tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לימינו מופיעה האות שי"ן בתוך מעגל, סמל קבלי המתאר את השכינה בשבי העולם הגשמי.
משמאל מופיעות אותיות השם המפורש, י-ה-ו-ה, במסגרת משולש, המבטא את השילוש הרוחני בקבלה: נפש, רוח ונשמה.
כנגד הקבלה מוצג התלמוד הבבלי, ספר יסוד בהלכה היהודית, שנערך ונחתם לפני כ-1500 שנה.
התלמוד, בניגוד לקבלה, אינו עוסק, לפחות בגלוי, ברוחניות, אלא בעיקר בעניינים "טכניים" הקשורים במצוות, במטרה להגדיר מהי הדרך ההלכתית הברורה שבה על האדם שומר המצוות ללכת.
אלקן בחר להציג את התלמוד בדמות חכם יהודי השוקד על ספר, ואגודלו מונף באוויר בתנועה האופיינית למתפלפלים הלומדים תלמוד, שהוא הספר הפופולרי ביותר בישיבות.
לימין החכם נראה אדם מתדפק על גדר עץ עשויה כלונסאות, המסמלת את גדר התורה ואת ההסתגרות מפני ההתבוללות, כמובא בהוראת אנשי כנסת הגדולה לחכמים: "הם אמרו שלשה דברים...
הוו מתונים בדין, והעמידו תלמידים הרבה, ועשו סייג לתורה" ().
ספרות ההלכה מול ספרות האגדה
ספרות ההלכה היא קובץ ספרי יסוד יהודיים, שנאספו במשך הדורות, ועוסקים כולם באופן קיום ההלכה היהודית.
הקובץ ההלכתי הרשמי הראשון הוא המשנה, שנערכה כבר לפני כ-1800 שנה בארץ ישראל, ועליה מבוסס התלמוד, שנכתב על ידי חז"ל.
ההלכה מוצגת במנורה באמצעות אירוע קשה מן התנ"ך, בו שני בניו של אהרן הכהן, נדב ואביהוא, הומתו על ידי האל לאחר שהקריבו אש זרה במשכן.
אהרן נראה במרכז הסצנה, חושן על חזהו, והוא מביט בשני בניו המוטלים מתים על הארץ, כשאש האלוהים אוכלת אותם.
תגובתו של אהרן הייתה שתיקה של קבלת הדין: "וַיִּדֹּם אַהֲרֹן" (), ובכך הוא מבטא את סמכותה של ההלכה כקובץ חוקים, שלא תמיד מובנים ומקובלים, בבחינת "יקוב הדין את ההר".
מידת הדין, שבה נהג האל כלפי בני אהרן, עומדת בסתירה גמורה לאופיו ולדרכו של אהרן, כמובא בתוספתא: "משה היה אומר: יקוב הדין את ההר, אבל אהרן היה עושה שלום בין אדם לחברו" (תוספתא, מסכת סנהדרין פרק א', ב).
ספרות האגדה (הנקראת גם מדרש) שונה בתכלית, ולמעשה הגדרתה היא: "כל מה שכתבו חז"ל, שאיננו הלכה".
האגדה עוסקת בסיפורים ומשלים, המוסיפים נדבך פרשני רחב לכתוב בתורה, ובכך "מוסיפה פלפל" לטקסט הכתוב.
ספרות האגדה מוצגת בדמותו של שלמה המלך עטוי כתר, היושב בתוך כרם גפנים, כשהוא עטוף באשכולות ענבים ואוחז בידו בקרן השפע.
שלמה נבחר לייצג את האגדה, שכן ספר שיר השירים המיוחס לו, נתפס כולו כאלגוריה מדרשית של אדם חולה אהבה המתגעגע לאהובתו, כגעגועי האל לעמו.
שתי הצורות הספרותיות – ההלכה והאגדה – משלימות זו את זו, אף על פי שונותן, וביחד הן מרכיבות את הקורפוס היהודי הכתוב.
שמעון בר כוכבא היה לוחם יהודי שעמד בראש מרד שפרץ כ-60 שנה לאחר חורבן בית המקדש השני כנגד הרומאים.
המרד נמשך כשלוש שנים וחצי, ולמרות ההצלחות שאפיינו אותו בתחילת הדרך, בסופו של דבר הוא דוכא, המורדים נקטלו, ובר כוכבא נהרג.
במנורה מוצג בר כוכבא כבריון עטוי שריון בעת גסיסתו.
מאחוריו נראה כוכב שביט, המסומל בשמו - 'בר כוכבא'.
שמו המקורי היה 'בר כוזבא', אך הוא הוחלף על ידי מעריציו (ובהם רבי עקיבא), שקשרו אותו לנבואת הגאולה של בלעם על ישראל: "דָּרַךְ כּוֹכָב מִיַּעֲקֹב וְקָם שֵׁבֶט מִיִּשְׂרָאֵל וּמָחַץ פַּאֲתֵי מוֹאָב" ().
ראשו של בר כוכבא נראה שמוט, קסדתו מונחת לרגליו, ופגיונו מוטל ליד זרועו.
על הקסדה מופיע תבליט של אריה, שכן על פי המסורת, הוא נהג לדהור על אריה במסעות מלחמתו.
כנגד בר כוכבא מוצג דוד הצעיר לאחר שניצח את גלית.
דוד מניף באוויר את ראשו הכרות של גלית, ומאחוריו הנבל שלו, עליו תלויים גלימת המלכות והכתר.
למרגלותיו של דוד מוטל הפגיון של גלית המת.
דוד מסמל את "ניצחונה של האמת הפשוטה על עוצמתו של השריון".
דוד ובר כוכבא נחשבים שניהם לגיבורי ישראל, אולם בניגוד לדוד שניצח והפך למלך, וייסד את שושלת המלוכה שממנה עתיד לבוא משיח בן דוד, בר כוכבא, שנקרא על ידי רבי עקיבא בשם "מלך המשיח", הכזיב ונכשל במלחמתו.
משיחיות היא האמונה בביאת המשיח, שיביא לגאולה באחרית הימים.
היא מתוארת במנורה בדמות שני אנשים הנושאים ידיהם אל ירושלים הבנויה, המוארת בקרני שמש.
אמנם ישנן דרכים "לזרז" את בוא המשיח, אך בסופו של דבר בואו יהיה בהחלטת האל בלבד.
כנגד המשיחיות מוצגת העפלה, היא עלייתם של יהודים לארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי לפני הקמת מדינת ישראל ב-1948. המעפילים נראים שטים באונייה בין הגלים, ומביעים שמחה, סקרנות וביטחון.
אחד מהם עוטה טלית, אחר מטיל עוגן גדול, וברקע נראה נציג היישוב בדמות איש גדול ושרירי, המנהיג את האונייה.
המשיחיות נתפסת כאמונה היהודית המסורתית והפאסיבית, המצפה לגאולה בידי האל, בעוד שההעפלה היא ביטוי למעשה היהודי האקטיבי, שאינו ממתין לגאולה הנסית, אלא מחולל בעצמו את גאולתו.
יעקב מוצג במנורה כשהוא נלחם במלאך ה', לפני שנפגש שוב לאחר שנים עם אחיו עשו, כמתואר בספר בראשית ():
יעקב העירום נראה בתבליט כשהוא ספק מתגושש ספק מתגפף עם המלאך המכונף.
אירוע זה בחייו של יעקב מסמל את היותו לוחם, המעז לעמוד מול מלאך ה' ואף יכול לו.
במעמד זה קיבל יעקב את הכינוי 'ישראל', המסמל גבורה ועמידה מול כוחות איתנים.
כנגד יעקב הנלחם עומד אברהם אבינו, שבניגוד ליעקב, פעל בהשלמה ובהכנעה כלפי האל, כאשר ציווהו לעזוב את ביתו (), להילחם במלכים (שם, ), ובאופן החד ביותר בעקדת יצחק, שם מילא בצייתנות אחר דרישת האל לעקוד את בנו יחידו.
אברהם מתואר במנורה כאיש זקן ששערו הארוך מקיף את כתפיו, הוא יושב בישיבה מזרחית על הארץ, וזרועותיו מונפות לצדדים, כאות הכנעה וקבלת צו האל ללא עוררין, בקריאת "הנני!"
המשותף ליעקב ולאברהם הוא היותם אבות האומה, שהיו נאמנים לאל, אך כל אחד מהם מייצג אופי וגישה שונים בדרכם בעבודתו.
ד"ר מישורי, בספרו שהוזכר לעיל - 'שורו, הביטו וראו' מותח ביקורת חריפה על המנורה, ומכנה אותה "מכלול חיוור ודהוי המבוסס על הדים שחוקים של יצירות מופת בתולדות האמנות המערבית." וכן:
עיקר ביקורתו של מישורי היא על התוכן האיקונוגרפי הדל, לדעתו, במנורה; על שאלקן לא התייעץ עם אנשי מקצוע או רוח לפני שיצר את המנורה; ועל כי רוב הסצנות המוצגות הן מעבָרו של עם ישראל, ולא מתולדות מדינת ישראל, שהייתה בת 8 בעת הגשת המנורה.
לעומתו, ישנם רבים הרואים במנורה יצירת אמנות של מופת וסמל לעם היהודי ולתולדותיו.
נ' ארבל ומ' בן חנן, למשל, בספרם 'המנורה הגדולה', מציינים כי:
מורה הדרך, יוסי בר אשר, במדריך שכתב על המנורה, מציין:
מנורת הכנסת התקבלה, למעשה, בהתרגשות ובהתלהבות על ידי כמעט כל החוגים בארץ, כולל הדתיים, ובמשך עשרות שנות קיומה היא משמשת מוקד עלייה לרגל ליהודים וללא יהודים המבקרים בירושלים.
בסרט הבדיוני המוסד בבימויו של אלון גור אריה משמשת המנורה ככניסה הסודית למטה המוסד.
על פי הסרט יש לעמוד מאחורי המנורה ואז הסלעים מאחוריה נפתחים לתוך מעלית שיורדת אל מתחת לאדמה למטה המוסד שהוקם מתחת לגן הוורדים.
מנורת לבה היא גוף תאורה דקורטיבי, המשמש בעיקר כקישוט.
תנועתן של בועות שעווה צמיגות במכל הזכוכית של המנורה מזכירה זרימת לבה, ומכאן שמה.
מנורות לבה מיוצרות במגוון מכלים, צבעי שעווה ונוזלים.
מנורת הלבה מורכבת מנורה חשמלית, מכל זכוכית המכיל נוזל, שעווה וקפיץ מתכתי.
הנוזל והשעווה אינם מסיסים זה בזה.
הנוסחה הכימית המדויקת נשמרת בסוד.
מכל הזכוכית ממוקם מעל גבי הנורה, אשר הפעלתה מחממת את תכולתו.
הקפיץ המתכתי מוסווה בבסיס המנורה.
השעווה מעט צפופה מהשמן בטמפרטורת החדר, ומעט פחות צפופה ממנו בטמפרטורה מעט גבוהה יותר - זאת משום שהשעווה מתפשטת יותר מאשר השמן בתנאי חום.
כאשר מנורת הלבה דולקת, הנורה מחממת את תחתית מכל הזכוכית ואת הקפיץ המתכתי שמסייע בחימום תכולת המכל.
השעווה בתחתית המכל מתחממת עד אשר היא ניתכת, ובסופו של דבר צפיפותה קטנה מזו של הנוזל שמעליה, מה שגורם לפיסה מן השעווה המותכת להתרומם במעלה המכל.
בקצהו העליון של המכל, הרחק ממקור החום, השעווה מתקררת, וככל שצפיפותה גדלה היא שוקעת שוב אל תחתית המכל, וחוזר חלילה.
למעשה, מנורת הלבה מהווה ביטוי לתופעת ההסעה (קיומם המחזורי של זרמים בנוזלים או גזים כתוצאה משינויי צפיפות הנגרמים מחום).
התנועה המחזורית ממקור החום ואליו מתרחשת גם ברמה המולקולרית של הנוזל במכל.
הפרש הטמפרטורות בין תחתית המכל לבין קצהו העליון הוא מעלות בודדות.
בועת שעווה מסוימת עשויה להתרומם בד בבד עם שקיעתה של בועת שעווה אחרת.
קפיץ המתכת שבבסיס המנורה מקל על גיבושן של בועות השעווה השוקעות לכדי יחידה אחת על ידי שינוי מתח הפנים שלהן.
תנועתן המחזורית של בועות השעווה נמשכת כל עוד בסיס המכל מפיץ חום וקצהו העליון נותר קריר.
הטמפרטורה הממוצעת הנדרשת לפעילותה של מנורת לבה היא 60 מעלות צלזיוס.
אם הספק הנורה גבוה או נמוך מדי, תיפסק פעולתה המחזורית של המנורה - השעווה לא תותך (קר מדי) או שתצוף (חם מדי).
זרימת השעווה מציגה התנהגות כאוטית.
צורתה הוויזואלית של הזרימה, המזכירה זרימת לבה, היא שהעניקה למנורה את שמה הפופולרי.
המצאתה של מנורת הלבה, בשנות ה-60, מיוחסת לאדוארד קרייבן ווקר האנגלי.
ווקר כינה אותה "אסטרולייט" או "מנורת אסטרו" והציג אותה בתערוכת הסחר בהמבורג בשנת 1965, שם הבחין בה היזם אדולף ורטהיימר.
ורטהיימר ושותפו רכשו את הזכויות לייצור המנורה והחלו לייצר אותה בשם "לבה לייט", באמצעות תאגיד בשם "האגרטי תעשיות", ולשווק אותה תחת המותג "לבה וורלד אינטרנשיונל".
מנורת הלבה הייתה לאחד האייקונים של שנות ה-60. בשנת 1968 רשם אותה ווקר כפטנט מס' 3,570,156 בארצות הברית ("אביזר תצוגה").
בשנות התשעים, מכר ווקר את זכויותיו לקרסידה גריינג'ר, בעלת חברת "מת'מוס", אשר ממשיכה בייצור מנורות הלבה, לרבות מוצרים נלווים.
ב-2015 פורסמה מנורה דומה, בה מורכבות הבועות מנוזל מגנטי במקום משעווה.
מי שיצר אותה, קארל היינס, התבסס על אותו רעיון כשל מנורת הלבה המקורית, עם נורת להט כמקור חום, שמחמם את הנוזל המגנטי עד שזה צף במיים, כבועות נפרדות, מתקרר כשהוא מתרחק ממקור החום ולכן שוקע חזרה.
במודל זה ניתן להשתמש במגנט נאודימיום כדי למשוך או לדחוף את הבועות.
האתגר הגדול בפיתוח היה למנוע מהנוזל המגנטי להדבק לדפנות המנורה העשויות מזכוכית.
הנוזל המגנטי עשוי מננו חלקיקים מגנטיים בגודל אופייני של 10 ננומטר, קטנים מספיק כדי לרחף בנוזל בתנועה בראונית ולא ליפול לקרקעית בגלל הכבידה.
מנורה מבטחים החזקות בע"מ היא חברה הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ופעילה באמצעות חברות בנות, בתחומי הביטוח, הפיננסים וההשקעות, במגוון תחומים.
מנורה מבטחים החזקות נוסדה בשנת 1935, בשם "משרד לאחריות כללית בע"מ", על ידי דוד זלמן צימבר שכיהן כיו"ר מועצת המנהלים מהקמתה ועד שנת 1958. החברה נוסדה כמורשית לוידס לונדון, ומאז 1939 מתנהלת כחברת ביטוח.
בשנת 1948 שונה שמה ל"מנורה משרד לאחריות ולביטוח משנה בע"מ".
בשנת 1976 שונה שמה פעם נוספת, ל"מנורה חברה לביטוח בע"מ", בשנת 1998 שונה שמה שוב, ל"מנורה החזקות בע"מ", ובשנת 2006, בעקבות רכישת קרן "מבטחים החדשה", החברה שינתה את שמה לשמה הנוכחי.
בשנת 1963, נרכשה חברת מנורה על ידי פישל פריש, ומאז היא מוחזקת על ידי בני המשפחה (חתנו של פריש, מנחם גורביץ', החזיק בשליטה בחברה משנת 1983 ועד פטירתו בשנת 2013).
בשנת 1982, בוצעה הנפקה לציבור של מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, והחברה הפכה לחברה ציבורית (נכון ל-2025, נסחרת במסגרת מדד ת"א 35 ומדד ת"א 125).
הקבוצה ביצעה מאז תחילת העשור הראשון של המאה ה-21, מספר מהלכי רכישה ופיתוח עסקי בענפי הביטוח, הפנסיה ושוק ההון, אשר העיקריים שבהם הם:
רכישה, בשנת 2004, של מניות מנורה מבטחים פנסיה וגמל בע"מ, המנהלת את קרן הפנסיה החדשה המקיפה "מבטחים החדשה", שהיא קרן הפנסיה החדשה הגדולה בישראל, ואת קרן הפנסיה הכללית "מבטחים החדשה פלוס".
הקמה בשנת 2005, של בית ההשקעות "מנורה מבטחים פיננסים בע"מ", המספק ללקוחותיו שירותי ניהול נכסים פיננסיים ושיווק השקעות (ניהול קרנות נאמנות וניהול תיקים), חיתום והפצה.
רכישה, בשנת 2007, של מניות "שומרה חברה לביטוח בע"מ", העוסקת בעיקר בתחומים של ביטוח רכב (חובה ורכוש) וביטוחי רכוש אחרים וכן מחזיקה בסוכנויות הביטוח "סיני סוכנות לביטוח בע"מ" וסוכנות "ארנון את וינשטוק סוכנות לביטוח (1989) בע"מ" ובנכסי נדל"ן (באמצעות "שומרה נדל"ן בע"מ").
בשנת 2014 רכשה הקבוצה את הזכויות על שמו של היכל הספורט ביד אליהו, והחל מינואר 2015 הוא נקרא "היכל מנורה מבטחים".
בשנים 2016–2018 הרחיבה הקבוצה את פעילותה לתחומי המימון ובמסגרת זו רכשה הקבוצה 48% ממניות אמפא קפיטל בע"מ ו-40% ממניות ERN בע"מ, חברות העוסקות בתחומי המימון החוץ בנקאי, כמו גם ניכיון ממסרים דחויים, סליקה והבטחת אשראי.
בשנת 2017 נערך מיזוג ונמכרה פעילות בית ההשקעות מנורה מבטחים פיננסים בע"מ, המספק שירותי ניהול נכסים פיננסיים ושיווק השקעות (לרבות ניהול קרנות נאמנות וניהול תיקים), לחברת אלטשולר שחם בע"מ.
בבעלות מנורה מבטחים פיננסים בע"מ נותרה חברה פעילה אחת - מנורה מבטחים ניהול וחיתום העוסקת במתן שירותי הפצת ניירות ערך והתחייבות חיתומית.
בשנת 2021 מכרה החברה כ-4.9% ממניות מנורה מבטחים פנסיה וגמל בע"מ לאלייד החזקות בע"מ לפי שווי של כ-2.5 מיליארד ש"ח.
בנוסף, ניתנה לאלייד החזקות אופציה לרכישת כ-4.9% נוספים.
מנורה מבטחים אנרגיה – בשנת 2021 הכניסה החברה את לאומי פרטנרס כשותף בפעילות האנרגיה (12.8%) לפי שווי של 820 מיליון ש"ח.
פעילות האנרגיה חולקה כדיבידנד בעין לבעלי המניות של מנורה מבטחים והוקמה חברת טראלייט, בה שותפים בעלי המניות של מנורה מבטחים, לאומי פרטנרס והציבור.
השליטה בחברה (62% מהמניות) נמצאת בבעלות החברות Palamas Establishment & Najaden Establishment מליכטנשטיין, המוחזקות בנאמנות עבור האחיות ניבה גורביץ' וטלי גריפל.
בעלה של טלי, ערן, הוא היו"ר.
שאר מניות החברה מוחזקות בידי הציבור.
נכון למאי 2025 שווי השוק של החברה עמד על כ־12.4 מיליארד שקל - המקום השני בענף.
יושב ראש הדירקטוריון כיום הוא ערן גריפל והמנכ"ל הוא ארי קלמן.
ביטוח - הקבוצה פועלת בכל ענפי הביטוח העיקריים בישראל, באמצעות חברות בנות בשליטתה - מנורה מבטחים ביטוח ושומרה חברה לביטוח בע"מ והיא הקבוצה הגדולה בתחום ביטוחי הרכב - חובה ורכוש, והשנייה בגודלה בתחום הביטוח הכללי (non-life) ומובילה בתחום ביטוחי הרכב - חובה ורכוש.
הקבוצה פעילה באמצעות מנורה מבטחים ביטוח, בנוסף לכלל תחומי הביטוח הכללי, גם בתחומי ביטוח החיים וביטוח בריאות והיא בין חמש קבוצות הביטוח הגדולות בישראל:
ביטוח כללי - מציעה בין היתר תוכניות ביטוח מפני אובדן רכוש, ביטוחי רכב שונים, ביטוח אחריות מעבידים, ביטוח אחריות כלפי צד ג', ביטוח אחריות מקצועית, ביטוח אחריות למוצרים פגומים, ביטוח תאונות אישיות, ביטוח מטענים, ביטוח הנדסי, ביטוח ימי, ביטוח כלי טיס, ביטוח דירקטורים ונושאי משרה.
ביטוח בריאות - בין היתר ביטוח בריאות למשפחה, ביטוחי ילדים, ביטוח לנשים, ביטוח לעובדים זרים, ביטוח סיעודי וביטוחי שיניים.
חיסכון ארוך טווח (ביטוח חיים, פנסיה, גמל והשתלמות) - בתחום הפנסיה והגמל מציעה מנורה מבטחים, בין היתר, קופות בתחום הגמל לשכירים ועצמאיים, קופות מרכזיות לפיצויים, קרנות השתלמות וקרנות למטרות חופשה, חגים והבראה.
אלו מנוהלות במסגרת מנורה מבטחים פנסיה וגמל בע"מ.
בתחום ביטוח החיים מציעה מנורה מבטחים תוכניות ביטוח לאובדן כושר עבודה וביטוח מחלות קשות, המשולבים עם קרנות פנסיה.
בנוסף, קיימים שילובים של ביטוח מנהלים עם מוצרים פיננסיים וכו'.
סך הנכסים המנוהלים עבור עמיתים ומבוטחים בקבוצה, בתחום ביטוח החיים וחיסכון ארוך טווח, נכון ליום 31 בדצמבר 2024, הסתכם בכ-341 מיליארד ש"ח.
קרנות פנסיה - נכון ל-31 בדצמבר 2024, מנורה מבטחים פנסיה מנהלת את החסכונות לפנסיה עבור יותר ממיליון ומאה אלף לקוחות מקרב 35 אלף חברות, מעסיקים וארגוני עובדים מהמובילים במשק הישראלי.
נתח השוק של נכסי קרנות הפנסיה של קבוצת מנורה מבטחים עומד על כ-28.06%.
ביטוח חיים - סך הנכסים המנוהלים בתחום על ידי מנורה מבטחים ביטוח, נכון ל-31 בדצמבר 2024, הסתכם בכ-34 מיליארד ש"ח.
קופות גמל - סך נכסי קופות הגמל המנוהלות בקבוצה, באמצעות מנורה מבטחים פנסיה וגמל בע"מ ומנורה מבטחים והסתדרות המהנדסים ניהול קופות גמל בע"מ, ליום 31 בדצמבר 2024, הסתכם בכ-45 מיליארד ש"ח.
בנוסף, הקבוצה מחזיקה בסוכנויות הביטוח אורות סוכנות לביטוח חיים (2005) בע"מ, העוסקת בכל תחומי החיסכון ארוך הטווח ומשמשת כסוכנות הסדר, סיני סוכנות לביטוח בע"מ, המפעילות סוכני ביטוח בכל תחומי הפעילות.
החזקת 20% מפרטנר, יחד עם הפניקס אחזקות וכלל ביטוח.
מנורקה (בספרדית ובקטלאנית: Menorca) הוא האי המזרחי מבין האיים הגימנסיים שהם חלק מארכיפלג האיים הבלאריים הנמצאים במערב הים התיכון ושייכים לספרד.
בירת אי זה היא העיר מאון (בספרדית Mahón, בקטלאנית Maó).
שטח האי הוא 694 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו מונה כ-88 אלף תושבים (2006).
באוקטובר 1993 ארגון אונסק"ו הכריז על מנורקה כעל שמורה ביוספרית.
מקור השם הוא מלטינית: Minorica שפירושו הוא "אי קטן", מכיוון שהוא קטן בהשוואה לשכנו מיורקה (שפירוש שמו הלטיני הוא "אי גדול").
שני האיים הללו מכונים לעיתים יחד האיים הגימנסיים.
ההתיישבות הקדומה באי זה החלה בתקופת הברונזה (התרבות הטליוטית).
בין העמים הקדמונים שישבו במנורקה היו הפיניקים, היוונים והקרתגים (אלו האחרונים ייסדו שתי ערים חשובות שכיום ידועות בשם מאון וסיודדלה).
המצביא הרומאי קווינטוס קאיקיליוס מטלוס (שלימים יקבל את השם בלאריקוס) כבש בשנת 123 לפנה"ס את מנורקה ואת שאר האיים הבלאריים למען האימפריה הרומית.
בשנת 427 לספירה הוונדלים כבשו את מנורקה, אולם עם נפילת הממלכה הוונדלית וכיבוש האי על ידי המצביא הביזנטי בליסריוס, מנורקה הפכה לחלק מהאימפריה הביזנטית.
בשנת 903 האי נכבש על ידי הערבים שסיפחו אותה לחליפות קורדובה.
אלפונסו השלישי, מלך אראגון כבש את מנורקה בשנת 1287, ותושביה המוסלמים של מנורקה הוגלו מהאי או שהפכו לעבדים.
עם מותו של אלפונסו השלישי ירש אחיו חיימה השני, מלך אראגון את מנורקה, וב-1295 מסר אותה לחיימה השני, מלך מיורקה, כך שמנורקה הייתה לחלק מממלכת מיורקה.
אולם כעבור כמה שנים ממלכת מיורקה (ויחד איתה מנורקה) שוב סופחה לממלכת אראגון.
תחת שלטון אראגון מנורקה נהנתה משגשוג כלכלי, אולם החל מסוף המאה ה-14 מנורקה סבלה משקיעה כלכלית ומהידלדלות האוכלוסייה.
המשבר נמשך עד למאה ה-17 ובשיאו האי כמעט והתרוקן מתושביו.
בין הסיבות למשבר זה היו מאבקים בין האיכרים לבין האריסטוקרטיה ומתקפות חוזרות ונשנות מצד עמים שונים.
בין עמים אלו היו העות'מאנים שאף הצליחו להחריב את העיר מאון (1535) ואת בירת האי דאז, סיודדלה (1558).
בשנת 1708, בזמן מלחמת הירושה הספרדית, האי נכבש על ידי הבריטים.
במסגרת הסכם אוטרכט (1713), שסיים את מלחמת הירושה הספרדית, ספרד נאלצה למסור לבריטניה באופן רשמי לא רק את מנורקה אלא גם את גיברלטר.
כמושבה בריטית מנורקה החלה להתאושש כלכלית, כאשר הבריטים הפכו את העיר מאון לבירת האי, לבסיס ימי ולמרכז מסחר חשוב בים התיכון.
השליטה הבריטית במנורקה נקטעה בשנת 1756, במהלך מלחמת שבע השנים, כאשר צרפת כבשה את האי, אולם בריטניה קיבלה אותו שוב לשליטתה עם חתימת חוזה פריז (1763).
במלחמת העצמאות של ארצות הברית כוחות צרפתיים-ספרדיים הביסו את הצבא הבריטי וכבשו את מנורקה ב-1782, אולם כעבור שנים אחדות, ב-1798, הבריטים שוב הצליחו להעביר את האי לשליטתם.
השליטה הבריטית במנורקה הסתיימה באופן סופי עם חתימת הסכם אמיין ב-1802, שהעביר את מנורקה לשליטת ספרד הנמשכת עד היום.
שטחו של מנורקה, שהוא האי השני בגודלו מבין האיים הבלאריים, הוא 694 קמ"ר.
אורך חופיו הוא 216 קילומטרים, והמרחק המקסימלי בין שתי נקודות באי הוא 47 ק"מ.
האי הוא מישורי ברובו, אם כי פסגת ההר הגבוה ביותר באי היא בגובה 357 מטרים.
חלקו הצפוני של מנורקה הוא בעל צמחייה דלילה ומשופע בגבעות, והחופים באזור זה הם מפורצים ובעלי חולות אדמדמים או כהים.
לעומת זאת, חלקו הדרומי מישורי יותר ופחות מפורץ.
החופים הדרומיים הם בעלי חולות בהירים ומוקפים בעיקר בעצי אורן.
האקלים במנורקה הוא אקלים ים תיכוני טיפוסי.
הטמפרטורות הממוצעות הן 16-17 מעלות צלזיוס, כאשר בקיץ הן עשויות לעלות עד 24 מעלות ובחורף לרדת עד 11 מעלות.
כמות הגשמים השנתית נעה בין 450 מילימטר בדרום-מזרח ועד 650 מילימטר בפנים האי ובצפון-מזרח, כאשר סתיו היא העונה הגשומה ביותר וקיץ העונה היבשה ביותר.
מנורת שמן או נר שמן היא מכשיר פשוט המשמש לתאורה לאורך זמן על ידי שמן או דלק בערה.
לפני הופעת התאורה החשמלית, שימש נר השמן כאמצעי תאורה בסיסי, אך היום הוא משמש בעיקר כתחליף לנרות - ליצירת אווירה או כאמצעי לתאורת חירום בזמן הפסקת חשמל.
בנרות שמן רבים מותקן גלגל קטן המשמש לקביעת גובהו של הפתיל ובכך לשלוט על עצמת האור.
חלק מהמנורות הנמכרות במאה ה-21, בנויות בסגנון העששית, מיוצרות ממתכת עם ארובה מזכוכית, או מיוצרות בעיקר מזכוכית, כאשר רק מחזיק הפתיל ממתכת.
ניתן למצוא שימוש בנרות שמן מהתקופה הפלאוליתית העליונה ועד היום.
בארצות אגן הים התיכון השתמשו בנרות שמן זית עד המאה ה-19. הנרות יוצרו בייצור המוני ממתכת (בעיקר נחושת או ברונזה), אך מעבר לכך לא השתנה עיצובן בן אלפי השנים.
בשנת 1780 המציא הכימאי השווייצרי איימה ארגנד מנורת שמן עם פתילה מעוגלת בתוך ארובה מזכוכית שהפיקה אור בעוצמה של 6 עד 10 קנדלה.
ב-1853 החליפה אותה מנורת הנפט.
באזורים כפריים ובעיירות הקטנות השתמשו במנורות אלה גם במהלך המאה ה-20. האור הבוקע ממנורת שמן זית בהיר הרבה יותר מזה המיוצר על ידי נר, אך הרבה פחות ממנורת ארגנד, מנורת הנפט או הפרפין.
מנורות שמן שימשו לא רק לתאורה, אלא גם בטקסי קבורה או פעולות קדושות אחרות.
המנורות נמצאו בבתים פרטיים וכמו כן במקומות ציבוריים, כגון מקדשים ומבני ציבור.
על ידי חקירה של עיצוב המנורות, הסמלים המופיעים עליהן, המבנה שלהן, קישוטיהן והחומר שממנו הן עשויות, ניתן לזהות את גילן וכנראה את סביבתן.
המנורות יכולות ללמד אותנו על תרבותם של המשתמשים בהן ואת מעמדם החברתי.
לעיתים עיצוב מנורת השמן חושף ייצוג של מערכת הרבייה של האישה.
מנורות שמן הודיות עם חלק מרכזי בולט אמורות להקרין את איבר המין הזכרי על הרחם של האישה, כאשר האור הנוצר מסמל, ברוב המקרים, את 'מקור החיים'.
מנורות שמן יוצרו ממגוון רחב של חומרים כגון זהב, ברונזה, כסף, אבן או, במקרה הנפוץ ביותר, חרס.
מנורות חרס וברונזה רבות נתגלו בחפירות ארכאולוגיות.
ברוב המקרים ייצור המנורות היה מקומי, אך לעיתים הן יוצרו בסדנאות ובתי יוצר ונשלחו לאזורים שונים.
אורכה הטיפוסי של מנורת שמן מחרס הוא 7–10 ס"מ ועומקה 3 ס"מ.
עובי הדופן הטיפוסי הוא חצי ס"מ.
מנורות עם יותר מפייה אחת גדולות יותר בדרך כלל.
מנורת שמן טיפוסית מכילה את המרכיבים הבאים:
פתח המזיגה - החור ממנו מוזגים את השמן לתא המזיגה.
לעיתים מותקן יותר מחור אחד.
פתח הפתיל והפייה - לעיתים פתח פשוט בגוף המנורה, ולעיתים זרבובית מוארכת.
במנורות מסוימות מותקן חריץ לאורכה של הזרבובית לאיסוף השמן הנוזל מהפתיל חזרה לתא השמן.
הידית - ניתן למצוא מנורות עם או בלי ידית.
הידית מגיעה במגוון צורות; הנפוצה ביותר היא טבעת אליה מכניסים את האצבע ומשטח עבור האגודל לאיזון.
ידיות אחרות מגיעות בצורת חצי סהר, משולש או חצי אליפסה.
מנורות ללא ידית מגיעות בדרך כלל עם פייה ארוכה וזיז מעוגל המחובר באלכסון ויכול לשמש כידית קטנה.
חלק מהזיזים מנוקבים, וייתכן ושימשו כהתקן לכלי ארוך ששימש לקטימת הפתיל.
ייתכן אף כי שימשו לתליית המנורה על אנקול לאחסון.
הטבעת - סביב פתח המזיגה
תא השמן - התא בו מאוחסן השמן.
נפח ממוצע של תא שמן במנורת חרס יהיה כ-20 סמ"ק.
הפתיל מוכנס לזרבובית ומגיע עד תא השמן.
רוב המנורות מגיעות עם פתיל אחד; לחלקן יש יותר, בין 2 ל-20. עם זאת, ככל שמותקנים יותר פתילים, כך צריכת השמן תהיה גדולה יותר.
הפתיל יוצר מחומרים שונים כגון פשתן, גומא או סיבים שונים.
פתיל דק צורך שמן לאט יותר מפתיל עבה.
עם זאת, עובי הפתיל אינו משפיע בצורה משמעותית על גודל הלהבה.
בארצות המערב השמן העיקרי היה שמן זית, אולם שמן דגים, אגוזים, צמחים שונים ונפט גולמי שימשו גם הם כדלק בערה.
במצרים העתיקה השתמשו בשמן קיקיון ובהודו בשמן שומשום, שמן בוטנים וחרדל.
לפני המצאת הגלגל מנורות שמן היו מיוצרות בעבודת יד.
האובניים הומצאו בתקופת הברונזה התיכונה ובאמצעותם יצרו מנורות שמן עד המאה ה-3 לפנה"ס.
בתקופה ההלניסטית יותר ויותר מנורות יוצרו על ידי תבניות יציקה.
השימוש בתבניות יציקה התפתח לראשונה ביוון ובמצרים במהלך המאה ה-3 לפנה"ס.
בתקופת הרומאים, השתמשו בתבניות באופן נרחב בחלקיה השונים של האימפריה הרומית.
השימוש בתבניות המשיך על המאה ה-8 לספירה.
התבניות עשויות מאבן, חרס או טיח.
מסווגים את המנורות על פי קריטריונים שונים:
ניתן לסווג מנורות שמן עתיקות על פי שבע קטגוריות ראשיות:
מנורות מעוטרות מתקופת האימפריה הרומית הקדומה
מנורות מתקופה האימפריה הרומית המאוחרת
סיווג על פי צורה, מבנה, עיצוב ועל פי דימויים סמליים, דתיים, מיתולוגיים, ארוטיים, דימויי קרבות וציד.
"ונשמתו של אדם קרויה נר מוטב תכבה נר של בשר ודם מפני נרו של הקב"ה" תלמוד בבלי מסכת שבת דף ל, ב.
הפרק השני של מסכת שבת, פרק 'במה מדליקין', עוסק ברובו בשמן ובפתילות הכשרים להדלקת נר שבת במנורת שמן, כאשר הכשרות מותנית בכך שהאור המופק יהיה יציב, ויתבטל החשש שאדם ינסה להגביר את האור הלקוי בשבת, ויעבור בכך על מלאכת מבעיר.
בנוסף ישנן הלכות נוספות הנוגעות לשימוש המותר לאור הנר בשבת עקב החשש שאדם ישכח ויבוא להטות את הנר כדי להגביר את אורו.
הלכות נוספות קשורות להלכות מוקצה.
בנצרות האורתודוקסית המזרחית והקתולית היוונית, מנורות שמן משמשות לתאורת איקונין בכנסיות ופינת איקונות בבתי המאמינים.
כנסיות קתוליות, קתוליות מזרחיות ואורתודוקסיות מזרחיות משתמשות במנורות שמן על המזבח.
מנורת איתות או פנס איתות היא המצאתו של אוטור אלדיס (Authur C W Aldis) ולעיתים אף נקראת על שמו מנורת אלדיס.
המכשיר הוא שכלול של ההליוגרף, זוהי בעצם מנורה עם תריס המאפשרת לאותת בקוד מורס.
האיתות נעשה על ידי פתיחה וסגירה של התריס בצורה ידנית או על ידי בקרת מחשב.
המנורה נפוצה בחיילות ימיים ונהוגה גם בשדות התעופה במצבי חירום.
מנורה בדרום (ידועה גם בשם כסיף) היא עיר בעלת אופי חרדי שהקמתה מתוכננת בבקעת ערד שבנגב.
העיר מתוכננת להשתרע על פני שטח של כ-7,000 דונם ומיועדת לאכלוס כ-100,000 תושבים מהמגזר החרדי, בכ-20,000 יחידות דיור.
העיר מיועדת לקום בצומת הדרכים של כביש 80 וכביש 31 המכונה צומת תל ערד, סמוך ליישוב הבדואי כסייפה.
שם העיר הוא למעשה ציטוט מהגמרא, המתייחס למקומה של המנורה בבית המקדש: .
למרות הקונוטציה האפשרית, השם אינו קשור למיקומה של העיר בדרום הארץ וגם לא בא להפריד אותה מיישוב אחר בשם "מנורה".
ההחלטה בדבר הקמת יישוב עירוני חרדי בנגב התקבלה באפריל 2007 על ידי ממשלת ישראל.
ההחלטה שהתקבלה הועלתה בידי שר הבינוי והשיכון, מאיר שטרית.
בראשית שנת 2010 אישרה הוועדה לנושאים תכנוניים עקרוניים של המועצה הארצית לתכנון ובנייה את הקמתה של עיר בשם כסיף בתל ערד שבנגב.
בראשית שנת 2015 המליצה הוועדה לאשר את תוכנית המתאר של העיר.
הקמת העיר לאוכלוסייה חרדית מתוכננת לסייע בפתרון מצוקת הדיור במגזר החרדי, המתעצמת נוכח הגידול הדמוגרפי במגזר זה, כ-4.2% בשנה.
בסוף שנת 2013 החליטה עיריית ערד לתמוך בהקמת היישוב ובכך להפוך החלטת ראש הוועדה הקרואה, גדעון בר לב, שהתנגד נחרצות להקמת עיר חרדית בסביבות ערד.
בכירי העירייה הסבירו דווקא את הצורך בזירוז הקמת כסיף כדי לסייע לשמירה על צביונה של ערד מפני התחרדותה.
לדבריהם, עם הקמת כסיף ערד לא תהיה יותר ליעד מבוקש עבור הציבור החרדי ממרכז הארץ, ולא עבור אלה שכבר מתגוררים בעיר.
במאי 2017 החלו העבודות על הקמת היישוב ובמסגרת העבודות תחילה יבוצעו עבודות הנדסיות להקמת שלב א' של העיר.
ביוני 2020 החליט שר הבינוי והשיכון החדש, יעקב ליצמן, לעצור את קידום התוכנית.
באוקטובר 2021 החליטו זאב אלקין, שר הבינוי והשיכון ואיילת שקד, שרת הפנים לקדם שוב את העיר ולייעד אותה לאוכלוסייה החרדית.
במרץ 2022, התקבלה החלטת ממשלה להקמת העיר בפועל.
בעיר מתוכננים שטחי תעסוקה ומסחר נרחבים בגודל של כ-520,000 מ"ר, שייתנו מענה לכלל תושבי העיר.
כמו כן ייבנה במקום מרכז רפואי שיספק הכשרה מקצועית בתחומי הרפואה, ובנוסף מתוכנן אזור הייטק.
דגש נוסף הושם על כך שתכנון העיר יתייחס במיוחד לצורכי החברה החרדית.
במסגרת תכנון זה תיבנה מערכת תשתיות חשמל ומים הכוללת הכשרים לשימוש בשבת, יוגדרו שטחי ציבור נרחבים לטובת מוסדות חינוך, ישיבות, תלמודי תורה ועוד.
במאי 2022 מועצת כסייפה עתרה לבג"ץ בדרישה לבטל את החלטת הממשלה על הקמת העיר כסיף, ומעבר לכך, מבקשת לספח לתחומה את שטח העיר העתידית.
באוגוסט 2023 החליטה ועדת השמות הממשלתית לשנות את שם העיר המתוכננת מ"כסיף" "מנורה בדרום".
בשלב הראשון מתוכננות 5,100 יחידות דיור במקבץ של 5 שכונות.
להקמת שלב א' של העיר, עבור 22 מיליוני שקלים.
התקשרות שנייה בשווי של 150 אלף שקלים נעשתה מול משרד שפירא הלחמן מתכננים – להכנת תוכנית אב ומתאר לעיר.
ברובע א' יגורו כ-30 אלף איש והצפיפות שלו היא 10 יחידות לדונם.
התוכנית להקמת העיר ספגה התנגדות מסיבות אחדות:
נימוקים סביבתיים: ארגוני איכות סביבה שונים, כמו גם החברה להגנת הטבע יצאו נגד ההחלטה להקמת כסיף, נוכח מה שהוגדר על ידם כ"פגיעה בנוף הפתוח, צמצום כמויות השטחים הפתוחים וגרימת נזקים אקולוגיים בלתי הפיכים".
נימוקים חברתיים-כלכליים: נוכח העובדה שהיישוב כסיף מיועד למגורי אוכלוסייה חרדית, המוערכת כחלשה כלכלית, הועלו טענות בדבר ההשלכות החברתיות והכלכליות השליליות שבעידוד הגירה חלשה לנגב.
ביקורת חילונית: אוכלוסייה חילונית בנגב הביעה חשש שמא הגירה של עשרות אלפי חרדים לנגב תכפה צביון חרדי על האוכלוסייה החילונית באזור.
ביקורת המגזר הבדואי: בפזורה הבדואית בנגב הועלתה ביקורת בדבר הקמת היישוב על שטח שלטענתם שייך לפזורה, וכמו כן תכנון הקמת היישוב מיטיב עם יהודים על פני האוכלוסייה הערבית-בדואית בנגב.
בנוסף עלתה הטענה כי מטרת הקמת היישוב היא למנוע יתרון דמוגרפי של האוכלוסייה הבדואית בנגב.
מנורה מבטחים פנסיה וגמל (לשעבר מנורה מבטחים פנסיה ומבטחים קרנות פנסיה) מקבוצת מנורה מבטחים, היא החברה המנהלת הגדולה ביותר בישראל למוצרי פנסיה וקופת גמל.
מנורה מבטחים פנסיה וגמל מנהלת את קרן הפנסיה הגדולה במדינה, מנורה מבטחים פנסיה (לשעבר "מבטחים החדשה"), שלה מעל 1,100,000 עמיתים וכן כ-70 מסלולי קופות גמל, לרבות קופת גמל להשקעה וקרנות השתלמות.
נכון ליום 30.09.2024, למנורה מבטחים פנסיה וגמל נתח שוק של כ-28.39% מקרנות הפנסיה החדשות והיא קרן הפנסיה החדשה הגדולה ביותר בישראל.
מרכז החברה נמצא במגדל מנורה מבטחים ברמת גן.
קרן "מבטחים החדשה" הוקמה בשנת 1995, בעקבות הרפורמה הראשונה בקרנות הפנסיה, אשר גרמה לסגירת הקרנות הוותיקות מפני הצטרפות עמיתים חדשים.
בשנת 2004 נרכשה "מבטחים החדשה" על ידי מנורה חברה לביטוח (בעוד שקרן מבטחים הוותיקה עברה לניהול עמיתים).
בשנת 2006, בעקבות רכישת הקרן, שונה שם חברת האם, "מנורה החזקות בע"מ" ל"מנורה מבטחים החזקות בע"מ".
במאי 2007 שונה שם החברה מ"מבטחים קרנות פנסיה בע"מ" ל"מנורה מבטחים פנסיה בע"מ".
בשנת 2008, בעקבות חתימה על צו הרחבה בנושא פנסיית חובה, זכתה החברה במכרז שערכה ההסתדרות ובמסגרתו היא מבטחת יחד עם קרנות פנסיה אחרות את מבוטחי פנסיית החובה במשק.
בדצמבר 2013 מוזגה מנורה מבטחים פנסיה עם החברה מנורה מבטחים גמל והיום מנוהלת כלל פעילות הפנסיה, הגמל והשתלמות של קבוצת מנורה מבטחים החזקות בחברת "מנורה מבטחים פנסיה וגמל".
מנורה מבטחים פנסיה וגמל היא חברה בת בבעלות מלאה של מנורה מבטחים החזקות.
יו"ר מועצת המנהלים הוא ערן גריפל, המנכ"ל הוא איתי יעקב והאקטואר הראשי הוא עמית רוזן.
קרן הפנסיה "מנורה מבטחים פנסיה" היא בבעלותה של מנורה מבטחים פנסיה וגמל ומנוהלת על ידה.
החברה מציעה מגוון מסלולי השקעה, ביניהם גם מסלולי יעד לפרישה, המתאימים את תמהיל ההשקעה שלהם לטווח שנותר לחוסך עד לפרישה לפנסיה.
באופן זה, רמת הסיכון במסלול ההשקעה פוחתת ככל ומתקרב מועד הפרישה.
כיום מנהלת מנורה מבטחים פנסיה 22 מסלולי השקעה, בהם מסלול השקעה שזכה באישור בד"ץ העדה החרדית, שהכספים בו מושקעים בהתאם לכללי ההלכה, וכן מסלול גלאט.
בשנת 2023 זכתה החברה בפעם ה-13 בתואר קרן הפנסיה של השנה על ידי מגזין הביטוח עדיף ועיתונאי הביטוח והפיננסים בישראל.
כמו כן, נבחרה חברת מנורה מבטחים כסופרברנד על ידי ציבור הצרכנים בישראל.
מנורת המאור הוא ספר מוסר אשר חיבר רבי יצחק אבוהב.
הספר מכיל לקט מאמרי אגדה מהתלמודים והמדרשים העוסקים בענייני מוסר ודרך ארץ, הכולל דברים שמקורם בספרות הגאונים, הראשונים וכן פילוסופים יוונים כדוגמת אריסטו ואפלטון.
הספר כולל שלוש הקדמות ומחולק לשבעה חלקים כמנין נרות המנורה, ובעקבות כך קרא המחבר לכל חלק 'נר'.
ספר מנורת המאור נתקבל באהדה על ידי קהילות ישראל.
בפרט, יהודי תימן ויהודי חלב הנוהגים ללמוד בקביעות בכל שבת ובחגים, פרק במנורת המאור, אחרי תפילת מוסף.
המחבר כתב גם שני ספרי הלכה: ארון העדות על הדינים הנהוגים בזמן הזה, שולחן הפנים על הברכות והתפילות, שני הספרים אבדו ולא הגיעו לידינו, ואנחנו יודעים עליהם רק מהקדמת הספר.
המחבר ראה במצב לימוד התורה של היהודים בני דורו חסרונות.
העדפת העיסוק במלאכה ופנאי על פני לימוד תורה וכן העדפת לימוד ההלכה על פני לימוד האגדה לא מצאו חן בעיניו.
המחבר ראה בלימוד האגדה חשיבות רבה מכיוון שלדעתו מותווית בה דרך מוסרית וישרה.
לספר שלוש הקדמות, על ההקדמה הראשונה טען בן יעקב כי איש אחר כתב זאת כהקדמה או הסכמה בגיליון הספר, והמדפיס הראשון חשב שהיא הקדמת המחבר והעתיקה בראש הספר.
הספר מחולק לשבעה חלקים כמנין הנרות במנורה, ולכן קרא לכל חלק "נר", והחלקים נחלקו לכללים, וכל כלל לפרקים.
הקדמה קצרה לכל חלק וחלק משבעת הנרות, ולכל נר יש חתימה שהיא תמצית המדובר בכל פרקיו.
הנר הראשון - שלא לרדוף אחרי המותרות.
נחלק לג' כללים: קנאה, תאוה וכבוד.
הנר השני - שלא יפתח פיו בדיבור של חטא.
נחלק לעשרה כללים: ליצנות, שקר, חנופה, לשון הרע, הלבנת פנים, שמירת סוד, דברי ריב, שחוק, שם שמים לבטלה, ודברי גידוף.
הנר השלישי - לקיים המצוות.
נחלק לעשרה כללים: מילה, חובת האב לבנו, תפילה, לכבד שבתות ויו"ט, כבוד אב ואם, לישא אישה, צדקה, גמילות חסד, לדון דין אמת, לרדוף אחר המצות.
הנר הרביעי - בעניין תלמוד תורה.
נחלק לארבעה כללים: לקבוע עתים לתורה, גודל שכרה, פלפול החכמה, כבוד לחכמים.
הנר החמישי - בדרכי התשובה.
נחלק לשלושה כללים: בדבר התשובה, ימי התשובה, יסורין הממרקין החטא.
הנר הששי - בדרכי השלום.
נחלק לשני כללים: דרך ארץ, דברי שלום ואהבה.
הנר השביעי - בדבר הענוה נחלק לשני כללים: שפלות הרוח, בושת הפנים.
המקורות מהם שאב המחבר הם: משנה, תוספתא, מכילתא, ספרא וספרי, מדרש רבה, תנחומא, מדרש תהילים ומשלי, פסיקתא ופרקי דר' אליעזר.
מלבד ספרי חז"ל, המחבר מביא מדברי הגאונים והראשונים,
הרי"ף מוזכר פעמיים אך השתמש בו גם במקומות אחרים,
את רש"י הוא מביא במקומות רבים,
וכן הזכיר בפעמים בודדות את הרשב"ם,
הרבה מאוד שאב המחבר מהרמב"ם אותו הוא מכנה "מורה צדק" ו"בחיר ה' שלם בתורה ובעל חכמה מפוארה" אך הוא מוזכר בשמו פעמים בודדות,
וכן הרבה המחבר להשתמש בספר המנהיג,
ובדברי רבי יעקב אנטולי - בעל "מלמד התלמידים",
ובספרי רבינו יונה גירונדי אך בפועל הזכירם פעמים בודדות,
את פירוש רמב"ן הזכיר שלוש פעמים אם כי השתמש בו יותר מעשר פעמים,
רבי יצחק אבן לטף שספריו לא הגיעו לידינו בשלמותם היו לנגד עיני המחבר,
והראב"ד, שם עיבד קטעים מהספר בעלי הנפש.
וייתכן גם כי השתמש בספרים חובות הלבבות, שערי אורה, סמ"ג ואבודרהם.
כמו כן המחבר מביא גם מדבריהם של חכמי האומות - אפלטון, אריסטו ו"רופאים שנתחדשו באומות".
כפי הנראה, המחבר לא ראה את ספר הזוהר, או לחלופין התעלם ממנו, שכן ישנם מקומות רבים בהם היה יכול להשתמש בו ובכל זאת לא מזכירו.
ספר מנורת המאור נדפס לראשונה בקושטא בשנת רע"ד (1513–1514) על ידי ר' אשטרוק דטולון.
נדפס שנית בוונציה בשנת ש"ד על ידי מסיר זנין די פארי ואחיו, בהגהתו של ר' ברוך חזק, בתיקון כמה שגיאות ובהוספות קלות.
נדפס בשלישית במנטובה בשנת שכ"ג, במהדורה עם הרבה תיקונים והוספות.
מאז הודפס הספר במהדורות רבות ונכתבו עליו פירושים כדוגמת "נפש יהודה" על ידי רבי משה פרנקפורט.
הספר תורגם לשפות שונות ובהן יידיש, לאדינו וגרמנית.
מנורת שבת (או שאבע'ס לאמפ) היא מנורה בעלת התקן המאפשר את הסתרת וגילוי האור, דבר המאפשר לשומרי שבת להחליש ולהגביר את התאורה החשמלית באופן מכני עקיף, ללא כיבוי והדלקה ממשיים, שהם פעולות האסורות בשבת וביום טוב.
הטיפוס הרגיל של מנורה מסוג זה הוא בעל כיסוי חיצוני מסתובב, שצידו האחד פתוח וצידו השני אטום.
בעת שיש צורך באור, ניצב החלק הפתוח מול התאורה, ובעת שיש צורך בחושך, מסובב המשתמש את הגוף החיצוני לצידו האטום, ובכך חוסם את האור ללא כיבויו.
ההתקן הומצא על ידי שמואל ופר, ב-2004, ומאז נמכרו מעל ל־10,000 יחידות מהמוצר.
הייצור נעשה בסין על ידי Kosher Innovations, חברה קנדית.
בהמשך יוצרו מנורות דומות על ידי חברות נוספות, חלק באישור מכון צומת או מכון מדעי טכנולוגי להלכה.
מנורת לילה היא גוף תאורה קטן המיועדת לשימוש ביתי.
מנורת הלילה לרוב מאירה בצורה עמומה יותר ממנורה רגילה, והיא מצויה בדרך כלל בצד המיטה בחדר השינה.
מנורת לילה משמשת בדרך כלל לקריאה, כאשר הקורא לא רוצה להפריע לשאר האנשים הישנים בבית עם אור חזק.
מנורת הלילה מספקת גם תחושת ביטחון בלילה, ופעמים רבות הורים משאירים מנורת לילה בחדר הילדים למשך הלילה על מנת שהילדים לא יפחדו מהחושך ויכולו לקום לשירותים בצורה נוחה וקלה.
מנורת הלילה משמשת גם כתאורת חירום, ומונעת מעידות על מדרגות או שאר מכשולים.
המנורה יכולה להיות תלויה על הקיר או עומדת על שידה ומופיעה בווריאציות שונות המותאמות לכל הגילאים.
הוועדה לבטיחות הצרכן בארצות הברית דיווחה על כעשרה מקרים בשנה בהם מנורות הלילה גורמות לשריפות בבתים, מכיוון שמשאירים אותן דולקות כל הלילה ויש סיכון שיתחממו ויגעו בחפץ דליק כלשהו.
הוועדה ממליצה על שימוש בנורות קרירות, בנות פחות מארבע או שבע וואט.
מנורה מבטחים ביטוח בע"מ (לשעבר מנורה חברה לביטוח בע"מ) היא חברת ביטוח הפעילה בכל תחומי הביטוח העיקריים בישראל: ביטוח כללי, ביטוח חיים וביטוח בריאות, והיא נמנית עם חמש חברות הביטוח הגדולות בישראל.
סך הנכסים המנוהלים על ידי החברה, ליום 31 בדצמבר 2021, הסתכם לכ-55 מיליארד ש"ח.
הקבוצה נמצאת בקשרים עסקיים עם כ-4,000 סוכני ביטוח, המעניקים שירותים ללקוחות החברה ברחבי הארץ.
חברת האם "מנורה מבטחים החזקות בע"מ" נוסדה בשנת 1935, בשם "משרד לאחריות כללית בע"מ", על ידי דוד זלמן צימבר שכיהן כיו"ר מועצת המנהלים מהקמתה ועד שנת 1958. החברה נוסדה כמורשית לוידס, ומאז 1939 מתנהלת כחברת ביטוח.
בשנת 1976 שונה שמה פעם נוספת, ל"מנורה חברה לביטוח בע"מ", בשנת 1998 שונה שמה שוב, ל"מנורה החזקות בע"מ", ובשנת 2006, בעקבות רכישת "מבטחים החדשה", החברה שינתה את שמה לשמה הנוכחי "מנורה מבטחים החזקות בע"מ".
בשנת 1963, נרכשה מנורה על ידי משפחת פישל פריש, ומאז היא מוחזקת על ידי בני המשפחה.
בשנת 1982 בוצעה הנפקה לציבור של מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב בע"מ, והחברה הפכה לחברה ציבורית.
נכון להיום, נסחרת במסגרת מדד ת"א 75.
בשנת 1998 בוצע הליך של פיצול עסקי הביטוח של חברת האם, כך שאלה הועברו אל מנורה חברה לביטוח בע"מ (כיום מנורה מבטחים ביטוח בע"מ), אשר נתאגדה בשנת 1995 כחברה פרטית.
ב-28 באוקטובר 2019 הודיעה החברה על הפסקת מכירת ביטוחים סיעודיים פרטיים.
בעלת מניות: מנורה מבטחים החזקות בע"מ, חברה ציבורית, הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ביטוח כללי - הביטוחים העיקריים בתחום זה הם - ביטוח רכב חובה; ביטוחי רכב רכוש; ביטוחי חבויות; ביטוחי רכוש; ביטוחי תאונות (טווח קצר).
להלן פירוט הענפים הביטוחיים העיקריים בתחום זה:
ביטוח רכב חובה - ביטוח סטטוטורי, הכולל כיסוי ביטוחי לנזקי גוף, שנגרמו כתוצאה משימוש בכלי רכב מנועי, ואשר על כל בעל רכב מנועי לרכוש, כנדרש על פי דין.
ביטוח רכב רכוש - כולל כיסוי ביטוח לנזקי רכוש לרכב, לרבות נזקי צד ג' הנגרמים על ידי כלי רכב מבוטחים.
ביטוח חבויות - כולל, בין היתר, ביטוחי אחריות מעבידים, אחריות מקצועית, אחריות דירקטורים ונושאי משרה, אחריות צד שלישי, אחריות המוצר, ערבות חוק מכר, ביטוח ערבויות ביצוע וערבויות פיננסיות, ביטוח ערבות חוק המכר, ביטוח תאונות אישיות (טווח קצר) וסיכונים אחרים.
ביטוח רכוש - כולל, בין היתר, ביטוחי דירות, עסק, אובדן רכוש, ביטוח כלי טיס וביטוח כלי שיט, וביטוחי משכנתאות.
ביטוח חיים - מתמקד בחיסכון פנסיוני במהלך תקופת העבודה, עד הגיע המבוטח לגיל פרישה וכן - חיסכון במוצרי פרט, לרבות מגוון מוצרי ה-Top Finance וכיסוי לאירועים ביטוחיים הנובעים מסיכונים שונים במהלך חיי הפרט, כגון: ביטוח למקרי מוות, נכות ואובדן כושר עבודה, קרן השתלמות.
כמו כן, החברה מציעה ביטוחי משכנתאות ומגוון מוצרים ייחודיים לאוכלוסיית הגיל השלישי.
סך הנכסים המנוהלים בתחום על ידי מנורה מבטחים ביטוח, נכון ל-31 בדצמבר 2021, הסתכם בכ-55 מיליארד ש"ח.
סך הפרמיות בגין חוזי ביטוח וחוזי השקעה בביטוח חיים, בתקופה 1-12/2021, הסתכם לכ-3.1 מיליארד ש"ח.
ביטוח בריאות - הביטוחים העיקריים בתחום זה כוללים פוליסות מענפי הבריאות לטווח ארוך, ובכללן ביטוח מחלות ואשפוז, ביטוחי שיניים, ביטוח סיעודי וביטוח מחלות קשות.
הביטוח נערך במסגרת פוליסות מסוג פרט וקולקטיבים והן מכסות את מגוון הנזקים (למעט מוות ממחלה) הנגרמים למבוטח כתוצאה ממחלות ו/או מתאונות.
תחום זה מאחד תחתיו גם את מרבית פוליסות ביטוח הבריאות השונות לטווח קצר, כגון: ביטוח דמי מחלה, ביטוח נסיעות לחו"ל וביטוח עובדים זרים ותיירים.
מָנוֹר סוֹלוֹמוֹן (נולד ב-24 ביולי 1999) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני בקבוצת פיורנטינה מהסרייה א' האיטלקית בהשאלה מטוטנהאם הוטספר האנגלית, ובנבחרת ישראל.
סולומון נולד וגדל בכפר סבא, לאיילה ויוסי סולומון, מורים לחינוך גופני.
משפחתו ממוצא הונגרי ועיראקי, ועל כן ברשותו גם דרכון פורטוגלי.
הוריו הכירו במכללת אוהלו כשלמדו ביחד חינוך גופני במגמה הימית, ולאחר שהתחתנו והוא נולד החליטו לקרוא לו מָנוֹר, על שם ציר באוניית מפרש.
בגיל ארבע לקח אותו אביו להתאמן בטניס, בכיתה ג' נוסף גם חוג אתלטיקה, ומאוחר יותר החל להתאמן גם בכדורסל ובכדורגל.
התחנך בבית הספר תיכון גלילי שבעיר הולדתו.
התגייס לצה"ל בדצמבר 2017, שירת על תקן ספורטאי מצטיין, ולאחר מכן הגיש בקשה לשרת על תקן ספורטאי עילוי בחו"ל עד שחרורו.
סולומון החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפועל כפר סבא, ובגיל תשע עבר למחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה.
ב-26 בנובמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי פתח תקווה, כשנכנס כמחליף בהפסד החוץ 1–2 להפועל חיפה במסגרת המחזור ה-11 של עונת 2016/2017 בליגת העל.
את שער הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים כבש ב-28 בינואר 2017, בניצחון הביתי 2–0 על בני יהודה תל אביב במסגרת ליגת העל.
במסגרת המחזור ה-35 בניצחון הביתי 2–1 על מכבי תל אביב, סולומון כבש ובתוספת הזמן אף בישל שער ניצחון.
סולומון סיים את העונה עם שני שערים ב-23 הופעות בקבוצה הבוגרת של מכבי פתח תקווה בליגת העל, ובמקביל המשיך גם לשחק בקבוצת הנוער של מכבי פתח תקווה עד לסיומה של עונה זו.
ב-19 באוגוסט 2017, סולומון כבש שער בניצחון החוץ 1–2 על מ.ס.
אשדוד במסגרת המחזור הראשון של עונת 2017/2018 בליגת העל.
באותה העונה, סולומון שותף בכל 33 משחקי ליגת העל של מכבי פתח תקווה, וכבש ארבעה שערים.
ב-5 באוגוסט 2018, כבש סולומון שער בכורה במסגרת גביע הטוטו בתיקו 1–1 מול הפועל תל אביב.
סולומון נכלל ברשימת "50 הכדורגלנים המבטיחים באירופה (לקראת עונת 2018/2019)", שפורסמה באתר הרשמי של UEFA.
ב-11 בינואר 2019 חתם סולומון בשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית.
סכום ההעברה הוערך בכשישה מיליון יורו (כ-5.4 מיליון ליש"ט) עבור 85% מכרטיסו, הסכום החמישי בגודלו באותה עת עבור כדורגלן ישראלי.
ב-14 בפברואר 2019 סולומון ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 2–2 מול איינטרכט פרנקפורט הגרמנית, במסגרת שלב 32 האחרונות בליגה האירופית.
ב-15 במאי 2019 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה כאשר כבש את השער האחרון בניצחון 0–4 על אינהולטס פטרוב בגמר הגביע האוקראיני.
בסיום אותה עונה זכה סולומון גם באליפות אוקראינה.
ב-1 בספטמבר 2019 כבש גם את שער הבכורה שלו בליגה האוקראינית, בניצחון קבוצתו 4–0 על אולימפיק דונצק.
ב-1 באוקטובר 2019 כבש את שער הבכורה שלו בליגת האלופות של אופ"א, כאשר הבקיע בתוספת הזמן את שער הניצחון במשחק מול אטאלנטה באצטדיון הסן סירו שהסתיים בתוצאה 1–2. בכך הפך לכובש הישראלי הצעיר ביותר בליגת האלופות, בגיל 20 ו-69 יום בלבד.
ב-26 בנובמבר 2019 כבש סולומון את שער השוויון במשחק מול מנצ'סטר סיטי שהסתיים בתוצאה 1–1 בשלב הבתים של ליגת האלופות באצטדיון סיטי אוף מנצ'סטר.
ב-21 באוקטובר 2020 היה סולומון שותף מכריע בניצחון של שחטאר דונצק 2–3 במשחק חוץ נגד ריאל מדריד במחזור הראשון של עונת 2020/2021 בליגת האלופות, ואף כבש את השער השלישי של קבוצתו.
גם ב-1 בדצמבר 2020, במשחק הגומלין נגד ריאל מדריד שנערך בביתה של שחטאר, כבש סולומון את השער השני בניצחונה של קבוצתו 0–2.
סולומון רשם שני צמדי שערים בשני משחקים רצופים בליגת העל האוקראינית – הצמד הראשון (בהפרש של 3 דקות) בניצחון קבוצתו 4–0 בביתה על דנסה צ'רניהיב ב-14 במרץ 2021, והצמד השני (בהפרש של 26 דקות) במשחק החוץ בו קבוצתו הפסידה 2–3 ללבוב ב-21 במרץ 2021.
ב-26 בפברואר 2022, בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה, עזב את בירת אוקראינה קייב וכעבור 35 שעות הצליח לעבור את הגבול אל בירת פולין ורשה, ומשם להימלט מהמלחמה במזרח אירופה – ולהמריא בבטחה לישראל.
עם זאת, על אף שהחל להתאמן עם פולהאם כבר מיולי 2022, נמנעה ממנו האפשרות להירשם ולשחק באופן רשמי כשחקן במדי קבוצתו האנגלית עד ה-1 באוגוסט 2022, כשבוע לפני פתיחת עונת 2022/2023 בפרמייר ליג.
ב-6 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בפולהאם ובליגת העל האנגלית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-66 בתיקו הביתי 2-2 מול ליברפול, במסגרת המחזור הראשון של עונת 2022/2023 בפרמייר ליג.
למחרת הוא נפצע ונעדר לתקופה ממושכת.
ב-7 בינואר 2023, לאחר היעדרות של כחמישה חודשים, עקב פציעה חמורה במהלך משחק אימון, שב סולומון לשחק כשעלה כמחליף במחצית השנייה בגביע ה-FA האנגלי מול האל סיטי, בניצחון החוץ 0–2 לפולהאם.
ב-28 בינואר 2023 פתח לראשונה בהרכב פולהאם בגביע האנגלי, ואף השלים 90 דקות, במשחק שהסתיים בתיקו ביתי 1-1 מול סנדרלנד.
ב-11 בפברואר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי פולהאם, לאחר שנכנס כמחליף במחצית השנייה במקומו של וויליאן, בניצחונה הביתי של קבוצתו 0–2 על נוטינגהאם פורסט.
ב-6 במרץ 2023 פתח לראשונה בהרכב פולהאם בליגה, במשחק בו הוא גם כבש את שער השוויון הראשון לטובת קבוצתו אך הסתיים בהפסד חוץ 2–3 מול ברנטפורד.
בסך הכל, סיים את העונה עם ארבעה שערים מתוך 19 הופעות בליגה, בנוסף לשער נוסף לזכותו בגביע ה-FA האנגלי מתוך חמש הופעות שם.
ב-11 ביולי 2023 הודיעה קבוצת טוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג האנגלית, על החתמתו הרשמית של סולומון כשחקן מן המניין, עם חוזה למשך חמש עונות.
את הופעת הבכורה שלו במדי טוטנהנאם בליגה, ערך בניצחון הביתי 2–0 על מנצ'סטר יונייטד במסגרת המחזור השני, כשעלה מהספסל דקות ספורות לפני תום המשחק.
באותו משחק בישל הן את שער השוויון (לאחר שברנלי עלתה ליתרון מוקדם) והן את שער הקבוצה הרביעי , כשאת שני השערים כבש עמיתו לקבוצת טוטנהאם, יונג-מין סון.
בתחילת חודש אוקטובר נפצע במהלך אימון בו קרע את המיניסקוס.
ההערכה הראשונית הייתה שייאלץ להיעדר מהמגרשים כ-4 חודשים, אך בהמשך נאלץ לעבור שני ניתוחים נוספים וכך סיים את עונתו בטרם עת, כשבעקבות כך גם שותף ב-5 משחקים בלבד במסגרת הפרמייר ליג עם טוטנהאם, ובסך הכל ב-11 הופעות עם קבוצתו האנגלית בכל המסגרות.
ב-27 באוגוסט 2024 הושאל למשך עונה, אם כי ללא-סעיף רכישה, ללידס יונייטד מליגת המשנה באנגליה.
הוא פתח לראשונה בהרכבה של לידס יונייטד במשחק הבכורה במדי המועדון מיורקשייר ב-31 באוגוסט וכן בישל את השער הראשון בניצחון 0–2 על האל סיטי, במסגרת המחזור הרביעי של הליגה, בו סולומון אף נבחר ל"איש המשחק".
ב-24 בנובמבר 2024 עם שובו מפגרת הנבחרות, הבקיע סולומון צמד בכורה אישי לזכותו בליגות האנגליות, כשבאותו משחק כבש את השער המצמק הראשון לקבוצתו וכן את שערה השלישי שהיה גם לתוצאת ניצחון זמנית (בטרם הוחלף בדקה ה-75), במשחק שהסתיים לבסוף בניצחון חוץ 3–4 על סוונסי סיטי הוולשית.
בשל כך, סייע סולומון ללידס לעלות לפסגת הצ'מפיונשיפ האנגלית בזכות הפרש שערים טוב יותר מזה של שתי יריבותיה סנדרלנד ושפילד יונייטד הצמודות לה בצמרת טבלת הליגה עם ניקוד זהה.
ב-21 באפריל 2025 לאחר ניצחון ביתי 0–6 על סטוק סיטי במשחק בו בישל סולומון שני שערים, וכשנותרו שני מחזורים לסיום עונת 2025–2024, העפיל סולומון עם לידס יונייטד בחזרה אל הפרמייר ליג לאחר שתי עונות של המועדון בליגת המשנה (ואחת ויחידה של סולומון).
ב-3 במאי 2025 הבקיע בתוספת הזמן בניצחון חוץ 1–2 על פלימות' את שערה האחרון של לידס לעונת 2024-25 שקבע כי לידס זכתה בנוסף לעלייה לפרמייר ליג גם באליפות הצ'מפיונשיפ במחזור הסיום של העונה, עקב הפרש שערים עדיף על ברנלי השנייה שסיימה את העונה עם מספר נקודות זהה.
ב-2 בספטמבר 2025 הושאל לעונה אחת לוויאריאל מהלה ליגה הספרדית.
ב-20 בספטמבר ערך הופעת בכורה בקבוצה, בניצחון 1–2 על אוססונה.
שלושה ימים לאחר מכן כבש גם שער בכורה, בניצחון 1–2 על סביליה.
ב-2 בינואר 2026 הושאל סולומון לפיורנטינה מהסרייה א' האיטלקית לחצי עונה עם אופציה לרכישה בתום תקופת ההשאלה.
סולומון שיחק בכל נבחרות הנערים והנוער של ישראל, כשבמדי נבחרת הנערים עד גיל 17 ערך ארבע-עשרה הופעות בהן גם כבש שער, ובמדי נבחרת הנוער עד גיל 19 ערך שש הופעות.
ב-21 במאי 2017, בטרם מלאו לו 18 ואף בטרם שיחק בנבחרת הצעירה עד גיל 21 של ישראל, זומן לראשונה לסגל הבוגרים של נבחרת ישראל, על-ידי המאמן הלאומי אלישע לוי, לקראת מחנה אימונים שערכה הנבחרת בגרמניה.
ב-9 באוקטובר 2017 ערך סולומון את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה, בהפסד החוץ 0–4 ל.
סך הכל ערך סולומון שש הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
ב-7 בספטמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל הבוגרת, בגיל 19 בלבד, כשנכנס כמחליף בהפסד החוץ 0–1 מול במסגרת ליגת האומות של אופ"א 2018/2019. ב-18 בנובמבר 2020 כבש את שער הבכורה שלו בבוגרים בניצחון הבית של נבחרת ישראל 0–1 על , במסגרת ליגת האומות 2020/2021 של אופ"א.
הצמד של סולומון הביא לניצחון 2–1 על הנבחרת האלבנית.
החל משנת 2024 משמש סולומון כסגן-קפטן בנבחרת הלאומית.
סולומון נבחר לרשימת הצעירים המבטיחים 2021 "30Under30" של "פורבס ישראל".
אחד מתחביביו הוא לשחק שחמט.
סולומון שומר מסורת ובאוקטובר 2025 אף הודיע שלא ישחק עם קבוצתו ויאריאל מול יובנטוס במסגרת ליגת האלופות משום שהמשחק נפל על ערב יום כיפור התשפ"ו.
מאז שנת 2018 נמצא בזוגיות עם דנה וושצינה, והם נישאו ביוני 2025. במרץ 2023 עלתה תוכנית הדוקו-ולוג "בסלון של סולומון" בערוצי הספורט הישראליים מבית צ'רלטון, שהורכבה מפרקים קצרים שתועדו בפרט מנקודת מבטה של בת-זוגו וושצינה, בו ניתנה הצצה לחייו של סולומון מדי שבוע בעיקר ככדורגלן פורץ באנגליה וכן בביתם בלונדון.
ליגיונר העונה מטעם אתר ONE וארגון שחקניות ושחקני הכדורגל בישראל: 2022/2023
(גביע ה-EFL האנגלי / גביע הטוטו הישראלי)יבשתי
מנורה הוא עיתון שבועי תלת-שפתי (עברית, רוסית ובוכרית) שהחל להופיע בשנת 1999 על ידי קונגרס יהודי בוכרה העולמי ומופץ לעשרות אלפי בני הקהילה הבוכרית בישראל ובעולם.
בעיתון מאמרים וסקירות על חיי הקהילה של יהודי בוכרה בישראל ובעולם בעבר ובהווה, ודמויות מנוף הקהילה בעבר ובהווה, ובמיוחד בנושאים העוסקים בקידומם הרוחני, החינוכי, כלכלי והתרבותי של העולים מאסיה התיכונה, ומדור לנושאים אקטואליים וחדשות.
העיתון צבעוני ומשולבות בו תמונות רבות.
העיתון מבליט במיוחד את הפעילות הקהילתית של ארגון קונגרס יהודי בוכרה העולמי, העומד בנשיאותו של איש העסקים לב לבייב, לצד עשרות אנשי עסקים מהקהילה התורמים לפעילות ומכהנים כחברים בנשיאות הקונגרס.
הוא מופץ בעיקר בריכוזי הקהילה בישראל ובעולם (רוסיה, אוסטריה, ארצות הברית, גרמניה ואוזבקיסטן).
העיתון זמין גם במהדורה דיגיטלית באתר בוכרים.קום, וכן בעמוד הפייסבוק של העיתון.
לעיתון שלושה מתחרים, אחד היוצא לאור בישראל בשיתוף פעולה עם ארגון "ברית יוצאי בוכרה" בשם "בוכרסקייה גזטה" (ובשמו העברי "העיתון הבוכרי") בעברית ורוסית, השני "ביטאון מורשת" שע"י מורשת יהדות בוכרה העולמי והשלישי "בוכריין טיימס" היוצא לאור בניו יורק בשפה הרוסית בלבד.
בניגוד למנורה היוצא לאור מדי שבוע, שלוש האחרים מופיעים אחת לחודש.
מנֹרת זהב הוא ספר תורני-חסידי שיצא לאור בה'תרס"ב (1902) בוורשה, בעריכת הרב נתן נטע דונר מקולביעל.
בספר מרוכזים לראשונה דברי תורתו של רבי משולם זושא מאניפולי.
רבי משולם זושא, בשונה משאר האדמו"רים, לא נהג לומר דברי תורה בטיש או בדרשות בפני תלמידיו.
רבי אברהם יעקב מסדיגורא אמר עליו כי "לא היה דרכו לומר דברי תורה, אך כאשר לפעמים פתח פיו לומר דברי תורה, היו דברים עמוקים ומתוקים מאוד".
הרב נתן נטע דונר, שחיבר כמה ספרי ליקוט חסידיים, ליקט את תוכן הספר מספרי חבריו של רבי זושא או תלמידיהם.
רוב החידושים נאמרו על ידו בעל פה.
החידושים בספר מסודרים על פי פרשיות התורה.
בסוף הספר הובאו גם דברי תורה משני בניו, האדמו"רים רבי צבי מנחם אוירבך ורבי ישראל אברהם מזל.
בהקדמת הספר הובאו דברי תורה מאת רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה, מחותנו של רבי זושא.
לספר ניתנו הסכמות של הרב חיים חזקיהו מדיני, הרב שלום מרדכי שבדרון, רבי יהושע אשר מפוריסוב הרב צבי יחזקאל מיכלסון ועוד.
כמו כן, מופיעה בספר הקדמה מאת נכד-נינו של רבי משולם זושא, הרב חיים דב מזל, שבה ציוני דרך מחייו של רבי זושא ומשפחתו.
הספר נדפס בדפוס אפרים בוימריטער בורשה ובמימון אברהם יוסף קליימן מקולביעל.
שם הספר נובע מראשי תיבות: תורת רבינו הרב משולם זיסל נשמתו במרומים.
בשנים מאוחרות יותר, יצא הספר במהדורות נוספות; וכן יצאו ספרים בעלי שם שונה המבוססים על ספר זה ובהם תוספות והרחבות, בהם: תורת הרבי רבי זושא, בני ברק תשנ"ד; זהב המנורה, בהוצאת שפתי צדיקים, ירושלים תשע"ג.
מנורת בנקאים (מאנגלית: banker's lamp) או אמרלייט (emeralite) היא סוג של מנורת שולחן חשמלית ולה מעמד עשוי פליז, אהיל מזכוכית ירוקה ומתג שרשרת (בגרסאות מודרניות משתמשים לעיתים במתג אחר).
מנורה זו נפוצה בספריות ובמוסדות ציבור אחרים בארצות הברית, והיא זכתה לפופולריות בשל הצגתה בסרטים ובסדרות טלוויזיה.
הפטנט הראשון של מנורה מסוג זה הוגש ב-11 במאי 1909 על ידי הריסון ד' מקפאדן (McFaddin), והיא יוצרה ונמכרה תחת המותג "Emeralite" (אֶמֶרָלָייט, הלחם של "emerald" and "light" – אמרלד ואור).
אהילי מנורות הבנקאים יוצרו במפעל י' שרייבר ונפן (J.
Schreiber & Neffen) בכפר רפוטין שבמוראביה (כיום בצ'כיה).
מאוחר יותר, מנורות מסוג זה נמכרו על ידי מתחרים תחת השמות "Greenalite", "Verdelite" ו-"Amronlite".
מנורת נפט היא מנורה או מכשיר תאורה אחר אשר משתמש בקרוסין ("נפט") כחומר בעירה.
רוב המנורות מוחזקות בתא זכוכית; ניתן להשתמש במנורות על שולחן, או להשתמש במנורות כמו פנסים ידניים לתאורה ניידת.
בדומה למנורות שמן, הן שימושיות לאזורים ללא חשמל, באתרי מחנאות ובמהלך הפסקות חשמל.
מנורות נפט (שנקראו לוקס) היו בשימוש נרחב בארץ עד לשנות ה-30. בעקבות התרחבות השימוש בחשמל הלך ופחת השימוש במנורות אלו.
מנורות נפט נמצאות בשימוש רב באזורים כפריים באפריקה ובאסיה, במקומות האלו למרבית האוכלוסייה אין גישה לחשמל והדבר יקר מדי בשבילם.
מנורות נפט צורכות כ-77 מיליארד ליטר דלק בשנה (בערך 1.3 מיליון חביות נפט ליום), לשם השוואה דלק סילוני אמריקאי נצרך בכמות של כ-76 מיליארד ליטרים בשנה.
התיעוד הראשון של מנורה שמשתמשת בשמן גולמי ועל פיו ממציא מנורת השמן הגולמי היה האלכימאי הפרסי "אל ראזי" שחי במאה ה-9, אל ראזי התייחס להמצאתו בספרו "אל אסאר" (בתרגום לעברית: ספר הסודות).
בשנת 1846 המציא הממציא הפולני אברהם פינאו גסנר תחליף לשמן (ובפרט לשמן הלוויתן שהיה נפוץ במהלך המאה ה-19) כדלק לתאורה והשתמש בנפט ובשנת 1853 איגנצי לוקשביץ' בנה מנורה ראשונה.
עם חלוף השנים תפסה המצאתו תאוצה והפכה לאחד מגופי התאורה הנפוצים ביותר לפני המצאת החשמל ופריסתו ברחבי העולם.
במאי 1857 הותקנה בבוקרשט תאורה ציבורית בעזרת נפט מזוקק ובכך הייתה בוקרשט העיר הראשונה שהשתמשה במנורות נפט לצורך תאורה.
רבא מבאר שהדבר אינו דומה לאבנים שבחצר האסורות בטלטול אף על פי שגם בהן ניתן לכסות כלים, שכן אבנים אינם כלים כלל, לעומת מנורת נפט ש'יש עליה תורת כלי'.
לעומת זאת, נחלקו הראשונים בשאלה מה תהיה דעת רבי יהודה במנורת נפט העשויה ממתכת שאינה נהיית מאוסה למגע, אלא רק בעלת ריח דוחה.
אך לדעת הרמב"ן מנורת נפט בעלת ריח דוחה מאוסה יותר ממנורת חרס שרק מאוסה למגע, ורבי יהודה בוודאי יאסור בה.
בציורו אוכלי תפוחי האדמה משנת 1885, מציב ואן גוך מנורת נפט תלויה מן התקרה.
מנורת שבת , המכונה גם יוּדֶנשטֶרן , היא מנורת שמן גדולה ובעלת זרועות, התלויה מהתקרה, אשר שימשה להאיר את שולחן ליל שבת בבית היהודי.
הדגם הקלאסי שהיה נפוץ מאוד במערב אירופה היה בעל מראה כוכב שנוצר מהקנים-זרבוביות שהחזיקו את הפתילות (דוגמאות שלו, עשויות פליז, מהמאות ה-18 וה-19 נפוצות למדי במוזיאונים יהודיים) ובתחתיתו כלי לקיבול השמן.