tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תום פטרובר - כתיבה, הלחנה ועיבוד
שמוליק בודגוב - גיטרות ועיבוד
טכנאי הקלטות ומיקס: ראובן שפירא
קח את זה כמו גבר הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2008 בבימויו של ניקולס סטולר ובכיכובם של ג'ייסון סיגל, קריסטן בל, מילה קוניס וראסל ברנד.
הסרט, שנכתב על ידי סיגל והופק על ידי ג'אד אפאטאו, הופץ על ידי סרטי יוניברסל.
הצילומים החלו באפריל 2007 באתר הנופש טרטל ביי בחוף הצפוני של האי אואהו בהוואי.
הסרט יצא לאקרנים בצפון אמריקה ב-18 באפריל 2008 ובבריטניה שבוע לאחר מכן ב-25 באפריל.
עלילת הסרט מתמקדת בפיטר ברטר, מלחין ומוזיקאי אשר חברתו מזה חמש שנים, כוכבת הטלוויזיה המצליחה שרה מרשל, נפרדה ממנו בפתאומיות למען גבר זר אחר.
פיטר השבור מהפרידה בוחר לצאת לחופשה בהוואי, על מנת לנסות להתאושש על הפרידה ולהמשיך הלאה בחייו.
המצב מסתבך כאשר הוא נתקל באקסית שלו על האי אשר בחרה במקרה לצאת לנופש באותו היעד ובאותו בית המלון יחד עם המאהב החדש שלה, כוכב הרוק הבריטי הנרקיסיסט אלדוס, מצב שמכניס את פיטר לדיכאון עמוק עוד יותר.
במהלך החופשה פיטר פוגש את רייצ'ל, פקידת הקבלה המקסימה והידידותית בה פיטר מתחיל להתאהב.
שחקניםדמויותאודותהערותג'ייסון סיגלפיטר ברטרמלחין עצלני, אך בעל כוונות טובות, בתוכנית הטלוויזיה של בת זוגו.
בצד, הוא עובד על אופרת רוק עם בובות יד המבוססת על דרקולה, בה הוא מגלם את הרוזן דרקולה.קריסטן בלשרה מרשלשחקנית טלוויזיה מפורסמת שיצאה עם פיטר למשך 5 שנים לפני שעזבה אותו לטובת כוכב הרוק אלדוס סנואו.מילה קוניסרייצ'ל ג'נסןפקידת קבלה באתר הנופש בהוואי בו נופשים פיטר, שרה ואלדוס.
בהמשך היא יוצרת עם פיטר מערכת יחסים במהלך שהותו במלון.ראסל בראנדאלדוס סנואוכוכב רוק בריטי והחבר הכריזמטי והנרקיסיסט של שרה מרשל.
בראנד גילם את הדמות מאוחר יותר בסרט "תביא אותו כמו גבר" שיצא בשנת 2010.ביל היידרבריאן ברטראחיו החורג וחברו הטוב של פיטר שבדרך כלל מבקר אותו לטובה.
הוא עזר באופרה של אחיו החורג, שם גילם את ואן הלסינג.ג'ונה הילמת'יומלצר באתר הנופש ומעריץ אובססיבי של אלדוס.ליז קאקובסקיליז ברטראשתו של בריאן, שהייתה החברה היחידה שלו.
נוטה בדרך כלל להתגנב לשיחות דרך המחשב של בריאן.דבון מקדונלדדווייןמוזג באתר הנופש.
הוא מכונה "בילי בולדווין" ופיטר חושד בו לזמן קצר שהוא מנהל רומן עם שרה.קריסטן ויגפראנהמדריכת יוגהללא קרדיטסינת'יה ניקסוןמבצעת הופעת קמע קצרה כשפיטר מציין מחווה לסדרה "סקס והעיר הגדולה".
במאי הסרט, ניקולס סטולר, הצהיר שג'אד אפאטאו היה מעורב מאוד בתהליך הליהוק ובפיתוח התסריט.
לגבי העירום בסרט, סטולר הוסיף שהטיוטה הראשונה של התסריט ציינה שפיטר יהיה לבוש אחרי הפרידה, אבל אפאטאו חשב שזה יהיה מצחיק יותר אם הדמות תישאר עירומה כל הזמן.
סטולר אישר שהתמונה בה דמותה של מילה קוניס חשופת חזה נוצרה במחשב ואיננה אמיתית.
הצילומים נעשו בהוואי ובלוס אנג'לס.
בזמן הצילומים, השחקן הראשי ג'ייסון סיגל אמר למראיין של הניו יורק טיימס שסצנות הפרידה העירומות היו מבוססות על חוויה אמיתית שעבר.
הסרט כולל הרבה מאוד דיאלוגים מאולתרים; לפי הבמאי ניקולס סטולר, הוא "60 או 70 אחוז תסריט ו-30 או 40 אחוז אלתור".
הסרט קודם בקמפיין "טיזר" באמצעות שלטי חוצות, ובו הטקסט "אני שונא את שרה מרשל" וכתובת אתר האינטרנט של הסרט.
בסוף השבוע הפתיחה שלו, הסרט הכניס 17.7 מיליון דולר ב-2,798 בתי קולנוע בארצות הברית ובקנדה, במקום ה-2 בקופות מאחורי "הממלכה האסורה", ובממוצע של 6,335 דולר לאולם בארצות הברית ולאולם בקנדה.
פתיחת הסרט הייתה מאחורי הפקות אחרות של ג'אד אפאטאו כמו "סופרבאד - חרמן על הזמן", "הדייט שתקע אותי", "בתול בן ארבעים" ו"לילות טלדגה: הבלדה על ריקי בובי", אך לפני סרטיו העכשוויים של אפאטאו "הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס" ו"שומר ראש במבצע".
הסרט הכניס 105.8 מיליון דולר ברחבי העולם; 63.2 מיליון דולר בצפון אמריקה ו-42.6 מיליון דולר בטריטוריות אחרות.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסים בטקס פרסי בחירת הנוער 2008, אך לא זכה באף אחד מהם.
שחקנית בסרט קומדיה: קריסטן בל
פריצת השנה - שחקנית: קריסטן בל
פריצת השנה - שחקנית: מילה קוניס
פריצת השנה - שחקן: ג'ייסון סיגל
ב-פסטיבל The Comedy Festival הסרט נבחר ל"הסרט הכי מצחיק לשנת 2008".
ב-4 ביוני 2010, יצא הסרט "תביא אותו כמו גבר" המשמש כספין-אוף/המשכון לסרט זה.
ניקולס סטולר וג'אד אפאטאו חזרו לתפקידיהם כבמאי ומפיק, בהתאמה, וראסל בראנד וג'ונה היל כיכבו בו.
בראנד גילם שוב את אלדוס סנואו, בעוד היל גילם דמות חדשה לגמרי.
קריסטן בל גם שבה להופעה קצרה בתור שרה מרשל.
קחאמרקה (בספרדית: Cajamarca בקצ'ואה: Kashamarka) היא הבירה והעיר הגדולה ביותר של מחוז קחאמרקה וכן מרכז תרבות ומסחר חשוב בצפון הרי האנדים.
היא שוכנת באזור הגבוה הצפוני של פרו בגובה של כ-2,750 מטרים מעל גובה פני הים בעמק הנהר משקון.
בשנת 2015 מנתה האוכלוסייה המוערכת של קחאמרקה כ-226,031 תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה-13 בגודלה בפרו.
בקחאמרקה יש אקלים הררי ברמה מתונה, ובאזור יש אדמה פורייה מאוד.
העיר ידועה בזכות מוצרי החלב שלה ופעילות הכרייה בסביבתה.
האטימולוגיה של שם העיר בשפת קצ'ואה "קאשה מרקה" (Kasha Marka, לפעמים מתועתק Cashamarka, או Qasamarka) אינה מחוורת.
ייתכן שפירושו "עיירת הקוצים" בהתייחס לצמחי הקקטוס הרבים באזור.
תאוריה אחרת מציעה שזהו הלחם בסיסים המשלב בין המילה בקצ'ואה קאשה (כלומר "קר") ומרקה (כלומר "מקום").
כל המקורות מסכימים שמקורה של המילה בקצ'ואה.
העיר וסביבותיה היו מיושבים על ידי כמה תרבויות יותר מ-2,000 שנה.
ניתן לראות עקבות של תרבויות שקדמו לתרבות צ'אווין באתרים ארכאולוגיים סמוכים, כגון ו.
ואקלומה (Huacaloma) הוא אתר ארכאולוגי השוכן 3.5 קילומטרים דרומית-מזרחית למרכז ההיסטורי של העיר קחאמרקה (כיום באמצע המטרופולין של קחאמרקה).
השרידים שלו מתוארכים בין 1500 ל-1000 לפני הספירה.
הוא כולל מתחמים עם כירות, בדומה לאלו של לה גלגאדה (La Galgada) ו, אך עם עיצוב פשוט יותר.
זה היה מרכז טקסי שבו נערכו טקסי אש.
בשנת 1986 הגדיר ארגון מדינות אמריקה את קחאמרקה כאתר של מורשת היסטורית ותרבותית של אמריקה.
"תרבות קחאמרקה" החלה לשגשג כתרבות במהלך האלף הראשון לספירה.
ההמשכיות הסגנונית הרציפה של אמנות קחאמרקה מראשיתה בסביבות 100–200 לפני הספירה ועד לכיבוש הספרדי היא יוצאת דופן, בהתחשב בנוכחותם של שכנים רבי עוצמה וסדרת אירועי ההתפשטות של אימפריות שכנות שהתרחשו באזור זה.
היא ידועה בעיקרה רק מכלי החרס המשובחים שלה העשויה מתערובת קאולין לבנה שנשרפו בטמפרטורות גבוהות (מעל 1,000 מעלות צלזיוס).
כלי חרס מתרבות קחאמרקה הוכרו מזה זמן רב ככלי יוקרה, לאור הייחודיות והתפוצה הרחבה, אם כי הספורדית, שלהם.
כלי החרס הראשונים של קחאמרקה (200 לפנה"ס עד שנת 200 לספירה) מוגבלים ברובם לאגן קחאמרקה.
לכלי חרס הקדומים של קחאמרקה (200–450 לספירה) יש עיטורים מורכבים ומגוונים יותר ותפוצה נרחבת.
הם נמצאים בחלק גדול מהרמה הצפונית כמו גם באזורי הן בצד האמזונאס והן בצד האוקיינוס השקט של הרי האנדים.
למעשה, לפחות קבורה אחת מוקדמת שכללה כלי חרס של קחאמרקה תועדה באתר תרבות מוצ'ה של (בדרום ), ומערכת של כפות קאולין מיובאות נמצאה באתר מוצ'ה, עיר הבירה של מדינת מוצ'ה הדרומית.
כלי חרס של קחאמרקה הגיעו לתפוצה הרחבה ביותר שלהם במהלך תת-שלב B של קחאמרקה התיכונה (700–900), במקביל לסופה של תרבות מוצ'ה ולדומיננטיות של האימפריית הווארי בפרו.
כלי חרס יוקרתיים של קחאמרקה התיכונה נמצאו בהרבה מאוד אתרי וארי, עד לאתרי וארי בגבול הדרומי, כגון האתר הארכאולוגי השוכן באזור קוסקו.
יתרה מזאת, בניית סרו צ'פן (Cerro Chepén), יישוב על החוף הצפוני שהיה מבצר-עיר הררי מוקף טרסות בשטח מוצ'ה, מיוחסת למאמץ משותף לכאורה בין הישויות הפוליטיות של הווארי ושל קחאמרקה לשלוט על אזור זה של פרו.
בשנת 2004 נחפר בניין גדול שהוקם בהר סרו צ'פן, המבנה האמור מחקה דגמים אדריכליים מהרי האנדים בגובה רב, שמשערים כי היה מבנה מגורים של האליטה.
חפירות הראו קשר בלתי צפוי בין כלי חרס מתוצרת תרבות מוצ'ה המאוחרת לכלי חרס מעולים מהרי קחאמרקה בתוך הפאטיו, הגלריות והחדרים המרכיבים את המבנה.
העדויות שהתגלו בבניין הזה מצביעות על נוכחותם של פקידים מהרמות של הרי האנדים בלב האזור המונומנטלי של סרו צ'פן.
עם זאת, עם עלייתה של בחוף הצפוני בסביבות 900–1000 הייתה הפחתה ניכרת בתפוצה של כלי חרס המאוחרים של קחאמרקה בחזרה להיקף שנראה במהלך מוצ'ה שלב 4 (Moche Phase IV).
ניתוח דפוסי ההתיישבות בעמק קחאמרקה מראה הפחתה משמעותית במספר היישובים בשלב קחאמרקה המאוחר (850–1200).
חוקרים מפרשים צמצום זה במספר ההתנחלויות כתוצאה מצמצום או פיזור אוכלוסין, כנראה כתוצאה מקץ ההשפעה של אימפריית וארי באזור וקריסת המדיניות האזורית המאורגנת סביב המרכז ב בעמק קחאמרקה.
עם התמוטטות ההשפעה של אימפריית וארי באזור קחאמרקה, מספר היישובים ירד תחילה, אך לאחר מכן גדל בהדרגה בשלב קחאמרקה הסופי (Final Cajamarca phase ; 1250–1532).
קחאמרקה שמרה על היוקרה שלה, כפי שהוכח מההשפעה שהייתה לכלי החרס שלה על החוף.
במהלך שלב הקחאמרקה הסופי יישובים כמו "גוסמנגו וייחו" (Guzmango Viejo) או "טנטריקה" (Tantarica) במורדות המערביים של הקורדיליירה אל החוף, כמו גם סנטה דליה (Santa Delia) בעמק קחאמרקה הפכו לגדולים במיוחד (> 200 דונם).
במרכזים אלה יש מספר גדול יותר של מבני מגורים המזוהים בבירור כשל האליטה, כמו גם מספר גדול יותר של כלי חרס מעולים מאשר מכל האתרים הקדומים יותר.
ברור שהם היו יישובים במעמד הגבוה ביותר באזור.
לפחות המרכזים בחלקים העליונים של עמקי החוף ממערב נהנו כנראה ממיקומם האסטרטגי ביחס תחילה לסיקן ואחר כך לצ'ימו.
החוקרים מפרשים את השינויים של שלב קחאמרקה הסופי כעדות לשגשוג מחודש והשתלבות של האזור.
המאה ה-15 - אימפריית האינקה וממלכת קואיסמנקו
העיר קאשה מרקה נוסדה בערך בשנת 1320. במהלך התקופה שבין 1463 ל-1471 כבשו קאפאק יופאנקי (Ccapac Yupanqui) ואחיינו טופאק אינקה יופאנקי, שניהם מצביאים של צבא האינקה, את העיר קחאמרקה ושילבו אותה באימפריית האינקה, בתקופה בה היא נשלטה על ידי פאצ'אקוטי, אביו של טופאק אינקה יופאנקי.
כאשר קאפאק יופאנקי כבש את העיר קחאמרקה, לא הוכנו כראוי קווי האספקה לעיר הכבושה, שכן צבאו צעד בחופזה לקחאמרקה מבלי לבנות או לכבוש חלק ניכר מהדרך אליה ממרכז פרו.
מכיוון שחשש שעובדה זו תסכן את שליטת האינקה בעיר הכבושה.
הוא השאיר חלק מצבאו בקחאמרקה, ולאחר מכן הוא חזר לאימפריה כדי לבקש תגבורת וניהל מערכה נרחבת יותר בשטחי מרכז פרו, תוך בניית תשתית נרחבת (שכללה מבני טמפו, קולקה ופוקרה) לאורך מערכת הדרכים של האינקה.
האינקה שיפצו את קחאמרקה על פי כללי הארכיטקטורה של האינקה, אולם לא שרד הרבה משיפוץ זה מאז שהספרדים עשו את אותו הדבר לאחר שכבשו את קחאמרקה.
דיווחים קולוניאליים מספרים על ממלכת קואיסמנקו (Cuismancu, או Kuismanku בכתיב קצ'ואה מודרני), המקבילה ההיסטורית של התרבות הארכאולוגית של שלב קחאמרקה הסופי.
לפי כותבי הימים, קואיסמנקו או גוסמנגו (Guzmango) הייתה הישות הפוליטית ששלטה באזור קחאמרקה לפני הגעת האינקה והיא שולבה בשלטון האינקה.
ממלכת קואיסמנקו משויכת לשלב קחאמרקה הסופי ומכל אומות ההרים בצפון פרו היא זו שהשיגה את ההתפתחות החברתית, הפוליטית והתרבותית הגבוהה ביותר.
מסורת בעל פה מתעדת את תואר השליט כ"גוסמנגו קאפאק" (Guzmango Capac) גוסמנגו הוא שמה של הקבוצה האתנית או של הישות הפוליטית, בעוד שקאפאק סימן שליט אלוהי שאבותיו הקדמונים הפגינו כוח מיוחד, אנרגיה וחוכמה בשלטון.
כשהספרדים התחילו לשאול על ההיסטוריה שלהם, היו תושבי הישות (הנקראים היום קחאמרקינוס - Cajamarquinos) יכולים לזכור את שמותיהם של שני אחים בלבד ששימשו כגוסמנגו קאפאק תחת האינקה.
הראשון היה קרוי קונקאקס (Concacax), ואחריו הגיע קוסאטונגו (Cosatongo).
לאחר מותו של קונקאקס, נשלח בנו, צ'ופטונגו (Chuptongo), דרומה לשרת את הקיסר, טופאק אינקה יופאנקי.
שם הוא קיבל חינוך בחצר הקיסרות, וכגבר צעיר הפך למורה של אחד מבניו של אינקה יופנקי, "ואיינה קאפאק" (Guayna Capac).
ההיסטוריה שבעל פה מתעדת כי "הוא זכה לתהילה ולמוניטין רב בכל הממלכה בזכות איכותו ומנהגיו הראויים להערצה".
נאמר גם שוואיינה קאפאק כיבד את צ'ופטונגו כמו אבא.
בסופו של דבר, מינה טופאק אינקה יופאנקי את צ'ופטונגו למושל באימפריה.
כאשר ואיינה קאפאק ירש את אביו כקיסר האינקה, ליווה צ'ופטונגו את הריבון החדש לקיטו בזמן המערכות הצבאיות הצפוניות.
לאחר שנים של שירות, הוא ביקש מוואיינה קאפאק לאפשר לו לחזור לעמו.
משאלתו התקבלה; וכאות להערכתו, העניק לו ואיינה קאפאק מתנה של מאה נשים, אחד התגמולים הגבוהים ביותר האפשריים באימפריית האינקה.
כך הקים צ'ופטונגו את ביתו ואת שושלתו בעיר העתיקה של גוסמנגו, הוליד ילדים רבים ושימש כשליט עליון עד מותו.
המאבק על כס המלכות בין שני האחים למחצה ואסקאר ואטוואלפה, בניו של ואיינה קאפאק, פילג גם את בניו של צ'ופטונגו.
במהלך מלחמת האזרחים שפרצה לאחר מותו של ואיינה קאפאק, צידד קארואטונגו (Caruatongo), הבכור מבניו של צ'ופטונגו, לצד הכוחות הצפוניים של אטוואלפה, בעוד שבן אחר, קארואיקו (Caruarayco), התחבר עם ואסקאר, שליט הסיעה הדרומית.
בשנת 1532 הביס אטוואלפה את אחיו ואסקאר בקרב על כס האינקה בקיטו (באקוודור של ימינו).
בדרכו לקוסקו לתבוע את כס המלוכה עם צבאו, הוא עצר בקחאמרקה.
שביית אטוואלפה (1532); התקופה הקולוניאלית
כשפרנסיסקו פיסארו הגיע לקחאמארקה, הוא קיבל חדשות שאטוואלפה נח ב, מתחם מעיינות חמים סמוך, פיסארו שלח במהרה כמה מנציגים בפיקודו של הקפטן הצעיר ארננדו דה סוטו להזמין את קיסר האינקה למשתה.
לאחר שהגיע למחנה של אטוואלפה התקבל ארננדו דה סוטו לראיון עם אטוואלפה.
קיסר האינקה ישב על דרגש.
אטוואלפה, שהתרשם מהסוסים הספרדים, ביקש מארננדו דה סוטו להציג את הרכיבה על סוסים.
בחלק האחרון של ההצגה שלו, ארננדו דה סוטו רכב על סוס ישירות עד לאטוואלפה כדי להפחיד אותו כשהוא עצר ברגע האחרון, אולם אטוואלפה לא זז או שינה את הבעתו ולו במעט.
אף על פי כן, חלק משומרי אטואלפה נסוגו לאחור ובשל כך הם הוצאו להורג באותו יום, לאחר שהנציגות הספרדית חזרה לקחאמרקה.
אטוואלפה הסכים להיפגש עם פיסארו למחרת, לא מודע לכך למלכודת שפיסארו הכין לו.
למחרת הגיע אטוואלפה בתהלוכה עם חצרו וחייליו, שלא היו חמושים, דיווחים ספרדיים מספרים על הפאר שהופגן בתהלוכה של אטוואלפה, בנוסף למוזיקאים ורקדנים, האינדיאנים כיסו את הדרך בה היה מלך הובל במאות עלי כותרת של פרחים צבעוניים, יתר על כן, המשרתים של אטוואלפה צעדו כאיש אחד מבלי לדבר מילה.
נכחו גם כמה מנהיגים אצילים ממדינות נכבשות, בעיקר מהערים הסמוכות, אולם היו ביניהם גם אצילים בולטים של אימפריית האינקה, היו בהם שליטים בולטים הידועים כ"אדון קחאמארקה" ו"אדון צ'יצ'ה", שניהם צאצאי המלכים והבעלים של עושר ואדמות באימפריית האינקה, כל אחד מהם מלווה בחצר מפוארת משלו.
יתר על כן, שניהם נישאו על אפריון באותו אופן כמו אטוואלפה.
חצרו של אדון צ'יצ'ה הייתה כה מפוארת, אפילו יותר מזו של אטוואלפה, עד שהספרדים, רובם שעד אז לא פגשו את אטוואלפה, חשבו בהתחלה שאדון צ'יצ'ה הוא קיסר האינקה.
פיסארו ו-168 חייליו פגשו את אטוואלפה בכיכר של קחאמרקה לאחר שבועות של צעדה מפיורה.
הכובשים הספרדים ובני בריתם האינדיאנים שבו את אטוואלפה בקרב קחאמרקה, שם הם גם טבחו בכמה אלפי אזרחים וחיילים של האינקה שלא היו חמושים בהתקפת פתע נועזת של תותחים, פרשים, רומחים וחרבות.
שאר הצבא של האינקה שמנה בין 40,000 ל-80,000 חיילים (הערכות הספרדים) חנה במרחק של כמה קילומטרים מקחאמרקה במחנה צבאי גדול, ליד עיירת הנופש של האינקה פולטומרקה (הידועה כיום בשם "מרחצאות האינקה" - "Baños del Inca"), על אלפי האוהלים שלו.
כמו שנראה מרחוק "כמו עיר יפה מאוד ומסודרת, כי לכל אחד היה אוהל משלו".
לאחר שלקחו את אטוואלפה בשבי, הם החזיקו אותו במקדש הראשי של קחאמרקה.
אטוואלפה הציע לחוטפיו כופר עבור חירותו: חדר מלא בזהב וכסף (אולי המקום הידוע כיום בשם El Cuarto del Rescate או "חדר הכופר"), תוך חודשיים.
אף על פי שמילא אחר ההצעה, אטוואלפה הובא למשפט והוצא להורג על ידי הספרדים.
משפחת פיסארו, דייגו דה אלמגרו, ארננדו דה סוטו ורבים אחרים חלקו בכופר.
קארואטונגו, "אדון קחאמרקה", שזכה להינשא אל כיכר קחאמרקה על גבי אפריון, סימן לכבוד שחלק לו קיסר האינקה, מת שם ב-16 בנובמבר 1532, כאשר פרנסיסקו פיסארו ולוחמו ארבו והרגו רבים מהמלווים של הקיסר ולכדו את אטוואלפה.
אף על פי שקרואטונגו הותיר יורש (ששמו אלונסו צ'ופלינגון (Alonso Chuplingon) לאחר שנטבל לנצרות), אחיו, קארואיקו, ירש אותו כשליט לפי המנהגים המקומיים.
פיסארו עצמו הכיר בקארואיקו ואישר את זכותו לקבל על עצמו את סמכות אביו.
קארואיקו קיבל את השם פליפה לאחר שנטבל לנצרות, והפך למושל הנוצרי הראשון של קחאמרקה.
הוא נשאר בן ברית איתן של הספרדים במהלך חייו, ועזר לשכנע את השליטים של בני הצ'צ'פויאס (Chachapoyas) להיכנע לשלטון הספרדי.
פליפה קארואיקו היה שליט עליון של תושבי גוסמנגו, במחוז קחאמרקה, תחת הספרדי, מלצ'יור ורדוגו (Melchior Verdugo).
פיסארו העניק לוורדוגו אנקומיינדה באזור בשנת 1535.
תיעוד מאותה שנה תיאר את פליפה כמנהל של מחוז קחאמרקה ואדון צ'וקימנגו (Chuquimango), אחת משבע שושלות גדולות או גוארנגס (guaranga, יחידה מנהלית של אלף משקי בית) שיצרו את הישות הפוליטית.
אולם ב-1543 היה פיליפ זקן וחולה.
בנו, דון מלצ'יור קארואיקו, שאותו בחר כדי לרשת אותו, היה עדיין צעיר מכדי לשלוט, ולכן שני קרובי משפחה הוגדרו כמושלים זמניים או יורשי עצר: דון דייגו סובליאן (Diego Zublian) ודון פדרו אנגסנפון (Pedro Angasnapon).
סובליאן שמר על תפקיד זה עד מותו ב-1560, ואז ניכס לעצמו דון פדרו את התואר "מנהל קאסיקה של שבע הגוארנגס של קחאמרקה", ונשאר בתפקידו עד מותו שנתיים לאחר מכן.
לאחר מותו, ביקשו אנשי קחאמרקה מראש העיר (corregidor), דון פדרו חוארס דה אייאנס (Pedro Juares de Illanez), לקבוע את דון מלצ'יור כקוראקה (שליט) שלהם.
לאחר שקיבל מידע מזקני הקהילה, כינה איינס את דון מלצ'יור "האדון הטבעי והקאסיקה העיקרי של שבע הגוארנגס של קחאמרקה".
כאדון האנדים העליון של קחאמרקה, היה דון מלצ'יור אחראי על הגוארנגה של גוסמנגו ועל שתיים נוספות: קולקמרקה (Colquemarca, לימים Espiritu Santo de Chuquimango) ומלקדן (Malcaden, לימים סן לורנסו דה מלקדאן).
תחת שיפוטו היו כחמשת אלפים זכרים בוגרים, תחת קסיקות שונים, ובספירת משפחותיהם, האוכלוסייה הכוללת שבה שלט התקרבה לחמישים אלף.
מרבית התושבים היו אנשי הרים שהיו מפוזרים ביותר מחמש מאות יישובים קטנים, ושהתקיימו מחקלאות ומרעיית למות.
המיט'ה (מס העובד) שלהם כללה עבודה על פי תור במכרות הכסף הסמוכים של צ'ילטה (Chilete).
במהלך אחת מנסיעותיו הארוכות הרבות מההר כדי לבקר בעיר הספרדית הקרובה ביותר, טרוחיו, לקה דון מלצ'יור במחלה קשה.
הוא הכתיב את צוואתו בפני הנוטריון הספרדי המקומי, חואן דה מאטה, ב-20 ביוני 1565. כמי שהגיע מאזור מרוחק יחסית שבו התגוררו מעט מאוד ספרדים, צוואתו משקפת את תפיסות האנדים המסורתיות של החברה והערכים לפני שהם השתנו באופן יסודי ולתמיד.
זה ניכר בהקפדה על רישום כל המשרתים שלו.
הרשימה כללה 108 משרתים והצוואה מפרטת שליטה על 8 עיירות.
קחאמרקה הייתה העיר הראשונה בפרו שבה נטבעו מטבעות למשלוח מאוחר יותר לספרד, אשר הושגו מהכופר, המכונה מקוקינאס (Macuquinas).
במאה השבע עשרה העיר הגיעה לדרגת התפתחות חשובה.
בשנת 1678 היו בה 362 משפחות של ספרדים.
ב-19 בדצמבר 1802, העניק לה קרלוס הרביעי, מלך ספרד, את התואר עיר הבירה של המחוז, עם זכויות יתר למועצת העיר.
ישנם אירועים חשובים בהיסטוריה של פרו שהתרחשו בעיר זו, כמו נישואי התערובת הראשונים בפרו, בין הנסיכה הילידית בת ה-14 לקונקיסטאדור הספרדי בן ה-54 פרנסיסקו פיסארו.
במהלך תקופה זו נבנו הכנסיות והמנזרים העיקריים בסגנון אדריכלות הבארוק, שניתן לראות אותם במרכז ההיסטורי של העיר, כגון הקתדרלה, מנזר סן פרנסיסקו, המתחם המונומנטלי בלן ומנזר רקולטה.
כמו כן, ראוי להדגיש את תהליך השילוב האיטי אך המתמשך והגמיש של האוכלוסייה הילידית עם אירופאים מספרד ופורטוגל שהגיעו והתיישבו בעידן הקולוניאלי ומאוחר יותר בתקופת מלכות המשנה של פרו, והולידו שילוב גזעי ותרבותי שנמשך עד ימינו.
מעל לכך, כולם כפופים ל המלכותית של לימה.
ב-1611 סופחה לוס פאקיאס לצ'צ'אפויאס, ב-1635 סופחה צ'יקמה וצ'ימו או צ'יקלאיו לסאניה וב-1773 סופחו ולויה וצ'ייאוס לצ'צ'אפויאס.
ב-24 במרץ 1614, הוקמה הדיוקסיה של טרוחיו עם המחוזות: טרוחיו, קחאמרקה, קליקליו (Cliclayo), פיורה ופאיטה, סאניה, קחאמרקייה, לוס פאקיאס, לויה וצ'ייאוס וחאן דה ברקאמורוס (Jaén de Bracamoros).
בשנת 1759 הופרדה הרשות העירונית של ואמאצ'וקו (Huamachuco) מזו של קחאמרקה.
המחוזות בוטלו בשנת 1784 על ידי קרלוס השלישי, מלך ספרד והוחלפו על ידי החלוקה המנהלית המכונה אינטנדנסיה (intendencia).
פרו הכריזה על עצמאותה ב-1821 והעיר קחאמרקה שמרה על חשיבותה בתוך הארגון הפוליטי-מנהלי של המדינה.
העיר הייתה מהחשובות בכל צפון פרו.
בשנת 1854 היא הוכרה כבירת מחוז קחאמרקה.
במובן זה, קחאמרקה הייתה העיר הראשונה בצפון פרו שהפכה לעצמאית מנהלית ופוליטית מטרוחיו.
במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, החלה העיר בהתפתחות עירונית וכלכלית בקצב גבוה מזה שחוותה עד אז.
העיר התפשטה, תופסת כמעט חמישית מהעמק, והגיעה לאיחוד ערים חלקי עם העיירה באניוס דל אינקה הסמוכה.
קחאמרקה שוכנת בגובה 2,750 מטרים מעל גובה פני הים בעמק בהרי האנדים המושקה על ידי שלושה נהרות עיקריים: משקון (Mashcon), סן לוקאס (San Lucas) וצ'ונטה (Chonta).
השניים הראשונים מתחברים באזור זה ויוצרים את הנהר קחאמרקה.
בין האטרקציות התיירותיות שלה, יש בקחאמרקה דוגמאות רבות של ארכיטקטורה דתית קולוניאלית ספרדית, נופים יפים, אתרים ארכאולוגיים פרה-היספנים ומעיינות חמים בעיירה הסמוכה ("מרחצאות האינקה").
האירוע ההיסטורי החשוב ביותר שהתרחש בעיר היה קרב קחאמרקה, שסימן את תחילת תבוסתה של אימפריית האינקה על ידי פולשים ספרדים כאשר קיסר האינקה אטוואלפה נלכד ונרצח במקום.
סגנון האדריכלות הכנסייתית בעיר שונה מערים אחרות בפרו בשל התנאים הגאוגרפיים והאקלים.
קחאמרקה נמצאת צפונה יותר עם אקלים מתון יותר.
הבנאים הקולוניאליים השתמשו באבן זמינה במקום בחימר ששימש בערי המדבר על החוף.
בקחאמרקה יש שש כנסיות נוצריות בסגנון קולוניאלי ספרדי: סן חוסה, לה רקולטה, לה אימקולדה קונספסיון, סן אנטוניו, אל בלן והקתדרלה.
אף על פי שכולם נבנו במאה השבע-עשרה, שלושת האחרונים הם הבולטים ביותר בשל החזיתות המפוסלות והקישוטים.
חזיתות שלוש הכנסיות הללו נותרו לא גמורות, כנראה בגלל חוסר מימון.
חזית הקתדרלה היא המעוטרת באלגנטיות ביותר (אותו חלק שהושלם).
לאל בלן יש חזית גמורה של הבניין הראשי, אבל המגדל גמור למחצה.
בניית כנסיית סן אנטוניו לא הושלמה.
כנסייה זו מורכבת מספינה אחת ללא קפלות צדדיות.
חזיתה היא השלמה ביותר מבין השלושה, שכן היא הייתה הראשונה שתוכננה ונבנתה.
הקתדרלה יועדה במקור להיות כנסייה קהילתית, ובנייתה של הקתדרלה נמשכה 80 שנה (1682–1762); החזית נותרה לא גמורה.
הקתדרלה מראה כיצד הוכנסה השפעה ספרדית קולוניאלית בשטח האינקה.
שערים צדדיים: השערים הצדדיים עשויים מפילסטרים על זיזים.
הם כוללים גם את המגן המלכותי של ספרד.
לשערים יש סגנון מהמאה השבע-עשרה, המתאפיין בהדגשה המלבנית של העיצוב.
תוכנית: תוכנית הקתדרלה מבוססת על תוכנית בזיליקה, (עם אפסיס בודד, קמרונות חביות בספינה, טרנספט וקודש הקודשים), אך הכיפה המסורתית מעל מקום המצלב הושמטה.
חזית: החזית ידועה בפירוט הפסלים שלה ובאומנות הגילוף.
פרטים דקורטיביים כוללים גפנים מגולפים בעמודים הסליליים של הקתדרלה, עם ציפורים קטנות שמנקרות בענבים.
האפריז בקומה הראשונה מורכב מגושים מלבניים מגולפים עם עלים.
פירוט השער הראשי משתרע עד העציצים וראשי כרובים לצד רימונים.
"החזית של קתדרלת קחאמרקה היא אחד ההישגים המדהימים של האמנות הלטינו-אמריקאית".
הבנייה החלה בשנת 1699, עם התוכניות המקוריות של מטיאס פרס פלומינו (Matias Perez Palomino).
כנסייה זו דומה בתוכנית לקתדרלה, אבל הפנים שונה לגמרי.
סן אנטוניו היא מבנה גדול משמעותית ושילבה את הכיפה הגדולה מעל מקום המצלב.
המאפיינים של הכנסייה כוללים עמודי תמיכה גדולים בצורת צלב עם פילסטרים דורים, כרכוב פשוט ומסגרות חלונות מגולפות באבן.
חזית: החזית הזו היא אינה שלמה.
אמנם היא מעוצבת בסגנון דומה לזה של הקתדרלה, אך זוהי גרסה פשוטה.
לקחאמרקה יש אקלים הררי סובטרופי (Cwb, בסיווג האקלים בשיטת קפן) האופייני למקומות גבוהים בקווי רוחב טרופיים.
עיר זו מציגה אקלים צחיח למחצה, ממוזג וקר למחצה עם גשם בעיקר באביב ובקיץ (מאוקטובר עד מרץ) עם מעט גשם או ללא גשם בשאר ימות השנה.
יש שונות גדולה של טמפרטורות הממוצעות היומיות, כשהן נעימות ביום אך קרות בלילה ובעלות השחר.
ינואר הוא החודש החם ביותר, עם טמפרטורה מקסימלית ממוצעת של 22 מעלות צלזיוס ומינימום ממוצע של 7 מעלות צלזיוס.
החודשים הקרים ביותר הם יוני ויולי, שניהם עם מקסימום ממוצע של 21 מעלות צלזיוס אך עם מינימום ממוצע של 3 מעלות צלזיוס.
ירידה מתחת לנקודת קיפאון עשויה להתרחש אך היא פחות תכופה ופחות עמוקה מאשר בדרום האנדים הפרואניים.
במאה ה-21 חוותה העיר שיעור גבוה של הגירה ממחוזות אחרים באזור וממקומות אחרים בפרו, בעיקר בשל תנופת הכרייה.
תופעה זו גרמה לגידול ניכר באוכלוסיית העיר, מ-80,931 ב-1981 ל-283,767 ב-2014, גידול של כמעט פי שלושה מהאוכלוסייה במשך 33 שנים.
כמו כן, העיר נכנסה לתהליך איגוד ערים עם העיירה ("מרחצאות האינקה"), שעד 2014 מנתה יותר מ-20,000 תושבים באזור העירוני, ועם כמה מרכזים מאוכלסים קרובים לערים אלו.
לפי הלשכה לסטטיסטיקה של פרו (INEI), קיימות תחזיות שהקונגלומרט העירוני יגיע ל-500,000 תושבים עד 2030.
קחאמרקה מוקפת בעמק פורה, מה שהופך את העיר הזו למרכז חשוב של סחר בסחורות חקלאיות.
התעשייה המפורסמת ביותר שלה היא של מוצרי חלב.
ינאקוצ'ה (Yanacocha) הוא אתר כריית זהב פעיל 45 קילומטרים צפונית לקחאמרקה, מה שהמריץ את כלכלת העיר מאז שנות ה-90.
נמל התעופה היחיד בקחאמרקה הוא הממוקם 3.26 ק"מ צפונית מזרחית לכיכר המרכזית.
קחאמרקה מחוברת לערים אחרות בצפון פרו על ידי חברות אוטובוסים.
קיימת הצעה להקמת מסילת רכבת שתחבר אזורי כרייה באזור לנמל באוקיינוס השקט.
קחאמרקה היא גם מרכז להשכלה גבוהה בצפון האנדים של פרו.
העיר מארחת שתי אוניברסיטאות מקומיות: האוניברסיטה הלאומית של קחאמרקה (Universidad Nacional de Cajamarca) היא אוניברסיטה ציבורית, בעוד שאוניברזיטת אנטוניו גיירמו אורלו (Universidad Antonio Guillermo Urrelo) היא אוניברסיטה פרטית.
לחמש אוניברסיטאות נוספות יש סניפים בקחאמרקה: האוניברסיטה הפרטית אנטנור אורגו (Universidad Privada Antenor Orrego), אוניברסיטת סן פדרו (Universidad San Pedro), אוניברסיטת אלס פרואנס (Universidad Alas Peruanas), האוניברסיטה הקתולית לוס אנחלס דה צ'ימבוטה (Universidad Católica Los Ángeles de Chimbote) והאוניברסיטה הפרטית של הצפון (Universidad Privada del Norte).
בקחאמרקה מתקיימת החגיגה השנתית של הקרנבל, תקופה בה המקומיים חוגגים קרנבל לפני תחילת התענית.
חגיגות הקרנבל כוללות תהלוכות, ריקודים מקומיים ופעילויות תרבותיות אחרות.
מנהג קרנבל מקומי הוא לשפוך מים או קצת צבע בין חברים או עוברים ושבים.
במהלך סוף ינואר ותחילת פברואר זה הופך למלחמת מים כוללת בין גברים ונשים (בעיקר בין הגילאים 6 עד 25) המשתמשים בדלי מים ובבלוני מים כדי להרטיב את בני המין השני.
חנויות בכל מקום נושאות חבילות של בלוני מים בתקופה זו, ומקובל לראות נקודות רטובות על המדרכה וקבוצות של צעירים ברחובות שמחפשים "מטרות".
קח אותה, היא שלי הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1963 בהפקתו ובבימויו של הנרי קוסטר, עם ג'יימס סטיוארט וסנדרה די בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על מחזה בשם זה מאת הנרי ופיבי אפרון משנת 1961.
את התפקיד הראשי של מולי שיחקה בברודוויי אליזבת אשלי וזה זיכה אותה בפרס טוני לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
הנרי ופיבי אפרון ביססו את הדמות של מולי על בתם הבכורה נורה אפרון.
העלילה מתוארת בסרט בפלשבק ועיקרה הוא אב הסובל מדאגת יתר לבתו המתבגרת מחשש שתצא לתרבות רעה ומסתבך עקב כך בשערוריות שבגללן הוא מועמד לפיטורים.
סנדרה די שרה מספר שירים בסרט ובהם "הבה נגילה" ביחד עם חברותיה בקולג'.
ישיבת הוועד המנהל של אגף החינוך בלוס אנג'לס מתכנסת בראשות סגן הנשיא הקטור איבור (ג'ון מקגיוור) כדי לדון בפיטוריו של הנשיא עו"ד פרנק מייכלסון (ג'יימס סטיוארט) בגלל שערוריות הקשורות אליו שפורסמו בעיתונים.
לפני ההחלטה מקבל פרנק הזדמנות להציג את מה שקרה.
לפרנק ואשתו אן (אודרי מדוס) יש שתי בנות - מולי (סנדרה די) וליז (צ'רלה דוהרטי).
מולי מתעניינת בעיקר בציור ובגמר בית הספר התיכון, שולחים אותה הוריה לקולג' יוקרתי לבנות בבוסטון שם יש מחלקת אמנות מפותחת.
פרט ללימודים עוסקות מולי וחברותיה בהפגנות שונות נגד נגד חומת ברלין ועוולות חברתיות שונות.
פרנק הדואג למולי, טס לשם באמצע הפגנת ישיבה נגד החלטת הקולג' לא להכניס לספריה את ספריו של הנרי מילר.
פרנק השמרן קורא את הספר ומזדעזע מהתיאורים המיניים שבו אבל מצטרף לשביתת השבת של הסטודנטים נגד ההחלטה.
לבסוף הם מתפנים בכוח על ידי השוטרים וצילום של פרנק נאבק בשוטרים מתפרסם ברחבי ארצות הברית.
לאחר סיום הקולג' מקבלת מולי מלגה ללמוד ציור באקדמיה בפריז.
פרנק נמצא בלחץ ודואג לשלומה.
הוא טס לפריז ומגיע לחדרה של מולי אך לא מוצא אותה.
הוא מנסה לעצור מונית למלון אך לא מצליח.
לבסוף הוא נכנס למקום מואר ומבקש לטלפן.
בחורה סינית מובילה אותו לטלפון אך באותו זמן פושטים שוטרים על המקום ועוצרים את כל היצאניות כולל את פרנק שנאבק בהם ותמונתו שוב מופיעה בעיתונים ביחד עם היצאנית הסינית...
במלון פוגש פרנק את פופ-ג'ונס (רוברט מורלי) שגם לו יש בת שמבלה עם חבר בפריז אבל זה לא אכפת לו.
מולי יוצאת עם הצרפתי הנרי בונה (פיליפ פורקט) והקשר ביניהם מתהדק.
אמו של הנרי מתנגדת לקשר הזה.
פיליפ מסדר פגישה בנשף תחפושות על אנייה בסן ופרנק מגיע לשם אך הוא מזוהה על ידי עיתונאים כג'יימס סטיוארט)...
הוא נמלט מהעיתונאים, מכנסיו נשמטים והוא קופץ למים בתחתונים.
למחרת מתפרסמת הקפיצה שלו בתחתונים ונכתב כי היה זה נשף של נודיסטים.
לבסוף חוזר פרנק לבדו ופיליפ ומולי מתחתנים.
חברי הוועד משתכנעים מדבריו ולא מפטרים אותו.
כעת הוא מתחיל להשגיח ולדאוג לבת המתבגרת ליז.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'יימס סטיוארטפרנק מייכלסוןסנדרה דימולי מייכלסוןאודרי מדוסאן מייכלסוןרוברט מורליפופ-ג'ונספיליפ פורקטהנרי בונהצ'רלה דוהרטיליז מייכלסוןג'ון מקגייורהקטור איבור
קח שירים הוא אלבומם השני של כנסיית השכל, אשר יצא במרץ 1994 על גבי תקליטור בלבד.
השירים באלבום הם שירי משוררים, ובין הכותבים ניתן למנות את רחל, יהודה עמיחי, מאיר ויזלטיר, נתן זך ושמעון אדף.
הרצועה "בעל כורחי" החותמת את האלבום, היא אינסטרומנטלית.
קזנובס () היא להקה שוודית, שהוקמה בשנת 1989 בעיר ואדסטנה.
זכתה ב-"Svenska dansbandsmästerskapen", תחרות המורכבת מלהקות בז'אנר דומה, בשנת 1998. הרכבה הנוכחי כולל את הנריק סטהסון הסולן, ג'ימי לינדברג הגיטריסט, סטפן רידינג הבסיסט והנס פלאהן המתופף.
אלבומה Livet börja nu, שיצא ב-30 במאי 2012, נכנס למצעד האלבומים השוודי במקום השישי בשבוע הראשון לצאתו.
בנובמבר 2022 נחשף כי היא עתידה להשתתף במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון 2023, עם השיר "Så kommer känslorna tillbaka".
היא השתתפה במקצה השלישי, אך לא העפילה לשלב הבא.
קחוון ארצישראלי (או קחוון שחור מוצים; שם מדעי: Anthemis palaestina) הוא מין פרח ממשפחת המורכבים, הצומח באופן טבעי באזור הים התיכון.
יש חוקרים המזהים את הצמח עם "ציץ השדה" המקראי, ודעת מיעוט מזהה אותו עם השושנה המקראית.
הצמח הוא צמח חד-שנתי .
בעל גבעול זקוף ומסועף, בגובה 40–20 ס"מ.
הפרח אסוף בסל , בדומה לשאר הפרחים מסוג הקחווניים.
בצדו החיצוני יש פרחים לשוניים לבנים, ערוכים בדור אחד או שניים, ובאמצע הסל פרחים צינוריים צהובים, פחוסים וסימטריים.
התפרחת שטוחה וא-סימטרית, ומתקמרת מעט עם פתיחת פרחי המרכז.
בסך הכול מורכבת התפרחת מעשרות עד מאות פרחים.
עונת הפריחה היא ממרץ ועד יוני.
בית הגידול של הצמח הוא בלבנט, קפריסין וכרתים.
על פי חוקרי צמחי המקרא, הקחוון הארצישראלי מופיע במקרא כפרח הצומח בשולי הדרכים ובשטחים פתוחים.
הצמח מזוהה עם "ציץ השדה" המוזכר בנ"ך בספר תהילים: , וכן על ידי הנביא ישעיהו: , והוא משמש בפסוקים אלו כמשל לחיי האדם, ומסמל דבר חולף שאינו בר-קיימא.
משמעות אפשרית לצמח קיימת גם בפסוק , שגם בו הצמח מסמל דבר עובר וחולף.
יש המזהים את הצמח עם השושנה המקראית, המוזכרת פעמים רבות במקרא ומסמל יופי והדר, אך זו דעת מיעוט.
קח את הכסף וברח הוא סרט קומדיית פשע מוקומנטרית אמריקאי משנת 1969 בבימויו של וודי אלן שגם כתב את התסריט ומככב בו בתפקיד ראשי עם ג'נט מרגולין .
העלילה היא על חייו של עבריין, שלומיאל חסר מזל, והיא מתוארת בצורה מוקומנטרית על ידי קריין ועל ידי עדים המספרים עליו, בעיקר הוריו המופיעים בסרט בתחפושת כדי שלא יזהו אותם.
וודי אלן ומיקי רוז היו מועמדים לפרס גילדת הכותבים של אמריקה על תסריט קומדיה מקורי.
וודי אלן היה מועמד גם ל-Laurel Awards על משחקו בסרט.
הסרט היה מועמד על ידי מכון הסרטים האמריקאי לרשימת מאה שנים...
מאה ציטוטים ולרשימת "מאה שנים...מאה צחוקים".
סצנות בית הכלא צולמו בבית הסוהר סן קוונטין.
וירג'יל סטארקוול (וודי אלן) גדל בשכונת עוני בניו ג'רזי.
בילדותו היה קטן מנומש וממושקף וקבל מכות מילדי השכונה.
התחיל לנגן בצ'לו אך ללא כישרון.
עסק בגנבות קטנות עד שנתפס לאחר שניסה לגנוב שק כסף ממכונית ברינקס.
הוא נדון לחמש שנות מאסר וניסה לברוח על ידי פיסול אקדח מחבילת סבון ואיום על השומרים.
לרוע מזלו ירד אז גשם והאקדח נמס.
הוא נדון לתוספת שנתיים אך קיבל שחרור לערבות לאחר שהתנדב לקבל חיסון ניסיוני שבעקבותיו הפך לזמן קצר ליהודי חרדי.
הוא ממשיך בגניבות קטנות עד שנתקל בפארק בבחורה יפה בשם לואיז (ג'נט מרגולין) שממנה התכוון לגנוב אך נדהם מיופייה.
הם מטיילים והיא מגלה לו שגם היא גדלה בבית הרוס.
למרות צורתו וההיסטוריה העבריינית שלו היא מתאהבת בו.
כדי לקיים את עצמם וירג'יל מבצע שוד בנק.
הוא נותן לכספר פתק ובו נכתב כי זה שוד וכי יש לו אקדח.
כתב היד אינו ברור ונקראים מנהלים נוספים כדי להבין אותו עד שלבסוף הוא נתפס ומוחזר לכלא.
בכלא הוא מתכנן בריחה עם עוד שני עבריינים אך לבסוף מצליח לברוח בעצמו, מגיע ללואיז וכעבור זמן הם מתחתנים ונולד להם בן.
בינתיים מזהה אותו אישה בשם מיס בלייר וסוחטת אותו אך לבסוף הוא מחסל אותה.
וירג'יל כעת חסר פרוטה ומתכנן עם עבריינים שוד בנק גדול.
השוד כמעט מצליח אלא שבאותו זמן מתפרצת קבוצת שודדים נוספת והם מתחילים להתווכח אחד עם השני עד שנתפסים כולם ונדונים למאסר עם עבודת פרך של חציבה כשכולם קשורים בשלשלאות ברזל.
גם כאן מצליח וירג'יל לברוח ביחד עם חבריו הקשורים.
הוא חוזר ללואיז ומתחיל בקריירה מצליחה של שוד בנקים.
הוא מתפרסם ברחבי ארצות הברית ואנשים מעריצים אותו.
אדגר הובר ראש ה-FBI מודאג וחושב שזו מזימה נגד ארצות הברית.
לבסוף נתפס וירג'יל לאחר שהוא מנסה לשדוד חבר שלו שהתברר שהוא סוכן FBI.
הוא נדון ל-800 שנות מאסר ובשיחה עם עורך הדין שלו הוא מגלה כמה טוב להיות שודד ומקווה להקלה בעונש ל-400 שנות מאסר.
בראיון הוא מגלף אקדח מגוש סבון ושואל אם יורד גשם בחוץ.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותוודי אלןוירג'יל סטארקוולג'נט מרגוליןלואיזאתל סוקולובאמא סטארקוולהנרי לףאבא סטארקוולדן פרייזרפסיכיאטרג'קלין היידמיס בליירלואיז לסרקיי לואיזשכנה
קח אותי לירח הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2024 מסוגת דרמה היסטורית בבימויו של גרג ברלנטי, עם סקרלט ג'והנסון, צ'נינג טייטום ווודי הרלסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפור החללית אפולו 11 בתוספת סיפור פיקטיבי על הסרטת סרט גיבוי לנחיתה במקרה שהנחיתה ישתבש (בהשראת תאוריית הקשר על זיוף הנחיתה על הירח).
השיר "Fly Me to the Moon" מושר בסרט בפי פרנק סינטרה.
קלי ג'ונס (סקרלט ג'והנסון) היא אשת פרסום מצליחה במנהטן.
יום אחד נפגש אתה מו באקוס (וודי הרלסון) שמציג עצמו כיועץ מקורב לנשיא ניקסון ומבקש ממנה להגיע לפלורידה ולהיות אחראית על הפרסומת ויחסי הציבור של נאס"א בקשר לתוכנית לשגר אדם לחלל כפי שהבטיח בזמנו הנשיא קנדי.
היא פוגשת בקול דייוויס (צ'נינג טייטום) האחראי על תוכנית אפולו 11 מההמראה, הנחיתה על הירח והחזרה ארצה.
התכנית מתנהלת באיטיות בגלל בעיות תקציב היות שחלק מהסנאטורים מתנגדים לה ורואים בה בזבוז כספי ציבור.
קלי מגייסת תמיכה של חברות פרטיות גדולות כמו שעוני יוקרה שעונדים האסטרונאוטים.
דייוויס לא מסכים לזה אבל אין לו ברירה.
קלי היא אשפית המניפולציה על אנשים והיא מצליחה בשיטות שלה לגרום לכמה סנאטורים מתנגדים לשנות את הצבעתם.
עיקרה של התכנית היא בגלל המרוץ לחלל עם ברית המועצות והוא שיאה של המלחמה הקרה.
ארצות הברית חוששת מאד ממה שיקרה אם התכנית תיכשל.
באקוס נפגש בחשאי עם קלי ומורה לה להפיק "תוכנית גיבוי" למקרה שהנחיתה תיכשל.
היא מגייסת את הבמאי ואנס (ג'ים ראש) שאיתו עבדה בפרסומות כדי לביים את הנחיתה המבוימת.
נבנית "חללית" ומגויסים ניצבים המלובשים בחליפות חלל ומדמים את האסטרונאוטים על הירח.
תוכנית הגיבוי נכשלת (ללא ספוילר) והנחיתה מתבצעת כראוי, קלי ודייוויס מתנשקים.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותסקרלט ג'והנסוןקלי ג'ונסצ'נינג טייטוםקול דייוויסג'ים ראשואנסבמאי קולנועוודי הרלסוןמו באקוסקולין וודלבאז אלדריןאסטרונאוטפיטר ג'ייקובסוןצ'אקמראייןג'ין ג'ונססנטור הופג'ו צ'סטסנטור ונינגכריסטיאן זוברמייקל קולינסאסטרונאוטניק דילנבורגניל ארמסטרונגאסטרונאוטריי רומנוהנרימהנדס חללאנה גרסיהרובי מרטיןעוזרת של קליקולין ג'וסטסנאטור קוק
יוסוף אסלאם (נולד בשם סטיבן דמטרה ג'ורג'יו ב-21 ביולי 1948), אשר נודע לרוב בשמות הבמה קט סטיבנס, יוסוף, ויוסוף / קט סטיבנס, הוא זמר-יוצר ומוזיקאי בריטי ופעיל חברתי.
שיריו המוקדמים משלבים רוק, פופ ופולק, ובשלבים יותר מאוחרים של הקריירה שלו שיריו משלבים גם אלמנטים ממוזיקה ערבית.
לאחר שני עשורים בהם ביצע רק את שיריו שעמדו בסטנדרטים המחמירים ביותר הנוגעים לדת האסלאם, בשנת 2006 בחר לחזור לבצע שירי פופ.
בשנת 2014 נכלל בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
אלבום הבכורה שלו משנת 1967 והשיר המרכזי בו "Matthew and Son" הגיעו שניהם למצעד ה-Top 10 הבריטי.
האלבומים של סטיבנס "Tea for the Tillerman" (שפורסם במקור בשנת 1970) ו־"Teaser and the Firecat" (שפורסם במקור בשנת 1971) הוכתרו כאלבומי פלטינה משולשים בארצות הברית.
אלבומו מ-1972 "Catch Bull at Four" הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 ושהה מספר שבועות בצמרת מספר מצעדים גדולים נוספים.
בשנים 2005 ו-2006 זכה בפרסים של האגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור בקטגוריית כתיבת שירים על השיר "The First Cut Is the Deepest" שהפך ללהיט עבור ארבעה אמנים שונים.
סטיבנס התאסלם בדצמבר 1977, ושינה את שמו שנה לאחר מכן לשם יוסוף אסלאם.
בשנת 1979 הוא מכר במכירה פומבית את אוסף הגיטרות שלו ותרם את ההכנסות לצדקה, ולאחר מכן קטע את הקריירה המוזיקלית שלו על מנת להקדיש את זמנו לפעילות חינוכית ונדבנות בקהילות מוסלמיות.
לאורך השנים הוא קנה בחזרה לפחות אחת מהגיטרות שמכר.
הוא קיבל שני תוארי דוקטור לשם כבוד ומספר פרסים.
בשנת 2006 חזר ליצור מוזיקת פופולרית עם הוצאת אלבום האולפן החדש שלו מזה 28 שנים "An Other Cup" אשר הכיל שירי פופ חדשים.
מאותו האלבום ואילך הוא הפסיק להוסיף את שם המשפחה "אסלאם" בעטיפות של האלבומים החדשים שלו, ובמקום זאת השתמש רק בשם הבמה "יוסוף".
מאז ואילך הפיק עוד מספר אלבומי אולפן חדשים ויצא למספר סיבובי הופעות.
הוא נבחר להיכל התהילה של הרוק אנד רול בשנת 2014.
קט סטיבנס נחשב לאחד הזמרים המצליחים של שנות השבעים, והוא מכר לאורך השנים מעל ל-100 מיליון תקליטים.
נולד בשם סטיבן דמיטרי ג'ורג'יו (Steven Demetre Georgiou) בשכונת מרילבון בלונדון שבממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית-קתולית.
הבן השלישי לאב יווני-קפריסאי ולאם שוודית.
הוריו עבדו במסעדה בקרבת כיכר פיקדילי.
הם התגרשו כשהיה בן שמונה, אבל המשיכו לעבוד ביחד במסעדה.
סטיבנס התעניין במוזיקה ובציור מגיל צעיר, ולמד לבד לנגן בפסנתר.
בגיל 15 אביו קנה לו גיטרה והוא ניגן בה שירים של הביטלס ולאחר מכן שירים שכתב בעצמו.
בגיל 16 שהה בשוודיה עם אימו במשך כמה חודשים, בהם למד ציור.
לאחר שובו ללונדון הוא איבד עניין בלימודים והתרכז רק במוזיקה ובאמנות.
הוא נרשם לקורס מאיירים, ומאוחר יותר אייר חלק מעטיפות האלבומים שלו.
בשנת 1965 הוא הקליט מספר שירי דמו, ביניהם "The First Cut Is the Deepest" וחתם על חוזה בחברת תקליטים.
הוא החל להופיע במועדונים ובבתי קפה, ובחר את שם הבמה "קט סטיבנס" שנשמע לו קליט.
שיריו מאלבומו הראשון "Matthew and Son" הפכו מיד ללהיטים בבריטניה, ביניהם "I Love My Dog" ושיר הנושא.
כמו כן כתב מספר להיטים לאמנים אחרים, ביניהם הלהיט "Here Comes My Baby" של הטרמלוס.
לאחר מכן הוציא אלבום נוסף ובו הלהיט "The First Cut is the Deepest" שזכה לגרסאות כיסוי רבות.
באותה תקופה הוא הקליט והופיע עם אמנים רבים, ביניהם ג'ימי הנדריקס ואנגלברט המפרדינק.
בגיל 19 סטיבנס חלה בשחפת והתאשפז במצב קשה בבית חולים במערב סאסקס.
הטיפול ארך מספר חודשים, ולאחריו נדרש לשנה של החלמה.
בעקבות חוויה זו כתב את השיר Trouble.
במהלך תקופה זו סטיבנס החל לחפש אחר משמעות החיים, ולמד מדיטציה, יוגה ומטאפיזיקה.
הוא החל לקרוא על דתות אחרות, והפך לצמחוני.
בתקופה זו כתב חלק גדול משיריו.
ב-1970, לאחר החלמתו ממחלת השחפת, החליט סטיבנס לשנות את הסגנון המוזיקלי התזמורתי שאפיין את שני אלבומיו הראשונים.
הוא נפרד מהמפיק שלו, מייק הרסט, ופנה לכיוון פולק רוק אישי יותר.
לאחר שהקליט דמו עם שיריו החדשים הוא חתם על חוזה הקלטות עם איילנד רקורדס והחל לשתף פעולה עם מפיק חדש, פול סמוול-סמית', שהיה הבסיסט של היארדבירדס.
השירים של סטיבנס בשנים 1970–1973 הביאו אותו לשיאים חדשים של פופולריות, לא רק בבריטניה אלא גם בארצות הברית ובמדינות רבות בעולם.
בהמלצת המפיק הוא החל לעבוד עם הגיטריסט אלון דייוויס, שפריטתו על הגיטרה הפכה לסמל ההיכר של רבים משיריו החדשים.
הסינגל הראשון של סטיבנס מתקופה זו, "Lady D'Arbanville", נכתב על חברתו באותו זמן, פטי דארבנוויל, והוא נמכר במעל למיליון עותקים.
בשיר משתתף גם פיטר גבריאל בנגינה על חליל.
לאחר שנפרד ממנה, הוציא את הלהיט "Wild World".
כל אלבומיו מאותה תקופה זכו לתואר "אלבום זהב", ובפרט האלבום "Tea for the Tillerman" הוכתר כ"אלבום פלטינה משולש", נכלל ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, ושירים רבים ממנו הפכו ללהיטים.
בשנים אלה סטיבנס כתב גם מספר שירים ששולבו בפסקול של סרטים ושל סדרות טלוויזיה.
בשנת 1973 עבר סטיבנס לריו דה ז'ניירו, ברזיל, על מנת להתחמק מתשלומי מס גבוהים בבריטניה.
עם זאת, את רווחיו מאותה תקופה הוא תרם לארגון אונסק"ו.
בשנים 1973–1978 התנסה סטיבנס במגוון סגנונות מוזיקליים, כמו פ'אנק, סינת'פופ ואלבום קונספט.
בתקופה הזו הפיק סטיבנס מספר להיטים שהצליחו במצעדים, אך פחות משיריו הראשונים.
האלבומים שהוציא בשנים הללו הצליחו במידה בינונית, ורק אחד מהם, "Buddha and the Chocolate Box", הגיע למעמד של אלבום פלטינה.
בסוף 1978 יצא האלבום "Back to Earth" שהיה האחרון שיצא בשם "קט סטיבנס".
בתקופה זו, וגם אחריה, יצאו מספר אוספי להיטים, שאף הם הפכו לרבי מכר.
אוסף להיטים מ-1975 נמכר ביותר מ-5 מיליון עותקים ברחבי העולם.
ב-1978 השלים סטיבנס את תהליך ההתאסלמות שלו (כמפורט להלן) ושינה את שמו ליוסוף אסלאם.
הוא הפסיק להקליט שירים חדשים ומיעט להופיע.
הופעתו האחרונה בתקופה זו הייתה בקונצרט צדקה ב-22 בנובמבר 1979 באצטדיון ומבלי, למען קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים.
לאחר מכן הפסיק להקליט שירי פופ ולהופיע עד 1990.
סטיבנס חידש בהדרגה את הקריירה המוזיקלית שלו, תחת השם יוסוף אסלאם, החל משנת 1990, אז יצא לאור אוסף ממיטב להיטיו.
בסוף אותה שנה הוא הקים אולפן הקלטות בשם "Mountain of Light Studios", ובמהלך שנות התשעים הקליטו בו אמנים רבים, ביניהם זמר מוסלמי-קנדי ידוע בשם דאווד וורנסבי, ולהקת פופ ממלזיה.
יוסוף עצמו הוציא מספר אלבומים בתקופה זו, ובהם שירים על נושאים מוסלמיים, חלקם בספוקן וורד או בשירה ערבית מסורתית, בליווי כלי הקשה בלבד.
בשנת 2000 הוציא יוסוף אלבום בשם "A Is for Allah" שנועד ללמד ילדים את האלפבית הערבי ואת יסודות האסלאם.
בראיונות מתחילת המאה ה-21 הוא הביע חרטה על התנתקותו החדה ממעריציו, ואמר שטעה בפרשנותו לנושא המוזיקה באסלאם: "חשבתי שזו כפירה, וזו אולי הייתה הטעות שלי." בראיונות אמר שהוא חושב שהוא מסוגל לבטא את עצמו מבחינה מוזיקלית בלי להפר את כללי הדת.
בשנת 2003 הקליט מחדש מספר שירים שלו והשתתף בהופעה למען נפגעי איידס באפריקה בחסותו של נלסון מנדלה.
בשנת 2005 הופיע באבו דאבי, ושר מספר שירים בערבית ובאנגלית.
לאחר מכן הוציא שיר חדש בשם "Indian Ocean" יחד עם מוזיקאים מא-הא וטראוויס, שהכנסותיו נתרמו ליתומים באצ'ה, אינדונזיה, אזור בו גבה הצונמי קורבנות רבים.
כמו כן נאם בכנס של "האגודה לפינוי מוקשים" שהקים פול מקרטני, וניגן בגיטרה בגרסה של דולי פרטון לאחד משיריו.
אלבומיו תחת השם יוסוף אסלאם
בנובמבר 2006 יצא האלבום "An Other Cup", הראשון שהוציא בשם "יוסוף", ובו שירי פופ בנוסח המזכיר את שיריו משנות השבעים.
הוא קידם את האלבום באמצעות הופעות ברדיו, בטלוויזיה ובראיונות בעיתונות.
על העטיפה נכתב "האמן שנקרא בעבר קט סטיבנס", ועל כך אמר: "זה השם שרוב האנשים מכירים, וזה לא מפריע לי.
להרבה אנשים זה מזכיר משהו שהם רוצים להיאחז בו.
השם הזה הוא חלק מההיסטוריה שלי, והרבה דברים שחלמתי עליהם בתור קט סטיבנס התגשמו כשהפכתי ליוסוף אסלאם." באלבומיו הוא מופיע בשמו הפרטי "יוסוף" כסוג של מותג, ומסיבה זו השמיט את שם משפחתו, המילה "אסלאם".
בדצמבר 2006 הופיע יוסוף בקונצרט פרס נובל לשלום באוסלו, נורווגיה, לכבודם של זוכי הפרס, מוחמד יונוס ובנק גרמין.
באותו חודש הופיע גם במרכז לינקולן בניו יורק.
במהלך 2007 הופיע יוסוף במקומות רבים בעולם עם שירי האלבום "An Other Cup" ומבחר משיריו הישנים, כאשר בחלק מהם הוא שינה מעט את המילים.
חלק מההופעות היו מופעי צדקה, ביניהם "לייב ארת'", מופע למען "המרכז לשלום של דזמונד טוטו", מופע למען "יום השלום העולמי" באלברט הול ומופע למען הארגון הבינלאומי לזכויות הילידים.
בינואר 2009 הוציא יוסוף סינגל בו גרסה לשיר "The Day the World Gets Round" של ג'ורג' האריסון.
הכנסות השיר נתרמו לסיוע לילדי רצועת עזה בעקבות מבצע עופרת יצוקה, באמצעות הארגונים אונסק"ו, אונר"א וארגון "Save the Children".
במאי 2009 יצא האלבום "Roadsinger", אותו קידם במסע הופעות נרחב באירופה, ארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד, וכן בהופעות בתוכניות אירוח, בין השאר בתוכנית של ג'יי לנו ובתוכנית הקולבר ריפור.
בשנת 2012 הוצג בתיאטרון מלבורן מחזמר בשם "Moonshadow" המבוסס על שיריו.
המופע זכה לביקורות מעורבות וירד מהבמה מוקדם מהמתוכנן.
בשנת 2014 נבחר להיכל התהילה של הרוק אנד רול, והוצג בטקס על ידי ארט גרפונקל.
באותה שנה יצא גם סרט תיעודי המתעד את מסע ההופעות שלו מדובאי ועד ניו יורק.
באוקטובר 2014 יצא אלבומו "Tell 'Em I'm Gone" ("תגידו להם שאני כבר לא כאן"), ולאחריו סיבוב הופעות נוסף באירופה ובצפון אמריקה.
בשנת 2015 הופיע בצ'ילה ובבריטניה, ובשנת 2016 יצא למסע הופעות בארצות הברית.
הוא תרם חלק ניכר מהכנסות הופעותיו לארגונים "ועדת ההצלה הבינלאומית" וקרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים, על מנת לסייע לילדים פליטי מלחמת האזרחים בסוריה.
בשנת 2017 יצא אלבומו "The Laughing Apple" ("התפוח הצוחק"), בהפקת פול סמוול-סמית', שהיה בסיסט להקת היארדבירדס והפיק בעבר את אלבומיו המצליחים ביותר.
בתחילת שנות השבעים היה קט סטיבנס בן זוגה של פטי דארבנוויל, עליה נכתב הלהיט "Lady D'Arbanville".
השיר "Wild World" גם הוא נכתב עליה, עקב פרידתם.
בשנים 1971–1972 סטיבנס היה במערכת יחסים רומנטית עם הזמרת קארלי סימון.
בתקופה זו הם כתבו שירים אחד לשני, ואחד על השני.
השירים שסטיבנס כתב לסיימון הפכו אף הם ללהיטים.
בסוף שנות ה-70 התארס סטיבנס עם חשפנית בשם לואיז וייטמן.
בספטמבר 1979 התחתן עם פאוזיה מובארק עלי במסגד ריג'נטס פארק בלונדון.
לזוג נולדו חמישה ילדים, בן אחד וארבע בנות, ויש להם מספר נכדים.
הם מחלקים את חייהם בין הבית בלונדון לבין הבית בדובאי.
בשנים 1977–1979 עבר סטיבנס תהליך של התאסלמות, שבמהלכו גם שינה את שמו ליוסוף אסלאם.
עוד לפני כן היו סימנים מוקדמים להתעניינותו באסלאם.
בזמן שהיה בחופשה במרקש, מרוקו, הוא הסתקרן מצליל האד'אן ומהרעיון של מוזיקה שמכוונת לאל.
בשנת 1976 סטיבנס כמעט טבע בים, בחוף מליבו, קליפורניה.
לאחר שניצל על ידי גל שנשא אותו בחזרה לחוף, התקרב יותר לדת ולרוחניות, והחל להתעניין בבודהיזם, זן, אי צ'ינג, נומרולוגיה, קלפי טארוט ואסטרולוגיה.
באותו זמן אחיו הבכור דייוויד התגייר ונשא לאישה בחורה ישראלית צעירה.
ביולי 1977, במהלך ביקור בישראל, קנה דייוויד עותק של הקוראן בירושלים והביא אותו לסטיבנס כמתנת יום הולדת.
זו הייתה עבורו נקודת המפנה במעבר לאסלאם.
במהלך לימוד הקוראן, סטיבנס הזדהה עם הדמות של יוסף, ועקב כך שינה את שמו לשם "יוסוף".
בראיון מאוחר יותר התייחס לתהליך התאסלמות שלו: "לחלק מהאנשים זה אולי נראה כמו קפיצה עצומה, אבל בשבילי זה היה תהליך הדרגתי...
הרגשתי שמצאתי את הבית הרוחני שחיפשתי רוב חיי.
ואם תקשיב למוזיקה ולמילים של חלק מהשירים שלי, כמו "Peace Train" או "On The Road To Find Out", תראה בבירור את הכמיהה שלי למשמעות ואת המסע הרוחני שעברתי."
את האלבום "Back To Earth" הוא הקליט בשנת 1978, כשכבר השלים את תהליך ההתאסלמות שלו.
בראש העטיפה האחורית של האלבום מופיע הכיתוב "סורת אל-פאתחה" בערבית.
את החלטתו משנת 2005 לשוב למוזיקת הפופ הוא זוקף לזכות בנו, מוחמד, שהיה אז בן 21. הבן הביא הביתה גיטרה, ויוסוף שב לנגן בה.
לבן מוחמד קריירה מוזיקלית משלו תחת השם Yoriyos ואלבום הבכורה שלו יצא בפברואר 2007. מוחמד גם אייר את עטיפת אלבומו של יוסוף "An Other Cup", בדומה לעטיפות אלבומיו של קט סטיבנס בשנות השבעים, אותם אייר בעצמו.
לאחר ההתאסלמות והחלפת שמו ליוסוף אסלאם, הוא הפסיק להקליט ולהופיע, ממספר סיבות.
הוא התייעץ עם האימאם במסגד שלו, שאמר לו שיש חכמי דת האוסרים על קריירה מוזיקלית, ואחרים מתירים זאת כל עוד השירים תקינים מבחינה מוסרית.
הוא החליט לקטוע את הקריירה מחמת הספק, וגם ציין כגורם נוסף שהשפיע עליו את לחצי חברות התקליטים: "הדרישות המתמשכות של עסקי המוזיקה הפכו למטלה, ולא היוו עוד השראה."
מכיוון שאלבומיו הניבו רווחים של עשרות מיליוני דולרים, הוא החל לתרום כספים לגורמים חינוכיים וגופי סיוע בקהילה המוסלמית של לונדון ולגופים נוספים.
בשנת 1983 הוא מימן הקמת בית ספר יסודי מוסלמי בברנט, ולאחר מכן מימן הקמת שני בתי ספר תיכוניים מוסלמים.
בשנת 1992 הוא הקים את ארגון בתי הספר המוסלמים בבריטניה (AMS-UK), ואת ארגון הצדקה "חסדים קטנים" (Small Kindness) שמסייע לקורבנות בצורת באפריקה ולילדים יתומים ומשפחות נזקקות בחבל הבלקן, אינדונזיה ועיראק.
הוא כיהן כיו"ר קרן הצדקה "סיוע מוסלמי" (Muslim Aid) משנת 1985 עד 1993.
בשנת 1989 צוטט בשגגה כמי שמביע תמיכה, לכאורה, בפסק ההלכה הקורא להרוג את סלמאן רושדי, מחבר הספר "פסוקי השטן".
הוא פרסם הצהרה רשמית כי הוא מכחיש מכל וכל את הדברים, הסביר שהוא מתנגד באופן נחרץ לכל אלימות שהיא וטען שדבריו הוצאו לחלוטין מהקשרם.
בשנים שעברו מאז הוא הכחיש דברים אלה שוב ושוב.
יוסוף אסלאם ביקר מספר פעמים באופן פרטי בישראל.
הוא התפלל במסגד אל-אקצא ב-1978 וחזר לישראל פעמיים בשנת 1988 כדי להזדהות עם מצוקת הפלסטינים בשטחים הכבושים בתקופת האינתיפאדה הראשונה וכדי לסייע לילדים חולים ברמאללה.
באחת הפעמים נאם בפני אלפים בכפר כנא ונשא דברים נגד מדיניותה של ישראל בשטחים הכבושים ויחסה לפלשתינאים.
לאחר מכן ניסה שוב להיכנס לישראל בשנת 1990 ובשנת 2000, ובשתי הפעמים נמנעה כניסתו.
נציג ישראל אמר לרשת "ABC News" שיש לו הוכחות שכספי התרומה של יוסוף משמשים להלבנת כספים עבור חמאס.
יוסוף אמר בתגובה שמעולם לא נתן כספים לחמאס.
מבקריו טוענים שבשנת 1998 הוא עזר לגייס כספים לארגון צדקה קנדי, שהעביר לאחר מכן כספים לחמאס.
תגובתו לפיגועי ה-11 ספטמבר 2001
מייד לאחר פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית, הוא אמר: "ברצוני להביע זעזוע מעומק לבי על פיגועי הטרור חסרי ההבחנה שבוצעו נגד חפים מפשע בארצות הברית.
עלי לומר שאין אף תלמיד ישר של האסלאם שיכול למחול על פעולה כזו.
הקוראן משווה רצח של אדם אחד חף מפשע עם רצח האנושות כולה.
אנחנו מתפללים למען המשפחות של כל אלה שאיבדו את חייהם במעשה נוראי ואלים זה, וגם למען אלה שנפגעו.
אני מקווה שדבריי משקפים את הרגשות של כל המוסלמים וכל האנשים ברחבי העולם שלבם יוצא למען קורבנות האירוע העצוב הזה."
תגובתו לפיגועים גרמה לו לשבור את שתיקתו המוזיקלית, ובשנת 2001 הוא הופיע, לאחר יותר מ-20 שנה, בתשדיר לקראת מופע הצדקה "The Concert for New York City" למען כבאי ניו יורק, משטרת ניו יורק ובני משפחותיהם.
ב-21 בספטמבר 2004 עלה יוסוף לטיסה מלונדון לוושינגטון, לקראת פגישה עם הזמרת דולי פרטון, שביצעה כמה שנים קודם לכן את שירו "Peace Train" והתכוונה להקליט גרסאות כיסוי לשירים נוספים שלו.
עם נחיתתו הסתבר ששמו מופיע ברשימה של אנשים שכניסתם לארצות הברית נאסרה.
הוא נעצר על ידי אנשי המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית והוטס בחזרה ללונדון, בנימוק של "חשש מקשרים פוטנציאליים עם פעילויות הקשורות לטרור." בתגובה, יוסוף גינה שוב את הטרור ואת מעשי האלימות של מוסלמים קיצוניים, כפי שעשה פעמים רבות בעבר, וביקש לבדוק אם לא חלה טעות ברשימה.
לבקשתו הצטרף גם שר החוץ הבריטי ג'ק סטרו.
לאחר בדיקה חוזרת הסתבר שאכן חלה טעות, והחשוד בפעילות טרור הוא אדם אחר בעל שם דומה.
בשנת 2006 יוסוף נכנס ללא תקלות לארצות הברית ושר והתראיין מספר פעמים ברדיו כחלק מקידום האלבום החדש שלו.
מאז ביקר שוב מספר פעמים בארצות הברית.
בשנת 2008 חיבר שיר בשם "Boots and Sand" על פרשה זו.
תביעת דיבה על הטענה שהוא תומך בטרור
באוקטובר 2004 פורסמו ידיעות בעיתונים הבריטיים "סאן" וסאנדיי טיימס בהן הובעה תמיכה במניעת כניסתו של יוסוף לארצות הברית, ונטען בהן כי הוא תומך בטרור.
הוא תבע את העיתונים על הוצאת דיבה, זכה בפיצויים והעיתונים פרסמו הצהרות התנצלות, בהן כתבו שהוא מעולם לא תמך בטרור וציינו שלאחרונה הוא קיבל את פרס "איש השלום" בפסגת חתני פרס נובל לשלום.
יוסוף אמר שהוא שמח על כך שטיהרו את שמו הטוב.
"זה כנראה הדבר הכי קל בעולם בימים אלה להפריח האשמות גסות נגד המוסלמים, ובמקרה שלי דבר כזה משפיע באופן ישיר על עבודות הצדקה שלי ומזיק למוניטין שלי כאמן.
פגיעה כזו היא לעיתים קרובות קשה לתיקון." הוא הוסיף כי בכוונתו לתרום את הפיצויים שקיבל לקרן סיוע ליתומי רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004).
תביעת דיבה על הטענה שהוא נמנע מלשוחח עם נשים בלבוש חושפני
באוקטובר 2004 פורסמה ידיעה ברשת החדשות "World Entertainment News Network" לפיה יוסוף סירב לשוחח עם נשים בלבוש חושפני.
הטענות עלו לאחר נסיעתו לברלין, שם קיבל את פרס "אקו" עבור "הישגי חיים כמוזיקאי ושגריר בין תרבויות." הוא הכחיש את הטענות, תבע את הרשת, וזכה שוב.
הרשת פרסמה מודעת התנצלות ושילמה לו פיצויים.
יוסוף תרם את כספי הפיצויים לארגון הצדקה "חסדים קטנים".
2003: "פרס העולם", הקרוי גם "פרס העולם החברתי".
פרס זה ניתן על ידי מיכאיל גורבצ'וב, על "סיוע הומניטרי ועזרה לילדים וקורבנות מלחמה."
2004: "איש השלום", פרס הניתן על ידי פסגת חתני פרס נובל לשלום, ארגון שנוסד על ידי מיכאיל גורבצ'וב.
הפרס ניתן על "מסירותו לקידום השלום, הפיוס בין האנשים וגינוי הטרור."
2009: פרס כבוד של קרן האחריות הסביבתית בגרמניה.
2015: פרס של "ארגון הכלכלה האסלאמי" על "תרומה לשלום באמצעות האמנות."
2015: פרס כבוד של קרן סטייגר מבוכום, גרמניה, על מחויבותו לפרויקטי צדקה בינלאומיים.
2005: תואר דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת גלוסטרשייר, על שירותי חינוך וסיוע הומניטרי.
2007: תואר דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת אקסטר, כהכרה ב"עבודתו ההומניטרית ותרומתו להבנה בין התרבות המוסלמית לתרבות המערבית."
2005: פרס ארגון המוזיקאים האמריקאי (ASCAP) לשיר "The First Cut is the Deepest".
2006: פרס ארגון המוזיקאים האמריקאי (ASCAP) לשיר " The First Cut is the Deepest", פעם נוספת.
2007: פרס ECHO "על הישגי חיים כמוזיקאי ושגריר בין תרבויות."
2007: פרס ארגון המוזיקאים הבריטי (BASCA) על אוסף שירים יוצא מן הכלל.
2014: נבחר להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
2015: פרס מפעל חיים בטקס פרסי הפולק של ה-BBC.
כמו כן ראו אור אנתולוגיות ואוספים רבים של שיריו.
קחי אותי שרון היא תוכנית מציאות ישראלית ששודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי "קשת" בקיץ 2003, בפורמט דומה לתוכנית "הרווק".
את התוכנית הפיק אלעד קופרמן ויצר ביחד עם העורך הראשי חגי לפיד.
התוכנית הונחתה על ידי אקי אבני ועסקה בשרון איילון, אישה בגיל 30, לשעבר דיילת באל על ואשת היי טק המחפשת אהבה.
במהלך התוכניות 15 מתמודדים יצאו לפגישות איתה, קיבלו משימות ועברו ניפויים על ידי איילון.
באחד הפרקים התקיים שלב "גלגל הצלה" בו התבקש הקהל לבחור אחד מהמתמודדים שאיילון ניפתה ולהחזיר אותו לתוכנית.