tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במוזיאון היידי ישנו אוסף עבודות בנושא "היידי", ארכיון המכיל מסמכים מעיזבון הסופרת, איורים מקוריים ל"היידי" וכן מסמכים ומהדורות נדירות.
אונסק"ו הכיר בערך יוצא דופן של עדויות תיעודיות אלו לאנושות על ידי הכללתן ברישום הבינלאומי "זיכרון העולם" ב-2023.
דטה, דודתה של היידי המגדלת אותה לאחר שזו התייתמה מהוריה, שולחת אותה לגור עם סבה, מתבודד תמהוני המתגורר בצריף בהרי האלפים, בשווייץ אזור Maienfeld.
למרות הניגודים הבסיסיים באופיים לומדת היידי האופטימית ומלאת החיים לאהוב את הסב השתקן והקודר ומרככת את לבו.
ידידה הטוב ביותר בתקופה זו הוא פייר (בחלק מהתרגומים הוא נקרא פטר) רועה העזים והיא חיה חיים מאושרים.
שנים אחדות לאחר מכן שבה דודתה של היידי לשווייץ ונוטלת אותה עימה כדי שזו תארח לחברה לבת עשירים נכה בשם קלרה, המתגוררת בפרנקפורט.
היידי וקלרה הופכות לחברות טובות, אך להיידי קשה לחיות בבית הגדול עם הכללים הנוקשים והיא אינה מצליחה להשביע רצונה של פראו רוטנמאייר, סוכנת הבית השמרנית והנוקשה.
געגועיה העזים לשווייץ ולסבה מביאים אותה אף לגלות סימני סהרוריות.
בהמלצתו של רופא המשפחה, היא נשלחת חזרה לביתה.
היידי חוזרת אל ההרים וזוכה שוב להיות מאושרת בחברה ידידיה הוותיקים.
באביב מגיעה קלרה לבקרה, מתאהבת במקום ובתושביו ונשארת לגור בחברתה.
מרוב קנאה על יחסה האוהב של היידי לקלרה מגלגל פייר את כיסא הגלגלים של קלרה לתהום.
בעקבות זאת, מנסה היידי ללמד את קלרה ללכת ולמרבה הפלא מצליחה לעשות כן.
הספר "היידי בת ההרים" תורגם פעמים רבות לעברית.
היידי בת האלפים, תרגום ישראל פישמן, 1946
היידי בת ההרים (עיבוד), תרגום שלמה סקולסקי, 1958, הוצאת עמיחי, הוצאה מחודשת ב-1981
היידי בת ההרים (עיבוד), תרגום אנדה עמיר-פינקרפלד, 1961, הוצאת מסדה
היידי בת ההרים (עיבוד), תרגום ימימה שרון, 1970, הוצאת עופר
היידי בת ההרים, תרגום שלמה ניצן, 1982, כתר, הוצאה מחודשת ב-2011
היידי, תרגום חנה לבנת, 2019, הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, הוצאות מודן ואוקיינוס
ארבעה ספרי המשך נכתבו ל"היידי", מתוכם שניים ('היידי ופייר' ו'ילדי היידי') על ידי צ'ארלס טריטן, מתרגם הספר לאנגלית, ושניים ('אורחי היידי' ו'סבתא היידי') על ידי מחבר אלמוני בשם ריא.
בספרים אלה לומדת היידי בפנימייה יוקרתית, שבה אל דורפלי, הופכת למורה, מטפחת נער מוזנח המגלה כישרון נדיר לציור, נישאת לפייר, הופכת לאם לשלושה (התאומים טובי ומרתלי והבן פול), יורשת בית גדול ונאה, חושפת פרטים מרעישים מההיסטוריה של משפחתה ואף הופכת לסבתא.
הספרים תורגמו לעברית בשנים 1959–1961, אך מעולם לא זכו להצלחה לה זכה "היידי בת ההרים" המקורי.
בשנת 1937 יצא העיבוד הקולנועי הראשון של היידי בת ההרים.
הסרט היידי בת ההרים מבוסס על הספר אבל שונה ממנו בכמה דברים.
אחד ההבדלים הבולטים הוא בחלק שבו היידי (שירלי טמפל) שבה לסבה.
בעוד בספר היא חוזרת אל הסב ששהה בכפר, בסרט הסב הולך ברגל לפרנקפורט כדי לקחת אותה.
בשנת 1969 עובד הספר למחזה בידי תיאטרון ארץ עוץ של אברהם לוריא, בבימוי ביטוש דוידוב.
בשנת 2001 עלה עיבוד נוסף לספר עלה ברחבי הארץ בידי "לירן הפקות" שבוים ועובד בידי מאיר מיימון.
על בסיס הספר הופקו גם סדרות טלוויזיה, למשל סדרת אנימה הנושאת את שם הספר.
סרטים רבים מבוססים על הספר, רבים מהם נקראים היידי, כשם הספר, החל בסרט אמריקאי בכיכוב שירלי טמפל מ-1937, ועד סרט שווייצרי מ-2015.
סדרות טלוויזיה רבות, מצולמות ומונפשות המבוססות על הספר עצמו או על דמויותיו הופקו ועדיין מופקות, החל בסדרה בת שישה פרקים של ה-BBC מ-1959.
באפריל 2010 גילה האקדמאי השווייצרי פטר ביטנר ספר משנת 1830 בשם "אדלהייד, ילדת האלפים", פרי עטו של הסופר הגרמני הרמן אדם פון-קאמפ.
גם ספר זה מתאר ילדה המתגוררת עם סבה בהרי האלפים, עוברת למדינה אחרת ומתגעגעת להרים.
אמנם יש הבדלים ניכרים בין הסיפורים, אך בשל קווי הדמיון ציינה רגינה שינדלר , הביוגרפית של ספירי, כי זו גדלה בבית ספרותי ובהחלט ייתכן כי שאבה השראה מפון-קאמפ.
היידי קלום היא דוגמנית על, שחקנית קולנוע, מנחת טלוויזיה, אשת עסקים, מעצבת אופנה, מפיקת טלוויזיה ואמנית גרמנייה-אמריקאית.
מועמדת לפרס אמי על הנחייתה בסדרת המציאות "פרויקט מסלול".
בשנת 2005 על שמה נקרא זן ורד היידי קלום.
קלום נולדה בעיר ברגיש גלאדבאך, נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה המערבית דאז, בתם של ארנה, מעצבת שיער, וגינתר קלום, מנהל בחברת קוסמטיקה.
ב-1992 השתתפה בתחרות דוגמניות והגיעה למקום הראשון.
היא זכתה בחוזה דוגמנות בשווי 300,000 דולר.
היא התחילה לדגמן במילאנו, בפריז ובהמבורג.
בעקבות הזכייה ויתרה על לימודים בבית ספר לעיצוב אופנה, ועברה לניו יורק.
כאשר עברה לניו יורק, החלה קריירת הדוגמנות שלה לפרוח, והיא החלה להופיע על מגזיני אופנה נחשבים, בהם "Elle", "ווג" ו"מארי קלייר".
היא התפרסמה בעקבות הופעתה על שער גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד בשנת 1998, שהפכה אותה לדוגמנית הגרמנייה הראשונה שהופיעה על שער המגזין.
היא הופיעה על השער פעמיים (בפעם הראשונה לבד, ובפעם השנייה עם נערות השער מהעבר); בנוסף, הופיעה בסך הכל כשמונה פעמים במגזין.
הופיעה בקטלוג ותצוגות של חברת ההלבשה התחתונה ויקטוריה'ס סיקרט, ושם זכתה לכינוי המלווה אותה מתחילת הקריירה, "הגוף" (The Body) ונחשבת לנציגת גרמניה.
בשנת 2010 פרשה מחברת ההלבשה התחתונה ויקטוריה'ס סיקרט לאחר 13 שנה.
היא הייתה דוברת חברות נחשבות כגון בראון, H&M, וליז קליברון.
מלבד דוגמנות הופיעה במספר סדרות טלוויזיה, בהן "ספין סיטי", "סקס והעיר הגדולה" ו"איך פגשתי את אמא".
היא שיחקה כדוגמנית שיער חמת מזג בסרט "ראש בראש", ענקית בסרט "הקסם של אלה", ולוהקה בתור אורסולה אנדרס בסרט "חייו ומותו של פיטר סלרס".
בשנת 2008 הכתיר המגזין "פורבס" את קלום לדוגמנית השנייה המרוויחה ביותר בתעשייה, עם שכר ממוצע של 16 מיליון דולר לשנה.
בנוסף, היא הופיעה באותו המגזין ברשימת "100 הסלבריטאים המשפיעים בעולם".
בדצמבר 2004 הפכה למנחה, שופטת ומפיקה אחראית של תוכנית המציאות "פרויקט מסלול" בתחנת הטלוויזיה האמריקאית "בראבו".
התוכנית עוקבת אחר תחרות רבת-שלבים בין מספר מעצבי אופנה מתחילים, המשתתפים באתגרי עיצוב שונים במטרה לזכות בתואר המנצח, מעצב האופנה המוביל הבא.
התוכנית זכתה להצלחה רבה, שזכתה מהניו יורק טיימס לכינוי "הפראדה של תוכניות הריאליטי".
בנוסף להצלחה, ב-2008 היידי הייתה מועמדת לפרס אמי, בקטגוריית "מנחי תוכניות ריאליטי", ואף עשתה היסטוריה, בכך שהייתה המנחה הנשית היחידה והראשונה שהתמודדה בקטגוריה.
בנוסף, היא הייתה למנחה בטקס.
בגרמניה, קלום מנחה, שופטת ומפיקה שותפה, החל מינואר 2006, את התוכנית "הטופ מודל הבאה של גרמניה".
הצטרפה לצוות השופטים בעונה השמינית של התוכנית "America's Got Talent".
היידי עיצבה בגדים המופיעים בקטלוג הגרמני "Otto", שאת פריטיו ניתן להזמין בדואר.
כיום, היא מעצבת נעליים לבירקנשטוק, תכשיטים ל-Mouawad ובגדי ים שהופיעו בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד ונמכרים באתר הבית שלה.
היא ציירת וציוריה הופיעו בעיתוני אמנות שונים בארצות הברית.
בשנת 2007, מכרה בערוץ הקניות האמריקאי קולקציית תכשיטים מיוחדת בעיצובה.
כל התכשיטים נמכרו תוך 27 דקות.
בשנת 1997 נישאה קלום למעצב השיער ריק פיפינו.
השניים התגרשו לאחר 5 שנות נישואים בנובמבר 2002. לאחר גירושיה יצאה עם פלאביו בריאטורה, הבעלים של קבוצת פורמולה 1. קלום גילתה שהיא בהריון ממנו; באותו יום, נתפס פלאביו מתנשק עם מעצבת תכשיטים צעירה.
זמן קצר לאחר מכן השניים נפרדו, ויחסיהם נותקו בזמן הריונה עם בתה.
היידי ילדה את הלנה, "לני", בתה הבכורה ב-4 במאי 2004. לני לא בקשר עם אביה הביולוגי.
בתחילת 2004, בתקופת ההריון מבעלה הראשון, הכירה בניו יורק את הזמר הבריטי סיל, שהיה לצידה בהריונה.
ב-2009 היא קיבלה רשמית את שם משפחתו של בעלה סיל בתור היידי סמואל.
הם פנו לגירושין באפריל 2012, והתגרשו סופית באוקטובר 2014.
בספטמבר 2012 פורסם כי היא יוצאת עם שומר הראש שלה, מרטין קירסטן.
במאי 2018 הודיעה קלום בדיווח באינסטגרם כי היא ביחסים עם הגיטריסט טום קאוליץ מלהקת טוקיו הוטל, וב-24 בדצמבר 2018 היא דיווחה כי היא וקאוליץ התארסו.
ב-2008 התאזרחה קלום כאמריקאית, בנוסף לאזרחות הגרמנית שלה מלידה.
היידוק ספליט (בקרואטית: HNK Hajduk Split) הוא מועדון כדורגל מן העיר ספליט, קרואטיה.
היידוק הוא אחד מן המועדונים הבכירים במדינה ולזכותו נזקפים תארים רבים בליגה המקומית ומספר הצלחות יחסיות בגביעי אירופה השונים.
כמו כן, לקבוצה גם הישגים רבים מהתקופה בה קרואטיה הייתה חלק מיוגוסלביה, ולזכותה זקופות מספר אליפויות יוגוסלביה.
למועדון יריבות רבת שנים עם דינמו זאגרב, והמשחקים ביניהם מכונים הדרבי של קרואטיה או הדרבי הנצחי.
המועדון הוקם בפאב עתיק הימים פלק שבפראג (אז היו גם אזורי צ'כיה וקרואטיה של היום חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית) על ידי מספר סטודנטים קרואטים מספליט (לוסיאן סטלה, פביאן קליטרנה, ויקוסלאב איבנישביץ' ואיוון סאקיץ').
הארבעה צפו באותו היום במשחק בפראג בין ספרטה וסלביה והחליטו כי גם לעיירתם צריכה להיות קבוצת כדורגל.
המועדון נרשם באופן רשמי על ידי הרשויות ב-13 בפברואר 1911 ושם המועדון ניתן לו על שם ההיידוקים, קבוצת מחתרת קרואטית שנלחמה בכיבוש של האימפריה העות'מאנית בשטחי קרואטיה של היום.
המועדון הוקם כמועדון לאומי קרואטי שאיחד כדורגלנים שראו עצמם קרואטים לאומיים והוא כונה תחילה "מועדון הכדורגל הקרואטי" וחל מדגל קרואטיה שולב בסמל המועדון.
המועדון דגל בגישה אנטי-אוסטרו-הונגרית וטענו בעד איחוד קרואטי לבני העם הקרואטי (באותם הימים התנגד הממשל האוסטרו-הונגרי לאיחוד בין דלמטיה וקרואטיה).
הקבוצה החלה בתקופת הזוהר שלה בשנות ה-20 כאשר זכתה בשתי אליפויות יוגוסלביה ובכך שברה את הדומיננטיות של המועדונים מזאגרב ובלגרד.
במהלך מלחמת העולם השנייה וכיבוש אזור דלמטיה על ידי צבא איטליה, הציעו ראשי המועדון להתאחדות האיטלקית כי המועדון ישתתף בליגה האיטלקית בעונת 1944 אך נענו בשלילה.
בשל כך, עברו שחקני הקבוצה, המועדון ומנהלי לאי היוגוסלבי ויס שהיה בשליטת יוגוסלביה ובשל כך התאפשר לקבוצה להמשיך להשתתף באופן שוטף באליפות היוגוסלבית כנציגת הצבא הפרטיזני.
לאחר השתלטות טיטו על יוגוסלביה, שהתרשם מאופיו הדלמטי הלאומי המובהק, הציע טיטו להיידוק לעבור לשחק בעיר בלגרד ולהפוך באופן רשמי לנציגת צבא יוגוסלביה.
שחקני היידוק לא הסכימו למעבר, בטענה שמעבר שכזה יטשטש את היותו של המועדון מועדון לאומי דלמטי ונשארו בעיר ספליט.
למרות זאת, המועדון נשאר המועדון האהוד על ידי המנהיג טיטו.
הקבוצה זכתה לשנותיה הטובות ביותר במהלך שנות ה-70, אז זכתה בשלוש אליפויות יוגוסלביה ובחמישה גביעים יוגוסלביים.
המועדון הפך למועדון השני הכי מוערך ביוגוסלביה כאשר הוא עוקף את היריבה המושבעת, דינמו זאגרב.
מחוץ ליוגוסלביה, ומאוחר יותר קרואטיה, הקבוצה הגיעה מלספר הישגים, בהם העפלה שלוש פעמים לרבע-גמר גביע אירופה לאלופות (היום ליגת האלופות), כאשר האחרונה שבהם בשנת 1955. והגיעה פעמיים למעמד חצי גמר במפעל אירופי, חצי גמר גביע המחזיקות ב-1973 וחצי גמר גביע אופ"א ב-1984.
לאחר עצמאותה של קרואטיה בשנת 1992, זכתה הקבוצה באליפות הראשונה של ליגת העל הקרואטית, ובהמשך שנות ה-90 זכתה בשתי אליפויות נוספות.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 זכתה הקבוצה בשלוש אליפויות.
הקבוצה נודעה בקרואטיה ובאירופה כולה בשל מחלקת הנוער המשובחת שלה שהעלתה לתודעה האירופית מספר לא מועט של שחקנים מוכשרים ששיחקו בליגות הבכירות באירופה, ביניהם אלן בוקסיץ', סלאבן ביליץ', איגור טודור, איביצה שוריאק ורוברט יארני.
היידוק ספליט הוא אחד המועדונים האהודים ביותר בקרואטיה של היום והמועדון האהוד ביותר והחשוב ביותר במחוז דלמטיה.
כמו כן, בשל היותה של היידוק ספליט שותפה לאורך השנים באליפויות יוגוסלביה השונות כאשר זו הייתה מאוחדת, לקבוצה גם מספר חוגי אוהדים בשאר מדינות יוגוסלביה, חלקן אף ללא קשר להיות החברה קרואטית או בעלת שורשים קרואטים.
המושג היה קיים גם באזורי אוקראינה, שם כונו היידמקים, ובמזרח ארמניה.
אצל היוונים הכינוי לסוג זה של לוחמים היה "קלפתס" (שמשמעותה המקורית - "גנבים").
ההיסטוריון המרקסיסטי הבריטי אריק הובסבאום קרא להכלאה זאת בין שודדי דרכים ובין לוחמים למען העניים "שודדים חברתיים".
אחרי נפילת רוב שטחי ארצות הבלקן, חלק מהונגריה וחלק מהאיים היווניים לידי האימפריה העות'מאנית החלה במקומות אלה, שרובם הפכו ל"איילטים", תקופה ארוכה של ניצול כלכלי ודיכוי לאומי-דתי, הידועה ביוונית בשם "טורקוקרטיה".
על אף שגם השלטון הביזנטי וממלכות קודמות באזור לא הצטיינו במידה רבה של חירות ולמרות דוגמאות מסוימות של סובלנות דתית שגילה לפעמים השלטון העות'מאני בהשוואה למדינות אחרות באירופה, הכיבוש המוסלמי העות'מאני נתפס בהיסטוריה של עמי הבלקן, מזרח אירופה ומרכזה - כאסון לאומי.
זאת בגלל אובדן העצמאות המדינית, הכלכלית והתרבותית, ניצול המשאבים והפיגור הכלכלי-חברתי שאליו נגררו הארצות הכבושות על ידי המנגנון הצבאי-פאודלי של הסולטאנים העות'מאנים.
הדיכוי הורגש במיוחד על ידי הטלת מיסים כבדים, מעשי שוד וחטיפה, ופרקטיקות אלימות אחרות בימי מלחמה ובימי שלום, במקומות מסוימים גיוסים והתאסלמות כפויים, דיכוי הדת הנוצרית.
אחרי אובדן העצמאות המדינית, היעדר האפשרות של התארגנות צבאית סדירה אילץ את עמי הבלקן לבחור במאבק "הגרילה" של ההיידוקים (אצל הבולגרים, הסרבים, המקדונים והרומנים) או הקלפתס (אצל היוונים) כאמצעי יחיד של התנגדות לוחמת בשלטון הזר.
שיטות המאבק שלהן יושמו גם במאבק בבני המעמדות העשירים בחברה שלעיתים גם שיתפו פעולה עם משטר הדיכוי העו'תמני.
ההיידוק, שהפך לדמות של גיבור רומנטי, נהג לשדוד את האצולה (הבויארים) ואת הכובשים העות'מאנים והיה משתף בחלוקת השלל את האיכרים העניים של האזור.
הם פעלו על פי קוד מוסרי מסוים ובכך נבדלו מסתם שודדים.
בני העם אהבו את ההיידוקים, סיפקו להם מחסה כשרדפו אחריהם וחיברו לכבודם בלדות.
הם נחשבים תכופות לגיבורים עממיים או לאומיים.
ההיידוקים הונצחו בשמות של מקומות ואפילו של מועדוני ספורט.
(לדוגמה - קבוצות כדורגל רבות ביוגוסלביה לשעבר - כמו קבוצת הכדורגל הקרואטית (היידוק ספליט) (Hajduk Split) וקבוצת הכדורגל הסרבית) היידוק קולה.
מקור המונח "היידוק" אינו ברור.
האפשרויות הכי סבירות הן המילה ההונגרית "היידו", הקרובה למילה "הייטו" hajtó, hajtók -ומשמעותה "בוקרים, בוקרים חמושים", מאוחר יותר "חיילים רגלים" (אחרי מרד האיכרים ב-1514) והמילה הטורקית "היידוט" שמשמעותה "שודד","בנדיט", "פורע חוק", והמקור שלה הוא או ערבי (לפי י.ז.
איובולו) או אפילו הונגרי בעצמו (לפי כמל דמיראי).
ייתכן כי המילה ממקור הונגרי "הייטו" הושאלה על ידי הסרבו-קרואטית, ומאוחר יותר קיבלה בפי הסלאבים הדרומיים את הצורה "היידוק" והמשמעות של "מורדים, מורדים נגד השלטון העות'מאני".
המילה היידוק הושאלה בהמשך בחזרה על ידי ההונגרית (1527) כדי לציין "שודדים" (1553).
למילה "היידוק" לא היה מובן של בוקרים.
בקרב אוכלוסיות טורקיות (קפצ'אק ואוע'וז בקרים ובסביבה ואחר כך אצל השכנים הסלבים נוצרה במקביל המילה "היידמק".
המקור שלה בטורקית - haydamak, שמובנה "לנהוג" (קרוב למילה "היידה"), הושאל באוקראינית בצורת "hajdamaka", שציינה את המורדים האנטי-פולנים במאה ה-18, ושודדים.
במקור "היידו", ברבים "היידוק", נקראו בהונגריה בוקרים שהיו חמושים, מפני שמדי פעם היו צריכים להגן על עדריהם מפני שודדים או חיות בר.
לפרות שלהם היה ביקוש בשל בשרן בדרום גרמניה, צפון-איטליה ובאוסטריה ומכירתן הייתה מקור לפרנסה לא מבוטלת.
בימי הכיבוש העו'תמאני הבקר היה מקור הפרנסה החשוב ביותר של הארץ.
בזמן המלחמות בטורקים ה"היידו" גויסו בעדיפות לצבא, בגלל היותם בעלי ניסיון קרבי.
עם הזמן נוצרה בהונגריה חברה צבאית מיוחדת של "היידו" שאליה הצטרפו גם אצילים קטנים וצמיתים שברחו מהאחוזות.
זאת הייתה התארגנות שדמתה במקצת לקוזקים, אולם ה"היידוק" לא דרשו מהמלכות עצמאות מוחלטת, אלא רק הבטחת זכויות מסוימות ומקומות מגורים.
בימי מלחמת חמש-עשרה השנה של הונגריה מספרם עלה בצורה משמעותית, והשליט אישטוואן בוצ'קאי גייס אותם ב-1604 למלחמתו נגד ההבסבורגים.
לוחמי גרילה במאות 16–19 שנאבקו נגד הכיבוש העות'מאני בשטחי סרביה, בוסניה והרצגובינה של ימינו, נקראו גם כן היידוקים.
מרבית פעולותיהם כוונו לאורך דרכי המסחר הראשיות.
בנוסף ארגנו והובילו ההיידוקים מרידות עממיות כנגד השלטון העות'מאני.
רבים ממנהיגיהם הפכו לגיבורים של השירה האפית הסרבית.
היידי לין פליס , הידועה בארצה בכינוי "Hollywood Madam", היא מנהלת בית בושת אמריקאית.
לקוחותיה היו בעיקר אישים מפורסמים ואמידים.
בשנת 1997 הועמדה לדין בגין סרסרות והשתמטות ממס, ונידונה ל-37 חודשי מאסר בגין השתמטות ממס (אישומי הסרסרות בוטלו), אך ריצתה בפועל 21 חודשים בלבד.
אביה, ד"ר פאול פליס, הוא רופא ילדים מפורסם.
הוא הורשע בהלבנת כספים בהקשר למעשיה של בתו ונידון ליום אחד בכלא, לשלוש שנים מאסר על תנאי ול-625 שעות של עבודות שירות.
ניק ברומפילד הפיק ב-1995 סרט תיעודי אודותיה בשם "היידי פליס: הוליווד מאדאם".
ב-2004 הופק סרט טלוויזיה ברשת USA Network בשם "עלייתה ונפילתה של היידי פליס", כאשר את דמותה גילמה השחקנית ג'יימי-לין סיגלר.
בשנת 2004 מכרה פליס את זכויותיה לסיפורה לחברת ההפקה האמריקאית סרטי פרמאונט תמורת 5 מיליון דולר.
היא בעליו של הבוטיק "הוליווד מאדאם" השוכן בהוליווד.
היידי בלייר פראט היא ידוענית וזמרת אמריקאית.
בשנת 2006 פרצה לתודעת הציבור כאחת ממשתתפי סדרת הריאליטי של MTV, "הוליווד הילס", ששודרה עד לשנת 2010. ב-2007 החלה מונטאג לעבוד על אלבום הבכורה שלה, "Superficial", שיצא לאור בינואר 2010.
מונטאג ובעלה ספנסר פראט, שהשתתף גם הוא ב"הוליווד הילס", זכו ליחס שלילי בקרב התקשורת, בעיקר בשל השתתפותם בעונה השנייה של הסדרה "I'm a Celebrity...Get Me Out of Here!".
ב-2010 עלתה מונטאג לכותרות פעם נוספת כשעשתה 10 ניתוחים פלסטיים ביום אחד.
מונטאג נולדה בקולורדו לדרלין ולביל מונטג, שהיו בעלי מסעדה שפעלה במשך 21 שנים.
אחותה הגדולה ממנה בשלוש שנים, הולי, היא גם ידוענית שלקחה חלק בריאליטי.
לאחר שסיימה את התיכון, עברה לקליפורניה ולמדה באוניברסיטה לאומנויות.
בשנת הלימודים הראשונה באוניברסיטה הכירה מונטאג את לורן קונרד, שהשתתפה באותו זמן בסדרת הריאליטי של MTV "Laguna Beach: The Real Orange County".
השתיים למדו ביחד בקולג' "Fashion Institute of Design & Merchandisin" אך מונטאג עזבה את הלימודים ב-2005, בטענה שהיא "לא מצאה את הלימודים מאתגרים".
ב-2006 קונרד קיבלה תוכנית טלוויזיה משלה, ספין-אוף של Laguna Beach בשם "הוליווד הילס", שבו מונטאג הופיעה בתור חברתה, ובהמשך כיכבה בסדרה בכל שש עונותיה.
העונה השנייה הציגה הידרדרות ביחסים בינה לבין קונרד, מכיוון שמונטאג הייתה מבלה בתקופה זו בעיקר עם בן זוגה החדש, ספנסר פראט, כשבסוף עונה זו עברו השניים להתגורר יחד.
בעונה השלישית יחסי החברות שלה עם קונרד הסתיימו, בעקבות שמועות שנפוצו על קלטת סקס של זו עם בן זוגה לשעבר, ג'ייסון וולר.
באותו מקרה, חשדה קונרד שפראט הפיץ השמועה, והתאכזבה כשמונטאג הגנה עליו בזמן התעמתות ביניהם.
בעונה הרביעית של הסדרה פוטרה מונטאג ממשרתה ב-"Position", לאחר שהשתכרה בזמן העבודה, ובסוף עונה זו היא ופראט נסעו בסתר למקסיקו.
החלק הראשון של העונה החמישית עלה לאוויר באפריל 2009, כשקונרד ביצעה את הופעתה האחרונה בסדרה בחתונתם של מונטאג ושל פראט, וחלקה השני עלה לאוויר בספטמבר אותה שנה, כשהתווספה לצוות הסדרה בחורה חדשה שהחליפה את קונרד, קריסטין קוולרי.
העונה השישית והאחרונה החלה באפריל 2010, כשהיא שמה דגש על התנכרותם של מונטאג ושל פראט ממשפחותיהם ומחבריהם.
השניים הופיעו רק בארבעת הפרקים הראשונים של עונה זו.
2007-היום: קריירה מוזיקלית ועשייה נוספת
בפברואר 2007 החלה מונטאג לעבוד על אלבום בכורה עם המפיק דייוויד פוסטר, כשבמרץ 2009 שכרה את הפזמונאית קתי דניס לשתף איתה גם כן פעולה בהכנתו.
הסינגל "More Is More" מהאלבום, על אף שלא יצא לרדיו, דורג במקום החמישים במצעד "השירים הטובים ביותר למועדונים" באחד מגיליונות "בילבורד", ולאחר חמישה שבועות התקדם למקום העשרים ושבעה.
ב-23 באוגוסט 2009 הופיעה עם השיר "Body Language" בתחרות מיס תבל שהתקיימה באיי בהאמה, וקיבלה על כך בעיקר ביקורות שליליות.
האלבום, "Superficial", פורסם בפורמט דיגיטלי ב-11 בינואר 2010. הוא מומן מכספה הפרטי של מונטאג, כשעלה לה 2 מיליון דולר, ומכר פחות מ-1,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו.
הסינגל היחיד שיצא ממנו הוא "Superficial".
בפברואר 2008 הופיעה על שער המגזין "מקסים", והשיקה את קו האופנה שלה, "Heidiwood", בתצוגת אופנה שהתקיימה בהוליווד ב-11 באפריל של אותה שנה.
עם זאת, באוקטובר 2008, נודע כי לא תחדש קו זה.
בנובמבר 2008 הצטלמו מונטאג ופראט כעצמם לאחד מפרקי הסיטקום של CBS "איך פגשתי את אמא", ששודר בינואר 2009. בנוסף, באפריל 2009 דווח כי השניים יופיעו בסדרת הריאליטי "I'm a Celebrity...
Get Me out of Here!", ממנה פרשו ביוני אותה שנה, ולאחר מכן שבו אליה, כשבסופו של דבר עזבו אותה באופן סופי בשל סבלה של מונטאג מכיב בקיבה, שהוביל אותה להתאשפזות.
השתתפותם בסדרה ספגה ביקורות שליליות, זאת לאחר שטענו במהלכה כי התקשורת נהנית "להתעלל" בהם.
ביוני 2009 אושר כי מונטאג תצטלם למגזין פלייבוי.
במרץ 2010 לוהקה להופעתה הראשונה בקולנוע, הופעת קמאו בסרט "לזרום עם זה", שהקרנת בכורתו התרחשה בפברואר 2011.
בתחילת שנת 2011 יצאה הודעה לתקשורת כי מונטאג תהיה אחת משבעת הסלבריטאים שיתחרו בתוכנית הריאליטי של רשת VHI, "Famous Food", שעלתה לשידור בקיץ.
אחד ממשתתפי התוכנית היה וינסנט פסטורה.
מטרת המשתתפים בתוכנית הייתה לפתוח מסעדה בהוליווד, כשהזוכה מקבל שותפות בעסק מסוים מהתחום.
מונטאג לא זכתה בתוכנית, ובאוקטובר 2011 דיווחה כי היא כותבת ספר זיכרונות.
באותה שנה השתתפה כשחקנית משנה בסרט "לזרום עם זה" יחד עם ג'ניפר אניסטון ואדם סנדלר.
בתחילת 2013 השתתפה יחד עם בעלה, ספנסר, בתוכנית המציאות הבריטית "האח הגדול" בגרסת ה-VIP שלה; הם הגיעו למקום השני בגמר.
ב-3 במרץ 2008 אחיה החורג של מונטאג, אריק או'הארה, נהרג בתאונת נפילה.
ב-2006 החלה לצאת עם ספנסר פראט, ובמאי 2007 הודיעו השניים שהם מאורסים.
ב-20 בנובמבר 2008 נישאו השניים בטקס במקסיקו, כשאף אחד מבני משפחתם לא היה נוכח בטקס החופה שארך כרבע שעה.
הם נישאו בשנית ב-25 באפריל 2009 בפסדינה, קליפורניה.
ב-30 ביולי 2010 הגישה מונטאג תביעת גירושין מפראט בשל "פערים שאינם ניתנים לגישור", ובספטמבר 2010 דווח כי ביטלה תביעתה.
בנובמבר אותה שנה הצהירו השניים ששקלו גירושים כדי לעזור לקריירה של מונטאג, ובסוף חודש זה הם אף חידשו נדרי נישואיהם.
באפריל 2007 עברה מונטאג הגדלת חזה וניתוח אף.
לאחר ספקולציות רבות, אישרה את הדברים בראיון שהעניקה למגזין "Us Weekly" בספטמבר 2007. בינואר 2010 חשפה בריאיון למגזין פיפל כי עברה ב-20 בנובמבר 2009 עשרה ניתוחים פלסטיים, בביצוע ד"ר פרנק ראיין.
בין ההליכים ניתן למנות מתיחת מצח, שאיבת שומן מהסנטר, ניתוח אף שני והגדלת חזה שנייה.
לדבריה, היא כמעט מתה מכמות גדולה של דמרול, אך זה היה מבחינתה "שווה את זה".
בדצמבר 2010 הופיעה על שער המגזין "Life & Style", בו חשפה צלקות וסימנים שנגרמו לה כתוצאה מהניתוחים.
בראיון שהעניקה לו סיפרה על תחושותיה:
היידמארי "היידה" אקר-רוזנדהל היא אתלטית מערב גרמנית בעבר.
התמחתה בקפיצה לרוחק ובקרב חמש.
היא אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות, מהן 2 זהב, ו-1 כסף (מינכן 1972), אלופת אירופה (הלסינקי 1971) והייתה שיאנית עולם בקפיצה לרוחק.
אביה, פרנץ רוזנדהל היה אלוף גרמניה בזריקת דיסקוס בשנים 1948, 1951 ו-1953.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1966 זכתה רוזנדהל במדליית כסף בקרב חמש בתוצאה של 4,765 נק'.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיימה רוזנדהל במקום שמיני בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.40 מטר.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 6.54 מטר, ועלתה מהמקום הראשון לגמר.
תוצאה זו הייתה יכולה להספיק לה בשלב הגמר למקום רביעי.
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה ב-3 בספטמבר 1970 קבעה רוזנדהל בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 6.84 מטר.
שיא זה החזיק מעמד במשך 5 שנים ו-8 חודשים, עד שנישבר על ידי אנגלה פויגט ממזרח גרמניה (6.92 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה רוזנדהל בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בקרב חמש בתוצאה של 4,675 נק' ובמדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.66 מטר.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה רוזנדהל מול הקהל הביתי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף וביחד עם רנטה שטכר ממזרח גרמניה הייתה לאתלטית המצטיינת במשחקים.
מדליות זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.78 מטר, כבר בקפיצתה הראשונה לפני דיאנה יורגובה מבולגריה (6.77 מטר) ואווה שורנובה מצ'כוסלובקיה (6.67 מטר) ובריצת שליחות 4x100 מטר, ביחד עם כריסטיאן קראוזה, אינגריד בקר ואנגרט ריכטר בהשוואת שיא עולם - 42.81 שניות, לפני מזרח גרמניה (42.95 שניות) וקובה (43.36 שניות).
מדליית כסף בקרב חמש בתוצאה של 4,791 נק', 16 נק' טוב משיא העולם ו-10 נק' בלבד אחרי מרי פיטרס מבריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 4,801 נק' ולפני שיאנית העולם היוצאת בורגלינדה פולק ממזרח גרמניה 4,768 נק'.
במהלך תחרות הקרב חמש היא קפצה למרחק של 6.83 מטר, ס"מ אחד משיאה העולמי.
בשנת 1985 נעשתה התאמה של הניקוד ולמעשה בניקוד החדש היא בעלת התוצאה הטובה ביותר 4,852 נק' לעומת 4,841 נק' של פיטרס.
בשנת 1973 פרשה רוזנדהל מספורט תחרותי.
בין השנים 1976–1990 אימנה רוזנדהל במחלקת האתלטיקה של באייר 04 לברקוזן.
בשנים 1993–2001 הייתה חברה באיגוד האתלטיקה הגרמני, וסגן נשיא בשנים 1997 - 2001. משנת 2002 היא מכהנת בתפקיד נשיאת מחלקת האתלטיקה של באייר לברקוזן.
בשנת 1974 נישאה רוזנדהל לג'ון אקר, שחקן כדורסל אמריקאי ששיחק ב-UCLA וזכה עם קבוצתו 3 פעמים באליפות המכללות (NCAA) בשנים 1969 - 1971.
בנם הוא הקופץ במוט דני אקר בעל מדליית ארד מאליפות העולם (אוסקה 2007) מקום חמישי ושישי באתונה 2004 ובייג'ינג 2008 בהתאמה ובעל שיא אישי של 6.00 מטר, באולם.
בשנים 1970 ו-1972 נבחרה רוזנדהל לספורטאית השנה בגרמניה.
היידי אנדיה ריינג' היא זמרת וכותבת שירים בריטית.
ריינג' השתתפה בהרכב המקורי של הלהקה אטומיק קיטן, ועזבה אחרי זמן קצר.
בשנת 2001 הצטרפה ללהקת Sugababes, והשתתפה באלבומים ובהופעות שלה עד פירוקה ב-2011. מאז היא פועלת בתחום התיאטרון.
ב-2012 השתתפה בעונה השביעית של הסדרה "Dancing on Ice".
ב-1997 ניסתה ריינג' להצטרף ללהקה Scooch, אך נדחתה כי הייתה צעירה מדי.
במקום זאת, היא הצטרפה ב-1998 ללהקת אטומיק קיטן יחד עם ליז מקלרנון וקרי קטונה.
היא הקליטה רק מספר שירים עם הלהקה, והופיעה בגרסה המקורית של "Whole again".
ב-1999 החליטה ריינג' לעזוב את הלהקה כי העדיפה מוזיקת רית'ם אנד בלוז במקום מוזיקת פופ שאפיינה את הלהקה; היא הוחלפה בנטשה המילטון.
באוגוסט 2001 ריינג' החליפה את שיבון דונהי מלהקת שוגבייבס לאחר עזיבתה.
האלבום הראשון של ריינג' עם הלהקה היה "Angels with dirty faces", שהגיע למקום שני במצעד הבריטי, הצליח במכירות עד לאלבום פלטינה משולשת, והוא נחשב לאלבום הנמכר ביותר של הלהקה.
ריינג' הוציאה עוד 5 אלבומים עם הלהקה, בהם שרה וגם כתבה שירים רבים.
ריינג' הייתה מאורסת לשדרן הרדיו והטלוויזיה דייב ברי, אך הם נפרדו ב-2011 לאחר 8 שנות זוגיות.
היא נישאה לאלכס פרטקיס האיטלקי ב-2016.
היידי מוהר הייתה כדורגלנית גרמנייה ששיחקה בעמדת החלוצה.
מוהר נחשבת לאחת מהכדורגלניות הגרמניות הטובות בכל הזמנים, וב-1999 נבחרה לכדורגלנית המאה באירופה.
היידי מוהר נולדה בויינהיים, וגדלה יחד עם עוד ארבעה אחים ושתי אחיות.
הקשר הטוב עם אחיה גרם לה להתקרב לכדורגל, וכבר בגיל 15 היא התחילה לשחק בקבוצות המקומיות של אזור מגוריה - באדן-וירטמברג.
בגיל 18 התגלתה על ידי מאמן נבחרת גרמניה, גרו ביסנץ, במהלך משחק ידידות של המחוז.
ב-19 במאי 1986, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת במשחק נגד נורווגיה.
חודשיים לאחר מכן, במהלך משחק נגד איסלנד, היא כבשה את שערה הראשון בנבחרת.
בקיץ 1989 אירחה מערב גרמניה את אליפות אירופה שנערכה בפעם השלישית בתולדותיה.
משחק הגמר של הטורניר שנערך מול קהל של 22 אלף צופים באוסנבריק הפגיש את שתי הנבחרות הטובות באירופה, גרמניה ונורווגיה.
גרמניה עמדה בציפיות של אוהדיה, הביסה את הנורווגיות 1–4, וזכתה באליפות בפעם הראשונה אי פעם.
מוהר זכתה לכבוש את השער השלישי במשחק.
עם הקמת הבונדסליגה לנשים ב-1990, הצטרפה מוהר לקבוצת טוס נידרקירשן.
בעונה הראשונה של הליגה, סיימה נידרקירשן במקום השלישי ואילו מוהר סיימה כמלכת השערים של הליגה עם 36 שערים.
בסוף אותה שנה, השתתפו מוהר ונבחרתה בשני טורנירים בינלאומיים - אליפות אירופה שנערכה בדנמרק וגביע העולם שהתקיים בפעם הראשונה אי פעם.
באליפות אירופה סיימה מוהר כמלכת השערים של הטורניר (4 כיבושים) והובילה את גרמניה לזכייה בפעם השנייה ברציפות.
אל גביע העולם הגיעה גרמניה כאחת מהפייבוריטיות לזכייה, אך הודחה בחצי הגמר על ידי ארצות הברית.
מוהר כבשה שבעה שערים בטורניר וסיימה כסגנית מלכת השערים אחרי מישל אקרס.
בעונת 1992/93, סיימה מוהר בפעם השלישית ברציפות כמלכת השערים של הליגה והצליחה להוביל את נידרקירשן לאליפות ראשונה בתולדותיה.
באליפות אירופה שנערכה באותה שנה, סיימה גרמניה במקום הרביעי, כשמוהר כובשת את שער הניחומים בהפסד לנבחרת איטליה בחצי הגמר.
בשתי העונות הבאות, סיימה מוהר כמלכת השערים של הליגה ובכך סגרה חמש שנות מלכות רצופות (141 שערים בסה"כ).
למרות זאת, היא לא הצליחה לזכות בעוד אליפויות מדינה.
ב-1995, היא הייתה שחקנית מפתח בסגל הנבחרת הגרמנית שנסע לגביע העולם שנערך בשוודיה.
היא כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר, אך גם הפעם גרמניה לא הצליחה לקטוף את התואר.
הנבחרת הפסידה במשחק הגמר 0–2 ליריבתה המרה, נורווגיה.
שנה לאחר מכן, השתתפה מוהר בטורניר הבינלאומי האחרון שלה.
היה זה טורניר הכדורגל של אולימפיאדת אטלנטה - האולימפיאדה הראשונה אי פעם שנערכו בה משחקי כדורגל לנשים.
מוהר כבשה שער אחד במהלך הטורניר, ואילו גרמניה לא הצליחה לעבור את שלב הבתים.
זמן קצר לאחר מכן, ב-29 בספטמבר נגד איסלנד, שיחקה מוהר את משחקה האחרון בנבחרת גרמניה.
במשחק עצמו ניצחה גרמניה 0–4, ומוהר אף כבשה את אחד השערים.
בעשר שנים שבהן שיחקה בנבחרת גרמניה, היא כבשה 83 שערים ב-104 הופעות.
נפטרה ב-7 בפברואר 2019 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
אלין היידי סטור (בנורווגית: Heidi Støre; נולדה ב-4 ביולי 1963) היא כדורגלנית עבר נורווגית ששיחקה בעמדת הקישור.
סטור הייתה קפטנית נבחרת נורווגיה כשזו זכתה בגביע העולם ב-1995.
סטור נולדה ב-1963 בעיר סרפסבורג שבדרום נורווגיה.
ב-1979, כשהיא בת 16 בלבד, החלה סטור לשחק בקבוצת "ספרינט ג'לוי", ושנה לאחר מכן כבר ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת נורווגיה, במשחק נגד דנמרק.
בין השנים 1982 ל-1984, הגיעה סטור עם קבוצתה לשלושה גמרי גביע רצופים, אך הפסידה בכולם.
ב-1985 החליטה סטור לעבור לקבוצת טרולהטן, ששיחקה באותם ימים בליגת העל השוודית.
שנתיים לאחר מכן אירחה נורווגיה את אליפות אירופה, שנערכה בפעם השנייה אי פעם.
סטור הגיעה אל האליפות כקפטנית הנבחרת וכאחת השחקניות הבולטות בה.
במשחק חצי הגמר נגד איטליה היא כבשה את שער הניצחון, כשבמשחק המקביל שוודיה גברה 2-3 על אנגליה.
במשחק הגמר, שנערך מול קהל של 8,408 באוסלו, ניצחה נורווגיה 1-2 וזכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה.
סטור נבחרה לשחקנית המצטיינת של האליפות, ואילו חברתה לנבחרת - טרוד סטנדל, סיימה כמלכת השערים.
ב-1988, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שהשתתף בטורניר ההכנה של פיפ"א לקראת גביע העולם 1991. טורניר ההכנה נערך בסין, והנבחרת הנורווגית זכתה בו לאחר ניצחון 0-1 בגמר על שוודיה.
בסיום התחרות נבחרה סטור להרכב המצטיינות של הטורניר על ידי התקשורת הסינית.
שנה אחר כך, הייתה סטור חלק מנבחרת נורווגיה שסיימה במקום השני באליפות אירופה שנערכה במערב גרמניה, לאחר שהפסידה 4-1 בגמר למארחת.
באותה שנה, היא גם עזבה את הליגה השוודית וחזרה לשחק ב"ספרינט ג'לוי".
בעונתה השנייה בקבוצה, כבשה סטור עשרה שערים והובילה את קבוצתה לזכייה באליפות הליגה בפעם הראשונה בתולדותיה.
ב-1991 השתתפה סטור עם נורווגיה בשני טורנירים בינלאומיים: אליפות אירופה שנערכה ביולי בדנמרק וגביע העולם שנערך בנובמבר בסין.
כמו באליפות שנערכה ב-1989, גם הפעם הגיעו נורווגיה וגרמניה לגמר הטורניר.
בגביע העולם, פתחה סטור בהרכב הראשון בכל ששת משחקיה של נורווגיה, ואף לא החמיצה שום דקה בטורניר.
בטורניר עצמו, הגיעה נורווגיה עד הגמר אך הפסידה 2-1 לארצות הברית.
ב-1993 זכתה סטור עם "ספרינט ג'לוי" באליפות השנייה בתולדות המועדון, לאחר שהקבוצה הפסידה רק משחק אחד במהלך העונה.
באותו קיץ, זכתה סטור עם נורווגיה באליפות אירופה שנערכה באיטליה.
בחצי הגמר גברו הנורווגיות 0-1 על דנמרק, ובגמר הן ניצחו באותה תוצאה גם את האיטלקיות.
הייתה זו הזכייה השנייה של סטור ושל נבחרת נורווגיה באליפות אירופה.
שנתיים לאחר מכן, בגביע העולם שנערך בשוודיה, הגיעה סטור לשיא הקריירה המקצוענית שלה.
ברבע הגמר פגשו ניצחו הנורווגיות 1-3 את דנמרק, ובחצי הגמר גברו 0-1 על יריבתן המרה - ארצות הברית, משער ניצחון של אן קריסטין אהרונס.
באותו משחק קיבלה סטור כרטיס אדום, ונאלצה להחמיץ את משחק הגמר.
בעקבות הזכייה, הפכה סטור לקפטנית הראשונה אי פעם שמובילה את נבחרתה לזכייה גם בגביע העולם וגם באליפות אירופה.
כבר במשחק הראשון של נורווגיה, נגד ברזיל, נפצעה סטור ונאלצה לסיים את הטורניר.
בלעדיה, סיימה הנבחרת הנורווגית את שלב הבתים במקום הראשון, אך בחצי הגמר הודחה על ידי ארצות הברית לאחר הפסד 2-1. במשחק על מדליית הארד פגשה נורווגיה את ברזיל, ניצחה אותה 0-2, וזכתה במדליה.
הטורניר הבינלאומי האחרון בקריירה של סטור היה אליפות אירופה 1997 שנערכה בנורווגיה ובשוודיה.
סטור כבשה שער במהלך הטורניר (הכובשת הכי מבוגרת בתולדות האליפות), אך נורווגיה לא הצליחה לעבור את שלב הבתים בפעם הראשונה בתולדותיה.
לאחר הטורניר הודיעה סטור על פרישתה מהנבחרת.
ב-17 שנים בנבחרת נורווגיה, שיחקה סטור ב-151 משחקים (שיא עולמי שמאוחר יותר נשבר על ידי קריסטין לילי) וכבשה 22 שערים.
שנתיים לאחר מכן פרשה סטור גם ממשחק פעיל, לאחר ששיחקה במשך ארבע שנים בליגת העל היפנית, וזכתה בשלוש אליפויות.
כיום עובדת סטור כמנהלת בהתאחדות הכדורגל הנורווגית - משרה בה היא מחזיקה מאז שנת 2005.
היידוננש (בהונגרית: Hajdúnánás) היא עיר במחוז היידו-ביהר בהונגריה, כ-40 ק"מ מצפון לדברצן.
העיר פרושה על פני שטח פרברי של כ-260 קמ"ר, מתוכם כ-10 קמ"ר של שטח עירוני.
אטרקציות עיקריות בעיר הן מעיינות תרמיים וחוות יענים.
בין תושבי העיר כ-1% צוענים.
אזור העיר היה מיושב בתקופה הנאוליתית (4,500 עד 2,500 לפני הספירה), בתקופת הנחושת (2,500 עד 1,900 לפני הספירה) ובתקופת הברונזה (1,900 עד 900 בערך, לפני הספירה).
לפי ממצאים מהאזור, קבוצות אתניות שונות חיו בו.
באזור קיימות תעלות שככל הנראה נחפרו לשם הגנה מפני שבטים גרמאניים.
ככל הנראה כבשו את האזור אווארים, הונים וגפידים.
לאחר מכן היה המקום ככל הנראה יישוב כנסייתי.
במאה ה-13 כבשו את המקום המונגולים.
במאה ה-15 היה האזור לתקופה קצרה תחת שלטונו של יאנוש הוניאדי, שלחם בטורקים.
בסוף המאה ה-16 שלטו באזור הטורקים, ובמקום התיישבו טורקים רבים.
בתחילת המאה ה-17 היה האזור תחת שלטונו של אישטוואן בוצ'קאי, שליט טרנסילבניה.
בתקופה זו גם קיבל היישוב זכויות עיר והוקם בו שוק אזורי.
בתקופת המרד ההונגרי בתחילת המאה ה-18, תחת הנהגתו של פרנץ ראקוצי, ברחו טורקים רבים - כנראה רובם - מהעיר.
בתקופת אביב העמים של 1848 הייתה היידוננש מוקד מרכזי של מרידות בשלטון האימפריה האוסטרית.
ב-1940 הגיעו להיידוננש יחידות של פלוגות העבודה היהודיות והקהילה היהודית סייעה להם.
בתקופה זו היו בעיר 1,080 יהודים, רובם ככולם השתייכו לקהילה האורתודוקסית.
הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרס 1944. במאי 1944 הוקם גטו בעיר ובו נכלאו כל יהודי העיר.
ביוני הועברו תושבי הגטו לנקודת איסוף בדברצן ומאוחר יותר באותו חודש גורשו, חלקם למחנה שטרסהוף שבמזרח אוסטריה, חלקם למאוטהאוזן, חלקם לאושוויץ, ועוד.
היידו-ביהר (בהונגרית: Hajdú-Bihar) הוא מחוז במזרח הונגריה.
ממזרח גובל המחוז ברומניה, מצפון במחוזות סבולץ'-סטמאר-ברג ובורשוד-אבאוי-זמפלן, ממערב במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק ומדרום במחוז בקש.
בירת המחוז היא העיר דברצן.
במחוז 21 ערים, ובסך הכול 82 יישובים.
רוב אוכלוסיית המחוז גרה ביישובים עירוניים.
נופו של מחוז היידו-ביהר אינו אחיד.
בצפון-מזרח מאופיין הנוף בגבעות חול ובמערבו משתרע הפארק הלאומי הורטובאג'.
הוא נמצא כולו במישור ההונגרי הגדול (אלפלד) וגובהו נע מ-170.5 מטר מעל פני הים בחלקו הצפוני ויורד עד ל-85 מטר מעל פני הים בקצהו הדרום-מזרחי.
המחוז בשמו הנוכחי הוקם בשנת 1950 מאיחוד שני מחוזות היסטוריים – מחוז היידו ומחוז ביהר, שנוצרו בתקופת ממלכת הונגריה.
מחוז היידו נכלל בשלמותו במחוז החדש בעוד רק כ-25% ממחוז ביהר ההיסטורי כלול במחוז החדש.
החלק המזרחי של מחוז ביהר הועבר לרומניה בעקבות חוזה טריאנון והפך להיות מחוז עצמאי שם בשם ביהור.
היידודורוג (; מכונה דאראג בהגיה החסידית) היא עיר במחוז היידו-ביהר שבצפון מזרח הונגריה, כ-40 ק"מ מצפון לדברצן.
ממצאים מהאזור מתקופת האבן מעידים על אזור עשיר בציד ובדגה.
ההצפות התכופות שפקדו את האזור עקב עליית פני נהר הטיסה לא הגיעו למקום היישוב עצמו, ולכן התאפשרה ההתיישבות במקום.
באזור נמצאו ממצאים מתקופת הברזל, וכן ממצאים המעידים על קיום אוכלוסייה סרמטית ורומית.
האזור היה זירת קרבות בין אוכלוסייה גפידית ואווארית ולאחר מכן היה נתון לשליטת האימפריה הביזנטית.
האזור מוזכר בספר גסטה הונגרורום מהמאה ה-12. האזכור הראשון בכתב של היישוב עצמו, היידודורוג, הוא משנת 1301.
במאה ה-17 השתייכה רוב אוכלוסיית העיר לכנסייה האורתודוקסית-יוונית, בניגוד ליתר יישובי הסביבה שרוב תושביהם השתייכו לכנסייה הפרוטסטנטית.
במאות הבאות עמד היישוב תחת שליטת האימפריה הרוסית, וחיילים רוסים אף חנו ביישוב בעת המרד ההונגרי לעצמאות, במסגרת אביב העמים.
בשנת 1938 בוצעו חפירות ארכאולוגיות באזור, ובהן התגלו שרידי כנסייה מהמאה ה-10 או ה-11 וכן קברים שהקיפו אותה.
בשנת 1990 בוצעו חפירות נוספות ובהן התגלו מבנים נוספים, מתקופת בית ארפאד, מהמאות ה-9 וה-10, בהם סדנת נפח.
בעיר קתדרלה יוונית אורתודוקסית מהמאה ה-18, מבצר מהמאה ה-16 ומוזיאון לתולדות העיר.
סביב העיר נמצאים מספר מעיינות מרפא שהוקמו במאה ה-19.
ענפי התעסוקה העיקריים בהיידודורוג הם חקלאיים, בעיקר גפנים וגידול בקר.
לאחר מלחמת העולם השנייה גבר השימוש במדבירים מלאכותיים ובדשנים מלאכותיים בחקלאות בעיר, ותנובת התוצרת החקלאית עלתה.
ענפי החקלאות העיקריים בעיר הם חיטה, תירס, עגבניות, פפריקה, טבק וסלק סוכר.
האזור עשיר בחיות בר, בהן צבאים, סנאים וארנבות, עשרות זני חיפושיות וכן בזני ציפורים שונים, בהן יונים, זרזירים, דרורי הבית, עורבים, חופמים, נצים, חנקנים שחורי-מצח, עפרונים, תוכים ועקבים, והקרקע עשירה בתולעי אדמה (שלשולים), המסייעים לפוריותה.
העיר נמצאת במרחק כ-40 ק"מ מהפארק הלאומי הורטובאג', שהוכרז "אתר מורשת עולמית" של אונסק"ו.
במאה ה-18 היו בהיידודורוג חיי קהילה יהודיים תוססים, כיהן אז כרבה של היידודורוג (בהגייה חסידית: דאראג) הרב שמואל פרנקל, תלמידו של רבי חיים מצאנז.
ב-1941 היו בהיידודורוג כ-300 יהודים מתוך כ-10,000 תושבים, והם השתייכו לקהילה האורתודוקסית.
בשנת 1942 גויסו עשרות צעירים יהודים לשירות העבודה ורבים מהם נספו במסגרת שירותם.
במרס 1944 כבש הצבא הגרמני את היידודורוג ובמאי הוקם גטו בעיר, בו נכלאו גם כמה עשרות יהודים מיישובי הסביבה.
ביוני 1944 גורשו תושבי הגטו, חלקם למחנה שטרסהוף שבאוסטריה וחלקם לאושוויץ.
צורת שני לוחות הברית משיש שהיו על קיר בית המדרש הישן בעיר מלפני השואה השתמרו למזכרת בארכיון העירייה, והוענקו בתחילת שנות המאה ה-21 על ידי ראש העיר לאדמו"ר מדאראג בעת ביקורו בעיר.
היידוסובוסלו (בהונגרית: Hajdúszoboszló) היא עיר במחוז היידו-ביהר בהונגריה, 19 ק"מ מדרום מערב לבירת המחוז דברצן.
זו העיר השלישית בגודלה במחוז.
ליד העיר נמצאים הפארק הלאומי הורטובאג' ונהר הטיסה.
מממצאים ארכאולוגיים עולה שבמקום היה יישוב עוד מתקופת נדידת העמים.
האזור עשיר במחצבים טבעיים והוא נמצא בצומת דרכי מסחר, ועל כן לחמו על המקום בתקופות השונות של נדידת העמים הונים, ונדלים, גותים, אווארים ועמים נוספים.
לאחר מכן שלטו באזור שליטים מבית ארפאד.
האזכור הראשון של היישוב במסמכים היסטוריים הוא משנת 1075. במאה ה-17 היה האזור תחת שלטונו של אישטוואן בוצ'קאי.
בתחילת המאה ה-20 עדיין התפרנסו רוב תושבי היישוב, שמנה כ-17,000 נפש, מחקלאות, כולל גידול בקר.
צמיחתו הכלכלית של היישוב החלה ב-1925, עם גילויים של מעיינות חמים באזור, ובאזור הוקמו מרחצאות רפואיים.
אלה שימרו את חשיבותם גם לאחר גילוי שדות גז טבעי באזור.
בתחילת המאה ה-20 היו בעיר מאות בודדות של יהודים.
עם גילוי המעיינות החמים בעיר החלו יהודים רבים להקים בתי מלון ומסעדות, כחלק מפיתוחה הכלכלי של העיר.
בתחילת שנות ה-40 היו בעיר כ-490 יהודים, והקהילה היהודית הייתה אורתודוקסית.
באמצע מאי 1944 הוקם בעיר גטו ונכלאו בו כ-500 יהודים ובסוף גורשו יהודי הגטו, חלקם למחנה שטרסהוף שבאוסטריה וחלקם לאושוויץ.
מרי קתרין "היידי" הייטקאמפ היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית, שכיהנה כסנאטורית מטעם מדינת דקוטה הצפונית בשנים 2013–2019.
הייטקאמפ נולדה בברקנרידג' שבמינסוטה, עיירה הנמצאת על הגבול בין מינסוטה לצפון דקוטה.
היא הבת הרביעית למשפחה בת שבעה ילדים, לדורין (לבית ברג) וריימונד ברנרד הייטקאמפ.
היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת דקוטה הצפונית ב-1977, וכן תואר J.D במשפטים מבית הספר למשפטים לואיס & קלארק באורגון.
בשנים 1980–1981 שירתה כפרקליטה בסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית.
לאחר מכן המשיכה לעבוד כפרקליטה במשרד נציב המס של דקוטה הצפונית.
הואיל ונציב המס המכהן החליט להתמודד לסנאט, נבחרה הייטקאמפ לרשת את תפקידו כשזכתה ב-66% מן הקולות.
היא שירתה בתפקיד זה עד 1992.
לאחר שהתובע הכללי של דקוטה הצפונית פרש על מנת להתמודד למושל המדינה, התמודדה הייטקאמפ לתפקיד וזכתה ב-62% ממניין הקולות.
ב-1996 נבחרה לכהונה נוספת עם 64% מן הקולות.
בשנת 2000 התמודדה ללא הצלחה למשרת מושל דקוטה הצפונית מול יריבה הרפובליקני, ג'ון הובן, והפסידה לאחר שקיבלה 45% ממניין הקולות לעומת 55% של יריבה, שכיהן כמנכ"ל בנק דקוטה הצפונית.
בדצמבר באותה שנה סיימה את תפקידה כתובעת הכללית של המדינה.
ב-2001 החלה לשרת בשוק הפרטי, בו כיהנה כחברת דירקטור של גז טבעי, "Dakota Gasification Company", עד שנת 2012. בינואר 2011 הכריז הסנאטור הדמוקרטי המכהן, קנט קונרד, כי אין בכוונתו לשוב ולהתמודד על כהונה רביעית.
בנובמבר באותה שנה הכריזה הייטקאמפ על כוונתה להתמודד על מושבו של קונרד.
לאחר שזכתה ללא התנגדות בפריימריז הדמוקרטים, גברה במרוץ צמוד על יריבה הרפובליקני, כשפער של 2,994 קולות, או 1%, הפרידו בין השניים.
בזכייתה נהייתה לסנאטורית השנייה לכהן מטעם דקוטה הצפונית.
היא התמודדה לבחירה מחדש בבחירות בשנת 2018, בניסיון לזכות בכהונה שנייה, אך הפסידה לחבר בית הנבחרים הרפובליקני קווין קריימר, בפער של 44.6% מול 54.4%.
בסנאט הייתה חברה הייטקאמפ בוועדה לחקלאות, תזונה וייעור, בוועדה לבנקאות, שיכון ועניינים אורבניים, בוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים, בוועדה לעניינים אינדיאנים וכן בוועדה לעסקים קטנים ובינוניים ויזמות.
עמדותיה הן מתונות, והיא מחזיקה בעמדות יותר שמרניות מיתר חבריה הדמוקרטים בסנאט.
היא תומכת במיזמי בנייה של צינורות העברה של נפט וגז טבעי, כמו פרויקט ה-Keystone Pipeline, וכן מאמינה בזכויות התיקון השני לחוקת ארצות הברית לפיו כל אזרח רשאי לשאת נשק, עם מעט הסתייגויות, הואיל והיא מגיעה ממדינה התומכת ברובה בזכויות נשק.
היידי בת ההרים (ביפנית: アルプスの少女ハイジ, באנגלית: Heidi, Girl of the Alps) היא סדרת דרמת אנימה יפנית בת 52 פרקים אשר הופקה על ידי ניפון אולפני אנימציה בשנת 1974, המבוססת על הרומן השווייצרי הנושאת את שמה מאת יוהנה ספירי משנת 1880.
העלילה נעה סביב ילדה כבת חמש בשם היידי, שבגיל צעיר התייתמה מהוריה ועברה לחיות בצל דודתה דטה.
מתגלה כי דטה מוצאת עבודה חדשה בפרנקפורט ואין ביכולתה לטפל בהיידי ולכן משאירה את זו תחת טיפולו של סבה של היידי, המתגורר בצריף למרגלות הרי האלפים השווייצרים בגפו עם כלבו, הידוע לשמצה בידי תושבי הכפר בהיותו מופנם, חסר לב ומריר.
אולם בזכות אופייה האופטימי מצליחה לגרום ללבו להיפתח.
בעודה גרה בבית סבה נחשפת היידי לטבע האלפיני ומתיידדת עם רועה עזים צעיר בשם פיטר.
היידובסרמן (בהונגרית: Hajdúböszörmény בעגה היהודית: בוסרמין) היא עיר בצפון מזרח הונגריה, כ-20 ק"מ מצפון לדברצן.
בעיר ממוקמים חלק ממבני אוניברסיטת דברצן.
העיר בנויה באופן טבעתי, בדומה לפריז.
מקור תוכנית הבניה, מתקופת ימי הביניים, היה הרצון ליצור מרחב נוח להגנה מפני פלישה או התקפה.
בעיר שיעור גבוה של חקלאים, ובהתאם לכך, גם שיעור הבנייה הכפרית גבוה, ובעיר ישנן גדרות חקלאיות רבות.
בעיר קיים מוזיאון המנציח את נדידת העמים ואת השפעותיה על המרחב הגאוגרפי הסביבתי, ובו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה.
אזור היידובסרמן היה מיושב עוד מהתקופה הפרה היסטורית.
בין המאות 10 ו-13 ישבה באזור אוכלוסייה מוסלמית, שמקורה כנראה בשבטים סרצנים.
תחת בית ארפד עסקו בני שבטים מוסלמים אלה במסחר, אך בעת הפלישה המונגולית לאירופה בסוף המאה ה-13 נפגעו והושמדו או נאלצו לנטוש את האזור.
לראשונה מוזכר היישוב בשם זה, היידובסרמן, באמצע המאה ה-13. במאה ה-14 השתייך לשליטי דברצן וב-1410 הוכר כעיירת שוק.
בתקופה זו היה היישוב בשטח שלטונו של זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר מכן שלטו באזור השליט הסרבי ג'וראג' בראנקוביץ ומתיאש הראשון, מלך הונגריה.
עד היום קיימת סביב העיר חומה מתקופה זו.
בסוף המאה ה-16 שלטו באזור אישטוואן בוצ'קאי וגאבור באטורי.
בתקופה זו עלה מעמדה המנהלי של היידובסרמן.
נוסדו בה גנים ציבוריים והתפתחה תשתית עירונית.
עם ייסוד מחוז היידו בסוף המאה ה-19 ירדה העיר ממעמדה המנהלי.
בשנות התשעים סבלה העיר ממשבר כלכלי והאבטלה בה האמירה.
בין היתר נסגר מפעל "ג'נרל אלקטריק" בעיר, עקב מעבר הייצור למזרח הרחוק.
זו אחת הסיבות לכך שמספר תושבי העיר לא עלה משנת 1985 ועד היום (2016).
בראשית שנות הארבעים של המאה ה-20 היו בעיר פחות מאלף יהודים – כשלושה אחוזים מכלל תושביה, רובם בעלי מלאכה וסוחרים.
במאי 1944, כחודש לאחר כיבוש האזור והונגריה כולה על ידי הגרמנים, הוקם גטו בעיר והיהודים הצטוו להיכנס אליו.
עשרות גברים גויסו לעבודת כפייה וכך ניצלו מהגירוש שהחל ב-16 ביוני.
יהודי העיר גורשו לדברצן ובין 25 ל-28 ביוני גורשו למחנה שטרסהוף שבאוסטריה ולאושוויץ.
ינה נאג', במקור גרוס (1878–1941) היה שחקן תיאטרון יהודי-הונגרי.
אהרון פריד (1812–1891) היה רב הונגרי בערים מזצ'אט, ואחר כך בעיר הולדתו.
משה פרקש (1925–1981) גיבור ספרו של חיים סבתו "בואי הרוח"
היידי אלברטסן (בדנית: Heidi Albertsen; נולדה ב-1 בספטמבר 1976) היא דוגמנית אמריקאית ילידת דנמרק.
אלברטסן נולדה בקופנהגן, עבודתה הראשונה הייתה בגיל 10 כשליחה ומחלקת עיתונים ולאחר מכן עבדה כשוטפת כלים במסעדה וכמוכרת בחנות ממתקים.
ב-1993 זכתה במראה השנה של עלית וכעבור שבוע עברה לגור במנהטן, במהלך שנות התשעים כיכבה במסלול תצוגות אופנה ברחבי העולם, בפרסומות לטלוויזיה, בפוסטרים ושלטי חוצות רבים והופיעה במגזינים ווג, קוסמופוליטן וספורטס אילוסטרייטד והייתה דוגמנית רשית של החברות לוריאל וויקטוריה'ס סיקרט ועבדה עבור רוברטו קוואלי וארמני.
בשנת 2000 הכתיר אותה מגזין בריאות ל"גוף השנה".
היא ביצאה הופעת אורח במספר סרטים וביניהם אוצר לאומי עם ניקולס קייג' וזולנדר.
ב-2011 השתתפה בגרסה הדנית של תוכנית המציאות מאסטר שף.
היא למדה תקופה מספר קורסים במכללות בניו יורק ובבית ספר לעיצוב אופנה.
אלברטסן שימשה כדוברת של מספר ארגוני צדקה העוזרים לילדים.
היידי תומאס היא תסריטאית קולנוע וטלוויזיה ומחזאית אנגלייה.
תומאס נולדה באזור גרסטון בעיר ליברפול שבלנקשייר.
היא למדה אנגלית באוניברסיטת ליברפול.
ב-1985 זכתה לתשומת לב בבריטניה כשהוענק לה פרס ג'ון ויטינג עבור המחזה שכתבה "Shamrocks And Crocodiles".
בעונת 1987/88 הוצג המחזה "אינדיגו" על ידי הלהקה השייקספירית המלכותית.
יצירות נוספות שלה לתיאטרון הן "Some Singing Blood" שהועלה בתיאטרון רויאל קורט בלונדון, והעיבוד למחזה מאת איבסן "האישה מן הים" שהוצג בלונדון ובאוסלו בתיאטרון הלאומי של נורווגיה.
ב-2010 הועלה המחזה "House of Special Purpose" בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר.
תומאס כתבה עיבודים של ספרים לקולנוע ולטלוויזיה בהם הסרט "אחוזת אהבה" (I Capture the Castle) משנת 2003, והעיבוד הטלוויזיוני לספר "מאדאם בובארי" משנת 2000. ב-2007 הייתה היוצרת הכותבת והמפיקה בפועל של הדרמה התקופתית "Lilies" של רשת ה-BBC.
עוד כתבה את התסריט לשתי העונות של הסדרה "קרנפורד" על פי רומנים מאת אליזבת גאסקל, ותסריט על פי רומן "נעלי בלט" מאת נואל סטריטפילד.
ב-2010 הייתה תומאס הכותבת והמפיקה בפועל של הסדרה "על אדונים ומשרתים", הגרסה המחודשת של סדרת הדרמה הוותיקה על באותו שם משנות השבעים של המאה העשרים.
ב-2011 כתבה את התסריט והייתה שותפה להפקה של הסדרה "מיילדת", עיבוד לטרילוגיית הספרים מאת ג'ניפר וורת'.
פרק הבכורה של הסדרה שודר בינואר 2012 ב-BBC1, ורשם שיא בנתוני הצפייה של הערוץ.
העונה השנייה והשלישית שודרו בשנים שאחר כך.
בפברואר 2014 פורסם שה-BBC הזמין פרק ספיישל לחג המולד ועונה רביעית לסדרה.
במרץ 2008 זכתה תומאס בפרס הכותבת הטובה ביותר של האגודה המלכותית לטלוויזיה על הסדרה "קרנפורד".
באפריל 2008 קיבלה את פרס הכותבת הטובה ביותר מטעם Broadcasting Press Guild על עבודתה ב"קרנפורד", "נעלי בלט" וב-"Lilies".
עוד הייתה מועמדת על "קרנפורד" לפרס באפט"א לטלוויזיה ולפרס אמי לבידור בפריים טיים.
בנובמבר 2008 זכתה תומאס בפרס הסדרה הטובה ביותר של גילדת הסופרים של בריטניה עבור "קרנפורד".
ב-2011 הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים על הסדרה "על אדונים ומשרתים".
בדצמבר 2012 קיבלה את הפרס השנתי Technicolor Writing Award של "נשים בקולנוע ובטלוויזיה" על תרומתה לתחום.
בינואר 2015 הועלתה הפקה חדשה של המחזמר "ג'יג'י" בעיבודה של תומאס במרכז קנדי ואחר כך בברודוויי.
תומאס נשואה לשחקן סטיבן מקגאן שמגלם את הדמות של ד"ר טרנר בסדרת הטלוויזיה "מיילדת".
לבני הזוג יש בן בשם דומיניק.
מאדאם בובארי, 2000, BBC One
אחוזת אהבה, 2003, BBC Films
על אדונים ומשרתים, 2010, BBC One
מיילדת, 2012 עד היום, BBC One
נשים קטנות, 2017, BBC One
1984, All Flesh is Grass, התיאטרון הלאומי לנוער
אינדיגו, 1988, הלהקה השייקספירית המלכותית ותיאטרון אלמיידה בלונדון
1987, Shamrocks and Crocodiles, ליברפול פלייהאוס ובסטודיו התיאטרון הלאומי
1992, Some Singing Blood, תיאטרון רויאל קורט
היידי סוודברג היא שחקנית אמריקאית.
סוודברג נולדה בהונולולו, הוואי וגדלה בניו מקסיקו, אמה הייתה מורה לאנגלית בתיכון.
לאחר סיום התיכון היא עברה לקנטקי ועבדה שנה בתיאטרון לואיוויל וב-1989 שיחקה בסרטה הראשון "בתוך ארץ" לצד ברוס וויליס ולאחר מכן שיחקה בסרטים "רוקסי מסובבת את העיר" עם ג'ף דניאלס ושוטר בגן ילדים, ב-1991 שיחקה בסרט הקומדיה לרקוד עם טייסים.
היא ביצעה תפקידי אורח בסדרות "זינוק לאתמול", "חשיפה לצפון", "אחיות" ו"מגע של מלאכים".
היא מוכרת בשל תפקידה כסוזן רוס, חברתו של ג'ורג' קוסטנזה, בסדרה "סיינפלד".
ב-1996 שיחקה בסרט "קרוב ואישי" עם מישל פייפר אשר היה מועמד לאוסקר.
ב-1998 גילמה את אמו של דני שובבני בסרט וידאו לילדים.
ב-1994 נישאה ולה שתי בנות.
היידושאמשון (בהונגרית: Hajdúsámson) היא עיר במחוז היידו-ביהר שבמזרח הונגריה.
יהודים התיישבו לראשונה במקום בתחילת המאה ה-18 והתפרנסו ממסחר בשוק המקומי.
לקהילה היו חברה קדישא ובית קברות, בית כנסת, בית ספר ומוסדות צדקה.
במחצית המאה ה-19 חלק מהיהודים עברו לעיירה הסמוכה היידוהדהאז.
במאי 1940 גויסו גברים יהודים מהיידושאמשון לעבודות כפייה במסגרת פלוגות העבודה ובקיץ 1941 נשלחו עובדי כפייה לחזית באוקראינה.
באפריל 1944 הועברו יהודי היידושאמשון למחנה ריכוז בחווה סמוכה לדברצן שם הוחזקו כמעט ללא מזון.
באמצע יוני הועברו לבית חרושת ללבנים ליד העיר שם רוכזו כל יהודי המחוז.
ב-24 ביוני חולקו היהודים לשתי קבוצות: האחת, ובה רוב יהודי היידושאמשון, שולחה למחנה ההשמדה אושוויץ, והשנייה נשלחה לאוסטריה לעבודות כפייה, ובמרץ 1945, הועברו למחנה טרזיינשטאדט.
רוב אנשי הקבוצה השנייה נותרו בחיים.
אחרי המלחמה שבו לעיר 30 יהודים ששרדו וניסו לארגן מחדש את חיי הקהילה, אך במרוצת הזמן נטשו את המקום.
טבלת אוכלוסיית היהודים בעיר לפני השואה:
מיהאי לייטנר (1864-?) היה משפטן, יהודי-הונגרי, בוגר בית המדרש לרבנים בבודפשט.
איגנץ קונוש (1860–1945) היה בלשן, טורקולוג, הונגרי-יהודי חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
מיקלוש אדלר (1909 – 1965) היה צייר וגרפיקאי הונגרי-יהודי-ישראלי.
הרב יששכר בער קאהן (ה'תק"ץ – ה'תרפ"ג) היה רב הונגרי ופוסק הלכה.
היידוהדהאז (בהונגרית: Hajdúhadház) היא עיירה במחוז היידו-ביהר בהונגריה, שנמצאת במרחק 10 ק"מ מהעיר דברצן.
באזור העיר העתיקה התגלו ממצאים ארכאולוגיים של חפצי נחושת.
בימי הביניים, במאה ה-14, נבנתה בעיר כנסייה שהייתה בבעלות המלך זיגיסמונד, שמלך באזור.
בתקופה זו הוקם על גבעה בעיר בית הכנסת הראשון.
עם חלוף השנים נהרס בית הכנסת, ובמקומו נבנתה כנסייה גותית מהמרשימות באזור.
במאה ה-16 שלטו בהונגריה העות'מאנים, שהקשו על חייהם של תושבי העיירה.
בבדצמבר 1605 החל שליט האזור, אישטוואן בוצ'קאי, להגדיל את ההתיישבות בעיירה והפך אותה לעיר.
בין השנים 1621–1629 ו-1645–1648 השלטון באזור היה הונגרי ולא שלטון זר, תחתיו והעיר גדלה והיגרו אליה תושבי יישובים אחרים מהאזור.
ב־15 השנים שלאחר מכן פקד את האזור גל של מחלות ורעב, שגרם לחקלאים להפסיק לגדל את שדותיהם, והביא למותם של רבים מתושבי העיר.
במהלך המאה ה-19 הושפעו רבים מהתושבים מהכיבוש הטורקי של הונגריה ופירוקה של המדינה למספר מחוזות.
במלחמת העולם השנייה הופצצה הכנסייה שבראש ההר על ידי בעלות הברית ועד היום לא נבנתה מחדש.
היידוהדהאז הייתה אחת משש הערים האוטונומיות במחוז היידו, שניתנה להם סמכות להתיר או לאסור התיישבות בשטחן.
עד שנת 1840 נאסר על יהודים להתגורר בעיר, מלבד מספר משפחות יהודיות.
במחצית המאה ה-19 הגיעו לעיירה מתיישבים יהודים מעיירות אחרות באזור, כמו היידושאמשון והיידוסובט וגם מגליציה.
באמצע המאה ה-19, בראשית ההתיישבות היהודית בעיירה התפרנסו מגידול ירקות, ועם הזמן גם החלו לעסוק במסחר.
לאחר פילוג הקהילות היהודיות בהונגריה ב-1869, הקהילה היהודית בעיר הגדירה את עצמה כאורתודוקסית.
במלחמת העולם הראשונה השתתפו בקרבות 75 מיהודי העיר, ו-11 מתוכם נהרגו בהם.
בין השנים 1938–1941 נחקקו חוקים מפלים כנגד היהודים, שנועדו להגביל אותם בתחומי הכלכלה והחברה.
ב־1944 נכבשה העיירה, והיהודים נכלאו בגטו.
מאוחר יותר הם הועברו לגטאות בערים אחרות.
בסתיו של אותה השנה ,לאחר הכיבוש הרוסי על העיר, החלו ניצולי השואה לחזור אל העיר.
לאחר מרד 1956 גם החוזרים עזבו אותה, ועברו לבודפשט או עלו לארץ ישראל.
בשנת 1962 חיו בהיידוהדהאז בין 12 ל-15 משפחות יהודיות, ומאז מספרן הלך ופחת.
בשנת 1942 גויסו כ־60 צעירים יהודים לשרות העבודה, עבודות כפייה במסגרת הצבא ההונגרי.
הם הוצבו בחזית האוקראינית, ורובם נספו שם.
במרץ 1944, לאחר הכיבוש הגרמני, הוקם גטו היידוהדהאז, ועד 21 במאי באותה שנה הועברו אליו כ-415 יהודים מהעיר ומהאזור.
בגטו זה הורשו היהודים להביא עמם חפצים אישיים, מזון ואף ריהוט, אך הצפיפות במקום הייתה רבה.
ב-10 ביוני 1944 הועברו היהודים לנקודת שילוח בבית החרושת שרלי ללבנית בדברצן, ובין 25 ל-28 בחודש זה גורשו רובם לגטו שטרסהוף שבאוסטריה, וחלקם למחנה ההשמדה אושוויץ.
רבה האחרון של העיר, רבי מנחם יצחק רוזנברג, נספה אף הוא בשואה.
בשנת 1898 נבנה בעיירה בית כנסת.
עד אז התפללו היהודים בבתים פרטיים.
באותה שנה נוסד גם "תלמוד תורה", בית ספר יהודי עממי.
בבית ספר זה למדו כ-40 עד 50 תלמידים.
בשירות הקהילה היה שוחט, וכמה מורים ומלמדים.
הישיבה הוקמה על ידי רבה של העיר, הרב מנחם יצחק רוזנברג.
בישיבה למדו כ־70-60 בחורים, והיו זמנים שלמדו בה גם 90 תלמידים.
משך היום למדו התלמידים באכסניותיהם, והצטרפו לשיעורי הרב בבית המדרש.
כמה בחורים למדו במשך היום בבניין בית המדרש.
רבה האחרון של היידוהדהאז היה הרב מנחם יצחק רוזנברג, מחבר הספר "גבורות יצחק", שנספה בשואה.
רבי מנחם יצחק רוזנברג - מקים הישיבה של היידוהדהאז.
רבי משה צבי פרידמן - הרב הראשון של הקהילה.
רבי עזריאל יהודה ליבוביץ' - רב המקום.
בית העלמין של היידוהדהאז ממוקם במרכז העיר, ברחוב טמטה (בהונגרית: 4242 Hajdúhadház, Temető utca).
שטחו של בית הקברות הוא 1,646 מטרים מרובעים.
היידי בריהל הייתה זמרת ושחקנית גרמנייה.
ייצגה את גרמניה באירוויזיון 1963.
בריהל נולדה בבוואריה, ב-1954 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "Der letzte Sommer".
ב-1955 שיחקה בסרט "Die Mädels vom Immenhof" המבוסס על ספר ילדים ומתפקיד זה התפרסמה.
ב-1960 ניסתה לראשונה לייצג את גרמניה באירוויזיון עם השיר "Wir wollen niemals auseinandergehen" אך הייתה במקום השני בתחרות המקדימה, השיר דורג גבוה ברשימת הלהיטים של גרמניה.