tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1930 הביס בבחירות את ויליאם ליון מקנזי קינג והתמנה לראש ממשלה, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1935. בתחילת שלטונו ניסה בנט לייצב את הכלכלה לאחר המשבר הכלכלי העולמי, זאת באמצעות חיזוק הסחר עם הממלכה המאוחדת וחיזוק סחר החוץ.
בשנת 1935 הפסידו השמרנים בראשותו את הבחירות והליברלים חזרו לשלטון.
בנט שימש שלוש שנים כראש האופוזיציה.
בשנת 1938 פרש מהחיים הפוליטיים ועבר לגור בבריטניה, שם נפטר בשנת 1947 מהתקף לב.
בנט נפטר באנגליה והוא ראש הממשלה היחיד בתולדות קנדה שנקבר מחוץ למדינה.
כדי להתמודד עם המשבר הכלכלי העמוק שחוותה קנדה יחד עם מדינות נוספות בעולם באותה תקופה יזם בנט שורה של צעדים:
עבודות יזומות – הממשלה הקימה קרן מיוחדת לעבודות ציבוריות שתספק עבודה למובטלים.
הקמת בנק מרכזי – הקמת בנק קנדה לייצוב המערכת הפיננסית.
רפורמות במדיניות הרווחה – קביעת שכר מינימום, יום עבודה של 8 שעות ושבוע עבודה של 48 שעות.
ריצ'רד ארנסט בלמן היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי בתחום המתמטיקה השימושית.
נודע בזכות המצאת התכנון הדינמי בשנת 1953 ותרומתו החשובה לתחומים נוספים של המתמטיקה.
בלמן נולד ב-1920 למשפחה יהודית ממוצא פולני ורוסי בעיר ניו יורק שבה אביו ניהל חנות מכולת קטנה ברובע ברוקלין של העיר.
בלמן השלים את לימודיו התיכוניים בשנת 1937 בתיכון אברהם לינקולן בעיר.
בשנת 1941 קיבל תואר ראשון למתמטיקה מטעם ברוקלין קולג' ומאוחר יותר תואר שני במתמטיקה מטעם אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הצטרף לקבוצת הפיזיקאים התאורטיים של המעבדות הממשלתיות של לוס-אלמוס.
בשנת 1946 קיבל תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1949 הצטרף לתאגיד המחקר הממשלתי RAND ובמהלך תקופה זו פיתח את התכנון הדינמי.
שימש כפרופסור מן המניין באוניברסיטת דרום קליפורניה, פרופסור עמית באקדמיה האמריקנית לאומנויות ומדעים וחבר באקדמיה הלאומית להנדסה.
בשנת 1979 הוענקה לו מדליית הכבוד מטעם IEEE על תרומתו בתחום תהליכי החלטה ותורת הבקרה ובעיקר על פיתוח התכנון הדינמי.
עבודתו המרכזית היא פיתוחן של משוואות בלמן.
משוואות בלמן, הידועות גם כמשוואות התכנון הדינמי, הן תנאי הכרחי לאופטימליות ומשמשות כקו מנחה במהלך הניסיון למצוא מדיניות בקרה אופטימלית.
בתחילה נעשה במשוואות בלמן שימוש בעיקר בתורת הבקרה אך עם הזמן הן החלו להופיע גם בתחומים נוספים כמו כלכלה.
משוואות המילטון-ג'קובי-בלמן הן משוואות דיפרנציאליות חלקיות המשמשות למציאת מדיניות בקרה אופטימלית בתחומי זמן רציפים.
זוהי למעשה התאמה של משוואות בלמן לתכנון דינמי עבור תחומים רציפים (בעוד משוואות בלמן עוסקות בתחומים בדידים).
בלמן טבע את המושג בעיית הממדיות (Curse of dimensionality) שמתאר את הגידול המעריכי בזמן הנדרש למציאת פתרון לבעיית בקרה כשמספר המשתנים הנדרש לתיאור מצב של המערכת גדל בצורה בדידה.
אלגוריתם בתורת הגרפים המשמש למציאת מסלול שיש לו משקל מינימלי מקודקוד מוצא נתון.
אלגוריתם דייקסטרה משיג את אותה מטרה בסיבוכיות חישובית נמוכה מזו של אלגוריתם בלמן-פורד אך אינו מסוגל לבצע זאת בצורה נכונה כאשר חלק מהמשקולות של קשתות הגרף הן שליליות.
לאורך שנות עבודתו פרסם בלמן 619 מאמרים ו-39 ספרים.
ב-11 שנות חייו האחרונות פרסם למעלה מ-100 מאמרים למרות שסבל משיתוק עקב ניתוח מוח שנאלץ לעבור.
להלן רשימה נבחרת של עבודותיו:
ריצ'רד סמואל בנג'מין הוא שחקן קולנוע ובמאי אמריקאי-יהודי, זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1975 על הופעתו בסרט "צמד בכותרות" ומועמד פרס גלובוס הזהב לשנת 1971 על תפקידו בסרט "יומנה של עקרת בית עצבנית".
בנג'מין נולד בניו יורק ולמד באוניברסיטת נורת'ווסטרן שבשיקגו, שם למד תיאטרון והתנסה לראשונה כשחקן במחזות רבים.
החל את דרכו כשחקן ראשי בסיטקום שיצר התסריטאי לאונרד סטרן "הוא והיא".
בשנת 1969 ערך את הופעת הבכורה שלו בדרמה הקומית "היה שלום קולומבוס" בתפקיד צעיר יהודי ממשפחה פשוטה, אך משכיל ומפוכח, המפתח רומן עם צעירה יהודית (אלי מק'גרו) ממעמד גבוה.
בנג'מין היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1970 על הופעתו בדרמה "יומנה של עקרת בית עצבנית" בתפקיד עורך הדין ג'ונתן בלסר ושיחק בסרט המלחמה המבוסס על הרומן "מלכוד 22" בתפקיד קצין מבצעי התעופה מייג'ור דנבי.
הוא זכה בפרס בשנת 1975 על תפקידו בתור בן קלארק אחיינו המפיק של הקומיקאי וילי קלארק (ולטר מתיאו) בקומדיה של הרברט רוס "צמד בכותרות" (The Sunshine Boys).
לאורך שנות ה-70 הופיע בנג'מין בסרטים "עולם המערב" המוערך של מייקל קרייטון בתפקיד פיטר מרטין, בקומדיית האימה "אהבה בנשיכה ראשונה" בתפקיד הפסיכיאטר ד"ר ג'פרי רוזנברג/ ואן הלסינג ו"מי רצח את שילה?" בתור התסריטאי טום פרקמן.
כמו כן שיחק בתפקיד הראשי בעונה היחידה של סדרת הטלוויזיה המדע בדיונית "קווארק".
ב-1997 שיחק בנג'מין בסרטו של וודי אלן "לפרק את הארי" בתור קן הדמות ברומן של הסופר הארי בלוק.
את הופעותיו האחרונות כשחקן עשה בנג'מין בקומדיות "ראש בראש עם משפחת שטיין" ו"הנרי פול כאן" ובסדרת הטלוויזיה "החיים על פי נד".
לקראת שנות ה-80 עשה בנג'מין הסבה גם לבימוי ובשנת 1982 ביים את סרט הביכורים שלו "שנתי המועדפת", קומדיה שזכתה להצלחה רבה עם מועמדוית לפרס אוסקר אחד ולשלושה פרסי גלובוס הזהב כולל לסרט הקומי/מוזיקלי הטוב ביותר.
ב-1984 ביים שני סרטים, קומדיית הפשע "חום העיר" בכיכובם של קלינט איסטווד וברט ריינולדס והדרמה הקומית" ירח רומנטי" בכיכובם של שון פן וניקולס קייג'.
ב-1986 ביים בנג'מין את הקומדיה הרומנטית שזכתה להצלחה יחסית "זהירות הבית מתפרק" בהפקת פרנק מארשל ובכיכובם של טום הנקס ושלי לונג.
ב-1988 ביים את הקומדיה המדע בדיוני "אמי החורגת היא חייזרית" ואת הדרמה "ניקיטה הקטנה", סרטים שלא זכו להצלחה יתרה.
ב-1990 ביים בנג'מין את הקומדיה "בתולות הים" בכיכובן של שר, וינונה ריידר וכריסטינה ריצ'י ואת הקומדיה המשטרתית "מרכז העיר".
ב-1996 ביים את הדרמה הקומית "גברת וינטרבורן" שנחלה כישלון ביקורתי ומסחרי.ב-1998 ביים את סרט הטלוויזיה "מלחמות הפנטגון" שזכה בפרס אמי, בסרט אף שיחק בתפקיד חבר הוועדה הצבאית קספר ויינברגר.
לאחר מכן ביים את הקומדיות הכושלות "הפסיכיאטר בפנים" ו"מרסי X" בכיכובו ובכיכובם של ליסה קודרו ודיימון ווייאנס.
ב-2006 ביים את סרטו האחרון עד כה "דבר קטן שנקרא רצח" שהיה מועמד לפרס אמי על הופעתה של כוכבת הסרט ג'ודי דייוויס.
בנג'מין התחתן בשנת 1961 עם השחקנית פאולה פרנטיס איתה הופיע בסיטקום "הוא והיא" ובסרטים "מלכוד 22" ו"יום שבת ה-14", לזוג נולדו שני ילדים שחקנים רוס ופרנטיס בנג'מין.
יומנו של ברוקר צעיר (1971)
הזוג הנשוי האחרון באמריקה (1980)
ראש בראש עם משפחת שטיין (2006)
שנת חיי היפה ביותר (1982) My Favorite Year
עיר לוהטת (1984) City Heat
שתולים באמריקה (1988) Little Nikita
פסיכולוגית בגרוש (2001) The Shrink Is In
ריצ'רד בלנקו (ספרדית: Richard Blanco; נולד ב-15 בפברואר 1968) הוא מורה, עורך ומשורר אמריקאי ממוצא היספני, בכיר המשוררים ההיספנים בארצות הברית.
ריצ'רד בלנקו נולד במדריד, ספרד בן למהגרים מקובה.
בלנקו היגר למיאמי עם משפחתו, גדל והתחנך שם בפזורה הלטינית של יוצאי קובה.
מילדותו גילה כישרון לכתיבה וללשון האנגלית.
הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פלורידה אינטרנשיונל בהנדסה אזרחית בשנת 1991, ותואר שני באמנויות, בכתיבה יוצרת בשנת 1997.
בשנת 1999, יצא למסע ארוך בגואטמלה ובברזיל.
הוא למד באוניברסיטת ג'ורג'טאון, האוניברסיטה האמריקנית.
בעבודותיו הראשונות חקר את המורשת הקובנית שלו, ואת תפקידו כהומו בתרבות הקובנית אמריקנית.
ריצ'רד בלנקו מתגורר במדינת מיין עם בן זוגו.
הוא זכה בכמה פרסים ספרותיים על שירתו.
בלנקו מקיים דו-שיח רצוף עם העיתונות, פרסם כמה ראיונות וערך כמה אנתולוגיות לשירה היספנית והומואית.
ריצ'רד בלנקו נבחר ל"משורר ההכתרה" של תקופת כהונת הנשיאות השנייה של ברק אובמה.
בתפקידו זה, הוא גם היה ראשון משוררי ההכתרה ההומואים בהיסטוריה של ארצות הברית, וכך ייצג שני מיעוטים שחשוב למוסד הנשיאות בארצות הברית לכבדם.
שירתו טרם תורגמה לעברית, למעט שיר ההכתרה.
ריצ'רד בלומנטל הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת קונטיקט מאז ינואר 2011.
בלומנטל נולד ב-1946 בברוקלין, ניו יורק, שם גם נישאו הוריו חמש שנים קודם לכן.
אמו, ג'יין לבית רוזנסטוק (1919–1969), נולדה באומהה, נברסקה, בתם של מהגרים יהודים מגרמניה (פרוסיה ובאדן).
אביו, מרטין בלומנטל (1916–2006), יהודי יליד פרנקפורט, גרמניה, ברח מגרמניה הנאצית ב-1935, בגיל 19, השאיר מאחור את משפחתו והיגר אף הוא, דרך אנגליה, לניו יורק.
אחיו הצעיר דייוויד בלומנטל הוא רופא ומומחה ידוע בתחום בריאות הציבור, שהיה אחד ממובילי רפורמת הבריאות של הנשיא ברק אובמה.
בלומנטל סיים ב-1967 את לימודיו ל-BA במדע המדינה, בהצטיינות, באוניברסיטת הרווארד.
בתקופת לימודיו היה העורך הראשי של עיתון הסטודנטים של הרווארד The Harvard Crimson.
קיבל עם סיום לימודיו מלגה ובעזרתה חי שנה באנגליה, למד באוניברסיטת קיימברידג' ועבד ככתב עבור השלוחה הלונדונית של ה"וושינגטון פוסט".
חזר לארצות הברית ולמד משפטים באוניברסיטת ייל, תואר אותו סיים ב-1973. בתקופת לימודיו בייל היה העורך הראשי של Yale Law Journal.
שניים מבני כיתתו היו ביל קלינטון והילרי קלינטון.
בתחילת הקריירה הפוליטית שלו שירת בלומנטל כעוזרו של הסנאטור אברהם ריביקוף וכעוזרו של דניאל פטריק מויניהאן, אז בממשל הנשיא ריצ'רד ניקסון ולימים שגריר באו"ם וסנאטור אף הוא.
עבד אחר כך בתביעה הכללית של קונטיקט שנים אחדות, ולאחר מכן כעורך דין פרטי.
ב-1984 רץ לראשונה ונבחר לחבר בית הנבחרים המדינתי של קונטיקט וכעבור שלוש שנים נבחר לסנאט המדינתי.
ב-1990 נבחר לכהונת התובע הכללי של מדינת קונטיקט, תפקיד בו שירת במשך עשרים השנים שלאחר מכן, מנצח מדי ארבע שנים בכל מערכות הבחירות בהן השתתף לבחירה מחדש לתפקיד זה.
ב-2010 החליט בלומנטל שלא לרוץ שוב למישרת התובע הכללי של קונטיקט.
תחילה שקל לרוץ לתפקיד מושל המדינה, אך לבסוף בחר במרוץ לסנאט האמריקאי ובנובמבר 2010 ניצח אכן את המועמדת הרפובליקנית לתפקיד, לינדה מקמהון, ברוב של 55% לעומת 43%.
בינואר 2011 הוא החל לכהן כסנאטור.
מבחינת דעותיו הכלכליות - חברתיות בלומנטל ממוקם כאיש מרכז - שמאל מתון במפלגה הדמוקרטית.
בעשרים שנותיו כתובע כללי למשל, הוא הרבה לתבוע חברות גדולות שפגעו באיכות הסביבה או בזכויות הצרכן.
הוא חבר פעיל בקהילה היהודית הרפורמית של עיר מגוריו גריניץ' קונטיקט ותומך בעניינים החשובים לקהילה, לרבות פעילות נמרצת בשעתו בעד יהודי ברית המועצות, השתתפות בעצרות לציון יום השואה מדי שנה ועוד.
בלומנטל נישא ב-1982 לסינתיה אליסון (לבית מלכין) ויש להם ארבעה ילדים.
בלומנטל אוהד ישראל ואומר שיש לו קשר אישי רב שנים אליה:
הוא הביע תמיכה ברעיון פתרון הסכסוך הישראלי - פלסטיני על ידי הקמת שתי מדינות לשני עמים, אולם דרש שהמנהיגים הפלסטינים יפסיקו לפני כן את תמיכתם בטרור ויכירו בזכותה של ישראל להתקיים ובירושלים כבירתה.
תמך בהטלת וטו אמריקאי על כל החלטה חד צדדית של האו"ם להכיר במדינה פלסטינית שלא בעקבות הסכם עם ישראל.
תמך גם בקריאה של הסנאט לאו"ם לבטל את דו"ח גולדסטון, שהאשים את ישראל בפגיעה באזרחים במבצע עופרת יצוקה.
מתנגד לחזרה של ישראל לקוי שביתת הנשק שלפני 5 ביוני 1967.
מייג'ור ריצ'רד איירה "דיק" בונג היה טייס קרב אמריקאי.
הוא אלוף ההפלות של כל הזמנים בחיל האוויר האמריקאי עם לפחות 40 יירוטים של מטוסי קרב יפנים בזמן מלחמת העולם השנייה.
בונג נמנה בין מקבלי מדליית הכבוד של ארצות הברית.
את כל ניצחונותיו האוויריים רשם במטוס הקרב האמריקאי P-38 לייטנינג.
בונג היה אחד מתוך תשעה ילדים להורים מהגרים משוודיה, גדל בחווה בפופלר שבויסקונסין.
הוא התעניין במטוסי קרב מגיל צעיר והיה בונה דגמי מטוסים.
החל את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין בשנת 1938. בהיותו סטודנט נרשם לתוכנית לאימון טייסים אזרחיים וכן לקח שיעורי טיסה פרטיים.
בשנת 1941 הצטרף לשורות חיל האוויר האמריקאי.
אחד ממדריכי הטייס שלו היה בארי גולדווטר.
כישוריו של בונג כטייס קרב הופגנו בטיסת אימון בצפון קליפורניה.
הוא קיבל את כנפי הטייס שלו, ונהיה לסגן משנה בחיל האוויר ב-9 בינואר 1942.
ב-12 ביוני 1942 ביצע טיסה ביעף נמוך מעל לביתו של טייס שזה עתה נישא.
הוא ננזף וקורקע זמנית בגין שבירת חוקי הטיס, יחד עם עוד שלושה טייסי P-38 שביצעו תרגילי אוויר שונים בקרבת גשר שער הזהב.
מפקד להק הטיסה שלו נזף בו לאחר סדרה נוספת של תעלולים, ולאחר מכן אמר: "היינו זקוקים לילדים כמו הבחור הזה".
הוא נשלח למערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט.
ב-10 בספטמבר 1942 בונג צוות לטייסת הקרב התשיעית ("האבירים המעופפים") שבסיסם היה בדרווין אוסטרליה.
בזמן שאנשי הטייסת חיכו להגעת מטוסיהם מסוג P-38, הם צורפו לטייסת קרב אחרת והתאמנו במטוסים מדגם P-39 כדי לצבור ניסיון קרבי.
ב-27 בדצמבר 1942 זקף לזכותו את 2 הפלותיו הראשונות של מטוסים יפנים בקרב בונה-גונה.
על הפלות אלה עוטר במדליית כוכב הכסף.
ב-26 ביולי 1943, בונג יירט 4 מטוסי קרב יפניים וזכה לעיטור צלב השירות המצוין.
בעת חזרתו לארצות הברית בנובמבר ובדצמבר 1943, פגש את מרג' וטנדל בפגישת מחזור והחל לצאת עימה.
לאחר שחזר לחזית בדרום האוקיינוס השקט בינואר 1944, הוא כינה את מטוסו מרג' וקישט את אף המטוס בתמונתה.
עד לאפריל 1944 הספיק להפיל 27 מטוסי קרב של היפנים, ובכך שבר את שיאו של אדי ריקנבקר שהפיל 26 מטוסי אויב במלחמת העולם הראשונה.
בחודש ספטמבר 1944 התייצב למערכה בפיליפינים, לאחר שחזר לארצות הברית בחודש מאי.
הוא לא נדרש להשתתף בקרבות אוויר אבל בחר לעשות כן וכך צבר 40 הפלות של טייסי האויב עד לדצמבר 1944. בינואר 1945 נשלח על ידי מפקד חיל האוויר חזרה לארצות הברית ושם נישא לבחירת ליבו.
הוא לקח חלק במספר פעילויות של יחסי ציבור, כגון עידוד של מכירת איגרות מלחמה.
בונג החשיב את כישורי הירי שלו לנמוכים ועל מנת לפצות על כך הוא נהג להתקרב ככל האפשר אל המטרה על מנת לא להחטיא.
במספר פעמים הוא טס דרך הריסות של מטוס אויב שהתפוצץ, ופעם אחת הוא למעשה התנגש במטרה שלו והחשיב זאת לניצחון "סביר".
לאחר שירותו הצבאי, עבד כטייס ניסוי עבור חברת לוקהיד בברבנק קליפורניה והטיס מטוס מדגם לוקהיד F-80 שוטינג סטאר.
ב-6 באוגוסט 1945, התקלקלה משאבת הדלק הראשית של המטוס בזמן ההמראה.
או שבונג שכח להפעיל את משאבת הדלק המשנית או שמסיבה כלשהי לא היה מסוגל לעשות זאת.
הוא נטש את המטוס, אבל היה בגובה נמוך מדי והמצנח שלו לא נפתח.
הידיעה על מותו הופיעה בעמודי העיתון הראשיים לצד הידיעה על הטלת פצצת האטום על הירושימה.
עד להתרסקותו, צבר בונג 4 שעות ו-15 דקות של טיסה (ב-12 טיסות) במטוס מדגם P-80. למטוס התווספה משאבת דלק נוספת (לפני ההתרסקות) שגם אותה שכח בונג להפעיל בטיסות קודמות.
ריצ'רד ג'יימס בראדשו היה מנצח אופרה בריטי ומנהל כללי של להקת האופרה הקנדית בטורונטו.
בראדשו נולד בראגבי, וורוויקשייר, אנגליה.
הוא סיים את לימודי התואר הראשון בהצטיינות באנגלית באוניברסיטה של לונדון בשנת 1965. בין 1975 ל-1977 היה מנהל המקהלה באופרה של פסטיבל גליינדבורן.
מ-1977 עד 1989 היה מנצח הבית של האופרה של סן פרנסיסקו.
בשנת 1988 כיהן כמנצח אורח של להקת האופרה הקנדית וב-1989 התמנה למנצח הראשי ולממונה על המוזיקה.
בשנת 1994 התמנה למנהל אמנותי וב-1998 למנהל כללי.
הוא ניצח על יותר מ-60 אופרות בלהקת האופרה הקנדית.
בשנת 2004 קיבל את תואר מסדר אונטריו על "הבאת תהילה בינלאומית ללהקת האופרה הקנדית, כולל הזמנה ראשונה מאז ומעולם לפסטיבל אדינבורו, שם קצרה שני פרסים יוקרתיים."
בשנת 2006 קיבל בראדשו את פרס אמנויות הבמה של המושל הכללי.
באותה שנה גם נחנך מרכז ארבע העונות לאמנויות הבמה, התגשמות חלום בן 30 שנה הן ללהקת האופרה הקנדית והן לבראדשו עצמו.
בספטמבר של אותה שנה פתחו בראדשו והלהקה את העונה בשלוש הפקות מלאות של מחזור הטבעת של וגנר, המנצח הראשון מאז וגנר עצמו שחנך בית אופרה במחזור שלם של טבעת הניבלונגים.
ב-15 באוגוסט 2007 מת בראדשו אחרי שהתמוטט, כנראה בהתקף לב, בנמל התעופה הבינלאומי של טורונטו.
הוא הותיר אחריו את אשתו דיאנה, בתו ג'ני ובנו ג'יימס.
מותו הפתאומי בא כזעזוע לקהילת האופרה בטורונטו ובקנדה.
ריצ'רד בר הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית.
בשנים 2023-2005 שירת כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הצפונית.
אביו היה כומר ובגיל צעיר עברה משפחתו לווינסטון סיילם שבקרוליינה הצפונית.
ב-1974 סיים לימודי תיכון בווינסטון-סיילם.
ב-1978 סיים תואר ראשון בתקשורת מאוניברסיטת וייק פורסט.
לאחר הלימודים עבד כמנהל מכירות בחברת הפצה של מכסחות דשא ומוצרים נוספים עד היבחרו לקונגרס.
ב-1992 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית אך לא נבחר.
ב-1994 התמודד שוב ונבחר לנציג המחוז החמישי של קרוליינה הצפונית בבית הנבחרים.
הוא נבחר מאז עוד ארבע פעמים לתפקיד וכיהן עד ינואר 2005. החליפה אותו וירג'יניה פוקס.
ב-2004 החליט להתמודד לסנאט, על מנת לרשת את מושבו של הסנאטור הפורש ג'ון אדוארדס, שהשיק את מסע הבחירות שלו לנשיאות.
בבחירות הכלליות התמודד מול הדמוקרטי ארסקין בוולס, וזכה ברוב של 52%.
הוא נבחר פעם נוספת לתפקיד בנובמבר 2010 ברוב של 55% ולכהונה שלישית ב-2016. בשנים 2015–2020 כיהן כיו"ר ועדת המודיעין.
הוא חבר בוועדת הבריאות, חינוך, עבודה ופנסיה וכחבר בוועדת הכספים.
הוא מכהן במועצת הביקורת של ווסט פוינט ובמועצת המנהלים של בית החולים לילדים ברנר.
בשנת 2016 הכריז בר כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה רביעית בבחירות 2022.
בר נשוי ואב לשני בנים.
בראשית פברואר 2020 מכר בר בין מניות בשווי שנאמד בין 628 אלף ל-1.72 מיליון דולר אמריקני ב-33 עסקאות.
זאת במהלך תקופה בה עבר תדריכים יומיים ביחס לאיומי בריאות פוטנציאלים בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית, במסגרת תפקידו כיו"ר ועדת המודיעין.
המניות שנמכרו כללו מספר עסקים שנחשבו לפגיעים בעקבות התפרצות הנגיף, למשל רשתות בתי מלון.
בר נמנה בין שלושה סנאטורים שהתנגדו ל"חוק STOCK" (ראשי תיבות של "Stop Trading on Congressional Knowledge" — "הפסיקו לסחור במידע הקונגרס") משנת 2012, האוסר על חברי הקונגרס ואנשי הסגל שלהם להשתמש במידע שאינו ציבורי ככלי במסחר בניירות ערך.
שבועיים לאחר מכן, הזהיר בר ארגון פרטי בקרוליינה הצפונית מפני הסכנות הכרוכות בהתפרצות הנגיף, וככל הנראה פירט את שלבי הבלימה בכלכלת ארצות הברית והשפעותיהם הכלכליות הקיצוניות על מניות ועסקים.
פעולה זו סתרה את דבריו של בר בריאיון עיתונאי משותף עם הסנאטור למאר אלכסנדר לפוקס ניוז ב-7 בפברואר, והוא בחר לשתוק כאשר העיתונות ונבחרי ציבור כמו ביל דה בלאזיו וננסי פלוסי זלזלו ביכולת מחלת הקורונה להוביל לשיבוש חברתי בארצות הברית.
הארגון אותו הזהיר בר היה "טאר היל סירקל" (Tar Heel Circle), מועדון בלתי-מפלגתי של עסקים וארגונים בקרוליינה הצפונית, אשר הצטרפות אליו נאמדת ב-500 עד 10,000 דולר ומבטיח לחבריו "ליהנות מאינטראקציה עם מנהיגים וקבוצות מהקונגרס, הממשל והמגזר הפרטי".
כשהתבקש בחודש מרץ להגיב על מכירת המניות של בר, הדובר של הסנאטור השיב לראשונה "חחח" ואז אמר כי "ככל שהמצב מתפתח מדי יום, בר מודאג עמוקות מהמחיר המוגזם והפתאומי שמגפה זו מסיבה לכלכלתנו".
התנהלותו של בר ספגה ביקורת מצד מועצת העורכים של העיתון "The News & Observer", הגדול ביותר בקרוליינה הצפונית, והיו מי שקראו לבר להתפטר מתפקידו, בהם טאקר קרלסון, פרשן בפוקס ניוז.
מחלקת המשפטים של ארצות הברית, בתיאום עם הוועדה לניירות ערך ולבורוסות, פתחה בבדיקה רשמית בעניין מכירת מניות שביצעו מספר חברי קונגרס, בהם בר, בימיה הראשונים של התפרצות הנגיף.
בר נתבע גם על ידי בעל מניות בגין הפרות לכאורה של חוק STOCK.
ב-13 במאי, לשכת החקירות הפדרלית הנפיקה צו חיפוש בבית מגוריו של בר בוושינגטון הבירה, והחרימה את הטלפון הנייד שלו.
למחרת הגיש את התפטרותו מראשות ועדת המודיעין, התפטרות שנכנסה לתוקף ב-15 במאי.
ריצ'רד ברוקס היה במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק וסופר יהודי אמריקאי.
ברוקס נולד בפילדלפיה בשם Reuben Sax כבן יחיד לזוג מהגרים יהודים מרוסיה.
הוא למד שנתיים עיתונאות באוניברסיטת טמפל אך נאלץ לנשור כעבור שנתיים כי לא יכלו לשלם את דמי הלימוד שלו בתקופת השפל הגדול.
לאחר תקופה מסוימת בה נדד ברכבות במערב התיכון הוא חזר לפילדלפיה והתקבל לעבודה ככתב ספורט.
ב-1940 עבר ללוס אנג'לס וכתב תסריטים לבי מובי.
שם נישא לשחקנית ג'ין קלי שעבדה באולפני יוניברסל.
עובדה זו אפשרה לו לתרום לתסריטים של השחקנית מריה מונטז שנודעה כ"מלכת הטכניקולור".
הרומן The Brick Foxhole העוסק בקנאות ובאנטישמיות עובד לסרט בשם Crossfire (אש צולבת) ב-1947.
ב-1943 התגייס לחיל הנחתים ושירת שם שנתיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה כתב תסריטים להפקות פרטיות.
ב-1945 כתב את הרומן The Brick Foxhole עליו נכתב התסריט לסרט אש צולבת (1947).
ב-1946 השתתף בכתיבת תסריט לסרט "הרוצחים" בכיכובו של ברט לנקסטר, המבוסס על סיפור קצר של ארנסט המינגוויי.
ברוקס עבד כתסריטאי-במאי בחברת האחים וורנר, פוקס המאה העשרים ומטרו גולדווין מאייר עד 1960. לאחר מכן עבד בהפקות פרטיות.
הסרט הראשון שלו היה "משבר" (Crisis) בכיכובו של קרי גרנט בו שימש כתסריטאי ובמאי (1950).
תוך מספר שנים התפרסם כבמאי - תסריטאי מהבולטים מהוליווד.
מספר סרטים אותם ביים/כתב תסריט:
הפעם האחרונה שראיתי את פריז (1954) - בימוי והשתתפות בתסריט.
זרע הפורענות (1955) - תסריט ובימוי.
בסרט הושמע השיר המפורסם רוק מסביב לשעון.
דבר של ערך (1957) - תסריט ובימויו, על מרד מאו מאו בקניה.
האחים קרמזוב (1958) - בימוי והשתתפות בתסריט.
עיבוד לספרו של פיודור דוסטויבסקי.
חתולה על גג פח לוהט (1958) - תסריט ובימוי.
עיבוד למחזה של טנסי ויליאמס.
אלמר גנטרי (1960) - תסריט ובימוי.
קיבל פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
ציפור הנעורים המתוקה (1962) - תסריט ובימוי.
עיבוד למחזה של טנסי וויליאמס.
לפי ספרו של ג'וזף קונרד.
בסרט השתתפה גם דליה לביא.
המקצוענים (1966) - תסריט, הפקה ובימוי.
מבוסס על ספרו של טרומן קפוטה.
הסוף המאושר (1969) - תסריט ובימוי
מחפשת את מר גודבר (1977) - תסריט ובימוי.
ברוקס היה נשוי שלוש פעמים:
לשחקנית Jean Brooks בשנים 1941–1944
ל-Harriette Levin שלא היה לה קשר לתעשיית הסרטים, בשנים 1946–1957
לשחקנית ג'ין סימונס בשנים 1960–1980. הקשר נוצר במהלך הסרטת הסרט אלמר גנטרי.
להם בת משותפת בשם קייט.
ריצ'רד פול אשקרופט הוא זמר ומשורר אנגלי.
בשנת 1990 ייסד את להקת הוורב (באנגלית - The Verve), בה פעל כזמר, כותב השירים העיקרי ולעיתים כגיטריסט לצד הגיטריסט ניק מקייב, הבסיסט סיימון ג'ונס והמתופף פיטר סולסברי.
בהמשך הצטרף ללהקה הקלידן סיימון טונג.
בשנת 1999 התפרקה הלהקה בפעם הראשונה ואשקרופט פתח בקריירת סולו שבה ייצר שלושה אלבומים שכיכבו במצעדים בבריטניה.
הוורב התאחדה שוב בשנת 2007 והתפרקה בשנית בקיץ 2009.
לאחר הפירוק הקים אשקרופט להקה חדשה, RPA & The United Nations of Sound, הלהקה הוציאה אלבום ב-19 ביולי 2010.
ב-22 בפברואר 2016, לאחר שקט תעשייתי ארוך הודיע אשקרופט על אלבום הסולו הרביעי שלו, האלבום יצא ב-20 במאי 2016 בשם These People.
אשקרופט הוא בנם של פרנק ולואיז, משרדן ומעצבת שיער מההאייראנד בוויגאן, מנצ'סטר רבתי, אנגליה.
אשקרופט הוא אח בכור לשתי אחיות.
שמו האמצעי, פול, הוא על שם דודו מצד אביו.
כאשר מלאו לאשקרופט 11, אביו נפטר משטף דם במוח ועד מהרה אביו החורג תפס את מקומו מבחינת ההשפעה על ריצ'רד הצעיר.
אשקרופט למד ב-Upholland High School, שם פגש לראשונה את סיימון ג'ונס, פיטר סולסברי וסיימון טונג, לימים שותפיו ללהקת הוורב.
לאחר מכן עבר אשקרופט ל-Winstanley College שם פגש את ניק מקייב, שעתיד גם הוא להצטרף להוורב.
אשקרופט הוא חובב כדורגל מושבע ומעריץ גדול של ג'ורג' בסט הצפון אירי, ואף שיחק בקבוצת הנוער של המועדון העירוני "ויגאן אתלטיק".
במשך זמן מה אשקרופט חלם להיות שחקן כדורגל מקצועי, אך ככל שהתבגר איבד עניין במשחק פעיל ופנה אל המוזיקה.
בשנת 1990 הקים את להקת הוורב יחד עם ניק מקייב, סיימון ג'ונס ופיטר סולסברי.
הלהקה, שחתמה בשנת 1991 בחברת התקליטים "האט רקורדס" הייתה ידועה ביכולת לרתק את קהלה לטקסטורות סאונד שונות שפורטות על הגבול שבין רוק פסיכדלי לאוונגארד.
בשנת 1993 שחררה הלהקה את אלבומה הראשון A Storm in Heaven ושנתיים אחר כך את אלבומה השני, A Northern Soul.
בשנת 1995 אשקרופט פירק את הלהקה בטענה שהוא רוצה לקדם תכנים עבור אלבום סולו.
שנתיים לאחר מכן, בתחילת שנת 1997 אשקרופט נענה לבקשת מקייב לשוב אל הלהקה, אשר אליה התווסף בינתיים מכרם משכבר הימים סיימון טונג.
אשקרופט זכה בפרס איבור נובלו עבור כתיבת השירים וזכה להכרה בעיתונות הבריטית בתור "הפנים הבלתי מעורערות של להקת הרוק הטובה באנגליה".
לאחריו הלהקה פורקה בפעם השלישית, דבר שהוכרז רק שנה לאחר מכן.
סינגל הסולו הראשון של אשקרופט "A Song for the Lovers" הגיע למקום השלישי במצעדים באנגליה, כאשר בעקבותיו צעד הסינגל השני "Money to Burn".
ביוני 2000 יצא אלבומו הראשון של אשקרופט כאומן יחיד Alone with Everybody, ועד מהרה דורג במקום הראשון במצעדים וקיבל מעמד אלבום פלטינה באנגליה.
ריצ'רד החליט שלא לפרסם את מילות השירים באלבום, שכן כשמו, הוא חש שהן פרטיות ונוגעות אליו בלבד.
בשנת 2002 אשקרופט החל לעבוד על אלבום הסולו השני שלו Human Conditions .
הסינגל הראשון, "Check the Meaning" יצא בתחילת אוקטובר אותה שנה.
האלבום הופץ בהמשך החודש ודורג במקום השלישי במצעד אלבומי השנה באנגליה.
האלבום זכה לביקורות חיוביות אך עם זאת, לא התקרב ברמה האהדה לאלבום הקודם.
כריס מרטין, סולן להקת קולדפליי גונן על האלבום ואף הזמין את אשקרופט לפתוח את סיבוב ההופעות האירופאי של הלהקה.
בשנת 2005 חזר אשקרופט לבמות למספר הופעות וב-2 ביולי 2005 בקונצרט Live 8 בהייד פארק, להקת קולדפליי ביקשה ממנו לבצע עמם את להיטו "Bitter Sweet Symphony", אשקרופט עלה לבמה תוך כדי שכריס מרטין סולן קולדפליי מזמן אותו לבמה.
לאחר שחברת "האט רקורדס" התפרקה אשקרופט הוחתם בחברת "פארלופון", שם הוציא את אלבום הסולו השלישי שלו "keys to the World" ב-23 בינואר 2006. הסינגל הראשון מהאלבום, "Break the Night with Colour", הופץ בתחילת אותו חודש ועד מהרה תפס את המקום השלישי במצעדי אנגליה.
לאחר מריבות רבות בשנים 2008–2009 התפרקה שוב להקת הוורב ב-2009.
בדצמבר 2009 אשקרופט יצר את הפסקול לסרט הדוקומנטרי "The Journey", כמו כן, פרסם בבלוג שלו "BRAIN" כי ישנן עבודות על אלבום חדש שייצא בשנת 2010.
אשקרופט החל לעבוד עם להקתו החדשה RPA & The United Nations of Sound, כאשר RPA מייצג את ראשי התיבות של שמו המלא.
הסינגל הראשון "Born Again" הופץ ב-19 ביולי 2010.
האלבום הציג תכנים שמזוהים עם ההשפעות העיקריות עליהן ריצ'רד סיפר שנשען לאורך השנים- כלי מיתר, ריפי-גיטרת רוק, עיבודים ובלדות רוק היו הליבה של האלבום יחד עם נגיעות פופ מלודיות שאשקרופט הוסיף.
כמו כן, נכחה באלבום יכולת הכתיבה הייחודית של אשקרופט ויכולתו להפיח רוח במילים.
ב-15 באוקטובר 2010 הפיץ אשקרופט דרך אתר המעריצים שלו את השיר "Here We Go Again", ובאותו היום הופץ הסינגל הרשמי "Are You Ready?".
בחודש זה אשקרופט גם חתם על חוזה עם חברת התקליטים Razor & Tie בארצות הברית.
גרסת הרדיו של "?Are You Ready" הוצעה בחינם באתר האינטרנט של ריצ'רד בארצות הברית.
האלבום הופץ ב-22 במרץ 2011 בארצות הברית בשם Ricahrd Ashcroft.
הסינגל "Are You Ready?" הופיע בקרדיט הסרט The Adjustment Bureau במרץ 2011, יחד עם השיר החדש "Future's Bright" אשר נכתב במיוחד בעבור פתיח הסרט יחד עם המלחין תומאס ניומן.
ב-22 בפברואר 2016, לאחר שקט תעשייתי ארוך הודיע אשקרופט על אלבום הסולו הרביעי שלו, האלבום יצא ב-20 במאי 2016 בשם "These People".
האלבום מציג סאונד אלקטרוני שנוטה יותר לז'אנר הפופ מאשר לרוק הפסיכדלי והאפל אותו ריצ'רד קידם.
האלבום לווה בשמונה הופעות בינלאומיות חיות, כאשר הבכירות בהן באנגליה.
בקיץ 2018 הצטרף למסע ההופעות של ליאם גלאגר באירופה וצפון אמריקה.
באוגוסט 2018 הודיע אשקרופט על אלבום הסולו החמישי שלו "Natural Rebel", אשר יצא ב-19 באוקטובר באותה שנה.
לקראת האלבום הוציא את הסינגל המצליח "Surprised By The Joy".
אשקרופט נשוי לקייט רדלי (בעבר קלידנית בלהקת Spiritualized).
הם נישאו בשנת 1995 ולהם שני בנים.
אשקרופט אוהד את קבוצת הכדורגל מנצ'סטר יונייטד, סמל לאהדת ילדותו ג'ורג' בסט.
אשקרופט חבר טוב של האחים גלאגר מאואזיס, וזכה מנואל גלאגר בכינוי "קפטן רוק".
אשקרופט אף ביצע קולות רקע ללהיט "All Around the World" של אואזיס.
בריאיון משנת 2006 ציין אשקרופט כי הוא טופל בפרוזאק בניסיון להתמודד עם דיכאון קליני, אך טען כי התרופה לא עזרה מעצם היותה מאוד סינתטית.
בנוסף, אמר כי הוא סובל לאורך כל חייו מנטייה דיכאונית וכי מוזיקה עוזרת לו להתמודד עם המחלה.
ריצ'רד באקמן הוא שם עט שבו השתמש הסופר האמריקאי סטיבן קינג לצורך פרסום ספרים מבלי לחשוף את זהותו.
קינג יצר את הדמות הספרותית של באקמן בשנות ה־70 כדי לעקוף את מדיניות הוצאות הספרים, אשר הגבילה סופרים לפרסום של ספר אחד בלבד בשנה תחת שמם האמיתי.
זהותו האמיתית של באקמן נחשפה בשנת 1985.
בתחילת דרכו, סטיבן קינג כתב בקצב גבוה במיוחד.
עם זאת, הוצאות הספרים שבהן פרסם הגבילו את מספר הספרים שניתן להוציא תחת שמו לשם שמירה על "ערך מיתוגי".
קינג, שביקש לפרסם גם ספרים שנכתבו אך לא התאימו לתזמון השיווקי, המציא שם עט – ריצ'רד באקמן – ופרסם תחתיו את ספרו הראשון, Rage , בשנת 1977.
שם העט עצמו נבחר באופן מאולתר: "ריצ'רד" הוא מחווה לריצ'רד סטארק (שם העט של הסופר דונלד וסטלייק), ו"באקמן" נלקח מלהקת הרוק הקנדית באקמן-טרנר אוברדרייב, שהתנגנה באותו הרגע ברדיו, כשקינג נשאל מה שם העט שיבחר.
בשנת 1985 הבחין סטיב בראון, עובד בחנות ספרים בוושינגטון הבירה, בדמיון סגנוני בין ספרי באקמן לכתיבתו של קינג.
בחקירה קצרה גילה כי הזכויות על ספרי באקמן שייכות לאותה הוצאה שמוציאה לאור את קינג.
הוא שלח את ממצאיו להוצאה, ובעקבות כך פורסמה כתבה ב־Washington Post שבה נחשפה זהותו האמיתית של באקמן.
קינג אישר את הדברים, וכתוצאה מהחשיפה נמכרו ספרי באקמן מחדש, הפעם בשמו.
בהמשך, בקינג הטיפוסי, כתב קינג בהקדמה למהדורת האוסף "The Bachman Books" כי "הרופא הודיע כי ריצ'רד באקמן מת מגידול מוח – שנגרם ככל הנראה מהשימוש בשם עט."
הכתיבה של "באקמן" נחשבת קודרת ואפלה יותר מהכתיבה המזוהה עם סטיבן קינג.
ספרים שפורסמו תחת שם זה עוסקים לרוב בתמות ריאליסטיות, דיסטופיות, או חברתיות־פסיכולוגיות, עם עיסוק נרחב באלימות, יאוש, מערכות שלטון טוטליטריות ואובדן שליטה.
רבים מהם נעדרים אלמנטים על־טבעיים, בשונה מרבים מכתבי קינג בשם האמיתי.
קינג בנה לבאקמן ביוגרפיה בדיונית שכללה עבר צבאי, מגורים בחווה בניו־המפשייר, אישה בשם קלודה, ופרסום של מספר ספרים לפני מותו הפתאומי מגידול מוח.
הביוגרפיה הופיעה על כריכות הספרים הראשונים.
ספרים שפורסמו תחת השם ריצ'רד באקמן:
Rage (1977) – הספר הראשון שפורסם תחת שם העט.
הוסר מהדפוס ביוזמת קינג לאחר שמקרים של ירי בבתי ספר בארצות הברית נקשרו אליו.
הצעדה (1979) – רומן דיסטופי על תחרות הליכה אכזרית.
תורגם לעברית בשם "ההליכה הארוכה".
Roadwork (1981) – עוסק באדם שמתמודד עם אובדן אישי תוך התנגדות לפינוי עירוני.
The Running Man (1982) – מתרחש בעתיד טוטליטרי שבו משחק ריאליטי קטלני משודר בטלוויזיה.
עובד לסרט בכיכובו של ארנולד שוורצנגר.
Thinner (1984) – על אדם שמקולל לרזות עד מוות.
The Regulators (1996) – פורסם לאחר חשיפת הזהות, כהמשך רוחני לספר דספריישן (עיר ושמה ייאוש) של קינג (שפורסם בשמו).
Blaze (2007) – רומן שנכתב בשנות ה־70 אך פורסם רק לאחר "מותו" הבדוי של באקמן.
עוסק בפושע פשוט־שכל שמנסה לחטוף תינוק.
דמותו של באקמן מופיעה בספרים מאוחרים יותר של קינג כאלטר־אגו.
ברומן "החצי האפל" משנת 1989 מוצגת דמות של סופר ששם העט שלו מתעורר לחיים – אלגוריה שקופה לבאקמן.
קינג התייחס לדמות כאל הצד האפל, הפחות ממוסחר והקודר יותר של עצמו.
ריצ'רד בורגי הוא שחקן אמריקאי.
בשנות השמונים החל לשחק במספר סדרות טלוויזיה וביניהם ושיחק בתפקיד קבוע באופרת הסבון "ימי חיינו", ובאופרת הסבון "עולם אחר".
לאחר מכן הוא שיחק בסדרות "24" ו"המשפט של איימי".
ב-1996 שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הפשע האמריקאית-קנדית "סנטינל" ברשת UPN.
בסדרה בורגי גילם את הבלש ג'ים אליסון למשך 4 עונות עד שהאחרונה הסתיימה ב-1999.
ב-2004 הוא לוהק לתפקיד קארל מאייר בסדרה "עקרות בית נואשות".
בקולנוע הוא שיחק בסרטים "בנעליה" (2005) לצד קמרון דיאז ובגרסה המחודשת של סרט האימה "יום שישי ה-13" (2009).
בנוסף הוא הופיע בפרקים של הסדרות "ניפ טאק", "שקר לי", "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"לאס וגאס".
הוא גילם את אביה של ברוק דייוויס (סופיה בוש) בסדרת הנעורים "מגרש ביתי".
בשנת 2019 החל לשחק בדמותו של ניית'ן אנדרוז בעונה השנייה של סדרת הפשע "The Oath" בכיכובו של ראיין קוואנטן.
אחיו צ'אק בורגי הוא המתופף של להקתו של בילי ג'ואל.
בראון הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית.
כיהן כמפקד כוח האוניות של הצי.
בראון נולד בלוול שבמסצ'וסטס, בנם של פטרישה וארתור.
ב-1985 סיים תואר ראשון במתמטיקה מהאקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לצי ארצות הברית.
שירת כקצין ניווט במשחתת הטילים המונחים "USS Charles F.
שירת בקבוצת המשחתות-סיירות ה-12, כקצין מבצעים במשחתת "USS O'Bannon" ובסיירת הטילים המונחים "USS Leyte Gulf".
שימש סגן מפקד המשחתת "USS Mahan".
בראון פיקד על המשחתת "(USS The Sullivans (DDG 68" ועל המשחתת "(USS Gettysburg (CG 64", ביולי 2015 מונה למפקד קבוצת התקיפה ה-11 ושירת בתפקיד עד ספטמבר 2016.
תפקידי המטה שלו ביבשה כללו מזכיר למפקד הפיקוד המשותף של ארצות הברית, ראש ענף בפיקוד כוח האדם של הצי, ראש כנף אסטרטגיה ומדיניות במשרד ראש המבצעים הימיים, עוזר בלשכת מזכיר הצי של ארצות הברית, מפקד בית הספר ללחימה ימית, מפקד פיקוד האימונים של הצי ומפקד פיקוד כוח האדם של הצי.
במסגרת זו מונה על ידי מפקד הצי לעמוד בראש ועדת החקירה לתאונה ב-2017 בין המשחתת "USS John S.
McCain" למכלית ליברית שגבתה חייהם של 10 מלחים.
בינואר 2018 קודם לדרגת תת-אדמירל ומונה למפקד כוח האוניות של הצי.
באוגוסט 2020 פרש מהשירות בצי.
בראון בוגר תואר שני בחקר ביצועים מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים ותואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי.
ריצ'רד ברגמן היה שחקן טניס שולחן יהודי-אוסטרי ובריטי, בעל 22 מדליות באליפויות עולם בטניס שולחן, מהן 7 זהב, 4 ביחידים (באדן 1937, קהיר 1939, לונדון 1948 ובודפשט 1950), שני בכל הזמנים אחרי ויקטור ברנה.
עקב מלחמת העולם השנייה נמנע ממנו להשיג מדליות זהב ומדליות אחרות רבות נוספות.
הוא זכה בשתי מדליות זהב לפני המלחמה ובשתי מדליות זהב נוספות אחרי המלחמה.
ברגמן היה לשחקן טניס השולחן הצעיר ביותר שזכה באליפות העולם ליחידים כשזכה בגיל 18, עד לשנת 2004.
ברגמן נחשב לאחד משחקני טניס השולחן הגדולים היסטוריה ולשחקן ההגנה הטוב בהיסטוריה.
ברגמן נולד וגדל בווינה, בן למשפחה יהודית ממוצא פולני ואיטלקי.
היו לו ארבע אחיות ואח.
עם פלישת הגרמנים לאוסטריה, ברח ברגמן לאנגליה.
בגלל מלחמת העולם נמנע ממנו לזכות במדליות רבות נוספות כולל מדליות זהב.
הוא קיבל אזרחות בריטית בשנת 1946.
באליפות העולם שנערכה בלונדון בשנת 1948 הוא זכה במדליית הזהב השלישית שלו ביחידים, במדליית כסף זכה בוהומיל וניה מצ'כיה.
במדליית הזהב הרביעית ביחידים באליפות העולם שנערכה בבודפשט בשנת 1950, במדליית כסף זכה פרנץ שוש מהונגריה ששנה קודם לכן, הדיח אותו באופן מפתיע בשלב שמינית הגמר.
בשנת 1951 איגוד טניס השולחן הבריטי מנע ממנו להגן על תוארו העולמי בגלל שהוא השתתף בתחרויות בדרום אפריקה בניגוד להוראות.
בשנת 1948 הוא נישא לאלן או'פלין ושנתיים לאחר מכן הם התגרשו.
בשנות ה-50 הוא הפך לשחקן טניס שולחן מקצוען הראשון בענף והחל להשתתף בתחרויות ברחבי העולם ולהופיע עם כדורסלני הארלם גלובטרוטרס.
בשנת 1970 נפטר ברגמן מסרטן המוח.
בשנת 1982 נבחר ברגמן להיכל התהילה של הספורט היהודי
בשנת 1993 נבחר ברגמן להיכל התהילה הבינלאומי של טניס השולחן
ריצ'רד בצ'י היה איש עסקים, חתם ביטוח ימי, ובהמשך המנהל הכללי של דואר ארצות הברית.
הוא היה חתנו של קודמו בתפקיד זה, בנג'מין פרנקלין.
ריצ'רד בצ'י נולד' בסטל, שבצפון יורקשייר, אנגליה, כילדם הצעיר של ויליאם בצ'י, גובה מס, ושל מרי (לבית בליצ'ינדן) בצ'י, שנישאו בשנת 1720 לערך.
אחיו הבכור, תיאפולט, שהיה בוגר ממנו בשנתיים, היגר לניו יורק ב-1751, שם הוא היה לבן חסותו של פול ריצ'רד, סוחר מצליח וראש עיריית ניו יורק לשעבר, שרעייתו הייתה קרובת משפחה של בצ'י.
ריצ'רד בצ'י היגר לניו יורק ב-1760, שם הוא הצטרף לאחיו בעסקי המסחר והביטוח הימי.
לאחר כמה שנים הוא עבר לפילדלפיה, שם הוא נחל הצלחה בעסקיו.
הוא היה בין שלושים האנשים הצעירים שנפגשו בבית הקפה של לונדון באוקטובר 1766 כדי לייסד את מועדון ציד השועלים של גלוסטר, הראשון באמריקה, מתוך רצון להיות "אנגלים אמיתיים".
ב-1767 התמודד בצ'י עם בעיות פיננסיות כאשר שותפו בלונדון, אדוארד גרין התכחש לחובות שבצ'י היה חתום עליהם.
במהלך המהפכה האמריקאית היה בצ'י חבר במועצת המלחמה , שהייתה ועדה קבועה מיוחדת שפיקחה על ניהול הצבא הקונטיננטלי והגישה המלצות בנוגע לצבא לקונגרס הקונטיננטלי השני.
רעייתו של בצ'י, סאלי, בתו של בנג'מין פרנקלין, נודעה בפטריוטיות שלה ובפעולות הצדקה בהן עסקה.
בהמשך דאג בנג'מין פרנקלין שבצ'י ימונה במקומו כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית.
לאחר מותו של פרנקלין ב-1790, חיו בצ'י ורעייתו סאלי מירושת אביה ועברו ב-1794 עם משפחתם לבית ונדגריפט, שעל גדת נהר דלאוור, מצפון לפילדלפיה.
ב-1767 הציע בצ'י נישואים לשרה פרנקלין, שנודעה בשם סאלי, בתם היחידה של בנג'מין פרנקלין ודבורה ריד.
הוריה של סאלי התנגדו לנישואים, בשל מצבו הפיננסי הרופף של בצ'י ובשל השמועות שהוא ניסה להינשא לה בשל הונה המשפחתי.
אף על פי שהם מעולם לא אישרו זאת באופן רשמי, הם הסכימו בסופו של דבר לנישואי הזוג.
סאלי נפטרה ממחלת הסרטן ב-1808. ריצ'רד בצ'י נפטר במחוז באקס שבפנסילבניה ב-17 באפריל 1811. הוא נטמן לצדה של רעייתו בבית הקברות כרייסט צ'רץ' שבפילדלפיה.
ריצ'רד בראת'רס היה מאמין מוקדם ומורה בתנועה הדתית "בני ישראל הבריטים", הקשורה לתיאוריה הנוגעת לעשרת השבטים האבודים של ישראל.
בראת'רס נולד בפורט קירואן, ניופאונדלנד.
הוא התחנך בואליץ' באנגליה, ונכנס לצי המלכותי ושירת בפיקודו של קפל ורודני.
בשנת 1783 הוא הפך לסגן, ושוחרר בכבוד ב־28 ביולי 1783, וקיבל פנסיה שהסתכמה בחצי שכר (54 לירות לשנה).
לאחר מכן הוא נסע ביבשת אירופה ומאוחר יותר התחתן עם אליזבת האסל בשנת 1786. נישואיו דווחו כ"אומללים" ולכן שב לשירות בצי המלכותי.
מכיוון שהאמין ששירות צבאי אינו תואם את אמונתו החדשה בנצרות, עזב שוב בשנת 1789 את חיל הים.
על פי העיקרון הדתי שהחזיק בו - ההתגלות האינדיבידואלית, הוא האמין שהוא לא יכול לשרת את המלך כראש כנסיית אנגליה.
בשנת 1791, הוא החל להטיל ספק בשבועה שנתן, כשנדרש לקבל חצי השכר הצבאי שלו, והוא מצא את עצמו עם הכנסה מועטה בעקבות פעולותיו שלאחר מכן.
בראת'רס חילק את זמנו בין שהות בטבע והבית, שם פיתח את הרעיון על עדה אלוהית מיוחדת.
בראת'רס טען כי הוא שמע את קולו של המלאך שהכריז בפניו על חורבן בבל הגדולה, שהייתה למעשה לונדון.
לפי תפיסתו, ככל הנראה בעקבות בקשת הרחמים שלו גרמו לאלוהים לרחם על לונדון לזמן מה, וההרס של העיר הופסק.
בערך בתקופה זו, בראת'רס ציפה גם למתת שמימי שתרעיף עליו כסף, אהבה ואושר.
בפברואר 1792 הכריז בראת'רס על עצמו כמרפא וטענו שהוא יכול להחזיר את הראיה לעיוורים.
הוא משך קהל רב, אך לא בשל יכולת הריפוי שלו, אלא עבור מתנות הכסף הקטנות לאלה שהתפלל עבורם.
בשנת 1793 בראת'רס הכריז על עצמו שהוא שליח של דת חדשה.
הוא החל לראות את עצמו כבעל תפקיד מיוחד בהתכנסות היהודים בארץ ישראל, בפרט "היהודים" שהוסתרו בקרב אוכלוסיית בריטניה.
בדומה לבני ישראל בריטים, טען בראת'רס כי ל"בני ישראל הנסתרים" אין מושג על שושלתם הביולוגית וכי חלק מתפקידו יהיה ללמד אותם את זהותם האמיתית ולהוביל אותם לארץ כנען.
בראת'רס הכריז שהוא נסיך העברים, צאצא של בית דוד המקראי שישלוט על עם ישראל עד שובו של ישו המשיח.
הוא הצהיר כי הוא ישיג את כל זה באמצעות מטה שעיצב משושנת ורדים פראית, שיעשה איתו ניסים, כפי שעשה משה במדבר.
בראת'רס החל למשוך אליו הרבה אנשים, אך בשל חוסר יכולתו הארגונית ואופיו התמהוני, הוא לא פיתח שום תנועה חברתית.
כתוצאה מנבואתו בדבר מותו של המלך וסוף המלוכה, הוא נעצר בגין בגידה בשנת 1795 ונכלא בטענה שהוא לא שפוי.
אולם עניינו הובא בפני הפרלמנט על ידי תלמידו הנלהב, נתנאל בראסי הלהד, אוריינטליסט, וחבר בית הנבחרים.
כתוצאה מכך הוא הועבר לבית מעצר פרטי באיזלינגטון.
בזמן שהיה בבית המעצר הפרטי, בראת'רס כתב מגוון חוברות נבואיות שהביאו לו פרסום ומאמינים רבים.
בין תומכיו היה האמן ויליאם שארפ.
נראה שחלק מהתחזיות הפוליטיות שלו (כמו מותו האלים של לואי ה-16) היו הוכחה לכך שהוא קיבל השראה אלוהית.
אך כאשר בראת'רס חזה כי ב-19 בנובמבר 1795 הוא יתגלה כנסיך העברים ושליט העולם, והתאריך חלף ללא כל ביטוי לכך, שארפ נטש אותו והפך לחסיד דתי של ג'ואנה סאות'קוט.
גם שאר חסידיו נטו להתרחק ממנו, מאוכזבים או נבוכים.
בראת'רס בילה את 30 השנים האחרונות בחייו בעיצוב הדגלים, המדים והארמונות של ירושלים החדשה .
ג'ון פינלייסון הבטיח לבסוף את שחרורו מהמעצר הפרטי בשנת 1806, והוא עבר להתגורר בביתו בלונדון, שם נפטר כדמות בודדה ב־25 בינואר 1824.
פינלייסון פתח במערכה משפטית נגד הממשלה, וביקש תשלום ותביעה כספית פיצוי בגין אחזקתו של ריצ'רד בראת'רס עד מותו.
ריצ'רד אכילס בלינג'ר היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כראש עיריית סיאטל בשנים 1904–1906, כנציב בשנים 1907–1908, וכמזכיר הפנים של ארצות הברית בשנים 1909–1911.
ריצ'רד בלינג'ר נולד בבונסבורו, איווה, כבנם של ריצ'רד הנרי בלינג'ר ומרי אליזבת נורטון.
ב-1884 הוא סיים את לימודיו בויליאמס קולג', שם הוא היה חבר באחוות זטא-פסי.
ב-1886 עבר בלינג'ר את בחינות לשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בסיאטל.
לאחר תקופת כהונתו רצופת השערוריות במהלך בהלת הזהב בקלונדייק של ראש עיריית סיאטל, תומאס ג'.
יומס, נבחר בלינג'ר כראש העיר ב-1904. בתמיכת האליטה העסקית של מרכז העיר, הוא מוטט במידת מה (אם כי לא לחלוטין) את הפשע בעיר ונאבק באיגודי העובדים.
הוא קרא לאגם בלינג'ר שבמחוז סנוהומיש הסמוך על שמו של אביו.
לאחר כהונתו כראש עיריית סיאטל, הצטרף בלינג'ר לממשלו של הנשיא תאודור רוזוולט, וכיהן כנציב בשנים 1907–1908. ב-1909 סייע בלינג'ר לארגן את , תערוכה עולמית שנועדה להבליט את ההתפתחות בצפון מערב ארצות הברית.
ב-1909, על אף הבטחות קודמות להשאיר בתפקידם את חברי הקבינט של הנשיא לשעבר רוזוולט, מינה הנשיא הנבחר ויליאם הווארד טאפט את בלינג'ר כמזכיר הפנים במקומו של השמרן ג'יימס רודולף גרפילד.
אחד מצעדיו הראשונים של בלינג'ר כמזכיר הפנים היה ביטול ההגנה הממשלתית על אדמות שהיו אמורות להיות מוקצות לפיתוח של אנרגיה הידרואלקטרית, והשבתם לרשות הציבור להחכרה.
הפרוגרסיבים חששו שמונופולים הידרואלקטריים ישתלטו על אתרים כאלו כדי לשלוט או כדי למנוע פיתוח וכך יכתיבו את מחירי החשמל, מאחר ש-13 חברות, כולל ג'נרל אלקטריק ווסטינגהאוס, כבר שלטו ביותר משליש מהמשאבים ההידרואלקטריים כאשר הסתיימה נשיאותו של רוזוולט.
אף על פי כן, עד מהרה עורר צעד זה שערורייה.
באוגוסט אותה שנה, במקביל לוועידת ההשקיה הלאומית שהתקיימה בספוקיין, פרסם כתב של יונייטד פרס ידיעה על שטח של 15,868 אקר (64 קמ"ר) במונטנה שנמכר לתאגידים גדולים, ג'נרל אלקטריק, גוגנהיים ואמלגמייטד קופר.
בתחילה התעלם בלינג'ר מהסיפור, ולאחר מהן הוא האשים את הכתבים בהתנגדות לפיתוח המערב.
אף על פי שהסיפור על מונטנה הוכח כמנופח מעבר לממדיו, ההאשמות על משוא פנים המשיכו לרדוף אחר בלינג'ר כמזכיר הפנים.
ההאשמות החמורות ביותר היו קשורות למיזמי כריית פחם ביער הלאומי צ'וגץ' על ידי היזם מסיאטל המקורב לבלינג'ר, קלרנס קנינגהאם, שמומן על ידי תאגיד שהיה מקושר לג'יי.
מורגן ולמשפחת גוגנהיים מניו יורק.
הקבוצה השקיעה ב-33 תביעות קרקע, אף על פי שחוקי הקרקעות של אלסקה נועדו לטפח חוואים בשטחי אדמה קטנים ולמנוע מונופולים וכך קבעו שכל טוען לבעלות על קרקע יוכיח שהוא פועל בשם עצמו בלבד, וכן הגבילו כל תביעת קרקע ל-160 אקרים.
בעת שכיהן כנציב משרד הקרקעות הכללי, העניק בלינג'ר ליזם גישה מיוחדת לתיקים הממשלתיים.
במשך כמה חודשים ב-1908, בין כהונתו כנציב משרד הקרקעות לבין כהונתו כמזכיר הפנים, פעל בלינג'ר כנציג של קבוצת הפיתוח קנינגהאם-מורגן-גוגנהיים מול הממשלה הפדרלית, וביצע פעולות שדלנות מול מזכיר הפנים דאז ג'יימס רודולף גרפילד.
עם מינויו כמזכיר הפנים, העביר בלינג'ר מתפקידו את חוקר משרד הקרקעות הכללי לואיס ר.
גלאביס, ובסופו של פיטר אותו לאחר שהוא התלונן בפני גיפורד פינצ'ו (ראש שירות היערות, ולפיכך האחראי על היער הלאומי צ'וגץ', אך גם כפוף למזכיר הפנים) ובפני הנשיא טאפט, ושיתף פעולה עם העיתונות.
סדרה של מאמרים בעיתונות שנכתבו על ידי פרוגרסיביסטים, כולל מאמרו של גלאביס במגזין Collier's Weekly, עוררו השמרנים.
באחד המאמרים הואשם אף הנשיא טאפט על כך שהיה חלק מקשר בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית ב-1908. בלינג'ר שוב דחה את הטענות ונראה היה שטאפט היה מעוניין להביא את הפרשה לקיצה, וטען שהן בלינג'ר והן פינצ'ו נותרו מחויבים למדיניות השימור של רוזוולט.
בכל אופן, בלינג'ר איים להתפטר אם טאפט לא יסכים לחקירה של הקונגרס שתנקה את שמו, ובדצמבר הוא שלח מכתב לסנאטור הרפובליקני מוושינגטון, בו דרש שהחקירה תושלם.
אף על פי שצ'ארלס טאפט, אחיו למחצה של הנשיא, ייעץ לו לבקש מבלינג'ר להגיש את התפטרותו, עמד הנשיא לצד מזכיר הפנים שלו, והתובע הכללי ג'ורג' וודוורד ויקרשאם אפילו רשם דוח על פיטוריו של גלאביס, בו הוא שינה את התאריך למוקדם יותר.
לאחר שלעיתון Collier's Weekly הגיע מידע מחוגים פנימיים בוושינגטון שבלינג'ר תכנן לתבוע את המגזין לאחר ה"טיוח" המתוכנן, שכר המגזין את לואי ברנדייס כפרקליטו.
פינצ'ו חשף בציבור את חילוקי הדעות שלו על גישתו של בלינג'ר ומשרדו הוציא דוח אחר לסנאטור דוליבר, היושב ראש הרפובליקני של ועדת החקלאות והיערנות של הסנאט.
צעד זה הוביל את טאפט לפטר גם את פינצ'ו.
במהלך השימוע בפני הוועדה המיוחדת, הן גלאביס והן פינצ'ו מסרו עדות, והעדות על שינוי התאריך על ידי הקצרן הוביל את טאפט לקחת את האחריות כמי שנתן את ההוראה לעשות כן, אף על פי שהקצרן ועובדים אחרים פוטרו גם הם.
התשאול של ברנדיס הפך את גישתו האנטי-שמרנית של בלינג'ר לברורה, אך לא חשף שום דבר שעלול היה להתפרש כמעשה פלילי.
בכל אופן, אמון הציבור במנהיגותו של בלינג'ר במחלקת הפנים דעך.
בכל אופן, סדרת השערוריות שהיו קשורות לבלינג'ר, נאמנותו של טאפט כלפיו, וסירובו של בלינג'ר להתפטר במשך תשעה חודשים נוספים, בשילוב עם השערורייה בנוגע לחוק פיין-אלדריץ' , פילגו את המפלגה הרפובליקנית והובילו להפסדו של טאפט בבחירות לנשיאות של 1912.
ב-1866 נשא בלינג'ר לאישה את ג'וליה אלברטסון בריידלי.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים הוא שב לעסקי עריכת הדין בסיאטל.
ריצ'רד בלינג'ר נפטר בסיאטל ב-6 ביוני 1922. הוא נטמן בבית הקברות לייק ויו שבעיר.
ריצ'רד מור בישופ היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו ה-34 בשנים 1878–1880.
ריצ'רד בישופ נולד במחוז פלמינג שבקנטקי, וקיבל הכשרה עסקית במדינת האם שלו.
ב-1848 הוא עבר לסינסינטי, אוהיו ופתח חנות כלבו בסמוך למעגן של גדת נהר אוהיו, שנקראה בתחילה "בישופ וולס" ולאחר מכן "ר.
ב-1858 הוא היה לחבר במועצת העיר, ולאחר מכן נבחר כנשיא המועצה.
בשנים 1859–1861 הוא כיהן כראש עיריית סינסינטי.
ב-1860, בעת כהונתו של בישופ כראש העיר ביקר הנסיך מוויילס בסינסינטי, במסגרת ביקורו בארצות הברית.
על אף היותו חבר המפלגה הדמוקרטית, נשא בישופ נאום ברכה לכבודו של אברהם לינקולן שעבר בסינסינטי בדרכו לטקס ההשבעה שלו.
הוא היה יושב ראש הישיבה לתמיכה באיחוד בשנה הראשונה של מלחמת האזרחים.
בשנים 1859–1869 היה בישופ נשיא החברה המיסיונירית של אוהיו, וכן היה נשיא הוועידה המיסיונרית הנוצרית הכללית.
הוא גם היה חבר ועידת החוקה של 1873, ופעל לקידום מסילת הברזל הדרומית של אוהיו.
ב-1877 בחרו הדמוקרטים בבישופ כמועמדם למשרת מושל אוהיו.
בבחירות הכלליות הוא ניצח את מועמד המפלגה הרפובליקנית ויליאם וסט ושלושה מועמדים נוספים.
בישופ כיהן תקופת כהונה אחת של שנתיים, ולא קיבל את מועמדות מפלגתו לכהונה שנייה.
כותב מטעם המפלגה סיכם את כהונתו כמושל באופן הבא:
ריצ'רד בישופ נפטר בג'קסונוויל, פלורידה ב-2 במרץ 1893. הוא נטמן בבית הקברות ספרינג גרוב שבסינסינטי.
ריצ'רד ביגס היה שחקן טלוויזיה ותיאטרון אמריקני, שנודע בזכות גילום דמותו של ד"ר מרקוס האנטר באופרת הסבון "ימי חיינו" (1987 - 1994) וד"ר סטיבן פרנקלין בסדרת המדע בדיוני "בבילון 5" (1994 - 1998).
לאחר תפקידו בסדרה "בבילון 5", ביגס השתתף בתפקידי אורח בסדרות "רפואה שלמה", "ג'אג", "CSI", "האור המנחה", "ER, "NYPD Blue" וסדרה המבוססת על הסרט "פחד עד מוות".
צ'ארלס ריצ'רד אשקרפט היה אנלטיקאי וחוקר אמריקאי בתחום היסטורית מדע המדינה והפילוסופיה.
הוא שימש כפרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
נולד ב-26 בספטמבר 1938 לצ'רלי אשקרפט ורונדה ג'ונקין בסן פרנסיסקו שבארצות הברית, את ילדותו בילה בדרום קליפורניה וכבר בילדותו החל להתעניין בפוליטיקה.
הוא גורש מבית הספר התיכון שלו באשמת הדפסת עיתון מחתרתי עם חבר לכיתה, בעיתון הם קראו לאחד את השטחים של אלסקה והוואי לארצות הברית.
בשנת 1956 החל את לימודיו באוניברסיטת הרווארד, שם התעסק רבות בחקר מדע המדינה ובמוזיקת רוק אנד רול.
לאחר שסיים את לימודי התואר ראשון בהצטיינות עבר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ב-1960 והתחיל גם ללמד שם ב-1965, הוא סיים את הדוקטורט שלו בשנת 1966.
לאחר שעבד לזמן קצר אצל הסנאטור האמריקני הריסון ויליאמס, חזר אשקרפט ללמד באוניברסיטת קליפורניה כפרופסור למדע המדינה והצטרף לתנועת המחאה נגד מלחמת וייטנאם שקמה באותה העת, על תקופה זו הוא התבטא:
חוויה זו של הצטרפותו כחלק מתנועה חברתית הקצינה את הגישה הליברלית שלו ועיצבה את מחקריו.
במחקריו עסק אשקרפט בעיקר בהבנת התאורטיקנים הפוליטיים מתוך למידת פעילותם הפוליטית המעשית ובכך זכו מחקריו להיות בעלי גישה שונה לכתבים מאשר שאר הגישות בעלות אוריינטציה פילוסופית יותר.
שימש כפרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת קליפורניה עד שנת 1992, הוא היה עורך המגזין Political Theory משנת 1989 עד 1994. זמן קצר לפני מותו הוא עבד על מחקר על הפילוסוף הבריטי ג'ון סטיוארט מיל ועל הופעתיה של תנועת הפועלים במאה ה-19.
ריצ'רד אשקרפט מת ב-1 בנובמבר 1995. לזכרו, בשנת 1996 הפאנל בכנס האגודה למדעי המדינה בסן פרנסיסקו בחן את חייו ויצירתו של אשקראט.
על כתביו של ג'ון לוק
ריצ'רד אשקרפט הושפע רבות מהפילוסוף האנגלי בן המאה השבע עשרה, ג'ון לוק והרבה לחקור את כתביו.
הוא היה מהמפורסמים שבאניליטיקאים שחקרו את החיבור המפורסם של לוק "שתי מסכתות על ממשל מדיני".
העובדה ששתי המסכתות הודפסו זמן קצר לאחר המהפכה המהוללת ובפתח דבר מופיעים דברי תמיכה של לוק בשלטון של ויליאם השלישי ומרי השנייה הביאו דורות של פרשנים למסקנה שהחיבור נכתב כהצדקה למהפכה, אך למרות זאת טען ריצ'רד במחקריו שלוק כתב את מרבית הטקסט כעשור לפני המהפכה, במהלך השנים 1679–1681.
פוליטיקה מהפכנית ושתי מסכות הממשל של לוק
בספרו, שפורסם ב-1986 מציע ריצ'רד אשקרפט פרשנות חדשה למחשבתו הפוליטית של ג'ון לוק על ידי התבוננות ברעיונותיו, בייחוד באלה מהספר "שתי מסכתות על ממשל מדיני".
בהתבסס על בחינה מפורטת של כתבי יד, יומנים, התכתבויות ועיתונים, אשקרפט מציג שפע של עדויות היסטוריות חדשות על החיים הפוליטיים ברסטורציה האנגלית, מחקר זה מייצג דוגמה לגישה לתיאוריה פוליטית תוך מתן חשיבות לכוונות הסופר ולהשפעות הפוליטיות, החברתיות והכלכליות.
בספר זה, אשקרפט מנחה את הקורא דרך בחינה מפורטת של הטקסטים לכדי הבנת רעיונותיו הפוליטיים של לוק ביחס לכתביו על פילוסופיה, חינוך, דת וכלכלה וההשפעה שהייתה לרעיונות אלו על תאורטיקנים פוליטיים בני המאה השמונה עשרה.
המחבר מראה כיצד בנה לוק בקפידה את נקודת המבט הפוליטית שלו כהגנה על עקרונות ה"זכויות הטבעיות", שלטון החוק וההתנגדות העממית.
הוא מציע פרשנות מקורית לשתי המסכתות, תוך שימת דגש על הדרכים הספציפיות שבהן מטרותיו הפוליטיות של לוק מתבטאות במסכתות.
פוליטיקה מהפכנית ושתי מסכתות הממשל של לוק
ג'ון לוק: מאמרים שנקראו בסמינר בספריית קלארק
ריצ'רד בואטנג הוא כדורגלן גנאי, המשחק בעמדת הקשר הוא אחיו של כדורגל העבר הבינלאומי דרק בואטנג ששיחק בין היתר בבית"ר ירושלים ובנבחרת גאנה.
בואטנג שיחק בקבוצות ליברטי פרופשיונלס, סן רוקה, גרנדה, אריס לימסול, אקסטרמדורה, מלייה, ריאל אוביידו ואלקורקון.
ב-16 ביוני 2021 חתם בקרטחנה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-5 באוגוסט 2022 חתם לעונה אחת במכבי בני ריינה.
ב-2 ביוני 2023 חתם בהפועל פתח תקווה.
ב-8 ביולי 2024 חזר לספרד וחתם בריאל מורסיה מהליגה הספרדית השלישית.
ריצ'רד ג'יי בלזר היה שחקן, סטנדאפיסט וסופר יהודי-אמריקאי.
מפורסם בעיקר בעקבות תפקידו כבלש "ג'ון מאנץ", דמות אותה גילם בסדרה "רצח מאדום לשחור" ובהמשך בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד".
את דמותו זו שיחק ברצף במשך 23 שנים משנת 1993 ועד פרישתו ממשחק ב-2016, בגיל 71. בלזר היה קונספירטור ידוע ואף כתב לא מעט ספרים בנוגע לקונספירציות הקשורות לרצח ג'ון פ.
בלזר נולד בברידג'פורט, קונטיקט, ארצות הברית לפרנסס וצ'ארלס בלזר.
הוא נהג לתאר את אמו כאלימה פיזית כלפיו וכלפי אחיו, כאשר החל לעסוק בקומדיה כדי לנסות להצחיק אותה ולמנוע ממנה לנהוג באלימות כלפי ילדיה.
בלזר הוא בוגר תיכון פיירפילד.
לאחר סיום התיכון, החל לעבוד ככתב בעיתון "ברידג'פורט פוסט".
הוא התחיל ללמוד בדין קולג' אך הושעה מלימודיו ועבד במספר משרות כגון מכירות.
בן דודו הוא השחקן הנרי וינקלר.
אמו נפטרה מסרטן השד ב־1962. אביו התאבד בשנת 1968.
בשנת 1972 עבר בלזר מקונטיקט לניו יורק יחד עם הזמרת שלי אקרמן והחל קריירה כסטנדאפיסט במועדונים "פיפס" "המאלתר" (The Improv) ו"תפוס כוכב מתחיל" (Catch a rising star), הוא החל להופיע עם קבוצת סטנדאפיסטים, יחד איתם הופיע בסרט ב־1974 The Groove Tube.
באותה שנה החל לעבוד כסטנדאפיסט שמחמם את הקהל בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב", ואף הופיע בתוכנית עצמה שלוש פעמים בין השנים 1975 ו-1980. הוא הופיע כסטנדאפיסט במסע ההופעות של המוזיקאי וורן זבון.
ב-1978 הוא הופיע בתוכנית "רחוב סומסום" בעונה התשיעית כאשר הוא ועוד צעיר (בריאן דויל מוראי) עושים פיקניק ליד האגם וכלב בא לאכול להם את האוכל.
בסוף שנות ה-70, תחילת שנות ה-80 החל בלזר לעבוד כשחקן קולנוע, הוא הופיע בתפקידי אורח בסרטים "תהילה" 1980, "קפה פלש" סרט בדיוני-פורנוגרפי מ-1982, Night Shift סרטו של הבמאי רון הווארד מ־1982 ובסרט מ-1983 "פני צלקת" של בריאן דה פלמה בכיכובו של אל פצ'ינו.
בלזר השתתף בשנים 1973–1975 בתוכנית הרדיו השבועית The National Lampoon Radio Hour יחד עם קומיקאים נוספים: ג'ון בלושי, צ'בי צ'ייס, ביל מארי, גילדה רדנר והארולד ראמיס.
בתוכנית הוא שיחק בין השאר את דמותו של "דיק בלנטין".
לבלזר הייתה תוכנית רדיו נוספת "ברינק ובלזר" ברשת WNBC, וכן הוא היה אורח קבוע בתוכנית הרדיו של הווארד סטרן והופיע בתוכניות רדיו נוספות.
ב-1990 הופיע בלזר בסדרה "הברק" כמגיש חדשות ועיתונאי, הוא הופיע במספר פרקים בסדרה "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן" בתפקיד הבלש ויליאם הנדרסון.
בלזר האמין כי רצח ג'ון פ.
קנדי הוא קונסיפרציה וכתב ארבעה ספרים בנושא תיאוריות קונספירציה.
בלזר כיכב באותה דמות במשך 23 שנים, 22 עונות, ובעשר סדרות טלוויזיה שונות.
הוא החל להופיע בדמות בשנת 1993. הוא כמעט ולא זכה להיכנס לתוכנית כי האודישן שלו על פי בארי לוינסון, מפיק התוכנית, היה גרוע מאוד והוא נשלח הביתה על מנת לעבור על הטקסט שוב.
את תפקידו כג'ון מאנץ הוא ביצע בסדרות הבאות:
בין השנים 1993–1999 כיכב בסדרה "רצח מאדום לשחור", בשבע עונות הסדרה, עד שירדה, כבלש במחלקת הרצח של בולטימור.
לאחר ירידת הסדרה הוא עבר לשחק באותו תפקיד בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד" בין השנים 1999–2016 מהעונה הראשונה ועד העונה ה-15 אז יצא לגמלאות.
בסדרה זו היה בלש במדור המיוחד בעיר ניו יורק.
בנוסף שיחק את דמותו של מאנץ' בסדרות: "תיקים באפלה", "The Beat", "חוק וסדר: משפט וצדק", "משפחה בהפרעה", "הסמויה", "רוק 30", "ג'ימי קימל לייב" ו"קימי שמידט" של נטפליקס שם שיחק ככוכב של ספין אוף דמיוני של חוק וסדר.
נישואיו הראשונים של בלזר היו לגייל סוזן רוס (1966–1972) והשניים לדליה דנוך (1976–1978) שני נישואיו הסתיימו בגירושים.
בשנת 1981 הוא פגש את הארלי מקברייד שהייתה גרושה עם שתי בנות, כאשר חברים משותפים הפגישו ביניהם.
השניים התחתנו בשנת 1985 והיו נשואים עד למותו בשנת 2023. לשניים אין ילדים משותפים.
בלזר החלים מסרטן האשכים בשנת 1983.
בשנת 2014 אחיו הבכור, לנארד בלזר, התאבד בגיל 73 מקפיצה מבניין בן 11 קומות לאחר שאיבד את אשתו.
אשתו אמילי סקווירס הייתה הבמאית של "רחוב סומסום" במשך למעלה מעשרים שנה, ומתה במפתיע בגיל 71 בשנת 2012.
לאחר פרישתו ממשחק ב-2016 עבר בלזר לגור בדרום צרפת בעיירה בולייה-סור-מר , ועסק מאז בכתיבת ספרים בנושאי קונספירציה שונים.