tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במחקר שנערך בבריטניה, 70% מהאימהות הנערות דיווחו כי הן היו קורבן להתנהגות אלימה מצד בן זוגן וכ-51% דיווחו על ניסיונות מצד בן זוגן לחבל במאמציהן להשתמש באמצעי מניעת היריון.
היריון בקרב מתבגרות מוגדר בצורה גורפת, הן על ידי קהילת המחקר והן על ידי שירותי הרווחה השונים, כבעיה חברתית.
שיעורים גבוהים של היריון והורות בקרב מתבגרות באים בד בבד עם שיעורי עוני גבוהים.
במדינות עניות שיעור האימהות המתבגרות והנערות בהיריון גבוה בהרבה מאשר במדינות עשירות.
גם בחלוקה פנים-מדינתית ניתן להבחין להבדל ניכר של שיעורי היריון והורות בקרב מתבגרות בין אוכלוסיות ברמות סוציו-אקונומיות שונות, כאשר חלק הארי של ההריונות והלידות בקרב מתבגרות מתרחש בקרב נערות מרקע סוציו-אקונומי נמוך ורק חלק קטן מתרחש בעשירונים העליונים של האוכלוסייה.
היריון ולידה בקרב מתבגרות מהווים נטל כלכלי כבד על שירותי הרווחה ומדינות נאלצות להשקיע סכומי כסף גדולים כדי לתמוך באימהות אלו וילדיהן, זאת בנוסף לירידת הכנסה מתשלום מיסים.
קיימות מעט מאוד עדויות התומכות בתפישה הרווחת שנערות רבות בוחרות להפוך לאימהות כדי לשפר את מצבן הכלכלי.
אף על פי שאימהות נערות זוכות לעיתים לתמיכה כלכלית וחברתית נרחבת במדינות מסוימות, מרבית הנערות האימהות דיווחו כי נחשפו למידת התמיכה הכלכלית-חברתית לה הן זכאיות רק לאחר רק שהרו וכי המידע שהיה ברשותן בנושא בטרם נכנסו להיריון היה ברובו שגוי.
נשים אשר נחשפו לסביבה שלילית בביתן במהלך הילדות (אלימות במשפחה, ניצול ומריבות רבות) נמצאות בסיכוי גבוה יותר להפוך לאמהות מתבגרות בעתיד.
מחקרים מצאו גם כי בנים שגדלו בבתים שהיוו עבורם סביבה שלילית, בהם אימם חוותה אלימות פיזית, היו בסיכון גבוה יותר להפוך בעתיד לאבות מתבגרים.
מחקרים נוספים מצאו גם כי נערות שגבלו במשפחות שבהן אב המשפחה עזב את הבית בשלב מוקדם בחייהן החלו להיות פעילות מינית בגיל צעיר בשיעור גבוה יותר מיתר הנערות וגם הראו שיעור גבוה יותר של היריון בגיל ההתבגרות.
גם כאשר נבדקו גורמים נוספים אשר יכלו לתרום לתוצאות המחקר, עדיין נמצא כי לנוכחות של האב במהלך הילדות יש השפעה ניכרת על הסיכוי של נערה להפוך לאם בגיל ההתבגרות.
גם נערות אשר גדלו במשפחות אומנה נמצאות בסיכוי גבוה יותר להפוך לאימהות מתבגרות לעומת יתר הנערות, ושיעור ההריונות בקרב נערות שגדלו במשפחות אומנה גבוה פי שניים לעומת יתר הנערות.
ע"פ מחקר נערך ב-2006, בני נוער אשר נחשפים לתכנים מיניים באמצעי המדיה השונים יהיו פעילים יותר מינית מאחרים.
לפי מגזין "Time", בנות נוער אשר נחשפות לתוכן רב בעל אופי מיני בטלוויזיה נמצאות בסיכוי גבוה פי שניים להרות לפני גיל 20 לעומת נערות אשר נחשפו לתכנים אלו במידה פחותה.
חינוך מיני ומקיף והנגשת אמצעי מניעת היריון הראו יעילות בהקשרי הפחתת הריונות לא מתוכננים בקרב בני נוער, אם כי לא קיימת הסכמה לגבי שיטת הפעולה האפקטיבית ביותר לטיפול בתופעה זו.
בארצות הברית, גישה חופשית לאמצעי מניעה לטווח ארוך לצד חינוך הפחיתו את שיעורי ההיריון בקרב מתבגרות בכ-80% ואת שיעור ההפלות בלמעלה מ-75%.
גישת מערכת החינוך בהולנד למניעת היריון בקרב בני נוער אומצה על ידי מדינות רבות כמודל לפעולה בתחום.
לפי גישה זו, על התכנים החינוכיים להתמקד בערכים, גישה, תקשורת והדיינות לצד התמקדות באספקטים הביולוגיים של רבייה.
בתי ספר מסוימים מנהיגים מדיניות של חינוך להתנזרות ממין.
שיטה זו לא הוכחה כאפקטיבית במניעת היריון בקרב מתבגרות.
יתרה מכך, שיטה זו אף נמצאה כלא אפקטיבית בהפחתת שיעור הידבקות בנגיף ה-HIV, שיעורי הפעילות המינית ושיעורי ההריונות הבלתי מתוכננים בקרב בני נוער במדינות מפותחות בהשוואה לבני נוער אשר לקחו חלק במסגרות לחינוך מיני מקיף.
אחת הדוגמאות הבולטות לפעילות בתחום המדיניות הציבורית לטובת הפחתת שיעורי ההיריון בקרב מתבגרות היא יוזמה בשם "Title X" אשר הונהגה בארצות הברית.
יוזמה זו תמכה וסייעה כלכלית להקמת מסגרות ציבוריות מקבילות לתמיכה בין היתר בבני נוער.
ע"פ מחקרים שנעשו בנושא, הצלחה בהפחתת שיעורי ההיריון בקרב מתבגרות במספר מדינות באה כתוצאה מהנהגת מדיניות והנגשת שירותים הדומים לאלו שהציעה יוזמת "Title X".
שירותים אלו כללו הקמת מרכזים אליהם בני נוער ידעו שהם יכולים לגשת כדי לקבל מידע ושירותים, שהגישה אליהם קלה ונוחה, שהשירות בהם ניתן בצורה חסויה ולא שיפוטית והשירות ואמצעי המניעה מסופקים בחינם או במחיר נמוך.
במדינות מפותחות, תוכניות העוסקות בבריאות בנושא רבייה בקרב בני נוער הן לרוב בקנה מידה קטן ואינן מתואמות על ידי גורם מרכזי.
לעומת זאת, מספר מדינות מתפתחות, כדוגמת סרי לנקה, מנהיגות מדיניות מערכתית להפעלת מסגרות לחינוך מיני בבתי הספר.
גופים אזרחיים פועלים גם הם במדינות מתפתחות ומספקים מידע על מניעת היריון לנשים צעירות.
בנוסף לכך, חוקים האוסרים על נישואי ילדים הפחיתו את שיעורי ההיריון בקרב מתבגרים, אך לא הביאו להפסקת התופעה.
שיפור ברמת החינוך של נשים ויכולת הקריאה והכתיבה הובילו לעלייה בגיל בו נשים יולדות בפעם הראשונה במדינות כמו איראן, אינדונזיה וקרלה שבדרום מערב הודו.
היריון ולידה בישראל מתייחס לתהליכים ולתנאים שמדינת ישראל מעניקה ומאפשרת לזוגות בהתייחס ובהקשר להיריון וילדים במדינת ישראל.
בבתי הספר השונים בישראל מתקיימים שיעורים לחינוך מיני וחינוך לחיי המשפחה.
בשיעורי החינוך המיני מלמדים על הימנעות ממחלות מין, בין היתר על ידי ביצוע בדיקות לגילוי מחלות מין טרם קיום יחסים בוגרים, איך מקיימים יחסי מין וכן על אמצעי מניעה, כמו: גלולה למניעת היריון.
בקהילות שונות בישראל, במיוחד בקהילה החרדית, טרם הנישואים הזוג מבצע בדיקה גנטית על-מנת לוודא כי לילוד לא יהיו בעיות רפואיות או גנטיות.
במקרים מסוימים השדכנים והשדכניות כבר מחזיקים בנתוני הזוג ומפגישים רק בין אלו שנמצאו מתאימים מבחינות אלו.
כדאי לקיים גם בדיקת פוריות.
לעיתים מתגלים בעיות פוריות אצל זוגות, ניתן לטפל בזה דרך רופא נשים וטיפולי פוריות, כמו שימוש בתרומת זרע או תרומת ביציות ואם פונדקאית, במקרים חריגים אף בהפריה חוץ גופית.
במקרי ההפריה חוץ גופנית יש לבצע בדיקת אבחון גנטי טרום השרשה.
זוגות הקהילה הגאה לרוב משתמשים בתרומת זרע מבנק זרע או באם פונדקאית, לעיתים גם בחברים או מכרים לצורך כך.
מאחר שמדינת ישראל אינה מאפשרת שימוש באם פונדקאית לזוגות הומואים בישראל, הדבר מתאפשר רק מחוץ לישראל .
הקפאת זרע מתאפשרת במקרה של מוות בגיל צעיר או חלל צה"ל, לארבעה חודשים או יותר.
במקרים מסוימים בהעברה להקפאה עמוקה בתנאים מיוחדים, ובין היתר בטמפרטורה של מינוס 196 מעלות.
תנאים אלו יבטיחו כי הזרע יישמר במצב טוב למשך זמן רב – גם לחמש שנים ויותר.
במקרים של חשד למומים בעובר מבצעים בישראל בדיקות סקר בהיריון כמו בדיקת אולטרה סאונד להיריון וכן בדיקת מי שפיר או לחלופין - בדיקת NIPT ל-DNA עוברי.
לפי "תקנות העונשין (הפסקת הריון), תשל"ח-1978" הפלה ניתן לבצע בבית חולים או מרפאה המאושרת לעניין, ובלבד באישור "ועדה לאישור הפסקת היריון".
קיימים ארגונים כמו אגודת אפרת המסייעים לאמהות או זוגות שאינם רוצים לבצע הפלה אך המתקשים במימון התינוק.
זאת בסיוע באוכל, מיטה וביגוד.
קיימים בתי חולים בהם ניתן ללדת בבריכות מים, כמו בבית החולים הדסה הר הצופים והמרכז הרפואי שערי צדק.
הריון בסיכון הוא מצב שבו קיים סיכון מוגבר לבריאות האם, העובר או לשניהם, ועלול להשפיע באופן שלילי על תוצאות ההריון או על בריאות האם והתינוק, מצב דורש מעקב רפואי הדוק ותכוף יותר.
סיבות יכולות להיות: גיל מבוגר של האם, מחלות כרוניות אצל האם, היריון מרובה עוברים, סוכרת הריונית, רעלת היריון, זיהומים, בעיות הקשורות לשליה או לצוואר הרחם, מומים או הפרעות בגדילת העובר, כמות מי שפיר, חבלות, תזונה לקויה או עודף משקל, עישון או שימוש באלכוהול או סמים.
המעקב יכול לכלול: בדיקות אולטרסאונד מפורטות ותכופות יותר, ניטור התפתחות העובר, בדיקות דם ושתן, ייעוצים עם מומחים, טיפולים תרופתיים ואף אשפוז לצורך השגחה וטיפול רציפים או שמירת היריון, במימון המדינה את ההוצאות ואת ההיעדרויות מהעבודה.
לידה בסיכון מתייחס למצבים בהם מתקיימת לידה מוקדמת מחשש לסיכונים לאם היולדת או לעובר.
לעיתים קרובות, גורמי הסיכון משפיעים על שניהם.
קיימים 2 סוגי לידות לידה וגינלית ולידה קיסרית.
לרוב לידה בסיכון גבוהה תתבצע בלידה מוקדמת כזירוז לידה או בניתוח קיסרי.
בחלק ממצבים אלו לרוב העובד יוולד כפג.
ביטוח לאומי ממן הוצאות לידה בסיכון ואשפוז כפגים.
זירוז לידה: תהליך יזום מטרתו להביא לתחילת הלידה כשזו אינה מתחילה באופן טבעי, או להאיץ אותה אם היא כבר החלה אך מתקדמת לאט מדי (ועל פי עקומת פרידמן קיים חשש פגיעה מוחית לעובר בהשתהות ברחם).
ההחלטה על זירוז לידה מתבצעת בשיקול דעת רפואי מעמיק בהתאם למצב האם והעובר, וכאשר היתרונות עולים על הסיכונים.
השיטות כוללות: סטריפינג, פקיעת קרומים מלאכותית, קטטר בלוני, פרוסטגלנדין, אוקסיטוצין, פרופס, פיטוצין ועוד.
לפני קבלה לעבודה אין לחייב מועמדת לגלות את עובדת היריונה.
חוק עבודת נשים אוסר בפירוש אפליית עובדת מחמת היריונה בכל ההיבטים הקשורים בעבודה (קבלה לעבודה, תנאי עבודה, קידום בעבודה, פיטורים - חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה).
לאחר הקבלה לעבודה בחודש החמישי להיריון, קיימת חובת גילוי של העובדת על היריונה למעסיק.
לאחר מסירת ההודעה העובדת פטורה משעות נוספות ועבודה במנוחה השבועית עד הלידה.
בנוסף יש לשלם לעובדת על היעדרות מעבודה עקב בדיקות היריון וטיפולי פוריות, כשפיטורין במהלך תקופה זו אסורים.
עובדת שעבדה 12 חודשים באותו מקום עבודה, זכאית לחופשת לידה של 26 שבועות, ניתן לבקש גם להאריך את חופשת הלידה לחל"ת (חופשה ללא-תשלום).
ניתן להעביר חלק מחופשת הלידה לבן הזוג.
כלומר, אם האישה צמצמה לעצמה את חופשה הלידה ל-23 שבועות, באפשרותו של בן הזוג לקחת חופשה של 3 שבועות.
אך אסור שחופשה זו תחפוף בין שני בני הזוג.
במקרה של פיטורים בזמן היריון או אחרי לידה ניתן לתבוע את המעסיק לפיצויים.
מדינת ישראל מממנת את הוצאות הלידה והאשפוז.
כנוהל יש לפנות בתקופה של 6 שבועות אחרי הלידה לגינקולוג בקופת החולים למעקב לאחר לידה לבדיקות הבאות:
במקרי כאבים קיצוניים ולא טבעיים יש לקבוע תור מוקדם יותר.
לעיתים מתגלים אצל האם תסמינים של דיכאון אחרי לידה ובדידות לאור כך שבן הזוג ממשיך לעבוד והיא נשארת לבדה בבית, במשרד הבריאות דרך טיפות החלב עושים מאמצים לאתר מקרים אלו ולהפנות לטיפול.
בנוסף קיימים מקרים של בטן נפוחה, סימני מתיחה ונפילת חזה.
המדינה וקופת החולים מממנים חלק מהוצאות השיקום והניתוחים הפלסטיים כחלק סל השירותים של קופות החולים.
במקרה של לידה קיסרית, ניתן לבצע פעולות ניסיון העלמת צלקות.
המוסד לביטוח לאומי מעניק מענק לידה על כל ילד שיוולד.
בנוסף לקצבה חודשית על יולדת שנפטרה.
תוכנית חיסכון לכל ילד של המוסד לביטוח לאומי.
קיימים מוסדות, בעיקר ממשלתיים ומוסדות להשכלה גבוה, המעניקים הטבות וגמול מסוים על כל ילוד.
כמו תוספת מעונות, קייטנות, תוכניות לימודיות ועוד.
אמהות חולות איידס או נשאיות נגיף ה-HIV עלולות להעביר את הזיהום לילדיהן.
הזיהום עלול להתפשט במהלך ההיריון, בזמן הלידה או דרך חלב האם, בהנקה.
בהיעדר טיפול, הסיכוי להדבקה מוערך בכ-30%, אולם כאשר האם מטופלת כיאות, סיכויי ההדבקה עומדים על פחות מ-2%.
הדבקה בנגיף ה-HIV מאם לתינוק נפוצה בעיקר במדינות אפריקה שמדרום למדבר סהרה, שבהן אחוז נשאי הנגיף גבוה יחסית, וזמינות הטיפולים נמוכה.
ב-21 מדינות באזור זה, מרוכזים כ-85% מהילדים הנשאים עד גיל 14, כאשר מרביתם נדבקו מאמם.
על פי נתונים משנת 2013, כ-3.2 מיליון ילדים ברחבי העולם היו נשאי HIV.
ללא טיפול, כשליש מהתינוקות שנולדים עם HIV נפטרים בתוך שנה אחת, וכמחצית בתוך שנתיים.
בעשור האחרון פעלו ארגונים כדוגמת ארגון הבריאות העולמי והתוכנית המשותפת של האו"ם בנושא HIV/איידס (UNAIDS), להפחתה של שיעור הנשאות בקרב ילדים, בין היתר על ידי ביצוע בדיקות סקר לנשים הרות באופן שגרתי, ועל ידי שיפור זמינות הטיפולים במדינות שבהן הדבקה מאם לתינוק נפוצה.
על פי נתוני ארגון הבריאות העולמי, בין שנת 2009 ל-2015 חלה ירידה של 48% במספר ההדבקות בקרב ילדים באזור שמדרום לסהרה.
בשאר מדינות העולם היארעות ההדבקה מאם לתינוק נמוכה יותר.
בארצות הברית למשל, שיעור ההדבקה עמד בשנת 2013 על 2.6 לכל 100,000 לידות.
בשנת 2015 הוכרזה קובה על ידי ארגון הבריאות העולמי כמדינה הראשונה שהצליחה להוריד את שיעור ההדבקה מאם לתינוק לאפס.
בישראל, בין השנים 1988–2013 התקבלו דיווחים על 204 ילדים שנדבקו מאימותיהם ב-HIV, מתוכם 87 נולדו בישראל.
אמותיהם של 33 מתוכם לא ידעו על נשאותן טרם הלידה.
בין השנים 2002–2011 מימן משרד הבריאות את טיפוליהן של 54 נשים הרות שאינן אזרחיות.
באף אחד מהמקרים הללו לא אובחנה הדבקה של התינוק בנגיף ה-HIV .
פּוֹרִיוּתָם של גברים ונשים עם HIV מושפעת ככל הנראה מנוכחות הנגיף.
בקרב גברים, נמצאה התאמה בין איכות הזרע לבין ריכוז תאי T מסוג CD4+, המושפעים מהנגיף.
במילים אחרות, ככל שהמחלה פעילה יותר, כך יורדת איכות הזרע של הגבר.
בקרב נשים, מחקרים מצביעים על משך זמן ארוך יותר עד להתעברות בנשים נשאיות, לעומת נשים שאינן נשאיות.
כמו כן, קיימות עדויות לפגיעה במחזור החודשי ולסיכויים גבוהים יותר להפלה, בנוכחות הנגיף.
תופעות אלו פוחתות עם טיפול הולם בנגיף.
בזוגות שבהם אחד מבני הזוג הוא נשא HIV והשני אינו נשא, קיום יחסי מין לא מוגנים לצורכי רביה אינו מומלץ, מחשש להדבקת בן הזוג שאינו נשא, וכן מחשש להדבקת העובר.
קיימות שיטות להפריה מלאכותית שמסוגלות להקטין את הסיכון הן לבן הזוג שאינו נשא והן לעובר.
כאשר הגבר הוא נשא והאישה אינה נשאית, מומלץ לרוב להשתמש בשיטות לעיבוד הזרע, עד שמבודדת דגימה נקיה מהנגיף.
בדגימה זו ניתן להשתמש להפריה חוץ גופית (IVF), או להפריה תוך רחמית.
בשיטות הפריה אלו ניתן להשתמש גם כאשר האישה נשאית והגבר אינו נשא, ללא צורך בעיבוד הזרע.
גם כאשר שני בני הזוג נשאים, מומלץ לעיתים להשתמש בשיטות הפריה מלאכותיות, נוכח העובדה שקיימים זנים שונים של נגיף ה-HIV, ובני הזוג עלולים להדבק בזן שונה בעת המגע המיני.
הסיכוי להדבקה בנגיף ה-HIV במגע מיני תלוי בעומס הנגיפי בדמו של הנשא, וכאשר בן הזוג הנשא מטופל היטב והעומס הנגיפי הוא מתחת לסף הנמדד, סיכויי ההדבקה הם נמוכים ביותר.
יתרה מכך, טיפול מונע שלפני חשיפה מפחית את סיכויי ההדבקות בקרב בן הזוג שאינו נשא.
לפיכך, קיימים זוגות שבהם רק אחד מבני הזוג הוא נשא, שבוחרים בהפריה טבעית, תוך שימוש בתכשירים להפחתת הסיכון להדבקה.
בכל מקרה, על מנת למזער את הסיכוי להדבקת העובר, מומלץ שכל אחד מבני הזוג שהוא נשא HIV יהיה מטופל היטב ויגיע לעומס נגיפי לא נמדד בדם, טרם הכניסה להיריון.
קיימות שתי גישות עיקריות לסקירת נשים בהיריון לנשאות של HIV.
הגישה המכלילה (opt-out) גורסת שיש לסקור כל אישה בתחילת הריונה באמצעות בדיקת דם להימצאות נוגדנים לנגיף.
אישה שאינה מעוניינת להיבדק נדרשת להצהיר על כך במפורש, ולעיתים אף לחתום על טופס סירוב.
מנגד, על פי הגישה המבדילה (opt-in) יש לסקור רק נשים המשתייכות לקבוצות סיכון ונשים המביעות רצון מפורש לעבור בדיקת סקר.
בעוד שארגוני בריאות בינלאומיים ממליצים על הגישה המכלילה כאמצעי להפחתת שיעור ההדבקה מאם לתינוק, בישראל נהוגה כיום הגישה המבדילה, ונשים הרות שאינן משתייכות לקבוצת סיכון, אינן מתבקשות לעבור בדיקת סקר ל-HIV באופן שגרתי.
הדבקה בנגיף ה-HIV מאם לתינוק, המכונה גם הדבקה אנכית, עלולה להתרחש במהלך ההיריון, בלידה עצמה או בהנקה.
הדבקה במהלך ההיריון מופיעה לרוב לקראת סוף ההיריון, כאשר שני שלישים מההדבקות מתרחשים ב-14 הימים האחרונים להיריון.
מנגנון ההדבקה במהלך ההיריון לא ברור עד תום, אולם השערה מקובלת היא שתאים מגוף האם שנושאים את הנגיף חוצים את השליה, ובכך מדביקים גם את תאי העובר.
קיימת קורלציה ברורה בין הסיכוי להדבקה מאם לעובר במהלך ההיריון ובין העומס הנגיפי של האם הנשאית.
כאשר העומס הנגיפי בדמה של האם גבוה מ-100,000 עותקים למיליליטר, הסיכוי להדבקה גבוה מ-50%, ואילו כאשר העומס הנגיפי נמוך מ-1000 עותקים למיליליטר, הסיכוי להדבקה מוערך בכ-1%.
באופן כללי ניתן לומר שככל שהעומס הנגיפי בדמה של האם גבוה יותר, כך גדל הסיכוי להדבקה.
עם זאת, שרידים של הנגיף בהפרשות נרתיק נתגלו גם בנשים נשאיות שהעומס הנגיפי בדמן היה מתחת לסף הנמדד, ולכן גם בנשים עם עומס נגיפי בלתי מדיד, הדבקה של העובר אפשרית.
טיפול אָנְטִירֵטְרוֹוִירָלִי הוא שם כולל לטיפולים כנגד נגיף ה-HIV, המשתייך למשפחת הרטרו-וירוסים.
נשים בהיריון או שמעוניינות להיכנס להיריון, המאובחנות כנשאיות ל-HIV, יקבלו טיפול אנטירטרווירלי בין אם יש עדות למחלה בשל נוכחות הנגיף בגופן ובין אם לא קיימת עדות למחלה שכזו.
זאת משום שהתחלת טיפול מוקדם משפרת את הסיכויים למניעת הדבקה של העובר, ללא קשר לעומס הנגיפי בדמה של האם.
עם זאת, קיימות עדויות לכך שנטילת הטיפול האנטירטרוירלי עלולה להעלות את הסיכוי ללידה מוקדמת, לקָטְנוּת לגיל ההיריון ואף ללידת ולד מת.
לפיכך, קיימת חשיבות ראשונה במעלה להתייעצות עם מומחים מתחום ה-HIV והמיילדות בשלב מוקדם, על מנת לבחור את תוכנית הטיפול הבטוחה ביותר.
לכל אישה בהיריון שנמצאה כנשאית HIV יומלץ על טיפול אנטירטרווירלי, מתוך תפיסה שהתועלת שבמניעת הדבקת העובר בנגיף עולה על הסיכונים הכרוכים בנטילת הטיפול.
בין השיקולים לבחירת הטיפול נמנים בטיחות התרופה לשימוש בהיריון, מידת העמידות של הנגיף, יכולתה של התרופה לחדור את השליה ולשמש כטיפול מונע שלפני חשיפה עבור העובר, יכולתה של האם לדבוק בטיפול וכן התאמת המינון עבור ההיריון.
באופן כללי, מרבית הטיפולים המקובלים באוכלוסייה הכללית ניתנים לשימוש גם בהיריון.
הטיפולים הנפוצים כיום כוללים קוקטייל של שלוש תרופות אנטירטרווירליות שונות.
על פי רוב, שתיים מסוג מעכבי רוורס טרנסקריפטאז (כדוגמת טנופוביר , זידובודין , למיבודין , אמטריציטבין {{אנ{Emtricitabine}} ותרופה נוספת מסוג מעכבי פרוטאז או מעכבי אינטגרז.
הדבקת הילוד בזמן הלידה מהווה, לפי הערכות מסוימות, כ-70% מכלל ההדבקות בנגיף ה-HIV מאם לתינוק.
טיפול תוך ורידי בזידבודין (מעכב רוורס טרנסקריפטאז), משמש לעיתים במקרים בהם העומס הנגיפי בדמה של האישה לקראת הלידה איננו מתחת לתחום המדיד.
בשלהי שנות ה-90 נמצא כי ניתוח קיסרי מפחית באופן משמעותי את סיכון ההדבקה בלידה, ובלבד שהוא מבוצע טרם פקיעת הקרומים.
ניתוחים שבוצעו לאחר פקיעת הקרומים לא הראו עדיפות ברורה על פני לידה וגינלית.
לפיכך, נקבעו בשנת 2000 על ידי האיגוד האמריקני לגינקולוגיה ומילדות, וכוח המשימה האמריקני למניעה, הנחיות לבחירה בניתוח קיסרי.
על פי ההנחיות, כאשר העומס הנגיפי בדמה של היולדת נמוך מ-1000 עותקים למיליליטר, בשל סיכויי ההדבקה הנמוכים, אין התוויה לביצוע ניתוח קיסרי מתוכנן.
מנגד, כאשר העומס הנגיפי גבוה מערך זה, יש להמליץ ליולדת לבחור בניתוח קיסרי.
הניתוח הקיסרי נקבע לרוב לשבוע ה-38 להיריון, במטרה להפחית את הסיכוי לפקיעת קרומים או להתחלת לידה ספונטנית.
נגיף ה-HIV מצוי בחלב של אמהות נשאיות, ועלול לעבור לתינוק בהנקה.
כאשר האם אינה מטופלת, סיכויי ההדבקה דרך חלב אם (בקרב תינוקות שלא נדבקו בהיריון ובלידה) מוערך בכ-14%.
במחקרים שבדקו את סיכויי ההדבקה של תינוקות לאמהות נשאיות שאינן מקבלות טיפול אנטירטרווירלי, נמצא כי סיכויי ההדבקה הם גבוהים יותר בחודשים הראשונים לחיים, וכ-80% מההדבקות דרך חלב אם מתרחשות בחודשיים הראשונים לחיי התינוק.
בסך הכל, כ-10-15% מהתינוקות שנדבקים בנגיף מאמם, נדבקים דרך הנקה.
בין גורמי הסיכון להדבקה דרך הנקה ניתן למנות הדבקה חדשה של האם (המקושרת עם סיכויי הדבקה של 33%), עומס נגיפי גבוה בדמה של האם, רמות נמוכות של תאי T מסוג CD4+, מסטיטיס ומשקל נמוך מ-2500 גרם בלידה.
על מנת למנוע הדבקה דרך חלב אם, ניתן להשתמש בתרכובות מזון תינוקות (פורמולה).
גישה זו בעייתית, מפני שחלק גדול מהאמהות הנשאיות בעולם משתייכות לקבוצות סוציואקונומיות נמוכות, ולא בהכרח יכולות להרשות לעצמן לספק לתינוק הזנה באמצעות פורמולה.
לכן, במקרה שלא מתאפשר להעניק לתינוק הזנה מלאה באמצעות פורמולה, ממליץ ארגון הבריאות העולמי לבחור בהנקה למרות הסיכון שבהדבקה, על מנת שלא לסכן את התינוק בחסרים תזונתיים, שעלולים לגרום לנזק בלתי הפיך.
יש נשים שבוחרות להשתמש בתרומת חלב אם במקום בפורמולה, על מנת להעניק לתינוק את יתרונותיו של חלב האם.
טיפול אנטירטרווירלי מפחית באופן משמעותי את הסיכון להדבקה באמהות מניקות, כמו גם טיפול מונע שלפני חשיפה עבור העובר.
כך למשל, מחקר אקראי מבוקר שהשווה את הסיכון להדבקה בקרב אמהות מניקות המקבלות טיפול אנטירטרווירלי ובקרב אמהות שאינן מקבלות טיפול, הצביע על הבדל של 40% בשיעור הדבקת התינוקות.
שיעור ההדבקה דרך חלב אם בקרב אמהות המטופלות היטב מוערך בכ-1.3%.
בשל היתרונות הבריאותיים של חלב אם, ממליץ כיום ארגון הבריאות העולמי לאמהות נשאיות HIV המקבלות טיפול, להניק את תינוקן.
תינוק שנולד לאם נשאית HIV ייבדק לנוכחות של הזיהום בדמו מקץ שלושה שבועות, חודשיים ושישה חודשים להיולדו.
תינוק שנולד לאם שמצב הנשאות שלה מוטל בספק, כגון אמהות המשתייכות לקבוצות סיכון אשר אין בידיהן בדיקת HIV עדכנית, יבדקו מיד לאחר הלידה, על מנת לאפשר התחלת טיפול מוקדם במידת הצורך.
נהוג להתייחס לשתי בדיקות שליליות ברצף כשוללות הדבקה בנגיף, ולשתי בדיקות חיוביות כמאששות הדבקה.
נוגדנים המצויים בדמה של האם עשויים לחצות את השליה ולהגיע לדמו של העובר במהלך ההיריון, ולכן בדיקת נוגדנים ל-HIV בדמו של התינוק, בדיקת הסקר המקובלת להדבקה ב-HIV במרבית האוכלוסייה, אינה יעילה.
במקום, יש להשתמש בבדיקות מסוג PCR לנוכחות RNA או DNA של הנגיף בדם.
מתן טיפול אנטירטרווירלי לתינוק שאמו נשאית HIV מקטין משמעותית את סיכויי ההדבקה.
לזמן תחילת הטיפול קיימת חשיבות רבה, וטיפול שהוחל ב-42 השעות הראשונות לחיי התינוק נמצא יעיל יותר מטיפול שהוחל 72 שעות לאחר הלידה.על פי ההמלצות המקובלות, לכל תינוק שנולד לאם נשאית ל-HIV, בין שטופלה בטיפול אנטירטרווירלי במהלך הריונה ובין שלא, יש לתת טיפול אנטירטרווירלי מניעתי.
סוג הטיפול ומשכו אינם קבועים ותלויים בסיכון להדבקה במקרה המסוים.
טיפולים יכללו לרוב תרופות כגון זידובודין או נבירפין , וימשכו לרוב מספר שבועות עד מספר חודשים.
תינוקות נשאי HIV מצויים בסיכון מוגבר להדבקה בזיהומים אופורטוניסטיים (זיהומים שמנצלים את חולשת המערכת החיסונית בנוכחות נגיף ה-HIV), ובעיקר לדלקת ריאות מסוג PCP, הנגרמת על ידי פטריה.
לפיכך, עבור כל תינוק לאם נשאית, יש לשקול מתן טיפול אנטיביוטי מניעתי בטרימטופרים/סולפמתוקסזול , בין השבוע השני והשבוע הרביעי לחיים.
בתינוקות שנמצאו כחיוביים ל-HIV, מומלץ להמשיך את הטיפול לפחות במשך השנה הראשונה לחיים.
הירמזות חברתית (Social Referencing) מתייחסת ליכולת של אדם אחד להשתמש בתקשורת בלתי-מילולית של הזולת כמקור מידע ולהנחות את התנהגותו בהתאם.
איסוף מידע על הסביבה ויצירת פרשנות למידע זה לצורך פעולה בסביבה מתרחש בהקשרים מגוונים ובאופנים שונים.
במהלכן של התרחשויות (אירועים) חברתיות, כאשר האדם זקוק למידע נוסף על משמעות ההתרחשות והדרכים לפעול בה, יכול אדם אחר (אפילו לא מוכר) לשמש כבסיס למידע.
האדם ממקד קשב במידע המתקבל מהאדם האחר ומגדיר את הסיטואציה על פי תפיסתו של האחר.
אחר כך, מופנם מידע יחד עם המשמעות והפרשנות שקיבל, משפיע על פעולותיו של האדם בסביבה ומהווה נדבך נוסף בהבניית המציאות שלו.
הירמזות חברתית הוא אחד מהתהליכים שבעזרתם מעצב העולם החברתי את היחיד על פי הערכים, העמדות, התבניות, ואופני ההתנהגות המקובלים והוא מגדיר, מפרש ומכוון את הלמידה החברתית של הילד ומשפיע על הדרך בה רואה הילד את סביבתו ומייחס אליה.
בתהליך ההירמזות החברתית קיימים שלושה מרכיבים:
האדם המרמז/המשפיע - המבוגר מעביר המסר
נושא המסר - אובייקט או צעצוע חדש לילד, אדם זר, צוק ויזואלי, חיה כלשהי או אירועים שונים.
על הילד לבצע מספר מטלות קוגניטיביות: תחילה, עליו להבין את תוכנו של המסר.
כלומר, עליו לזהות את הרמזים של הבעות הפנים, הקול והתנועה כמביעים רגש אחד ולא רגש אחר ונראה כי החל מגיל 6 חודשים תינוקות מסוגלים לבצע הבחנה זו.
שנית, על התינוקות להעריך ולעבד את המידע אודות האירועים בסביבה, לבנות את המציאות מתוך המסר.
יכולת זו מתפתחת אצל תינוקות במהלך המחצית השנייה של שנת החיים הראשונה, יחד עם היכולת לחקות התנהגויות בלתי מוכרות.
ולבסוף, על התינוק לזהות את הרפרנט הספציפי, נשוא המסר.
לא קל לחקור הירמזות חברתית במצבים טבעיים.
לפיכך, חלק גדול מהמחקרים התבצעו בתנאי מעבדה והתהליך המחקרי דומה ברובם.
במחקר משתתפים הילד, האם ולעיתים גם האב.
בעת שהותו של הילד בחדר המבחן מוצגים בפניו לסירוגין שני גירויים: בדרך כלל חיה כלשהי המופעלת מרחוק, נוסעת ומשמיעה קולות או נהמות.
ההורה מציג בפני הילד הבעות פנים שונות: פעם פנים שמחות (מסר חיובי) ופעם פנים עצובות או כועסות (מסר שלילי).
לעיתים מלווה הבעת הפנים במסר מילולי.
המרכיבים של תהליך ההירמזות החברתית
מחקרים הראו כי הירמזות חברתית מתרחשת בעיקר במצבים בהם הרפרנט (אירוע, חפץ, אדם) הוא לא מובנה ולא בהיר (ברור, נהיר).
לבני אדם נטייה ביולוגית להיות מושפעים מהסביבה במיוחד במצבים עמומים.
במצבים בהם קיים חוסר ודאות לגבי הרפרנט, מתעוררת אצל תינוקות ופעוטות נכונות רבה יותר לקבל מידע רפרנציאלי.
למסר שלילי יש השפעה מיידית ועוצמתית על ויסות ההתנהגות.
מסר אמוציונלי שלילי מוביל ליותר מבטים מצד תינוקות, אם כי לא לכל המסרים השליליים השפעה דומה.
לפי סורס ושות' מסר אמוציונלי של עצב הוא עמום לילדים בשנתם הראשונה והתגובות שהוא גורר הן משתנות.
הורים ערים לאפיונים של ילדם ולמידת ההשפעה של המסרים שלהם, במיוחד השליליים.
לכן כאשר הם תופסים את ילדם כנבהל בקלות הם יעבירו לילד מסר חיובי בעל עוצמה גבוהה יותר ומסר שלילי בעל עוצמה נמוכה.
רוב התינוקות מביטים לעבר פני האם כאשר היא מעבירה את המסר באמצעות הבעות פנים.
מבט לעבר גופה הוא נדיר.
גם כאשר המסר מועבר באופן מילולי או במחוות של הגוף התינוקות מביטים לעבר פניו של מעביר המסר בחיפוש אחר מידע נוסף.
זוהי עדות מוקדמת להתנהגות חברתית המאפיינת תינוקות.
תינוקות תופסים את מרבית המסר וייתכן שאף את כולו, גם כאשר מדובר במשכי הצגה קצרים.
התינוקות מביטים במעביר המסר מספר פעמים בדקה במבטים חפוזים והדבר מראה כי תינוקות לומדים רבות מן המבוגר בזמן קצר.
מחקרים הראו כי למסרים עקביים ואחידים יש השפעה גדולה יותר על ויסות ההתנהגות של התינוק, בעוד שמסר לא עקבי גורם לעליה במספר המבטים של התינוק אל מעביר המסר וכן להתנהגות אמביוולנטית ביחס לאובייקט.
התנהגויות דומות דווחו כמאפיינות ילדים המסווגים כבעלי דפוס התקשרות לא-בטוח/לא-מאורגן.
תוצאות המסר נבדקות על פי מידת ההתאמה/עקביות שבין סוג המסר לבין התנהגות התינוק.
נמדדים מהירות ההתקרבות, זמן העיכוב עד להתקרבות, יצירת מגע עם החפץ והתדירות של תגובות ההנאה.
יש הבוחנים גם את הבעת פניו של התינוק בעת ההתקרבות/ העיסוק בחפץ.
ההירמזות מוגדרת חיובית כאשר התינוק נראה שמח או מעוניין והתקרב ושיחק עם הצעצוע.
ההירמזות מוגדרת כשלילית כאשר תינוק נראה מפוחד או במצוקה ולא התקרב לצעצוע אלא להורה כדי לקבל נחמה.
בדרך כלל תינוקות המקבלים מסר עליז לגבי צעצוע אחד ומסר מפוחד לגבי צעצוע אחר, מתייחסים באופן חיובי יותר לצעצוע שההירמזות לגביו הייתה חיובית.
כמו כן, השפעתו של המסר ממשיכה גם לאחר שהתקשורת הרפרנציאלית פוסקת.
בקרב תינוקות בני 15 חודש אפקט ויסות ההתנהגות ניכר גם 30 דקות לאחר התקשורת הרפרנציאלית.
תוצאות המסר קשורות גם למאפייני הטמפרמנט של הילד.
שלב ראשון: סוף שנת החיים הראשונה
הירמזות חברתית היא תופעה שניתן לראותה אצל תינוקות עוד לפני תום שנת החיים הראשונה.
התינוק מביט קודם כל באובייקט ורק לאחריו הוא מביט במבוגר מעביר המסר.
במהלך המחצית השנייה של שנת החיים הראשונה, תינוקות ייטו יותר להתקרב לאובייקטים או אנשים אחרי שקיבלו מסר חיובי אודותם, לעומת תגובותיהם לאחר קבלת מסר נייטרלי או שלילי.
תינוקות גם ייטו יותר להתקרב לצעצוע כאשר האם מדברת בטון עליז, מאשר במצב בו היא מדברת בטון מפוחד.
התנהגות דומה ניתן לראות גם בהתייחסות לאנשים זרים, כשהתינוק מתנהג כלפיהם באופן חברותי יותר לאחר שקיבל מסר חיובי לגבי הזר.
ארבעה שלבים בהתפתחות היכולת של התינוק לעסוק בהירמזות חברתית המתרחשים בשנה הראשונה: יכולת פשוטה להבחין בין הבעות רגשיות, התפתחות של זיהוי המשמעות של רגשות מסוימים, פיתוחה של הענות רגשית מתאימה, הירמזות של הבעות פנים וויסות של ההתנהגות
שלב שני: שנת החיים השנייה
במהלך השנה השנייה, עם התפתחות היכולת השפתית, מתפתח אצל הפעוט מרכיב של הדדיות וניהול משא ומתן המתלווה לתהליך של ההירמזות החברתית.
התינוק נראה מתעניין במסר שיש למבוגר להעביר לו, אך גם יוצר מענה, דיון ושאלות בעניין הרפרנט.
ילדים גילאי 14–22 חודשים נגעו בצעצוע שהוגדר כמפחיד ואחר כך הביטו בחיוך לעבר אימם, בכך הם יצרו משא ומתן בפרשנות של האם לגבי משמעות הצעצוע.
כאילו הפעוט שואל 'האם הפעולה שביצעתי זוכה לאישורך?'.
גם פנייה לאם לשם שיתוף ברגש חיובי תוך מלמול מתרגש ניתן לראות כפנייה לאחר פעולה, בייחוד אם היא נעשית לאחר יצירת מגע עם האובייקט, שאז היא נחשבת כמשרתת פונקציה של שאלה מצד התינוק.
ישנם פעוטות שהציגו התנהגות של מעין מרד, ונטו לגעת בצעצוע המפחיד יותר מבצעצוע שהוצג עם יחס חיובי ובכך הם ערערו על הפירוש שנתן ההורה לאירוע.
חשוב להבחין בין מבטים של הירמזות חברתית לבין מבטים אחרים.
מבטים שמטרתם איסוף מידע והם מוגדרים כהירמזות חברתית מאופיינים בהבעות פנים שואלות, קשובות ומודאגות.
ישנם מצבים שבבסיסם דומים למצב של הירמזות חברתית אבל התינוק אינו חווה בהם הירמזות כזו אלא מפרש את התקשורת של המבוגר כמעידה על מצב הרוח הכללי של המבוגר והדבר גורם לשינוי במצב רוחו של הפעוט ומשפיע על התנהגותו.
למשל, כאשר האם מביעה רגש חיובי כלפי זר, יוצרת מגע עם התינוק, והדבר גורם לשינוי במצב רוחו של הפעוט.
במצב של הירמזות חברתית הביטוי הרגשי של האם השפיע על התנהגות הפעוט דרך תהליך פרשני (אינטרפרטציה) שהוא ספציפי לאירוע העמום ולא דרך שינוי כללי במצב רוחו של הפעוט.
כך הירמזות חברתית כוללת תהליך פעיל ומורכב של הערכה ושיפוט ולא הדבקה פשוטה של רגשות.
מבטים שמפנים פעוטות לעבר מעביר המסר אינם תמיד לשם איסוף מידע.
ישנם מבטים שמעידים על יוזמה של התינוק לשיח חברתי או על הצורך שלו להתחלק ברגש משותף.
למרות המרכיב הקוגניטיבי הבולט בתהליך ההירמזות החברתית מוקד ההירמזות הוא דווקא באספקט הרגשי של מעביר המסר כלומר בהבעת הפנים הרגשית שלו האומרת 'איך צריך להרגיש'.
אין זה מתפקידו של מעביר המסר להדגים לילד כיצד פועלים עם החפץ.
כלומר, הירמזות חברתית מתייחסת לקלט הרגשי הנתפס על ידי הילד ולא לתוצאות הפעולה, למרות שהמסר הרגשי של המבוגר עשוי להשפיע הן על הרגש שהתינוק יביע והן על ההתנהגות האינסטרומנטלית שלו עם החפץ.
העניין והמיקוד במסר הרגשי מקורם בעניין המחקרי בהתפתחות הרגשות שהתפתח בעשורים האחרונים ומאז נתפסת ההירמזות החברתית כאחת מצורות החליפין והתקשורת הרגשית החשובות ביותר.
לאמינותו של מעביר המסר, הכוללת הן את המומחיות שלו והן את האמון שנותן בו התינוק, השפעה רבה על ההירמזות ועל התנהגות התינוק.
בדרך כלל, ההירמזות של הילד היא סלקטיבית והוא ימעט להרמז על ידי אנשים אחרים מלבד הוריו.
עקרון הסלקטיביות מניח שהקשרים הקרובים והחיוביים עם המטפל העיקרי מגבירים את האמינות שלו בעיני התינוק.
לאם יש השפעה רבה יותר מזו של מעבירי מסר אחרים.
השפעה זו מבוססת על הקשר שבין היותה של האם בסיס לביטחון לבין היותה בסיס לאינפורמציה.
השפעתה הרבה על התהליכים הרגשיים המתרחשים אצל הילד מקורה במערכת ההתקשרות ביניהם.
הילד מתייחס לאם כמקור מידע אמין ומקבל את הפרשנות שלה בסיטואציות חברתיות ורגשיות שונות.
יחד עם זאת נמצא שכאשר מעביר המסר הוא האב או האם לשניהם כוח השפעה זהה ומכאן ששני ההורים הם מקורות משמעותיים להדרכה רגשית במצבים של אי ודאות, אולם במהלך ההרמזויות הקונפליקטואליות כאשר הילדים חוו מצוקה רבה יותר הם חיפשו יותר קרבה לאמהותיהם ובכך העידו על האם כמקור מועדף לניחום והגנה.
במחקרים בהם האם הגיבה באופן נייטרלי ומעביר המסר הוא דווקא זר, הפנה הילד מבטים רבים יותר לכיוון הזר מאשר לכיוון האם, בייחוד כאשר הרפרנט היה עמום.
מכאן ניתן לראות כי התינוק מצליח לזהות בידי מי מצוי הידע בסיטואציה ולהפנות אליו את הקשב שלו.
כך למשל, נמצא כי יחסם של תינוקות לאחיהם הבוגרים היה יחס מקבל והם נחשבו כמעבירי מסר בעלי השפעה, לעיתים אף יותר מהאימהות עצמן.
לדפוס ההתקשרות של הילד יש השפעה על מידת ההירמזות החברתית שלו.
תינוקות בעלי דפוס התקשרות מתנגד הביטו באם יותר מאשר תינוקות עם דפוס התקשרות נמנע.
תינוקות שהיה להם דפוס התקשרות בטוח מוקמו בין שני הקצוות וייתכן שהממצא מצביע על כך שילדים אלה משתמשים באם כבסיס ביטחון יותר מאשר כבסיס למידע.
למרות שההירמזות של הילד היא סלקטיבית והוא ימעט להרמז על ידי אנשים אחרים מלבד הוריו, מצביעים מחקרים על כך שבמסגרת החינוכית ניתן לראוות מגוון גדול של אירועי הירמזות והדבר מצביע על היותה של המחנכת דמות התקשרות משמעותית.
נראה שילדים מתייחסים למטפלות אקספרסיביות יותר כמקור למידע רגשי משמעותי במהלך אירוע לא ברור.
במחקר נמצא גם שהבעות שליליות מלאות, בדומה לאלה שבהם השתמשו במחקר, כמעט שלא נצפו בסביבה הטבעית.
לעומת זאת הבעות שליליות משוככות (שמצביעות כנראה על כעס קל ) שאופייניות יותר למטפלות במהלך היומי במעון ואפיינו חלק מהמטפלות בעת המחקר, דווקא הן שהשפיעו על הימנעות רבה יותר מהחפץ כיוון שהילדים כבר למדו שהבעות אלה הן מקור למידע יעיל לגבי פעולות אסורות.
הירקודונתיים (שם מדעי: Hyracodontidae) היא משפחה נכחדת של מפריטי פרסה שנכחדו שחיו בתקופות אאוקן עד מיוקן, לפני 26–55.8 מיליון שנה.
בני משפחה זו היו יונקים בינוניים עד גדולים בעלי רגליים וצווארים ארוכים, שחיו באמריקה הצפונית, אירופה ואסיה, וניזונו מעשבים ועלים.
הם דמו במראם לקרנפים, אך היו חסרי קרניים וחלקם היו קטנים בהרבה.
הם שגשגו במיוחד ביערות הגשם שהיו בעבר באזורים של קזחסטן, פקיסטן ודרום סין, ונראה שהיגרו מערבה עד לגרמניה.
הגדול בבני הקבוצה היה יונק היבשה הגדול מכל הזמנים - הפרצרתריום, ששקל מעל 20 טונות ואורכו הגיע לשמונה מטרים.
האורטינותריום הקדום יותר דמה לו בגודלו.
היריון כימי הוא סוג של הפלה טבעית המתרחשת בשלבי ההיריון הראשונים.
זהו תהליך שבתחילתו מתקיימת הפריה של תא זרע וביצית וכן השרשה ברחם, אך העובר אינו ממשיך להתפתח.
רוב ההריונות הכימיים מסתיימים בדימום וסת רגיל, והאישה כלל לא יודעת שעברה היריון כימי.
אם האישה עוקבת אחרי ההורמון גונדוטרופין כוריוני אנושי (הידוע גם בשם בטא HCG או "הורמון ההיריון") היא תראה עלייה המעידה על היריון, ואחריה ירידה ודימום.
אין אפשרות לראות היריון כימי באמצעות בדיקת אולטרא סאונד.
בהיריון כימי מתקיימת הפריה בין תא זרע לביצית ולאחר מכן השרשה.
בעקבות ההשרשה, העובר מתחיל להפריש את הורמון ההיריון.
עם זאת, לרוב בגלל פגם במטען הגנטי של העובר שנוצר, הוא אינו ממשיך להתחלק ובכך נעצר ההיריון.
גורמים נוספים עלולים להיות מחסור בפרוגסטרון, שמונע מדופן הרחם להתעבות דיה כדי לתמוך בהשרשה, הפרעה ברירית הרחם ותפקוד נמוך של בלוטת התריס (ערך TSH גבוה).
לאחר שנעצר ההיריון, רמות הורמון ההיריון יורדות, והמחזור החודשי מתחיל.
היריון כימי אינו מעיד על בעיית פוריות, ואפשר לחזור לנסות להיכנס להיריון מיד לאחריו.
רוב הנשים לא תדענה כי עברו היריון כימי, כיוון שרוב ההריונות הכימיים נפסקים עוד לפני ההופעה של המחזור החודשי.
מבחינת האישה, היא פשוט קיבלה מחזור רגיל.
מאז התפתחותן של בדיקות היריון המיועדות לבדיקת היריון לפני תאריך הווסת הצפוי, נשים רבות יותר מקבלות תשובה חיובית, ולאחר מכן הורמון ההיריון יורד, התשובה הופכת לשלילית ובסופו של דבר ההיריון נספג ויוצא כדימום רגיל.
היריון כימי מציב קושי רגשי גדול בפני זוגות המצפים להיריון.
האישה מחכה בקוצר רוח לימים לפני המחזור עד לזמן שבו בדיקת דם או שתן תוכל לאשש או להפריך את קיומו של ההיריון.
אישה כזאת מקבלת תשובה חיובית ומתמודדת עם הבשורה.
כעבור ימים בודדים התשובה מתהפכת, ובמעבר רגשי חד נותרת תחושה של אובדן ההיריון.
לנשים שעוברות טיפולי פוריות הדבר עלול להיות מכאיב במיוחד.
ד"ר עופר גונן מסביר כי היריון כימי הוא דווקא סימן מעודד, כי הוא מעיד שהפריה יכולה להתקיים.
היריון כימי, כסוג של הפלה טבעית, עלול לגרום לתחושות קשות של אובדן ועצב.
היריון מרובה עוברים, או לידה מרובת ולדות הוא נשיאת שני עוברים או יותר בהיריון אחד.
היריון כזה מתרחש ברבים ממיני היונקים בעלי השליה.
לידה בעקבות היריון כזה מכונה בדרך כלל על פי מספר הוולדות כדוגמת תאומים או שלישייה.
בבעלי חיים, הקבוצה הנולדת בלידה מרובת ולדות מכונה גם שגר.
בעוד שלידה מרובת ולדות היא שכיחה במינים רבים הרי שבבני האדם לידה כזו היא חריגה ובמיני היונקים הגדולים ביותר אף נדירה.
היריון רב-עוברים נחשב להיריון בסיכון גבוה מכיוון שיש בו סיכון גדול יותר להפלה, ללידה מוקדמת וללידת פגים.
כל ביצית מופרית (זיגוטה) עשויה להתפתח לעובר בודד, או שהיא יכולה להתחלק לשניים או יותר עוברים שכל אחד מהם נושא אותו מטען גנטי.
עוברים המתפתחים מביציות מופרות שונות מכונים תאומים לא זהים וחולקים ביניהם רק כמחצית מהמטען הגנטי, בדומה לאחים הנולדים בלידות נפרדות.
עוברים המתפתחים מאותה ביצית מופרית חולקים את כל המטען הגנטי שלהם ולכן מכונים תאומים זהים.
תאומים זהים הם תמיד בעלי אותו מין, חוץ מאשר במקרים של תסמונת קליינפלטר.
בהיריון תאומים ובהריונות שבהם קיימים מספר עוברים, העוברים לעיתים חולקים את שק השפיר.
היריון מונואמניוטי הוא היריון שבו כל העוברים שמקורם בזיגוטות נפרדות מוכלים בשק היריון בודד.
היריון דיאמניוטי הוא היריון שבו קיימים יותר משק היריון אחד בתוך סיסית אחת, או בתוך מספר סיסיות.
הריונות אלה עשויים לחלוק שליה אחת או מספר שליות.
שיתוף שק היריון בין מספר עוברים עלול לגרום לסיבוכים במשך ההיריון.
לדוגמה, חבלי הטבור של עוברים מונואמניוטיים עלולים להסתבך זה בזה, תוך הפחתת או הפסקת זרימת הדם לעוברים המתפתחים.
מינוח המשמש למספר הצאצאים בלידה מרובת ולדות:
מינוח המשמש בלידה מרובת ולדות או לתיאור הקשרים הגנטיים בין הוולדות:
מונוזיגוטים - עוברים רבים (בדרך כלל שניים) שנוצרו על ידי חלוקת ביצית מופרית אחת
פוליזיגוטים - עוברים רבים שנוצרו על ידי שתיים או יותר ביציות מופרות
דיזיגוטים - עוברים רבים (בדרך כלל שניים שנוצרו על ידי שתי ביציות מופרות)
טריזיגוטים - שלושה או יותר עוברים שנוצרו על ידי שלוש ביציות מופרות
לידה מרובת ולדות בבני אדם
ממוצע אורכו של היריון עם עובר אחד הוא 38 שבועות.
ממוצע זה יורד עם כל עובר נוסף: 36 שבועות עד ללידת תאומים, 32 שבועות עד ללידת שלישייה ו-30 שבועות עד ללידת רביעייה.
עם ירידת משך ההיריון, ככל שעולה מספר הוולדות בלידה, עולים הסיכונים לחוסר בשלות הוולדות ולהישרדותם.
רק החל מהמאה ה-20 קיימות לידות שבהן שרדו כל הנולדים בלידה של יותר מארבעה ולדות, וזאת בזכות פיתוחים טכנולוגיים ורפואיים שאפשרו את המשך התפתחות העוברים מחוץ לרחם עד לגידולם התקין.
בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 הייתה עליה במספר הלידות מרובות ולדות, לא רק בשל שרידות התאומים עם התפתחות הטכנולוגיה הרפואית, אלא גם בעקבות שימוש מוגבר יותר בטיפולי פוריות.
בארצות הברית העריכו כי ב-2011, 36% מלידות תאומים ו-78% מלידות שלישיות ולידות של אף יותר ולדות, נבעו מהריונות שלאחר טיפולי פוריות.
על פי מרכז הדיווח הסטטיסטי הלאומי האמריקאי היה ב-2016 המספר הנמוך ביותר מאז 1992 של לידות שלושה ויותר ולדות.
לידת תאומים היא הסוג השכיח ביותר של לידות מרובות ולדות.
על פי המרכז האמריקאי לבקרת ומניעת מחלות לידות תאומים מהוות 3-4% מכלל הלידות.
שלישיות זהות נובעות מהיריון מונוזיגוטי, שלושה עוברים מביצית אחת.
סוג הוולדות השכיח ביותר במקרי לידת שלישייה הוא של ולדות לא זהים המתקבלים מהיריון פוליזיגוטי של שלוש ביציות.
בין שני סוגים אלה קיימים גם שלישיות הכוללות זוג ולדות זהים (מונוזיגוטים) ובנוסף להם ולד לא זהה הנובע מהיריון דיזיגוטי, בו ביצית מופרית אחת התחלקה לשני עוברים בעוד שהביצית המופרית האחרת לא התחלקה.
לידת שלישיות שכיחה פחות מאשר לידת תאומים ומהוות רק מעט מעל 0.1% מהלידות.
על פי דיווח החברה האמריקאית לרפואת פריון, רק כ-10% מהשלישיות הם שלושה ולדות זהים.
לידת שלישיות או רביעיות זהות מאוד נדירה והסיכויים לכך אינם ברורים.
לידות אלה נובעות מכך שהביצית המופרית מתחלקת ולאחר מכן מתחלק שוב אחד מהתאים שהתקבלו בחלוקה הראשונה (לקבלת שלישייה) או, במקרים אף יותר נדירים, מתרחשת חלוקה נוספת, (לקבלת רביעייה).
לידת רביעיות נדירה בהרבה מלידת תאומים ושלישיות.
רביעיות ולדות הפכו שכיחות יותר הודות לטיפולי פוריות.
כיום יש כ-73 רביעיות של צאצאים זהים ברחבי העולם.
רביעיות רבות כוללות צאצאים זהים יחד עם לא זהים בהרכבים שונים.בישראל נולדה ביולי 2024 רביעייה ללא הפריית מבחנה .
לידת חמישייה מתרחשת אחת ל-55 מיליון לידות.
החמישייה הראשונה ששרדה כללה חמש נקבות שנולדו ב-1934.
לידת שישייה והישרדות הוולדות נדירה ביותר.
בין השישיות הבודדות ששרדו נכללו שישיית בנות שנולדו ב-1983 והיו השישייה הרביעית ששרדה בעולם, ושישייה נוספת שנולדה ב-2004.
ב-1988 נולדה בארצות הברית שמיניית ולדות חיים, הראשונה עליה ידוע, ממנה שרדו שבעה ולדות.
ב-2009 נולדה בארצות הברית שמינייה נוספת ובה שרדו כל הוולדות.
ידוע על מעט תשיעיות ובהן מספר קטן של הוולדות נולדו-חיים אולם כל הוולדות בתשיעיות אלה לא שרדו יותר ממספר ימים בלבד.
ב-2021 נולדה תשיעייה במרוקו לאם בת 25 ממאלי
ביוני 2021 פורסם כי ת'מרה סית'ול מפרטוריה ילדה 10 תינוקות (שבעה בנים ושלוש בנות).
שבועיים לאחר מכן פורסם שת'מרה שיקרה ואין הוכחה לעשרת התינוקות מאותה לידה.
ת'מרה נלקחה למחלקה פסיכיאטרית בעקבות אותו שקר.
תדירות של N לידות מרובות ולדות כתוצאה מהריונות רגילים ניתן להערכה בנוסחה1:89N-1 על פי חוק הלינס לערך 1:80N-1
לידת תאומים דיאוזיגוטים בצפון אמריקה קרתה אחת ל-83 הריונות ולידת שלישייה אחת ל-8,000. נתונים יחסיים כפי שהוצגו עבור ארצות הברית בשנת 2010:
לידות מרובות יכולות להתרחש באופן טבעי (האישה מבייצת מספר ביציות או שהביצית המופרית מתחלקת לשניים) או כתוצאה של טיפולי פוריות כגון הפריה חוץ גופית (מספר עוברים מוחזרים לרחם על מנת לפצות על האיכות הירודה) או כתוצאה משימוש בתרופות פוריות (אשר עשויות לגרום למספר ביציות להבשיל באותו מחזור ביוץ).
מסיבות שאינן ידועות לנו, ככל שאישה מבוגרת יותר כך הסיכוי ללידה מרובת ולדות באופן טבעי עולה.
ישנה תאוריה הגורסת שהדבר נובע מהרמות הגבוהות יותר של הורמון מגרה זקיק , אשר נראות לעיתים אצל נשים מבוגרות משום שהשחלות שלהן מגיבות בצורה איטית יותר לגירוי ההורמון הנ"ל.
מספר הלידות מרובות הוולדות עלה בסוף המאה ה-20. לדוגמה, בקנדה בין השנים 1979 ל-1999 מספר התינוקות שנולדו בלידות מרובות ולדות עלה ב-35%.
בתקופה שלפני פיתוח התרופות מעודדות הביוץ, שלישיות היו דבר נדיר למדי (בערך 1 מתוך 8,000 לידות בלבד), ולידות בהן מספר גבוה יותר של ולדות נדירות אף יותר.
חלק ניכר מהעלייה יכול להיות מיוחס להשפעת טיפולי הפוריות, כדוגמת הפריות מבחנה.
מטופלות צעירות יותר המקבלות תרופות פוריות, אשר מכילות הורמון מעודד הזקיק שמגיע בצורה מלאכותית ולאחר מכן עוברות הזרעה תוך רחמית, נמצאות בסיכון גבוה ללידות מרובות ולדות מסדר גבוה.
ישנם מספר גורמים המעלים את הסבירות שאישה תקלוט היריון מרובה ולדות באופן טבעי והם:
גיל האם: לנשים מעל גיל 35 יש סיכוי גדול יותר ללידה מרובת ולדות בהשוואה לנשים צעירות יותר.
נשים המשתמשות בתרופות פריון: כמעט 35% מההריונות הנקלטים כתוצאה מטיפולי פוריות, כגון הפריה חוץ גופית, הביאו למצב של היריון מרובה ולדות.
השימוש ההולך ועולה בטיפולי פוריות מעלה את תדירות ההריונות מרובי הוולדות ועל כן הופך את התופעה לנפוצה ומוכרת.
בשנת 2004 נולדה שישייה לזוג קייט וג'ון מפנסילבניה.
ההפקה "גוזלין" עזרה להם להשיק את התוכנית ג'ון וקייט פלוס 8 מה שהפך בסופו של דבר לקייט פלוס 8 בעקבות גרושיהם.
(התוכנית מדורגת במקום הגבוה ביותר ברשת TLC).
לידה שלפני הזמן ומשקל לידה נמוך
תינוקות שנולדים בלידה מרובת ולדות נמצאים בסיכון גבוה ללידה לפני הזמן, ביחס ללידות רגילות (הריונות עם עובר אחד).
51% מהתאומים ו-91% מהשלישיות נולדים לפני הזמן לעומת 9.4% בלבד שנולדים לפני הזמן בלידות רגילות.
14% מהתאומים ו-41% מהשלישיות נולדו באופן משמעותי לפני הזמן לעומת 1.7% בלבד בלידות רגילות שנולדים באופן משמעותי לפני הזמן.
בהווה אין שום דרך לעצור תאומים מלהיוולד לפני הזמן.
נשים בהיריון יחידאי יכולות לקבל תרופה הנקראת בטאמימיטק המרפה את שרירי הרחם ובכך מעכבת את הלידה.
נתינת התרופה נעשית על מנת לעכב את תהליך הלידה ובכך לאפשר לריאותיו של הילוד להמשיך ולהתפתח על ידי מתן סטרואידים או כדי להעביר את היולדת לבית חולים בעל יחידה המותאמת בדיוק לצורכי היולדת.
למרות הנאמר לעיל לא ניתן לומר בוודאות האם אישה בהיריון עם תאומים או שלישייה צריכה לקבל בטאמימיטק בצורת כדורים על מנת להוריד את הסיכון ללידה לפני הזמן.
במחקרים מסוימים על מקרים של הריונות תאומים, בטאמימיטק אכן הוריד את הסיכוי ללידה לפני הזמן אך מחקרים אלו אינם מהווים בסיס מוצק ממנו להסיק את הדבר ככלל.
כמו כן תפירת צוואר הרחם (תפר סרויקלי) על מנת למנוע לידה שלפני הזמן לא הוכח גם הוא כיעיל במניעת לידה לפני הזמן בלידות מרובות ולדות (לא הוכח ונבדק במספיק מקרים).
באופן כללי ניתן לומר כי לידות שלפני הזמן קורות בשכיחות גבוהה יותר בהריונות מרובות ולדות עקב הנטייה של התינוקות להיות בעלי משקל נמוך יחסית בלידה וזאת ביחס לתינוקות בהריונות יחידאיים.
מספר הוכחות הראו כי 1.1% מהתינוקות הנולדים בלידות רגילות (היריון עם עובר אחד) נולדים במשקל לידה נמוך לעומת 10.12% בלידות תאומים ו-31.88% בלידות שלישיית.
יוצאי דופן מבחינה זו היו שלישיית קופרסק שמגיעה ממיסיסוגה אונטריו שבקנדה.
שלישיית תינוקות ששברה את שיא העולם במשקל של שלישיות ונולדה במשקל של 7.711 ק"ג.
תאומים עלולים להיות מונוכוריאליים ובכך להימצא בסיכון מוגבר לתסמונת מעבר הדם בין העוברים במקרים אלה עדיין קיימת שלייה עבור כל תאום המספקת לו את צרכיו, אך התאומים נמצאים יחד באותו קרום כוריוני.
שיעור התמותה בקרב הריונות מרובי ולדות גבוה משיעורם בלידות רגילות.
השיעור של לידה שקטה (לידה בה העובר נולד כאשר הוא כבר מת) גבוה בלידות מרובות ולדות מאשר בהיריון רגיל.
במחקר שנערך על שמינייה, שביעייה, שתי שישיות, 8 חמישיות, 17 רביעיות, 228 שלישיות, נמצא כי העוברים בדרך כלל מתים בשלב יחסית מתקדם של ההיריון בדרך כלל 3–5 שבועות לפני הלידה המתוכננת.
בשבוע ה-34 עבור שלישיות, בשבוע ה-31 עבור רביעיות וכו'.
עוד נמצא כי במצב של שישיות שביעיות ושמיניות העוברים כמעט תמיד נולדו מתים.
למרות האמור לעיל עדיין אין הוכחה חותכת לכך ששיעור התמותה גבוה יותר דווקא בהיריון מסוג זה לעומת היריון יחידאי.
כיום הריונות מרובי ולדות הם בדרך כלל תוצאה של הפריה חוץ גופית.במחקר שנערך בשנת 1997 על 2,173 השתלות עוברים שבוצעו במסגרת הפריה חוץ גופית, 34% הועברו בהצלחה להריונות, שיעור ההריונות הכולל הכולל היה 31.3% (24.7% תאומים, 5.8% שלישיות ו-0.08% רביעיות).
מכיוון שבתהליך ההפריה החוץ גופית הסיכוי ללידה מרובת ולדות עולה בצורה ניכרת, מספר מאמצים נעשים כדי להפחית את הסיכון ללידות מסוג זה - במיוחד שלישיות או יותר.
גיניקולוגים ורופאי פוריות העוסקים בתחום עושים זאת על ידי הגבלת מספר העוברים לכל עובר עובר אחד או שניים.
בדרך זו, הסיכונים של האם והעוברים יורדים ובכך גדלים סיכויי ההצלחה של ההיריון.
מנוחה במיטה לא נמצא כגורם שמשפיע על התוצאה, ולכן במחקרים, לא נמצא כמומלץ.
דילול עוברים, זוהי שיטה בה מפחיתים את מספר העוברים בהיריון מרובה.
הפרוצדורה בדרך כלל לוקחת כיומיים: ביום הראשון בודקים מיהו העובר שאותו ידללו, וביום השני מבצעים את הפרוצדורה עצמה.
בפרוצדורה אשלגן כלורי מוזרק אל תוך לב העובר, בעזרת שימוש בצילום אולטרה סאונד.
הסיכונים בפרוצדורה זו כוללים דימום הדורש עירוי, קרע של הרחם, *שמר על השליה retained placenta,, זיהום, הפלה, prelabor rupture of membranes.
כל אחד מהסיכונים הללו נחשב לנדיר.
פרוצורת דילול ההיריון, התפתחה לראשונה באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר אנשים החלו להבין, בעזרת הטכנולוגיה שהתפתחה, את הסיכונים הכרוכים בהיריון מרובה, לאם ולעובר.
נשים בהיריון מרובה, נוטות לבקר יותר אצל הרופאים מאשר נשים עם היריון יחיד, מפני שקיים סיכון גבוה יותר לסיבוכים.
למרות זאת, כרגע אין שום עדות לכך שיש טיפול לפני הלידה שיכול להועיל יותר לאמהות או לתינוקות, בהיריון מרובה מאשר בהיריון עובר יחיד .
לידה מוקדמת נמנית עם הסיכונים לנשים עם הריונות מרובים, ולכן מומלץ לעודד אותם לעשות דיאטה עטורת קלוריות, על מנת לעלות את משקל התינוק שיולד.
לא מורים על הנשים לעשות זאת, מכיוון שעדין לא הובאו הוכחות מבוססות מספיק לשיטה זו, וזה בגלל האפקט הארוך טווח שיש לאמא, לאחר שעשתה דיאטה מרובה קלוריות בהיריון, גם אחרי הלידה.
ניתוח קיסרי או לידה נרתיקית
במחקר זה, 44% מהנשים שתוכננו ללדת בלידה רגילה, נאלצו ללדת בניתוח קיסרי מסיבות לא מתוכננות, כמו סיבוכים בהיריון.
בהשוואה אליהם, בארצות הברית בשנת 2008, מוערך כי 75% מהריונות תאומים נודלו בניתוח קיסרי.
בנוסף, השיעור של ניתוח קיסרי בכל ההריונות באוכלוסייה הכללית, נע בין 40% ו-14%.
התנוחה העוברית (התנוחה בה התינוק נמצא ברחם) בדרך כלל יקבע אם העוברי ייוולדו בלידה רגילה או בניתוח קיסרי.
הביקורת של מחקר שנערך ברמה גבוהה, בנושא זה, מצא כי אם התאום שנולד ראשון (כלומר זה שהיה נמצא נמוך יותר ברחם* הראש שלו כלפי מטה, זה לא מספיק על מנת לקבוע אם הניתוח קיסרי יהיה בטוח יותר, בשביל האמא והתינוק, מלידה רגילה.
תאומים זהים (Monoamniotic twins, לאחר פיצול הביצה המופרית, חולקים עדיין את אותו שק מי השפיר) נמצאים בסיכון גבוה יותר לסיבוכים מאשר תאומים אחים (לא זהים, כל אחד בשק מי השפיר שלו).
כמו כן, השאלה האם לבצע ניתוח קיסרי מוקדם יחסית, או לחכות שהלידה תתחיל בטבעיות תוך כדי מעקב צמוד אחר התינוקות, עדין לא נקבע מאחר שאין מספיק עדויות בנושא.
לכן, לידה מסוג זה של תאומים, צריכה להשקל היטב על ידי האמא, משפחתה תוך כדי לקיחה בחשבון את הצורך בטיפולים לפני הלידה.
לידה קיסרית הכרחית כאשר התאום הראשון לא נמצא עם הראש כלפי תעלת הלידה (cephalic presentation) או בהיריון של תאומים זהים (monoamniotic twin).
לידות מרובות של תינוקות, בדרך כלל דורשות טיפול אינטנסיבי בילוד (Neonatal intensive care) מיד לאחר הלידה.
העדויות לכל ההתנהלויות והלידות של הריונות שלישייה, בין השנים 1992–1996 נסקרו על מנת לראות את הסטטיסטיקה בילודים.
קאופמן (Kaufman) מצא מסקירה אחר מחקרים אלו, שבמהלך תקופה של חמש שנים, 55 הריונות שלישייה, כלומר 165 תינוקות, נולדו.
מתוך ה-165 תינוקות, 149 קבלו טיפול אינטנסיבי לאחר הלידה.
מחקר שנערך על ידי "האגודה למחקרים בריאותיים ואיכותיים בארצות הברית" (U.S.
Agency for Healthcare Research and Quality) מצא שבשנת 2011, שהיו מבוטחות בחברת ביטוח פרטית היו מבוגרות יותר, ובעלות סיכוי גבוה יותר להיות עם היריון מרובה מאשר נשים שהיו מבוטחות בביטוח בריאות ציבורי (Medicaid).
בתרבויות מסוימות, תופסים את ההיריון המרובה בתור משהו טוב, ובחלקן בתור משהו רע.
תרבות המאיה ראו בתאומים כברכה, והיו מוקסמים מן הרעיון שישנם שני גופים שנראים אותו הדבר.
שבט המאיה נהגו להאמין שתאומים היו נפש אחת שהתפצלה לשני גופים.
ברומא העתיקה, האגדה על התאומים, רמוס ורומולוס, שיסדו את העיר (Romulus and Remus) הפך את לידת התאומים למשהו מבורך, ולעומת זאת תאומות נתפסו בתור נטל וחוסר מזל, מכיוון שהיה צריך לתת לשניהם נדוניה יקרה (dowry) בערך באותו זמן.
במיתולוגיה היונית, תאומים אחיים (לא זהים) בשם קסטור ופולוקס (Castor and Polydeuces), והתאומים הרקולס ואיפיקלס (Heracles and Iphicles), הם הבנים של שני אבות שונים.
אחד מהתאומים (Polydeuces, Heracles) הם הבנים הלא חוקיים של האל זאוס; נוצר עוד כאשר אמו בת התמותה, הייתה נשואה לבן תמותה.
זוג של תאומות זהות (שהיו גם האחיות של קסטור ופולידאוסס) הן הלנה (מטרויה, Helen of Troy) וקליטמנסטרה (Clytemnestra).
הנושא מתרחש גם במיתולוגיות אחרות (כמו superfecundation).
לכן, באותה תקופה, נשים רבות החביאו את אחד מהתינוקות שנולדו להן על מנת שלא יאשימו אותם.
תפיסה דומה הייתה ברומן אביר הברבור (Knight of the Swan), בגרסאות של ילדי הברבור (Beatrix variants of the Swan-Children); היא נענשה על כך שילדה שבעה ילדים בלידה אחת, וחמותה המרושעת החזירה את החרם עליה לפני שחשפה את הילדים.
בהמלצות שפורסמו לאחרונה על ידי ארגון רופאי הנשים האמריקאי נכתב כי גורמים רפואיים העוסקים בטיפולי פוריות חייבים לנקוט באסטרטגיות למניעת הריונות מרובי עוברים, בעיקר הריונות של מספר עוברים גבוה.
מאז שנת 2000 התייצב אחוז לידות אלה סביב 4.6%.
ב-2014, כ-4.6% מהילודים נולדו בלידות מרובות ילודים, 97% מהם בלידות תאומים.
ב-2016 פרסמה האגודה הישראלית לפוריות הנחיות בנייר עמדה, במטרה למנוע את הסיכון בלידות מרובות ילודים.
הנחיות אלה תואמות להנחיות הנהוגות כיום באירופה בעקבות מחקר מקיף ביחידות הפריה בארצות הברית.
במחקר נקבע כי החזרת עובר אחד ויחיד לרחמה של האישה (לעומת השיטה שהייתה מקובלת עד לפני כמה שנים בה הוחזרו שניים או שלושה עוברים) לא הביאה לירידה משמעותית בשעור ההריונות בטיפולי הפריה חוץ גופית אבל הפחיתה את הסיכון לאם ולילודים.
בנייר העמדה הישראלי ישנה המלצה להחזיר עובר יחיד בנשים מתחת לגיל 30 בטיפול הראשון ורק בטיפול השני והשלישי או בנשים מעל גיל 30 מומלץ להחזיר יותר מעובר אחד, כשרק מהטיפול הרביעי מומלץ להחזיר יותר משני עוברים ובכל מקרה לא יותר מארבעה.
סעיף 6(ג) לחוק עבודת נשים קובע: "עובדת שילדה בלידה אחת יותר מילד אחד, זכאית להאריך את חופשת הלידה בשלושה שבועות נוספים בעד כל ילד נוסף שילדה באותה לידה, החל בילד השני".
בהתאם לחוק הביטוח הלאומי, יולדת שניצלה את זכותה זו, זכאית לדמי לידה גם בתקופת ההארכה.
בלידה מרובת עוברים משולם ליולדת גם מענק לידה מוגדל.
היריון כפוי הוא אילוץ אישה להרות בניגוד לרצונה ולהשאיר את ההריון.
היריון כפוי עשוי להתרחש בשל מספר נסיבות.
הוא עשוי להיות כחלק מנישואים בכפייה, בעילת שפחות ואף כחלק מטיהור אתני.
בתקופת הקיסרות של יפן, נשים אשר היו אסירות בבתי סוהר, אולצו להיכנס להיריון כדי להשתמש בהן לניסויים רפואיים.
הניסויים הרפואיים נוהלו על ידי יחידה 731 של הצבא היפני.
המונח חטיפות כלה ונישואים מאולצים כוללים בתוכם בדרך כלל מעשה של אונס ה"כלה" הנחטפת, על מנת שתתעבר ותהיה תלויה במשפחת האנס.
בשל תפישות תרבותיות אישה שהרתה לאנס אינה מסוגלת לחזור למשפחתה, כיוון שלעיתים נשקפת לה סכנת חיים ואף ישנם מקרים שמשפחתה לא תקבל אותה.
ברפובליקה הסובייטית של קירגיזסטן, אלפי נשים בכל שנה נחטפו ואולצו להיכנס להיריון ולהתחתן, דבר זה מביא להשלכות הרסניות על החברה.
לעיתים חטיפות כלה והיריון כפוי מיוחס למסורת, ונתפסות כדבר המובן מאליו.
גם בתקופתנו קיימים מקרים של חטיפות כלה בארצות כגון: קירגיזסטן, צ'צ'ניה, מולדובה ועוד, בהן חטיפות כלה מתרחשות בתדירות גבוהה למרות שהמעשה אינו חוקי.
בתקופת העבדות בארצות הברית, בעלי עבדים רבים ניסו להרביע את שפחות בבעלותם על מנת לחזק את העושר שלהם, ולהגביר את תפוקת העבודה.
בעילת שפחות כוללת בתוכה כפיית יחסי מין בין עבדים לשפחות, ייזום הריונות אצל שפחות, יחסי מין בין בעל עבדים לשפחות, כל זאת על מנת להוליד ילדים שישמשו גם הם עבדים.
בנוסף, תופעה זו כללה העדפת שפחות פוריות שילדו מספר גדול יותר של ילדים.
מטרות בעילת שפחות הייתה הגדלת מספר העבדים מבלי לשלם כסף ברכישתם, פיצוי על חוסר העבדים שנוצר בעקבות סיום סחר העבדים האטלנטי וניסיון לשפר את תפוקת העבודה של העבדים.
בדרום ארצות הברית, מעשה בעילת שפחות היה מקובל, כיוון שעבד היה נחשב לתת-אדם שאינו זכאי לזכויות של אדם חופשי.
חקיקת חוקים כנגד כפיית היריון ואונס
אונס, ניצול מיני של עבדים ומעשים קשורים שכוללים בתוכם היריון כפוי, מוכרים על פי אמנות ז'נבה כפשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה.
מעשה זה של היריון כפוי נאסר באופן ספציפי מ-1947 במאמר ה-27 של ועידת ז'נבה הרביעית, ומאוחר יותר ב-1977 פרוטוקולים נוספים של ועידות ז'נבה אסרו באופן מפורש מעשי אונס בזמני מלחמה וכפיית זנות.
מזכר ההסבר של המשפט הרומי אשר מגדיר את תחום השיפוט של בית המשפט הבינלאומי לפשעים מכיר באונס, ניצול מיני של שפחות, כפיית זנות וכפיית היריון, כפשעים נגד האנושות אם הם חלק מתופעה רחבה ושיטתית.
בית הדין הפלילי הבינלאומי של רואנדה, זיהה אונס כדבר המהווה אמצעי לרצח עם, כאשר משתמשים בו באופן שיטתי או בקנה מידה המוני להשמדת עם.
מאוחר יותר בית המשפט הבינלאומי של יוגוסלביה לשעבר, גם קטלג אונס כפשע שעשוי להיות פשע כנגד האנושות.
ב-2008 החלטה 1820 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, זיהו מעשים כאלו של אונס כפשעים שעשויים להיות פשעי מלחמה, פשעים כנגד האנושות או רצח עם.
למרות כל האיסורים הללו, אונס באופן שיטתי או לא, נשאר תופעה רחבה באזורי עימות.
חוק העונשין הישראלי מגדיר אונס ועבירות מין, כמעשים פליליים שהעונש עליהם נע בין שלוש לעשרים שנות מאסר בפועל.
בנוסף, לפי חוק העונשין מותר לאישה להפסיק את ההיריון כאשר הוא נובע מיחסים אסורים לפי החוק הפלילי.