tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באפריל 1947 שפט בתחרות יופי שבה נבחרה קראוץ' למיס קרוליינה הדרומית.
הוא שכר אותה לתפקיד מזכירתו הפרטית.
ב-13 בספטמבר 1947, הציע לה נישואין.
היא מתה כעבור שלוש עשרה שנים מגידול מוחי בגיל שלושים ושלוש.
ת'ורמונד נישא לאשתו השנייה, ננסי ג'אניס מור (ילידת 1946) ב-22 בדצמבר 1968. הוא היה בן שישים ושש והיא הייתה בת עשרים ושתיים.
היא זכתה בתחרות מיס קרוליינה הדרומית ב-1965. כעבור שנתיים שכר אותה לעבור במשרדו בסנאט.
הם נפרדו ב-1991 ולא התגרשו.
בגיל שישים ושמונה ב-1971, נולד ילדו הראשון מננסי, שהייתה בת עשרים וחמש.
ילדיו הם ננסי מור ת'ורמונד (1971–1993) שנהרגה בידי נהג שיכור, ג'יימס הבן (יליד 1972) שהפך לתובע מחוזי בקרוליינה הדרומית, ג'וליה גרטרוד (ילידת 1974) שעובדת עבור הצלב האדום והייתה אם נכדו הראשון, ופול ת'ורמונד (יליד 1976) שנבחר לסנאט של קרוליינה הדרומית.
חצי שנה לאחר מותו, חשפה אישה בשם אסי וושינגטון ויליאמס שהיא הייתה בתו.
היא הייתה שחורה, נשואה עם ילדים.
היא הייתה מורה בגמלאות שנולדה ב-12 באוקטובר 1925, לעוזרת המשפחתית של משפחת ת'ורמונד, אז בת שש עשרה.
ת'ורמונד לא הכיר בבתו במהלך חייו אולם שילם עבור לימודיה והעניק לה קצבה.
בריאיון טענה שלא גילתה שהייתה בתו במהלך חייו כדי לא לפגוע באף אחד מהם.
משפחת ת'ורמונד הכירה בה, ושמה התווסף לאנדרטה לזכרו של ת'ורמונד.
רבים בקרוליינה הדרומית חשדו בכך שהייתה בתו, שכן היא הייתה מקורבת למשפחה ואליו.
וושינגטון ויליאמס רצתה להצטרף לקבוצת בנות יוצאי הקונפדרציה, מעמד שהיה אפשרי עבורה עקב מוצאו של אביה.
ת'ורמונד מת בשנתו ב-26 ביוני 2003 בשעה 9:45 בערב מאי ספיקת לב בבית החולים.
סטרולים (באנגלית ביחיד: Sterol) הם ליפידים הבנויים מארבע טבעות קשיחות של פחמן ומכילים קבוצת הידרוקסיל אחת לפחות (כוהל בעל מבנה סטרואידי).
הסטרולים נבדלים זה מזה בקבוצות הפונקציונליות שלהם, אך כולם נגזרים מן הסטרול הבסיסי לנוסטרול, שהוא טריטרפן.
הסטרולים נמצאים בקרום התא של כל התאים האיקריוטיים, בו תפקידם העיקרי הוא הפחתת גמישותו של הקרום.
הסטרול השכיח ביותר בבעלי חיים הוא הכולסטרול, ממנו מייצרים התאים תרכובות חיוניות רבות, ובהן הורמוני המין אסטרוגן וטסטוסטרון, וכן הורמונים קורטיקוסטרואידים - כמו גלוקוקורטיקואידים (קורטיזול), מינרלוקורטיקואידים (אלדוסטרון) והורמונים מקומיים (פרוסטגלנדינים).
סטרולים צמחיים קרויים פיטוסטרולים; פיטוסטרולים חשובים הם campesterol, sitosterol, stigmasterol - שלושתם דומים במבניהם לכולסטרול.
Ergosterol הוא סטרול המצוי בממברנות תאי פטריות, ותפקידו דומה לזה של כולסטרול בבעלי חיים.
סטרואידים (Steroids) הם מולקולות המכילות גרעין סטרואידי אשר בנוי מ-4 טבעות פחמניות קבועות (קבוצת ציקלופנטאן-פננטרן cyclopenta[a]phenantrene).
הסטרואידים הם סוג של ליפידים עם שלד פחמני, שהידוע בהם הוא הכולסטרול.
מקורם הוא בתרכובת האורגנית סטרול ומכאן שמם (דהיינו, מכאן התחילית Stero).
אל הגרעין הסטרואידי נקשרות קבוצות שונות אשר יכתיבו פעילות שונה.
הסטרואידים הטבעיים כוללים את הורמוני המין הזכריים והנקביים (אנדרוגנים ואסטרוגנים), את ההורמונים של קליפת יותרת הכליה, וכן פרוגסטרון, מלחי מרה וסטרולים.
כמו כן קיימים סטרואידים סינתטיים למטרות רפואיות.
סטרואידים סינתטיים מיוצרים על פי רוב מכולסטרול.
מרבית ההורמונים הסטרואידיים חוצים את ממברנות התאים ונקשרים לקולטנים תוך-תאיים.
זאת בניגוד למרבית ההורמונים האחרים שנקשרים לקולטנים על גבי הממברנות.
אחת הסיבות לכך היא שבשל היותם ליפידים, גדל הסיכוי שמולקולות הסטרואידים יתמוססו בממברנת תאי המטרה (שהיא שומנית בעיקרה), יכנסו אל תוך התא, ויפעלו שם.
סטרואידים אנאבוליים (כלומר, סטרואידים בוני רקמות) הם סטרואידים שנקשרים לקולטנים אנדרוגניים ובכך מאיצים גידול של שרירים ועצמות.
סטרואידים אנאבוליים משמשים לעיתים ספורטאים בניגוד לכללי התחרות הספורטיבית.
קורטיקו-סטרואידים הם הורמונים סטרואידים המיוצרים על ידי בלוטת קליפת יותרת הכליה (קורטקס הכליה).
ישנם שני סוגים של קורטיקוסטרואידים:
גלוקו-קורטיקואידים - מווסתים אספקטים שונים של המטבוליזם ושל מערכת החיסון, ומשמשים כתרופה נגד דלקות, למשל אצל חולי אסתמה וחולי מפרקים.
לדוגמה, קורטיזול הוא גלוקו-קורטיקואיד המדכא את מערכת החיסון ומשמש ברפואה לטיפול במושתלי איברים.
מינראלו-קורטיקואידים - קורטקואידים מינרליים המסייעים בוויסות מערכת הדם.
סטרואידי מין - תת-קבוצה של הורמוני מין האחראים להבדלים בין זכרים לנקבות.
פיטוסטרולים - סטרואידים המופיעים בצמחים.
ארגוסטרולים - סטרואידים המופיעים בפטריות.
ברפואה משתמשים בסטרואידים סינתטיים המדמים סטרואידים אנדוגניים, למשל במקרים בהם ישנו חוסר בסטרואידים אנדוגניים (כתוצאה מבעיה בבלוטת יותרת הכליה, כגון אי ספיקת בלוטת יותרת הכליה) על ידי מתן מינון פיזיולוגי שלהם בהתאם לנורמה שאמורה להיות מבחינה פיזיולוגית.
במקרים בהם יש צורך לדכא הפרשה של סטרואידים אנדוגניים יינתן מינון גבוה מהנורמה אולם לא גבוה מדי (באמצעות מנגנון של משוב שלילי המביא להפחתת ההפרשה של ACTH), או במקרים בהם מעוניינים לדכא את מערכת החיסון, כגון במחלות דלקתיות או אוטו-אימוניות, שאז יינתן מינון גבוה מאוד יחסית של סטרואידים.
הידרו-קורטיזון - הופך בגוף לקורטיזול ובעל פעילות זהה לקורטיזול, קצר טווח.
פרדינזון - פי ארבעה יותר יעיל מקורטיזול מבחינת פעילות אנטי דלקתית, אולם פחות יעיל מבחינת פעילות מינרלו-קורטיקואידית.
לעיתים, כדי להקל על הטיפול בהורמון, ניתן במקומו ההורמון הסינתטי פרדניזון, משום שזמן החיים הארוך יותר שלו מאפשר ליטול אותו רק פעם אחת ביום, במקום נטילה בכל מספר שעות, כפי שנדרש בשימוש בהידרוקורטיזון.
דקסמתזון - מאוד יעיל מבחינת פעילות אנטי דלקתית (פי 25 מקורטיזול רגיל), ללא פעילות מינרלו-קורטיקואידית.
במקרים בהם יש חשש לתסמונת קושינג - עודף של קורטיזול, מבוצע תבחין לילה בו נותנים דקסמתזון במינון של 1 גרם, שאמור לגרום להורדה של רמות הקורטיזול בבוקר מתחת ל-1.8 מיקרו-גרם לד"ל (מנגנון משוב שלילי).
פלורינף - זהו אלדוסטרון סינתטי, בעל פעילות אנטי דלקתית חזקה (פי עשרה מקורטיזול), וטווח פעילות קצר.
תופעות לוואי נוספות כוללות השמנה, תופעות עוריות כגון פורפורה, עור דק ושביר, צרידות, פנקראטיטיס אקוטי ועוד.
בנוסף לתופעות הלוואי הללו, יש לזכור כי מתן חיצוני של סטרואידים מביא לדיכוי ציר ההיפותלמוס-היפופיזה, כתוצאה מקיום משוב שלילי המביא להורדה של CRH ושל ACTH.
שימוש במשחה עם סטרואידים יכול לגרום לתסמונת גמילה ממשחות סטרואידים.
סטרומבולי (באיטלקית: Stromboli) הוא אי געשי והר געש איטלקי בקבוצת האיים האיאוליים, צפונית לסיציליה.
הר הגעש מתנשא לגובה של כ-926 מטרים ומכונה "המגדלור של הים התיכון" משום פעילותו המתמדת עם הפסקות קצרות בלבד.
הר הגעש סטרומבולי מהווה אב טיפוס לסוג של הרי געש בעלי עוצמת התפרצות מוגבלת הקרויה התפרצות סטרומבוליאנית.
ההתפרצות הגדולה האחרונה של סטרומבולי התרחשה ב-3 ביולי 2019.
באי מתגוררים כ־400 תושבים בשני כפרים על חופים מנוגדים של האי.
סטרומבולי מתנשא לגובה של 926 מטר מעל פני הים, וכ-2,700 מטר מעל קרקע הים.
המרכז הפעיל של הר הגעש ובו שלושה לועות פעילים נמצא בפסגת Sciara del Fuoco, בגובה של כ-800 מטרים מעל פני הים.
סטרומבולי הוא הר הגעש היחיד באיים הליפאריים שהתפרץ מאז 1890, אז אירעה ההתפרצות האחרונה של וולקנו.
בפסגת ההר מצויים שלושה לועות המפיקים בשגרה אפר געשי, פצצות געשיות ולפילי העולים לגובה של כמה עשרות או מאות מטרים, בהתפוצציות קטנות יחסית מדי כמה דקות.
אחת לכמה שנים מתרחשת תקופה של עליה בפעילות הגעשית וההתפוצציות עשויות להיות חזקות בהרבה.
כמו כן ישנן תקופות בהם פולט ההר זרמי לבה.
לפי העדויות ההיסטוריות הר הגעש פעיל באופן קבוע לפחות ב־2,000 השנים האחרונות.
תקופות של חוסר פעילות מוחלט של הר הגעש הן נדירות למדי.
התקופה הארוכה ביותר של חוסר פעילות נמשכה כשנתיים, בשנים 1908–1910. תקופות שקט קצרות יותר שנמשכו מספר חודשים נרשמו מספר פעמים.
מרבית הפעילות הגעשית מתרחשת בצידו הצפוני של ההר והלבה היוצאת הכוללת זרמי לבה וזרמים פירוקלסטים, זורמת אל אזור בצורת פרסה הנקרא "Sciara del Fuoco" (זרם האש).
לכן, החלק הצפוני של ההר כוסה באפר געשי שחור.
המקור לפעילות הגעשית של ההר הוא תנועת הלוח האפריקאי צפונה אל מתחת ללוח האירואסייתי באזור זה.
תהליך הפחתה זה יוצר שורה של תופעות געשיות באזור, בדומה לגעשיות בשאר האיים בארכיפלג הליפארי.
ראשית הגעשיות באזור האי החלה ביצירתו של הר געש קדום אשר האיון סטרומבוליקיו הוא השריד היחיד מהר געש זה.
הפעילות באזור זה פסקה לפני כ-200,000 שנה.
לפני כ-160,000 שנים החל הר הגעש סטרומבולי לעלות מעל לפני הים.
תקופת פעילות זו נקראת כיום פלאו-סטרומבולי 1 ו-2 (Paleostromboli I & II).
מרכז הפעילות באותה תקופה היה מעט דרומה יחסית למיקום לוע הר הגעש כיום וסלעים מתקופת פעילות זו ניתן למצוא בדרום האי.
תקופת פלאו-סטרומבולי 3 החלה לפני כ-35,000 שנה.
בתקופה זו נדדה נקודת מרכז הפעילות צפונה ביחס למיקומה הקודם ונוצר חרוט בגובה 700 מטרים מעל פני הים.
הפעילות הגעשית באי המשיכה מאז באופן רציף וניתן למצוא זרמי לבה מגילאים שונים לאורך 35,000 השנים האחרונות של הפעילות.
מרכז הפעילות המשיך לנדוד בהדרגתיות צפונה עד למיקומו הנוכחי.
לפני כ-5,000 עד 10,000 שנים התרחשה התמוטטות גדולה בצידו הצפוני של ההר אשר יצרה את השקע הגדול הנקרא "Sciara del Fuoco" (זרם האש).
השקע התמלא בזרמי לבה ובאפר געשי.
בעבר הקרוב, היו להר תקופות של פעילות געשית מוגברת, למשל 1895-1921 ותקופות של פעילות מופחתת, למשל 1938-1955, 1987-2001. בתקופות של פעילות מוגברת מתרחב שטח האי במספר דונמים, ובתקופות של פעילות מופחתת נסוג קו החוף של האי באופן המחסיר משטח האי מספר דונמים.
ההתפרצויות החזקות ביותר בהר אירעו בשנים 1919 ו-1930. בשתיהן התרחשה חדירה של מי ים לתוך תא המגמה, דבר שהביא להתפוצצות חזקה בהרבה מהרגיל.
ההתפרצות של שנת 1930 הייתה החזקה ביותר בהיסטוריה המתועדת של ההר ונהרגו בה מספר אנשים ונהרסו מבני מגורים.
זרם הלבה הגיע עד ליישובים במזרח האי, ובנוסף, גרמה ההתפרצות לגלי צונאמי בגובה של כ-2 מטרים.
ב-28 בדצמבר 2002 החלה זרימת לבה מסדקים ב-Sciara del Fuoco, וזרם הלבה הגיע עד לים.
יומיים מאוחר יותר, ב-30 בדצמבר אירעה התמוטטות גדולה באותו צד של ההר וכמות גדולה של חומר התגלגלה לים בבת אחת, ויצרה גלי צונאמי של כ-20 מטרים אשר גרמו לנזקים באי.
ב־5 באפריל 2003 הייתה התפוצצות נוספת וכמה פצצות געשיות נפלו בכפר ג'ינוסטרה במערב האי, תוך שהן גורמות לנזקים למספר בתים.
הפעילות הגעשית הרצופה נמשכה לאורך חודשים רבים והסתיימה ביולי 2003.
ב-27 בפברואר 2007 התרחשה התפרצות גדולה נוספת, אשר הסתיימה במאי באותה שנה.
במהלך פרק זה של התפרצות נפערו מספר סדקים ב-Sciara del Fuoco בגבהים של בין 400 ל-600 מטרים מעל פני הים מהם נבעו זרמי לבה.
במהלך ההתפרצויות נפערו שני לועות חדשים בפסגת ההר.
עמוד האפר התמר לגובה של כשני קילומטרים.
כתוצאה מההתפרצות נהרג אדם אחד ואדם נוסף נפצע.
עד סוף המאה ה-19 התגוררו באי כמה אלפי תושבים, וההתיישבות באי שגשגה.
בשנת 1909 התגוררו באי קרוב ל-3000 תושבים.
במאה ה-20 נפגעה כלכלת האי בעיקר כתוצאה מהתפרצויות עזות של ההר (ובמיוחד זו של 1930) ומהמצוקה הכלכלית במהלך מלחמות העולם.
בעקבות אירועים אלו החלו גלי הגירה (בעיקר לאוסטרליה ואמריקה) שבסופם נותרו באי כמה מאות תושבים בלבד.
באותה עת לא היו באי מים זורמים וחשמל ולא היו בו בתי מלון.
באי מתגוררים בחורף כ־400 תושבים, והם מתפרנסים מדיג, חקלאות ותיירות.
מרבית התושבים מתגוררים ביישוב סאן-ויצ'נזו (הקרוי גם סטרומבולי) בצפון-מזרח האי, ומיעוטם (כשלושים איש) בג'ינוסטרה (Ginostra) הנמצאת במערב האי, ואליה ניתן להגיע דרך הים בלבד.
האספקה לאי מגיעה מאיטליה, כולל מי שתייה.
הקשר של האי עם היבשת הוא באמצעות מעבורת המגיעה לאי מספר פעמים ביום בהפלגה של כשעתיים מסיציליה.
בקיץ מתגוררים באי הרבה יותר תושבים ואוכלוסיית האי מגיעה לכמה אלפי תושבים.
הטיפוס לפסגת ההר מהווה אחת האטרקציות התיירותיות העיקריות באי.
מפסגת ההר ניתן לראות את שלושת הלועות הפעילים הנמצאים בגובה נמוך יותר.
הגישה להר מוגבלת מסיבות בטיחותיות, והשהייה בהר מותרת רק בשעות הערב.
הטיפוס מותר בליווי מדריך מקומי.
בספרו של ז'ול ורן "מסע אל בטן האדמה" מוזכר האי כנקודת הסיום של הרומן.
בשנת 1949 צולם באי סרט של הבמאי רוברטו רוסליני בכיכובה של אינגריד ברגמן.
הסרט, שיצא בשנת 1950 נקרא "סטרומבולי" והוא מתאר את החיים הקשים באי בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה ואת עזיבת התושבים.
הסרט כולל סצנות המתארות את התפרצות הר הגעש.
סטרומבוליקיו (Strombolicchio, "סטרומבולי הקטן" באיטלקית) הוא איון הנמצא כ-1.6 ק"מ מצפון מזרח לסטרומבולי, והוא נצפה היטב מחופיו.
סטרומבוליקיו מורכב מגוש סלע בזלתי קשה ועמיד לבליה שגובהו 49 מטרים מעל פני הים, והוא למעשה פקק געשי, שריד לצינור ההזנה של הר הגעש שקדם לסטרומבולי.
מעריכים כי הפעילות הגעשית האחרונה בסטרומבוליקיו התרחשה לפני כ-200,000 שנה, ומאז עברה כ-4 ק"מ דרום-מערבה, ויצרה את הר הגעש סטרומבולי של ימינו.
הר הגעש הקדום בלה במהלך השנים וסטרומבולקיו הוא השריד היחיד שלו שנותר מעל פני הים.
הים שבין סטרומבולי וסטרומבוליקיו הוא רדוד יחסית ועומקו אינו עולה על כמה עשרות מטרים.
על פסגתו של סטרומבוליקיו קיים מגדלור אשר נבנה בשנת 1926, ומדרגות מבטון מובילות אליו.
המגדלור החל לפעול בשנת 1938.
בסטרומבוליקיו חיות לטאות חומות אאולית ('', באיטלקית: Lucertola delle Eolie).
מין זה נמצא רק בשלושה איים נוספים באיים הליפאריים ושרוי בסכנת הכחדה חמורה.
בנוסף, באי גדל פרח ממשפחת הירבוזיים אשר מלבד סטרומבוליקיו גדל רק באי קאפרי.
כדי לשמר את המינים הייחודיים באי הוכרז סטרומבוליקיו כשמורת טבע ואישורים לעלות עליו ניתנים במשורה.
סטרואידים אנדרוגניים אנאבוליים הם הורמונים סטרואידיים סינתטיים וטבעיים אשר מעודדים גידול וחלוקת תאים, וכתוצאה מכך גידול של מספר סוגי רקמות ובעיקר שרירים ועצמות.
טסטוסטרון הוא אחד מהסטרואידים האנאבוליים הטבעיים החזקים ביותר.
הורמונים אלו נתגלו בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, ושימשו מאז למגוון שימושים רפואיים בבעיות תיאבון, התבגרות מינית ואף טיפול בסרטן ואיידס.
סטרואידים אנאבוליים מאיצים סינתזת חלבונים בגוף, מעלים את מסת השריר, הכוח הפיזי והתיאבון.
בזכרים עלולה להופיע עקרות קבועה או זמנית וניוון של האשכים.
בנקבות עלול להופיע שיעור יתר, הצטמקות השדיים ופגיעה במחזור הווסת.
שימוש מסוג אחר נעשה בסטרואידים אנאבוליים - כסמים בספורט - על ידי ספורטאים ומפתחי גוף, מתוך דחף תחרותי, למרות איסור חמור על כך מצד ארגוני הספורט.
לפרסום רב זוכים מקרים שבהם נתפסים ספורטאים במהלך המשחקים האולימפיים בשימוש בחומרים אסורים.
בין המקרים המפורסמים ביותר הוא זה של בן ג'ונסון, שאיבד את שיאו העולמי בריצת 100 מטר במהלך אולימפיאדת סיאול.
מקרה מפורסם נוסף הוא של לאנס ארמסטרונג, שלתקופה נחשב גדול רוכבי האופניים בהיסטוריה לאחר שזכה בשבעה תוארי טור דה פראנס רצופים.
לאחר חשיפת הפרשה ארמסטרונג הודה בשימוש בסטרואידים וכל תאריו נשללו ממנו.
מאז ותמיד השימוש בסטרואידים אנאבוליים עלה יחד עם החשש מההשפעות השליליות על גוף האדם.
משרדי בריאות שונים כמו בארצות הברית ובישראל הוציאו אזהרות רשמיות על השימוש בחומרים אלה.
במחקר מטא-אנליזה נמצא כי שימוש בסטרואידים אנאבוליים מוריד את רמות הגונדוטרופין והטסטוסטרון.
בעוד שרמות הגונדוטרופין מתאוששות לאחר 13–24 שבועות, הטסטוסטרון אינו מתאושש, ונשאר מופחת לאחר 16 שבועות לאחר הפסקת השימוש.
בנוסף נמצא קשר לשינויים במאפייני הזרע, הפחתה בנפח האשכים וגינקומסטיה אצל גברים, כמו גם השפעות על תפקוד הדגדגן ואי-סדירות במחזור החודשי בנשים ותת-פוריות בשני המינים.
שימוש לרעה בתוספי סטרואידים עלולה לגרום פגיעה כלייתית חריפה ומחלת כליות כרונית.
בנוסף נמצא כי שימוש בסטרואידים אנבוליים נקשר עם היפרקלצמיה, הפרעות גלומרולריות ופרוטאינוריה.
סטרומה (בבולגרית: Струма, ביוונית: Στρυμόνας - "סְטְרימוֹנַס"), הוא נהר הזורם בבולגריה ויוון.
הוא מתחיל ברכס ויטושה מדרום לסופיה, בגובה 2180 מטר.
בתחילה הוא זורם מערבה ולאחר מכן מתעקל וזורם דרומה ברכס הרי פירין, במקביל לגבול עם מקדוניה, חוצה את הגבול עם יוון ונשפך לים האגאי.
אורכו 408 ק"מ, מתוכם 290 ק"מ בתוך בולגריה והשאר ביוון.
הוא הנהר החמישי מבחינת אורכו בבולגריה.
מקור שמו של הנהר במילה התרקית "סטרימון" שפירושה - זרם.
אוניית המעפילים סטרומה נקראה על שם נהר זה.
פול ואן האבר (בהולנדית: Paul Van Haver; נולד ב-12 במרץ 1985), הידוע בשם הבמה שלו סטרומאה (Stromae), הוא זמר ומוזיקאי בלגי שאביו היה רואנדי.
הוא יליד בריסל ופעיל בסגנונות ההיפ-הופ והמוזיקה האלקטרונית ומשלב בין שניהם.
באלבומו האחרון, "Multitude", סטרומה שינה את הסגנון המוזיקלי שלו, ונטה יותר לכיוון של פופ-פולק מודרני.
בשנת 2009 הקליט את הסינגל "Alors on danse", שהפך להצלחה מסחרית והביא אותו לתודעה הבין-לאומית.
שפת שיריו היא לרוב צרפתית.
ואן האבר נולד לאב רואנדי ממוצא טוטסי בשם פייר רוטרי ואם בלגית בשם מירנדה ואן האבר.
אביו אשר היה אדריכל כמעט ולא היה מעורב בחייו, וב-1994 נרצח ברצח העם ברואנדה בזמן שביקר את משפחתו שם, עימו נטבחו מרבית משפחתו המורחבת.
הוא ושלושת אחיו ואחותו גודלו בידי אימם, בגיל 11 ואן האבר כבר גילה עניין במוזיקה והחל את לימודיו באקדמיה למוזיקה של ז'ט בבריסל שם למד סולפז' ונגינה על תופים.
ואן האבר אמר שפגש את אביו כ-20 פעמים בחייו ורק בגיל מאוחר גילה שיש לו אחים למחצה.
במהלך לימודיו, עבד בעבודות מזדמנות, וכישוריו לא הובילו אותו לפריצת דרך.
בשנת 2007 נרשם למגמת הקולנוע במכון הלאומי לרדיו וקולנוע בבריסל והשקיע את חסכונותיו בהפקת אלבומו הראשון ...Juste un cerveau, Un flow, Un fond et Un mic.
בשנת 2000 הופיע כראפר עם הכינוי Opmaestro, כינוי שהחליף מאוחר יותר בשם הבמה הנוכחי שלו, עמו התפרסם.
השם Stromae הוא שיכול הברות של המילה Maestro, שעשוע לשון אופייני בסלנג הצרפתי ורלאן.
בגיל 18 הקים בצוותא עם הראפר J.E.D.I.
את להקת הראפ Suspicion (צרפתית: "חשד") והשניים הפיקו את השיר והווידאו-קליפ ...Faut que t'arrête le Rap.
את הפרויקט, הצמד התפרק וקריירת הסולו של סטרומאה החלה.
בהמשך להפקת אלבומו הראשון ...Juste un cerveau, Un flow, Un fond et Un mic, שיתף פעולה עם הראפרים BdBanx, Beretta וקרי ג'יימס ובשנת 2008 הוחתם בחברת ההפקות "Because Music".
ב-Because הלחין את הסינגל Cette fois עבור הזמרת Melissa M, הפיק שירים באלבומו של קרי ג'יימס À L'Ombre Du Show Business ועבור הזמרת Anggun.
במקביל הפיץ באינטרנט סרטוני וידאו הסוקרים את יצירתו האומנותית תחת הכותרת "השיעורים של סטרומאה".
בשנת 2009 עבר התמחות בתחנת הרדיו הצרפתית NRJ, שם גילה אותו המפיק וינסנט ורבלן שזיהה את כישרונו של ואן האבר והחליט לקדם את הקריירה המוזיקלית שלו.
מהרגע הזה ההצלחה הייתה כמעט מיידית: סטרומאה יצא עם הלהיט Alors on danse וכבש במהרה את המצעדים השבועיים ברחבי אירופה.
העיתונות המוזיקלית בצרפתית הרעיפה שבחים על הזמר הצעיר והשוותה את יכולותיו הווקאליות לאלו של גאאטאן רוסל, סולנה של להקת הרוק הצרפתית "Louise Attaque".
בעקבות ההצלחה החתימה אותו חברת התקליטים Vertigo Records, לייבל של יוניברסל מיוזיק גרופ.
באפריל 2010 העניק לסטרומאה השר הבלגי לתרבות הצרפתית את פרס התגלית המוזיקלית לשנת 2009.
בשנת 2013 הוציא ואן האבר שלושה סינגלים בעלי מאות מיליוני צפיות ביוטיוב: "Tous les mêmes", "Formidable", והבולט מבין כולם – "Papaoutai".
כולם מתוך האלבום אותו הוציא באותה שנה, Racine Carrée.
סטרומאה הוזמן בשנת 2014 על ידי זמרת מניו זילנד לעבוד על פסקול לסרט "משחקי הרעב".
בשנת 2015, סטרומאה הוציא שיר על מחלת הסרטן בשם "quand c'est", בעקבות התמודדות עם המחלה.
בשנת 2018, אחרי היעדרות של יותר משלוש שנים עקב מצבו הרפואי, הוציא סטרומאה סינגל חדש בשם "Défiler", אותו הלחין בשיתוף עם אחיו, לוק ג'וניור טאם.
בשנת 2019 חזר סטרומאה לבמות והתארח בשירם של להקת קולדפליי "Arabesque", הכלול באלבומם "Everyday Life".
בשנת 2021 סטרומאה הבריא מהמחלה וחזר לקדמת הבמה ובגדול.
באוקטובר 2021, הוציא סטרומאה שיר חדש בשם "Santé", אשר צבר תוך שלושה שבועות יותר מ-14 מיליון האזנות.
בינואר 2022 עשה זאת שוב עם שיר חדש נוסף בשם "L'enfer".
בתוך שבועיים בלבד צבר השיר יותר מ-17 מיליון האזנות.
במארס 2022 שחרר את אלבומו השלישי "Multitude", שבו ניכר השינוי בסגנונו המוזיקלי, כאשר הסגנון האלקטרוני שלו עבר מלהיות מושפע מהיפ הופ והאוס, ליותר פופ, פולק ואפילו מעט מוזיקה קלאסית.
ב-12 בדצמבר 2015 נישא סטרומאה בחשאי לקורלי ברבייה בטקס פרטי שנערך במכלן, בלגיה.
ב-23 בספטמבר 2018, נולד בנו הראשון.
סטרוגה (במקדונית: Струга, באלבנית: Strugë) היא עיר במערב מקדוניה הצפונית, כ-15 ק"מ צפונית-מערבית לאוחריד.
העיר שוכנת לחופו הצפוני של אגם אוחריד ולגדות נהר הדרין השחור, שאליו מתנקזים מימי האגם.
יש שתי סברות למקור שמה של העיר.
לפי הסברה המקובלת, מקור השם הוא במילה סטראגה (cтрага) שפירושה "צלב", אך יש הסבורים שמקור שמה במילה סטרוז'ה (струже), שפירושה "רוח".
ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בסביבתה של סטרוגה מעידים על התיישבות באזור כבר בתקופת האבן החדשה.
היוונים הקימו במקום את העיר אֶנכַלוֹן (מילה שפירושה ביוונית "צלופח").
הממצאים מתקופה זו מעטים, אך הם כוללים קבר וכד זכוכית שהובא ממצרים.
בשנת 148 נכבש האזור בידי האימפריה הרומית.
מיקומה על ויה אגנטיה, הדרך הרומית שהובילה מדורס לסלוניקי ולקונסטנטינופול, תרם להתפתחותה ולשגשוגה.
לאחר נפילת האימפריה הרומית במאה החמישית החלו להגיע לאזור עמים סלאבים.
עמים אלה הם שהקימו את סטרוגה, בסמוך לשפך נהר הדרין השחור.
אזור זה היה מכוסה בביצה, עשירה בדגה.
באמצע המאה התשיעית נכבש האזור בידי בוריס הראשון, מלך בולגריה.
בשנת 990 העביר סמואל מלך בולגריה את בירת האימפריה הבולגריד לאוחריד הסמוכה, אך ב-1015 היא נפלה לידי האימפריה הביזנטית.
שלוש שנים אחר כך קרסה האימפריה הבולגרית הראשונה לגמרי.
בתקופה הביזנטית הידרדר מעמדה של העיר.
הביזנטים הנהיגו משטר פיאודלי, ותושבי סטרוגה סרו למרותם.
מכה נוספת ספגה העיר ב-1083, כשנבזזה בידי חייליו הנורמנים של רובר גיסקאר במהלך מסעות הכיבושים שניהל באימפריה הביזנטית.
במהלך המאה ה-14, בתקופה בה שלטה באזור האימפריה הסרבית שבירתה הייתה אז סקופיה, שבה העיר להיות מרכז מסחרי חשוב.
סוחרים שעשו את דרכם מדוברובניק לסקופיה ולאוחריד עברו דרכה.
לאחר התפרקות האימפריה הסרבית הייתה סטרוגה ב-1371 לחלק מממלכת פרילפ קצרת הימים, בהנהגתו של הנסיך מרקו.
העות'מאנים תקפו את הממלכה כולה ואת סטרוגה בפרט במהלך השנים הבאות, עד שב-1395 נפלה הממלכה בידי הסולטאן באיזיט הראשון.
תחת השלטון העות'מאני הייתה העיר לחלק מסנג'ק אוחריד.
במהלך השלטון העות'מאני המשיכו תושבי העיר להיות נאמנים לכנסייה הסרבית, אך במהלך המאה ה-17 הקימו גם הכנסייה היוונית-אורתודוקסית והכנסייה הקתולית כנסיות בעיר, חרף התנגדות התושבים לכך.
ב-1651 מינה האפיפיור אינוקנטיוס העשירי ארכיבישוף לעיר, אך הוא מעולם לא הגיע אליה, מחשש לחייו.
בתקופה זו התפתחה העיר ושגשגה.
הנוסע העות'מאני אווליה צ'לבי, שהתגורר בה לזמן מה במחצית השנייה של המאה ה-17, ציין כי לירידים שנערכו בה פעמיים בשנה הגיעו למעלה מ-50 אלף מבקרים.
תהליך נוסף שהתרחש במהלך השלטון העות'מאני הוא הגעתה לעיר של אוכלוסייה אלבנית-מוסלמית לעיר, שעם הזמן הפכה לרוב.
אף על פי כן, לאחר הסכם לונדון (1913), שבו הוכרה עצמאותה של אלבניה, נותרה סטרוגה מחוץ לגבולותיה, וסופחה לסרביה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התנהלו באזור קרבות בין צבאות סרביה ובולגריה, וב-26 בנובמבר 1915 נפלה העיר בידי הבולגרים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה סופח האזור כולו לממלכת יוגוסלביה.
עם התפרקותה של יוגוסלביה ב-1991, נותרה העיר בריבונות מקדונית.
עד לשנת 1996 היישוב ובצ'אני היה חלק מהעירייה.
לפי מפקד האוכלוסין שנערך ב-2002, התגוררו בסטרוגה כ-63 אלף תושבים.
56% מהתושבים אלבנים, 32% מקדונים, 6% טורקים, 1% ולאכים, והיתר בני לאומים אחרים, בעיקר צוענים, סרבים ובוסנים.
סטרוגה היא מקום לידתם של האחים מילאדינוב, שנחשבים לאבות הספרות המקדונית.
ב-1962 נערך בעיר לראשונה פסטיבל שירה בהשתתפות משוררים מקדונים בשם ערבי השירה של סטרוגה (Струшки Вечери на Поезијата).
ב-1963 הוא הורחב וכלל משוררים מכל חלקי יוגוסלביה.
החל מ-1966 היה הפסטיבל לאירוע בינלאומי, בהשתתפות משוררים מרחבי העולם.
בפסטיבל מוענקים פרס האחים מילאדינוב לספר השירה הטוב ביותר שיצא מאז הפסטיבל הקודם, פרס "זר הזהב" שניתן למשוררים על מפעל חיים, פרס "גשרי סטרוגה" למשוררים שהוציאו ספרי ביכורים ופרס למשוררים מהתפוצה המקדונית.
סְטְרוֹבּוֹסְקוֹפ הוא מכשיר המיועד לצפייה בעצמים נעים, בהפרשי זמן קבועים.
המכשיר משמש למדידת אותה תנועה ולחקירתה.
לרוב משמש הסטרובוסקופ לצפייה בתנועה מחזורית מהירה.
גליל שבהיקפו מספר זוגי של חריצים (מקבילים לציר הגליל) במרווחים קבועים.
הצופה מביט בעצם הנע מבעד לזוגות חריצים נגדיים, בזמן שהגליל מסתובב סביב צירו בתדירות הרצויה.
תדירות הצפייה היא מכפלת תדירות הסיבוב במספר החריצים.
אפשרות אחרת היא שימוש בזוג חריצים - אחד קבוע והשני חולף על פניו בתדירות הרצויה.
צפייה דרך חריץ אחד שנע לא מביאה לתוצאה הנדרשת.
הסטרובוסקופ המכני מבוסס על המצאות דומות מהמאה ה-19, ששימשו להצגת סרטונים קצרים, כגון הפנקיסטיסקופ, והזואיטרופ.
מקור השם "סטרובוסקופ" בשמה של אחת מהמצאות אלה.
ביוונית, סטרובוס (στρόβος) פירושו סחרור.
נורה מהבהבת בתדירות שניתנת לשינוי.
לצורך כך דרושה נורה שיכולה להדלק ולכבות בזמן קצר בהרבה מזמן המחזור, למשל נורת התפרקות חשמלית בגז, או דיודה פולטת אור.
המבזק המחזורי הומצא בשנת 1931, על ידי הרולד יוג'ין אדג'רטון מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, לחקר תנועת מנוע סינכרוני.
המחשהכאשר תדירות ההבהוב שווה לתדירות הסיבוב של המחוג (במרכז), נראה שהמחוג במנוחה.
כאשר תדירות ההבהוב גבוהה במקצת (מימין), נראה כי המחוג נע לאחור.
לשימוש בסטרובוסקופ השפעה מיוחדת על מראיתה של תנועה מחזורית מהירה: כאשר תדירות הצפייה היא שבר יסודי מתדירות תנועת העצם , העצם יראה נייח.
אם תדירות הצפייה נמוכה במעט מתדירויות אלה, יידמה כי העצם נע באיטיות קדימה (בכיוון התנועה האמיתי).
אם תדירות הצפייה גבוהה במקצת, יידמה כי העצם נע לאחור.
באופן כללי יותר, כאשר יחס התדירויות, , הוא שבר (מדומה או אמיתי) מצומצם עם מכנה, , קטן, העצם עשוי להיראות במנוחה ב- מקומות לאורך מסלולו, בו זמנית.
עם שינוי תדירות הצפייה בקרבת תדירויות אלה, יידמה כי דמויות העצם נעות באיטיות קדימה או אחורה.
תדירות תנועה זו נתונה על ידי: .
עבור עצם מסתובב בעל סימטריה סיבובית , למשל גלגל עם חישורים, יש להכפיל את במספר זה.
מספר החישורים הנצפה יהיה .
הסטרובוסקופ משמש בעיקר לצפייה בגופים מסתובבים או רוטטים, ומדידת התדירות שלהם.
אקדח הצתה למנוע בעירה פנימית הוא מבזק מחזורי, המשמש לקריאת הזווית של גל הארכובה ברגע ההצתה.
סטרובוסקופיה של שפתות הקול משמשת לבדיקה רפואית של צרידות.
כיול תדירות הסיבוב של מכשיר פטיפון, בעזרת נורת גז, שמאירה בתדירות כפולה משל רשת החשמל, ושנתות מתאימות על היקף הפלטה המסתובבת, או על התקליט.
טיונר סטרובוסקופי לכיוון כלי נגינה.
גלגל שבהיקפו שנתות מסתובב בתדירות מתאימה לגובה הצליל המיועד, מואר בסנכרון עם אות השמע.
בבתי דפוס, משמש מבזק מחזורי לבקרת איכות בזמן הדפסה מהירה ומתמשכת.
המבזק מאיר בקצב שבו מודפסים עמודים זהים.
סטרוַגנזה היא סדרת פנטזיה שכתבה הסופרת האנגלית מרי הופמן.
היא בת שישה ספרים (מתוכם רק שלושת הראשונים יצאו לאור בעברית נכון ל-2021), כאשר לכל ספר גיבור אחר, שחי בלונדון במאה העשרים ואחת ומגלה שהוא סטרווגנזי - אדם שיכול לנסוע באמצעות קמע בין שני עולמות - העולם שלנו, ועולם מקביל בארץ טאליה (המקבילה של איטליה) במאה השש עשרה.
הסדרה התחילה כטרילוגיה אך בעקבות פופולריותה הופמן כתבה עוד שלושה ספרים (שלא תורגמו לעברית).
על פי הספר הראשון, הנסיעה בין העולמות ("סטרוגנזה") החלה כאשר הפתח בין שני העולמות נוצר (במקרה) במהלך ניסויי האלכימאי דוקטור ויליאם דתרידג', איש בן המאה השש-עשרה מלונדון שבעולמנו.
לאחר מספר שנים בהן נסע דתרידג' בקביעות בין העולמות, הוצא נגדו כתב אישום בעולמו והוא היה אמור להיות מוצא להורג באשמת כישוף.
כדי להנצל מגזר הדין הוא ברח לטאליה, ולאחר שגופו מת בעולמו המקורי, הוא 'הותק' (כלומר מת בעולמו ועבר לחיות בעולם האחר) לטאליה ומאז חי שם.
דתרידג' לימד בטאליה אנשים נוספים לנסוע בין העולמות - כל סטרוגנטי עובר את המסע בין שני העולמות כאשר הוא נרדם כשהוא חושב על העולם שאליו הוא רוצה להגיע, ומחזיק בידו את הקמע שלו - חפץ כלשהו מהעולם האחר.
הלילות כאן מקבילים לימים שם ולהפך, כך שהוא מגיע לעולם האחר ביום אם יצא בלילה.
למרות הגעתו לעולם האחר, סטרוגנטי בעולם אורח (יש גם סטרווגנטים המגיעים מטאליה לאנגליה) יהיה ללא צל ויעלם ברגע שיחזור לעולמו, בעוד שבעולמו הוא יישן בלי שיהיה אפשר להעירו כל עוד הוא מחוץ לעולמו.
השער בין העולמות מתערער כתוצאה מ"התקה" של אדם מעולם לעולם - כך, למשל, לאחר ההתקה של דתרידג' העולם שלנו נע בקצב מהיר בהרבה מהעולם השני, וכך נוצר הבדל של 400 שנה בין טאליה ללונדון לפני שהצליחו לייצב את השער.
טאליה, ארץ מקבילה לאיטליה של עולמנו, היא הארץ בעולם המקביל שאליה מגיעים כל גיבורי הסיפור.
לעולם המקביל היסטוריה שונה מזו שלנו - בעולמנו, על פי המיתולוגיה בסכסוך בין רמוס ורומולוס (האחים אשר הקימו את רומא), רצח את רמוס את רומולוס, בעוד שבטאליה רמוס הביס - אך לא הרג - את רומולוס, ושניהם הקימו ערים שונות.
עלילת הספרים מתרחשת בכמה ערי מדינה חשובות בטאליה:
בלצה היא המקבילה הטליאנית לוונציה.
שמה הנוסף הוא עיר המסכות, מכיוון שכל אישה לא נשואה מעל גיל שש-עשרה שחיה שם חייבת לחבוש מסכה.
כמו ונציה גם בלצה מורכבת מתעלות ואיים.
רמורה היא עיר המדינה המקבילה לסיינה.
העיר מחולקת לשנים עשר חלקים ("שנימעשרונים"), שכל אחד מהם מייצג הן את גלגל המזלות (בשינויים קטנים: מזל טלה הופך לאיל, מזל בתולה לגבירה, ומזל אריה ללביאה), והן את אחת מערי המדינה של טאליה.
שמה הנוסף של העיר הוא עיר הכוכבים, בגלל מרוץ הכוכבים הנערך בה מדי שנה במרכז העיר.
במרוץ כל אחד מהשנימעשרונים שולח סוס ורוכב, אשר ייצגו אותו במרוץ.
הזוכה יביא לשנימעשרון שלו (ולעיר אותה הוא מייצג) הרבה תהילה וגם פרס כספי.
העיר רמורה נמצאת תחת שליטת בית די-צ'ימיצ'י, והיא אחת הערים המרכזיות של המשפחה (השנייה בגודלה) ומקום משכנו של האפיפיור (שגם הוא מבית די-צ'ימיצ'י).
ג'יליה מוזכרת לראשונה בספר השני, אך מופיעה רק בספר השלישי.
היא מקבילה לפירנצה, שמה השני הוא עיר הפרחים, ותרגום שמה הראשון בטאלית (שפת ארץ טאליה) הוא חבצלת.
גם ג'יליה נמצאת תחת שלטון בית די-צ'ימיצ'י, וזו העיר המרכזית שלהם, שם הדוכס הגדול גר - אך יש בה משפחה חזקה נוספת, משפחת נוצ'י.
העיר גדושה פרחים, כנובע משמה, והיא מפורסמת באמצעות בשמים, התרכובות וגם הרעלים שהיא מייצרת.
ערים אלו אינן משמעותיות במשך הספרים הראשונים, וחלקן אף לא מוזכרות:
מורטמורנטו- עיר המגדלים (מקבילה למורטג'יאני),
פאדביה- עיר הסודות (מקבילה לפדובה),
וולנה- עיר המוזיקה (מקבילה לפרארה),
בלונה- עיר החלומות (מקבילה לבולוניה),
פורטזה- עיר החרבות (מקבילה ללוקה),
כלאס- עיר האניות (מקבילה לרוונה),
מורסקו- עיר בנות הים (מקבילה לפיזה),
רומולה- עיר הדרקונים (מקבילה לרומא),
וקיטאנובה- עיר האש (המקבילה לנאפולי)
עד כה יצאו לאור שישה ספרים.
שלושת הראשונים יצאו לאור בעברית:
עיר המסכות (העלילה מתרחשת בבלצה - המבוססת על ונציה)
עיר הכוכבים (המתרחש ברמורה - המבוססת על סיינה)
ועיר הפרחים (המתרחש בג'יליה - פירנצה), ואילו שלושת האחרונים עוד לא תורגמו -
עיר האניות (קלאס/קלאסה - רוונה)
עיר המסכות הוא הספר הראשון בסדרה.
הוא מתאר את סיפורו של לוסיאן מלהולנד, נער בן שש-עשרה חולה סרטן, אשר מקבל מחברת מאביו שמתגלה כקמע מעבר.
לוסיאן נרדם עם המחברת בידו, ובלילה מגיע לביתו של רודולפו, אחד מגדולי הסטרוגנטים ורב-מג, אשר נמצא בבלצה- עיר המסכות.
בעולם החדש לוסיאן מרגיש טוב, שערו המתולתל, אשר נשר בעקבות הטיפולים, צמח חזרה, ונדמה היה שלא חלה מעולם.
לפי עצתו של רדולפו הוא משנה את שמו ללוצ'יאנו, והוא מכיר את אריאנה- נערה בגילו מהאיים.
בהמשך הסיפור מתגלים פרטים שמשנים את התמונה: רינאלדו די-צ'ימיצ'י, שגריר המשפחה בבלצה, בעזרת אנריקו, המרגל בגלימה הכחולה, מנסה להרוג את הדוכסית, והוא מגלה שלוסיאן הוא סטרווגנטי מכשף, ומנסה לכלוא אותו.
אריאנה מתגלה כילדה מאומצת, כאשר אמה המאמצת היא בעצם דודתה.
אמה האמיתית היא סילביה הדוכסית, ואביה הוא עוצר הממלכה וחונכו של לוסיאן- רדולפו.
רינאלדו חוטף את לוסיאן ולוקח ממנו את הקמע, ומביא למותו בעולם האמיתי, שם הוא נמצא בתרדמת ומחובר למכשירי הנשמה, משום שלבסוף הוריו מחליטים לנתק אותו מהמכשירים, ולוסיאן נפטר בעולמו ועובר לחיות בצורה ממשית בעולם של טאליה.
בינתיים מנסה רינאלדו להרוג את הדוכסית באולם המראות.
למזלה, הדוכסית, שקיבלה הודעה מוסווית מאימה, יודעת על כך שניסיון רצח עומד להתבצע, והיא משתמשת בכפילה, ג'וליאנה, שבגדה בה.
ג'וליאנה נהרגה במקומה על ידי ארוסה אנריקו שלא ידע את זהותה, ומשום שהיא נעלמה הוא חשב שהיא ברחה עם מישהו אחר.
הדוכסית החליטה שנמאס לה מתפקידה, וכך כולם חשבו שהיא באמת מתה.
היא מורידה את המסכה, וחיה חיי שלווה יחד עם שומר ראש ובת לוויה.
כדי שעצמאותה של בלצה לא תאבד למשפחת די-צ'ימיצ'י, אריאנה מתחרה על תפקיד הדוכסית מול פרנצ'סקה- נציגת משפחת די-צ'ימיצ'י אשר התחתנה עם אזרח בלצאני כדי לקבל זכות התמודדות על הדוכסות.
אריאנה מנצחת לאחר שהיא חושפת את זהותה כבת הדוכסית ומתחילה את שלטונה כדוכסית החדשה של בלצה.
לוצ'יאנו אומץ על ידי דוקטור דתרידג' ואשתו ונקרא עד סוף הסדרה לוצ'יאנו קרינאמורטה.
עיר הכוכבים, הספר השני בסדרה, מתאר את סיפורה של ג'ורג'יה או'גריידי- ילדה בת חמש-עשרה, אשר למדה באותו בית ספר עם לוסיאן (לוסיאן גדול לממנה בשנתיים, אבל הפער יצטמצם בעקבות ערעור השער מאז ההתקה שביצע לוסיאן).
ג'ורג'יה היא ילדה בודדה, בעלת שיער קצוץ ולא מפותחת במיוחד.
אביה עזב לאחר מות אחיה התינוק, ואמה התחתנה מחדש.
חוץ מהאב החדש הצטרף למשפחה האח הגדול החדש ראסל, אשר מאמלל את חייה.
ג'ורג'יה, בתור אוהדת סוסים מושבעת, רוצה לקנות פסלון סוס מכונף אטרוסקי.
בתחילת הספר ג'ורג'יה אוספת מספיק כסף, והיא קונה את הסוס המכונף, אשר הופך לקמע שלה.
באותו הזמן, בעיר רמורה בשניימעשרון של האייל, מולידים צ'זארה ואביו פאולו, ראש השניימעשרון, את מרלה- הסוסה המכונפת.
סוסים מכונפים הם חיות נדירות מאוד, ונולדות רק פעם במאה שנים ומביאות לפי האמונה מזל טוב לשניימעשרון בו הם נולדים.
פאולו וצ'זארה דואגים להעביר את הסוסה לסנטה פינה, כדי שלא יגנבו אותה לקראת מרוץ הכוכבים הקרב ובא, אך לא לפני שג'ורג'יה נרדמת כשהפסלון בידה, והיא מספיקה לראות את הסייחה שנולדה.
באותו הזמן גם לוצ'יאנו (לוסיאן) מגיע גם הוא לרמורה יחד עם אביו המאמץ, כדי לארגן את הגעתה של ידידתו הדוכסית אריאנה מבלצה, לכבוד מרוץ הכוכבים.
גם בני משפחת די-צ'ימיצ'י מגיעים בהמוניהם לעיר, כולל שתי דמויות חשובות- גייטאנו ואחיו הנכה פאלקו, אשר נפגע מתאונת רכיבה.
ג'ורג'יה מגלה שהיא סטרווגנטית, כמו לוצ'יאנו ופאולו.
בהמשך הספר, מרלה נחטפת בידי אנריקו המרגל.
גייטאנו ופאלקו נפגשים עם צ'זארה, ג'ורג'יה ולוצ'יאנו, מגלים את זהותם, ומוקסמים מסיפוריהם של ג'ורג'יה ולוצ'יאנו על הרפואה המתקדמת בזמן שלהם.
הם מבקשים שפאלקו יבצע התקה ויוכל להבריא ולחזור ללכת.
בינתיים גייטאנו נשלח ללוות את הדוכסית לרמורה, ולהציע לה נישואים בניגוד לרצונו.
צ'זארה, אשר היה אמור להשתתף במרוץ הכוכבים, נחטף גם הוא בידי אנריקו כמה ימים לפני המרוץ.
לוצ'יאנו הולך לשחררו, ובדרך מציל גם את מרלה, אך מאוחר מדי וצ'זארה כבר לא יכול להשתתף במרוץ הכוכבים.
מי שמחליפה אותו, היא ג'ורג'יה, הידועה בטאליה בכלל כבן (בשל שערה הקצר) ששמו ג'ורג'יו גרדי.
בזמן המרוץ, צ'זארה חוזר לעיר על גבי הסוסה המעופפת.
כל הפרשים הנדהמים עוצרים את סוסיהם ונושאים מבט אל הסוסה, רק גורג'יה, שמאלצת את עצמה לא להסתכל לשמים ממשיכה בתחרות ומנצחת בזכות הסחת הדעת שיצרה מרלה המופלאה.
הספר נגמר בהתקתו של פאלקו (שבעולמו החדש נקרא ניקולס דיוק), ואימוצו לבית מלהולנד (משפחתו של לוסיאן).
עוברת שנה עד הפעם הבאה שג'ורג'יה מבקרת ברמורה, אך בגלל התקתו של ניקולס נוצר הפרש בין העולמות, ושם עבר רק חודש.
לניקולס נקבע תור לניתוח ברגל, אשר יכול להבריא אותו מנכותו.
גייטאנו מבקש את ידה של אריאנה, אך היא מורה לו להציע נישואים לאהובת ליבו- בת דודתו פרנצ'סקה הנאה, אשר התגרשה מבעלה שנכפה עליה בבלצה ושבה לרמורה.
גייטאנו מבקש את יד פרנצ'סקה, והיא נענת בחיוב.
הדוכס נותן להם את ברכתו ומתכנן עוד כמה חתונות של קרובי משפחתו.
ניקולס מופיע עוד פעם אחת בטאליה בעזרת נוצה שהביאה לו ג'ורג'יה מכנפה של מרלה במהלך מרוץ הסוסים שעשו לכבודו.
כולם חושבים שהוא רוח רפאים, והדוכס מתעלף.
גיבור הספר השלישי הוא סקאי מדואוז, תלמיד כיתה י"א בן לאם חד הורית אשר חולה במחלה קשה המקשה עליה לתפקד, ולזמר פופ מפורסם בשם ריינבואו, אשר לפי ידיעתו של סקאי מעולם לא יצר איתם קשר.
קמעו של סקאי הוא בקבוק בושם מקושט שנמצא בפתח ביתו ולוקח אותו לכנסייה בג'יליה, עיר הפרחים.
הסטרווגנטי החונך של סקאי (כמו פאולו של ג'ורג'יה או רדולפו של לוסיאן) הוא סוליין, הנזיר הממונה על המעבדה בכנסיית סנטה מריה שבלב הכרמים.
הוא מראה לו את המבוך השחור-לבן שבו עוברים הנזירים בשביל להירגע.
סקאי מתחפש לפרח נזירים בשם האח סלסטינו פאסקולי.
הוא מכיר שם את סנדרו, נער יתום צעיר העובד בתור מרגל אצל אנריקו, שהפך להיות רב מרגלים במשפחת די-צ'ימיצ'י.
בינתיים בבלצה, לוצ'יאנו מקבל תואר אצילות על סיכול ניסיון רצח של הדוכסית הקודמת.
בינתיים בג'יליה ההכנות לחתונות מתחילות.
שלושה זוגות עומדים להינשא ביום שלישי שלאחר חג הפסחא, וביאטריס, הבת הצעירה של הדוכס מתכננת אותן.
חוץ מההכנות לחתונות, נוצר איום מצד משפחת נוצ'י, המשפחה שגודלה הכי מתקרב לגודלה של משפחת די-צ'ימיצ'י.
קמילו נוצ'י, מנסה להרוג את הדוכס בעזרת פטריות רעל, אך סוליין וסקאי מצילים אותו.
קרלו די-צ'ימיצ'י משיב מלחמה ורוצח את האח הצעיר ביותר, דויד, בעת שיצא בפעם הראשונה לטייל לבדו ברגל.
ג'ודיטה מיילה, היא פסלת ג'יליאנית מפורסמת, וגם סטרווגנטית, שמתבקשת לפסל את דמותה של אריאנה.
למרות דרישתו של הדוכס ניקולו, לפסל את דמותה עם האמנה (שמכריזה שבלצה הופכת לאחת מערי המדינה של משפחת די-צ'ימיצ'י), היא מפסלת אותה מחזיקה בקצה מנדולה.
ניקולו רוצה להציע נישואים לאריאנה, וכך העיר עליה היא מולכת תצטרף לערי המדינה שלו.
בינתיים הוא שולח לה שמלה בידיעה שכאשר תגיע לעירו יספר לה רדולפו את החלטתו, ואם היא תלבש את השמלה זה יודיע לו שהיא מסכימה.
סקאי מכיר את ג'ורג'יה (שהפחידה אותו בהתחלה) ואת ניקולס בתור הסטרווגנטים.
הוא ניגש אליהם וברגע שחברתם אליס הולכת לרגע, הוא קורא לניקולס "פאלקו" וכך מאשר את זהותו.
הוא גם מתאהב באליס, והם מתחילים לצאת.
אמא שלו, רוזלינד, מתחילה לחבב את פול, אביה הגרוש של אליס.
הסטרווגנטים מבינים שאין מספיק מהם בעיר כדי להגן על אריאנה ובני די-צ'ימיצ'י מפני אויבים פוטנציאליים.
הם רוצים להביא גם את ניקולס וג'ורג'יה לג'יליה.
סוליין וג'ודטה מגיעים לעולמנו ומנסים לשכנע את ג'ורג'יה וניקולס לקבל קמע חדש.
ניקולס קל לשכנוע, כי ג'יליה היא העיר שלו מאז ומתמיד.
ג'ורג'יה מסרבת לקבל קמע חדש בגלל שתצטרך להיפטר מהסוסון המכונף שלה וממשפחתו של פאולו.
לאחר שהסטרווגנזים המבוגרים עוזבים, לוצ'יאנו מגיע בקושי ובסיכון רב ומציע לג'ורג'יה לרכוב על מרלה המהירה מרמורה לג'יליה ובחזרה כל יום.
אליס חושדת שסקאי בוגד בה עם ג'ורג'יה, בגלל שהוא מבלה המון זמן בחברתה ובחברת ניקולס.
הם נאלצים לספר לה על טאליה, אך היא לא מאמינה.
כדי להוכיח לה הם מבקשים מהסטרווגנזים הבוגרים רשות להביא לה קמע, כדי שתוכל לבקש פעם אחת בג'יליה.
ג'ודיטה מיילה מתנדבת להביא לה קמע, והיא מביאה לה רישום של ג'ורג'יה.
אליס מגיעה פעם אחת לבית המלאכה של ג'ודיטה, ומחליטה לא לחזור בייחוד לאור הסכנות הצפויות ביום החתונות אך מבינה את המצב בו נמצא סקאי.
ריינבואו מחליט לבקר בפעם הראשונה את בנו סקאי, והוא מגיע יחד עם אשתו הרביעית לורטה, כדי לפגוש אחרי שבע עשרה שנה את רוזלינד.
אנריקו וסנדרו רואים את ניקולס וסקאי יוצאים מפגישת הסטרווגנזים ונדהמים לגלות שאין להם צל.
אנריקו מתחיל לחשוד בנאמנותם של סוליין וסקאי למשפחת די-צ'ימיצ'י למרות הצלת חיי הדוכס.
סנדרו שואל את סוליין לגבי הצל, וסוליין מספר לו על הסטרווגנזים.
בהתחלה הכל טוב, וכולם מאושרים.
אריאנה לא יודעת האם ללבוש את השמלה שניקולו הביא, התסמן את הסכמתה להינשא לו, ולכן מלבישה את המלווה שלה בשמלה ומתחפשת למלווה בעצמה, כך שהיא תלבש את השמלה ולא תבזה את משפחת די צ'ימיצ'י,אך גם לא תאשר את הצעת הנישואין של הדוכס כי לא היא זו שתלבש אותה.
אבל אז מתחילה סופת גשמים, והאורחים האצילים נחבאים מהגשם.
משפחת נוצ'י (הגברים) שולפים סכינים ופותחים בקרב נורא.
קמילו די צ'ימיצ'י נוקם בקרלו על רצח את אחיו, ורוצח אותו בעזרת סכין.
בעקבות הקרב נהרג קמילו נוצ'י,וגייטאנו, פאבריציו ופיליפו נפצעים אנושות.
בת לווייתה של אריאנה נדקרת בחזה, מפני שהתוקף חשב אותה לדוכסית, אריאנה.
לאחר הקרב הנורא מובלים כל הפצועים מופנים לבית היתומים הקרוב, כשהמים נערמים לגובה של יותר משני מטרים בחוץ.
סקאי, לוצ'יאנו וסנדרו נשלחים להביא תרופות לפצועים, ומגלים שבלתי אפשרי להיכנס.
סנדרו קטן הקומה משתחל מבעד לחלון לחדר של הנזיר סוליין וכמעט טובע לאור העובדה שהחדר מוצף מים והוא לא יודע לשחות.
לבסוף הם מצליחים להוציא את התרופות הנחוצות וחוזרים ספוגי מים.
לאחר שהגשמים מפסיקים ומפלס המים יורד, מגלה הדוכס ניקולו את בני משפחת נוצ'י מהעיר לנצח.
הוא הולך לאריאנה כדי לדבר איתה על החתונה, והיא מסבירה לו מה עשתה ומסרבת.
ניקולו מבין שהיא סרבה משום שהיא מאוהבת בלוצ'יאנו, ומזמין אותו לדו-קרב מתוך תאוות נקמה.
לוצ'יאנו נענה להצעה לאחר התחבטויות רבות.
הדו-קרב מתחיל., והדוכס פוצע את לוצ'יאנו קלות.
הם לוקחים הפסקה, ואנריקו, משרתו של ניקולו, מנצל את ההזדמנות כדי למרוח רעל בחרבו של אדונו, כך שניצחונו יהיה מובטח.
אך הוא מביט הצידה אל אישה שרצה אל לוצ'יאנו, ומבין שזוהי הדוכסית הקודמת, וכי היא לא נהרגה כפי שחשב.
אנריקו נזכר שג'וליאנה אהובתו שנעלמה, סיפרה לו שהדוכסית השתמשה בה ככפילה.
הוא מחבר את המידע ומגלה את האמת, ומתוך תאוות נקם הוא מחליף בין החרב המורעלת לבין חרבו של לוצ'יאנו.
בעקבות כך, הפציעה הקלה שפצע לוצ'יאנו את הדוכס מביאה למותו של ניקולו.
בשניות האחרונות לחייו של הדוכס, פאלקו, בנו שברח וביצע התקה לעולם האמיתי, מתוודה לפניו וזוכה למחילה, אך עדיין מלא רגשות אשם משום שבכך שהביט עליו אביו, הוא יצר הסחה ואפשר ללוצ'יאנו לפצוע את אביו.
כמה ימים לאחר הדו-קרב נערכת חתונתם הנוספת של סילביה ורודולפו.
בחתונה הקטנה משתתפים רק יודעי סודם, אך לתושבי בלצה הם מספרים את סיפור הכיסוי של סילביה, כדי שלא יגלו שזאת הדוכסית.
לוצ'יאנו מגלה שפאבריציו הוציא את הצו הראשון שלו בתור דוכס: הוא מבקש במות לוצ'יאנו.
לוצ'יאנו בורח מהעיר לבלצה, שם מחכה לו אריאנה.
הוא מבין שהוא אוהב אותה ומציע לה להינשא לו, אריאנה נענית בחיוב.
הספר הרביעי בסדרה מספר על מאט, סטרווגנטי דיסלקטי אשר הקמע שלו הוא ספר.
הסיפור מתקיים בעיר פאדביה (פדובה בעולמנו), באוניברסיטה שבה לוצ'יאנו מתחיל ללמוד.
הסיפור עוקב אחרי לוצ'יאנו ואריאנה (אשר מבקרת אותו באוניברסיטה, מחופשת לבן) ואחרי מאט, הסטרווגנטי החדש, כאשר באותו הזמן משפחת די צ'ימיצ'י קרובים לפריצת דרך מסוכנת אל העולם המודרני.
הספר החמישי בסדרה מספר על איזבל (בקיצור "בל") בעלת אח תאום הגדול ממנה ב-10 דקות אשר מוכשר, נחמד ומוצלח ממנה בכל דבר.
בשל כך היא מנסה שלא למשוך תשומת לב ומתמקדת באהבה לאומנות.
היא מגיעה אל קלאס (classe, רוונה בעולמנו) עם הקמע שלה, שקיק אבני פסיפס.
בקלאס היא נהפכת לחלק חשוב בהגנה על העיר, אשר מלאה בפיראטים, פסיפסים, סוחרים וכו', וסוף סוף איזבל מבינה את נקודות החוזק שלה לעומת אחיה התאום צ'ארלי.
הספר השישי והאחרון בסדרה מספר על לורה, אשר נוטה לפגוע בעצמה בסתר.
הקמע שלה, פגיון כסף קטן, מביא אותה אל פורטזה (העיר לוקה בעולמנו) ושם היא פוגשת את לודו, המקסים והמושך, ומתאהבת בו.
האהבה שלהם נעמדת למבחן כשלודו מנסה להפוך לנסיך של פורטזה ולורה מוצאת את עצמה נלחמת עם הסטרווגנטים נגדו.
הדמויות כפי שמופיעות בסוף הספר עיר הפרחים.
דוקטור ויליאם דתרידג' אלכימאי אליזבתני אשר גילה את הסטרווגנזה (המסע בין שני העולמות).
מוכר בטאליה בשם גולילמו קרינאמורטה.
רודולפו רוסי עוצר בלציה,בעלה של סילביה ואביה של אריאנה.
לוצ'יאנו קרינאמורטה (לשעבר לוסיאן מלהולנד בנם המאומץ של דתרידג' ולאונרה.
האח סוליין פאבריאנו נזיר ורוקח בכנסיית סנטה מריה שבלב הכרמים.
ג'ודיטה מיילה פסלת מפורסמת בג'יליה.
סקאי מדואוז (הידוע בטאליה בתור האח סלסטינו פאסקולי או האח טינו תלמיד כיתה י"ב.
ג'ורג'יה או'גריידי תלמידת כיתה י"ב.
ניקולס דיוק (לשעבר פאלקו די-צ'ימיצ'י) תלמיד כיתה י.
פאבריציו בנו הבכור והדוכס אחריו.
נהרג על ידי קמילו נוצ'י.
פרדיננדו האפיפיור לנינט השישי ונסיך רמורה.
רינאלדו עוזרו של האפיפיור ואחיינו, לשעבר שגריר רמורה בבלצה.
אלפונסו דוכס וולנה, אחיו הבכור של רינאלדו.
קתרינה מוולנה אחותו הצעירה של רינאלדו, מאורסת לנסיך פאבריציו.
איזבלה אלמנתו של דוכס וולנה.
לוצ'יה בתם הבכורה, נישאה לנסיך קרלו והתאלמנה ביום חתונתה.
ביאנקה בתם הצעירה, מאורסת לדוכס אלפונסו מוולנה.
פרנצ'סקה מבלונה נישאה לנסיך גייטאנו.
מתיאו נוצ'י סוחר צמר עשיר.
נהרג בקרב בסוף הספר השלישי
סילביה בליני לשעבר דוכסית בלצה.
לאחר ניסיון התנקשות לא מוצלח היא מעמידה פנים שנהרגה,וסיפור הכיסוי שלה הוא שהיא אלמנה אמידה מפאדאביה.
גווידו פארולה המשרת ושומר הראש שלה, הספר הראשון ניסה לרצוח אותה לבקשת רינאלדו די צ'ימיצ'י שניצל את מצבו הכספי העלוב ושיחד אותו,אך הוא מתחרט ומוכן לקבל עונש מוות,שלא קיבל.
סוזנה בת לווייתה שבאה בסודה לאחר שהוכיחה את נאמנותה.
אריאנה רוסי דוכסית בלצה, בתם של סילביה ורודלופו.
פאולה בליני סבתא של אריאנה, טוות תחרה מהאי בורלסקה בבלצה
אנריקו פוג'י רב המרגלים של הדוכס ניקולו.
סנדרו יתום העובד עבור אנריקו.
פרנקו השוליה הראשי של ג'ודיטה מיילה.
האח טוליו הנזיר הממונה על המטבח בסנטה מריה שבלב הכרמים.
גבאסי האדריכל של הנסיך ניקולו.
אאורליו ויווידה נגן נבל, בן שבט המנוש.
רפאלה ויווידה בת לווייתו, בת שבט המנוש.
פרטלו כלב תערובת שאומץ בידי סנדרו.
ג'וליאנה הייתה כפילה של סילביה בתקופת כהונתה,גילתה את סודה ונהרגה בניסיון ההתנקשות השני על ידי ארוסה,שלא ידע את זהותה אלא חשב שהיא הדוכסית.
רוזלינד מדואוז אמו של סקאי, ארומתרפיסטית
ריינבואו וורייר (לשעבר קולין פק) "לוחם הקשת בענן" או ריינבואו בקיצור, אביו של סקאי.
גלוריה פק אמו של ריינבואו.
ג'ויס מדואוז אמה של רוזלינד.
אליס גריבס החברה הכי טובה של ג'ורג'יה.
ג'יין סקוט אמה, גרושתו של פול.
לורה החברה הכי טובה של רוזלינד, עוזרת פלמנטרית.
ויקי מלהולנד אמו המאמצת של ניקולס, אמו של לוסיאן ומורה לכינור.
חושבת שלוסיאן נפטר ממחלת סרטן,אבל זכתה לראותו בהבזקים בפעמים בהם היה מוכן נפשית לבקר שוב במולדתו.
סטרומטוליטים (מיוונית: στρώμα, "סטרומה" (מזרן, מיטה, שכבה) ו-λίθος, "ליתוס" (סלע)) הם מבני התקבצות הבנויים בשכבות שנוצרו במים רדודים על ידי ביופילם (קרום חיידקי) של מיקרואורגניזמים, בייחוד כחוליות, הלוכדים, קושרים ומהדקים גרגירים של סלעי משקע.
סטרומטוליטים מספקים את העדויות העתיקות ביותר לחיים על פני האדמה בדמות מאובנים המתוארכים לתקופה שלפני יותר מ-3.5 מיליארד שנים – הארכאיקון.
גודלו של כל סטרומטוליט הוא פחות ממילימטר אם כי גודלו של מצבור סטרומטוליטים הוא כחצי מטר ויותר.
במשך כשני מיליארד שנים היו הסטרומטוליט היצורים הכמעט יחידים על פני כדור הארץ, והם שתרמו יותר מכל ליצירת האטמוספירה.
את המונח טבע הגאולוג הגרמני ארנסט קלקובסקי (Ernst Louis Kalkowski; 1938-1851) ב-1908 לאחר שהבחין במבנה באבן חול אדומה מצפון גרמניה.
מגוון הצורות שבהן מופיעים מבני הסטרומטוליטים הוא רב וכולל חרוטים, שכבות אופקיות, מבנים מסועפים, מבנים כיפתיים ומבנה עמודים.
סטרומטוליטים נפוצים מאוד במאובנים של הפרקמבריון, אבל כיום הם נדירים.
מעט מאוד סטרומטוליטים מכילים חיידקים מאובנים.
אף שמאפייניהם של חלק מהסטרומטוליטים מעידים על פעילות ביולוגית, מאפייניהם של סטרומטוליטים אחרים מתאימים יותר לתהליכי השקעה בלתי אורגניים.
מציאת דרכים אמינות להבדיל בין סטרומטוליטים שנוצרו בתהליכים ביולוגיים לאלו שנוצרו בתהליכים אביוגנים (שאינם ביולוגיים) היא תחום מחקר פעיל כיום בגאולוגיה.
כחוליות משתמשות במים, פחמן דו-חמצני וקרינת השמש לייצר לעצמן מזון.
שכבה של ריר נוצרת לעיתים קרובות מעל מרבדים של תאי הכחוליות.
במרבדי חיידקים מודרניים יכולים חלקיקים מהסביבה הקרובה להילכד בתוך הריר, ולהידבק ביחד עם סידן פחמתי על מנת ליצור דפים דקיקים של אבן גיר.
במשך הזמן מצטברים דפים דקיקים אלו, תוך יצירת תבנית הפסים האופיינית לסטרומטוליטים.
תצורת הכיפה האופיינית לסטרומטוליטים הביולוגים היא תוצאה של צמיחה אנכית ההכרחית על מנת לאפשר חדירת קרינת השמש שהיא קריטית לאורגניזימים לשם ביצוע הפוטוסינתזה.
אונקוליטים - מבנים דומים לסטרומטוליטים הגדלים בצורה כדורית, וגם הם מוכרים ממאובנים.
תרומבוליטים - מבנים שבהם קשה לזהות את המבנה השכבתי או שהם נטולי שכבות וגם הם נוצרו על ידי כחוליות והם נפוצים בעדויות ממאובנים ובמשקעים מודרניים יותר.
סטרומטוליטים, אונקוליטים ותרומבוליטים מכונים בשם הקיבוצי מיקרוביאליטים.
כמה מתצורות הסלעים מעידן הארכאיקון מפגינים דמיון מקרוסקופי למבנים שיוצרים מיקרואורגניזמים בימינו, עובדה שהובילה להשערה שמבנים אלו מייצגים עדות לצורת חיים קדומה, כלומר סטרומטוליטים.
לעומת זאת, חוקרים אחרים מייחסים תבניות אלו להשקעת חומר טבעית או למנגנון אחר, ולפיכך הם טוענים כי מבנים אלו מייצגים תהליכים אביוגנים.
המדענים התומכים בהשערה כי מקורם של מבנים אלו בסטרומטוליטים מצביעים על נוכחות של צבירים כדוריים אורגניים בתוך שכבה דקה של הסטרומטוליטים, ושל גבישים זעירים של ארגוניט (שניהם מאפיינים של סטרומטוליטים בני ימינו), ועל רצף הסימנים הביולוגים המשוערים למרות השינויים בתנאי הסביבה.
בחגורת האבן הירוקה של איסואה, רצועת אבן מתקופת הארכאיקון בדרום-מערב גרינלנד, שתחילת היווצרותה מתוארכת למועד שבין 3.7 ל-3.8 מיליארד שנים, נמצאו ב-2016, בעקבות הפשרת שלגים, סטרומטוליטים בני 3.8 מיליארד שנים - המאובנים העתיקים ביותר שהתגלו בכדור הארץ, בהפרש של מאות מיליוני שנים מהמאובנים העתיקים ביותר שעליהם נודע לפני כן.
מאובני הסטרומטוליטים הם מרכיב מרכזי במאובנים של 3.5 מיליארד השנים האחרונות בהיסטוריה של כדור הארץ, כשהשיא בכמותם היה לפני כ-1.25 מיליארד שנים.
בהמשך חלה ירידה בכמות ובמגוון של מאובני הסטרומטוליטים, ובתחילת הקמבריון הייתה כמותם כ-20% מכמותם בשיא.
ההסבר המקובל ביותר הוא שהכחוליות בונות הסטרומטוליטים נפלו קורבן לבעלי חיים אוכלי צמחים (מהמפץ הקמבריוני).
תאוריה זו מניחה שאורגניזמים מפותחים מספיק היו נפוצים לפני כמיליארד שנים.
ייתכן שסטרומטוליטים מעידן הפרוטרוזואיקון הם האב קדמון של האצות הירוקיות.
מין הסטרומטוליטים Collenia נפוץ מאוד בעדויות גאולוגיות.
באזור קניון נחל הזברה (Zebra River Canyon) של רמת קוביס (Kubis) בהרי זריס (Zaris) המבותרים לעומק של דרום מערב נמיביה נחשפו היטב דוגמאות לשוניות תרומבוליט-סטרומטוליט-רב-תאיים שהתפתחו בעידן הפרוטרוזואיקון.
הסטרומטוליטים באתר זה מפותחים יותר במקומות במעלה המדרון בתנאי מקור של זרמים מהירים יותר וזרם משקעים גבוה יותר.
הקשר בין תפוצת הסטרומטוליטים להופעת בעלי חיים אוכלי חיים מתועדת היטב בתור האורדוביק.
עדויות לגידול משמעותי בכמות הסטרומטוליטים מוצאים מיד לאחר הכחדת אורדוביק-סילור ולאחר הכחדת פרם-טריאס שהכחידו בעלי חיים ימיים, ואחר-כך חזרה לרמות הקודמות לאחר שבעלי החיים הימיים התאוששו.
עם זאת, ייתכן שתנודות באוכלוסיות ובמגוון היצורים הרב-תאיים לא היו הגורם היחיד בהפחתה של שפע הסטרומטוליטים.
גורמים כמו הכימיה של הסביבה יכולים גם הם להיות אחראים לשינויים.
אף על פי שהאצות הכחוליות הפרוקריוטיות מתרבות באופן אל-זוויגי באמצעות חלוקה של התאים, הם תרמו לטיוב הסביבה עבור ההתפתחות האבולוציונית של אורגניזמים האאוקריוטים המפותחים יותר.
ההשערה המקובלת היא שהכחוליות היו אחראיות (יחד עם הגמאפרוטאובקטריה האקסטרמופילים) להגדלת כמות החמצן באטמוספירה הקדומה של כדור הארץ באמצעות פוטוסינתזה מתמשכת, אירוע המכונה אסון החמצן.
סטרומטוליטים מודרניים מצויים כיום בעיקר באגמי מלח ולגונות ימיות שבהם התנאים הקיצוניים בשל רמת המליחות הגבוהה מונעים פעילות של בעלי חיים אוכלי צמחים.
המקום הידוע ביותר הוא שמורת הטבע הימית בריכת המלין (Hamelin Pool Marine Nature Reserve) במפרץ הכרישים (Shark Bay) באוסטרליה המערבית, אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, שבו ניתן לצפות כיום בדוגמאות במצב מצוין.
מקום נוסף הוא לגואה סלגדה (Lagoa Salgada), במדינת ריו גראנדה דו נורטה בברזיל, שם ניתן לחזות בסטרומטוליטים מודרניים בצורת כיפה.
הסביבה הימית הפתוחה היחידה שבו ידוע שסטרומטוליטים משגשגים הם באיי אקסומה (Exuma Cays ) בקבוצת איי בהאמה.
ב-2010 פרסמה קבוצת חוקרים בראשות ד"ר מין צ'ן, ביולוגית מאוניברסיטת סידני, מחקר שעל פיו נתגלה לראשונה מזה 60 שנה סוג חדש של כלורופיל המכונה "כלורופיל f" שייחודו, היכולת לבצע פוטוסינתזה בתחום התת-אדום.
כלורפיל זה מוצה מסטרומטוליטים במפרץ הכרישים שבאוסטרליה המערבית.
תגלית שבגינה זכתה מין צ'ן בפרס מדען השנה של אוסטרליה לשנת 2011.
בלגונה בקאלאר (Laguna Bacalar) במדינת קינטנה רו בחצי האי יוקטן שבדרום מקסיקו יש מבנה נרחב של מיקרוביאליטים (כלומר סטרומטוליטים או תרומבוליטים) חיים ענקיים.
מרבד המיקרוביאלטים משתרע לאורך 10 קילומטרים והוא מתרומם בכמה מקומות לגובה של כמה מטרים.
אלו הם ככל הנראה המיקרוביאלטים החיים של מים מתוקים הגדולים ביותר בעולם, וקרוב לוודאי מושבת האורגניזם הגדולה בעולם.
מרחק קצר דרומה, קיימת רצועה באורך של קילומטר וחצי של סטרומטוליטים יוצרי שונית (בעיקר מהמין Scytonema) במפרץ צ'טומל (Chetumal Bay) בבליז, מרחק קצר דרומית לשפך הריו הונדו והגבול המקסיקני.
סטרומטוליטים של מים מתוקים באגם סאלדה, אגם לוע בדרום מערב טורקיה.
מי האגם עשירים במגנזיום ומבני הסטרומטוליטים עשויים מהידרומגנזיט (Mg5(CO3)4(OH)2•4H2O).
זוג נוסף של דוגמאות לסטרומטוליטים של מים מתוקים הם באגם פביליון (Pavilion Lake) ובאגם קלי (Kelly Lake) בקולומביה הבריטית בקנדה.
באגם פבליון גדלים הסטרומטוליטים הגדולים ביותר בעולם של מים מתוקים ונאס"א חקר אותם כחלק ממחקר באסטרוביולוגיה.
נאס"א, סוכנות החלל הקנדית ומספר אוניברסיטאות מרחבי העולם משתפים פעולה במיזם הממוקד במחקר חיי המיקרוביאליטים באגמים.
מטרת המיזם, הקרוי "מיזם המחקר של אגם פבליון" (Pavilion Lake Research Project), לחקור מהם התנאים הטובים ביותר הצריכים להתקיים בתחתית האגמים על מנת לתמוך בקיום חיים ולפתח השערה טובה יותר כיצד גורמים סביבתיים משפעים על חיי המיקרובילאטים באגמים.
המטרה הסופית של המיזם היא להבין טוב יותר מהם התנאים הסבירים יותר לקיום חיים על כוכבי לכת אחרים.
בנוסף סוכנות נאס"א הקימה מיזם מדע ציבורי מקוון המכונה "MAPPER" שבו יכול כל אחד לעזור במעבר על אלפי הצילומים של תחתית האגמים ולסמן מיקרוביאליטים, אצות ומאפיינים אחרים של תחתית האגמים.
מיקרוביאליטים התגלו באגם בתחתית מכרה פתוח במכרה אזבסט נטוש בסמוך לעיר המכרות קלינטון קריק (Clinton Creek) בטריטוריה יוקון בקנדה.
מיקרוביאליטים אלו צעירים מאוד וככל הנראה החלו להיווצר מיד לאחר שהמכרה נסגר ב-1978. הצירוף של קצב השקעה איטי, קצב הסתיידות גבוה, וקצב נמוך של גידול מיקרואוגניזמים גרמו להיווצרות מיקרוביאליטים אלו.
מיקרוביאליטים באתר מכרות היסטורי מוכיחים שסביבה שהיא מעשה ידי אדם יכולה לעודד היווצרות של פחמה ממקור מיקרואוגניזמי.
לכך יש השלכות על יצירת סביבות מלאכותיות לשם יצירת מיקרוביאליטים מודרניים, כולל סטרומטוליטים.
סוג נדיר מאוד של סטרומטוליטים שאיננו שוכן באגמים חי במערת נטל (Nettle Cave), אחת ממערות ג'נולאן (Jenolan Caves) בהרים הכחולים בניו סאות' ויילס באוסטרליה.
הכחוליות חיות על פני אבן הגיר, ומתקיימות מהמים המטפטפים לאורך האבן והעשירים בסידן, המאפשרים להם לגדול כלפי שני הפתחים של המערה המספקים אור.
סטרובילסק (אוקראינית: Старобільськ) היא עיר במחוז לוהנסק, אוקראינה.
ב- 2 במרץ 2022, עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה, רוסיה כבשה את העיר.
העיר הוקמה על ידי הקוזאקים במאה ה-17. החל מ-1730 שמו של המקום היה סטרה בילה, וב-1797 קיבל את שמו הנוכחי.
לפי מפקד האוכלוסין מ-1897 התגוררו בסטרובילסק 13,123 תושבים, מתוכם 78 אחוזים אוקראינים ו-20 אחוזים רוסים.
בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה השלטון בסטרובילסק התחלף כמה פעמים עד שב-1920 היא הפכה סופית לחלק מברית המועצות.