tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זהו מין טריטוריאלי הנוהג לסמן את שטחו בתדירות גבוהה ביותר: זכרים יסמנו כ-5 אובייקטים בשטחם כל 10 דקות, ונקבות יסמנו 2 אובייקטים בזמן דומה.
סימון נוסף יתרחש לפני אכילה ומנוחה.
בטריטוריה שלהם ישנם אזורים קבועים המיועדים לצואה, שתן ומנוחה.
למרות שיש שימוש רב בסימון כימי, לא ידוע על אופן התגובה של הצביון בהיתקלו בריח של צביון אחר.
צביון מקסוול הוא בעל חיים מונוגמי המתרבה בדרך כלל עם נקבה אחת בלבד, אפילו כאשר יהיו בשטחו מספר נקבות אחרות.
ייתכן כי זו גם הסיבה לזמן הרב שהזוג מבלה בטיפוח הדדי.
בניגוד לצביונים מונגומים אחרים, צביון זה אמנם פעיל בבדידות לעיתים קרובות, אך מאוד נפוץ שהוא חי לאורך השנה בזוגות של זכר ונקבה מונגומים.
הוא נבדל מהמינים האחרים גם בכך שבאזורים שבהם יש מפגשים נפוצים בין פרטים או בשבי, ישנן ממש קבוצות חברתיות של זכרים ונקבות.
הפרטים בקבוצה מחזקים ביניהם את הקשר על ידי שפשוף הראשים הגורם להפרשת נוזל מבלוטות הריח הנפוחות שבצידי העיניים.
התנהגות זאת נפוצה ביותר בין זכרים לנקבות, פחות בין נקבות, ונדירה בין הזכרים.
כאשר צביון זר מנסה להצטרף לקבוצה זה מוביל בדרך כלל לשפשוף ראש מוגבר בקרב חברי הקבוצה, כמו הגדלה של סימון הטריטוריה על ידי הזכרים והנקבות יחדיו.
בפלישה של צביון זר לשטחו של זכר בודד או של זוג מונוגמי, הזכר הטריטוריאלי מנסה לגרש אותו משטחו.
הלחימה ביניהם כוללת התנגשות עם הראשים ולחיצה על הפנים ובלוטות הריח בחוזקה, כשהקרניים פחות דומיננטיות בקרבות.
הקרב מסתיים בבריחתו של אחד מהזכרים תוך כדי שהמנצח רודף אחריו.
פריטי מזון שונים הנאכלים על ידי צביון מקסוול.
צביון מקסוול הוא בעל חיים צמחוני ברובו, ותזונתו מורכבת בעיקר מעלים וגבעולים של צמחי יער קטנים כמו גם עשבי תיבול ושיחים; הם ניזונים מעשבים רק לעיתים רחוקות.
בשל הגודל הקטן של הלוע ושרירי הלעיסה שלו, המין נוטה לאכול פריטי מזון בקוטר של 3 ס"מ בדרך כלל.
העלים הנצרכים ביותר על ידם הם של הטהונינג'יה (מהסנטלניים), הקנטיום (מהפואתיים), והאלצ'ורנה (מהחלבלוביים).
בדומה למינים אחרים גם צביון מקסוול ניזון מפירות, והאחוזים שלהם מכלל התזונה שלו משתנים לפי העונות.
לצביון יש מעין סימביוזה חד-צדדית עם בבוני זית ובבוני גויאנה המתבצעת על ידי כך שהוא עוקב אחריהם בעת שהללו מלקטים מזון בעצים, כך שהוא נהנה מפירות, עלים וענפים הנופלים על ידם.
על פני כל העונות זוהו לפחות 78 מיני פירות הנצרכים על ידו, ובממוצע בכל זמן נתון הוא צורך 3 סוגים שונים של פירות.
ההעדפה משתנה בין העונות: במהלך חודשי ינואר ופברואר הצביון מעדיף בעיקר פירות של דקל סנגלי (מהדקליים), גריפוניה (מהקסאלפיניים), נאוקלה (מהפואתיים), תאנת הכף (מהתותיים), אלצ'ורנה (מהחלבלוביים) ואפרסק אפריקאי (מהסבוננאים).
מלבד זאת הצביון צורך גם פרחים, שורשים, זרעים, פקעות ופטריות, אם כי מזונות אלו מהווים חלק קטן מאוד מהתזונה הכוללת שלו.
למרות שנמליים הם חלק טבעי מהדיאטה שלו, עד כה הם לא תועדו באופן נרחב בבדיקת תוכן הקיבות של המין.
מיני הנמלים הנצרכים על ידו הם בעיקר מהמינים נמלת סירחון אפריקנית (Paltothyreus) ונמלה אורגת (Oecophylla).
צביוני מקסוול נצפו מספר פעמים בשבי צדים ציפורים קטנות, אך עם זאת זה לא נצפה עד כה בטבע.
צביון מקסוול מסייע בהפצת הזרעים של מיני פירות רבים.
בעוד שזרעים של פירות גדולים נשחתים בדרך כלל במערכת העיכול, זרעים קטנים כגון אלו של משפחות הסולניים והורדנאים, עשויים להיות מפוזרים על ידו בצורה יעילה.
פירות של הסוג פיקוס, שנצרכים בכבדות על ידי המין ומתאפיינים בזרעים קטנים, הם המפוזרים ביותר על ידו משאר זרעי הפירות השונים.
צביון מקסוול עלול לירוק חלק מהזרעים בעת העלאת הגרה.
כאשר הצביון נרדף הוא נמלט במהירות עם קפיצות יוצאות מן הכלל - כמעט עד 2 מטר, ולעיתים אף יתנגש באובייקטים גבוהים כענפים בשל חוסר אומדן המרחק והגובה שלו.
בעת שהצביון עצבני או מאוים הוא יקפא על מקומו - לעיתים אף באמצע שהוא צועד, כדי למנוע לרוב מהטורף להתמקד בו.
צביון זה עושה קול הדומה ל"שריקת אזהרה" של מינים רבים כאשר הוא נרדף, אם כי לא ברור מידת ההשפעה שלו על צביונים שבסביבה.
הוא גם עלול להשמיעה פעיה חזקה כאשר הוא נדחק לפינה על ידי צביון אחר או על ידי אדם למשל.
בדרך כלל בעת סכנה הצביון מעדיף ל"צלול" לתוך הסבך הצפוף והסבוך - אזור שבו קשה לטורף לרדוף ולתמרן ביעילות.
טורפיו העיקריים של צביון מקסוול הם הנמר ועיט הכתר, אך בשל גודלו הקטן יש לו מגוון אויבים ביניהם: סרוואל, חתול זהוב אפריקני, חתול בר, זבד אפריקאי, תן לבן-פס, גירית הדבש ופיתון סלעים אפריקני.
צביוני מקסוול מתרבים אחת לשנה, כשלרוב הנקבות מתרבות באופן כזה שהלידות יתרחשו ב"עונה היבשה" (ינואר עד מרץ) או ב"עונה היבשה הקטנה" (אוגוסט עד פברואר).
במהלך עונת הרבייה הזכר עסוק בחיזור אחר הנקבה, הכולל מרדפים, נשיכות קלות ובעיטה עם רגלו הקדמית בין רגליה האחוריות.
הזכר מריח את השתן של הנקבה ואז מעקם את שפתיו למעלה ופותח את פיו במה שמכונה תגובת פלהמן, שמסייע לו לבדוק על פי הפרומונים האם הנקבה מוכנה לרבייה.
ההריון נמשך כ-120 ימים, לאחריהם נולד עופר יחידי.
שיא הלידות העיקרי הוא בחודשי ינואר עד מרץ, וסיבוב שני של לידות במידה פחותה יותר מתרחש בחודשי אוגוסט עד ספטמבר.
אורך זמן ההמלטה הוא 20 עד 30 דקות.
לאחר שהעופר נולד אימו מלקקת ומנקה אותו ביסודיות עם הלשון שלה, והיא אוכלת את השליא וכל חומר קרומי שנדבק אליו על מנת למנוע מטורפים מלהריח אותו.
העופר מסוגל לעמוד בתוך כמה דקות לאחר הלידה, והוא הולך בצורה רגילה ויציבה לאחר כ-25 דקות מהלידה.
למרות שהעופר מפותח למדי הוא נשאר מוסתר בסבך במשך השבועות הראשונים מהלידה ומחפש את אימו הנמצאת בקרבת מקום כאשר הוא רוצה לינוק; בשונה מרוב הצביונים, נקבת צביון מקסוול יוצאת דופן בכך שהיא לא נצפתה מחפשת את צאצאיה אפילו בשביל ההנקה.
בממוצע העופר יונק ביום כ-50 גרם של חלב, ובתקופת ההנקה האינטנסיבית הנקבות חייבות לשתות כמיות מספיקות של מים כדי שלא יאבדו נוזלים רבים מהגוף.
לאחר כשבועיים העופר מתחיל ללעוס וללקט מזון מוצק בכוחות עצמו והאימה מתחילה להרתיע אותו בהדרגה מלינוק.
בעיקרון הגמילה יכולה להתבצע זמן קצר לאחר מכן, למרות שהעופרים ממשיכים לינוק במשך 5-2 חודשים.
העופר נשאר עם אימו קרוב לשנה ומגיע לבגרות לאחר 12-9 חודשים לנקבה ו-18-12 חודשים לזכר.
הנקבה מטפחת ומחזקת את הקשר עם העופר שלה בעיקר על ידי ליקוק.
תוחלת החיים של צביון מקסוול היא 12-10 שנים.
צביון מקסוול מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), בשל היותו עדיין נפוץ למדי על פני הטווח ההיסטורי שלו, התאמה לבית גידול שונים, והגמישות שלו לנוכח לחץ ציד.
צביוני מקסוול כנראה ימשיכו להתקיים במספרים גדולים גם במאה ה-21, אך הם לא יוכלו לעמוד בפני גידול האוכלוסייה האנושית ולחצי הציד הגוברים לאורך זמן.
הצביון כבר צומצם באופן חמור במספרים ואף הוכחד מחלקים מסוימים בטווח שלו שבהם יש צפיפות אוכלוסייה גבוהה.
הגידול באוכלוסייה האנושית מנבא איפו את הגורל הסופי שלו באזורים רבים אלא אם כן יהיו שיטות לשליטה בציד הלא חוקי.
למרות שחלקים גדולים מבית הגידול המקורי שלו עברו שינוי או שנהרסו על ידי ההתפשטות של שטחים חקלאים, המין מסתגל לסוואנות ושולי שטחים חקלאים כך שאין זה האיום המשמעותי עליו.
האיום העיקרי הוא הגדילה האנושית בשילוב עם ציד נרחב לבשר ולעורות בכל המדינות שבטווח שלו.
גודלו הקטן יחסית של מין זה יחד עם כמות הבשר הלא מבוטלת שלו גורמת לו להיות עסק מכניס לציידים בין השאר משום שהובלתו אינה כרוכה במאמץ רב.
לצביון מקסוול יש חוסן רב ללחץ ציד דליל, אך לא ללחץ לציד אינטנסיבי.
בפארק הלאומי קומואה למשלאוכלוסיית הצביונים של מין זה ירדה ביותר מ-90% בתוך 20 שנים לאחר רמות גבוהות של ציד לא חוקי.
צביון מקסוול מצוי כמעט בכל האזורים המוגנים על פני הטווח שלו, ונפוץ במיוחד בפארק הלאומי סאפו (ליבריה), הפארק הלאומי טאי (חוף השנהב), הפארק הלאומי ביאה, הפארק הלאומי קאקום, והפארק הלאומי ניני-סוואין (גאנה).
אומדן האוכלוסייה העולמי לצביוני מקסוול הוא כ-213,000 פרטים להערכה שמרנית.
עם זאת, משערים כי האוכלוסייה גדולה הרבה יותר.
צבים מבאישים (שם מדעי: Kinosternidae) הם משפחה קטנה של צבים החיים בביצות ונהרות אמריקה הצפונית והמרכזית.
צבים אלה בינוניים בגודל 10–15 סנטימטרים, והגדולים עד 30 סנטימטרים.
הם בעלי גוף שטוח, ראש גדול עם מסיכה על עיניהם, מקור קצר ונחיריים ועיניים גדולות.
הם חיים בעיקר סביב קרקעית נהרות איטיים וכן ביצות.
צבעיהם מותאמים לצבעי הצמחייה התת-מימית וכך הם מוסווים.
הם שחיינים איטיים אבל מתמחים ויודעים להלך על הקרקעית.
השריון שלהם שטוח וצבעו הוא חום-כתום.
כפי ששמם מציין, צבים אלה מתגוננים מפני טורפים על ידי הפרשת נוזל מצחין מהשריון.
צבים אלה הם אוכלי בשר וניזונים מסרטנים, חרקים, רכיכות, דו-חיים קטנים ודגים וכן מנבלות.
במשפחה זו 25 מינים ב-4 סוגים וב-2 תת-משפחות:
צבים מצדדי-צוואר (שם מדעי: Pleurodira) היא תת-סדרה בסדרת הצבים החיים בביצות ונהרות טרופיים והם בעלי צוואר גדול שאיננו יכול להיכנס לשריון, אלא להיצמד אליו בעיקול כשהצוואר נותר בחוץ (מהצד; ומכאן שמם).
הם מותאמים לחיים במים ובעלי שריון גדול ומעוגל, עיניים גדולות ולסת גדולה, אך מקור קטן ולעיתים בכלל לא.
צבים אלה התפתחו כבר בתקופת הקרטיקון והם כוללים 3 משפחות קיימות.
משפחות אלה חיות בנהרות איטיים ורדודים או ביצות באמריקה הדרומית, אוסטרליה, גינאה החדשה ואיים באינדונזיה, מדגסקר ואפריקה שמדרום לסהרה.
הגדול מבין צבים אלה הוא צב אראו (Podocnemis expansa), שאורכו עד 1 מטר ומשקלו עד 90 ק"ג.
צבים חבויי-צוואר או מְכַנְּסֵי צַוָּאר (שם מדעי: Cryptodira) היא תת-סדרה בסדרת הצבים ובה כל משפחות הצבים המודרניים, למעט שלוש משפחות מתת-סדרת צבים מצדדי-צוואר (Pleurodira).
צבים אלה בעלי תקרת שריון גדולה אליה הם יכולים לכנס את ראשם ואיבריהם בקלות.
צבים אלה שמהווים את מיני הצבים המרובים ביותר, כוללים צבים יבשתיים, צבי ביצות וצבי ים למיניהם ונעים במגוון גדלים מ-95 גרם אצל צב כף מנומר עד ל-900 ק"ג אצל צב גילדי.
הם חיים בכל היבשות לבד מאנטארקטיקה ובמגוון בתי גידול, מנהרות וביצות לחופי ימים ולאוקיינוסים ועד לאזור הארקטי ולמדבריות.
צביון וולטר (שם מדעי: Philantomba walteri), הוא מין של אנטילופה בתת-משפחת הצביונים החי במרכז ומערב אפריקה.
צביון זה ביחד עם המינים צביון כחול וצביון מקסוול היו משויכים בעבר לסוג צביון, אולם לבסוף סווגו בסוג נפרד (צביון גמדי) בהתחשב בשוני הגנטי והחיצוני שלהם.
הצביון תואר לראשונה רק בשנת 2010 על סמך דגימות שנמצאו בשוקי הבשר.
הוא זהה כמעט לגמרי לצביון מקסוול אך יש לו כרס לבנה בוהקת ופרווה בצבע חום בהיר אחיד, אורכו עד 40 ס"מ ומשקלו 4–6 ק"ג.
אין כמעט שום מידע זמין על מין זה, והתפוצה שלו כנראה היא באזור טוגו, בנין וניגריה - חופף עם שני המינים במזרח ובמערב.כמו שאר הצביונים הוא צמחוני.
"צבים כל הדרך למטה" הוא ביטוי המייצג פרדוקס של נסיגה אינסופית.
מקור הביטוי באנקדוטה המתייחסת למודל של כדור הארץ השטוח שבו מה שמחזיק את הארץ מליפול, הוא צב העולם עליו הארץ הייתה מונחת.
אמונה זו מזמנת את השאלה הבלתי נמנעת - על מה עומד צב העולם?
על כך ניתנה התשובה הפרדוקסלית "יש צבים כל הדרך למטה".
לפי האנקדוטה, הביטוי נאמר על ידי אישה זקנה בהרצאה על מדע, כאשר המרצה אמר שהארץ היא כדור.
הזקנה הגיבה שהארץ היא שטוחה ונישאת על גבי צב (כהרמז למיתוס ההינדי בו הארץ נישאת על גבי ארבעה פילים שעומדים על גבי צב ענק, אם כי במיתוס יש גם נחש והצב מרחף בחלל).
כאשר היא נשאלה על גבי מה עומד צב העולם, היא ענתה שהוא עומד על גבי צב נוסף וכאשר נשאלה על גבי מה צב זה עומד היא ענתה "זה צבים כל הדרך למטה", ביטוי שמתאר מגדל אינסופי של צבים שעומדים אחד על גבי השני.
נוסח זה של האנקדוטה הוא הידוע ביותר אך ככל הנראה לא התרחש במציאות.
אי לכך נטבע הביטוי בסלנג פופולרי כסמל לאבסורד.
בפילוסופיה, הביטוי מבטא נסיגה אינסופית בקוסמולוגיה המוצגת על ידי פרדוקס "הזז ללא הזזה" (הזה שזז בלי שיזיזו אותו).
ביטוי זה ממחיש את תפיסת האנאווסטהא בפילוסופיה ההודית, ומתייחס לפגם הנסיגה האינסופי בכל ויכוח פילוסופי.
בניגוד למרבית האמונה המערבית, זו לא אמונה מאוד פופולרית.
למעשה זה עיקרון מקובל בפילוסופיה ההודית, המשמש בדרך כלל כדי לדחות טענות התומכות בקיום "אלוהים בורא עולם" או קיום "הזז ללא הזזה".
הביטוי נפוץ, לפחות מאז תחילת המאה ה-20.
מטאפורה דומה המתארת את הנסיגה האינסופית ומעגלי הסיבה ותוצאה לאותה הבעיה היא "פרדוקס הביצה והתרנגולת".
צבים כל הדרך למטה הוא סרט דרמה רומנטי אמריקאי, בבימויה של האנה מרקס ובכיכובם של איזבלה מרסד, קרי קיצ'ינו, פליקס מאלארד וג'ודי ריס.
הוא נכתב על ידי אייזק אפטאקר ואליזבת ברגר, בהתבסס על רומן מ-2017 בעל אותו שם מאת ג'ון גרין.
צבים כל הדרך למטה הוא העיבוד החמישי לסרט או לתוכנית טלוויזיה לרומן מאת גרין, אחרי "אשמת הכוכבים" (2014), "ערים של נייר" (2015), "כשהשלג יורד" (2019) ו"מחפשים את אלסקה" (2019).
הסרט יצא בשירות הסטרימינג Max ב-2 במאי 2024.
כשילדה בת 17 המתמודדת עם הפרעה טורדנית-כפייתית מתחברת מחדש לאהבת ילדותה, היא מתעמתת עם האפשרות למצוא אהבה ואושר יחד עם מחלת נפש.
איזבלה מרסד בתור אייזה הולמס
קרי קיצ'ינו בתור דייזי רמירז
פליקס מאלארד בתפקיד דייוויס פיקט
ג'ודי ריס בתפקיד ג'ינה הולמס
מאליק ג'ונסון בתור מיכל טרנר
ג'יי סמית'-קמרון בתור פרופסור אבוט
פוארנה ג'אגנתן בתור ד"ר סינג
הסרט היה שנים רבות בגיהנום פיתוחי.
בתחילה הסרט נקנה לעיבוד קולנועי על ידי Fox 2000 Pictures עם פרסום הרומן ב-2017, עם גרין ורוסיאנה האלסה רוחאס כמפיקים בפועל.
אייזק אפטאקר ואליזבת ברגר הוכרזו ככותבי התסריט במאי 2018, והאנה מרקס הוכרזה כבמאית הסרט בינואר 2019.
ההפקה התעכבה לאחר שחברת וולט דיסני רכשה את Fox 2000 Pictures.
הפרויקט הונע מחדש על ידי אולפני ניו ליין סינמה, וזכויות ההפצה עברו ל-HBO Max.
הסרט מופק על ידי מרטי בואן, וויק גודפרי ואייזק קלאוזנר מחברת ההפקה Temple Hill Entertainment, שהפיקה את עיבודי המסך לרומנים הקודמים של גרין.
הסרט הוכרז במרץ 2022, עם מרסד בתפקיד הראשי.
רייס, צ'יצ'ינו ומלרד הוכרזו כחלק מהקאסט בחודש שלאחר מכן.
במאי 2022 הוכרז שגם ג'יי סמית'-קמרון, פוורנה ג'אגנתן ומאליק ג'ונסון יופיעו בסרט.
הצילום העיקרי החל בסינסינטי, אוהיו, ב-26 באפריל 2022.
צבים כל הדרך למטה הוא רומן למבוגרים צעירים שנכתב על ידי הסופר האמריקאי ג'ון גרין.
הרומן פורסם ב-10 באוקטובר 2017 על ידי הוצאת הספרים דטון.
זהו הרומן החמישי שכתב גרין, והשביעי שלו בסך הכל.
פרסומו הוכרז במהלך כנסVidCon 2017, ועידת הווידאו המקוונת שנוסדה על ידי גרין ואחיו האנק.
הרומן הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריית "ספרי כריכה קשה למבוגרים צעירים".
הוא נשאר בראש הרשימה במשך 15 שבועות ונשאר ברשימה במשך 62 שבועות.
בדצמבר 2017, גרין הודיע כי עיבוד קולנועי נמצא בעבודה, והצילומים החלו באפריל 2022 לאחר שנים של עיכובים ודחיות.
הסיפור מתרכז באייזה הולמס בת ה־16, תלמידת תיכון אמריקאית המתמודדת עם הפרעה טורדנית-כפייתית וחרדה, ובחיפושיה אחר מיליארדר נמלט שהוא במקרה אביו של שכנהּ וחבר ילדות שלה.
היא מתאבלת על אובדן אביה בזמן שמערכת יחסים מתהווה בינה לבין בנו של המיליארדר.
הרומן בוחן בנוסף את מערכת היחסים של אייזה עם חברתה הטובה, דייזי.
בהתייחסו לרומן, גרין הצהיר: "זה הניסיון הראשון שלי לכתוב ישירות על סוג של מחלת נפש שהשפיעה על חיי מאז ילדותי, כך שהסיפור אמנם בדיוני, אבל הוא גם די אישי".
אייזה הולמס היא תלמידת תיכון בת 16 המתגוררת באינדיאנפוליס שמתמודדת עם הפרעה טורדנית-כפייתית, שמתבטא לעיתים קרובות כפחד מהמיקרוביום האנושי.
אייזה מודאגת כל הזמן מזיהומים, במיוחד מדלקת מעי מקלוסטרידיואידס דיפיצילה, והיא פותחת שוב ושוב יבלת שאף פעם לא נרפאת במלואה באצבעה בניסיון לנקז את מה שהיא מאמינה שהם פתוגנים.
לאורך הספר, אייזה מלווה בשתי חברים קרובים: מייקל טרנר, אומן שאפתן, וחברתה הטובה דייזי רמירז, שכותבת ספרות חובבים של מלחמת הכוכבים.
יום אחד בבית הספר דייזי מגלה שראסל פיקט, איל בנייה מיליארדר ואביו של אחד מחברי ילדותה הוותיקים של אייזה, דייוויס פיקט, נעלם בעקבות חקירת הונאת כספים בחברה שלו.
אשתו של ראסל נפטרה שנים קודם לכן, וכעת היעלמותו של ראסל מותירה את דייוויס ואת אחיו נואה ללא אפוטרופוס רשמי.
דייזי מתפתה לקבל את הפרס המוצע של 100,000 דולר עבור מידע שיוביל למעצרו של פיקט, ולכן היא לוקחת את אייזה לחיפוש אחר המיליארדר הנעדר.
לאחר שהן שטות בקאנו במורד הנהר הלבן ומתגנבות לאחוזתו של פיקט, הן נתפסות על ידי מאבטח שמביא אותן לפגוש את דייוויס.
כדי לשכנע את שתי הבנות להפסיק לרדוף אחרי ראסל, דייוויס נותן לאייזה 100,000 דולר שנלקחו מהמחסנים השונים של אביו מסביב לבית ההארחה, והיא מתחלקת בהם עם דייזי.
לאחר הפגישה, דייוויס ואייזה מתחילים לצאת, ובמקביל, דייזי מתחברת רומנטית עם מיכל.
ככל שעובר הזמן, אייזה מתחילה להאמין שהיא לא יכולה להתגבר על החרדה שלה, ושהיא מונעת ממנה לנהל מערכת יחסים תקינה עם דייוויס.
היא מוצאת פוסטים רבים בבלוג שנכתב על ידו על רגשותיו הן לגבי היעלמותו של אביו והן ביחסיו איתה.
אייזה קוראת את ספרות החובבים של דייזי בפעם הראשונה ומגלה שדייזי משתמשת בה כפורקן לתסכולים שלה עם אייזה.
היא מתדרדרת אל עבר התקף חרדה, שגורם לה לשתות חומר חיטוי ידיים ולהתעלף.
החברות ביניהן מתדרדרת, ומגיעה לשיא שלילי בוויכוח סוער בזמן שאייזה נוסעת על הכביש המהיר וגורמת לתאונת דרכים.
אייזה מבלה שמונה ימים בבית החולים, שבמהלכם היא שוב חוטפת התקף חרדה, עקב חששותיה מזיהומים, ושוב שותה חומר חיטוי, אך הפעם היא נתפסת על ידי אמה.
אייזה מתאוששת ומכוננת מחדש את ידידותה עם דייזי ברגע שהיא נרפאת.
אייזה גם מתחילה לשפר את יכולת ניהול הדחפים שלה על ידי תרגול טיפול חשיפה.
בתערוכת אמנות שהחברה של ראסל פיקט הייתה אחראית עליה, אייזה ודייזי יוצאות לחקור בעצמן.
לאחר שהן מבחינות בצחנת ריקבון השוררת באזור, הן מבינות שראסל פיקט נמצא שם והן חושדות שהוא כבר מת.
אייזה מספרת לדייוויס על הגילוי, והאחרון מעביר בסופו של דבר את המידע באנונימיות למשטרה.
הרשויות מוצאות את הגופה ומאשרות את זהותה.
לאור אובדן הוריהם וביתם, ובנוסף לעובדה שאביהם השאיר את כל הונו לספנודון המחמד שלו, דייוויס ואחיו הצעיר נואה מחליטים לעבור לקולורדו, שם הם שוכרים בית ומתחילים ללמוד בבית ספר.
בזמן שדייוויס ואייזה נפרדים לשלום, היא משקפת את האפשרויות הפתוחות של עתידה.
חלק מהרומן נקרא בקול על ידי גרין במהלך השידור החי של "Project for Awesome" בדצמבר 2016. על מנת להגן על זכויות היוצרים של הספר, חלק זה של השידור החי לא הועבר לארכיון ואינו זמין עוד באינטרנט.
בחודשים שקדמו להכרזה על הרומן, גרין השאיר רמזים שונים בסרטוני ה-"Vlogbrothers" השבועיים שלו, וכמה מחברי הנרדפייטריה עבדו יחד כדי לפתור את הרמזים הללו ולחשוף מידע נוסף על הספר.
בספטמבר של אותה שנה, גרין פרסם סרטון שלו מספר את הפרק הראשון של הרומן בערוץ "Vlogbrothers".
בתוך שעות ספורות מההכרזה על הרומן, ערוצי עיתונות כולל Associated Press, BuzzFeed, Bustle, Publishers Weekly, Mashable, MTV, Entertainment Weekly פרסמו כתבות המדברות על הספר, ובכך יצרו ציפייה גדולה ליציאתו.
הספר זכה בתחילה לביקורות חיוביות.
עיתון הניו יורק טיימס שיבח את הספר כ"מפתיע ומרגש" וכתב כי "לא צריך לסבול כמו אייזה כדי להזדהות איתו.
צריך רק להיות אנושי." מבקרים רבים ציינו את כישרונו של גרין להתבוננות חדה, כישרון שהתבלט יותר במקרה זה בגלל מאבקו של גרין עצמו עם הפרעה טורדנית כפייתית, המתוארת ברומן.
בדצמבר 2017, גרין הודיע כי עיבוד קולנועי נמצא בפיתוח.
העבודה על הסרט הוקפאה לאחר קניית אולפן פוקס 2000 על ידי דיסני, אך במרץ 2022, הוכרז שהסרט יעובד בידי אולפן ניו ליין סינמה וישודר בשירות הזרמת המדיה HBO Max.
צביעת גראם היא שיטה שנועדה להבלטה של חיידקים הנצפים באמצעות מיקרוסקופ אור.
השיטה משמשת להבדלה ראשונית בין קבוצות חיידקים.
צביעת גראם מבדילה בין החיידקים שנצבעים, שמכונים חיידקים גראם-חיוביים (+g), לחיידקים שאינם נצבעים, שמכונים חיידקים גראם-שליליים (-g) כלומר בעלי דופן-תא עבה או דקה, בהתאמה.
הצביעה הנגדית, המאפשרת לראות גם את החיידקים הגראם-שליליים, הוספה מאוחר יותר.
ההבדל במעטפת תאי החיידקים, בעיקר בדופן, הגורם לחלק מהם לשמור (למרות השטיפה באתנול) על תצמיד הצבע הסגול והיוד (החיידקים הגראם-חיוביים) ובאחרים לאבד אותו עקב השטיפה (החיידקים הגראם-שליליים — הללו קולטים את הצבע הנגדי, הוורוד, במקום התצמיד הסגול שנשטף מהם) אינו שרירותי, אלא מעיד על הבדלים משמעותיים בין שתי קבוצות החיידקים.
כל החיידקים הנצבעים חיובית בצביעה זו, מלבד סוג אחד - Deinococcus, מרוכזים בחטיבות ה-actinobacteria וה-firmicutes.
צביעת גראם אינה שיטה מדויקת במיוחד.
זוהי שיטה להבדלה ראשונית; במקרים רבים היא משולבת עם שיטות אחרות תוך הצלבת התוצאות.
גורמים רבים עלולים להביא לתוצאות שגויות בצביעת גראם, כגון התיישנות הצבעים, ביצוע לא נכון של הצביעה, גיל החיידקים הנבדקים (חיידקים "זקנים" קולטים פחות את הצבע הסגול ועלולים להיראות שליליים אף על פי שהם חיוביים) ועוד.
הצביעה מתבצעת באמצעות הכנת תתקין של חיידקים על זכוכית נושאת וייבושו באמצעות העברה על להבה לזמן קצר.
בשלב הראשון צובעים את הדגימה בצבע סגול, למשל סגול גבישי (crystal violet).
בשלב השני שוטפים את הדגימה בתמיסת יוד - היוצר תצמיד עם הצבע הסגול.
עד לשלב זה נצבעים כל החיידקים.
שטיפה באתנול, או בכוהל אחר, מסלקת את תצמיד הצבע הסגול-יוד מהחיידקים הגראם-שליליים אך לא מהגראם-חיוביים.
צביעה נגדית בצבע ורוד, (למשל ספרנין), צובעת שוב את כל החיידקים.
התוצאה הסופית מראה חיידקים גראם-חיוביים בצבע כחול-סגול ואילו חיידקים גראם-שליליים בצבע אדום-ורוד.
בשנת 1884 גילה הרופא הדני הנס כריסטיאן גראם במהלך ניסויי צביעה כדי להבדיל בין חיידקים לסביבה התאית שבה הם נמצאים, כי תהליך של צביעה בסגול, צביעה ביוד ושטיפה באלכוהול צובעת רק חלק מהחיידקים.
מאז נקראת הצביעה על שמו.
בפרסום המקורי של השיטה הוא התנצל על כך שהצביעה שפיתח טובה רק לחלק מהחיידקים.
השיטה הייתה קריטריון ראשוני למיון טקסונומי של חיידקים עד לשנות ה-70 של המאה ה-20, אז החליפה אותה השיטה הגנטית (השוואת רצפים של גנים שמורים).
למרות הוותק הרב של השיטה, היא משמשת עד ימינו כקריטריון ראשון במעלה לאבחון וזיהוי חיידקים במעבדה הקלינית.
צבי (צביקה) גרינגולד (נולד ב-10 בפברואר 1952) הוא קצין שריון שקיבל את עיטור הגבורה על לחימתו במלחמת יום הכיפורים בקרב על נפח ברמת הגולן.
במסגרת כוח מאולתר, שהקים ושכונה ברשת הקשר "כוח צביקה".
במהלך רוב הלחימה כלל כוח צביקה טנקים מועטים בלבד, ולעיתים אף את הטנק של גרינגולד בלבד.
לחימתו של גרינגולד הייתה גורם משמעותי בבלימת התקדמות הצבא הסורי אל פנים רמת הגולן.
לאחר המלחמה פיתח גרינגולד קריירה אזרחית כמנהל, במיוחד במפעלים העוסקים בתחום האנרגיה, ועסק בפעילות ציבורית.
כיהן כיושב ראש הוועדה הקרואה באופקים.
גרינגולד נולד בקיבוץ לוחמי הגטאות, ובשירותו הצבאי שירת כחייל וקצין שריון בגדוד 74 ('סער') של חטיבה 188. מאמצע 1973 פיקד על פלוגה ז' של גדוד 74. בסמוך לראש השנה תשל"ד החליף אורי מיכאל עקביה את גרינגולד, שיצא לחופשה קצרה בין תפקידים.
ביום הכיפורים, ב-6 באוקטובר 1973, שהה גרינגולד (אז סרן) בבית הוריו בקיבוץ לוחמי הגטאות.
כאשר שמע על פרוץ המלחמה חזר ביוזמתו לבסיס המפקדה של חטיבה 188 ברמת הגולן.
בעיצומם של הקרבות תפס פיקוד על כוח מאולתר שאורגן מאנשי צוות וטנקים פגועים במחנה נפח.
הצוות מנה שלושה טנקים מדגם צנטוריון, אשר שניים מהם נפגעו כבר בתחילת הקרב, אחד מהם לא היה בר-תיקון והושאר מאחור.
לקראת הערב החל גרינגולד לנוע על ציר הנפט יחד עם הטנק השני לקראת מה שחשב באותו שלב כחבירה למוצב 111 מזרחית לצומת חושניה.
אולם כאשר הגיע גרינגולד לגבעות המשקיפות על אזור הצומת גילה להפתעתו הרבה, חטיבת שריון סורית אשר מנתה מאות טנקים ונגמ"שים, שהצליחה להבקיע את קו ההגנה הצה"לי ולחדור אל מרכז הגולן.
גרינגולד התמקם בעמדות שולטות אשר חלשו על חניון הרק"ם הסורי, ופתח באש, תוך כדי ביצוע תמרונים הכוללים ירידה מהעמדות ועלייה מחודשת עליהן, על מנת להקשות על הסורים מלפגוע בו.
הדבר יצר אצל הסורים תחושה של מספר טנקים רב.
לקראת השעה 22:00 נפגע הטנק שעליו פיקד גרינגולד, ויצא מכלל שימוש לאחר היתקלות עם טנק סורי מדגם T-55, שהסתיים בפיצוצו.
גרינגולד תפס פיקוד על הטנק השני מהכוח שלו.
באותה עת, היו איתו אנשי הצוות בטנק: מורדי ארזי הטען-קשר, איציק ארנון התותחן ו הנהג.
פיליפ הנהג נהרג מאוחר יותר.
לקראת חצות חברה אליו פלוגת מילואים מגדוד 266 בפיקודו של סא"ל עוזי מור בכוח של 12 טנקים, אולם ספגה פגיעות ישירות כבר בשלבי החבירה הראשוניים ממארב נ"ט שהציבו הסורים בלילה שבין 6 ל-7 באוקטובר.
גרינגולד עצמו נפצע אף הוא בקרב מאותו המארב אולם, למרות פציעתו, עלה על טנק אחר של פלוגת המילואים והמשיך לפקד עליו עד שנשאר שוב לבדו במהלך הלילה.
בבוקר 7 באוקטובר הצליח צביקה יחד עם מח"ט 188 אל"ם יצחק בן שהם וסמח"ט 188 סא"ל , שהגיעו לקראת הבוקר יחד עם פלוגת טנקים מאולתרת, לבלום את ניסיון הפריצה של הסורים מדרום-מזרח למחנה נפח.
אולם מיד לאחר הצלחת בלימת החטיבה הסורית התברר כי חטיבה סורית נוספת הצליחה לאגף את כוחות צה"ל ולהתקרב למרחק של מאות מטרים בלבד משערי המחנה מכיוון צפון.
צביקה יחד עם יצחק בן-שהם ודוד ישראלי הסתובבו ונסעו חזרה על ציר הנפט לכיוון המחנה.
הכוח השתתף בקרב על נפח והיה חלק מהכוחות שמנעו מהסורים לכבוש את המחנה ולהמשיך מערבה לכיוון גשר בנות יעקב.
בתום הקרב פונה גרינגולד לבית חולים בצפת, אך שבוע מאוחר יותר חזר לחטיבתו ברמת הגולן.
החטיבה המשיכה להילחם באזור "המובלעת" הסורית נגד חיל המשלוח העיראקי והירדני.
במהלך מלחמת ההתשה במובלעת הסורית שירת כקצין אג"ם של חטיבה 188.
הכוח בפיקודו של צביקה, אשר זכה לכינוי "כוח צביקה" ברשת הקשר, הצליח במשך 24 שעות קריטיות לבלום את הכוחות הסוריים, שהיו בסדר גודל של שתי חטיבות שריון, מלכבוש את נפח ולהתקדם לעבר נהר הירדן.
הודות לתושייתו ואומץ לבו וכן תשדורות האלחוט שיצר חשבו הסורים וגם כוחות צה"ל כי מדובר בכוח גדול משהיה באמת.
קרב הבלימה שלו סייע לכוחות המילואים מחטיבה 679 בפיקודו של אורי אור להתארגן.
על לחימתו בקרבות אלה זכה לעיטור הגבורה.
סיפורו של צביקה גרינגולד התפרסם לראשונה במגזין "במחנה", מייד אחרי המלחמה, בסדרת כתבותיו של רנן שור.
בתחילת שנות ה-80 ערערו סא"ל עוזי מור ואל"ם אמנון שרון, על סיפור "כוח צביקה".
קצין חינוך ראשי יוסף אלדר, אף הורה להוציא את הסיפור ממערך לימוד מורשת הקרב של צה"ל עד לבדיקת הנושא, אך הרמטכ"ל קבע שאין לערער על העובדות, וסיפורו של גרינגולד התבסס כאחד מסיפורי הגבורה הבולטים במלחמת יום הכיפורים.
ב-2008 פרסם גרינגולד את זכרונותיו מהקרבות.
ספר זה זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית לשנת 2009.
יש החולקים על סיפור הגבורה של גרינגולד וטוענים שהוא נופח באופן לא-מידתי.
לעומתם טענו ראש ועדת העיטורים מנחם מרון, כמו גם היסטוריונים צבאיים שונים, בהם אבירם ברקאי, שבחן את הדברים בספרו "על בלימה", כי הדברים, כפי שתוארו בנימוקים שליוו את הענקת העיטור, כמו גם האופן שבו לחם גרינגולד, אכן התרחשו, והעיטור ניתן לו בדין.
לאחר המלחמה שירת גרינגולד בצבא הקבע למשך שנה ולאחר מכן שב לקיבוץ לוחמי הגטאות בו עבד בבריכות הדגים בגידול בורי, קרפיון, אמנון וכסיף.
בהמשך קיבל תואר ראשון בכלכלה וניהול מהמרכז האקדמי רופין.
בשנת 1991 התיישב עם משפחתו ביישוב קורנית שבגוש שגב.
גרינגולד המשיך בשירות בשריון במסגרת כוחות המילואים, והשתחרר בדרגת אלוף-משנה.
גרינגולד התמחה בניהול, ובמשך שנים שימש בתפקידי ניהול, בתחילה במסגרת מפעל טבעול שהיה שייך לקיבוצו, לוחמי הגטאות, ולאחר מכן בגופים מסחריים שונים.
באמצע שנות ה־90 שימש כמנכ"ל תעשיות אלקטרוכימיות.
בשנת 1998 מונה למנכ"ל בתי הזיקוק לנפט בחיפה, ובשנת 2001 פתח עסק עצמאי לייעוץ ויזמות.
גרינגולד כיהן בדירקטוריונים של חברות ציבוריות שונות בהן תפרון והבנק הבינלאומי.
ב-2016 רכש יחד עם משה לוי והיזם ישראל לנג את יקב ססלוב.
באותה שנה גם קיבל את אות "יקיר משגב" ואת אות המועצה לארץ ישראל יפה.
גרינגולד התמודד בבחירות שנערכו לראשות המועצה האזורית משגב, ב-27 בנובמבר 2007. מצעו דיבר על טיפוח יישובי משגב, פיתוח התשתיות, ושמירה על אופיים הכפרי של היישובים, תוך בניית שותפות עם היישובים הבדואים, ושמירה על יחסים חיוביים עם היישובים הערביים באזור, ועל "העמדת האדם ורווחתו במרכז ההווייה של האזור".
סיסמת מסע הבחירות שלו הייתה: "מנהיגות למשגב – המועצה לשירות התושבים".
במהלך מסע הבחירות התבטא בריאיון לערוץ 2 באשר לעתירתם של בני זוג ערבים לבית המשפט הגבוה לצדק כי יתאפשר להם להתגורר ביישוב רקפת על אף סירובה של ועדת הקבלה לקבלם, במילים: "אין לי דבר נגד ערבים, ולקרוא לי גזען זה יותר ממעליב.
אבל הכנסת משפחות ערביות למרקם של ההתיישבות היהודית במשגב זה קעקוע של מפעל ההתיישבות הציוני, וזה מה שהם מתכוונים לעשות".
בבחירות עצמן זכה גרינגולד במקום השלישי מבין שישה מועמדים, בהפרש של תשעה קולות מן המקום השני, תוצאה שלא איפשרה לו להמשיך ולהתמודד בסיבוב השני בבחירות.
באוגוסט 2008 מונה גרינגולד על ידי משרד הפנים ליושב ראש הוועדה הקרואה באופקים.
הוא שימש בתפקיד עד 2013, אז נבחר איציק דנינו לראשות העיר.
נכדו הוא נבו זומרפלד, קפטן נבחרת העתודה בכדורסל שזכתה ביולי 2023 במדליית הכסף בגמר אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20.
צביקה הדר (נולד ב-7 באפריל 1966, י"ז בניסן ה'תשכ"ו) הוא קומיקאי, שחקן, מפיק, מנחה טלוויזיה, שדרן רדיו וסטנדאפיסט ישראלי.
זוכה חמישה פרסי מסך הזהב.
הוא מרבה לשתף פעולה עם חברת טדי הפקות.
בין תוכניותיו הבולטות נמנות "הקומדי סטור", "שמש", "כוכב נולד" והעונה הראשונה של "הכוכב הבא".
נולד בשם צבי פְרוּכְטֶר בשכונה ד' שבבאר שבע, להורים שעלו מרומניה ב-1963. בוגר בית הספר מקיף א' שבעיר הולדתו.
בשירותו הצבאי שירת כקצין במערך הנ"מ, והגיע במהלך שירות המילואים שלו לדרגת רב-סרן.
לאחר שירותו הצבאי, הדר פנה ללימודי תיאטרון ומשחק באוניברסיטת תל אביב.
במקביל ללימודי המשחק באוניברסיטת תל אביב, החל הדר להופיע במופעי בידור נונסנס וסטנד-אפ במסגרת קבוצת ה"קומדי סטור" של יואב גרוס ב"בית ציוני אמריקה" בתל אביב.
לאחר מכן, יצא במופע בימתי, "כשצביקה פגש את חנה", יחד עם השחקנית חנה לסלאו.
השתתף בפסטיגל בשנת 2000 כשחקן ראשי לצד מיכל ינאי ובשנת 2001 כשחקן ראשי לצד גלית גיאת.
בשנת 2005 היה המנחה הראשי של מופע הפזמונים "שיר נולד", יחד עם תום אבני ואגם רודברג.
שיחק במחזות "היי רמונה" בתיאטרון הקאמרי, ב"השקרן" בתיאטרון חיפה, ב"ברנשים וחתיכות" בתיאטרון בית ליסין, במחזמר "גריז" בתפקידים הראשיים וכן ב"עלי בבא וארבעים השודדים", ב"שלושת המוסקיטרים", ב"אלאדין" ועוד.
בשנת 2010 השתתף במופע "לילה מטורף בפסטיגל", בתפקיד דיאבלו.
ב-2015 השתתף במחזמר "המכבים", שם שיחק את דמותו של אנטיוכוס.
ב-2016 הנחה את חגיגות האליפות של קבוצת הכדורגל האהודה עליו, הפועל באר שבע.
הדר הנחה גם את האליפות השנייה ב-2017 ואת השלישית ב-2018.
בחנוכה 2017 החל להשתתף במחזמר "סביב העולם בשמונים יום" לצד הראל סקעת, רוני דלומי וחנה לסלאו.
בשנת 2023 שב לתיאטרון כשגילם את דמותו של טיגלך במחזה "חפץ" מאת חנוך לוין בתיאטרון הבימה.
בשנת 2024 גילם את יאשה האבא של זאזא בהצגה "חתונה מאוחרת", המבוססת על סרטו של דובר קוסאשווילי, שעלתה בתיאטרון באר שבע בשיתוף הבימה.
בנוסף, בשנים האחרונות מעלה מופע סטנדאפ אישי ברחבי הארץ.
ההופעה הטלוויזיונית הראשונה של הדר הייתה בשנת 1992 בתוכנית הנונסנס "נייס גיא" של גיא מרוז ויוני להב, ששודרה בערוץ 2 הניסיוני.
הדר הופיע בתוכנית בגרסה ראשונית של דמות שלימים תהפוך ל"ז'וז'ו חלסטרה".
תוכנית זו התבססה על הומור נונסנס פרוע ופאנצ'ים מהירים.
בתוכנית זו התגלה לקהל ונפתחה הקריירה הטלוויזיונית שלו.
ב"קומדי סטור" גילם הדר את דמותו של ז'וז'ו חלסטרה (דמות שנוצרה עוד במופע הסטנד-אפ היחיד שלו) בפינה "החלסטרה של ז'וז'ו", שצחקה על הערס האולטימטיבי, והפכה לדמות קאלט אהובה ופופולרית בבידור הישראלי.
תוכנית זו הוסיפה נדבך חדש לסלנג הישראלי.
במקביל לתוכנית, הופק גם מופע בימתי שבו הופיעו בדרני התוכנית.
בשנת 1995 עזב את ה"קומדי סטור" בתום עונתה השנייה לטובת תוכנית בידור ואירוח בהנחייתו - "שישי שואו" אשר ירדה מהמסכים לאחר חמש תוכניות בלבד.
ב-1996 הנחה את העונה השלישית של השעשועון "עשינו עסק" בערוץ 2.
החל משנת 1997 היה בין יוצרי הסיטקום הפופולרי "שמש", שם הוא גם כיכב בתפקיד הראשי - אשר חלקו מבוסס על מאפיינים אמיתיים של חייו - במשך שש עונות עד 2004, לצד גלית גיאת ואליעד נחום.
"שמש", כמו "הקומדי סטור", גם הפכה לימים לסדרת קאלט אהודה על רבים; שכן מרבית צוות "הקומדי סטור" היו גם חלק מהצוות של "שמש".
ב-2001 הנחה את תוכנית הבידור ששודרה בערוץ 2 בשם "הג'וקר", אותה ערך ארז טל.
בשנת 2002 הנחה בשידורי קשת את השעשועון "לא נפסיק לשיר", שהפך בשנת 2003 לתוכנית "כוכב נולד" - תחרות כישרונות צעירים בתחום הזמר, שהיא גרסה הישראלית לתוכנית האמריקאית "אמריקן איידול".
הוא המשיך להנחות את כל יתר עונות השידור של התוכנית וכן שימש בה גם כשופט עד לשנת 2012. בעקבות הצלחת "כוכב נולד", היה בין יוצרי התוכנית "נולד לרקוד", שאותה הוא הנחה במשך שלוש העונות בה שודרה.
הדר היה שותף ליצירתה ולהפקתה של סדרת הדרמה "השיר שלנו", והוא אף שיחק בה תפקיד אורח בכמה פרקים.
הסדרה שודרה ב-yes, בשידורים חוזרים בערוץ 2 ומאוחר יותר גם בערוץ 24.
בשנת 2010 השתתף בדרמת המתח "בלו נטלי", ששודרה ב-yes וב"מייד אין ישראל".
הדר השתתף גם בעונה השנייה של הסדרה, אשר עלתה לשידור בשנת 2013.
הדר התארח מספר פעמים בסדרה הקומית לילדים "הפיג'מות", אותה ביים חברו לימי ה"קומדי סטור" - רובי דואניאס.
בשנים 2011–2016 הנחה את התוכנית "בית ספר למוסיקה", ספין אוף ל"כוכב נולד", שנועד לגלות כישרונות צעירים בזמרה בגילאי 8–14.
בשנת 2013, אחרי עשר שנים כמנחה "כוכב נולד", הפך לשופט ב"הכוכב הבא לאירוויזיון", פורמט מחודש ל"כוכב נולד", וזאת לצד רני רהב, ריטה, אייל גולן ואסי עזר כמנחה החדש.
לאחר העונה הראשונה פרש הדר מהתוכנית, ובכך סיים את השתתפותו הפעילה כמנחה וכשופט בתוכנית (וגלגולה הקודם-"כוכב נולד") במשך 11 שנים.
הדר נשאר מפיק שותף של התוכנית.
בשנת 2014 השתתף בעונה החמישית של תוכנית הבידור של שידורי קשת "מועדון לילה".
הדר השתתף בפאנל הקומיקאים הקבוע של התוכנית, זאת לאחר שבמהלך העונות הקודמות השתתף בתוכנית בתפקיד אורח.
בשנת 2016 הנחה את התוכנית "חדשות התנ"ך" בטלוויזיה החינוכית, לצד נלי תגר.
באותה שנה עלתה הסדרה "לצבי יש בעיה", קומדיה מוקומנטרית המגוללת את נסיונותיו של הדר (בתפקיד עצמו) לחזור אל לב הפריים טיים הטלוויזיוני.
הסדרה שודרה בזכיינית רשת, בערוץ 2, וזאת למעשה ההופעה הראשונה של הדר מאז עבר מקשת לרשת.
בשנת 2017 עלתה תוכנית אירוח חדשה בהנחייתו, "מחר שבת" בערוץ 2, בזכיינית רשת.
זו הייתה הפעם הראשונה שהדר הנחה תוכנית אירוח משלו, מאז כישלון התוכנית "שישי שואו" ב-1995. התוכנית זכתה להצלחה והוזמנה לה עונה נוספת, שעלתה פחות משבועיים לפני פיצול ערוץ 2 שבמהלכו עברה התוכנית לערוץ 13, כמו שאר תוכניות "רשת".
באותה השנה הופיע עם אייל דורון בתוכנית "צביקה ואייל עושים בית ספר", שהתמקדה בתפקיד ההורים מול מערכת החינוך.
בשנת 2018 החל להנחות את השעשועון "The Wall" ברשת 13.
בשנת 2020 הנחה את תוכנית הבידור "קומדי סטאר" ברשת 13.
בשנים 2022 הנחה לצידן של רותם ישראל ומירי מיכאלי את "העולם הבוקר" ברשת 13. באותה השנה גילם את מני בסדרה "ירושלים" ששודרה ב-HOT.
בעונת 2023/2024 בליגת העל בכדורגל החל הדר להנחות את המשדר שמלווה מדי שבוע את המשחק המרכזי בערוץ הספורט.
בשנת 2025 החל להנחות את השעשועון "כלוב הזהב" ברשת 13.
באותה שנה השתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "הזמר במסכה", בתחפושת הדו פרצופי והודח תשיעי מהתוכנית וגם בתחפושת העצלן והודח ברבע הגמר בתור המודח ה-15 מהתוכנית, והפך למתמודד הראשון בהיסטוריית פורמט "הזמר במסכה" שהסתתר מאחורי שתי תחפושות שונות.
בתחילת שנות ה-90 הופיע הדר בסרט סטודנטים קצר על אודות שני שכנים אשר מחפשים עציצים על גגות תל אביב, כאשר בקרדיטים הופיע בשם משפחתו דאז, פרוכטר.
ב-1997 השתתף בסרט הקולנוע "עפולה אקספרס" לצדם של אסתי זקהיים ואריה מוסקונה.
על תפקידו בסרט היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר.
ב-2007 גילם את יעקב וולדמן בסרט "רחמים".
ב-2013 יצא לאקרנים הסרט "לצוד פילים" של רשף לוי, בו השתתף הדר בתפקיד משני.
ב-2016 דיבב את הדמות של באסטר בסרט האנימציה "לשיר".
באותה השנה גילם את אוריאל בסרט הקצר "יוקר המחיה", במסגרת מחווה לאפרים קישון.
ב-2023 גילם את שימי בסרט "לרוץ על החול".
בשנת 2010 הוציא סינגל בשם "לך תדע", אותו כתב והלחין בעצמו ועיבד טל פורר.
מאשתו הראשונה, כוכבית כהן, נולדו לו שלושה ילדים מהם הוא גם סב לנכדים.
ב-2008 נישא בשנית לליאת גנון, גרושה ואם לשני ילדים, ולשניים שני ילדים.
ב-19 בספטמבר 2012 לקה בדום לב והובהל לטיפול נמרץ בבית החולים איכילוב.
בעקבות האירוע עבר צנתור והפך לפרזנטור של קופת חולים מאוחדת.
הדר הוא אוהד מושבע של הפועל באר שבע וככזה, אף הנחה את אירוע חגיגות האליפות של הקבוצה.
אהדתו לקבוצה הובאה לידי ביטוי גם בסדרה "שמש".
הדר מתגורר בשכונת צהלה בתל אביב.
צבים רכים (שם מדעי: Trionychidae) היא משפחה של צבים החיים במים מתוקים עד מים מליחים לאורך אפריקה, אסיה וצפון אמריקה כשבעבר התגלו גם באירופה ואוסטרליה.
מינים אלה איטיים ביבשה אך מהירי תנועה במים והם מאופיינים בעיקר בשריון הנמוך שלהם, כשהלוחיות שלהם מתחלפות בחוליות ארוכות מכוסות בעור עבה לאורך הצוואר והגפיים, מה שמאפשר לצבים לנוע במהירות במים.
אלו אוכלי כל המחפשים טרף של חרקי מים, רכיכות, דגים ודו-חיים שהם חוטפים בלסתותיהם וכן הם מגוונים בצמחייה או בנבלות.
צבים אלה יכולים להגיע לגודל מרשים, כשהגדול מביניהם הוא צב רך ענק יאנגצי מנהר היאנגצה שמגיע לאורך 1.8 מטר ולמשקל 240 ק"ג.
לרוב הם גם בעלי דו-צורתיות זוויגית לטובת הנקבות.
בישראל מצוי מין אחד מהמשפחה - צב רך מצוי.
סוג ומין יחיד צב רך אסייתי (Amyda cartilaginea)
סוג צב רך אמריקני (Apalone)
סוג אקססטמיס (Axestemys) - נכחד
סוג צב רך קטן-ראש (Chitra)
סוג דרזינדרטס (Drazinderetes) - נכחד
סוג Nilssonia - בו צב רך הגנגס
סוג צב רך כהה ענק (Pelochelys)
סוג Pelodiscus - בו צב רך סיני
סוג צב רך ענק (Rafetus)
סוג ומין יחיד צב רך מצוי (Trionyx triunguis)
צביעה יציבת חומצה או צביעת ציל-נילסן היא תהליך סימון חשוב אשר פותח לצורך אבחנה מהירה בין חיידקים מסוג מיקובקטריום, אשר בתוכו נמנים מחוללי מחלת השחפת.
לא ניתן לצבוע חיידקים אלה בצביעת גראם בשל הימצאות חומצות שומניות (מיקוליות) על פני דופן התא שלהם.
על כן, כדי לאפיינם משתמשים בצביעה יציבת חומצה המבוססת על הצבע האדום, קרבופוקסין-בסיסי, המומס בממסים אורגנים פנול ואתנול.
בצביעה זו תאי המיקובקטריום נצבעים באדום, בעוד שיתר החיידקים נצבעים בצבע כחול.
הממסים האורגנים בצביעה מסייעים בהחדרת הצבע לחלק השומני בדופן (פעולה שנעשתה בעבר על ידי חימום באדים).
לאחר מכן מתבצעת שטיפה באתנול חומצי השוטף את הצבע האדום מכל החיידקים שאינם מקבוצת חיידקי המיקובקטריום.
לבסוף נצבעים שאר החיידקים בצביעה נגדית בצבע הכחול מתילן בלו (Methylene blue)
צביעת הכּסט (Hoechst staining, Bisbenzimide dyes) היא צביעה פלואורסצנטית ל-DNA דו גדילי, מכיוון שה-DNA בתאים אאוקריוטים מרוכז בגרעין התא.
צביעת הכסט מאופיינת בקליטת אור בטווח אולטרה סגול (350 nm) ופליטת אור כחול (460 nm כמו DAPI), האור הכחול נפלט כאשר מולקולת הצבע נקשרת לקשר A-T ב-DNA דו גדילי, קישור של מולקולת הצבע לקשר G-C פולט ב-50% פחות צבע מקישור ל A-T, שאריות צבע שאינו אחוז ב-DNA פולט אור ירוק.
ישנן מספר מולקולות דומות המשמשות לצביעת הכסט.
המולקולות הללו (bis-benzimides) דומות מאוד במבנה, אך שונות בקבוצות הקיצון שלהם ובכך הן בעלות יכולת שונה לחדור דרך ממברנות.
הן מסומנות כ-Hoechst 33342, Hoechst 33258, ו-Hoechst 34580. בצביעת הכסט ניתן לצבוע גם תאים מקובעים וגם תאים חיים בניגוד לצביעות גרעיניות אחרות כגון צביעת DAPI שאינה מאפשרת לצבוע תאים חיים.
צביעת התאים החיים מתאפשרת בזכות יכולתם של מולקולות הצבע לחדור את הממברנה.
לסימון גרעינים במיקרוסקופיה פלואורסצנטית, לרוב כצביעת רקע;
למעקב אחרי מחזור התא ומציאת אחוז תאים אפופטוטיים בציטומטריה של זרימה לפי שיטה שפותחה על ידי ליאונרד הרזנברג (FACS);
לגילוי DNA בנוכחות RNA על ג'ל אלקטרופורזה;
הערות לגבי שימוש בצביעת הכסט:
על מנת שהצביעה תפעל, יש להמיס / למהול את צבעי הכסט במים, ב-TBS או בתמיסת מלח.
אין להשתמש ב-PBS כיוון שחומר זה משקיע את מולקולת הצבע.
על אף יתרונותיה של צביעת ההכסט, מולקולות הצבע חודרות ממברנות ומתמקמות ב-DNA, תהליך זה מסכן את שלמות ה-DNA ומפריע בהכפלתו.
חדירה של החומר אל גוף האדם עלולה לגרום למוטציות שעלולות להוביל לסרטן, על כן במהלך הצביעה יש לנקוט את אמצעי זהירות מתבקשים, כגון כפפות וחלוק.
צביעוּת או דו-פרצופיות היא צורת התנהגות המתיימרת להציג כלפי חוץ תכונות אופי או התנהגות מוסרית נעלית, כאשר בפועל אין הדבר תואם את המציאות.
משמעות הביטוי היא צביעת המציאות והפיכתה לטובה יותר למראה עיניים.
לפיכך, צביעות היא סוג של שקר.
הצביעות נחשבת להתנהגות מגונה מבחינה חברתית.
בשימוש יומיומי במונח "צביעות", הכוונה היא לאדם שבמצב מסוים דורש מאחרים לנקוט פעולה כלשהי, אך כשהוא נקלע למצב דומה בעצמו הוא אינו פועל על פי מה שדרש מאחרים, אלא בוחר לפעול בדרך שתקדם את עצמו בלבד.
עם זאת, דרך פעולה זאת עשויה להיות מתוארת גם כ"מוסר כפול".
כוונה נוספת של הביטוי "צבוע" ביומיום היא לאדם המנצל אחרים בדרכי תרמית.
מונח קרוב המתאר צורת התנהגות צבועה הוא "התחסדות".
מקור המילה "צביעות" הוא בלשון חז"ל:
היהדות ותורת ישראל רואות בצביעות מידה שלילית ומגונה, וראיות לכך ניתן למצוא בתורה, בתלמוד ובהלכה.
על אחי יוסף נאמר "וַיִּשְׂנְאוּ אֹתוֹ וְלֹא יָכְלוּ דַּבְּרוֹ לְשָׁלֹם", ורש"י במקום מפרש: "מתוך גנותם למדנו שבחם, שלא דברו אחת בפה ואחת בלב".
הגמרא במסכת ברכות אוסרת על אדם צָבוּעַ לחבוש את ספסלי בית המדרש: "כל תלמיד שאין תוכו כברו לא ייכנס לבית המדרש" (התייחסות דומה נמצאת במסכת יומא).
במצודות מבואר – "האוהב הפוצע לאהובו למען יישר לכת הנה הפצעים הם נאמנים המה כי עשו שליחותם והועילו לזה כי בעבורם ייטיב דרכו אבל מן השונא אפי' הנשיקות מרובות המה והנם למשא הואיל ואין בהם תועלת".
בסידור התפילה, על פי תהילים ומסכת אבות: "לעולם יהא אדם ירא שמים בסתר ובגלוי, מודה על האמת ודובר אמת בלבבו".
צביעה בהתזה היא טכניקה שבה מרססים בעזרת מכשיר ייעודי ציפוי דק של דבק, צבע, לכה וכדומה דרך האוויר על משטח.
טכנולוגיות ההתזה השונות מיושמות בתהליכי ייצור שונים באופן ידני או אוטומטי ומאפשרות דפוסי התזה שונים.
קיימות טכנולוגיות שונות של צביעה בהתזה, ומשתמשים בהן לפי המטרה המיועדת.
לדוגמה, מרססים דוגמת איירבראש הם כלים קטנים המוחזקים ביד ומטרתם לשמש בעבודות מפורטות כמו ריטוש תמונה, ציור או ציפוי עבודות אמנות.
לעומת זאת, בטכנולוגיית האיירלס משתמשים במערכת גדולה יותר המשמשת לסימון כבישים או לכיסוי משטחים גדולים כמו קירות.
מרססים להתזה בעזרת לחץ אוויר
הסוגים הנפוצים ביותר של מכשירים להתזת צבע נעזרים באוויר דחוס כדי לנפץ את החומר המותז לרסיסים.
רוב המרססים בנויים מגוף אלומיניום דמוי אקדח, כאשר במרכזו מורכבת מחט הנשלטת על ידי הדק, ובקצה הקנה מורכבים נחיר (דיזה) וראש אוויר (AIR CUP).
בנוסף מורכבים במרסס שסתום אוויר וווסתים לכיוון כמות האוויר, כמות החומר ורוחב המניפה.
המרססים בנויים כך שהלחיצה על ההדק מדורגת לשני שלבים: בשלב הראשון נפתח שסתום אוויר ומאפשר יציאה של אוויר דחוס אל ראש האוויר, ובלחיצה עמוקה יותר המחט הפנימית נמשכת לאחור ומתרחקת מהדיזה ובכך מאפשרת לאוויר ולצבע לפרוץ ולצאת קדימה דרך הדיזה וראש האוויר.
כאשר עוזבים את ההדק, שסתום האוויר חוזר למקומו וקפיץ הנמצא מאחורי המחט דוחף אותה בחזרה לעבר הדיזה כך שהיא תחסום את יציאת החומר.
ברוב המרססים ניתן לשנות את קוטר ההתזה וכמות יציאת החומר על ידי החלפת הדיזה, המחט, וראש האוויר, כאשר המידות הסטנדרטיות של חור הדיזה נעות בין מילימטר אחד לבין 2.5 מ"מ
נפוצים מרססים בתצורות שונות של הזנת חומר:
- המכל, שלרוב עשוי מטפלון, מחובר מעל למרסס.
בתצורה זו החומר הנוזלי שוקע בעזרת כוח הכבידה אל הנחיר
- המכל, שלרוב עשוי מאלומיניום, מחובר מתחת למרסס.
בתצורה זו כאשר לוחצים על הדק המרסס זרם אוויר חזק זורם לכיוון הדיזה והחומר נשאב מהמכל אל הנחיר בעזרת יניקה ונטורית
- החומר שנתון במכל תחת לחץ נדחס אל המרסס דרך צינור לחץ
מבחינים בין טכנולוגיות שונות של מרססים על פי מבנה המרסס, צורת הנחיר, כמות החורים בראש האוויר והכיוונים שלהם וקובעים את סוג המרסס הדרוש בהתאם לייעוד המקצועי שלו.
כך למשל לצורך התזת דבק מגע מומלץ להשתמש במרסס עם נחיר בקוטר של לפחות 2 מ"מ המוזן ממכל עליון או ממכל לחץ ולעומת זאת לגימור גבוה של לכה מומלץ להשתמש במרסס HVLP בעל נחיר בקוטר שבין 1.4 ל-1.8 מ"מ.
להלן סקירה חלקית של טכנולוגיות המרססים הקיימות:
איירבראש הוא מרסס ידני קטן וקל משקל המשמש ליישום צבע נוזלי על אובייקט באמצעות אוויר דחוס.
מדחס ממלא אוויר דחוס לתוך אגן צבע.
כאשר לוחצים על הדק המרסס זרם האוויר הדחוס מוביל את הצבע לעבר נחיר (דיזה) המותקן בפיית האקדח שם הוא מתנפץ לטיפות קטנות ומשתחרר יחד עם האוויר בצורת תרסיס.
מרסס זה דומה במבנהו למרסס התזה רגיל מבוסס טכנולוגיית איירבראש אך הוא צורך לחץ נמוך (LP).
נפח גבוה (HV) של אוויר מניע את הצבע בלחץ אוויר נמוך.
התוצאה היא ששיעור גבוה יותר של צבע מגיע אל משטח היעד ונוצרים פחות ריסוס עודף, בזבוז חומרים, וזיהום אוויר.
כדי להשתמש במרסס HVLP באוויר דחוס ממדחס אוויר רגיל יש צורך להשתמש בוסת אוויר.
לחלופין, יחידת טורבינה (נפוצה כזו המכילה מנוע כשל שואב אבק) יכולה לשמש להנעת האוויר ללא צורך בחיבור למדחס אוויר.
כמו בHVLP, גם מרססים אלה מופעלים בלחץ נמוך (LP), אבל בנוסף הם משתמשים גם בנפח נמוך (LV) של אוויר לעומת מרססים רגילים וציוד HVLP.
זהו מאמץ נוסף להגביר את יעילות ההעברה (כמות הציפוי שתיושם בסופו של דבר על פני היעד) של המרסס, תוך ירידה בכמות צריכת האוויר הדחוס.
מכל התרסיס מכיל צבע אותו רוצים להתיז.
בנוסף מכיל התרסיס גז המשמש כחומר מניע ויוצר לחץ במכל, כך שבעת לחיצה על פיית המכל משתחרר הגז בלחץ ומתיז איתו טיפות מהחומר.
מערכת זו, הידועה גם כ"צביעה בתנור", נועדה לצבוע משטחים בציפוי דק וחזק של צבע, הנתון כנוזל או כאבקה, באמצעות שדה חשמלי.
בשיטה זו משתמשים בתעשייה, בעיקר בתעשיית הרכב.
בתהליך היישום, מחברים את המוצר להארקה.
הצבע, לעיתים בצורת אבקה המכילה מרכיבי מתכת, מונע בכוח אוויר דחוס ממכל, דרך צינור, אל מרסס ייעודי.
בקצה המרסס מורכבת אלקטרודה, כך שביציאתם מהמרסס חלקיקי הצבע טעונים חשמלית.
בין האלקטרודה והמוצר המוארק נוצר שדה חשמלי אשר דוחף את חלקיקי הצבע אל המשטח.
לאחר שהצבע נצמד למשטח מכניסים את המשטח לתנור חם שממיס את אבקת הצבע וגורם להידבקותה הסופית למוצר.
יתרונותיה של שיטה זו הם מהירות היישום, פיזור אחיד ועמידות גבוהה בתנאי מזג אוויר קשים.
זוהי מערכת המורכבת ממשאבה, צינור לחץ, ומרסס.
הייחודיות במערכת זו היא שכתוצאה משימוש בלחצים גבוהים (220 PSI) אין צורך בשימוש באוויר דחוס.
מערכות כאלו משמשות ליישום מהיר של צבע סמיך על משטחים גדולים.
אמנות צביעה בהתזה - נבדלת מהגרפיטי בעיקר במשטחי העבודה הדומים יותר לאמנות המסורתית
צביעה תעשייתית ציוד אוטומטי המשמש ליישום צביעה בייצור המוני.
צבים נשכניים (שם מדעי: Chelydridae) היא משפחה בסדרת הצבים.
כיום קיימים שני סוגים בלבד ממשפחה זו:
צב נשכן (Chelydra) שהבולט משלושת מיניו הוא צב נשכן מצוי (Chelydra serpentina), שמגיע לאורך של 40 ס"מ.
צב אליגטור (Macrochelys), המכיל חמישה מינים (אשר שניים מהם נכחדו).
המין הבולט ביניהם הוא צב אליגטור מצוי (Macrochelys temminckii) המגיע לאורך של 140 ס"מ ולכן הוא צב המים המתוקים הגדול ביותר.
שניהם מינים אנדמים לחצי הכדור המערבי.
המשפחה מאופיינת בשריון גב גרמי כולו ושריון גחון מצומצם.
בילוי רוב הזמן ברביצה על קרקעית מים רדודים, כאשר רק הנחיריים והעיניים בולטים מפני המים.
כמו כן, מאופיינת בלסתות חזקות ביותר המסוגלות לפצוע ואופי תוקפני.
למשפחת הצבים הנשכנים היסטוריית מאובנים רחבת היקף מאמריקה הצפונית, אירופה, אסיה.
אזור תפוצתם בעבר היה רחב יותר מאזור תפוצתם כיום.
תיאורם הראשון התגלה על ידי מאובן הסוג Emarginachelys מתקופת מאסטריכט שבתור הקרטיקון באזור מונטנה,.
מאובן נוסף שהשתמר היטב היה מאובן מתקופת הפלאוקן מאזור דקוטה הצפונית מסוג Protochelydra.
סוג נוסף, Chelydropsis, מכיל מספר ידוע של מינים אירו-אסייתים שהתקיימו מתקופת אוליגוקן עד הפליוקן.
מיון מדעי של צבים נשכניים
סוג צב נשכן (Macrochelys) – בו 3 מינים
סוג צב אליגטור (Macrochelys) – בו 3 מינים קיימים
צביעת המטוקסילין-אאוזין היא שיטת צביעה בהיסטולוגיה שנועדה להבחין בין תאים בהסתכלות מיקרוסקופ אור, על פי השוני בין החלקים החומציים לבסיסיים ברקמה.
השיטה מבוססת על שני הצבעים המטוקסילין, אשר צובע את גרעיני התאים ברקמה בצבע סגול, ואאוזין Y, אשר צובע את הציטופלזמה והמיטוכונדריה של התאים בצבע ורוד.
זוהי שיטת הצביעה הנפוצה ביותר לצורכי אבחון רפואי.
בצביעה זו ההמטוקסילין נקשר לחומצות הגרעין ולהיסטונים, המורכבים מחומצות האמינו ליזין וארגינין, שלהן שייר חומצי.
כמו כן, הוא צובע רשתית תוך-פלזמית מחוספסת.
מכיוון שחלקים אלה נקשרים להמטוקסילין הם נקראים בזופיליים (אוהבי בסיס).
האאוזין, לעומת זאת, נקשר לציטופלזמה, למיטוכונדריה, לסיבי קולגן ולסיבי שריר.
חלקים אלה נקראים אאוזינופיליים (אוהבי אאוזין) או אצידופיליים (אוהבי חומצה).
צביעת בדים היא הקנייה ושילוב של צבע עבור חומרים טקסטילים באמצעות צבענים.
הצבענים מופקים מפרחים, אגוזים, פירות יער ובצורות נוספות מירקות וצמחים.
בנוסף ישנם צבענים המופקים מן החי והמינרלים.
כל אלו נקראים צבענים טבעיים.
האפשרות השנייה לצביעת בדים, היא על ידי צבענים סינתטיים.
צבענים אלו מבוססים על שילוב ייחודי של הרכב כימי.
חלק מההרכב של צבענים אלו הוא חומצי, בסיסי, נטרלי, גופרתי או ראקטיבי.
הבחירה בסוג הצבען תלויה בסיב הנצבע.
ישנן שלוש קבוצות של סיבים:
סיביים טבעיים: סיבים שמופקים מהחי - סיבים על בסיס חלבונים וסיבים שמופקים מהצומח - על בסיס תאית.
סיבים מלאכותיים: סיבים טבעיים בתוספת כימיקלים, על בסיס תאית ומתנהגים בהתאם לסוגי התאית.
סיבים סינתטיים: סיבים שאינם מופקים מצמחים או בעלי חיים.
מקור הסיבים בבד סינתטי בפולימרים המופקים מתוצרי לוואי של נפט.
צביעת הבדים התחילה בעיטור פני הבד.
הדוגמאות הבסיסיות והקדומות אשר נמצאו, המעידות על עיטור בד כמעשה ידי אדם, משויכות לתקופה הפלאוליתית ומתוארכת ל-20,000 שנה לפני זמננו.
הדימויים מאותה תקופה הן טביעת הידיים של האדם, וציורים של חיות על קירות המערה ב El Cstillo ובנוסף Altama בספרד.
ציורי החיות נעשו על ידי חריטה במקלות, ובטביעות הידיים, נעשו בעזרת אוכרה - זוהי אדמה בעלת גוון חום-אדמדם המשמשת כפיגמנט.
סביר להניח כי דימויים אלו היו ההדפסים הראשונים.
בתקופה הניאוליטית (4,000 שנה לפני זמננו) שימשו בלוקים קטנים עשויים חמר מיובש או טרה-קוטה (חומר שרוף ולא מזוגג) לעיטורים חלקים סביב הגוף.
כאשר החלו להתפתח טכניקות להדפסה וציור על אריגים, החל גם תהליך הצביעה להתפתח.
בהתאם לכך, במהלך התקופה הנאוליטית, התגלו מספר מינרלים וצמחים היכולים להפיק כמות מסוימת של צבען המסייע בהכתמת בד.
גוונים של שמנת, חומים וצהבהבים התקבלו מתרכובות אורגניות חומצתיות הנוצרות מחומרים הנמצאים בזרעים, קליפות הגזעים וגבעולים של צמחים.
צבעים של צהוב, אדום וכתום הושגו מהעלים ומעלי הכותרת של הצמח.
צבעים כהים כדוגמת השחור הופקו מתרכובות של צמחים המכילים ברזל.
השימוש בבוץ ובחימר על מנת להפיק צבעים כיום עדיין רווח, אם כי לא במדינות מערביות, אלא אצל אנשי שבט ה-Bamana במאלי או המאלריים בניו זילנד.
לפני כ-4,000 שנה, המצרים הצליחו למצוא תחליפי צבע.
בשימושם בעלים וצמחים בעזרת "בישול יתר" הם הצליחו ליצור מצמח ה-tinacctria (אינדיגו), צבעים כחולים ואחרי בישול עודף – ירוקים, צמח נוסף ממנו ניתן להפיק צבען על ידי בישול יתר הוא איסטיק.
כמו כן, נעשה שימוש בעליו ושורשו של אוג הבורסקאים כדי להגיע לצבע צהבהב-ירקרק.
צביעת בדים בימי הביניים באירופה
הגילוי כי קבלת צבענים מתקבל מצמחים וגרגרים אשר יכולים להיות עמידים וחזקים יותר בעזרת כימיקלים (מקבעים), תרמו להתפתחות מהירה של התחום.
טכניקות מתקדמות לצביעת בדים במהלך ימי הביניים התפתחה בכלל באירופה, בעיקר באיטליה ובוונציה בפרט.
כתוצאה מחיזוק ושיפור סטנדרט הצביעה הקיים וגילדות של צובעים חיברו ופרסמו מהלכים וטכניקות לצביעה.
ספרים כגון Kunstbuch ,Nuremburglk (הוצאה גרמנית) אשר יצאו לאור בשנת 1460 הכילו כ-100 מתכונים לצביעת בדים, והם מהווים מקור חשוב אשר סייע בהתפתחות ובהתקדמות צביעת הבדים באותה העת.
תהליכים שונים של צביעה נדרשים עבור סיבים טקסטיליים שונים ושימושיהם לאחר הצביעה.
כמו כן ישנן שיטות צביעה המאפשרות צביעה ביתית בכמות לא מסחרית, או צביעה תעשייתית המפיקה תוצאות בתפוקה גבוהה.
צביעה ישירה - כאשר הצבען נקשר לסיבי הבד ללא סיוע דבק, הצביעה נקראת צביעה ישירה.
בשיטה זו התסיסה נעשית בטרם המגע של הצבען עם הבד, במקרה של צביעת בד טבעית, או מסתייעת בחומר מתסיס במקרה שסיבי הבד הנצבע הם סינתטיים.
צביעה ישירה משמשת בעיקר לצביעת סיבי כותנה והיא מסיסה במים.
הסיב בא במגע עם הצבע כאשר האחרון במצב מימי.
מרבית הצורות האחרות של צבענים סינתטיים חלה גם בדרך זו לאחר תסיסתם.
צביעת חוטים - כאשר הצביעה נעשית לאחר תהליך הטוויה והתוצאה המתקבלת היא חוט, תהליך זה נקרא צביעת חוטים.
סידור החוטים לפני הצביעה נעשה בפקעות- באופן רופף על מנת לאפשר את חדירת הצבע בצורה אחידה בכל חלקי הפקעת.
הבחירה בסוג הצבען קשורה ראשית לסוג הבד הנדרש לצביעה, לא כל הצבענים מסוגלים לצבוע את כל הסיבים, ושנית לשימוש שיעשה בבד הצבוע בתום תהליך הצביעה.
בצביעה בעזרת טבילה, הבד צריך לשהות באמבט צבע למשך זמן רב על מנת לספוג ולקלוט את הצבע.
על מנת לצבוע בצבע בסיסי ביסודיות, חשוב שחומרים לצביעה יהיו בשפע על מנת להשיג צביעה אחידה ועמוקה.
ניתן לחשב את כמות הצבען לפי משקל הבד.
קבוצת צבענים זו מחולקת למספר קבוצות שמתוארות כאן, ישנם עוד צבענים סינתטיים שלא הוזכרו שהשימוש בהם הוא לעיתים נדירות.
צבענים אלו נקראים כך משום שהם צלולוזים ואין צורך בהכנת הבד לפני הצביעה או בחומר שמקבע את הצבע בבד.
תכונות אלו עושים אותם כצבענים נוחים לשימוש לצביעת בדים צלולוזים.
הצבענים פשוטים ואינם יוצרים תגובה כימית, הם צבענים לא יקרים, זמינים בטווח הרחב של הצבענים שיכולים להתערבב עם חומרים אחרים.
החיסרון בסוג צביעה זה ירידת צבע בשטיפה ועמידות דלה באור.
צבענים ישרים פועלים בטמפרטורה של 85-90 מעלות צלזיוס.
הוספה של מלח (רגיל/מצוי) נחוצה כדי ליישם את תהליך הצביעה עד תומו.
במקרה שצובעים משי או צמר במקום להוסיף כמות קטנה של מלח יש להוסיף כמות קטנה של חומץ.
צבעני פיזור התפתחו ב-1920 על מנת לצבוע אריגים סינתטיים אשר לא יכלו להצבע עם צבענים מסורתיים.
צבענים אלו משמשים רק לצביעת בדים סינתטיים הם פועלים על ידי חום ולחץ נוזלי.
מה שמאפשר לאריג להצבע ללא שימוש במים.
צבעני פיזור קיימים בצורות של אבקה כנוזל/ דבק וכצבעי –עיפרון.
בדים בעלי הרכב מעורב יכולים להצבע על ידי שילוב של צבעני פיזור וצבעים/חומרים מקשרים שישמשו לצביעה שיספקו סוג של מצינור מקשר בין הצבע לבד.
הצבענים נספגים בסיבים רק בטמפרטורה גבוהה יחסית בין 90-100 מעלות צלזיוס.
קבוצת צבענים מסוימת מתוך צבעני פיזור אלו שרמת הסובלימציה (המראה- התאיידותם של מולקולות הצבענים בטמפרטורה גבוהה והתמוססותם לתוך הסיב הסינתטי) שלהם נמוכה –מתאימה לשיטת טרנספר, צביעה שמשלבת העברה בחום של דוגמה מנייר לבד סינתטי.
צבענים אלו אינם מסיסים במים, והם יכולים לצבוע את כל סוגי האריגים, באמצעות שרף, אמולסיה (תחליב) או צבעני פיזור, הפיגמנטים משמשים בעיקר להדפסת רשת או הדפסה באמצעות סטנסילים (שבלונות) או שניתן להשתמש בהם ישירות על הבד.
ניתן להפיק מהן גוונים שונים של צבעים ממתכתיים וגווני אפור לבן פניניים.
צבענים אלו יכולים לצבוע מגוון רחב של בדים מבלי צורך במומחיות רבה או ציוד מיוחד.
צבענים ראקטיביים קיבלו את שמם מהעובדה שהם יוצרים תגובה כימית עם מולקולות סיבי הבד והצבע עצמו, וכך נקשר הצבע לסיב הבד.
קשר חזק, מעניק יכולת שטיפה אחידה ועמידות לאור.
תחילה הצבענים הראקטיביים שווקו על ידי חברת "אימפריאל כמיקל אינדסטריז" (ICI) ב-1956, תחת השם "Procion".
החברה בעיקר יצרה צבענים לבדים צלולוזים.
וכותנה שעברה תהליך מירצור, (תהליך אשפרה לבדי כותנה שעיקרו טבילת הכותנה באמבט של סודה קאוסטית על מנת לנפח את סיבי הכותנה, במטרה לשפר ולהעמיק את קליטת הצבען בבד) .נצבעת היטב בצבענים אלו והם מתאימים להדפסה על גבי אריגים.
הסוג היותר טוב של הצבענים הראקטיבים לצביעת בדים יכול להתאים אף לצביעת "בטיק" (Batik).