tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבניין מכיל ארבעה איוואנים וכן חצר, אשר מידותיה הן 50 מ' × 50 מ', כמו גם כמה שבסתאנים (פרסית: شبستان).
כמה כיתובים שונים, אשר נמצאים על גבי אריחי הפסיפס שבתוך המסגד ובחצר המקיפה אותו, מציינים את שמותיהם של שליטים מתקופת השושלת הספווית, למשל, שאה עבאס, שאה סולטאן חוסיין ושאה סולימאן ספווי.
כיתובים אלה, מתארים את מסירותם וכן את יחסם הדתי האדוק של אותם שליטים, למתחם המקודש, וכן את תרומותיהם האדריכליות למסגד.
כיפת המסגד, אשר הייתה מורכבת משתי שכבות, הופצצה בשנת 1911 על ידי חיילים רוסים, דבר שהסב לה נזק רב.
בשנות השישים של המאה העשרים, לאחר כ-500 שנים מאז בנייתה, נדמה היה שכיפת המסגד הייתה במצב אדריכלי מחפיר, עקב נזקים שנגרמו למסגד מרעידות אדמה שפקדו את האזור במהלך הזמן, ההפצצות הרוסיות של שנת 1911 וכן התקפתו של רזא פהלווי, אשר התרחשה ב-1935, במסגרת מרד גוהרשאד, שאירע באותה שנה.
לאור זאת, המסגד היה צריך לעבור בנייה מחדש.
במסגרת הצו המלכותי של מוחמד רזא שאה פהלווי, הוסרו בשנות השישים של המאה שעברה, אריחי הכיפה העתיקה וכן פורקה המעטפת החיצונית של בניין המסגד.
כדי לטפל בסכנות המבניות שנשקפו למסגד, נבנתה מעטפת חיצונית חדשה לבניין אשר חוזקה במסגרת עשויה מברזל ואשר כוסתה במלט.
לאחר מכן, הכיפה כוסתה באריחים חדשים, בסגנון דומה ונאמן לאריחים המקוריים.
לצד זאת, אף על פי ששיפוצים אלו היו הכרחיים, הם שינו באופן ניכר מאוד את אופיו של הבניין, תוך שהם משווים לו זהות היסטורית אחרת לגמרי.
באותו זמן (שנות ה-60 של המאה ה-20), האיוואן שעמד בצד המזרחי של המסגד, אף הוא עבר עבודות שיפוץ.
הוא נהרס עד היסוד ונבנה מחדש, תוך שהוא מחוזק בבטון ותוך שמירה על אותו סגנון אסתטי שבו נבנה האיוואן הקודם.
לאחר אירועי המהפכה האיראנית, של 1979, המשטר החדש תכנן להרחיב את שטחו של המתחם והוספה חצר חדשה אשר כונתה בשם "סאהן-י-קודס" (Sahn-e-Qods), אשר נוספה למסגד בצידו האחורי, במקום שבו עמד הבאזאר ההיסטורי אשר הוביל אל המסגד.
— ארתור פופ, אדריכלות פרסית: ניצחון הצורה והצבע
מסגד המעיין (ערבית: مسجد العين, "מסג'ד אלעין") הוא מסגד נטוש בעין כרם הניצב מעל "מעיין מרים", ממנו לפי המסורת הנוצרית לגמה מרים, אם ישו, בביקורה אצל אלישבע, אם יוחנן המטביל, כששתיהן היו הרות.
אל המעיין מוליכה נקבה חצובה באבן מתקופת בית שני.
המסגד נבנה במחצית השנייה של המאה ה-19, וכלל מגדל, אולם תפילה ומעליו שלוש כיפות.
הוא נקרא על שמו של הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב, שבשנת 638, בדרכו לכבוש את ירושלים מידי הביזנטים, עצר להתפלל במקום.
כיום נותר מהמסגד מינרט בלבד.
הצייר ראובן רובין הרבה לצייר את עין כרם, וניתן לראות את המסגד בציורו "הדרך לעין כרם".
מסגד ח'מיס הוא המסגד הראשון בבחריין שנבנה בתקופת בית אומיה על ידי עומר השני.
על פי העיתון אל-ואסט ומקורות אחרים, מינרט אחד נבנה בתקופת השושלת העויונית , והמינרט השני נבנה בתקופת השושלת העוספורית .
המינרטים התאומים הזהים של מסגד ח'מיס מורגשים בקלות כשנוסעים לאורך דרך שייח' סלמן בח'מיס .
מסגד זה נחשב לאחר מהמסגדים העתיקים ביותר באזור, שכן על פי ההערכה, אבן היסוד של המסגר הונח כבר ב-692. עם זאת, כתובת שנמצאה במסגד מרמזת על תאריך ייסוד של המאה ה-11.
מאז, המסגד נבנה מחדש פעמיים ב וה-15, ואז נבנו המינרטים.
מסגד ח'מיס שוחזר בחלקו לאחרונה.
במסגד אולם תפילה עם גג שטוח שנתמך בעמודי עץ וקשתות שנחות שנבנה על מזחי בנייה עבים ב.
האסלאם הופץ בבחריין ב כאשר מוחמד שלח את שליחו אל-עלאא אל-חדרמי לנזוף במושל קטר ובחריין של אותה תקופה, מונזיר בן סאווא א-תמימי .
לוח המחראב היה לוח מאבן גיר, בצורת מחראב.
הלוח התגלה במהלך עבודות שיקום במסגד ועל פי ההערכות מקורו ב.
כתובות של שני פסוקים מהקוראן קיימים על הלוח, סורת אל-אנביאא', פסוקים 34–35, המשמשים בדרך כלל על מצבות קבורה.
מסגד האימאם עלי הידוע גם בשמו מסגד עלי הוא מסגד מוסלמי שיעי בנג'ף שבעיראק, בו נמצא קברו של עלי בן אבי טאלב, בן דודו של מוחמד והאמאם השיעי הראשון.
על פי האמונה השיעית בתוך המסגד הזה נמצאים קבריהם של אדם ונח.
בכל שנה מבקרים בקבר מיליוני עולים לרגל.
הח'ליף העבאסי הארון א-רשיד בנה את המבנה הראשון מעל קברו של האימאם עלי בשנת 786 שכלל מבנה קטן עם כיפה ירוקה.
בשנת 850 הח'ליף אל-מתוכל הראשון הרס את המבנה, אך אבו חאג'ה, השליט החמדני של מוסול וחלב, בנה מחדש את המסגד בשנת 923 שכלל כיפה גדולה.
בשנים 979–980 הרחיבה השושלת הבויהית את המקדש, שכלל אנדרטה על אתר הקבורה וכיפה חדשה, בנוסף הוכנסו שטיחים רצפתיים ותלויים.
הסולטאן מלכשאה הראשון תרם מתנות גדולות ושיפץ את הקבר בשנת 1086, וכך גם הח'ליף א-נאצר ומנהיגים אסלאמיים נוספים עד ימינו.
במרץ 1991 במלחמת המפרץ, חייליו של סדאם חוסין נכנסו לקבר בזמן שהיו שם חברי אופוזיציה שיעית וטבחו כמעט בכל יושביו.
לאחר המקרה הקבר היה סגור במשך שנתיים, באופן רשמי לתיקונים.
המסגד הוא בין חמשת המקומות הקדושים ביותר למוסלמים ונחשב בעיני השיעים כאתר האסלאמי במקום השלישי בחשיבותו.
כך בחדית' המיוחס לג'עפר א-צאדק מוזכר האתר כאחד מתוך "חמישה מקומות קדושים מוחלטים שאנו מכבדים אותם מאוד".
באתר מבקרים מדי שנה לפחות 8 מיליון עולי רגל בממוצע.
שיעים רבים מאמינים כי עלי לא רצה שקברו יחולל על ידי אויביו ובעקבות זאת ביקש מחבריו ומשפחתו לקבור אותו בסתר.
מצבת קבורה סודית זו אמורה להתגלות בעתיד.
מאז פלישת צבא ארצות הברית לעיראק בשנת 2003, היו מספר פיגועים נוספים במסגד, רובם בוצעו על ידי ג'יהאדיסטים מהזרם הסוני-סלפי (כמו אל-קאעידה) שרואים את השיעים ככופרים שיש להילחם בהם עד חורמה.
10 באפריל 2003, נהרג סמוך למסגד מנהיג השיעי סייד עבדול מג'יד אל-כוי, שחזר מבריטניה כדי לעודד שיתוף פעולה של המקומיים עם ארצות הברית.
29 באוגוסט 2003, מכונית תופת התפוצצה מחוץ למסגד בדיוק עם תום תפילות יום השישי והרגה בין 85 ל-125 איש הפיצוץ נחשב לעבודתו של אבו מוסעב א-זרקאווי.
24 במאי 2004, פגעה פצצת מרגמה במסגד, ופגעה בשערים המובילים לקברו של אימאם עלי.
10 באוגוסט 2006, מחבל מתאבד עם חגורת נפץ פוצץ את עצמו בסמוך לקבר, והרג 40 איש ופצע יותר מ-50 אחרים.
מסגד הקתדרלה של מוסקבה הוא המסגד הראשי של מוסקבה, רוסיה.
ממוקם בשדרת אולימפיסקי, קרוב לאצטדיון האולימפי בנפת משצ'אנקה מרכז העיר.
המבנה המקורי נבנה בשנת 1904 על פי תכנון האדריכל ניקולאי ז'וקוב ועבר כמה שיפוצים ושחזורים מאז.
נקרא לעיתים גם "מסגד הטטרים" מכיוון שהקהילה שלו כללה בעיקר טטרים אתניים.
מבחינה חברתית, המסגד הקהילתי במוסקבה נתפס לעיתים קרובות בתור המסגד המרכזי ברוסיה.
בעקבות הקמתו שונה שם של המסגד העתיק של מוסקבה שנבנה בתחילת המאה ה-19.
המסגד הישן נהרס ב-11 בספטמבר 2011. ההחלטה להרוס אותה הייתה שנויה במחלוקת.
ביוני 2008 הוכר המסגד כאובייקט של מורשת תרבותית, אולם בסוף 2008 הוא הוסר מרשימת המונומנטים ההיסטוריים והארכיטקטוניים.
כך, בזמן ההריסה, היא לא הייתה מוגנת כבעבר.
היו תוכניות לשחזור המסגד ופרויקט השחזור תוכנן על ידי האדריכל איליאס טזייב.
אחת הסיבות לשיקום הייתה שהמבנה סטה בכמה מעלות מהכיוון למכה.
הפרויקט כלל פירוק המסגד, איסוף כל האבנים והרכבתו מחדש בכיוון המתוקן.
עם זאת, בשנת 2009, מועצת המופתי של רוסיה פיטרה את טזייב, טענה תחילה כי יבצעו פרויקט שחזור נוסף ואז הרסה את הבניין בטענה שהוא עלול להתמוטט.
טזייב הצהיר לאחר ההריסה כי השחזור עדיין אפשרי, והמבנה לא היה בסכנת קריסה.
עם הריסתו, מסגד הקתדרלה במוסקבה הפך לבניין הדתי הראשון שנהרס במוסקבה מאז 1978.
במקום נבנה מסגד חדש שנחנך רשמית ב-23 בספטמבר 2015. למסגד החדש קיבולת של עשרת אלפים מתפללים.
בטקס חנוכת המסגד השתתפו נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ומחמוד עבאס, יו"ר הרשות הפלסטינית, יחד עם מנהיגים מוסלמים מקומיים.
מסגד החאן (רוסית: Ханская мечеть) בקאסימוב הוא המסגד העתיק ביותר במחוז ריאזאן, מרכז רוסיה.
הוא מתוארך לחאנות של קאסים מהמאה ה-15 וה-16. לדברי קדיר עלי, מסגד הלבנים נבנה על ידי שחאגלי בשלב כלשהו באמצע המאה ה-16. אחרים מאמינים כי המסגד היה קיים עוד בימי שלטונו של חאן קאסים.
המבנה המקורי נהרס לבקשתו של פיוטר הגדול בשנת 1702, אך מינרט האבן הרחב שלו שרד.
המסגד הקיים הוקם בסמוך למינרט הישן בשנת 1768. לאצילי הטטארים המקומיים נוספה קומה שנייה בשנת 1835. קצת יותר קרוב לנהר אוקה נמצאת נקודת ציון מקומית נוספת, המאוזוליאום של שחאלי מאמצע המאה ה-16. מסגד החאן שימש כמוזיאון ציבורי מאז שנות השלושים.
העיצוב המינימליסטי של המינרט, עם קירותיו הלא מעוטרים, מזכיר את זה של מינרט גואנטה המפורסם של מסגד הואיינג בגואנגג'ואו, בדרום סין.
מסגד חוסין-שאחובה (במקדונית: Хусеин-шахова џамија) או מסגד חוסין-שאה (במקדונית: Џамија на Хусеин-шах) הוא מסגד בכפר סראי, הסמוך לסקופיה, מקדוניה הצפונית.
מסגד זה הוא אתר מורשת תרבותית של מקדוניה הצפונית.
מתחם המסגד ממוקם כחמש מאות מטרים מהנהר וארדאר, ממש בכניסה לכפר סראי.
המסגד נבנה ב-1553–1556 על ידי חוסיין שאה באמצע המאה ה-16. על פי הכיתוב מעל הכניסה למסגד, הבניין הושלם כשחוסיין שאה כבר נפטר.
המסגד ניזוק מספר פעמים: בשרפה הגדולה של 1689, אחר כך במהלך הכיבוש הבולגרי במלחמת העולם השנייה, וכן בגלל רעידת האדמה בסקופיה של 1963. לאחר מכן, נעשו מספר מאמצי שימור ושחזור המבנה, ששינו משמעותית את מראה המסגד.
ב-2017, נערכו חפירות שהיו הכרחיות להכנת פרויקט לשימור ושיקום המסגד.
אחריהם הוצגו עבודות שימור על הבניין, המגרש והחצר והן הושלמו ב-2018. מול המסגד הוקמה מרפסת זכוכית חדשה.
מתחם המסגד מורכב ממסגד, תורבה, בית קברות טורקי, מזרקה ומבני מנהלה אחרים.
ידוע שבעבר הייתה מדרסה שנהרסה ומיקומה המדויק אינו ידוע.
למסגד יש בסיס מרובע מקומר בכיפה, וקיבל את המראה הנוכחי של המרפסת לאחר השיקום מרעידת האדמה בסקופיה ב-1963.
המסגד נבנה מסלע, והכיפה מונחת על גג נמוך ומכוסה ב-8 אריחים גדולים.
אל המסגד, נכנסים מצפון, ישירות דרך דלת עם מסגרת אבן ושער מעוטר בנישה רדודה עם לוח משיש שעליו ישנו כיתוב בערבית.
המרפסת לא הייתה קיימת בהתחלה, אך עם עבודת השימור האחרונה נבנתה גרסה מודרנית של המרפסת במקום בו נמצאת שטיח התפילה.
המינרט של המסגד, העשוי מסלע, ממוקם בצד המערבי של המסגד, הוא דק וגובהו כ-22.5 מטר.
מתחת למינרט, יש קישוטי נטיפים.
כדי להגיע לאזור המינרט, ישנם 80 מדרגות בשביל להגיע לשם.
בחצר המסגד יש תורבה סגורה דו-צדדית, בה קבור מייסד המסגד, חוסיין-שאה.
מסגד המלך חוסיין שוכן בעמאן, בירת ירדן.
הוא המסגד הגדול ביותר במדינה.
המסגד נפתח בשנת 2005. הוא ממוקם בשוליה המערביים של העיר, בקרבת המרכז הרפואי על שם המלך חוסיין.
מיקומו בגובה של 1,013 מטר מעל פני הים מאפשר לראותו מרוב חלקיה של עמאן.
מבנה המסגד הוא בעל צורה מלבנית ובארבע פינותיו ממוקמים מינרטים על גבי צריחים מרובעים.
כיפה מוזהבת ממוקמת בסמוך לכותל הדרומי של המבנה.
המבנה מוקף ברחבות מרוצפות ובהן עצים.
המסגד עשוי להכיל עד 5,500 מתפללים.
במרכז העיר ממוקם מסגד אל-חוסייני הגדול, שהוקם בשנת 1924. גם הוא מוכר בשם מסגד המלך חוסיין.
מסגד המלך עבדאללה הראשון שוכן בעיר עמאן בירת ירדן.
הוא נקרא על שמו של מלכה הראשון של ממלכת ירדן.
המסגד ממוקם במרכזה של עמאן.
בנייתו החלה ב-1982 והוא נפתח בשנת 1989. שטח מתחם המסגד הוא 18 אלף מטר רבוע.
בליבו ניצב מבנה מתומן, המוכתר בכיפה המצופה באריחי מוזאיקה בגווני כחול.
באולם שתחת הכיפה מקום ל-3,000 מתפללים, ומתחם המסגד עשוי להכיל עד 10,000 מתפללים.
מסגד ג'אמע עסר חסן אל-בולקיה (במלאית: Masjid Jame' Asr Hassanil Bolkiah; בג'אווי: جامع عصر حسن البلقية) הוא מסגד בעיר בנדר סרי בגוואן, בירת סולטנות ברוניי.
הוא אחד משני המסגדים הלאומיים של ברוניי, ביחד עם מסגד עומר עלי סייפודיאן.
הוא קרוי על שמו של הסולטאן ה-29 והנוכחי של המדינה, חסן אל-בולקיה.
בניית המסגד החלה בשנת 1988 על גבי שטח של 81 דונם בשכונת קמפונג קיארונג שבבנדר סרי בגוואן.
הוא נבנה בסגנון האדריכלות האסלאמית בעלות של 8 מיליון דולר.
המסגד נחנך ב-14 ביולי 1994, במסגרת חגיגות יום הולדתו ה-48 של הסולטאן.
המסגד הוא הגדול ביותר בברוניי, ובו מקום ל-5,000 מתפללים בו זמנית.
במסגד ארבעה מינרטים ו-29 כיפות מוזהבות.
מסגד גמאל עבד אל נאצר הוא מסגד השוכן בעיר קהיר, בירת מצרים.
הוא ידוע כמקום קבורתו של גמאל עבד אל נאצר, נשיאה השני של מצרים.
המסגד ממוקם ברובע אל-קובה בקהיר, ועל כן מוכר גם בשם מסגד אל-קובה.
הוא ממוקם בסמוך לבניין משרד ההגנה ולקמפוס אוניברסיטת עין שמס.
בניית המסגד החלה בשנת 1962 ומומנה מתרומות פרטיות, אך מ-1965 גם מכספי ציבור.
הנשיא נאצר פיקח על עבודות הבנייה.
המסגד תוכנן בסגנון האדריכלי הערבי המודרני.
יש בו שלוש קומות ומינרט אחד.
הנשיא נאצר הובא לקבורה במסגד בספטמבר 1970.
מסגד האימאם מוחמד אבן עבד אל-והאב , המכונה גם המסגד הלאומי של קטר, הוא המסגד המרכזי והגדול ביותר במדינת קטר.
המסגד נקרא על שמו של מוחמד אבן עבד אל-והאב, מטיף, מלומד, ותאולוג מוסלמי סוני מאזור נג'ד שבערב הסעודית, שנודע כמייסד תנועת הווהאביה, תנועה רפורמיסטית שהתפתחה לאסלאם הסוני במאה ה-18.
המסגד משתרע על שטח של 175,164 מטרים רבועים וכולל אולם מרכזי ממוזג המאפשר לכ-11,000 גברים להשתתף בתפילות בו זמנית.
בנוסף, ישנה חצר רחבת ידיים המיועדת לנשים, שבה ניתן לארח כ-1,200 מתפללות.
המסגד כולל שלושה שערים ראשיים ו-17 כניסות צדדיות.
האולם המרכזי מעוטר ב-28 כיפות גדולות, בעוד שבחצר החיצונית ישנן 65 כיפות נוספות.
בסך הכל, המסגד יכול להכיל עד 30,000 מתפללים בו זמנית.
המסגד נחנך בשנת 2011 בטקס בהשתתפות אמיר קטר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני.
בשנת 2012, הנהלת המסגד אסרה על כניסת ילדים לתפילות טרוואיח במהלך חודש הרמדאן, דבר שעורר כעס בקרב ההורים שהתעמתו עם אנשי הביטחון.
מתפללת שהגיעה עם פעוטה התלוננה שהורחקה מהמסגד במהלך תפילת השקיעה כאשר המסגד היה יחסית ריק.
לאחר שהתלוננה, הוצע לה שטיח תפילה והופנתה לפינה סמוכה לחדר ההיטהרות, אך לא הורשתה לעלות לקומה העליונה לצורך תפילה.
בשנת 2013 הוחזר האיסור על כניסת ילדים במהלך תפילות הרמדאן, דבר שעורר תגובות זעם נוספות בקרב המתפללים.
במהלך השנים נערכו במסגד דרשות שנויות במחלוקת, בהן דרשה שניתנה על ידי מוחמד אל-ערפי שתמך בג'יהאד בסוריה והצדיק את קבוצת המורדים האסלאמית ג'בהת פתח א-שאם.
כמו כן, זגלול אל-נגאר, שהכחיש את פיגועי 11 בספטמבר, נשא דרשות במסגד מספר פעמים.
בפברואר 2013 נשא הסעיף אטיק אל-אטיק דרשה במסגד בה קרא להכחדת היהודים והנוצרים מידי האל, ולרוממות המוסלמים והאסלאם.
באוקטובר 2013, חזר אל-אטיק על קריאתו להשמדת היהודים והנוצרים.
במהלך חודש הרמדאן של שנת 2014, נשא אל-אטיק שוב דרשות במסגד, בהן קרא להשמדת שיעים, נוצרים, עלאווים ויהודים.
בשנת 2017 פורסמה בעיתון סעודי קריאה של 200 מצאצאי אבן עבד אל-והאב לשנות את שמו של המסגד בטענה שהשם אינו משקף את דרכו האמיתית של הסלף, למרות שמרבית תושבי קטר דוגלים בוהאביה.
באוגוסט 2024 נערכה במסגד נערכה הלווייתו של מנהיג חמאס, אסמאעיל הנייה.
הנייה, אשר נהרג בתקיפה בטהראן, הובא לקבורה בטקס רווי משתתפים במסגד המרכזי בקטר.
טקס ההלוויה הפך לאירוע פוליטי מרכזי בו השתתפו בכירי ממשלות ותנועות אסלאמיות ממדינות שונות, כולל נציגים מטורקיה, פקיסטן, ומדינות נוספות.
מסגד וכיל (בפרסית: مسجد وکیل) הוא מסגד שיעי שנמצא בעיר שיראז, שבפרובינציית פארס, בדרום איראן.
המסגד שוכן ממערב לבאזאר וכיל ובסמוך לכניסתו.
המסגד נרשם ברשימת המורשת הלאומית של איראן בשנת 1932, והוא נמצא תחת ניהולה של הארגון האיראני למורשת תרבותית, מלאכת יד ותיירות.
המסגד נבנה בתקופת שושלת זנד, בין השנים 1750 ל־1774, ושוקם במאה ה־19, בתקופת שושלת קאג'אר.
המילה "וכיל" (وكيل) משמעותה עוצר, תואר שבו השתמש כרִים ח'אן, מייסד שושלת זנד.
שיראז שימשה כבירתו, והוא יזם את בנייתם של מבנים רבים בעיר, בהם גם מסגד זה.
במסגד שני איוואנים בלבד, בצפון ובדרום, בניגוד לארבעה כמקובל במסגדים פרסיים, והם מקיפים חצר מרכזית (סאהן) ששטחה 65 מטר על 60 מטר.
בחצר נוספת, קטנה יותר, גודלה 35 מטר על 20 מטר.
אחד ממרכיבי המבנה הבולטים הוא אולם התפילה, השבסתאן, המכיל 48 עמודים לולייניים מרשימים, אשר מהווים חלק מהאדריכלות המיוחדת של המקום.
מסגד עוּמר הוא מסגד שנמצא ממול לכניסה הראשית (דרומית) לכנסיית הקבר הקדוש ברובע הנוצרי בירושלים.
על פי המסורת, לאחר שירושלים נכבשה על ידי המוסלמים הוזמן הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב על ידי הפטריארך סופרוניוס לבקר בכנסיית הקבר הקדוש.
על פי מסורת זו, כשהגיע זמן התפילה הציע הפטריארך לח'ליף להתפלל בכנסייה, אולם הח'ליף סירב, כדי שהמקום לא יהפוך למקום קדוש גם למוסלמים, ויפתח פתח לסכסוכים ומלחמות על המקום, ויצא להתפלל מחוץ לכנסייה.
באותה תקופה הייתה הכניסה אל הכנסייה מצד מזרח.
ואמנם, קיימת סברה כי מסגד עומר הראשון הוקם במקום בו התפלל הח'ליף, דהיינו ממזרח לכנסיית הקבר.
המסגד הנוכחי הוקם בשנת 1193 על ידי הסולטאן אל-מליכ אל-אפד'ל עלי, בנו של צלאח א-דין, על יסודותיו של בית חולים צלבני, כדי להנציח את תפילת הח'ליף עומר.
המסגד נמצא ממול (מדרום) לכניסה הנוכחית של כנסיית הקבר.
צריח המסגד חודש לאחרונה בשנת 1458 לאחר רעידת אדמה שפקדה את העיר.
אין לבלבל את המסגד הזה עם כיפת הסלע המצויה על הר הבית וקרויה על ידי רבים בטעות בשם "מסגד עומר".
עומר אמנם בנה על הר הבית מסגד, אך לא הייתה זו כיפת הסלע, אלא מסגד אל-אקצא, שהיה אך מבנה דל עשוי עץ, שלאחר כ-60 שנה הוחלף במבנה גדול ומפואר.
(הערה: אחד מהאגפים במבנה מסגד אל-אקצא נושא אף הוא את השם "מסגד עומר").
מסגד סידנא עומר (ערבית: مسجد سيدنا عمر, "מסג'ד סידנא עמר".
הוא אחד משני המסגדים היחידים ברובע היהודי בעיר העתיקה שבירושלים.
בפי המוסלמים מכונה המקום בשם "מסגד היהודים" (مسجد اليهود, "מסג'ד אל-יהוד").
כיום המסגד אינו פעיל, אולם בשנת 2019 הוא עבר שיפוץ והיה צפוי להיפתח בדצמבר 2019, אם כי לא נפתח לבסוף.
המסגד נבנה במאה ה-14 או ה-15 בצמוד לבית כנסת הרמב"ן, והוקדש לקדוש המוסלמי סידנא עומר שקברו מזוהה על ידי המוסלמים בוואדי זרקא שבין תלם לחלחול שבהר חברון.
לדברי רבי עובדיה מברטנורא, במכתבו משנת 1488:
לפי ההיסטוריון המוסלמי מוג'יר א-דין המסגד שופץ אחרי שנת 1397. לטובת השיפוץ נאספו כספים ונתרמו אדמות כדי לשמור על תחזוקתו.
התמוטטות חלקית של בית הכנסת הסמוך בעקבות סערת גשמים כבדה ב-1474 הביאה לפרוץ סכסוך עם המוסלמים שהביא להרס בית הכנסת.
הסכסוך נפתר בסופו של דבר ובית הכנסת הוקם מחדש רק עם התערבותו של הסולטן קאיתבאי.
המסגד והמינרט התקיימו לצד בית הכנסת באותה תקופה.
במלחמת ששת הימים צריח המסגד נפגע מאש צלפים ושופץ ב-1974.
למסגד מינרט (צריח) האופייני לתקופה הממלוכית.
הוא מתנשא לגובה שתי קומות ובראשו מרפסת עבור המואזין.
חלקו העליון של המינרט צר מבסיסו על מנת לייצב את המבנה.
מסגד חסן השני הוא מסגד שהוקם בקזבלנקה (מרוקו).
בנייתו החלה ב-12 ביולי 1986 והפתיחה החגיגית נערכה ב-30 באוגוסט 1993. רחבת המסגד יכולה להכיל עד 80,000 מאמינים ואולם התפילה עד 25,000 מתפללים.
זהו המסגד הגדול ביותר בעולם אחרי המסגד במכה, ערב הסעודית.
הקמת המסגד התאפשרה הודות לתרומות שנאספו מכל תושבי מרוקו.
כל תושב תרם סכום לפי מצבו הכלכלי, גם יהודים תושבי מרוקו תרמו כסף להקמת המסגד.
הכניסה למבקרים במסגד היא בתשלום, למעט מוסלמים המגיעים בזמני התפילה.
חלק מהמסגד בנוי על הים, במרכזו צריח בגובה של 210 מטר - מה שהופך אותו לצריח המסגד הגבוה ביותר בעולם ולמבנה הדתי הפעיל הגבוה ביותר בעולם.
בראש המגדל יש קרן לייזר המצביעה על הכיוון למכה.
אמנים ואומנים מכל ערי מרוקו הובאו למסגד כדי לגלף 53,000 מטר מרובעים של עץ, וכן לרצף 10,000 מטרים מרובעים של קרמיקה.
במסגד יש גג בר-פתיחה לשם הזרמת אוויר טרי למתפללים.
אדריכל המסגד היה מישל פנזו (Michel Pinseau) שנעזר בבנאים צרפתיים ומרוקאים.
לפי בקשת המלך חסן השני, מנהיגם הרוחני של המוסלמים במרוקו, שאימץ פסוק מהקוראן "כס מלכותו של אללה הוא על המים", נבנה חלק מהמסגד על המים.
כמו כן כולל המסגד גג ענק שנפתח מעל כל אולם התפילה, מדרסה, מוזיאון, ספרייה ובחלקו התחתון בית מרחץ.
מרבית חומרי הגלם הגיעו ממרוקו, כולל עצי ארז מהרי האטלס.
עבודות נרחבות של חיזוק ושימור מבוצעות מאוגוסט 2006 בחלק של המסגד הבנוי מעל הים.
מסגד קטן בערבה (Little Mosque on the Prairie) היא קומדיית מצבים קנדית.
סדרה זו מתרחשת בעיירה הבדיונית "מרסי" בססקצ'ואן אשר ממוקמת בערבות קנדה.
הסדרה עוקבת אחרי קהילה של מוסלמים אדוקים המונהגים על ידי קבלן בניין מקומי בשם יאסיר חמודי אשר נשוי לשרה, נוצרייה לשעבר העובדת כיחצ"נית ראש העיירה.
דמויות נוספות בסדרה הן רופאה פמיניסטית בשם ריאן, בתם הבכורה של יאסיר ושרה, פרקליט לשעבר בשם עמאר ראשיד המתפקד כאימאם העיירה ומרצה לכלכלה בשם באבר סדיקי המתואר כמוסלמי שמרני מאוד.
הסדרה עוקבת אחרי מערכות היחסים בתוך הקהילה וכן בין הקהילה לקהילה נוצרית סמוכה.
הפרק הראשון שודר ב-9 בינואר 2007. יוצרת הסדרה היא זרקא נוואז, קנדית ממוצא פקיסטני.
הפרק הראשון והשני צולמו בססקצ'ואן, ושאר הסדרה מצולמת בטורונטו.
הסדרה מופקת על ידי שירות השידור הקנדי.
רשת הטלוויזיה פוקס בארצות הברית הודיעה שבכוונתה להפיק גרסה משלה לסדרה.
ב-2 באפריל 2012 שודר הפרק האחרון של הסדרה.
ארבע העונות הראשונות שודרו בישראל ב-yes ובערוץ 33.
שם הסדרה הוא משחק מילים על הסדרה האמריקאית הפופולרית "בית קטן בערבה" ששודרה בשנות ה-70 וה-80. אין קשר בין הסדרות, פרט לעיצוב דומה של אותיות הכותרת בתחילת כל פרק.
מסגד קוג'אטפה (בטורקית: Kocatepe Camii) הוא המסגד הגדול באנקרה בירת טורקיה שהפך לאחד מסמליה של העיר.
המסגד נבנה בין שנת 1967 ל-1987 ברובע קוג'טפה, דרומית-מזרחית למרכז העיר.
הרעיון לבנות את המסגד עלה כבר בשנות הארבעים של המאה ה-20 וב-1947 הוגשו הצעות לתכנונו של המסגד אך אף אחת מהן לא התקבלה.
ב-1956 בהתערבותו של ראש ממשלת טורקיה אדנאן מנדרס, הוקצע שטח אדמה לבניית המסגד, ושוב הוגשו הצעות לבניית המסגד ב-1957.
לאחר תחרות שלישית שנערכה בשנת 1967, נבחרה הצעה שמרנית, והמסגד נבנה לבסוף בסגנון עות'מאני קלאסי המזכיר את המסגד הכחול באיסטנבול שנבנה בתחילת המאה ה-17 על ידי הסולטן אהמט הראשון, ונחשב עד היום כאחד המבנים היפים ביותר בעיר.
המסגד משתרע על שטח של 4,500 מ"ר ובארבע פינותיו ניצבים ארבעה צריחים.
מסגד מחמודיה , הממוקם ברחוב מפרץ שלמה, הוא המסגד הגדול והחשוב ביפו.
הוא שוכן בפינה הצפון-מזרחית של יפו העתיקה, סמוך לכיכר השעון מצד מערב ובקרבת טיילת חומות הים.
ההערכה היא כי המסגד הוא הרביעי בגודלו בארץ ישראל, אחרי מסגד אל-אקצא בירושלים, מסגד אחמד חאג'י קדירוב באבו גוש והמסגד במערת המכפלה בחברון.
המסגד מתוחזק היטב ומשופץ, ומשמש כבית תפילה פעיל.
המסגד הוקם בשנת 1730 ונבנה מחדש בין השנים 1812–1814 בידי מוחמד אגא א-שאמי, מושל העיר מטעם העות'מאנים בתחילת המאה ה-19. המסגד נקרא על שמו של בנו של א-שאמי, מחמוד, שנפטר בשנת בניית המסגד.
המסגד כלל אולם תפילה וחצר שהיא כיום החצר הפנימית של המסגד, ובה קבוע מיחראב הפונה דרומה.
המסגד הורחב מאוחר יותר בשל הגידול באוכלוסייה, ונוספה לו החצר המזרחית שגם בה ניצב מיחראב.
חלק מקירותיו החיצוניים של המסגד היוו חלק מחומות העיר, ובחלקו הצפון-מזרחי של המתחם שכן "הקישלה", בית המאסר של העיר, שהיה לימים לתחנת המשטרה ביפו.
מבני המסגד מסודרים סביב שלוש חצרות פנימיות - שתיים מהן גדולות והשלישית קטנה יותר.
החצר המרכזית שוכנת בצידו המערבי של המבנה, והיא מובילה לאולם התפילה הגדול הנושא שתי כיפות.
הצריח המשושה של המסגד ניצב סמוך לחצר זו, בפינה הדרום-מערבית של המתחם, ובו שתי מרפסות.
המבנה עוטר בעמודי שיש וגרניט שהובאו מקיסריה, עתלית, סידנא עלי ומאשקלון, ושולבו בהם כותרות בשימוש משני.
הכניסה אל המסגד היא בצידו הדרומי ומעליה קבועה כתובת המציינת את השנה 1227 להג'רה (1812).
אל מתחם המסגד מובילים שערים נוספים, האחד פונה לכיוון מערב ולעבר בית הסראייה הישן, והאחר אל כיכר השעון.
שער זה מכונה "שער השליטים" ודרכו נכנסו למסגד אנשי השלטון שהגיעו מכיוון בית הסראיה החדשה שבכיכר השעון.
השער קבוע בתוך קשת שבראשה רוזטה ביזנטית.
חלקה התחתון של הרוזטה נחתך בשל חוסר מקום.
בקשת החיצונית של השער שולבו אלמנטים עות'מאניים ומעליה אנטבלטורה הנושאת את סמל האימפריה - סהר וכוכב.
בקיר הדרומי של המסגד קבוע "סביל סולימאן" שצורתו כשל קשת גדולה המשלבת אבני שיש לבנות וגרניט ורודה.
הסביל מעוטר בקשתות, בעמודים ובכותרות וכן בכתובות ובטורה של הסולטאן העות'מאני.
הסביל נבנה בשנת 1809 והוצמד אל קיר המסגד משזה הוקם.
הוא קרוי על שמו של סולימאן פאשה, שליט עכו ומפקדו של אבו נבוט, אשר הקים אותו.
מעל הסביל היה בניין מפואר, שנהרס בנסיבות לא ברורות.
בשנת 2011 שופץ הסביל וחלקו שוחזר על פי תרשימים מהמאה ה-19.
מסגד סלימייה (טורקית Selimiye Camii) הוא מסגד השוכן בעיר העתיקה בלפקושה (ניקוסיה הצפונית), בירתה דה פקטו של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.
המסגד הוא המבנה הבולט ביותר בקו הרקיע של העיר; הוא נראה היטב מכל רחביה, וגם מחלקהּ היווני.
מסיבה זו תלויים דגל טורקיה ודגל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין בין שני המינרטים שלו.
המבנה החל את דרכו ב-1209 כקתדרלה של העיר ניקוסיה הצלבנית.
הקתדרלה, שנקראה "סנטה סופיה", נבנתה על יסודות כנסייה ביזנטית בשם "איה סופיה".
הבנייה נמשכה 117 שנים והסתיימה רק ב-1326. המבנה עוצב בסגנון האדריכלות הגותית התקופתית ושימש כקתדרלת ההכתרה של מלכי קפריסין הצלבנית עד השתלטות הרפובליקה של ונציה על האי בשנת 1489. אמלריך השני מלך ירושלים והוגו השלישי מלך קפריסין נקברו בקתדרלה.
העות'מאנים בפיקוד לאלה מוסטפא פאשה, שהשתלטו על ניקוסיה ב-1570, הפכו את הקתדרלה למסגד והוסיפו שני מינרטים בחזיתו המערבית.
היסודות הגותיים של המבנה ניכרים בקירותיו, בחלונותיו ובתמיכות דואות שסביבו, וכך גם בחללו הפנימי, שתקרתו עשויה קמרון צולב.
מאידך, רוב הסמלים הנוצרים סולקו, טיח לבן מכסה את הקירות ואת העמודים, והמחראב שנקבע בקיר הדרומי החליף את המזבח הנוצרי שניצב בזמנו בקדמת האפסיס המזרחי.
שמו של המסגד "סלימייה" נקרא לכבודו של הסולטאן העות'מאני סלים השני שבימיו נכבשה קפריסין.
עם זאת הוא נודע גם בשם "איה-סופיה ג'אמי" (בטורקית: Ayasofya Camii).
המבנה נפגע בשלוש רעידות אדמה ב-1491, 1547 וב-1735. רעידות אדמה קודמות, בשנים 1257 ו-1303, היו בין הגורמים לעיכובים בהשלמתו.
מסגד סנקט פטרבורג הוא מסגד הממוקם במרכז סנקט פטרבורג שברוסיה, בסמוך לארמון החורף ולמבצר פטרופבלובסקיה.
המסגד נפתח לציבור בשנת 1913 והיה המסגד הגדול באירופה באותה עת.
אבן הפינה של המסגד הונחה בשנת 1910 על מנת לציין את יובל ה-25 לשלטונו של אלים חאן בבוכרה.
המבנה הושלם לבסוף בשנת 1929.
למסגד שני מינרטים שגובהם 29 מטרים וכיפה שגובהה 39 מטרים.
המסגד נבנה על מנת להכיל 5,000 מתפללים - חלק ניכר מאוכלוסיית העיר המוסלמית שהגיעה לכ-8,000 איש בעת הקמת המסגד.
האדריכל ניקולאי ואסילייב תכנן את המבנה בצורה הדומה לקברו של טמרליין שבסמרקנד.
בשנת 1882 פנה סלים-גירי טווקלב, המופתי של אורנבורג לרוזן טולסטוי, שר בממשלת רוסיה וביקש כי יותר לו לבנות מסגד בסנקט פטרבורג.
בשנת 1906 הקים הרוזן טולסטוי ועד מיוחד שבראשה אהון אטואלה באייזיטוב במטרה להשיג 750,000 רובלים במטרה לממן את הקמת המסגד.
התורם העיקרי להקמת המבנה היה סעיד אבדול אחד, אמיר בוכרה.
מיקום המסגד הנבחר - במרכז העיר, למול מבצר פטרופבלובסקיה, היה מיקום סמלי ביותר, ונדרשה הסכמת הצאר ניקולאי השני לבניית המבנה.
ההסכמה ניתנה בעת שהות הצאר בפטרהוף ב-3 ביולי 1907.
בסתיו אותה שנה אישרה הוועדה את בחירת האדריכל ניקולאי ואסילייב לתכנון המבנה, ואת המהנדסים סטפן קריצ'ינסקי ואלכסנדר פון גוגן לפקח על הבנייה.
ב-3 בפברואר 1910 נערך טקס הנחת אבן הפינה של המבנה.
האבן הונחה על ידי אהון באייזיטוב, בנוכחות פקידי ממשל, המופתי, מנהג המפלגה המוסלמית בדומה של רוסיה ושגרירי טורקיה ופרס.
בין השנים 1940–1956 נסגר המבנה בהוראת השלטונות הבולשביקים, והמבנה שימש כמחסן מזון במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1956, בעקבות בקשת נשיא אינדונזיה, סוקרנו, אשר ביקר בעיר, הושב המבנה לקהילה המוסלמית 10 ימים לאחר תום הביקור.
קירות המבנה עשויים אבן גרניט אפורה, והכיפה ושני המינרטים מצופים בפסיפס של אריחי חרסינה בצבע כחול.
חזיתות המבנה מעוטרות בפסוקים מהקוראן על אריחי חרסינה.
העמודים בתוך המבנה עשויים שיש אפור.
קומת הקרקע משמשת את הגברים, ועזרת הנשים ממוקמת בקומה השנייה.
רצפת המבנה מכוסה שטיחים שנארגו באסיה המרכזית.
מסגד עג'מי (ערבית: مسجد العجمي, "מסג'ד אלעג'מי") הוא מסגד השוכן ברחוב קדם בשכונת עג'מי ביפו.
למבנה שתי קומות - אולם התפילה שוכן בקומה השנייה, ומבואה מקורה בצידו המערבי משמשת ככניסה אליו.
בקומה הראשונה פועל גן ילדים, והמינרה נמצא בצידו הדרומי של הבניין.
המסגד הוקם על ידי חאג' יוסף אל-מנאווי במקום המזוהה עם מקום קברו של שייח' אברהים אל-עג'מי, אחד מבני לווייתו של הנביא מוחמד.
לגבי מועד ההקמה קיימות מספר גרסאות - לפי אחת מהן הוקם הבניין בשנת 1892, ולפי גרסה אחרת כבר במאה ה-18. המבנה נהרס בשנת 1970 לאחר שמצבו התדרדר בשל הזנחה, והוא נבנה מחדש והורחב בשנת 1973.
מסגד קאולון והמרכז האיסלמי הוא הגדול שבארבעת המסגדים הנמצאים בהונג קונג.
המסגד ממוקם בצידה המערבי של דרך נייתן, בצמוד לפארק קאולון באזור צים שא צוי של חצי האי קאולון שבהונג קונג.
המסגד מסוגל להכיל כ-3,500 מתפללים.
המסגד והמרכז האיסלמי הוקם בשנת 1896 באתר סמוך (בו ממוקמת כיום תחנת המשטרה של צים שא צוי) ונועד לשרת את החיילים ההודים אשר התגוררו בקסרקטין ויטפילד הסמוך (כיום - פארק קאולון).
בשל עבודות הקמת קו צואן ואן של הרכבת התחתית של הונג קונג בשנות ה-70 של המאה ה-20 נגרם נזק למבנה.
פיצויים אשר שילמה חברת הרכבת התחתית, וכן תרומות של הקהילה המוסלמית אפשרו את בניית המסגד החדש בשנת 1984 במיקומו הנוכחי.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל י.
קאדרי, בסגנון אדריכלות אסלאמית מסורתית.
בארבע קצות המבנה, ארבעה מינרטים שגובהם 11 מטרים, ובמרכזו של המבנה כיפה גדולה, שקוטרה 5 מטרים וגובהה 9 מטרים.
המבנה, המינרטים והכיפה מצופים שיש לבן.
המבנה כולל שלושה אולמות תפילה, אולם לאירועים קהילתיים, מרפאה קהילתית וספריה.
אולם התפילה העיקרי יכול להכיל 1,000 מתפללים.
בקומה השנייה של המבנה אולם תפילה המיועד לנשים.
מסגד סלימייה (בטורקית: Selimiye Camii) הוא מסגד עות'מאני בעיר אדירנה שבצפון-מערב טורקיה.
הוא תוכנן בידי האדריכל הנודע סינאן, לפי הזמנתו של הסולטאן סלים השני ונבנה בין השנים 1569–1575. סינאן ציין שהמסגד, שקוטר כיפתו היה גדול אף מזה של כיפת איה סופיה, הוא "יצירת המופת שלי" ("ustalık eserim").
בשנת 2011 הכריז ארגון אונסק"ו על המסגד והמכלול החברתי הצמוד לו כאתר מורשת עולמית.
המסגד הוקם ב"סריבייר" (Sarıbayır) המוכר גם כ"רחבת קאוואק" (Kavak Meydanı).
במקום זה שכן ארמון הסולטאן שבנה באיזיט הראשון בזמן שאדירנה שימשה כבירת העות'מאנים.
עם כיבוש קונסטנטינופול ב-1453 והעברת הבירה אליה, הפך הארמון למחנה צבאי.
הסולטאן סלים השני החליט להרוס את המבנה הישן ולהקים במקומו את המסגד, ולשם כך שכר את שירותיו של האדריכל הנודע סינאן שהיה כבן שמונים באותה עת.
קיים תיעוד נרחב אודות תכנון המבנה ודרישותיו של סינאן בהתאם להוראות הסולטאן, ובין היתר, זהות המחצבות מהן הורה להביא לבנים ושיש, אנשי המלאכה שביקש לשכור, מקור המים למזרקה ואריחי איזניק שביקש לרכוש.
סלים השני מת ב-1574, לפני שהמסגד הושלם, ויורשו מוראט השלישי שכר את שירותיו של סינאן שוב, לאחר שברק הכה במסגד ב-1584. רעידת אדמה שהתרחשה ב-1752 גרמה לנזק קל למרפסות אחד המינרטים, סדקה את כיפת המווקיטהאנה וניפצה זכוכיות.
במהלך המאה ה-19 חודשו חלק מיצירות הקליגרפיה במבנה, הותקן גג למזרקה (שפורק לימים), ובהוראת הסולטאן אבדילמג'יט הראשון כוסו עיטורי הפנים של המבנה בטיח וקירותיו עוטרו מחדש, לעיתים בסגנון הבארוק ולעיתים אגב חיקוי המקור.
ב-1874 פורקו חלקי עופרת מאחת הכיפות במבנה כדי לייצר מהם כדורי רובה, וכאשר אדירנה נכבשה בידי הרוסים בראשית 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית, פגע אחד הקצינים באריחים ובעיטורים בתא התפילה הקיסרי; נזק שנראה גם כיום.
נזק נוסף נגרם למסגד בשנת 1913, כאשר הבולגרים שנסו מהעיר בסוף מלחמת הבלקן השנייה, נטלו עימם חלק מהשטיחים העתיקים ביותר שהיו במבנה.
המבנה נפגע בשתי סערות קשות בשנים 1930 ו-1932. חרוטי הצריחים הוסרו ממקומם והושבו רק בשנות ה-50 של המאה ה-20. בהזדמנות זו הוסר הטיח שהונח בפקודת הסולטאן אבדילמג'יט, ובמהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 של המאה ה-20 שוחזרו העיטורים המקוריים ופנים המסגד הושב למצבו המקורי.
בשנים אלה עבר המבנה ניקוי ושיפוץ מקיף, סדקים שניבעו בכיפה המרכזית נאטמו, אבנים שחרגו ממקומן הוחלפו, מערכת אספקת המים ואגירתם חודשה, ומערכת החשמל הישנה הוחלפה בחדשה, תוך הקפדה על שימור מראה מנורת השמן הגדולה.
עבודות השיפוץ נמשכות באופן סדיר גם בהווה.
מדרסת "דרול הדיס" (Darül hadis) הפכה בשנת 1936 למוזיאון אתנוגרפי, וב-1971 הייתה למוזיאון לאמנות טורקית-מוסלמית.
בשנת 1925, בהוראתו מוסטפא כמאל, הפכה מדרסת דרול קורה (Darül Kurra) למוזיאון העירוני של אדירנה.
לאחר מלחמת העולם השנייה שימש המבנה כמשרד המנהלה לענייני דת בעיר ולאחר מכן כמעונות סטודנטים וכמחסן.
בשנת 2000 נסגר המבנה, ועבר שיפוץ מקיף בשנת 2006, שהשיבו ככל הניתן למצבו המקורי.
כיום משמש מבנה המדרסה כמוזיאון המסגד, ומוצגים בו מסמכים ספרי קוראן וחפצים שנמצאו במהלך השיפוצים.
יש הסוברים כי האדריכל דאוד אגא (Davud Ağa) תכנן והקים את השוק במתחם, לאחר שסינאן סיים את מלאכת הקמת המסגד והמדרסות.
לפי גרסה אחרת דאוד אגא רק השלים את הקמת המבנה בו החל סינאן, אך ברי כי השוק הוזמן על ידי הסולטאן מוראט השלישי כדי לספק מקור הכנסה למתחם הדתי.
שטחו הכולל של המתחם הוא 25 דונם והוא שוכן באזור גבוה במרכז העיר.
אורכו של מבנה המסגד עצמו הוא 190 מטרים ורוחבו 130 מטרים.
הכניסה אליו היא דרך פורטיקו (E) בחזיתו הצפון-מערבית, המוביל מחצר המזרקה (D), והניצב בקו ישר עם המחראב (A) שבקיבלה.
המסגד נושא כיפה בודדת בקוטר של 31.3 מטרים, ושיאה מגיע לגובה של 42.3 מטרים מעל מרכז אולם התפילה.
משקל הכיפה נח על שמונה עמודים גדולים, שאינם מהווים חלק מקירותיו החיצוניים של המבנה.
העמודים ערוכים בתבנית מרובעת בשטח האולם המלבני.
בין העמודים ארבע קשתות וארבע קשתות זווית לסירוגין, ובהם משולבים חלונות בשטח ניכר, השוטפים את חלל המסגד באור יום.
המחראב (A) בקיר הדרום-מזרחי עשוי שיש ומעוטר באריחי איזניק.
הוא מואר בחלונות הקבועים בשלושת צדדיו ובחלקו העליון עיטורי מוקרנס.
במרכז האולם, מתחת לכיפה, ניצב המהפיל (C), מרפסת מוגבהת המשמשת את המואזין, הנח על עמודי שיש מעל מזרקה, גם היא משיש.
בפינה הצפון-מזרחית של אולם התפילה שוכן תא התפילה הקיסרי, המעוטר במוטיבים מעולם הצומח שצוירו על אריחי איזניק, בעיקר הצבעוני המסמל את אללה ועצי פרי הנראים בפריחתם; וכן בכיתובי ערבסקות ובדלתות משובצות.
דלתות האולם, כמו דלתות אחרות בו, משובצות בשנהב ובדר.
המסגד בנוי לבנים, צידו החיצוני מצופה באבן חול בגוון הדבש וכיפותיו מצופות בעופרת.
אבן חול בגוון אדום ושיש לבן משמשים ליצירת עיטורים דמויי אבלק מעל המעברים והחלונות.
בארבע פינות המבנה ניצבים ארבעה מינרטים עשויים אבן, המתנשאים לגובה של 70.89 מטרים.
קוטר המינרטים בבסיסם הוא 3.8 מטרים בלבד, עובדה המעניקה להם צללית דקיקה.
כיפות המינרטים מחודדות וגבוהות, ומצופות גם הן בעופרת.
בכל אחד מהצריחים קבועות שלוש מרפסות.
חצר המזרקה שממדיה זהים לאלה של המסגד עצמו, מרוצפת בשיש ומוקפת באכסדרה מכל צדדיה.
באכסדרה קבועות כיפות, ושורת הכיפות הצמודה למבנה המסגד גבוהה משלוש האחרות.
הכיפה שמעל הפורטיקו גבוהה במיוחד, ומעל שער הכניסה עיטורי מוקרנס.
למזרקה (D) במרכז החצר 16 צלעות, שבכל אחת מהן קבוע ברז טהרה.
שער הכניסה הראשי אל החצר החיצונית נמצא בצידו הצפון-מערבי של המתחם (G), וניצב בקו ישר עם המזרקה (D), הפורטיקו המוביל אל המסגד (E) והמחראב (A).
שתי המדרסות (2 ו-3) שוכנות בעורפו של המסגד, בפינות הדרומית והמזרחית של המתחם, וביניהן בית קברות (6).
המדרסות כמעט זהות זו לזו בחזותן ובממדיהן; ובשתיהן חצר מרכזית פתוחה, כמעט רבועה בצורתה, מוקפת אכסדרה המובילה לשתי שורות של חדרים קטנים.
שתי שורות החדרים נמתחות לאורך התוואי ההיקפי של המתחם, וכל חדר נושא כיפה, ומצויד בקמין חימום ובארובה.
שתי החזיתות של כל אחת מהמדרסות, הפונות אל שטח המתחם, מעוטרות בחלונות.
בכל אחת מהמדרסות מבנה תפילה קטן ורבוע, גם הוא נושא כיפה, הניצב בצד הפונה אל משטח הקבורה שבין שתי המדרסות (J).
אל כל אחת מהמדרסות מובילה דלת מונומנטלית מעוטרת במוקרנס, הממוקמת במרכז החזית הצפון-מערבית שלה (K).
השוק (5) כולל 124 חנויות הערוכות משני צדדיו של נתיב מרוצף ומקורה באורך של 225 מטרים.
קירותיו החיצוניים של השוק עשויים לבנים במוטיב אבלק והוא משמש כגבולו הדרום-מערבי של המתחם כולו.
לחנויות אין חלונות חיצוניים, אך שורה של חלונות קטנים מעל החנויות ומתחת לגג השוק, מחדירה אור ישירות אל המעבר המרכזי.
מעלה מקורה, הניצב בקו ישר עם הכניסה לחצר המזרקה, מוביל במאונך אל מבנה השוק, ומגשר על הפרשי הגובה בין מתחם המסגד לבין הפארק הגדול שמשתרע דרומית-מערבית לו (H).
בנקודת המפגש בין מבנה השוק המוארך והמעלה המקורה, שוכן משטח תפילה קטן נושא כיפה הנחה על תוף (L).
בתוף קבועים חלונות מסוגננים המחדירים אור יום אל המשטח.
בית הספר היסודי שוכן במבנה לבנים מעוטר באבלק (4), הנמצא ליד מרכזו של השוק.
במבנה כיתה בודדת רבועה שמעליה כיפה, ולידו משטח קטן נוסף, דמוי לוג'יה, לימות הקיץ החמים.
בית המפקח על המועדים (8) שוכן בקצה הצפון-מערבי של השוק, וכאן הוכנו לוחות השנה ולוחות הרמדאן, ונערכו שיעורי אסטרונומיה.
הספרייה (7) נמצאת בפינה הדרום-מערבית של מבנה המסגד, ומורכבת משני חדרים, שבהם אוסף שתחילתו ב-227 ספרים שתרם הסולטאן סלים השני מאוספו הפרטי.
מסגד קובא הוא מסגד בעיר מדינה שבסעודיה, הנחשב למסגד העתיק בעולם.
על פי המסורת, אבני היסוד למסגד הונחו על ידי הנביא מוחמד, לאחר ההג'רה – מעברו מהעיר מכה לעיר מדינה, בשנת 622 לספירה.
מבנה המסגד הושלם בהמשך על ידי הצחאבה, בני לווייתו של מוחמד וקבוצת מאמיניו הראשונים.
מוחמד ישן במסגד כ-20 יום והתפלל בהם, במהלך המתנתו לח'ליף עלי בן אבי טאלב.
מוחמד נהג להגיע אל המסגד ולהתפלל, והמליץ גם למאמיניו לעשות כן, באומרו כי מי שמקיים את טקסי הדת בביתו ולאחר מכן מגיע למסגד ומתפלל - יזכה לגמול כאילו קיים את מצוות ה"עומרה" (עלייה לרגל למכה לא במועד החג').
מסגד ראבעה אל-עדוויה הוא אחד המסגדים המפורסמים בקהיר.
הוא ממוקם בקצה הצפוני של מחוז "מדינת נאצר".
המסגד קרוי על שם הקדושה הסופית בת המאה השמינית ראבעה אל-עדוויה.
אתר המסגד סמוך לבניין משרד ההגנה המצרי.
המסגד ניזוק קשות ב-14 באוגוסט 2013 במהלך ההפיכה במדינה, בעת שכוחות המשטר הצבאי פינו מהמקום מתבצרים חמושים מתנועת האחים המוסלמים.
בשל קרבת המקום לבית הקברות המזרחי של קהיר, מספר הלוויות חשובות יצאו מהמקום, ובכללן של אנואר סאדאת.
ניהול המסגד מתבצע על ידי "עמותת מסגד ראבעה אל-עדוויה".
העמותה, שנוסדה בשנת 1993, היא עמותה ידועה הפועלת בתחום הפילנתרופיה ופיתוח קהיר.
מועצת המנהלים של המועצה מורכבת מ -11 חברים, ומתנהלת עם המועצה הכללית של המסגד הכוללת 300 מתנדבים, בראשות היו"ר סעיד סובחי.
בית חולים במקום הוקם בשנת 1997, והוא כולל יחידות חירום, מרפאות חוץ, ויחידת דיאליזה.
מסגד לַרָבַּרְגָה הוא מסגד היסטורי הבנוי בסגנון האדריכלות הסודאנית בכפר בעל אותו השם בגאנה.
זהו המסגד העתיק במדינה ובין העתיקים בכל מערב אפריקה ומתייחסים אליו כאל "מכה של אפריקה המערבית".
הוא שופץ מספר פעמים מאז הקמתו ב-1421 או במאה ה-17, לפי מקורות שונים.
המסגד נמצא כ-16 קילומטרים מערבית לדמונגו, עיר ראשית במחוז גונג'ה המערבית של האזור הצפוני בגאנה וכ 8 קילומטרים מן הפארק הלאומי מולה הגדול במדינה.
לפי האגדה, סוחר בשם אָיוּבָּה הגיע לאזור כשקיבל מסר שעליו לבנות כאן את המסגד.
כשהתעורר לאחר שנרדם מצא כי היסודות למבנה כבר קיימים והמשיך בבנייתו.
האגדה גם אומרת כי הוא נקבר מתחת לבאובב הנמצא בסמוך לו.
כעת המסגד מהווה מקום עלייה לרגל (חאג') כה ידוע עד שזכה לשם "מכה של אפריקה המערבית".
בשנות ה-70 בניסיון למנוע פגיעה במבנה מגשם ורוח המקום נעטף בתערובת חול ומלט אך בעקבות חדירת תערובת ופעילות טרמיטים על יסודות המבנה חלק מן המבנה קרס.
ב-2002 לאחר שסערה גרמה לקריסת מחראב ומינרט, מבנה הכיסוי שנעשה בשנות ה-70 הוסר והמבנה שופץ בעזרת מימון של 50 אלף דולר שנתרמו על ידי אמריקן אקספרס וסכום נוסף מן הקהילה המקומית.
החלק העשוי מעץ הוחלף והמחראב שופץ יחד עם המינרט.
כמו שאר המסגדים בצפון גאנה המסגד נבנה בשיטה אדריכלית סודנית-סאהלית מבוץ וקני סוף.
גודלו 8 מטר אורך ורוחב.
המבנה בעל שני מגדלים - האחד - מחראב הפונה לכיוון מכה והשני משמש כמינרט.
ספר הקוראן שלפי האמונה המקומית ירד מן השמיים ב-1650 לבּרָמָה, אימאם של אותה התקופה, לאחר תפילותיו.
מסגד נוטרדאם הוא רומן עתידנתי-פוליטי שזכה להצלחה רבה ברוסיה ופורסם גם בצרפת ב-2009. הספר שנכתב בידי הסופרת הצרפתית הלנה צ'ודינובה, עוסק באסלאמיזציה של צרפת בשנת 2048.
הספר הוא פרי יצירתה של הסופרת הלנה צ'ודינובה, בתו של הגאולוג ופלנטאולוג פיטר צ'ודינוב, אשר כתבה מספר ספרים ביניהם ספר ילדים על ההיסטוריה של אנגליה וטרילוגיה בדיונית במוטיב מלחמת האזרחים הרוסית.
הרומן הדיסטופי, "המסגד של נוטרדאם בפריז", עורר התעניינות ציבורית רבה.
הרומן יצא לאור בסרביה, טורקיה, צרפת, פולין ובולגריה והוא תורגם לאנגלית ונורווגית.
ב-2005 קיבל את פרס הרוסי "בסטקון".
הרומן היה מוקד לביקורת על ידי מוסלמים ותנועת המרכז-שמאל בצרפת.
הספר נכתב במקור ברוסית והוא נאסר לפרסום במדינות רבות, ביניהן מדינות דמוקרטיות.
בתחילת המחצית השנייה של המאה ה-21, 20 שנה לאחר ניצחון המהפכה האסלאמית באירופה.
בארצות הברית מתחוללת מלחמת אזרחים.
המעצמות שנותרו חופשיות ולא אסלאמיסטיות: סין, יפן, ישראל, רוסיה, אוסטרליה והודו, נתונות במלחמה לשמור על עצמן מהח'ליפות האסלאמית העולמית.
על צרפתים שסירבו להמיר את דתם לאסלאם נכפה לחיות תחת תנאים קשים בגטאות בפריז.
"ההתנגדות הצרפתית החדשה" מוצאת מידע אודות החלטת החליפות והתשובה הסופית לשאלת הצרפתים.
ההתנגדות הצרפתית החדשה פונה נואשות לפעולות גרילה בניסיון להגן על אנשיה ממוות בטוח.
ברמיזה לספרו של ג'ורג' אורוול "1984", מתאר הספר את שנת 2048. הקתדרלה המפורסמת היא כעת מסגד "אל-פרנקוני".
קתולים צריכים לחגוג את המיסה בחשאיות בקטקומבות מתחת לאדמת פריז והמדינה נתונה לשלטון חוק השריעה האיסלמי.
לא רק צרפת נתונה לשלטון מוסלמי אלא כל אירופה למעט רוסיה, המדינה החופשית היחידה שנותרה באזור.
אלו בצרפת שדמם אירופאי חיים במחבוא או תחת תנאים מחפירים בגטאות.
אחת הסצנות שפותחות את הספר מתארות סקילה למוות של לא-מוסלמי שנתפס מכין יין.
מסגד עומר בן אל-ח'טאב הוא מסגד בשכונת קרויצברג בברלין.
המסגד נבנה על ידי ארגון IVWP (ארגון אסלאמי למיזמי צדקה) ונקרא על שמו של הח'ליפה עומר בן אל-ח'טאב.
בנייתו החלה בשנת 2004 ועלתה כ-10 מיליון אירו.
למסגד כיפה קטנה וארבעה מינרטים בגובה של כ-7 מטרים, המעוטרים בחצי סהר מוזהב.
היכל התפילה יחד עם שתי קומות נוספות יכולים להכיל כ-1000 איש.
חלק נוסף במסגד, הנקרא "מרכז משארי" (Maschari Center), כלל שבעה אולמות אירועים, בית ספר לקוראן וכמו כן גם חנויות בוטיק, מאפיות ומרכול.
ה"ארגון האסלאמי למיזמי צדקה" שייך ל"אגודת מיזמי צדקה אסלאמיים" (Association of Islamic Charitable Projects), תנועה אסלאמית מלבנון.
"מרכז משארי" הוא מרכז התנועה בגרמניה.
באתר המסגד היה בעבר "מרכול בולֶה" שנשרף במהומות אחד במאי 1987 בקרויצברג.
ההריסות מהשריפה נשארו במקום, וחלקי הבניין פונו רק שנים לאחר מכן.
בתחילת שנת 2004 ביקש ארגון IVWP היתר בנייה עבור האתר.
מסגד סולימאנייה (טורקית: Süleymaniye Camii) הוא מסגד עות'מאני הממוקם על הגבעה השלישית של העיר העתיקה של איסטנבול, טורקיה.
המסגד נבנה בימיו של סולימאן המפואר ולידו נמצא קברו.
סולימאנייה הוא המסגד הגדול בעיר ובין אתרי התיירות המוכרים שלה.
מחצר המסגד נשקף נוף של העיר.
המסגד נבנה בין השנים 1550–1558 על ידי האדריכל המוסלמי הנודע מימר סינאן, בהוראתו של הסולטאן סולימאן הראשון (המפואר).
סגנון הבנייה של המסגד משלב בין מוטיבים של אדריכלות מוסלמית לזו של האדריכלות הביזנטית ודומה במידת מה למסגד איה סופיה, אשר נבנה על ידי הביזנטים בתור כנסייה, ובהמשך הפך למסגד בתקופת האימפריה העות'מאנית.
סגנונו של מסגד הסולימאנייה, המזכיר במידת מה גם את כיפת הסלע בהר הבית, מנציח את דימויו העצמי של הסולטאן סולימאן המפואר כיורשו של שלמה המלך, שעל שמו נקרא ("סולימאן" היא הגרסה הטורקית לשם שלמה).
בהקשר זה, היסטוריונים רואים גם בדמיון בין מסגד הסולימאניה לאיה סופיה התרסה של סולימאן כלפי אמירתו המפורסמת של הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון לאחר השלמת הכנסייה בשנת 537 - "שלמה, התעליתי עליך!"
המסגד ניזוק בשריפה בשנת 1660 ושוקם בהוראתו של הסולטאן מהמט הרביעי.
חלק מכיפת המסגד קרס פעם נוספת ברעידת אדמה שהתרחשה בשנת 1766, ושיקומה לאחר מכן כמעט העלים לחלוטין את הקישוטים המקוריים של סינאן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש חצר המסגד כמחסן נשק, מה שגרם לשריפה נוספת כשהתחמושת שבחצר עלתה באש.
ממערב למבנה המסגד חצר מפוארת, אשר מופרדת מהמבנה עצמו על ידי שורת עמודים עשויים שיש, גרניט ופורפיר, וארבעה מינרטים מוצבים בארבע פינותיה.
מספר המינרטים מסמל את העובדה שהמסגד נבנה על ידי סולטאן, מכיוון שלפי המסורת העות'מאנית, נסיכים הורשו להקים מסגדים עם שני מינרטים בלבד, והשאר עם מינרט יחיד בלבד (את המסורת הזו הפר בהמשך הסולטאן אהמט הראשון, כשבנה את המסגד הכחול עם שישה מינרטים).
המספר ארבע מתקשר גם אישית לסולימאן, בגלל היותו הסולטאן הרביעי במספר מכיבוש קונסטנטינופול (איסטנבול) על ידי האימפריה העות'מאנית.
על גבי המינרטים יש סך הכל 10 מרפסות תצפית (3 מרפסות על כל אחד מזוג המינרטים הגבוהים ו-2 מרפסות על כל אחד מהמינרטים הנמוכים יותר).
מספר המרפסות מסמל לפי המסורת את היותו של סולימאן המפואר הסולטאן העשירי של האימפריה העות'מאנית.
כיפת המסגד בגובה 53 מטרים וקוטרה 27.5 מטרים.
בעת בנייתו של המסגד, הכיפה שלו הייתה הגבוהה באימפריה העות'מאנית אם סופרים מגובה פני הים, אך עדיין נמוכה יותר וקטנה בקוטרה מכיפת האיה סופיה.
צורתו הפנימית של המסגד קרובה לריבוע, כשאורכו 59 מטרים ורוחבו 58 מטרים.
הכיפה הראשית מוקפת בכיפות משנה ובצידו הצפוני והדרומי של המסגד קשתות כשתחתן חלונות טימפנון.
מימר סינאן נקט בחידוש ארכיטקטוני כשבנה את התמיכות האימתניות שנצרכו עקב גודלו של המבנה כך שחציין מצידו הפנימי של המבנה וחציין מחוצה לו, ואת החלקים הגלויים הסתיר באמצעות גלריות.
פנים המבנה קושט בעידון באמצעות אריחי איזניק.
המינבר והמחראב עשויים שיש לבן ועוצבו בפשטות.
גם השימוש בקישוטי העץ מרוסן למדי, עם קישוטים פשוטים משנהב ודר.
כפי שהיה נהוג גם במסגדים אחרים באיסטנבול, המסגד מוקף במתחם מבני ציבור, ביניהם חמאם, חאן, מדרסה, בית תמחוי ועוד.
חלק מהמבנים נותרו בשימושם המקורי עד היום.
בחצר המסגד מצוי קברו של סולימאן הראשון, אשתו הורם סולטאן, בתם מיהרימה סולטאן, וכן של הסולטאנים סולימאן השני ואהמט השני.
קברו של האדריכל שבנה את המבנה, מימר סינאן, שנפטר בגיל 96, ממוקם מצפון לקירות המסגד.
מסגד שייח' זאיד (או מסגד שייח' זאיד הגדול, בערבית: جامع الشيخ زايد الكبير; בתעתיק מדויק: ג'אמע אלשיח' זאיד אלכביר) ממוקם באבו דאבי, בירת איחוד האמירויות, והוא נחשב לאחד המסגדים המרכזיים במדינה, ולאחד מעשרת המסגדים הגדולים והמפוארים בעולם.
הקמת המסגד הייתה יוזמתו של נשיא המדינה הקודם זאיד בן סולטאן אאל נהיאן שביקש להקים מבנה שיאחד בין המגוון התרבותי של העולם המוסלמי, עם זיקה היסטורית ומודרנית של אדריכלות ואומנות.
בניית המסגד החלה בשנת 1996 והסתיימה בשנת 2007. עלות הקמתו של המסגד הוערכה בכ-550 מיליון דולר, והוא המסגד הגדול ביותר בכל איחוד האמירויות.
הוא משתרע על שטח של יותר מ-30 דונמים הכוללים גנים וחניית רכבים.
שילוב זה תוכנן בפיקוחו של האדריכל הסורי יוסף עבדלקי, ובין המעצבים האדריכליים החשובים ביותר שהשלימו את התכנון והעבודה בתכנונו, כגון המהנדס באסם אל-ברגותי, האדריכל הסורי מואטז אלחלבי, ו- האדריכל הסורי עימאד מאלאס.
מקום קבורתו של זאיד בן סולטאן אאל נהיאן נקבע בסמוך למסגד.
מלאכת התכנון והבנייה של המסגד הוטלה על מספר רב של אומנים ובעלי מקצוע מרחבי העולם למשל מהודו, איטליה, גרמניה, מרוקו, פקיסטן, טורקיה, מלזיה, איראן, סין, בריטניה, ניו זילנד ומקדוניה הצפונית.
יותר מ-3,000 עובדים הועסקו בבניית המסגד, ו-38 חברות קבלניות השתתפו בבנייתו.
חומרי הגלם העיקריים בבניית המסגד היו שיש, אבן, זהב, קריסטל וחרס עקב תכונותיהם של החומרים ועמידותם לאורך זמן.
מעצם היותו המסגד הגדול ביותר במדינה מתקיימות בו התפילות המרכזיות במדינה בימי שישי ובחגים מוסלמיים, ואף פוקדים אותו במהלך תקופות אלו יותר מ-41,000 מבקרים בכל תפילה.
בצריח הצפוני והמזרחי של המסגד ישנה ספרייה המכילה פרסומים עתיקי יומין בנושאי דת האסלאם, אך גם בנושאי אמנות, קליגרפיה, מדעים ותרבות ואף כוללת כמה פרסומים בני יותר מ-200 שנים.
כמו כן החומר הדתי מופיע בספריה במספר שפות כגון ערבית, אנגלית, צרפתית, איטלקית, ספרדית, גרמנית וקוריאנית.
בשנת 2013 עלה המסגד לדיון בינלאומי בעקבות תמונה שצילמה בעת ביקורה במדינה הזמרת ריהאנה עם המסגד ברקע.
התמונה גררה תגובות שליליות שעיקרן יחסו לתמונה אופי פוגעני ופרובוקטיבי הפוגע ברגשות הדת, ובשנת 2015 עלה שוב המסגד לכותרות כאשר העלתה הזמרת סלינה גומז לחשבון האינסטגרם שלה תמונה בה היא מצולמת על רקע המסגד, אירוע אשר קיבל תגובות שליליות גם כן.
בסוף אוקטובר 2018 ביקרה במסגד שרת התרבות והספורט של ישראל, מירי רגב, במסגרת השתתפותה במשלחת הישראלית לתחרות הגראנד סלאם שנערכה באותה העת באבו דאבי.
רגב, שקיבלה הזמנה רשמית למסגד על ידי בכירים באמירויות, סיירה בו עם מארחיה ואף חתמה בספר האורחים במקום בעברית.
רגב, הנחשבת לאישיות הבכירה הראשונה מישראל שזכתה לבקר במסגד ולחתום בספר האורחים שבו, התייחסה לביקור כאל צעד של שלום ואחווה בין העם היהודי לעם המוסלמי.
בנוסף, בסוף יוני 2019, במהלך ביקורו באבו דאבי במסגרת ועידה של האו"ם, ביקר במסגד שר החוץ הישראלי, ישראל כץ.
בינואר 2022 ביקר נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג במסגד במסגרת ביקורו באיחוד האמירויות הערביות.
מסגד פיטיה (בשוודית: Fittja moské) הוא מסגד הממוקם במחוז סטוקהולם שבשוודיה, ושייך לקהילה טורקית אסלאמית מקומית שמונה כ-1,500 חברים.
בניית המסגד, הבנוי בסגנון אדריכלי טורקי, החלה בשנת 1998 והסתיימה כעבור 9 שנים, בשנת 2007.
גובהו של מינרט המסגד הוא 32.5 מטרים והוא המינרט הגבוה ביותר באירופה (המסגד הגבוה ביותר באירופה ממוקם בפיר, אלבניה, וגובהו הכולל הוא 51 מטרים).
מסגד טרולהטן (בשוודית: Trollhättans moské) הוא מסגד שיעי גדול שנמצא בטרולהטן, וסטרה ייטלנד, שוודיה.
לאחר שנשיא אוגנדה, אידי אמין, גירש בשנת 1972 את כל האסייתים מאוגנדה, רבים מהם היו מוסלמים שיעים שהתיישבו בשוודיה.
ב-1976 הם ייסדו מרכז אסלמי מקומי וב-1985 המסגד נבנה.
ב-14 באוגוסט 1993 פעילים אנטי-איסלמים תקפו את המסגד (המקורי) עם בקבוקי תבערה וגרמו לו נזק נרחב שהרס אותו.
המסגד הנוכחי שנבנה על חורבות המסגד ההרוס, גדול יותר מהמסגד המקורי.
למסגד יש כיפה אחת ושני מינרטים.
מסגד מוולאנא (בהולנדית: Mevlanamoskee, בטורקית: Mevlana Camii) הוא מסגד בצפון-מערב רוטרדם, הולנד, המשרת בעיקר טורקים תושבי הולנד.
המסגד, שנקרא על שם ג'לאל א-דין רומי, נבנה בשנת 2001 ויש לו שני מינרטים המתנשאים לגובה של 33.8 מטרים.
בהצבעה בשנת 2006 הוכתר המסגד כמבנה האטרקטיבי ביותר ברוטרדם.
מסגד מוראדי (באלבנית: Xhamia e Muradies) או מסגד העופרת (באלבנית: Xhamia e Plumbit) הוא מסגד ואנדרטה ארכיטקטונית-תרבותית, שנמצא במרכז ולורה, אלבניה.
המסגד נבנה ב-1537–1542 על ידי האדריכל העות'מאני סינאן בתקופת הסולטאן האימפריה העות'מאנית סולימאן הראשון.
ב-1948, המסגד הוכרז כאתר מורשת תרבותי של אלבניה.
מסגד מרים בעיר שיקגו שבאילינוי, ארצות הברית הוא המרכז הארצי של ארגון אומת האסלאם ומקום המושב של מטהו.
מסגד מרים ממוקם בדרום-מזרח שיקגו, כקילומטר מחוף ימת מישיגן.
במקור שימש המבנה את הכנסייה היוונית אורתודוקסית של קונסטנטין והלנה הקדושים, עד אשר הועתק מקום הכנסייה לאחד מפרברי שיקגו.
אלייז'ה מוחמד, מנהיג ארגון אומת האסלאם בעבר, רכש את המבנה בשנת 1972. מנהיג הארגון הנוכחי לואיס פרחאן הפך את המבנה למסגד ב-1988. הוא נקרא על שם מרים, אם ישו.
לטענת פרחאן הלווה מנהיג לוב מועמר קדאפי לאלייז'ה מוחמד סכום של שלושה מיליון דולר לשם הסבת הכנסייה לשעבר למסגד.
האולם הראשי של המסגד היה בעבר אולם התווך של הכנסייה.
כיפה מעטרת את גג הבניין ובמרכזה מופיעה הכתובת Allah is the greatest, היא התכביר.
בארבעת עברי הכיפה נרשם חלק מן השהאדה, There is no God but Allah.
מסביב לכיפה נרשם חלק מסורת א-נוּר, הפרק העשרים וארבעה בקוראן.
בסמוך למסגד ממוקמת אוניברסיטת מוחמד האסלאמית, שהיא בית ספר לילדים ונערים משני המינים מגיל הגן ועד כתה יב'.
מסגד עבדאללה בן סלאם הוא מסגד באוראן, אלג'יריה.
בעבר שימש כבית הכנסת הגדול של אורן, המבנה היה בית הכנסת הגדול ביותר באפריקה.
בנייתו החלה בשנת 1879 ביוזמתו של סיימון קאנוי, ונמשכה 38 שנים.
ידוע גם בשם Temple Israélite, הוא היה ממוקם בשדרות ג'ופר, כיום שדרות מאטה מוחמד אל חביב.
כאשר אלג'יריה קיבלה את עצמאותה בשנת 1962, כמעט כל יהודי אלג'יריה, שנחשבו אזרחים צרפתים מאז צו כרמיה של 1870, עברו להתגורר בצרפת לצד קהילת פייה-נואר.
בשנת 1975 הוסב בית הכנסת למסגד ונקרא על שמו של עבדאללה בן סלאם, יהודי בן המאה השביעית מאל-מדינה ובן לוויה של מוחמד שהתאסלם.
המבנה ממוקם על קו האורך 0° (המרידיאן הראשי).
סגנונו של המבנה מראה השפעות נאו-מורית ותחייה מורית.
מסגד סולטאן-מוראטובה (במקדונית: Султан-муратова џамија), הידוע גם בשם מסגד הסולטאן (במקדונית: Султанска џамија), מסגד חיונקאר (במקדונית: Хјунќар џамија) ומסגד השעון (במקדונית: Саат-џамија), הוא מסגד בסקופיה, מקדוניה הצפונית, שממוקם ממזרח לביט-פזאר , ליד מנזר וירגינסקי .
המסגד נבנה ב-1436, לזכר סולטאן האימפריה העות'מאנית, מוראט השני והוא המסגד העתיק והשמור ביותר שנמצא בחבל הבלקן.
המסגד נקרא על שמו של סולטאן האימפריה העות'מאנית, מוראט השני, שנתן את ההוראה להקמתו.
מלבד היותו "סולטן-מוראטובה", הוא מכונה גם "מסגד הונקאר" (בטורקית: hünkâr), שפירושו המילולי הוא "אימפריאלי" או "מסגד הסולטאן"; וכ"מסגד השעון", בגלל מגדל השעון שנמצא בחצר המסגד.
המסגד נבנה ב-1436, כמורשת של הסולטאן העות'מאני מוראט השני.
לאורך ההיסטוריה, המסגד נחשף פעמיים לאש.
ב-1537, נשרף חלקו העליון והמינרט, ולאחריו בנייה מחודשת של המבנה בהוראת הסולטאן סולימאן הראשון.
השריפה השנייה הייתה תוצאה של השרפה הגדולה של 1689, במהלכה נגרם נזק עצום למסגד ולמגדל השעון.
המסגד נבנה מחדש ב-1712, בהוראת הסולטאן אהמט השלישי.
ב-1912, המסגד נבנה מחדש פעם נוספת.
ופעם נוספת ב-1963 מפני שנפגע קשות מרעידת האדמה.
מִסְגַּד סִיכסִיכ (נכתב גם: סיקסיק, בערבית: مسجد السكسك, תעתיק: מסג'ד א-סכסכ) הוא מסגד וסביל ברחוב בית אשל ביפו.
הרחוב נקרא לפני כן רחוב סיקסיק על שם משפחה ערבית אמידה שבבעלותה היו מבנים רבים ברחוב ובסביבתו.
מסגד סיכסיכ הוקם בשנות ה-80 של המאה ה-19 על ידי משפחת סיכסיכ הבולטת ביפו עבור סוחרים שהגיעו ליפו.
ההיסטוריון הערבי מחמוד יזבק אומר שחאג' עבד אל-קאדר א-סכסכ הוא המייסד העיקרי של המסגד.
מסגד סיכסיכ נבנה על שטח אדמת הפרדס של משפחת סיכסיכ באזור הדרך ההיסטורית יפו–ירושלים.
זהו המסגד השני שנבנה מחוץ לחומות יפו.
המסגד הפסיק לפעול כמקום תפילה בשנת 1919. בתקופת מלחמת העצמאות, המסגד ננטש ולאחר מכן פעלו בו מפעל ומועדון חברתי לעולים יוצאי בולגריה וכן מחסן של חברת כתר פלסטיק.
בקיץ 2011 התנועה האסלאמית בישראל לקחה בעלות על המסגד והחזירה אותו לפעילות מלאה.
תושבי האזור פנו על כך בתלונה לעיריה, אך בבדיקה התברר כי המקום הוא רכוש הווקף, ולבסוף חודשה פעילות המסגד.
בדופן המסגד נבנו סַבִּיל ושוקת הבנויים כמו הסביל של מסגד מחמודיה.
אזור הסביל מעוטר בקשת מחודדת.
בחלקו התחתון של הסביל יש שלוש קשתות שמתחתן יש ברז, שממנו זורמים המים.
בקיר האמצעי יש את הטורה של הסולטן עבדול חמיד השני.
מסגד עומר עלי סאיפודיאן (במלאית: Masjid Omar Ali Saifuddien, בכתב ג'אווי: مسجد عمر علي سيف الدين) הוא מסגד בבנדר סרי בגוואן, בירת ברוניי.
זהו אחד משני המסגדים הלאומיים במדינה, וגם ידוע בתור מבנה בולט לאומי.
זהו אחד מהמסגדים הגדולים והעתיקים במדינה והוא נקרא על שמו של עומר עלי סיפודיאן השלישי (1914–1986), הסולטן ה-28 של ברוניי ואביו של המלך הנוכחי סולטן חסנאל בולקיה.
המסגד משמש כסמל לאמונה האסלאמית בברוניי.
בניית המסגד ארכה כמעט חמש שנים ועלתה יותר ממיליון פאונד.
עבודות הבנייה החלו ב-4 בפברואר 1954. הבנייה עשתה שימוש ב-1,500 טון בטון ו-700 טון פלדה.
המסגד נחנך ב-26 בספטמבר 1958 יחד עם חגיגת יום הולדתו ה-42 של הסולטן עומר עלי סיפודיאן השלישי.