tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתוך ארבע שעות נורו כ־3,000 רקטות לעבר ישראל, המתקפה האווירית הגדולה ביותר לעורף מדינת ישראל אי פעם.
בחסות ירי הרקטות חצו אנשי חמאס את הגדר בחזית שרוחבה כ־60 ק"מ.
על פי סרטונים שפרסם חמאס, נוטרלו מערכות תצפית ואש, ובכללן מערכת רואה־יורה, בעזרת רחפנים חמושים ברקטות RPG שהוסבו לפצצות הטלה, וכן על ידי שיגור טילי נ"ט.
באמצעות טרקטורים וציוד מכני הנדסי הרסו התוקפים את גדר המכשול ב־30–40 מקומות שונים, ואנשי נוח'בה חדרו דרך גדר נוספת בדרכם אל שטח ישראל.
לאחר מעבר המכשולים, פשטו אנשי חמאס שהיו מצוידים בנשק רב על שמונה מוצבי צה"ל ובכלל זה מפקדת אוגדת עזה במחנה רעים.
שם השמידו אמצעי תקשורת ותצפית כדי לשבש את יכולת הפיקוד והשליטה של צה"ל בגזרה.
שיבושים ומתקפות אלה אפשרו חדירה של בין 5,000 ל־5,600 מחבלים מחבלים פלסטינים ליישובי עוטף עזה דרך 114 פרצות בגדר.
מתוכם כ־3,800 מחבלי נוח'בה שאומנו לכך ועוד כ־2,200 מחבלים ובוזזים פלסטינים נוספים שהצטרפו לאחר מכן.
נוסף לכך, כ־1,000 מחבלים השתתפו במתקפה מתוך הרצועה בירי רקטי ובסיוע למחבלים שחדרו.
רובם היו רכובים על טנדרים ואופנועים ומקצתם חצו את הגדר ברגל.
כמה עשרות מחבלים חצו את הגדר באמצעות מצנחי רחיפה ממונעים.
נעשו גם ניסיונות חדירה רחב של הקומנדו הימי של חמאס, כאשר מחבלים שטו בסירות גומי לעבר חופי העוטף ולעבר אשקלון.
ניסיונות אלה סוכלו בחלקם בידי חיל הים, אך חלק מהמחבלים הצליחו לנחות בחוף זיקים ולחולל הרג המוני.
המחבלים תקפו חלק מהטנקים שהיו בגזרה באמצעות רחפני נפץ וטילי נ"ט ונטרלו אותם.
הם תקפו כ־30 יישובים – קיבוצים ומושבים בעוטף עזה ואת הערים שדרות ואופקים – וביצעו בהם טבח, הרס וביזה.
מסע רצח התבצע גם בכבישי העוטף, שבהם תקפו המחבלים מכוניות ישראליות רבות ואת החוסים במיגוניות בצידי הכבישים.
המחבלים השתלטו על חלק ממוצבי הצבא ותקפו את מפקדת אוגדת עזה ובסיסי צה"ל נוספים כמו מוצב נחל עוז, בסיס זיקים ובסיס אורים.
לפי השר במשרד הביטחון בצלאל סמוטריץ', עד הצהריים לא נשלחו כל הכוחות דרומה כי היה חשש שהתקיפה היא תרגיל הטעיה וחזבאללה יתקוף גם מצפון.
חוליות מחבלים הציבו מארבים בצמתים ובכבישים וירו בנוסעים על הכבישים, כדי לשבש הגעת כוחות תגבור וחילוץ.
חוליות רתק אלה עיכבו את חיילי צה"ל ומנעו את הגעתם ליישובים ולבסיסים.
כך התאפשר זמן פעולה של שעות נוספות למחבלים התוקפים.
החוליות היו חמושות ברובי קלשניקוב, מקלעים קלים ורקטות RPG מסוגים שונים שיועדו לפגיעה בכלי רכב ממוגנים ואף משוריינים.
בכבישים ובחלק מהיישובים התחזו המחבלים לחיילי צה"ל: הם לבשו מדים וציוד ישראלי, דפקו על הדלתות של בתי התושבים ודיברו איתם בעברית כדי להטעותם.
אחד הכוחות של חמאס תקף את מפקדת אוגדת עזה במחנה רעים, שבקרבת קיבוץ רעים.
רבים מחיילי האוגדה היו בחופשה לרגל חג הסוכות.
רבים מהחיילים הופתעו בשנתם, וחלקם נפלו בשבי.
מבנים וכלי רכב משוריינים עלו באש.
בערבו של אותו היום, לאחר קרבות קשים, הצליח צה"ל להשיג שליטה מלאה על המפקדה.
בתחילת הקרב הגנו על מרחב המוצב לוחמים מגדוד 77, פחת"ק 13, שאיישו אותו, ובהמשך הגיעו לעזרתם לוחמים מחטיבת הצנחנים יחידת מגלן ועוקץ.
לאחר קרב קשה הצליחו החיילים לבלום את המחבלים ולטהר את המחנה.
בקרב נהרגו תשעה לוחמי צה"ל.
מחבלים פרצו את הגדר, חדרו למתחם מעבר ארז וכבשו אותו.
הם רצחו את החיילים ששהו בו והמשיכו לתוך ישראל.
מחבלים פרצו לבסיס מנהלת תיאום וקישור, הצמוד לגדר המערכת סמוך למחסום ארז.
12 מהם פרצו דרך הגדר ועוד שישה או שבעה דרך שער הש"ג, שפוצץ.
הם הרגו שלושה מחיילי המת"ק ותיעדו בשידור חי איך הם שובים שלושה חיילים.
מוצב פגה, המכונה גם "מגן בארי", הוא מוצב פלוגתי הממוקם בין גבול רצועת עזה לקיבוצים בארי ועלומים.
בקרב שהחל השכם בבוקר לחמו 25 לוחמי פלוגה מבצעית ג' של גדוד 13 ומחלקת מרגמות של גדוד המסייעת בחטיבת גולני נגד כ־150 מחבלים שחדרו למוצב בכמה גלים.
בקרב, שנמשך כ־11 שעות, נהרגו 13 לוחמים מגדוד 13. עשרות מחבלים נהרגו במוצב וסביבותיו.
לוחמי מוצב סופה נפרסו מחוץ למוצב עוד לפני פרוץ האירועים, כחלק מנוהל רגיל.
המחבלים שפרצו לבסיס נתקלו בבסיס שהיה כמעט ריק.
מולם פעלה קבוצה של חמישה חיילים מסיירת נח"ל, טנק מגדוד 77 וקבוצת לוחמי מחלקת המרגמות של גדוד 50. לאחר חילופי אש בתחילת הקרב התכנסו החיילים – ביניהם פצועים – לשני מקומות (חדר האוכל ועמדת הש"ג הקדמי), והתבצרו עד להגעת התגבורת.
לאחר כמה שעות של קרב הזעיק מפקד הכוח בבסיס מסוק קרב כדי לסייע בעצירת המחבלים.
כוח סיירת נח"ל שנפרס מחוץ למוצב, כדי להגן על המרחב האזרחי, ספג אבדות ולבסוף התבצר באנדרטת דנגור.
שישה מהלוחמים בכוח זה נהרגו וחמישה נפצעו.
הכוח חולץ בצהרי אותו יום.
לקראת השעה 14:00 הגיעו לוחמים משייטת 13 ובהובלת טנק צוות 4 בפיקוד סג"ם ע' וטיהרו את מוצב סופה ממחבלים שחדרו אליו.
לאחר הקרב נמנו במקום 15 גופות מחבלים שנהרגו בידי לוחמי הנח"ל, כעשר גופות של מחבלים שנהרגו בידי צוות הטנק וכ־40 מחבלים שנהרגו בידי לוחמי השייטת.
במוצב כיסופים שהו לוחמי גדוד 51 של חטיבת גולני.
במשך שעות ארוכות הם ניהלו קרב נגד עשרות רבות של מחבלים, שהיו מצוידים ברובי סער, רקטות נגד טנקים ורימונים.
בקרב נהרגו שמונה לוחמים מהגדוד.
בתום כ־50 שעות הצליחו לוחמי הגדוד, בסיועו של כוח מיחידת אגוז שהצטרף אליהם, לבלום את המחבלים ולטהר את השטח.
מחבלים שהשתייכו לזרוע הצבאית של חמאס פשטו על מוצב נחל עוז, וניהלו קרב עם לוחמי גדוד 13 של חטיבת גולני ושני טנקים מגדוד 77. בקרב נהרגו רבים מלוחמי הגדוד (נוסף על האזרחים שנרצחו בטבח בנחל עוז).
בתום שעות רבות של לחימה הצליחו חיילי צה"ל לבלום את המחבלים, בעזרת תגבורת של חיילי סיירת צנחנים.
מוצב מארס, שבו החזיקו כ־20 חיילים מהפלוגה המסייעת של גדוד 51 של חטיבת גולני, היה המוצב היחיד שמחבלי חמאס לא הצליחו לחדור אליו.
עם תחילת המתקפה עלו הלוחמים לעמדות המוצב עם מקלעי מאג, ובקרב שנמשך שעות הם הרגו כ־90 מחבלים.
מחבלי חמאס חדרו לשטח ישראל מהים ודרך גדר המערכת, 1.5 ק"מ דרומית למחנה זיקים, שהוא בסיס הטירונים של חטיבת החילוץ וההדרכה של פיקוד העורף.
רוב החיילים בבסיס זה, 90 טירונים, התגייסו לצה"ל רק חודשיים קודם לכן.
בבסיס שהתה משפחת רב בת עשר נפשות, שבאה ביום שישי לעשות את השבת ואת החג עם החיילים בבסיס (אם המשפחה, מיכל אלון, הייתה אחות במקצועה).
לבסיס הגיעו בזמן האירוע עוד כ־20 עד 30 אזרחים שברחו ממחבלים בחוף זיקים.
מייד כשהחל ירי הרקטות מרצועת עזה החליפו חיילי סגל הבסיס את הטירונים שהיו בעמדות השמירה סביבו, והטירונים נשלחו לתפוס מחסה במיגוניות.
שעה לאחר מכן, ב־07:31, החל ירי של כ־50 מחבלים על הבסיס.
מול המחבלים ניצבו בעיקר חיילי סגל הבסיס.
בטיפול בנפגעים השתתפה מיכל אלון, היא נורתה על ידי מחבל.
בקרב, שהסתיים לפני השעה 10:00, נהרגו שבעה חיילים (ארבעה לוחמים ושלוש לוחמות) ונפצעו שבעה נוספים.
בסוף הקרב המחבלים הוכנעו והבסיס לא נכבש.
צה"ל התקין בקו הגבול מערכות רואה־יורה הכוללות מקלע כבד המופעל מרחוק.
עם תחילת המתקפה שלח חמאס רחפנים מצוידים במטעני נפץ שהשמידו את המתקנים.
צה"ל הציב לאורך הגבול מצלמות מעקב שחוברו למרכז בקרה ושליטה, שבו פעלו התצפיתניות.
עם תחילת המתקפה ירו מחבלי חמאס במצלמות בטילים נגד טנקים, כבשו את בסיס התצפיתניות בנחל עוז והחזיקו בו במשך שבע שעות, עד לשחרורו בידי סיירת צנחנים.
כוח חמאס שמנה כעשרה מחבלים התכוון לפרוץ לבסיס "ירקון" הסמוך לקיבוץ אורים (שלפי פרסומים הוא בסיס של יחידה 8200).
בשל טעות בזיהוי פרצו המחבלים לבסיס סמוך השייך לפיקוד העורף.
המחבלים הרגו ופצעו חיילים בתוך הבונקר וחיפשו מידע מסווג במערכות המחשב של הבסיס.
בבסיס שהו 14 חיילים וחיילות.
בהתקפה נהרגו שבעה מחיילי הבסיס.
לעזרתם הגיעו לוחמים מיחידת שלדג, חיילים מחטיבת המרום, חיילים מיחידה 414 של חיל האיסוף הקרבי מהבסיס הסמוך ואנשי יחידת המשא ומתן המטכ"לית.
הכוחות שהגיעו לעזרה הרגו את המחבלים שפרצו לבסיס.
אחת החיילות מיחידה 414 נהרגה בחילופי האש על הגדר בין שני הבסיסים.
תפיסת ההגנה של צה"ל על יישובי עוטף עזה הייתה להקים מוצבי צבא קרוב ככל האפשר ליישובים, כך שאם אחד היישובים יותקף, המוצב הסמוך לו יוכל להגן עליו.
אולם ההיקף הרחב של המתקפה גרם לכך שרוב היחידות בקרבת הגדר היו עסוקות בהגנה על עצמן ולא יכלו להעניק סיוע ליישובי העוטף.
כיתות הכוננות בקיבוצים ובמושבים, שהגנו על ביתן, היו הקו הראשון מול המחבלים.
הן בלמו גלים של מחבלים, ורבים מחבריהן נהרגו.
אזרחים חמושים באקדחים לחמו במחבלים בתוך הבתים.
לצד המתקפה על היישובים והבסיסים הצבאיים, חמאס הציב חוליות חסימה בצמתים ובדרכים כדי למנוע הגעת לוחמים ישראלים ליישובים.
חוליות אלו היו חמושות בכלי נשק רבים כולל טילי נ"ט.
החסימות גרמו לעיכוב בהגעת כוחות צבא ומשטרה אל יישובי העוטף, ויישובים רבים נותרו לבדם בהתמודדות מול המחבלים.
+שםמספר תושביםמחבלים תוקפיםכוח מגןתושבים שנרצחותושבים שנחטפוסטטוסתיאורקיבוץ בארי1,071כ־300, בשלושה מוקדים שונים11 חברי כיתת כוננות, חמישה מהם נהרגו.
כוח של לוחמי גדוד 13 ושוטרים שנהרגו.
בהמשך סיירת מטכ"ל ולאחר מכן כוחות צה"ל רבים נוספיםמעל 100 תושבים,
19 חיילים, שבעה שוטרים31נכבש למשך יומיים וחציבתחילת מתקפת הפתע חדרו לקיבוץ בארי יותר ממאה מחבלים חמושים היטב.
הם התגברו על כיתת הכוננות ועל הכוחות הראשונים שהוזעקו למקום, וערכו טבח בתושבי הקיבוץ.
31 תושבים נחטפו לרצועת עזה בידי חמאס.
המחבלים גרמו הרס רב למבנים ורכוש בקיבוץ.
במעשי הטבח, ההרס והביזה השתתפו אזרחים עזתים שהגיעו לקיבוץ במהלך הטבח.
כוחות גדולים מיחידות צה"ל ומשטרת ישראל, בפיקודו של תא"ל ברק חירם, הגיעו לקיבוץ, ובלחימה קשה, שנמשכה עד יום שני בצהריים, הסתיים טיהור הקיבוץ ממחבלים, בהם כאלה שהתבצרו במתחמים שונים בקיבוץ, חלקם עם אזרחים לכודים.מושב נתיב העשרה94835, שישה עם מצנחי רחיפהכיתת כוננות (שש שעות),
צבא החל משעה 12:0021קרב של כיתת הכוננות בתוך המושבמחבלים חדרו למושב נתיב העשרה שנמצא 100 מטרים מקו הגבול, ורצחו 21 מתושביו.
חלק מהנרצחים היו בני אותה משפחה, כמו משפחת וקס, משפחת מולכו, משפחת אקוני ומשפחת תעסה.
הצבא הגיע לנתיב העשרה רק בשעות הצהריים, לאחר שש שעות שבהן לחמו התושבים לבדם.קיבוץ כפר עזה787140כיתת הכוננות, שבעה מתוכה נהרגו.
מ־8 בבוקר הגיעו כוחות מחטיבות עוז, הצנחנים, גבעתי והנח"ל6419נכבש למשך יומייםבקיבוץ כפר עזה נרצחו כ־72 איש.
לאחר שכוחות צה"ל הגיעו למקום התנהל קרב ממושך מול כעשרה מחבלים.
הקרב נמשך עד היום השני להתקפה.
חלק מתושבי הקיבוץ היו נצורים בבתיהם עד ליום השלישי.קיבוץ חולית2106015 אזרחים, שני חייליםשישהנכבשבטבח ב לקיבוץ חולית נרצחו 13 מתושבי הקיבוץ, שני עובדים זרים ושני לוחמי מילואים.
ארבעה בדואים שעבדו בקיבוץ ושני תושבים נוספים נחטפו לרצועת עזה.קיבוץ ניר עוז380מאות3872נכבשבקיבוץ ניר עוז הציתו המחבלים בתים וזרעו הרס, בעוד אנשי הקיבוץ מסתגרים בממ"דים ונועלים אותם מבפנים.
נרצחו 38 בני אדם, ובכלל זה משפחה שלמה בת חמש נפשות.
נחטפו יותר מ–70 תושבים, בהם סבתא ומשפחה בת חמש נפשות, נילי מרגלית – אחות מבית חולים סורוקה בת הקיבוץ, וכן אישה עם שני ילדיה ושני הוריה.
כן נחטפו בני משפחת ביבס, בהם החטוף הצעיר ביותר, כפיר – בן 9 חודשים.
לקראת הערב הגיעו כוחות כדי לחלץ את הנצורים.
160 חברי הקיבוץ נותרו עוד לילה בגני הילדים ואחר כך פונו לאילת.קיבוץ נחל עוז749מעל 180הרבש"צ וסגנו, מפקד כיתת הכוננות וחיילי ימ"ס עד 13:30, ואז כוחות מגלן וגבעתי16שמונהנכבשבקיבוץ נחל עוז נרצחו 15 מחברי הקיבוץ וכן חייל מיחידת הימ"ס.
רבש"צ הקיבוץ, אילן פיורנטינו, נפל עם תחילת החדירה של המחבלים לקיבוץ, לאחר שהצליח להציל את הילד אריאל זוהר.
שלושה חיילים נוספים נפלו בקרב על פריצת הדרך לקיבוץ נחל עוז בכביש המוביל לקיבוץ.
שמונה תושבים נחטפו, אחד מהם נרצח בשבי.
אחרי יותר מ־12 שעות של לחימה צה"ל השיג שליטה על הקיבוץ ופינה את תושביו.קיבוץ סופה23335–45שלושהמחבלים חדרו לקיבוץעשרות מחבלים הסתערו על קיבוץ סופה.
אליה לילינטל, רבש"ץ הקיבוץ, זיהה את המחבלים בשלב מוקדם, הרג כמה מהם ואסף את כיתת הכוננות, שמנתה שישה אנשים.
כיתת הכוננות בלמה את רוב המחבלים בגדר הקיבוץ והגנה על חייהם של כ־200 מתושבי המקום.
שלושה מחברי הקיבוץ נרצחו במתקפה.
לאחר כשש שעות לחימה הגיעו כוחות הביטחון לקיבוץ.
20 מחבלים נהרגו בקרב ועשרה נלכדו.קיבוץ עין השלושה353עשרותארבעה חברי כיתת כוננות
וטנק מגדוד 77. בהמשך אזרחים וחיילים חמושים ו־20 לוחמי יחידת ברק של משטרת ישראלארבעהמחבלים חדרו לקיבוץבעין השלושה נרצחו ארבעה תושבים בידי מחבלי חמאס.
המתקפה נבלמה על ידי ארבעת חברי כיתת הכוננות של הקיבוץ וטנק מגדוד 77.מושב יכיני730עשרות18 אנשים בכיתת כוננות עם רובה אחד ואקדחים, וכן שוטרים שהגיעו למקוםחמישה תושבים, שני לוחמיםסמוך ל־7:40 פשטו עשרות מחבלים על המושב יכיני.
במתקפה נהרגו שבעה בני אדם.
רבש"ץ המושב שהה בתאילנד ניהל את בלימת המתקפה משם.קיבוץ זיקים918שמונה12 אנשי כיתת הכוננותכיתת כוננות של קיבוץ זיקים שמנתה 12 חברים נלחמה בשמונה מחבלים שהגיעו ברכב סוואנה ותקפו את הקיבוץ.
לאחר קרב שנמשך כשעה, ולאחר שאחד מחברי כיתת הכוננות הצליח לאגף את התוקפים, נהרגו כל המחבלים, בקרב נפצעו שני חברי קיבוץ.
בהמשך פונו חברי הקיבוץ לקיבוץ מעלה החמישה.כרם שלום220עשרות משער אחד ועוד 50 משער אחרתשעה חברי כיתת כוננות,
שישה חיילי סיירת נח"ל (שש שעות), מסוק קרב וטנק מגדוד 77שני אזרחים, שלושה חייליםלא נכבשכיתת כוננות בקיבוץ כרם שלום, שמנתה תשעה תושבי הקיבוץ ושישה חיילים סדירים, נלחמה במשך שש שעות במחבלים שתקפו את הקיבוץ ומנעה את נפילתו, עד שהגיעו הכוחות הסדירים.
בלחימה נהרגו שניים מחברי כיתת הכוננות.קיבוץ ניר עם72635 לפחותפלוגה א' מגדוד 13, טנק מגדוד 77
וכיתת הכוננות מתוגברת באזרחים חמושים.
בהמשך הצטרפו לוחמי משמר הגבולשני חייליםאחדלא נכבשבקיבוץ ניר עם הציבה הרבש"צית, ענבל ליברמן, את מחלקת הכוננות במארבים לאורך הגדר ברגע שהגיעה הידיעה הראשונה שמשהו מתרחש.
את הקיבוץ תקפו 35 מחבלים, וחברי כיתת הכוננות ניהלו איתם קרב במשך כשלוש שעות.
בהמשך הגיעו לקיבוץ לוחמי היחידה הטקטית ויחידת המסתערבים של משמר הגבול, ומאוחר יותר הצטרף אליהם גם גדוד 13 של חטיבת גולני.
הלוחמים ניהלו קרב מול המחבלים והרגו אותם.
כל תושבי הקיבוץ ניצלו מטבח.קיבוץ עלומים531מעל 3012 חברי כיתת כוננות (6 שעות).
יחידת מצדה ויהל"ם משעה 12:00, וכן מסוק קרב17שמונהלא נכבשעל קיבוץ עלומים פשטו כ־30 מחבלים, שנהדפו על ידי אנשי כיתת הכוננות (בת 12 תושבים), שהרגו עשרה מהמחבלים.
אנשי הקיבוץ ניהלו את הקרב לבדם, עד שהגיעו כוחות מיחידת מצדה ויהל"ם בשעה 12:00. בקרב היו הרוג אחד ופצוע אחד בצד הישראלי.
בהמשך פנו המחבלים לרפת, רצחו 16 עובדים זרים מנפאל ומתאילנד וחטפו שמונה מהם.
הם שרפו את הסילו ואת מכון החליבה, חוררו ביריות את מכלי החלב וזרעו הרס רב.
ב־12:30 הגיעו עשרות מחבלים לאזור בית האריזה של הקיבוץ, שם נתקלו בכוח צנחנים ומסוק קרב הרג את מרביתם.
ביום שני פונו חברי הקיבוץ לנתניה.קיבוץ סעד83832כיתת כוננות, טנק מגדוד 77לא נכבשכ־30 מחבלים ניסו להיכנס לקיבוץ סעד באזור 11:00 בבוקר.
הם הגיעו לשער הקיבוץ, שהיה סגור בגלל החג, ירו RPG וזרקו רימונים עליו, אך הניסיון לפרוץ אותו לא צלח והשער נשאר נעול.
באותו זמן ירתה לכיוונם כיתת הכוננות של היישוב, והגיע טנק מגדוד 77 שפגע במחבלים רבים.
בין המסמכים שנתפסו על גופות המחבלים נמצאה תוכנית לכיבוש סעד בעזרת כוחות ממזרח ומערב.
בין המטרות היו גם כיבוש בית הספר דעת וכיבוש מדרשת בני עקיבא.קיבוץ כיסופים294עשרות18אחדבמתקפה על כיסופים נרצחו שמונה חברי קיבוץ ושישה עובדים זרים.
חבר קיבוץ נוסף נהרג בקרב בכפר עזה.
למבני הקיבוץ נגרם נזק כבד.
הקיבוץ פונה מתושביו במוצאי שבת.
ביום שלישי הגיע לקיבוץ מנהל הרפת, תושב אשקלון, ונרצח בידי מחבלים שארבו לו.
שני טנקים שהרגו מחבלים הרסו בתוך כך את מכון החליבה.קיבוץ רעים422עשרותחמישהחמישהעשרות מחבלים תקפו את קיבוץ רעים, ובשעות הראשונות הגנה על הקיבוץ כיתת הכוננות שכללה שישה חברים.
חמישה מתושבי הקיבוץ נהרגו וחמישה נחטפו.קיבוץ ארז616אחדעם תחילת המתקפה התקשר רבש"ץ קיבוץ ארז, שלא נכח באזור, לקודמו בתפקיד.
זה הקפיץ את כיתת הכוננות לעמדות דקות לפני ניסיון החדירה של המחבלים לקיבוץ.
שניים מחברי כיתת הכוננות, שהתמקמו בעמדת תצפית גבוהה, פתחו באש לעבר שני טנדרים בכביש הגישה לקיבוץ (לאחר שזוהו כרכבי מחבלים) ובמקום התפתח קרב יריות.
לעזרתה של כיתת הכוננות הגיעה תגבורת מקיבוץ אור הנר, והקרב נמשך כשלוש שעות.
רוב המחבלים נפגעו בלי שהצליחו לחדור לקיבוץ.
בקרב נהרג סרן במילואים אמיר נעים, תושב הקיבוץ וחבר בכיתת הכוננות.ניר יצחק633עשרותכיתת כוננות, טנק מגדוד 77שישה חברי כיתת הכוננות, חבר קיבוץ אחדחמישה בחיים ושלוש גופותבקיבוץ ניר יצחק פעלה כיתת הכוננות מול עשרות מחבלים והצליחה חלקית לעצור את המתקפה, אך ארבעה מחברי כיתת הכוננות נחטפו.
המחבלים רצחו שלושה מחברי הקיבוץ (ובהם הרבש"ץ) וחטפו לרצועת עזה מספר לא ידוע של חברים.קיבוץ מגן54030שנייםכיתת הכוננות של קיבוץ מגן הדפה את המתקפה.
כוחות צה"ל הגיעו לאזור רק לאחר כשבע שעות.
חבר הקיבוץ אבי פליישר נרצח במתקפה, ושני אחרים נפצעו.
למחרת שוב היה ניסיון חדירה לקיבוץ; הניסיון נהדף על ידי כוחות צה"ל.
ב־9 באוקטובר הקיבוץ פונה.מושב פרי גן249ארבעהבמושב פרי גן ניצלו המחבלים את חסרונם של רוב החברים בחוליית הכוננות, שהיו מחוץ ליישוב, והצליחו לחדור ליישוב ולירות על תושבים.
שלושה מחברי כיתת הכוננות של היישוב שלומית בהם הרבש"ץ הגיעו מיוזמתם לסייע בהגנת פרי גן, ולאחר שחלקם נפצעו הוזעקו עוד מחברי כיתת הכוננות של שלומית.
בסך הכול השתתפו בקרב 11 מחברי כיתת הכוננות של המושב שלומית; ארבעה מתוכם נהרגו וארבעה נפצעו.קיבוץ יד מרדכי830לפחות 35כיתת כוננות,
שלושה לוחמי מג"ב בבוקר, ובהמשך לוחמי ימ"משני חיילים,
שני אזרחיםלא נכבשעם תחילת המתקפה נפרסה כיתת הכוננות של יד מרדכי לאורך הגדר הדרומית והשער.
ההיתקלות הראשונה עם המחבלים הייתה בקרבת השער.
למקום הגיעו גם שלושה לוחמי מג"ב, שקיבלו פקודה לחסום את צומת יד מרדכי.
החל קרב יריות מול כ־20 מחבלים שהגיעו לשער הקיבוץ על שמונה אופנועים.
המחבלים ירו רקטת RPG לכיוון רכבם של אנשי מג"ב.
הם החטיאו את המטרה, אך הצליחו לפרוץ את גדר הקיבוץ.
ללחימה הצטרפו כמה לוחמי ימ"מ, שהצליחו להרוג את המחבלים.
זמן קצר לאחר מכן הגיע לגדר הקיבוץ טנדר נוסף ועליו כשמונה מחבלים.
כוח המגן התפצל, איגף את המחבלים והרג אותם.
המחבלים לא הצליחו לחדור לקיבוץ.קיבוץ מפלסים1,057מעל 30כיתת כוננות, בשעה 15:00 לוחמי חטיבת כפירארבעה אזרחים, ארבעה לוחמי שב"ככ־30 מחבלים תקפו את קיבוץ מפלסים, ובשעות הראשונות הגנה על הקיבוץ כיתת הכוננות שלו.
בצומת הכניסה לקיבוץ רצחו מחבלי חמאס אזרחים, ולאחר מכן פוצצו את שער הולכי הרגל הראשי וחדרו לקיבוץ.
ליד רפת הקיבוץ חטפו המחבלים קבוצת עובדים תאילנדים, אך לאחר שספגו ירי מכיתת הכוננות שחררו אותם.
המחבלים תקפו את הקיבוץ בשלושה מוקדים, ונהדפו.
בשעה 15:00 לערך חברו אל כיתת הכוננות לוחמי גדוד ההכשרות של חטיבת כפיר.
הם סייעו לחברי כיתת הכוננות להדוף את המחבלים, החלו לפנות אזרחים והגנו על גבולות הקיבוץ.
באזור אנדרטת חץ שחור שליד מפלסים נערך קרב קשה בין מאות מחבלים לאנשי שב"כ, ימ"מ וחיל האוויר.
בקרבות באזור הקיבוץ נהרגו כ־200 מחבלים.
השאר נמלטו, רובם לרצועת עזה.עיקול מפלסיםכ־50בעיקול כביש המכונה 'עיקול מפלסים' ליד קיבוץ מפלסים העמידו המחבלים מארב.
כלי רכב חסמו את הציר, והמחבלים ירו בתת־מקלע על כלי רכב שעברו בכביש – בעיקר מבלים שברחו מהמסיבה בנובה.
המחבלים ביצעו וידואי הריגה, אנסו נשים ולאחר מכן שרפו אותן בחיים.
בעיקול מפלסים נרצחו כ־50 אזרחים ישראלים, ורבים נחטפו לרצועת עזה.מושב מבטחים455כיתת כוננות עם שלושה כלי נשק, כוחות מיוחדים משעה 14:00חמישהלא נכבשמחבלים הגיעו למושב מבטחים והצליחו להיכנס אליו.
מולם עמדה כיתת כוננות ממושב ישע הסמוך, שרק לשלושה מחבריה היו כלי נשק.
בקרב נהרגו חמישה מהמגינים, בהם הרבש"ץ דן אסולין.
בשעה 14:00 הגיעו כוחות חילוץ מיוחדים.קיבוץ נירים41650תשעה לפחותחמישהאת קיבוץ נירים תקפו כ־20 מחבלים.
כיתת הכוננות וקצין משטרה ששהה בקיבוץ ניהלו במשך שעתיים קרב מול המחבלים, כשהם מתבצרים על הסילו.
בהמשך הגיע מסוק וירה על מחבלים ששהו מחוץ לגדר.
רק לאחר שבע שעות הגיעה למקום תגבורת צה"לית.
באירוע נהרגו חמישה מחברי הקיבוץ וחמישה אחרים נחטפו.מושב עין הבשור1,10930–50כיתת כוננות 78 איש, שישה רובים, רכב צה"לי בשעה 08:36לא נכבשבמושב עין הבשור נתקלו המחבלים בכיתת כוננות גדולה, שכללה כ־78 מחברי המושב.
כיתת הכוננות הוקמה זמן קצר קודם לכן כדי להתמודד עם גניבת כלי רכב.
לכיתת הכוננות היו חמישה כלי נשק ארוכים מסוג M-16 ואקדחים, והיא הצליחה לבלום את המחבלים בשער המערבי.
בקרב נפצעו שניים מחברי המושב.קיבוץ גבים619לא נכבשבקיבוץ גבים הגיעו המחבלים עד לגדר וניהלו קרב עם הרבש"צ ואחד מחברי כיתת הכוננות.
שני חברי הקיבוץ שלחמו בהם נפצעו ופונו אחרי שעות ארוכות.מושב יתד57015כיתת כוננות, לוחמי גדוד קרקלמחבלים חדרו
אך נבלמו15 מחבלים על טנדרים ואופנועים תקפו את מושב יתד.
חברי כיתת הכוננות של המושב וכן לוחמים מגדוד קרקל, בפיקודה של אור ליבני־בן יהודה, ניהלו קרב עם המחבלים והצליחו לבלום ולהרוג אותם.מנחת שדה תימןשנייםשני מחבלים מהג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נלכדו בלילה של 11–12 באוקטובר ליד שדה תימן, כ־35 ק"מ מרצועת עזה.
הקרב בשדרות נמשך מ־7 עד 9 באוקטובר 2023. במהלכו נרצחו ונהרגו 52 ישראלים.
המחבלים חדרו לעיר שדרות, ניהלו חילופי אש עם יחידות משטרת ישראל ואזרחים, ורצחו ופצעו רבים.
המחבלים כבשו את תחנת המשטרה המקומית.
עם הגעת תגבורת של צה"ל נערך קרב קשה על תחנת המשטרה, שנמשך כ־20 שעות.
בסופו העדיפו כוחות הביטחון להרוס את הבניין על המחבלים שהתבצרו בו.
לפחות 20 שוטרים נהרגו באירוע.
הטבח התרחש בין 7 ל־9 באוקטובר.
נרצחו בו 47 מתושבי אופקים.
שוטרים, לוחמי ימ"מ, אזרחים חמושים בכלי נשק אישיים, וחיילים בחופשה נלחמו במחבלים במשך שעות.
בקרבות נהרגו שמונה שוטרים וחמישה חיילים.
מחבלי חמאס פשטו על יותר מ־30 יעדים אזרחיים בתחומי העוטף, בהם שלוש ערים, מעל 20 קיבוצים, כחמישה מושבים, מסיבת טבע וחוף ים.
במקצתם נערכו קרבות הגנה של התושבים ובמקצתם התבצע טבח.
המחבלים הרגו למעלה מ־800 אזרחים וחטפו יותר ממאתיים אזרחים וחיילים לרצועת עזה.
מאה ועשרים מחבלים הגיעו למתחם מסיבת טבע ביער רעים, ירו לעבר המשתתפים והשליכו רימונים.
מספר הנרצחים בפיגוע הטרור הגדול בתולדות מדינת ישראל מוערך ב־364 לכל הפחות, 17 מתוכם שוטרים.
מאות נפצעו, ומחבלי חמאס חטפו חלק מהמשתתפים לעזה.
מסיבת פסיידאק הייתה מסיבת טבע קטנה שהתקיימה בשטחים החקלאיים שבין ניר עוז לנירים.
לפי עדויות של משתתפי המסיבה חמאס לא ידע עליה ולכן לא תקף אותה, אך חלק מהמשתתפים עזבו את מתחם המסיבה לאחר שהחלה מתקפת הטילים בבוקר 7 באוקטובר כדי להגיע למרחב מוגן, ו־16 מהם נרצחו בזמן מנוסתם בכבישים, במיגוניות או בקרבת היישובים הסמוכים.
במהלך המתקפה, מחבלים פלשו לחוף זיקים (החוף הדרומי ביותר בחופי הים התיכון של ישראל).
את הפעולה ביצעה חוליות קומנדו ימי של מחבלי גדודי עז א־דין אל־קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס.
נרצחו כ־20 ישראלים ששהו בחוף.
כוחות מיחידת מגלן הרגו את המחבלים.
בין 20 ל־30 אזרחים ברחו מהמחבלים ומצאו מחסה במחנה זיקים.
כביש 232 (הכביש הראשי והחשוב של אזור עוטף עזה) נכבש בבוקר המתקפה בידי מאות מחבלים, שארבו בכל צומת ובמספר רב של נקודות בכביש.
בכביש זה נרצחו עשרות ישראלים.
מוצב הפיקוד העליון של צה"ל הופתע לחלוטין מהמתקפה ומהעיתוי שלה.
בשעות הראשונות שרר במוצב ערפל קרב כבד בנוגע להיקף החדירה ולגודל האירוע, מה שהקשה באופן ניכר על ניהול מאמצי הבלימה.
כשעה לאחר פרוץ המתקפה פרסם דובר צה"ל הנחיות התגוננות לתושבי הדרום והמרכז, וכעבור כשעתיים החל צה"ל בתקיפות ברצועת עזה.
שר הביטחון יואב גלנט אישר גיוס מילואים נרחב והכריז על "מצב מיוחד בעורף" בטווח של עד 80 קילומטרים מהרצועה, ובשעה 11:30 נשא ראש הממשלה בנימין נתניהו הצהרה לתקשורת בה הכריז כי "אנחנו במלחמה".
העיכוב בתגובת הכוחות בשטח נבע משילוב של נסיבות מבצעיות ופיקודיות, ובראשן פער מהותי בגיבוש תמונת המצב בקרב הפיקוד העליון.
במשך שעות ארוכות סברו הדרגים הבכירים כי מדובר באירועי חדירה נקודתיים בלבד, ולא זיהו בזמן אמת כי מתרחשת פלישה נרחבת בהיקף של אלפי מחבלים.
קושי זה החריף נוכח אובדן השליטה על נתיבי התעבורה, כאשר מחבלי חמאס הציבו מארבי נ"ט וצלפים בצמתים מרכזיים, דוגמת צומת שער הנגב וצומת יד מרדכי, ובכך מנעו מכוחות התגבורת לנוע בחופשיות לעבר היישובים.
במקביל, שרר אי-סדר בנקודות הכינוס של גדודי הסדיר והמילואים שהוקפצו לגזרה.
הכוחות נתקלו בכאוס לוגיסטי והתקשו להבין את שרשרת הפיקוד ואת יעדם המדויק, מצב שהושפע ישירות מכך שמפקדת אוגדת עזה עצמה הייתה נתונה תחת מתקפה וסבלה מקשיי תקשורת חמורים שמנעו ניהול יעיל של הכוחות.
הכרזת "פרש פלשת" ותגובת כוחות המשטרה והימ"מ
הם פיטרלו כשעה סביב אסדת הגז "תמר" מחשש לפגיעה בה באמצעות כטב"מ.
מבין שתי טייסות מסוקי הקרב, טייסת 113 החזיקה כוננות בצפון וטייסת 190 הייתה בהדממה.
בשעה 06:41 הכריז מפקד מחוז דרום במשטרת ישראל, ניצב אמיר כהן, על קוד "פרש פלשת", שמשמעותו היערכות חירום מול חדירה עוינת והקפצת כלל כוחות המשטרה במחוז לנקודות מפתח.
בתוך כ-40 דקות הגיעו ראשוני כוחות הימ"מ לזירות הלחימה, וזמן קצר לאחר מכן חברו אליהם שאר לוחמי היחידה.
בקרבות שהתחוללו הרגו לוחמי הימ"מ כ-200 מחבלים, כאשר היחידה ספגה תשעה הרוגים מקרב לוחמיה.
במקביל, לוחמי צה"ל ששהו בבסיסים סמוכים, ובהם לוחמי גדוד 13 של חטיבת גולני, יחד עם שוטרי משטרת ישראל, נחלצו להגנה על חלק מהיישובים.
עם זאת, כוחם היה דל בהשוואה למספר המחבלים הרב, ורבים מהם נפגעו בקרבות הבלימה.
המתקפה על מפקדת אוגדת עזה (מחנה רעים)
כ-15 דקות לאחר תחילת המתקפה, גל מחבלים חמושים היטב, רכובים על טנדרים ואופנועים הגיע אל מחנה רעים, מקום מושבה של מפקדת אוגדת עזה.
מפקד האוגדה, תת-אלוף אבי רוזנפלד, דיווח לבור בקריה את פקודת "פרש פלשת" והורה על פתיחת המפקדה החליפית, אך דרכי הגישה אליה נחסמו על ידי מחבלי הנוח'בה.
במהלך המתקפה נפגעו התשתיות המבצעיות בבסיס, וחדרי מלחמה הועלו באש או ספגו פגיעות ישירות של פצצות מרגמה.
מפקדים מהמטה המבצעי שהוקפצו מבתיהם הופנו למפקדה החליפית.
בקרב שנמשך בין 40 ל-60 דקות, הצליחו 30 מחבלים להכניע את שומרי הבסיס ולחדור פנימה.
חיילי צה"ל שהיו בחמ"ל האוגדה נעלו את דלת הברזל בכניסה והמשיכו לנהל את הלחימה בגזרה, בעוד הכוחות שנותרו בחוץ נלחמו בפולשים.
הקרב על המחנה הסתיים רק לאחר השעה 18:00, בתום 13 שעות לחימה.
תמונת הקרב בשעות הבוקר הייתה של כאוס מוחלט ויוזמות מקומיות נואשות.
בעוד הפיקוד העליון ניסה לגבש תמונת מצב ב"בור".לא התקיימה "חזית" מסודרת והשטח היה פרוץ לחלוטין.
המלחמה התנהלה בתוך בתים פרטיים, בצירים ראשיים ובשערי הבסיסים.
הקרבות נוהלו על מפתן בתיהם של אזרחים, כשהמשפחות נצורות בחדרים הממוגנים.
במשך שעות ארוכות הרבש"צים וכיתות הכוננות זעקו בקשר ולא קיבלו מענה, והלוחמים בשטח הרגישו שהם לבד מול נחילי מחבלים.
בשלב מסוים תחושת "ערפל הקרב" הוחלפה בתחושת נטישה, כאשר הקריאות לעזרה ברשתות הקשר ובטלפונים נותרו ללא מענה מבצעי.
המחבלים לא התמקדו ביעדים צבאיים, אלא ביצעו מסע הרג שיטתי שכלל מארבים על כבישים ורציחת אזרחים נמלטים.
הרוח בשטח היה של ואקום מוחלט.
הלחימה לא התנהלה כצבא סדיר המגיב לפקודות משרשרת הפיקוד, אלא על ידי יוזמות מקומיות של יחידים, כיתות כוננות ושוטרים, שנלחמו בנחיתות מספרית וללא תמונת מצב.
היררכיית הפיקוד קרסה, מפקדי אוגדות וחטיבות נלחמו כאחרוני הרובאים, מנותקים מפקודות ומקשר.
כוחות לא הגיעו כמסגרות אורגניות בשיירות מסודרות, אלא כ"ערב רב".
מפקדים נסעו ברכבים פרטיים בלבוש אזרחי עם אקדח אישי בלבד, וחברו באופן ספונטני לשוטרים ולחברי כיתות כוננות.
חיילים תפסו טרמפים דרומה ללא ציוד מלא, וצוותים "הורכבו" תוך כדי תנועה בצמתים על ידי כוחות מעורבים.
הלוחמים נתקלו במארבים קטלניים בצמתים, וניהול קרבות כשהם בנחיתות מספרית וללא סיוע ארטילרי או אווירי.
התחושה השלטת בקרב המגנים הייתה של בדידות מול נחשול של אלפי מחבלים, כאשר ההגנה על היישובים נשענה על גופם של חברי כיתות הכוננות והשוטרים המקומיים.
הלוחמים נאלצו להילחם בתוך תופת של בתים בוערים וגופות מוטלות בדרכים.
צוותי ימ"מ ומחלקות חי"ר בודדות נתקלו בנחילי מחבלים של עשרות ומאות חמושים ב-RPG ומקלעים.
רבים מהכוחות ספגו נפגעים רבים כבר במכת האש הראשונה, והמשיכו להילחם תוך נחיתות קיצונית.
בשלב הראשון, נועדה הפעילות האווירית לבלום את שטף המחבלים וההמון שחדרו לשטח ישראל דרך הפרצות בגדר המערכת, ובהמשך הופנה הסיוע האווירי לטובת הבסיסים והיישובים.
צמד מסוקי קרב, שהיה בכוננות מיידית עבור אוגדת עזה, הגיע למרחב העוטף בין השעות 07:30 ל-08:00 מבסיס רמת דוד שבעמק יזרעאל.
מסוק ראשון מבסיס רמון חבר ללחימה בשעה 08:32. במהלך היום, הופעלו עשרה מסוקי קרב מסוג AH-64 אפאצ'י שביצעו 28 גיחות, תוך שימוש בירי פגזי 30 מ"מ ובטילי "הלפייר".
במקביל, הופעלו כטמ"מי "זיק" חמושים של חיל התותחנים, שחלקם הגיעו מבסיס פלמחים.
בארבע השעות הראשונות ללחימה, תקפו מערכי המסק"ר ומטוסי הקרב כ-300 מטרות, רובן המוחלט היו בשטח ישראל.
בגזרת אשקלון, כוח שמנה 23 לוחמי נוח'בה תכנן לפרוץ לבית הסוהר "שקמה" במטרה לשחרר אסירים ביטחוניים הכלואים בו.
כוחות משמר הגבול הצליחו לנטרל בצומת יד מרדכי את המחבלים, שנעו צפונה על גבי שמונה אופנועים לכיוון אשקלון, אשדוד וקריית גת.
חלק מהמחבלים שנמלטו מההיתקלות הגיעו לשדרות והשתתפו בקרבות מול צה"ל והמשטרה בעיר.
חוליות מחבלים נוספות שתכננו לפשוט על באר שבע נבלמו על ידי כוחות הביטחון, אך הצליחו לחדור ליישובים אחרים.
בדקות הראשונות של המתקפה נכחו מול זיקים שתי דבורות וצרעה מפלגה 916 של חיל הים, מאוישות בלוחמים ולוחמות.
סירה מהירה ושש סירות גומי שהובילו מחבלים פשטו על חוף זיקים ועל אשקלון.
על כל סירה היו בין 6–8 מחבלים.
לוחמי פלגה 916 הטביעו שתיים מתוך שבע סירות חמאס, ופגעו בכל המחבלים שהיו במים.
חמש סירות מחבלים הצליחו להגיע לחוף, אך כוחות צה"ל הרגו את רוב המחבלים.
כמו כן, חיל הים פגע בכלי חקלאי שניסה לפרוץ את גדר הגבול בקרבת החוף ובחוליות מחבלים נוספות ביבשה.
כך שובשה החדירה מהים ונמנעה פגיעה בשני אתרים אסטרטגיים הסמוכים לחוף העזתי: מתקן קו צינור הנפט ותחנת הכוח רוטנברג באשקלון.
עם זאת, חלק מהמחבלים הגיעו אל החוף ופגעו בישראלים.
חוליות קומנדו ימי של חמאס נחתו בחוף זיקים ורצחו דייגים ומתרחצים ישראלים.
הזנקת הכוחות המיוחדים וההתייצבות העצמאית
בעקבות הכרזת "פרש פלשת", הזניקה חטיבת המבצעים את כלל כוחות הכוננות של צה"ל, לרבות יחידות מובחרות, גדודי צנחנים וביסל"ח.
חיילים רבים בשירות סדיר ובמילואים, לרבות קצינים בכירים לשעבר, ירדו דרומה ביוזמתם האישית.
לקרבות הבלימה הוזנקו לוחמים מיחידות מיוחדות מגוונות, בהן שלדג, סיירת מטכ"ל, שייטת 13, יהל"ם, הלוט"ר, הימ"ס, היס"מ, החטיבה הטקטית של משמר הגבול, היחידה המבצעית של השב"כ ויחידת מצדה.
כמו כן, הוזנקו כוחות ממשמר בתי המשפט, והוכרז מצב חירום מיוחד במערכת המשפט.
בשעות הבוקר הוקפצו שלושה גדודי חי"ר להשתתף בבלימה: גדוד 931 (נח"ל), גדוד 890 (צנחנים) וגדוד קרקל (חיל הגנת הגבולות), לצד לוחמי יחידת עוקץ והיחידה הרב-ממדית.
יחידות הקומנדו אגוז, מגלן ודובדבן הוקפצו בשעות הבוקר המוקדמות והשתלבו בקרבות בכפר עזה, כיסופים ונחל עוז.
ברמת הפיקוד הבכיר, שני מפקדי אוגדות, תא"ל דן גולדפוס (אוגדה 98) ותא"ל ברק חירם (אוגדה 99), הגיעו עצמאית לשטח, גיבשו תחתם כוחות זמינים וחילקו ביניהם את גזרות האחריות, כאשר על הלחימה הכוללת פיקד מפקד פיקוד הדרום, אלוף ירון פינקלמן.
כמה מסוקי יסעור הטיסו את לוחמי גדוד 890 של הצנחנים.
מחבלי חמאס פגעו באמצעות טיל נ"ט במסוק בדרך לקיבוץ כרם שלום, הטייס הצליח לנחות ליד מושב כפר מימון והלוחמים התפנו מהמסוק ללא פגע והביאו להצלת המושב.
מסוקי ינשוף הטיסו יחידות שונות, בהן את יחידת דובדבן מאזור מעלה אדומים לאזור פרי גן ובארי.
במקביל למתקפה, פעלו כוחות צה"ל והמשטרה לחילוץ ישראלים וזרים שנלכדו במוקדי הלחימה, כאשר אזרחים רבים, שהסתגרו בממ"דים, שיגרו קריאות לעזרה לקרוביהם, למשטרה ולכלי התקשורת.
בגזרה האווירית, יחידת 669 חילצה למעלה מ-200 פצועים כבר בשעות הראשונות של הקרבות.
בזירות השונות התרחשו מעשי גבורה והצלה יוצאי דופן.
בפסטיבל "נובה" נמלטו האלפים לשדות, לפרדסים ולמסתורים שונים, כשחלקם ניצלו לאחר שהעמידו פני מתים.
במוקד זה בלט פועלם של כעשרה אזרחים בדואים שעסקו בחילוץ תחת אש, ושלושה מהם נהרגו בפעילות, וכן פועלו של הפרמדיק עווד דראושה מאכסאל, שנרצח בעת שהעניק טיפול רפואי לפצועים.
בקיבוץ בארי, הגיעו סרן (במיל') אלחנן קלמנזון, אחיו ואחיינו מעותניאל, וחילצו כ-100 תושבים מהתופת.
במהלך הפעולה נהרג אלחנן ואחיו מנחם נפצע.
מאמצי האיתור נמשכו גם ביום השני ללחימה, אליו הצטרפו כ-600 מתנדבים בדואים, רובם משבט אל-עזאזמה.
המתנדבים הגיעו רכובים על רכבי שטח ופעלו לאיתור נעדרים וחילוץ מאות אנשים בעשרות מוקדים, כשבשלב מאוחר יותר חברו אליהם גם כוחות משטרה ואבטחה.
כוחות צה"ל בהיקף משמעותי הגיעו לשטח רק כעבור שעות אחדות מתחילת המתקפה, והחלו בטיהור היישובים.
בבוקר ה-9 באוקטובר טרם הושלם טיהור הקיבוצים בארי וכפר עזה, והקרבות בשדרות נמשכו.
לקראת הצהריים הודיע דובר צה"ל כי השליטה ביישובים הושגה, אך התריע כי ייתכן ועדיין מסתתרים מחבלים בשטח ישראל.
ב-10 באוקטובר, יומיים לאחר מכן, עדיין נרשמו היתקלויות בהן נהרגו 22 מחבלים בשמונה מוקדים שונים.
מתקפות חמאס על צוותים רפואיים
מחבלי חמאס תקפו במכוון צוותים רפואיים, אמבולנסים, מרפאות ומתקנים רפואיים.
תשעה רכבי הצלה נשרפו והושבתו ואנשי רפואה נרצחו ונפצעו.
בקיבוץ סופה הותקף אמבולנס בידי מחבלים.
הם ירו בגלגליו ונטרלו אותו.
האמבולנס של קיבוץ ניר עוז נשרף כליל בידי מחבלים.
בכיסופים ירו מחבלים ברפי סמט, נהג האמבולנס של הקיבוץ ופצעו אותו.
על אף פציעתו הוא טיפל בפצוע אחר מהקיבוץ.
כשיצא מביתו גילה שהמחבלים פגעו בצורה קשה באמבולנס היישובי.
באופקים ירו המחבלים לעבר אמבולנס של מד"א ורצחו את נהגו, אהרון חיימוב.
האמבולנס של מנהל תחנת מד"א באופקים, דני שטקרמן, הותקף בידי חוליית מחבלים בצומת אורים ונהגו נפצע.
בשדרות, האמבולנס של מתנדב מד"א, חננאל ג'ראפי, נורה בידי מחבלי חמאס.
ג'ראפי נפצע, חולץ בידי פרמדיקים מתחנת מד"א בשדרות ופונה לבית החולים.
מתנדב מד"א מקיבוץ אורים, דייוויד הולצר, העיד על ירי מכוון לעבר אמבולנס סמוך לאורים, ירי שאף תועד.
במסיבה ברעים ירו המחבלים רקטת RPG לעבר אמבולנס שבו היו פצועים ואנשי צוות, האמבולנס נשרף כליל ונרצחו בו כעשרה בני אדם.
בין הנרצחים באמבולנס היו שני גבאי ואליקים ליבמן, שגופותיהם זוהו רק זמן רב לאחר הטבח.
כן נרצח במסיבה הפרמדיק עווד דראושה בעת שהעניק סיוע רפואי לנפגעים.
בקיבוץ כפר עזה פתחו מחבלים מחופשים לחיילי צה"ל באש לעבר אמבולנס של איחוד הצלה, חיילים שהיו במקום הרגו את המחבלים והצוות ניצל.
בבארי הותקפה מרפאת היישוב, שבה רוכזו פצועים שנפגעו במתקפה.
נרצחו במרפאה בין השאר ד"ר דניאל לוי והפרמדיקית עמית מן, שטיפלו בפצועים.
שלוש רקטות שירה חמאס פגעו במרכז רפואי ברזילי באשקלון; רקטות פגעו במחלקות נשים והיריון בסיכון ובאגף בריאות הילד וגרמו נזק רב.
מנכ"ל מד"א, אלי בין, תיאר את תקיפות צוותי ההצלה במכתב למזכ"ל האו"ם: "הפרמדיקים שלנו נמצאו כשהם עדיין עוטים את כפפות הטיפול, כאשר מחבלי חמאס רצחו אותם.
נהגי האמבולנסים שלנו נרצחו בדם קר על מושב הנהג בדרכם להציל חיים.
האמבולנסים שלנו נשרפו ונפגעו מאש מחבלי חמאס כדי למנוע מהצוותים שלנו להציל חיים באמצעותם".
דו"ח של ארגון רופאים לזכויות אדם קבע כי אירועי תקיפת צוותי ההצלה בידי חמאס ב־7 באוקטובר "מצביעים על דפוס פעולה של פגיעה מכוונת בצוותי הצלה ומתקני רפואה", וקרא לחקור את העדויות והדיווחים כפשעי מלחמה.
ויסות פצועים בין בתי החולים
בימים הראשונים למערכה נמתחה ביקורת על משרד הבריאות שלא ויסת את הפצועים בין בתי החולים.
רוב הפצועים הועברו לסורוקה ולברזילי, ואילו בתי החולים במרכז שהועמדו במצב חירום לא קיבלו פצועים.
גורמים במערך הרפואי אף ציינו שחוסר הוויסות עלה בחיי אדם.
במתקפה נהרגו ונטבחו כ־ אזרחים ישראלים וזרים, מתוכם אזרחים, חיילים, שוטרים ו־ אנשי שב"כ, שבעה מהם לוחמים מצוות טקילה.
בנוסף, כ-251 אנשים נחטפו לרצועת עזה.
הזירה הקטלנית ביותר הייתה פסטיבל ה"נובה" ליד רעים, בו נרצחו 364 מבלים ושוטרים.
הנרצחת הצעירה ביותר הייתה נעאמה אבו ראשד, עוברית בחודש התשיעי.
אימה, סוג'וד אבו ראשד, מהיישוב הבדואי אבו קרינאת, נורתה בבטנה בדרך לחדר הלידה.
הרופאים יילדו את נעאמה בניתוח חירום, אך היא נפטרה כעבור 14 שעות.
הנרצח המבוגר ביותר היה משה רידלר, ניצול שואה בן 91 מקיבוץ חולית.
יותר מ־3,300 פצועים פונו לבתי החולים, ואזרחים רבים נקראו לתרום דם.
שדרת הפיקוד הבכירה של צה"ל והמשטרה ספגה מכה קשה בחילופי האש.
בין ההרוגים היו אל"ם אסף חממי (מח"ט דרומית) שגופתו נחטפה לעזה, אל"ם יהונתן שטיינברג (מח"ט נח"ל), אל"ם רועי לוי (מפקד ההיחידה הרב-ממדית), וסא"לים ומג"דים נוספים מסיירת נח"ל וממגלן ושני מפל"גים בסיירת מטכ"ל.
משטרת ישראל איבדה 58 שוטרים ולוחמים, בהם 9 לוחמי ימ"מ, המספר הגדול ביותר של הרוגים ליום אחד בתולדות היחידה.
המגזר הערבי שכל 21 נרצחים, רובם בדואים שנפגעו מרקטות ומירי ישיר, בהם ארבעה בני משפחה אחת מאל-באט.
כמו כן נרצחו עשרות אזרחים זרים, בהם 39 פועלים מתאילנד, 10 סטודנטים לאגרונומיה מנפאל ו-4 אזרחים פיליפינים, 3 פועלים סינים, ו-2 מטפלים סיעודיים מסרי לנקה.
בין ההרוגים בחילופי אש עם המחבלים היה גם ראש המועצה האזורית שער הנגב, אופיר ליבשטיין.
עדויות פורנזיות ותיעודים מהשטח חשפו כי חלק מגופות ההרוגים הושחתו באכזריות, כולל עריפת ראשים, שרפת גופות, מלכוד גופות ברימונים ושרפת אנשים בעודם בחיים.
הקלטה של אחד המחבלים מטלפון של אחת הנשים שרצח הוא התגאה באוזני הוריו: "הרגתי עשרה יהודים במו ידיי".
בשל מצבן, חלק משרידי גופות הנרצחים אותרו על ידי ארכאולוגים של רשות העתיקות.
בנוסף, נאספו עדויות רבות על מעשי אונס, תקיפות מיניות והתעללות מינית אכזריות בנשים ובנערות טרם רציחתן.
משרד הבריאות ופסיכיאטרים הזהירו את הציבור מצפייה ב"סרט הזוועות" שהפיק צה"ל מהתיעודים, מחשש לנזק נפשי וטראומה.
על פי תחקירים עיתונאיים ועדויות לוחמים, במהלך הכאוס המבצעי ניתנו בחלק מהגזרות הוראות שנועדו למנוע חטיפת אזרחים וחיילים לעזה "בכל מחיר", באופן שהזכיר את "נוהל חניבעל", אף מבלי לנקוב בו במפורש.
התחקירים העלו כי צה"ל הפעיל כוח אש מסיבי, כולל ירי ממסוקי קרב וטנקים, לעבר כלי רכב שנעו בחזרה לרצועה.
בדיקות שנערכו לאחר המתקפה על כ-70 כלי רכב במרחב הגדר, ולפי ההערכות, בחלק מהמקרים הירי הוביל למותם של החוטפים ושל החטופים הישראלים גם יחד.
+מספר ההרוגים במספר זירות אזרחיות בולטותזירהמספר הרוגיםהטבח בפסטיבל נובה365הטבח בבארי100הטבח בכפר עזה60הטבח באופקים35הטבח בניר עוז38קרב שדרות41הטבח בנתיב העשרה21הטבח בחוף זיקים17הטבח בכיסופים18הטבח בחולית12הטבח בנחל עוז12מתקפת הטרור על ניר יצחק5
במתקפה נרצחו מספר תינוקות וילדים רכים, בהם העוברית נעאמה אבו ראשד, שיולדה בניתוח חירום לאחר שאימה נורתה בבטנה ונפטרה כ-14 שעות לאחר הלידה.
מלבדן, נמנו בין הנרצחים תינוקת נוספת, פעוט בן שנתיים וארבעה ילדים בני חמש.
התינוקת מילה כהן, בת עשרה חודשים, נרצחה ביריות בזרועות אביה, אוהד, בתוך הממ"ד בביתם שבקיבוץ בארי.
הפעוט עומר קדם סימן טוב, בן שנתיים, נחנק למוות מעשן בממ"ד ביתו יחד עם אחיותיו, ארבל ושחר בנות החמש, לאחר שהמחבלים הציתו את הבית וירו למוות בהוריהם תמר וג'וני, שחסמו את דלת הממ"ד.
כמו כן, יזן זכריה אבו ג'אמע, בן חמש, נהרג כתוצאה מפגיעת רקטה סמוך לביתו בערערה, יישוב ללא ממ"דים ואזעקות.
איתן קפישטר, בן חמש, נרצח יחד עם אחותו אלין בת השמונה והוריהם יבגני (ז'ניה) ודינה, כאשר מחבלים ירו צרורות לעבר מכוניתם בעת שחזרו לביתם בבאר שבע מקמפינג באזור אשקלון.
במהלך הטבח ביצעו מחבלי חמאס גם תקיפות והתעללויות מיניות בהיקף נרחב: נגד גברים, נשים ונערות ישראלים.
נטען כי ההיקף והשיטתיות של פשעים אלה, לצד הרציחות והעינויים של תושבי ישראל, עונים על ההגדרה של פשעים נגד האנושות, ואף רצח עם.
לפי העדויות, הפשעים כללו אונס, אונס קבוצתי, הטלת מומים והשחתה מכוונת של איברי המין של הקורבנות.
מחבלי חמאס שנעצרו על ידי כוחות הביטחון הישראליים הודו כי קיבלו פקודות מפורשות לתקוף מינית נשים ישראליות.
על פי עדויות שהגיעו לאיגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל, תקיפות אלה התרחשו בכל הזירות שבהן פעלו מחבלי חמאס במהלך המתקפה, כולל בטבח בנובה, בבתים בעוטף עזה ובבסיסי צבא.
מחבל אחד אמר שניתנה לו פקודה לאנוס גופות.
ב־21 בפברואר 2024 פרסם איגוד מרכזי הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית דו"ח על ההתעללויות המיניות במהלך הטבח.
לפי הדו"ח, "מחבלי חמאס תקפו מינית בכל סוגי הזירות ב־7.10, בשיטתיות ובסדיסטיות בלתי נתפסת.
לא רק נשים וילדות, גם ילדים וגברים נפגעו.
לעיתים קרובות, בוצע האונס מול קהל – בני זוג, משפחה או חברים – באופן שנועד להגביר את הכאב וחוסר האונים של כל הנוכחים ולזרוע אימה נוספת".
ב־4 במרץ 2024 התפרסם דו"ח של צוות מיוחד של האו"ם לענייני אלימות מינית בסכסוכים.
הדו"ח מתבסס על ראיונות עם ניצולים ועדים לטבח, חטופים ששוחררו, אנשי כוחות הצלה, וכן על צילומים מהמתקפה ומפגשים עם נציגים של רשויות וכוחות הביטחון.
הדו"ח קובע כי במתקפת חמאס על ישראל ב־7 באוקטובר בוצעו תקיפות מיניות, והפגיעה המינית ממשיכה כלפי חטופות וחטופים המוחזקים ברצועה.
עם זאת קובע הדו"ח שלא ניתן לקבוע את היקף התקיפות המיניות, וייתכן שההיקף לא ייוודע לעולם.
המחבלים חטפו 251 אנשים וגופות במהלך הטבח משטח ישראל אל רצועת עזה.
רוב החטופים היו אזרחים, לרבות נשים, ילדים וקשישים, וכן כמה עשרות עובדים זרים (רובם מתאילנד) ותיירים.
רק מיעוטם היו חיילי צה"ל, שנחטפו מהבסיסים הסמוכים לגבול.
בנוסף, עוד לפני מתקפת הפתע, החזיק חמאס בארבעה ישראלים: האזרחים אברה מנגיסטו והישאם א־סייד, ובגופותיהם של חיילי צה"ל הדר גולדין ואורון שאול שנהרגו במבצע צוק איתן ב־2014. בסך הכול, לאחר מתקפת הפתע, החזיק חמאס ב־255 חטופים מישראל – חיים ומתים.
מתוך 251 החטופים שנחטפו במהלך הטבח, 166 שוחררו/חולצו בחיים, ו־85 גופות חולצו מעזה.
ב-26 בינואר 2026 נמצאה על ידי צה"ל גופתו של החטוף האחרון (רן גואילי) שנהרג וגופתו נחטפה.
לפי נתוני רשות המיסים ומשרד האוצר, ביישובי עוטף עזה נאמד הנזק הישיר במעל ל-5 מיליארד שקלים.
הנזק לענף החקלאות לבדו מוערך במאות מיליוני שקלים.
גורמים באוצר ציינו כי היקף ההרס גבוה פי חמישה מזה שנרשם במערכות ישראל ובמבצעים צבאיים בעשורים האחרונים.
למעלה מ-2,000 מבנים בעוטף ספגו פגיעות בדרגות חומרה שונות, ונגרם נזק כבד לתשתיות אזרחיות, בהן כבישים ורשתות חשמל, מים ותקשורת.
כ-10,000 כלי רכב הושמדו ויצאו מכלל שימוש.
בנוסף, ירי רקטי הסב נזק לאלפי מבנים מטווח הדרום ועד גוש דן.
שטחים חקלאיים ושטחי טבע נרחבים עלו באש, ובעלי חיים רבים נהרגו, בהם עשרות כלבים שנורו למוות על ידי המחבלים.
לצד מעשי הרצח, האונס והחטיפות, התרחשה ביישובי העוטף ביזה בהיקף רחב.
היא בוצעה ברובה בידי אזרחים תושבי עזה, שהגיעו בעקבות מחבלי חמאס ושאר ארגוני הטרור.
בקיבוץ בארי תועדו מעשי ביזה שבהם השתתפו גם נשים וילדים עזתים.
לפי הניו יורק טיימס, הבוזזים "התמקדו בהתקפה שלהם על החלקים המערביים של הקיבוץ, האזור שהיה הקרוב ביותר לעזה.
הם בזזו את השכונות הללו בית אחר בית".
גם מחבלי חמאס השתתפו בביזה.
הם בזזו בין היתר ציוד רפואי של ארגון יד שרה.
בציוד שנבזז לעזה היו גם 15 טרקטורים גדולים של חברת ג'ון דיר.
החברה, שהבחינה בכך, נטרלה אותם מרחוק.
מעשי ביזה נרחבים היו גם בקיבוץ ניר עוז שנכבש בידי חמאס למשך שעות ארוכות.
משחקי ילדים וחפצים אחרים שנבזזו נמצאו בח'רבת אחזעה בידי כוחות צה"ל, ובחניית בית החולים נאצר בח'אן יונס, נמצא רכב שנבזז.
בנתיב העשרה בזזו מחבלים בתי תושבים בזמן שאלו הסתגרו בממ"דים וגנבו כסף ורכוש.
בכפר עזה בזזו מחבלים את בית הקפה "קפה בסיבוב", ואחר כך שרפו אותו.
בשעה 08:00 בבוקר המתקפה הכריז צה"ל על מצב כוננות מלחמה, ושר הביטחון יואב גלנט אישר גיוס מילואים נרחב.
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו יצא ב-8:00 והגיע למוצב הפיקוד העליון בערך בשעה 9:00. בשעה 11:30 בבוקר 7 באוקטובר, חמש שעות לאחר תחילת המתקפה, יצא נתניהו אל הציבור בהצהרה ראשונה והודיע: "אנחנו במלחמה".
עוד אמר כי הורה לראשי מערכת הביטחון "לטהר את היישובים, לבצע גיוס מילואים נרחב ולהשיב מלחמה שערה בעוצמה ובהיקף שהאויב לא הכיר."
הקבינט המדיני־ביטחוני התכנס לדיון משעה 14:45 עד 16:20. בשעה 22:16 מסר נתניהו הודעה נוספת לתקשורת, שבה אמר כי "צה"ל יפעיל מייד את כל עוצמתו כדי להשמיד את יכולות חמאס".
שר הביטחון יואב גלנט אמר ש"נשנה את פני המציאות ברצועת עזה 50 שנה קדימה".
ב־7 באוקטובר בערב, בתגובה לפתיחת המתקפה, חתם שר האנרגיה ישראל כ"ץ על צו המורה להפסיק את אספקת החשמל לרצועת עזה.
יומיים לאחר מכן הנחה לנתק את אספקת המים לרצועה.
ב־8 באוקטובר החליט הקבינט המדיני־ביטחוני על "נקיטת פעולות צבאיות משמעותיות" והחלה ההיערכות למלחמת חרבות ברזל.
ב־11 באוקטובר הודיעו בני גנץ ובנימין נתניהו על הקמתה של ממשלת חירום משותפת.
נשיא המדינה, יצחק הרצוג, ציין כי "מאז השואה לא נרצחו יהודים רבים כל כך ביום אחד".
חברים בודדים בממשלה הודו בכישלונם.
שר האוצר בצלאל סמוטריץ' ערך ב־15 באוקטובר מסיבת עיתונאים ובה אמר כי הוא "לוקח אחריות על מה שהיה ומה שיהיה".
"צריך להודות ביושר, כאב ובראש מורכן – נכשלנו.
הנהגת המדינה ומערכת הביטחון נכשלה בשמירה על ביטחון תושביה", אמר סמוטריץ'.
כמה מחברי הליכוד, דוגמת השר יואב קיש וח"כ אליהו רביבו, קיבלו אחריות וביקשו סליחה מהציבור.
ראשי מערכת הביטחון הודו בכישלונם.
הרמטכ"ל הרצי הלוי הצהיר ב־12 באוקטובר: "צה"ל אחראי לביטחון המדינה ואזרחיה, ובשבת בבוקר בעוטף עזה לא עמדנו בזה".
ראש השב"כ רונן בר כתב באיגרת לעובדי הארגון ולבני משפחותיהם: "לא הצלחנו לייצר התרעה מספקת...
האחריות על כך היא עליי".
ראש אמ"ן אלוף אהרון חליוה כתב באיגרת לאנשי אמ"ן: "אמ"ן תחת פיקודי כשל במתן התרעה למתקפת הטרור שביצע חמאס...
וכראש אמ"ן אני נושא באחריות המלאה לכישלון".
אהרון חליוה ומפקד יחידת 8200 יוסי שריאל התפטרו בקיץ 2024. ראש המל"ל, צחי הנגבי, שהעריך לפני המתקפה כי חמאס מורתע, טען: "זאת טעות שלי, שמשקפת את הטעות של כל גורמי ההערכה לאורך שנים רבות".
בשב"כ, שלפי התחקיר החיצוני שביצע עמדתו הייתה שחמאס לא מורתע, התפטרו לפחות שישה גורמים ניהוליים־פיקודיים בדרגות בכירות ובדרגות ביניים.
ימים אחדים לאחר המתקפה החלו הפגנות מול הקריה בתל אביב שקראו לשחרור השבויים.
בעקבות המתקפה השוו רבים בישראל את חמאס לנאצים ולדאעש.
ב־21 באוקטובר 2023 פורסם ששב"כ הקים גוף ששמו חפ"ק ניל"י, שמטרתו לזהות ולהרוג את כל פעילי הנוח'בה של חמאס שהשתתפו בפשיטה וחזרו לעזה.
פורסם שחלק ממשתתפי הפשיטה כבר נהרגו.
ב־26 באוקטובר החלה הלחימה הקרקעית ברצועת עזה.
ראשי הממשלה לשעבר נפתלי בנט ויאיר לפיד התראיינו לרשתות התקשורת הזרות, נטלו חלק במערך ההסברה הישראלית במלחמת חרבות ברזל, והצדיקו את התגובה הישראלית.
בנט השווה את חמאס לנאצים.
אמנים רבים פרסמו הודעות תמיכה במהלכים הישראלים, וחלקם אף סייעו בתרומות.
חלק מהאמנים, בהם עידן עמדי (שהיה לוחם בחיל ההנדסה הקרבית), התגייסו למילואים.
אמנים רבים החלו לבטא ביצירתם את שאירע מאז המתקפה.
תגובות החברה המוסלמית בישראל ושאר העולם
האיחוד הבין-לאומי של חכמי האסלאם, היושב בקטר, פרסם ב־7 באוקטובר 2023 הודעת תמיכה במתקפת הטרור של חמאס.
ב־21 באוקטובר הוא פרסם פסק הלכה שלפיו המתקפה של תושבי רצועת עזה ו"פלסטין" היא ג'יהאד על פי ההלכה, כלומר חובה החלה עליהם לשחרר את אדמתם.
פסק ההלכה הדגיש שהסיוע לתושבי עזה ו"פלסטין" הוא חובה הלכתית החלה על כל המוסלמים, כל אחד על פי מעמדו ויכולתו, ובכל אמצעי אפשרי – בהקרבת חיים, בכסף, במילים, בהפגנות, בעמדה מדינית ועוד.
בסקר שנעשה בין 31 באוקטובר ל־7 בנובמבר 2023 בקרב מדגם מייצג של האוכלוסייה הפלסטינית ביהודה ושומרון ובצפון רצועת עזה, הביעו 59% תמיכה חזקה במתקפה ועוד 16% הביעו תמיכה מסוימת.
בקרב הנשאלים מיהודה ושומרון הביעו 68% תמיכה חזקה במתקפה, ואילו בקרב תושבי דרום רצועת עזה הביעו רק 47% תמיכה חזקה במתקפה.
בסקר שנערך בין 22 בנובמבר ל־2 בדצמבר, בזמן ההפוגה במלחמת חרבות ברזל בנובמבר, ענו 72% מהנשאלים שחמאס פעל בצורה נכונה כשיזם את המתקפה; 82% בגדה המערבית ו־57% בעזה תמכו בכך.
בעזה חשבו 37% מהנשאלים שזו הייתה טעות ובגדה המערבית חשבו כך 12%.
89% ענו שחמאס לא ביצע פשעי מלחמה במלחמה.
85% ענו שהם לא צפו בסרטונים שפרסמו כלי תקשורת בין-לאומיים המציגים מעשים או זוועות שביצעו אנשי חמאס נגד אזרחים ישראלים ב־7 באוקטובר, כמו הרג של נשים וילדים בבתיהם, והרוב גם טען שחמאס לא ביצע אותם.
באוגוסט 2024 אותרו מסמכים של מנגנון הביטחון הכללי של חמאס, שלפיהם חמאס זייף תוצאות של סקרים בקרב תושבי עזה.
לפי המסמכים, כשנשאל הציבור העזתי במרץ 2024 אם החלטת חמאס לתקוף את ישראל ב־7 באוקטובר הייתה נכונה, 64.4% השיבו כי היא הייתה שגויה.
אבל חמאס שינה את התוצאות ופרסם ש־71.3% תמכו במתקפה על ישראל (בתוצאות האמת רק 30.7% תמכו במתקפה).
לפי גורמים פלסטיניים, חמאס ידע את תוצאות האמת אך העביר לסוקר תוצאות מזויפות במשך יותר משנה.
מחמוד עבאס כינס ב־7 באוקטובר ישיבת חירום של הרשות הפלסטינית, שבה הדגיש את זכותם של הפלסטינים להגן על עצמם.
לאחר כמה ימים הוא גינה פגיעה באזרחים על ידי שני הצדדים.
לדבריו הרשות הפלסטינית התנגדה לאלימות ותמשיך בפעולה פוליטית להשגת מטרותיה.
בהמשך הוא פרסם ציוץ שבו גינה את מתקפת חמאס, אך מחק אותו.
במהלך הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל עבאס קרא לחמאס "להשלים במהירות" את עסקת החטופים, כדי "לחסוך מהעם הפלסטיני אסון נוסף עם השלכות לא פחות חמורות מהנכבה של 1948".
מוחמד אשתייה, ראש ממשלת הרשות הפלסטינית, סירב לגנות את המתקפה וטען שהאשמה היא על ישראל, שכן הפלסטינים קוראים כבר 75 שנה לפתרון של בעיית הנכבה וגינוי צריך להיות על הרג כל אזרח.
עבאס זכי, חבר הוועד המרכזי של פת"ח, הודה לחמאס על ביצוע המתקפה.
בתגובה, נאמר בפת"ח שעבאס זכי מייצג את עצמו ולא את עמדות פת"ח.
ג'מאל חווייל, חבר המועצה המהפכנית של פת"ח, אמר: "ברצון אללה, נראה בגדה המערבית מראות דומים כמו שעשינו בעוטף עזה.
כוחות הביטחון של הרשות צריכים להצטרף ללחימה".
לדבריו, בפת"ח צריכים לוותר על תמיכה בפתרון שתי המדינות.
ב־19 בנובמבר 2023 הפיצה הרשות הפלסטינית בעולם מסמך, שבו טענה כי צה"ל הוא שהרג את המבלים במסיבת נובה.
למחרת הסירה הרשות הפלסטינית את המסמך מהאתר שלה ומחשבונותיה ברשתות החברתיות, ולפי דובר המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית, הרשות הפלסטינית הבהירה שהמסמך אינו משקף את עמדתה הרשמית.
בסוף נובמבר 2023 אמר ג'יבריל רג'וב שמתקפת הפתע הייתה תגובה טבעית לכיבוש של ישראל וחלק ממלחמת ההגנה של הפלסטינים.
בסוף דצמבר 2023 אמר אוסאמה אל־עלי, השגריר הפלסטיני בעמאן וחבר המועצה הלאומית הפלסטינית המייעצת לתנועת הפתח, שחמאס עשה טעות והביא "100 קטסטרופות על עזה".
לאחר ביקורת של חמאס על החלטתו של אבו מאזן למנות ראש ממשלה פלסטיני חדש, מוחמד מוסטפא, יצא הפתח במתקפה נגד חמאס והאשים אותו כי יזם את המתקפה של 7 באוקטובר 2023 בלי להתייעץ עם המערכת הפלסטינית, ובכך כפה עליהם אסון "גדול יותר מהנכבה של 1948".
חבר הכנסת איימן עודה טען כי דבר אינו מצדיק פגיעה בחפים מפשע וגינה את התנהגות חמאס, שהרג יהודים וערבים בישראל.
הוא גם גינה פגיעה בחפים מפשע בעזה, וטען כי שלום על בסיס שתי מדינות הוא הדרך למנוע פגיעות כאלה.
כן פנה עודה לאזרחים ערבים בישראל וביקש מהם להימנע מאלימות.
בזמן המתקפה היו כמה יוזמות של ערבים ישראלים לאיתור נעדרים, חילוץ וטיפול רפואי בישראלים מתוך שטחי האש, תוך סיכון חייהם של המחלצים שחלקם נהרגו במסגרת פעילותם.
בדואים כתבו שהם רוצים להתנדב ללחימה במסגרת צה"ל והמשטרה, ולסייע בכל דרך אפשרית.
חבר הכנסת אחמד טיבי הקים מוקד סיוע לאזרחים יהודים וערבים שמופעל בידי מתנדבים יהודים וערבים, בין היתר לשם סיוע למשפחות נעדרים.
עמותת "נשים בדואיות למען עצמן" פתחה חמ"ל למען תושבי הדרום שנפגעו, בדואים ויהודים.
החמ"ל מעניק סיוע במוצרים ובתמיכה נפשית.
מייד אחרי המתקפה הוקם "משמר לשותפות ערבית־יהודית בתל אביב–יפו" המונה כ־500 אנשים, יהודים וערבים.
מטרת המשמר להגיע לנקודות חיכוך אפשריות ולהרגיע מתחים.
אמיר בדראן, פוליטיקאי מקומי הקשור ליוזמה, שוחח עם ארגוני ערבים כמו האגודה למען ערביי יפו, המועצה האסלאמית הנבחרת ביפו, ועדי שכונות ערביות, שייח'ים ואימאמים וטען כי כולם מזועזעים מהמתרחש ופועלים כדי למנוע אלימות והסתה.
יוזמה דומה קיימת כבר שנתיים בין יישובים בכרמל ותושבי פוריידיס.
קבוצה של כ־600 תושבים בחיפה, ערבים ויהודים, נרתמה למען ניקוי מקלטים ציבוריים בעיר.
באום אל־פחם יזמה תנועת חיראק שיירת מכוניות לתמיכה בחמאס.
אוניברסיטת חיפה השעתה ארבעה סטודנטים ערבים שהביעו תמיכה בחמאס ברשתות החברתיות.
לוחמה פסיכולוגית והפצת מידע כוזב
מייד לאחר המתקפה התפרסמו בישראל פרטי מידע כוזב או פייק ניוז רבים.
הטבח גרר הפצת עדויות שגויות וסיפורי זוועות שלא כולם קרו במציאות.
נטען גם שארגון זק"א הפיץ דיווחים על זוועות שלא התרחשו, כדי להשיג חשיפה תקשורתית.
שעות ספורות אחרי תחילת המתקפה, בבוקר 7 באוקטובר, פורסמה ברשתות תאוריה שלפיה המתקפה היא מזימה של אהוד ברק, אסמאעיל הנייה וראש השב"כ רונן בר, ומטרתה להחליש את בנימין נתניהו.
לפי תאוריה זו, ההסכם בין השלושה היה שלא יהיו הרוגים, אך הביצוע השתבש.
התאוריה הועלתה בחשבון טוויטר בשם "אמת" (emet), בצירוף סרטוני חמאס מהמתקפה המוכיחים כביכול את אמתותה.
בעל החשבון כתב שבסרטונים מהמתקפה נראים אנשים לבושים חולצות טי בצבע טורקיז, ואלו ישראלים המסייעים לחמאס.
בין היתר הוא הצביע על תמונה של אדם לבוש חולצה כזאת, והוכיח כביכול שזהו שוטר ששמו אלון ברד, שנהרג במתקפה, והוא בוגד שסייע לחמאס.
לחשבון היו אלפי עוקבים שהדהדו את התאוריה, ביניהם חברי כנסת ואנשי תקשורת, והיא התפשטה במהירות.
"בוגדים מבפנים" הפך מייד לטרנד בטוויטר, ובמדינות שונות פורסם שישראל עמדה מאחורי המתקפה.
גם חמאס פרסם את הטרנד הזה.
אשתו של השוטר שנהרג, שהואשם בבגידה, הגישה תלונה במשטרה נגד חשבון הטוויטר "אמת".
החשבון נסגר ובעל החשבון, אריה חלאטניק, נלקח לחקירה.
אשתו של השוטר קיבלה איומים עליה ועל ילדיה.
ארגוני ביון איראניים ורוסים סייעו להפצת תאוריות הקונספירציה באמצעות חשבונות אנונימיים ברשתות.
לטענת מומחים בתחום, מטרת ההפצה של ידיעות כזב היא העמקתו של שסע חברתי על ידי הפצת שקרים.
גם גורמים בתוך ישראל הפיצו את תאוריות הכזב באמצעות חשבונות אנונימיים ברשתות.
כך למשל נתי ייני, מורה להיסטוריה בתיכון אהל שם ברמת גן, פרסם תאוריות קונספירציה בחשבון פיקטיבי בטוויטר בשם "Judeoespañol".
הפצת מידע כוזב על ידי חמאס
בעולם נשמעו תלונות על כך שחמאס מפיץ מידע כוזב ברשתות החברתיות בנוגע למתקפה על ישראל.
האיחוד האירופי התלונן לאילון מאסק כי X משמשת להפצת מידע כוזב על המלחמה וכי "תוכן אלים וטרוריסטי לא הוסר מהרשת החברתית".
האיחוד איים בהטלת עיצומים כספיים על הרשת.
הניו יורק טיימס טען שחמאס ניצל את הקושי באכיפת מדיניות התוכן של X, והפיץ סרטונים אלימים בתפוצה רחבה במטרה לעורר אימה.
לטענת מומחים, בוטים וחשבונות מזויפים שמפעילים איראן, חמאס והג'יהאד האיסלאמי מפיצים פייק ניוז ונרטיבים שמשרתים את חמאס.
בתגובה אמרה מנכ"לית X, לינדה יאקרינו, כי הרשת הסירה מאות חשבונות שקשורים לחמאס ומחקה או תייגה עשרות אלפי תכנים מאז פרוץ המלחמה.
לצד התגייסות ללחימה קמו בישראל יוזמות רבות מצד ארגונים וקבוצות תמיכה בנושאים שונים.
בכלל זה תמיכה במשפחות הנפגעים והנופלים, תמיכה במשפחות המפונות מעוטף עזה, סיוע למשפחות הנעדרים, תרומות לחיילי צה"ל, מבצעי הסברה ברשתות החברתיות בעולם, תיעוד עדויות ועוד.
בתי מלון, קיבוצים ובתי הארחה אירחו משפחות שעקרו מבתיהן; נתרמו מוצרי מזון, בגדים, צעצועים ועוד למשפחות; ניתנו תרומות בכסף או בעבודה; הוענק סיוע נפשי לנפגעי חרדה ולאנשים שאיבדו קרובי משפחה; ניתנו תרומות דם; משלוחי מזון נשלחו לחיילים ולצוותים רפואיים, וכיוצא באלה.
חברות עסקיות רבות נרתמו לעזרה, ביוזמות מרובות ומגוונות.
כך למשל פורום העסקים, ששותפות בו 200 החברות הגדולות במשק, החל לחלק כרטיסים דיגיטליים לכל משפחה בעוטף עזה, על סך 1,000 ש"ח לכל נפש.
הבנקים הגדולים בישראל העמידו עשרות מיליוני שקלים לטובת הנפגעים במתקפה, וכך גם קבוצת עזריאלי, שהודיעה על תרומה של 40 מיליון שקלים לטובת עמותות וארגונים המסייעים לחיילים ולמשפחות.
גם חלק מארגוני המחאה נגד הרפורמה המשפטית, ובראשם אחים לנשק, השתמשו בתשתית הארגונית שלהם, שנוצרה בתשעת חודשי המחאה, כדי לסייע לניצולים וללוחמים בדרכים שונות ומגוונות.
ב־7 בנובמבר 2023, יום ה־30 לטבח, הוקם מול הכנסת מאהל הנרצחים על שם תום גודו.