tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חי בקרבת שוניות, אוניות טבועות, משטחים סלעיים, גרוטאות וכן משטחים חוליים שלאורכם הוא נודד.
דייגים מאמינים כי הדג נמשך במיוחד לסביבה מתכתית כגון אוניות טרופות ועצמים מתכתיים אחרים.
הוא הדג הגדול ביותר במשפחת הצניניתיים, ומגיע לאורך של עד 1.9 מטרים ולמשקל של כ-80.6 קילוגרם.
ממדיו השכיחים של מין זה הם כמטר ובמשקל של כ-18 קילוגרם.
צבע גופו העליון כסוף-כחלחל או ירוק כהה, חלקו התחתון בצבע לבן-כסוף וקו צד מוזהב עובר לאורך גופו, רצועה חומה המתחילה מהלסת העליונה חוצה את אזור העין ועד סנפיר הגב, רצועה זו תהפוך לכהה יותר במהלך הציד והתזונה.
שם הדג באנגלית הוא AmberJack המתורגם ל'צנינית הענבר' על שם צבע רצועה בצבע חום-זהוב לאורכו של הדג.
דג פלגי (של הים הפתוח) זה הוא שחיין חזק ומהיר הנודד בעקבות זרמי הים המשתנים והטמפרטורה המשתנה שלהם ונמצא רוב הזמן בתנועה.
סריול אטלנטי הוא צייד רב-עוצמה הניזון מדגים אחרים וחסרי חוליות כגון דיונונים ותמנונים.
בארצנו, פרטים גדולים של סריול אטלנטי יתקרבו לאזור החוף עם ירידת טמפרטורת המים בסביבות חודש אוקטובר, כאשר ישנו מתאם בין התנהגות זו להימצאות דיונונים רבים בתנאים אלו בקרבת החוף, אשר מהם הוא ניזון בעונה זו.
עם עליית טמפרטורת המים, בעונת האביב, פרטים גדולים ישובו לעומקים גדולים יותר שם הטמפרטורה תהיה נמוכה יותר.
מעט ידוע על רביית המין, מאמינים כי הרבייה מתרחשת סביב שוניות ואוניות טבועות בשל המצאות צעירים בסביבה זו בחודשי הקיץ.
הנקבה מאריכה חיים יותר מהזכר, ותגיע לבגרות מינית בגיל מאוחר יותר ממנו, כאשר הזכר יגיע לבגרות בגיל 4 שנים, והנקבה בגיל 5. הביצים של הסריול אטלנטי הם פלגיים (נסחפים בזרמי הים הפתוח).
דגיגונים צעירים ימצאו בסמיכות לצמחייה או פסולת צפים בים הפתוח של האוקיינוס.
פרטים צעירים נוטים ליצור להקות קטנות או חיים בגפם, ככל שהדג יתבגר התנהגות זו תפחת והדג יחיה בגפו.
תוחלת החיים של דג זה אינה ידועה בוודאות אולם ביולוגים מאמינים כי היא מגיעה לכל הפחות ל-17 שנה.
סריול אנטלנטי הוא דג נחשק בענף הדיג החובבני היות שהוא דג רב-עוצמה העשוי להגיע לגדלים מרשימים, ומספק מאבק קשה, עיקש וממושך ללוכדיו ומהווה אתגר של ממש.
החל מחודש אוקטובר דייגי החוף ישליכו חכתם למים עם דיונון טרי או חי המשמש לפתיון ודייגי הסירה ישתמשו בשיטה דומה בקרבת שוניות לא הרחק מהחוף.
שמו העממי הנפוץ ביותר של הדג הוא אינטיאס או שולה (מקור השם שולה מערבית), שם עממי פחות נפוץ הוא אריצ'ולה.
סָרָיֶיבוֹ המזרחית (בסרבית, באותיות קיריליות: Источно Сарајево; באותיות לטיניות: Istočno Sarajevo) היא עיר ברפובליקה סרפסקה, אשר נושקת לעיר הבירה של בוסניה והרצגובינה כולה, סרייבו, הנמצאת מעבר לגבול האדמיניסטרטיבי - בתוך הפדרציה של בוסניה והרצגובינה.
העיר, ברובה, לא הייתה מעוירת לפני מלחמת האזרחים בבוסניה.
דה יורה, סרייבו היא בירתה של רפובליקה סרפסקה, אך דה פקטו, עיר הבירה היא באניה לוקה.
בעבר הייתה ידועה כסרייבו הסרבית (Srpsko Sarajevo, Српско Сарајево, Serb Sarajevo), אך בית המשפט לחוקה קבע כי שמה יהיה סרייבו המזרחית.
העיר חובקת בתוכה מספר יישובים נוספים:
איסטוצ'נה אילידז'ה - Источна Илиџа
איסטוצ'נו נובי גראד - Источни Нови Град
בגאומטריה ויישומיה הפיזיקליים, סריג הוא מבנה אינסופי מחזורי, המתאפיין בכך שהזזות בכיוונים שונים מותירות אותו בעינו.
מלבד העניין הגאומטרי, הקושר בין סריגים לבין ריצופים מחזוריים של המרחב, סריגים מופיעים בתחומים שונים של המתמטיקה, כגון תורת המספרים, תורת החבורות וטופולוגיה.
לסריגים יש גם יישומים חשובים בפיזיקה, ובפרט בקריסטלוגרפיה.
עולם המעשה סופי מטבעו ואינו יכול להכיל סריגים אמיתיים, אולם תהליכים טבעיים ותהליכי ייצור ממוכנים מעדיפים במקרים רבים פעילות מחזורית, ולכן אנו מוקפים בחלקי סריגים מסוגים שונים.
נקודות המפגש של הקווים בדף משבצות הן דוגמה לסריג מישורי.
מרכזיהם של תפוזים המסודרים בערימה מהווים חלק מסריג מרחבי, ונקודות ההשקה של התפוזים הן חלק מסריג מרחבי אחר.
סריג במרחב האוקלידי ה-n-ממדי הוא קבוצה המקיימת אחת מן ההגדרות השקולות הבאות:
תת חבורה דיסקרטית של המרחב (ביחס לטופולוגיה המטרית הרגילה, ופעולת החיבור הווקטורי הרגיל), שאינה מוכלת באף תת-מרחב שלו (מלבד המרחב כולו).
תת-חבורה נוצרת סופית, שאינה מוכלת באף תת-מרחב.
הגדרות אלה מתאימות להכללות שונות של מושג הסריג: ההגדרה הראשונה מתארת סריגים בחבורה הטופולוגית .
במקרה שהשיעורים של כל הנקודות בסריג הם רציונליים, מתקבל סריג במרחב הווקטורי מעל חוג המספרים השלמים.
להלן הגדרה שלישית, ומפורשת יותר: סריג הוא קבוצה מהצורה , כאשר הוא בסיס של המרחב האוקלידי מעל הממשיים.
הסריג מורכב, אם כך, מן הצירופים הליניאריים בעלי מקדמים שלמים של וקטורי הבסיס.
וקטורי הבסיס של הסריג, , מתארים מקבילון n-ממדי, הנקרא מקבילון יסודי של הסריג.
הזזות של המקבילון היסודי בווקטורי הסריג יוצרות ריצוף של המרחב.
קבוע הרמיט מתאר את היחס בין אורך הצלע הקצרה במקבילון היסודי (ה"קצר" ביותר) של סריג לבין הנפח שלו.
מהגדרות אלה נובע שכל סריג כולל את נקודת האפס של המרחב.
לעיתים נחשבת גם הזזה של סריג כזה לסריג, ואז מתקבלת הגדרה כללית מעט יותר.
באופן כללי, סריג, בתוך חבורת לי או חבורה אלגברית, מוגדר כתת-חבורה דיסקרטית מקו-נפח סופי, בפרט אם התת-חבורה היא קו-קומפקטית היא סריג.
אם הסריג הוא קוקומפקטי, הוא נקרא גם בשם סריג אוניפורמי.
כתוצאה מכך, ישנם סריגים לא קוקומפקטיים, למשל ניתן להראות כי היא סריג לא אוניפורמי בתוך , לסריג זה משמעויות חשובות בדינמיקה ובתורת המספרים.
באופן כללי, תורת בורל-האריש-צ'אנדרה קובעת כי אם חבורה אלגברית פשוטה למחצה, אזי הנקודות השלמות מהוות סריג בתוך הנקודות הממשיות .
משפט הקשיחות של מרגוליס קובע כי בחבורות "נחמדות מספיק", כל הסריגים הם אריתמטיים, כלומר דומים מאוד ל-, עבור חבורה כזאת.
תיאור באמצעות מטריצות של סריגים במרחב אוקלידי
אם A היא מטריצה שעמודותיה מן ההגדרה השלישית, ו- x וקטור עמודה, שרכיביו , אז המכפלה מייצגת איבר כללי של הסריג הנפרש על ידי .
אם כך, הסריג הוא אוסף הנקודות , כאשר הוא אוסף וקטורי העמודה באורך n עם רכיבים שלמים.
זהו סריג אם ורק אם L היא מטריצה הפיכה (מעל הממשיים).
תיאור זה אינו יחיד: אם מחליפים את המטריצה L במכפלה LP, כאשר P מטריצה הפיכה מעל השלמים, אז מתקבל בדיוק אותו סריג, עם מקבילון יסודי אחר (אך בעל אותו נפח).
עובדה זו מאפשרת לתאר את מרחב כל הסריגים כמרחב הקוסטים השמאליים .
הדטרמיננטה של L שווה לנפחו של מקבילון יסודי בסריג ש- L מגדיר.
חשיבותם הרבה של סריגים היא בסימטריות שלהם.
בדומה לסימטריות של המרחב האוקלידי כולו, הסימטריות של הסריג מורכבות מסימטריות של הזזה, סימטריות של סיבוב, וההרכבות של שני סוגים אלו.
סימטריות של הזזה הן אלו המתקבלות מהוספת וקטור קבוע לכל נקודות הסריג.
ההזזה ב- v היא סימטריה של סריג אם ורק אם , ומכאן נובע שחבורת סימטריות ההזזה של סריג איזומורפית לסריג עצמו.
סימטריות של סיבובים הן אלו השומרות על נקודת האפס של הסריג במקומה.
כל סריג עובר לעצמו תחת שיקוף, ולכן חבורת סימטריות הסיבוב כוללת לפחות שני איברים (השיקוף, והפעולה הטריוויאלית).
אפשר לתאר סימטריה של סיבוב כפעולת כפל (משמאל) במטריצה אורתוגונלית, כלומר, מטריצה השייכת לחבורה הקומפקטית .
מכאן שחבורת הסימטריות הנקודתיות של שווה לחיתוך .
זהו חיתוך של תת-חבורה דיסקרטית של עם תת-חבורה קומפקטית, ולכן חבורת סימטריות הסיבוב של סריג היא חבורה סופית.
חבורת הסימטריות הכללית היא הרחבה של חבורת סימטריות הסיבוב בחבורת סימטריות ההזזה.
למבנים דמויי-סריגים יש חשיבות באנליזה, ובפרט באנליזה הרמונית רב-ממדית.
תת-קבוצה של המרחב האוקלידי נקראת בדידה באחידות (uniformly discrete) אם הנקודה 0 היא נקודה מבודדת של .
הקבוצה היא צפופה יחסית אם היא מהווה אפסילון רשת של המרחב (עבור אפסילון גדול מספיק).
קבוצה שהיא בדידה באחידות וצפופה יחסית נקראת קבוצת דלוני.
כל סריג הוא קבוצת דלוני.
קבוצת דלוני נשארת כזו גם אחרי הפרעה (פרטורבציה) של הנקודות.
קבוצת דלוני שעבורה מוכל באיחוד סופי של הזזות של , נקראת קבוצת Meyer.
חשיבותן של קבוצות אלה היא במשפט המבנה (שהוכיח Meyer), לפיו כל קבוצה כזו מוכלת באיחוד סופי של הזזות של היטלים של חלקי סריגים (cut and project sets).
ב-1996 הוכיח Lagarias שקבוצת דלוני היא קבוצת Meyer אם ורק אם ההפרש בדיד באחידות.
בקבוצות Meyer משתמשים לתיאור ריצופים לא מחזוריים של המרחב, כגון ריצוף פנרוז.
סריג עקיפה הוא רכיב אופטי, אשר מפצל אור שפוגע בו לכיוונים שונים בתבנית מחזורית (סוג של תופעת עקיפה אופטית).
הסריג יכול להיות מיועד לפעולה בהעברה או בהחזרה של האור.
זווית הפיזור מהסריג תלויה במרווח הסריג ובאורך הגל של האור הפוגע, ובשל כך יש לסריגים שימושים בספקטרוסקופיה וביצירת אור מונוכרומטי.
דוגמה לסריג עקיפה היא שקופית שעליה דוגמה עדינה של פסים שחורים או חריצים, אשר יכולה לשמש כסריג עקיפה בהעברה ובהחזרה של אור.
העקרונות של סריגי עקיפה נתגלו על ידי ג'יימס גרגורי בניסויים בנוצות של ציפורים, שנה לערך אחר ניסויי הפריזמה (המנסרה) של ניוטון.
הסריגים המלאכותיים הראשונים יוצרו בסביבות שנת 1785 על ידי ממציא מפילדלפיה בשם דייוויד ריטנהאוס באמצעות שערות שהונחו בין שני ברגים בעלי הברגה עדינה.
משוואת הסריג היא הקשר המתמטי בין מרווח הסריג , אורך הגל הפוגע וזוויות הפגיעה והפיזור מהסריג.
לפי עקרון הויגנס-פרנל, כל נקודה על חזית גל מתקדם מתפקדת כמקור נקודתי, וחזית הגל בכל נקודה עוקבת תתקבל על ידי סיכום תרומות כל המקורות הנקודתיים האינדיבידואליים (בלתי-תלויים).
סריגים יכולים להיות מעבירים (transmissive) או מחזירים (reflective), באנלוגיה לעדשה או מראה בהתאמה.
נתבונן בשתי קרניים סמוכות (בסריג העברה, למשל, הכוונה היא לאור שעובר דרך שני רווחים סמוכים בסריג).
לאחר שאור מבצע אינטראקציה עם הסריג, האור, אשר עבר דיפרקציה, מורכב מסכום כלל התאבכויות מרכיבי הגל הנובעים מכל חריץ וחריץ בסריג.
בכל נקודה במרחב המרחק מכל חריץ בסריג משתנה.
מאחר שהמרחק משתנה תשתנה גם פאזת כל גל המגיע מאחד מחריצי הסריג, כך שבנק' כללית במרחב בה יתבצע חיבור או חיסור, התאבכות בונה או הורסת, של הגלים המגיעים מחריצים שונים כתלות בפאזה.
כאשר הפרש הדרכים לנק' כללית של שני חריצים סמוכים שווה לחצי אורך גל, דהיינו , הגלים אינם בפאזה אחד עם השני ותתבצע התאבכות הורסת, הגלים יבטלו אחד את השני כך שנקבל נקודה בעלת עוצמת אור מינימלית.
לחלופין, בנקודה בה הפרש הדרכים הוא , נקבל התאבכות בונה, כאשר הנקודה בעלת עצמת אור מקסימלית.
מעיקרון זה נקבל את משוואת הסריג במקרה של זווית פגיעה ניצבת למשטח:
כאשר היא הזווית בין הקרן שעברה דיפרקציה לבין הנורמל לסריג, ו–d הוא המרחק בין מרכזי שני חריצים סמוכים, m הוא מספר שלם המייצג את סדר הדיפרקציה.
כאמור, עבור פגיעת אור נורמלית – בניצב לסריג, נקבל נקודות עצמה מקסימליות עבור המקיימות - , אך ניתן להרחיב את הכלל למקרה בו הגל פוגע בסריג בזווית כללית , ונקבל את הקשר , כלומר .
יש לציין כי עבור משוואות אלו הנחנו כי משני עברי הסריג מצוי אותו התווך (כדוגמת אוויר).
לכל m עבורו יש פתרון למשוואה תתאים זווית בה נקבל התאבכות בונה ולכן פיזור (ראה איור 2 ואיור 4, כאשר הראשון עם הזוויות המתאימות ל- m= 1, 0, -1 והשני עם הזוויות המתאימות ל-2-, m=2, 1, 0, -1).
אם אלומת אור המורכבת ממספר אורכי גל פוגעת בסריג, כמו מנורת הכספית בתמונה או אור שמש, אזי האור נשבר כך שלכל אורך גל יהיה פיזור נפרדה מתאים למשוואת הסריג.
ביטוי מתמטי לסריג ולשדה רחוק ממנו
ניתן לפתח ביטוי מתמטי לסריג עקיפה המתואר על ידי פונקציה מחזורית בתוך מפתח סופי.
עבור סריג מחזורי ואינסופי הפונקציה שמתארת אותו היא אינסופית ומחזורית כך ש-.
כלומר הוא המחזור של הפונקציה.
ולכן ניתן להציג את הפונקציה על ידי טור פורייה:
כאשר הם מקדמי טור פורייה:
בנוסף אם הסריג הוא בעל אורך סופי, כאשר גודל המפתח הוא (ראה פונקציית מלבן), אז ניתן לייצג את הסריג ע"י:
על ידי שיקולים באופטיקת פורייה ניתן לנתח את השדה בכל נקודה – ובפרט בשדה הרחוק.
התנאי לשדה הרחוק הוא כאשר מתקיים .
את השדה הרחוק ננתח באמצעות קירוב פראונהופר – (ראה עקיפת פראונהופר – פירוט על תנאי לשדה רחוק וחישוב השדה הרחוק לאחר מפתח סופי).
נעזר בהתמרת פורייה של המכפלה (ע"פ משפט הקונבולוציה):
בהינתן שהתמרת הפורייה של כל פונקציה בנפרד:
השדה הרחוק מהסריג לאחר פגיעה של השדה בעל אמפליטודה אחידה שפגע בסריג בכיוון הניצב לו (זווית הפגיעה שווה ל-0), נקבל:
כאשר C הוא קבוע שמוגדר להיות:
לכן, הביטוי הסופי לשדה הרחוק עבור שדה בפגיעה ניצבת בסריג, לאחר הצבת הוא:
הערה: עבור פגיעה לא ניצבת (פגיעה בזווית)
תחילה נתאר את השדה לאחר הפגיעה בסריג.
הגל המישורי הפוגע מתואר ע"י:
ולכן השדה החשמלי מיד לאחר הפגיעה בסריג הדיפרקציה הוא:
תכונות הסריג (בפרט בשדה הרחוק)
מתוך הביטוי של השדה הרחוק מהסריג לאחר פגיע של השדה בעל אמפליטודה אחידה שפגע בסריג בכיוון הניצב לו:
ניתן לתאר מספר תכונות ע"פ עוצמת השדה הרחוק ע"פ הדיאגרמה של העוצמה כפונקציה של .
מתוארת דיאגרמה של העוצמה כפונקציה של ציר התמונה למרחק מהסריג.
ניתן לראות את סדרי הדיפרקציה השונים, כאשר כל סדר דיפרקציה הוא מהצורה SINC עקב המפתח המלבני, והמרחקים בין הפיקים (העוצמה המקסימלית של כתמי האור) נקבע על ידי אורך המחזור של הסריג (זאת ע"פ הפיתוח המתמטי)
ניתן לראות באיור 6 את סדר 0 שהוא צבע לבן שמכיל את כל הספקטרום, ובנוסף בסדרים האחרים המרחק מסדר 0 תלוי גם באורך הגל - וזאת מאחר שמשתמשים באור פוליכרומטי (המורכב ממספר אורכי גל שונים).
כפי שניתן לראות באיור 6, במרכז מתקבל אור לבן ובסדרים הנוספים רואים את תופעה זו, כאשר המרחק מהמרכז תלוי במרחק המסך, אורך המחזור של הסריג ובאורך הגל.
נכפה על האור תנאי שפה מחזורי (פאזה ואמפליטודה), ומתקבל סכום בדיד של גלים מישוריים, כאשר כל גל הוא תלוי בסדר הדיפרקציה n.
דבר זה גורם למרחקים בין כתמי אור שונים בשדה הרחוק.
המרחק הזוויתי בין סדרי הדיפרקציה
מתוך הביטוי של השדה הרחוק ניתן לראות כי המרחק בין סדר דיפרקציה n לבין המרכז (סדר 0) הוא:
כלומר המרחק בין כל סדר דיפרקציה הוא: .
לפי קירוב לזוויות קטנות נקבל כי .
לכן נקבל שהמרחק הזוויתי הוא בקירוב המרחק בין סדר הדיפרקציה מהמרכז ביחס למרחק z מהסריג.
ולכן המרחק הזוויתי בין כל סדר דיפרציה הוא: .
הערה: נתייחס לתוצאה זו למשוואת הסריג שראינו בתחילת הערך.
קיבלנו שמשוואת הסריג עבור פגיעה בניצב לסריג: .
ואכן, לאחר חלוקה ב-d, ניתן לראות כי מתקבל שזווית הדיפרקציה תלויה באורך הגל ביחס למחזור הסריג (או המרחק בין החריצים).
הערה: עבור פגיעה לא ניצבת
לכן נקבל את המשוואה הבאה:
ואכן, לאחר חלוקה ב-d, ניתן לראות כי מתקבל שזווית הדיפרקציה תלויה באורך הגל ביחס למחזור הסריג (או המרחק בין החריצים) ובזווית הפגיעה.
הרוחב הזוויתי של כל סדר דיפרקציה
הרוחב הזוויתי נקבע ע"פ גודל המפתח.
ככל שהמפתח גדול יותר נקבל נקודת אור ממוקדת יותר, ולכן עצם היותו של המפתח סופי, נקבל כתם בעל רוחב מסוים.
הרוחב תלוי בהתאפסות הראשונה של הפונקציה, ולכן נקבל כי הרוחב של כל סדר דיפרקציה הוא: .
ולכן הרוחב הזוויתי של כל סדר דיפרקציה הוא: .
העוצמה היחסית בין סדרי הדיפרקציה ויעילות הסדר
העוצמה היחסית היא מקדמי הסריג כפי שניתן לראות משפיע על העוצמה של כל סדר דיפרציה.
, ומתוך הגדרת ההספק נקבל כי .
הדיספרסיה של הסריג מוגדרת להיות , כאשר הזווית היא זווית השבירה של האור יחסית לציר האופטי (סדר 0).
עבור הדוגמה הקודם למשל, אם המרחק הזוויתי הוא , אז נקבל כי הדיספרסיה של הסריג היא: .
כושר ההפרדה של הסריג (resolving power)
כושר ההפרדה הספקטרלי של סריג מוגדר כ-, כאשר , , ובשדה הרחוק האפס הראשון של סדר הדיפרקציה של אורך גל מסוים הוא בדיוק במקום שבו סדר הדיפרקציה של אורך גל אחר במקסימום.
עבור מפתח ברוחב , ומחזור הסריג הוא , ונגדיר את מספר המחזורים: .
ולאחר פיתוח, נקבל שכושר ההפרדה הוא:
בתת נושא זה נראה כיצד ניתן ליצור סריג המתנהג כמנסרה (פריזמה) (כפי שניתן לראות באיור 8).
פריזמה, ראה מנסרה (אופטיקה), היא רכיב אופטי המשמש לשבירת והחזרת קרני אור ולעיתים גם לפירוק האור לספקטרום אורכי הגל השונים שלו.
נבחין כי המנסרה שולחת את קרני האור בהטייה מסוימת ביחס לזווית הפגיעה (כפי שמשורטט באיור 7), כאשר השינוי בזווית נובע מהחומר (מקדם השבירה), אורך הגל של האור והצורה הגאומטרית.
המנסרה (מנסרה משלושת – כדוגמה), גורמת להטייה בזווית, כפי שניתן לראות.
ניתן לאפיין את המנסרה כאשר הקרן שהולכת בכיוון זווית ההטייה (באזור 2) הוא הסדר היחיד של הרכיב.
אמנם יש התפצלות של האור לפי אורך הגל, אבל כל אורכי הגל סביב זווית זו.
בהשוואה לסריג עקיפה, ניתן להבחין כי ניתן לבנות את הסריג בצורה כזו שרק סדר 1 קיים ושאר הסדרים התאפסו.
כלומר אם נחזור לטור פורייה שמייצג את הסריג, נרצה שהמקדם עבור n=1 יהיה שווה ל-1, וכל השאר 0. כלומר נבנה סריג עקיפה כך שפונקציית הסריג היא איבר יחיד מטור פורייה:
נבחין כי הפאזה ליניארית ב- והערכים הם מ-0 עד במחזוריות של .
כלומר צבירת הפאזה כפונקציה של המקום נראית כך:
כלומר עלינו לבנות סריג מחזורי, כאשר בכל מחזור יש משולש, כאשר ניתן לתכנן אותו ע"פ אורך גל מסוים.
עבור משולש מסוים ניתן לחשב את הפאזה שהשדה צובר – כלומר את עומק הסריג, כאשר (מקדם השבירה של החומר):
ניתן לראות הסבר גרפי באיור 9.
על-מנת שהסריג יתנהג כמנסרה (סדר 1 בלבד, כפי שניתן לראות באיור 8), נשווה בין הפאזה הנצברת לפאזה של סדר 1 (ללא התרומה של הפאזה הקבועה):
ולכן, כדי לקבל סריג עם סדר 1 בלבד, נתכנן את המשולש כצבירת פאזה ליניארית, כך ש:
מאפנן אקוסטו-אופטי הוא מאפנן חד-ממדי.
עקרון הפעולה הוא שיוצרים גל אקוסטי בתוך גביש שקוף.
במקומות שבהם הגל עובר הוא יוצר שינוי קל של מקדם השבירה - וזה האיפנון.
לכן אם נשדר גל אקוסטי בתדר הוא יתקדם בגביש ויצור הפרעה מחזורית בתדר מרחבי.
מניחים הוא בתדר של RF.
המהירות של גל האקוסטי היא v, ולכן נוצר ההפרעה הסינוסית בתדר מרחבי, בעל מחזור של: .
אם עובדים בתדר בסדר גודל של MHz, אז נקבל סריג מרווח יחסית, ונקבל זווית דיפרקציה של: .
נבחין כי כל סדר מקבל הסחת דופלר (ראה אפקט דופלר) לפי m, נקבל:
עבור תדר מרחבי יחסית נמוך, נתייחס לסריג כאל סריג דק - ולכן זו דפרקציית Raman-Nath (איור 9).
אך כאשר התדר המרחבי גבוהה (סדר גודל של MHz או GHz) אז המרחק בין ההפרעות קטן מאוד ביחס לעובי הכביש – ונקבל במקרה זה את אפקט Bragg, שבו מתקבל סדר 0 ועוד סדר נוסף שהוא דומיננטי (איור 9).
באפקט Bragg מקבלים שזווית הדיפרקציה היא פעמיים את זווית הפגיעה ומתקיים:
במקור, היה ניתן לייצר סריגים ברזולוציה גבוהה, אך ורק על ידי מנועים מיוחדים שיצירתם הייתה מלאכה לא מבוטלת.
ב־1899 עיצב הנרי יוסף גרייסון מכונה המייצרת סריגי עקיפה ברזולוציה של 120,000 קווים לאינץ'.
מאוחר יותר ניתן היה לייצר סריגים תבנית התאבכות הולוגרפית.
לסריגים הולוגרפיים חריצים סינוסואידיים השימושיים מאוד במונוכרומטורים.
לסריגים מסוג זה בדר"כ ישנה נצילות גבוהה יותר וניתן לשלב תבניות מסובכות יותר בסריג בודד.
כיום ישנו שימוש בטכנולוגיות מוליכים למחצה על מנת לאכל סריגים בעלי תבניות התאבכות הולוגרפיות בחומרים עמידים כגון סיליקון מותך.
בדרך זו ניתן לשלב בין טכנולוגיות הייצור של המוליכים למחצה, הזולות והמתאימות לייצור המוני, לבין יתרונות השימוש בטכנולוגית הולוגרפיה בסריגים.
טכנולוגית ייצור חדשה נוספת היא (digital planar holography (DPH.
סריגים מסוג זה מיוצרים על ידי מחשב, ולהם מספר יתרונות, בין היתר בגמישות של ניתוב האור.
מימוש סריג על ידי אופטיקה בינארית
ניתן ליצור רכיבים שמאפננים אור על ידי שימוש באופטיקה דפרקטית.
גישה אחרת שקושה בשיטת היצור שהפכה לפופולרית היא – אופטיקה בינארית.
מושג זה מציין בניית אלמנטים דפרקטיים מרובה רמות פאזה תוך שימוש במסכות בינאריות בלבד.
נניח שאנו מעוניינים בצבירת פאזה מסוימת, ניתן לקבוע את הסחת הפאזה על ידי סט מערכי של רמות - 2N (יש 2 בחזקת N מסכות) רמות דסקרטיות.
תהליך היצור הומצאה בארצות הברית.
ברגע שהיא יצאה אל הפועל היא שימוש באלמנטים אופטיים דיפרקטיביים (המשתמשים באפקט הדיפרקציה).
השיטה זולה מאוד וקל לשכפל רכיבים בדרך זו.
ניתן לראות את שיטת הבנייה באיור 11.
נניח אנו רוצים לבנות סריג בעלת פונקציית פאזה "שן מסור", כך שרצינו שגובה המשולש יהיה בין הערכים הם מ-0 עד .
עבור N=3 מתקבל 8 מדרגות, כפי שניתן לראות בתמונה הבאה:
לאחר פיתוח מתמטי לפונקציית הסריג תוך שימוש באופטיקת פורייה, ניתן לקבל את הביטוי ליעילות הדיפרקציה בסדר הרלוונטי, q:
כאשר , כאשר מקדם השבירה הסביבה ו- מקדם השבירה של החומר.
נרצה שיתקבל כמה שיותר ערך שקרוב ל-, מתקבל במצב זה:
ולכן, המסקנה הנובעת היא, אם N מספר מספיק גדול אז מתקבל שעבור q ששונה מ-1, היעילות היא 0, ועבור q ששווה ל-1 היעילות היא 1. ולכן, למעשה קיבלנו שהאנרגיה נמצאת בסדר 1 כפי שציפינו במימוש שן מסור.
לעיתים רק אורך גל אחד רצוי ואת שאר אורכי הגל המתאימים למשוואה נרצה לחסום.
נשתמש במסננים חוסמים בכניסה למונוכרומטור אשר נקבעים על ידי הספקטרום הנכנס וגלאי הרגישות.
רכיבים אלקטרוניים מסוימים מכילים דפוסים ותבניות מסוימות, כך שבפועל יש להם מאפיינים של סריג עקיפה.
לדוגמה, ניתן לנתק את חיישן ה - CCD של מצלמות או פלאפונים ניידים ולהאירם במצביע לייזר וע"י תבנית ההתאבכות שנוצרת ניתן לנתח את הצורה המרחבית הפיזית של מבנה החיישן.
ניתן לבצע זאת עבור רכיבים אלקטרוניים נוספים, כגון, צגי LCD ו – LED וצגי פלאפונים חכמים.
מאחר שרכיבים אלו בדרך כלל מוגנים אך ורק על ידי שכבת זכוכית או פלסטיק שקופה, ניתן לבצע ניסוי זה מבלי לפגוע במכשיר עצמו.
אם אין צורך בניתוח מדויק של המבנה המרחבי של הרכיב ניתן להאירו גם בפנס רגיל לקבלת תבנית התאבכות.
ישנם שימושים נפוצים בסריגי עקיפה במונוכרומטורים, ספקטרומטרים, לייזרים, מכשירים לדחיסת פולס אופטי וכלים אופטיים נוספים.
כאשר מסתכלים על הצד האחורי של תקליטורים רואים צבעים שונים, הנוצרים מכיוון שהתקליטור הוא למעשה סריג מעגלי.
תקליטורי CD ו – DVD הם דוגמאות מחיי היום יום לסריגי עקיפה, על ידי הארה עליהם ושיקוף האור על מסך ניתן להבחין באפקטים אותם הם יוצרים.
יש לציין שאפקטים אלו הם תוצר לוואי הנגרר מאופן הייצור שלהם, מאחר שבתקליטורים אלו מספר רב של חריצים המסודרים בצורה מעגלית סביב מרכז התקליטור.
חלק גדול מהצבעים של נוצות ציפורים אינם צבעים ממש, אלא נובעים מכך שהנוצות בנויות כסריגים.
ריסי העיניים שלנו משמשים כסריג עקיפה גס, כך שאם כמעט נסגור את העיניים כך שמקור אור חזק מכוון לעברנו - נראה את צבעי הקשת.
"שריר משורטט" (שרירי השלד) הוא סריג העקיפה הטבעי הנפוץ ביותר, עובדה זו עוזרת מאוד לפיזיולוגים לקבוע את המבנה של שריר מסוג זה.
בנוסף ניתן לאפיין גם את המבנה הכימי של קריסטלים כסריג עקיפה, עבור סוגים של קרינה אלקטרומגנטית שאיננה בספקטרום האור הנראה, ובכך להניח בסיס לטכניקות X-ray, קריסטלוגרפיה.
במטאורולוגיה מופיעים לעיתים אפקטים של סריג עקיפה.
"diffraction coronas" הן הילות צבעוניות בצורת טבעת המופיעות סביב מקור אור, כמו השמש.
תופעה זו נוסעת מאינטראקציה של האור עם חלקיקים כגון טיפות מים, קריסטלי קרח, או חלקיקי עשן הנמצאים בשמיים.
כאשר החלקיקים בקירוב באותו הגודל הם שוברים את האור בזווית מסוימת (הזווית תלויה בין היתר בגודל החלקיקים).
תופעה זו מתרחשת גם במקורות אור אחרים, כגון נר או פנס רחוב האפופים בערפל.
תופעה נוספת - "cloud iridescence" בה העננים זוהרים ונוצצים בשלל צבעי הקשת ביחד עם היווצרות הילות בצורת טבעת, גם כן מתרחשת כתוצאה מדיפרקציית אור.
בתורת הסריגים, סריג חופשי הוא הסריג הכללי ביותר בעל תכונות נתונות.
באופן פורמלי, מדובר באיבר חופשי בקטגוריה של הסריגים הנוצרים על ידי קבוצה סדורה חלקית נתונה: כל סריג הנוצר על ידי קבוצה P הוא מנה של הסריג החופשי.
את הסריג החופשי אפשר להגדיר גם ביחס לכל מערכת של זהויות.
כך, לצד הסריג החופשי (הגדול ביותר) הנוצר על ידי P, קיימים גם הסריג המודולרי החופשי, הסריג הדיסטריבוטיבי החופשי, וכן הלאה.
לדוגמה, הסריג החופשי הנוצר על ידי זוג נקודות a,b כולל רק ארבע נקודות: .
הסריג החופשי הנוצר על ידי שלוש נקודות הוא אינסופי, ולכן הסריג החופשי הנוצר על ידי יחס סדר שיש בו שלוש נקודות שאינן ניתנות להשוואה, הוא תמיד אינסופי.
לעומת זאת הסריג המודולרי החופשי הנוצר על ידי שלוש נקודות כולל 28 נקודות (וגובהו 8), כפי שחישב ריכרד דדקינד ב-1900. הסריג הדיסטריבוטיבי החופשי הנוצר על ידי שלוש נקודות כולל 18 נקודות.
הסריג המודולרי החופשי על ארבע נקודות הוא אינסופי (Birkhoff, 1933), בעוד שסריג דיסטריבוטיבי חופשי הנוצר סופית הוא תמיד סופי (לסריג הדיסטריבוטיבי החופשי על 4 נקודות יש 166 נקודות, וגודלו של הסריג הדיסטריבוטיבי החופשי על n נקודות הוא בקירוב ).
בעיית המילה פתירה בסריג החופשי, אבל לא בסריג המודולרי החופשי על חמש נקודות (או יותר).
את הסריג החופשי אפשר לחשב גם כאשר היוצרים מתייחסים זה לזה.
למשל, הסריג החופשי על הקבוצה a,b,c שבה a<b כולל 9 נקודות (הסריג המודולרי החופשי על קבוצה זו כולל 8 נקודות, והוא דיסטריבוטיבי).
הסריג החופשי על הקבוצה a,b,c,d שבה a<b<c כולל 20 נקודות (בסריג המודולרי החופשי על קבוצה זו יש 13 נקודות).
הסריג החופשי על הקבוצה a,b,c,d שבה a<b ו-c<d הוא אינסופי, בעוד שהסריג המודולרי החופשי על קבוצה זו כולל 18 נקודות (תוספת היחס a<d יוצרת מנה שבה רק 12 נקודות).
סריגת שתי היא טכניקת סריגה שהתפתחה במאתיים השנים האחרונות.
סריגת השתי מיוצרת על ידי מכונות תעשייתיות שבהן כל מחט סורגת עם חוט נפרד ונוצרות עמודות של לולאות המתחברות יחדיו בכמה דרכים אפשריות, בסריגה זו כל המחטים עובדות במקביל.
בסריגת ערב לעומת זאת, המחטים סורגות אחת אחרי השנייה עם אותו החוט ויוצרות שורות של לולאות.
בעולם הטקסטיל סריגת שתי הוא תחום צנוע אך מתפתח מאוד.
בנוסף זוהי תעשייה צעירה מאוד בהשוואה לתעשיות יצור הבדים- האריגה והסריגה.
סריגי שתי וסריגי ערב אמנם נראים דומים אך למעשה הדמיון היחידי הוא ששניהם בנויים מלולאות הנותנות להם את השם "סריגה".
צורת הייצור שונה ומעל לכל סוגי הבדים, תכונותיהם ושימושיהם.
ממצאים סרוגים ראשונים שנמצאו על ידי ארכאולוגים הם בני כ-2,000 שנה ונעשו בסריגת אצבעות.
לאחר סריגת האצבעות פותחה הסריגה הידנית במחט סריגה, במסרגה אחת ובשתי מסרגות.
מכונת הסריגה התעשייתית הראשונה פותחה על ידי ויליאם לי (William Lee) ב-1589, בתחילה נקראה המכונה "נול סריגה".
מכונה זו הופעלה ידנית, אך הייתה מסוגלת לסרוג לולאות רבות בו זמנית ובהשוואה לסריגת היד במסרגות, הייתה מהירה יותר.
החידוש במכונת הסריגה היה המצאת מחט הסריגה בעזרתה נוצרו הלולאות.
כמות הלולאות שנוצרות בסריג, המהוות את רוחבו, תלויה בכמות המחטים המשתתפות בסריגה.
המחטים בסריגת ערב פועלות אחת אחרי השנייה כשבכולן עובר חוט אחד ויחיד.
החוט מגיע כל פעם למחט אחת, יוצר בה לולאה חדשה ועובר למחט הבאה.
כיוון הסריגה בסריגת ערב הוא לרוחב, שורה נסרגת לרוחב ומעליה נסרגת השורה הבאה.
כמאתיים שנים מאוחר יותר בשנת 1775, קראיין (Crane of Nottingham) פיתח את מכונת סריגת השתי.
החידוש במכונה זו הוא שכל מחט מוזנת מחוט נפרד והמחטים פועלות כולן יחד.
כל מחט יוצרת לולאה והסריגה מתבצעת לכיוון האורך, כמו כיוון השתי באריגה, ומכאן השם "סריגת שתי".
עד לתחילת המאה ה-20 רוב הבדים בשימוש לאופנה ולפנים היו בדים ארוגים.
הבדים הסרוגים שימשו בעיקר בפריטים כמו כובעים, צעיפים, גרביים ואפודות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החל גידול בשימוש בסריגים שהואץ עוד יותר בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים.
בשנים האחרונות כמחצית הבדים למוצרי הלבשה הם סריגים ויתרם אריגים.
סיבות כלכליות: יצור סריגים מהיר יותר מייצור אריגים.
סיבות אופנתיות: שינויי דוגמה נעשים ביתר קלות במכונות סריגה מאשר באריגה.
תהליך הסריגה אינו דורש הכנות רבות וכך אפשר לעשות שינויים אופנתיים מהר מאוד.
בדרך זו אפשר לנצל אופנה זמנית ולייצר מוצרים משתנים במהירות גדולה.
בתחילה, הסריגים היו חשובים מאוד לענפי ההלבשה התחתונה ולגרביים אך בענפים אחרים כבשמלות נשים, חולצות, חליפות, והלבשה עליונה לגברים בכלל- נמצאו מעט מאוד סריגים.
מצב זה השתנה כשהשתנתה האופנה ולאחר מלחמות העולם הסריגים החלו להיכנס גם לתחומים שקודם היו שמורים לאריגים בלבד כמו למשל שמלות נשים ואפילו לחליפות גברים.
השפעת העלייה ברמת החיים: רמת החיים עלתה ברוב חלקי העולם במהלך המאה ה-20 והביאה לצמצום שעות העבודה ועליה בזמן הפנוי לספורט ולנופש.
הסריגים בדרך כלל מתאימים יותר לגוף ונוחים יותר ללבישה מכיוון שהם רכים וגמישים, אינם דורשים גיהוץ והטיפול בהם הוא פשוט יחסית ולכן התאימו לאורח החיים החדש.
סריגת שתי מתפצלת לשני תת-ענפים עיקריים:
דרך ייצור הבד הבסיסי דומה בשתי המכונות והן יוצרות בד .
קיימים הבדלים במבנה המכונות, דרך פעולתן ובמטרות הספציפיות להן מכונות אלה מותאמות.
מחט לשונית היא מחט לה לשון היכולה להיפתח ולהיסגר וכך לשמור על הלולאה שנוצרת בתוך עיקול המחט, להעביר את הלולאה לגוף מחט ולהפיל את הלולאה ממנו לאחר שנוצרת לולאה חדשה.
בדרך כלל סמיכות המחטים במכונות ראשל נמוכה מזו של מכונות הטריקו, הסמיכות המצויה ביותר היא של 18 מחטים לאינץ, אך מצויות גם מכונות גסות יותר לייצור מוצרי הלבשה עליונה.
מספר המסרקים במכונות ראשל רב ומגיע ל-56. מכונת ראשל פועלת במהירות קטנה מזו של מכונת טריקו וככל שמספר המסרקים בפעולה גבוה יותר, מהירות הסריגה קטנה בהתאם.
אפשרויות הדיגום במכונות אלה גדולות עם מספר המסרקים וכתוצאה ניתן ליצור דגמים מורכבים יותר.
במכונות אלה נוצרים בדים דמויי תחרה, סוג של סריג דליל, בעל ניקובים מרשת או בליטות ואפקטים תלת־ממדיים נוספים.
הסריג נוח מאוד בתנועה ומתאים את עצמו לגוף.
מבחינה כלכלית, העדיפות לייצור בדים תהייה במכונת הטריקו.
רוב מכונות הטריקו פועלות עם מחטים אונקליות וחלקן עם מחטים מורכבות.
רובן עובדות בסמיכות מחטים גבוהה והסמיכות הנפוצה ביותר היא 28 מחטים לאינץ.
הבדים הנוצרים במכונות אלה בדרך כלל עדינים, מספר המסרקים המקובל הוא 2–3.
אפשרויות הדיגום במכונות טריקו מוגבלות והשימוש הוא לייצור בדים סטנדרטים ובעיקר עם חוטים סינתטיים.
במכונות טריקו חדישות ניתן לסרוג בדים פשוטים במהירות של 1,500 שורות לדקה, מלבד מכונות הטריקו השגרתיות, קימות גם מכונות חדשות לסריגת סריגים מורכבים יותר.
לבד הטריקו מראה שונה משני צדדיו- מצד אחד דוגמה דמוית ריב לאורך ואילו בצד השני ריבים מצטלבים.
ריב היא דוגמת סריגה הנוצרת מסריגת לולאות ימין ולולאות שמאל לסירוגין.
סריגה זו מתבצעת בשתי מיטות מחטים כך שלולאות הימין נסרגות במיטת המחטים הקדמית ואילו לולאות שמאל נסרגות במיטת המחטים האחורית.
סריג ריב מתקבל גמיש מאוד ומשמש פעמים רבות בתחתית מוצרים סרוגים.
בד הטריקו מתקבל יציב אך עדיין רך ולכן מתאים לשימוש להלבשה תחתונה לנשים מכיוון שהוא מסוגל לתמוך ובנוסף הוא רך ונעים.
בנוסף הבד משמש כמילויי לקופסאות תכשיטים למשל.
סריגת שתי מוגדרת כתהליך שבו הלולאה נסרגת בעזרת חוט המוזן לתוך אזור הסריגה במקביל לבד.
בסריגת שתי כיוון החוטים בתוך הבד הוא לאורך כמו חוטי השתי בבד ארוג.
מספר החוטים הוא כמספר המחטים, כולן עובדות בו זמנית.
בעיקרון בסריגת שתי המחטים יוצרות במקביל שרשראות של לולאות ובין השרשראות נוצר חיבור על ידי חוט נוסף או על ידי הזזת המחטים כך שהלולאות שנוצרות מצטלבות אחת בשנייה בכיוון אלכסוני.
ישנן גם מכונות לסריגת שתי בעלות שתי מיטות מחטים בהן אפשרויות הדיגום וחיבור שרשראות הלולאות גדולות יותר.
ביצור הבד לוקחים חלק האלמנטים הבאים:
כרוכים על המנורים בדומה לחוטי השתי באריגה, ניתן לסרוג עם מערכת חוטי שתי אחת, אך בדרך-כלל מקובל לסרוג עם לפחות שתי מערכות.
החוטים אשר נמצאים במנורים מושחלים דרך מובילי החוט, חוט אחד בכל מוביל שמכוון אותו בזמן הליפוף סביב המחטים.
מקובל להשתמש בחוטי פילמנט (באורך אין סופי) סינתטיים, אך בשנים האחרונות מתחילה להיות מגמת גידול במוצרים להלבשה עליונה בהם משתמשים בחוטי מטווה.
במכונות, מספר השתיים בשימוש הוא כמספר המסרקים.
כל חוט שתי עובר דרך מוביל חוט משלו הקבוע במסרק.
יחידה בה קבועים מובילי חוט כמספר המחטים במיטת המחטים ובסמיכות שווה.
המסרק נע לשני כיוונים: אופקית מצד ימין לצד שמאל של המכונה וחזרה, ואופקית מהצד הקדמי של המכונה לצידה האחורי וחזרה, כאשר מובילי החוט עוברים בין המחטים בשני הכיוונים.
מחטים אונקליות, מורכבות או לשוניות בהתאם למכונה, הקבועות במיטות המחטים.
מחטים אונקליות הן המחטים הראשונות שהומצאו.
הן בנויות כמקשה אחת ללא חלקים עדינים ומכאן שהן המחטים החזקות ביותר בהן ניתן לסרוג עם חוטים גסים יחסית למחטים האחרות.
מחטים אלה נפתחות ונסגרות על מנת ליצור לולאות על ידי מרכיב נוסף במערכת הסריגה ולא מעצם פעולתן.
מחטים לשוניות הן מחטים נפוצות ביותר בשימוש.
מחטים אלה נפתחות ונסגרות ליצירת לולאות בעזרת תנועתן בשילוב עם מתח החוט וכך לא נדרש מרכיב נוסף במערכת כדי להפעילן.
מחטים לשוניות אף פועלות מהר יותר מאנקוליות.
מחטים מורכבות הן המחטים החדישות ביותר וגם העדינות מכולן.
מחטים אלו פועלות ללא עזרים נוספים בקצב המהיר ביותר.
הבעיה במורכבותן היא שעלולות להיווצר בשימוש בהן תקלות רבות.
המחטים יצוקות בקבוצות או שהן מקובעות בצורה אחרת ואין להן תנועה עצמאית (בניגוד למחטים בסריגת ערב) כל המחטים נעות עם מיטת המחטים וכך יצירת הלולאות מתבצעת בכל המחטים במקביל.
מחטים אונקליות במכונת טריקו חייבות לחצן לסגירת המחטים בזמן ייצור הלולאות.
לחצן זה משותף לכל המחטים ופועל על כולן ביחד.
הן משטחי מתכת קטנים המוצבים בין המחטים ותפקידם לנוע קדימה ואחורה בזמן פעולת המחטים על מנת להחזיק את הבד הנסרג במקום ולשמור את המתח בין הבד לחוט הסורג.
במכונת ראשל הלולאות הסרוגות נוצרות בעזרת דפנות חריצים ופלטינות העוזרות בהחזקת הבד.
הפלטינות קבועות בתושבת ומסודרות כך שהן נכנסות לסירוגין בין המחטים בדומה לפלטינות בסריגת ערב.
כל הפלטינות מופעלות יחד עם תושבת.
במכונות אלה הפלטינות אינן חיוניות לייצור הלולאה, אלא להחזקת הבד בזמן עליית המחטים ובפרט בשוליים.
במכונת טריקו הלולאות הסרוגות נוצרות בעזרת פלטינות העוזרות בייצור הלולאה.
כל הפלטינות קבועות בתושבת ומסודרות לסירוגין והן מופעלות יחד על ידי התושבת.
במכונות טריקו בעלות שתי מיטות מחטים ישנן פלטינות העוזרות בייצור הלולאות והן מסודרות בשתי תושבות נפרדות, אחת הפועלת בתאום עם המחטים של מיטה אחת והשנייה פועלת בתאום עם המחטים של המיטה השנייה.
קיימות שתי שיטות לרישום סריגי שתי: שיטה ראשונה: שיטת הנייר המנוקד-הרישום נעשה בנייר מנוקד בו שורה אפקית של נקודות מייצגת את המחטים בזמן ייצור שורה אחת של לולאות.
שורת הנקודות מתחתה תייצג את המחטים שבמיטת המחטים בשורה הקודמת, שורת הנקודות מעלייה תייצג את אותן המחטים בזמן ייצור השורה הבאה.
חוטי השתי ומובילי החוט, בהם חוטים אלה מושתלים, מקבילים אחד לשני ולכן להבנת המבנה די בלהראות את תנועת מוביל חוט אחד בכל מסרק.
תנועת המסרק מלפפת חוט מסביב למחטים כך שניתן יהיה לראות את הנחתו של החוט בכל שורה.
את המרווחים בין המחטים נהוג לסמן כך שהמרווח הקיצוני ביותר של המחזור יהיה אפס והמרווחים בין כל שתי מחטים נוספות בהתאם למרחק מהנקודה הקיצונית של המחזור.
ברישום למכונת טריקו נהוג לסמן את המרווחים במספרים אי זוגיים, ואילו למכונות ראשל במספרים זוגיים בלבד.
סדר מיספור המרווחים ייתכן שיהיה מימין לשמאל או להפך בהתאם לצד בו השרשרת מותקנת במכונה.
בעבר סריגי שתי היו מיועדים בעיקר לרשתות, דמויי תחרה או לבדי טריקו פשוטים.
כיום, מכונות חדשות וטכנולוגיות מתקדמות מאפשרות ליצור בדים מסריגי השתי העונים על צרכים מגוונים.
סריגי השתי מחברים בתכונותיהם בין האריגים לסריגי הערב וכך נוצר סוג בד חדש עם תכונות ייחודיות.
חיבור הלולאות האלכסוני בסריגי השתי גורם לכך שסריגים אלה יציבים יותר מסריגי ערב ובעלי כושר מתיחה נמוך מהם.
הם יכולים לשמש ביצור חזיות לנשים מכיוון שהם עמידים ויכולים להוות תמיכה.
בנוסף סריגי שתי משמשים כיום לריפוד פנים של מכוניות.
את הריפוד קל למתוח מכיוון שהבד הוא סריג לו יכולת מתיחה מסוימת אך מצד שני הוא יציב יותר מסריג שנסרג בסריגת ערב ולכן יש לו יתרון בעמידות ויציבות הריפוד.
סריגי שתי יכולים לעבור אשפרה של גירוד לאחר הסריגה, מה שמעניק להם מראה קטיפתי וכך הם יכולים לשמש תחליף זול לאריגי הקטיפה היקרים.
בתחליפים אלה משתמשים למשל בריפוד של קופסאות תכשיטים.
הגירוד יכול גם לתת לבד אפקט דמויי זמש (עור הפוך) וכך נחסך שימוש בחומר שמקורו בבעלי חיים ויקר מאוד.
לעומת זאת ישנם גם , בעיקר כשהם מיוצרים מסיבים סינתטיים כמו ניילון וספנקדס להם יכולת אלסטית גבוהה.
כתוצאה מסריגה בחומרים אלה לבדים יש יכולת הימתחות ויכולת אלסטית טובה לחזור לצורתם המקורית לאחר המתיחה.
בדים אלה משמשים לייצור בגדים תחתונים, בגדי ספורט ובגדי ים.
שימוש נוסף לסריגת השתי הוא בייצור שקי רשת למיניהם כמו שק תפוחי אדמה, או רשת כדורגל.
פעולת המכונה המאפשרת ליצור בקלות יחסית בדים מחוררים ורשתיים, היא שהובילה להעברת נתח גדול משוק הרשתות לסריגת השתי.
תופעה של ריצת לולאות ופרימה (תפר) נדירים בסריגים אלו.
מחירם של בדים הסרוגים בסריגת שתי גבוה מסריגי ערב בגלל המורכבות ביצורם, אך נמוך ממחיר אריגה.
בסין פותח אזור תעשייה מיוחד שעיסוקו סריגת שתי ((China) Warp Knitting scientific and technology industrial park ) והוא נמצא 150 ק"מ מזרחית לשאנגחאי.
לאזור תעשייה זה שנפתח בשנת 2002 לאחר שלוש שנות הקמה נכנסו 90 חברות.
במתחם גם מפעלים שלא קשורים לסריגת שתי.
ריכוז המפעלים גרם לפיתוח בטכנולוגיות ובאפשרויות הדיגום בסריגת השתי, נוצרה תחרות שמינפה את הענף ומקדמת אותו מאוד.
בנוסף האזור כולו זכה לפיתוח בעקבות רווחיות המפעלים.
כיום בסין מובילים את תחום הפיתוח של בדים איכותיים הסרוגים בסריגת שתי.
למשל מפעל haosheng המייצר בדים מגורדים, מודפסים, אלסטיים, קטיפתיים, רשתיים ומבריקים ממגוון חומרים.
מפעל סיני נוסף היוצר סריגי שתי הוא Haining Zhengda.
גם במפעל זה מייצרים בדים ייחודיים בסריגת שתי.
בין השאר השימוש בחוטים סינתטיים בעלי תכונת אלסטיות מאפשר ליצור בד קטיפה נמתח ואלסטי שלא היה יכול להיווצר באריגה.
סריה (בגעז: ሰራዬ) הוא מחוז היסטורי במרכז-דרום אריתריאה.
האזור גובל באקלה גוזאי במזרח, חמסיאן בצפון ובדרומו בנהר המרב עם שירה.
בתקופה האקסומית האזור היה בעל חשיבות משום שעברה בו דרך המסחר מהבירה אקסום לעיר הנמל אדוליס.
עם דעיכת אקסום במאה ה-9 התיישב באזור השבט הבג'י-נוצרי בלו שהשתלב במקום.
לקראת המאה ה-13 היגרו לאזור אגאו מלסתה שהשתלבו במקומיים וחלקם התיישבו גם בצפון שריה סביב העיר כרן במה שמכונה בוגוס.
בתקופת השושלת הסולומנית האזור היה חלק מממלכת מדר בהר ובמאה ה-14 הוזכר לראשונה בשמו הנוכחי כאשר הקיסרים ניואיה קראסטוס ויסחק הראשון מסרו אדמות לאדם מקומי ולמנזר דברה אבאי בהתאם.
כיום האזור כלול בתוך מחוז הדרום באריתריאה.
סריוון (בקוריאנית: 사리원시) היא עיר בדרום קוריאה הצפונית ובירת מחוז צפון הואנג-הה.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון של קוריאה הצפונית משנת 2008 התגוררו בסריוון 307,764 איש.
העיר שוכנת כ-60 ק"מ מדרום לפיונגיאנג.
סריוון מחולקת ל-31 שכונות ו-9 כפרים.
בסריוון בית החולים לילדים היחיד באזור, הוא משרת 16 מחוזות וכ-500,000 ילדים ובני נוער בשנה.
בסריוון מפעל אשלג ומפעל טרקטורים.
מוסדות החינוך כוללים את האוניברסיטה לחקלאות, האוניברסיטה לגאולוגיה, אוניברסיטה לרפואה, אוניברסיטת החינוך ומכללה לרוקחות.
"רחוב פולקלור סריוון" נבנה במהלך תקופת שלטונו של קים ג'ונג-איל.
הרחוב נבנה במטרה להעניק תמונה אידיאלית של קוריאה העתיקה, והוא כולל מבנים "בסגנון היסטורי" ואוסף של תותחים קוריאנים עתיקים..
הרחוב משמש לעיתים קרובות כיעד לסיור של זרים בסיור ממשלתי רשמי.
מבנים רבים בסגנון ישן קיימים בעיר.
סריוון נגישה באמצעות אוטובוסים ורכבת.
"סָרָיֶיבוֹ" (בבוסנית: Fudbalski Klub Sarajevo או Фудбалски клуб Сараево בקירילית; בקיצור: FK Sarajevo, פה קה סרייבו) הוא מועדון הכדורגל מקצועני מהעיר באותו השם, בירת בוסניה והרצגובינה.
המועדון נוסד ב-24 באוקטובר 1946, פחות משנה לאחר שחרור סרייבו מהנאצים, תחת השם "טורפדו", באמצעות מיזוג בין קבוצות הכדורגל "אודארניק" ו"סלובודה".
ב-1947, הקבוצה שינתה את שמה ל"מטלאצו".
ב-1949 היא קיבלה את שמה הנוכחי.
המועדון נחשב למועדון הבוסני המוצלח ביותר ביוגוסלביה לאחר שזכה בשתי אליפויות לאומיות (ב-1967 וב-1985).
בין סרייבו ובין יריבתה העירונית, ז'לייזניצ'אר סרייבו, קיימת יריבות רבת שנים ומפגשים בין השניים הם מתוחים מאוד.
מחזיקת הסופר קאפ של בוסניה והרצגובינה (1): 1997
סריול ריבוליאנה או סריול צהוב זנב (שם מדעי: Seriola rivoliana) הוא מין דג טורף ממשפחת הצניניתיים, הקרוב למין הגדול ביותר במשפחה, סריול אטלנטי.
המין תואר לראשונה ב-1833 בידי החוקרים הצרפתים ז'ורז' קיווייה ואשיל ולנסיין שקיבצו את המידע בספר הכולל מינים רבים, Histoire naturelle des poissons.
אורכו של דג הסריול 90 סנטימטרים בממוצע אך נמצאו פרטים באורך 160 סנטימטרים ובמשקל 60 קילוגרם.
לדג ישנו גוף פחות מוארך מרוב הצניניות, וצבעו תכלת ואפור כהה עם פס מעל ראשו וגבו בצבע זית.
הבטן בהירה יותר משאר הגוף ולאורך צידי הגוף עובר פס לבן דק.
הסנפירים הרחבים והזנב חומים וקצה הזנב שחור.
הדג בעל גוף זרים וראש מגודל עם עיניים צהובות ופה גדול.
לדג סנפיר גבי נמוך המופנה אחורה וסנפירי שת מופנים אחורה גדולים, כמו אצל דגי טונה.
הדג נודד סביב האוקיינוסים הטרופיים בחיפוש מזון והוא נמצא סביב פני הים ויצלול עד עומק 120 מטר.
קבוצות סריולים ישחו לאורך שוניות אלמוגים ומדרונות וחלקם פוקדים ספינות טרופות בתדירות גבוהה.
הם נפוצים באוקיינוס השקט וההודי מקניה ודרום אפריקה עד לאיי מריאנה, האי וויק, איי ריוקיו, כמה איים מצפון לניו זילנד וקלדוניה החדשה ובשטח שבין קליפורניה ופרו וכן באיי גלאפגוס.
באוקיינוס האטלנטי הם יותר נדירים ונמצאים סביב בריטניה, למפדוזה ונכנסים לים התיכון.
דגים אלה הם טורפים הניזונים מדגים קטנים יותר ומדיונונים עליהם הם עטים במהירות.
הדגים יתקרבו לכרישים כדי להוריד טפילים מעורם אל עורם הקשה של הכרישים ויעשו אותו דבר לצוללנים.
דגים אלה מתרבים במשך כל השנה.
סריגה וקרושה בסגנון חופשי היא יצירה בסריגה וקרושה של תחרה וסריגים בצורה שאינה אחידה ואינה משטח אחיד, אלא היא מורכבת מהרבה צורות שגם הן עשויים מדוגמאות שונות.
לרוב היצירות מורכבות מצורות שונות המחוברות יחד ברקמה, סריגה או תפירה ליצירה גדולה.
יש הנוהגים גם להוסיף קטעים ארוגים.
לעיתים נוצרות גם יצירות קבוצתיות, כשמספר אמניות ואמנים יוצרים כל אחד כמה יצירות המחוברות אחר כך ליצירה קבוצתית גדולה יותר.
בשנת 1977 נפגשו שני היוצרים סילביה קוש (Sylvia Cosh) וג'יימס וולטרס (James Walters) והתחילו בשיתוף פעולה פורה במשך 23 שנים של עיצוב, יצירות מוזמנות, כתיבת ספרים, הופעות בסרטים ובטלוויזיה, והוראה.
בין השנים 1995–1997 נסעו והורו סדנאות יצירה בסריגת קרושה בארצות הברית, אוסטרליה ניו זילנד.
בכל הארצות הקימו דור של תלמידות שהמשיכו ליצור בסגנון חופשי, תצוגות והוראה.
הם עבדו יחד עד שקוש נפטרה ב-30 ביולי 2000.
קוש ווולטרס שברו את המוסכמות של הסריגה שהיו מקובלות עד שנות ה-70 של המאה ה-20, עד אז היה נהוג ליצור משטחים גדולים באותה דוגמה.
הם עודדו אנשים להתנסות בשינוי גודל העמודים או העיניים.
בערבוב צבעים, ביצירת כל מיני בליטות, במילוי חורים בעבודה בשכבות, בעירוב חוטים שונים ומשונים.
חלק מההשראה שלהם באה ממסורת התחרה האירית, שבה היה נהוג ליצור כל מיני דמויות קטנות כמו פרחים ועלים, ואחר כך היו מחברים אותם ביחד לתמונה גדולה יותר.
יצירות נעשות בדרך כלל על ידי יצירת צורות נפרדות, שלאחר מכן מחברים אותן מספר צורות ברקמה, תפירה או סריגת קרושה ליצירה גדולה יותר.
באופן זה ניתן ליצור חפצים שימושיים כגון צעיפים, בגדים, שמיכות או אמנותיים כמו מרבדי קיר, או צורות תלת־ממדיות, לבתים פרטיים או מבני ציבור.
רב היוצרות והיוצרים יוצרים עבור עצמם או למכירה.
אך יש הרבה פעמים קבוצות שמשתפות פעולה ליצירה גדולה משותפת.
כולן יוצרות צורנים, על פי נושא מסוים ושולחות את הצורנים לאמנית שמחברת את כולם ליצירה גדולה או מספר יצירות.
בשנת 2005 התחילו התאומות כריסטין ומרגרט ורטהיימר (Christine and Margaret Wertheimer) מלוס אנג'לס את 'שונית האלמוגים המצונרת' (Crochet Coral reef).
הן רצו למחות על ההשמדה של השוניות בעולם בגלל התחממות כדור הארץ.
מעין יצירה הגותית וקינה על המבנים היפים הללו שכדי להבינם יש להשתמש בחוקי מתמטיקה והנדסה .
הן שאבו את השראתן מהמתמטיקאית ד"ר דיאנה טאימינה שלימדה באוניברסיטת קורנל ופיתחה שם את 'יצירת הקרושה ההיפרבולית' (Hyperbolic Crochet).
אנשים מכל העולם הצטרפו לרעיון והתחילו ליצור יצירות קבוצתיות של שוניות.
מבחינה אקולוגית היצירה הסריגה והקרושה בסגנון חופשי מתאימה לסורגים שהצטברו אצלם הרבה שאריות מיצירות שונות.
אופן היצירה הזה מאפשר ליצור דברים משלל חוטים בצבעים, עוביים ואורכים שונים.
עם מותה של קוש התאחדו סורגות מכל העולם ויצרו מרבד קיר לזכרה.
בין התלמידות של קוש ווולטרס התפרסמו האמניות פרודנס מפסטון (Prudence Mapstone), ג'ני דאוד (Jenny Dowde).
מדעניות משתמשות בסריגה וקרושה בסגנון החופשי כדי ליצור דגמים של חלקי גוף פנימיים או מראה של דנ"א.
בישראל יוצרת אמנית הסיבים מרגיט שפטולוביץ בסריגת קרושה בסגנון חופשי.
אמניות רבות יוצרות במיחזור משביח ומנצלות גם חלקי סריגים או אריגים משומשים כדי לשלבם בבגדים, במרבדי הקיר, בבובות או ביצירות התלת־ממדיות שלהן.
סריול ללנדי (שם מדעי: Seriola lalandi) הוא מין של דג ים ממשפחת הצניניתיים מהסוג סריול, בו המינים הגדולים ביותר במשפחה.
הוא מצוי בטבע במי האוקיינוסים של חצי הכדור הדרומי, אף שבעבר חשבו שהוא מצוי בכל האוקיינוסים.
עם זאת לעיתים הוא נודד צפונה עד חצי הכדור הצפוני.
לא ידוע עליהם הרבה והם לא נצפים הרבה בטבע.
הצנינית הוגדרה בשנת 1833 ושמה המדעי נקרא ע"ש החוקר הצרפתי פייר אנטואן דלאלנד .
הבוגרים חיים סביב איים מרוחקים, הרי מצולה ובשוניות מבודדות, כרי אצות קלפ או קרקעות סלעיים בעומק שבין 3 ל-825 מטרים.
הסריול הוא דג גדול המגיע לאורך של עד 180 סנטימטרים, והפרטים הגדולים ביותר הגיעו לאורך 250 סנטימטרים ולמשקל של 96.8 קילוגרם, מה שהופך אותו לאחד מגדולי הצניניות.
הוא יכול לחיות עד 12 שנה בטבע.
הסריול מזכיר במראהו מעט סלמון, והוא בעל גוון כחול בהיר עם פס דק לאורך צידי הגוף והבטן לבנה, הסנפירים צהובים והזנב צהוב בעל אונות רחבות וחזקות והוא חסר את סנפירי השת הארוכים של מרבית הצניניות.
הסנפירים הגביים פרוקים ונמוכים, אך יכולים להזדקף בעת שחייה מהירה.
הראש גדול ומעוגל עם עיניים גדולות בצבע צהוב.
דג זה הוא טורף של דגי גרם, סרטנאים ודיונונים המרחפים במים, אחריהם הוא עט במהירות גבוהה.
לעיתים די נדירות הוא מצוי בחבורה קטנה הניזונה יחדיו.
הסריול נידוג כדג מאכל ומספר מדינות כמו ניו זילנד, ארצות הברית, צ'ילה, יפן ודרום אוסטרליה מגדלים דגים אלה בחקלאות ימית רווחית.
הסריול איננו מצוי בסכנה בגלל הדיג.
סריול (שם מדעי: Seriola) הוא סוג של דגי גרם ימיים, המשתייכים למשפחת הצניניתיים, שבסדרת הדקראים.
סוג זה מכיל את המינים הגדולים ביותר במשפחה.
כיום משייכים לסוג זה 9 מינים, אך כמה חלוקות משייכות לסוג מינים נוספים, וכמה מינים שיוחסו לסוג הועברו או בוטלו.
הסריולים הם דגים שריריים בעלי זנב חזק והם טורפים מהירים ואורכם יכול לעלות מעל 2 מטרים ולמשקל 96 קילוגרם במינים הגדולים כמו סריול לננדי וסריול אטלנטי.
הם חיים בכל האוקיינוסים ונפוצים הן במים רדודים סמוך לקרקעית והסלעים או מעליהם והן בים הפתוח העמוק.
צבעם כחול בהיר עם פס לאורך הצדדים בקרבת הזנב הרחב, והם יכולים להאיץ במהירות.
דגים אלה הם טורפים של דגים אחרים, רכיכות וסרטנים שהם חוטפים באמצעות לסתותיהם הגדולות.
הם עצמם נטרפים בידי דגים גדולים מהם כמו טונה ומפרשניים, בידי יונקים ימיים וחלקם גם נידוגים בידי האדם.
סריגה במסרגה אחת (או: קרוֹשֶה, לעיתים באיות השגוי "קרושט"; באנגלית: Crochet), הוא הכינוי העממי ליצירת טקסטיל באמצעות מסרגת קרס – מסרגה צרה עם קצה מעוקל המיועד לעזור בתפיסת ומשיכת חוט סריגה המשכי כדי ליצור לולאות המחוברות לשורה שמתחתן וללולאות שמשני צידיהן.
האקדמיה ללשון העברית קראה לאופן העשייה הזה "סריגת קרס", כמו כן מופיע השם "יצירה בצינורה", "סריגה בצינורה" או הפועל "צינוּר".
המסרגות בעלות הקרס מיוצרות ממגוון חומרים מתכת, עץ, במבוק או פלסטיק ובמגוון מידות.
במסרגת הקרס ניתן לסרוג יצירות כגון תחרה, כיפות, סוודרים, צעיפים, שמיכות, בדים, תיקים, בובות ויצירות אמנות.
אין תאריך מדויק לתחילת היצירה באופן זה.
התיעוד ההיסטורי הכתוב נמצא רק בארצות המערב, באיטליה יש מקורות ראשוניים רבים מ-1500 המציינים את אופן היצירה כ'תחרת הנזירה' ומניחים שמשם זה נפוץ לספרד בשנות ה-1700 ומשם לצרפת וצפונה.
בכנסייה הקתולית הרומית הרבו להשתמש בקישוטים של רקמות, תחרה ותחרת סלילים בבגדי הכהונה, המזבח, וככיסויים לחפצי קדושה.
אבל לא ברור האם גם יצירות עבודת הקרושה היו בשימוש כזה במאה ה-16. החוקרת ליס פאלודן (Lis Paludan) טוענת בספרה,Crochet History & Technique, שחיפשה רבות במוזיאונים כנסיות ארכיונים אבל מצאה רק דוגמאות מעטות של יצירות קרושה, ואף אחת מהן לא הייתה מוקדמת מהמאה ה-19.
בשנות ה-1840, היה רעב גדול באירלנד, בשל מחלת הכימשון שפגעה אנושות בגידול העיקרי אז בתזונת האירים, תפוחי אדמה,אנשים רבים היגרו לאמריקה, אבל רבים נשארו וסבלו מחרפת רעב.
המלכה ויקטוריה, שאהבה תחרות עדינות, החלה לרכוש אותן מהנשים האיריות, ובהשפעתה נשות האצולה, החברה הגבוהה ואף המעמד הבינוני, העתיקו מהמלכה, לבשו הרבה פריטי אופנה וציפו את מדפי ארונותיהן בפסי תחרה וכך סיפקו מעט פרנסה לנשים האיריות.
עד שנת 1847 פרסמה 19 מאמרים על עבודת יד, רובם על סריגת קרושה.
היא טענה שהיא המציאה את הסגנון וכי "לפני שהיא כתבה על כך, לא היה שום ידע על זה מלבד עבודות הקרסים הפשוטות של הרועים".
היא המשיכה לפרסם דוגמאות לקרושה במשך 30 שנים, מכרה יותר מ-300,000 העתקים של ספרי הסריגה שלה, והייתה דמות משמעות בפופולריזציה של מלאכות היד במאה ה-19.
בשנת 1846 פרסמה אלנור ריאגו דה לה בראנשארדיאר [Eleonore Riego de la Branchardière] פרסומים על עבודת הקרושה, והיא המשיכה לפרסמם עד 1888. גם היא טענה שהיא המציאה את הסגנון.
ב-1851 ב'תערוכה הגדולה -התערוכה העולמית הראשונה למוצרי תעשיה' שהוצגה בארמון הבדולח בלונדון, היא זכתה במדליית הזהב היחידה שניתנה לעבודת קרושה.
האנציקלופדיה פורסמה ב-17 מדינות וב-62 השנים הראשונות נמכרה ביותר ממיליון וחצי עותקים והיא נמכרת עד היום.
הפרק על סריגת קרושה הוא בן 68 עמודים ומקיף שלל דוגמאות למוצרים שימושיים וקישוטיים ומאויר באיורים מאירי עיניים.
עבודתה הייתה מקושרת למפעל החוטים והבדים לרקמה, Dollfus-Mieg et Compagnie.
במהלך חלק מהמלחמות המודרניות, נקראו נשים לסרוג לחיילים כובעים, גרביים, צעיפים וכפפות.
באוסטרליה במלחמת העולם הראשונה היו גם נשים שיצרו תחרות במסרגה אחת שבהן שולבו מוטיבים פטריוטיים כגון אניות, חיילים, מדליות או סמלי חילות שונים.
כמו כן שולבו משפטים כגון, God Bless our boys או Success To the Allies והיו שיצרו עבודות זיכרון למישהו שנהרג.
חלק נעזרו בדוגמת תחרת הזיכרון שנוצרה בשנת 1916 לזכרו של הרוזן הורשיו קיצ'נר.
כמו כן נוצרו הרבה בגדים, מפיות ויצירות נוספות שנמכרו בירידים שהכנסותיהם נתרמו לטובת החיילים בחזית.
בשנים הראשונות של המאה ה-20, עבודות במסרגת אחת היו מאוד נפוצות.
נערות למדו מאמהות, דודות או סבתות כיצד ליצור חפצים שימושיים או קישוטיים לבית, לא היה מקובל שנשים תשבנה בחיבוק ידיים.
הייתה פריחה של שבועוני נשים, שגם נתנו הוראות למה שהם כינו 'האמנויות הנשיות'.
המוציאים לאור של השבועונים הדפיסו גם ספרים עם דוגמות של עבודות קרושה.
בשנת 1912 יצא לאור הספר, The Home Art crochet Book, שכתבה פלורה קליקמן עם דוגמאות חדשות לגמרי להוספת עבודות קרושה ללבני נשים, למפיות עם חרוזים, לתכים קישוטיים של קישוטי בגדים.
עיון בהוראות מגלה שהן פחות מפורטות מאשר הדוגמאות העכשוויות.
הדוגמאות מסודרות בספר על פי קושי העשייה, כנראה משום שהסורגת הממוצעת בתחילת המאה ה-20 הייתה הרבה יותר מיומנת מהסורגת המומחית כיום.
העניין המתמשך בדוגמאות של עבודות קרושה, הביא להוצאה מחודשת של הספר בשנת 1990. במבוא העורכת מזכירה לקוראי האנגלית שהמינוחים האנגליים שונים במעט מהאמריקאיים ולכן נוספה לספר גם טבלת המרה של המינוחים כמו גם של מידות המסרגות.
מונחים שונים לתכי הקרושה ומידות שונות למסרגות בארצות שונות
במינוחים של הקרושה יש הבדלים בין אנגליה לאמריקה, למרות שהתכים הם אותם התכים, שמם הוא שונה, מה שעלול לבלבל את הסורגת שמשתמשת בהוראות הקרושה.
לכן נהוג לסמן את רשימות התכים ב־"UK" עבור שמות האנגליים ב־"US" עבור שמות האמריקאים.
מידות המסרגות באמריקה שמסומנות כ־US, ממידות המסרגות ביתר העולם שמסומנות כ-ISR (International Standard Range).
תחילת הסריגה היא ביצירת לולאה ראשונית ולאחר מכן מושכים באמצעות המסרגה חוט דרך הלולאה הקיימת.
סוג סריגה זה ידוע גם כקרושה.
מהלולאה הראשונית אפשר ליצור עיגול או ריבוע, אם רוצים סריג גדול יותר מתחילים עם שורה של לולאות בסיס, שעליהן ממשיכים אחר כך עוד שורות של לולאות מורכבות או פשוטות.
בגלל הקלות היחסית של יצירת עיניים בודדות ואפשרות לעבוד לכל מיני כיוונים להפסיק את הסריגה ולהתחילה שוב במקום אחר ביצירה בשונה מסריגה בשתי מסרגות שבה היוצר/ת צריך לשמור לרוב על רצף בהמשכיות הסריגה.
אפשר לשלב את עבודת הקרושה עם טקסטילים אחרים.
הסריג, מושפע מעובי החוט וצורות הליפוף השונות של כל עין, וניתן 'לדלל' את היצירה או ליצור מעין 'חורים' על ידי שימוש בחוט עבה יותר מהנחוץ, בשנות ה-1970 התחילו תעשיינים ליצר מיני חוטים שבהם עירבו גם חוטים תעשייתיים מבריקים, חוטים עם קשרים וכל מיני תערובות.
מה שאפשר לקבל סריג הרבה יותר 'מעניין' בצורה מהירה יותר.
בקרושה משתמשים גם ליצירת 'ריבועי סבתא', יחידות קטנות שיכולות להיות גם עגולות, מחומשות, משושות, מתומנות או בצורת פרח שמהם תופרים או מחברים יצירות גדולות יותר, או אפשר להוסיף ביניהן סריגה עם חורים גדולים (מעין רשת) וליצור צעיפים, וילונות עדינים, תחרה אירית, או מוצרים אחרים.
כבר בשנת 1966, אמר המדען ריצ'רד פינמן בהרצאה שנשא לפני האיגוד הלאומי של מורי המדע האמריקאי ש"סריגה מתאימה מאוד כדי להסביר מתמטיקה", ואכן ישנם מושגים מתמטיים שמודגמים ומוסברים על ידי דגמים שנסרגו במסרגה אחת.
משטח היפרבולי, מערכת לורנץ, חבורה ציקלית, כפל, סדרה חשבונית, טופולוגיה וטבעת מוביוס.
דוקטור דאימנה טמינה, מתמטיקאית באוניברסיטת קורנל, גילתה בשנת 1997 כיצד ליצור דגמים של היפרבולה בקרושה.
עד אז מדענים חשבו שבלתי אפשרי לבנות דגמים כאלה, כמו השוניות שצמחו בטבע במשך מיליוני שנים.
כך נולד דגם ענקי שבו השתתפו אלפי נשים ביצירת 'פרויקט השונית המצונרת'.
פרויקט השונית נהגה ונחנך על ידי שתי האחיות התאומות מרגרט וקריסטין ורטהיים, ילידות אוסטרליה בשיתוף עםThe Institue o Figuring שבלוס אנג'לס.
התאומות החלו את המיזם כתגובה למשבר שעובר על שוניות שנהרסות בגלל שינויי האקלים.
השונית שנסרגה מדמה שונית טבעית ואמורה להזכיר לאנשים לשמור על הסביבה.
עבור ילדים רבים זו עלולה להיות האפשרות היחידה שלהם לראות כיצד נראית שונית על כל חלקיה, כאשר לעיתים קרובות מדי שומעים על הרס שוניות ברחבי העולם.
מרגרט ורטהיים חוקרת בשנים האחרונות את הגאומטרייה של המרחב-זמן, לדבריה המרחב-זמן בנוי כמבנה היפרבולי ונשים שסרגו במסרגה אחת יצרו צורות היפרבוליות מבלי שידעו שיש מבנה מתמטי כזה.
לדבריה המרחב-זמן דינמי מתקמט ומתעקם והשאלה הגדולה של הקוסמולוגיה כיום היא האם יש למרחב-זמן מבנה כוללני או גאומטרייה כללית.
היא מסבירה שסריגת קרושה ורקמה משוכלת הן ביסודן תהליך אלגוריתמי.
חוקרים פמיניסטיים של המדע טענו כבר מזה זמן שיש קשר ישיר בין מלאכות היד למחשוב ובכל זאת עדיין נפוץ המיתוס שאין קשר בין עיסוקים נשיים ומלאכות יד לבין מחשוב.
מחקרים רפואיים שונים שבים ומראים שיש הרבה יתרונות בריאותיים ביצירה במסרגה אחת.
בשנת 2014, קתרין וארסילו [Kathryn Vercilo] אספה עדויות מנשים על ההשפעה הפסיכולוגית והגופנית של יצירה במסרגה אחת בזמן משבר, ופרסמה אותן בספר בשם, Crochet Saved My life.
ארבע שנים לאחר מכן בשנת 2018 החוקרת האוסטרלית פיפה בורנס [ Pippa Burns מאוניברסיטת וולונגונג [Wollongong] חקרה יחד עם רוזמרי פאן דה מאר, כיצד סריגה יכולה לעזור לאנשים.
שני המחקרים היו אנונימיים, בכל מחקר השתתפו בערך 8000 נפשות, רוב התשובות נענו על ידי נשים, במחקר של 2018 50% מהמשיבות היו בגילאי 41–60, במחקר של 2014 34% היו בין גילאי 36–50 ו-35% היו בין גילאי 51-60.בשני המחקרים ההמשיבות סרגו כל יום.
במחקר של 2014, היו רק 1/3 מהשאלות שהיו במחקר של 2018. למחקר השני נענו משיבות מ-75 ארצות.
בשני המחקרים אנשים נשאלו למה הם סורגים, השאלה לא שאלה ישירות לגבי בריאות נפשית, אבל התשובות מראות בבירור שיש קשר בין הסריגה לבין הרגשות הטובים.
שלושת הסיבות הראשונות לסריגה היו 1.יצירתיות, 2. הרפיה 3. תחושה של הישג.
לשאלה מה התועלת שבסריגה השיבו 90% רוגע, 82% אושר, 74% שיפור הזיכרון, 71% שיפור הריכוז.