tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרפובליקה של מולדובה וממלכת דנמרק כוננו יחסים דיפלומטיים ב-20 בינואר 1992. ממלכת דנמרק הכירה בעצמאות מולדובה ב-31 בדצמבר 1991. ב-22 באפריל 2009 נפתחה נציגות דיפלומטית דנית בקישינב.
הנציגות נכון לשנת 2017 כבר לא פעילה.
שר החוץ של מולדובה ביקר בדנמרק ביוני 1996, ושר החוץ של מולדובה ביקר בדנמרק בדצמבר 1997. הפוליטיקאי הדני רובן מדסן ביקר בטרנסניסטריה בנובמבר 2010.
בשנת 2008 הסתכם הייצוא הדני למולדובה ב-80 מיליון קרונה דנית, והיבוא היה פחות ממיליון קרונה דנית.
משרד החוץ של דנמרק מספק תמיכה עבור תוכנית נגד סחר בבני אדם במולדובה הפועלת גם באוקראינה ובבלארוס.
במולדובה, התוכנית מיושמת על ידי ארגון ההגירה הבינלאומי והאגודה הבינלאומית La Strada.
הממשלה הדנית סיפקה תרומות כספיות לקרן הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופהן המפקחת על נסיגת הנשק והתחמושת הרוסים מאזור הדנייסטר.
הסיוע הטכני המוצע על ידי דנמרק למולדובה כולל במיוחד פרויקטים בתחום הסביבה (במחוזות אדינץ, קאחול, טיגינה).
דנמרק יחד עם שוודיה והאו"ם מספקת גם סיוע כספי לפרלמנט המולדובי שבנייתו ותשתיותיו נפגעו קשה והושמדו ברובם במהלך הפוגרום שלאחר הבחירות באפריל 2009.
בשנת 2004 הצביע הפרלמנט המולדובי בעד אשרור המזכר המולדובני-דני בנושא יישום פרוטוקול קיוטו, במסגרתו התחייבה דנמרק לממן שורה של פרויקטים שמטרתם הפחתת פליטת גזי חממה במולדובה.
יחסי דנמרק–זמביה הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק וזמביה.
דנמרק מחזיקה בזמביה שגרירות בלוסקה, ואילו זמביה מיוצגת בדנמרק, באמצעות שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה.
ההסכם הראשון בין דנמרק וזמביה היה ב-17 בינואר 1959. ב-1966, דנמרק עם כמה מדינות אחרות שלחה כמה משאיות וספינות סיוע לזמביה.
ב-12 בדצמבר 1966 נחתם הסכם טכני בין המדינות.
בשנים 1966–1967 פיתחה דנמרק משק חלב בקאבווה (Broken Hill) ובמקושי וסייעה לחוות ב-500,000 קרונה דנית.
בשנת 1967 סיפקה דנמרק 2 מיליון קרונה דנית למלט צ'ילנגה.
בשנת 1970, דנמרק וזמביה שיתפו פעולה בתחום החקלאות והחינוך.
ב-1974, דנמרק, שוודיה והאו"ם סייעו לזמביה בטיפול בנשים עקורות.
הסיוע הדני לזמביה הוא כ-245 מיליון קרונה דנית לשנה.
דנמרק תומכת בזמביה בתחומים של ממשל טוב, דמוקרטיה וזכויות אדם, חינוך, תוכניות דרך ומים, סביבה, HIV / איידס ותמיכה בפליטים.
חינוך הוא אחד העדיפויות בתמיכה הדנית בזמביה.
הסיוע החל בשנת 2000, וניתנו למגזר 21 מיליון דולר.
בשנת 2008 שתי המדינות חתמו על ניהול סביבה ומשאבי טבע וכ-120 מיליון קרונה דנית נעזרו בתמיכה בממשלת זמביה וארגוני החברה האזרחית.
הסיוע מורכב משלושה מרכיבים; פיתוח קיבולת, קרן סביבת הביניים וקרן הסביבה של ארגון החברה האזרחית.
בנובמבר 1964 ביטל נשיא זמביה קנת קאונדה ביקור בדנמרק בגלל לוח הזמנים העמוס שלו, אך קאונדה ביקר בדנמרק בביקור רשמי בשנת 1968. 10 פוליטיקאים דנים ביקרו בזמביה ובזימבבואה בשנת 2010.
בשנת 2008 היצוא הדני לזמביה הסתכם ב-16 מיליון קרונה דנית ואילו היצוא הזמבי לדנמרק הסתכם ב-13 מיליון קרונה דנית.
יחסי דנמרק–הולנד הם יחסי החוץ בין דנמרק לבין הולנד.
דנמרק מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג, ואילו הולנד מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן.
שתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד האירופי.
הנסיכה ביאטריקס קיבלה את עיטור מסדר הפיל ב-29 באוקטובר 1975. ב-31 בינואר 1998 קיבל גם המלך וילם-אלכסנדר את עיטור מסדר הפיל.
בשנת 1521 הזמין כריסטיאן השני, מלך דנמרק 184 חקלאים הולנדים להתיישב באי אמגר בתמורה לאספקת ירקות לקופנהגן.
המהגרים ההולנדים קיבלו פטור ממיסוי דני וקיבלו הרשאות כמו לאפשר לצוד את רוב חיות הבר ובעלות על מערכת משפט משלהם עד 1823. כמה שמות באזור וכמה שמות משפחה בדנמרק מראים את ההשפעות ההולנדיות.
היחסים הדיפלומטיים הראשונים בין דנמרק להולנד כוננו ב-31 במרץ 1605 כאשר מונה אייזק פיטרזון ואן אמסטרדאן ל"מפקח הסאונד", כדי להבטיח שאוניות סחר הולנדיות ישובו להולנד.
20 שנה לפני כן, בשנת 1584, מונה ברתולומויס בויס ל"שליח של הולנד".
בשנת 1542 פרצה מלחמה בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה.
הקיסר קרל החמישי תמך בפרידריך השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ לכתר הדני, ודנמרק השתתפה במלחמה בצד צרפת.
שנה לאחר מכן הכריזה דנמרק מלחמה על הולנד, באותה תקופה תחת שלטונו של קרל.
ב-23 במאי 1544 נחתם הסכם שפייר בין דנמרק לאימפריה הרומית הקדושה.
מלחמת תורסטנסון הייתה תקופה קצרה של סכסוך בין שוודיה לדנמרק-נורווגיה שהתרחשה בשנים 1643 עד 1645 במהלך הימים הקשים של מלחמת שלושים השנים.
האימפריה ההולנדית הייתה בעלת ברית עם שוודיה.
כשנגמרה מלחמת תורסטנסון בשנת 1645, דנמרק והאימפריה ההולנדית חתמו על אמנה, שהפכה לברית בין דנמרק והולנד.
בשנת 1657, במהלך מלחמת הצפון השנייה, דנמרק פתחה במלחמת נקמה נגד שוודיה שהפכה לאסון מוחלט.
המלחמה הפכה לאסון משתי סיבות: בעיקר, מכיוון שבעלת בריתה החזקה החדשה של דנמרק, הולנד, נותרה נייטרלית שכן דנמרק הייתה התוקפנית ושוודיה המגן.
שנית, הנהרות קפאו במקרה נדיר במהלך חורף 1657–1658, ואיפשרו לקרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה להוביל את צבאותיו על פני הקרח כדי לפלוש לזילנד.
בחוזה רוסקילדה, דנמרק-נורווגיה נכנעה ומרוב בהלה ויתרה על כל סקונהלנד בנוסף למחוזות של בהוסיה וטרנדלג בנורווגיה.
הולשטיין-גוטורף נקשרה גם היא לשוודיה, והעניקה שער לפלישות עתידיות מדרום.
אך מלחמת הצפון השנייה עדיין לא הסתיימה.
שלושה חודשים לאחר חתימת הסכם השלום, קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה קיים מועצת מלחמה בה הוא החליט פשוט למחוק את דנמרק מהמפה ולאחד את כל סקנדינביה תחת שלטונו.
שוב הצבא השוודי הגיע אל מחוץ לקופנהגן.
עם זאת, הפעם הדנים לא נבהלו ולא נכנעו, במקום זאת הם החליטו להילחם והתכוננו להגן על קופנהגן.
פרדריק השלישי, מלך דנמרק שהה בבירתו ועידד כעת את אזרחי קופנהגן להתנגד לשוודים באומרו שהוא ימות בבית שלו.
יתרה מזאת, הכרזת מלחמה בלתי מוכתרת זו של שוודיה עוררה לבסוף את הברית שקיימה דנמרק-נורווגיה עם הולנד.
צי הולנדי רב עוצמה נשלח לקופנהגן עם אספקות וחיזוקים חיוניים, מה שהציל את העיר מנפילה במהלך ההתקפה השוודית.
יתר על כן, ברנדנבורג-פרוסיה, האיחוד הפולני-ליטאי ומלוכת הבסבורג אספו כוחות גדולים כדי לסייע לדנמרק-נורווגיה והלחימה נמשכה עד 1659. קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה נפטר לפתע ממחלה בתחילת 1660, בעת שתכנן פלישה לנורווגיה.
בעקבות מותו, שוודיה חתמה על הסכם קופנהגן, שבו החזירה רק את טרנדלג לנורווגיה בורנהולם לדנמרק, אך שמרה על בהוסיה ו טרה סקאניה, בעיקר בגלל שהולנד מעצמות אירופה אחרות לא רצו שליטה דנית משני צידי מצר סקניה.
וכך התבססו הגבולות בין נורווגיה, דנמרק ושוודיה שקיימים עד היום.
במלחמה האנגלו-הולנדית השנייה, דנמרק השתתפה לצד האימפריה ההולנדית נגד ממלכת אנגליה, מ-4 במרץ 1665 עד 31 ביולי 1667. המלחמה הסתיימה בניצחון הולנדי, ונחתם הסכם ברדה.
מלחמת אנגלו-הולנד השלישית הייתה סכסוך צבאי בין אנגליה לרפובליקה ההולנדית שנמשך בין השנים 1672 ל-1674. דנמרק הייתה בעלת ברית עם הרפובליקה ההולנדית.
זה היה חלק ממלחמת פרנקו-הולנד הגדולה יותר.
הצי המלכותי של אנגליה הצטרף לצרפת בהתקפתה על הרפובליקה, אך היה מתוסכל מנסיונותיו לחסום את החוף ההולנדי על ידי ארבעה ניצחונות אסטרטגיים של סגן אדמירל מיכיל דה רויטר.
גם ניסיון להפוך את פרובינציית הולנד למדינת חסות אנגלית נכשל.
הפרלמנט, שחשש כי הברית עם צרפת היא חלק ממזימה להפוך את אנגליה לקתולית, אילצה את המלך לנטוש את המלחמה היקרה וחסרת הפירות.
מלחמת סקאניה (1675–1679) הייתה חלק מהמלחמה הצפונית הגדולה שכללה את האיחוד של דנמרק-נורווגיה, ברנדנבורג והאימפריה השוודית.
המלחמה פרצה בעקבות המעורבות השוודית במלחמת פרנקו-הולנד.
שוודיה הייתה בעלת ברית של צרפת כנגד כמה מדינות באירופה.
הרפובליקה ההולנדית, שהותקפה על ידי צרפת, ביקשה תמיכה מדנמרק-נורווגיה.
לאחר היסוס מסוים, החל כריסטיאן החמישי את הפלישה לסקאניה בשנת 1675, בעוד השוודים היו עסוקים במלחמה נגד ברנדנבורג.
הפלישה לסקניה שולבה בחזית נורווגית בו זמנית בשם "מלחמת גילדנלווה", ואילצה את השוודים המגנים להילחם במלחמה דו-חזיתית בנוסף להסתבכויותיהם כנגד האימפריה הרומית הקדושה.
המטרה הדנית הייתה להחזיר את סקונהלנד שניתנה לשוודיה באמנת רוסקילדה, לאחר המלחמה הצפונית הגדולה.
למרות שהמתקפה הדנית זכתה בתחילה להצלחה גדולה, מתקפות נגד שוודיות שהובלו על ידי קרל האחד עשר, מלך שוודיה בן השבע-עשרה, ביטלו חלק גדול מהישגיהם.
זו הייתה מלחמה ללא ניצחון מובהק; הצי השוודי נחל תבוסה בים, הצבא הדני הובס בסקניה על ידי השוודים, אשר בתורם הובסו בצפון גרמניה על ידי הברנדנבורגים.
המלחמה והלחימה הסתיימו כאשר בעלת בריתה של דנמרק, הרפובליקה ההולנדית, התיישבה עם בעלת בריתה החזקה של שוודיה, צרפת, והמלך השוודי קרל האחד עשר נישא לנסיכה הדנית אולריקה אלונורה, אחותו של כריסטיאן החמישי.
השלום נעשה על ידי צרפת בהסכמי פונטנבלו, לונד וסנט ז'רמן, שהחזירו את מרבית השטחים האבודים לשוודיה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נחתמו הסכמים רבים בין שתי המדינות.
דנמרק והולנד נפלשו על ידי גרמניה הנאצית, דנמרק ב-9 באפריל 1940, והולנד ב-10 במאי 1940. לאחר ההתקפה הגרמנית על דנמרק, כאשר הגרמנים השתמשו בכמויות גדולות של כוחות מוטסים, הפיקוד ההולנדי חשש מהאפשרות שגם הם יוכלו להיות קורבן לתקיפה אסטרטגית שכזו.
כדי להדוף מתקפה, חמישה גדודי חי"ר מוקמו בנמלי התעופה העיקריים.
אלה קיבלו חיזוק על ידי תותחי נ"מ נוספים, שני טנקים ו-12 מתוך 24 המשוריינים המבצעיים.
צעדים מכוונים במיוחד אלה לוו בצעדים כלליים יותר: ההולנדים פרסו לא פחות מ-32 אוניות בתי חולים ברחבי הארץ ו-15 רכבות כדי להקל על תנועות חיילים.
לדנמרק היו כ-700 חיילים, ולהולנד היו 1,400 חיילים באפגניסטן.
דנמרק וגם הולנד שלחו כוחות לעיראק, כחלק מהכוח הרב-לאומי, בשנת 2003. לאחר מלחמת עזה, ב-18 בינואר 2009, תרמו שרי החוץ הדני וההולנדי גם לשליטה בגבול בין מצרים לעזה.
מאז ימי הביניים הסחר בין דנמרק להולנד של בקר היה תורם גדול לכלכלות דנמרק והולנד.
סחר זה הגיע לשיאו באמצע המאה ה-17. בשנת 2000 ייצאה דנמרק להולנד למעלה מ-65,000 עגלים.
נכון לשנת 2014 היצוא מדנמרק להולנד הסתכם ב-3.4 מיליארד אירו, ואילו היצוא לדנמרק מהולנד הסתכם ב-5.5 מיליארד אירו.
הולנד היא שותף היבוא השלישי בגודלו ב 8% מהיבוא, ושותף הייצוא השישי בגודלו ב-4.4% (2014).
באוגוסט 2010, הצבא ההולנדי המלכותי שלח את HNLMS Zierikzee לתרגיל כוח משימה של חיל הים של נאט"ו בדנמרק.
יחסי דנמרק–ניקרגואה הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לניקרגואה.
דנמרק מוסמכת לניקרגואה משגרירותה במקסיקו סיטי, מקסיקו.
ניקרגואה מוסמכת לדנמרק משגרירותה בהלסינקי, פינלנד.
ניקרגואה היא מדינה הנעזרת בתוכנית סיוע דנית מאז 1993.
שיתוף הפעולה הדני-ניקרגואני בפיתוח החל בשנת 1981. בשנת 1993 נבחרה ניקרגואה כאחת מעשרים מדינות לקבלת התוכנית הדנית לסיוע בפיתוח.
בשנת 1989 דנמרק הייתה חלק מקבוצה של מדינות שהתאגדו להעניק 20 מיליון דולר לניקרגואה בתגובה לוויתורים פנימיים שהביאו לבחירות הכלליות ב-1990 שהדיחו את החזית הסנדיניסטית מהשלטון.
בשנות ה-90 תרמה דנמרק 1.8 מיליון דולר לתמיכה בפינוי מוקשים בניקרגואה.
8,700 מוקשים פונו באזור בו דנמרק מממנת פעילויות.
תוכנית הפיתוח הדנית מסייעת לניקרגואה בארבעה מגזרים עדיפים: תחבורה, חקלאות, סביבה וחינוך.
ביולי 2007 ריכזה מזכירות רשת מחקרי הפיתוח הדנית סקירה של שיתוף פעולה מחקרי המתמשך בין דנמרק לניקרגואה בתחומי החקלאות, הסביבה והממשל.
בשנת 2009 הודיעה דנמרק כי תפחית את הסיוע מכ-35 מיליון דולר בשנת 2009 לכ-26 מיליון דולר בשנת 2010, ואמרה גם שהיא תפנה חלק מהסיוע לעבר ארגוני החברה האזרחית ולא סיוע ישיר לממשלת ניקרגואה.
ההודעה נמסרה על ידי שרת שיתוף הפעולה הדנית, אוללה טורנס, במהלך ביקור במדינה האמריקאית הלטינית, שם פגשה את הנשיא דניאל אורטגה.
טורנס גם קראה לממשלת ניקרגואה לכבד את הנורמות הדמוקרטיות בכל הקשור לבחירות חופשיות.
דנמרק עוזרת לניקרגואה בבניית דרך בין שתי הערים; נואבה גינאה ובלופילדס.
בשנת 2010 דנמרק הודיעה על כוונתה להפסיק לספק את כל כספי הפיתוח לניקרגואה, אם כי לא ציינה מועד קבוע לכך.
זה הוצג כחלק מהאסטרטגיה הכוללת של דנמרק להפסיק את מתן הסיוע למדינות אמריקה הלטינית כדי שתוכל למקד טוב יותר את תקציב הפיתוח שלה באפריקה.
בשנת 2010 אמרה לין אספרסן כי דנמרק תסגור את שגרירותה במנגואה.
בפברואר 2011 דנמרק סייעה לניקרגואה ב-18 מיליון דולר לבחירות הכלליות של ניקרגואה, 2011, אך ממשלת ניקרגואה סירבה לקבל את הכסף.
ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן ביקר בניקרגואה בשנת 2003 ונשיא ניקרגואה אנריקה בולאניוס ביקר בדנמרק בשנת 2004.
יחסי דנמרק–מרוקו הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק למרוקו.
דנמרק מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט ואילו מרוקו מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן.
דנמרק שולחת סיוע למרוקו כחלק מתוכנית השותפות הדנית-ערבית.
בינואר 2008 ביקר שר החוץ הדני פר סטיג מילר במרוקו לקראת פתיחת השגרירות הדנית ברבאט.
במרץ 1980, מוחמד השישי ביקר בדנמרק כנסיך העצר של מרוקו ושר החוץ המרוקאי מוחמד בנייסה ביקר בדנמרק בשנת 2005 ובשנת 2006.
בשנת 2006 היצוא הדני למרוקו הסתכם ב-203 מיליון דולר והיצוא המרוקאי הסתכם ב-18 מיליון דולר.
ביוני 2004 אמר שר החוץ הדני, פר סטיג מילר, כי הם אינם "מכירים בריבונות מרוקאית בסהרה המערבית", ורואה את הנוכחות המרוקאית בסהרה המערבית כ"בלתי חוקית" ו"פסולה".
בינואר 2011 הדגישה שרת החוץ הדנית לין אספרסן כי: "זכויות אדם, ובמיוחד חופש ההתאספות וחופש העיתונות, הן חלק מהותי מהדיאלוג הדו-צדדי המתמשך בין דנמרק למרוקו", אך מתחה ביקורת גם על מרוקו על תיעוד זכויות האדם שלה בסהרה המערבית.
היחסים הדיפלומטיים בין דנמרק למרוקו כוננו בשנת 1957. כעבור שנתיים פתחה מרוקו שגרירות באוסלו, נורווגיה שגם הוסמכה לדנמרק.
בשנת 1999 סגרה דנמרק את שגרירותה במרוקו מסיבות תקציביות.
בשנת 2006 פתחה דנמרק מחדש את שגרירותה ברבאט ושתי המדינות רצו לחזק את היחסים והסחר הדו-צדדיים שלהן.
בנובמבר 2008 ביקרה מריה, נסיכת דנמרק במרוקו כדי למסור 3,500 ארגזי לגו לצדקה.
ב-2 בפברואר 2006, הפגינו המונים ברבאט, מרוקו, בפני הפרלמנט בתגובה לקריקטורות של ג'ילנדס-פוסטן על מוחמד.
עיתונים שהיו מעורבים בקריקטורות נאסרו גם על ידי הממשלה המרוקאית.
ב-25 ביולי 1767 נחתם הסכם בין דנמרק למרוקו.
בדצמבר 1976 חתמו דנמרק ומרוקו על הסכם כלכלי וטכני.
בין שתי המדינות נחתם הגנה על הסכם השקעה הדדית במאי 2003. בשנת 2004 חתמו דנמרק ומרוקו על הסכם לחיפוש אחר נפט בחופי טרפאריה.
יחסי דנמרק–וייטנאם הם יחסי החוץ בין דנמרק לווייטנאם.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 בנובמבר 1971. ב-1 באפריל 1994 הקימה דנמרק שגרירות בהאנוי, ומאז 12 באוגוסט 2000 מחזיקה וייטנאם שגרירות בקופנהגן.
הם הושפעו מאוד ממלחמת וייטנאם.
בשנת 2002 חתמו שתי המדינות על הסכם להגנת הסביבה.
בשנת 2007 חתמו שתי המדינות על הסכם מסגרת על תוכנית האשראי הכללית הדנית לווייטנאם.
בספטמבר 1999 ביקר בדנמרק ראש ממשלת וייטנאם, פן ואן ח'י.
ביוני 2002 ביקר דנמרק נגויין דזי ניין שר החוץ הווייטנאמי.
באוקטובר 2004 השתתף פר סטיג מילר שר החוץ הדני בישיבת אסיה-אירופה החמישית בהאנוי.
במרץ 2007 ביקר בווייטנאם שר החוץ הדני אולריק פדרספיל.
בנובמבר 2009 ביקרה מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק בווייטנאם.
יחסי דנמרק–סודאן הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לסודאן.
דנמרק מיוצגת בסודאן, באמצעות שגרירותה באדיס אבבה, אתיופיה.
סודאן מיוצגת בדנמרק, באמצעות שגרירותה באוסלו, נורווגיה.
בשנות ה-60 הציעה דנמרק סיוע לפיתוח כפרי בסודאן.
בשנות ה-70 חתמו דנמרק וסודאן על הסכמים רבים, על מנת לחזק את היחסים הכלכליים בין המדינות.
כחלק מההסכמים הלוותה דנמרק לסודאן 15 מיליון קרונה דנית בשנת 1971, 25 מיליון קרונה דנית בשנת 1974, ו-40 מיליון קרונה דנית בשנת 1978. בשנים 2004 – 2009 העניקה דנמרק 500 מיליון קרונה דנית כסיוע לסודאן.
דנמרק שלחה סיוע הומניטרי לדארפור, במהלך רצח העם בדארפור, ושלחה 40 – 45 חיילים לדרפור כשומרי שלום.
במהלך ועידת האקלים של האו"ם לשנת 2009, כאשר נודע לאמנסטי אינטרנשיונל כי דנמרק הזמינה את נשיא סודאן, עומר אל-באשיר, הם דרשו שממשלת דנמרק תעצור אותו.
בדצמבר 2011 תרמה דנמרק לסודאן 40 מיליון קרונה דנית.
כיום, היחסים בין דנמרק לסודאן מנותקים.
בפברואר 2008 החרימה ממשלת סודאן את הסחורה הדנית לאחר שהודפסו מחדש סדרות עיתונים בדנמרק ובמדינות אירופה אחרות במהלך פרשת קריקטורות מוחמד השנויה במחלוקת.
עומר אל-באשיר הצהיר כי "דנים לא יוכלו שוב לדרוך בסודאן." בעקבות אירוע זה, דנמרק ניתקה את היחסים עם סודאן.
בגלל המתיחות, שתי המדינות סגרו את שגרירויותיהן.
סודאן גם הציגה מגבלות נסיעות נגד אזרחי דנמרק.
במאי 1959 חתמו דנמרק וסודאן על הסכם שירות אווירי.
בשנת 1976 נחתם הסכם כלכלי, תעשייתי, מדעי וטכני בין דנמרק לסודאן.
ב-31 ביולי 1983 חתמו דנמרק וסודאן על "הסכם לשיתוף פעולה בנושא סיוע כוח אדם והדרכה".
הסכם שיחזק את שיתוף הפעולה ביניהם.
ב-28 באוגוסט 1992 חתמו שתי המדינות על "הסכם למימון עבור שיקום חצרות מים בסודאן".
יחסי דנמרק–טנזניה הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לטנזניה.
דנמרק מחזיקה בטנזניה שגרירות בדאר א-סלאם.
טנזניה מיוצגת בדנמרק, באמצעות שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה.
לטנזניה יש קונסוליית כבוד בדנמרק.
יחסים דיפלומטיים בין דנמרק לטנזניה כוננו בשנוץ ה-60. מיד לאחר מכן, דנמרק ביצעה פרויקט בקיבאהה.
בשנת 1970 מסרה ממשלת דנמרק את הפרויקט ליוליוס ניירר, נשיא טנזניה.
הסיוע הדני בטנזניה הסתכם ב-500 מיליון קרונה דנית בשנת 2010. דנמרק התמקדה בתחומים אלו; סביבה עסקית, בריאות הציבור, ניהול משאבי טבע, תמיכה בתקציב, דמוקרטיה, ממשל תקין, מינהל ציבורי, שיתוף פעולה בין חברות טנזניות ודניות ופליטים.
דנמרק תומכת גם בפליטים בורונדים וקונגולזים בטנזניה.
ב-5 בפברואר 1991 ביקר נשיא טנזניה, יוליוס ניירר, בארגון "Mellemfolkeligt Samvirke" בדנמרק.
ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן ביקר בטנזניה בשנת 2005. נשיא טנזניה, ג'קאיה קיקווטה, ביקר בדנמרק בשנת 2007, ושוב ב-5 במאי 2009.
יחסי דנמרק–מוזמביק הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק למוזמביק.
יחסים דיפלומטיים כוננו ב-26 ביוני 1975, אולם היחסים החלו עוד לפני שמוזמביק השיגה עצמאות.
המכון הדני לזכויות אדם פעל במוזמביק מאז 1997. בשנת 2000 חתמה דנמרק על הסכם עם שר האוצר לואיזה דיאוגו בדבר יישום מנגנונים לשיתוף פעולה.
שיתוף הפעולה הדני בפיתוח הדו-צדדי עם מוזמביק החל בשנות ה-70 עם תוכנית סיוע לרפובליקה העממית של מוזמביק.
התוכנית תמכה בחקלאות ובאספקת מים.
סיוע הומניטרי היה גם הוא חלק מתוכנית הסיוע.
בשנים 1989 עד 1991 דנו שתי המדינות על שיתוף הפעולה בתעשייה, אנרגיה, דייג ותחבורה.
דנמרק סייעה למוזמביק בתחום הדייג, החינוך והבריאות בעיר טטה.
במהלך התקופה 1992–2006 הסתכם הסיוע בכ-700 מיליון דולר.
בפרק זמן של חמש שנים החל משנת 2006, דנמרק סייעה למוזמביק ב-315 מיליון קרונה דנית למגזר החקלאי ו-57.5 מיליון למגזר המשפטי.
שיתוף הפעולה הסביבתי החל בשנת 1992 והסתיים בשנת 2006.
ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן ביקר במוזמביק בספטמבר 2005. נשיא מוזמביק ארמנדו גבוזה ביקר בדנמרק באוקטובר 2008. במהלך הביקור הוא פגש את ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן, המלכה מרגרטה השנייה ושרת הפיתוח אוללה טירנס.
דנמרק מחזיקה במוזמביק שגרירות במפוטו.
מוזמביק מיוצגת בדנמרק, דרך שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה עם קונסוליית כבוד בקופנהגן.
יחסי דנמרק–הכס הקדוש הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לוותיקן.
דנמרק הייתה ממלכה נוצרית קתולית עד לתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית.
פרדריק הראשון, מלך דנמרק מילא תפקיד מרכזי בהפצת לימוד הלותרניזם בכל רחבי דנמרק.
על פי כתב הזכויות שנחתם עם הכתרתו הוא הפך להיות המגן הרשמי של הכנסייה הקתולית בדנמרק.
במסגרת תפקידו זה, הוא עמד על זכותו לבחור את הבישופים לדיוקסיות בדנמרק.
עם זאת, הוא גילה סובלנות כלפי הפרוטסטנטיות, ולדוגמה, הוא ציווה שהלותרנים והקתולים יחלקו את אותן כנסיות.
הוא עודד את פרסום הגרסה הראשונה של התנ"ך בשפה הדנית.
ב-1526, כאשר ריחף מעל ראשו של הנס טאוזן, איום במאסר ומשפט בעוון כפירה, מינה אותו פרדריק להיות הכומר האישי שלו כדי שהוא ייהנה מחסינות.
החל מ-1527, אישר פרדריק את סגירתם של מנזרים פרנציסקנים ב-28 ערים דניות.
בכמה מקרים, הוא הציע סכומים קטנים של כסף לנזירים העקורים.
הוא ניצל רגשות אנטי-ממסדיים שהיו שכיחים בקרב אנשים מסוימים כנגד ההיררכיה הכנסייתית והאצולה הקתולית של דנמרק וכן ניהל תעמולה לצמצם את כוחם של הבישופים והאצילים הקתולים.
הוא היה מוכשר מספיק כדי למנוע מלחמה כוללת בין הפרוטסטנטים לבין הקתולים.
בתקופת שלטונו של בנו, כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק הפכה הנצרות הלותרנית לדת המדינה הרשמית של דנמרק, והיא התנתקה מחסותו של האפיפיור.
בשנת 1982 כוננה דנמרק יחסים דיפלומטיים עם הכס הקדוש.
דנמרק מיוצגת בוותיקן באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה.
הוותיקן מיוצג בדנמרק באמצעות הנונציו האפוסטולי בסטוקהולם, שוודיה.
יחסי דנמרק–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק למלזיה.
היחסים הדיפלומטיים כוננו בשנת 1963.
בשנת 1990 נחתם הסכם ערבות בין דנמרק למלזיה.
שיתוף הפעולה הדו-צדדי החל בשנת 1994, עם תוכנית סביבתית.
בהמשך דנמרק שיתפה פעולה גם עם המגזר הפרטי.
סיוע דני למלזיה נפתח כחלק מסיוע למען הסביבה והסיוע לאסונות.
בין המדינות נחתם הסכם על תמיכה כספית וטכנית.
שתי המדינות עובדות יחד על החומרים הסביבתיים.
בשנת 2008 חתמו שתי המדינות על הסכם מנגנון פיתוח נקי.
היצוא הדני למלזיה הסתכם בשנת 2008 ב-792 מיליון קרונה דנית, ואילו היצוא המלזי היה 1.7 מיליון קרונה דנית.
קיימת גם מועצה לעסקים דנית-מלזית.
דנמרק מחזיקה בתאילנד שגרירות בקואלה לומפור.
מלזיה מיוצגת בדנמרק, באמצעות שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה.
יחסי דנמרק–הפיליפינים הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לפיליפינים.
דנמרק מחזיקה בפיליפינים שגרירות במנילה, ואילו הפיליפינים מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן.
יחסים דיפלומטיים מתוארים כחזקים, קרובים, לבביים וידידותיים.
הפיליפינים הגדירו את דנמרק כבעלת ברית משמעותית במשאבי האנרגיה המתחדשת ובאנרגיית הרוח שלה.
הפיליפינים נהנים מיחסים ימיים חזקים עם דנמרק.
בפברואר 2006 מחו מוסלמים בפיליפינים ושרפו את דגל דנמרק כדי לגנות את פרשת קריקטורות מוחמד.
יחסים דיפלומטיים כוננו ב-28 בספטמבר 1946 ובריטניה הייתה אחראית ליחסים עם דנמרק.
מאז 1976, הפיליפינים שמרה על נציגות דיפלומטית בשוודיה, ששמרה על קשרים דיפלומטיים עם דנמרק ושאר המדינות הנורדיות והבלטיות.
בשנת 2002 החליטה דנמרק לסגור את שגרירותה בפיליפינים מסיבות כלכליות, אך היא נפתחה מחדש בשנת 2014.
בשנת 1993 העניקה דנמרק לפיליפינים 14.910 מיליון קרונה דנית להקמת משרד שיקום נהרות שתשפר את סביבת הפיליפינים.
סוכנות הפיתוח הבינלאומית הדנית השתמשה ב-16 מיליון קרונה דנית לילדים ולנוער נכים בפיליפינים.
דנמרק סייעה ב-300,000 קרונה דנית בהצפות במהלך הסערה הטרופית וואשי שהרגה כ-1,000 בני אדם.
סחר, הסכמים ושיתוף פעולה כלכלי
בשנת 1954 הוחלט לנהל משא ומתן להסכם רשמי על הסדר אווירי.
בין 1970 ל-1972 ייצאו הפיליפינים מוצרים בשווי 8.8 מיליון דולר לדנמרק.
מרבית הייצוא הפיליפיני כלל מכונות ומוצרים גמורים.
הפיליפינים גם רצו לייצא בעתיד מלבושים מוגמרים, פירות משומרים, מיץ, מוצרי עץ, עץ וחומרי גלם אחרים לדנמרק.
במחצית הראשונה של 2008 נסחרו סחורות בשווי של יותר מ-43 מיליון דולר בין דנמרק לפיליפינים.
בשנת 2009 היצוא הדני לפיליפינים הסתכם ב-500.9 מיליון קרונה דנית ואילו היצוא הפיליפיני לדנמרק הסתכם ב-306.8 מיליון קרונה דנית.
בשנת 2005, בעזרת סוכנות הפיתוח הבינלאומית הדנית, הוקמה חוות רוח בקגאיאן.
בשנת 2010 פיתחה החברה הפיליפינית Northwind Power Corp את חוות הרוח, בעזרת משקיעים דנים.
חומרי הטורבינה נשלחו גם מדנמרק.
יחסי דנמרק–מיאנמר הם היחסים הדו-צדדיים בין מיאנמר לדנמרק.
לשתי המדינות אין שגרירות תושבת.
מיאנמר מיוצגת בדנמרק באמצעות שגרירותה בבריטניה, ואילו דנמרק מיוצגת במיאנמר, דרך שגרירותה בתאילנד.
יחסים דיפלומטיים כוננו בשנת 1955. היחסים בין המדינות ידידותיים.
לדנמרק יש את הסחר הקטן ביותר מבין המדינות באיחוד האירופי עם מיאנמר.
דנמרק תומכת גם בתחנת הרדיו הנורווגית, Voice of Burma.
סיוע בפיתוח למיאנמר הוא בראש סדר העדיפויות במעורבות DANIDA בדרום-מזרח אסיה.
93 מיליון קרונה דנית ניתנו לפרויקטים בתחום החינוך והבריאות.
סיוע בפיתוח דני התמקד בקידום דמוקרטיה וזכויות אדם.
דנמרק הייתה אחת המדינות הראשונות שהגיבו לציקלון נארגיס באמצעות מתן סיוע הומניטרי לבורמה.
הקרן לשלוש מחלות הוקמה בשנת 2006 ודנמרק הצטרפה אליו בשנת 2009. הקרן לשלוש מחלות מסייעת למיאנמר להילחם בנגיף האיידס, וסייעה ב-73 מיליון דולר.
בשנת 1996 נשפט לשלוש שנות מאסר קונסול דנמרק במיאנמר, ג'יימס לינדר ניקולס.
גזר הדין ניתן בגין החזקה בלתי חוקית של שתי מכונות פקסימיליה ומרכזיה טלפונית.
חודשיים לאחר מכן הוא נפטר בכלא.
למרות ההתעקשות הדנית, הרשויות הבורמזיות סירבו להתיר נתיחה שלאחר המוות.
זמן קצר לאחר מכן, האיחוד האירופי, עם קנדה, קראו להקפיד על כינוס של האו"ם בנושא הליך הדמוקרטיזציה.
יחסי דנמרק–כווית הם היחסים הדו-צדדיים שבין ממלכת דנמרק לבין מדינת כווית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן ב-25 באפריל 1964. דנמרק מיוצגת בכווית באמצעות השגרירות שלה בריאד, ערב הסעודית, ויש לה גם קונסוליה בכווית סיטי.
כווית מיוצגת בדנמרק באמצעות השגרירות שלה בסטוקהולם, שוודיה וכן יש לה שגרירות בקופנהגן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן ב-25 באפריל 1964.
היחסים בין שתי המדינות עלו על שרטון ב-2006 עם פרשת קריקטורות מוחמד כשפורסמו בעיתון דני מספר קריקטורות של מוחמד, ובשנת 2008 העלו כמה חברי פרלמנט בכווית את הדרישה לנתק את היחסים עם דנמרק.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 החלו היחסים להשתקם וב-2015 ביקרה ראש ממשלת דנמרק הלה ת'ורנינג שמידט בכווית ונפגשה עם אמיר כווית סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח.
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות בכ-120 מיליון דולר, כשעיקר הייצוא מדנמרק לכווית כלל מכונות ומוצרים רפואיים ואילו עיקר הייצוא מכווית לדנמרק כלל מוצרים רפואיים.
יחסי דנמרק–לוקסמבורג הם יחסי החוץ בין ממלכת דנמרק לבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-19 ביוני 1879. במהלך מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות תחת כיבוש גרמניה הנאצית, ממנו שוחררה לוקסמבורג בקיץ 1944 ואילו דנמרק שוחררה רק במאי 1945.
כיום שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי, מועצת אירופה והאו"ם, ובנוסף הן חלק מאזור שנגן.
דנמרק מחזיקה בלוקסמבורג קונסוליה כללית בלוקסמבורג סיטי, ובנוסף מיוצגת על ידי שגרירותה בבריסל, בלגיה, ואילו לוקסמבורג מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן.
יחסי דנמרק–ליכטנשטיין הם יחסי החוץ בין ממלכת דנמרק לבין נסיכות ליכטנשטיין.
שתי המדינות הן חברות מועצת אירופה והאו"ם, ובנוסף הן חלק מאזור שנגן.
הסחר עם דנמרק אינו משמעותי; היצוא הדני לליכטנשטיין בשנת 2009 עמד על 8.9 מיליון קרונה דנית, בעוד היבוא הדני הסתכם בסך 49 מיליון קרונה דנית.
דנמרק מחזיקה בליכטנשטיין קונסוליה כללית בואדוץ.
ליכטנשטיין אינה מיוצגת כלל בדנמרק.
יחסי דנמרק–מונקו הם יחסי החוץ בין ממלכת דנמרק לבין נסיכות מונקו.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1930, ובשנת 2005 נחגגו 75 שנה לקיום היחסים הדיפלומטיים.
דנמרק מחזיקה במונקו קונסוליה כללית במונטה קרלו.
מונקו מחזיקה בדנמרק קונסוליה כללית בקופנהגן.
יחסי דנמרק–מלטה הם יחסי החוץ בין ממלכת דנמרק לבין מלטה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 במרץ 1969. שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי, מועצת אירופה והאו"ם, ובנוסף הן חלק מאזור שנגן.
כמו כן קיים סחר מועט בהיקפו בין שתי המדינות.
דנמרק מחזיקה במלטה קונסוליה כללית בולטה.
מלטה מחזיקה בדנמרק 2 קונסוליות באורהוס ואודנסה.
יחסי דנמרק–המלדיביים הם יחסי החוץ בין דנמרק לבין המלדיביים.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-8 בנובמבר 1982. שתי המדינות משתפות פעולה בעיקר בארגונים בינלאומיים, ובכלל זה באו"ם.
המלדיביים מיוצגת בדנמרק באמצעות שגרירותה בברלין, גרמניה.
דנמרק מיוצגת במלדיביים באמצעות שגרירותה בניו דלהי, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד במאלה.
בין ממלכת דנמרק לבין הרפובליקה הצרפתית מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים.
היחסים בין שתי המדינות ראשיתם בימי הביניים, ובתו של ולדמר הראשון, מלך דנמרק - אינגבורג התחתנה עם פיליפ השני, מלך צרפת.
באותם ימים היו נזירים צרפתים רבים בדנמרק.
במהלך המאה ה-17 שהו סטודנטים רבים מדנמרק בפריז, לצורך לימוד רפואה, משפטים, פילוסופיה ותאולוגיה, ואילו מורים רבים בדנמרק היו ממוצא צרפתי.
במהלך מלחמת צרפת-הולנד חיפשה הרפובליקה ההולנדית בעל ברית, ולבסוף כרתה ברית עם דנמרק-נורווגיה שרצתה להחזיר לעצמה את שטחי סקונהלנד, ובעקבות כך פרצה המלחמה הסקאנית בין דנמרק לשוודיה, שהייתה בעלת בריתה של צרפת.
המלחמה נמשכה 4 שנים, והסתיימה לבסוף ללא הכרעה, תוך חזרה למצב הקודם.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחמה דנמרק לצד צרפת, אולם לבסוף הובסה, ובקונגרס וינה אושר שלטונה של שוודיה בנורווגיה שנלקחה מדנמרק.
לאחר מלחמת העולם השנייה היו צרפת ודנמרק ממקימי נאט"ו, ובמהלך השנים הצטרפו שתי המדינות לאיחוד האירופי, על אף שדנמרק לא הצטרפה לגוש האירו ועדיין משתמשת בקרונה דנית.
הייצוא הצרפתי לדנמרק עמד על 2.19 מיליארד אירו בשנת 2009, ואילו היבוא מדנמרק עמד על 2.35 מיליארד יורו באותה שנה.
צרפת מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ו-6 קונסוליות באולבורג, אורהוס, אסביירג, פרדריקסהאבן, אודנסה, ורונה.
מאידך, דנמרק מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז, ו-12 קונסוליות כבוד בפריז, בורדו, לה רושל, ליל, ליון, מרסיי, נאנט, ניס, פורטו וקיו, רואן, סן מאלו וטולוז
בין ממלכת דנמרק לבין רפובליקת פינלנד מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתיהן חברות במועצה הנורדית.
היחסים בין המדינות כוננו ב-18 בפברואר 1918, לאחר שדנמרק הכירה בעצמאותה של פינלנד.
שתי המדינות חברות באיחוד האירופי, באיחוד הנורדי ובמועצת מדינות הים הבלטי, והם תומכות בפרויקטים של אמנים בשתי המדינות.
היצוא של פינלנד לדנמרק, כמו גם היבוא מאזור זה השתנו מדי שנה, מאזן הסחר, לעומת זאת, היה בשנת 2000 בגירעון לפינלנד.
בשנת 2008 גדל הייצוא של פינלנד לדנמרק, וערך היצוא לדנמרק עמד על 1.38 מיליארד אירו, בעוד היבוא מדנמרק עמד על 1.453 מיליארד אירו באותה שנה.
פינלנד מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ו-7 קונסוליות באולבורג, אורהוס, אסביירג, פרדריקיה, סוונדבורג, אודנסה, ורונה.
מאידך, דנמרק מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי, ו-13 קונסוליות כבוד בהלסינקי, האנקו, קוקולה, קוטקה, קואופיו, מרייהאמן, אואולו, פורבו, ראומה, רובניימי, טמפרה, טורקו וואסה.
ב-12 באוקטובר 2007 ביקר מאטי ואנהאנן ראש ממשלת פינלנד בדנמרק, ואילו לארס לקה ראסמוסן ראש ממשלת דנמרק ביקר בפינלנד ב-10 בפברואר 2010.
בין ממלכת דנמרק לבין הרפובליקה הצ'כית מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים.
היחסים הדיפלומטיים בין דנמרק לצ'כוסלובקיה כוננו ב-21 ביוני 1929. בשנת 1946, לאחר מלחמת העולם השנייה, חגג נמל התעופה קופנהגן קבלת פנים למטוס הראשון שטס מפראג לקופנהגן, ולכבוד כך נתלה דגל צ'כוסלובקיה בשדה התעופה.
בשנת 1968 נחתם הסכם לשיתוף פעולה תרבותי ומדעי בין המדינות, ובשנות ה-70 הגיע הסחר בין שתי המדינות ל-400 מיליון קרונות צ'כוסלובקיים בשנה.
בינואר 1993 נפרדה צ'כוסלובקיה לשתי מדינות עצמאיות: הרפובליקה הצ'כית וסלובקיה.
הרפובליקה הצ'כית שמרה לעצמה את ההמנון והדגל של צ'כוסלובקיה, ומיד באותו יום כוננו יחסים דיפלומטיים עם דנמרק.
היחסים בין צ'כיה לדנמרק מתוארים כ"טובים ", ושתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד האירופי.
צ'כיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן וקונסוליה באורהוס, ואילו דנמרק מחזיקה בצ'כיה רק שגרירות בפראג.
היצוא הדני הסתכם ב-4 מיליון קרונה דנית, והיבוא הסתכם ב-4 מיליון קרונה דנית בשנת 2009.
ההשקעות הדנית בצ'כיה היו 10 מיליארד קרונה דנית, והם מחזקות את הידידות הדו-צדדית בין המדינות.
לגו, מארסק ובאנג & אלופסן הן חלק מהחברות הדניות שיש להן השקעות בצ'כיה.
בשנת 1994 ביקרה מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק בצ'כיה, ובשנת 2006 ביקר הנשיא הצ'כי ואצלב קלאוס בקופנהגן.
בין ממלכת דנמרק לבין סלובקיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים.
בינואר 1993 נפרדה צ'כוסלובקיה לשתי מדינות עצמאיות: הרפובליקה הצ'כית וסלובקיה, ועדמהרה כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
היחסים בין סלובקיה לדנמרק מתוארים כ"טובים", ושתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד האירופי.
ב-4 בספטמבר 2002 נחתם מזכר הבנות בין שתי המדינות.
סלובקיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן וקונסוליה באורהוס, ואילו דנמרק מחזיקה בסלובקיה רק קונסוליה כללית בברטיסלבה.
המסחר בין שתי המדינות הוא מתחת לממוצע לעומת שאר מדינות קבוצת וישגראד, ועל מנת לפתח את היחסים הכלכליים, נפתח משרד מסחר וכלכלה בשנת 1994. באותה שנה גם חתמו שתי המדינות על הסכם להגנת איכות הסביבה.
ECCO פתחה מפעל ייצור בסלובקיה בשנת 1998, וחברת Falck פועלת החל משנת 2006 בסלובקיה, ופתחה 37 תחנות כיבוי אש חדשות.
כמו כן גם חברת אוקסימאט יש לה משרדים בסלובקיה.
בשנת 2002 ביקר ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן בסלובקיה, ונפגש עם נשיא סלובקיה רודולף שוסטר.
בין ממלכת דנמרק לבין סלובניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים.
היחסים הדיפלומטיים בין דנמרק לסלובניה כוננו ב-20 בינואר 1992, וקודם עצמאותה של סלובניה כמעט ולא התקיימו יחסים בין המדינות.
היחסים בין סלובניה לדנמרק מתוארים כ"טובים", ושתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד האירופי.
יש קהילה סלובנית קטנה בדנמרק, עם הצטרפותה של סלובניה לאיחוד האירופי, יותר סלובנים עברו לדנמרק.
סלובניה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן וקונסוליה באורהוס, ואילו דנמרק מחזיקה בסלובניה רק קונסוליה כללית בליובליאנה.
בשנת 2001 ביקרה מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק בסלובניה, ובשנת 2002 ביקר ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן בסלובניה.
יחסי דנמרק-פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים שבין ממלכת דנמרק לבין הרפובליקה הפורטוגלית.
דנמרק מיוצגת בפורטוגל באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בליסבון, בירתה.
פורטוגל מיוצגת בדנמרק באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בקופנהגן, בירתה.
שתי המדינות חברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי.
בשנת 1984, ביקרה מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק בפורטוגל בביקור רשמי.
ב-2008, הגיע הייצוא הדני לפורטוגל לשווי 2.5 מיליארד קרונות דניות, הייצוא הפורטגלי באותה השנה עמד על 2.3 מיליארד קרונות דניות.
בשנים 1701 עד 1714, נלחמו דנמרק ופורטוגל אחת נגד השנייה במלחמת הירושה הספרדית.
במלחמות הנפוליאוניות, דנמרק הצטרפה לצרפת במלחמתה כנגד בריטניה, אוסטריה, ספרד ופורטוגל ושתי המדינות נלחמו שוב אחת כנגד השנייה.
ב-14 בדצמבר 1896, נחתם חוזה בין דנמרק ופורטוגל שעסק בכינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
בין ממלכת דנמרק לבין רומניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים.
ב-31 במאי 1879 להופיע הקונסול הדני בווינה בפני קרול הראשון, מלך רומניה, על מנת להביע את הכרת דנמרק בעצמאות רומניה.
ב-24 בדצמבר 1892 הוקמה הקונסוליה הכללית הראשונה של רומניה בקופנהגן, ובשנת 1914 נפתחה קונסוליית כבוד של דנמרק בבוקרשט.
ב-1 במאי 1917 הוקמה צירות רומניה בקופנהגן ברובע כריסטיאניה, ובשנת 1924 הוקמה צירות דנמרק בבוקרשט.
בשנת 1940 הושעו היחסים בין שתי המדינות, בעקבות מלחמת העולם השנייה וכיבוש דנמרק ידי גרמניה הנאצית, אולם היחסים שוקמו בשנת 1946 לאחר המלחמה.
ב-24 בנובמבר 1964 שודרגו הנציגויות בשתי המדינות, מרמת צירות לרמת שגרירות.
בשנת 1967 נחתם הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, תעשייתי וטכני בין שתי המדינות, ובשנת 1980 ובשנת 1994 חתמו שתי המדינות על הסכם השקעות דניות ברומניה.
לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי ברומניה, דנמרק הפכה שותפה קרובה של רומניה, ותמכה בתהליכי הרפורמה ברומניה ובכניסתה לארגונים אירופיים.
הצטרפותה של רומניה לנאט"ו ולאיחוד האירופי הגבירה את היחסים בין שתי המדינות, ונכון לעכשיו דנמרק ורומניה שותפות במלחמה בטרור, הלחימה בעיראק ובאפגניסטן, הדרישה לרפורמה באו"ם, ושיתוף פעולה בנושאי ביטחון ואנרגיה.
בשנת 2003 הסכימו דנמרק ורומניה לשתף פעולה בפרויקט האקלים - הפרויקט הדני הראשון במזרח אירופה.
הפרויקט מסייע לרומניה בהחלפת מוצרי פסולת עץ עבור טכנולוגיה חדשה, על מנת לספק חימום לאזורים העניים של רומניה.
בשנת 2008 הסתכם הייצוא הדני לרומניה ב-1.644 מיליארד כתר דני, ואילו היצוא הרומני לדנמרק הסתכם ב-475 מיליון כתר דני.
רומניה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ו-3 קונסוליות באורהוס, הרנינג וסונדרבורג, מאידך, דנמרק מחזיקה ברומניה רק שגרירות בבוקרשט
במאי 2000 ביקרה מרגרט השנייה, מלכת דנמרק עם בעלה הנריק, נסיך דנמרק ברומניה, ובמהלך הביקור הם ביקרו בבית היתומים ספנטה מקרינה, אשר מנוהל על ידי DanChurchAid.
בספטמבר 2003 ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן ביקר ברומניה, ובמהלך ביקורו נפגש עם ראש ממשלת רומניה אדריאן נסטאסה.
נשיא רומניה יון איליאסקו ביקר בדנמרק בשנת 2004, ובשנת 2006 ביקר שוב אנדרס פוג ראסמוסן ברומניה, כדי לשאת נאום בכנס השנתי של שגרירי רומניה.
יחסי דנמרק-קפריסין הם היחסים הדיפלומטיים שבין ממלכת דנמרק לבין רפובליקת קפריסין.
קפריסין מיוצגת בדנמרק באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בעיר הבירה קופנהגן.
דנמרק מיוצגת בקפריסין באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בניקוסיה עיר הבירה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-2 בנובמבר 1960. שתי המדינות הן ריבוניות וחברות האיחוד האירופי.
ב-1990, דנמרק שלחה 342 חיילים תחת דגל האו"ם לקפריסין במסגרת "הכוח לשמירת השלום של האו"ם בקפריסין".
החיילים שדנמרק שלחה היו משויכים לגדודי רגלים שונים.
בשנת 2004, דנמרק פתחה את שגרירותה בקפריסין.
מנהיגי קפריסין, דנמרק ופולין הם אילו שהנהיגו את הרפורמות בעת המשבר הכלכלי העולמי וסידרו את התקציב כדי שיסתיים.
ב-27 באפריל 1963 נחתם בין שתי המדינות הסכם בנושא תחבורה אווירית.
בחודש מאי 1981 חתמו שתי המדינות על אמנה למניעת כפל מס.
הנשיא הקפריסאי גלפקוס קלירידיס ביקר בדנמרק ביוני 2002, כדי לשכנע את מנהיגי דנמרק להמשיך ולהישאר בדעתם בנוגע להצטרפות קפריסין לאיחוד האירופי, וכדי שהיחסים בין דנמרק לקפריסין לא יעורערו.
באוגוסט 2006, ראש הממשלה הדני אנדרס פוג ראסמוסן ביקר בקפריסין ובאזור החיץ בינה לבין הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.
יחסי דנמרק–שווייץ הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ממלכת דנמרק לבין הקונפדרציה השווייצרית.
לדנמרק ישנה שגרירות בברן, ולשווייץ קיימת שגרירות בקופנהגן, אבל רק מציעה שירותים קונסולריים מהמרכז הקונסולרי האזורי הנורדי בסטוקהולם.
יחסים דיפלומטיים בין דנמרק ושווייץ הוקמו ב-1945.
ברית ידידות ומסחר כוננה בין דנמרק ושווייץ ונחתמה ב-10 בפברואר 1875. ההסכם הראשון בין דנמרק ושווייץ נחתם ב-10 בדצמבר 1827. הסכם אחר היה בנושא גיוס חובה, שנחתם ב-10 בפברואר 1875. לפני 1945, שווייץ יוצגה בדנמרק, דרך קונסוליה בשוודיה, ובקונסוליה כללית בקופנהגן.
כאשר כוננו קשרים דיפלומטיים בשנת 1945, נפתחה צירות שווייצרית בדנמרק, ולאחר מכן שגרירות.
ב-22 ביוני 1950, חתמו המדינות על הסכם שירותי אוויר.
ב-21 במאי 1954 אמנת ביטוח סוציאלי נחתמה.
הסכם בנושא תחבורה וכבישים נחתם ב-1989. שווייץ חתמה גם על הסכם עם איי פארו.
הסחר בין דנמרק ושווייץ נחשב למפותח.
היצוא הדני לשווייץ הסתכם ב-4.6 מיליארד כתר דני, בעוד היצוא השווייצרי לדנמרק הסתכם בכ-5 מיליארד.
בספטמבר 2002 נשיא שווייץ קספר פיליגר ביקר את אנדרס פוג ראסמוסן, ראש ממשלת דנמרק.
לאחר הפגישה, אמר פוג ראסמוסן, "היה לי דיון טוב ומועיל עם הנשיא השווייצרי".
במרץ 2008, שר החוץ הדני פר סטיג מואלר ביקר בשווייץ במטרה להיפגש עם חברת המועצה הפדרלית מישלין קלמי-רה.
יחסי דנמרק–סין הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ממלכת דנמרק לבין הרפובליקה העממית של סין.
במאה ה-17 החלו אניות סוחר דניות להגיע מדנמרק לסין, אשר נשלטה בידי שושלת צ'ינג.
במהלך המאה ה-19 הפכו הערים גואנגג'ואו ושאנגחאי ליעד העיקרי של הסחר הדני.
יותר ויותר חברות דניות הגיעו לסין במהלך המאה ה-19, ובשנת 1896 החליטה הממשלה הדנית לשלוח נציגים מיוחדים לשאנגחאי כקונסול למסחר.
עם זאת, שתי החברות הגדולות של דנמרק בסין, חברת הטלפון הצפונית הגדולה וחברת מזרח אסיה, הסכימו כי יהיה עדיף שיהיה דיפלומט דני אחראי ישירות לדיאלוג עם הממשלה הסינית בבייג'ינג.
בשנת 1908 הוחלט בפרלמנט הדני כי מן הראוי לפתוח שגרירות בבייג'ינג, ואכן בשנת 1912, לאחר ארבע שנות שיתוף פעולה עם רוסיה, החליטה דנמרק להקים שגרירות משלה בבייג'ינג, ואכן באותה שנה הוקמה שגרירות דנמרק בבייג'ינג.
במהלך מלחמת העולם השנייה, סין הייתה כבושה חלקית על ידי האימפריה היפנית, ואילו דנמרק נכבשה על ידי גרמניה הנאצית.
תחת לחץ של ממשלת גרמניה, השגריר הדני ביפן מונה לשגריר בממשלת הבובות במנצ'וקוו.
בכיבוש היפני בשאנגחאי קיבל השגריר הדני את ההכרה בממשלת נאנג'ינג, שהייתה ממשלת בובות יפנית, אולם שגריר דנמרק בוושינגטון, גאו פומן, הפך לדובר של הנוכחות הדנית החופשית בסין, והוא אף כשגריר הדני בבייג'ינג, ובעקבות כך היו לדנמרק שלושה נציגים בסין באותה העת.
לאחר המלחמה חזרה הממשלה הסינית לנאנג'ינג, ובשנת 1946 הגיש השגריר הדני החדש בסין, אראקס מוק, את כתב האמנתו לצ'יאנג קאי-שק.
ב-1 באוקטובר 1949, לאחר הקמתה של הוקמה הרפובליקה העממית של סין, ובעקבות כך נותקו יחסיה של דנמרק עם הרפובליקה הסינית.
ב-9 בינואר 1950 הכירה דנמרק ברפובליקה העממית של סין, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-11 במאי 1950, ובכך הייתה דנמרק המדינה המערבית הראשונה שכוננה יחסים דיפלומטיים עם סין העממית.
ב-15 בפברואר 1956 שתי המדינות שדרגו את יחסיהן הדיפלומטיים למעמד של שגרירויות.
דנמרק תמכה במהלך שנות ה-50 ולאחר מכן, בנתינת מושב באו"ם לסין העממית, ובשנת 1974 העבירה דנמרק את השגרירות משאנגחאי לבייג'ינג.
סין השעתה את הקשרים עם דנמרק לאחר שראש הממשלה הדני לארס לקה ראסמוסן פגש את הדלאי לאמה ב-29 במאי 2009, וחידשה אותם רק לאחר שהממשלה הדנית פרסמה הצהרה בדצמבר אותה שנה, ולפיה היא תתנגד לתנועת העצמאות הטיבטית, ותשקול את תגובתה של בייג'ינג לפני שתזמין אותו שוב לביקור.
בשנת 1974 ביקר ראש ממשלת דנמרק פול הארטלינג בסין, ובשנת 1979 ביקרה מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק בסין, ובכך הייתה לראש המדינה הדנית הראשון שביקר בסין.
בשנת 1995 ביקר ראש ממשלת סין לי פנג בדנמרק, ובשנת 2012 ביקר נשיא הרפובליקה העממית של סין חו ג'ינטאו בדנמרק.
סין מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן.
מאידך, דנמרק מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג, ו-4 קונסוליות כלליות הנמצאות בצ'ונגצ'ינג, גואנגג'ואו, הונג קונג ושאנגחאי.
יחסי דנמרק-קוסובו הם היחסים הבילטרליים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ממלכת דנמרק לבין הרפובליקה של קוסובו.
קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, דנמרק הכירה בכך ב-21 בפברואר 2008. שגריר דנמרק לקוסובו כפוף לשגרירות בווינה שבאוסטריה מאז 6 במרץ 2008.
דנמרק תרמה קבוצה של כ-308 חיילים לכוח קוסובו שבראשות נאט"ו.
נכון לנובמבר 2010, נותרו בתוכה יחידה של 152 חברים.
בין ממלכת דנמרק לבין ממלכת שוודיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים.
כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי המועצה הנורדית, מועצת הים הבלטי, ומועצת אירופה.
לשתי המדינות יש היסטוריה ארוכה מאוד, שראשיתה עוד בימי הביניים, ובין השנים 1397–1523 היו השתיים מאוחדות באיחוד קאלמאר.
במאה ה-17 השתתפה דנמרק במלחמת שלושים השנים והובסה בה קשות, ולאחר מכן ספגה תבוסה מוחצת מידי השוודים במלחמת תורסטנסון.
בשנת 1657 הצטרפה דנמרק ל, וגם בה נחלה מפלה, ובסוף המלחמה נחתם הסכם קופנהגן שקבע את הגבולות בין דנמרק, נורווגיה ושוודיה, וגבולות אלו תקפים עד היום.
בשנת 1658 פרצה המלחמה הדנית-שוודית (1658–1660), ובשנת 1674 שוב נלחמו השתיים מלחמת סקונה.
בתחילת המאה ה-18 שוב לחמו השתיים זו בזו כחלק ממלחמת הצפון הגדולה, שבה ספגה דנמרק תבוסה קשה, אולם לבסוף הובסו הכוחות השוודים, מה שהביא לירידת קרנה של האימפריה השוודית.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות שוב לחמו השתיים, ובשנת 1814 נחתם הסכם קיל, שבו העבירה דנמרק לשוודיה את השליטה על נורווגיה.
במהלך המאה ה-19 שררו יחסים קרובים בין המדינות, ובתי המלוכה של שתי המדינות אף קיימו ביניהם קשרי נישואין.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נשארו שתי המדינות נייטרליות, אולם במלחמת העולם השנייה נכבשה דנמרק על ידי גרמניה הנאצית, ואילו שוודיה שמרה על נייטרליותה.
בספטמבר 1943 התרחשה הצלת יהודי דנמרק, שבה הועברו רוב יהדות דנמרק לשוודיה על ידי דייגים דנים.
בשנת 1952 נחתם הסכם איחוד הדרכונים הנורדי, שמאפשר לכל אזרחי המדינות הנורדיות לנסוע בחופשיות ללא מסמכים.
בשנת 1999 נחנך גשר ארסונד, המחבר את שני המרכזים המטרופוליניים של אזור ארסונד, קופנהגן, בירת דנמרק, והעיר מאלמה שבשוודיה.
כיום חיים כ-21,000 שוודים בדנמרק, ואילו כ-42,000 דנים חיים בשוודיה.
שוודיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ו-16 קונסוליות באבנרה, אורהוס, אולבורג, אסביירג, פרדריקסהאבן, גרנה, אלסינור, הולבק, קולדינג, נוק, נייקובינג פאלסטר, אודנסה, רונה, סקיין, טורסהאבן, וויבורג.
מאידך, דנמרק מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם, ו-23 קונסוליות כבוד בפאלקנברג, פאלן, גטבורג, יבלה, האלמסטד, הלסינגבורג, ינקפינג, קאלמאר, לולאו, מאלמה, אומאו, ויסבי, וקשה, ארברו ואסטרונד.
יחסי דנמרק-עיראק הם היחסים הבילטרליים בין דנמרק לבין הרפובליקה העיראקית.
ב-21 במרץ 2003, החליט הפרלמנט הדני לתמוך בפעולה צבאית אמריקאית בעיראק ואף סייעה לארצות הברית בעזרת תרומת נשק ימי למלחמה.
ב-2006, הודיע שר התחבורה העיראקי, סלאם אל-מלכי, על הקפאת היחסים הכלכליים עם חברות דניות ונורווגיות במחאה על קריקטורות מעליבות על עיראק שפורסמו בעיתוני המדינות.
האוכלוסייה העיראקית בדנמרק מונה סביב ה-29,600 עיראקים וכמה ארגונים עיראקים פועלים כיום בקופנהגן.
ב-2006 איש הדת השיעי, איתאללה עלי אל-סיסטאני, גינה את הקריקטורות שפורסמו ביילנדס פוסטן, אך גם התייחס לקיצונים המוסלמים אשר פועלים בשם האסלאם.
סיסטאני הדגיש כיצד פעולות קיצוניות לא מוסלמיות משמשות הצדקה לתקוף את האסלאם.
דנמרק מחזיקה בשגרירות בבגדאד, משרד מסחר בבצרה וקונסוליה בארביל.
מאידך, עיראק מחזיקה בשגרירות בקופנהגן.
יחסי דנמרק-פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת דנמרק לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
בחודש יוני בשנת 2008 התרחש אסון בשגרירות הדנית באסלאמבאד בירת פקיסטן כאשר מחבלים מרצחים שתלו פצצה מחוץ לבניין, הפצצה הספיקה להתפוצץ ונהרגו שמונה אנשים - שבעה פקיסטנים ודני אחד.
הדבר נעשה במחאה על קריקטורה של מוחמד בעיתון דני ידוע.
הפיצוץ גבה גם עשרים ושבעה פצועים שקיבלו טיפול בבתי החולים בפקיסטן.
בסביבות 20,000 אזרחים פקיסטנים מתגוררים בדנמרק, מה שהופך אותם לקהילה הלא-מערבית החמישית בגודלה בדנמרק.
שישה פקיסטנים מכהנים בפרלמנט הדני, מה שהופך את הפקיסטנים לקבוצה המהגרת השנייה בגודלה ובייצוגה בפרלמנט הדני ובפוליטיקה הדנית בכלל.
פקיסטן מיוצגת בדנמרק בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקופנהגן, בירת המדינה.
דנמרק מיוצגת בפקיסטן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באסלאמבאד, בירת המדינה.
בשנת 2016, הייבוא הפקיסטני מדנמרק עמד על 108 מיליון דולר אמריקאי.
הוא כלל בעיקר לתת ואמצעים רפואיים.
באותה השנה, הייצוא הפקיסטני לדנמרק עמד על 152 מיליון דולר אמריקאי.
הוא כלל בעיקר מוצרי הלבשה שונים, ציוד ספורטיבי, חלקי מטוסים ואורז.
יחסי דנמרק–רוסיה הם היחסים בין המדינות, דנמרק ורוסיה.
היחסים הדיפלומטיים בין דנמרק לברית המועצות כוננו ב-18 ביוני 1924. שתי המדינות גובלות בים הבלטי וחברות במועצת אירופה ובארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה.
היחסים הנדיבים בין ממלכת דנמרק לנסיכות מוסקבה התבססו על ברית סיוע הדדי משנת 1493, שחודשה בשנים 1506 ו-1517. בשנת 1562 קשרו המלך הדני פרדריק השני והצאר הרוסי איוואן הרביעי יחסים ידידותיים בהתבסס על חוזה מוז'איסק.
במהלך מלחמת הצפון הגדולה תקפה בהצלחה קואליציה של מדינות שונות את האימפריה השוודית בצפון מרכז ומזרח אירופה.
בתחילה, הברית הורכבה מרוסיה הצארית, דנמרק-נורווגיה ונסיכות הבוחר מסקסוניה - האיחוד הפולני-ליטאי.
האימפריה העות'מאנית אירחה באופן זמני את קרל השנים עשר, מלך שוודיה והתערבה נגד פיוטר הגדול.
לאחר שנלחם בתיאטראות שונים אחרים נגד השוודים, פלשתי שוודיה פלשה על ידי דנמרק-נורווגיה ממערב ורוסיה ממזרח.
אף שההתקפות הדניות נהדפו, רוסיה הצליחה לכבוש את פינלנד ולהסב אבדות קשות בצי ובמצודות החוף השוודיות.
צ'ארלס ה-12 פתח חזית נורווגית, אך נהרג בפרריקסטן בשנת 1718. המלחמה הסתיימה בתבוסה לשוודיה, והותירה את רוסיה כמעצמה הגדולה החדשה בים הבלטי ושחקן חשוב חדש בפוליטיקה האירופית - למעשה, היא חתמה תחילתו של דפוס התפשטות רוסית שייפסק רק כעבור שתי מאות שנים.
דנמרק הרוויחה מעט משוודיה בהסדר השלום, אך היא הצליחה להשיג על חשבון הווסל הנאמן שלה בהולשטיין.
התבוסה של שוודיה במלחמת הצפון הגדולה סיימה את חסותה על הולשטיין-גוטורפ, ודנמרק ניצלה את ההזדמנות כדי לתפוס את שטחה של גוטורפ בשלזוויג.
הדוכס המתוסכל מהולשטיין-גוטורפ ביקש תמיכה בהחזרת שלזוויג מרוסיה והתחתן עם המשפחה הקיסרית הרוסית בשנת 1725. יליזבטה, קיסרית רוסיה נפטרה ללא ילדים בשנת 1762, והיא מינתה את אחיינה, הדוכס מהולשטיין-גוטורפ, להיות יורשה ברוסיה.
כאשר הוא עלה על כס המלוכה כצאר פיוטר השלישי, קיסר רוסיה, הולשטיין-גוטורפ אוחדה באיחוד אישי עם רוסיה, מה שיצר ניגוד תביעות טריטוריאליות בין רוסיה לדנמרק.
פיוטר השלישי איים במלחמה עם דנמרק להחזרת אדמות אבותיו, אך לפני שיכל להתחיל בקרבות, הוא הודח על ידי אשתו, שהשתלטה על רוסיה כיקטרינה השנייה.
כאשר תקפה שוודיה את רוסיה בשנת 1788, דנמרק נענתה לחובות האמנה שלה עם רוסיה, והכריזה מלחמה על שוודיה.
צבא נורווגי פלש לזמן קצר לשוודיה, וניצח בקרב על גשר קוויסטרום, לפני שנחתם השלום ב-9 ביולי 1789 בעקבות התערבותם הדיפלומטית של בריטניה ופרוסיה.
בלחץ המעצמות, דנמרק-נורווגיה הכריזה על עצמה כנייטרלית בסכסוך הרוסי-שוודי, והביאה לסיומה של מלחמה זו.
עם זאת, פלישתו ההרסנית של נפוליאון בשנת 1812 לרוסיה דחפה את רוסיה לצד הנגדי, בראשות בריטניה, במלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, בעוד דנמרק נותרה בעלת ברית של צרפת.
כאשר צרפת הובסה בסופו של דבר על ידי הקואליציה השישית, דנמרק הפסידה את השליטה בנורווגיה לטובת שוודיה בהסכם קיל 1814, מה שהאיץ את דעיכתה של דנמרק כמעצמה מרכזית באירופה.
עם עליית הלאומיות הגרמנית באמצע המאה ה-19, באה שאלת שלזוויג-הולשטיין ושלטה בענייני החוץ של דנמרק.
לאחר מלחמת שלזוויג הראשונה רוסיה קיבלה את הצד של דנמרק במשא ומתן על אמנת לונדון משנת 1852, שאישר מחדש את הריבונות הדנית בדוכסויות השנויות במחלוקת.
רוסיה גם הציעה תמיכה דיפלומטית בדנמרק במלחמת שלזוויג השנייה אך לא ביצעה התערבות צבאית למענה, ודנמרק איבדה בסופו של דבר את שלזוויג-הולשטיין בשלמותה לפרוסיה באמנת וינה משנת 1864.
בשנת 1866 התחתנה הנסיכה הדנית דאגמאר, בתו של המלך פרדריק השמיני, לצאר לעתיד אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, וכונתה בשמה הרוסי מריה פיודורובנה.
היא הייתה קיסרית פופולרית והפכה לאמו של הצאר האחרון ברוסיה, ניקולאי השני.
כקיסרית רוסיה, היא תרמה כספים להקמת כנסייה רוסית אורתודוקסית בקופנהגן כמתנה לקהילה האורתודוקסית בדנמרק.
בספטמבר 2006 הועברו שרידיה מדנמרק לסנקט פטרבורג כדי להיקבר לצד בעלה.
לאחר המהפכה הרוסית בשנת 1917, הכירה דנמרק בברית המועצות וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים בשנת 1924. אף על פי שהממשלה הדנית ביקשה להישאר נייטרלית בשתי מלחמות העולם, המדינה נכבשה על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1940, והצטרפה להסכם אנטי-קומינטרן בשנת 1941 (אם כי היא התעקשה על נייטרליותה בכל סכסוך עם רוסיה).
דנמרק אף פעם לא הכירה בסיפוח המדינות הבלטיות לברית המועצות.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הפכה דנמרק לחברה מייסדת בארגון האמנה הצפוני האטלנטי (נאט"ו) בשנת 1949, אם כי מדיניות החוץ שלה המשיכה לנטות יותר לעבר נייטרליות מאשר לעימות עם ברית המועצות.
כיום שתי המדינות הן שותפות סחר קרובות, והן נסחרות בעיקר לאורך החוף הבלטי.
איי פארו היו הטריטוריה הדנית היחידה מעבר לים שהחליטה לנהל משא ומתן על הסכם סחר חופשי עם רוסיה.
הסחר יעבור דרך דנמרק, ומשם לרוסיה.
ישנם גם כמה דייגים רוסים המבקרים בטורסהאבן, בירת האיים.
רוסיה ודנמרק חתמו על הסכמי ויזות.
פר סטיג מילר, שר החוץ של דנמרק, הצהיר כי ההסכמים יסייעו להקל על המגעים בין מדענים, אנשי עסקים וסטודנטים של שתי המדינות.
העסקה הייתה גם הסכם רשמי בין רוסיה לאיחוד האירופי.
באוגוסט 2014 הודיעה ממשלת דנמרק כי תתרום למערכת ההגנה מפני טילים של נאט"ו, על ידי הצטיידות באחת או יותר מהפריגטות בעלות יכולת המכ"ם, בין המשבר האוקראיני והמתחים הגוברים בין רוסיה לנאט"ו.
ב-22 במרץ 2015 אישר שגריר רוסיה בדנמרק, מיכאיל ואנין, את המתחים במהלך ריאיון ליילנדס פוסטן: "אני לא חושב שהדנים מבינים לגמרי את ההשלכות של מה שיקרה אם דנמרק תצטרף למערכת הטילים בהנהגת ארצות הברית.
אם זה יקרה, ספינות מלחמה דניות תהפוכנה ליעדים לטילי הגרעין הרוסים".
שר החוץ של דנמרק, מרטין ליגורד, הכריז על דברי השגריר כבלתי קבילים וכי מערכת ההגנה אינה מכוונת לרוסיה, טענה שאשרה על ידי דוברת נאט"ו, אואנה לונג'סקו.
דובר נאט"ו הוסיף כי ההצהרות הרוסיות "אינן מעוררות אמון או תורמות לחיזוי, שלום או יציבות".
דנמרק מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה וקונסוליה כללית בקלינינגרד.
מאידך, רוסיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן בלבד.
יחסי דנמרק–ספרד הם יחסי החוץ בין ממלכת דנמרק לממלכת ספרד.
היחסים בין ספרד לדנמרק נקבעים במידה רבה על ידי חברות של שתי המדינות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היחסים ההיסטוריים בין המדינות ראשיתם במהלך המאה ה-16, כאשר כריסטיאן השני, מלך דנמרק התחתן עם איזבלה מאוסטריה, בתם של פליפה הראשון, מלך קסטיליה וחואנה, מלכת קסטיליה, ואחותו של קרלוס הראשון, מלך ספרד.
מאחר שדנמרק עברה לדת הלותרנית במהלך הרפורמציה, ואילו ספרד נשארה קתולית מובהקת, הדרדרו היחסים בין המדינות, ובמהלך מלחמת שלושים השנים, לחמו המדינות זו בזו.
גם במהלך מלחמת הירושה הספרדית עמדה דנמרק לצד ממלכת בריטניה הגדולה וממלכת הבסבורג, נגד ספרד הבורבונית וממלכת צרפת.
כיום שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי ונאט"ו, וסופיה, מלכת ספרד, מוצאה מבית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג הדני.
ספרד היא התשיעית בגודלה מבחינת הייצוא של דנמרק.
בשנת 2009 היצוא לספרד היה יותר מ-13 מיליארד קרונה דנית.
הייצוא הדני לספרד כולל תרופות, מכונות תעשייתיות וריהוט.
יחסי דנמרק–סרביה הם יחסי חוץ בין דנמרק לסרביה.
לדנמרק יש שגרירות בבלגרד, ולסרביה יש שגרירות בקופנהגן.
שתי המדינות חברות בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה.
במרץ 2016 אמר ראש שגרירות דנמרק בסרביה, מורטן סקובגארד הנסן, כי "דנמרק תומכת בגלוי בהתקדמות והרפורמות שביצעה סרביה."
ב-2004 מחזור המסחר בין דנמרק לסרביה הסתכם ב-37 מיליון דולר.
ב-11 בפברואר 2012 חתמו דנמרק וסרביה על הסכם של 9 מיליון אירו לייצור פרי.
כמו כן, לדברי השגריר דני, סרביה היא כבר יצרנית פירות יער חשובה.
סרבים רבים חיים כיום בדנמרק.
ככל שהמצב הכלכלי מחמיר עבור אזרחים קבועים בסרביה, יותר ויותר סרבים עוזבים את מולדתם בחיפוש אחר אפשרויות טובות יותר, כולל בדנמרק.
יחסי דנמרק–קנדה מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין קנדה לדנמרק.
קנדה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ואילו דנמרק מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה וקונסוליה כללית בטורונטו.
שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו והמועצה הארקטית.
היחסים בין המדינות משכו תשומת לב לאור המחלוקת על האי הנס.
בשנת 1928 התחזקו היחסים הדו-צדדיים בין קנדה לדנמרק, כאשר חברי הרכבת הלאומית הקנדית נפגשו עם תומאס מדסן-מיגדל.
האמנה הראשונה בין קנדה לדנמרק הייתה הסכם דרישות ויזה, שנחתם ב-22 בספטמבר ו-14 באוקטובר 1949. שתי המדינות חתמו על הסכם בנושא מיסים בשנת 1956. קנדה ודנמרק הסכימו לשתף פעולה עם מדעי ההגנה בשנת 1969. בשנת 1983 נחתם בקופנהגן הסכם ימי, סביבתי, חברתי וכלכלי.
בשנת 2010 הושקה תוכנית דנמרק – ארצות הברית / קנדה.
התוכנית מכוונת לבינאום של תוכניות חינוך דניות.
האי הנס הוא אי לא מיושב בשטח של 1.3 קמ"ר, הנמצא על קו הגבול שבין קנדה לבין גרינלנד, טריטוריה דנית, בשטחה של תעלת קנדי שבמצר נארס.
עד 10 ביוני 2022, האי עמד במרכזו של סכסוך גבול בין קנדה לדנמרק באשר שתי המדינות טענו לחזקה על האי, אך לבסוף הוחלטה חלוקה של האי בין שתי המדינות.
הסכסוך כונה גם מלחמת הוויסקי.
הצי הקנדי השתמש בסכסוך על האי כטיעון לטובת תקצוב ספינות המתאימות לשיט במים הצפוניים כמשקל נגד לספינות דומות שנמצאות בשירות הצי הדני מזה שנים.