tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם תום הטורניר, ארבעה חודשים לאחר מינויו, עזב בסואלדו את הקבוצה.
לאחר כשנה מחוץ למגרשים, החל בסואלדו לאמן את ריאל מטראם האינדונזית, אותה הוביל למאבקי התחתית בליגה האינדונזית, בניגוד לציפיות המוקדמות מהקבוצה.
שבועות ספורים לפני תום השלב הראשון בליגה האקוודורית, התמנה בסואלדו לתפקיד מאמן טכניקו אוניברסיטריו.
את החלק הראשון של העונה סיימה הקבוצה במקום ה-11 מתוך 12. בשלב השני של העונה הוביל בסואלדו את קבוצתו למקום החמישי בטבלה, עם שיפור משמעותי מחלקה הראשון של העונה, אך בטבלה המצטברת נותרה הקבוצה במקום ה-11, בפער של נקודה בלבד מהמקום העשירי, ונשרה לליגת המשנה.
בסואלדו פתח עם הקבוצה את עונת בליגת המשנה, אך ב-7 במאי 2013, לאחר 12 מחזורים וכשהקבוצה ממוקמת חמישית בטבלה, פוטר מתפקידו כמאמן הקבוצה.
בדצמבר 2013 התמנה לתפקיד המנג'ר בקבוצת אתלטיקו בוקרמנגה מליגת המשנה בקולומביה.
הקבוצה בהובלתם של בסואלדו ושל המאמן ברנרדו רדין כשלה להעפיל לפלייאוף בחציה הראשון של העונה.
לאחר כחצי עונה הוחלט כי בסואלדו עצמו ידריך את הקבוצה על הקווים ויחלוק את התפקיד עם רדין.
חודש לאחר מכן, ביולי 2014, התפטר בסואלדו מתפקידו בקבוצה.
בינואר 2015, לקראת המחזור השני בטורניר קלאוסורה בליגה הבכירה בבוליביה, התמנה בסואלדו לתפקיד מאמן אוריינטה פטרולרו.
חודשיים לאחר מכן, כשהקבוצה במקום החמישי עם שלושה ניצחונות בלבד בתשעה משחקים, פוטר בסואלדו מתפקידו כמאמן הקבוצה.
אליפות ארגנטינה (2): (קלאוסורה), (אפרטורה)
אליפות ארגנטינה (3): (אפרטורה), (קלאוסורה), (אפרטורה)
חוסה ארנסטו דיאס (בספרדית: José Ernesto Díaz;13 בספטמבר 1952 – 4 במאי 2002) היה כדורגלן קולומביאני ששיחק בעמדת החלוץ והיה אחד הבולטים בשנות ה-70' וה80'.
שיחק במהלך הקריירה בקבוצות מיונאריוס, אינדפנדיינטה מדיין, אינדפנדיינטה סנטה פה, ג'וניור ברנקייה וכן בסטנדרד לייז' הבלגית.
כמו כן, לבש במשך כ-10 שנים את המדים הלאומיים של נבחרת קולומביה ואף סיים כמלך שערי הקופה אמריקה 1975, טורניר בו סיימה קולומביה כסגנית מחזיקת הגביע.
נחשב לאחד מהשחקנים הגדולים בהיסטוריה של סנטה פה ושני בניו, אנדרס ארנסטו דיאס ופרנסיסקו חבייר דיאס גם כן שיחקו במועדון.
ארנסטו דיאס נולד בבוגוטה ב-13 בספטמבר 1952. אביו רצה שיהיה רוכב אופניים, אבל ארנסטו התאהב מיד בכדורגל ושיחק בקבוצת חובבנים באחת השכונות של בוגוטה ביחד עם חוסה מיגל קניון שלימים יהפוך לחברו הטוב ושותפו בקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה.
ארנסטו גדל כאוהד של סנטה פה וצורף למחלקת הנוער ב-1966 לאחר שכישרונו בלט בקבוצת החובבנים.
לאחר שבלט גם במחלקת הנוער, הוא הוקפץ לסגל של הקבוצה הבוגרת ב-1971. כבר בעונתו הראשונה זכה באליפות עם הקבוצה, אם כי לא הרבה לשחק.
במשחקים שכן שותף, הראה במעט את כישרונו.
משנה לשנה התקדם ארנסטו ושיפר מעמדו בקבוצה ובליגה, כאשר ב-1974 כבר היה הכובש המצטיין של סנטה פה ואף היה חלק מהנבחרת הבוגרת.
1975 הייתה כנראה השנה הטובה בקריירה שלו, שכן היה גורם משמעותי וחשוב בזכייה של סנטה פה באליפות השישית בתולדותיה.
בתום העונה עזב את סנטה פה והפך לשחקן הקולומביאני הראשון שעובר לשחק באירופה כאשר הצטרף למועדון הבלגי, סטנדרד לייז', שם שיחק במשך שנתיים גם במסגרת גביע אופ"א והראה את כישרונו, אך לבסוף חזר למולדתו.
דיאס שוב חזר לסנטה פה והפך לשחקן המוביל שלה.
בעונת החזרה שלו הוא חזר גם לכבוש שערים והוליך את סנטה פה למקום הרביעי.
אחרי שנתיים הוא נדד ברחבי המדינה, תחילה לג'וניור ואחר כך לאינדפנדיינטה מדיין, עימה זכה בגביע בשנת 1981. בשנת 1983 חזר לבוגוטה אבל הצטרף ליריבה העירונית מיונאריוס.
אומנם לא זכה עימה בדבר, אבל המשיך להיות אחד השחקנים הבולטים במדינה.
חזר לקבוצת נעוריו, סנטה פה, לעונת הפרישה, שם תרם בעיקר מניסיונו.
ב-1971 בהיותו בן 19, הרשים בבכורה שלו בסנטה פה וקיבל זימון לנבחרת הצעירה.
שיחק בסודאמריקנו ובמשחקים הפאן-אמריקאיים, שם הוליך את קולומביה למדליית הכסף.
כמו כן שיחק עם הנבחרת האולימפית באולימפיאדת מינכן 1972.
בנבחרת הבוגרת ערך את הבכורה ב-1973 ושיחק במוקדמות מונדיאל 1974. שנה מאוחר יותר הוליך את קולומביה ביחד עם וילינגטון אורטיס לגמר הקופה אמריקה 1975, שם הפסידו לפרו.
דיאס הצטיין ונבחרת למלך כיבושי הטורניר.
כמו כן, שיחק גם בטורנירי הקופה אמריקה של 1979 ו-1983.
דיאס המשיך להתגורר בבוגוטה, שם עבד בבית ספר לכדורגל ובנוסף היה בעל עסק של מכוניות.
מאוחר יותר עבר להתגורר באורלנדו שבארצות הברית ושם התפרנס ממשחקי כדורגל בסופי שבוע וכן בחניית מכוניות.
ב-4 במאי 2002, תוך כדי שהוא משחק כדורגל, התמוטט דיאס כתוצאה מהתקף לב ומת זמן קצר מאוחר יותר.
הכובש המצטיין של טורניר הקופה אמריקה 1975
חוסה דה ריברה (בספרדית: José de Ribera; 12 בינואר 1591 – 2 בספטמבר 1652) היה צייר, רשם ואמן תחריטים ספרדי שפעל רוב ימיו באיטליה.
יש הרואים בו את אחד מחשובי האמנים האירופיים של המאה ה-17, ומהאמנים המובילים של הקונטרה-רפורמציה.
בטבילתו נקרא חואן חוזפ ריברה (Juan Jozep Ribera).
באיטליה נקרא ג'וזפה ריברה (Giuseppe Ribera) ולעיתים גם ג'וזפה די ריברה, ווכינוהו Lo spangnoleto ("לוֹ סְפַּניולֶטוֹ") כלומר "הספרדי הקטן".
על עבודותיו חתם Jusepe de Ribera ולכן זהו השם שדבק בו.
ריברה נולד בחטיבה (Játiva) שליד ולנסיה.
יש הסוברים שהיה חניך בסדנה של הצייר איש ולנסיה פרנסיסקו ריבלטה.
אין יודעים מתי עבר לאיטליה.
העדות הכתובה הראשונה להיותו שם היא הזמנה לעבודה בכנסייה בפארמה, שקיבל ב-1611. כעבור שנתיים, ב-1613, התקבל כחבר באקדמיה של סן לוקא ברומא.
באותה השנה נישא לקתרינה אצולינו אי אינדיאה (Katerina Azzolino i India), בתו של הצייר הנאפוליטאני ג'ובאני ברנרדינו אצוליני, שקשריו בעולם האמנות הנאפוליטני סייעו לביסוס מעמדו של ריברה.
גם היותו ספרדי תרמה להצלחתו, שכן במהרה הפך לבן חסותו של הדוכס של אוסונה, שהיה המשנה למלך בנאפולי.
זה אף הזמין אצלו סדרה של חמש תמונות אותן ביצע בשנים 1616–1618. מהשנים 1620 עד 1626 נותרו מעט ציורים, אולם בשנים אלו הכין את מיטב התחריטים שלו, אולי מתוך כוונה להפיץ את יצירתו מעבר לנאפולי.
הקריירה שלו המריאה לקראת סוף שנות ה-1620, ומאז נחשב כצייר המוביל של נאפולי.
יחד עם זאת, השפעתו ניכרה גם בספרד, שכן השליטים של נאפולי לקחו אתם את יצירותיו בשובם לספרד, והתחריטים שלו יובאו לספרד על ידי סוחרי האמנות.
יש חוקרים המציינים את השפעתו על אמנים ספרדים מובילים כגון ולסקס ומורילו.
ב-1644 נפגמה בריאותו, ומאז החלה דעיכתו האמנותית והכלכלית.
ב-1651 היה בקשיים כלכליים חמורים ונאלץ למכור את ביתו.
הוא שכר בית בכפר מרג'לינה (Mergellina), כיום שכונה בנאפולי.
ריברה נפטר במרג'לינה ב-2 בספטמבר 1652 בנאפולי.
הוא קבור שם בכנסיית סנטה מריה דל פרטו (Santa Maria del Parto).
ריברה היה אמן פורה מאוד.
הוא ידוע בעיקר בזכות יצירותיו הדתיות, אולם צייר גם ציורים מיתולוגיים, וציורים מחיי היום-יום.
יצירתו משקפת במידה רבה את הרוחניות הנלהבת של ספרד של המאה -17, זו מתבטאת בשימוש דרמטי באור וצל, שאותם סיגל לעצמו דווקא בנאפולי בהשראתו של קרוואג'ו.
עבודותיו המוקדמות מושפעות בעיקר מקרווג'ו אבל גם מסגנונו השונה לחלוטין של קורג'ו.
סדרת התמונות שצייר בין 1616 ל-1618 עבור הדוכס של אוסונה הייתה בסגנון הבארוק ונכרת בהם השפעתו של גווידו רני.
בשנות ה-30 (של המאה ה-17) אופי יצירתו השתנה מהקונטרסטים החדים של אור וצל, לקשת צבעים בהירה יותר.
חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה, הדוכס הראשון של פרימו דה ריברה, המרקיז השלישי של אסטיה (24 באפריל 1903 - 20 בנובמבר 1936) היה עורך דין, סופר ופוליטיקאי ספרדי שייסד את המפלגה הפשיסטית הפלנחה הספרדית.
הוא הוצא להורג ב-1936 על ידי הרפובליקה הספרדית השנייה במהלך מלחמת האזרחים בספרד.
חוסה אנטוניו פרימו דה ריברה נולד ב-24 באפריל 1903 במדריד והיה בנו הבכור של מיגל פרימו דה ריברה, ראש הממשלה והדיקטטור במונרכיה של אלפונסו השלושה עשר.
מאביו ירש את התואר מרקיז אסטיה (שבנווארה).
אמו נפטרה כאשר היה בן חמש, והוא גדל אצל דודתו מצד אביו.
הוא רכש השכלה באופן פרטי בבית, ולמד אנגלית וצרפתית.
באוניברסיטה לא השתתף בשיעורים בשנתו הראשונה ללימודים.
את חופשות הקיץ בילה פרימו דה ריברה באחוזה של דודו, שם התאמן ברכיבה על סוסים ובציד.
בשנת 1917 החל פרימו דה ריברה ללמוד תואר במשפטים באוניברסיטת מדריד.
הוא נבחר למועצת הסטודנטים של תלמידי משפטים ב-1919. הוא עזר בארגון של איגוד הסטודנטים שם, Federación Universitaria Escolar, שהתנגד למדיניות ההשכלה הגבוהה של אביו.
ב-1922 השלים את התואר הראשון.
לאחר /שסיים את לימודיו בחר באפשרות של "שנת התנדבות" לשירות צבאי.
הוא שירת ברגימנט פרשים שהוצב בברצלונה.
ב-1925 היה לעורך דין רשום ופתח משרד במדריד.
ב-1932 הוא נעצר לזמן קצר בעקבות השתתפותו בניסיון הפיכה של הגנרל חוסה סנחורחו.
ב-29 באוקטובר 1933 הקים פרימו דה ריברה את הפלנחה הספרדית (Falange Española), מפלגה לאומנית ששאבה השראה מהפשיזם.
אספת ההקמה של המפלגה התקיימה בטיטרו דה לה קומדיה במדריד, ובמהלכה ביקר את הדמוקרטיה הליברלית.
בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-19 בנובמבר היה מועמד שרץ תחת ארגון גג של "Unión Agraria y Ciudadana".
הוא נבחר לפרלמנט כנציג קדיס.
ב-11 בפברואר 1934 התאחדו הפלנחות עם התנועה של רמירו לדסמה Juntas de Ofensiva Nacional-Sindicalista, כשאת התנועה המאוחדת בשם Falange Española de las JONS הוביל פרימו דה ריברה.
באישורו תקפו הפלנחות חנויות SEPU שהיו בבעלות יהודית ב-1935. יחד עם אנשי ימין נוספים האמין פרימו דה ריברה שאלימות היא לגיטימית נגד הרפובליקה שנתפסה כמושפעת מיהודים ומבונים חופשיים.
בבחירות הכלליות ב-16 בפברואר 1936, זכתה מפלגתו ל-0.7% בלבד מהקולות, ולשלטון עלתה "החזית העממית" שכללה איחוד של כל מפלגות השמאל הספרדי.
בעקבות חוסר היציבות השלטונית הצטרפו חברים רבים למפלגתו, וביולי היו במפלגתו יותר מ-40,000 חברים.
ב-14 במרץ 1936 הוא נעצר במדריד והואשם בהחזקה בלתי חוקית של נשק.
לאחר תשעה שבועות הועבר לבית כלא באליקנטה.
האבטחה בבית כלא זה הייתה רופפת, ופרימו דה ריברה הצליח לתקשר עם מורדים לאומנים.
כאשר מונה מנהל חדש לבית הכלא, נעשה חיפוש בתאו, ולאחר שנמצאו שם כלי נשק ותחמושת הוא הועבר לתא בידוד.
ב-3 באוקטובר הוא הואשם במרד נגד הרפובליקה והתקוממות צבאית.
במשפטו הוא הגן על עצמו, ונמצא אשם ונידון למוות.
ב-20 בנובמבר הוא הוצא להורג.
ב-1959 הוא נקבר מחדש באנדרטת עמק הנופלים.
חוסה מנואל ארנאיס דיאס (בספרדית: José Manuel Arnaiz Díaz, נולד ב-15 באפריל 1995 בטלברה דה לה ריינה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקיצוני השמאלי בגרנדה.
ארנאיס נולד וגדל בטלברה דה לה ריינה שבמרכז ספרד.
בילדותו הצטרף למחלקת הנוער של הקבוצה המקומית, טלברה.
בקיץ 2013, לאחר שהופיע במספר משחקים של הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הליגה הרביעית, עבר לשורות מחלקת הנוער של ריאל ואיאדוליד.
ב-2014 החל לשחק במדי קבוצת המילואים של המועדון, שהייתה אז בליגה השלישית.
לאחר שביסס את מעמדו בקבוצת המילואים, החל לקבל הזדמנויות בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה באותה תקופה בליגה השנייה.
ב-7 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה במדיה, כשנכנס כמחליף במשחק נגד לגאנס.
במהלך עונת 2015/2016 הבקיע 11 שערים ב-30 הופעות במדי קבוצת המילואים של ואיאדוליד, כשבמקביל לכך הוא נכנס כמחליף בעוד 4 משחקים של הקבוצה הבוגרת.
בעונת 2016/2017 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת.
כבר במחזור הראשון לעונה, ב-21 באוגוסט 2016, הבקיע את שער הבכורה במדי ואיאדוליד, השער היחיד בניצחון 1–0 על ריאל אוביידו.
ב-8 באוקטובר הבקיע ארנאיס צמד ראשון בקריירה, במשחק בו ניצחה קבוצתו את אלקורקון 2–0. ארנאיס סייע לקבוצתו לסיים את עונה זו במקום השביעי, בכך שהבקיע 12 שערים ב-35 הופעות.
באוגוסט 2017 עבר ארנאיס מוואיאדוליד לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, בתמורה לסכום העברה של 3.4 מיליון אירו.
במהרה ביסס ארנאיס את מעמדו בקבוצתו החדשה, ששיחקה בליגה השנייה גם היא.
ב-9 בספטמבר הבקיע במדיה צמד בניצחון 4–0 על קורדובה.
בזכות היכולת שהפגין, זכה ארנאיס להשתלב גם בקבוצה הבוגרת.
ב-24 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה בקבוצה, במשחק גביע המלך נגד מורסיה, בו ארנאיס גם הבקיע שער ועזר לקבוצתו לנצח 3–0. גם במשחק הגומלין חודש לאחר מכן הבקיע שער, וברצלונה העפילה לשמינית הגמר.
במשחק הראשון של שמינית הגמר נגד סלטה ויגו ב-4 בינואר 2018 הבקיע את שערו השלישי במדי הקבוצה, במשחק שהסתיים בתיקו 1-1. את שלושת השערים הללו הבקיע באמצעות שלוש בעיטות בלבד.
שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה בלה ליגה כאשר נכנס כמחליף בניצחון 3–0 על לבאנטה.
ב-11 בינואר נכנס כמחליף במשחק הגומלין נגד סלטה ויגו, ברצלונה ניצחה 5–0 והעפילה לרבע הגמר.
באותו חדש החל לסבול מבקע מפשעתי, פציעה שבגללה נעדר ממשחק פעיל למשך תקופה ארוכה, כ-11 חודשים.
עד הפציעה השתתף ארנאיס ב-20 משחקים במדי ברצלונה ב', בהם כבש שישה שערים.
ארנאיס לא היה יכול לעזור לקבוצתו במאבקיה בהישארות בליגה השנייה, ובסיום העונה ירדה לליגה השלישית.
במקביל, המשיכה הקבוצה הבוגרת בגביע המלך עד הזכייה בתואר בו, וכמו כן היא גם זכתה באליפות ספרד - שני התארים נזקפים לזכותו של ארנאיס בשל החלק בו לקח במסגרות אלה.
ב-13 באוגוסט 2019 עבר ארנאיס מברצלונה ללגאנס שמהליגה הראשונה בספרד בתמורה לסכום העברה של 5 מיליון אירו.
זאת חרף העובדה שטרם החלים מפציעתו.
בדצמבר, לאחר שהחלים מפציעתו, החל להיכלל בסגל הקבוצה במשחקיה.
ב-9 בינואר 2019, במשחק גביע המלך בו הפסידה לגאנס 3–0 לריאל מדריד, ערך ארנאיס את הופעת הבכורה במדי הקבוצה כשנכנס כמחליף במחצית השנייה.
בינואר 2020 הושאל לקבוצת אוססונה עד לסיום העונה.
חוסה אנחל קאריו קאסאמאיור הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בוסקה.
קאריו בוגר מחלקת הנוער של ריאל מורסיה, ועשה את הבכורה שלו בעונת 14–2013 בקבוצת המילואים של ריאל מורסיה בליגה הספרדית הרביעית.
ב-26 בינואר 2014 עשה קאריו את הופעת הבכורה הרשמית שלו עבור הקבוצה הראשונה של ריאל מורסיה, כששיחק בחמש הדקות האחרונות של המשחק בתיקו 2–2 באצטדיון נואבה קונדומינה נגד מיורקה, במאבק ההישארות בליגה הספרדית השנייה.
ביוני, לאחר הירידה האדמיניסטרטיבית של המועדון, החל קאריו לשחק באופן קבוע בקבוצה הבוגרת.
ב-17 ביולי 2015 חתם בסביליה אתלטיקו.
בסיום עונת 2015/2016 העפיל עם סביליה אתלטיקו לליגה הספרדית השנייה.
ב-1 בספטמבר 2017 חתם קאריו לשלוש שנים בקדיס מהליגה הספרדית השנייה.
לאורך כל התקופה בה שיחק במדי קאדיס ערך קאריו 42 הופעות במהלכם כבש שישה שערים.
ב-27 בינואר 2019 חתם קאריו לשנתיים וחצי עם סעיף שחרור במקרה של ירידת ליגה בקורדובה מהליגה הספרדית השנייה.
בסיום עונת 2018/2019 ירדה קורדובה לליגה הספרדית השלישית, וכתוצאה מכך שוחרר קאריו בהעברה חופשית.
ב-16 ביוני חתם קאריו לשלוש שנים בהפועל באר שבע מליגת העל, כעבור חודשיים וחצי שוחרר מהקבוצה.
ב-22 בנובמבר 2019 חתם בדפורטיבו לוגו מהליגה הספרדית השנייה.
ב-22 באוגוסט 2022 חתם בוסקה לשנתיים.
קאריו זכאי לייצג את נבחרת ספרד, אך הוא גם זכאי לשחק עבור נבחרת הפיליפינים בשל סבא שלו.
בשנת 2019, נמסר כי קאריו קיבל הזמנה להתאמן עם נבחרת הפיליפינים.
חוסה דלה טורה (בספרדית: Jose Della Torre; 23 במרץ 1906 – 31 ביולי 1979) היה כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת המגן הימני.
בנבחרת ארגנטינה ערך 5 הופעות והגיע איתם עד גמר מונדיאל 1930, אותו הפסידו לאורוגוואי בתוצאה 4–2.
לאחר שפרש מקריירת משחק היה מאמן כדורגל ובשנת 1958 זכה עם ראסינג קלוב בליגת העל הארגנטינאית.
טורה אימן גם את נבחרת ארגנטינה וזכה עימה בקופה אמריקה 1959, שאותה גם אירחה.
חוסה אנריקה קמילו רודו פיניירו (בספרדית: José Enrique Camilo Rodó Piñeyro , 15 ביולי 1871 - 1 במאי 1917) היה סופר ומסאי אורוגוואי.
ונציגה המובהק של הספרות המודרניסטית.
רודו טיפח קשר מכתבים הדוק עם אנשי רוח היספנים חשובים של תקופתו, ובהם הסופר הספרדי לאופולדו אלאס (קלרין), הסופר וההיסטוריון הפרואני חוסה דה לה ריבה-אגוארו, והחשוב מכולם, רובן דריו, מניקרגואה, המשורר המשפיע ביותר באמריקה הלטינית עד כה, מייסד תנועת המודרניזם הספרותי (Modernismo), שאף השפיע על התפתחות תפיסתו הספרותית של רודו.
בשל סגנון הפרוזה המעודן שלו והאידאולוגיה הספרותית שהוא קידם, נחשב רודו עד היום לתאורטיקן הבולט ביותר של אסכולת הספרות המודרניסטית.
רודו ידוע בעיקר בזכות מאמרו "אריאל" (1900), הנחשב עד היום לאחת היצירות המשפיעות ביותר בתחום התרבות והפוליטיקה של אמריקה הלטינית, שקיבל השראתו מהסערה – מחזהו האחרון של שייקספיר, ומדמויותיו העיקריות - אריאל, המייצג את החיובי, וקאליבן, המייצג את הנטיות השליליות באופי האנושי.
במאמר, המאופיין בתוכנו הפילוסופי ובטון הפדגוגי שלו, מתווכחים השניים על מהלכה העתידי של ההיסטוריה, במה שרודו התכוון שתהיה דרשה חילונית לנוער הלטינו-אמריקאי שתזהיר אותם מפני תועלתנות, דוגמת המסורת המערבית הקלאסית.
רודו חשש מהשפעתו המתישה של הקיום המוגבל של אנשים העוסקים כל חייהם באותה עבודה, מבלי שיהיה בידם פנאי לפתח את הרוח.
עם זאת, בקרב בני הנוער באורוגוואי הוא ידוע בעיקר בזכות פארק רודו, ריאה ירוקה של פנאי ותרבות בלב מונטווידאו שנקראת על שמו.
במשך יותר ממאה שנה, נחשב "אריאל" לטקסט המשפיע ביותר בצורה יוצאת דופן בתרבות הספרותית של אמריקה הלטינית עקב שילוב של נסיבות תרבותיות, ספרותיות ופוליטיות ספציפיות, כמו גם עקב דבקותו בערכים הקלאסיים והוקעתו את התועלתנות.
מה שרודו כינה "נורדומניה" (מוסבר בהמשך).
"אריאל" משתייך לתנועה ספרותית המוכרת בשם "מודרניזם", (Modernismo) המאופיינת באלגנטיות שלה, בפרוזה האמנותית, ובהתייחסויות ורמיזות עולמיות.
אף על פי שמדובר במאמר, הרעיונות מובעים באמצעות קולו העלילתי של פרוספרו.
פרוספרו, המורה, ואריאל הם אזכורים לדמויות במחזה הסערה של ויליאם שייקספיר, והשימוש בשמותיהם הוא דוגמה לשאיפת ה"מודרניזם" לקוסמופוליטיות.
ב"אריאל", הסמינר של המורה פרוספרו כולל סופרים אירופאים מפורסמים יותר ופחות.
הוא מתייחס בתכיפות לגתה, לגסטון דשאן, פרנציסקוס הקדוש מאסיזי, שילר וגויאו.
פרוספרו מתמקד גם במיקומים כמו יוון העתיקה, ומדגיש את היופי ההלני כאידיאל היחיד הראוי לחיקוי.
רודו משתמש באריאל כמטאפורה המסמלת את היופי, את הרוח ואת כל שהוא טוב.
ההפך מאריאל הוא התועלתני, המסומן על ידי קליבן, והוא מציין את הפוזיטיביזם וה"נורדומניה" כשתי סיבות לכך שהתנועה זכתה לפופולריות רבה.
"אריאל" מבוסס בצורה מבנית על אופוזיציה בינארית (צמד ניגודים), ודמויותיהם של אריאל וקאליבן מנוגדות באופן קיצוני.
ב"אריאל" סוקר רודו את מצבה של אמריקה הלטינית לפני סוף המאה ה-19. הוא מציין כי התועלתנות מסתמכת על התמחות וחומרנות, וככזו, היא פוגעת בעושר הרוחני שלנו.
על מנת שאמריקה הלטינית תוכל לקום לתחיה ולחדש את רוחה, הציע רודו דבקות באידיאלים האסתטיים של התרבויות היוונית והרומית.
הוא האמין ששתי תרבויות אלה מגלמות תחושת יופי, ויתרה מכך, שתיהן מכירות בחשיבות שבהתמסרות לפעילות הרוח.
אמנות אם כן, היא סוג של למידה שמגלה ומעשירה את הרוח ושוללת תועלתנות.
רודו הוקיע את התועלתנות הפרגמטית, קרי, את התנועה הפילוסופית שראתה את התועלת כדרך להבאת האושר לכל הנגועים בה: "פירוש השם אריאל הוא אישור תחושת חיים אידיאליסטית כנגד מגבלות התועלתנות".
הוא קידם את טענתו בכך שקבע כי התועלתנות גורמת לאנשים מסוימים להתמחות בתחומים מאוד ספציפיים ומוגדרים, וכפועל יוצא של התמחות זו הם בסופו של דבר מקבלים חינוך בלתי מושלם ומעוות.
רודו טוען שבגלל ההתמחות, אדם יכול להיות גאון בהיבט אחד של החיים, וכושל לחלוטין באחר.
רודו מתאר זאת כהטלת מום באדם, מכיוון שללא הבנה כללית של החיים דרך הידע, האדם כבר אינו שלם.
ההתמחות בעיסוק מוגדר גורמת לחברות אנושיות לתת-פיתוח תחת אשר יתפתחו לעבר בשלות.
ההתמחות היא שגורמת לחברות להגיע לבינוניות, וכפי שרודו מציין, אשמה נוספת של בינוניות היא הדמוקרטיה כפי שהיא מיושמת כיום.
זוהי אמירה חזקה, ורודו מדגיש כי הוא אינו מתנגד לדמוקרטיה, אך מצדיק את אמירתו בכך שחברות דמוקרטיות נותנות כוח להמונים, שלדעתו פחות מסוגלים לקבל החלטות טובות; ולכן יש לחזק את נקודות התורפה שלה, והוא אף מציע דרכים ליישם זאת.
הוא מציע למשל שהמוכשרים ביותר יהיו אלו שמחנכים את שאר החברה ויסייעו למשוך את הממוצע כלפי מעלה במקום שהמגמה תהייה הפוכה.
רודו מזהיר מפני "נורדומניה", או כח המשיכה של צפון אמריקה, והמטריאליזם הינקי.
מחשבתו משקפת את ההיסטוריה, כאשר ארצות הברית התרחבה בחצי הכדור המערבי, במיוחד באמריקה הלטינית של ראשית המאה העשרים.
רודו מהדהד את חשיבות הזהות האזורית וכיצד יש להטמיע אותה עמוק בכל מדינה.
עם זאת, יצירה ושמירה של זהות אזורית מתבררת לעיתים כמאתגרת ומורכבת בשל השפעה תרבותית וכלכלית חיצונית.
היו דוגמאות רבות לכך בעברו הקרוב של רודו עצמו, בעיקר מלחמת ארצות הברית - ספרד בשנת 1898. רודו טען שאף על פי שהשפעה חיצונית ממדינות אחרות עשויה להועיל, היא עלולה גם להרוס את העקרונות עליהם התבססה אותה מדינה או אזור מסוים במקורם.
זו הסיבה שרודו טוען כי באחריות הנוער הספרדי-אמריקני לעזור לגבש ולשמור על זהות אזורית ותרבותית כמיטב יכולתם.
"'אריאל' של חוסה אנריקה רודו: התוכנית הטיפולית להתאוששות פאן אמריקאית", ב-"Pueblos enfermos": עמים חולים - שיח המחלה במאמר ספרדי אמריקאי של סוף המאה .
Chapel Hill: לימודי צפון קרוליינה ברומנטיקה ושפות וספרות, עמ' 87–134.
(דצמבר 1963): Bachellier, CC "מבוא ללימודים על רודו".
Mead, ג'וניור מדריד: העריכה Ínsula, עמ' 95–103.
(1982): ארל, פיטר ג '"אוטופיה, יוניברופוליס, מקונדו".
"המקרה של הפסל המדבר: אריאל והרטוריקה המגיסטרית של המאמר הלטינו-אמריקני".
קול המאסטרים: כתיבה וסמכות בספרות המודרנית של אמריקה הלטינית .
בצל המדינה: אינטלקטואלים והחתירה לזהות לאומית באמריקה הלטינית של המאה העשרים.
"חוסה אנריקה רודו ולה סלקסיון לה לה דמוקרטיה".
מדריד: גרדוס, טומו השלישי, "חוסה אנריקה רודו", 77-94.
בן לוויה לחוסה אנריקה רודו .
"למד את התרבות של אמריקה הלטינית".
ניו יורק טיימס, דבר המערכת.
אוניברסיטת מ.ס.: אוניברסיטת מיסיסיפי, "מונוגרפיות רומנטיות", עמ' 70–82.
חוסה דה חסוס קורונה רודריגס (בספרדית: José de Jesús Corona Rodríguez; נולד ב-26 בינואר 1981) הוא כדורגלן עבר מקסיקני ששיחק בעמדת השוער.
קורונה התחיל את הקריירה שלו באטלס, ובשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת.
ב-26 בפברואר 2003, קורונה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד אוניברסידד נסיונל.
בקיץ , קורונה חתם בטאקוס.
שנה לאחר מכן הושאל לגוודלחרה, בה שיחק רק במסגרת גביע הליברטדורס.
ב-16 ביוני 2009, קורונה חתם לשלוש שנים בקרוס אסול תמורת 2.8 מיליון אירו.
ב-2 באוגוסט 2009, קורונה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0-3 נגד אוניברסידד נסיונל.
ב-25 ביוני 2023 לאחר ארבע עשרה שנה בקרוס אסול, חתם קורונה בטיחואנה.
ב-27 באפריל 2005, קורונה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו בתיקו 1-1 נגד .
קורונה שימש כקפטן הנבחרת באולימפיאדת לונדון 2012, בה זכתה מקסיקו במדליית הזהב לראשונה בתולדותיה.
קורונה נכלל בסגל הנבחרת בארבעה גביע הזהב, שלושה מונדיאלים, שתי אולימפיאדות, שתי קופה אמריקה ושתי גביעי קונפדרציות.
ליגת העל המקסיקנית: קלאסורה , אפרטורה
חוסה בורדלאס חימנס (בספרדית: José Bordalás Jiménez; נולד ב-5 במרץ 1964) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ספרדי המאמן את קבוצת חטאפה מהלה ליגה.
בורדלאס נולד באליקנטה, ולנסיה (קהילה אוטונומית).
במהלך הקריירה שלו, אף פעם לא שיחק מעבר לליגה הספרדית הרביעית ובליגות האזוריות.
הוא היה תחת חוזה בהרקולס במשך שבע שנים, אך מעולם לא הופיע באופן רשמי בקבוצה, כאשר הוא מושאל למספר קבוצות לאורך השנים.
לאחר שעבר בעשר קבוצות מעבר להרקולס, פרש ממשחק פעיל בגיל 28 עקב פציעה.
תפקידו הראשון של בורדלאס כמאמן היה בקבוצת המילואים של אליקנטה, עיר הולדתו, את התפקיד קיבל בשנת 1993. בשנה שלאחר מכן מונה למאמן הקבוצה הבכירה של המועדון.
אחרי שלוש שנים בהן אימן מספר קבוצות אחרות בליגות נמוכות גם כן, חזר בורדלאס לקדנציה שנייה באליקנטה והעלה אותם מהליגות האזוריות לליגה הספרדית השלישית בשלוש עונות בלבד.
הוא הגיע לשיא קריירת האימון כשמונה למאמנה של הרקולס מהליגה הספרדית השנייה באמצע עונת 2005/2006 אך פוטר במחזור השביעי של העונה שלאחריה.
בורדלאס חזר לליגה השלישית כשמונה למאמנה של אלקויאנו, לאחר שנתיים וחצי במועדון חתם באלצ'ה מליגת המשנה.
לאחר שלוש עונות באלצ'ה, ושתי קדנציות באלקורקון, מונה בורדלאס ב-11 ביוני 2015 למאמנה של דפורטיבו אלאבס.
הוא הוביל את הקבוצה בחזרה ללה ליגה אחרי עשר שנים כבר בעונתו הראשונה, כשאר סיים עם הקבוצה במקום הראשון בליגה השנייה, אך אף על פי כן פוטר מתפקידו ב-21 ביוני 2016.
בספטמבר 2016 מונה למאמנה של חטאפה, והחליף את חואן אסניידר המפוטר בעסקה עד סוף העונה.
גם בעונה הזו העפיל ללה ליגה, הפעם עם חטאפה, לאחר ניצחון בפלייאוף 2–3 על טנריפה.
בעונתו הראשונה כמאמן בלה ליגה, סיים עם חטאפה במקום השמיני בליגה.
בעונה שלאחריה, עונת 2018/2019, הוביל את הקבוצה למיקום הגבוה בתולדותיה, המקום החמישי, כאשר הקבוצה מפספסת מיקום בליגת האלופות רק במשחק האחרון של העונה.
בעקבות ההצלחה, זכה במאמן העונה בלה ליגה.
הקבוצה גם העפילה לשמינית גמר הליגה האירופית בעונת 2019/2020 שם הודחה על ידי אינטר מילאנו.
במאי 2021 מונה בורדלאס למאמנה של ולנסיה וחתם על חוזה לשנתיים.
ב-29 באפריל 2023 חזר לאמן את חטאפה ועזר לה להישאר עונה נוספת בלה ליגה לאחר שהייתה ברוב העונה מתחת לקו האדום.
אליפות הליגה הספרדית השנייה: 2015/2016
חוסה וייט (José Silvestre White Lafitte; 17 בינואר 1836 – 15 במרץ 1918) היה מלחין וכנר קובני-צרפתי.
חוסה וייט נולד בעיר מטנסס בקובה לאב ממוצא ספרדי ולאם ממוצא אפרו-קובני.
הוא החל לנגן בכינור בעזרת אביו שהיה כנר חובב.
בגיל 18 נתן את קונצרט הבכורה שלו במטנסס בליווי המלחין והפסנתרן האמריקאי לואי מורו גוטשלק שהכיר בכישרונו, עודד אותו להמשיך בלימודיו בקונסרבטואר של פריז ואף אסף כסף למענו.
בפריז למד את הכנר ז'אן-דלפין אלאר וב-1856 זכה בתחרות כינור בפרס הראשון.
הוא הוערך ביותר על ידי רוסיני.
בשנים 1877–1889 שימש וייט כמנהל הקונסרבטורין הקיסרי בריו דה ז'ניירו וכמלחין החצר של פדרו השני, קיסר ברזיל.
עם הדחת הקיסר הוא שב לפריז שם חי את שארית חייו.
וייט כתב כ-30 יצירות, רובן לכינור וכלי קשת, מהן יש לציין:
קונצ'רטו לכינור ותזמורת בפה דיאז מינור.
קפריצ'יו על הריקוד "חוטה אראגונסה" לכינור ופסנתר.
"קובה היפה" ("La Bella Cubana"), יצירתו המפורסמת ביותר.
מנוגנת בשני כינורות בליווי תזמורת כלי קשת.
היצירה כתובה במקצב קובני איטי הנקרא "האבאנרה".
חוסה דה מדרסו (ספרדית: José de Madrazo; 22 באפריל 1781 – 8 במאי 1859) היה צייר וחרט ספרדי.
אחד הנציגים העיקריים של הסגנון הנאו-קלאסי בספרד.
הוא היה אבי משפחת אמנים שכללה את בניו פדריקו דה מדרסו ולואיס דה מדרסו; ונכדיו, ריימונדו וריקרדו.
הוא נולד בסנטנדר, והחל את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של סן פרננדו עם גרגוריו פרו, תלמידו של אנטון רפאל מנגס.
לאחר 1803, למד בפריז אצל ז'אק-לואי דויד.
בעקבות עצתו של דויד, הוא הגיש בקשה וקיבל מלגה ממשלתית ללימודים ברומא.
בשנת 1806 נסע לרומא, שם השלים את הכשרתו באקדמיה של סן לוקא ולמד אמנות קלאסית.
בעודו ברומא, הייתה לו הצלחה ראשונית עם הציור "מותו של ויריאתוס".
הוא גם סירב להישבע אמונים לממשלתו החדשה של המלך ז'וזף בונפרטה.
כתוצאה מכך, הוא ושאר האמנים הספרדים שחיו ברומא הוחזקו למעשה בשבי.
תחילה בטירת סנטאנג'לו, אחר כך בשגרירות ספרד.
שם, הוא הכיר את המלך הגולה קרלוס הרביעי ואת אשתו, מריה לואיסה, דוכסית לוקה.
ב-1809 נישא לאיזבל קונצה, בתו של הצייר הפולני תדאוש קונצה, ששהה אף הוא ברומא.
ארבע שנים מאוחר יותר, המלך קרלוס מינה אותו לצייר החצר; תואר כבוד ברובו, בהתחשב בנסיבות.
הוא איבד את התפקיד הזה ב-1815 כאשר חייליו של ז'ואקים מירא נכנסו למדינת האפיפיור במאמץ לאחד את איטליה בשליטה צרפתית, מה שגרם למלך קרלוס לנטוש את גלותו.
ב-1818, לאחר הרסטורציה, הוא חזר למדריד עם ציוריו.
כשהיה שם, הוא העסיק את עצמו בסידור וקטלוג האוסף במוזיאון המלכותי החדש לציורים ופסלים (מוזיאון פראדו), מטעם המלך פרננדו השביעי.
הקטלוג כלל ליתוגרפיות של הציורים, שסימנו את השימוש העיקרי הראשון בטכניקה זו בספרד.
ב-1823 הוא מונה למנהל האקדמיה של סן פרננדו, וב-1838 הוא הפך למנהל מוזיאון הפראדו; תפקיד בו החזיק עד 1857 כאשר התפטר לנוכח ביקורת מלכותית.
הוא מת במדריד, בן 78, לאחר שצבר אוסף אמנות פרטי גדול, שעבר לאחר מכן לידי המרקיז דה סלמנקה ולאחר מותו ב-1883 התפזר.
הוא התמקד בנושאים דתיים והיסטוריים ויחד עם חוסה אפאריסיו סייע בהקמת תנועה המוקדשת לאמנות פטריוטית.
יצירותיו המאוחרות זכו לעיתים קרובות לביקורת על היותן קרות רגשית וגרנדיוזיות יתר על המידה.
משפחת מדרסו תוארה כאחת משושלות הציור החשובות ביותר בספרד, ששלטה בציור של המאה ה-19 בספרד.
בניו היו פדריקו דה מדרסו, צייר; לואיס דה מדרסו, צייר; פדרו דה מדרסו, מבקר אמנות וחואן דה מדרסו, אדריכל; ואילו נכדיו היו ריימונדו דה מדרסו, צייר וריקרדו דה מדרסו, גם הוא צייר.
נכדתו, ססיליה דה מדרסו נישאה לאמן מריאנו פורטוני.
חוסה דה לה טורה (בספרדית: José de la Torre; ) היה שחקן ספרדי.
חוסה דה לה טורה סיים את לימודיו באוניברסיטה הפרטית לאמנויות הדרמה של מאלגה, "Escuela Superior de Arte Dramático".
אחר כך למד תיאטרון במדריד.
לאחר שסיים את לימודיו, הוא שיחק בתחילה אך ורק בתיאטרון, בהפקות ספרדיות שונות, כמו "Lunas Viejas" מאת אלנה סנטוס, ו-"Cuento de Navidad", בבימוי כריסטינה גרסיה פינטו ופבלו גרסיה.
הופעה בולטת נוספת של דה לה טורה הייתה במחזה "שיקגו" של סיליה דולצ'י, איתה עבד גם במחזה "Paisaje Con Argonautas".
הופעת הבכורה שלו כשחקן הייתה בשנת 2017, כששיחק ללא קרדיט בסדרת הטלוויזיה "Servir y proteger".
בשנת 2019 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הספרדית "טוי בוי", לצד חסוס מוסקרה.
מת ממחלה ממארת שאובחנה זמן קצר לפני מותו.
+ טלוויזיה שנה כותרת תפקיד הערות 2017 Serve & Protect גויו סדרת טלוויזיה, 9 פרקים 2020 בפנים: נווה מדבר פרז סדרת טלוויזיה 2020 Amar es para siempre רוקו סדרת טלוויזיה, 11 פרקים 2019–2021 טוי בוי איוון תפקיד ראשי, עונה 1–2
חוסה ארפה (בספרדית: José Arpa; 1858–1952) היה צייר אימפרסיוניסטי ממוצא ספרדי שעבד בספרד, מקסיקו וטקסס ונודע בזכות ציורי הנופים שלו.
ארפה נולד בקרמונה, ספרד ב-19 בפברואר 1858, למשפחה צנועה.
הוא גילה כישרון לציור בגיל צעיר ולמד אצל צייר מקומי.
בשנת 1868, הוא נשלח לסביליה ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות.
שם עבד כצייר בתים במהלך היום, והשתתף בשיעורי אמנות בערב.
מאוחר יותר, הוא למד אצל אדוארדו קאנו במוזיאון לאמנויות יפות של סביליה, שם זכה בפרס רומא שלוש פעמים, מה שאפשר לו ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות של רומא.
בשובו לסביליה, הוא גילה שהצייר הספרדי, מריה פורטוני, עבד גם הוא בסביליה באותו זמן.
אף שהם כנראה מעולם לא נפגשו, לפורטוני היה השפעה גדולה על עבודתו של ארפה.
בגלל ההשפעה הזו, הוא פיתח העדפה לנושאים ספרדיים טיפוסיים, שבאותו זמן נודעו בספרד כ'קוסטומבריסמו'.
הוא נשאר בסביליה במשך תשע שנים, שם יצר ציורים רבים, סקיצות וגם השלים סדרה של עיטורי תקרה בסירקולו מרכנתיל סביליה.
בסוף 1895 או בתחילת 1896, אז הפך לאמן מבוסס והפליג מספרד לוורה קרוז, מקסיקו ומשם נסע לטקסס.
במהלך שנותיו בסן אנטוניו, טקסס, הוא ארגן מחנות ציור בקיץ והשפיע על ציירים רבים, ובראשם חאבייר גונזלס, אוקטביו מדלין ופורפיריו סלינס.
הוא היה חבר מייסד של "מועדון ספלי הפליז", קבוצת אמנים שכללה גם את ג'וליאן אונדרדונק, רולה טיילור וארנסט רבא.
בשנת 1923, ארפה פתח סטודיו ובית ספר לאמנות בסן אנטוניו, טקסס לימד ציור נוף ופורטרט.
לעיתים קרובות הוא לקח קבוצות של סטודנטים לאזור הגבעות מסביב לעיר כדי לצייר.
ארפה הציג ומכר ציורים בכל אחד מהמקומות שבהם התגורר.
ב-1932 חזר לסביליה שם שהה עד מותו ב-1952, בגיל תשעים וארבע.
ציורי קיר של ארפה נתלו בלובי של בניין סן אנטוניו אקספרס-ניוז במרכז העיר סן אנטוניו.
ניתן למצוא חלק מציוריו של ארפה באוספים קבועים במוזיאון סן אנטוניו לאמנות, במוזיאון לאמנות מק'ניי ובמוזיאון ההיסטורי של פאנהנדל-פלינס בקניון, טקסס.
הוא צייר בסגנון ריאליסטי, ונודע במיוחד בזכות השימוש שלו בצבעים מבריקים ומומחיותו בלכידת ההשפעות החזותיות של אור השמש.
עבודותיו הוצגו רבות; עשרה מציוריו נמצאים באוסף של מוזיאון סן אנטוניו לאמנות.
הוא תואר הן כמזרחן והן כאימפרסיוניסט ספרדי.
חוסה רפאל ארננדס אי פואירדון (בספרדית: José Rafael Hernández y Pueyrredón; 10 בנובמבר 1834 – 21 באוקטובר 1886) היה משורר, עיתונאי ופוליטיקאי ארגנטינאי, שנודע בשל הפואמה האפית שחיבר, "מרטין פיירו".
ארננדס, בן למשפחה אמידה ממוצא ספרדי, נולד בחווה בקרבת סן מרטין שבפרובינציית בואנוס איירס.
אביו היה ממונה מספר חוות בקר.
בראשית דרכו עבד ארננדס לפרקים קצרים בשירות המפלגה הפדרליסטית, כעיתונאי, כעובד בחברה מסחרית וכקצרן בבית המחוקקים של הקונפדרציה הארגנטינאית.
ארננדס ייסד את העיתון "אל ריו דה לה פלאטה", שדגל באוטונומיה מקומית ובביטול גיוס החובה, וכן הביע דעותיו בעיתון על בחירת שופטי שלום, מפקדי צבא והנהלות בתי ספר.
הוא התנגד להגירה מאחר שהאמין שהיא חותרת תחת היסודות הכפריים של עושרו של האזור.
הוא שיווה בנפשו רפובליקה פדרלית המבוססת על פסטורליזם, אך גם מאופיינת במערכת חינוך חזרה ואוכלוסייה משכילה.
אף שהיה פדרליסט שהתנגד למגמות ריכוז השלטון, המודרניזציה והאירופיזציה של הנשיא דומינגו פאוסטינו סרמיינטו, ארננדס לא תמך בגנרל חואן מנואל דה רוסאס, שאותו כינה עריץ ודספוט.
ארננדס נודע בשל יצירת המופת שלו, מרטין פיירו, פואמה אפית שהיא גולת הכותרת של הספרות הגאוצ'ית.
את הפואמה הוא החל לכתוב בזמן גלות בברזיל לאחר ההפסד בניאמבה ב-1870, והיא פורסמה בשני חלקים, ב-1872 וב-1879.
ארננדס מת ממחלת לב ב-21 באוקטובר 1886 בבלגראנו, אז פרוור של בואנוס איירס.
הוא קבור בבית הקברות לה רקולטה.
חוסה אנחל קרמונה נבארו (בספרדית: José Ángel Carmona Navarro; נולד ב-29 בינואר 2002) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות המגן הימני, מגן הכנף הימני והבלם בסביליה מהלה ליגה.
קרמונה נולד באל ויסו דל אלקור שבאנדלוסיה, והוא בוגר מחלקת הנוער של סביליה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים במדי קבוצת המילואים ב-21 בנובמבר 2020, כששיחק את תשע הדקות האחרונות בניצחון חוץ 2–1 נגד קורדובה במסגרת הליגה הספרדית השלישית.
ב-20 ביולי 2021, האריך קרמונה את חוזהו בסביליה עד 2025. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ובלה ליגה, ב-13 במרץ של השנה שלאחר מכן, כשהחליף את מרקוס אקוניה בתיקו חוץ 1–1 נגד ראיו ואייקאנו.
ב-11 בינואר 2023, הצטרף קרמונה לאלצ'ה מהלה ליגה בהשאלה עד סוף העונה.
ב-20 ביולי, הוא עבר לחטאפה מהלה ליגה, גם כן בהשאלה.
חוסה ארקיסטאין אריאטה (בספרדית: José Araquistáin Arrieta; 4 במרץ 1937 – 28 בספטמבר 2025) היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת השוער.
ארקיסטאין נולד בעיירה אסקויטה שבמחוז גיפוסקואה בחבל הבסקים, והחל את הקריירה שלו בריאל סוסיאדד.
ב-1956, כשחקן נוער, הוא הושאל לאייבר מהליגה השנייה, וב-2 בדצמבר אותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית, בניצחון 3–2 על סלטה ויגו.
ארקיסטאין שיחק במשך חמש עונות בלה ליגה במדי סוסיאדד, והיה השוער הראשון בארבע מתוכן.
לקראת עונת עבר ארקיסטאין לריאל מדריד, ובתמורה הושאל לסוסיאדד החלוץ אגנה סימונסון.
באותה עונה הוא שיחק במדי הבלאנקוס 25 משחקים וזכה עימם בדאבל של אליפות וגביע.
בנוסף שיחק ארקיסטאין במדי ריאל בגמר גביע אירופה לאלופות 1962, בו הפסידה 3–5 לבנפיקה ליסבון, וזכה בפרס ריקרדו זאמורה לשוער המצטיין בספרד.
בעונות הבאות איבד ארקיסטאין את מקומו בהרכב לחוסה ויסנטה טראין ואנטוניו בטנקורט, אך בעונת שיחק ב-14 מתוך 30 משחקי הליגה ועזר לריאל לזכות באליפות שלישית ברציפות.
בנוסף, בגמר גביע אירופה לאלופות 1966 זכה עם ריאל באליפות אירופה עם ניצחון 2–1 על פרטיזן בלגרד.
ב-1968, לאחר שזכה במדי ריאל בשש אליפויות, עבר ארקיסטאין לאלצ'ה והגיע עימה לגמר גביע הגנרליסימו (הגביע הספרדי), בו הפסידה 0–1 לאתלטיק בילבאו.
ב-1971, לאחר שאלצ'ה ירדה לליגת המשנה, הוא עבר לקאסטיון ועלה עימה לליגה הראשונה ב-1972. בעונת הוא מיעט לשחק בקבוצה אך שוב הגיע לגמר הגביע, בו הפסידה קבוצתו 0–2 לבילבאו.
בסיום העונה, בגיל 36, פרש ארקיסטאין מכדורגל.
ארקיסטאין שיחק שלושה משחקים בנבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21 וערך שש הופעות בנבחרת הבוגרת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-17 ביולי 1960 בניצחון 4–1 על במשחק ידידות.
ארקיסטאין שיחק בשני הניצחונות (1–0 ו-3–2) על בפלייאוף הבין-יבשתי של מוקדמות מונדיאל 1962. במונדיאל 1962 שיחק בהפסד 1–2 ל בשלב הבתים, מה שהיה הופעתו הבין-לאומית האחרונה.
חוסה חרווסיו ארטיגס (ספרדית: José Gervasio Artigas; נולד ב-19 ביוני 1764 ומת ב-23 בספטמבר 1850), מצביא אורוגוואי.
נולד במונטווידאו לאחת מהמשפחות שייסדו את העיר.
בגיל 12 עבר לגור בכפר בקרב הגאוצ'וס ורכש מיומנות ברכיבה על סוסים ובשימוש בנשק.
כן יצר קשרים עם בני הצ'רואה (Charrúa) הילידים.
בתקופת מגוריו באזור שמצפון לריו נגרו, "המערב הפרוע" של אורוגוואי באותה תקופה, מצא את פרנסתו בעיסוקים שהיו מחוץ לחוק.
כשהיה בן 33 הצטרף, במסגרת הסדר חנינה לפורעי חוק, למיליציות הבלנדנגס (Blandengues), ששמרו על גבולות הקולוניה הספרדית.
לאחר מהפכת מאי בארגנטינה נטש ארטיגס את המיליציה ועבר ב-1811 לבואנוס איירס.
שם הוקצה לו כוח בן 180 אנשים, שנועד לשחרר משלטון הספרדים את ה"רצועה המזרחית" (Banda Oriental), כפי שנקרא באותו זמן השטח שתופסת כיום אורוגוואי.
הכוח ניצח את הספרדים בלס פיידרס, ומאוחר יותר הטיל מצור על מונטווידאו.
המצור הוסר כאשר החונטה המהפכנית המקומית החליטה לשתף פעולה עם שביתת הנשק שחתם הטריומווירט מבואנוס איירס עם המלוכנים.
באפריל 1813 מינה אותו הקונגרס של הפרובינציה למושל אזרחי וצבאי של הרצועה המזרחית.
בתוקף תפקידו שלח שליחים לבואנוס איירס שישתתפו בכינון פדרציה של אזור ריו דה לה פלטה, שאחת מהחברות בה תהיה הרצועה המזרחית עצמה.
משנדחו השליחים והתוכנית שהציעו התקררו קשריו עם השלטון בבואנוס איירס.
ב-1814 הקים את "ליגת העמים החופשיים", שתחת כנפיה ביקש לאחד את כל תומכי הפדרציה באזור ריו דה לה פלטה.
ב-1816 סירב להשתתף בקונגרס טוקומן, שמטרתו הייתה לבסס את השלטון הריכוזי (האנטי-פדרליסטי) של בואנוס איירס.
מאוחר יותר באותה שנה פלשו אל הרצועה המזרחית כוחות פורטוגליים מברזיל ותפסו את מונטווידאו.
בקרב טקוארמבו (Tacuarembó) ב-1820 הנחילו הברזילאים תבוסה ניצחת ל"ליגת העמים החופשיים".
ארטיגס נסוג לפרובינציית אנטרה ריוס, שגם ממנה גורש בידי מושל הפרובינציה פרנסיסקו רמירס.
הוא גלה לפרגוואי, שם נפטר כעבור שלושים שנה.
ארטיגס נחשב לגיבור לאומי בארצו ולאחד מאבות האומה האורוגוואית.
עצמותיו הובאו לקבורה במונטווידאו ב-1856. ב-1884 נקרא על שמו מחוז ארטיגס בצפון מזרח המדינה, וב-1930 שונה שמה של עיר הבירה של המחוז לארטיגס.
חוסה לואיס רודריגס ספאטרו (בספרדית: José Luis Rodríguez Zapatero, ; נולד ב-4 באוגוסט 1960 בעיר ואיאדוליד) הוא פוליטיקאי ספרדי שהיה ראש ממשלת ספרד מטעם מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית (PSOE) בשנים 2004–2011.
כמה מפעולותיו הבולטות כראש ממשלה היו הוצאת כוחות הצבא הספרדי מעיראק, הכרה בנישואים חד-מיניים, הרפורמה באוטונומיה של קטלוניה ופתיחה במשא ומתן עם ארגון הטרור הבסקי אט"א שמטרתו להביא אוטונומיה לחבל הבסקים.
ילדות, נעורים ותחילת הקריירה הפוליטית
ספאטרו נולד בוואיאדוליד למשפחה מיוחסת שנקטה קו שמאלני.
לדבריו, משפחתו ממוצא יהודי, כנראה מצאצאי האנוסים.
אביו, חואן רודריגס גרסיה-לוסאנו, הוא עורך דין.
סבו, חואן רודריגס לוסאנו, היה קפטן רפובליקני אשר נהרג בידי קבוצת לאומנים במלחמת האזרחים הספרדית.
ספאטרו גדל בלאון השייכת כעת לקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון, שם למד בבית ספר יסודי דתי ולאחר מכן בבית ספר תיכון פרטי.
בשנת 1979 הוא הצטרף למפלגה הסוציאליסטית וב-1982 הוסמך למשפטים מטעם אוניברסיטת לאון, שם גם לימד משפט חוקתי.
בשנת 1986 נבחר לקונגרס הנבחרים (הבית התחתון של הפרלמנט הספרדי) מטעם פרובינציית לאון, ובכך היה לחבר הפרלמנט הצעיר ביותר בבית התחתון.
ב-1988 הוא מונה לתפקיד מזכ"ל המפלגה בלאון, אחרי מחלוקות קשות במפלגה.
ב-27 בינואר 1990 נישא לסונסלס אספינוסה דיאס, בתו של קצין הצבא רפאל אספינוסה ארמנדיראס, ונולדו לו שתי בנות.
משפחתו שומרת בקנאות על פרטיותה וממעטת להופיע בתקשורת.
ב-1991 רקטור אוניברסיטת לאון החליט לבטל את חוזהו של ספאטרו, לאחר שהיועצים המשפטיים של הפקולטה קבעו כי קיים ניגוד עניינים בין משרתו של ספאטרו באוניברסיטה לבין פעילותו הפוליטית.
זאת על אף שהיועצים המשפטיים של קונגרס הנבחרים לא מצאו ניגוד עניינים כזה.
ב-1994 הוא נבחר שוב לתפקיד מזכ"ל המפלגה ברוב של 68 אחוזים.
בבחירות הכלליות בשנת 1996 הוא שמר על מושבו בבית התחתון, ושנה לאחר מכן נבחר שוב כמזכ"ל המפלגה.
בבחירות הכלליות בשנת 2000 המפלגה הסוציאליסטית הפסידה בפעם השנייה ברציפות למפלגתו של חוסה מריה אסנאר, מפלגת העם (PP), שגרפה את רוב המושבים.
ספאטרו שוב שמר על מקומו, אך מפלגתו קיבלה רק 126 מושבים, 16 מושבים פחות מאשר בשנת 1996.
בוועידה ה-35 של המפלגה, חודשים אחדים אחרי הבחירות, הודיע ספטארו כי ירוץ לתפקיד ראש המפלגה, לאחר שראש המפלגה חואקין אלומניה התפטר בעקבות ההפסד בבחירות.
למרות הביקורת נגדו עקב חוסר ניסיונו הפוליטי, הוא ניצח ברוב דחוק של 414 קולות לעומת 409 קולות למועמד היריב חוסה בונו (אשר מאוחר יותר כיהן כשר ההגנה בממשלתו של ספאטרו).
מיד לאחר היבחרו הצהיר כי לא יפריע לעבודת הממשלה ואף טבע את המונח "אופוזיציה שקטה".
במסגרת זו, אחת מפעולותיו כראש אופוזיציה הייתה לנסח את האמנה נגד טרור, שעליה חתמו שתי המפלגות היריבות.
אולם עד מהרה התגלעו מחלוקות בין הממשלה לאופוזיציה.
הראשונה מביניהן הייתה על הדרישה להוריד את המיסים כדי לקזז את עליית מחירי הנפט.
התנגשות חזיתית אחרת של ספאטרו עם הממשלה הייתה בעקבות התפרצות מחלת הפרה המשוגעת.
ספאטרו ביקר את התנהלותה הכושלת של הממשלה בטיפולה במחלה וטען שהמצב יצא מכלל שליטתה של הממשלה.
כמו כן, הוא ביקר את הממשלה על מדיניותה במשבר בין ספרד לבריטניה בעניין גיברלטר.
המחלוקת העיקרית בינו לבין ראש הממשלה אסנאר הייתה בעניין המלחמה בעיראק.
סקרי דעת קהל שנערכו בספרד ב-2003 הצביעו על רוב גורף (כ-90% מהנשאלים) נגד פלישה לעיראק וכיבושה.
ספאטרו סבר כי התקפה מזוינת שלא אושרה על ידי האומות המאוחדות היא בלתי חוקית, ולא ראה בפלישה לעיראק מלחמת מנע.
המלחמה בעיראק גרמה גם לחיכוכים בין ספאטרו לבין ארצות הברית.
תקרית אחת התרחשה כאשר במהלך מצעד ביום חגה הלאומי של ספרד ב-12 באוקטובר 2003 ספאטרו לא קם ממקומו לכבודו של דגל ארצות הברית.
הוא הסביר כי צעדו זה בא במחאה על המלחמה בעיראק ולא כדי לפגוע ברגשות העם האמריקאי.
במצע הבחירות שלו הוא הבטיח כי יסיג את הכוחות הספרדיים מעיראק מיד לכשייבחר לראשות הממשלה.
ערב הבחירות הכלליות ב-2004 סקרי הבחירות ניבאו ניצחון למפלגת העם ולמועמדה לראשות הממשלה, מריאנו רחוי (יורשו של חוסה מריה אסנאר).
אולם ב-11 במרץ, שלושה ימים לפני הבחירות, אירעו פיגועי הטרור בתחנות הרכבת במדריד שבהם נהרגו 191 אנשים ונפצעו למעלה מ-1,700 אנשים.
בבחירות עצמן מפלגתו של ספאטרו, המפלגה הסוציאליסטית, השיגה 164 מושבים ו-43.27% מהקולות, בעוד שמפלגת השלטון, מפלגת העם, השיגה 146 מושבים ו-37.81% מהקולות בלבד.
הפסדה של מפלגת העם בבחירות יוחס לתגובתה לפיגועים, כאשר ניסתה לטפול את האשמה על המחתרת הבסקית בעוד שהיו כבר עדויות כי מאחורי הפיגועים עמדו טרוריסטים איסלאמיים שפעלו בהשראת אל-קאעידה.
ציבור הבוחרים ראה בזאת ניסיון מצד מפלגת העם להתחמק מהפסד בבחירות, שכן המפלגה חששה שהבוחרים יקשרו את הפיגועים במדריד עם תמיכתה בנוכחות הצבאית של ספרד בעיראק ולכן "יענישו" אותה בקלפיות.
ב-9 במרץ 2008 התקיימו בחירות כלליות בספרד והמפלגה הסוציאליסטית, בראשותו של ספאטרו, נחלה ניצחון נוסף.
ספאטרו החל בכהונתו כראש ממשלת ספרד ב-17 באפריל 2004. ממשלתו של רודריגס ספאטרו התאפיינה בהמשך המדיניות הכלכלית של הממשלה הקודמת; חקיקת חוקים סוציאליים פרוגרסיביים, כגון נישואים חד-מיניים ושינוי חוק הגירושים; ושינויים במדיניות החוץ כגון התרחקות מארצות הברית.
כל הצעדים האלה נהנו מתמיכת מפלגות השמאל ועיקר האופוזיציה הייתה מפלגת העם בראשותו של מריאנו רחוי.
בין הצעדים של ממשלתו של ספאטרו יש להזכיר:
מאי 2004 - הסגת הכוחות הספרדיים מעיראק; על אף הביקורת מצד האופוזיציה.
יוני 2005 - חקיקת חוקים סוציאליים, המפורסם בהם הוא זה שמאפשר לשני אנשים מאותו מין להנשא זה לזה וכמו כן - הקלות בתהליכי הגירושין; על אף הביקורת מצד האופוזיציה והפגנות.
2005–2006 - הנהגת רפורמה במערכת החינוך שהחלישה את השפעתה של הכנסייה הקתולית בחינוך והכניסה תוכנית לימודים לאזרחות ולזכויות האדם.
2005–2006 - הרחבת האוטונומיה של קטלוניה; על אף ביקורת חריפה של האופוזיציה בטענה שאחדות ספרד בסכנה.
יוני 2006 - הכרזה על משא ומתן עם אט"א לאחר שהארגון הכריז על הפסקת אש "קבועה"; על אף ביקורת חריפה של האופוזיציה והפגנות מרובות משתתפים.
עם עלייתו של ספאטרו לשלטון התקררו היחסים החמים שהיו בין ישראל לספרד בתקופת ממשלת הימין של אסנאר, ספאטרו היה ביקורתי כלפי ישראל, ובעת מלחמת לבנון השנייה בעת כנס מפלגתי אמר ש"אף אחד לא צריך להגן על עצמו בכוח מוגזם שפוגע בחפים מפשע" וצולם כשהוא עוטה כאפיה על כתפיו.
עם זאת, בריאיון ל"מעריב" לקראת ביקורו בישראל ב-2009, אמר כי "ספרד היא חברה של ישראל".
חוסה חוליאן מארטי פרז (בספרדית: José Julián Martí Pérez; 28 בינואר 1853 – 19 במאי 1895), היה סופר, משורר, עיתונאי, צייר ומדינאי קובני, מנהיג התנועה לעצמאות קובה.
נחשב לגיבור לאומי ואבי האומה בקובה.
חוסה מארטי נולד בהוואנה בתקופה הקולוניאלית, כשהוואנה הייתה מושבה ספרדית.
כשהיה בן עשר עברה משפחתו לולנסיה שבספרד, אך כעבור שנתיים חזרו לקובה, שם למד בבית ספר מקומי ציבורי.
בבית ספר זה פגש מארטי את רפאל מנדיווה Rafael María de Mendive שהשפיע רבות על עיצוב דעותיו הפוליטיות.
משנת 1867 מארטי נרשם לבית הספר המקצועי לפיסול של הוואנה לשיעורי ציור.
כתבתו הפוליטית הראשונה פורסמה בשנת 1869 ובאותה שנה פרסם מחזה פטריוטי, עבדאללה, בחרוזים.
בשנה פורייה זו הופיע גם שירו המפורסם, הסונטה 10 באוקטובר.
כבר מגיל צעיר הביע מארטי דעות נחרצות כנגד העבדות, שהייתה מקובלת באותם הזמנים בקובה.
באוקטובר 1869 נעצר וכעבור כמה חודשים, למרות היותו עדיין קטין, נידון ל-6 שנות מאסר.
הוא נשלח לרצות את מאסרו באיסלה דה פינוס ולאחר שהשתחרר העבירה אותו משפחתו לספרד.
בספרד פרסם מארטי מאמרים שביקרו את חוקי ספרד בקובה.
במהלך שהותו בספרד השלים מארטי את לימודיו באמנות ובזכויות האדם.
בשנת 1877 חזר לקובה בשם בדוי, אך התקשה למצוא עבודה שם עד שקיבל משרת הוראה כפרופסור לספרות והיסטוריה בגואטמלה סיטי.
בשנת 1880 עבר לניו יורק, שם שימש כקונסול דיפלומטי משותף של אורוגוואי, פרגואי וארגנטינה.
במהלך שהותו בארצות הברית פעל מארטי לגיוס גולי קובה הרבים שהיו שם לשם יצירת כוח שיפלוש לקובה וישחררה אותה מהספרדים.
בשנת 1894 עשה ניסיון ראשון בכיוון זה, אך המהלך נעצר בפלורידה.
ביום 25 במרץ 1895 פרסם מנשר שהודיע על עצמאות קובה וביטול כל החוקים המבדילים בין הגזעים השונים.
ביום 11 באפריל יצא אל קובה ונחת בה יחד עם כוח של מורדים.
ביום 19 במאי, בקרב עם כוחות ספרדים, נהרג מארטי.
הוא נקבר בסנטיאגו דה קובה.
משפטו המפורסם הוא: "המילה אינה כדי לכסות את האמת, אלא כדי לומר אותה."
על שמו של חוסה מארטי קרויים נמל התעופה של הוואנה, ועשרות אתרים, כיכרות ערים, ומוסדות חינוך, בעיקר במדינות דוברות ספרדית.
שמה של מחתרת "הוורד הלבן" האנטי-נאצית באוניברסיטת מינכן, בהנהגת הסטודנטים הנס וסופי שול, נבחר ככל הנראה משירו של מארטי בשם זה.
פסל בדמותו שפוסל על ידי ג'ילמה מדרה , נמצא בנקודה הגבוהה ביותר בקובה, בפסגת ההר פיקו טורקינו.
חוסה וסקונסלוס קלדרון (José Vasconcelos Calderón; נולד ב-28 בפברואר 1882 באואחאקה, מקסיקו; נפטר ב-30 ביוני 1959 במקסיקו סיטי) היה הוגה דעות, סופר ופוליטיקאי מקסיקני.
וסקונסלוס היה חבר מייסד של הקולגיום הלאומי של מקסיקו.
לאחר שסיים את חוק לימודיו כעורך דין בשנת 1907, ייצג את "המועדון נגד הבחירה מחדש" בוושינגטון, ארצות הברית, ותמך במהפכה המקסיקנית שפרצה בשנת 1910 בראשותו של פרנסיסקו מדרו.
לאחר גלות בת כחמש שנים (1915–1920) בארצות הברית, בעקבות חילוקי דעות עם ונוסטיאנו קאראנסה (Venustiano Carranza), חזר וסקונסלוס למקסיקו ועמד בראש האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו (UNAM) וכן הקים את משרד החינוך המקסיקני.
וסקונסלוס כיהן כשר החינוך הראשון של מקסיקו בתקופת נשיאותו של אלברו אוברגון בין השנים 1920–1925. במהלך כהונתו זו פעל למען חינוך להמונים והנהיג חינוך חילוני, אזרחי ופאן-אמריקני.
הוא עודד חינוך לאוכלוסייה האינדיאנית, לאוכלוסייה הכפרית וכן הנהיג חינוך טכני ועירוני.
הוא הקים ספריות רבות, מרכזים תרבותיים ובתי ספר.
הוא תמך ביצירותיהם של המורליסטים הראשונים.
בשנת 1925 כתב את ספרו החשוב הגזע הקוסמי, בו הציע את התאוריה שהחלה לקרום עור וגידים בקרב מספר אינטלקטואלים מקסיקניים אודות קיומו של גזע קוסמי באמריקות, שנוצר מעירובם של בני כל הגזעים האנושיים.
וסקונסלוס התמודד למשרת נשיא מקסיקו בשנת 1929, אך הפסיד בבחירות לטובת פסקואל אורטיס רוביו (Pascual Ortiz Rubio) ועזב את מקסיקו בשנית.
לאחר חזרתו ניהל את הספרייה הלאומית של מקסיקו (1940) והיה נשיאו של המכון המקסיקני לתרבות היספאנית (1948).
על שמו הוקמה בשנת 2006 ספריית וסקונסלוס במקסיקו סיטי, שנבנתה כאחת הספריות הגדולות והמודרניות בעולם.
חוסה מנואל פינטו קולורדו (בספרדית: José Manuel Pinto Colorado; נולד ב-8 בנובמבר 1975 בקדיס שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער.
פינטו החל את הקריירה שלו במערכת הנוער של ריאל בטיס.
בעונת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק מול ראסינג סנטאנדר.
כיוון שהשוער טוני פרטס הועדף על פניו, עבר פינטו לסלטה ויגו כעבור שנה.
עם הקבוצה הגיע לגמר גביע המלך בעונת ולליגת האלופות בעונה .
בעונת זכה בפרס זאמורה על היותו השוער הטוב בליגה - הוא ספג ב-37 משחקים 28 שערים בלבד, ממוצע של 0.78 שערים למשחק.
בעונת קיבל פינטו את תפקיד הקפטן של הקבוצה.
בתום עונה זו ירדה הקבוצה לליגת המשנה, ובינואר 2008 הוא הושאל לברצלונה, כמחליפו של שוער המשנה הפצוע אלברט ז'ורקרה.
בסך הכול הופיע ב-125 משחקי לה ליגה ו-56 משחקים בליגת המשנה הספרדית כשוער סלטה ויגו.
פינטו חתם בברצלונה ב-18 בינואר 2008, תחילה על תקן מושאל.
פינטו ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-26 באפריל, במשחק מול דפורטיבו לה קורוניה, בו הפסידה קבוצתו 2-0. עד סוף העונה שותף בשני משחקים נוספים, ובסך הכול ספג שמונה שערים.
ב-30 במאי אותה שנה הועבר פינטו באופן קבוע לברצלונה תמורת חצי מיליון אירו.
פינטו חתם על חוזה לשנתיים.
בעונה הבאה, , עמד פינטו בשער הקבוצה בכל משחקיה בגביע המלך הספרדי, בו זכתה ברצלונה בסיום העונה.
בליגה ובליגת האלופות, שגם בהם הייתה ברצלונה האלופה, היה פינטו המחליף הראשון לוויקטור ואלדס.
בעונות 2009 - 2012, עמד פינטו בשער של קבוצתו במשחקים במסגרת גביע המלך, כביצוע של הבטחה, אותה הבטיח מאמנו אז, פפ גווארדיולה.
בעונת 2011/2012, זכה פינטו עם קבוצתו, ברצלונה, בגביע המלך, לאחר ניצחון 3-0 על אתלטיק בילבאו.
בעונת 2013/14 הגיע פינטו עם ברצלונה לגמר גביע המלך, בו הפסידו לריאל מדריד 2-1. ואלדס נפצע במרץ 2014, ומאז ועד סוף העונה החליפו פינטו בשער, עת הגיעה למקום השני בליגה והודחה ברבע גמר ליגת האלופות על ידי אתלטיקו מדריד.
בסוף העונה תם חוזהו של פינטו בברצלונה, ופינטו פרש מכדורגל, בגיל 38.
פרס ריקרדו זאמורה (השוער היעיל ביותר בליגה הספרדית) - 2005/2006
גומס נולד בסנקטי ספיריטוס, וב-1895 הצטרף לכוחות המורדים במלחמת העצמאות הקובנית.
הוא התקדם במהרה בסולם הדרגות, בעקבות ניצחונות שהשיג בארויו בלאנקו, והיה לבריגדיר גנרל.
לקראת תום המלחמה נסע לוושינגטון כדי להציג בפני הממשל האמריקני את האינטרסים הקובניים.
ב-1899 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
במהלך הממשל הצבאי האמריקני בקובה, מונה גומס למושל מחוז הולדתו, לאס ויאס (Las Villas).
בבחירות שנערכו לאחר עצמאות קובה ב-1902, נבחר להמשיך ולכהן בתפקיד.
ב-1908 נבחר לנשיא קובה מטעם המפלגה הליברלית.
במהלך כהונתו הקים את חיל הים הקובני, וקידם את שיפור התשתיות בהוואנה, ובכלל זה סלילת כבישיה ושיפור מערכת הביוב.
כן הוקמו בתי ספר חקלאיים רבים ברחבי המדינה.
מספר חוקים שנחקקו בתקופת כהונתו היו שנויים במחלוקת, ובהם החוק שהתיר קרבות תרנגולים, והחוק שמיסד את הגרלות הלוטו.
בנוסף, התעוררו במהלך שלטונו מקרי שחיתות.
ממשלו גם מימן עיתונים שונים, שהביעו בשל כך עמדות התומכות בו.
גומס לא התמודד על כהונה נוספת בבחירות שנערכו ב-1912. הוא ניסה להתמודד שוב בבחירות ב-1920, אך הפסיד למי שכיהן כסגנו, אלפרדו סיאס.
הוא טען שהיו זיופים בבחירות, ואף ביקש את סיועה של ארצות הברית, אך ללא הועיל.
הוא נקבר בבית העלמין קולון בהוואנה.
בנו, מיגל מריאנו גומס, היה נשיאה השישי של קובה, ב-1936.
חוסה לואיס "צ'צ'ו" רוביירה ויחיל (בספרדית: José Luis Rubiera Vigil; נולד ב-27 בינואר 1973) היה בעברו רוכב אופני כביש ספרדי מקצועני, שרכב בקבוצות מסבב הפרו טור של ה-UCI.
רוביירה נולד בחיחון שבצפון ספרד והחל את הקריירה שלו בקבוצת ארטיאץ'.
ב-1996 הוא עבר לאחת משלוש הקבוצות הספרדיות הבכירות באותה עת, קלמה-ארטיאץ'.
השיג את ניצחונו הראשון בקטע ה-19 בג'ירו ד'איטליה ב-1997. הוא סיים במקום השישי בוואלטה אספניה ב-1999.
בשנת 2001 הוא עבר לקבוצת רשות הדואר האמריקאית, במדיה שימש בעיקר כפועל.
הוא נעזר ביכולות הטיפוס המרשימות שלו על מנת לסייע ללאנס ארמסטרונג בחמש מתוך שבע זכיותיו בטור דה פראנס, והפך עם השנים לפועל מנוסה ומצליח מאוד.
כמו כן, הוא היה הרוכב שהוגדר כ"פועל" שמידת אופניו מתאימה כמעט בדיוק למידותיו של ארמסטרונג, כך שבמקרה הצורך היה עליו להחליף עם ארמסטרונג את אופניו.
לאחר פרישת ארמסטרונג הוא שימש כפועל של רוכבים בכירים אחרים, כמו אלברטו קונטדור ולוי ליפהיימר, וגם השיג לאורך השנים מספר ניצחונות בעצמו.
הוא עבר לאסטנה ב-2008. בסוף 2009 היה רוביירה אחד מקבוצת רוכבים בכירים שהצטרפו אל ארמסטרונג ואל מנהלה הספורטיבי של אסטנה, יוהאן ברויינל שעזבו את הקבוצה הקזחית והקימו את קבוצת רדיושק.
הוא זינק בקריירה שלו ל-23 מרוצי גרנד טור וסיים את המסלול ב-21 מתוכם.
חוסה לואיס פליקס צ'ילאברט גונסאלס (בספרדית: José Luis Félix Chilavert González; נולד ב-27 ביולי 1965 ב-לוקה, פרגוואי) הוא כדורגלן עבר פרגוואי ששיחק בעמדת השוער ונחשב אחד השוערים הבולטים של הכדורגל בתקופתו.
צ'ילאברט כבש 62 שערים בקריירה שלו, רובם בבעיטות חופשיות או בפנדלים.
הוא פרש ממשחק פעיל בשנת 2004, ומשמש כיום כפרשן.
צ'ילאברט הוא גם השוער היחיד שהבקיע שלושער.
ג'יי." בראה הוא כדורסלן עבר פוארטו ריקני ששיחק בעמדת הרכז וכיום מאמן כדורסל.
חוסה חואן בראה הוא בנם של ג'יימי בראה ומרתה מורה.
הוא נולד במאיאגואס, פוארטו ריקו וגודל שם עד שהיה בן 17. במהלך הזמן הזה הוא היה חלק מגדוד 790 של הצופים באמריקה במשך 7 שנים.
אחר כך הוא עבר למיאמי, פלורידה.
הוא הצטרף לתוכנית "מיאמי טרופיקס" שאורגנה על ידי ארטורו אלוורז ומיגל מרקאדו.
כחלק מתוכנית מיאמי טרופיקס, נרשם בראה ל"בית ספר הנוצרי במיאמי", שם הוא שיחק בקבוצת הכדורסל בשנתו האחרונה בתיכון.
במהלך העונה השיג בראה ממוצע נקודות של 24.8 למשחק.
בסיומה של העונה הוא נבחר לחמישיית אול-פלורידה סטייט ולשחקן השנה באזור Miami-Dade's.
בראה שיחק בעונת 2001-2002 בקבוצה אינדיאוסדה מאיאגואס שבליגה הפורטוריקנית, ולאחר מכן עבר לשחק באוניברסיטת נורת'איסטרן 4 שנים, בין 2002-2006. באינדיאוס בראה לא בלט, וקלע 2.1 נקודות בממוצע למשחק.
בשתי עונותיו האחרונות הוא הגיע לשלב האחרון בדרך ל, אך לא זכה בתואר בשתיהן.
בעונתו הראשונה, עונת 2002/2003, בראה הוביל את קבוצתו והיה שלישי באזור שלו בנקודות בממוצע כשקלע 17.0 למשחק.
הוא הפך לראשון מהאוניברסיטה שקלע 400 נקודות ומסר 100 אסיסטים כבר בעונתו הראשונה.
בעונה זו הוא השיג דאבל פיגרס 25 פעמים.
בעונת 2003/2004, עונתו השנייה של בראה, הוא הוביל את קבוצתו בנקודות והיה שני באזור עם 20.7 בממוצע למשחק.
בכך הוא הפך לשחקן הראשון בנורת'איסטרן מאז רג'י לואיס בעונת 1986/1987 שקולע יותר מ-20 נקודות בממוצע למשחק.
הוא השיג דאבל דאבל כשקלע 19 והוסיף 10 אסיסטים בניצחון על מכללת מערב וירג'יניה.
בעונת 2004/2005 דורג בראה במקום השני באזור ובמקום השמיני במדינה בנקודות בממוצע, עם 22.2 למשחק.
הוא הוביל את האזור שלו והיה חמישי במדינה באסיסטים כשמסר 7.3 בממוצע למשחק.
הוא השווה את שיא המכללה בנקודות למשחק אחד כשקלע 41 נגד מכללת סטוני ברוק.
בעונתו הרביעית והאחרונה במכללה הוא השיג 8.4 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונה זו הוא נבחר לשחקן העונה באזור ה-CAA (Colonial Athletic Association).
הוא הוביל את קבוצתו בנקודות בממוצע למשחק כשקלע 21.0.