tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם ננסי ברנדס בקלידים, דון הרווי בתופים, גרי אקשטיין בגיטרה, דייוויד לואיס בבס, ושרי צוריאל בקולות, הפכו הופעות "המראה" להיסטריה, ששיאה היה ב"עיר הנוער" בגני התערוכה בתל אביב מול ארבעים אלף בני נוער.
עוד באותה שנה הלחין את השיר "שר לי" לציפי שביט, שביצעה אותו בשירוויזיון כהמנון השירוויזיון.
בתחילת 1980 יצא האלבום "המראה" אשר כלל בתוכו את: "המראה", "על חטא" (לפי מילותיו של יונתן רטוש) ו"כוכבים בדו" (לפי מילותיו של אלכסנדר פן), "ממש כמו בהתחלה" (שהוזמן על ידי גלי צה"ל לכבוד זכייתו של צביקה בתואר 'זמר השנה' של התחנה), חידוש לשיר הנושא של אלבומו השלישי "מה עכשיו".
כמו כן הוא כלל את "אין לי איש מלבדי" ו"מסיבת יום שישי" שיצאו שנה קודם לכן.
בהקלטות האלבום השתתפו מלבד פיק, גם גרי אקשטיין ויצחק קלפטר בגיטרות, דון הרווי ומאיר ישראל בתופים, דייוויד לואיס ומיכה מיכאלי בבס, ריקי גל, קורין אלאל, ריקי מנור ושרי צוריאל בקולות רקע.
בקיץ אותה שנה יצא האוסף "להיטיו הגדולים" אשר לו הוקלטו שני שירים חדשים אשר גם כן זכו להצלחה: "אלה סינדרלה" (עיבוד: אלדד שרים) ו"השתקפות" (עם השפעה מוזיקלית של פיק מסגנונו של גארי ניומן).
פיק זכה בפעם הרביעית ברציפות בתואר זמר השנה לשנת תש"ם של רשת ג', לכבוד זכייה הקליט עם להקת "ברוש" את השיר "כנטות היום" למילותיו של המשורר אברהם בן יצחק, שיר זה זכה גם כן להצלחה.
עוד באותה שנה הלחין ועיבד את השיר "דם חם" לשרי, שהיה להיט גדול ונכלל באלבום אוסף שלה שנקרא באותו שם, וכן הלחין ועיבד שני שירים לאלבומה השלישי של עדנה לב: "הנכון בין השגיאות" ו"הם לא מבינים מה זה בלי שמש".
בספטמבר 1980 הוציאה חברת סי.בי.אס.
לפיק אוסף להיטים ראשון בשם "צביקה פיק - להיטיו הגדולים" שכלל שישה להיטים משני אלבומיו הקודמים וכן את "השתקפות" ו"אלה סינדרלה".
עוד באותו חודש יצא פיק במופע חדש, כשהרכב הנגנים כלל את להקת "ברוש", שצירפה אליה גיטריסט אלמוני מהקריות בשם יהודה פוליקר, את גיל לדין כמתופף נוסף, וכן את התקליטן אילן בן-שחר באפקטים ופעלולים מיוחדים.
המופע רץ בהצלחה כחצי שנה, ופיק היה בשיאו.
בין השנים 1981–1991 המשיך להיות פעיל הן כמבצע והן כיוצר, אך מכירות אלבומיו כמבצע לא צלחו.
כמלחין המשיך להלחין להיטים לאחרים (דוגמת "גבריאל" ו"יד ביד" לעפרה חזה ו"אלף נשיקות" ליהורם גאון), כמבצע הוא סבל משפל בפופולריות.
פיק יזם הקלטה מחודשת של מקבץ להיטיו הישנים עם עיבודים אלקטרוניים ברוח שנות השמונים וגם יוזמה זו נכשלה כלכלית ולא דיברה אל לב הקהל.
בדצמבר 1981 הופיע בפסטיבל שירי הילדים מספר 12 עם השיר "הסבון בכה מאוד", אותו הלחין למילותיה של מרים ילן שטקליס.
השיר הגיע למקום השני באותו פסטיבל, ומאז זכה להצלחה רבה ופיק הִרְבָּה לבצעו במופעים שונים.
בהקלטות האלבום השתתפו מאיר ישראל בתופים וכלי הקשה, איתן גידרון בבס, גילי דור, ודני רובס בגיטרות, צביקה פיק ומשה לוי בכלי מקלדת, ירוסלב יעקובוביץ' בסקסופון, וכן חברי להקת "ברוש".
עוד באותה שנה הלחין לאלבום "פיתויים" של עפרה חזה את "גבריאל", ולאלבומה של שרי הלחין ועיבד את "אל תגידו לי".
בדצמבר 1982 השתתף בפסטיגל מספר 2 עם השיר "בובהל'ה" (מילים: מירית שם-אור, עיבוד: אלדד שרים).
בספטמבר 1983 הוציאה חברת סי.בי.אס לפיק אלבום אוסף נוסף בשם "אוסף פרטי", שכלל שירים שהופיעו כבר באלבומו הקודם "עכשיו", ושירים שהוקלטו לאלבום זה, אך לא נכנסו אליו דוגמת: "יש לך" ו"קסם קסם" (בשניהם – מילים: אהוד מנור) ו"במחצית הדרך" (מילים: רוני בראון, לחן: צביקה פיק וירוסלב יעקובוביץ').
עוד באותה שנה החל פיק בהפקת אלבום חדש בסי.בי.אס.
והוציא לרדיו שני שירים: "אשליה" ו"בגללך" בעיבוד של אלדד שרים, ונגינה של חברי להקת "ברוש".
בדצמבר 1983 השתתף בפסטיגל מספר 3 עם השיר "אסתר" (מילים: מירית שם-אור) וכן הלחין ללהקת "הכל עובר חביבי" את השיר "מחר תזרח השמש" (מילים: מירית שם אור).
השיר שהיה שיר אורח בפסטיגל, זכה להצלחה גם מחוצה לו.
לאלבומה של עופרה חזה "בית חם", שיצא ב-1984 הלחין את השיר "יד ביד".
עוד באותה שנה שר עם פנינה רוזנבלום את שיר הנושא של הסרט "עם ישראל חי בקושי".
בדצמבר 1984 השתתף בשנית בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "כן אוהב לא אוהב" (מילים: מירית שם אור, לחן: צביקה פיק, עיבוד: אורי קריב).
ב-1985 יצר פיק יחד עם ננסי ברנדס ויזהר אשדות גרסאות אלקטרו פופ ללהיטיו, וכן קטעים חדשים למופע "קיץ אלקטרוני" בהפקה עצמית של "תשרי הפקות".
פיק וברנדס בקלידים ומחשבים ובתוספת נגן כלי הקשה הופיעו פעמים מעטות בלבד והוציאו לרדיו רק שיר חדש אחד: "פאטה מורגנה".
עוד באותה שנה הלחין את השיר "אל תוותרו על החלומות" לחיים משה, שביצע אותו בפסטיבל מספר 16.
בשנת 1986 השתתף פיק בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "לילה לילה" שאומנם הגיע למקום ה-7, אך גם זכה להצלחה קצרה מחוץ לתחרות.
לקראת סוף אותה השנה, הוציא את האלבום "15 שנים", שציין את מספר השנים שעברו מאז צאת אלבומו הראשון.
האלבום הכיל שירים שפיק הקליט והוציא בין 1983 ל-1986. בין שירי האלבום בלטו: "אני יכול לרקוד", ביצוע של פיק ל"אלף נשיקות", שהלחין ליהורם גאון, "אהבה יפנית", והבלדות "אין לי מה לתת לך" ו"הישארי איתי הלילה".
פיק וננסי ברנדס עיבדו וניגנו בכל הכלים, ומירית שם-אור כתבה את כל שירי האלבום.
ב-1987 השתתף שוב בקדם אירוויזיון, הפעם עם השיר "דומינו" שהגיע למקום ה-10 עם 14 נקודות בלבד.
באפריל 1988 הוציא בחברת התקליטים של האחים "בן-מוש" (שהתמחתה בז'אנר המוזיקה המזרחית) את האלבום "צביקה פיק שר חוליו אגלסיאס" שכולו גרסאות עבריות של מירית שם-אור ללהיטיו של הזמר הספרדי.
רוני וייס הפיק מוזיקלית את האלבום.
בקיץ אותה שנה הוציא את השיר "רחוב המסגר", שאת מילותיו כתב, ובו געגועים לתקופת "להקות הקצב" בסוף שנות ה-60. בסוף השנה הוציא סינגל נוסף לרדיו - "בואי אליי" (מילים: מירית שם-אור).
בסוף שנות ה-80 שירת פיק במשטרת ישראל כקצין הסברה מחוזי במחוז מרכז (בדרגת ייצוג של רב פקד).
במרץ 1990 הוציא את השיר "זהו הרגע שלנו", שאת מילותיו, כתב לראשונה.
בקיץ אותה שנה הוציא את השיר "עודנו נערים ללכת" למילים של נתן יונתן, ועיבוד של ננסי ברנדס.
עוד באותה שנה הוציאה חברת התקליטים של האחים "בן-מוש" אוסף לפיק בשם "להיטי זהב" שכלל ברובו עיבודים אלקטרוניים שיצר יזהר אשדות במחצית העשור הקודם.
לאחר מכן שהה יחד עם אמרגנו בניו יורק במשך כשנה, שם הופיע במועדון שנועד לקהל הישראלי והיהודי.
הוא אף התחיל להקליט חומרים באנגלית, אך הוא חזר לישראל לפני שהוציאם לאור.
באמצע 1991 הוציא את השיר "קצת ילדה קצת אישה" (מילים: מירית שם-אור, עיבוד: צביקה פיק ודודי רוזנטל).
לאורך אותה תקופה חווה פיק קשיים במכירת הופעותיו, הוא הופיע בעיקר במועדונים יחד עם עוד אמנים ובדרנים, או שהופיע לבד ולא הצליח למשוך קהל רב.
ההופעות נעשו ללא להקה, כשפיק ניגן בקלידים או לרוב השתמש בפלייבק.
ב-1991, בעקבות יוזמה של העיתונאים עמית שהם וגיא אסיף, שערכו קודם לכן סדרה של מסיבות "חזרה לשנות השבעים" הופיע ברחבי הארץ עם להקת "נושאי המגבעת" שביצעה את שיריו בליווי רוקיסטי.
הופעות אלה זכו להצלחה בקרב קהל צעיר והחזירו את פיק לתודעה הציבורית.
במסגרת שיתוף הפעולה - הקליט פיק עם הלהקה שלושה שירים שיצאו לרדיו ב-1992: גרסאות ל"שיר הפרחה" ו"לגור איתו" וכן שיר מקורי - "למה לא?" (מילים: טל גורדון), שנודע גם בשם "קחי אותי אל תוך החלומות".
עוד באותה תקופה הלחין לאלבומו של אורי פיינמן את השיר "אולי כמו אהבה".
בקדם-אירוויזיון 1993 התמודד פיק עם השיר "ארטיק קרטיב" (מילים: מירית שם-אור).
השיר אמנם הגיע למקום השביעי בתחרות אבל הפך לאחר מכן ללהיט ענק.
ב-1994 הלחין את "אני לא יכולה בלעדיך" לאלבומה השני של דנה אינטרנשיונל, אומפטמפה.
השיר הפך ללהיט גדול, ודורג במקום החמישי במצעד הפזמונים השנתי תשנ"ה (1995) של רשת ג'.
פיק עצמו הקליט מאוחר יותר גרסה משלו לשיר.
באמצע 1995 הוציא את האלבום "לעשות אהבה" בחברת "הד ארצי".
שיר הנושא - נעימה אינסטרומנטלית פתח וסגר את האלבום, עוד בלטו באלבום שני שירים שכתב אסי דיין: "סוף" ו"דוח" וכן "פיטר פן" שכתבה חמוטל בן זאב.
כותבים נוספים באלבום היו מירית שם אור, אילן גולדהירש ומקס גת-מור.
פיק עיבד הפיק מוזיקלית וניגן בקלידים, ועימו השתתפו בהקלטות גם גיל פלדמן ורונן שפירא בקלידים, אבי סינגולדה בגיטרות, אלי בן שושן בתופים וכלי הקשה, ואבי יפרח בבס.
עוד באותה שנה הלחין וביצע עם דנה אינטרנשיונל את הדואט "מי שלא רוקד עומד" (מילים: מקס גת-מור, עיבוד: עופר ניסים וצביקה פיק), שנכלל באלבום, איפיטמפה.
ב-1998 הגיע פיק להישג הבינלאומי הגדול ביותר שלו.
השיר "דיווה", שהלחין לזמרת דנה אינטרנשיונל, זכה במקום הראשון באירוויזיון, והביא לו פרסום עולמי רב.
מעבד השיר היה המוזיקאי אלון לוין, אך שמו "נשמט" מרשימת הקרדיטים.
ועדת בירור שהקימה אקו"ם אישרה את העניין וקבעה כי לוין זכאי לפחות לחצי מהתמלוגים.
לאחר דיונים חוזרים ונשנים תבע לוין את פיק, וזכה בתביעה שהגיש.
ב-1998 ביצע פיק, באלבום המחווה "עבודה עברית", גרסה משלו לשיר "להיות לבד" (עיבוד: ירון בכר), שביצעה במקור מירי אלוני לסדרת הטלוויזיה "חדווה ושלומיק".
באלבום נכללו עוד שלושה חידושים ללחניו של פיק – "לא אני" בביצוע ארקדי דוכין, "אני אוהב אותך לאה" בביצוע שימי תבורי, ו"שיר בהזדמנות" בביצוע להקת "טיפקס".
ב-1999 הלחין לאלבום הבכורה של בר כהן את השיר "חושיי מכושפים".
עוד באותה שנה הוציאה חברת "אן אם סי" את האוסף המשולש שכלל להיטים ממרבית אלבומיו.
ב-2001 השתתף פיק בסדרת הטלוויזיה "סיטי טאוור" בתפקיד מיקי שרון.
במאי 2002 הוציא את האלבום "הלילה הוא הלילה" בחברת "אן.אם.סי".
באלבום בלטו שיר הנושא, שהולחן ובוצע לטלנובלה "סיטי טאוור", "בלב גבר אוהב" (מילים: אלי 'קפה' לוי), ו"דרמה" (מילים: יואב גינאי) בדואט עם ניקי גולדשטיין.
יוצרים נוספים באלבום היו: מירית שם אור, אהוד מנור, ועידן יסקין, מלהקת "היי פייב".
את שירי האלבום הפיקו מוזיקלית פיק, דן ציפורי, ירון גוטפריד ורון כרמי.
בהקלטות האלבום השתתפו פיק וירון גוטפריד בקלידים, אבי סינגולדה ודן ציפורי בגיטרות, אשר פדי בתופים, ואבי יפרח בבס.
עוד באותה שנה לאלבומה של שרית חדד "ילדה של אהבה" הלחין שישה שירים בהם בלטו: "מיסטר די.ג'יי", ו"נדליק ביחד נר", שנבחר גם לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון באותה שנה.-
ב-2002 הנהלת ערוץ 10 בחנה אפשרות כי פיק ינחה תוכנית בידור מרכזית של הערוץ, שהייתה אמורה להעלות לשידור כל יום שישי, אך המגעים להוצאתה לפועל לא צלחו.
ב-2003 הלחין פיק את שירו של המתמודד האוקראיני אלכסנדר פונומריוב באירוויזיון 2003, למילים שכתבה מירית שם אור.
השיר "Hasta La Vista" הגיע לבסוף למקום ה-14 עם 30 נקודות בלבד.
באותה השנה הלחין את השיר "רק אתה", לשרית חדד.
השיר נכלל באלבומה ה-12, חגיגה.
ב-2005 השתתף בפעם השישית בקדם אירוויזיון עם "אור ירח" (מילים: מירית שם-אור, עיבוד: יעקב למאי), והגיע למקום השלישי (המיקום הגבוה ביותר שלו מאז "אין לי איש מלבדי" מ-1979).
עוד באותה שנה הלחין את שיר האודישנים לעונה השלישית של "כוכב נולד" - "לפעמים חלומות מתגשמים", בביצוע הפיינליסטים של העונה הקודמת - הראל מויאל, הראל סקעת ועדי כהן, וכן הלחין את השיר "הקהל שלי" לאלבומה של שרית חדד - "מיס מיוזיק" שיצא בסוף השנה.
ב-2005 התמנה לשופט בעונה השלישית של תוכנית המציאות המוזיקלית "כוכב נולד", ושימש כשופט בה עד העונה השביעית ב-2009. בנוסף ב-2005, עלתה בערוץ ביפ סדרת דוקו-ריאליטי אודותיו, אשר שמה נבחר לפי הכינוי שדבק בפיק עוד קודם לכן, "המאסטרו".
התוכנית עקבה אחר חייו הפרטיים ושל בת זוגו, שירה מנור, כשהתארחו בה גם אמו, ובנותיו, שרונה ודניאלה.
לאחר שידור התוכנית טענו פיק ומנור שההפקה ביימה חלק מהסיטואציות מחייהם באופן בלתי אמין.
ב-2006 השתתף בפעם השביעית בקדם אירוויזיון עם "לפני שנפרדים" (מילים: יואב גינאי), והגיע למקום הרביעי.
באותה השנה מונה כמנהל אמנותי של בית הספר הבמה במקומו של ננסי ברנדס שהיה ממקימיו.
המקום נסגר בתוך כמה חודשים לאחר שבעליו נעצר בשל חשד להונאה.
בשנת 2009 הפיק פיק עבור חברת סלקום פרויקט בשם "עשרה לעשר" שבמסגרתו כתב עשרה שירים לעשר זמרות ישראליות, בהן מאיה בוסקילה, דניאלה פיק, שילה פרבר, אורטל אופק ודנה לפידות.
השיר הבולט ביותר בפרויקט היה "נשמתי", שביצעה מאיה בוסקילה.
בשנת 2009 הופיע בתפקיד אורח במיני-סדרה המוזיקלית "תמיד אותו חלום" בערוץ הוט 3, שכתבה שירי ארצי, ועלילתה מבוססת על שיריו.
באפריל 2010 הוציא את הבלדה "כל כך הרבה אור" למילים של דורון מדלי, ועיבוד של יעקב למאי.
ביולי 2010 הוציא פיק את השיר הקצבי "רוקדים הלילה" (מילים: דורון מדלי, עיבוד: תומר בירן).
עוד באותה שנה כחלק מהמאבק לשחרורו של החייל השבוי גלעד שליט, הלחין במשותף עם שלומי שבת (שגם ביצע) את השיר "בוא הביתה, בוא גלעד".
בדצמבר 2011 הוציא שיר דאנס בשם "רוני שלי" למילים של ברק פלדמן, ועיבוד והפקה מוזיקלית של ניב כהן.
בפברואר 2012 הוציא את השיר "עיניים כחולות" למילים של ברק פלדמן, ועיבוד והפקה מוזיקלית של ניב כהן.
ביולי 2012 הוציא את "בריחות קטנות" למילים של דורון מדלי, עיבוד והפקה מוזיקלית של אסף אברבוך.
ב-2017 הלחין למרינה פיינגולד את "פריחת הדובדבן", ואף צולם לקליפ שנלווה לשיר.
שנותיו האחרונות: אירוע מוחי ומותו
ב-18 באפריל 2018, חש פיק ברע במהלך טיסת אל על מלונדון לישראל.
המטוס נחת נחיתת חירום בווינה בה פיק אושפז בבית חולים מקומי, שם הסתבר כי הוא עבר שבץ מוחי.
לאחר כשבוע הועבר לאשפוז בישראל, ולאחר מכן למרכז שיקומי.
ב-15 במאי 2019, שודר בקשת 12 סרטו של חיים אתגר, "צביקה פיק, הריאיון הראשון", בו חשף פיק לראשונה את מה שעבר עליו מאז האירוע המוחי בו לקה, איבוד השפה העברית ולימוד השפה מההתחלה.
בנובמבר 2019 חזר פיק להופיע, כאשר השתתף במופע החנוכה "PLAY פסטיגל".
על אף שדיבורו מקבלת השבץ ועד למותו היה איטי, הדבר לא ניכר בשירתו.
ב-18 במאי 2022 הופיע פיק בקשת 12 במופע "צביקה פיק נולד מחדש", שהיה למעשה משדר התרמה של קשת לעמותת "חלאסרטן", כמחווה לפיק.
מופע כלל עיבודים לשיריו בביצוע אומנים כגון הראל סקעת, איתי לוי, נועה קירל, אלה לי, אנה זק ומיכאל בן דוד.
צביקה פיק התגורר ברמת השרון.
נפטר מדום לב ב-14 באוגוסט 2022 בביתו, בגיל 72. נטמן בבית העלמין "מורשה" ברמת השרון בסמוך לקבר אמו, בטקס בו נכחו קרוביו בלבד ללא נוכחות תקשורתית.
לאחר מותו הפיקו עומר לוז וצוק אלגזי בשיתוף עם נועה קירל את השיר "הרקדן האוטומטי 2022", אשר מחדש את שירו של פיק "הרקדן האוטומטי".
פיק היה חובב כדורגל מושבע וכדורגלן לעת מצוא.
ב-1973 הקליט את "הכח זהו כח" (מילים: אילן גולדהירש), שיר האליפות של הכח מכבי רמת גן, שהופיע באלבומו השני.
בשנות ה-80 שיחק בהפועל יהוד והפועל ניר רמת השרון.
כמו כן, כיהן כסגן יושב ראש מכבי רמת השרון.
חיבתו לכדורגל הביאה אותו להשתתף בשנת 2014 בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר", המציגה את פעילותה של קבוצת כדורגל המורכבת מידוענים.
פיק כיהן בין היתר כקונוסל כבוד של פולין בישראל.
ב-1975 נישא פיק למירית שם אור, פזמונאית שכתבה את מילות השירים של רוב להיטיו.
לזוג שלושה ילדים: בנם הבכור, בנלי, שהוא רופא במקצועו, שרונה ודניאלה, שפעלו כצמד המוזיקלי "האחיות פיק".
בתו, דניאלה, נישאה ב-2018 לקולנוען האמריקאי קוונטין טרנטינו.
בשנת 2004 החל פיק בזוגיות עם מעצבת האופנה שירה מנור, הצעירה ממנו ב-36 שנים, ונולדו להם שני בנים.
שחקן השנה על משחקו במחזמר "שיער"
1980 - ביוגרפיה, ספר ראשון שהוקדש לכוכב רוק מקומי: "צביקה פיק - מלאך או שטן", מאת דודו אורן
1980 - בובת שעווה בדמותו הוצבה במוזיאון השעווה בתל אביב
2002 - המחזמר "מרי לו" המבוסס על שיריו הועלה בתיאטרון "הבימה"
2011 - פרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום הזמר העברי
2018 - פרס מפעל חיים מטעם איגוד אמני ישראל (אמ"י) לשנת תשע"ט.
פיק לא נכח בטקס הענקת הפרס, שהתקיים בהיכל התרבות פתח תקווה, עקב מצבו הבריאותי.
2019 - מופע מחווה במסגרת פסטיבל ימי זמר בחולון, והענקת פרס מפעל חיים על תרומתו רבת השנים לעולם התרבות והמוזיקה הישראלית
2019 - "תושב כבוד של העיר ירושלים".
פיק הוא הראשון שהוכר כ"תושב כבוד" של העיר.
האוסף המשולש - הביצועים המקוריים (1999)
צביקה שרף (נולד ב-18 בדצמבר 1951 בתל אביב) הוא מאמן כדורסל ישראלי.
שרף שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, ונשלח בגיל 16, יחד עם בן גילו פיני גרשון לקורס מאמני כדורסל.
במכבי תל אביב שרף אימן בין השנים 1983–1992 (למעט עונת 1987/1988 וחלק מעונת 1989/1990), וכמו כן אימן שרף את מכבי בשנים 1995–1997 וב-2008, במהלך שנותיו במכבי זכה עם הקבוצה ברוב התארים בליגה אליפות וגביע המדינה, באירופה הגיע להצלחות רבות, וניצחונות היסטוריים, עם זאת לא זכה בגביע אירופה לאלופות.
בהיותו מאמן מכבי תל אביב הגיעה לשלושה משחקי גמר, בהם הפסידה בשנים: 1987,1989,2008. שרף אימן גם באירופה, בקבוצה היוונית אריס סלוניקי, עימה זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע (עונת ), בפאו"ק סלוניקי, בלימוז' הצרפתית, בדינמו מוסקבה ובספרטק סנט פטרסבורג.
שרף גם שימש כמאמן הנבחרת הלאומית של ישראל בכדורסל.
הוא מונה לראשונה לתפקיד בשנת 1984 (בגיל 33) ובקדנציה הראשונה שלו, שנמשכה 3 שנים, הוליך את הנבחרת להשתתפות בשתי אליפויות אירופה וכן להשתתפות היסטורית באליפות העולם בספרד בקיץ 1986 (מקום 7).
בכל תולדותיה השתתפה ישראל רק פעמיים באליפות העולם (בפעם הראשונה, ב-1954 בברזיל, ישראל הוזמנה להשתתף ללא משחקי מוקדמות).
הכישלון באליפות אירופה של 1987 (מקום 11) גרם לפיטורי שרף, אך הוא שב למשרה הבכירה ביותר של הכדורסל הישראלי כעבור 4 שנים לקדנציה שנייה שנמשכה 6 שנים (1991–1997).
במהלך תקופה זו, עם אפי בירנבוים כעוזרו, הוליך את הנבחרת ל-3 הופעות באליפויות אירופה, לאחר שהנבחרת נעדרה ממעמד זה במשך 6 שנים (לא הצליחה להעפיל לטורנירים של 1989 ושל 1991).
בשנת 2005 קיבל על עצמו שרף שוב את תפקיד מאמן הנבחרת, והחליף את דייוויד בלאט, שהתפטר מאימון הנבחרת כחודש וחצי לפני פתיחת טורניר ההזדמנות האחרונה להשתתפות בטורניר אליפות אירופה והותיר בלבול ומבוכה בנבחרת ובאיגוד הכדורסל.
שרף הצליח להוליך את הנבחרת (שכונתה אז בתקשורת הישראלית "כח צביקה") להעפלה לאליפות אירופה והוביל את הנבחרת באליפות לניצחונות מרשימים על לטביה ועל ספרד החזקה.
הנבחרת הלאומית בהדרכת שרף כשלה שוב בטורניר קדם אליפות אירופה 2007, אך כמו בפעם שעברה הצליחה להיכנס לתחרות אחרי ניצחון בטורניר ההזדמנות האחרונה.
בנוסף לתפקידו כמאמן הנבחרת, שימש שרף כפרשן לענייני כדורסל בערוץ הספורט, והשתתף במשך שנתיים בתוכנית "יציע העיתונות" לצידם של רון קופמן, שלמה שרף וניב רסקין.
צביקה שרף אשר ידוע "כמכביסט" מושבע הגיע עם מכבי תל אביב שלוש פעמים לגמר גביע אירופה אך לא הצליח לזכות עם הקבוצה באליפות אירופה.
ב-5 ביוני 2007 חתם כמנכ"ל בקבוצת מכבי תל אביב, תחתיו שימש עודד קטש כמאמן הקבוצה.
ב-1 בינואר 2008 החליף שרף את קטש בעמדת המאמן לאחר שהאחרון התפטר מתפקידו.
תחת הדרכתו הגיעה הקבוצה לגמר היורוליג, אך הפסידה לצסק"א מוסקבה.
בישראל הגיעה הקבוצה לגמר הפיינל-פור, והפסידה במשחק להפועל חולון.
בתום העונה מונה אפי בירנבוים כמאמן הקבוצה במקום שרף.
ביוני 2011 עזב את תפקידו האחרון כמאמן בספרטק סנט פטרסבורג ובחודש ספטמבר 2011 חזר שרף לצוות ערוץ הספורט ולתוכנית יציע העיתונות, ואף הצטרף לפאנל תוכנית הכדורסל חמישיות לצד עפר שלח ושימי ריגר.
ב-2012 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של חברה ספקטרוניקס, חברה ציבורית העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק מערכות גילוי להבות וגזים, וכיבוי אש לשימושים צבאיים ואזרחיים.
ב-2012 החליט לרוץ לתפקיד יו"ר איגוד הכדורסל, ולשם כך הקים את "סיעת עוז", בשיתוף עם אישי ציבור וספורט כגון שאול אייזנברג, יו"ר הכנסת לשעבר אברהם בורג, ח"כ לשעבר אבו וילן ומאמנת רמת השרון אורנה אוסטפלד.
לאחר מערכת בחירות מלאת עימותים עם איגוד הכדורסל ורשימת חמשת המרכזים, ששיאם בפנייה משפטית שנדחתה לפסול את מועמדות סיעת עוז, זכתה הסיעה ל-374 קולות השווים בערכם ל-9 מנדטים בהנהלת האיגוד, לעומת 1,174 קולות של סיעת חמשת המרכזים השווים בערכם ל-30 מנדטים.
ב-24 בדצמבר 2013 חתם שרף עד לתום העונה במכבי ראשון לציון
עם אופציה להמשיך לעונה נוספת בקבוצה.
ב-2 ביוני 2014, מכבי ראשון לציון העמידה תקציב נמוך מדי לדעתו ולכן, בגלל פערי הצדדים, החליט צביקה לעזוב את משרת מאמן הקבוצה.
בחודש ינואר 2015 חתם בקבוצת מכבי אשדוד באר טוביה, במקומו של ליאור ליובין שפוטר.
ב-10 באפריל 2018 חתם בקבוצת מכבי ראשון לציון במקומו של שמוליק ברנר, על חוזה עד לתום העונה הבאה.
בתחילת העונה הוביל את הקבוצה לניצחון בטורניר גביע ווינר, אך ב-26 בנובמבר 2018 פוטר מתפקידו והוחלף על ידי גיא גודס עקב יכולתה החלשה של הקבוצה.
כעוזר מאמן זכה עם מכבי תל אביב, תחת המאמן רודי דאמיקו, בגביע-אירופה, בגביע הבין-יבשתי, באליפות ליגת העל בכדורסל ובגביע המדינה בכדורסל בעונת 1980/1981.
זכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע - עונת 1992/1993 עם אריס סלוניקי.
זכייה בגביע הרוסי - עונת 2010/11 עם ספרטק סנט פטרסבורג.
נשוי משנת 1973 לכדורסלנית העבר רונית שרף ולהם שני בנים.
צביקה יעקבי (16 בנובמבר 1952 – 10 בנובמבר 2012) היה משורר עברי ומתרגם שירה.
הוא סיים את בית הספר התיכון בקיבוץ ויצא להשלמת לימודי הספרות העברית באוניברסיטה העברית בירושלים.
למד גם יהדות, ספרות עברית של ימי הביניים ותאוריה של התרגום.
יעקבי פרסם מספר ספרי שירה, שייחודם בלשונם, בהסתכלות מעמיקה על החיים ובעיצוב פרטני ומדוקדק של המראות.
ספר שיריו "חירבת כליל", עוטר בחיתוכי עץ של האמן הירושלמי משה הופמן, שנפטר בדמי ימיו.
יעקבי תרגם מאנגלית את שיריו של המשורר האמריקאי החשוב תיאודור רות'קה, ילד על גג חממה, וכן פרסם בכתבי עת ספרותיים תרגומים משיריו של המשורר-הכומר הוולשי ר.ס.
נפטר בגיל 60 ב-10 בנובמבר 2012 ונקבר בבית הקברות של קיבוץ נען.
חירבת כליל, חיתוכי עץ - משה הופמן, 1985.
צביקה יעקבי תרגם שירים יחידים של משוררים אחדים מאנגלית לעברית.
קאמינגס, סילביה פלאת, מאריאן מור, קרן אלקלעי הישראלית, ואחרים.
תרגומיו נדפסו בכתבי עת ספרותיים כגון שבו, אפריון, מאזנים, עיתון 77 ונוספים.
ילד על גג חממה מאת תיאודור רות'קה, 1995.
'יורת האש' ספר שירים מן העיזבון של צבי יעקבי (צביקה, כפי שקראו לו חבריו בקיבוץ נען), יצא בהוצאה מקומית על ידי קיבוץ נען בעריכת ורדה גינוסר, בדצמבר 2013, במלאת שנה לפטירתו.
בספר מופיעים 135 שירים שהם מבחר משיריו שלא פורסמו מהשנים 2009 - 2013 .
הספר הוא אוסף מתוך מחברות ששרדו אצל צביקה באשפוזיו הארוכים בבתי חולים לחולי נפש.
עם זאת שירים רבים אבדו במעברים בין המחלקות השונות בהן אושפז.
עדות לכך מצויה רק אצל חבריו ששמעו את קריאת שיריו מפיו ולא מצאו להם תעוד במחברותיו.
'יורת האש' היא מצבה מרשימה למשורר שמעטים מכירים.
את המבחר אצרו ורדה גינוסר ויורם שוער.
צביקה קרצנר (נולד ב-18 בפברואר 1954) הוא ראש המחלקה לתסריטאות בבית הספר סם שפיגל בירושלים, תסריטאי, במאי קולנוע, במאי טלוויזיה ומורה לתסריטאות.
קרצנר נולד בתל אביב וגדל בחולון.
למד בתיכון הדתי יבנה ובהמשך בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודיו כתב וביים את "גבור במילים", סרט קצר שזכה בפרס בתחרות הסרט הקצר ב-1978. בשנת 1983 כתב וביים עבור הטלוויזיה הישראלית את הדרמה "סחרור".
מאז תחילת שנות השמונים עובד קרצנר כתסריטאי וכמורה לתסריטאות במוסדות לימוד אחדים - בית הספר לתסריטאות בתל אביב, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בית הספר חשיפה.
במהלך השנים כתב עשרות תסריטים לסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה: "עתליה", "זהו זה!", "שתי אצבעות מצידון", "החצי השני", "סלבריטי", "20 פלוס", "שערורייה", "רחוב סומסום", "האישה האחרת", "הירושה", "טיפול נמרץ" ו"כתב פלילי".
בשנת 2018 כתב את סדרת הדיגיטל IMMORTALITY שהופקה על ידי בלקפילס ועלתה לאתר החברה באפריל 2018, והשתתף בתפקיד משנה בסרט העצמאי הקצר "יום רגיל" לצד ליטל שוורץ ובת-אל מוסרי.
קרצנר מתגורר בתל אביב, היה נשוי לבמאית רונית קרצנר עד למותה ב-2020. אב לשתי בנות.
צביקה (צבי) ניר (נולד ב-14 באוגוסט 1946) הוא סופר, משורר, משפטן ואיש ציבור ישראלי.
החל מדצמבר 2015 מכהן כיו"ר אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
כיהן כחבר הכנסת בימיה האחרונים של הכנסת השלוש עשרה מטעם מפלגת העבודה.
נולד בקלוז' שברומניה לחנה ושמואל, ניצולי שואה, ועלה לישראל בשנת 1948. סיים לימודיו בתיכון "אהל שם" ברמת גן.
בעל תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב ובעל תואר שני בהצטיינות בתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב.
שיחק כדורסל בקבוצת מכבי "ארזים" בעיר.
בין השנים 1967–1974 היה אזרח עובד צה"ל ושימש היסטוריון צבאי במחלקת ההיסטוריה של צה"ל.
היה פעיל במפלגת הליברלים העצמאיים ובשנות השבעים שימש בה יו"ר מזכירות הדור הצעיר.
בפעילותו הציבורית עסק בענייני ההסתדרות הציונית והוועד הציבורי להגנת הדמוקרטיה והיה יו"ר תא הסטודנטים במנגנון המפלגה.
בבחירות לכנסת ה-9 מוקם במקום הרביעי ברשימת המפלגה, ובבחירות לכנסת ה-12 מוקם שלישי ברשימת שינוי (אליה חברו הליברלים העצמאיים).
ניר נכנס לכנסת השלוש עשרה בשלהי כהונתה מטעם מפלגת העבודה, בעקבות התפטרותה של אורה נמיר, אך לא הספיק להצהיר אמונים לפני התפזרות הכנסת.
משנת 1983 היה חבר מועצת עיריית רמת גן.
בשנת 1993 התמודד על ראשות עיריית רמת גן בראשות מפלגת העבודה.
כיהן ברציפות כחבר מועצת העיר עד שנת 2013. בקדנציה האחרונה שלו היה יושב ראש מנהל התרבות בעיר, ובמסגרת פעילותו התרבותית חידש את פרס רמת גן לספרות, ופעל רבות לקידום חיי התרבות.
ניר זכה במקום השני בגמר מקבילית המוחות בסיום שלוש עונות התוכנית.
החל מחודש דצמבר 2015 מכהן כיו"ר אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
שלושה משיריו המופיעים בספר, "אלוהי התשוקות הבוערות", ובראשם "משא האדמה", הולחנו על ידי המלחין הישראלי ד"ר אלכס וסרמן, ליצירה אחת ושמה "משא האדמה".
ביצוע הבכורה העולמי של "משא האדמה" התקיים בהיכל התרבות בתל אביב, ב - 28 בנובמבר 2024, בביצוע אנסמבל סולני תל אביב בניצוחו של ברק טל, מקהלת מורן והזמרת קרן הדר.
צביקה ניר נשוי, אב לשלוש בנות וסב לשישה נכדים.
אחיו הצעיר והיחיד, , נפל במלחמת יום הכיפורים.
חתנו הוא הפוליטיקאי והפעיל החברתי, גלעד קריב.
המכנסים של אבא: שירים לנעה, נעמה ועתליה, כנרת, 1993 (איורים: אבי כץ)
היד שהוציאה אותי להורג, רומן ספרא / הקיבוץ המאוחד, 2012 (עריכה: יהודית רותם)
זמן הלב, רומן הקיבוץ המאוחד, תשע"ד 2013 (עריכה: דפנה שחורי)
אמת, הקיבוץ המאוחד, תשע"ו 2016 (עריכה: דפנה שחורי)
אוטהון, הקיבוץ המאוחד, תשע"ז 2017 (עריכה: מיא שם אור)
אלוהי התשוקות הבוערות, הקיבוץ המאוחד, תשע"ט 2019 (עריכה: אלי הירש)
צביר-על הבתולה הוא צביר-על הכולל לפחות 100 קבוצות גלקסיות וצבירי גלקסיות ובהם גם את הקבוצה המקומית, שבו נמצאת גלקסיית שביל החלב ובה מערכת השמש שלנו.
צביר ברווז הבר (נקרא גם Messier 11 ,M11, או NGC 6705) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים מגן הנמצא במרחק של כ-6,000 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-2,900 כוכבים, אחד הצבירים הפתוחים העשירים ביותר המוכרים כיום.
הצביר התגלה בשנת 1681 על ידי האסטרונום הגרמני גוטפריד קירך (Kirch), שתיאר אותו כערפילית עם כוכב שדרגת בהירות נראיתו 8. בשנת 1733 זיהה האסטרונום הבריטי ויליאם דרהאם כי מדובר בצביר כוכבים.
שארל מסיה צפה בו בשנת 1764 ותיאר אותו כצביר המכיל כוכבים רבים וכלל אותו בקטלוג מסיה.
לצביר דרגת בהירות 6.3 כך שכמעט לא ניתן להבחין בו בעין.
באמצעות משקפת ניתן לזהות אותו כשתי מעלות מדרום מזרח לכוכב β במגן, אך דרוש טלסקופ כדי להבחין בכוכבי הצביר עצמם, שהבהיר שבהם הוא מדרגת בהירות 8. הצביר כולל כ-500 כוכבים מדרגת בהירות 14 או נמוכה יותר, שניתן להבחין בהם באמצעות טלסקופ חובבים איכותי.
קוטרו של צביר ברווז הבר הוא כ-50 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-6,000 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-14 דקות קשת.
צורתו של הצביר משולשת, שבאחד מקודקודיה כוכב בהיר שצבעו כתום, ומזכירה להקת ברווזי בר במעופם ומכאן שמו.
הצביר עשיר וצפוף ביחס לצבירים פתוחים ומכיל כ-2,900 כוכבים.
כמו בצבירים פתוחים אחרים, מרבית הכוכבים בצביר הם צעירים מסוג ספקטרלי B, שצבעם כחלחל, אך הוא כולל לא מעט כוכבים זקנים - ענקים צהובים, כתומים ואדומים, שבהירותם גדולה יותר משל הכוכבים הצעירים כך שנוכחותם ניכרת.
גילו של הצביר מוערך בכ-220 מיליון שנים.
צביקה (צבי) סלונים (1934 - 7 באוגוסט 2019) היה ממנהיגי תנועת ההתנחלות ביש"ע, שימש דובר ומזכיר גוש אמונים ומראשוני המתיישבים בשומרון, ממייסדי מכללת יהודה ושומרון (שהפכה לימים לאוניברסיטת אריאל בשומרון) וראש מדרשת ארץ ישראל בקדומים.
שימש לבקשת הג'וינט כמנכ"ל הקהילה בשומרון, אותה ניהל למעלה מעשור.
הוא מייסדו של מוזיאון קדם לארכאולוגיה בקדומים.
הקים בשנות השמונים את "הקרן לגאולת קרקעות שליד מדרשת קדומים" הפועלת במטרה לרכוש אדמות מערבים ביש"ע ובבעלותה קרקעות היישובים נופים, רבבה ואבני חפץ.
בשנות ה-80, לאחר פינוי ימית, הקים גרעין שעסק בהקמת היישוב הר ברכה ועלה אליו עם אשתו רחל למשך שלוש שנים.
הקים את מדרשת ארץ ישראל שבקדומים - לתיעוד ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון, ולהסברה בארץ ובכל רחבי התפוצות.
בשליחות גוש אמונים ובשיתוף מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית הקים את "במעלה" - המחלקה לקידום עלייה ליש"ע בניו-יורק ודוברות יש"ע מחוץ לישראל.
הקים את תשתיות התרבות בקדומים - הספריות, המרכזים הפדגוגים מתוך המתנ"ס הראשון שפעל מקדומים עד להקמת המוסדות הנ"ל ביישובים.
צבי עסק בפעילות ענפה בחינוך והקים מספר מוסדות.
בהכשרתו כקרימינולוג היה לקצין המעקב הראשון במדינת ישראל, בשנות החמישים היה מנהל שני מוסדות לעברייני נוער - צופיה ביבנה ועוגן במצפה ים.
בשנת 1980 ייסד בי"ס לבנות ממוצא אתיופי בקדומים ועסק בקליטת עלייה מרוסיה.
בנוסף, קיים מספר שליחויות מיוחדות למחנות יוצאי ברית המועצות: "בלה דיספולי", "אוסטיה" איטליה, ברחבי אירופה וברית המועצות.
חתום יחד עם פרופ' שלמה גיורא שוהם על הספר "הדילמה המוסרית של איש הטיפול".
צבי ואשתו רחל היו ממייסדי אוניברסיטת אריאל בשומרון.
זוכה פרס רוטרי על הגשת עבודה בתחום טיפול ושיקום עבריינים-ות (1960).
זכה בפרס מוסקוביץ' לציונות בשנת תשע"ב בנימוקי הפרס נאמר "צביקה סלונים הוא הארץ-ישראל היפה.
אדם שבכפות ידיו שתל שתילים בכל הארץ, נטע עצים בכל מקום.
לא פעם אחת היה בודד במערכה, ובכל זאת התמיד לאורך כל הדרך.
כל המסתכל על פועלו לאורך השנים מצדיע לו.
צביקה הגיע לגבורות, הוא הופך להיות והננו מודל לחיקוי לבאים אחריו".
היה מצאצאי רבי שניאור זלמן מליאדי, נכדה של אם היישוב החב"די בחברון, הרבנית מנוחה רחל בתו של רבי דובער שניאורי, 'הרבי האמצעי' השני בשושלת חב"ד.
היה נשוי לרחל עד לפטירתה.
נפטר ב-7 באוגוסט 2019 והותיר אחריו ארבעה ילדים.
התגורר בקדומים אותה הקים ביחד עם גרעין אלון מורה ב-1975. הובא למנוחות בבית העלמין של קדומים .
צביקה פוגל (נולד ב-3 בנובמבר 1956) הוא חבר הכנסת ה-25 מטעם מפלגת "עוצמה יהודית".
המכהן בכנסת כיו"ר הוועדה לביטחון לאומי, וקודם לכן שירת בצה"ל כמפקד עוצבות בחיל התותחנים וראש מטה פיקוד הדרום בדרגת תת-אלוף, והיה ראש המועצה הממונה בטובא-זנגרייה.
פוגל נולד ב-1956 בבאר שבע לדיצה ולחיים שהיה שכיר במפעלי ים המלח.
בתיכון נשלח לקבוצת כנרת ולמד בתיכון בית ירח, שניהם מבית התנועה הקיבוצית.
בתיכון למד חקלאות ומיכון חקלאי.
ב-1975 התגייס לקורס טיס אך הודח לאחר מספר חודשים מועט.
הוא עבר לחיל התותחנים בו סיים את שירותו כמפקד סוללה.
לאחר שהשתחרר פנה ללימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב, אך לאחר כשנתיים, ב-1981, חזר לשירות, והיה סגן מפקד גדוד שפיפון בקבע.
בתפקיד זה השתתף במלחמת לבנון הראשונה.
בהמשך קודם לתפקיד מדריך ראשי בשבטה, ובשנים 1986–1988, וכן גם בתחילת האינתיפאדה הראשונה, היה מפקד "גדוד הרעם".
בהמשך היה סגן מפקד חטיבת האש 282 ומפקד קורס קציני תותחנים.
בשנת 1993 מונה למפקד על עוצבת המילואים אדירים ובמבצע דין וחשבון (1993) היה מפקד הסיוע הארטילרי בעוצבת הגליל, ולאחר מכן פיקד על עוצבות סדירות: במהלך מבצע ענבי זעם (1996) על עוצבת גולן ובשנים 1997–2000 על עוצבת קלע דוד, שעיסוקה בעיקר בחימוש מונחה מדויק.
בשנים הראשונות של האינתיפאדה השנייה, עד שחרורו ב־2003, היה פוגל ראש מטה פיקוד הדרום.
במהלך שירותו בתפקיד ראש מטה פיקוד דרום, לקח חלק בהדחה של העיתונאי קלמן ליבסקינד משירות מילואים פעיל לאחר שחשף את פרשת השתלטות על קרקעות המדינה של המועמד לרמטכ"לות בזמנו, יואב גלנט.
ב-2006 הציע לאלוף פיקוד דרום החדש, יואב גלנט, לייסד בכל פיקוד מרכז אש פיקודי.
האלוף הסכים להצעתו והוא שירת במילואים בתנאי קבע למשך כחצי שנה כדי למסד את הרעיון.
הוא פיקד על מרכז האש של פיקוד הדרום גם במבצע עופרת יצוקה (2008–2009) ובמבצע עמוד ענן (2012).
בתפקידו זה הוא ניהל את הפעלת האש הכבדה ברצועה, מסוללות הארטילריה ומשאר האמצעים, תיאם ואישר אותה, ועבד בחמ"ל הפיקוד בבאר שבע עם האלוף יואב גלנט ועם מחליפו טל רוסו.
פוגל התגורר במיתר, אותה עזב לקראת הבחירות המקומיות ב-2003 בהן התמודד על ראשות העיר באר שבע בראש "באר שבע בראש-שינוי" רשימה משותפת שכללה מועמדים מטעמו ומטעם מפלגת שינוי.
הגיע למקום השלישי לאחר שזכה לכ-15% מקולות הבוחרים.
במהלך הקמפיין תמך בהקמת קזינו בבאר שבע.
סיעתו זכתה בשני מנדטים והוא היה חבר מועצת העיר עד 2005. במקביל למד מנהל עסקים עם התמחות בייעוץ ארגוני והשלים שני תארים בתחום.
בסוף 2007 עבר לצפת ומונה לחבר המועצה הממונה ביישוב הבדואי הסמוך טובא-זנגרייה, ולאחר שנה מונה לראשה.
תוך שנה ממינויו האחרון עלה שיעור גביית הארנונה מ-37% ל-70%, ועד 2012 עלה שיעור ההצלחה בבחינות הבגרות ביישוב מ-9% ל-40%.
בספטמבר 2009 ירו אלמונים לעבר משרדו ושרפו את רכבו.
לאחר מהומות אלימות שפרצו ביישוב בעקבות שריפת מסגד בסוף 2011, שבהן נשרף גם בניין המועצה, החליט לפרוש כשנה לאחר מכן.
במקביל לתפקידו בטובא-זנגרייה, החל משנת 2008 הוא סגן ראש איגוד הכבאות של הגליל העליון המזרחי והגולן.
בתחילת 2010 החל לפקד בהתנדבות על יחידת חילוץ גולן במשטרה, תפקיד אותו מילא עד תחילת 2023 עת נבחר לכנסת.
ב-2017, לקראת הבחירות לרשויות המקומיות, הכריז על מועמדותו לראשות מועצה אזורית מבואות החרמון, אך הסיר את מועמדותו כחודשיים לפני הבחירות.
בשנת 2020 הצטרף פוגל לתנועת "הביטחוניסטים".
בנובמבר 2022 נבחר לכנסת ה-25 מטעם מפלגת "עוצמה יהודית".
הוא הוצב במקום ה-10 ברשימת "הציונות הדתית" המשותפת ל"האיחוד הלאומי – תקומה" ו"נעם".
בעקבות אמירה של פוגל כי המהומות בחווארה "יצרו אפקט הרתעה" והתייחס לכך "בעין יפה מאוד", נפתחה נגדו חקירת משטרה.
באפריל 2024 החליטה הפרקליטות לסגור את התיק נגדו.
הוא נשוי לענת, מפתחת תוכניות לימוד לגיל הרך ומדריכת טיולים, ולהם שלושה בנים, שאחד מהם מתגורר באוסטרליה.
צביר הכוורת (נקרא גם M44 מ-Messier 44, או NGC 2632) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים סרטן הנמצא במרחק של כ-577 שנות אור ממערכת השמש ומכיל מאות כוכבים.
זהו האובייקט השלישי בבהירותו בקטלוג מסיה אחרי הפליאדות וגלקסיית אנדרומדה.
הצביר היה ידוע בימי קדם והוא מופיע ככל הנראה בכתביו של המשורר היווני הקדום אראטוס משנת 260 לפני הספירה.
היפרכוס בשנת 130 לפני הספירה תיאר אותו בקטלוג הכוכבים שלו כ"כוכב מעונן" ותלמי כלל אותו באלמגסט סביב שנת 130 לספירה ותיאר אותו כערפילית בחזה של הסרטן.
הערפילית נכללה גם באטלס הכוכבים של יוהאן באייר בשנת 1603.
גלילאו גלילי היה כנראה הראשון לזהות שמדובר בצביר כוכבים וציין בשנת 1609 שהוא כולל יותר מ-40 כוכבים.
שארל מסיה כלל אותו בקטלוג מסיה בשנת 1769 כ-M44.
לצביר דרגת בהירות נראית 3.7 כך שניתן לראותו בקלות כאשר תנאי התצפית הם טובים.
באמצעות משקפת ניתן להבחין בכ-25 מכוכבי הצביר הבהירים שבהירותם נעה בין דרגה 6.5 לדרגה 8.0. באמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין בלמעלה מ-100 כוכבים.
מיקומו של הצביר הוא מעט פחות מ-2 מעלות מדרום-דרום-מערב לכוכב γ (גמא) בסרטן ומעט פחות מ-2 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב δ (דלתא) בסרטן.
כוכבים אלו זכו לשמות החמור הצפוני והחמור הדרומי בהתאמה והערפילית שביניהם נקראה "האבוס" (יוונית Φάτνη, לטינית Praesepe).
מרחקו של צביר הכוורת ממערכת השמש מוערך בכ-577 שנות אור וגודלו הזוויתי הנראה הוא כ-95 דקות קשת - פי שלושה מקוטרו של הירח המלא, כך שקוטרו הוא כ-16 שנות אור.
הצביר מכיל לפחות 500 כוכבים וככל הנראה אף למעלה מ-800 ומסתו מוערכת בלפחות 600 מסות שמש.
השפעת הכבידה של הצביר משתרעת על רדיוס כפול מגודלו הנראה.
הצביר כולל כוכבים מסוגים שונים, רובם הגדול כוכבי הסדרה הראשית ובהם ננסים אדומים רבים, כוכבים דמויי שמש וכן כוכב הסדרה הראשית מסוג A, ε (אפסילון) בסרטן, שהוא הבהיר ביותר מבין כוכבי הצביר עם בהירות מדרגה 6.3 והיחיד שקיבל ציון באייר (שבמקור ניתן לצביר כולו).
בצביר ישנם מספר ענקים בהם ענקים אדומים וצהובים.
כוכב משתנה 39 בסרטן גם נכלל בצביר זה.
גילו של הצביר מוערך בכ-800 מיליון שנים.
גילו של הצביר וכיוון התנועה שלו דומים לאלו של צביר ההיאדות שנמצא בקבוצת שור.
למרות שהמרחק בין הצבירים הוא מאות שנות אור, ייתכן שהם נוצרו מערפילית אחת לפני כ-800 מיליון שנים.
צביקה שטרנפלד (נולד ב-6 במאי 1955) הוא משורר ופסיכולוג ישראלי.
צביקה שטרנפלד נולד בוורוצלב, פולין.
עם עלייתו ארצה ב-1957 התגורר בקריות.
עשור לאחר מכן עזב עם משפחתו את הארץ, לאחר שאביו קיבל משרה בחו"ל.
עם סיום לימודיו בהמבורג, כשבידו תעודת בגרות בריטית, נסע שטרנפלד ללמוד רפואה בבריסל.
בשנת 1977, לאחר שירותו בצה"ל, נישא לדורית.
באותה שנה התחיל ללמוד באוניברסיטת חיפה, והשלים תואר ראשון בלשון עברית ובפסיכולוגיה וכן תואר שני בפסיכולוגיה.
כיום הוא עוסק בהנחיית קבוצות ובייעוץ משפחתי וזוגי.
עד שנת 2003 היה יו"ר אגודת הסופרים העבריים סניף חיפה.
שירתו מאופיינת בהומור, נגיעה ברבדים שונים של האדם ועיסוק בטווח רחב של סוגיות בתחומי הוויה האנושית.
שטרנפלד זכה בפרס אקו"ם לשנת 2007 ופרס ראש הממשלה בשנת 2015.
כיום הוא מתגורר בחיפה, נשוי ואב לשלושה.
בתו הבכורה, מעין, משוררת אף היא.
שירים שקטים ברשת ג': יומן מילואים, תל אביב: הוצאת ירון גולן, 1989
המרקיזה מגובארי: שירים, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1992
פרקי החזנות של באך, תל אביב: ספרית פועלים, 1995
פליטים של זמן, ירושלים: הוצאת כרמל, 2003
רקתה של הבדידות: שירים 1977–2007, אחרית דבר: אבידב ליפסקר, תל אביב: קשב לשירה, 2008
מפזר הזכוכית, תל אביב: קשב לשירה, 2009
על סף התיבה, תל אביב: קשב לשירה, 2011
בורו, חיפה: פרדס הוצאה לאור, 2012
אלוהים הוא מכר מהתקופה הסטודנטיאלית, תל אביב: קשב לשירה, 2014
תל-כזאב, תל אביב: קשב לשירה, 2016
צלם הפפראצי של אלוהים, תל אביב: אבן חושן, 2017
לדה, הברבור ואני, תל אביב: אבן חושן, 2018
אחוזת צל מאת ז'אן פולן, קשב לשירה, 2016 - מצרפתית
קנטאורים מאת זוזנה גינצ'נקה,הוצאת אבן חושן, 2021 - מפולנית
צביקה שוורצברג (נולד ב-19 בדצמבר 1956) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
שוורצברג נולד בחיפה בבית אמיד, ובגיל חמש נסע עם הוריו לאפריקה, שם אביו עבד מספר שנים בפרויקט להקמת שדה תעופה בעיר איבדאן שבניגריה.
בילדתו חלם להיות שחקן והשתתף בסדנת תיאטרון של אברהם קלינגר (שם גם למדו השחקנים צחי נוי, איקה זוהר, אדם וחברו יהויכין פרידלנדר), אך הוא גם הצטיין בלימודים ואביו הועיד אותו להמשיך את העסק המשפחתי.
אחרי השירות הצבאי נסע ללונדון וגר שם בקומונה.
שחזר התחתן עם אורלי, אותה הכיר בצבא, למד כלכלה ותיאטרון, אולם עזב לאחר זמן קצר וסיים תואר בהנדסת חשמל בטכניון, כדי להשתלב בעסק של אביו ואחר כך הצטרף לעסק.
בגיל 29, לאחר שראה את ההצגה "כולם היו בני חוץ מנעמי" שהעלה הסטודיו למשחק ניסן נתיב, בה שיחק חברו יהויכין פרידלנדר, החליט שוורצברג לעבור עם משפחתו לתל אביב וללמוד בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
בסיום לימודיו, בסוף שנות ה-80 החל להופיע בתיאטרון, בתוכניות טלוויזיה ובהצגות ילדים.
בין השאר שיחק בתוכניות הילדים "רחוב סומסום" ו"סופי לעת עתה" ב, ב שיחק במחזה "הגולם" (1989) בבימוי גדליה בסר ובמחזה "המתלבט" (1990) שכתב וביים חנוך לוין.
ב-1995 שיחק בסרט הקולנוע "ילדי קניון הזהב" וב-1995 וב-2002 בסדרת הטלוויזיה "שמש".
שוורצברג נשוי ואב לשני בנים, תום שוורצברג, שהחל לדבב גם הוא בשנת 2002 ויונתן שוורצברג.
היה בעברו פעיל במפלגת מרצ.
צביקה פורמן (נולד ב-25 בספטמבר 1969) הוא מדבב, שחקן וקריין ישראלי.
נולד בארצות הברית ועלה לישראל.
החל את הקריירה באנגלית כאשר גילם את דני סטון בסדרה "Seven in Heaven".
ב-1998 החל לדבב, תפקידו הראשון היה בסדרת הטלוויזיה "איירון מן".
בנוסף המשיך לשחק, בסדרות "רמת אביב גימל", "הפיג'מות" ו"בטשת מואב".
פורמן מוכר בעיקר בזכות דיבוביו.
הוא מדבב באולפני וידאופילם אינטרנשיונל, אולפני אלרום וכן באולפני דאבי דאב.
צביקה כספי (27 ביולי 1938 – 6 בנובמבר 2012) היה מנהל ומעבד מוזיקלי של זמר עברי ומנצח מקהלות.
כספי נולד במושבה רחובות ב-1938, בן ראשון לאפריים (פישל) ומלכה זילברברג.
צביקה החל לנגן בכינור בגיל 9, ומאוחר יותר הצטרף לתזמורת הגדנ"ע.
בשנת 1957 התגייס לצה"ל והצטרף לתזמורת צה"ל בניצוחו של שלום רונלי-ריקליס.
בתזמורת צה"ל, בנוסף לכינור, ניגן צביקה בטובה בטקסים ומצעדים.
לאחר שחרורו המשיך לשרת במילואים במשך שנים רבות, בעיקר בהכנת מקהלות גדולות לאירועים מיוחדים.
לאחר שחרורו ב-1960 ניגן כספי זמן קצר ככנר בתזמורת קול ישראל, אך החליט שעתידו אינו כנגן אלא כמורה.
הוא פרש מהתזמורת והחל ללמד מוזיקה במקומות רבים, בהם קריית עקרון, קבוצת שילר, קיבוץ גבעת ברנר, קיבוץ נגבה, ופתח תקווה.
מאוחר יותר לימד בקונסרבטוריון למוזיקה בקרית אונו, ועבד עם תזמורות נוער בלוד, רמלה, ובני עטרות (שאז נקראה וילהלמה).
מחזות זמר ומופעי זמר עברי
ב-1969 פגש צביקה במפיק והזמר אמנון ברנזון, שהציע לו להיות המנהל המוזיקלי של ערב משירי לאה גולדברג שנקרא "נסיעה מדומה".
שם פגש צביקה במלחין אלכסנדר (סשה) ארגוב, שהלחין את שירי המופע, והשניים נותרו ידידים קרובים במשך שנים רבות ,עד למותו של סשה ב-1995. את השירים עיבד ידידו של צביקה דניאל שליט.
לאחר "נסיעה מדומה" המשיכו צביקה ואמנון ברנזון את שיתוף הפעולה במופע חדש שנקרא השטן ואשת האיכר.
במופע, שכלל בלדות ושירי עם מרחבי העולם, השתתפו בנוסף לאמנון גם רפי גרנות ומיכל טל.
המופע, והתקליט שיצא בעקבותיו, זכו להצלחה ניכרת ולמאות הופעות ברחבי הארץ.
דרך סשה ארגוב הכיר צביקה את הצייר/במאי שמואל בונים, שהציע לו לעבוד כמנהל מוזיקלי במחזות זמר.
צביקה השתתף במספר מחזות, שכללו את "מחברות החשק" בתיאטרון בימות, "שמח בנמל" בתיאטרון אלהמברה, "חגיגת קיץ" בתיאטרון הקאמרי ו"הסוחר מוונציה", גם הוא בתיאטרון הקאמרי.
ב-1973 הוציאו צביקה ואמנון ברנזון מופע המשך ל-השטן ואשת האיכר שנקרא החייט ואשת הסנדלר, בו השתתפו אמנון, שלומית אהרון, רפי גרנות וקרול מריל.
למרות ההצלחה הראשונית, הופעות המופע נקטעו עקב מלחמת יום כיפור.
ב-1974 השתתף צביקה כמנהל מוזיקלי במופע שירים שהולחנו על ידי סשה ארגוב בשם "תפוח זהב".
השירים עובדו על ידי טובי המעבדים בישראל ובוצעו על ידי עודד בן-חור, צילה דגן, נעמי כפרי ודני מסנג.
בתחילת שנות ה-70 החל צביקה לעבוד עם שלישיית המעפיל.
במקביל להיותו המנהל המוזיקלי, החל לעבד את השירים בעצמו.
עיבודיו, שתרם להם ניסיונו ככנר קלאסי, יוחדו במקוריות, יצירתיות, והרמוניה מורכבת, וזכו לפופולריות רבה.
השלישייה הקליטה שלושה תקליטים במהלך העבודה המשותפת עם כספי.
בין השנים 1972–1974 הופיעה השלישייה מספר פעמים במופעי "ניחוחי חציר", בו הופיעו בני ההתיישבות העובדת.
צביקה החל לעבוד עם מספר מהמשתתפים במופע, וב-1974 החל לעבוד עם להקת הגבעטרון.
במהלך 16 השנים בהן עבד עם הגבעטרון הקליטה הלהקה 10 תקליטים, כאשר כל השירים מעובדים על ידי צביקה.
בתקופה זו הרקיעה הפופולריות של הלהקה שחקים, ורבים מהתקליטים הפכו תקליטי זהב, ואחר כך פלטינה.
בניצוחו של צביקה הופיעה הלהקה בכל רחבי הארץ, השתתפה בתוכניות רדיו וטלוויזיה, ויצאה להופעות בארצות הברית, אירופה, וברזיל.
לאחר סיום עבודתו עם הגבעטרון החל צביקה לעבוד עם חבורות זמר ברחבי הארץ, ביניהן חבורות מתל אביב (התל אביבים), רעננה (הרעננים), שדות ים, בנימינה (הבינימינים), שער הנגב (קולות חמים), ורחובות (הפרדס).
במהלך תקופה זו הגיש צביקה במשך מספר שנים תוכנית רדיו שבועית בשם "שישי זהב", בה השמיע שירים עבריים, סיפר סיפורים, וארח זמרים ונגנים ישראלים.
במהלך שירותו הצבאי, בזמן שהדריך בקורס מתופפות, פגש צביקה את נילי (נלי) קרסיק, מ"כית מבה"ד 12, והשניים נישאו ב-1961. בנם רון נולד ב-1962, ושנתיים מאוחר יותר עברו להתגורר בנוה מונוסון.
ב-1974 עברה המשפחה לקיסריה, שם חי צביקה עד יום מותו.
בגיל 74 הלך צביקה לעולמו עקב מחלת הסרטן ונטמן בבית העלמין של קיבוץ שדות ים.
הוא השאיר אחריו אישה ושני ילדים.
צְבִיקָה צוּק הוא ארכאולוג, גאוגרף, מדריך טיולים ישראלי ומומחה בינלאומי לחקר מפעלי מים עתיקים בישראל.
היה הארכאולוג הראשי של רשות הטבע והגנים במשך 22 שנים.
לדבריו: "כל דבר שאתה מגלה - זה מרגש.
אתה לא יודע מה תמצא בעוד רגע".
צביקה צוק (גורודצקי) הוא בנם של אורה ושמואל גורודצקי, ונינו של צבי למפרט בן למייסדי המושבה פתח תקווה.
צוק נולד בשנת 1953 ברמת גן ולמד בתיכון אוהל-שם.
בשנת 1972 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בסיירת חרוב ולאחר מכן כקצין ידיעת הארץ בבית הספר לקצינים וכסגן ראש מדור ידיעת הארץ.
צוק הוא מדריך טיולים החל משנת 1974 והדריך עד כה אלפי ימי טיול בארץ וכ-100 טיולים ברחבי העולם.
נשוי לעמית ואב לבן אחד - איתן ומתגורר ברמת גן.
בשנים 1979–1984 עבד בחברה להגנת הטבע, שם הקים את בית ספר שדה ירקון בפתח תקווה, וכן במחלקת ייעוץ טיולים.
בשנים 1992–1995 ניהל את המרכז לחקר מערות בישראל (מלח"ם) של החברה להגנת הטבע.
בשנים 1995–1998 ניהל את מחלקת ההדרכה ברשות הגנים הלאומיים.
משנת 1998 עד שנת 2020, ניהל את אגף הארכאולוגיה ברשות הטבע והגנים.
בתפקידו זה, עסק בהגנה ושימור אתרי עתיקות בגנים לאומיים ושמורות טבע וכן בהגשת אתרי מורשת עולמית להכרזה באונסקו.
ביוזמתו הוכרזו עד כה 5 אתרי מורשת עולמית בישראל: התילים המקראיים – תל מגידו, תל חצור ותל באר שבע (2005), דרך הבשמים וערי המדבר בנגב – עבדת, ממשית, שבטה וחלוצה והדרך מאורחן מור לעבדת (2005), מערות הכרמל (2012), מערות מרשה ובית גוברין (2014), מערות בית שערים (2015).
בשנים 1975–2019 חקר את מערכת המים הקדומה של העיר צפורי, המתוארכת לתקופות הרומית והביזנטית.
במרכז המחקר חפירת מאגר המים הענק ששימש לוויסות המים לעיר.
מאגרים נוספים, המכונים מאגרי הקשתות ובריכת משהד והבריכה המערבית נחפרו בשנים 2002-2019 והוסיפו מידע חשוב למחקר זה.
בשנים 1986–1988, ערכו צביקה צוק ופרופסור אבי גופר חפירה משותפת במערת נחל קנה.
בחפירה התגלו 8 מטילים דמויי טבעת, עשויים זהב ואלקטרום.
כל הטבעות נעשו ביציקה, וצורתן דומה לצורת טבעות המופיעות על ציורי קיר מאוחרים יותר במצרים.
מטילי הזהב הללו נחשבים לזהב הקדום ביותר במזרח התיכון, והם מתוארכים לתקופה הכלקוליתית (לפני כ-6,000 שנה).
בשנים 2010–2018, חפר את מפעל המים של תל גזר בניהול משותף עם משלחת מטעם הסמינר התאולוגי הבאפטיסטי של ניו-אורלינס, בראשות פרופסור ג'ים פרקר (חוקר מקרא וסגן נשיא הסמינר התאולוגי הבפטיסטי של ניו אורלינס).
המשלחת תיארכה את מפעל המים לתקופת הברונזה התיכונה 2 ב', הנחשב עד כה למפעל המים הכנעני הגדול בעולם.
אמות המים לצפורי, תל אביב: הוצאת החברה להגנת הטבע, 1985.
צפורי ואתריה, תל אביב: הוצאת החברה להגנת הטבע, 1987.
צביקה צוק ועמוס קלונר (עורכים), נקרות צורים 19 (כת"ע לחקר מערות), תל אביב: הוצאת החברה להגנת הטבע, 1993.
צפורי וסביבתה, ירושלים: הוצאת אריאל; 109, 1995.
צביקה צוק, אריק רוזנברגר ומרטין פיילשטוקר, מאגר המים העתיק של צפורי, תל אביב: רשות הגנים הלאומיים, 1996.
מפעלי מים קדומים בארץ ישראל מהתקופה הנאוליתית ועד שלהי תקופת הברזל, (דיסרטציה), אוניברסיטת תל אביב, 2000.
מים בקצה המנהרה - לטייל במפעלי המים הקדומים, ירושלים: הוצאת יד בן-צבי ורשות הטבע והגנים, 2011.
(עורך), 'סיפורי תושב רמת גן' שמואל גורודצקי, 2007.
(עורך), 'סיפורו של בית כנסת' שמואל גורודצקי, 2015.
תשנ"א, "אוצרות ממערת נחל קנה שבמערב השומרון", קדמוניות כד (94-93): 31-23.
"אספקת מים בחורבת זיכרין, כפר מהתקופה הביזנטית בשולי השומרון", בתוך: זאבי, ר.
"אספקת המים של שבטה בתקופה הביזנטית", קדמוניות 125, תשס"ג, עמ' 18–24.
"ניצנים ראשונים לראשיתה של רשות הגנים הלאומיים", שיחות עם דוד לוינסון, סמנכ"ל רשות הגנים הלאומיים בשנים 1954–1986, 2004, 56 עמודים.
עמק יזרעאל וכל נתיבותיו, זלצר, א.
"'ויבא את המים העירה' צריכת המים בירושלים בתקופה המקרא", חידושים בחקר ירושלים הקובץ הארבעה-עשר, ברוך, א.
"מקורות המים של בית המקדש הראשון בהר הבית, ירושלים", חידושים בחקר ירושלים הקובץ השישה-עשר, ברוך, א.
"שימור והגנה על אבני המיל נושאות הכתובות", פרק 16, דרכי הבשמים 2020, בן דוד, ח.
"הכרזת 'דרך הבשמים וערי המדבר בנגב' אתר מורשת עולמית", פרק 17, דרכי הבשמים 2020, בן דוד, ח.
צבי (צביקה) קן-תור (נולד ב-1950) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד עוצבת סיני וכראש מטה פיקוד המרכז.
מכהן כמנכ"ל העמותה להקמת מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה.
קן-תור נולד בחדרה ולמד בפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה שליד בית הספר הריאלי.
ב-1968 התגייס לצה"ל ועשה את שירותו הצבאי בחיל השריון.
במלחמת ההתשה שימש מפקד טנק ומפקד מחלקה.
במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית המצרית כקצין אג"ם של חטיבה 421. בשנת 1976 מונה למפקד גדוד שריון, ב-1981 מונה למפקד חטיבת מילואים, בהמשך מונה למפקד חטיבה 14 וב-1986 מונה למפקד חטיבה 460. ב-1989 מונה למפקד עוצבת סיני ובשנים 1991 עד 1995 שירת כראש מטה פיקוד המרכז.
בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש נספח צבאי בדרום אפריקה עד 1999.
לאחר שחרורו מונה לסגן ראש נתיב וכיהן בתפקיד עד 2007. מכהן כחבר עמותת יד לשריון ומנכ"ל מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה.
צבי (צביקה) צורן (נולד ב-15 בינואר 1971) הוא קצין כבאות והצלה בדרגת טפסר, וקצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, המכהן כמפקד המכללה הלאומית לכבאות והצלה.
שירת כמפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף, כמפקד חטיבת מרכבות הפלדה וכסגן מפקד אוגדה 91.
צורן עשה את שירותו הצבאי בחיל השריון.
פיקד על גדוד 52 בחטיבה 401 ועל גדוד 532 בחטיבה 460. ב-2008 מונה למפקד חטיבת מרכבות הפלדה, חטיבת שריון במילואים ושימש מדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, ב-2010 מונה במקביל לתפקידו כמפקד חטיבה גם לראש מחלקת ההדרכה בזרוע היבשה.
ב-2012 מונה לסגן מפקד עוצבת הגליל וב-2013 מונה למדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
ב-2015 מונה לתפקיד מפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף.
במהלך אוקטובר 2018 סיים את תפקידו כמפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף ופרש מצה"ל.
צביקה פוקס (1959 – 2 ביולי 2018) היה קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, אשר שימש כראש חטיבת תורה, הדרכה ואימונים במפקדת זרוע היבשה.
עם גיוסו לצבא שובץ פוקס בקורס טיס אך בשלב מתקדם הודח בעקבות ראייה לא תקינה לאחר מכן הגיע לחיל התותחנים, סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים, קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה.
בהמשך מסלולו הצבאי שימש פוקס כמפקד סוללה וכמפקד גדוד 402, בין היתר במבצע חוק וסדר.
לאחר מכן כיהן כסגן מפקד עוצבת הפלדה.
בתפקידו האחרון שימש פוקס כראש חטיבת תורה, ההדרכה ואימונים במפקדת זרוע היבשה בדרגת תא"ל.
לאחר שחרורו שימש בתפקיד בכיר בתעש.
בשירות המילואים שימש פוקס כמפקד מרכז האש של פיקוד המרכז.
נפטר ב-2 ביולי 2018 לאחר מחלה קשה, והובא למנוחות בבית העלמין של מושב בית חנניה בו התגורר.
צביקה חיימוביץ (נולד ב-7 במאי 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
בתפקידו האחרון שירת כמפקד מערך ההגנה האווירית בחיל האוויר.
חיימוביץ' בוגר תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, בוגר לימודי דיפלומה באסטרטגיה ממכללת המלחמה של חיל האוויר בארצות הברית, ובעל תואר שני מטעם המכללה לביטחון לאומי ואוניברסיטת חיפה.
חיימוביץ' התגייס לצה"ל ב-1985 וביצע מגוון תפקידים בחיל האוויר.
בפעילות מבצעית של החיל נערך יירוט ראשון על ידי טיל החץ 2 שהפיל טיל S-200 סורי וכן הופלו מטוס קרב סורי וכלי-טיס בלתי-מאוישים.
השתחרר מהצבא אחרי 33 שנות שירות, בספטמבר 2018.
בנובמבר 2021, מונה לסמנכ"ל פיתוח עסקי חו"ל בחברת KERNELiOS.
יועץ לחברות מובילות בסקטור הצבאי והאזרחי.
פאנליסט קבוע בחדשות ערוץ 12, נבחרת הכתבים של "ישראל היום" ו"דה מרקר".
חיימוביץ מתגורר בצור יגאל, נשוי לסיגל ואב לשניים.
צביר 1806-20 הוא צביר פתוח המוסתר על ידי ענני אבק צפופים בצד המרוחק של גלקסיית שביל החלב, בערך במרחק של כ-50,000 שנות אור מכדור הארץ ומכיל עשרות כוכבים מסיביים ביותר.
בין השאר, הצביר מכיל את המגנטר SGR 1806-20 שהוא ככל הנראה כוכב נייטרונים צעיר ואת הכוכב מסוג משתנה כחול ובהיר LBV 1806-20 אשר מועמד להיות הכוכב בעל עוצמת ההארה הגדולה ביותר בגלקסיה.
LBV 1806-20 וכוכבים מסיביים רבים נוספים בצביר יסיימו את חייהם כסופרנובות במיליוני השנים הקרובות, וישאירו אחריהם כוכבי ניטרונים או חורים שחורים.
קוטר הצביר כדקת קשת שבמרחק של 50,000 שנות אור שקולה לקוטר של כ-15 שנות אור, ליבתו קטנה בקוטר של כ-0.65 שנות אור (0.2 פארסק) והוא מכיל מלבד LBV 1806-20 גם לפחות שלושה כוכבי וולף-ראיה (מסוגים: WC8, WN6 ו-WN7) ועל ענק מסוג OB, בנוסף לכוכבים מסיביים צעירים יותר.
גילו של הצביר מוערך בכ-4 מיליוני שנים ומסתו לפחות 6,600 מסות שמש.
הצביר מוסתר מאיתנו על ידי עננים צפופים של אבק וניתן לראיה בעיקר באמצעות קרינה תת אדומה או בגלי רדיו.
הוא חלק מ-W31 (אזור H II) וענן מולקולרי ענק.
צביר הבתולה הוא צביר גלקסיות גדול, המכיל כ-2,000 גלקסיות, אשר מסתו הכוללת נאמדת ב-1015 מסות שמש, וקוטרו כ-15 מיליון שנות אור.
הצביר נמצא בקבוצת הכוכבים בתולה (וגולש לתוך קבוצת שערות ברניקי) במרחק של כ-54 מיליון שנות אור משביל החלב, והוא הצביר הגדול הקרוב ביותר לקבוצה המקומית.
צביר זה נמצא במרכזו של צביר-על הבתולה, הכולל את הקבוצה המקומית, כמו גם קבוצות גלקסיות וצבירי גלקסיות נוספים.
בשנת 1771 גילה האסטרונום הצרפתי שארל מסיה את הגלקסיה הראשונה בצביר, M49. כשמונה שנים לאחר מכן, גילו מסיה, יוהאן גוטפריד קלר ובארנבוס אורייאני את הגלקסיות M58, M59, M60 ו-M61, בזמן שעקבו אחרי שביט שעבר באזור.
אי לכך, מספרן הכולל של גלקסיות הצביר המצוינות בקטלוג מסיה עומד על 16. בשנים שלאחר מכן, נרשמו עשרות גילויים חדשים של גלקסיות גדולות בצביר.
מספרן הנוכחי מוערך כאלפיים; כמאתיים מתוכן הן גלקסיות גדולות, והשאר גלקסיות ננסיות.
הקטלוג הכללי החדש מכיל כ-160 גלקסיות החברות בצביר.
צביר הבתולה הוא צביר דליל יחסית, שצורתו בלתי סדורה.
הוא מכיל כ-130 גלקסיות ספירליות, כ-50 גלקסיות עדשה וכ-30 גלקסיות אליפטיות.
שאר הגלקסיות שבו הן גלקסיות ננסיות, שרובן הגדול אליפטי.
ניתן לזהות בצביר שלושה אזורים צפופים יחסית, שמהווים תתי-צבירים: תת-צביר הבתולה A, שמקיף את M87; תת-צביר הבתולה B, שמקיף את M49; ותת-צביר הבתולה C, שמקיף את M59. הגלקסיות האליפטיות וגלקסיות העדשה נוטות להצטופף בצבירים ובקווים המחברים אותם, בעוד שהגלקסיות הספירליות והננסיות מתאפיינות בפיזור אקראי.
בשל מסתו העצומה של הצביר, הגלקסיות שבו נעות האחת ביחס לשנייה במהירויות גבוהות.
בזכות אפקט ההסחה לאדום, ניתן לזהות כי מהגלסקיות מתקרב לשביל החלב, ואילו חלקן האחר מתרחק.
טווח התנועה משתרע בין 517- קילומטר לשנייה (IC 3258, המתקרבת לשביל החלב) לבין 2,524 קילומטר לשנייה (NGC 4388, המתרחקת משביל החלב).
המהירות היחסית בין שתי גלקסיות קיצון אלה היא כ-3,000 קילומטר בשנייה.
אף על פי שהקבוצה המקומית וצביר הבתולה מתרחקים זה מזה, הם צפויים להאט עד לעצירה, ואז לחזור ולהתקרב עד שיתמזגו לבסוף לצביר אחד.
תחזית זו נגזרת מאומדן המסה הכוללת של הגופים האסטרונומיים, וחישוב האפקט של הכבידה ההדדית ביניהם.
המהירות הממוצעת של גלקסיות הצביר ביחס לשביל החלב היא כ-1,100 קילומטר בשנייה.
בצביר זה התגלה לראשונה כוכב תועה.
בצביר יש כ-50 גלקסיות עם דרגת בהירות 11 ומטה, אותן ניתן לראות באמצעות ציוד חובבים.
יהודה צבי (צביקה) פייראיזן (נולד ב־1967) הוא מנכ"ל יד ושם המכהן בתפקידו משנת 2021. בנוסף הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון כיהן כקצין חינוך ראשי.
קודם לכן שירת בחיל האוויר וכראש חטיבת האמצעים המיוחדים באגף המבצעים.
פייראיזן נולד ברמת גן, אביו היה מהנדס וקצין בשירות קבע בחיל האוויר, משפחתו הייתה ממקימי היישוב נווה צוף.
היה חבר בתנועת הנוער בני עקיבא ואף שימש כקומונר בסניף בו הדריך.
בוגר מדרשית נעם בפרדס חנה וישיבת ההסדר קרני שומרון, והיה תלמיד של הרב זאב קרוב.
בצה"ל סיים קורס טיס במגמת נווטי קרב ושירת כנווט.
בשנים 2003–2005 פיקד על טייסת כלי טיס מאוישים מרחוק מסוג הרמס 450 ("זיק") שהשתתפה בפעילות רבה של סיכולים ממוקדים בתקופת האינתיפאדה השנייה.
הוא מילא תפקידים בלהק האוויר, שימש כמפקד מגמת קרב בבית הספר לטיסה, מפקד מחלקה בלהק המודיעין, בשנים 2006–2009 שימש ראש מחלקת מודיעין למבצעים בחיל האוויר, השתתף בהכנות לתקיפת הכור הגרעיני בסוריה, בשנים 2010–2013 שימש מפקד כנף 2 בחיל האוויר, וב-2013 מונה לראש חטיבת אמצעים מיוחדים באגף המבצעים.
ביולי 2017 מונה לקצין חינוך ראשי, ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2020 והשתחרר מצה"ל.
באוקטובר 2021 מונה לתפקיד מנכ"ל יד ושם.