tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לג'ורג' בונד (וולאס שון) אחד מהעובדים במשרד יש יום הולדת 50 והם חוגגים זאת במסעדת "קשת".
בריגס שהוא גרוש, מגיע לשם עם אחת המזכירות, ג'יל (אליזבת ברקלי).
במקום יש הופעה של המהפנט וולטן (דייוויד אוגדן סטירס).
הוא מזמין לבמה את בריגס ובטי ומהפנט אותם בעזרת אבן ירקן שמעוצבת כעקרב.
הוא גורם להם להיות נשואים טריים מאוהבים לקול צהלת הקהל.
הוא נותן להם גם "מילות הפעלה" - "קונסטנטינופול" לבריגס ו"מדגסקר" לבטי.
בבית מקבל בריגס הוראה דרך "קונסטנטינופול" לגנוב תכשיטים מאחוזת קנסינגטון.
למחרת הוא "חוקר" את המקרה ונפגש עם לורה קנסינגטון (שרליז ת'רון) ש"נדלקת" עליו ועל סיפוריו הבלשיים.
למחרת מוצא בריגס את לורה קנסינגטון מחכה לו בדירתו.
היא יפה ותמירה ומתכוננת לשכב אתו במיטה אלא שבריגס מקבל שוב טלפון מוולטן עם מילת ההפעלה "קונסטנטינופול" והוראה לגנוב שוב תכשיטים יקרים מביתה של לורה.
בריגס עוזב אותה והולך מהופנט לביתה, יודע איך לפתוח את השער והיכן התכשיטים.
בחברה מתחילים בחקירה וכל הממצאים מורים על בריגס כאשם בגניבה - טביעות אצבעות, שערות ועוד אך הוא אינו זוכר דבר.
הוא נאסר ונאזק, אך לורה משחררת אותו והוא מוצא מקלט בדירתה של בטי כי שם לא יחפשו אותו.
בלילה מתקשר וולטן לבטי ומפעיל אותה במילה "מדגסקר" כדי שתגנוב למענו תכשיטים אצל לקוח של החברה.
גם כאן נחשד בריגס בשוד, אבל כשהוא משוחח במשרד עם אל (בריאן מרקינסון) וג'ורג' מסתבר שהוא מופעל על ידי וולטן בעזרת המילה "קונסטנטינופול".
ג'ורג' משחרר אותו מההיפנוט והם ממהרים לוולטן, מוצאים את בטי שעומדת למסור לו את השלל, מזעיקים משטרה וג'ורג' משחרר אותה מההיפנוט.
כריס מתגרש מאשתו והוא עומד לטוס עם בטי לפריז.
בריגס פולט לעומתה "מדגסקר" והיא מבטלת את הטיסה והולכת מרצונה עם בריגס.
ג'ורג' נותן לו במתנה את אבן העקרב הירוקה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותוודי אלןC.W בריגסהלן האנטבטי אן פיצג'רלדדן אקרוידכריס מגרודרמנהלשרליז ת'רוןלורה קנסינגטוןוולאס שוןג'ורג' בונדפקידאליזבת' ברקליג'ילמזכירהדייוויד אוגדן סטירסוולטןמהפנטבריאן מרקינסוןאלפקיד
קללת הקולונל (ביפנית: カーネルサンダースの呪い, באנגלית: The Curse of the Colonel) היא אגדה אורבנית יפנית שמקורה בשנת 1985. לאחר זכייתה של קבוצת הנשין טייגרס באליפות יפן בבייסבול ב-1985, אוהדים של הקבוצה לקחו מסניף של KFC באוסקה את פסלו של קולונל הרלנד סנדרס, מייסד הרשת, והשליכו אותו מגשר אל תוך המים.
על פי הסיפור, הוטלה קללת ספורט על קבוצת בייסבול היפנית הנשין טייגרס (נמרי הנשין) על ידי הרוח של השף הרלנד "קולונל" סנדרס שהיה מייסד רשת המזון המהיר KFC.
לפי האמונה הטפלה הוטלה קללה על הקבוצה בגלל זעמו של הקולונל על השחתה של הפסל בדמותו שהוצב בחזית סניף של KFC בעת חגיגות האליפות של אוהדי הקבוצה.
קבוצת אוהדי בייסבול השליכו את הפסל לנהר דוטומבורי באוסקה לאחר משחק ניצחון אליפות הבייסבול בין קבוצת הטייגרס של חאנשין לקבוצת האריות של סייבו.
קללת הקולונל שימשה כדי להסביר את חוסר ההצלחה של הקבוצה בשנים שלאחר מכן: ב-18 השנים הבאות הקבוצה סיימה את כל העונות עם המאזנים הגרועים ביותר בליגה.
גם כשהקבוצה כבר חזרה להשתתף בסדרת הגמר בשנים 2003, 2005 ו-2014, הקבוצה הפסידה והיו אוהדים האמינו שהקבוצה לא תנצח במשחק עד שהפסל יוחזר.
בסופו של דבר הניצחון הושג רק בשנת 2023.
לעיתים נעשות השוואות בין הנשין טייגרס לבין הבוסטון רד סוקס, שנאמר כי היו תחת קללת הבמבינו עד שזכו באליפות העולם ב-2004.
עבור אוהד הנשין טייגרס בן ה-24, מסאיה שיטבאבה, חגיגת אוהדי הקבוצה הסתיימה בטרגדיה.
אותו אוהד טבע בתעלה, ודיווחים העידו שהוא נדחק על ידי החוגגים.
כדי למנוע תקריות עתידיות, הורתה מועצת העיר של אוסקה על הקמת גשר חדש שיקשה על האוהדים לקפוץ למים במידה וקללת הקולונל תישבר והטיגריסים ינצחו שוב.
הפסל של הקולונל התגלה בנהר דוטונבורי ב-10 במרץ 2009. הפסל התגלה במקרה במהלך עבודות בנייה.
הצוללנים שמשו את הפסל חשבו בהתחלה שמדובר בחבית גדולה, לאחר מכן חשבו שמדובר בגופת אדם, אך בסופו של דבר הצליחו לזהות את דמותו של הקולונל.
גפיו של הפסל היו חסרות, והוא גם איבד את המשקפיים שלו, אך האוהדים האמינו שהדרך היחידה להסיר את הקללה תהיה לפעול לשיקומו.
יד ימין ופלג הגוף התחתון נמצאו למחרת, אך המשקפיים והיד השמאלית נותרו חסרות.
אוהדי הקבוצה אמרו שהדרך היחידה בה ניתן להסיר את הקללה היא על ידי החזרת משקפיו ויד שמאל שאבדו מזמן.
הפסל אוחזר מאוחר יותר, כולל החלפת המשקפיים והידיים, והוחזר למקומו המקורי.
סניף ה־KFC שהפסל הוצב בו במקור כבר לא היה קיים אבל העתק של הפסל הוצב בסניף ליד אצטדיון קושיין במהלך סדרת הפלייאוף בשנת 2023.
הקללה נשברה סופית בשנת 2023, לאחר שהטייגרס ניצחו לראשונה מאז 1985. האוהדים שוב התאספו וחגגו ליד נהר דוטונבורי לאחר הזכייה בתואר והשליכו אוהד בתחפושת קוספליי של הקולונל לנהר בהתייחס לקללה.
ב-8 במרץ 2024, KFC יפן ערכה טקס קבורה של הפסל, תוך ציון הקושי לשמור על מצב הפסל.
קלמנט אנתוני בורק (24 בנובמבר 1954 – 6 באפריל 2025) היה מוזיקאי אמריקאי.
בורק התפרסם בעיקר כמתופף של להקת בלונדי.
הוא היה המתופף של הלהקה משנת 1975, זמן קצר לאחר הקמתה, והיה בעצם חבר בלהקה במהלך כל תקופת פעילותה עד מותו.
בורק השתתף בכל אלבומי הלהקה יחד עם שני החברים המייסדים, דבי הארי וכריס שטיין.
הוא גם ניגן בתופים בלהקת הראמונס לזמן קצר בשנת 1987 תחת השם אלביס רמון והיה חבר בלהקת הרומנטיקס מ-1990 עד 2004.
בורק נולד בניו ג'רזי בשנת 1954. אחד מזיכרונותיו הראשונים היה כשהתיישב לתופף על מערכת התופים של אביו לצלילי להקת ה-Four Seasons.
כילד ונער השתתף בתזמורת מקומית, ובהמשך ניגן במועדון האגדי CBGB בניו יורק.
כבר בגיל 14 עלה לבמה באולם ה"קרנגי הול" עם להקתו The Total Environment במסגרת תחרות להקות.
בורק החל לנגן בתופים כבר בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. הוא ניגן עם הרכבי ג'אם סשן שונים בניו ג'רזי.
להקת בלונדי הוקמה בשנת 1974 ובתחילת 1975 דבי הארי וכריס סטיין צירפו אותו ללהקה.
בורק נודע באנרגיה ובתשוקה הבלתי מתפשרת שלו למוזיקה ונחשב לדמות מרכזית בלהקה וכמוזיקאי שעבד על שמירת אחדות הלהקה לאורך השנים.
לאחר ששטיין והארי שקלו לפרק את הלהקה לאחר עזיבתו של הבסיסט המקורי פרד סמית' ללהקת טלוויז'ן.
בורק גייס את גארי לצ'מן שהיה חבר של, לנגן בס.
סגנון התיפוף של בורק הושפע מהאל בליין, קית' מון, רינגו סטאר וארל פאלמר.
במהלך שנות ה-80 וה-90, לאחר ההתפרקות של להקת בלונדי, בורק ניגן בתופים עבור להקות ומוזיקאים רבים, ביניהם: הרומנטיקס (בורק היה המתופף הקבוע שלהם בין 1990 ל-2004) פיט טאונסנד, בוב דילן, יורית'מיקס, Dramarama,, איגי פופ, וג'ואן ג'ט.
הוא המשיך להקליט עם ההרכב Checkered Past ב-1983 יחד עם סטיב ג'ונס שהיה הגיטריסט של להקת הסקס פיסטולס, חברו ללהקת בלונדי לשעבר, נייג'ל הריסון, טוני סאלס, והזמר/שחקן מייקל דס בארס.
הוא הקליט וניגן בלייב עם וונדה ג'קסון וננסי סינטרה.
בורק הקליט עם סוני וינסנט, וארתור קילר קיין, וב-2005 ניגן בהפקת הסולו של קאתי ולנטיין שהייתה חברה בלהקת הגו-ג'וז.
בורק גם הקליט והשתתף בסיבוב הופעות עם להקת Dramarama בניו ג'רזי ולוס אנג'לס לאחר הוצאת האלבום שלהם Hi-Fi Sci-Fi בשנת 1993.
בורק נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-2006 כחבר בבלונדי.
ב-2007, בורק הצטרף ל-Slinky Vagabond עם ארל סליק שהיה גיטריסט של דייוויד בואי, גלן מטלוק וקינן דאטי.
מופע הבכורה שלהם היה במהלך חגיגות יום ההולדת של הזמר ג'ואי ראמון במאי 2007. הוא גם הופיע מספר פעמים כמתופף עם להקת יו קורנוול.
בורק ניגן סטים של 90 דקות ב-100 קונצרטים בשנה.
בשנת 2008 פורסם שהוא לקח חלק במחקר בן שמונה שנים שניתח את ההשפעות הפיזיות והפסיכולוגיות של התיפוף ואת כושר העמידה הנדרש על ידי מתופפים מקצועיים, שנערך במשותף על ידי אוניברסיטת גלוסטרשייר ואוניברסיטת צ'יצ'סטר.
ביולי 2011 קיבל בורק תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת גלוסטרשייר, כתוצאה מפרויקט התיפוף.
בשנת 2008, בורק הקים את פרויקט Clem Burke Drumming כדי לחקור את היתרונות הגופניים והנפשיים של התיפוף.
בדצמבר 2011, הוא הקים את הלהקה האינטרנשיונל סווינגרס עם נגן הבס של ה-Sex Pistols גלן מטלוק, הגיטריסט ג'יימס סטיבנסון והזמר גארי טווין.
בערך באותו זמן הוא הפך לחבר מייסד גם בלהקת ה־Split Squad, השתתף במסע הופעות הופיע בפסטיבלי South by Southwest ובהקלטת האלבום, Now Hear This...
בשנת 2019, בורק הופיע עם מופע המחווה של בלונדי Bootleg Blondie.
בדצמבר 2021, בורק היה מתופף עבור ג'ינה שוק במהלך המופע של הגו-גו'ס במועדון ויסקי אה גוגו כדי לחגוג את כניסתם להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
בורק הלך לעולמו ב-7 באפריל 2024 בגיל 70 לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
הלהקה פרסמה הספד במדיה החברתית בו נכתב "קלם לא היה רק מתופף – הוא היה הלב הפועם של בלונדי.
הכישרון, האנרגיה והתשוקה שלו למוזיקה היו יוצאי דופן".
עוד הוסיפו חברי הלהקה: "ההתלהבות המדבקת והמחויבות האינסופית שלו נגעו בכל מי שזכה להכיר אותו.
ההשפעה של קלם חרגה הרבה מעבר לבלונדי.
אנו שולחים תנחומים מעומק הלב למשפחתו, חבריו ומעריציו של קלם ברחבי העולם.
המורשת שלו תמשיך לחיות דרך כמויות עצומות של מוזיקה שיצר ודרך חייהם של אינספור אנשים שנגע בהם".
הקללה של צ'אקי הוא סרט סלאשר אמריקאי משנת 2013, בבימויו ובכתיבתו של דון מנסיני, יוצר סדרת "משחק ילדים".
זהו הסרט השישי בזיכיון משחק ילדים, והוא מהווה חזרה לסגנון האימה הרציני של הסרטים הראשונים, לאחר הסטייה הקומית בסרטים הקודמים.
בסרט מככבים פיונה דוריף, בראד דוריף, דניאל ביסוטי, ברנן אליוט, מייטלנד מק'קונל, סאמר האוול, צ'נטל קוונסל וא.
העלילה מתמקדת בניקה פירס, אישה צעירה המרותקת לכיסא גלגלים, המקבלת בובה מסתורית בשם צ'אקי, שמביאה עמה שרשרת של רציחות אכזריות.
הסרט הופץ ישירות לווידאו, עם תקציב של 5 מיליון דולר, והכניס כ-3.4 מיליון דולר ממכירות DVD.
ניקה פירס, אישה צעירה המרותקת לכיסא גלגלים, מתמודדת עם התאבדותה המסתורית של אמה.
אחותה הגדולה, בארב, מגיעה עם משפחתה כדי לעזור להסדיר את ענייני הירושה.
במהלך שהותם, מגיע בדואר חבילה המכילה את הבובה צ'אקי.
במהרה, מתחילים להתרחש מקרי מוות מסתוריים בבית, וניקה מתחילה לחשוד כי הבובה קשורה לאירועים אלו.
ככל שהלילה מתקדם, ניקה מגלה את האמת המבעיתה על צ'אקי ועל הקשר שלו למשפחתה.The Movie Database
פיונה דוריף – ניקה פירס, אישה צעירה המרותקת לכיסא גלגלים.
בראד דוריף – צ'אקי (קול), הבובה הרצחנית המכילה את נשמתו של הרוצח צ'ארלס לי ריי.
דניאל ביסוטי – בארב פירס, אחותה הגדולה של ניקה.
ברנן אליוט – איאן, בעלה של בארב.
הסרט "הקללה של צ'אקי" זכה לביקורות חיוביות.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 81% בהתבסס על 21 ביקורות, עם הקונצנזוס: "הסרט מחזיר את הסדרה לשורשיה האימתיים, עם עלילה אפלה ומפחידה." באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 58 מתוך 100, בהתבסס על 13 ביקורות, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
קלמן אהרון בֶּרְתִינִי (או כפי שנהג לחתום: ק.
ברתיני; 15 ביולי 1903, בריצ'יבה, בסרביה, האימפריה הרוסית – 20 בפברואר 1995, ישראל) היה משורר עברי, סופר לילדים, עורך, מילונאי ומתרגם.
אהרן ברתיני (גולרגנט) נולד בכ' בתמוז תרס"ג, 1903, לדוד גולרגאנט ולאלקה בת אברהם גרינברג בחבל בסרביה בעיירה בריצ'יבה (בריצ'בו) שבקרבת העיר סורוקי בבסרביה, אז באימפריה הרוסית (כיום חלק ממולדובה).
כמעט כל אוכלוסיית העיירה הייתה יהודית.
למד בחדר בעיירת מולדתו ובגימנסיה עברית בבלץ, והשלים לימודים גבוהים במדעי היהדות באוניברסיטת קארל בפראג (1923–1925) והסורבון בפריז (1925–1927).
בשנת 1924 נישא לברתה בת גבריאל לירש, רופאה.
ב-1927 נולד בנם, שלמה (לימים המנצח גארי ברתיני).
משנת 1927 ועד 1940 לימד בבתי ספר עבריים של רשת "תרבות" בבסרביה, ואף שימש כמנהל בית הספר התיכון היהודי של הרשת בסורוקה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גלה לסיביר, שרד וחזר עם משפחתו הקטנה כפליטים, דרך אוסטריה, איטליה וצרפת.
עלה לארץ עם משפחתו בשנת 1947.
עבד כמורה לספרות בפתח-תקוה ובתל אביב.
שירתו התפתחה משירה מליצית בנוסח הידוע, עד לשירה אישית מודרנית.
שירתו מתייחסת אל הגיל המבוגר והזקנה, נושאים שמעט מאוד משוררים עבריים מודרניים התייחסו אליהם.
שיריו גם השתנו עם השינויים בטעם ובפואטיקה העברית.
ברתיני כתב סיפורים לילדים ושירים, עיבד לנוער ספרים מהקלאסיקה, תרגם עשרות ספרים ממיטב ספרות העולם והיידיש, ועוד.
ב-1977 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת.
קלמן אהרון ברתיני נפטר בכ' באדר א' תשנ"ה, 1995.
בקבוק על פני המים, שירים ובלדות קצרות, מסדה, 1969.
היין הקר, שירים ובלדות קצרות, עם עובד, תל אביב, 1982.
כל הצבעים ההם, שירי ירושלים ושירים אחרים, עם עובד, 1978.
לאורך הימים ולאורך המים, מבחר שירים ובלדות, דביר, 1988.
מאחורי הפרגוד, שירים ובלדות קצרות, עם עובד, 1985.
מחשכים ודרכים, שני מחזורי שירה, מוסד ביאליק, 1974.
מליל עד בוקר, שירים ובלדות, ניומן, 1951.
שירים, ערך והוסיף מבוא דן מירון, דביר, 2003.
הנסיך ראובני : מחזה בארבע מערכות, מאת דוד ברגלסון, עברית - ק"א ברתיני, תל אביב : ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל - הוועד הפועל - המרכז לתרבות ולחינוך, 1946, (גרסה נוספת יצאה לאור על ידי ספריית הפועלים, ב-תשל"ח, 1978).
אבלר והלואיז, פואמה דרמטית בשלוש תמונות, מאת ה.
לייוויק, תרגם מיידיש והוסיף אחרית-דבר - ק.
ברתיני, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1990.
אקוואריום ירוק , סיפורים, מאת אברהם סוצקבר, מיידיש - ק"א ברתיני, הקיבוץ המאוחד תל אביב, תשל'ט 1979.
אשר אתם התהלכתי, מאת מרים ש"ך, תרגם מצרפתית ק"א ברתיני, דביר תל אביב, תשי'א 1951.
בעומק הראי, מאת משה אלטמן, סיפורים ורומאנים קצרים, תרגם מיידיש ק.א.
ברתיני, הוצאת פרץ, תל אביב 1967.
יהדות רומניה : היסטוריה, ביקורת ספרותית, זכרונות, מאת שלמה ביקל, תרגם מיידיש ק"א ברתיני, עם הספר - דב סדן, אברהם פלר, אליעזר פרנקל, אשקלון תשל'ח 1978.
ירח אדום, מאת שלמה ברלינסקי, תרגם ק"א ברתיני, עם עובד, תל אביב, תשי'ד 1954.
סיפור גן-העדן, מאת איציק מאנגר, מיידיש ק"א ברתיני, ספריה לעם, תל אביב 1982.
כוכבים שקפאו : ל"ו שירים, מאת משה וולדמן, מיידיש ק"א ברתיני, תל אביב 1985.
כוכבים תועים, מאת שלום עליכם, תרגם מיידיש - ק.
ברתיני, הוסיף אחרית דבר - ח.
הכלב והסוס, מאת וולטר, ציורים - קלק, תרגם ק"א ברתיני, עם עובד תל אביב, תשמ'א 1981.
הלילה הראשון בגיטו, מחזור שירים, מאת אברהם סוצקבר, תרגם מיידיש ק.
ברתיני, רישומים שמואל בק, עם עובד תל אביב, תשמ'א 1981.
מודראטו קנטבילה, מאת מארגריט דיראס, מצרפתית - ק"א ברתיני, הקיבוץ במאוחד תל אביב, תשל'ט 1978.
מון הגדול, מאת אלן-פורניה, תרגם מצרפתית ק.א.
רשימות מונחים : בידיעת הטבע, בפיזיקה-כימיה, באנטומיה ובהיגיינה בבתי הספר העממיים, המסדרים - א' גולירגאנט, ק' ברתיני, ב' מדניקוב, תרבות בסרביה, מוציא לאור לא ידוע, קישינוב, 1939?,
לקט סיפורים מספרות יידיש, (ק"א ברתיני), הוצאת מ' ניומן, תל אביב, תשי"ח, 1957.
עלי חיים : קובץ לזכרו של חיים וייסאדלר, (ערוך בידי ק"א ברתיני, ב"י מיכלי), דפוס אות, תל אביב, חיפה, תשכ"ה, 1965.
ספר מאיר : קובץ פידאגוגי מוקדש לזכר מאיר ויניצקי, (העורכים - ק"א ברתיני, ד' ויניצקי), הוצאת חינוך, תל אביב, תשל"א, 1971.
שרשים וסער : אנתולוגיה של סופרים יהודים בלשון הרומנית, (ערוכה בידי ק"א ברתיני, אברהם בנימין יפה, דורה ליטמן-ליטאני), הוצאת עקד, תל אביב, 1972.
רחמים 'קְלֵמִי' סבן (נולד ב-17 בפברואר 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
הוא החל את הקריירה המקצועית שלו במדי מכבי נתניה בעונת , אז שיחקה הקבוצה בליגה השנייה ובסיומה עלתה לליגת העל.
סבן המשיך לשחק בנתניה למשך שתי עונות נוספות לפני שעבר להפועל תל אביב בשנת 2001. סבן עבר לתל אביב לאחר מאבק ארוך שניהל מאמן הקבוצה דרור קשטן להבאתו, ולאחר שהקבוצה שילמה בעבורו סכום נכבד.
על אף כל זאת קשטן לא הרבה לשתף את סבן במשחקי הקבוצה מאחר שלקבוצה היה מגן ימני בכיר יותר, אילן בכר.
בעונת 2001/2002 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו, והיה שותף להעפלתה של הקבוצה לרבע גמר גביע אופ"א, הישג השיא של קבוצה ישראלית במפעל.
סבן שיחק בהפועל תל אביב עד תום עונת 2003/2004, אז עבר לשחק בקבוצת הפועל פתח תקווה, עמה זכה שוב בגביע הטוטו.
בעונת 2005/2006 עבר סבן לשחק במדי מכבי חיפה, עמה זכה באליפות ובגביע הטוטו.
עונה לאחר מכן עבר לסטיאווה בוקרשט מליגת העל הרומנית, עמה העפיל לשלב הבתים לליגת האלופות.
כששיחקה סטיאווה מול ריאל מדריד בליגת האלופות, שגה סבן שגיאה שהובילה לשער מצד מדריד ולאחר המשחק העביר עליו נשיא הקבוצה ג'יג'י בקאלי ביקורת קשה, ואף ייעץ למאמן לא לשתף אותו יותר במשחקי ליגת האלופות.
לאחר עונה אחת במדי סטיאווה חזר סבן לישראל וחתם בקבוצת מכבי נתניה.
את עונת 2007/2008 סיים עם הקבוצה במקום השני אחרי בית"ר ירושלים, והגיע עמה לחצי גמר גביע המדינה.
בעונת 2010/2011 עבר סבן לשחק במדי מכבי תל אביב.
בקיץ 2012, לאחר שנתיים במועדון, חתם סבן בקבוצת הפועל באר שבע, ובמדיה שיחק בעונת 2012/2013.
ב-16 בספטמבר 2013 חתם סבן בהפועל עכו, במדיה ערך 11 הופעות בליגה, ובתום עונת 2013/2014 עזב את הקבוצה ופרש ממשחק פעיל.
סבן החל לשחק בנבחרת ישראל במהלך טורניר מוקדמות מונדיאל 2006. משחק הבכורה שלו בנבחרת היה ב-4 בספטמבר 2004 נגד נבחרת צרפת, בו הצטיין וזכה לשבחים רבים.
את שער הבכורה בנבחרת הבקיע ב-10 בספטמבר 2008, במשחק מוקדמות מונדיאל 2010 מול נבחרת מולדובה לאחר שנכנס כמחליף, וכבש את שער הניצחון במשחק.
ב-30 במאי 2010 הופיע לאחרונה במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת צ'ילה.
בתחילת עונת 2020/2021 שימש כעוזר מאמן בהפועל פתח תקווה, ולאחר פיטוריו של המאמן חיים שאבו מונה סבן כמחליפו, ב-8 במרץ 2021. בסיום העונה נשרה הפועל פתח תקווה לראשונה בתולדותיה לליגה א'.
בעונת 2021/2022 מונה לעוזרו של מאמן בית"ר תל אביב בת ים, אליעזר בן אהרון.
לאחר פיטוריו של אהרון מונה למאמנה הראשי של הקבוצה.
הוא הוחלף ב-7 בינואר 2022 על ידי קרלוס גרסיה.ב-11 בדצמבר 2022 מונה לעוזר מאמן בני סכנין.
בסיום העונה סיים את תפקידו יחד עם המאמן קובי רפואה.
ב-4 ביוני 2023 מונה לעוזר מאמן מועדון ספורט אשדוד.
ב-21 בינואר 2025 מונה למאמנה של מועדון ספורט אשדוד לאחר פיטוריו של אלי לוי מאימון הקבוצה וסיים את תפקידו ב-27 בפברואר 2025 לאחר מינויו של חיים סילבס העדיף לסיים את תפקידו במועדון.
רפובליקת קלמיקיה היא רפובליקה בפדרציה הרוסית.
הרפובליקה נמצאת במישורים שמצפון להרי קווקז, בין אגן הנהרות וולגה ודון.
המרחק מצפון לדרום: 448 ק"מ וממזרח למערב: 423 ק"מ.
הקלמיקים הנחשבים לעם היחיד באירופה שמאמין בבודהיזם, מהווים כ-62% מכלל אוכלוסיית רפובליקת קלמיקיה, כשהיתר הם בעיקר רוסים-נוצרים-אורתודוקסים.
הקלמיקים הם עם ממוצא מונגולי שדתו בודהיזם.
ראשית התיישבותם הייתה בערבות מונגוליה והם השתתפו בכיבושי ג'ינגיס חאן.
הקלמיקים היו עם של נוודים ורועי צאן שחיפשו מרעה טוב יותר לצאנם.
במאה ה-16 הנוודים התאחדו והקימו את חאנת ג'ונגריה המשתרעת מיניסיי עד לוולגה.
קרוב לשנת 1630 הגיעו בהמוניהם לערבות וולגה התחתית.
בתקופה זאת לא הייתה באזור אוכלוסייה קבועה והוא היה מוקד לפשיטות של נוודים שונים מקזחסטן מהקווקז.
השלטון הרוסי ממוסקבה ניסה לבסס בו את שלטונו.
הקלמיקים נתקלו בהתנגדות השבטים הנוגאים הטורקים, אותם ניצחו והשליטו את מרותם עליהם.
בראש המדינה עמד החאן של קלמיקיה, וקלמיקיה בתקופה זו השתרעה על כל אזור וולגה התחתית מסרטוב עד לים הכספי ועד דגסטן.
איוקה נהיה לעצמאי משלטון קלמיקיה הגדולה (ג'ונגוריה), איחד את השבטים בערבות הוולגה וכרת הסכם עם רוסיה, שהכיר בפטרונות האחרונה על קלמיקיה והתחייבות קלמיקים לשמור על גבולות רוסיה מפני הפולשים.
הקלמיקים בהנהגתו השתתפו בדיכוי המרד הקוזאקי של בולאבין ובמלחמת הצפון לצד השלטון הרוסי.
לאחר מותו של איוקה ניסה השלטון הרוסי להפוך את הקלמיקים לעם ואסלי, לדכא אותם מבחינה דתית ולהביא להתנצרותם.
לאזורי מגוריהם הובאו מתיישבים גרמנים ורוסים כך שהקרקע המיועדת למרעה הצטמצמה במידה משמעותית.
במקביל דרש השלטון הרוסי מהקלמיקים השתתפות בכל המלחמות שניהל.
לנוכח הגבלת עצמאות הקלמיקים החליט אובשי חאן, נינו של איוקה, לחזור עם כל עמו למולדתם הישנה.
ב-1771 הוא יצא בראש עם של 200,000 איש לכיוון סין, אך בגלל התנפלות הקזחים והקירגיזים הנוודים רוב הנמלטים נהרגו, ורק 96,000 זכו להגיע לימת בלחש ולתורקיסטן הסינית (מחוז שינג'יאנג) ושם נשארו.
צאצאיהם יושבים שם אף היום.
לאחר הבריחה הגדולה צמצמה המלכה יקטרינה הגדולה את עצמאות קלמיקיה וביטלה את תפקיד החאן.
קלמיקיה סופחה סופית לרוסיה ב-1825, והיא הועברה מאחריות משרד החוץ למשרד הפנים.
קלמיקים השתתפו בכל המלחמות שניהלה האימפריה הרוסית מתקופה זאת, החל במלחמות נפוליון, וכלה במלחמות נגד טורקיה.
הקלמיקים עברו מנוודות להתיישבות קבע וב-1865 נוסדה העיר אליסטה, הבירה העתידית.
בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה בין 1917 ל-1920 תמכו רוב הקלמיקים בצבא הלבן ועקב כך ב-1920 נאלצו להגר לבלגרד ולפריז, שם בנו מקדשים בודהיסטיים כשקהילתם התבססה.
הקומוניסטים התנקמו קשות בקלמיקים שנשארו ברוסיה והוציאו להורג 10,000 איש.
השלטון הסובייטי הנהיג גם בקלמיקיה את משטרו ללאומים והקים בה ב-4 בינואר 1920 מחוז אוטונומי, שהפך לרפובליקה אוטונומית ב-20 באוקטובר 1935 בשם הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של קלמיקיה.
קלמיקים אירופיים רבים גויסו ואלו שנשארו בקלמיקיה עם התקרבות הגרמנים הביעו בהם תמיכה גלויה ולאחר הפלישה הנאצית אף ערכו פשיטות על חוות חקלאיות, בזזו אותן ושיתפו פעולה עם הכוחות הכובשים.
בדצמבר 1943 גירש הצבא הרוסי את הגרמנים מתחומי קלמיקיה וממשלת סטלין הוציאה צו ענישה קולקטיבית לכל העם הקלמיקי וגירשה אותו לסיביר ולקזחסטן.
כמובן בוטלה גם האוטונומיה ואדמות קלמיקיה חולקו בין המחוזות השכנים.
ב-1956 זכו הקלמיקים לחנינה מהשלטון, ב-1957 הם הורשו לחזור וארצם הפכה למחוז אוטונומי, וב-1958 שוב לרפובליקה אוטונומית בשם הישן, הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של קלמיקיה.
ב-1990 הרפובליקה האוטונומית הפכה לרפובליקה וב-1994 התקבלה חוקה, שרואה בבסיסה את חוקת חאנת ג'ונגריה איקי צ'אג'ין ביצ'יק (Ики Цааджин Бичик).
כנשיא הרפובליקה מכהן אלכסיי אורלוב.
קלמיקיה נמצאת בדרום מזרח החלק האירופאי של רוסיה.
המרחק מהצפון לדרום 448 ק"מ, וממזרח למערב: 423 ק"מ.
רוב שטחה של הרפובליקה הוא מדבר, חצי-מדבר וערבה.
בצפון-מזרח הרפובליקה עובר הנהר וולגה, שחלק מערוציו לפני השפכו לים הכספי נכללים בשטח קלמיקיה.
על ערוציו הדרומיים של הנהר עובר הגבול בין קלמיקיה למחוז אסטרחן.
ממזרח לרפובליקה שוכן הים הכספי.
מדרום גובלת הרפובליקה בדאגסטן ובמחוז סטברופול בדרום-מזרח, במערב היא גובלת במחוז רוסטוב, ובצפון במחוז וולגוגרד.
מקובל לחלק את קלמיקיה לשלושה אזורים, מערבית, מרכזית, ומזרחית.
רוב שטחיה של קלמיקיה הם מישורים, והנקודה הגבוהה ביותר בגובה 222 מ'.
האקלים ברפובליקה יבשתי, המתבטא בקיץ חם ויבש מאוד וחורף קר כמעט ללא שלג.
מספר ימי השמש בשנה הוא כ-280.
בעיר הבירה אליסטה מתגוררים כ-100 אלף תושבים.
חלקה של אוכלוסייה רוסית ברפובליקה נמצא בירידה מתמדת מ-125 אלף (43%) בשנת 1979 לרמה הנוכחית.
לקלמיקיה יש חוקה משלה, שאושרה ב-5 באפריל 1994 ומאז עברה מספר תיקונים.
ראש הרפובליקה היא המשרה הגבוהה ביותר בקלמיקיה.
ראש הרפובליקה עומד בראש הרשות המבצעת בקלמיקיה והוא מתווה את מבנה גופי הממשלה ברפובליקה והוא ממנה את שרי ממשלת קלמיקיה.
במשך 17 שנה בראש הרפובליקה עמד קירסאן איליומז'ינוב (שכיהן במקביל כראש התאחדות השחמט העולמית).
הוא עמד בראש הרפובליקה מ-11 באפריל 1993 עד ל-28 בספטמבר 2010, כשפוטר על ידי נשיא רוסיה דאז, דמיטרי מדבדב, שמינה במקומו את אלכסיי אורלוב.
במרץ 2019 אורלוב הוחלף בבאטו חסיקוב, מתאגרף לשעבר..
בספטמבר 2019 האו ניצח בבחירות לכהונה של 5 שנים.
בספטמבר 2024 הוא נבחר לכהונה נוספת.
גוף החקיקה העליון הוא החוראל העממי, שמתפקד כפרלמנט ומורכב מ-27 חברי פרלמנט.
בהתאם לבחירות שנערכו בשנת 2023 רוסיה מאוחדת זכתה ב-23 מושבים.
ממשלת קלמיקיה היא הגוף המנהל של הרפובליקה ובראשה ראש ממשלה, הכפוף לראש רפובליקת קלמיקיה.
בית המשפט העליון של קלמיקיה הוא גוף השיפוט הבכיר.
בכפיפות לו פועלים בית הדין לערעורים, בתי דין אזוריים ומחוזיים ובית משפט השלום.
מבחינה מנהלית הרפובליקה כוללת 13 ראיונים ועיר בעל חשיבות.
בתעשייה מועסקים רק כ-7.5% מאוכלוסיית הרפובליקה.
מסילות ברזל של הרפובליקה מעבירות רק כ-11% מהסחורות ואורכם הכולל הוא 165 ק"מ בלבד.
דרך הרפובליקה עוברים מספר כבישים ארציים R-22 "קספי" וולגוגרד-אליסטה, R-215 אסטרחן-מחצ'קלה ו-R-216 סטברופול-אסטרחן.
באליסטה פועל נמל תעופה בין-לאומי.
דרכו עוברות כ-100 טיסות נוסעים בשנה.
קלמיקיה אירחה מספר אליפויות עולם לשחמט בשנים 1994 וב-1996.
אחד ממועדוני הספורט הידועים ברפובליקה הוא מועדון הכדורגל אוראלאן אליסטה, שהתמודד בעבר בליגת העל הרוסית בכדורגל.
האצטדיון המרכזי והגדול ברפובליקה הוא אצטדיון אוראלאן, המכיל 10,300 מושבים.
קלמין (Calamine) הוא המרכיב הפעיל בתרחיץ קלמין, המקל על עקיצות יתושים וגרויים שונים בעור.
הקלמין הוא תערובת של 99.5 אחוז תחמוצת אבץ (ZnO) בתוספת חצי אחוז בקירוב של תחמוצת הברזל (Fe2O3).
התרחיץ מצר את נקבוביות העור וגורם ליובש באזור עליו הוא נמרח.
מעבר לאלחוש המקום העקוץ, התרחיץ גם מחטא במידה מסוימת את המקום ומונע זיהום הנובע מגרד.
בתרחיץ קלמין אין סטרואידים, אנטיהיסטמינים (חומרים מדכאי אלרגיה), או חומרים מלאכותיים אחרים, והוא נחשב תרופה טבעית ובטוחה יחסית להקלה מהירה מפני גרד הנובע מעקיצות חרקים או מחלות עור כגון אבעבועות רוח, אקזמה וגרדת.
קלמודולין (Calmodulin) הוא חלבון המצוי בתאים אאוקריוטים, ושייך לאחת משתי המשפחות העיקריות של חלבונים קושרי סידן, הנקראת EF-hand (המשפחה השנייה נקראת annexins).
חלבונים אלה פועלים תוך שינוי קונפורמציה בקשירת יוני סידן.
השינויים המבניים משפעלים חלבונים תאיים נוספים אשר מעורבים בתגובות שונות בתא.
קלמודולין משמש כמתווך סיגנלים של יוני סידן בתהליכים שונים כגון: מטבוליזם, דלקות, אפופטוזה, התכווצות שרירים, זיכרון בטווח קצר וארוך, התפתחות עצבים ועוד.
בשנת 1980 החוקר ווטרסון (Watterson) דיווח לראשונה על רצף חומצות האמינו המלא של קלמודולין.
התקדמות זו חלה לאחר שבשנות ה-70, עשו כרומטוגרפיה של קלמודולין, אשר הובילה להצלחה בבידוד וניקוי של חלבונים קושרי קלמודולין והבנת המכניזם של קלמודולין.
קלמודולין הוא אחד החלבונים השמורים ביותר באאוקריוטים (כלומר רצף חומצות האמינו שלהם כמעט ולא עבר שינויים לאורך האבולוציה).
למרות קיום כמויות רבות וארגון שונה של גנים של קלמודולין במינים השונים, גנים אלו מקודדים רצפי חומצות אמינו זהים לרוב.
המבנה השמור יכול לרמוז לנו על חשיבותו וחיוניותו כמעביר סיגנלים של סידן.
קלמודולין הוא חלבון קטן וחומצי המורכב מ-148 חומצות אמינו.
קיפול החלבון יוצר ארבעה מתחמים), אשר בכל מתחם יש אתר קישור ליון סידן (כלומר, קישור של עד ארבעה יוני סידן לכל חלבון).
לקלמודולין יש ארבעה מבני EF-hand, המאופיינים במוטיב של הליקס-לולאה-הליקס (helix-loop-helix), ומסודרים בשני אזורים גלובולרים נפרדים.
שני אתרים נמצאים בקצה הקרבוקסילי ושניים אחרים בקצה האמיני.
בכל EF-hand מצוי אתר קישור אחד.
קשירת הסידן לחלבון היא קואופרטיבית.
קלמודולין מהווה למעשה סמן של רמת הסידן בציטופלסמה.
עם כניסת הסידן, קשירת הסידן לקלמודולין היא קואופרטיבית.
בעקבות הקישור, קלמודולין משנה קונפורמציה, ולאחר שינוי זה הקומפלקס סידן-קלמודולין (ידוע כקלציום-קלמודולין) משמש כאפקטור המשפיע על פעילות חלבונים.
כך, לדוגמה, הקומפלקס סידן-קלמודולין משפעל פעילות קינאזות כמו CaM-קינאז.
קלמיוס (Кальмиус) הוא נהר באוקראינה הנשפך לים אזוב בתחומי העיר מריאופול.
הנהר קפוא בין דצמבר למרץ.
לאורך הנהר נסכרו ארבעה מאגרי מים לאספקת מי שתייה והשקיה.
קלמיוס היה שמו של מחנה קוזקי מהמאה ה-16 שהתקיים במקום שבו הוקמה בהמשך מריאופול.
קלמין הוא שם היסטורי לעפרה של אבץ.
מקור השם מהעיירה הבלגית קלמיס (Kelmis) ששמה הצרפתי היה "לה קלמין" (La Calamine), ובה יש מכרה אבץ.
אזור הכפר הגרמני ברייניגרברג נודע במכרות הקלמין הגדולים שבו שפעלו במהלך המאות ה-18 וה-19.
במהלך המאה ה-18 התברר כי מה שחשבו כעפרה אחת היא בעצם תערובת של שני מינרלים שונים:
פחמת האבץ – ZnCO3 או סמיתסוניט.
סיליקט האבץ - Zn4Si2O7(OH)2•H2O או המימורפיט.
שני המינרלים דומים מאוד בצורתם וניתן להבחין ביניהם רק באנליזה כימית.
בשנת 1803 הצליח הכימאי והמינרלוג הבריטי ג'יימס סמיתסון לבצע הפרדה בין המינרלים.
עם זאת, בתעשיית המכרות מקובל עדיין השימוש במונח קלמין על מנת לתאר את שני המינרלים.
במינרלוגיה המונח קלמין איננו תקף עוד, והוחלף בסמיתסוניט והמימורפיט על מנת להבדיל בינם לבין התערובת הוורודה של תחמוצת האבץ (ZnO) ותחמוצת הברזל (Fe2O3) בהם נעשה שימוש בתרחיץ הקלמין.
עד המאה ה-18 הייתה העפרה קלמין חיונית להפקת הפליז, מכיוון שאבץ מתכתי טהור אינו קיים בטבע ולא הייתה אז טכנולוגיה להפיקו.
הפליז המופק באמצעות קלמין מכונה "פליז קלמין".
קלמה ראשיד היה בנו של מוטסה הראשון, הקבקה של ממלכת בוגנדה, והיה הטוען לכתר של ממלכת בוגנדה בעת גלותו של מואנגה השני.
קלמה עלה לשלטון במהלך מלחמות הדת בבוגנדה.
הוא הומלך על ידי קבוצת שבטים מוסלמיים אשר העלו אותו לשלטון תחת אחיו קיואוה, ששלט פחות משנה לאחר שמואנגה, אחיו הצעיר, הודח באותה שנה.
בעת עלייתו לשלטון הורה קלמה על הוצאתם להורג של שלושים קרובי משפחה על מנת לחזק את כוחו ולמנוע הפיכה נוספת.
בשנים 1888-1889 ניסה מואנגה לחסל את ראשי הסיעות המוסלמיות והנוצריות בחצר המלוכה.
מאמציו נכשלו והובילו לגירושו ולסדרה של מלחמות אזרחים.
באותה שנה ירש קיואוה את אחיו.
מספר חודשים לאחר מכן, ב-18 באוקטובר 1889, עלה כוחה של הסיעה המוסלמית.
קיואוה הודח וקלמה הומלך על פניו.
במהלך הפיכה זו גורשו כל המסיונרים הנוצרים.
בעקבות המאבקים הדתיים הטילה ממשלת בריטניה אולטימטום על קלמה - להתנצר ולשמור על תואר הקבקה, או להישאר מוסלמי ולאבד את שלטונו.
קלמה בחר להישאר מוסלמי והודח אף הוא.
בעקבות הדחתו הוחזר אחיו מואנגה והוכתר בשנית כקבקה ושיתף פעולה עם הבריטים.
בנו של קלמה מונה כצ'יף של אחת הערים הגדולות במחוז ג'ינג'ה, וזכה לעושר ואדמות רבות אשר מצויות בידי צאצאי קלמה ראשיד עד היום.
מעמד זה הקנה למשפחה מעמד אצולה, על פני מעמד מלכותי וכל הנסיכים המוסלמים באוגנדה הם צאצאי משפחה זו.
למרות שלטונו הקצר בבוגנדה, הוא נטע את האסלאם כגורם דת משמעותי באוגנדה, דבר אשר נמשך עד היום.
קלמארי (מאיטלקית: Calamari; בצורת היחיד: קלמארוֹ) הוא שם כללי למאכלים העשויים מדיונון.
מאכל קלמארי נפוץ סביב הים התיכון הוא טבעות קלמארי מטוגנות: בטן הדיונון נפרסת לרצועות בצורת טבעות, ואלו מצופות בלילה ומטוגנות בטיגון עמוק ומוגשות עם מלח ולימון.
ב הקלמארי הוא אחד המרכיבים של מרק הבויאבז.
באמריקה הצפונית מוגש במסעדות המתמחות במאכלי ים, במסעדות איטלקיות ויווניות, ולעיתים כחטיף בברים.
בישראל הקלאמרי מצוי אך אינו נפוץ כמו בארצות אחרות השוכנות לחופי הים התיכון, מפני שאינו כשר.
קלמן גוּטנבוים (ביידיש נכתב לעיתים גוטענבוים; ?
קלמן גוטנבוים נולד וחי בקובל (תחילה בתחום האימפריה הרוסית ואחר כך פולין), שם נשא לאישה את אידה בת הרב אליעזר ניצברג.
גוטנבוים ניהל חיים צנועים וסגפניים, היה אדם צנוע וענוותן.
פרש מן הציבור ושקד על יצירותיו יומם ולילה.
פרסם שירים, רשימות וציורים וכתב ספרי פילוסופיה ומדע בשפת היידיש.
באחד מספריו ניתח גוטנבוים לעומק, ועם זאת בפשטות ובבהירות, את פילוסופיית ארתור שופנהאואר.
בספר אחר חקר לעומק את משמעותה של תורת היחסות של אלברט איינשטיין.
בשנת 1936 העתיק את מגוריו מקובל לווילנה (אז בתחום פולין).
גוטנבוים היה אדם ציוני בהשקפתו.
ניסה להתקבל לקתדרות בארץ ישראל, אך היות שהיה אוטודידקט לא נמצא מי שימליץ עליו.
היה בקשרי ידידות עם מלומדים רבים מרחבי העולם.
שלט ברוסית, אנגלית, צרפתית וגרמנית.
ניהל חליפת מכתבים אינטנסיבית עם הפיזיקאים היהודים אלברט איינשטיין ואלברט אברהם מייקלסון.
החל לפרסם רשימות וציורים ביומון "ווילנער טאָג" שבעריכת זלמן רייזין.
עבד על ספר בו פיתח שיטה פילוסופית מקורית, אותה לא זכה להשלים.
גוטנבוים הסתייג מהקומוניזם ומהגבלת המחשבה בברית המועצות שווילנה סופחה לתחומיו בשנת 1939. עם פרוץ המלחמה בין ברית המועצות לגרמניה נשאר בלית ברירה בווילנה.
כבר בימים הראשונים של הכיבוש הגרמני הוא נלקח מביתו.
מאוחר יותר נודע כי הוא נורה בפונאר.
אשתו של גוטנבוים ובתם היחידה, מוּסיה, נספו בגטו וילנה.
ארטור שאָפּענהויער: זיַין לעבען און פילאָזאָפיע, ורשה: א' גיטלין, 1922. ()
ספּעציעלע און אלגעמיינע רעליאטיוויטעטס טעאָריע ---, ורשה: א' גיטלין, 1923.
מיסטעריען: ראָמאן, ורשה: (דפוס וויציקביץ), 1924.
דער סוד פון טויט, ורשה: א' גיטלין, 1928.
קַלְמִית הוא כלי נגינה מימי הביניים והרנסאנס, ממשפחת כלי הנשיפה מעץ, שהיה בשימוש באירופה מן המאה ה-12 (לכל הפחות) עד המאה ה-17. הקלמית התפתחה מן הזורנה המזרחית והיא עצמה הורתו של האבוב המודרני.
גוף הקלמית נחרט בדרך כלל מחתיכת עץ אחת, והוא מסתיים בפעמון הולך ומתרחב, דומה לזה של חצוצרה.
מן המאה ה-16 ואילך ייצרו קלמיות בכמה גדלים, מסופרנינו ועד באס נמוך, וניתן היה לנגן יצירות לארבעה או חמישה כלים על ידי הרכב שכלל רק קלמיות.
לכל הקלמיות המאוחרות (להוציא הקטנה ביותר) היה לפחות נקב אחד שאיפשר הנמכה נוספת של המנעד; מערכת הנקבים כוסתה בדרך כלל במכסה עץ מנוקב שנקרא פונטנלה (fontanelle).
הלשונית הכפולה, הדומה לזו של בסון, יוצרה מאותו עבקנה שכיח ששימש גם לבניית אבובים ובסונים; היא הושחלה ישירות לתוך שקע בחלקו העליון של הכלי, ובסוגי קלמיות גדולים יותר אל קצה צינורית מתכת הנקראת בוקאל (bocal).
ה"פירואטה" (pirouette), גליל עץ קטן וחלול הדומה לטבעת, הולבשה על הפייה ושימשה כמשענת לשפתיים ואמבושיור.
מאחר שרק חלק קטן של הפייה בלט מן הפירואטה, הפקת גוני-צלילים באמצעות השפתיים הייתה מוגבלת.
הקדח הקוני לאורכה של הקלמית והפעמון המתרחב, ובנוסף להם גם סגנון הנגינה שהוכתב על ידי השימוש בפירואטה, העניקו לכלי צליל חד ופולח כשל חצוצרה המתאים היטב לנגינה תחת כיפת השמיים.
באנגלית השם Shawm מופיע לראשונה רק במאה ה-14. במקור היו שלוש צורות עיקריות שונות, (1) שאלמל (schallemele)
(2) שאלמי (s(c)halmys), shalemeyes או chalemyes, כולן צורות רבים באנגלית של ימי הביניים, ו(3) שאלמוז (sc(h)almuse) או שאלמז (schalmesse), שכל אחת בתורה לקוחה מן המילה הלטינית "קאלאמוס" |(קנה סוף) או בצורתו המוקטנת בלטינית עממית, "קאלאמלוס".
(שמו של כלי קנה אחר, שונה במקצת, ה"שאלמו" (chalumeau), גם הוא שותף לאטימולוגיה זו.) צורות הרבים הקדומות נחשבו במקרים רבים בטעות לצורות יחיד, וצורות רבים חדשות נבראו מהן.
הצמצום המאוחר יותר של המאה ה-15 וה-16 להברה יחידה בצורות כמו schalme , shaume, shawme ולבסוף (במאה ה-16) shawm - "שום" נבע מן הסתם מן הבלבול בין צורות רבים ליחיד.
בגרמנית נקראה הקלמית "שאלמאי" (Schalmei), או לגבי כלים גדולים יותר במשפחה "בומבארד" - גם באנגלית במאה ה-14 - ששונה בהמשך ל"בומבארדט" ולבסוף, המאה ה-17 ל"פומפר".
המילה הראשונה זהה במידה רבה לשם הצרפתי הישן לאותו כלי נגינה,
chalemie, וההנחה היא שנלקחה מן ה"קאלאמוס" הלטיני (שהיא בתורה לקוחה מן ה-κάλαμος היוונית, שמשמעה "קנה" או "גבעול".
עם זאת, אפשר שהמקור הוא ה"סאלאמייה", אבוב מסורתי ממצרים, בשם (سلامية).
ייתכן שהקלמית האירופאית התפתחה מכלים דומים, שהובאו לאירופה מן המזרח הקרוב בתקופת מסעי הצלב.
כלים דומים לקלמית של ימי הביניים נשמעים עדיין בארצות רבות בימינו, בביצוע נגני רחוב או תזמורות צבאיות.
השימוש הצבאי היה מוכר לצלבנים, שנאלצו לא פעם להתייצב מול להקות מקובצות של קלמיות ותופי נאקר (אבי הטימפני) סרצנים, אשר שימשו כנשק פסיכולוגי.
נראה שרישומו של הכלי היה רב, הואיל והאירופאים לא איחרו לאמץ אותו הן כליווי למחולות והן למטרות צבאיות.
התזמורת המקובלת לריקודים תחת כיפת השמים במאה ה-15 הייתה מורכבת מחצוצרה זחיחה, שניגנה נעימות פופולריות, כששתי קלמיות מאלתרות נעימות משניות בקו העליון.
בארצות רבות באסיה, טכניקת הקלמית כוללת נשימה מחזורית, המאפשרת נגינה רציפה ללא הפסקות לשאיפת אוויר.
הרב קלונימוס קלמן ובר (ה'תרל"א, 1871 – ה'תרצ"ב, 1931) היה רב העיר פיישטיאני בסלובקיה וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
נולד בשנת תרל"א (1871) לאביו רבי יוסף, מראשי הקהילה היהודית במאקו.
נשא לאשה את בתו של הרב יוסף דוב קהאן רב בית הכנסת שיף שול בווינה נכדת מרת גיטל שפיצער בת החתם סופר.
בצעירותו למד אצל הרב אליעזר זוסמן סופר ולאחר מכן למד בישיבה הרמה בפרסבורג והיה לתלמידו של רבי שמחה בונם סופר, בעל ה"שבט סופר".
נפטר בי"ז בתשרי תרצ"ב בפרשבורג ונקבר בפישטאני.
בשנת תרנ"ז נתמנה לרבה של העיר רעטא בסלובקיה (הונגריה) ובשנת תרס"ב החל לכהן כרבה של העיר פיישטיאני מחוז ניטרה.
החל משנת תרע"ט החל להנהיג את מרכז הקהילות החרדיות ("לאנדעס קאנצליי") ושימשו כנשיאו, נמנה עם הרבנים הראשונים שהצטרפו לתנועת אגודת ישראל מקרב רבני הונגריה וסלובקיה.
היה בעל שכל בהיר ומנהיג בחסד, לחם במסירות נפש עבור עצמאותן של הקהילות האורתודוקסיות, וזכה לארגון הקהילות מחדש אחר מלחמת העולם הראשונה.
בוועידת פרשבורג של אגודת ישראל שהתקיימה באלול ה'תר"פ (1920) הקריא את החלטת הרבנים שסיכמה את הדיונים.
השתתף ב השנייה של תנועת אגודת ישראל.
הרב קלמן מאיר בֵּר (נולד בא' בטבת ה'תשי"ח, 24 בדצמבר 1957) הוא רב ישראלי המכהן כרב הראשי האשכנזי לישראל ונשיא מועצת הרבנות הראשית.
קודם לכן כיהן כרב העיר נתניה וכר"מ בישיבת כרם ביבנה ובתפקידים נוספים.
נולד בשנת תשי"ח (1957) בשכונת יד אליהו בתל אביב.
הוא בנם של מרים איטה, צאצאית רבי עקיבא איגר דרך נכדו רבי לייבל אייגר ואדמו"רי איז'ביצא ראדזין, ועמנואל בר, נכדו של האדמו"ר מפשדבורז' וצאצא של רבי קלונימוס קלמן הלוי אפשטיין, ה"מאור ושמש", שעל שמו נקרא הרב קלמן מאיר.
למד בישיבה התיכונית בנתניה בראשות הרב שמחה הכהן קוק.
בשנת תשל"ה החל ללמוד בישיבת ההסדר כרם ביבנה.
שירת בצה"ל כלוחם בחטיבת הנח"ל ולאחר מכן עשרות שנים במילואים.
בשנותיו בישיבה למד בחברותא בכתבי הרב קוק עם הרב עוזי קלכהיים.
בהמשך למד בכולל בישיבה ונסמך לרבנות עיר על ידי הרבנים הראשים הרב אברהם שפירא והרב מרדכי אליהו.
בשנת תשמ"ו מונה בידי הרב חיים יעקב גולדוויכט לשמש כר"מ בישיבה.
לצד תפקידו בישיבה, שימש כראש המדרשה לבנות בקיבוץ חפץ חיים וכרב מכללת תלפיות.
שימש בשליחות רבנית כראש ישיבת יבנה באנטוורפן, וכרב קהילת המזרחי "הרב עמיאל".
הגיש פינה תורנית ברדיו קול חי וכיום מגיש פינה תורנית שבועית באתר כיכר השבת.
בשלהי ה'תשע"ד (2014), לאחר 26 שנה שבהן לא כיהן איש בתפקיד, נבחר הרב בר לשמש כרב ראשי אשכנזי בעיר נתניה.
בבחירות לתפקיד זכה לתמיכת מפלגת הבית היהודי, האדמו"ר מצאנז, וראש העיר מרים פיירברג.
כרב העיר נתניה פעל לחבר ולאחד בין חלקי האוכלוסייה בעיר, והעביר שיעורי תורה רבים לציבור הרחב מכל שכבות האוכלוסייה, בין השאר שיעור שבועי בתנ"ך במדרשת 'תהלליה' בעיר.
במסגרת תפקידו הקים את מערך הכשרות "בהידור הכשרות" בתוך מערכת הכשרות של רבנות נתניה.
בשנת תשפ"ד (2024) התמודד בבחירות לרבנות הראשית לישראל על משרת הרב הראשי האשכנזי.
בסבב בחירות ראשון שנערך בשלהי תשפ"ד (ספטמבר 2024) קיבל הרב בר 40 קולות, לצד הרב מיכה הלוי, רבה של פתח תקווה, שקיבל אף הוא 40 קולות.
בסבב זה זכה הרב בר לתמיכתם של מפלגת דגל התורה, הרב יעקב שפירא.
ישיבת כרם ביבנה ורבנים נוספים.
בסבב בחירות שני שנערך בין השניים כחודש לאחר מכן, נבחר הרב בר לתפקיד ברוב של 77 מקולות הבוחרים, לעומת 58 שתמכו ברב הלוי.
בסבב זה הצטרפו לתמיכה בו הרבנים מרדכי גרינברג, אריה שטרן, איתן איזמן, דוד סתיו, אליקים לבנון ורבנים נוספים מחוגי מרכז הרב, כרם ביבנה ועוד.
בג' בחשוון ה'תשפ"ה (4 בנובמבר 2024) הצהיר הרב בר אמונים בטקס במשכן הנשיא, והחל לכהן כרב הראשי לישראל לצידו של הראשון לציון הרב דוד יוסף.
עם כניסתו לתפקיד כנשיא מועצת הרבנות הראשית, דיבר הרב בר על הצורך להנגיש את דבר הרבנות אל העם שבשדות והוציא קריאה להתפלל על הגשמים אליהם החקלאים משוועים, ולהוסיף להתפלל לשלום חיילי צה"ל והחטופים במלחמת חרבות ברזל.
נשוי לדפנה לבית אליצור, מורה באולפנת הרב בהר"ן, נכדת הרב זוסמן ריגר.
סבתה טובה ריגר הייתה אחותם של הרב שלום נתן רענן והרבנית פנינה כהנא שפירא, רעיית הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא (הרב בר נמנה עם תלמידיו).
לרב שישה ילדים ומתגורר בנתניה.
חתנו הרב אברהם פלהיימר הוא ראש כולל בנתניה.
אחיו הרב משה אברהם בר משמש כרב האשכנזי של שכונת יד אליהו בתל אביב.
מעשה רקם – על פרשיות השבוע ומועדי השנה, שלושה כרכים (א – בראשית, שמות; ב – ויקרא, במדבר, דברים; ג – מועדים)
לצד זאת פרסם הרב בר מאמרים רבים בתחומי ההלכה, המחשבה והמקרא.
'מצוות תכלת בציצית בימנו', בלכתך בדרך א, כרם ביבנה תשנ"ו, עמ' 18–25
'בעניין מנין ימי אבילות', בלכתך בדרך ב, כרם ביבנה תשנ"ו, עמ' 25–29
'לשמה ולא לשמה בעסק התורה והמצוות', באר מים חיים, כרם ביבנה תשנ"ט, עמ' 173–179
'"ואחרי כן יצאו ברכוש גדול"', בלכתך בדרך, כרם ביבנה תש"ס ב, עמ' 219–233
'מעשה במרים בת בילגה – ובטעמי הקרבנות', בלכתך בדרך, כרם ביבנה תשס"ד, עמ' 170–176
'הקבלת פני רבו ברגל בזמן הזה', מפירות הכרם, אלון שבות תשס"ד, עמ' 134–139
'"ונתנה לרעך הטוב ממך": בין מלכות שאול למלכות בית דוד', שמעתין 155, טבת-אדר תשס"ד, עמ' 28–37
'"רבי יהודה היה נותן בהם סימנים"', מועדי ה': פסח, ישיבת כרם ביבנה תשס"ח, עמ' 188–193
'מפטירין בחנה', מועדי ה': ימים נוראים, כרם ביבנה תשס"ט, עמ' 138–142
'בדין שומע כעונה בקידוש', גבורת אריה: קובץ לע"נ הרב אריה קופינסקי, כרם ביבנה תשע"ו, עמ' 51–62
קלמטה או קלמאי היא העיר השנייה בגודלה בחצי האי פלופונסוס שבדרום יוון, והעיר הגדולה ביותר במחוז פלופונסוס, המשמשת כבירתה המנהלתית של היחידה האזורית מסיניאה, ומהווה את נמלה הראשי.
העיר ממוקמת בדרום מזרח חצי האי, ממזרח לשפכו של נהר פמיסוס (Πάμισος) למפרץ מסינאיה (Μεσσηνία).
קלמטה ידועה בתור מקור ריקוד הקלמאטיאנוס וזיתי הקלמטה.
יש בה אקלים ים תיכוני ממוזג עם חורף חמים וקיץ קל.
בקלמטה מתגוררים (נכון לשנת 2011) למעלה מ-74,100 תושבים.
העיר נמצאת במרחק של כ-223 ק"מ מהעיר אתונה, כ-215 ק"מ מהעיר פטרס וכ-715 ק"מ מהעיר סלוניקי.
קלמטה היא אחד מהמרכזים הכלכליים החשובים ביותר של חצי האי פלופונסוס.
כלכלת העיר מבוססת בעיקר על פעילויות חקלאות כגון ייצור שמן זית, גידול זיתים (זיתי קלמטה), תאנים, צימוקים ופירות וירקות אחרים, יחד עם מגזר תעשייתי הכולל מזקקות, טבק קרליה ומפעל ג'ינסים של חברת ליוויס.
במהלך מלחמת העולם השנייה בתאריך 29 באפריל 1941, נערך קרב ליד נמל העיר בין הכוחות הפולשים הגרמנים וחטיבת ניו זילנד השנייה.
בקרב זה, היו מעורבים גם חיילים ארצישראלים, לוחמי חיל החפרים ויחידת הסווארים בצבא הבריטי.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בשל בעיות פוליטיות לא נכללו קלמטה ורוב האי פלופונסוס בתוכניות הפיתוח הממשלתיות, כתוצאה מכך כלכלת העיר נפגעה.
בתאריך 13 בספטמבר 1986 פגעה בעיר רעידת אדמה חזקה בעוצמה של כמעט 6.6 בסולם ריכטר, גרמה לנזק כבד והרגה 20 בני אדם.
לאחר רעידת האדמה הקטלנית השקיעו הרשויות המקומיות מאמצים רבים כדי לשקם את הבירה של מסינאיה.
בזכות מאמצים אלה העיר נבנתה מחדש והפכה לאחד מהנמלים החשובים ביותר בים התיכון.
כיום העיר קלמטה היא השנייה בגודלה בהיקף הפעילות המסחרית באי פלופונסוס בעיקר בזכות הגידול ביצוא בענף החקלאות: גידול זיתים, צימוקים וייצור שמן זית.
העיר היא מקום מושבו של הבישוף של המטרופוליטן מסיניאה, כאשר הבישוף הנוכחי הוא קריסוסמוס השלישי (Chrysostomus III) מאז 15 במרץ 2007.
בשנת 2022, נפתח בעיר בית ספר בינלאומי לטיסה.
בחודשי הקיץ, מכמה ערים באירופה, מופעלות טיסות שכר וטיסות סדירות ישירות לנמל התעופה הבין-לאומי קלמטה.
שירות קבוע של אג'יאן איירליינס פעם ביום, המקשר בין קלמטה לנמל התעופה הבינלאומי של אתונה החל בשנת 2010.
קלונימוס קלמן הַבֶּרְקַשְׂטְן או הַבֶּרְקַסְטְן היה רב ליטאי-פולני במאה ה-16, שעלה לארץ ישראל והיה הרב הראשון לעדת האשכנזים בירושלים ובארץ ישראל.
לפי רבים מן החוקרים היה חמיו הראשון של המהרש"ל.
מעטות הידיעות על קורותיו של רבי קלמן, אך שמו מופיע בכתבי בני דורו ובכתובי-יד שהניח אחריו: גיטין, שטרי חוב ומעשי בית דין אחרים.
מקור נוסף לידיעות אודותיו הם כתבי חתנו המהרש"ל.
נולד לרב יעקב הברקשטן בלבוב ולמד מפי "החסיד הגדול מהר"ר [=מורינו הרב רבי] דניאל" תלמידו המובהק של רבי ישראל איסרלן בעל "תרומת הדשן".
בשנים ה'רס"ג-ה'רס"ח (1503–1508) כיהן כרב וראש ישיבה בלבוב, ב-1508 התמנה כרב וראש ישיבה באוסטרוה, וכשעבר לכהן כאב"ד ור"מ בריסק דליטא התמנה חתנו המהרש"ל, בעלה של בתו ליפקא, כרב וראש ישיבה באוסטרוה במקומו.
לאחר שנים ספורות בבריסק, עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים.
האריז"ל שהיה אז בשנות העשרה שלו, שמע מפיו דברי תורה ופגישתם מתועדת בכתבי תלמידו של האר"י, רבי חיים ויטאל.
הוא הגיע לזקנה מופלגת, נפטר בירושלים אחרי שנת ה'ש"ח (1548) ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
אליעזר ריבלין בהערותיו לספר "תולדות חכמי ירושלים" של אריה לייב פרומקין שיער שאגדת רבי קלונימוס בעל הנס עוסקת למעשה ברבי קלונימוס קלמן הברקשטן.
השערה זו נתמכת בזיהוי שעשו פרומקין וא"מ לונץ בין רבי קלונימוס בעל הנס ור' קלונימוס ב"ר יעקב, רבה הראשון של עדת האשכנזים בירושלים ובארץ ישראל.
הרב ראובן מרגליות סבור כי זיהויו של ר' קלמן הברקשטן בידי שלמה בובר ואחרים, כחותן המהרש"ל, מבוסס על הנחות מפוקפקות ואין לו על מה לסמוך.
קלמיטי ג'יין הוא סרט מוזיקלי ומערבון משנת 1953 המבוסס באופן רופף על קשריה הרומנטיים של קלמיטי ג'יין, מגיבורות המערב הישן של אמריקה וביל היקוק הפראי.
בתפקידים הראשונים משחקים דוריס דיי והווארד קיל.
השירים המקוריים הם של סמי פיין (לחן) ופול ובסטר (מילים).
השירים שהתפרסמו מפסקול הסרט הם: הגבעות השחורות של דקוטה ו"אהבה סודית" ("Secret Love") שזכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
מרתה ג'יין קנרי (1852–1903) הייתה סיירת ולוחמת מקצועית במלחמה נגד האינדיאנים בארצות הברית, לבשה בגדי גברים והתנהגה בהתאם.
בתמונות הייתה מצולמת אוחזת ברובה.
תקופה מסוימת הייתה בחברתו של ביל היקוק הפראי.
היא טענה שהם נישאו אבל אין אסמכתא לכך.
לאחר שהוא נרצח היא הופיעה במופע של באפלו ביל כמספרת סיפורים.
בגלל אופייה הסוער והפראי קבלה את הכינוי "Calamity" (אסון, פגע).
לפי צוואתה נקברה ליד ביל.
חברת האחים וורנר החליטה להפיק את הסרט בעקבות הצלחת הסרט המוזיקלי אנני אוקלי אשת לפידות.
ב-1963 הופק סרט טלוויזיה עם קרול ברנט בתפקיד קלמיטי.
כן הועלו הפקות רבות של המחזמר לתיאטרון.
כן מופיעות דמויותיהם של ביל היקוק וקלמיטי ג'יין בסדרת הטלוויזיה דדווד.
קלמיטי ג'יין (דוריס דיי) מגיעה לעיירה דדווד בדרום דקוטה בכרכרת נוסעים כשהיא מצליפה בשוט ושרה "Whip-Crack-Away!".
במועדון "בירית הזהב" ("Golden Garter") היא פוגשת בביל היקוק הפראי (הווארד קיל).
למנהל המועדון אין זמרת להופעה והוא משתמש בגבר המופיע כדראג קווין (דיק ווסון) אך מגורש על ידי הגברים הצמאים לראות אישה.
זמן קצר לאחר מכן היא מצילה את הלוטננט דני (פיל קארי) שנפל בשבי האינדיאנים וזוכה לתשבחות.
היא מודיעה למנהל המועדון כי תיסע לשיקגו ותביא לו משם את הזמרת הידועה אדלייד אדמס.
היא מגיעה לעיר הגדולה ומשתוממת מהבתים הגבוהים והאנשים הלבושים במיטב הבגדים.
היא נכנסת לתיאטרון אבל במקום אדלייד היא נפגשת עם המלבישה של קייטי (אלין מקליר) החולמת על קריירת משחק.
קלמיטי מניחה שהיא אדליד ומבקשת ממנה לבוא להופעות בדדווד שאפילו הרכבת לא מגיעה לשם ויש לנסוע 100 ק"מ בכרכרה.
בדרך מותקפת הכרכרה על ידי אינדיאנים אבל קלמיטי מבריחה אותם ברובה לאחר שהפילה כמה מהם.
ההופעה הראשונה של קייטי נכשלת והקהל המרומה מתחיל להתפרע.
קלמיטי משתיקה אותם ביריית אקדח ואז מופיעה שוב קייטי באופן מוצלח.
קלמיטי מזמינה את קייטי לגור בבקתה המוזנחת שלה.
שניהן הופכות את הביתן לנקי ומקושט תוך שהן שרות "מגע אישה" ("A Woman's Touch").
ביל ודני מגיעים לביתן ומזמינים את שתי הבנות לנשף.
קייטי וקלמיטי מאוהבות בלוטננט דני וכולם נוסעים בכרכרה לנשף תוך כדי שירת "הגבעות השחורות של דקוטה".
ביל רואה לראשונה את קלמיטי בשמלת נשף ומתברר לו שהיא יפהפייה.
קלמיטי רואה את קייטי ודני מתנשקים ומתרגזת, היא יורה מאקדחה ונמלטת מהנשף כשביל בעקבותיה.
ביל מתוודה על אהבתו לקלמיטי והם מתנשקים.
בינתיים עוזבת קייטי את דדווד אך קלמיטי דוהרת אליה, מגיעה לכרכרה והן מתפייסות.
לבסוף עולים שני הזוגות הנשואים על כרכרה מקושטת ועוזבים את דדווד כשכל התושבים מריעים לכבודם.
מרתה קנרי (; 1 במאי 1852 – 1 באוגוסט 1903), הידועה כקלמיטי ג'יין (Calamity Jane, "ג'יין האסון"), הייתה אשת שטח וסיירת אמריקאית אשר נהגה ללבוש בגדי גברים והייתה מוכרת כלוחמת באינדיאנים ומכרה של ביל היקוק הפראי.
מאוחר יותר בחייה, היא הייתה חלק ממופע המערב הפרוע של באפלו ביל וב-1901 הופיעה בתערוכה הפאן-אמריקאית.
קלמיטי ג'יין היא אחת הדמויות המיתיות של המערב הפרוע האמריקאי, אך את רוב הסיפורים לגביה אי אפשר היה לאמת; אך ידוע שבין היתר הייתה אנאלפביתית, אלכוהוליסטית, נוודת, ומדי פעם גם עבדה כזונה.
רוב המידע על השנים הראשונות בחייה של קלמיטי ג'יין מגיע מחוברת אוטוביוגרפית שהיא פרסמה בשנת 1896 שנכתבה למטרות פרסום ומטרתה הייתה למשוך קהלים לפני סבב הופעות ברחבי ארצות הברית.
חלק מהמידע בחוברת מוגזם או אפילו לחלוטין לא נכון.
מרתה קנרי נולדה בפרינסטון שבמיזורי.
אביה, רוברט וילסון קנרי, היה מהמר כפייתי, ואמה שרלוט קנרי עבדה בעברה בזנות.
ג'יין הייתה הבכורה מבין שישה ילדים, ולה שני אחים ושלוש אחיות.
בשנת 1865, אביה רוברט ומשפחתו הצטרפו לשיירת עגלות שנסעה ליישב את מונטנה, ולהשתקע שם בעיירה בשם וירג'יניה סיטי.
בשנת 1866 כשהמשפחה עדיין בדרכה, שרלוט מתה מדלקת ריאות.
לאחר שהגיעו לייעדם, באביב 1866, רוברט לקח את ששת ילדיו לסולט לייק סיטי, שביוטה.
הם הגיעו בקיץ, ורוברט כביכול התחיל לעבד חלקת אדמה חקלאית (כ-160 דונם).
כעבור פחות משנה, רוברט נפטר.
בגיל 14, מרתה ג'יין לקחה אחריות על חמשת אחיה הצעירים, העמיסה אותם שוב על עגלה, ולקחה אותם לפורט ברידג'ר, בטריטוריית ויומינג, לשם הגיעו במאי 1868. משם הם נסעו ברכבת יוניון פסיפיק עד פידמונט, ויומינג.
בפידמונט, ג'יין עבדה במגוון עבודות כדי לפרנס את המשפחה - שטפה כלים, בישלה, מלצרה, רקדה במועדון, עבדה כאחות, ואף שמשה כעגלונית.
בכל העיירות של טריטוריות המערב, פגשה באנשים קשי יום, הנאבקים על קיומם.
כדי לשרוד בעולם הזה, מרתה ג'יין, שהייתה גבוהה וחזקה, התחילה לאמץ מאפיינים גבריים כדי להצליח בסביבה עוינת זו.
בתקופה זו היא גם התחילה לעבוד בזנות לפרקים, בחווה בפורט לארמי.
לבסוף, בשנת 1874, לדבריה, היא מצאה עבודה בתור סיירת עבור המחנה הצבאי פורט ראסל.
עם הזמן, היא לקחה עבודות נוספות בשטח, הדורשות כושר פיזי וכוח, חייתה חיי הרפתקאות ברחבי המישורים הגדולים.
במהלך זמן זה רכשה את הכינוי "קלמיטי ג'יין".
בייצוגים הוליוודיים הרבה אחרי מותה, ניסו לייפות את ג'יין, והצביעו על תיאורים שלה כ"נערה יפה כהת עיניים" וכתבים אחרים דומים, אך ג'יין לא עמדה באידיאל היופי הנשי: היא הייתה גבוהה מאוד - בערך 1.80 מ' - ושרירית, ואף לבשה ביגוד גברי ועבדה בעבודות גבריות.
ג'יין הייתה מעורבת במספר עימותים בין כוחות הצבא והאינדיאנים.
היא טענה שבמהלך קרב ב-1872 היא הצילה את אחד הקצינים, סרן איגן, שנורה ממארב.
היא תפסה אותו לפני שנפל מסוסו, והרכיבה אותו חזרה למחנה.
כשהתאושש מפצעיו, הוא הצהיר כשצחוק בפיו,
קפטן ג'ק קרופורד, ששירת תחת הגנרלים ווסלי מריט וג'ורג' קרוק, טען שג'יין "מעולם לא שירתה בשום תפקיד תחת פיקודם של גנרל קרוק או גנרל מיילס.
היא מעולם לא ראתה לינץ' ומעולם לא הייתה בקרב אינדיאני.
היא סתם הייתה טיפוס ידוע לשמצה, מתהוללת ושטנית, אך בעלת אופי נדיב שהפך אותה פופולרית".
ישנה האפשרות שהיא הגזימה בסיפור הזה, או אפילו פברקה אותו לחלוטין.
אפילו במהלך חייה, לא כולם קיבלו את גרסתה כאמיתית.
גרסה אחרת היא שרכשה את שמה כתוצאה מאזהרותיה לגברים שלהעליב אותה זה "להזמין אסון".
זה אפשרי אפילו ששמה כלל לא היה ג'יין, עד שהוצמד לה הכינוי, מכיוון שהייתה לפעמים עובדת בזנות, ונהוג היה לכנות את הלקוחות "ג'ון" ואת הנשים העובדות "ג'יין".
ידוע, עם זאת, שהיא הייתה ידועה בכינוי לפחות מאז 1876, כי כשהגיעה שיירת העגלות של היקוק לדדווד ב-15 ביולי 1876, דווח בעיתון, "קלמיטי ג'יין הגיעה!"
עוד סיפור אוטוביוגרפי שלה הוא שהיחידה ששירתה בה תחת פיקודו של גנרל קרוק נשלחה לנהר ביג הורן ב-1875. היא חצתה בשחייה את נהר הפלאט והתקדמה עוד 140 ק"מ במהירות שיא, בקור, כשהיא רטובה כולה על מנת למסור לצבא אגרות עם מידע חשוב.
היא חלתה, ולאחר מספר שבועות של החלמה, רכבה אל פורט לארמי בוויומינג והצטרפה לשיירה לכיוון צפון, ביולי 1876. החלק האחרון של הסיפור שלה מאומת.
היא הייתה בפורט לארמי ביולי 1876, והיא הצטרפה לקבוצתו של ביל היקוק הפראי בשיירה באותו זמן.
ב-1876 עברה לדדווד, למרגלות הבלאק הילס, שם התיידדה עם דורה דופרן, המאדאם המובילה באזור, ואף עבדה בשירותה במיני עבודות כמו בישול וכביסה.
היא גם התיידדה עם ביל היקוק הפראי ועם צ'ארלי אטר, אותם הכירה מהנסיעה לדדווד, בה גם השתתפה המהמרת והאקדוחנית קיטי לרוי.
ג'יין העריצה את היקוק, ואחרים מאוחר יותר טענו שהייתה אפילו אובססיבית לגביו.
אך טענתה של מקורמיק לא מתקבלת, לרוב, מכיוון שיש פערים וסתירות שאי אפשר ליישב.
לאחר מותו של ביל היקוק הפראי
ג'יין גם טענה כי לאחר מותו של היקוק, היא רדפה אחר הרוצח שלו, ג'ק מקול, עם סכין קצבים, מאחר שהשאירה את אקדחיה בבית במהומה שהתעוררה.
אך נראה שמעולם לא התעמתה עם מקול.
לאחר שהוצא הרוצח להורג, ג'יין המשיכה לגור בדדווד, והרפתקה נוספת שלה התרחשה כאשר עזרה להציל נוסעים בכרכרה כשהסיטה קבוצת אינדיאנים ממרדף אחריהם.
נהג הכרכרה ג'ון סלוטר נהרג במהלך המרדף, וג'יין לקחה את המושכות והובילה את הרכב לדדווד.
בתקופה שבין 1876 ו-1878 ג'יין סעדה חולי אבעבועות שחורות בעת מגפה באזור דדווד.
בשנת 1881, ג'יין קנתה חווה סמוכה למיילס סיטי, שבמונטנה, לצד נהר ילוסטון, שם ניהלה פונדק.
מאוחר יותר היא התחתנה עם קלינטון ברק מטקסס ועברה לבולדר, גם שם פתחה פונדק.
לפי דבריה, בשנת 1887, היא ילדה את בתה, ג'סי, שהופקדה בידי הורים אומנים שאמצו אותה.
אין תעודות נישואים או תעודות לידה שמאמתים את הדברים.
התינוקת היא מי שמקורמיק טענה לזהותה, ועל פי סיפוריה של ג'יין הייתה בתו של ביל היקוק.
עם זאת, היו גם תרחישים על פיהם היא ילדה תינוקת עם בורק.
אכן יש רישומים היסטוריים שממקמים ילדה צעירה בחברתה של ג'יין כשהייתה נשואה לבורק, אך נאמר שהייתה זו בתו מנישואים קודמים.
בשנת 1893 התחילה להופיע במופע המערב הפרוע של באפלו ביל כמספרת סיפורים.
היא הייתה מדוכאת ואלכוהוליסטית - ההתמכרות לאלכוהול התחילה כבר שנים קודם לכן.
לדוגמה, ב-10 ביוני 1876, היא שכרה סוס ועגלה בשאיין לנסיעה של כקילומטר וחצי לפורט ראסל ובחזרה, אבל היא הייתה כל כך שיכורה שהיא עברה ליד היעד שלה בלי לשים לב, והמשיכה לנסוע עד שהגיעה כ-140 ק"מ משם, לפורט לארמי.
ג'יין חזרה לאזור בלאק הילס באביב 1903, שם המאדאם דורה דופראן עדיין ניהלה את בית הבושת שלה.
במשך כמה חודשים, היא עבדה אצלה בבישול וכביסה.
בסוף יולי, היא עלתה על רכבת מסע לטרי, בדרום דקוטה, עיירת כורים קטנה סמוכה לדדווד, ונשארה בבית מלון קאלוויי.
היא נפטרה שם, בגיל 51. דווח שהיא שתתה בכבדות ברכבת, עד למצב של בחילה והקאות.
טילט, נשא אותה מהרכבת, הברמן של המלון סידר לה חדר, וזומן לה רופא.
תוך זמן קצר, ביום שבת, 1 באוגוסט 1903, היא נפטרה משילוב של דלקת במעיים ודלקת ריאות.
מסופר שצרור של מכתבים שלא נשלחו לבת שלה נמצא בין חפציה המועטים.
המלחינה ליבי לארסן חיברה מוזיקה למילים מתוך כמה ממכתבים אלו ליצירה בשם "שירים מתוך המכתבים".
המכתבים האלה נחשפו לראשונה לציבור על ידי ג'ין מקורמיק כחלק מטענתה שהיא הבת של ג'יין והיקוק, אך האותנטיות שלהם נטולה בספק, בעיקר כי יש שפע של ראיות שג'יין בקושי ידעה קרוא וכתוב.
קלמיטי ג'יין נקברה בבית הקברות מאונט מוריה, בדרום דקוטה, ליד ביל היקוק הפראי.
ארבעה מהאנשים שתכננו את הלוויה שלה מאוחר יותר סיפרו שמכיוון שביל היקוק הפראי "לא שם על ג'יין" כשהיה בחיים, הם החליטו "להחזיר לו" בכך שסידרו שמנוחת העולמים של ג'יין תהיה לצידו.
בעיתון המקומי נכתב ש"לא רק חברים טובים הגיעו, אלא סקרנים וכאלה שלא התייחסו לג'יין בחייה, הציפו את טקס הלווייה בכנסייה המתודיסטית ב-4 באוגוסט והשתרכו לאחר המכונית הנושאת את ארון קבורתה במעלה התלול לבוט היל".
The Plainsman, סרט משנת 1936, בכיכובם של גרי קופר כביל היקוק, וג'ין ארתור כקלמיטי ג'יין.
Young Bill Hickok, משנת 1940, בו גילמה סאלי פיין את קלמיטי ג'יין ורוי רוג'רס.
The Badlands of Dakota, משנת 1941, עם פרנסס פארמר בתפקיד קלמיטי ג'יין.
The Paleface הוא סרט קומדיה משנת 1948, בו מגלמת ג'יין ראסל את קלמיטי ג'יין.
Calamity Jane and Sam Bass, משנת 1949, כאשר את תפקידי הכותרת גילמו איבון דה קרלו והווארד דאף.