tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1996 השתתף בלהקת רוק בריטית בשם "כתם לידה".
ב-1987 שיחק במחזמר "עלובי החיים" בתפקיד מריוס.
שיחק ב"הבימה" בין השנים 1989–1995 שיחק בהצגות: "שרוף את זה" בתפקיד ראשי, "הקוקוריקו", "טרטיף", "מלינקי", "מראה מעל הגשר", "זעקי ארץ אהובה", ו"קברט".
ריצ'רד גרייס: "עלילות ספיידרוויק", 2008
מייבל / חזירון / קולות רקע: "שרק השלישי", 2007
קולות רקע: "ארתור והמינימונים", 2006
לוציוס מאלפוי: "הארי פוטר וגביע האש", 2005
יותר מדי חריגים הוא כשל לוגי מסוג שגיאות דגימה, השייך לקבוצת כשלי היקש בו מבוצעת הכללה מדויקת, שכוללת יותר מדי סייגים המסלקים כל כך הרבה מקרים כיוצאים מן הכלל, עד שבכלל עצמו כבר לא נותר תוכן של ממש או שהוא פחות מרשים מכפי שההצהרה הראשונית מרמזת.
הכללה נמהרת ושגויה יכולה להפוך להכללה תקינה באמצעות הוספת סייגים לכל המקרים שאינם מקיימים את טענת ההכללה.
אך, אם הסייגים רבים מדי הם גורמים לכשל היקש זה.
"בסדר, אבל חוץ מהתברואה, הרפואה, החינוך, היין, הסדר הציבורי, עיבוד האדמה, הדרכים, מערכת המים הנקיים, והבריאות הציבורית, מה עשו הרומאים עבורנו?" (אחד המורדים ב"בריאן כוכב עליון" של חבורת מונטי פייתון מנסה להוכיח שבאופן כללי הרומאים לא עשו כלום עבור היהודים).
"מדיניות החוץ המסורתית שלנו הייתה תמיד לסייע למדינות אחרות, חוץ ממקרים בהם המדינות הללו אינן ראויות לעזרה, או כאשר זה מנוגד לאינטרסים שלנו, או כאשר לא ניתן היה להגיש עזרה".
אין לי חברים טובים באמת חוץ ממך, ממאור, מגלי, משלה, מדן ומאלי".
יז'י הנריק דודק (בפולנית: Jerzy Henryk Dudek; נולד ב-23 במרץ 1973 בריבניק, פולין) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת השוער ובנבחרת פולין.
התחיל את הקריירה המקצוענית בקבוצות הפולניות קונקורדיה קנורוב וסוקול טיצ'י.
ב עבר לשחק בקבוצת פיינורד שבהולנד.
ב-31 באוגוסט 2001 חתם בקבוצת ליברפול כמחליף לשוערה הקודם של הקבוצה, סאנדר ווסטרבלד.
לאחר שסבל מהופעות חלשות במסגרת מונדיאל 2002 ובשערה של ליברפול בתחילת עונת הפך לשוער המשנה, אך חזר להרכב לאחר זמן מה בעקבות פציעת שוערה השני של ליברפול כריס קירקלנד.
ב־25 במאי 2005, דודק הפך לגיבור של ליברפול אחרי הופעה מדהימה בשערה של הקבוצה במשחק הגמר של ליגת האלופות נגד האיטלקית מילאן באיסטנבול, טורקיה.
במהלך המשחק הציל מספר שערים בטוחים, ובדקה ה117 של המשחק מנע מחלוץ מילאן, אנדריי שבצ'נקו, להבקיע את שער הניצחון לאיטלקים.
המשחק נגמר בתוצאה 3:3 בסיום 120 דקות, והקבוצות נשלחו לדו-קרב של בעיטות הכרעה מ11 מטרים.
דודק עצר שתי בעיטות וזכה יחד עם ליברפול בגביע.
במסגרת בעיטות ההכרעה, דודק ביצע "טקס" לפני כל בעיטת שחקן יריב, כאשר התנועע על קו השער בצורה מוזרה ומבלבלת, שבסופו של דבר התגלתה כיעילה ביותר, למרות מחאתם של שחקני מילאן.
בריאיון לאחר המשחק, ציין דודק כי למד את התנועות שביצע בזמן בעיטות ההכרעה משוער העבר של ליברפול, ברוס גרובלאר.
בקיץ 2007 עבר דודק לריאל מדריד, ושימש אותה כשוערה השני עד לעזיבתו ב-21 במאי 2011 במשחק סיום העונה של הקבוצה בניצחון 8-1 על אלמריה.
לאחר שעזב את ריאל מדריד הודיע דודק על פרישה ממשחק בקבוצות, אך הודיע כי יישאר שוער נבחרת פולין לפחות עד לסיום יורו 2012.(אליו לא זומן) ב-4 ביוני 2013 שיחק במשחקו האחרון בנבחרת.
דודק נשוי למירלה ואב ל-3 ילדים, אלכסנדר, ויקטוריה ונטליה.
דודק פתח אקדמיה לכדורגל יחד עם אחיו, דריוש, שהיה גם הוא כדורגלן.
"יותר טוב כלום מכמעט" הוא האלבום השני של הזמר עברי לידר, שיצא לחנויות ביולי 1999. האלבום הגיע למעמד זהב זמן קצר לאחר צאתו לחנויות, ומאוחר יותר למעמד פלטינה, עם מכירות של מעל 40,000 עותקים.
לידר כתב והלחין את כל שירי האלבום.
את האלבום הפיק ביחד עם יועד נבו, שהיה שותף לעיבודים, ניגן בגיטרות ובקלידים, וטיפל בהקלטות ובמיקסים.
באלבום השתתפו גם גלעד שמואלי בתופים וגולן זוסקוביץ בגיטרה בס בחלק מהשירים.
המופע "יותר טוב כלום מכמעט" הועלה 150 פעמים וזיכה אותו, בין השאר, בפרס "מופע השנה" בטקס פרסי תעשיית המוזיקה הישראלית "תמוז" 2000.
עברי לידר - שירה, פסנתר וקלידים, כותב מילים, מלחין, מעבד
יועד נבו - גיטרות, קלידים נוספים, עיבודים, טכנאי הקלטה, טכנאי מיקס, בס בשירים 10,8,6,3,2
גלעד שמואלי - תופים וקולות
יז'י מריאן גרוטובסקי (בפולנית: Jerzy Marian Grotowski, 11 באוגוסט 1933 - 14 בינואר 1999) היה במאי והוגה תיאטרון פולני.
גרוטובסקי הביא לידי מהפכה את החשיבה על תפקידי התיאטרון בעולם כולו ושינה את מעמדו של השחקן, את צורת הכשרתו ועבודתו על התפקיד.
אצלו גם המחזה מילא תפקיד אחר, וחדל מלהיות מופע, אלא התחיל להיות תהליך של שינוי, בו לוקחים חלק הן השחקנים והן הצופים.
ב-1955 סיים גרוטובסקי לימודי משחק בקרקוב ועבר למוסקבה.
שם הושפע מקונסטנטין סטניסלבסקי ומוסבולוד מיירהולד.
כמו כן, הושפע מעבודותיהם של ברטולט ברכט ואנטונין ארטו.
בשנת 1956 ערך נסיעה למזרח, שם הכיר את האופרה של פקינג, הקתקאלי ההודי ואת תיאטרון הנו היפני.
לאחר מכן שב לקרקוב, והמשיך בלימודי בימוי, אותם סיים בשנת 1960.
עוד בזמן לימודיו החל לנהל את תיאטרון 13 השורות, באופולה.
בין השנים 1961 עד 1968 העסיקה את גרוטובסקי בעיקר שאלת הכשרת השחקנים.
אחד מתלמידיו הידועים הוא אאוג'ניו ברבה, שהקים מאוחר יותר את תיאטרון אודין באוסלו.
גרוטובסקי עבר התיאטרון לורוצלב החל משנת 1965.
על סמך קריאה בספרו "התיאטרון העני", אפשר למקד את התיזה שלו ואת הגדרת התיאטרון שלו במשפט הבא: "בלי איפור, בלי תלבושות מיוחדות, בלי תפאורה, בלי חציצה בין במה לקהל, בלי אפקטים של תאורה וסאונד"
כיוון העבודה גרם לשחרור השחקן מכבליו, הסרת המסכה מפני השחקן, כך שהוא מופיע "ערום" לפני הצופה.
גרוטובסקי שלח את השחקן להתמודד עם עצמו, תוך עימות פנימי עם חייו.
גם בתחום האימונים הפיזיים הקשים, גרוטובסקי המציא תרגילים מיוחדים כדי לאפשר לשחקן לעבור את גבולות הגוף הפיזי והיכולות הנפשיים של האדם.
השחקן כיוצר, הוא לא רק בונה את הדמות, אלא הוא גם יוצר אותה מתוך עצמו ובמגע עם הסביבה.
אורפאוס על-פי ז'אן קוקטו (1959)
מיסתריום בופו על-פי ולדימיר מאיאקובסקי (1961)
ד"ר פאוסטוס על-פי כריסטופר מרלו (1963)
הנסיך האיתן על-פי קלדרון (1965)
על-פי מראה, שגרוטובסקי השתמש במחזה כבסיס, הוסיף עליו מתוך עבודתו עם השחקנים.
אחר כך פרש גרוטובסקי מבימוי של הצגות פתוחות לקהל, ועבר לעבוד במסגרת של סדנאות לשחקנים.
בשלב מסוים התיישב באיטליה, שם עבד עד למותו.
תלמידיו הרבים של גרוטובסקי המשיכו את עבודתו בצורות שונות.
הוא היה מוערץ על-ידם ועל ידי אורחים, עד כדי כך, שזה עורר לפעמים התנגדות אצל אחרים.
עד היום השפעתו גדולה מאוד, גם על במאים מובילים, כמו: אנטולי וסילייב ופיטר ברוק.
יש גם כאלה שאומרים להפך, שפיטר ברוק השפיע על גרוטובסקי.
לגרוטובסקי יש ממשיכי דרך בכל העולם.
יש גם שחקנים ישראלים שהלכו להתבודד ולהתנזר במעבדותיו, כמו זו באיטליה, המנוהלת על ידי תלמידו.
בארץ חי תלמידו, פרופסור סרז' ואקנין, שלימד את תורת התיאטרון שלו באוניברסיטת פריז 8 ובאוניברסיטת מונטריאול.
בספרו "פגישות עם פיטר ברוק", מזכיר אוריאל זוהר, בריאיון עם ברוק, את העובדה שגרוטובסקי התעניין במרטין בובר.
מכון גרוטובסקי שם לעצמו למטרה את המשך חקר ופיתוח המתודות התיאטרוניות על פי הכיוונים שהורה גרוטובסקי בעבודתו היצירתית.
המכון השוכן בעיר ורוצלב בפולין מחזיק בשלושה מבנים.
הראשון הוא מעבדת התיאטרון בכיכר השוק Rynek-Ratusz, מבנה היסטורי בו פעל גרוטובסקי בין השנים 1965–1984. השני הוא מבנה של מועדון שיט לשעבר, בפאתי העיר, על שפת נהר האודר.
מבנה זה מכיל חללי עבודה רבים וכן מגורי אורחים.
המבנה השלישי מצוי בלב יער באזור כפרי, כ-50 ק"מ מורוצלב.
המכון מפיק פרסומים ומקיים פעילויות קבועות רבות להנחלת מורשתו של גרוטובסקי וכן פרויקטים ארוכי טווח כדוגמת תוכנית 'Masters in Residence' שהחלה בשנת 2009 בה הוזמנו הבמאים אנטולי וסילייב, פיטר ברוק, תיאודורוס תרצופולוס ויוג'ניו ברבה לקיים מעבדות ארוכות טווח וחזרות לקראת הצגות בבימויים.
יותם ראובני (שמו בלידה: ז'אן ריבֶן, Jean Riven, 2 בדצמבר 1949 – 21 בנובמבר 2021) היה משורר, סופר, מתרגם, מוציא לאור, עיתונאי ועורך ישראלי.
ראובני, שהושפע ממרסל פרוסט ופנחס שדה, בלט בספרות העברית כנציג של כתיבת זרם התודעה.
ראובני נולד בדצמבר 1949 ביאשי שברומניה במשפחתו של חייט יהודי.
בשנת 1957 התייתם מאמו אחרי שהתחיל ללמוד בבית ספר יסודי ביאשי.
חלק משנותיו המוקדמות בילה בכפר ביבולאר, קרוב לנהר פרוט, שם המשיך בלימודים בבית הספר היסודי המקומי.
עם מורי בית הספר נמנה באותה תקופה מורה יהודי לשפה ולספרות הרומנית, לאון וולוביץ', לימים היסטוריון וחוקר ביד ושם שהתרשם מצמאונו של הילד לקריאה ולתרבות.
עלה לישראל בשנת 1964 עם אביו ושלושת אחיו והתיישב באשדוד.
למד בתיכון הממלכתי א' בעיר, אחר כך שהה בקיבוץ משגב עם, השתלב שם בגרעין נח"ל ושירת בצבא בפיקוד הנח"ל.
הוא עיברת את שמו ושימש כעורך בעיתונים "הארץ" ו"ידיעות אחרונות".
הטקסט הראשון שפרסם בעברית, ב-6 בפברואר 1970, בעיתון "הארץ", נקרא "למה אמרתי מה שאמרתי על זכריה סטנקו".
ספרו הראשון, "בעד ההזיה", הופיע ב-1978 ועסק בגלוי בהומוסקסואליות, נושא חריג ונדיר מאוד באותם ימים.
בספר נכלל סיפורו "השערות על מותו של פייר פאולו פאזוליני" (במאי קולנוע איטלקי נודע, שנרצח בנסיבות שלא הובהרו עד היום, סמוך למפגש מיני בתשלום עם נער בן 17).
הספר כלל שבעה סיפורים, שהראשון והאחרון עוסקים בצדדים קשים של החוויה ההומוסקסואלית.
דן מירון שיבח את נועזותו הסגנונית של הספר, וטען כי סיפוריו בנויים במתכונת המוזיקלית המעגלית של הרונדו.
ב-1979 פרסם ראובני את ספר השירים "דיווח מתוך התרחשות", ובאותה שנה פרסם גם המשך ל"בעד ההזיה" – קובץ הסיפורים "התפכחות".
מאז כתב יצירות רבות, ביניהם "כיכר הקוקיה" (1990), על ישראלי שהיה עד בילדותו ברומניה להוצאתו להורג של אביו בעיר יאשי בידי איש התנועה הלגיונרית, שמחליט לנקום את מותו שנים אחר כך.
ב-2000 הקים את הוצאת נמרוד שמוציאה לאור בין השאר טקסטים קלאסיים מתורגמים.
ביוני 2015, במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב, זכה ראובני להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
ראובני זכה למספר פרסים חשובים.
באותן שנים פנה לעשייה תיאטרלית ובין השאר הקים בביתו תיאטרון חדר.
באוגוסט 2017 יצא לאור אלבום מוזיקה עם 28 משיריו של ראובני, בהפקה עצמית של דויד פרל, עם יותר מ-30 זמרים ואמנים שעיבדו, הלחינו וביצעו את שיריו של ראובני לכדי אלבום שנקרא "השעה הכי יפה".
בשנת 2019 ראה אור ספר שיריו האחרון של ראובני "בעיר ההגירה" בהוצאת עם עובד ובעריכת המשורר והעורך הספרותי אלעד זרט.
בספר חוזר ראובני אל ילדותו כילד מהגר שעלה עם משפחתו מרומניה לאשדוד.
בשנת 2019 יצא סרט הקולנוע התיעודי "הדווקאים", שכולל בתוכו ראיונות עם ראובני.
נפטר מסרטן בדירתו באשדוד ב-21 בנובמבר 2021. ארכיון יותם ראובני נמצא במרכז קיפ.
בעד ההזיה (הוצאת עכשיו, 1978. הוצאה מחודשת - 2018 בהוצאת אפיק), כותרת משנה: "סיפורים - מבחר דברי וידוי על מצבו של האדם ביקום, בחלל, בלילה, בעזובה ובשממון".
התפכחות (הוצאת תירוש, 1979. הוצאה מחודשת בהוצאת "נמרוד" של ראובני עצמו, ב-2003)
מלים (הוצאת אגודת הסופרים העברים בישראל : יחדיו, 1982), רומן
חסד: מחול הונגרי (הוצאת כדים, 1984)
כיכר הקוקיה (ספרית מעריב, 1990)
ימי דגון (ספרית מעריב, 1992)
היסטוריה עולמית של אהבת גברים (הוצאת נמרוד,2002)
האמנות היא הגאולה: על מצבו של פנחס שדה (נמרוד, 2011) - ראיונות עם פנחס שדה
הרוצח השכיר של העם היהודי (נמרוד, 2012)
האוטוביוגרפיה של ז'אן ריבן (אפיק - ספרות ישראלית, 2015)
ישזמן: פרגמנטים (הוצאת נמרוד, 2018)
שיחות עם פנחס שדה (ספרי בלימה, 2024)
עצב שנאגר בחלום, הוצאת שוקן, 1982
בעיר ההגירה, הוצאת עם עובד, 2019
יותם ראובני תרגם לעברית ספרי פרוזה ועיון, ביניהם משל יאקוב בהמה, תרסה מאווילה, אמיל דורקהיים, קלוד לוי שטראוס, גסטון בשלאר, פול ריקר, דניאל דפו, ג'ון גלסוורתי, קנוט המסון, יז'י קושינסקי, מרסל פרוסט, תומאס דה קווינסי, אלברטו מורביה, הנרי מילר, ארתור סי.
1986 – פרס היצירה לסופרים ומשוררים
2015 – פרס לנדאו לאמנויות בתחום שירה
2016 – נבחר בין חמשת הסופרים המועמדים לפרס ספיר.
השיר "לפנות ערב" – הולחן על ידי אליוט
בשנת 2017 יצא האלבום "השעה הכי יפה" בניהולו האומנותי של דויד פרל, ובו ביצועים של 28 אמנים לשיריו של יותם ראובני.
יותרת האשך או עילית האשך (בלעז: אפידידימיס, Epididymis) היא חלק ממערכת המין הגברית הקיים בכל היונקים הזכרים.
מדובר בצינור צר ומלופף המחבר את התעלות בחלק האחורי של כל אשך אל צינור הזרע.
מבחינה אנטומית, ניתן לחלק את יותרת האשך לשלושה: ראש, גוף וזנב.
תאי זרע הנוצרים באשך עוברים לראש יותרת האשך, משם אל הגוף ואז לאזור הזנב שם הם נשמרים.
במשך המעבר ביותרת האשך, תאי הזרע מבשילים ועוברים שינויים שיאפשרו להם לנוע קדימה ולהפרות את הביצית.
ההבשלה הסופית מתרחשת רק במערכת המין של האישה.
במהלך שפיכה, לתאי זרע ביותרת האשך אין עדיין יכולת לשחות לבד לכן הם יוצאים מהזנב בעזרת תנועה פריסטלטית של שרירי צינור הזרע.
הם עוברים דילול על ידי נוזל המופרש משלפוחית הזרע ליצירת נוזל הזרע.
תסביב טפולות יותרת האשך (Torsion of a testicular appendage) - תסביב של שארית רקמה עוברית-נקבית שנשארה מהתקופה בה האשך היה בחלל הבטן.
גורם לכאבים במשך 3-7 ימים.
נפוץ אצל ילדים בני 7–14.
יותר איטי מלב הוא סרט קולנוע ישראלי עצמאי מאת ובבימויים של ינאי גוז ויוני זיכהולץ משנת 2012.
לילי (רוני הדר), היא סופרת בת שלושים.
חמש שנים קודם לכן היא כתבה רומן ביכורים בשם "זאבת נעורים", שנחל הצלחה ועתה היא מחפשת ללא הועיל רעיון לספרה החדש.
לילי הולכת לבר "המתנ"ס", בבעלות שרה (שרה סיני), שגם שרה בו ובו מסתובבים הטיפוסים הביזאריים ביותר בתל אביב.
לילי משתפת את שרה בקשייה ושרה מציעה לה למצוא גיבור ואומרת לה:
בבר לילי מבחינה בנינו (גיא לואל), צייר מציצן, רומנטיקן מלנכולי.
לפרנסתו מצייר גרפיטי של שירים בהזמנה ומצייר פורטרטים של נשים על הטיילת בים.
לילי מחליטה שהוא הגיבור עליו תכתוב את ספרה.
היא מתחילה איתו, מנהלת איתו רומן, הוא מתאהב בה.
חברו הטוב ביותר של נינו הוא פרדי (פיני טבגר), גבר חרדי שמנהל חיים כפולים: ביום הוא בעל לאישה ואב לילדה שאותם הוא אוהב ובלילה הוא טרנסקסואל, שלובש בגדי נשים ושוכב עם גברים.
עם אחד מהם, דורון (עומר עציון), הוא מקיים יחסי מין סאדו-מזוכיסטיים.
דייוויד (שלום שמואלוב), המו"ל של לילי, מזהיר אותה שהיא עלולה להתאהב והדבר עלול להפריע לה בעבודתה.
בשלב מסוים לילי מתאהבת בנינו ואז היא צריכה להחליט אם לבחור באהבה או בספר וכשהיא בוחרת באהבה – הוא כבר גילה את מניעיה האמיתיים ונוקם בה, בספר שלה, בלב שלה.
זהו שיתוף פעולה קולנועי שני בין ינאי גוז ליוני זיכהולץ, שביימו סרט קודם בשם "אלנבי רומאנס" בשנת 2005 שהפך לקאלט תל אביבי.
שני הסרטים עוסקים בבחור ובחורה שמעבירים לילה רומנטי בתל אביב ונחשפים לכל הדמויות הליליות של העיר.
בעוד ש"אלנבי רומאנס" הסרט ממוקם באתרים הידועים של תל אביב, הרי ב"יותר איטי מלב" הסרט ממוקם בחלקים אורבניים וישנים, הצילום מאוד אפל וחשוך.
המימון לסרט הגיע בתחילה ממקור פרטי - חברת פרקסיס וקיבל אחר-כך מענק מקרן רבינוביץ' לקולנוע והסתכם ב-800,000 שקלים.
הסרט הוקרן ביישובים שונים ברחבי ישראל ובסינמטק תל אביב.
הוא מכר 5,200 כרטיסים והכנסותיו היו 197,600 שקלים, יותר מכל סרט עצמאי אחר בשנת 2012.
מלחין המוזיקה הוא אופיר לייבוביץ', גיטריסט להקת נקמת הטרקטור, שהלחין מוזיקת ג'אז אפלה.
הזמרת שרה סיני, שרה ארבעה שירים בסרט וגם משחקת בו.
היא מגלמת את דמותה של שרה, בעלת פאב, שגם שרה בו.
את שיר הנושא של הסרט, "העיר הלבנה", שיצא כקליפ, כתב יוני זיכהולץ.
הלחין עיבד והפיק מוזיקלית איתי פרלמן נסיך.
את השיר מבצעים שרה סיני ופיני טבגר.
הקרנות בבתי קולנוע, פסטיבלים ופרסים
הקרנת טרום בכורה הראשונה ב-1 במרץ 2012 במועצה אזורית משגב.
טרום בכורה – הפסטיבל הבינלאומי השביעי לקולנוע גאה (11 ביוני 2012).
בפסטיבל זכה פיני טבגר בפרס מיוחד על משחק
(12 ביוני 2012) – במסגרת תחרות קולנוע עצמאי-עלילתי בפסטיבל קולנוע דרום.
הסרט הוקרן במשך שלושה חודשים בסינמטק תל אביב: החל מ-4 ביולי ועד ל-28 בספטמבר והוצג בספטמבר גם בסינמטק ירושלים.
שם השחקן שם הדמות רוני הדר לילי גוטמן גיא לואל נינו פיני טבגר פרדי שלום שמואלוב דייוויד שרה סינישרה עומר עציון דורון חן סבן רעיה
יותם שירן (נולד ב-8 באוגוסט 1990) הוא כדורסלן ישראלי אשר משחק במועדון הפועל כפר סבא מהליגה הארצית.
שירן, בן קיבוץ שפיים, שיחק בקבוצת הנוער של הפועל גליל עליון ובנבחרת הכדורסל של תיכון "עמק החולה".
בעונת נבחר לחמישיית העונה בליגת הנוער.
בעונת הצטרף שירן להפועל חולון בליגת העל בכדורסל.
הוא מיעט לשחק בה, אך היה שותף לזכייתה בגביע המדינה.
בעונה הבאה הצטרף להפועל לב השרון מהליגה הלאומית.
באותה עונה קלע 19.3 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לתגלית העונה של הליגה הלאומית.
בסיום העונה עבר להפועל בארי, ובהמשך העונה עבר להפועל קריית טבעון.
לקראת עונת חתם במדי הפועל תל אביב לשלוש שנים יחד עם אבירם זליקוביץ' ובר טימור במטרה מוצהרת של המאמן ארז אדלשטיין לבנות קבוצה המבוססת על ישראלים צעירים ומבטיחים.
שירן העפיל עם הקבוצה לליגת העל, והמשיך לשחק במדיה כמחליף גם לאחר העפלתה.
בסיום עונת 2013/2014 שוחרר מהקבוצה והפסיק לשחק כדורסל בצורה מקצוענית למשך יותר משנתיים.
בעונת 2016/2017 חזר שירן לשחק כדורסל בבית"ר כפר יונה מהליגה הארצית.
בעונת 2017/2018 שיחק במכבי הוד השרון מהליגה הלאומית.
בקיץ 2018 חתם באליצור עירוני נתניה מהליגה הלאומית
בקיץ 2019 חתם בהפועל כפר סבא מהליגה הארצית
שירן היה חבר בנבחרות הקדטים, הנוער והעתודה של ישראל.
הוא שיחק במדי נבחרת הקדטים באליפות אירופה שנערכה ב-2006 בספרד, בה סיימה הנבחרת במקום השביעי.
בשנת 2008 שיחק במדי נבחרת הנוער באליפות אירופה שנערכה ביוון, והיה שני לקלעי הנבחרת אחרי בן רייס, עם 10.3 בממוצע למשחק.
בשנת 2009 החל שירן לשחק במדי נבחרת העתודה.
באותה שנה סיימה הנבחרת במקום ה-15 באליפות אירופה שנערכה ברודוס, וירדה לדרג ב'.
באליפות אירופה דרג ב' שנערכה באוסטריה ב-2010 הפך שירן לגורם משמעותי יותר בנבחרת.
הוא שיחק 32 דקות בממוצע למשחק, קלע 16.6 נקודות בממוצע, וקלט 5.4 כדורים חוזרים במשחק.
הנבחרת סיימה במקום החמישי, ולא הצליחה לחזור לדרג א'.
יותם קושניר (נולד ב-1 ביולי 1988) הוא שחקן, במאי, מדבב ישראלי ומאמן נבחרת ישראל בפוטבול אמריקאי.
קושניר נולד גדל והתחנך בתל אביב.
הוא בנו של השחקן אבי קושניר ולו אח ואחות.
אחיו, יפתח קושניר, הוא מטפס הרים מקצועני, ואחותו, נועה קושניר, היא שחקנית ובמאית.
בנעוריו היה חניך בתנועת הצופים, וחבר בלהקת צופי תל אביב.
בשנת 2006 התגייס לצה"ל ושובץ בחיל המודיעין.
קושניר הוא בוגר בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים משנת 2016.
בתיאטרון הבימה: "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", "קוויאר ועדשים", "רעל ותחרה", "החייל האמיץ שוויק".
בתיאטרון בית ליסין: "אילוף הסוררת", "הזוג המוזר - הגרסה הנשית", "משרתם של שני אדונים", "משפחה חמה".
בשנת 1994 הופיע בפרק בתוכנית הבידור "זהו זה!".
בשנת 2005 הופיע בתפקיד אורח לצד אביו בסדרה "החיים זה לא הכל" בתור שליח.
בשנת 2011 לוהק לסדרת הנוער "אליפים" בערוץ הילדים של yes, שם גילם את רוני מצגר בתפקיד ראשי לצד יסמין עיון, עומר דרור ואחרים, למשך כשלוש עונות עד 2013.
בשנת שיחק 2013 בסדרה "שולחן לשישה" את עופרי.
בשנת 2016 גילם את איתי עזרא בסדרת המתח "פצועים בראש", ששודרה ב-HOT3.
ב-2020 הופיע בסרט "שאיפה לחיים" ביחד עם אביו אבי קושניר.
בשנת 2023 ייצא לאקרנים הסרט המוזיקלי "המנצחים" בו הוא משחק.
דיבב במספר סרטים וסדרות, בהם "וונדי", "מטוסים 2: לוחמי האש", "בית", ו"לעוף על זה".
"הפונדק" עם בוגרי מסלול מחזות זמר ברימון בית ספר למוסיקה.
מופעים של להקת "ווקה תקווה"
"טלי אורן לא מתחתנת"- הצגת יחיד
מופע של להקת "ווקה פיפל"
בלוז לחופש הגדול- בהפקת בית ליסין
יותר טוב משוקולד הוא סרט קולנוע קנדי מסוג קומדיה רומנטית משנת 1999.
שמו של הסרט שאול מהשיר "Ice Cream" (גלידה) של הזמרת הקנדית שרה מקלכלן.
מגי וקים, שתי בחורות מאוהבות שהכירו זה עתה, מחליטות לעבור לגור יחדיו.
אלא שאמא של מגי מתגרשת ומחליטה לעבור לגור יחד עם הבנות מבלי שהיא יודעת על סוג הקשר בין השתיים.
מגי מרגישה שהיא חייבת לשמור על מערכת היחסים שלה בסוד.
בנוסף להתמודדות עם משפחתה, מגי עובדת בחנות ספרים בשם "ספרי העשירון" (Ten Percent Books) המתמחה בספרות להט"בית הסובלת מצנזורה.
משלוח גדול של ספרים שהוזמן על ידי בעלת החנות עוכב, והספרים שבחנות נמצאים בסכנת החרמה.
הסרט זכה במספר פרסים בפסטיבלים שונים בעולם וזכה להיות מדורג במקום ה-31 ברשימת 200 הסרטים העצמאיים הטובים ביותר של ההוליווד ריפורטר בשנת 1999. הסרט היה מועמד לפרסי הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה וכן זכה בפסטיבל הסרטים הגאה בטורונטו.
יותם זמרי (נולד ב-12 באוגוסט 1982) הוא איש תקשורת, סאטיריקן, קופירייטר ופובליציסט.
מגיש בתוכנית פתחי וזמרי בעם ברדיו גלי ישראל, ופנאליסט תוכנית הפטריוטים בערוץ עכשיו 14.
זמרי מגיש מדי יום ברדיו גלי ישראל את התכנית פתחי וזמרי בעם המשודרת גם ברדיו דרום ומשמש כפאנליסט קבוע בתוכנית "הפטריוטים" של עכשיו 14. בנוסף כותב טור שבועי ב"מקור ראשון" ומשתתף בתוכניות בגלי צה"ל.
יש לו כ-178 אלף עוקבים ברשת X, כ-122 אלף עוקבים בפייסבוק והוא מחזיק גם ערוצים עם עשרות אלפי עוקבים בוואטסאפ ובטלגרם.
בכתיבתו מביע זמרי דעות ימניות לצד הומור העוסק הן באקטואליה והן בחיי הנישואין וההורות.
נולד וגדל בעפולה, לשרי שעבדה בתחום הביטוח ולאחאב שעבד כבנקאי, בנו של שמואל זמרי, שעלה ארצה ב-1947 מהעיר סקרנביץ' שבפולין.
למד בבית הספר היסודי "בית זאב" ובתיכון אורט בעפולה.
השלים לימודי תעודת הנדסאי אלקטרוניקה.
שירת בצה"ל בחיל האוויר כהנדסאי, שם הכיר את אשתו.
לאחר הלימודים עבד במשרד הפרסום הדיגיטלי "I&M אינטראקטיב".
ממאי 2014 עד לעזיבתו באפריל 2017, עבד כקופירייטר במשרד הפרסום "ענבר מרחב ניסן G".
ביוני 2016 החל להגיש בתוכנית פתחי וזמרי בעם ברדיו גלי ישראל.
ב-2017 הצטרף ככותב וחבר פנאל בתוכנית עד כאן!
בערוץ 11. מ-2018 מופיע כפנאליסט בתוכנית הפטריוטים בערוץ 14, ומ-2020 לעיתים משמש כמנחה.
בינואר 2022 נבחר במקום השביעי, בקטגוריית אנשי השנה בטוויטר-ישראל לשנת 2021.
אוהד קבוצת הכדורגל מכבי חיפה.
לזמרי יש למעלה מ-175 אלף עוקבים בטוויטר ומעל ל־125 אלף עוקבים בפייסבוק, הוא מרבה לפרסם סטטוסים הומוריסטיים (רבים מהם על חיי הנישואין), ואחרי שנולדו ילדיו, גם על הורות וגידול ילדים.
לצד ההומור כתב זמרי סטטוסים ביקורתיים על התקשורת ועל עמדות שמאל בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
היה ממארגני קמפיין הרשת נגד הענקת פרס טוליפ ההולנדי ל"בצלם" ויחד עם "ישראל שלי" ופעילים ישראלים נוספים עודד הצבעה בתחרות לארגוני זכויות אדם אחרים.
בסופו של דבר, "בצלם" נדחק מהמקום הראשון למקום הרביעי, מחוץ לשלישיית הגמר, ולא זכה בפרס.
החל מחודש יוני 2016, זמרי מגיש יחד עם נועם פתחי את התוכנית "פתחי וזמרי בעם", תוכנית רדיו יומית ברדיו גלי ישראל ורדיו דרום.
זמרי מגדיר את התוכנית כ"פאנטואליה" - שילוב של Fun (כיף, בידור) ואקטואליה.
באוקטובר 2018 זכתה התוכנית בפרס אגודת העיתונאים לתוכנית מלל ברדיו.
לפי הודעת השופטים: "יותם זמרי ונועם פתחי מגישים תוכנית בגובה העיניים, המשקפת מזווית ראייתם את המתרחש בזירה הדיגיטלית, כיכר העיר של ימינו.
פתחי וזמרי מובילים סגנון תקשורתי השונה מהמקובל בתקשורת המסורתית – בלי כפפות ובלי פוליטיקלי קורקט.
לתוכנית מאות אלפי עוקבים שהפכו למאזינים פעילים, מגיבים, משתפים ומדברים".
בשנת 2025, זכתה התוכנית בפרס תוכנית האקטואליה הטובה ביותר, בכנס אילת לעיתונות.
בין השנים 2014-2020 היה חבר ב"זובור", פאנל סטנדאפיסטים הכולל גם את יאיר אורבך, אורי מלמד, אמיר מויאל ואור רייכרט, המשמש כמנחה.
(משתתפים נוספים בפאנל - אריאל פלקסין ונועם פתחי)
בשנת 2025 החל להגיש דו-שבועית עם גדי טאוב את הפודקאסט "משמורת משותפת" לסיכום אירועי השבוע מנק' מבט ימנית (המגישה הנוספת בפודקאסט היא עירית לינור).
בעקבות תביעת דיבה שהגיש נגדו ונגד אחרים רביב דרוקר - נפסק בשנת 2025 שזמרי הוציא את דיבתו של דרוקר בשידור ברדיו גלי ישראל, כשהתייחס למאמר שכתב דרוקר באופן מטעה, בזמן שראיין עם נועם פתחי את יואב קיש.
לדרוקר נפסקו פיצויים והוצאות משפט של 180 אלף שקלים, מתוכם 60 אלפים שישולמו על ידי זמרי, פתחי ותחנת גלי ישראל.
הנתבעים ערערו על פסק הדין.
השתתף ככותב וחבר פאנל מאז שנת 2017 בתוכנית הסאטירה, "עד כאן!", בתאגיד השידור הישראלי "כאן 11".
בשנת 2018 הצטרף לפאנל "הפטריוטים" והחל משנת 2020 משמש לעיתים כמנחה התוכנית.
בשנת 2024 החל להפיק סרטי דוקו בשיתוף עם איתמר פליישמן עבור ערוץ 14.
הסרטים עוסקים במיוחד בענייני השעה, בנושאים הנמצאים בלב הציבוריות הישראלית.
רשימת הסרטים שהופקו על ידם נכון לנובמבר 2025:
נשוי לד"ר שירן זמרי, חוקרת מדעי המוח ומחלת ALS, בתפקיד סמנכ"לית פיתוח בחברת הביוטק נוירוסנס תרפיוטיקס (Nasdaq: NRSN).
לבני הזוג בן בכור וזוג תאומים, בת ובן שנולדו ב-2017. מתגוררים ברמת-גן.
לזמרי חברותא בלימוד גמרא כל שבוע.
סבו הוא שמואל זמרי - איש פלמ"ח ומפא"י, ממקימי מושב היוגב בעמק יזרעאל.
מייסד ומנהל המקומון הראשון בישראל "ידיעון עפולה והעמקים".
אחיו הוא עומרי זמרי - שחקן, כוריאוגרף, מורה ובמאי לתיאטרון ותנועה.
יותר מדי זה לא מספיק הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הישראלית, לבד בעדר.
זהו אלבום האולפן הראשון של הלהקה באורך מלא, והוקלטו בו שנים-עשר שירים מקוריים.
האלבום הוקלט, הופק ומוקסס באולפני AG סטודיו על ידי חברי הלהקה ובעלי האולפן, האחים אלכס זבולון וויטלי זבולון.
האלבום יצא לאור בינואר 2015, לאחר עבודה שארכה מעל לשנה, במקביל לפרויקט הקליפים של הלהקה - פרויקט 12 קליפים ב-12 חודשים.
תוקי (תומר שוחט) - מילים, לחנים, שירה, הפקה
לביא יוספזון - מילים, לחנים, גיטרה חשמלית, שירה, הפקה
צבי וקנין - מילים, לחנים, גיטרה בס, שירה, הפקה
לירי כץ - תופים, הפקה
אלכס זבולון - הקלטה, הפקה, מיקס, מאסטר
ויטלי זבולון - הקלטה, הפקה, מיקס, מאסטר
יותם ישי (נולד ב-25 בינואר 1980) הוא שחקן וקולנוען ישראלי, פעיל בישראל ובגרמניה.
ישי הוא בוגר מגמת התיאטרון של תיכון עירוני א' לאמנויות בתל אביב (1998) והחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (2010).
משנת 2010 הוא עובד במחלקות בימוי בהפקות קולנוע וטלוויזיה ישראליות וגרמניות.
במהלך השנים השתתף ישי במספר סרטי קולנוע.
בשנת 2006 שיחק בסרטו של איתן פוקס, "הבועה".
בשנת 2008 שיחק בסרט "A House Devided" ובסרט "בית מפוצל".
באותה שנה שיחק בסרטו של איתן גפני, "תפר פתוח" ובסרט הקולנוע "הפריצה מכלא עכו".
בשנת 2013 שיחק בסרטי הקולנוע "פרדייז קרוז" ו"רוק בקסבה", שם גילם את דמותו של הסמל אריאל, שעומד לפני סיום שירותו הצבאי.
הסרט זכה בפרס C.I.C.A.E בפסטיבל ברלין 2013 ובשנה לאחר מכן השתתף ישי בברלינאלה טאלנטס, מסגרת לקולנוענים ושחקנים צעירים מכל העולם במסגרת פסטיבל ברלין.
בשנת 2015 יצא לאקרנים סרט הקומדיה "אני לא מאמין, אני רובוט?!" בכיכובו.
ישי מגלם את דמותו של דני ברנשטיין, בחור רגיש שמגלה יום אחד שהוא רובוט מתוחכם.
בשנת 2016 יצא לאקרנים סרטה של רוני קידר "סופעולם", וכן הוקרן לראשונה סרטו של איתן גפני "ילדי הסתיו" בהם לקח ישי חלק.
ב-2018 שיחק בסרט הקצר הגרמני "Wir Sind Wieder Da" ("We're Back Again"), לצד נופר בלכנר.
ב-2019 שיחק בסרט "Heute oder Morgen" שהשתתף בפסטיבל ברלין באותה שנה.
בשנת 2023 שיחק בסרט הבריטי ההיסטורי "שושנה" (אנ') אודות ההתנקשות באברהם שטרן (יאיר), ממנהיגי ארגון לח"י.
ישי שיחק במספר סדרות טלוויזיה.
בשנת 1993 שיחק בסדרה "קליידוסקופ (מה שנקרא)".
ב-2004 הנחה בערוץ 24 את התוכנית "המבוקשים", בשנת 2005 שימש ככתב שטח של התוכנית "AXNמאניה" בערוץ AXN.
בשנת 2007 גילם את דמותו של איתמר בסדרה "מסכים".
בשנת 2008 שיחק בטלנובלה "חשופים".
ב-2010 גילם את יוגב בסדרה "טקסי דרייבר" ואת דמותו של ישי בסדרה הקומית "המשרד".
בטלוויזיה הגרמנית השתתף ישי בסרטים "A Bitter Mix" ו-"Das Jerusalem Syndrom" שהצטלמו בישראל.
ישי שיחק בהצגות "הומולודיס", "מוכים", "חבל היינו המצאה טובה", "זונות", "משחקים" ו"הצגה מאולתרת".
במסגרת עבודתו כעוזר במאי ישי שיתף פעולה עם הבמאי הקנדי ברוס לה-ברוס, במהלך הפקת סרטו "Pierrot Lunaire" בברלין ב-2013. הסרט זכה בפרס "טדי" בפסטיבל ברלין 2014 וכן בסרט "The Misandrists" שעתיד לצאת לאקרנים ב-2017.
ב-2015 לקח חלק בהפקת הסרט הגרמני "Dinky Sinky", שזכה בפרס Fipresci בפסטיבל מינכן 2016 ובקופרודוקציה הישראלית-גרמנית "משפחה" של רוני קידר.
ב-2016 היה עוזר הבמאית בקופרודוקציה הישראלית-גרמנית-צרפתית "עץ תאנה" שצולם באתיופיה.
לאחר מכן היה עוזר הבמאית בעונה השנייה של "איש חשוב מאד" (2018) ובעונה השלישית של "רון" (2019).
יז'י ביילצקי (בפולנית: Jerzy Bielecki; 28 במרץ 1921, סלבושוב – 20 באוקטובר 2011, נובי טארג) היה פולני קתולי, אסיר אושוויץ, מהבודדים שהצליחו להימלט מהמחנה, וחסיד אומות העולם.
ביילצקי היה תלמיד בגימנסיה בקרקוב.
לפני פלישת גרמניה לפולין החליט להצטרף לכוחות פולין במערב.
הוא ניסה לעבור להונגריה אך נתפס על ידי הגסטפו ונכלא באושוויץ בשנת 1940.
בסוף 1943, לאחר שלוש שנות מאסר באושוויץ, הכיר ביילצקי את צילה ציבולסקה (Tzila Cybulska) מלומזה וביולי 1944 הצליח להבריח את ציבולסקה מהמחנה בעודו לבוש בבגדי אס אס שהצליח לגנוב ותוך ניצול שליטתו בשפה הגרמנית.
לאחר צעדה של כשבועיים, במהלכה נשא ביילצקי את ציבולסקה על כתפיו למשך זמן מה, הגיעו השניים לכפר במחוז קילצה.
ביילצקי הצטרף ליחידת פרטיזנים של ארמייה קריובה וציבולסקה הוסתרה עד השחרור באחד הכפרים באזור.
לאחר המלחמה היה ביילצקי עובד סוציאלי וכן אחד ממייסדי ארגון משפחות אסירי אושוויץ הנוצרים לשעבר.
הקשר שלו עם ציבולסקה נותק וכל אחד מהם סבר שהשני נספה במלחמה.
בשנת 1983 חודש הקשר והשניים נפגשו שוב.
סיפור הבריחה וההצלה של ביילצקי, וכן סיפור המפגש המחודש לאחר כארבעים שנה, תואר במספר ספרים וסרטים, בהם אוטוביוגרפיה של ביילצקי והסרט זיכרון .
בשנת 1985 הכיר יד ושם בביילצקי בתואר חסיד אומות העולם.
ביילצקי זכה לאותות כבוד פולניים רבים, בהם צלב ההצטיינות המוענק על ידי נשיא פולין, אות מסדר לידת פולין ועוד.
במרץ 2025 יצא לאור הרומן "ורדים מאושוויץ" מאת הסופרת הגר ינאי על בסיס סיפורם של ביילצקי וציבולסקה.
יז'י יוזף בז'נצ'ק (בפולנית: Jerzy Józef Brzęczek; בעברית הוא מוכר גם בשם בז'צ'ק; נולד ב-18 במרץ 1971) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדות הקשר בקבוצות שונות בפולין, אוסטריה וישראל.
שיחק במשך 7 שנים בנבחרת פולין.
לאחר פרישה ממשחק פעיל הוא פנה לקריירת אימון.
בז'נצ'ק גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל רקוב צ'נסטוחובה מהליגה הפולנית השנייה.
בשנת 1988, בהיותו בן 17 עלה להרכב קבוע של קבוצת אולימפיה פוזנן מהליגה הפולנית הראשונה.
בשנת 1992 עבר לקבוצת לך פוזנן מליגת העל הפולנית.
הוא שיחק בקבוצה עונה אחת וזכה עמה באליפות הליגה.
בהמשך שיחק בגורניק זאבז'ה ובגאקאאס קטוביצה.
בשנת 1995 עבר עזב את פולין כדי לשחק בבונדסליגה האוסטרית.
בשנת 1999 הגיע בז'נצ'ק לישראל וחתם במכבי חיפה.
הוא שיחק בארץ שתי עונות.
בסוף עונת 1999/2000 ביקש להשתחרר מהקבוצה מסיבות משפחתיות.
מכבי חיפה מכרה את כרטיס השחקן שלו לטירול אינסברוק האוסטרית תמורת 550 אלף דולר.
בז'נצ'ק שיחק באוסטריה עד 2007, אז חזר לפולין.
את קריירת המשחק שלו סיים בקבוצת פולוניה ביטום מהליגה הפולנית השנייה בשנת 2009.
לזכותו של בז'נצ'ק 42 הופעות במדי נבחרת פולין, בהן הבקיע ארבעה שערים.
בשנת 1990 שימש כקפטן הנבחרת הצעירה באולימפיאדת ברצלונה, עת סיימה הנבחרת במקום השני.
בשנת 2009 הצטרף בז'נצ'ק לצוות המאמנים של קבוצת פולוניה ביטום.
לאחר מכן אימן את קבוצת נעוריו רקוב צ'סטנוחובה.
ב-2014 - 2015 אימן את לכייה גדנסק מליגת העל הפולנית.
אחרי אימן את גאקאאס קטוביצה במשך שתי עונות.
ב-12 ביולי 2018 מונה למאמנה של נבחרת פולין.
אף על פי שהצליח להעפיל על נבחרת פולין ליורו 2020, פוטר בז'נצ'ק ב-17 בינואר 2021 מאימון הנבחרת.
בתחילת עונת 2022/23 מונה למאמנה של ויסלה קרקוב, אך לאחר שורה של הפסדים עזב את התפקיד בסוף 2022.
באוגוסט 2025 מונה למאמן של הנבחרת הצעירה של פולין.
מקום שני באולימפיאדת ברצלונה: 1992
יותר חשמל פחות עמל הייתה ססמת הפרסום שהובילה את קמפיין העידוד לצריכת חשמל ביתית שהשיקה חברת החשמל בשנת 1960. הסיסמה היא סיסמת פרסום אחת מני רבות המלוות את מסעות הפרסום של חברת החשמל מיום הקמתה.
סיסמה זו, שהפכה במשך השנים למטבע לשון שגורה, הושקה לאחר שכושר הייצור של חברת החשמל אפשר להגדיל את השימוש בחשמל במרחב הביתי.
בהתאם, תכליתה של הסיסמה היה לעודד צריכה מוגברת של חשמל באמצעות ערוצים שונים, כמו החדרת השימוש במוצרי חשמל ביתיים שבאותן שנים לא היו נפוצים ועל פי הקמפיין הם הוצגו ככאלה "שאינם בגדר חלום" ושהשימוש בהם "נוח, חסכוני ובריא".
הפרסומים השונים שהפיקה החברה במהלך השנים מצביעים על השינויים שחלו במגמות הייצור והצריכה של החשמל בארץ ישראל ומשקפים במידה כזו או אחרת את המצב הכלכלי של המשק בתקופות שונות.
דוגמאות בולטות לכך הן הפרסומים "תוציא את השטקר!
המים רותחים " ו"לי אכפת מכל וואט", שקראו לחיסכון בצריכת החשמל תוך שיקוף של המציאות הכלכלית הקשה והמיתון העמוק שבהם הייתה נתונה ישראל בשנים 1966-1967.
בשנות החמישים התמודדה חברת החשמל עם החוסר שנוצר בעקבות אובדן תחנת הכוח ההידרואלקטרית בנהריים שהייתה אחראית על הספקת כרבע מסך כוח ייצור החשמל שלה.
בנוסף, התגייסה החברה למשימת הפיתוח הלאומית כחלק מההתבססות הכללית של מדינת ישראל הצעירה, שבאו לידי ביטוי בפרישת רשתות חשמל ברחבי הארץ, אספקת חשמל לצרכנים חדשים רבים כולל לתעשייה המתפתחת, תמיכה בפרויקט המים של חברת מקורות ועוד, שצרכו משאבי חשמל רבים.
בשנים אלו, בעקבות המשאבים הרבים שנדרשו להספקת החשמל למגזר הציבורי ולתעשייה, הוגבל השימוש בחשמל במשקי הבית.
אילו היינו מאפשרים בשעות אלו שימוש בחשמל לצורכי הבית, היה עלינו להפסיק בצורה שאין לתכננה מראש קווים שלמים לתעשייה ולחקלאות."
עם תום העשור של שנות החמישים חברת החשמל הצליחה לצמצם את פערי הייצור.
בשנים אלו צמחה במקביל הצריכה הפרטית ומעמד הביניים החדש הלך והתבסס.
אזרחי ישראל יכלו, סוף סוף, ליישר קו עם החלום המערבי של שיפור איכות החיים והקלת מטלות הבית בחסות המודרניזציה וצריכה ההמונים.
דירקטוריון חברת החשמל החליט לקדם שימוש ביתי בחשמל, ולכן הושק בתחילת שנות השישים הקמפיין המשולב לעידוד השימוש במוצרי חשמל ביתיים.
חברת החשמל פנתה לציבור הרחב על דפי העיתונים תחת הכותרת: "הבו לנו סיסמה".
אזרחים רבים נרתמו למשימה, כשלזוכים הובטחו במתנה מוצרי חשמל.
את תוצאות התחרות, פרסמו מאוחר יותר במודעה נוספת שבה הופיעו שמותיהם של שלושת הזוכים במקומות הראשונים.
את הסיסמה שהייתה במקום הראשון יותר חשמל פחות עמל הגה יעקב שלמציון מנתניה, שזכה בתנור חשמלי.
בדיעבד התברר שבשמו של הזוכה נפלה טעות.
לקראת תערוכה שהקדישה חברת החשמל לקמפיין ותוצריו והוצגה בגלריית בן עמי ברחוב החשמל בתל אביב, יצאה החברה בקריאה ברשתות החברתיות למציאת הזוכה והתברר ששמו היה יעקב שמלצמן ולא שלמציון כפי שנכתב במודעה.
בכתבה לעיתון הארץ סיפר שמלצמן כי בסך הכל חיפש מלה שמתחרזת עם "חשמל".
שמלצמן הגיע לתערוכה, השתתף בשיח גלריה וקיבל ממנכ"ל החברה, עופר בלוך, עותק של אחת מכרזות הקמפיין.
הקמפיין תחת הסיסמה "יותר חשמל - פחות עמל" כלל שלטי חוצות ופרסומות מעשה ידיו של המעצב הגרפי הנחשב דן ריזינגר ז"ל (שעיצב בין השאר את הלוגו של מוזאון תל אביב).
בנוסף, במסגרת הקמפיין, התקיימו סדנאות בישול, פורסמו שני ספרי בישול בשיתוף עם ויצו ונערכה תחרות בישול.
את אחד מספרי הבישול כתבה ד"ר ארנה מאייר שעוד בגרמניה של סוף שנות העשרים לקחה חלק בפיתוח הקונספט "כלכלת הבית" והוציאה את הירחון "כלכלת הבית החדשה".
מאיר שהיגרה לישראל ב-33 העבירה קורסים מעשיים לשימוש נכון בכיריים חשמליות שבסופם חולק ספרה למשתתפות.
חברת החשמל חתמה חוזים עם יצרני מוצרי חשמל מקומיים שנועדו להגדיל את ייצור ומכירת מוצרי החשמל הביתיים על ידי הענקת הלוואות לרוכשים ומענקים ליצרנים, כמו גם, שמירה על מחירי המוצרים למרות עליות מחירים בתחומים אחרים, תיקוני חינם תוך חמישה ימים ותו תקן לכל מוצר.
המוצרים שיצאו לשוק במסגרת שיתוף הפעולה הוצגו לקהל הרחב בתערוכות ברחבי הארץ ונמכרו בחנויות ייעודיות.
מהלך שיווקי זה, שתמך בקמפיין, תרם לתעשיית מוצרי החשמל המקומית ולהתפתחותו של תחום חדש באותן שנים, הוא עיצוב המוצר.
על פי הרבעון לכלכלה מאוקטובר 61', בשנת 58' 34% מהמשפחות בישראל החזיקו תנור חשמלי.
בספטמבר 61' עולה המספר ל-50%, כלומר כל משפחה שנייה החזיקה מקרר ולכל שתי משפחות מתוך שלוש, החזיקו כיריים חשמליים.
את מכונות הכביסה היה כנראה קצת קשה יותר לשווק והן היו בבעלות של רק חמישית מהאוכלוסייה.
ייתכן והגידול בבעלות הפרטית של מוצרי החשמל נקשר גם להתפתחותן של מגמות חברתיות נוספות.
קמפיינים מוקדמים של חברת החשמל
בשנת 1921 קיבל פנחס רוטנברג, מייסד חברת החשמל, מהמנדט הבריטי, 2 זיכיונות, שהראשון שבהם התייחס לנפת יפו שעל בסיסו נוסדה "חברת החשמל ליפו".
בשנת 1923 נפתחה תחנת הכוח הראשונה, שסיפקה חשמל לעיר יפו ולתל אביב.
ביוני 1923 הוארו לראשונה רחובות אלנבי ונחלת בנימין בתל אביב, ובנובמבר 1923 הוארו שדרות המלך ג'ורג' (כיום שדרות ירושלים ביפו.
בעקבות פרסום המודעה, התפתו רבים לגשת למשרד של חברת החשמל ששכן ברחוב החשמל 16 בתל אביב, ובחנו את האפשרות לחבר את דירותיהם לרשת החשמל שזה עתה הגיחה לעולם.
בן ציון דיקובסקי, מנהל המחלקה המסחרית של החברה באותה עת, תיעד בספר זיכרונותיו, "ימי אור" את הנהירה למשרדי חברת החשמל לאחר פרסום המודעה: "באותם ימים החלה התעוררות, ואנשים החלו להגיע למשרד שלנו...
חברת החשמל לא הסתפקה בפרסום מודעות בעיתונים והחלה לנסות לגייס צרכנים ידוענים שישמשו מודל לחיקוי בקרב אנשיי החברה הגבוהה בתל אביב.
הצרכן הראשון שהחתמתי אותו על חוזה לאספקת חשמל היה מאיר דיזנגוף, או יותר נכון - אשתו", כתב דיקובסקי בספרו "ימי אור".
בשנת 1929, החלה החברה לפרסם בעיתונות מודעות בנושאי בטיחות המזהירות את אזרחי העיר חיפה מפני הסכנות הכרוכות בטיפוס על עמודי חשמל ומפני קשירת עגלות וחמורים לעמודים הללו.
יותם חנוכי (נולד ב-8 בדצמבר 2000) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדות הפורוורד במכבי עירוני רעננה מליגת העל בכדורסל.
חנוכי גדל בקיבוץ בית השיטה שבגלבוע.
הוא החל לשחק כדורסל בגיל שמונה בהפועל גלבוע מעיינות.
ב-22 באוגוסט 2017 עלה חנוכי לבוגרים של הפועל גלבוע גליל וחתם לחמש שנים במועדון.
את משחקו הראשון בקבוצה שיחק חנוכי מול מכבי אשדוד באר טוביה בניצחון 77–84 בו שותף חנוכי לדקה.
בעונת 2017/2018 שותף חנוכי בחמישה משחקים, בהם שיחק 7 דקות, מסר אסיסט אחד והוריד ריבאונד אחד.
בשנת 2017 הוביל חנוכי את נבחרת בית הספר של תיכון "הרב-תחומי עין-חרוד" לזכייה באליפות ליגת העל לתיכונים, לאחר שקבוצתו גברה בגמר על תיכון חדש ת"א של דני אבדיה 86–95 וחנוכי זכה בתואר ה-MVP של הפיינל פור.
לאחר סיום העונה נפצע חנוכי וחזר לשחק בסוף שנת 2019, ב-6 במאי מול הפועל ירושלים, בו הפסידה קבוצתו 87–104 וחנוכי שותף 18 דקות בהן קלע 4 נקודות, מסר 3 אסיסטים והוריד 3 ריבאונדים.
מחזור אחרי זה ב-12 במאי קלע חנוכי שיא קריירה של 17 נקודות ב-20 דקות בניצחון 82–91 על הפועל אילת.
בעונת 2019/2020 שותף חנוכי ב-14 משחקים, מתוכם פתח בשני משחקים.
לאורך העונה קלע 5.1 נקודות והוריד 3.5 ריבאונדים ב-15 דקות בממוצע.
את עונת 2020/2021 פתחה גלבוע/גליל בסערה ועלתה למאזן 10-3 בפתיחת העונה.
כאשר במשחק החוץ מול הפועל ירושלים בו ניצחה קבוצתו 81-75 יותם היה המצטיין על המגרש ולמרות שלא פתח במשחק קיבל 17 דקות, קלע 5 שלשות מתוך 7 ניסיונות והוריד 4 ריבאונדים.
בסך הכל קלע במשחק 19 נקודות ובכך שיפר את שיא הקריירה שלו.
בעונת 2020/2021 שותף חנוכי בסך הכול ב-24 משחקים, בהן קלע 5.3 נקודות והוריד 2.7 ריבאונדים ב-15 דקות בממוצע.
ב-6 ביולי 2022 חתם בעירוני קריית אתא.
במדי הקבוצה העמיד ממוצעים של 8.9 נק' ו-2.8 ריבאונדים ב-20.7 דק'.
ב-29 ביוני 2023 חתם בהפועל חולון.
ב-25 בפברואר 2025 הודיע על מעבר להפועל גליל עליון.
ביולי 2025 חתם במכבי עירוני רעננה.
ביולי 2019 השתתף חנוכי עם נבחרת ישראל עד גיל 20 באליפות אירופה שהתקיימה בישראל, וזכה עימה באליפות אירופה.
במסגרת העתודה לבש חולצה עם המספר 44.
יותר ויותר הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
האלבום יצא לאור ב-2 בספטמבר 2001, בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים: "למה כתבת לי שיר", "ניצחתי", "ואחרי הכל", "אלף ימים של אהבה (קשר)" / "יותר ויותר" ו"תן לחיות" / "Superman".
האלבום זכה להצלחה בישראל, כאשר נמכר בלמעלה מ-23,000 עותקים בסך הכול.
על האלבום עבדה אינטרנשיונל במשך שנה וחצי.
את הסינגל המוביל מתוכו, "למה כתבת לי שיר" היא הוציאה כבר ביוני 2001. השיר זכה להצלחה נאה במצעדים, ואחריו הוציאה את "ניצחתי" שדורג במצעד העשור של ישראל, ובמצעד סוף השנה של רשת ג', ששודר בשנת 2001. באלבום בלט שיר נוסף בשם "ואחרי הכל".
אלבום זה הוא הראשון של אינטרנשיונל בו לא השתתף עופר ניסים.
כמו כן, אלבום זה הוא הראשון של אינטרנשיונל בו לא נכללו רמיקסים למיניהם.
מתוך יותר ויותר פורסמו שני סינגלים כפולים בסך הכול.
הראשון מביניהם, "אלף ימים של אהבה (קשר)" הופץ כסינגל ביחד עם "יותר ויותר".
השני מביניהם, "תן לחיות" הופץ כסינגל ביחד עם "Superman".
בנוסף לכך, נכלל באלבום הדואט "בדרך אל החופש" שהוקלט ביחד עם הזמרת טל גורדון.
"אלף ימים של אהבה (קשר)" מעוצב כ"אלף ימים של אהבה".
שלי" מעוצב כ"אתה הדי.ג'י שלי".
"למה כתבת לי שיר" מעוצב כ"שיר".
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם2 בספטמבר 2001תקליטור • 7 אינץ'NMC
יותם כהן הוא זמר טנור ישראלי, סולן באופרה הישראלית.
יותם כהן נולד בקיבוץ אילון שבגליל מערבי.
בצעירותו היה שחקן כדורעף מצטיין ששיחק בליגת העל והיה קפטן נבחרת הנוער של ישראל באליפות אירופה בהולנד.
יותם כהן למד זמרה באקדמיה למוזיקה בתל אביב ובהמשך במילאנו, לונדון ובודפשט.
כבר כסטודנט הוזמן להופיע כסולן עם האופרה הישראלית וגם בהפקות של תזמורות שונות.
ברפרטואר האופראי שלו למעלה מ-30 תפקידים ראשיים בשבע שפות שונות, מתקופת הרנסאנס ועד מוזיקה בת זמננו.
הופיע על במות האופרה ברחבי העולם (מינכן, טוקיו, אמסטרדם, בודפשט, רומא, נאפולי, קייב ועוד) ובעשרות הפקות באופרה הישראלית.
מוצרט - דון אוטביו ב"דון ג'ובאני", בלמונטה ב"החטיפה מן הארמון", טמינו ב"חליל הקסם".
דוניצטי - ארנסטו ב"דון פסקואלה", אדגרדו ב"לוצ'יה די למרמור", נמורינו ב"שיקוי האהבה",
ורדי - הדוכס ב"ריגולטו", אלפרד ב"לה טרוויאטה", אדורנו ב"סימון בוקאנגרה", פורסטו ב"אטילה", מקדאף ב"מקבת", יסמעאל ב"נבוקו".
פוצ'יני - רודולפו ב"לה בוהם", פינקרטון ב"מאדאם בטרפליי", קוודרוסי ב"טוסקה", דה גריו ב"מנון לסקו".
ביזה - דון חוזה ב"כרמן"; ליאונקוואלו - קאניו ב"ליצנים"; מסקאני - טוּרידוּ ב"קוולריה רוסטיקנה"; צ'ייקובסקי - לנסקי ב"יבגני אונייגין"; ועוד.
מופיע כהן בהרבה קונצרטים של מוזיקה ליטורגית וברסיטלים של השיר האומנותי הגרמני, האיטלקי, הרוסי, הצרפתי, הספרדי והעברי.
הוא מתמחה גם בביצוע מוזיקת פולקלור נפוליטנית, דרום אמריקאית, רוסית וישראלית, תוך שימוש ייחודי באיכויות הקול האופראי הקלאסי.
בין השאר מופיע בשני מופעי קרוסאובר מיוחדים שלו:
"אמנית החול והטנור" עם אמנית החול הבינלאומית אילנה יהב.
"טנור בלאס ווגאס" - ממיטב להיטי פרנק סינטרה בביצוע קולי ייחודי.
כהן מרבה גם להופיע עם רעייתו, זמרת הסופרן אירה ברטמן.
שישה תקליטורים בביצועיו של כהן יצאו לאור, ובהם, בין היתר, אריות אופראיות, שירים אמנותיים לקול ולפסנתר, מיסה קריולה ושירים דרום-אמריקאיים, ורומנס רוסי.
יותר לא הוא האלבום השביעי שהוציאה להקת הרוק הישראלית "היהודים", ואלבום האולפן החמישי של הלהקה, אשר ראה אור ב-30 ביולי 2015, 8 שנים לאחר האלבום הקודם פורטה, וכמעט 20 שנה מאז יצא אלבום הבכורה שלהם, מציאות נפרדת.
האלבום כולל שירים בעברית ואנגלית.
יותם שווימר (נולד ב-20 ביולי 1985) הוא עורך ספרות, מבקר ספרות ומרצה ישראלי בתחום ספרות ילדים ונוער.
נולד ברחובות וגדל בה ובמזכרת בתיה.
למד בבית הספר התיכון הרצוג.
לאחר סיום השירות בצה"ל החל לעבוד ברשת צומת ספרים.
למד ספרות כללית והשוואתית וספרות צרפתית לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים.
במהלך לימודיו גם עבד כלקטור בהוצאת כתר ספרים בתחום הספרות הקלאסית המודרנית וככותב טקסט עבור גבי ספרים; בשנת 2009 החל לעבוד בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר כלקטור ראשי לספרות ילדים ונוער, ובהוצאת מודן כלקטור ומגיה.
כמו כן, שימש ככתב הספרות של Nrg וייסד טור לביקורת ספרות ילדים ונוער בשם "סיפור אחד ודי".
בשנת 2010 ייסד בשותפות עם תמר הוכשטטר את כתב העת המקוון "הפנקס" לספרות ילדים ונוער, ומשמש כעורך הראשי של כתב העת עד היום וכמבקר ספרות.
במקביל לעריכת כתב העת הוא שותף בהפקת כנס "הפנקס" השנתי, המתקיים בשנים האחרונות בשיתוף עם ספריית בית אריאלה.
בין השנים 2010 ל-2017 שימש כעיתונאי במדורי הספרות והתרבות של ynet, וככתב הראשי לענייני ספרות.
היה שותף לייסוד המגזין החדשותי-ספרותי של האתר "ספרותקל'ה", תחת עריכתה של שרי שביט.
במסגרת עבודתו באתר פרסם כתבות רבות, ראיונות עם סופרות וסופרים, ושימש כמבקר הראשי לספרות ילדים ונוער וספרות מבוגרים.
במהלך השנים פרסם גם מאמרים וביקורות במקורות שונים כגון "טיים אאוט", "המוסך", "עיונים בספרות ילדים".
בשנת 2010 החל לשמש כלקטור במחלקה לספרות מקור במרכז הספר והספריות, ובין השנים 2013–2019 היה חבר בוועדת הספרות של סל תרבות ארצי.
לצד עבודתו כעורך ספרות עצמאי לספרות ילדים ונוער וספרות מבוגרים, ערך בשנת 2011 את הסדרה המו"לית "הרפתקה ראשונה: קלאסיקה לראשית קריאה" בהוצאת "אוקיינוס" ו"מודן".
בסדרה ראו אור שלושה ספרים קלאסיים מתורגמים מארצות הברית ומאוסטרליה.
החל משנת 2011 משמש כמרצה במכללה האקדמית ספיר במחלקה לתרבות יצירה והפקה, בתחומים הקשורים לספרות ילדים ולאיור.
כמו כן, מעביר סדנאות והרצאות בנושאים ספרותיים מגוונים ומועדוני קריאה לילדים ונוער.
שימש כחבר ועדה בפרסים ספרותיים: פרס ביאליק, פרס לאה גולדברג, פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק ופרס שרת התרבות על שם דבורה עומר.
החל משנת 2013 משמש כעורך ראשי של הוצאת "טל-מאי" בבעלות המו"ל והסופרת מאירה פירון, אשר הייתה בשותפות עם הוצאת "ידיעות ספרים" עד שנת 2023. במסגרת עבודתו ייסד את סדרת "פרא" לספרות מקור עכשווית לנוער, ואת סדרת "הספרייה שלי" המיועדת למתחילות ולמתחילים לקרוא.
ספרים רבים שערך זכו בפרסים.
כמו כן, משמש כעורך התרגום של ההוצאה והביא לתרגומם של ספרים כגון "גברת פלפלת" מאת אולף פרויסן, סדרת "החיים המאושרים שלי" מאת רוסה לגרקרנץ, "פליקס לנצח" מאת קייסן קלנדר ו"ארי ודנטה מגלים את סודות היקום" מאת בנג'מין אלירה סאיינז.
מתגורר בתל אביב עם בן זוגו, הסופר רועי סלמן.
+שם הספרמחברשם ההוצאהשנת ההוצאההערותשימורי אהבהענבר אשכנזיפרדס הוצאה לאור2015המלך צ'ינגיס הראשוןיונתן ילוןהוצאת גרף2016מועמד לפרס גפן ותורגם לאנגלית.רונה וגיוראענבר אשכנזיפרדס הוצאה לאור2016נובלה גרפיתתיאטרון הילדיםשלומית הרטמייררימונים הוצאה לאור2017ספר ילדים.
נבחר למצעד הספרים של משרד החינוך.זו אני, איווהגלית דהן קרליבךהוצאת גרף2018קיבל ציון לשבח מטעם ועדת פרס ברנראפוקליפסה של חגישי (אישי) רוןהוצאת גרף2018הם היו שנייםענבר אשכנזיפרדס הוצאה לאור2018פקעתזיוה עודדהוצאת כרמל2018פלמינגו ימי אהבהחוה ניסימובפרדס הוצאה לאור2019הרשת התרבותית – מסות על מסעותיהם של הרעיונותנועה מנהייםהוצאת גרף2019ספר עיון.
תורגם לאנגלית.יונקי הדבשאמיר נעמןהוצאת טנג'יר2020תורגם לגרמנית.ממזרתמיכל פנקלכריכה2020ריצת משוכותגלי גלט שמחיכריכה2022כלבישי (אישי) רוןבראשית2023פומלוורד זינגרפרדס2024
ספרי ילדים ונוער שערך במסגרת הוצאת "טל-מאי"
+שם הספרמחברשנת הוצאההערותקלידוסקופחוה ניסימוב2015זכה בפרס דףדף לספר ילדים מצטיין ובעיטור "הפנקס" לעיצוב מצטיין.צ'יינהנורית זרחי2016הסוד של פלוריאןחוה ניסמוב2017זכה בפרס שרת התרבות על שם דבורה עומר ונבחר למצעד הספרים של משרד החינוך.
תורגם לפולנית.מונו הוא לא יצירת אמנותגור אילנו2017איפה רד?
יותר טוב כלום הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עברי לידר.
הוא יצא לאור בהוצאת חברת התקליטים הליקון, ביוני 1999, ונכלל באלבום האולפן השני של הזמר, יותר טוב כלום מכמעט, כרצועה הראשונה.
בשנת 2006 השיר נכלל באלבום ההופעה של לידר, Live CD.
השיר נכנס למצעד הסינגלים השבועי של רשת ג' ב-18 ביולי 1999, במקום השישי.
"יותר טוב כלום" הגיע לשיאו במצעד ב-15 באוגוסט אותה השנה, כשדורג במקום השני.
הוא שהה בעשרים השירים הפותחים של המצעד 14 שבועות רצופים.
כמו כן, הוא ניצב במקום ה-36 במצעד השירים לשנת ה'תשנ"ט.
"יותר חזק מה?" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אגם בוחבוט.
השיר יצא לאור בתור סינגל ב-28 באוגוסט 2022 על ידי חברת התקליטים Y.V פרודקשנס.
הוא נכתב על ידי המוזיקאי הישראלי רון ביטון והופק על ידי ינון יהל.
ב-28 באוגוסט וללא הודעה מוקדמת העלתה בוחבוט את השיר "יותר חזק מה?" לערוץ היוטיוב שלה אשר ספג ביקורת רחבה.
יום לפני כן פרסמה הצצה לשיר באינסטגרם יחד עם התיאור: "יותר חזק מה, מחר..".
באותו יום פרסמה בוחבוט פוסט באינסטגרם בו הסבירה את הרקע לפרסום השיר:
השיר נכתב על ידי המוזיקאי הישראלי רון ביטון, הולחן על ידו יחד עם ינון יהל והופק על ידי יהל.
פזמון השיר, נכתב בהשראת הטרנד הוויראלי אשר צבר 6 מיליון צפיות במטרה לצבור רייטינג.
בשיר פונה אישה לגבר בטענה "אתה חלש", תוך הבאת דוגמאות לחולשתו (למשל: "אתה לא בכושר / מסמס לי בבוקר / שולח פרחים יא מוזר".
בפזמון החוזר מביעה הדוברת את משאלתה: "אני צריכה גבר / יותר חזק, מה?"
הווידאו קליפ מציג את מילות השיר ומעוצב בסמלים צבעוניים על רקע ורוד.
את המילים "יותר חזק, מה?" שרה הזמרת תוך כדי גניחה.
בקליפ שולבו קטעים מהופעות קודמות של בוחבוט ונכון לספטמבר 2022 צבר מעל למיליון צפיות.
עם יציאת השיר הוא ספג תגובות רבות ברשתות החברתיות מגולשים אשר ראו בו כשיר מיני מידי אשר הפזמון בו מרמז על גניחות ויחסי מין וטענו כי בוחבוט תורמת ל"תרבות האונס" ומקלקלת את הנוער הישראלי.
חשבון האינסטגרם של דמות הרשת, הפשוטע, פרסמה פוסט ארוך באינסטגרם מטרה להגן על אגם בוחבוט ובין השאר כתבה:
הפשוטע גם השוותה את מילות השיר לשירים לועזיים אחרים וטענה כי המבקרים הם צבועים.
מלבד הרמיזה המינית בפזמון, רבים ביקרו את משמעות המילים של בוחבוט אשר מתארים את תשוקתה בגבר רעיל ואף מתעלל.
יותר משישראל שמרו את השבת שמרה השבת אותם היא אמרה מאת אחד העם, שעל פיו השבת הגנה על עם ישראל יותר משעם ישראל שמר אותה.
ב-1898 העלה מקס נורדאו הצעה לבטל את יום השבת כיום המנוחה, ולהתאימו ליום המנוחה הנוצרי (יום ראשון).
בתגובה פרסם אחד העם (אשר צבי גינצברג) מאמר בשם "ילקוט קטן" בירחון "השילוח", וכתב בו:
זהו המקור הראשוני למשפט בנוסחו זה.
ברוח השקפתו של אחד העם, המשפט התייחס לשמירת שבת כמעשה בעל ערך סוציולוגי-היסטורי של גיבוש החברה ושימור הלאומיות, ולא כבעל ערך הלכתית-תאולוגית הנובע מציווי אלוהי.
אחד העם עצמו חילל שבת על פי ההלכה עד סוף ימיו.
נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק ציטט את הביטוי בפסיקתו ששמירת שבת בבתי עסק אינה מהווה כפייה דתית.
היהודים באים הפיקו מערכון על הביטוי.
פוליטיקאים רבים השתמשו במשפט לרוב בשל מחאות על חילולי שבת: מאיר דיזנגוף, מיכאל ביטון, יעקב טסלר, מפלגת ש"ס, אליהו חסיד, שלמה לורינץ, משולם נהרי ועוד.
האמרה משמשת גם לקמפיינים לשמירת שבת.
יש שהתנגדו לביטוי בשל היותו שגוי לטענתם, או מכיוון שהוא מורה לשמור את השבת בשל שמירתה ולא בשל ציווי האל.
מכיוון שהמשפט מזכיר אמרות תורניות, רבים ייחסוהו למחברים קדומים; פרופסור שמעון ברנשטיין ייחס את הביטוי לרבי יהודה הלוי בספר הכוזרי.
כך ייחס גם הרב שמעון משה דיסקין.
הרב ראובן שלזינגר ייחס את הביטוי לחז"ל בצורה של "כדאיתא בחז"ל...".
כך גם במודעה של אגודת הרבנים בחתימת הרב משה פיינשטיין, יש שייחסו את הביטוי לרס"ג.יהודה נחשוני ייחס את המשפט לחיים נחמן ביאליק.
הביטוי הופיע בצורתו הרעיונית הרבה לפני אחד העם – במדרש תהלים ובפרקי דרבי אליעזר נאמר, גם רבי אברהם אבן עזרא כתב בפיוטו "כי אשמרה שבת אל ישמרני".
כמו כן הוא כתב באגרת השבת "שמרתיך בכל ימים למען / שמרתני מאד מימי נעורים".
רבי דוד הלוי סגל בספרו טורי זהב על השולחן ערוך כותב "לפי שאם ישמרו את השבת – השבת ישמור אותם".
הרב מרדכי טנדלר שאל את הרב משה פיינשטיין האם יש מקור לביטוי זה, והוא השיב שיש אזכורים רעיוניים קרובים למימרה אך לא כלשונה.
בכל הצורות שבהן הוא הופיע הוא לא נכתב במדויק כדברי אחד העם.
הביטוי שימש כפראפרזה למספר מחברים, הרב יצחק ברדא כתב "יותר מששמרו ישראל את התורה – התורה שמרה עליהם", הרב פינחס קורח והרב פרופסור אברהם שטיינברג כתבו אף הם בצורה דומה.הרב נח הלוי סגל כתב "יותר מששמרו ישראל על מצות אלו שמרו המצות על עם ישראל".
יז'י בוריישה (בפולנית: Jerzy Borejsza, נולד בשם בנימין גולדברג; 14 ביוני 1905 – 19 בינואר 1952) היה פובליציסט וקומוניסט פולני ממוצא יהודי אשר עסק בהוצאה לאור.
היה לאחד מאנשי הרוח החשובים ב בשנותיה הראשונות.
נולד לאברהם גולדברג ואנה רוז'נסקה, פסלת ממשפחה יהודית אמידה, שהייתה אחת הנשים הראשונות בפולין בעלות רישיון נהיגה.
לזוג נולדו שלושה ילדים: הבת יודיטה (יולה), בנימין (ניומה), ויוזף, שלימים נודע בשם יוזף רוז'נסקי , והיה מבכירי המשרד לביטחון המדינה בפולין הקומוניסטית.
בשנת 1909 נפרדו בני הזוג גולדברג ושני הילדים הגדולים עברו לגור עם אביהם, ויוזף עם אמם.
בשנת 1914 החלו האחים גולדברג את לימודיהם בגימנסיה היהודית "חינוך", שם הלימודים הסתיימו בבחינה בעברית ואחר כך בפולנית.
הם סיימו את לימודיהם בפולין העצמאית, אך רק אחיהם הצעיר, יוזף, סיים את בית הספר התיכון.
בשנת 1924, חודש לפני בחינות הגמר שלו, בנימין ברח מהבית ונסע לגרמניה.
הוא נתפס בגבול עם מזוודה מלאה בעיתונים לא חוקיים, נעצר ונידון לשישה חודשי מאסר.
ב-1918 הצטרף לשורות ארגון "השומר הצעיר", שהיה בעל אוריינטציה ציונית ומקורב למפלגת פועלי ציון.
בשנת 1927 גויס לצבא הפולני.
לאחר שנה וחצי סיים את השירות כרובאי בכיר ובשנת 1929 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פולין, שעסקה בתסיסה ותעמולה, ושבגינה נכלא לסירוגין.
בשנים 1933–1935 הוא פרסם בעיתונות הקומוניסטית תחת שמות עט יאן גורסקי (Jan Górski) ו"ק.
הוא היה היזם והיוזם של חגיגות לבוב של יום השנה ה-85 למותו של אדם מיצקביץ'.
ב-19 בספטמבר 1940 הוא התקבל רשמית לאיגוד הסופרים הסובייטים של אוקראינה.
לאחר פרוץ מבצע ברברוסה בשנים 1942–1943, לחם כמתנדב בצבא האדום.
ב-1943 הועבר בניגוד לרצונו לעבוד במוסקבה, שם היה שותף לארגון איגוד הפטריוטים הפולנים.
במסגרתו ערך את השבועון "וולנה פולסקה" בשנים 1943–1944. הוא הגיע לדרגת מאיור בארמייה הפולנית הראשונה .
משנת 1944 השתייך למפלגת הפועלים הפולנית, מטעמה היה ציר במועצה הלאומית הארצית , הפרלמנט הפולני החדש, בשנים 1945–1947. ב-1948 היה ציר בקונגרס האיחוד שבו נוסדה מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית.
הוא היה סגן ראש מחלקת התעמולה של הוועד המרכזי עד 1949 וסגן חבר הוועד המרכזי של המפלגה עד 1950.
הוא ארגן וערך את הביטאון הראשי של הוועד הפולני לשחרור לאומי, ז'צ'פוספוליטה .
ב-1944 הקים את השבועון "אודרודזניה" (שמשמעות שמו היא "התחייה"), שאותו הפקיד בידי קרול קורילוק.
בדפיו פרסם בוריישה בינואר 1945 מאמר מרכזי, שבו הציע לאינטליגנציה הפולנית לשתף פעולה בבניית חיי תרבות לאחר המלחמה.
בכתיבת השבועון אודרודזניה השתתפו אנשי רוח שונים בהם יוליה הרטוויג, אנה קמיינסקה, יאצק בוחנסקי וזיגמונט קלוז'ינסקי.
בשנת 1948, על גל השינויים במדיניות התרבות, לקח בוריישה על עצמו את העריכה של השבועון וניהל אותו עד 1950, עת שהתמזג עם כתב העת קוז'ניצה ונוצר כתב עת חדש בשם נובה קולטורה .
חתם על עצומת סטוקהולם ב-1950.
בשנותיו האחרונות סבל מסרטן הקיבה.
ב-1 בינואר 1949 עבר תאונת דרכים קשה שבעקבותיה סבל מזעזוע מוח.
בשנים האחרונות, יחד עם ונדה יאקובובסקה , הוא החל בהכנות ליצירת סרט ביוגרפי אודות הגנרל קרול שוויירצ'בסקי .
עם זאת, דרכיהם של יוצרי הסרט התפצלו במהלך העבודה על התסריט ויאקובובסקה סיימה את הסרט לבדה.
בוריישה נקבר בסמטת הכבוד בבית הקברות פובונזקי בוורשה.
יותר ממה שמגיע לי הוא סרט דרמה ישראלי, בבימויו של פיני טבגר, שהופק ב-2021 הוצג בשנה זו בפסטיבלים שונים ויצא להקרנה בבתי הקולנוע בשנת 2023.
תמרה (אנה דוברוביצקי), עולה בת 39 מאוקראינה היא אם יחידנית לפנחס (מיכה פרודובסקי) בן ה-12. הם מתגוררים בדירה קטנה ומוזנחת בשיכון "בלוק" בפרברי חיפה, כשתמרה מפרנסת אותם בקושי בעבודתה במשמרות לילה ככוח עזר בבית החולים רמב"ם.
פנחס מנסה לרכוש את מקומו בין ילדי הבלוק, הן במשחקי כדורגל והן בניסיון להצטרף אל בני כיתתו המתחילים ללמוד לקראת העלייה לתורה שבטקס בר המצווה.
שמעון (יעקב זדה דניאל), השכן החב"דניק, מסכים ללמד אותו אולם תמרה מתנגדת וטוענת כי הדבר מרוחק מתרבותם.
פנחס אינו מוותר, מזייף את חתימת אמו על האישור, מתחיל ללמוד עם שמעון וקשר אמיץ נרקם ביניהם.