tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האימאם ה-48 סולטן מוחמד שאה אמר: "הצעיף מתנגש עם האמונות האסמאעיליות, ואני קורא לכל אישה אסמאעילית להסיר את הצעיף שלה ולהיכנס לזירת החיים כדי לתרום לבניית המבנה החברתי והדתי של הכת בפרט ושל העולם האסלאמי בכלל".
לבנות יש זכויות ירושה, בדיוק כמו לבנים.
חופש זה של הנשים בניזאריה, גורם לקיצוניים מוסלמים לראות את הניזאריה כ"מתירנית".
אִימַאמ֫וּת (إمامة) – המוסד העליון של הניזאריה (האימאם ומקום מושבו).
ההיסטוריה ורשימת האימאמים לפי הניזאריה
תקופת ההסתרה – התקופה שלפני השושלת הפאטימית
8. – אבו אחמד עבדאללה אבן מוחמד אבן אסמאעיל (806–828)
תקופת ההסתרה השנייה: התקופה שלאחר הפאטימים
– האימאם הראשון שהכריז על עצמו במצודת אלמות.
– נכנע להולאגו ח'אן (המונגולי) בשנת 1256 ונהרג במהלך שובו מקובלאי ח'אן.
תקופת ההסתרה השלישית: התקופה שלאחר אלמות
בשנת 1258 הרסו המונגולים את מצודת אלמות ואת כל המרכזים הניזאריים בפרס.
האימאמים הניזארים המשיכו לרכז מאמינים סביבם, אך היו חייבים להסתיר את זהותם.
28. היה האימאם שלאחר הרס מצודת אלמות.
הוא נאלץ להסתיר את זהותו ואת תוארו אך בשנת 1374 עלה בידו להחזיר את השליטה במצודת אלמות.
במשך זמן מסוים שושלתו התגוררה בסולטנות אזרבייג'ן.
באיראן, קבוצה של ניזארים שכנה, בעקבות אימאמים שלהם, בכפר , במרכז פרס, ומאז המאה החמש עשרה לספירה ידועה שושלתם:
29. קאסם שאה (قاسم شاه)
30. אסלאם שאה (إسلام شاه)
31. מוחמד בן אסלאם שאה (محمد بن إسلام شاه)
34. – אל-מוסתנצר באללה השלישי
תקופת ההסתרה הרביעית: התקופה הספאווית
התחייה החוזרת: התקופה שלאחר הספאוויה
43. קאסם עלי "סייד ג'עפר" (قاسم علي "سيد جعفر")
44. אבו אל-חסן עלי (أبو الحسن علي)
לאחר מותו של ח'ליל-אללה שאה, בנו – קיבל על עצמו את תפקיד האימאם, והתואר הוחלף לאגא ח'אן.
46. היה מושל בכרמאן ומנהיג בולט באיראן ולאחר מכן בתת-היבשת ההודית.
הוא היה האימאם הניזארי הראשון שקיבל את התואר אגא ח'אן, ולכן נקרא: אגא ח'אן הראשון (נפטר ב-1881).
מאז, יש המכנים את הניזאריה "אגאח'אניה" (أغاخانية).
48. – סולטאן מוחמד שאה (سلطان محمد شاه), בנו של אגה עלי שאה (נפטר ב-1957)
50. אגא ח'אן החמישי (2025–הווה) – הנסיך רחים אל-חוסייני, בנו של שאה כרים אל-חוסייני.
מקום מושבה של האימאמות הניזארית
ב-3 ביוני 2015 חתמו האגא חאן הרביעי בשם הניזאריה והרפובליקה של פורטוגל על הסכם להקמת המושב הרשמי של ה"אימאמוּת" הניזארית בפורטוגל.
פורבס מעריך את הונו ב-11.8 מיליארד דולר.
ידוע בצניעותו (נוהג ברכב משפחתי רגיל).
הקים את קרן Azim Premji הפילנתרופית ותרם לה 2.3 מיליארד דולר.
פרמג'י דורג כהודי העשיר ביותר עד 2003, ונשאר המוסלמי העשיר ביותר בהודו.
(1917–2017) סופר ומשורר פקיסטני, הידוע ביצירתו על האסלאם.
ב-2001 וקיבל מנשיא פקיסטן פרס על שירותו יוצא הדופן בתחומי הספרות.
בעל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מונטריאול, שם הוא שימש, תקופה ארוכה, כפרופסור אורח.
ספריו תורגמו לאנגלית, צרפתית, שוודית, פרסית, טורקית וגוג'ראטית.
הנסיך סדראדין אגה חאן (1933–2003), שימש כנציב העליון של נציבות האו"ם לפליטים בין השנים 1966–1978. בלט בתמיכתו בעידוד שיתוף הפעולה בין ארגונים לא ממשלתיים לבין סוכנויות האו"ם.
ניזאם היידראבאד היה תואר השליט של מדינת היידראבאד (כיום חלק ממדינת טלנגאנה ההודית), אזור של מהאראשטרה וחבל של קרנאטקה)."ניזאם" הוא קיצור של "ניזאם אל-מולק" (בפרסית: نظام الملک), שפירושו "אדמיניסטרטור של הממלכה", והוענק ל כאשר מונה למשנה למלך של הדקאן על ידי קיסר האימפריה המוגולית .
בנוסף להיותו המשנה למלך המוגולי ("") של הדקאן, אסף ג'א הראשון היה גם החצרן הראשי של האימפריה המוגולית עד 1724, אז הקים את המונרכיה העצמאית של היידראבאד ואימץ את התואר "ניזאם היידראבאד".
כאשר חברת הודו המזרחית הבריטית השיגה סוזרניות על תת-היבשת ההודית, הם אפשרו לניזאמים להמשיך לשלוט במדינה נסיכותית שלהם כוואסלים.
הניזאמים שמרו על השלטון הפנימי על מדינת היידראבאד עד 17 בספטמבר 1948, כאשר היידראבאד שולבה באיחוד ההודי החדש.
לשושלת אסף ג'א היו רק שבעה שליטים מוכרים, אך הייתה תקופה של 13 שנים לא יציבות לאחר שלטונו של הניזאם הראשון כאשר שלטו שניים מבניו, נאסיר ג'ונג, וסלאבאט ג'ונג, והנכד מוצ'אפר ג'ונג.
הם מעולם לא הוכרו רשמית כשליטים.
הניזאם השביעי והאחרון, מיר אוסמאן עלי ח'אן, הודח מהשלטון כאשר הודו סיפחה את מדינת היידראבאד ב-1948 ב.
כיום, התואר מוחזק על ידי נכדו, אזמט ג'ה.
מקור התואר ניזאם מפרסית (نظام), שעליה הגיעה המילה מערבית שבה פירושה "סדר" או "ארגון", והוענק בדרך כלל לפקידי מדינה רמי מעלה.
לפי סר רופר לת'ברידג' (Roper Lethbridge) ב"ספר הזהב של הודו" (1893), הניזאמים הם צאצאים מהשושלת של הח'ליף הראשון אבו בכר, יורשו של הנביא מוחמד.
הניזאמים בהודו הם צאצאים של , פרסי מסמרקנד, ששושלתו מקורה בסופי (1154–1191) מסוהרווארד שבאיראן.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-17, בדרכו לחג', עביד חאן עצר בדקאן, שם טיפח אותו הנסיך הצעיר אורנגזב, אז מושל הדקאן.
עביד חאן חזר לשירותו של אורנגזב כדי להילחם במלחמות הירושה של 1657–1658. לאחר הכתרתו של אורנגזב, עביד חאן זכה לתגמול עשיר והפך לאציל האהוב על אורנגזב.
בנו היה נשוי לסאפיה ח'אנום, בתו של הווזיר הגדול הקיסרי לשעבר (ראש הממשלה) .
, מייסד שושלת הניזאמים, נולד לבני הזוג, ובכך היה צאצא לשתי משפחות בולטות של החצר המוגולית.
לאחר מותו של אורנגזב ובמהלך מלחמת הירושה, נשארו קמרודין ואביו נייטרליים ובכך נמלטו מהסיכון להיות בצד המפסיד; הם נותרו שחקנים שוליים בחצר המוגולית בתקופת שלטונם של בהאדור שאה הראשון (שלט 1707–1712) ו (שלט 1712–1713).
יורשו, (שלט 1713–1719), מינה את קמרודין למושל דקאן בשנת 1713, והעניק לו את התואר ניזאם-אל-מולק.
עם זאת, הוא הודח ממשרת המושל שנתיים לאחר מכן וקמרודין נסוג לאחוזתו ב.
תחת הקיסר הבא, מוחמד שאה (שלט 1719–1748), קיבל קמרודין את משרת מושל הדקאן בפעם השנייה בשנת 1721. בשנה שלאחר מכן, לאחר מותו של דודו מוחמד אמין חאן, אדם בעל השפעה רבה בחצר המוגולית, חזר קמרודין לדלהי והפך לוואזיר (ראש ממשלה).
לפי ההיסטוריון פארוקי, כהונתו כראש ממשלה התערערה על ידי מתנגדיו ותוכנו נגדו מרד בדקאן.
בשנת 1724 חזר הניזאם לדקאן כדי לתבוע מחדש את בסיסו, תוך כדי שינוי מעמדו לשליט עצמאי למחצה.
בשנת 1724 הביס אסף ג'א הראשון את כדי להקים אוטונומיה על מחוז הדקאן של האימפריה המוגולית, שנקראה היידראבאד דקאן, והחל את מה שנודע בשם .
השליטים הבאים שמרו על התואר ניזאם אל-מולק וכונו "ניאזם אסף ג'א," או הניזאמים של היידראבאד.
הניזאם הראשון מעולם לא הכריז רשמית על עצמאות מהמוגולים; הוא עדיין הניף את דגל המוגול, ומעולם לא הוכתר.
בתפילות יום השישי, הדרשה התקיימה בשמו של אורנגזב, ומסורת זו נמשכה עד סוף מדינת היידראבאד בשנת 1948. מותו של אסף ג'א הראשון בשנת 1748 התחיל תקופה של תסיסה פוליטית כשבניו, מגובים באופורטוניסטים ממדינות שכנות וכוחות זרים קולוניאליים, התמודדו על כס המלכות.
עלייתו לשלטון של אסף ג'א השני, שמלך מ-1762 עד 1803, סיימה את אי היציבות.
בשנת 1768, הוא חתם על הסכם , ומסר את אזור החוף לחברת הודו המזרחית הבריטית תמורת תשלום שנתי קבוע.
בעקבות דעיכת הכוח המוגולי, חזה אזור הדקאן בעלייתה של האימפריה המראטהית.
הניזאמים עצמם נלחמו במהלך מאז שנות ה-20 של המאה ה-18, מה שהביא לכך שהניזאם שילם מס רגיל ("" ) למראטהים.
העימותים העיקריים בין האימפריה המראטהית לניזאמים כוללים את קרבות (1728), (1763), ו (1795), שבכולם הובסו כוחותיו של הניזאם.
לאחר כיבוש הדקאן על ידי באג'י ראו הראשון וכפיית של "צ'אות" על ידו, הניזאם הפך וסאל של האימפריה המראטהית לכל דבר ועניין.
הניזאם של היידראבאד קיבל את חסותה של חברת הודו המזרחית הבריטית בשנת 1805, לאחר ניצחון האחרונה ב.
בשנת 1858, מדינת היידראבאד הפכה לחלק מהאימפריה ההודית הבריטית כמדינה נסיכותית בעלת אוטונומיה מלאה אם כי תחת שלטון קולוניאלי והייתה כפופה לכתר הבריטי.
משנת 1876 עד 1948, הניזאם הכיר בכתר הבריטי כשליט העליון של הודו כאשר המונרך של הממלכה המאוחדת החזיק בו זמנית בתואר קיסר הודו (שבו החזיקה לראשונה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת כקיסרית, והאחרון היה ג'ורג' השישי כקיסר).
בשנת 1903, אזור של המדינה הופרד ואוחד עם הפרובינציות המרכזיות של הודו הבריטית, כדי ליצור את .
במהלך מלחמת העולם השנייה, שירתו 80,000 גברים מהצבא הפרטי של הניזאם תחת , בשם רגימנט היידראבאד ה-19 במלאיה, צפון אפריקה, פרס, סינגפור ובורמה.
הניזאם האחרון של מדינת היידראבאד, מיר אוסמאן עלי ח'אן שהוכתר ב-1911, היה האיש העשיר ביותר בעולם בזמנו.
הניזאם פיתח את מסילת הברזל, הכניס חשמל ופיתח כבישים, חברת תעופה, השקיה ומאגרים; למעשה, כל מבני הציבור הגדולים בעיר היידראבאד נבנו בתקופת שלטונו בתקופת השלטון הבריטי בהודו.
הוא דחף את החינוך, המדע ואת הקמת אוניברסיטת אוסמאניה קדימה.
ב-1947, בזמן חלוקת הודו, הציעה ממשלת בריטניה ל-565 המדינות הנסיכותיות בתת-היבשת את האפשרויות להצטרף להודו או לפקיסטן או להישאר עצמאיות.
לאחר עצמאותה של הודו ב-1947, בחר ניזאם היידראבאד שלא להצטרף ל או ל.
מאוחר יותר הוא הכריז על היידראבאד כמדינה עצמאית כדומיניון שלישי, בניסיון להפוך למונרכיה עצמאית בחבר העמים הבריטי, תוך שהוא משתף את המלך ג'ורג' השישי כראש המדינה (מאז החברים בחבר העמים נדרשים לשתף את המלך כראש המדינה).
לא רק ממשלת הודו, אלא ג'ורג' השישי שהיה ראש הארגון, הקיסר האחרון של הודו לפני העצמאות, ובעיקר, המלך המכהן של הודו דחה את הרעיון.
לאחר שניסיונותיה של הודו לשכנע את הניזאם להצטרף להודו כשלו, ובשל מעשי זוועה רחבי היקף שבוצעו על ידי ה (שרצו שהניזאם יצרף את היידראבאד לפקיסטן) באוכלוסייה ההינדית, ממשלת הודו פתחה לבסוף במבצע צבאי בשם "".
הצבא ההודי פלש להיידראבאד ב-13 בספטמבר 1948 והביס את כוחותיה הבלתי מאומנים.
הניזאם נכנע ב-17 בספטמבר 1948; באותו אחר הצהריים הוא שידר את החדשות ברשת הרדיו הממלכתית.
הניזאם נאלץ להסכים להצטרפות לאיחוד החדש של הודו.
התפטרותו ב-17 בספטמבר 1948 סיימה את שאיפותיה של השושלת.
אף על פי כן, הוא הפך ל לאחר העצמאות בהתבסס על הצבעה ציבורית.
הוא נפטר ביום שישי, 24 בפברואר 1967.
כל הניזאמים קבורים בקברים מלכותיים ב ליד ה בהיידראבאד מלבד האחרון, שביקש להיקבר לצד אימו, בבית הקברות של מסגד ג'ודי מול .
בתקופת שלטונם של הניזאמים, היידרבאד התעשרה - בזכות שהיו המקורות היחידים ליהלומים בשוק העולמי באותה תקופה, מלבד מכרות דרום אפריקאים מה שהופך את הניזאם ה-7 לאדם העשיר בעולם.
המדינה, שהשתרעה על פני 223,000 קמ"ר בדקאן, נשלטה על ידי שושלת אסף ג'א.
הניזאמים קיבלו את התואר "הוד מעלתו", ו"בעל ברית נאמן של הממשלה הבריטית" על תפקידיהם במלחמת אנגלו-מייסור השנייה ושלישית וההמרד ההודי משנת 1857, והיו הנסיכים ההודים היחידים שקיבל את שני התארים הללו.
אחת הדוגמאות לעושר של הניזאמים היא , אטרקציה תיירותית בינלאומית שהוצגה בעבר ב, אך כעת נעולה בכספת של הבנק המרכזי של הודו בדלהי.
בשנת 1948 היה אומדן האוכלוסייה של מדינת היידראבאד כ-17 מיליון, והיא הניבה הכנסה שנתית מוערכת של 90,029,000 ליש"ט.
למדינה היה המטבע משלה הידוע בשם , עד 1951. הקצב שבו צבר הון הניזאם האחרון, מיר אוסמאן עלי ח'אן הפך אותו לאחד מעשירי העולם ב-1937, הידוע גם בקמצנותו.
הוא הוערך בשווי של 660 קרור רופי (בערך 2 מיליארד דולר לפי שערי החליפין של אז).
לפי רשימת העשירים בכל הזמנים של פורבס משנת 2008, ניזאם מיר אוסמאן עלי ח'אן הוא האיש החמישי העשיר בהיסטוריה המתועדת לפי הנתונים, עם שווי מוערך של 210.8 מיליארד דולר בהתאם לצמיחה של התמ"ג האמריקאי מאז תקופה זו ושער החליפין הנוכחי של הדולר האמריקאי מול הרופי ההודי.
הניזאמים הקימו מוסדות רבים בשם השושלת כולל בתי חולים, בתי ספר, מכללות ואוניברסיטאות שהעניקו חינוך באורדו.
בהשראת שירות המדינה ההודי, הקימו הניזאמים את שירות המדינה של היידראבאד.
הניזאמים יזמו פרויקטים הנדסיים כמו מאגרים גדולים כמו ו.
במהלך תקופה זו החלה גם עבודת סקר על , אף שהעבודה בפועל הושלמה בחסות ממשלת הודו ב-1969.
הם גם העניקו להיידראבאד רשת הרכבות - שסייעה בהקמת תעשיות שונות.
ציוני דרך נוספים כוללים את בית המשפט העליון של טלנגאנה, סיטי קולג', הגנים הציבוריים (לשעבר באג-א-אאם), אולם היובל, ספריית אסאפיה, בניין האספה, בית החולים נילופר, המכללה לאמנויות אוסמאניה והמכללה הרפואית של אוסמאניה.
הניזאמים משושלת אסף ג'א בנו ארמונות רבים כדוגמת:
– המעון הרשמי של הניזאמים הראשונים
רשימת הניזאמים של היידראבאד (1724–1948)
תמונה תואר שם פרטי תאריך לידה ניזאם מ ניזאם עד תאריך פטירה ניזאם-אול-מולק, אסף ג'א הראשוןنظامالملک آصف جاہ 20 באוגוסט 1671 31 ביולי 1724 1 ביוני 1748 נאסיר ג'ונגنصیرجنگ 26 בפברואר 1712 1 ביוני 1748 16 בדצמבר 1750 מוצ'אפר ג'ונגمظفرجنگ ?
לניזאם האחרון היו 34 ילדים, בהם 16 בנים ו-18 בנות.
הירושה בשושלת אסף ג'א פעלה לפי העדפת הבן הבכור ללא קשר למצבה המשפחתי או דרגתה של האם.
ואילו בנו השני מועזאם ג'א, נישא ל, נסיכת האימפריה העות'מאנית.
ניז'נקאמסק היא עיר בטטרסטן, רוסיה, השוכנת מדרום לנהר קאמה בין הערים נאברז'ניה צ'לני וצ'יסטופול.
לפי מפקד אוכלוסין משנת 2021, מתגוררים בעיר 241,479 איש.
תחילת היישוב בהקמת מגורי עובדים בסמוך למתחם התעשייתי הפטרוכימי של ניז'נקמסקנפטקים (Nizhnekamskneftekhim).
בשנת 1966, בעקבות גדילת האוכלוסייה, קיבלה ניז'נקמסק מעמד של עיר.
במסגרת החטיבות האדמיניסטרטיביות של רוסיה, משמשת ניז'נקאמסק כמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז ניז'נקמסקי, על אף שאינה חלק ממנו.
כחלוקה מנהלית, היא מאוגדת, יחד עם שלושה יישובים כפריים נוספים, כ"עיר בעלת משמעות ברפובליקה של ניז'נקמסק" - יחידה מנהלית בעלת מעמד שווה לזה של המחוזות.
כחטיבה מוניציפלית, העיר בעלת החשיבות הרפובליקלית של ניז'נקמסק משולבת בתוך המחוז העירוני ניז'נקמסקי כ"התיישבות עירונית ניז'נקמסק".
העיר היא מרכז חשוב של התעשייה הפטרוכימית ברוסיה.
ניתן להגיע אליה באמצעות נמל התעופה בגישבו.
נפטכימיק ניז'נקאמסק (הוקי קרח) היא קבוצת הוקי קרח שבסיסה בניז'נקמסק, המשחקת בליגת KHL.
בעיר נמצאת גם קבוצת הכדורגל נפטכימיק ניז'נקאמסק.
ניחוח אישה הוא סרט אמריקאי אשר יצא לאקרנים בשנת 1992. בסרט מככבים אל פצ'ינו, בתור פרנק סלייד, קצין שהתעוור במהלך שירותו הצבאי ופרש, וכריס אודונל, בתור צ'ארלי סימס, תלמיד תיכון שבא לסייע לו.
הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב, לסרט הדרמה הטוב ביותר, לתסריט הטוב ביותר ולשחקן הטוב ביותר (אל פצ'ינו), ובפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר (אל פצ'ינו).
הסרט הוא רימייק של קומדיה איטלקית באותו שם משנת 1974 בבימויו של דינו ריזי ובכיכובו של ויטוריו גסמן.
פרנק סלייד הוא קצין בכיר לשעבר בצבא ארצות הברית שהתעוור במהלך שירותו.
הוא קשוח, חסר סבלנות וגס רוח כלפי כולם.
אחייניתו של סלייד שוכרת את שירותיו של צ'ארלי סימס, תלמיד תיכון בפנימייה יוקרתית סמוכה, לשמור על דודה כאשר היא ובעלה יוצאים לחופשה.
לצ'ארלי בעיה משלו: כתלמיד חסר אמצעים בבית ספר של בני עשירים הוא ניצב בפני דילמה, האם להלשין על מעשה קונדס שביצעו כמה מחבריו, כאשר המלגה שלו עמדה בסכנה אם לא יגלה את שמותיהם.
סלייד מבקש מצ'ארלי להצטרף אליו למסע בניו יורק במהלך חג ההודיה.
השניים אוכלים במסעדת יוקרה וישנים במלון מפואר, עד שצ'ארלי מגלה את מטרת הנסיעה האמיתית: סלייד רוצה לאכול ארוחה טובה, לשכב עם אישה יפה, לפגוש את אחיו ואז להתאבד.
בין השניים נוצר קשר חזק, ובסופו של הסרט מסייע סלייד לצ'ארלי סימס להתמודד עם הדילמה שלו.
אל פצ'ינו - פרנק סלייד
כריס אודונל - צ'ארלי סימס
פיליפ סימור הופמן - ג'ורג' ויליס ג'וניור
טום ריס פרל- גארי סלייד
ג'וליאן ומקס סטיין- ווילי רוסי
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: השחקן ראשי - אל פצ'ינו (זכה); הסרט הטוב - מרטין ברסט (מועמד); תסריט - בו גולדמן (מועמד).
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי גלובוס הזהב: שחקן ראשי - אל פצ'ינו (זכה), תסריט (זכה), סרט הדרמה (זכה); שחקן משנה (מועמד).
"נִיחֹ"חַ - ניגוני חסידי חב"ד־ליובאוויטש" היה ארגון של חסידות חב"ד שעסק בשימור ניגוניה של החסידות.
הארגון הפעיל מקהלת גברים וילדים שפעלה בשנות ה-60 וה-70 והוציא לאור סדרת קלטות וספר תווים בשם ספר הניגונים ובו כל ניגוני חב"ד.
החברה הוקמה בשנת ה'תש"ד על ידי רבי יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד בראשה העמיד את המוזיקאי החב"די שמואל זלמנוב.
הוראת הרבי הריי"ץ באה בשל כך שהיו קיימים מאות ניגוני חב"ד אך הם לא נכתבו ולא הוקלטו מעולם, וכל קיומם היה בזכרונם של חסידים זקנים מהעיירות החסידיות הנושנות, לכן היה קיים חשש שבתקופה שחסידות חב"ד העבירה את משכנה מברית המועצות לארצות הברית ישכחו הניגונים עקב טלטלות התקופה והדור המתחדש.
הרבי הריי"ץ ביקש מזלמנוב שיקים ארגון שידאג לשמר את הניגונים לדורות הבאים.
לצורך כך מונה ועד מבקר לחברה, עליו נמנו: הרב משה דובער ריבקין, ראש ישיבת תורה ודעת, הרב אלתר דובער חסקינד, חבר אגודת חסידי חב"ד ומזכיר הריי"ץ, הרב יוחנן גורדון, חבר אגודת חסידי חב"ד וגבאי מרכז חב"ד 770, הרב שלמה אהרן קזרנובסקי, מנהל אגודת חסידי חב"ד העולמי וחמישה חסידים נוספים.
כ-5 שנים עמל זלמנוב על ליקוט ועל עריכת הכרך הראשון של הספר ניגוני חב"ד בתווים רשומים כפי שביקש ממנו הריי"ץ.
לצורך הפקת הספר הראשון פנה זלמנוב למוזיקולוגים ולחסידים "בעלי מנגנים" רבים מעיירות מוצא שונות וללקט ניגונים על גרסאותיהן השונות.
עבודת האיסוף לא הייתה פשוטה כי היה צורך להכריע בין שינויים במלודיה ובין כפל גרסאות לגבי מקור הניגון.
בין החסידים שמפיהם נרשמו מרבית הניגונים נמנו מוזיקאים חב"דיים נודעים שאצרו בראשם עשרות יצירות, בהם שמואל בצלאל אלטהויז, מיכאל דבורקין, זלמן לוין, אליהו ריבקין, שמריהו פלדמן ועוד.
לזלמנוב סייעו מוזיקאים מספר, בראשם מאיר שמעון גשורי ועוד, ברשימת התווים לניגונים.
על הכרך הראשון עבד זלמנוב יחד עם החזן יהושע ווייסר אשר רשימת התווים הראשונית לכרך הראשון נעשתה על ידו.
בה'תש"ט יצא הכרך הראשון של ספר הניגונים ובו הקדמתו של זלמנוב ובה סקירה מקיפה על הניגונים ולקט משיחות הריי"ץ אודות מהותה וחשיבותה של הנגינה החב"דית, בספר הופיעו 175 ניגונים.
בה'תשי"ח יצא לאור הכרך השני ובו 35 ניגונים.
זלמנוב המשיך לעבוד על הכרך השלישי יחד עם המוזיקאי יעקב מזור אך בט"ז באדר ה'תשל"ה, נפטר זלמנוב טרם הוצאת הכרך השלישי.
בנו ישראל יוסף והמנצח יוסף מרטון המשיכו בעבודה וחמש שנים לאחר פטירת זלמנוב בה'תש"מ יצא הכרך השלישי ובו 137 ניגונים.
סך הכל ב-3 הכרכים הופיעו 346 ניגוני חב"ד.
בתשמ"ד יצא הספר בהוצאה חדשה בשני כרכים בהם הופיעו כל שלושת הכרכים יחדיו, ומאז הוא מודפס באופן זה.
בארכיון הספרייה הלאומית שוכן בארכיון הצליל "אוסף זלמנוב" של העתקי הקלטות של זלמנוב בעת יצירת ספר הניגונים.
בתקופת הוצאת הספר השני של הניגונים עודד הרבי הפקת תקליטי שמע שיאפשרו להאזין לניגונים, החברה הקימה מקהלת חסידים, בעיבודו ובניצוחו של יוסף יהודה מרטון, שהופיעה באירועים ובקיבוצים, שם נקראו ההופעות "ערבי חב"ד".
במהלך שנות ה-60 הוציא זלמנוב שבעה תקליטים של ניגוני חב"ד בהוצאת ניח"ח, אלו היו ההקלטות הראשונות של ניגוני חב"ד, לאחר פטירתו, החל משנת ה'תשל"ב הוציא ועד מיוחד תשעה תקליטים נוספים.
בשנת ה'תשל"א אורגנו בישראל "ערבי חב"ד" גדולים בהיכל התרבות בתל אביב ובבנייני האומה בירושלים, בסוף אותה שנה הופקו מערבי חב"ד אלו שתי קלטות שמע עם ניגונים ונאומים, כמו שאר הקלטות יצאו גם הן בהוראת הרבי מלובביץ'.
בנוסף לאלו, נערכו בשנים קודמות אירועים גדולים בהשתתפות שרים ואישי ציבור, בהם באמפיתיאטרון קיסריה ועוד.
בהפקת התקליטים נעזר שמואל זלמנוב במוזיקאי אנדרה היידו שהפיק וערך את הקלטות.
את 5 הקלטות האחרונות הפיק בעיקר החזן משה טלישבסקי.
במקהלה התארחו סולנים מטובי "בעלי המנגנים" החב"דיים, בהם טלישבסקי, אלי ליפסקר, שלום הורביץ, שניאור זלמן ברונשטיין, זלמן לוין ורבים אחרים.
בסך הכל הוציא הארגון 16 קלטות שמע ובהם כ-170 ניגוני חב"ד.
על עטיפות התקליטים הופיעו ציוריהם של הנדל ליברמן וזלמן קליינמן.
חלק מזכויות ההקלטות נרכשו על ידי נתן גוראריה, ואחר כך נרכשו ממנו על ידי WLCC.
בשנת תשס"ז נרכשו על ידי חברת המדיה החבדי"ת JEM וכיום החומרים ההיסטוריים שהפיקה חברת ניח"ח מצויים בבעלותה.
חלק אחר של הקלטות שייך להוצאת ספרים קה"ת.
ניחום אבלים היא מצווה לנחם את מי שמת לו קרוב מ'שבעה קרובים', ובכך לעשות עמו חסד.
המטרה העיקרית של ניחום האבלים היא הקלה על הכאב של האבלים באמצעות הביקור בבית האבל, ההזדהות עם צערו, ובמתן הזדמנות לאבל לבטא את יגונו.
הגמרא לומדת מהפסוק "אַחֲרֵ֨י ה' אֱלֹקֵיכֶ֛ם תֵּלֵ֖כוּ", שעלינו לנהוג במידותיו של הקב"ה.
אחת המידות המנויות על ידי הגמרא היא ניחום אבלים, כלומר כפי שהקב"ה ניחם את יצחק בברכת ה' אחרי מות אברהם, עלינו ללמוד מכך לנחם את האבלים.
עניין ניחום אבלים מוזכר גם בספר בראשית, לאחר שיעקב מתבשר שבנו יוסף נטרף בפי חיה רעה – "וַיָקֻמוּ כָל-בָנָיו וְכָל-בְנֹתָיו לְנַחֲמוֹ".
רבינו יונה מבאר שניחום אבלים היא מצוות התורה, שכן היא נכללת במצוות גמילות חסדים של "ואהבת לרעך כמוך".
לעומתו, הרמב"ם מבאר כי המצווה המסוימת של ניחום אבלים היא מצוות חכמים: "מצות עשה של דבריהם לבקר חולים, ולנחם אבלים, ולהוציא המת, ולהכניס הכלה ...
ואלו הן גמילות חסדים שבגופו שאין להם שיעור ...
הרי הן בכלל 'ואהבת לרעך כמוך', החיוב הספציפי הוא מדרבנן.
במסכת מועד קטן נאמר "בכו לאבלים ולא לאבדה, שהיא למנוחה – ואנו לאנחה", קריאה למנחמים למקד את צערם בעזרה לאבלים, ולא באבל על הנפטר.
בעקבות כך, נוספו למנהגי ניחום אבלים גם הדאגה לצורכי האבלים, ובכללה סעודת הבראה שנהוג להכין לאבלים.
המטרה העיקרית של ניחום אבלים היא להביא נחמה, להקל על כאבם על ידי ביקור בביתם, הזדהות ועל ידי מתן הזדמנות לאבל לבטא את יגון נפשו.
בשו"ת אגרות משה כתב עוד כי המצווה היא "שהם טרודים מאוד בצערם, והוא מדבר על לבם לנחמם".
הרמב"ם מציין שהמצווה היא "גמילות חסד עם החיים ועם המתים" – ומשום כן חידש כי "נחמת אבלים קודמת לביקור חולים", שיש בו רק טובת החי ולא טובת המת.
טובת המתים של ניחום אבלים, מקורה בגמרא במסכת שבת ומבוארת בשו"ת תשובות והנהגות במה שכבוד החי הוא תיקון לנשמת הנפטר, כפי שאנו מוצאים בעניין לווית המת.
הוא מוסיף שיש תועלת נוספת לנפטר בכך שמספרים אודות מעשיו הטובים בביתו.
החלק השני, של דברי הרמב"ם, כלומר טובת המת, מתקיים רק כאשר המנחם מבקר פיזית בבית האבל.
מכאן שיש להעדיף אם אפשר לבקר בפועל את האבל כדי לנחמו, ולא להסתפק בשיחת טלפון.
עדיף שהבאים לנחם ישבו, יחד עם האבל, על רצפת הבית, באופן שמשדר את הזדהות המבקרים עם כאבו של האבל.
כן צוין על ידי כמה ראשונים, וכן נפסק בשולחן ערוך.
מכיוון שבשנות האלפיים, אבלים אינם יושבים בדרך כלל על הרצפה, הרי שהם מוחלים על נוהג זה ומותר אפוא למנחמים לשבת על כיסאות.
עם זאת, יש שכתבו שנכון דווקא לשבת בשעת ניחום אבלים, ובשו"ת מנחת אשר כתב שעיקר הצורה של ניחום אבלים הוא דווקא בישיבה.
יש שעומדים בעת אמירת "המקום ינחם אתכם..." (או "מן השמים תנוחמו"), מה שלעיתים מקל על אמירת הברכה לכמה אבלים היושבים אחד לצד השני.
ומסתבר שלרוב הדעות הדבר מותר, אך יש לזכור כי כאמור אין ברכה זו חלק עיקרי של ניחום אבלים.
על פי ההלכה, אין חיוב לומר נוסח מסוים בעת ניחום אבלים, אך לאורך הדורות התפתחו נוסחים שונים הנאמרים בצורה קבועה, בדרך כלל בעת פרידת המנחם מהאבל.
הנוסח על פי מנהג אשכנז הוא: .
ועל פי מנהג עדות המזרח: או בנוסח: .
נוסח עדות המזרח הוא קדום, ומובא כבר במסכת שמחות וברמב"ם: .
בניגוד אליו, מקורו של הנוסח האשכנזי לא ברור.
נוסח קדום הדומה לו במקצת מופיע בספרו של המהרי"ל: .
יש שכתבו שהמקור המתעד לראשונה את הנוסח המקובל הוא הרב יעקב ריישר בספרו "שבות יעקב":
בספרי הלכה מתקופת האחרונים כגון ה'מגן אברהם' ה'פרי מגדים' ועוד, כבר נזכר נוסח זה במפורש.
יש שציינו שבתלמוד הבבלי מופיע נוסח קרוב לנוסח זה, לעניין ביקור חולים: .
הגמרא קובעת שבשעת ניחום אבלים על האבל לפתוח בשיחה, ולא המנחם.
זה נפסק על ידי הרמב"ם והשולחן ערוך: "אין המנחמים רשאים לפתוח, עד שיפתח האבל תחלה".
אולם, הברכה עצמה של "המקום ינחם אתכם" אינה נחשבת כפתיחה בשיחה, ומותר למנחמים לפתוח בברכה זו.
למרות שהוראת פתיחת השיחה ברורה בש"ס ופוסקים, נראה שלא כולם נהגו כן, ויש שפותחים בשיחה גם כאשר האבל יושב בשקט.
יש שהצדיקו נוהג זה בכך שבעבר רבים מן האבלים היו שותקים לגמרי, ומכאן שהיה נכון להמתין עד שיפתח בשיחה.
כיום, אבלים בדרך כלל שחים עם המבקשים, ולכן מותר למנחמים לפתוח בשיחה גם כאשר האבל שקט.
בשו"ת ציץ אליעזר הציע שלאחר שהאבל פתח בשיחה בתחילת היום, שוב מותר לכל מי שמבקר בהמשך היום לשוחח עמו, ואף לפתוח עמו בשיחה, כיוון שהאבל כבר פתח בכך בתחילת היום.
כתב השולחן ערוך: "אבל אסור בשאלת שלום", היינו שאסור לברך בברכת שלום את האבל.
כמו כן, אין לאבל לברך אחרים בברכה זו.
משום שאין האבל בשלום עם עצמו.
הערוך השולחן מוסיף שעל המנחמים אף להימנע משאלות שלום זה לזה בבית האבל.
הפוסקים דנים אם כן יש להימנע מברכות אחרות כגון "בוקר טוב", "ערב טוב, וכדומה, והמנהג הרווח הוא להחמיר.
יש הנמנעים מלהגיע לבית אבל בשלשה ימים ראשונים של אבלות, המיוחדים לבכייה על המת, ושאין סבירות שיקבל האבל תנחומים בהם.
אולם, המנהג הרווח הוא לא להחמיר ורבים מגיעים אף בשלושת הימים הראשונים.
מעיקר הדין מותר לנחם אבלים גם בשבת, וכן נפסק בשולחן ערוך.
אך המשנה ברורה מוסיף שמי שמגיע לנחם בשבת יאמר ניסוח שונה: "שבת היא מלנחם, ונחמה קרובה לבוא".
המשנה ברורה ואחרים כתבו שהמנהג הרווח הוא להימנע מביקורי ניחומים בשבת, אלא אם יודע שהביקור יביא נחמה וירגיע את האבל, אזי מצווה לבקרו בשבת, ואף בחג.
לאווי הייתה פוליטיקאית יהודייה-אמריקאית וחברת המפלגה הדמוקרטית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוזות ה-17, ה-18 וה-20 של מדינת ניו יורק משנת 1989 ועד 2021. מחוז הבחירה שלה כלל את מחוז רוקלנד וחלק ממחוז וסטצ'סטר הסמוכים לעיר ניו יורק.
לקראת בחירות 2020 לבית הנבחרים הודיעה לאווי על פרישתה מהפוליטיקה, ובינואר 2021 תמה כהונתה.
לאווי נחשבה למובילה בנושא התמיכה בישראל.
לאווי נולדה ברובע הברונקס שבניו יורק.
סיימה את תיכון ברונקס למדעים, והייתה שם לנשיאה כיתתית בכירה.
היא בעלת תואר ראשון בקולג' מאוונט הוליוק.
הייתה עוזרת מזכירת המדינה של ניו יורק לפני שנבחרה לקונגרס.
נפטרה ב-15 במרץ 2025. הותירה אחריה בעל, סטפן לאווי, שהיה שותף במשרד עורכי הדין לאווי, במפוראד את סלינג'ר (הממוקם בוייט פליינס, ניו יורק ומתמחה בשוק ההון, הגבלים עסקיים והגנת הצרכן), ושלושה ילדים.
לאווי נבחרה לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-20 של מדינת ניו יורק כדמוקרטית ב-1988.
בשנים 2001–2002, הייתה לאווי האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד יושבת ראש הוועד הדמוקרטי הלאומי.
כמו כן הייתה חברה בוועדות בית הנבחרים לביטחון פנים ובוועדת ההקצאות.
בבחירות ב-2004 לאווי קיבלה 69% מהקולות בהתמודדותה נגד ריצ'רד א.
הופמן, משקיע בוול סטריט ומועמד שמימן את רוב הקמפיין שלו בעצמו.
מצע הבחירות שלו התבסס על התנגדות לבעלי האינטרסים המיוחדים וקיצוץ במיסים פדרליים.
במסגרת הקמפיין שלה, הדגישה לאווי את הישגי העבר שלה בנושאים של ביטחון פנים, ובמיוחד את הרפורמה שביצעה בחלוקת מענקי ביטחון פנים למדינות.
ב-2006, שוב התמודדה נגד הופמן וניצחה עם 70% מהקולות.
בקונגרס עצמו פעלה בנושאים: תפקידה הבינלאומי של אמריקה כמנהיגת העולם, פתיחת הזדמנויות חינוך, רפורמה בביטוח הבריאות ובמחקר הביוכימי, פיקוח הדוק על נשיאת כלי נשק אישיים, חוקי בטיחות ציבוריים, הגנת הסביבה, נושאי נשים, ומימון פדרלי לטלוויזיה הציבורית.
לאווי הובילה את חוק "אפס סובלנות", האוסר על נהיגת קטינים עם כל רמה שהיא של אלכוהול בגופם, וכן הובילה חקיקה השוללת רישיון כאשר נמצא דפוס קבוע של נהיגה בשכרות.
ב-1990 היא העבירה חוק שייסד סוכנות מיוחדת להגנת הסביבה בלונג איילנד.
מאז היא השיגה מימון פדרלי ארצי למבצעי ניקיון מקומיים וניסחה חקיקה שנועדה לשפר את הטיפול בתשתיות אזורי השפכים.
ללאווי היה תפקיד מרכזי בהבטחת תמיכה פדרלית ארצית בהגנה על מובילי המים של ניו יורק וכן נטלה חלק מרכזי, ברמה לאומית, בשימור על חוקי סביבה כגון חוקי האוויר והמים הנקיים.
היא הצביעה בעד ההסמכה לנשיא לפלוש ולפתוח במלחמת עיראק, אך מאז שינתה את דעתה ואמרה כחברה בוועדת ההקצאות, "שום כמות של חיילים או מימון אמריקני לא יכולים לעזור לעיראקים לעזור לעצמם" ופעלה למען הצבת יעדים לממשלת עיראק בתנאי המימון אליהם.
היא סברה שיש להשיב את הכוחות הביתה.
מטרה שנתמכה על ידה הייתה השידור הציבורי והיא הופיעה בקונגרס עם דמויות מרחוב סומסום, אריק ובנץ, בצעד תמיכה למימון התאגיד לשידור ציבורי.
חברת הקונגרס לאווי הייתה תומכת קולנית של הצעת חוק של מועצת הביטחון של האו"ם בנושא הסכסוך בדארפור.
היא הייתה אחראית ל-500 מיליון הדולר בהצעת החוק להוצאת חרום לעזרה בדארפור.
לאווי קיבלה ציון "A", בתעודת ההישגים של הקונגרס (Congressional Scorecard) לשנת 2005 של ארגון "דראם מייג'ור אינסטטיוטס" (הארגון לזכויות אדם ולענייני מעמד הביניים), על נושאי מעמד הביניים.
ועדת המשנה לעבודה, בריאות ושירותי אנוש, חינוך וסוכנויות קשורות.
ועדת המשנה למבצעי מדינה וחוץ ותוכניות קשורות (יושבת ראש).
ועדת המשנה לתקשורת חירום, מוכנות ותגובה
צוות המשימה של הקונגרס למניעת מימון טרור (יושבת ראש משותפת).
ב-2003, לאווי הובילה מאמצים לספק לישראל 9 מיליארד דולר במסגרת הלוואות העירבון ו-1 מיליארד במסגרת הסיוע הצבאי במטרה לשמור על היתרון הצבאי של צה"ל באזור ולהקל על המשבר הכלכלי בישראל.
היא האמינה כי יש להמשיך בחבילת הסיוע שמכירה בתפקיד החיוני שישראל ממלאת כבת ברית אסטרטגית לביטחון הלאומי של אמריקה.
לאווי גם נאבקה עבור מימון שיעזור לישראל ליישב מחדש את יוצאי ברית המועצות לשעבר, כשהיא משיגה 40 מיליון דולר למטרה זו.
בפברואר 2007, בעקבות הסכם מכה לממשלת אחדות עם החמאס, היא הקפיאה את הבטחת הממשל האמריקאי להעביר 86 מיליון דולר נוספים ליו"ר הרשות הפלסטינית, אבו מאזן והעבירה הודעה למשרד החוץ האמריקאי, לפיה העברת הכסף לא תתבצע עד לקבלת הבהרות מן הממשל.
לאווי הייתה סבורה כי הממשל לא סיפק מידע מקיף דיו על היעד שאליו יועבר הכסף ועל הסיבות להעברתו.
בסופו של דבר הושגה פשרה עם מחלקת המדינה, ולאווי הפחיתה את הסכום ל-59 מיליון דולר, בתנאי הגבלה אשר ניתבו את הכסף לאימון ולציוד שאינו קטלני רק למשמר הלאומי תחת אבו מאזן ולחיזוק כוחות הביטחון הפלסטיניים באזור התעשייה במעבר קרני במטרה להקל על כלכלת הפלסטינים.
לאווי טענה כי נטילת חלק במימון מבטיחה את החלק של אמריקה בין המממנים הבינלאומיים ואף מימון לא יגיע ישירות לרשות הפלסטינית בידי חמאס וגם לא ישירות לידיו של אבו מאזן עצמו.
בנוסף, היא הציבה יעדים למילוי תנאים, תנאי לשקיפות מלאה ואמות מידה למדידת התוצאות במילוי היעדים והסכימה לפשרה רק אחרי שקיבלה ערבויות כי יהיו הליכי בדיקה להבטיח כי שום אימון ואספקת ציוד לא יהפכו לרווח לכל אדם עם קשרים בארגוני הטרור.
במקרה נוסף, היא פנתה לאתר שמציג את משחק המחבל המתאבד וביקשה שיורידו אותו מהרשת אך בקשתה נדחתה.
היא הביעה סקפטיות במחויבותו של אבו מאזן לשלום.
לאחר הבטחותיה של קונדוליסה רייס כי הנהגת הפלסטינים מחויבת לשלום עם ישראל, היא נותרה סקפטית בנושא הרצון הפוליטי של הנהגת הפלסטינים, וטענה שהם "מועדים לתוך רטוריקה מתלהמת שמפריכה את המחויבויות של הצהרותיהם לשלום" אך שחררה לבסוף את הכסף עם הקפאה של 50 מיליון הדולר הנוספים כערבון למילוי תנאי אישור המימון.
מאוחר יותר, היא סיכמה את עמדתה באומרה כי היא מאמינה כי כל המימון האמריקני לפלסטינים חייב לעבור ביקורת קפדנית.
היא האמינה שאל לאמריקה או לקהילה הבינלאומית לתמוך, תחת שום נסיבות, בחמאס או בארגוני טרור אחרים.
היא עבדה מול קונדוליסה רייס כדי להבטיח כי הסיוע לאימון וציוד כוחות הביטחון של משרד הנשיא אבו מאזן יהיה בשקיפות מלאה ויהיה מותנה ביעדים למילוי תנאים.
בנוסף היא הייתה מוטרדת מחוסר שליטתו של אבו מאזן על השטחים, אך האמינה בהמשך הסיוע למשרדו, כדי לאפשר לאמריקה להמשיך להחזיק קלף בשולחן המשא ומתן וכדי למנוע את התמוטטות התהליך.
היא גם סברה שהגעה לשלום תדרוש נחישות מצד הפלסטינים בעומדם מול הכאוס של שלטון החוק.
לאווי הכניסה בחוק סיוע החוץ סעיפים אשר מגבילים את המימון האמריקני לרשות הפלסטינית, סעיפים הדורשים בקרה על סיוע לפלסטינים וסעיף שמגנה את החרם הערבי על ישראל.
היא גם ניסחה סעיפים אשר מפרטים שלא יהיה שום סיוע כספי למדינה פלסטינית עתידית אלא אם כן ועד אשר התנאים הכלולים במפת הדרכים ימולאו.
תנאים אלו כוללים הפגנה של מחויבות איתנה לדו קיום בשלום עם ישראל ופירוק תשתיות הטרור.
בנוסף, היא הייתה מבין יוזמי החוק המגנה את המשך ירי הרקטות הפלסטיניות על אזרחים ישראלים, על ידי חמאס וארגוני טרור פלסטינים אחרים.
לאווי גם סייעה לרשויות האמריקניות לרכוש כלים שהיה צורך בהם כדי לפגוע במימון שזורם לקבוצות טרוריסטיות.
היא נאבקה בהצלחה להשגת מימון לפעילויות מחלקת המדינה ולסיוע למדינות מסביב לעולם בפיקוח על זרימת הכסף של מערכת הבנקאות שלהן, מה שגורם לעצירת המימון מלהיות מנותב, דרך מערכת זו, לטרור.
היא ועמיתיה היהודים הנבחרים, צ'אק שומר, ברברה בוקסר, גארי אקרמן וג'רלד נדלר החרימו את הנאום בקונגרס של ראש ממשלת עיראק, נורי אל-מאלכי, ביולי 2006, בעקבות התבטאויותיו נגד ישראל.
בנושא האיראני, היא התנגדה לגישת הממשל "המתופף את תופי המלחמה".
היא סברה כי יש להתמודד עם האיום האיראני דרך סנקציות כלכליות נוקשות, כיוון שלא חשבה שהעם האמריקני מוכן לתמוך בעימות נוסף.
היא אמרה כי היא מוטרדת מהדיווחים כי הממשל דחה פתיח דיפלומטי עם איראן עוד בשנת 2003, לפני עלייתו לשלטון של מחמוד אחמדינז'אד, לשיחות על נושאים נרחבים כולל תוכנית הגרעין האיראנית, שיתוף פעולה עם טרור, עיראק ונושאים בסכסוך הישראלי פלסטיני.
בנוסף, היא הייתה מבין יוזמי החוק המגנה את החלטת הנהגת איגוד האוניברסיטאות והקולג'ים של בריטניה לתמוך בחרם אקדמי על ישראל ותמכה בבניית גדר ההפרדה כנגד חוות הדעת של בית הדין הבינלאומי בהאג באומרה, "הנושא של מה ישראל עושה כדי לשמור על אזרחיה בטוחים מטרור איננו נושא לדיון משפטי".
ב-2004, היא שיגרה מכתב לנשיא בוש על האשמות הנסיך עבדאללה מסעודיה כי הציונים אחראים למתקפת הטרור בארצו.
ניטור וידאו EEG מהווה כלי מהימן לבחון מיקום מדויק מאוד של מקור התקפים אפילפטיים ושל סוג ההתקפים.
לגלות את המיקום המדויק של התחלת ההתקפים במוח.
להבדיל בין התקפים אפילפטיים להתקפים לא אפילפטיים.
בירור האם יש לחולה אפילפסיה מוקדית עמידה לתרופות אנטי אפילפטיות ושניתן לטפל בה באמצעות ניתוח שבו מסירים את המוקד האפילפטי.
החולה מגיע אל בית החולים, ומחברים לראשו עשרות אלקטרודות של EEG, כמו כן הוא שוכב במיטה שמולה נמצאת מצלמת וידאו.
הוא מצולם ומתועד 24 שעות ביממה, בנוסף לזה החולה מפסיק לקחת את הכדורים שאמורים למנוע התקפים וזאת כדי לזרז את ההתקפים.
לאחר כמה שעות עד כמה ימים מתרחש התקף.
לאחר ההתקפים הרופאים בודקים מה נרשם בדיוק בניטור ה- EEG ובמקביל בודקים בווידאו מה בדיוק קרה בזמן ההתקף, השילוב של שני הדברים האלה מביא אותם לאבחון מדויק יותר של גורמי המחלה.
הבדיקה נמשכת בין יממה לשבועיים על פי הצרכים ומצב החולה.
ניחא ליה לאיניש דתיעבד מצווה בממוניה (בעברית: "נוח לו לאדם שתיעשה מצווה ברכושו") הוא כלל הלכתי לפיו האדם הסביר מוכן בדרך כלל (גם ללא הסכמה מראש) שישתמשו בחפציו לקיום מצוות, וממנו נובע הדין המתיר להשתמש בחפציו של אדם אחר על מנת לקיים מצווה בלי לבקש את הסכמתו,ללא פגיעה ברכושו.
בתלמוד מופיע כלל זה, בנושאים הלכתיים שונים, במסכת פסחים מדובר על מקרה בו השכיר אדם בית לחבירו בערב פסח בחזקת בדוק מחמץ, אולם לאחר מכן התברר שיש חמץ בבית ויש צורך לבדוק אותו.
קובעת הגמרא שהשוכר אינו יכול לבטל את המקח בטענת "מקח טעות", אף על פי שכעת על השוכר לטרוח לבדיקת החמץ בגופו או בממונו לשכירת עובד, שכן "ניחא ליה לאיניש דתיעבד מצווה בממוניה", עם זאת, הפוסקים דנו בסוגיה האם ובאיזה אופן יכול השוכר להשית את הוצאות הבדיקה על המשכיר.
בניגוד לנאמר במסכת פסחים, הקשו הראשונים ואחרונים מדברי התלמוד במסכת בבא מציעא, שם מופיע דינו של שואל ספר תורה, שאסור לו להשאילו לאחר.
הגמרא מבארת שהדין שתקף בכל סוגי הדברים, השתנה במיוחד לגבי ספר תורה, כדי ללמדנו שלא נאמר כאן הכלל של "ניחא ליה לאיניש דתיעבד מצווה בממוניה" שכן בעניין זה מקפיד בוודאי בעל הספר, שלא להשאילו לאחר בלי רשותו.
הראשונים והאחרונים, דנים ביישוב הסתירה לכאורה בין שתי הוראות אלו.
השולחן ערוך, פסק להתיר השאלת טלית ותפילין מחבירו בלי ידיעתו, עקב הכלל של "ניחא ליה וכו'", עם סייג שעל השואל לקפל את הטלית, באופן שמצאו.
הפוסקים האחרונים חלוקים בדעתם האם יש לנהוג כך למעשה.
ניטה ריה הייתה רקדנית, זמרת ושחקנית צרפתית ממוצא יהודי.
שמה האמיתי היה ראיסה בלוף-ירקוביץ (Raisa Beloff-Jerkovitch).
בין השנים 1937 ל-1946 הייתה נשואה לשחקן המפורסם מוריס שבלייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, היא ומשפחתה מצאו מסתור אצלו.
שיחקה במספר סרטים, בהם של הבמאי המפורסם אבל גאנס.
ניחות (Attenuation) הוא איבוד הדרגתי של שטף בתוך תווך.
בהנדסת חשמל ובתקשורת לניחות השפעה על התקדמות גלים ואותות במעגלים חשמליים.
במקרים רבים, הניחות הוא פונקציה מעריכית של המרחק בתוך התווך, מקרים אלה ידועים גם בתור חוק בר-למברט.
באלקטרומגנטיות, הניחות הוא הפחת בעוצמת הקרינה האלקטרומגנטית כתוצאה מבליעה או פיזור של פוטונים.
תופעה זו מוכרת גם בשם הכחד (Extinction).
בסיבים אופטיים, המושג מתייחס לאיבודי העברה, כלומר, פיחות בעוצמת האור כתלות במרחק אותו עוברת הקרן.
בסייסמולוגיה הניחות היא נחיתה בעוצמת אנרגיית הגלים הסייסמיים שמשוגרים ממוקד רעידת אדמה אל כל תווך קרום כדור הארץ.
כתוצאה מכך, קיימת גם ניחות בתאוצות הקרקע המתרחשות על פני השטח, ובהתאמה גם בעוצמה הסייסמית בכל אתר ואתר.
ניזן (Niesen) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,362 מטר, וממוקם באזור רמת ברן בקנטון ברן בשווייץ.
ההר מכונה גם 'הפירמידה השווייצרית'.
משמעות השם ניזן בגרמנית הוא עיטוש.
ניזן הוא ההר הצפוני ביותר ברכס ההרים המפריד בין עמק קנדר (Kandertal) והעמקים זימן (Simmental) ודיאמטיג (Diemtigtal), הכולל את ההרים פרומברגהורן דרוננגאלם הוניזן מאנליפלואה גסור ואלבריסטהורן.
ההר שוכן בין הר פרומברגהורן ואגם תון, כאשר למרגלותיו מצפון ממוקמת העיר שפיץ על שפת אגם תון, ולמרגלותיו בתחילת עמק סימן (Simmental), שוכנת העיירה וימיס, ובתחילת עמק קנדר (Kandertal) שוכנת העיירה מולנן (Mülenen).
ניתן להגיע לפסגת ההר בנסיעה ב'ניזנבאן פוניקולר' היוצא מהעיירה מולנן, שבנייתו הושלמה בשנת 1910 ונחשב לאחד מהפוניקולרים הוותיקים בעולם.
לצד הניזנבאן קיים גרם המדרגות הארוך ביותר בעולם הכולל 11,674 מדרגות, והוא פתוח לציבור פעם אחת בשנה לקיום תחרות ריצה במדרגות.
בפסגת ההר קיימת מסעדה, והיא נקודת התחלה למספר מסלולי הליכה.
ניזן היה נושא למספר ציורים על ידי הצייר השווייצרי פאול קלה, שצייר אותו כמעין פירמידה, ומשם דבק בו הכינוי 'הפירמידה השווייצרית'.
מערכת לניטור נתוני נסיעה (או רשם נתונים לרכב) מותקנת ברכב, רושמת את נתוני הנסיעה ומעניקה משוב או התרעה על נתונים אלה.
ברחבי העולם קיימות עשרות מערכות לניטור נתוני נסיעה, ברמות רזולוציה שונות.
ואין מחקרים שיוכיחו בצורה מדויקת יעילות של מערכת אחת על פני חברתה.
הגורם האנושי הוא הגורם המרכזי לנהיגה לא נכונה ולתאונות הדרכים.
חקירת מרבית תאונות הדרכים מעלה את המסקנה כי הגורם האנושי היה זה שהביא לתאונה.
גרף גילאי השותפים בתאונות הדרכים המצביע על עליה של השותפים בהן ככל שגיל הנהג פוחת, מוכיח אף הוא כי הגורם האנושי הוא המרכזי בתאונות דרכים אלה.
מחקירת תאונות דרכים רבות עולה כי התרעה מתאימה בעיתוי הנכון, יכלו להביא למניעת התאונה ולכל הפחות לצמצום נזקיה.
התרעה ועיתוי אלו יכולים לצאת רק ממערכת אשר תנטר את נתוני הנסיעה ותתריע אודות ליקויים בה.
פיתוח מערכת לניטור נתוני נסיעה נדרש על סמך מסקנות אלה כמי שיכול להביא בצורה משמעותית לצמצום בתאונות הדרכים ובחומרתן.
מערכת לניטור נתוני נסיעה נועדה לעקוב אחר התנהגות הנוהג בכלי הרכב, למטרות:
התרעה על פעולה אסורה בנהיגה.
התרעה על הפעלה לא נכונה של כלי הרכב או אחד מאביזריו.
שקלול נתוני הנהיגה של נהג אחד או יותר הרכב להפקת משוב שיניב הפקת לקחים ופעילות מונעת בהמשך.
ניהול נתוני נסיעה של ציי רכב.
תיעוד נתוני נסיעה לצורכי מעקב אחר התנהגות פלילית בכביש על ידי הנוהג ברכב.
תיעוד נתוני נסיעה למקרי תאונת דרכים, היפגעות של כלי הרכב או פגיעה שלו ברכב אחר, לצורכי שיפוי ותשלומי ביטוח.
מערכת לניטור נתוני נסיעה יכולה לנטר מידע רב מנהיגת הנוהג בכלי הרכב.
המידע הנאסף על ידי המערכת הוא אודות פעולות ישירות בצורה מיידית ואודות מצב אפשרי של הנוהג המוסק על ידיה משקלול של מגוון נתונים.
איסוף הנתונים מתבצע ממכלול מערכות ההפעלה של הרכב: משאבת הדלק, מערכת ההיגוי, מערכת הבלמים, מצלמת רכב, ספידומטר ועוד.
מהירות גבוהה ביחס ליכולת השליטה על הרכב.
מהירות גבוהה ביחס למותר בכביש – מובנה עם מערכת GPS.
נסיעה במקום אסור – מובנה עם מערכת GPS.
מצב אפשרי של הנהג אותו יכולה המערכת לאתר באמצעות שקלול נתונים:
נהג שאינו קבוע ברכב זה
כאשר המערכת מאתרת התנהגות לא נכונה של הנהג יש ביכולתה להתריע בפני הנהג על התנהגותו, כמו כן יכולה המערכת להתריע בפני הממונה או האחראי עליו.
במקרים בהם נשקפת סכנה מיידית לרכב ולנוסעים בו בעקבות התנהגות הנהג, יש ביכולת המערכת להפסיק את נסיעת הרכב באמצעות הוראה למשאבת הדלק ועד לכיבוי המנוע על ידה.
בארצות הברית קיים תקן למערכת לניטור נתוני נסיעה (EDR).
גם באירופה קיים במדינות רבות תקן מסודר למערכת זו.
בארצות הברית ובאירופה כמו גם במדינות דרום אמריקה ומזרח אסיה, נעשית פעילות רבה על ידי גופי ממשלתיים לעידוד השימוש במערכת לניטור נתוני נסיעה.
החל משנת 2011 מנהלת עמותת "אור ירוק" מאבק מול משרדי הממשלה השונים במטרה להטמיע בכלי הרכב המיובאים לארץ את מערכת "קופסה ירוקה" לניטור נתוני נסיעה, זאת הן באמצעות חקיקת חוב מחייב והן באמצעות מתן הטבות מס ומחירי ביטוח מוזלים לכלי רכב בהם תותקן המערכת.
בשנת 2013 התקבלה החלטה על ידי מינהל הרכב הממשלתי לצייד את כל כלי הרכב השייכים לו (כ-4,000 כלי רכב) ב"קופסה ירוקה", ובהתאם לכך כלי הרכב הנרכשים על ידי מינהל הרכב הממשלתי מאובזרים מיידית ב"קופסה ירוקה".
במכרזים שונים של הסעות תלמידים, עובדים וכדומה קיימות נקודות זכות לחברות שכלי הרכב שלהן מאובזרים במערכת לניטור נתוני נסיעה.
מכון התקנים הישראלי התקין את תקן ת"י 5905 - מערכת לניטור נתוני נסיעה.
תקן זה נכתב על ידי המדען הראשי במשרד התחבורה וגורמים נוספים.
ההיבטים הרגשיים בגין שימוש במערכת לניטור נתוני נסיעה
השימוש במערכת לניטור נתוני נסיעה מפעיל היבטים רגשיים לנוהג ברכב:
משנה זהירות: הנוהג ברכב בו מותקנת מערכת לניטור נתוני נסיעה, ינהג במשנה זהירות, מאחר שידע כי בגין כל פעולה שאינה נכונה או מסוכנת, הוא עלול לקבל משוב והתרעה על התנהגותו זו.
חיזוק הביטחון העצמי: נהיגה ברכב בו מותקנת מערכת לניטור נתוני נסיעה מחזקת את הביטחון העצמי של הנוהג בו.
הוא יוכל להתרכז בשליטתו בכביש ובפעילות נכונה ופחות יהיה עסוק בלבקר את עצמו על פעולות שונות שהוא עלול לשכוח.
היבט רגשי זה חשוב אצל נהגים חדשים ובמיוחד כאלו צעירים אשר בכל מקרה יוצאים לנהיגה בכביש עם ביטחון עצמי מופחת בעקבות ההתראות הרבות אותן הם רגילים לקבל מהסביבה בזמן הוצאת הרישיון.
התראות וביקורת אותם משדרת כלפיהם הסביבה המתקשה להסתגל לעצמאותם והתבגרותם, ומגוננת על חששות אלה בהתראות וביקורת רבים.
הטמעת הרגלי נהיגה נכונים: מערכת לניטור נתוני נסיעה יכולה לסייע לנהגים להטמיע בעצמם ולהתרגל לנהיגה נכונה וזהירה.
הרגלים אלו יתפתחו בקרב הנוהג ברכב בו מותקנת קופסה ירוקה, אשר ודאי ייהנה לראות את עצמו כנהג שעם הזמן הסימונים הירוקים בלוח המערכת הולכים ומתרבים למול האדומים שילכו ויפחתו.
ניזווא היא עיר בעומאן ובירת מחוז א-דאח'יליה.
בתקופה המוסלמית הקדומה העיר הייתה בירת עומאן.
בעיר שוכן מבצר ניזווא, שהיה מרכז שלטוני חשוב בתקופות הקדומות בעומאן וכהיום הוא האתר המתויר ביותר במדינה.
מבצר ניזווא הוא מבנה מהמאה ה-17 שבנייתו ארכה 12 שנים – דוגמה יוצאת דופן לאדריכלות אומנותית עתיקה.
בנייה ענקית זו הייתה חשובה ביותר בהגנה על העיר ניזווא נגד כוחות פולשים, שחמדו את העושר הטבעי של האזור ואת מיקומה האסטרטגי בצומת דרכי סחר חיוניות.
בראש המבצר עומד המגדל המעגלי וממנו רואים נוף של ההרים המחוספסים, ים הדקלים הירוקים והבתים שטופי הלבן שמסביב.
אוכלוסיית העיר מנתה בשנת 2020 72,076 תושבים ושטחה הוא כ-3,500 קילומטר רבוע.
בחודש ינואר הטמפרטורה מגיעה לכ-22 מעלות צלזיוס ובחודש יוני לכ-37 מעלות צלזיוס.
בעיר קיימת אוניברסיטה בשם אוניברסיטת ניזווא.
ניטין צ'נדרה גנטרה הוא שחקן אנגלי יליד קניה.
גנטרה מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד מסוד אחמד באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ה-BBC בה שיחק מ-2007 עד 2016.
גנטרה נולד בקניה בשנת 1967. מוצאם של שני הוריו הוא מגוג'ראט, כך התגלה בתוכנית השורשים "Who Do You Think You Are?" ששודרה ב-2013. סבא רבא שלו הגיע לקניה בסוף שנות התשעים של המאה ה-19 כאחד מ-32,000 עובדי קבלן שעבדו בבניית מסילת אוגנדה.
אחרי השלמת המסילה הוא נשאר בקניה.
בהמשך הצטרפו סבו ואביו של גנטרה לעסקי המסחר של המשפחה.
ב-1971 עם קבלת העצמאות של קניה, נאלצה האוכלוסייה ההודית לבחור בין דרכון קנייתי לבריטי.
גנטרה שהיה אז בן שלוש עבר עם משפחתו לקובנטרי שם עדיין יש להם חנות.
גנטרה למד ב-Coundon Court School and Community College ואחר כך למד דרמה, קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת בריסטול.
הוא המשיך ללמוד משחק בהדרכתו של יז'י גרוטובסקי.
בעולם ידוע גנטרה מהופעתו בתפקיד הנסיך פונדיצ'רי בסרט "צ'ארלי בממלכת השוקולד" של טים ברטון.
הוא שיחק בסרט "כלה ודעה קדומה" של גורינדר צ'אדה בתפקיד קולי סאאב.
בסרט "אדונית התבלינים" הופיע בתפקיד הארון, ובסדרה "הלו מומבאי" שיחק בתפקיד דב ראג'ה.
גנטרה הופיע בפרסומת הראשונה של iPod.
תפקידים נוספים של גנטרה כוללים את הסדרה "ג'יין הול", רשם הפטנטים בסרט הטלוויזיה "הצל בצפון" על פי ספרו של פיליפ פולמן, הסדרה לילדים Gina's Laughing Gear בערוץ CBBC, בתפקיד עצמו בסדרה הקומית "Meet the Magoons", בדמות רז, האח של הדמות הראשית בסרט "Shifty", ובתפקיד מרטין סופר בסדרה "Twenty Twelve".
עוד הופיע בתפקיד סיניל גנטרה בסדרה "Being April" עם פולין קווירק.
ב-15 באוקטובר 2014 השתתף גנטרה בשעשועון "Celebrity Squares".
ב-2017 שיחק גנטרה בסרט הקומי "Eaten by Lions" לצדם של אנטוני אאקיל וג'ק קרול בבימויו של ג'ייסון וינגרד.
החל מ-16 באוקטובר 2007 שיחק גנטרה בתפקיד קבוע באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ה-BBC בדמות מסוד אחמד.
הוא השתתף גם בסדרת הספין אוף "איסטאנדרס: E20".
ב-2009 זכה גנטרה בפרס "הזוג הטוב ביותר" של פרסי אופרות הסבון הבריטיות יחד עם השחקנית נינה ואדיה.
ב-2010 היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר של אופרות הסבון הבריטיות.
באוקטובר 2014 קרא גנטרה ליצירת מגוון גזעי רחב יותר באופרות הסבון.
הוא חשף שיש תחושה של "לחץ" לייצג את כל תרבות המיעוטים: "כל האחריות נופלת על משפחה אחת לייצג תרבות שלמה, והתרבות עצמה היא מגוונת - פקיסטנים, מוסלמים, הודים, הינדים, פונג'בים, סיקים, וסרילנקאים".
ב-17 ביולי 2004 התחתן גנטרה עם מירה.
לבני הזוג שני ילדים והם חיים בצפון לונדון.
Bigstuff בריאן 3 פרקים מתוקה רצח (אנ') Sweetpea רורי 5 פרקים 2024–הווה לצאת נקי Sexy Beast ריקי 5 פרקים TBA Seize Them!
וויטגר סרט קולנוע Frank and Percy סרט קולנוע Christmas Karma סרט קולנוע
ניטזוקסניד (בלועזית: nitazoxanide) היא תרופה אנטי-פרזיטית ואנטי-ויראלית רחבת טווח.
היא משמשת לטיפול בזיהומים ויראליים, פרוטוזואלים, וזיהומים שמקורם בתולעים טפיליות.
ניטזוקסניד היא תרופת קו ראשון לטיפול בזיהומים שמקורם ב-Cryptosporidium parvum ו-Giardia lamblia בחולים אימונוקומפטנטים, והוכחה כיעילה בטיפול בשפעת.
במחקרי אין ויטרו הוכיחה התרופה פעילות אנטי פרזיטית, ויעילות כטיפול בזיהומים שונים שמקורם בפרוטוזואות ותולעים טפיליות.
מבחינה כימית שייכת ניטזוקסניד למשפחת תרופות בשם תיאזולידים, גזרות ניטרותיאזוליל-סליצילאמיד סינתטיות עם פעילות אנטי-פרזיטית ואנטי-ויראלית.
ניחוש הוא ניסיון ללמוד על העתיד באמצעים לא רציונליים.
בעת העתיקה רווחה האמונה כי אירועים ותופעות מסוימים הם אותות הנושאים מסרים אלוהיים, וכי פענוחם חיוני להבנת רצון האלים ולצורך בחיזוי אירועים עתידיים.
תפיסה זו הולידה את הצורך במקצוענים מיומנים שתפקידם היה לפרש את משמעותם של אותות אלה עבור הציבור הרחב והשלטון.
אותות אלה כללו קשת רחבה של תופעות, כגון: תופעות טבע דרמטיות (כמו ליקויי חמה או ירח שנתפסו כמנבאי אסון), התנהגות חריגה של בעלי חיים (במיוחד בהקשר של טקסי הקרבת קורבנות), ומומים ולידות חריגות בקרב בעלי חיים ובני אדם.
לשם פירוש האותות פעלו בעלי מקצוע מלומדים שנקראו "מנחשים" או "חוזים".
עבודתם התבססה על ידע נרכש שתועד בספרים ובטקסטים מיוחדים.
שיטות הניבוי היו מגוונות וכללו שימוש בעזרים טבעיים ומלאכותיים כאחד.
העזרים הטבעיים כללו שימוש בגרמי שמיים (אסטרולוגיה), תופעות מטאורולוגיות, תצורות גאוגרפיות, תנועת נוזלים (כגון שמן צף על מים או זרימת מים), עשן קטורת ומעוף ציפורים.
כמו כן, המנחשים השתמשו בבדיקה מדוקדקת של איברים פנימיים מבעלי חיים שהוקרבו, כאשר העדיפות הייתה לכבד של כבש.
הם נעזרו גם בעזרים מלאכותיים, למשל דגמי חימר של כבדי כבש, ששימשו לשחזור וניתוח הממצאים בכבד.
במקרים רבים, התשובות לשאלות שהופנו למנחשים היו פשוטות ודיכוטומיות: תשובות של "כן" או "לא".
ניתוחי המצב והתחזיות של המנחשים תועדו ונשמרו, כאשר לוחות כתובים המתארים את ניתוחי הניבוי' וכן דגמי חימר של כבדי כבש נמצאו בחפירות ארכאולוגיות באתרים שונים ברחבי המזרח הקדום, באוגרית, חצור, מגידו.
החוק המקראי שהכיר נחשים, אסר על הסתייעות בהם: .
אולם התנ"ך מזכיר מספר פעמים שהפרקטיקה הזו הייתה מקובלת, למשל על מנשה מלך יהודה נאמר: .
ניטוקריס הבבלית, שמוכרת גם בשם מלכת בבל, נזכרת בכתביו של הרודוטוס, כמי שהסבה את נהר הפרת כדי להגן על עירה.
הרודוטוס מתאר אותה כאחת המלכות הגדולות והחזקות של בבל.
וטוען שהיא יזמה מפעלי בנייה עצומים.
כמו כן הוא מספר שהיא חששה מהתקפה מצד מדי ולכן היטתה את נהר הפרת כדי שיצור מחסום בין בבל לבין הגבול עם מדי.
הוא מספר גם שהיא בנתה את קברה בתוך שער העיר במקום שבו הנכנסים והיוצאים מבבל יכלו לראות.
הרודוטוס טוען שלבנה קראו לבינטוס, ושם זה נשא גם בעלה.
הוא מוסיף וטוען שבימי בנה נכבשה בבל בידי כורש מלך פרס.
אלכסנדר שור שתרגם את כתבי הרודוטוס לעברית, מזהה את ניטוקריס זו כאשתו של נבוכדנצר השני.
סברה מסתברת כיוון שאשתו של נבוכדנצר מתוארת כאישה חכמה וחזקה מה גם שמייחסים לה את בניית הגנים התלויים בבבל.
אם כי לרוב היא ידועה בשם אמיטיס ממדי, מה גם שבבל נכבשה בידי כורש שנים רבות אחרי מותו של נבוכדנצר בימי מלכותו של נבונאיד שלא היה קשור אל בית המלוכה הבבלי.
ייתכן שהרודוטוס טעה ולבינטוס שהוא למעשה נבונאיד לא היה בנה של ניטוקריס או שניטוקריס לא הייתה אשתו של נבוכדנצר.
ניטוקריס הייתה מלכת מצרים, שנזכרת בכתביו של הרודוטוס, שנקמה ברוצחי אחיה.
הרודוטוס מזכיר את סיפורה של ניטוקריס כבדרך אגב, תוך כדי תיאורו את מצרים.
הוא מספר שאזרחי מצרים מרדו במלכם והרגוהו והמליכו את אחותו ניטוקריס.
אולם היא רצתה לנקום ברוצחי אחיה ועל כן בנתה חדר ארוך תת-קרקעי ואמרה שהיא רוצה לחנוך אותו, והזמינה לחניכה את החשודים העיקריים ברצח.
למעשה היא הכינה תעלה שהזרימה את מי הנילוס היישר לתוך החדר והטביעה את הרוצחים.
לאחר שנקמה את נקמתו של אחיה קפצה אל חדר מלא גחלים בוערות ומתה.
מקובל להניח כיום שניטוקריס אינה דמות אמיתית, אם כי קטע מכתביו של מנתון המצוטט אצל יוליוס אפריקנוס מזכיר אותה, ומתאר אותה כאמיצה יותר מכל גבר, ויפה יותר מכל אישה.
כמו כן הוא טוען שהיא בנתה את "הפירמידה השלישית בגיזה", המיוחסת כיום לפרעה מנכאורע ולפיכך סביר שמנתון טעה.
חוקרים מסוימים טענו שזיהו את השם "Nitiqreti" ברשימת המלכים מטורינו, וסברו שהשם "Nitocris" הוא שיבוש יווני.
אולם בדיקה מיקרוסקופית גילתה שנפל שיבוש בשם והוא למעשה שם זכרי.
אם אכן מדובר בדמות היסטורית, ההשערה היא שניקטוריס הייתה הבת של פפי השני.
ניחוחי חציר הייתה סדרת מופעים מוזיקליים של בני ההתיישבות העובדת (בעיקר קיבוצים) שהפיקה רשות השידור בשנות השבעים.
המופעים התבססו על מספר עקרונות.
בהם, מוזיקה מקורית של יוצרים מן ההתיישבות העובדת, ביצוע כל שלבי ההפקה הבימתית על ידי כוחות מקומיים ואי-תחרותיות (זאת בניגוד לאופנת הפסטיבלים ששלטה במופעי זמר כגון: פסטיבל הזמר והפזמון, פסטיבל הזמר החסידי, פסטיבל הזמר המזרחי ופסטיבל שירי הילדים שהיו כולם תחרותיים).
המופע שודר בטלוויזיה הישראלית בשנים 1971–1974. מפיקי התוכנית היו יואל רקם, אברהם זיגמן ועודד פנחסי ובין משתתפיה הבולטים היו נחום היימן, להקת הגבעטרון, דודו זכאי, אתי עמית, עוזי מאירי, מירי פליקס ודורית ראובני לצד חבורות זמר והרכבים כשלישיית שריד, שלישיית המעפיל, חמישיית גלבוע, בנות חוה ועוד.
חלק ניכר מכותבי השירים ביו בני קיבוצים או מקורבים להתיישבות העובדת, בהם יוסף שריג, ע.
הלל, מירה מאיר, נתן יונתן, אורי אסף, יצחק קינן, אברהם זיגמן, נמרוד טנא, צביקה כספי, צבי שרף, יוסף הדר ועוד.
כן הולחנו שירי משוררים בני ההתיישבות כגון פניה ברגשטיין ורחל המשוררת.
ראשיתם של המופעים בתוכנית הרדיו "ירוק-ירוק" ששודרה החל מ-1960 בקול ישראל.
איש הרדיו, מאיר הרניק, שהיה ממונה על המוזיקה הקלה והעממית, ביקש ליצור תוכנית של מוזיקת עם עברית אותנטית ("קאנטרי ישראלי"), לשם כך פנה להתיישבות העובדת, על מנת למצוא כישרונות מוזיקליים בדגש על מוזיקה קלה (זאת בניגוד ליוזמות של מוזיקה קלאסית כתזמורת הקאמרית הקיבוצית או מקהלת האיחוד).
במסגרת זו עודד הרניק הקמת הרכבים קיבוציים (למשל שלישיית שריד, שלישיית המעפיל, חמישיית גלבוע וגולת הכותרת - להקת הגבעטרון), הקליט אותם ושידר אותם בתוכניתו, שהכתה גלים ועודדה יצירה דומה.
בהמשך נטל את ההובלה יואל רקם ולאחריו אברהם זיגמן ועודד פנחסי.
מראשיתה של "ירוק-ירוק", הורכבו על סמך תוכנית הרדיו מופעי "ניחוחי חציר" כמופע בימתי עם תוכנית שנתית קבועה, שנדדה בימי הקיץ בין הקיבוצים והקלטה חגיגית שלה שודרה ברדיו סמוך לחג השבועות או הסוכות.
בשבועות 1971 הוקלט לראשונה המופע מעל בימת בנייני האומה בירושלים ובסוכות אותה שנה שודר בטלוויזיה הישראלית הסרט "ניחוחי חציר 1971" (בהפקה ובימוי של שלמה גנון ובניהולו המוזיקלי עודד פנחסי) שהורכב מקליפים (סרטונים) בהם נראו הזמרים בהווי הקיבוץ ובפרט חברי הרכב "דרך הגב" (דודו זכאי, אמיר גינת ומיכה אדיר) ברחובות ירושלים.
בתוכנית זו נכללו בין היתר השירים "בולבול, למה ככה?" של ע.
הלל, "ים השיבולים" ו"פגישה, חצי פגישה".
ב-1972 התארח המופע בתיאטרון ירושלים מיד לאחר חנוכתו, בתוכנית הצדעה לירושלים לכבוד חמש שנים לאיחוד ירושלים.
במרכזה של תוכנית זו הופיעה להקת הגבעטרון בשירו של יוסף שריג "אור וירושלים".
ב-1974 הגיע המופע להיכל התרבות בתל אביב, אך התקבל בביקורות קטלניות בעיתונות התקופה.
ככל הנראה כישלון המופע, יחד עם הקושי להתאושש מטראומת מלחמת יום כיפור, בה נהרג יוסף שריג, אחד מעמודי התווך של החינוך המוזיקלי בקיבוצים, הובילו להפסקת מסורת המופעים.
ב-1983 היה ניסיון של יואל רקם לשחזר את התוכנית, לקראת חג השבועות.
ניטה אינג (殷琪; נולדה ב-17 במרץ 1955 בטאיפיי) היא הנשיאה הטייוואנית-אמריקאית של "חברת ההנדסה הקונטיננטלית" ויו"ר מועצת המנהלים לשעבר של חברת Taiwan High Speed Rail, החברה שבנתה מערכת רכבת מהירה מטאיפיי לקאוסיונג.
היא תומכת במפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית, והייתה יועצת לנשיא לשעבר צ'ן שואי-ביאן.
מרבית הקריירה שלה כאיל בניה התקיימה בעבודתה בחברת ההנדסה הקונטיננטלית של טייוואן, שכיהנה בה כיו"ר הדירקטוריון.
בשנות השבעים ובהיותה נערה, ניטה אינג גורשה מבית הספר האמריקני בטאיפיי בגלל "התנהגות סוערת", ונשלחה לפנימייה של מסצ'וסטס.
לאחר מכן היא התמחתה בכלכלה באוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס (UCLA), אך גורשה מהאוניברסיטה בשל הצתת שרפה במחאה על אי שוויון נשים.
לאחר סיום לימודיה, באוגוסט 1977 אינג החלה לעבוד בחברת הנדסה קונטיננטלית, ובסופו של דבר התמנתה לנשיאת החברה.
משנת 1998 ועד 2009, הייתה יו"ר חברת Taiwan High Speed Rail.
בשנת 2010 מונתה ליו"ר חברת קונטיננטל אחזקות.
היא נישאה לפול גיטלסון ב־1979 בלוס אנג'לס, והתגרשה מספר שנים לאחר מכן.
ילדיה היו ממערכת יחסים עוקבת.
היא גרה בטאיפיי, טייוואן עם שתי בנותיה, שתיהן לומדות בבית הספר האמריקאי בטאיפיי.
ניזוני קרקעית (Bottom feeder) הם בעלי חיים שוכני מים שונים הניזונים מקרקעית הים או מקווה מים אחר.
המונח אינו מתאר סוג מזון מסוים אלא התנהגות הקשורה לתזונה מיצורים שוכני קרקעית בו נכללים מינים אוכלי צמחים, אוכלי כל, אוכלי נבלות ואף מספר טורפים והמונח מכיל גם מינים הניזונים מאצות וצמחייה הצומחת קרוב לקרקעית.