tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2017, בכנס בנושא מודעות לאופיואידים וסמים נרקוטיים, היא חשפה שהיא אלכוהוליסטית, מכורה לסמים ובגמילה, שני דברים שהחלה לעשות עוד כנערה בת 14, אם כי גם חשפה שמאז היא כבר נקייה במשך כעשור.
ב-2011 הודיעה שהיא החליטה להיות טבעונית.
ב-2014 הודיעה שהיא כבר לא צמחונית.
בשנת 2016 השתתפה בקמפיין של מועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית, ברני סנדרס.
+שנהסדרהתפקידהערות1995Journeyקאטסרט טלוויזיה של CBS2003–1998באפי ציידת הערפדיםפיית'תפקיד משני; 20 פרקים2003–2000אנג'לתפקיד חוזר; 6 פרקים2002המלך הילג'ורדן הילגרן ברונסוןדיבוב; פרק: "Get Your Freak Off"2005–2003מרוץ לאתמולטרו דייוויסתפקיד ראשי; 2 עונות2005מופע שנות ה-70שרהפרק: "It's All Over Now"2007Nursesאיב מורוסרט טלוויזיהבטיקמרון אשלוקפרק: "Giving Up the Ghost"2010–2009בית הבובותאקו / קרוליין פארלתפקיד ראשי; 27 פרקים
גם מפיקה2010המפץ הגדולסוכנת ה-FBI אנג'לה פייג'פרק: "The Apology Insufficiency"2011Herd Mentalityקאסיסרט טלוויזיהRobotomyשוקזאנהדיבוב; פרק: "From Wretchnya with Love"צווארון לבןראקלפרק: "On the Fence"המופע של קליבלנדעצמהדיבוב; פרק: "Hot Cocoa Bang Bang"Torchwood: Web of Liesהולי מוקרידיבוב; 7 פרקיםהליגהקריסטןפרק: "The Light of Genesis"2012–2011שנה מעוברתג'ון פייפר5 פרקים
גם יועצת הפקה2015–2013האלק וצוות הריסוקהענקית הירוקה/ג'ניפר סוזן וולטרסדיבוב; תפקיד ראשי; 51 פרקים2015אולטימייט ספיידרמן: סדרת האנימציהדיבוב; פרק: "Contest of the Champions: Part 4"2016באנשיורוניקה דוסון5 פרקיםCon Manסינדיפרק: "Gum Drop"2017בולג'יי.פי.
אלייך הוא אלבומו השלישי של הזמר משה פרץ, שיצא לאור בנובמבר 2008.
לפני יציאת האלבום יצאו לאור כסינגלים השירים "ואולי" ושיר הנושא "אלייך" שהגיעו למקומות הראשונים במצעדי הרדיו ונותרו בראש במשך תקופה ארוכה.
באוקטובר 2008 יצא גם כסינגל השיר "כל בוקר" ובנובמבר השיר "נשבע לך", כאשר באותו החודש יצא גם האלבום המלא לחנויות.
סינגלים מצליחים נוספים שיצאו לרדיו טרם צאת האלבום הם: "רציתי רק", "יותר מידי", "ורק איתך", "אישה" ו"אני שלך".
באלבום זה ניתן גם למצוא את השיר "שיר המעלות" (תהילים פרק קכא) בלחן ועיבוד מחודשים.
כעבור מספר חודשים מהוצאתו, הגיע האלבום למעמד פלטינה על מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים בנקודות מכירה בישראל.
אלייז'ה מוחמד ); 7 באוקטובר 1897 – 25 בפברואר 1975) היה מנהיג דתי אמריקאי אפריקאי, שהנהיג את אומת האסלאם מ-1934 ועד מותו ב-1975. מוחמד היה גם מורם הרוחני של דמויות בולטות אפרו-אמריקאיות מוסלמיות דוגמת מלקולם אקס, לואיס פרחאן, מוחמד עלי ווארת' דין מוחמד (Warith Deen Mohammed).
אלייז'ה מוחמד נולד כאלייז'ה רוברט פול בסנדרסוויל, ג'ורג'יה, השישי מבין שלושה עשר ילדיהם של ויליאם פול הבן (1868–1942), מטיף בפטיסטי עמאי ואריס, ומריה הול (1873–1958), עקרת בית ואריסה.
פול עזב את בית-הספר אחרי שסיים כיתה ד'.
על-מנת לסייע בפרנסת משפחתו הוא עבד עם הוריו כאריס.
כשהגיע לגיל שש עשרה, הוא עזב את ביתו והחל לעבוד במפעלים ובעסקים אחרים.
פול נשא לאישה את קלרה אוונס (1899–1972) ב-7 במרץ 1917. ב-1923 משפחת פול, כמו מאות אלפים אפרו-אמריקאים אחרים באותן שנים, היגרו בגלל חוקי ג'ים קרואו שבדרום ארצות הברית לארצות הצפוניות בגלל ביטחון אישי ואפשרויות תעסוקה בערים תעשייתיות.
פול נזכר לימים שבטרם מלאות לו עשרים הוא היה עד ללינץ' של שלושה גברים שחורים בידי אנשים לבנים.
הוא אמר, "ראיתי מספיק מאכזריותו של האדם הלבן כדי שייחרט בזכרוני במשך 26,000 השנים הבאות."
משפחת פול התיישבה בהמטראמק, מישיגן.
במהלך שנות העשרים והשלושים, הם נאבקו למצוא עבודה ולשמור עליה בשל המשבר הכלכלי בימי השפל הגדול.
במהלך שנותיהם בדטרויט, נולדו לזוג פול שמונה ילדים, שישה בנים ושתי בנות.
באוגוסט 1931, בעידודה של אשתו, אלייז'ה פול נכח בנאום על האסלאם והעצמה שחורה, שנשא וולאס פארד מוחמד.
לאחר-מכן אמר פול שהוא ניגש למוחמד ושאל אותו אם הוא המהדי.
מוחמד ענה שהוא המשיח, אבל זמנו לא הגיע עדיין.
פול נהפך במהרה לתומך קנאי של וולאס מוחמד והצטרף לתנועתו, כפי שעשתה אשתו ואחדים מאחיו.
מעט אחרי-כן, שינה פול את שם משפחתו, בתחילה לקארים ואחר-כך לפי בקשתו של וולאס מוחמד, למוחמד.
הוא התמנה למנהיגו של מסגד מקומי.
השפעתו של וולאס פארד מוחמד
האדם אותו הכיר אלייז'ה מוחמד כוולאס פארד מוחמד היה דמות חידתית.
קיימות גרסאות שונות לגבי מקום וזמן היוולדו (אותם מייחסים הן להוואי והן לניו זילנד) ועל שם לידתו הביוגרפים משערים השערות רבות.
ב-1930 וולאס מוחמד הגיע לדטרויט על מנת להקים את מקדש אללה של האסלאם.
הוא משך 25,000 חברים בזכות משנתו האסלאמית-אפרוצנטרית.
אולם, מוחמד הורה עיקרי אמונה ששונים במידה רבה מהאסלאם האורתודוקסי והוסיף מרכיבים מתנועת האסלאם הלאומני של מרקוס גארבי.
מוחמד הנהיג סדרת שיעורים והתכתבויות עם אלייז'ה מוחמד ואחרים, שלבסוף נכללו כעיקרי אמונה של תנועת אומת האסלאם.
כשהמקדש גדל ונהיה מאורגן יותר, הוכתר וולאס מוחמד כמנהיג הראשי שלו.
מוחמד הקים את Fruit of Islam, ארגון להגנה עצמית לוחמני שמהווה חלק מאומת האסלאם, הוא מינה את קאלוט (Kalot) מוחמד, אחיו הצעיר של אלייז'ה מוחמד, כמנהיגו.
הוא גם ייסד את תוכנית Muslim Girls Training והקים את University of Islam (אוניברסיטת האסלאם) מחוץ למערכת בתי הספר הציבוריים שסיפקה חינוך אסלאמי.
ב-1932, חבר מעורער בנפשו של אומת האסלאם, רוברט קארים האריס, רצח בפומבי חבר אחר של אומת האסלאם, ג'יימס סמיט.
וולאס מוחמד נעצר, אולם שוחרר בתנאי שיעזוב את דטרויט.
הוא עבר לשיקגו, שם ייסד את מקדש מספר 2, הוא הפקיד את מנהיגות קבוצת דטרויט ההולכת וגדלה בידיו של אלייז'ה מוחמד, ומקדש אללה של האסלאם שינה את שמו לאומת האסלאם.
אלייז'ה מוחמד ווולאס מוחמד היו בקשר עד 1934, כשוולאס מוחמד נעלם.
אלייז'ה מוחמד ירש אותו בדטרויט והוכתר ל"מנהיג האסלאם" (Minister of Islam).
אחרי היעלמותו, אמר אלייז'ה מוחמד למאמינים, שוולאס מוחמד היה אללה הארצי, פשוטו כמשמעו.
ב-1934 פרסמה אומת האסלאם את עיתונה הראשון, Final Call to Islam, במטרה לחנך ולגבש את חבריה.
ילדי החברים למדו בכיתות ב-Muhammad University of Islam (אוניברסיטת מוחמד של האסלאם) שזה עתה נוסדה.
אולם דבר זה הביא להתנגדותן של מועצות החינוך של דטרויט ושיקגו שסברו שזוהי השתמטות ממערכת החינוך הציבורית.
המחלוקת הובילה למאסרם של כמה מחברי ההנהלה של אוניברסיטת האסלאם ושל אלייז'ה מוחמד ב-1934 ולעימותים אלימים עם המשטרה.
מוחמד היה בתקופת מבחן, אבל האוניברסיטה נותרה פתוחה.
אלייז'ה מוחמד תפש את הפיקוד על מקדש מספר אחד, אולם הדבר התרחש רק אחרי מאבק עם מנהיגים פוטנציאליים אחרים, בכללם אחיו.
ב-1935, כשקרבות אלה התחוללו במלוא עוזם, עזב מוחמד את דטרויט והתיישב עם משפחתו בשיקגו.
עדיין עמד מול איומים על חייו, מוחמד הותיר שם את משפחתו ועבר למילווקי, ויסקונסין, שם ייסד את מקדש מספר שלוש, ולבסוף לוושינגטון די.
סי., בה הקים את מקדש מספר ארבע.
הוא הקדיש חלק ניכר מזמנו ללימוד בספרית הקונגרס.
ב-8 במאי 1942, אלייז'ה מוחמד נעצר בשל השתמטותו מרישום לגיוס במהלך מלחמת העולם השנייה.
אחרי שהוא שוחרר בערבות, נס מוחמד מוושינגטון בעצת עורך-דינו, שחשש ממעשה לינץ', וחזר לשיקגו, אחרי שבע שנות היעדרות.
מוחמד נעצר שם, והואשם בשמונה סעיפים של הסתה והוראה למאמיניו לא להתגייס ולא לשרת בצבא.
היות שנמצא אשם, ישב אלייז'ה מוחמד ארבע שנים, מ-1942 ועד 1946 ב-Federal Correctional Institution במילאן, מישיגן.
במהלך תקופה זו, אשתו, קלרה, ועוזריו הקרובים סייעו לנהל את הארגון.
מוחמד העביר את מסריו למאמיניו באמצעות מכתבים.
אחרי חזרתו למישיגן, אלייז'ה מוחמד היה מנהיגה הבלתי מעורער של אומת האסלאם.
הארגון שמר על מספר חבריו במהלך מאסרו, ומספר חבריו גדל לאחר שחרורו.
מארבעה מסגדים ב-1946, לחמישה עשר ב-1955. ב-1959 היו חמישים מסגדים בעשרים ושתיים מדינות.
בשנות השבעים היו בבעלותה של אומת האסלאם מאפיות, מספרות גברים, בתי קפה חנויות מכולת, מכבסות אוטומטיות, מפעל דפוס, חנויות קמעונאיות, נכסי נדל"ן רבים, וצי של סמי-טריילרים, ובנוסף לכך חוות במישיגן, אלבמה וג'ורג'יה.
ב-1972, אומת האסלאם הייתה גם בעלת עניין בבנק, Guaranty Bank and Trust Co..
מערכת בתי הספר של האומה התרחבה, עד שב-1974, הקימה התנועה בתי-ספר ב-47 ערים ברחבי ארצות הברית.
ב-1972, מוחמד אמר למאמיניו שערכה הכספי של אומת האסלאם הוא 75 מיליון דולר.
אלייז'ה מוחמד הלך לעולמו מאי-ספיקת הלב בהיותו בן שבעים ושבע ב-25 בפברואר 1975, יום לפני Saviours' Day, במרסי הוספיטל בשיקגו.
אומת האסלאם לאחר מותו של אלייז'ה מוחמד
לאחר מותו של אלייז'ה מוחמד, אומת האסלאם התפצלה לשני פלגים נפרדים.
הוא לא נקב בשמו של יורשו, אולם בנו, וארת' דין מוחמד, הוכתר למנהיגו החדש של הארגון בעקבות חגיגות יום Saviours' Day.
תחת וארת' מוחמד, נהפכה אומת האסלאם לארגון מתון יותר.
הוא הכניס לשורותיו חברים לבנים ופירק את Fruit of Islam, הזרוע הצבאית של התנועה.
בסיכומו של דבר, סיעתו של וארת' מוחמד קראה לעצמה American Society of Muslims.
הוא נשא את התפילה המוסלמית הראשונה בסנאט של ארצות הברית וב-1993, ביחד עם הנשיא ביל קלינטון שהיה נוכח, נשא תפילה אסלאמית בשם כל הדתות.
לואיס פרחאן עזב את American Society of Muslims וכעבור שלוש שנים הקים ארגון משלו ששמר על השם אומת האסלאם והיה קרוב יותר לאידאולוגיה של אלייז'ה מוחמד, בכלל זה האמונה שוולאס פארד מוחמד היה אללה הגשמי.
הוא רכש מחדש רבים מנכסיה של אומת האסלאם בכלל זה Mosque Maryam ששימש כמטה של אומת האסלאם ופתח מחדש מעל למאה ושלושים מסגדים של אומת האסלאם ברחבי תבל.
אחד מהכמרים הבכירים של אלייז'ה מוחמד בין 1952 ל-1963 היה מלקולם ליטל.
מלקולם היה פושע זעיר בדטרויט, בוסטון, והארלם, והיה ידוע בכינוי "דטרויט רד" (רמז לגוון שערו האדמוני).
למרות שהיה בנו של מטיף, ליטל המיר דתו לאסלאם כשהיה כלוא במסצ'וסטס, זאת עשה בדירבונם של שני אחיו, פילברט ורג'ינלד, שהיו שניהם חברים באומת האסלאם.
עם שחרורו ב-1952, הצטרף ליטל לאומת האסלאם ובהתאם לנוהג הרווח בשמות החברים, הוא שינה את שם משפחתו ל-"X", אות המסמלת את דחיית שם העבדים אותו נשא.
מלקולם אקס הכריזמטי נהפך במהרה לאחד המנהיגים הבכירים והמפורסמים ביותר של הארגון, הוא נסע ברחבי הארץ, הרצה והקים מקדשים חדשים, ומספר חברי הארגון גדל במידה רבה מאוד במהלך כהונתו.
בראשית שנות השישים, גורמים מסוימים בתוך אומת האסלאם האמינו שמלקולם אקס תמרן את העיתונות לטובתו והניחו שהוא שאף לרשת ואולי אפילו לנשל את אלייז'ה מוחמד מעמדת ההנהגה.
המתח גבר ב-1963, כשהסופר אלכס היילי החל לעבוד עם אקס על האוטוביוגרפיה שלו, "האוטוביוגרפיה של מלקולם אקס".
בעקבות רציחתו של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי ב-22 בנובמבר 1963, אסר אלייז'ה מוחמד על כמריו להתייחס לרצח.
בריאיון לעיתונות, מלקולם אקס הפר את ההוראה ואמר שהנשיא קנדי היה "תרנגול ששב ללול".
כעונש, אלייז'ה מוחמד אסר עליו להתראיין לעיתונות או לנאום בכל אחד ממקדשי אומת האסלאם במשך תשעים יום.
מקור מתח אחר היה כשמלקולם אקס גילה שטענתו של העיתון שיקגו טריביון על-כך שאלייז'ה מוחמד הוא אביהם של שמונה ילדים משש נערות בנות עשרה הוא נכון.
במרץ 1964, עזב מלקולם אקס את אומת האסלאם וייסד את הארגון העצמאי Muslim Mosque, Inc.
בעקבות עלייתו לרגל למכה, שם ראה, נפגש והתפלל עם מוסלמים בני כל הגזעים (בכלל זה לבנים), הוא שינה את דעותיו מן היסוד.
הוא המיר את דתו לאסלאם סוני המסורתי.
עם חזרתו לארצות הברית, שם שינה את שמו לאל-חאג' מאליק אל-שאבאז, הביע מלקולם אקס דעות מתונות בהרבה ואת שאיפתו לעבוד עם מנהיגים שחורים אחרים.
הוא גינה את הגזענות ואת דרך ניהולו של אלייז'ה מוחמד את אומת האסלאם.
מלקולם אקס נרצח ב-21 בפברואר 1965, מעט אחרי התחלת נאומו באולם אודובן במנהטן, ניו יורק.
בנו, וארת' דין מוחמד, ירש אותו.
וארת' פירק את אומת האסלאם ב-1976 וייסד באותה שנה את הארגון האורתודוקסי האסלאמי המיינסטרימי American Society of Muslims.
לואיס פרחאן, כומר בכיר במסגד הארלם ובנציגות הלאומית, פרש מקבוצתו של וארת' על מנת להשיב לתחייה את ההוראה והפרקטיקה המקוריים של אומת האסלאם, והחזיר לעצמו הרבה מהנכסים של אומת האסלאם ובכלל זה את Mosque Maryam, המטה הלאומי של אומת האסלאם.
הוא פתח מחדש למעלה מ-130 מסגדים של אומת האסלאם באמריקה ובעולם.
באוקטובר 1995, הוא קרא והוביל לצעדת מיליון האנשים במרץ לוושינגטון די.
וקרא לאנשים שחורים לחדש את מחויבותם למשפחותיהם ולקהילותיהם.
דעותיו של מוחמד בעד הפרדה עלו בקנה אחד עם חלק מהארגונים שדגלו בעליונות לבנה בשנות השישים.
טוענים שהוא נפגש עם מנהיגי הקו קלוקס קלאן ב-1961 לצורך רכישתה של חווה בדרום הרחוק.
לבסוף הוא הקים את Temple Farms, כיום Muhammad Farms, שטח אדמה בן 5,000 אקרים במחוז טרל, ג'ורג'יה.
ג'ורג' לינקולן רוקוול, מייסד המפלגה הנאצית האמריקאית, כינה פעם את מוחמד "ההיטלר של האדם השחור."
בחגיגות Saviour's Day של שנת 1962 בשיקגו, פנה רוקוול לחברי אומת האסלאם.
רבים צעקו קריאות בוז ושיסו אותו ואת אנשיו, ועל כך מוחמד הוקיע אותם בגיליון Muhammad Speaks של אפריל 1962.
פיצוץ ביתו של מלקולם אקס
בשעות הבוקר המוקדמות של ה-14 בפברואר 1965, הבית באיסט אלמהרסט, קווינס, שבו מלקולם אקס ואשתו ושלושת ילדיהם התגוררו הועלה באש, הבית היה בבעלותה של אומת האסלאם.
מלקולם אקס האשים בפרהסיה את אלייז'ה מוחמד בכך שהורה על כך.
אומת האסלאם הורתה למשפחה לפנות את המקום, התקרית אירעה יום לאחר מועד הדיון המשפטי שנקבע כדי לדחות את מועד הפינוי.
(הערה 31) ג'יימס אקס, כומר אחר באומת האסלאם, אמר שמלקולם אקס נקט בתעלול פרסומת.
שלושה חברים ממסגד מספר 25 של אומת האסלאם בניוארק, ניו ג'רזי, נורמן בטלר, תלמדג' הייר ותומס ג'ונסון, הורשעו בשל מעורבותם ברציחתו של מלקולם אקס.
אלמנתו, דוקטור בטי שאבאז (1934–1997), האמינה כל חייה שההוראה לביצוע הרצח הגיעה מדרג גבוה במנהיגותה של אומת האסלאם.
לואיס פרחאן, שהצטרף לאומת האסלאם ב-1955, והיה אז מנהיג בכיר במסגד בהארלם, הכחיש בקביעות את מעורבותה של האומה.
בנאום שנשא בשנת 1993, אמר פרחאן, "האם מלקולם בגד בכם או בנו?
ואם טיפלנו בו כפי שאומה מטפלת בבוגדים, מה לעזאזאל אכפת לכם מכך?
אומה צריכה להיות מסוגלת לטפל בבוגדים, רוצחים ועריקים.
ב-1994, קאבילה שאבאז, השנייה משלושת ילדיהם של מלקולם ובטי שאבאז, הואשמה בקשירת קשר לרציחתו של פרחאן.
ב-1973, שבעה אנשים, שאחרי-כן זוהו כחברי אומת האסלאם, מהמסגד בפילדלפיה וכינו עצמם המאפיה השחורה, פרצו לבית של מנהיג החנפי כליפה חמאס עבדול חאליס בוושינגטון די.
שבועות קודם לכן, חאליס כתב מכתב גלוי ובו מתח ביקורת ולעג לאלייז'ה מוחמד ולוולאס פארד מוחמד.
האנשים רצחו באכזריות חמישה מילדיו של חאליס, את נכדו שמלאו לו חמישה ימים ואורח שהתארח בבית.
חאליס עצמו לא היה בבית.
חמישה מהאנשים הורשעו לבסוף ברצח ונידונו למאסר עולם.
אלייז'ה מוחמד לא הואשם ברצח, למרות שנחשד כמעורב בו ברמה מסוימת.
(הערה 19) חאליס נשבע לנקום וכעבור שנים התקיפה תנועתו והחזיקה בני ערובה במשרד של בני ברית בוושינגטון די.
אלייז'ה מוחמד היה אב לשמונה ילדים מקלרה ורווחו שמועות שהוא היה גם אב לכמה ילדים ממערכות יחסים אחרות.
מלקולם אקס, כמו גם מאמינים אחרים של אומת האסלאם באותה עת היו ממורמרים מהחשד שמוחמד השתמש בכספי הארגון על מנת לתמוך באימותיהן של ילדיו, כמו גם במשפחתו שלו.
לאחר מותו של אלייז'ה מוחמד, תשעה עשר מילדיו הגישו תביעות נגד אומת האסלאם וביקשו להיות יורשיו.
לבסוף בית המשפט פסק כנגדם.
בשנת 2002 כלל החוקר מולפי קיט אסנטה את אלייז'ה מוחמד ברשימת מאה האפרו-אמריקאים הגדולים ביותר.
הסרטים המפורסמים ביותר בהם נזכר אלייז'ה מוחמד היו סרט הקולנוע מלקולם אקס של ספייק לי, בו אל פרימן הבן גילם את דמותו של מוחמד.
אלברט הול, שכיכב לצידו בסרט כ"ביינס", גילם את דמותו של מוחמד בסרט "עלי" של מייקל מאן משנת 2000.
"אֵלֶיךָ אֶקְרָא יָהּ " הוא פיוט ששולב במסורת התפילה של יהודי צפון אפריקה.
חובר על ידי רבי שלמה זריהן, מרבני מרוקו ובנו של ראב"ד מרקש רבי משה זריהן.
הפיוט הפך פופולרי בשל הלחן השמח שלו, ונהוג לשירו בכל אירוע של שמחה בפי קהילות רבות ושונות, וכן בליל שבת כאחד המזמורים לשבת.
הפיוט זכה לביצועים של מוזיקאים שונים, בהם ג'ו עמר, דקלון, איציק אשל, חנן בן ארי, משה גיאת ולהקת אנדרלמוסיה.
אליזבת אקטון המוכרת כאלייזה אקטון הייתה משוררת אנגליה וכותבת ספרי בישול.
אקטון כתבה את ספר הבישול "הבישול המודרני למשפחה" – אחד מספרי הבישול הראשונים בשפה האנגלית המיועדים למשפחה ולמבשלת הביתית, ולא לשף מקצועי או למבשלת מקצועית.
ספר זה היה ספר הבישול הראשון שבו פורטו מרכיבי המתכון בראשיתו (דבר המקובל כיום בכל ספרי הבישול), וכן היה זה ספר הבישול הראשון שבו צוינו משך הזמן של הבישול או האפייה.
כמו כן, היה זה ספר הבישול הראשון שבו הוצג מתכון לכרוב ניצנים.
על בסיס ספר זה התבסס ספרה של איזבלה ביטון "ספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית".
השף דיליה סמית' ציינה כי אקטון הייתה מבין כותבי המתכונים הטובים ביותר בשפה האנגלית וכינתה את מתכוניה "תור הזהב של הבישול האנגלי".
ספר הבישול של אקטון הודפס עד שנת 1914, ומתכוניה מופיעים גם בספרי בישול מודרניים.
אקטון נולדה בכפר באטל (Battle) שבסאסקס, והייתה בתם הבכורה של אליזבת מרסר (Elizabeth Mercer) וג'ון אקטון (John Acton).
זמן קצר לאחר לידתה עברה המשפחה לסאפוק ושם גדלה.
בהיותה בת שבע עשרה פתחה אקטון בית ספר לנערות בקליידון הסמוכה לאיפסוויץ'.
בית הספר פעל במשך ארבע שנים.
בשל מצבה הבריאותי עברה לצרפת לזמן קצר, ועם שובה, בשנת 1826 פרסמה את ספר שיריה, ובו 52 שירי אהבה.
בשנת 1845 יצא לאור ספר הבישול שלה אשר זכה להצלחה רבה ולהשפעה רבה.
בשנת 1857 יצא לאור ספר הבישול השני שכתבה – "ספר הלחם האנגלי" (The English Bread Book), הכולל מתכונים רבים וסקירה היסטורית של אפיית לחם באנגליה, כמו גם דעתה של אקטון נגד מזון מתועש.
אקטון נפטרה בשנת 1859 ונקברה בהמפסטד.
"שירים" (Poems), הוצאת לונגמנז, לונדון, 1826
"קול הצפון" (The Voice of the North), שיר המתאר את ביקורה של המלכה ויקטוריה בסקוטלנד בשנת 1842
"בישול מודרני למשפחה" (Modern Cookery for Private Families), הוצאת לונגמנז, לונדון, 1845
אלייט אבקסיס היא סופרת יהודייה-צרפתייה.
ספריה תורגמו ל-18 שפות, בהן עברית.
אלייט אבקסיס נולדה בשטרסבורג בשנת 1969 כבת למשפחה יהודית-מרוקאית במוצאה.
אביה הוא פרופ' ארמן אבקסיס, סופר ידוע וחוקר מדעי היהדות באוניברסיטת בורדו יליד קזבלנקה.
אבקסיס למדה בצעירותה פילוסופיה במוסד היוקרתי אקול נורמל סופרייר בפריז ושימשה כמרצה לפילוסופיה באוניברסיטת קאן למספר שנים.
בהמשך עזבה את העולם האקדמי כדי להקדיש את כל זמנה לספרות.
ספר הביכורים של אבקסיס, "קומראן" (Qumran), יצא לאור בשנת 1996 לאחר עבודת מחקר של שלוש שנים במספר מדינות.
הוא הפך במהרה לרב-מכר בינלאומי ותורגם ל-18 שפות, בהן עברית.
בשנת 2001 היא פרסמה ספר המשך, Le Trésor du temple ("אוצר המקדש"), ובשנת 2004 השלימה טרילוגיה עם פרסום ספר ההמשך האחרון - La dernière tribu ("השבט האחרון").
שלושת הספרים משלבים תאולוגיה, היסטוריה וארכאולוגיה בעלילות מותחן הסובבות את הגילוי מעורר הסערה של מגילות קומראן.
אבקסיס חיה שישה חודשים בשכונת מאה שערים בירושלים כחלק מתהליך הלמידה לקראת כתיבת הספר.
ספר זה היה הבסיס לתסריט של הסרט "קדוש" (1999) של הבמאי עמוס גיתאי.
ספר נוסף של אבקסיס שעובד לסרט הוא Un heureux événement ("אירוע משמח"), שהיה הבסיס לסרט באותו שם של הבמאי הצרפתי רמי בזנסון (Rémi Bezançon) .
הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2009 בהוצאת כנרת.
ספרה "ספרדים" (Sépharade, 2009), המהווה בחלקו אוטוביוגרפיה שמתכתבת עם הסיפור ההיסטורי של יהדות ספרד, אף הוא תורגם לעברית.
הספר זכה בפרס על שם אלברטו בנבניסט.
בשנת 2015 התפרסם ספרה "באין לי מולדת" (Aliyah), המתכתב עם האקטואליה באמצעות סיפורה האישי של הגיבורה, מורה בבית ספר תיכון, אם לשניים, המתמודדת עם סיפור אהבה חדש לגבר ובמקביל עם תחושות מצוקה וחרדה השוררות בקרב רבים מיהודי צרפת.
קומראן, תרגום: מיכה פרנקל ואבי כץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 2003.
אירוע משמח, תרגום: נירית ברדוגו, הוצאת כנרת, 2009.
ספרדים, תרגום: אביגיל בורשטיין, הוצאת כנרת, 2012.
באין לי מולדת, תרגום: אילן פן, הוצאת פן - ידיעות ספרים, 2015.
אליין תומפסון-הרה היא אתלטית ג'מייקנית, פעמיים ברציפות האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016 וטוקיו 2020) בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר, האלופה האולימפית (טוקיו 2020) ואלופת העולם (בייג'ינג 2015) בריצת שליחות 4x100 מטר וסגנית אלופת העולם בריצת 200 מטר (בייג'ינג 2015).
שיאה האישי בריצת 100 מטר מדרג אותה במקום השני בכל הזמנים בריצת 100 מטר לאחר פלורנס גריפית' ג'וינר ושלישית בכל הזמנים בריצת 200 מטר.
תומפסון-הרה נולדה באזור של מטעי בננות, במחוז מנצ'סטר, ג'מייקה.
כיום, היא לומדת באוניברסיטה הטכנולוגית של ג'מייקה.
היא מתאמנת בהדרכתו של סטיבן פרנסיס.
בתחרות שנערכה באוניברסיטה שבה היא לומדת ב-11 באפריל 2015 קבעה תומפסון-הרה בריצת 100 מטר את תוצאת השנה בעולם באותה העת 10.92 שניות.
בתחרות שנערכה במאי היא קבעה בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 22.37 שניות.
בתחרות שנערכה ביוג'ין, אורגון ב-30 במאי היא קבעה בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.84 שניות, המדרג אותה במקום 30 בכל הזמנים.
באליפות ג'מייקה באתלטיקה היא זכתה ביום הולדתה שחל באותו היום במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.51 שניות.
במסגרת ליגת היהלום שנערכה בלונדון היא קבעה בריצת 200 מטר (מקצוע שאינו בליגה) שיא אישי חדש של 22.10 שניות.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 זכתה תומפסון-הרה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם ורוניקה קמפבל-בראון, נטשה מוריסון ושלי אן פרייזר בשיא אליפות חדש ושיא ג'מייקה חדש של 41.07 שניות, לפני ארצות הברית (41.68) וטרינידד וטובגו שקבעה שיא לאומי חדש של 42.03 שניות.
מדליית כסף, בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 21.66 שניות המדרג אותה במקום חמישי בכל הזמנים, אחרי דפנה סחיפרס מהולנד שקבעה שיא אליפות ושיא אירופה חדש של 21.63 שניות, המדרג אותה במקום השלישי בכל הזמנים ולפני ורוניקה קמפבל-בראון בת ארצה (21.97 שניות).
באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד, אורגון ארצות הברית במרץ 2016 זכתה תומפסון-הרה במדליית ארד בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.06 שניות, אחרי ברברה פייר מארצות הברית (7.02 שניות) ודפנה סחיפרס (7.04 שניות).
ביולי 2016 קבעה שיא אישי בריצת 100 מטר של 10.70 שניות, תוצאה המדרגת אותה רביעית בכל הזמנים.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה תומפסון-הרה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.71 שניות, לפני טורי בואי מארצות הברית (10.83 שניות) ושלי-אן פרייזר-פרייס (10.86 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.78 שניות, לפני דפנה סחיפרס (21.88 שניות) וטורי בואי (22.15 שניות).
מדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם כריסטניה ויליאמס, ורוניקה קמפבל-בראון ושלי-אן פרייזר-פרייס בתוצאה של 41.36 שניות, אחרי ארצות הברית (41.01 שניות) ולפני בריטניה (41.77 שניות).
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 סיימה תומפסון-הרה במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.98 שניות.
בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 10.84 שניות, התוצאה המהירה באליפות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בסוף ספטמבר 2019 סיימה תומפסון-הרה במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.93 שניות.
בריצת 200 מטר היא קבעה בשלב המוקדמות תוצאה של 22.61 שניות ולא המשיכה להתחרות לאחר שניפצעה בגיד אכילס.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה תומפסון-הרה ב-3 מדליות זהב, יותר מכל אתלט אחר במשחקים אלה.
שבועיים לאחר מכן, במסגרת ליגת היהלום שנערכה ביוג'ין, אורגון ב-21 באוגוסט היא קבעה בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.54 שניות, הריצה השנייה בטיבה בהיסטוריה לנשים.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין ביולי 2022 זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.81 שניות, אחרי שלי-אן פרייזר-פרייס שקבעה שיא אליפות חדש של 10.67 שניות ושריקה ג'קסון (10.73 שניות).
תומפסון-הרה נשואה לדרון הרה, אתלט בעבר ומאמן.
אלייז'ה מילסאפ הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
אלייז'ה הוא אחיו של פול מילסאפ, שחקנה של דנבר נאגטס.
מילסאפ היה מועמד לבחירה בדראפט של עונת 2010, אך לא נבחר.
הוא שיחק במדי דטרויט פיסטונס במסגרת ליגת הקיץ של ה-NBA וב-26 בספטמבר הוחתם על ידי קבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
הוא נופה מסגל הקבוצה לפני פתיחת העונה ועבר לשחק בקבוצת טולסה 66', קבוצת הבת של התא'נדר בליגת הפיתוח של ה-NBA.
בסיום עונת נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של הליגה.
ב-9 בדצמבר 2011 הוחתם על ידי לוס אנג'לס לייקרס, אך שוב נופה מהסגל לפני תחילת העונה ועבר לשחק עבור קבוצת הבת, הלוס אנג'לס די-פנדרס.
ביולי 2012 שיחק במדי אטלנטה הוקס בליגת הקיץ ובספטמבר חתם בשאנגחאי שארקס מהליגה הסינית, אך בסופו של דבר נופה מבקבוצה לטובת החתמתו של גילברט ארינאס.
בסופו של דבר חזר מילסאפ לעונת נוספת במדי הדי-פנדרס.
ביוני 2013 עבר לשחק בקבוצת פטרון בלייז בוסטרס מהליגה הפיליפינית.
בינואר 2014 חתם בקבוצת מכבי אשדוד, שסגרה באותה עת את טבלת ליגת העל הישראלית, הוא שיחק במדי הקבוצה 8 משחקים, בהם קלע ממוצע של 12.6 נקודות ולקח 6.4 ריבאונדים.
עקב חוסר שביעות רצון ממספר הדקות הנמוך בהן שיחק ביקש להשתחרר מהקבוצה לאחר פחות מחודשיים וחזר לשחק עבור הדי-פנדרס.
ביולי שיחק בליגת הקיץ של ה-NBA במדי פילדלפיה 76'.
בספטמבר חתם בקבוצת מילווקי באקס, אך נופה מסגל הקבוצה לפני פתיחת העונה.
באוקטובר חזר שוב לדי-פנדרס ויום למחרת הועבר בטרייד לקבוצת בייקרספילד ג'אם.
ב-5 בינואר 2015 חתם על חוזה ל-10 ימים ביוטה ג'אז בסיומו הוחתם על חוזה ל-10 ימים נוספים.
ב-25 בינואר הוחתם על חוזה רב-שנתי בקבוצה.
עד לסיום העונה מילסאפ שותף ב-47 משחקים, כ-20 דקות למשחק וקלע ממוצע של 5.3 נקודות למשחק.
בפתיחת עונת הצטמצם מספר הדקות שקיבל וממוצע הנקודות ירד ל-1.8 נקודות למשחק.
ב-23 בינואר חתם בקבוצת מכבי תל אביב על חוזה עד לסיום העונה.
ב-10 במרץ, חודש לאחר שחתם, שוחרר בעקבות בעיות משמעת.
לאחר מכן עבר לקבוצת נורת'רן אריזונה סאנס מליגת הפיתוח של ה-NBA, קבוצת הבת של פיניקס סאנס מליגת ה-NBA.
באפריל נקרא לקבוצת האם, וחתם על חוזה רב שנתי בפיניקס.
אלייזה מקרטני היא אתלטית ניו זילנדית המתחרה בקפיצה במוט, זוכת מדליית ארד באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
מקרטני נולדה באוקלנד שבניו זילנד, אביה התחרה כנער בקפיצה לגובה ואמה בהתעמלות מכשירים.
בגיל 12 החלה להתחרות בענפים שונים באתלטיקה בהם ריצות וקפיצה לגובה, בגיל 14 החלה להתאמן בקפיצה במוט.
ב-2012 זכתה באליפות ניו זילנד לנוער וב-2013 סיימה רביעית באליפות העולם לנוער.
ב-2014 זכתה במדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 בשיא לאומי של 4.45 מטר.
באוניברסיאדת קוואנגג'ו (2015) זכתה במדליית כסף בתוצאה של 4.40 מטר לאחר לי לינג הסינית.
בדצמבר 2015 שברה את שיא העולם עד גיל 20 בתוצאה של 4.64 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכתה במדליית ארד כשהשוותה את שיאה האישי של 4.80 מטר וסיימה לאחר קטרינה סטפנידי מיוון וסנדי מוריס האמריקאית.
בפברואר 2017 שיפרה את שיאה האישי והעמידה אותו על 4.82 מטר, תוצאה שהיא גם שיא אוקיאניה.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום התשיעי בתוצאה של 4.55 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 סיימה רביעית בשיא לאומי של 4.75 מטר.
במאי 2018 שיפרה את שיאה באצטדיון ל-4.85 מטר, ביוני ל-4.92 מטר וביולי 2018 קבעה תוצאה של 4.94 מטר המדרגת אותה שישית בכל הזמנים.
ב-2021 נפצעה בגיד האכילס ונאלצה להחמיץ את אולימפיאדת טוקיו.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2024 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 4.80 מטר, כמו הזוכה מולי קודרי אך עם יותר פסילות.
אלייז'ה מוטונויי מנאנגוי הוא אתלט קנייתי.
מנאנגוי נולד בנארוק שבמערב קניה, אחד מבין חמישה אחים.
אחיו הצעיר ג'ורג מנאנגוי הוא אלוף העולם עד גיל 18 בריצת 1500 מטר לשנת 2017.
מנאנגוי הוא התחרה בריצת 400 מטר וקבע תוצאה של 46.5 שניות ב-2013. ב-2014 החליט לעבור להתחרות בריצות בינוניות.
במשחקי חבר העמים 2014 סיים במקום ה-12 בריצת 1500 מטר.
באליפות העולם ב-2015 שהתקיימה בבייג'ינג זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר לאחר המנצח אסבל קיפרופ בתוצאה של 3:34.63 דקות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) פרש בשלב חצי הגמר.
בתחרות ליגת היהלום במונקו ביולי 2017 שיפר את שיאו האישי כשקבע תוצאה של 3:28.80 דקות.
תוצאה זו דירגה אותו תשיעי בכל הזמנים.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכה במדליית זהב בתוצאה של 3:33.61 דקות.
בתחרות ליגת היהלום שנערכה באוגוסט 2018 בברמינגהאם שיפר את שיאו האישי בריצת 800 מטר לתוצאה של 1:44.15 דקות.
באותו החודש זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר באליפות אפריקה באתלטיקה בשיא אליפות של 3:35.20 דקות.
אלייזה ג'יין מורלי טיילור קוטר היא שחקנית אוסטרלית.
ידועה בתפקידה כג'יין טימינס באופרת הסבון האוסטרלית "שכנים שכנים" (2005–2008), ובזכות תפקידה הראשי של קלארק גריפין בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "המאה" (2014–2020) ברשת The CW.
טיילור נולדה במלבורן, אוסטרליה ויש לה שלושה אחים: שתי אחיות ואח אחד.
אמהּ היא סופרת ומעצבת גרפית, ואביה החורג היה סטנדאפיסט, בעוד אביה הביולוגי הוא הבעלים של רשת בתי קפה ברחבי מלבורן.
לאחר תפקיד ראשי ב"איי הפיראטים", היא כיכבה בתור רוזי ב"מועדון מסיבת פיג'מות" בשנת 2003. היא עברה לתוכניות לקהל מבוגר עם תפקיד אורח ב- בשנת 2003.
טיילור נסעה לממלכה המאוחדת בסוף נובמבר 2007, וב-1 בדצמבר 2007 היא הדליקה את אורות חג המולד של וויימות'.
בשנת 2009, השתתפה בפרק של "All Saints" וצילמה סרט דרמה/קומדיה קצר שנקרא "The Laundromat".
טיילור השתתפה בסרט האימה "6plots".
ב-1 במרץ 2013, הוכרז כי טיילור לוהקה לתפקיד הראשי של קלארק גריפין בסדרה החדשה הפוסט אפוקליפטית "המאה" של רשת The Cw.
חייתי בלוס אנג'לס במשך כחודש וכרטיס האשראי שלי נגנב וכל הכסף שלי נלקח – הייתי מוכנה לארוז את התיקים שלי ולחזור לאוסטרליה, כי לא ידעתי איך אני הולכת לשרוד בלוס אנג'לס יותר.
לאחר מכן קיבלתי טלפון מהסוכן שלי, שאודישן שעשיתי לפני חודשים נראה על ידי המפיקים של תוכנית הטלוויזיה שנקראת "המאה".
הם רצו שאקרא לקריאה למחרת, אז קראתי את התסריט באותו לילה ואהבתי אותו.
הלכתי לפגישה למחרת וקיבלתי את התפקיד.
לפני שידעתי את זה הייתי על מטוס לוונקובר לצלם את הפיילוט וכל חיי השתנו" – טיילור הסבירה איך היא קיבלה את התפקיד, הסדרה שודרה לראשונה ביום רביעי, 19 במרץ 2014. על תפקידה ב"המאה", הייתה טיילור מועמדת לפרס שחקנית טלוויזיה במדע בדיוני או פנטזיה, בפרס בחירת הנוער 2016 וגם בשנת 2017.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה המשטרתית "Thumper" ובהמשך השנה כיכבה בתפקיד הראשי בקומדיה הרומנטית של נטפליקס "ירושה בחג המולד" .
בשנת 2023 הצטרפה כדמות חוזרת לעונה השנייה של סדרת המדע-בדיוני "זינוק לאתמול" המהווה גרסה מחודשת לסדרה באותו שם ששודרה בשנות התשעים ברשת NBC.
בשנת 2017, טיילור וחברתה הטובה קלייר ווינדהאם הקימו את "Koh Tao International Primary" בית ספר יסודי ללא כוונת רווח בקו טאו, תאילנד.
ב-7 ביוני 2019, טיילור פרסמה בחשבון הטוויטר שלה, שהיא והשחקן בוב מורלי, ששיחק לצדה ב"המאה", התחתנו.
מאוחר יותר היא פרסמה כי במהלך צילומי העונה השביעית של ה"המאה", היא עברה הפלה טבעית.
ב-20 במרץ 2022, הם הודיעו על הולדת בנם הראשון.
שנהסרטתפקידהערות 2012 6 Plotsאיימי צ'אליס 2013 Patrick אחות בפאניקה 2014 איש נובמברשרה 2017 Thumperקאט קרטר ירושה בחג המולד אלן לנגפורד2023I'll Be Watchingג'וליגם מפיקה בפועלIt Only Takes a Nightרובי
Kerry Packer's Warרונדהמיני-סדרה2013מר וגברת רצח שרהפרק: "Little Boxes"ניקיטהכתבתפרק: "Wanted"2014–2020המאהקלארק גריפיןתפקיד ראשי (7 עונות); 100 פרקים2022האורווילד"ר וילקהפרק: "From Unknown Graves"2023זינוק לאתמול האנה קרסון3 פרקים
שנהפרסקטגוריהתוצאהקישורים 2015פרסי בחירת הנוער 2015השחקנית הטובה ביותר בסדרת פנטזיה/מדע בדיוני100 (סדרת טלוויזיה) 2016 פרסי בחירת הנוער 2016כימיה על המסך (עם בוב מורלי) 2017 פרסי בחירת הנוער 2017 השחקנית הטובה ביותר בסדרת פנטזיה/מדע בדיוניזוג טלוויזיוני אהוב (עם בוב מורלי)2018פרסי בחירת הנוער 2018השחקנית הטובה ביותר בסדרת פנטזיה/מדע בדיוני
אליינה טילקי (בטורקית: Aleyna Tilki; נולדה ב-28 במרץ 2000) היא זמרת-יוצרת טורקייה, שזכתה להצלחה בין-לאומית לאחר יציאת סינגל הבכורה שלה "Cevapsız Çınlama" משנת 2016. הווידאו קליפ הנלווה שלו צבר למעלה מ-575 מיליון צפיות ביוטיוב והפך לקליפ הטורקי הנצפה ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2017 הוציאה את סינגל הסולו הראשון שלה "Sen Olsan Bari", שהצליח לשחזר את הצלחתו של הראשון, בכך שצבר למעלה מ-500 מיליון צפיות ביוטיוב, והקליפ שיצא עבורו הפך לקליפ הארבעים-וארבעה שחצה את רף 100 מיליון הצפיות בזמן הקצר ביותר.
בהמשך לכך, הוציאה להיטים נוספים עם הדי ג'יי הטורקי אמרה קאראדומן.
אליינה טילקי נולדה ב-28 במרץ 2000 בטורקיה, ובשנת 2016, כשהיא בת 17 בלבד, החלה את קריירת המוזיקה שלה.
את סינגל הבכורה שלה, "Cevapsız Çınlama", הוציאה טילקי בשנת 2016 ביחד עם הדי ג'יי הטורקי אמרה קאראדומן.
השיר זכה במהרה להצלחה רבה והגיע בשיאו למקום השני בטורקיה טופ 20. ביוטיוב זכה הקליפ להצלחה בין-לאומית ונכון לדצמבר 2017, מונה הצפיות שלו עומד על כ-349 מיליון צפיות, דבר שהופך אותו לנצפה ביותר של השניים, ולקליפ הטורקי הנצפה ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2017 הוציאה טילקי את סינגל הסולו הראשון שלה "Sen Olsan Bari".
השיר זכה להצלחה בין-לאומית גם כן, וצבר 100 מיליון צפיות ב-21 ימים בלבד, ובכך הפך לקליפ ה-44 שעשה זאת.
כיום מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-263 מיליון צפיות, דבר שהופך אותו לקליפ השני הנצפה ביותר של טילקי, ולקליפ הטורקי השלישי הנצפה ביותר בכל הזמנים.
בנוסף לכך, הקליפ של השיר הפך לשיר הסולו הנשי הטורקי הנצפה ביותר בכל הזמנים, ובכך שברה טילקי את שיאה של גולשן שהחזיקה בשיא זה עד דצמבר 2017, עם שירה "Bangir Bangir", שצבר קרוב ל-260 מיליון צפיות.
כמו כן, ערוץ היוטיוב של טילקי, הפך לאחד מן ערוצי היוטיוב הטורקיים הנצפים ביותר בכל הזמנים, כאשר המובילה ברשימה היא הזמרת אירם דריג'י.
בשנת 2018 הוציאה את השיר "Yalnız Çiçek".
ב-24 השעות הראשונות צבר הקליפ של השיר כ-7.5 מיליון צפיות.
במאי 2018, ביצעה מחדש את השיר "Canavar" של דריה אולו.
שנה לאחר מכן, הוציאה את הלהיט הטורקי, "".
בשנת 2020, הוציאה את השיר "Yalan", שזכה להצלחה נאה.
כמה חודשים לאחר מכן, הוציאה את "Bu Benim Masalım", שצבר 4.6 מיליון צפיות ביממה אחת בלבד.
הייתה בעלת מטעים בדרום קרולינה, ובעלת השפעה רבה על הכלכלה החקלאית במושבות הבריטיות בצפון
פיתחה את גידול האינדיגו, צמח שממנו מופק צבע כחול, והפכה אותו לגידול השני בחשיבותו במושבות הדרומיות, אשר סיפק כשליש מהכנסת הייצוא של דרום קרולינה.
כאות הוקרה על תרומתה הרבה למהפכה האמריקאית היה ג'ורג' וושינגטון מנושאי ארונה.
בשלהי המאה ה-20 נהייתה לאישה הראשונה שנכנסה להיכל התהילה העסקי של דרום קרולינה.
אלייזה לוקאס נולדה נולדה באנטיגואה שבאיים הקריביים, מושבה בריטית במזרח הקריביים.
אלייזה הייתה בתם הבכורה של בני הזוג מייג'ור ג'ורג' ואן לוקאס, ואחותם הגדולה של ג'ורג', תומאס ומרי (שכונתה פולי).
משפחת לוקאס הייתה משפחה בריטית מהמעמד הגבוה אשר החזיקה מטעים באיים הקריביים ובמושבה הבריטית דרום קרולינה, אבי המשפחה הגיע לדרגת לוטננט קולונל בצבא הבריטי ומילא משרות פוליטיות שונות ואף מונה למושל אנטיגואה.
כרוב הנערות בנות המעמד הגבוה של המשובות בזמן ההוא, לוקאס התחנכה בלונדון, שם למדה כמקובל בין היתר צרפתית ומוזיקה, אולם הנושא האהוב עליה היה בוטניקה.
עקב החולי של אן, אמה של אלייזה לוקאס, בשנת 1738 החליט האב שאקלים אחר יעזור לבריאותה, והמשפחה עברה לגור במטעים שירשו לאחר מותו של הסב בדרום קרולינה ליד עיר הנמל צ'ארלסטון.
כאשר בשנת 1739 פרצה "מלחמת אוזנו של ג'נקינס" בין הבריטים לספרדים, הוצרך אביה של לוקאס לחזור לאנטיגואה, בעוד ללוקאס נותרה הבחירה לחזור לאנגליה, או להישאר בדרום קרולינה.
לוקאס בחרה להישאר בדרום קרולינה, בחירה זו דרשה ממנה הקרבה רבה.
בגיל 16 לוקאס נותרה לנהל לבדה מטע של יותר מ-2,400 דונם בנוסף לשני מטעים נוספים.
במקביל נדרשה לוקאס לדאוג לאימה החולה ולאחותה הקטנה פולי, בעוד אחיה חזר לאנגליה ללימודים צבאיים.
אף על פי שלוקאס ניהלה שלושה מטעים בהצלחה רבה, היא עדיין מצאה זמן ללימודים (בעיקר מספרים), קריאה בצרפתית, נגינה על צ'מבלו ואף זמן ללימודי משפטים, כך שבהיותה בת 19 שכניה התייעצו עמה בעניינים משפטיים.
לוקאס, ראתה שתעשיית הטקסטיל ההולכת וגדלה באנגליה וצפתה עלייה בשוק הצבעים, ולכן החליטה לגדל אינדיגו, פרח שממנו מיוצר צבע כחול לצביעת בדים.
רוב האינדיגו שיובא לאנגליה בזמן ההוא הגיע ממושבות צרפתיות בקריביים.
האנגלים היו להוטים למצוא מקור אספקה חלופי, בשל היריבות הבלתי פוסקת ביניהם לבין הצרפתים באותם הימים.
לאור הפוטנציאל העסקי הטמון בשוק האינדיגו, החליטה לוקאס לגדל במטעים המשפחתיים זרעי אינדיגו, אותם סיפק לה אביה מהקריביים.
בשנת 1740 החלה לוקאס בניסיונות לגדל אינדיגו, תחילה ניסיונותיה כשלו, אך היא לא אמרה נואש ולאחר מספר שנים של ניסיונות כושלים, בשנת 1744, הצליחה לוקאס לגדל יבול טוב של אינדיגו.
בעקבות הצלחתה שכנעה לוקאס את שכניה לגדל אף הם אינדיגו במטעיהם.
בשנה זו לוקאס גם הצליחה לראשונה להפיק צבע כחול מגידולי האינדיגו, גם זאת לאחר ניסיונות רבים שכשלו.
הממשלה הבריטית תמכה בייצור אינדיגו במושבות, והעניקה פרס כספי על כל פאונד אינדיגו שיוצר.
דבר זה הביא להתפשטות מואצת של ייצור אינדיגו במושבות הדרומיות.
תוך שנתיים בלבד עלה משקל האינדיגו שיוצר בדרום קרולינה מכ-2 טונות ורבע לכ-60 טונות, והפך לשליש מההכנסות של דרום קרולינה מייצוא.
אינדיגו נותר גידול מרכזי גם בשנים הבאות ובשנת 1775 יוצאו מדרום קרולינה כחצי מיליון קילו של אינדיגו, אך לאחר המהפכה האמריקאית התפשט ייצור הכותנה והפך לגידול המרכזי בדרום ארצות הברית.
לוקאס נישאה בשנת 1744 לצ'ארלס פינקני, עורך דין ובעל מטע שכן, שהיה בידידות עם לוקאס.
החתונה נערכה 4 חודשים בלבד לאחר פטירת אשתו הראשונה של צ'ארלס.
במהלך שש שנות נישואיהם הראשונות, נולדו להם ארבעה ילדים: צ'ארלס קוטוורת' פינקני (נולד 1746), ג'ורג' פינקני (מת בהיותו תינוק 1747), האריוט פינקני הורי (1749) ותומאס פינקני (1750).
גם לאחר נישואיה לוקאס המשיכה לנהל את המטעים, הואיל וצ'ארלס בעלה נדרש לעזוב את הבית לעיתים קרובות.
בשנת 1753 עברה המשפחה להתגורר באנגליה במשך חמש שנים, שם צ'ארלס נתמנה למשרת כבוד, ובה רכשה לוקאס חברים בעלי השפעה.
בשנת 1758 שבו בני הזוג לוקאס פינקני והבת האריוט לדרום קרולינה, בעוד בניהם נשארו ללמוד באנגליה.
לוקאס חזרה לדרום קרולינה מחשש לפריצת מלחמה בין הבריטים לצרפתים ולפגיעה במטעיהם.
כשחזרה גילתה לוקאס שהמטעים ניזוקו מאחר שלא טופלו כראוי, והיה עליה לטרוח זמן רב להשיבם לקדמותם.
בקיץ בו שבו לדרום קרולינה צ'ארלס מת ממלריה, ולוקאס נותרה לבדה לדאוג לשבעת מטעיה.
לוקאס תיארה את האובדן באומרה שאילו לא היה לה את עבודתה לבה היה שבור.
בשנת 1768 נישאה האריוט בתה של לוקאס.
זמן קצר לאחר מכן שבו שני בניה של לוקאס לדרום קרולינה, שם עסקו בפוליטיקה, ובשנת 1770 הם נחשבו לשני הפוליטיקאים המבטיחים בדרום קרולינה.
לאחר פריצת המהפכה האמריקאית, מונו שני בניה לגנרלים.
גם לוקאס תמכה במהפכה וסיפקה אוכל, כסף וציוד לפטריוטים במושבות הדרומיות, עד שתרומותיה פגעו עמוקות בכיסה האישי.
עקב תמיכתה של לוקאס במהפכה, הצבא הבריטי שפלש בשנת 1779 לדרום קרולינה שרף את מטעיה, דבר שפגע קשות במצבה הכלכלי, אך היא נותרה אישה חשובה ומוערכת, וכאשר ג'ורג' וושינגטון התארח בדרום קרולינה, הוא ביקר אותה בביתה.
את ימיה האחרונים בילתה לוקאס במטעים של בתה האלמנה האריוט.
בשנת 1793 לוקאס מתה מסרטן בהיותה בת 71 בפילדלפיה, שם קיבלה טיפול רפואי.
בתור הערכה לתרומותיה הרבות למהפכה ולמושבות, ג'ורג' וושינגטון היה מנושאי ארונה.
בשנת 1850 פורסמו מכתביה בהם תיעדה בין היתר את עבודתה המחקרית.
בשנת 1989 נהייתה לאישה הראשונה שנכנסה להיכל התהילה העסקי של דרום קרולינה.
בניה, צ'ארלס קוטוורת' ותומס היו גנרלים בזמן המהפכה האמריקאית.
בנה צ'ארלס קוטוורת' חתם על החוקה האמריקאית.
בנה תומאס היה שגריר ארצות הברית באנגליה ובספרד.
זרעי האינדיגו בהם השתמשה לוקאס הובאו לה על ידי אביה מהקריביים.
לוקאס עמדה בפני משימה מאתגרת, לסגל את זרעי האינדיגו לאקלים השונה השורר בדרום קרולינה.
לשם כך היה עליה ללמוד מהו סוג האדמה הטוב ביותר, ומתי לזרוע ולקצור את הצמחים.
לוקאס בררה מהיבול שצמח את הצמחים הטובים ביותר ואותם המשיכה לגדל.
בשנת 1740 החלה לוקאס לזרוע אינדיגו, אולם היא זרעה אותם מאוחר מדי, ולכן הצמחים לא הספיקו להבשיל לפני שהכפור הגיע.
גם ניסיונותיה בשנים הבאות נכשלו, עד שבשנת 1744 היא גידלה את יבול האינדיגו המוצלח הראשון שלה.
לאחר שלוקאס הצליחה לגדל אינדיגו, היא הייתה צריכה ללמוד איך להפיק ממנו צבע.
על מנת לעשות זאת היה עליה לקטוף את הפרח בגיל הנכון, ולהתסיס אותו בכמויות גדולות.
הנוזל היה מיובש, נחתך דק ולאחר שהיו מוסיפים ליים לאבקה, חלקיקי הצבע היו מתיישבים בתחתית, ואותם היו הופכים למעין עוגות שהיו נמכרות בשוק.
על מנת לעזור לה בתהליך, שכר אביה יצרן צבע צרפתי מקצועי, אך מכיוון שהוא רצה לשמור על המונופול הצרפתי בתעשייה, הוא חיבל בהפקת הצבע.
לאחר שלוקאס גילתה זאת היא שכרה יצרן צבע אחר, ובשנת 1744 הצליחה להפיק צבע באיכות מספקת לשיווק.
לוקאס הייתה הראשונה בדרום קרולינה שנטעה ג'ינג'ר.
בנוסף ערכה לוקאס ניסויים בגידול תאנים ואף נטעה פרדס תאנים בהיותה בת 19 במטרה לייבשן ולייצאן.
לוקאס ערכה גם ניסויים בגידול קנבוס, פשתן ומשי שממנו תפרה שלוש שמלות משי, ואחת מהן מוצגת במכון הסמית'סוני בוושינגטון די.
אך לאחר שגילתה שגידולם אינו מספיק רווחי, נטשה את גידולם.
לוקאס גם נטעה עצי ארז ואלון, ולאחר מלחמת העצמאות האמריקאית ערכה ניסויים בגידול כותנה, שהפך לגידול המרכזי בארצות הברית לאחר מותה.
לוקאס גידלה את ילדיה והמשיכה את תרומתה המדעית, כשערכה ניסויים בהתפתחות החינוך בילדות המוקדמת.
בתומכה בתאוריית ה"טאבולה ראסה" של ג'ון לוק, לפיה ילדים נולדים ללא ידע מולד אלא כדף חלק (טבולה ראסה בלטינית).
אליין לרוי לוק היה פילוסוף, מחבר ואיש חינוך אמריקאי.
ב-1907 היה האפרו-אמריקאי הראשון שזכה במלגת רודס היוקרתית.
כפילוסוף עסק בתאוריית הערך, באסתטיקה וביחסי גזע.
למושג "הדדיות בין-תרבותית" היה מקום מרכזי בכתיבתו והוא ביטא את תמיכתו בפלורליזם תרבותי.
כאינטלקטואל ציבורי היה דמות מפתח ברנסאנס של הארלם.
האנתולוגיה "השחור החדש" (The New Negro) אותה פרסם ב-1925 נתנה לתנועה את כינוייה, "תנועת השחור החדש", והפכה את לוק לדמות בולטת ומשפיעה בציבוריות האפרו-אמריקאית.
לוק האמין שמשימתו של הדור האפרו-אמריקאי החדש היא טרנספורמציה במסגרתה התפיסה העצמית שמוקדה הוא האדם השחור כבעיה חברתית תוחלף באמנציפציה רוחנית ואומנותית.
אביו, פליני לוק, היה אמריקאי שחור שנולד חופשי ועסק בהוראה, ניהול במוסדות חינוך שונים לצעירים אפרו-אמריקאים, ובמשרות שונות בשירות המדינה.
הוא למד משפטים באוניברסיטת הווארד.
אמו, מרי הוקינס לוק, נולדה גם היא כשחורה חופשייה ועסקה גם כן בחינוך והוראה.
ההורים העניקו ללוק חינוך קפדני שהדגיש את חשיבותם של לימודים והשכלה.
ב-1892, כשלוק היה בן פחות משבע שנים, אביו נפטר, ומאותה שנה אמו גידלה אותו לבדה.
ב-1902 סיים את לימודיו בתיכון, ובשנתיים לאחר מכן למד בבית ספר להוראה ופדגוגיה.
ב-1904 הוא התחיל לימודי תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד, שם הוא התמקד במקצועות ההומאניים ובעיקר בפילוסופיה וספרות.
הוא סיים את הלימודים ב-1907 ובאותה שנה היה לאפרו-אמריקאי הראשון שזכה במלגת רודס.
הזכייה במלגה עניינה רבים וזכתה לסיקור בעיתונות בארצות הברית.
לוק הגיע לאוניברסיטת אוקספורד באנגליה כמלגאי רודס ולמד שם פילוסופיה, ספרות, יוונית ולטינית בשנים 1907–1910. באוקספורד הוא נתקל בגזענות ומספר קולג'ים סירבו לקבלו בגלל צבע עורו.
גם המזכיר של מלגת רודס בארצות הברית פעל מאחורי גבו בניסיון לבטל את המלגה.
למרות זאת, לוק שמר על המלגה והצליח לבסוף להתקבל לקולג' הרטפורד.
הסטודנטים האמריקאים הדרומיים שיצרו קבוצה באוקספורד, סירבו לקבלו והפעילו לחץ לדחייתו מאירועים חברתיים.
באוקספורד לוק פגש את מורו לשעבר, הוראס קאלן.
קאלן היה פילוסוף אמריקאי ממוצא פולני.
הוא היה ציוני ונודע כמי שטבע את המושג "פלורליזם תרבותי".
במכתבים שכתב, קאלן מסביר שהמושג התפתח מתוך שיחות שהיו לו עם לוק על היחס הגזעני שלוק קיבל מחבריו ללימודים, על משמעות השונות בין בני אדם ועל "הזכות להיות שונה".
לוק עצמו כתב מאמר ביקורת על התרבות באוקספורד.
הוא טען שאנשי אוקספורד שואפים להשיג שליטה דתית בידע והשווה את המנטליות של המקום לזו של הכנסייה הקתולית.
באותו מאמר הוא גם ביקר את אנשי אוקספורד על כך שהם מזייפים חזות אדישה כלפי גזע וצבע עור וטען שהוא מעדיף רדיפה על פני אדישות כזו.
לאירועים באוקספורד הייתה השפעה על עיצוב תפיסתו של לוק לגבי יחסי גזע.
בין השאר, הוא היה חבר מייסד של המועדון הקוסמופוליטי באוניברסיטה יחד עם פיקסלי סים, שמאוחר יותר ייסד את הקונגרס הלאומי האפריקני, וסטודנטים זרים אחרים מרחבי האימפריה הבריטית שהשמיעו ביקורת פוליטית ותרבותית.
במאמר שכתב לכתב העת של המועדון הוא החל לפתח את הרעיון לפיו הגזע השחור יכול לשאוב מתוך המורשת התרבותית שלו על מנת להעמיד את עצמו מחדש כרעיון ייחודי, יצירתי ולאומי, וכיצד מתוך ייחוד זה יכולה לצמוח קוסמופוליטיות.
לוק הגיש באוקספורד דיסרטציה בשם "מושג הערך", אך היא נדחתה והוא לא קיבל תואר אקדמי מהאוניברסיטה.
הוא סבר שהסיבות לדחיית הדיסרטציה היו אישיות, אך לא גזעניות.
בשנים 1910–1911 הוא שהה באוניברסיטת ברלין כדי להמשיך בלימודי פילוסופיה, שם הוא שמע הרצאות של גאורג זימל, סוציולוג שהשפיע רבות על עבודתו.
לפני חזרתו לארצות הברית הוא פרסם את המאמר "הטמפרמנט האמריקאי" (The American Temperament) שבו הוא מתאר את המנטליות האמריקאית כפלסטית, נתונה למצבי רוח וחמקנית.
לוק מסיים את המאמר בקריאה להיפטר מהאשליה שהאמריקאים יודעים מה הם או מה הם רוצים להיות וקורא לבחינה עצמית של האומה האמריקאית.
ב-1912 לוק התקבל למשרה של פרופסור משנה (assistant professor) באוניברסיטת הווארד, שהייתה מרכז של פעילות אקדמית אפרו-אמריקאית והפכה למוקד חשוב של התרבות השחורה בארצות הברית ומאוחר יותר של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח.
בשנים 1913–1915 לוק נשא סדרה של הרצאות פומביות שפורסמו לאחר מותו כ-"Race Contacts and Interracial Relations".
ההרצאות שילבו שניים מהנושאים בהם לוק עסק, מושג הערך ויחסי גזע.
הן נשאו אופי סוציולוגי, ושיקפו את ההשפעה של גאורג זימל, ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז ופרנץ בועז.
הוא דחה בהרצאות את הטענה שלהבחנה בין גזעים יש תוקף מדעי, הציג את תפיסתו לגבי האופן בו הדדיות מעצבת את היחסים בין קבוצות חברתיות מובחנות, ודן בחשיבות האופן בו הזהות והערכים של קבוצות מיוצגים על ידי סוכנים דומיננטיים.
בהרצאות, לוק הציג תאוריה פרגמטיסטית ביקורתית של יחסי גזע, תוך התייחסות לקשרים בין גזענות, כלכלה פוליטית ותרבות.
בהווארד הוא החל לעבוד מחדש על הדיסרטציה שהחל לכתוב באוקספורד על מושג הערך.
הוא הגיש אותה בסופו של דבר ב-1917 כדוקטורט בהרווארד, תחת הכותרת "בעיית הסיווג בתאוריה של הערך" (The Problem of Classification in the Theory of Value).
הוא קיבל תואר דוקטור מהרווארד ב-1918. לאחר מכן הוא פרסם מספר מאמרים והרצאות שעסקו בגזע, באומנות ובתרבות.
בנוסף, הוא יצר רשת ענפה של קשרים עם אישים בולטים בהתעוררות התרבותית האפרו-אמריקאית, כגון דו בויז, לנגסטון יוז וקאונטי קאלן.
לוק החל ללמד בהווארד קורסים שעסקו ביחסי גזע.
הוא פוטר מעבודתו מהאוניברסיטה ב-1925, מסיבות שהוא החשיב לאישיות וההנהלה החשיבה לכלכליות.
ב-1928 הוא קיבל שוב את משרתו בהווארד, שם הוא נשאר עד 1953.
השחור החדש והרנסאנס של הארלם
בשנות העשרים של המאה העשרים שכונת הארלם בניו יורק הפכה למרכז של עשייה תרבותית עבור התנועה המתגבשת של אומנות ותרבות שחורה בארצות הברית.
בעקבות זאת לוק העתיק ב-1925 את מרכז העשייה שלו מוושינגטון לניו יורק ועבר לגור שם.
כתב העת סרביי גראפיק החליט להקדיש גיליון מיוחד להארלם שתוארה בו כמכה של הגזע השחור, ולוק הסכים לתפקד כעורך אורח של הגיליון.
שאיפתו הייתה להציג תמונה פלורליסטית של קולות אפרו-אמריקאים מתחומים שונים, כגון מאמרים מחקריים, שירה, פרוזה ואומנות חזותית.
לוק עצמו תרם לגיליון את ההקדמה ("הארלם").
תוך שנה לוק אסף עבור הגיליון, שהופיע במרץ 1925, 24 יצירות.
הגיליון נחל הצלחה ועשרות אלפי עותקים נמכרו במספר מהדורות.
מספר חודשים לאחר יציאת הגיליון המיוחד, לוק פרסם את האסופה בגרסת ספר תחת הכותרת "השחור החדש" (The New Negro).
שם הספר הפך גם שם נרדף לתנועת הרנסאנס: "תנועת השחור החדש".
הספר היה גרסה מורחבת של הגיליון, אך הוא כלל יצירות שלא פורסמו בגיליון והיה שונה מבחינת הנושאים ועבודת העריכה.
בניגוד לגיליון מוקד הספר לא היה הארלם, אלא תנועת ההתחדשות השחורה באופן רחב יותר.
מלבד כישורי עריכה, לוק תרם לספר ארבעה מאמרים ואת המבוא.
המבוא, שכשם האסופה נקרא "השחור החדש", מוערך על ידי רבים כיצירה החשובה ביותר של לוק וכמניפסט שביטא את הערכים המרכזיים של התנועה.
לוק פתח את המבוא בהצהרה על רוח חדשה וערה בדור הצעיר; רוח שמבשרת טרנספורמציה ממה שהוגדר כ"בעיה" לשלב פרוגרסיבי של חיי האדם השחור.
תיאור העבר כעיסוק בבעיה מתייחס לביטוי הרווח "בעיית האדם השחור" (The Negro Problem).
לפי לוק "השחור הישן" היה "יצור של דיון מוסרי ומחלוקת היסטורית" ו"יותר כמו פורמולה מאשר בן אדם", כפי שניתן להבין מתיאורו כבעיה.
הוא כתב ש"עד לאחרונה, ללא הבנה עצמית, היינו בעיה לעצמנו כמעט כפי שהיינו בעיה לאחרים".
בכך הוא התייחס גם למה שהוא ראה כשיתוף פעולה של השחורים עם המערכת הדכאנית שנכפתה עליהם ועל הבנת עצמם דרך נקודת המבט של המדכא: "הצל של עצמו [של האדם השחור] היה יותר אמיתי עבורו מאישיותו".
מנגד, השחור החדש מסיר את "הגולם של בעיית האדם השחור" ומשיג על ידי כך "משהו כמו אמנציפציה רוחנית".
האמנציפציה שלוק מתאר כרוכה בהבנה עצמית שמאפשרת ביטוי עצמי וביטחון עצמי שמשתקפים בדינמיות היצירתית המוצגת בספר.
לוק שילב במבוא את התמות שבהן עסק במהלך הקריירה האקדמית שלו.
הוא דחה את ההתייחסות לגזע כיסוד ביולוגי וטען כי בעבר הגזע השחור היה "גזע" רק בשם ורק בשל מצבם המשותף.
אולם, לוק לא התייחס בביטול למושג "גזע", אלא כביטוי לאופן בו התנועה החדשה יוצרת שותפות המבוססת על תודעה משותפת, חיים משותפים והגדרה עצמית.
בהתייחס לקשרים בין גזעים הוא הדגיש את האופן שבו תודעה נוצרת דרך הדדיות ומגע בין קבוצות שונות.
מתוך כך הוא ביקר את תהליך ההפרדה בין לבנים ושחורים.
מלבד הצהרת הכוונות, לוק ניתח במאמרו גם את השינויים הסוציולוגיים שאפשרו את תנועת ההתחדשות.
הוא הדגיש את חשיבות ההגירה הגדולה של שחורים מהדרום ומהאזורים הכפריים אל הערים ואת השתלבותם בתעשייה האמריקאית.
בנוסף, הוא תיאר תהליך של התבדלות למעמדות שאינו מאפשר עוד להתייחס לשחורים כאל מסה, אלא כחלק ממעמד חברתי.
לוק השווה במאמר בין ההתעוררות של השחורים בארצות הברית לבין ההתעוררות של קבוצות לאומיות.
בין השאר, הוא כתב ש"הארלם היא הבית של הציונות של השחורים", ותב שכמו במקרה של היהודים, הרדיפה היא זו שהופכת את השחור לבינלאומי.
במקרה של השחורים בארצות הברית, הבינלאומיות מתבטאת בניסיון ליצור מחדש את הקשר עם אפריקה ולקחת חלק בפיתוחה.
תאוריית הערך (אקסיולוגיה) של לוק
לוק עסק בתאוריות לגבי משמעות וחשיבות מושג הערך (אקסיולוגיה) לאורך כל הקריירה האקדמית שלו.
הוא המשיך לפתח את התאוריה שניסח בעבודת הדוקטורט שלו במספר חיבורים, שהחשוב ביניהם הוא המאמר "Values and Imperatives" ("ערכים וציוויים") משנת 1935. הגישה של לוק לערכים הושפעה מזרם הפרגמטיזם האמריקאי שנציגו המובהק הוא ג'ון דיואי.
המאמר עוסק גם בפלורליזם ונוגע ישירות לבעיות חברתיות שנוצרות כתוצאה מקנאות וחוסר סובלנות, אך הוא לא עוסק במישרין בגזענות או ביחסי גזע.
במאמר לוק דחה את הרעיון לפיו קיימים ציוויים מוסריים אבסולוטיים, קטגוריים ואוניברסליים וטען שהמקור לכל ציווי הוא בערכים שנוצרים דרך ניסיון חיים.
מכאן נובע שיש מקום לפילוסופיה רלטיביסטית.
אולם, לוק קובע שגם הפילוסופיה הרלטיביסטית ביותר וההתנגדות החריפה ביותר לאבסולוטיזם בפילוסופיה אינן יכולות להוביל לוויתור על ציוויים או על החיפוש אחר ודאות.
מגבלות אלה הובילו את לוק לחיפוש אחר תאוריה של ערכים שנמנעת משני קצוות מנוגדים: מטאפיזיקה אבסולוטית ותאוריה התנהגותית המבוססת על תיאור מדעי ללא כל שאיפה נורמטיבית.
ניתוח זה מציב אתגר לפילוסופיה בת זמננו: "לתפיסתי, הבעיה החמורה ביותר של הפילוסופיה בת זמננו היא לבסס עיקרון נורמטיבי או קריטריון למציאת תוקף אובייקטיבי, מבלי להזדקק לדוגמטיזם או אבסולוטיזם במישור האינטלקטואלי, ומבלי ליפול למסקנות הנובעות מגישות אלה במישור של פעילות והתנהגות חברתית, חוסר סובלנות וכפייה המונית".
כדרך לענות על האתגר, לוק הציע ניתוח פונקציונלי של האופן בו ערכים מדריכים פעולות של אנשים בחברה.
כל פעולה של הערכה מוכוונת לעבר תכליות ערכיות (end-value).
תכליות אלה משתנות בהתאם לניסיון החיים ולתחום הספציפי של אותו ניסיון.
לדוגמה, כאשר מדובר בהערכה אסתטית התכלית תהיה שונה מבהערכה מוסרית או דתית.
פעולת ההערכה נובעת מתחושות ורגשות ומודרכת על ידי אופנים רגשיים שמאפיינים את התחום בו הם מתקיימים.
למשל בהערכה אתית אנחנו מודרכים על ידי תחושה של מתח (tension) ובערכה דתית על ידי תחושת התרוממות רוח (exaltation).
פעולות השיפוט והרציונליזציה שהופכות ערכים אלה לציוויים מוחלטים הן פעולות משניות ולא בסיס הכרחי לקיום ערכים או ציוויים.
הניתוח של הערכים באופן זה אמור לאפשר הבנה טובה יותר של עצמנו ושל אחרים.
הוא מאפשר להבין כיצד נוצרים ציוויים מבלי לנסות לבסס את הציוויים האלה על מטאפיזיקה חיצונית לניסיון.
לוק סבור שבדרך ניתוח זו אפשר להבין גם מדוע ערכים וציוויים הם דינמיים ומשתנים.
לבסוף, הוא הסביר את עמדתו שהתאוריה מספקת בסיס לפלורליזם ולהדדיות בין קבוצות שונות.
לוק היה הומוסקסואל; הוא היה גלוי לגבי נטייתו המינית עם חלק ממכריו, אך הוא לא התייחס אליה באופן פומבי.
באחת מהתכתובות האוטוביוגרפיות שלו, לוק התייחס לנטייתו המינית כעקב אכילס שלו, והסביר שהוא לא רצה לעסוק בה באופן פומבי מתוך הבנה של ההשלכות השליליות על הקריירה הציבורית שלו.
הוא יצר חברויות ויחסים אינטימיים עם גברים הומוסקסואלים אחרים, שחלקם היו בני טיפוחיו מתנועת הרנסאנס של הארלם.
הכינוי שדבק בו, "הפרוסט של שדרות לנוקס" רמז על נטייתו.
ג'פרי סטיוארט, שכתב ביוגרפיה על לוק, טען שהנטייה ההומוסקסואלית של לוק בחברה שהייתה ברובה הומופובית עיצבה את גישתו כלפי תנועת הרנסאנס של הארלם ואיפשרה לו לתת לה פרשנות ייחודית.
לוק היה מאמין וחבר בדת הבהאית, ככל הנראה מאז שנת 1918.
לוק סבל לאורך כל חייו מבעיות בלב כתוצאה מקדחת שיגרונית, בה חלה כשנולד.
הוא נפטר ב-1954 בגיל 67 בבית החולים מאונט סיני בניו יורק, לפני שהספיק להשלים את העבודה הגדולה עליה שקד בשנים האחרונות לחייו, "האדם השחור באמריקה" ("The Negro in America").
העבודה נערכה ופורסמה לאחר מותו.
באקדמיה, ללוק הייתה השפעה מכרעת על התפתחותה של אוניברסיטת הווארד, בה לימד, כמרכז לפעילות אקדמית בנושאים הקשורים לתרבות וחברה אפרו-אמריקאית.
המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטה הפכה למחלקה הראשונה שהעניקה תארים מתקדמים במוסד לימוד שהיסטורית היה אפרו-אמריקאי.
לוק תרם לאוניברסיטה גם את אוסף האומנות שלו, הכולל כ-300 עבודות פיסול אפריקאיות.
הפילוסופיה של לוק הפכה לנושא לימוד בהווארד ובאוניברסיטאות אחרות.
הווארד גם קראה לאחד מהבניינים באוניברסיטה על שמו.
במקומות אחרים בארצות הברית, עשרות מוסדות חינוך קרואים גם כן על שמו.
לוק השפיע על התרבות האפרו-אמריקאית בימי חייו, בכך שניסח אג'נדה ברורה לתנועת השחור החדש בשנות העשרים, ובכך שסייע ליצור במה עבור יוצרים שחורים, כגון לנגסטון יוז, קאונטי קולן, זורה ניל הרסטון, וקלוד מקיי.
עם זאת, קיימת גם ביקורת על תפקידו של לוק והיו שטענו כי המנהיגות שלו לקתה באליטיזם.
הוא הרבה לבקר את היצירות של בני טיפוחיו ונטען שהוא העדיף קידום של גברים על פני נשים.
הגישה של לוק לגבי "השחור החדש" נחשבת לעיתים לאליטיסטית, במובן שהיא מתמקדת בתרבות "גבוהה" כדרך לביטוי עצמי.
דו-בויז היה ידיד של לוק, אך הוא סבר שתנועת הרנסאנס של הארלם כשלה כיוון שהכילה ספרות למען קוראים לבנים, ומנקודת מבט לבנה, ולא צמחה באמת מתוך הניסיון של שחורים אמריקאים.
בשיפוט זה הייתה ביקורת על המנהיגות של לוק.
עם זאת, לוק שאף להשפיע גם על חוגים פחות אליטיסטים; הוא נשא הרצאות פתוחות לקהל רחב ברחבי ארצות הברית ולתפיסתו הייתה גם השפעה בתנועות פוליטיות באפריקה.
מקור נוסף להשפעה היו מאמרי הסקירה של ספרות אפרו-אמריקאית, אותם כתב ופרסם מדי שנה בשני העשורים האחרונים לחייו.
ללוק הייתה השפעה על התודעה הפוליטית של פעילים לזכויות אזרח בארצות הברית.