tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך תפקידו, כוח בפיקודו נתקל בחוליית מחבלים מחזבאללה שחדרה לשטח ישראל באזור הר דב; בקרב שהתפתח נהרג מפקד חוליית המחבלים ומחבל נוסף נפצע, שני המחבלים הנותרים, בהם הפצוע, נמלטו.
בהמשך מונה לסגן מפקד גדוד 101 בין השנים 2008–2009, בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה.
לאחר מכן שימש כמפקד מחזור "יודפת" בבא"ח צנחנים בין השנים 2009–2011.
ב-27 ביולי 2021 מונה למפקד יחידת רפאים, ושימש בתפקיד עד 30 ביולי 2023.
ב-6 באוגוסט 2023 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת אדום.
בן חיים מתגורר במודיעין, נשוי לחני ואב לשלושה.
בעל תואר ראשון במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו, ותואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה ובוגר המכללה לביטחון לאומי.
איתמר בגליקטר (נולד ב-6 באוקטובר 1977) הוא אמן ופסל ישראלי.
איתמר בגליקטר נולד וגדל ברמת השרון.
בשנת 2012 התפרסם לאחר שפרסם מודעה בעיתון "הארץ" תחת הכותרת "דרוש מצנט", ובעקבותיה יצר קופות התרמה, שפוזרו בגלריות בתל אביב-יפו תחת השם "אמץ אמן" ובהם הבטחה לתמיכה באמן צעיר.
יצירותיו של בגליקטר נמצאות באוספים רבים, ביניהם אוסף מוזיאון ישראל, ירושלים.
יצירותיו של בגליקטר עוסקות שימוש ביקורתי בהוויה החברתית הישראלית ובשאלות של זיכרון תרבותי קולקטיבי.
ביצירותיו הוא עשה שימוש בדיוקנאות של מנהיגים פוליטיים, בכרכי האנציקלופדיה העברית ובדימויים ביוגרפיים.
2009 "צללים", בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב
2010 "נגזרות נגזרות נעות", גזרות נאות, משכן אמנים, הרצליה
2011 "מלע - מלאך אוסף עזובים", בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב
2012 "אמץ אמן", בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב
2015 "מצאנו נפט", מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד
2016 "נוזל שחור", המוזיאון הגאולוגי, רמת השרון
2016 "Memory Cut", הביתן הישראלי, יריד הספרים הבינלאומי, בודפשט, הונגריה
2019 "מלוריא ללוריא", מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד
2001 מולטימדיה, מכללת New Horizons (אשרות)
2007-2003 תואר ראשון, המחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2010-2007 תואר שני, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב-יפו
2005 פרס ראש עיריית רמת השרון לעידוד היצירה
2007 פרס פיסול בסביבה אורבנית בעיר אשדוד, בצלאל, אקדמיה לאומנות ועיצוב, ירושלים
2007 פרס ע"ש איזיקסון עבור פרויקט גמר, בצלאל, אקדמיה לאומנות ועיצוב, ירושלים
2008 מלגת קרן מרים וארון גוטווירט, תוכנית לתואר שני באמנויות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב
2008 מלגה ע"ש מיכאל לוקמן לעיצוב יודאיקה, תוכנית לתואר שני באמנויות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב
2009 פרס, קרן אליכס דה רוטשילד, ירושלים
2009 מענק אמן בקהילה, משרד המדע התרבות והספורט
2010 מלגת שהייה, תוכנית האמנות הבינלאומית (LIA), לייפציג, גרמניה
איתמר בירן (נולד ב-3 במרץ 1998) הוא גולש סקי אלפיני אולימפי ישראלי.
בירן נולד בלונדון ועלה לארץ עם משפחתו בגיל חמישה חודשים.
כבר מגיל שלוש הצטרף למשפחתו לחופשות סקי באירופה ומגיל צעיר הוא מייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות.
הוא מתחרה במקצי סלאלום, סלאלום ענק, סופר G ובמקצה המשולב.
בירן מתאמן כשמונה חודשים בשנה בשווייץ ושאר הזמן מתאמן בארץ בתרגילים שלא דורשים שלג.
ב- 2015 ייצג בירן את ישראל באליפות העולם לבוגרים שנערכה בביבר קריק שבארצות הברית.
במקצה הסלאלום הענק סיים במקום ה-62 אך במקצה הסלאלום לא סיים את ההחלקה.
ב-2016 היה חלק ממשלחת ישראל הראשונה לאולימפיאדת נוער חורפית, שמנתה שני ספורטאים, ונשא את דגל ישראל בטקס הפתיחה של אולימפיאדת הנוער לילהאמר.
במשחקים עצמם לא דורג במקצי הסלאלום והסלאלום הענק כי לא סיים חלק מהמקצים.
בסופר G הגיע למקום 38 ובמקצה המשולב הגיע למקום 23.
ב-2017 השתתף באליפות העולם שנערכה בסנט מוריץ שבשווייץ.
הוא לא סיים את מקצה הסלאלום ודורג במקום ה-49 בסלאלום הענק.
בפברואר 2018 השתתף באליפות העולם לנוער שנערכה בדבוס שבשווייץ.
הוא לא סיים את מקצה הסללום אולם דורג במקום 44 בתחרות הסללום הענק.
ב-2018 נכלל במשלחת ישראל לאולימפיאדת פיונגצ'אנג, ואף זכה לכבוד לשאת את דגל ישראל בטקס הנעילה.
איתמר איינהורן (נולד ב-22 בספטמבר 1997) הוא רוכב אופני כביש ישראלי בקבוצת ישראל - פרמייר טק.
הוא אלוף ישראל במרוץ הכביש לשנים 2022 ו-2023. הוא ייצג את ישראל באולימפיאדת פריז (2024).
איינהורן, יליד ותושב מודיעין, החל לרכוב בקבוצת 500WATT בהדרכת המאמן אילן אולמן.
אחיו הבוגר, בן איינהורן, הוא רוכב אופניים מצטיין בעברו, ונמנה ב-2015 עם הרוכבים הישראלים הראשונים בקבוצת "Cycling Academy", שקדמה ל-Israel Cycling Academy.
ב-2014, ניצח איינהורן את אליפות ישראל במרוץ נגד השעון לנערים, כשהוא מקדים את עומר מור ואת ים פוליאק.
במקצה הכביש, הוא סיים במקום השלישי.
ב-2015, התחרה איינהורן באליפות אירופה באופני כביש עד גיל 19 וסיים במקום ה-37. הוא התחרה גם באליפות העולם באופני כביש עד גיל 23 וסיים במקום ה-97 מתוך 114 מתחרים שסיימו את המרוץ, 16:08 דקות אחרי פליקס גאל המנצח.
ב-2017 הצטרף איינהורן לקבוצת העתודה של Cycling Academy.
באותה שנה הוא סיים שני באליפות ישראל באופני כביש, לאחר שהפסיד לרועי גולדשטיין בספרינט אל קו הסיום.
באפריל 2019 הצטרף איינהורן לקבוצת Israel Cycling Academy, לאחר שבשנתיים הקודמות הצטרף אל הקבוצה כסטאז'ר.
ב-2020 צורף לסגל קבוצת ה-UCI World Tour, Israel Start-Up Nation שהוקמה על בסיס קבוצות Israel Cycling Academy וקבוצת קטיושה-אלפסין.
ב-9 בספטמבר 2020 ניצח בקטע הראשון במרוץ הקטעים הפולני בדרגה 2.2, Course de Solidarność et des Champions Olympiques .
הוא סיים את המרוץ במקום השלישי בדירוג הכללי.
במרוץ הכביש באולימפיאדת פריז, באוגוסט 2024, סיים איינהורן במקום ה-62 בפיגור של 19:53 דקות מהמנצח.
איתמר אליאסי (נולד ב-10 בפברואר 1985), ידוע גם בשם הבמה יאנג, הוא ראפר ישראלי.
ב-1998 הקים יחד עם חבריו, אמיר פז ועמית אלק את הרכב ההיפ הופ "כלא 6".
בשנת 2000 השתתף באלבום האוסף של חברת מאד מאן "מיקרופון למקסימום" וב-2001 ב"מיקרופון למקסימום 2" הפעם עם כלא 6 בשירים: "מכים שנית" עם סניקס ו"תמיד קדימה".
ב-2004 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, אשר כלל שיתופי פעולה עם צ'ולו, סאבלימינל והצל ושי 360, בין היתר.
באותה השנה, השתתף באלבומה של משפחת תאקט, "אולסטארז".
בין השירים אותם ביצע באלבום ניתן למנות את "59 שניות של תהילה", שיר דיס על הראפר הירושלמי סגול 59. באותה השנה הקליטה להקת כלא 6 יחד עם הילה הררי ומני בגר את השיר "זה היה ביתי".
גרסתם לשיר הגיעה למקום ה-18 במצעד השנתי של גלגלצ.
ב-2006, יצא אלבומה השני של להקת כלא 6, "חופשי להשתחרר".
האלבום כלל את הלהיט "דרך המלך", שהקליטו חברי הלהקה יחד עם גילי וגלית בגרסה משלהם.
גרסתם הגיעה למקום ה-23 במצעד השנתי של רשת ג' ולמקום ה-31 במצעד השנתי של גלגלצ.
באותה שנה התארח באלבום הבכורה של הראפר דנידין, "מחזיק מעמד" בשיר "מתי תביני" ביחד עם דין אבישר ואלון שר.
ב-2004 התארח באלבום הבכורה "מציאות מדומה" של הראפר אבי מסיקה בשיר "מאבד ת'עשתונות" יחד עם דנידין.
השיר יצא גם כסינגל לתחנות הרדיו, אם כי בגרסת הרדיו הוחלף איתמר בראפר מורן.
כמו כן, התארח גם ב-2008 באלבום הבכורה של אחיו הצל, "לא שם זין", בשיר "ביטבוקס" יחד עם שי 360.
ב-2010 בעקבות סכסוך של משפחתו עם סאבלימינל הוציא עליו אליאסי שיר דיס בשם "סאבלימיז"ל".
באותה שנה התארח באלבום הבכורה "פריצת דיסק" של הרכב ההיפ הופ טוקבק בשיר "Turn U Up" ביחד עם מייקל הרפז.
בנוסף התארח במיקסטייפ "העולם שלי, העולם שלכם" של הראפר בוקה בשיר "נראית לי בסדר" יחד עם עומרי 69 סגל ורון בי.
אליאסי הוא אחיו הצעיר של הראפר ופעיל הימין הצל.
איתמר דשל (נולד ב-18 בדצמבר 1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המכהן כסגן מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה.
כיהן בין היתר כיהן כמפקד חטיבת יואב, קצין אג"ם של עוצבת אדום ומפקד גדוד נצח יהודה.
דשל התגייס לצה"ל בשנת 2001, ושובץ בגדוד שמשון.
בסיום הקורס שב לגדוד שמשון ומונה למפקד מחלקה.
בהמשך שירת כסגן מפקד פלוגה בגדוד שמשון.
לאחר מכן היה מפקד פלוגה בגדוד שמשון.
בשנת 2009 הקים ושימש כמפקד הפלוגה המסייעת בגדוד נצח יהודה.
בהמשך שימש כקצין אג"ם של גדוד נצח יהודה.
לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד לביא בין השנים 2012–2013. בהמשך שימש כקצין אג"ם של חטיבת שומרון.
לאחר מכן מונה למפקד מגמת נצח יהודה ואימונים בבא"ח כפיר.
באוקטובר 2016 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד נצח יהודה, תפקיד בו שירת עד 17 במאי 2018. בהמשך מונה לקצין אג"ם של עוצבת אדום בין השנים 2018–2021. ב-12 בספטמבר 2021 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת יואב, ושימש בתפקיד עד 22 בספטמבר 2024.
ב-18 במרץ 2024 הוחלט על מינויו לסגן מפקד מל"י.
דשל מתגורר באילת, נשוי לשירה ואב לשישה.
איתמר גרוס (נולד בשנת 1980) הוא פסנתרן, מלחין, מנהל מוזיקלי ומפיק מוזיקלי ישראלי.
זכה להכרה כחבר להקת הגרובטרון.
גרוס הוא בוגר האולפנה למוזיקה עמק יזרעאל, יוצא להקת חיל האוויר.
בוגר בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו.
חלק מהאומנים איתם ניגן והקליט הם אתי אנקרי, נורית גלרון, להקת הדורבנים, יוני רכטר, שלמה גרוניך, איה כורם, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ותזמורת הג'אז הישראלית וכקלידן בהרכב התכנית " זהו זה".
גרוס יצר את המיזם האומנותי Followspot יחד עם אהרון לוין.
ב-2020 זכה במענק מפעל הפיס לתרבות, על יצירתו המקורית " פולוספוט".
ב-2024 יצר יחד עם אמן האנימציה שחף רם מיצב סאונד ואנימציה בשם "לעבודה ולמלאכה", שהוצג במוזיאון בית העיר תל אביב יפו.
גרוס נשוי ואב לשני ילדים.
הלחנת מוזיקה להצגות ועבודות מחול
2012 הבימה - "איש עומד מאחורי אישה יושבת".
2013 פסטיבל עכו - "פפפפפפ" (ההצגה הזוכה בפסטיבל).
2015 מחזמר הצגה לילדים - "החולד הקטן".
2016 סמינר הקיבוצים - "השחף"
2017 תיאטרון נוצר - "הנידפים"
2018 להקת תיאטרון המחול ענבל 2018 - "בזמן שהגחליליות נעלמות"
2018 סמינר הקיבוצים - "רוברטו צוקו".
2018 סמינר הקיבוצים - "הנערות ההולכות בשנתן"
2020 סמינר הקיבוצים -"ההולכים בחושך"
2020 תיאטרון השעה הישראלי בשילוב תיאטרון לילדים ולנוער באר שבע - "כלב חתול ואיש"
2021 תיאטרון באר שבע - "שלוש אחיות"
2021 תיאטרון החאן - "הסבתות"
2022 התיאטרון הקאמרי - "אני סבתא שלך"
2022 תיאטרון הקאמרי - "פיקוח נפש"
2022 תיאטרון אורנה פורת - "הרון הלא נכון"
2022 תיאטרון אורנה פורת - "נוצה ברוח"
2022 סמינר הקיבוצים - "אקווס"
2023 סמינר הקיבוצים - "אדוארד השני"
2023 תיאטרון אורנה פורת - "הרפתקה בזמן"
2024 תיאטרון אורנה פורת - "קוביות של שוקולד"
2024 ניסן נתיב - "איפיגניה באאוליס"
2024 תיאטרון הקאמרי - "להעיר אריות"
2024 תיאטרון בית לסין - "יומני חוף ברייטון"
2024 תיאטרון החאן - "ביבר הזכוכית"
2025 תיאטרון החאן- "משרתם של שני אדונים"
2014 תיאטרון חיפה, "מסע הדוד מקס".
2023 תיאטרון אורנה פורת - "פטר והזאב"
2024 התיאטרון הקאמרי, "מי שלא נולד - מפסיד" (מופע לרגל מלאת 80 שנה להולדת חנוך לוין)
2009 ערוץ ג'טיקס, שיר הפתיח של סדרת הילדים "בילי".
2012 הסרט הקצר "חסר טעם חסר ריח".
2012 יס דוקו וערוץ 10, הסרט התיעודי "סיפור על ילד אחר".
2015 דוק אביב הערוץ הראשון, הסרט התיעודי "סיפור סגור".
2020 פסטיבל הקולנוע ירושלים, "מורנוב".
2022 פסטיבל הסרטים חיפה, פסטיבל אסטרה רומניה, הסרט התיעודי "בידיים ריקות"
גילן שחף - צרות גדולות.
איה כורם - מתוך "מסע אספלט" ביצועים חדשים לשירי סשה ארגוב.
הגרובטרון - עיבודים והפקה מוזיקלית ביחד עם דרור רומם וקובי אוז לאלבום "השד העברי".
יגאל בשן - עיבודים והפקה מוזיקלית לסינגל "כבר לא גיבורים".
רובי קסוס - עיבודים והפקה מוזיקלית לאלבום "אחריה".
גד ג'ונסון - עיבודים והפקה מוזיקלית לאלבום "גד ג'ונסון".
שלומית מעוז - עיבוד והפקה מוזיקלית לשירם של יעל זילבר וחנן יובל.
הילה כהן אלעזר - השירים "ילדה חולמת", "נושבת אבק" ו"אחכה" מאלבומה - "כל יום"
"Followspot" אלבום פסנתר סולו 2021
farwells מיני אלבום בעל 5 שירים.
גרוס עצמו היה מעורב בכתיבת 13 שירים ומנגינות.
איתמר גתי (נולד ב-27 במאי 1948 בבודפשט, הונגריה) הוא פרופסור אמריטוס בבית הספר לחינוך ובמחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריו של גתי מתמקדים בקבלת החלטות תעסוקתיות של צעירים ומבוגרים מתרבויות שונות ובצמצום נשירה, ופורסמו בכתבי עת מובילים בתחום הייעוץ והקריירה.
לצד הפעילות המחקרית הענפה, הקים גתי ב-1996 את אתר "כיוונים לעתיד" המסייע בקבלת החלטות תעסוקתיות: מה ללמוד?
האתר, המבוסס על מחקריו של גתי ושל אחרים בישראל ומחוצה לה, הוא חינמי, אנונימי וללא פרסומות.
פרופ' גתי זכה בפרסים רבים כולל פרס מהאגודה האמריקנית לפסיכולוגיה, פרס מפעל חיים מהארגון האמריקאי להתפתחות קריירה, פרס קיי לחדשנות ופרס לנדאו של מפעל הפיס.
איתמר גתי נולד בשנת 1948 בבודפשט, בירת הונגריה.
בשנת 1966 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התקשוב.
סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה וכלכלה ב-1972 ותואר שני בפסיכולוגיה קוגניטיבית ב-1975 באוניברסיטה העברית.
גתי קיבל את הדוקטורט (בהנחית פרופ' עמוס טברסקי) ב-1978 באוניברסיטה העברית.
לאחר שנת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד הצטרף לסגל החוג לחינוך והמחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית.
בין השנים 1991 - 1994 היה ראש החוג לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1986–1987 היה גתי מרצה אורח באוניברסיטת אוהיו בארצות-הברית.
משנת 1993 גתי הוא פרופסור מן המניין במחלקה לפסיכולוגיה ובבית-ספר לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים.
לגתי הוענקו פרסים רבים לאור תרומתם הרבה של מחקריו.
בשנת 2001 הוענק לגתי פרס ע"ש קיי לחדשנות.
ב-2007 הוא נבחר כעמית של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA) ושל הארגון הלאומי להתפתחות קריירה בארצות הברית, שמהם קיבל ב-2010 פרס על מפעל חיים.
בשנת 2012 נכלל גתי בין 24 החוקרים החדשניים ופורצי הדרך ביותר באוניברסיטה העברית.
בשנת 2018 זכה גתי בפרס מפעל הפיס לאמנויות על שם לנדאו המבטא את הכרתו כחוקר מוביל בעל תרומה משמעותית בישראל ומחוצה לה.
הוועדה תיארה את גתי כ"חוקר פורה ויצירתי ומנהיג מוביל מוכר בישראל ומחוצה לה בתחום ייעוץ קריירה למתבגרים ובוגרים צעירים, המשלב בעבודתו תאוריה, מחקר ויישום".
גתי נשוי ואב לשלושה ילדים.
גתי כתב 19 פרקים בספרים ו-135 מאמרים אשר התפרסמו בכתבי עת בין לאומיים, והרצה ביותר מ-140 כנסים בין לאומיים.
כמו כן, גתי היה חבר מערכת של חמישה כתבי-עת בתחום הייעוץ החינוכי-תעסוקתי:
איתמר בן מאיר (נולד ב-23 בינואר 1977, ד' בשבט תשל"ז) הוא רואה חשבון, כלכלן ואיש ניהול ישראלי, המשמש כמנכ"ל חברת נת"ע.
קודם לכן שימש כמנכ"ל קבוצת דרייב ומנכ"ל חברת נתיבי איילון.
הוא התגייס לצה"ל בשנת 1995 ושירת בחיל המודיעין, ביחידת 8200, עד לשחרורו בשנת 1998. לאחר מכן החל בלימודיו האקדמיים.
הוא בוגר כמצטיין דיקן של האוניברסיטה העברית בירושלים בחשבונאות וכלכלה.
בשנת 2011 השלים תואר שני בחשבונאות, גם כן כמצטיין דיקן, בחוג לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן.
את דרכו המקצועית החל בן מאיר בשנת 2006, כאשר מונה לתפקיד מנהל אגף הכספים של רשות הטבע והגנים, שם עבד עד לשנת 2012. מאז עזיבתו ועד היום משמש בן מאיר כחבר ועד מנהל בקרן לשמירת הטבע והמורשת, המגייסת כספים לפעילויות לשמירת הטבע, החינוך והמורשת בארץ.
בשנת 2012, החל בן מאיר לכהן כמשנה-למנכ"ל וכסמנכ"ל הכספים בחברה העירונית לתשתיות "מוריה חברה לפיתוח ירושלים", העוסקת בפיתוח תשתיות בעיר הבירה, עם דגש על פרויקטים מבוססי תחבורה כגון הרכבת הקלה, כביש בגין דרום, מחלפים שונים וכן פרויקטים בתחום הבינוי כגון מרכז פיס "ארנה" והיציע הדרומי באצטדיון טדי.
בן מאיר היה בתפקיד זה עד שנת 2017.
באוגוסט 2017, החל לשמש מנכ"ל החברה הממשלתית "נתיבי איילון".
בתפקיד זה כיהן עד שנת 2021.
בדצמבר 2021, מונה לתפקיד מנכ"ל קבוצת "דרייב", לה מספר חברות מובילות בתחום התשתיות והתחבורה.
זרוע הזכיינות, הכוללת את חברת "דרך ארץ", מפעילת כביש 6, חברת "נתיבי הכרמל מערכות ותפעול", מפעילת מנהרות הכרמל, וחברת "דרך הצפון", האמונה על רשת כבישים מרכזית צפונית לחדרה.
זרוע השירותים, הכוללת חברות המעניקות שירותים לקבוצה וללקוחות חיצוניים, עוסקות בתחזוקה וניהול שוטף של פרויקטים ומתן פתרונות תחבורה חכמים – חברת "דרך בטוחה", קבלן תשתיות וניהול פרויקטים וחברת "א.א.כ.י", המתמחה בתחום החשמל בתחבורה, בדגש על פריסת תשתיות, שדרוג תאורה והקמת עמדות הטענה.
ב-29 במאי 2024 אישר דיקרטוריון נת"ע את המלצת ועדת האיתור למינויו למנכ"ל החברה.
הוא נכנס לתפקיד ב-1 בספטמבר 2024.
בן מאיר ניהל את החברה בעת הפיכתה לחברה ממשלתית בבעלות מלאה של משרד התחבורה, וכן בהגברת הפריסה הארצית במגוון פרויקטים אסטרטגיים במרחב העירוני-מטרופוליני.
הקמת חניוני ענק ונתיבים מהירים בכביש 2 וכביש 20
הקמת רשת נתיבי העדפה לתחבורה ציבורית, הרשת המטרופולינית-מהיר לעיר, ב-17 רשויות מקומיות לקידום תחבורה ציבורית בת קיימא.
הקמת רשת ה"אופנידן", רשת שבילי אופניים בינעירונית, מוצללת, רציפה ובטוחה שתחבר בין ערי המרכז ומוקדי התעסוקה.
סלילת כביש 200 (עוקף רמלה-לוד)
קידום תוכנית אב לתחבורה בכל רחבי הארץ
פרויקטים תשתיתיים-תחבורתיים ביישובי החברה הערבית
בנוסף לתחומים אלו, בן מאיר פעל להרחבת פעילות החברה לעולמות נוספים:
הקמת מרכזי ניהול תנועה מתקדמים במטרופולין תל אביב וחיפה
הטמעת טכנולוגיות מתקדמות בתחום תשתיות התחבורה
הקמת אתרי ניסויים לתחבורה חכמה
בשנת 2021, הדו"חות הכספיים של החברה הציגו מגמת גידול במחזור ההכנסות שהגיעו ל-1.5 מיליארד ₪ בשנת 2021, העומד על שיפור של כ-500% בהשוואה לשנת 2017.
בן מאיר מתגורר ביישוב הר אדר.
הוא נשוי לנועה ואב לשלושה.
איתמר גולדווסר (נולד ב-28 במאי 1987) הוא מוזיקאי ועורך קולנוע ישראלי וזוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2020 עבור עריכת הסדרה הישראלית - "הטבח".
גולדווסר נולד וגדל בתל אביב, בנם של יעקב גולדווסר והציירת מירה צדר-גולדווסר.
בילדותו, כבן למשפחת אמנים, גולדווסר פיתח אהבה למוזיקה והחל לעסוק בתיפוף החל מגיל צעיר.
בשנת 2008 הצטרף כמתופף להרכב הרוק הכבד הישראלי "קאיזן" וכשנה לאחר מכן עבר ללהקת הרוק המצליחה Earlyrise בה הופיע מספר שנים.
את דרכו כעורך בתעשייה החל בשנת 2016 עם תוכנית הטלוויזיה אנשים בהנחיית קורין גדעון ודרור גלוברמן ובהמשך אותה שנה ערך את תוכנית הבישול משחקי השף והסדרה להרוג את הסבתא.
בשנת 2018 ערך ביחד עם אביו את הסרט שרוכים אשר זכה בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובוסס על מערכת היחסים שבין אביו ינקול, ואחיו של איתמר ובנו של ינקול, אורי.
בשנת 2019 ערך את סדרתו הקומית של אילן פלד הנוכלות ובשנת 2020 ערך את סדרת הדרמה הישראלית שעת נעילה שהועמדה לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בתחום העריכה ובאותה השנה ערך גם את הסדרה הטבח עבורה זכה בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2020 בקטגוריית עריכת תמונה בסדרה עלילתית.
בשנת 2021 ערך עבור Yes את הסדרה "בני אור".
מאז 2020, גולדווסר עורך את הסדרה הקומית המצליחה צומת מילר ולקראת סוף שנת 2022 ערך עבור תאגיד השידור הישראלי את הסדרה "קרתגו" אשר עלתה לשידור בדצמבר 2022.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024עריכת תמונה בסדרה עלילתיתהטבח
איתמר דוננפלד (נולד ב-30 במרץ 1979) הוא מנכ"ל משרד המשפטים.
קודם לכן היה עוזרו של חבר הכנסת והשר יריב לוין.
איתמר דוננפלד נולד בחדרה לשרה ויוסף.
הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה ותואר שני במדיניות ציבורית, שניהם מאוניברסיטת בר-אילן..
הוא מנכ"ל משרד המשפטים הראשון המכהן ללא השכלה משפטית.
בשנים 2005–2007 שימש יושב ראש אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן.
כן שימש מ"מ יושב ראש התאחדות הסטודנטים בישראל.
היה רכז הצעירים של תנועת הליכוד ומראשי צעירי הליכוד.
בשנים 2011–2013 שימש עוזרו של השר לענייני מודיעין דן מרידור.
לאחר מכן שימש עוזרו של יריב לוין, בהיותו שר התיירות, יושב ראש הכנסת וחבר כנסת.
בינואר 2023, עם כינונה של ממשלת ישראל ה-37, הודיע שר המשפטים יריב לוין כי דוננפלד ימונה למנכ"ל משרד המשפטים.
מינויו אושר בידי נציבות שירות המדינה ובממשלת ישראל.
נשוי לקרן דוננפלד, מנהלת במרחב צפון של שירותי בריאות כללית, ואב לשתי בנות.
איתמר דרוקמן (נולד ב־3 באוגוסט 1996) הוא איש תקשורת וניהול ישראלי, מנכ"ל והעורך הראשי של 103fm (לשעבר "רדיו ללא הפסקה").
למד בבית ספר תיכון שוהם ולאחר מכן עשה שנת שירות בנתיבות מטעם הצופים.
בהמשך בשנים 2017-2019 ריכז את שבט ראם בשוהם.
בשנת 2015 התגייס לגלי צה"ל.
שם שימש כמפיק, עורך, רכז מערכת האקטואליה ופיקד על קורס העיתונאים עד 2018.
ממרץ 2018 - אוגוסט 2023 שימש כעורך התוכנית קלמן ליברמן ברשת ב' בתאגיד השידור הישראלי.
באוגוסט 2023, עם פרישתו של אור צלקובניק ומינויו למנכ"ל חדשות 13, מונה דרוקמן למנכ"ל רדיו 103fm במקומו.
הוא בעל תואר ראשון בכלכלה והיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב.
איתמר בעולם האנגלית הוא לומדה ומשחק הרפתקה ממוחשב מסוג "הצבע והקלק" ומסוג פלטפורמה, שפותח על ידי חברת קומפדיה ויצא לאור בשנת 2004. המשחק הוא השביעי והאחרון בסדרת משחקי איתמר, שדמותו מבוססת על דמותו של איתמר מאת הסופר דויד גרוסמן, ובשונה מהמשחקים הראשונים בסדרה אין לו קשר ישיר לאחד מספרי הסדרה.
המשחק מכיל עלילה עשירה ומגוון משחקי פעילות והעשרה המיועד לילדים בגילאי 6–11, והוא מתמקד בלמידת ידע בסיסי בשפה האנגלית, משחק זה יצא בשלל שפות.
עלילת המשחק עוקבת אחרי איתמר ואחרי התוכי-רובוט בשם "תוכי-טק" שמגיע מגלקסיית "אינגליש", הרובוט מספר לאיתמר על שודדי החלל התוקפים את תושבי הגלקסייה והוא מבקש את עזרתו של איתמר בהצלת הכוכבים והחייזרים השונים, תוך כדי משחק השחקן לומד מילים חדשות, שמות בני המשפחה, מספרים, בעלי חיים ועוד, בשפה האנגלית .
המשחק בנוי מלמידה מדורגת, בכל סיבוב השחקן ימלא מספר משימות שיקרבו אותו אל כוכב הפיראטים.
לפני שניתן לגשת אל כל כוכב לכת השחקן יבצע משימה בשני הירחים שלו תוך כדי העשרה ולימוד, לאחר שהשחקן יסיים את כל המשימות הוא יפתח שער אחד בכוכב הפיראטים, ועליו לחזור על סבב המשחק פעמיים נוספות עד להשלמת המשחק, כאשר הרמה הלימודית והאתגר עולים בין הסיבובים השונים.
המשחק קיבל ביקורות חיוביות מאד, בביקורת משנת 2004 באתר ynet נכתב: ולמשחק ניתן ציון של 4 מתוך 5 כוכבים.
איתמר אייכנר (נולד ב-12 במרץ 1968) הוא עיתונאי ישראלי, מוותיקי הכתבים המדיניים בידיעות אחרונות ובישראל.
עומד בראש תא הכתבים המדיניים.
זוכה בפרס למצוינות בסקירת התפוצות בתקשורת הישראלית של ארגון בני ברית לשנת 2023.
אייכנר נולד בירושלים לשולה, מזכירת מערכת ידיעות אחרונות בעיר.
כתלמיד תיכון עבד כמפיק ו"מאזין" במערכת.
כנער עבד ככתב צעיר בעיתון הנוער "חמצן".
בשנת 1993 סיים תואר ראשון במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 1990 לאחר השחרור, עבד ככתב בסוכנות הידיעות הישראלית עתי"ם ומנהל המערכת באזור ירושלים.
בשנת 1994 עבד כשנה בתור כתב בעיתון מעריב בתחומי סיקור נושאי דת והתנחלויות.
בשנה לאחר מכן התקבל לידיעות אחרונות, ככתב לענייני ירושלים ובית הנשיא.
מאז שנת 1997 משמש ככתב מדיני והוא ותיק הכתבים המדיניים בישראל.
הוא מסקר את משרד ראש הממשלה ולשכתו, משרד החוץ, בית הנשיא, הקשר בין מדינת ישראל ליהדות התפוצות, אנטישמיות והמאבק הגלובלי באנטישמיות.
במסגרת זו כותב כתבות רבות על קהילות יהודיות בינלאומיות ומדווח על תופעות אנטישמיות ברחבי העולם.
ב-2017 מונה כראש תא הכתבים המדיניים, גוף שמאגד 30 כתבים מדיניים בישראל ודואג לתדרוכים של בכירי המדינה ושגרירים.
בשנת 2023 זכה בפרס בני ברית למצוינות בסיקור התפוצות.
הוא זכה בפרס על סיקורו הנרחב בשנת 2022 של המלחמה באנטישמיות והנעשה בקהילות היהודיות ברוסיה, ספרד, פולין ואוקראינה בזמן מלחמת רוסיה אוקראינה.
כחלק מעבודתו העיתונאית הוא מסקר את בית הנשיא, משרד ראש הממשלה, ואישים בכירים אחרים בישראל.
בין אלו זכו חלק מחשיפותיו לפרסום רב.
הוא מרבה לבקר שחיתות ופעילות ציבורית בעייתית ובשל כך ספג תגובות וביקורות.
בשנת 1995, שבועיים בלבד לפני רצח יצחק רבין, חשף אייכנר בעיתון ידיעות אחרונות לראשונה את איתמר בן גביר, אז פעיל תנועת כ"ך בן 19, שהעיד כי הוא וחברו הגיעו עד למכונית הקאדילק של ראש הממשלה יצחק רבין וגנבו את סמלה.
בן גביר אף הכריז .
ב-2012 דיווח שמפלגת הליכוד שילמה 80 אלף שקל לזמרת שרית חדד כדי שתבצע את השיר "אתה תותח" בכנס בחירות של בנימין נתניהו.
מפלגת האופוזיציה יש עתיד פנתה לוועדת הבחירות בראשות אליקים רובינשטיין שמצא את התלונה מוצדקת וקנס את הליכוד ב-80 אלף ש"ח.
במרץ 2013, בשעת ביקור נשיא ארצות הברית ברק אובמה, פגש אותו נתניהו בשדה התעופה וכאשר הסיר אובמה את הז'קט שלו, תלה גם נתניהו את הז'קט על הכתף בצורה דומה שזכתה לפרסום רב.
אייכנר פרסם בשער ידיעות אחרונות כי התמונה שצולמה בוימה מראש בכדי להביע את אהדת הנשיא לנתניהו.
ב-2017 תיעד את נשיא המדינה רובי ריבלין ורעייתו נחמה משחזרים סצנה מפורסמת מסרט הטיטאניק במהלך הפלגה בעת ביקור ממלכתי בווייטנאם.
בשנת 2018 זכה לחשיפה בינלאומית, כשחשף את שערוריית הקינוח כאשר אירח בנימין נתניהו את ראש ממשלת יפן שינזו אבה במעון ראש הממשלה, לארוחת ערב רשמית וחגיגית, הגיש השף משה שגב קינוח בצורת נעליים.
זאת אף על פי שמדובר בחפץ נחות בתרבות היפנית והיפנים אף חולצים את נעליהם בכניסה לבית.
תגובת הלשכה הייתה שמדובר בפריט אומנות ייחודי שעיצב האמן ושהקינוח כלל אצות ים כמחווה לראש הממשלה היפני.
בדצמבר 2019 חשף ב-ynet שראש הממשלה נתניהו ורעייתו שרה הביאו 11 מזוודות בעת ביקור בסך 31 שעות בלבד בפורטוגל בכדי לנצל את שירותי הכביסה במלון על חשבון כספי ציבור.
נתניהו ספג ביקורת רבה בעקבות המהלך.
אייכנר נשוי לנירית, ד"ר לסוציולוגיה ומרצה בכירה, ולהם שני ילדים.
איתמר יקותיאל גרינולד (27 במאי 1937 – 16 בנובמבר 2024) היה פרופסור, ראש החוג לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת תל אביב.
תחומי המחקר העיקריים שלו היו מחשבה יהודית במעבריה השונים מהמקרא לספרות חז"ל ומיסטיקה יהודית קדומה.
בשנותיו האחרונות התרכז בחקר ריטואלים.
נולד ב-1937 לשמעון-היינץ ורות (לבית קובר) גרינולד.
ב-1964 קיבל תואר שני במדעי הרוח מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
את עבודת הדוקטורט בנושא: "אפוקליפטיקה וספרות יורדי המרכבה: פרקים בתולדות האיזוטריקה היהודית בתקופת המשנה והתלמוד" כתב בהנחיית פרופ' דוד פלוסר בשנת ה'תשכ"ט.
ב-1967 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב, עד הפרישה לגמלאות בשנת 2007. בין היתר, היה ראש החוג לפילוסופיה יהודית, והיה שותף (ביחד עם פרופסור שלמה בידרמן) להקמת תוכנית הלימודים במדע הדתות.
בשנת 1992 היה חבר ועדת פרס יצחק בן-צבי.
משנת 2014 היה נשיא האגודה הישראלית לחקר דתות.
בשנת 2014 יצא לאור ספר יובל לכבודו, מיתוס, ריטואל ומיסטיקה: מחקרים לכבוד פרופ' איתמר גרינולד, בעריכתם של גדעון בוהק, רון מרגולין וישי רוזן-צבי.
אפוקליפטיקה וספרות יורדי המרכבה: פרקים בתולדות האיזוטריקה היהודית בתקופת המשנה והתלמוד (ירושלים, תשכ"ט)
מועדים למחשבה: חגי ישראל לאור מקורותיהם, הוצאת כרמל, 2020
המיתוס ביהדות: היסטוריה, הגות, ספרות (ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשס"ד 2004) (יחד עם משה אידל)
היה נשוי לרחל עד למותה ב-2021, ונולדו להם בן ושתי בנות.
בנם נהרג בתאונה מבצעית בשנת 1982. גר בירושלים.
איתמר ארגמן (נולד ב-1 באוגוסט 1992) הוא שחקן ישראלי.
ארגמן הוא בנה של השחקנית, היוצרת, הבמאית והמפיקה רחל שיין ארגמן והוא אחיה הקטן של השחקנית יערה ארגמן.
בנוסף להיותו דובר עברית ארגמן גם דובר ספרדית.
בשנים 2007-2010 למד ארגמן במגמת תיאטרון בתיכון בליך ברמת גן.
בשנים 2016-2019 למד משחק בבית הספר לאומנויות הבמה בסמינר הקיבוצים.
בשנת 2017 למד סדנת משחק ופסיכודרמה אצל חנן שניר.
בשנת 2009 השתתף בעונה החמישית של סדרת הנוער של Yes "ראש גדול" גילם את דמותו של יואב ברק נער על כיסא גלגלים.
בנם של הראל ונירית, בעלי חברת הקידוח.
חברו של גורי (יובל שבח), לעיתים הוא מייעץ לגורי עצות אחיתופל רק כדי להשתעשע.
נער ישיר, שמתחמק מעונשים ומנצל זאת.
בעבר ארגמן השתתף בפרסומת לבזק.
בשנת 2017 שיחק בהצגה "שקופות" הצגה קצרה בבימויה של חן אוחיון במסגרת ערב יצירה נשית בסמינר הקיבוצים.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי בהצגה "יוליסס על בקבוקים", הצגה עצמאית בבימויה של נועה אברהמוביץ'.
בעקבות תפקידו בהצגה זכה ארגמן במלגת מונולוגים מסמינר הקיבוצים (2018).
ב-2019 שיחק בתפקיד ראשי בהצגה "בלוז לחופש הגדול" בבימויו של תום ווליניץ בהפקה שנה ג' מטעם סמינר הקיבוצים, גילם את אהרלה.
באותה השנה שיחק בהצגה "פרויקט המחזאים" שהועלתה בצוותא.
איתמר ברנע (1950 – 5 בספטמבר 2024) היה אלוף-משנה במילואים, טייס קרב שנפל בשבי הסורי במלחמת יום הכיפורים.
דוקטור לפסיכולוגיה שהיה הפסיכולוג הראשי של חיל האוויר וראש מערך הנפגעים בצבא הגנה לישראל.
היה ממקימי עמותת נט"ל והפסיכולוג הקליני הראשי של העמותה.
הוא פורץ דרך בטיפול בטראומה ופוסט טראומה.
איתמר ברנע נולד בישראל (1950), להורים ילידי רומניה ופולין.
סבו וסבתו מצד אמו נרצחו בשואה.
אמו שנשלחה לישראל ואחיה שנשלחו לארצות הברית ניצלו.
בילדותו עסק בספורט והיה חבר נבחרת ישראל בכדורעף.
בצבא התגייס לקורס טיס, אותו סיים כטייס קרב.
במלחמת יום הכיפורים, ב-21 באוקטובר 1973, שלושה ימים לפני סיום המלחמה, בקרב אוויר עם מיג סורי בפאתי דמשק, הופל מטוס הפנטום שהטיס.
ברנע והנווט סרן גיל הרן נטשו את המטוס וצנחו.
בזמן הצניחה ירו עליהם חיילים סורים מלמטה והמיגים ירו בתותחים מלמעלה.
הרן נהרג, וברנע שנפצע קשה, נלקח בשבי.
בשבי חווה חקירות קשות ומתמשכות כולל בזמן שנותח.
הוא סבל ממצב רפואי קשה והעיד שסבל מחוסר אונים.
ברנע שוחרר מהשבי הסורי ב-1 ביוני 1974, במסגרת חילופי שבויים פצועים בהם הוחזרו 12 שבויים ישראלים.
תקופת השבי השפיעה על בחירתו ללמוד ולעסוק פסיכולוגיה, ולהתמחות בסיוע לפדויי שבי ונפגעי פעולות איבה.
נושא התזה שכתב לקבלת תואר מוסמך היה ההשלכות הארוכות הטווח של שבי על טייסים שנשבו.
הוא בעל תואר דוקטור בפסיכולוגיה מאוניברסיטת דנוור בקולורדו בארצות הברית.
כמו כן למד את שיטת הטיפול היונגיאני במכון יונג בציריך בשווייץ, ובישראל.
הוא היה עמית במכון הישראלי לפסיכולוגיה יונגיאנית.
ברנע היה פורץ דרך בטיפול בטראומה ופוסט טראומה.
הוא כיהן כפסיכולוג הראשי של חיל האוויר ומפקד מערך הנפגעים של צה"ל (1992–1995) שהיה מעורב באיתור נעדרים ובטיפול בפדויי שבי.
בין היתר הוא ליווה את השיקום הנפשי של גלעד שליט.
הוא היה מהמקימים של עמותת נט"ל (נפגעי טראומה על רקע לאומי), וכיהן כפסיכולוג הראשי בעמותה.
בשנת 2023, קיבל את AFN Humanitarian Award, וידידי נט"ל באמריקה הקדישו את ערב הגאלה שארגנו, להוקרה של הפעילות של איתמר ברנע ושל הפילנתרופ ומנכ"ל-יו"ר סטונהנג' ניו יורק, עופר ירדני.
לאחר 7 באוקטובר 2023, הוא טיפל בנפגעי הטבח.
איתמר ברנע היה נשוי פעם שנייה.
הוא היה אב לחמישה ילדים וסב לנכדים.
לילך, בתו הבכורה, נולדה כשהיה בשבי.
הוא נפטר באופן פתאומי בשנת 2024. נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
איתמר בעולם המדע (בשם המלא: הרפתקאות איתמר וגורדי בעולם המדע) הוא משחק הרפתקה ממוחשב מסוג "הצבע והקלק" שפותח על ידי חברת קומפדיה ויצא לאור בשנת 1996. זהו משחק מסדרת איתמר, דמותו מבוססת על דמותו של איתמר מאת הסופר דויד גרוסמן, ומשלבת לראשונה את דמותו של גורדי במשחק.
המשחק מכיל עלילה עשירה ומגוון משחקי פעילות והעשרה המיועד לילדים בגילאי 5–10, והוא מתמקד בלמידת ידע בסיסי במדע, משחק זה יצא בשלל שפות.
המשחק פותח בשיתוף מוזיאון המדע בירושלים.
במשחק זה ישנם מספר משחקים המבוססים על המדע.
בכל פעם שהשחקן פותר משחקון הוא מקבל חלק של פאזל וכאשר הפאזל הושלם, אחד מבני המשפחה של גורדי מדריך אותו איך להגיע לביתו.
כאשר הוא מוצא את הדרך אל כוכב גורדילנד, השחקן מטיס את גורדי בחללית דרך הכוכבים אל "גורדילנד" (ברגע שהשחקן נפסל, הוא יצטרך להתחיל את המסע מהתחלה) וכאשר גורדי חוזר הביתה לגורדילנד בשלום, גורדי יחד עם אביו ואמו מודים לאיתמר על העזרה וכולם נפרדים משחקן.
צביקה פורמן - גורדי / אבא של איתמר / בוני - אחיו של גורדי / סבא של גורדי / אבא של גורדי
יעל בן ארי - איתמר / נוני - אחותו של גורדי / אמא של גורדי
איתמר יָעוֹז-קֶסְט (בהונגרית: Jaoz-Keszt; לעיתים Yaoz-Kest; 3 באוגוסט 1934 – 11 בפברואר 2021) היה משורר ומתרגם עברי, ישראלי ממוצא הונגרי, ניצול השואה.
החל לפרסם את שיריו ב-1956. פרסם עשרות ספרי שירה, פרוזה ועיון.
יעוז-קסט היה מעורב באופן פעיל בהוויה הספרותית הישראלית.
הוא גילה וטיפח משוררים צעירים רבים, במסגרת עבודתו כעורך "עקד", אותה הקים ב-1958 וביטאוניה הספרותיים.
שימש במשך 3 שנים כנשיא אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
שיריו נלמדים ברוב בתי-הספר התיכוניים בישראל, במסגרת תוכנית הלימודים לבחינות הבגרות, הן בנושא השואה והן בנושא אמונה.
יצירתו משמשת כחומר למחקר במסגרת התואר השני וכן במסגרת עבודות דוקטורט.
יעוז-קסט נולד בשם פֵטֶר אֶרווין קסט (Péter Ervin Keszt) בשנת 1934 בעיירה סרווש (Szarvas) שבמחוז בֵּקֵש בהונגריה (בדרום-מזרח הונגריה של ימינו) במשפחה יהודית-הונגרית.
סבו מצד אביו, אלכסנדר קסט, היה סוחר עצים בעיירה סרווש.
מצד אמו הוא נצר לשושלת רבנים גדולה וידועה, שושלת זילברשטיין (הבולטים בשושלת זו הם הרבנים שלמה, דוד וישעיהו, מראשי האורתודוקסיה ההונגרית).
יעוז-קסט נולד למשפחה שעברה תהליך של התבוללות - סבו מצד אמו, עוה"ד יוליוס אֶזֶה, האמין שהשתלבות בחברה ההונגרית-הנוכרית היא הפתרון לבעיית היהודים, וכדי להקל על תהליך ההתבוללות בחר בשם "אֶזֶה", שם בעל צליל הונגרי מובהק (שם זה עוברת על ידי המשורר ל"יעוז").
ההתבוללות לא הצילה את המשפחה בימי השואה.
יוליוס אֶזֶה ורעייתו נרצחו באוסטריה באפריל 1945. אביו של המשורר, ד"ר בילא קסט, אימו ואחותו, מריצה רוסמן נשלחו יחד עמו למחנות הריכוז.
הם היו במחנה הריכוז ברגן-בלזן, והשתחררו מרכבת-מוות בלב גרמניה ב-13 באפריל 1945.
משפחת קסט עלתה לישראל בשנת 1951. באחד הראיונות שנערכו עִמו אמר יעוז-קסט:
יעוז-קסט היה מורה בבית ספר תיכון בתל אביב, ותחת ידו גדלו והתחנכו ד"ר מיכל גוברין, עמרי ניצן, מיכה לבינסון, מיכאל הנדלזלץ ורבים אחרים הנושאים בתוכם ערכים שהטמיע בהם, למען התפתחות התרבות, הספרות והתיאטרון בישראל.
בשנת 1958 ייסד, יחד עם אחותו מריצה, את הוצאת הספרים העברית הראשונה שיועדה לשירה בלבד, "עקד", ואת כתב העת "עקד לשירה" (שיצא לאור משנת 1960 ועד שנות ה-70) וכתב העת "פסיפס" שהמשיך אותו.
בשנת 1959 פרסם יעוז-קסט את קובץ שיריו הראשון "מלאך ללא כנפיים" בהוצאת עקד.
שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1961, פרסם את מחזור השירים "נוף בעשן - פרקי ברגן בלזן", שירי השואה שזכו בפופולריות רבה.
בשנת 1985, ביקר יעוז-קסט בעיר ילדותו בהונגריה ופקד את קברותיהם של קרובי משפחתו.
ביקור זה חל במקרה ביום השנה למותו של הרב ישעיהו זילברשטיין, קרוב משפחתו משושלת זילברשטיין.
בשובו ארצה כתב את השיר "זימון" - שיר המתעד את הביקור ואת השפעתו על חייו.
בעקבות ביקור זה בבית הקברות בהונגריה החל יעוז-קסט בתהליך הדרגתי של חזרה בתשובה ובשנת 2001 תיאר את עצמו: "איני מגדיר את עצמי חוזר בתשובה, כי זה נראה לי קיצוני, ואני לא בדיוק מקיים תרי"ג מצוות."
ב-1999 נבחר לשמש כנשיא אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, ושימש בתפקיד עד פסח 2002.
היה נשוי לפרופ' חנה יעוז-קסט, חוקרת השואה וספרות השואה באוניברסיטת בר-אילן, עד פטירתה ב-2014, ולהם שני ילדים.
נפטר ב-11 בפברואר 2021 ונקבר בבית הקברות ירקון.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתם של איתמר יעוז קסט ואשתו חנה יעוז ברחוב מרים החשמונאית 25.
ארכיונו של יעוז-קסט נמצא במכון גנזים של אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב-יפו.
ביצירתו מספר מעגלים מרכזיים: ילדות בשואה והשלכותיה, עלייה לישראל על רקע העליות ההמוניות ו"כור ההיתוך", מודעות לחוויות דו-שורשיות, עימות מחדש עם נופי המוצא והילדות והליכה לעבר עולם האמונה והדת, תוך מאבקים פנימיים.
ילדות בשואה והשלכותיה הופיעה לראשונה בספר שיריו "נוף בעשן - פרקי ברגן-בלזן", שראה אור ב-1961. ספר זה היה מבין הספרים הראשונים של משוררים צעירים, שחוו את השואה מבשרם (הוא היחיד מביניהם שהיה כלוא בילדותו במחנות השמדה בגרמניה).
נושא השואה המשיך להזין את שירתו לכל אורך דרכו.
התחנות הבולטות הן: הפואמה "מול גרמניה – מסע סביב גופו של היטלר" (1983), המתייחסת לעימות הניצול עם גרמניה החדשה-ישנה.
יותר מאוחר הופיע ספר השירים: "דלתות צריפים עוד נפתחות בי" (1997) – מחזור שירים נטורליסטי בעל יסודות גרוטסקיים, ובו עימות מאוחר וישיר של המבוגר עם עולמו כילד במחנה ברגן-בלזן.
מעגל העלייה לישראל והמאבק על הקליטה בה.
במסגרת עיצוב שירי לעולמו של צעיר העולה לישראל ועובר את חבלי "כור ההיתוך" – גיבש יעוז-קסט את תפיסתו ה"דו-שורשית" לגבי תחומי הספרות והאמנות: קיום-יחד של תרבות ארץ המוצא והתרבות הישראלית המתהווה.
בכך פילס דרך לתפיסה פלורליסטית של מיזוג בין תרבויות ארצות-המוצא של העולים מהתפוצות השונות עם התרבות הישראלית.
הוא נתפס כמי שהניח את היסוד למהלך ה"דו שורשי" בספרות העברית (כניגוד וכהשלמה ל"ספרות הילידית" של "דור המדינה").
כהמשך לעולמו של הניצול החי בישראל הוא נתן ביטוי שירי נרחב לעימות מחודש עם נופי המוצא והילדות – בספרי שירה המתארים שיבות דמיוניות וריאליות אל עיר הילדות, מתוך בחינה ספרותית מחודשת של שורשיו.
בה בעת עוקבת שירתו אחר האירועים המתחוללים בארץ, כדוגמת "שירים מן העורף" – שירים שנכתבו בעקבות מלחמת יום הכיפורים (1973-4)
בעולם שירתו יעוז-קסט מבטא חיפושים ומאבק, תוך כדי הליכה לעבר עולם האמונה והדת.
המעבר רצוף נפתולים - בעיקר לאור העובדה, שהכותב בא מקרב היהדות הניאולוגית-מתבוללת של הונגריה.
אוסף שיריו המקיף 1956–2001, ראה אור ב-2001, והוא משקף, למעשה, את שלושת המעגלים השונים בשירתו: ילדות בשואה, עלייה ומודעות לחוויות "דו-שורשיות" וחיפושי אמונה בעולם היהודי.
המערך השירי על כל מעגלותיו לווה בעולם יצירתו של יעוז-קסט בכתיבת פרוזה אוטוביוגרפית: "בחלון הבית הנוסע", רומן (1970), "צל הציפור", רומן (1971), "אחיזה של חול", רומן (1977), "הקו הזרחני", נובלה (1972), "מרכבה לילית", סיפורים (1973).
מבחר מהפרוזה בשם: "המהגר הביתה" (2005).
השירה והסיפורת לוו על ידו במערך עיוני של מסות ודברי הגות, שראה אור במסגרת "במות יחיד": על התפיסה הנאו-יהודית בתחומי הספרות והאמנות (1974), "להוייה הדו-שורשית בישראל" (1979), "לאומיות וטראנס-חילוניות בספרות הישראלית" (1986), "קווים לארס-פואטיקה נאו-דתית" (1986) ועוד.
המסות קובצו יחד בספר בשם: "7 במות יחיד - מהוויה דו-שורשית עד הוויה אמונית דתית (2002-1974)".
הספר ראה אור ב-2003, והוא משקף את תפיסתו האידיאית של המשורר.
איתמר יעוז-קסט תרגם לעברית מבחר מקיף מתוך 400 שנות שירה הונגרית.
האנתולוגיה ראתה אור בשלושה כרכים בשם "צבי הפלאות" (בשנים 1984–1989).
הוא תרגם קובץ משיריו של המשורר היהודי-הונגרי שנספה בשואה, מיקלוש רדנוטי, בשם "בעקבות אורפאוס", וכן תרגם מבחרים משל גדולי הקלסיקונים ההונגריים: שנדור פטפי ויאנוש אראן.
על כל אלה קיבל עיטור-כבוד מאת נשיא הונגריה, בעת ביקורו בישראל ב-1992.
כמו כן תרגם מיצירותיו בפרוזה של אימרה קרטס, יהודי-הונגרי חתן פרס נובל, ומיצירותיהם של מספרים הונגריים נודעים.
פרסם מבחר תרגומי שירה בשם "כתב-ראי" (2004).
המבחר כולל תרגומים מהונגרית, מלטינית, מאנגלית, מגרמנית ומצרפתית.
כמו כן ערך אנתולוגיה מקיפה של משוררים יהודיים בספרות העולם, "בסימן כוכב" (2003).
קיבל את פרס שר החינוך והתרבות לתרגום (1998).
שיריו של יעוז-קסט תורגמו לשפות רבות, ושני מבחרים משירתו הופיעו בהונגריה בהוצאת "אירופה" (1989) ובהוצאת "עבר ועתיד" (1998).
מבחר השירים של יעוז-קסט, שראה אור בהוצאת "אירופה", זיכה אותו ב"פרס פאן" ההונגרי (1989).
בשנות השמונים סייע בהכנת אנתולוגיה מתורגמת מן השירה העברית שראתה אור בהונגריה, והוסיף לה הקדמה מקפת.
יעוז קסט זכה בפרסים רבים, בהם:
פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, 1992.
עיטור-כבוד של נשיא הונגריה על תרגום שירה הונגרית לעברית, 1992.
פרס שר החינוך והתרבות לתרגום, 1998.
פרס נשיא המדינה לספרות, 2002.
פרס ראש הממשלה ליצירה ע"ש לוי אשכול, 2007.
נוף בעשן פרקי ברגן-בלזן, 1961.
אור הנחשך: משחק מסתורין ב-9 מראות של שיר, איור: יעקב וכסלר, הוצאת עקד, תל אביב, 1963.
ילדות השואה: על פי מחזור השירים נוף העשן, פרקי ברגן בלזן, 1975.
ייחודים עלי אדמות/שירים בשולי הסידור, 1990.
דלתות צריפים עוד נפתחות בי, 1997.
עולה בהר- שירי אמונה ותשובה, 1998.
הבית מאזין לקולות, שירים ושירים בפרוזה, 2005.
"ספר האור הלבן", שירים על אמונה ותשובה, 2009.
"שירים לרעיה בשער השמיים", 2015.
בחלון הבית הנוסע – רומן, 1970.
מרכבה לילית – סיפורים, 1973.
המהגר הביתה – מבחר מהפרוזה (ישן וחדש), 2005
כינור שחור מבבל – נובלה, 2008.
על התפיסה הנאו-יהודית בתחומי הספרות והאמנות, 1974.
לאומיות וטראנס-חילוניות בספרות הישראלית, 1986.
אוטופיה ובית המקדש לאור השירה העברית ומציאות ימינו, 1995.
שקא שירים יפניים, כתב: דב רוזנפרב, ציורים: אורי שטטנר, 1953.
שירי פסיפס: תרגומים, "שחור על גבי לבן",(ציור: אורי שטטנר), תשט"ז–1955.
מבחר השירה היהודית בהונגריה ותולדותיה, 1960.
צבי הפלאות (שלושה כרכים מאוצר השירה ההונגרית), 1984–1989.
כתב בגביש – תרגומים משירת העולם, 1968.
קאשאק, הסוס מת, הציפורים פורחות להן,1996
גרגאי, אתה המזוזה על דלתי, 2002
"כתב ראי" – מבחר תרגומים של איתמר יעוז-קסט משירת העולם (מלאטינית, מאנגלית, מצרפתית, מגרמנית ומהונגרית), 2004
מילאן פישט – רחוב רוחות הרפאים, 2008.
שירה הונגרית – היום, אנתולוגיה קטנה, 2009.
מיהאי באביץ – סבך גני החלומות, 2011.
אישטוון טורצי – שוער הלילה, 2011.
מיקלוש רדנוטי – צעדת פרך, 2012.
גרדוני, האיש הלא נראה, 1988
קרטס, קדיש לילד שלא נולד, 2001
יעוז-קסט בשם "שני צידי הסף" ראתה אור בשנת 2000 (ראיינה: פרופ' חנה יעוז).
ערך אנתולוגיות לשירה, ומספר רב מאוד של ספרי שירה.
ערך עם נתן גרוס ורנה קלינוב את השואה בשירה העברית: מבחר, בהוצאת יד ושם והקיבוץ המאוחד, 1974.
ערך מבחר משירי אביגדור המאירי והקדים מסת מבוא, 1977.
הופיעה בעריכתו האנתולוגיה: "בסימן כוכב", מבחר – 100 משוררים יהודים בספרות העולם (2003).
ערך את שנתוני "עקד לשירה" בשנות ה-70.
עורך את כתב-העת "פסיפס" מ-1989 ואילך.
פרסם מאמרים רבים בעיתונים ובכתבי-עת על משוררים בני-דורו, וספר-עזר לסדנאות בשם: "12 שיחות על שירה".
איתמר הנדלמן סמית (ידוע גם בשם העט איתמר בן כנען; נולד ב-30 במאי 1976 באילת) הוא סופר ועיתונאי ישראלי.
נולד בשם איתמר הנדלמן וגדל בעיר אילת עד שהיה בן עשר, אז עברה משפחתו לעיר הרצליה.
את צעדיו הראשונים בעיתונות החל הנדלמן סמית בגיל 17, במקומון צומת השרון של רשת שוקן.
לאחר מכן כתב במשך מספר שנים במגזין "תרבות מעריב", במוסף "סופשבוע" של מעריב ובמוסף הערב של גלובס.
במשך כשלוש שנים, בין חורף 2006 ועד קיץ 2009, שימש עורך התרבות של רשת עיתוני העיר ובעל טור במקומון "העיר" וקודם לכן בטיים אאוט תל אביב.
בשנת 1999, בגיל עשרים ושלוש, יצא לאור קובץ סיפוריו הראשון "לאן נעלמת אריק איינשטיין" בסדרת "הכבשה השחורה" של הוצאת הקיבוץ המאוחד.
בשנת 2001 שימש כעורך הפרוזה הראשי של "ספריית מעריב" וכן ערך את הסדרה "אפור".
באותה שנה יצא לאור ספרו "לחלום על ג'אנק פוד", אוסף של 22 סיפורים קצרים.
בנוסף תרגם לעברית, יחד עם אדם הורוביץ, ספר שירים של צ'ארלס בוקובסקי שיצא בשם "כשהשחר זוחל כמו פורץ דרך הווילון לקחת לך את החיים" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בשנת 2002 פרסם קובץ שירים "כמו הכלבים האלה שמתים מצער כשהבעלים שלהם נוסעים לחופשת סוף שבוע", בהוצאת מעריב.
בשנת 2004, עם זוגתו לשעבר, הצלמת אולגה ("אולה") בורוזינה, הוציא לאור את הרומן הפרובוקטיבי "פתוחה".
הנדלמן סמית פרסם טור שבועי ב"עכבר העיר" עד סגירת השבועון.
אחר כך כתב ב"הארץ", במדור הדעות ובאתר האינטרנט של העיתון.
החל מ-2009, הוא מתגורר בפריז, צרפת, עם אשתו, נספחת התרבות הבריטית בצרפת, ג'וליה קרולין אן הנדלמן סמית.
לאחר נישואיהם הוסיף את שם משפחתה, סמית, לשמו.
בשנת 2012 יצר את הסרט התיעודי "שלום בלפסט?" על הסכסוך בצפון אירלנד.
במסגרת צילום הסרט גר בעיר בלפסט ותיעד כיצד משתקף הסכסוך הישראלי-פלסטיני בסכסוך המקומי.
בעוד הקתולים של צפון אירלנד מזדהים עם מאבקם של הפלסטינים נגד הכיבוש הישראלי, הפרוטסטנטים מצדדים ומעריצים את מדינת ישראל.
בשנת 2014 יצא לאור ספרו "הבלש הבריטי", רומן בלשי המתרחש בתל אביב בשנות ה-60 של המאה ה-20.
בשנת 2017 יצא לאור ספרו "לפני שמש" בהוצאת כתר.
איתמר לוי (נולד ב-30 במאי 1956 ברמת גן) הוא סופר ישראלי, ובעלים של חנות ספרים.
בשנת 1985 פרסם איתמר לוי את ספר הביכורים שלו, "זליג מיינץ וגעגועיו אל המוות".
זמן קצר לאחר מכן החל לשדר בגלי צה"ל את התסכית "841 נוסע צפונה צפונה", שכל פרק בו גולל סיפור מנקודת מבטו של נוסע אחר במהלך נסיעה בקו האוטובוס של אגד מספר 841 שנסע מתל אביב לקריית שמונה.
בשנת 1993 הקים בשכונת שפירא בתל אביב חנות לספרים משומשים בשם "ספר זיכרונות" ויזם שירות לאיתור ספרים ישנים ונדירים.
החנות עברה לגבעתיים, אחר כך לזיכרון יעקב, ובשנת 2013 עברה לשוק הטורקי בעיר התחתית בחיפה.
בשנת 2017 החנות הפכה לווירטואלית.
לוי היה למשתתף קבוע בתוכנית הרדיו של ירון אנוש.בנובמבר 2000 הושק האתר "חנות הספרים של איתמר" אשר בו הפיץ לוי ידיעון שבועי של ספרים מומלצים, ודף מידע דו-שבועי העוסק בספרים מהיבטים שונים.
ב-29 בספטמבר 2022 הודיע איתמר על פרישה וסגירת חנות הספרים שלו בעקבות בעיה רפואית.
פעילות האתר נפסקה ב-27 בדצמבר 2022.
לוי מרצה על סיפורי ספרים ועל איתור ספרים נדירים.
זליג מיינץ וגעגועיו אל המוות, הוצאת ספרית פועלים, 1985
כפות רגליה העדינות של המאדאם, הוצאת כתר, 1988
אגדת האגמים העצובים, הוצאת כתר, 1989
אותיות השמש, אותיות הירח, הוצאת כתר, 1991
אטיודים למורגנה, הוצאת כתר, 1996
מיומנו של מאתר ספרים, הוצאת ספר זכרונות, 2000
רעידת האדמה של הוגו, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2016
עד שנולדתי, דביר, תשע"ט 2019
איתמר סיאני (נולד בינואר 1940) הוא צייר ישראלי.
עלה לישראל עם אימו ושלושת אחיו בשנת 1949, לאחר שאביו שהיה סנדלר ונודע כמעצב נעליים, נפטר בתימן.
כעבור גלגולים שונים מצא את דרכו לכפר הנוער מאיר שפיה על יד זכרון יעקב, מקום בו כבר למד שמעון אחיו הבכור, אשר לימים היה גם הוא לצייר ואיש תיאטרון.
עד מהרה התגלה כישרונו הבולט בציור והוא זכה בתמיכת מחנכיו ומוריו שעודדו אותו להתמסר לציור.
בגיל צעיר החל להציג תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות.
בתחילה בחר בערוץ שבין אקספרסיוניזם לבין אימפרסיוניזם, כשהוא מגלה קרבת-נפש לצייר היהודי הנודע מהאסכולה היהודית בפריז, חיים סוטין.
השפעתו של סוטין היטיבה איתו בשנות התגבשותו.
על כישרונו עמדו גם מוריו הציירים מרסל ינקו, משה מוקדי, צבי מאירוביץ, יעקב אגם ופרופ' יוסף שוורצמן.
אמן, מחנך והיסטוריון בקו ובצבע
שמו התחיל להיוודע בקרב חוגים של תומכי אמנים ישראלים הפעילים בחו"ל.
הוא הוזמן להשתלם בלונדון בה חי בשנים 1968–1975, ונמנה עם אמני גולדסמית' קולג' של אוניברסיטת לונדון.
בתקופת זו הוציא לאור אלבום נדיר של חמישה-עשר תחריטים גדולים שתיארו מעמדים שונים מהטסתם הדרמטית של יהודי תימן לישראל.
עותקים מהאלבום נמצאים כיום באוספי מוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון תל אביב ובמוזיאון יודאיקה בשיקגו שבארצות הברית.
במסגרת טיפוח אמנים בעלי-הישגים שנמנו עם בוגרי עליית הנוער הוצע לו לחזור לשפיה, ללמד במוסד אמנות ולהקים שם את בית היוצר שלו.
תוך פרק זמן קצר קנה לעצמו שם כמורה-מחנך שהעמיד תלמידים רבים.
במאיר שפיה מוצגת דרך-קבע סדרת הציורים החשובה שלו המתעדת את העלאת יהודי תימן במבצע מרבד הקסמים, אחד הסמלים החשובים של שיבת עם ישראל לארצו.
במקביל המשיך להציג תערוכות יחיד רבות בישראל, אנגליה, ספרד ומקומות אחרים וזכה בהכרה והערכה מקצועית.
באותן שנים גם אימץ ביכולת רבה את הדיאלוג המתקיים בין האמנות המופשטת והפיגורטיבית, ויצר שפה ברורה משל עצמו כשהוא מבטא עושר צבעוני ופיוטי מרתק.
האמן מנשה קדישמן חתן פרס ישראל אמר עליו את הדברים הבאים: "איתמר סיאני הוא נכס תרבותי - צייר נפלא, אמן אמיתי שלא מוותר לעצמו בחיפוש אחרי ביטויים חדשים, כל הזמן מתפתח וחוקר.
הוא חינך עשרות אמנים צעירים לאהבה ולרגישות והקים בשפיה את משכן האמנות שלו, שגם הוא נכס תרבותי אמיתי".
גודל הישגיו של סיאני נמדד לא רק על-פי יצירתו המרכזית שזורמת בערוץ ההנצחה של בני העדה, אלא נמדד גם על-פי כל שלבי סולם ציורו העומדים בפני עצמם, מדגישים את היותו בעל עין ולב של אימפרסיוניסט קלאסי, שמכחוליו עסיסיים והוא בורך בצבעוניות בעלת מרקם עשיר ורב רבדים.
תמיד היה ונשאר פתוח לקלוט הדים וצלילים של זרמים חדשניים, שקיבלו ומקבלים את חותמם בכל עבודותיו, עד למופשט הלירי המעולה שלו.
יכולותיו שהלכו והתחדדו עם השנים באו לביטוי שלם באותן דמויות שצייר; ילדים.
אבל גם נחתמו היטב בציורי הנופים שהעלה על הניר ועל הבד.
מחד הוא התברר כאמן שכאילו רק נושא אחד בוער בעצמותיו, מאידך הוא התגלה בכל שיעורו כצייר שכל נושא מעניין אותו וכל נושא מסקרן אותו ובעצם הוא יוצר רב-פנים שאינו חושש פעם אחר פעם למתוח את גבולותיו ולהעמיד מחדש במבחן את כישרונו ולתרום את מסקנותיו לתלמידיו.
סיאני שלמד את תורת הציור אצל מורים בעלי-שם שנודעו גם כאמנים מהשורה הראשונה, העניק לא פחות מהם לקהל תלמידיו וקירב אותם להבנת סוד יכולתו של האדם ליצור מתוך עצמו ובכך להשאיר טביעת מעשה המתקיימת גם לאחר לכתו, במסגרת קשת של אפשרויות ביטוי שונות, בין אם מדובר באימפרסיוניזים או במופשט.
1962: גלריית קפה קליפורניה- ת"א
1997: גלריית חמוד- דלית אל כרמל
1997: גלריית על הצוק- נתניה
2000: גלריית השלום- קרקוב, פולין
2001: גלריית השלום- קרקוב, פולין
2003: משכן לאומנויות ע"ש מאירוב- חולון.
אלבום מעבודותיו "איתמר" עם הקדמה של הסופר והאספן המנוח אריה ליפשיץ.
אלבום זה התפרסם בחסות ועד ציבורי שחבריו היו (יו"ר) השר משה קול, רחל ינאית בן-צבי, מרסל ינקו, מנשה קדישמן וישראל ישעיהו, יו"ר הכנסת בעבר.
קטלוגים שונים שליוו תערוכות יחיד ותערוכות משותפות בישראל ומחוצה לה.
איתמר זינגר (26 בנובמבר 1946 - 19 בספטמבר 2012) היה פרופסור אמריטוס בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב, חיתיתולוג, וחתן פרס א.מ.ת בתחום מדעי הרוח, חקר המזרח התיכון הקדום לשנת 2010.
איתמר זינגר נולד בדז', רומניה, להורים ניצולי שואה.
אביו זולטן עמד בראש התנועה הציונית בקהילה ונאסר בגלל פעילותו עם עלות הקומוניסטים לשלטון.
בגיל 5 עבר עם משפחתו לקלוז', בירת טרנסילבניה.
בגיל 12 עלתה המשפחה לארץ והתגוררה בחולון.
למד בתיכון עירוני חדש במגמה סוציולוגית והתגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית.
בשנים 1973-1969 שרת בחיל האוויר כמפענח תצלומי אוויר והשתחרר בדרגת סרן.
בשנים 1968-1965 למד תואר ראשון באוניברסיטה העברית בחוגים לארכאולוגיה וגאוגרפיה ובשנים 1973-1969 למד, במקביל לשרותו הצבאי, תואר שני באוניברסיטת תל אביב בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום.
נושא עבודת המאסטר, בהדרכת פרופסור אהרון קמפינסקי, היה "היבטים גאוגרפיים של הבעיה הפרוטו-חתית".
ב-1973 החל לימודי חיתיתולוגיה עם פרופסור היינריך אוטן באוניברסיטת מרבורג בגרמניה והשלים את עבודת הדוקטור על "פסטיבל בית-השער" ב-1978. העבודה הוגשה בבית הספר למדעי היהדות של אוניברסיטת תל אביב, בהדרכת הפרופסורים היינריך אוטן ואנסון רייני.
מ-1975 נמנה עם סגל החוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב.
לימד לסירוגין גם באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטת בן-גוריון ובאוניברסיטת בר-אילן.
ב-1996 נתמנה כפרופסור מן המניין.
שהה בשבתונים כמרצה אורח בבי"ס ללימודי המזרח ואפריקה של אוניברסיטת לונדון, בסורבון ובקולג' דה פראנס בפריז, באוניברסיטת קיו בטוקיו, באוניברסיטת ניו-אנגלנד באוסטרליה, במכון המזרחני של אוניברסיטת שיקגו, באוניברסיטת פלורידה ובאוניברסיטת בואנוס איירס.
ב-2008 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
בין תלמידיו נמנים פרופ' יורם כהן (אוניברסיטת תל אביב), פרופסור שי אנדרי דיבון (האוניברסיטה הנורבגית למדעי החיים), ד"ר ג'ארד מילר (אוניברסיטת מינכן), ד"ר אמיר גילן (אוניברסיטת תל אביב), ד"ר יצחק פדר (אוניברסיטת בר-אילן), ד"ר שי גורדין (אוניברסיטת תל אביב) וד"ר אילן אבקסיס.
מחקריו של איתמר זינגר עוסקים בתולדות ותרבויות אנטוליה והלבנט באלף השני והראשון לפני הספירה.
זינגר ערך פרסום ראשוני וניתוח של כתובות שונות שנתגלו בחפירות בארץ, בהם מכתב מאוגרית, טביעת חותם חיתית ושבר לוח בכתב פלשתי שנתגלו בתל אפק, וחותמות חיתיים מתל אל-פארעה, תל נאמי ותל מגידו.
זינגר ערך מחקרים על השלטון המצרי בכנען בתקופת הברונזה המאוחרת ועל התגבשות הישויות הלאומיות בארץ ישראל בראשית תקופת הברזל.
אחת המסקנות המרכזיות אליהן הגיע נוגעת למעמדה הבכיר של מגידו במערך האימפריאלי המצרי.
התיישבות גויי הים בחופי ארץ-ישראל בראשית תקופת הברזל מציבה אתגר מדעי קשה בגלל מיעוט המקורות הכתובים.
זינגר בחן את אלו במקביל לנתונים הארכאולוגיים העשירים מחפירות בארץ פלשת.
הוא זיהה לראשונה את ראשית ההתיישבות הפלשתית עם הקרמיקה המוכרת בשם "מונוכרומית" שנתגלתה באתריה הגדולים של פלשת.
הוא בחן את הארגון המדיני של ערי הפלשתים לאור המקורות המצריים והמסורות המקראיות.
זינגר דוחה את ייחוס המסורות המקראיות על הפלשתים לסוף ימי המלוכה, טענתם של מספר היסטוריונים, זאת על-סמך עיון במציאות הגאו-פוליטית המשתקפת בהן.
מקורותיו התאולוגיים של דגון אלוהי הפלשתים נבחנו לאור המקורות הסוריים והמקראיים.
המרחב הסורי בתקופת הברונזה המאוחרת מוכר היטב מתוך מגוון מקורות חתיים, מצריים וסוריים (כתובות אוגרית ואמר).
זינגר ערך עיון מקיף במקורות הכתובים למיניהם ובנתונים הארכאולוגיים, דבר שהניב את שחזור תולדותיהן של שתי ממלכות סוריות חשובות, אוגרית ואמורו.
זינגר ערך עיון ביקורתי בשתי תעודות מאוגרית וזיהה התייחסות נדירה לשינוע מטילי נחושת מאוגרית לארץ לוכה שבמערב אנטוליה בשנותיה האחרונות של האימפריה החיתית.
הוא פרסם לראשונה טביעות חותם חיתיות ומכתב כתוב חיתית מהעיר אמר שעל הפרת התיכון.
זינגר היה מראשוני הטוענים כי בצורת ורעב בממדים חסרי תקדים התפשטו לכל רחבי מזרח הים התיכון בסוף האלף השני לפנה"ס, במשבר תקופת הברונזה המאוחרת.
מחקריו החיתיתולוגים של זינגר על תולדות החתים מכסים פרק זמן של כאלף שנה, למן תקופת המושבות האשוריות בראשית האלף השני לפנה"ס ועד לממלכות הנאו-חיתיות ברבע הראשון של האלף הראשון לפנה"ס.
דגש מיוחד שם זינגר על תקופת האימפריה החיתית במאות 14-13 ולתהליכים שהביאו לקריסתה.
הסוגיות העיקריות בהן הוא דן לעומק הן: הרפורמה הדתית של מוותלי א' והעברת הבירה לתרחונתשה ההפיכה הצבאית של חתושילי ג' והדחתו של מורשיליש השלישי, השלטון החיתי בסוריה, וקשרי חתי עם שאר המעצמות – מצרים, אשור, בבל ואחייווה.
זינגר ערך מחקרים פילולוגיים בתחום הלשונות הקדומות של אנטוליה ודובריהן, דיונים בסוגיות שונות הנוגעות לכלכלה ולחברה החיתית, וסיכום מצב המחקר בשאלת החתים במקרא וההשפעות האנטוליות על התרבות הישראלית.
זינגר ערך את המחקר הפילולוגי הראשון ששאף להקיף את כל חלקיו של טקסט המתאר חג חיתי, "פסטיבל בית-השער".
זהו עיבוד פילולוגי של תפילת מווטלי, היא התפילה החיתית הארוכה והשלמה ביותר, וכן קובץ תרגומים של תפילות חיתיות שונות.
מחקרים בסוגיות שונות על הדת החיתית, ובהן הפנתיאון, דמות האל, תפיסת החטא ועונשו ותפיסת המוות.
מחקרים על הספרות והמיתולוגיה החיתית וקשריה עם הספרות הסורו-כנענית.
ספרו האחרון של זינגר, "החתים ותרבותם", הוא ספר מקיף על התרבות החיתית, שראה אור בהוצאת מוסד ביאליק בשנת 2009, הכולל תרגומים עבריים של טקסטים חיתיים שונים.
הספר כולל ביוגרפיה וקורות חיים של איתמר זינגר.
החתים ותרבותם, בסדרה ספריית האנציקלופדיה המקראית (בעריכת שמואל אחיטוב), מוסד ביאליק, ירושלים, 2009.
קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה.
איתמר וילנר (נולד ב-27 בינואר 1947) הוא פרופסור אמריטוס לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, הנחשב לאחד המדענים המובילים בעולם בננוטכנולוגיה וביוננוטכנולוגיה בפרט.
חתן פרס ישראל לחקר הכימיה לשנת 2002 וחתן פרס רוטשילד במדעי הכימיה לשנת 2008.
וילנר נולד בשנת 1947 בבוקרשט, רומניה לאלברט ויוהנה, ועלה עם משפחתו לארץ ב-1950. גדל בנס ציונה ולמד בתיכון דה שליט ברחובות.
התגייס לחיל התותחנים ב-1968, והוא רס"ן במילואים.
בשנת 1968 קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בכימיה ובפיזיקה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1973 קיבל תואר מוסמך בכימיה מטעם אוניברסיטה זו.
ב-1978 קיבל תואר דוקטור בכימיה.
ב-1997 התקבל כעמית האגודה האמריקנית לקידום המדע וב-2015 התמנה ליושב ראש החטיבה למדעי הטבע באקדמיה הישראלית למדעים.
נשוי לבלהה ואב לשתי בנות.
רוב מחקריו מתמקדים באלקטרוניקה המולקולרית וביואלקטרוניקה.
עבודתו המחקרית עוסקת בהרכבת מערכים מולקולריים, מאקרומולקולריים וביומולקולריים על-פני משטחים ובהפעלת המרכיבים הכימיים באמצעות אותות חשמליים ואותות אופטיים.
הוא הצליח לפתח מערכות מולקולריות וביומולקולריות שהן כיום נדבך מרכזי של האלקטרוניקה והאופטואלקטרוניקה המולקולרית והביומולקולרית.
וילנר ביצע מחקר חלוצי וביסס מושגים וגישות יסודיות בתחום הביואלקטרוניקה.
מחקריו בהפעלה חשמלית ואופטית של אנזימים, נוגדנים ו-DNA משמשים כלים בפיתוחים שונים.
מחקרים אלה הציגו פתרונות מדעיים מקוריים להכנת ביוסנסורים חדשים.