tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כן ממוקם בשכונה בית הספר התיכון היהודי ישיבה דפלטבוש המשויך לאורתודוקסיה המודרנית של ארצות הברית.
השם "פלטבוש" לקוח מהשפה ההולנדית ומשמעותו פלט - מישור, בוש - יער, והאזור נקרא כך עקב היותו מישור שטוח ומיוער.
מחוז פלזן או מחוז פלזנסקי (בצ'כית: Plzeňský kraj) הוא אחד מ-13 מחוזות של הרפובליקה הצ'כית, הממוקם בחלקה המערבי של בוהמיה.
המחוז נקרא על שם בירתו פלזן, והוא השלישי בין מחוזות צ'כיה בגודל שטחו, אך התשיעי בלבד בגודל אוכלוסייתו.
חלקו הצפון-מזרחי של המחוז מתועש, ואילו כלכלת האזור הכפרי הדרום-מערבי מבוססת בעיקר על משאבי טבע.
מחוז פלזן, מחולק לשבעה מחוזות משנה (אוקרס, Okres):
מחוז משנה פלזן מסטו - מחוז המשנה של העיר פלזן עצמה
מחוז משנה דרום פלזן (Plzeň-jih)
מחוז משנה צפון פלזן (Plzeň-sever)
מאז 1 בינואר 2003 מחולק המחוז מבחינה מנהלית ל-15 עיריות בעלות שטח שיפוט מורחב.
פלטאוזאורוס (שם מדעי: Plateosaurus; משמעות השם: "לטאה רחבה") הוא סוג של דינוזאור ארוך-צוואר שהיה היה מראשוני הזאורופודים הענקיים, אך היה קטן מהם בהרבה.
הדינוזאור חי בתקופת הטריאס המאוחרת מלפני 204–214 מיליון שנה.
מאובנים רבים שלו נמצאו בצפון ומרכז אירופה (בגרמניה, שווייץ וצרפת).
הראשון שבהם התגלה כבר ב-1834. זהו אחד הממצאים האירופאים הידועים.
בגלל כמות שלדי הפלטאוזאורוסים שנמצאו בבת אחת וזה אומר שהפלטאוזאורוסים חיו בעדרים.
דינוזאור זה הגיע לאורך 4.8–10 מטר ולמשקל 600–4,000 ק"ג, קטן בהרבה מקרוביו המאוחרים.
בשונה מזאורופודים אחרים, הוא יכול היה להתרומם על רגליו האחוריות, לעמוד עליהן ולהשתמש ברגליו הקדמיות לאחיזת ענפים.
לפלאטוזאורוס היו שיניים חדות דמויות אזמל וככל הנראה הוא ניזון בעיקר מעלים ושיחים של מחטניים וציקסיים וייתכן שגיוון בטרף קטן או אף מנבלות.
הפלטאוזאורוס מופיע בפרק הראשון בסדרת ה-BBC, ללכת עם דינוזאורים לצד הצלופיזיס.
הוא מופיע גם בהצגה ללכת עם דינוזאורים: ארנה מרהיבה ובמשחק האייפד "Walking with Dinosaurs: Inside Their World", בדומה לדמותו בסדרה.
הוא נראה גם בסרט פנטזיה של וולט דיסני.
הפלטאוזאורוס לא מופיע בסרטי פארק היורה אך מופיע כבובה בחנות מזכרות בסרט פארק היורה.
בנוסף הוא נראה במשחקי מחשב של הסדרה כמו: עולם היורה: המשחק, פארק היורה 3: בניית פארק ומשחק ה-handheld: "פארק היורה: העולם האבוד".
הוא נראה גם בסרט המסע לעמק החלומות 2: הרפתקה בעמק הגדול.
הוא נראה במשחק המחשב "Dinosaur Simulator".
כמו כן הוא מופיע בספר "The Vanished World" מאת יוזף אוגוסטה.
בנוסף הוא הופיע בסדרה הדינוזאורים!.
פלטאוזאוריים (שם מדעי: Plateosauridae) היא משפחת דינוזאורים ארוכי צוואר מהקבוצה דמויי זאורופודים אשר ממנה התפתחו הזאורופודים העצומים.
בני המשפחה חיו בתקופה טריאס עליון לפני 209-225 מיליון שנה.
הפלטאוזאוריים היו בינוניים ביחס לקבוצתם ויכלו לנוע על שתי רגליים.
הם דמו למסוספונדיליים מתור היורה והיו ניזונים מצמחייה כמו שרכים ומחטניים ששגשגו בתקופתם.
כמה חוקרים משייכים למשפחה רק את הפלטאוזאורוס:
אוניזאורוס (Unaysaurus) - כיום משויך למשפחת האוניזאוריים
פלזמפרזיס הוא תהליך רפואי שבמהלכו נשאב הדם אל מחוץ לגוף, רכיבי הפלזמה מופרדים מתאי הדם, מטופלים (או מוחלפים באחרים) ומוחזרים למחזור הדם (או במקרה של תרומה, נשמרים לשימוש עתידי).
פלזמפרזיס הוא שם כולל למגוון אפשרויות טיפול בסינון רכיבי הפלזה מן הדם, ניתן להבחין בין כמה סוגים של פלזמפרזיס:
הסרת הפלזמה מהמטופל, טיפול בה בדרך כלשהי (למשל סינון הנוגדנים) והחזרתו לגוף המטופל.
החלפת פלזמה (PLASMA EXCHANGE), הפלזמה מופרדת מדם החולה ומסולקת (אך תאי הדם מוחזרים), והחולה מקבל פלזמה תחליפית מתרומה, אלבומין או שילוב של אלבומין ומלח (בדרך כלל 70% אלבומין ו-30% מלחים) או נוזל פזיולוגי בעל הרכב דומה לזה של הפלזמה.
תרומת פלזמה, הסרת פלזמת הדם הפרדתה לרכיבים, כשחלקם מוחזרים לתורם וחלקם נשמרים ומוקפאים לצורך שימוש עתידי בטיפול רפואי או לייצור תרופות.
פלזמפרזיס הוא אמצעי טיפולי חשוב אצל חולים במחלות אוטואימוניות (שבהן הגוף מייצר נוגדנים התוקפים תאים ורקמות), בתהליך הפלזמפרזיס מוסרים הנוגדנים הגורמים למחלה מהפלזמה של החולה, הטיפול נפוץ במחלות נוירולוגיות כמו תסמונת גייאן-בארה או מיאסטניה גראביס.
לפני ביצוע התהליך, מבצעים בדיקות דם, ספירה, תפקודי כבד וכליות וכן בדיקות לאיתור נוכחות נגיפים.
מרכיבים לחולה צנתר ורידי מרכזי באזור המפשעה או בוורידי הצוואר, ומחברים את החולה למכונה למשך כשעתיים, בדרך כלל ניתנים כמה טיפולים במרווחים של יומיים ביניהם.
במהלך הטיפול ולאחריו תיתכן ירידה בלחץ הדם, הפרעה בקצב הלב, ונטייה לדימום (עקב רמות נמוכות של פרותרומבין).
ייתכנו גם סיבוכים הקשורים בהכנסת הצנתר המרכזי למשל דימום או זיהום.
פלטאוזאוריה (שם מדעי: Plateosauria) היא קבוצת דינוזאורים בעלי אגן דמוי לטאה, מהקבוצה דמויי זאורופודים שהתקיימו בין הטריאס העליון שלפני 225 מיליון שנה עד לסוף הקרטיקון שלפני 66 מיליון שנה.
חברי הקבוצה החלו לגדול יותר מהפרוזאורופודים הבסיסיים, דבר שהתממש בקצה גודלו בבני אינפרא-סדרת הזאורופודים.
קבוצה זו נקראה ב-1913 בידי החוקר גוסטב טורנייר והיא קרויה על שם הפלטאוזאוריים.
בתוך הקבוצה כלולה משפחת הפלטאוזאוריים והקבוצה מסופודה, שהתפתחה החל מהטריאס העליון ושגשגה במשך היורה.
פלטוגה הוא כפר במחוז ויטגרה של מחוז וולוגדה ברוסיה, ומשמש כמרכז המנהלי של היישוב הכפרי קזאקובסקי.
הכפר ממוקם על הכביש R37. המרחק ממרכז המחוז ויטגרה הוא 17 ק"מ.
היישובים הקרובים ביותר הם יז'יני (6 ק"מ), קיושבו (4 ק"מ) ונובינקה (6 ק"מ).
הכפר הוקם ב-27 ביוני 2001 כתוצאה מאיחוד הכפרים אקולובו, אריסטובו, וסקובו, קזקובו, קורובייניקובו, קוזנצובו, פלטוגסקי פרבוז, רוחטינובו, סמנובו, סוחרובו, טרונינו, אוגולשצ'ינה, צ'באקובו ויאשקובו.
מפלטוגה ירש הכפר את מעמדו כמרכז המועצה הכפרית ואת קוד הכפר "OKATO".
בכפר פועלים בית ספר-פנימייה לתלמידים עם צרכים מיוחדים, ספרייה, בית תרבות, סניף דואר וחנויות.
בשטח פלטוגה נמצאים שני כנסיות אורתודוקסיות: כנסיית התגלות האדון (נבנתה ב-1733) וכנסיית איקונת אם האלוהים זנמנייה (נבנתה ב-1810).
כנסיית התגלות האדון, שנבנתה מעץ, החלה לעבור שחזור בשנות ה-90 של המאה ה-20, אך העבודות לא הושלמו, מה שהוביל לקריסת הכנסייה ב-27 בינואר 2009. פיגומי הבנייה שלא פורקו גרמו לקריסת חלקה העליון של הכנסייה - ככל הנראה הצטבר עליהם שלג והלחות פגעה בקירות, מה שהוביל לריקבון בקורות.
הבניין עמד ריק במשך 40 השנים האחרונות, לפני כן שימש כמועדון.
ב-2015 חודשו עבודות השחזור, תחילה במימון מענק של 13 מיליון רובל, וב-2018 הוקצו 13.5 מיליון רובל נוספים מתקציב המדינה במסגרת תוכנית "תרבות רוסיה".
ב-2019 הושלמו עבודות השחזור של המבנה המרכזי.
נכון ל־2010 אוכלוסיית הכפר מנתה 261 אנשים.
פלטסט (πελταστής מלשון πέλτη פֶּלְטֶה - מגן מעוגל בצורת חצי סהר) הוא שמו של חייל רגלי בעל חימוש בינוני בצבאות יוון העתיקה.
שמם בא להם ממגנם העגול, העשוי מעץ שנקרא פלטה.
ראשיתם בימי יוון הארכאית, אך רק בזמן המלחמה הפלופונסית החיל הזה התחיל לפרוח.
הגנרל האתונאי המפורסם איפיקרטס הצליח לגבור על הפלנקס הספרטנית המפורסמת בעזרת חיל זה.
הפלטסטים היו חמושים בדרך כלל בחרבות באורך בינוני, כידונים וכלי הטלה אחרים.
להגנתם היה להם מגן וקסדה.
נגד מבנים מוצקים כמו הפלנקס, הפלטסטים נלחמו במערך מפוזר, כשהם מנסים לאגף אותה.
נגד כוחות קלים מהם, יכלו להילחם במערך מוצק יותר.
פלטסטים היו חיל גמיש מאוד, מתאים לכל קרקע (שלא כמו הפלנקס שהייתה מתפרקת על קרקע הררית).
פלטסטים איישו את חילות המצב במבצרים, שירתו על ספינות קרב והסתערו על ספינות האויב ועוד.
השירות בחיל זה דרש אומץ לב ניכר, כי בניגוד להופליט המוגן ב-30 קילו מתכת, הפלטסט חשוף יחסית ודרך לחימתו מסוכנת יותר.
מסיבה זו, רב הפלטסטים היו שכירים או אזרחים עניים, שלא יכלו לממן את הפנופליה (כלי הנשק) של ההופליט.
רוב הפלסטסים היו שכירי חרב ובהתחלה, רובם באו מתראקיה.
ידועים הפלטסטים המעולים מבני שבט האגריאנים שתרמו תרומה מכרעת לניצחונו של אלכסנדר הגדול בקרב גאוגמלה ובקרבות נוספים.
פלטפוס (מגרמנית: Plattfuß; בעברית: כף רגל שטוחה) הוא המונח השגור לתיאור בעיה רפואית המתבטאת בכף רגל שטוחה.
פלטפוס הוא מצב בו אחת מקשתות כף הרגל, הקשת האורכית, המקשרת בין העקב ובסיסי הקשת הרוחבית (כריות האצבעות) – שוכבת ואינה מתפקדת בהשוואה למצב המקובל.
תפקידה של הקשת האורכית לשמור על גמישות כף הרגל ולייצב את שלוש נקודות המגע של כף הרגל: עקב, והקשת הקדמית, הנמתחת בין כריות האצבעות של האגודל והזרת (האצבע הקטנה), לבלום את הזעזועים שבפעולת הדריכה ולחלק את משקל הגוף בצורה נכונה בין עצמות כף הרגל.
כשהקשת קורסת, היא לא מבצעת את תפקידה, כמו כן השינוי במנח עצמות כף הרגל והקרסול מחולל שרשרת שינויים במנח ותפקוד מפרקי הגפה התחתונה, האגן והגב.
פלטפוס נגרם לרוב בשל חסר מולד ברצועות מסוימות הקשורות לעקב.
כתוצאה מחסרונן של רצועות אלו, הקשת האורכית אינה מיוצבת ובעת דריכה נשכבת על הצד הפנימי של כף הרגל.
תופעה זו יוצרת תנועה סיבובית של העקב.
לאורך השנים גורמת תנועה סיבובית זו לשחיקה של מפרקים סביב העקב, לכאבים, פצעי לחץ ואף לנכות בשל איבוד גמישות כף הרגל.
קיימות שתי צורות עיקריות של פלטפוס:
פלטפוס קשיח – במצב זה, הקשת האורכית אינה קיימת כלל וכתוצאה מכך מבנה הרגל הוא שטוח.
גם בעת שהרגל באוויר וגם בעת הדריכה – הרגל שטוחה.
פלטפוס גמיש – במצב זה, בעת שהרגל באוויר היא לא שטוחה, אך כשמעמיסים את משקל הגוף בדריכה – הרקמות הרכות קורסות, הקשת האורכית שאמורה לספק את קימור הרגל בעת דריכה מלאה נמצאת במצב שכיבה ונוגעת בחלקה או בשלמותה בפני הקרקע.
בפלטפוס הקשיח הסיכויים להתפתחות תסמינים גבוהים יחסית.
בדרך כלל פלטפוס גמיש אינו מלווה בתסמינים.
למעלה מ-15 אחוז מאוכלוסיית העולם לוקה בפלטפוס.
מצב זה יכול להתפתח בילדות או בבגרות.
נהוג לטפל בפלטפוס רק עם הופעת תסמינים הנובעים מהמצב (בדרך כלל בעיות בכף הרגל, בברכיים או בגב התחתון), אך גם טיפול מניעתי בפלטפוס קשיח יכול להילקח בחשבון.
טיפולים מתאימים לפלטפוס הם מדרסים מתאימים או תרגול של שרירי כף הרגל, אך טיפולים אלו אינם מעלימים את הפלטפוס או עוזרים בהיעלמותו.
הטיפול במדרסים מבוסס על הנחה כי במצב דריכה, הקשת האורכית משתטחת והדרך למנוע את התופעה היא להתקין תמיכה בקרקעית כף הרגל.
אולם לא ניתן להרים קשת שאינה משטחת אלא מסתובבת עם תנועת העקב על ידי לחץ מלמטה.
דרך למנוע את סיבוב כף הרגל השטוחה בהליכה, היא על ידי ייצוב העקב בנעל מתאימה שעליה מורכב טריז למניעת הסיבוב.
גודל הטריז משתנה עם הגיל.
פלטינה (Platinum) היא יסוד כימי שסמלו הכימי Pt ומספרו האטומי 78. שווי כל הפלטינה בעולם עמד על 257 מיליארד דולר (נכון לנובמבר 2021).
פלטינה היא מתכת מעבר לבנה-כסופה המשתייכת לקבוצת הפלטינה.
משקלה הסגולי של פלטינה הוא 21.45 גרם לסמ"ק.
רק 2 יסודות אחרים, אוסמיום ואירידיום, צפופים יותר.
גם כשהיא נחשפת לאוויר, פלטינה עמידה מאוד בפני קורוזיה.
היסוד לא מתחמצן אפילו בטמפרטורות גבוהות, אך הוא יכול להגיב עם ציאנידים, הלוגנים וגופרית.
פלטינה אינה מסיסה בחומצת מימן כלורי וחומצה חנקתית, אולם ניתן להמיסה במי מלך.
בנוסף, פלטינה עמידה בפני מגוון חומרים אחרים ובפני טמפרטורות גבוהות, תכונות הנרתמות לטובת שימושים תעשייתיים שונים.
דרגות החימצון הנפוצות של פלטינה הן 2+, 3+ ו-4+.
שימושיה האחרים הם, בין היתר, בתחומי הרכב (כמרכיב בממירים קטליטיים), הכימיה (כזרז בתגובות כימיות רבות), הרפואה (ביצור כתרים לשיניים ותחליפים לעצמות שניזוקו), האלקטרוניקה (ליצור מגעים חשמליים) והציוד המדעי.
משך תקופות ארוכות בהיסטוריה ועד לפני שנים אחדות, פלטינה הייתה יקרה יותר מזהב.
נכון ל-2019, מחיר הפלטינה נמוך ממחיר הזהב בכמה מאות דולר ארצות הברית לאונקיית טרוי.
מקור השם "פלטינה" הוא בספרדית ופירושו "כסף קטן".
סגסוגות פלטינה טבעיות ידועות לאדם כבר זמן רב.
העדות האירופאית הראשונה לפלטינה דווחה בשנת 1557 בכתביו של ההומניסט האיטלקי ג'וליוס סקליגר (Julius Caesar Scaliger), שתיאר אותה כמתכת מסתורית שנמצאה במכרות באמריקה.
סמל הפלטינה באלכימיה הוא שילוב של סמלי הזהב והכסף.
בקרום כדור הארץ מופיעה הפלטינה בדרך כלל בעפרות של ניקל ונחושת.
בטון עפרה עשויים להימצא גרמים בודדים של פלטינה או פחות מכך.
הפלטינה היא יסוד אדיש יחסית וכמעט אינה יוצרת תרכובות בטבע.
לעיתים קרובות, פלטינה מופקת בכמויות קטנות ממחצבי מתכות אחרות.
פלטינה מופקת כמעט תמיד יחד עם יסודות אחרים מקבוצת הפלטינה.
כ-97% מהפלטינה החדשה בעולם נכרית בחמש ארצות, דרום אפריקה, רוסיה, זימבבואה, קנדה וארצות הברית.
פלטינה מתכתית אינה רעילה ואינה גורמת לבעיות רפואיות, הודות לאדישותה הכימית.
תרכובות פלטינה, לעומת זאת, עלולות להיות מסוכנות ורעילות, אך הן מופיעות בטבע לעיתים נדירות.
פלטיאל הנגיד (לעיתים רבי פלטיאל הנגיד; נפטר בשנת 976) כיהן כנגיד הקהילות היהודיות במזרח וכראש השרים בממלכתו של הח'ליף הפאטימי אבו תמים מעד אל-מועיז.
על פי המסופר במגילת אחימעץ, פלטיאל נולד במחוז קלבריה באיטליה ולמד אסטרולוגיה ואסטרונומיה.
הוא היה צאצא של משפחה מכובדת ביותר, וכאשר השליט הפאטימי אל-מועיז כבש את חבלי דרום איטליה, הוא התעניין במשפחה ופלטיאל הוצג בפניו, מצא חן בעיניו ומונה ליועצו האישי.
בעקבות חזון בכוכבים בו חזה פלטיאל שאל-מועיז ימונה לח'ליף, מונה פלטיאל למשנה למלך.
כאשר באה משלחת ביזנטית כדי לכרות ברית עם הח'ליף אל-מועיז, שגריר המשלחת סירב לדבר עם יהודי (אותו שגריר ביזה את פלטיאל הנגיד), ולכן לא התקבל לשיחות עם הדרג המדיני של הממלכה.
לאחר כמה ימים התנצל ורק אז התקבל לשיחה עם פלטיאל, שבסופה הם חתמו הסכם שלום.
פלטיאל הנגיד תכנן את מסע הכיבוש של הח'ליף במצרים.
לאחר הצלחותיו הללו, מינה הח'ליף אל-מועיז את פלטיאל לראש השרים בממלכתו, ועושרו וכבודו התעצמו עד מאוד.
הח'ליף גם העלה אותו בדרגה, ובשם הח'ליף קיבל שליטה בארץ ישראל, מצרים, סוריה, סיציליה, מרוקו ושאר ארצות המזרח.
במגילת אחימעץ מתואר פלטיאל כ-"המגן לקהלות עם אל הדרים במצרים ובארץ ישראל בפלרמו ובאפריקא ובכל ארץ ישמעאל".
ב"לקוטים מדברי יוסף" לר' יוסף בן יצחק סמברי מופיע סיפור על מינוי "פלוני" כנגיד הראשון במצרים.
ישנם אשר זיהו סיפור זה כמתייחס לפלטיאל ובהתאם הדעה המקובלת בקרב החוקרים היא שפלטיאל היה הנגיד הראשון על הקהילות היהודיות במזרח.
אולם יש חולקים על קביעה זאת וטוענים שמוסד הנגידות התפתח מאוחר יותר והתואר "נגיד" שניתן לפלטיאל לא היה קשור למוסד זה.
לאחר כמה זמן אף הוכתר בתואר רב.
מאוחר יותר, עשר שנים בערך לפני מותו, הוא מונה לשר הכספים ולגובה המיסים בתחום שלטונו של הח'ליף.
פלטיאל הנגיד נפטר בשנת 976, ובנו ממשיכו היה שמואל בן פלטיאל.
אחיינו אחימעץ בן פלטיאל כתב את "ספר היוחסין", בו סופר על חיי היהודים בתקופה זו.
במגילה מסופר כי בנו העלה אותו לקבורה בירושלים.
באשר לזהותו של פלטיאל במקורות חיצוניים, הועלו במשך השנים מספר סברות.
העדכנית ביותר היא של משה גיל שסובר שייתכן והמצביא היהודי בצבא הפאטימי, פאצ'ל איבן סאלח, הוא פלטיאל הנגיד.
הוא מנמק זאת בכך לאור הדמיון בין השמות, היות שניהם משכילים ורופאים, וכן הדמיון בתפקיד שכל אחד מהם מילא בחצר הפאטימית, והיות פאצ'ל בהמשך מושל צבאי של כלל סוריה ואחראי כספים, אשר היה מעורב גם בכיבוש מצרים וארץ ישראל.
בנוסף הסיפור על פלטיאל והשגריר הביזנטי מופיע במקורות המוסלמים על פאצ'ל בגרסה דומה לפיה במהלך המערכה על ארץ ישראל, מושל ממדינה מוסלמית עוינת מסרב לקבלו בשל מוצאו היהודי, אך לבסוף חוזר בו.
עם זאת ישנן עדיין סתירות בין המקורות כגון שנת הפטירה המאוחרת יותר של פאצ'ל שחי עוד בתחילת שלטון הח'ליף אל-חאכם (996).
סברה נוספת מזהה את פלטיאל עם מוסא בן אלעזר, רופאם של החליפים אל-מנצור ואל-עזיז.
Platipus Records הוא מותג הקלטות בלונדון, אנגליה והוא מפיק ומקליט טראנס פסיכדלי.
בעל המותג הוא סיימון ברי אשר עמד מאחורי הפרויקטים:,Clanger Union Jack, Plotergeist וArt of Trance.
ההפקות המפורסמות ביותר של מותג זה הן: "(Anomaly (Calling Your Name" שנעשתה על ידי BT ודי.ג'י טיילור, "Red Herring" של Union Jack, "אלביון" של Air.
לאחר שנת 1999 עם הצלחת "מדגסקר" של ההרכב Art of Trance עבר מותג לעסוק רק בטראנס, כאשר סצנת הטראנס הפסיכדלי החלה להתעצם, הקים סיימון ברי "מותגי-בת" כמו Platipus Euro ו-Gekko.
פלטפוס הייתה תוכנית מערכונים ישראלית ששודרה במשך שלוש עונות בטלוויזיה החינוכית בשנים 1994–1996. התוכנית כללה מערכונים וקטעים הומוריסטיים של מבחר סטנדאפיסטים אשר הופיעו באותה התקופה על הבמה ב"דומינו גרוס", ובעקבות התוכנית כונו "חבורת פלטפוס".
"פלטפוס" שודרה בשידורים חוזרים בטלוויזיה החינוכית (ערוץ 2 וחינוכית 23) ומאוחר יותר בערוץ ביפ של HOT.
העונה הראשונה, אשר עלתה לשידור באפריל 1994, הייתה תוכנית יומית קצרה (כ-7 דקות), אשר שודרה בשעה 14:00 בצהריים.
בתחילה עם הצמד עידן אלתרמן ואבי גרייניק שהריצו באותה תקופה מופע בשם "ילדים סורגים לאלוהים" ובהמשך, כשרצו להקל על עצמם את העומס, הזמינו אליה חברים סטנדאפיסטים שהכירו מהדומינו גרוס: חנן לדרמן, דני קרפל, ירדן בר-כוכבא, תומר יוסף, תומר שרון וגורי אלפי (שהיה לפני גיוס ולכן לא המשיך לעונות הבאות).
בעונה הראשונה השתתף גם שרון בר-זיו, אשר הגה את שם התוכנית והיה מכותבי המערכונים גם בעונות הבאות.
החל מעונתה השנייה צולמה התוכנית מול קהל חי (מלבד צילומי חוץ, בעיקר "נווה חמציצים") ושודרה אחת לשבוע בימי חמישי בשעה 17:30. עונה זו עלתה לשידור בינואר 1995.
התוכנית המשיכה בהצלחה גם לעונה שלישית, בה עברה לימי שישי בשעה 17:30. בסוף עונה זו החליטה החבורה על סיום דרכה של התוכנית.
פרק הסיום שודר בסוף מאי 1996.
מבחינת הסגנון האמנותי, "פלטפוס" הייתה תוכנית פורצת דרך בנוף הישראלי בהיותה התוכנית הראשונה המשלבת באופן קבוע מערכונים בסגנון הנון-סנס.
מערכונים רבים של התוכנית היו סוריאליסטיים באופן מובהק, כדוגמת הקרבות בין תומר שרון לתומר יוסף כעיוורים.
בנוסף למערכונים אלו, מערכונים רבים נגעו בנושאים חברתיים והיוו סאטירה - מערכונים על הניצול המיני של נשים בתעשיית הדוגמנות, מערכונים על פוליטיקאים, על משטרה, צבא, ציונות ועוד.
"פלטפוס" זכתה להצלחה אדירה, והפכה במהרה לתוכנית קאלט.
כוכביה, שלפניה היו אלמוניים, זכו לאהדה רבה ולחשיפה משמעותית בעקבותיה.
מערכונים מפורסמים מהתוכנית הם מערכוני "נווה חמציצים" בכיכובם של גרייניק ואלתרמן ואשר אותם ביים קובי חביה.
לאחר סיום התוכנית הופקו מספר פרקים נוספים של "נווה חמציצים", אשר שודרו במסגרת התוכנית "הערב עם אלי יצפאן" בערוץ 2.
לאחר סיום התוכנית הועלה מופע הבידור "פליטי פלטפוס", בהשתתפות ארבעה מחברי התוכנית – תומר שרון, תומר יוסף, דני קרפל וחנן לדרמן.
במקביל הופיעו הארבעה בשנת 1998 בפינה קבועה בעונתה האחרונה של התוכנית "זהו זה!", ובתוכנית הסיום של "זהו זה!" התאחדו כל שבעת משתתפי "פלטפוס".
בתקופה זו העלו גם תומר יוסף ותומר שרון כצמד את המופע הקומי "פעמיים תומר".
בשנים 1999–2000 הופיעו גרייניק ואלתרמן כמאיר וצחי בפינה בתוכנית האירוח "אברהם ויעקב", בהנחייתם של אברי גלעד וקובי מידן ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2001 קיבלו גרייניק ואלתרמן תוכנית בידור משלהם בערוץ 2, בשם "כוכבי השכונה", אותה הנחו בדמויותיהם של "צחי ומאיר" ובה הופיעו דמויות נוספות ממערכוני "נווה חמציצים".
בתוכנית השתתף גם עמיתם מ"פלטפוס" תומר יוסף, בדמותו של המתופף עובדיה.
במקביל המשיכו גרייניק ואלתרמן להריץ את המופע המצליח שלהם "ילדים סורגים" במשך מספר שנים נוספות.
בשנת 2015 התאחדו גרייניק ואלתרמן והעלו יחד את מופע הבידור "ילדים סורגים 2", אשר רץ עד שנת 2020.
איחוד החבורה ב"צחוק מעבודה" (2013)
באפריל 2013 התקיים איחוד של חבורת "פלטפוס" במסגרת ספיישל "צחוק מסטנדאפ" של התוכנית "צחוק מעבודה" בערוץ 2. במסגרת האיחוד התראיינה החבורה באולפן וכן ביצעה 2 מערכונים ידועים מתוך המופע "ילדים סורגים" ומתוך התוכנית (עם שינויים ועדכונים קלים).
אולם החבורה לא התאחדה בשלמותה, ונעדרו ממנה תומר יוסף וחנן לדרמן.
מאיר (אבי גרייניק) – ערס חביב, המשמש מעין אבא לכל השכונה בהיותו דואג וחומל לאנשים השונים בנווה חמציצים.
צחי (עידן אלתרמן) – חברו הטוב של מאיר, בחור לא-יוצלח בעל שיער מקורזל.
סימן ההיכר הבולט שלו הוא מבטא מוזר המבליט מילים עם שורוק (בהשראת מבטא צרפתי).
במערכון הראשון בכיכובו הופיע כערס ג'ינג'י שחיפש תגרה אצל מאיר לאחר שנתקל בו, לא בכוונה.
דוית (אבי גרייניק) – נוהג לומר "משהו משהו" בתדירות גבוהה.
יגאל (אבי גרייניק) – זקן תמהוני שנוהג להסתובב בשכונת "נווה חמציצים" בלא מעש ולברך כל אדם ברחוב בברכת "כל טוב, לך ולבני משפחתך".
נראה כמעין דמות חלוץ תלושה ממקומה, בהיותו מרבה להטיף על החשיבות של היותנו חברה אחת ומאוחדת, הבוז שלו לכסף, והליכתו עם כובע פלמ"חניקי ברחבי נווה חמציצים.
צחי היה נוהג להגיד לו "יגאל, יא דפוק!"
חזי (אבי גרייניק) – ילד בשנות העשרה המוקדמות שנוהג לשאול שאלות קיטבג ולספר בדיחות מוזרות.
איציק (עידן אלתרמן) – אחיו הקטן של חזי, אם כי חזי נשאר מספר פעמים שנה וכעת הם לומדים באותה כיתה.
יפה (עידן אלתרמן) – נוהגת לומר "יופי יופי" בתדירות גבוהה.
יעקוף (עידן אלתרמן) – אדם לא צעיר בעל פרצוף עקום שנוהג לנשוף תוך כדי שהוא מדבר.
מוטי ואבנר (גרייניק ואלתרמן) – שני רוקיסטים, חברי הלהקה הכושלת "שיגעון מוחלט", בעלי רגשות נחיתות חמורים רק בגלל העובדה שאינם גרים באזור גוש דן.
חנן ומורדי (חנן לדרמן ותומר שרון) – תלמידי תיכון: האחד חנון מוחלט והשני ערס עבריין, אשר נוהג לכבות עליו סיגריה.
את מורתם שיחקה ירדן בר-כוכבא.
חנן וירדן (חנן לדרמן וירדן בר-כוכבא) – תלמידי בית ספר יסודי חנונים.
תרצה (חנן לדרמן) – אישה מטורללת שנוהגת לומר בסוף כל משפט "אנ'ל'יודעת".
איש החרגול (דני קרפל) – גיבור-על המחופש בדמות חרגול.
נוהג להצהיר כי "לא קל להיות מושלם!" על אף היותו חסר תועלת ממשית.
ברגיג (תומר שרון) – פושע שכל מטרתו לדרדר אנשים תמימים אל הרוע.
דמות זו הפכה למפורסמת מאוד, אף על פי שהופיעה רק במערכונים ספורים ("רומיאו ויוליה", "הילד והוופלה" ומערכון בו תומר שרון המגלם את עצמו נאלץ לגלם את ברגיג באיומי אקדח).
בוע (ז) וירמי (חנן לדרמן ודני קרפל) – מפקד וחייל שנוהגים להצדיע אחד לשני ולדבר חתו (ך) וקצר (להשמיט סופי מילים).
אלינור (עידן אלתרמן) – נערה צפונבונית שמחליפה בדיבורה את האותיות ת' וט' באות צ'.
הופיעה גם כדמות ב"נווה חמציצים".
צוקית (ירדן בר כוכבא) - אישה שכל הזמן נלהבת יותר מדי והורסת כמעט כל מה שנוגעת בו.
פלטיצ'ן (ברומנית: Fălticeni) היא עיר במחוז סוצ'אבה שבצפון רומניה.
העיר הנמצאת בחבל מולדובה על גבול חבל בוקובינה ובעברה הייתה בירת המחוז ההיסטורי "באיה".
העיר שוכנת 25 קילומטר דרומית לעיר המחוז סוצ'אבה, ובעלת אוכלוסייה של כ-25,723 איש נכון ל-2011.
ב-1490 מוזכר לראשונה במסמכים כפר בשם דומה, פולטיצ'ן או פולטיצ'ני (Folticeni) ומצוין שהוא שייך למנזר מולדוביצה, אך לא ברור אם מדובר באותו מקום.
ב-1780, במסמך של שליט נסיכות מולדובה, קונסטנטין מורוזי (Constantin Moruzi), צוין שהוקם על ידי יוניצה באשוטה (Ioniţă Başotă) יישוב בשם טרגו (ברומנית: יריד) שולדנשט (Târgul Şoldăneşti).
זו העיר הראשונה שנוסדה על ידי יהודים בנסיכות מולדובה.
הניסיון המוצלח הביא לייסודן של ערים נוספות על ידי מהגרים יהודים, שהשליטים עודדו את בואם למולדובה.
ב-1826 שונה שם המקום לפלטיצ'ן, בצו שהוציא השליט יוניצה סאנדו סטורדזה, על שם אחוזה של בויאר רומני מקומי, שנקראה פלטיצ'נִי וֶק (Fălticenii Vechi - הפלטיצ'נים הישנים).
במוזיאון האמנות של יון אירימסקו, שנולד בפלטיצ'ן, מצוי אוסף יצירות האמנות הגדול ביותר ברומניה של אדם אחד.
פלטיצ'ן היא גם ביתה של משפחת לובינסקו, שנודעה ברומניה ביצירותיהם הספרותיות של בניה, ביניהם מבקר הספרות אאוג'ן לובינסקו והסופר אנטון חולבאן.
סופרים רומנים נודעים נוספים גרו או למדו בפלטיצ'ן תקופה מסוימת בחייהם, ביניהם יון קריאנגה, מיכאיל סדוביאנו, וניקולאיה לאביש.
בעיירה נולד החזן מאיר שור, שהתפרסם כחזן בית הכנסת הפולני בווינה.
הצייר היהודי ראובן רובין שהה בעיר בשנים 1914–1919. גם דוד משה רוזן, מי שעתיד היה להיות הרב הראשי של יהדות רומניה שנים רבות, בילה את ילדותו ואת תקופת הלימודים התיכוניים בפלטיצ'ן.
האדמו"ר מרדכי שטיין מפאלטישאן, נולד אף הוא בפלטיצ'ן, בשנת 1941, ובילה שם את ילדותו עד 1947.
בין ראשי יהודי העיר היה יהושע פאליק זאב וולפסון שכיהן כרב ראשי כ-40 שנים.
בעיר נוסדה בתחילת המאה ה-20 החצר החסידית פאלטישאן.
חסידיה ממשיכים לפעול כיום ברחבי העולם.
בעיר עצמה נותרו כיום כ-10 יהודים, ומתוך 11 בתי הכנסת שהיו פעילים בה בעבר פועל כיום רק בית הכנסת הגדול, הפתוח בעיקר בחגים.
לקהילה היהודית בפלטיצ'ן יש גם דף פעיל בפייסבוק.
התעשיות העיקריות בפלטיצ'ן הן תעשיית הכימיקלים, זכוכית במלאכת יד, ייצור משקאות קלים, בגדים ומוצרי עץ.
פַּלְטִיאֵל בֶּן לָיִשׁ (או פלטי בן ליש) הוא דמות מקראית מתקופת המלכים שאול ודוד.
מוצאו של פלטיאל היה משבט בנימין (שבטו של שאול המלך), כיוון שהעיר גלים שכנה בתחום נחלת שבט בנימין, בין גבעת שאול לבין ענתות.
כך גם עולה מנבואת ישעיהו: .
כמו כן, נאמר שפלטיאל היה בן ליש והעיר ליש שכנה בצמוד לגלים.
לאחר שממלכתו של דוד ביהודה התבססה, ביקש דוד מאיש בושת שישיב לו את אשתו מיכל.
מסופר שפלטי בן ליש ליווה את אשתו עד לבחורים תוך שהוא בוכה על כך שהוא נאלץ להיפרד ממיכל.
בבחורים מצווה עליו אבנר בן נר להיפרד סופית מעל מיכל: .
האם פלטיאל נשא לאישה את אשת דוד?
בפרשנות היהודית התעוררה השאלה כיצד אפשרי שמיכל בת שאול ואשתו של דוד ניתנה לפלטי?
אם מיכל נשואה לדוד היא אשת איש ואסור על פי ההלכה היהודית לאדם אחר לשאתה כל עוד בעלה חי ולא גירש אותה.
יש מהפרשנים שקבעו ששאול חשב שנישואי מיכל לדוד לא היו תקינים ולכן מבחינה הלכתית היא פנויה ויכולה להינשא לפלטי.
פלטיאל בן ליש בעיני חז"ל
בתלמוד בבלי מסופר כי אף שפלטיאל בן ליש היה נשוי למיכל, התנהג פלטיאל כאילו הייתה מיכל אשתו של דוד, ולכן אף שגר איתה בבית אחד תקופה ארוכה, לא קיים איתה יחסי אישות.
המדרש משבח אותו בעקבות זאת, עקב הגבורה הנדרשת למעשה זה לאורך זמן:
פלטל היא חברה המספקת שירותי טלקומוניקציה לתושבי הרשות הפלסטינית.
החברה הוקמה ב-4 במאי 1995, על ידי קבוצת משקיעים פרטית, בנקים, חברות פלסטיניות, מוסדות ו-8,000 תושבים, שגייסו הון בהיקף של 96 מיליון דולר, לצורך תחילת פעילותה.
בפועל נמצאה "פלטל" בשליטת משפחת מוניב אל-מסרי משכם, חברת "פדיקו" (Palestine Development & Investment Company - PADICO) והרשות הפלסטינית.
באותו זמן רק 3% מתושבי הרשות הפלסטינית היו מחוברים לטלפון קווי בקשות להתקנות של קווים חדשים היו כרוכות בזמן המתנה של שנים עד לביצוע חיבור על ידי חברת "בזק", אשר הייתה בבעלות ממשלת ישראל ואחראית על תשתיות התקשורת בשטחי הרשות באותה תקופה.
החברה החלה לפעול רשמית, ב-1 בינואר 1997, וקיבלה רישיון הפעלה למשך עשר שנים ממשרד הדואר והתקשורת של הרשות.
ביוני 1997 נחתם הסכם עם חברת כייבל אנד ויירלס (Cable & Wireless) הבריטית לאספקת ידע וטכנולוגיה להקמה ותחזוקה של רשת הטלפוניה.
הרשת החלה לפעול בדצמבר 1998. כשנוסדה ההחברה היו ברשות הפלסטינית רק 73 אלף מנויי טלפון קווי.
תוך ארבע שנים היו ל"פלטל" כבר 475 אלף קווים.
בראשית דרכה רק 44 יישובים ברשות היו מחוברים לתשתית הטלפוניה ועד שנת 2000 95% מהם חוברו, ובסך הכל כ-382 ערים.
עם זאת בשלב זה לא הייתה לחברה גישה עצמאית לביצוע שיחות בין-לאומיות, והן עברו דרך ישראל.
את הציוד לרשת הטלפוניה הקווית רכשה מהחברות "נורטל" הקנדית, "סימנס" הגרמנית, "אלקטל הצרפתית ו-ECI Telecom הישראלית; שזכו במכרזים לפיתוח הרשת הקווית הרגילה.
זמן קצר לאחר הקמתה נרשמו מניות החברה למסחר בבורסת פלסטין בשכם, החל משנת הפעילות השנייה שלה היא החלה להרוויח, זאת למרות המחירים הזולים שהציעה וההשקעה הגדולה בתשתית.
בשנת 1998 זכתה חברת אריקסון השוודית במכרז להקמת רשת תקשורת סלולרית עבור החברה.
באותה עת שירותי תקשורת סלולרית ברשות הפלסטינית סופקו על ידי החברות פלאפון וסלקום הישראליות.
הרשת הוקמה על ידי חברת הבת שלה "אריקסון ישראל" בשיתוף החברות הישראלית טלרד וח.מר תעשיות.
בנובמבר 1998 ביקרו נציגי החברה בתערוכת טלקום 98' שנערכה במרכז הירידים בתל אביב ודנט בשיתוף פעולה עם החברות מוטורולה ותדיראן, אולם שרת התקשורת, לימור לבנת, סרבה לפגוש אותם.
בשנת 1999 החלה לפעול החברה האחות של פלטל - פלסל; המספקת שירותי תקשורת סלולרית תחת המותג "ג'וואל" ותוך שלוש שנים גייסה כ-250 אלף מנויים.
עם הקמתה חתמה עם חברת פרטנר תקשורת על הסכם לשירותי נדידה עבור המנויים של "ג'וואל", כך שיכלו להשתמש גם ברשת של פרטנר במקומות בהם הקליטה של "ג'וואל" הייתה מוגבלת.
בסוף 1999 חתמה פלטל על הסכם עם חברת איתור הרכב הישראלית פוינטר טלוקיישן (שפעלה אז בשם "עדן טלקום"), להתקנת אנטנות באתרים שונים ברחבי הגדה והרצועה, הנמצאים בבעלותה של פלטל.
בינואר 2001 התקבלה הסכמה עקרונית בין מדינת ישראל והרשות הפלסטינית על הפרדת רשתות הטלקומוניקציה שלהן.
עד אז התשתית של חברת "בזק" עדיין הייתה פרוסה בכל שטחי הרשות ומשולבת עם התשתית של פלטל.
אולם ביצוע ההחלטה התעכב מכיוון שלא נמצא פתרון מוסכם למעמד ירושלים.
מדינת ישראל התעקשה כי מזרח ירושלים תהיה כלולה בתחום התקשורת הישראלי וכל המספרים באזור ישמרו על קידומת 02 ואזור החיוג יהיה משויך רק לבזק.
פלטל ומשרד התקשורת הפלסטיני הציעו מתן מעמד מיוחד וזהה לתושבי מזרח ירושלים בשכונות היהודיות והערביות, שיהיו תחת אזור חיוג חדש, 01 (במקום 02).
מחלוקת זו מעולם לא נפתרה ולקוחות "פלטל" ו"ג'וואל" המתקשרים לירושלים משלמים תעריף של שיחה בין-לאומית בגלל דמי קישוריות אותם גובה חברת "בזק".
באותה תקופה גם חדישה פלטל הסכמים שהיו לה עם חברת קווי זהב לקישור לשיחות בין-לאומיות.
למרות ש"ג'וואל" הוכרזה כמונופול בלעדי בשטחי הרשות, חברות הסלולר הישראליות המשיכו לספק שירות לתושבי הרשות וב-2005 עדיין החזיקו בכמחצית מסך מנויי הסלולר ברשות, כ-560 אלף מנויים.
"ג'וואל" החזיקה במחצית הנוספת של המנויים.
בנוסף נאסר על "ג'וואל" להקים אנטנות סלולריות בשטח C בגדה המערבית, כך שהקליטה ללקוחותיה באזורים אלו מוגבלת; ותחום התדרים שלה הוגבל על ידי ישראל, כך שהיא לא יכלה להפעיל רשת דור שלישי 3G.
בשנת 2005 חתמה פלטל על הסכם עם חברת סיסקו מערכות להרחבת תשתיות האינטרנט והטלפוניה שלה.
באותה שנה החלה להרחיב את פעילותה לשוקי אסיה והמזרח-התיכון; לאחר שקיבלה זיכיון להקמת רשת טלפוניה קווית ותשתית אינטרנט בקזחסטן, וזיכיונות להקמת תשתיות סולולריות בשיטת GSM בתימן ובאפגניסטן ובערב הסעודית קיבלה זיכיון להקמת תשתיות אינטרנט.
כדי לסייע במימון ההתרחבות, בהיקף ההשקעות שהוערך ב-500 מיליון דולר, הנפיקה החברה מניות ב.
במאי 2012 הודיעה פלטל כי רכשה מחברת "טמרס טלקום" הישראלית, שהניחה כבל תקשורת תת-ימי לחיבור ישראל לשדרת האינטרנט העולמית, קישוריות ברוחב פס של 10 ג'יגה-ביט.
בשנת 2021 השלימה חברת "ג'וניפר נטוורקס" האמריקאית פרוקיט לשדרוג הרשת של פלטל.
במסגרת הפרויקט פרסה ציוד מתקדם לאספקת אינטרנט בפס רחב, במטרה לספק שירותי תקשורת קווית וסלולרית משופרים עבור מנוייה העסקיים והפרטיים.
חברת ההחזקות קבוצת פלטל נוסדה בשנת 2005 המחזיקה במספר חברות-בנות העוסקות בתחומים שונים, כולל:
פלטל המספקת שירותי טלפוניה קווית למעל 363,000 משתמשים, כולל שיחות בינלאומיות.
ג'וואל - מפעילת תקשורת סלולרית עם כ-1.5 מיליון לקוחות.
משתתפת בפרויקט ה-One Network של קבוצת Zain, המאפשר נדידה עם המכשיר למדינות נבחרות ללא עלויות נדידה.
חדארה - ספקית שירותי אינטרנט.
במאי 2019 השיקה, בעלות של 10 מיליון דולר, מרכז נתונים המציעה שירותי מחשוב ענן ומכרה מיד את כל נפח האחסון שלה.
בתחום הטלפוניה הסלולרית ישנה תחרות בין ג'וואל לבין חברות הסלולר הישראליות, המספקות שירות למאות אלפי פלסטינים.
כדי לקדם את התחרות, נכנסה לשוק ב-2006 מפעילה סלולרית פלסטינית שנייה, חברת Ooredoo פלסטין (ובשמה הקודם "וטנייה מובייל").
אולם תחילת פעילותה התעכבה במשך שנים רבות, עקב סירובה של ישראל להקצת תדרים עובר השירות שלה.
החברה מהווה 19% מהתל"ג של הרשות הפלסטינית ו-50% מהבורסה הפלסטינית.
מניות החברה נסחרת גם בבורסה באבו דאבי.
מטה החברה נמצא ברמאללה, ויש לה משרדים גם בעזה.
בעלת השליטה בחברה היא חברת "פדיקו", שבבעלות האחים מוניב אל מסרי ואחיו סביח.
האחים אל-מסרי הם מאנשי העסקים הבולטים והמעסיקים הפרטיים הגדולים ביותר בגדה המערבית (כ-3,000 עובדים), ושווי עסקיהם נאמד ביותר ממיליארד דולרים.
ביוני 1999 קרן טכנולוגיה לשלום, הפועלת בחסות מרכז פרס לשלום, רכשה 3.3% ממניות פלטל תמורת 9 מיליון דולר.
בינואר 2004 הודיעה הרשות הפלסטינית על מכירת מניות החברה שהחזיקה באמצעות קרן ההשקעות הפלסטינית.
ב-2009 הודיעה פלטל על מיזוג עם חברת "זאהין" (Zain) הכוויתית.
במסגרת העסקה היא הייתה אמורה להעביר לידי החברה הכוויתית 56.53% ממניות פלטל, בתמורה 100% ממניות החברה הבת "זאהין-ירדן" - אך העסקה לבסוף בוטלה.
למרות הכל, הוחלט כי ג'וואל תצורף לפרויקט ה-One Network של Zain, המאפשר ללקוחות ג'וואל לנדוד לרשתות Zain במדינות אחרות, מבלי לשלם עבור עלויות נדידה גבוהות.
לפלטל שליטה בלעדית על מספרי הטלפון ברשות הפלסטינית שהוקצו עבורה על ידי משרד התקשורת הישראלי.
קידומות אזורי החיוג ברשות הפלסטינית דומים לאלה הישראליים:
סלולרים של חברת ג'וואל: 059
מספרי החירום זהים לאלו הישראליים.
פלטיאל דייקן (נולד: פייטל דיקשטיין; כ"ז באייר תרמ"ה, 12 במאי 1885 – כ"ד בשבט תשכ"ט, 12 בפברואר 1969), חוקר משפט עברי וחתן פרס ישראל למדעי המשפט.
דייקן נולד בווילייקה שבליטא, ממשפחת נצי"ב מוולוז'ין, מצד אביו, יהודה.
בהיותו בן שש עברה משפחתו להתגורר בפאודוסיה שבחצי האי קרים, בה הוא סיים בהצטיינות את הגימנסיה ממשלתית ולאחריהם התקבל ללימודי משפטים באוניברסיטת אודסה.
בשנת 1910 סיים דייקן את לימודיו האקדמיים בהצטיינות על עבודתו המדעית בחקר משפט רומי.
עד שנת 1917 הוא הועסק כעוזר משפטי לעורך דין פרטי בפטרבורג וביסס עצמו כעורך דין עצמאי המתמחה במשפט עברי.
בשנת 1913 ייסד דייקן, במשותף עם הנריך סליוזברג, את החוג לחקר תולדות המשפט העברי במסגרת החברה היהודית להיסטוריה ולאתנוגרפיה, שהונהג על ידי שמעון דובנוב.
לאורך שנות עבודתו באימפריה הרוסית התמחה דייקן בפנים שונים של המשפט העברי ובין מאמריו נכללו מחקרים הדנים בנושאים החל בדיני ממונות ועגינות ועד למשפט מוות, מהם כ-60 פורסמו באנצקלופדיה הרוסית-יהודית.
כמו כן הוא היה חבר באגודת "מפיצי השכלה" ובאגודת חובבי שפת עבר ובשנות מלחמת העולם הראשונה פעל בחברת "יקופו" לעזרת פליטים ומגורשים יהודים.
חברת "המשפט העברי" שפעלה במוסקבה הזמינה את דייקן לפעול במסגרתה בשנת 1918. כעבור כשנה נאלצה החברה לעזוב את העיר ודייקן ייסד את מקום מושבה החדש בקייב.
לאחר מכן הוא נאלץ, עקב אי יציבות פוליטית באזור, להעביר את מקום מושבו ואת פעילות החברה אל אודסה ולבסוף שב לתאודוסיה שבקרים.
עם חזרתו לתאודוסיה הוא החל לפעול במסגרת ההסתדרות הציונית המקומית והקים את רשת הקואופרטיב "אחווה".
בשנת 1921 עלה דייקן עם אשתו, לובה, ובנם לארץ ישראל (בקיץ שנת 1949 עיברת את שם משפחתו לדייקן ).
מיד עם עלייתו הוא הצטרף לסניף "המשפט העברי" בירושלים ובשנת 1924 הקים את סניף החברה בתל אביב וכיהן כמזכירו.
באותה עת, בין השנים 1922–1938, כיהן דייקן גם כמזכיר בית משפט השלום העברי העליון ונטל חלק פעיל בעיצוב סדרי המשפט.
נוסף על כך הוא פעל בוועד אגודת עורכי הדין בתל אביב ומשנת 1943 ערך את ביטאון האגודה "הפרקליט".
בשנת 1946 הוא החל גם לערוך את קובצי "המשפט" שאיגדו את פסקי הדין העברי של בתי המשפט המחוזיים.
דייקן לקח בשנת 1935 חלק פעיל בהקמת בית הספר הגבוה למשפט וכלכלה שהיווה את הבסיס לייסוד אוניברסיטת תל אביב.
משנת 1948 הוא כיהן כדיקן הפקולטה למשפטים ובשנת 1957 נבחר דייקן ליו"ר הנשיאות האקדמאית של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1958 הוא מונה לרקטור האוניברסיטה ובשנת 1959 קודם לדרג פרופסור מן המניין.
משנת 1950 ועד פרישתו לגמלאות הרצה דייקן גם בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
עבור עבודתו זכה דייקן בפרסים ובאותות כבוד וביניהם פרס צייטלין על מחקרו בנושא העגינות ותואר עמית כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים על קיום ההשכלה המשפטית בישראל.
בשנת 1957 זכה בפרס ישראל למדעי המשפט בגין "עבודתו החלוצית, המדעית והארגונית, למען הפעלת המשפט העברי כגורם חי ומכריע במערכת החברה והמשפט, על עבודתו הספרותית והמחקרית הענפה, בה תרם תרומה נכבדה ביותר לקידום ההשכלה המשפטית בארץ ולעיצוב המחשבה והמציאות המשפטית במדינת ישראל".
דייקן נפטר בשנת 1969 בפתח תקווה.
המשפט העברי (סדרת כרכים בין תרפ"ו - תרצ"ז, במשותף עם מרדכי אליאש)
המצב המשפטי של האשה בישראל, תש"י
דיני עונשין: בישראל ובעמים, בעבר ובהווה, תשי"ד
דיני נישואין וגירושין: לאור חוקי מדינת ישראל תש"י-תשט"ו, ולאור פסקי הדין של בתי הדין הרבניים והאזרחיים, תשט"ז
תולדות משפט השלום העברי: מגמותיו, פעולותיו והישגיו, תשכ"ד
פלטיאל (פלטי) מקלף (4 במרץ 1924 - 1 במרץ 2012) היה טייס ותעשיין, מקים מפעל אלתא מערכות ומחלוצי ההיי-טק הישראלי.
פלטיאל נולד בירושלים למשפחת מקלף, מאנשי העלייה הראשונה וממתיישבי פתח תקווה.
אביו, ליש, בנם של אריה לייב מקלף ואשתו בתיה-חיה בת יחיאל צבי צימרינסקי, היה הבן הראשון של המושבה מטולה.
אמו עלתה לארץ ישראל מפולין במסגרת השומר הצעיר.
כשהיה בן 5, במאורעות תרפ"ט, החליטו הוריו שאין זה בטוח להשאירו בבית סבו במוצא והחזירוהו לירושלים.
כך ניצל מהמתקפה על בית המשפחה בה נהרגו חמישה מבני המשפחה, בהם סבו וסבתו ושלושת ילדיהם, שהיו דודיו.
אביו ליש לא היה נוכח בבית בעת המתקפה.
בין הניצולים היה דודו, מרדכי מקלף, לימים הרמטכ"ל השלישי של צה"ל.
מקלף עבד כנער במחלקה הטכנית של הרדיו המנדטורי, בגיל 17 ניסה להתקבל לחיל האוויר המלכותי, אך נדחה בשל גילו הצעיר.
בזהותו את האלקטרוניקה כמקצוע העתיד, החליט ללמוד במכון האיכותי ביותר למקצוע זה, MIT בבוסטון.
ב-1947 קיבל ויזה לארצות הברית והחל את לימודיו ב-MIT.
לפרנסתו עבד באגף האבטחה של ההגנה ושימש מאבטח של עזר ויצמן ומשה שרת בעת שהייתם בארצות הברית.
כמו כן פגש את טדי קולק שניסה לגייס טייסים יהודים למלחמת העצמאות, קולק שלח את מקלף לקורס טיס מחתרתי בבייקרספילד, קליפורניה.
מקלף התקבל לקורס, עזב את לימודיו והחל באימונים.
בקורס, בו השתתפה גם זהרה לביטוב הכיר את אשתו, שרה גוברמן.
הקורס המזורז הסתיים ביוני 1948 ובני הזוג הוצבו בטייסת א'.
מקלף היה טייס במגוון משימות, רבות מהן משימות צילום אוויר במטוס "פיירצ'יילד" יחד עם מונטי גולדנברג, צלם מחיל האוויר הדרום אפריקאי.
באוגוסט 1948, כחלק מההכנות למבצע "עשר המכות" (הוא מבצע יואב), יצאו השניים מתל נוף לגיחת צילום מעל כוחות צבא מצרים.
על המטוס נפתחה אש נ"מ עזה מאזור ח'אן יונס והמטוס נפגע, עם זאת מקלף הצליח להנחיתו נחיתת אונס בסביבות הכפר דאהרייה.
מקלף וגולדנברג שרפו את המטוס, את ציוד הצילום ואת הסרט ונכנעו לאש כנופיות כפריים מקומיות בהציגם את עצמם כמשקיפי או"ם.
אף על פי שזקני הכפר החליטו להעבירם לנגבה, תפסו אותם אנשי צבא מצריים והם נלקחו למשטרת עיראק סווידאן.
לאחר חקירה ראשונית נלקחו השניים, שכבר הזדהו כקציני חיל האוויר הישראלי, לאל-מג'דל (אשקלון).
במהלך חקירתו הארוכה סיפר מקלף סיפורי בדים והאדיר את כוחו של חיל האוויר הדל שהיה אז למדינת ישראל במטרה לספק לאויב דיסאינפורמציה.
מקלף וגולדנברג נלקחו לכלא עבאסיה שבפאתי קהיר, שם פגשו בשבויי ניצנים.
לאחר מכות ועינויים מונה מקלף למפקד שבויי צה"ל במצרים במלחמת העצמאות במחנה.
במסגרת ההתארגנות הנחה מקלף את השבויים לספק דיסאינפורמציה המאדירה את צה"ל והעביר מכתב מוצפן לגורמים ישראלים, בעקבותיו זכו השבויים לביקור של משקיפי או"ם ואנשי הצלב האדום.
הסעיף התשיעי בהסכם רודוס שסיים את מלחמת העצמאות מול הצד המצרי בפברואר 1949 היה שחרור השבויים.
טקס חילופי השבויים התקיים ב-7 במרץ במחסום ארז.
לאחר שכל משפחות השבויים האחרים נטלו את בני משפחותיהם המשיך מקלף לבסיסו מבלי שיידע את בני משפחתו.
לאחר שלושה ימים נסע עם רעייתו במשלחת חיל האוויר לניו יורק, בפקודת מפקח החיל, אהרן רמז, וזאת ללא כל טיפול פיזי או נפשי.
מקלף ניצל את השהות בארצות הברית על מנת להשלים את לימודיו ב-MIT, הוא סיים את לימודיו במוסד כדוקטור לאלקטרוניקה בהצטיינות.
במקביל עסק בגיוס כספים במסגרת המגבית היהודית המאוחדת.
בארצות הברית נולדו שני בניו, אהוד וגדעון.
עם שובו לישראל התמנה לראש ענף אלקטרוניקה בחיל האוויר ופיתח את תחומי האוויוניקה, המכ"ם והלוחמה האלקטרונית, תוך דגש על מחקר ופיתוח, חשיבה יצירתית ומענה טכני לאתגרים מבצעיים.
הוא סיים את השירות הצבאי ב-1964 כקצין אלקטרוניקה ראשי של חיל האוויר בדרגת סגן-אלוף.
עוד בשנות החמישים פנה במכתב לדוד בן-גוריון בו טען שעל מדינת ישראל לייצר את כל הציוד האלקטרוני המבצעי שלה בכוחות עצמה.
עם שחרורו מצה"ל פנה להקמת חברת-בת של התעשייה האווירית לפיתוח מכ"ם אווירי וימי וציוד אלקטרוני מבצעי ומודיעיני.
החברה, אלתא מערכות, פעלה בתחילה בלוד ולאחר מכן באשדוד.
מקלף ניהל את החברה עד 1975.
במסגרת ניהולו הניח מקלף את היסודות לחברות ההיי טק שצמחו דור אחד לאחר מכן, ובהם דגש על כוח אדם איכותי, עידוד חדשנות, מקוריות ויצירתיות וערכים כגון תעוזה, דבקות במטרה, אחריות אישית, רוח צוות וגאוות יחידה.
הוא היה הראשון שהנהיג שבוע עבודה בן חמישה ימים.
פלטינס ארנה הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר גלזנקירכן שבמדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה.
האצטדיון נפתח בשנת 2001 ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת שאלקה 04.
בשנת 2004 אירח האצטדיון את משחק גמר ליגת האלופות בו גברה פורטו על מונקו בתוצאה 3-0. כמו כן, אירח האצטדיון חמישה משחקים במסגרת מונדיאל 2006' כולל משחק בשלב רבע הגמר.
תכולת האצטדיון היא 61,482 (כולל יציעי ישיבה ועמידה) צופים במשחקי ליגה, ותכולה של 53,951 צופים (יציעי ישיבה בלבד) במשחקים בינלאומיים.
ביולי 2005 נמכרו הזכויות על שם האצטדיון למבשלת הבירה הגרמנית פלטינס.
ב-2010 רשם האצטדיון ציון דרך נוסף, כאשר במרכזו הותקנה זירת הוקי קרח והוא אירח את משחק הפתיחה של אליפות העולם בהוקי קרח בין נבחרות ארצות הברית וגרמניה.
המשחק משך 77,803 צופים, וקבע שיא עולמי של קהל במשחק הוקי קרח (שנשבר מאז).
ב-2024, האצטדיון אירח כמה מהמשחקים ביורו 2024. האצטדיון אירח את המשחקים בין אנגליה לסרביה, בין ספרד לאיטליה ובין פורטוגל לגאורגיה.
האצטדיון אף יארח משחק בשמינית הגמר וברבע הגמר.
פלטין או רוזן פלטין היה בימי הביניים תואר או תפקיד של אציל מן הבכירים ביותר.
המושג נולד ברומא העתיקה, שבה palatinus או comes palatinus היה האחראי על ארמון הקיסר.
המשמר הקיסרי, שבשנת 312 החליף את המשמר הפרטוריאני בימי קונסטנטינוס הגדול, קיבל את השם "סכולה פלטינה".
כמו כן פלטיניות היו באותה תקופה יחידות מובחרות של חיל רגלים ופרשים בפיקוד הקיסר.
מקור השם "פאלאטינוס" או "פאלאטינה" הוא בגבעת הפאלאטיום ברומא שעליה עמד ארמון הקיסר הראשון, אוגוסטוס (Palatium פאלאטיום) ואחר כך של קיסרים רומיים נוספים.
בימי הביניים המוקדמים, נשמרה המשמעות של האחראי על הארמון, comes palati, אבל לא רק בחצר הקיסרים אלא גם בחצרות של מלכים.
המילה comes הובנה בעת הזאת כ"רוזן של הארמון" או "רוזן פלטין".
במהלך ההיסטוריה אזור שבשליטת רוזן הפלטין נקרא "פלטינאט", בעברית – פלטינות או רוזנות פלטינית.
בתקופות שונות ובאזורים שונים קיבל התואר משמעויות שונות:
בממלכת הפרנקים תחת שלטון השושלת המרובינגית והשושלת הקרולינגית – כך נקרא הפקיד המלכותי הבכיר שעמד בראש בית הדין המלכותי בהיעדר השליט.
גם בהמשך נציגים של המלכים והקיסרים בבתי המשפט של האזורים שנקראו "פלטינויות" כונו רוזנים פלטינים (comites palatini).
תחת השלטון הקרולינגי בממלכה הפרנקית המזרחית ובימי האימפריה הרומית הקדושה הרוזן הפלטין (ה-Pfalzgraf) ייצג בדוכסויות את האינטרסים של המלך או הקיסר.
הם היו שופטים קיסריים ואחראים על האחוזות וההכנסות של הקיסר במקום.
הקיסר קרל הרביעי הסמיך גם בחצר הקיסר "רוזנים פלטינים" בעלי תפקיד מנהלי ושיפוטי.
מאוחר יותר, עד לפירוק האימפריה הרומית הקדושה בעלת הלאום הגרמני, בשנת 1806, כך נקראו הנסיכים מבית ויטלסבאך ששלטו באזור הנקרא "פלטינאטום" של הריין – בגרמנית – פפאלץ או קורפפאלץ.
בשטח צרפת של היום רוזנים פלטינים בעלי עוצמה שלטו בבורגונדיה באזור שהפך לידוע כ"פראנש-קונטה".
במאה ה-19 התואר היה מוענק לשם הוקרה – למשל על ידי האפיפיור.
גם באנגליה, בוויילס ובאירלנד אחרי הפלישה הנורמנית הופיעו אזורים שנקראו "פלטינויות" שנהנו מאוטונומיה ושבראשותם עמדו רוזנים פלטינים או דוכסים פלטינים.
ידועות יותר היו הפלטינויות של דרהאם, צ'סטר ולנקסטר (county palatines).
מנהיגי הפלטינויות נקראו בחלק מהמקרים earl palatines כלומר "רוזנים פלטינים".
אזורים כאלה קמו גם במושבות הבריטיות בצפון אמריקה.
בהונגריה – פלטין הממלכה, הנקרא בהונגרית "נאדור" (nádor) או "נאדור-אישפאן (nádorispán) היה התואר הגבוה ביותר בקרב אצילים החצר ההונגרית החל מן המאה ה-11 ועד לשנת 1848. הפלטין היה בהונגריה מעין משנה למלך.
בדספוטות סרביה בימי הביניים – התואר של הפלטין, הגבוה שבין אצילי החצר, נקרא "וליקי צ'לניק" (צ'לניק גדול).
הצ'לניקים היו בעלי אחוזות גדולות, שלטו בחבלי ארץ שלמים וזכו בפריבילגיות גדולות.
בפולין התפקיד הרם ביותר אחרי המלך היה זה של פלטין.
מאוחר יותר קמו פלטינים כראשי ממשל גם חצרותיהם של הנסיכים והם היו מנהלים בפועל את הנסיכויות והדוכסויות.
אחרי האיחוד מחדש החלקי של הממלכה הפולנית בראש האזורים שנקראו נסיכות או מאוחר יותר, פלטינות (palatinatus).
התפקיד "פלטין" התמזג עם זה של "וויבודה" (ראש הצבא – Dux exercitum, Herzog).
הבנים של הפלטין נקראו פלטינידה או וויבוג'יץ Wojewodzic.
תפקיד הפלטינים לא עבר בדרך כלל בירושה והובטח על ידי המלך לכל החיים.
עד לתחילת המאה ה-20 למשפחות הפלטינים לשעבר היה המעמד הגבוה ביותר בקרב האריסטורטים הפולנים.
הכנסייה הרומית-קתולית ידעה עד למאה ה-11 "שופטים פלטינים" (judices palatini) שהיו השופטים והפקידים הבכירים במנהל האפיפיורי.
מאוחר יותר קרדינלים אחדים שפעלו בארמון האפיפיור נקראו קרדינלים פלטינים, ובני הכמורה ששירתו בארמון האפיפיור כונו "כמרים פלטינים" (praelati palatini).
מקור המילה פלטין הוא במילה "פאלאטיום" – "ארמון" בלטינית, שבעצמה נגזרה משם הגבעה הפאלאטינית ברומא (Mons Palatinus, Collis Palatium).
על גבעה זו נבנה ארמון הקיסר הרומי הראשון אוגוסטוס והמקדש של אפולו.
שם הגבעה היה שם קדום, יש משערים כי היה ממקור יווני או אטרוסקי.
אחרי השרפה הגדולה של רומא בשנת 64, כלל הקיסר נירון את כל הגבעה לתוך מתחם הארמונות שבנה – "בית הזהב" (Domus aureus) וארמונות אלה שימשו את כל הקיסרים עד מותו של הקיסר אלכסנדר סברוס ב-235.
בהתחלה משמעות המילה "פלטיני" הייתה "קשור לארמון" הקיסר.
באימפריה הרומית המאוחרת, בתקופת הדומינט, ערך הקיסר דיוקלטיאנוס (284–305), בסביבות שנת 290, שינויים בצבא, שבמסגרתם הקים גדודים מובחרים שנקראו "לגיונות פלטינים" כמו לגיון הלנקיארים והמשמרות האישיים – היוביאנים וההקרוליאנים שגויסו מקרב הפרטוריאנים.
בשנת 312 ביצע קונסטנטינוס הגדול (306–337) רפורמה רחבה של הצבא הרומאי.
הוא פיזר את המשמר הפרטוריאני והחליף אותו במשמר שנקרא "סכולה פלטינה" (scholae palatinae – "יחידות של הארמון") שהיה משמר אישי של הקיסר.
בעקבות רפורמה זו, נקראו באימפריה הרומית המאוחרת בשם "פלטינים" גם החיילים שביחידות צבאיות שהשתייכו לארמייה הניידת המרכזית שבפיקוד הקיסר, בפועל בפיקוד המגיסטר מיליטום.
הארמייה הניידת הקרויה "קומיטאטוס" (comitatus) הייתה מחולקת לתת יחידות, לפי דירוג היררכי.
הראשונות לפי ההייררכיה היו יחידות "פלטיניות" (של הארמון או praesentalis) שהיוו יחידות מובחרות בפיקוד הקיסר, המיוצג על ידי ה"מגיסטר מיליטום פרזנטליס" magister militum praesentalis.
לגיונות פלטינים (legiones palatinae) – גדודים של חיל רגלים כבד, עמם נמנו היוביאנים, ההרקולאנים, הלנקיארים, ועוד לגיונות חדשים שהוקמו באמצע המאה הרביעית, כמו פנוניקה ומסיאקה, שהוצבו באקוויליה.
אוקסיליה פלטינה (auxilia palatina) – יחידות חיל רגלים קל יחידות חיל רגלים קל – אלו היו יחידות שגויסו לראשונה על ידי הקיסר מקסימיאנוס (285–310) מקרב בני השבטים במערב לריין והפכו במאה ה-4 למחצית הארמייה הניידת.
וקסילטיונס פלטינה (vexillationes palatinae) – יחידות פרשי הארמייה הניידת המרכזית – שהוקמו באמצע המאה הרביעית.
המילה "קומס" ציינה תחילה תפקידים בארמון הקיסר, אחר כך תפקידים מנהליים ושל פיקוד צבאי.
ה-comes palatinus היה תפקיד האחראי על אחזקת הארמון – כמו התפקידים המאוחרים יותר של majordom, chamberlain, maire du palais באימפריה הביזנטית (kouropalates) או בעל תפקיד שהתבצע בתחומי הארמון.
באימפריה הביזנטית "פלטינים" היו נקראים האחראים על הכספים ועל אחוזות של הקיסר.
רוזן פלטין היה תואר כבוד לאצילים ששירתו בנאמנות את השליט.
לפעמים ציין תואר זה את תפקיד האחראי על הארמון.
למילה זאת מיוחסת גם המילה "פלדין" (Paladin) שהייתה בשימוש לגבי תריסר אבירי הקודש הנאמנים של קרל הגדול.
בשטח צרפת – נודעו גם שליטים מקומיים כפלטינים.
שליט הפלטינות של שמפאן שהתקיימה עד לסיפוחה לכתר צרפת.
הכרוניקן פרואסאר מספר על הפלטינות של בארן.
בגרמניה בימי האימפריה הרומית הקדושה מינה הקיסר אוטו הראשון במספר פרובינציות (דוכסויות תורשתיות) בוואריה, קרינתיה, לורן, סקסוניה ושוואביה, שופטים נאמנים שנקראו Pfalzgraf – גרסה גרמנית של המילה "רוזן פלטין".
הוטל עליהם לעמוד בראש מערכת המשפט של האזורים, לתקן עיוותי דין מקומיים ולשמש מעין ראשי ממשלה מקומית.
משום כך אזורים אלה שנוהלו על ידי הפלטינים התחילו להקרא פלטינויות.
הפלטינים קיבלו זכויות רחבות מאוד – לרבות להעניק תוארי אצולה, להנפיק מטבעות, לגייס צבא, וכו'.
ב-945 התמנה האציל הבווארי הרמן, הראשון בין הפלטינים של הריין.
מתוך דוכסות לורן (לותרינגיה) התפתחה הפלטינות ריין.
שם הרוזן הפלטין של ריין הוזכר לראשונה בשנת 1093. בשנת 1156 הקיסר פרידריך ברברוסה העניק את התואר "רוזן פלטין" לאחיו למחצה, קונרד, ששלט בשטחים נרחבים על הריין, קרוב ללורש, שפייר וורמס.
השם פלטין שרד בסופו של דבר בפלטינות של הריין (או הפלטינות התחתונה) שבראשה עמד פלטין שהחל מסביבות שנות 1300 נבחר בקולגיום של הנסיכים הבוחרים של האימפריה.
גם באנגליה, בוויילס ובאירלנד היו קיימות פלטינויות.
כך למשל הבישופים הפלטינים מדרהאם.
רוזנים פלטינים פעלו גם במושבות בצפון אמריקה – בקרוליינה, מרילנד ומיין.
במזרח אירופה המילה הלטינית אומצה בפולין (Palatyn) במובן של מושל אזור, והפכה למילה נרדפת למילה "וויבודה".
הברון פלטון גרגורייביץ' אוסטינוב (רוסית Платон Григорьевич Устинов) או פלטו פון אוסטינוב (גרמנית Plato von Ustinow; 1840 במוסקבה-1917 בפסקוב) היה איש אצולה רוסי ואזרח גרמני, אשר התגורר ביפו בין השנים 1913-1878 והיה מהדמויות הבולטות בעיר.
פון אוסטינוב היה מיסיונר, סוחר, אספן עתיקות, מלונאי ופילנתרופ.
פון אוסטינוב נולד למשפחת אצילים רוסית וירש את אחוזת אביו "אוסטינובקה" (Устиновка) באזור סראטוב.
הוא שירת בחיל הפרשים של צבא האימפריה הרוסית אך נפצע בתאונת רכיבה ונאלץ להפסיק את שירותו.
בנוסף חלה בדלקת ריאות, ורופאו יעץ לו לשהות באקלים חם יותר.
פון אוסטינוב נסע לאיטליה ומשם למצרים ולבסוף הגיע לארץ ישראל.
הוא פגש בפטר מצלר (Peter Martin Metzler; 1907-1824) ובאשתו דורותיאה, שהיו מיסיונרים פרוטסטנטים ביפו, ולמחייתם עסקו במסחר וניהלו אכסניית צליינים וטחנת קמח.
החל באמצע 1861 התגורר פון אוסטינוב באכסנייתו של מצלר ביפו, והפך לשותף בפעילותו המסחרית.
בתחילת 1862 נרפא פון אוסטינוב ממחלתו ושב לאחוזת אוסטינובסקה, אך הוא העניק למצלר כספים שבהם הוקמו בית ספר מיסיונרי ומרפאה ביפו.
ב-1875 המיר פון אוסטינוב את דתו מנצרות רוסית פרבוסלבית והיה לפרוטסטנטי, ובהתאם לחוק הרוסי שחל על נכסים פאודלים הוא נאלץ למכור את אחוזתו ב-1876. המלכה אולגה מווירטמברג (Königin Olga von Württemberg) הזמינה את פון אוסטינוב לווירטמברג ודאגה לו לאזרחות גרמנית.
תוארו כברון אושר ובאותה שנה נשא לאישה את מארי מצלר (Marie Metzler), בתו של מצלר, שהייתה אז בת 16. ב-1878 שב פון אוסטינוב ליפו ורכש את המבנה ששימש כבית ספר, פנימייה וכבית העם של הקהילה הטמפלרית במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו (כיום בית עמנואל ברחוב אורבך 8).
פון אוסטינוב הוסיף למבנה קומה שלישית, והחצר הגדולה הפכה לאחד הגנים המתוכננים הראשונים בארץ ולמקום בילוי אהוד על תושבי הסביבה.
איטה ילין תיארה את הגן בזכרונותיה: "ביפו נשארנו עד אחרי השבת, והייתה לנו ההזדמנות לבקר בגן היפה שעל יד יפו, גנו של הברון אוסטינוף.
הגן הזה היה מפואר עד מאד.
היו בו כמה וכמה עצים מארצות רחוקות ושונות וחיות שונות ורבות, ביניהן גם קופים רבים.
והוא היה פתוח לציבור." ב-1879 חנך הברון מוזיאון בקומת המבנה הראשונה, שבו הוצג אוסף העתיקות שאסף ברחבי ארץ ישראל.
פון אוסטינוב התגרש ממארי ב-1888, ושנה לאחר מכן נישא למגדלנה האל (Magdalena Hall), אשר נולדה באמבה מריאם שבאתיופיה לאב יהודי שהתנצר ולאם ששימשה כאשת חצר בחצר הקיסר האתיופי.
בעקבות הפיצול בתנועה הטמפלרית בארץ, ושיבת חלק מחבריה אל חיק הנצרות פרוטסטנטית, התגבשה במושבה הגרמנית ביפו קהילה פרוטסטנטית, ופון אוסטינוב הצטרף לשורותיה.
הוא אפשר לבני הקהילה לערוך את כינוסיהם באולם שבביתו בין השנים 1897-1889. ב-1895 פתח פון אוסטינוב את "מלון הפארק" (Hôtel du Parc) בשתי הקומות הראשונות של הבניין, וקרא לו על שם הגן המטופח שהשתרע סביבו.
הברון עצמו התגורר בקומה השלישית, אך יש הטוענים כי המלון נפתח כאשר הונו של פון אוסטינוב התדלדל, והוא נאלץ לעבור להתגורר בבית העץ השוכן כיום ברחוב בר הופמן 9.
לקראת ביקורו של הקיסר הגרמני וילהלם השני ורעייתו בעת מסעם בארץ ישראל ב-1898, תרמו פון אוסטינוב ומצלר את הקרקע להקמתה של כנסיית עמנואל במושבה.
התוכנית הייתה שטקס הנחת אבן הפינה יערך בנוכחותו של הקיסר, אך לבסוף הטקס התעכב, והקיסר, אשר שהה ביפו ב-27 באוקטובר 1898 והתארח במלונו של פון אוסטינוב, לא נכח בו.
בשנת 1902 סייע פון אוסטינוב לתושבי המושבה האמריקאית בירושלים להסב חלק ממבנה המושבה הראשי לאכסניית "אמריקן קולוני", ופון אוסטינוב נהג לשלוח לאכסניה את אורחיו במלון הפארק להמשך מסעם בירושלים.
באותה שנה שבה חותנתו של פון אוסטינוב לאתיופיה, והקיסרית האתיופית טיטו בטול, ביקשה ממנה לפנות אל פון אוסטינוב כדי שירכוש עבורה חלקת קרקע ויקים בה אכסניה לצליינים אתיופיים ליד הכנסייה האתיופית בירושלים.
פון אוסטינוב מילא אחר בקשת הקיסרית, והמבנה הוקם ברחוב שאול אדלר 7 בירושלים בין השנים 1906-1904, ונודע לימים כ"בית הקיסרית טאיתו".
בשנת 1913 עזבו בני הזוג פון אוסטינוב את הארץ ונסעו לבריטניה.
פון אוסטינוב מכר את אוסף העתיקות שלו בספטמבר 1913 לקונים של שלושה מוזיאונים, ביניהם המוזיאון הבריטי והמוזיאון האתנוגרפי של אוניברסיטת אוסלו בנורווגיה.
התשלומים עבור האוסף נמסרו, לאחר מותו, ליורשיו.
בזמן המלחמה שירתו שני בניו, פטר ויונה, כטייסים בצבא הגרמני הקיסרי.
בנו פטר נפל בבלגיה ב-13 ביולי 1917 ונטמן שם.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עברו בני הזוג לרוסיה ופון אוסטינוב הצטרף לצבא הרוסי.
ב-1917 מת פון אוסטינוב ברעב בפסקוב, באנדרלמוסיה שפקדה את רוסיה.
בנו של פון אוסטינוב, יונה פון אוסטינוב (Jona von Ustinov ;1892-1962), יצא לרוסיה כדי להתחקות אחר עקבותיו של אביו.
לימים הוא היה לעיתונאי ולדיפלומט, ושימש כמרגל מטעם ה-MI5 בגרמניה הנאצית.
בנו של יונה ונכדו של פון אוסטינוב היה השחקן הבריטי פיטר יוסטינוב.
אלמנתו של פון אוסטינוב עזבה את רוסיה והיגרה לבריטניה ולבסוף לקנדה, שם מתה ב-1945. ב-1926 היא מכרה את בית המלון ביפו לחברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים.
פלטי הכתמים (שם מדעי: Xiphophorus maculatus) הוא דג נוי ממשפחת גמבוזיים ממרכז אמריקה.
דג נוי זה שגדלו אינו עולה על שבעה ס"מ, דומה מאוד לקרובו הסייפן המצוי, אך גופו קצר יותר וגבוה יותר.
דג זה שליו ורגוע, וחי בהרמוניה עם שאר דגי האקווריום הקיבוצי, צבעיו עזים ונוכחותו באקווריום מורגשת למרות ממדיו הקטנים יחסית.
בטבע חי מין זה בשפכי הנהרות שבאמריקה המרכזית והדרומית, וצבעיו עזים יותר.
לתנאי גידול אופטימליים יש לספק לדג הפלטי אקווריום בנפח 50 ליטר לפחות, כאשר במים תגדל צמחית מים עשירה וענפה.
כל דג המתאים באופיו לאקווריום הקיבוצי ניתן לשילוב עם הפלטי.
טמפרטורת המים לא תעלה על 26 מעלות ולא תפחת מ 18 מעלות.
במקום סנפיר השת של הזכר מופיע איבר הזכרות (גונופודיום) הנראה בצורת צינור בולט בתחתית הבטן בחלקה האחורי.
הנקבות יותר גדולות ובעלות גוף יותר מעוגל, ולרוב בטנן מלאה יותר בדגיגים כמו אצל משריצי החיים שהנקבה מופרית תמיד.
הפלטי הוא דג משריץ חיים ומסוגל להתרבות כבר בגיל 3 עד 4 חודשים.
מגדלי הדגים מנסים להכליא את הסייפן המצוי עם הפלטי, לקבלת מוטציות ייחודיות.
בעבר אף נעשו תחרויות "הדג היפה" בין המגדלים שהוציאו מתחת ידם את הדגים המרשימים ביותר.