tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קהילת מחרוזת שהוקמה על ידי קבוצת פרמקלצ'ר ישראל משתמשת במטבע מקומי הנקרא "חרוזים" ופועלת בשיטה פשוטה יחסית של ניהול המסחר על ידי רכזי קהילה, המוציאים לאור מדריך של השירותים והמוצרים שמציעים החברים בעד "חרוזים" או בתעריף משולב של "חרוזים" ושקלים.
ניסיון חשוב זה הקיף בשיאו כשלוש מאות חברים אך נראה שכעת הוא נמצא בסטגנציה.
בשנים האחרונות הקימו מספר מתנ"סים ומרכזים קהילתיים בנקי זמן - מודל קהילתי של מטבע מקומי הנשען על עבודה קהילתית מאורגנת ונועד לסייע לאוכלוסיות המודרות מהכלכלה הרשמית, כמו אוכלוסיות קשישים ועולים.
מטבע אקסומי היה המטבע היחידי שנוצר באפריקה ללא שליטה ישירה של תרבות חיצונית כדוגמת הרומאים או היוונים.
הטבעתו החלה מאמצע התקופה האקסומית, סביב 270 לספירה, תחת המלך אינדוביס.
ופסקה עם היחלשותה של הממלכה במחצית הראשונה של המאה השביעית.
לאחר ממלכת אקסום לא הייתה מדינה אפריקאית, שמדרום לסהרה, שטבעה מטבעות עד סולטנות קילווה במאה העשירית.
המטבע האקסומי שימש ככלי תעמולה בהפגנת עושרה של הממלכה, וכן קידם את הדת הלאומית (תחילה את הפוליתאיזם ומאוחר יותר את הנצרות האתיופית האורתודוקסית, וכן את הסחר בים האדום.
עקב דלות העבודות הארכאולוגיות באזור, למטבעות היה ערך רב גם בקביעת סדר כרונולוגי אמין של מלכי אקסום.
הנפקת מטבעות מוטבעים החלה בסביבות 270 לספירה, עם תחילת שלטונו של אינדוביס.
ייתכן ונעשה שימוש במטבעות מתכת באקסום מאות שנים לפני הקמת מרכזי ההטבעה.
"פֶריפְּלוּס הים האריתראי" (פריפלוס - קובץ הוראות שיוט) מציין כי מדינת אקסיום ייבאה פליז עבור קישוטים וכדפי מתכת בעלי ערך מסחרי, בדומה לכסף.
חלק מהפליז יובא לשימושם של זרים אריתראים שהתגוררו באזור.
ניתן לשער כי ראשוני מלכי אקסום, הממוקמת על מי הסחר הבינלאומי של הים האדום, זיהו את חשיבותו של מטבע מסודר בהקלה על הסחר המקומי והבינלאומי.
מטבעות אקסומים היו בעלי עיצוב וצורה מקוריים לאזור, אולם נמצאו השפעות חיצוניות על השימוש במטבעות.
בזמן הטבעות המטבעות אקסום כבר קיימה יחסי מסחר נרחבים עם הרומאים בים האדום.
וכן לבטח היו השפעות מאימפריית קושאן ואיראן.
עדות לכך היא בהימצאותם של מטבעות מקושאן, רומא וחמיר בערים אקסומיות גדולות, למרות שאלה נמצאו בכמויות קטנות המעידות על זרימת מט"ח מוגבלת.
נראה כי הזהב נרכש ממספר מקורות.
ייתכן והוא הגיע מ "סאסו" שבדרום סודאן.
וכן במקורות בדרום אתיופיה כדוגמת ממלכת אינאריה הקדומה, להם תיעוד מכתביהם של קוסמס אינדיקופלאוסטס מהמאה ה-6 וג'יימס ברוס מהמאה ה-18.
ייתכן והזהב הגיע גם ממקורות צפוניים יותר כאזור גוג'ם, ובאזור בו נמצאת היום אריתריאה, למרות ששתי האחרונות פחות בטוחות.
בעוד שמקורות מקומיים של זהב תועדו במהלך עידן אקסום, נראה שהכסף היה נדיר יותר.
ניתן ללמוד זאת מהיעדר אזכור למכרות כסף באזור עד למאות ה-15 וה-16. למרות שהכסף יובא, כפי שתועד בשיוט סביב הים האריתראי ובשל נדירותו ניתנה לו עליונות במסחר המקומי.
אולם נדירותו עומדת בספק היות שנמצאו מטבעות כסף רבים המשובצים בזהב כדי להגדיל את ערכם.
אם כסף היה כה נדיר, אזי יבואו היה אמור להיות עיקרי ולא היה צורך בשיבוצו בזהב על מנת להגדיל את ערכו.
ייתכן וייצרו כסף על ידי סגסוגת אלקטרום שלעיתים התרחשה באופן טבעי.
וכן נראה שנחושת וארד לא היו בנמצא באדמת האימפריה ולכן יובאו גם כן.
למרות שמטבעות הזהב היו בעלי הערך הגבוה ביותר, ואחריהם הכסף ולבסוף הארד, לא ידוע מה היחס הערכי שהיה בין השלושה.
אספקת הזהב נשלטה על ידי המדינה, וכך גם מתכות יקרות אחרות.
דבר שאיפשר להם להבטיח את השימוש במטבע שייצרו.
איכות מטבעות אקסום נשלטה מקרוב על ידי המדינה.
כתוצאה מכך המטבעות היו בעלי דרגת טוהר גבוהה.
לדוגמה, דרגת הטוהר הנמוכה ביותר שתועדה לזהב של עד כה הייתה 90% .
מטבעות קדומים שקלו קרוב מאוד למשקל התאורטי שלהם, וחלקם אף מעבר למשקל זה.
אולם משקל המטבעות נטה לרדת לאורך הזמן.
למרות הירידה במשקל, טוהר הזהב נשמר במידה רבה, גם על ידי המלכים לאחר מכן.
השפע היחסי של מטבעות באקסום מצביע כי כנראה שהייתה להם גישה לכמויות גדולים של זהב.
רוב המטבעות היו בעלי כיתוב ביוונית מכיוון שמרבית המסחר היה עם ה"אוריינט היווני".
בשלב מאוחר יותר השתמשו בגעז - שפתם של תושבי אקסום.
ייתכן והדבר מצביע על ירידה בסחר הבינלאומי עם רומא והודו.
בצד בעל ציור הפנים שעל המטבע, הופיעה באופן קבוע דמותו של המלך.
לרוב בפרופיל, כשלראשו קסדה, כתר, או בד המכסה את ראשו.
בחזית הבד היו איורים של קפלים, קרניים או שמש.
ברוב המטבעות הופיע הטקסט ביוונית "מלך אקסום" או "המלך של האקסומים".
יחד עם זאת מטבעות רבים נטבעו בעילום שם (או לאחר מותו של המלך) במיוחד במהלך המאה החמישית.
המטבעות כללו כינויים כמו "האחד" או "הוא אשר" בנוסף לשמו הפרטי של המלך.
והטקסט היווני שולב עם איורים געזיים, אך היה השפה היחידה שהייתה על מטבעות הזהב.
מלבד במטבעותיהם של ווזבה ומהדיס.
במהלך הזמן, השימוש ביוונית שהייתה על מטבעות הזהב, הכסף והארד פחת.
דבר המעיד על ירידתה של אימפריית אקסום.
ועם תחילת שלטונו של מהדיס, הגעז החליפה בהדרגה את היוונית.
המטבעות השתמשו במספר מוטואים לאורך כל התקופה בה נטבעו.
החל מתחילת המאה הרביעית בה מרבית מטבעות הברונזה היו אנונימיים וכללו את הכיתוב: הקיסר, "המלך".
שהוטבעו על ידי המלך עזנה או אחד מיורשיו.
וכן הוטבעה ביוונית הסיסמה "הלוואי שזה יספק את העם" ותחת המלך כַּלב, נכתב "הלוואי שזה יספק את העיר".
סיסמאות דומות היו בשימושם של מלכים אחרים.
על מטבעות מן המאה השביעית של הקיסר ארמה נכתב: "תנו לאנשים להיות שמחים".
אינדוביס היה המלך האקסומי הראשון שידוע כי הטביע מטבעות זהב שהתמקדו בדמותו בפנים ובגב המטבע.
במטבע הופיעו חלקו העליון של חזהו וראשו בפרופיל, כשהוא עוטה על ראשו בד מלכותי ותכשיטים, בנוסף לכתב בו מופיע שמו.
אינדוביס הדגיש את דתו בעזרת שימוש בסמל הטרום נוצרי של הדיסק והסהר שהיוו כלי תעמולתי עבורו (בנוסף לכלי התעמולתי שהמטבעות כבר היו).
מוטיב נוסף שהמשיך גם במטבעות הבאים, היו זוג ענפי שעורה או חיטה סביב ראשו המופיע בפרופיל.
בעוד שבמטבעותיהם של אינדוביס והאחרים ישנו בד המכסה את ראשם של המלכים.
מטבעותיו של אפילאס הראו אותו עם כתר גבוה מעל לבד.
עם קשתות תומכות בקומפוזיציה לא מזוהה.
וכן היו בהם סמלים נוספים של מלוכה.
כגון חנית, ענף עם פירות יער ותכשיטים נוספים כגון קמיעות וצמידים.
חידוש נוסף של אפילאס היה שהחליף את מיקום דמותו לצד האחורי של המטבע, חידוש שפסק לאחר מותו.
אפילאס הציג מספר סטנדרטים חדשים ושונים לשלוש המתכות.
הדבר נעשה על מנת לייצר רווחים מהמטבעות, היות שהזהב האקסומי היה טהור במיוחד.
מטבעות הזהב שקלו בממוצע 2.5-2.8 גרם.
בקוטר 15-21 מילימטר בתחילת הנפקתם בסביבות 270-300 לספירה.
מה שהופך אותם למחצית מגודלו של מטבע ה"אוריוס" (aureus) הרומי ששקל 4.62-6.51 גרם בתקופתו של פרובוס.
המטבעות שהונפקו על ידי הקיסר ישראל, שקלו 1.5 גרם והיו בקוטר של 17מילימטר.
מטבעות אינוביס שקלו 2.11-2.5 גרם שהם כמחצית ממשקל המטבעות הרומיות של אותה התקופה ששקלו 3.4-4.5 גרם.
כאשר דנאריוס מתחילת המאה ה-3 שקל 2.5-3.00 גרם, והכיל 52% או פחות, של כסף.
אולם מטבעות אקסום היו כמעט כסף טהור.
מרבית מטבעות הארד והכסף נמצאו באזור אקסום.
מעטים נמצאו ב חבל יהודה, מרואה ומצרים.
מבחינת עוביים וצורתם, הם מבוססים על גודלם של המטבעות הרומיות אס וססטרטיוס.
בתקופת הטבעות המטבעות באקסום, למדינה כבר הייתה היסטורית סחר ארוכה עם יוון, רומא, האימפריה הפרסית והודו.
העובדה כי הוטבעו המטבעות התקופה מאוחרת כל כך היא מפתיעה מעט וניתן לייחסה להיעדר פיתוח כלכלי הנדרש כדי שהמטבעות יתקבלו.
רוב מטבעות אקסום התגלו במרכזי המסחר הגדולים ומעטים מאוד נמצאו בכפרים נידחים, שם הסחר נעשה באמצעות סחר חליפין שלא מבוסס על מטבעות.
למעשה, רוב המוטיבציה ליצירת המטבעות נעשתה עבור מסחר עם שוקי חוץ, כפי שמעידה השפה היוונית שעל המטבעות.
יתרה מכך, נראה כי מטבעות הזהב יועדו לסחר מחוץ לממלכה, ומטבעות הנחושת והכסף הופצו בתחומי האימפריה.
כך במטבעות זהב נכתב "מלך אקסום" ובשאר המטבעות "המלך"- היות שלתושבי אקסום אין צורך לציין כי זהו מלכם.
שימוש בינלאומי במטבעות אקסום החל כבר מתקופתו של עזנה.
ואף מטבעות של אפילאס נמצאו בהודו
במהלך המאה השביעית, החל לדעוך כוחה של אקסום.
והחברה האתיופית החלה לנוע פנימה אל עבר אזור הרמה האתיופית.
במהלך התנועה פנימה, אזורי החוף הפכו לפריפריה (כדוגמת העיר "אדוליס", שהייתה בעבר העיר השנייה של אקסום).
המטבעות המשיכו להיות במחזור המסחר, אולם הוגבלו לאזורים מקומיים יותר כדוגמת: נוביה, דרום חצי האי ערב וקרן אפריקה.
בשל אופיין של המטבעות (למשל מעניקים שמות למלכים), הם הפכו לחיוניים בבניית הכרונולוגיה של מלכי אקסום.
ההערכה היא כי כ-98% משרידי הממלכה לא נתגלו.
באמצעות ניתוח של מספר המטבעות שהופקו וסגנונם, ארכאולוגים הצליחו לבנות כרונולוגיה של מלכי אקסום עד לשלהי המאה השביעית.
מתוך 20 מלכי אקסום, הכתובים מאשרים את קיומם של עזנה וכלב, בלבד.
שניהם היו מלכים מפורסמים במיוחד בתקופה בה הממלכה שגשגה באופן חריג.
מטבעות רבים נמצאו באזורי צפון אתיופיה ואריתריאה (באזור מרכז הממלכה האקסומית).
ואף מספר רב יותר של מטבעות נמצאו באזור קרן אפריקה וחצי האי ערב.
וכן נמצאו מטמוני מטבעות שייתכן והם מתקופתו של כלב, ששימשו תשלום לחיילים שהחזיקו באזור תחת השלטון האקסומי.
מלבד אזורים אילו, המטבעות נמצאו באזורים מרוחקים כדוגמת ישראל, מרואה, מצרים והודו.
מטבעות כסף ונחושת נמצאו בעיקר באקסום.
בנוסף לעדויות ההיסטוריות, השימוש בגעז שעל המטבעות מספק מידע רב בעל ערך לשוני נדיר.
השינויים בהגייה של שפת הגעז, מופיעים בניקוד שעל המטבעות, ניקוד המשפיע על ההגייה.
היות שהגעז היא שפת אבג'ד בה אין סימנים מיוחדים לציון תנועות, אלא כל הסימנים משמשים לסימון עיצורים.
בדומה לשפות השמייות העתיקות, העברית והערבית.
השינויים שעל המטבעות איפשרו לבלשנים לנתח את שינויי ההגייה שנוצרו עם הזמן, שינויים שאין להם תיעוד בשפות הדומות האחרות.
מטבעות מלכי אקסום בסדר כרונולוגי
מטבע זהב הוא מטבע שכולו או מרביתו עשוי זהב.
מטבעות נטבעו מזהב החל מהמצאת המטבע בשל ערכו העצמי.
מרבית מטבעות הזהב בתקופה המודרנית נמכרים לאספנים, או משמשים כבוליונים – מטבעות שערכן הנומינלי משני ומשמשות בעיקר כאפיק השקעה בזהב.
זהב שימש כאמצעי תשלום מסיבות רבות.
הזהב הוא בר-חליפין, שהפער בין מחיר הקנייה למחיר המכירה שלו נמוך.
בנוסף קל לשנע זהב, שכן היחס בין ערכו למשקלו הוא גבוה, בהשוואה לסחורות אחרות דוגמת כסף.
ניתן לחלק את הזהב ליחידות קטנות בלי לפגום בערכו.
כמו כן ניתן להתיך את הזהב למטילים, ולטבוע אותו מחדש.
צפיפות החומר של זהב גבוהה ממרבית המתכות האחרות, מה שמקשה על הניסיון לזייפו.
כמתכת אצילה הזהב אינו מתרכב עם יסודות אחרים, ומשום שהזהב נדיר מובטחת יציבות ערכו.
המסחר בזהב התקיים במזרח הקרוב הקדום מאז תקופת הברונזה, אבל המצאת מטבע הזהב התרחשה זמן רב אחר כך, במהלך המאה ה-6 לפנה"ס באנטוליה.
נהוג לייחס את ההמצאה לקרויסוס מלך לידיה (אם כי הכרוניקה מפארוס מזכירה את פידון מארגוס העתיקה כמתחרה על תואר הממציא).
בשנת 546 לפנה"ס נפל קרויסוס בשבי הפרסים, שאמצו זהב כמתכת העיקרית למטבעותיהם.
יִינְג יְוֵּ'אן הוא מטבע זהב קדום שנטבע בסין העתיקה.
יחידות בעלות ערך חילופין כספי גדול יותר כדוגמת הכיכר היו המקבילות הקדומות למטיל הזהב המודרני במשקל 400 אונקיות (כ-12.5 ק"ג).
ימי הביניים ותחילת התקופה המודרנית
ראו הערכים סובריין, דוקט, גילדן הולנדי, ברוד ופלורין.
מארק הזהב הגרמני נכנס למחזור ב-1873 בקיסרות הגרמנית כשהוא מחליף את מטבעות הזהב המקומיות (Reichsmünzordnung) של האימפריה הרומית הקדושה.
בתקופה זו כבר שימשו מטבעות מזהב כאמצעי התשלום העיקרי, ורק בתחילת המאה ה-20 החל השימוש בהם להיפסק.
עד 1933 הפסיקו מרבית מדינות העולם לייצר מטבעות זהב כאמצעי תשלום, כאשר מדינות חדלו לדבוק בתקן הזהב בשל אגירת זהב במהלך המשבר הכלכלי העולמי של השפל הגדול.
הוראה נשיאותית מספר 6102 שפורסמה ב-1933 אסרה על אגירת זהב, ובעקבותיה חל פיחות בדולר יחסית לזהב, אם כי ארצות הברית לא ניתקה לגמרי את הקשר בין הדולר לערך הזהב עד 1971.
במדינות רבות חזרו להשתמש במטבעות שגונם זהוב, אך "מטבע זהב" (במינוח המקובל בנומיסמטיקה) מתייחס תמיד למטבע העשוי (רובו ככולו) מזהב, ואינו כולל מטבעות עשויים מפליז או סגסוגות בגוון זהוב אחרות.
מעבר לכך, מדינות רבות ממשיכות לייצר מטבעות זהב כהילך חוקי, אבל אלו מיועדים בעיקר לאספנים ולמטרות השקעה ואינן מיועדים לשימוש במחזור.
תקופה מסוימת הוטבעו מטבעות זהב של דולר ליברטי על ידי גוף פרטי.
הנושא הוכרע כלא חוקי בבית המשפט.
גורמים רבים קובעים את ערכו של מטבע זהב, כגון: נדירות, גיל, מצב ומספר המטבעות שנטבעו במקור.
מטבעות זהב מבוקשים במיוחד על ידי אספנים כוללים את האוראוס (Aureus – מטבע זהב רומאי), הסולידוס (שהחליף את האוראוס) וה"ספר ריאל" (Spur Ryal – "ריאל הדורבן", מטבע אנגלי מתחילת המאה ה-17).
ביולי 2002 נמכר בסותבי'ס, בית מכירות פומביות, מטבע זהב אמריקני מסוג "עיט כפול" (Double Eagle) שנטבע ב-1933 בשווי נקוב של 20 דולר תמורת 7,590,020 דולר.
זהו המחיר הגבוה ביותר (נכון ל-2011) ששולם מעולם עבור מטבע זהב.
בתחילת 1933 טבעה מטבעת ארצות הברית השייכת למחלקת האוצר של ארצות הברית יותר מ-445,000 מטבעות עיט כפול, אבל רובם הוחזרו אליה והותכו בעקבות ההוראה הנשיאותית מספר 6102. מטבעות מעטים בלבד מסוג עיט כפול שרדו מאז.
ב-2007 ייצרה המטבעה המלכותית הקנדית מטבע זהב במשקל של 113.73 ק"ג שערכו הנקוב מיליון דולר, אם כי במועד זה הייתה תכולת הזהב שבו שווה יותר מ-2 מיליון דולר.
מידות המטבע היו: קוטר: 50 ס"מ ועובי: 3 ס"מ.
מטרת יצור המטבע הייתה יצור חד-פעמי על מנת לקדם קו חדש של המטבע עלה אדר קנדי מזהב (Canadian Gold Maple Leaf), אבל לאחר שקיבלה פניות מקונים פוטנציאליים הודיעה המטבעה כי תייצר את המטבעות לפי הזמנה, ותמכור אותם במחיר שבין 2.5 מיליון ל-3 מיליון דולר.
נכון ל-3 במאי 2007 התקבלו במטבעה חמש הזמנות עבור המטבע.
קודם לכן טבעה אוסטריה מטבע זהב בקוטר של 37 ס"מ ובמשקל של 31 ק"ג המוקדש לתזמורת הפילהרמונית של וינה, בערך נקוב של 100,000 אירו.
ב-4 באוקטובר 2007 טען דייוויד אלבנז (David Albanese), נשיא חברת אלבנז למטבעות נדירים, כי מטבע זהב מסוג עיט, שהוטבע ב-1804 וערכו הנקוב היה 10 דולר, נמכר לאספן פרטי אלמוני תמורת 5 מיליון דולר.
בוליון הוא תצורה של מתכת יקרה אשר משמשת לצורכי מסחר או השקעה והנסחרת בשוקי הסחורות.
הבוליון יכול להופיע בצורה של מטילים או מטבעות.
ערכו הכספי של בוליון נקבע על פי משקלו ועל פי מידת הטוהר של המתכת שממנה הוא עשוי, ולא על פי ערכו הנקוב.
בעוד שערכם של מטבעות זהב עתיקים נקבע על ידי ערכם הנומיסמטי, ערכם של מטבעות בוליון זהב נקבע על פי תכולת הזהב שבהם, ולכן רואים חלק מהמשקיעים במטבעות בוליון זהב סוג של גידור כנגד אינפלציה או כאוצֶר ערך.
מדינות רבות טובעות מטבעות בוליון.
בהגדרה, מטבעות להשקעה הם בדרך כלל מטבעות שנטבעו אחרי 1800, שדרגת הטוהר של הזהב בתכולתם עולה על 900 מתוך אלף והיו, או שהם עדיין, הילך חוקי במדינה בה נטבעו.
אף שבמקור הונפקו המטבעות כהילך חוקי, ולכן לכאורה ערכם נקוב על גבי המטבע, בפועל ערכם כבוליון גבוה בהרבה.
הנציבות האירופית מפרסמת מדי שנה רשימה של מטבעות זהב שחובה להתייחס אליהם כאל מטבעות זהב להשקעה בכל חברות האיחוד האירופי.
לרשימה זו יש מעמד חוקי והיא מהווה תקנה המשלימה את החוק.
בבריטניה הוסיפה רשות המיסים הבריטית (Her Majesty's Revenue and Customs, בראשי תיבות HMRC) רשימה של מטבעות זהב נוספים לצד הרשימה של הנציבות האירופית.
אלו מטבעות שרשות המיסים הבריטית מכירה כפטורים ממע"מ בתהליך רכישתם.
לרשימה זו אין תוקף חוקי.
דרום אפריקה הנפיקה ב-1967 את הקרוגראנד במטרה לספק דרישות שוק זה, זו הסיבה לקביעת תכולת הזהב במטבע בדיוק למשקל הנוח והקל לזכירה של אונקיה אחת.
מטבע זה היה מטבע בוליון הזהב המודרני הראשון שעלותו הייתה נמוכה (עלותו הייתה גבוהה רק במעט מערך הזהב שבו).
מטבעות בוליון זהב מונפקים גם בחלקים של אונקיה – בדרך כלל חצי אונקיה, רבע אונקיה ועשירית אונקיה.
לעיתים יש על מטבעות בוליון ערך נקוב והם משמשים כהילך חוקי.
הערך הנקוב מוטבע על המטבע, ודבר זה נעשה במטרה להעניק למטבע מעמד של הילך חוקי, ובכך להקל על יבוא או יצוא של המטבע מעבר לגבולות המדינה, אבל הוא גם הופך אותו למטרה לזיוף.
עם זאת, ערכם האמיתי נקבע על פי משקלם, מחיר השוק הנוכחי של המתכת היקרה בתכולת המטבע, והפרמיה שהשוק מוכן לשלם עבור מטבעות בוליון מסוימים.
הערך הנקוב הוא תמיד נמוך בצורה משמעותית מערכו של המטבע כבוליון.
מטבע בוליון שהוא הילך חוקי הוא ישות נפרדת מזהב בוליון.
הראשון נהנה ממעמד של הילך חוקי, השני הוא רק מוצר גולמי.
על פי ISO 4217 - תקן בינלאומי שהוגדר על ידי ארגון התקינה הבינלאומי (ISO), המגדיר שמות מקוצרים בני שלוש אותיות לשמות המטבעות הרשמיים.
יש לזהב קוד מטבע בינלאומי – XAU.
תקן ISO 4217 כולל קודים לא רק עבור מטבעות, אלא גם עבור מתכות יקרות (זהב, כסף, פלדיום ופלטינה, ההגדרה היא על פי ערכם בדולרים לאונקיה) וישויות אחרות בהם משתמשים במערכת הפיננסיות הבינלאומית כדוגמת זכויות משיכה מיוחדות.
משקלם של מטבעות בוליון זהב הוא בדרך כלל אונקיה אחת, חצי אונקיה, רבע אונקיה, עשירית אונקיה, ואחד חלקי עשרים אונקיה.
מרבית המדינות המנפקות מטבעות בוליון זהב שומרות על עיצובם במשך שנים; מיעוטם (דוגמת מטבעות הפנדה הסיניות) עוברים שינוי עיצוב מדי שנה, ובמרבית המקרים נטבע גם תאריך הנפקה על המטבע.
לשם השוואה מטבע זהב של עשירית האונקיה דומה בממדיו למטבע של עשרה סנט אמריקני ומטבע זהב שמשקלו אונקיה דומה בממדיו למטבע של חצי דולר אמריקני.
מטבעות בוליון זהב נוספים, רובם מכונים על פי העיצוב, כוללים את:
בשנת 2010 החלה החברה הישראלית למדליות ולמטבעות להנפיק מטבע בוליון בקוטר 32 מ"מ ובמשקל של אונקיה אחת (31.105 גרם ועוד 0.03 גרם כמרווח ביטחון).
הזהב במטבע הוא בטוהר של 24 קרט
המטבע - המוגדר כמטבע אספנות הוא בעל ערך נקוב של 20 שקלים ומיוצר ב-3,600 יחידות.
ערכו של המטבע נגזר מהזהב שהוא מכיל וכן מהערך האספני שהוא נושא.
מחיר המטבע נקבע בכל יום בשעה 9 בבוקר בהתאם למחיר הזהב בעולם ולשערו היציג של הדולר.
המטבע הוא בעל תוקף רשמי ומאושר על ידי בנק ישראל.
לצורך הכנתו הוקמה ועדה לקביעת נושא המטבע ולעיצובו.
לאחר הטביעה, הוא מפורסם ברשומות כהילך חוקי של המדינה.
נכון לשנת 2012 הונפקו בישראל שלושה מטבעות זהב בוליון:
המטבע הראשון נושא על פניו תבליט של מגדל דוד במבט מכיוון שער יפו.
בגב המטבע צלמית האריה השואג שהתגלה במגידו על פני חותם עברי עתיק מהמאה השמינית לפני הספירה.
המטבע השני נושא על פניו תבליט של הכותל המערבי ובגבו צלמית האריה ממגידו.
המטבע השלישי נושא על פניו את תבליט אנדרטת מנורת הכנסת המוצבת בגן הוורדים, מול משכן הכנסת בירושלים.
רמת הטוהר של מטבעות זהב
מטבעות עשויים בדרך כלל מסגסוגות כאשר מוסיפים לתרכובת של המטבע מתכות אחרות שנועדו להגביר את עמידותו.
דרגת הטוהר היא תכולת הזהב בפועל במטבע או במטיל והיא מילסימאלית כלומר היא נמדדת באלפיות, ולכן דרגת טוהר 999 היא 999 אלפיות זהב טהור, כשאלפית אחת היא של המתכות האחרות שבסגסוגת.
קרט היא יחידת מידה נוספת לטוהר, כאשר זהב טהור לחלוטין הוא שווה ערך ל-24 קרט, המקביל לדרגת טוהר 1000 על פי יחידות המידה המילסימאליות.
להלן טבלת המרה בין קרט לדרגות טוהר:
דרגת הטוהר מוצגת לעיתים קרובות כאחוזים.
מטבע זהב שדרגת הטוהר שלו היא 900 מכיל 90% זהב טהור.
בדומה, דרגת הטוהר של מטבע זהב של 21 קרט היא 875 כלומר הוא מכיל 87.5% זהב טהור.
דרגת הטוהר של מטבעות זהב השתנתה באופן ניכר במהלך ההיסטוריה.
דרגת הטוהר אינה הדרך היחידה להעריך מטבע זהב; לגורמים נוספים כדוגמת מצב המטבע ונדירותו יש השפעה רבה על הערך אותו מוכנים אספנים לשלם.
אפילו הערך של מטבעות בוליון זהב מושפע ממצבם הפיזי, אם כי במידה פחותה בהרבה.
"דירוג" מטבע הוא ההערכה החזותית של מידת השחיקה של המטבע.
מטבעות שנשחקו מעט מקבלים דירוג גבוה יותר ולכן גם ערכם הכספי גבוה יותר ממטבעות ששחיקתם רבה.
עם זאת, מטבעות שדירוגם נמוך, אבל הם נדירים מאוד, יכולים להיות יקרי ערך בהרבה ממטבעות נפוצים שדירוגם גבוה.
בשנים הראשונות של איסוף מטבעות השתמשו בשלושה מונחים על מנת לתאר את דירוג המטבע:
טוב – כשהפרטים על גבי המטבע ברורים, אבל השימוש בהם שחק את המשטח של המטבע.
מעולה – הפרטים על המטבע נשחקו פחות מהשימוש בהם וניתן עדיין לראות מעט מהברק של המטבע כפי שיצא מהמטבעה.
שלא נכנס למחזור – הפרטים חדים והברק מתקרב למצב המטבע כפי שהוטבע, קודם לכניסה למחזור הכספים.
כשהשוק לאספני מטבעות גדל במהירות בשלהי המאה ה-19 התחוור כי נדרשת שיטת דירוג מדויקת יותר.
חלק מהמטבעות היו במצב מעולה יותר ממטבעות אחרים, ולחלק מהמטבעות "שלא נכנסו למחזור" היה ברק עז יותר ופחות שריטות ממטבעות אחרים שדורגו "שלא נכנסו למחזור".
החלו להופיע מונחים כגון "אבן חן שלא נכנסה למחזור" או "מעולה ביותר", שאפשרו לדרג בצורה מדויקת יותר על מנת לקבל מחיר מדויק יותר בשוק האספנים המשגשג.
ב-1948 ניסה נומיסמטיסט נודע בשם ד"ר ויליאם שלדון (William Sheldon) לתקנן את דירוג המטבעות על ידי הצעה הידועה כיום כסולם שלדון.
סולם שלדון, שנכלל בעבודה ידועה שכתב בשם "גחמת הפני" ("Penny Whimsy") תוכנן במקור ספציפית לסנטים הגדולים של ארצות הברית, אך כיום הוא בשימוש לכל המטבעות.
הסולם נע בין 0 ל-70, כאשר מטבע מקבל את הערך 0 פירושו כי אפשר לומר שניתן לזהות כי פעם היה זה מטבע ו-70 פירושו שהמטבע מושלם.
60 הוא מטבע שלא נכנס למחזור, מטבע שהציבור הרחב יחשיב כמושלם, ללא סימני שחיקה.
יש מיפוי מסולם זה למונחים התיאוריים הישנים, אך יש הגדרות שונות למיפוי זה.
להלן מאפיינים כלליים המגדירים דירוגים שונים של מטבעות.
בתהליך דירוג המטבע יש לציין כל פגם, כדוגמת כיפוף, שריטה וכו'..
כמו כן יש לציין תהליכי ניקוי או השחתות.
לא נכנס למחזור (Uncirculated או בקיצור UNC) – 60 עד 70 בסולם שלדון, שום סימן לשחיקה כשיכולים להיות חתכים או סימנים.
מצב מטבעה (Mint State בקיצור MS) גם הוא כמו המאפיין התיאורי "לא נכנס למחזור" הוא בדירוג 60 עד 70 בסולם שלדון, ובמקרים רבים נוהגים להשתמש בו במקום.
MS 70 נחשב מטבע מושלם.
מעט מאוד מטבעות מהנפקה רגילה נחשבות כ-MS 70, אם כי זהו מצב נפוץ עבור מטבעות בוליון מודרניות.
תקני הדירוג שונים בין מדינות שונות.
התקנים העיקריים מחוץ לארצות הברית מופיעים בטבלה שבקישור הבא.
דירוג מטבעות איננו מדע מדויק.
הוא מתבסס על הערכה סובייקטיבית ותלוי בהכשרה ובניסיון שצבר המעריך.
האספנים והסוחרים הגדולים חששו מאוד שבלא מערכת דירוג תקנית תעמוד תעשיית המטבעות הנדירים בפני קשיים ניכרים.
על כן הוקם ב-1986 שירות דירוג המטבעות המקצועי (Professional Coin Grading Service בראשי תיבות PCGS), וב-1987 קם הארגון חברת העירבון הנומיסמטית (Numismatic Guaranty Corporation).
לשני הארגונים מטרה דומה של דירוג מטבעות.
ארגוני דירוג בולטים נוספים הם שירות ההסמכה של האיגוד הנומיסמטי האמריקני (American Numismatic Association Certification Service בראשי תיבות ANACS) ומדרגי מטבעות עצמאיים (Independent Coin Graders).
דירוג בדרך מתבצע על ידי שלושה מעריכים עצמאיים.
המדרג האחרון קובע את הדירוג הסופי של המטבע ואחר כך המטבע נחתם במעטפה פלסטית אטומה המכונה "slab" (באנגלית גוש או חתיכה) ועליה נרשמים פרטי המטבע ודירוגו.
הערכה של מצבו הפיזי של המטבע המבוצעת על ידי צד שלישי, ונתמכת בעירבון, ורשת לאומית של סוחרי מטבעות מכובדים מבטיחה הגנה אמינה לקונים של מטבעות נדירים היכולים לבצע עסקאות בשוקי המטבעות בביטחון רב יותר.
ערכם של המטבעות תלוי בנדירותם.
פותחו כמה קני מידה להגדרת נדירות של מטבע מסוים.
קני המידה הנפוצים ביותר הם "סולם הנדירות של שלדון" ו"סולם נדירות אוניברסלי".
במרבית מהלך ההיסטוריה הוערכו מטבעות על בסיס המתכת היקרה שהכילו.
לשאלה האם המטבע אכן נטבע על ידי גוף מסוים כפי הטענה הייתה חשיבות משנית בהשוואה לשאלה האם הוא מכיל את הכמות הנכונה של המתכת – כלומר, משקל נכון וטוהר.
מראה אותנטי למטבע היה קיצור דרך נוח על מנת להימנע מבדיקות גוזלות זמן בעסקאות יומיומיות.
שלא כמו כסף, זהב כבד יותר מרוב המתכות, מכאן שקשה מאוד לזייף זהב.
קביעה פשוטה של משקל מול נפח תספיק.
מטבע שהוא בגודל הנכון, אבל אינו מכיל זהב, או כמות גדולה של מתכת פשוטה, יהיה "קל".
לחלופין, מטבע מזויף שמשקלו נכון יהיה גדול מדי.
מתכות כבדות יותר מזהב דוגמת פלטינה לא היו מוכרות בימי קדם, ובמקרה של הפלטינה גם אם הייתה מוכרת לא היה טעם לזייף מטבע זהב בעזרת מתכת יקרה ממנה.
ליסוד טונגסטן יש בערך אותו משקל כמו לזהב, אבל לא ניתן ליצור סגסוגת מזהב וטונגסטן מכמה סיבות.
לעומת זאת ניתן לייצר מטבע שהליבה שלו מטונגסטן והוא מצופה זהב, ואז לא ניתן לזהות את הזיוף באמצעות שקילה בלבד.
מנהג קדום לבדוק אם המטבע מזהב ולא מזויף היה לנגוס בו.
מכיוון שזהב טהור הוא רך יחסית, אזי כל ערבוב של מתכת פשוטה עם זהב שיפחית מערכו גם יגרום למטבע להיות קשה יותר, ולכן יהיה קשה יותר לנגוס בו.
הסבר נוסף למנהג הנגיסה הוא שמטבעות זהב היסטוריים היו עשויים בדרך כלל מסגסוגת של זהב, כסף ונחושת שהייתה קשה יותר מזהב טהור, ולכן פחות רגישה לשחיקה.
על מנת להתקרב למשקל הזהב היו הזיופים בתקופה זו עשויים מעופרת, והיו מצופים בשכבה דקה של זהב אמיתי.
נגיסה במטבע הייתה חושפת את העופרת מבעד לציפוי.
זיופים של מטבעות בוליון (מכל הסוגים) נדירים, וקלים לאיתור כשמשווים את משקלם, צבעיהם וגודלם למטבעות אותנטיים.
הסיבה לכך היא שעלות יצירת מטבע מכל סוג תעלה ברוב המקרים על שווי השוק של המטבע המקורי.
יש במחזור כמה מטבעות זהב מזויפים היטב.
לדוגמה המטבע המכונה "זיוף אומגה" של "העיט הכפול של סנט גאודנס" ידוע לשמצה במורכבותו, והוא הצליח לשטות במומחים נומיסמטים רבים.
מטבע זה היה בעל תבליט גבוה שנועד לשימוש במחזור (כלומר לא נוצק לאספנים), ובשל שחיקה רבה של תבנית היציקה שלו לא נטבעו מטבעות מסוג זה במשך שנים רבות.
דוגמה נוספת היא מטבע זהב אמריקני בערך נקוב של 20 דולר ("עיט כפול"), שסביב השפה שלו יש אותיות מוגבהות.
אם המטבע לא נכנס למחזור אזי חלקם העליון של האותיות חייב להיות שטוח.
אם החלק העליון מעוגל במקצת ודירוג המטבע הוא "לא נכנס למחזור", אזי המטבע מזויף.
יש גם זיופים אחרים של עיט כפול שבהם סגסוגת הזהב והנחושת לא עורבבה היטב.
למטבעות מזויפים אלו יש מראה מנומר במקצת.
מטבע טריליון דולר הוא רעיון שהועלה בזמן משבר תקרת החוב האמריקני בשנת 2011, ומטרתו הייתה לעקוף את ההכרח של הקונגרס האמריקאי להגדיל את תקרת החוב הלאומי, וזאת על ידי הטבעת מטבע פלטינה בעל ערך גבוה מאוד.
הרעיון צבר תאוצה ותשומת לב ציבורית בעת הוויכוח על ה"צוק הפיסקלי", שהוא כינוי למהלך אוטומטי של העלאת מיסים ביחד עם קיצוצים רוחביים בתקציב ארצות הברית.
לאחר שהרעיון הגיע לכותרות בשבוע של 7 בינואר 2013, הוא נדחה רשמית על ידי הבנק הפדרלי.
הרעיון של מטבע טריליון הדולר עלה שוב במרץ 2020 בהצעתה של חברת הקונגרס רשידה טלאיב במהלך ההשבתה שנגרמה על ידי מגפת הקורונה בארצות הברית.
טלאיב ביקשה לממן מענקי תמרוץ בסך 2,000 דולר בחודש, עד תום המגפה.
הרעיון זכה לבחינה נוספת, בין היתר במאמרו של עיתונאי סוכנות בלומברג, ג'ו ויזנטל, בקשר למשבר תקרת החוב של ארצות הברית.
הבסיס החוקי נשען על קובץ החוקים 31 U.S.C.
§ 5112, שהתקבל בארצות הברית בתקופת כהונתו של הנשיא קלינטון.
על פיהם יכול משרד האוצר להטביע ולהנפיק מטבע פלטינה, בכל ערך שיחליט עליו.
החוק, משנת 1997, נועד במקור כדי ליצור מטבעות לאספנים ובכך להגדיל את הרווח של הממשל.
מנסחי החוק לא קבעו במפורש שאסור לעשות שימוש במטבעות הללו ולכן הליך זה הוא חוקי.
ב-1 בינואר 2013 הושגה פשרה בין הנשיא ברק אובמה לרפובליקנים בקונגרס בנוגע למצוק הפיסקלי שאיים להפיל את כלכלת ארצות הברית בשל חדלות פירעון.
ההשלכות של מצב זה על כלכלת המדינה ועל הכלכלה העולמית תהיינה חמורות: הממשלה לא תוכל ללוות כסף, תצטרך לקצץ את השירותים הממשלתיים ב-40%, המשכורת של כמעט כל עובדי הממשל הפדרלי תמחק, תקציב הביטחון ייעלם, שוק המניות האמריקאי יתרסק ואתו השווקים בעולם, הדולר ייפול בעשרות אחוזים בן לילה ומיליונים ייהפכו למובטלים.
ברגע האחרון הגיעו המחוקקים להסכם שמנע זעזוע בשווקים הפיננסיים, ואולם, הסנאט ובית הנבחרים נמנעו להכריע בנקודה מרכזית אחת: העלאת תקרת החוב של הממשל.
הרף שנקבע בקיץ 2011 היה בסך 16.4 טריליון דולרים.
הוויכוחים בוושינגטון גרמו לראשונה בהיסטוריה, להורדת דירוג האשראי של ארצות הברית.
משמעות החצייה של תקרת החוב היא שאם עד סוף חודש פברואר שנת 2013 לא תיקבע לארצות הברית תקרת חוב חדשה וגבוהה יותר הממשל לא יוכל ללוות עוד כספים כדי לממן את פעילותו או להחזיר את חובותיו לבעלי איגרות החוב.
במצב כזה, ייאלץ הממשל להשבית את שירותיו.
הרעיון נהגה לראשונה בשנת 1992, בידי בו גריץ, מועמד לנשיאות מטעם המפלגה הפופוליסטית.
כחלק מנאומי הבחירות שלו הוא נהג להציג מטבע גדול בקוטר של חמישה אינץ', כפתרון לבעיות הכלכליות של ארצות הברית.
עורך דין בשם קרלוס מוצ'ה שכותב תחת השם בייוולף בבלוגים שונים, הציג רעיון זה שנית.
הפרצה בחוק מאפשרת לממשל לתת למטבע הפלטינה כל ערך שירצה, ואחר כך להפקיד אותו בחשבון בבנק הפדרלי.
זהו אותו חשבון שאליו מועברים גם הכספים של משלמי המיסים האמריקאים.
לאחר התוספת, אפשר להשתמש בכסף כדי לשלם את חובותיה של ארצות הברית, ובכך לדחות בשנה-שנתיים את ההגעה לתקרת החוב.
כמות הכסף במחזור לא תגדל ולכן אין גם חשש מאינפלציה.
עד כמה שזה ישמע הומוריסטי רעיון דומה הופיע כבר בשנת 1998 בפרק "הבעיה עם טריליונים" בעונה התשיעית של הסדרה משפחת סימפסון.
מה שהחל כעיסוק לבלוגרים וטוקבקיסטים צבר תאוצה.
נוצרו עצומה שאלפי אמריקאים כבר חתמו עליה, ואתר לעיצוב המטבע שהדיוקן הפופולרי ביותר הוא זה של מנהיג הרפובליקנים בקונגרס ג'ון ביינר.
כלכלן וזוכה פרס נובל, פול קרוגמן, טען – ספק בציניות ספק ברצינות – כי פתרון זה עדיף על פני חציה של תקרת החוב והגעה לחדלות פירעון.
הוא חושב שניתן להסתפק במטבע אחד של טריליון דולרים, שימחק רק חלק מהחוב של ארצות הברית, ולא ליצור מטבע בסכום החוב כולו, שהוא בסך 16,400,000,000,000 דולרים.
יוזמים אחרים של הרעיון טוענים כי זו האפשרות היחידה שבאה בחשבון כדי להתחמק מקיצוץ גדול בקצבאות הביטוח הלאומי והביטוח הרפואי.
זו הפעולה שתובעים הרפובליקנים כתנאי להסכמתם להגדיל את תקרת החוב של ארצות הברית שתגיע לגבול המותר בחודש פברואר 2013.
מרבית הפרשנים במדורי הכלכלה טענו שלא סביר שתתרחש אינפלציה בגלל הנפקת מטבע שכזה.
זאת, משום שהמטבע ישמש בהדרגה ובאופן בלעדי לכיסוי החובות הקיימים של הממשל, מבלי שמטבעות כאלה באמת יוצנחו אל השוק.
כלכלנים הפוסלים את הרעיון אומרים כי הדפסת כסף בסכומים שכאלה, ללא ספיגה מקבילה מהציבור, תגדיל בבת אחת את כמות הכסף שבידי הציבור ועלולה לגרום להיפר-אינפלציה בארצות הברית ולהתמוטטות היציבות במשק האמריקאי.
טענה נוספת שמשקיעים זרים יתייחסו לארצות הברית כלרפובליקת בננות, שבה הממשלה ממציאה כסף יש-מאין כדי לחמוק מאחריות בפני הבוחר.
סלמון, לשעבר עיתונאי במגזינים הכלכליים "פורטפוליו" ו"יורומאני", לא מאמין שרעיון כזה נלקח ברצינות, לדבריו מדובר בהיסטריה אינטרנטית שיצאה משליטה".
"ייתכן שהרעיון הזה עוד יישקל ברצינות, אבל כרגע מדובר רק באנשי תקשורת שמכייפים קצת.
אני אומר: תנו להם ליהנות".
מטבעות מבוזרים או מטבעות קריפטוגרפיים הם אמצעים דיגיטליים להעברת ערך דרך רשת מחשבים שאינה תלויה ברשות מרכזית (כגון ממשלה או בנק) כדי לקיים או לתחזק אותה.
הם מאפשרים מגוון שימושים כגון תשלום או השקעה.
מטבעות מבוזרים/קריפטוגרפיים נוצרים באמצעים טכנולוגיים וערכם נקבע לפי הסכמה בין כלל המשתמשים ולא נקבע לפי ערך סחורה או לפי קביעה של גוף מרכזי אחד.
הטכנולוגיה מאחורי מטבעות אלו נקראת "בלוקצ'יין" (בעברית: שרשרת בלוקים), מערכת זו מבוססת על רשת של מחשבים, המחוברים זה לזה באמצעות רשת האינטרנט ומנהלים מעין "מאגר נתונים".
בלוקצ'יין מאפשרת פעילות עסקית מאובטחת באינטרנט ואימות של טרנזקציות (העברות)עסקיות בין צדדים שונים ללא צורך בישות ניהול מרכזית.
מחשבים שונים הלוקחים חלק ברשת בונים רישום דיגיטלי של טרנזקציות.
אחת ליחידת זמן מסוימת (10 דקות בביטקוין, כ-12 שניות באיתריום) נכתבים הנתונים החדשים ל"מאגר הנתונים" בתהליך שנקרא "כרייה", ולכן המשתמשים שמבצעים אותו נקראים "כורים".
"ציר הזמן" של מאגר הנתונים מחולק לפי בלוקים: בלוק הוא יחידת זמן בתוך מאגר הנתונים, ואפשר למקם כל פעילות הנעשתה על הרשת על גבי בלוק מסוים.
בתום זמן מסוים, ננעל הבלוק, ומצטרף לבלוקים הקודמים ובכך מצטרף ל"שרשרת הבלוקים".
כל בלוק מאופיין באזכור של הבלוק הקודם לו על ידי הכנסת ההצפנה ("Hash") של הבלוק שלפניו לתוכו.
באופן כללי, מסד הנתונים המרכזי מנהל את החוליה החלשה באבטחת מידע, מכיוון שניתן לחדור אליו, לשנותו או לפגום ברשומותיו.
הבלוקצ'יין, לעומת זאת, מנוהל באופן מבוזר, משמע - אי אפשר לפרוץ אליו על ידי פריצת מחשב אחד ברשת.
המטבע המבוזר הפופולרי ביותר הוא "ביטקוין", שנחשב "פרימיטיבי" טכנולוגית לעומת מטבעות מבוססים מערכות מתקדמות יותר, כגון אתריום או כספא.
באנגלית מקובל השם Cryptocurrency ("מטבע מוצפן") מכיוון שאמצעי תשלום שנדרש להבטיח הסכמה מבוזרת אמינה, נדרש להשתמש באמצעים קריפטוגרפיים.
מכיוון שמטבע מבוזר מגדיר מערכת מבוזרת עם מספר משתמשים רב, הגדרתו של מטבע כזה היא הגדרה של פרוטוקול תקשורת, וכן של פרוטוקול קריפטוגרפי בין המשתתפים השונים ברשת.
ניתן לממש מטבע מבוזר באמצעות בלוקצ'יין, אך קיימת בעיה בשמירת אנונימיות המשתמשים, כי בלוקצ'יין באופיו שקוף ופתוח לכולם.
לכן, אף על פי שמטבע ספציפי אינו מקושר לזהות מסוימת, אפשר להתחקות אחר כל העסקאות ולמפות אותן, ולכן בתנאים מסוימים יהיה אפשר לזהות משתמשים.
יש דרך ליישם מטבע מבוזר הנשלט על ידי גוף מרכזי, שמנהל אותו באמצעות חתימה עיוורת ופרוטוקול הוכחה באפס ידיעה.
לאחרונה, התפתחה טכנולוגיה חדשה של מטבעות דיגיטליים, הנקראת פרוטוקול zkSNARK, שמאפשר להבטיח את אנונימיות המשתמשים במטבע בצורה קריפטוגרפית חזקה עם פרוטוקול הוכחה באפס ידיעה לא אינטראקטיבית.
הטכנולוגיה מומשה לראשונה במטבע המבוזר zCash.
כל מטבע דורש הסכמה חברתית על דרך השימוש בו ועל כמות המטבעות שבמחזור.
בכסף פיאט, שהוא השיטה הנפוצה היום, סמכות זאת נתונה למדינה, והיא בדרך כלל מאצילה אותה לבנק מרכזי.
מטבע מבוזר דורש מרוב המשתתפים ברשת להסכים על כמות הכסף שיש לכל משתתף.
אין מניעה שמשתתפי הרשת יסכימו על הנפקת מטבעות (לדוגמה: ברשת ביטקוין יש תוספת כמות קבועה של מטבעות כל עשר דקות בממוצע.
כמות המטבעות שנוספת בדרך זו מצטמצמת ב-50% בכל ארבע שנים עד שתיפסק לחלוטין בשנת 2140).
המטבעות המבוזרים מתבססים על טכנולוגית מחשוב היוצרת תשתית של משתתפים במטבע שלא בהכרח מכירים זה את זה.
המטבעות הנפוצים משמשים כסחורה ספקולטיבית להשקעה, והשימוש בפועל במטבעות כאמצעי תשלום קיים עדיין בתחומים מצומצמים.
עד 2017, אף מטבע מבוזר לא הצליח ליצור לעצמו מעמד של הילך חוקי במדינה כלשהי בעולם, אך באפריל 2017, הודיעה ממשלת יפן כי תתיר שימוש במטבע המבוזר ביטקוין, כאמצעי תשלום לגיטימי, ומדינות נוספות כגון אוסטרליה ושווייץ בוחנות גם הן את הנושא.
כאמור, רוב מוחלט של המטבעות המבוזרים משתמשים בטכנולוגית הבלוקצ'יין, אך מטבעות שונים עובדים באופן שונה לחלוטין ולמרות היותם מבוססים טכנולוגיה דומה.
לרוב, לרשתות אלו יש את אותן מאפיינים מרכזיים:
"ארנק", הוא "כתובת", הנוצרה מהכנסת ה"מפתח הפרטי" לתוך פונקציית ההצפנה (hashing algorithm) המיועד לשימוש זה ברשת.
כל כתובת מאופיינת בכמה פונקציות בסיסיות (למעט ברשתות מפותחות יותר כמו איתריום, בהן קיימות יותר פונקציות):
יכולת שליחת מטבעות, יכולת קבלת מטבעות, ויכולת "חתימת הודעה".
ארנק יכול להיות מאוחסן במחשב מקומי או על שרת מרוחק באמצעות תוכנות המתווכות בין הרשת לבין האדם הרוצה להשתמש ברשת.
בשביל לבצע פעולות כגון שליחת כסף או חתימת הודעה, על המשתמש להחזיק ב"מפתח הפרטי" של כתובת זו בשביל שהרשת תאשר את הפעולה.
תוכנות הארנק מציגות את המידע על כמות הכסף שיש למשתמש מסוים, כולל היסטוריית השימוש בו והיתרה שלו בסך כל הכתובות המנוהלות דרך אותו ארנק.
כל אחד יכול להחזיק ארנק משלו, כך שלכל אחד יש יכולת עצמאית לניהול מלא של כספו, ללא מעורבות של גורם מנהל מרכזי.
בשלהי המשבר הכלכלי ב-2008, ב-4 בינואר, שם הדומיין bitcoin.org נרשם.
מאוחר יותר באותה שנה, ב-31 באוקטובר, פורסם קישור למאמר שחיבר "סאטושי נאקאמוטו" בשם "Bitcoin: A Peer-to-Peer Electronic Cash System" לרשימה של כתובות דואר אלקטרוני, ככל הנראה של אנשים העוסקים בקריפטוגרפיה.
מאמר זה פירט שיטות לשימוש ברשת עמית לעמית (Peer-to-Peer) כדי ליצור מה שתואר כ"מערכת לעסקאות אלקטרוניות ללא הסתמכות על אמון".
ב-3 בינואר 2009 נוצרה רשת הביטקוין כאשר סאטושי נקמוטו כרה את בלוק הבראשית של ביטקוין (בלוק הג'נסיס), אשר קיבל תגמול של 50 ביטקוין.
רשתות מטבע מבוזר מתאפיינות בחוסר רגולציה כמעט לחלוטין.
היעדר הרגולציה מושך משקיעים רבים הרואים את חוסר הרגולציה כתכונה חיובית.
תכונה זו מושכת כמות ניכרת של עברייני מס, המעוניינים בהשתמטות ממס והלבנת הון, ולכן ממשלות רבות מגבילות את השוק.
רגולטורים במספר מדינות הזהירו מפני השימוש במטבעות מבוזרים, וחלקם אף נקטו צעדים רגולטוריים מעשיים כדי להניא משתמשים.
בנוסף, רוב הבנקים אינם מספקים שירותים למשקיעים במטבעות אלה, והמשקיעים חשופים לסיכון במקרים בהם מטבע אבד או נגנב.
בניגוד לכרטיס אשראי, למשל, משקיעים במטבעות מבוזרים אינם מוגנים בפני הונאה.
משקיע במטבע מבוזר יכול לאבד את השקעתו במקרים של אובדן נתונים בשרתי האחסון של המקום בו הוא אחסן את ה"מפתח הפרטי" בהנחה שהוא לא אחסן אותו באופן עצמאי או במקרה של פגיעה בשרת באמצעות תוכנה זדונית, פריצה של האקרים, או תקלה ברשת התקשורת.
עד היום לא היה מקרה של פריצה לרשת משמעותית, אלא רק לפלטפורמות (בורסות, אתרי השקעה וכולי) מרוכזות שהחזיקו במפתחות פרטיים המחזיקים מטבעות ברשתות.
את מנגנוני ההצפנה (hashing algorithms) שרוב מערכות הבלוקצ'יין משתמשות בהם, אפשר לפרוץ בקלות תוך כמה דקות בעזרת מחשבים קוונטים מיוחדים, כדוגמת "המחשב הקוונטי של גוגל".
אמנם מחשבים אלו נמצאים בידי חברות גדולות, אך פריצה מסוג זה אפשרית בהחלט גם בעולם רשתות הקריפטו הנחשב למאובטח ביותר ביחס לגופים פיננסים ריכוזיים.
החל משנת 2017, דווחו מקרים רבים של הונאת משקיעים.
לדוגמה, במרץ 2018, חברה פיקטיבית ניסתה להנפיק מטבע מבוזר בשם "Giza".
מנהלי החברה הפיקטיבית קיבלו כ-2 מיליון דולר ממשקיעים, ואז נעלמו עקבותיהם.
בעקבות ריבוי מקרי ההונאה הודיעה חברת גוגל על איסור פרסום כל תוכן הקשור למטבעות מבוזרים בשירותי החברה.
ביקורת מכיוון נוסף, נמתחת על המבנה הטכנולוגי של חלק מהמטבעות המבוזרים, המשתמשים בשיטת קונצנזוס בשם "הוכחת עבודה" ("Proof of Work") המאפשרת לכל משתמש להפעיל כוח מחשוב הנדרש להפעלת הרשת, וכתגמול למשתמש זה יש סיכוי לרשום ולאשר את ה"בלוק" הבא ולקבל את "פרס הבלוק", תהליך זה נקרא "כרייה".
עקב הערך של המטבעות, כמויות עצומות של כוח מחשוב ואנרגיה מכל העולם נצרכות לכרייתם.
כך, צריכת החשמל של המחשבים המשמשים לכריית ביטקוין גבוהה יותר מצריכת החשמל של כמה מדינות - בהן ישראל, קולומביה, צ'כיה וצ'ילה ולאחרונה הצטרפה גם ניו זילנד לרשימה זו.
הכלכלן אלכס דה-וריס העריך, כי בגין כל עסקה ברשת הביטקוין נפלט בין 233.4 ל-363.5 קילוגרם של פחמן דו-חמצני - כמות המקבילה לנסיעת רכב פרטי מונע בבנזין כ-3,000 ק"מ.
פריצות ותקלות בשרתי מטבע מבוזר
חברות רבות העוסקות בסחר במטבעות מבוזרים לוקות בתחומי אבטחת מידע, ומאז 2013, אירעו מקרים רבים של פריצות לשרתים של חברות המנהלות תיקי מטבע מבוזר.
באירועים אלה המשקיעים איבדו מיליארדי דולרים, שבעצם עברו לידי ההאקרים.
פלטפורמה סינית לסחר בביטקוין, GBL, נסגרה ללא הודעה מוקדמת באוקטובר 2013, והמשקיעים בחברה איבדו כ-5 מיליון דולר.
בנובמבר 2013 איתי אייל ואמין גון סירר פרסמו מאמר ובו תיאור של מתקפה הנקראת "כרייה אנוכית" המאפשרת לכורים "לפסול" בלוקים של כורים מתחרים באמצעות פחות משאבי חישוב מכפי שתואר בסקירת הבטיחות של סאטושי נאקמוטו במאמר שבו הוא תיאר לראשונה את ביטקוין.
בפברואר 2014 פרצו האקרים לבורסת הביטקוין הגדולה בעולם, Mt.
בנובמבר 2014 עצרו חוקרי FBI את מפעילי אתר האינטרנט Silk Road והשביתו את פעילותו, שעיקרה היה סחר בסמים ופעולות בלתי חוקיות, שמומנו באמצעות ביטקוין.
מאוחר יותר התגלה, ששני חוקרי FBI מצוות החקירה, משכו ממחשבי החברה 800,000 דולר לחשבונם הפרטי, במטבעות מבוזרים.
ב-21 בנובמבר 2017 נפרצו שרתי חברת Tether והמשקיעים בה איבדו כ-31 מיליון דולר.
החברה ניסתה, ללא הצלחה, "לסמן" את המטבעות שנגנבו, באופן שימנע מהאקרים להשתמש בהם.
ב-9 בפברואר 2018 נפרץ האתר האיטלקי לסחר במטבעות דיגיטליים BitGrail.
הפריצה התמקדה בארנקי המטבע הדיגיטלי ננו ולמשקיעים נגרמו הפסדים של מיליוני דולרים.
בית המשפט חייב בעלי האתר לפצות את הנפגעים על הפריצה.
בשנת 2019 נגנבו 4.5 מיליארד דולר.
בשנת 2020 נגנבו 1.9 מיליארד דולר.
באוגוסט 2021 דיווח ה-BBC, על שוד הקריפטו הגדול ביותר עד לשנה זו, שבו האקרים נצלו פרצה במערכת, וגנבו כ-600 מיליון דולר: מטבעות את'ר בשווי של סביבות 267 מיליון דולר, מטבעות בייננס בשווי 252 מיליון דולר, וקרוב ל-85 מיליון דולר במטבעות USDC.
אתר הבלוקצ'יין פולי נטוורק (Poly Network).
ב-2022 קבוצת חוקרים מהאוניברסיטה העברית בירושלים (אביב יעיש, גלעד שטרן ואביב זהר) דיווחו שבריכת כריה בשם F2Pool תקפה בריכות כרייה אחרות הפועלות באתריום במשך שנתיים על ידי החלפה של הבלוקים של האחרות עם בלוקים משל עצמה.
מדינות שונות קבעו חוקים ותקנות המגבילות או מסדירות את השימוש במטבעות אלו.
נכון לספטמבר 2021 סין, טורקיה וצפון מקדוניה הן המדינות שאוסרות על עצם השימוש במטבעות מבוזרים.
נכון ליולי 2024 הממשל האמריקאי מחזיק 213 אלף מטבעות קריפטו ששויים נאמד בכ-12 מיליארד דולר.
הסנאט האמריקאי אישר ביוני 2025 הצעת חוק להקמת מסגרת רגולטורית עבור מטבעות דיגיטליים שערכם מוצמד לדולר, הידועים כמטבעות יציבים (stablecoins).
בינואר 2018, פרסמה רשות המסים בישראל את עמדתה ביחס למיסוי מסחר במטבע מבוזר.
לפי עמדה זו, "אמצעי תשלום מבוזר המשמש כאמצעי סחר חליפין אינו בגדר 'מטבע' או 'מטבע חוץ' בהתאם לחוק בנק ישראל ולעניין פקודת מס הכנסה".
רשות המיסים קבעה שמטבעות וירטואליים (כך הגדירה רשות המיסים מטבעות מבוזרים) עונים על ההגדרה של נכס חסר פחת לפי סעיף 88 לפקודת מס הכנסה.
בהתאם לכך, מגוון רחב של פעולות בתחום הוגדרו כאירועי מס המחייבים דיווח, המרה של מטבעות מבוזרים, כרייה ותשלומים עבור שירותים או מוצרים מחייבים דיווח למס הכנסה.
הרווח הנוצר כתוצאה מעליית שערו של אמצעי תשלום מבוזר (כתוצאה של מכירה או בעסקת חליפין - ברטר) ימוסה כרווח הון, וכאשר הפעילות באמצעי התשלום המבוזר מגיעה לידי עסק, היא תמוסה כהכנסה פירותית (מס שולי).
עסקה שבה התמורה משולמת באמצעי תשלום מבוזר תמוסה כעסקת חליפין.
המסמך כולל גם הנחיות בנושא מס ערך מוסף על פעילות זו.
רשות ניירות ערך מינתה ועדה לבחינת אסדרה של הנפקת מטבעות קריפטוגרפיים מבוזרים לציבור, וזו הגישה במרץ 2018 דו"ח ביניים לפיו השאלה אם מטבע ייחשב נייר ערך תוכרע לפי מכלול הנסיבות והמאפיינים של כל מקרה לגופו על רקע תכליות החוק:
מטבעות קריפטוגרפיים המקנים זכויות דומות לאלו של ניירות ערך מסורתיים כמו מניה, אגרת חוב או יחידת השתתפות ייחשבו לנייר ערך.
מטבעות שנועדו לשמש כאמצעי תשלום, סליקה או חליפין בלבד, שלא במיזם ספציפי, שאינם מקנים זכויות נוספות, ושאינם נשלטים על ידי גורם מרכזי, לא ייחשבו לנייר ערך.
מטבעות קריפטוגרפיים המגלמים זכות למוצר או שירות ונרכשים למטרת צריכה ושימוש בלבד, לא ייחשבו לנייר ערך.
בדצמבר 2020, ניתנה החלטה מקדמית בהתאם להמלצות אלה, לפיה מטבע שחברה ביקשה לראותו כ-Token U ייחשב לנייר ערך.
מטבע יציב הוא מטבע מבוזר שמחירו תוכנן להיות צמוד לשער חליפין קבוע של כסף פיאט, מתכת יקרה או כלי פיננסי אחר, לרוב דרך חברה או ארגון המגבים את המטבע המונפק ביחס אחד לאחד באמצעות הון או חוב שבבעלותם.
אחד היתרונות הבולטים במטבעות יציבים הוא שאינם מושפעים מהתנודתיות האופיינית לשוק הקריפטו מאחר שהנכסים המגבים אותם, כגון הדולר האמריקאי או מתכת הזהב, אינם קשורים באופן ישיר לנכסים הנרכשים בעזרתם, למשל הביטקוין או האתריום, ובכך מופחת הסיכון הכלכלי הכרוך במסחר בהם.
דפוס אופייני לשוק הקריפטו המתקיים כמעט בכל נפילות ועליות הערך הוא מנהגם של מרבית המטבעות המבוזרים לעקוב אחר תנועותיו של הביטקוין כחלילן מהמלין.
מצב זה אינו מותיר ברירה רבה בידי הסוחרים בכדי להימנע מהפסדים למעט מכירת נכסיהם או מציאת מקלט בדמות מטבעות יציבים.
בהנחה שמטבעות אלו מנוהלים על ידי גוף המאופיין בכוונה טובה ומפעיל ברשותו מערכת או מנגנון לפדיון הנכס המגבה לפי דרישת הלקוח ובכל זמן ועת, הסיכוי שמחירם ייפול ממחירו של הנכס הפיזי מופחת.
מטבעות יציבים נתונים לאותם סיכונים ותנודות שוק האופייניים לנכסים המגבים אותם.
מטבע המגובה על ידי נכס נפוץ או מבוזר הנמצא בבעלות הרבים יהנה מביטחון רב יותר מאשר מטבע המגובה על ידי נכס המאוחסן בכספת, לדוגמה, אשר סיכונים אפשריים לגניבתו עלולים להוביל לחוסר אמון בו ולירידה בערכו.
גיבוי באמצעות כסף פיאט ומתכות יקרות
מטבעות יציבים מסוג זה מגובים על ידי כסף פיאט או מתכות המוחזקים בידי צד שלישי.
במתכונת זו האמון שניתן בבעל המשמורת בנכס המגובה משמעותי לשמירת ערכו של המטבע היציב.
עלות שמירת היציבות של המטבעות שקולה לעלות הניהול של הרזרבה, ושוות ערך למחיר הנגבה מציות לפרוצדורות החוק ולכלל התקנות הנדרשות מטעם הרשויות הרגולטוריות.
גיבוי באמצעות מטבעות ונכסים מבוזרים
בשונה ממטבעות המגובים על ידי כסף פיאט אשר תהליך מתן ערבות הגיבוי שלהם מתרחש מחוץ לבלוקצ'יין, גיבוי באמצעות מטבעות או נכסים מבוזרים נעשה בצורה מבוזרת יותר בתחום הרשת ועל גבי חוזה חכם.
במרבית המקרים נועלים הלקוחות או המשתמשים ערבות מסוימת בתוך המערכת בתמורה להלוואה, וערכו היציב של המטבע מובטח מעצם העובדה שאם מחירו יצנח יהיה זה יותר משתלם לחייב לפרוע את חובו.
אמצעי הזהירות הנגדי שננקט על ידי החוזה הוא הנזלת הערבות שהתקבלה אם ערכה צונח יתר על המידה ומתקרב לערך ההלוואה שנמסרה.
החלוץ בענף הוא המטבע היציב טתר, אשר ראה אור לראשונה ב-6 באוקטובר 2014 כשחברת טתר לימיטד השיקה את המטבעות הראשונים על גבי הבלוקצ'יין של ביטקוין.
מאוחר יותר פוצל לשלושה מטבעות, טתר-דולר, טתר-אירו וטתר-ין.
החברה ספגה האשמות רבות על כך שאין בבעלותה ערבויות מספקות לגיבוי מיליוני המטבעות שהיא ממשיכה להנפיק.
מאוחר יותר באותה שנה ארגון אוטונומי מבוזר בשם מייקרדאו המורכב ממחזיקי המטבע מייקר הנפיק את המטבע היציב דאי (Dai), המולווה ללקוחות כנגד משכונים בדמות מטבעות מבוזרים הנמסרים דרך מערכת אוטומטית של חוזים חכמים הבנויה על הבלוקצ'יין של אתריום.
חברת ג'מיני השיקה ב-10 בספטמבר 2018 מטבע יציב בשם דולר ג'מיני (Gemini United States Dollar) או בקיצור GUSD המגובה על ידי הדולר האמריקאי, לאחר שקיבלה אישור רגולטורי להנפקה מידי הרשות לשירותים פיננסים של מדינת ניו יורק.
כעבור מספר ימים השיקה חברת קוינבייס בשותפות עם סירקל וביטמיין מטבע יציב משלה בשם מטבע דולר אמריקאי (United States Dollar Coin) או בקיצור USDC.
כעבור שנה הנפיקה חברת בינאנס מטבע יציב בשם דולר בינאנס (Binance United States Dollar) או בקיצור BUSD אשר קיבל אישור רגולטורי זהה לזה שקיבלה ג'מיני, יחד עם מטבע יציב של חברת פקסוס בשם פקס דולר (Pax Dollar) או USDP.
באותו חודש הוציאה חברת פקסוס מטבע נוסף בשם פקס גולד (Pax Gold) או PAXG המגובה על ידי זהב.
מטבע דיגיטלי בהנפקת בנק מרכזי (CBDC) הוא מטבע אשר מונפק על ידי בנק מרכזי (בישראל נקרא שקל דיגיטלי או שק"ד), וככזה משקף את התחייבות הבנק המרכזי למחזיק המטבע.
המטבע הדיגיטלי בעל מאפיינים זהים למטבע פיאט רגיל (מטבע של אמון שאינו מגובה בסחורה), עם מספר סידורי וכמות נשלטת ומדויקת בשוק, רק שהייצוג של המטבע הוא דיגיטלי ואחזקתו אפשרית באמצעות ארנק דיגיטלי.
ניתן להילחם בכסף שחור ובהלבנת הון על ידי צמצום וביטול השימוש בשטרות נייר
ניתן לקודד התניות בהעברת התשלום ובכל לשכלל את שוק התשלומים ולפתור בעיות חוסר אמון כמו העברת בעלות על רכב.
שיפור משמעותי בהעברות בינלאומיות וחסכון משמעותי בעלות ההעברה
צמצום פערים באוכלוסייה והקלה על אוכלוסיות מתקשות בניהול חשבון בנק
שליטה מוניטורית גדולה יותר של הבנק המרכזי על המטבע (יכולות הנפקה, שריפת מטבע ועוד)
ניתן לחסוך כסף בדילוג עם בנקים מסחריים המשמשים כמתווך.
קיימים כל מיני סוגים של CBDC התלויים באופן שבו הבנק המרכזי מנפיק את המטבע.
הנפקה ישירה של הבנק המרכזי של המטבע (במדינת בהאמה הונפק מטבע Sand).
הבנק מאפשר ללקוחות קצה להחזיק לפתוח חשבון ישירות עם הבנק המרכזי.
בשיטה זו, ישנה ידיעה מלאה של מי מחזיק באיזה כסף.
השיטה הזו קלה יותר לביצוע אבל מאוד ריכוזית ומאפשרת מלחמה בהלבנת הון.
הבנק המרכזי מבצע הנפקה של המטבע רק לבנקים מסחריים ומאפשר להם כשכבה שנייה לאפשר ללקוחותיהם להחזיק במטבע.
שיטה זו נפוצה יותר בעולם ומאומצת על ידי רוב הבנקים המסחריים.
דוגמה: סין בהנפקת יואן דיגיטלי.
הבנק המרכזי מבצע הנפקה עם לשחקנים נוספים בנוסף לבנקים המסחריים (כדוגמת אנגליה).
התפיסה הנוכחית של CBDCs שונה ממטבע מבוזר ומטבע קריפטוגרפי בכך ש-CBDC מונפקת על ידי מדינה.
המשמעות הראשונה היא שהנפקת המטבע מרוכזת בידי הבנק המרכזי.
ריכוזיות זו מאפשרת לבנק המרכזי לבצע שליטה מוניטרית במטבע (להבדיל ממטבעות הקריפטוגרפיים אשר לרוב יהיו מבוזרים).
רוב ההטמעות של CBDC לא ישתמשו או יצטרכו כל סוג של ספר חשבונות מבוזר כמו בלוקצ'יין.
רוב הבנקים המרכזיים ברחבי העולם נמצאים כעת בשלבים שונים של הערכת השקת המטבעות הדיגיטליים הלאומיים שלהם.
לפי הבנק לסליקה בינלאומית (BIS) 86% אחוזים מהבנקים המרכזיים בעולם עוסקים כיום בשלב כלשהו של הקמת מטבע דיגיטלי (לעומת רק 40% מהבנקים המרכזיים בשנת 2021).
המטבע הדיגיטלי של סין (Digital renminbi) היה המטבע הדיגיטלי הראשון שהונפק על ידי כלכלה גדולה.
המטבע הוא מסוג שכבה שנייה (משמע מונפק ל-7 בנקים מסחריים ו-2 בנקים וירטואליים אשר דרכם יכול משתמש הקצה להחזיק במטבע).
המטבע מוגבל לאחזקה באחד מ-23 ערים ומחזוות בסין ומוגדר כשלב ניסוי (pilot).
נכון לשנת 2023 קיימים 120 מיליון ארנקים שייצרו עד כה קרוב למיליארד תשלומים בשווי של 250 מיליארד יואן.
יחד עם זאת מדובר בסכום זעום ביחס לגודל הכלכלה.
הבנק המרכזי של איי בהאמה (Sand Dollar) היה הראשון שעלה לאוויר באוקטובר 2020, ואחריו הבנק המרכזי של ניגריה (e-Naira) שעלה לאוויר שנה אחרי (2021) אך כשל מחוסר יכולת להטמיע שימוש נרחב.
להבדיל מהנאמר לעיל ישנן גם מדינות אשר הנפיקו (או שקלו להנפיק) מטבעות קריפטוגרפיים.
שתי מדינות לדוגמה הן ונצואלה (Petro) ואיי מרשל (Sovereign).
השיקולים לאימוץ מטבעות קריפטוגרפיים נובעים ברצון להגביר את עצמאותה של מדינה ממערכות פיננסיות גלובליות, הפחתת התלות במטבע זר ואף התחמקות מסנקציות בינלאומיות.
טבלה המתארת את שמות המטבעות הדיגיטליים של בנקים מרכזיים לשימוש קימעונאי (retail):
מדינהשם המטבע הדיגיטלישלבשימוש מתוך M0ישראלשקל דיגיטלי (שק"ד)בחינהבהאמסSand Dollarמוכןנמוך מאוד < 0.1%ניגריהeNairaמוכןנמוך מאוד < 0.15%ג'מאיקהJam-Dexמוכןנמוך מאודסיןDigital Yuanניסוינמוך מאוד < 0.13%הודוDigital RupeeניסויקמבודיהBakongבחינהאורוגוואיe-PesoבחינהסינגפורDigixבחינהאוקראינהe-hryvniaבחינההונג קונגe-HKDבחינהדרום קוריאהDigital Wonבחינהבנגלדשe-takaבחינה
בנקים מרכזיים כבר יישמו בעבר הטמעה של כסף אלקטרוני, כמו פינלנד שבשנת 2000 המציאה מטבע בשם Avant שאפשר תשלום דרך כרטיס נטען ונוסה על כ-10,000 איש.
הפיילוט בסופו של דבר הסתיים אך הוחלט לא להתקדם לשלב ייצור מכיוון שהעלויות היו גבוהות, ההטמעה יחסית נמוכה והתחרות גדולה.
בשנת 2000 הושק בצ'כיה, פרויקט שקיבע תת-מטבע בשם Q למטבע המדינה (יחס 100Q = 1 CZK).
באופן זה הבטיח המנפיק יחס קבוע בין מטבע Q למטבע המקומי.
הפרויקט עצר כבר בשנת 2003 על ידי המחוקק עקב תיקון לחוק הצ'כי.
עוד בצ'כיה, פרויקט חדש בשם Corrency, שמשתמש במטבע מבוזר וחוזה חכם ומעודד שקיפות ונמצא בשלבי פיילוט, אך הוא אינו מפוקח ולגמרי מבוזר.
המושג הנוכחי של "מטבע דיגיטלי בהנפקת בנק מרכזי" הוא מושג ידוע בתחום הכלכלה, לפיו הבנק המרכזי מאפשר לאזרחים לנהל בו חשבונות, תוך מתן אמצעי חיסכון או תשלומים ציבורי אמין ובטוח ("קמעונאי" או "למטרה כללית" "CBDC).
הבנק לסליקה בינלאומית (BIS) פרסם דוח בדצמבר 2020 המפרט את הפרויקטים הסיטוניים והקמעונאיים הידועים של CBDC באותה תקופה.
עד אפריל 2021, יהיו "לפחות 80 בנקים מרכזיים ברחבי העולם שיסתכלו על מטבעות דיגיטליים".
מטבע דיגיטלי בהנפקת בנק מרכזי ייושם ככל הנראה באמצעות מסד נתונים המנוהל על ידי הבנק המרכזי, הממשלה או גופים מאושרים במגזר הפרטי.
מסד הנתונים ישמור רישום (עם פרטיות והגנות קריפטוגרפיות מתאימות) של כמות הכסף המוחזקת על ידי כל ישות, כגון אנשים ותאגידים.
בניגוד למטבעות קריפטוגרפיים, מטבע דיגיטלי של בנק מרכזי יהיה בשליטה מרכזית (גם אם הוא נמצא במסד נתונים מבוזר), ולכן סביר להניח שבלוקצ'יין או ספר חשבונות מבוזר אחר לא יהיה נדרש או שימושי - אפילו שהם היו ההשראה המקורית ל - מוּשָׂג.
+שם הפרויקטמארגניםנושא בחינהסטטוסדולר דיגיטליארגון דולר דיגיטלי, וסטרן יוניון (Western Union), אקסנצ'ר (Accenture), בנק BDO מהפיליפיניםתשלומים בינלאומיים של לקוחות קמעונאים.
ניסיון לבצע תשלום בינלאומי רב מטבעות בפחות מ-10 שניותניסוי הושלםדולר אוסטרליהבנק המרכזי של אוסטרליה יחד עם קבוצת המחקר לעתיד הפיננסיניתנה במה למשתמשים לבחון מקרי בוחן (use cases) על בסיס מערכת סגורהבדיקה הושלמה
CBDC הוא מכשיר דיגיטלי בעל אבטחה גבוהה; כמו שטרות נייר, זהו אמצעי תשלום, יחידת חשבון ומַאֲגַר עֵרֶךְ.
וכמו מטבע נייר, כל יחידה ניתנת לזיהוי ייחודי כדי למנוע זיוף.
ל-CBDC יהיו השלכות על הבנקים המסחריים, כנראה בתחום ההלוואות, השקיפות והעמלות של הבנקים.
המטבע הדיגיטלי של הבנק המרכזי נחקר ונבדק על ידי ממשלות ובנקים מרכזיים על מנת להבין את ההשלכות החיוביות הרבות שהוא תורם להכללה פיננסית, צמיחה כלכלית, חדשנות טכנולוגית ויעילות מוגברת של העסקאות.
להלן רשימה של יתרונות פוטנציאליים:
יעילות טכנולוגית : במקום להסתמך על מתווכים כמו בנקים ומסלקות, העברות כספים ותשלומים יכלו להתבצע בזמן אמת, ישירות מהמשלם למקבל התשלום.
מפחית סיכון: לעיתים קרובות יש לבצע תשלום עבור סחורות ושירותים בזמן, וכאשר אימות התשלום איטי, סוחרים בדרך כלל מקבלים את הסיכון שחלק מהתשלומים לא יצליחו בתמורה לשירות מהיר יותר ללקוחות.
כאשר סיכונים אלו מתבטלים באמצעות אימות תשלום מיידי, סוחרים אינם צריכים עוד להשתמש במתווכים כדי לטפל בסיכון או לספוג את עלות הסיכון בעצמם.
מפחית את המורכבות: סוחרים לא יצטרכו לעקוב בנפרד אחר עסקאות איטיות (הלקוח טוען ששילם אבל הכסף עדיין לא הגיע),
מפחית (או מבטל) עמלות עסקה: למערכות תשלומים נוכחיות כמו ויזה, מאסטרקארד, אמריקן אקספרס וכו' יש עמלה צמודה לכל עסקה והורדה או ביטול עמלות אלו עלולה להוביל לירידת מחירים נרחבת ולאימוץ מוגבר של תשלומים דיגיטליים.
הכללה פיננסית: מאפשר לאנשים ללא נגישות לבנקים להחזיק ארנק דיגיטלי ולהיות מחוברים לעולם התשלומים המקומי והגלובלי.
עלות אחזקת החשבון אמורה לרדת באופן דרסטי.
מניעת פעילות בלתי חוקית: CBDC מאפשר לבנק מרכזי לעקוב אחר המיקום המדויק של כל יחידה של המטבע (בהנחה של צורת מסד הנתונים הריכוזית הסביר יותר)
גביית מס: בגלל האופי הדיגיטלי של המטבע, כל פעולה רשומה ולכן מקשה הרבה יותר על התחמקות ממס והעלמת מס.
מאבק בפשיעה: זה מקל הרבה יותר לזהות פעילות עבריינית (על ידי צפייה בפעילות פיננסית), ובכך לשים לה קץ.
יתרה מזאת, במקרים שבהם כבר התרחשה פעילות פלילית, המעקב מקשה הרבה יותר על הלבנת כספים בהצלחה, ולעיתים קרובות יהיה פשוט לבטל עסקה מיידית ולהחזיר כסף לקורבן הפשע.
הוכחת עסקה: רשומה דיגיטלית קיימת כדי להוכיח שכסף החליף ידיים בין שני צדדים, מה שמונע בעיות הגלומות במזומן כמו החלפת קצרים, גניבת מזומנים ועדויות סותרות.
הגנה על כסף כשירות ציבורי: מטבעות דיגיטליים שהונפקו על ידי בנקים מרכזיים יספקו אלטרנטיבה מודרנית למזומן פיזי - שביטולו נמצא כעת בתכנון.
הנ"ל יוריד את רמת הפשיעה (גניבת כסף) שכן הארנק הדיגיטלי מחייב כניסה מאובטחת וגם אם נפרץ הכסף לא זמין בו.
בטיחות מערכות תשלומים: אמצעי תשלום דיגיטלי מאובטח וסטנדרטי המונפק ונשלט על ידי בנק מרכזי ומשמש כאמצעי תשלום דיגיטליים לאומיים מגביר את האמון במערכות כסף בשליטה פרטית ומגביר את האמון בכל מערכת התשלומים הלאומית תוך הגברת התחרות במערכות התשלומים.
תחרות בנקאית : אספקת חשבונות בנק בחינם בבנק המרכזי המציעים פיקדונות כספיים בטיחותיים יכולה לחזק את התחרות בין הבנקים למשיכת פיקדונות בנקאיים, למשל על ידי הצעת שוב פיקדונות שוטפים בתשלום.
בניסוי יואן דיגיטלי בשנג'ן, ה-CBDC תוכנן עם תאריך תפוגה, מה שעודד הוצאות והרתיע כסף מלשבת בחשבון חיסכון.
בסופו של דבר, 90% מהשוברים הוצאו בחנויות.