tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חבר הנאמנים של מכללת קרלטון פיטר את ולסטון לקצרה בשלהי שנות השבעים בגלל פעילותו והיעדר פרסום מאמרים אקדמיים מצידו.
לאחר שתלמידיו קיימו שביתת שבת, חבר הנאמנים הסכים להעסיק את ולסטון מחדש ולספק לו קביעות.
בכך נותר ולסטון חבר הפקולטה הצעיר ביותר בתולדות המכללה.
ולסטון התמודד לראשונה לתפקיד ציבורי ב-1982. הוא זכה במועמדות הדמוקרטית לתפקיד מבקר המדינה של מינסוטה לאחר נאום נחרץ בוועידת המפלגה הארצית.
בבחירות הכלליות הוא גרף 45% מקולות הבוחרים, והפסיד לארן קרלסון הרפובליקני המכהן, שבעתיד יהיה מושל מינסוטה.
למרות ההפסד, ולסטון נותר פעיל בפוליטיקה של המפלגה הדמוקרטית באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20. הוא כיהן כחבר הוועדה הדמוקרטית הלאומית ב-1984, ושנתיים לאחר מכן ב-1986 פתח במסע בחירות שני לתפקיד מבקר המדינה בטרם פרש כדי לטפל במצב הבריאות הרעוע של אמו.
ב-1988, עמד ולסטון ברשות מטה הבחירות הנשיאותי של ג'סי ג'קסון במינסוטה.
לאחר הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית ניהל את מטה הבחירות במינסוטה של מועמד המפלגה לנשיאות מייקל דוקאקיס לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988.
ב-1990 התמודד ולסטון לראשונה לסנאט נגד רודי בושוויץ המכהן, והחל את המירוץ כאנדרדוג רציני.
ולסטון ביטא את תדמית האנדרדוג שלו עם כרזות משונות והומוריסטיות שיצר היועץ הפוליטי ביל הילסמן, בהם "פול המהיר" ו"מחפש אחר רודי", פסטיש על הסרט הדוקומנטרי "רוג'ר ואני" מ-1989 בכיכובו של מייקל מור.
בושוויץ ניזוק אלקטורלית גם ממכתב שתומכיו כתבו לחברי הקהילה היהודית במינסוטה ימים לפני הבחירות, והאשימו את ולסטון בהיותו "יהודי רע" על כך שנישא לגויה ולא גידל את ילדיו על ברכי ההלכה היהודית (בושוויץ, כמו ולסטון, היה יהודי בעצמו).
תשובתו של ולסטון למכתב, ששודרה בהרחבה בטלוויזיה של מינסוטה, הייתה ש"יש לו (לבושוויץ) בעיה עם נוצרים, כנראה." בושוויץ היה הסנאטור המכהן היחיד שלא נבחר מחדש באותה שנת בחירות.
ולסטון ניצח בשנית את בושוויץ ב-1996. במהלך אותו מסע בחירות, פרסם בושוויץ מודעות שציירו את ולסטון כ"ליברל מביך" והוא כונה "סנאטור הרווחה".
בושוויץ האשים את ולסטון בתמיכה בביזוי הדגל, מהלך שקיבל לדעת רבים תוצאה לא רצויה.
בטרם האשמה זו, המירוץ בין השניים היה צמוד ומותח, אך ולסטון המשיך לנצח את בושוויץ בסקרים בהפרש של תשעה אחוזים על אף שהוא שוב השתמש במשאבים רבים באופן יוצא מן הכלל.
מועמד המפלגה הרפורמיסטית האמריקאית דין ברקלי קיבל 7% מקולות הבוחרים.
הניצחון הצמוד של ולסטון ב-1990 והיבחרו מחדש ב-1996 נתנו אמון בארגוני דמוקרטיה שורשית שהעניקו השראה לסטודנטים במכללות, לאנשים עניים ולמיעוטים להיכנס לראשונה לתחום הפוליטי.
ב-1990 מספר הצעירים המעורבים במסע הבחירות היה כה בולט, עד כדי כך שזמן קצר לאחר הבחירות, סגן נשיא ארצות הברית לשעבר וולטר מונדייל אמר לוולסטון כי "הילדים ניצחו את זה בשבילך".
ולסטון בילה חלק ניכר מהקריירה שלו בסנאט בעבודה עם קהילת בני ההמונג שבמינסוטה, שלא הייתה מעורבת בעבר בפוליטיקה של ארצות הברית, ועם קהילת יוצא הצבא.
הוא היה חבר בוועדה לענייני חיילים משוחררים של הסנאט של ארצות הברית, והוביל בהצלחה קמפיין למען חיילים משוחררים שנחשפו לקרינה מייננת לקבלת פיצויים מהממשל הפדרלי של ארצות הברית, ולמען הגדלת ההוצאות הממשלתיות לשירותי בריאות עבור חיילים משוחררים.
ב-2002, ולסטון התמודד מחדש בבחירות לתקופת כהונה שלישית חרף התחייבויות קודמות להתמודד לשתי תקופות כהונה בלבד.
יריבו הרפובליקני היה נורם קולמן, ראש עיריית סיינט פול מזה שתי קדנציות ודמוקרט לשעבר, שתמך בוולסטון בעת התמודדותו לסנאט שש שנים קודם לכן.
מוקדם יותר באותה שנה הודיע ולסטון כי אובחנה אצלו טרשת נפוצה באופן קל, מה שגרם לצליעה שלדעתו הייתה פציעת היאבקות ישנה.
ולסטון נמנה בין שורה של סנאטורים מהמרכז השמאלי במפה הפוליטית בארצות הברית שהגיעו ממפלגת העבודה-הדמוקרטית-חקלאית של מינסוטה.
השלושה הראשונים, יוברט האמפרי, יוג'ין מקארתי ו-וולטר מונדייל, בלטו כולם במפלגה הדמוקרטית הלאומית.
שנותיו בסנאט של ארצות הברית
ולסטון נודע בעבודותיו למען השלום, הסביבה הטבעית, העבודה ובריאות הציבור.
לראיה, הוא הצטרף לאשתו שילה כדי לתמוך בזכויות נפגעי אלימות במשפחה.
הוא גם הפך את נושא מחלות הנפש למוקד מרכזי בקריירתו הציבורית.
ולסטון תמך בהגירה לארצות הברית.
ב-1991 הוא התנגד למלחמת המפרץ, ובחודשים שקדמו למותו דיבר בגנות איומי הקבינט של ארצות הברית בראשותו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש לצאת שוב למלחמה נגד עיראק.
הוא זכה לתמיכה רבה של קבוצות כמו הארגון הפרוגרסיבי "אמריקאים לפעולה דמוקרטית" , הסתדרות העובדים האמריקאית AFL-CIO, מועדון סיירה, האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, ו"אנשים למען דרך אמריקאית".
ב-1996 הצביע בעד חוק הגנת הנישואין.
מאוחר יותר הוא ביקש מתומכיו לחנך אותו בנושא ובשנת 2001, כשכתב את האוטוביוגרפיה שלו, "מצפונו של ליברל", הודה ולסטון כי ההצבעה בעד החוק הייתה שגיאה.
החוק אפשר למדינות ארצות הברית לסרב להכיר בנישואים חד-מיניים, והגדיר נישואים בחן גבר לאישה כמטרה פדרלית.
ב-1999 היה ולסטון אחד משמונת הסנאטורים היחידים שהצביעו נגד ביטול חוק חוק גלאס-סטיגל.
לאחר שהצביע נגד ההחלטה לצאת למלחמת עיראק ב-11 באוקטובר 2002, בעיצומה של מערכת בחירות צמודה ביותר, אמר ולסטון לרעייתו כי ההצבעה בעד "עלתה לו בבחירות".
בבחירות 2002 לסנאט המפלגה הירוקה של ארצות הברית הציבה נגד ולסטון מועמד משלה, מהלך שזכה להתנגדותם של כמה ממצביעיה.
למשל וינונה לדוק, מועמדת המפלגה לתפקיד סגן הנשיא בבחירות 2000 לנשיאות, תיארה את ולסטון כ"אלוף ברוב המכריע של הסוגיות הנוגעות ללבנו".
החלטת הירוקים להציב מועמד נגד ולסטון ספגה ביקורת מצד ליברלים אחדים.
ולסטון חיבר את "תיקון ולסטון" לחוק הדו-מפלגתי לרפורמה במימון בחירות (אשר נודע בשם "חוק מקיין-פיינגולד").
החוק, כולל התיקון שחיבר ולסטון, הוגדר "בלתי-חוקתי" בידי קבוצות ואנשים עם השקפות פוליטיות שונות, כולל המפלגה הדמוקרטית בקליפורניה, איגוד הרובאים הלאומי והסנאטור הרפובליקני מיץ' מקונל מקנטקי, אז מצליף הרוב בסנאט.
ב-10 בדצמבר 2003 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית ברוב של 5 מול 4 שופטים החלטה המקיימת את הוראות המפתח של מקיין-פיינגולד, כולל תיקון ולסטון.
ולסטון הגדיר את ההגנה של חוק מקיין-פיינגולד על קבוצות אינטרס כ"פרצה" המאפשרת ל"בעלי עניין" להפיץ תעמולת בחירות ברגע האחרון.
ולסטון דחף תיקון המרחיב את האיסור של חוק מקיין-פיינגולד על מודעות ברגע האחרון למוסדות ללא כוונות רווח כמו איגוד הרובאים הלאומי, מועדון סיירה, הקואליציה הנוצרית ואחרים.
במסגרת תיקון ולסטון, ארגונים אלה יכלו לפרסם תעמולת בחירות באמצעות כסף שגויס תחת מגבלות קפדניות בלבד.
בינואר 2010, בפסק דין Citizens United נגד FEC, בית המשפט העליון של ארצות הברית ביטל את מרבית תוקפו של חוק מקיין-פיינגולד והסיר את ההגבלות על ה-NRA ועל היכולת לממן תעמולת בחירות של אחרים בשעת מערכת בחירות.
זמן קצר לאחר שנבחר לסנאט ב-1996, החל ולסטון לשקול התמודדות למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית לקראת בחירות 2000. במאי 1997 הוא יצא למסע הקשבה והאזנה חוצה מדינות שכונה "סיור הילדים".
הסיור עבר באזורים הכפריים של מדינת מיסיסיפי ובאזורי האפלאצ'יה (Appalachia), בערי-הענק מיניאפוליס, שיקגו, לוס אנג'לס ובולטימור.
ב-1998 הקים ולסטון ועדת גישוש לצד ועדת פעולה פוליטית בשם "רשת הפוליטיקה הפרוגרסיבית", שמימנה את תעמולת הבחירות שלו באספות הבחירה באיווה ובפריימריז בניו המפשייר, שתי המדינות הראשונות בהן מתקיימות הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית.
הוא נאם בפני איגודי עובדים ודמוקרטים מקומיים, תוך שימוש בסיסמה "אני מייצג את האגף הדמוקרטי של המפלגה הדמוקרטית".
הווארד דין, מושל מדינת ורמונט, עשה לימים שימוש בביטוי זה בנאום בחירות שלו במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004.
ב-9 בינואר 1999, כינס ולסטון מסיבת עיתונאים בקפיטול מדינת מינסוטה.
למרות הציפיות לפיהן יודיע על התמודדותו למועמדות הדמוקרטית לנשיאות, הוא הצהיר כי אין ביכולתו לגייס את הסיבולת הנחוצה למסע בחירות לאומי, באמתלה של בעיות גב כרוניות שייחס לפציעה ישנה שנגרמה כתוצאה מהיאבקות מקצועית.
מאוחר יותר אובחן כחולה בטרשת נפוצה.
מאוחר יותר הוא הביע תמיכה במועמדותו של הסנאטור לשעבר ביל בראדלי מניו ג'רזי, המועמד הדמוקרטי היחיד שהתמודד נגד סגן הנשיא אל גור.
ב-25 באוקטובר 2002 נספה ולסטון יחד עם שבעה נוסעים נוספים בהתרסקות מטוס בצפון מינסוטה, בשעה 10:22 בבוקר.
הקרבנות האחרים היו רעייתו שילה; בתו מרסיה; שני הטייסים ועובדי הקמפיין, מרי מקווי, ויל מרלונין וטום לפיק.
המטוס היה בדרך לאבלת', שם אמור היה ולסטון להשתתף בהלווייתו של מרטין רוקאווינה, פועל בתעשיית הפלדה שבנו שירת בבית הנבחרים של מינסוטה.
ולסטון החליט לנסוע להלוויה במקום להשתתף בעצרת בחירות ואירוע לגיוס כספים במיניאפוליס בהם השתתפו סגן הנשיא לשעבר וולטר מונדייל והסנאטור טד קנדי.
באותו הלילה הוא אמור היה להשתתף בעימות בחירות מול נורם קולמן בדולות' שבמינסוטה.
מטוס הקינג אייר התרסק ביער צפוף כשני קילומטרים משדה התעופה אבלת', תוך שהוטס לפי כללי טיסת מכשירים.
לא היו בו מקליט נתוני טיסה.
התוצאות הטוקסיקולוגיות של הנתיחה שלאחר המוות בשני הטייסים היו שליליות ובכך נשלל אפשרות שהטייסים הטיסו את המטוס תחת השפעת משקה אלכוהולי או סמים.
קרח אטמוספירי, חרף העיסוק התקשורתי המרובה בו, נחשב ובסופו של דבר לגורם משמעותי בהתרסקות אם כי בסופו של דבר חשד זה נשלל.
המועצה הלאומית לבטיחות בתחבורה (NTSB) קבעה כי אמנם קרח אטמוספירי יכול היה למנוע מצוות הטיסה לראות את שדה התעופה, אולם תופעת הטבע לא השפיע על ביצועי המטוס במהלך הנחיתה.
לשכת החקירות הפדרלית, ששלחה בתחילה סוכנים כדי לסייע בשחזור ההריסות, חקרה עבירה פלילית אפשרית שהובילה להתרסקות.
כעובר ימים אחדים, ב-FBI נקבע כי ההתרסקות הייתה מקרית, רק לאחר שנחקרו איומים ברצח כאפשרות לפלילים.
ולסטון קיבל איומי רצח מאז שנכנס לתפקידו, וה-FBI ציתת לטלפון שלו כדי לאכן את מיקום המתקשרים.
טייסים אחרים בחברה שהחכירה את המטוס אמרו ל-NTSB כי הטייס ריצ'רד קונרי וטייס המשנה מייקל גֶס הציגו שניהם במרוצת השנים כישורי טיסה מתחת לממוצע.
לקונרי הייתה נטייה ידועה לאפשר לטייס המשנה שלצידו לקחת את השליטה על הטיסה הסדירה כאילו היה הטייס היחיד במהלך הטיסה.
לאחר ההתרסקות, סיפרו שלושה טייסי משנה על אירועים בהם היה עליהם להשתלט על המטוס הרחק מקונרי.
לאחר אחת מאותן תקריות, שלושה ימים בלבד טרם ההתרסקות, הטייס השמנה שטס עם קונרי עודד אותו לפרוש מעולם הטיס.
בתשאול שנערך אחרי התאונה, אמר טוני קוּני, חברו הוותיק של ריצ'רד קורני, כי הוא דיבר בפעם האחרונה עם קונרי ביוני 2001 והביע חששות מקשיים שנוצרו אחרי שהטיס מטוס קינג אייר בשלהי אפריל באותה שנה, 18 חודשים לפני התאונה.
פול וולת'ר היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1949–1955. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן אינדיאנפוליס אולימפיאנס, ולאורך 6 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 7.7 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק.
וולת'ר נולד בעיר קובינגטון שבקנטקי, ובין השנים 1944–1949 למד באוניברסיטת טנסי, עם הפסקה של שנתיים בהן שירת בצי ארצות הברית.
בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 15.6 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1949 נבחר וולת'ר על ידי מיניאפוליס לייקרס, ולאחר 22 משחקים בלבד נמכר לאינדיאנפוליס אולימפיאנס.
בעונת רשם ממוצעי שיא של 12.2 נקודות ו-4.5 ריבאונדים למשחק, ונבחר בפעם היחידה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, לצד חברו לקבוצה ליאו ברנהורסט.
בקיץ 1953 עבר לשחק בפילדלפיה ווריורס, לאחר שהתפרק מועדון האולימפיאנס, ובעונתו היחידה בקבוצה קלע 6.6 נקודות בממוצע למשחק כשחקן חמישייה.
באוקטובר 1954 נמכר לפורט ויין פיסטונס, עמה העפיל לגמר ה-NBA בפעם היחידה בקריירה.
בגמר פלייאוף הפסידו הפיסטונס מול סירקיוז נשיונלס בתוצאה 3–4, ובסיום הסדרה פרש וולת'ר ממשחק, בגיל 28.
לאחר קריירת המשחק עבד בחברת מריל לינץ' במשך 32 שנים.
פול ויליאם וסטהד הוא מאמן כדורסל אמריקאי, הפעיל מאז שנת 1970. לאורך הקריירה אימן בליגת המכללות האמריקאית, בליגת ה-NBA ובליגת ה-WNBA.
נודע בשל סגנון המשחק שפיתח, הקרוי "השיטה" (The System), המעודד התקפות קצרות ומהירות.
בין השנים 1979–1992 שימש כמאמן הראשי של קבוצות ה-NBA לוס אנג'לס לייקרס, שיקגו בולס ודנוור נאגטס.
בעונת הוביל את הלייקרס לזכייתם השביעית באליפות ה-NBA, ובעונת 2007 זכה באליפות ה-WNBA כמאמן פיניקס מרקורי.
וסטהד נולד וגדל בפילדלפיה שבפנסילבניה, ובין השנים 1957–1961 למד באוניברסיטת סנט ג'וזף שבעיר.
בשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה מיעט לשחק וקלע 1.9 נקודות בממוצע למשחק, תחת המאמן ג'ק רמזי.
בעונת 1960/1961 העפיל עם הקבוצה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדותיה, אך בחצי הגמר היא הפסידה מול אוניברסיטת המדינה של אוהיו, בה שיחקו ג'ון האבליצ'ק, ג'רי לוקאס ולארי זיגפריד.
בין השנים 1961–1970 שימש כמאמן קבוצת הכדורסל של "תיכון צ'לטנהם" בפילדלפיה (בו למדו באותה תקופה יונתן ובנימין נתניהו).
בשנת 1968 העפילה קבוצת התיכון לגמר אליפות התיכונים של פנסילבניה.
בשנת 1970 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לה סאל אשר בפילדלפיה, במקומו של טום גולה.
בעונת 1974/1975 הוביל את הקבוצה ג'ו בראיינט להעפלתה הרביעית אי פעם לטורניר אליפות המכללות, ובעונת 1977/1978 שחזרה הקבוצה את ההישג בהובלתו של מייקל ברוקס.
לאורך 9 עונותיו כמאמנה, רשמה לה סאל מאזן כולל של 142 ניצחונות ו-105 הפסדים (57.5%).
לקראת עונת מונה לעוזרו של מאמן לוס אנג'לס לייקרס, ג'ק מקיני.
ב-8 בנובמבר 1979, לאחר 13 משחקים באותה עונה, נפצע מקיני בראשו בתאונת אופניים, ונאלץ לעזוב את הלייקרס בשל תקופת החלמתו הארוכה.
בתחילה החליף אותו וסטהד באופן זמני, אולם לאחר מספר חודשים מונה באופן רשמי למאמן הראשי של הלייקרס.
את העונה סיימה לוס אנג'לס עם המאזן הטוב ביותר באזור המערבי, 60–22, ובפלייאוף 1980 גברה על פיניקס סאנס (4–1), סיאטל סופרסוניקס (4–1) ופילדלפיה 76' (4–2), בדרך לזכייה השביעית בתולדותיה באליפות ה-NBA.
בפרס ה-MVP של סדרת הגמר זכה הרוקי מג'יק ג'ונסון, ולצדו בלטו כרים עבדול-ג'באר, ג'מאל וילקס ונורם ניקסון.
בעונה העוקבת החמיץ ג'ונסון 45 משחקים בשל פציעה, והלייקרס הודחו מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון, על ידי יוסטון רוקטס (1–2).
לאחר 11 משחקים בעונת פוטר וסטהד מתפקידו והוחלף על ידי עוזרו, פט ריילי.
הפיטורים הגיעו על רקע חיכוכים של וסטהד עם כוכב הקבוצה מג'יק ג'ונסון, אשר על פי דיווחים דרש לעזוב קבוצה אם וסטהד לא יפוטר.
תחת הדרכתו של ריילי זכו הלייקרס באליפות ה-NBA באותה עונה, וב-3 אליפויות נוספות ב-6 העונות הבאות.
מאזנו הכולל של וסטהד כמאמן הקבוצה הוא 111 ניצחונות ו-50 הפסדים (68.9%).
בקיץ 1982 החליף וסטהד את רוד ת'ורן כמאמן הראשי של שיקגו בולס.
לאחר עונה אחת, בה הוביל את הבולס למאזן שלילי 28–54, פוטר מהתפקיד והוחלף על ידי קווין לוגרי.
לקראת עונת 1985/1986 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לויולה מרימאונט, אשר בלוס אנג'לס.
במהלך המשחק האחרון של העונה הסדירה, מול אוניברסיטת פורטלנד, התמוטט גאת'רס והובהל לבית חולים, בו נקבע מותו לאחר מספר שעות, כתוצאה מקרדיומיופתיה היפרטרופית.
על אף חסרונו של גאת'רס, העפילה הקבוצה באותה עונה לרבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), לראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה בשמינית הגמר על אוניברסיטת אלבמה, בה שיחקו רוברט הורי ודייוויד בנואה.
במשחק רבע הגמר עצמו הפסידה לויולה מול האלופה שבדרך, UNLV, חרף עוד משחק מצוין של קימבל אשר קלע 42 נקודות והוריד 11 ריבאונדים.
בכל 3 עונותיו האחרונות בלויולה קלעה קבוצתו של וסטהד את ממוצע הנקודות הגובה ביותר בליגת הכללות הבכירה, ומאזנה הכולל לאורך 5 עונותיו עומד על 105 ניצחונות ו-48 הפסדים (68.6%).
לקראת עונת חזר לאמן ב-NBA, כאשר מונה למאמן הראשי של דנוור נאגטס במקומו של דאג מו.
במשחק הראשון של אותה עונה ספגו הנאגטס 162 נקודות בהפסד מול גולדן סטייט ווריורס, ובמשחק השישי ספגו שיא NBA של 107 נקודות במחצית הראשונה, בהפסד מול פיניקס סאנס.
בקיץ 1993 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ג'ורג' מייסון אשר בווירג'יניה.
לאורך 4 עונותיו בתפקיד העמידה הקבוצה מאזן כולל של 38 ניצחונות לעומת 70 הפסדים (35.2%).
בין השנים 1997–1999 שימש כעוזרו של מאמן גולדן סטייט ווריורס, פי.
בעונת 2000/2001 אימן את קבוצת "לוס אנג'לס סטארס" בעונת הבכורה של ליגת ה-ABA החדשה, ובשנתיים הבאות היה מאמן קבוצת "פנסוניק סופר קנגורוס" היפנית.
בין השנים 2003–2005 היה עוזרו של ג'וני דייוויס, מאמן אורלנדו מג'יק.
לקראת עונת 2006 מונה למאמן פיניקס מרקורי מליגת ה-WNBA.
בעונתו השנייה, 2007, זכה עם הקבוצה באליפות ה-WNBA הראשונה בתולדותיה, בהובלתן של השחקניות קאפי פונדקסטר, דיאנה טוראסי ופני טיילור.
בכך היה המאמן הראשי הראשון אשר זכה הן באליפות ה-NBA והן באליפות ה-WNBA.
בספטמבר 2007 עזב את פיניקס וחזר לשמש כעוזר מאמן תחת קרליסימו, הפעם בסיאטל סופרסוניקס.
בנובמבר 2008 פוטר קרליסימו יחד עם כל צוות האימון שלו, כולל וסטהד.
במרץ 2009 הוצג כמאמן קבוצת כדורסל הנשים של אוניברסיטת אורגון, בה נשאר עד לסיום עונת 2013/2014. ב-5 עונותיו בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות שלילי 65–90.
פול ניקולס וילן (Paul Nicholas Whelan; נולד ב-5 במרץ 1970) הוא אמריקאי, קצין אבטחה פרטי, שסולק משירות הצי האמריקאי בשל התנהלות רעה ודווח כי עבד כקצין משטרה.
הוא נעצר ברוסיה ב-28 בדצמבר 2018 והואשם על ידה בריגול.
במאי 2020 התביעה דרשה 18 שנות מאסר עבורו באשמת ריגול.
בסופו של דבר, ביוני 2020, בית המשפט העירוני של מוסקבה גזר עליו 16 שנות מאסר.
ישנה אי בהירות באשר לעיסוקיו: על פי התצהיר שאותו העניק וילן בשנת 2013, הוא עבד בשירותי אכיפת החוק משנת 1988 עד 2000 כקצין משטרה בצ'לסי, מישיגן, וסגנו של השריף בוואשטנאו.
אך משטרת צ'לסי טענה שעבד בתפקידים פחותים וכקצין במשרה חלקית בשנים 1990–1996 ואילו השריף של מחוז מחוז ואשטנאו לא אישר שוילן עבד אצלם.
הוא היה מנהל טכנולוגיית מידע בחברת כח אדם בשם Kelly Services משנת 2001 עד 2003 ולאחר מכן משנת 2008 עד 2016
הוא התגייס לחיל הנחתים בשנת 1994 ושירת בחיל הנחתים בעיראק בשנים 2003–2008. הוא שימש בדרגת סמל מטה בקבוצת בקרת האוויר הימית ה-38 ועבד כפקיד מינהלי.
לאחר הרשעה בבית משפט צבאי בינואר 2008 על סעיפי אישום מרובים "הקשורים להתנהלות בעייתית", הוא נידון ל-60 ימי מחבוש.
ההאשמות הספציפיות נגדו כללו ניסיון לגנוב יותר מעשרת אלפים דולר בשנת 2006 בעיראק ושימוש במספר ביטוח לאומי מזויף כדי ליצור חשבון כוזב במערכת המחשבים הממשלתית.
עד 2018 היה וילן מנהל מחלקת הביטחון הגלובלי והחקירות של חברת BorgWarner, יצרנית חלקי חילוף לרכב שבסיסה במישיגן.
עבודתו עם Kelly Services ו-BorgWagner העניקה לו קשרים עם גורמי אכיפת החוק במדינות רבות.
וילן נסע לרוסיה מספר פעמים משנת 2006 והחזיק חשבון באתר הרשת החברתית בשפה הרוסית, Vkontakte.
ברוסיה היו לו כ-70 אנשי קשר.
הוא למד רוסית אך תקשר באופן מקוון באמצעות Google Translate.
וילן תמך בנשיא טראמפ ואחרי ניצחונו של האחרון בבחירות 2016, וילן פרסם ברוסית "Президент Трyмп Вперед !!" (הנשיא טרומפ קדימה!!).
הטעות נותרה כך במקור, הוא כתב בפוסט שלו את שמו של הנשיא באופן שגוי.
הוא טען בכזב שהיה לו תואר ראשון מאוניברסיטת מישיגן בפרופיל שלו באתר VK.
ב-28 בדצמבר 2018 נעצר וילן במוסקבה על ידי אנשי המחלקה לסיכול ריגול של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי.
אחיו התאום של וילן, דייוויד, אמר כי פול הגיע למוסקבה ב-22 בדצמבר כדי להשתתף בחתונתו של חבר במלון מטרופול מוסקבה ולסייע לבני משפחתו של החתן בביקורם הראשון ברוסיה, מדינה בה ביקר פול וילן פעמים רבות.
הוא אמר שאחיו תכנן לחזור למישיגן ב-6 בינואר דרך סנקט פטרבורג.
דייוויד אמר שאחיו נכנס לרוסיה באמצעות הדרכון האמריקני שלו ואמר שאחיו לא היה בקשר עם משפחתו.
כתב האישום על ריגול הוגש נגדו רשמית על ידי הרשויות ב-3 בינואר.
על פי סוכנות הידיעות הרוסית רוסבלט, וילן נתפס בחדרו במלון מטרופול בעת פגישה עם אזרח רוסי שהגיש לו כונן USB ובו "רשימה של כל העובדים בסוכנות אבטחה מסווגת".
במהלך תקופת מאסרו עד 2020, וילן הוחזק בכלא לפורטובו במוסקבה.
עד למרץ 2019, הוא חלק תא עם אסיר נוסף שאינו דובר אנגלית.
סוכני CIA לשעבר טוענים שסוכנות הביון המרכזית לא תגייס סוכן בעל רישום צבאי כמו של וילן, ולא תשאיר סוכן חשוף ללא דרכון דיפלומטי.
עוד הם טוענים שמעצרו של וילן קשור למתיחות בין רוסיה לארצות הברית, על רקע מעצרה של סוכנת הביון הרוסייה מריה בוטינה.
ב-20 בדצמבר 2018, כשדן במעצרה של בוטינה, הצהיר פוטין שרוסיה "לא תעצור אנשים חפים מפשע פשוט כדי להחליף אותם".
שגריר ארצות הברית ברוסיה ג'ון האנטסמן נפגש עם וילן ב-2 בינואר 2019. הוא אמר למשפחתו של וילן שפול "במצב בריאותי ובמצב רוח טוב", אך המשפחה צריכה לספק את כל צרכיו מלבד מצרכי מזון בסיסיים.
מזכיר המדינה האמריקאי, מייק פומפאו, אמר: "הבהרנו לרוסים את הציפייה שלנו, שעלינו ללמוד יותר את ההאשמות, נבין במה הואשם ואם המעצר אינו במקום, אנו נדרוש את החזרתו המיידית." ב-4 בינואר אמר שר החוץ הבריטי ג'רמי האנט: "אנחנו לא מסכימים עם אנשים שמשתמשים בהם במשחקי שחמט דיפלומטיים...
כולנו דואגים מאוד לו ולמשפחתו." החל מ-4 בינואר ביקשו פקידי קונסוליה בריטים ואירים גישה לווילן אך סורבו.
ב-3 בינואר סנגורו של ווילן, ולדימיר ז'רבנקוב, אמר שהוא דורש את שחרורו בערבות.
הוא אמר שמשפט לא יתחיל במשך שישה חודשים לפחות וכי הוא יקבל בברכה עסקת חילופי אסירים בין ווילן לבוטינה.
הוא אמר: "אני מניח שהוא חף מפשע כי נכון לעכשיו לא ראיתי נגדו ראיות שיוכיחו אחרת." יותר משבועיים לאחר מכן אמר ז'רבנקוב כי וילן לא היה מודע לתוכנו של ה-USB והאמין שהוא מכיל חומר בעל ערך אישי בלבד כמו "צילומים, סרטונים, כל דבר אחר, בנוגע לחופשתו הקודמת ברוסיה."
ב-5 בינואר משרד החוץ הרוסי הודיע שלמחרת מעצרו של וילן, ארצות הברית עיכבה אזרח רוסי, דמיטרי מקארנקו והובילה אותו לפלורידה כדי להתמודד עם אישום על ייצוא ציוד הגנה לא מורשה.
בנוסף, תושב פלורידה, ולדימיר נבידומי, נמצא אשם ביוני 2018 על כך שקשר קשר עם מקארנקו והוא נידון ל-26 חודשים בכלא.
באוקטובר 2019 מריה בוטינה שוחררה ממאסרה וחזרה למולדתה, בכך הוסרה האפשרות לעסקת חילופי אסירים בין המדינות, בעוד וילן נשאר במאסר.
ביוני 2020 נידון וילן על ידי בית המשפט העירוני של מוסקבה ל-16 שנות מאסר.
פול וילן נולד באוטווה, קנדה להורים בריטים.
הוא מחזיק באזרחות קנדה, ארצות הברית, בריטניה ואירלנד.
אחיו התאום דייוויד מייחס את הדרכונים הרבים ל"כנראה אינטרס גנאלוגי ככל דבר אחר" והוסיף "סבי הגיע מאירלנד לאנגליה ואבי הגיע מאנגליה לקנדה וזה איפה שאנחנו נולדנו.
אז היינו זכאים לאזרחות קנדית ובריטית כי נולדנו להורים בריטים.
ואז, האירים שינוי את החוק בתחילת המאה שמאפשר לנכדים לקבל אזרחות אירית.
אז הוא פשוט חשב שזו הזדמנות, אז למה לא לנצלה?".
פול וילן מעולם לא התחתן וגדל באזור אן ארבור במישיגן ושם הוא ואחיו התאום דייוויד סיימו את לימודיהם בבית הספר התיכון הורון בשנת 1988. דייוויד אמר שהמשפחה לא ידעה שפול סולק מהצבא בקלון.
בנוסף לאחיו התאום, לפול וילן יש אח בשם אנדרו ואחות בשם אליזבת.
פול וולטר האוזר הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי.
האוזר נולד בגרנד ראפידס, מישיגן, ארצות הברית, וגדל בסגינו, בנם של דברה והכומר הלותרני פול האוזר.
הוא למד בבית ספר תיכון פרטי נוצרי-לותרני אדוק, בעיירה סגינו.
בשנת 2010 שיחק בסרט "ווירג'יניה".
בשנת 2014 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "ממלכה".
בשנת 2017 גילם את שון אקהרטד בסרט "אני, טוניה".
בשנת 2018 הופיע בסרט "המשטרה נפלה על הראש 2" ובסרט "שחור על לבן".
האוזר הופיע בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה רבות בהן, "קימי שמידט", "פילדלפיה זורחת", ו"קומיוניטי".
בשנת 2019 הוא שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של קלינט איסטווד, "ריצ'רד ג'וול" המבוסס על סיפור אמיתי.
הוא גילם בו את ריצ'רד ג'וול, לשעבר קצין משטרה אמריקאי ומאבטח.
ג'וול שעבד כמאבטח של AT&T, התפרסם בעקבות תקרית הפצצת הפארק האולימפי באולימפיאדת הקיץ 1996 באטלנטה, ג'ורג'יה.
ג'וול גילה תרמיל מלא בשלוש פצצות צינור בשטח הפארק והזהיר את המשטרה וסייע בפינוי האזור לפני שהתפוצצה הפצצה ובכך הציל אנשים רבים מפציעה או מוות.
תחילה התקשורת היללה אותו כגיבור, אך מאוחר יותר הפך לחשוד, לפני שבסופו של דבר חשדו נוקה.
המקרה של ג'וול הפך לדוגמה לנזק שעלול להיגרם על ידי התקשורת על בסיס הטיה.
בשנת 2019 הוא שיחק בעונה השנייה של סדרת הספין-אוף "קוברה קאי".
הוא שב עם תפקידו גם לעונה הרביעית, החמישית והשישית.
ב-11 בינואר 2023 זכה האוזר בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר במיני סדרת דרמה על משחקו בסדרה ציפור שחורה.
האוזר התחתן עם איימי אליזבת בולאנד, ב-23 ביולי 2020 בלוס אנג'לס.
לו בן שנולד באפריל 2021. הוא חובב היאבקות מקצועית.
פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2023)
מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2022)2023אפטר פארטיטראביסתפקיד ראשי (עונה 2); 10 פרקיםבאפקיס (אנ')האוזרפרק: "Show Me the Way"TBAThe Chosen Adventuresשיפסדרת אנימציה עתידית
פול ואנדן בוינאנץ ׁ היה פוליטיקאי בלגי אשר כיהן כראש ממשלת בלגיה פעמיים והיה שר במספר ממשלות.
פול ואנדן בוינאנץ נולד בעיירה באזור בריסל.
הוא היה איש עסקים בתחום תעשיית המזון לפני שנכנס לפוליטיקה.
הוא היה בין ראשי הדמוקרטיה הנוצרית בבלגיה.
בשנת 1958 הוא התמנה לראשונה לשר בממשלה, ועד שנת 1961 היה שר למעמד הביניים.
בשנת 1966 מונה לראש ממשלת בלגיה וכיהן בתפקיד כשנתיים.
בשנת 1972 הוא מונה לשר ההגנה.
בשנת 1978 מונה לראש הממשלה והעביר את תפקיד שר ההגנה ליוסה דמארץ, אך כבר כעבור כחצי שנה הממשלה פורקה.
בשנת 1986 הואשם בהונאה ואי-תשלום מיסים.
הוא נשפט לשלוש שנות מאסר.
כתוצאה מכך נמנע ממנו להתמודד על תפקיד ראש העיר בריסל.
בשנת 1989 הוא נחטף וכעבור שלושה ימים נדרש עבור שחרורו סכום של 30 מיליון פרנק בלגי.
הוא שוחרר בהמשך תמורת סכום בלתי ידוע.
נפטר בשנת 2001 מדלקת ראות.
פול דייוויד טוֹנקו הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-20 של מדינת ניו יורק, מאז 2009. בשנים 2009–2013 ייצג את מחוז הקונגרס ה-21. הוא מייצג את מחוז הבירה של ניו יורק בקונגרס האמריקאי, בו שוכנות בין היתר הערים אולבני, סרטוגה ספרינגס, סקנקטדי וטרוי.
טונקו, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית כחבר האספה המדינתית של ניו יורק מאפריל 1983 עד יוני 2007.
טונקו נולד וגדל באמסטרדם שבניו יורק, השוכנת ליד סקנקטדי, ומשפחתו ממוצא פולני.
בשנת 1967 השלים את לימודיו התיכוניים ב"תיכון וילבור ה.
לינץ'" שבעיר הולדתו, וב-1971 קיבל תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת קלארקסון שבפוטסדאם.
בתום לימדיו הגבוהים הפך טונקו למעורה בפוליטיקה של ארצות הברית ונבחר למועצת המפקחים של מחוז מונטגומרי.
הוא היה חבר מועצת המפקחים מ-1976 עד 1983, ובשנתיים האחרונות לכהונתו היה יושב ראש המועצה.
טונקו היה האדם הצעיר ביותר בתולדות המחוז שנבחר למועצת המפקחים.
בינואר 1983, התפטרה מתפקידה גייל ס.
שאפר, חברת האספה המדינתית של ניו יורק, כדי להישבע לתפקידה כמזכירת המדינה של ניו יורק.
המפלגה הדמוקרטית בניו יורק, בשיתוף פעולה עם המפלגה הליברלית במדינה, העמידה את טונקו כמועמדה לייצוג מחוז הבחירה ה-105 במסגרת בחירות מיוחדות שהתקיימו ב-12 באפריל 1983. יריבו בבחירות היה יוג'ין האלוק, לשעבר נציב מחוז סקוהארי ומועמד המפלגה הרפובליקנית.
טונקו גבר על האלוק במרוץ צמוד.
הוא נבחר מחדש 13 פעמים נוספות, וכיהן באספה עד 2007.
טונקו התפטר ממושבו באספה ביוני 2007 כדי להיות נשיא ומנכ"ל רשות המחקר והפיתוח של מדינת ניו יורק.
ב-25 באפריל 2008 פרש טונקו מתפקידו ברשות המחקר והפיתוח של מדינת ניו יורק לאחר שחבר הקונגרס הדמוקרטי מייקל מקנולטי , הודיע על עזיבתו את החיים הפוליטיים.
לאחר מכן הצטרף טונקו לבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית להחלפת מקנולטי כנציג מחוז הקונגרס ה-21 של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית.
טונקו זכה בפריימריז הדמוקרטים ב-9 בספטמבר, וגבר על ארבעה מועמדים אחרים.
בבחירות הכלליות, שנערכו ב-4 בנובמבר, ניצח טונקו את ג'יימס בוהרמאסטר, מועמד המפלגה הרפובליקנית.
ב-3 בינואר 2009 טונקו הושבע לתפקידו כחבר הקונגרס.
לפי "National Journal" , טונקו נמנה ב-2011 בין 19 חברי הקונגרס הליברליים ביותר בבית הנבחרים האמריקאי.
כשנכנס לקונגרס, הצהיר טונקו כי ברצונו להתמקד בסוגיה שבראש מעייניו – מדיניות אנרגיה.
הוא נתן את חסותו להצעת חוק ששמה לה למטרה לייצר תוכנית מחקר בת 800 מיליון דולר אמריקאי בטכנולוגיות אנרגיית רוח, שתועיל לחברת האנרגיה "GE Power" (חברה בת של ג'נרל אלקטריק) הפועלת במחוזו.
בנוסף, שאף טונקו למסד תוכנית מחקר לשיפור היעילות של טורבינות גז המשמשות כמערכות ייצור חשמל הממירות חום לאנרגיה.
בשנת 2010 הוסיף טונקו סעיף בצעת חוק שהתקבלה בבית הנבחרים לאחר דליפת הנפט במפרץ מקסיקו, אשר מטרתו מנוע דליפות נפט עתידיות ולסייע לעסקים קטנים ובינוניים במחקר דליפות.
בשנת 2011 העניק את חסותו לתיקון המגן על סמכותה של הסוכנות להגנת הסביבה לבצע רגולציה על פליטות פחמן.
פול וינקלר היה עיתונאי ומוציא לאור צרפתי ממוצא יהודי.
משפחתו עברה לאוסטרו-הונגריה מאזור אלזס בעקבות סיפוחו לגרמניה.
בשנת 1920 וינקלר נסע להולנד ולמד באוניברסיטת אמסטרדם.
בהמשך הוא עבר לפריז בה החל לעבוד בעיתונאות והתאזרח.
וינקלר הקים סוכנות חדשות והוצאה לאור Opera Mundi בשנת 1928. היא זכתה לפופולריות גדולה לאחר תחילת הוצאה לאור של מגזין Le Journal de Mickey באוקטובר 1934. הירחון היה מבוסס על דמויות דיסני.
הוא יוצא לאור גם כיום במסגרת הוצאה שבועיות של 60 דפים בכל מהדורה.
בנוסף וינקלר החל להוציא חוברות קומיקס נוספות.
בשנת 1938 וינקלר הקים ירחון לנשים Confidences שבשנת 1939 הופץ במיליון העתקים.
בתחילת מלחמת העולם השנייה וינקלר עם משפחתו נמלטו לארצות הברית.
ביחד עם אשתו הוא כתב ספר נוסף Paris Underground שעל בסיסו בשנת 1945 צולם סרט.
לאחר סיום המלחמה וינקלר חזר לצרפת והצליח לקבל בחזרה את רכושו.
הוא הקים מחדש את Opera Mundi והתחיל מחדש בהוצאות קומיקס.
בשנת 1952 Le Journal de Mickey היה מופץ ב-600 אלף העתקים.
הוא היה מופץ מחוץ לצרפת במדינות דוברות צרפתית.
וינקלר הקים הוצאה לאור שהתמחה בביוגרפיות של דמויות פוליטיות.
בשנת 1970 הוא ניסה לחדש דמות של "פרופסור נימבוס" שנוצרה בשנת 1934 על ידי אנדרה דה, אך היא לא הצליחה לשחזר את ההצלחה שהייתה לה בשנות ה-30.
בשנת 1997 לפול וינקלר הוענק תואר "אגדות דיסני".
פול וייץ היה אסטרונאוט אמריקני אשר לקח חלק בתוכניות חלל כגון תוכנית אפולו ובסקיילאב.
פול וייץ נולד באירי שבפנסילבניה וגדל בעירו.
בשנת 1954 הוא סיים לימודי הנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
לאחר סיום הלימודים הוא התגייס לצי ארצות הברית.
הוא סיים קורס טיס בשנת 1956 ושירת ביחידות שונות של הצי.
במהלך מלחמת וייטנאם הוא ביצע מספר טיסות מבצעיות.
בסך הכול הוא ביצע כ-6,400 שעות טיס במטוסי סילון.
בשנת 1964 הוא סיים לימודי תואר שני.
וייץ נבחר ליחידת אסטרונאוטים בספטמבר 1966. הטיסה הראשונה שלו לחלל הייתה בסקיילאב 2 כטייס.
הטיסה נמשכה 28 יממות, שיא לאותה תקופה.
במהלך הטיסה וייץ ביצע פעילות חוץ רכבית.
וייץ היה מתוכנן לחזור לחלל במסגרת "אפולו 20" אך השיגור בוטל.
בשנת 1976 וייץ עזב את נאס"א.
לאחר מספר שנים וייץ חזר לנאס"א ומונה למפקד צוות STS-6 ששוגרה לחלל בשנת 1983. הטיסה נמשכה 120 שעות.
בהמשך וייץ מונה לסגן מנהל של מרכז החלל ג'ונסון וכיהן בתפקיד עד לשנת 1994.
פול וייץ היה נשוי ולזוג נולדו שני ילדים.
לאחר הפרישה הם התגוררו באריזונה בה הוא נפטר בגיל 85.
פול ורגארה היה כומר .
הוענק לו תואר חסיד אומות העולם, יחד עם אשתו מרסל ורגארה, על פעולתם להצלת יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה.
ז'ילבר פול ורגארה נולד למשפחה פרוטסטנטית פרנקו-שווייצרית.
הוא בנם השני של פייר פול ורגארה וליזט, לבית שופר, שלהם שישה ילדים.
לאחר גירושיהם של הוריו הוא גדל בשווייץ.
הוא למד ב ובאוניברסיטת סנט אנדרוז, סקוטלנד.
הוא נהג להיפגש בקביעות עם ושארל פגי.
עבודת הגמר שלו היא על "התאולוגיה החדשה" של הכומר .
בשנת 1909, הוא התקדש לכומר ב.
ב-22 בפברואר 1910 בפריז, הוא התחתן עם מרסל אמלי ג'ורג'ינה לואי רוברטי, ילידת ליון ב-27 באוגוסט 1885 ובתם של ז'ול-אמיל רוברטי, כומר באורטוריית הלובר בין השנים 1891 ל-1925 ואשתו מרסלין ז'אן, לבית אילייר.
לפול ומרסל ורגארה היו שבעה ילדים.
פול ורגארה שירת ככומר צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה, וקיבל את עיטור צלב המלחמה.
בשנת 1919, הוא הפך אחראי על העבודה הסוציאלית של אורטוריית הלובר ליד לה אל, במרכז החברתי "La Clairière", רחוב גרנטה, כיום אגודה חברה ב.
בשנת 1922, הוא התמנה לכומר עזר של קהילת האורטוריה, ולאחר מכן שימש כומר שלה מ-1927 עד 1954.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פול ורגארה הטיף מפורשות מהדוכן ל, לצד שני הכמרים האחרים של האורטוריה, גוסטב וידאל ו, שהיה גם סגן נשיא באזור הכבוש.
בעזרת חברי קהילה והעובדת הסוציאלית של לה קלרייר, , הוא הקים רשת בריחה לילדים יהודים.
בני הזוג ורגארה נתנו מחסה לילדים יהודים וסיפקו תעודות זהות מזויפות ליהודים הנרדפים.
בפברואר 1943 הם הצליחו להציל 63 ילדים, בעזרת חברי קהילת האורטוריה ושל .
להלן שנים מהמקרים של ילדים שניצלו:
דניז ורטין מספרת שכשהתחילה המלחמה הייתה בת 6. ההורים שלה הגיעו מפולין.
במאי 1941, אביה קיבל נייר ירוק: זימון לאולם הספורט ג'פי.
הוא נעצר, נכלא במחנה המעבר פיטיבייה וגורש לאושוויץ ב-22 ביוני בשנה שלאחר מכן.
בשנת 1942", מספרת דניז בת התשע וחצי, "לבישת הטלאי הצהוב הפכה להיות חובה.
לאחר שגילתה את הטלאי שלי, המורה שלי בבית הספר הושיבה אותי בחלק האחורי של הכיתה, שם הושיבו בנות שלהן כינים בשיער.
הייתי מבועת." בבוקרו של ה-16 ביולי 1942, במהלך מצוד ול ד'איבר, הגיע שוטר אל דלת הדירה.
אמה של דניס הלכה לבקר שכנים.
והילדה, בת 9 וחצי, הייתה צעירה מכדי לעצור אותה.
"באותו בוקר," היא אומרת, "מהחלון שלנו בקומה החמישית ראיתי את כל השכנים עוזבים.
זה מראה שלעולם לא אשכח".
במשך חודשיים התגוררה דניז לבדה בדירת המשפחה, בבניין מרוקן מרוב תושביו: "בדירתה בקומה הראשונה נשארה רק בעלת הבית הלא יהודייה.
אישה איומה, שתמיד השאירה חריץ דלתה פתוחה כדי שתשמע אותי עוברת במדרגות.
היא שאלה אותי כל הזמן איפה אמא שלי.
לא אמרתי כלום." הילדה הקטנה לא יכלה יותר.
היא ברחה, הצטרפה לאמה, ואחר כך הסתרתה בדירות שונות עד שנקלטה, מבלי לדעת זאת, ברשת הצלה לילדים יהודים שיצר הכומר פול וראגרה.
מינואר 1943, היא מצאה את עצמה בבזנקור (מחוז סן-מריטים), עם מטפלת, אליזבת בנר.
כל יום ראשון לקחו אותי למיסה.
הכומר, שלא ידע שאני יהודי, התנכל לי כל הזמן בדרישה ללכת לקטכיזם ולהתכונן לקראת שלי.
הייתה קפדנית, אבל הערצתי אותה.
כל הזמן, הילדה הקטנה מסתירה את זהותה האמיתית.
"אבל המטפלת שלי ידעה על זה, כמובן.(...) בסתיו 1943 נתפס הבית על ידי הגרמנים: עשרה חיילים וקצין נכנסו לגור במקום.
"בלילה", ממשיכה דניס, "התבצרנו בחדר, מחשש שהחיילים יתעללו בו".
"יום אחד, אמא שלי צלצלה בפעמון.
ואז, בתום המלחמה, בקיץ 1945, חזר אבי.
הוא שרד, אבל הוא כבר לא היה אותו אדם.
הוא שקל 38 קילו וסבל מפצעים על פניו שלא נראה היה שהחלימו." פצעיו היו גם בנפשו.
"הוא, שהיה עדין כל כך קודם, הכה אותי עכשיו במחתה".
משלא הצליחה לקבל בחזרה את דירתם הפריזאית, האריכה המשפחה את שהותה בבזנקור בכמה חודשים, בבית אחר.
"אבי בוודאי הרגיש כמה הערצתי את מיס בנר.
הוא אסר עלי לראות אותה.
נפגשנו בסתר, ביער, מחוץ לטווח ראיית ההורים שלי"
דניאל והאנה וקסברג ניצלו בזכות הסיוע שסיפקה מרסל ורגארה.
דניאל וקסברג, יהודי יליד פולין שהתגורר בפריז עם אשתו ושני ילדיו, נתפס ב-14 במאי 1941 ונכלא במחנה המעבר פיטיבייה.
הוא ניצל את תפקידו כדוור המחנה כדי לעזוב את המחנה ב-14 במרץ 1942, חודשים ספורים לפני הגירושים המאסיביים של יהודים מהמחנה לאושוויץ.
הוא היסס לחזור לביתו שלו, מחשש שייעצר ופנה ללקוח ותיק, שהסכים בנדיבותו לעזוב את דירתו ולתת לבני הזוג וקסברג להישאר שם.
לאחר המעצרים ההמוניים של יהודים בפריז ביולי 1942, ניסה דניאל וקסברג להימלט לאזור הדרומי עם משפחתו.
הניסיון נכשל, והם נאלצו לחזור למקום מחבואם באותו היום.
למחרת בבוקר, בתו הלן פגשה את המורה שלה לאנגלית ברחוב וסיפרה לה על מצוקתם.
המורה שלח את המשפחה לכומר ורגארה ביודעה שהוא פעיל מאוד ברשתות הצלה.
הוא בתורו שוחח עם בני הזוג בֶשָׁר, אשר, לפי בקשתו, שכרו דירה על שמם, ברובע השלושה עשר של פריז, והשיגו מסמכים כוזבים.
בני הזוג וקסברג יכלו אפוא לשהות שם באין מפריע עד השחרור.הוא היה בקשר לסירוגין עם סוזן ספאק, לוחמת ההתנגדות הבלגית שהשתתפה במבצע ההצלה והוצאה להורג שבוע לפני שחרור פריזעל ידי הגרמנים באוגוסט 1944. הכומר ורגארה ניהל את הלווייתה.
המרכז החברתי לה קלרייר הפכך לכתובת של מזכירות האזור הצפוני של בראשות , בעוד ז'אן מולן ניהל את מזכירות האזור הדרומי.
אחותו של אחד מסגניו של , , הייתה חברה של מרסל גימו וארגנה פגישה בין לפול ורגארה.
הוא הסכים מיד להעמיד את לה קלרייר לשירות ה-CNR והפך אותו לתיבת דואר למסרים שך המחתרת מהשורה הראשונה, קיבלה משדרים ומקלטים, עיתונים חשאיים, דואר, כלי נשק, והיה למקום מפגש למנהיגי ה-.
ב-17 בפברואר 1943, לאיר שהוסגר על ידי השוערת שלו, פול ורגארה נמלט בקושי ממעצר.
תחילה התחבא ב, אחר כך באמיין, הצליח לעבור לשווייץ ומצא מקלט ב-L'Étivaz, בקנטון וו, שם הייתה לבני הזוג ורגארה בקתה.
אבל לשאר בני משפחתו לא היה אותו מזל: אשתו מרסל ובתם סילבי נכלאו במשך 6 חודשים ב.
בנם סילבן נשלח למחנה ואחר כך לבוכנוואלד, לפי הוראות לילה וערפל של היטלר.
הוא היה אז בן 17. חתנם ז'אק ברוסטון, בעלה של אליאן וחבר ב, נשלח למחנה הריכוז מאוטהאוזן והוצא להורג בשנת 1944. אליאן, קצינת קישור של ה-, נשאה מסרים כשהיא רכובה על אופניים.
אחר המלחמה קיבלו הכומר ורגארה, רעייתו ומרסל גימו את אות חסידי אומות העולם מיד ושם.
פול ורגארה מעוטר באות לגיון הכבוד.
בצו מ-11 במרץ 1947 הוא קיבל, יחד עם מרסל גימו, את מדליית הרזיסטנס.
לבנו סילבן ורגארה הוענק צלב המלחמה עם ציון לשבח, מדליית הרזיסטנס ומדליית המגורשים למחנות הריכוז הנאציים.
בתם אליאן ברוסטון מקבלת את מדליית הרזיסטנס.
הכומר פול ורגארה המשיך במחויבותו ל.
הוא השתתף בקונגרסים שלה ונבחר לוועד המרכזי ולאחר מכן לוועד הכבוד שלה ב-1962.
על גזענות: ""הסחר" [בעבדים] הכעיס המצפון ברחבי העולם והוא בוטל, לאט לאט, בכל מקום.
אבל עצם העובדה שהמסחר הזה וזוועותיו יכול להתקיים הותירה כתם על המוניטין המוסרי של מה שנקרא האומות הנוצריות.
האנשים הצבעוניים שהיו קורבנותיה (כמעט כל האפריקאים מדרום קו המשווה) שמרו על מרירות וחוסר אמון שלא בקרוב ייעלמו." אבל האפריקאים לא היו היחידים שסבלו מהתפשטות המערב.
השליטה הצבאית והכוח הכלכלי של אירופה כתוצאה מהמהפכה הטכנית והמדעית התרחבה לכל היבשות.
כל עוד לא היה מחלוקת על העליונות הזאת..., לא היו בעצם בעיות גזעיות.
היו אדונים ומשרתים: לא יותר.
אי השוויון בין הגזעים והעליונות המוחצת של הגזע הלבן נראו עובדה נרכשת ובלתי ניתנת לערעור.
כל מי שיש לו כוח נוטה להאמין בעליונות שלו.
ספרות שלמה, שנחנכה על ידי גובינו ואחריו צ'מברלין ורבים אחרים, פורסמה אז כדי להפגין עליונות זו.
האם יש צורך לומר שכל הזבל הפסבדו-מדעי הזה לא ראוי אפילו לבדיקה?
(...) השליחות הנוצרית (הן הקתולית והן הפרוטסטנטית) הפיצו ברחבי העולם את העיקרון האוונגליסטי של הערך האינסופי והשווה של כל הנשמות וכל בני האדם לפני אלוהים.(...) התוצאה המעשית של הפעולה המיסיונרית הייתה שהעיקרון הדתי שהתפשט כך נלקח ברצינות ואומץ אידאולוגי על ידי העמים הצבעוניים שאליהם הוא הובא.
והעיקרון הזה מכיל כוח נפץ שאת כוחו אנחנו בקושי יכולים למדוד.
לא במקרה, למשל, רבים מהמנהיגים הקוראים לשחרור עמיהם המשועבדים למדו בבית ספר מיסיונרי בילדותם המוקדמת (...)אבל השאלה האמיתית היא זו.
באיזו רוח תיעשה תרומת המערב זו ליתר העולם?
אם תרומה זו תינתן ברוח של פטרנליזם יהיר או מתוך מניעים מעורפלים ואינטרסים מוסתרים, איננו צריכים לצפות להכרת תודה או אמון.
אם לעומת זאת היא תעשה ברוח של ידידות אמיתית ואהדה, המבוססת על האמונה בשוויון יסודי של כל בני המשפחה האנושית עלי אדמות, היא מקום משכנו המשותף, אזי תרומה זו תתקבל בהכרת תודה ובאותה הרוח שבה היא ניתנה זאת."
על האופן שבו יש לחיות - "בשבח הצדק", קטע מתוך דרשה מאת הכומר פול ורגארה ב-24 בספטמבר 1944 באורטוריית הלובר בפריז (למחרת השחרור מנאצים).דרשה זו היא הראשונה שניתנה עם יציאתו מהמחבוא.
"לא נשיג צדק אם לא יהיה היפוך מוחלט של תנאי החיים של החברה והרוח שמניעה אותה.
רוח זו הייתה עד היום בכל העמים, בכל המעמדות, ואבוי, יש להוסיף, כמעט בכל המשפחות: "כל איש לעצמו".
השטן הוא שמן הסתם המציא את הנוסחה הזו כי היא גוררת איתה את כל מפלצות העוול.
עלינו להילחם ללא לאות במצב נפשי זה בתוכנו ולעולם לא לאפשר לו להשתלט עלינו שוב, ישירות דרך מעשינו או בעקיפין דרך אדישות או פחדנות.
אז החזון הגדול של עולם חדש יפתח את שעריו, יהיו שמים חדשים וארץ חדשה.
עד כמה שהאמונה שלנו בו חלשה, אלוהים עדיין מאמין בנו.
הוא לא הוציא אותנו בנס מהתהום כדי שנישאר מה שאנחנו, כדי שנשאר באותה קליפה; […] כדי שנגלה מחדש את ההרגלים הישנים שלנו, את האנוכיות הישנה שלנו, את מאבקים הישנים בין אחים ואת המעשים הקטנים והמתחסדים שלנו; שחרור [מהנאצים] הוא לא לחם לבן וחמאה.
אלוהים שחרר אותנו ללכת רחוק יותר ויותר.
פול ואן זומר (בפלמית: Paul van Somer (1621-1577), הידוע גם בשם פאולוס ואן זומר (Paulus van Somer), היה צייר פלמי שהגיע לאנגליה מאנטוורפן בתקופת שלטונו של המלך ג'יימס הראשון והפך לאחד מציירי החצר המובילים.
הוא צייר דיוקנאות רבים של המלך ג'יימס הראשון ושל רעייתו, המלכה אן, וכן דיוקנאות של אצילים כגון לודוביק סטיוארט, דוכס לנוקס , אליזבת סטנלי, רוזנת האנטינגדון, וליידי אן קליפורד .
לעיתים מכונה "פול ואן זומר הראשון" כדי להבחין בינו לבין חרָט באותו שם שפעל באנגליה בין 1670 ל-1694.
פול ואן זומר הוא דמות מסתורית במובנים רבים: מעט ידוע עליו, והדיון האקדמי ביצירתו דל.
לדברי ההיסטוריון קרל ואן מנדר, הוא היה אחיו של ברנד ואן סומרן, אשר נישא לבתו של האמן ארט מייטנס לאחר ששב מאיטליה.
ואן מנדר אינו מציין אם פול התלווה לאחיו לאיטליה, אלא רק מעיר כי נותר רווק.
לפי המכון ההולנדי להיסטוריה של האמנות, ואן זומר התגורר בין השנים 1612–1614 בביתו של סטיבן דה חיין בליידן, בשנת 1616 עבר לבריסל, ומשם עבר ללונדון, שם הפך לצייר החצר.
ואן זומר תפס מקום מרכזי כצייר אהוב על המלך ג'יימס והמלכה אן, ונחשב למבשרם של אמנים פלמים והולנדים מפורסמים יותר שהמשיכו את דרכו, בהם דניאל מייטנס ואנתוני ואן דייק.
למעשה, אחת ממשימותיו הראשונות של ואן דייק הייתה להעתיק דיוקנאות מלכותיים של ואן זומר, משימה שבה לא ראה עניין רב.
ואן זומר הגיע לאנגליה כאמן בשל ובעל ניסיון, לאחר שנסע ברחבי צפון אירופה.
הסופר בות' טארקינגטון טוען כי הגיע לאנגליה בשנת 1606, אך החוקר ה.ל.
מייקין מציין כי לא השתקע שם באופן קבוע עד לאחר 1616.
מלבד הזמנות מחצר המלוכה, קיבל ואן זומר גם הזמנות מצדדים פרטיים.
הרוזן מרטלנד שילם לו 26 לירות שטרלינג עבור דיוקנאות בשנת 1618, ו-37 לירות שטרלינג עבור דיוקנאות של המלך ג'יימס והנסיך צ'ארלס בשנת 1619. ליידי אן קליפורד ציינה ביומנה כי צוירה על ידו ב-30 באוגוסט 1619. ליידי אן קליפורד מתייחסת ביומנה לכך שהיא צוירה על ידו ב-30 באוגוסט 1619.
אחת היצירות המעניינות של ואן זומר היא דיוקן אליזבת דרורי (1596–1610), נערה שהתפרסמה בזכות השירים שחיבר עליה המשורר ג'ון דאן לאחר מותה, כגון "אנטומיה של העולם".
ייתכן כי ואן זומר צייר את הדיוקן שנים לאחר מותה, או בזמן ביקורה באירופה זמן קצר לפני פטירתה.
הדיוקן בולט בכך שהמודלית מוצגת בתנוחה חצי שכובה, מאפיין נדיר בדיוקנאות שאינם עירום מתקופה זו.
מייקין, ייתכן שהדבר נועד לשקף אופי פילוסופי או מלנכולי, כפי שניתן לראות בדיוקנו של ניקולס היליארד את הנרי פרסי, רוזן נורת'מברלנד.
הערכת יצירתו של ואן זומר חלוקה.
לפי גלריית האוסף המלכותי, הוא תרם לסגנון חדש של פאר, שטף וריאליזם בדיוקנאות חצר בריטיים.
ההיסטוריון הוראס וולפול החשיב את אחד הדיוקנאות שלו כשווה ערך לעבודת ואן דייק, ואילו בות' טארקינגטון טען כי ואן זומר היטיב ללכוד את אופיים של מושאי ציוריו.
מנגד, המבקר סר ג'ון רותנשטיין גינה את יצירתו כמשעממת וכבדה.
עותקים מדיוקנאותיו המלכותיים הוזמנו לעיתים קרובות, במיוחד בשל חוסר אהבתו של המלך ג'יימס לשבת לדגמן לציירים.
ציוריו הודפסו גם בגרסאות רבות.
נטען כי ואן זומר היה הראשון שהכניס סמלי מלוכה לדיוקנאות מלכותיים, כמו מסדר הבירית.
השגריר בבריסל, וויליאם טרומבול, שלח מדידות לפורטרטים לוואן זומר.
הוא השיב בדצמבר 1618, באמצעות אדוארד נורגייט, שהגדלים המוצעים צרים מדי.
דיוקן סטנדרטי באורך מלא בפרופורציות רגילות יעלה 30 ליש"ט או 25 ליש"ט.
כמה מיצירותיו של ואן זומר עדיין מוצגות כיום.
בין יצירותיו הידועות ניתן למנות דיוקן ג'יימס הראשון משנת 1616, ודיוקן המלכה אן משנת 1617 בלבוש ציד, לצד משרת אפריקני, סוס וכלבי ציד בשטחי אחוזת אוטלנדס.
עד אז היה ואן זומר צייר החצר המועדף על המלכה אן, והחליף בתפקיד זה את ג'ון דה קריץ ומרקוס חירארטס הצעיר.
דיוקן נוסף של אן מדנמרק, המוצג בטירת דרומלנריג, כולל תכשיטים רבים, בהם קשת יהלום בשיערה וסמלי "S" ו-"C4" המייצגים את משפחתה, וכן תכשיט מרכזי שעשוי להיות ה"מראה של צרפת".
פול וילאר היה פיזיקאי וכימאי צרפתי, הידוע בעיקר בזכות גילוי קרינת גמא, קרינה אלקטרומגנטית עתירת אנרגיה הנפלטת מתהליכים גרעיניים.
פול אולריך וילאר נולד בעיר ליון, צרפת.
הוא למד פיזיקה וכימיה, והשלים את השכלתו הגבוהה באקול נורמל סופרייר בפריז.
במהלך הקריירה שלו עסק וילאר בתחומים שונים של מחקר, אך תרומתו החשובה ביותר באה מתוך ניסוייו בחקר החומרים הרדיואקטיביים.
בשנת 1900, בעת שחקר את הקרינה הנפלטת מהיסוד רדיום, הבחין כי מעבר לקרינת אלפא (חלקיקים חיוביים) וקרינת בטא (אלקטרונים עתירי אנרגיה) שהיו מוכרות באותה תקופה, קיימת גם קרינה מסוג שלישי.
וילאר זיהה שקרינה זו אינה מוסחת בשדות חשמליים או מגנטיים (כלומר אינה נושאת מטען חשמלי) והיא בעלת כושר חדירה גבוה במיוחד יחסית לקרינת אלפא ובטא.
מסקנתו הייתה כי מדובר בגלי קרינה אלקטרומגנטיים עתירי אנרגיה, שהיום מוכרים כ"קרינת גמא".
את המונח "קרינת גמא" טבע לימים הפיזיקאי ארנסט רתרפורד, אשר הבהיר כי מדובר בסוג שלישי של קרינה הנפלטת מתהליכים גרעיניים.
למרות גילוי זה, וילאר עצמו לא זכה באותה תקופה להכרה רחבה כחלוץ בתחום הפיזיקה הגרעינית, והמשיך לעסוק בתחומים נוספים בכימיה ובפיזיקה כללית.
פול וילאר נפטר ב־13 בינואר 1934, בעיר באיון, צרפת.
גילוי קרינת גמא היווה פריצת דרך משמעותית בהבנת תופעות רדיואקטיביות ותהליכים גרעיניים.
קרינה זו ממלאת תפקיד מרכזי ב הבנת מבנה גרעין האטום, שימושים רפואיים (טיפול בקרינה נגד סרטן), יישומים תעשייתיים (בדיקות לא הורסות), ומחקר פיזיקלי ואסטרופיזי.
וילאר נחשב לאחת הדמויות המרכזיות בראשית עידן חקר הקרינה.
פול טורטלייה היה צ'לן, מלחין ומורה למוזיקה צרפתי.
טורטלייה נולד בפריז, אביו היה נגר (שניגן בכינור ובמנדולינה).
טורטלייה הצעיר החל לנגן בצ'לו לאחר שאמו האזינה לרביעיית מיתרים מאת בטהובן ובחרה עבורו הכלי.
בגיל 12 החל את לימודיו בקונסרבטואר של פריז.
בגיל 16 קטף את הפרס הראשון של הקונסרבטואר ובכך סיים את לימודיו.
ב-1935 הצטרף טורטלייה לשורותיה של התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו וניגן שם עד לשנת 1937, בין השאר תחת שרביטם של ארטורו טוסקניני וברונו ולטר.
טורטלייה אף שימש כסולן במהלך ביצוע יצירתו של ריכרד שטראוס - הסימפוניה "דון קישוט" בניצוחו של המלחין.
יצירה זו הפכה ברבות השנים מזוהה עם טורטלייה בשל אהבתו אליה.
טורטלייה הרבה לבצעה ואף הקליט את ביצועיו אותה מספר פעמים.
ב-1939 הצטרף טורטלייה לתזמורת הסימפונית של בוסטון.
ב-1947 הופיע לראשונה על אדמת בריטניה, שהפכה עם השנים למרכז פעילותו העיקרי.
תחת שרביטו של תומאס ביצ'ם ביצע טורטלייה שוב את דון-קישוט של שטראוס.
בשנת 1950 הזמין אותו פאבלו קאזאלס לשמש בתפקיד צ'לן מוביל של תזמורת פסטיבל פראד.
באותה שנה גם הלחין טורטלייה קונצ'רטו לשני צ'לים ותזמורת.
טורטלייה הושפע מאוד מהקמתה של מדינת ישראל וגילה מעורבות ועניין רבים בהתפתחותם של המדינה והאידיאלים שעיצבו אותה.
הגשמתו הגיעה לשיא כאשר בחר בסתיו 1955 להגיע לישראל עם אשתו ושני ילדיו ולגור למשך כשנה בקיבוץ מעברות.
בהשראת השהות בקיבוץ הלחין טורטלייה את "סימפוניית ישראל", אותה הקדיש למדינה הצעירה ולעם היהודי מקימה.
בחודש יוני 1966, עת הופיע בישראל כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ניגן שני קונצרטים בקיבוץ מעברות, בו שהה עשר שנים קודם לכן.
עם השנים הפך לאחד ממורי הצ'לו המוערכים בעולם.
טורטלייה לימד שנים רבות בקונסרבטואר של פריז ועם תלמידיו נמנו, בין השאר, הצ'לנית הבריטית הווירטואוזית ז'קלין די-פרה, הצ'לנית הצ'כית מיכאלה פוקאצ'ובה והצ'לנית הישראלית-צרפתייה שולמית לורין המנגנת עד היום בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בשנות ה-70 הוקלטה לטלוויזיה סדרת כיתות אמן שהעביר לתלמידיו.
זו הפכה עד מהרה לדוגמה ומופת של הוראת מוזיקה והדגימה לצופים את סגנון נגינתו הדינאמי והאמוציונאלי.
ב-1944 התגרש מאשתו הראשונה מאדלן גסטו (Madeleine Gaston).
אשתו השנייה מוד מוניק מארטה (Maud Monique Martin), צ'לנית בעצמה שהופיעה בצוותא עם טורטלייה.
בנו, יאן פסקל, הוא מנצח מוכר בעל שם עולמי ובתו מריה דה לה פו היא פסנתרנית.
פול ג'וזף כהן (2 באפריל 1934 – 23 במרץ 2007) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי שעבודתו פורצת הדרך בלוגיקה מתמטית, ובמיוחד ההוכחה שהשערת הרצף עצמאית במסגרת תורת הקבוצות האקסיומטית, זיכתה אותו במדליית פילדס לשנת 1966, ובפרסים חשובים אחרים.
בעבודתו זו, פתר את הבעיה הראשונה מתוך 23 הבעיות של הילברט.
נולד בלונג ברנץ', ניו ג'רזי וקנה את השכלתו התיכונית בתיכון סטאיווסנט (Stuyvesant High School) בניו יורק.
למד לתואר ראשון בברוקלין קולג' (1953), ולתואר שני (1954) ודוקטורט (1958, בהנחיית אנתוני זיגמונד) באוניברסיטת שיקגו.
לאחר תקופה קצרה בה לימד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ובאוניברסיטת רוצ'סטר, עבר בראשית שנות השישים לאוניברסיטת סטנפורד, בה עשה את רוב חייו המקצועיים.
כהן ידוע בשל המצאת שיטת הכפייה, המאפשרת לבנות מודל למערכת של אקסיומות, במסגרת מערכת אחרת.
כהן השתמש בשיטה זו כדי להוכיח שהשערת הרצף ואקסיומת הבחירה אינן יכיחות מאקסיומות צרמלו-פרנקל (ZF) הסטנדרטיות של תורת הקבוצות.
תוצאה זו השלימה את עבודתו המוקדמת יותר של קורט גדל, בהראותה ששתי טענות אלו הן בלתי תלויות באקסיומות צרמלו-פרנקל: לא הן ולא שלילתן יכיחות מאקסיומות אלו.
במובן זה השערת הרצף (CH) אינה תלויה בשאר האקסיומות, והיא אולי הדוגמה המפורסמת ביותר לטענה עצמאית.
כהן זכה גם בפרס על שם בוכר (Bôcher) ב-1964, עבור עבודתו על השערת ליטלווד מן האנליזה המתמטית, ובמדליה הלאומית למדעים האמריקאית, ב-1968. היה חבר במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ובאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות-הברית.
"השקפה, אשר המחבר [כהן] מרגיש, שתוכל להתקבל לבסוף היא שהשערת הרצף היא בבירור שגויה.
הסיבה העיקרית שבגללה אנו מקבלים את אקסיומת האינסוף, היא שאנו כנראה מרגישים, שהמחשבה, שתהליך הוספה של קבוצה אחת בכל פעם עשוי למצות את היקום כולו, היא אבסורדית.
כך גם עם האקסיומות הגבוהות יותר של האינסוף.
כעת היא עוצמת הקבוצה של סודרים בני מנייה, וזוהי רק דרך מיוחדת, והפשוטה ביותר ליצירת סודרים גדולים יותר.
הקבוצה (הרצף), לעומת זאת, נוצרת על ידי עקרון חדש לחלוטין וחזק יותר, שהוא אקסיומת קבוצת החזקה.
אין זה סביר לצפות שכל תיאור של מונה גדול יותר, שמנסה לבנות את המונה בעזרת רעיונות הנובעים מאקסיומת ההחלפה, יוכל אי פעם להגיע ל-.
ועל כן הוא גדול יותר מ-, כאשר , וכן הלאה.
השקפה זו מתייחסת ל- כקבוצה עשירה ביותר הניתנת לנו על ידי אקסיומה נועזת אחת, ושאליה לא ניתן להתקרב על ידי תהליך בנייה בשלבים.
אולי הדורות הבאים יראו את הבעיה בצורה ברורה יותר ויבטאו עצמם באופן ברור יותר."
פול לוקאס היה שחקן אמריקאי-יהודי, זוכה פרס האוסקר.
נולד בשם פאל לוקאץ' (Pál Lukács) בבודפשט שבהונגריה למשפחה יהודית.
בשנת 1927 הגיע להוליווד, לאחר קריירה מצליחה בקולנוע ובתיאטרון בגרמניה, אוסטריה והונגריה, כשעבד עם הבמאי מקס ריינהארדט.
הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון בשנת 1916 וכעבור שנה הופיע בסרטו הראשון.
בהתחלה נהג לגלם רודף שמלות אלגנטי וחלקלק, אולם בהדרגה הוא נהייה לדמות הרשע.
בשנת 1933 הוא נהייה לאזרח רשמי של ארצות הברית.
היה מאוד עסוק בשנות השלושים, בו הופיע בסרטים כמו "גראמפי", סרט הבכורה של ג'ורג' קיוקור וב"נשים קטנות" של אותו הבמאי, "דודסוורת'" של ויליאם ויילר, על פי ספרו של סינקלר לואיס ו"הגברת הנעלמת" של היצ'קוק.
אך תפקידו הגדול מכולם הגיע ב-1943 ב"המשמר על הריין", בו כיכב לצד בטי דייוויס, וזכה בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר.
הוא גילם בסרט צייד נאצים, אותו תפקיד שגילם גם בתיאטרון שנתיים קודם לכן.
תפקידו הידוע מכל היה ב"20,000 מיל מתחת למים", על פי ספרו של ז'ול ורן, בו גילם את פרופסור פייר ארונקס.
מאז שנות החמישים התמקד לוקאס בהופעות בתיאטרון ובטלוויזיה ופחות בסרטי קולנוע.
ב-1965 שיחק בסרט לורד ג'ים בתפקיד סטיין.
ב-1962 שיחק בסרט ענוג הוא הלילה וארבעת פרשי האפוקליפסה, ב-1963 שיחק בסרט עליצות באקפולקו לצידם של אלביס פרסלי ואורסולה אנדרס..
פול לה גן (צרפתית: Paul Le Guen; נולד ב-1 במרץ 1964) הוא כדורגלן עבר צרפתי, וכיום מאמן כדורגל.
כשחקן שיחק במדי פריז סן ז'רמן ונאנט, וכן הופיע 17 פעמים במדי נבחרת צרפת.
בקריירת האימון חווה לה גן הצלחה מקצועית רבה כאשר אימן בצרפת, בעיקר בשורות אולימפיק ליון עימה זכה בשלוש אליפויות רצופות, דבר נדיר בליגה הצרפתית.
לה גן שיחק רק 17 פעמים במדי הנבחרת הלאומית עקב פציעות חוזרות ונשנות, ולמרות זאת נטל חלק בקמפיין מוקדמות מונדיאל 1994 הלא מוצלח של צרפת, יחד עם אריק קנטונה ודוד ג'ינולה.
במהלך כהונתו בסטאד רן בין השנים 1998 ל-2001, לה גן התפרסם כאשר החתים שחקנים אלמוניים יחסית, דוגמת שבאני נונדה ואל חאדג'י דיוף, שתחת הדרכתו התפתחו להיות כדורגלנים טובים ומובילים.
לה גן התפטר מן המועדון ב-2001, אחרי עימותים עם הנהלת המועדון.
ההתפטרות הובילה אותו לקחת הפסקה של שנה מכדורגל.
לה גן החליף בליון את ז'אק סנטיני בשנת 2002, לאחר שליון זכתה באליפות.
ללה גן ציפתה התחלה רעועה וקשה במועדון אחרי שניצח רק שלושה משחקים מבין התשעה הראשונים שלו כמאמן הקבוצה.
עם זאת, לה גן התעשת על עצמו, והוביל את ליון לשלוש אליפויות נוספת ברצף, וכן עד לשלב לרבע גמר ליגת האלופות.
הוא התפטר מתפקידו ב-9 במאי 2005, יום אחד אחרי שהמועדון זכה באליפות הרביעית ברציפות שלו.
מי שהחליף אותו במועדון הצרפתי היה ז'ראר הוייה.
אחרי כהונתו בליון לקח לעצמו לה גן עוד הפסקה של שנה מאימון.
במהלך שנת ההפסקה שלו דחה לה גן מספר הצעות אימון מחלק מן המועדונים הבכירים באירופה, כגון בנפיקה ליסבון ולאציו, וכן חזר והצהיר שלא ישוב לאמן את המועדון בו שיחק, פריז סן ז'רמן, אך הכרזה זו התבדתה לימים.
ב-11 במרץ 2006 אושר באמצעי התקשורת שפול לה גן החליף את אלכס מקליש במועדון הסקוטי גלאזגו ריינג'רס ושהוא חתם על חוזה לשלוש עונות במועדון, עם אופציה להארכת החוזה.
לא עבר זמן רב עד שביצע את רכישותיו הראשונות בסקוטלנד - דין פורמן מהאלופה האנגלית צ'לסי, ויליאם סטאנגר ואנטואן פונרואה מראן הצרפתית, קארל סבנסון מגטבורג השוודית, ליבור סיונקו, פיליפ סבו וסשה פאפאץ' מאוסטריה וינה, ליונל לטיזי מפריז סן ז'רמן והמושאלים ממנצ'סטר יונייטד, פיל בארדסלי ולי מרטין.
התחלתו של לה גן באייברוקס לא הייתה מזהירה, כאשר בעשרת המחזורים הראשונים של העונה צבר את הרקורד הגרוע מזה 28 שנים במועדון.
ב-8 בנובמבר הודחה ריינג'רס ברבע גמר הגביע הסקוטי על ידי סט.
ג'ונסטון, הפסד שעורר מחאות זועמות על הנהלת הקבוצה בקרב האוהדים.
ב-1 בינואר 2007 הוכרז בתקשורת שלה גן לקח את סרט הקפטן מכוכב הקבוצה, בארי פרגוסון, וכן הדיח אותו מההרכב הפותח של הקבוצה למחרת היום.
פרגוסון בתגובה דיווח לתקשורת שהוא לא מוכן לשחק יותר תחת הדרכתו של לה גן.
ב-4 בינואר פוטר לה גן מאימון ריינג'רס בידי המנכ"ל דייוויד מוריי, בעקבות העימות המתוקשר עם בארי פרגוסון.
מעט לאחר מכן לה גן חתם כמאמן בקבוצת נעוריו, פריז סן ז'רמן, עת זו הייתה בסכנת הדחה מליגת העל הצרפתית, על אף דבריו הנחרצים בעבר.
בשנת 2011 התמנה למאמן נבחרת עומאן בכדורגל.
פול לאוטו היה סופר צרפתי.
לאוטו נולד בפרבר פונטנה או רוז שמדרום לפריז לפרמין לאוטו, שהיה קומיקאי ב-"קומדי פראנסז", ולאשתו השחקנית ז'אן פורסטייה שנטשה את פול חמישה ימים בלבד לאחר הלידה.
הוא נמסר לטיפולה של יצאנית שגידלה אותו.
כאשר החל ללכת לבית ספר, עבר להתגורר עם אביו שהזניח אותו.