tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היוועדות (גישור) נפגע פוגע - (Victim Offender Mediation (VOM - תהליך של הפגשת הנפגע, הפוגע, תומכיהם ואנשים מהקהילה במטרה לקיים דיאלוג ישיר, לאפשר לנפגע להשמיע את קולו ולקבל תשובות בנוגע לפגיעה וכן לאפשר לפוגע לקחת אחריות על מעשיו ולתקן את הנזק.
הליך גישור זה נערך בעבירות פליליות קלות יחסית, שבהן התיקון הכספי והשיח האנושי בין הפוגעים לנפגעים מיצה את עצמו כחוויה של הגינות עבור שני הצדדים.
מתוך תהליך זה התפתח גם דיאלוג נפגע פוגע Victim Offender Dialogue (VOD) שנתן מענה לנפגעים בעבירות אלימות חמורות של אובדן, של פגיעות גופניות ושל טראומות מתמשכות שלא היה ניתן לפצות עליהן בפיצוי חומרי.
קבוצות דיון משפחתיות - Family Group Conferencing (FGC's) - תהליך של הפגשת הפוגע, הוריו, הנפגע, אנשי מקצוע ואנשים מהקהילה במטרה לאפשר לפוגע לקחת אחריות על מעשיו ובו בזמן למצוא את טיפול המשך המתאים עבורו.
מעגלי עשיית שלום - Peacemaking Circles - תהליך של הפגשת הפוגע, הנפגע, בעלי עניין ומקבלי החלטות בקהילה על מנת לדון בסוגיות שנוגעות לפגיעה ובמציאת פתרונות הרלוונטיים לקהילה כולה.
בישראל פועלות מספר תוכניות המושתתות על גישת הצדק המאחה.
התוכנית הוותיקה ביותר היא תוכנית "גישור נפגע-פוגע" שלימים קיבלה את השם "היוועדות נפגע-פוגע" (הנ"ף).
התוכנית נוהלה והופעלה על ידי שירות המבחן לנוער במשרד הרווחה והשירותים החברתיים, החל משנת 1992, תוך כדי קידום חקיקה מסודרת.
בינואר 2004, החלו קציני המבחן לנוער להמליץ רשמית על הפניה להליכי היוועדות כתהליך קדם-משפט.
זאת לפי חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול), תשל"א-1971, סעיף 26, המקנה לבית המשפט לנוער אפשרות להפנות להליכי צדק מאחה ללא צורך בתיקון החקיקה.
התוכנית הופעלה במתכונת זו עד שנת 2017.
במקביל לתוכנית "היוועדות נפגע-פוגע", החלה לפעול גם תוכנית קד"ם (ראשי תיבות של "קבוצות דיון משפחתיות") לנוער עובר-חוק, שמנוהלת מאז על ידי שירות המבחן לנוער ומופעלת על ידי "עמותת קד"ם - ילדים ונוער".
במסגרת התוכניות מופעלים מאות תהליכי צדק מאחה בשנה, כחלופה יעילה להליך הפלילי הפורמלי עבור בני נוער מבצעי עבירות.
התהליך מותנה בקבלת אחריות על ידי הפוגע וכפוף להסכמת הנפגע.
תוכנית קד"ם לעוברי חוק הופעלה גם במסגרת שירות בתי הסוהר באגף הנוער בכלא אופק.
בשנת 2004 אימץ גם שירות המבחן למבוגרים את גישת הצדק המאחה בהפעלת תוכנית גפ"ן ("גישור פוגע נפגע"), המקיימת דיאלוגים של צדק מאחה בין עובר חוק לבין נפגע העבירה.
ככל תוכניות הצדק המאחה, מותנית כניסת הפוגע לתוכנית בקבלת אחריות מצידו, ובהסכמת הנפגע ובדומה לשאר התוכניות, תוכנית גפ"ן פועלת בתוך ההליך הפלילי, כאשר הסכם איחוי הפגיעות, אם נחתם, מוצג בפני השופט בסיום התהליך.
השופט בוחר אם לתת להסכם משקל בשיקוליו לגזר הדין ואיזה משקל לתת לו.
בשנת 2011 התקבל בכנסת תיקון מס' 16 לחוק הנוער.
התיקון הגדיר את תהלכי צדק מאחה השונים כהליכים חלופיים להליך הפלילי לנוער.
החוק עיגן את תנאי הסף לכניסה להליך: הסכמה בכתב של הפוגע להשתתפות בתהליך ואת נכונותו להכיר במעורבותו באירוע הפלילי.
אחת התוכניות הוותיקות להליכי צדק מאחה למבוגרים היא תוכנית צדק מאחה של "מוזאיקה - המרכז ליישוב סכסוכים בהסכמה".
התוכנית פועלת על פי מודל של היוועדות בה מעורבים: פוגע, נפגע, תומכיהם ונציגי קהילה.
מתוך הנחה שמהמעשה הפלילי מושפעים בנוסף לפוגע ולנפגע גם הקהילה שיכולה לפעול ליישוב הסכסוך ולסייע לצדדים המעורבים.
התוכנית פועלת בשיתוף עם גורמי החוק השונים.
תוכנית "בצדק" הפועלת בישראל מאז שנת 2011 היא התוכנית היחידה בארץ המקיימת תהליכי צדק מאחה בעקבות פגיעה מינית.
זוהי תוכנית ייחודית ופורצת דרך בתחום, אחת התוכניות הבודדות בעולם העוסקות בתחום זה.
התוכנית פועלת במסגרת "המרכז הישראלי גישות מאחות" הפועל לקידום השיח המאחה ויישומי צדק מאחה בישראל.
צדק מאחה באמצעות כתיבת מכתב התנצלות
תוכנית ייחודית שפותחה בשירות המבחן לנוער כחלק מתוכנית הנ"ף והופעלה עד שנת 2017 הייתה דומה במתכונתה לזאת המופעלת במדינת מינסוטה שבארצות הברית.
התוכנית אשר מעוגנת בעקרונותיה של גישת הצדק המאחה, אפשרה מסלול אחר עבור עוברי החוק, של כתיבת מכתבי התנצלות אמפתית לנפגעי עבירות.
מסלול זה התאים למקרים בהם הפוגע הסכים להשתתף בתהליך ולקח אחריות על הנזק שגרם, אך הצד הנפגע סירב להשתתף, מתוך חוסר עניין או מתוך כעס וחיפוש אחר נקמה.
המכתבים היו חסויים ולא נשלחו לנפגע אלא אם ביקש לקבלם.
במהלך תהליך הכתיבה יחד עם המנחה, הפוגע עבר תהליך של הכרה במעורבותו באירוע הפלילי, לקיחת אחריות על המעשה, גילוי אמפתיה כלפי הצד הנפגע, התחייבות כלפי עצמו על שינוי הדרך העבריינית וקבלת החלטות נכונות עבורו ביחס לנפגע.
בתחילת 2015 הקל בית המשפט העליון באופן חריג בעונש של אדם שעבר תהליך שיקומי מוצלח שכלל תהליך של צדק מאחה וכתיבת מכתב התנצלות לנפגע.
עקרון הצדק המתקן הוא מונח השייך לתחום האתיקה (תורת המידות).
מטרת האתיקה היא לספק תשובה על שאלות כגון "מהו טוב?" "מה ראוי?" בצורה מתודית.
המונח "צדק מתקן" זכה להגדרה על ידי אריסטו: ביוונית המונח צדק (sikaion), הוא חלוקה לשני מקטעים שווים.
מקטע אחד מייצג את מצבו של המזיק, והשני מייצג את מצבו של הניזוק.
המצב התקין הוא כשאכן שני המקטעים שווים בגודלם, אולם כאשר נגרם נזק "שאינו צודק" מופר השוויון, וחלק מהמקטע של הניזוק, המייצג את היקף הנזק או ההפסד, מתווסף למקטעו של המזיק כרווח.
לפי תפיסת הצדק המתקן, על השופט לקחת את הרווח, ולהחזירו לצד שסבל הפסד (הניזוק).
כלומר, על פי אריסטו, ה"צדק המתקן" הוא מצב בו נשמר השוויון בין שני המקטעים.
לתיאורית הצדק המתקן יש מסורת עתיקת יומין בהיסטוריה של המשפט המקובל, ועד למאה ה-19 משלה בכיפה.
החל מתקופה זו, חלה תמורה בשליטתה של התאוריה בשיח המשפטי בכלל והנזיקי בפרט, והתאוריה הכלכלית החלה דוחקת רגליה מהזירה.
את ההבחנה בין שתי הגישות ניתן לבאר כך: במסגרת הגישה הכלכלית ביהמ"ש מתייחס אל "הסיטואציה שיש לתקן" כאל סיטואציה נייטרלית מבחינה מוסרית אשר מתוכה יש למצוא את המדיניות הטובה ביותר, ונקודת מבטה הנה צופה פני-עתיד ומביטה אל מעבר למישור היחסים שבין שני הצדדים המעורבים.
גישת הצדק המתקן, לעומת זאת, מתבססת על נקודת הנחה שנעשה עוול.
לפיכך, הגישה צופה פני-עבר, ועיוורת לכל שיקול החורג מעבר למערכת היחסים בין הצדדים.
דווקא משום אופייה המונופוליסטי של תיאורית הצדק המתקן ששרר עד לא מזמן, לא התפתחה משנה סדורה לגבי מהותה ויישומה הלכה למעשה, ומשפטנים ופילוסופים המצדדים במושג זה החלו לפתח אותו רק לאחרונה, כמענה לתאוריה הכלכלית.
מסיבה זו, ומסיבות אחרות אותן נפרט בהמשך, קשה להציע הסבר אחיד ובהיר לגבי מהותו של הצדק המתקן, ויש להסתפק בגישות השונות, המציעות הסברים, שרב בהם השונה על הדומה.
מושג הצדק המתקן הוא מושג תאורטי ואמורפי, שגם בקרב מצדדיו הדעות חלוקות לגבי תוכנו, אופיו, והשימוש הפרקטי בו.
כאמור, עקרון הצדק המתקן הוא מעין "אנדרדוג" שעקרון הצדק החלוקתי דוחק את רגליו מזירת הפרקטיקה המשפטית.
עם-זאת, הסיבה העיקרית לפי קולמן היא היעדר אחידות הדעים בדבר תיאורית הצדק המתקן, בשונה מהגישה הכלכלית שמציגה חזית אחידה, לפחות באופן עקרוני.
קשה לאמץ קונספט שיש מחלוקת כל כך עמוקה בדבר תוכנו.
חוסר העקביות והבהירות מזמינים ספקנות.
באופן כללי, קולמן תולה את חוסר האחידות של גישות הצדק המתקן בכך שמושג צדק מתקן טומן בחובו מטען מוסרי, שמזמין ריבוי עמדות בדבר תוכנו.
זאת לעומת גישת הצדק המחלק שלא דורשת דיון מוסרי הנתון לסובייקטיביזציה, אלא ניתנת לנימוק וניתוח בכלים אובייקטיביים, ולהוכחה תוצאתנית.
עם-זאת, לפי קולמן, הבעייתיות היא פיקטיבית, משום שלא אמורה להיות תשובה אחת לתוכנו של הצדק המתקן.
צדק מתקן ראוי להיות מסגרת רעיונית שלתוכה ניתן "ליצוק" תוכן נורמטיבי המשתנה לפי אמות המידה של הקהילה והחברה.
קולמן מבחין לצורך כך בין אובייקטיביזם "חזק", אובייקטיביזם "חלש", וסובייקטיביזם: האובייקטיביזם ה"חזק" קובע כי התשובה לשאלה "מה נכון" היא בלתי-תלויה באמונתם של גורמים אנושיים ("human practice") ועומדת בפני עצמה.
מושגים הם אובייקטיביים, כשקיומם אינו מותנה ביחס של בני האדם אליהם.
הסובייקטיביזם לעומת זאת קובע כעקרון שהתשובה ל"מה נכון" משתנה בהתאם להשקפה אינדיבידואלית.
למושג שהוא "אובייקטיבי חלש" בקשר לשאלה "מה נכון?" אין "עמידה" בזכות עצמו אלא ש"עמידתו" משתנה בהתאם לחברה בה הוא קיים.
כדוגמה לכך ניתן להביא קניבליזם: בעוד שבחברות מסוימות הוא נהוג ומקובל, חברות אחרות מתייחסות לכך כאל טאבו מוחלט.
את ההבחנה הקטגורית שלעיל, עושה קולמן כדי לומר שמושג הצדק המתקן נופל בגדר האובייקטיביזם ה"חלש".
לכן חוסר האחידות בין המצדדים בו: כל קהילה משפטית-חברתית יוצקת אמות מידה שונות לתוך המסגרת.
כל חברה קובעת את הערך המוסרי שיינתן לכל התנהגות ולכל סיטואציה.
לכן, אין טעם לנסות ולהציע תאוריה אחידה שמתארת מהו צדק מתקן.
נקודה זו בדיון מביאה אותנו להצגת הגישות המרכזיות הנהוגות.
כאמור, קולמן טוען כי מושג הצדק המתקן לא יכול להיות אחיד משום שתוכנו תלוי בקהילה בה הוא "חי".
במקום זאת, הוא מציע להגדיר את המסגרת הרעיונית האחידה, שלטענתו נמצאת בכל תאוריה בת-קיום מוצעת של צדק מתקן.
מושגי הגרעין של המסגרת האחידה, ואליה מחויבת כל תאוריה הם הגורם האנושי (Human agency), חובת התיקון או יישור ההדורים (Rectification) וההתאמה ההדדית (Correlativity).
ראשית, סיטואציות בהן עולה סוגיית הצדק המתקן הן כאלה בהן הנזק נגרם על ידי גורם אנושי (בניגוד למקרים בהם אירע אסון טבע לדוגמה).
שנית, דרישות לצדק מתקן הן דרישות לתיקון הנזק שנגרם והשבת המצב לקדמותו, ככל שניתן.
שלישית, ההתאמה ההדדית מגדירה כי יש קשר של התאמה בין המזיק והניזוק : דרישת הניזוק לתיקון הנזק אינה "באוויר" אלא עומדת מול מזיק ספציפי.
האירוע מקים הנזק יצר מערכת יחסים בין ניזוק ספציפי למזיק ספציפי והיא זו שמקימה חובת תיקון שמולה זכות תיקון.
כך, אין לניזוק במסגרת רעיונית זו טענת תביעה לכולי עלמא, ובאותה מידה לא ניתן להקים חובת תיקון על מזיק ללא ניזוק מוגדר שעומד מולו.
כך למשל, פיצוי של המדינה לחקלאי לנזק שנגרם עקב אסון טבע לא נכלל במסגרת רעיונית של צדק מתקן.
כך גם תביעה ביטוחית חורגת ממסגרת זו, משום שהיא יוצאת מעבר לגבולות מערכת היחסים ההדדית בין הצדדים.
בתוך שלושת המושגים יש מקום לשונות בין תאוריה אחת לאחרת.
כך, למשל ניתן להציע מה מקומו של הגורם האנושי במסגרת זו.
האם נדרשת מעורבות ישירה של הגורם האנושי?
האם ניתן להרחיב זאת למעורבות עקיפה (למשל קביעת חובה משפטית על אדם להתערב באירוע לשם מניעת נזק שלא נגרם על-ידו) ?
באופן זה, גם לגבי שני המושגים האחרים ניתן להציע, בהתאם למטען המוסרי אותו רוצים ליצוק, מנגנונים שונים: ההתאמה ההדדית יכול שתיקבע על ידי קשר של גרימה בלבד (אחריות חמורה ומוחלטת), או גרימה בתוספת אשמה (רשלנות).
אמנם, לעניין הביקורת מיוחד הפרק האחרון של ערך זה, אך נקדים ונאמר כי, בנקודה זאת, טמונה נקודת הכשל של קולמן.
הוא אינו מציג קריטריונים המגבילים את כניסת העולם החיצון למערכת היחסים שבין הצדדים, ולכן מתיר כניסת שיקולי יעילות ואחרים שמקומם אינו בתאוריה של צדק מתקן טהור.
קולמן עצמו נופל למלכודת זאת באומרו כי ניתן להציע (אם כי זו אינה גישתו, כפי שנראה בהמשך) שבמסגרת מושג ההתאמה ההדדית, ה"חובה לתקן" תוטל על מונע הנזקים הזול ביותר.
קולמן מציע גישה משלו, לתוכן הרעיוני שראוי שייכלל במסגרת הרעיונית : צדק מתקן לפי גישת קולמן הוא "פרה-פוליטי" (pre-political), ו"נונ-אינסטרומנטלי" (non-instrumental).
ב"פרה-פוליטי", הכוונה היא שאמת המידה המוסרית אינה נקבעת על ידי מוסדות פוליטיים, ואינה זקוקה להם לצורך יישומם, אלא קיימת במנותק מהם.
מה שקולמן מנסה לומר הוא, שאמת המידה היא המוסר הנוהג בחברה, וקיימת ככזו גם בהיעדר מנגנון מוסדי האוכף או נותן תוקף לאמת מידה זאת.
ב"נונ-אינסטרומנטלי", הכוונה היא שהצדק המתקן אינו מתחשב בשיקולים תועלתניים כמו "כיסים עמוקים" של הנתבע או יכולת פיזור נזק (כלומר, האפשרות שהנזק יתחלק בין מספר גדול של אנשים, וכך השפעתו על הכלכלה תהיה פחות שלילית) וכיוצא באלה, לצורך הטלת אחריות.
תפיסתו של ארנסט ויינריב, מרצה למשפטים באוניברסיטת טורונטו, נשענת על הגדרתו של אריסטו למונח הצדק המתקן.
לפי אריסטו, טוען ויינריב, צדק מתקן הוא הרעיון שמשטר של חבות (Liability) מתקן את אי-הצדק המוטל על ידי אדם אחד על משנהו.
במרכזה של גישתו של ויינריב נמצא מושג ההתאמה (Correlativity).
כפי שהרווח של המזיק מתבטא בהגדלת המקטע שלו, כך בהתאמה קטן המקטע של הניזוק.
אותה התאמה צריכה להישמר על ידי התגובה השיפוטית המתקנת, שגורעת את אותו ה"קטע" מהמזיק ומחזירה אותו בהתאמה לניזוק.
הרעיון הזה אף מצביע על סוג הצידוקים המתאימים לקביעת חבות.
לפי רעיון ההתאמה, סיבת זכייתו של התובע חייבת להיות בדיוק הסיבה להפסדו של הנתבע, אי לכך, ראוי לשקול רק צידוקים המתייחסים לשני הצדדים בהתאמה.
לכן, צידוק להטלת חבות, כגון היות אחד הצדדים מפזר נזק יעיל או בעל כיס עמוק, אינו רלוונטי לשאלת הצדק.
זאת משום שתכונה מעין זו היא תכונה הנוגעת לאחד הצדדים בלבד.
בניגוד לתפיסת "הצדק המחלק", העוסק בנטלים והטבות, אותם ניתן (תאורטית) לחלק בין כל מספר בלתי מסוים של אנשים, רעיון ההתאמה של "הצדק המתקן" מכיל בתוכו בהכרח קשר דו-קוטבי בין שני צדדים ספציפיים, כאשר קשר זה הוא הבסיס הבלעדי להטלת חבות.
אי לכך, שום שיקול חלוקתי (הגולש אל מעבר למערכת היחסים שבין שני הצדדים) כמו רווחה (Welfare) לא יכול להוות צידוק להטלת חבות לפי גישת הצדק המתקן.
למעשה, מושג ההתאמה קיים גם במונחים "זכות" ו"חובה".
הצמדים של זכות או חובה הרלוונטיים למושג ההתאמה, לגביהם יכול להיות מופעל קונספט ה"צדק המתקן", הם הצמדים בהם זכות התובע היא הבסיס לחובת הנתבע.
בצמדים אלה, לתובע יש זכות מסוימת, ועל הנתבע מוטלת החובה שלא להפריע לזכות זו.
תפיסה זו גם עולה בקנה אחד עם עמדת קאנט וממשיכיו במסורת "הזכות הטבעית".
במסגרת מסורת זו, זכויות וחובות הן התגלמותו המשפטית של מושג ה"אישיות".
האישיות בה מדובר, אינה האישיות הפסיכולוגית, אלא האישיות הנורמטיבית.
תפיסה זו אומרת שבמשטר של חבות, על אף שקיים בהם פוטנציאל של תכליתיות, הצדדים אינם נמצאים תחת חובה לפעול למען שום תכלית ספציפית, אף לא הנאצלת ביותר.
לפיכך, כל החובות המוטלת על ה"אישיות" אינן אלא תמונת ראי של זכויות של אחרים.
בין זכויות אלה, הן הזכות לשלמות הגוף (בתור הכלי למימוש התכליתיות), הזכות לרכוש (כביטוי חיצוני לרצון הבעלים), והזכות לכריתת חוזים (כביטוי לתכליתיות משותפת של צדדים).
עצם קיום זכויות אלה, מצמיח חובות של אי התערבות בהן.
משטר הרשלנות, מהווה דוגמה טובה להמחשת עניין זה: במשטר של רשלנות, לא די שהנתבע גרם נזק לתובע, אלא הנזק חייב להיגרם לאינטרס בעל סטטוס של זכות, ועל התנהגות הנתבע, להיות "לא צודקת" (Wrongful) בהקשר לזכות זו.
ויינריב מבהיר רעיון זה בעזרת דברי השופט קרדוזו בפרשת Palsgraf:
"על התובע להראות "עוולה" כלפיו.
אין זה מספיק להראות עוולה כלפי מישהו אחר, או התנהגות "המעוולת" עקב היותה לא חברתית, אך אינה עולה כדי "עוולה" כלפי אדם ספציפי."
הביקורת הרווחת כנגד התיאור המוצע על ידי ויינריב היא, שתיאור זה רלוונטי רק לגבי פגיעות רכושיות, עקב השימוש בהגדרה האריסטוטלית של תיאור מעשה נזיקי כהעברת רווח.
למעשה, ברוב התביעות הנזיקיות, אין הנתבע מרוויח דבר מהפגיעה בתובע.
כמו כן, קיימים מקרים בהם הנתבע מרוויח מבלי לפגוע בתובע כלל (על ידי שימוש בנכס של התובע, מבלי לגרום לו נזק, בזמן שהתובע עצמו לא היה משתמש בנכס).
במקרים אלה, בעוד שממקטע אחד נגרע רווח, או שלמקטע אחר מתווסף רווח, אין זה נעשה בהכרח בהתאמה ולכן, התאוריה המוצעת על ידיו לא ישימה.
למעשה, הגדרתו של אריסטו, מדברת על השוויון בזכות הצדדים "להחזיק במה שלפי הצדק שייך להם".
אין מדובר על אספקט של רכוש, אלא על אספקט של זכויות.
הנתבע גרע משהו מהקו המסמל את "זכותו של התובע להחזיק במה שלפי הצדק שייך לו", ולאו דווקא מרכושו, וחלק זה מהזכות התווסף בהתאמה לקו שלו.
ההתאמה לפיכך, מספקת את הבסיס לחבות בלא להיות מוגבלת למקרים בהם רווחת התובע משתנה בהתאמה לרווחת הנתבע.
הסבר זה, מאפשר למשל להחיל את גישת ויינריב על דוקטרינות נזיקיות כגון האשם התורם: התובע זכאי לפיצויים רק על הנזק שנגרם לזכות שיש לו.
כיוון שהוא עצמו צמצם את זכותו הראשונית (על ידי התנהגות לא סבירה), כאשר בוחן בית המשפט את הסיטואציה הנזיקית, יניח שוויון בזכויות הצדדים "להחזיק במה שלפי הצדק שייך להם" לאחר צמצום זכותו של התובע.
לפיכך, לא יפוצה התובע על הגריעה מזכותו הראשונית, אלא רק על הגריעה שנעשתה מזכותו המצומצמת.
למעשה, ויינריב טוען שגישת הצדק המתקן היא הבסיס התאורטי לפרקטיקה המוכרת של חבות, והחבות של הנתבע היא תמיד החבות לתובע בהתאמה.
לכך, ההתאמה היא הנוסחה האבסטרקטית למבנה "הצדק המתקן".
ההתאמה, לפיכך, יכולה לשמש כאמת מידה ובסיס לבחינה של הסדרים חוקיים מבחינת הצדק המתקן.
כדוגמה לשימוש זה במונח ההתאמה, מציג ויינריב את פסילת הסטנדרט הסובייקטיבי לעניין החבות ברשלנות, כיוון שסטנדרט זה, מייחס חשיבות לתום ליבו של הנתבע (ללא התאמה לתובע).
מכך עולה, שהצדק המתקן, על ידי השימוש במונח ההתאמה, מכפיף את הפרקטיקה של חבות (נזיקית במקרה זה), להשפעות הנורמטיביות של המבנה התאורטי של חבות, הבנוי על בסיס מושג ההתאמה.
הצדק המתקן, הנתפס במובן זה (שבבסיסו ההתאמה), הוא רעיון אינטגרטיבי, המציג אפשרות לעקביות במערכת של חבות.
בהיותו המתאם היחיד בין "אי-הצדק" לתיקונו והבסיס הבלעדי לחבות הנתבע לתובע, אין הוא משאיר מקום לחוסר עקביות.
כך מהווים התובע והנתבע גורמים ברצף משפטי אחיד, בו נוכחות האחד היא רק דרך נוכחות השני ובהתאמה.
נוסף על כך הוא, שכל היחסים במשפט הפרטי נתונים לדרישות ההתאמה ולכן, העקביות מובטחת לא רק במסגרת יחסים ספציפית, אלא חובקת את כל מערכות היחסים, והיחסים ביניהם.
גישתו של פלטשר, מרצה למשפטים באוניברסיטת קולומביה, מתבססת על עקרון ההדדיות (Reciprocity), בקביעת משטר האחריות שבמסגרתו נבחן את מערכת היחסים שבין המזיק לניזוק: במקרים בהם אופי הפעילות של המזיק חושפת את הניזוק לסיכון שאינו הדדי, קרי סיכון שהניזוק אינו חושף את המזיק אליו, יחול כלל של אחריות חמורה.
כלומר על המזיק תוטל אחריות במצב זה ללא קשר למידת התרשלותו או אי-התרשלותו וזאת מאחר שהוא נמצא בקטגוריה נפרדת (וגבוהה יותר) של סיכון מזו של הניזוק, היוצרת מערכת סיכונים שאינה הדדית.
במקרים בהם הסיכון הוא הדדי יחול כלל של רשלנות שיבוסס על אופי ההתנהגות של המזיק.
כך, מטוס חושף את שכונת המגורים שהוא טס מעליה לסיכון בלתי-הדדי, ולכן ראוי שבמקרה של התרסקות יוטל משטר אחריות חמורה.
תחת משטר של רשלנות, התנהגות הנחשבת רשלנית וחורגת מגדר הפעילות הרגילה תיחשב כמפרה את עיקרון ההדדיות.
נהיגה היא דוגמה למצב בו הנהגים חושפים אחד את השני לסיכונים הדדיים, ולכן יחול כלל של רשלנות.
אם אחד הנהגים ינהג באופן רשלני, הוא מטיל בכך על הנהגים האחרים סיכון שאינו הדדי, ולכן ראוי להטיל עליו חבות במקרה בו אירע נזק כתוצאה מרשלנותו.
התאוריה של פלטשר מציעה כי במקרים מסוימים, גם כשהסיכון אינו הדדי, יהיה מקום לפטור מאחריות (Excuse).
מצבים אלה הם מצבים של חוסר צפיות מצד המזיק, אי-שפיות, או נזק שנגרם בנסיבות לא-רגילות.
פטור זה מאחריות עשוי אמנם לגישתו להביא להכוונה התנהגותית, אך זהו אינו יעד אלא תופעת-לוואי.
הפטור קיים לדידו של פלטשר, במצבים חריגים בהם ראוי לפטור מזיק בשל חוסר אשם.
מושג האשם, עם-זאת, הפך עם התחזקות הגישה הכלכלית, למושג הבוחן "סבירות" ההתנהגות.
התאוריה מבוססת הסבירות (The paradigm of reasonableness) טשטשה בין מושג הפטור למושג ההצדקה (Justification), אשר קובע כי התנהגות מסוימת היא מוצדקת בנסיבות המקרה ולכן אינה מהווה עוולה כלל.
ההבחנה בין השניים היא בכך שהראשון מגדיר את האירוע נשוא הפטור כחריג, וההתנהגות אינה סבירה, ואילו ההצדקה קובעת כי בכל מקרה בו הנסיבות דומות ההתנהגות היא סבירה.
עוד הבחנה היא במהות השיקולים במסגרת השניים : בעוד שבפטור בוחנים את הנסיבות האישיות, ויכולת המזיק להימנע מסיכון, בהצדקה בוחנים את התועלת והעלויות הנובעות מההתנהגות יוצרת הסיכון.
לפי פלטשר אין מקום בעקרון הצדק המתקן למושג ההצדקה, אלא רק למושג הפטור.
כך מוצא ממכלול השיקולים הראויים כל שיקול כלכלי, וכל שיקול שאינו שייך למערכת היחסים שבין הצדדים.
פסק דין אתא נ' שוורץ הוא אחד מפסקי הדין היחידים בתחום הנזיקין בישראל בהם גובר עקרון הצדק המתקן על שיקולים כלכליים טהורים, וכנראה היחיד בישראל בו (לפחות לכאורה) שיקולי הצדק המתקן הם אלה שמטים את הכף, לא כשיקולים תומכים, ולא ככלי רטורי המחזק טענות אחרות.
זאב שוורץ התגורר בסמוך למפעל הטקסטיל של אתא, ובשל רעש שבקע ממתקני הקירור של המפעל, הגיש עתירה לביהמ"ש, בה ביקש שיאסרו על אתא להפעיל את מתקני הקירור.
אותם המתקנים היו חיוניים לפעולת המפעל, ופירוש אי-הפעלתם הלכה למעשה היה גורם להשבתת המפעל.
מנגד, עמד מר זאב שוורץ, שנזקו התבטא באובדן איכות החיים כתוצאה מהרעש "מורט העצבים" (כלשון כתב הטענות) שבקע ממפעל "אתא".
השופט שמגר (כתוארו אז) בחר לבכר את זכותו לרווחה ואיכות חיים של מר שוורץ על פני התועלת הכלכלית שבאי-מתן צו מניעה להמשך פעילות המפעל.
ההחלטה נומקה בכך שמגמתם העיקרית של דיני הנזיקין דורשת ששיקולים כלכליים לא יהוו קריטריון מרכזי בהכרעה, אלא חלק ממכלול שיקולים רחב שמרכז כובדו הוא במערכת היחסים שבין המזיק לניזוק.
מקרה נוסף בו בא לידי ביטוי עקרון הצדק המתקן כשיקול מרכזי הוא בעמדת המיעוט של השופט חשין בפסק-דין הוועדה המקומית נ' הורוויץ.
פסק-הדין דן בזכות לפיצוי של גברת הורוויץ, שעקב תוכנית בנייה, נגרם נזק למקרקעין שברשותה.
סעיף 200 לחוק התכנון והבניה פוטר את הרשות מחובה לשלם פיצויים, בתנאי שהפגיעה הנה סבירה.
דעת הרוב קבעה כי לעניין אמת מידה של סבירות יש להכליל בגדר המשוואה גם שיקולי יעילות.
השופט חשין, לעומת זאת, בחר להתעלם משיקולים אלו ותלה את הסבירות בגודל הנזק שסבלה ממנו התובעת.
עם-זאת, כפי שניתן לראות, גם השופט חשין מתקשה לתת את הבכורה הבלעדית לצדק המתקן ומכיר בכך שיש להתחשב גם בשיקולים כלכליים.
פסקי הדין כאמור אינם מייצגים את המגמה השלטת בפסיקה.
כדבריו של השופט ריבלין (כתוארו אז), הנחשב למומחה בתחום הנזיקין בפסק הדין אוסמה חמד נ' מדינת ישראל:
"בפועל לא התעלמה הפסיקה, גם זו המוצגת כמדגימה את עקרון הצדק המתקן, מגורם עלות מניעתו של הנזק"
כלומר, גם במקרים בהם בית המשפט השתמש בעקרון הצדק המתקן הוא לא התעלם משיקולים כלכליים.
כדאי לשים לב לאופן התנסחותו של השופט ריבלין, המרמזת על כך כי הפסיקה לעולם אינה מאמצת את העיקרון אלא רק מוצגת כמדגימה אותו.
גם בחו"ל המצב אינו שונה בהרבה, אך עקרונות תאורטיים מעולם הצדק המתקן אכן אומצו.
עדיין, באותם מקרים ההכרעה לא נסמכה על הצדק המתקן עצמו, אלא נעזרה ברעיונותיו לשם הנמקה וחיזוק.
Kuhlman et al השתמש בית המשפט בתיאורית ההדדיות של פלטשר, באומרו כי מכלית דלק שהתהפכה בכביש המהיר, וגרמה להתלקחות שרפה בה נספתה אישה שעברה שם במכוניתה, יצרה סיכון בלתי-הדדי שמצדיק הטלת אחריות מוחלטת על החברה שהמכלית הייתה ברשותה.
Atlantic cement company, אשר עובדותיו דומות לאלה של פס"ד אתא נ' שוורץ, התובעים היו בעלי קרקע ששכנה ליד מפעל מלט, ושכתוצאה מפעילותו נגרמו להם נזקי רכוש.
דעת הרוב הפכה את ההלכה שהייתה קיימת עד אז, שקובעת כי יינתן צו מניעה בכל מקרה של מטרד ללא התחשבות בשיקולים חיצוניים, בציינה כי
השופט Jasen, בדעת מיעוט, בחר לשמר את ההלכה.
עם-זאת, יש לסייג ולומר כי נימוקיו היו דאגה לכלל הציבור משום זיהום האוויר, וההנחה לדידו, שהמפעל, בכך שהוא גורם פרטי הפועל מאינטרסים פרטיים, גורם יותר נזק לציבור מאשר תועלת.
השופט שמגר השתמש בדעת מיעוט זו כדי לחזק את עמדתו בפרשת אתא אך בפועל ניתן לראות כי השופט Jasen לא באמת מצדד בצדק מתקן.
בפסק הדין האנגלי McFarlane v Tayside Health Board התובעים היו אדם שעבר ניתוח לכריתת צינור זרע בצורה רשלנית, ואשתו.
ההליך הרשלני הביא ללידה לא רצויה.
הזוג תבע פיצויים מבית החולים בו בוצע ההליך הרשלני עבור הוצאות הגידול של ילדתם.
בית הלורדים נעתר לבקשתם של בני הזוג לפיצוי עבור ראש הנזק של הסבל הפיזי שבהיריון והלידה, אך דחה את בקשתם לקבל פיצוי עבור עלויות הגידול של ילדתם.
בית הלורדים קבע כי בפרספקטיבה של צדק מתקן על בית החולים מוטלת חובת פיצוי, אך ביכר בגלוי שיקולים של פיזור נזק:
הביקורות על מושג הצדק המתקן
בנגד התאוריות התומכות בצדק מתקן, קיימות מגוון ביקורות על המושג.
ראשית, לדעתה של סוזן רנדל, מרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת Indiana, במאמרה "Corrective Justice and the Tort proccess" עצם העובדה שאמת המידה שלפיה נקבע אם התנהגות היא רשלנית או לא, סותרת במישרין את רעיון הצדק המתקן, ולכן הבסיס הנוכחי של דיני הנזיקין לא יכול להכיל כלל את הקונספט של צדק מתקן.
אם אשמו של אדם נבחן לא לפי מצבו המנטלי הסובייקטיבי ("אשם מוסרי"), אלא על ידי אמת מידה אובייקטיבית ("אשם חברתי"), אין זה אשם אמיתי.
לדידה של רנדל, מושג ההתנהגות הסבירה, שלאורו נמדדת התנהגותו של הנתבע בנזיקין, הוא בעייתי משום שלא נבחן כאן אשמו האמיתי של הנתבע אלא הנורמה השלטת בחברה.
מצד שני, גם באימוץ אשם סובייקטיבי יש בעייתיות רבה, משום שיש אי-צדק לניזוק, וכן פגיעה ברעיון ההתאמה, בכך שיש התייחסות למידת האשם הסובייקטיבית של המזיק.
הנזק נגרם, ויש צרימה בלחשוב שהניזוק לא יקבל פיצוי רק משום שהמזיק הספציפי היה רפה-שכל, או פשוט לא מודע למעשיו.
כך לכוד הצדק המתקן בין הפטיש לסדן.
שנית, ספק אם הצדק המתקן במתכונתו הנוכחית יכול באמת לשרוד מחוץ לכותלי בית המשפט.
במישור היחסים שבין אתא לזאב שוורץ, הצדק המתקן נדחק לבסוף לטובת שיקולי היעילות ("צדק מייעל"): לאחר פסק הדין, ומשכשלו המאמצים להגיע לפשרה כספית בין השניים פנתה אתא לשר האוצר בבקשה שיעשה שימוש בסמכויותיו ויפקיע את שטח ביתו של שוורץ כדי שהמפעל יוכל להמשיך להתקיים.
הפקעה זו נדונה גם היא בבית המשפט העליון, במסגרת בית הדין הגבוה לצדק.
בית המשפט קבע כי שר האוצר עשה שימוש כדין סמכויותיו, ולכן יש לדחות את תביעתו של שוורץ.
השתלשלות האירועים מעוררת חשש שגם אם המשפט יאמץ את עיקרון הצדק המתקן, בסופו של דבר התאורמה של רונלד קואס (R.
Coase, "The Problem of Social Cost") היא זו שתקבע (הנקודה מומחשת במאמרו של עדי אייל, "רטוריקה כלכלית: כלכלה וספרות בניתוח המשפט").
כך מתבזבזים משאבים גם בהליך המשפטי, שיביא לתוצאות ריקות מתוכן, וגם לא נחסכות עלויות העסקה ששני הצדדים היו יכולים להימנע מהן אם המשפט היה מאמץ כלל משפטי בהתאם לתפיסה הכלכלית.
לכן סבורים המבקרים שהצדק המתקן המסורתי הוא מעין "דון קישוט", אשר אין לו מגע אמיתי עם הקרקע הקשה של המציאות.
הצדק המתקן המסורתי מעלה עוד נקודת ביקורת: הצדק המתקן מבקש לתקן נזק שנגרם ברטרוספקטיבה, אך מדוע להגביל את דיני הנזיקין לתיקון נזק בדיעבד, כשהם יכולים לשרת מטרה מקיפה יותר, צופה פני-עתיד, של מניעת נזק?
דוגמה הממחישה נקודה זאת היטב, המובאת במאמרו של אריאל פורת, "רשלנות ואינטרסים", היא של רפואה מתגוננת : : הטלת כלל משפטי המחמיר עם רופאים, מבלי התחשבות באפשרות שהוא יגרום לרפואה מתגוננת, מרע את מצבו של ניזוק פוטנציאלי, ex-ante.
מדוע, אם-כן, להגביל את דיני הנזיקין רק לטיפול בדיעבד ?
שיקול זה עלול להיחשב בטעות כשיקול כלכלי, אך אין זה מדויק: השיקול מיטיב עם מצבו של הניזוק בהקשר למערכת היחסים הספציפית עם הרופא, ולא משליך על רווחתו הכללית באופן ישיר.
בכך הוא עונה על הגדרת הצדק המתקן.
ניתן אם-כן, לומר שהצדק המתקן המסורתי יכול וראוי לעבור אבולוציה ו"להתרכך", כדי להפוך ליותר פרקטי.
אז יוכל הוא לתפוס את מקום הכבוד, לו הוא ללא ספק ראוי, בקדמת הבמה הנזיקית.
אם, לעומת זאת, יישמר הצדק המתקן במתכונתו הנוכחית, אזי כנראה, יישאר הוא לעולם כלי תאורטי ורטורי בלבד.
עדי אייל "רטוריקה כלכלית: כלכלה וספרות בניתוח המשפט" מחקרי משפט יח 263 (תשס"ב)
אריאל פורת "רשלנות ואינטרסים" עיוני משפט כד (תשס"א)275.
צדק חברתי הייתה מפלגה ישראלית שהוקמה על ידי ארקדי גאידמק ב־2007. גאידמק פעל במפלגה בבחירות לרשויות המקומיות בנובמבר 2008, בהן התמודד לראשות עיריית ירושלים.
לאחר תבוסתו בבחירות אלו פרש גאידמק ממעורבות במפלגה.
במצע המפלגה היו שלושה נושאים עיקריים.:
שיפור מצבן של השכבות המוחלשות ומניעת שחיקתו של מעמד הביניים.
הרחקת אסדות הגז מחופי ישראל ומניעת הכנסת תוצרי הלוואי של זיקוק הגז לשינוע ואחסון בארץ.
חתירה למעבר מהיר ככל הניתן של משק האנרגיה הישראלי לשימוש באנרגיות מתחדשות בתמהיל מקסימלי.
בין הסעיפים הבולטים במצע בתחום החברתי–כלכלי היו הגדלת קצבאות לאזרחים ותיקים ולאנשים עם מוגבלות; העלאת שכר המינימום; הפעלת מיזם לאומי לפתרון בעיית הדיור; מלחמה ביוקר המחיה; והבראת מערכת הבריאות (תוך תמיכה במאבק האחים והאחיות).
התנועה הוקמה בעקבות פרסום סקרים אשר ניבאו למפלגה בראשותו של ארקדי גאידמק הצלחה רבה בבחירות, אשר תקנה לה כ־5 מנדטים בכנסת.
גאידמק הכריז במסיבת עיתונאים ב־21 בפברואר 2007 על הקמת המפלגה.
גאידמק הודיע כי אם תתמודד התנועה בבחירות, אין בכוונתו להיות מועמד מטעמה, אלא לפקח על פעילותה כיו"ר ולהתמודד על תפקיד ראש עיריית ירושלים בבחירות לרשויות המקומיות בנובמבר 2008. בנוסף הכריז גאידמק בתחילה כי התנועה תתמוך במועמדותו של בנימין נתניהו לראשות הממשלה, אולם הסתייג מהודעה זו מאוחר יותר.
בסוף שנת 2007 פורסם כי בכוונת המפלגה להריץ מועמדים לראשות ולמועצת רשויות מקומיות בבחירות המוניציפליות ב־2008.
על פי טיוטת מצעה, המפלגה נועדה להיות מתונה מבחינה מדינית ובעלת אוריינטציה חברתית, מתוך מטרה "ליצור מכנה משותף למיעוטים המקופחים", ולתמוך בשוויון ובדו־קיום עם ערביי ישראל, כמו גם עם הפלסטינים.
כחלק ממאמצי קידום המפלגה, ביום העצמאות ה־59 ערך גאידמק, בחסות התנועה, אירוע פתוח לציבור בפארק הירקון שבתל אביב, תחת הסיסמה "מסיבת הפתעה למדינה".
באירוע נכחו כ־150 אלף איש, נערכו בו הופעות של אמנים שונים וכרזות התנועה הוצבו ברחבי המתחם.
במהלך כהונת הכנסת השבע עשרה חתם גאידמק על הסכם עם שלושת פורשי סיעת גיל, משה שרוני, אלחנן גלזר ושרה מרום שלו.
לפי ההסכם השלושה ייצגו את מפלגתו בכנסת מטעם סיעה שתקרא "צדק לגמלאים".
במסגרת ההסכם הובטחו לשלושה מקומות גבוהים ברשימת המפלגה בבחירות לכנסת ה־18. במהלך הדיון שקדם להצבעה על אישור בקשת ההתפלגות הושמעה ביקורת מצד חברי כנסת רבים וכן מצד היועצת המשפטית של הכנסת, נורית אלשטיין, באשר לחוקיות ההסכם בין הפורשים לבר־לב.
לאחר תיקון ההסכם הוגשה הבקשה בשנית ונדחתה בהצבעה שנערכה בוועדה ב־28 במאי.
לבסוף, ולאחר שבוטל ההסכם עם בר־לב, אישרה ועדת הכנסת ב־2 ביוני את התפלגות הסיעה ואת הקמת סיעת "צדק לזקן".
בבחירות למועצות המקומיות ב־11 בנובמבר 2008, התמודדה התנועה בעשרות רשויות, והריצה עשרה מועמדים לראש הרשות.
גאידמק קיבל פחות מארבעה אחוזים מהקולות ורשימתו בירושלים לא עברה את אחוז החסימה.
בבחירות לעיריית תל אביב–יפו זכתה המפלגה במנדט אחד.
כל מועמדי המפלגה לראש רשות לא נבחרו ובכל הארץ קיבלה המפלגה 36 מנדטים.
המפלגה לא הגישה את מועמדותה בבחירות לכנסת השמונה עשרה (2009).
במהלך שנה זו, פרש גאידמק מחברותו במפלגה ומכל תפקיד שמילא בה.
יעקב נרודצקי מונה כממלא מקומו.
לקראת הבחירות לכנסת ה־19 הצטרפה למפלגה קבוצת פעילים חברתיים בראשותו של גד הרן.
מועצת המפלגה הורחבה והתמנתה לה הנהלה חדשה.
המועצה בחרה בגד הרן כיו"ר המפלגה ויו"ר הוועד המנהל שלה.
המפלגה הכריזה שתפעל לקדם סדר יום חברתי–כלכלי.
מצע המפלגה קורא לצמצום פערים בחברה הישראלית, חיזוק מעמד הביניים, עצירת העוני ומתן שירותים משופרים לקהילה בידי המדינה.
המפלגה קיבלה 2,877 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
ב־14 בינואר 2013 הגישה מפלגת צדק חברתי עתירה לבג"ץ נגד כישלון הממשלה למלא את הוראות חוק הדיור הציבורי והסטת כספי מכירת דירות של הדיור הציבורי ליעדים אחרים בניגוד לחוק.
שבוע ימים לאחר מכן הגישה מפלגת מרצ עתירה דומה.
בית המשפט איחד את הטיפול בשתי העתירות ונתן למדינה ארכה של שנה להבהיר את עמדתה.
עקב התמהמהות המדינה, הביע בג"ץ בישיבתו בינואר 2014 ביקורת חריפה על הסחבת בביצוע הוראות החוק.
באותו יום הודיעו שר השיכון ושר האוצר על יישום החוק ככתבו וכלשונו.
אף על פי כן בג"ץ הורה לממשלה לחזור ולדווח על התקדמות יישום החוק וקצב לשם כך 30 יום.
בשנת 2018 חידשה מפלגת צדק חברתי את פעילותה הציבורית ולקחה חלק במאבקים הציבוריים של הנכים והאזרחים הוותיקים למען הגדלת קצבאותיהם, וכן במאבק בשחיתות הציבורית.
לקראת הבחירות לכנסת ה־21 התמנה יוני ספיר לתפקיד יו"ר המפלגה.
ספיר הוא מייסד ויו"ר עמותת "שומרי הבית" המובילה בשנים האחרונות את המאבק להרחקת אסדת לוויתן ומחופי ישראל.
המפלגה לא עברה את אחוז החסימה, וספיר התפטר מתפקיד היו"ר.
ברשימת המפלגה לכנסת התמודדו גד הרן,נזים סביתי ומוטי אשכנזי.
המפלגה לא נרשמה לבחירות לכנסת ה־22 ולבחירות לכנסת ה־23.
שםתקופת הנהגה פעילות משמעותיתארקדי גאידמק2007–2008התמודדות בבבחירות לרשויות המקומיות ב־2008יעקב נרודנצקי?גד הרן2013התמודדות בבחירות לכנסת התשע עשרהיוני ספיר2019
צדק לזקן היא סיעה שנוצרה במהלך כהונת הכנסת השבע עשרה כתוצאה מהתפלגות סיעת גיל, ומטרתה קידום זכויות האזרחים המבוגרים במדינת ישראל.
הסיעה הייתה אמנם, למעשה, סיעת אופוזיציה, אך לא התמידה בעבודה אופוזיציונית ולא נהגה להביע אי אמון בממשלה.
היא חדלה מלהתקיים כחצי שנה לאחר שהוקמה, כששניים מחבריה חזרו לסיעת האם, גיל, והחבר הנותר הקים את סיעת היחיד הדרך הטובה.
בחודש אוקטובר 2007 הודח מתפקידיו בכנסת יו"ר סיעת גיל, משה שרוני, משום שסירב להסיר הצעת חוק שיזם בנושא הגדלת קצבאות הזקנה.
שרוני הודיע כי בהמשך הקדנציה יפרוש מהסיעה, וכי בינתיים אינו רואה עצמו כפוף למשמעת הסיעתית.
לאחר שחלפה מחצית מתקופת כהונת הכנסת, ומשהיה זכאי על פי חוק למימון מפלגות במקרה שיתפלג מהסיעה, הגיש שרוני ב-28 באפריל 2008 לוועדת הכנסת יחד עם שניים מחברי סיעתו, אלחנן גלזר ושרה מרום שלו בקשה להתפלג מהסיעה ולהקים סיעה עצמאית בשם "צדק לגמלאים".
אם ראש הממשלה יקבל את התנאים שלנו להעביר כספים לגמלאים נשקול להיות בקואליציה, אם לא - נהיה באופוזיציה".
ב-4 במאי כינסו השלושה מסיבת עיתונאים משותפת עם ארקדי גאידמק ובה הודיעו על הקמת סיעה חדשה בכנסת בשם "צדק לגמלאים".
ב-30 ביוני אישרה ועדת הכנסת הסכם בין סיעת צדק לזקן לבין מפלגת צומת, שיוצגה לאחרונה בכנסת החמש עשרה, לפיו הסיעה תייצג את צומת בכנסת.
בעקבות הסכם זה, זכאית הסיעה למימון מפלגות על פי חוק, שכן הסיעה אינה מפלגה.
כשבועיים לאחר מכן אישרה ועדת הכנסת את חזרת השניים לסיעת האם ואת הקמת סיעת "הדרך הטובה" על ידי אלחנן גלזר.
לפני האיחוד המחודש, ולקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-11 בנובמבר 2008 החליטה הסיעה להתמודד בערים שונות בשם "צומת-צדק לגמלאים", בין השאר בחיפה (רשימה שלבסוף לא התמודדה).
כנסת ח"כים הערותהכנסת ה-17 (2006)3 מנדטים: משה שרוני1, אלחנן גלזר2, שרה מרום שלו1. חזרו לסיעת האם, גיל, באוקטובר 2008.
לאחר חזרת שני חברי הסיעה האחרים לסיעת גיל, הקים את סיעת הדרך הטובה.
צדק חלוקתי הוא מונח פוליטי המבטא את הרעיון כי חלוקת העושר בחברה צריכה להיות תואמת לקריטריונים מסוימים כדי שתיחשב הוגנת, לרוב קריטריונים של שוויון.
בהגות המודרנית בולטת תאוריית "הצדק כהוגנות" של ג'ון רולס אותה פרסם בספרו תאוריה של צדק (1972).
רולס טען כי מדיניות חלוקת משאבים צודקת היא כזו המכוונת תמיד להטבת מצבו של הפרט העני ביותר בחברה (כלומר, הפרט שמצבו הרע ביותר).
אי שוויון בחלוקת המשאבים מוצדק לפיכך רק אם הוא משרת מטרה זו.
בהתאם לכך תמך רולס במדינת רווחה, במסגרת כלכלה קפיטליסטית.
הוגים ליברלים וליברטריאנים טוענים כי חלוקת משאבים צודקת היא כזו שאינה תולדה של כפייה או יזימת אלימות.
כלומר, שהושגה בחליפין מרצון בשוק החופשי.
הוגים אלו התעמתו עם גישתו של רולס, למשל רוברט נוזיק.
על פי נוזיק, מצב צודק הוא מצב שהתקבל כתוצאה מפעולות צודקות, כלומר, מצב שהתקבל ללא יזימת אלימות כנגד אדם או רכוש, מצד הממשלה או מצד פרטים בחברה.
אמרטיה סן הציע נוסחה אחרת לפיה צדק חלוקתי מחייב שלכל אדם תהיה אפשרות לממש את אנושיותו, ועל כן הכרחי כי תהייה לו גישה למשאבים בסיסיים ולרמה מינימלית של הזדמנויות.
גישה זו, המכונה "גישת היכולות", מחייבת את המדינה, לספק לשכבות החלשות את האמצעים שיאפשרו להם חיים בכבוד.
במדינות שונות ניתן להגדיר רשימה שונה של צרכים בסיסיים אשר ראוי להבטיחם לכל אדם.
בישראל, נהוג להזכיר את חמשת המ"מים (מזון, מעון, מרפא, מלבוש, מורה) אשר זאב ז'בוטינסקי הגדיר כצרכי היסוד שהמדינה מחויבת לספק לכל אזרח.
הגישה התועלתנית גורסת כי חלוקה צודקת היא כזו שנושאת את מרב התועלת למרב האנשים.
מייקל וולצר טוען כי קהילות שונות נבדלות בערך שהן מייחסות למשאבים שונים ולכן שונות גם באופן בו הן מגדירות חלוקה צודקת של משאבים אלה.
כך, בהתאם להגדרות החברתיות של סוגי משאבים שונים נקבעים עקרונות החלוקה שנחשבים לצודקים באותו הקשר חברתי.
יש הטוענים כי מדיניות צדק חלוקתי יש ליישם ברמה העולמית, נוכח אי השוויון הרב בין רמת החיים בארצות העולם המערבי לארצות העולם השלישי.
בתקציב 2023–2024 הכניס שר האוצר בצלאל סמוטריץ' את תוכנית קרן הארנונה, המנסה להוביל שינוי בתחום הצדק החלוקתי.
הרעיון העומד בבסיס התכנית, הוא שמכיוון שהארנונה העסקית גדולה יותר מהארנונה למגורים, ורבים מתושבי הפריפריה מועסקים בערים הגדולות ובגוש דן, אחוז מסוים מהכנסות הרשויות עתירות הארנונה העסקית יועבר לרושיות בפרפריה, כתגמול על בנייה למטרות מגורים.
כך יתוגמלו הרשויות החלשות על חלקן בעסקים הנמצאים ברשויות החזקות, ויהיה תמריץ לכל הרשויות להפנות משאבים לבנייה למטרות דיור, ובכך יוזלו מחירי הדיור.
הדרישה לצדק חלוקתי מופיע ביהדות במספר מצוות, המקום הבולט ביותר הוא במצוות שנת היובל שבה אחת לחמישים שנה חוזרים כל הקרקעות שנרכשו במשך שנים אלו לבעליהם הראשונים, במצווה זו משלבת התורה בין הקפיטליזם וזכות הקנין לבין יצירת חברה סוציאלית והדרישה לקיום צדק חלוקתי.
הרב צדקה חוצין (3 בפברואר 1876 – 17 בפברואר 1961) היה דיין בבית הדין של העדה החרדית הספרדית בירושלים ומייסד בית הכנסת "שמש צדקה" בעיר, מתלמידיו של הרב יוסף חיים מבגדאד.
נולד בבגדאד, עיראק, ב-3 בפברואר 1876 (ח' בשבט ה'תרל"ו) לרב משה חוצין, דור חמישי לרב צדקה חוצין הראשון.
בצעירותו למד בישיבת מדרש בית זלכה, בין היתר אצל הרב אלישע דנגור, ראב"ד בגדאד.
לאחר סיום לימודיו בישיבה נישא לנועם, בת דודו הרב אברהם צדקה.
במשך חייו בבגדאד שימש כמוהל מומחה, ויצא לערים וכפרים שונים כדי למול ילדים יהודים, ללא תמורה.
כן ייסד שיעורי תורה לתלמידים צעירים, ושכר עבורם מורים.
ייסד גם שיעורים למבוגרים, והיה מלמדם בעצמו.
סירב לכהן במשרה רבנית, והתנגד להכנסת לימודי חול בתוכנית הלימודים של מדרש תלמוד תורה בבגדאד.
בחודש אפריל 1904 ביקר בישראל למשך כחודש והתפלל בקברי צדיקים יחד עם הרב יחזקאל עזרא רחמים והרב יעקב חיים סופר.
בשנת 1926 (ה'תרפ"ו) עלה לישראל, וזאת לאחר שארגן הפגנות סוערות כנגד החינוך החילוני בבגדאד, והשתכן בשכונת גאולה בירושלים, שם הקים בשנת 1929 (ה'תרפ"ט) את בית הכנסת "שמש צדקה" ברחוב חגי.
בהמשך כיהן כדיין בבית הדין של העדה החרדית הספרדית, וראש רבני העדה הבבלית.
הלך לעולמו ב-17 בפברואר 1961 (ראש חודש אדר ה'תשכ"א), הוספד על ידי רבני ירושלים, ונקבר בבית הקברות סנהדריה שבירושלים.
הרב יהודה צדקה, בן אחיו
הרב הראשי מרדכי אליהו, נכד אחיו
הרב יהושע משה מחבר "קץ הימין" ורב העיר גבעתיים
רבי צדקיה בן רבי אברהם הרופא ממשפחת הענוים (ד'תתק"פ-ה, 1220-1225, רומא – בערך ה'ם', 1280), מן הראשונים, חי ופעל ברומא שבאיטליה, מחבר הספר שיבולי הלקט בו ליקט פסקי הלכה ומנהגים של חכמי צרפת וגרמניה.
אביו ודודו היו מנהיגי קהילת רומא.
אחיו הם: רבי משה בן אברהם (פייטן, ממנו ידועות לנו שתי סליחות שחיבר על שריפת התלמוד בפריז), רבי בנימין בן אברהם - המפורסם שבאחים, ר' יחיאל בר אברהם, והוא עצמו היה צעיר האחים.
ר' צדקיה חי מרבית ימיו ברומא, עיר משפחתו, אבותיו ורבותיו.
בשנותיו הראשונות למד בעיר וירצבורג שבגרמניה אצל תלמידי ר' שמשון משאנץ, מבעלי התוספות.
בהמשך חזר לעיר הולדתו, רומא, שם למד תורה מפי גדולי העיר ובעיקר מבן דודו ר' יהודה בן ר' בנימין (הריבב"ן).
מרבותיו היה גם בן משפחתו רבינו שבתי בן רבי שלמה מן הענוים (סביב ה' אלפים-ה'ק'), מחבר פירוש על שאילתות דרב אחאי.
בספרו מביא ר' צדקיה פסקים רבים מרבי ישעיה דטראני (הרי"ד).
את הספר "שיבולי הלקט" חיבר ר' צדקיה לא מוקדם משנת 1244 (הנזכרת בספר) ולא יאוחר משנת 1260 (שנתו המתוארכת של כתב יד של הספר שהגיע אלינו).
המקובל ר' אברהם אבולעפיה סיפר כי בשהותו ברומא ב-1280 (לרגל עלייתו לפגוש את האפיפיור) לימד את הספר מורה נבוכים לשני הרבנים הישישים של העיר, האחד מהם הוא רבי צדקיה (השני הוא ר' ישעיה, כנראה ריא"ז), והוא מעיד כי הם נפטרו זמן קצר לאחר מכן.
לפי הסברה המקובלת, לא היו לרבי צדקיה ילדים.
צדק שווה תחת החוק הוא ביטוי שחקוק בכניסה לבניין בית המשפט העליון של ארצות הברית בעיר וושינגטון הבירה.
ככל הנראה הביטוי נכתב לראשונה בשנת 1932 על ידי חברת האדריכלות בראשותו של קאס גילברט שעיצבה את הבניין.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית צ'ארלס אוונס יוז וועדת בניין בית המשפט העליון שיוז עמד בראשה, אישרו את חקיקת הביטוי על הבניין.
לפי אחת ההשערות הנפוצות, המילים "צדק שווה תחת החוק" הם פרפרזה של ביטוי מוקדם יותר שנטבע על ידי מלוויל פולר, נשיא בית המשפט בין השנים 1888 ל-1910. בעת שמיעת התיק "קלדוול נגד טקסס" ב-1891, כתב פולר על התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית כך:
המשפט השלם לא התאים לגמלון או לארכיטרב של הבניין, עובדה שמסבירה (אם ההשערה בדבר מקור המשפט אכן נכונה) למה האדריכלים קיצרו אותו.
שנים מספר לאחר שפולר כתב מילים אלה, החליט בית המשפט העליון של ארצות שהתיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית, ובמיוחד הזכות להליך הוגן, כן מגבילים את סמכותן של המדינה בטיפול בפשיעה.
צדק פרטי היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת הדרמת פשע המשכית שעלתה לשידור ב-16 במרץ 2010 ברשת FX והסתיימה לאחר 6 עונות באפריל 2015. הסדרה פותחה על ידי גרהם יוסט ומבוססת על ספריו של אלמור לנארד, "פרונטו" ו"Riding the Rap", ועל הסיפור הקצר שכתב "Fire in the Hole".
הסדרה מתמקדת בעיקר במרשל ריילן גיבנס, בגילומו של טימותי אוליפנט, ומתרחשת בעיר לקסינגטון שבמדינת קנטקי בארצות הברית ובמחוז הארלן באזור ההררי של מזרח קנטקי.
בישראל הסדרה עלתה לשידור בערוץ HOT3 של הוט.
הסדרה מתמקדת בריילן גיבנס, מרשל אמריקאי, שנולד במחוז הארלן שבמזרח קנטקי, אזור שידוע בכריית פחם.
אביו היה פושע והכה את אשתו.
ריילן עזב את הבית בגיל צעיר לאחר מות אמו והצטרף לשירות המרשלים.
כאשר התוכנית נפתחת ריילן משרת בפלורידה, הוא יורה במאפיונר ותקרית הירי מוגדרת כירי מוצדק (מכאן שם התוכנית באנגלית) אך שנויה במחלוקת.
כתוצאה מכך ריילן נאלץ לעבור למשרד המרשלים בלקסינגטון קנטקי שהוא היחיד המוכן לקבל אותו.
ריילן אינו מרוצה מההעברה הזו מפני שאשתו לשעבר וינונה (נטלי זי) גרה בלקסינגטון עם בעלה החדש גארי ומפני שהוא נאלץ להתמודד עם בויד קראודר, חבר שלו מנערותו ופושע בהווה.
העלילה הראשית של העונה הראשונה עוסקת בהתמודדות ריילן עם משפחת קראודר.
הוא יורה בבויד קראודר, שלאחר מכן משנה את דרכיו ומתחיל להנהיג קבוצה דתית, אך ריילן מסרב להאמין שהוא השתנה.
ריילן גם מתחיל קשר רומנטי עם אווה קראודר (ג'ואל קרטר), גיסתו של בויד שרצחה את בעלה כי הכה אותה.
אב המשפחה בו קראודר יוצא מהכלא ומתחיל בקשר עסקי בסחר בסמים עם משפחת המאפיה ממיאמי שרודפת אחרי ריילן על כך שהוא הרג את אחד מחבריה.
בו מערב את אביו של ריילן, ארלו גיבנס, במזימה למכור את ריילן למאפיה.
בסוף העונה בו הורג את כל חברי הקהילה הדתית של בויד כנקמה על כך שבויד פעל נגד סחר הסמים שלו.
לאחר מכן בו נהרג על ידי מתנקשים ממיאמי שמעוניינים לרצוח את ריילן.
ריילן עוזב את אווה ומתחיל במערכת יחסים עם אשתו לשעבר.
העונה השנייה עוסקת בעיקר בעסקי הפשע של משפחת בנט, בהנהגת אם המשפחה מגס בנט (מרגו מרטינדל).
משפחת בנט התחזקה עקב נפילת משפחת קראודר.
הם עוסקים בעיקר בסחר בסמים אך גם עוסקים בסחר קרקעות על מנת לסחוט מחברת כריית הפחם סכומי כסף גדולים.
ריילן נעשה מעורב בגלל יריבות משפחתית ישנה בין משפחתו למשפחת בנט ובגלל נערה צעירה שבאה לידיעת משרד השריף לאחר שהוטרדה מינית.
אביה של הנערה נרצח על ידי מגס בנט ומגס מאמצת את הנערה אשר אינה יודעת את האמת.
במהלך העונה בויד מנסה להימנע מלחזור לעסקי פשע למרות פיתויים רבים.
הוא מתחיל בקשר רומנטי עם אווה גיסתו ומתחיל לעבוד עבור חברת כריית הפחם המקומית.
העבודה עם חברת הפחם מביאה אותו להתמודדות מול משפחת בנט.
לבסוף בויד מנצל עסקה עם משפחת בנט כדי להקים חזרה את עסקי הפשע של משפחת קראודר ומגייס לארגונו את ארלו, אביו של ריילן.
לאחר שבויד שודד את דיקי בנט (ג'רמי דייוויס), אחד מבניה של מגס, דיקי מנסה לנקום בארלו והורג את דודתו של ריילן.
בסוף העונה משפחת בנט מצליחה לסחוט סכום כסף גדול מחברת כריית הפחם, אך מגס ושניים משלושת בניה מתים בעוד דיקי בנט בכלא.
בעונה השלישית ריילן נאלץ להתמודד עם רוברט קווארלס (ניל מקדונה), מאפיונר מהמאפיה של פרנקפורט אשר הוגלה למחוז הארלן ומנסה בכוח לחסל שם כל עסקי סחר בסמים מלבד אלו שלו ובכך נעשה אויב של ריילן ובויד.
אלסטין ליימהאוס, מנהיג ישוב של אפרו-אמריקאים במחוז הארלן, מתפקד כבנק עבור הפושעים באזור ודואג להיות מיודע בכל הנעשה במחוז במטרה לזהות הזדמנויות עסקיות ולהגן על אנשיו.
הוא נעשה מעורב בעלילה כאשר דיקי בנט שבורח מהכלא מנסה להשיג את הירושה שלו, שאותה אלסטין מחזיק.
בויד מנסה להיעזר באלסטין במאבקו נגד קווארלס.
במהלך העונה וינונה מגלה שהיא בהריון מריילן, אך מחליטה לעזוב אותו.
אווה קראודר נעשית מנהלת בית הזונות של בויד.
ארלו מתחיל להראות סימנים של דמנציה רוצח שוטר ונכלא.
העלילה המרכזית בעונה הרביעית עוסקת בתעלומה בת 30 שנה של אדם שנפל מהשמיים עם שק מלא סמים.
התעלומה קשורה בדרך כלשהי לארלו גיבנס ולמאפיה של פרנקפורט.
בתחילת העונה ריילן מנסה להשיג כסף על מנת לעזור לווינונה עם התינוק שלו.
בויד מתמודד עם כנסייה נודדת חדשה במחוז הארלן שגורמת למכורי סמים להיגמל.
הפורמט של הסדרה השתנה מאוד במהלך העונה הראשונה.
דמותו של בויד קראודר הייתה אמורה למות בסוף הפרק הראשון.
אך לבסוף הוא הושאר בחיים ונעשה דמות חוזרת בהמשך העונה.
החל מהעונה השנייה דמותו נעשתה דמות ראשית וחלק גדול מהעלילה של הסדרה התחיל לסוב אך ורק עליו.
עוד במהלך העונה הראשונה התחילו להתמעט הפרקים בסדרה עם עלילה עצמאית מהעלילה העונתית ובמקביל פחת תפקידם בסדרה של המרשלים הנוספים שעובדים עם ריילן, טים גטרסון (ג'ייקוס פיטס) ורייצ'ל ברוקס (אריקה טאזל), והבוס שלו ארט מולן (ניק סירסי).
הקו הזה נמשך גם בעונות הבאות.
הדמויות האלו עדיין נחשבות לדמויות ראשיות בסדרה אך אינם מופיעים בכל פרק (בעוד בויד ואווה קראודר כן).
הסדרה קיבלה תשבחות קבועות ממבקרים במהלך ארבע עונותיה עד כה.
הסדרה, כותביה ושחקניה היו מועמדים להרבה פרסים עד כה, בין היתר לשבעה פרסי אמי, מתוכם הם זכו בשניים אחד למרגו מרטינדל על גילום הדמות של מגס בנט בעונה השנייה, ושני לג'רמי דייוויס על גילום דמותו של דיקי בנט בעונה השלישית.
במרץ 2021 רשת FX החלה לפתח סדרת המשך שנקראת "Justified: City Primeval" שתתבסס על ספרו של אלמור לנארד, "City Primeval".
היא תתרחש שמונה שנים אחרי תום הסדרה המקורית וטימותי אוליפנט ישוב לגלם בה את דמותו של ריילן גיבנס.
צִדְקִיָּה בֶן מַעֲשֵׂיָה (גם צִדְקִיָּהוּ בֶן מַעֲשֵׂיָה) היה על פי התנ"ך נביא שקר שפעל במאה ה-6 לפנה"ס, בימי מלכותו של צדקיהו מלך יהודה.
בספר ירמיהו הנביא ירמיהו מקלל את צדקיה ואת עמיתו, נביא השקר אחאב בן קוליה, שיהיו לקללה לכל גלות יהודה הנמצאת בבבל:
בפרק חלק מופיעה אגדה על פיה צדקיה ואחאב בן קוליה ניסו לשכנע את בתו של נבוכדנצאר לשכב איתם, באומרם לה שקבלו נבואה כזאת בשם ה'.
בעקבות זאת, משליך אותם נבוכדנצאר לכבשן אש יחד עם יהושע בן יהוצדק.
אוריגנס השווה אגדה זאת עם סיפור שושנה בת חלקיהו המופיע בתוספות לספר דניאל.
גם בספר יוחסין כתוב שאולי אחאב וצדקיה היו המעלילים.
צדק חם הוא שם כללי לטיפוס של כוכב לכת חוץ-שמשי בעל מסה מסדר גודל של מסת צדק הנמצא במרחק של 0.015-0.5 יחידות אסטרונומיות מהכוכב שלו.
לשם השוואה, במערכת השמש, כוכב הלכת צדק, שעל שמו נטבע המינוח "צדק חם", נמצא במרחק של 5.2 יחידות אסטרונומיות וכוכב חמה, כוכב הלכת הקרוב ביותר לשמש, נמצא במרחק של 0.4 יחידות אסטרונומיות מהשמש.
בשל הקרבה לכוכב שלו, טמפרטורת כוכב לכת מסוג צדק חם גבוהה בצורה ניכרת מזאת שבצדק וזמן ההקפה שלו קצר מאוד.
לדוגמה, 51 פגסי בי החג במרחק של 0.0527 יחידות אסטרונומיות ומסתו 1.06 מסות צדק שהתגלה ב-1995, הוא בעל זמן הקפה בן 4 ימים בלבד.
כוכבי לכת מטיפוס של צדק חם קלים לגילוי בהשוואה לכוכבי לכת אחרים, מכיוון שכוח הכבידה בינם לבין הכוכב שלהם הוא משמעותי ולכן הם גורמים להפרעות ניכרות בדינמיקה של הכוכב הניתנות לצפייה כהסחת דופלר של קרינת הכוכב.
בנוסף, אם מישור תנועת צדק חם נחתך עם קו הראיה מכדור הארץ, תיראה ירידה זמנית בעוצמת ההארה של הכוכב החוזרת על עצמה בתדירות קבועה, עקב כך שכוכב הלכת עובר על פני דיסקת הכוכב.
תנודות של הכוכב מאפשרות לקבוע את מסתו של צדק חם, תדירות ההחשכות את זמן ההקפה, ומידת הירידה בעוצמת ההארה את רדיוסו.
לכוכבי לכת מטיפוס של צדק חם ישנם מספר מאפיינים פיזיים משותפים:
כוכבי לכת מהסוג הם בהכרח ענקי גזים בעלי מסה מסדר גודל של מסת צדק.
טמפרטורת פני השטח של צדק חם היא לרוב בטווח שבין 1000 ל-1500 קלווין (C° 726 - C° 1226), כך שעקב התפשטות תרמית של הגז החם, רדיוסו של צדק חם גדול מזה של ענק גזים במסה זהה הנמצא רחוק יותר מהכוכב שלו, כלומר צפיפותו קטנה יותר.
אותה צפיפות נמוכה מהווה גורם חשוב לקביעה תצפיתית של רדיוס כוכב הלכת, כיוון שתופעת האפלת שפה בזמן מעבר מונעת מדידה ישירה של הרדיוס.
האקסצנטריות של מסלולו של צדק חם נמוכה מאוד, כיוון שכוחות הגאות של הכוכב מאזנים את המסלול.
תופעה זו נקראת לעיתים ליברציה.
לפי המודלים המקובלים, כוכבי לכת אלו היגרו למיקומם הנוכחי מרדיוס גדול בהרבה, מכיוון שברדיוסים בהם הם נצפו לא היה מספיק חומר להיווצרותם אין סיטו.
בכוכב לכת מטיפוס זה ישנן רוחות חזקות מאוד המאזנות את הטמפרטורה בין הצד המואר לצד האפל של כוכב הלכת, כך שהפרש הטמפרטורה בין היום לבין הלילה אינו גדול.
כוכבי לכת מהסוג הנ"ל נפוצים במיוחד סביב ננסים צהובים (כלומר כוכבים מטיפוס F וG) ונצפו מעט מאוד סביב ננסים אדומים (כלומר כוכבים מטיפוס K וM).
עקב כוחות הגאות, לא סביר שלכוכבי לכת מסוג זה יהיו ירחים גדולים.
כלומר הירחים שיכולים להיות לצדק חם הם מסדר גודל של אסטרואיד.
קיומם של כוכבי לכת כה מסיביים במרחק כה קטן מן הכוכב הוא דבר מפתיע, שכן ברדיוס כה נמוך אין מספיק חומר בדיסקה קדם-פלנטרית על מנת ליצור כוכב גרעין מסיבי דיו כדי לספוח את כמות הגז הרבה הנדרשת כדי להגיע למסת צדק.
ההסבר המקובל הוא שכוכבי הלכת נוצרו מעבר לקו השלג (כלומר רדיוס מהכוכב שבו מים מתמצקים לקרח) וספחו קרח וגזים, כמו ענקי הגזים במערכת השמש שלנו, ורק לאחר מכן היגרו למסלול קרוב יותר.
על פי תאוריה אחת, כוכבי הלכת היגרו בפתאומיות, כשהם נזרקו למסלול אליפטי מאוד, בעקבות אינטראקציות עם כוכבי לכת אחרים, ולאחר מכן במשך מיליוני שנים, כוחות הגאות שפעלו עליהם גרמו להקטנת המסלול שלהם ולהפיכתו לעגול, עד שהפכו לצדק חם.
תאוריה אחרת טוענת שכוכבי לכת אלו נדדו לרדיוס קטן יותר תוך כדי חיכוך עם שאריות החומר בדיסקה.
נדידה זו התרחשה בשלבים צעירים מאוד של הכוכב ונפסקה כאשר הכוכב הגיע לשלב של כוכב T בשור, אחריו רוח הכוכב העיפה החוצה את רוב החומר מהדיסקה.
כוכבי לכת סלעיים במערכת עם צדק חם
סימולציות מחשב הראו כי הגירתו של צדק חם דרך אזור בין 5 ל-0.1 יחידות אסטרונומיות לא הורסת את הדיסקה הקדם פלנטרית, כפי שאפשר היה לשער.
למעלה מ-60% מהחומר המוצק, לרבות קדם-כוכבי לכת ופלנטסימלים נשאר בדיסקה, והיתר מועף החוצה מן המערכת.
החומר שנשאר מאפשר היווצרות כוכבי לכת סלעיים במסה של פעמיים מסת כדור הארץ באזור הישיב, לאחר שהצדק החם התייצב במרחק של כ-0.1 יחידות אסטרונומיות מהכוכב.
סימולציות מראות שכוכבי הלכת הסלעיים שנוצרים יכולים להכיל כמות גדולה של מים.
צדק חם עם זמן מחזור קצר מאוד
קיימת תת-מחלקה בכוכבי לכת מטיפוס צדק חם, הנקראת 'צדק חם עם זמן מחזור קטן מאוד' .
לכוכבי לכת מסוג זה זמן הקפה קצר מאוד יחסית לכוכבי לכת- פחות מיום אחד.
כוכבי לכת כאלה נצפו סביב כוכבים בעלי מסה קטנה מ-1.25 מסות שמש.
בהתאם לחוקי קפלר כוכבי לכת אלו סובבים את הכוכב שלהם ברדיוס קטן מאוד ועקב כך טמפרטורת פני השטח שלהם גבוהה במיוחד.
חמישה כוכבי לכת מסוג זה נצפו בגלקסיית שביל החלב באזור הבאלג' .
קיימת תת-מחלקה נוספת לכוכבי לכת מטיפוס צדק חם, כוכבי לכת הנקראים 'כוכב לכת נפוח' או לפעמים 'שבתאי חם' .
עבור מסה קטנה מ-2 מסות צדק, כוכב לכת גזי הנמצא קרוב מאוד לכוכב מגיע למצב בו הרחבה תרמית הנגרמת מהטמפרטורה הגבוהה מנפחת אותו עד למצב שהוא מאבד את צורתו והופך לסוג של ענן גזי החג סביב הכוכב.
לכוכבי לכת נפוחים נצפה רדיוס גבוה מהמצופה בהתחשב בטמפרטורה שלהם.
ההסבר המקובל הוא שרוח כוכבית תורמת אף היא לניפוח כוכב הלכת על ידי אינטראקציה עם השדה המגנטי שלו.
נכון ל-2014 לא נמצא אף צדק חם המקיף ענק אדום, על אף שאין לכך מניעה תאורטית.
ענק גזים הנמצא במרחק זהה למרחק צדק מהשמש במערכת של ענק אדום, יכול להיות צדק חם, הודות לשטף הגדול של קרינה שיגיע אליו מהכוכב.
כך במערכת השמש, צדק יוכל להפוך לצדק חם, כאשר השמש תגיע למצב של ענק אדום.
צפוי כי צדק חם המקיף ענק אדום יהיה שונה במספר מאפיינים מצדק חם המקיף כוכב סדרה ראשית.
לדוגמה, בצדק חם המקיף ענק אדום תיתכן ספיחה של חומר מהרוח הכוכבית לכוכב הלכת.
בנוסף, רוחות הסובבות את הצדק החם יאזנו יותר את הפרש טמפרטורות בין היום לבין הלילה.
איתור של כוכב לכת מסוג זה קשה עקב גודלו הקטן ביחס לכוכב שלו וזמן מחזור ארוך יחסית לצדק חם המקיף כוכב סדרה ראשית (חודשים עד שנים מול מספר ימים).
הרב צדקה חוצין (הראשון) (ה'תנ"ט, 1699 – ו' בתשרי ה'תקל"ג, 3 באוקטובר 1772), היה רבה של בגדאד במשך כשלושים שנה - בין השנים ה'תק"ג - ה'תקל"ג.
נולד בשנת ה'תנ"ט (1699) בחלב (ארם צובא) שבסוריה לרב סעדיה.
כל אחיו נפטרו בינקותם, לכן החליטה אמו להשאירו בפתח בית הכנסת ולא לגדל אותו.
נשיא בית הכנסת מצא את התינוק, ולאחר חקירה קצרה התברר לו שזהו בנו של הרב סעדיה, שכל בניו נפטרו.
מתוך רחמים על התינוק החליט לגדלו בביתו, וכאשר גדל שלחו ללמוד אצל הרב רפאל שלמה לניאדו.
כבר בנערותו נודע חכם צדקה חוצין כבקי בכל התורה ואף בחכמת הקבלה.
הוא כתב תשובות לשאלות הלכתיות אשר הופנו אליו על ידי רבנים מרחבי העולם.
כשהיה בן שלושים ושש השתתף בדיונים הלכתיים יחד עם זקני החכמים בארם צובא.
בשנת תק"ג (1743), התרחשה בעיר בגדאד מגפת דבר.
בעקבות מותם של רבים מבני הקהילה, ובהם רב העיר - הרב סלימאן ברזאני (אדוני), פנה משה בן מרדכי שנדוך, נשיא הקהילה בבגדאד אל חכם רפאל שלמה לניאדו בחלב, כדי שיבחר את אחד מתלמידי החכמים בעיר, שיכהן כרב קהילת בגדאד.
חכם צדקה חוצין נבחר לתפקיד ונתמנה לראש חכמי בגדאד.
חכם צדקה חוצין שימש כרב הקהילה במשך כ-30 שנה.
בתקופה זו הוא פרחו החיים התורניים בבגדאד.
חכם צדקה חוצין פעל לבניית מקוואות, בתי כנסיות ובתי מדרש, תיקן תקנות ומנהגים שונים שחלקם נהוגים בידי יהודי בבל עד ימינו.
כמו כן נערכו שיעורי תורה בעיר בהנהגתו.
הוא היה אחראי לאימוץ ההלכה והמנהגים הספרדיים בקהילה.
חכם צדקה חוצין כתב תשובות רבות לשאלות שהופנו אליו ונשא ונתן בהלכה ובאגדה עם כמה מגדולי דורו.
מלבד גדולתו בתורת הנגלה, היה גם בקי עצום בכתבי האר"י ובתורת הקבלה.
בשלהי שנת תקל"ב פרצה בבגדאד מגפת דבר נוספת, ובה נפטרו שלושה מתוך חמשת בניו.
דרשתו בשבת שובה הפכה להספד על בניו ועל שאר המתים הרבים במגפת הדבר.
הרב צדקה חוצין השני הוא בן נינו, וגם רבי שלמה בכור חוצין וגיא בכוֹר הם צאצאים שלו.
במהלך חייו כתב חיבורים רבים, אולם רק חלק מהם הובאו לדפוס.
הוא שלח חיבורים מכתבי ידו מבגדאד לארם צובא כדי להדפיסם בוונציה, אבל השליחים נשדדו, והספרים אבדו.
צדקה ומשפט - שו"ת, בנוסף מוזכרים בספר זה תולדותיו של המחבר.
ספר זה נדפס בידי הרב יצחק נסים והרב מרדכי לופז.
אורח צדקה - על ארבעה טורים
מעיל צדקה - על ארבעה טורים
עבודת הצדקה - פירוש על התורה
תחום הצדק המעברי מתייחס למכלול המנגנונים המשפטיים והחברתיים שבאמצעותם מדינות (או חברות) מתמודדות עם עוולות שבוצעו במסגרת סכסוך אלים או משטר-דיכוי, באופן המתקן את אי-הצדק ובמקביל מקדם שלום ודמוקרטיה.
כלומר, התחום מתייחס לתפישה של המונח "צדק" בתקופה של "מעבר" פוליטי אל שלום ודמוקרטיה.
תחום הצדק המעברי עוסק בשאלות כיצד חברה בוחרת להתמודד עם עברה וכיצד ההתמודדות תעצב את עתידה.
מנגנוני צדק מעברי כוללים העמדות לדין (לעיתים באופן סלקטיבי), ועדות אמת ופיוס, מנגנוני פיצוי ושיקום, רפורמות מוסדיות, רפורמות חוקתיות, מיזמי זיכרון והנצחה ועוד.
מחקרים בתחום הצדק המעברי זוכים לתשומת לב רבה מצד אנשי אקדמיה וקובעי מדיניות, ומעוררים עניין בתחומי השיח הפוליטי והמשפטי.