tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2013 מת אייברי בגיל 68 בבית חולים בלוס אנג'לס כתוצאה מסיבוך בניתוח לב פתוח שעבר במקום.
גסאגון ג'יימס אדני הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בבני סכנין.
אדני התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ביליס באלש האלבנית, אליה הצטרף בינואר .
ב-23 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל האלבנית בהפסד 0–1 לקוקסי.
3 ימים לאחר מכן, אדני הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד טרבוני פוקה.
בינואר אדני הושאל לטומורי בראט עד לסיום העונה.
ב-10 בפברואר 2013, אדני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לקיי אף טירנה.
בקיץ , אדני חתם בלאצ'י.
ב-3 ביולי 2014, לאצ'י ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד רודאר ולנייה, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה.
ב-24 באוגוסט 2014, אדני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במסגרת הליגה בתיקו 1-1 נגד פרטיזן טירנה.
אדני היה שותף לזכייה של לאצ'י בגביע ובסופר קאפ.
ב-1 בפברואר 2016, אדני חתם לשלוש שנים בסקנדרבו קורצ'ה.
ב-7 בפברואר, אדני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד קוקסי, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.
ב-4 במאי, אדני רשם שלושה בישולים וכבש פעמיים בניצחון 1–6 נגד לאצ'י.
את העונה סיים עם 15 שערי ליגה ו-23 בכל המסגרות.
ב-25 באפריל 2016 רשם את משחקו ה-100 במסגרת ליגת העל האלבנית.
ב-26 ביוני 2018 אדני חתם לשלוש שנים בגבאלה מליגת העל האזרית תמורת 200 אלף אירו ו-25% ממכירה עתידית.
ב-9 ביולי 2019 אדני הושאל לעירוני קריית שמונה מליגת העל.
ב-5 ביוני 2021 חתם אדני לעונה אחת במכבי פתח תקווה.
בסיום העונה, עזב את המועדון וחתם בטוזלספור מליגת המשנה הטורקית.
ב-26 בינואר 2024 חתם אדני בהפועל חדרה עד לתום העונה.ב-1 ביולי 2025 חתם בהפועל פתח תקווה.ב-11 בפברואר 2026 חתם בבני סכנין.
ג'יימס פרנקלין אדוארדס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1977–1996. לאורך 19 עונותיו ב-NBA שיחק עבור 8 קבוצות שונות, זכה ב-3 אליפויות, והעמיד ממוצעים כוללים של 12.7 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
בעת פרישתו ממשחק בשנת 1996, ניצב אדוארדס במקום התשיעי בתולדות ה-NBA בסך משחקים (1,168), היה השחקן החמישי הכי מבוגר בתולדות הליגה (אחרי נאט היקי, רוברט פאריש, כרים עבדול-ג'באר ובוב קוזי) והיה אחד מארבעה שחקנים אשר שיחקו בליגה לפחות 19 עונות (אחרי עבדול-ג'באר, פאריש ומוזס מלון).
אדוארדס נולד וגדל בסיאטל שבמדינת וושינגטון, ובין השנים 1973–1977 למד באוניברסיטת וושינגטון.
לאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל מארב הארשמן, ובשתי עונותיו האחרונות נבחר לחמישיית העונה של מחוז Pac-8, לאחר שרשם במהלכן ממוצעים של 19.2 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1977 נבחר אדוארדס על ידי לוס אנג'לס לייקרס, בבחירה ה-46 (סיבוב שלישי).
בחציה הראשון של עונת הרוקי שלו הרשים בלייקרס עם ממוצעים של 14.8 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק, אך כבר לאחר 25 משחקים הועבר בטרייד לאינדיאנה פייסרס, בתמורה לאדריאן דאנטלי.
ב-3 וחצי עונותיו באינדיאנה המשיך להציג יכולת גבוהה כשחקן חמישייה קבוע, ותרם 15.9 נקודות ו-7.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם על חוזה בקליבלנד קאבלירס.
בעונתו הראשונה בקליבלנד קלע 16.7 נקודות למשחק, אך קבוצתו סיימה עם המאזן הגרוע ביותר בליגה; 15–67.
בפברואר 1983, לאחר כעונה וחצי עם הקאבלירס, הועבר בטרייד לפיניקס סאנס, במדיה שיחק במשך כ-5 שנים.
באפריל 1987 הואשם יחד עם חבריו לקבוצה ג'יי האמפריז וגרנט גונדרזיק בשימוש ובסחר בקוקאין, אולם בסופו של דבר לא הועמד למשפט ונשלח לתוכנית לגמילה מסמים במסגרת הסכם הפשרה.
בעונת הוביל את הסאנס לגמר האזור המערבי, לצד וולטר דייוויס, לארי נאנס ומוריס לוקאס.
לאורך תקופתו בפיניקס שימש כסנטר הפותח של הקבוצה, ורשם ממוצעים של 14.7 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק.
בפברואר 1988 נשלח בטרייד לדטרויט פיסטונס, עמה זכה בשתי אליפויות NBA בעונות ו-.
לאורך עונת 1988/1989 שימש כמחליפו מהספסל של ביל ליימביר, וקלע 7.3 נקודות למשחק, ובעונה העוקבת פתח לצידו, ותרם 14.5 נקודות למשחק.
בפלייאוף 1990 פתח אדוארדס בכל 20 משחקי קבוצתו, והיה הקלעי השלישי של הפיסטונס (אחרי אייזיאה תומאס וג'ו דיומרס) עם ממוצע של 14.3 נקודות למשחק.
בעונת שמר על יכולת גבוהה בדטרויט, אשר הובסה בגמר האזור המזרחי מול שיקגו בולס.
בין השנים 1991–1995 שיחק עבור לוס אנג'לס קליפרס, לוס אנג'לס לייקרס, ופורטלנד טרייל בלייזרס.
בעונת , אשר הייתה עונתו האחרונה בקריירה, זכה באליפות נוספת כשחקן שיקגו בולס.
לאורך העונה הסדירה שותף ב-28 משחקים בלבד, ובשלב הפלייאוף שיחק ב-28 דקות בסך הכול.
אליס ג'יימס אבדנור היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הקונגרס של ארצות הברית מטעם מדינת דקוטה הדרומית, ראשית בבית הנבחרים (1973-1981) ואחר כך בסנאט (1981-1987).
אבדנור נולד בעיירה קנבק (Kennebec) שבדקוטה הדרומית בחודש פברואר 1923, בנם של מרי (לבית ובי) וסמואל ג'.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית ואז סיים את לימודיו באוניברסיטת נברסקה–לינקולן ב-1945, היה חבר באחווה סיגמא כי.
בשנים 1957–1969 היה חבר בסנאט של דקוטה הדרומית.
בדומה לג'יימס אבורזק, שייצג גם הוא את דקוטה הדרומית בסנאט האמריקאי, היה אבדנור דור שני למהגרים לבנוניים שהיגרו אל ארצות הברית.
בשנים 1946–1948 עבד אבדנור כמורה וכמאמן.
הוא היה הפקיד הראשי של בית המחוקקים של מדינת דקוטה הדרומית בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20. כיהן כחבר הסנאט של דקוטה הדרומית.
ב-1969 החל לכהן כסגן מושל דקוטה הדרומית, תפקיד אותו מילא עד ל-1971. ב-1970 כשל בניסיונו להיבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, אך כעבור שנתיים נבחר לבית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס השני של דקוטה הצפונית, אשר אוחד ב-1982 עם מחוז הקונגרס השני אל מחוז קונגרס כללי אחד.
בבחירות 1980 התמודד אבדנור לסנאט של ארצות הברית נגד ג'ורג' מקגוורן, שכיהן כסנאטור במשך 18 שנה והיה מועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית בבחירות 1972. אבדנור גרס כי מקגוורן לא היה בקשר עם מדינת דקוטה הדרומית וביום הבחירות הכלליות גבר עליו בפער גדול, בהפרש של כ-61 אלף קולות.
בתקופת כהונתו כסנאטור כיהן אבדנור בוועדת ההקצבות וישב בראשות שלוש ועדות משנה, בהן ועדת המשנה לאיכות הסביבה והעבודה הציבורית.
ב-1986, לאחר שניצח בפער גדול את הבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית וגבר על המושל ביל ג'נקלו, הפסיד אבדנור בבחירות הכלליות לטום דאשל, אז חבר בית הנבחרים האמריקאי.
אחרי שעזב את הקונגרס של ארצות הברית, היה אבדנור בשנים 1987–1989 מנהל הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית, והיה יועץ במסע הבחירות המוצלח לסנאט של ג'ון ת'ון נגד דאשל בבחירות 2004.
בחודש מאי 2012 הלך אבדנור לעולמו בסו פולס שבדקוטה הדרומית, בן 89 במותו.
סנדרס היה חוקר אמריקאי של הברית הישנה ומעורכי מהדורת תגליות במדבר יהודה של מגילות מדבר יהודה.
הוא היה הראשון שתרגם וערך את מגילת התהילים הגדולה, סנדרס פרש בסוף שנות ה-90, אך פרסם והרצה באופן קבוע עד יום מותו.
סנדרס לימד בסמינר התאולוגי יוניון (UTS) בניו יורק ובבית הספר לתאולוגיה של קלרמונט (CST), בקלרמונט, קליפורניה.
בעודו ב-CST הוא הקים את המרכז של כתבי היד המקראיים למחקר ושימור (ABMC), ובו ארכיון מיקרופילמים לכתבי יד עתיקים מימי הביניים הקשורים לתנ"ך.
מחקרו החשוב של סנדרס קשור במגילת תהילים (11Q5) שנמצאה בקומראן במערה מס' 11 בשנת 1956. מחוסר אמצעים שכנה המגילה במוזיאון רוקפלר עד שבשנת 1961, סנדרס גייס את הכסף עבורה ובכך קיבל את הזכות לחקור אותה.
ב-1965 פורסמה המגילה בכרך הרביעי של סדרת תגליות במדבר יהודה.
לאחר שנתיים סנדרס הוציא כרך נוסף עם הרחבות למגילת תהלים.
סנדרס נפטר ב-1 באוקטובר 2020 בביתו שבקלרמונט, קליפורניה.
ג'יימס אוגוסטוס סודם היה אדריכל, עורך דין וצייר אמריקאי.
הוא נחשב לאחד מבכירי ציירי הלומיניזם.
הוא ידוע ברבים כצייר נוף אמריקאי ואחד המובילים מחברי אסכולת נהר הדסון.
ג'יימס אוגוסטוס סודם נולד ב־27 במרץ 1819, צאצא למשפחת סוחרים הולנדית ותיקה בניו יורק.
הוריו היו ג'יין וג'ון סודם.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת העיר ניו יורק (כיום אוניברסיטת ניו יורק - NYU), והחל את הקריירה שלו כאיש עסקים.
באותו הזמן הפנה חלק משמעותי מזמנו לציור, למד אצל אמן מפורסם וצייר דיוקנאות.
בגיל שלושים נבחר למועדון .
סודם היה גם חבר ב וחבר לחיים באגודת התנ"ך של ניו יורק (כיום Biblica) .
סודם היה אחד הציירים הקבועים שהתקבצו לצייר ב, ניו המפשייר, הוא הציג את הציור "האחו בקונוויי" באתנאום ניו יורק וב.
הוא פתח את הסטודיו שלו ב, בשנת 1858. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר כחבר כבוד ב, שהעניקה לו חברות מלאה בשנת 1861.
סודם נפטר במפתיע בנורת' קונוויי בגיל 46. מכירת האחוזה שלו לאחר מותו חשפה כי היו ברשותו יצירות של ציירים כמו רמברנדט, אלברכט דירר, אדריאן ואן אוסטדה, רפאל ואמנים עכשוויים, ביניהם רוזה בונר, ארי שפר וג'ורג' כלב בינגהאם.
בצוואתו, השאיר 50,000 דולר לאקדמיה הלאומית יחד עם אוסף 92 הציורים שכולל יצירות של אמנים אמריקאים מפורסמים כמו פרדריק אדווין צ'רץ', , ג'ון פרדריק קנסט ואנדראס אכנבאך.
ג'יימס היא להקת רוק ממנצ'סטר, שהוקמה בשנת 1982. הלהקה נהנתה מפופולריות במהלך שנות התשעים, ואף לאחר מכן, עם 4 שירים ו-12 אלבומים בעשיריות הפותחות של מצעדי המכירות הבריטיים.
הסינגלים הידועים ביותר של הלהקה כוללים את "Come Home" ,"Sit Down" ,"She's a Star" ו-"Laid", שאף הפך ללהיט בתחנות רדיו הקמפוס של ארצות הברית.
בעקבות עזיבתו של הסולן הראשי טים בות' ב-2001, הלהקה הפסיקה את פעילותה, אך בינואר 2007 הלהקה התאחדה והפיקה שישה אלבומים נוספים.
הופעות חיות היו מאז ומעולם חלק מרכזי בפעילותה של הלהקה.
נכון ל-2010, הלהקה מכרה מעל ל-25 מיליוני עותקים מאלבומיה ברחבי העולם.
ג'יימס הוקמה ב-1982 בפרבר ויילי ריינג' של מנצ'סטר, כאשר פול גילברטסון שכנע את חברו ג'ים גלני לרכוש גיטרת בס ולהקים איתו להקה.
ההרכב התייצב כאשר גייוון וילן הצטרף כמתופף.
לאחר מספר הופעות תחת שמות שונים, התייצב שם הלהקה על "מודל טים".
הם הופיעו בעיקר עם חומר מאולתר שנבע מג'אם סשנים, ואף חיממו את להקת הפוסט-פאנק The Fall באוניברסיטת מנצ'סטר פוליטקניק.
סולנים ומוזיקאים אחרים נשרו מהלהקה במהירות עד להיכרותם עם טים בות' בדיסקוטק של סטודנטים.
גילברטסון הזמין את בות' להצטרף ללהקה כרקדן, אך הוא קודם כמעט מיידית לעמדת הסולן הראשי.
לאחר שינוי שם נוסף, הלהקה שינתה את שמה לג'יימס באוגוסט 1982. הופעה במועדון ההסיינדה משכה את תשומת ליבו של טוני וילסון מפקטורי רקורדס והוא הציע לג'יימס להקליט אלבום בחברת פקטורי.
הלהקה, שכבר עשתה לעצמה שם בהופעות, חששה שהחומר שלה ייהרס במהלך הקלטה של אלבום שלם, ובחרה במקום זאת להקליט מיני-אלבום (EP) של שלושה שירים, בשם "Jimone".
אלבום הבכורה הוקלט באולפני סטרוברי בסטוקפורט באוגוסט 1983 ויצא לאור בהוצאת פקטורי בספטמבר.
בעקבות הוצאת האי.פי זכתה הלהקה לחמם את להקת הסמית'ס בין פברואר ואפריל 1985, במסגרת סיבוב ההופעות של הסמיתס "בשר הוא רצח".
על אף שהלהקה תוייגה כ"דבר גדול הבא", התקדמותה הואטה בשל בעיות סמים של גילברטסון שאילצו אותו לעזוב.
בות' וגלני הצטרפו לכת בשם Lifewave שהגבילה את אורח חייהם, מה שגרם לחוסר יציבות בלהקה.
האי.פי השני של הלהקה, "James II", יצא מעל לשנה לאחר יציאתו של אי.פי הבכורה ולווה בכתבת שער במגזין NME, תוך החלפתו של גילברטסון במורה לגיטרה של הלהקה, לארי גוט.
פים הראשונים זכו לביקורות חיוביות ופקטורי השתוקקה להפיק אלבום מלא עבור ג'יימס, אך חברי ג'יימס האמינו שפקטורי היא חברת תקליטים שרק התדמית בראש מעייניה, וחתמה במקום זאת על חוזה עם סייר רקורדס.
אלבום הבכורה של ג'יימס, "Stutter" ("גימגום"), יצא ביולי 1986 והגיע למקום ה-68 במצעד הבריטי.
הלהקה סבלה ממגבלות תקציב וחוסר פירגון מצד התקשורת, והקליטה במהירות אלבום שני בשם "Strip-mine" שבו ניסתה לייצר מבני שירים קונבנציונליים יותר, על מנת לרצות את חברת התקליטים.
האלבום יצא לאור מעל שנה לאחר שהוגש לסייר רקורדס, בספטמבר 1988, אך הגיע למקום ה-90 במצעד; ג'יימס החליטה לעזוב גם את סייר רקורדס והחליטה לממן בכוחות עצמה אלבום הופעה בשם "One Man Clapping", בעקבות הצלחה גדולה בהופעות ובמכירת חולצות טי של הלהקה.
אלבום ההופעה הגיע למקום הראשון במצעדי האינדי, מה שהוביל להתעניינות מחודשת בלהקה מצד התקשורת.
בנובמבר 1988, המתופף וילן נקלע לקטטה עם בות' על הבמה, התבקש לעזוב את הלהקה, והוחלף בידי דייוויד ביינטון-פאואר.
הסינגלים החדשים שהוקלטו, "Sit Down" ו-"Come Home", הפכו ללהיטים גדולים במצעדי הסינגלים העצמאיים.
"Gold Mother" יצא ביוני 1990 בדיוק כאשר תנועת מדצ'סטר דחפה להקות אינדי רבות ממנצ'סטר לפרסום, וג'יימס זכתה בהכרה הראשונה מהמיינסטרים.
הסינגלים "How Was It for You" ,"Come Home" ו-"Lose Control" הגיעו לטופ-40 והצלחתה המחודשת של הלהקה זכתה לחותמת סופית עם שתי הופעות מכורות מראש במנצ'סטר בסוף השנה.
במרץ 1991, כשהצלחתו של השיר "Sit Down" גרמה להקלטתו מחדש ולהוצאתו כסינגל, הסינגל הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי.
"Gold Mother" יצא לאור מחדש, הפעם עם הסינגלים "Lose Control" ו-"Sit Down" שלא נכללו בו קודם לכן; האלבום מכר פי עשרה מהכמות שאותה חזה ג'ף טראוויס, "Sit Down" הפך לאחד מהסינגלים הנמכרים ביותר של השנה, ו"Come Home", עם הזמן, להמנון בלתי-רשמי של סצנת מדצ'סטר.
חברי הלהקה העבירו את יתר השנה בהקלטות אלבומם הרביעי, "Seven", שיצא בפברואר 1992. האלבום הגיע למקום שני במצעד הבריטי כאשר הסינגל הראשון מתוכו, "Sound", מצטרף ל"Sit Down" בעשירייה הראשונה מספר חודשים קודם לכן.
הלהקה זכתה להכרה ראשונה בארצות הברית עם פתיחת סיבוב ההופעות האמריקאי הראשון שלה.
הלהקה הגיע לפסגה נוספת ביולי, בהופעה מכורה מראש בפארק השעשועים אלטון טאוורס באנגליה לעיני 30,000 צופים, ששודרה בשידור חי בתחנת הרדיו BBC 1, ושלאחריה עזב אנדי דיאגרם את הלהקה.
בסתיו 1993 חברי ג'יימס הוזמנו לחמם את ניל יאנג בסיבוב הופעות אקוסטי בארצות הברית, וחזרו לאנגליה רעננים ומוכנים להקלטת אלבומם הרביעי עם בריאן אינו, שאיתו רצו לעבוד על אלבומם הראשון "Stutter", אך הדבר לא יצא לפועל בזמנו.
"Laid" יצא ב-1993 וזכה לביקורות חיוביות.
בנוסף להצלחתו בבריטניה, האלבום פרץ את דרכה של הלהקה בארצות הברית, שם הוא נמכר במעל ל-60,000 עותקים והגיע למקום ה-72 במצעד של בילבורד, כאשר הוא נעזר בהצלחתו של שיר הנושא בתחנות קמפוס אמריקאיות.
הלהקה בילתה את רוב שנת 1994 בהופעות באמריקה.
"Wah Wah" יצא בספטמבר וקיבל ביקורות פושרות.
הקלטותיו של האלבום הבא נתקלו בבעיות מן ההתחלה, עם עזיבתם של אחד מהמלחינים המרכזיים, לארי גוט (שרצה לבלות יותר זמן עם משפחתו), ושל המנהלת מרטין מקדונה (שקיימה יחסים רומנטיים טעונים עם בות').
בות' הכריז שאף הוא מעוניין לקחת הפסקה עבור הקלטת אלבום עם אנג'לו בדלמנטי.
כמו כן, הלהקה גילתה על חוב גדול שהיא חייבת לרשויות המיסים.
הלהקה הייתה נחושה להמשיך בפעילותה והקימה אולפן בביתו של ביינטון-פאואר.
הגיטריסט לשעבר אדריאן אוקסאל נקרא לדגל, טים בות' חזר ללהקה לפרקים לשם הקלטת שירה, והאלבום החדש של ג'יימס, "Whiplash", יצא בפברואר 1997. האלבום הוכיח את עצמו כקאמבק מוצלח עבור הלהקה, עם כניסתו לעשירייה הפותחת בבריטניה, כמו גם הסינגל הראשון מתוכו, "She's a Star".
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות לשם קידום האלבום, ובות' נפגע בצווארו תוך כדי ריקוד על הבמה בארצות הברית ועבר ניתוח דחוף.
הלהקה קיבלה הצעה להשתתף בלולהפלוזה כפיצוי.
במרץ 1998 יצא אלבום להיטים בשם "The Best Of", שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי והוביל לשורה של הופעות מכורות מראש במשך השנה.
הלהקה חזרה לאולפן לשם הקלטת אלבומה הבא, "Millionaires", שיצא באוקטובר 1999. האלבום שנחשב להצלחה אמנותית לא עמד בציפיות הגבוהות מבחינת מכירות, אך בכל אופן הגיע למקום השני במצעד הבריטי ומכר מעל 150,000 עותקים.
לאחר כישלונו היחסי של האלבום "Millionaires" הלהקה החליטה לשנות את גישתה לקראת האלבום הבא והחליטה שוב לעבוד עם בריאן אינו.
הם בילו את רוב שנת 2000 בכתיבת שירי האלבום, ביצועם בהופעות והקלטתם רק לאחר מכן.
הם פצחו בסדרת הופעות מצומצמות שבהן ניגנו אך ורק סטים של שירים חדשים.
האלבום,"Pleased To Meet You", יצא ביולי 2001 ועטיפתו הציגה תמונה שהורכבה מפניהם של כל חברי הלהקה לשם יצירתן של פנים חדשות.
האלבום הגיע רק למקום ה-11, המיקום הנמוך ביותר אליו הגיע אלבום של הלהקה מאז החתמתה בחברת פונטנה.
מעט לאחר יציאת אלבומם האחרון, ג'יימס הגיעו לסוף החוזה שלהם, וטים בות' הכריז על עזיבתו לשם עבודה על פרויקטים משלו.
הם יצאו לסיבוב הופעות פרידה בבריטניה בסוף השנה והופעתם האחרונה דאז הוקלטה עבור אלבום ההופעה "Getting Away With It...
חברי העבר לארי גוט ואנדי דיאגרם הצטרפו להופעות הפרידה, עם הופעת אורח של בריאן אינו בהופעה באצטדיון ומבלי.
אלבום של B-sides בשם "B-Sides Ultra", שכלל בין השאר גרסאות כיסוי ללאונרד כהן, דייוויד בואי והוולווט אנדרגראונד, יצא לאור במקביל.
אלבומים נוספים של הלהקה זכו להוצאות מחודשות וטים בות' הוציא אלבום סולו בשם "Bone" ב-2004.
בינואר 2007, האתר הרשמי של טים בות' הכריז כי "טים יתאחד מחדש עם ג'יימס בתחילת 2007 לסדרת הופעות חיות שנכריז עליהן בקרוב".
האתר הרשמי של ג'יימס שינה במקביל את כתובתו ל-"wearejames.com" והכריז כי הרכבה הנוכחי של ג'יימס זהה לזה שהקליט את האלבום "Laid", כולל הסולן טים בות'.
בות' אישר בראיונות שונים כי הוא הקליט שירים חדשים עם החבורה כבר בנובמבר האחרון והשתכנע להצטרף מחדש ללהקה.
חמשת התאריכים שנקבעו עבור סיבוב ההופעות גדלו ל-7 בו ביום בו פורסמו, עקב ביקוש רב, והסיבוב כולו נמכר מראש.
הסיבוב התקיים באפריל 2007 והתרחב במהלך השנה לסיבובים נוספים ולהופעות במסגרת פסטיבלים בבריטניה ובספרד.
אנדי דיאגרם הצטרף להופעות כחצוצרן ושב אף הוא ללהקה.
אלבום אוסף נוסף, "Fresh as a Daisy — The Singles" יצא לאור במקביל.
אלבומה החדש של ג'יימס, "Hey Ma", יצא באפריל 2008 והגיע למקום העשירי במצעד הבריטי.
סיבוב של הופעות אצטדיונים בשם "We Are Sound" נערך בדצמבר בבריטניה ובו הוצגו שני שירים חדשים ("Porcupine" ו-"Look Away") מתוך אלבום עתידי.
הלהקה הכריזה באפריל 2010 על כוונתה להוציא שני מיני-אלבומים במהלך השנה, שבסופו של דבר יצאו באפריל ("The Night Before") ובאוגוסט ("The Morning After") ולווו בסיבוב הופעות אמריקאי לשם קידום המיני-אלבומים, שיצאו באמריקה כאלבום מלא בשם "The Morning After The Night Before".
ב-2011 טים בות' הכריז שהוא עובד על חומר חדש כאמן סולו, אך במקביל לפעילותו בג'יימס; ג'יימס הופיעה בפסטיבלים שונים ברחבי העולם במהלך השנה ובסוף השנה הכריזה על שינוי בסגנון ההופעות שלה, כאשר להופעות באוקטובר ובנובמבר צורפו ללהקה תזמורת ומקהלה.
אלבומה הראשון של ג'יימס מזה 6 שנים, "La Petite Mort", יצא ביוני 2014 במקביל לסינגל הפרומו "Moving On".
במהלך 2015 לארי גוט הוחלף באופן קבוע על ידי אדריאן אוקסאל.
ב-2016 יצא האלבום "Girl at the End of the World" שהיה לאחד מאלבומיה המצליחים ביותר של הלהקה עד כה - הוא היה קרוב להדיח את אלבומה של אדל, "25", מראש המצעד הבריטי: הוא הגיע למקום הראשון במצעדי אמצע השבוע בשבוע בו יצא, עם 2,000 עותקים יותר מאלבומה של אדל.
עד לסוף השבוע ירד האלבום למקום השני והיה קרוב כחוט השערה להפוך לאלבום האולפן הראשון של ג'יימס שהגיע למקום הראשון במצעד.
במאי 2018 ג'יימס הוציאה אי.פי בן ארבעה שירים בשם "Better Than That" שהגיע למקום הראשון במצעד תקליטוני הוויניל
והוביל לסיבוב הופעות מכור-מראש בבריטניה; במהלך ההופעות בוצעו שירים חדשים מתוך אלבומם הבא, "Living in Extraordinary Times", שיצא באוגוסט 2018, זכה לביקורות אוהדות והגיע למקום השישי במצעד הבריטי.
באפריל 2024 הפך "Yummy" לאלבום האולפן הראשון מעולם של ג'יימס שניצב במקום הראשון במצעד המכירות הבריטי - 42 שנים מאז הקמת הלהקה.
האלבום הקודם "All the Colours of You" מ-2021 הגיע למקום השלישי.
סול דייוויס – גיטרת קצב, גיטרה אקוסטית, כלי הקשה, כינור, קולות רקע (1989–2001, 2007–היום)
B-Sides Ultra 2001 (אוסף שירים נדירים)
לוטננט קולונל ג'יימס אוליפנט היה מנהל ויו"ר חברת הודו המזרחית הבריטית.
ג'יימס היה בנם הרביעי (משבעה ילדים) של אבנעזר אוליפנט, השביעי מקונדי ומרי, בתו השלישית של סר ויליאם סטירלינג מארדוך.
אחד מאחיו היה סר אנתוני אוליפנט.
בנו של סר אנתוני היה לורנס אוליפנט הסופר, הדיפלומט, הפוליטיקאי, עורך הדין, הנוסע והמיסטיקאי המפורסם.
אחיו הבכור של ג'יימס היה לורנס אוליפנט, השמיני לקונדי והראש הרביעי של שבט אוליפנט שהיה חבר הפרלמנט בפרת' בין 1832 ל-1837. אח שלישי היה תומאס אוליפנט, אמן ומוזיקאי.
ג'יימס אוליפנט התחתן לראשונה בפודופטינאם ב-23 ביולי 1822, עם לוסי, בתו של ג'ורג' מיידמן.
לג'יימס נולדו שבעה ילדים עם לוסי (היא נפטרה ונקברה בסקונדרבאד, ב-29 במרץ 1832).
ג'יימס התחתן שנית בסקונדרבאד, ב-29 במרץ 1832, עם סופיה אן.לסופיה ולג'יימס נולדו שלוש עשרה ילדים יחד (היא נפטרה ב-1 ביוני 1897).
אחד הילדים היה הגנרל ויליאם סטירלינג אוליפנט ואחר היה ארתור קרייגי אוליפנט.
אחד מילדיו של ארתור קרייגי היה סר לנסלוט אוליפנט, השגריר החריג והמפליג בבלגיה ומנכ"ל משרד החוץ.
נכד נוסף של ג'יימס (ואחיו של סר לנסלוט אוליפנט) היה האדמירל לורנס ריצ'רד אוליפנט.
ג'יימס היה צוער בסמינר הצבאי אדיסקומב בין השנים 1812–5 ביולי 1814 לפני שנכנס להנדסה.
בשנת 1825 מונה ג'יימס למפקח המהנדס בהיידראבאד.
ג'יימס איירדל היה משפטן אמריקאי, שנמנה עם ראשוני שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
הוא מונה לתפקיד על ידי הנשיא ג'ורג' וושינגטון וכיהן בו עד למותו.
ג'יימס איירדל נולד בלואיס שבאנגליה, כבכור מבין חמשת הילדים שהגיעו לבגרות של פרנסיס איירדל, סוחר מבריסטול ושל רעייתו, מרגרט מק'קאלק מאירלנד.
כישלון עסקיו של אביו, ובריאותו הרופפת, המריצו את איירדל להגר ב-1767, כאשר היה בן 17, למושבות צפון אמריקה.
בסיוע קרובי משפחה הוא השיג משרה בשירות המכס כסגן גובה בנמל אדנטון שבקרוליינה הצפונית.
במקביל לעבודתו במכס, למד איירדל משפטים בהדרכתו של סמואל ג'ונסטון (לימים מושל קרוליינה הצפונית), החל לעסוק בעריכת דין וב-1771 התקבל ללשכת עורכי הדין.
כנכדו של איש כמורה, הוא היה אנגליקני מסור במשך כל חייו וכתיבתו המחישה עניין ברוחניות ובמטאפיזיקה מעבר לדבקות הפשוטה בדת המאורגנת.
ב-1773 נשא איירדל לאישה את אחותו של ג'ונסטון, האנה, ולשניים נולדו ארבעה ילדים לאחר 12 שנים בהם הם היו חשוכי ילדים.
ב-1774 הוא מונה כגובה המיסים הראשי של הנמל.
אף על פי שהיה מועסק על ידי הממשלה הבריטית, היה איירדל תומך נלהב של העצמאות והחוקה.
ב-1774 הוא כתב את "לתושבי בריטניה הגדולה", שם הוא הניח את היסודות לטיעונים לתפישה נגד עליונות המחוקק על אמריקה.
מאמר זה הפך את איירדל, אז בן 23, כאחד מכותבי המאמרים הפוליטיים המשפיעים ביותר בקרוליינה הצפונית באותה עת.
חיבורו "עקרונותיו של ויגי אמריקאי" בישר את הנושאים והרעיונות של הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
לאחר פרוץ המהפכה האמריקאית, סייע איירדל לארגן את מערכת המשפט של קרוליינה הצפונית, וב-1778 הוא נבחר לשופט בבית המשפט העליון של המדינה.
הקריירה שלו התקדמה כאשר הוא מונה למספר תפקידים פוליטיים ושיפוטיים במדינה, כולל תפקיד התובע הכללי של המדינה, תפקיד בו הוא שימש בשנים 1779–1781. ב-1787 בחרה בו האספה המדינתית כחבר בוועדה לליקוט ובחינה מחדש של חוקי המדינה.
ב-1791 הוא השלים את מלאכתו.
לאחר המהפכה מנעו ממנו קשיים פיננסיים לשמש כנציג לוועידת החוקה בפילדלפיה, והוא התכתב באופן סדיר עם נציגי המדינה לוועידה.
איירדל היה מנהיג הפדרליסטים בקרוליינה הצפונית ותומך נלהב של החוקה המוצעת.
בוועידה שהתכנסה ב-1788 בהילסבורו, הוא קידם ללא הצלחה את אשרור החוקה.
לאחר כישלון אשרור החוקה בוועידה, הוא המשיך לקדם את הנושא, והצטרף לויליאם דייווי בפרסום הדיונים בוועידה על חשבונם בכל רחבי המדינה.
מאוחר יותר אשררה קרוליינה הצפונית את החוקה לאחר שהקונגרס תיקן אותה בהוספת מגילת הזכויות.
ב-8 בפברואר 1790 מינה הנשיא ג'ורג' וושינגטון את איירדל כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית וב-12 במאי אותה שנה אושר המינוי על ידי הסנאט של ארצות הברית ובאותו יום הוא נכנס לכהונתו.
בגיל 38 היה איירדל צעיר שופטי בית המשפט העליון באותה עת.
עומס התיקים על בית המשפט היה קל באותה תקופה.
למעשה לא דן בית המשפט בתיק הראשון שלו עד 1791, כאשר קיבל את פסק הדין "וטס נגד בארנס" .
ההחלטה בתיק זה התקבלה פה אחד, אך איירדל ביקש שהקונגרס ישנה את החוק הנוקשה שעל בסיסו התקבל פסק הדין.
השופטים התכנסו פעמיים בשנה בלבד כדי לשמוע עתירות וקיימים רק קומץ של תיקים שנכתבו בהם חוות דעת של איירדל בשנותיו על כס השיפוט, מתוכם שני המשמעותיים ביותר היו:
פסק הדין "צ'יזהולם נגד ג'ורג'יה" מ-1793, שבו עמדה על הפרק השאלה אם אזרחי מדינה אחת (קרוליינה הדרומית) יכולים לתבוע מדינה אחרת (ג'ורג'יה) על אי תשלום חובות מתקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
איירדל היה היחיד שכתב פסק דין מיעוט אל מול דעת הרוב שקבעה שניתן לתבוע מדינה בבית משפט פדרלי ללא הסכמתה לתביעה.
פסק הדין "קולדר נגד בול" מ-1798, שבו השאלה הייתה אם חוק של בית המחוקקים של קונטיקט הפר את חוקת ארצות הברית בשל העובדה שהוא היה חקיקה למפרע האסורה על פי פרק 1, חלק תשיעי, סעיף 3 לחוקה.
בפסק דין צ'יזהולם הייתה הסכמה ציבורית על דעתו של איירדל בניגוד לחוות דעת שאר השופטים.
הרעש הציבורי כנגד פסק הדין הניח מאוחר יותר את היסודות להפיכתו של פסק הדין על פניו ואימוץ התיקון ה-11 ב-1795.
בפסק הדין קולדר, שהתקבל פה אחד, קבע בית המשפט שהסעיף בחוק נגע רק למשפט הפלילי, והחליט שהצעד של בית המחוקקים לא נגד את החוקה.
חשוב מכך, פסק דין זה העלה את השאלה אם כללי הצדק הטבעי מהווים חוק.
דעתו של איירדל הייתה שרק הצעדים של המדינה שבמפורש הפרו סעיפים כתובים של החוקה יכולים להיחשב כבטלים.
חוקרים הפנו למאמרו של איירדל "אל הציבור" (To The Public) כאחת ההגנות הברורות והמנומקות ביותר לביקורת השיפוטית.
חוות דעתו של איירדל בפסק דין קולדר סייע לבסס את עקרון הביקורת השיפוטית חמש שנים לפני שהיא הועמדה למבחן בפסק דין מרבורי נגד מדיסון ב-1803. בית המשפט העליון הלך בעקבות גישתו של איירדל בכל שנותיו מאז.
דרישתו של איירדל לחבר מושבעים גדול במשפטי מרד פרייז מצוטטת לעיתים קרובות כעדות לכך שכוונת מנסחי התיקון הראשון לחוקה הייתה להגביל את היקפו לחופש מצנזורה מוקדמת.
הוא שיבח את הפירוש הצר של ויליאם בלקסטון לחופש העיתונות, וציין שמנסחי התיקון היו מועדים לעבודתו של בלקסטון והעיר ש"אם ההסבר שלו לא היה משביע רצון, אני מניח שהתיקון היה מנוסח בקפידה רבה יותר, כדי להבטיח שלא תהיה שגיאה אפשרית כלשהי".
השקפותיו של איירדל בנוגע לעבדות בארצות הברית תאמו לדעותיהם של בני זמנו, תומאס ג'פרסון וג'ורג' וושינגטון, שגינו את העבדות בגלוי בעוד שהם החזיקו בבעלותם עבדים.
כעורך דין, העניק איירדל סיוע משפטי הן למתנגדי העבדות והן לתומכיה.
ב-1777 סיפקו איירדל וידידו ויליאם הופר סיוע משפטי ליותר מ-40 עבדים לשעבר שקיבלו את חירותם מקווייקרים בצפון-מזרח קרוליינה הצפונית לאחר שהאספה הכללית של המדינה הורתה על שעבודם ומכירתם מחדש של עבדים אלו.
ב-1769 סייע איירדל לאביו, תומאס איירדל, במכירת עבד נמלט.
דעותיו על סעיף יבוא העבדים בחוקה
איירדל התייחס להתנגדותו של נציג וירג'יניה בוועידת החוקה, ג'ורג' מייסון, לפרק 1, חלק תשיעי, סעיף 1 לחוקה (סעיף הסחר בעבדים), שהייתה על רקע מעשי.
איירדל האמין שלא ניתן יהיה לקבל את אשרורן של קרוליינה הדרומית ושל ג'ורג'יה ללא הכללת סעיף כזה בחוקה, בכותבו, "המצב שלנו...
הופך את נשיאת הנגע הזה כמות שהוא לחיונית".
לפיכך, גם בטווח הארוך, סעיף ביטול סחר העבדים "יהווה דוגמה לאנושות".
"בפרק הזמן בין אשרור החוקה לבין ביטול העבדות", כתב איירדל, "הצעדים השיפוטיים בנוגע לעבדות בארצות הברית צריכים להיות מוסדרים בין ההכרה האישית לבין האל".
במשך כל ימי חייו החזיק איירדל עבדים בבעלותו.
ב-1786 הוא דיווח על 14 עבדים שהיו בבעלותו.
אחיו של איירדל, ארתור, התכוון להעביר לו את העבדים שהוא ירש מאביהם.
בכל אופן, צעד זה לא יצא אל הפועל וג'יימס הסדיר את רישום העבדים על שמו של ארתור.
במהלך חייו שחרר איירדל כמה מעבדיו, וביקר אותם לאחר מכן בפילדלפיה.
החוקרים מתייחסים אליו כאל "מחזיק עבדים הומני", בהתבסס על מסמכים ששרדו.
עם זאת, הן לרעייתו והן לו היו עבדים בבעלותם עם מותם.
בביוגרפיה שכתב על איירדל, מציין ההיסטוריון ויליס ויצ'רד את היחסים הקרובים של איירדל עם אחד מעבדיו, פיטר.
פיטר התלווה לאדונו במסעותיו לפני שקיבל את חירותו, ולאחריה הוא הועסק על ידו בשכר.
לאחר שחרורו, שיבח איירדל משרת בשכר בשם דייוויד, כאשר השווה אותו לפיטר.
ב-1793 כאשר עברה משפחת איירדל מפילדלפיה לאדנטון, קרוליינה הצפונית, שחרר איירדל את פיטר יחד עם שני עבדים נוספים.
פיטר היה לחוטב עצים לאחר שחרורו ואיירדל נהג לשכור את שירותיו באופן קבוע.
חוק השיפוט של 1789 חילק את ארצות הברית ל-13 מחוזות שיפוט, כשבכל אחד מהן היה בית משפט ששכן בעיר מרכזית.
הוא גם קבע שלושה סבבי שיפוט, אחד במזרחי, אחד במרכז, ואחד בדרום ארצות הברית.
שלא כמו בית המשפט העליון המודרני, ששופטיו ישבו יחדיו בוושינגטון הבירה והחליטו על פסקי דין, נדרשו שופטי בית המשפט העליון ל"סבבי רכיבה", שבהם הם שמעו תיקים ועתירות פעמיים בשנה.
בעיקר בשל עומס הנסיעות הכבד שהוטל על איירדל, התרופפה בריאותו.
ג'יימס איירדל נפטר בגיל 48, ב-20 באוקטובר 1799 באדנטון, קרוליינה הצפונית.
על שמו נקרא מחוז בקרוליינה הצפונית.
במלחמת העולם נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי .
ביתו של איירדל באדנטון נרשם ב-1970 במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
ג'יימס מריט איבס היה ליתוגרף ואיש עסקים אמריקאי.
הוא פיקח על הצד העסקי והפיננסי של חברת הדפוס "קורייר ואיבס" אותו ניהל יחד עם שותפו העסקי, נתנאל קורייר.
איבס נולד ב-5 במרץ 1824 בעיר ניו יורק.
אביו עבד כמפקח על בית החולים בעיר ניו יורק.
הוא היה אמן אוטודידקט, שהשכלתו לאמנות כללה ביקורים בגלריות לאמנות ובספריית אסטור.
אף שהלך לעבוד בגיל 12, הוא המשיך את לימודי האמנות בכוחות עצמו.
לזוג נולדו שישה ילדים, שני בנים וארבע בנות.
קרוליין הייתה גיסתו של אחיו של נתנאל קורייר, צ'ארלס קורייר.
צ'ארלס המליץ על איבס לנתנאל, ששכר אותו כמנהל חשבונות בשנת 1852 עבור חברת הדפוס האמנותי והליתוגרפיה שלו.
עד מהרה התברר כי כישרונו של איבס כאמן והידע האמנותי העניק לו תובנה חשובה לגבי מה שהציבור רוצה, וכישוריו בעסקים ובשיווק תרמו משמעותית לצמיחת החברה.
איבס סייע בשיפור ומודרניזציה של שיטות הנהלת החשבונות של קורייר, ארגן מחדש את המלאי וייעל את שיטות הייצור.
בשנת 1857 הציע קורייר לאיבס שותפות מלאה בחברה, המכונה "קורייר ואיבס", והפכה את איבס למנהל הכללי.
בתפקידו החדש אייבס עזר לקרייר לראיין אמנים ובעלי מלאכה פוטנציאליים, ולבחור תמונות שהמשרד יפרסם.
זה היה איבס שעודד הפקה של תמונות אידיאליות של החיים באמריקה בתקופה שהמעמד הבינוני גדל, והביקוש למוצרי הדפוס גדל מאוד.
חברת "קורייר ואיבס" הייתה ידועה בזכות הדפסי האמנות הפופולריים ביותר כמו סצנות חורף, נופים, אירועי ספורט, ספינות ואייקונים של חיי המאה ה-19. הדפסים אלה עדיין מבוקשים מאוד על ידי אספנים בהווה.
איבס עבד במשך ארבעים שנה בחברה עד מותו בריי, ניו יורק בשנת 1895.
הוא קבור בבית העלמין גרין ווד, ניו יורק.
לאחר מותו של איבס המשיכו בניו ובניו של קורייר לנהל את המשרד עד לסגירתו בשנת 1907.
ג'יימס ג'ון "ג'ארט" אברהרט ג'וניור הוא זמר, פזמונאי, מפיק ומעבד בריטי, המתגורר בלוס אנג'לס.
הוא היה מועמד למספר פרסי גראמי ועבד עם מספר אמנים פופולריים, ביניהם אשר, ג'סטין ביבר, קמילה קביו, קייגו, כריס בראון, ליטל מיקס, מרטין גריקס, ואן ריפאבליק, ג'ניפר לופז, קית' אורבן, ג'ון בליון וקלסי בלריני בין היתר.
אברהרט נולד באסקס שבבריטניה, את רוב ילדותו בילה בברנטווד עם הוריו, אחיו ושתי אחיותיו - ההיכרות הראשונה שלו עם מוזיקה הגיעה כשהוריו קנו לו מערכת תופים, לאחר שסבל מתאונת סקי קשה במהלך טיול בית ספר להרי האלפים.
הוא למד במכינה עד גיל 12, אז החליטו הוריו לעבור לאטלנטה, ג'ורג'יה כדי להקים עסק משפחתי מעבר לים.
התשוקה של אברהרט לכתיבת מוזיקה הלכה והתעצמה לאחר שהצטרף למקהלת הגוספל בבית הספר שלו באטלנטה, בה הוא שר באופן קבוע.
בבית הוא החל ליצור מלודיות, בהשראת המוזיקה של אשר, קירק פרנקלין וג'יי מוס.
בשנת 2008 הוצעה לאברהרט התמחות ל-12 חודשים אצל המפיק פולו דה דון שם התחיל את דרכו בסצנת המוזיקה המקצועית, ורק שנה לאחר מכן השיג את פריצת הדרך המקצועית הראשונה שלו, "Pretty Girl" של פריסילה רניה.
פריצת הדרך הגדולה של אברהרט הגיעה בשנת 2011, באמצעות מייל למנהל מייק קארן , שהתרשם משיריו, וכתוצאה מכך הטיס את אברהרט ללוס אנג'לס כדי לעבוד עם קודי סימפסון.
באותה שנה, הוא עבד על פרויקטים עבור פלו ריידה וווינטר גורדון, לפני שעבר ללוס אנג'לס בשנה שלאחר מכן בגיל 22. במהלך קיץ 2012 זכה אברהרט לתשומת לב נרחבת לרצועה שלו "Take You", שהופיעה באלבום האולפן השלישי של ג'סטין ביבר, Believe.
האלבום הגיע למקום הראשון ב-16 מדינות, ומכר מעל 3 מיליון עותקים ברחבי העולם.
ביבר ביצע את השיר בשנה שלאחר מכן בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2013.
באותה שנה כתב אברהרט את הסינגל הבריטי "Never Again" של טריי סונגז מאלבום האולפן החמישי שלו Chapter V, וכתב את השיר "Undefeated" של ג'ייסון דירולו, אותו ביצע דירולו בסיום העונה ה-11 של אמריקן איידול.
שנה לאחר מכן הוא שיתף פעולה שוב עם דריולו, הפעם ב"Tattoo", הרצועה המובילה מאלבום האולפן השלישי שלו.
בשנת 2014, זכה אברהרט להצלחה מסחרית גדולה, עם שירים שהפיק וכתב לטיימפלייס, אינה ופיטבול, פיפת' הרמוני, וטריי סונגז.
בחודש ינואר 2015, אברהרט שיתף פעולה עם דירולו והארדוול ברצועה "Follow Me Home", שיצאה באלבום הבכורה של הדי ג'יי, United We Are.
האלבום הגיע למקום הראשון בהולנד ולמקום השני במצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני בארצות הברית.
ב-17 במרץ 2015 הוציא מרטין גריקס את הסינגל "Don't Look Down" בהשתתפות אשר, אשר נכתב על ידי אברהרט.
השיר הוא הסינגל הרשמי הראשון מתוך אלבום הבכורה של גריקס, שייצא בהמשך השנה.
באותו יום הוציאה חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס את אלבום הפסקול של הסרט מהיר ועצבני 7, הכולל שיתוף פעולה של אברהרט עם סבין סטריטר וקלואי אנג'לידס, "How Bad Do You Want It (Oh Yeah)".
השיר יצא כסינגל שיווקי ב-23 בפברואר 2015.
בנובמבר 2015 הוציא ג'סטין ביבר את האלבום Purpose שהגיע לראש מצעד הבילבורד 200. אברהרט כתב שני שירים באלבום, ביניהם "Mark My Words" והסינגל "Company" (שהגיע למקום ה-53 בבילבורד הוט 100).
באותו חודש הוציאה פלר איסט את סינגל הבכורה שלה "Sax", שנכתב על ידי אברהרט.
הסינגל הגיע מאז למעמד פלטינה.
בשנת 2016, אברהרט כתב את הלהיט של קית' אורבן "Wasted Time" מתוך אלבומו Ripcord.
הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי ברדיו בארצות הברית והאלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי של בילבורד.
ג'הארט כתב גם את "Know Better" של קווין גייטס, שמופיע בפסקול הסרט יחידת המתאבדים.
בקיץ 2012, אברהרט ערך את הופעת הבכורה שלו כזמר תחת שם הבמה JHart, בשיר "Surrender" עם פול אוקנפולד.
בשנת 2014, הוא כתב וביצע את "One Breath" של דירטי סאות' מתוך האלבום With You, ובשנה שלאחר מכן, הוכרז שיתוף הפעולה שלו עם וייסטון, "Follow Me".
השיר הושמע לראשונה באתר אנטרטיינמנט ויקלי יום לפני צתו הרשמית.
ב־18 במאי 2015 הוציאה להקת טריטונל את "Untouchable", שיתוף הפעולה החדש שלהם עם להקת הדאנס קאש קאש.
הסינגל כולל שירה מאת אברהרט.
אברהרט המשיך בשיתוף פעולה עם הדיג'יי האוסטרלי טומי טראש בסינגל שלו "Wake the Giant".
תוך זמן קצר, אברהרט ביסס את מעמדו בזירת המוזיקה האמריקאית כאחד הפזמונאים הצעירים המשפיעים; בשנת 2013 הוענק לו פרס וילצ'ק ליוצר מבטיח במוזיקה עכשווית, הפרס מוענק לאמנים צעירים שאינם אמריקאים שהוכיחו הישגים יוצאי דופן.
"Wake the Giant"תומאס אולסן, ג'ונאלי פרמניוסטיימפלייסJust for Fun"Undress Rehearsal"קאלום שפירו, רוברט רזניק, ג'ייקוב לוטרל, אנדראס שולרריטה אורה rowspan="2" "Body on Me"רוזינה ראסל, סטפן ג'ונסון, ג'ורדן ג'ונסון, מרקוס לומקס, טינשה סיבנדה, כריסטופר בראון, באלאס האקו, רובין אלינגסןפירס פולטון
רותם, אלכסנדר איזקרדיו, מרקו דיאז ג'וניורוולפגנג גרטנר
"Feel Right"ג'וזף יאנגמן, מרטי גרטןק.
"Permanent"קייר גורוול-דהל, ג'ונתן פרייסקלסי בלריניUnapologetically"Machine Heart"קלסי בלריני, גרג וולס2018קמילה קביוCamila"Something's Gotta Give"קמילה קביו, שרה הדסון, ג'סי סנט ג'ון, אלכסנדר שוורץ, ג'וזף חג'אדוריאן"In the Dark"קמילה קביו, מדיסון לאב, סיימון וילקוקס, אדם פיני, טה וויטי וורביקסמנתה הארוויPlease EP"Happy and You Know It"אנדרו ג'קסון, אדם ארגילריילין "Queens Don't"רייצ'ל וודוורד, קורי קראודרגוסטד rowspan="2"
Laura White)"ז'אן פול מכלוף, אלכס מכלוף, סמואל פריש, לירוי קלמפיט, א '"קיד" בוגארטקונגס
ג'יימס או'קלי היה עיתונאי ופוליטיקאי אירי.
ג'יימס נולד לג'ון ולברידגיט או'קלי בדבלין בשנת 1845. הוא היה בכור מארבעה בנים ובת אחת.
משפחת או'קלי יחד עם בני דודיו של ג'יימס, הקימו רשת של אמנים ופעילים פוליטיים בתולדות התרבות האירית של המאה ה-19. סבו וסבתו מצד אביו היו ילידי מחוז רוסקומון ואביו ניהל עבודות נפחות וביצוע עבודות בדבלין.
גם אחיו של ג'יימס, צ'ארלס וסטיבן, הפכו לאמנים.
דודו ג'ון לורל (1820–1901) כבר היה פסל מבוסס בלונדון, לכן עברה המשפחה ללונדון.
לורל לקח על עצמו את גידול הנערים.
ג'יימס או'קלי התגייס ללגיון הזרים הצרפתי ונשלח למקסיקו.
בסביבות 1865 הוא נמלט מהלגיון, הגיע לבולטימור ומשם חזרה ללונדון.
בלונדון הוא התחיל לעבוד עעיתונאי.
בשנת 1871 ג'יימס או'קלי חזר לארצות הברית והחל לעבוד ב"ניו יורק הראלד".
בנוסף לקריירה מוצלחת בעיתון, או'קלי עסק בציור.
הוא חזר לבריטניה מספר פעמים לתקופות קצרות.
ייתכן וקשרים שהוא רכש באותה תקופה עזרו כאשר אחיו אלויסיוס או'קלי הגיע לארצות הברית.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 ג'יימד או'קלי חזר ללונדון והחל בקריירה פוליטית.
לאחר הבחירות הכלליות בבריטניה 1880 הוא נבחר לבית הנבחרים כנציג של מחוז רוסקומון מטעם המפלגה האירית.
באוקטובר 1881 צ'ארלס סטיוארט פרנל ראש מפלגתו נעצר ויומיים ארך כך נעצר גם או'קלי.
הוא שוחרר רק במאי 1882.
בדצמבר 1883 ביחד עם אחיו אלויסיוס או'קלי הם נסעו לסודאן ומשם דיווחו על אירועי המלחמה המהדית.
לאחר הבחירות הכלליות בבריטניה 1885 או'קלי חזר לבית הנבחרים.
לאחר פטירת צ'ארלס סטיוארט פרנל או'קלי המשיך לתמוך בקו הפוליטי שלו ובעקבות כך הפסיד בבחירות שנערכו בשנת 1892. אומנם הוא נבחר בבחירות שנערכו בשנת 1895 ובהמשך בכל מערכת בחירות עד שנפטר בשנת 1916.
ג'יימס, רוזן וסקס , ובשמו המלא ג'יימס אלכסנדר פיליפ תיאו מאונטבאטן-וינדזור (James Alexander Philip Theo Mountbatten-Windsor) הוא בנם הצעיר של הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו ושל סופי, דוכסית אדינבורו.
ג'יימס הוא נכדם הצעיר של המלכה אליזבת השנייה ושל הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, ואחיינו של המלך צ'ארלס השלישי.
בעת הולדתו, הוא היה במקום ה-8 בסדר הירושה לכתר הבריטי.
כיום, רוזן וסקס נמצא במקום ה-16.
ג'יימס, רוזן וסקס נולד ב-17 בדצמבר 2007 בבית החולים פרימלי פארק שבסארי.
השם ג'יימס אלכסנדר פיליפ תיאו הוכרז ב-21 בדצמבר.
הוא הוטבל ב-19 באפריל 2008 בקפלה הפרטית של טירת וינדזור, בידי דייוויד קונר, דיקן וינדזור.
סנדקיו היו אלאסטיר ברוס מקריוניץ', דאנקן בוליוונט, תומאס היל, דניז פולטון וז'ניה ארווין.
הוא הולבש בהעתק חדש של שמלת ההטבלה המלכותית , שנלבשה במקור על ידי ויקטוריה, בתה הבכורה של המלכה ויקטוריה, בשנת 1840. ההעתק נלבש ברוב ההטבלות המלכותיות לאחר מכן, כאשר השמלה המקורית עברה תהליך שימור.
עד שנת 2020 הוא למד בבית הספר איגל האוס , בית ספר מעורב הממוקם סמוך לסנדהרסט שבברקשייר.
לאחר מכן עבר ללמוד בקולג' רדלי שבאוקספורדשייר.
ג'יימס מתגורר יחד עם הוריו ואחותו בפארק באגשוט, סארי.
באפריל 2015 ג'יימס ואחותו, ליידי לואיז, השתתפו בסיור הראשון שלהם מעבר לים, בליווי הוריהם לדרום אפריקה.
בספטמבר 2020 ג'יימס השתתף יחד עם משפחתו בפרויקט לניקוי חופים בחוף סאות'סי שבהמפשייר, בתמיכת החברה לשימור ימי .
במרץ 2022 ג'יימס השתתף בטקס האזכרה של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו.
ביוני 2022 השתתף באירועי יובל הפלטינה למלכות אליזבת השנייה, ביניהם טקס ההודיה הלאומי ומסיבת הפלטינה בארמון .
ב-17 בספטמבר 2022, במהלך תקופת האבל הרשמית בעקבות מותה של אליזבת השנייה, הצטרף ג'יימס לאחותו ולששת בני דודיו במשמר כבוד בן 15 דקות סביב ארונה של המלכה, בעת הצבתו בארמון וסטמינסטר, והיה לאדם הצעיר ביותר ששמר על הארון.
בנוסף, נכח ג'יימס יחד עם שאר בני משפחתו בתהלוכת הארון אל עבר ארמון וסטמינסטר, במשמר הכבוד של ילדי המלכה, וכן בטקסים שהתקיימו ביום ההלוויה.
ב-6 במאי 2023 נכח ג'יימס בטקס ההכתרה של דודו, צ'ארלס השלישי, במנזר וסטמינסטר יחד עם בני משפחתו ושאר משפחת המלוכה.
הוא לקח חלק בתהלוכה אל עבר ארמון בקינגהאם, והופיע על מרפסת הארמון יחד עם בני משפחת המלוכה העובדים.
ב-7 במאי נכח ג'יימס בקונצרט ההכתרה שהתקיים בטירת וינדזור.
תוארו של ג'יימס עד מרץ 2023 היה ויקונט סוורן.
התואר "ויקונט סוורן" נועד להכיר בשורשיו הוולשים של ג'יימס מצד אמו: נהר הסוורן שמוצאו בוויילס.
מכתב הרשאה שהונפק בשנת 1917 מקצה מעמד נסיכותי וכותרת "הוד מלכותו" לכל ילד שנולד לבנו של מונרך.
כשהוריו נישאו, ארמון בקינגהאם הכריז כי ילדיהם יוכרו כילדיו של רוזן, ולא בתור נסיך או נסיכה.
על כן, הודעות רשמיות התייחסו אליו כאל ויקונט סוורן.
בשנת 2020 הצהירה רוזנת וסקס כי ג'יימס ואחותו שמרו על תאריהם המלכותיים, ויוכלו לבחור להשתמש בהם כאשר יגיעו לגיל 18. לדבריה, השניים לא צפויים לעבוד בתפקיד רשמי במשפחת המלוכה כאשר יגדלו, לכן הוחלט כי הם יגדלו ללא התארים, מתוך הבנה שהם "ככל הנראה יצטרכו לעבוד למחייתם".
ב-10 במרץ 2023, עם הפיכת אביו לדוכס אדינבורו, ג'יימס החל להיקרא בתואר רוזן וסקס, מאחר שזהו התואר הגבוה ביותר של אביו שאינו בשימושו.
מאחר שדוכסות אדינבורו ניתנה לאביו כתואר לימי חייו, ג'יימס לא יירש את התואר עם מות אביו.
עם זאת, הוא היורש לשאר תאריו של אביו: רוזן וסקס, ויקונט סוורן ורוזן פורפר.
6 בפברואר 2012: מדליית יובל היהלום של המלכה אליזבת השנייה
6 בפברואר 2022: מדליית יובל פלטינה של המלכה אליזבת השנייה
6 במאי 2023: מדליית הכתרת המלך צ'ארלס השלישי
ביוני 2008, לרגל ביקורו של אביו בפרובינציה הקנדית מניטובה, ממשלת המחוז קראה לאגם בצפון הפרובינציה על שם ג'יימס .
ג'יימס, רוזן וסקס נמצא במקום ה-16 בסדר הירושה לכתר הבריטי, לפני אחותו הגדולה.
זאת כיוון ששני האחים נולדו לפני תיקון חוק ההסדר, המבטל את העדפת הבן הבכור, שנכנס לתוקפו בשנת 2013.
ג'יימס דייוויד אוטרי היה רוצח מורשע במדינת טקסס, ארצות הברית שנידון למוות.
בעת הוצאתו להורג, כשהמחטים מחוברים לוורידיו, התקבל צו עיכוב ביצוע מבית המשפט, עקב הקפאת עונש המוות בכל ארצות הברית.
אך הקפאה זו הייתה זמנית בלבד, ועם חידוש העונש הוצא אוטרי להורג בזריקת רעל.
אאוטרי, יליד אמרילו, היה אחד משישה ילדים של ג'יימס אאוטרי האב ושירלי סטוקה.
הוריו התגרשו כשהיה ילד והוא טען שאביו נהג להכות אותו באופן קבוע.
בגיל 13 נשלח למוסד לשיקום נוער בגייטסוויל בגין גניבה מחנות ובריחה מהבית.
הוא קיבל את תעודת הבגרות שלו בזמן שהותו שם ושוחרר לאחר יום הולדתו ה-18 בספטמבר 1972. שלושה חודשים לאחר מכן, אאוטרי נכנס לתחנת משאיות בג'פרסון קאנטרי כשהוא שיכור ורובה בידו.
עובד בתחנת המשאיות פרק אותו מנשקו והוא נעצר והורשע בתקיפה בכוונה לשדוד.
אאוטרי החל לרצות עונש מאסר של שלוש שנים במרץ שלאחר מכן, אך שהה בכלא שישה חודשים בלבד.
לאחר שחרורו, הוא מצא עבודה כעובד תחזוקה במועדון רֶקֶטבּוֹל (כדור מחבט) באמרילו.
בדצמבר 1973 השתכר ופרץ למועדון כשהיה סגור, הוא נעצר בגין פריצה, הורשע ונידון לשמונה שנות מאסר, אך קיבל שחרור מוקדם בשל התנהגות טובה.
במרץ 1980 עבר לפורט ארתור ומצא עבודה כעובד תחזוקה במפעל פרופאן.
בערב 20 באפריל 1980, אאוטרי נכנס לחנות הנוחות "סאק-אן-פאק" (Sak-N-Pak) בפורט ארתור וניסה לגנוב מארז שישיית בירה.
פקידת החנות, שירלי דרואה בת ה-43, התעמתה איתו ודרשה שישלם 2.70$ עבור הפריט.
אאוטרי במקום זאת שלף אקדח 38 מ"מ וירה בה במצח.
הוא עזב את החנות, אך חזר זמן קצר לאחר מכן על מנת להרוג שני לקוחות שמצאו את גופתה של דרואה, מחשש שיעידו נגדו.
המשטרה מצאה את הקופאית ואת אחד הלקוחות מתים, והלקוח השני פצוע קשה.
מלבד מארז שישיית הבירה, לא נלקח כסף או כל דבר אחר מהקופה או מארנקיהם של הקרבנות..
אאוטרי נעצר בתוך כמה שעות בקרוואן שבו התגורר עם חברו, לאחר שחברו ואחיו מסרו עדות למשטרה כי האקדח ששימש לרציחות נלקח ממנו בהשאלה.
הוא הכחיש שהרג מישהו, אך כשדיבר עם אמו בטלפון בתחנה, נשמע אומר שהתכוון לשדוד את ה"סאק-אן-פאק", "הדברים יצאו משליטה", ושלא תדאג כי הוא יצליח לצאת מזה.
על אוטרי נגזר גזר דין מוות.
ב-4 באוקטובר 1983, הוא נקשר לאלונקה בתא ההוצאה להורג, וכשמחטים כסק בזרועותיו, הגיע צו עיכוב ביצוע.
זאת לאחר שמעמדו החוקי של עונש המוות בארצות הברית המתין להסדרה.
לבסוף, לאחר פסק הדין גרג נגד ג'ורג'יה חזר עונש המוות במדינה.
ב-14 במרץ 1984, הוצא להורג, מה שהייתה ההוצאה להורג השנייה בטקסס מאז החזרת עונש המוות במדינה.
הוא סירב לומר מילים אחרונות, אך ביקש ארוחה אחרונה של המבורגר, צ'יפס וד"ר פפר.
הוא טען שמוות בזריקת רעל "זה לא גברי", והעדיף להיתלות או שראשו ייערף.
הוא גם אמר שהוא מעדיף הוצאה להורג על פני מאסר עולם.
הוא עתר למועצת התיקונים של טקסס, בבקשה להקרין את הוצאתו להורג בטלוויזיה, בטענה שההוצאה להורג "אינה ממשית" לציבור אלא אם כן הם יצפו בה, אך בקשתו נדחתה.
אוטרי נקבר בבית הקברות קפטן ג'ו בירד.
סיפורו, משמש בין היתר להסביר את זכויותיהם של אסירים , כולל נידונים למוות.
בפרט, נימוק לחובת חיטוי המזרק (או העירוי) עבור זריקה שממילא אמורה להרוג.
ג'יימס איגן הולמס הוא רוצח המונים אמריקאי האחראי לירי בבית הקולנוע "סנטרי 16" באורורה, קולורדו ב-2012.
באירוע נהרגו 12 בני אדם ונפצעו 70 אחרים (62 במישרין ו-8 בעקיפין).
לפני הירי הולמס מלכד את דירתו עם חומרי נפץ שנוטרלו יום אחד לאחר מכן על ידי יחידת חבלנים משטרתיים.
הולמס נעצר זמר קצר לאחר הירי ונכלא ללא ערבות בזמן שהמתין למשפטו.
בהמשך לכך הוא אושפז לאחר שניסה להתאבד מספר פעמים בעת שהיה בכלא.
הולמס כפר באשמה בשל אי שפיות, שהתקבלה.
ב-26 באוגוסט 2015, השופט קרלוס סמור גזר על הולמס 12 מאסרי עולם רצופים בתוספת 3,318 שנים ללא אפשרות לשחרור על תנאי אחרי שחבר המושבעים חסך ממנו את עונש המוות בהצבעה אחת.
בהטלת העונש הצהיר השופט סמור "כוונתו של בית משפט זה כי כף רגלו של הנאשם לעולם לא תדרוך שוב בחברה החופשית".
הולמס נולד ב-13 בדצמבר 1987 בסן דייגו שבקליפורניה.
אביו רוברט הולמס הוא מתמטיקאי ומדען בעל תארים מאוניברסיטת סטנפורד, UCLA, ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
אימו ארלין הולמס היא אחות מוסמכת.
הולמס גדל בקהילת אוק הילס, הנמצאת במחוז מונטריי אשר ליד קסטרוויל קליפורניה, שם גם למד בבית ספר יסודי.
בגיל 12 הולמס עבר חזרה לסן דייגו.
ג'יימס אירווין היה צייר דיוקנאות סקוטי.
אירווין נולד בשנת 1822, במחוז פורפשייר במזרח סקוטלנד.
הוא היה בנו הבכור של ג'ון אירווין והתחנך בבית הספר הקהילתי המקומי.
הוא היה תלמידו של צייר הדיוקנאות הסקוטי קולווין סמית' בברצ'ין.
אירווין התבסס כצייר בארברואת', לפני שעבר למונטרוז, שם קיבל הזמנות מהרקטור של אקדמיית מונטרוז ומאוצר מוזיאון מונטרוז.
בסופו של דבר הוא קיבל הרבה יותר עבודה מכיוון שהוכר כאמן פורטרטים מוביל בסקוטלנד.
הוא היה חבר טוב של עמיתו האמן ג'ורג' פול צ'למרס.
בין הדיוקנאות שלו היו אלה של ג'יימס קול (1786–1880), ניצול מהקרב הימי שהוביל ללכידת האוניה "צ'סאפיק".
ג'יימס קול גם נולד בפרידן, ליד מונטרוז, אך עשרות שנים לפני אירווין ב-1786. קול נלחם בקרב טרפלגר ואיבד יד.
לאחר שנים של ציד לווייתנים הוא פרש לעיר הולדתו, שם צייר אותו אירווין חמש פעמים.
קול הפך לסלבריטי בגלל קורות חייו ובזכות אורך חייו.
ההספד של קול סוקרה בסופו של דבר ב"ניו יורק טיימס".
אירווין גם צייר כמה נופים והוא החל לצייר דיוקנאות זיכרון של הרוזן והרוזנת מדלהוזי, אך לא השלים את המלאכה.
הוא מת בביתו במונטרוז ב-17 במרץ 1889.
לאירווין יש יותר משלושים ציורים בבעלות ציבורית.
ג'יימס אורוק היה אספן סקוטי בולט של אמנות וקרמיקה מזרחית, מאייר וצייר צבעי מים.
היקף המעורבות שלו בסחר באמנות עם אספנים מובילים כמו ג'ון ראסקין מודגש באוסף הגדול של שני כרכים של ספרים שפרסם אודותיו ביירון וובר בלונדון, 1903. אורוק היה חובב מסור של אמנות הבריטית וחיקה כמה מאמנים בעבודתו.
הוא אייר שלושה ספרים בסגנון טרנר: "מרי מלכת הסקוטים", 1906; "אנגליה העתיקה: סיפורה המשתקף בסצנות ציור", 1908; וכן, ב"ארץ הגבול", 1906.
ג'יימס היה בנו של ג'יימס אורוק, מנתח, רופא שיניים ורוקח באדינבורו.
הוא למד רפואה, כירורגיה ורפואת שיניים באוניברסיטת אדינבורו, ולאחר מכן עסק כרופא שיניים בנוטינגהאם.
אורוק למד ציור אצל ג'יימס פרגוסון, ויליאם ליטון לייטץ' וג'ון בגנולד ברג'ס, מאוחר יותר נרשם לבית הספר לעיצוב נוטינגהאם שם לימד אותו תומאס סטיוארט סמית'.
הוא התיישב בלונדון ב-1866, והפך למקורב של המכון המלכותי לציירים בצבעי מים ב-1871, והציג באקדמיה הסקוטית המלכותית ובאקדמיה המלכותית.
סגנונו המאוחר הושפע מאוד מדייוויד קוקס, ציוריו מוצגים במוזיאונים וגלריות שונות, כולל מוזיאון ויקטוריה ואלברט.
הוא היה תומך נלהב של ויליאם טרנר ושל האמנות הבריטית בכלל (והיה הבעלים של כמה מיצירותיו החשובות ביותר של טרנר), הוא גם היה אספן נלהב של רהיטים שעוצבו על ידי אנג'ליקה קאופמן.
צייר נוף וצבעי מים, ייתכן כי שיחזר, שינה ושיפר יצירות של ציירים אחרים באוסף שלו.
אורוק יצר בביתו חדרים מתקופות האמנותיות שונות, אותם פתח לקהל הרחב.
לאחר שבשתי הזדמנויות קודמות קנה רהיטים וציורים מהאוסף האישי של אורוק, במותו של אורוק קנה לורד לורהולמה את רוב אוסף האמנות שלו, וכאלף ציורים שלו.
חלק מאותו אוסף שימש ליצירת הגלריה לאמנות ליידי לוור בפורט סאנלייט.
כיום, אורוק מוזכר גם כמי שהזמין רבים מהעותקים הקשורים ליצירותיו של ג'ון קונסטבל.
תומאס גריפית', חברו וסוכנו של טרנר היה אחד ממנהלי העיזבון שלו.
האמן העניק במתנה תמונה "ספינה טרופה, ההצלה" 161 על 222 ס"מ.
ציור הים הזה היה אחד המוקדמים ביותר, אם לא הראשון, בסדרת ציורי הים המונומנטליים של טרנר.
הוא היה אז רק בן 26 והסדרה הזו יצרה את תהילתו בשלב מוקדם.
הציור עבר מסר ג'יי.סי רובינסון, אחראי על תמונות המלכה ויקטוריה, לג'יימס אורוק.
ג'יימס אדמונד אלן היה מאייר וצייר אמריקאי.
עבודותיו כוללות היקף משמעותי של ליטוגרפיות ותחריטים המציגים עובדי פלדה, והיבטים אחרים של חיי התעשייה האמריקאית.
הקומפוזיציות שלו הורכבו בקפידה המתארות את "הגבורה היומיומית של עובדי התעשייה של אמריקה." אלן היה גם מאייר פורה שעבד בעיקר בשמן, תרם איורים רבים לסיפורים במגזינים פופולריים.
כאשר אלן היה בן שלוש עברה משפחתו לאזור כפרי מחוץ למונטנה.
הוא ואחיו הצעיר, אלמר "לי" אלן (1896–1971), אהבו את חיי החוץ הקשוחים במונטנה ואת ערכי ההתמדה וההסתמכות העצמית שהנחילו להם.
הם למדו אילוף סוסים מהאינדיאנים בלקפוט, וזכו לכינוי "לוחשים לסוסים".
בתקופה זו ג'יימס החל לפתח את כישוריו כאמן, והתרכז בסצנות חוץ המתארות גברים בעבודה.
תוכן זה, המתאר את העוצמה של אמריקה, הפך לסימן ההיכר של הצלחתו העתידית כאמן.
ב-1913 עבר לשיקגו כדי ללמוד ציור במכון לאמנות של שיקגו.
שם הוא הפך לחבר של המאייר העתידי ג'יי אלן סנט ג'ון.
עד 1915 הוא היה עוזר הסטודיו של המורה שלו לאמנות, אלכסיס ז'אן פורנייה.
זמן קצר לאחר מכן הוא עבר לניו יורק, שם למד בליגת הסטודנטים לאמנות, בית הספר לאמנות גראנד סנטרל ובבית הספר הנס הופמן.
ג'יימס אלן החל את הקריירה שלו בת יותר מ-30 שנה כמאייר ב-People's Popular Monthly ב-1913. ב-1916 עבר ג'יימס אלן לאינטרלאקן, ניו ג'רזי, והתגורר בין אמנים אחרים במושבה של אינטרלקן ליד אסברי פארק, ניו יורק.
עד מהרה הוא מכר איורים למגזינים ולהוצאות ספרים בפילדלפיה ובניו יורק.
הוא אייר מהדורה בת 17 כרכים של יצירותיו של גי דה מופאסאן, ואחר כך יצירות של גופאל מוקרג'י ואמה-לינדזי סקוויר.
הוא גם אייר את ספר הדינוזאורים הפופולרי של סינקלייר עבור חברת הדלק של סינקלייר.
בשנת 1917 ג'יימס הצטרף לצבא ארצות הברית ושירת עם הכוחות האמריקנים בגרמניה, שם הפך ג'יימס לסגן שני וטייס.
ב-1919 הוא חידש את הקריירה שלו כמאייר עצמאי.
ג'יימס התחתן עם גרייס לואיז פרמלי בשיקגו ב-8 בינואר 1919. הזוג הטרי עברו ל-Spring Lake, ניו ג'רזי.
ממיקום זה נסע האמן לניו יורק ולפילדלפיה כדי למכור איורים עצמאיים למוציאים לאור בשתי הערים.
בשנת 1924 השוק הגדול שלו היה בניו יורק, לכן הוא שכר סטודיו לאמנות בשדרה השמינית ברחוב 56 מערב.
הסטודיו שלו היה בלוק אחד מליגת הסטודנטים לאמנות, שם השתתף בשיעורים שלימד ג'וזף פנל.
במאי 1925 נסע אלן לפריז ושכר סטודיו מהאמן ג'ון סטורס, אותו חלק עם הווארד קוק.
שם התנסה במדיות אמנותיות שונות, עשה לראשונה ליטוגרפיות ותחריטים.
אלן ספג באופן שיטתי את תורתם של "גיבוריו הגרפיים" קזימיר מלביץ' ופול סזאן.
הוא העריץ את עבודתם של הקוביסטים וג'ורג' רואו, אך הוא המשיך לחפש צמצום בקו ותזמור קפדני של הטון ביצירתו.
התחריט הראשון שלו, Dragon Court, משנת 1925, הוא תיאור של חצר פריזאית.
אלן וגרייס חזרו לניו יורק בנובמבר 1925 .
בשל המציאות הכלכלית של השפל הגדול כמה שנים מאוחר יותר.
הוא חידש את עבודתו באיור מסחרי והמשיך לשכלל את כישוריו בהדפס אצל ג'וזף פנל וויליאם אורבך-לוי.
במהלך תקופה זו למד גם אצל ארשייל גורקי והארווי דאן בבית הספר לאמנות גרנד סנטרל וכן אצל הפסל נאום מ.
לוס כדי לשפר את תחושת הצורה התלת־ממדית שלו.
בשנת 1932, אלן הכניס לראשונה הדפסים שלו לתערוכות.
עבודותיו החלו לזכות להערכה אקדמית וביקורתית נרחבת.
באותה שנה קיבל ההדפס "הבנאים" שלו את פרס שו ממועדון Salmagundi בניו יורק, וכן פרס הנרי ב.
שנה לאחר מכן, הציור "בנאי ברזילאי" קיבל פרס בתערוכת פילדלפיה פרינט קלאב.
אלן גם החל להציג את עבודותיו בגלריות במהלך שנות ה-30.
אלן מפורסם בעיקר בזכות התמונות שלו של פועלי תעשייה משנות ה-30. בסצנות של עובדי פלדה כמו בציור "הבנאים", הוא יצר "תמונה חיה ועוצמתית של העבודה היומיומית ושל המוכנות חסרת הפחד של העובדים, לבצע את המשימות שהוקצו להם".
בשנת 1937 הוא קיבל הזמנה ליצור שתים עשרה ליטוגרפיות עבור חברת הצינורות והיציקה של ארצות הברית, המציגות פועלים המתקינים צינורות ענק במסגרות מגוונות.
ב-1938 הציגה חטיבת האמנויות הגרפיות של מוזיאון סמיתסוניאן להיסטוריה אמריקאית תערוכת יחיד של עבודתו, ופרסמה עוד יותר את חשיבותו כאמן הדפסים.
אלן הפך מנושאים של תעשייה לנושאים "מרגשים יותר" של מלחמה בתחילת שנות ה-40, כשהציג סצנות של מפציצים, שיירות, מטוסי חילוץ וכו', אך מעולם לא סטה מההתמקדות שלו בתפקיד שמילאו אנשים.
סצנות כמו "צנחנים", "מילואים", "המלחמה של כולם" ו"לאחסן את הג'מבו" מתמקדות במאבק האישי ובעבודה שאפיינו את ההדפסים שלו לפני חווית המלחמה שעבר.
בשנת 1943 נטש אלן את ההדפס כדי ללמוד ציור מופשט עם הנס הופמן.
בשתי סדרות של ציורים הוא התנסה בסגנון החדש המתאר "ערבסקות של דמויות שצוירו בצורה שטוחה על רקע של הרים." ב-1946 הפך למורה לאמנות להדפס באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק.
הוא פרש מאיור בשנות ה-50 אך המשיך להציג את הדפסיו וציוריו בגלריות לאמנות.
הוא פיתח מחלת מוח ניוונית, ומת בניו יורק, בגיל שבעים ב-9 בספטמבר 1964.
ג'יימס אלויסיוס או'גורמן היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי אמריקאי מניו יורק.
כאיש המפלגה הדמוקרטית, התבלט ביותר בכהונתו כחבר הסנאט של ארצות הברית מ-31 במרץ 1911 עד 3 במרץ 1917.
יליד מנהטן, ניו יורק, או'גורמן התחנך בבתי הספר בעיר וקיבל תואר ראשון מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1882. הוא התקבל ללשכה והחל לעסוק בכך בניו יורק.
הוא גם הפך מעורב בפוליטיקה כדמוקרטי, כולל תפקידי מנהיגות בארגון טמאני הול.
בשנת 1892 נבחר או'גורמן לשופט של בית המשפט האזרחי ה-11 של העיר ניו יורק.
הוא כיהן בין השנים 1893 ל-1900, כאשר התפטר על מנת לתפוס את כסאו כשופט של המחוז הראשון של בית המשפט העליון בניו יורק, אליו נבחר ב-1899. הוא המשיך לכהן בבית המשפט העליון עד שהתפטר על מנת לתפוס את כסאו בסנאט האמריקני.
ב-1911 הוצע או'גורמן כבחירת פשרה לסנאטור האמריקאי לאחר שהדמוקרטים בבית המחוקקים של מדינת ניו יורק לא הצליחו להסכים על מועמד.
הוא נבחר וכיהן קדנציה אחת, 1911 עד 1917. לאחר שעזב את הסנאט, או'גורמן חידש את עריכת הדין בעיר ניו יורק.
או'גורמן מת בביתו במנהטן ב-17 במאי 1943. הוא נקבר בבית הקברות קלווארי בקווינס.
ג'יימס אלוסיוס או'גורמן נולד במנהטן, ניו יורק ב-5 במאי 1860, והיה בנם של תומאס ואלן או'גורמן.
הוא התחנך בבתי הספר של מנהטן ולמד בסיטי קולג' של ניו יורק.
לאחר מכן החל ללמוד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק.