tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למעט מקרים נדירים ביותר של מחלה אוטואימונית הגורמת להמופיליה, המופיליה היא מחלה תורשתית הנובעת מלקות בגן האחראי לייצור אחד ממרכיבי הקרישה בדם.
הגנים האחראים לייצור פקטור 8 ופקטור 9 נמצאים בתאחיזה לכרומוזום X.
כיוון שהגנים מצויים ביחסי דומיננטיות-רצסיביות מספיק כרומוזום אחד תקין על מנת שלא ללקות במחלה.
לנקבות (XX) יש שני כרומוזומי X, ונדיר מאוד ששניהם יהיו פגומים - בייחוד לאור העובדה שכדי ללקות במחלה על אבי האישה להיות חולה המופיליה.
לזכרים (XY) יש רק כרומוזום X יחיד, לכן סיכוייהם ללקות בהמופיליה A, B גבוהים בהרבה משל נקבות, והמחלה נחשבת כמעט כמחלה של זכרים.
גבר חולה המופיליה לא יוריש את המחלה לבניו, אך כל בנותיו תהיינה נשאיות של המחלה, ואם גם האם נשאית, לבנותיו יש 50% סיכוי להיות חולות.
אצל אם נשאית, לכל אחד מבניה סיכוי של 50% לקבל גן פגום ולחלות, ולכל אחת מבנותיה סיכוי של 50% לקבל גן פגום ולהיות נשאית.
המופיליה A מופיעה בערך אחת ל-5,000 לידות זכרים, והמופיליה B - אחת ל-30 אלף לידות זכרים.
הגן האחראי לייצור פקטור 11 נמצא על כרומוזום 4, לכן כדי ללקות בהמופיליה C יש לקבל שני גנים פגומים, ושני ההורים צריכים להיות נשאים או חולים.
המחלה נפוצה יחסית אצל יהודים אשכנזים אך אינה חמורה כמו המופיליה A ו-B.
החולים סובלים בעיקר משטפי דם לתוך חללי המפרקים הגדולים - כתפיים, מרפקים, ירכיים, ברכיים, קרסוליים, אך עלולים לדמם גם בכל מקום אחר - שרירים, מערכת העיכול, המוח, דימומים תת-עוריים ועוד.
הדימומים מטופלים באמצעות עירוי של גורם הקרישה החסר.
דימומים חוזרים באותו מפרק גורמים להרס הסחוס והעצם - ולכן סובלים חלק מהחולים מנזקים אורתופדיים משמעותיים.
אפשר למנוע נזק כזה על ידי מתן טיפול מונע - הזרקה של הגורם החסר באופן סדיר, ולא רק אחרי היווצרות דימום.
בשל מחירו הגבוה של גורם הקרישה, בעבר הוענק טיפול זה בישראל לחולים מעטים.
כיום ניתן טיפול זה לכל חולי ההמופיליה הקשה (A ו-B).
בעבר לא היה טיפול יעיל למחלה והחולים נפטרו לרוב בגיל צעיר.
עם התפתחות הטכנולוגיה של עירויי דם ומיצוי גורמי הקרישה מתוך הדם, הפכה המחלה לכזו המאפשרת תוחלת חיים נורמלית או קרובה לנורמלית.
על התפתחות מבורכת זו העיבו דיווחים על חולי המופיליה שנדבקו באיידס (עד סוף שנות השמונים של המאה ה-20) ובצהבת נגיפית מסוגים B ,A ו-C (עד תחילת שנות התשעים של המאה ה-20), עקב היחשפות למוצרי דם מזוהמים.
בעקבות הקפדה על תהליכים של סינון תורמים, בדיקת מנות הדם ועיקורן ושימוש בגורמי קרישה סינתטיים, לא דווח על מקרים כאלה בשנים שלאחר מכן.
כיום מושקע מאמץ בפיתוח טכנולוגיה של ריפוי גנטי להמופיליה - כלומר החדרת הגן התקין לגורם 8 או 9 לתאים בגופו של ההמופילי - אך דומה כי יעברו עוד שנים מספר בטרם יאושר הליך כזה לשימוש.
ניתן לבצע אבחון טרום לידתי לעוברים זכרים שאימותיהן "חשודות" כנשאיות המופיליה.
יצחק פרויס בספרו הרפואה במקרא ובתלמוד טוען כי קרוב לוודאי שחכמי התלמוד אבחנו מחלה זו, כשדנו בשאלה האם יש למול תינוק ששני אחיו דיממו למוות בברית המילה, ופסקו שלא למול את התינוק.
כדברי פרויס, כתב גם כצנלסון בספרו התלמוד וחכמת הרפואה.
במקרה זה, התינוק אמנם פטור ממצוות מילה בגלל פיקוח נפש, אולם הוא מוגדר כערל לעניין אכילת קרבן פסח, מצווה המוגבלת אך ורק לנימולים (שמות י"ב, מח).
עם זאת, אדם הנודר שלא יהנה מהערלים רשאי ליהנות מערל זה, שכן כוונתו הייתה לגויים הערלים ולא ליהודי הפטור ממצוות מילה.
גוי חולה המופיליה שאינו יכול לעבור ברית מילה - אינו יכול להתגייר, כיוון שאינו יכול להימול.
הרופא הערבי אבו אל-קאסם תיאר במאה ה-11 משפחה בה הזכרים היו מתים מדימום בעקבות פציעות קלות.
גם הרדב"ז במאה ה-15 סיפר כי ראה אדם שאיבד דם משריטות קלות באוזנו עד שמת.
ב-1803 תיאר הרופא ג'ון קונרד אוטו מפילדלפיה את המחלה, וזיהה שהיא תורשתית ותוקפת בעיקר זכרים.
ד"ר אוטו זיהה את האם הקדמונית של חולי ההמופיליה שהכיר, כאישה שהתיישבה בפלימות', מסצ'וסטס, ב-1720. המושג "המופיליה" שימש לראשונה בתיאוריו של הופפ מאוניברסיטת ציריך ב-1828. ב-1911 תיאר תומאס אדדיס את הסימפטומים של ההמופיליה והציע אפשרות שיש לחולי המופיליה לקות אנטומית במבנה של מולקולת פרו-ת'רומבין.
באותה שנה תארו ויליאם בולוץ' ופאול פילדס את דרכי ההורשה של ההמופיליה והרכיבו רשימת 949 משפחות שנשאו את המחלה.
המחלה נודעה בעבר בכינוי "המחלה המלכותית", כי וויקטוריה מלכת בריטניה, הייתה נשאית המופיליה, וצאצאיה, שנישאו לבני משפחות מלוכה שונות באירופה, העבירו את המחלה למשפחות אלה.
כך הופיעה המחלה במשפחות המלוכה בבריטניה, ברוסיה, בפרוסיה ובספרד.
אלכסיי, בנו יורש העצר של הצאר ניקולאי השני ואשתו אלכסנדרה, שהייתה נכדתה של ויקטוריה, היה חולה בהמופיליה.
מחלת ההמופיליה נחשבה באותה עת כחסרת טיפול, ועובדת היות יורש העצר חולה המופיליה הוסתרה על ידי הצאר (מה שגרם לתרעומת בקרב הציבור הרוסי).
יש האומרים שהדאגה לבן, והסתרתו השיטתית הייתה מהגורמים לערעור שלטונו ולכישלונו במלחמת העולם הראשונה.
המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין היא מועצה ציבורית האחראית על שידורי החברות "הוט" ו"יס", ומקבילה לרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, בנוסף, אחראית המועצה על בחירתו במכרז של הגורם המשדר בערוץ הכנסת, על קביעתם של תנאי הרישיונות ועל הכללים בדבר תוכן השידורים ובדבר הפיקוח השוטף על הערוץ.
עד לחודש מרץ 2018, המועצה הייתה אחראית על הערוצים הייעודיים לשעבר: ערוץ 20, ערוץ 24, ערוץ 9 וערוץ הלא TV, שבעקבות חקיקה הועברו לאחריותה של הרשות השנייה.
המועצה הוקמה בשנת 1987, תחילה בשם "המועצה לפיקוח על השידורים בכבלים", במטרה לנהל את המכרזים לזיכיונות להקמת רשתות לשידורי טלוויזיה בכבלים בישראל ב-25 אזורי זיכיון.
לצורך הבטחת פריסת הכבלים גם באזורי פריפריה, בהם הכדאיות הכלכלית הייתה נמוכה יותר, חולקו אזורי הזיכיון כך שיכללו עיר או אזור מרכזי, עם יישובים או אזורים בפריפריה.
כך לדוגמה, המכרז לערים תל אביב וגבעתיים כלל גם את אזור עמק יזרעאל וקריית מלאכי.
תחילה כללה התוכנית חלוקה של כמה זיכיונות באותן ערים, אך תוכנית זו בוטלה אחר כך.
ראש המועצה הראשון היה אברהם פורז.
המכרזים הראשונים פורסמו בדצמבר 1987. באוגוסט 1988 הוכרזו שני הזוכים הראשונים במכרזים: קבוצת "ערוצי זהב" שותפות שכללה את החברות "תדיראן", קבוצת "ידיעות אחרונות" וקבוצת "עורק" של מוריס קהאן, וקבוצת "מת"ב - מערכת תקשורת בכבלים" שותפות שכללה את החברות "דנקנר השקעות", "מעריב החזקות", קרן ההשקעות "שמרוק" האמריקאית, ואיש העסקים חנניה גיבשטיין.
בנובמבר 1988 ניתן הזיכיון לאזור שכלל את תל אביב לחברת "תבל".
בינואר 1989 ניתן הזיכיון שכלל את העיר חיפה לחברת "כייבל-נט".
שני זכיניים נוספים, "עידן" ו"גוונים", קיבלו זכיינות במהלך אותה שנה.
במקביל נאלצה המועצה להתמודד עם סגירת תחנות הכבלים הפיראטיות שפעלו אז בישראל והופעלו על ידי גורמי פשע מאורגן.
בנוסף הייתה המועצה אמורה להיות אחראית על הקמת ערוץ 2. אך בהמשך הוקמה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
במאי 1988 הודיעה המועצה כי תוציא מכרז לשידורי טלוויזיה בלוויין, כפי שנקבע בחוק הכבלים שעבר בכנסת ביולי 1986. ביולי 1989 פורסם מכרז להקמת טלוויזיה בלוויין בישראל.
אך מכרז זה בוטל אחר כך, בלחץ חברות הכבלים שכבר הוקמו, שחששו מתחרות.
מכרז לשידורי לוויין פורסם שוב ב-1998. שבעקבותיו הוקמה חברת yes הטלוויזיה בלוויין.
כבר עם הקמתה התמודדה המועצה עם לחצים מצד הזכיינים לקבל הקלות בתנאי המכרז.
הוויתור הראשון היה אישור להקמת חברה בבעלות משותפת של הזכיינים (ICP), לצורך רכישה משותפת של התכנים המשודרים, כולל הקמת ערוצים להפקת מקור (ערוץ המשפחה, ערוץ הילדים ערוץ הספורט וכו').
כבר במאי 1989 אנשי החברה נסעו לרכשו במשותף תוכן ביריד הטלוויזיה MIPTV בצרפת.
הוויתור השני היה אישור של מספר זכיינים להתמזג.
המיזוג הראשון היה בין חברת "כייבל-נט" וחברת "מת"ב" ב-1990. ב-1998 אושרה רכישת "גוונים" בידי "תבל", ורכישת "עידן" בידי "ערוצי זהב".
באפריל 2002 אושר מיזוג כל חברות הכבלים ליצירת חברת HOT.
ויתור שלישי היה חובת פריסת הכבלים בפריפריה.
באוגוסט 2016 החליט מנכ"ל משרד התקשורת, שלמה פילבר, לדחות את חובת פרישת תשתיות ליישובי פריפריה בשלוש שנים.
נכון לשנת 2021 חברת HOT לא השלימה את הפריסה בפריפריה (מעל לשלושים שנה אחרי תחילת שידורי הכבלים).
בשנת 1997 קיבלה המועצה אחריות גם על הערוצים הייעודיים, בעקבות דו"ח ועדת יוסי פלד, שהוקמה במטרה לבחון הצעה להרחבת מערך שידורי הטלוויזיה והרדיו לציבור וארגונו מחדש.
הדו"ח המליץ לאמץ מדיניות חדשה ליצירת שוק חופשי של תקשורת אלקטרונית, אשר תושתת על העיקרון של "שמיים פתוחים" לכל.
הוועדה המליצה על בי השאר על הקמת חמישה או שישה ערוצים ייעודיים – בשפה הערבית, לדוברי רוסית ואמהרית, למורשת ישראל, ערוץ של מוזיקה ישראלית, ערוץ חדשות ומידע, שימומנו כולם מפרסומת מסחרית.
בתחילת שנות ה-2000 החלו לפעול שני ערוצים ייעודיים ערוץ 24 וערוץ 9. המכרזים לערוץ חדשות, ערוץ מורשת וערוץ בערבית נכשלו, לאחר שהזוכים במכרזים פרשו עקב חוסר כדאיות כלכלית.
הערוץ בערבית ("הלא TV") החל לשדר לבסוף ב-2012, וערוץ המורשת ("ערוץ 20") עלה לשידור ב-2014.
במאי 2000 קבע בית הדין להגבלים עסקיים כי חברת ICP המשותפת לחברות הכבלים, המאפשרת להפיק ולשדר במשותף את התוכניות בערוצים 3, 4, 5, 6 ו- 8 היא הסדר כובל ותפורק מיד.
בפועל החלטה זו לא בוצעה מאחר שכל חברות הכבלים התאחדו כשנה וחצי אחר כך.
בדצמבר 2017 התכנסה מועצת הכבלים במטרה לאשר לערוץ 20 לשדר חדשות.
בעקבות בקשות חזרות ונישנות של הערוץ להתנער מהמחויבות המקורית שלו ל"שידורי מורשת".
המועצה הייתה אמורה להעניק לערוץ רישיון זמני לשידורי חדשות למשך שנה בלבד, בהתאם לחוות הדעת של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.
אולם האישור לא התקבל והממשלה החליטה, במסגרת חוק ההסדרים, לקדם הצעת חוק שבמסגרתה ארבעת הערוצים הייעודיים ייהפכו לערוצים מסחריים לכל דבר, ויעברו מאחריותה של המועצה לשידורי כבלים ולוויין לידיה של הרשות השנייה.
המועצה לשידורי כבלים ולוויין היא מועצה ציבורית, המתכנסת אחת לשבוע.
חבריה מכהנים במועצה ללא שכר, ב"שליחות למען הציבור", ולכל אחד מהם עיסוקים אחרים.
האדם היחיד המקבל שכר, שעיסוקו העיקרי הוא בתפקיד זה, הוא היו"ר.
המועצה לשידורי כבלים ולוויין מורכבת משלושה עשר נציגים מלבד היו"ר:
שישה חברי מועצה הם נציגי משרדי הממשלה השונים: משרד התקשורת, משרד המשפטים, משרד החינוך, ומשרד האוצר.
שבעה חברי מועצה הם נציגי ציבור: נציגי גופי תרבות וחינוך ציבוריים ונציגי מרכז השלטון המקומי.
בין השנים 1991–1993 כיהן בתפקיד אברהם בקשי דורון שהיה מנכ"ל משרד התקשורת.
בשנים 1993–1997 כיהנה בתפקיד היו"ר מיכל רפאלי-כדורי, אחריה כיהן עו"ד צבי האוזר לימים מזכיר הממשלה, בשנים 2000–2003 כהנה בתפקיד דורית ענבר.
בינואר 2004 מונה ליו"ר המועצה עו"ד יורם מוקדי.
מוקדי פרש בסוף 2006. באפריל 2008, חודשיים לאחר עזיבתו של יגאל לוי, סמנכ"ל משרד התקשורת אשר שימש כממלא מקום היו"ר, בחרה ועדת איתור של משרד התקשורת את איש התקשורת ניצן חן.
באוקטובר 2012 נבחר אריאל משעל לתפקיד על ידי ועדת איתור, אך המינוי הוקפא בגלל הבחירות לכנסת התשע עשרה.
משעל עתר לבית המשפט הגבוה לצדק בבקשה להשלים את מינויו, ובמקביל התלונן חיים גרון על כך שלא זכה בתפקיד.
לאחר הבחירות, החליט השר הנכנס, להרחיב את ועדת האיתור כדי לשקף שינויים במדיניות.
בג"ץ התיר לשר לעשות זאת, ובסופו של יום נבחרה לתפקיד ד"ר יפעת בן חי שגב.
ביוני 2021 אושר מינויו של ניר שוויקי לתפקיד יו"ר מועצת הכבלים והלוויין, לאחר שהתפקיד לא אויש באופן קבוע במשך יותר משנתיים.
באפריל 2005, החליטה שרת התקשורת דליה איציק להקים את מה שכונה "ברית המועצות" (או בשם הרשמי, "הרשות הלאומית לתקשורת") כאיחוד בין המועצה לשידורי הכבלים והלוויין לרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
ההצעה הובאה לדיון בממשלה בספטמבר 2005, אולם האיחוד לא יצא אל הפועל לאור התנגדות משרד המשפטים והתנגדות ראש הממשלה ושר האוצר אהוד אולמרט.
בתחילת 2008 שר התקשורת אריאל אטיאס שוב ניסה לקדם את רעיון האיחוד.
ב-2013 האיחוד היה אמור לעלות במגרת חוק ההסדרים וב-2016 ביקש איתן כבל לקדם את המהלך שלא יצא לפועל.
בפברואר 2018 הגישה חברת הכנסת שרן השכל הצעת חוק לפיה תבוטל המועצה, ופעילותה תמוזג אל תוך הרשות השנייה.
בסופו של דבר ההצעה נהפכה לחוק שהעביר את האחריות לערוצים הייעודיים מהמועצה לרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
המועצה השפיעה על שוק הכבלים והלוויין בישראל דרך החלטות שהתקבלו בנושאים שונים: ב-2002, תיקנה המועצה את הכללים הנוגעים לשידור ערוצים זרים בישראל, המשדרים פרסומות ישראליות.
המועצה קבעה בהחלטתה, כי איסור שידור הפרסומת הקבוע בחוק התקשורת, והאוסר שידור פרסומות בכבלים ובלוויין (למעט בערוצים ייעודיים ובערוץ 2 ו-10), חל גם על "שידורים המיועדים בעיקרם לישראל" המשודרים בערוצים זרים.
ככלל, מנעה המועצה שידור תוכני פרסומת בערוצים זרים המיועדים ללקוחות ישראליים, שאינם נושאים בכל אותן מחויבויות רגולטריות המוטלות על ערוצים ישראליים המבקשים לשדר תוכני פרסומת.
המועצה ניסחה מאפיינים הקובעים מה הם "שידורים המיועדים בעיקרם לציבור בישראל או לחלק ממנו", עליהם החילה את האיסור הנ"ל.
בין המאפיינים: מחצית מן השידורים הם בעברית ושידורים אשר מיועדים בתכניהם לקהל הישראלי.
ב-2009, החליטה המועצה כי החברות הוט ויס יתנו למנויים זכות יציאה מן החוזה למשך 30 ימים, ללא קנס, כל עת שתנאיי החוזה הראשוניים הופרו, כגון הורדת ערוץ מחבילת התוכן.
מהלך זה נולד בעקבות הסרת ערוצי טלוויזיה מחבילות התוכן על ידי הוט ויס כמהלך חד צדדי וללא פיצוי נאות למנויים, שנאלצו לקבל את השינוי כמו שהוא.
המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל (נקראה בעבר בשם: המועצה לשימור אתרים) היא עמותה הפועלת לסייע בשיקום ופיתוח אתרים ומבנים היסטוריים בישראל, לעודד פעולות חינוך והסברה, מורשת והנצחה.
הקמת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
המועצה קמה בעקבות תיקון בחוק.
חוק העתיקות, תשל"ח 1978 קבע שיש להגן על אתרים שנבנו לפני שנת 1700. חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, תשנ"ח-1998, לא נתן מענה לאתרים שנבנו אחרי שנת 1700.
בשנת 1974 התקבל תיקון לחוק שהתייחס למבנים ואתרים אחרי שנת 1700, שהם בעלי חשיבות לאומית היסטורית בהתפתחות היישוב בארץ.
החברה להגנת הטבע קיבלה על עצמה את הטיפול בשימור אתרים שנבנו משנת 1700 ואילך, ובייחוד מסוף המאה ה-19, עם תחילת ההתיישבות היהודית בארץ.
לצורך הטיפול בתחום הספציפי של מבנים ואתרים, שאינו בתחום העיסוק והמומחיות של החברה להגנת הטבע, הממונה ליישום החוק, הוקמה המועצה בשנת 1984 ומאז 2008 היא פועלת כעמותה עצמאית.
מפגשה הראשון של המועצה לשימור נערך בירושלים ב-17 בדצמבר 1984. במפגש זה גם השתתפו גם נשיא המדינה (חיים הרצוג) שר החינוך והתרבות (יצחק נבון) ושר הקליטה (אהרן אוזן).
במגילת היסוד שחיבר אליהו הכהן לקראת הכנס נכתבו סוגי האתרים בהם תעסוק המועצה.
נשיא המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל היה שלמה הלל, יו"ר הכנסת לשעבר.
משנת הקמתה ועד שנת 2010 כהן כמנכ"ל המועצה יוסי פלדמן, אז החליפו בתפקיד עמרי שלמון.
יהודה דקל, שהיה בין מייסדי המועצה, שימש כיושב ראש הוועד המנהל שלה עד מותו בינואר 2008. יושב ראש המועצה הוא אלוף במיל אורי אור.
בחודש נובמבר 2025 דווח שניב ויזל יחליף את עמרי שלמון כמנכ"ל המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל החל מה-1 בינואר 2026
עם הקמתה, בחרה המועצה את חזית הגימנסיה העברית הרצליה לסמלה.
סמל המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
המועצה לשימור אתרים אימצה כסמלה את איור המבנה של הגימנסיה העברית הרצליה, שנבנה בשנת 1909 ושביולי 1959 נהרס כדי לבנות את מגדל שלום מאיר שהיה בזמנו הגבוה ביותר במזרח התיכון
ההריסה עוררה מחלוקת ציבורית על שאלת שימור זיכרון העבר לעומת הצורך בהתחדשות עירונית והמועצה לשימור אתרים אימצה לה לסמל את איור המבנה של גימנסיה הרצליה, כזיכרון לאותו מבנה היסטורי שנהרס ולצורך בשימור מבנים היסטוריים.
פעילות המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
המועצה לשימור אתרים פועלת לשימור אתרים ומבנים היסטוריים ברחבי הארץ באמצעים וכיוונים שונים: משלב סקר אתרים; מניעת הרס ושימור מתחמים ומבנים היסטוריים; הכנת תוכניות שימור ושיקום פיזי- עצמאית או על ידי פניה לגורמים מקצועיים; העלאת מודעות ציבורית ומקצועית לערכי השימור; חינוך לשימור ולמורשת ההתיישבות.
המועצה שיקמה ומפעילה מספר אתרי ביקור ברחבי הארץ – בית ילין במוצא, מכון איילון ברחובות, אתר הפרדסנות על שם מינקוב ברחובות מרכז מבקרים בבית הספר החקלאי מקווה ישראל, מחנה המעפילים עתלית מרכז מבקרים תחנת רכבת העמק כפר יהושע, משטרת נהלל ההיסטורית, חצר כנרת ומוזיאון הרעות במצודת כ"ח.
בחירת האתרים לשיקום פיזי נעשית לפי אמות מידה שונות – על פי תוכניות עבודה, על פי תקציב נתון ועל פי הקריטריונים המפורסמים לאתרים.
נוסף לפעילות הליבה של שימור האתרים, המועצה משמשת ארגון-גג לכ- 200 אתרי ביקור ומקיימת פעילויות כגון השתלמויות לצוותי הדרכה וניהול, ייעוץ בשדרוג תצוגות ופעילות חינוכית, פעילות משותפת בחגים ומועדים ופרסום.
במסגרת הפעילות של המועצה כארגון-גג מקצועי נכללים כמה אתרים לאומיים: מוזיאון החאן בחדרה (המוכר גם כמוזיאון על פי חוק המוזיאונים), בית הביטחון במצפה גבולות, בית ש"י עגנון, מוזיאון העלייה הראשונה בזכרון יעקב (בית הפקידות).
פעילות השימור נעשית בהתאם לקריטריונים הבאים:
אתרים בעלי חשיבות לאומית – אתרים שהתרחש בהם אירוע היסטורי לאומי;
מבנים בעלי חשיבות מקומית – אתרים שהם חלק מההיסטוריה של היישוב;
אתרים המשמשים דוגמה לתרבות של חברה מסוימת, כמו דגמי ההתיישבות שנוצרו בארץ בעקבות העליות;
מבנה המשמש דגם לתרבות בנייה או בהקשר אחר של בנייה;
אתר שגרה בו דמות מפורסמת אשר פעלה להתפתחות היישוב, לדוגמה- בית ביאליק.
מרכיב של הפעילות בנושא החינוך לשימור ולמורשת וסימן ההיכר של המועצה הם השלטים הכחולים.
השלטים פותחו על ידי המועצה בהנחיית ועדת השרים לסמלים וטקסים באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, במקביל להקמתה כעמותה עצמאית, כחלק מפעולות המועצה בתחומי החינוך, ההסברה, המורשת וההנצחה והם עוצבו במכרז.
לשלטים כאמצעי חינוכי- הסברתי שלושה מרכיבים:
התוכן - לא ידוע על מדיניות שפת הטקסט.
גודל השלטים - ישנם שלושה סוגי שלטים.
הם נבדלים בגודל המכתיב את היקף האינפורמציה/ מספר המילים.
מיקום השלטים - הצבת השלטים ומיקומם תלויה בהחלטת בעל השטח/ הנכס ונעשית בשיתוף פעולה בין המועצה לבעל הנכס.
סיסמת המועצה היא "לגעת בעבר ולשמרו למחר".
המועצה זכתה בפרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי בשנת תשע"א.
מבנים חשובים ששומרו או שוחזרו
רחוב המייסדים זכרון יעקב (דרך היין, המדרחוב)
תחנת הניסיונות של ניל"י בעתלית
מחנה המעפילים בעתלית ע"ש משה סנה
תל עמל - מוזיאון חומה ומגדל
ניצנים הישנה, יד לאישה הלוחמת
מפעל המלח בסדום - מחנה העובדים (בתהליך שימור)
תחנת רכבת העמק בכפר יהושע
היכל התפילה של מיס קרי לבני שלוש הדתות, הר אורה
חדר האוכל בקיבוץ כפר מסריק
מתחם רשות השידור בתל אביב
המועצה לשיווק פרי הדר היא מועצת השיווק החקלאי הוותיקה ביותר הקיימת בישראל וייעודה קידום הפרדסנות בישראל.
שימשה דוגמה להקמת מועצות שיווק בכל תחומי החקלאות.
תפקידה היה לווסת את הייצור והשיווק של פירות-ההדר במטרה להבטיח לחקלאים את התמורה הנאותה ולמדינה את האינטרסים הכלכליים שלה בתחומי הצריכה, התעשייה וסחר חוץ.
משכנה היה ב"בבית הדר" במרכז תל אביב ומכאן שמו.
בשנת 1991 הופרטה פעילותה ומאז תפקידה הוא מוגבל.
מקום מושבה הוא במכון וולקני בפרדסי ראשון לציון-בית דגן בסמוך אל השירות המטאורולוגי הישראלי.
התארגנות על בסיס מקומי - מועצות מקומיות
לאחר מלחמת העולם הראשונה והחלת המנדט הבריטי, החלה התארגנות מסחרית של הפרדסנים והיצואנים הערבים והיהודים לשמירת האינטרסים של הענף במסגרת לשכת מסחר משותפת ליפו ותל אביב שכללה גם את נציגי חברות הספנות.
בשנת 1927 הגיע היקף ענף ההדרים בארץ ישראל לממדים שנדרשה יד מכוונת.
היה חשש כי התחרות בין היצואנים היהודים, בינם לבין עצמם ובין היהודים לבין הערבים עלולה לגרום נזק לשם הטוב של המותג תפוזי ג'אפה בשוקי העולם וכתוצאה מכך תפגע רמת המחירים.
הממשל הבריטי פרסם חקיקה ותקנות להסדרת יצוא ההדרים ובקרת איכות הפרי.
בין היתר הוקמו תחנות גידול נסיוניות, נקבעה חובת בדיקה של איכות הפרי לייצוא, חובת שימוש בסימנים (מרקא) לכל משלוח, וחובה לקבל רישיון ליצוא לכל עונה (מנובמבר עד מאי).
יצוא פרי ההדר היה ענף הייצוא הגדול ביותר של ארץ ישראל עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
באזור פעלו פרדסנים רבים, יהודים וערבים.
במגזר היהודי, שיווק הפרי נעשה ברוב המקרים באמצעות אגודות שיתופיות כמו אפא"י, בוסתן, אדיר, ופרדס.
כמה מהם התארגנו והקימו את The Jaffa Citrus Exchange, בראשות שמואל טולקובסקי, שפעלו לאיתור שווקים נוספים בחו"ל, בעיקר באירופה.
בשנת 1939 הוקם ארגון נוסף, פרדס סינדיקט, שנועד לרכז את פעילות הייצוא במגזר היהודי.
במגזר הערבי, רוב הפרדסנים פעלו בנפרד, וניסיונות התארגנות לא עלו יפה.
עד להקמת הקואופרטיבים היהודיים, שני המגזרים פעלו באמצעות סוחרים, יהודים (כמו צדוק שלוש) וערבים.
התארגנות על בסיס ארצי - הקמת המועצה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וניתוק הארץ משוקי היצוא באירופה, החליטה הממשלה הבריטית לסייע לענף לשרוד את המלחמה.
בספטמבר 1940 הוקמה "מועצת הפיקוח על פרי הדר" עם נציגות שווה של יהודים וערבים, ותפקידה היה לארגן ולפקח על ייצור ועיבוד של הענף כדי להבטיח את קיומו, בתנאי מינימום הכרחיים.
בנובמבר 1941 הקימה הממשלה הבריטית של ארץ ישראל את "המועצה לשיווק פרי הדר של פלשתינה" – The Citrus Marketing Board of Palestine – שתפקידה היה "לתאם ולנהל את שיווק פרי ההדר ומוצריו המיוצרים בפלשתינה".
רוב הפרי שווק ליחידות הצבא שחנו באזור ולשווקים המקומיים.
בעקבות סגירת השווקים לאירופה, נקלע הענף למשבר קשה.
קשיי השיווק של כמויות גדולות של פרי טרי בפרק זמן קצר יחסית, הביאו להתפתחותה של תעשיית מוצרי פרי (מיצים, תרכיזים, שמנים וספירט).
בגלל עמידותם ונפחם הקטן יחסית של מוצרים אלה, אפשר היה להמשיך לייצרם ולשווקם לכל אורך השנה.
עם הקמת המדינה ב-1948, קיבלה המועצה את שמה הנוכחי ומאז היא משמשת כגוף על האחראי לכל הייצור והשיווק של פירות ההדר המיוצרים בישראל ומשווק בישראל ובחו"ל תחת המותג תפוזי Jaffa ולמותגים אחרים.
"המועצה לשיווק פרי הדר" נהנתה מיתרון לגודל, שהבטיח תנאים מועדפים מספקים (חומרי אריזה, תובלה וכדומה) והשיגה תמורות גבוהות יחסית מהקניינים.
מנגד, שיטת המכירה ב-POOL (במאגר אחד) מנעה ממגדלים טובים להשיג תמורות גבוהות יותר עבור הפרי שלהם.
גם שיטת המכירה בקונסיגנציה, שבה כל הסיכון מוטל על כתפי הפרדסן, גרמו לשחיקה הדרגתית והסתלקות פרדסנים מהענף.
במחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה מדינת ישראל ליצואנית השנייה בגודלה בעולם של פרי הדר, לאחר ספרד.
בשנת 1991 הופרטה האחריות על השיווק של פירות הדר.
בשוק המקומי ניתן חופש מוחלט לשווק.
והיצוא נמסר לאגרקסקו וחברות יצוא פרטיות שעמדו בקריטריונים וקיבלו היתרי יצוא.
כוונת ההפרטה הייתה לתת לענף את תנופת ההתחדשות שחסרה בו.
המועצה לשיווק פרי הדר כותבת באתר האינטרנט שלה: "מטרות ההפרטה לא הושגו וכיום ענף ההדרים שוב שרוי במשבר, בעיקר בשל מחירי המים, נפילת שערי המטבעות האירופים מול הדולר והתחרות הקשה בשווקים.
המועצה שוקדת היום על תוכנית חלופית שיישומה, כך אנו מקווים, יחזיר לענף את מקומו המרכזי ביצוא החקלאי".
המופע של אנדי גריפית' היא סדרת טלוויזיה אמריקאית קומית-דרמטית ששודרה במסגרת CBS בין אוקטובר 1960 לאפריל 1968. ב-2002, פרסם מגזין הטלוויזיה TV Guide רשימה של 50 תוכניות הטלוויזיה הגדולות של כל הזמנים, ודרג את "המופע של אנדי גריפית'" במקום התשיעי.
הסדרה הניבה סדרת בת: "מייברי אר.אף.די.".
אנדי גריפית' משחק שריף אלמן בעיירה הקטנה מייבורי שבצפון קרוליינה, חייו מסתבכים עם סגנו חסר הכישרון אך בעל הכוונות הטובות ברני פייפ (דון נוטס), דודתו הרווקה ועקרת הבית דודה בי (פרנסס בוויאר), ובנו הצעיר אופי (רון הווארד).
אליהם מצטרפים אנשי העיירה, מכרים, וחברות זמניות שמסבכות עוד יותר את חייו.
הסדרה זכתה להצלחה רבה, ולעולם לא ירדו מתחת למקום השביעי במדד נילסן, כאשר העונה האחרונה סיימה במקום הראשון.
אף שהסדרה וגריפית' לא זכו בפרסים, שחקני משנה זכו בשישה פרסי אמי.
שידורים חוזרים עדיין נפוצים ברחבי ארצות הברית, והסרטים ניתנים לקניה בדי וי די.
המופע של אופרה וינפרי הייתה תוכנית אירוח אמריקנית מצליחה בהנחייתה והפקתה של אופרה וינפרי.
זוהי תוכנית האירוח הנצפית ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקנית.
מאז שידור פרק הבכורה של התוכנית ב-8 בספטמבר 1986 ועד 2011 הופקו קרוב ל-5,000 פרקים במשך 25 עונות.
לתוכנית היו בין 15 עד 20 מיליון צופים מדי יום בארצות הברית בלבד, והיא משודרת ב-132 מדינות.
לתוכנית ישנה השפעה רבה על צופיה ובמיוחד על הקהל הנשי כאשר חלק מהנושאים אשר נידונו בעבר בהרחבה בתוכנית חדרו בעקבות כך לתודעה הציבור האמריקאי ולתרבות הפופ האמריקאית.
בעוד שהעונות הראשונות של התוכנית עסקו לרוב בסוגיות חברתיות סנסציוניות, בהמשך הוחלט כי התוכנית תתמקד בנושאים חיוביים יותר בהם, סקירות של ספרים חדשים, ראיונות עם סלבריטאים, פינות העוסקות בשיפור עצמי וראיונות עם פילנתרופים שונים.
לאורך השנים התוכנית ספגה ביקורת על כך שהיא משתמשת בפופולריות ובכוח הרב שיש לה באופן לא אחראי כדי לקדם מוצרים שונים אשר אינם מוצגים תמיד באופן ביקורתי, ואשר הופכים כמעט תמיד לרבי מכר בעקבות החשיפה העצומה לה זכו בתוכנית.
במשך שנתיים נייט ברקוס היה מנחה של תוכנית טלוויזיה שהייתה נחשבת לספין אוף של מופע אופרה וינפרי.
"המופע המשותף" של שירי מימון ושמעון בוסקילה הוא אלבום הופעה חיה, של הופעתם שהוקלטה בדצמבר 2010 ברדינג 3 שבתל אביב.
האלבום יצא ב-31 במרץ 2011. לכבוד המופע, הלחין בוסקילה שיר למילותיו של דידי שחר, הנקרא "גשם שיבוא", שיצא גם כסינגל, שהצלחתו הייתה מועטה יחסית.
החיבור בין השניים החל כשמימון ביקשה מבוסקילה להלחין לה שיר לאלבומה השלישי, לו היא אוספת חומרים.
הפגישה ביניהם הולידה מופע, שהחל את דרכו במרץ 2010 ורץ ברציפות למשך מספר שנים.
על כלל העיבודים לשירים הופקד עמית הראל.
בחודש אוגוסט של אותה שנה, לרגל מופע ה-100 שלהם, הוציאו סינגל נוסף, "שיר תקווה", אותו כתב מיכאל וקנין והלחין בוסקילה במקור למירי מסיקה (אשר זכה להצלחה גבוהה יותר מקודמו), ובאפריל יצא לכבוד צאת האלבום סינגל נוסף, "עד סוף העולם", אותו כתב יוסי גיספן ובוסקילה הלחין, במקור לחיים משה ויואב יצחק.
סינגל נוסף שיצא מהמופע באוגוסט, אך לא נכלל באלבום הוא "ימים מאושרים", שיר מקורי שהלחין בוסקילה למילותיו של מיכאל וקנין.
ב-15 במאי 2012, יצא סינגל חמישי מהמופע, "כמה אהבה", שלווה בקליפ מסע (במקור של קובי פרץ), וב-12 ביוני 2013 יצא הסינגל האחרון, "תמיד איתי", שיר מקורי שהלחין בוסקילה למילותיהם של דידי שחר וסהר חגי.
המופע זכה להצלחה רבה - מימון ובוסקילה הופיעו כצמד בעשרות הופעות בארץ ובעולם וזכו לביקורות חיוביות.
בספטמבר 2011, האלבום זכה למעמד אלבום זהב, לאחר שנרכש במעל 30,000 עותקים.
בינואר 2013, הגיע האלבום לכדי מכירת 40,000 עותקים וזכה במעמד אלבום פלטינה.
הצמד זכה בתואר "הרכב השנה" במצעדים השנתיים הן של רשת ג' והן של גלגלצ, וכמו כן גם של תחנות הרדיו האזוריות בשנת 2011 (תשע"א).
"גשם שיבוא" – יצא לאור ב-13 בינואר 2010, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
"שיר תקווה" – יצא לאור ב-29 באוגוסט 2010, כסינגל השני מתוך האלבום.
"עד סוף העולם" – יצא לאור ב-3 באפריל 2011, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
"ימים מאושרים" – יצא לאור ב-1 באוגוסט 2011, כסינגל הרביעי מתוך האלבום
"כמה אהבה" – יצא לאור ב-15 במאי 2012, כסינגל החמישי מתוך האלבום.
גיטרות: יונתן פריג', אורי קלינמן, שמעון בוסקילה
קוסרקסקי קלאב ורשאץ (בסרבית: Kошаркашки Kлуб Вршац) היא קבוצת כדורסל סרבית מהעיר ורשאץ, המתמודדת בליגת העל הסרבית.
הקבוצה נוסדה בשנת 1946 ושיחקה בליגה היוגוסלבית.
בשנת 1992 הפכה חברת התרופות "Hemofarm" לספונסר העיקרי שלה, וסלל את הדרך עבור המועדון להעפלה לליגה הסרבית הבכירה בסיום עונת 1997/98.
בשנת 2001 חנכה הקבוצה את אולמה הביתי החדש, "היכל מילניום", המכיל 5,000 מקומות ישיבה.
הקבוצה עשתה את זה כל הדרך עד לגמר גביע קוראץ' בעונת 2000/01 והפסידה בגמר נגד אוניקאחה מאלגה.
ההצלחה המקומית נמשכה עם הופעות בחצי הגמר הפלייאוף בשנים 2001 ו-2002.
הקבוצה הגיעה לשיא הראשון שלה בעונת 2002/03 כשהגיעה לגמר הגביע הסרבי, אך הפסידה לז'לזניק בלגרד.
בעונת 2004/05 הקבוצה זכתה בתואר הראשון בתולדותיה, כשניצחה את פרטיזן בלגרד בגמר אליפות הליגה האדריאטית.
בראשות טופיץ' מילנקו, נבוסה בוגבץ' ופטר פופוביץ', המועדון הגיע לחצי הגמר גביע יול"ב באותה העונה, אך ניצחון של 23 נקודות במשחק הראשון לא הספיק, והיריבה היוונית מקדוניקוס הצליחה להתגבר בגומלין על ההפרש הגבוה ולהגיע לגמר.
בעונת 2005/06 חזרה הקבוצה לחצי הגמר גביע יול"ב, אך הודחה עם זריקה בשנייה האחרונה נגד אריס סלוניקי.
הקבוצה הגיעה באותה עונה גם לחצי הגמר של הליגה האדריאטית ולגמר גביע הסרבי.
בשנת 2006/07, הפסידה הקבוצה לאוניקס קאזאן בשמינית גמר גביע יול"ב, אך הגיעה לחצי הגמר של האדריאטית וחצי גמר הגביע הסרבי.
בעונת 2007/08 – הפסידה בגמר האדריאטית לפרטיזן.
בגמר פלייאוף האליפות ובגמר הגביע – הפסידה גם נגד פרטיזן.
בגביע יול"ב הפסידה לאקאסביו ז'ירונה בשמינית גמר.
בעונת 2008/09 הגיעה עד לחצי גמר האדריאטית והפסידה לפרטיזן.
ולחצי גמר היורוקאפ והפסידה לריטאס וילנה 73-68.
בחודש ספטמבר 2010 הוגרלה מול הפועל גלבוע גליל במסגרת מוקדמות היורוליג, והדיחה אותה בשני מפגשים.
בתחילת עונת 2012/13, עזב הספונסר של הקבוצה (ענק התרופות "המופארם") את המועדון ושמה של הקבוצה חזר לשם המקורי "קוסרקסקי קלאב ורשאץ".
המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה היא גוף הפועל בין כותלי משרד המדע והטכנולוגיה של מדינת ישראל.
המועצה הוקמה על פי החלטת ממשלת ישראל בדצמבר 2000 במטרה לקדם נשים בתחומי ידע אלו.
יושבת ראש המועצה היא ד"ר אסתר לוצאטו, אשר מונתה ביולי 2023.
המועצה פועלת לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה, ומתאמת בין הגורמים הממלכתיים, הציבוריים והפרטיים הנוגעים לקידום נשים בלימודים ומחקר מדעי.
היא יוזמת פעילויות שמטרתן קידום נשים במדע, מרכזת את הפעילות הישראלית מול האיחוד האירופי, אוספת נתונים ומפרסמת דו"חות שמטרתם העלאת מודעות הציבור לבעיות הקשורות בקידום נשים במדע.
המועצה החלה בשנת 2016 להעניק מלגות ייעודיות לתלמידות לתארים מתקדמים, הן לעידוד השילוב בתעשייה והן בהתמקדות בפערי מרכז ופריפריה בגישה להשכלה גבוהה.
מדי שנה מקיימת המועצה יום עיון המתמקד בדרכים לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה.
למועצה שלוש ועדות עיקריות, הנפגשות אחת לשלושה חודשים ופועלות לאורך השנה באמצעות תתי ועדות.
ועדת אקדמיה, שבראשה פרופ' ברכה שפירא, ועדת תעשייה, שבראשה ד"ר מיכל סלע ועדת חינוך, שבראשה ד"ר רחל קנול, ועדת בריאות ומיגדר שבראשה עו"ד רוניה רובינשטין.
בשנת 2019, ועדת אקדמיה השקיעה מאמצים רבים בהכנת דוחות לפרסום כמו סקירת ספרות בנושא "אי-שוויון מגדרי באקדמיה", "תמונת מצב של שוויון מגדרי באקדמיה ישראלית" ו"תמונת מצב של שוויון מגדרי בקרנות מחקר בישראל".
שני הדוחות האחרונים כוללים נתונים שנאספו ונותחו על ידי המועצה.
הדוחות התפרסמו ברבעון הראשון של 2020. ועדת תעשייה השיקה תוכנית עבודה חדשה שמטרתה לתת מענה על מספר רב של מכשולים בקידום נשים בתעשיית המדע והטכנולוגיה.
הוועדה חילקה את המשימות והתחילה לעבוד במתכונת של תתי-צוותים.
כל צוות אחראי לקדם דרך פעולה אחרת, ולתת מענה בנקודת תורפה מסוימת.
ועדת חינוך הוציאה שני פרויקטים למכרז.
אשר אחד מהם ייצא לפועל ברבעון הראשון של 2020.
בשנת 2022 הוציאה המועצה מחקרים רבים העוסקים בדרכים לקדם נשים במדע ובטכנולוגיה.
בשנת 2023 הוציאה המועצה שני ניירות עמדה שכתבה שלומית ליר.
הראשון, על חשיבות שילוב היבטי מגדר בתחום ה-AI בישראל והשני על קידום נשים למקצועות הטכנולוגיה במסגרת השירות הצבאי ואחריו.
המופע של אד סאליבן היא תוכנית טלוויזיה אמריקאית, אשר שודרה במקור ב-CBS מ-20 ביוני 1948 עד ל-6 ביוני 1971, והונחתה על ידי בעל הטור הניו יורקי, אד סאליבן.
בשנת 2002, דורגה התוכנית "המופע של אד סאליבן" במקום ה-15 מבין 50 תוכניות הטלוויזיה הטובות ביותר בכל הזמנים של TV Guide.
פורמט התוכנית בייסודו הוא כמו וודביל (ז'אנר הצגות בידור המורכב משירים, מערכונים וכו'), ולמרות שהוודביל מת דור קודם לכן, אד סאליבן הציג אקס-וודביל רבים בתוכניתו.
בתחילה הופקה התוכנית על ידי מרלו לואיס, ושמה היה Toast of the Town, אולם כונתה המופע של אד סאליבן שנים לפני 25 בספטמבר 1955, בו שונה שמה באופן רשמי.
בתוכנית הראשונה אשר שודרה ב-20 ביוני 1948, דין מרטין, וג'רי לואיס הופיעו ביחד עם הזמרת מוניקה לואיס והמלחינים של תיאטרון ברדודוויי, ריצ'רד רוג'רס ואוסקר המרשטיין אשר נתנו תצוגה מקדימה ליצירתם למחזה דרום פסיפיק אשר הוצג בברודוויי בשנת 1949.
ביחד עם כישרונות חדשים אותם הזמין סאליבן כל שבוע, הוא גם נתן לדמויות מסוימות להופיע מספר פעמים במהלך העונות דוגמת: "העכבר הקטן האיטלקי" אשר הייתה בובה של הפיתום טופו ז'יז'ו (Topo Gigio), אשר הופיעה לראשונה ב-14 באפריל 1963, והפיתום סניור וונצס (Señor Wences).
רוב התוכניות הועברו בשידור חי מניו יורק, התוכנית גם הועלתה לאוויר בשידור חי ממדינות אחרות, דוגמת הממלכה המאוחדת, אוסטרליה, ויפן.
במשך שנים המופע של אד סאליבן היה אירוע לאומי בארצות הברית בכל יום ראשון בערב, והיוותה חשיפה ראשונה לאמני חוץ המופיעים בפני הקהל האמריקאי.
באירועי חגיגות עשר שנים לשידור התוכנית, סאליבן הגיב על הדרך בה המופע השתנה במהלך ראיון ביוני 1958:
התוכנית נחשבה ליוצרת כוכבים, ואמנים רבים החשיבו את ההשתתפות בתוכנית בתור דרך בטוחה להיות "כוכבים", למרות שלא פעם התברר כי מחשבות אלו לא היו תמיד נכונות.
אחד מסמלי המופע היה השיר מהמחזמר "ביי ביי בירדי" (Bye Bye Birdie) בשם "Hymn for a Sunday Evening" (בתרגום לעברית "המנון לראשון בערב"), אשר הצופים היו שרים אותו בהערצה.
בספטמבר 1965, החלה CBS לשדר את התוכנית בצבע.
בסוף שנות ה-60 החל סאליבן להבין שהתוכנית נמצאת בדעיכה ככל שהעשור מתקדם, הוא הבין שכדי לשמר את הצופים, הבידור המבריק והטוב ביותר צריך להופיע בה, או שאחרת הצופים ימשיכו לעזוב ויפסיקו לראות את התוכנית.
ביחד עם הדעיכה בכמות הצופים, הצופים שכן צפו בתוכנית היו בעלי ממוצע גיל גבוה יותר מהצופה הממוצע, דבר אותו ראו נותני החסות כדבר בלתי רצוי.
שתי סיבות אלו גרמו היו הסיבה לכך שהתוכנית בוטלה על ידי CBS בסוף עונת 1970–1971, מאחר שלא קדמה שום הודעה לביטול התוכנית, התוכנית הסתיימה ללא פרק סיום מיוחד.
אד סאליבן הפיק פרק מיוחד "חד פעמי" בשביל CBS עד למותו בשנת 1974.
קלטות, והקלטות רבות של התוכנית עדיין קיימות, הכוללות אוסף מקיף של 1030 שעות אשר נגישות בספרייה ציבורית של הקונגרס, ההקלטה הקדומה ביותר שישנה של התוכנית היא משידור ב-28 בנובמבר 1948. בשנות ה-90 אומנים הפיצו מחדש את "The Best of the Ed Sullivan Show and Ed Sullivan—Rock & Roll Classics".
המופע של אד סאליבן מוכר לדור מלחמת העולם השנייה ודור הבייבי בומר בתור תוכנית המציגה הופעות פורצת דרך על ידי מוזיקאים פופולריים רבים דוגמת, ג'רי לואיס, אלביס פרסלי, הביטלס, סופרימס, הביץ' בויז, הרולינג סטונז, הדלתות, ועוד.
צמד הקומיקאים הקנדים ווין ושוסטר הופיעו בתוכנית 67 פעמים, שיא לאמן כלשהו בתוכנית.
ב-9 בספטמבר 1956, אלביס פרסלי ביצע את ההופעה הראשונה שלו ב"מופע של אד סאליבן" (לאחר שביצע הופעות קודמות בהופעות שהונחו על ידי האחים דורסי,
מילטון ברל וסטיב אלן), וזאת אף על פי שאד סאליבן הבטיח קודם לכן שלעולם לא יאפשר לאלביס פרסלי להופיע בתוכניתו.
לפי הביוגרף מיכאל דייוויד האריס, .
אלביס פרסלי הופיע אצל סטיב אלן ב-1 ביולי ופגע לאד סאליבן ברייטינג.
כאשר התבקש אד סאליבן להגיב על כך הוא ענה שהוא לא יחשוב אפילו להציג את אלביס פרסלי בפני משפחות.
תגובתו של אד סאליבן להופעתו של אלביס פרסלי בתוכניתו של מילטון ברל הייתה "אני לא מבין למה כולם מתלהבים מאלביס, אני חושב שכל ההופעה שלו הייתה וולגרית ומלוכלכת".
אחד מהמיתוסים אודות אלביס פרסלי גורסת שאד סאליבן צינזר את אלביס בכל שצילם אותו מהחזה למעלה, אד סאליבן עצמו עזר לטפח את המיתוס הזה בכך שאמר ל"TV Guide", "באשר לריקודים, אפשר לשלוט בכל הסיפור הזה באמצעות מצלמה".
אולם לאמיתו של דבר כל גופו של אלביס פרסלי צולם גם בהופעתו הראשונה, וגם בהופעתו השנייה.
באותו זמן, אלביס פרסלי צילם את "Love Me Tender", כך שמפיקו של אד סאליבן, מרלו לואיס, טס ללוס אנג'לס כדי לפקח על שני קטעי השידור מהוליווד.
אך עם זאת, אד סאליבן לא יכול היה להנחות את התוכנית בניו יורק וזאת עקב תאונת דרכים ממנה הוא החלים.
צ'ארלס לוטון (Charles Laughton) תפס את מקומו של אד סאליבן באותה תוכנית בתור מנחה.
לוטון הופיע לפני לוח עם אלבומי זהב ואמר "אלבומי זהב אלו, ארבעה במספר, מראים על העובדה שארבעת האלבומים שלו נמכרו, כל אחד מהם, ביותר ממיליון עותקים, וזאת דרך אגב הפעם הראשונה בהיסטורית תעשיית התקליטים שזמר השיג כזה הישג בכל כך מעט זמן...
ועכשיו היישר להוליווד כדי לראות את אלביס פרסלי".
המנחה צ'ארלס לוטון הציג בטעות את אלביס בתור "אלבין".
ברגע שהיה מול המצלמה, כיחכך אלביס בגרונו ואמר "תודה רבה, אדון לוטון, גבירות ורבותיי.
וניגב את מצחו, "זהו לבטח הכבוד הגדול ביותר לו זכיתי כל חיי, אהה.
אין לי יותר מה להגיד מלבד, שזה באמת גורם לך להרגיש טוב.
אנחנו רוצים להודות לכם ממעמקי ליבנו.
"Don't be Cruel" אשר אחריו הופיע עם השיר "Love Me Tender", לפי דבריה של אליין דונדי (Elaine Dundy), אלביס שר את השיר "Love Me Tender" ברכות ובנועם, בגרסה שונה לגמרי מהגרסה איתה הוא הופיע אצל סטיב אלן שלושה חודשים קודם לכן.
כאשר המצלמה חזרה אל צ'ארלס לוטון, הוא אמר, "ובכן גבירותי ורבותיי, אלביס פרסלי.
ואדון אלביס, אם אתה רואה את זה בהוליווד, עברו שנים רבות מאז זמר כה מוכשר וצעיר כבש קהל כה נרחב ומסור, כפי שכולכם ראיתם כאן הערב".
למרות היותו צ'ארלס לאוטון אחד מהכוכבים הראשיים בתוכנית, וגם כאשר היו שבעה שחקנים נוספים במופע, אלביס הוצג בתוכנית במשך יותר מרבע מהתוכנית.
התוכנית נצפתה על ידי 60 מיליון צופים, אשר בזמנו היו כ-82.6 אחוז מקהל הצופים בטלוויזיה.
אד סאליבן הנחה את הופעתו השנייה של אלביס פרסלי בתוכנית, ב-28 באוקטובר באותה שנה (1956), אלביס ביצע את השירים "Don't be Cruel", ו-"Love me Tender", לאחר מכן פנה סאליבן אל הצופים כאשר עמד לצידו של אלביס אשר החל לנענע את רגליו והקהל החל לצעוק ולהריע.
כאשר סאליבן סובב את ראשו לכיוון אלביס, אלביס עמד ללא כל תנועה.
לאחר שאלביס עזב את הבמה אמר סאליבן, "אני לא מצליח להבין את זה, אתה יודע, הוא רק עושה את זה (מנענע את רגליו) וכולם צועקים ומריעים.
אלביס הופיע פעם שנייה באותה תוכנית וביצע את השירים "Love me" ולאחריו ביצע במשך קרוב לארבע דקות את הגרסה הארוכה של השיר "Hound Dog".
הופעתו השלישית והאחרונה בתוכנית ב-6 בינואר 1957, ביצע אלביס פרסלי מחרוזת של "Hound Dog", "Love me Tender" ו-"Heartbreak Hotel", ולאחריה ביצע גרסה מלאה של השיר "Don't be Cruel", בחלקו השני באותה תוכנית הוא ביצע את השירים "Too Much" ו-"When My Blue Moon Turns to Gold Again".
בחלק השלישי והאחרון בו הופיע אלביס פרסלי בתוכנית הוא ביצע את השיר "Peace in the Valley".
לדברי מפיקו של סאליבן מרלו לואיס, הייתה שמועה שאלביס תלה בקבוק קטן של שתייה קלה מהמפשעה שלו מתחת למכנסיים שלו, ומתי שהוא מנענע את הרגל שלו, זה נראה כאילו איבר מין מגיע לברך", עקב אותה שמועה הוחלט לצלם את הזמר מהמותניים ומעלה במהלך המופע.
למרות שנעשה הרבה מהעובדה שאלביס נראה בטלוויזיה רק מהמתניים ומעלה, מלבד מחלק קטן של "Hound Dog", כל השירים במופע היו בלדות.
שנים לאחר מכן, אד סאליבן "ניסה להחתים להופעה נוספת את הזמר...
הוא התקשר למנהל של אלביס, טום פרקר, וביקש הצעת מחיר, פרקר חזר אליו עם רשימת תנאים והוראות, לאחר ששמע סאליבן את הדרישות הוא אמר, 'תמסור לאלביס דרישת שלום ואת אהדתי,' וניתק.
הזמר לא הופיע עוד בתוכנית, למרות שבפברואר 1964 בתחילת השידור הראשון מתוך שלושה המציגים את הביטלס, סאליבן הכריז שקיבל מברק מאלביס פרסלי וטום פרקר בו הם מאחלים לקבוצה הבריטית בהצלחה.
בשלהי 1963, אד סאליבן ופמלייתו עברו בנמל התעופה הית'רו בלונדון, והיו עדים לקבלת הפנים החמה אותה קיבלו הביטלס ממעריציהם בזמן שחזרו מסבוב הופעות בסטוקהולם, כאשר הופיעו בתוכנית טלוויזיה כלהקת חימום לכוכבת המקומית ליל בבס (Lill-Babs).
סאליבן הסתקרן מהעניין באומרו לפמלייתו שקבלת הפנים וכל ההמולה זה אותו הדבר כאילו שאלביס פרסלי בכבודו ובעצמו שם.
בהצלחה הציע סאליבן למנהל הביטלס בריאן אפשטיין לשלם לו מחיר מלא עבור הופעה בודדת, אולם למנהל הביטלס הייתה תוכנית טובה יותר, הוא רצה יותר חשיפה ללקוחות שלו, והציע : במקום ההצעה של סאליבן, הביטלס יופיעו שלוש פעמים, במחיר נמוך, אך יקבלו את מרכז תשומת הלב בכל תוכנית.
הביטלס הופיעו בשלוש תוכניות רצופות בפברואר 1964, בציפייה גדולה ותרועות רמות כאשר "I Want to Hold Your Hand" טיפס בזריזות למקום הראשון במצעדים.
ההופעה הראשונה בתוכנית ב-9 בפברואר נחשבת לציון דרך בתרבות הפופ האמריקאי, ותחילתה של הפלישה הבריטית במוזיקה.
לשידור היו מספר מוערך של כ־73 מיליון צופים, באותו זמן רייטינג שיא בטלוויזיה האמריקאית.
והוא אופיין בקהל המורכב ממספר של צעירים בדמעות הצועקים בהיסטריה.
התוכנית בשבוע שלאחר מכן, שודרה ממיאמי ביץ' היכן שמוחמד עלי (שבאותו זמן עדיין נקרא קסיוס קלי) התאמן לקראת הקרב על התואר הראשון שלו נגד סוני ליסטון.
שני המחנות השתמשו באירוע כדי ליצור פרסום.
בערב שידור התוכנית (16 בפברואר), המוני אנשים כמעט ומנעו מהלהקה להופיע, והלהקה נזקקה לשוטרים כדי לחצוץ ביניהם לבין ההמון, ורק לאחר מכן התחילה לנגן את השיר "She Loves You" שניות לאחר שהלהקה הגיעו למקומם.
לאחר מכן המשיכה הלהקה עם השירים "This Boy" ו-"All My Loving", וחזרו להופיע מאוחר יותר לסיים את המופע עם השירים "I Saw Her Standing There", "From Me to You" ו-"I Want to Hold Your Hand".
הביטלס הופיעו בהופעה חיה בהופעתם האחרונה ב-14 באוגוסט 1965. התוכנית שודרה ב-12 בספטמבר 1965, ונקפה לזכותו של סאליבן כ־60 אחוזי רייטינג.
להופעה זו קדמו של מערכונים לפני שהאם הופיעו וביצעו את השירים "I Feel Fine", "I'm Down" ו-"Act Naturally, ולאחר מכן סגרו את התוכנית עם השירים "Ticket to Ride", "Yesterday" ו-"Help!".
למרות שהייתה זו הופעתם האחרונה בתוכנית, הלהקה סיפקה באופן בלעדי לתוכנית מגוון פרומואים למספר משיריהם לדוגמת "Paperback Writer" ו-"Strawberry Fields Forever".
הסופרימס היו מופע מיוחד במופע של אד סאליבן.
בנוסף לכמעט 20 הופעות בתוכנית, הם היו ההעדפה האישית של סאליבן, אשר קרא להם בחיבה "הבנות".
במהלך חמש שנות הופעתן בתוכנית, הסופרימס הופיעו ושרו 15 מלהיטיהן, ועוד מספר שירי מחזות מתיאטרון ברודוואי.
הלהקה בעלת ההרכב הפופולרי של דיאנה רוס, מארי וילסון, ופלורנס בלרד הופיעה 15 פעמים במהלך השנים 1964 עד 1967.
הלהקה הופיעה מחדש בתוכנית באוקטובר 1967, תחת השם "דיאנה רוס והסופרימס", כאשר את פלורנס בלרד החליפה סינדי בירדסונג, ואילו רוס בלטה בלהקה החדשה יותר מבשעבר.
הופעתה האחרונה של הסופרימס, זמן קצר לפני שהתוכנית ירדה מהמסך, הייתה כדי להציג לאמריקה את מחליפתה של דיאנה רוס, ג'ין טרל במרץ 1970.
בתקופה בה היו אפשרויות מעטות לאמנים אפרו אמריקאים להופיע בטלוויזיה הארצית, סאליבן היה מלך הכישרונות האפרו-אמריקאים.
הוא הקפיץ את הקריירה של אמנים שחורים רבים בכך שהציג אותם לקהל צופים בתפוצה ארצית, והתעלם מהביקורת הרבה על כך.
כך אמר אד סאליבן בריאיון ל-NEA:
לפני מותו בהתרסקות מטוס בדצמבר 1967, אוטיס רדינג הוזמן והיה אמור להופיע בתוכנית באותה שנה.
שידור אחר היה של זמר הבס-בריטון האפרו-אמריקאי אנדרו פריסון אשר שר את השיר ("Ol' Man River") מתוך המחזמר של ג'רום קרן ואוסקר המרשטיין "ספינת השעשועים", אשר באותה תקופה היה מבוצע בטלוויזיה רק בידי זמרים "לבנים".
בכל מקרה, סאליבן הציג "כוכבים", ונתן הבלטה למוזיקאים "שחורים" אך עם צנזורה.
לדוגמה, הוא הזמין את פאטס דומינו לסוף התוכנית במקרה שהוא יהיה צריך לבטל אותו.
שנה לאחר מכן קרה אותו הדבר לסם קוק, כאר חתך אותו באמצע השיר "You Send Me".
מודע לכך שהרבה "מבוגרים לבנים" רואים בפאטס דומינו כמטרד, סאליבן החביא את להקתו של דומינו מאחורי וילון, ובכך הקטין את מספר הפרצופים ה"שחורים".
סאליבן הציג את פאטס דומינו כאשר הוא שר לבד עם פסנתר כך שנראה כאילו הוא שר לבד כמו נט קינג קול או פאטס וולר, ואילו הוא "גרם לפאטס דומינו לעמוד במהלך הקטע האחרון בשיר כדי לחשוף את גופו השמנמן".
החבובות הוצגו לראשונה במופע של אד סאליבן, ב-18 בספטמבר 1966 על ידי ג'ים הנסון.
בין השנים 1966 ל-1971, חלק מהדמויות הופיעו במהלך התוכנית 25 פעמים.
התוכנית בלטה בכך שהציגה לראווה הופעות של מספר מחזות זמר קלאסיים של תיאטרון ברודוואי מאותה תקופה, אשר לעיתים הציגו את אותם הופעות הצוות המקורי של המחזמר, דוגמת:
"סיפור הפרברים" - קרול לורנס ולארי קרט אשר שרו את השיר "Tonight", "כנופיית הג'טס" ביצעו את השיר "Cool".
"קמלוט" - ריצ'רד ברטון וג'ולי אנדרוז ביצעו קטע נרחב הכולל את שיר הנושא ואת השיר "What Do the Simple Folk Do?", רוברט גולט שר את "If Ever I Would Leave You", ואת "C'est Moi".
"ספינת השעשועים" - 1961, פתיחת מרכז ניו יורק - אנדרו פריסון שר את "Old Man River", קרול ברוס שרה את "ביל".
"ביי ביי בירדי" - דיק ואן דייק שר את "Put On A Happy Face", צ'יטה ריברה שרה את "Spanish Rose", פול לינד שר את "Hymn for a Sunday Evening" ואת "Kids".
"אוליבר!" - ג'ורג'יה בראון שרה את "As Long as He Needs Me", דייבי ג'ונס שר את "Consider Yourself".
"אוקלהומה!" - ג'ון רייט, סלסט הולם, פלורנס הנדרסון, ברברה קוק שרו את שיר הנושא "אוקלהומה".
"פלורה האימה האדומה" - לייזה מינלי שרה את "All I Need Is One Good Break" ואת "Sing Happy".
"שיר פרח התוף" - פט סוזוקי ביצעה את "I Enjoy Being a Girl".
"גברים מעדיפים בלונדיניות" - קרול צ'אנינג שרה את "Diamonds Are a Girl's Best Friend".
"שיער" - שחקני המחזה אשר ביניהם מלבה מור, ג'רום ראגני, ג'יימס ראדו ביצעו את השיר "Aquarius/Let the Sunshine In".
"" - גורדון מקריי, וקרול לורנס שרו את שיר הנושא מהמחזמר, את השיר "I Love My Wife" ואת "My Cup Runneth Over".
"נשקי אותי, קייט" - אלפרד דרייק, פטרישיה מוריסון, ליסה קירק, הרולד לאנג שרו את "Another Op'nin' Another Show", "We Open In Venice" ו-"Wunderbar".
"האיש מלה מאנצ'ה" - ריצ'רד קיילי שר את "The Impossible Dream", ג'ואן דיינר שרה את "What Does He Want of Me?".
"אתה אדם טוב, צ'רלי בראון" - גארי סוגרוף, בוב בלדן, סקיפ הינאנט, קרן ג'ונסון וביל הינאנט שרו את שיר הנושא של המחזמר.
"ג'יג'י" - מוריס שבלייה והרמינוי גינגולד ביצעו מתוך הסרט את הדואט "I Remember It Well".
רובם של השחקנים והזמרים הופיעו עם האיפור והתלבושות אותם הם לבשו במחזות זמר עצמם, לעיתים הופעותיהם היוו ההקלטות היחידות של המחזות עם צוות השחקנים המקורי.
מאחר שלא היו שידורים של פרס טוני עד לשנת 1967, הייתה מסורת בברודוויי שאין הופעות בימי ראשון בערב, כדי לאפשר לשחקנים להופיע בתוכניות הערב בלא פגיעה בהצגות.
הופעות רבות מהתוכנית נערכו והופצו ב־DVD "מיטב מחזות הזמר של ברודוויי" בביצוע הליהוק המקורי מהמופע של אד סאליבן.
ב-20 בנובמבר 1955, הזמר וגיטריסט הרוק אנד רול האפרו אמריקאי בו דידלי הופיע בתוכנית, רק כדי לשיר שני שירים ולעצבן את סאליבן, "שרתי שני שירים והוא השתגע".
דידלי התבקש לשיר את הלהיט של טנסי ארני פורד "Sixteen Tons", אולם כאשר הופיע דידלי על הבמה, הוא שר את שירו שלו "בו דידלי".
מאוחר יותר טען דידלי שאד סאליבן אמר לו את המילים הבאות "אתה השחור הראשון שאי פעם דפק אותי!", "הייתי מוכן לריב איתו, מאחר שהייתי פרחח רחוב קטן משיקגו, שהוא יקרא לי 'שחור', באותם ימים זה היה נחשב כאילו הוא קרא לי כושי.
המנהל שלי אמר "זה אדון סאליבן", ואני עניתי "מעניין לי את התחת מי זה אדון סאליבן, הוא לא ידבר אלי ככה", ואז הוא אמר לי "אתה לא תעבוד יותר ב"שואו ביזנס" יותר, בחיים שלך לא תופיע יותר בתוכנית טלוויזיה!"", ואכן בו דידלי, מעולם לא הופיע שוב בתוכנית.
ב-26 בינואר 1958, בהופעתם השנייה בתוכנית, תוכנן שבאדי הולי והקריקטס יבצעו שני שירים.
סאליבן רצה שבאדי הולי והלהקה יבצעו שיר אחר במקום להיטם "Oh, Boy!", אשר אותו החשיב סאליבן כקולני מדי, הולי אמר לסאליבן שהוא כבר אמר לחברים שלו בטקסס שהוא ישיר את השיר "Oh, Boy!" בשבילם.
במהלך אחר הצהריים זומנו בהתראה קצרה באדי הולי והקריקטס, אולם רק באדי הולי היה בחדר הלבשה.
כאשר נשאל הולי היכן שאר הלהקה, ענה הולי "לא יודע, אי אפשר לדעת איפה הם".
בתגובה ענה לו סאליבן "אני מבין שהקריקט לא כל כך מתרגשים מלהופיע במופע של אד סאליבן", והולי החזיר לו בתגובה "אני מקווה שהם מתרגשים מזה יותר ממני".
סאליבן, אשר עוד קודם לכן כעס בעניין בחירת השירים של הלהקה, נתכעס אף יותר.
הוא חתך את המופע של הקריקט משני שירים לשיר אחד, וכאשר הציג אותם הוא שיבש את שמו של הולי בכך שאמר את "Hollered" (צעקה באנגלית, בנוסף הוא הגה גם את שמם של הקריקטס כך שישמעו כמו "הפיקטס").
בנוסף סאליבן גם דאג שהמיקרופון לגיטרה חשמלית של באדי הולי יהיה מכובה.
הולי ניסה לפצות על כך בכך ששר חזק ככל שיכל, ושוב ושוב ניסה להגביה את הווליום של הגיטרה.
המופלאה: הרפתקאות ליידי באג היא סדרת טלוויזיה צרפתית בהנפשה ממוחשבת מסוג אקשן והרפתקאות המשודרת בלמעלה מ-50 מדינות.
היא שודרה לראשונה בערוץ EBS1 בקוריאה הדרומית החל מ-1 בספטמבר 2015, ומ-19 באוקטובר בערוץ TF1 בצרפת.
בארצות הברית, שודרה הסדרה בערוץ ניקלודיאון ב-6 בדצמבר 2015, לאחר מכן שודרה בערוץ דיסני החל מ-8 באפריל 2019 לאחר ששודרה בערוץ זה ברוב אזורי העולם.
בישראל, שודרה הסדרה החל מ-13 במרץ 2016 בערוץ דיסני.
הסדרה החלה את שידוריה גם בכאן חינוכית ב-1 ביולי 2019, אך הם הופסקו ב-2020, ובנוסף באותה השנה החלה העונה הרביעית ב-6 בספטמבר.
הדיבוב העברי של הסדרה נוסף לשירות הזרמת המדיה דיסני+ עם השקתו בישראל ב-16 ביוני 2022. בשנת 2024 חודשו השידורים בכאן חינוכית כולל העונה הרביעית.
לפי היוצר לסדרה הולכים לצאת עוד 4 עונות נוסף כי הוא תכנן לעשות 10 עונות לסדרה.
מרינט דופן צ'אנג ואדריאן אגרסט מפריז יכולים לשנות צורה לליידי באג המופלאה ולחתול השחור בהתאמה ומגנים על עירם מנבלי-על שנוצרים בידי עש לילה.
המועצה לענף הלול היא מועצה סטטוטורית, אחת ממועצות הייצור והשיווק הפועלות במסגרת משרד החקלאות, וממונה על הסדרת תחום משק העופות בישראל.
ענף הלול כולל מספר שלוחות: שלוחת ההטלה העוסקת בייצור של ביצי מאכל, שלוחת הפטם (העוף הצעיר) ושלוחת תרנגולי ההודו העוסקות באספקת בשר עוף למאכל, ושלוחת הרבייה שמספקת אפרוחים לשלוחות האחרות.
נכון לשנת 2014, היקף הייצור של ענף הלול במדינת ישראל עומד על כ-5.5 מיליארד שקלים בשנה המהווים כ-17% מסך התוצרת החקלאית בישראל.
המועצה לענף הלול (ידועה גם כ"מועצת הלול") הוקמה על פי חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק), התשכ"ד-1963. על פי חוק זה תפקידי המועצה הם: לתכנן את שוק גידול העופות (להטלה, פיטום והדגרה) בהתאם להנחיות שר החקלאות ולהסדיר את היקף גידול העופות בהתאם לתכנון.
כמו כן, לפקח על טיפוח הענף, להסדיר את הייצור של חומרי רבייה ושיווקם בישראל וליצוא, להסדיר את שיווק הביצים ובשר העופות בישראל ולייצוא, לסייע בשיווק בשר עוף, להקים מחסני מיון ואריזה לביצים, ולסייע במחקר שווקים ושיטות ייצור בענף.
בנוסף, על פי החוק מתפקידי המועצה לפעול להגברת הצריכה של תוצרי הענף בישראל ומחוצה לה.
על פי החוק, מספר חברי מועצה הוא 50-40 חברים.
במועצה מיוצגים כל הגורמים הקשורים לענף הלול: מגדלים, משווקים, צרכנים, גורמים מן התעשייה ומשרדי הממשלה.
תקציב המועצה לשנת 2014 היה כ-126 מיליון ש"ח, והיא העסיקה כ-230 עובדים בשנה זו, ומקום מושבם של משרדיה בתל אביב.
תקציב המועצה מגיע מהחקלאים בענף המחויבים על פי חוק לשלם היטל על כל שיווק של ביצה ועוף, ומקבלים מן המועצה שירותים שונים.
המועצה קובעת את מכסות הייצור למגדלים, וקובעת את מכסות הייבוא של ביצים לישראל, כאשר בשנת 2014 עמדה המכסה הארצית לייצור ביצי מאכל על כ-1.3 מיליארד ביצים.
המועצה קובעת גם את גובה ההיטל שמשלמים המגדלים ושולטת על חישוב התשלום שמקבלים המגדלים.
לעיתים נוצר מחסור בביצים בישראל, וביקורת הוטלה על מועצת הלול בגין תכנון לקוי של שוק הביצים.
הממשלה בתיאום עם המועצה קובעת את המחיר למשווקים.
המועצה מפעילה פקחים על מנת למנוע שיווק בישראל של עוף וביצים שאינם מפוקחים תברואתית.
פעמים רבות מסכלים פקחיה הברחות משטחי הרשות הפלסטינית לישראל, בשיתוף פעולה עם משטרת ישראל ובית מכס מעברים.
משרד האוצר בשיתוף עם משרד החקלאות החלו לפעול לביטול מועצות חקלאיות רבות, ביניהן מועצת הלול.
מטרת הרפורמה היא לעבור משיטה בה המועצות מפקחות על המכסים ועל כמויות הייצור, לתמיכה ישירה בחקלאים, כנהוג במדינות ה-OECD.
המתנגדים לקביעת מכסות הייצור ומכסות הייבוא טוענים כי לענף הלול (כמו גם לענף הרפת) כיום, אין כל יתרון על ענפי כלכלה שאינם חקלאיים ולכן אין כל הצדקה לתמוך בו באופן ייחודי באמצעות קביעת מכסות.
ההתנגדות מבוססת על מספר טיעונים נוספים:
הטלת מכסי מגן והיכולת של בעלי הלולים לתאם מחירים, פוגעת ברווחתם של הצרכנים שהיו יכולים ליהנות ממחירים נמוכים יותר.
הטלת מכסי מגן ומתן סובסדיה מאפשרים לבעלי הלולים לא יעילים להמשיך להתקיים, ומנציחים מצב של אי יעילות במשק.
המופע של אלן דג'נרס הייתה תוכנית אירוח קומית המונחית על ידי הקומיקאית והשחקנית אלן דג'נרס.
התוכנית החלה את שידוריה ב-8 בספטמבר 2003. במאי 2021 הוכרז כי התכנית תסתיים בסוף עונתה ה-19, בשנת 2022.
התוכנית משלבת קטעי קומדיה, אירוח סלבריטאים וסיפורים אנושיים מרתקים.
לעיתים קרובות התוכנית מבצעת משחקים בשיתוף עם הקהל המתארח באולפן.
אלן גם מחלקת פרסים לקהל והחל מהעונה השלישית אף הפגישה בין היושבים בקהל לבין המפורסמים האהובים עליהם.
מאז עליית התוכנית דג'נרס פותחת את מונולוג תחילת התוכנית עם ריקוד ומאוחר יותר אף החלה להזמין את אורחיה ללמד אותה קטעי ריקוד שונים.
פתיחת התוכנית עם ריקוד הפכה לפופולרית ואלן החלה לשלב גם את הקהל בריקוד.
מ-2003 עד 2008 התוכנית צולמה בסטודיו 11 באולפני NBC בקליפורניה.
מאז ועד היום היא מצולמת בסטודיו מספר 1 באולפנם של האחים וורנר.
התוכנית זוכה בממוצע לכ-3.9 מיליון צופים לפרק ועומדת על סטטיסטיקות טובות לתוכנית אירוח במהלך היום.
נכון ל-2017 התוכנית היחידה שמובילה באחוזי הצפייה היא תוכניתו של ד"ר פיל.
נכון ל-2017 זכתה התוכנית ב-59 פרסי אמי לתוכניות יום ועקפה את מספר הפרסים בהם זכתה התוכנית של אופרה וינפרי.
דג'נרס עצמה זכתה בפרס המארחת בתוכנית אירוח ארבע פעמים.
התוכנית אף זכתה ב-17 פרסי בחירת הקהל וערוץ היוטיוב של אלן שבו מועלים קטעים מהתוכניות נמנה בין 20 ערוצי היוטיוב עם הכי הרבה מנויים.
בכל פרק הייתה חותמת דג'נרס את השידור במשפט: "היו אדיבים זה לזה".
למרות זאת, היו שמועות רבות על התנהלותה הלא אדיבה כלפי עובדי ההפקה ובמציאות בכלל.
בראיון שהעניקה בשנת 2018 הגיבה דג'נרס לשמועות בטענה כי הן כוזבות ואמרה: "רצוני היחיד הוא שכולם יהיו שמחים וגאים במקום עבודתם, ואם לא, שלא יעבדו פה".
במרץ 2020 פרסם הקומיקאי קווין פורטר ציוץ בחשבון הטוויטר שלו בו כינה את דג'נרס "אחת הנשים המרושעות ביותר בעולם", והזמין את עוקביו לפרסם סיפורים אמיתיים בהם אלן התנהגה ברשעות לאנשים.
הציוץ צבר תאוצה ועשרות אלפי אנשים צייצו מחדש, לחצו "אהבתי" ושיתפו את סיפוריהם.
ביולי 2020 פרסם אתר החדשות BuzzFeed News מספר כתבות בהן עובדי הפקה לשעבר האשימו באופן אנונימי את התוכנית על היותה "סביבת עבודה רעילה".
בין האשמות נכללו תלונות על הטרדות, ביניהן גם הטרדות מיניות, פיטורין שלא כדין, גזענות ואיומים.
רוב ההאשמות יוחסו למפיקי התוכנית ולא לדג'נרס עצמה, אולם על פי העדויות בכתבות עלה מספר עובדים ספגו ממנה יחס משפיל, ושנאסר על העובדים לפנות לדג'נרס אם יפגשו בה במשרדים.
בסוף אותו החודש פרסמה דג'נרס מכתב התנצלות לעובדי ההפקה.
אולפני האחים וורנר פתחו בחקירה שבסופה פוטרו 3 מפיקים בכירים ושינויים נוספים נעשו בתוכנית.
בפרק פתיחת העונה ה-18 של התוכנית ששודר בספטמבר 2020, נשאה דג'נרס מונולוג בו לקחה אחריות והתנצלה בפני עובדי ההפקה על ההתרחשויות המדוברות.
נתוני הרייטינג של פרק הפתיחה שברו שיא של 4 שנים, אולם לאורך העונה צנח הרייטינג ב-43%, נתון שמעיד על הפחתה של למעלה ממיליון צופים.
המופע המוזיקלי של ג'ק היא סדרת טלוויזיה אמריקאית לילדים.
הסדרה שודרה לראשונה ב-12 בספטמבר 2005 ב-Noggin.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2007 בניקלודיאון ובניק ג'וניור.
הסדרה היא בת 2 עונות ו-26 פרקים באורך 22 דקות כל אחד.
בכל פרק, ג'ק וחבריו, מל ומרי, מנגנים מוזיקה שונה במועדון המוזיקלי שלהם ולעיתים קרובות מלווים בבובות אחרות או מוזיקאים אנושיים.
במאי הדיבוב בעברית היה אסף אבידן, ומפיקת הדיבוב הייתה יונית עוזרי מנחם.