tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רג'אי כיהן כראש ממשלת איראן בתקופת כהונתו של נשיאה הנבחר הראשון של איראן, אבולחסן בני-סדר.
הוא כיהן גם כשר החוץ למשך חמישה חודשים, מ-11 במרץ 1981 עד 15 באוגוסט 1981, בעת כהונתו כראש ממשלה.
לאחר הדחתו של בני-סדר, הוא ניצל ברגע האחרון ממוות בפיצוץ בו נהרג מוחמד בהשתי, כיוון שעזב את המקום כמה דקות לפני הפיצוץ.
הוא נבחר לנשיא איראן ב-24 ביולי 1981 והושבע לכהן כנשיא איראן ב-2 באוגוסט 1981. למחרת אירע פיצוץ עז ליד לשכתו, אך הוא לא נפגע.
ב-30 באוגוסט 1981 הוא נהרג על ידי המוג'אהדין ח'לק, בפיצוץ שהביא גם למותו של ראש הממשלה מוחמד-ג'וואד באהונר וחברים אחרים בממשלתו.
בהלווייתו שהתקיימה ב-31 באוגוסט 1981 השתתפו מיליוני בני אדם.
רג'אי היה תומך נלהב של המהפכה האיראנית, ומנהיג התנועה שחרתה על דגלה את טיהור האוניברסיטאות האיראניות מהשפעות אמריקניות ואירופיות, מה שכונה אחר כך "המהפכה התרבותית האסלאמית".
מוחמד אחמד פאריס היה הקוסמונאוט הסורי הראשון והערבי השני (הראשון הוא סולטאן בן סלמאן אאל סעוד) בחלל.
פאריס נולד בחלב, והיה שייך לעדה הסונית.
כטייס הגיע לדרגת קולונל בחיל האוויר הסורי.
בעת שנבחר להיות קוסמונאוט, התמחה בניווט.
פאריס נבחר במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס, להיות קוסמונאוט ב-30 בספטמבר 1985. הוא היה אחד מארבעת המועמדים שהגיעו לשלב הגמר: שני עלווים, דרוזי ופאריס, שהיה סוני.
בתחילה לא נחשב מועמד מוביל, אולם כאשר שניים נפסלו הוא היה המועדף.
פאריס המריא כקוסמונאוט מחקר במשימה סויוז TM-3 ביולי 1987 ושהה בחלל בתחנת החלל מיר 7 ימים, 23 שעות ו-4 דקות.
במהלך הטיסה ביצע ניסויים וגם צילם את סוריה מהחלל.
חזר לכדור הארץ במשימה סויוז TM-2.
לאחר טיסתו נחשב גיבור לאומי.
הוא זכה בעיטור גיבור ברית המועצות ובמסדר לנין ב-30 ביוני 1987.
לאחר הטיסה לחלל חזר לחיל האוויר הסורי ולחאלב, ושימש יועץ לנשיא.
ב-4 באוגוסט 2012, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה ערק ממשטר אסאד והודיע על תמיכתו במורדים.
הוא התגורר בטורקיה ועזר לפליטים, וגם היה חלק מהוועדה הלאומית לתיאום שינוי דמוקרטי, ארגון אופוזיציה סורי.
פאריס נפטר ב-19 באפריל 2024. הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
מוחמד פאוזי היה רמטכ"ל צבא מצרים בזמן מלחמת ששת הימים ושר ההגנה של מצרים בתקופת מלחמת ההתשה.
נחשב כאיש אמונו של גמאל עבד אל נאצר.
הקריירה הצבאית של פאוזי החלה לאחר שסיים ב-1936 את האקדמיה הצבאית במצרים ().
הוא השתתף במלחמת העצמאות כמפקד ביחידת נ"מ שהוצבה בדיר סניד (ליד יד מרדכי).
ב-1949, לקראת סיום המלחמה, היה פאוזי שותף לגילוי תוכנית ישראלית לבידוד יחידתו שהוצבה ברצועת עזה.
יחד עם חייליו העביר במשך ארבעה ימים בחולות את חלקי מערכות הנשק שלהם ועל ידי הצבתם מחדש סיכלו את התוכנית הישראלית.
בלילה האחרון של פעולה זו, נפצע לאחר שרכבו עלה על מוקש והוא פונה לטיפול רפואי בקהיר.
ב-1957 נתמנה על ידי נאצר למפקד האקדמיה הצבאית המצרית ובמקביל, כיהן כראש הכוח האפריקני המשותף שסייע לתנועות שחרור ברחבי אפריקה.
ב-1962 פיקד פאוזי על הכוחות המצריים במלחמת האזרחים בתימן ובספטמבר 1964 מונה למשרת המזכיר הצבאי הראשי של הליגה הערבית.
לפני מלחמת ששת הימים כיהן כרמטכ"ל צבא מצרים וב-1966 תאם הפעולות עם צבא סוריה ויחד עם שר ההגנה הסורי, חאפז אל-אסד טווה את שיתוף הפעולה הצבאי שבא לידי ביטוי במלחמת ששת הימים.
מברקו אל מפקד כוח החירום של האומות המאוחדות בסיני, שדרש את פינוי הכוח, היה אחד מהזרזים לפריצתה של המלחמה.
במלחמה עצמה, היה השלישי בשרשרת הפיקוד לאחר נאצר ושר ההגנה, עבד אל-חכים עאמר, אך כנאמנו של נאצר ניצל מהדחה שהייתה מנת חלקם של חלק גדול מהקצינים הבכירים בצבא המצרי לאחר התבוסה במלחמה.
בהיותו שר ההגנה החלה מלחמת ההתשה בין ישראל ומצרים.
כבעל עמדות "נציות" תמך פאוזי במלחמת ההתשה מתוך אמונה כי ישראל ובמיוחד צה"ל לא יוכלו לעמוד בקשיים הכלכליים והחברתיים שייגרמו כתוצאה מהמלחמה והטיף להסלמה ולגביית מחיר כבד מישראל על ידי פגיעה בחייליה.
עם מותו של נאצר ב-1970 הפך פאוזי, כמו נאמני נאצר אחרים, ללא רצויים בעיניו של השליט המצרי החדש, אנואר סאדאת.
במאי 1971 היה פאוזי חלק מקשר נאצריסטי להדחת סאדאת.
הקשר נתגלה ופאוזי הודח ונשפט למאסר עולם שהוחלף מאוחר יותר למאסר של 15 שנה.
ב-1974 הוא נחון על ידי סאדאת והצטרף למפלגה הנאצריסטית הדמוקרטית הערבית והיה חבר בלשכתה המדינית.
פאוזי היה נשוי ואב לשני בנים וארבע בנות.
מוחמד עלי פהמי היה מפקד מפקדת ההגנה האווירית המצרית ממאי 1969 עד ינואר 1975. תחת פיקודו עובה מערך טילי הקרקע-אוויר שהסב אבדות קשות לחיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים.
בינואר 1975 נתמנה לרמטכ"ל צבא מצרים, תפקיד שכיהן בו עד אוקטובר 1978.
הוא הצטרף לאקדמיה הצבאית המצרית וסיים אותה ב-1939. ב-1948 הוא נטל חלק במלחמת העצמאות כחלק מחיל המשלוח המצרי.
ב-1959, לאחר שהשתתף גם במלחמת סיני, הוא סיים את המכללה לקציני מטה.
הוא המשיך להתקדם בסולם הדרגות וב-1965 סיים גם הכשרה באקדמיה הצבאית על שם לנין במוסקבה.
ב-1966 מונה למפקד בסיס של ההגנה האווירית וב-1969 למפקד מפקדת ההגנה האווירית.
במלחמת ההתשה הפעיל פיקוד ההגנה האווירית המצרי מערכים משולבים של טילי SA-2 ו-SA-3 סובייטיים שדילגו מאתר לאתר וביצעו מארבי טק"א שבהם הצליחה המערכת במספר מקרים ליירט מספר מטוסים של חיל האוויר הישראלי ולצמצם את חופש הפעולה שלו באזור תעלת סואץ.
הייתה זו הפעם הראשונה בה התמודדה באופן מבצעי מערכת הגנה אווירית שכללה טילי קרקע אוויר מול התקפות אוויריות.
לטענת מקורות ישראלים, למרות השגת פגיעות במטוסים לא הצליחה המערכת להביא להפסקת התקיפות האוויריות הישראליות.
מאידך, המצרים טוענים כי הופלו מן הקרקע 51 מטוסים ישראלים וכי בעקבות פעולת ההגנה האווירית הצטמצמו תקיפות חיל האוויר הישראלי והן הוגבלו לתקיפות מגובה רב.
הלקחים שהפיקו המצרים והסובייטים מהנסיון במלחמת ההתשה הביאו לשינוי במערך המצרי.
מערכי הנ"מ צופפו וכללו חימוש מגוון; בין היתר, תותחי נ"מ מוכווני מכ"ם (הבולט בהם - ZSU-23-4).
במשך שלוש שנים רכשו המצרים מברית המועצות למעלה מ-160 סוללות ויצרו מערך שנקרא על ידם "קיר הטילים" (בצה"ל נקרא "מסך האש").
חלק ממערכי הנ"מ הגנו על מטרות אסטרטגיות: קהיר, אלכסנדריה וסכר אסואן וחלק הוצבו במערך דמוי קשת בגדה המערבית של תעלת סואץ.
הסוללות היו פרושות על פי הדוקטרינה הסובייטית, במבנה של חטיבות, כשכל חטיבה מספקת חיפוי לשכנותיה.
מערך ההגנה האווירית המצרי תוגבר לפני המלחמה בסוללות של טילי SA-6 שנהנו מניידות גבוהה ואיפשרו את צירופן לדיוויזיות השריון המצריות.
לפני מלחמת יום הכיפורים הייתה תוכנית בחיל האוויר הישראלי שנועדה לבצע תקיפה מרוכזת על מערך ההגנה האווירית המצרי.
התוכנית (שכונתה "תגר") לא בוצעה לאחר שתוכנית דומה, מבצע דוגמן 5, נכשלה מול מערך ההגנה האווירית הסורי.
במקום ההתקפה המרוכזת תקף חיל האוויר הישראלי את הסוללות המצריות בנפרד.
תחילה תקף בצפון, באזור פורט פואד, אך בכל עת שהסוללות הושמדו שיקמו אותן המצרים מחדש.
במקביל קידמו המצרים חלק מסוללותיהם אל ממזרח לתעלת סואץ וזאת, כדי לתת לכוחות היבשה שלהם מטרייה אווירית בהתקדמותם מזרחה.
לאחר שהמתקפה המשוריינת המצרית ב-14 באוקטובר נבלמה על ידי צה"ל, החליטו המצרים לחדול מניסיונות ההתקדמות שלהם והסיגו את סוללות הנ"מ אל ממערב לתעלת סואץ.
בימי הקרבות שבאו לאחר מכן התרכזה מרב הפעילות באזור בו התבצעה הצליחה הישראלית של תעלת סואץ.
ב-18 באוקטובר תקף חיל האוויר הישראלי סוללות טילים באזורי קנטרה ואסמאעיליה.
בהמשך, תקף חיל האוויר סוללות מצריות בדרום החזית ובמקביל, כוחות הקרקע הישראלים שפעלו ממערב לתעלת סואץ פגעו בסוללות נוספות.
על פי מקורות ישראלים, הושג בסוף הלחימה מצב בו המטוסים הישראלים ביצעו את משימותיהם בחופש מוחלט.
לטענת אותם מקורות, הפילה ההגנה האווירית המצרית במהלך המלחמה 33 מטוסים ישראלים.
רמטכ"ל צבא מצרים וסיום הקריירה הצבאית
בשנת 1975 מונה לרמטכ"ל צבא מצרים וכיהן בתפקיד זה עד 1978, אז מונה ליועצו הצבאי של הנשיא סאדאת.
מלבד ספרו "הזרוע הרביעית" (זרוע ההגנה האווירית) כתב פהמי ספרים נוספים שעסקו בהיסטוריה צבאית ומדינית, בהם "פלשתינה 1914-1918" ו"גרמניה ממזרח למערב".
ב-1993, במלאת 20 שנה ל"מלחמת אוקטובר", קידם נשיא מצרים, חוסני מובארכ, את פהמי לדרגת פילדמרשל כאות הוקרה להישגיו הצבאיים הרבים.
ב-1999 טופל פהמי בבית חולים באלכסנדריה, ולאחר הנחיה של מובארכ הועבר להמשך טיפול בבית חולים בלונדון, שם נפטר.
מוחמד ראפת שַחַאתה הוא איש מודיעין, היועץ לביטחון לאומי לנשיא מצרים (מיולי 2013); בעבר כיהן כראש המודיעין הכללי במצרים מאוגוסט 2012 עד יולי 2013.
ראפת שחאתה הוא מפקדו לשעבר של המשמר הרפובליקני.
הוא היה בין המתווכים בעסקת שליט בין ישראל לחמאס באוקטובר 2011.
בתחילת 2012 הוא מונה לתפקיד סגן ראש המודיעין הכללי המצרי, תחת פיקודו של מוראד מוואפי, וב-8 באוגוסט 2012 הוא מונה לראש המודיעין הכללי על ידי נשיא מצרים, מוחמד מורסי.
ביולי 2013 הודח מתפקידו על ידי נשיא מצרים הזמני עדלי מנסור לאחר שמוחמד מורסי הודח בהפיכה צבאית, ומונה ליועץ הנשיא לענייני ביטחון לאומי.
מוחמד עסאף הוא זמר פופ פלסטיני, זוכה העונה השנייה של תוכנית הכישרונות "ערב איידול".
עסאף נולד בעיר מיסראתה שבלוב, להורים פלסטינים ממחנה הפליטים ח'אן יונס הנמצאת בעזה.
הוא שב עם משפחתו לח'אן יונס כשהיה בן 4. החל לשיר כילד, והופיע בחתונות ובאירועים שונים.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון, החל ללמוד תקשורת באוניברסיטת פלסטין בעזה.
בשנת 2013 התקבל עסאף לעונה השנייה של תוכנית הכישרונות "ערב איידול", המשודרת ברשת MBC.
מבחן הבד שלו נערך במצרים.
הוא כמעט והחמיץ אותו, לאחר ששלטונות מצרים עיכבו את כניסתו למדינה במשך יומיים.
כשהגיע לבסוף לקהיר, התבשר כי רשימת המועמדים ננעלה, והוא לא יוכל להשתתף בתחרות.
בסופו של דבר, אחד המועמדים, פלסטיני אף הוא, ששמע אותו שר, ויתר לו על מקומו.
במהלך שידורי התוכנית נהנה עסאף מפופולריות רבה במדינות ערב.
הזמרת אחלאם מאיחוד האמירויות הערביות, ששימשה כשופטת בתוכנית, אמרה: "כשאתה שר, אני מרגישה כאילו אני אורחת בקונצרט גדול, ואתה הכוכב".
הזמר הלבנוני ראע'ב עלאמה, אף הוא שופט בתוכנית, העניק לו את הכינוי "הטיל".
שופט אחר, חסן א-שאפעי, השווה את קולו של עסאף לטיונר, בהתייחסו לשליטה המוחלטת שיש לו בקולו.
בשלב הגמר ביצע עסאף את השיר "עלי אל-כופייה" ("הנף את הכאפיה"), שיר פלסטיני לאומני.
הוא ניצח לאחר שגבר על המתחרה המצרי אחמד גמאל ועל המתחרה הסורית פרח יוסף.
זכייתו לוותה בחגיגות בערי הרשות הפלסטינית, בירושלים המזרחית, בנצרת וכן בלבנון ובירדן.
ימים ספורים לפני זכייתו, קיבל תואר שגריר של רצון טוב מטעם אונר"א.
באפריל 2014 הופיע לראשונה בישראל בעיר נצרת, בנוכחות קהל בן למעלה מ-10,000 איש ובהם גם אישי ציבור מהחברה הערבית דוגמת אחמד טיבי.
ב-15 באוקטובר 2014 יצא אלבום הבכורה של עסאף, הנושא את שמו, "עסאף", על ידי הוצאת "פלטינום רקורדס" הסעודית.
האלבום זכה להצלחה רבה בקרב מדינות ערביות, וכבר עם השקתו הגיע למקום הראשון במצעדי המוזיקה בירדן, באיחוד האמירויות ובסעודיה.
ב-2015 יצא לאקרנים הסרט "האיידול".
הסרט, המבוסס על חייו של עסאף, בוים על ידי הבמאי האני אבו אסעד.
את עסאף מגלם בסרט השחקן תאופיק ברהום.
ב-27 ביוני 2017 יצא אלבומו השני של עסאף, "מא וַחַשְׁנַ֫אכּ", בהוצאת "פלטיניום רקורדס" הסעודית, שעליו עבד עסאף במשך כשנתיים.
האלבום שבו 10 שירים זכה להצלחה לא רק בעולם הערבי אלא גם באירופה, וכבר עם השקתו הגיע למקום הראשון במצעדי המוזיקה בלבנון, ירדן, מצרים ועוד.
במאי 2023, שירו של עסאף מ-2015, "הדם שלי פלסטיני", הוסר מפלטפורמות הסטרימינג ספוטיפיי ואפל מיוזיק.
לטענת עסאף, הוא קיבל אימייל מספוטיפיי שהשיר הוסר מכיוון שהוא "מסית נגד הציוֹנים".
אולם השיר חזר כעבור זמן קצר.
עסאף התחתן עם רים עודה בת ה-28 בחתונה אינטימית ב-8 באוגוסט 2020. רק משפחה וקומץ חברים נכחו באירוע.
עודה היא פלסטינית שהתגוררה עם משפחתה בסעודיה מספר שנים, לפני שעברה לדנמרק לאחר מות אביה.
הגנרל מוחמד אחמד פריד א-תוהאמי היה ראש המודיעין הכללי במצרים מיולי 2013 עד דצמבר 2014.
תוהאמי נולד ב-1947 ולמד באקדמיה הצבאית בקהיר, בה השלים את לימודיו ב-1967. שירת בגדודי המודיעין הצבאי המצרי.
בשנת 2004, נשיא מצרים חוסני מובארכ מינה אותו לראש רשות הבקרה המינהלית, גוף ממשלתי האחראי ללוחמה בשחיתות.
בספטמבר 2012 פוטר מהתפקיד על ידי הנשיא מוחמד מורסי, לאחר שמועות בעניינו כי הסתיר ראיות נגד מובארכ במשפט שהתנהל נגדו.
ב־4 ביולי 2013 מונה תוהאמי בידי נשיא מצרים הזמני עדלי מנסור לראש המודיעין הכללי כמחליפו של מוחמד ראפת שחאתה, והוחלף ב-21 בדצמבר 2014 על ידי ח'אלד פאוזי .
מוחמד קמארה , הידוע בכינוי מדו, הוא כדורגלן מסיירה לאון המשחק בעמדת הקשר בקאזמה מליגת העל הכוויתית ובנבחרת סיירה לאון.
קמארה מחזיק גם באזרחות פינית.
מדו החל לשחק כדורגל כבר בגיל 7 בבית הספר בו לימד אחיו הגדול ששימש גם כמאמן כדורגל.
בגיל 12 הצטרף מדו למחלקת הנוער של ריינג'רס סיירה מעיר הולדתו, אך קריירת הכדורגל שלו ביצעה קפיצה גדולה יותר כשהצטרף למחלקת הנוער של קאלון בשנת 2003.
לאחר ששיחק עם נבחרת הנוער של סיירה לאון בטורניר בפינלנד, נמלט מדו יחד עם השוער פטריק בנטמוי ועוד כמחצית מהנברחת מהמשלחת והגיש בקשה לקבלת מקלט מדיני בפינלנד.
מדו לא הורשה לשחק כדורגל מקצועני עד שיגיע לגיל 18, ובתקופת ההמתנה התאמן בכמה מועדונים חובבניים בפינלנד.
מדו חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו בליגה הפינית בשנת 2006, כשהצטרף לקבוצת קופס, ולאחר עונה אחת עבר לשחק בקבוצת ה.י.ק.
בעונתו הראשונה בהלסינקי שיחק מדו בכל משחקי הליגה של הקבוצה ונבחר לשחק המצטיין של העונה במועדון.
במרץ 2008 האריך מדו את חוזהו בהלסינקי בשלוש שנים נוספות.
משחקו האחרון בקבוצה היה ב-30 באוגוסט 2010, בניצחון 1–3 על מרייהאמן.
למרות שמדו עזב את הליגה הפינית לפני סוף העונה, הוא נבחר לשחקן המצטיין בליגה לשנת 2010.
ב-31 באוגוסט 2010 חתם מדו לשלוש שנים באלופת סרביה, פרטיזן בלגרד.
את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך מדו ב-4 בספטמבר 2010, כשהשלים 90 דקות בניצחון 0–2 על היידוק קולה.
לזכותו של מדו חמש הופעות במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות בעונת .
ב-31 בינואר 2013 חתם מדו לשלוש וחצי שנים בבולטון וונדררס מליגת המשנה באנגליה.
את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-23 בפברואר כשעלה כמחליף בניצחון קבוצתו 1-4 על האל סיטי.
את שער הבכורה שלו במועדון כבש מדו ב-30 במרץ, בהפסד 2–3 לצ'רלטון את'לטיק.
ב-19 בינואר 2015 הגיע מדו לישראל וחתם במכבי חיפה עד לתום העונה.
ב-24 בינואר 2015 ערך מדו את הופעת הבכורה שלו במדי מכבי חיפה בניצחון קבוצתו 1-0 על הפועל באר שבע.
את שערו הראשון בקבוצה הבקיע ב-14 בפברואר בניצחון 0–5 על מ.ס.
מדו שיחק במדי נבחרת הנערים של סיירה לאון באליפות אפריקה עד גיל 17 שנערכה בשווייץ, וכן שיחק בגביע העולם עד גיל 17 בשנת 2003.
לאחר שחי במשך שבע שנים בפינלנד, הגיש מדו בקשה לשחק במדי נבחרת פינלנד, אך פיפ"א דחתה את בקשתו בדצמבר 2010. לאחר מכן החליט מדו להיענות לזימונו לסגל נבחרת סיירה לאון למשחק ידידות מול נבחרת ניז'ר ב-27 במרץ 2011, ובמשחק זה השלים 90 דקות במדי הנבחרת.
מוחמד עלי קמארה (נולד ב-28 באוגוסט 1997) הוא כדורגלן גינאי המשחק בעמדת הבלם במכבי תל אביב ובנבחרת גינאה.
קמארה החל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של אורויה ואפיה המקומיות.
ביולי חתם לחמש שנים בהפועל רעננה מליגת העל.
ב-29 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–1 למכבי פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו.
ב-19 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 0-0 עם עירוני קריית שמונה.
שבוע לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 1–2 לבני סכנין.
ב-1 באפריל 2018 הורחק במהלך דו-קרב בעיטות הכרעה מול הפועל חיפה במסגרת גביע המדינה, לאחר שביצע תנועה מגונה.
ב-6 ביולי 2018 חתם לארבע עונות ביאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית.
ב-25 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 2–5 על נשטל גזמאקס.
ב-15 בספטמבר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 2–3 על שפהאוזן במסגרת הגביע השווייצרי.
ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בהפסד 0–3 למנצ'סטר יונייטד במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-17 ביולי 2025 חתם לשלוש שנים במכבי תל אביב מליגת העל.
בצעירותו שיחק קמארה בנבחרת גינאה בכדורגל עד גיל 20 והשתתף עימה בגביע אפריקה לאומות עד גיל 20 - 2017 ובגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2017.
ב-24 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–2 ל.
מוחמד עלי שאה קאג'אר (בפרסית: محمدعلیشاه قاجار; 21 ביוני 1872 – 5 באפריל 1925) היה השאה השישי ל ומלך על פרס מ-1907 ועד להדחתו לאחר כשנתיים וחצי בידי כוחות רפורמיסטים פרו-חוקה.
מוחמד עלי התנגד לחוקת 1906 שהביאה למונרכיה חוקתית אשר אושרה בידי אביו השאה ובעת עלה לשלטון פירק את הפרלמנט ואת החוקה מה שהחל מרידות רבות ברחבי איראן.
מוחמד עלי פעל לפירוק ארגון המג'לס וחבריו שהיו תחת תמיכה בריטית ורוסית; שתי מעצמות שנלחמו על השפעתם בפרס.
בשנת 1909 מיליציות פרו-חוקתיות התאגדו, התחמשו צעדו ברחבי טהראן והכניעו את השאה.
שנה אחר כך, השאה ביטל בשנית את החוקה ולחם במורדים במסגרת המהפכה החוקתית באיראן ולבסוף כאשר כבשו המורדים את טהראן בשנית אלו הדיחו את השאה ובנו של מוחמד עלי, אחמד, ירש את הכס הפרסי.
מאותה נקודה ועד להפיכה השושלתית של רזא ח'אן, המדינה הפרסית הייתה תחת השפעה כמעט מלאה של הכוחות הקולוניאלים רוסיה ובריטניה, אחמד שאה היה ברוב שלטונו חותמת גומי בשביל המעצמות.
מוחמד ברח מאודסה אל סן רמו שם נפטר בשנת 1925. הוא ניסה לחזור לפרס בשנת 1911 ולהשיג את כוחו מחדש בהפיכה אך נכשל.
עקב פירוק החוקה, מוחמד עלי זכור עד היום כסמל לדיקטטורה באיראן.
מֻחַמַּד עָלִי-פוֹרוֹעִ'י (בפרסית: محمدعلی فروغی; יולי 1877 – 27 בנובמבר 1942) היה מדינאי, פוליטיקאי וסופר איראני, אשר כיהן כראש ממשלת איראן כשלוש קדנציות, לאחרונה שבהם, התמנה עקב תחילת הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן ונפטר במהלך ביצועה.
כתביו על הפילוסופיה המערבית והתרבות האיראנית היו משהביאו אותו להקים את האוניברסיטה של טהראן.
פורוע'י נחשב על פועלו ללימוד המערב, כתביו ופיתוחו לאחד מהחשובים בראשי ממשלת איראן.
נולד בטהראן למשפחת סוחרים מאיספהאן, פורוּע'י היה ילדו הבכור של מוחמד-חוסיין ח'אן ד'וכא אל-מולכ (פורוע'י), סופר, משורר, מתרגם ופקיד של השושלת הקאג'ארית.
פורוע'י הצעיר קיבל את השכלתו המוקדמת בהשגחת אביו, למד צרפתית, החל ללמוד אנגלית והמשיך בלימודי רפואה בבית הלימוד "דר אל-פונטון" עד שהתעניינותו האישית הניעה אותו לעבר לימוד ספרות ופילוסופיה.
ב-1894 הועסק בלשכת התרגום המדינית, שבראשה עמד אביו.
הוא גם לימד מגוון נושאים במספר בתי ספר, תרם לעיתון הספרותי "תרביט" שהקים אביו וב-1899 החל לעבוד ובהמשך ללמד במכללה למדע המדינה, שם אביו היה מורה ובעקבותיו מנהל.
מאוחר יותר פורוע'י התייחס אל החינוך הבסיסי ומעבר לו במבט נרחב של דבר אשר אינו רק נדרש בשביל היכולת השכלית של האדם הממוצע במדינה אלא גורם קריטי בשביל הישרדות העולם המערבי.
לאחר מות אביו בשנת 1907, פורוע'י ירש את תוארו, ד'וכא אל-מולכ, וירש אותו כמנהל המכללה למדע המדינה.
הוא גם התחתן עם נאם-אל-סאלאנה מאפי, בת למשפחה אמידה מהבירה, אשתו ילדה לו ארבעה בנים ושתי בנות לפני שמתה משחפת בגיל שלושים ושתיים באביב 1921. לאחר מכן פורוע'י מעולם לא נישא בשנית.
עם כינון החוקה בשנת 1906 התבקש פורוע'י לסייע בהקמת מזכירות הפרלמנט (מג'לס באיראן); הוא התחבר בינתיים לפוליטיקה רפורמיסטית באמצעות הצטרפות לחברות סודיות ולשכת הבונים החופשיים הבידוניים-א-ארן.
בגיל 32 נבחר למזכיר העיר טהראן במג'לס השני (1909-1911), עד מהרה נבחר לדובר הפרלמנט.
לאחר שהתפטר מתפקיד זה, הפך מאוחר יותר לסגן יו"ר הפרלמנט, אך ב-27 בנובמבר 1911, לפני הפירוק הכפוי של המג'לס השני (דצמבר 1911), הפך פורוע'י לשר האוצר.
זמן קצר לאחר מכן הוא קיבל את תיק המשפטים, אותו שמר עד ה-4 ביוני 1912, לפני שהפך לנשיא בית הדין הגבוה לערעורים משפטיים.
בתפקיד זה וכאשר הפך לשר המשפטים מאוחר יותר; פורוע'י השתדל ליישם רפורמות בהליכים ובהתנהלות בתי המשפט.
על ידי שיתוף פעולה עם רפורמים משפטיים כמו סאסן פירניצה וסייד נאור-אלאח טאקאווי עאווי, ניסה פורוע'י להנהיג רפורמות משפטיות שעזרו להעמיד את מערכת המשפט הפרסית על בסיס חדש.
בשנת 1919 הוא היה חבר במשלחת הפרסית שניסתה להשתתף ללא הצלחה בוועידת השלום בפריז,
חוויה שהקשתה עוד יותר על המצב הפוליטי בפרס.
בשובו לפרס בסוף פברואר 1921, חזר פורוע'י אל תפקידו כנשיא בית הדין לערעורים.
בינואר 1923 הוא הפך לשר חוץ וביוני 1923 הפך גם לשר האוצר.
הוא לא נפגע עמוקות מהמצב הפוליטי ששרר בפרס עקב תמיכתו ברזא ח'אן, קצין בכיר אשר הפך לפוליטיקאי רב השפעה ולאדם אשר היה בסמכותו לערער אפילו על השאה אחמד שאה קאג'אר עצמו.
פורוע'י נתן את מלוא תמיכתו בשנת 1925 ברזא ח'אן כאשר האחרון הדיח את השושלת הקיסרית הקאג'ארית והטיל על עצמו את התואר של השאה והסדיר את שושלתו, שושלת פהלווי, לשלטת על איראן.
זמן קצר לאחר מכן מינה רזא שאה את פורוע'י לראש הממשלה הראשון שלו; הוא כיהן בתפקיד זה עד יוני 1926. לרגל הכתרת השאה בצורה רשמית (24 באפריל 1926), נשא פורוע'י נאום שהעלה את רזא כיורש ראוי לשושלת ארוכה של מלכים מהוללים אשר יבואו.
עם התפטרותו מראשות הממשלה קיבל פורוע'י את תפקידו כשר המלחמה (המשרד עצמו נותר בשליטתו הישירה של השאה).
בסוף הקיץ של שנת 1927 הוא נשלח כשגריר מיוחד ברפובליקה הטורקית למען פתרון סכסוכי גבולות עמה על עבר צפון רכס הרי זגרוס.
בספטמבר 1928, בעודו שגריר בטורקיה, הוא מונה לנציג הפרסי הראשון בחבר הלאומים וכיהן כנשיא מועצת החבר, תפקיד המתחלף בין המדינות החברות.
ב-6 באפריל 1930, נקרא לשוב מטורקיה והוצע לו לקחת את תיק משרד הכלכלה הלאומי שנוצר מועד קצר קודם לכן, אך זמן קצר לאחר מכן פועלו במשרד החוץ הפכה לאחריותו העיקרית.
הוא גם ערך טיול נוסף למטה חבר הלאומים בבריסל ולטורקיה, שעם מנהיגה מוסטפא כמאל אטאטורק פיתח יחסים לבביים.
בדצמבר 1932 הפלתו מהכוח של עבד-אל-סוסיין טיימורטש, שר בית המשפט החזק, הגבירה את השפעתו של פורוע'י; בשונה מהראשון, פורוע'י לא נחשד מידי השאה בטיפוח שאיפות פוליטיות מרחיקות לכת ועל כן לא הופל מדרגותיו.
פורוע'י ניהל משא ומתן מוצלח ביחסי חוץ, בייחוד עם האימפריה הבריטית והשפעתה הרחבה על המפרץ הפרסי אשר הביאה לסכסוך עם איראן על בחריין ואיים נוספים, כמו כן היה גם עניין הרווחים הבריטים ממחצבי הנפט בח'וזסתאן.
בשלב הסופי של משא ומתן על הנפט, בראשות השאה נחתם לההסכם האנגלו-איראני של שנת 1933 בהמשך להסכם האנגלו-איראני משנת 1919. כמו שרים אחרים במג'לס, פורוע'י מילא תפקיד פסיבי במשא ומתן.
פורוע'י התפטר גם מתפקיד נשיאות האקדמיה לשפה הפרסית שהוקמה בתקופת ראשות הממשלה שלו.
מכאן ואילך הוא חי בפרישה פוליטית, והתמסר לעיסוקים ספרותיים ותרבותיים, שהוא הודה שהעדיף על פני משימות פוליטיות.
באוגוסט 1941, עקב חשש מכך שאיראן תשמש מרכז סחר בנפט לגרמניה הנאצית החלו בעלות הברית בהוצאתה לפועל של הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן אשר אילצה את רזא שאה, לפי זעקת רצון כל שריו, לקרוא מחדש לפורוע'י לשוב לראשות הממשלה.
פורוע'י קיבל את הצעתו של השאה, למרות מצבו הבריאותי הרעוע.
משימתו המיידית של פורוע'י הייתה להתמודד עם המשבר שנגרם על ידי הכיבוש של בעלות הברית.
שחיקת סמכות הממשלה והתפרקותו המהירה של הצבא הפכו את עמדתו של רזא שאה לבלתי נסבלת עד כדי כך שהוא שקל לעזוב את הבירה ולהשאיר אותה עם משפחתו, כולל נסיך הכתר מוחמד רזא שאה פהלווי אשר יירש אותו.
הפקידים הבריטים והסובייטים ונציגיהם בטהראן הגיעו למסקנה כי רזא שאה צריך לעזוב את כיסאו.
מה שזירז לבסוף את ההתפטרות היה הידיעה, בשעות הבוקר המוקדמות ב-6 בספטמבר 1941, כי הכוחות הסובייטים מתקדמים לעבר הבירה.
פורוע'י העדיף את גלותו של רזא שאה מאיראן, מכיוון שהוא "חשש שאם יישאר במדינה, הוא לא יוכל להימנע את התערבותו בממשלה".
מנגד, פורוע'י מילא תפקיד משמעותי בהעברת כס המלכות במהרה לנסיך הכתר, מוחמד רזא פהלווי, שאותו ראה כמלך חוקתי.
בכך הקים פורוע'י ממשל חדש וידידותי אל הכוחות הכובשים אשר הסכימו עם עלייתו של מוחמד רזא פהלווי אל הכס האיראני.
בנוסף להכפשות מידי התעמולה הנאצית, פורוע'י ספג ביקורת רבה בעיתונות.
אפילו השאה החדש רמז על קשריו עם הבונים החופשיים.
במקום לפטר אותו מתפקידיו בממשל, הסכים השאה להעבירו לוושינגטון די.
זמן קצר לאחר מכן הוא נפטר מאי ספיקת לב.
כמדינאי, לעיתים קרובות שיבחו את דמותו האישית ואת יושרו של פורוע'י; אפילו מבקריו לא האשימו אותו בשחיתות.
אולם אחרים (בייחוד אסלאמיסטים רדיקלים) האשימו אותו בכך שהוא סייע בהבאת משטרו של רזה ח'אן והמשיך לשרת אותו למרות מעשיו הבוטים על הכתר.
המדינאי נסר אללה אנתזאם, שהכיר היטב את פורוע'י, הציג אותו כאיש "נבון, דק הבחנה, שקול, פסימי ודי ביישן, שבכל זאת נהנה ממעמד ומשרה אך חסרו לו תכונות של מנהיג; מבחינה פוליטית היה מתבודד, הוא לא עשה שום מאמץ לאסוף סביבו גוף חברים ותומכים".
תרומתו הראויה לציון הראשונה של פורוע'י למלגה הייתה אולי המכתב שכתב לכתב העת כּאווה, שפורסם בגיליון 10 בפברואר 1921, ועסק במילות השאלה משפות מערביות.
בעבר העביר הרצאה בצרפתית על אותו נושא ב-13 באפריל 1907 בעודו מלמד בבית ספר בטהראן; הטקסט פורסם בפריז ב-12 במרץ 1908. הוא גם תרגם את החוקה הפרסית משנת 1906–1907 לצרפתית.
המאמרים העיקריים של פוריש הופיעו בכתבי העת של איראן בתקופתו.
פורוע'י היה ממייסדי אנג'ומאן-י את'אר-י מלי - המועצה הלאומית לאתרי מורשת באיראן - שהוקמה בשנת 1922. הוא יזם את הרעיון להקים את האקדמיה לשפה הפרסית, בשנת 1935 והיה לנשיא הראשון שלה.
בפנייתו לאקדמיה הפרסית הוא נתן דרך סמכותו את השקפותיו המורגשות לעומק על מצבה של השפה הפרסית ודרכי מניעת ריקבון תרבותי ולשוני.
ספריו הפילוסופים ראו פחות אהדה בקרב הציבור הפרסי אשר לא התרשם יתרה על המידה מנושאים אלו.
ההיסטוריה של עמי המזרח הקדומים
היסטוריה קצרה של רומא העתיקה
המסר שלי לאקדמיה לשפה הפרסית
כללי הנאום וטכניקת יצירת הדיבור
מוחמד קליל טראורה הוא כדורגלן גינאי, המשחק בעמדת הבלם.
טראורה, התחיל את הקריירה שלו בקבוצה הבוגרת של קמסאר מגינאה, בה שיחק עונה אחת.
ב-13 ביולי 2021, טראורה חתם לחמש שנים בהפועל תל אביב.
ב-7 בנובמבר הורחק בדרבי נגד מכבי תל אביב, במשחק שנגמר בתיקו 1-1.
בקיץ סיכם בלוקומוטיב פלובדיב מליגת העל הבולגרית.
ב-19 בינואר 2021, טראורה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה, בניצחון 0-3 נגד במסגרת אליפות האומות האפריקאיות.
מוחמד אל-אמין עמורה הוא כדורגלן אלג'יראי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת וולפסבורג מהבונדסליגה הגרמנית בהשאלה מרויאל אוניון סן-ז'ילואז ובנבחרת אלג'יריה.
עמורה גדל במחלקת הנוער של ES סטיף מליגת העל האלג'יראית.
ב-17 בפברואר 2020 ערך עמורה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-83 והבקיע שער בניצחון 3-0 על בורג' בועריריג' במסגרת המחזור ה-18 בליגה לעונת .
לקראת עונת חתם עמורה בלוגאנו מליגת העל השווייצרית.
ב-17 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 1-0 על נשאטל גזמאקס במסגרת הסיבוב השני של הגביע השווייצרי.
ב-23 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד גראסהופרס ציריך במסגרת המחזור השביעי.
ב-2 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על לוזאן במסגרת המחזור התשיעי בליגה.
ב-17 באוגוסט 2023 הצטרף לרויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת העל הבלגית בחוזה לארבע שנים.
ב-21 בספטמבר 2023 כבש את שערו הבכורה במדי הקבוצה בתיקו 1-1 מול טולוז במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
בסך הכול הוא כבש בעונה זו 22 שערים ב-45 הופעות במדיה בכל המסגרות.
ב-8 ביולי 2024 הצטרף בהשאלה עם אופציה לרכישה לוולפסבורג הגרמנית.
ב-17 ביוני 2021 ערך עמורה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלג'יריה, כשהוא מבקיע ארבעה שערים בניצחון 5-1 על נבחרת ליבריה במשחק ידידות.
מוחמד קמארה הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אל סאד מליגת העל הקטרית ובנבחרת מאלי.
קמארה נולד בבמקו שבמאלי, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בריאל במקו המקומית.
בשנת 2018 עבר לליפרינג מליגת המשנה האוסטרית.
ב-8 בינואר 2019 הושאל קמארה להארטברג למשך חצי עונה.
ב-30 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לוואקר אינסברוק במסגרת המחזור ה-23 בליגה לעונת .
הוא ערך שבע הופעות ליגה במועדון.
ב-1 ביולי 2019 חתם קמארה ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
ב-28 בפברואר 2021 הושעה קמארה למשך שלושה חודשים על-ידי אופ"א לאחר שנכשל בבדיקת סמים.
ב-14 באוגוסט 2022 חתם במונקו תמורת 15 מיליון אירו.
ב-13 באוקטובר 2019 ערך קמארה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, בהפסד 2-1 לנבחרת דרום אפריקה במשחק ידידות.
ב-17 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת צ'אד במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
מוחמד פהים דשתי (1973 לערך – 4 או 5 בספטמבר 2021) היה עיתונאי, פוליטיקאי ואיש צבא אפגני.
שימש כדוברה של חזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן מתחילת השתלטות הטליבאן על אפגניסטן ועד מותו.
דשתי, שנולד בערך בשנת 1973, הוא אחיינו של הפוליטיקאי האפגני עבדאללה עבדאללה, והיה חבר קרוב של משפחת מנהיג הברית הצפונית אחמד שאה מסעוד.
ב-9 בספטמבר 2001, בעת ההתנקשות בחייו של מסעוד, נפצע דשתי קשה.
לאחר פלישת ארצות הברית לאפגניסטן הקים בקאבול עיתון שהתפרסם בזכות שמירתו על זכויות העיתונאים ועל חופש הביטוי.
הוא היה מנהיג התאחדות העיתונאים האפגנית הלאומית ודמות מפתח בפדרציית העיתונאים וגופי המדיה האפגנית, שנוסדה ב-2012.
ב-2021, בעת השתלטות הטליבאן על אפגניסטן, מונה דשתי לדובר חזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן, שהתבצרה במחוז פנג'שיר תחת פיקודו של אחמד מסעוד, לאחר שסירב עוד קודם לכן לתפקיד בממשל הטליבאן.
הוא היה אחד ממקורות המידע המרכזיים שתיארו לעולם החיצון מה מתחולל בעמק פנג'שיר בעת לחימת כוחות החזית נגד הטליבאן.
זמן קצר לפני מותו צייץ בטוויטר כי "אם נמות, ההיסטוריה תזכור אותנו כאנשים שהלכו עבור המדינה שלהם עד הסוף".
ב-4 או ב-5 בספטמבר נהרג דשתי על ידי כוחות הטליבאן.
מותו אושר על ידי מספר מקורות המזוהים עם חזית ההתנגדות.
הטליבאן טען כי הוא נהרג בעת מתקפת כוחותיו על בזרק, ואילו חברי פדרציית העיתונאים הבינלאומית טענו כי הוא נהרג בלחימה במחוז אחר.
טענות אחרות, שמאוחר יותר אושרו על ידי גורמים בחזית ההתנגדות הלאומית, טענו כי דשתי נהרג בתקיפת מל"טים פקיסטנית, אך פקיסטן והטליבאן הכחישו דיווח זה ולבסוף טענו כי הוא נהרג בעת עימות פנימי בין מפקדי חזית ההתנגדות.
על פי דיווחים ב-BBC, מיקומו של דשתי דלף בעת ריאיון שערך, מה שהביא למותו.
לאחר מותו, הספידוהו עיתונאים רבים מרחבי העולם.
מוחמד קודוס הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת טוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג ובנבחרת גאנה.
קודוס גדל באקדמיית רייט טו דרים הגנאית החל מגיל 12, ובחודש ינואר 2018 הצטרף לנורשלן מליגת העל הדנית.
ב-5 באוגוסט 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לברונדבי במסגרת הליגה.
בסך הכל ערך 51 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 14 שערים.
ב-16 ביולי 2020 חתם קודוס על חוזה לחמש עונות באייאקס מליגת העל ההולנדית.
ב-20 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על ואלבייק במסגרת הליגה.
ב-18 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-1 על הירנפיין במסגרת הליגה.
בעונתו הראשונה במועדון ערך 17 הופעות ליגה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-27 באוגוסט 2023 חתם קודוס לחמש שנים בוסטהאם יונייטד.
ב-11 ביולי 2025 נמכר תמורת 64 מיליון אירו וחתם ל-6 שנים בטוטנהאם הוטספר.
ב-14 בנובמבר 2019 ערך קודוס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בניצחון 2-0 על נבחרת דרום אפריקה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
מוחמד קסלי "קקה" קמארה הוא כדורגלן ליברי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת צ'.פ.ר.
קמארה נולד בליבריה ובגיל 19 עבר לארצות הברית לשחק בליגת המכללות במדי אפאצ'ה במדיה שיחק שנתיים וכבש 70 שערים.
בשנת הצטרף לברוינס, ממנה עבר לאטלנטה סילברבקס בליגת העל הלאומית של ארצות הברית, שם כבש תשעה שערים ב-14 הופעות.
לקראת דראפט 2019 שמו של קמארה עלה כמועמד להיבחר במקומות הגבוהים, אך ב-5 בינואר 2019 חתם בפאדרבורן 07 מהבונדסליגה השנייה בה שיחק בקבוצת המילואים של המועדון בעוד שבקבוצה הבוגרת לא רשם ולו דקת משחק אחת.
ב-2 באוגוסט 2019 קמארה חזר לאמריקה וחתם בלוס אנג'לס גלאקסי ב'.
ב-1 באוקטובר 2020 חתם במנמנספור מליגת המשנה הטורקית בה שיחק שנתיים למעט הפוגה קצרה באסטנה.
ב-23 בספטמבר 2022 הצטרף להפועל חיפה מליגת העל.
ב-1 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בתיקו 1-1 נגד עירוני קריית שמונה.
מֻחַמַּד פַרִיד אַבּוּ חַדִיד היה סופר, משורר והיסטוריון מצרי.
בשנת 1914 סיים את בית הספר הגבוה למורים, ובשנת 1924 סיים תואר ראשון במשפטים.
היה למורה וכיהן בתפקידים במשרד החינוך המצרי.
בשנת 1937 מונה לצנזור הראשי במצרים.
כיהן כדקאן מכון החינוך בקהיר וכמזכיר אוניברסיטת פארוק הראשון, עת הוקמה בשנת 1942. בשנת 1943 היה לחבר בספרייה הלאומית של מצרים.
בשנת 1946 נבחר לחבר באקדמיה ללשון הערבית.
עסק בכתיבה החל מסיום לימודיו בשנת 1914, וכתב בכתבי עת שונים.
היה העורך הראשי של כתב העת א-ת'קאפה (התרבות), וסייע לאחמד חסן א-זיאת לייסד את כתב העת א-ריסאלה (האיגרת).
בתחום ההיסטוריה עסק בהיסטוריה הערבית והאסלאמית, ועם חיבוריו הבולטים נמנה חיבורו על צלאח א-דין ותקופתו.
סגנונו הספרותי שואב השראה מהסופרים הערבים הקלאסיים.
זכה בפרס המדינה בתחום הספרות בשנת 1952.
עבדול מוחמד קאדירי הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר האחורי.
קאדירי החל את הקריירה המקצוענית שלו באשנטי גולד מליגת העל הגאנאית.
בהמשך שיחק באוסטריה וינה מהבונדסליגה האוסטרית, בארסנל טולה מליגת העל הרוסית, בדינמו קייב ובצ'רנומורץ אודסה מליגת העל האוקראינית, ובבודפשט הונבד מליגת העל ההונגרית.
מוחמד הווארי , המוכר יותר בשם הבמה מוחמד רואישה , הוא מוזיקאי, מלחין וזמר אמזיע'י מרוקאי שהתמחה בנגינה בלותאר, כלי מיתר מסורתי האופייני למוזיקה האמזיע'ית.
מוחמד רואישה נולד בשם מוחמד הווארי בשנת 1950 בעיר מרירת שבאטלס התיכון.
בן למשפחה דלת אמצעים, הוא למד בבית ספר בח'ניפרה עד גיל 11 בלבד.
בגיל 14 הוא החל לנגן בלותאר, כלי מיתר עשוי עץ ועור מהמסורת האמזירית (בצילום).
הוא למד ממוזיקאים שניגנו מוזיקה מסורתית באזור.
כבר באותה השנה שהחל ללמוד לנגן, שנת 1964, ביצוע שלו לשיר אמזירי מסורתי שודר ברשת הטלוויזיה המרוקאית RTV, ובעקבותיו רואישה הקליט אלבום ראשון, בשיתוף פעולה עם RTV.
מוחמד רואישה זכה בהדרגה בהכרה כזמר מרכזי במסורת האמזירית, עם שירים כגון Ya lehbiba, bini w'binek darou lehdoden בשפה תמזירית ובדאריג'ה (ערבית מרוקאית).
רואישה הלחין וכתב שירים רבים, בהם שר על אהבה, טבע, חיים, מוות, ועל נושאים של פוליטיקה וצדק.
גם בשיריו המקוריים, שמר על קשר הדוק לאופי המוזיקה המסורתית.
בשנת 2004, רואישה הופיע עם להקתו בחורבות הרומיות של העיר וולובליס במסגרת פסטיבל פאס למוזיקה מקודשת מן העולם.
בקיץ של שנת 2010, רואישה הוזמן להופיע בטקס ההשקה של פסטיבל Gorges de Tinghir שהתקיים ב-30 ביולי בעיירה תנר'יר שבאטלס הגבוה.
התפקיד שניתן לו במסגרת ההשקה היה קרוב מאוד ללבו, מכיוון שאמו הגיעה מעיירה זו.
בתרגום מילולי: "בנו של מולאי לחסן, בנו של לאלא (גב') איישה, בתו של מולאי חנפי שנולד בטודג'ה".
במשפט זה, רואישה הציג את עצמו כמי שחוזר למקורותיו ומנגן באזור שממנו הגיעה אמו, כלומר עמק הטודרה.לאחר קריירה עשירה שארכה כמעט 50 שנה, מוחמד רואישה נפטר ביום שלישי, 17 בינואר 2012 בעקבות הידרדרות דרמטית במצבו הבריאותי שחלה בבוקר של אותו היום.
הוא נפטר עוד לפני הגעתו לבית החולים.
בנו של מוחמד רואישה, אחמד-אללא רואישה, המשיך את דרכו, והפך לזמר ונגן לותאר המתמחה גם הוא במוזיקה אמזירית מסורתית.
מוחמד עלי מווחדי כרמאני (בפרסית: محمدعلی موحدی کرمانی; נולד ב-1932) הוא אייתוללה איראני, איש דת שיעי המשמש כיושב ראש מועצת המומחים ומאז דצמבר 2012 אימאם תפילת יום השישי בטהראן.
הוא היה בעבר אחד מסגני יושב ראש האספה המייעצת האסלאמית (הפרלמנט האיראני).
בשנת 2019 בתפילת יום שישי בטהרן הכריז כרמאני כי טלגרם היא חראם וקרא לקדם את פריסת רשת המידע הלאומית (המקבילה האיראנית של פרויקט מגן מוזהב של סין).
מוחמד עלי מוסאווי ג'זאירי (בפרסית: محمدعلی موسوی جزایری; נולד ב-1941) הוא אייתוללה איראני, איש דת שיעי תריסרי, המשמש כחבר במועצת המומחים האיראנית מהכינוס הראשון ועד הכינוס הנוכחי (השישי), ואשר כיהן כנציגו של המנהיג העליון של איראן בפרובינציית ח'וזסתאן ומקביל כאימאם תפילת יום השישי של אהוואז, בירת הפרובינציה.
נחשב לבעל ברית קרוב של המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי.
הוא נולד בשושתר, פרובינציית ח'וזסתאן, איראן.
הוא מצאצאיו של מנמטולה ג'זאירי, איש דת שיעי בולט.
מוחמד עלי מוסאווי ג'זאירי למד בחווזה של קום, איראן תחת האייתוללה רוחאללה ח'ומייני ומוחמד עלי עראקי; וכן במדרסות של נג'ף, עיראק תחת האייתוללה אבו אל-קאסם אל-ח'ואי.
לאחר המהפכה האיראנית והקמת הרפובליקה האיסלאמית של איראן הוא היה חבר באספה המכוננת שניסחה את חוקת איראן (נודעה בשם האספה לבחינה הסופית של החוקה).
במהלך מלחמת איראן–עיראק הייתה למוסאווי ג'זאירי נוכחות פעילה בחזיתות המלחמה.
בתקופה זו היה פעיל גם בתוכנית של מטה התמיכה במלחמה במחוזות וגם במועצה העליונה של המלחמה.
היה נציג המנהיג העליון של איראן בפרובינציית ח'וזסתאן בין השנים ובמקביל שימש כאימאם תפילת יום שישי באהוואז, בירת פרובינציית ח'וזסתאן מ-1983 ל-2019. הוא מונה לתפקידו על ידי רוחאללה ח'ומייני, שהיה המנהיג העליון הראשון של איראן.
בבחירות שנערכו לכינוס הראשון (בדצמבר 1982), השני (באוקטובר 1990), השלישי (באוקטובר 1998), הרביעי (בדצמבר 2006) וחמישי במרץ 2016 הוא נבחר כאחד מנציגי פרובינציית ח'וזסתאן, ובבחירות שנערכו לכינוס השישי (במרץ 2024) הוא נבחר כאחד מנציגי מחוז טהראן.
בפברואר 2019 עלו תהיות בדבר נסיעתו לאנגליה, דבר שהוסבר על ידו כ"קידום של עקרונות המהפכה האיסלאמית", אך נחשף כי המטרה הייתה התייעצות רפואית.
כמה ימים לאחר מכן התפטר מתפקידו כנציג המנהיג העליון בפרובינציית ח'וזסתאן וכאימאם תפילת יום השישי עקב בריאות רופפת.
ביולי 2019 איים כי ארצו תחטוף אוניית נפט אנגלית, בתגובה לתפיסתה של מכלית נפט איראנית.
מוחמד רביע הוא סופר מצרי.
הרומן שלו "כוכב הענבר" (كوكب عنبر) יצא לאור בשנת 2010. הוא זכה בפרס התרבות של סוויריס, פרס הרומן הטוב ביותר לסופרים צעירים בשנת 2011. בשנת 2012 הוא פרסם רומן בשם "שנת הדרקון".
בנוסף, בשנת 2014 פרסם את הרומן שלו "עֻטַארִד" (عُطارد) שנכנס לרשימה הקצרה לפרס הבינלאומי לספרות ערבית לשנת 2016.
מוחמד רביע נולד וגדל במצרים, הוא סיים את לימודיו בפקולטה להנדסה בשנת 2002. התמחותו באוניברסיטה הייתה בהנדסה, לעומת שכישרונו היה בכתיבה, וזו הייתה הסיבה שהניעה אותו לכתוב רומנים המתמקדים בנושאים פוליטיים וחברתיים במצרים.
בעקבות מהפכת ינואר 2011. הוא החליט לעזוב את מצרים לאור התנאים הפוליטיים והחברתיים הקשים בה, כי הוא חיפש מקום שבו יוכל להמשיך לכתוב בחופשיות רבה יותר.
הוא מצא תמיכה מאמנים וסופרים בברלין, וכיום הוא חי בברלין וממשיך לתרגל ולפתח את כישרון הכתיבה שלו בחופשיות ובנוחות, ללא פחד או איום.
בשנת 2020 הוא הקים עם עוד שותפים ספרייה בברלין שנקראת "خان الجنوب".
זוהי הספרייה הערבית הראשונה שמאפשרת לקוראים הערבים בברלין לצפות מקרוב בפרסומים האחרונים.
הוא גם משתתף בכנסים ספרותיים בינלאומיים במטרה להיות קול חשוב בספרות הערבית העכשווית.
"שנת הדרקון" הוא רומן פנטזיה פוליטי שנכתב על ידי מוחמד רביע.
הסיפור מתרחש בשנת 2012, שנה דרמטית במהלך האביב הערבי במצרים.
הספר מספר את סיפורם של אירועים פוליטיים חשובים, מתאר מציאות פוליטית משולבת בפנטזיה, תוך שימוש בעובדות, מקומות ודמויות אמיתיות כדי לשקף את המצב הפוליטי במצרים בשנים האחרונות.
הרומן "כוכב ענבר" מספר את סיפור מבוך הבירוקרטיה המצרית ו"מדינת מצרים" המלאה בסכנות הפזורות בכל תחומי החיים.
הספר מתאר את האתגרים והקשיים שעמם מתמודדות הדמויות כשהן מתמודדות עם הבירוקרטיה המורכבת והכוחות הנסתרים השולטים במדינה.
מאז מרבה רביע לעסוק במבוכי הבירוקרטיה המצרית, במרתפי "המדינה העמוקה" וסוכניה המפוזרים בכל תחומי החיים.
הרומן "עֻטַארִד" מתרחש במצרים בשנת 2015, 14 שנים לאחר מהפכת ינואר.
מצרים נכבשה על ידי "רפובליקת האבירים של מלטה", ושרידי המשטרה מובילים את ההתנגדות.
ספר זה משתמש בדמיונו של המחבר כדי לצייר תמונה אפלה ופסימית של מצרים, עולם דיסטופי שעוצב על ידי מציאות פוליטית וחברתית שלאחר המהפכה.
הוא מבטא את הפחד והאימה מ"מהפכת הנגד", מתאר סצנות של הרס ואלימות בקהיר הכבושה, ומשתמש בספרות בדיונית כדי להציג עתיד קודר ומדאיג.
מוחמד פרארי (באינדונזית: Muhammad Ferarri; נולד ב-21 ביוני 2003 בג'קרטה שבאינדונזיה) הוא כדורגלן אינדונזי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פרסיג'ה ג'קרטה מליגת העל האינדונזית ובנבחרת אינדונזיה.
פרארי גדל במחלקות הנוער של PS TIRA ופרסיג'ה ג'קרטה.
בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פרסיג'ה ג'קרטה במסגרת ליגת העל האינדונזית.
ב-27 בספטמבר 2022 ערך פרארי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אינדונזיה, בניצחון 2-1 על נבחרת קוראסאו במשחק ידידות.
מוחמד עפיף א-נאלבסי היה דובר ואחראי מערך התעמולה של ארגון הטרור חזבאללה עד הריגתו בסיכול ממוקד ב-17 בנובמבר 2024 בביירות שבלבנון במסגרת מבצע חיצי הצפון.
מוחמד עפיף היה מדור המייסדים של ארגון חזבאללה בלבנון, והיה פעיל בו מאז הקמתו ב-1983.
על פי כלי תקשורת לבנוניים, עפיף היה ידידו של מזכ"ל חזבאללה לשעבר, עבאס מוסאווי עד הריגתו במבצע שעת לילה.
עפיף מילא את תפקיד הייעוץ התקשורתי הראשון במפלגה, ולפי התקשורת הלבנונית, שימש כקצין קשרי התקשורת מאז 2014, במקומו של חסאן א-לקיס.
עוד קודם לכן תרם לניהול הסיקור התקשורתי של חזבאללה במהלך מלחמת לבנון השנייה.
עפיף ניהל בעבר תוכניות חדשות ופוליטיות בערוץ "אל-מנאר" של חזבאללה, וכן ב"רדיו נור" ובאתר "אל-עהד", והיה אחראי על קבוצת קשרי התקשורת מתוקף תפקידו כיועץ התקשורת של מזכ"ל חזבאללה לשעבר חסן נסראללה.
על פי דובר צה"ל, "עפיף התווה את המסרים המועברים בתקשורת הלבנונית, ודאג להגביר ולהדהד את פעולות הטרור נגד אזרחי מדינת ישראל וכוחות צה"ל, תוך שפעל לחיזוק תדמיתה של חזבאללה, שיפור מורל הפעילים בארגון, וקידום טרור פסיכולוגי בקרב הציבור הישראלי".
מאז פרוץ החזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל הופיע עפיף כדובר המפלגה וערך מסיבות עיתונאים בשידור חי מלב רובע הדאחייה בביירות, ובאזורים שנפגעו מפעילות צה"ל בלבנון במסגרת מבצע חיצי הצפון.
בהופעתו האחרונה הכחיש עפיף "את אמיתות הסיפור הישראלי המדבר על השגת הישגים בדרום לבנון".
הוא ציין כי מלאי הנשק של חזבאללה "יציב" וכי לארגון "יש יכולת לנהל את המלחמה לתקופה ארוכה".
ב-22 באוקטובר 2024 ערך מסיבת עיתונאים ונאלץ לקטוע אותה בשידור חי עקב התראת פינוי שהוציא צה"ל לאזור שבו נערכה מסיבת העיתונאים.
באותה מסיבת עיתונאים קיבל עפיף אחריות בשם חזבאללה על תקיפת ביתו של בנימין נתניהו בקיסריה מספר ימים קודם לכן.
ב-17 בנובמבר 2024 הוא נהרג בסיכול ממוקד במסגרת מבצע חיצי הצפון, לאחר שמטוס קרב של חיל האוויר הישראלי הטיל פצצה על בניין שבו שהה בשכונת ראס א-נבע בביירות, שבו היו משרדי מפלגת הבעת' הלבנונית.
לטענת משפחתו הוא נהרג כתוצאה ממסירת מידע של מרגלים לטובת ישראל.
מוחמד פהמי הוא פוליטיקאי לבנוני שכיהן כשר הפנים והעיריות של לבנון.
הוא בן לאב מצרי ואם לבנונית.
הוא התגייס לצבא לבנון בשנת 1978. למד באוניברסיטת ג'יימס מדיסון והגיע בשירותו הצבאי לדרגת בריגדיר גנרל.
ב-21 בינואר 2020 מונה לשר הפנים והעיריות בממשלתו של חסאן דיאב.
בלבנון, שר הפנים הוא הממונה על המשטרה.
במאי 2021, לאחר שמדינות שונות הטילו הגבלות על הייבוא מלבנון (בעקבות הברחות רבות של סמים), הודיע כי המשטרה תאבק בסוחרי הקפטגון בלבנון.
לאחר אסון הפיצוץ בנמל ביירות הוא פתח בחקירת האסון.
ב-9 ביולי דחה את בקשתו של השופט שמונה לחקור את הפיצוץ,טארק ביטאר, לחקור את הגנרל עבאס אברהים.
בהמשך, איים כי אם ועדת החקירה לא תנקוב בשמותיהם של האחראים הוא יתפטר.
מאוחר יותר, ב-10 בספטמבר 2021, הוא התפטר מתפקידו.
באותו היום התפטרה גם שרת התקשורת.
מוחמד ראזי אל-ג'לאלי הוא פוליטיקאי סורי שכיהן כראש ממשלת סוריה.
לפני כן כיהן כשר התקשורת בממשלתו השנייה של ואיל אל-חלקי מאוגוסט 2014 ועד יולי 2016.
הוא כיהן כראש ממשלת המעבר לאחר נפילת משטרו של בשאר אל-אסד עד שכוננה ממשלת המעבר החדשה על ידי המורדים בראשות מוחמד אל-בשיר.
הוא בעל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת דמשק ב-1992, ותואר שני בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת דמשק ב-1994.
ובנוסף, תואר שני בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת עין שמס בקהיר בשנת 1997, ודוקטורט בכלכלה הנדסית מאוניברסיטת עין שמס בקהיר בשנת 2000.
הוא כתב מאמרים מדעיים ומחקרים רבים.
הוא פרופסור חבר וכיהן מספטמבר 2023 כנשיא .
היה עוזר שר התקשורת מחודש מאי 2008 ועד למינויו כשר התקשורת באוגוסט 2014.
כיהן כשר התקשורת והטכנולוגיה מאוגוסט 2014 ועד יולי 2016
קודם לכן היה גם יו"ר הדירקטוריון של תאגיד הדואר הכללי, וחבר הדירקטוריון של החברה הכללית לתחבורה בדרכים משנת 2005 ועד 2013.
ב-14 בספטמבר 2024 הוציא נשיא סוריה בשאר אל אסד צו ובו הטיל עליו את הרכבת הממשלה.
ב-23 בספטמבר החל לכהן כראש הממשלה.
ב-7 בדצמבר 2024, לאחר נפילת משטרו של בשאר אסד, הודיע כי לא יעזוב את סוריה, וכי ממשלתו תשתף פעולה עם כל הנהגה שתיבחר על ידי העם הסורי.
מאוחר יותר פורסם סרטון ובו הוא יוצא מביתו בדמשק כשהוא מלווה בחמושי ארגון תחריר א-שאם.
המורדים, לעומת זאת, כינו אותו "ראש הממשלה לשעבר".
ב-9 בדצמבר 2024 דיווחו כלי תקשורת כי המורדים החליטו למנות את מוחמד אל-בשיר לראש ממשלת המעבר במקומו של אל-ג'לאלי.
מוחמד קורבאני (בפרסית: محمد قربانی; נולד ב-7 באוקטובר 2001 באראכ שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אל-וחדה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות ובנבחרת איראן.
קורבאני גדל במחלקת הנוער של הוואדאר, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות נסאג'י מאזנדראן וספהאן מליגת העל האיראנית.
ב-21 בפברואר 2024 חתם באורנבורג מליגת העל הרוסית.
הוא ערך 29 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-5 בפברואר 2025 חתם באל-וחדה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב-26 במרץ 2024 ערך קורבאני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בניצחון 1-0 על נבחרת טורקמינסטן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
מוחמד פַּאכְּפּוּר (בפרסית: محمد پاکپور; נולד ב-1961) הוא קצין איראני בדרגת בריגדיר גנרל המכהן כמפקד משמרות המהפכה האסלאמית החל מ-13 ביוני 2025. לפני כן כיהן כמפקד זרוע היבשה של משמרות המהפכה החל מ-2009.
מוחמד פאכפור פעל במסגרת משמרות המהפכה האסלאמית בפרובינציית כורדסתאן והיה מוותיקי מלחמת איראן–עיראק שנמשכה שמונה שנים.
תחומי האחריות שלו כוללים חמש שנים בפיקוד המבצעים של הצבא, מפקד אוגדת נג'ף השמינית, מפקד מפקדת פיקוד הצפון של דיוויזיית העאשורא ה-31.
לפאכפור יש דוקטורט בגאוגרפיה פוליטית והיה אחראי על צעדים כמו לחימה בטרור בצפון-מערב איראן וביסוס ביטחון בר-קיימא באזור הדרום-מזרחי של איראן, כמו גם קיום תרגילים מיוחדים.
בשנת 2009 מונה למפקד זרוע היבשה של משמרות המהפכה האסלאמית וכיהן בתפקיד כ-16 שנים.
ב–13 ביוני 2025 חוסל מפקד משמרות המהפכה, חוסיין סלאמי, על ידי חיל האוויר הישראלי במכת הפתיחה של מבצע עם כלביא.
לאחר החיסול מונה פאכפור למחליפו של סלאמי כמפקד משמרות המהפכה.
ב-24 ביוני 2019, מחלקת האוצר האמריקאית הטילה עליו סנקציות, הקפיאה את כל נכסיו בארצות הברית ואסרה על אזרחים אמריקאים לעשות איתו עסקים.
האתר "ארם ניוז" האמירתי דיווח ב-5 בפברואר 2026 כי בעקבות המתיחות בין אירן לארצות הברית, צפוי מינוי של מפקד חדש למשמרות המהפכה, ובמקביל חיזוק תפקידו של היועץ הבכיר של משמרות המהפכה עלי לאריג'אני, במטרה לחזק את היכולות הצבאיים והביטחוניים במשטר.
מוחמד עסכרי (בפרסית: محمد عسکری; נולד ב-7 בפברואר 2006 בבהבהאן שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ספהאן מליגת העל האיראנית.
עסכרי גדל בבית הספר הלאומי לכדורגל בהבהאן, ובמחלקות הנוער של רשמיר נונהלאן, חפארי אהוואז, אסתקלאל ח'וזסתאן ופולאד.
בשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פולאד במסגרת ליגת העל האיראנית, ובסך הכל ערך 42 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-5 ביוני 2025 חתם בספהאן מליגת העל האיראנית.
מוחמד גדאפי פוסייני הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת רויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת העל הבלגית ובנבחרת גאנה.
פוסייני גדל באקדמיית רייט טו דרים בגאנה.
בחודש פברואר 2022 הצטרף לשטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
לקראת עונת הצטרף לקבוצה הראשונה של המועדון, במדיה ערך 18 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים, וכן זכה באליפות אוסטריה ופעמיים בגביע האוסטרי.
ב-28 בינואר 2024 הושאל לראנס מליגת העל הדנית, במדיה ערך 16 הופעות ליגה והבקיע תשעה שערים.
ב-2 ביולי 2024 חתם על חוזה לשלוש שנים ברויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת העל הבלגית.
ב-28 במאי 2025 ערך פוסייני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בהפסד 1–2 לנבחרת ניגריה במשחק ידידות.
ב-31 במאי הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–4 על נבחרת טרינידד וטובגו במשחק ידידות.
מוחמד עלי טאהא הוא סופר, רומניסט, מחזאי, סופר ילדים, פובליציסט ופעיל פוליטי פלסטיני.
טאהא נולד בשנת 1941 בכפר מיעאר, שנהרס בשנת 1948 ונבנה במקומו היישוב יעד, הסמוך לעכו.
לאחר שהכפר נכבש ונהרס במהלך מלחמת 1948, נמלט עם משפחתו לדרום לבנון, ובהמשך חזרו והתיישבו בכפר סח'נין.
בשנת 1951 עברה המשפחה לכפר כאבול, הסמוך לשרידי כפר מיעאר, ושם הוא מתגורר עם משפחתו.
טאהא למד בבתי הספר היסודיים במיעאר, סח'נין, כאבול וטמרה, ולאחר מכן סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון בכפר יאסיף.
בין השנים 1970–1974 למד ספרות ערבית והיסטוריה באוניברסיטת חיפה, וסיים תואר ראשון בשנת 1974. לאחר מכן עבד כמורה לשפה ולספרות ערבית במכללה האורתודוקסית הערבית בחיפה במשך 25 שנה (1973–1998).
בסוף שנות ה־70 החל לעסוק בפעילות פוליטית במסגרת המפלגה הקומוניסטית הישראלית, שבה היה חבר בין השנים 1977–1992, וכן שימש כחבר הוועד המרכזי שלה.
הוא נמנה עם מייסדי ועדת ההגנה על האדמות, שהכריזה על שביתת יום האדמה הראשונה ב־30 במרץ 1976.
טאהא שימש כעורך התרבות של העיתון אל-איתיחאד (חיפה), שיצא לאור מטעם המפלגה הקומוניסטית (1982–1990), ובהמשך כעורך הראשי של כתב העת הספרותי אל-גַ'דִיד (1990–1992).
בשנת 1978 השתתף בהקמת איגוד הסופרים הפלסטינים בישראל, ונבחר למזכיר הכללי שלו.
בשנת 1991 נבחר לנשיא האיגוד וליו"ר מערכת כתב העת 48, שיצא לאור מטעם האיגוד.
בשנת 1998 נבחר ליו"ר הוועדה להנצחת הנכבה והעמידה האיתנה, שארגנה פעילויות רחבות לציון יובל החמישים לנכבה הפלסטינית.
שיאן היה "צעדת השיבה" מנצרת אל הכפר הנטוש ציפורי ב־15 במאי 1998, שבה השתתפו אלפי פלסטינים אזרחי ישראל.
לאחר מכן עמד בראש ועדת הפיוס הלאומית של האזרחי ישראל הפלסטינים, שעסקה בהקמת הרשימה המשותפת לקראת הבחירות לכנסת בשנים 2015, 2020 ו־2021.
לאורך השנים היה יעד לרדיפות ומעצרים.
בשנת 1983 החרימו השלטונות הישראלים את קובץ סיפוריו "ורד לעיני חפיזה" והוא נעצר.
הוא היה חבר בוועדת פרס פלסטין בשנת 2019 וכיהן כיו"ר שלה בשנת 2020. הוא גם חבר בוועד הפועל של קרן מחמוד דרוויש ברמאללה מאז הקמתה.
בשנת 2019 היה חבר בוועדת פרס פלסטין, ובשנת 2020 שימש כיו"ר הוועדה.
מאז הקמתה הוא חבר הוועד המנהל של קרן מחמוד דרוויש ברמאללה.
מדליית ירושלים לתרבות ואמנויות מנשיא פלסטין יאסר ערפאת (1 בינואר 1997)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אורל פלאיקו, רומניה (4 במאי 2004)
פרס דיוואן אל-ערב לספרות ילדים (מצרים, 2005–2006)
מדליית הצטיינות והוקרה מנשיא פלסטין מחמוד עבאס (6 בינואר 2013)
פרס היצירה של האקדמיה ללשון הערבית בנצרת (2017)
טאהא פרסם טור פוליטי־ספרותי שבועי בעיתונים אל-איתיחאד, כל אל-ערב (נצרת) ואל-חיאת אל-ג'דידה (רמאללה).
הוא כתב סיפורים קצרים ונחשב לחלוץ הסיפור הקצר הפלסטיני ולאחד מגדולי הסופרים הערבים בתחום זה.
מבקרים כינו אותו "דיקאן הסיפור הקצר הפלסטיני", "הסופר הסאטירי", ו"הכותב שסיפוריו נושאים את ריח פלסטין."
בנוסף כתב רומנים, מחזות, יצירות אוטוביוגרפיות וספרי ילדים.
יצירותיו משקפות את חיי הכפר הפלסטיני, את חיי היום־יום של האנשים הפשוטים, את מאבק הפליטים, ואת חתירתם לעמידה איתנה, חירות, מולדת ועצמאות.
סיפוריו תורגמו לשפות רבות, ובהן עברית, אנגלית, גרמנית, איטלקית, רוסית, צרפתית, פולנית, בולגרית, רומנית, ספרדית ויפנית.
אוסף סיפוריו בעברית, "הנטועים באדמה", ראה אור בהוצאת עכשיו.
קובץ נוסף, "לשכת המקוללים" יצא בהוצאת מכון ון ליר בירושלים ובהוצאת פרדס, במסגרת סדרת "מכתוב".
נכתבו עליו מחקרים אקדמיים רבים, ובהם עבודת דוקטורט בגרמנית באוניברסיטת ברלין מאת המשורר עלי אל-סח.
ארבעה ספרים הוקדשו לעיונים ביצירתו:
מעקב אחר העקבות: יסודות חוויית הסיפור הקצר של מוחמד עלי טאהא – מאת ד"ר אבראהים טאהא.
מוחמד עלי טאהא: סופר יוצר בדיאלוג עם המילים – מאת ד"ר נביה אל-קאסם.
מציאות ודמיון: עולמו הספרותי של מוחמד עלי טאהא – מאת ד"ר ריאד כאמל.
כמיהה לדבש: מאמרים ועיונים ביצירתו של מוחמד עלי טאהא – מאת ד"ר מוחמד חמד.
מוחמד שייח' ח'ליל היה טרוריסט בכיר בארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
נהרג בספטמבר 2005 בידי מסוק קרב של חיל האוויר הישראלי.
שייח' ח'ליל נולד ב-1973 או 1974 והיה פעיל בטרור עוד באינתיפאדה הראשונה.
ב-1989. גורש ללבנון אך שב לרצועת עזה במסגרת הסכמי אוסלו בשנת 1993. כעבור זמן קצר הוא נעצר שוב עקב מעורבות בטרור ונכלא לחמש וחצי שנים.
שני אחיו נהרגו בתחילת שנות התשעים בשתי היתקלויות שונות עם כוחות צה"ל בלבנון ובעזה ואח שלישי נהרג בשנת 2001.
בתחילת האינתיפאדה השנייה נמנה שייח' ח'ליל עם ועדות ההתנגדות העממית אך בינואר 2001 עבר לארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (גא"פ).
ח'ליל שימש כמומחה לחומרי נפץ ואמצעי לחימה של הארגון והיה מעורב בירי מרגמות, הנחת מטענים וירי רקטות נ"ט.
שייח' ח'ליל שקד על שיפור יכולות הגא"פ בתחומים אלה.
הוא היה בקשר טוב עם שאר ארגוני הטרור ברצועה, לרבות חמאס, ועדות ההתנגדות העממית וגדודי חללי אל-אקצא (פת"ח) ותיאם סיוע בהכנת אמל"ח וביצוע פיגועים משותפים.
ח'ליל היה אחראי למספר פיגועים ולמספר רב של ניסיונות פיגוע.
הפיגוע הקטלני ביותר ששייח' ח'ליל היה אחראי לו היה טבח משפחת חתואל: אם הרה ו-4 בנותיה שנסעו במכוניתן על ציר כיסופים.
על פי דובר צה"ל, ח'ליל עמד מאחורי הפיגועים הבאים:
מרץ 2002 – שייח' ח'ליל תכנן והוציא אל הפועל בסיוע גדודי חללי אל-אקצא פיגוע ירי שבוצע לעבר חיילי צה"ל סמוך לגדר המערכת, שבו נהרג חייל צה"ל ושלושה חיילים נוספים נפצעו.
אפריל 2002 – שייח' ח'ליל הוציא אל הפועל פיגוע חדירה של שני מחבלים ליישוב רפיח ים, במהלכו בוצע ירי לעבר כוח צה"ל ביישוב.
מהירי נהרג חייל צה"ל ו-4 חיילים נוספים נפצעו.
ספטמבר 2002 – מטען הופעל לעבר כוח צה"ל סמוך למוצב טרמית בציר פילדלפי.
מהפיצוץ נפצעו שני חיילי צה"ל.
עם הגעתו של כוח החילוץ הופעל נגדו מטען נוסף, ללא נפגעים.
מאי 2004 – שייח' ח'ליל עמד מאחורי תכנון פיגוע רכב תופת אשר הכיל 280 ק"ג חומר נפץ, בשיתוף ועדות ההתנגדות העממית.
הרכב התפוצץ בסמוך לאוטובוס ליד מעבר רפיח, וגרם לפציעתם של שני חיילי צה"ל כתוצאה מהתנגשות רכב הליווי באוטובוס.
2 במאי 2004 – בשיתוף עם ועדות ההתנגדות העממית תכנן ופיקד שייח' ח'ליל על פיגוע בו ביצעו שני מחבלים ירי לעבר רכב בציר כיסופים ורצחו ביריות את טלי חתואל וארבע בנותיה.
כמו כן, נפצעו בפיגוע 2 חיילי צה"ל ואזרח נוסף.
המחבלים שביצעו את הפיגוע נהרגו מאש החיילים.
12 במאי 2004 – "אסון הנגמ"ש": בתכנונו של מוחמד שייח' ח'ליל ביצע פעיל ג'יהאד אסלאמי פיגוע מטען כנגד שיירת נגמ"שים וכלים הנדסיים של צוות המנהרות שנסע בציר פילדלפי סמוך לרפיח.
לאחר הפעלת המטען נורתה רקטת RPG לעבר נגמ"ש M-113, אשר נשא חומר נפץ רב, וגרם לפיצוצו.
בפיצוץ נרצחו 5 חיילי צה"ל ומספר נוספים נפצעו.
ספטמבר 2004 – בשיתוף עם ועדות ההתנגדות העממית ופעילי פלג אבו ריש של הפת"ח, שייח' ח'ליל תכנן והוציא אל הפועל פיגוע חדירה למוצב צה"ל ביישוב מורג, בו נהרגו קצין ושני חיילים, בנוסף לכך חייל נוסף נפצע.
יולי 2005 – בשיתוף עם ועדות ההתנגדות העממית וגדודי חללי אל-אקצא, מוחמד שייח' ח'ליל הוציא אל הפועל ופיקד על פיגוע בציר כיסופים, שכלל ירי וזריקת רימונים לעבר כלי רכב ישראלים שנסעו על גשר מור, שבו נרצחו 2 אזרחים ישראלים ו-5 נוספים נפצעו.
מוחמד שייח' ח'ליל נהרג ב-25 בספטמבר 2005 על ידי חיל האוויר הישראלי, כחלק מפעולה נרחבת של צה"ל בשם "מבצע גשם ראשון" בעזה לאחר ההתנתקות, בעקבות התקפה על הנגב המערבי ועל שדרות בלמעלה מ-40 רקטות קסאם.
ההשפעה של חיסולו של ח'ליל, שנחשב לאחד מבכירי הג'יהאד ברצועה, הייתה גדולה: בעוד הג'יהאד איים בנקמה כואבת, הודיע מחמוד א-זהאר מחמאס על הפסקת ירי הקסאמים ומחויבתו לרגיעה, כנראה מפחד שצה"ל יפגע גם ב"דרג הפוליטי" שלהם.
הוא הודח מהשלטון בעת המהפכה האיראנית בשנת 1979.