tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמות הופעות בגמר ובחצאי הגמר של הגראנד סלאם לנשים:
דירוגשחקןגמרים1 כריס אוורט342 סרינה ויליאמס333/ מרטינה נברטילובה324 שטפי גראף315 מרגרט סמית' קורט296 הלן וילס227 בילי ג'ין קינג18 איבון גולגונג דוריס הארט10 ונוס ויליאמס16 הלן ג'ייקובסדירוגשחקןחצאי גמר1 כריס אוורט522/ מרטינה נברטילובה443 סרינה ויליאמס404 שטפי גראף375 מרגרט סמית' קורט366 דוריס הארט267 בילי ג'ין קינג8 לואיז ברו259 הלן ג'ייקובס2410 ונוס ויליאמס23
סטטיסטיקות של כמות ניצחונות ואחוז ניצחונות בטורנירי הגראנד סלאם בסבב ה-WTA:
סְבַארוֹג או סְבַארוּג (בקירילית: Сварог; בפולנית: Swaróg; בסורבית: Schwayxtix) הוא אל השמש הסלאבי ורוח האש במיתולוגיה הסלאבית.
פירוש שמו הוא ככל הנראה "בהיר וצלול".
ייתכן כי השם קשור לשם הסנסקריטי סבארגה (स्वर्ग) שבהינדואיזם משמעה מערך של עולמות שמימיים הממוקמים מתחת ועל הר מרו, ולמילה הפרסית "חוואר", שפירושה זהה – מה שמצביע על קרבה אטימולוגית הודו-אירופית.
בפולקלור הוא מתואר כנחש-אש, או כמעין דרקון מכונף הנושף אש.
מיתוסים אחרים מתארים אותו כאל נפח, המזוהה עם הכוח היוצר והמיני של האש.
במיתוסים אלה נלחם סבארוג בנחש הענק (ולעיתים: דרקון מרובה ראשים), זְמֵיי, הקוטל אנשים ללא הבחנה.
סבארוג לוכד אותו בעזרת מלקחי-נפחים, ומשתמש בו לגרירת מחרשה.
בכמה מן המיתוסים נאלץ זמיי להשתמש בפיו כדי לחפור את השוחות, ובכך להפריד את ארץ החיים (יאב) מארץ המתים (נאב) ולהשליט סדר (פראב).
בחלק מן המיתוסים הופכת השוחה החפורה לנהר סמוֹרוֹדינה, וזמיי נעשה לשומר גשר קַלינוב.
מקורן של האגדות הנסובות סביב סבארוג הוא ככל הנראה מסביבות המאה ה-8 לפנה"ס עד המאה ה-6 לפנה"ס, כאשר החלו השבטים הסלאביים לעסוק בחקלאות.
הסמל המוקדש לסבארוג הוא סמל דמוי צלב קרס, הקרוי קוֹלוֹבְרַאט (Kolovrat; מילולית, ככל הנראה: גלגל מסתובב).
החיות המקודשות לו הן שור מוזהב, חזיר בר, סוס ובז ששמו וַרַגנָה (Varagna).
בנצרות מתקשר סבארוג לקדושים קוסמאס ודמיאנוס ולקדוש (המלאך) מיכאל.
בדתות הנאו-פגניות, סבארוג נחשב לעיתים קרובות כאל הבורא העליון, כחוליה המרכזית בשילוש הקדוש טריגלב, וכזה אשר השלים את בריאת העולם בנותנו לו "פראב".
סבגדיס או סאבאגאדיס (1770–1831 לערך; שם הטבלתו היה זה-מנפס קדוס מכונה גם "אבא גראגן") היה דאג'זמץ' או מושל תיגראי, בתקופת השופטים האתיופית.
הוא היה בנו של שום וולדו של עגמה, והשתייך לעם האירובי.
בראשית המאה ה-19 סבגדיס מרד מספר פעמיים נגד אדונו, הראס וולדה סלאסי.
אבל ממש לפני מותו של וולדה סלאסי נראה שהוא השלים עמו והפך לאחד מסגניו הנאמנים.
בעקבות מותו של וולדה סלאסי בשנת 1816, הוא איתגר את סמכות בנו של וולדה סלאסי, ונהפך למצביא העוצמתי ביותר בטיגראי.
הוא קבע את בירתו בעדיגראת, ושלט על תיגראי, סמיאן, וברצועת חוף צרה באריתריאה בשנת 1818. תחומו שלטונו הורחב וכלל גם את שטחי הרמה הארתריאית חמסיאן,אקלה גוזאי, וסאריה.
סבגדיס האמינו כי השגת נשק חם היה חיוני כדי לנטרל את כוחם של פרשי האורומו, ולכן הוא הקדיש הרבה זמן ומאמץ כדי לאסוף אותם
סַבְּהָא היא עיר בדרום־מערב לוב בעלת אוכלוסייה של כ־99,000 איש.
היסטורית העיר שימשה כבירה של אזור פזאן וכיום היא בירת מחוז סבהא.
העיר נמצאת בנווה מדבר לצד אגם המוקף תמרים והיא מהווה מרכז חקלאי לחקלאות באזור וכן נמצא לידה בסיס צבאי גדול.
העיר נמצאת על הצטלבות של שתי דרכים ראשיות המחברות את החוף האטלנטי עם פנימה של אפריקה.
העיר נודעת גם עקב מבצר סבהא שנבנה בתקופת הכיבוש האיטלקי.
המבצר מופיע על השטר הלובי של 10 דינר.
כיום משמש המבצר כמתקן צבאי.
במרץ 1977 הצהיר מועמר קדאפי בסבהא על פתיחת עידן שלטון ההמון בלוב ושינוי שמה של לוב למדינה הסוציאליסטית הערבית של ההמונים.
סַבָּהָאטִין אלי (בטורקית: Sabahattin Ali; 25 בפברואר 1907 – 2 באפריל 1948) היה סופר, משורר ועיתונאי טורקי.
סבהאטין אלי נולד בעיירה איירידרה (Eğridere) שבצפון תראקיה (כיום ארדינו - Ардино, דרום בולגריה), בן לסלהאטין אלי ביי (Selahattin Ali Bey), סרן בחיל הרגלים.
בשל מעבריו התכופים של האב ממקום שירות אחד למשנהו השלים סבהאטין אלי את השכלתו העממית בבתי ספר יסודיים שונים באיסטנבול, צ'נקלה ואדרמיט.
לאחר עקירתה לאדרמיט ידעה משפחתו ימים קשים מאוד, שכן האזור היה נתון לכיבוש יווני, ולפיכך נמנעה מאביו הגמלאי קצבת הפרישה החודשית.
עם סיום לימודיו היסודיים בשנת 1921 התקבל סבהאטין אלי כמילגאי בבית הספר להכשרת מורים בחינוך היסודי שבבליקסיר (Balıkesir), ולמד שם 5 שנים.
שנה לאחר מכן הוסמך בסמינר למורים באיסטנבול.
עם תום לימודיו הועסק כשנה בהוראה בבית ספר יסודי ביוזגט (Yozgat), ולאחר שעמד בהצלחה במבחן שערך משרד החינוך, נשלח לגרמניה ולמד בברלין ובפוטסדאם בשנים 1928-1930. עם שובו למולדתו שימש כמורה לגרמנית בחטיבות ביניים באיידין (Aydın) ובקוניה.
בשנת 1932, בעת שהתגורר בקוניה, נעצר סבהאטין אלי בטענה כי דקלם בעיצומו של מפגש רעים שיר לגלגני על אטאטורק.
הוא נשפט לשנת מאסר וריצה את עונשו בבתי כלא בקוניה ובסינופ (Sinop), אך שוחרר ממאסרו כעבור חודשים אחדים הודות לחנינה שהוענקה לרגל חגיגות העשור לכינונה של הרפובליקה.
לאחר שחרורו נסע סבהאטין אלי לאנקרה ופנה למשרד החינוך בבקשה שתושב לו משרתו.
לכשדרש ממנו שר החינוך דאז, היקמט ביור (Hikmet Bayur), שיוכיח כי זנח את דעותיו הקודמות, ביקש סבהטין אלי להפגין את מסירותו לאטאטורק בשיר בשם "אהבתי", שפרסם ב-15 בינואר 1934 בכתב העת לספרות ואמנות "הקיום" (Varlık).
באותה שנה שובץ לעבודה במחלקת הפרסומים של משרד החינוך, וכן לימד בחטיבת ביניים באנקרה.
1935 נשא לאישה את אליה הנים (Aliya Hanım), ב-1936 גויס לצבא, ובאוגוסט 1937 נולדה בתו פיליז אלי (Filiz Ali), לימים פסנתרנית, מוזיקולוגית ומורה לנגינה.
סבהאטין אלי סיים את שירותו הצבאי באסקישהיר כקצין מילואים, ובשנת 1938 החל לעבוד בהוראת טורקית במכללה להכשרת מורים למוזיקה.
בשנת 1940 גויס בשנית, ולאחר שחרורו החזיק במשרת מורה לגרמנית בקונסרבטוריון הממלכתי של אנקרה בשנים 1941–1945.
בשנת 1940 פרסם סבהאטין אלי את הרומן "השטן שבקרבנו".
יצירתו זו עוררה אי-נחת רבה בקרב חוגים לאומניים בשל הביקורת שנמתחה בו על אורח חייהם והתנהלותם של טורקים גזענים, בימים שרגשות אתנוצנטריים גאו בארצו בהשפעת
כתגובה לספר פרסם הסופר הלאומני ניהאל אטסיז (Nihal Atsız) בכתב עת שהיה בבעלותו, ואשר שימש בו כעורך ראשי, מאמר רווי השמצות בשם "השטנים שבקרבנו", שהאשים את הסופר בקומוניזם ובבגידה.
סבהאטין אלי תבע את אטסיז בגין
הוצאת לשון הרע, ואף שחווה במהלך המשפט קשיים רבים, הוא זכה בו לבסוף, ועל אטסיז נגזרו ארבעה חודשי מאסר.
ואולם ההשלכות לא בוששו לבוא, וזמן קצר לאחר מכן פוטר הסופר ממשרתו במשרד החינוך בתואנה שהוא דוגל בהשקפות שמאלניות.
בשנת 1945 נסע לאיסטנבול והחל לעבוד שם כעיתונאי.
סבהאטין אלי היה בעל טור בעיתונים "טורקיה" (La Turquie) ו-"עולם חדש" (Yeni Dünya), ואולם עקב השחתתם של מכבשי הדפוס של עיתונים אלה ואחרים במאורעות טאן, שהתחוללו ב-4 בדצמבר
1945 - בין היתר בעקבות מאמרי הסתה שהופיעו בעיתוני מפלגת העם הרפובליקאית - הוא נותר מחוסר עבודה.
בשנים 1947-1946 הוציאו לאור סבהאטין אלי והסופרים אזיז נסין (Aziz Nesin) וריפאת אילגאז (Rıfat Ilgaz) שבועונים סטיריים כדוגמת "מרקו פאשה" (Marko Paşa) ו"מלום פאשה" (Malum Paşa).
עיתונים אלה נאלצו להתמודד עם התנכלויות מטעם השלטון החד-מפלגתי, ונסגרו לבסוף באמתלה שהמילה "פאשה" שבשמם נועדה לשים ללעג ולקלס את "המנהיג הלאומי" – הוא מוסטפא איסמט אינני.
כמו כן הוחל בהליך משפטי נגד הכותבים ומאמריהם.
סבהאטין אלי ריצה שלושה חודשי מאסר בשל דברים שפרסם בשבועונים הללו, ושקע בדכדוך נפש עקב דיכויו.
במאמר בכתב העת "עלי בבא", שכותרתו "מה קשה היה הדבר, מסתבר", הסביר סבהאטין אלי את הסיטואציה שנקלע אליה: "האם הכרחי היה כי בקשתנו לחיות בלי לגנוב ובלי לגזול, בלי להותיר רעבים את המעניקים לנו את לחמנו, ובלי להותיר עירומים את המלבישים אותנו, תהיה כה קשה, כה סבוכה, ואף כה מסוכנת?"
בשנת 1948 נתבע אלי פעם נוספת ונשפט לשלושה חודשי מאסר, שריצה בכלא פאשקפיסי (Paşakapısı) שבאיסטנבול.
לאחר שחרורו החלה תקופה קשה חדשה בחייו; לא עלה בידו להתפרנס ככותב, והוא נותר מחוסר עבודה.
בקשתו להנפיק דרכון סורבה, ולפיכך נמנעה ממנו האפשרות לצאת אל מחוץ לגבולות ארצו.
משלא הסתייע בידו לעזוב את מולדתו בדרכים חוקיות החליט להימלט לבולגריה.
ב-2 באפריל 1948, בעת שחצה את הגבול, נרצח סבהאטין אלי בנסיבות עלומות בידי מבריח בשם אלי ארטקין (Ali Ertekin).
סבורים כי הרוצח ביצע את מעשהו תמורת בצע כסף.
ארטקין הודה במעשה הרצח, ונטען לגביו כי היה חבר מפלגת העם הרפובליקאית והשתייך לשירות הביטחון הלאומי הטורקי.
הוא נשפט ל-4 שנות מאסר, אך השתחרר בזכות חנינה שהוענקה לו כעבור שבועות אחדים.
נסיבות מותו של אלי עדיין לוטות בערפל.
ב-31 במרץ 2007 נערך בעיירת הולדתו של סבהאטין אלי כנס לציון 100 שנים להולדתו.
על באי הכנס נמנו נשיא אגודת הסופרים הבולגרית, סופרים, משוררים וחובבי ספר טורקים ובולגרים מהבירה סופיה ומערים שונות בבולגריה, וכן בתו של הסופר,
הואיל ומכלול יצירותיו נלמדות בכל בתי הספר בבולגריה מאז שנות ה-50, סבהאטין אלי הוא סופר מוכר מאוד במדינה זו.
את דרכו הספרותית החל סבהאטין אלי בכתיבת שירים.
שירים ראשונים אלה, אשר נכתבו במשקל הברתי ונשאו חותם עממי ברור, התפרסמו לראשונה בכתב העת "המפל", שיצא לאור בבליקסיר, בעריכתו של חוקר הספרות, הבלשן והמשורר אורהאן שאיק גוקיאיי (Orhan Şaik Gökyay) (1926).
בשנים 1928–1926 פרסם אלי גם בכתבי העת "חדוות הידע" (Servet-i Fünun), "השמש" (Güneş), "החיים" (Hayat), "הלפיד" (Meşale) ואחרים.
בתוך כך החל לשלוח ידו בכתיבת סיפורים קצרים, והראשון שבהם, "סיפורו של יער", התפרסם ב-30 בספטמבר 1930 בכתב העת לספרות "הירח המצויר" (Resimli Ay).
את הסיפור נושא האופי החברתי הציג לקוראים המשורר והמחזאי הנודע נאזים חכמת בזו הלשון:
לאחר ששוחרר מהכלא לרגל יישום חוק החנינה עורר סבהאטין אלי עניין עם סיפוריו "התעלה" (Kanal), "הסנוניות" (Kırlangıçlar), "הרוכל" (Pazarcı), "עגלת השוורים" (Kağnı) ואחרים.
סיפורים אלה התפרסמו בשנים 1934–1936, בפרט בכתב העת "הקיום".
סבהאטין אלי היה מחלוצי סגנון הריאליזם הסוציאליסטי בטורקיה, ובהתייחסותו לתושבי אנטוליה העניק מימד חדש לספרות.
הוא העלה על הכתב את מצוקותיו של האדם הנרמס ואת ניצולו, ומתח ביקורת חריפה על יחסם המזלזל של האינטלקטואלים והעירוניים כלפי אוכלוסייה זו.
ספרו "יוסוף מקויוג'ק" (Kuyucaklı Yusuf), שראה אור בשנת 1937, נמנה עם הרומנים המקוריים והמוצלחים ביותר של הספרות הריאליסטית הטורקית.
בספרו "הרים ורוח" (Dağlar ve Rüzgâr), שהתפרסם בשנת 1934, נכללו שירים שכתב בהשראת השירה העממית.
ספר זה עורר עניין בקרב חוגי הספרות; כך למשל שיבחו המשורר והסופר הטורקי ישר נבי (Yaşar Nabi) בביטאון "הריבונות הלאומית" (Hakimiyet-i Milliye): עם זאת לא הוסיף סבהאטין אלי לעסוק בשירה, ופרט למחזה אחד בשלוש מערכות בשם "השבויים", שפורסם בהמשכים בכתב העת "הקיום" (1936), התמקדה יצירתו הספרותית בכתיבת סיפורים קצרים ורומנים.
מהדורה חדשה עם נספחים התפרסמה בשנת 1943
כל שיריו (1937), כולל השיר "סרנדה לצפרדע" ואחרים
עגלת השוורים והקול (1943 - השניים בספר אחד)
מאורעות מוזרים בהיסטוריה, מקס קמריך (1941)
מינה פון ברנהלם, גוטהולד אפרים לסינג (1943)
שלושה סיפורים רומנטיים, היינריך פון קלייסט, אדלברט פון שאמיסו, א.ת.א.
גיגס וטבעתו, כריסטיאן פרידריך הבל (1944)
בת הקפיטן, אלכסנדר סרגייביץ' פושקין (1944) (בשיתוף עם ארול גוניי)
סבב הגביע העולמי באופני כביש הוא סבב שנתי של מרוצי אופניים חד-יומיים שנערך בין השנים 1989-2004 על ידי איגוד האופניים הבינלאומי (UCI).
ברוב שנותיו כלל הסבב 10 מרוצים חד-יומיים ונקרא בקיצור "הגביע העולמי".
סבב זה החליף במידה רבה את סבב הסופר פרסטיז' פרנו אינטרנסיונל שנערך בחסות חברת המשקאות פרנו והתקיים בשנים 1958-1988. החל מ-2005 ועד 2008 התקיים סבב מורחב שנקרא פרו-טור וכולל מרוצים נוספים, כולל מרוצי קטעים וגרנד טורים ומ-2009 נקרא UCI World Tour.
במשך שנות קיום הסבב, נחשב, בדרך כלל, המנצח בסבב כרוכב הטוב ביותר במרוצים החד-יומיים.
כיוון שסבב הפרו-טור כולל גם מרוצי קטעים רבים, בהם גם הגרנד טורים, אין קשר ישיר בין יכולת המנצח בסבב ובין הצטיינות במרוצים חד-יומיים.
חלק מעשרת המרוצים הללו היו מרוצים ותיקים ויוקרתיים, שזכו לתואר קלאסיים, וחלק אחר מהמרוצים היו פחות ותיקים ונכללו בסבב בזכות המדינות בהם התקיימו, שהיו בעלות מסורת עשירה במרוצי אופניים, או מדינות שה-UCI רצה לקדם בהם את הספורט.
הכללת המרוצים הללו בסבב הביאה לעלייה נוספת ביוקרתם לעומת מרוצים אחרים שלא נכללו בסבב.
מספר מרוצים הוחלפו במהלך שנים אלו על ידי מרוצים אחרים.
חמשת המרוצים החד-יומיים היוקרתיים ביותר, שזכו לכינוי חמשת המונומנטים, נכללו בסבב במשך כל שנות קיומו.
רוכב שניצח במרוץ קיבל 100 נקודות וניתן ניקוד יורד גם לרוכבים שהגיעו עד למקום ה-25 במרוץ.
המנצח בסבב כולו היה מי שצבר בתום הסבב את מרב הנקודות.
כדי לזכות בתואר, על רוכב היה לסיים לפחות שישה מרוצים מתוך העשרה.
בנוסף לתחרות האישית, זכו גם הקבוצות לניקוד עבור השגי רוכביהן, אך יוקרתה של התחרות הקבוצתית נפלה מזו האישית.
על הרוכב המוליך בסבב היה ללבוש חולצה הדומה לחולצת הקשת בענן של אלוף העולם, בהבדל שפסי הצבעים היו לאורך החולצה.
החל משנת 1998 נערך סבב דומה גם לנשים.
בניגוד לגברים, הסבב לנשים המשיך להיערך עד 2015.
(בסוגריים השנים בהן נכלל המרוץ בסבב)
רונדה ון פלנדרן – מתקיים באפריל בפלנדריה (בלגיה), נחשב אחת מהקלאסיקות הצפוניות (1989-2004)
פריז–רובה – מתקיים באפריל בצפון צרפת, נחשב אחת מהקלאסיקות הצפוניות (1989-2004)
מרוץ אמסטל גולד – מתקיים באפריל בלימבורג (הולנד), נחשב אחת מהקלאסיקות של הארדנים (1989-2004)
לייז'–בסטון–לייז' – מתקיים באפריל בארדנים הבלגיים, נחשב אחת מהקלאסיקות של הארדנים (1989-2004)
וינקנטון קלאסיק – התקיים באנגליה (1989-1997) מ-1998 איננו מתקיים יותר, הוחלף על ידי HEW קלאסיקס
HEW קלאסיקס – מתקיים באוגוסט בגרמניה (1998-2004)
קלאסיקה סן סבסטיאן – מתקיים באוגוסט בחבל הבסקים (ספרד) (1989-2004)
צירי מצגטה – התקיים באוגוסט בציריך (שווייץ), (1989-2004) שנת 2006 הייתה האחרונה לקיום המרוץ במתכונת מקצוענית.
ג'ירו די-לומברדיה – מתקיים באוקטובר בצפון איטליה (1989-2004)
גראן פרי דה נסיון – מרוץ נגד השעון המתקיים בצרפת (1990-1993)
רונד אום דן הנינגר טורם – מתקיים בגרמניה (1995)
גראן פרי דה לה ליברסיון – מרוץ קבוצתי נגד השעון שהתקיים בהולנד (1989-1991), מ-1991 איננו מתקיים יותר (למעשה הוחלף בשנות ה-2000 באיינדהובן נגד השעון)
סָבַּהּ (מלאית: Sabah) היא אחת מ-13 המדינות של מלזיה, המזרחית שבהן.
נמצאת בחלקו הצפוני של האי בורנאו, והיא השנייה בגודלה מבין מדינות הפדרציה.
המדינה גובלת בדרום-מזרח במדינת סרווק ובדרום במדינת מזרח קלימנטן באינדונזיה.
בירת המדינה היא העיר קוטה קינבאלו, שנודעה בעבר בשם ג'סלטון.
מקור שמה של המדינה איננו ברור.
יש הטוענים כי היא מכונה על שם מין של בננה המצוי בה, או שזו מילה במלאית-בורנאית, שמשמעותה "במעלה הזרם" או "הצד הצפוני של הנהר", או אפילו שמקור השם הוא מהמילה הערבית "סבאח" (صباح) שמשמעותה "בוקר".
לפי תאוריה אחרת, מקור השם בספר תהילים (): .
בנגרקרטגאמה, ספר ג'אווני מהמאה ה-14, מכונה האזור "סלודנג".
המדינה הררית במערבה, ושלושת ההרים הגבוהים במלזיה כולה נמצאים באזור זה.
ההר הגבוה ביותר, הר קינבאלו, נמצא בפארק הלאומי קינבאלו ומתנשא לגובה של 4,095 מטר.
מזרח המדינה מישורי יותר, אם כי אף שם מצויים הרים.
אוכלוסיית המדינה ידעה גידול מהיר במחצית האחרונה של המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21. בשנת 1970 מנתה אוכלוסיית המדינה 651,304 תושבים.
ב־1578 נכשל ניסיון להגיע להסכם בין ספרד שהייתה בתהליך של השתלטות על הפיליפינים, לבין ברוניי, שואסאל שלה שלט באיי סולו בדרום מערב הפיליפינים וגרם למלחמה ביניהן.
תחלה כבשה ספרד את העיר ברוניי, בירת ברוניי והסולטאן נסוג ממנה אבל המשיך להילחם.
כעבור כחדשים פגעה מגפה בשני הצבאות, שהביאה לנסיגת הספרדים מהאי בורנאו ולסיום המלחמה.
בעקבות כך הפך סולטאן איי סולו לעצמאי בפועל.
ב־1876 פרצה מלחמה בין סולטאן סולו לספרד, שהסתיימה בניצחון ספרד, ובכבוש האיים הצפון מזרחיים של איי סולו.
ב־29 בדצמבר 1877 נחתם הסכם בין הבארון גוסתאבוס דה אוברבק מהונג קונג ואלפרד דנת מלונדון, נציגי האימפריה הבריטית, לבין סולטאן עבדול מומין מברוניי.
ההסכם, שנחתם עם שלטאן ברוניי, נבע מהעובדה, שבברוניי טענו, ששלטאנות סולו מהפיליפינים הייתה במקורה תחת חסות שלטאן ברוניי, ומי מקודמיו של שלטאן עבדול מומין מברוניי, הוא מי שמינה את סולטאן סולו לתפקידו.
הבארון דה אוברבק ואלפרד דנת, רצו לדאוג לכך שההסכם יהיה מוכר גם על ידי "אדוניו" של שלטאן סולו, כדי למנוע סבוך משפטי כלשהו.
ב־22 בינואר 1878 פנו הבארון דה אוברבק ואלפרד דנת אל הסולטאן ג'מאל אלעט'ם, סולטאן סולטנות סולו וחתמו גם עמו על הסכם שלפיהו הוקם פרוטקטורט צפון בורנאו.
על פי ההסכם שילמה בריטניה תשלום שנתי של 5000רינגיט מכסף לסולטנות תמורת השטח.
ב־22 ביולי 1878 קיבל סולטאן סולו את חסות ספרד בכל שטחיו בפיליפינים, כולל כל איי סולו.
בשנים 1941-1882 (עד לכיבוש היפני) שימשה כפרוטקטורט בריטי (בניהולה של חברת צפון בורנאו הבריטית) ונודעה בשם "צפון בורנאו הבריטית".
הבריטים יסדו את העיר סאנדאקאן.
ב־1885 נחתם הסכם מדריד בין ספרד, גרמניה ובריטניה, בו ויתרה ספרד על תביעות לבורנאו.
ב־1891 נחתם ההסכם בין הולנד לבריטניה אודות הגבול היבשתי בין סבה לשטח שמדרום לה בו שלטה הולנד.
בחוף מפרץ סבוקו ובאי סבאטיק הוא נמצא בקו רוחב צפוני 4 מעלות ו-10 דקות.
הגבול הימי נותר לא מוסדר.
ב־1903 הוגדל שטח צפון בורנאו הבריטית לשטח סבה של היום בהסכם בין בריטניה לסולטנות סולו.
תמורת ההרחבה הוגדל התשלום השנתי ל־5300 רינגיט.
1930: נוסח אחרון להסכם הגבול בין ארצות הברית לבריטניה באשר לגבול בין הפיליפינים לצפון בורנאו הבריטית.
מתוך קבוצה של איים קטנים, שדנו בגורלם, 3 נמסרו לבריטניה, היום חלק מסבה.
1936: מת שלטאן סולו, ג'מאלול קיראם השני, ללא ילדים.
ממשלת בריטניה חדלה לשלם את ה-5300 רינגגיט, בטענה שאין לו יורשים.
1939: בני משפחת סולטאן סולו, תבעו את הכספים בבית משפט בריטי.
בית המשפט קבע מה חלקו של כל תובע, בתשלום שחודש.
17 בדצמבר 1941 עד 1 באוגוסט 1945: במסגרת מלחמת העולם השנייה, הכבוש היפני בכל האי בורנאו, גם כל הפיליפינים נכבשו.
ב-1945 החלו בעלות הברית בגרוש היפנים מבורנאו, דבר שהושלם ב-1 באוגוסט 1945.
ב־15 ביולי 1946 הפכה צפון בורנאו הבריטית למושבת כתר, וב־31 באוגוסט 1957 קיבלה מלאיה עצמאות מן הממלכה המאוחדת.
ב־12 בספטמבר 1962 תבע נשיא הפיליפינים, דיוסדאדו מקפגל, נצר למשפחת סולטאן סולו, בשם הפיליפינים, את הרבונות על סבה, בטענה שסולטאן קיראם הראשון "מסר" את רבונותו על סבה לפיליפינים.
ב־11 ביולי 1963 נחתם הסכם בין מלאיה, הפיליפינים, ואינדונזיה, על הקמת "קונפדרציה" בשם "מאפילינדו", בניסיון למנוע מאבק בין 3 המדינות על האי בורנאו.
הקונפדרציה פורקה כעבור חודש, כששמע סוקרנו שמנהיגי מלאיה עתידים להכריז על הקמת מלזיה בטרם תודענה תוצאות משאל העם שערך האו"ם בצפון בורנאו הבריטית, על אודות רצון תושביה.
ההכרזה על הקמת מלזיה נדחתה ביותר משבועים, אבל במלאיה התייחסו אל משאל העם כאל עניין פנימי.
המשיכה ממשלתה את התשלום השנתי בשוי 5300 רינגיט מלזי ליורשיו של הסולטאן ג'מאל אלעט'ם, מסולטנות סולו.
28 ביוני 1965: צבאה הסדיר של אינדונזיה התחיל במתקפה שנמשכה 86 ימים.
ראשיתה באי סבטיק בצפונו, שהוא חלק של סבה, והיא נבלמה.
הצד השני בעימות הורכב מצבא מלזיה וכמה מצבאות חבר העמים הבריטי כולל אוסטרליה.
עד 1966 כשל כל המהלך האינדונזי.
11 באוגוסט 1966: נחתם הסכם שלום בבנגקוק בין מלזיה לאינדונזיה.
אינדונזיה הכירה בקיום מלזיה ובשלמות שטחיה.
1968: נשיא הפיליפינים, פרדיננד מרקוס, החל לאמן כוחות צבא באי קורגידור כדי להסתנן לסבה כהכנה לכבוש סבה.
ב־26 באוגוסט 1968 חוקק הפרלמנט הפיליפיני חוק הקובע שסבה היא שטח פיליפיני רבוני, וב־18 בספטמבר 1968 חתם פרדיננד מרקוס חתם על החוק.
1977, 1984: ניסיונות של פרדיננד מרקוס לפתור את בעיית סבה, על ידי נסיגה מדרישות הפיליפינים, לצורך שפור היחסים עם מלזיה.
1987: ניסיון של חברת הסנאט הפיליפיני לתיסיא ראמוס שאהאני, לבטל את החוק הקובע כי סבה שייכת לפיליפינים.
הניסיון נתקל בהתנגדות רחבה, גם מצד נציגים מוסלמיים, והוצג כפגיעה בדרישות סולטאן סולו לסבה.
2 בנובמבר 1998: אינדונזיה ומלזיה מסכימות למסירת בעיית הרבונות על סיפאדאן וליגיתאן לבית הדין הבין לאומי בהאג.
2001: בקשה ממשלת הפיליפינים, במסגרת תביעתה לקבל את שטח סבה, להתערב בסכסוך בין אינדונזיה למלזיה על האיים סיפאדאן וליגיתאן, מדרום לשטח היבשתי של סבה, לפי העיתונות מאז, הפיליפינים הייתה מוכנה לוותר לאינדונזיה על סיפאדאן ועל ליגיתאן, אבל דרשה לקבל את כל שאר מדינת סבה.
בית הדין הבין לאומי בהאג, סירב לבקשת הפיליפינים.
17 בדצמבר 2002: הכריע בית הדין הבין לאומי בשאלת הבעלות על שני האיים לטובת מלזיה כחלקים של סבה.
במובלע מובן גם שהכיר בית הדין הבין לאומי בשלטון מלזיה על סבה.
ב־2006 דרש שר המשפטים המלזי לחדול מלשלם את כספי השכירות השנתיים בסכום 5300 רינגיט, כי לטענתו התשלום פוגע ברבונות מלזיה על סבה.
ב־2013 אירע ה"תיקו של לאהאד דאתו".
חלק מיורשיו של שלטאן ג'מאל אלעט'ם גייסו צבא חמוש בניסיון לכבוש את סבה.
הכוח פלשו לסבה ב-11 בפברואר 2013, וכבש כפר קטן, סמוך לעיר לאהאד דאתו, ותקפו גם את סמפורנא ועוד מקומות.
צבא מלזיה אסף כוחות, ועד 5 במרץ 2013 עמדו שני הצבאות זה מול זה.
כאשר תקף צבא מלזיה את הפולשים, הדף אותם אל הים.
העמות הסתים בניצחון מלזיה, ב-24 במרץ 2013. בעימות נהרגו 70 מהפולשים, 12 חילים בצבא מלזיה.
מבחינה דיפלומטית נסו שלטונות הפיליפינים להאיץ במנהיג הפולשים, ג'מאל קיראם השלישי, להסיג את כוחותיו מסבה.
שבויים מבין הפולשים, נשפטו אחר כך על ידי שלטונות מלזיה.
חלקם נדונו למאסר, וחלקם נדונו למות.
בעקבות הפלישה חדלה ממשלת מלזיה לשלם את התשלום השנתי של 5300 רינגיט.
באוגוסט 2022 דווח כי יורשי סולטאן ג'מאל אלעט'ם, זכו במשפט נגד ממשלת מלזיה שהתקיים בבית משפט בפריס, בו תבעו פיצויים על הפסקת התשלומים השנתיים.
ביוני 2023 פסק בית משפט בהולנד שדן בערעור ממשלת מלזיה כי לבית המשפט בפריס לא הייתה סמכות לפסוק בדבר.
סבב אורוגוואי היה סבב דיונים שהתנהל בין השנים 1986 ל-1994, במטרה להגיע לנוסח חדש להסכם GATT לסחר רב-צדדי.
הכוונה הייתה להסדיר את הסחר החופשי בין המדינות בעולם.
ההסכם שנחתם בסוף סבב הדיונים החליף את אמנת הוואנה, שלא הגיעה לכלל ביצוע.
הדיונים התנהלו על ידי סבבי שיחות סחר רב-צדדיים להפחתת מכסים בהם השתתפו המדינות החתומות על הגרסה הקודמת של הסכם GATT.
עם השנים התווספו מדינות נוספות להסכם ולסבבי השיחות.
סבב אורוגוואי היה השמיני במספר.
בתחילתו היו חברות בהסכם 102 מדינות ובסופו חתמו על ההסכם החדש 128 מדינות.
סבב טוקיו, אשר קדם לסבב אורוגוואי, הסתיים בשנת 1979. כמעט מיד לאחר סיומו הרגישו המדינות כי יש צורך לפתוח בסבב שיחות חדש מאחר שמצבן של המדינות המתפתחות הידרדר ולא היה באפשרותן לקיים את החלטות סבב טוקיו.
עם השנים נוצר מתח בין מדינות המערב למדינות מתפתחות אשר נבע מהגבלות שונות על הסחר והרגשתן של מדינות העולם השלישי כי ההסכמים אינם תורמים לפיתוחן ואף פוגעים ביכולות הייצוא והייבוא שלהן, כמו גם מתח פנימי בין מדינות המערב.
בסופו של דבר נוצרה קואליציה רחבה שתמכה בפתיחת סבב שיחות חדש, שינסה להסדיר את הבעיות שנוצרו ויתרום לליברליזציה של הסחר.
בעיות רבות עלו מתוך המערכת הבינלאומית, למשל העדרן של מדינות רבות מן ההסכם.
כמו כן ניתן לציין את הדומיננטיות הברורה של ארצות הברית בהסכם ה-GATT המקורי אל מול סיומה של המלחמה הקרה תוך כדי סבב אורוגוואי והיחלשותה היחסית של ארצות הברית בסחר העולמי.
סיבה נוספת לצורך בפתיחת סבב שיחות הייתה העלייה של הפרוטקציוניזם החדש.
בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 מדינות רבות השתמשו בהגבלות שונות על המסחר הבינלאומי אשר עוקפות את הסכמי ה-GATT, למשל סובסידיות שונות, שימוש ממושך בהגבלות המותרות בהסכם רק לטווח קצר (כגון הגבלות נגד היצף) ועוד.
עליית הפרוטקציוניזם ערערה את בסיסו של הסכם ה-GATT כאשר ההערכה היא כי בין 25 ל-30 אחוז מהסחר העולמי הושפעו מפרוטקציוניזם זה.
כמו כן האמונה הרווחת בין המדינות המפותחות היא כי פרוטקציוניזם מוביל בסופו של דבר למלחמה, כפי שקרה לאחר המשבר הכלכלי של שנות ה-30 ופרוץ מלחמת העולם השנייה, ולכן יש למנוע את עלייתו המחודשת.
כמו כן, התברר כי למנגנון יישוב הסכסוכים הקיים בהסכם אין מספיק סמכות לאכוף את ההסכם ונוצר צורך לחזקו.
לא נכללו במנגנון לוחות זמנים מסודרים לפעולות ופרוצדורה מפורטת, היה קל לחסום את החלטותיו ובמקרים רבים התמשכו הסכסוכים לאורך זמן ללא החלטה בעניינם.
גורם בעייתי נוסף היה העלייה הברורה בהסכמי סחר אזוריים, על חשבון מחויבותן של המדינות לליברליזציה רב-צדדית.
באותה תקופה נחתמו הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה והסכמי האזור הכלכלי האירופי ואיגוד הסחר החופשי האירופי, והחשש היה כי במקום להוות "אבני בניין" לחיזוק הסחר העולמי החופשי יהפכו הסכמים אזוריים כאלו ל"אבני נגף" בפני הסחר החופשי וההסכמים הרב-צדדיים התומכים בו.
בספטמבר 1986 הושק סבב השיחות בפונטה דל אסטה, אורוגוואי.
סדר היום כלל את רוב תחומי הסחר הבינלאומי, לרבות נושאים חדשים שלא דנו בהם עד אז, כגון סחר בשירותים וקניין רוחני, וכן דיון בתעשיות רגישות כגון חקלאות וטקסטיל.
בסופו של דבר כל סעיפי הסכם ה-GATT עמדו לדיון.
הסבב הסתיים בשנת 1994, 4 שנים לאחר המועד שנקבע, בהצהרת מרקש אשר נושאה העיקרי היה הקמת ארגון הסחר העולמי והכנסת כל ההסכמים הקיימים תחת סמכותו ואחריותו.
הסכמי סבב אורוגוואי החליפו את הסכם ה-GATT המקורי משנת 1947. ההסכם שמר על עקרונותיו הכלליים של ההסכם המקורי משנת 1947 והם:
עקרון המדינה המועדפת והגישה לשווקים – לפי עיקרון זה, מדינה המעניקה הטבות סחר למדינה חברה אחת מחויבת להחיל הטבות אלו על שאר המדינות החברות בהסכם.
יוצא הדופן היחיד הוא מצב של אינטגרציה כלכלית כדוגמת אזורי סחר חופשיים ואיחודי מכסים.
עיקרון זה מתייחס גם לסוגיית היחס הלאומי (National Treatment) לאחר כניסת הסחורה לתוך שטחה של המדינה, לפיו יש להתייחס באותו אופן לסחורה מקומית ולסחורה מיובאת, מרגע שנכנסה למדינה.
עקרון ההדדיות – על כל המדינות החתומות על ההסכם להפחית את המכסים עליהם הוסכם בזמן מוקצב.
שקיפות – על כל מדינה לדווח על פעילויותיה אשר להן השפעה על סחר בינלאומי, כדוגמת חקיקה ורגולציה.
עד סבב אורוגוואי עסקו שיחות הסחר בעיקר במסחר בטובין.
בסבב זה נכנס גם נושא המסחר בשירותים ובסופו נחתם הסכם GATS (General Agreement on Trade in Services).
הסכם זה מרחיב את בסיסו של הסכם ה-GATT ומחיל אותו גם על סחר בשירותים, כאשר מוגדרים בו ארבעת סוגי הסחר בשירותים האפשריים.
אותם עקרונות העומדים בבסיסו של הסכם ה-GATT עומדים גם בבסיסו של ה-GATS והם עיקרון המדינה המועדפת, הדדיות ושקיפות.
ההסכם מקיף את כל השירותים המסחריים, אך ישנם גם יוצאי דופן אשר הכללים לגביהם מופיעים בפרק נפרד, בהם שירותי טלקומוניקציה ובנקאות.
כמו כן ניתנה אפשרות למדינות אשר חתמו על הסכם בנושא שירותים עם מדינות אחרות לשמור על ההטבות כלפי מדינות אלו, למרות היותן חתומות על הסכם זה.
בנוסף, מדינות מחויבות לפי ההסכם רק באותם תחומי שירותים בהם נטלו מחויבות ספציפית.
הסכם זה נחתם לאחר משא ומתן אשר יצר מתח רב, הן ביחסי צפון – דרום והן ביחסי צפון – צפון.
בתחילה חששו מדינות הדרום כי הסכם שכזה המגביל שימוש בקניין רוחני ימנע העברה של טכנולוגיה וידע למדינות המתפתחות ובכך יאט את התפתחותן.
בסופו של דבר התברר כי מתח קיים גם בין מדינות הצפון לבין עצמן.
המדינות המפותחות טענו כי יש צורך בהגבלות אלו כדי להילחם בפיראטיות ובשימוש לרעה בטכנולוגיות אשר על התעשיות שלהם להשקיע בכך מיליוני דולרים במקום לייעדם למחקר ופיתוח.
לעומתן טענו המדינות המתפתחות כי הטלת הגבלות על העברת ידע וטכנולוגיה יטיל על הכלכלה שלהם עלויות אשר אינן פרופורציונליות וכן כללים נוקשים ימנעו מהן נגישות לידע וטכנולוגיה חדשים ויכולת שיתוף פעולה עם פירמות זרות.
בסופו של דבר התברר כי מדינות רבות כבר החלו לאמץ חוקים בהקשר של קניין רוחני על מנת למשוך השקעות זרות ישירות וכן כדי לפתח את הכלכלה על ידי עידוד מחקר ופיתוח בתוך המדינה, כך שבסופו של דבר ההסכם אומץ על ידי מדינות הצפון והדרום גם יחד.
ההסכם מכיל 5 נושאים: ראשית העקרונות הבסיסיים כמו בהסכמים הקודמים – אי-אפליה והדדיות, וכן עקרון נוסף האומר כי גם ההגנה על הקניין הרוחני צריכה לתרום לחידושים ולקידום החברה.
שנית חוקים בסיסיים משותפים לכל המדינות החתומות כיצד להגן על הקניין הרוחני.
שלישית דרכים לאכיפת החוקים האלו.
רביעית כיצד ליישב סכסוכים הנובעים מסחר בקניין רוחני בין המדינות החברות בהסכם.
חמישית, הקצבת זמן למדינות שונות לחקיקת החוקים האלו – מדינות מפותחות - שנה, מדינות מתפתחות - 5 שנים, מדינות לא מפותחות - 11 שנים.
הסכם חלש יחסית לכל שאר ההסכמים אשר הושגו בסבב אורוגוואי העוסק בהשקעות סחר של מדינות.
על כל מדינה לדווח על השקעות הסחר שלה ולדאוג לאיזון של הסחר בתוך תקופה מסוימת.
ההסכם הוא אך ורק על מסחר בטובין ואינו חל על שירותים.
הרעיון העומד מאחורי ההסכם הוא לשמור על עקרונות כגון שוויון ואי-אפליה על ידי פיקוח על השקעות הקשורות לסחר.
ההסכם מונה אילו השקעות מותר ואסור למשקיעים זרים לבצע על מנת למנוע מצב של אפליה של מוצרים ממדינות אחרות.
מיסוד – הקמת ארגון הסחר העולמי
משנת 1947, השנה בה נחתם הסכם ה-GATT, ועד לשנת 1994, השנה בה הוכרז על הקמת ה-WTO, לא התקיים ארגון או מוסד מסודר אשר ניהל את ההסכם.
ארגון ה-ITO אשר היה אמור לקום ב-1948 לא קם בסופו של דבר בשל התנגדות הקונגרס בארצות הברית.
רק בסופו של סבב אורוגוואי הוחלט על הקמתו של ארגון, בו יהיו חברות כל המדינות החתומות על ההסכם.
במשך השנים צמח, דה – פאקטו, ארגון מתוך ההסכם אך מיסודו הרשמי הגיע רק בשנת 1994 בהצהרת מרקש בה הוצג ה"Fnal Act" של ה-WTO.
הצהרה זו הופכת את ה-WTO למוסד בינלאומי האחראי על ניהול יחסי הסחר בין החברים בו.
הוא מאחד בתוכו את כל הסכמי הסחר שנחתמו, החל מ-GATT 1947 והלאה, וכן מכיל בתוכו מנגנון ליישוב סכסוכים DSU (Dispute Settlement Understanding), ומנגנון פיקוח על קיומם של הסכמי הסחר במדינות החברות TPRM (Trade Policy Review Mechanism).
אחד העקרונות החשובים עליהם הוחלט ב-WTO הוא ה-Single Undertaking אשר הוא עיקרון המאחד את כל ההסכמים ומחייב את כל המדינות החברות בארגון לקבל עליהן את כל ההסכמים.
לא ניתן יותר לבחור אילו הסכמים מאמצים ואילו לא כפי שהיה תחת ה-GATT עד עכשיו.
כמו כן כל ההחלטות וההסכמים חייבים להתקבל בקונצנזוס על ידי כל החברות בארגון.
כיום עיקרון זה מקשה על קיום המשא ומתן בסבב הנוכחי – סבב דוחא, מאחר שישנה אי הסכמה רחבה לגבי דברים רבים הנמצאים על סדר היום.
מנגנון יישוב הסכסוכים של ה-WTO, ה-DSU (Dispute Settlement Understanding) – בתקופה של ה-GATT, לא היו למנגנון יישוב הסכסוכים הקיים שיניים אפקטיביות על מנת להצליח ולפתור בעיות אשר התעוררו בין מדינות.
מנגנון חדש זה ליישוב סכסוכים מאחד בתוכו את כל ההסכמים שנחתמו בסבב אורוגוואי, כאשר הוא יכול להשתמש בכל סוג של סנקציות על מנת לאכוף הסכם מסוים, גם סנקציות הנוגעות להסכם אחר.
הסמכות לפעולה ניתנת לו על ידי המועצה הכללית של ה-WTO.
בהסכם ההקמה נקבע לוח זמנים מסודר ופרוצדורה מסודרת הקובעת מה יש לעשות וכיצד, כאשר השלב הראשון הוא ניסיון לפתור את הסכסוך על ידי התייעצות בין המדינות המסוכסכות ורק אם שלב זה לא מצליח פונים לטריבונל.
כמו כן נמנעה האפשרות של מדינה המפסידה בסכסוך לחסום את החלטת הפאנל, דבר אשר ניתן היה לעשות לפני כן מאחר שפסק הדין התקבל בקונצנזוס.
כיום הפסיקה מתקבלת אוטומטית וניתן לדחותה רק על ידי קונצנזוס, כלומר על המדינה המפסידה לשכנע את כל החברות בארגון, כולל המדינה שמולה בסכסוך, לבטל את הפסיקה.
מצד שני, לראשונה ניתן לערער על פסיקה לוועדה מיוחדת שהוקמה לשם כך.
מנגנון בחינת מדיניות הסחר, ה-TPRM
זהו מנגנון פיקוח של ה-WTO על המדינות החברות.
מטרותיו הן לאפשר שקיפות מרבית והבנה של מדיניות הסחר של המדינות החברות תוך בחינה רציפה שלהן, לשפר את איכות הדיון הציבורי והבין-ממשלתי בנושאים אלו ולאפשר הערכה מולטילטרלית של השפעות מדיניות מסוימת על הסחר העולמי.
מנגנון זה בודק אחת למספר שנים כל מדינה, מאיר את מדיניות הסחר שלה, בוחן איך כל מדינה מקיימת את התחייבויות הסחר שלה כלפי שאר המדינות החברות ומתעד את החסמים שישנם בסחר בסחורות ובשירותים.
מדובר בבחינה וביקורת חשובה על מדיניות הסחר בעולם אשר יכולה להשפיע רבות על קידום רפורמות שונות בסחר ברמה הלאומית והבינלאומית, אך גם למכניזם זה מספר חסרונות כגון חוסר יכולת להציע אלטרנטיבות למדינות המטילות הגבלות סחר.
שני נושאים אשר לא נדונו עד לסבב אורוגוואי הם הסחר בחקלאות ובטקסטיל, הנחשבים תחומים רגישים ומוגנים ביותר בכל המדינות – הן המפותחות והן המתפתחות.
מאז שנות החמישים חלה עליה בכל הקשור להגנה על החקלאות בכל המדינות, דבר אשר הוביל לחוסר אפשרות לייבא ולייצא ולכן נוצר לחץ להכניס את נושא החקלאות לסבבי הסחר.
אחת מפריצות הדרך בסבב אורוגוואי הוא הסכם בנוגע למסחר בינלאומי בחקלאות.
להסכם ארבע נקודות עיקריות: התמודדות עם גישה לשווקים חדשים, תמיכה פנימית במוצרי חקלאות, תחרות בייצוא של חקלאות ומדדים סניטריים.
הוסכם על הפחתת מכסים, הפחתת סובסידיות לחקלאות, הפחתת חסמי סחר שונים אחרים.
בסופו של דבר נראה כי הרפורמות עליהם הוסכם הן קטנות ולא תורמות בצורה משמעותית לליברליזציה של הסחר במוצרי חקלאות, אך הושגה גם הסכמה לשוב לשולחן הדיונים בנושא, והלחץ לליברליזציה של התחום עדיין חזק.
הטקסטיל הוא תחום בעייתי למדינות המתפתחות מאחר שמדובר בתחום עתיר עבודה המעסיק רבים מאזרחי המדינה והטכנולוגיה לה זקוקים בייצור היא נמוכה וזולה.
פחדן של המדינות המתפתחות היה כי ייצור הטקסטיל המסיבי המתבצע אצלם ייפגע עקב הורדת מכסים והצפת השוק ולכן הן ייפגעו ויפסידו מכך.
בטקסטיל בוטלו ההגבלות על הייצוא והוסכם על הקלות בכניסה לשווקים על ידי הגדלת תקרת הייבוא והפחתת מכסים.
הוקמה ועדה מפקחת לעניין אשר בודקת כיצד עומדות המדינות בהסכם.
השפעת תוצאות הסבב על הסחר העולמי והפוליטיקה העולמית
ברור כי לסבב אורוגוואי הייתה ועדיין ישנה השפעה גדולה מאוד על הסחר העולמי.
ההישגים אליהם הגיעו בסבב זה הם כמעט בלתי נתפסים.
ראשית, הקמת ה-WTO, על כל מוסדותיו, והכנסת כל הסכמי הסחר תחת ארגון מנהל אחד.
שנית, נושאים אשר לא הגיעו כלל לשולחן הדיונים עד סבב זה נידונו ואף נחתמו לגביהם הסכמי סחר, סחר בשירותים הפך לנושא מרכזי כמו גם קניין רוחני ונושא ההשקעות.
היקף הסחר העולמי גדל בצורה משמעותית, הן בגלל הפחתת מכסי מגן שונים על מוצרים והן בגלל הצטרפותם של מדינות מתפתחות רבות למערכת הסחר.
הצטרפותן של מדינות מתפתחות יצר גם מצב בו ישנם שני גושי מדינות אשר רצונותיהם מתנגשים בכל הקשור למסחר בינלאומי – מדינות מפותחות ומדינות מתפתחות, ולכן קשה יותר לגשת לשולחן הדיונים ולהגיע בסופו של דבר לקונצנזוס על הנושאים עליהם מתנהל משא ומתן.
לכל גוש רצונות וצרכים שונים אשר מתנגשים באופן כמעט עקבי אחד בשני.
הסבב הנוכחי, סבב דוחא, נמשך כבר כ-10 שנים מאחר שישנם נושאים אשר לא ניתן להסכים עליהם.
אחת הבעיות היא ה-Single Undertaking אשר מחייב את כולם להסכים על הכל ולכן קשה להגיע להחלטות.
אחת התאוריות המניעה את הסכמי הסחר גורסת כי סחר חופשי גורם ליציבות ושלום בעולם ולכן מיסודו והרחבתו של ה-GATT לנושאים נוספים חשוב לשמירת היציבות וביסוס השלום בעולם.
מצד שני ישנם מבקרים ומתנגדים לכל נושא המסחר החופשי והליברליזציה, אשר טוענים כי ישנם דרכים אחרות להשגת יציבות אשר אינם דווקא סחר חופשי (דוגמה טובה לכך היא הספר Free Trade Adventure: The WTO, The Uruguay Round and Globalism – A Critique").
לסיכום ניתן לומר כי תוצאותיו של סבב אורוגוואי השפיעו רבות על המסחר הבינלאומי מאז סיום הסבב וממשיכות להשפיע גם היום.
סבב הגרנד פרי הוא סדרה בת שש תחרויות שחמט שמאורגנות על ידי פיד"ה.
השחמטאים שזוכים להישגים המשוקללים הגבוהים ביותר בסדרה נמנים עם הזכאים להשתתף בתחרות המועמדים לאליפות העולם בשחמט, לגברים ולנשים בהתאמה.
הנוהג לקיים סדרות אלו כשלב מקדים לאליפות העולם החל בשנת 2008.
שניםמספר שלביםפרס כספי כוללמנצחסגןמקום שלישי 2008–2010 6 €1,272,000 לבון ארוניאן טיימור רג'אבוב אלכסנדר גרישצ'וק 2012–2013 6 €1,440,000 וסלין טופאלוב שחריאר ממדיארוב פביאנו קרואנה 2014–2015 4 €480,000 פביאנו קרואנה היקרו נקמורה דמיטרי יאקובנקו 2017 4 €520,000 שחריאר ממדיארוב אלכסנדר גרישצ'וק טיימור רג'אבוב2019 4 €800,000 אלכסנדר גרישצ'וק יאן נפומניאשצ'י מקסים ושייה-לגראב
סֶבּוּ סיטי (בפיליפינית: Lungsod ng Cebu, "לונגסוד ננג סבו"; בסבואנו: Dakbayan sa Sugbo, "דקבאיאן סה סוגבו") היא בירת מחוז מרכז ויסאיאס בפיליפינים.
העיר נמצאת בחופו המזרחי של האי והפרובינציה סבו, הנמצא במרכז אזור איי ויסאיאס; העיר מתפקדת גם כבירת הפרובינציה סבו, למרות שאינה חלק ממנה.
ב-2010 התגוררו בעיר 866,171 תושבים, מה שהופך אותה לעיר החמישית בגודלה בפיליפינים, אחרי קסון סיטי, מנילה, קלואוקן ודבאו סיטי, ובמטרופולין שלה התגוררו למעלה מ-2.5 מיליון תושבים, מה שהופך אותה למטרופולין השנייה בגודלה בפיליפינים, אחרי מטרופולין מנילה.
לפני בוא הספרדים לפיליפינים במאה ה-16, הייתה סבו סיטי מרכז מסחרי וחלק מראג'נות קטנה בשם ראג'נות סבו.
היא נוסדה על ידי אנשים מהאי סומטרה כמה עשרות שנים לפני בוא הספרדים.
ב-1521 נחת מגלה הארצות הפורטוגזי פרדיננד מגלן באי והתקבל על ידי הראג'ה המקומי.
כעבור זמן מה יצא מגלן להילחם בתושבים ילידים באי הסמוך מקטן, אך הוא נהרג בקרב ושאר אנשי המשלחת שלו עזבו את סבו.
ב-1565 הגיעו הספרדים, בפיקודו של מיגל לופס דה לגאספי, שוב לאי, אך עזבו אותו לאחר שהותקפו על ידי המקומיים.
לאחר מספר קרבות נחתם באותה שנה הסכם בין המקומיים לספרדים ובמקום הוקמה העיירה "וייה דה סן מיגל דה סבו", אשר שמה שונה בהמשך ל"וייה דל סנטיסימו נומברה דה חסוס", על אף שהשם סבו נותר נפוץ.
ב-1569 הפכה ההתיישבות הספרדית בסבו לנמל חשוב ונקודת מוצא למגלי ארצות שיצאו לשאר האיים באזור.
לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898 עבר האי סבו, כמו יתר הפיליפינים, לשליטת ארצות הברית.
ב-24 בפברואר 1937 זכתה סבו סיטי במעמד של עיר.
ב-1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה סבו על ידי יפן, ביחד עם שאר הפיליפינים.
העיר שוחררה על ידי הכוחות האמריקאים בקרב סבו סיטי ב-1945.
בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות גדולות, כמו אוניברסיטת סן קרלוס, אוניברסיטת סבו נורמל ושלוחת סבו של אוניברסיטת הפיליפינים.
נמל התעופה הבינלאומי מקטן-סבו משרת את סבו סיטי ומציע טיסות לערים מרכזיות בפיליפינים וכן ליעדים בינלאומיים באזור.
הנמל נמצא באי מקטן, הצמוד לסבו סיטי ומקושר אליה בגשרים.
התחבורה הציבורית בסבו סיטי מסתמכת בעיקר על אוטובוסים, מוניות וג'יפנים.
העיירה המקומית בודקת היתכנות של יצירת מערכת אוטובוסים מהירה שתקל על העומס של התחבורה הציבורית בעיר.
סבבה ידוע גם בשם סבבה בבסיס הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 1983 בבימויו של צבי שיסל על פי תסריט שכתב עם בועז דוידזון.
הסרט הוא ספין אוף ספציפי של דמותם של יהודה'לה, סמ"ר שמש, ורס"ר פלכטר מ"ספיחס".
הסרט אינו נחשב באופן רשמי חלק מסדרת סרטי אסקימו לימון, אך יש המתייחסים אליו כאל "אסקימו לימון 4.5", כאשר הסרט יצא בין "ספיחס" (אסקימו לימון 4) לבין "רומן זעיר" (אסקימו לימון 5).
יהודה'לה (צחי נוי) נשאר בבסיס הטירונות לבעלי כושר מוגבל, ונרמז שבנצי ומומו, שלא מופיעים בסרט זה כלל, נשלחו לטירונות קרבית.
במרכז העלילה עומד תמרון בין שני בסיסי טירונות: "עציוני" ו"סבבה" שעליו מופקדים סמל ראשון שמש (יוסף שילוח) כסמל מחלקה, ורס"ר הבסיס פלכטר (משה איש כסית).
הטירונים בשני הבסיסים עוברים אימונים קשים לקראת התמרון, בו צריך למצוא את דגל החטיבה.
בכל השנים שעברו, בהם נערך התמרון המסורתי, תמיד ניצח מחנה "עציוני" את "סבבה".
התחרות נערכת בפיקוח אלוף הפיקוד.
הנספח הצבאי השווייצרי (צבי שיסל) וסגניתו (סיביל ראוך), בלונדינית נחשקת, מתארחים לביקור בבסיס "סבבה" ועקב כך ,יוצאים איתם לתמרון מול עציוני.
במהלך התחרות חוטפים חיילי פלוגת "סבבה" את רס"ר גת (שמוליק אומני) מהפלוגה המתחרה כדי להוציא ממנו את מיקומו של הדגל.
משה איש כסית (רס"ר פלכטר)
סיביל ראוך (סגנית הנספח הצבאי השווייצרי)
צבי שיסל (הנספח הצבאי השווייצרי)
שרית סרי (אחת משתי הבנות המבקרות במגורי בנים)
הסרט זכה לביקורות חיוביות בארץ בין השאר הודות לעלילה שלא התבססה על סדרת סרטי "אסקימו לימון" ואף העצימה את הדמויות הנשיות בסרט, באמצעות שחקניות מוכשרות שהציגו תפקידי אופי.
בישראל נמכרו 320 אלף כרטיסים ובגרמניה המערבית נמכרו 285 אלף כרטיסים.
בסך הכל, הכניס הסרט 605 מיליון שקלים (שקל ישן) מסביב לעולם ובישראל יחד, מה שהפך את הסרט למכניס ביותר לשנת 1983.
סרט זה היה הסרט האחרון בו השתתפה דבורה בקון לפני מותה בתאונת דרכים ב-18 במרץ 1983.
סֶבּוּ (בסבואנו: Lalawigan sa Sugbo; בפיליפינית: Lalawigan ng Cebu) הוא אי בקבוצת איי ויסאיאס בפיליפינים.
האי הוא גם פרובינציה במדרג של "פרובינציית אי בעלת רמת הכנסה ראשונה", הממוקם במחוז המנהלי מרכז ויסאיאס, ומכיל את האי המרכזי עצמו ועוד 167 איים קטנים יותר.
בירת האי היא סבו סיטי (אף על פי שמבחינה מנהלית היא עצמאית מהפרובינציה), העיר העתיקה ביותר והבירה הראשונה של הפיליפינים, המהווה חלק של מטרופולין סבו יחד עם ארבע הערים השכנות (דנאו סיטי, לאפו-לאפו סיטי, מנדאואה סיטי וטליסאי סיטי) ושמונה יחידות שלטון מקומי אחרות.
נמל התעופה הבינלאומי מקטן-סבו, הממוקם באי מקטן, הוא נמל התעופה השני העמוס ביותר בפיליפינים.
סבו היא אחת הפרובינציות המפותחות ביותר בפיליפינים, עם סבו סיטי כמרכז ראשי של מסחר, חינוך ותעשייה בוויסאיאס.
בעשור הפך האי למרכז עולמי עבור ייצור רהיטים, תיירות, עסקים ותעשייה כבדה.
בין המאות ה-13 וה-16, סבו שהיה ידוע אז בשם Zubu (או Sugbo) היה מיושב על ידי הינדים, בודהיסטים, מוסלמים, הנשלט על ידי ראג'ות ודאטוים.
סבב המרתונים המרכזיים העולמי (World Marathon Majors) הוא סבב של ריצות המרתון החשובות בעולם האתלטיקה.
הסבב כולל שבע תחרויות שנתיות המתקיימות בטוקיו, ניו יורק, ברלין, לונדון, בוסטון, שיקגו וסידני.
ריצת המרתון במסגרת אליפות העולם באתלטיקה המתקיימת מדי שנתיים, וריצת המרתון במסגרת המשחקים האולימפיים המתקיימת מדי ארבע שנים.
הסבב נוסד ב-2006 ומשנת 2015 מכונה "Abbott World Marathon Majors" (על שם נותנת החסות מעבדות אבוט), אז גם נקבעה השיטה הנוכחית של התחרויות והדירוג.
חמשת המקומות הראשונים בכל ריצה מקנים נקודות דירוג: מקום ראשון 25 נקודות, מקום שני 16 נקודות, מקום שלישי 9 נקודות, מקום רביעי 4 נקודות, מקום חמישי נקודה אחת.
על מנת להיכלל בדירוג, על האתלט להשתתף לפחות בשתי תחרויות, ורק שני המיקומים הטובים ביותר של כל אתלט מחושבים בדירוג.
בסיום הסבב השנתי המוביל והמובילה בניקוד זוכים בפרס כספי של 500,000 דולר.
בנוסף לכך, ישנם פרסים לזוכים במקצי כיסאות גלגלים.
במקצי כיסאות הגלגלים נספרות ארבע התוצאות הטובות ביותר, או חמש בשנה שבה מתקיימים המשחקים הפאראלימפיים.
מרתון טוקיו - מתקיים מדי שנה בפברואר
מרתון בוסטון - מתקיים מדי שנה בתחילת אפריל
מרתון לונדון - מתקיים מדי שנה בסוף אפריל
מרתון ברלין - מתקיים מדי שנה בספטמבר
מרתון שיקגו - מתקיים מדי שנה באוקטובר
מרתון ניו יורק - מתקיים מדי שנה בתחילת נובמבר
- מתקיים מדי שנה בסוף אוגוסט
אליפות העולם באתלטיקה - ריצת המרתון מתקיימת במסגרת זו כל שנה אי-זוגית, בחודשים אוגוסט-ספטמבר
המשחקים האולימפיים - ריצת המרתון מתקיימת במסגרת זו כל ארבע שנים במהלך חודשי הקיץ
סבבבנט היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים ונוער, ששודרה בשידור חי בערוץ הילדים בין השנים 2010–2011. את הסדרה הנחה הצמד אודי ואביעד, אשר במהלך הסדרה שיחק דמויות שונות.
בסדרה היו פינות שונות, אורחים, מערכונים ועוד.
פרקי הסדרה היו באורך 25 דקות.
את הסדרה הנחה הצמד אודי ואביעד, אשר שיחקו בכל פרק דמויות שונות.
בכל פרק התארח בסדרה צופה אחד של התוכנית, ואורח מפורסם.
בנוסף היו בסדרה פינות שונות, אורחים ומערכונים.
בין הפינות שהיו: פינה שבה עוזרים למשהו בעל כישרון מיוחד לצלם קליפ מקורי שיביא לו מילוני צפיות ביוטיוב, פינה של שתי נערות (אותן משחקים אודי ואביעד) אשר מתעדות את עצמן במיני סדרה בשם "פקאצות מחוברות", ופינה שבה עושים מתיחות בטלפון.
את הסדרה הנחה הצמד אודי ואביעד, שכולל בתוכו את אודי גוטשלק ואביעד בנטוב.
במהלך הסדרה אודי ואביעד שיחקו דמויות שונות:
משהפדיה - אנציקלופדיה וירטואלית שלא יודע כלום על שום דבר.
נותן פרשנות משלו לקטעי ווידאו מוזרים שהוא מוצא באינטרנט.
מרירה - טוקבקיסטית ממורמרת שמגדלת טיגריס מחמד בביתה.
הסדרה התחילה כפינה קטנה בשם "סבבבנט" באורך 3–5 דקות בתוכנית "המקום האמיתי", בה אודי ואביעד ניסו לתפעל מתוך הדירה המבולגנת שלהם את אתר האינטרנט של ערוץ הילדים.
לאחר מכן, בתוכנית "חופש במקום האמיתי" אודי ואביעד קיבלו פינה בשם "סבבבקיץ", בה הם עשו שידורים משפת הבריכה של הווילה של ביל גייטס מנכ"ל מיקרוסופט.
בעקבות הצלחת הפינות, הפינה הפכה לסדרת טלוויזיה.
הסדרה בוימה על ידי אהרן קפלן, נכתבה על ידי אודי ואביעד ונמרוד אלדאה, הופקה על ידי טל מאור רונן, נערכה על ידי מיכל דבש וליאור ירון, וצולמה על ידי יזהר טרמו, ירון שרון ורזבן טומסקו.
סבבה 5 הוא אלבום הסולו השלישי של הראפר הישראלי פלד.
האלבום יצא לאור ב-15 במרץ 2018, על ידי חברות התקליטים סינגולד ו-Mobile1 Music.
האלבום, בדומה לאלבומיו הקודמים של פלד, הופק על ידי אורי שוחט ומיכאל כהן.
האלבום כולל את הסינגלים "זה לא מעניין אותי" ו"מה אני נראה לך", שהצליח להגיע לעשירייה הפותחת במצעד הרשמי של גלגלצ.
כמו כן, שני השירים הצליחו לצבור מאות אלפי השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, וכן שאר שירי האלבום.
באלבום מתארחים כהן@מושון, נאצ'ה ועידו בי וצוקי.
בן שלו מהארץ העניק ביקורת מעורבת לאלבום: "החיסרון הבולט של 'סבבה 5' הוא האובססיה של פלד להייטרים.
כמעט כל השירים הם מכתבי נפץ שממוענים אל כל אלה שזילזלו, עלבו ופגעו בו.
חיסול הייטרים הוא פרקטיקה ידועה ואהובה בהיפ הופ, אבל בשיר השישי, מקסימום השביעי, מתחשק להגיד לפלד: או־קיי, הבנו, שחרר.
זה כמו לדבר אל הקיר.
וזאת עוד סיבה לאהוב את "אהבתי", שבמקום לשנוא את ההייטרים מוכן לתת כליה לאותה מעריצה נהדרת.
חפשו אותה בהופעות ההשקה, צועקת את כל המילים עם ג'רזי של הלייקרס".
סבדסאלאש (בהונגרית: Szabadszállás) היא עיר במחוז באץ'-קישקון, בנפת קונסנטמיקלוש.
העיר הקטנה ממוקמת בחלק הצפון-מערבי של מחוז באץ'-קישקון, 80 ק"מ דרומית לבודפשט, 40 ק"מ מערבית לקצ'קמט וכ-30 ק"מ מזרחית לדנובה.
ישובים שכנים: קונסנטמיקלוש מצפון (18 ק"מ), Kunadacs מצפון-מזרח (10 ק"מ), Kerekegyháza ו-Fülöphaza ממזרח (20 ו-17 ק"מ בהתאמה), פילפהאזה מדרום (7 ק"מ), Solt מדרום-מערב (18 ק"מ) ומ-Dunavecse (19 ק"מ) לצפון מערב.
מדרום מזרח, היישוב הקרוב ביותר הוא איז'אק, כ-15 ק"מ משם.
נתיב הגישה החשוב ביותר לכביש של סבדסאלאש הוא כביש 5203, העובר מ-Kiskunlacháza דרך מרכז קונסנטמיקלוש לאיז'אק.
ניתן להגיע אליה ברכבת בקו מס' 150 של MÁV בודפשט-קונסנטמיקלוש-טאש-קלביה, שתחנתו בתחנת הרכבת סבדסאלאש שממוקמת בקצה הדרום מערבי של האזור הפנימי של היישוב.
סבדסאלאש (שפירושי בהונגרית: "לינה חינם") הייתה יישוב קומני עתיק.
האזכור הראשון שלו הוא משנת 1279. הוא נקרא סבדסאלאש מאז המאה ה-15. בשנת 1559 היא נכללה בפנקס משלמי המיסים לאוצר הטורקי, בין היישובים השייכים למחוז בודה, עם 37 בתי אב שהיו חייבים במס.
בשנת 1597, הייתה אחוזת הנאמנות של חוסיין הביי של בודה התחתית.
בשנת 1633–1634 הייתה רשומה בפנקסי האוצר הטורקי בין רשויות נהיג'ה (נפה) של קצ'קמט, עם 14 בתי אב חייבים במס.
בשנת 1703 שלושים מתושבי המקום נרצחו על ידי הסרבים של באצ'קה.
התיישבו הונגרים החלה במקום במאה ה-17, עם זאת, סבדסאלאש נשאר כפר קומני.
אביו של שנדור פטפי, (המשורר הלאומי של הונגריה) אישטוואן פטרוביץ' (שהיה ממוצא סרבי), התגורר בכפר עם משפחתו בשנים 1819–1841, והיה גם חוכר של המסעדה והקצביה של הכפר.
בסביבות שנת 1840, עקב חורבן של שיטפון גדול, נותר חייב סכום גדול של דמי חכירה בפיגור.
הוא מסר לכפר את הקרקע שלו בסמוך ליישוב שהייתה ראויה לעיבוד, אשר הוחכרה כ"אדמות פטרוביץ'" עוד בעשור הראשון של המאה ה-20.
ב-1 ביולי 1995 היא קיבלה מעמד של עיר.
סבדסאלאש הייתה פעם עיירה צבאית.
בחיל המצב הוצבו כמה יחידות צבאיות ותיקות, למשל: צבא העם ההונגרי 104. גדוד טילי ההגנה האווירית 2. מחלקת תותחנים/טילים להגנה אווירית, מרכז ההדרכה של צבא הונגריה במישור ההונגרי הגדול.
יהודים הגיעו לסבדסאלאש ב-1850. רובם עסקו במסחר, מלאכה וחקלאות.
הקהילה התארגנה ב-1858. בעקבות חילוקי דעות בקונגרס יהודי הונגריה (1868,1869) בין חרדים למשכילים (הקרע ביהדות הונגריה), הצטרפו יהודי סאבאדסאלאש לזרם האורתודוקסי.
במקום פעלו בית כנסת, חברה קדישא, אגודת נשים ו"חדר".
בתקופת הטרור הלבן (פוגרומים והתנכלויות ליהודים ולראדיקאלים שבוצעו בידי גורמים ימניים בשנים 1919–1921 לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטיצת ההונגרית אורגנו במקום עצרות עם ובמהלכן תקפו כנופיות פורעים את היהודים.
בעקבות פרסום "החוקים היהודיים" (1938 ואילך ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי), של ממשלת הונגריה הפרו-גרמנית, חוקים שהגבילו את היהודים בעיקר בתחומי חיי הציבור ובכלכלה, ניסו פקידי הרשות בסבדסאלאש להצר את צעדי היהודים.
החנויות ובתי המלאכה הופקעו ויהודים רבים נותרו חסרי פרנסה.
אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939) גויסו יהודים לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי).
בסוף שנת 1941 וב-1942 נלקחו בכפר גברים יהודים עד גיל חמישים לעבודות הכפייה, רובם נשלחו לחזית אוקראינה.
ב-19 במרץ 1944 ניכנס הצבא הגרמני להונגריה (מבצע מרגרטה).
בסוף מאי רוכזו יהודי המקום בבית הכנסת, משם הועברו לגיטו שהוקם בקישקורוש (Kiskőrös).
ב-15 ביוני הועברו לבית החרושת ללבנים בקצ'קמט, ועונו בידי הז'אנדרמרים ההונגרים בתואנה שהסתירו חפצי ערך.
ב-23 ביוני שולחו יהודי סבדסאלאש למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר רק יהודים בודדים ששרדו.
ב-1951 הקימו גלעד לזכר הנספים בשואה.
במשך השנים עזבו היהודים את הכפר, וב-1960 כבר לא נותר שם אף יהודי אחד.
סבארין היה כפר ערבי בנפת חיפה המנדטורית ששכן כ-28 קילומטרים דרומית לחיפה.
הכפר נכבש בידי הארגון הצבאי הלאומי (האצ"ל), במהלך מלחמת העצמאות, ב-12 מאי 1948.
בשנת 1859 היו בסבארין כ-600 תושבים, שעיבדו אלפי דונמים.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר בשנת 1870, וציין שתושבי הכפר גידלו שומשום.
הוא תיאר גם באר מים בנויה שנקראה ביר סבארין.
בכפר היו על פי ההערכות כ-1,000 תושבים שהתגוררו בבתי אבן.
מפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 תיארה את סבארין ככפר גדול השוכן על מדרון.
נכתב כי הבאר היא ראש אמת המים בקיסריה.
הבאר הסגלגלה הייתה בקוטר 15 רגל ועומקה 15 רגל.
לפי מרשם אוכלוסין משנת 1887, בסבארין התגוררו כ-1,160 תושבים; כולם מוסלמים.
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי רשויות המנדט הבריטי, בסאברין התגוררו 845 תושבים: 833 מוסלמים ו-12 נוצרים קתולים.
האוכלוסייה גדלה במפקד 1931 ל-1,108 איש, מתוכם 18 נוצרים והשאר מוסלמים.
באותה העת היו בכפר 256 בתים.
אדמות הכפר השתרעו על פני שטח רב: 12,773 דונם שימשו לגידול לדגנים, 45 דונם שימשו למטעים, ואילו 179 דונם שימשו למגורים ולבנייה.
הכפר נכבש במבצע צבאי של האצ"ל ב-12 במאי 1948, לאחר שהוגן על ידי צבא ההצלה.
על פי בני מוריס, האצ"ל נתקל בהתנגדות רבה של הכפריים.
תושבים רבים ברחו והגיעו למחנות פליטים באזור ג'נין.
במבצע נכבשו גם הכפרים הסמוכים: ח'ביזה, סינדיאנה, בוריכה ואום א-שוףאחרוני התושבים עזבו לאום אל-פחם הסמוכה.
לאחר המלחמה אזור הכפר נכלל במדינת ישראל.
קיבוץ רמות מנשה הוקם מצפון מזרח לכפר בשנת 1948, והמושב עמיקם נוסד בשנת 1950, כקילומטר דרומית לכפר.
ההיסטוריון הערבי ח'אלדי תיאר את המקום ב-1992:האתר הגדול, זרוע בפסולת אבן של בתים, ומכוסה בקוצי בר.
ישנם גם קקטוסים ועצי אורן, תאנה, זית ותות.
חלק מהאדמות שמסביב משמשות את הישראלים למרעה ולגידול עצי פרי.
סבדקיגיוש (בהונגרית: Szabadkígyós) הוא כפר בנפת בקשצ'בה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בסבדקיגיוש מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור כולו מיושב מסביבות המאה ה-14 והיה נטוש כמעט לגמרי בזמן שליטת הטורקים בהונגריה.
שמו של הכפר הוזכר כבר בשנת 1378 אבל הכפר עצמו קם ככפר עצמאי בשנת 1950 לאחר שהופרד מהעיר אויקיגיוש הסמוכה.
בכפר נבנתה טירת וונקהיים בין השנים 1875 ל-1879 ומהווה את אחד מהמבנים המרשימים והעתיקים במחוז בקש.
סבב הפוקר העולמי הוא סבב טורנירי פוקר הנחשב אחד מהיוקרתיים בעולם.
במסגרת הסבב מתקיימות מספר סדרות טורנירי פוקר במקומות שונים בעולם, אשר במרכזן הטורניר המכרזי עם עלות הרשמה בשווי 3,500 עד 25,000 דולר.
המנצחים בטורנירים המרכזיים מוכרים כאלופי הסדרה בה ניצחו, ושמם נחרט על גביע האלופים של סבב הפוקר העולמי הנקרא על שמו של מייק סקסטון.
סבב הפוקר העולמי הוקם ב-2002 בארצות הברית, על ידי סטיב ליפסקומב, אשר כיהן כמנכ"ל הראשון.
בנובמבר 2009 הודיעה PartyGaming, מפעילת PartyPoker, על רכישת הסבב תמורת 12.3 מיליון דולר.
ביוני 2015 הודיע מנכ"ל הסבב אדם פליסקה על רכישת החברה על ידי Ourgame International Holdings תמורת 35 מיליון דולר.
ב-2021 רכשה Element Partners את הסבב תמורת 105 מיליון דולר.
גאס הנסן זכה באליפות הראשונה אשר התקיימה בבלאג'יו שבלאס וגאס ב-2002. בריאן אלטמן, אריק אפריאט, דייוויד "צ'ינו" ריים, אנתוני זינו, קרלוס מורטנסן וגאס הנסן זכו ב-3 אליפויות כל אחד.
ב-2018 זכה דארן אליאס באליפות הרביעית שלו כאשר ניצח באליפות באריאה שבלאס וגאס ב-2008.
בסופה של כל עונה מוכרז שחקן השנה אשר נקבע לפי מספר הנקודות אשר צבר במהלך העונה.
עד 2010 רק שבעת השחקנים האחרונים בטורניר המרכזי קיבלו נקודות, עם 200 לשחקן אשר סיים במקום השביעי ו-1000 נקודות לשחקן אשר זכה בטורניר.
החל מהעונה התשיעית אשר החלה ב-2010 שונתה שיטת הניקוד כך שיותר שחקנים יזכו בנקודות, וסך הפרסים בטורניר ישפיע על כמות הנקודות.
כל השחקנים אשר נכנסו לכסף בטורניר המרכזי יקבלו נקודות (כ-10% מהמשתתפים), כאשר הזוכה בטורניר יקבל בין 600 נקודות ל-1,600 נקודות, בתלות בסך הפרסים בטורניר.
נכון ל-2022, אף שחקן לא זכה פעמיים בתואר שחקן השנה.
בין השחקנים אשר זכו פעם אחת היו הווארד לדרר (עונה ראשונה), אריק לינדגרן (עונה שנייה), דניאל נגראנו (עונה שלישית), ג'יי סי טראן (עונה חמישית), ברטרנד "ElkY" גרוספלייה (עונה שביעית), פראז ג'אקה (עונה שמינית) ואנתוני זינו (עונה שלוש עשרה).
סבב הפוקר האירופי הוא סבב טורנירי פוקר.
במסגרת הסבב מתקיימות מספר סדרות טורנירי פוקר במקומות שונים באירופה, אשר במרכזן הטורניר המכרזי עם עלות הרשמה בשווי 5,300 אירו.
המנצחים בטורנירים המרכזיים מוכרים כאלופי הסדרה בה ניצחו.
סבב הפוקר האירופי הוקם ב-2004 בארצות הברית על ידי ג'ון דותי, אשר כיהן כמנכ"ל הראשון.
ב-2011 רכשה פוקרסטארס את הזכויות על הסבב, והחל מ-2012 אחד מעובדיה, אדגר סטוצ'לי, ממלא את תפקיד המנכ"ל.
בעונות הראשונות שוחקו כל סדרות הטורנירים בסבב במדינות שונות באירופה, אך החל מהעונה הרביעית מתקיים שיתוף פעולה בין סבב הפוקר האירופי לסדרת PokerStars Caribbean Adventure אשר מתקיימת באיי בהאמה.
ב-2017 מותג מחדש בשם "אליפות פוקרסטארס" למשך עונה אחת במהלכה התקיימו טורנירים גם בפנמה ומקאו, אך לאחר שנה חזרו למותג המקורי ולמבנה הקודם.
אלכסנדר סטביץ' זכה באליפות הראשונה אשר התקיימה בברצלונה ב-2004. ויקטוריה קורן מיטשל הייתה האישה הראשונה אשר זכתה ב-2006 בלונדון, וב-2014 הייתה לראשונה שזכתה ב-2 תארים, כאשר ניצחה באליפות בסן רמו.
ב-2020 בוטלו שלוש סדרות מתוכננות בעקבות התפשטות מגפת הקורונה, אך הסדרה הרביעית בסוצ'י שברוסיה התקיימה כרגיל, ובנוסף התקיימה בפוקרסטארס סדרת אונליין ראשונה מסוגה במסגרת הסבב.
ב-2022 בוטלה סדרה מתוכננת בסוצ'י בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ג'יימס הארטיגן מנחה את שידור הטורנירים הטלוויזיוניים החל מ-2007. בשנים הראשונות הצטרפו אליו שחקנים מוכרים כשדרני משנה, וב-2011 הצטרף אליו ג'ו סטייפלטון כצוות השידור הקבוע.
כחלק מצוות השידור המתחלף מצטרפים ניק וולש, מריה הו, גריפין בנגר וסאם גרפטון.
שידורים אלו מתקיימים בטלוויזיה ובערוץ ה-Twitch.tv של פוקרסטארס.
סבגיל מוסאייבה (באוקראינית: ; נולדה ב-18 ביוני 1987) היא עיתונאית אוקראינית מחצי האי קרים, אוקראינה, העורכת הראשית של ההוצאה לאור באינטרנט "Ukrayinska Pravda" ויוזמת יצירת פורטל האינטרנט Krym_SOS.
סבגיל, שנולדה ב-18 ביוני 1987 בג'ומה ליד סמרקנד, שבאוזבקיסטן חזרה עם משפחתה לקרים בשנת 1989 כשההגבלות נגד הטטרים של קרים בברית המועצות בוטלו.
בשנים 2004–2010 למדה במכון לעיתונאות של אוניברסיטת קייב.