tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות ויכוח על גובה שכרו עזב את פרארי וחתם בקבוצת לנצ'יה.
הקבוצה לא הצליחה להשלים את בניית הרכב בזמן לתחילת העונה.
הקבוצה אישרה לאסקרי להתחרות בשני מרוצים עבור מזארטי ובגרנד פרי האיטלקי התחרה עבור פרארי.
במהלך העונה התחרה וניצח במרוץ המילה מילייה (Mille Miglia), שלא היה חלק מאליפות הפורמולה.
דגם הלנצ'יה D50 היה מוכן לבסוף למרוץ סיום העונה, שנערך בספרד.
עונת 1955 החלה בצורה טובה עבור אסקרי, שניצח את המרוצים בטורינו ונאפולי, מרוצים שלא נכללו בסבב האליפות.
ב-22 במאי, במהלך גרנד פרי מונקו, נכנס לאחת הפניות במהירות גבוהה מידי.
כתוצאה מכך, עבר את המחסומים ושקי החול שהוצבו בצידי המסלול וצלל עם רכבו לתוך הים.
לאחר מספר שניות צף ועלה על פני המים.
הוא הועלה לספינה כשהוא סובל משבר באף וחבלות קלות בלבד.
ארבעה ימים לאחר התאונה הלך לבקר את יוג'ין קסטלוטי במסלול המרוצים של מונזה בו בחן את דגם הפרארי מונזה 750 החדש לקראת מרוץ 1,000 הק"מ בו היו אמורים השניים לקחת חלק.
אסקרי לא היה אמור לנהוג ברכב, אך החליט לבצע מספר הקפות.
בהקפה השלישית החליקה המכונית והתהפכה פעמיים לפנים.
תוך כדי ההתהפכות נזרק אסקרי מהרכב, כתוצאה מכך נפצע קשה ומת מפצעיו לאחר מספר דקות.
נקבר בבית הקברות הגדול במילאנו.
לאחר מותו של אסקרי קראה עיריית רומא רחוב בעיר על שמו.
מסלול במונזה, בו מצא את מותו, קרא לאחת הפניות על שמו.
בשנת 1992 נבחר על ידי התאחדות הספורט המוטורי הבינלאומית להיכל התהילה.
בשנת 1998 בבריטניה הוקמה חברה Ascari Cars לייצור מכוניות ספורט.
מכונית אסקארי A10 הגיע למהירות של מעל ל-300 קמ"ש.
אלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו (באיטלקית: Alberto Azzo II d'Este; 10 ביולי 1009 – 20 באוגוסט 1097), היה מרקיז מילאנו בין השנים 1029–1097.
אלברטו אצו נולד ב-10 ביולי 1009 לאלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו ולאדליידה.
בשנת 1029 מת אביו אלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו, ואלברטו אצו עלה לשלטון במקומו.
אלברטו אצו המשיך במדיניות אביו, והרחיב את נחלותיו בצפון איטליה.
בשנת 1069 מרדו התושבים ברוזנות מיין ברובר השני, דוכס נורמנדיה, ואלברטו אצו דאג שבנו יקבל את הרוזנות כאיג החמישי, רוזן מיין, מכיוון שלאשתו היה זכות ירושה על הרוזנות.
בשנת 1055 ירש בנו ולף הרביעי את קרינתיה, ובשנת 1070 הפך לדוכס בוואריה, וממנו יצאה שושלת בית ולף, אשר הייתה אחת המשפחות החזקות ביותר באימפריה הרומית הקדושה.
במהלך מאבק האינווסטיטורה ניסה אלברטו אצו לפשר בין האפיפיור גרגוריוס השביעי להיינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם משלא עלה הדבר בידו הצטרף למחנה האפיפיור.
בשנת 1073 הקים אלברטו אצו טירה באסטה, אשר הפכה על ידי כך מכפר קטן לעיר חשובה.
ב-20 באוגוסט 1097 מת אלברטו אצו, ובנו פולקו הראשון, מרקז מילאנו ירש את נחלותיו, וממנו יצאה משפחת בית אסטה, אשר הייתה משפחה חשובה מאוד באיטליה, ואשר מאוחר יותר שלטה בדוכסות מודנה.
בשנת 1036 התחתן אלברטו אצו עם קוניגונדה מאלטדורף, בתם של ולף השני, רוזן שוואביה ואימיצה מלוקסמבורג, ממנה נולד לו בן אחד:
בשנת 1070 התחתן אלברטו אצו עם גארסנדה ממיין, בתו של ארבר הראשון, רוזן מיין, ממנה נולדו לו שני ילדים:
פולקו הראשון, מרקז מילאנו (לא ידוע–1128)
איג החמישי, רוזן מיין (לא ידוע–1131)
בנוסף היו לו גם ילדים מחוץ לנישואין.
אלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו (באיטלקית: Alberto Azzo I d'Este; 970 – 1029), היה מרקיז מילאנו בין השנים 1017–1029.
אלברטו אצו נולד בשנת 970 לאוברטו השני, מרקיז מילאנו ולריילנד.
אלברטו אצו מופיע ברשומות ההיסטוריות לראשונה בשנת 1011, וב-10 במאי 1013 מונה אלברטו אצו למפקח מטעם הקיסר על נחלותיו באיטליה.
אחותו ברטה, מלכת איטליה התחתנה עם ארדואינו מאיבראה, ואילו אחות נוספת ברטה ממילאנו התחתנה עם אולדריקו מנפרדי השני, רוזן טורינו.
בתחילה סייעו אלברטו אצו ואחיו לגיסו ארדואינו מאיבראה, שהכריז על עצמו כמלך איטליה, אולם בשנת 1014 הם לא התנגדו להכתרתו של היינריך השני, מלך גרמניה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר שעזב היינריך השני את איטליה שוב מרדו בו האחים, ואף תקפו ערים שהיו נאמנות לו.
בשנת 1017 מת אביו אוברטו השני, מרקיז מילאנו, ואלברטו אצו עלה לשלטון במקומו יחד עם אחיו אוגו.
בשנת 1019 השלים אלברטו אצו עם היינריך השני, אולם בשנת 1022 נלכדו אלברטו אצו ואחיו על ידי היינריך השני והועמדו לדין.
בשנת 1026 סייע אלברטו אצו לגיסו אולדריקו מנפרדי השני, רוזן טורינו להגן על פאביה, נגד כוחותיו של קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1029 מת אלברטו אצו, ובנו אלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו ירש את נחלותיו.
אלברטו אצו היה נשוי לאדליידה, ממנה נולד לו בן אחד:
אלברטו גוריס אנצ'ארטה (; נולד ב-16 בפברואר 1958) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם.
גוריס שיחק לאורך כל הקריירה בריאל סוסיאדד, והוא שיאן ההופעות של המועדון בכל הזמנים.
גוריס, שנמנה במשך למעלה מעשור על שחקני המפתח של המועדון, זכה עם סוסיאדד בשתי אליפויות ספרד ופעם אחת בגביע המלך הספרדי.
לזכותו של גוריס 12 הופעות במדי נבחרת ספרד, אותה ייצג בטורניר מונדיאל 1990.
גוריס, יליד העיר אירון שבחבל הבסקים, החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של ריאל סוסיאדד, ונותר במועדון לאורך כל הקריירה.
את צעדיו הראשונים בבוגרים עשה בקבוצת המילואים של המועדון, סן סבסטיאן, בה שיחק במשך שתי עונות.
גוריס עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון בשלהי עונת .
את הופעת הבכורה ערך ב-8 באפריל 1979, במחזור ה-26 של העונה, כשעלה בהרכב למשחק החוץ מול ראיו ואיקאנו, שהסתיים בניצחונה של סוסיאדד בתוצאה 4-0. עד לתום העונה רשם ארבע הופעות ליגה, שלוש מתוכן בהרכב הפותח.
החל מעונת , הפך גוריס לשחקן הרכב קבוע במדי סוסיאדד.
גוריס וקבוצתו רשמו עונה מוצלחת, אותה סיימו עם זכייה בתואר אלופת ספרד.
גוריס שותף ב-32 מתוך 34 משחקי ליגה, וסייע להגנה להיות הטובה ביותר באותה עונה, עם 29 ספיגות בלבד.
סוסיאדד סיימו עם אותו מספר הנקודות כמו ריאל מדריד, אך זכתה בתואר בזכות עליונות במפגשים בין השתיים בליגה.
סוסיאדד שמרה על התואר עונה שנייה ברציפות, לאחר שהקדימה את ברצלונה בשתי נקודות הפרש בראש הטבלה.
גוריס שיחק בכל משחקי הליגה של הקבוצה באותה העונה, ובכולם השלים תשעים דקות.
בפעם השנייה שמרה סוסיאדד על תואר ההגנה הטובה באותה העונה.
בפתיחת עונת זכתה סוסיאדד בסופר קאפ הספרדי, לאחר שניצחה 4-1 בסיכום שני המפגשים.
גוריס שיחק לכל אורך שני המפגשים (המפגש השני הגיע להארכה).
שער הליגה הראשון בקריירה של גוריס הגיע אף הוא באותה העונה, ב-6 במרץ 1983, כשכבש את שער הניצחון של קבוצתו מול סלטה ויגו.
באותה עונה שותף גוריס לכל אורך שמונת משחקיה של סוסיאדד בגביע אירופה לאלופות.
סוסיאדד הדיחה, בין היתר, את סלטיק הסקוטית ואת ספורטינג ליסבון הפורטוגלית, אך הודחה בחצי הגמר על ידי המבורג.
לאחר עונות השיא והזכייה באליפויות התקשתה סוסיאדד לחזור למאבקי הצמרת, אך בעונת זכתה בגביע המלך הספרדי, התואר הרביעי והאחרון בקריירה של גוריס.
סוסיאדד גברה במשחק הגמר על אתלטיקו מדריד בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שוויון 2-2 בתום הארכה.
גוריס פתח בהרכב לגמר ושיחק לכל אורך המשחק.
עונה אחר כך כבש גוריס שישה שערי ליגה, שיא קריירה אישי, מתוך 14 שערי ליגה בסך הכול בכל עונותיו בקבוצה.
עד לסיום עונת , ובמשך 12 רצופות, היה גוריס שחקן הרכב קבוע, שחקן מפתח במרכז ההגנה של הקבוצה.
במהלך 12 העונות, שיחק גוריס לפחות ב-31 משחקי ליגה (בתשע מהן 34 הופעות ומעלה).
גוריס פרש ממשחק פעיל בגיל 35, בסיום עונת , שהייתה גם העונה האחרונה של אצטדיון אטוצ'ה הישן.
גוריס מחזיק בשיא ההופעות במדי סוסיאדד, עם 599 הופעות בכל המסגרות.
גוריס לא זכה להופעות במדי נבחרת ספרד עד לגיל שלושים, אז זומן על ידי המאמן לואיס סוארס לסגל הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1990. הופעת הבכורה שלו בנבחרת התקיימה במסגרת טורניר המוקדמות, בניצחונה של ספרד 2-0 על בסביליה, ב-16 בנובמבר 1988. גוריס עלה בהרכב ושיחק תשעים דקות.
לאחר שערך את כל חמש הופעותיו הראשונות במסגרת המוקדמות, וסייע לנבחרתו להעפיל למונדיאל 1990, זומן גוריס על ידי סוארס לסגל ספרד לטורניר.
במשחק הראשון של ספרד בטורניר עלה גוריס מהספסל 11 דקות לסיום, כשספרד נפרדה בשוויון 0-0 מ.
משחק אחר כך כבר עלה גוריס בהרכב, וספרד גברה 3-1 על .
גוריס שמר על מקומו בהרכב במשחק הסיום של שלב הבתים מול .
בדקה ה-38 של ההתמודדות, במצב של שוויון 1-1, כבש גוריס את שער הניצחון של ספרד, לאחר שנגח פנימה הגבהה של מיצ'ל בבעיטה חופשית.
היה זה שערו היחיד של גוריס במדי הנבחרת, שסיימה את שלב הבתים במקום הראשון.
בשמינית הגמר הודחה ספרד, עם גוריס בהרכב, לאחר הפסד 2-1 בהארכה ל.
ההפסד ליוגוסלביה היה משחקו האחרון של גוריס בנבחרת, ובסך הכול במשך כשנה וחצי רשם 12 הופעות ושער אחד במדי ספרד.
אלברטו חמזי (או אלברטו חמסי, באנגלית: Alberto Hemsi; 27 ביוני 1898 – 8 באוקטובר 1975 פריז) היה מלחין, מנצח, מוזיקולוג.
נולד בקסאבה (כיום טורגוטלו), טורקיה, למשפחה יהודית נצר למגורשי ספרד.
עוד בילדותו בקסאבה גילה חמזי עניין רב במוזיקה של בתי הכנסת בעירו.
הוא נהג לשמוע חזנים בבתי כנסת שונים והכיר מנגינות רבות.
בגיל 10 עבר עם משפחתו לאיזמיר ובגיל 11 החל ללמוד בקונסרבטוריון ונחשב לילד פלא.
בגיל 16 התחיל ללמוד בקונסרבטוריון ע"ש ורדי במילנו אצל המוזיקאי דזאמפיירי.
במסגרת לימודיו חיבר עיבודים לשירים ופיוטים ששמע בילדותו.
דזאמפיירי עודד אותו להמשיך והדריך אותו לכתוב את העיבודים באופן שישקף נאמנה את האופי המודָלי של המנגינות (רוב המנגינות העממיות בלדינו אינן כתובות במז'ור או מינור אלא בסולמות מזרחיים, שההיגיון הטונלי שלהם שונה מההיגיון המערבי).
אחרי מלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה שירת בצבא האיטלקי ונפצע בקרב, חזר חמזי לאיזמיר ומצא שהקהילה היהודית כמעט התחסלה, ועימה תרבות המוזיקה העשירה.
חמזי הבין שמשימת חייו היא להציל את הפולקלור והמוזיקה של תרבות הלדינו – לאסוף ולחקור אותה באופן שיתאים לתקופה המודרנית.
לא רק שימור הקיים, אלא התאמתו לדורות הבאים.
עשייה זו הפכה למפעל חייו.
בשנת 1923 עבר אלברטו חמזי לרודוס והמשיך את מחקרו בקרב הקהילה הקטנה של היהודים באי.
ב-1927 הגיע לאלכסנדריה בהזמנתו של הרב הראשי של העיר וחי שם במשך שלושים שנה.
בין השנים 1930–1957 כיהן כמנהלו המוזיקלי של בית הכנסת הראשי "אליהו הנביא" אלכסנדריה והיה מנצח המקהלה והתזמורת של בית הכנסת ומורה בקונסרבטוריון של העיר.
בשנת 1957, בעקבות מבצע סיני, עזב את מצרים עם אשתו ושלוש בנותיו כרבים מיהודי מצרים.
עד מותו בשנת 1975 חי בפאריס וניהל שם שני בתי כנסת ספרדיים: "יצחק אברבנאל" ו"ברית שלום".
בשני המקומות עסק חמזי בהוראה, ניצוח, עיבוד והלחנה.
את שירי הקהילה היהודית הספרדית שאסף ריכז בחמישה כרכים בכתב ידו – El Cancionero Sefardi – המכילים 230 שירים (מנגינות וטקסטים) ונמצאים בארכיון של הספרייה הלאומית בירושלים.
שישים מתוך שירים אלה עובדו על ידיו לקול ולפסנתר ופורסמו בעשרה כרכים, וכותרתם Coplas Sefardies.
הספרייה הלאומית – בית לזמר העברי
המרכז לחקר המוזיקה היהודית, האוניברסיטה העברית
ישראל כץ, ביוגרפיה, ב-Grove Music Online, ובאנציקלופדיה ג'ודאיקה.
אלברטו ישראל אררה (יוונית: Αλβέρτος Ερρέρα; ) היה יהודי יווני, חבר בתנועת ההתנגדות היוונית וחלק מהזונדרקומנדו של אושוויץ בירקנאו ממאי עד אוגוסט של שנת 1944.
אלברטו ישראל אררה נולד בסלוניקי והתגורר בלאריסה שם התחתן והקים סופרמרקט.
היה סרן בצבא ההלני, בחיל הים עד פרוץ המלחמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הצטרף לצבא הפרטיזני בתור מייבא מזון.
ב-24 במרץ 1944 אררה נעצר על ידי המשטרה הגרמנית ונשלח למחנה הריכוז חיידרי.
ב-2 באפריל הוא גורש וב-11 באפריל הגיע לאושוויץ.
הצוות של אררה היה אחראי לצילומם של תמונות הזונדרקומנדו, העדות המצולמת היחידה לרצח בתאי הגזים ולשריפת הגופות במחנה ההשמדה.
אררה הנהיג את היהודים היווניים במסגרת מרד הזונדרקומנדו באושוויץ.
הוא ניסה לברוח מהמחנה ב-12 באוגוסט 1944, אך נתפס והוצא להורג.
גופתו נתלתה על גבי שער הכניסה למחנה, כדוגמה לשאר האסירים.
ב-7 באוקטובר 1944, לאחר ש-60 איש מתוך אנשי הזונדרקומנדו נשארו והבינו שהגרמנים מתכוונים לחסלם, הם הציתו את המשרפות ותקפו את שומרי האס-אס באמצעות פטישים, גרזנים ואבנים.
הם הרגו קאפו וכמה אנשי אס-אס.
כמאה אסירים נמלטו מבירקנאו אך כמעט כולם נתפסו ונרצחו על ידי האס-אס.
אררה צוין לשבח בשנות ה-80 על ידי ממשלת יוון על פועלו במלחמת העולם השנייה.
אלברטו משען הלבינגר (בספרדית: Alberto Michán Halbinger; נולד ב-2 בדצמבר 1978) הוא רוכב סוסים תחרותי ממוצא יהודי-מקסיקני, ייצג את מקסיקו במשחקים האולימפיים וסיים במקום חמישי בתחרות הקפיצות האישית (לונדון 2012).
משנת 2018 הוא מייצג את ישראל בתחרויות רכיבה.
משען נולד וגדל במקסיקו סיטי, בן למשפחה יהודית ממקסיקו.
הוא החל לרכב על סוסים בגיל 5 ובגיל 11 החל להשתתף בתחרויות.
באליפות העולם ברכיבת סוסים שנערכה באאכן, גרמניה בשנת 2006 סיים משען עם הסוסה לוויטה במקום 67 בתחרות הקפיצות האישית ובמקום 19 בתחרות הקפיצות הקבוצתית.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ביחד עם הסוסה לוויטה הוא סיים במקום 28 בתחרות הקפיצות האישית ובמקום תשיעי בתחרות הקפיצות הקבוצתית.
במשחקים הפאן-אמריקאים שנערכה בגוודלחרה, מקסיקו בשנת 2011 ביחד עם הסוסה רוזליה לה סילה זכה משען במדליית ארד בתחרות הקפיצות הקבוצתית וסיים במקום חמישי בתחרות הקפיצות האישית.
באולימפיאדת לונדון (2012) ביחד עם רוזליה לה סילה סיים משען במקום חמישי בתחרות הקפיצות האישית ובמקום תשיעי בתחרות הקפיצות הקבוצתית.
במכביה השמונה עשרה שנערכה בשנת 2013 השתתף משען ביחד עם אחיו בתחרות קפיצות סוסים.
באליפות העולם ברכיבת סוסים שנערכה בקן, צרפת בשנת 2014 ביחד עם הסוסה קרוסו לה סילה הוא סיים במקום 63 בתחרות הקפיצות האישית ובמקום 22 בתחרות הקפיצות הקבוצתית.
בשנת 2016 עלה לישראל וחיכה כשנתיים עד שיוכל לייצג את ישראל בתחרות קפיצות סוסים.
בתחרות שנערכה ברוסיה סיימה נבחרת ישראל במקום שמיני ובכך קבעה כי ישראל תיוצג בפעם הראשונה באולימפיאדה (טוקיו 2020) בענף זה.
משען ייצג את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020), אך הודח מהתחרות לאחר שנפל מסוסו.
אלברטו "בטו" דאנטה נאבדה (בספרדית: Alberto "Beto" Dante Naveda; נולד ב-24 במאי 1972) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי, ששיחק בעמדת הקשר.
נאבדה השתייך לסגל של בוקה ג'וניורס בעונת 1993–1994 ושותף במשחק אחד בלבד.
בעונת 1995–1996 הצטרף לקילמס אתלטיקו קלוב מליגת המשנה הארגנטינאית ושיחק עונה אחת.
בעונת 1996–1997 עבר לליגת ה־MLS ושיחק שנתיים מוצלחות בניו אינגלנד רבולושן.
בעונת 1998–1999 הגיע לישראל ושיחק תחילה במכבי עכו מהליגה הארצית.
לאחר מספר מחזורים עבר למכבי עירוני אשדוד מהליגה הבכירה ושיחק בה עד סוף העונה.
בעונת 1999–2000 שיחק בהפועל ירושלים, שירדה בסיום העונה לליגה השנייה.
בעונת 2000–2001 עבר לליגה הסקוטית ושיחק עונה אחת בדנדי יונייטד ועוד עונה ביריבה העירונית דנדי.
בעונת 2002–2003 עבר לאיטליה ושיחק עונה אחת בסנרמזה קלצ'יו, קבוצה חובבנית מהעיר סן רמו.
לאחר מכן פרש ממשחק בגיל 31.
אלברטו בטיול (באיטלקית: Alberto Bettiol; נולד ב-29 באוקטובר 1993) הוא רוכב אופני כביש איטלקי בקבוצת אסטנה.
בטיול ניצח במונומנט רונדה ון פלנדרן ב-2019, במרוץ מילאנו–טורינו ב-2024 ובאליפות איטליה במרוץ הכביש ב-2024.
בטיול נולד בפוג'יבונסי, עיירה בטוסקנה.
ב-2014 הפך בטיול למקצוען עם הצטרפותו לקבוצת קנונדייל מדרג ה-UCI World Tour.
לאחר סגירתה של קנונדייל, הצטרף ב-2015 בטיול לקבוצת קנונדייל - גארמין.
לקראת סוף העונה סיים במקום ה-10 בג'ירו דל פיימונטה.
ב-2016, ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, לאחר שנבחר לג'ירו ד'איטליה וסייע לריגוברטו אוראן לסיים שביעי את המרוץ, כשבטיול עצמו מסיים במקום ה-86. לאחר הג'ירו הוא סיים במקום השלישי ב, 4:54 דקות אחרי טים ולנס, כשהוא מנצח את קטגוריית הנקודות במרוץ.
לקראת סוף אוגוסט התחרה בטיול בקלאסיקת ברטאן ורשם מרוץ מוצלח, כשהוא מסיים במקום השני, 2 שניות אחרי אוליבר נאסן.
בטיול המשיך להיראות טוב גם לאחר המרוץ הזה, כשהוא מסיים רביעי בגרנד פרי קוויבק ושביעי בגרנד פרי מונטריאול.
לקראת סוף העונה סיים בפעם השנייה ברציפות במקום העשירי בג'ירו דל פיימונטה, ששינה את שמו לגראן פיימונטה בשנה זו.
ב-2017 התנסה לראשונה בטיול בקלאסיקות האביב אך לא בלט במיוחד, כשהתוצאה הבולטת שלו הייתה מקום עשירי ב-E3 בינקבנק קלאסיק, 52 שניות אחרי גרג ואן אוורמאט המנצח.
הוא נבחר לראשונה לטור דה פראנס וסיים חמישי בקטע השלישי, שהסתיים בספרינט רב משתתפים שנוצח על ידי פטר סאגאן.
תוצאה זו הייתה הטובה ביותר של בטיול במרוץ ובנוסף לכך הוא עזר לריגוברטו אוראן לסיים שני את המרוץ, 54 שניות אחרי כריס פרום המנצח.
לאחר מכן סיים בטיול במקום השישי בקלאסיקה סן סבסטיאן, 28 שניות אחרי מיכל קוויאטקובסקי המנצח.
בהמשך העונה סיים רביעי בקופה אגוסטוני וחמישי בגראן פרמיו ברונו בגלי.
ב-2018 הצטרף בטיול לBMC האמריקאית בעונה נטולת הצלחות מבחינתו.
ב-2019 חזר בטיול לקבוצתו ב-2015–2017, ששינתה את שמה ל-"EF Education First" בשנה הזו.
הוא סיים רביעי ב-E3 בינקבנק קלאסיק, לאחר שהפסיד בספרינט בין ארבעה רוכבים לזדנק שטיבר המנצח, ווט ואן ארט וגרג ואן אוורמאט.
אך ההישג הגדול של בטיול באותה השנה הגיע ב-7 באפריל, כשהתחרה במונומנט רונדה ון פלנדרן, במהלך הטיפוס האחרון של המרוץ, אוודה קווארמנוט, התקיף בטיול, 19 קילומטרים לסיום, ותפס פער מקבוצת רוכבים מצומצמת שמנתה מספר רוכבים שהייתה אחריו.
בטיול שמר על הפער שלו עד הסיום וניצח את המרוץ, מקדים את קספר אסגרן ב-14 שניות ואת אלכסנדר קריסטוף ב-17 שניות.
עם ניצחונו הפך בטיול לאיטלקי הראשון מאז אלסנדרו באלאן ב-2007 לנצח במרוץ, וזה גם היה הניצחון הראשון בקריירה של בטיול.
בטיול המשיך להיראות טוב גם אחרי הרונדה, כשסיים שישי בחץ ברבנט.
בהמשך העונה סיים שני באליפות איטליה ושלישי במקצה נגד השעון באליפות.
העונה הטובה של בטיול הובילה אותו להיבחר שנית לטור דה פראנס, כשהוא מסיים במקום ה-69 הכללי ומסייע לריגוברטו אוראן לסיים שביעי את המרוץ.
ב-2020, פתח בטיול את העונה עם ניצחון בקטע נגד השעון באטואל דה בסאז', וסיים שני את המרוץ.
אלברטו גאלאטאו (בספרדית: Alberto Luis Galateo; 4 במאי 1912 – 26 בפברואר 1961) היה כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת החלוץ.
במדי ארגנטינה גאלאטאו שיחק וכבש פעם אחת, בשמינית גמר מונדיאל 1934 בהפסד 3–2 לשוודיה.
חוסה אלברטו רודריגז צ'וקואן (בספרדית: José Alberto Rodríguez Chucuan; נולד ב-25 במאי 1977) הוא מתאבק, יזם היאבקות מקצועית ולוחם MMA מקסיקני.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה, אלברטו דל ריו.
לפני שחתם ב-WWE, רודריגז הופיע תחת שם הבמה דוס קאראס ג'וניור גם בתור לוחם MMA וגם בתור מתאבק ברחבי מקסיקו ויפן, כשנחל הצלחה רבה בארגון ההיאבקות המקסיקני Consejo Mundial de Lucha Libre (CMLL), בו זכה פעם אחת באליפות העולם במשקל כבד של CMLL.
רודריגז חתם על חוזה ב-WWE בשנת 2009 וערך את הופעת הבכורה שלו ברוסטר הראשי שנה לאחר מכן כאלברטו דל ריו.
ב-WWE, הוא הפך למתאבק המקסיקני הראשון אשר נולד במקסיקו וזכה גם באליפות ה-WWE וגם באליפות העולם במשקל כבד (כל אחד פעמיים).
בנוסף, הוא ניצח בקרב הרויאל ראמבל ובקרב הכסף בבנק של שנת 2011, זכיות שהפכו אותו למתאבק היחיד שמנצח בשני קרבות אלה באותה השנה.
רודריגז שוחרר מהחוזה שלו ב-WWE בשנת 2014 והחל להופיע תחת שם הבמה אלברטו אל פטרון בארגוני היאבקות יפנים, פוארטו ריקנים, אמריקאים ומקסיקנים, כשהבולטים ביניהם הם Lucha Libre AAA Worldwide (AAA), Ring of Honor (ROH) ו-Lucha Underground.
ב-AAA, הוא זכה פעם אחת באליפות מגה של AAA.
הוא חזר לקדנציה נוספת ב-WWE בשנת 2015, ובתקופה זו זכה פעמיים באליפות ארצות הברית.
לעומת זאת, הוא עזב את הארגון שנה לאחר מכן.
במרץ 2017, הוא חתם על חוזה בארגון ההיאבקות Impact Wrestling, שבו זכה באליפות העולם של אימפקט חודשים ספורים לאחר חתימתו באירוע סלאמיברסרי XV.
בסך הכל, דל ריו הוא תשע פעמים אלוף עולם.
רודריגז נולד ב-25 במאי 1977 בסן לואיס פוטוסי, מקסיקו למשפחה מקסיקנית הידועה במורשת ההיאבקות המקצועית שלה.
אביו הוא מתאבק העבר דוס קאראס.
הדודים שלו הם חבר היכל התהילה, מיל מאסקאראס, וסיקודליקו, בעוד שבני דודיו הם סיקודליקו ג'וניור ואיחו דה סיקודליקו.
אחיו הצעיר, גיירמו, חתם על חוזה ב-WWE באוגוסט 2012 ונשלח למתחם הפיתוח NXT תחת שם הבמה ממו מונטנגרו, אך שוחרר מחוזהו כשנה לאחר מכן.
רודריגז בעל תואר ראשון באדריכלות מטען האוניברסיטה האוטונומית של סן לואיס פוטוסי.
הליך גדילתו בחיק משפחת מתאבקים גרם לרודריגז לפנות לענף ההיאבקות בסגנון יווני-רומי, כשהתאמן תחת הדרכתם של ליונל קולסני וחואן פרננדז.
הוא קיבל מקום בנבחרת הלאומית ובמהלך תקופתו בנבחרת, הוא זכה רשם מספר הישגים.
בשנת 1997, הוא סיים במקום השלישי באליפות העולם לנוער בצ'כיה.
הוא גם זכה שלוש פעמים במשחקי מרכז אמריקה והקריביים בחלוקת המשקל שלו ואף זכה במדליה בהמשחקים הפאן-אמריקאיים.
רודריגז היה בדרכו הבטוחה להשתתף באולימפיאדת סידני 2000 באוסטרליה, אך עקב חוסר מימון ותמיכה, מקסיקו לא שלחה את נבחרת ההיאבקות באותה השנה.
לאחר שערך את הבכורה שלו בענף ההיאבקות המקצועית בשנת 2000, דוס קאראס ג'וניור החליט לנסות את מזלו בזירת אמנויות לחימה משולבות (MMA).
אחד מיריביו הבולטים בשנותיו הראשונות היה מירקו קרו קופ הקרואטי, כשנלחם נגדו במסגרת אירוע של הארגון Pride Fighting Championships ובו הוא הפסיד לו לאחר בעיטה לראש בתחילת הסיבוב הראשון.
ב-11 באוקטובר 2016, הוא מונה לנשיא ארגון ה-MMA, Combate Americas.
התפקיד כלל סמכויות מזעריות בלבד, שבהם לרודריגז לא הייתה סמכות וכוח לעשות כרצונו בארגון, כך שהוא שימש כגורם שיווקי עבור הארגון אל רשת המדיה המקסיקנית.
לעומת זאת, ב-20 ביולי 2017, הוא התפטר מתפקידו על מנת להתמקד בקריירת ההיאבקות שלו.
ב-9 ביולי 2019, דווח שרודריגז יחזור לזירת ה-MMA לראשונה מאז שנת 2010 ויתמודד מול חבר היכל התהילה של ה-UFC, טיטו אורטיז.
בקרב בין השניים, שהתקיים ב-7 בדצמבר של אותה השנה, רודריגז הפסיד בסיבוב הראשון כתוצאה מהכנעה.
רודריגז נישא לראשונה לאנג'לה ולקיי, כשביחד יש להם שלושה ילדים.
ולקיי הגיעה מסמכי גירושים מרודריגז ביוני 2016 בגין ניאוף, כשלבסוף הזוג התגרש, ב-30 באפריל 2022 ולקיי נפטרה, יומיים לפני כן, רודריגז פרסם כי ולקיי צריכה תרומות דם דחוף על מנת שלא תמות, מבלי להסביר את הסיבה.
במאי 2016, רודריגז והמתאבקת סאראיה-ג'ייד בוויס, הידועה יותר בשם הבמה שלה, פייג' הודיעו בפומבי על מערכת היחסים המשותפת שלהם.
השניים התארסו באוקטובר 2016, אך נפרדו בשלהי שנת 2017.
ב-24 במאי 2018, רודריגז קיבל אזרחות אמריקאית.
ב-9 במאי 2020, רודריגז נעצר בסן אנטוניו, טקסס לאחר שלכאורה הכה ותקף מינית את חברתו.
על פי התלונה, חברתו טענה שהוא תקף אותה וגרם לה לחבלות ב-3 במאי.
היא גם טענה שהוא ריסק את הטלפון והמחשב הנייד שלה ואף ניסה לשרוף את הדרכון שלה.
טענה נוספת שעלתה הייתה שרודריגז כפה עליה לרדת במדרגות, להתפשט ולרקוד עבורו, כשהאחרון התקדם ותקף אותה מינית.
לטענתה, בזמן ביצוע התקיפה המינית, רודריגז תקע גרב בפיה וחנק אותה על מנת לשמור עליה בשקט, ואף תקף אותה מספר פעמים בראשה בעזרת אגרופים.
לאחר מכן, הוא אמר לה לא לספר לאף אחד את המקרה ואיים עליה שאם תעשה זאת, הוא ייקח את ילדה וישאיר אותו לבדו באמצע הדרך.
מדו"ח המשטרה עלה כי חברתו סבלה מחבלות רבות וחתכים בפניה בנוסף לסימני שריטה סביב צווארה.
צו מעצר הוגש נגד רודריגז והוא הובא לכלב במחוז בקסר, שם הואשם בעבירה אחת של תקיפה מינית ובסעיף תקיפה של נזק גוף.
רודריגז שוחרר בשעות הבוקר המוקדמות של ה-10 במאי תמורת ערבות של 50 אלף דולר.
ב-9 באוקטובר, רודריגז הועמד לדין מול חבר מושבעים גדול והואשם באופן רשמי בשתי עבירות פשע: האחת, חטיפה בנסיבות מחמירות והאחרת, בתקיפה מינית.
אליפות העולם במשקל כבד של BLW (פעם אחת)
אליפות העולם במשקל כבד של CMLL (פעם אחת)
אליפות העולם המאוחדת במשקל כבד של GFW (פעם אחת)
האליפות הגלובלית של GFW (פעם אחת)
אליפות מגה של AAA (פעם אחת)
גביע העולם של לוצ'ה ליברה (2015) - עם מיסטזיס וריי מיסטריו ג'וניור
אליפות במשקל כבד של NGCW (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-6 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2011
הישגים בארגון ההיאבקות Qatar Pro Wrestling – QPW
אליפות העולם של QPW (פעם אחת)
אליפות העולם הבלתי מעורערת במשקל כבד של WAW (פעם אחת)
אליפות העולם במשקל כבד (פעמיים)
מחזיק מזוודת "כסף בבנק" (2011)
גביע בראגינג רייטס (2010) - עם קבוצת סמאקדאון (ביג שואו, ריי מיסטריו, ג'ק סוואגר, אדג', טיילר רקס וקופי קינגסטון)
אליפות העולם במשקל כבד של WWL (פעם אחת)
תוצאהמאזןיריבשיטהאירועתאריךסיבובזמןמיקוםהערות 6–9 טיטו אורטיז הכנעה (חניקה משולשת) Combate Americas 51: Tito vs.
אלברטו אבלדה דיאס (בספרדית: Alberto Abalde Díaz; נולד ב-15 בדצמבר 1995 בלה קורוניה, ספרד) הוא כדורסלן ספרדי, המשחק בעמדות הסמול פורוורד בקבוצת ריאל מדריד מליגת העל הספרדית והיורוליג.
אבלדה החל את הקריירה שלו חובנטוד בדאלונה בו שיחק בכל מסגרות הגילאים.
בעונת 2012/2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בסיום אותה עונה סייע אבלדה לקבוצת הנוער לזכות במקום הראשון בטורניר הנוער של היורוליג שנבחר לשחקן המצטיין במשחק הגמר, בסיומה של אותה עונה הושאל לקבוצת אל פראט למשך עונה אחת.
ב-17 באוגוסט 2016 חתם לארבע עונות בקבוצת ולנסיה.
בעונה הראשונה הושאל למועדון נעוריו לחובנטוד בדאלונה, בעונת 2018/2019 זכה אבלדה באליפות יורוקאפ לאחר ניצחון על אלבה ברלין משחק הגמר.
ב-21 ביולי 2020 חתם בשורות ריאל מדריד מליגת העל הספרדית והיורוליג לחוזה ארוך טווח למשך 5 עונות.
אלברטו דה קוסטה פריירה (בפורטוגזית: Alberto Da Costa Pereira; 9 בנובמבר 1930 – 10 בדצמבר 1990) היה כדורגלן ומאמן פורטוגזי, ששיחק בעמדת השוער.
קוסטה פריירה נולד למשפחה אפריקאית-לבנה, בנקאלה מהמושבה הפורטוגזית מוזמביק, והמועדון בנפיקה הבחין בו כאשר שיחק בספורטינג לורנסו מרקס.
ב-1954 חתם בבנפיקה ותפס את מקומו מיד, ערך 26 הופעות בעונתו הראשונה ב-1954/55 וזכה בה בליגה הפורטוגלית, אחת מתוך השמונה שזכה בהמשך הקריירה.
מחוץ לפורטוגל, קוסטה פריירה זכה פעמיים ברצף עם בנפיקה בגביע אירופה לאלופות בשנים 1961 ו-1962, והפסיד שני גמרים בשנים 1963 ו-1965. האחרון מביניהם היה נגד אינטר מילאנו בסן סירו, בו קבוצתו הפסידה 1–0 משער של שחקן היריבה ז'איר דה קוסטה.
טעות של קוסטה פריירה הובילה לשער כאשר ז'איר בעט כדור שטוח לפינה הקרובה, תוך כדי שהוא מחליק על הדשא.
קוסטה פריירה הגיע לכדור והיה צריך לקלוט אותו, אך הכדור חמק מתחת לידיו וחדר לרשת.
סיכוייה של בנפיקה לחזור למשחק היו נמוכים ונפגעו עוד יותר במהלך המחצית השנייה, כשקוסטה פריירה נפצע ונאלץ לנטוש את השער.
בהיעדר חילופים באותה התקופה, נאלץ בלם הקבוצה ז'רמאנו דה פיגיירדו להיכנס במקומו לשער.
למשך יותר מ-30 דקות בנפיקה נאלצה לשחק עם עשרה שחקנים.
קוסטה פריירה פרש ממשחק ביוני 1967 כשהוא כמעט בן 38, הספיק לערוך במהלך הקריירה 358 הופעות רשמיות עבור בנפיקה.
הוא נפטר בליסבון ב-25 באוקטובר 1990, בגיל 60.
קוסטה פריירה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פורטוגל ב-22 במאי 1955 בניצחון 1–3 על אנגליה בפורטו.
הוא עמד בשער במסע המוקדמות המוצלח למונדיאל 1966, אך במונדיאל עצמו התעלם ממנו המאמן הברזילאי אוטו גלוריה, מאמן בנפיקה שלו לשעבר, עקב יכולת חלשה שהציג קוסטה פריירה והנבחרת סיימה בלעדיו במקום השלישי.
הרכב השנה של מגזין וורלד סוקר: 1965
אלברטו גרשונוב (גרשונוף) היה עיתונאי וסופר יהודי שגדל במושבה החקלאית היהודית מוזסוויל ופעל בארגנטינה.
התפרסם בעקבות ספרו "גאוצ'וס יהודים" שתיאר את חיי היהודים במושבות הברון הירש בארגנטינה.
במהלך המאה ה-19 החלה הגירה משמעותית של יהודים אל מחוץ מאירופה מתוך רצון להימלט מאנטישמיות, פוגרומים ועוני.
בתמיכת הברון הירש ובסיועה של יק"א הופנו רבים מהמהגרים למושבות חקלאיות שהוקמו בארגנטינה.
מושבות אלו אוכלסו ברובן על ידי יהודים וכללו מבני ציבור רבים לשירות התושבים היהודים.
המושבה החקלאית הראשונה שהוקמה הייתה מוזסוויל שבשיא תהילתה חיו בה כ-12,000 יהודים.
גרשונוב נולד ב-1883 בעיר פרוסקורוב שברוסיה הצארית (כיום חמלניצקי באוקראינה) לגרשום גרשונוב ולאנה לבית קורנפלד, אח לסופיה, ססילה וברנרדו.
ב-1889 היגרה המשפחה לארגנטינה והתיישבה בעיירה מוזסוויל (כ-600 ק"מ מצפון מזרח לבואנוס איירס).
ב-12 בפברואר 1891 נרצח אביו של גרשונוב על ידי גאוצ'ו ובעקבות האירוע עברה המשפחה למושבה אחרת בשם ראג'יל (Rajil) שבמחוז אנטרה ריוס.
ב-1895 הגיע גרשונוב לבואנוס איירס וב-1908 התקבל לעבודה, כעיתונאי, בעיתון "לה נאסיון" והיה הנשיא הראשון של איגוד הכתבים הארגנטינאיים (Argentine Writers' Association).
בנוסף לעבודתו בעיתון כתב גרשונוב מספר ספרים שהידוע בהם היה הספר "גאוצ'וס יהודים" (Los Gauchos Judíos) .
בספר זה, שפורסם ב-1910, מתאר גרשונוב את חיי היהודים במושבות החקלאיות תוך שהוא משלב פרטים אוטוביוגרפים על ילדותו.
ב-1975 הופק בארגנטינה סרט שהתבסס על הספר ונקרא בשם דומה .
במקביל לפעילותו הספרותית היה גרשונוב פעיל במפלגה המתקדמת-דמוקרטית.
רוב חייו תמך גרשונוב בהשתלבות היהודים בארגנטינה ואף בהתבוללות.
עם עלייתו של אדולף היטלר לשלטון שינה את דעותיו והחל לתמוך בציונות וב-1947 אף הביע תמיכה בהקמת מדינת ישראל.
ב-1948 נסע בשליחות הסוכנות היהודית למדינות דרום אמריקה.
תקופה מסוימת היה גרשונוב מעורב עם וילהלם רייך בפרויקט האורגון שלו מתוך רצון לשמר מורשת תרבות יהודית.
בסופו של דבר קיבץ גרשונוב את החומרים שאסף לספר שפורסם ב-1948 בשם "Héroes de los Intersticios"
ב-1907 נישא גרשונוב לתרזה כהן (Teresa Kohan).
נפטר בבואנוס ארייס ב-1950 כתוצאה מהתקף לב.
ב-1954 נקראה תחנת רכבת בבואנוס איירס על שמו של גרשונוב
המרכז היהודי ברובע לומאס דל פלומאר שבואנוס איירס נקרא על שמו.
Los Gauchos Judíos, הוצאת "לה נאסיון", 1910 (1959 באנגלית)
אלברטו מוליירו גונסאלס (בספרדית: Alberto Moleiro González; נולד ב-30 בספטמבר 2003 בסנטה קרוס דה טנריפה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ויאריאל מהלה ליגה.
מוליירו גדל במחלקות הנוער של סורבדייו ולאס פאלמאס.
ב-15 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של לאס פאלמאס, בתיקו 1-1 נגד ריאל ואיאדוליד במסגרת המחזור הראשון בליגה הספרדית השנייה לעונת 2021/22. ב-11 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד איביזה במסגרת המחזור החמישי בליגה.
בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך מוליירו 37 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
בעונת 2022/23 עלה עם לאס פאלמאס לליגה הספרדית הבכירה אחרי שסיימו במקום השני בליגה הספרדית השנייה, ובעונת 2023/24 שיחק את עונתו הראשונה בלה ליגה.
ב-17 ביוני 2025, לאחר שבעונה שחלפה לאס פאלאס ירדה לליגה השנייה, חתם בוויאריאל לחוזה שאורכו חמש שנים.
המהלך של החודש בלה ליגה (1): נובמבר 2023
אלברטו דיאס אורטיס (בספרדית: Alberto Díaz Ortiz; נולד ב-23 באפריל 1994) הוא כדורסלן ספרדי המשחק בעמדות הרכז והקלע באוניקאחה מאלגה.
דיאס נולד במאלגה, והחל לשחק כדורסל בקבוצת המילואים של אוניקאחה מאלגה.
ב-2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, תוך שהוא משחק במקביל גם בקבוצת המילואים.
במרץ 2014 הושאל לבילבאו באסקט עד לתום העונה, ולקראת עונת 2014/2015 הושאל לעונה אחת לפואנלברדה.
ב2016/2017 זכה עם קבוצתו ביורוקאפ, ואף נבחר ל-MVP של משחקי הגמר לאחר שהעמיד ממוצעים של 7.3 נקודות, 3 אסיסטים ו-1.3 חטיפות ב-21.8 דקות למשחק, על פני שלושת המשחקים.
ב-7 באוגוסט 2020 האריך את חוזהו בקבוצה בארבע שנים.
דיאס זכה במדליית כסף באליפות אירופה עד גיל 20 ב-2014. ב-2022 זכה עם הנבחרת הבוגרת באליפות אירופה.
אלברטו דלה-פרגולה (באיטלקית: Alberto della Pergola; 1884 – 16 בינואר 1942) היה חזן, זמר טנור ומורה לפיתוח קול יהודי-רומני יליד איטליה, החזן הראשי של בית הכנסת הספרדי קהל גראנדה בבוקרשט, ממייסדי האופרה בבוקרשט.
אבלרטו דלה-פרגולה נולד ב-1884 פירנצה באיטליה כבן הזקונים מבין שבעת ילדיהם של דוד (דוידה) דלה-פרגולה, סוחר בגדים, ושל רחל (רקלה) לבית אורבייטו.
דלה-פרגולה בלט בכישוריו הקוליים מילדותו כשששר במקהלת הילדים של האופרה בפירנצה.
כנער היה עוזר מלביש באופרה.
אחרי ששירת בצבא בנאפולי, ב-1908 התחתן אחרי שש שנות אירוסים עם בחירת ליבו, אליצ'ה ונולד בנו, לוצ'אנו, ב-1909 נסע דלה-פרגולה לבוקרשט, בירת רומניה, ונבחר כחזן הראשי של בית הכנסת הגדול של העדה הספרדית שם, קהל גרנדה.
בבחירתו השתתפו שני מוזיקאים חשובים של העדה, אברהם לוי איוולה, נגן העוגב ומנהל מקהלת בית הכנסת, והמלחין מאוריצ'יו כהן-לנארו.
קנה לעצמו שם כזמר, ושר לא רק חזנות אלא גם שירים נפוליטנים, אריות מאופרות ו"רומנצות" רומניות.דלה-פרגולה שר בקונצרטים במוסדות מוזיקה של בוקרשט כמו האתנאום הרומני, התיאטרון הלאומי, התיאטרון הלירי, "ארמון הקרח" וברסיטלים של איגוד הלידר "לידרטאפל".
הוא נרשם כתלמיד-אורח באקדמיה המלכותית למוזיקה בבוקרשט, ולמד בכיתת האופרה של הדימיטריה פופוביץ'-ביירויט, לצד תלמידים כמו ג'ורג'ה פולסקו, גריגורה תאודורסקו, אלכסנדרו לופסקו, מיכאי וולפסקו, מירצ'ה לאזר, מיכאי נאסטה.
הרפרטואר שלו עזר לאברהם לוי איוולה בכתיבת קובץ 200 המנגינות הספרדיות הנקרא "יובל".
בני הזוג דלה-פרגולה אירחו בביתם זמרים ולהקות מחוץ לארץ שביקרו בבוקרשט - ביניהם להקת "קומפאניה דה קסטלאנו" מאיטליה ואת הזמר לאו סלזאק.
בימי מלחמת העולם הראשונה שבה השתתפה רומניה ב-1918-1916 התפרנס דלה-פרגולה, בין היתר, משיעורי פיתוח קול.
באותה תקופה, לבקשתו של המלחין ג'ורג'ה אנסקו הוא הצטרף לקבוצת זמרי אופרה ששרו עבור פצועי המלחמה הרומנים.
בזמנו הפגיש אותו אנסקו גם עם המלכה הרעיה לשעבר, אליסבטה .
על אף איומיים אנונימיים, הוא השתתף במופע לכבוד סיום המלחמה בו שר באיטלקית את האריה ""Bianca al par מתוך האופרה "ההוגנוטים" מאת מאיירבר
בקיץ 1920 ביקר דלה-פרגולה את משפחתו באיטליה.
ב-1926 לימד דלה-פרגולה בקונסרבטוריון הפרטי של סטוינסקו, ואחר כך בקונסרבטוריון למוזיקה של אג'יציו מאסיני שפעל בבניין הקהילה הספרדית של בוקרשט.
עם תלמידיו נמנו זמרי אופרה כמו ניקולאיה סֶקֶריאנו, והשחקן יון מנולסקו, אליקים אלגזי, אוטביו ארבורה - קלמוסקי.
ב-1928 אחרי עשרים שנות נישואים התאלמן בעקבות מחלה קשה שפגעה באשתו.
ב-1934 הוא לקה לראשונה באירוע מוחי.
רדיפות היהודים בימי המשטר הצבאי הקיצוני ברומניה לא הוסיפו לו בריאות.
בינואר 1941 בפוגרום בבוקרשט בית הכנסת קהל גרנדה נשרף עד היסוד על ידי הלגיונרים.
דלה פרגולה נפטר כעבור שנה בינואר 1942 בעקבות אירוע מוחי נוסף.
אחרי שש שנות אירוסים התחתן אלברטו דלה-פרגולה ב-1908 עם אליצ'ה (אליס) לבית סצ'רדוטי.
לזוג נולדו ארבעה ילדים - לוצ'אנו (נאנו), (1910–1991) לימים זמר ומורה לפיתוח קול בקנדה, רמו, רנצו, פסנתרן ומורה, וולמה לימים נשואה ברמן.
אחת האחיות שלו, אסתר, נשואה קאווה, אחד האחים, ג'וזפה שעבד כחזן ושוחט בפירנצה, ואחיין שלו, סטנו, נרצחו באושוויץ בשנת 1944. אח אחר, רפאל דלה-פרגולה היה לימים הרב הראשי של יהודי אלכסנדריה.
הסטטיסטיקאי והדמוגרף הישראלי סרג'יו דלה-פרגולה הוא נכדו של הרב רפאל דלה-פרגולה.
בשנים 1942–1947 הבן רנצו ניהל בבוקרשט את הקונסרבטוריון על שם אלברטו דלה-פרגולה.
אלברטו אוסקר גרה ראמוס (בספרדית: Alberto Óscar Guerra Ramos; נולד ב-5 בדצמבר 1982) הוא שחקן קובני.
לאחר שכיכב במספר טלנובלות, כיכב גרה בסדרות מקור של נטפליקס, כמו "לא ניתנת לשליטה", "יומני הפשע: המועמד" (אנ'), "נרקוס: מקסיקו", "גריסלדה" ו"התאונה" (אנ').
נולד בהוואנה שבקובה והיגר ביל צעיר עם משפחתו למקסיקו.
גרה החל את הקריירה שלו ב-2002 בסדרות ובסרטים שונים במקסיקו ובארצות הברית.
בשנת 2006 שיחק בסרט הקומדיה המקסיקני "Cansada de besar sapos" לצידן של אנה לאייבסקה ואליסיה מצ'אדו.
בשנת 2009 גילם את רמירו נגריטו בטלנובלה המקסיקנית "Pasión morena" לצדה של פאולה נונייס.
בשנת 2011 גילם את מאוריסיו גומז בטלנובלה המקסיקנית "משולש גורלי" לצדה של גבריאלה ספניק.
בשנים 2017–2018 שיחק בשתי עונותיה של המותחן הפוליטי המקסיקני של נטפליקס, "לא ניתנת לשליטה" בכיכובה של קייט דל קסטיו.
עוד ב-2017, שיחק גרה בסרט הקומדיה הרומנטית המקסיקנית "El que busca encuentra" לצדה של אנה ברנדה קונטררס.
בשנת 2019 שיחק בסדרת הפשע הביוגרפית של נטפליקס "יומני הפשע: המועמד" בדמותו של המפקד פדריקו בניטז.
באותה שנה כיכב בסרט הדרמה-קומי "En las buenas y en las malas" בתור סבסטיאן.
בשנת 2021 שיחק בעונה השלישית של "נרקוס: מקסיקו" בתור ברון הסמים איסמאל סמבדה גרסיה.
בשנת 2024 שיחק במיני-סדרה הביוגרפית של נטפליקס, "גריסלדה" בכיכובה של סופיה ורגרה בתפקיד דריו ספולוודה, בעלה השלישי של גריסלדה בלנקו.
באותה שנה שיחק בסדרת המותחן המקסיקנית "התאונה" מבית נטפליקס, בתור אל צ'ארו.
בשנת 2025 שיחק במותחן המקסיקני "Juego de seducción" בתור אנחל קוררה.
באותה שנה החל לככב בסדרה הקומית של נטפליקס, "איך לזכות בלוטו" לצדה של אנה ברנדה קונטררס.
לגרה יש בת בשם פנלופה ממערכת יחסים קודמת.
הוא החל לצאת עם השחקנית המקסיקנית צוריה וגה (אנ') באוגוסט 2013. הזוג התחתן בטקס בעיירה סן פאנצ'ו (אנ'), נאיאריט, מקסיקו ב-22 בנובמבר 2014.
אלברטו דוסנה (באיטלקית: Alberto Dossena; נולד ב-13 באוקטובר 1998) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם בקומו.
לאחר שלוש עונות בקבוצה הבוגרת של מועדון הכדורגל אטאלנטה, דוסנה הושאל לקבוצות כמו פרוג'ה, רובור סיינה, פיסטוייזה ואלסנדריה.
דוסנה ערך את הופעת הבכורה שלו בפרוג'ה במשחק במסגרת הסרייה ב' ב-4 במרץ 2017 מול אבלינו.
ב-15 בספטמבר 2020, הוא חתם בשורות אותה אבלינו בחוזה עם סעיף רכישה חוזרת לאטאלנטה.
ב-12 באוגוסט 2022, הוא חתם לארבע שנים בקליארי.
ב-29 ביוני 2024, דוסנה חתם על חוזה לארבע שנים בעולה החדשה לסרייה א', קומו.
אלברט דאנקן תומאס היה פוליטיקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, אשר ייצג את יוטה כחבר הסנאט של ארצות הברית מ-1933 עד 1951. הוא כיהן כיו"ר ועדת החינוך של הסנאט, והוא הדמוקרטי האחרון שכיהן כסנאטור בקבוצה 3 של יוטה.
תומאס נולד בסולט לייק סיטי שבטריטוריית יוטה, ב-17 ביוני 1883, לקרוליין סטוקדייל ולריצ'רד קנדל תומאס.
הוא היה החמישי מבין 12 ילדים.
הוריו אהבו את האמנויות, במיוחד את התיאטרון.
הם בנו את בית המשחקים הראשון לילדים ממערב לנהר המיסיסיפי באסם בשטח שלהם, אשר קראו לו בארנקל.
אלברט היה מעורב בהצגות רבות שנערכו לציבור בבארנקל.
אביו היה מעורב בשלטון המקומי וערך כינוסים ועצרות פוליטיות בבארנקל.
מאוחר יותר עברה משפחתו לבית מול מה שהוא כיום מרכז הכנסים של כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרון הימים (LDS Church).
בית זה רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
בעודו סטודנט לתואר ראשון באוניברסיטת יוטה, תומאס עזר לייסד את אגודת Amici Fidissimi בשנת 1902. אגודת ה-AF הייתה ארגון אחווה לגברים שהתחברה מאוחר יותר לאחוות פי דלתא תטא, אחוות מכללות בינלאומית, ב-1914, והפכה לסניף האלפא של האחווה ביוטה.
אלברט היה החניך הראשון ל-Phi Delta Theta באוניברסיטת יוטה.
תומאס התחתן עם עדנה הארקר ב-25 ביוני 1907 במקדש סולט לייק ונולדו להם שלוש בנות ביחד.
עדנה מתה ב-1942, ואלברט התחתן מאוחר יותר עם אתל אוונס ב-1946 במקדש סולט לייק.
תומאס מילא שליחות ביפן עבור כנסיית ה-LDS עם אשתו הראשונה, מ-1907 עד 1912. הוא היה אחד המיסיונרים הראשונים של ה-LDS שנשלחו ליפן, ובתו הראשונה, צ'יו, נולדה שם.
אלברט פיתח אהבה עמוקה לעם היפני ולמד לדבר יפנית שוטפת.
הוא היה המחבר של Sukui No Michi, התרגום ליפנית של המסכת המורמונית "דרך הישועה".
במשך חמש שנות שליחותו, תומאס היה נשיא המשלחת היפנית.
בשובו מיפן, הוא הפך לפרופסור למדע המדינה והיסטוריה באוניברסיטת יוטה (שם קיבל תואר ראשון ב-1906).
הוא לימד את התרבות הלטינית, היוונית והיפנית, וכן היה פרופסור למדעי המדינה והיסטוריה ובסופו של דבר מנהל במועצת העוצרים באוניברסיטת יוטה במשך שנים רבות.
תומאס נבחר לראשונה לסנאט כדמוקרטי ב-1932, והביס את ריד סמוט הרפובליקני.
הוא כיהן בוועדת החינוך והתעסוקה (שהיה היושב ראש שלה), הוועדה לעניינים צבאיים, ועדת המכרות והכורים, וועדת העבודה ורווחת הציבור.
באפריל 1943, ניתוח סודי של ועדת החוץ של הסנאט על ידי החוקר הבריטי ישעיה ברלין עבור משרד החוץ הבריטי אפיין את תומאס כ:
תומאס היה בין 12 המועמדים בוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1944 לשמש בתפקיד שותפו למרוץ של פרנקלין ד.
רוזוולט בבחירות לנשיאות באותה שנה.
הוא כיהן שלוש קדנציות לפני שהובס בניסיונו להיבחר מחדש על ידי וולאס פ.
בנט ב-1950. בשנת 1951, הוא מונה לנציב העליון על טריטוריית הנאמנות של איי האוקיינוס השקט.
אלברט מת בהונולולו, טריטוריית הוואי, ב-11 בפברואר 1953. הוא נקבר בחלקת משפחת תומאס בבית הקברות בסולט לייק סיטי.
בית גיבס-תומאס, בסולט לייק סיטי, שהיה מקום מגוריו הבלעדי של תומאס ביוטה, נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1984, במידה רבה כדי להכיר בארגון שלו.
אלברטו דל מוראל סאליסס (בספרדית: Alberto del Moral Saelices; נולד ב-20 ביולי 2000) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בקורדובה מהליגה הספרדית השנייה בהשאלה מריאל אוביידו.
דל מוראל נולד בוויאקניאס שבקסטיליה-לה מנצ'ה, והחל לשחק כדורגל באקדמיית הנוער של אוניון אדארבה לפני שהצטרף לקבוצת עיר הולדתו ויאקניאס.
הוא הצטרף למחלקת הנוער של קורדובה בשנת 2017, בגיל 17, וערך את הופעת הבכורה שלו במדי קבוצת המילואים ב-14 באפריל 2019, כשפתח בהרכב בהפסד 0–3 נגד בטיס דפורטיבו בלומפיה במסגרת הליגה הספרדית הרביעית.
דל מוראל פתח את עונת 2020/2021 בסגל הקבוצה הראשונה ששיחקה בליגה הספרדית השלישית.
ב-14 ביוני, הוא עבר לקבוצת המילואים של ויאריאל, ששיחקה גם היא בליגה השלישית.
דל מוראל היה שחקן הרכב קבוע בוויאריאל ב' במהלך עונת 2021/2022, עונה שבסופה עלתה הקבוצה לליגה הספרדית השנייה.
ב-30 באוקטובר 2022, ערך דל מוראל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ובלה ליגה, כשנכנס כמחליף במקום דני פארחו בהפסד חוץ 0–1 לאתלטיק בילבאו.
הוא כבש את שערו הראשון ב-6 במרץ של השנה שלאחר מכן, בניצחון ביתי 1–0 על אלאבס.
ב-8 ביולי 2024, חתם דל מוראל על חוזה לשלוש שנים בריאל אוביידו מהליגה הספרדית השנייה.
ב-15 בינואר שלאחר מכן, הוא חזר לקורדובה מהליגה השנייה בהשאלה לשישה חודשים.
אלברטוזאורוס (שם מדעי: Albertosaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הטירנוזאוריים.
פירוש שמו הוא "לטאת אלברטה" והוא נקרא על שם פרובינציית אלברטה שבקנדה, שם נתגלה ב-1905 על ידי הנרי פיירפילד אוסבורן.
יש המשייכים את הגורגוזאורוס לסוג זה.
הסוג כלל מין יחיד - אלברטוזאורוס סרקופגוס (Albertosaurus sarcophagus).
האלברטוזאורוס היה דומה מאוד לטירנוזאורוס אולם קטן ממנו, ושקל פחות משתי טונות.
בניגוד לו, תקופת התפתחותו הייתה קצרה יותר ונמשכה רק כ-10 מיליוני שנים.
מאז גילויו ב-1884 נמצאו מאובנים של יותר מ-30 פרטים, אשר סיפקו למדענים מידע נוסף אודות האנטומיה של האלברטוזאורוס, יותר מרוב הטירנוזאורים האחרים.
גילוים של 26 פרטים באתר אחד תרמה להכרה באלברטוזאורים כבעלי התנהגות של להקה.
האלברטוזאורוס היה קטן מחלק הטירנוזאורים האחרים, כדוגמת הטרבוזאורוס והטירנוזאורוס.
אורך גופו של האלברטוזאור הגיע עד ל-, ואורך הירך עד ל-2.5 מטר.
מראה גופו של האלברטוזאורוס היה דומה לזה של טירנוזאורים אחרים.
הוא התהלך על שתיים, והיה לו זנב ארוך לאיזון ראשו הענק.
גולגולתו גדולה הגיעה עד לכדי אורך של מטר.
רגליו הקדמיות היו קטנות מאוד ביחס לגודלו, ובהן היו רק שתי אצבעות.
ברגליו האחוריות ארבע בהונות, אחת מהן קצרה, ורק שלוש נוגעות בקרקע.
האלברטוזאורוס נע במהירות של 14–21 קמ"ש.
אלברטוזאורוס מופיע בסדרה בראשית: עולם חדש בתור הנבל הראשי, לאחר שפרט שיצא מסטייה טרף את ברוק - אשתו של אוון קרוס והכניס אותו לפחדים ותחושת אשמה קשה.
בפרק האחרון מופיע אותו פרט מקורי יוצא מסטייה בלונדון ובסוף אוון יורה בו למוות, לאחר שהוא משתחרר ממכולה ופוגע בקולונל הול.
האלברטוזאורוס מוצג בעל זרועות וקרניים בולטות.
הוא מופיע בסרט נדידת הדינוזאורים בתור אחד האויבים הראשיים בנדידה של האדמונטוזאורוס והפכירינוזאורוסים הצעירים.
פרט אחד מתקיף בוגר בעל גידול במוח ושניהם נופלים למותם מקצה צוק.
הוא מופיע בפרק האחרון של פארק פרהיסטורי של נייג'ל מארוון.
מספר פרטים הורגים פרזאורולופוס אך הוא נחטף להם בידי התנין הגדול ביותר מעולם - הדיינוסוכוס.
בסדרה מועדון הקרב הג'ורסי נראים אלברטוזאורוסים מתקיף קבוצת פכירינוזאורוסים ודוחקים אותם אל הנהר השוצף ופרטים רבים נהרגים בו.
בתוכנית "Dinosaurs: Messages in Stone" מתואר האלברטוזאורוס.
הוא מוזכר בפרק השלישי של הכוכב דינוזאור.
האלברטוזאורוס מופיע בסדרות הילדים רכבת הדינוזאורים ודינו דן.
בזיכיון פארק היורה לא מופיע אלברטוזאורוס, למעט באיורים בסדרה עולם היורה: מחנה הקרטיקון.
הוא נראה גם במשחק המחשב של הסרט דינוזאור.
בנוסף הוא הופיע בסדרה פלאווורלד.
אלברטו קניה פוג'ימורי אינומוטו (בהגייה ספרדית פוחימורי; 28 ביולי 1938 – 11 בספטמבר 2024) היה נשיא פרו בשנים 1990–2000.
פוג'ימורי נולד בשכונת מיראפלורס שבעיר לימה להורים שהיגרו מיפן.
הוריו, אלברטו פוג'ימורי (בלידה: נאואיצ'י מינאמי) ומוצואה אינומוטו, מהעיר קוממוטו שביפן, היגרו לפרו ב-1934. הוריו היו בודהיסטים, אך הוא הוטבל וגדל כנוצרי קתולי.
בבית דיבר פוג'ימורי בעיקר יפנית, אך בבית הספר למד גם ספרדית, אותה הוא דובר בשטף.
ב-1956 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון לה גראן אונידאד אסקולר אלפונסו (La Gran Unidad Escolar Alfonso).
ב-1974 נישא לסוסאנה היגוצ'י, יפנית-פרואנית אף היא.
נולדו להם ארבעה ילדים, ביניהם בת, קייקו, ובן, קנג'י, שלימים ילכו בעקבות אביהם לפוליטיקה.
למד לתואר ראשון באוניברסידאד נסיונל אחרירה לה מולינה (Universidad Nacional Agraria La Molina).
וסיים את לימודיו ב-1961, ראשון בכיתתו, כמהנדס חקלאי.
בשנה שלאחר מכן הרצה על מתמטיקה באוניברסיטה.
ב-1964 נסע ללמוד פיזיקה באוניברסיטת שטרסבורג בצרפת, באמצעות מלגה מקרן פורד.
פוג'ימורי למד גם באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי בארצות הברית, שם קיבל את התואר השני שלו במתמטיקה ב-1969.
כהוקרה על הישגיו האקדמיים, הפקולטה למדעים של האוניברסיטה האגררית הלאומית הציעה לפוג'ימורי משרה, ובשנת 1984 מינתה אותו לרקטור של האוניברסיטה, תפקיד בו החזיק עד 1989. ב-1987 הפך פוג'ימורי גם לנשיא הנציבות הלאומית של רקטורי האוניברסיטה (Asamblea Nacional de Rectores), תפקיד אותו מילא פעמיים.
הוא גם הנחה תוכנית טלוויזיה בשם "קונצרטנדו" מ-1988 עד 1989, ברשת טלוויזיה בבעלות המדינה.
לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 1990, על רקע תוהו ובוהו כלכלי בפרו הצטרף למירוץ עם מצע כלכלי שמרני.
עם התקרבות הבחירות, הוא הצליח לגבור בפופולריות מול מריו ורגס יוסה, ובבחירות עצמן קיבל 1% פחות מיוסה ועלה עימו לסיבוב השני.
בסיבוב השני גבר פוג'ימורי באופן מפתיע על יוסה ונבחר לנשיא פרו.
מיד עם היבחרו נאלץ להתמודד עם משבר כלכלי קשה ואינפלציה של 3,000%, יחד עם שר הכלכלה וראש הממשלה, חואן הוטאדו, הוחלט שהסובסידיות למוצרי יסוד יבוטלו.
מחיר הדלק הוכפל פי 31, מחיר גז הבישול פי 25, ומחיר הלחם פי 3, דבר שגרם לפריצת מהומות.
בנוסף בניגוד לקודמו בתפקיד הנשיא, הוא נלחם ביד קשה בארגון הגרילה והטרור המאואיסטי "הנתיב הזוהר", ששלט בחלקים נרחבים של פרו בעת שעלה לשלטון.
באפריל 1992 פזר את הקונגרס והשעה את החוקה של המדינה, וברחובות לימה הבירה התפרסו טנקים ונגמ"שים.
תחנות הרדיו הודיעו כי כוחות צבא הוצבו בקונגרס, בבתי־המשפט ובמערכות עיתונים.
פוג'ימורי הודיע בנאום כי הוא משתמש בסמכותו כמפקד הצבא "למען השמירה על הסדר והדמוקרטיה".
הוא האשים את הקונגרס בהכשלת מאמציו להנהיג משק חופשי ובסלחנות כלפי המורדים של ארגון "הנתיב הזוהר".
הוא הסביר כי הקונגרס מפוזר עד שיוחלט על מבנה שלטוני חדש במשאל עם, ובינתיים, תשמש הממשלה זרוע מחוקקת.
בנוסף הטיל הוטל מעצר בית על מנהיגי הקונגרס, ביניהם נשיא הסנאט, פיליפה אוסטרלינג, ונשיא בית־המחוקקים, רוברטו רמירז דל וילר, שר הפנים לשעבר, אוגוסטין מאנטילה, ושר הכלכלה לשעבר, אבל סאלינאס, נעצרו, אך הנשיא לשעבר, אלן גרסיה, הצליח להימלט מהמדינה.
בתקופת כהונתו הראשונה של פוג'ימורי, יותר מ-3,000 פרואנים נהרגו ברציחות פוליטיות.
עם זאת בעקבות הצעדים הכלכליים שנקט קרן המטבע הבין-לאומית הבטיחה מימון והלוואות לפרו.
האינפלציה החלה לרדת במהירות והשקעות זרות זרמו למדינה.
הוא גם יזם מסע ההפרטה שכלל מכירה של מאות מפעלים בבעלות המדינה, והחלפת המטבע הבעייתי של המדינה, החזיר את היציבות המקרו-כלכלית לכלכלה וגרם לצמיחה כלכלית.
ב-1994 צמחה כלכלת פרו בשיעור של 13%, מהר יותר מכל כלכלה אחרת בעולם.
היא המשיכה לצמוח בקצב של מעל ל-5% בשנה בשנים שלאחר מכן.
פוג'ימורי נבחר לכהונה שנייה בבחירות ב-1995, לאחר שיריבו העיקרי אלן גרסיה ברח מהמדינה.
בשנת 1996 החלה תוכנית תחקירים בתחנת הטלוויזיה שבבעלותו של איש העסקים הישראלי ברוך איבצ'ר בחשיפת שחיתויות של פוג'ימורי וראש המשטרה החשאית, בין השאר שידרה כתבה על הברחות סמים במטוסו של הנשיא.
בתחילת 1997 ראש המשטרה החשאית הציע לאיבצ'ר שוחד, והצעה לרכישת התחנה לה סרב.
בספטמבר 1997 נשללה אזרחותו הפרואנית והוחרמו עסקיו של איבצ'ר.
עוד לפני קבלת ההחלטה הוא ומשפחתו עברו למיאמי, הוא גם שכר דירה בהרצליה ושהה חלק מהזמן בישראל.
במשך שלוש שנים הוא פעל להחזרת אזרחותו ביחד עם קומץ עיתונאים שחברו אליו מערוץ הטלוויזיה כשבסופם מוחזרת לו אזרחותו ורוב רכושו והוא חוזר לפרו בסוף שנת 2000, לאחר הדחת פוג'ימורי.
לקראת הבחירות באפריל 2000 דאג פוג'ימורי לשנות את החוקה כדי שיוכל להתמודד בשלישית, בסיבוב הראשון קיבל פחות מ-50% מהקולות אך יותר מיריבו העיקרי אלחנדרו טולדו.
אולם במהלך ספירת הקולות עלו חשדות לזיוף התוצאות טולדו קרא לתומכיו לא להשתתף בסיבוב השני ופוג'ימורי ניצח בהפרש ניכר.
באוקטובר 2000 התפרסמה קלטות וידאו בה נראה מקורובו של פוג'ימורי, ולדימירו מונטסינוס ראש שירותי הביטחון, מנסה לשחד חבר קונגרס.
מונטסינוס נמלט על רקע שורה ארוכה של האשמות נוספות שעלו נגדו, ביניהן הוראות לביצוע מעשי רצח ועינויים במהלך כהונתו כראש השירותים החשאיים של פרו.
בעקבות זאת, בנובמבר 2000 הסכים פוג'ימורי לקבוע בחירות חדשות לנשיאות פרו במאי 2001, בהן הוא התחייב שלא לרוץ.
ויתור זה לא סיפק את האופוזיציה, אשר כעבור כמה ימים הדיחה אותו פורמלית מהנשיאות והוא נמלט ליפן, משם שלח את התפטרותו בפקס ומאוחר יותר הגיש רשמית את התפטרותו בשגרירות פרו בטוקיו.
במאי 2001 הוא הואשם שהיה מעורב באופן אישי ברציחתם של 15 בני אדם ב-1991 ושגנב מפרו מיליארד דולר לפני שעזב.
אחר כך נחשף שיזם הקמת יחידות חיסול נגד מתנגדיו ובאחריות לכמה מקרי טבח, ושאנשי עסקים מישראל סייעו למונטסינוס להבריח כספים מהמדינה.
במרץ 2003 הוצא צו מעצר בין-לאומי נגדו.
באוקטובר 2005 הכריז כי יתמודד שוב על נשיאות פרו ב-2006.
בעת נסיעה לצ'ילה הוא נעצר.
הוא הוחזק מ-7 בנובמבר 2005 עד 18 במאי 2006, אז שוחרר בתנאי שלא יעזוב את המדינה.
ב-3 בינואר 2006 הגישה ממשלת פרו בקשה רשמית להסגרתו.
פוג'ימורי הוסגר לבסוף בספטמבר 2007.
ב-11 בדצמבר 2007 הועמד לדין על אישום נפרד מהאישום לפגיעה בזכויות האדם, ונשפט ל-6 שנים.
בית המשפט העליון הרשיע אותו בניצול לרעה של סמכויותיו כאשר הורה לבצע חיפוש בלתי חוקי בניסיון להעלים ראיות שהיו קושרות אותו לפעילות לא חוקית, בעת שממשלתו קרסה.
ב-7 באפריל 2009 נידון ל-25 שנות מאסר לאחר שהורשע בפשעי מלחמה.
הוא הורשע בכך שהקים יחידות חיסול צבאיות אשר בשני מקרים פתחו באש על אזרחים שהפגינו נגדו, ובכך גרמו למותם של לפחות 25 אנשים, בהם ילדים.
בתחילת ינואר 2010 נדחה ערעורו.
פוג'ימורי נשפט בפרשת עיתוני הצ'יצ'ה.
הפרשה עסקה בהסטת יותר מ-40 מיליון דולר מתקציב הביטחון של פרו כדי לשחד את בעלי העיתונים וכמה ערוצי טלוויזיה, בזמן הקמפיין לבחירתו מחדש של פוג'ימורי לנשיאות בסוף שנות ה-90. בתמורה, הגופים שירתו את פוג'ימורי.
משפטו החל ב-2013 אבל מעורבים אחרים נשפטו הרבה קודם.
ב-2005 הורשעו בפרשה 29 אנשים, ובהם ראש המשטרה החשאית לשעבר מונטסינוס, שר הביטחון לשעבר חוזה ויאנואבה רואסטה, והבעלים של שמונת הצהובונים שקיבלו את השוחד.
בינואר 2015 השתכנעו שופטי בית המשפט הפלילי בלימה שפוג'ימורי אכן היה מעורב אישית במעילה ובקניית הסיקור, ודנו אותו לשמונה שנים בכלא.
פוג'ימורי ערער על פסק הדין, ובאוגוסט 2016 ההרשעה בוטלה בבית המשפט העליון.
בתו הבכורה, קייקו פוג'ימורי (שמה נהגה בספרדית קייקו פוחימורי), מונתה למנהיגת מפלגת הכוח הפופולרי והתמודדה לנשיאות פרו ב-2011, ב-2016 התמודדה שוב, ניצחה בסיבוב הראשון, אך הפסידה למועמד מפלגת המרכז בסיבוב השני.
ב-24 בדצמבר 2017 (ערב חג המולד), חנן נשיא פרו, פדרו פבלו קוצ'ינסקי, את פוג'ימורי מסיבות הומניטריות והוא שוחרר לחופשי.
הוא נאסר שוב שנה אחר כך, אך קיבל חנינה פעם שנייה במרץ 2022.
אלברטו סנטוס דימון (פורטוגזית: Alberto Santos Dumont; 20 ביולי 1873 - 23 ביולי 1932) היה מהנדס (על אף שלא היה בעל השכלה אקדמית רשמית בתחום זה) וחלוץ תעופה ברזילאי חשוב.
למרות שגדל ונפטר בברזיל, תרומותיו לתעופה נעשו בזמן שהותו בצרפת.
סנטוס דימון נולד בעיר פלמאירה, הקרויה כיום סנטוס דימון במדינת מינאס ז'ראיס שבברזיל.
אביו היה המהנדס בעבודות בניית מסילת רכבת פדרו השני המקשרת בין ריו דה ז'ניירו לבין מינאס ז'ראיס.
בתום עבודת בניית המסילה, רכש אביו מטע קפה בסאו פאולו.
בזכות הידע ההנדסי והשקעה בציוד חדיש הפך את המטע לאחד המרשימים ביותר ולמכניס רווחים גדולים מאוד.
במשפחות האמידות של אותה התקופה התבסס חינוך הילדים על שיעורים פרטיים.
אביו, שנולד בצרפת הביא מורות מצרפת ללמדו.
גם המשפחה, בעיקר אחותו הייתה משתתפת בהענקת ההשכלה.
מאוחר יותר למד בבתי-ספר באזורים גדולים יותר וגם בבתי-ספר יוקרתיים במינאס ז'ראיס.
ב-1890 מכר אביו את המטע אחרי תאונה שהותירה אותו משותק.
ב-1891 נסע לצרפת יחד עם אביו, שם למד בהדרכה פרטית פיזיקה, כימיה, מכניקה וחשמל.
סנטוס דימון תכנן, בנה והטיס את ספינת האוויר המעשית הראשונה שניתן היה לנווטה.
בכך הפך לאדם הראשון שהצליח לבצע טיסה נשלטת שגרתית.
"כיבוש" זה של האוויר, וזכייתו בפרס Deutsch de la Meurthe ב-19 באוקטובר 1901 עבור טיסה סביב מגדל אייפל, הפכוהו לאדם מפורסם ביותר בתחילת המאה ה-20.
בנוסף להישגיו החלוציים בספינות אוויר, הטיס סנטוס דימון את הטיסה הפומבית והמתועדת הראשונה במטוס באירופה, בפריז ב-23 באוקטובר 1906. בטיסה זו הוא טס למרחק של כ-60 מטרים בגובה של 2 - 3 מטרים.
המטוס בו טס, 14 Bis, שכונה "ציפור טרף" , נחשב לראשון שהמריא, טס ונחת בכוחות עצמו, ללא שימוש בקלע, רוחות, מסילת שילוח או כל עזרה חיצונית אחרת.
כחודש לאחר מכן חזר על הישגו זה בטיסה למרחק של 220 מטרים בגובה של כ-6 מטרים.
כתוצאה מכך חלקים בקהילה המדעית והאווירונאוטית, בעיקר בברזיל ארץ מוצאו, מחשיבים את סנטוס דימון ל"אבי התעופה" ולממציא המטוס.
ב-1914, כאשר נכבש צפון צרפת בידי הכוחות הגרמניים במלחמת העולם הראשונה, נכלא סנטוס דימון באשמת ריגול, דבר שהתברר כלא נכון.
ב-1915 חלה הידרדרות במצבו הבריאותי וסנטוס דימון שב לברזיל.
ב-1926 פנה לחבר הלאומים בבקשה למנוע את השימוש של מטוסים ככלי מלחמה.
מצבו הבריאותי החמיר, הוא חזר לצרפת והתאשפז בשווייץ ובצרפת.
בשנת 1931 חזר לברזיל, נבחר כחבר באקדמיה הברזילאית לשפה וספרות (שנוסדה לפי המודל של האקדמיה הצרפתית).
ב-1932 הביע התנגדות לשלטון ז'טוליו ורגאס ואת רצונו שלא תהיה מלחמה בין הברזילאים.
המהפכה החוקתית בברזיל השפיע לרעה על מצב רוחו הדיכאוני בו היה שרוי במרוצת השנים האחרונות, וב-23 ביולי אותה השנה שם קץ לחייו.
סנטוס דימון לא התחתן מעולם ולא היו לו ילדים.
אלברטו קונטדור ולסקו (בספרדית: Alberto Contador Velasco; נולד ב-6 בדצמבר 1982 בפינטו, מדריד) הוא רוכב אופני כביש ספרדי לשעבר.
נחשב לאחד הרוכבים החזקים ואחד מרוכבי הגרנד טורס הבולטים בעשור הראשון והשני של המאה ה-21. ניצח פעמיים את הטור דה פראנס, ב-2007 במדי דיסקברי צ'אנל וב-2009 במדי אסטנה.
קונטדור ניצח את הג'ירו ד'איטליה פעמיים, ב-2008 במדי אסטנה וב-2015 במדי טינקוף - סקסו בנק.
את הוואלטה אספנייה ניצח קונטדור שלוש פעמים, ב-2009 במדי אסטנה וב-2012 ו-2014 במדי טינקופ - סקסו בנק.
בכך הוא הפך לרוכב החמישי בהיסטוריה ולספרדי השני, שניצח בכל שלושת ה"גרנד טורס", נוסף על כך הוא הרוכב השני בהיסטוריה עד כה שניצח בשלושתם יותר מפעם אחת (ביחד עם ברנאר אינו).
קונטדור גם מחזיק בשיא הזכיות באופני הזהב.
בסוף 2011 נדון מקרהו של קונטדור על ידי בית הדין לבוררות בספורט וב-6 בפברואר 2012 קבע בית דין זה עונש השעיה של שנתיים לקונטדור (שהסתיים ב-5 באוגוסט 2012) וביטל את ניצחונותיו מיולי 2010 ועד מועד מתן הפסיקה, כולל הטור דה פראנס ב-2010 והג'ירו ד'איטליה ב-2011.
קונטדור נולד במדריד לאביו פרנסיסקו ולאימו פרנסיסקה, והיה השלישי מבין ארבעת ילדיהם.
הוא החל לפתח עניין בענף האופניים בגיל 14, הודות לאחיו המבוגר, פרנסיסקו חבייר.
קודם לכן, הוא התאמן בענפי ספורט אחרים, כמו כדורגל ואתלטיקה.