tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדי יום מתקיימים עד 8 אירועים ויותר מ-100,000 מבקרים מכל רחבי העולם באים להשתתף בהם.
לתלמידי מוזיקה, התוכנית בת תשעת השבועות מספקת שילוב של שיעורים עיוניים והתנסויות ביצוע.
תוכנית לימודים רחבה כוללת נגינה בתזמורת, שיעורים אינדיבידואליים, כיתות אמן ורסיטלים.
שבע-מאות וחמישים מוזיקאים צעירים לומדים בבית הספר, מרחבי ארצות הברית והעולם.
כמעט 40 אומות מיוצגות, ביניהן אוסטרליה, סין, איסלנד, מקסיקו, שוודיה וונצואלה.
הקשר בין מורה אמן למתלמד, אושיות החינוך המוזיקלי, בא לביטוי באופן מלא בבית הספר.
הסטודנטים של אספן זוכים בהזדמנות בלתי רגילה לבצע כחברים בתזמורת, עם כמה מן הנגנים המעולים בעולם ותחת שרביטם של מנצחים בעלי שם עולמי.
נגנים בני כל הגילים לומדים ממדריכיהם לא רק בחדרי הכיתה, אלא גם בנגינה שכם אל שכם עמם בתזמורת הפסטיבל, בתזמורת הקאמרית של אספן, הסינפוניה של אספן, תזמורת הקונצרטים של אספן ובמוזיקה קאמרית במשך כל הקיץ.
גם למנצחים יש הזדמנות לנצח על תזמורת באקדמיה האמריקאית לניצוח באספן.
בוגרי פסטיבל אספן תופסים משרות מוזיקה מקצועיות חשובות ברחבי העולם, אם בנגינה בתזמורות צמרת, אם בבתי אופרה ואם בהוראה בבתי ספר למוזיקה.
שרה צ'אנג, ג'יימס קונלון, לין הארל, רנה פלמינג, ג'יימס לוויין, צ'ו-ליאנג לין, רוברט מקדאפי, סוזן מנצר, יצחק פרלמן, ליאונרד סלטקין, נדיה סאלרנו-זוננברג, פיליפ גלאס, ברייט שנג, אוגוסטה ריד תומאס, ויליאם בולקום, ברברה הנדריקס ודון אפשאו הם בין אלה, שהקריירות צמחו מפסטיבל המוזיקה ובית הספר של אספן.
המנהל המוזיקלי הוא דייוויד זינמן ואילו אלאן פלטשר (מלחין) משמש כנשיא ומנכ"ל.
יוכבד קפלינסקי שימשה במשך שנים רבות כמורה במקום.
פסטיבל המדע של מכון ויצמן למדע היה פסטיבל המוקדש למדע, תרבות וטכנולוגיה שהתקיים בין השנים 2000–2012. עד לשנת 2010 הוא התקיים בחול המועד פסח, ולאחר מכן התקיים בסוכות.
הפסטיבל כלל תצוגות, תחרויות, מופעים, סדנאות, תצפיות, תערוכות, סיורים, הרצאות והדגמות המיועדות לילדים, בני נוער ומבוגרים.
הפסטיבל אורגן בתחילת דרכו על ידי היחידה לפעולות נוער ("צעירים במדע") שנטמעה בהמשך במכון דוידסון לחינוך מדעי, המאגד את הפעילויות החינוכיות של מכון ויצמן למדע.
רבות מהפעילויות בפסטיבל נערכו בגן המדע על שם קלור שבמכון ויצמן ובסביבתו של גן המדע.
גן המדע, המהווה מוזיאון מדע הפועל תחת כיפת השמים, כולל עשרות מוצגים המדגימים עקרונות פיזיקליים ותהליכים אקולוגיים.
בין הפעילויות בפסטיבל התקיימו סדנאות מעשיות שמסבירות שאלות מדעיות.
בניית כלי נגינה ייחודיים תוך הבנת העקרונות הפיזיקליים העומדים בבסיסם.
הכנת גלידה תוך שימוש בחנקן נוזלי.
סדנה על מזג האוויר בכדור הארץ הכוללת יצירת ענן בקופסה, וסופת טורנדו.
הבנת הסיבה לקיומו של זנב ארוך אצל דינוזאורים.
הצגת ניסויים הלקוחים מן המטבח והבנת תהליכים כימיים המתרחשים בזמן הבישול.
הבנת התחושה של אסטרונאוט הצועד בחלל או מדלג על פני הירח.
סדנאות לבנייה והעפה של עפיפונים.
הדגמות אקרובטיקה מעולם הקרקס, ועוד.
הפסטיבל כלל תחרויות המציבות בפני המשתתפים אתגרים אינטלקטואליים.
"תחרות הביצה המעופפת" - כיצד להשליך ביצה מגובה 48 מטרים מבלי שתישבר?
בינה" - מרוץ בסגנון "מחפשים את המטמון" הכולל בעיות מתחומי המדעים השונים, ומיועד לבני נוער ולמבוגרים.
תחרות "מדע בשלוש דקות", במהלכה על המשתתפים להציג ולהסביר תופעה מדעית.
במסגרת הפסטיבל ניתן היה לשמוע הרצאות של מדעני מכון ויצמן ולסייר ברחבי המכון בליווי מדריכים.
בימי הפסטיבל התקיימו ביקורים במרכז המבקרים של מכון ויצמן, במגדל השמש ובביתו של חיים ויצמן, הנשיא הראשון של מדינת ישראל ושל מכון ויצמן למדע.
הפסטיבל כלל גם מופעי מוזיקה ותערוכות אמנות.
בערבים התקיימו רבי-שיח שבהם המדענים שוחחו עם הקהל על נושאים אקטואליים מחזית המדע.
פסטיבל המוזיקה הבין-לאומי של באת' הוא פסטיבל מוזיקה הנערך פעם בשנה בעיר באת' שבדרום-מערב אנגליה.
הפסטיבל מורכב מאירועים במגוון סגנונות מוזיקליים כגון תזמורות, ג'אז ופולק.
בשנים הראשונות שלאחר הקמתו נודע הפסטיבל כ"אספת באת'" (Bath Assembly), ונוהל בפעם הראשונה שנערך על ידי האמרגן איאן האנטר.
לאחר הפעם הראשונה שבה נערך הפסטיבל ניסתה מועצת העיר לנהל אותו בעצמה, אך ב-1955 ביקשה מהאנטר לשוב לתפקידו.
ב-1959 הזמין האנטר את המוזיקאי יהודי מנוחין לכהן כמנהל האמנותי של הפסטיבל, ומנוחין כיהן בתפקיד זה עד 1968. בעבר נכללו בפסטיבל גם אירועים שאינם בעלי אופי מוזיקלי, כגון דיונים וטיולים ברחבי העיר, אך כיום פעילותו מתמקדת באופן כמעט מוחלט במוזיקה.
מדי פעם פעלה בפסטיבל מקהלה השייכת לו, והיא הופיעה לאחרונה בשנת 2005. בשנת 2006 מונתה ג'ואנה מקגרגור לתפקיד המנהלת האמנותית.
במהדורתו הנוכחית נערך הפסטיבל במשך 17 ימים, בין ה-22 במאי ל-6 ביוני.
במהלך התקופה הזו נערכים ברחבי העיר אירועי מוזיקה קלאסית, ג'אז בינלאומי, מוזיקת עולם, פולק, מוזיקה מודרנית ואירועים ציבוריים בחינם.
המנהלת האמנותי ג'ואנה מקגרגור החלה במגמה של עיצוב מחדש של הפסטיבל והבאת קהלים חדשים, והיא עצמה מופיעה בפסטיבל בהופעת סולו או ביחד עם מוזיקאים אחרים.
במסגרת השינויים שהחלו ב-2006 נכללה בתוכנית מוזיקה אלקטרונית בפעם הראשונה בתולדותיו, והחל שיתוף פעולה בין אמנים מסגנונות שונים, בין השאר בהופעה של בריאן אינו עם תזמורת באת' קמראטה במנזר באת' וההופעה של יהודי מנוחין עם ראווי שנקר.
אמנים ידועים נוספים שהופיעו בפסטיבל בשנים האחרונות הם התזמורת הסימפונית של לונדון, קולין דייוויס, מקסים ונגרוב, ומק'קוי טיינר.
הפסטיבל מאורגן על ידי חברת Bath Festivals בע"מ, שהיא קרן צדקה המארגנת גם את פסטיבל הספרות של באת'.
החברה מקבלת מימון ממועצת באת' וצפון מזרח סומרסט ומועצת האמנויות של אנגליה.
פסטיבל המדע הבין-לאומי של אדינבורו הוא פסטיבל מדע שנוסד בשנת 1989, ומאז מתקיים מדי שנה למשך 12 ימים באדינבורו שבסקוטלנד.
בפסטיבל מתקיימות מגוון פעילויות, סדנאות, מופעים, תערוכות וסיורים.
הפסטיבל מתקיים במספר מקומות בעיר אדינבורו, ביניהם בגן החיות של אדינבורו, במוזיאון הלאומי של סקוטלנד, בגנים הבוטניים המלכותיים באדינבורו ובאוניברסיטת אדינבורו.
בפסטיבל משתתפים בממוצע כ-70 אלף איש ועוד כ-55 אלף תלמידים משתתפים בתוכניות השונות לבתי ספר.
פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת הוא פסטיבל כליזמר המתקיים מדי קיץ מאז שנת 1988 בעיר צפת, ובמסגרתו מופיעים סולנים ולהקות המשמיעים מוזיקה יהודית מסורתית ומוזיקת נשמה בין-לאומית.
ב-1987, הרשות המקומית וראש העיר צפת, זאב פרל שאפו ליצור פסטיבל כלשהו בצפת.
בהתחלה נקרא הפסטיבל "שירה בהר".
באותה עת הגיע זכריה לירז, מארגן האירוע לצפת וביקר במוזיאון פרנקל פרנל של הצייר יצחק פרנקל.
במוזיאון ראה ציור גדול של כליזמרים על רקע הר מירון בצבעים עזים ומשם עלה בו הרעיון ליזום פסטיבל כליזמרים בצפת.
פרנקל בציורי הכליזרמים שלו קיבל השראה מהחתונות היהודיות ברובע היהודי של צפת בשנות ה-30 של המאה ה-20.
אחד המובנים של המונח "כלי זמר" על פי מילון אבן שושן הוא: "כינוי עממי למנגנים בחתונות ובמסיבות שמחה משפחתיות לשמח את הקרואים".
בגולת מזרח אירופה נהגו לבטא את המונח ברצף אחד "כליזמר" או "כליזמרים" ובהגיית מלעיל.
מארגני הפסטיבל בחרו בשם זה כדי להדגיש את שמירת הרציפות של מסורת המוזיקה העממית היהודית בפסטיבל.
במהלך ימי הפסטיבל מתקיימים בצפת אירועים מיוחדים, סדנאות קבלה ומיסטיקה, סיורים מוזיקליים בליווי כליזמרים, סיורי לילה מודרכים ומומחזים באתרים נבחרים בצפת בליווי שחקנים ומופעי נגנים הפזורים בסמטאות.
כן מתקיימים בתקופת הפסטיבל אירועים מיוחדים לילדים כבימת כליזמרים לילדים, מופעי סיפורים ומופעי קסמים.
הפסטיבל הוא פסטיבל חופשי ופתוח לקהל הרחב.
אירועי הפסטיבל מתקיימים בסמטאות העיר העתיקה של צפת מעל מספר במות.
הפסטיבל נחשב לגדול מסוגו בארץ, הן במספר האמנים המופעים בו והן מבחינת מספר המבקרים הבאים מרחבי הארץ.
את הפסטיבל הגה, יזם, ביים וניהל אמנותית בשנים הראשונות זכריה לירז.
בשנים הראשונות ניהל את הפסטיבל יעקב אגמון.
בשנת 1991 ביקרו בפסטיבל למעלה מ-100,000 איש, וחולקו פרסים כספיים לסולן מצטיין וללהקה מצטיינת בחסות ורד הגליל.
עם האמנים שהופיעו במסגרת הפסטיבל נמנים אמני כליזמר בעלי שם אך גם אמנים נוספים מז'אנר המוזיקה היהודית והישראלית.
בנוסף לכך, לעיתים מגיעים אמנים מחו"ל, ביניהם מארצות הברית, בריטניה, סלובניה, גרמניה, אוסטריה וקרואטיה.
מנהלו האמנותי של הפסטיבל הוא אמן הכינור אייל שילוח, המלווה בשנים האחרונות את העיר ומוביל את פרויקט כיתות האומן הבינלאומיות ואת פרויקט 'צפת עיר מנגנת'.
הפסטיבל ה-19 (2006) הוקדם לתחילת חודש יולי (9-11 ביולי) בסמיכות לגמר מונדיאל 2006 שהתקיים ביומו הראשון, ובמסגרת זו הוצב באתר הבימה המרכזית דאז (כיכר אברהם שדה) מסך ענק ממנו יכלו המבקרים לצפות בגמר.
הפסטיבל ה-33 (2020) התקיים במתכונת מצומצמת של כיתות אמן בלבד לצד משדרים מוקלטים מראש ששודרו בטלוויזיה עקב מגפת הקורונה.
הפסטיבל ה-34 (2021) בוטל עקב מגפת הקורונה.
הפסטיבל ה-37 (2024) בוטל עקב מלחמת חרבות ברזל במסגרתה נורו עשרות קטיושות מלבנון לעבר צפת והסביבה.
פסטיבל הלילות הלבנים הוא פסטיבל תרבות ואמנות המתרחש מדי קיץ בסנקט פטרבורג שברוסיה.
שמו של הפסטיבל נובע מתופעת טבע בשם "לילות לבנים" המתרחשת באותה העת.
כחלק מהפסטיבל נערכים מופעי אמנות רבים ובהם מופעי אופרה, בלט, קונצרטים, מופעי חוצות, וכן נערך משט מפרשי הארגמן.
אירועים וקרנבלים נערכים בארמונות המקיפים את העיר (פטרהוף, ארמון יקטרינה ופבלובסק), וקונצרטי להקות רוק נערכים בכיכר הארמון בחזית הארמיטאז'.
בין היתר הופיעו בקונצרטים אלה פול מקרטני, האבנים המתגלגלות והסקורפיונז.
חגיגות הפסטיבל החלו ביוזמת ראש עיריית סנקט פטרבוג אנטולי סובצ'ק, והוא נערך החל משנת 1993.
פסטיבל הספרים הבין-לאומי של אדינבורו הוא פסטיבל ספרותי המתרחש בשלושת השבועות האחרונים של חודש אוגוסט בכל שנה (בעיצומו של פסטיבל אדינבורו הכללי) בכיכר שארלוט, במרכזה של העיר אדינבורו בירת סקוטלנד.
זהו הפסטיבל הגדול מסוגו בעולם, והוא מארח שיחות תרבותיות ופוליטיות רבות, ביחד עם תוכנית האירועים הוותיקים שלו לילדים.
הפסטיבל מתרחש ביחד עם פסטיבל אדינבורו ופסטיבל הפרינג' של אדינבורו, כמו גם עם הפסטיבלים האחרים המרכיבים את פסטיבל אדינבורו.
פסטיבל הספרים התקיים במקור באוהל באדינבורו בשנת 1983. בהתחלה הפסטיבל אירוע דו שנתי, והפך לשנתי בשנת 1997. נכון ל-2013, הפסטיבל הוא בין-לאומי ואחד מהגדולים בעולם.
יש האומרים שאולי כתוצאה מזה, אדינבורו נקראת- "העיר הראשונה של אונסקו לספרות".
יש מעל 700 אירועים לילדים ולמבוגרים בשלושת השבועות של הפסטיבל.
האירועים נעים בין סדנאות כתיבה, אירועי חינוך, פאנלי דיונים, הרצאות ומופעים של סופרים בינלאומיים, משוררים, מוזיקאים והוגים.
לצד התוכנית הכללית עומדת גם תוכנית לילדים.
סדנאות, סיפורים, פאנלים, חתימות על ספרים וכו'.
תוכנית הילדים פופולרית בקרב הציבור ובתי ספר כאחד וכעת מדורגים בה כמה ספרים מובילים בעולם שנקראו על ידי צעירים.
תוכנית זו מושכת סופרים כמו ג'קלין וילסון, ג'ואן לינגרד, צ'רלי היגסון ואן פיין
הפסטיבל מתקיים בקבוצה של אוהלים בגני כיכר שארלוט, אדינבורו, בקצה המערבי של רחוב ג'ורג'.
כמו בכל הפסטיבלים הגדולים והמצליחים, פסטיבל הספרים הבינלאומי של אדינבורו צמח ממספר אירועים נלווים במהלך השנים.
בשנים 2004 ו-2006 אירוע שנקרא "ארוחת צהריים צמאה" קידם את עצמו כחלופה זולה, שאינה ממסדית.
בשנת 2008 היו שני פסטיבלים נפרדים הפועלים באותו הזמן כפסטיבל הספר הראשי.
הראשון היה פסטיבל הספר באדינבורו פרינג', שהתקיים בחנות הספרים "וורד פאואר".
השני הוא פסטיבל הספרים של הנמל המערבי, אשר מתרכז סביב חנויות ספרים יד שנייה באזור הנמל המערבי של העיר.
זה האחרון כבר לא קשור לאוגוסט ואז כבר נערך בחודש יוני (2010), אוקטובר (2011) ונובמבר (2012).
מטרת שני הפסטיבלים השוליים לספק אירועים ללא תשלום והם נראים כחלופה פחות רשמית לפסטיבל הראשי.
פסטיבל הנוער והסטודנטים השישי היה פסטיבל בינלאומי שהתקיים במוסקבה בקיץ 1957. לראשונה מאז הקמת ברית המועצות הגיעו למוסקבה עשרות אלפי זרים שהורשו להיפגש עם אזרחי המדינה באופן חופשי.
לאירוע הייתה השלכה אדירה על החיים בברית המועצות בהמשך.
הפסטיבל נפתח ב-28 ביולי 1957 בהשתתפות 34 אלף אנשים מ-131 מדינות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, החלו ארגוני נוער בעלי דעות שמאליות לארגן פסטיבלים בהם נפגשו נציגי הנוער ממדינות שונות.
הפסטיבל הראשון נערך בברלין בשנת 1947 ולקראתו עיצב פבלו פיקאסו את סמל הפסטיבל - יונת שלום לבנה.
לקראת האירוע נבנו בעיר בתי מלון חדשים, אצטדיון לוז'ניקי ומתקנים נוספים.
הפסטיבל נמשך שבועיים והיה אירוע מכונן לנוער הסובייטי.
לראשונה הם יכלו להיפגש ולשוחח עם אזרחים זרים ללא סכנת ענישה מסוכני הק.ג.ב.
הקרמלין נפתח לקהל הרחב ובסך הכול נערכו במהלך הפסטיבל כ-800 אירועים שונים.
הפסטיבל נפתח בצעדת כל המשתתפים באצטדיון לוז'ניקי החדש ונאום של יושב ראש הסובייט העליון קלימנט וורושילוב.
בתחרות שירה זכתה אדיתה פייכה בפרס ראשון.
לקראת הפסטיבל נכתב השיר "לילות מוסקבה" שהפך ללהיט והוא בין השירים הרוסים הידועים עד היום.
מאז הקמתה, לא אפשרה ברית המועצות כניסת תיירים למדינה., ותנועת אנשי עסקים, דיפלומטים ועיתונאים מהעולם המערבי הייתה מוגבלת.
כתוצאה מכך נמנעו מאזרחי המדינה מגעים עם אזרחי מדינות זרות, אפילו תושבי עיר הבירה.
עקב הגעת 34 אלף משתתפי הפסטיבל והמפגשים הפתוחים הרבים נחשף הנוער הסובייטי לתרבות המערבית וסממניה השונים, בעקבותיה החל ביקוש לסממנים כג'ינס, רוק אנד רול, בדמינטון ונעלי ספורט.
לאקרנים הוצאו סרטים שעלילתם קשורה לפסטיבל.
תופעה נוספת שהתרחשה בעקבות אירועי הפסטיבל הייתה גל של לידות של תינוקות בעלי צבע עור שחום, שזכו לכינוי "ילדי הפסטיבל".
לפי הערכות של סוציולוגים מדובר בכמה מאות תינוקות.
פסטיבל הנייר ברחובות נערך במשך שלושה ימים בחודש יולי בשנת 2013, בחסותה של עיריית רחובות.
בפסטיבל הוצגו מוצגי נייר של אמנים בתחומים: עיסת נייר, קיפולי נייר ונגזרות נייר המיוצרים ממוצרי נייר קיימים, ולכן מהווים מיחזור נייר.
הפסטיבל כלל גם מופעי רחוב מבוססי נייר, תצוגת אופנה מנייר, סדנאות נייר, תערוכה, יריד מכירות וכדומה.
יוזמת ומארגנת הפסטיבל היא האומנית הדס איצקוביץ.
לפסטיבל הגיעו למעלה מ-50,000 מבקרים.
פסטיבל המוזיקה של ריינגאו הוא פסטיבל קיץ בינלאומי למוזיקה בגרמניה, שנוסד בשנת 1987. הפסטיבל מיועד בעיקר למוזיקה קלאסית, אבל כולל גם סוגות אחרות.
הקונצרטים מתקיימים באתרים בעלי חשיבות תרבותית, כגון מנזר אברבאך וטירת יוהניסברג, בחבל כרמי-היין ריינגאו, בין ויסבאדן ללורך שבמדינת הסה.
הוגה ויוזם רעיון הפסטיבל היה מיכאל הרמן, מנהלו האמנותי וקצין המבצעים הראשי שלו.
בדומה לפסטיבל המוזיקה שלזוויג-הולשטין שנוסד ב-1986, נועד פסטיבל ריינגאו לצקת חיים חדשים בחבל ארץ, שנודע במורשת המוזיקלית העשירה שלו.
כדי לבחון את רעיון הפסטיבל, נערכו שני קונצרטים במנזר אברבאך בקיץ 1987. בנובמבר 1987 ייסדו מיכאל הרמן, טטיאנה פון מטרניך-וינבורג, ולטר פינק, מיכאל בולניוס, האנס-קלמנס לוכט, אולריכט רוזין וקלאוס ויסר את פסטיבל המוזיקה של ריינגאו.
נטגודה ארגנה את הפסטיבל מן העונה הראשונה ב-1988, שכללה 19 קונצרטים, עד 1992. מאז היא ממשיכה לממן את הפסטיבל.
פסטיבל ריינגאו מקבל תמיכה כספית ניכרת מפטרונים, שבוחרים אילו קונצרטים הם מעדיפים לממן.
פסטיבל ריינגאו מתנהל בחסות השר-נשיא של מדינת הסה.
בשנת 2002 קיבל מיכאל הרמן את אות גתה-פלאקטה של הסה, אות הכבוד הגבוה ביותר שמדינת הסה מעניקה מאז 1949 לתורמים בולטים למדינה בתחום האמנות.
פסטיבל ריינגאו גדל והתפתח לאחד הפסטיבלים החשובים בגרמניה, המציג כ-140 אירועים מדי קיץ, עם תזמורות, הרכבים מוזיקליים וסולנים בינלאומיים.
הוא חבר באיגוד הפסטיבלים האירופאי.
ב-17 ביוני 2012 נחגגה השנה ה-25 לקיום הפסטיבל בבית המרחצאות בויסבאדן.
רוב האירועים מוקדשים למוזיקה קלאסית, אבל לגיוון התוכנית נוספים גם קברט, ג'אז, קטעי קריאה, טיולי שייט מוזיקליים, קונצרטים לילדים, טעימות יין או אירועים קולינריים מלויים מוזיקה.
הקונצרטים בעונה הראשונה התקיימו במנזר אברבאך (Kloster Eberbach), באולם ובכנסייה של טירת יוהניסברג בלורך, עמק הריין המרכזי העילי,
(אתר מורשת עולמית), בגייזנהיים ובוויסבאדן.
עוד אתרים חשובים הם טירת פולראדס, מנזר סט.
גאורג וקתרינה וכנסיית הצלב בוויסבאדן, והאופרה הישנה בפרנקפורט, בין השאר.
פסטיבל קיץ שנתי מתקיים בטירת יוהניסברג וקונצרטים תחת כיפת השמים נערכו ביקבים ובכרמים, על סירות נהר, בסטיו של מנזר אברבאך, בחצרות של פולראדס ובפארק המרחצאות של ויסבאדן.
פסטיבל המוזיקה של ריינגאו נפתח לפי המסורת במנזר אברבאך, בקונצרט של תזמורת הרדיו של פרנקפורט, בשידור חי.
הקונצרט הראשון היה ב-23 ביוני 1988, וכלל ביצוע של שתי יצירות מאת קרל פיליפ עמנואל באך, המגניפיקט והאורטוריה "בני ישראל במדבר".
פרידר ברניוס ניצח על המקהלה הקאמרית של שטוטגרט ועל תזמורת הבארוק של שטוטגרט, עם הסולנים ננסי ארגנטה, לנה לוטנס, מכטילד גאורג, האווארד קרוק וסטיבן רוברטס.
מחזור הסימפוניות של גוסטב מאהלר, בניצוח פאבו ירווי, נמשך ב-2011 בסימפוניה החמישית של מאהלר, יחד עם "שבעה שירים מוקדמים, של אלבן ברג, בביצוע אלנה גאראנקה.
בשנת 2013 קדמו לסימפוניה השישית של מאהלר Wesendonck Lieder של וגנר, בביצוע אן סופי פון אוטר.
ב-2016, ניצח כריסטוף אשנבאך על הסימפוניה מס' 8, "הבלתי גמורה" של שוברט ועל הסימפוניה השישית של אנטון ברוקנר.
מדי שנה, חוגג הפסטיבל ימי שנה למלחינים.
בשנת 2009, הוקדשו שישה קונצרטים למוזיקה של הנדל, בהם האורטוריה ישראל במצרים עם מקהלת מונטוורדי בניצוחו של ג'ון אליוט גרדינר; ליצירות היידן, בהן האורטוריה הבריאה, בניצוח אנוך צו גוטנברג; וליצירותיו של מנדלסון, בהן האורטוריה אליהו, עם מקהלת קולגיום ווקאלה גנט בניצוח פיליפ הרווחה.
ב-2010, חגג הפסטיבל לשומאן ולשופן ב-16 קונצרטים, שכללו בין השאר את Das Paradies und die Peri ויצירות לפסנתר בנגינת דניאל בארנבוים.
שבעה קונצרטים הוקדשו למאהלר ולוולף, וכללו בין השאר את "ספר השירים הספרדיים".
כריסטיאן גרהאהר וגרולד הובר ביצעו את Sieben Lieder aus letzter Zeit של מאהלר על פי פרידריך ריקרט ושירים מתוך השיר על הארץ.
ב-2011 ביצעו השניים את שירי שוליה נודד, את קרן הפלא של הנער ואת שירים על מות ילדים, כולם מאת מאהלר.
בשנת 2014 צוינו שלושה ימי לידה, 450 לשייקספיר, 300 לקרל פיליפ עמנואל באך ו-150 לריכרד שטראוס.
פסטיבל המוזיקה של ספולטו באמריקה בספולטו, איטליה.
מארגני הפסטיבל האיטלקים חיפשו עיר אמריקאית, שיהיה בה הקסם של ספולטו, איטליה, בד בבד עם שפע התיאטראות, הכנסיות ושאר אתרי ההופעות שבה.
צ'ארלסטון נבחרה כמיקום אידיאלי, כדברי מנוטי עליה:
האירוע השנתי, המתקיים בשלהי האביב למשך 17 יום, מציג אמנים מוכרים לצד אמנים חדשים, ביותר מ-150 הופעות של אופרה, מחול, תיאטרון, מוזיקה קלאסית וג'אז.
הפסטיבל התנסה בבעיות כספים מראשיתו, ואלה חוללו מהפך מהיר בהנהגתו.
ב-27 בספטמבר 1976 מונה תאודור "טד" סטרן, נשיא הקולג' של צ'ארלסטון אותם ימים, ליו"ר החדש של הוועדה המתאמת של צ'ארלסטון אחרי פרישתו של יו ליין.
גם סכסוכי אישיות התעוררו בנוגע למנוטי.
מנוטי, ששירת כמנהל אמנותי של הפסטיבל מאז היווסדו, הודיע ב-1991 שאיננו מעוניין בחידוש החוזה התלת-שנתי שלו, כשזה יסתיים ב-1992, בשל חילוקי דעות אמנותיים.
מועצת המנהלים לא קיבלה מיד באופן רשמי את התפטרותו, אבל מנוטי עמד על שלו ותלה את האשם בחילוקי דעות אמנותיים עם המועצה והעדר שליטה אישית: "אינני מרגיש עוד שזה הפסטיבל שלי, ואלה היו חיי במשך 15 שנים.
בלב הסכסוך עמדו יחסיו המעורערים של מנטי עם המנהל הכללי של הפסטיבל, נייג'ל רדן, שקרא תיגר על קביעת תוכניות, חשבון הוצאות למנוטי והחלטות מנהליות שקיבל מנוטי.
שני מחנות נוצרו במועצה, שהתפצלה בין אלה שגיבו את רדן לבין תומכי מנוטי (בהם ראש עיריית צ'ארלסטון ג'וזף פ.
תמיכתו של ראש העיר ריילי הייתה איתנה עד כדי איום בשלילת התמיכה של העירייה אם מנוטי ייאלץ לעזוב.
בסופו של דבר, במאי 1991, הוציא מנוטי אולטימטום, התובע את התפטרות רדן ותומכיו, או שהוא עצמו יתפטר.
רדן התפטר באוגוסט 1991 ו-19 מבין 46 חברי המועצה פרשו בחודש הבא.
סערת הרוחות נתנה אותותיה בהיקף הפסטיבל בשנה הבאה; תקציב הפסטיבל לשנת 1992 היה 4.6 מיליון דולר, מיליון פחות מזה של 1991, ומספר המופעים שכיסה ירד בכ-15 אחוז (103 ב-1992 בהשוואה ל-120 ב-1991).
בשנים 1990 ו-1991 השיג הפסטיבל כ-44% מתקציבו (כ-2.4 מיליון דולר) מתרומות פרטיות, אך ב-1992 הצטמצם מקור זה ל-1.2 מיליון דולר, כשליש מתקציב אותה שנה, 3.6 מיליון דולר.
ב-1993 הגיעו הסכסוכים האישיים לנקודת שבירה, כשמנוטי ומועצת המנהלים של פסטיבל ספולטו היו שקועים בוויכוחים על האחראים לפסטיבל, על ניהולו האמנותי ועל מימונו.
מנוטי, שאיים לחסל את הפסטיבל בצ'ארלסטון, פרש ממנו ב-1992; ואולם, מועצת המנהלים המקומית החזיקה בזכויות על שם הפסטיבל והצהירה על החלטתה להמשיכו ללא מנוטי.
מילטון רודס מונה למנהל הכללי בנובמבר 1993 והחל מיד בתיקון בעיות הכספים, לרבות ביטול כ-$400,000 מן החוב והשגת הלוואה מדרום קרוליינה לכיסוי עוד $600,000 מן החוב.
ביולי 1995 נקרא רדן לשוב לפסטיבל על בסיס זמני כדי לסייע בחילוצו מחוב של למעלה ממיליון דולר.
הפסטיבל של אותה שנה גלש מעבר לתקציב ב-20% והצוות הקבוע שלו קוצץ בחצי.
במהלך כהונתו הראשונה בפסטיבל, הצליח רדן לתקן את ניהול הכספים הכושל והשאיר אותו בצאתו בעודף של 1.4 מיליון דולר לעומת גירעון קודם של $500.000. כשחזר ב-1996, שוב הצליח רדן לסובב את גלגל הכספים של הפסטיבל בכיוון השני, ותוך זמן קצר השיג 1.6 מיליון דולר וצמצם את החוב כדי מחצית.
שליחות הפסטיבל והפילוסופיה של קביעת התכנים
שליחותו של הפסטיבל היא להציג תוכניות ברמה האמנותית הגבוהה ביותר, ובה בשעה לקיים מחויבות לאמנים צעירים, מחויבות לכל אמנויות הבמה, שאיפה לחדשנות מודרנית והתלהבות למתן הזדמנויות ביצוע יוצאות-דופן לאמנים מבוססים.
אחד מעיקרי הפסטיבל הוא לתת לאמנים צעירים את ההזדמנות לעבוד עם במאים, מעצבים ומבצעים ותיקים.
בין האמנים בעלי השם העולמי שהופיעו בפסטיבל ספולטו אמריקה בשלב מוקדם בקריירה נמנים רנה פלמינג, עמנואל אקס, ג'ושוע בל, ז'אן-איב טיבודה ויו-יו מה.
מדי שנה מפיק הפסטיבל אופרות משלו, לעיתים קרובות יצירות מופת של מלחינים נודעים שמבוצעות לעיתים רחוקות, או יצירות מסורתיות המוצגות בדרך חדשנית.
הפסטיבל מציג גם תוכניות תיאטרון, מחול ומוזיקה, מן הקלאסי לג'אז, בלוגראס, מוזיקת נשמה ובלוז.
פיקולו ספולטו, הפסטיבל הנלווה הרשמי לפסטיבל ספולטו אמריקה, מנוהל על ידי המשרד לאירועי תרבות של עיריית צ'ארלסטון.
אחרי שנתיים של פסטיבלי-זוטא, נוצר פיקולו ספולטו כחלק רשמי של התוכנית הכוללת של ספולטו ב-1979. בעוד שפסטיבל ספולטו אמריקה מציג אמנים ומבצעים בעלי שם ארצי ועולמי, פיקולו ספולטו נותן במה לאמנים מקומיים ומחוזיים בכמה מאות הופעות ברחבי העיר.
פיקולו ספולטו הוא "התוספת המושלמת להיקף הבינלאומי של פסטיבל האם, ו-700 האירועים שלו במשך 17 יום הופכים את צ'ארלסטון לחגיגה משובבת-לב של אמנות הבמה, אירועי ספרות ואמנות חזותית." פיקולו ספולטו מסתיים יום לפני הפסטיבל הראשי בקונצרט פתוח בהמפטון פארק, צ'ארלסטון.
מדי שנה נערכים מבחנים ארציים לבחירת נגנים להרכב הבית של הפסטיבל.
התזמורת עובדת עם מנצח הבית ומנהל הפעילויות התזמורתיות, ג'ון קנדי, בד בבד עם מנצחים אורחים במופעי אופרה, קונצרטים סימפוניים, מופעי מקהלה ומופעים של מוזיקה קאמרית ומוזיקה עכשווית.
תזמורת הפסטיבל נותנת אפשרות לנגנים צעירים לזכות בניסיון עשיר בהופעה לפני קהל.
בוגרים של תזמורת ספולטו נמצאים כמעט בכל תזמורת מקצועית בארצות הברית ובזתמורות רבות מחוצה לה.
פסטיבל הכדורים הפורחים בלוגראס, בעבר נקרא פסטיבל הכדורים הפורחים ע"ש אדם מת'יוס, היה הפסטיבל החמישי בגודלו בארצות הברית, והגדול ביותר במדינת קנטקי.
מ-1999 ועד 2009, נערך הפסטיבל מדי שנה בסוף ספטמבר ב-שדה באומן בלואיוויל, קנטאקי.
הפסטיבל מכיל כ-100 כדורים פורחים המשתתפים בשלושה מרוצים בבוקר ושני אירועים בערב.
אירועים אחרים כוללים 4 הופעות, 11 פעילויות לילדים ותערוכת מכוניות עם יותר מ-150 דגמים.
יש גם מרכז חינוך המלמד את היסודות של כדורים פורחים, כמו גם מזון, גן בירה ופעילויות אחרות.
ביום העמוס ביותר של הפסטיבל יש קהל של יותר מ-100,000 אנשים.
אירועים רבים מתקיימים במהלך שלושת ימי הפסטיבל.
אחת האטרקציות הפופולריות ביותר היא ה-Night Glow, כאשר בלונים מנופחים זוהרים בלילה.
אטרקציה אחרת היא מרוץ הבלונים המתקיים בבוקר עם פרס כספי למנצח.
פסטיבל הכדורים הפורחים ע"ש אדם מת'יוס נחגג לאחרונה בספטמבר 2006. הפסטיבל נרכש על ידי הקרן The Spirit of Kentucky ושמו שונה לפסטיבל הכדורים הפורחים בלוגראס.
במשך שנים רבות, טייסים מקומיים התאספו בכל סוף שנה בשדה באומן ונתנו לקהילה מופע לילי זוהר של כדורים פורחים.
כאשר האירוע המקומי בוטל בשל חוסר כספים, אדם בורקל, המייסד של חברה לעוגות גבינה ע"ש אדם מת'יוס, בא עם רעיון אשר הוביל לקיום הפסטיבל.
בשנה הראשונה, האירוע התקיים עם 52 כדורים פורחים.
בלונים רבים היו מקומיים, למרות שמספר טייסים הגיעו ממקומות רחוקים ברחבי ארצות הברית.
האירוע הראשוני גייס 20,000 דולר לכבוד Dream Factory, ארגון שעוזר להעניק משאלות לילדים עם מחלות מסכנות חיים.
הפסטיבל השני התקיים בשנת 2000 עם 70 כדורים פורחים מרחבי ארצות הברית.
האירוע הפך כל כך פופולרי, כך שהגבילו את מספר הבלונים ל-70 והייתה גם רשימת המתנה.
פיגועי 11 בספטמבר על העיר ניו-יורק ו-וושינגטון הטילו קצת ספק על הטיסות של הפסטיבל.
טיסות אזרחיות (כולל בלונים) הוגבלו לתקופה לאחר הפיגועים.
הפסטיבל עתר למועצת הבטיחות הלאומית ולרשות התעופה הפדרלית כדי לאפשר את הטיסה של הבלונים, אשר אושרה רק יומיים לפני הפסטיבל.
כ-75 בלונים נכחו בשנה הזאת, מה שהופך אותו לפסטיבל הכדורים הפורחים הגדול ביותר שנערך בהיסטוריה של קנטאקי.
הטייסים הגיעו ממדינות כמו ניו זילנד, קנדה וגם ממערב ארצות הברית, הם גייסו יותר מ-35,000 דולר למען קרן משאלת לב, גן החיות בלואיוויל ועבור WHAS Crusade for Children.
היה גם שש שעות של שידור חי בטלוויזיה, ויותר מ-120,000 אנשים נכחו באירוע במהלך שלושה ימים.
חלק מכספי דמי החניה נתרמו ל-WHAS Crusade for Children, וכן כספים נוספים גויסו לכבוד גן החיות בלואיוויל ועוד כמה ארגונים מקומיים ללא כוונת רווח.
ב-2007 פסטיבל הכדורים הפורחים ע"ש אדם מת'יוס נרכש על ידי הקרן The Spirit of Kentucky עבור $1, והאירוע שינה את שמו לפסטיבל הכדורים הפורחים בלוגראס.
הפסטיבל המשיך להיות הגדול ביותר בקנטאקי והחמישי בגודלו בארצות הברית.
הפסטיבל בוטל ב-2010, מסיבות שונות.
הפסטיבל היה אמור לחזור ב-2011, עם שם חדש, "פסטיבל הבלונים של הרוח של קנטאקי", אך זה בוטל גם כן.
אין זכר לקיומו של הפסטיבל מאז.
פסטיבל הכדורים הפורחים הבינלאומי בגלבוע מתקיים מדי שנה בשבוע הראשון באוגוסט בפארק הלאומי מעיין חרוד.
הפסטיבל הראשון התקיים בשנת 2009, ביוזמת שלומי אייל, רכז הספורט של מועצה אזורית גלבוע.
בניגוד לאירועים דומים בחו"ל הפסטיבל משלב לינה במקום.
הפסטיבל הראשון כלל רק את מטס הכדורים הפורחים (12 במספר).
נכון לשנת 2018 הוא כולל גם פעילויות נלוות רבות.
החל מהפסטיבל השלישי חלק מן האירועים מתקיימים בדרום הארץ, בפארק אשכול, שבוע לאחר הפסטיבל בגלבוע.
האירוע מושך אליו כ-7,000 מבקרים מדי שנה.
חלק מטייסי הכדורים הפורחים מגיעים לאירוע מחו"ל.
הופעות חיות ומופעי אש ולהטוטנים
מופע Night Glow - ניפוח כדורים פורחים בלילה
פירוטכניקה ומופע זיקוקי דינור ענק
"צביעת השמיים" במצנחי רחיפה וטרקטורוני אוויר בין בלוני ענק
פסטיבל הזמר והפזמון 1980 הייתה תחרות שירים שהופקה על ידי רשות השידור ושודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
התחרות התקיימה ב-29 במרץ בבנייני האומה בירושלים בהנחיית רבקה מיכאלי.
המנצח על התזמורת יצחק גרציאני והמפיק והעורך של התחרות חיים מלובן.
ישראל, שזכתה שנתיים ברציפות באירוויזיון, ויתרה על זכותה לארח את האירוויזיון בפעם השנייה ברציפות, ולבסוף גם לא השתתפה בתחרות, כיוון שהיא נערכה בערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
ולכן הפרס בתחרות בשנה זו שונה מייצוג ישראל באירוויזיון לפרס כספי.
בחלקו האמנותי של הפסטיבל השתתפו חוה אלברשטיין וחלב ודבש.
השיר שזכה בתחרות הוא "פזמון חוזר" בביצוע של להקת האחים והאחיות, שהורכבה מישראלה קריבושיי, ורדה שגיא, מוני ארנון ויצחק (צוקי) צוקר.
ניקוד השירים התבצע על-ידי 4 ועדות שיפוט גאוגרפיות ונקודת שיפוט נוספת בבנייני האומה.
בית שמש - רם תדמור
מחנה צבאי - בני הנדל
קיבוץ נחשון - ברוריה זימרון
פסטיבל הזמר והפזמון 1969 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
המנצח על התזמורת לסלו רוט והמפיקים הם חנוך חסון וגיל אלדמע.
זה היה פסטיבל הזמר והפזמון הראשון ששודר בשידור חי בטלוויזיה בישראל.
בין השירים שנשלחו לתחרות לא נמצאו שירים הולמים, ולכן כל שנים עשר השירים הוזמנו אצל מחברים מקצועיים.
לראשונה נערכה ההצבעה גם בארבע נקודות הצבעה ברחבי הארץ, בנוסף להצבעות הנוכחים באולם: כפר מסריק, שדה משה, נתניה וכפר הנוער בן שמן.
השיר "על כפיו יביא" בביצוע של רבקה זהר שזכה במקום הרביעי, הפך ללהיט, וזכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל ושל גלי צה"ל.
בעקבות נושאו של השיר "בלדה לחובש", שזכה במקום הראשון, הושמעו טענות לגבי הכללתו בפסטיבל, שנערך בימי מלחמת ההתשה.
יהורם גאון, שזו הייתה הופעתו האחרונה בפסטיבל, זכה בשני המקומות הראשונים, ואמור היה גם לשיר את השיר "בדרך חזרה", שזכה במקום השלישי, אך ויתר עליו.
שירים נוספים שזכו להצלחה לאחר הפסטיבל היו:
השיר "עץ האלון" של יהורם גאון, שהגיע למקום השני בתחרות ולמקום השישי במצעד הפעמונים השנתי תשכ"ט שהיה מצעד הפזמונים העברי השנתי הראשון.
השיר "פראג" של אריק איינשטיין, שזו הייתה הופעתו האחרונה בפסטיבל.
"שיר בארבעה בתים" בביצוע אילנית.
פסטיבל הזמר והפזמון 1966 היה תחרות זמר ששודרה בקול ישראל.
בתחרות התמודדו עשרה שירים וכל שיר הושמע בשני ביצועים.
רביעיית "האחיות שמר" שהוקמה על ידי נעמי שמר מנתה את הזמרות דינה גולן, רותי ביקל, אמנה כהן ודליה אורן.
השיר "מנהג חדש" זכה להצלחה, אבל הרביעייה התפרקה בשנה שלאחר מכן.
השיר שזכה בתחרות הוא "ליל סתיו".
פסטיבל הזמר והפזמון 1967 הייתה תחרות זמר ששודרה בקול ישראל.
התחרות התקיימה ביום שני, במוצאי יום העצמאות, ה' באייר תשכ"ז, 15 במאי 1967 (ביום שבו החלה "תקופת ההמתנה" לפני מלחמת ששת הימים), בבנייני האומה בירושלים בהנחיית יצחק שמעוני.
המנצח על התזמורת היה משה וילנסקי והמפיקים היו חדוה סולד, גיל אלדמע ויצחק שמעוני.
לחלק האמנותי של הפסטיבל הוזמנו חמישה שירים על ירושלים על ידי ראש עיריית ירושלים טדי קולק, שהושרו בעת ההפסקה לצורך מניין הקולות, כשהבולט בהם הוא "ירושלים של זהב" בביצוע של שולי נתן.
השיר שזכה בתחרות הוא "מי יודע כמה" בביצוע של מייק בורשטיין.
שם המבצעשם השירמיליםלחןעיבודהדסה סיגלובגמדיםרפאל ספורטהשרה לוי-תנאי -שמעון ישראלישבילי אדםמרדכי זעיראמרדכי זעיראחנן וינטרניץחדוה עמרנירק אל תאמר דבריחיאל מוהרדובי זלצראבי רובינשטייןהפרבריםאז למה שלא נחייךיורם טהרלבאלכסנדר ארגובאריה לבנוןשולי נתןירושלים של זהבנעמי שמרנעמי שמרשולי נתן
פסטיבל הזמר והפזמון תש"ל, 1970 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
המנצח על התזמורת היה משה וילנסקי והמפיקים היו חנוך חסון, אמיתי נאמן וגיל אלדמע.
מאחר שהאמנים שהופיעו בפסטיבל היו חתומים בחברות תקליטים שונות, יצאו לפסטיבל שני תקליטים שונים, האחד בחברת הד ארצי והאחר בחברת CBS.
חלק מהשירים בכל תקליט לא מושרים על ידי הזמרים המקוריים, שירים מסוימים חסרו בשני התקליטים.
לדוגמא, הגשש החיור לא נכללו באף תקליט, את השיר "מים לדוד המלך" ביצעו בתקליט של הד ארצי, אילן ואילנית.
שירן של לאה גולדברג ונורית הירש שזכה במקום השלישי בביצוע אילנית, בוצע בתקליט CBS על ידי נירה גל וכלל לא נכלל בתקליט של הד ארצי.
ההופעה יוצאת הדופן של הפסטיבל היתה של שלישיית הגשש החיור ששרו את מים לדוד המלך (מילים ולחן, עקיבא נוף).
הם הופיעו לבושים בחצאיות ובסנדלים בסגנון רומי, עם זרי פרחים לראשיהם.
במהלך הביצוע הרימו ידיהם וכך נחשפו תחתונים שלבשו מתחת לשמלותיהם הקצרות.
כאמור, ביצוע זה לא נכלל באף אחד משני התקליטים.
הופעה מיוחדת נוספת היתה של שלמה ארצי שעלה לבמה לבוש במדי חיל הים.
שירו "פתאום עכשיו פתאום היום" (תרצה אתר ויעקב הולנדר) זכה במקום הראשון.
השירים המשתתפים (לפי סדר המופע)
פסטיבל הזמר והפזמון 1971 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
המנצח על התזמורת היה לסלו רוט והמפיק היה חנוך חסון.
שלושה הרכבים השתתפו בפסטיבל: שלישיית לא אכפת להם ששמה הנוסף היה "שלושת השמנים" (מתי כספי, גדי אורון ויעקב נוי), צמד הדודאים (ישראל גוריון ובני אמדורסקי) ושלישיית שובבי ציון (חנן יובל, קובי רכט וקובי אשרת).
חלק מהשירים הוקלטו על ידי זמרים אחרים בתקליט שיצא לאור: השיר "חלומות של חושך ואור" בביצוע של טמירה ירדני, השיר "רגע שקט" בביצוע של גבי ברלין והשיר "כשאהיה זקן" בביצוע של רבקה מיכאלי ובני אמדורסקי.
השיר שזכה בתחרות הוא "רק הירח" בביצוע של אילנית, ובזמן ההכתרה שכחה אילנית את מילות השיר ופלטה "אוי-ווי".
פסטיבל הזמר והפזמון 1972 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
התחרות התקיימה ביום רביעי, במוצאי יום העצמאות, ה' באייר תשל"ב, 19 באפריל 1972, בבנייני האומה בירושלים בהנחיית רבקה מיכאלי ויוסי בנאי.
המנצח על התזמורת היה יצחק גרציאני והמפיקים היו חנוך חסון וגיל אלדמע.
התחרות לא נפתחה לקהל הרחב וכל שנים עשר השירים הוזמנו אצל מחברים מקצועיים.
בעז שרעבי התבלבל בשידור החי והתחיל עם הבית השני, לאחר שהתעשת ביקש להפסיק את הנגינה ולהתחיל מחדש.
בסיום האירוע קיבלה אילנה רובינא את הבשורה כי אביה, המשורר אלכסנדר פן, נפטר.
השיר שזכה בתחרות הוא "טוב לי לשיר" בביצוע של הטוב הרע והנערה.
בחלק האמנותי של התחרות הופיעו הגשש החיוור עם השיר "יש לי חג" למילים וללחן של נעמי שמר ולעיבוד של יצחק גרציאני.
פסטיבל הזמר והפזמון 1973 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
התחרות התקיימה במוצאי יום העצמאות בבנייני האומה בירושלים בהנחיית רבקה מיכאלי.
המנצחים על התזמורת היו יצחק גרציאני ולסלו רוט והמפיקים היו חנוך חסון וגיל אלדמע.
בשנה זו המחברים נקראו לכתוב שירים ברוח חצי יובל למדינת ישראל.
הזמרת רותי נבון נחבלה בתאונת דרכים זמן קצר לפני הפסטיבל ולכן, לא עלתה לבימה לשיר.
במקומה, ביצעה את השיר "נצח ישראל לא ישקר" מי שהייתה אמורה להיות להקת הלווי שלה, "שוקולד מנטה מסטיק", בליווי שלישיית "אף אוזן גרון".
השיר שזכה בתחרות הוא "את ואני נולדנו בתש"ח" בביצוע של עדנה לב.
לאחר הזכייה הצטרף יגאל בשן, כותב השיר, ללב והם ביצעו אותו ביחד.
יצחק גרציאני ניצח על התזמורת בחלק הראשון (שירים 1-6) ולסלו רוט ניצח עליה בחלק השני (שירים 7-12).
פסטיבל הזמר והפזמון 1974 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון ב-25 באפריל.
השיר שזכה בתחרות הוא "הבלדה על ברוך ג'מילי" בביצוע של שלמה ארצי ולהקת גברת תפוח.
במהלך חלוקת הפרס קם ג'מילי ונופף בגאווה ולמחרת רעשה הארץ על עידוד לונדליזם.
בחלק האמנותי הופיעו הגשש החיוור עם השיר "אף אחד לא קם", שכתב יוסי בנאי ללחן ולעיבוד של יצחק גרציאני.
עוד הופיעה להקת כוורת עם השירים "יו יה", "נתתי לה חיי" ו"הורה היאחזות".
פסטיבל הזמר והפזמון 1977 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
התחרות התקיימה במוצאי שבת, ט"ו באדר, 5 במרץ 1977, בבנייני האומה בירושלים בהנחיית רבקה מיכאלי.
המנצח על התזמורת היה יצחק גרציאני והמפיק היה חנוך חסון.
השיר שזכה בתחרות הוא "רקפת" בביצוע רוחמה רז.
באותו ערב ירד שלג בירושלים והדרכים לבירה נחסמו.
רק תושבי העיר הצליחו להגיע לפסטיבל והם גילו לוקאל פטריוטיזם ובחרו בשיר אותו פיזמה הזמרת המקומית רוחמה.
בתחרות בלטה הזמרת אילנה אביטל, שהייתה אז בת 17, וזכתה במקום השלישי עם השיר "אותך", שזכה לאחר מכן להצלחה.
פסטיבל המתים או חג האבות הקדמונים מתקיים על ידי תרבויות רבות ברחבי העולם, לכבוד או להכרה של בני הקהילה שנפטרו, בדרך כלל לאחר הקציר באוגוסט, ספטמבר, אוקטובר או נובמבר.
בתרבויות רבות נערך בסוף אוקטובר ובתחילת נובמבר פסטיבל המתים, שנמשך עד 3 ימים; דוגמאות שנוהגות כך כוללות את הפרואנים, תושבי האוקיינוס השקט, תושבי איי טונגה, הפרסים הקדומים, הרומאים הקדומים והמדינות הצפוניות באירופה.
בדת האינקה כל חודש נובמבר הוא 'Ayamarca', שמתורגם לפסטיבל המתים.
פסטיבל העגלות המצרי העתיק התקיים בתחילת אוגוסט (וכונה כ"ת'וט" בשפה הקופטית), כאשר אנשים השאירו סירות קטנות על נהרות כדי לזכור את מותו של אוסיריס וכדי לכבד את הנפטרים במסע שלאחר המוות שלהם.
במאה ה-21 המסורת באירופה היא חגיגת ליל כל הקדושים.
בין היתר, סברו כי פסטיבל המתים הוא זיכרון פולחני של המבול שבו הלילה הראשון (ליל כל הקדושים), מתאר את רשעות העולם לפני המבול.
בלילה השני חוגגים הניצולים ששרדו את המבול ואת הלילה האחרון חוגגים אלה שיאכלסו מחדש את כדור הארץ.
במנהג הבודהיסטי-יפני הפסטיבל שמכבד את רוחם של אבותיהם מכונה פסטיבל אובון והוא מתקיים ביולי או באוגוסט.
פסטיבל שנתי זה מתחיל במשתתפים שנוהרים לעבר האוקיינוס עם מתנות, מסרים ופנסים מוארים עבור הנפטרים.
כל המתנות הללו נמצאות בסירות קטנות אשר מושטות במים בחצות אותו היום.
הפסטיבל הבודהיסטי-סיני נקרא פסטיבל רפאים.
עבור ההינדים, הטקס שנעשה עבור האבות הקדמונים שלהם נקרא פיטרי פקשה.
הוא מבוסס על לוח השנה הירחי ההינדי והתקופה שלו נמשכת 15 יום ומסתיימת לקראת סוף ספטמבר.
בנפאל, הפסטיבל הפופולרי של גאי ג'טרה מציין ומכבד את הנפטרים.
הכנסייה הרומית-קתולית חוגגת שלושה ימים של תקופת האלוומס בין 31 באוקטובר ל-2 בנובמבר ומציינת את ערב כל הקדושים, יום כל הקדושים ואת יום כל הנשמות.
במקסיקו חוגגים את יום המתים; החג הוא חג מקסיקני המוקדש לזכרם של אבות המשפחה שהלכו לעולמם.
פסטיבל הספרות הפלסטיני הוא פסטיבל ספרותי שנתי, שנוסד בשנת 2008, המתקיים במשך שבוע במספר ערים ברחבי הרשות הפלסטינית.
הפסטיבל נוסד בשנת 2008 במטרה מוצהרת לחזק את "כוחה של התרבות על תרבות הכוח" ולשבור את מה שהמייסדים רואים כמצור תרבותי על פלסטין.
היושב ראש המייסד של הפסטיבל היא הסופרת והפרשנית הפוליטית המצרית אהדף סויף.
במאמץ להתגבר על הגבלות על חופש התנועה של הפלסטינים, הפסטיבל נודד מעיר לעיר, ומקיים אירועים בחינם בערבית ובאנגלית בערים שאליהם הוא מגיע.
הפסטיבל מתקיים בירושלים, רמאללה, יריחו, חיפה ושכם.
מכיוון שהנסיעה לעזה מוגבלת כמעט באופן מוחלט, הרבה פחות אירועים מתקיימים בה.
המשורר מחמוד דרוויש שלח מסר לפסטיבל המכונן בו כתב:.
במאי 2009, גם ערב הפתיחה וגם ערב הסיום של הפסטיבל השני, בתיאטרון אל-חכוואתי, נסגרו על ידי משטרת ישראל, בצו של השר לביטחון פנים.
במטרה למנוע את קיום הפסטיבל בירושלים, מאחר שהרשות הפלסטינית הייתה מעורבת בו.
בשתי הפעמים עבר הפסטיבל: למכון התרבות הצרפתי בירושלים בערב הפתיחה, ולבניין המועצה הבריטית בערב הסיום.
בשנה זו נערך הפסטיבל בחסות של הקונסוליה הבריטית בירושלים ואונסק"ו, ובין משתתפי הפסטיבל היו הסופר השוודי הנינג מנקל, והשחקן מייקל פאלין.
בעקבות הסגירה קרא הנינג מנקל לקהל שנמנע ממנו לשמוע את דבריו: "אל תאבדו תקווה".
בשנת 2011 במהלך אירוע הסיום של הפסטיבל שנערך בסילוואן נורה גז מדמיע אל עבר המשתתפים.
בשנת 2012 נערך הפסטיבל אך ורק בעזה, לאחר שהמארגנים הצליחו להפעיל לחץ ולקבל גישה לרצועת עזה ממצרים דרך מעבר רפיח.
בשנת 2015 מנעה מדינת ישראל את הכניסה למשתתפת הפסטיבל שרה אישאק , במאית קולנוע מועמדת לאוסקר, אזרחית בריטית ממוצא תימני.
בשנת 2016 אורח הכבוד של הפסטיבל היה הסופר הדרום-אפריקאי זוכה פרס נובל לספרות ג'ון מקסוול קוטזי, בדברי הברכה שלו אמר:.
בשנת 2018 לא נערך הפסטיבל, לאחר שהמארגנים הודיעו כי הם לוקחים שנה הפסקה כדי "להעריך את תפקידו של הפסטיבל בעולם המשתנה במהירות".
בשנת 2019 הפסטיבל הושק מחדש עם מוטו חדש "התמקדות בטיפוח כתיבה חדשה, המבהירה וממסגרת את הקשרים בין הקולוניזציה של הרשות הפלסטינית לבין מערכות השליטה והנישול המואצות ברחבי העולם".
בשנים 2020 ו-2021 בוטל הפסטיבל בגלל מגפת הקורונה.
בין פטרוני הפסטיבל במהלך השנים היו: צ'ינואה אצ'בה, ג'ון ברגר, מחמוד דרוויש, שיימוס הייני, הרולד פינטר, פיליפ פולמן ואמה תומפסון.
יותר מ-250 סופרים ואמנים בינלאומיים ופלסטינים השתתפו בפסטיבל במהלך השנים, בין היתר: מייקל אונדאטג'ה, אליס ווקר, רג'א שחאדה, ג'ון מקסוול קוטזי, מייקל פיילין, סואד אמירי, הנינג מנקל, טהא מוחמד עלי, ג'וף דייר, סוהיר חמאד, קלייר מסוד, פאנקאג' מישרה, ריצ'רד פורד ורבים אחרים.
ביוני 2023 השתתף בפסטיבל ברמאללה טא-נהסי קואטס, ובין השאר השתתף בפאנל בנושא הלאומיות הפלסטינית בהנחיית הסופרת איזבלה חמאד ובהשתתפות מוחמד אל-כורד.
כשנה לאחר מכן פרסם קואטס את ספרו "The Message" ובו מאמר ארוך המתאר את ביקורו בישראל ובשטחים הפלסטיניים.
עשרות סופרים שהשתתפו בפסטיבל כתבו על חוויותיהם בעת הביקור ברשות הפלסטינית.
הירחון היוקרתי "ניו סטייטסמן" כתב על כך: "האנתולוגיה הזו תעזור להפוך את ההבנה האינטלקטואלית שלך לגבי דיכוי להבנה רגשית".
פסטיבל המחול האמריקאי (American Dance Festival; ADF) הוא מוסד להוראת מחול בארצות הברית.
מדי קיץ, מקיים הפסטיבל קורסים למחול, כולל קורס קיץ אינטנסיבי למחול, קורס מחול קדם־מקצועי ריקוד אינטנסיבי, וסדנאות לרקדנים מקצועניים.
במקביל מתקיים פסטיבל קיץ בן שישה שבועות של מופעי מחול מודרני, באוניברסיטת דיוק ובמרכז לאמנויות הבמה בדרהאם, קרוליינה הצפונית.
ראשית הפסטיבל בשנת 1934, כאשר הוקם כתוכנית קיץ במכללת בנינגטון, במדינת ורמונט, שבה התאספו חלוצות המחול המודרני האניה הולם, מרתה גרהם, דוריס האמפרי, וצ'ארלס ויידמן כדי ללמד טכניקת מחול ולבצע יצירות חדשות.
הוא התקיים מדי שנה, עד שחדל לאחר קיץ 1942.
בשנת 1948 חודש המיזם בקונטיקט קולג' בניו לונדון, קונטיקט, בהשראת מודל בנינגטון, ונקרא "בית הספר למחול של אוניברסיטת ניו יורק וקונטיקט קולג' / פסטיבל המחול האמריקאי".
ב־1969 מונה במאי חדש בשם צ'ארלס ריינהארט, אשר קיצר את השם ל"פסטיבל המחול האמריקאי".
לאחר 30 שנה בקמפוס בקונטיקט קולג', עבר הפסטיבל בשנת 1978 לקמפוס אוניברסיטת דיוק בדרהאם, צפון קרוליינה.
מאז הקמתו ב־1934, פסטיבל המחול האמריקאי אירח למעלה משש מאות וארבעים מופעי בכורה, יותר משלוש מאות וארבעים יצירות מוזמנות, ולמעלה מחמישים שחזורים של אמנים כמו מרתה גרהם, חוסה לימון, מרס קנינגהם, פול טיילור, טווילה ת'ארפ, אלווין איילי, פילובולוס, מרדית' מונק, מרתה קלארק, ורבים אחרים.
צ'ארלס ריינהרט ניהל את פסטיבל המחול האמריקאי בין השנים 1969–2011. בינואר 2012 מונתה ג'וֹדי נימריכטר למנהלת הפסטיבל, לאחר שהייתה מנהלת משותפת עם ריינהרט בין השנים 2007–2011, ומנהלת זוטרה בין השנים 2003–2007.
בשנת 1978, הזמרת מדונה, שהייתה באותה תקופה סטודנטית למחול באוניברסיטת מישיגן, למדה בקורס הקיץ של הפסטיבל.
הפסטיבל מעניק מלגות ופרסים לדמויות בולטות בעולם המחול.
המלגה קרויה על שם סמואל ה' סקריפס, והיא כוללת סך 50 אלף דולר ארצות הברית שמוענקים לכוריאוגרף מצטיין מדי שנה.
בין הזוכים במלגה בעבר נמנים מרס קנינגהם, פול טיילור, אוהד נהרין, פינה באוש, טווילה ת'ארפ, חוסה לימון, ואחרים.
בנוסף, מעניק הפסטיבל גם פרס למורים מצטיינים למחול.
פרס זה קרוי "הקתדרה להוראה מעולה על שם סרסוואטי / ג'וי אן דיואי ביינקה".
בין מקבלי הפרס נמנים ג'רי הוליהאן, גאס סולומונס ג'וניור, דונה פיי בורצ'ילד, גקלין וילאמיל, איירין דאוד, ואחרים.
פסטיבל המחול האמריקאי קולט מתמחים מדי קיץ, לתפקידי מינהלה של אמנות ולתפקידי הפקה.
מתמחים יכולים לקחת שיעור מחול אחד ליום, ובשאר היום עובדים במשרדי הפסטיבל (עבור אלה המתעניינים במינהל אומנויות), או בלימוד הכלים והמיומנויות של פועלי במה ובשהות בת כ־40 שעות בשבוע בסביבת הבמה לצד כל הלהקות המקצועיות לאורך כל הפסטיבל.
שתי ההתמחויות כוללות מלגה בגובה שכר הלימוד המלא לקורס בן שישה שבועות בפסטיבל.
על המבקשים להתמחות להגיש מועמדות להתמחויות אלו, ויש תחרות רבה על המקומות הזמינים.
מעבר לפעילות השיא של הפסטיבל בקיץ, הוא מקיים באוניברסיטת דיוק קורסים במהלך כל השנה, לכל הגילאים ורמות הניסיון.
בנוסף לכל הפעילויות האמורות בקרוליינה הצפונית, מקיים הפסטיבל גם קורס אינטנסיבי בחורף בניו יורק ובפסדינה (בקליפורניה), לרקדנים מעל גיל 18.
פסטיבל הזמר והפזמון 2013 הייתה תחרות שירים ששודרה ב-31 בינואר 2013, בניסיון נוסף לשחזר את פסטיבל הזמר והפזמון, לאחר שהתקיימו תחרויות בשנים 2000 ו-2001.
הפסטיבל שודר בשידור חי בערוץ הראשון וברשת ג' מהיכל התיאטרון בקריית מוצקין, בהנחיית אורי גוטליב.
בקטעי המעבר בין השירים הופיעו יעל פוליאקוב ואילן פלד.
בחלק האומנותי, הופיעו אנסמבל ציפורלה ואסתר עופרים, שזכתה בשני המקומות הראשונים בפסטיבל בשנת 1961.
השיר שזכה בתחרות היה "תחזרי" בביצועו של פאר טסי, אותו יצר יחד עם דודו מתנה לזכרה של תאיר ראדה.
השיר יצא לאחר מכן גם כסינגל והופיע באלבום הבכורה של טסי.
לתחרות הוגשו למעלה מ-600 שירים.
לזוכה הוענק פרס מפעל הפיס לעידוד היצירה המקורית על סך 100,000 ש"ח.
פסטיבל הסופרים הישראלי הוא אירוע ספרות שנתי המתקיים בישראל.
הפסטיבל נוסד בשנת 2022 במטרה לקדם את הספרות העברית, ליצור חיבור ישיר בין סופרים לקהל הרחב, ולהעניק במה מרכזית לסופרים מכל קשת היצירה בישראל, בדגש על סופרים עצמאיים לצד סופרים ותיקים ומוכרים.
מאז שנת 2023 הפסטיבל מתקיים במימון ובתמיכה מלאים של נמל יפו ועיריית תל אביב.
הפסטיבל משלב יריד ספרים רחב היקף, הרצאות, פאנלים, סדנאות, מפגשים עם סופרים ופעילויות נוספות לקהל הרחב, ומתקיים בדרך כלל בסוף חודש מאי, סמוך לאירועי שבוע הספר העברי.
הפסטיבל נוסד בידי הסופרים תה ואסיף אלקיים הפועלים לקידום סופרים עצמאיים בישראל.
מטרת הפסטיבל, לדברי מייסדיו, היא לאפשר לכל יוצר לפגוש את הקהל שלו באופן ישיר ובלתי אמצעי, ללא עלויות גבוהות הכרוכות בירידי ספרים מסורתיים, כך שמכירות הספרים מגיעות ישירות למחברים.
מהדורתו הראשונה של הפסטיבל התקיימה בשנת 2022 בעיר נתניה, כיוזמה עצמאית קטנה יותר.
מטרתה הייתה להנגיש את הספרות הישראלית לקהל רחב וליצור במה לסופרים ממגוון סוגות, כולל סופרי רשת וסופרים הפועלים באופן עצמאי.
בשנת 2023 עבר הפסטיבל לנמל יפו, ומאז הוא מתקיים במתחם זה בשיתוף פעולה מלא ובתמיכה של נמל יפו ועיריית תל אביב-יפו (באמצעות חברת "אתרים" המנהלת את הנמל).
מהדורת הפסטיבל הראשונה בנמל יפו (2023) כללה, על פי דיווח ב"כלכליסט", כ-40 סופרים וכ-600 מבקרים.
המעבר לנמל יפו אפשר את הרחבתו המשמעותית של הפסטיבל.
בשנה זו הפך הפסטיבל ל"אחד מהגדולים והמרכזיים בעולם הספרות העצמאית בישראל".
לקראת מהדורת 2025, הפסטיבל התרחב מיומיים לשלושה (29–31 במאי), והתקיים במתחמים "מחסן 2" ו"בית המכולות" בנמל יפו.
בשנה זו השתתפו 200 סופרים.
כמו כן, הצטרפה חברת הדפוס לפי דרישה בוקפוד כנותנת חסות רשמית, ורשת בתי הקפה ארומה אספרסו בר החלה לתמוך בפעילותו, בין היתר ברכישת ספר אחד מכל סופר המשתתף ביריד הספרים.
הפסטיבל כולל יריד ספרים רחב היקף בו מציגים מאות סופרים ומשוררים ישראלים, המוכרים את ספריהם ישירות לקהל.
מתקיימים בו עשרות הרצאות, פאנלים, סדנאות כתיבה, השקות ספרים, ומפגשים עם יוצרים מהזרם המרכזי לצד סופרים עצמאיים בתחילת דרכם.
בפסטיבל משתתפים גם סופרים מוכרים כגון אתגר קרת (שהשתתף ב-2024) ואשכול נבו (שהשתתף ב-2025), וכן לוקחות בו חלק הוצאות ספרים ותיקות דוגמת כנרת וידיעות ספרים.
כמו כן, מתקיימות פעילויות לילדים ומוצעים דוכני מזון ושתייה.
החל משנת 2025, יריד הספרים מאורגן ב"רבעים" נושאיים (כגון ספרות ספקולטיבית, רומנטיקה, שירה, ספרות עכשווית).
הפסטיבל מתקיים במתחמים "מחסן 2" (הכולל את אולמות "עוגן" ו"צדפה") ו"בית המכולות" בנמל יפו.
משתתפים בולטים (לפי שנה - רשימה חלקית)
בפסטיבל השתתפו לאורך השנים סופרים ויוצרים רבים, ביניהם:
הפסטיבל מתקיים בתמיכה ובשיתוף פעולה עם גורמים מרכזיים, ביניהם:
נמל יפו (באמצעות חברת "אתרים")
ארומה אספרסו בר (החל מ-2025, תמיכה בפעילות)
פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה (או בשמו הנפוץ פסטיבל חיפה) הוא פסטיבל הסרטים הבין-לאומי הראשון בישראל.
הפסטיבל נוסד בשנת 1983 ומאז הפך לאירוע קולנועי בעל מוניטין ויוקרה בזירת הקולנוע הישראלי ובתעשייה הקולנוע הבין-לאומית.
הפסטיבל נערך מדי שנה באזור מרכז הכרמל וכרמל צרפתי בחיפה.
במהלך עשרה ימים בחג סוכות, מוקרנים בפסטיבל בארבעה אולמות מהבוקר ועד חצות למעלה מ-280 סרטים לצד אירועים מיוחדים, כיתות אמן ומפגשים עם יוצרים ידועים.
התוכנית האמנותית של הפסטיבל נבחרת בתהליך אוצרות קפדני עם דגש על איכות, גיוון ופלורליזם.
רוב סרטי הפסטיבל הם זוכי פרסים ונבחרי הפסטיבלים החשובים בעולם.
הפסטיבל נוסד בשנת 1983 בעידודו של ראש עיריית חיפה דאז, אריה גוראל, ועל ידי יוסי גלוזמן, אז מזכיר העיר חיפה ומ"מ יו"ר קרן תרבות חיפה, מנהלת קולנוע "שביט אשרוב" ענת אשרוב ומנהל הסינמטק, יוסי אורן.
הפסטיבל מופק על ידי חברת "אתוס", החברה העירונית לאירועי אמנות, תרבות וספורט.
למשך 10 ימים ובמהלך חג הסוכות, מוקרנים עשרות סרטים במספר אולמות הקרנה משעות הבוקר ועד חצות.
בנוסף נערכים אירועי חוצות, מופעים והקרנות פתוחות.
סרטי הפסטיבל הם ברובם זוכי פרסים ונבחרי הפסטיבלים החשובים בעולם.
באוקטובר 2020 התקיים הפסטיבל ה-36 במתכונת מצומצמת ובאונליין, בהתאמה למגפת הקורונה בישראל ומגבלותיה.
בפסטיבל 2021 התקיים הפסטיבל ה-37 בהתאם להנחיות התו ירוק.
הפסטיבל ה-39 התקיים ברובו הגדול, אך ביומו האחרון אירע טבח שבעה באוקטובר וביום זה בוטלו ההקרנות המתוכננות.
הפסטיבל ה-40 התקיים בין 31 בדצמבר 2024 ל-11 בינואר 2025, לאחר שנדחה מחג סוכות (אוקטובר 2024) עקב המצב הביטחוני בצפון ישראל במלחמת חרבות ברזל.
האקדמיה האמריקאית לקולנוע אישרה ביוני 2022, שסרט עלילתי קצר הזוכה בפסטיבל חיפה, יוכל להיות מועמדות לזכייה בפרס אוסקר, החל מטקס האוסקר שלאחר מכן.
המנהלת האמנותית שלו כ-30 שנים עד 2020 הייתה פנינה בלייר, שגם ניהלה את סינמטק חיפה בשנים 1986–2005. החל מפסטיבל 2021 ועד למותה בשנת 2024 הייתה נשיאת הכבוד של הפסטיבל.
המנהל האומנותי הוא ירון שמיר
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, נערכות תחרויות בין-לאומיות במהלכן מוענקים פרסים ליוצרים שונים: תחרות "עוגן הזהב" לסרטי ביכורים בין-לאומיים ותחרות "כרמל" לקולנוע בין-לאומי.
בעבר נערכה גם תחרות בין יהדות לישראליות, ופרס תא המבקרים האירופאי "פדאורה".
סרט עצמאי עלילתי הטוב ביותר
סרט עצמאי תעודי הטוב ביותר
רשימת הזוכים בפרס לסרט עלילתי באורך מלא
בשנת 2015 התארח הבמאי והמפיק האיראני מוחסן מח'מלבאף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה (ה-31 במספר), בו עמד בראש צוות השופטים בתחרות לקולנוע ישראלי עלילתי.
הבמאי קלוד לנצמן היה אורח הכבוד בפסטיבל במלאת 30 שנה לצאת סרטו "שואה".
אורחים נוספים באותה שנה היו פיטר גרינוויי, ויין בלייר, לוקה גוודאנינו, סרז' ברומברג, השחקן והבמאי סרג'יו קסטליטו ואשתו הסופרת מרגרט מצאנטיני.
בשנת 2017 התארחו בפסטיבל הבמאי והמפיק סאם פולרד, השחקן הסקוטי בריאן קוקס והבמאית ההונגריה אילדיקו אניידי, זוכת פרס דוב הזהב.
אורחים נוספים שהתארחו באותה שנה בפסטיבל הם הבמאי יאנוש סאס והבמאית מרתה מזארוש, ג'ונאס קארפיניאנו, אלסנדרו ראק האיטלקי וסילביו סולדיני.
לצד ההקרנות באולמות הסגורים, מתקיימים מדי שנה עשרות אירועי חוצות למבוגרים ולילדים שפתוחים בחינם לקהל הרחב: מופעי מוזיקה חיה, ירידי אומנים והקרנות סרטים על מסכי ענק.
בספטמבר 2025, יותר מ-1,200 אנשי תעשיית הקולנוע והטלוויזיה חתמו על עצומה בה הם מתחייבים שלא לעבוד עם מוסדות וחברות קולנוע ישראליות, בפרט פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שלטענתם "מעורבות בפשעי מלחמה, ג'נוסייד ואפרטהייד נגד העם הפלסטיני".
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי במוסקבה הוא פסטיבל הסרטים הוותיק בעולם אחרי פסטיבל הסרטים של ונציה.
לראשונה התקיים הפסטיבל במוסקבה, בשנת 1935. בהמשך הוא לא התקיים עד שחודש בשנת 1959. לפסטיבל הוזמנו חמישים מדינות שכל אחת הוזמנה להציג סרט אחד ארוך ושניים קצרים.
בין השנים 1959–1995 התקיים הפסטיבל אחת לשנתיים בחודש יולי.
בפסטיבל ב-1961 השתתפו 57 מדינות.
80% מהסרטים בפסטיבל עסקו במלחמת העולם השנייה ובמאבק בנאצים.
בשנות ה-60 הוא נחשב לאחד מארבעת הפסטיבלים החשובים בעולם עם פסטיבל הקולנוע בקאן, פסטיבל ונציה ופסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
מאז 1995 הוא מתקיים אחת לשנה.
הפרס היוקרתי ביותר בפסטיבל הוא פסל ג'ורג' הקדוש ההורג את הדרקון – סמלה של העיר מוסקבה.
מאז שנת 2000 מכהן ניקיטה מיכאלקוב בתפקיד נשיא הפסטיבל.
פסטיבל הסרטים סאנדנס הוא פסטיבל הסרטים העצמאיים הגדול ביותר בארצות הברית, ומתקיים פעם בשנה בחודש ינואר, בערים פארק סיטי , סולט לייק סיטי ואוגדן שבמדינת יוטה.
החל משנת 2027 יתקיים הפסטיבל בעיר בולדר שבמדינת קולורדו.
בפסטיבל מתקיימות הקרנות בכורה של סרטים חדשים של יוצרי קולנוע עצמאי אמריקנים ובינלאומיים.
הוא כולל חלק תחרותי שבו מוקרנים סרטי דרמה וסרטים תיעודיים, וכמו כן מוענקים פרסים מחוץ לתחרות.
הפסטיבל נקרא על שם דמותו של "סאנדנס קיד" שגילם השחקן והבמאי רוברט רדפורד בסרט הקולנוע "קיד וקאסידי".
הפסטיבל החל לפעול משנת 1978. אז הוא נקרא 'פסטיבל הסרטים האמריקאי ביוטה' במטרה למשוך יותר יוצרי קולנוע ליוטה.
באותם ימים, עיקר תשומת הלב באירוע הופנה כלפי הצגת יצירות רטרוספקטיביות, בעוד שיוצרי הקולנוע עורכים דיונים בנושאי הקולנוע.
חלק קטן מן האירוע הוקדש לסרטים הנעשים מחוץ להוליווד, אלו הם הסרטים העצמאיים.
במשך השנים הבאות גורמים מסוימים דחפו לכך שהאירוע יגדל ויתפתח.
קודם זאת הייתה מעורבותו של השחקן רוברט רדפורד.
רדפורד, תושב יוטה לשעבר, נשא את נאום הפתיחה כיושב ראש הפסטיבל.
העובדה ששמו נקשר לסאנדנס, הביאה לחשיפה רבה של הפסטיבל.
שנית, הפסטיבל עבר מספטמבר לינואר.
המעבר מסוף הקיץ לאמצע החורף נעשתה, כפי שנמסר, בשל הצעתו של הבמאי ההוליוודי סידני פולאק, שהציע כי לקיים את פסטיבל הסרטים באתר סקי בזמן החורף, תמשוך יותר תשומת לב מצד הוליווד.
מכון סאנדנס, ארגון ללא מטרות רווח שהוקם על ידי רוברט רדפורד ב-1981, השתלט על הנהלת הפסטיבל משנת 1985, ומ-1991 שינה את שמו רשמית לפסטיבל הסרטים סאנדנס.
יוצרים עצמאיים ידועים רבים קבילו את החשיפה הראשונה לסרטיהם בפסטיבל סאנדנס.
הפסטיבל גם הביא לחשיפה רחבה של סרטים כמו "500 ימים עם סאמר", "המסור", "פרויקט המכשפה מבלייר", "מוכרים בלבד", "סקס, שקרים ווידאוטייפ", "נפוליאון דינמיט" ואחרים.
יוצרים ישראלים שסרטיהם השתתפו בפסטיבל סאנדנס הם: שבי גביזון ("האסונות של נינה"), ארז תדמור וגיא נתיב ("זרים"), שרון מימון וטל גרניט ("חופש גדול") ואורי בר-און ("72 בתולות" - סרט קצר).
החל מחודש אפריל 2012, מתקיים ספין אוף לונדוני של פסטיבל "סאנדנס", שיזם רוברט רדפורד בשנת 2010. הפסטיבל מתקיים באצטדיון O2 בלונדון.
ב-25 במרץ 2025 פורסם שהחל משנת 2027 יתקיים הפסטיבל בעיר בולדר, קולורדו.
ההחלטה על המעבר לקולורדו התקבלה לאחר שבית המחוקקים של יוטה העביר חוק האוסר על הנפת דגלי קהילת הלהטבק"א+ על מבני ציבור ובתי ספר.
בולדר נבחרה בתום חיפושים שנמשכו כשנה, ובין הנהלת הפסטיבל למדינת קולורדו נחתם חוזה למשך עשר שנים.
בינואר 2026 הפסטיבל פרסם הודעה רשמית המגנה תקיפה אלימה שבוצעה נגד חבר הקונגרס האמריקאי מקסוול פרוסט שאירעה במסיבה של סוכנות CAA שנערכה בעיר פארק סיטי, במהלך ימי הפסטיבל.
בהודעת הפסטיבל נמסר כי הנהלת סאנדנס מתנגדת לכל צורה של אלימות, הטרדה ודברי שנאה, וכי התנהגות כזו עומדת בניגוד לערכי הפסטיבל.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין הוא פסטיבל סרטים המתקיים בברלין מדי שנה בחודש פברואר, ונחשב לאחד מפסטיבלי הסרטים החשובים בעולם.
פסטיבל הסרטים בברלין מושך את קהל הצופים הרחב בעולם ובין הוותיקים שבו, כאשר הפסטיבל הראשון התקיים בשנת 1951 (אז זכה בו הסרט "ארבעה בג'יפ") והתקיים באופן רציף מאותה שנה.
הפסטיבל מציג סרטים מכל רחבי העולם, כאשר בשנים רבות זוכים סרטים שאינם דוברי אנגלית או גרמנית.
במהלך שיא המלחמה הקרה בשנת 1950, הציע אוסקר מרטאי, קצין סרטים בסניף שירות המידע של נציב האמריקני בגרמניה שהוצב בברלין, את הרעיון של פסטיבל קולנוע בברלין.
ההצעה הועברה באמצעות ועדה שכללה חברי הסנאט של ברלין ואנשים מתעשיית הקולנוע הגרמנית ב-9 באוקטובר 1950. באמצעות מאמציו והשפעתו, שוכנע הממשל הצבאי האמריקני לסייע ולתת הלוואות לשנים הראשונות של פסטיבל הקולנוע הבין-לאומי בברלין.
הפסטיבל הראשון התקיים בין התאריכים 6–17 ביוני 1951, בטיטיאנה-פאלאסט בשטגליץ.
הסרט "רבקה" של אלפרד היצ'קוק פתח את הפסטיבל הראשון ב-6 ביוני.
היסטוריון הקולנוע ד"ר אלפרד באואר היה המנהל הראשון שלו, תפקיד אותו מילא עד 1976.
הפרסים הניתנים בפסטיבל הם פרס דוב הזהב (Goldener Bär) כפרס הסרט הטוב ביותר ולמפעל חיים ופרס דוב הכסף (Silberne Bär) לבמאי הטוב ביותר, לשחקן, לשחקנית, למוזיקה ופרסים נוספים.
בשנת 2017, זכה סרטו של הבמאי הפלסטיני ראאד אנדוני, "ללכוד רוחות רפאים" ("اصطياد أشباح" מתורגם גם כ"ציד הרוחות") בפרס לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל.
בשנת 2019, זכה הסרט "מילים נרדפות" של נדב לפיד בפרס דוב הזהב.