבריו, כצלם עצמאי, שניתק עצמו מהצלמים שעבדו מטעם הממסד ונהנה מסיוע של יצחק שדה ושל יגאל אלון, הוא הגיע למקומות שצלמים אחרים התקשו להגיע אליהם במהלך הקרבות.
בשנים שלאחר קום מדינת ישראל הרִבה רותנברג לצלם נושאים שהיו מרוחקים ממרכז ההוויה הישראלי.
הוא צילם את כניסת העולים החדשים ליישובים הערבים הנטושים ואת אנשי המעברות ויישובי הספר החדשים.
בהמשך הקריירה שלו, הצטרף כצלם עיתונות למשלחות מחקר ארכאולוגיות, דוגמת משלחת מחקר בראשות יוחנן אהרוני שתרה בינואר 1960 אחר מגילות עתיקות במערות מדבר יהודה.
רותנברג היה מייסדה ומנהלה של "משלחת הערבה" מטעם מוזיאון הארץ בתל אביב והטכניון בחיפה.
בין השנים 1953–1957 שימש כצלם ומנהל שדה במשלחת של היברו יוניון קולג' בנגב ועוזרו המדעי הראשי של נלסון גליק.
בין השנים 1956–1957 מיד לאחר מלחמת סיני, ניהל משלחת ארכאולוגית במרחבי מדבר סיני ובחודשים הספורים בהם שלטה ישראל בחצי האי, הצליח לאסוף חומר והוציא ב-1958 את הספר "תגליות סיני" בו השתתפו בכתיבה גם חוקרים אחרים.
הספר תורגם גם לאנגלית וגרמנית.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 השתתף במשלחת הסקר והחפירות של יוחנן אהרוני במערות מדבר יהודה ובמצדה.
בעקבות הסקר פרסם עם אהרוני את הספר "בעקבות מלכים ומורדים במדבר יהודה".
ב-1957 גילה את מצד זוהר בשפך נחל זוהר לים המלח.
ב-1961 גילה מפעל קדום להפקת נחושת מזרחית לעין יהב.
ב-1967 ערך סקר ארכאולוגי בצפון סיני ותארך את האתר כונתילת עג'רוד, בו נחשפו אחר כך ממצאים חשובים, לתקופת הברזל בארץ ישראל.
ב-1974 מונה לעמוד בראש המכון של לארכאולוגיה מטלורגית של יוניברסיטי קולג' באוניברסיטת לונדון.
בשנת 1959 החל את מחקריו בערבה שרובם הוקדשו למחקר תעשיות הנחושת העתיקות.
מחקריו הארכאולוגיים-מטלורגיים התפרסמו במסגרות מדעיות שונות בעולם, ושינו את הדעות שהיו מקובלות בקרב החוקרים בנושא זה.
באותה שנה החל בחפירות באזור תמנע והתמקד בנושא תולדות עיבוד המתכת.
חפירות אלו נמשכו לסירוגין עד 1990. ב-1971 ערך תערוכה של הממצאים ממכרות תמנע בגני התערוכה בתל אביב.
באמצע שנות ה-70 חפרה משלחת בראשותם של רותנברג ואנטוניו בלנקו באזור המכרות של ריו טינטו שבנפת ולווה , באנדלוסיה, בדרום מערב ספרד.
במקום, ששימש באותה עת כאזור כרייה גדול ופעיל, נמצאו שרידים ועדויות נרחבות לכריית כסף ולהתכתו בדרכים מתוחכמות מתקופת הברונזה התיכונה (האלף השני לפני הספירה) ואילך.
ההיקף העצום של עפרות הכסף המעובדות הביא להיווצרותם של תילי סיגי כסף המתנשאים עד לגובה של 20 מטר ומעלה.
בתוך אזור זה נחשפה שכבה עם ממצאים של קרמיקה המושפעת מקרמיקה פיניקית וממצאים נוספים שנקבע כי יובאו למקום.
יש הרואים ממצאים אלו כבעלי קשר ישיר למסופר בספר יחזקאל (פרק כ"ז, פסוק י"ב) אודות תרשיש והמסחר הפיניקי הנרחב במתכות במאות ה-6–8 לפני הספירה.
לא נמצאו שינויים במטלורגיה הבסיסית לאורך תקופות הכרייה וההתכה, אך נמצאו הבדלים בהיקפי הכרייה וביעילותה המצביעים על כך שבתקופה הפיניקית התרחב מאוד מיזם הכרייה וההתכה במידה שהייתה לה משמעות גאו-פוליטית נכבדה.
רותנברג היה נשוי בראשונה לאליס, מוכרת סיגריות.
באמצע שנות ה-40 הכיר את רחל תנוּרי; השניים נישאו ב-1949, ונולדה להם בת, מיכל.
ב-1958 התגרש מרחל (שנישאה למבקר הקולנוע זאב רב-נוף), ובחלוף שבועיים נישא לרות אורון, מורה לאנגלית; לזוג נולד בן, דניאל.
זמן לא רב לאחר מות בנו ב-1993, בגיל 32, עבר רותנברג לחיות עם יהודית גביש, שאותה הכיר ב-1974, כשהיה בן 60 והיא בת 27. הוא חי עם גביש במשך עשרים השנים האחרונות לחייו, עד מותו.
צפונות נגב- ארכאולוגיה בנגב ובערבה בהוצאת מסדה, 1967
תגליות סיני, בהשתתפות יוחנן אהרוני, אביה השמשוני, ברוך ספיר, הוצאת מסדה, תשי"ח
בעקבות מלכים ומורדים במדבר יהודה, הוצאת מסדה.
מצדה: מגילת אליעזר בן יאיר נכתבה בידי פלביוס יוספוס, הוצאת לוין אפשטיין, 1963
מטאורולוגיה הוצאת ראובן מס, 1938
אדם עם עצמו, הוצאת דביר
הגדה של פסח ארכאולוגית היסטורית, הוצאת לוין אפשטיין ומעריב
הגדולה בשנות חיינו, הוצאת עם עובד, 1991
דיוקנה של מולדת : ישראל בצילומים, הוצאת שוקן, 1958
בנו רותנברג-צולם ונרשם, 1957-1947, מוזיאון הארץ, התערוכה התקיימה בין התאריכים 25 ביוני 2007 - 24 באוקטובר 2007, אוצרת: גליה גור זאב.
בין גבולות המרחב לגבולות המקום: שיח צילומים על נוף הארץ בין השנים 1963-1945. תערוכה של צלמים שונים ביניהם בנו רותנברג, התערוכה התקיימה בין התאריכים 16 בספטמבר 2006, - פברואר 2007
בנואה שיירו הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדות הקישור.
הוא אחיו של כדורגלן העבר ברונו שיירו.
שיירו החל את הקריירה ב-1987, במחלקת הנוער של המועדון ראסינג פריז, והיה חלק ממסורת כדורגל מפוארת במשפחתו.
ב-1997 עבר למחלקת הנוער של ליל, יחד עם אחיו, ברונו.
הוא שיחק במשך שנתיים בקבוצת הנוער בטרם קודם לקבוצה הבוגרת בעונת .
הוא עלה עם הקבוצה לליגת העל הצרפתית, אך בשתי עונותיו הראשונות מיעט לשחק בשל פציעות.
לאחר עזיבת ברונו לליברפול בעונת גדלה חשיבותו של שיירו בליל, והוא הפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה, שהשתתפה גם בגביע אופ"א.
ב-2004 חתם שיירו בקבוצת אוסר, אשר מאמנה היה גי רו.
הוא שיתף פעולה בחוליית הקישור של הקבוצה יחד עם שחקנים כמו פיליפ ויולאו וליאונל מאת'יס.
בעונתו הראשונה בקבוצה, , זכה עמה בתוארו הראשון - גביע הליגה הצרפתית - לאחר ניצחון על סדאן במשחק הגמר.
בעונת מונה שיירו לקפטן של אוקזר, וסייע לה להעפיל לשלב הבתים של גביע אופ"א בפעם השלישית ברציפות.
עם זאת, במסגרת הליגה באותה עונה אוקזר לא הצליחה לסיים במקום המקנה השתתפות במפעל, ומשכך שיירו, לצד מספר שחקנים בכירים נוספים, עזב אותה על מנת להשתתף במפעלים האירופיים.
לפני עונת עבר שיירו לאולימפיק מרסיי, ששילמה תמורתו 5 מיליון אירו.
הוא יצר חוליית קישור מרשימה במיוחד במארסיי, יחד עם סמיר נאסרי ולוריק צאנה, ובעקבות יכולתו הטובה נכלל בנבחרת העונה בליגה הצרפתית.
הוא השתתף באותה עונה לראשונה בליגת האלופות, אך קבוצתו סיימה שלישית בבית ולא העפילה לשמינית הגמר.
בעונה הבאה הציג שיירו את היכולת הטובה בקריירה שלו כאשר הבקיע שלושה שערים ונתן שבעה בישולים, שסייעו לקבוצה לסיים במקום השני בליגה אחרי בורדו.
ב-29 בינואר 2015 חתם בטורונטו הקנדית.
בשנת 2017 פרש ממשחק פעיל.
בפברואר 2009 זומן שיירו לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של צרפת, אך טרם ערך הופעות במדיה.
בעונת סייע שיירו למארסיי לזכות באליפות הליגה הצרפתית הראשונה של המועדון מאז 1992, לאחר שכבש חמישה שערים ובישל ארבעה.
הוא נבחר פעם נוספת לתואר נבחרת העונה בליגה הצרפתית, אך לא נכלל בסגלה של נבחרת צרפת למונדיאל 2010.
בֶּנוֹ כלב (Benno Kalev; נולד ב-1938) הוא אספן אמנות ואוצר אמנות ישראלי יליד בולגריה.
מחזיק ברשותו את אחד האוספים הגדולים של אמנות ישראלית, המתמקד בעיקר ביצירות על נייר.
כלב נולד בשנת בעיר סופיה שבבולגריה.
הוא למד אמנות וארכאולוגיה פרהיסטורית באוניברסיטת תל אביב.
בין האמנים המזוהים עם אוספו: רפי לביא, משה גרשוני, פיליפ רנצר ואביבה אורי.
בשנת 2000 הוצגה תערוכה מן האוסף שלו במוזיאון תל אביב לאמנות, ובשנת 2008 הוצגה תערוכה נוספת מאוספו ב"מוזיאון הפתוח" בתפן.
בשנת 2008 אצר כלב תערוכה על קבוצת +10 ("עשר פלוס") במוזיאון תל אביב.
בשנת 2019 אצר במשותף עם אבי לובין תערוכה מציורי הילדים של רפי לביא בגלריית המדרשה – הירקון 19. באותה שנה אצר תערוכה לאביבה אורי במקום לאמנות, תל אביב.
בשנת 2023 אצר את התערוכה "אביבה אורי | כוחו של גורל" במוזיאון הרצליה.
בֶּנוֹ לנדסברגר (Benno Landsberger; 21 באפריל 1890 - 26 באפריל 1968) היה אשורולוג גרמני, יהודי יליד שלזיה המוראבית, אחד מחשובי החוקרים בתחומו.
תרם תרומות חשובות לחקר הלקסיקוגרפיה האשורית-בבלית והשומרית, הקטגוריות הדקדוקיות ובניית המלים בשפות השמיות ובשומרית.
יחד עם עמיתים אחרים חיבר את המילון לשפה האשורית של המכון למזרחנות של אוניברסיטת שיקגו (1956).
לנבסברגר נולד בפרידק-מיסטק בשלזיה המורבית, בימי השלטון האוסטרי במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
כיום עיר הולדתו שייכת לרפובליקה הצ'כית.
היה בנם היחיד של לאופולד לנדסברגר, בעל מפעל, ומרגרט לבית היטשמן.
אחרי לימודי תיכון באוסטרבה, החל משנת 1908 למד מזרחנות באוניברסיטת לייפציג בגרמניה אצל מורים כמו אוגוסט פישר (ערבית) והיינריך צימרן (אשורולוגיה).
ב-1914 סיים לנדסברגר את עבודת הדוקטורט שלו בפילולוגיה שמית - בנושא לוח שנה הפולחני המקומי של הבבלים הקדומים, ובעקבות פריצת מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא האוסטרי.
שרת כקצין ובשנת 1916 נפצע קשות בקרבות בחזית המזרחית.
משום כך זכה בעיטור צבאי - צלב הזהב להצטיינות.
בחזרתו לאוניברסיטת לייפציג בתום המלחמה, השלים בשנת 1920 עבודת ה"הביליטציה" בנושא לוחות השנה לצרכים פרטיים של האשורים והבבלים, והתמנה לפרופסור שלא מן המניין ב-1926.
ב-1928 ירש את הקתדרה של פטר יינסן באוניברסיטת מרבורג, אך חזר כעבור שנה (1929) ללייפציג
כדי להיות שם יורשו של צימרן בחוג לאשורולוגיה.
לצידו של לנדסברגר פעל אז באוניברסיטת לייפציג גם פרידריך-וילהלם וייסבך.
עם התלמידים במכון למזרחנות שם נמנו אדם פלקנשטיין, האנס גוסטב גיטרבוק, פ.ר.
כיהודי, בהתאם ל"חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי" של המשטר הנאצי החדש, סולק לנדסברגר ב-1935 מתפקידיו הציבוריים בגרמניה.
בנסיבות אלה נסע לטורקיה, שבה מצא משרה באוניברסיטה החדשה של אנקרה, בפקולטה לשפות, היסטוריה וגאוגרפיה (Dil ve Tarih-Cografya Fakültesi) שהוקמה ברוח המשטר הרפובליקני של מוסטפא כמאל אטאטורק.
כיהן באנקרה כפרופסור לחקר המזרח הקדום בין השנים 1948-1935.
בדומה ללנדסברגר, גם גיטרבוק וקראוס יצאו באותה תקופה לגלות בטורקיה.
ב-1948 היגר לארצות הברית כדי לעבוד כפרופסור לאשורולוגיה במכון למזרחנות של אוניברסיטת שיקגו עד 1955. בתקופה זו קיבל אזרחות אמריקאית.
לנדסברגר חיבר ספרי לימוד חשובים וערך מחקרים בלשניים יסודיים בתחום האשורולוגיה והעביר לתלמידיו את מיטב המסורת המדעית הגרמנית.
הקדיש תשומת לב מיוחדת להיסטוריה של המלים בהתפתחותן, למלים שהשומרים, האשורים והבבלים השתמשו בהן בזיהוי בעלי החיים או הצבעים וכו'.
שיתוף פעולה פורה התפתח בינו ובין היסטוריון המשפט הקדום פאול קושאקר.
בין תלמידיו בשיקגו יש לציין את חיים תדמור ואת אברהם מלמט.
בחייו הפרטיים - לנדסברגר היה רווק.
היה ידוע בהומור השחור שלו ובאהבתו לסיגרים ולבירה.
לנדסברגר נפטר בשיקגו עקב מחלה ב-1968.
1914 - צלב הזהב להצטיינות - בעת שרותו הצבאי
1958 - חבר בהתכתבות של האקדמיה הסקסונית למדעים בלייפציג
1965 - פורסם קובץ מחקרים לכבודו
4 (המושבות המסחריות האשוריות באסיה הקטנה באלף השלישי לפנה"ס)
with others) Chicago 1956- (בשותפות) המילון האשורי של המכון למזרחנות של אוניברסיטת שיקגו
בנואה כריסטיאן אנגבווה אוסואמיינג הוא כדורגלן עבר קמרוני.
במולדתו אנגבווה התחיל לשחק כחלוץ, עם הזמן הוא הועבר לעמדת הקשר ובסופו של דבר הפך למגן.
בקמרון ומאוחר יותר גם בצרפת אנגבווה כונה "טרמינייטור" על שום אופיו הקשוח במשחק.
בנואה אנגבווה הגיע למועדון האורוגוואי בגיל 19 לאחר שחברו פייר ובו שגם שיחק שם המליץ עליו למאמן.
בנסיונל, אנגבווה שיחק במשך שנתיים וזכה בתואר אליפות בעונה 2002.
הוזמן לליל הצרפתית לאחר שסקאוטים צפו בו בהופעותיו בנבחרת הצעירה של קמרון.
הוא הושאל למועדון לשנה עם אפשרות להאריך את החוזה לעוד 3 שנים.
בתום העונה ליל התכוון להשאיר אותו, אך בשל העלת מחיר המעבר של אנגבווה מנסיונל, בנואה נשאר ללא קבוצה במשך 8 חודשים.
הוא נאלץ ליצור קשר עם פיפ"א כדי לדעת מהן זכויותיו ואיך הוא יכול לצאת מהמצב הזה.
בחורף 2005 הוא התאמן במשך 3 חודשים בדפורטיבו אלבס.
המועדון הספרדי לא מיהר לחתום איתו, ובסופו של דבר אנגבווה עבר לקריליה סובייטוב הרוסי.
ב-19 בדצמבר 2005 אנגבווה חתם בקריליה סובייטוב חוזה לשנתיים.
אחרי מעברו לסאטורן ב-2008 אנגבווה הודיע לעיתונות כי ההצעה של סאטורן הייתה מאלו שאי אפשר לסרב להן.
כשהוא חתם חוזה נשיא המועדון אמר לו שסאטורן מצפה לסיים את העונה באחד משלשת המקומות הראשונים בליגה ואולי אף לזכות באליפות.
ב-22 באוגוסט 2009 במשחקו ה-80 בליגה הרוסית אנגבווה כבש את שערו הראשון.
זה קרה במשחק חוץ מול מועדון הכדורגל מוסקבה.
עד אותו משחק בנואה הבקיע רק פעם אחת במדי סאטורן - בגביע האינטרטוטו 2008. השער מול מוסקבה היה שערו הראשון במשחקי ליגה אחרי 5 שנים.
בפברואר 2011 אנגבווה עבר לאנז'י מחצ'קלה.
במהלך העונה בנואה תרם הרבה לקבוצה, במיוחד בסיבוב הראשון של העונה, כאשר הוא כבש 4 שערים ב-16 משחקים.
אנגבווה ידוע בשל ביצוע ריקוד הלזגינקה מול הקהל אחרי ניצחונות.
ב-11 ביולי 2011 אנז'י הכריז על ביטול החוזה עם אנגבווה בהסכמה הדדית.
באותו יום היו"ר של רוסטוב אלכסנדר שיקונוב אישר את המידע שהופיע בתקשורת על כך שבנואה אנגבווה יחתום במועדון ל-3 שנים.
באותו יום שבו אנגבווה עזב את אנז'י, היו"ר של רוסטוב אלכסנדר שיקונוב אישר את המידע שהופיע בתקשורת על כך שבנואה אנגבווה יחתום במועדון חוזה ל-3 שנים, אולם כעבור עונה שוחרר מהמועדון.
ב-31 בינואר 2013 בנואה חזר לקריליה סובייטוב.
באוגוסט 2013 חזר בנואה לקדנציה נוספת באנז'י מחצ'קלה שם פרש ממשחק פעיל בתום העונה.
במדי נבחרת קמרון עד גיל 18 סיים את אליפות העולם במקום השלישי.
הוא הופיע לראשונה במדי הנבחרת הבוגרת ב-9 בפברואר 2005 במשחק מול סנגל.
העפיל יחד עם הנבחרת ב-גביע אפריקה 2006 עד לרבע-הגמר, וב-2008 קמרון סיימה שנייה לאחר שהפסידה בגמר למצרים.
את שערו הראשון בנבחרת הבקיע אנגבווה ב-11 בנובמבר 2011 במשחק ידידות נגד סודאן.
מקום שני בגביע אפריקה לאומות - 2008, (נבחרת קמרון)
בנו של האחר (צרפתית: Le Fils de l'autre) הוא סרט צרפתי משנת 2012, אשר בוים על ידי לוריין לוי.
הסיפור עוסק בשתי משפחות, אחת פלסטינית והשנייה ישראלית ממוצא צרפתי.
האחת מתגוררת בכפר בגדה המערבית והשנייה בתל אביב.
עקב טעות מתחלפים התינוקות של שתי המשפחות בבית היולדות, כאשר הילד הפלסטיני גדל כז'וזף והישראלי כיאסין.
ז'וזף, בן ה-18, הוא מועמד להתגייס לצה"ל.
כאשר נערכת לו בדיקת דם לקראת הגיוס מתגלה שהוא אינו בנם הביולוגי של הוריו.
את התסריט כתבה לוי יחד עם נטלי סוגון (Nathalie Saugeon) על בסיס ספרו של נועם פיטוסי.
בנו מוסא (מילולית: בניו של מוסא) היו שלושה אחים ממוצא פרסי בבגדאד של המאה ה-9 שכתבו חיבורים משותפים חשובים על מתמטיקה ומדעים, והיו ידועים בין הממציאים הגדולים של זמנם.
"בנו מוסא" היה הכינוי המשותף לאחים אבו ג'עפר מוחמד אבן מוסא אבן שאקר (803 – 873) אחמד אבן מוסא אבן שאקר, ואל-חסן אבן מוסא אבן שאקר.
הם היו שלושת בניו של מוסא אבן שאקר, אסטרונום שהתיידד עם הח'ליף אל-מאמון בתקופה שהח'ליף היה עדיין מושל מחוזי של ח'וראסאן.לאחר מותו של אביהם, אנשיו של אל-מאמון דאגו לשלושת האחים הצעירים, ולאחר שהבחינו בכישוריהם של שלושת האחים צירפו אותם לחוגי המלומדים שפעלו בבית אל-חכמה בבגדאד, מוסד המחקר, התרגום והלימוד המפורסם.
שלושת האחים למדו בבית אל-חכמה תחת המלומד יחיא אבן אבי מנצור.
הם השתתפו במפעל התרגומים של טקסטים של חכמי יוון העתיקה לערבית.
תפקידם היה לנהל משא ומתן לרכישת כתבי יד יוונים קדמוניים מהאימפריה הביזנטית ולהביאם לבגדאד לתרגום וללמידה.
הם צירפו אליהם לנסיעותיהם גם את המתמטיקאי והמתרגם המפורסם ת'אבת אבן קורה וכן את המלומד האשורי חנין אבן אסחאק.
לאחר מותו של הח'ליף אל-מאמון, שלושת האחים המשיכו לעבוד גם בחצרותיהם של הח'ליפים שבאו אחריו: אל-מעתצם, אל-ואת'ק הראשון ואל-מתוכל הראשון.
בימיהם של שני הח'יליפים האחרונים התגלו מריבות פנימיות בבית אל-חכמה, ובשלב מסוים בנו מוסא נהפכו ליריביו של המלומד הערבי הידוע אל-כינדי.
בימיו של אל-מתוכל הראשון האחים הועסקו גם בבניית תעלה עבור העיר החדשה ג'פריה.
הם נפטרו בבגדאד בסוף המאה ה-9.
ידוע שבנו מוסא חיברו יחדיו למעלה מ-20 ספרים, אך מרביתם אבדו עם השנים.
שלושת האחים עסקו במתמטיקה, אסטרונומיה, אסטרולוגיה, מוזיקה ואוטומציה.
מלבד כתבים פרי עטם הם גם תרגמו לערבית כתבים מדעיים יוונים וסינים.
בנו מוסא ידועים עבור עבודתם כממציאים.
כתביהם כוללים תיאורים של עשרות רבות של מכשירים לשימושים שונים שעובדים בצורה אוטומטית או אוטומטית למחצה, במיוחד באמצעות שיטות של לחץ מים.
מרבית המכשירים שתכננו יועדו לשמש לבידור, אך עיצוביהם כללו חידושים ביחס להמצאותיהם של חכמי יוון העתיקה.
"כתאב אל-חִייל" (בערבית كتاب الحيل ; מילולית: ספר הטריקים) היה הספר הגדול ביותר של הבנו מוסא בתחום זה.
הספר כולל תיאור לעיצוב של למעלה מ-100 מכשירים והמצאות שונות.
בנוסף הם חיברו מאמר על מכשירים פנאומטיים, שמופעלים באמצעות לחץ אוויר.
מאמר שלישי הם חיברו על מכשירים ואביזרים מוזיקליים.
הבנו מוסא תרמו תרומה חשובה בתחום המתמטיקה, בשילוב שהם ערכו בין אריתמטיקה לגאומטריה.
ספרם המתמטי החשוב ביותר הוא "הספר על חישוב של מישורים וצורות מעגליות", שתורגם ללטינית במאה ה-12 על ידי המתרגם ג'רארדו דה קרמונה ונערך מחדש בערבית במאה ה-13 על ידי המלומד החשוב נסיר א-דין א-טוסי.
חיבור זה על גאומטריה היה בשימוש רחב בימי הביניים, וצוטט על ידי מלומדים כגון ת'אבת אבן קורה, איבן אל-היית'ם, פיבונאצ'י, רוג'ר בייקון ועוד.
בנוסף לספר זה האחים חיברו מאמר מתמטי נוסף שעוסק בבעיית שילוש זווית, חיבור על פיתוחיו של קלאודיוס גלנוס בגאומטריה, וכן הם תרגמו לערבית חיבור מתמטי מפורסם של המתמטיקאי היווני אפולוניוס מפרגה.
בתחום האסטרונומיה והאסטרולוגיה האחים חיברו מספר מאמרים ותרגמו אחרים.
אחד המאמרים החשובים ביותר שלהם בתחום עוסק בביקורת על המודל האסטרונומי של תלמי.
מאמרים נוספים שלהם עוסקים בשיטות לחישוב תנועתם של כוכבים, מאמרים שמתכתבים עם רעיונות ומודלים שונים של אסטרונומים בני יוון העתיקה, וכן מאמר שעוסק בעיצובים למכשיר האצטרולב.
באסטרולוגיה האחים תרגמו כתב סיני שעוסק בגלגל המזלות, וחיברו בעצמם את "כתאב אל-דרג'" (ספר המעלות).
בנוגע לאתמול בלילה הוא סרט אמריקאי מסוג קומדיה רומנטית בכיכובם של קווין הארט, מייקל אילי, רג'ינה הול וג'וי בראיינט, ובבימויו של סטיב פינק.
הסרט מבוסס על המחזה "" של דייוויד מאמט משנת 1974 והוא גרסה מחודשת של סרט משנת 1986 .
הסרט המחודש כולל שחקנים שחורים בתפקידים הראשיים כשהתפקידים בסרט המקורי שוחקו על ידי שחקנים לבנים.
הצילומים התקיימו בסוף 2012 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הסרט הופק בתקציב של 13 מיליון דולר.
הוא יצא לאקרנים בבתי קולנוע בחג האהבה, ב-14 בפברואר 2014. רוב המבקרים נתנו ביקורות חיוביות, ושיבחו את ההומור בין הארט להול.
הסרט גרף 48.6 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ו-365,000 דולר במדינות אחרות בסכום כולל עולמי של 49 מיליון דולר.
התקציר הרשמי של סרטי סוני אומר, "דמיון חדש מודרני של הקומדיה הרומנטית הקלאסית, גרסה עכשווית זו עוקבת אחרי אהבה חדשה לשני הזוגות כשהמסע שלהם מהבר לחדר השינה ובסופו של דבר עומדים למבחן בעולם האמיתי."
דני הוא איש מכירות שעובד בחברה לאספקת ציוד למסעדות ביחד עם חברו הרווק ההולל ברני.
ברני מזמין את דני לדאבל דייט.
שם, ברני מכיר את דבי, חברתה של ג'ואן, בחורה איתה ברני מנהל קשר מיני.
למרות שהוא עדיין לא החלים מהפרידה מהאקסית שלו, אליסון, דני פותח במערכת יחסים עם דבי.
השניים מנהלים מערכת יחסים רומנטית, בעוד ברני וג'ואן רבים רבות ולבסוף נפרדים.
מספר חודשים לאחר מכן, דני ודבי עוברים להתגורר ביחד.
ברני לועג לדני בקביעות בקשר למערכת היחסים שלו עם דבי ומאשים את דני שהוא מתקדם עם הקשר רק כי דבי מעוניינת בכך.
עם התקדמות הקשר, דני ודבי מתחילים לריב על נושאים שונים, שהעיקר הוא חוסר היכולת של דני להתחייב לקשר בכל מאודו.
דני מפוטר מעבודתו בעקבות סיוע לחבר קרוב של אביו ובעלים של פאב בשם קייסי.
בעקבות זאת, דני מתחיל לעבוד אצל קייסי בפאב בתור ברמן.
בזמן עבודתו, אליסון נכנסת לפאב, משתכרת ומסרבת לחזור הביתה.
דני לוקח את אליסון לביתו שלו ושל דבי ואליסון מפלרטטת איתו.
באותו הלילה, דבי, שנמצאת בנסיעת עסקים במסגרת עבודתה, מחוזרת על ידי בן זוגה לשעבר ועובד בחברה בשם סטיבן.
דבי ודני דוחים שניהם את הפלרטוטים של אליסון וסטיבן.
לאחר ויכוח נוסף במסיבת הסילבסטר, דבי נפרדת מדני ועוזבת את הדירה.
השניים חווים קושי להמשיך הלאה ממערכת היחסים ולצאת עם אנשים אחרים.
במקביל, ברני וג'ואן חוזרים להיות זוג, בהתבסס על החיבה ההדדית שלהם "לרדת" אחד על השני.
דני מתקשר לדבי במטרה לנסות להיפגש איתה, אך היא מסרבת.
מערכת היחסים של ברני וג'ואן מתפתחת ולבסוף הם מחליטים לעבור לגור ביחד (אירוני בהתחשב בעובדה שהם התנגדו למעבר המשותף של דני ודבי).
בזמן שדני מוציא את הכלב שהוא ודבי אימצו בזמנו לטיול, הוא פוגש את דבי והשניים מבינים שהם הולכו שולל על ידי ברני וג'ואן, שרצו להפגיש ביניהם.
השניים מדברים ומחליטים לתת למערכת היחסים שלהם הזדמנות נוספת.
קווין הארט – ברני, רווק הולל וחברו הטוב של דני ועובד איתו בחברה לאספקת ציוד למסעדות.
במהלך הסרט, ברני יוצא עם ג'ואן, אך השניים רבים רבות ולבסוף נפרדים.
ברני נוהג לרדת על דני בגלל ההתקדמות של הקשר שלו עם דבי, אך לבסוף הוא מבין שגם הוא מעוניין בקשר כזה ולכן הוא חוזר לג'ואן.
מייקל איליי – דני, חברו הטוב של ברני.
בתחילת הסרט עובד בחברה לאספקת ציוד למסעדות, אך בהמשך מפוטר ומתחיל לעבוד כברמן אצל קייסי.
טרם תחילת העלילה, דני ניהל מערכת יחסים הרסנית עם אליסון, והוא מתקשה להתאושש מהפרידה שלהם.
בתחילת הסרט, דני פותח במערכת יחסים עם דבי, אך מתקשה להתרגל למצב החדש ולרצון שלה ליציבות.
במהלך הסרט, השניים נפרדים, אך לבסוף חוזרים להיות ביחד.
רג'ינה הול – ג'ואן, חברתה הטובה של דבי ובמקצועה היא שיננית.
בתחילת הסרט היא מנהלת מערכת יחסים שמבוססת על מין עם ברני, אך רוצה ממנו יותר.
ברני, שנלחץ בתגובה, לא מסוגל להתחייב אליה והשניים נפרדים.
למרות זאת, כשהם מבינים שהם שהם מעוניינים אחד בשני, הם מחדשים את מערכת היחסים ואף עוברים לגור ביחד.
בסוף הסרט הם אלו שמתמרנים את דבי ודני להיפגש ולחזור להיות זוג.
– דבי, חברתה הטובה של ג'ואן, עובדת בחברת טכנולוגיה.
בעבר ניהלה מערכת יחסים עם עובד בחברה בשם סטיבן, אך השניים נפרדו.
למרות זאת, סטיבן לא מרפה ומנסה להחזיר אליו את דבי, אך ללא הצלחה.
דבי מתחילה לצאת עם דני ובמהלך הסרט דורשת ממנו יציבות והתחייבות כלפיה, למרות שדני (שעדין לא התגבר על הפרידה מאליסון) מתקשה לספק לה זאת.
במהלך הסרט דבי נפרדת מדני, אך לבסוף חוזרת אליו.
כריסטופר מקדונלד - קייסי, בעלים של פאב וחבר ילדות של אביו של דני.
לאחר שדני ניסה לסייע לקייסי בקונפליקט מול עבודתו, דני מפוטר ומתחיל לעבוד אצל קייסי בתור ברמן.
אדם רודריגז - סטיבן, בן זוגה לשעבר של דבי שמנסה נואשות להחזיר אותה לזרועותיו, אך ללא הצלחה.
ג'ו לו טרוליו - ריאן, הבוס של דני וברני בחברה לאספקת ציוד למסעדות.
ריאן הוא חלש אופי ולעיתים קרובות "מתקפל" כאשר ההנהלה הגבוהה מגיעה למשרד.
פולה פאטון - אליסון, בת זוגו לשעבר של דני.
נרמז במהלך הסרט שהקשר של השניים היה רעיל.
אליסון פוגשת בדני בשנית כאשר הוא עובד כברמן אצל קייסי ומנסה לפתות אותו, אך דני מסרב לה.
קווין הארט לוהק ביוני 2012. חודש לאחר מכן, אילי והול הצטרפו לצוות השחקנים.
הארט, הול ואילי כיכבו בעבר יחד בקומדיה הרומנטית "לחשוב כמו גבר" (2012), אשר הופקה על ידי המפיק של "בנודע לאתמול בלילה", ויל פאקר.
בנוסף למקדונלד, רודריגז, לו טרוגליו, ופאטון שמשתתפים בסרט כשחקני משנה, שחקן הפוטבול טרל אוונס הופיע כשחקן אורח בסרט.
תפקידו של הארט כברני היה בגילומו של ג'יימס בלושי בסרט המקורי, ואילו דמותה של ג'ואן הייתה בגילומה של אליזבת פרקינס.
בעוד שג'ואן לא הייתה אהודה במיוחד בסרט המקורי, הול אמרה כי הכותבים שינו את הדמות שתהיה דומה יותר לזו שמתוארת במחזה.
הול אמרה, "במקום לעשות אותה רק עוקצנית, היא מתעלה להרבה רמות."
התפקיד של אילי כדני היה בגילומו של רוב לאו בסרט המקורי, ואילו התפקיד של בראיינט כדבי היה בגילומה של דמי מור.
אילי אמר כי הוא בחר שלא לראות את המחזה או את הסרט המקורי כדי להימנע מלחזור על סצנות כלשהן.
הוא אמר על הדמויות של דני ודבי, "עם ברני וג'ואן, הם כתובים מצחיק, הם מתנהגים מצחיק, הם פחות או יותר מצחיקים ללא הפסקה.
דני ודבי מביאים קצת יותר רצינות לכל הסיפור, ומציאותיות".
אילי, שהיה בן 40 בעת יציאת הסרט, גילם דמות בת 28, ולכן ירד 11 קילוגרם במשקל על מנת להיראות צעיר יותר.
הוא גם השווה את התיאור של "בנוגע לאתמול בלילה" לסרט "מדברים ועושים אהבה" (1997).
הסרט בוים על ידי סטיב פינק ונכתב על ידי לסליי הידלנד.
הסרט הוא גרסה מחודשת של סרט משנת 1986 בעל שם זהה; שניהם מבוססים על המחזה "סטייה מינית בשיקגו" משנת 1974 של דייוויד מאמט.
פיתוח הסרט החל בינואר 2011 כאשר חברת הפקת הסרטים Screen Gems ביקשה מוויל גלוק להפיק את הסרט ולהעסיק במאי ותסריטאי.
ביוני 2012, לסליי הידלנד עוסק לכתוב את התסריט המותאם, ובאוגוסט, עוסק סטיב פינק כבמאי.
פינק אמר כי אהב את התסריט של הידלנד, ושרצה לביים דרמה קומדיה-רומנטית.
בניגוד לסרט המקורי, בסרט המחודש רוב צוות השחקנים הם שחורים.
השחקן קווין הארט אמר, "אני מרגיש שאנחנו הופכים את זה לקצת יותר מודרני, על ידי שילוב של אנשים שחורים.
אני לא חושב שזה רק על היותנו שחורים, זה פשוט מבט אחר על תחושת היחסים.
הטירוף שלנו קצת שונה מטירוף של לבנים.
הוויכוחים שלנו שונים מוויכוחים של זוגות קווקזים.
הם נהיים קצת יותר גסים.
דברים נאמרים שלא ציפית שיאמרו".
הצילומים של הסרט התקיימו בלוס אנג'לס, קליפורניה, ואילו הסרט המקורי צולם בשיקגו, אילינוי.
הצוות צילם במרכז לוס אנג'לס, שלא מתואר בדרך כלל כקהילת אנשים ידידותיים בסרטים.
הצילומים לסרט נמשכו במשך שבעה שבועות בסוף 2012.
הסרט יצא בבכורה בפסטיבל הסרטים פאן האפריקאי ב-11 בפברואר 2014 כסרט המרכזי של הפסטיבל.
הוא יצא ב-2,253 בתי קולנוע מסחריים בארצות הברית ובקנדה בחג האהבה, ב-14 בפברואר 2014. סרט גרף 25.6 מיליון דולר בסוף שבוע הפתיחה.
עיתון USA Today אמר כי הסצנות בסרט "פגש את רוב הציפיות של האנליסטים", וכי ההצלחה שלה הייתה בעזרת "קמפיין שיווק אגרסיבי" שמציע קווין הארט.
בנוסף ל"סרט לגו", התמודד הסרט בתחרות לא שגרתית עם שני סרטים חדשים אחרים שגם היו סרטים מחודשים של סרטים שנות ה-80: "רובוקופ" ו"אהבה אינסופית".
מגזין פורבס דיווח כי הקהל של הסרט בסוף השבוע הפתיחה שלו היה מורכב מ-63% נשים ו-42% אנשים מתחת לגיל 30. על פי חברת הסקרים CinemaScore, הקהל נתן לסרט ציון 90.
בסוף השבוע השני לצאתו, גרף הסרט 7.5 מיליון דולר ודורג במקום השישי בקופות.
מגזין וראייטי אמר הם כי ההכנסות בסוף השבוע השני היו ירידת תלול של 71% מסוף השבוע הקודם.
נכון ל-6 באפריל, גרף הסרט 48.6 מיליון דולר בארצות הברית ו-365,000 דולר במדינות אחרות בסכום כולל עולמי של 49 מיליון דולר.
במרץ 2014, אתר Box Office Mojo ציפה כי הסרט יגיע להכנסות של 50 מיליון דולר, אך לא יצליח להגיע להכנסות של הסרט הדומה "לחשוב כמו גבר" (2012), שגרף 91.5 מיליון דולר.
עיתון לוס אנג'לס טיימס אמר כי הביקורות הראשוניות לסרט היו "בעיקר חיוביות" וטובים יותר מאלו של הסרט "יוצאים לסיבוב" שהארט מככב בו, שיצא חודש לפני "בנוגע לאתמול בלילה".
דווח כי מבקרים מצאו את הסרט "די מספק, אם לא מוכר", וכי חוות הדעת, כולל השליליות, הדגישו בפרט את "ההקלה הקומית של הארט והול".
אתר Metacritic סקר 30 מבקרים והעריך 20 ביקורות חיוביות, 9 מעורבות ו-1 שלילית.
האתר נתן ציון כולל של 62 מתוך 100, שבו אמרו שצוינו "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
האתר Rotten Tomatoes סקר 91 מבקרים וסיווג את הביקורות כחיוביות או שליליות, והעריך 63 חיוביות ו-28 שליליות.
מתוך 91 ביקורות, נקבע דירוג ממוצע של 6 מתוך 10. טים ראיין מאתר Rotten Tomatoes, אמר כי מבקרים מכנים את הסרט "נבון על העליות ומורדות" של אהבה.
חברת התקליטים קולומביה רקורדס הפיקה פסקול בהשתתפות אמנים שונים.
הפסקול יצא דיגיטלית ב-11 בפברואר 2014 ופיזית ב-4 במרץ 2014. הזמר ג'ון לג'נד תרם שיר חדש לפסקול של הסרט, בשם "A Million".
בנואה קוסטיל הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת השוער.
קוסטיל התחיל את הקריירה שלו בקן, אך לא קיבל דקות משחק רבות ובעונת יצא לעונת השאלה בוואן.
ב-17 ביוני 2009 חתם בסדאן ובעונת נבחר לשוער השנה בליגה.
ב-14 ביוני 2011 חתם על חוזה ל-3 שנים בסטאד רן לאחר שסיים את חוזהו בסדאן ובכך חזר לליגה הראשונה אחרי 3 שנים בליגה השנייה.
ב-24 במאי 2017 חתם לארבע שנים בבורדו.
בצעירותו שיחק קוסטיל בנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21. ב-6 בנובמבר 2014 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת המשחקים נגד ו.
קוסטיל נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016. ב-15 בנובמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד .
בנואה טרלוייה הוא נהג מרוצים צרפתי הנוהג כיום עבור קבוצת המרוצים של חברת אאודי במסגרת אליפות העולם במרוצי סיבולת.
טרלוייה החל לנהוג עבור אאודי בשנת 2010 וזכה תחתיה 3 פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן ובאליפות העולם במרוצי סיבולת לשנת 2012. בנוסף זכה במרוץ 12 השעות של סברינג בשנת 2013.
טרלוייה נולד ב-7 בדצמבר 1976 בעיירה אלנסון במחוז אורן בצרפת והחל את קריירת המרוצים שלו בשנת 1983 כנהג אופנוע בענף המוטוקרוס בו השתתף עד לשנת 1989. בין השנים 1994–1990 השתתף בקארטינג ובשנת 1995 עלה לקטגוריית המרוצים החד מושביים כאשר החל להתחרות באליפות פורמולה קמפוס הצרפתית.
בשנת 1996 התחרה באליפות פורמולה רנו הצרפתית וזכה בניצחון מרוץ אחד ובעונת 1997 סיים במקום השישי בדירוג הכללי.
בשנת 1998 החל להתחרות באליפות פורמולה 3 הצרפתית וסיים את העונה במקום התשיעי בדירוג, כמו גם בעונה שלאחר מכן.
בשנת 2000 ביצע טרלוייה מעבר למזרח הרחוק שם התחרה בסבב מרוצי פורמולה 3 היפנית, ובשנת 2001 זכה באליפות הסבב לאחר שניצח 15 מרוצים מתוך 19 שהתקיימו.
בנוסף סיים במקום השני בגרנד פרי מקאו וסיים שלישי בגביע העולמי בפורמלה 3 בקוריאה.
בשנת 2002 החל להתחרות פורמולה ניפון הבכירה יותר ושותף ב-5 מרוצים בלבד.
בעונה שלאחר מכן סיים במקום השני בדירוג הכללי, ובשנת 2006 הצליח לזכות באליפות לאחר שסיים את העונה עם 4 ניצחונות מתוך 9 מרוצים.
בשנים 2007 ו-2009 סיים טרלוייה את סבב פורמולה ניפון במקום השני בטבלה.
בשנת 2002 ערך טרלוייה את הופעת הבכורה שלו במרוץ 24 השעות של לה מאן כאשר נהג עבור קבוצת המרוצים הצרפתית אורקה במכונית קרייזלר-וייפר וסיים יחד עם צוותו במקום השלישי בקטגוריית ה-GTS בה התמודד.
השתתפותו הבאה במרוץ לה מאן הייתה בשנת 2004 כאשר התחרה עבור קבוצת פסקרלו בקטגוריית LMP1 הבכירה כאשר נהג במכונית ה-C60 של הקבוצה וסיים את המרוץ יחד עם צוות הנהגים השותפים לו במקום הרביעי בדירוג הכללי.
במהלך מרוץ לה מאן 2009 היה מעורב טרלוייה בתאונה קשה לאחריה הועבר למרכז הטיפולים הרפואיים שבמקום שם טופל ושוחרר ללא פגיעות חמורות.
בשנת 2010 הצטרף טרלוייה לצוות מס' 2 של קבוצת אאודי לצד הנהגים אנדרה לוטרר ומרסל פסלר.
את מרוץ לה מאן 2010 סיימו טרלוייה וצוותו במכונית האאודי R15 במקום השני בדירוג הכללי, ואת מרוץ 2011 סיימו במקום הראשון במכונית האאודי R18 לאחר מרוץ מותח במיוחד מול קבוצת פיג'ו, וזאת לאחר שצוותים מס' 1 ו-3 של אאודי פרשו כבר בשלבים המוקדמים של המרוץ לאחר שהיו מעורבים בתאונות קשות.
בשנת 2012 זכו טרלוייה וצוותו במרוץ לה מאן בשנית וניצחו בנוסף גם את מרוץ 6 השעות של סילברסטון ואת מרוץ בחריין.
בסוף עונת 2012 זכו טרלוייה וצוותו באליפות העולם במרוצי סיבולת של ה-FIA.
לאחר הזכייה באליפות התראיין טרלוייה לתקשורת וטען כי: "הוא חש גאווה לסיים את העונה לפני טום קריסטנסן ואלן מקניש".
בשנת 2014 זכו טרלוייה וצוותו במרוץ לה מאן בפעם השלישית.
לארס רוג'ר "בנו" מגנוסון (בשוודית: Lars Roger "Benno" Magnusson, נולד ב-4 בפברואר 1953 בקלמאר שבשוודיה) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת הקשר.
למגנוסון 11 הופעות במדי נבחרת שוודיה, עמה השתתף במונדיאל 1974.
בנו מגנוסון הוא אחיו של רוג'ר מגנוסון, אף הוא כדורגלן עבר שוודי בינלאומי.
מגנוסון החל לשחק באוטבידברג בשנת 1969, והיה חלק מתור הזהב של המועדון, שזכה בגביע השוודי בשנים 1970 ו-1971, ובאליפויות ליגת העל השוודית בשנים 1972 ו-1973, אז שיתף פעולה בקבוצה עם קוני טורסטנסון ורולאנד סנדברג.
בקיץ 1973 חתם מגנוסון בקייזרסלאוטרן, שם שיחק עונה אחת וערך 16 הופעות.
קייזרסלאוטרן סיימה עונה זו במקום השישי.
בעונה זו, מגנוסון היה חלק מהתקפה איכותית במיוחד שכללה את רולאנד סנדברג שהגיע עמו מאוטבידברג, קלאוס טופמולר ויוזף פירונג.
לאחר עונה זו, עזב מגנוסון את קייזרסלאוטרן וחתם בהרטה ברלין.
בעונתו הראשונה בהרטה ברלין, הקבוצה סיימה במקום השני בבונדסליגה, מרחק שש נקודות מהאלופה בורוסיה מנשנגלדבך.
למרות זאת, מגנוסון ערך רק תשע הופעות בעונה זו, והבקיע שער אחד.
בעונתו השנייה של מגנוסון בקבוצה, 1975/76, הוא ערך 11 הופעות.
הרטה ברלין סיימה את העונה במקום ה-11 בליגה.
בתום עונת 1975/76 עזב מגנוסון את הרטה ברלין וחזר לאוטבידברג לתקופה קצרה, ולאחר מכן חתם בקלמאר השוודית, שם שיחק שבע עונות, והפך לשחקן המזוהה במיוחד עם המועדון.
מגנוסון לא זכה בתארים עם קלמאר, אך הפך לאגדה בקרב האוהדים, שאף קראו את שמו של אתר האוהדים באינטרנט על שמו.
בשנת 1984 פרש מגנוסון ממשחק פעיל, והפך לכוכב טלוויזיה בשוודיה.
מגנוסון ערך 14 הופעות במדי נבחרת שוודיה, הראשונה בשנת 1973. בשנת 1974 השתתף מגנוסון עם נבחרת שוודיה במונדיאל 1974, בו צלחה שוודיה את שלב הבתים הראשון והודחה בתום שלב הבתים השני.
מגנוסון פתח בטורניר זה בשני משחקים, ובשניים נוספים עלה מהספסל.
בשנת 1981 ערך מגנוסון את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים.
בנואה אמון הוא פוליטיקאי צרפתי.
בנואה אמון נולד ביוני 1967, לאב מהנדס ולאם מזכירה, וגדל בעיר ברסט.
כשהיה בן 9 עבר עם משפחתו לדקר, בירת סנגל שבאפריקה, לתקופה של ארבע שנים.
לאחר גירושי הוריו חזר לגור בחבל ברטאן שבצרפת.
לאחר סיום בית הספר התיכון נרשם לאוניברסיטה בברטאן, בה השלים תואר בהיסטוריה.
בזמן לימודיו הספיק אמון לשמש כנשיא תנועת הצעירים הסוציאליסטים מ-1993 עד 1995.
את הקריירה הפוליטית החל אמון ב-1991, עת שימש כעוזר פרלמנטרי של פייר ברנה, חבר בית הנבחרים הצרפתי מטעם המפלגה הסוציאליסטית.
בין 2004 ו-2009 שימש כחבר הפרלמנט האירופי ובהמשך, בין 2008 ל-2012, היה דובר המפלגה הסוציאליסטית.
נבחר לחבר האספה הלאומית מטעם מחוז אִיוְולִי֫ן ב-2012, וכיהן כשר מ-16 במאי 2012 עד 25 באוגוסט 2014: בתחילה בתור שר הכלכלה והאוצר ואחר כך כשר החינוך.
אמון, הנמנה עם האגף השמאלי במפלגה הסוציאליסטית, ניצח בפריימריז ב-2017 את מנואל ואלס מועמד האגף המתון.
בכך הפך למועמד המפלגה בבחירות לנשיאות של שנת 2017. האגף המתון במפלגתו, ביניהם מנואל ואלס, תמך בעמנואל מקרון שפרש מהמפלגה.
אמון לא העפיל לסיבוב השני בבחירות.
אמון קשור בהסכם נישואין אזרחי עם גבריאל גולר, בת להורים מדנמרק וקטאלניה.
גולר המפרידה בין חייה האישיים לחיים הפוליטיים אינה משתתפת באסיפות הבחירות של אמון.
בנו שטראוכר היה עורך דין, פעיל קהילתי ופוליטיקאי יהודי מבוקובינה, אחד ממנהיגי האוכלוסייה היהודית בבוקובינה, חבר בפרלמנט של האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר סיפוח בוקובינה לרומניה חבר פרלמנט רומניה בשתי קדנציות לא רצופות.
שטראוכר נולד ב-1854 (לפי מקורות אחדים ב-1850) בכפר רוהיזנה (או רוגוזנה), שבקרבת סדיגורה, בדוכסות בוקובינה שבאימפריה האוסרטית.
אחרי סיום לימודי גימנסיה בצ'רנוביץ, למד משפטים באוניברסיטת וינה וב-1880 סיים דוקטורט במשפטים באוניברסיטת צ'רנוביץ .בהמשך עבד כעורך דין.
הוא היה פעיל ומנהיג של הקהילה היהודית המקומית.
שטראוכר ייסד והנהיג את המפלגה העממית-לאומית יהודית המקומית.
בבחירות לבית הנציגים האוסטרי ב-1891 נוצח על ידי המועמד המכהן, היינריך וגנר, אך בבחירות של 1897 נבחר מטעם המפלגה הלאומית היהודית תוך ניצחון על ראש עיריית צ'רנוביץ, הפרייהר הפולני אנטון כוחנובסקי.
הוא נבחר שוב ב-1900 וגם ב-1911. במהלך השנים 1894 עד 1925 ובין 1927 ל-1928 היה נשיא הקהילה היהודית של צ'רנוביץ והשתתף בניהולם של מוסדות פילנתרופיים שונים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, כשדוכסות בוקובינה סופחה לממלכת רומניה, נבחר לפרלמנט הרומני בשנים 1920 ו-1922. לאחר ש"המפלגה העממית-לאומית יהודית" התאחדה עם "התאחדות היהודים הרומנים", שטראוכר נבחר לפרלמנט הרומני ב-1927 ברשימת המפלגה הלאומית ליברלית (רומניה).
ב-1934 נוצח בבחירות על ידי מועמד יהודי אחר מאותה מפלגה.
בנו איסָאק רוּסוֹ (בסרבו-קרואטית: Beno Isak Ruso, במקדונית: Бeно Исак Русо; 20 בינואר 1920, ביטולה, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים – 18 ביוני 2006, סקופיה, מקדוניה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה וגנרל-מאיור בצבא העממי היוגוסלבי.
בנו רוסו נולד בשנת 1920 במשפחה יהודית בעיר ביטולה שבממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים (כיום במקדוניה).
סב המשפחה נמלט משטחי האימפריה הרוסית ככל הנראה לאחר פרעות הסופות בנגב והגיע דרך חצי האי קרים לשטחים העות'מאניים בבלקן.
אביו של בנו רוסו, יצחק נולד במונסטיר ב-1887. הם זכו לכינוי לוֹס רוּסוֹס (מלאדינו: הרוסים) וכך התקבע שם משפחתם.
בנו רוסו התחנך בעירו, הצטרף לקן תנועת הנוער השומר הצעיר ובהמשך התגייס לצבא ממלכת יוגוסלביה .
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים.
רוסו נפל בשבי הגרמנים, אך הצליח להימלט ממחנה המעצר שבו הוחזק.
הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה.
לאחר סיפוח מקדוניה לממלכת בולגריה החל רוסו לאגור כלי נשק ותחמושת בביתו לקראת התקוממות חמושה נגד השלטון הבולגרי.
הוא ארגן קבוצת לוחמים חמושים יהודים ולא-יהודים, והם מצאו מסתור בבתי בני הקהילה היהודית בביטולה.
ב-1942 הצטרפו רוסו ואנשיו לכוחות הפרטיזנים של טיטו.
הוא שירת במספר יחידות פרטיזנים.
בהמשך מונה לקומיסר של גדוד והתקדם עד לתפקיד קומיסר של קורפוס פרטיזנים.
לאחר המלחמה שירת בשורת תפקידים, וב-1960 הועלה לדרגת גנרל-מאיור.
כשנפטר מנהיג יוגוסלביה יוסיף ברוז טיטו ב-1980, היה רוסו אחד מנושאי ארונו במהלך הלווייתו.
רוסו היה נשוי לרוזה קָמחי, אחייניתו של רפאל קמחי.
רוזה קמחי כיהנה כשרת המסחר והתעשייה של מקדוניה תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
אחיו הבכור של בנו רוסו, דוד דָריוֹ רוסו (1913–1985) שירת כטייס בצבא ממלכת יוגוסלביה ונפל בשבי הגרמנים.
ב-1951 עלה לישראל והשתקע בכפר סירקין.
אימו וידה ואחיו הצעיר אלברט בֶּרְטוֹ רוסו (1924, ביטולה – 2021, רייקה, קרואטיה) הוגלו למחנה לעבודות כפייה בבולגריה.
בעת שהייתו במחנה העבודה הבריח ברטו נשק לכוחות הפרטיזנים.
לאחר המלחמה שירת כקצין בצבא יוגוסלביה, השתחרר בדרגת קולונל ובהמשך השתקע בקרואטיה.
צור נולד באושוויינצ'ים, שבגליציה, פולין.
ב-1912 הגרה משפחתו לברלין לאזור בו התגוררו מהגרים רבים מהאוסטיודן, שם גדל והתחנך.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס אבי המשפחה, מרדכי, לצבא האוסטרו-הונגרי, והמשפחה חזרה לפולין.
ב-1915 חזרו האם ושלושת הילדים לגרמניה, והאב הצטרף בתום המלחמה.
צור הושפע מאוד מהאנטישמיות של השכנים הגויים ומההתנשאות של יהודי גרמניה הוותיקים, ה"יקים".
בילדותו התחנך צור, בחלק מהזמן, ב"יידישע פולקסהיים" – מרכז קהילתי יהודי שעסק בשיקום ובחינוך ילדים ובני נוער עזובים מקרב יהודי מזרח אירופה, שאותו ייסד ב 1916 ד"ר זיגפריד להמן.
תפיסתו החינוכית של להמן כללה קרבה לאדמה ולטבע, טיפוח האמנויות ובמיוחד המוזיקה.
משפחת צוקר ניהלה אורח חיים מסורתי, ובנו, בנוסף ללימודיו בתיכון הכללי, למד יומיום, עד גיל 15, גם בבית ספר יהודי – תלמוד תורה.
בגמר לימודיו בבית הספר התיכון יצא להכשרה בחווה של תנועת הנוער "בלאו-וייס" – תכלת לבן.
מאוחר יותר למד צור כשנתיים וחצי בבית הספר הגבוה לחקלאות בברלין.
אולם מסיבות כלכליות לא סיים את לימודיו והחל לעבוד בסוכנות שארגנה הופעות של אומנים וקונצרטים.
מינואר 1931 ועד אפריל 1933 היה לעוזר למנהל פרסום, ומאוחר יותר למנהל פרסום בעיתונים.
מפברואר 1933 ועד ספטמבר 1933 היה בהכשרה חקלאית בדנמרק.
באוקטובר 1933 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ רמת הכובש, בה היה פועל בפרדס, אחראי על פעילות תרבותית, מרכז קניות וגזבר.
מאפריל 1940 ועד אוקטובר 1941 עבד במזכירות הקיבוץ המאוחד בהקמה של הוצאת הקיבוץ המאוחד.
בנובמבר 1941 התגייס לצבא הבריטי, ליחידת התובלה 176. הוא שירת במצרים עילית, במדבר המערבי עד טריפולי, במלטה ובאיטליה.
ביולי 1946 השתחרר מהצבא הבריטי וחזר לרמת הכובש ובאוגוסט 1948 התגייס לצה"ל כעוזר לקצין אומנות במחלקת התרבות.
מאוחר יותר כיהן כקצין אומנות וכקצין מטה בענף ההסברה עד נובמבר 1952. מנובמבר 1952 ועד אוגוסט 1965 היה מפקד גלי צה"ל.
צור, בהיותו רב-סרן החל לפקד על התחנה ב-1952, כשהתחנה הייתה בת שנה וחצי.
באותה עת שידרה התחנה במשך שלוש שעות ביום, בין שבע לעשר בערב.
בתקופת ניהולו של צור הוכנסו שידורים ישירים מהאולפן ומניידות שידור, שידור חי ממצעד יום העצמאות, מצעד פזמונים עברי ולועזי, תוכניות אקטואליה ושעשועון רדיו.
כן הוכנסה תוכנית "הערב": תוכנית ראיונות בשידור חי בהנחיית טלילה בן-זכאי ומשה בן-אפרים ומאוחר יותר שייקה בן-פורת.
אנשים הוזמנו לאולפן ודיברו על נושאים שונים.
לתוכנית היה מזכיר בשם "ליאו", שמדי פעם התערב במבטא "ייקי", שעשה כל עבודה בתחנה והיה זה צור עצמו.
אחת מאבני הדרך שהתחילו בתחנה אז, הייתה התוכנית "משפחת שמחון", תסכית רדיו הומוריסטי ואקטואלי.
התוכנית נכתבה ובוימה על ידי משה בן אפרים והשתתפו בה שמואל רודנסקי, עודד קוטלר ואחרים.
בתום 13 שנים כמנהל "גלי צה"ל" נשלח צור לשמש כקונסול תרבות בפילדלפיה.
שם, בין השאר, שידר לישראלים.
בשובו, בתום כשלוש שנים, היה מנהל אדמיניסטרטיבי של להקת בת-שבע.
היה נשוי לחנה (בתו של דוד זכאי) ואב לבת.
בנואה לקונט הוא שחיין למרחקים ארוכים והאדם הראשון אשר צלח בשחייה את האוקיינוס האטלנטי בשנת 1998.
ב-1998 יצא לקונט במסע לחציית האוקיינוס האטלנטי בשחייה, על מנת לגייס כספים לחקר מחלת הסרטן בעקבות מות אביו מהמחלה.
ב-16 ביולי יצא לדרך מחופה של העיר היאניס שבמדינת מסצ'וסטס ושחה אל האיים האזוריים, בהם ביצע הפסקה של שבוע.
משם המשיך אל נקודת הסיום בעיר קיברון שבצרפת, אליה הגיע ב-25 בספטמבר של אותה שנה, מסעו של לקונט נמשך כ-73 ימים במהלכם שחה כ-5,980 קילומטרים כ-8 שעות רצופות בכל יום, את המסע של לקונט ליווה צוות שלושה אנשים עם סירת מפרש באורך של 12 מטרים, עליה אכל וישן במהלך הלילות.
הסירה צוידה במערך ליצירת שדה אלקטרומגנטי הנפרס למרחק של 7 מטרים, על מנת להרחיק כרישים וחיות ים גדולות, ולהבטיח את ביטחונו של לקונט במהלך השחייה, למרות המערכת נתקל לקונט לא פעם בצבי ים, דולפינים ומדוזות.
בסיום המשחה הודיע שלעולם לא ייקח על עצמו אתגר כזה בשנית.
ב-11 בספטמבר 2002 יצא לקונט למשחה במי נהר פוטומק דרך מפרץ צ'ספיק אל העיר הנקודה שבה עמדו מגדלי התאומים בניו יורק כמחווה לעם האמריקאי.
הניסיון לחצות את האוקיינוס השקט והשחייה לאי הפלסטיק
ב-2018 כעשרים שנים לאחר חציית האטלנטי יצא לקונט בניסיון לחצות את האוקיינוס השקט בשם The longest swim (השחייה הארוכה ביותר) יחד עם צוות רחב יותר של 8 אנשים בהובלת אחינו של לקונט פול והביולוג הימי הישראלי יואב נבו ששימש כקפטן הספינה המלווה.
המסע המאורגן לווה על יד חברת Seeker האמריקאית שהפיקה סדרה עבור ערוץ דיסקברי והצוות הרחב הורכב מתזונאי, רופא ומטאורולוג ימי.
בסך הכל שחה לקונט למעלה מ-3,000 ק"מ כאשר הוא מתכן להמשיך את המסע אם כי טרם ידוע תאריך ההמשך.
בנואה מאז'ימל הוא שחקן צרפתי.
מאז'ימל נולד בפריז, בגיל שש עשרה עזב את בית ספר על מנת להתמקד בקריירת המשחק שלו.
ב-1988 הופיע לראשונה בקולנוע בקומדיה "La Vie est un long fleuve tranquille" על שני נערים שהוחלפו בלידתם.
ב-1996 הופיע בסרט "Les Voleurs" עם קתרין דנב.
ב-1999 גילם את אלפרד דה מיסה בסרט "Les Enfants du Siècle".
ב-2000 שיחק את התפקיד הראשי של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בסרט הביוגרפי על חייו "Le Roi danse".
באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "על פי מתייה" לצדה של נטלי ביי.
ב-2001 זכה בפסטיבל קאן בפרס השחקן הטוב ביותר על הסרט המורה לפסנתר.
ב-2003 שיחק בסרט "פרח הרוע" לצד נטלי ביי.
ב-2004 שיחק בסרטו של קלוד שברול "השושבינה" המבוסס על רומן מאת רות רנדל.
ב-2007 שיחק בסרט "La Fille coupée en deux" לצד לודווין סנייה.
ב-2008 שיחק בסרט "La Possibilité d'une île" המתבסס על רומן של מישל וולבק.
ב-2010 דיבב את הבובה קן, בן זוגה של ברבי בדיבוב הצרפתי של "צעצוע של סיפור 3".
בשנת 2011 שיחק בסרט המלחמה "כוחות מיוחדים" בתור טיק-טאק לצדם של דיאן קרוגר ודג'ימון הונסו.
בשנת 2021 שיחק בסרט הדרמה "בשלווה" של הבמאית עמנואל ברקוט הסרט הוקרן בבכורה ב-6 ביולי 2021; מאז'ימל זכה לביקורות חיוביות על הופעתו בסרט ואף זכה בפרס לומייר לשחקן הטוב ביותר.
בשנת 2023 גילם את דודין בופנט בסרט "הקדירה".
בשנת 2024 שיחק בסרט הדרמה ההיסטורי "רוזלי" (אנ') של הבמאית סטפני די גוסטו (אנ') שעלילתה מתרחשת בצרפת של 1870.
מ-1998 ועד 2003 היה בן זוגה של השחקנית ז'ולייט בינוש, לזוג נולדה בת.
בנו מויסביץ' היה פסנתרן יהודי־בריטי יליד אוקראינה.
מויסביץ' נולד באודסה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), והחל את לימודיו בגיל שבע אצל דמיטרי קלימוב באקדמיה למוזיקה של אודסה.
הוא זכה בפרס אנטון רובינשטיין בגיל תשע.
בהמשך למד אצל תאודור לשטיצקי בווינה בשנים 1904 עד 1908, אחר הצטרף למשפחתו באנגליה, והופיע שם לראשונה ברדינג בשנת 1908. הופעת הבכורה שלו בלונדון התקיימה כעבור שנה.
הוא סייר בארצות הברית, אוסטרליה, הודו, יפן ודרום אמריקה.