tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרעידה, שזעזעה בין היתר גם את המעיינות בבקע הירדן, הובילה לכך שבמשך 4 ימים המים שנבעו מתוך מעיין אלישע היו מהולים באדמה אדומה, דבר אשר הקנה להם צבע של דם.
על כך מעיד מקור מאותה התקופה:
ייתכן וההסבר לתופעה הוא בכך שקרקעית המעיין מורכבת משכבה בזלתית.
מרבית חוקרי המקרא סבורים שהסיפור המקראי על ריפוי מי המעיין, כמוהו כיתר סיפורי הנסים של אלישע, הוא אגדה שנועדה להלל את הנביא ואין לו בסיס במציאות.
עם זאת, היסטוריונים, פרשני מקרא וחוקרים רבים במהלך ההיסטוריה ניסו לעמוד על הרקע הריאלי לנס שביצע אלישע במי המעיין:
מליחות גבוהה - הן יוסף בן מתתיהו והן פרופסור אליהו שמואל הרטום מציעים לפרש כי המליחות הגבוהה של מי המעיין היא שמנעה את ניצול המים הן לצורכי שתייה והן לצורכי חקלאות.
לטענתם הנס של אלישע בא לידי ביטוי בהמתקת המים ובאפשרות לניצולם לצורכי האדם.
רדיואקטיביות גבוהה - חלק מהחוקרים טענו כי המעיינות בחופו המערבי של ים המלח מכילים רמות גבוהות של רדיואקטיביות.
חוקרים אלה שיערו כי רמות הרדיואקטיביות פחתו בזמן שאלישע ריפא את המים, דבר שאפשר את צריכתם.
מחלת הבילהרציה - חלק מהחוקרים טענו כי מי המעיין היוו בית גידול לחלזונות מהסוג Bulinus, אשר מהווים מאחסן ביניים לטפיל עלקת הבילהרציה מהמין Schistosoma haematobium.
חוקרים אלה שיערו כי פעולת פיזור המלח בשטח המעיין גרמה להרג החלזונות ובכך לקטיעת מחזור החיים וההדבקה של הטפיל.
מחלת המלריה - בספר "רמזים על מלריה בתנ"ך" מציע ד"ר צבי סליטרניק פרשנות מדעית-תברואתית לנס שביצע אלישע.
לדבריו לא מן הנמנע כי אלישע שם לב שהיארעות מחלת המלריה בסביבת מקורות מים מלוחים היא אפסית.
הסיבה לכך נעוצה בעובדה כי מליחות מים מעל %3.5 (‰35) מונעת את התפתחות זחלי יתושי האנופלס מעבירי המחלה בישראל.
לכן בפעולת פיזור המלח בשטח המעיין ביצע אלישע, לדבריו של ד"ר סליטרניק, פעולת מנע קלאסית (הנפוצה גם כיום) למיגור המחלה.
בימי קדם היווה המעיין גורם משמעותי בעיצוב יריחו כמקום יישוב עירוני במדבר.
במהלך ההיסטוריה נבנתה סביב המעיין מערכת של אמות מים ותעלות עפר, זאת מכיוון שהמעיין נובע בגובה של 50 מטר מעל שטחי השדות של יריחו ומאפשר את השקייתם באמצעות כוח הכבידה.
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 נאגרו מי המעיין בבריכה קטנה ומשם נוצלו לצורכי חקלאות והפעלת טחנת קמח.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החליפה מערכת צינורות מבטון את תעלות העפר, דבר אשר גרם להזנחת הטחנה.
במרוצת השנים נבנה סביב המעיין מבנה אבן וכיום מי המעיין נשאבים ישירות לתוך מערכת של צינורות.
אולם למרות השאיבה ממשיך המעיין לשפוע לבריכה קטנה בתוך חלל המבנה.
משם מובלים המים אל מערכת תעלות המנתבת אותם לשדות חקלאיים מחוץ לעיר.
במהלך ההיסטוריה גילו תושבי יריחו שאם חוסמים את מקום הנביעה של המעיין, פורצים המים כבאר ארטזית במקום גבוה יותר.
וכך על ידי חסימת מקום נביעתו הועלו מי המעיין לגובה של כ-4 מטרים ונאגרו ב-2 בריכות ייעודיות (צפונית ודרומית), אשר נקראות בריכות הרמה.
הבריכה הדרומית מבין השתיים אגרה מים לשם הפעלת טחנת הקמח שפעלה במקום עד ראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ואילו הצפונית שימשה, ככל הנראה, לאגירת המים במקרה של ירידת המפלס בבריכה הצפונית.
לאחר התקנת מערכת צינורות הבטון נזנחה טחנת הקמח ואיתה גם 2 הבריכות.
מעטפת היום הראשון או מעטפת יום ההופעה (המונח הבינלאומי באנגלית נקרא FDC, First Day Cover) היא מעטפה עליה הודבק בול דואר או סדרה של בולי דואר שהוחתמו בחותמת דואר בתאריך יום הופעת הבול והחותמת נושאת את תאריך יום הופעת הבול.
חותמת היום הראשון יכולה להכיל את צירוף המילים "חותמת היום הראשון", אבל צירוף מילים זה איננו הכרחי לשלמות הפריט הבולאי.
מעטפת היום הראשון היא פריט בולאי המבוקש על ידי אספנים.
השירות הבולאי בישראל הפיק עד מחצית שנת 1956 רק מעטפות יום ראשון עם בולים ללא שובל.
גורמים פרטיים, ובעיקר סוחרי בולים, הכינו מעטפות פרטיות עם בולים בעלי שובל.
המעטפות הפרטיות הן בדרך כלל יקרות יותר.
לדוגמה, על פי קטלוג "מוריה" מעטפת היום הראשון של כל בולי דאר עברי עם שבלים שווה 20,000 ש"ח, מעטפת היום הראשון של סדרת דואר אוויר 1 עם שבלים שווה 48,000 ש"ח, ומעטפת היום הראשון של בול "הנגב" מ-1950 שווה 50,000 ש"ח.
מעטפת היום הראשון של השירות הבולאי היא בדרך כלל מעטפה מאוירת, אבל הדבר אינו הכרחי.
לרוב מאייר מעצב הבול גם את מעטפות יום ההופעה.
מעטפת יום ראשון עשויה לכלול חותמת נלווית או חותמת מיוחדת.
מעטפת דואר רגילה עליה מודבק הבול והשניים מוטבעים בחותמת עם תאריך יום ההופעה, נחשבת גם היא כמעטפת היום הראשון או מעטפת יום ההופעה.
מעטפת המכס היא מדיניות הפעלה מיסים אחידים בין ישראל והרשות הפלסטינית.
מעטפת המכס היא מונח משפטי-כלכלי ישראלי שמתאר את טיב היחסים הכלכליים בין ישראל לרשות הפלסטינית.
מתוקף הסכם פריז בין ישראל לרשות הפלסטינית, נקבע שהשקל הישראלי יישאר המטבע החוקי בשטחים (אם כי לא נפסל המעבר העתידי למטבע פלסטיני).
היות שבעת חתימת ההסכמים, לא היה רצון ליצירת הפרדה בין הכלכלות, הוסכם כי הרשות הפלסטינית לא תנהל מדיניות מיסוי ותקינה עצמאית, והרשות וישראל תנהלנה מדיניות יבוא זהה, למעט לגבי רשימת מוצרים ספציפית (למשל רכב).
המשמעות של שמירת של מדיניות מיסוי זהה היא האפשרות להקמת אזור מסחרי משותף, כמו זה הקיים באיחוד האירופי או במידת מה, NAFTA.
בתוך האזור המסחרי המשותף אין מיסים ומכסים על תנועות של סחורות, והדבר תורם לפעילות להורדת העלויות ושיפור כדאיות ותחרותיות של פעילות כלכלית בתוך האזור.
כתוצאה מההסכם, מוצרים שיבואו עבור הרשות-הפלסטינית יוכלו להימכר (למעט סייגים מסוימים) בישראל, ולהפך.
נקבע גם כי הרשות לא תנהל מעברי סחורות עצמאיים, אך נציגיה יתפעלו את המעברים תוך פיקוח ונוכחות אנשי מכס ישראלים.
בנמלים הישראלים יינתן יחס שווה לסחורה פלסטינית או שיעדה השטחים הפלסטינים.
את המיסים (מכס, מע"מ והיטלים שונים) שתגבה ישראל עבור סחורה שיעדה הרשות הפלסטינית - תעביר ישראל לרשות הפלסטינית.
הטיעון בעד ההחלטה לשמור על מעטפת מכס אחידה הוא הרצון לשמור על אזור הסחר בין המדינות.
אילו הוסכם שהפלסטינים ינהלו מדיניות יבוא עצמאית, ולאור העובדה שהתל"ג שלהם נמוך יותר מהתל"ג הישראלי, הם עשויים היו להוריד את המיסים לעומת ישראל.
כמו כן, הם עשויים לאמץ תקינת מוצרים שונה, ייתכן מקלה יותר, לעומת התקינה הישראלית שלרוב נצמדת לסטנדרטים החמורים של אירופה וארצות הברית.
במידה והיבוא לרשות הפלסטינית היה מקבל מיסים נמוכים יותר, היה צורך למנוע מצב בו סחורה שמיועדת לשטח הישראלי תיובא לרשות הפלסטינית ולאחר מכן תוכנס לישראל, ובכך תעקוף את מערכת המיסוי והתקינה הישראלית, תחמוק מתשלום מיסים ואף תסכן את האוכלוסייה הישראלית.
העברת סחורות בין ישראל לרשות הפלסטינית
בעת חתימת ההסכם, התנועה בין אזורים בשליטת הרשות הפלסטינית היה חופשי למדי שכן מחסומי צה"ל טרם הוקמו.
עד שנת 2000 לא עמד מכשול בגבול בין שטחי ישראל לרשות הפלסטינית, ולמרות הדרישה החוקית להיתר כניסה לישראל, עובדים פלסטינים רבים הסתננו באופן חופשי לשטחי ישראל.
לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה, ישראל נאלצה להתגונן מפני חדירה מוגברת של מחבלים לשטחי המדינה, ולצורך כך הקימה מחסומים פנימים וכן שיפרה את הבידוק בנקודות הכניסה לישראל על ידי הקמת מעברים מסודרים בין שטחי הגדה שבשליטת צה"ל לשטחי מדינת ישראל.
החל משנת 2005 נקבעו חמישה מעברים בהם בלבד מותרת כניסת סחורות (יבוא מסחרי מחו"ל וסחר מול ישראלים) שיעדן הוא שטחי הרשות הפלסטינית.
כניסת סחורות שיעדן התנחלויות מותרת אף היא רק דרך מעברים מוסדרים בלבד, אך הבידוק בהם אינו קפדני כמו זה שבמעברים לסחורה פלסטינית.
לקראת ההתנתקות ב-2005, עלה הרעיון לנתק את מעטפת המכס בין ישראל לרצועת עזה, כחלק מניתוק סמלי הריבונות הישראלית על הרצועה.
בדיון שנערך בנושא תחת ראש הממשלה אריאל שרון, שר האוצר בנימין נתניהו תמך בניתוק רצועת עזה ממעטפת המכס המשותפת, לעומתו התנגדו לכך שר התמ"ת אהוד אולמרט, שמעון פרס וחיים רמון.
בסופו של דבר, שרון נאלץ לשמר את מעטפת המכס, משום שהבנק העולמי וקרן המטבע לחצו על ישראל לעמוד במחויבויותיה מהסכם פריז (הנספח הכלכלי) וכן עקב התנגדות מדינות שונות והרשות הפלסטינית ליצירת בידול מכוון בין הגדה לרצועת עזה.
למרות זאת, מעבר ארז מופיע ברשימת מעברי הגבול החיצוניים למדינת ישראל, אף שלצורך מעבר בו אין צורך בדרכון, אלא רק בתעודת זהות (למעט אזרחים זרים).
העברת דמי מכס לרשות הפלסטינית
בהתאם לפרוטוקול פריז ישראל גובה את תשלומי המכס עבור סחורות המיובאות לרשות הפלסטינית, על פי עקרון "היעד הסופי" של הטובין ומעבירה אותם לרשות הפלסטינית..
העברת כספים זו אף עוגנה בחוק הישראלי:
"ישראל רשאית לגבות עבור הרשות הפלסטינית את מסי היבוא על טובין המיובאים לשטחי עזה ויריחו ולהעביר את ההכנסות ממסים אלה לרשות הפלסטינית"
נוהל יבוא לרשות הפלסטינית של רשות המסים בישראל קובע שהעברת דמי המכס שנגבו בנמלי היבוא תיעשה בהתאם להצהרת היבואן ללא וידוא מעבר הטובין בפועל לשטחי הרשות הפלסטינית.
עוד קובע הנוהל, כי על כל הטובין לעבור לשטחי הרשות הפלסטינית דרך רשימה סגורה של מעברים, בהם מתבצעת העברה "גב לגב" של הטובין למשאיות פלסטיניות.
לפי מבקר המדינה על אף שחובה על יבואנים להעביר את הטובין משטחי ישראל לרשות הפלסטינית דרך המעברים המיועדים לכך, יבואנים אינם מקפידים על כך.
החל משנת 2016 ישנה ירידה מתמדת באחוז הסחורות שמועברות לשטחי הרשות הפלסטינית דרך המעברים מתוך הסחורות שהוצהר על ידי היבואן שהם מיועדות לשטחי הרשות הפלסטינית.
על פי בקשת חופש מידע שהוגשה לרשות המיסים על ידי ארגון לביא בשנת 2020 עברו 30.5% מהטובין ובשנת 2021 16.9% עברו.
מבקר המדינה ציין שההפסד למדינת ישראל מטובין שנשארו בשטחה כפול.
ראשית, מדינת ישראל מפסידה את מיסי היבוא שהועברו לרשות הפלסטינית על בסיס הצהרת היבואן.
שנית, התופעה תורמת לפריחת הכלכלה השחורה כאשר הטובין נמכרים בתחומי מדינת ישראל ללא תשלום מע"מ ומס ההכנסה.
מעיין אלרואי הוא מעיין קטן הנובע בסמוך לקטע מקורי של מסילת רכבת העמק ולבתים הראשונים של השכונה אלרואי, השייכת לקריית טבעון.
המעיין שימש בין השנים 1952-1936 כמקור מי השתייה של היישוב אלרואי.
המעיין נובע לתוך בריכה מלאכותית, שנחפרה בשנות ה-60 ביוזמתו של זאב שורקי, יליד המושבה אלרואי, ואשר שמשה כמקור להשקיית פרדס הלימונים שגדל בחלקה הסמוכה של משפחתו.
מימי המעיין נובעים כל ימות השנה וזורמים אל אפיק נחל קישון הסמוך, המרוחק כ-120 מטר מערבה לנביעה לכוון הר הכרמל.
לאחרונה שוקם המעיין, הודות למאמצי הקרן הקיימת לישראל, רשות נחל הקישון והמועצה המקומית קריית טבעון וסביבו פותח פארק הכולל את סביבת המעיין, הבריכה ושביל הליכה החוצה את פלג המעיין ומגיע לנקודת מנוחה ותצפית על נחל קישון.
במימי המעיין ובסביבתו מתפתחים מיני בעלי חיים וצמחי נחלים ייחודיים, כגון: צב ביצה מצוי, תות לבן, דולב מזרחי, צפצפה מכסיפה, פטל קדוש ועוד.
במשך השנים השתלט על מי הבריכה הצמח "אלף-העלה המימי", המשמש כצמח אקווריום, שהושלך לבריכה יחד עם דגי זהב.
ההשתלטות שיבשה את המערכת האקולוגית של הנחל וסיכנה את הצומח הטבעי.
בקיץ 2012, נעשה מבצע לסילוק הצמח ממי הבריכה.
תוואי רכבת העמק עבר בסמוך מאוד למעיין, על פני הגשר המשמש כיום את דרך העפר למעיין.
כ־650 מ' מזרחית למעיין מצויה תחנת אלרואי, תחנה משופצת של רכבת העמק ובה תצוגת קרונות שונים של רכבת ישראל.
מעטפת נגיפית היא שכבה ליפידית כפולה, שמקורה בקרום התא המאכסן, המאפיינת נגיפים רבים.
בנגיפים המכילים מעטפת זו, היא מהווה את השכבה החיצונית ביותר, כלומר היא מכסה את שכבת חלבוני המבנה, המגנים על החומר הגנטי של הנגיף, הקרויה קפסיד.
כמו כן היא מהווה 20-35% ממשקל נגיפים אלה.
כאמור, מקורה של המעטפת הנגיפית הוא בקרום התא המאחסן.
לפיכך, כ-50-60% מהרכבה תופסים הפוספוליפידים.
פרט לפוספוליפידים, מכילה המעטפת הנגיפית גם מולקולות כולסטרול, שאריות חלבוני קרום התא וגליקופרוטאינים נגיפיים ספציפיים לזן המדביק.
גליקופרוטאינים אלה משמשים את הנגיף להכרת רצפטורים ייחודיים על פני ממברנת התא המאחסן, שבאמצעות יצירת אינטראקציה ביניהם יאפשרו לנגיף לחדור לתוכו.
נוכחות המעטפת הליפידית מעידה בהכרח על הנצת הנגיף מתוך התא המודבק ולא על ליזיס (הרס התא המאחסן על ידי פיצוצו), דבר הגורם לשחרור נגיפים "ערומים" (חסרי מעטפת ליפידית) בוגרים.
תכונה מאפיינת נוספת היא הרגישות הגבוהה של נגיפים בעלי המעטפת למגוון רחב של חומרי חיטוי על בסיס: כוהל, חומצות-בסיסים, חומרים מחמצנים וכן טמפרטורות גבוהות.
הסיבה לכך היא העמידות הנמוכה יחסית של הקפסיד החלבוני שלהם לתנאי הסביבה.
לפיכך, חלק ניכר מהעמידות שלהם תלוי בשלמות המעטפת הנגיפית הפגיעה לשלל חומרים, הנכללים בקטגוריות הנ"ל.
נגיפים רבים המכילים מעטפת נגיפית אינם מסוגלים לשרוד פרק זמן ממושך מחוץ למאחסן ומוכרחים להיות מועברים ישירות מפונדקאי לפונדקאי דרך נוזלי הגוף השונים.
להלן רשימה חלקית של נגיפים פתוגניים הומאניים המכילים מעטפת נגיפית:
Flaviviridae - נגיפי קדחת מערב הנילוס, קדחת דנגי וצהבת נגיפית מסוג C.
Coronaviridae - נגיפי הסארס והקורונה.
Deltavirus - נגיף צהבת נגיפית מסוג D
Orthomyxoviridae - נגיפי אינפלואנזה מסוג A,B,C.
Paramyxoviridae - נגיפי הפרא-אינפלואנזה מסוג 1,2,3,4 ו-RSV.
Filoviridae - נגיפי אבולה ומרבורג.
Hepadnaviridae - נגיף צהבת נגיפית מסוג B.
מעיין אברהם אבינו הוא מעיין שכבה עמוק, בגובה 7 מטר, בתחומי היישוב היהודי בחברון.
לפי ממצאים ארכאולוגיים, המעיין מתוארך לתקופת האבות, ומכאן שמו.
המעיין נמצא לרגלי תל חברון, והוא נכלל ב"שביל חברון המקראית".
המעיין סבל מהתנכלויות הכוללות מחיקה של שילוט המוביל אליו, וריסוס כתובות גרפיטי פוליטיות.
באוקטובר 2017, בעת שרחצו שם שני ילדים, זרק מחבל סלע על ראשו של אחד מהם.
הילד פונה מהמקום לבית החולים, ובתגובה החליט היישוב היהודי במקום לפתח את המעיין, הציב שלטים והקים במקום פרגולה שנהרסה על ידי הצבא בנימוק שהבנייה לא אושרה.
סמוך למעיין יש עמדה של חיילי צה"ל.
מעיין אלוני (נולד ב-3 ביוני 1997) הוא שחקן טלוויזיה ומוזיקאי ישראלי.
מעיין אלוני נולד וגדל באבן יהודה, אביו הוא יזם ואמו עורכת דין.
למד בבית הספר תלמה ילין שבגבעתיים, במגמת ג'אז.
בשנות התיכון השתתף בתוכנית "מדע חישובי" במכון ויצמן למדע ברחובות.
שירת בצבא במודיעין חיל האוויר.
לאחר סיום שירותו הצבאי, עבד בחברת המשחקים הבינלאומית "פלייטיקה".
אלוני החל לשחק ולהופיע בגיל 10 במספר פרסומות.
בשנת 2012 הגיש את תוצאות ישראל באירוויזיון הילדים 2012.
את דרכו התחיל בשנת 2008, כאשר שיחק בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "סרוגים" ב-Yes, בתפקיד הבן של אבישי.
מאוגוסט 2009 גילם את יורם לזר בסדרה "קופיקו", בנם בן העשר של תמר ושלומ'קה, במשך שלוש עונות (2–4) עד מאי 2013. הסדרה שודרה בערוץ ג'וניור.
בשנת 2010 הופיע בתפקיד אורח במיני-סדרת הדרמה "אדמה".
בקיץ 2010 החל לגלם את עומרי, ילד הסנדוויץ' בקומדיית המצבים "כאן גרים בכיף" בערוץ 10, למשך שלוש עונות, עד יוני 2012, לצד נתי קלוגר, גיא לואל, דניאל מורשת וטוני ברמן.
באותה שנה גילם את מילשטיין בסרט הטלוויזיה "חצי טון ברונזה", לצד שלמה בראבא ומיכאל הנגבי.
בשנת 2012 גילם את מני ורסאנו בסדרה הקומית "המופע של שביט ונטורה", ששודרה בערוץ דיסני.
משנת 2014 אלוני הוא המגיש הראשי של "המהדורה" בערוץ 1, תוכנית אקטואליה לבני נוער.
בשנת 2016 שיחק בסדרת הילדים של HOT, המשודרת בערוץ זום, "סוסי פרא", בתפקיד גילי גפן, אחיה של עלמה.
בין השאר שיחק בכמה פרקים בסדרת הטלוויזיה "הקלמרים", ששודרה ב-HOT.
בשנת 2022 סיים בהצלחה תואר B.Sc במדעי המחשב ותואר B.Sc נוסף במדעי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
מעיין בלום (נולד ב-13 באוגוסט 1976) הוא שחקן טלוויזיה, קומיקאי, יוצר ותסריטאי ישראלי.
בלום נולד וגדל בתל אביב, בילדותו למד בבית ספר לאומנויות "תלמה ילין" במגמת תיאטרון וסיים את לימודיו ב-1994. לאחר סיום התיכון, למד בסטודיו למשחק ניסן נתיב וסיים שלוש שנות לימודים.
בלום לומד לתואר שני בפסיכולוגיה.
בתחילת דרכו כנער, השתתף בתוכנית הטלוויזיה "תופסים ראש" של ערוץ 1. בשנת 2008 שיחק בלום בסדרה "גם להם מגיע" יחד עם ליאור אשכנזי, ענת מגן-שבו ועוד.
באותה השנה יצר את סדרת המערכונים "מקום לדאגה" ושיחק דמויות שונות.
בנוסף גם התארח בתוכנית "הלילה עם ליאור שליין".
בשנים 2010–2013 שיחק תפקיד ראשי בסדרה המוקומנטרית של yes, "המשרד", המבוססת על סדרת טלוויזיה בריטית באותו השם, שם גילם את יריב שאולי לצד דביר בנדק.
באותה שנה שיחק בדרמה הקומית "אבודים באפריקה", שם שיחק את ארון וקסלר, בנו הלא יוצלח של אדי וקסלר (צחי גראד).
בשנים 2011-2012 גילם דמויות שונות בתוכנית "קאמבק" של קומדי סנטרל.
באותה השנה שיחק גם את זבולון הורביץ בסדרה "השנים הכי יפות" ששודרה בערוץ 2 ובסדרת הרשת "אלוהים והשטן: שותפים".
בשנת 2013 חזר לשחק בעונתה השנייה של "אבודים באסיה" ב-yes.
בשנת 2014 שיחק במספר פרקים בסדרת הדרמה של HOT, "מתים לרגע", שם גילם את יפתח, אח של יסמין שהתחזה לעורך דין.
בהמשך השנה, החל לשחק בסדרת הנוער "כוכב הצפון".
באותה שנה שיחק בסרטה של תמר ירום, "פנסיון פראכט" לצידו של צחי גראד.
בשנת 2015 שיחק בקומדיית המצבים "שחקן זר" בערוץ 2, בתור הסוכן של הכדורגלן אדיר (מאור שוויצר).
בנוסף בשנת 2015 שיחק בסרט הקומדיה "איביזה" לצד מאור שוויצר, דר זוזובסקי ואחרים.
בשנה זו גם שיחק את תפקיד הצייר בסדרת האמנות ההומוריסטית של החינוכית "כאן ואומן", לצידו של טל פרידמן.
החל משנת 2014 משתתף בתוכנית המערכונים של הערוץ הראשון ולאחר מכן כאן 11 "היהודים באים", שם מגלם את: אחיו של יוסף, חיים יבין, אבישי רביב, אדוניה, יובל שטייניץ, אריק שרון ועוד שלל דמויות.
בשנת 2016 שיחק בהצגה "חשש לאירוע" של אנסמבל קבוצת עבודה בבימויו של יגאל זקס.
באותה השנה גילם את מיכאל במחזה "איש הכריות" בבימויו של ארז דריגס.
בשנת 2017 שיחק בסדרה "צפוף" בתפקיד מנכ"ל גוגל (תפקיד אורח).
בשנים 2017-2018 גילם את מרקוס ב"אקדמיית החממה", העיבוד האמריקאי לסדרת הנוער "החממה".
בשנת 2018 השתתף בסרטו של הבמאי אבי נשר, "סיפור אחר" ובהצגה "צעצועים" של אנסמבל קבוצת עבודה.
בשנת 2019 השתתף בסדרה "תיק נעדר" בתפקיד זאב אבני המשודרת בערוץ כאן 11. באותה שנה השתתף גם במיני-סדרה "הנערים" של HBO וקשת אינטרנשיונל.
באותה שנה החל לשחק בסדרה שב"ס בתפקיד ניתאי הראל בעלה של מפקדת הכלא.
בשנת 2020, החל להשתתף כפאנליסט בעונה החמישית של תוכנית הסאטירה המשודרת בתאגיד השידור הישראלי, "עד כאן!".
באותה השנה השתתף ב"אנדרדוגס" בתור "ופל", הכלב של שר האוצר, והתחיל לשחק בסדרת הנוער "הבאר" את ארנון זימרי.
בשנת 2021 שיחק בעונה השנייה של תוכנית המערכונים "מצולמים", ושיחק בסדרה "מותק בול באמצע" את לייזי אוח, וכן גילם את ירין בסדרה "ישמח חתני".
באותה שנה שיחק גם בסרטו של גורי אלפי "עוד סיפור אחד" בתור אדם לפיד, בחור רווק ורומנטיקן המנסה למצוא את אהבת חייו.
בשנת 2022 השתתף בפרק בודד של הסדרה "צומת מילר" בעונה הרביעית, בתור "אבי המגמד".
בלום נמנה עם בצוותי הכתיבה של סדרות טלוויזיה ישראליות רבות, בהן "המובילים", "מצב האומה", "קומי קומי", "הרצועה" של ערוץ ביפ, ו"מקום לדאגה" ו"גם להם מגיע".
בשנת 2013 כתב עם ימי ויסלר את סדרת האימה הקומית, "המגפה", אודות דיירי אחוזה מפוארת הנדבקים במגפה המתפשטת בבניין.
בלום נמצא בזוגיות עם תמי גבע.
מעיין אדם (נולדה ב-18 במאי 1987) היא עיתונאית, פובליציסטית, מגישת טלוויזיה ושדרנית רדיו ישראלית.
אדם נולדה וגדלה בנהריה, לאב יתום שעלה מארגנטינה במקור ממשפחת סביגיליסקי, ולאם צברית ממוצא רומני, כבת בכורה ולה אח ואחות קטנים.
אביה ואמה הקימו יחד חברת כוח אדם.
לפני הגיוס, עשתה שנת שירות (ש"ש) בגרעין תיאטרון ואמנות.
לאחר מכן, התגייסה לצה"ל לחיל החימוש ושירתה כקצינה במשך כשנתיים.
עברה לדובר צה"ל, הייתה קצינת בקרה ומעקב בלשכתו של אבי בניהו, ועם עזיבתו, מונתה לראש לשכתו של הדובר החדש, יואב (פולי) מרדכי.
בשנים 2013–2015 הייתה יועצת התקשורת והדוברת של יו"ר מפלגת "קדימה", שאול מופז.
בשנת 2015, לאחר פרישתו של מופז מהפוליטיקה, שימשה ממלאת מקום יועצת התקשורת והדוברת של שר העלייה והקליטה זאב אלקין.
בהמשך, במשך כשנה, הייתה יועצת התקשורת ודוברת שרת התרבות והספורט מירי רגב.
בשנת 2017 השתתפה בקמפיין למותג "תכשיטי צבאן", החלה לכתוב טור קבוע עבור "ישראל היום" בדיגיטל ובפרינט, ולוהקה כפאנליסטית קבועה בתוכנית "אקטואליות" ברשת 13, בהנחיית שרון כידון.
מינואר עד אוקטובר 2018 הגישה את תוכנית הבוקר ברדיו גלי ישראל.
בתור עיתונאית ומגישה, חשפה כי גורמים קואליציוניים ביקשו מח"כ יהודה גליק להגיע לכנסת להצביע על חוק המרכולים בזמן שישב שבעה על מות רעייתו.
מיולי 2018 מגישה פינה בתוכנית "חי בלילה" בקשת 12, ומשמשת כפאנליסטית בתוכנית "חדשות הבוקר".
ב-23 ביוני 2019 החלה להנחות את התוכנית "24 בצהריים" בערוץ 24, לצד גל אוחובסקי ועדי לאון.
ביוני 2021 החלה להגיש לצד אבי קורניק את העונה השנייה של מגזין התרבות "מה הלוז" בקשת 12.
ביולי 2021 החלה להגיש תוכנית רדיו ב-103fm.
בסוף ינואר 2023 החלה להגיש את תוכנית האקטואליה "מדברות על זה" עם דנה גרוצקי בגזרת הצהריים של ערוץ 12.
בפברואר 2024 השיקה את מיזם "mami – מה משתלם" ורתמה אליה מפורסמים נוספים תחת המותג המציע קופונים והנחות.
באפריל 2024, החלה להגיש בימי שישי תוכנית בשם "חיים ומעיין" יחד עם חיים אתגר בקשת 12.
בשנת 2017 השתתפה בעונה השמינית של תוכנית המציאות "הישרדות" בערוץ 2 של רשת.
אדם העפילה לגמר, הגיעה למקום השני ונבחרה בהצבעת הקהל בבית לתואר "חביבת הקהל".
בשנת 2022 השתתפה בעונה השמינית של "רוקדים עם כוכבים", העפילה לגמר וסיימה במקום השלישי.
ב-2023 השתתפה בתוכנית "המטבח המנצח VIP" עם אמה, יונה.
בספטמבר 2024 עלתה לשידור העונה האחת עשרה בסדרה "מחוברים", בהשתתפותה.
היא הייתה בזוגיות עם המוזיקאי שגיא ברייטנר, אמן ביטבוקס שהכירה בתוכנית "הישרדות".
לאחר מכן הייתה בזוגיות עם הסופר אסיף אלקיים.
מ-2022 היא בזוגיות עם חבר הכנסת לשעבר יובל צלנר, גרוש ואב לבת אחת, ולהם שתי בנות משותפות.
אחותה הקטנה, מפל אדם, נרצחה בטבח במסיבה ברעים במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023. לזכרה כתבה מעיין שיר שיצא כחודש לאחר הירצחה.
השיר נקרא על שמה "מפל", ובוצע על ידי מירי מסיקה.
ב-7 בספטמבר 2024, אדם חשפה כי התגלה גידול בבטנה כסרטן נדיר בשחלה.
הגידול התגלה לאחר שציסטה חריגה בבטנה לא נעלמה אחרי לידת בתה השנייה.
אדם מגדירה את עצמה כאתאיסטית.
היא מתגוררת ברמת אביב שבתל אביב.
מעטפת בּוּאַנְוִויל (BOINVILLE; בעברית מקובל גם הכתיב מעטפת בונוויל) הוא הכינוי שניתן על ידי אספני הבולים למעטפה שנשלחה בשנת 1873 על ידי צ'ארלס דה בואנוויל מן העיר טוקיו שביפן אל העיירה סנט אולבנס שבדרום אנגליה.
שלל החותמות וסימני הדואר שעל המעטפה מתעדים את המסע המפותל שעבר דבר הדואר בדרכו הארוכה, ומהווים עדות מיוחדת לאופן שבו פעלו שירותי הדואר ביפן, בתקופה שבה הבשילו התהליכים שהובילו ליצירת המדינה המודרנית.
"מעטפת בואנוויל", הנקראת כך על שמו של השולח, פורסמה לראשונה באוגוסט 1999 ברבעון של האגודה הבריטית לחקר בולי יפן.
זו הייתה תגלית מפתיעה עבור העולם הבולאי, והיא העמידה בפני חוקרי תולדות הדואר של יפן שורה של שאלות וקשיים.
מאז עמדה המעטפה מספר פעמים במרכזו של דיון סוער ומחקר בולאי מעמיק.
המעטפה נפתחה ונפרסה על מנת שניתן יהיה להציג את הבולים, סימני הדואר והחותמות המופיעים משני צדדיה.
בצידה האחורי של המעטפה (בחלק התחתון של התמונה) מודבקים מספר בולים יפניים ולידם רשומה כתובת ביפנית.
בצידה הקדמי של המעטפה (בחלק העליון של התמונה) מודבקים שני בולים צרפתיים ורשומה כתובת באותיות לטיניות.
סביב הבולים ועליהם מוטבעים כמה וכמה חותמות וסימני דפוס.
צ'ארלס אלפרד צ'סטל דה בואנוויל (Charles Alfred Chastel de Boinville) היה אדריכל.
הוא נולד בצרפת בשנת 1850, כבן למשפחת אצולה צרפתית בעלת שושלת ארוכה.
בגיל 18 החל לעבוד באדריכלות בעיר שטרסבורג, וכעבור שלוש שנים, בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה, היגר לסקוטלנד והתקבל לעבודה באחת החברות המובילות בעיר גלאזגו.
דה בואנוויל התגלה כמוכשר מאוד בעבודתו, כך שעל אף גילו הצעיר, זכה כעבור חודשים ספורים לקידום בעבודה ומונה כשותף בעסק.
כעבור שנתיים, ב-7 באוקטובר 1873, הגיע ליפן.
הוא הוזמן לשם על ידי ממשלת יפן ומונה לאדריכל של המשרד לעבודות ציבוריות.
בתפקיד זה, תכנן מבנים דוגמת הפקולטה להנדסה באוניברסיטת טוקיו וקתדרלת סנט אנדרו בטוקיו .
בנוסף לעבודתו, שימש דה בואנוויל כמרצה לארכיטקטורה בפקולטה להנדסה, והיה בכך לאדם המערבי הראשון שזכה להתמנות למרצה ביפן.
צ'ארלס דה בואנוויל שהה ביפן עד שנת 1881. בשנה זו חזר ללונדון והצטרף כשותף בכיר לחברת הנדסה חשובה.
צ'ארלס דה בואנוויל הגיע ליפן זמן קצר לאחר המהפך השלטוני שעבר על האי עם מעבר מוקדי הכוח לידי אוליגרכיית מייג'י.
הוא שהה בה בתקופה סוערת שבה התגבשו מוסדות השלטון של המדינה החדשה לאחר מאות שנים של משטר פיאודלי נוקשה.
שירותי הדואר המודרניים אך זה החלו להתארגן ביפן, וכדי לשמור על קשר מכתבים עם אנגליה נאלץ דה בואנוויל להיעזר בפתרונות מיוחדים.
קשרי הדואר הבינלאומיים של יפן
מעט מאוד תושבים זרים התגוררו ביפן באותה עת, והקשרים בינה לבין העולם שמחוצה לה היו עדיין רופפים ולא מגובשים.
יפן טרם חתמה על הסכמי דואר עם אף אחת ממדינות העולם, ולמעשה לא ניתן היה לשלוח מכתב בדואר היפני אל מחוץ לגבולות המדינה.
רק בשנת 1875 חתמה יפן על הסכם הדואר הראשון שלה, הסכם שנחתם עם ארצות הברית, והחלה במגעים להצטרף לאיגוד הדואר העולמי.
את הפער הזה מילאו באופן חלקי משרדי הדואר הזרים של מעצמות המערב.
ארצות הברית, בריטניה וצרפת פתחו משרדי דואר בערי הנמל הגדולות, יוקוהמה, קובה, נגסאקי והקודאטה.
מבין ארבע הערים רק משרדי הדואר הזרים שפעלו ביוקוהמה היו פתוחים בפני הציבור הרחב.
ניתן היה להיכנס אל אחד מהם, לרכוש בולי דואר של המדינה הרלוונטית, ולשלוח מכתבים לכל רחבי תבל.
דה בואנוויל, אשר התגורר בטוקיו ולא ביוקוהמה, לא היה יכול לגשת ישירות אל אחד ממשרדי הדואר הזרים, והיה צריך לפעול בדרך שונה על מנת לשלוח את המכתב שלו אל מחוץ לגבולות יפן.
דרכי הגישה אל שירות הדואר הבינלאומי
בפני דה בואנוויל עמדו שתי דרכים אפשריות לשלוח את המכתב מטוקיו אל בית הדואר הזר ביוקוהמה ומשם אל מחוץ לגבולות יפן.
שתי דרכים אלו ידועות בעולם המונחים הבולאי בשמות "שיטת הכתובות הכפולות" ו"שיטת המעטפות הכפולות".
בתחילת שנות השבעים של המאה ה-19 פעלה בטוקיו משלחת רשמית של אנשי צבא צרפתיים, שעמדה בקשר עם ממשלת יפן ועסקה בקידום האינטרסים של צרפת.
כדי לאפשר לאנשי המשלחת לשמור על קשר עם בני משפחותיהם שנשארו בבית, הפעיל למענם משרד הדואר הזר של צרפת שירות מיוחד, שבמסגרתו הוצע לאנשי הצבא לשלוח מכתבים מטוקיו באמצעות הדואר היפני אל משרד הדואר הצרפתי שפעל ביוקוהמה.
על המעטפה נדרשו אנשי הצבא לרשום שתי כתובות ולהדביק שני סוגי בולים:
בצידה האחד של המעטפה היה צריך לרשום בשפה היפנית את הכתובת של מנהל משרד הדואר הצרפתי ביוקוהמה, ולהדביק בולים יפניים בערך נקוב התואם את התעריף הנדרש עבור משלוח מכתב שמשקלו אינו עולה על 2 מומה (כ-7.5 גרם) בתוך יפן.
במרץ 1873 נדרשו בולים בערך נקוב של 2 סן על מנת לשלם את עלות העברת המכתב מטוקיו ליוקוהמה באמצעות הדואר היפני.
בצידה השני של המעטפה היה צריך לרשום באותיות לטיניות את כתובת הנמען מחוץ ליפן, ולהדביק בולים צרפתיים בערך נקוב המתאים לתעריף המשלוח אל ארץ היעד.
כך לדוגמה עלות משלוח מכתב שמשקלו עד 10 גרם מיפן אל בריטניה היה 120 סנטים.
מכיוון שמרבית פקידי הדואר היפני לא ידעו לקרוא אותיות לטיניות, ופקידי הדואר בארצות המערב לא ידעו לקרוא אותיות יפניות, לא הייתה בעיה בכך שעל המעטפה נרשמה כתובת כפולה.
כל פקיד קרא רק את הכתובות הרלוונטיות לו בשפה המוכרת לו, והמכתב עשה את דרכו אל היעד בהצלחה.
שיטה זו פותחה על ידי הדואר היפני באפריל 1872 והוצעה לשימוש כלל הציבור, הן לתושבי יפן והן לאזרחים זרים.
בלב השיטה עמדו מנהלי בתי הדואר היפני בטוקיו וביוקוהמה.
כדי להקל על תושבי יפן שלא ידעו לכתוב באותיות לטיניות הוצע בבית הדואר המרכזי של טוקיו שירות של כתיבת הכתובת הזרה על המעטפות לחו"ל.
כדי לשלוח מכתב מאחת מערי יפן אל מחוץ לגבולות המדינה נדרש השולח לבצע את השלבים הבאים:
השולח הכין בביתו שתי מעטפות שונות, זו בתוך זו.
על המעטפה הפנימית, הקטנה יותר, כתב השולח את שמו וכתובתו של הנמען בחוץ לארץ.
על מעטפה זו לא הודבקו בולים, והיא הוכנסה לתוך מעטפה חיצונית, גדולה יותר.
על המעטפה החיצונית רשם השולח את כתובתו של מנהל בית הדואר היפני שבטוקיו.
השולח הדביק על המעטפה החיצונית בולים בערך נקוב של שני סן, עלות משלוח המכתב לבית הדואר של טוקיו.
בנוסף, הדביק השולח על המעטפה בולים יפניים בסכום המספיק כדי לרכוש בולים זרים (בולים צרפתיים, בולים בריטיים או בולי ארצות הברית) בתעריף המתאים למשלוח המכתב אל ארץ היעד.
השולח מסר את המכתב בבית הדואר הקרוב לביתו, והדואר היפני העביר אותו אל מנהל סניף הדואר היפני בעיר טוקיו.
כאשר הגיעה המעטפה הכפולה לידיו של מנהל סניף הדואר היפני בטוקיו, הוא פתח את המעטפה החיצונית וקרא את הכתובת הרשומה על המעטפה הפנימית.
לאחר שבדק כי ערך הבולים היפניים שהודבקו על המעטפה החיצונית מספיק כדי לשלם את עלות רכישת הבולים הזרים אל ארץ היעד, הוא הכניס את המעטפה הפנימית אל שק הדואר המיועד למנהל סניף הדואר היפני בעיר יוקוהמה.
המעטפה החיצונית, שלא היה בה עוד צורך, נזרקה לפח והושמדה.
בשל כך, מציאת מעטפה חיצונית היא נדירה מאוד, ולמעשה כיום ידועה רק דוגמה אחת של מעטפה חיצונית ששרדה והגיעה לידינו.
עבור העברת שק הדואר מבית הדואר של טוקיו לזה של יוקוהמה לא נדרש תשלום, והיא בוצעה כחלק מפעילותו הרגילה של הדואר היפני.
כאשר קיבל מנהל בית הדואר היפני ביוקוהמה את שק הדואר עם המכתבים המיועדים לחו"ל, הוא בדק את לוחות הזמנים של בתי הדואר השונים.
כל אחד משלושת בתי הדואר הזרים היה חתום על הסכמים עם מספר קווי ספנות, ומועדי ההפלגה של הספינות היו ידועים מראש.
לאחר שאיתר את הספינה העתידה להגיע לארץ היעד בתאריך המוקדם ביותר, ולאחר שבדק איזה מבתי הדואר הזרים מפעיל את אותה ספינה, הדביק מנהל הדואר היפני ביוקוהמה בולים זרים מתאימים על המעטפה והעביר אותה לבית הדואר הזר המתאים.
השיטה בה הועברה מעטפת בואנוויל
הדעה הרווחת בקרב החוקרים רואה במעטפת בואנוויל תוצר של שיטת המעטפות הכפולות, זאת למרות שיש בה מספר מאפיינים שבמבט ראשוני ושטחי מצביעים דווקא על שיטת הכתובות הכפולות.
החוקרים התמודדו עם המאפיינים הבעייתיים והעלו טיעונים הסותרים אותם או מעלים הסברים אפשריים לדרך היווצרותם.
המאפיינים הבעייתיים ההסבר של החוקרים זוהי מעטפה אחת עליה מודבקים גם בולים יפניים וגם בולים צרפתיים.
השולח, צ'ארלס דה בואנוויל, שככל הנראה לא היו ברשותו באותו רגע שתי מעטפות שונות על מנת לפעול על פי הנהלים המדויקים, "חסך" את המעטפה החיצונית והדביק על המעטפה הפנימית את בולי הדואר היפניים בתעריף המתאים.
ששת הבולים בעלי ערך נקוב כולל של 24 סן המודבקים על המעטפה, נועדו לשלם את עלות הבולים הצרפתיים ביוקוהמה, ומהווים את יחס ההמרה המתאים לתעריף של פרנק אחד ועשרים סנטים.
מנהל סניף הדואר של טוקיו, שהבין את העניין, פשוט העביר את המעטפה כפי שהיא אל מנהל דואר יוקוהמה.
על המעטפה רשומות שתי כתובות, ביפנית ובלטינית.
הכיתוב באותיות יפניות בצידה "היפני" של המעטפה אינו כולל את הכתובת של מנהל משרד הדואר הצרפתי ביוקוהמה, אלא את שמו וכתובתו של השולח (בואנוויל, אחוזת יאמטו) ואת שמו ומקום מגוריו של המכותב (בואנוויל, אנגליה).
המעטפה הועברה אל בית הדואר הצרפתי של יוקוהמה דרך בית הדואר היפני בעיר טוקיו.
נוהל הכתובות הכפולות נוצר על ידי הדואר הצרפתי לטובת אנשי המשלחת הצבאית של צרפת בטוקיו.
דה בואנוויל אמנם היה ממוצא צרפתי, והוא התגורר בטוקיו, אבל הוא שהה ביפן כאזרח פרטי, ולא השתייך אל המשלחת הצבאית הצרפתית.
כאמור, לאור הדיון במאפייני המעטפה סבורים מרבית החוקרים שעסקו בנושא כי מעטפת בואנוויל נשלחה בשיטת המעטפות הכפולות.
אופן מסירת המעטפה לבית הדואר בטוקיו
אלו שטענו כי מעטפת בואנוויל לא נשלחה בשיטת "המעטפות הכפולות", הצביעו על שתי נקודות בעייתיות לחיזוק טענותיהם:
על המעטפה לא רשומה הכתובת של מנהל בית הדואר של טוקיו.
על המעטפה לא מודבקים בולים יפניים בערך נקוב של 2 סן, תעריף המשלוח של המעטפה אל בית הדואר בטוקיו.
כדי להתמודד עם טיעונים אלו הועלו ונבדקו מספר השערות שביקשו להסביר כיצד הגיעה המעטפה מידיו של השולח, בואנוויל, אל מנהל בית הדואר של טוקיו.
הסברים אלו מבוססים על מחקר מעמיק ויסודי, בולאי והיסטורי כאחד.
הבולים הודבקו על מעטפה חיצונית, שעליה גם נרשמה הכתובת
הסבר אפשרי אחד הוא שמעטפת בואנוויל היא מעטפה פנימית, אשר נשלחה את בית הדואר של טוקיו בתוך מעטפה חיצונית, גדולה יותר.
על המעטפה החיצונית, שלא הגיעה לידינו, נרשמה כתובת בית הדואר והודבקו בולים יפניים בערך נקוב של 2 סן.
הבולים הודבקו על ספח נייר, שעליו גם נרשמה הכתובת
על פי השערה אחרת אותה מעלים החוקרים, הבולים החסרים הודבקו והכתובת החסרה נרשמה, על פיסת נייר אשר הוצמדה לשולי המעטפה כספח.
החוקרים מצביעים על כך שבצידה האחורי של המעטפה, בפינתה הימנית העליונה, דבוקה פיסת נייר לבנה, בה ניתן להבחין בשתי אותיות שהן כנראה סיומה של כתובת לא ברורה.
לטענת החוקרים הצמיד בואנוויל פיסת נייר אל שולי המעטפה, כתב עליה את כתובת בית הדואר של טוקיו והדביק בולים בערך נקוב של 2 סן.
כאשר קיבל מנהל הדואר של טוקיו את המעטפה עם הספח הצמוד אליה, הוא תלש ספח זה שלא היה דרוש עוד, והעביר את המעטפה לבדה אל בית הדואר של יוקוהמה.
להשערה זו יש בהחלט סימוכין.
הנוהג של הצמדת ספחי נייר אל מעטפות היה נוהג מוכר וידוע ביפן, ופקידי הדואר נהגו לעשות כן כאשר ביקשו להעביר אל בית הדואר בתחנת היעד הנחיות מיוחדות לגבי אופן הטיפול במכתב.
ניתן לשער כי בואנוויל, אשר התגורר ביפן והכיר את מנהגיה, נהג גם הוא בדרך זו.
המעטפה הובאה ידנית אל בית הדואר בטוקיו
השערה שלישית שהעלו החוקרים מבוססת על מחקר היסטורי שבו נבדק היכן בדיוק התגורר בואנוויל בעיר טוקיו.
על המעטפה רשם בואנוויל את כתובת מגוריו בתור "אחוזת יאמטו".
בטוקיו של ימינו לא קיימת כתובת כזו, מה שאילץ את החוקר לבדוק את ההיסטוריה של העיר טוקיו על מנת לאתר את המיקום שאליו מפנה הכתובת.
הוא גילה כי ב-18 בדצמבר 1880 פרסם בואנוויל מודעה בעיתון יומי בשפה הצרפתית אשר הופץ אז בטוקיו.
היה זה זמן קצר לפני שעזב את יפן וחזר לבריטניה, ובמודעה העמיד בואנוויל למכירה פומבית את "ביתו היפה והמרוהט, יחד עם השטח שסביבו".
על פי הכתובת המפורטת שהופיעה במודעה הצליח החוקר לאתר את המקום בו התגורר בואנוויל, ומסתבר שהבית היה במרחק של לא יותר משני קילומטרים מבית הדואר של טוקיו.
אם כך, טוען החוקר, סביר שבואנוויל לא שלח כלל את המעטפה בדואר אל מנהל סניף הדואר הראשי של טוקיו, אלא מסר אותה אישית בבית הדואר.
זוהי הסיבה לכך שלא רשומה על המעטפה כתובת בית הדואר, וזוהי הסיבה לכך שלא הודבקו עליה הבולים הנחוצים למשלוח מכתב בתוך יפן.
פירוט המרכיבים המופיעים על המעטפה
בשלב זה, משהובהרו מרבית הנקודות הקשורות ליצירת המעטפה, ניתן לחזור ולתאר באופן שיטתי את הדרך בה נוצרה המעטפה, ולהבין את משמעות סימני הדואר השונים המוטבעים על פניה.
התיאור הנ"ל יבוצע על פי שיטת החוקרים הגורסים כי המכתב נשלח בשיטת המעטפות הכפולות.
שלב א' – צ'ארלס בואנוויל כותב מכתב
ב-27 במאי 1873 או זמן קצר קודם לכן, כתב בואנוויל מכתב לאחיו שהתגורר בעיירה סנט אולבנס שבחבל הרטפורדשייר.
בצידה הקדמי של המעטפה רשם בואנוויל את שמו וכתובתו של אחיו, ובצידה האחורי של המעטפה הוא רשם באותיות יפניות את שמו שלו ואת מקום מגוריו בטוקיו, באחוזת יאמטו.
בואנוויל הדביק על צידה האחורי של המעטפה שישה בולים יפניים מסדרת "צ'רי בלוסום", בערך נקוב של 4 סן כל אחד.
שלב ב' – המכתב מועבר אל בית הדואר של טוקיו
לגבי הדרך בה בוצע שלב זה יש כאמור מספר דעות, אולם לצורך הבנת יתר השלבים אין זה משנה אם בואנוויל:
הצמיד אליו ספח נייר עם כתובת בית הדואר.
הוביל אותו בעצמו אל בית הדואר.
כך או אחרת, ברור שהמכתב הגיע אל בית הדואר שבטוקיו.
שלב ג' – המכתב מטופל בבית הדואר של טוקיו
כאשר הגיע המכתב לידיו של הפקיד בבית הדואר של טוקיו, הוא ביצע את אחת הפעולות הבאות (בהתאם לאופן שבו הגיעה המעטפה לידיו):
הוציא את המעטפה מתוך המעטפה החיצונית (אם אמנם הייתה כזו).
תלש את ספח הנייר עם הבולים והכתובת שעליו (אם אכן היה ספח נייר).
לקח את המכתב מידיו של בואנוויל עצמו.
כך או אחרת, הפקיד החתים את ששת הבולים שבגב המעטפה בחותמת הדואר של טוקיו.
מן הפרטים שעל החותמת ניתן ללמוד כי פעולה זו בוצעה בשעות אחר הצהריים של ה-27 במאי 1873, או ביפנית, ב-27 בחודש החמישי בשנה השישית של תקופת מייג'י.
החותמת העגולה שעל הבולים ידועה בקרב הבולאים כחותמת מסוג N1B1.
בגמר הטיפול הניח הפקיד את המעטפה בשק הדואר שהועבר אל בית הדואר היפני של יוקוהמה.
העברת שקי הדואר בין טוקיו ויוקוהמה הייתה מהירה מאוד, והמכתב הגיע ככל הנראה אל יוקוהמה כבר למחרת היום, ב-28 במאי.
שלב ד' – המכתב מטופל בבית הדואר היפני של יוקוהמה
כאשר הגיע המכתב אל בית הדואר היפני של יוקוהמה, בדק הפקיד את המעטפה וראה שהיא מיועדת לאנגליה.
הוא החל לחפש בלוחות הזמנים של הספינות העוגנות ביוקוהמה את הספינה המתאימה ביותר.
תחילה בדק הפקיד את לוחות הזמנים של הספינות הבריטיות.
הספינה הבריטית "בומבי" הפליגה באותו היום מיוקוהמה, אבל כבר היה מאוחר מידי לשלוח את המכתב על סיפונה.
הספינה הבריטית הבאה תוכננה להפליג רק כשבועיים מאוחר יותר, ב-11 ביוני, ולהגיע לנמל סאות'המפטון שבאנגליה ב-12 באוגוסט.
הפקיד המשיך לבדוק את לוחות הזמנים של ספינות הדואר האחרות, תוך ניסיון לאתר ספינה המפליגה במועד מוקדם יותר.
הספינה האוסטרלית "מק גרגור", שעבדה בשירות דואר ארצות הברית, נועדה להפליג ב-4 ביוני, לחצות את האוקיינוס השקט ולהגיע לנמל סן פרנסיסקו ב-25 בחודש.
הספינה "צ'יינה" שמקורה בארצות הברית, ואף עבדה בשירות הדואר של ארצות הברית, נועדה להפליג ב-7 ביוני, ולהגיע לנמל סן פרנסיסקו ב-27 בחודש.
אם המכתב היה נשלח באחת משתי הספינות הללו, הוא היה מגיע לאנגליה דרך ארצות הברית במהירות הגדולה ביותר.
משום מה, החליט הפקיד היפני שלא לבחור באחת משתי הספינות הללו.
הוא העדיף לנתב את המכתב דרך הספינה "מנזלה" של הדואר הצרפתי, אשר תוכננה להפליג מנמל יוקוהמה ב-4 ביוני.
הפקיד היפני הדביק על צידה הקדמי של המעטפה שני בולים צרפתיים בערך נקוב כולל של 120 סנטים (בול ב-40 סנטים ובול ב-80 סנטים), שהוא התעריף של דואר צרפת למשלוח מכתב רגיל אל אנגליה.
ב-3 ביוני הוא העביר את המכתב אל משרד הדואר הצרפתי ביוקוהמה.
שלב ה' – המכתב מטופל בבית הדואר הצרפתי של יוקוהמה
כאשר נמסר המכתב לידיו של פקיד הדואר הצרפתי, הוא ביטל את שני הבולים הצרפתיים באמצעות חותמת ביטול בצורת מעוין המורכב מנקודות, שבה שולב המספר המזהה 5118. בנוסף הטביע הפקיד את חותמת האותיות PD, המציינת כי עלות המשלוח שולמה במלואה עד ליעד.
לצד הבולים הטביע הפקיד את חותמת התאריך "YOKOHAMA 3 JUIN 73 BAU FRANCAIS".
החותמת הוטבעה ב-3 ביוני, ולמחרת בבוקר הועלה המכתב על סיפון הספינה מנזלה.
שלב ו' – המכתב מטופל על סיפון הספינה "מנזלה" (Menzaleh)
פקיד הדואר שפעל על סיפון ה"מנזלה" הטביע ב-4 ביוני את חותמת הדואר המתומנת של הספינה, על צידה האחורי של המעטפה, לצד הבולים.
הספינה הובילה את המכתב עד לנמל הונג קונג, שם הורד שק הדואר אל החוף והמתין להעלאתו לספינה אחרת.
שלב ז' – המכתב מטופל על סיפון הספינה "פיהו" (Peiho)
הספינה הצרפתית "פיהו" הפליגה ב-8 ביוני מנמל שאנגחאי שבסין לכיוון נמל מרסיי שבצרפת.
בדרך עצרה הספינה במספר נמלים ואספה נוסעים ודברי דואר.
במועד לא ידוע עגנה הספינה בנמל הונג קונג, והעלתה על סיפונה את שק הדואר שהכיל את מכתב בואנוויל.
פקיד הדואר שפעל על סיפונה של "פיהו", הטביע ב-14 ביוני את חותמת הדואר של הספינה,
על צדה האחורי של המעטפה, מתחת לזו של "מנזלה".
"פיהו" פקדה במהלך הפלגתה גם את נמלי בטאוויה (19 ביוני) ומאוריציוס (26 ביוני), ועגנה ב-21 ביולי בנמל מרסיי שבצרפת.
שלב ח' – חלקו האחרון של המסע
לאחר שהגיעה אל נמל מרסיי, הועמסה מעטפת בואנוויל על רכבת הדואר שנסעה דרך ליון ופריז לעבר נמל קאלה שבצפון צרפת.
שם הועלתה המעטפה על ספינה שהובילה אותה לנמל דובר שבדרום אנגליה.
בדובר הועמסה המעטפה על רכבת שהובילה אותה אל תחנת היעד, סניף הדואר של העיירה סנט אולבנס, כ-32 קילומטרים צפונית לעיר לונדון.
המעטפה הגיעה לשם ב-24 ביולי 1873.
פקיד הדואר של סנט אולבנס השלים את יצירת המעטפה המוכרת לנו כיום, בהטביעו בצידה האחורי מתחת לחותמת של "פיהו" את חותמת ההגעה לעיר.
החותמת הוטבעה באופן חלקי, אולם ניתן לראות בבירור את הכיתוב "Y 24/73".
חמישים ושמונה יום ארך מסעה של מעטפת בואנוויל מאחוזת יאמטו שבטוקיו אל סנט אולבנס שבהרטפורדשייר.
נוהלי העבודה הקפדניים שעל פיהם פעלו שירותי הדואר הרבים, הותירו את רישומם על גבי המעטפה ויצרו את המסמך הייחודי.
ככל הנראה, מעטפת בואנוויל היא המעטפה המוקדמת ביותר שנשלחה על פי נוהל המעטפות הכפולות ונותרה בידינו, והיא נחשבת לאחד הפריטים הבולאיים החשובים בתולדות הדואר של יפן.
מעטפת הגרעין, הידועה גם בשם הממברנה הגרעינית, מורכבת מדו-שכבה ליפידית עשויה שומנים ותפקידה לעטוף בתאים אאוקריוטיים את הגרעין, המקיף את החומר הגנטי.
מעטפת הגרעין עשוי מדו-שכבה ליפידית, בעלת קרום פנימי וקרום חיצוני.
החלל בין הממברנות נקרא החלל הפרינוקלאר, ורוחבו בדרך כלל הוא 20-40nm.
השכבה החיצונית היא המשך של הרשתית תוך-פלזמית, ה-ER.
במעטפת הגרעין יש הרבה נקבוביות גרעין שדרכן מתאפשר מעבר חומרים בין הציטוזול לגרעין.
סיבי ביניים יוצרים בתוך הגרעין הלמינה גרעינית שנמצאת בתוך הגרעין, ומבחוץ מעניקים לו תמיכה מבנית.
מעיין אליקים (נולד ב-8 ביולי 1985) הוא אמן ישראלי הפועל במגוון רחב של אמצעים, בהם פיסול, פיסול-ציבורי, מיצב, צילום, וידאו ארט והדפס.
עבודותיו הוצגו בתערוכות יחיד וקבוצתיות רבות, במוזיאונים, גלריות ובמרחב הציבורי, בין היתר במוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון בת-ים, מוזיאון פתח תקווה, גלריה זומר וגלריית המדרשה בת"א.
לאורך השנים זכה למענקים ופרסים שונים.
בקיץ 2022 נפתחה תערוכת היחיד המוזיאלית הראשונה שלו "שעון, שמש" במוזיאון תל אביב לאמנות.
בין השנים 2010–2013 הקים והיה עורך-שותף בכתב-עת לאמנות בשם "מחול".
הוא מרצה במחלקה לאמנות בבצלאל ובבית הספר לאמנות רב-תחומית בשנקר.
נשוי לשירה אליקים, פסיכולוגית קלינית, ולשניים בת משותפת.
בשנת 2017 יצר את העבודה "בריכת שיקוף (אין גן ללא נחש)" המוצבת קבע בכיכר אירופה בתל אביב.
היא הכוללת תבליט רצפה המבוסס על מפת השמים.
ב-2020 נבחר להשתתף בתוכנית הרזידנסי שך גלריה שכטר ובשנת 2021 נבחר להשתתף בתוכנית הרזידנסי של ארטפורט.
בינואר 2022 השתתף בתערוכה הקבוצתית "המצאת הציור: איך עשית את זה?" שאצר יצחק ליבנה בגלריית נגא, תל אביב.
בעבודה שהציג יצר בפיגמנטים טבעיים כוכב לכת המצטייר כלבה רותחת ומבעבעת, ובשוליה קו מתאר כחול.
ביולי 2022 הציג במוזיאון תל אביב את תערוכת היחיד אותה אצר דורון רבינא.
התערוכה - "שעון, שמש", מתייחסת למיתוסים ולמסורות ומעניקה להם הקשרים חדשים בעבודות אמנות במגוון סוגי מדיה וטכניקות.
התערוכה כוללת עבודת קיר המְדמה חזית של בניין בסגנון אקלקטי ושתי במות תצוגה המציגות אוסף יצירות כולן עשויות בעבודת יד.
2015 - אותם השמיים אותה האדמה, תל אביב
2018 - פילצ'וק - בית הספר לזכוכית, ניפוח זכוכית, סיאטל, ארצות הברית
2020 - גלריה שכטר, נווה שכטר, תל אביב
2006-2004 המחלקה לקולנוע, וידאו וניו מדיה, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2010-2006 תואר ראשון, המחלקה לאמנות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2009 תוכנית לחילופי סטודנטים, בית הספר קופר יוניון, ניו יורק, ארצות-הברית
2010 פרס קרן קשת, המחלקה לאמנות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2014 מלגה, קרן יהושוע רבינוביץ' לתרבות, תל אביב
2015 פרס קרן אוסטרובסקי, פסטיבל הקולנוע ירושלים
2017 בריכת השתקפות (אין גן ללא נחש), תבליט רצפה, יציקת גרנוליט, גן קקטוסים וסוקולנטים,
2019 ראי השמים, עבודה תלויית אתר, מלון ארטיסט, תל אביב
כיכר אירופה, רחוב שאול המלך 33, תל אביב אוצרת: הילה כהן שניידרמן
2014 - הנצח בעין הסערה, הגלריה של המדרשה לאמנות הירקון 19, תל אביב.
2016 הסהר הפורה, הראל מדפיסים ומוציאים לאור, תל אביב
2018 - ונהר יוצא מעדן, ספריית שוקן, ירושלים
2018 - גלגולי צורה, גלריה זומר - חדר פרויקטים, תל אביב.
2022 - "שעון, שמש", מוזיאון תל אביב, אוצר דורון רבינא
2011 - כנראה פה, זומר גלריה לאמנות עכשוית, תל אביב
2013 - תקרה גבוהה, גלריה פרישמן, תל אביב-יפו
2015 - ארמון הבדולח והמקדש הארור, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח-תקוה
2016 - SpaceTime: וידאו-ארט ומיצב מתוך אוסף "הארץ", גלריה מינוס אחת, תל אביב
2017 - שובו של הנייר: מחשבות על רישום, בית האמנים, ירושלים
2018 - אותו דבר אבל אחר, מינוס אחת, תל אביב
2018 - בעיות השעה, מוזיאון תל אביב לאמנות - ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב
2018 - חפירות - אמנות מזמן עכשיו, מוזיאון ארצות המקרא, ירושלים
2021 - המצאת הציור: איך עשית את זה?, נגא גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב
2022 דמיון חומרי: אמנות ישראלית מאוסף המוזיאון, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2022 - מבעד למראה, מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח, קיבוץ הזורע
2018 ונהר יוצא מעדן, עיצוב והפקה: מיכאל גורדון.
כולל את הטקסטים "אבנים משונות ושכנות טובה".
כולל את הטקסט "אבות ותולדות: מקראה" מאת דורון רבינא.
מעיילין פילא בקופא דמחטא (תרגום: "מכניסים פיל בחור המחט") הוא ניב ארמי שמשמעו העלאת סברא, טיעון או פלפול אשר אינם מתקבלים על הדעת, ושאין להם אחיזה במציאות.
הביטוי משמש בהשאלה גם לציון דבר שהוא בלתי ניתן לביצוע.
הביטוי מופיע פעמיים בתלמוד הבבלי.
במקום אחד הוא מופיע בדיון תלמודי בו רב עמרם מעלה סברה, ורבו רב ששת דוחה אתה תוך שהוא תמה על רב עמרם אם הוא מבני פומבדיתא שהם "מכניסים פיל בחור המחט".
במקום נוסף מציין רבא כי אין האדם רואה בחלומו לא עץ דקל העשוי מזהב, ולא פיל הנכנס בחור המחט, דהיינו שדברים שאין האדם רגיל לראות ואף אינו מהרהר בהם לעולם, אינו עשוי לראות זאת בחלומו.
הביטוי מופיע גם רבות בספרות הראשונים והאחרונים, בהטיות שונות, לתיאור סברות דחוקות ורחוקות.
מקובל, בעקבות רש"י (ובעקבות הקבלות דומות של המילה בתלמוד), לפרש את "פילא" כפיל.
אמנם יש שהציעו לפרש את "פילא" כחבל עבה.
מעיין ארזי מלינרסקי (נולדה ב-15 בספטמבר 1974) כיהנה בשנים 2021-2025 כמנכ"לית עמותת שוות, הפועלת לשינוי חברתי וצמצום פערי מגדר.
ארזי מלינרסקי נולדה וגדלה בראשון לציון.
בשנת 1996 סיימה ארזי מלינרסקי תואר ראשון בתקשורת וניהול במכללה למנהל ולאחר מכן תואר שני במנהל עסקים למנהלים (EMBA) באוניברסיטת תל אביב.
היא החלה את דרכה במשרדי פרסום כתקציבאית ומנהלת לקוחות.
בשנים 2016 עד 2020 שימשה כמנהלת מחלקת השיווק של בינ"ה - התנועה ליהדות חברתית.
במסגרת תפקידה פרסמה טורי דעה חברתיים על פרשת השבוע, פיתחה את תחום פעילות החינוך הזהותי-פלורליסטי והייתה חלק מצוות הפיתוח של בתי בינ"ה למטיילים בהודו ובפרו.
משנת 2021 מכהנת ארזי מלינרסקי כמנכ"לית עמותת שוות.
בתקופת כהונתה הכפילה העמותה את היקף פעילותה פי שישה.
כמו כן, ארזי מלינרסקי קידמה את מיזם שבוע הנערה הישראלית בו נפגשות אלפי נשים בכירות מכלל המגזרים עם עשרות אלפי בנות ובני נוער ברחבי הארץ לשיחות השראה, אודות דרכי ההגשמה והקריירה השונות, במטרה לעודד נערות לשאוף ולחלום גבוה, לשאוב השראה ולקדם יחד שיח אודות שוויון הזדמנויות ושוויון מגדרי בחברה.
במרץ 2022 זכתה ארזי מלינרסקי באשת השיווק של איגוד השיווק הישראלי בעקבות פעילות העמותה בשבוע הנערה הישראלית.
קמפיין שבוע הנערה הישראלית גם זכה במקום הראשון בתחרות הפרסום אפי בקטגוריות עמותות בשיתוף עם משרד הפרסום מנצ' ודבי תקשורת.
במלחמת חרבות ברזל, יזמה ארזי מלינרסקי יחד עם סיון מורג פרויקט בינלאומי הקורא לשחרור הילדים החטופים, ובו השתתפו אומנים רבים מהארץ ומהעולם, ביניהם ג'ייסון אלכסנדר, ג'ניפר גודווין, משתתפי הסדרה "פאודה" ועוד.
הפרויקט יצא לאור לקראת יום הילד הבינלאומי.
ארזי-מלנירסקי הייתה חלק מצוות המטה לשחרור בנות משפחת כץ-אשר אשר נחטפו ביומה הראשון של המלחמה.
בינואר 2024 יזמה יחד עם בן זוגה יניב מלינרסקי פרויקט להנצחת נרצחי מסיבת הנובה וחללי המלחמה, שיתוף פעולה בין יהורם גאון והרכב הטראנס אסטרל פרוג'קשן, שהיו אמורים לנגן במסיבה.
ארזי מלינרסקי נשואה ואם לשניים, מתגוררת ברמת השרון.
"מעיין" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית קורין אלאל.
את השיר הוציאה ביוני 1992 לאור חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט, כסינגל החמישי מתוך אלבומה החמישי של הזמרת, "זן נדיר".
"מעיין" נכתב והולחן על ידי חנה גולדברג ואלאל.
השיר מתאר תחושות של בדידות, פחד ואי-ודאות.
השורות הראשונות מציירות תמונה של מצב רוח ירוד, כאשר הרוח "בנשמתך פורעת" והשמש לא מנסה לגעת.
האדם בשיר יושב לבדו בחושך, והפחד "אוחז בו לאט".
התיאורים של "מכשפת היער" הצוחקת ו"עורב על החלון צורח" מגבירים את תחושת האימה והאי-נוחות, ומרמזים על כוח חיצוני מאיים שמתקרב כמו אסון בלתי נמנע.
הפסקה השנייה מתמקדת בתגובה של האדם למצב הזה.
על אף הפחד והתחושות הקשות, הוא מוצא בתוכו מקור כוח – מעיין שמתפרץ מבפנים ומתגבר.
"מעיין" מבטא את המסע מהתחושות השליליות והפחדים אל הכוח הפנימי שמתגלה ומתגבר, ומדגיש את הכוח הפנימי בבני האדם שמתגלה מתוך הקשיים.
עטיפת השיר "מעיין" מציגה עיצוב מינימליסטי.
במרכז התמונה מופיע סמל בצבע תכלת על רקע לבן.
הסמל מורכב מקווים מעוגלים, המזכירים דמות מופשטת או סימן ייחודי, שמוסיף לתחושת הפשטות והאלגנטיות של העיצוב.
הצבע התכלת והרקע הבהיר מעניקים לתמונה תחושה של רוגע וזרימה, המתאימה לנושא השיר שעוסק במעיין המתגבר מתוך הקשיים.
ב-3 במאי 1992 הוצג "מעיין" כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
בשבוע שלאחר מכן דורג במקום ה-13. ב-14 ביוני עלה למקום השמיני – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע.
לבסוף, ב-16 באוגוסט יצא מהדירוג השבועי לאחר שמונה שבועות צעידה רצופה.
בשנת 1998 הופיע אביתר בנאי עם אסף אמדורסקי, דודי לוי, ערן צור, אורנה בנאי, אורלי פרל ואלי סורני במופע שהפיקה אלאל.
הוא הוקלט ויצא מאוחר יותר כאלבום הופעה בשם "חברים שרים קורין".
הקלטתו של בנאי ל"מעיין" זכתה להצלחה נאה במצעד הפזמונים של רשת ג'.
הוא הגיע בשיאו למקום השלישי, ושהה בדירוג שלושה-עשר שבועות רצופים.
מעיין 2000 היא רשת מזון קמעונאית העוסקת בתחום המרכולים והסופרמרקט השכונתי.
הרשת מונה כיום שלושים ושבעה סניפים במספר ערים, ביניהן ירושלים, באר שבע, מעלה אדומים, בית שמש, בני ברק, חריש, טבריה, נצרת עלית ומגדל העמק.
רשת "מעיין 2000" הוקמה על ידי גרשון חיטמן בשנת 1997 תחת המותג "כל טוב".
שילוב הרשת בין המגזרים השונים ופריסת סניפים במחוזות שונים, הביא את בעלי הרשת להחלטה על שינוי המותג "כל טוב" ל"מעיין 2000".
את הסניף הראשון פתח חיטמן, בשכונת רמת שלמה בצפון ירושלים.
מעיין אלפיים נמצאת נכון ל 2024 בדירוג ה-18 של קמעונאיות מזון על פי הכנסות ברשימת הדירוגים של dun's loo עם 650 עובדים והכנסה של 495 מיליון שקלים.
לאחר הקמת הסניף הראשון, הוקמו סניפים נוספים ברחבי העיר, ומחוצה לה.
בתוך זמן קצר ביותר, שוכפלו ממדי ההצלחה גם לשכונות הסמוכות – פסגת זאב, סנהדריה, רמת אשכול, שמואל הנביא, בית ישראל, גבעת מרדכי הר חומה ועוד.
עם הזמן, רשת "מעיין 2000" הפכה לרשת כלל ארצית ופתחה סניפים נוספים במעלה אדומים, בית שמש ובצפון הארץ.
בשנת 2019 החברה נקנסה ב-60 אלף שקל על ידי רשות התחרות בגין הפרת חובת הדיווח השנתית החלה על קמעונאי גדול בחוק המזון.
בשנת 2021 במסגרת פעילות שביצעה רשות המיסים עלה חשד כי גרשון חיטמן, בעלים ומנהל של חברת ג.מ.
מעיין 2000, העוסקת בהפעלת רשת הסופרמרקטים ברחבי הארץ, בסיוע רואה החשבון שלו, הציג בפני רשויות המס מצגים כוזבים על מנת להתחמק מתשלום מס.
בעקבות החשדות נפתחה חקירה במסגרתה נתפסו מסמכים רבים, והשניים הובאו לחקירה במשרדי מס הכנסה.
שופטת בית משפט השלום בירושלים, עדי בר טל, שחררה את חיטמן בתנאים מגבילים.
מהבקשה לשחרור בערבות עולה כי חיטמן נקט לכאורה בפעולות על מנת להסתיר את משיכותיו כבעל שליטה בחברה ועל ידי כך להפחית את חובות המס, תוך שעשה שימוש פרטי בכספי החברה.
על פי החשד חיטמן ורואה החשבון הגישו את הדו"ח האישי שלו ללא דיווח על ההכנסה בידיו והציגו מצג שווא בדוח הכספי של החברה בסכום כספי של כ-17 מיליון שקלים.
מעיין בשביל החמישה (לשעבר מעיין שדמות דבורה) הוא מעיין הנמצא סמוך למושב שדמות דבורה בהגליל התחתון.
המעיין נחפר בשנת 1941 במטרה לספק מים ליישוב הצעיר.
מעיין זה ממוקם בשטחי מושב שדמות דבורה, אשר נוסד במאי 1939 במסגרת יישובי "חומה ומגדל".
המושב נקרא על שמה של דורותי (דבורה) דה-רוטשילד, אשתו של ג'יימס דה רוטשילד, נשיא פיק"א ובנו של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד.
האזור נושא חשיבות היסטורית, שכן בו נערך הקרב בין דבורה הנביאה וברק בן אבינעם לבין הכנענים.
בשנת 1941 בוצע באתר קידוח מים, אשר שכן כ-100 מטרים מצפון למיקומו הנוכחי של המעיין.
קידוח זה נועד לספק מי שתייה למושב.
בשנת 1947 נבנו באתר מבנה בטון ובריכת אגירה עגולה מבטון.
המים נשאבו מהקידוח לבריכה תפעולית סמוכה לכביש 767, ומשם זרמו בכוח הכבידה אל בתי התושבים.
הקידוח שימש כמקור אספקת מי השתייה העיקרי של היישוב במשך למעלה משלושה עשורים, עד לחיבורו לרשת המים האזורית.
בשנת 2014, בעקבות מבצע צוק איתן, שופץ המעיין ושמו שונה ל"מעיין בשביל החמישה", לזכר חמישה לוחמים שנפלו בקרב עם מחבלים בסמוך לקיבוץ נחל עוז, במהלך קורס מפקדי כיתות.
הלוחמים שנהרגו הם: ארז שגיא, ברקאי ישי שור, דור דרעי, דניאל קדמי ונדב ריימונד, בן המושב שדמות דבורה.
מעיין בשביל החמישה הוא מעיין קטן, צורתו מחומש ועומקו מגיע לכחצי מטר.
סביבת המעיין מטופחת וכוללת פינת ישיבה עם שולחנות מוצלים, פינת מדורה ופוייקה.
המים מוזרמים דרך צינור המחובר למאגר מים סמוך, ולכן הבריכה מלאה בכל ימות השנה.
ליד המעיין נמצאת אבן הנצחה עם שמות הנופלים וכן שלט זיכרון.
את שיפוץ המעיין יזמו וביצעו בני משפחות הנופלים וחבריהם, מתוך רצון להנציח את זכרם.
מעיין בן ישראל (נולדה ב-14 במאי 2008) היא כדורגלנית ישראלית המשחקת בעמדת קשרית הכנף בקבוצת מ.ס.
קריית גת מליגת העל הישראלית ובנבחרת ישראל.
בן ישראל גדלה במחלקות הנוער של מכבי בנות עמק חפר ואס"א תל אביב.
קריית גת מליגת העל הישראלית, והחלה לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, במקביל לקבוצת הנערות של המועדון.
בעונתה הראשונה בקבוצה ערכה 26 הופעות ליגה, בהן הבקיעה ששה שערים, וזכתה באליפות ישראל ובגביע המדינה.
ב-25 בפברואר 2025 ערכה בן ישראל את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ישראל, בניצחון 1–3 על נבחרת אסטוניה במסגרת עונת בליגת האומות של אופ"א לנשים.
ב-30 במאי הבקיעה את שער הבכורה שלה בנבחרת, בניצחון 0–3 על נבחרת אסטוניה, גם כן באותו טורניר.
מעטפת ביצועים היא תחום התנאים שבתוכו מערכת, מכונה או רכיב יכולים לפעול כמתוכנן, מבלי לחרוג ממגבלות הבטיחות, האמינות או הכשירות המבצעית שלהם.
המונח מתאר את גבולות הפעולה האפשריים מבחינת עומסים, מהירויות, טמפרטורות, לחצים, תנאי סביבה או כל מדד אחר המשפיע על תפקוד המערכת.
לעיתים נעשה שימוש במושג גם בהתייחס לאורגניזמים, למשל להגדרת טווח התנאים הפיזיולוגיים שבהם הם מסוגלים לשרוד או לפעול.
מקורו של המונח בתחום התעופה, שבו הוא נקרא "מעטפת טיסה" (flight envelope).
בהקשר זה, הוא מתאר את טווחי הפעולה של כלי טיס כגון מהירות מרבית ומזערית, עומסי־ג'י מותרים, גובהי טיסה אפשריים, רדיוס פנייה ותקרות ביצועים אחרות, שבתוכם ניתן להפעיל את המטוס בבטחה וללא סיכון למבנה או למערכותיו.
מאוחר יותר הורחב המושג ואוּמץ בכלל תחומי ההנדסה, והוא משמש כיום כלי מרכזי בניתוח ביצועים ובתהליך התכן של מערכות מכניות, מבנים, כלי רכב, מערכות אלקטרוניות, מערכות מבוקרות ועוד.
מעטפת ביצועים נקבעת משילוב של שני גורמים מרכזיים: דרישות המשתמש ומגבלות ההנדסה.
דרישות המשתמש נגזרות מהמשימה שלשמה מיועדת המערכת, מהתקנים החלים עליה ומהביצועים המבוקשים.
מול אלה ניצבות מגבלות הפיזיקה והטכנולוגיה: תכונות החומרים, יכולות הייצור, זמינות רכיבים, הזנת חשמל, משקל, וגורמים הנדסיים אחרים.
לעיתים משפיעים גם שיקולי תקציב על קביעת המעטפת, אך במערכות מסוימות שיקול זה מצומצם או אינו קיים כלל.
מעטפת הביצועים נוצרת מן החיתוך בין "מה נדרש" לבין "מה אפשרי": המשתמש מגדיר את הצורך, המתכננים מגדירים את הגבולות הטכנולוגיים, והתחום המשותף ביניהם הוא המעטפת.
בחירת מעטפת הביצועים היא שלב יסוד בתכנון המערכת.
מהמעטפת נגזרים ערכי הקיצון של מדדי הפעולה כגון משקל מרבי, טווח טמפרטורות מותר, מתח או זרם מרביים, עומסי לחיצה או מתיחה מרביים, מהירויות פעולה ועוד.
תכנון המערכת לעמידה בתנאים אלו מצריך קביעת מרווחי ביטחון, ולעיתים גם שילוב של מנגנוני הגנה המונעים הפעלה מחוץ למעטפת המותרת.
המעטפת גם מגדירה את תוכנית הבדיקות והתחזוקה, כשערכי הקיצון שבתוכה משמשים כנקודות ייחוס לבדיקות סבולת, בדיקות תקינה ובדיקות בטיחות, ומנחים את קביעת מרווחי התחזוקה ואת תדירות הבקרה הנדרשת לאורך חיי המערכת.