tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר שינוי גנטי של כלל האוכלוסייה נהיה יציב, וגורם לשינוי ניכר ביחס לאב הקדמון של המין, כך שאב קדמון זה נחשב כנכחד, התרחש תהליך אנאגנזה.
אנאדולוג'ט (בטורקית: AnadoluJet) היא חברת תעופה טורקית שהנהלתה נמצאת באנקרה שבטורקיה.
החברה מפעילה טיסות פנימיות ובינלאומיות מנמל התעופה הבינלאומי אנקרה אסנבואה ומנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן לכ-53 יעדים.
החברה נמצאת בבעלות חברת טורקיש איירליינס.
החברה הוקמה ב-23 באפריל 2008 כשלרשותה ארבעה מטוסי בואינג 400–737.
לחברה שותפות קוד עם טורקיש איירליינס ליעדי המשך.
החברה מפעילה טיסות לכ-42 יעדים,41 בטורקיה ויעד נוסף בקפריסין הטורקית.
באפריל 2021 הודיעה החברה כי היא צפויה להפעיל טיסה יומית בין נמל התעופה אנטליה לנתב"ג.
נולדה ברומניה לאב כנר ולאם עקרת בית.
בוגרת בית הספר לאמנויות בבוקרשט.
ב-1963, כשהייתה בת 22, עלתה לישראל עם הוריה.
יעקב החלה את דרכה כשחקנית בישראל, כשהשתתפה במופעים שהעלה שמעון דז'יגאן.
בין היתר, גילמה את לאה בהצגה ביידיש "הדיבוק" בהפקה היחידה של העלאת מחזה זה בשפה היידית בישראל.
עם סיום לימודי העברית, שיחקה ב"תיאטרון השדרה" של מנחם גולן.
בשנת 1967 הייתה מועמדת לפרס כינור דוד.
בשנת 1999 זכתה בפרס אדית וישראל פולק ובשנת 2000 יצגה את ישראל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסלוניקי כשחקנית ראשית בסרט "הו, חיים חיים".
בשנת 1992 הצטרפה יעקב לתיאטרון יידישפיל ומאז השתתפה במרבית הצגותיו תחת שם הבמה אנאבלה.
ב-1995 השתתפה בהצגה "מירל'ה אפרת" מאת יעקב גורדין, ב-1997 השתתפה בהצגה "סנדר בלאנק ויורשיו" מאת שלום עליכם וב-1999 בהצגה "קשה להיות יהודי" לצד מוניקה ורדימון וישראל טרייסטמן.
ב-2002 השתתפה בהצגה "הפרדס" מאת יוסף בר יוסף.
ב-2003 גילמה אחות לצד שלמה בר אבא ומוני מושונוב בהפקה המשותפת לתיאטרון יידישפיל והבימה "הקומיקאים" מאת ניל סיימון בבימויו של אילן רונן.
ב-2004 גילמה דודה קולומביאנית בסרט שביים שי כנות וכתב רשף לוי "אהבה קולומביאנית" והשתתפה בהצגה "החזן מווילנה".
ב-2005 השתתפה בהצגה "אהבה אחרונה" על פי יצחק בשביס זינגר וב-2008 בהצגה "ילדי הצל" מאת בן ציון תומר.
באותה שנה שיחקה בקומדיית המצבים "קוויקי" בערוץ 2 את פאני לובין, בת דמותה של המורה למשחק פאני לוביץ'.
ב-2011 השתתפה בסרטו של דן וולמן ע"פ ספרה של שולמית לפיד בעל אותו השם "גיא אוני".
באותה שנה שיחקה בהצגה "קופות הסתרים של נשות העיירה".
ב-2013 שיחקה את פרציפלוכא, במחזה "סולומון גריפ" מאת חנוך לוין.
באותה שנה השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "בלתי הפיך" בערוץ 2 ובסדרת הטלוויזיה "המגפה" בבימויו של ימי ויסלר ב-HOT.
ב-2014 השתתפה בסרט "מיתה טובה" שכתבו וביימו שרון מימון וטל גרניט והופיעה במחזה המוזיקלי "געבירטיג" מאת יהושע סובול.
ב-2015 שיחקה בהצגה "מועדון האלמנות העליזות" מאת איוון מנצ'ל בתפקיד דוריס, לצד מרים זהר.
בשנת 2019 זכתה בפרס מפעל חיים מטעם הרשות הלאומית לתרבות היידיש.
אנאבלה נפטרה ב-21 בנובמבר 2019. הייתה גרושה ואם לבת.
אנאהיט (בארמנית: Անահիտ, במערב איראן "אנאהיטי", מפרסית - אנאהיטה = "טהורה", ביוונית אנאיס) הייתה אלת-אם ב, אלת הפיריון והאהבה, "המיטיבה עם בני האדם", בת (או אשתו) של האל אראמזד.
יוחסו לה תפקידים בהגנה על האמהות והנישואים, ובריפוי המחלות.
פולחנה בארמניה נוצר בערך במאות ה-1 לפנה"ס -3 לספירה בעת התפשטות דת זרתוסטרא והתרבות ההלניסטית בארץ זו, על בסיס פולחן האלה ("יאזאטה"
) הפרסית של הפוריות, ארדווי סורה אנאהיטה (נהיד).
להבדיל מהאלה הפרסית, אנאהיט הארמנית לא הייתה, כנראה, קשורה למים ולא למלחמה ולמוות.
בארמניה הקדומה אנאהיט הייתה ידועה בשמות "המלכה הגדולה" או "זאת שנולדה מזהב", "האם של זהב" (אוסקֵמאיר), "אנאהיט הגבירה" (טיקין אנאהיט).
פסלה מזהב הוצב במקדש הראשי של העיר ארזה (מאוחר יותר ארזנקה - בימינו ארזינג'אן, על גדת הנהר מוראט, בימינו אראצאני.
מקדשים חשובים שלה היו גם בארטאשאט וביאשטישאט.
לפי סטרבון במאה 1 לפנה"ס ועד המאה ה-1 לספירה דת הארמנים הייתה זהה לזו של הפרסים והמדים, ועבדו במיוחד את האלה אנאהיט ("אנאיטיס" בפי סטרבון)
.פולחן אנאהיט החל להתפשט בארמניה ובו זמנית באסיה הקטנה ובסוריה בימי שלטונו של המלך הפרסי ארתחששתא השני הקרוי "ממנון".
עד לתחילת שלטונם של המלכים הסאסאנים אזכורם של מקדשים לכבוד אנאהיט מעיד על תפוצת פולחנה גם באזורים שממערב לפרס, כמו בבל וארמניה.
עם זאת בחפירות הארכאולוגיות, שנערכו באופן יחסית אינטנסיבי באותם האזורים לא נמצאו שרידי מקדשים של אלה.
אנאהיט הייתה אלה ראשית בממלכה הארמנית העתיקה, פטרוניתם של מלכי ארמניה.
כך למשל, המלך טירידאטס הראשון דיבר בשבח "הגבירה האצילית אנאהיט, אם הדעת, בתו של אראמזד הגדול והכל-יכול".
בשנת 1872 בשדה בעיר העתיקה סאטאל או סאטאלה, בקפדוקיה,(בימינו - הכפר הטורקי סאדאק) נתגלה קטע מפסל מברונזה בדמות ראש של אלה, המזכיר את האלה היוונית אפרודיטה, והמיוחס על ידי חלק מהחוקרים לאלה אנאהיט, הזהה לאפרודיטה ברוח האמונה הסינקרטית ההלניסטית-איראנית.
הוא נמצא בימינו במוזיאון הבריטי בלונדון.
לפי מקורות עתיקים פסלי הזהב של אנאהיט בארמניה נוצרו על ידי פסלים יוונים.
אחרי התנצרותה של ארמניה בימי שלטונו טירידאטס השלישי, כל פסלי אנאהיט ברחבי ארמניה הושמדו.
מקדשים של אנאהיט הוקמו בארז, ארמוויר, ארשאט ואשטישאט.
ידועים הפסלים שהקים לכבוד האלה המלך ארטאשס הראשון.
גם הר במחוז סופנה נודע כ"כס המלכות של אנאהיט (אתור אנאהטה).
כל המחוז ארז באזור אקיסילנה (אקגיאץ) נקרא "אנהטקן גאוואר".
לפי פלוטרכוס המקדש של אנאהיט היה העשיר וההדור ביותר בארמניה.
בעת מסעו של מרקוס אנטוניוס בארמניה הפסל של האלה רוסק לרסיסים על ידי חיילים רומאים.
פיליניוס הזקן סיפר סיפור הקשור לכך.
הקיסר אוגוסטוס שהוזמן לארוחת ערב אצל אחד ממפקדיו, שאל את המארח אם זה נכון שאלו שחיללו את פסלה של אנאהיט נענשו על ידי האלה הנקמנית."לא!" השיב הגנרל.
להפך, יש לי המזל להגיש לך בארוחה חלק ממותנה של אותו פסל מזהב".
הארמנים בנו אחר כך מחדש פסל זהב לאלה, ששרד עד לימי גרגוריוס המאיר.
חגה השנתי של אנאהיט בחודש נאוואסרד היה הזדמנות לאספות גדולות, שבהן רקדו, שרו, דקלמו והתקיימו תחרויות.
חולים ונכים פקדו את מקדשי האלה כדי לבקש מזור.
ראש פסלה מברונזה של אנאהיט הפך לסמל לרפואה הארמנית הקדומה.
לאנאהיט הוקדש כל יום ה-19 בכל חודש: אז הקריבו לה ענפים ירוקים ופרות בוסר לבנות, שהיו מסומנות בעזרת לפיד.
אנאהיט בתרבות המודרנית ובמורשת הלאומית
המשורר דניאל ורוז'אן כתב שיר הנקרא "תפילה לאנאהיט לרגל חג נאבאסארד"
1997 - הבנק המרכזי של ארמניה הנפיק מטבע שעל אחד מצידיו דמותה האתה אנאהיט.
(מיכאי רדולסקו - "הציוויליזציה של הארמנים")
אנאבסיים (שם מדעי: Anabantidae) היא משפחה של דקראים החיים במים מתוקים וחלקם יכולים לצאת מן המים ואף לטפס על עצים.
מצידי ראשם, ליד פתח הזימים ישנו איבר מיוחד הדומה לריאה ומאפשר לדג להכניס אוויר ולהכיל אותו עד שהוא מתמוסס וככה להישאר למשך זמן ממושך מחוץ למים.
חלק מדגי האנאבס חיים בסין, דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה וחלקם חיים באפריקה, בעיקר סביב נהר הקונגו, אך גם באזורים נוספים.
הם חיים בביצות, ביצות מנגרובים ונהרות אך לא בימים.
לאנאבסים סנפירים בשרניים העוזרים להם לצאת מהמים ויחד עם זנבם הרירי ומכסה הזימים להתקדם ואפילו לטפס על צמחים נמוכים.
אורכם מגיע ל-3.5–30 ס"מ והם בעלי ראש ופה גדול ואוכלים יצורים אחרים כמו דגים קטנים או סרטנים.
דגי האנאבס, בניגוד לדגים אחרים משגיחים על הביצים והצאצאים שלהם.
אנאבל פרנסס ווליס היא שחקנית אנגלייה.
ידועה בשל גילום דמותה של ג'יין סימור בדרמה התקופתית "שושלת טיודור" של רשת שואוטיים, גרייס בורג'ס בסדרת הדרמה "כנופיית ברמינגהאם" של ה-BBC, מיה בסרט האימה העל טבעי "אנאבל" (2014), וג'ני הלסי בסרט ההרפתקאות "המומיה" (2017).
ווליס נולדה בעיר אוקספורד, בריטניה.
היא שיחקה במספר סרטים קצרים בפורטוגל ואחר כך עברה ללונדון כדי לקדם את קריירת הקולנוע שלה.
בלונדון השתתפה בפרסומות אחדות ובדקה בתי ספר למשחק לפני שהחליטה בסופו של דבר למצוא סוכן.
ב-2009 כיכבה ווליס בתפקיד ג'יין סימור בעונה השלישית של סדרת הדרמה "שושלת טיודור".
היא החליפה את אניטה בריאם שגילמה את הדמות בעונה השנייה של הסדרה.
ב-2010 חזרה לגלם את ג'יין סימור בסצנת חלום בעונה הרביעית והאחרונה.
ב-2010 לוהקה ווליס לסרט , וב-2011 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "אקס-מן: ההתחלה".
החל מ-2013 עד 2016 כיכבה בתפקיד גרייס בורג'ס בסדרת הדרמה של ה-BBC "כנופיית ברמינגהאם.
ב-2014 הופיעה בסרט האימה "אנאבל", ספין אוף של הסרט "לזמן את הרוע" משנת 2013.
עוד כיכבה בסרט "המומיה" משנת 2017 בתפקיד ג'ני הלסי, ארכאולוגית שעובדת בסרט עבור ארגון ציד המפלצות הידוע בשם פרודיגיום.
ווליס הייתה במערכת יחסים עם הזמר הבריטי כריס מרטין מאוגוסט 2015 עד אוגוסט 2017. היא ביצעה קולות רקע בשיר "Up & Up", הרצועה האחרונה מתוך האלבום "A Head Full of Dreams" של להקת קולדפליי, בה מרטין משמש כסולן.
בין אפריל 2018 למרץ 2022 הייתה בזוגיות עם השחקן האמריקאי כריס פיין.
"אנאבל" הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2014. הסרט הוא השני מתוך היקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
בסנטה מוניקה של שנת 1967, הרופא ג'ון פורם (וורד הורטון) מציג בפני אשתו מיה (אנאבל ווליס) בובת חרסינה ישנה שקנה כמתנה לילדם הראשון.
באותו הלילה, הזוג מתעורר משנתם למשמע קולות מאבק ומגלים ששכניהם נרצחו במהלך חדירה לביתם.
כאשר מיה מתקשרת למשטרה היא ובעלה מותקפים בידי הרוצחים של שכניהם - גבר ואישה.
הגבר נורה למוות במהלך מאבקו עם השוטרים בעוד שהאישה מתאבדת באמצעות חיתוך גרונה עם סכין בעודה אוחזת בבובת החרסינה.
מאוחר יותר הפולשת מזוהה כאנאבל, בתם של השכנים שנרצחו, ונודע שהיא חברה בכת שטנית.
בימים שלאחר הרצח מתחילות לחול תופעות על-טבעיות בביתם של ג'ון ומיה.
באותם הימים מיה מביאה לעולם את ילדתם הראשונה של הזוג, אשר זוכה לשם ליאה.
בניסיונה להימלט מהתופעות העל-טבעיות המשפחה שוכרת דירה בפסדינה, אך לשווא - תופעות משונות מתרחשות גם בבית החדש, רבות מהן קשורות בבובת החרסינה שמשנה את מקומה בבית מבלי התערבותם של בני המשפחה.
באחד הלילות מיה מותקפת בידי ישות דמונית, דבר שחוזר על עצמו פעם נוספת.
בימים שלאחר ההתקלות בישות המסתורית (שהזוג סבור שהיא רוחה של אנאבל) מיה יוצרת קשר עם חוקר משטרתי בשם קלרקין (אריק לאדין) ומספרת לו על ההתרחשויות.
החוקר מספר למיה שהכת בה היו חברים הרוצחים מתחילת הסרט היא כת שטן שמטרתה לזמן ישויות על-טבעיות באמצעות טקסים עתיקים.
בעזרתה של מוכרת הספרים אוולין (אלפרה וודארד) מיה מבינה שהכת זימנה יצור שטני שרודף אותה ואת משפחתה בניסיון לגנוב את נשמתם.
לאחר שהם מתייעצים עם כומר בני המשפחה ואוולין מגיעים למסקנה שהשד כבל את עצמו לבובת החרסינה.
הכומר לוקח את הבובה עמו אך הוא מותקף והבובה נלקחת מידיו.
הכומר מתאשפז בבית חולים למחרת, ומספר לזוג על שאירע לו.
באותו הלילה, ביתם של הזוג פורם מותקף בשנית בידי השד, וכדי לרצות אותו אוולין מקריבה את עצמה ומעניקה לו את נשמתה.
השד עוזב את משפחת פורם ומעלים יחד איתו את בובת החרסינה.
בסוף הסרט הבובה מתגלית בחנות בובות ונקנית על ידי שלישיית אחים.
הסרט מדלג על התופעות העל-טבעיות שחוו ועל בקשת העזרה שלהם מהזוג אד ולוריין וורן מכיוון שזה הוצג בתחילת הסרט לזמן את הרוע.
הסרט מסתיים בצילום מקורי של הבובה במרתף של וורן תוך ציון העובדה שהיא עוברת טיהור על ידי כומר פעם בחודש וכן הצגת קטעי עיתונים מהמקרה.
הפסקול של הסרט הולחן על ידי ג'וסף בישארה, ויצא לאור ב-30 בספטמבר 2014.
"אנאבל 2" הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי בבימויו של דייוויד פ.
סנדברג, ונכתב על ידי גארי דאוברמן והופק על ידי פיטר ספרן וג'יימס ואן.
הסרט הוא פריקוול לבריאתה של הבובה אנאבל, ולסרט באותו השם משנת 2014. בסרט מככבים סטפני סיגמן, טליתה באטמאן, לולו וילסון, אנתוני לפאליה ומירנדה אוטו.
באוקטובר 2015, אושר שסרט המשך של אנאבל נמצא בפיתוח; מאוחר יותר התברר כי הוא פריקוול ולא המשכון.
במאי הסרט "כיבוי אורות" דייוויד פ.
סנדברג נבחר והחליף את הבמאי ג'ון ר.
לאונטי (שביים את הסרט הקודם), כאשר דאוברמן חזר לכתוב את תסריט הסרט, וספרן וואן חוזזרים כמפיקים.
צילומי הסרט החלו ב-27 ביוני 2016 בלוס אנג'לס, קליפורניה, והסתיימו ב-15 באוגוסט 2016.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים בלוס אנג'לס ב-19 ביוני 2027, ועלה לאקרנים בארצות הברית ב-11 באוגוסט 2017, ובישראל ב-17 באוגוסט 2017. הסרט הכניס למעלה מ-306 מיליון דולר ברחבי העולם וקיבל ביקורות חיוביות לרוב מהמבקרים, שציינו אותו כשיפור על פני קודמו.
בשנת 1943, אמן הבובות סמואל מאלינס (אנתוני לפאליה) ואשתו אסתר (מירנדה אוטו) שוכלים את בתם בת השבע, אנאבל, שנדרסה בתאונת דרכים מצערת.
הוריה נשבעו שהם יתמסרו לכל כוח שיאפשר להם להתאחד בחזרה עם בתם.
לאחר מכן הם החלו לקבל מסרים ורמזים מאנאבל שהיא מבקשת אישור להיכנס לבובתה על מנת להיות נוכחת עמם, והם נותנים את אישורם.
עד מהרה מתחוור לזוג שזאת לא בתם אלא דמות שטנית שהתחפשה לה, והיא מנסה לקחת את נשמתה של אסתר.
אסתר ניצלת ברגע האחרון לא לפני שהדמות תקפה אותה והשאירה צלקת קשה על פניה.
הבובה עברה תהליך טיהור על ידי הכנסייה וננעלה בתוך ארון שקירותיו כוסו בדפי תנ"ך.
12 שנים לאחר מכן זוג ההורים האבלים מארחים שש בנות יתומות ונזירה האחראית עליהן.
ג'ניס, ילדה נכה עקב מחלת שיתוק ילדים, מקבלת מסרים מאנאבל ומשחררת אותה מהארון שבו נכלאה.
אנאבל בחרה לתקוף אותה מבין חברות הקבוצה כיוון שנחשבת כ"טרף קל" בהיותה נכה וחלשה.
לאחר מאמצים רבים תוכניתה מצליחה ואנאבל משתלטת על ג'ניס.
לאחר מכן אנאבל הורגת באכזריות את הוריה ומנסה להרוג גם את שאר היתומות שבבית אך ללא הצלחה.
היתומות מחליטות לכלוא את אנאבל יחד עם הבובה בחזרה בחדר אך כשהמשטרה מגיעה, אנאבל בורחת ורק הבובה נשארת בחדר.
היתומות עוברות לגור במקום אחר לאחר שאיבדו לתמיד את חברתן.
בסיום הסרט ג'ניס הנכה (שהתגברה על מגבלותיה בעזרת השתלטות הרוח של אנאבל) נראית בבית יתומים כאשר הורים פוטנציאליים, הזוג הייגניס, מגיעים לאמץ אותה והיא מציגה את עצמה כאנאבל.
היא גדלה כילדה נורמטיבית כ-12 שנים עד שערב אחד היא מגיעה לביתה יחד עם בן זוגה, שניהם חברים ב-"כת האייל" העוסקת בזימון ישויות שטניות, ורוצחת את הוריה.
בנקודה זאת, כאשר עלילות הסרטים "אנאבל" ו-"אנאבל 2" מצטלבות - הסרט מסתיים.
אנתוני לפאליה - סמואל מאלינס
מירנדה אוטו - אסתר מאלינס
סאמרה לי - אנאבל "בי" מאלינס
מארק ברמהול - האב מסי
אדם ברטלי - השוטר פולר
לוטה לוסטן - סוכנת האימוץ
ג'וסף בישארה - השד של אנאבל
פרד טטצ'יורה - השד של אנאבל
בריאן האווי - פיט הייגינס
קרי אומאלי - שרון הייגינס
בנוסף, אנאבל ווליס ווורד הורטון מופיעים בצילומי ארכיון שבו בסרט הסרטים "אנאבל" ו"אנאבל 2" הופכות לאותו קו עלילה.
בוני ארונס חוזרת לגלם את תפקידה בתור השד "ואלאק" בתמונה.
"אנאבל חוזרת הביתה" הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי אשר בוים והוסרט על ידי גארי דאוברמן.
הסרט הוא השביעי במסגרת היקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
בסרט שיחקו בתפקידים הראשיים פטריק וילסון, ורה פרמיגה, מקנה גרייס, מייקל צ'ימינו ומדיסון איסמאן.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 ביוני 2019. בישראל עלה הסרט לאקרנים ב-11 ביולי 2019, כמה שבועות לאחר צאתו בכל שאר רחבי העולם.
בשנת 1968, מביאים החוקרים העל-טבעיים אד ולוריין וורן את בובת אנאבל אל מחסן החפצים המקוללים שלהם.
הם מקבלים אותה משתי אחיות שטוענות כי הבובה הרסה להם את הבית, תוך שהשליטה פחד וכאב בחיים שלהן.
הסרט מתחיל כאשר ניתן לראות את הזוג וורן נוסעים במכונית שלהם, כשאנאבל יושבת מאחורה.
לאחר מכן, הם נקלעים אל זירת תאונת דרכים שמקבלת תפנית בהמשך הסרט.
בסמוך לכך, מבקש מהם השוטר שאחראי על הזירה שיסעו בנתיב אחר.
הם מקשיבים לו, וממשיכים בנסיעה עד שהרכב שלהם מפסיק לעבוד, ונתקע מול בית קברות.
אד יוצא מהרכב במטרה לתקן אותו, בעוד לוריין נשארת בתוכו עם אנאבל.
בסמוך לכך, שומעת לוריין קול של ילדה המגיע מאנאבל, וכשהיא מסתובבת היא מגלה כי ישנה רוח בקרבתה.
היא ממהרת לקרוא לאד תוך שזה כמעט נדרס ממשאית שאיבדה שליטה.
בהמשך הסרט, ניתן לראות את מרי אלן, השמרטפית של ג'ודי, עורכת קניות בסופר לכבוד יום הולדתה של ג'ודי, ביחד עם חברתה דניאלה.
בהמשך, מאיימת דניאלה כי אם לא תוזמן למסיבת יום ההולדת של ג'ודי, היא תספר לקופאי בוב, כי זאת מאוהבת בו.
מרי אלן ממהרת לענות לדרישה של דניאלה, והשתיים הולכות לביתם של אד ולוריין וורן, במטרה לשמור על ג'ודי.
לאחר מכן, מכינות השתיים עוגת יום הולדת, ודניאלה מצטרפת אליהן.
היא נותנת לג'ודי במתנה גלגיליות, וזאת מבקשת ממרי אלן לצאת איתן לסיבוב.
מרי אלן משביעה את דניאלה שבעת שתשמור על העוגה, לא תיגע בדבר, וזו נענית לבקשתה.
כשהשתיים יוצאות, מתחילה דניאלה לחקור את הבית, עד שהיא נתקלת בצרור מפתחות מחסן החפצים המקוללים של הזוג וורן.
למרות האזהרות, היא נכנסת לשם ונוגעת בכל החפצים המקוללים, כולל פתיחת דלת ארון הזכוכית בו נמצאת אנאבל.
לבסוף, מתגלה כי אביה הוא זה שנהרג בתאונה שקרתה בתחילת הסרט, והיא מנסה בעזרת החפצים המקוללים שבמחסן, לתקשר עמו בכל דרך אפשרית.
בסמוך לכך, מתחילים דברים משונים לקרות סביבה, וכשהיא שומעת את גלאי העשן מצפצף, היא נזכרת ששכחה מהעוגה, והיא ממהרת לרוץ אליה תוך שהיא שוכחת לנעול את המחסן.
בהמשך, בעקבות כך ששכחה דניאלה לנעול את המחסן, משתחררות כל הרוחות מן החפצים המקוללים.
מיד לאחר מכן, עוברות השלוש סדרת זוועות על ידי אותן הרוחות.
בסוף הסרט, מצליחה דניאלה להחזיר את אנאבל אל ארון התצוגה, תוך שהיא נועלת אותה שם.
הסרט מסתיים כאשר ניתן לראות את ג'ודי חוגגת את יום הולדת, ואת חבריה מגיעים בהמוניהם במטרה לשמח אותה.
לאחר מכן, אומרת לוריין לדניאלה כי אביה מודע לכך שהיא לא אשמה בכך שהוא נהרג.
פטריק וילסון – אד וורן
ורה פרמיגה – לוריין וורן
מקנה גרייס – ג'ודי וורן
מדיסון איסמן – מרי אלן
מייקל צ'ימינו – בוב פאלמרי
באפריל 2018, הודיעו האחים וורנר כי ב-26 ביוני 2019, עתיד לצאת הסרט השלישי בסדרת אנאבל.
מאוחר יותר באותו החודש, הוכרז כי הסרט יבוים ויוסרט על ידי גארי דאוברמן.
בנוסף לכך, נודע כי ג'יימס ואן ופיטר ספרן יהיו חלק מצוות הניהול של הסרט.
בספטמבר 2018, נודע כי מיכאל בורג'ס נבחר להיות צלם הסרט.
ב-28 בספטמבר 2018, נודע כי הבת של הזוג וורן, ג'ודי וורן, תשחק בסרט בדומה לכך ששיחקה בסרט "לזמן את הרוע 2", ולאזכורה בסרט הראשון ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע, "לזמן את הרוע".
בנוסף לכך, פורסם כי בדומה לשאר סרטי היקום הקולנועי, גם בסרט זה יהיו ורה פרמיגה ופטריק וילסון בתפקיד אד ולוריין וורן.
ב-1 באוקטובר 2018, נודע כי מדיסון איסמן תהא בתפקיד השמרטפית של ג'ודי בסרט.
שלב הצילומים של הסרט החל באוקטובר 2018, בלוס אנג'לס.
הסרט יצא לאקרנים ב-26 ביוני 2019, בהפצתם של האחים וורנר.
ב-31 במרץ 2019, יצא הטריילר הרשמי של הסרט.
הטריילר הועלה לרשתות החברתיות השונות, כדוגמת אינסטגרם, טוויטר, פייסבוק, וכדומה.
בנוסף לכך, הטריילר הועלה לערוץ היוטיוב של האחים וורנר.
בסמוך לכך, עלה לאינטרנט האתר הרשמי של הסרט.
הפרימיירה של הסרט נערכה בסינמה סיטי שבגלילות.
ג'יין אנאבל אפסיון היא שחקנית אנגלייה, המוכרת בעיקר מהופעתה בתפקיד מוניקה גאלאגר בסדרת הדרמה הקומית "לגדול בלי בושה", ג'וי וילטון בסדרה "Soldier Soldier" ובדמות ויולט באקל בסדרה "מיילדת".
בנוסף לסדרה "לגדול בלי בושה" היא ידועה מהופעותיה בתפקיד קירסטי בסיטקום "My Good Friend", בוורלי בסדרה "האגמים", פטרישה הילמן באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", וגברת ביץ' בסרט "Goodnight Mister Tom" של מישל מגוריאן.
בסדרה "רציחות במידסומר" גילמה שתי דמויות בשני פרקים שונים "Death in Chorus" ו-"Dead Man's 11".
ב-1996 שיחקה בדוקו-דרמה אודות אסון הילסבורו שהתרחש ב-1989. עוד השתתפה בפרק בסדרה "לואיס" ושיחקה בתפקיד קטן בסיטקום "In with the Flynns".
ב-2013 ו-2014 הופיעה בסדרה "The Village" של ה-BBC לצדה של מקסין פיק.
ב-2001 שיחקה אפסיון לצדם של ג'וני דפ, הת'ר גראהם ורובי קולטריין בסרט "ממעמקי הגיהנום" בתפקיד פולי ניקולס הקורבן הראשון של ג'ק המרטש.
עוד בקולנוע השתתפה בסרטים "רווק פלוס ילד", "אזור מלחמה", "לוליטה", "This Year's Love", ובסרט "המבצר האחרון".
בין השנים 2004 ל-2006 הופיעה אפסיון פעמים אחדות בסדרה "לגדול בלי בושה", וב-2007 בעונה הרביעית החלה להופיע בסדרה בתפקיד קבוע.
ב-2008 עזבה את הסדרה, והפרק האחרון בהשתתפותה שודר מרץ 2009. היא חזרה לגלם את התפקיד ב-2011 בעונה השמינית, וב-2013 בעונה ה-11 והאחרונה.
ב-2008 וב-2009 השתתפה אפסיון כחברת צוות אורחת בתוכנית האירוח "The Wright Stuff".
ב-2014 גילמה אפסיון את אנט ווקר בפרק בסדרה הבלשית "Suspects".
ב-2013 שיחקה במספר פרקים בסדרה "דוק מרטין" בתפקיד גג'ניפר קרדיו.
ב-2015 החלה להופיע בתפקיד ויולט גי (ואחר כך באקל) בסדרת הדרמה "מיילדת".
אפסיון למדה בגודלמינג קולג' שבאוניברסיטת ויילס.
היא שותפה ליצירה של שיטת "Rosen Method Bodywork" שעוסקת ברפואה אלטרנטיבית.
אנאבל היא בובת סמרטוטים, ששוכנה במוזיאון פרטי של זוג החוקרים אד ולוריין וורן לאחר שדווחה כרדופת רוחות.
בהמשך, הבובה היוותה השראה ובסיס ליצירת בובה בדיונית רדופת רוחות באותו השם המופיעה ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
אנאבל היא בובת ראגדי אן שדווחה כרדופת רוחות.
על פי חוקרי הפראנורמה והדמונולוגים אד ולוריין וורן, הבובה ניתנה לראשונה לסטודנטית לסיעוד בשנת 1968, והשניים העידו שהבובה התנהגה בצורה מוזרה, ושנאמר לסטודנטית שהבובה מאכלסת את רוחה של ילדה מתה בשם אנאבל.
הזוג וורן העיד כי הסטודנטית ושותפתה לחדר ניסו לקבל ולטפח את הבובה בעלת הרוח, אך עם זאת, דווח על התנהגות זדונית ומפחידה מצדה של הבובה.
הזוג העיד כי בשלב זה הסטודנטית וחברתה יצרו עימם קשר, ושהם העבירו את הבובה למוזיאון שלהם לאחר שהכריז עליה כ"אחוזת שטניות".
כיום, הבובה שמורה בתיבת זכוכית במוזיאון הנסתר של הזוג וורן במונרו, קונטיקט.
הבובה הוזכרה בביוגרפיה שנכתבה על אד ולוריין וורן בשנת 2002, The Demonologist.
פרופסור ג'וזף לייקוק, פרופסור לענייני דתות באוניברסיטת טקסס, אומר שרוב הספקנים דחו את המוזיאון של הזוג וורן כ"מדף לליל כל הקדושים, בובות וצעצועים, וספרים שאפשר לקנות בכל חנות ספרים".
לייקוק טוען כי "הרעיון של בובות אחוזות שטניות מאפשר לדמונולוגים המודרניים למצוא רוע על טבעי במקומות הבנאליים והמקומיים ביותר".
בהתייחסה לפרסום למוזיאון הנסתר של הזוג וורן במקביל להפצת הסרט "לזמן את הרוע", הסופרת שרון א.
היל כתבה כי רבים מן המיתוסים והאגדות המקיפים את הזוג וורן "תועדו כביכול על ידי עצמם" ושייתכן שאנשים רבים מתקשים "להפריד בין הזוג וורן לבין דמויותיהם ההוליוודיות".
היל ביקרה את הסנסציה העיתונאית סביב המוזיאון הנסתר של הזוג וורן ובובת אנאבל שבמרכזה, ואמרה: "כמו אד וורן במציאות, גם אנאבל במציאות היא הרבה פחות מרשימה".
גם על הטענות העל-טבעיות שתועדו סביב אנאבל על ידי אד וורן, היל אמרה: "אין לנו דבר מלבד המילה של אד, וגם על ההיסטוריה ועל מקורות החפצים במוזיאון".
האגדה סביב דמותה של אנאבל שימשה השראה לסצנת הפתיחה של הסרט "לזמן את הרוע" (2013), שם היא מתוארת כבובת פורצלן מרושעת, שחוקה ומיושנת, וכמו גם היוותה השראה לטרילוגיית סרטי ספין אוף בכיכובה: "אנאבל" (2014), "אנאבל: הבריאה" (2017), ו"אנאבל חוזרת הביתה" (2019).
אנאבל סקולי היא שחקנית אנגלייה.
היא גילמה את לורן דרייק בסדרת הדרמה העל-טבעית "כמעט אנושיים" (2009), ושיחקה בתפקיד ראשי בדמות מאדי בסרט המוזיקלי "אהבה ביום שמש" (2014).
סקולי שיחקה בתפקיד קונטסינה דה מדיצ'י בסדרה "מדיצ'י" בכיכובם של דסטין הופמן וריצ'רד מאדן (2016).
סקולי נולדה בווייקפילד שבמערב יורקשייר.
היא למדה משחק בבית הספר לדרמה של אוקספורד, וסיימה את הלימודים ב-2005.
סקולי מרבה להופיע על מסכי הקולנוע והטלוויזיה ועל במות התיאטרון.
ביולי ואוגוסט 2013 הופיעה בהפקה מחודשת של המחזה "Passion Play" מאת פיטר ניקולס בתיאטרון הדוכס מיורק.
עוד עבדה בתיאטרון המלכותי הלאומי בהפקה הקייצית של המחזה "אנטיגונה" בתפקיד איסמנה.
ביוני 2011 גילמה סקולי את ליידי אן בהפקה של סם מנדס למחזה "ריצ'רד השלישי" בכיכובו של קווין ספייסי, שהועלתה בתיאטרון אולד ויק בלונדון, ובאקדמיה למוזיקה של ברוקלין בניו יורק.
ב-2010 שיחקה סקולי בתפקיד הרמינה במחזה "חלום ליל קיץ" בתיאטרון The Rose בקינגסטון.
בהמשך אותה שנה שיחקה בתפקיד ג'וליה במחזה "The Rivals" מאת שרידן, לצדם של פנלופי קית' ופיטר בולס, שהוצג בתיאטרון היימרקט בלונדון.
סקולי שיחקה בתפקיד ראשי של מישל "מידג'" לרנר בדרמה הקומית "Personal Affairs" של ערוץ BBC Three, לצדן של לורה אייקמן, רות נגה ומיימי מק'קוי.
ב-2006 השתתפה במיני-סדרה "ג'יין אייר", עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם, בו גילמה את דיאנה ריברס.
עוד הופיעה בתפקידי אורח בפרקים בסדרות "ג'ורג' ג'נטלי", "איסטאנדרס", "הולבי סיטי", ו"פוארו".
הופעותיה בתסכיתי רדיו כוללים את "All Passion Spent", "דרכה של זונה" (A Harlot's Progress) ו"תחת חורש חלב".
ב-2011 דיבבה את דמותה של ג'יני ויזלי במשחק וידאו על פי הספר "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק שני".
"The Real Thing", התיאטרון המלכותי בבאת' וסיבוב הופעות, 2005 (בתפקיד דבי)
"טרוילוס וקרסידה", הפסטיבל הבינלאומי של אדינבורו והלהקה השייקספירית המלכותית, 2006 (בתפקיד קרסידה)
"גן הדובדבנים", תיאטרון שפילד קרוסיבל, 2007 (בתפקיד אניה)
"בחירתו של הובסון", תיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר וסיבוב הופעות בבריטניה, 2007 (בתפקיד ויקי הובסון)
"אילוף הסוררת" Bristol Tobacco Factory, (בתפקיד ביאנקה)
"Wallenstein", תיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר, 2009 (בתפקיד הנסיכה תקלה)
"The House of Special Purpose", תיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר, 2009 (בתפקיד אולגה)
"חלום ליל קיץ", תיאטרון רוז בקינגסטון, 2010 (בתפקיד הרמיה)
"Charley's Aunt", תיאטרון רויאל אקסצ'נג במנצ'סטר, 2010 (בתפקיד קיטי ורדון)
"The Rivals", תיאטרון היימרקט, לונדון, נובמבר 2010 – פברואר 2011 (בתפקיד ג'וליה)
"ריצ'רד השלישי", תיאטרון אולד ויק, לונדון, יוני – ספטמבר 2011 (בתפקיד ליידי אן)
"אנטיגונה", התיאטרון המלכותי הלאומי, לונדון, אפריל – יולי 2012 (בתפקיד איסמנה)
"מר ברנס", תיאטרון אלמיידה, לונדון, מאי 2014
"High Society", אולד ויק, לונדון, אפריל – אוגוסט 2015 (בתפקיד ליז אימברי)
"האיליאדה", המוזיאון הבריטי ותיאטרון אלמיידה, לונדון, 14 באוגוסט 2015
אנאו ביטרי (באלבנית: Eneo Bitri; נולד ב-26 באוגוסט 1996 בבראט שבאלבניה) הוא כדורגלן אלבני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פרטיזן טירנה מליגת העל האלבנית.
ביטרי החל את הקריירה המקצוענית שלו בליגת העל האלבנית, בקבוצות טומורי, פרטיזן טירנה וקמזה.
ב-25 ביוני 2021 חתם ביטרי באסטנה מליגת העל הקזחית.
ב-2 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-3 על שחטר קראגנדי במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת .
ב-29 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לאריס סלוניקי במסגרת סיבוב המוקדמות השני של הקונפרנס ליג לעונת 2021/2022. הוא ערך שבע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-2 בינואר 2022 אסטנה הודיעה כי ביטרי עזב את המועדון בהסכמה הדדית.
ב-11 בינואר 2022 חתם פעם נוספת בפרטיזן טירנה מליגת העל האלבנית.
בחצי העונה הראשונה שלו במועדון ערך 17 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
אנאטו (Annatto) הוא צבע מאכל טבעי בגוון הנע בין כתום לאדום.
אנאטו מופק ממרכיב בשם ביקסין (Bixa orellana) שבקליפת פרי העץ הטרופי אנאטו שצומח בר באזורים הטרופיים של אמריקה, ממקסיקו עד ברזיל.
הצבע של אנאטו מגיע מפיגמנטים קרוטנואידים שונים, בעיקר ביקסין ונורביקסין, הנמצאים בציפוי השעווה האדמדם של הזרעים.
את התבלין מכינים בדרך כלל על ידי טחינת הזרעים לאבקה או למשחה.
השפעות דומות ניתן להשיג על ידי מיצוי הצבע והטעם מהזרעים באמצעות מים חמים, שמן או שומן, אשר לאחר מכן מתווספים למזון.
אנאטו ותמציותיו נמצאים בשימוש נרחב בקנה מידה תעשייתי כחומר צביעה במוצרי מזון מעובדים רבים, כגון גבינות, ממרחי חלב, חמאה ומרגרינה, פודינג, עוגות ומוצרי מאפה אחרים, תפוחי אדמה, חטיפים, דגני בוקר, דגים מעושנים, נקניקיות ועוד.
אנטולי וסילייביץ' קוואשנין היה גנרל רוסי אשר כיהן כראש המטה הכללי הרוסי בין השנים 1997–2004.
קוואשנין נולד באופה ב-15 באוגוסט 1946. אביו היה איש צבא.
ב-1969 הוא התגייס לצבא האדום, ועוד באותה שנה מונה למפקד פלוגת טנקים.
ביוני 1976 מונה לסגן מפקד רגימנט הטנקים ה-360 שהוצב בצ'כוסלובקיה.
באוגוסט 1978 מונה למפקד הרגימנט.
בפברואר 1981 מונה לסגן מפקד דיוויזיית הטנקים ה-31. ביולי 1982 הוא מונה למפקד דיוויזיית הטנקים ה-78. ב-1987 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית של המטה הכללי.
ב-1989 הוא סיים את לימודיו ומונה לסגן מפקד הארמייה המשולבת ה-28. ב-7 במאי 1992 הוא מונה למפקד ארמיית הטנקים ה-7. ב-24 באוגוסט של אותה שנה הוא מונה לסגן מחלקת המבצעים של המטה הכללי.
הוא השתתף במלחמת צ'צ'ניה הראשונה.
בפברואר 1995 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי צפון הקווקז.
ב-22 במאי 1997 הוא מונה לראש המטה הכללי.
ב-25 בנובמבר של אותה שנה העניק לו נשיא רוסיה בוריס ילצין את עיטור גיבור הפדרציה הרוסית על חלקו בהדיפת טרוריסטים צ'צ'נים שפלשו לדאגסטן.
ב-1999 הוא שלח כוחות מיוחדים רוסיים שהשתלטו על שדה התעופה בקוסובו.
ב-19 ביולי 2004 הוא סיים את הקדנציה שלו ופרש מהצבא.
לאחר פרישתו מהצבא הוא מונה לנציג מיוחד של נשיא רוסיה במחוז הפדרלי הסיבירי.
ב-2010 הוא סיים את התפקיד ומונה לחבר במועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית.
אנאבל דקסטר-ג'ונס היא שחקנית ובמאית בריטית–אמריקאית הידועה בתפקידיה בפרויקטים כדוגמת "יורשים", "אימה אמריקאית" ו"תעלומה בסילבר לייק".
ג'ונס היא בתם של מעצבת התכשיטים אן דקסטר-ג'ונס והגיטריסט של פורינר מיק ג'ונס.
דרך אמה, היא אחותם למחצה של שרלוט רונסון, סמנתה רונסון ומארק רונסון.
+שנה סרט תפקיד הערות 2012 Missed Connections לורן – נערת מנגו"הולי מוטורס" עוזרת צלם 2014 "אסתמה" לילי 2015 "הנימפטים" בריטני "הנכסים של אווה" הייזל "האשטאג אימה" מולי 2016 "ילדה לבנה" אלכסה 2017"סיפורי מאירוביץ'" נערת גלריה ללא קרדיט "ססיל בטלפון" ססיל סרט קצר;
גם במאית ותסריטאית 2018"תעלומה בסילבר לייק" פאני 2019Ravage הארפר Josie & Jack לילי 2023 "דברים רעים" פראן Helen's Dead ליילה
שנה סדרה תפקיד הערות 2016 "רד אוקס" ז'אן 6 פרקים Prototype דונה נורינג סרט טלוויזיה 2018"הצמד" רקדנית 4 פרקים 2019–2023"יורשים" נעמי פירס 8 פרקים 2022 "תיק נעדר" דניה מילר 4 פרקים 2023 "אימה אמריקאית: רגישות גבוהה" סוניה שווקרוס/ אדלין הארדינג תפקיד ראשי "מבוסס על סיפור אמיתי" סרינה
אנאברג-בוכהולץ היא עיר במדינת סקסוניה שבגרמניה.
העיר שוכנת למרגלות הר , המשתייך לרכס הרי העפרה והמתנשא לגובה 831 מטרים.
ההתיישבות הראשונה במקום מתוארכת ל.
ב-1491 תחת שלטונו של גאורג, דוכס סקסוניה, התגלו מרבצי כסף בהרים הסמוכים לעיר והמכרות שנפתחו, תרמו להתפתחות היישוב.
נכרו בהם כסף, בדיל וקובלט והם פעלו עד סוף המאה ה-19. ב התפתחה בעיר תעשיית התחרה והדבר תרם לגדילת האוכלוסין בה.
אנאברג ובוכהולץ התנהלו כשתי ערים נפרדות עד 1945, אז התמזגו לישות מוניציפלית אחת.
אנאנדמיד (anandamide, AEA) הוא מוליך עצבי הנוצר בסינתזה של חומצה ארכידונית ואתנולמין.
מקור השם אנאנדמיד הוא חיבור בין המילה "אנאנדה" שבסנסקריט משמעותה "אושר", לסיומת אמיד (amide) שהוא השייר הכימי במולקולה שנמצאה.
אנאנדמיד ידוע גם בשמות אראכידונוילאטנולאמיד (arachidonoylethanolamide) או בקיצור AEA.
המבנה שלו נתגלה בשנת 1992 באוניברסיטה העברית בירושלים, במחקריו של רפאל משולם.
אנאנדמיד חשוב להתפתחות העוברית בהריון וקשור ככל הנראה לרגשות אושר ושמחה.
הוא קנבינואיד אנדוגני ואף על פי שהוא יחסית שונה מהם במבנהו הכימי, הוא דומה בתכונותיו הליפופיליות לקנבינואידים המצויים בקנאביס, כגון CBD וTHC.
עד כה נמצאו מספר קולטנים עצביים לאנאנדמיד בפרט ולקנבינואידים בכלל, המוכרים ביניהם CB1, CB2, ו GRP55.
בניגוד למוליכים עצביים רבים, האנאנדמיד (כמו שאר הקנבינואידים) נע במרווח הסינפטי דווקא מהעצב הבתר-סינפטי לעצב הקדם-סינפטי.
תזונה של מאכלים המכילים חומצה ארכידונית וחומצות שומן חיוניות אחרות משפיעה על אנאנדמיד ואנדוקנבינואידים (Endocannbinoids) אחרים במוח.
אנאנצפלוס (Anencephaly או Anencephalus; בעברית, על פי האקדמיה ללשון העברית: חוסר מוח) הוא מום מולד בו יש העדר של חלק משמעותי מהמוח, מהגולגולת ומהקרקפת, עוד בהתפתחות העוברית.
מום זה שייך לקבוצת הפגמים בתעלה העצבית – פגמים שנגרמים עקב פגיעה בסגירה של התעלה העצבית, המהווה פרה-קורסור (קודמן) למערכת העצבים המרכזית הכוללת את המוח וחוט השדרה.
סגירה זו מתרחשת בדרך כלל בין הימים ה-23–26 להיריון.
אומנם ביוונית משמעות המילה היא "ללא פנים הראש", כלומר ללא מוח כלל, אך לרוב לתינוקות שנולדים עם הפרעה זו חסר בעיקר הצרברום, "המוח הקטן", המעורב בין השאר בתהליכי תכנון, ויסות ולמידה של תנועות מוטוריות.
למעט מקרים בודדים, רוב התינוקות הללו לא שורדים מעבר לכמה שעות או ימים לאחר הלידה.
על פי הגדרת ארגון המחלות הנוירולוגיות האמריקאי (NINDS), מלבד המראה הפיזי האופייני, תינוק הנולד עם אנאנצפלוס הוא לרוב עיוור, חירש, חסר מודעות לסביבה, וחסר יכולת להרגיש כאב.
אף על פי שבמקרים מסוימים עדיין קיים גזע המוח, העדר המוח הגדול גורם לכך שהסיכוי לפיתוח מודעות עצמית הוא אפסי.
אולם רפלקסים מסוימים, כגון נשימה ותגובה לקול או למגע, לעיתים נשמרים.
הגורמים לאנאנצפלוס עדיין ניתנים לדיון ונמצאים במחקר.
חומצה פולית זוהתה כגורם חשוב להתפתחות התעלה העצבית מאז 1995, ולכן חוסר בה עלול לשחק תפקיד כגורם לאנאנצפלוס.
מחקרים הראו שתוספת של חומצה פולית בתזונה של נשים בגיל הפוריות מפחיתה, אם כי לא שוללת לחלוטין, היווצרות פגמים בתעלה העצבית אצל העובר.
לכן, ישנה המלצה גורפת של נטילת תוספת תזונה של 0.4 מ"ג חומצה פולית בגיל הפוריות, בעיקר לנשים הרות או המתכננות להרות, כיוון שזה מוריד את הסיכון לכ-0.03%.
החשיבות בנטילת החומצה הפולית כבר בגיל הפוריות, מכיוון שעד גילוי ההריון ייתכן והזמן הקריטי להתפתחות התעלה העצבית כבר חלף.
במקרים של הריון קודם בו לעובר היה פגם כלשהו בתעלה העצבית, המינון המומלץ הוא אף גבוה יותר.
באופן כללי, פגמים בתעלה העצבית אינם נחשבים תורשתיים, אם כי ישנן עדויות עקיפות (בעיקר מבעלי חיים אחרים), על כך שחוסר בגורם השעתוק TEAD2 עלול להיות גורם לתופעה.
גורמים ידועים נוספים לפגמים בסגירת התעלה העצבית אצל העובר כוללים נטילת תרופות מסוימות נגד אפילפסיה וסוכרת סוג 1 (סוכרת תלוית אינסולין).
ישנה שכיחות גבוהה יותר של אנאנצפלוס בעוברים ממין נקבה בהשוואה לזכרים, ובלבנים לעומת שחורים.
על פי הנחיות משרד הבריאות, אלו הן קבוצות הסיכון בעלות המלצה יתרה לנטילת תוספת חומצה פולית וויטמין B12:
נשים שילדו או שהרו תינוק עם מום פתוח בתעלה העצבית
נשים שיש להן או לבני זוגן מום פתוח בתעלה העצבית
זוגות עם רקע משפחתי של מום בתעלה העצבית: אח, אחות, אחיין או אחיינית
נשים המטופלות בליתיום או מתותרקסאט
נשים עם סוכרת (טרום הריונית)
נשים עם BMI של שלושים ומעלה
נשים עם רקע של שימוש מזיק באלכוהול
כל המחלות הפוגעות בספיגה במעיים עלולים לפגוע גם בספיגת החומצה הפולית כגון: מחלת קרון וצליאק
נשים עם מוטציות של MTHFR
אבחנת אנאנצפלוס לרוב נעשית כבר בשלב האולטרסאונד הטרום לידתי בסביבות השבוע העשירי להריון.
בדיקת המצאות חלבון עוברי גם יכולה לגלות פגמים בתעלה העצבית כגון אנאנצפלוס וספינה ביפידה.
כיום לא קיים טיפול למחלה, והפרוגנוזה היא מוות תוך כמה שעות או ימים מהלידה.
רוב העוברים לא שורדים כלל את הלידה עצמה (מתוך 55% מכלל העוברים שלא עברו הפלה).
במידה והתינוק שרד את הלידה, לרוב כעבור מספר שעות הוא ימות כתוצאה מדום לב.
אולם, קיימים מקרים בודדים בהם שרד התינוק מעבר לפרוגנוזה הרווחת, בהם המקרה המפורסם של "התינוקת ק.", סטפני קין מווירג'יניה, שחיה במשך שנתיים ו-174 ימים.
מקרים נוספים כוללים את ויטוריה דה קריסטו מברזיל, ששרדה שנתיים; אנג'לה מוראלס מפרובידנס, ששרדה שנתיים ותשעה חודשים וניקולאס קוק מקולורדו, ששרד שלוש שנים ו-11 חודשים.
לרוב בתינוקות עם דום לב לא נעשית החייאה אגרסיבית, בגלל הסיכוי הקלוש לפיתוח מדעות עצמית, אך מקובל טיפול תומך ופליאטיבי בצורת הזנה, השקאה ואמצעים תומכים על מנת "לתת לטבע לעשות את שלו".
הנשמה מלאכותית, טיפול ניתוחי ומתן תרופות כגון אנטיביוטיקה לרוב נחשבות כטיפולי שווא.
בארצות הברית, אנאנצפלוס מתרחש בכ-1 מתוך 10,000 לידות.
מחקרים הראו שתינוקות ממין נקבה יותר נוטות לתופעה.
אחת הסוגיות המתקשרות לאנאנצפלוס היא תרומת האיברים.
העיסוק במעמד החוקי של הסוגיה בא לידי ביטוי לראשונה ב-1992, במקרה של התינוקת תרסה.
תרומת איברים של ילודים היא סוגיה בעלת חשיבות גדולה ברפואה, מכיוון שאלו הן תרומות נדירות אך בעלות ביקוש.
ב-1999 התגלה כי בקרב הילדים שנפטרו מתחת לגיל שנתיים, כ-30%-50% מהם נפטרו בעת המתנה להשתלת איברים.
על מנת שניתן יהיה להשתמש באיברים לתרומה, יש לקצור אותם בעוד עדיין יש סירקולציה (כלומר, הלב עדיין פועם) או זמן קצר בלבד לאחר שהיא נפסקת.
באופן כללי, כאשר מדובר במוות מוחי.
אולם, עובדה זו מהווה סוגיה אתית וחוקית.
בכל מדינה ישנם חוקים משלה הנוגעים לקצירת האיברים מהמת או מהחי.
בארצות הברית, יש איסור לקצירת איברים מאדם חי, למעט כליה וכבד.
המחלוקת קיימת בין היתר בשל העובדה כי לעוברים האנאנצפליים יש גזע מוח פעיל חלקית, ולכן הם בעלי פונקציות מסוימות כגון נשימה ספונטנית.
מסיבה זו הם אינם יכולים להיכנס לקטגוריה של "מוות מוחי".
ההצעות שנעשו על מנת לעקוף את הסוגיות החוקיות והאתיות, היו בין היתר לחכות לפטירה טרם קצירת האיברים, ואף להגדיר את המושג "מוות" בצורה יותר נרחבת, תוך יצירת קטגוריה חוקית מיוחדת לעוברים אנאנצפליים.
בהלכה, תרומת איברים של עובר אנאנצפלי אסורה.
אף על פי שבהינתן כי לעובר אין כל סיכוי לחיות (כמו ברוב המוחלט מהמקרים של אנאנצפלוס) ואף אינו מוגדר נפש ולכן הפלתו מותרת, מכל מקום אחר שכבר נולד אסור לגרום לו מיתה בידיים.
אומנם, במידה ויחברו אותו למכונת הנשמה, עד למצב של מוות מוחי, לדעת הפוסקים המתירים השתלת איברים, ניתן לקחת ממנו איברים במצב זה, כך שאיבריו יוכלו להציל חיים של תינוק אחר.
בבריטניה, ילוד עם אנאנצפלוס דווח כתורם האיברים הצעיר ביותר במדינה.
טדי הולסטון אובחן עם אנאנצפלוס בגיל 12 שבועות להריון.
הוריו, ג'ס אבנס ומייק הולסטון החליטו שלא לבצע הפלה, אלא הציעו אפשרות של תרומת איבריו.
טדי נולד ב-22 באפריל 2014, וחי במשך 100 דקות, לאחריהן הלב והכליות שלו נקצרו והושתלו.
התאום של טדי נולד בריא.
ישנם ארבעה מושגים שונים המשמשים להגדרת מוות מוחי: כשל לבבי, כשל ריאתי, מוות מוחי שלם, ומוות נאו-קורטיקלי (מצב שבו יש אובדן בלתי הפיך של הכרה ומודעות עצמית, שני המונחים המגדירים את האדם).
מוות מוחי מהווה מקור נוסף לתמיכה בתרומת איברים.
מוות נאו-קורטיקלי, בדומה למצב וגטטיבי ("צמח") כולל אובדן של פעילות קוגניטיבית של המוח, כפי שהוצע על ידי הפרופסור דוד רנדולף סמית.
בניסיונו להוכיח כי מוות מסוג זה יכול להיות מוגדר כמוות מוחי, הוא ביצע סריקות PET בשביל למצוא את הדמיון בין השניים.
אולם, הצעתו בוקרה על ידי רבים בטענה כי ביצוע סריקות מסוג זה עלול לגרום לאי בהירות מספקת בנושא.
אנאנצפלוס יכול להיות מאובחן בדיוק די גבוה בשלב הטרום לידתי.
בהתחשב בעובדה שמדובר במצב קטלני לעובר, להורים יש בחירה האם לסיים את ההריון, בהתאם לחוקי המדינה, או להמשיך עם ההריון ואולי אף לתרום את איבריו של הילוד.
ב-2012 ברזיל למשל, הרחיבה את הזכות לסיום הריון גם בחודשים מתקדמים יותר במקרה של אבחנת אנאנצפלוס.
אולם, החלטה זו עדיין נותרה שנויה במחלוקת וגוררת ויכוחים ציבוריים.
המקרה של התינוקת תרסה היווה את התחלת הוויכוח האתי לגבי תרומת האיברים של תינוקות אנאנצפליים.
הוריה, ביודעם כי ילדתם לא הולכת לשרוד, ביקשו שאיבריה יועברו להשתלות.
אף-על-פי שהרופא המטפל שלהם הסכים לכך, החוק של פלורידה אסר על הסרת איברים מעובר בעודו בחיים.
לאחר תשעה ימים, כשהתינוקת נפטרה, איבריה כבר לא יכלו להיות בשימוש.
נעשה מחקר גנטי במטרה למצוא את הסיבות לאנאנצפלוס.
נמצא כי החלבון cartilage homeoprotein (CART1) מבוטא באופן סלקטיבי בתאי סחוס.
חלבון זה מקודד מגן המצוי על כרומוזום 12q21. בנוסף, נמצא כי עכברים שהיו מחוסרי חלבון זה הציגו אקרניה (סוג נוסף של מחלה שנובעת מפגיעה בתעלה העצבית) וסוגים מסוימים של אנאנצפלוס.
בנוסף מצאו כי טיפול טרום לידתי בחומצה פולית מביא לירידה בתופעה.
אנאלפביתיות היא אי ידיעת קרוא וכתוב.
מצב זה נחשב להיעדר אוריינות.
אנאלפביתיות תפקודית היא מצב בו אדם רוכש מיומנויות ראשוניות כלשהן של קריאה וכתיבה, אך הן אינן מספיקות לצורך שימוש יעיל בחיי היום יום.
אנאלפביתיות נחשבת לצורת הבערות הקיצונית ביותר משום שחלק ניכר מהידע האנושי, בפרט בתקופה שקדמה ליצירת התקשורת האלקטרונית לסוגיה, מועבר בכתב.
עם זאת, המיומנויות האורייניות הדרושות לאדם על מנת להשתלב בחברה משתנות בהתאם לתרבות ולתקופה בה הוא חי.
בהתאם לכך, אנשים רבים במדינות המתפתחות אינם רואים טעם בלימוד הקריאה, מכיוון שהם מסוגלים להתקיים בצורה מוצלחת מאוד גם בלי לדעת לקרוא.
תופעת האנאלפביתיות נפוצה יותר בארצות המתפתחות מאשר בארצות מפותחות.
רבים מודאגים בעניין תופעת האנאלפביתיות באוכלוסיית העולם, למרות העובדה ששיעורי האנאלפביתיות ירדו באופן קבוע בעשורים האחרונים, במיוחד במדינות המתפתחות.
בין המדינות המתפתחות נצפו הירידות המשמעותיות ביותר ברמת האנאלפביתיות בסין, בווייטנאם, בהודו, בקובה ובדרום אפריקה.
נתוני שנת 1998 מראים כי 16% מאוכלוסיית העולם, לפי הגדרת האו"ם, סובלת מאנאלפביתיות.
בארצות הברית לבדה, כ־5% מהאוכלוסייה אנאלפביתית לפי הגדרת ממשלת ארצות הברית, לפי מפקד 1990. 7 מיליון מאזרחי בריטניה הם אנאלפביתים לפי הנתונים של הממשלה.
במדינות ערביות, למעלה מ־25% מהגברים וכ־50% מהנשים היו אנאלפביתים בשנת 2000.
לפי אתר האו"ם, עומד שיעור האנאלפביתיות במדינת ישראל על 2.7% בקרב הגברים ו-6.6% בקרב הנשים.
על פי נתוני משרד החינוך, רמת האוריינות בישראל היא 97.6%, כלומר ש-2.4% מהישראלים לא יודעים לקרוא ולכתוב.
ל-10% מהישראלים יש רק שמונה שנות לימוד ול-20% השכלה של פחות מעשר שנות לימוד - כלומר לחמישית מהישראלים אין השכלה תיכונית.
מדובר בעיקר במבוגרים, 10% מהאוכלוסייה המבוגרת בישראל, כשמספר האנאלפביתים הגברים נמוך יותר ממספר הנשים.
הנתונים גבוהים יותר ממדינות אחרות בעולם המערבי, שם רמות האוריינות גבוהות יותר.
אנאלפביתיות תפקודית היא חוסר יכולתו של אדם לעשות שימוש יעיל בחיי היומיום בכישורי הקריאה, הכתיבה וביצוע פעולות חשבון, וזאת בהבדל מאנאלפביתיות בלבד שהיא חוסר היכולת לקרוא או לכתוב משפטים פשוטים בשפה כלשהי.
אדם המוגדר כאנאלפבית אינו מסוגל כלל לקרוא ולכתוב.
בניגוד לכך, לאדם שהוא אנאלפבית תפקודי יש תפיסה בסיסית של אוריינות (קריאה וכתיבת טקסט בשפת האם שלו), אך בדרגה משתנית של נכונות דקדוקית וסגנון.
בקצרה, מבוגר שהוא אנאלפבית תפקודי אינו מסוגל להתמודד עם מידע כתוב, ולכן אינו יכול לתפקד בצורה יעילה בחברה מודרנית ואינו מסוגל לבצע באופן סביר מטלות בסיסיות, כדוגמת מילוי טופס בקשת עבודה, הבנת חוזה מחייב משפטית, מילוי הוראות כתובות, קריאת מאמר בעיתון, הבנת תמרורים או הבנת לוח זמנים של אוטובוסים.
אנאלפביתיות תפקודית מגבילה באופן חמור את יכולת השימוש בטכנולוגיית המידע כדוגמת השימוש במחשב אישי על מנת לעבוד עם יישומים כגון מעבד תמלילים, דפדפן וגיליון אלקטרוני, או לתפעל טלפון סלולרי באורח יעיל.
אלו שהם אנאלפביתים תפקודיים עלולים לעיתים קרובות להיחשף לאכזריות חברתית, סיכונים בריאותיים, לחץ, הכנסה נמוכה, ובעיות אחרות שמקורן בחוסר היכולת שלהם.
המתאם בין פשע לבין אנאלפביתיות תפקודית מוכר היטב לקרימינולוגים וסוציולוגים ברחבי העולם.
קיימת הערכה כי בתחילת המאה ה-21 היו כ-60% מהמבוגרים בבתי הכלא הפדרליים או בתי כלא של המדינות בארצות הברית אנאלפביתים תפקודיים או כמעט אנאלפביתים, ול-85% מעברייני הנוער יש בעיות הקשורות בקריאה, כתיבה ומתמטיקה בסיסית.
על פי כתב העת "ביזנס" (Business) הועסקו בארצות הברית בתחילת המאה ה-21 כ-15 מיליון בוגרים שהם אנאלפביתים תפקודיים.
ה"מועצה האמריקנית של מבטחי החיים" (American Council of Life Insurers) דיווחה ש-75% מחברות המדורגות ברשימת ה-Fortune 500 נוהגות לספק הדרכה משלימה ברמה כזו או אחרת לעובדיהן.
בארצות הברית כולה יש כ-30 מיליון איש ואישה (14% מהבוגרים) שאינם מסוגלים לבצע פעולות קריאה או כתיבה יומיומיות פשוטות.
המרכז הלאומי לסטטיסטיקות של החינוך מספק מידע נוסף.
אוריינות נמדדת על פי שלושה פרמטרים: פרוזה, מסמכים ואוריינות כמותית.
לכל פרמטר ארבע רמות: מתחת לבסיסי, בסיסי, ביניים ומיומן.
עבור אוריינות בתחום הפרוזה לדוגמה, אוריינות ברמה מתחת לבסיסית משמעה שאדם מסוגל להביט בקטע קצר של טקסט על מנת להבין קטע קטן של מידע פשוט, בעוד שאדם שרמת האוריינות הכמותית שלו היא מתחת לבסיסית מסוגל לבצע חיבור פשוט של מספרים.
בארצות הברית מצויים 14% מהאוכלוסייה הבוגרת ברמה "מתחת לבסיסית" של אוריינות פרוזה, 12% ברמה "מתחת לבסיסית" באוריינות מסמכים, ו-22% ברמה זו עבור אוריינות כמותית.
13% בלבד מהאוכלוסייה מצויים ברמה של מיומנות בכל שלושת התחומים, כלומר הם מסוגלים להשוות נקודות השקפה בשני מאמרי מערכת, להבין טבלה המפרטת לחץ דם, גיל ופעילות גופנית, או לחשב ולהשוות את המחיר של מוצרי מזון במשקל מסוים.
על פי העיתון "דיילי טלגרף", לאחד מכל שישה בריטים בממלכה המאוחדת "חסרים כישורי האוריינות של ילד בן 11".
מחלקת החינוך של ממשלת בריטניה דיווחה ב-2006 ש-47% מהתלמידים נשרו מהלימודים עד גיל 16 מבלי שהצליחו להשיג רמה בסיסית של מתמטיקה, ו-42% כשלו בהשגת רמה בסיסית של אנגלית.
מדי שנה נושרים כ-100,000 תלמידים מבתי הספר בבריטניה כשהם אנאלפביתים תפקודיים.
מחקר אוריינות במקום העבודה שפורסם על ידי מכון נורתאיסט (Northeast Institute) ב-2001 מצא שעסקים מפסידים מיליארדי דולרים מדי שנה בשל יצרנות נמוכה, שגיאות ותאונות המיוחסות לאנאלפביתיות תפקודית.
מחקר סוציולוגי הוכיח כי מדינות שבהן יש רמה נמוכה של אנאלפביתיות תפקודית באוכלוסייה הבוגרת הן בדרך כלל גם אלו שבהן יש את הרמה הגבוהה ביותר של אוריינות מדעית בשכבה הנמוכה של צעירים המתקרבים לסיום לימודיהם האקדמיים הרשמיים.
ממתאם זה עולה כי הגורם התורם ביותר לרמת האוריינות החברתית הוא יכולתם של בתי הספר להבטיח שתלמידים יצליחו לרכוש אוריינות תפקודית הנדרשת להבנה של טקסטים ומסמכים בסיסיים על מנת לסיים את בית הספר כאזרחים מתפקדים.
אנאמיי פירס היא שחיינית קנדית.
היא שיאנית עולם וסגנית אלופת העולם (רומא 2009) במשחה ל-200 מטר חזה.
פירס נולדה בטורונטו, אונטריו וגדלה באדמונטון, אלברטה הבוגרת מבין חמש אחיות, כולן שחייניות תחרותיות ושני אחים, אחד מבוגר ואחד צעיר.
היא לומדת באוניברסיטת קולומביה הבריטית ומתגוררת בוונקובר, קולומביה הבריטית.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל בשנת 2007 זכתה פירס בשלוש מדליות כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.72 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.79 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:07.85 דקות.
באליפות קנדה בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בבריכת השחייה של אוניברסיטת טורונטו ב-17 במרץ 2009 זכתה פירס במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:17.50 דקות, שיפור לשיא העולם בן החמש שנים וחצי של לייזל ג'ונס מאוסטרליה (2:17.75 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בסוף יולי אותה שנה זכתה פירס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:21.84 דקות, אחרי נדיה היגל מסרביה (2:21.62 דקות) ולפני מירנה יוקיץ' מאוסטריה (2:21.97 דקות).
בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש של 2:20.12 דקות (הנוכחי 2012), שיפור לשיא בן השנה של רבקה סוני מארצות הברית (2:20.22 דקות).
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריכה של 25 מטר, בלידס, בריטניה ב-7 באוגוסט היא שיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על תוצאה של 2:16.83 דקות.
שיא זה החזיק מעמד חודשיים ונישבר על ידי לייזל ג'ונס (2:15.42 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירוויין, קליפורניה באוגוסט 2010 זכתה פירס במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:23.65 דקות, אחרי רבקה סוני (2:20.69 דקות) ולייזל ג'ונס (2:23.23 דקות).
במשחקי חבר העמים שנערכו בדלהי, הודו באוקטובר אותה שנה זכתה פירס במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:03.96 דקות, אחרי אוסטרליה (3:56.99 דקות) ואנגליה (4:00.09 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.79 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.21 דקות ובמקום שישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 32.15 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיימה פירס במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.00 דקות, בשלב חצי הגמר היא סיימה רביעית בתוצאה של 2:24.73 דקות.
אנאמורפוזה (Anamorphosis) היא טכניקה אמנותית המציגה אשליה על ידי פרספקטיבה מעוותת המחייבת את הצופה להשתמש בהתקנים מסוימים או בנקודת מבט שונה כדי לראות אלמנט המוסתר ביצירה כשמביטים בה בנקודת מבט חזיתית.
המילה אנאמורפוזיס נגזרת מיוונית כשמשמעותה של אנא היא בחזרה או שוב, ומורפה היא צורה או אופן.
יצירתו של לאונרדו דה וינצ'י "עינו של לאונרדו" משנת 1485, היא הדוגמה המוקדמת המובהקת והידועה של שימוש באנאמורפוזיס בעידן המודרני.
גם ציורי המערות הפרהיסטוריים בלסקו מחזיקים בטכניקה בשל הזוויות האלכסוניות של המערה שאילצו את הציורים להיות בזוויות מסוימות כדי שלא יהיו מעוותים מנקודת מבטו של הצופה.
הצייר האנס הולביין הבן התפרסם בעיקר בציורו השגרירים כשהטמין בחלקה התחתון של התמונה צורה מעוותת שבזווית חדה מהצד הופכת לדמות של גולגולת.
במהלך המאה ה-17 יצירות בסגנון הבארוק שנועדו להטעות את העין, השתמשו לעיתים בטכניקה כדי לשלב אלמנטים אדריכליים עם אשליה.
כך בעמידה בנקודה מסוימת הארכיטקטורה הייתה משתלבת עם הציור הדקורטיבי.
במאות ה-18 וה-19 יצירות אנאמורפיות שימשו יותר כחלק ממשחקי ילדים, מאשר אלמנט אמנותי.
במאה ה-20 אמנים מסוימים ניסו לחדש את הטכניקה, כדוגמת מרסל דושאן שבחלק ממוצגיו הייתה נגיעה של אנאמורפוזה, כדוגמת הזכוכית הגדולה.
אמן נוסף הוא סלבדור דאלי שהטכניקה השפיעה על מספר מציוריו.
בשלהי המאה ה-20 הטכניקה תפסה תאוצה בעיקר בצעצועים ומשחקי ילדים.
אנאל חסדן (נולדה ב-26 בנובמבר 1994) היא אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.
נולדה בשם אנפיסה חסדן בקורסק שברוסיה.
בהיותה בת 5 עלתה עם משפחתה לישראל וגדלה בבאר שבע.
היא התאמנה בבריכת השחייה בגני עומר בהדרכתו של עדי ולפמן, והייתה חברה בקבוצת הפועל ירושלים ובהמשך בהפועל דולפין נתניה.
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2012, זכתה חסדן במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.34 שניות, אחרי בת אגודתה אניה גוסטומלסקי (28.09 שניות) ואנה וולצ'קוב ממכבי חיפה (28.79 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה 3 פעמים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.46 דקות, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:17.25 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:04.53 דקות.
אלופת ישראל (בריכת 25 מטר)
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר), שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2013, היא זכתה ב-7 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, ו-3 כסף.
היא קבעה כשחיינית ראשונה שיא אישי חדש של 28.58 שניות.
בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 27.53 שניות ועלתה ראשונה לגמר.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
נוסף לכך, היא סיימה באותה תחרות במקום רביעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.92 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.12 דקות.
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינגייט בפברואר 2014 היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:02.62 דקות, אחרי קרן זיבנר (59.20 שניות) ולפני שירז גילעדי חברתה לאגודה (1:02.97 דקות) ובמדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.96 שניות, אחרי אניה גוסטומלסקי (26.72 שניות) וקרן זיבנר (26.87 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.03 שניות.
בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 29.79 שניות ועלתה שלישית לגמר.
הגיעה למקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.66 דקות.
אנאלסקה היא עיר קטנה הקרויה על שם האי אנאלסקה שבו היא שוכנת, באיים האלאוטיים אשר בחלקה הדרומי של אלסקה.
השם הוא אמריקניזציה של השם הרוסי המקורי "אונאלאשקה".
לפי מפקד האוכלוסין האמריקאי של 2020, מונה אוכלוסיית העיר כ-4,254 תושבים.
האזור הדרום מערבי אלסקה היה מיושב במקור על ידי אוכלוסייה ילידית במשך אלפי שנים.
במהלך אמצע המאה ה-18 הכילו האיים אנאלסקה ואמאקנאק 24 יישובים עם מעל ל-1,000 ילידים.
בשנת 1768 האימפריה הרוסית הקימה, באזור בו נמצא כיום היישוב, מרכז סחר פרוות ונמל.
בשנת 1825 הקימה הכנסייה האורתודוקסית הרוסית מיסיון באנאלסקה.
הכומר המייסד איוון ווניאמינוב למד את שפת האוכלוסייה הילידית אשר סייעה לו בכתיבת מהדורות מתורגמות בשפה המקומית לכתבי קודש במטרה לעסוק בפעילות מיסיונרית באזור.
ב-1880, לאחר עסקת רכישת אלסקה, הקימה הכנסייה המתודיסטית בתחום היישוב בית ספר ומרפאה ליתומים.
ב-3 ביוני 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, ביצעו כוחות צבא יפנים תקיפות באנאלסקה.
בעקבותיהן כמעט כל התושבים הילידים של האי נשלחו לחלק הדרום מזרחי של אלסקה ושם הם שהו עד סיום המלחמה.
כיום מרבית תושבי אנאלסקה אינם צאצאי האוכלוסייה הילידית המקורית.
התעשיות המרכזיות של אנאלסקה כיום כוללות דיג ועיבוד דגים.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2000 היו בעיר 4,283 תושבים, 834 משקי בית ו-476 משפחות.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $69,539 וההכנסה החציונית למשפחה הייתה $80,829. ההכנסה החציונית לגברים הייתה $41,352 לעומת $29,766 לנשים.
אנאלסקה משתרעת על שטח של כ-549.9 קילומטרים רבועים, מתוכם 287.5 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-262.4 קמ"ר שטחי מים.
העיר נמצאת בגובה 4 מטר מעל פני הים.
אָנְאִיזוטרופיות (מיוונית: ανισοτροπία; אנ = תחילית שלילה, איזו = שווה, טרופוס = כיוון) היא תכונה של תלות בכיוון.
לאנאיזוטרופיות יש משמעות במספר תחומים כגון מתמטיקה, פיזיקה, אופטיקה, פיזיולוגיה ותכונות חומרים.
תופעת קיטוב האור במשקפי שמש מְקַטְּבים למשל היא אנאיזוטרופית היות שהאור העובר דרך משקפיים אלה אינו מתפשט לכל הכיוונים באותו אופן.
פרופסור אנאליס קיטינג, אסקווייר היא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה האמריקאית "המדריך לרוצח" בגילומה של ויולה דייוויס.
קיטינג היא סנגורית ופרופסור למשפטים באוניברסיטת מידלטון הבדיונית ומתגוררת בפילדלפיה.
על ביצועיה בסדרה, זכתה ויולה דייוויס בפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה ב-2015.
אין מידע רב על ילדותה של אנאליס, עם זאת, אמה, אופיליה הארטנס (סיסלי טייסון) חשפה מידע בפרק "אמא כאן ועכשיו".
אנאליס גדלה במשפחה ענייה, אבל אמה דאגה להאכיל אותה, לדאוג לקורת גג עבורה ולהלביש אותה כראוי.
כשהייתה ילדה, עברה אנאליס התעללות מינית מצד דודה, קלייד.
כאשר לילה אחד, תפסה אופיליה את קלייד יוצא מחדרה של אנאליס, בידיעה מה הוא עשה, היא שרפה את ביתם בזמן שקלייד נרדם, מה שהרג אותו.
כשלמדה בבית הספר למשפטים בהרווארד, היא ניהלה קשר רומנטי עם חברתה לכיתה, איב רות'לו (פמקה ינסן).
העונה הראשונה מציגה את אנאליס קיטינג כסנגורית מצליחה מאוד בפילדלפיה שמייצגת מספר לקוחות בעלי פרופיל גבוה, וגם כפרופסור למשפטים פליליים נערצת באוניברסיטת מידלטון הבדיונית.
העונה גם מציגה את נישואיה הלא יציבים לפרופסור סם קיטינג, ואת מערכת היחסים הרומנטית שלה עם הבלש נייט לאהי.
אנאיס נין (בספרדית: Angela Anaïs Juana Antolina Rosa Edelmira Nin y Culmell; 21 בפברואר 1903 - 14 בינואר 1977) הייתה סופרת שנולדה בצרפת להורים קובנים.
היא התגוררה בספרד ובקובה וחייתה רוב חייה בארצות הברית, שם התבססה כסופרת.
היא כתבה יומנים (לאורך יותר מ-60 שנה, החל מגיל 11 ועד קרוב למותה), רומנים, כתבים ביקורתיים, מאמרים, סיפורים קצרים, וארוטיקה.
חלק גדול מכתביה פורסם לאחר מותה.
אנאיס נין נולדה בניי-סיר-סן, צרפת, להורים אמנים.
אביה, חואקין נין, היה פסנתרן ומלחין קובני ממוצא קטלאני, ואמה הייתה זמרת קובנית בעלת הכשרה קלאסית.
סבו של אביה נמלט מצרפת בעת המהפכה הצרפתית והגיע לקובה, שם עזר לבנות את מסילת הרכבת הראשונה במדינה.
נין התחנכה כנוצרית קתולית, ובילתה את ילדותה ונעוריה באירופה.
אחרי שהוריה נפרדו, אמה העבירה את אנאיס ואת שני אחיה לברצלונה, ומשם לניו יורק.
לפי יומניה, נין עזבה את מערכת החינוך הפורמלית בגיל 16 ומאוחר יותר החלה לעבוד כדוגמנית ציור.
אחרי מספר שנים באמריקה, נין שכחה איך לדבר ספרדית, אך המשיכה לשלוט בצרפתית ולמדה לדבר אנגלית שוטפת.
ב-3 במרץ 1923, בהוואנה, קובה, נישאה לבעלה הראשון, יו פרקר גילר (1898–1985), בנקאי ואמן, שנודע מאוחר יותר כיוצר הקולנוע הניסיוני איאן הוגו.
הזוג עבר לגור בפריז, שם עבד גילר בבנקאות ונין החלה לפתח את העניין שלה בכתיבה.
ביומניה היא מזכירה כי באותה תקופה למדה ריקודי פלמנקו.
יצירתה הראשונה שיצאה לאור הייתה סקירה על ד"ה לורנס, שכתבה ב-16 יום.