tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפעולה עובדת כך: לוקחים רקמת צמח מיקרוסקופית ומעבירים אותה למצע סטרילי ומלאכותי לכדי עובר וגטיטיבי, וממנו צומח צמח חדש, בשיטה זו אין צורך בביצוע הפריה.
כל השלבים עד להנבטה קורים ללא אדמה על מצע אגר ובתנאי מעבדה.
החקלאים מטפלים בצמחים עם מסיכות וכפפות.
העבודה שואלת שאלות בהקשר לחקלאות ולהנדסה גנטית, וכן שאלות שעולות בדומה לחדרי פלאות על מיקומו של הטבעי מול המעוצב והמבוית מול הפראי.
וכמו כן מה המחיר שאדם מוכן לשלם כדי לשלוט לארגן ולקטלג.
בתערוכה "חפץ//חיים" שהוצגה ב-2015 בגלריה בקיבוץ בארי נעה רז מלמד עוסקת במקום בו החפץ והאדם נפגשים.
הרעיון לתערוכה עלה בעקבות מבצע צוק איתן, נעה רז מלמד נחשפה דרך שידורי הטלוויזיה למשפחות רבות בעוטף עזה החיות באי ודאות, ולתושבי עזה שבתיהם נהרסו.
ועלתה השאלה אם היא הייתה במצב הזה, איזה חפץ הייתה בוחרת לקחת.
באותה תקופה האמנית עברה לגור עם משפחתה בסירה מה שאילץ אותה להיפרד מחפצים רבים.
בעבודה נעה רז מלמד עברה בין בתי קיבוץ בארי וביקשה מחברי הקיבוץ לשתף אותה בסיפורי החפצים היקרים להם.
רוב החפצים היו קשורים באדם אהוב ובתקופה בחיים ובחוויות של הגירה.
בתערוכה הוצגו החפצים בוויטרינה ולידם רישומים של התרשמות ראשונה מהחפץ, וכן יצירות בדו מימד, בתלת מימד ובאנימציה שבהם כל חפץ קיבל את המקום שלו.
חלק מהיצירות היו בעלות אופי כמעט מופשט- צללים של החפץ, בעבודה הזו הסיפורים יותר חשובים מהחפץ החומרי.
בתערוכה הוצג גם סרט שהאמנית יצרה יחד עם ביתה אליה, בסרט מצולמים אנשי הקיבוץ מספרים את סיפור החפץ.
כשנעה רז מלמד יצאה לפרויקט היא חשבה שייווצר איזשהו מכנה משותף בין החפצים והאנשים בקיבוץ, אבל היא גילתה שלכל אדם יש את החפץ שלו והסיפור האישי שלו.
בתערוכה "אבות" שהוצגה במוזיאון קיבוץ לוחמי הגטאות ב-2016, הציבה נעה רז מלמד מעין תיאטרון צלליות, רישומים של כפות ידיים גבריות בשלל מחוות, כמו עישון, ליטוף, כתיבה וציור הסובבים סביב הצופה על ארבעה הקירות.
התנועה שבעבודה יוצרת מערכות יחסים בין כפות הידיים ובין הקווים והכתמים שמרכיבים את הרישום.
בכניסה לגלריה מוצגים רישומים ופוטוגרמות של כפות ידיים, שנעשו מתמונות ומהזיכרון, של שלושת האבות שהשפיעו עליה: נחמן רז (אביה), משה מלמד (אבי בעלה) והצייר משה קופפרמן שכולם הלכו לעולמם כבר.
בתערוכה זו הוענק לה פרס אוסקר הנדלר.
2000 - "דברים ברוח", נעה מלמד וגלית רוב, גלריה ג'ולי מ, תל אביב
2002 - "מי יצילנו מרעב", הגלריה בקיבוץ כברי.
2002 - "אחים גדולים", הגלריה בקיבוץ בארי.
2003 - "כיוון שאני בסביבה", גלריה "גורן", מכללת עמק יזרעאל (במסגרת קורס אוצרות בהנחיית יהודה יציב)
2003 - "אלומה שחורה", גלריית קיבוץ ראש הנקרה.
2010 - "תפוצת זרעים", גלריית קבוץ ראש הנקרה.
2011 - "מאין ולאן", גלריית קבוץ לוחמי הגטאות.
2011 - "מצליבים שפתניים מורכבים", הגלריה לאמנות ישראלית בקריית טבעון, ספרייה ומרכז ההנצחה, קריית טבעון.
2012 - "חדר טבע", הגלריה בקבוץ גבעת חיים איחוד.
2016 - "אבות" גלריית קיבוץ לוחמי הגטאות.
2005 - "לינה משותפת – קבוצה וקיבוץ בתודעה הישראלית", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב.
2012 - "אדמה שקופה", מיצב ב"חדרי פלאות באמנות העכשווית", מוזיאון הרצליה לאמנות.
2013 - "שאיפה נשיפה", בתערוכה " ממוללת" ,גלריית הקבוץ, תל אביב.
2013 - "מרחב מתמשך", בית האמנות והתרבות, נצרת.
2013 - "זנב חלום", עבודה במסגרת התערוכה "סייט ספסיפיק", חלל אלטרנטיבי רחוב נחמני, תל אביב.
2015 - "מאסף\ תצוגה לא שימושית", בית האמנים ירושלים.
2015 - "התערוכה החקלאית", מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2016 - "שיקוף מסך", תערוכה זוגית עם איטה גרטנר, המשולש חלל לאמנות.
2016 - "המגדרים: מגדירי החי והצומח בראי האמנות העכשיוות בישראל", אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע.
2016 - "בתנודה", מוזיאון חיפה לאמנות ישראלית.
2017 – "דף לבן, מצבי קיצון - נייר ישראלי", מוזא - מוזיאון ארץ ישראל תל אביב.
2018 – "תראי", אוסף קופפרמן, קיבוץ לוחמי הגטאות.
2018 – "רינה ניקובה בלרינה תנכית".
2019 – "כרגע", מרחב נשימה, מוזיאון וילפריד ישראל.
נעדרת הוא מותחן מסתורין אמריקאי משנת 2023, הממשיך מבחינה רעיונית את המותחן "חיפוש" משנת 2018. כתבו וביימו ויל מריק וניק ג'ונסון, לפי סיפור מאת אניש צ'גנטי וסב אוהניאן.
הפיקו: אניש צ'גנטי, סב אוהניאן ונטלי קסאביאן, יוצרי הסרט הראשון, באמצעות חברת ההפקות "Search Party" שבבעלותם, וטימור בקממבטוב ואדם סידמן עבור חברת "Bazelevs" של בקממבטוב.
טכניקת הצילום של הסרט, בדומה לקודמו, היא בסגנון סרטי סקרין-לייף מבית מדרשו של בקממבטוב, שבהם העלילה כולה מוצגת על צגי מחשבים וטלפונים חכמים של הדמויות (לרוב, של הדמות הראשית), ופעולת המצלמה מדמה מצלמת רשת.
בתפקידים הראשיים מככבות סטורם ריד וניה לונג, ולצידן: קן ליונג, דניאל הני, ז'ואקים דה אלמיידה, טים גריפין, מייגן סורי ואיימי לנדקר.
מבחינה תמטית ורעיונית, הסרט חולק יקום קולנועי משותף עם קודמו, "חיפוש", וכן עם "אמאל'ה" משנת 2020, תוך שהוא מתייחס לדמויות משניהם.
שלושת הסרטים נוצרו בידי אותם קולנוענים.
בסרטון וידאו משפחתי ישן, נראית ג'וּן אלן הקטנה משחקת עם אביה ג'יימס בעת חופשה בבית הנופש המשפחתי בנבדה, בעבר בית אביו של ג'יימס וסבה של ג'ון.
ג'יימס נפטר מגידול במוחו זמן קצר אחרי צילום הסרטון.
אחרי מות ג'יימס עזבו ג'ון ואמה גרייס את מגוריהן בסן אנטוניו, טקסס, ועברו להתגורר בפרוור ואן נייס שבעמק סן פרננדו, קליפורניה.
כעבור שנים, בקיץ 2022, ג'ון בת 18, ולגרייס יש בן-זוג חדש בשם קווין לין.
היחסים בין האם לבתה מעורערים עקב קפדנותה היתרה של גרייס, ומשום שג'ון עדיין מתאבלת על אביה, וקווין מתאמץ להתחבב עליה.
גרייס וקווין נוסעים לחופשה בקרטחנה שבקולומביה, וגרייס מודיעה שבעת היעדרותה, ג'ון תהיה תחת השגחתה של שכנתן הת'ר דומאר, עורכת דין גרושה המקנאה בזוגיות של גרייס עם קווין.
ג'ון פורקת עול וחוגגת את העובדה שהבית עומד לרשותה, ביחד עם חברתה הטובה וינה.
כעבור שבוע, אחרי מסיבה שערכו ג'ון, וינה וחבריהן, ג'ון באה לאסוף את גרייס וקווין מנמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס, כפי שסוכם מראש, אך מחכה לשווא כשהשניים לא מגיעים בטיסה המיועדת.
היא מתקשרת לבית המלון שגרייס וקווין היו אמורים לשהות בו, ונמסר לה שהם עזבו את בית המלון, אך השאירו שם את כל חפציהם.
הת'ר מתקשרת לשגרירות ארצות הברית בבוגוטה בעת שהמקום סגור, ומשאירה הודעה.
למחרת מתקשר אל ג'ון אילייז'ה פארק, סוכן ה-FBI המשמש נספח משפטי בשגרירות, ומסביר לה של-FBI אין סמכות לערוך חקירה עצמאית בקולומביה.
ג'ון מחליטה לחקור בעצמה בעזרת מגוון אמצעים דיגיטליים ויישומי מחשב, ושוכרת תמורת תשלום פעוט את שירותיו של עובד ארעי קולומביאני בשם חאבייר "חאבי" ראמוס.
ג'ון ווינה פורצות לחשבון הג'ימייל של קווין, ומגלות שהוא השתמש בשמות בדויים שבאמצעותם הוא הונה נשים וגזל את כספן.
הסוכן פארק מתקשר לג'ון ומראה לה סרטון וידאו שקיבל ממקור שלו בקולומביה, ובו נראית חבורת פושעים חוטפת את קווין וגרייס.
חאבייר מעדכן שקווין ביקר בחנות לכלי עבודה בקולומביה, אך קנה רק מנעול פשוט, וג'ון מוצאת שקווין וגרייס ביקרו בגשר מנעולי אהבה, שם הציע קווין נישואים לגרייס.
כעת ג'ון סבורה שקווין הוא נוכל שחטף את גרייס, ומבקשת מחאבי לחפש רמזים בקרטחנה.
היא בודקת סרטון שצילם קווין במהלך הטיסה, ומוצאת שהאישה שהייתה איתו איננה גרייס.
מתברר שקווין שילם לאישה בשם בשם רייצ'ל פייג', מוזגת בבר ושחקנית לעת מצוא, כדי שתשמש ככפילה של גרייס.
עמיתיה של רייצ'ל לעבודה מספרים לג'ון שהם לא ראו אותה כבר שבועיים.
רייצ'ל נעצרת בחזרתה לארצות הברית, ומשוחררת אחרי שהסכימה לשתף פעולה בחקירה נגד קווין.
הפרשה מתפרסמת בתקשורת, ובריאיון איתה, רייצ'ל מספרת שקווין הונה אותה, כשהציע לה להשתתף כביכול בתוכנית מציאות.
לאור החשיפה, ייתכן שגרייס מעולם לא עזבה את לוס אנג'לס, נחטפה בדרך לנמל התעופה, והוחלפה ברייצ'ל.
ג'ון מתחקה אחר תנועות קודמות של קווין, ומוצאת שהוא ביקר לפני הנסיעה לקולומביה במקום נידח בנבדה.
ג'ון מתקשרת למקום ומשוחחת עם גבר בשם ג'ימי, שאומר שהוא כומר במרכז נוצרי לשיקום אסירים , ומספר שקווין הוא עבריין מורשע שהשתקם אצלו.
ג'ון מתחברת לפרופיל של גרייס באתר היכרויות, ומגלה שקווין חשף לגרייס את דבר עברו הפלילי, וגרייס עצמה התכוונה לחלוק איתו פנים-אל-פנים סוד עלום מעברה.
כאשר מתברר שגם גרייס השתמשה בכמה שמות בדויים, עולה חשד שהיא הייתה מעורבת בביום היעלמותה-שלה, ובמדיה החברתית נפוצות תיאוריות קשר שונות.
ג'ון מאמינה שגרייס חפה מפשע, וכאשר היא מוצאת הודעה מוצפנת שהת'ר שלחה לקווין, היא חושדת בהת'ר, מתגנבת למשרד שלה, מגלה שהמשרד נפרץ, והדיסק הקשיח במחשב נמחק, ובסופו של דבר, ג'ון מוצאת בארון במשרד את גופתה של הת'ר שנרצחה בחניקה זמן קצר לפני שג'ון הגיעה לשם.
וינה שולחת לג'ון קישור לסרטון בזמן אמיתי, שבו נראית פשיטה של משטרת קולומביה, שבמהלכה נהרג קווין, אף על פי שנכנע לשוטרים.
ג'ון מצליחה לפרוץ לתיבת הדואר האלקטרוני של גרייס, ומוצאת מכתב איום שנשלח אליה.
היא מגלה שקווין התקין מצלמות אבטחה בבית נטוש כלשהו.
מבדיקת הצילומים, ג'ון רואה שהבית הוא בית הנופש בנבדה, שם נפשה המשפחה לפני מותו של ג'יימס.
באותו רגע מתקשר ג'ימי הכומר, ואומר שיש לו מידע על גרייס.
זמן קצר אחר כך, ג'ימי מגיע לדלת ביתה של ג'ון ומתחנן שתכניס אותו.
היא מגלה שג'ימי הוא לא אחר מאשר אביה ג'יימס, שלא מת כלל, כפי שידעה מפי גרייס.
ג'יימס מספר לג'ון ששמה האמיתי של גרייס הוא שרה, והיא לא יציבה נפשית.
לדבריו, גרייס/שרה הרחיקה ממנו את בתו, וגרמה למאסרו בהאשמות שווא, כשבכל השנים השתיים הסתתרו ממנו תחת שמות בדויים.
אחרי שנראה שפניו לשלום, מתברר שג'יימס היה נרקומן שהתעלל באשתו.
אחרי שג'ון הקטנה מצאה סמים בארון של ג'יימס, גרייס הסגירה אותו למשטרה, ספרה לג'ון שאביה מת ממחלת הסרטן, והת'ר הייתה עורכת הדין שהשיגה חיסיון משפטי על זהויותיהן האמיתיות.
ג'יימס הכיר את קווין בהיותם יחד בבית סוהר, ואילץ אותו להתחזות לבן-זוגה העתידי של גרייס, כדי שיוכל למצוא באמצעותו את גרייס וג'ון.
ג'יימס חוטף את ג'ון ומביא אותה לבית בנבדה, שם כבר כלואה גרייס במחסן הכלים.
בכוונתו להרוג אותה ולהחזיר אליו את ג'ון.
גרייס מצליחה להתחמק ונועלת אותו במחסן, ממהרת לשחרר את ג'ון, אך הוא נחלץ ומופיע שוב עם אקדח, ותוך כדי מאבק אלים, הוא יורה בגרייס ופוצע אותה.
בעודו כובל את ג'ון, גרייס הפצועה דוקרת אותו אנושות בצווארו עם שבר זכוכית.
הוא מצליח לנעול אותן שוב ומנסה להתקשר לבית חולים, אך מתמוטט ומת מאובדן דם.
ג'ון מבינה שכל העת הזו, ג'יימס ידע על פעולותיה מכיוון שפרץ מרחוק ללפטופ שלה.
מאחר שהוא לא כיבה את הלפטופ כאשר חטף את ג'ון, היא משתמשת בסירי כדי להזעיק את המשטרה שפורצת לבית ומשחררת את השתיים.
מדיווחים בתקשורת על הפרשה עולה ששם המשפחה המקורי היה "ווקר", לפני שגרייס/שרה החליפה את זהותה וזהות בתה.
אחרי שגרייס החלימה מפציעת הירי, וג'ון התחילה ללמוד בקולג', הפרשה עובדה לפרק בסדרת פשע אמיתי בשם "Unfiction" ב"נטפליקס", באופן דומה לעיבוד לטלוויזיה של פרשת היעלמה של מרגו, בתו של דייוויד קים, בשנת 2018. ג'ון צופה בפרק, ומגחכת למראה העיבוד לטלוויזיה.
גרייס מספרת לג'ון שחאבייר שלח לה הצעת חברות בפייסבוק.
באמצעות הטמנת ביצי פסחא, רמזים ורפרורים, יצרו מריק וג'ונסון יקום קולנועי משותף לסרטים "חיפוש" (2018), "אמאל'ה" (2020), ו"נעדרת", שליצירת שלושתם חברו צ'גנטי, אוהניאן, קסאביאן, מריק וג'ונסון, וצ'גנטי ביים את שני הראשונים בהם.
ג'ון היא חובבת סדרת הדוקו-דרמה "Unfiction" של "נטפליקס", ובתחילת הסרט היא צופה בפרק מהסדרה הסוקר את פרשת היעלמותה של מרגו קים בשנת 2018. בקטע נראה שחזור רגע משיית מכוניתה של מרגו מאגם ברבוסה, לאחר שאביה דייוויד מצא עדות לכך שמרגו נסעה לשפת האגם בלילה שבו נעלמה.
באותו אופן, הופק פרק דומה על היעלמותה של גרייס אלן, ומאמצי החיפוש של ג'ון אחריה.
כעלילת משנה, הסרט כולל מעין המשך לעלילת המשנה החבויה ב"חיפוש" אודות פלישת חוצנים, ונחשפת בפסנועי החדשות ("טיקרים").
הפסנועים ודפי אינטרנט שברקע, מספרים על דמות נשית מסתורית בשם "המלאך הירוק" , גיבורת-על שמסכלת פלישת חוצנים לכדור הארץ.
פיטר קים (מגולם על ידי ג'וזף לי), הוא אחיו של דייוויד ב"חיפוש", ומעשן מריחואנה בקביעות, ובתפנית עלילתית, התברר שהוא גם סיפק מריחואנה למרגו מאחורי גבו של אביה.
ב"נעדרת", קווין לין, בן-זוגה של גרייס, מקבל אימייל משירות אספקת מריחואנה בשם "Sunny Daze".
מהאימייל עולה שמייסד השירות והמנכ"ל שלו הוא פיטר קים, שהפך את המריחואנה לעסק מסחרי.
באחד משידורי "יוקאסט" ב"חיפוש", נראים שני נערים שאחד מגלח את ראשו של חברו במסגרת אתגר אינטרנט.
השניים הם מריק וג'ונסון בהופעת קמע, כשג'ונסון מגלח את ראשו של מריק.
ב"נעדרת", נראה מריק מגלח את ראשו של ג'ונסון, במסגרת אתגר אינטרנט, תמורת 100 דולר.
בנוסף נראות בסרט בחטף, דמויות שוליות שהופיעו ב"חיפוש":
אביגייל "אבי" נילסן שגולמה על ידי השחקנית בריאנה מקלין, היא דמות מגוחכת ב"חיפוש", אשר לכאורה אירחה את קבוצת הלמידה שאחריה נעלמה מרגו קים.
כאשר דייוויד קים מנסה להשיג מאביגייל מידע על מרגו, אבי טוענת שאין לה מושג, משום שלא הכירה את מרגו, אלא רק ניצלה אותה כדי להצליח להתקבל לאוניברסיטת ברקלי.
בהמשך, כאשר מתפרסם מידע על מותה לכאורה של מרגו, אבי משנה את פניה, מנסה לקבל קרדיט, וטוענת בבכי שמרגו הייתה חברתה הטובה ביותר.
ב"נעדרת", דמותה של אבי נראית כאשר נודע שרייצ'ל פייג' התחזתה להיות גרייס.
על כך הסביר סב אוהניאן, שנראה הגיוני שאבי תהיה מעין רכלנית בסגנון של BuzzFeed.
ב"חיפוש" השתמש רוברט, בנה של הבלשית רוזמרי ויק, בתמונה של דוגמנית הצילום האנה פארדי (גולמה על ידי אריקה ג'נקינס), לצורך יצירת זהות בדויה ב"יוקאסט" עם שם המשתמש "פיש-נ-צ'יפס", לשם חיזור אחרי מרגו.
בסרט הנוכחי, כאשר חאבי נכנס לחנות כלי העבודה בקולומביה, תמונת הדוגמנית נראית על קיר בחנות, כרמז לכך שהיא ממשיכה להיות פעילה כדוגמנית צילום.
ב"חיפוש", אישה בשם האנה קאוץ' חיזרה אחרי דייוויד קים בעקבות דייט מוצלח שלהם, אולם דייוויד היה טרוד מכדי לשים לב לכך, בעקבות היעלמות בתו.
ב"נעדרת", בפרופיל ההיכרויות של קווין לין, ניתן לראות שהאנה קאוץ' מחזרת אחריו, ביטוי לכך שהיא חסרת הצלחה בתחום הרומנטי, אך ממשיכה לנסות את מזלה.
כן מופיעות בשני הסרטים דמויותיהם של מגיש חדשות בטלוויזיה (בגילומו של רוי אברמסון), משתמש "יוקאסט" ששמו קודי (תומאס ברבוסקה), והנער הפרחח דרק אליס (ריד באק).
עלילת "אמאל'ה" מספרת על הנערה קלואי בת ה-17 (קירה אלן ) שנחטפה מבית חולים כתינוקת מיד אחרי לידתה, בידי דיאן שרמן (שרה פולסון) שגידלה את קלואי כבתה.
אחרי שקלואי מבינה שדיאן אינה אמה הביולוגית, היא גורמת במתכוון לאשפוזה-שלה בבית חולים.
כשדיאן מנסה להבריח אותה גם משם, היא נורית בידי מאבטחים, ונעצרת.
בסיום הסרט, קלואי באה לנקום באמה במקום מאסרה.
ב"נעדרת" כללו מריק וג'ונסון שני רמזים המתייחסים לעלילה זו: בפסנוע חדשות אחד מוצגת הכותרת "בני משפחה מסטוקטון מבכים את בתם הנעדרת ביום הולדתה השישי: הביאו אותה הביתה".
זו התייחסות לגזיר עיתון מלפני 17 שנה שמצאה קלואי שרמן בביתה, ובו ידיעה על חטיפת תינוקת מהוריה בבית חולים בסטוקטון.
פסנוע אחר מספר על מצוד הנערך אחר אסירה שברחה מבית סוהר לנשים, ושם בית הסוהר ב"נעדרת", שבו הכיר קווין את ג'יימס, הוא כשם מקום כליאתה של דיאן שרמן ב"אמאל'ה".
לפי הסברו של אוהניאן, כותרת זו מתייחסת במרומז לדיאן שרמן, ורומזת לאירוע אחר שהתרחש בבית הכלא.
לצד זאת, "אמאל'ה" מצידו כולל התייחסות חבויה ל"חיפוש": בסצנה בתחילת הסרט, שבה קלואי שרמן בודקת באינטרנט מידע על אוניברסיטת וושינגטון, דוגמנית הצילום בתמונת הפרסומת של האוניברסיטה היא האנה פארדי, שרוברט, בנה של רוזמרי, השתמש בתמונתה ב"יוקאסט".
ב-27 במאי 2020 נודע שצ'גנטי וסב אוהניאן סיימו לכתוב את תקציר הסרט, אולם הם לא יכתבו את התסריט, וצ'גנטי לא יביים, אלא שניהם יחד עם שותפתם נטלי קסאביאן, יפיקו בלבד.
בנובמבר 2020 אישרה קסאביאן בריאיון, שפיתוח הסרט נמצא בעיצומו של תהליך, אף שתחילת הצילומים נדחתה עקב מגפת הקורונה.
ב-13 בינואר 2021 נמסר שחברת "Stage 6" החתימה כבמאים את ויל מריק וניק ג'ונסון, שערכו את הסרט הקודם.
על כך אמר צ'גנטי: "חיפוש 2 מצריך סגנון ויזואלי רענן שיבדל אותו מהמקור.
אני תרמתי ככל יכולתי לתת-סוגה הצומחת הזו, ואם יש מישהו על פני האדמה שיכול לקחת את זה אף רחוק יותר, אלה ניק וויל, שהיו איתנו מההתחלה".
נטלי קסאביאן הוסיפה: "בחיפוש, ויל וניק פרצו דרך לשפה ויזואלית חדשה, והרחיבו את הגבולות של מה שעורכים יכולים לתרום לְסרט.
אנו בני מזל ויותר מנרגשים לעבוד איתם בתפקידיהם החדשים כתסריטאים ובמאים".
עלילת המשנה שהתרחשה ברקע של הסרט הקודם, וכללה אירוע מתפתח של פלישת חייזרים לכדור הארץ, עוררה סקרנות לקראת הסרט השני.
כבר בנובמבר 2018 הבהיר סב אוהניאן, שאין כל כוונה להמשיך בעתיד את סיפור פלישת החייזרים, משום שזו הייתה בדיחה משעשעת ותו לא.
אולם בריאיון משותף של צ'גנטי וקסאביאן בנובמבר 2020, נשאלה קסאביאן האם יהיה לכך המשך, וענתה "חכו לחיפוש 2".
בהמשך, בינואר 2021 נשאל צ'גנטי: אם כל הדמויות חדשות, מדוע לא להתייחס לסרט כאל סרט נוסף המתרחש על צגים, ומה הופך אותו להמשכון?
ועל כך הוא ענה: "חייזרים ואפיון".
ב-4 במרץ 2021 פורסם שסטורם ריד נמצאת במגעים לגלם את התפקיד הראשי בסרט.
ב-7 באפריל 2021 פורסם שניה לונג תשחק בצוותא עם ריד, ואת צוות השחקנים משלימים ז'ואקים דה אלמיידה, קן ליונג, איימי לנדקר, דניאל הני, מייגן סורי וטים גריפין.
שלב הצילומים התחיל ב-3 במרץ 2021 בלוס אנג'לס, קליפורניה, והסתיים ב-14 במאי באותה שנה.
ב-16 בספטמבר 2022 פורסם שמו הרשמי של הסרט, לאחר שהופק בשם הזמני "חיפוש 2" .
יציאת הסרט לבתי הקולנוע בארצות הברית, בהפצת "סרטי סוני", נקבעה בתחילה ל-24 בפברואר 2023, אולם המועד הוקדם ל-20 בינואר 2023, שחל בסוף השבוע הצמוד לפגרת יום מרטין לותר קינג.
סיבת ההקדמה הייתה רצון "סרטי סוני" להימנע מתחרות עם "חומר דוב" של "סרטי יוניברסל", ו"מהפכת ישו" של "ליונסגייט" , שני סרטים שיציאתם לקולנוע נקבעה גם היא ל-24 בפברואר.
בהתאם לכך, הסרט יצא בארצות הברית ב-20 בינואר 2023, ואילו בישראל – ב-23 בפברואר באותה שנה.
ב-7 במרץ 2023 יצא הסרט בהפצה דיגיטלית באמצעות אמזון פריים וידאו ואייטונס, וב-28 במרץ הוא הופץ בפורמט בלו-ריי ו-DVD.
שיעור הדעות החיוביות במאגר ביקורות הסרטים "Rotten Tomatoes" עומד על 88%, עם דירוג ממוצע של 6.80/10, בשקלול 147 ביקורות.
סיכום דעות המבקרים הוא, שהסרט תמים במאמציו להכריח את הצופים לעסוק בניחושים, אבל קצב מהיר ופחדים אקטואליים נוגעים ללב, מונעים מהסרט כמותחן טכנולוגי פתלתל, לאבד כיוון.
אתר "Metacritic" מעניק לסרט ציון 66, בשקלול 32 ביקורות שהוגדרו כאוהדות באופן כללי.
פיט האמונד כתב במגזין הבידור המקוון "דדליין הוליווד", שהבמאים מריק וג'ונסון השכילו ליצור מותחן שנראה כאילו נוצר בידי אמן קולנוע כמו אלפרד היצ'קוק, אם הוא היה גם גאון בטכנולוגיית מידע.
האמונד ציין שכעורכי הסרט הקודם, השניים היו למעשה הכוכבים האמיתיים שלו, וכבמאי ההמשכון, הם לקחו את השימוש בצגי מכשירים טכנולוגיים כמה צעדים קדימה לרמה חדשה, והתאימו סיפור מסתורין מסורתי לדור של צופים עכשוויים, עם סגנון ויזואלי מצוין של צמד העורכים אוסטין קילינג ואריאל זקאוסקי.
האמונד שיבח את הופעתה המצודדת והמיומנת של סטורם ריד, בסיועם של ניה לונג וטים גריפין, כמו גם הופעה חזקה של דה אלמיידה.
דרו טינין כתב, שכתעלומה מסחררת שבמרכזה עומדים יחסי אם ובת, מה שמבדיל את הסרט מסרטים אחרים בסגנון פאונד פוטג', היא המידה המפתיעה של רגשות שאפשר לדחוס לתוך מסתורין משפחתי.
טינין הוסיף שהשימוש בלפטופ הוא תצוגה מרשימה של בילוש לתוך מחילת ארנב דיגיטלית, עם כמה רגעי "אהא!" מקוריים.
נעה שפיגל היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת הפרלמנטרית של העיתון "הארץ".
בשנות התיכון הצטרפה לגרעין נח"ל של הנוער העובד והלומד.
בסיום לימודיה יצאה לשנת שירות בה עסקה בחינוך בחצור הגלילית, ולאחריה התגייסה כלוחמת במחזור ב' של קרקל.
בשנת 2006 החלה את דרכה העיתונאית כמפיקה, עורכת ושדרנית ברדיו חיפה.
עד לשנת 2015 עבדה שפיגל במספר כלי תקשורת ביניהם חדשות הוט, רדיו צפון, המקומון כלבו, והמקום הכי חם בגיהנום.
במקביל, בשנים 2008–2013, היה בבעלותה פאב ברמת ישי.
בשנת 2014 החלה לעבוד שפיגל בעיתון הארץ ככתבת צפון.
במקביל לעבודתה בעיתון המשיכה להגיש תוכניות אקטואליה בתחנות רדיו שונות בצפון.
בשנת 2021 מונתה להיות כתבת העיתון בכנסת.
לשפיגל תואר ראשון ושני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
חשיפת הדו"ח הראשון בדבר הסכנה הטמונה באוניית האמוניה שבחיפה, מה שהיווה זרז למאבק שהסתיים בפינוי המכל.
סיקור מלחמת האזרחים בסוריה וההשפעות על רמת הגולן.
חשיפת תופעות הדרה על בסיס לאום ומגדר בעיריית עפולה.
חשיפת השימוש שעשה רשם בית משפט בעכו בחוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי לטובת פסיקה נגד החזר נסיעות של ילדים ערבים תושבי כרמיאל.
חשיפת תשלומים מוגזמים ששולמו לאומנים במסגרת פסטיבל כתר המזרח הראשון שיזמה שרת התרבות מירי רגב.
סיקור פרשת החשד לאונס בקפריסין בשנת 2019. בעקבות דיווחיה של שפיגל נחשף הקהל בישראל לחומרי חקירה חדשים שהובילו למאבק ציבורי בעד הצעירה הבריטית.
סיקור מאבק "הדגלים השחורים" החל מיומו הראשון.
נעול הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1989 בבימויו של ג'ון פלין.
מככבים בו סילבסטר סטאלון, דונלד סאת'רלנד, טום סייזמור וג'ון עמוס.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-4 באוגוסט 1989, ובישראל בינואר 1990.
פרנק ליאונה (סילבסטר סטאלון) מגלם אסיר המרצה מאסר בבית הסוהר.
אולם חצי שנה לפני שחרורו המיוחל, לאחר חזרתו מחופשה, הוא מועבר ללא התרעה בשעות הלילה למתקן כליאה קשוח, לאחר בקשתו של אויב מן העבר שמתמנה למנהל הכלא השמור, ורוצה למנוע את שחרורו בכל מחיר, ולהופך את חייו בכלא לסיוט.
נֹעָה קַשְׁפִּיצְקִי (נולדה ב-17 ביולי 1985) היא מוזיקאית, שחקנית תיאטרון ומדבבת ישראלית.
למדה בתיכון אהל שם במגמת תיאטרון אותה סיימה בהצטיינות בתפקיד אלייזה דוליטל במחזמר "גבירתי הנאווה".
לאחר מכן התקבלה בשנת 2003 להצגה "תום סוייר והקלברי פין", לצד תום אבני, אגם רודברג, יעקב כהן וחני נחמיאס.
עם גיוסה, בשנת 2006, הצטרפה קשפיצקי ללהקה הצבאית הייצוגית של צה"ל.
זו הייתה הלהקה הגדולה הראשונה שהוקמה מאז סגירת הלהקות הצבאיות ב-1978. כחלק מתפקידה הצבאי, קשפיצקי ייצגה את ישראל במקומות רבים בעולם, ביניהם: ארצות הברית, רוסיה ושווייץ.
במהלך שירותה הצבאי קיבלה קשפיצקי את תפקיד הדיבוב הראשון שלה בסרט האנימציה רובוטס שעלה לאקרנים בשנת 2005. מאז ועד היום קשפיצקי מדבבת מאות דמויות בסרטים, סדרות ומשחקי מחשב.
בשנים אלה קשפיצקי הופיעה באופן תדיר בתוכנית האירוח היומית "יצפאן" בערוץ HOT 3 כזמרת ליווי לחיקויו של אלי ובתוכנית הסאטירה "הלילה" של ליאור שליין ששודרה בערוץ 10.
בסיום שירותה הצבאי, בשנים 2006–2009, למדה קשפיצקי בבית צבי - בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה.
בתום לימודיה, התקבלה קשפיצקי להצגה הכבש השישה עשר, שיתוף פעולה של מדיטק והתיאטרון הארצי לילדים ולנוער בבימויו של משה קפטן.
בשנים אלה החלה להופיע עם תזמורת הקאמרטה הישראלית ירושלים לצד אבי גרייניק במופע משותף לשיריה של לאה גולדברג ששניהם היו מעורבים בכתיבתו.
עוד הופיעה קשפיצקי עם התזמורת הסימפונית חיפה והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
במקביל לכך, הופיעה קשפיצקי דרך קבע עם פרופסור דן אלמגור ועם משפחתו של המלחין סשה ארגוב במופעי סאטירה, תיאטרון ומוזיקה ישראלית.
בשנים 2013–2014 הופיעה עם אסתרית בלצן במופע "דביוסי והשאנסון הצרפתי" ונכנסה לנעליה של אדית פיאף.
באותה השנה הוזמנה קשפיצקי לשיר בבית הנשיא לציון יום האישה הבינלאומי על ידי הנשיא דאז שמעון פרס.
בשנת 2010 החלה קשפיצקי ללמוד בלט קלאסי והשתתפה במופע "רקדנים יוצרים" בסוזן דלאל בניהולו האומנותי של יורם כרמי.
בשנת 2015, כיכבה קשפיצקי בתפקיד ראשי באופרת הרוק "בית מטבחיים 5" על פי ספרו של קורט וונגוט בתיאטרון האינקובטור.
המחזמר והמשתתפים בו זכו בפרס המוזיקה של פסטיבל עכו באותה השנה.
בשנת 2017, יזמה, הפיקה, ביימה והשתתפה במופע הסאטירה הפוליטית המוזיקלי "חוצ'מזה הכול בסדר" אשר עלה בסיוע עיריית תל אביב-יפו.
במופע כיכבה לצד אורי בנאי ואייל שכטר.
המופע עלה במסגרת אירועי שבוע הספר.
בשנת 2019 יזמה פרויקט מוזיקלי נוסף בשיתוף המלחין עמרי דגן.
במרכזו הולחן לראשונה השיר "נילי" שכתב המשורר אברהם חלפי ויחד הם הפיקו קליפ שעלה לשידור בערוץ הופ הישראלי והבינלאומי.
השיר משודר עד היום לילדים בכל רחבי העולם.
שנה לאחר מכן, הצטרפה קשפיצקי ללייבל "לייבלה" של אשר ביטנסקי, והוציאה את שירה הראשון לרדיו, "קולות השדה" שזכה לאהדה מרובה בתקשורת.
בשנת 2022 העלתה קשפיצקי מופע יחיד בפסטיבל הפסנתר בירושלים בו ביצעה שירי תיאטרון עברי מכל הדורות של המוזיקה הישראלית.
לאחר כ-15 שנה של הוראת פיתוח קול, החלה קשפיצקי ללמד בשנת 2023 פיתוח קול ומחזות זמר בבית צבי - בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה.
בשנים האחרונות זוכה קשפיצקי למיליוני צפיות ברשת החברתית טיקטוק על סרטונים בהם היא חושפת את זהותה כמדבבת בסדרות אנימציה של דמויות אהובות ומוכרות.
קשפיצקי מדבבת בסדרות וסרטי הנפשה באולפני דאבי דאב, אולפני אלרום ובווידאופילם אינטרנשיונל לערוץ הילדים, ערוץ הופ!, ערוץ דיסני, ערוץ ניקלודיאון לטלוויזיה החינוכית ולסרטי קולנוע, טלוויזיה והפקות של נטפליקס ופריים וידאו, בהם:
נעה פרייס היא לוחמת טאקוונדו ישראלית.
פעמיים אלופת ישראל (2022 בקטגוריית המשקל של עד 62 ק"ג, 2023 בקטגוריית המשקל של עד 57 ק"ג).
באליפות ישראל זכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 57 ק"ג.
באליפות אירופה שנערכה בסופיה שבבולגריה באפריל הפסידה בסיבוב הראשון בקטגוריית המשקל של עד 57 ק"ג ללאורה גובל מגרמניה.
באליפות אירופה שנערכה במנצ'סטר שבממלכה המאוחדת במאי הפסידה בסיבוב השני בקטגוריית המשקל של עד 53 ק"ג, אליו העפילה אוטומטית, ללוקה פטקפלבי מהונגריה.
באליפות ישראל זכתה במדליית זהב בקטגוריית המשקל של עד 62 ק"ג.
באליפות ישראל זכתה במדליית זהב בקטגוריית המשקל של עד 57 ק"ג.
נעה וגנר (נולדה ב-29 באוקטובר 1987) היא במאית תיאטרון, מחזאית, דרמטורגית, כוריאוגרפית ומשוררת ישראלית.
היא בוגרת מגמת מחול בתיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין, וכן בוגרת החוג לבימוי ולהוראת תיאטרון בסמינר הקיבוצים.
בין השנים 2017 ל-2021 חיה ויצרה בלונדון, שם סיימה בהצטיינות יתרה תואר שני בבימוי ב.
במהלך תקופה זו גם עבדה כבמאית ב.
בנוסף לעיסוקה בבימוי ובכתיבה, וגנר מרצה בחוג לתיאטרון בסמינר הקיבוצים ובאוניברסיטת חיפה, והיא בעלת טור בשם "לבד ברחבה" בעיתון הארץ.
מתגוררת כיום בקריית טבעון, שם היא גם משמשת כבעלים משותף של הבר המקומי "מנדוּ".
"ברקיע השביעי" מאת יעקב שבתאי, 2017 - עיבוד ובימוי
נתן החכם, תיאטרון החאן, 2022 - עיבוד, בימוי ותנועה
"דיק פיק", תיאטרון סמינר הקיבוצים, 2023 - יצירה, בימוי ותנועה
"דור בא" מאת מעין אבן, תיאטרון הבית, 2023 - בימוי
"לייק הום", תיאטרון הבימה, 2025 - כתיבה ובימוי
"אם אשנה את שמי לנח" - הוצאת קתרזיס, 2020
"כמו הורים במסיבת יום הולדת" - הוצאת קתרזיס, 2022
נעה ריינהולד (נולדה ב-1999) היא שחקנית ישראלית.
ריינהולד נולדה וגדלה בראשון לציון שבישראל.
יש לה אח גדול ואחות קטנה.
בתיכון היא למדה במגמת אדריכלות.
בצה"ל שירתה כמשק"ית ת"ש בחיל האוויר.
היא שוחררה לאחר שירות מקוצר של שנה וחצי, בגלל בעיה רפואית.
בשנת 2022 שיחקה בסדרת הטלוויזיה לילדים ונוער של יס, "אינפיניטי".
בסדרה היא גילמה את לי רוזנברג, תלמידה חכמה במתמטיקה וחברתה הטובה של גאיה שקד (עומר נודלמן).
זו הייתה הופעתה הראשונה בטלוויזיה.
בשנת 2024 החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של כאן חינוכית, "הסדרתיים".
הסדרה היא מעין פארודיה על סדרות נעורים.
בסדרה מגלמת ריינהולד את גאיה אקיאן, תלמידה שנשאבה אל העולם של הסדרה.
בשנת 2025 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "קווסט" של HOT לילדים ונוער.
בסדרה היא מגלמת את נגה, עיתונאית המגיעה לסקר את התחרות שמתרחשת על האי.
באותה שנה השתתפה בתוכנית הריאליטי "MKR המטבח המנצח: VIP עונה 7", יחד עם אורנה בנאי, אמו של אמיר בנאי, בן זוגה של ריינהולד.
ריינהולד במערכת יחסים עם השחקן אמיר בנאי.
השניים הכירו על הסט של סדרת הטלוויזיה "אינפיניטי" והחלו לצאת בשנת 2023.
+שנהפרויקטתפקידהערות2022אינפיניטילי "לילוש" רוזנברגתפקיד משנה2023יניבתפקיד אורח2024מועדון הסטנד-אפתפקידים שונים2024–2025הסדרתייםגאיה אקיאןתפקיד ראשי2025קווסטנגה שפרמןMKR המטבח המנצחעצמה
"נעולה היא דלתי" הוא שיר שכתב המשורר העברי-יידי יצחק קצנלסון והלחין מרדכי זעירא בין השנים 1956–1957. השיר נכתב במקור ביידיש בשם "פֿאַרמאַכט איז מײַן טיר" ותורגם לעברית בידי מרים ילן-שטקליס.
השיר בוצע לראשונה בשנת 1962, בידי הזמרת אסתר עופרים (שנקראה בשם נעוריה, אסתר רייכשטט), מתוך האלבום "היו לילות" בהוצאת ישראפון.
אסנת פז הקליטה את השיר בשנת 1967 בעיבודו של חנן וינטרניץ.
חבורת שירו שיר ביצעו את השיר בשנת 1969 בעיבודו של אריה לבנון.
שלומית אהרן הקליטה את השיר באלבומה השני "תקליט עברי" משנת 1992.
יונית שקד גולן הקליטה את השיר באלבומה "אוסף פרטי" משנת 2017.
תמר גלעדי ביצעה את השיר מתוך המופע "היו לילות" משירי מרדכי זעירא משנת 2019.
השייח' נעים קאסם הוא מזכ"ל ארגון הטרור חזבאללה.
נעים קאסם נולד ב-1953 למשפחה שיעית ב במחוז נבטיה שבדרום לבנון.
קאסם מחזיק בתואר בלימודי דת.
בשנת 1977 קיבל קאסם תואר שני בכימיה מהאוניברסיטה הלבנונית.
קאסם לימד כימיה ברמת קולג'.
ב־1974 הצטרף קאסם לתנועת אמל ושימש סגן הממונה על תחום התרבות ולאחר מכן מונה למזכיר מועצת ההנהגה של התנועה ואחראי הדוקטרינה והתרבות.
לאחר המהפכה האיראנית ב־1979 עזב קאסם את אמל ושב ללימודיו הדתיים ובמקביל נתן שיעורים במסגדים ובמקדשים שיעים.
קאסם גם היה ממייסדי איגוד הסטודנטים המוסלמים הלבנוני, ועמד בראש האגודה לחינוך דתי אסלאמי בשנים 1974–1988.
חיבר כחמישה עשר ספרים בנושאים כגון זכויות האזרח, מעמד האישה, מעמד המורה והתלמיד, זכויות הבעל והאישה וחובות ההורים כלפי ילדיהם.
היה תלמידו של מוחמד חוסיין פדלאללה.
קאסם הוא חבר מייסד של ארגון הטרור חזבאללה בשנת 1982. הוא בקיא בדת האסלאם ונחשב הפוסק ההלכתי של הארגון.
במאי 1991 מונה לסגן מזכ"ל חזבאללה תחת המזכ"ל עבאס מוסאווי, והמשיך בתפקיד זה גם לאחר הריגתו של מוסאווי במבצע שעת לילה בפברואר 1992 ומינוי חסן נסראללה למזכ"ל.
קאסם היה אחראי לניהול השתתפות חזבאללה בבחירות בלבנון מ־1992 ועל פעילות חברי הפרלמנט והשרים מטעם חזבאללה לצד עיסוק בפעילויות החברתיות.
בשנת 2002 התפרסם ספרו של קאסם "חזבאללה: הסיפור מבפנים", בו מספר קאסם את תולדות הארגון מתקופת כינונו ועד כתיבת הספר, לצד האידאולוגיה והעקרונות אשר מניעים את הארגון.
בסך הכל חיבר קאסם 11 ספרים על המאבק של חזבאללה ועל האסלאם.
הממשל האמריקאי הכריז במאי 2018 על קאסם כטרוריסט בינלאומי, לצד מנהיגי חזבאללה אחרים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, ב-29 באוקטובר 2024, בעקבות הריגת של מזכ"ל חזבאללה של חסן נסראללה במבצע סדר חדש ובהמשך של האשם ספי א-דין שהיה מיועד להחליפו, מונה קאסם למזכ"ל חזבאללה.
במהלך כהונתו החלה הפסקת אש בין חזבאללה לישראל, החל מ-27 בנובמבר 2024, ונפילת משטר אל-אסד בסוריה ב-8 בדצמבר 2024.
בפברואר 2025 פורסם צו של המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי הממנה את קאסם לנציגו ההלכתי בלבנון.
נעים קאסם נשוי ואב לשישה.
שייח' נעים כאמל הנו הוא קאדי-מד'הב בבית הדין הדתי הדרוזי לערעורים בישראל.
הוא בנו של השייח' כאמל הנו (كامل هنو) שכיהן בתפקיד מזכיר בית הדין השרעי הדרוזי הראשון, ממכובדי העדה הדרוזית.
נעים כאמל הנו נולד בשנת 1941 בכפר ג'וליס בגליל המערבי למשפחה דרוזית דתית והוא הבכור במשפחתו שכללה חמישה אחים ושלוש אחיות.
את לימודיו התיכוניים סיים בבית הספר התיכון בכפר יאסיף, לאחר מכן למד הוראה במכללת עמק יזרעאל.
הוא עבד כמורה בבית הספר היסודי ג'וליס.
בשנת 1974 לאחר פטירת אביו שייח' כאמל הנו, התמנה נעים כאמל הנו במקומו כמזכיר בית הדין השרעי.
בשנת 1984 נבחר על ידי הוועדה למינוי קאדים-מד'הב לתפקיד קאדי-מד'הב בבית הדין הדתי הדרוזי בישראל ובמסעדה שברמת הגולן, והיה הקאדי היחיד עד שנת 2001 שכיהן בתפקיד.
בשנת 2001 קיבל הנו את המעמד השני בהנהגה הרוחנית, אחרי השייח' מופק טריף, מנהיגה הרוחני של העדה הדרוזית, וכמו כן מונה לתפקיד קאדי-מד'הב בבית הדין הדתי הדרוזי לערעורים.
שיח' נעים הנו הוא דמות בולטת ומוערכת בקהילה הדרוזית, שתרם רבות לתחום המשפט הדתי ולעשייה ציבורית במשך ארבעה עשורים.
הוא התחיל את דרכו בתחום החינוך והשירות הצבאי, ולאחר מכן התקדם לתפקידים בכירים בבתי הדין הדתיים הדרוזיים.
בשנת 1984 מונה לשופט בבית הדין הדתי הדרוזי, ושימש בתפקיד זה עד שנת 2001, אז מונה לשופט בית הדין לערעורים הדתי הדרוזי.
ייחודו של שיח' נעים הנו טמון בעובדה שהיה הקאדי (שופט דתי) היחיד בתקופתו אשר כיהן בשיפוט גם בישראל וגם בקרב הדרוזים ברמת הגולן, שנמצאים במצב פוליטי מורכב.
תפקידו כלל לא רק שפיטה והכרעות בתיקים דתיים-משפטיים, אלא גם גישור ופתרון סכסוכים בתוך הקהילה בדרכי שלום ובחוכמה רבה, מה שהפך אותו לדמות סמכותית ולאיש אמון הן של העדה הדרוזית בישראל והן של הדרוזים בגולן.
במהלך כהונתו, התבלט הנו ביושרו, נאמנותו לעקרונות הצדק, והיכולת להביא לפיוס בין יריבים ויישוב סכסוכים, הן בתחומים אישיים והן בעניינים ציבוריים.
הוא היה ידוע כאדם שחי את אמונותיו הדתיות ברמה הגבוהה ביותר, תוך שמירה על מוסר גבוה ועמידה איתנה על ערכי האמת וההגינות.
הנו שירת את העדה הדרוזית בנאמנות עמוקה, ובטקס פרישתו מהתפקיד שיבחו אותו מנהיגים רוחניים, אנשי דת, חברי כנסת ואישים פוליטיים על תרומתו הרבה לקהילה, והדגישו את תרומתו להנחלת ערכי הסובלנות, היושר והפיוס בין אנשים.
העדה הדרוזית מוכירה כבוד לקאדי נעים הנו
ב-14 באפריל 2012, התקיים טקס מכובד להוקרת שיח' קאדי נעים הנו במעמד מכובד מאוד בקבר נביא אלח'דר בכפר יאסיף, ביוזמת ההנהגה הרוחנית, המועצה הדתית העליונה, פורום הרשויות המקומיות הדרוזיות, ובית הדין הדתי.
הטקס נערך לכבוד פרישתו של הנו מתפקידו כשופט בבית הדין לערעורים.
נכחו בטקס מאות מבני העדה הדרוזית, נציגים מהעדה הצ'רקסית, חברי כנסת, שופטים, אנשי דת, ואישים חברתיים ופוליטיים.
השיח' מואפק טריף, המנהיג הרוחני, שיבח את הנו על שירותו רב השנים והאמין והצודק.
דוברים נוספים, בהם השיח' טאהר אבו סאלח וראש מועצת אבו סנאן עלי חזימה, הדגישו את תרומתו הגדולה של הנו לקהילתו וליישוב סכסוכים בחכמה ובנאמנות.
חבר הכנסת חמד עמאר ושופטים נוספים הצטרפו לשבחים, תוך שימת דגש על תרומתו להנהגת מערכת הצדק בעדה.
שיח' נעים הנו הודה לכולם על המחוות ואמר כי ימשיך לשרת את קהילתו גם לאחר פרישתו.https://www.sabeel.co.il/article/7958
נעים קריזיו (1 בינואר 1918 – 20 במרץ 2010) היה כדורגלן קוסוברי-אלבני אשר היה מפורסם באיטליה בשנות ה-40 וה-50.
הוא שיחק כקיצוני ימני זריז מאוד כאשר רץ 100 מטר ב-11 שניות בלבד, הוא עזב את מולדתו כדי להצטרף לאחיו אשר שהה בטירנה, ערך את הופעת הבכורה שלו בכדורגל בגיל 15, ובגיל 6 זומן לסגל הנבחרת האלבנית.
בעקבות הפלישה האיטלקית לאלבניה ב-1939, הוא התגלה בידי מורה לספורט איטלקי שהמליץ עליו לקבוצת רומא.
נחשב לאיטלקי בעקבות סיפוח אלבניה ולכן הורשה ללמוד ב-ISEF (המכון הגבוה לחינוך גופני באיטליה) ולשחק במדיה של רומא, שזכתה באליפות בעונת 1942-1941. קריזיו שיחק ב-ג'ילרוסי עד שנת 1948, עת שהצטרף לנאפולי.
הוא פרש מכדורגל בשנת 1953.
קריזיו שימש כמאמנה של קבוצת רומא לזמן קצר במהלך עונת 1965-1964 כמחליף לחואן קרלוס לורנסו.
אחר כך הפך לשמש כסקאוט של המועדון, ובמסגרת תפקידו גילה בין היתר את ג'וזפה ג'אניני כאשר שיחק במועדון קטן באזורו פראטוצ'י מרינו.
בסוף ימיו חי קריזיו ברומא, ונפטר ב-20 במרץ 2010, בגיל 92.
נעים עריידי היה פרופסור לספרות, משורר, מתרגם וסופר ישראלי.
כיהן כשגריר ישראל בנורווגיה ובאיסלנד.
עריידי נולד וגדל בכפר מע'אר, למד בתיכון בחיפה.
בוגר תואר ראשון במדע המדינה, בשפה העברית ובספרות השוואתית ותואר שני בספרות עברית וספרות השוואתית מאוניברסיטת חיפה.
עבודת הדוקטורט, שסיים באוניברסיטת בר-אילן, עסקה בחקר שירת אורי צבי גרינברג.
כתב בעברית ובערבית, ספר שיריו הראשון "איך אפשר לאהוב" התפרסם בסוף שנת 1972 ועורר דיון בסוגיית הכתיבה בעברית.
עריידי זכה בשנת 2009 בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
עבד כמורה בבית ספר יסודי במע'אר ובבית הספר המקיף 'אחווה'.
בהמשך דרכו, שימש מרצה לספרות עברית בשלוחת צפת של אוניברסיטת בר-אילן וכמרצה להוראה וספרות עברית השוואתית באוניברסיטת חיפה, היה מרצה בחוג לספרות והומניסטיקה ופרופסור חבר במועצה האקדמית של גורדון - המכללה האקדמית לחינוך בחיפה וכן, שימש כדיקן האקדמי של המכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה.
בפברואר 2011 התמנה לחבר בוועדת השמות הממשלתית.
יזם את הפסטיבל הבינלאומי לשירה "ניסן" בכפר מראר, בו משתתפים מדי שנה עשרות משוררים ואנשי רוח מישראל ומהעולם.
בחודש יולי 2012 החליט השר אביגדור ליברמן למנותו לשגריר ישראל בנורווגיה ושגריר לא-תושב באיסלנד.
בפברואר 2014 הוחזר לישראל, בעקבות טענות שהטריד מינית עובדות נורווגיות בשגרירות, טענות שאותן הכחיש.
בין השנים 1997 - 2008 הגיש את "השבוע" - המגזין בערבית של חדשות ערוץ 2.
משאיר את הכעס לאחרים: שירים, גוונים (2006)
נעים קטן היה סופר, מחזאי ומבקר ספרות יהודי-עיראקי קנדי.
בין השנים 1945 ל-1947 למד משפטים באוניברסיטת בגדאד.
למד ספרות בסורבון בפריז משנת 1947 עד לשנת 1951. בשנת 1954 היגר למונטריאול והתגורר שם עד למותו.
בשנת 1971 הוא השתתף בסרט על מרד ורשה של אנדרה אלבז.
בשנת 1984 התמנה לראש המחלקה לספרות והוצאה לאור במועצה הקנדית לאמנויות (Canada Council).
בשנת 1994 התמנה לפרופסור חבר באוניברסיטת קוויבק.
פרסם מספר ספרים, מסות, סיפורים קצרים ומחזות.
בשנת 1984 קיבל תואר "קצין" במסדר קנדה.
בשנת 1990 הוענק לו תואר "אביר" במסדר הלאומי של קוויבק.
בשנת 2002 קיבל תואר אביר בלגיון הכבוד.
נעים סולימנוגלו (בטורקית: Naim Süleymanoğlu, נהגה נאים סוליימנוֹאוּלוּ; 23 בינואר 1967 – 18 בנובמבר 2017) היה מרים משקולות טורקי ששלט בענף בקטגוריית משקל נוצה מאמצע שנות ה-80 ועד סוף שנות ה-90, ונחשב בעיני רבים לאחד מגדולי מרימי המשקולות בכל הזמנים.
זכה ב-3 מדליות זהב אולימפיות, ב-7 אליפויות עולם וב-6 אליפויות אירופה, וקבע 46 שיאי עולם כשאת הראשון בהם קבע כבר בגיל 15. בגלל גובהו הנמוך (1.47 מטר) וכוחו העצום, נודע בכינוי "הרקולס כיס".
סולימנוגלו נולד במומצ'ילגראד שבבולגריה למשפחה ממוצא טורקי.
בהוראת שלטונות בולגריה, שניסו לדכא כל ניצן של לאומנות טורקית, שינתה המשפחה עוד בעבר את שמה, וסולימנוגלו ייצג בשנותיו הראשונות כמרים משקולות תחרותי את בולגריה תחת השם נעים סולימנוב (בבולגרית: Наим Сюлейманов).
ב-1982, כשהוא בן 15 בלבד, קבע סולימנוב את השיא העולמי הראשון שלו והפך למועמד מוביל לזכייה במדליית זהב אולימפית, אך החרם של מדינות ברית ורשה ובכללן בולגריה על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) מנע זאת ממנו – ולמעשה, כפי שהתברר לאחר מכן, מנע ממנו הישג של ארבע מדליות זהב אולימפיות רצופות.
את יכולתו הוכיח סולימנוב מספר שבועות לאחר האולימפיאדה כשהרים בתחרות 30 ק"ג יותר מהזוכה במדליית הזהב.
בשנתיים שלאחר מכן ביסס את שליטתו בענף כשזכה בשתי אליפויות עולם רצופות.
ב-1986, תוך כדי תחרות במלבורן, נעלם סולימנוב ולא שב לבולגריה.
הוא הופיע מחדש בטורקיה והתברר שערק, שינה את שמו לסולימנוגלו – שמה המקורי של משפחתו, וקיבל מיד אזרחות טורקית.
טורקיה שילמה לבולגריה כופר בסך מיליון דולר כדי שתסיר את התנגדותה להשתתפותו של סולימנוגלו כטורקי באולימפיאדת סיאול (1988).
סולימנוגלו לא אכזב וזכה במדליית הזהב במשקל נוצה.
לאחר שזכה ב-1989 באליפות העולם, הודיע סולימנוגלו במפתיע על פרישה כשהוא בן 22 בלבד.
אולם ב-1991 שב להתחרות ולשלוט בקטגוריית המשקל שלו כשהוא זוכה באליפות עולם נוספת, ושנה לאחר מכן במדליית זהב אולימפית שנייה באולימפיאדת ברצלונה (1992).
הוא המשיך וזכה בעוד שלוש אליפויות עולם רצופות תוך שהוא שובר שיאי עולם כמעט בכל תחרות בה השתתף.
שירת הברבור שלו הייתה הזכייה במדליית זהב אולימפית שלישית רצופה באולימפיאדת אטלנטה (1996) תוך קביעת שיא עולם נוסף.
לאחר האולימפיאדה הודיע על פרישתו בפעם השנייה.
למרות זאת, ניסה סולימנוגלו לחזור להתחרות באולימפיאדת סידני (2000), אך כשל שלוש פעמים בדחיקה של 145 ק"ג והודח מהמשך התחרות.
סולימנוגלו ניסה כוחו גם בפוליטיקה לאחר פרישתו, כאשר רץ פעמיים בבחירות לאספה הלאומית של טורקיה ב-1999 וב-2006, ופעם נוספת לראשות עירייה בפרבר של איסטנבול ב-2002. בכל שלוש הפעמים לא נבחר לתפקיד.
סולימנוגלו סבל במשך תקופה ארוכה ממחלת כבד.
בין השאר היה מאושפז בבית חולים במשך שלושה חודשים ב-2009.
באוקטובר 2017 אושפז בבית חולים באיסטנבול עקב כשל שחייב השתלת כבד.
משנמצא תורם, עבר סולימנוגלו השתלת כבד ב-11 בנובמבר, אך סיבוך לאחר ההשתלה גרם לדימום ולבצקת קשה והביא למותו שבוע לאחר מכן, כשהוא בן 50 בלבד.
נעולים (במקור: Lockout; ידוע גם בשם MS One: Maximum Security) הוא סרט פעולה משולב מדע בדיוני צרפתי משנת 2012 בבימוים של ג'יימס מת'ר וסטפן סנט.
לגר, אשר כתבו את התסריט לסרט ביחד עם לוק בסון.
בסרט מככבים גאי פירס, מגי גרייס, וינסנט רייגן, ג'וזף גילגאן, לני ג'יימס ופיטר סטורמר.
צילומי הסרט התקיימו בבלגרד, והוא יצא לאקרנים ב-13 באפריל 2012 בארצות הברית ובצפון אמריקה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותגאי פירסמריון סנואוסוכן CIA לשעברמגי גרייסאמיליבתו של נשיא ארצות הבריתוינסנט רייגןאלכסמנהיג מרד האסיריםג'וזף גילגאןהיידלאחיו הפסיכוטי של אלכסלני ג'יימסהארי שואוסוכן השירות החשאיפיטר סטורמרסקוט לנגרלראש השירות החשאי
הסרט קיבל ביקורות שליליות ולציון 37% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 118 ביקורות.
נעילת דלת בפני לווים הוא טעם הלכתי המובא בתלמוד.
פירושו שישנו חשש כי אנשים יימנעו במצבים מסוימים מקיום מצוות הלוואה, ולכן קבעו חכמים תקנות כדי למנוע מצבים מעין אלו.
אחת הדוגמאות הבולטות לתקנת חכמים שנתקנה מטעם 'נעילת דלת בפני לווים' הוא דין פרוזבול.
בשנת השמיטה כל חוב שהגיע זמנו להיפרע נשמט ומתבטל (דין זה נקרא 'שמיטת כספים').
לאחר חורבן בית המקדש, דין שמיטת כספים הפך למצווה מדרבנן.
כאשר ראו חכמים שאנשים נמנעים להלוות כסף לעניים, מחשש שהחובות ישמטו בשנת השמיטה ועל ידי כך עוברים על איסור תורה - שלא למנוע הלוואה לעני, תיקן הלל הזקן דין פרוזבול.
תקנה זו, מאפשרת להעביר את בעלות החוב לבית הדין ובכך לגרום לחוב לא להשתמט.
המקור לתקנת הלל מופיע במשנה במסכת שביעית:
אחת הדרכים של המלווה לגבות את חובו היא מן קרקעות הלווה.
הגמרא מציינת שלושה סוגים של קרקעות: עידית (קרקע משובחת), בינונית וזיבורית (קרקע גרועה).
חכמים תיקנו שהמלווה יכול לגבות את חובו רק מן הקרקע הבינונית, הסיבה לכך מופיעה במסכת גיטין:
מתוך דברי הגמרא ניתן לראות דילמה שהאמוראים מתחבטים בה: מחד גיסא קיים חשש שהמלווים ינצלו את חולשת הלווים וייקחו את קרקעותיהם המשובחות ומאידך גיסא, עולא טוען שאם למלווה לא יהיה עדיפות בהלוואה ייווצר מצב בו תינעל דלת בפני הלווים.
לכן בסופו של דבר הגמרא מגיעה למסקנה שבעלי חובות גובים מן הקרקעות הבינוניות.
על-פי חוקי משפט התורה, יש מצווה על הדיינים לחקור את העדים המובאים בפניהם על-פי קריטריונים מסוימים.
אותם מאפייני חקירה מכונים 'מצוות דרישה וחקירה'.
במקורה מחייבת הלכת הדרישה-וחקירה בדיונים אזרחיים ופליליים, אך כדי שלא לנעול דלת בפני לווים - דהיינו, למנוע מצב שאנשים ימנעו מלהלוות כספים בשל דרישות מחמירות לקבלת עדות בבית הדין - תקנו חז"ל שבתחום האזרחי אין צורך בדרישה וחקירה.
הגמרא בתחילת מסכת סנהדרין לומדת שדיני ממונות שהם הודאות והלואות נידונים בשלשה הדיוטות ולאו דווקא דיינים מומחים.
והסיבה לכך היא כדי שלא תנעול דלת בפני לוין.
הרב יהושע ויצמן מביא הסבר לטעם 'שלא תנעול דלת בפני לווים', בעניין דיני ממונות:
נעים רג'ואן (1928 - 14 במאי 2013) היה נגן ומלחין ישראלי ממוצא יהודי עיראקי.
רג'ואן נולד בבגדאד לציון וחביבה רג'ואן.
למד בבית ספר אליאנס בעיראק 4 שפות (ערבית, אנגלית, צרפתית ועברית) ומסחר.
אביו היה יבואן תה וקפה וקבלן ידוע.
עוד מנעוריו אהב לנגן ולהלחין שירים, הקים תזמורת (אנסאר אל-מוזיקה) שבה ניגנו חבריו מבית הספר.
השירים שודרו ברדיו עיראק והתפרסמו מאוד.
נעים ניגן על אקורדיון, עוד וקונטרבס.
הוא הלחין שירים לזמרת מיס דמשק בזמן ביקורה בעיראק.
בשנת 1951 עלה לישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה.
מנהל רשות השידור דאז, שאול בר-חיים, שמע עליו ופנה אליו בבקשה שירכיב תזמורת מזרחית לקול ישראל.
כתוצאה מכך נוסדה לה תזמורת קול ישראל בערבית אשר ניגנה במסגרת קול ישראל בערבית בין השנים 1948–1993. נעים המליץ על נגנים נוספים מעיראק וממצרים.
בהמשך צורפו לתזמורת גם נגנים ערביים.
התזמורת נוהלה על ידי עזרא אהרון וזוזו מוסא.
נעים השתתף בתזמורת כנגן, מלחין, מעבד, כותב מילים, מנהל מוזיקלי וכמו כן הוא הופיע בטלוויזיה בשירי סולו ובדואטים.
הציבור הכירו כנגן אקורדיון, אך על הפס המוזיקלי ברדיו נשמעו גם צלילי העוד והקונטרבס שלו באולפן.
נעים היה בוועד הקבוע של תזמורת קול ישראל בערבית ודאג שיקבלו תנאים כמו התזמורת הסימפונית ירושלים.
כן דאג ששתי התזמורות יקבלו דירוג עיתונאים.
נעים השתתף בפגישות של מרכז ההסברה במטרה לקרב בין יהודים וערבים.
הוא היה אחראי על החלק האמנותי.
נעים הלחין מעל 300 שירים בערבית, לרובם כתב מילים לחן ועיבוד.
כמו כן הלחין כ-50 שירים בעברית.
שיריו הושרו על ידי לילית נגר, עפרה חזה, ג'ו עמר, עליזה עזיקרי, יפה ירקוני ורבים אחרים.
נעים שינה את האקורדיון בו ניגן כך שיוכל לנגן מוזיקה מזרחית והוסיף לו רבעי טונים.
זה היה האקורדיון הראשון בעולם שניגן מוזיקה מזרחית.
באופן דומה שינה את האורגן.
ייחודיות זו הביאה הצלחה בקרב מאזינים מארצות ערב.
בשנות ה-60 מכר נעים לארצות ערב תקליטים ובהם שיריו וכדי שלא יימנעו לשדר שיריו של יהודי-ישראלי, נרשמו בתקליטים שמות בדויים שונים ככותבי המילים.
המלחין שנרשם היה "נעים" ללא שם משפחה.
התקליטים נמכרו לתחנות רדיו רשמיות בארצות ערב על ידי חברת "דוניה" הצרפתית, והתמלוגים הועברו לאקו"ם הישראלית ממקבילתה הצרפתית.
בשנות ה-60 הקליט נעים בשיתוף עם לילית נגר תקליטים עם שירים הודיים ידועים בעיבוד שיתאים לאוזן ישראלית.
כל שירי התקליט הם דואטים שנעים ולילית שרו, ביניהם השיר איצ'יקידנה התפרסם בארץ ובארצות הברית.
בהמשך הדרך עבד נעים גם בטלוויזיה כמנהל מוזיקלי בתוכנית "מסא אלח'יר" (ערב טוב) במשך כעשר שנים.
שנים רבות נסע נעים בארץ עם תזמורת צלילי המזרח, בת 6 נגנים, ונתן הרצאות על המוזיקה המזרחית (רבעי טונים ומקצבים מיוחדים) תוך השוואה למוזיקה מערבית, כולל הדגמה על כלי הנגינה.
הנ"ל בוצע במסגרת "סל תרבות" ו"אמנות לעם".
ההרצאות היו בפני מבוגרים, תלמידי בתי ספר, אוניברסיטאות, קיבוצים ועוד.
חלק מהמוזיקה שכתב נעים הייתה "מזרח-מערב" כלומר שילבה שירים בערבית עם עיבודים מערביים.
לצורך כך התחבר ליוצרים כאלברט פיאמנטה, אלדד שרים ואחרים.
נעים כתב ג'ינגלים בערבית לרדיו שפרסמו מוצרים כגון קוקה-קולה ומפלגות גדולות בזמן בחירות כגון הליכוד והמערך.
על פי בקשת סמי שמעון, יצר נעים 10 דיסקים עם שירים עיראקיים יהודיים ידועים בנושא המסורת העיראקית היהודית המקורית כגון שירי חגים, בעיבוד חדש.
נעים יצר גם בתחום האמנות הפלסטית: צייר (ציור אבסטרקטי במיוחד), והיה אומן זכוכית (ויטראז'ים בטכניקות שהמציא בעצמו).
היה נשוי לנורית ואב לשלושה ילדים.
נעים רג'ואן נפטר ב-2013 ונטמן בבית העלמין ירקון.
עביה, בביצוע תזמורת קול ישראל בערבית, שנות ה-50. הקלטת שמע באתר הספרייה הלאומית
העלמה והרוח, בביצוע תזמורת קול ישראל בערבית, שנות ה-50. הקלטת שמע באתר הספרייה הלאומית
רקפות, בביצוע תזמורת קול ישראל בערבית, 1968. הקלטת שמע באתר הספרייה הלאומית
נעים זמירות ישראל (כינוי מסורתי לדוד המלך) היא יצירתו של המלחין פאול בן-חיים, שנכתבה לפי הזמנתה של "קרן נטלי קוסביצקי", שהמנצח סרגיי קוסביצקי הקים לאחר מות אשתו הראשונה.
קוסביצקי מת ביוני 1951 ואחת מתוכניותיו האחרונות הייתה הזמנת יצירה אצל בן-חיים באמצעות הקרן, שקמה בשנת 1942 והזמינה יצירות חדשות רבות אצל מלחינים ברחבי העולם.
המלחין והמנצח ליאונרד ברנשטיין, תלמידו של קוסביצקי, הגה קיום פסטיבל מוזיקלי גדול בירושלים לציון מלאת 3000 שנה לדוד המלך.
לקראת פסטיבל זה הזמין יצירות אצל מלחינים יהודים, הן בישראל והן בארצות העולם, בהן האופרה "דוד" מאת דריוס מיו.
מכתב רשמי מיום 26 בספטמבר 1952, שהגיע אל בן-חיים מטעם קרן קוסביצקי, כלל את ההזמנה הנכבדה ביותר שזכה בה עד אז.
התשלום שהוצע לו עמד על אלף דולר ומעבר למסירת כתב היד המקורי לספריית הקונגרס כדי לכלול אותו באוסף קוסביצקי, לא היו כל תנאים אחרים בהזמנה והובטחו כל זכויותיו של המלחין בה.
ד"ר גרדנוויץ הציע לבן-חיים, בהשראת רעיון של פרנק פלג, לחבר "בידור מלכותי" בנוסח "הקונצרטים המלכותיים" של פרנסואה קופרן ולהקדישו למלך דוד.
הצעתו כללה פרק ראשון לצ'מבלו, כלי נשיפה מעץ ומספר מועט של כלי קשת נמוכים.
בראש פרק זה הציע להציב פסוק על דוד המנגן בכינור לפני שאול המלך.
הפרק השני נועד לפי הצעה זו לנבל וכלי קשת עם ליווי חרישי של כלי נשיפה ברקע ויתקשר למחול התהילה של דוד ולמיכל הצופה בו מחלונה, וכפרק סיום הציע תזמורת מלאה עם הסולנים, לתאר את דוד המזמר פרקי תהילים.
גרדנוויץ ראה ביצירה גם אפשרות לבלט.
ברנשטיין קיבל ברצון את כל ההצעות, פרט להסתייגות מן השם שהוצע ליצירה, כפי שכתב ביום 27 בנובמבר 1952.
היצירה הייתה מוכנה לאחר עשרה חודשים וכתב היד נשלח לקרן קוסביצקי בסוף ספטמבר 1953. לאכזבת בן-חיים, נדחה הפסטיבל לשנת 1955 והוא פנה אל הקרן בבקשה להשמעה מוקדמת של היצירה מחוץ לישראל.
הבקשה אושרה, אך בסופו של דבר לא התקיים הפסטיבל כלל ו"נעים זמירות ישראל" הושמעה לראשונה רק בדצמבר 1956, בנסיבות חגיגיות אחרות, שכן אותה עת ציינה התזמורת הפילהרמונית הישראלית עשרים שנה להיווסדה.
בן-חיים כינה את היצירה "נעים זמירות ישראל" - שלושה פרגמנטים סימפוניים לתזמורת ולסולנים.
לא ברור למה הייתה כוונתו בהגדרה "פרגמנטים", שכן כל אחד מפרקי היצירה מהווה צורה סימפונית שלמה בפני עצמה.
הפרק הראשון, דוד לפני שאול, כתוב לצ'מבלו ולהרכב כלי נשיפה מעץ וממתכת, ללא טרומבונים וטובה.
סגנון הכתיבה לצ'מבלו בארוקי במרקמו, בתבניות אוסטינטו, אך בצורתו הוא דומה לפרק הראשון של הסימפוניה השנייה של בן-חיים - תצוגה ופיתוח ללא רפריזה.
בפתח הפרק מופיע מבוא, שסדרת האקורדים האטונאליים שלו חורגת מסגנונו של בן-חיים ובאה להצביע על מצבו הנפשי המעורער של המלך שאול, שצלילי הצ'מבלו הבאים מיד לאחריה גוברים עליו.
לאחר מבוא זה בנוי הפרק משני נושאים עיקריים, שהראשון בהם מורכב מחזרות על מוטיב קצר, השואב מן הנושא הריקודי מפרק הפתיחה של הסוויטה "מחזות ישראל", אך שונה ממנו.
הנושא השני משמר דמיון רתמי לראשון ומגיע לשיאו כאשר שני הנושאים מורכבים זה על גבי זה בקונטרפונקט, המחלק את ההרכב כולו לשתי קבוצות ומשקף קרבה לדגם המאהלרי, שניכר בסימפוניה הראשונה של בן-חיים.
פרק זה, שהעדר הרפריזה בו מונע סיום מלא ומספק, משקף את הקונפליקט שבו נמצא בן-חיים, בין צורת סונאטה נאו קלאסית ורומנטית לבין כתיבה נאו-בארוקית.
קונפליקט זה מצא את פתרונו רק ב"מטמורפוזות על כוראל של באך" משנת 1968.
הפרק השני, תפילה, כתוב לנבל וכלי קשת, בצורה משולשת פשוטה.
הוא נפתח בנושא לשני כינורות סולו באוקטבות ללא ליווי, המבוסס על תבניות מלודיות של טעמי המקרא.
בפרק זה ניכרת השפעת "אוצר נגינות ישראל" של אידלסון, אם כי בן-חיים לא השתמש ישירות בנושאים מתוכו אלא ברוח המוטיבים בלבד.
הנושא של אידלסון קרוב ביותר לקריאה בשיר השירים בנוסח יהודי ליטא, אף כי מדובר בדמיון כללי בלבד בין הנעימות.
לעומת זאת, נוסחת הסיום של שני חלקי הנושא זהה לנוסחה של "סוף פסוק" כפי שרשם אותה אידלסון, על פי מסורת יהודי בבל, בוכרה ופרס.
כיון שבן-חיים לא נהג לבקר בבתי כנסת ולא הכיר את הנוסח הליטאי מבית הוריו, קרוב לוודאי שקלט אותו משידורי הרדיו.
נטייה לנוסח זה הייתה צפויה בעיקר בשל השימוש בקדנצה הפלגלית-ארכאית במוזיקה האירופית.
מרקם של אוקטבות ללא ליווי בהתחלה ובליווי אקורדים מושהים בנוסח רצ'יטטיב בהמשך תורם לאופי הארכאי של הפרק.
עוד ניכרות בפרק זה השפעות של "מחולות קודש וחול" של דביסי, וכן מופיע בו עיבוד מסוגנן של רעיון, שהוצג באופן פשטני וישיר יותר ב"תרועה לישראל" של בן-חיים .
פרק הפינאלה, "שיר המעלות", כתוב בצורת נושא עם שבע וריאציות וקודה, לשני כלי הסולו ותזמורת מלאה.
מבחינה רתמית הוא מהווה מחול הורה מסוגנן, אך התפניות הכרומטיות שבו מרחיקות אותו מן העממיות.
ביצוע הבכורה בדצמבר 1956 היה בקונצרט, שעורר תגובות קשות בקהל לנוכח כוונתה של התזמורת הפילהרמונית לכלול בו את הפואמה הסימפונית "דון חואן" של ריכרד שטראוס.
התזמורת ביטלה את תוכניתה המקורית, אך לאות מחאה סירבה לכלול בה יצירה אחרת במקום הפואמה של שטראוס.
המבצעים היו כולם ישראלים: המנצח היה גאורג זינגר, הפסנתרנית רנה ברוורמן (בקונצ'רטו של בטהובן.
הסולנים ביצירתו של בן-חיים היו הנבלנית קלרי סרבש והצ'מבליסט אריה זקס.
מנשה רבינא ציין את התלהבות הקהל מהרכבו הישראלי של הקונצרט, בניגוד לתוצאות משאלי דעת קהל שפורסמו בעבר.
גם מקס ברוד כתב ביקורת ארוכה, מפורטת ונלהבת.
שני המבקרים ציינו את חולשת צליליו של הצ'מבלו לעומת תזמורת כלי הנשיפה, בעיה שאפשר להתגבר עליה בדרכים שונות.
נעים רג'ואן היה טניסאי ישראלי, מחלוצי הטניס הישראלי.
פעמיים ברציפות אלוף ישראל בטניס (1939 ו-1940).
בשנת 1948 הפסיד רג'ואן לאריה אבידן-וייס במשחק הגמר של אליפות ישראל בטניס.
בשלב חצי הגמר הוא ניצח את פיינברג.
בשנים 1938-1936 זכה אחיו של רג'ואן, אדוארד בתואר אלוף ארץ ישראל בטניס.
התגורר בסמוך לאחיו אדוארד בשכונת תל בנימין ברמת גן.
הרב נעים בן אליהו (ד' בחשון תרפ"ד 14 באוקטובר 1923 - ו' באלול תשע"ד 1 בספטמבר 2014) היה רב בשכונת הבוכרים בירושלים וראש ישיבת בן איש חי.
נולד בד' בחשון תרפ"ד בעיר העתיקה בירושלים לרב סלמאן אליהו, מקובל שעלה מבגדאד לפי הוראת רבו ה"בן איש חי", ולמזל לבית צדקה, אחותו של הרב יהודה צדקה ונכדת אחותו של הרב יוסף חיים (ה"בן איש חי").
העוני בביתם היה רב ובגיל שש עשרה נפטר אביו.
בילדותו למד בתלמוד תורה בני ציון, ולאחר מכן בישיבת פורת יוסף אצל הרב עזרא עטיה והרב צדקא חוציין, יחד עם ידידיו הרב עובדיה יוסף והרב בן ציון אבא שאול.
הוא השתתף בשיעוריו של מאיר מינא.
בראשית דרכו, ובדומה לאחיו הרב מרדכי אליהו וחכם שמעון בן אליהו, בחר בשם נעים בן אליהו.
היה לוחם בהגנה ואף נפצע בקרבות מלחמת העצמאות, נישא לרחל, כיהן כמורה בסמינר הישן בירושלים והקים בית ספר בשכונת קטמונים בירושלים.
שימש במשך שנים כרב בשכונת הבוכרים בירושלים.
נפטר בו' באלול תשע"ד ונקבר בהר המנוחות, בחלקת המשפחה והבבלים לסמיכות לרב יצחק כדורי ועוד מקובלים רבים בחלקה הקרובה לאחיו הרב מרדכי אליהו.
נְעִיאֵל הייתה עיר מקראית בנחלת שבט אשר, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
העיר נזכרת בתיאור גבול נחלת שבט אשר בספר יהושע: .
במאה ה-19 זיהה החוקר קלוד קונדר את העיר הקדומה עם חורבה הקרויה ח'רבת יעניין, הנמצאת כשלושה קילומטר מצפון לכפר כאבול (הוא "כבול" המקראית והתלמודית), והאתר מופיע במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל.
בסקר ארכאולוגי שנערך במקום נמצאו שרידים מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל.
נעילה היא תכונה של מערכות מכ"ם רבות אשר מאפשרת עקיבה אוטומטית אחרי מטרה מסוימת.
התכנון הראשוני של נעילה היה עבור מערכת Airborne Interception radar, Mark VIII, מכ"ם אוויר-אוויר על בסיס גלי מיקרו שהיה בשירות חיל האוויר המלכותי הבריטי מ-1941 ועד סוף מלחמת העולם השנייה.
השימוש הנרחב הראשון שלו היה במכ"ם הקרקעי SCR-584 של צבא ארצות הברית.
ביות אקטיבי היא שיטת הנחיה בשימוש טילים, בה לטיל המונחה יש מכ"ם המשמש משדר ומקלט בו זמנית, ומקטע אלקטרוניקה המאפשר לו למצוא ולעקוב אחר מטרה באופן אוטונומי.
בנאט"ו נהוג לסמל שגור טיל אוויר-אוויר מתביית כזה בכינוי "Fox Three".
עם מכ"ם חצי אקטיבי, פלטפורמת השיגור רוכשת את המטרה במכ"ם החיפוש שלה.
הפלטפורמה "מאירה" את המטרה עבור טיל בעזרת מכ"ם משדר עם אלומה צרה ממוקדת (השונה מאלומות החיפוש).
כאשר המכ"ם הפסיבי השייך למערכת ההנחיה של הטיל יכול "לראות" את אותות הרדיו המוחזרים מהמטרה.
הטיל יבצע נעילה על המטרה בעזרת אותות אלו ואז הוא מוכן לשיגור.
טילים מסוימים יכולים להשתמש בניסיונות של משבש אותות ליצור רעש מפריע, ולמעשה להתביית על השידור של המשבש באופן פסיבי (ללא צורך בשידור כמו במקרים הקודמים).
מטרה הפולטת קרינה אינפרא-אדומה יכולה לשמש מקור עבור מערכת ביות של טיל.
נעילה יכולה להתבצע כאשר טיל מודלק (Power-up) והוא קולט את חתימת ה-IR המגיעה מהמטרה.
נעִים אליהו דנגור היה איש עסקים ופילנתרופ יהודי-עיראקי.
דנגור שהיה בעל אזרחות בריטית, היגר לבריטניה ואף הפך לאביר במסדר האימפריה הבריטית.
דנגור נולד בבגדאד, בירת בעיראק, השני מתוך שישה אחים ואחיות.
אביו, אליהו דנגור (1883-1976), היה המדפיס הגדול בעולם של ספרים בערבית.
סבו היה החכם עזרא דנגור, רבה הראשי של בגדאד.
בשנת 1930, בגיל 17 נסע דנגור מבגדאד ללונדון, ללימודי הנדסה באוניברסיטת לונדון.