tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת 1980/1981 זכה עם הפועל תל אביב באליפות כשהוא משמש כקפטן הקבוצה.
בעונה זו היה דרייפוס השחקן הוותיק בקבוצה, יחד עם השוער אריה בז'רנו, כשלצידם מככבים הצעירים משה סיני ושבתאי לוי.
באותה עונה הגיעה הקבוצה גם לגמר גביע המדינה, בו שיחקה מול בני יהודה תל אביב.
במהלך ההארכה כבש דרייפוס שער יתרון להפועל תל אביב, אך בני יהודה השוותה ולבסוף ניצחה בבעיטות הכרעה, והקפטן דרייפוס החמיץ הזדמנות להניף את הגביע.
בעונה שלאחר מכן, עונתו האחרונה בקבוצה, הגיע עמה שוב לגמר גביע המדינה, אך הפעם הפסידה הקבוצה להפועל יהוד.
ב-27 בפברואר 1982 כבש את שערו האחרון בקבוצה, בדקה ה-90 של הדרבי מול מכבי תל אביב באצטדיון בלומפילד, והעניק לקבוצתו ניצחון 1–0.
בשנת 1982 עבר דרייפוס להפועל רמת גן, יחד עם רפעת טורק שהגיע עמו מהפועל תל אביב, אך לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגת המשנה.
לאחר שפרש ממשחק פעיל החל לנהל רשת של מכוני כושר, ובשנת 1993 הקים חברה המפעילה מכוני כושר.
דרייפוס כתב וערך שני ספרי הדרכה בנושא כושר ותזונה.
כמו כן, הוא משמש כמאמן לריצות ארוכות ולריצת מרתון.
"נמרוד" הייתה האונייה בה יצא חוקר הקוטב ארנסט שקלטון ב-1907 בראש המשלחת הנושאת את שמה אל הקוטב הדרומי.
הייתה זו יכטת קיטור בתפוסה ברוטו של 334 טונות, ששימשה לציד לווייתנים וכלבי ים.
היא נבנתה במספנת "סטיבן" בדאנדי, ובנייתה וציודה הושלמו בינואר 1867. כשנבחרה על ידי שקלטון לשמש כאוניית המשלחת, הייתה "נמרוד" בת 41 שנים.
הוא קנה אותה במחיר 5,000 לירות שטרלינג ושינה את מערך המעטה שלה מסקונר למעטה של ברקנטינה.
מהירותה המקסימלית בכוח המנוע בלבד הייתה 6 קשרים.
כמות האספקה שהוטענה באונייה הייתה כה גדולה, עד כי לא נותר בה מקום עבור הפחם שנדרש להפלגה מניו זילנד אל אנטארקטיקה, והיא נגררה על ידי "קוניה" (Koonya) עד שולי משטח הקרח הנטרד.
ממשלת ניו זילנד מימנה מחצית מעלות הגרירה, וסר ג'יימס מילס, יו"ר חברת אוניות הקיטור "יוניון" מימן את החצי הנותר.
רב החובל של "קוניה" בהפלגה זו היה קפטן פרדריק פרייס אוואנס.
"נמרוד" יצאה להפלגתה תחת פיקודו של רב החובל רופרט אינגלנד, אך שקלטון לא היה מרוצה מתפקודו והחליף אותו בקפטן פרדריק פרייס אוואנס, והוא שפיקד על האונייה בהפלגת ההצלה שלה ב-1909. לאחר שובה לאנגליה מכר שקלטון את האונייה.
ב-31 בינואר 1919 עלתה "נמרוד" על החוף ב-Barber Sands, ליד נורפוק והתרסקה.
מבין צוותה שמנה 12 איש ניצלו שניים בלבד.
על שמה קרוי קרחון נמרוד באנטארקטיקה.
נמרוד אלוני (נולד ב-12 ביולי 1973) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף, בתפקידו האחרון שימש מפקד מפקדת העומק והמכללות הצבאיות.
קודם לכן שימש מפקד אוגדת עזה, ראש חטיבת ההדרכה בזרוע היבשה וראש מטה מפקדת העומק, קצין חי"ר וצנחנים ראשי ומפקד חטיבת הצנחנים.
אלוני נולד בעין כרם שבירושלים.
בהמשך עבר עם משפחתו לפתחת רפיח, אך לאחר פינוי סיני עבר וגדל במושב ניר משה.
למד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד, בוגר מחזור ל"ז.
הוא התגייס לצה"ל בנובמבר 1991, התנדב לצנחנים ושובץ בפלנ"ט צנחנים.
שימש כקשר של מפקד הפלוגה, הרצי הלוי.
לאחר קורס קציני חי"ר מונה למפקד צוות בפלנ"ט צנחנים.
לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בגדוד 101. בשנת 1997 הוביל כוח מהפלוגה במארב לחוליית מחבלים מחזבאללה בגזרה המזרחית והרגם.
בהמשך, שימש מפקד פלנ"ט צנחנים בין השנים 1998–1999, ופיקד עליה בלחימה בדרום לבנון.
לאחר לימודים, מונה למפקד פלס"ר צנחנים בין השנים 2001–2002, והוביל אותה במבצעים רבים כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
בפברואר 2002 פיקד על היחידה במבצע "זמן תגובה" ובמבצע "מסע בצבעים", במחנה הפליטים בלאטה.
חודש לאחר מכן, פיקד על היחידה בקרב שכם, במהלך מבצע חומת מגן.
על פעולותיה במבצע, זכתה הסיירת לצל"ש יחידתי.
על הגבורה שגילה בעת שהרג מחבל מטווח קצר, הוענק לו צל"ש אלוף ממפקד פיקוד המרכז, יצחק איתן.
בשנת 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדס"ר צנחנים, ופיקד עליו בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה.
הוא הוביל את הגדוד בקרב מארון א-ראס, קרב בינת ג'בייל ובקרבות נוספים, בהם נהרגו שניים מלוחמי הגדוד.
את תפקידו סיים בשנת 2007. בהמשך שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי בין השנים 2007–2008. לאחר מכן מונה למפקד יחידת מגלן, ושימש בתפקיד בין השנים 2008–2010.
ב-1 בספטמבר 2010 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שומרון, ופיקד עליה עד 17 במאי 2012. במהלך שירותו בתפקיד אירע הפיגוע באיתמר בו נרצחו חמישה מבני משפחת פוגל.
בעקבות הרצח, פיקד על מבצע נרחב לתפיסת הרוצחים.
בסיום תפקידו אמר על האירוע: "נכשלתי באיתמר ובכישלוני נרצחו באכזריות בני משפחת פוגל, אין מילים לתאר את העצב והתסכול שחשתי בליל השבת, יזמנו מבצע שכמותו לא היה אחרי פיגוע כזה, החלטנו לא להשאיר אבן הפוכה בכפר עוורתא".
לאחר תקופת לימודים, מונה ביוני 2013 למפקד עוצבת חצי האש, ובמקביל מונה בשנת 2014 למפקד בא"פ לכיש, את תפקידיו אלו סיים ביולי 2015.
ב-1 ביולי 2015 מונה למפקד חטיבת הצנחנים.
במהלך השנה השנייה לתפקידו, הוביל בחטיבה שינוי תפיסתי ומבני בשם "קוברה", כדי לייעל את מיצוי הכוח.
השינוי כלל הקטנת סד"כ של הפלוגות והמחלקות והפיכתן לפלגות וצוותים, ובנוסף במקום הרתק הגדודי שאינו רלוונטי בשטח בנוי, התווסף לכל פלגה, "צוות נשק" המתנייד איתה, ומצויד במקל"רון, מאגים, קלעים וצמד צלפים, לצורך רתק פלוגתי.
הקטנת הכוח הפלוגתי והמחלקתי, הביאה לכך שברמה הגדודית ישנם יותר פלגות וצוותים, היכולים לתת מענה מבצעי במקביל ביותר מטרות, תוך התקדמות מהירה בשטח והשתתפות במספר גדול יותר של קרבות טקטיים.
בינואר 2017 פיקד על החטיבה בפשיטה חטיבתית מוסקת ורכובה על שבעה כפרים בגזרת רמאללה.
בסיום תפקידו ב-16 באוגוסט 2017 הועלה לדרגת תא"ל.
בשנת 2017 מונה לראש חטיבת ההדרכה בזרוע היבשה ולראש מטה מפקדת העומק.
ב-13 בספטמבר 2018 מונה בנוסף לקצין חי"ר וצנחנים ראשי, ושימש בתפקיד זה עד 16 בספטמבר 2019. בתפקידיו כראש חטיבת ההדרכה וכראש מטה מפקדת העומק שירת עד שנת 2020. ב-2 באוגוסט 2020 מונה למפקד אוגדת עזה, ושימש בתפקיד בין היתר במבצע שומר החומות ובמבצע עלות השחר.
בתפקיד זה שירת עד 15 באוגוסט 2022.
ב-7 ביולי 2021, הרמטכ"ל, אביב כוכבי, נזף בו פיקודית, בעקבות מותו של מלש"ב שנהרג ב-11 באפריל 2019 כתוצאה מפגיעת אוטובוס במהלך גיבוש לחטיבת הצנחנים, שהיה תחת אחריותו הפיקודית במסגרת תפקידו כקצין חי"ר וצנחנים ראשי.
ב-1 ביוני 2023 הועלה לדרגת אלוף.
ב-4 ביולי נכנס לתפקידו כמפקד מפקדת העומק וב-16 ביולי נכנס לתפקידו כמפקד המכללות הצבאיות.
בספטמבר 2025 סיים את שירותו כמפקד מפקדת העומק.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים ובממשל מהמרכז הבינתחומי הרצליה, תואר שני בלימודי צבא וביטחון לאומי מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני נוסף באסטרטגיה וניהול משאבים לאומיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בארצות הברית.
נמר ערפילי (נמר מעונן או נמרון; שם מדעי: Neofelis; "Neo" – חדש, "felis" – חתול) הוא סוג בעל שני מינים של חתוליים נדירים החיים ביערות גשם טרופיים בדרום-מזרח אסיה.
פרוותם מנומרת באליפסות חומות דמויות עננים.
הנמרונים הם בין הקטנים שבבני קבוצת החתולים הגדולים, קטנים אף מכמה חתולים קטנים כמו הפומה והברדלס.
עם זאת כיום משייכים אותם לתת-משפחת החתולים הגדולים עקב קרבתם לפנתרים ועקב יכולתם לשאוג.
אך למרות גודלם הקטן הם נחשבים לקרוביו של החתול הגדול ביותר מעולם – טיגריס שנחרבי (סמילודון), אשר מבנה שיניהם הכולל ניבים ארוכים דומה מאוד.
נמר ערפילי מצוי (Neofelis nebulosa) – הקטן יותר.
חי בבנגלדש, נפאל, הודו, מיאנמר, בהוטן, תאילנד, מלזיה, אינדונזיה ודרום סין עד נהר היאנגצה.
נמר ערפילי בורנאי (Neofelis diardi) – הגדול יותר.
מצוי בבורנאו, סומטרה ואיי באטו.
התגלה כמין נפרד רק ב־2006.
נמר זנזיבר (שם מדעי: Panthra pardus adersi; קרוי גם נמר אדרס) הוא כינוי לפרטים של אוכלוסייה נדירה של נמרים מתת-המין נמר אפריקאי (P.
pardus) שתוארו בתחילה, בשנת 1932, כתת-מין נפרד על ידי הזואולוג הבריטי רג'ינאלד לניס פוקוק.
בעקבות ניתוח גנטי בשנת 1990 הגיעו למסקנה שמדובר באוכלוסייה נפרדת של נמר אפריקאי אם כי עדיין התייחסו אליו אליו כתת-מין נפרד.
נכון להיום, אוכלוסייה זו היא חלק מתת-המין של הנמר האפריקאי.
נמרים אלו היו אנדמים לאי זנזיבר השייך לטנזניה, וייתכן מאוד כי הם נכחדו.
ירידת המספרים שלהם התרחשה בעקבות סכסוך גובר והולך בין האדם לנמרים באיים, שהגיעו עד כדי השמדה מכוונת שלהם אפילו ללא תועלת כלל.
המאמצים לפיתוח השימור של נמר זנזיבר באמצע שנת 1990, נגנזו כאשר החוקרים הגיעו למסקנה שאין אפילו סיכוי קטן להישרדות ארוכת-טווח של נמר זה בטבע.
השרידים שנותרו מהנמר הזנזיברי הם שישה חלקי עורות במוזאונים, עור של פרט שלם לא מפוחלץ במוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון, ופרט מפוחלץ ישן במוזיאון להיסטוריה של הטבע בזנזיבר.
על פי התאוריות אוכלוסייה זו הופרדה מהאוכלוסייה הכללית של הנמר האפריקאי בעקבות עליית הגובה של פני הים שהפכה את האיים הללו למבודדים.
נמר זנזיבר הפך לקטן יותר מהנמר האפריקאי כחלק מננסות איים, והמראה של פרוות השתנה במעט, כאשר חלק מהחברבורות התכווצו באופן חלקי ונהיו בעלות מראה של כתמים פשוטים וצמודים יותר אחד לשני - דומות מאוד לנקודות הברדלס.
נמר זנזיבר מעולם לא נחקר בטבע כך שלא ידוע הרבה על הביולוגיה שלו, אם כי מן הסתם הוא דמה באקולוגיה שלו לנמר האפריקאי, וטרפו באיים הורכב מצביון אדרס, צביון כחול, דלקרן המושק, קולובוס אדום זנזיברי, קוף ירוק, וקופי סייקס (מהסוג גנון).
נמר זנזיבר היה טורף העל באי מכיוון שלא היו בו טורפים גדולים כאריות או צבועים.
הפעם האחרונה שבה נמר זה תועד בוודאות הייתה על ידי חוקר אחד בשנת 1980, וכיום רוב הזואולוגים מניחים כי המין נכחד או קרוב מאוד לכך.
עם זאת מנתוני ממשלת זנזיבר נראה שהמין עדיין ניצוד על ידי המקומיים בשנת 1990 ומאז ועד היום ישנם דיווחים לא מאומתים על צפייה בנמר זה (ראה לקמן).
האמונה שהייתה רווחת על ידי המקומיים בזנזיבר, היא שטורפים אלו נשמרים על ידי מכשפות וכי הם נשלחים על ידם כדי לפגוע או להזיק לתושבי הכפר.
אמונה טפלה זאת הגיעה יחד עם שלל הסברים ודמיונות מפותחים על אופן התרבותו של הנמר, האימונים שלו ודרך הפגיעה שלו בכפריים.
טריפות מועטות על ידי נמרים כמו גם ההימצאות שלהם סביב הכפרים כדי לטרוף אולי חיות בית, ניפחו וחיזקו את השמועות שזהו יצור רע ומזיק שצריך לחסלו לגמרי.
הגידול של האוכלוסייה והחקלאות האנושית באי בתחילת המאה ה-20 הייתה אחראית במידה רבה להשתלשלות העניינים, כאשר הפלישה לבית הגידול של הנמר גרמה למפגשים תכופים יותר בין האדם לנמר, ועלייה במקרי הטריפות של חיות מבויתות.
הסכסוך עם הנמרים יחד עם הפחד הגדול מהם הובילו לבסוף לסדרה של מסעות להשמדתם.
אף על פי שבתחילה ההשמדה התרחשה רק באזורים בודדים, לאחר המהפכה באי בשנת 1964 היא הפכה לנפוצה ביותר, והושק אף קמפיין ממשי של אנטי כישוף עם "ציידי מכשפות" מומחים ושלל אמונות טפלות, שרדפו עד חורמה אחר הנמר שזכה לכינוי "שרץ".
כתוצאה מקמפיין זה הנמר הגיעה לסף הכחדה באי.
תשומת לב רצינית למצבו של הנמר התעוררה רק בשנת 1990, ועד אז מרבית הרשויות באי דיווחו כי הוא כבר נכחד.
הוקמה תוכנית שימור לנמר במפרץ צ'וואקה ויער ג'וזאני, אולם עד שנת 1997 התוכנית ננטשה לחלוטין כאשר חוקרי חיות הבר של האי לא הצליחו למצוא ראיות ממשיות לנוכחות של הנמר סביב יער ג'וזאני.
פקידים מקומיים של שימור חיות הבר נשארו אופטימיים יותר לגבי מצבו של הנמר, וחלק מהם קוראים לעצמם "שומרי הנמר" ומציעים צפייה בנמר בתשלום.
בדומה לכך גם תושבי הכפרים שסביב היערות באי מציעים לתיירים סיורים עם צפיות בנמר בתמורה לתשלום, אם כי עד כה אף מסע של מחפשי נמרים לא הסתיים בצפייה מאומתת על נמר זנזיבר.
נתונים מנוגדים אלה מהווים דילמה רצינית לחוקרים האם ישנה תקווה לקיומו.
מכיוון שבפועל נמר זנזיבר אינו תת-מין נפרד, הוא אינו מסווג על ידי IUCN ברשימות העדכניות, אך סביר להניח שלו היה אכן תת-מין הארגון היה מסווג אותו בקטגוריית (PE) - שמשמעותו היא שבעל חיים זה כנראה נכחד, אך יש סיכוי קטן שהוא קיים בדרגת השימור סכנת הכחדה חמורה.
בתוכנית "נכחד או חי" בערוץ דיסקברי מצאו נמר אחד חי וכך גילו שהייתה קיימת אוכלוסייה בסתר של נמר זה.
בדומה ליונקים אחרים שנכחדו כזאב טסמני, הדיווחים הלא מאומתים על צפייה בנמר זנזיבר פורחת מאוד באי.
עד שנת 1996 ניצודו בוודאות פרטים של נמר באי, וייתכן כי הסיבה שמאז לא דווח על ציד של הנמר, הוא החשש מהרשויות של האי שאסרו ציד נמרים.
ראש מחלקת השימור של האי סיפר ששמע על נמר מת שנמצא בסביבות 1998, אם כי לא היה ידוע לו האם הוא מת באופן טבעי או נורה.
לאורך שנות ה-2000 היו דיווחים על קיומם של הנמרים.
בשנת 2001 קצין של רשות השימור דיווח שבמהלך סיור ביער מנגרובים בצפון מערב יער ג'וזאני, הוא הבחין בעקבות של נמר ועקב אחריהן עד שנתקל בשרידים של זכר אנטילופת דלקרן המושק.
הוא סיפר שהוא אסף מהאזור צואה של נמר ואחת מקרניו של הדלקרן בבקבוקים, אולם כאשר הגיעו חוקרים לבדוק זאת התברר כי הבקבוקים נזרקו במהלך ניקיון במשרדו.
בשנת 2003 דווח על נמר שנכנס ויצא מבית באזור כפרי אך חיפושים באזור לא מצאו מאומה.
בשנת 2007 דיווח פקח שימור ביער ג'וזאני ששמע עץ רועד מתזוזה של חיה כבדה על ענפיו, ולאחר מכן ראה שבין ענפי העץ תקועה גווייה אכולה למחצה של קוף סייקס שהיה ידוע כאחד מהיונקים הנטרפים על ידי הנמר באי.
בראיונות מאוחרים יותר טען אותו פקח שהוא ראה את הנמר מתמתח על העץ בגובה של ארבעה מטרים מהקרקע.
באותה שנה היו גם דיווחים על טריפה של תרנגולות עיזים וברווזים באזורי הכפרים.
פקח נוסף דיווח שראה נמר אחד בשולי כביש בדצמבר 2008 ובמרץ 2009 באותו אזור.
מלבד התצפיות ישנם מספר אנשים הטוענים כי הם מחזיקים ברשותם נמרים חיים.
פרישת מצלמות נסתרות ביערות כמו גם קריאתו של סגן שר החקלאות של ממשלת זנזיבר על כך שמשרדו ישמח לקנות פרטים חיים של הנמר על מנת להציגם לתיירים לא העלו מאומה עד כה.
חוקרים רבים מטילים ספק גדול בתצפיות על נמרים, וטוענים שהמקומיים מתבלבלים בין נמר זנזיבר לבין הטורפים הנוספים הקטנים יותר שבאי כזבד אפריקאי וגחן סרוולניה שאף הם בעלי פרווה מנומרת.
גם נוכחות של עקבות נמר מיוחסת למיני גחנים אלו.
בנוסף לכך הם טוענים שהכפריים נותנים דיווחים שקריים על מנת לקבל תשלום מארגוני השימור הרודפים אחר כל שביב של מידע או על מנת לרצות חוקרים נואשים, ומסתייעים בין השאר בכך שכשהציגו לכפריים רבים תמונות של נמרים וגחניים הם לא זיהו את הנמר כטורף שנצפה על ידם.
מאידך, טוענים חוקרים אחרים כי די הגיוני שהנמר עדיין קיים למרות שאינו נצפה במצלמות, בדומה לגחן סרוולניה וזבד דקלים אפריקני שהתגלו באי רק בשנת 1997, אף שהיו ידועים זמן רב לפני כן.
כמו כן הם טוענים שהעקבות שהתגלו היו ללא סימני טפרים, מה שמוכיח שהם של הנמר הנוהג להכניס את טפריו בנרתיק בעת ההליכה, בניגוד לגחניים.
בסיכומו של דבר, מסכימים גם החוקרים הפסימיים שישנה סבירות מסוימת שנותרו בחיים מספר פרטים בודדים.
נמר ערפילי טאיוואני (שם מדעי: Neofelis nebulosa brachyura; קרוי גם נמר ערפילי פורמוסני), הוא אחד משלושת תת-המינים של נמר ערפילי מצוי, שהיה אנדמי לאי טאיוואן והוכחד מן העולם.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1862 על ידי הקונסול הבריטי בטאיוואן רוברט סווינואי ().
הילידים המקוריים של טאיוואן – הטאיוואנים האבורג'ינים, היו משתמשים בפרוותו של הנמר הערפילי כלבוש.
כיום נותרו מספר פוחלצים של הנמר הערפילי במוזיאונים בטאיוואן.
הנמר הערפילי היה הטורף השני בגודלו בטאיוואן לאחר דוב שחור פורמוסני.
בתיאור המדעי הראשון של הנמר על ידי סווינואי הוא ציין את קוצר הזנב של תת-המין הטאיוואני, המהווה כמחצית מאורך הזנב של תת-המינים האחרים שביבשת אסיה.
מעבר לכך תת-המין היה די דומה לתת-המינים האחרים: הגולגולת הייתה צרה וארוכה יותר משל חתולים אחרים, ושרירי לסת חזקים.
בדומה לתת-המינים האחרים, הניבים של הנמר הערפילי היו ארוכים ביותר ביחס לגולגולת מכל מיני משפחת החתולים.
אורך ניב ממוצע היה כ-4 ס"מ.
ראשו של הנמר הערפילי היה קטן ובעל חרטום קצר ואוזניו היו קצרות ועגלגלות.
האף היה ורוד-אדמדם ומשולש, והעיניים היו קטנות יחסית עם קשתית ירקרקה, צהבהבה או אפרפרה.
מבנה הגוף של הנמר הערפילי היה מוצק וגמיש ביותר, ורגליו היו קצרות יחסית לחתולים אחרים.
הגפיים האחוריות היו ארוכות מהקדמיות, ועל כן פלג גופו האחורי היה גבוה מהקדמי ושיווה לו מראה כפוף ומעוגל.
כפות הרגליים היו עבות וגדולות ובעלות טפרים חזקים והזנב היה ארוך ועבה.
לא הייתה דו-צורתיות זוויגית בולטת בין הזכר לנקבה.
פרוותו של הנמר הערפילי הטאיוואני הייתה זהה לזו של תת-המינים האחרים.
בחלק האחורי של הגב, בשידרת הזנב ובגפיים היו כתמים קטנים יותר ושחורים לגמרי בצורת אליפסה או עיגול.
העורף התאפיין בפסים שחורים בינוניים שהשתרעו עד לכתפיים, והראש התאפיין בנקודות שחורות גדולות במצח ובכתמים משולשים או צרים באזור הלחיים.
הגחון, הלוע, הסנטר והשפתיים היו בצבע לבן בוהק, ומעל העיניים היו גבות לבנות בולטות.
בית הגידול של הנמר הערפילי היה בעיקר יערות גשם ממוזגים, יערות גשם טרופיים ויערות ירוקי-עד בגבהים של 2,500 מטר מעל פני הים, אך הוא היה מצוי גם ביערות משניים וביצות-מנגרובים.
אין כלל מידע על הפעילות וההתנהגות של הנמר הערפילי הטאיוואני, אך די ברור שהאקולוגיה שלו הייתה דומה לתת-המינים האחרים.
הנמרים היו פעילים בבדידות בעיקר בשעות הלילה ועל כן היו נצפים לעיתים רחוקות.
הרגליים הגדולות והקצרות והזנב הארוך הפכו את הנמר הערפילי למותאם ביותר לחיים על העצים.
הנמר הערפילי ידוע כחתול הגמיש והמיומן ביותר בטיפוס על עצים, ותת-מינים שחיים כיום נצפו כשהם עוסקים באקרובטיקה כגון טיפוס איטי על תחתית הגזע או קפיצה מענף לענף.
נמרים אלו גם מסוגלים לאחוז בענפים ברגליהם האחוריות בלבד בדומה לקופים.
הנוכחות של הנמר הערפילי על העצים הייתה מאפשרת לו מן הסתם לצוד גם ציפורים, סנאים ומכרסמים.
עם זאת, הנמרים הערפילים מבלים את מרבית הזמן על העצים במנוחה, בעוד שהציד העיקרי מתרחש לרוב על הקרקע.
שיטת ההריגה של הנמר הערפילי היא שבירת עמוד השידרה על ידי נשיכה חזקה בעורף.
כדי לגרור את טרפו הנמר היה אוחז בחוזקה בבשר באמצעות ניביו ושיניו ולאחר מכן היה מניף בפתאומיות ובמהירות את ראשו לאחור וחוזר חלילה.
ההיריון היה נמשך עד 95 ימים, כאשר הנמרה הערפילית הייתה ממליטה לרוב שני גורים.
גורי הנמר היו נולדים אומנם עם הכתמים הערפיליים הגדולים שמאפיינים את הפרטים הבוגרים, אולם הכתמים היו שחורים לגמרי עד גיל שישה חודשים.
משקל הגור בעת הלידה היה כ-140 גרם, והגור היה פותח לראשונה את עיניו בגיל 10 ימים או פחות מכך.
הגורים היו מסוגלים ללכת לאחר 20 ימים, ולטפס על עצים בתוך שישה שבועות מהלידה.
הגורים היו נשארים לצד אימם במשך עשרה חודשים.
הגורים הגיעו לבגרות לאחר 20–30 חודשים.
תוחלת החיים הייתה בסביבות 11 שנים.
תפוצתו ההיסטורית של הנמר הערפילי הטאיוואני השתרעה על פני רוב היערות שבאי.
בעקבות כריתת יערות רחבה ברחבי האי, נדחקו הנמרים הערפילים בהדרגה לבתי גידול מתאימים ומבודדים בסביבות הר ג'ייד והר טאוו.
ברגע שהוגבל תחום תפוצתם, הפכה הכחדתם על ידי ציד לבלתי נמנעת.
מראיונות וסקרים שנעשו בשנת 1986 בקרב 70 ציידים מקומיים עלה, כי התצפית המאושרת האחרונה על הנמר הערפילי התרחשה באזור הר טאוו בשנת 1983. לאחר מכן התברר שהתצפית המאושרת האחרונה על הנמר התרחשה מספר שנים מאוחר יותר, לאחר שבשנת 1989 נמצאה פרווה של פרט צעיר באזור הפארק הלאומי טארוקו.
ב-1990 דיווחו המקומיים כי בפארק הלאומי יושאן נראתה חיה שעשויה להיות נמר ערפילי, אם כי התצפית לא אושרה.
בשנים 2000–2004 נפרסו מצלמות נסתרות רבות בשמורת הר טאוו ושמורת טווין, אך לא תועד אף פרט של הנמר הערפילי.
בשל כך מאמינים כי נסתם הגולל על סיכויי ההישרדות של תת-מין זה.
באזור בית הגידול האחרון של הנמר הערפילי הטאיוואני שוכנת כיום שמורת הטבע הר טאוו, המשתרעת על פני 480 דונם, והיא כוללת את היערות הבתוליים האחרונים של טאיוואן.
נמר הודו-סין (שם מדעי: Panthera pardus delacourii; קרוי גם נמר מלאי), הוא אחד מ-9 תת-המינים של הנמר החי לאורך דרום-מזרח אסיה – בעיקר באזור הודו-סין ובדרום סין.
הוא תואר מדעית לראשונה רק בשנת 1930 על ידי הזואולוג הבריטי רג'ינלד אינס פוקוק.
השם המדעי של תת-מין זה - "delacourii", הוא על שמו של מגלהו האורונתאולוג האמריקני ג'אן תיאודור דלאקור.
הנמר ההודי-סיני מאוים על ידי ציד ובירוא יערות נרחב, ואוכלוסייתו פוחתת בחלקים רבים מטווח התפוצה ההיסטורי שלו.
בטווח הצפוני של תפוצתו הוא מוחלף על ידי נמר צפון-סין, ובטווח המזרחי על ידי נמר הודי.
לנמר הודו סין כקרוביו יש ראש רחב וקצר עם גולגולת מסיבית ושרירי לסת חזקים.
הכתפיים שלו שריריות וחזקות ומותאמות במיוחד לטיפוס.
הרגליים והגפיים שלו קצרים ועבים ביחס לגופו, וכפותיו רחבות ובעלות טפרים גדולים וחדים.
האוזניים שלו קצרות ועגולות והשפם שלו ארוך ומאפשר לו להרגיש תנודות של טרף בלילה.
יש לו ריסים ארוכים שמגינים על העיניים במהלך תנועה בסבך הצמחייה הצפופה.
הזנב ארוך וגמיש ומשמש לתמרון ולשיווי משקל בעת ריצה וקפיצה.
ישנה דו-צורתיות זוויגית מסוימת המתבטאת בכך שהזכר גדול וכבד יותר מן הנקבה.
מידות הגוף של הנמר ההודי סיני הן ככל הנראה כיתר הנמרים: גובה כתף: 80-45 ס"מ.
הפרווה של הנמר ההודי-סיני עבה וחלקה ומורכבת משערות קצרות וצפופות.
צבע הפרווה הוא זהוב-צהבהב/כתמתם בהיר עד כהה, נוטה להיות כהה יותר עם גוון אדמוני באזור הגב והעורף ומתבהר בהדרגה בצלעות עד שנמוג לצבע הלבן קרמי של המותניים והגחון.
הצדדים הפנימיים של הרגליים, כף הרגל, הסנטר, המפשעה ותחתית הזנב וקצהו בצבע לבן-אפרפר.
צבעו של הראש הוא זהוב בהיר שנוטה להיות כהה יותר במצח ובחרטום, וסביב העיניים יש טבעות בצבע כתמתם-קרם.
פרוותו של הנמר מנומרת בחברבורות, בכתמים, בנקודות וברוזטות גדולות וקטנות, המתחלקות לפי אזורים.
הרוזטות הגדולות ביותר שדומות לפרחים מתאפיינים בטבעת שחורה שבורה עם כתם חום-כתמתם בתוכה ובשלל צורות, והם נמצאות בעיקר באזור הצלעות, לאורך צדדי הגב, מרבית הזנב ובחלקים העליונים של הגפיים והשוקיים.
החברבורות מתאפיינות בטבעות שחורות גדולות שלמות עם כתם חום דהוי בתוכם והם ממוקמות בעיקר בשוקיים, בגפיים בסוף הזנב ובמותניים.
הכתמים השחורים הפשוטים יותר נמצאים בעיקר לאורך שידרת הגב, תחתית הגפיים והשוקיים, וסביב הצוואר והגרון.
נקודות שחורות - גדולות או קטנות נמצאות בעיקר בכף הרגל ובראש.
בקצה הזנב יש לנמר שתי רצועות שחורות עבות.
תופעת הפנתר השחור הנובעת מעודף מלניזם, נפוצה מאוד אצל נמר הודו-סין בדומה לנמרי יער אחרים.
לפנתרים השחורים יש הסוואה טובה יותר מעמיתיהם המנומרים בתוך היער החשוך.
הנמר ההודו סין נפוץ לאורך דרום-מזרח אסיה.
תפוצתו משתרעת על פני דרום ומרכז סין העממית, צפון-מזרח הודו, ובהוטן, מרבית מיאנמר, תאילנד, וייטנאם וקמבודיה, צפון ומרכז לאוס והחלק היבשתי של מלזיה.
בית הגידול של הנמר ההודי סיני הוא יערות גשם טרופיים ויערות גשם ממוזגים, יערות עננים, יערות הרריים, בגבהים של עד 2,000 מטר מעל פני הים.
הטמפרטורות בתחומי מחייתו 30-10 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא 5,000-1,000 מילימטר לשנה.
הנמר ההודו-סיני הוא טורף בודד ולילי.
אף על פי שהוא יוצא לפעמים לצוד בימים מעוננים, באזורים עם פעילות אנושית הנמר כמעט ואינו פעיל ביום.
הנמר מסמן את שטחו על ידי שתן, צואה וסימני טפרים על העצים, ומפרסם את נוכחותו גם על ידי נהימות, שאגות, גרגורים ושיעול צורם.
מחקרים בתאילנד שבוצעו באמצעות רדיו-צווארון גילו כי הטריטוריה של הנקבה היא כ-8.8 קמ"ר, ו-17.3 קמ"ר לזכר.
הנמר נמצא ברוב הזמן על העצים שמתחת לחופת היער שמהם הוא גם מאתר טרף פוטנציאלי, והוא יורד מהם בעיקר כדי לשתות ולצוד.
הנמר מסוגל לקפוץ למרחק של 6-3 מטר אופקית ואנכית, כמו גם לשחות, לנהל מרדף בעצים, ולרוץ במהירות של 60 קמ"ש למרחק קצר.
יש לו חוש ראייה, שמיעה וריח חדים מאוד, והפרווה המנומרת או השחורה שלו מספקת לו הסוואה מעולה בסבך היער.
שיטת הציד של הנמר היא להפתיע את הטרף במארב.
הוא מתקרב לטרף הפוטנציאלי בכריעה נמוכה על הקרקע עד שיהא רחוק ממנו 10-3 מטר.
לאחר מכן הנמר מזנק על הטרף במהירות, ובמקרה והטרף יקלוט את הנמר לפני כן וימלט הנמר אינו צפוי לרדוף אחריו.
ברגע שהנמר הצליח לתפוס את הטרף, הוא שובר את מפרקתו על ידי סגירת הלסתות בחוזקה ולאחר מכן חונק אותו בגרון.
הנמר לרוב ישא את טרפו לאזור מוגן מפני טורפים אחרים כטיגריסים ודולים - בדרך כלל על ענפי עץ גבוהים מאוד.
לנמר יש כוח גדול ביותר, והוא מסוגל להתמודד עם טרף שגדול פי 10 ממנו.
הנמר זקוק לשתות לעיתים קרובות, וחלק גדול מהלחות הוא משיג מהדם של טרפו.
ממחקר בתאילנד עלה כי הטרף המועדף על הנמר ההודו סיני הוא גירית דובית (45.9%), מונטיאק מצוי (20.9%) וחזיר בר (6.3%).
ההעדפה של הנמר היא לרוב לטרף ששוקל 40-10 ק"ג.
עונת הרבייה של הנמר היא בכל ימות השנה, אולם שיאה הוא בחודשי ינואר ופברואר.
הנמרים הם פוליגמיים, והזכר והנקבה יכולים להתרבות במקביל עם מספר בני זוג.
הנמרה תמשוך זכרים על ידי הפרשת פרומונים בשתן.
משך זמן הייחום הוא כ-7 ימים.
ההריון נמשך כ-96 ימים לאחריהם הנמרה ממליטה 3-2 גורים.
הנקבה בדרך כלל תמליט אחת ל-15 חודשים ולא יותר מזה.
הנקבה תפסיק להתרבות לאחר 8.5 שנים.
בעת הלידה, גורי הנמר שוקלים פחות מק"ג אחד ועיניהם תישארנה סגורות במשך השבוע הראשון.
הנמרה משאירה את הגורים מוגנים בתוך סבך צפוף, נקיקי סלע או עצים חלולים עד ל-36 שעות, כאשר בזמן הזה היא תנסה לצוד טרף.
הגורים לומדים ללכת במשך השבועיים הראשונים לחייהם, והם נשארים בשטח הביתי באופן קבוע עד לאחר 8 שבועות שאז הם מתחילים גם לאכול מזון מוצק.
הגורים נגמלים לחלוטין בגיל 3 חודשים והם הופכים לעצמאיים רק בסביבות 20 חודשים.
לעיתים קרובות האחים שומרים ביניהם על קשר בשנים הראשונות לעצמאותם.
הגורים המתבגרים עשויים לשהות זמן רב באזור הולדתם.
שיעור הישרדות הגורים הוא 50-41%.
תוחלת חייו של הנמר בטבע היא 12-10 שנים, ובשבי היא עשויה להגיע עד ל-23 שנים.
הנמר ההודו סיני אומנם אינו נמצא ברשימה האדומה של IUCN אך סביר להניח שהוא נמצא בסכנת הכחדה בדומה לרוב תת-המינים האסייתים.
יש מעט שטחים רציפים שבהם יש לנמרים סיכוי של הישרדות לטווח ארוך.
הם מאוימים בעיקר על ידי הרס בתי הגידול המתבצע על ידי כריתת יערות בקנה מידה גדול, ודילדול הטרף שלו כמו המונטיאק או החזיר על ידי ציד בלתי חוקי.
עוד איום רציני הוא סחר לא חוקי בחיות בר, וחוסר גיוון גנטי.
הפעילות האנושית בתוך האזורים המוגנים משפיעה לרעה על האקולוגיה של הנמר.
בדרך כלל הם כמעט ולא פעילים ביום באזורים עם פעילות אנושית גבוהה.
בכפרים הממוקמים באזורים המוגנים בלאוס, הצריכה האנושית המקומית של איילים וחזירי בר מוערכת בכ-28.2 קילוגרם בשנה למשק בית יחיד - עם שיעור צריכה של 2,840 ק"ג בשר לכל 100 דונם של מגורים.
כמות כזאת שווה ערך לבשר הנדרש לקיומם של כמה נמרים במשך שנה.
באזורים מסוימים כמו במלזיה, דווח על צפיפות גבוהה מאוד של הנמר ביערות טרופיים של כ-28 פרטים לכל 100 דונם, אולם הדבר אינו מצביע על מספרים גדולים אלא דווקא על כיווץ בית הגידול המתאים שגורם לנמרים להצטופף בבתי הגידול המתאימים.
במיאנמר ישנם שוקי עור ובשר מקומיים שבהם הנמר מהווה חלק חשוב, במלזיה יש בעיקר שווקים של תרופות מסורתיות הנעשות מחלקי גופו של הנמר, ובסין יש ביקוש בעיקר לעורות ולעצמות; בסין, השימוש בעצמות הנמר עדיין מותר ליצרני תרופות מרפא למרות איסור הסחר המקומי.
למרות איסור הסחר הבינלאומי בנמר ובמוצריו, האכיפה והיישום של אמנת וושינגטון על שוקי מסחר בינלאומיים הנמצאים בגבול תאילנד-סין-מיאנמר היא ברמה בינונית ומטה.
הנמר ההודי סיני מצוי באזורים מוגנים רבים בתחומי תפוצתו - רבים מהם בתאילנד, בסין ובמלזיה.
הוא נמצא גם במספר גני חיות ברחבי העולם.
לא ידוע על אומדן האוכלוסייה, אולם המגמה כנראה בירידה.
נמר סרי-לנקה (שם מדעי: Panthera pardus kotiya) הוא תת-מין של נמר המצוי אך ורק באי סרי לנקה שמדרום להודו.
תת-מין זה קטן מעט מהנמר ההודי ומגיע למשקל ממוצע של 30 ק"ג ולאורך 110-150 ס"מ.
הזכרים יותר גדולים וגם יותר תוקפניים מהנקבות.
הראש שלהם יותר כהה עם אוזניים יותר מוארכות והם מעט יותר כהים בפרוותם משאר הנמרים.
הם חיים בטבע רק בסרי לנקה וחיים ביערות גשם, יער שפילה וסביבה הררית עד גובה 2,000 מטר מעל הקרקע.
הם נפוצים בעיקר בפארק הלאומי יאלה , שבדרומה של סרי לנקה.
הנמרים הם טורפי העל היבשתיים של סרי לנקה שבה אין טיגריסים, אריות, דולים או זאבים.
אלו ציידי מארב המתגנבים אל טרפם מבין הצמחייה, מזנקים לעבר צווארו ומפילים אותו במהירות.
הטרף העיקרי שלהם הוא אייל נקוד, אייל סמבר, מונטיאק מצוי, חזירי בר וקופים, אך גם מינים קטנים יותר של יונקים, עופות וזוחלים.
הוא מספיק חזק כדי להתגבר על תאו המים המבוית המצוי ברחבי סרי לנקה.
נמרים אלה ניצודו כמויות עד שהגיעו לסכנת הכחדה.
נמרוד ברקן (נולד ב-1 בדצמבר 1952) הוא דיפלומט בשירות החוץ הישראלי.
כיהן בשורת תפקידים בכירים במשרד החוץ, בהם שגריר ישראל לקנדה, שגריר ישראל לאונסק"ו, השגריר הראשון של ישראל ל-OECD וראש המרכז למחקר מדיני.
לאחר תום שירותו הצבאי, הצטרף בשנת 1977 לקורס הצוערים של משרד החוץ.
מילא מגוון תפקידים בנציגויות ישראל בעולם, בהם קונסול בקונסוליה הכללית של ישראל בפילדלפיה (1982–1985), יועץ מדיני בשגרירות ישראל בקהיר (1985–1987), ציר הסברה בשגרירות ישראל בוושינגטון (1992–1995) וקונסול כללי של ישראל בסן פרנסיסקו (1995–1997).
במטה משרד החוץ בירושלים שימש בין היתר כסגן מנהל לשכת שר החוץ ויועץ למשרד הביטחון לנושאי הקונגרס האמריקאי, מנהל מחלקת מצרים ומנהל המחלקה לבקרת נשק וביטחון אזורי.
היה מנהל המחלקה לנושאים פלסטינים וחבר צוות המשא ומתן הישראלי לשיחות השלום עם הרשות הפלסטינית בקמפ דייוויד (1999–2000).
מאוחר יותר שימש כיועץ מדיני למנכ"ל משרד החוץ (2001–2002) וכראש חטיבת תפוצות ודתות (2002–2006).
בין השנים 2006–2010 כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ וראש המרכז למחקר מדיני, גוף המודיעין וההערכה של משרד החוץ.
בתקופתו עבר המרכז רפורמה ארגונית מקיפה.
בנוסף כיהן כמרצה ליחסים בין-לאומיים במכללה לביטחון לאומי ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2010 מונה לשגריר ישראל לאונסק"ו (ארגון החינוך, התרבות והמדע של האו"ם) ולשגריר הישראלי הראשון ל-OECD (הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי), שמושבו בפריז.
בתקופת כהונתו החליטה האספה הכללית של אונסק"ו לקבל את "מדינת פלסטין" כחברה מלאה בארגון, אף שהאו"ם טרם הכיר בה כמדינה.
בתגובה הפסיקו ארצות הברית וישראל להעביר מימון לארגון, מהלך שהוביל לשלילת זכות ההצבעה שלהן באונסק"ו.
בריאיון לתקשורת הסביר ברקן, כי ישראל "מתנגדת לפוליטיזציה של אונסק"ו ושל כל גוף בינלאומי שהוא, בצירופה של מדינה שאינה קיימת, דוגמת פלסטין".
בשנים 2014–2016 היה עמית מחקר במכון טרומן של האוניברסיטה העברית בירושלים.
במקביל, כיהן כשגריר ושליח מיוחד של ישראל לוועדה השלישית של העצרת הכללית של האו"ם, העוסקת בנושאים חברתיים, הומניטריים ותרבותיים.
בינואר 2016 אישרה הממשלה את מינויו כשגריר ישראל בקנדה ובדצמבר 2016 החל לכהן בתפקיד.
ברקן נשוי ואב לשתי בנות.
נמרוד דוד פפר (נולד ב-14 בנובמבר 1984) הוא מנצח ופסנתרן ישראלי.
פפר משמש כמנצח במטרופוליטן אופרה בניו יורק, וכמנהל מוזיקלי בחברת האופרה הלירית של גואטמלה.
פפר ניצח לאחרונה על התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, על תזמורת ג'וליארד, על תזמורת מארינסקי והתזמורת הסימפונית של הסטייט-קאפלה בסנקט פטרבורג, וכן באופרה הישראלית, באופרה של ג'וליארד, ובבית האופרה של ולנסיה.
בעונת 2021-22 הוא ניצח לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק על נישואי פיגארו, באופרה הקומית של ברלין על חליל הקסם, ועל התזמורת הפילהרמונית של שטוטגרט.
כמו כן, בנובמבר 2022 הוא ניצח על חליל הקסם בהפקת פתיחת העונה של האופרה הישראלית, שהייתה ההפקה הבינלאומית הראשונה שהוצגה בה מאז תחילת מגפת הקורונה, לאחר שבמארס 2020 הפקת ייבגני אונייגין בהובלתו באופרה הישראלית בוטלה זמן קצר לפני הופעת הבכורה מפאת פרוץ המגפה.
בעונת 2022-23 חזר פפר לאופרה הישראלית לנצח על הבכורה העולמית של "תיאודור", אופרה חדשה בעברית מאת יונתן כנען ועידו ריקלין, המתרכזת בשתי תקופות בחייו של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל, וכן ינצח לראשונה על התזמורת הפילהרמונית ההונגרית ועל התזמורת הסימפונית של נירנברג.
בשנת 2016 פפר היה שותף לייסוד חברת האופרה הלירית של גואטמלה, בה מונה למנהל מוזיקלי לאחר שניצח על הפקת הבכורה של החברה - ריגולטו מאת ג'וזפה ורדי.
בעונות העוקבות ניצח בגואטמלה על שיקוי האהבה, לה בוהם, ולה טרויאטה.
כפסנתרן, פפר מופיע באופן קבוע כסולן עם תזמורות וברסיטלים, וכן כנגן מוזיקה קאמרית.
הופעותיו לאחרונה כוללות רסיטל סולו ששודר בשידור חי מהקרמלין הרוסי, הופעות בהן ניגן מוזיקה מאת שופן על במת המטרופוליטן אופרה בהפקה של הגברת עם הקמליות עם חברת הבלט האמריקאית, ורסיטלים באולם קרנגי הול בניו-יורק.
בשנת 2008 ניגן לראשונה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית את ביצוע הבכורה של הקונצ'רטו לפסנתר השני של אהרון חרל"פ, לאחריו המלחין הקדיש לו את יצירתו ריקודים סימפוניים לפסנתר ותזמורת משנת 2015.
בשנת 2009 פפר הציג קונצרט לשלום בקרנגי הול עם הפסנתרן בשארה הרוני, שכל הכנסותיו היו קודש לבית האמנויות בעמק יזרעאל, בית ספר למוזיקה בו יהודים וערבים לומדים יחד, ושהיה בקשיים כלכליים.
הקונצרט עזר לגייס כספים ותשומת לב מהתקשורת הבינלאומית לבית-הספר, ו"פרס הפרויקטים לשלום על שם דייוויס" הוענק לפפר על יוזמה זו.
פפר השלים את לימודיו לתאר אמן בניצוח תזמורות בג'וליארד כתלמידו של אלן גילברט, שהיה אז המנהל האמנותי של הפילהרמונית של ניו יורק, בסיוע מלגה ע"ש המנצח ברונו ולטר.
עם סיום לימודיו בג'וליארד הוענקו לו פרס צ'ארלס שיף לניצוח, ופרס נורמן בנזקוון לקידום קריירה מוזיקלית.
ברשותו תואר אמן ותעודות לימודים מקצועיים בפסנתר ובניצוח תזמורות מהקולג' מאנס בניו יורק.
פפר היה חבר בתוכנית לינדמן לקידום אמנים צעירים במטרופוליטן אופרה בשנים 2012–2014. מוריו היו פנינה זלצמן, ודים מונסטירסקי, גדעון חצור, ויקטור רוזנבאום, דייוויד הייז, קרל שכטר, מיכאל וולפה, אנדרה היידו, אלן גילברט, ריצ'רד גוד וג'יימס לוין.
נמרוד אלדאה (נולד בשם נמרוד בן משה; נולד ב-5 בספטמבר 1976) הוא תסריטאי ישראלי, אושיית רשת, שחקן, מבקר קולנוע ומשחקי וידאו, ומתחן.
אחד המייסדים והבעלים של ערוץ היוטיוב "טופ גיק" (בעבר נקרא "Top Geek").
הערוץ מוקדש לעולם הקולנוע, המדע ותרבות הבידור, עם דגש על קומיקס, מדע בדיוני ופנטזיה.
את הערוץ הקים יחד עם אשתו קרין אלדאה.
אלדאה החל את דרכו הטלוויזיונית עם אוסף מערכונים סאטיריים, אותם יצר יחד עם אחיו הבכור אייל.
המערכונים שודרו כפינה קבועה בשם "מאנצ'" בתוכנית "פרפר לילה" בערוץ 2 בשנים 1999–2000. הוצגו בה, בין היתר, גרסאות פארודיות לתוכניות הילדים "הלב" ("מרקו") ו"הדרדסים" ("דרדסטלנים"), להן נתנו פרשנות הִיתּוּלִית.
ביקורתו עבור משחק ההתנגבות "היטמן 2" זכתה בשיח שלילי במגוון רשתות המדיה השונות, לאחר שזה קטל אותו בשל היותו ארוך, מסורבל ואינו ידידותי למשתמש.
דעתו הקיצונית הביאה למפתנו עשרות מכתבי נאצה ממשתמשים שונים, שטענו כי לגיטימיותו בעקבות כתוביו באתר מוטלת בספק.
בשנת 2002 שיחק כמתחן בתוכנית המתיחות הישראלית "קומי קומי", בה היה נכנס למקומות ציבוריים כמו מרכולים, תחנות אוטובוס או מרכזי קניות, והיה מעמיד את עוברי האורח השונים בסיטואציות קיצוניות כדי לתעד את תגובותיהם.
אלדאה נטל חלק בשתיים מתוך שלוש העונות של הסדרה – אותה אפילו סייע ליצור ולכתוב – עד אשר סיימה את שידוריה בשנת 2007. בין השנים 2002 ועד 2006 השתתף בתוכנית המדע הישראלית "זומביט", ששודרה בערוץ הטלוויזיה החינוכית, ובה היה מגיש באופן קבוע את פינת "העתיד כבר כאן".
במהלכה היה מדבר על מגוון עדכונים חדשותיים בנושאי טכנולוגיה ומדע, משתף לעיני כֹל המצאות מסביב לגלובוס ואף מציג מידע בדבר פיתוחים ניסיוניים שטרם ראו אור.
בשנת 2011 סייע לכתוב את תוכנית המערכונים "גן חיות" בשיתוף עם צמד הבדרנים "אודי ואביעד" (או בשמותיהם המלאים: אודי גוטשלק ואביעד בנטוב) עבור ערוץ ניקלודיאון; הסדרה שודרה במשך 4 עונות בין השנים 2011 ועד 2017.
בדצמבר 2016 סייע לכתוב סרט שהופק עבור הסדרה, שמו "גנחה – פלישת הזומבים", שקיומו מוזכר בהרחבה במהלך העונה הרביעית.
בשנת 2011 סייע אלדאה לזוג הבדרנים לכתוב את סדרת הסיטקום "סבבבנט" שהופקה למען ערוץ הילדים, ובראשיתה אודי ואביעד מפעילים פינה אינטרנטית שמתוכה הם מנהלים את כל הערוץ.
בשנת 2012 כתב עם אחיו אייל את לקט המערכונים הקומי "הפרויקט הירוק" ששודר בערוץ הוט קומדי־סנטרל; ייחודה נע בשל אופן הכנה – כל התוכנית הועברה על רקע מסך ירוק שעלו חיברו במהלך ההפקה רקעי מחשב פיקטיביים בַּעֲדֶן.
התוכנית אכלסה מכלול בדרנים כדוגמת קובי מימון, עידו מוסרי, אורי גוטליב, קרן שיניוק, יניב פולישוק ומיכל גבריאלוב, שגילמו מספר דמויות נרחב בהתאם למערכון.
בשנת 2014 סייע לכתוב את סדרת המתיחות לילדים "חבורת הספסל האחורי", אשר הופקה גם היא עבור ערוץ ניקלודיאון.
משנת 2012 ועד נובמבר 2021 הפעיל אלדאה יחד עם אשתו את ערוץ היוטיוב "Top Geek", ובו הזוג סיקר חדשות מן התרבות הגיקית ועולם הגיימינג, סיפק ביקורות של משחקים וסרטי קולנוע, והפיק עוד מספר רב של פינות שונות.
בשנת 2018 הקימו בני הזוג אלדאה בשיתוף עם אתר וואלה!
את מגזין הגיימינג האינטרנטי "פורפליי" ; במהלכו הם סוקרים בקצרה מגוון מידע חדשותי בנושאי גיימינג וטכנולוגיה ברוטינה.
באותה השנה החלו בני הזוג להגיש פודקאסט בשם "הולכים לקולנוע", שבמהלכו הם מדברים על נושאים מגוונים הקשורים לקולנוע.
בשנת 2019 הוציאו לאור ספר העונה לשם "דברים שלמדתי היום - הספר" בהשראת סדרת סרטונים מידעיים העולים בערוצם מאז 2014 (ע"פ אותו שם); את הספר הציעו להוצאת "ידיעות ספרים" בשנת 2017, ומאז הם אלו האחראים על אמנת שיווקו והפצתו.
"דברים שלמדתי היום - הספר" זכה להצלחה מסחררת, בעת השקתו אף קרס האתר של "ידיעות ספרים" בעקבות ריבוי הזמנות, ולאחריו הוציאו הזוג אלדאה את ספר ההמשך ששמו הוא: "עוד דברים שלמדתי היום".
בשנת 2020 החל להפעיל עם אשתו את הגרסה דוברת העברית של הערוץ WatchMojo.
בשנת 2022 מוּנה למנהל תוכן בחברת ההייטק Unlimited Robotics.
החל משנת 2023 עובד כתסריטאי בחברת Literally Media – אוגדן אינטרנטי של אתרי הומור, סרטונים, ממים ואייטמים היתוליים מהרשת.
שם הערוץ הגיע כמחווה לסדרת כלי הרכב הקומית "טופ גיר" .
במקור חיבר אלדאה פורמט טלוויזיוני לערוצו, אך לדבריו הפורמט לא פעל כמצופה, כשל ולא ראה אור לעולם.
הרעיון לעבור פלטפורמה הגיע מבת זוגו קרין.
לאחר שזו שמעה את חזונו לפתוח ערוץ לחובבי קומיקס, טכנולוגיה ומדע, פתחו השניים את הערוץ במסגרת קהילת היוטיוב הישראלית.
תחילה פנו לקהל הגיקים הבוגר, תוך שימוש מילות גנאי ובתוכן שאינו מיועד לילדים, אם כי מאוחר יותר מיתגו עצמם כמותג שמתאים לכל המשפחה.
יש לא מעט דוגמאות כדי להדגים את שינוי זה, אבל אחת הדוגמאות הבולטות מתבטאת בכך שהמשפט שהם פתחו איתו את הסרטונים, הקאצ'פרייז היה "שבת שלום מאדרפאקרס" ושונה ל-"שלום חברה" שהוא משפט נקי ממילים בוטות.
באחזקתם מספר ערוצים שונים, כמו ערוץ ממוקד משחקים ("Top Geek 2"), ערוץ אספנות של פריטים מכל העולם ("צעצוע אחד ביום"), ואף ערוץ ניסיוני לקהל הבין-לאומי אשר נסגר זמן קצר לאחר פתיחתו.
ב-25 בפברואר 2015 החליט להשבית לחלוטין את פעילות הערוץ בעקבות מעמסות חייו, אם כי כשנתיים מאוחר יותר (ב-1 בינואר 2017) חזר בו ופתח אותו בשנית; הפעם החליט לשתף את הצופים יותר בחייו המשפחתיים.
בשנת 2018 פתח אלדאה יחד עם אשתו שידורי הסכת במערכת "Spreaker" האמריקאית עבור צופי טופ גיק, ובה מדי יום חמישי מתיישבים השניים לשוחח על מגוון חדשות שבועיות מעולם הבידור בכלל ומעולם הקולנוע בפרט.
נולד כנמרוד בן-משה, גדל בכפר סבא והתחנך בכפר הנוער ע"ש ב.צ.
מוסינזון שבהוד השרון; את שירותו הצבאי העביר בקריה בתור מש"ק חממה.
יש לו אח מבוגר ממנו בשנתיים בשם אייל (הידוע גם בכינויו המסחרי "אייל B") ואח הצעיר ממנו בעשור בשם עודד.
אלדאה התגורר בקדימה צורן, נשוי לאשת התקשורת קרין אלדאה, שבעקבות נישואיו לה שינה את שמו לנמרוד אלדאה.
להם שני ילדים בשמות טומי ומייקי, ביולי 2024 עבר להתגורר עם משפחתו בהולנד.
שנהקטגוריהמועמדותתוצאה2015טקס פרסי הגיימינג - גיים אוןערוץ הגיימינג הטוב של השנה2015טקס נבחרי הילדיםכוכב הרשת של השנה2016טקס פרסי השורטייוצר/ת הרשת הישראלי/ת המשפיע/ה2016טקס נבחרי הילדיםכוכב הרשת של השנה2017טקס נבחרי הילדיםכוכב הרשת של השנה
נמר של נייר הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1975 עם דייוויד ניבן, טושירו מיפונה והילד היפני קוזהיטו אנדו בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "נמר של נייר" של ג'ק דייוויס שגם כתב את התסריט.
העלילה היא על מורה בריטי מתחזה שבנה לעצמו דימוי של גיבור מלחמה אמיץ בעל עיטורי גבורה והרפתקאות ברחבי העולם שמאחוריהם אין דבר, מין נמר של נייר.
אבל בשעת הצורך והסכנה הוא הופך לנמר ממש.
הסרט צולם בקואלה לומפור וב-Genting Highlands במלזיה ובאולפנים בלונדון.
שיר הנושא של הסרט - "חברי הקטן" מנוגן על ידי התזמורת הפילהרמונית של לונדון ומושך בפי "זמרי ריי קוניף".
השיר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר.
מטוס של בריטיש איירווייז עומד לנחות בנמל התעופה של מדינת קולאגונג (שם פיקטיבי).
בין הנוסעים נמצא "מייג'ור" וולטר ברדבורי (דייוויד ניבן) שמספר לזוג לידו על הרפתקאותיו ברחבי העולם ועל הצטיינותו כלוחם במלחמת העולם השנייה.
לאחר הנחיתה מגיע וולטר לשגרירות יפן בקולאגונג.
הוא נפגש עם השגריר (טושירו מיפונה) שקורא בהתלהבות את קורות חייו - בעל עיטור הצלב הצבאי וצלב המלחמה.
וולטר צולע ונזקק למקל הליכה כי לדבריו נפצע במרוץ 24 השעות של לה מאן.
השגריר ממנה אותו בתור מורה לאנגלית של בנו בן העשר, קואיצ'י (קוזהיטו אנדו) כי עומד להיתמנות לשגריר בבריטניה והוא רוצה שקואיצ'י ילמד לדבר אנגלית במבטא נכון.
קואיצ'י מעריץ את וולטר לאחר שהוא מספר לו על לחימתו במלחמת העולם השנייה.
הוא פיקד על פלוגה בניסיון לכבוש בונקר גרמני בראש גבעה.
הלוחמים היו נפחדים ולא זזו והוא התקדם תוך אש והפגזה.
טנק גרמני התקרב אליו והיא ירה במטול פיא"ט פוצץ את הטנק וחיסל את אנשי הצוות באקדחו.
אחר כך זרק רימון יד לבונקר ועשרות גרמנים נכנעו לו...
בפעם נוספת הוא ברח ממחנה שבויים גרמני על ידי קפיצה מגובה לתעלת מים שהקיפה אותו...
השגריר מבקש מוולטר שיפסיק לספר לקואיצ'י סיפורי מלחמה.
בבית השגריר נערכת קבלת פנים לשר החוץ (איבן דסני).
עיתונאי גרמני, גינתר מילר (הרדי קרוגר), מתחיל לשאול אותו שאלות מביכות אבל וולטר שולף תשובות מהשרוול ולא מתבלבל.
טרוריסטרים פותחים באש וולטר מכה בחרב אחד מהם שנתפס וערכו עולה.
טרוריסטים שבראשם הטרוריסטית טאלה (אירן טסו), חוטפים את אנדו וולטר ודורשים לשחרר 65 מאנשיהם הכלואים, אחרת יוציאו אותם להורג.
הם מוברחים למקום מבודד בג'ונגל.
קואיצ'י רוצה שוולטר יוכיח את עצמו ויתכנן בריחה אבל וולטר פוחד ומספר לו כי הצליעה שלו היא בגלל פוליו בילדות ולא מרוץ מכוניות וכי אם יברחו הם יירו אבל את קואיצ'י זה לא משכנע.
הנשיא מסרב להיענות לדרישת הטרוריסטים ומודיע כי אם הם יהרגו את השניים הוא יוציא להורג את כל 65 הטרוריסטים הכלואים אצלו.
השגריר מבקש מהעיתונאי מילר שיברר על עברו של וולטר והוא מודיע לו שוולטר לא שירת בכלל בצבא וכי הוא מתחזה.
וולטר מסתכל בפניו במראה ומחליט בכל זאת לברוח.
הם מצליחים להסיר את קרשי רצפת הצריף ולהגיע למכונית של הטרוריסטים.
הטרוריסטים רודפים אחרי מכוניתם שנוסעת במהירות בדרך צרה ומפותלת ולבסוף מתהפכת.
הם יוצאים חבולים וממשיכים את מנוסתם בג'ונגל.
הם מטפסים במעלה צוק והטרוריסטים צולפים לעברת ופוצעים את וולטר.
בשארית כוחותיו ובעזרת קואיצ'י הוא מגיע לראש הצוק ובאותו רגע מגיעים מסוקי חיפוש.
קואיציי מאותת להם במראה שבידו והם מאתרים אותם.
מסוק אחר מחסל את הטרוריסטים.
לאחר החלמה קצרה מגיע וולטר לשגריר ומספר לו כי הוא היה בכלל מורה בתקופת המלחמה וכל מה שסיפר זה פרי דמיונו.
הוא מתנצל ומבקש לפרוש אבל השגריר שהתרגש מהתנהגותו בחטיפה מודיע לו בשמחה כי החליט שיישאר וימשיך ללמד את קואיצ'י.
נמרוד דוויק (נולד ב-27 במאי 1981) הוא סופר, מעצב משחקים, תסריטאי ופעיל חברתי ישראלי.
ממקימי תנועת "ניצחון 2015" וממייסדי תנועת "דרכנו", הוא מוזיקאי וראפר, ובעבר היה חבר ההרכבים פרברים רפיוג'יז ופי.אר.
הוא מרצה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת רייכמן ובעל תואר שני בפילוסופיה והיסטוריה של המדעים והרעיונות ותעודת מעצב משחקים מאת מכללת שנקר.
נמרוד דוויק נולד ברמת גן, בן לצפרא דוויק, יו"ר איגוד העובדים הסוציאליים ולשופט המחוזי עמיחי דוויק, שהיה ראש תנועת הצופים בישראל.
לאחר התיכון עשה שנת שירות באשקלון במסגרת תנועת הצופים.
שירת בצה"ל שירות חובה בחיל המודיעין.
הוא בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ומדע המדינה מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני בפילוסופיה והיסטוריה של המדעים והרעיונות מאוניברסיטת תל אביב.
בנוסף הוא בעל תעודת מעצב משחקים מאת שנקר.
בשנים 2000–2009 היה פעיל בתעשיית המוזיקה.
בשנת 2006 הקים את סוכנות הפרסום דייס מרקטינג, בשנת 2011 את סטודיו המשחקים רימון.
בשנת 2012 החל לעסוק בקמפיינים פוליטיים וציבוריים.
באותה שנה החל ללמד באוניברסיטאות שונות שיווק, פרסום, פיתוח משחקים וטרנסמדיה.
בין היתר באוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת רייכמן, בה הוא מלמד בימים אלו.
בשנת 2014 היה שותף להקמת "ניצחון 2015", ולאחריה להקמת תנועת "דרכנו".
בשנת 2020 הוביל את הקמת דמוקרטTV, באותה שנה מכר את פעילותו העסקית לחברת Paramount, והקים עבורה סטארט-אפים.
משנת 2023 משמש כמנכ"ל תנועת "דרכנו" ויועץ לסטארט-אפים.
בשנת 2000 הקים דוויק עם חברים ממכבים-רעות את להקת הגנגסטא-פאנק פרברים רפיוג'יז, והיה חבר בה עד לפירוקה בשנת 2007. הלהקה הוציאה אלבום ואי.פי, והשיר Kikar Party יצא דרך חברת NMC והיה ללהיט בתקופה.
הלהקה הייתה אחת מלהקות ההיפ הופ לייב היחידות בישראל, ונחשבת לאחת מחלוצי להקות ההיפ הופ בישראל.
בשנת 2004 הקים את להקת ההיפ הופ PR Trooperz בה היו חברים הראפרים פלד, אורטגה, לוקץ', נועה פארן ואחרים, הלהקה התפרקה בשנת 2006 והספיקה להוציא אלבום אחד בשם "מתוך הזוהמה".
ההרכב זכה אף הוא לשבחים רבים.
בנוסף, במסגרת פעילותו ב-PR Trooperz, השתתף עם חברי ההרכב בשיר "להביא את המכה" באלבום "בעזרת הג'אם" של להקת הדג נחש, שזכה למעמד של אלבום זהב.
באותה שנה הקים דוויק את הלייבל היי פייבר הפקות, שייצג הרכבי היפ-הופ ולהקות אחרות, בהן ביט69, פלד ואורטגה, לוקץ', להקת הסקא פאנק קיובן בי ולהקת הפאנק Man Alive.
במסגרת היי פייבר הפקות יצאו אלבומים הראשונים של הראפר רביד פלוטניק.
בשנת 2006 יצא הסרט הדוקומנטרי "קפיץ קפוץ", של הבמאי רותם מלנקי, שתיעד את פעילותו כראפר ומנהל להקות.
הסרט זכה בפרס הדוקומנטרי הטוב מאת קשת בעבור החוויה הישראלית.
בשנת 2024 הוקרן בסינמטק תל אביב עותק בעבודה של הדוקומנטרי, "יו לטס ראפ", של הבמאי טל אבידן, המתעד את להקת הפרברים רפיוג'יז.
בשנת 2025 במסגרת ציון 20 שנים להרכב פי.אר טרופרז, יצאו האי.פי "בחזרה לזוהמה" ו-"שירוטו חוזר לזוהמה", בהם גרסאות רמיקס ושירים שלא יצאו בעבר, בהם משתתף דוויק.
באותה שנה הוציא דוויק אלבום ספוקן וורד בשם "תמונת מצב", האלבום הופק על ידי רענן פוגל, סולן לשעבר בלהקת ביט69 אותה דוויק ניהל בעבר.
בשנת 2006 הקים דוויק את משרד הפרסום דייס מרקטינג.
בשנת 2012 ניהל דוויק בעבור דייס מרקטינג את פעילות הדיגיטל של מפלגת מרצ בבחירות לכנסת ה-19. המפלגה הגדילה את כוחה בבחירות אלו ב-3 מנדטים.
בשנת 2013 ניהל את הדיגיטל בעבור כל הקמפיינים המוניציפליים של מפלגת מרצ.
המפלגה הגדילה את כוחה ב-40% ברחבי הארץ.
כמו כן ליווה את פעילות תנועת "צעירים חולון" שהכניסה 2 מושבים למועצה המקומית.
בשנת 2010 עם סיום לימודיו בשנקר, החל דוויק לשמש כמעצב משחקים.
בין היתר עיצב בעבור חברת Multiby על המשחק Qliqi שרשם מעל ל-2 מיליון הורדות, משחקים חינוכיים בעבור מט"ח וכן בעבור חברות פרטיות שונות.
בשנת 2011 הקים את סטודיו רימון, כחברת בת של דייס מרקטינג.
החברה נמכרה לחברת בטא-גזאלה מבית פאראמואנט גלובאל בשנת 2020. במסגרת החברה הוביל את הפיתוח של ה-Nickwatch, שעון חכם לילדים, שזכה בפרס ה-Red Dot לעיצוב מוצר בקטגוריית ילדים ותינוקות לשנת 2024. אפליקציית Nick Academy שגם את הפיתוח שלה הוביל, העפילה בשנת 2024 לגמר תחרות ה-GESA לאפליקציות חינוכיות.
לאחר מכירת החברה הקים את "דוויק יועצים", סוכנות ייעוץ לסטארטאפים וניהול פרויקטים.
בשנת 2012 החל דוויק ללמד באוניברסיטאות שונות.
בין היתר לימד באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת רייכמן, בה הוא מלמד כיום שיווק וחדשנות.
בשנת 2014 שימש כחוקר לנושא קיימות, דור ה-Y ואמצעים דיגיטליים לשינוי חברתי בעבור מכון ירושלים לחקר הסביבה זאת במסגרת מחקר קיימות אותו קיים המכון.
בשנים 2013-2016 לימד עיצוב משחקי מחשב בבית ספר "חשיפה" של האוניברסיטה הפתוחה, ובין השנים 2015–2016 שימש כרכז התכנית לעיצוב ופיתוח משחקי מחשב.
בשנת 2010 מונה דוויק לחבר הוועד הציבורי של עמותת פסטיבל בשקל.
בשנת 2014 הקים את יוזמת רואים שחור בעיניים, והוביל להגשת תביעות ייצוגיות נגד קצא"א על הזיהום בבאר אורה (2014) ונגד רותם אמפרט (2017) על הזיהום בנחל אשלים.
התביעה נגד קצא"א הסתיימה בהסכם פשרה של 100 מיליון ש"ח.
התביעה נגד רותם אמפרט הסתיימה בפשרה של 115 מיליון ש"ח.
בשלהי 2014 הקים את תנועת ניצחון 2015, ביחד עם איתמר ויצמן.
התנועה, שפעלה להעלאת אחוז ההצבעה בבחירות 2015 במטרה להחליף את הממשלה, סומנה על ידי תנועת הליכוד וזו פעלה רבות נגדה.
בין היתר הגישה הליכוד תביעה נגד התנועה לוועדת הבחירות המרכזית שדחתה את תביעתה ופסקה פיצויים לדוויק וויצמן.
פעילותו של דוויק במסגרתה צוטטה גם במשפטיו של ראש הממשלה בנימין נתניהו בנושא תיק 4000.
בשנת 2015, לאחר הבחירות, ייסד דוויק עם פולי ברונשטיין את תנועת דרכנו.
התנועה עוסקת בהקמת מחנה פוליטי מתון בישראל.
מהקמתה שימש כסמנכ"ל האסטרטגיה של התנועה.
במסגרת פעילותה התנועה הפיקה את העצרת לזכרו של רבין, ניהלה קמפיינים חברתיים ועוד.
בשנת 2020 הוביל להקמת דמוקרטtv, גוף שידורים אינטרנטי בהובלתה של לוסי אהריש, במסגרת דרכנו.
בשנת 2023 מונה למנכ"ל דרכנו.
דוויק הוא סופר פעיל ותסריטאי.
בין השנים 2004–2010 שימש ככתב במקומונים ואתרי אינטרנט שונים בנושאי תרבות ומוזיקה.
הוא כותב מדי פעם טורי דעה בעיתונות הארצית והבינלאומית.
בשנת 2018 השתתף בחממת כתיבת סדרות הילדים "הקפיצה המשולשת" של המיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים.
במסגרת זו זכה במענק הצטיינות.
בשנת 2019 הוציא את ספרו הראשון, "שני הקבועים", בהוצאה עצמית.
ספר פנטזיה העוסק במוות ושכול.
במקביל לכך החל לפרסם סיפורי פנטזיה ומדע בדיוני במגזינים ואתרים שונים.
בשנת 2019 זכה במקום השלישי בתחרות הסיפורים של כנס עולמות.
בשנת 2020 השתתף בחממת דראפט/סקיצה של קרן מקור, לסדרות אנימציה.
החל משנת 2022 החל לפרסם שירה שלו במגזינים שונים, בעברית ובאנגלית.
בשנת 2024 התקבל לחממת הסופרים של PJ Library לכתיבת ספרי ילדים Sephardic Story Initiative.
עוד בשנה זו הוציא לאור עצמאית את הקומיקס "צדיק כתמר יפרח", עם המאיירת יובל בוזגלו.
2018 - שומרי הגינה, תסריט וקונספט, סדרת אנימציה לילדים, חממת הקפיצה המשולשת
2019 - הוצאת ספר הבכורה - "שני הקבועים", ספר פנטזיה העוסק באבל ושכול
2019 - "לך לך"', סיפור קצר, מקום שלישי תחרות הסיפורים, כנס עולמות
2020 - קליפות, תסריט, חממת דראפט/סקיצה
2022 - מוטיב בקטנה, פרסום שיר
2022 - חזרנו כמנצחים, סיפור קצר, כנס עולמות
2023 - אופנהיימר של הכוכבים, סיפור קצר, כנס עולמות
2023 - השחקן, פרויקט הסיפור הקצר
2024 - הרובוט ששינה את חיי, מגזין אוטופיה
2024 - יד מזרח, פרסום שירים (אנגלית ועברית)
2024 - ממעמקים, סיפור קצר, תחרות הסיפורים/פרס עינת
2024 - "צדיק כתמר יפרח - פרולוג", קומיקס, עם יובל בוזגלו
2004 - מתוך הזוהמה, PR Trooperz
2006 - בעזרת הג'אם, הדג נחש (אירוח בשיר "להביא את המכה")
2007 - הדג נחש לייב (DVD, אירוח בשיר "להביא את המכה")
2024 - שירוטו חוזר לזוהמה, פרברים רפיוג'יז ופי.אר טרופרז (רמיקסים)
2025 - בחזרה לזוהמה - B-Sides וספיישלים, פי.אר טרופרז
דוויק מתגורר בגבעתיים עם זוגתו.
נמר מערות הקרוי גם נמר פליסטוקני או נמר עידן הקרח האירופי (שם מדעי: Panthera pardus spelaea) הוא תת-מין קדום של נמר שחי ברחבי אירופה, בתקופת הפליסטוקן.
בגודלו הוא דמה לנמר מודרני והוא חי מלפני 600,000-11,000 שנה.
נראה שנמר המערות דמה במראהו ובפרווה לנמר שלג או לנמר פרסי.
גולגולת הנמר הייתה בינונית-ארוכה ומאפייניה קרובים לנמר פרסי.
כמה מהתיאורים נמצאו במערת שובה, צרפת ומראים שנמר המערות דמה לנמר מודרני.
עם זאת, לא ברור אם חברבורות הנמר היו גדולות בדומה לנמרים החיים כיום.
בניגוד לנמר מודרני, בטן הנמר הייתה בהירה ללא כתמים.
שרידי נמרים באירופה מעידים כי נמרים שחיו באזורים קרים יותר גדולים יותר מנמרים שחיו באזורים חמים.
בדומה לנמרים אחרים, גם אצל נמרי המערות היה דימורפיזם מיני, שכן הזכר היה גדול מהנקבה.
שרידים של נמרי מערות נחפרו ונמצאו בשווייץ, בריטניה, גרמניה, צרפת, ספרד, פולין, איטליה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ואוקראינה.
השרידים הקדומים ביותר נמצאו באתר האכיאולוגי Grotte du Vallonnet בצרפת ובגרמניה והם מתוארכים ל-600,000 שנה, בתקופת הפליסטוקן מוקדם.
שלד שלם של נמר מערות נמצא במערת Vjetrenica Cave, בוסניה והרצגובינה.
בנוסף לשלד הנמר, אותרו גם ארבעה שרידי נמר נוספים והם מתוארכים ל-37,000-29,000. במערת שובה שבצרפת אותרו ציורי מערות של נמרים בני 37,500 שנה.
השרידים המאוחרים ביותר של נמרים ברחבי אירופה נמצאו בקרואטיה והם מתוארכים ל-24,000 שנה.
בגרמניה שרידים צעירים יותר של נמרי מערות תוארכו ל-11,000 שנה.
שרידי נמרים שתוארכו לתקופת ההולוקן נמצאו בספרד, איטליה ובחבל הבלקן.
השרידים הצעירים ביותר של נמרים אירופיים נמצאו באוקראינה והם מתוארכים ל-2,000 שנה.
בנוסף, נתגלו שרידים נוספים במערב יוון ובהרי הקרפטים.
שרידים אחרים של הנמר אותרו באולביה, אוקראינה.
שרידים צעירים יותר באולביה עשויים להיות נמרים שהובאו מאסיה הקטנה וחיו בשבי.
אולביה אז הייתה מושבה יוונית בתקופה אליה הובאו הנמרים.
שרידים של נמרי מערות נמצאו לעיתים במערות, שם כנראה חיפשו מקום למחסה או שהחביאו את טרפם.
לפי הממצאים, נמרי המערות העדיפו בעיקר מערות קטנות.
ככל הנראה, מכיוון שמערות גדולות נשלטו על ידי טורפים גדולים יותר (כמו אריה מערות ודוב מערות).
במערות קדומות באירופה אותרו יותר שרידי אריה מערות מאשר נמרי מערות, ולרוב שרידיהם במערות מיוחסים לשרידים של פרטים בוגרים.
דבר שמרמז כי נמרי המערות לא גידלו את גוריהם במערות.
עם זאת, נמצאו נמרי מערות במערות גדולות ובשקעים עמוקים, כמו במערת Zoolithen Cave שבגרמניה.
ייתכן שתזונתו של נמר המערות דמתה לזו נמר השלג, והם צדו בעיקר חזירי בר, יעלים ואיילים.
סביר להניח שנמר המערות היה נוהג לצוד דובים במהלך תרדמה במאורותיהם.
באזורים קרים, נמרי המערות שכנו בעיקר ביערות הרריים, אלפיניים ובהרים מעל קו העצים, אך יש עדויות לכך שנמרי מערות חיו גם באזורים פתוחים, כגון ערבות.
נמרוד ארז (נולד ב-4 בפברואר 1953) הוא מנהל ישראלי, בעל צל"ש הרמטכ"ל על לחימתו בקרב מרסא תלמאת במלחמת יום הכיפורים.
התגייס לחיל הים וסיים קורס חובלים מחזור כ"א.
ארבעה ימים לפני מלחמת יום הכיפורים יצא כוח של שתי ספינות דבור, בפיקודו של סגן צבי שחק, לסיור במפרץ סואץ.
ארז שירת בכוח זה, בדרגת סגן-משנה, כסגן המפקד של דבור 864. ב-6 באוקטובר, בשעה 14:10, יצא זוג הדבורים במגמה לבלום חדירה של טרפדת מצרית K-123 שנעה לכיוון החוף הישראלי, בלא שידעו כי זמן קצר קודם לכן פתחו כוחות מצריים במתקפה נרחבת לכל אורך תעלת סואץ, בשארם א-שייח' ולאורך חוף המפרץ.
הכוח גם לא עודכן לגבי תקיפת מטוסים מצריים את המעגן בשארם א-שייח', שגרמה לניתוק הקשר עם יחידות הזירה במפרץ סואץ.
בשעה 23:00 קיבל כוח הדבורים פקודה ממפקדת חיל הים לתקוף את כלי השיט שבראס זעפרנה.
שחק הסיק בהתייעצות עם אנשיו בדבור כי יעד התקיפה הוא המעגן של ראס זעפרנה - מרסא תלמאת והתארגן לתקיפתו.
מעט לאחר השעה 01:00 בלילה שבתחילת 7 באוקטובר הגיעו שני הדבורים למעגן מרסא תלמאת.
מפקד הכוח צביקה שחק נכנס למעגן בדבור 864, ודבור 867 נותר במרחק של כקילומטר מחוץ למעגן.
דבור 864 פתח באש לעבר מטרות מעגן, ונענה באש נגדית שהשביתה את מכ"ם הדבור ופצעה את כוון תותח החרטום שהפסיק לירות.
ארז, שהיה אחראי על הניווט מתוך הגשר הסגור, עלה לגשר הפתוח לאחר שבמטח האש הראשון נפגע המכ"ם בו השתמש לניווט.
לפי תמונת המכ"ם האחרונה שהייתה בזיכרונו הבין שהדבור מתקרב לחוף במהירות ומשך את ידיות השליטה על המנועים למצב עצירה ואחורה.
כך האט את התנופה של דבור 864 בעלייה על שיפוע החוף.
לאחר מספר ניסיונות הספינה ירדה משיפוע החוף ולא היה צורך בגרירתה.
תוך כדי היציאה לקח ארז אקדח זיקוקים וירה חמישה זיקוקים לעבר סירת ברטרם מצרית במגמה להדליקה.
לפחות חלקם פגעו בה כי נראתה בוערת.
בחודש ספטמבר 1975 קיבל ארז ציון לשבח מהרמטכ"ל מרדכי גור.
ביום 6 באוקטובר 1973, בקרב של ספינות "דבור" במרסה-תלמת, שימש סג"ם נמרוד ארז כסגן מפקד הספינה הראשונה שנכנסה למעגן.
הוא ניוט את הספינה לתוך המעגן בתנאים קשים, בתושיה רבה.