tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
את שעריו הראשונים במסגרת ליגת האלופות כבש ולבק כשהבקיע שני שערים בשתי דקות בתיקו 3-3 מול פ.צ.
ולבק סיים את העונה עם 12 שערים בכל המסגרות, מהם תשעה שערי ליגה.
בעקבות יכולתו הטובה היה ולבק מועמד לתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית, אך לבסוף נבחר קייל ווקר מטוטנהאם הוטספר.
לקראת עונת רכשה מנצ'סטר את החלוץ רובין ואן פרסי, שדחק את ולבק ממקומו בהרכב.
למרות הפיחות במעמדו, חתם ולבק עם הקבוצה על חוזה חדש לארבע שנים.
הוא שותף לאורך העונה ב-26 משחקי ליגה, בהם כבש שער אחד בלבד, בניצחון הביתי 2–4 מול סטוק סיטי, ובכל יתר המסגרות הוסיף שער אחד נוסף, בתיקו הביתי 1-1 מול ריאל מדריד בשלב שמינית גמר ליגת האלופות.
ולבק פתח את עונת עם צמד שערים במחזור הראשון של הפרמייר ליג מול סוונסי סיטי בניצחון 1–4. הוא כבש לאורך העונה תשעה שערים בליגה, כולל שישה שערים בשישה משחקים בחודשים דצמבר-ינואר, והוסיף שער אחד מול שחטאר דונצק בשלב הבתים של ליגת האלופות.
מנצ'סטר יונייטד סיימה את העונה במקום השביעי בליגה.
לקראת עונת מונה לואי ואן חאל למאמנה של הקבוצה.
מעט לאחר פתיחת העונה רכשה יונייטד את רדאמל פלקאו, ומכרה את ולבק
לארסנל תמורת דמי העברה בסך 16 מיליון לירה שטרלינג.
ב-13 בספטמבר 2014 ערך ולבק את הופעת הבכורה שלו במדי ארסנל, בתיקו 2-2 מול מנצ'סטר סיטי במסגרת המחזור הרביעי של הפרמייר ליג.
ב-20 בספטמבר 2014 כבש ולבק את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על אסטון וילה במסגרת המחזור החמישי.
ולבק כבש שלושה שערים נוספים עד תום העונה, ואת חציה הראשון של עונת החמיץ בגלל פציעה בברך.
את חלקה הראשון של עונת החמיץ בגלל פציעה, וחזר לשחק ב-7 בינואר במשחק הגביע נגד פרסטון נורת' אנד, ועם הקבוצה זכה בטורניר בסוף העונה.
בעונת נמנע מפציעות והרבה לשחק, אך בעונת נפצע בנובמבר במשחק הליגה האירופית נגד ספורטינג ליסבון והחמיץ את שאר העונה.
ב-7 באוגוסט 2019 חתם ולבק בווטפורד לשלוש שנים.
ב-17 באוקטובר 2020 חתם בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג לעונה אחת.
את שער הבכורה כבש ב-21 בנובמבר בניצחון קבוצתו 1–2 על אסטון וילה, את העונה סיים עם שישה שערים בליגה.
ב-23 ביוני 2021 האריך חוזה במועדון בעונה נוספת.
כשהיה בן 17, עקבו אחרי ולבק נציגים של ההתאחדות לכדורגל של גאנה, מתוך מטרה לצרפו לסגל נבחרת גאנה.
במרץ 2011 נקרא ולבק לסגל נבחרת אנגליה בעקבות שחרורו מהסגל של ארון לנון, ואת הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת האנגלית הוא ערך במשחק ידידות מול נבחרת גאנה, כשהחליף את אשלי יאנג בדקה ה-81 של המשחק.
את שערו הראשון במדים הלאומיים כבש ולבק ביוני 2012, במשחק ידידות מול נבחרת בלגיה.
שבועיים לאחר מכן, במסגרת שלב הבתים של טורניר יורו 2012, הבקיע ולבק את השער המכריע בניצחון 2–3 מול נבחרת שוודיה בעזרת העקב.
ולבק היה חלק מסגל הנבחרת למונדיאל 2014.
דניאל (דני) וסלי (נולד ב-30 בספטמבר 1950) הוא מפיק טלוויזיה.
עם מינויו של יאיר לפיד לראש הממשלה ה-14 ב-30 ביוני 2022, מונה וסלי לראש הסגל של לשכת ראש הממשלה.
וסלי נולד בתל אביב להורים שעלו מצ'כוסלובקיה.
בשירותו הצבאי שירת בלהקת פיקוד המרכז, והיה לסולנה.
הוא השתתף בתוכניתה של הלהקה "רד אלינו לבקעה" (1969), והיה הסולן בשירים המצליחים "אנחנו שנינו מאותו הכפר" ו"שירו של צנחן".
כעבור שנה השתתף בתוכנית "ליד הירדן" שהעלתה הלהקה.
לאחר שחרורו מהצבא הצטרף כעיתונאי לגלי צה"ל, שם ערך והגיש תוכניות אקטואליה שונות.
ב-1983 הצטרף לחברת ההפקות "רימון תקשורת", שהייתה בבעלות דן שילון וארנון צוקרמן.
החברה הוקמה בכדי להתמודד במכרז להקמת ערוץ 2, שלבסוף בוטל באותה עת.
ב-1985 פרץ סכסוך עסקי בין שילון וצוקרמן והחברה נסגרה.
ווסלי הצטרף אחר כך לחברת התקשורת "רשת", והיווה אחד ממקימיה יחד עם שילון.
במקביל באותן השנים המשיך לשמש כמגיש ועורך בגלי צה"ל.
במסגרת "רשת" הפיקו שילון ווסלי תוכניות טלוויזיה בישראל ולערוצים זרים.
בשנת 1991 החל וסלי להפיק, בערוץ 2 הניסיוני, את התוכנית "בשידור חי עם דן שילון" ואת "פספוסים פלוס" (הגרסה הראשונה של התוכנית "פספוסים").
וסלי השתתף בצוות שהוביל את החברה לזכייה במכרז לשידורים המסחריים בערוץ 2, וכיהן כמפיק הראשי עם תחילת השידורים בנובמבר 1993, ולאחר מכן מנהל התוכניות שלה עד סוף 1997.
לאחר מכן הקים וסלי את חברת ההפקה "וסלי תקשורת והפקות", שהפיקה בין היתר את תוכניות האירוח "פגישה לילית" (1996–2005) בהנחיית קובי מידן, "יאיר לפיד", (2000–2007) ו"יצפאן" (2001–2006).
בשנת 2010 הפיק את תוכניות הטלוויזיה התיעודיות "ככה ניצחנו" ו"איפה היית כשרבין נרצח?".
בשנת 2011 הפיק סדרת תוכניות של תוכני ועידת TED, בהנחיית יאיר לפיד, עבור "שידורי רשת" בערוץ 2.
לאחר שלפיד הכריז על הצטרפותו לפוליטיקה ועל הקמת מפלגת יש עתיד בראשותו, הצטרף וסלי לצוות שהוביל את הקמפיין הראשון של המפלגה, לבחירות לכנסת ה-19, ונתן ללפיד ערבות של 130 אלף שקל.
בבחירות אלה המפלגה זכתה ב-19 מנדטים.
לאחר היוודע תוצאות הבחירות, הוא מונה לחבר בצוות המשא ומתן הקואליציוני של יש עתיד.
לאחר שלפיד מונה לשר האוצר, שימש וסלי ראש המטה שלו.
וסלי המשיך במשך השנים להיות חבר ב"פורום המרתף", קבוצת היועצים הקרובה של יאיר לפיד.
וסלי בעל תואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
במשך כמה שנים, בעת שהיה שליח גלי צה"ל בארצות הברית, היה וסלי בן זוגה של העיתונאית יעל דן, עמה התגורר בניו יורק.
מתגורר ברמת השרון, נשוי לצלמת ורדי כהנא ואב לשניים.
דני והים הכחול הוא מחזה פרי עטו של ג'ון פטריק שנלי, אותו כתב בשנת 1984.
רוברטה בת ה-31 ודני בן ה-29 הם שני צעירים אמריקאים מוכי גורל, שהחיים לא היטיבו עמם והם נושאים עמם מטענים שליליים רבים.
הם נפגשים בפאב אמריקאי שומם ומתפתחת ביניהם שיחה.
דני המתגורר עם אמו, חדור שנאה עצמית ונוהג לצאת לברים בלילות וללכת מכות כדי להוציא את זעמו.
רוברטה, גרושה עם ילד, מתגוררת עם הוריה, חדורת רגשות אשמה בגלל שהיא ביצעה מין אוראלי באביה.
פגישתם נפתחת בחשד הדדי, ממשיכה בחיבה, הם עולים אליה הבייתה, מקיימים יחסים, מנהלים ביניהם שיחת נפש והדבר מוביל לתחילתו של קשר עמוק יותר.
שם המחזה באנגלית הוא משחק לשון "Between the Devil and the Deep Blue Sea" פירושו: בין הפטיש לסדן.
שנלי, המחזאי, כתב בפתיחת המחזה על הסגנון: "המחזה אמיתי מבחינה רגשית, אך אינו מתרחש בעולם ריאליסטי.
האלמנטים התפאורתיים ההכרחיים לפעולה, רק הם בלבד יהיו על הבמה, רק השטחים שהפעולה מתרחשת בהן - מוארים".
תיאטרון באר שבע, הצגת בכורה: אוקטובר 1988
יוצרים: תרגום - אלה אלמגור, במאי – רוני ניניו, מעצב תפאורה – יוסי בן-ארי, מלחין מוזיקה – שמוליק נויפלד, מעצב תאורה – אריאל אריאב.
שחקנים: רוברטה – אהובה בץ, דני – אלבי גבריאל.
בארץ המחזה מוצג הרבה בבתי ספר למשחק ובפרינג'.
ג'והן פאטריק שאנלי, דני והים הכחול, עברית – אלה אלמגור, רמת גן: בית צבי, 1995.
ד"ר דני ואזנה (נולד ב-26 באפריל 1971) הוא חוקר, סופר, מרצה בתחום העבודה המאורגנת ועיתונאי לשעבר.
ואזנה נולד בשנת 1971 ברעננה.
החל את דרכו כעיתונאי בעיתון 'צומת השרון', מרשת מקומוני 'הארץ'.
לאחר כעשר שנים בתחום תקשורת החל להתמקד בכתיבה ספרותית.
בשנת 2005 יצא לאור ספרו הראשון, "פרסה אסורה", בהוצאת 'ידיעות אחרונות'.
בשנת 2012 היה שותף מרכזי במאבק עובדי פלאפון תקשורת להתאגדות עובדים תקדימית בענף ההייטק והסלולר.
את השתלשלות האירועים שהובילה למהפכה בשוק התעסוקה בישראל, תיעד ואזנה בספרו השני "מהפכה וצדק", אשר יצא לאור בתחילת שנת 2015 בהוצאת "ספרי צמרת".
בשנת 2015 פרסם ואזנה את ספרו השלישי "סודות זורמים לנהר", שראה אור גם במהדורה דיגיטלית.
ואזנה בעל תואר שני בהוראת המדעים המדויקים מטעם אוניברסיטת תל אביב, ובעל תואר ראשון בהנדסה, עובד כמהנדס בחברת תקשורת גדולה.
בשנת 2017 פרסם ואזנה ספר נוסף, "מאוגדים", על התחדשות העבודה המאורגנת בישראל, פרי תחקיר ממושך ולמעלה ממאה ראיונות עם ראשי ועדים, אנשי איגוד מקצועי, משפטנים, אנשי תקשורת ועוד.
ואזנה מרצה משנת 2021 בחוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2023 סיים לימודי דוקטורט בחוג למדיניות ציבורית באוניברסיטת חיפה.
נושא הדוקטורט אותו ערך הוא שינויים מוסדיים במדיניות העבודה המאורגנת.
פרסה אסורה, עריכה: דורית רוגובוי, הוצאת "ידיעות אחרונות" (2005)
מהפכה וצדק, עריכה: טל איפרגן, הוצאת "ספרי צמרת" (2015)
סודות זורמים לנהר, עריכה: אורית אושר, הוצאת "שחקים" (2015)
מאוגדים - התחדשות העבודה המאורגנת בישראל, "שחקים", עריכה דפנה ברמלי (2017)
דני ון בירן (נולד ב-1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין מילואים ראשי.
ב-1984 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון.
לאחר קורס קצינים שימש מפקד בקורס קציני שריון, מפקד מחלקה, סגן מפקד פלוגה ומפקד פלוגה בחטיבה 401. ב-1989 השתחרר משירות הקבע בדרגת סרן.
במילואים שימש מפקד פלוגת שריון, ב-1995 מונה למפקד גדוד שריון במילואים ובשנים 2000 עד 2004 שימש מפקד חטיבה 278. במאי 2005 מונה לקצין מילואים ראשי בדרגת תת-אלוף, שירת בתפקיד עד ספטמבר 2008.
ון בירן סיים ב-1994 תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן, התמחה במשרד עורכי הדין "גרנות, שטראוס, גורפיין" וב-1995 הוסמך כעורך דין.
בשנים 1998 עד 2005 שימש שותף במשרד עורכי דין "חכם, ון בירן, לנדרס" ועסק בליטיגציה, משפט מסחרי ומקרקעין.
יחד עם רעייתו הקים את חברת Jumboard העוסקת בתחום משחקי הילדים.
בשנת 2023 הקים את תנועת "נקראים לדגל" על רקע הסרבנות במסגרת המחאה נגד הרפורמה המשפטית.
דניאל (דני) הררי (נולד ב-2 במרץ 1959) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף ששירת כמפקד יחידה 8200.
הררי נולד בבית חנן, נכד לסב שהיה ממקימי המושב.
בגיל עשר עבר עם משפחתו לראשון לציון.
שירת בצה"ל בשנים 1978 עד 2009 ומילא תפקידי פיקוד באגף המודיעין ובהם סגן מפקד יחידה 8200. בשנים 2004 עד 2009 שירת כמפקד יחידה 8200. במהלך שירותו זכה בפרס ביטחון ישראל.
ב-2010 מונה לסמנכ"ל לאסטרטגיה וחדשנות בחברת "אדמה פתרונות לחקלאות" תפקיד בו כיהן עד 2020. לאחר מכן הצטרף כשותף לקרן הון הסיכון IL-VENTURES אותה הקימו שני קצינים שהיו תחת פיקודו ביחידה 8200, יוני היילברון ואלעד פרנקל.
בנוסף הוא מכהן כדירקטור במספר חברות הזנק ומשמש כיו"ר דירקטוריון עמותת "אור לחינוך".
בפברואר 2024 פורסם כי דני הררי מונה בראש צוות בדיקה לחקר תפקודה של יחידה 8200 וחלקה בכשל המודיעיני של טבח שבעה באוקטובר.
לאחר שצוות הבדיקה בראשותו של הררי סיים את התחקיר הוא פרסם דו"ח פנימי בן כ-600 עד 800 עמודים, ובו פירוט הכשלים והליקויים, חלקם חמורים ביותר, שהתגלו בכל הקשור לתהליך עיבוד המודיעין, קבלת ההחלטות ושיטות העבודה של היחידה.
הררי בעל תואר ראשון בשפה וספרות ערבית ותואר שני בלימודי המזרח התיכון שניהם מאוניברסיטת תל אביב, ובעל תואר שני בלימודי ביטחון ומדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
נשוי למירב הררי, ד"ר לעבודה סוציאלית ואב לשני ילדים.
דני וב הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
הוא מוכר בעיקר מהופעתו בדמות האסיר מורס בסרט "הנוסע השמיני 3" ובדמות תומאס קרומוול בסדרת הטלוויזיה "הנרי השמיני".
וב נולד ב-6 ביוני 1958 בלונדון שבאנגליה.
וב הופיע בתוכניות טלוויזיה רבות בהן "אינדיאנה ג'ונס הצעיר", "ידידינו בצפון", "A Touch of Frost", "פוארו", "The Bill", "רציחות במידסומר", "עדות אילמת" ו-"Shackleton".
הוא כיכב בשני פרקים בסדרה "דוקטור הו" - "The Impossible Planet" ו-"The Satan Pit".
עוד כיכב בסדרה המוזיקלית "Britannia High" בתפקיד ג'ק טיילר ובפרק בסדרה "תחבולות חדשות".
ב-1985 כיכב וב לצדו של ג'ון פרטווי בעיבוד הטלוויזיוני למחזה מאת קארל ויטלינגר בתפקיד קריס, חולה נפש שמאמין שהגיע מכוכב אחר.
לווב היו תפקידים קבועים בסדרות טלוויזיה אחדות בהן "ברוקסייד", "Cardiac Arrest" ו-"Life Begins".
עוד שיחק בסדרה "Honest" בדמות מק קרטר.
וב השתתף בווידאו קליפ של השיר "Owner of a Lonely Heart" של להקת יס.
ב-2008 גילם וב את העיתונאי נואל בות'אם בדרמה של ערוץ BBC Four בשם "Hughie Green, Most Sincerely".
הוא שיחק בתפקיד קטן בדמות קצין קשר גרמני בסרט "מבצע ואלקירי" בכיכובו של טום קרוז.
בספטמבר 2009 שיחק וב בתפקיד ראשי בדרמה בת חמישה חלקים בשם "Land Girls" של ערוץ BBC1. בסדרה גילם דמות של סמל המשרת במשמר המולדת.
ב-2010 הופיע וב בפרק בסדרה "הנוכלים" בדמות אביהם של שון ואמה.
בסדרת הדרמה של ה-BBC "הולבי סיטי" גילם וב את קווין דלטון.
ב-2015 שיחק בתפקיד רוי במותחן הבריטי "The Contract" שיצא לאקרנים בינואר 2016.
בשנת 2017 החל לשחק במיני-סדרת הדרמה "שקרן, שקרנית" ברשת הטלוויזיה הבריטית ITV.
דני וב הופיע בתפקידים רבים בתיאטרון בהם בהפקה זוכת פרס אוליבייה של המחזה "ארורים" מאת שרה קיין בתיאטרון ליריק.
ב-2011 זכה וב בפרס אוף וסט אנד לשחקן הטוב ביותר.
הוא שיחק בתיאטרון רויאל קורט במחזה "מרק עוף עם שעורה" מאת ארנולד וסקר ובמחזה "The Mistress Contract".
פרט למשחק וב הוא גולש נלהב וחבר במועדון "Shore Surf Club", ומשתתף בתחרויות כשהוא פנוי מעבודה.
דֵנִי וִילְנֵב הוא תסריטאי ובמאי קולנוע קנדי.
זוכה שלושה פרסי ג'יני לבמאי הטוב ביותר על הסרטים מערבולת (2000), פוליטכניק (2010) והאישה ששרה (2011).
בטקס פרסי אוסקר ה-89 היה וילנב מועמד לזכייה בפרס לבמאי הטוב ביותר על סרטו המפגש (2016).
סרטים נוספים שהביאו לפריצת דרכו כבמאי בעל שם עולמי הם שוברי הקופות אסירים (2013), סיקאריו (2015) ובלייד ראנר 2049 (2017).
ב-2021, וילנב חזר לז'אנר המדע בדיוני עם אפוס הפנטזיה-הרפתקאות הגדול, "חולית" המבוסס על ספרו של פרנק הרברט שכבר זכה לעיבוד קולנועי משנת 1984 מאת דייוויד לינץ'.
וילנב נולד ב-3 באוקטובר 1967 בעיר הקנדית דוברת הצרפתית טרואה ריבייר אשר בקוויבק, ובבגרותו למד באוניברסיטת קוויבק במונטריאול.
נשוי לטניה לפואנט, מפיקת סרטים תיעודיים, ואב לשלושה ילדים מקשר קודם.
בתחילת הקריירה שלו ביים וילנב סרטים קצרים, ובשנת 1991, בהיותו בן 24, זכה בפרס "מרוץ אירופה-אסיה" (La Course Europe-Asie) מטעם תאגיד השידור הקנדי.
בשנת 2001 זכה לראשונה וילנב להכרה בינלאומית כאשר סרטו הארוך השלישי – מערבולת () – הוקרן בפסטיבלים רבים ברחבי העולם, זכה בפרס "הסרט הקנדי הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, וכן בחמישה פרסי ג'יני, ביניהם פרסים לסרט, לבימוי ולתסריט הטובים ביותר.
בשנת 2009 יצא סרטו הרביעי פוליטכניק () המשחזר את הטבח באקול פוליטכניק בו נרצחו 14 סטודנטיות.
גם סרט זה זכה בפרס "הסרט הקנדי הטוב ביותר" בפסטיבל טורונטו ובתשעה פרסי ג'יני, ביניהם פרסים לסרט, לבימוי ולתסריט הטובים ביותר.
סרטו האישה ששרה אותו כתב וביים בשנת 2010 זכה לשבחי המבקרים, קטף פרסים רבים (ביניהם שמונה פרסי ג'יני), והיה מועמד לפרס הסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי באפט"א.
כמו כן נבחר הסרט לייצג את קנדה בטקס פרסי אוסקר ה-83 ואף זכה למועמדות לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
בשנת 2011 נבחר הסרט לאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר של השנה על ידי עיתון הניו יורק טיימס, ווילנב עצמו דורג על ידי מגזין וראייטי כאחד מעשרת הבמאים המבטיחים ביותר.
בשנת 2013 ביים בארצות הברית את מותחן הפשע אסירים, שהיה סרטו הראשון בשפה האנגלית.
הסרט, בכיכובם של ג'ייק ג'ילנהול ויו ג'קמן, הפך לשובר קופות כשגרף למעלה מ-120 מיליון דולר בהקרנות ברחבי העולם, זכה לביקורות חיוביות והיה מועמד לפרסים רבים, ביניהם לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
לאחר עבודתם המשותפת ב'אסירים', חזר וילנב לשתף פעולה עם ג'ילנהול במותחן הפסיכולוגי אויב, המבוסס על ספרו של ז'וזה סאראמאגו האדם המשוכפל.
הסרט דל התקציב זכה להכנסות צנועות של כ-3.4 מיליון דולר בסך הכול.
בשנת 2015 ביים את מותחן הפשע סיקאריו, בכיכובם של אמילי בלאנט, בניסיו דל טורו וג'וש ברולין.
הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, וזכה להכנסות של כ-85 מיליון דולר ברחבי העולם.
בשנת 2016 ביים וילנב את סרט המדע הבדיוני המפגש, המבוסס על סיפור קצר מאת טד צ'יאנג בשם "סיפור חייך" (Story of Your Life).
הסרט, בכיכובם של איימי אדמס וג'רמי רנר, זכה להצלחה מסחרית אדירה, כשגרף מעל ל-190 מיליון דולר ברחבי העולם.
הסרט היה מועמד לשמונה פרסים בטקס פרסי אוסקר ה-89, ביניהם לסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר (וילנב) ולתסריט המעובד הטוב ביותר.
באוקטובר 2017 יצא סרטו העשירי של וילנב, בלייד ראנר 2049, כסרט המשך למותחן בלייד ראנר משנת 1982. הסרט הופק על ידי רידלי סקוט, ומככבים בו בין היתר השחקנים האריסון פורד, ראיין גוסלינג וג'ארד לטו.
במאי 2016 פורסם כי וילנב עתיד לביים עיבוד לספר המתח הנורווגי שכתב יו נסבו, "הבן" (The Son).
בדצמבר 2016 פורסם כי הוא מועמד לביים עיבוד לספר המדע הבדיוני "חולית", שכתב פרנק הרברט.
לאחר תהליכי הפקה ופיתוח, יצא בספטמבר 2021 הסרט "חולית", בבימויו, הפקתו וכתיבתו של וילנב.
הסרט זכה לביקורות משבחות בכל העולם ולהצלחה קופתית.
ביוני 2025, אולפני MGM הכריזו כי וילנב יביים את הסרט הבא בסדרת ג'יימס בונד.
חולית: חלק שני (2024) Dune: Part Two
The Son (TBA) - מיני-סדרה ברשת HBO
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס סאטורן2025בימוי הסרט הטוב ביותר"חולית: חלק שני"תסריט הסרט הטוב ביותרפרס סטלייט2025הבמאי הטוב ביותר"חולית: חלק שני"
דניאל וורד הוא כדורגלן ולשי המשחק בעמדת השוער ברקסהאם ובנבחרת ויילס .
וורד התחיל את הקריירה שלו ברקסהאם.
בקיץ הושאל לטאמוורת' עד לסיום העונה, בה שיחק רק משחק ליגה אחד.
ב-30 בינואר 2012 חתם בליברפול תמורת 100 אלף פאונד והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון.
ב-31 באוקטובר 2012 נכלל לראשונה בסגל הקבוצה הבוגרת במשחק גביע הליגה האנגלי נגד סוונסי סיטי.
במרץ הושאל למורקם מהפוטבול ליג השנייה.
ב-21 במרץ 2015 וורד ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד קרלייל יונייטד.
ב-23 ביוני 2015 האריך את חוזהו בליברפול עד שנת 2020 וכמה ימים אחר כך הוא הושאל לאברדין הסקוטית.
ב-2 ביולי 2015 וורד ערך את הופעת הבכורה שלו נגד שקנדייה המקדונית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-10 בינואר 2016 ליברפול החזירה את וורד לסגל שלה.
ב-17 באפריל וורד ערך את הופעת הבכורה שלו בליברפול בניצחון 1–2 נגד בורנמות'.
ב-11 ביולי 2016 הושאל להאדרספילד טאון עד לסיום העונה בה שימש כשוער ראשון.
בסיום העונה חגג עם קבוצתו עלייה לפרמייר ליג אחרי 45 שנים בליגות הנמוכות.
ב-20 ביולי 2018 חתם וורד בלסטר סיטי תמורת 12.5 מיליון ליש"ט.
ב-15 במאי 2022 ערך הופעת בכורה בקבוצה בניצחון 1–5 על ווטפורד.
ב-1 ביולי 2025 חתם ברקסהאם, המועדון בו גדל.
וורד שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של ויילס.
בנובמבר זומן לראשונה לסגל נבחרת ויילס לקראת משחק הידידות נגד .
ב-24 במרץ 2016 וורד ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
וורד נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016 בו הגיעה ויילס לחצי הגמר שם הודחה על ידי שזכתה ביורו.
דני ורטה ("נוקיו") (נולד ב-13 ביוני 1952) הוא במאי, קולנוען וצלם ישראלי.
ורטה נולד בירושלים לעדה צמח, מתרגמת וחוקרת ספרות, ולמאיר ורטה, פרופסור ליחסים בינלאומיים.
סבו היה איש העלייה השנייה, הסופר, המסאי הפילוסוף וחתן פרס ישראל שלמה צמח.
לוורטה עוד אחות, תמר ורטה-זהבי, סופרת ילדים ונוער, ואח, יורם ורטה, משורר.
סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה העברית רחביה בירושלים בשנת 1970. סיים לימודי היסטוריה ופסיכולוגיה באוניברסיטה בשנת 1975.
לאחר מכן עבר לשארם א-שייח' ופתח שם מסעדת דגים בשם "המפלט האחרון".
הוא ניהל את המסעדה במשך שנתיים והכיר לראשונה את הבדואים ואת אורח חייהם.
באותה תקופה כתב סיפורים קצרים ל"סימן קריאה" ול"פרוזה".
ורטה מעולם לא למד קולנוע.
ב-1979 ביים את הסרט "בתוך העיר חומה", שהוקרן בפסטיבל סאן-פרנסיסקו הבינלאומי וכן בערוץ הטלוויזיה הצרפתי-גרמני Arte.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 עבד עם הבמאי דני וקסמן כמנהל אמנותי בסרט "טרנזיט", וכתב יחד איתו את התסריט לסרט חמסין, זוכה האוסקר הישראלי, 1982.
בשנת 1985 יצר את "קוקו בן 19", סרטו הראשון באורך מלא.
במהלך השנים יצר סרטי פרסומת רבים.
בשנת 2000 יצא לאקרנים סרטו עטור השבחים "אספלט צהוב", פרס הסרט הטוב בפסטיבל חיפה 2000 ,פרס המבקרים בפסטיבל קלן, 5 מועמדויות לפרס אופיר.
אספלט צהוב זכה לגרסה מחודשת עתירת תקציב בהוליווד, תחת השם "לפני הגשמים".
זהו הסרט הישראלי הראשון שזכה לגרסה הוליוודית.
ב-2004 יצא למסכים סרטו "מטאליק בלוז," קו-פרודוקציה ישראלית-גרמנית-קנדית, סרט מסע בגרמניה של שני סוחרי מכוניות ישראלים, שזיכה את שחקניו בפרסי אופיר, ואת ורטה בפרס התסריט בפסטיבל הקולנוע בירושלים.
הסרט מבוסס באופן רופף על דמותו של אריה פלוגה (פלוגי), אחיה של פרופ' רחל אליאור וחבר נעורים של ורטה, שהיה בחייו, בין היתר, סוחר מכוניות משומשות ומסעדן.
בשנת 2002 - זכה ורטה בפרס אומנות הקולנוע הישראלי.
בשנת 2005 - יו"ר חבר השופטים פסטיבל הקולנוע הבינלאומי חיפה.
בשנת 2010 זכה סרטו התיעודי, "הטורבינה האנושית", בפרס הסרט התיעודי בפסטיבל חיפה, ובפרס זכויות האדם ישראל 2010.
בשנת 2022 ספרו "ניל"י 1917", תסריט קולנוע על מחתרת ניל"י בפורמט מלא, יצא לאור בהוצאת פרדס.
בין השנים 2008 - 2022 הציג 8 תערוכות יחיד של צילומיו:
2008 - אפוקליפ - בבית האמנים תל אביב, אוצר: אריה ברקוביץ'.
2010 - מאין לאן - בבית האמנים תל אביב, אוצר: אריה ברקוביץ'.
2014 - קו המים - בבית האמנים תל אביב, אוצר: אריה ברקוביץ'.
צילומים שצילם במהלך שרפה במפעל הרהיטים של קיבוץ צרעה.
2016 - ממלכה אבודה - בגלריה גלוריה דלסון בלוס אנג'לס, ארצות הברית.
2019 - ממלכה אבודה - בבית האמנים תל אביב (אותה תערוכה שהוצגה בלוס אנג'לס).
2022 - נוף בעבודת יד - בבית האמנים תל אביב
דני ורטה אב לשתי בנות.
כיום מתגורר ביישוב כפר חנניה בגליל.
בעבר התגורר עם רעייתו ובנותיו ביישוב הקהילתי שריגים בחבל עדולם.
"הטורבינה האנושית", 2010 - בימוי ותסריט.
סרט תיעודי המספר על חייהם של הרועים הפלסטינים בסוסיא ומפגש ביניהם לבין אקדמאים יהודים-ישראלים.
הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2010 ובפרס זכויות האדם - 2010. כמו כן זכה הסרט בפרסים רבים בפסטיבלי קולנוע בעולם.
"מטאליק בלוז", 2004 - הסרט עוסק ביחסי גרמניה–ישראל, בטראומת השואה ובזיכרון הקולקטיבי הישראלי דרך סיפור מסעם של שני סוחרי מכוניות ישראלים לגרמניה.
זכה בפרס התסריט ובפרס השחקן בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ירושלים, 2005. מועמד ל-10 פרסי אופיר, 2005. הסרט דורג במקום השני (אחרי הכלה הסורית) ברשימת הצפייה של סרטי הקולנוע בישראל לשנת 2005.
"אספלט צהוב", 2001. הסרט מורכב משלושה סיפורים, כל אחד מהם כפול באורכו ובטווח ההתרחשויות שלו מקודמו וכולם מתרחשים במדבר יהודה בקרב הבדואים משבט ג'האלין.
שחקנים ראשיים: מוטי כץ, סמי סמיר, ראידה אדון.
זכה במקום ראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה וכן בפרס מיוחד של צוות השופטים בפסטיבל הסרטים הים-תיכוני בקלן ובאדינבורו.
זהו הסרט הישראלי הראשון שנמכר לעשייה מחודשת בהוליווד והופק תחת השם "לפני הגשמים".
"אני המרגל שלכם", 1997 - סרט תיעודי בשיתוף עם ניסים מוסק על מרדכי ואנונו.
פרס התסריט הקצר בפסטיבל הקולנוע ירושלים, 1992.
"קוקו בן 19", 1985. סיפורו של קוקו, נגן בלהקת רוק המוצא את מותו בשל שוד שהסתבך.
הסרט הישראלי הראשון העוסק בבעיה היהודית ערבית בירושלים.
סיפור מסע של שני ילדים יהודים בני 7 לעיר העתיקה בירושלים אחרי שברחו מרופא שיניים.
"מילים/יענקל'ה רוטבליט", 2012 - סרט תיעודי
"מול היערות", 1999 - סרט טלוויזיה בבימויו של דניאל וקסמן, מבוסס על ספרו של א.ב.
דני ועליזה הוא סרט קצר ישראלי משנת 1953 בבימויו והפקתו של ברוך דינר לפי הזמנה מקרן היסוד.
הסרט דובר אנגלית ונועד להשיג תרומות מיהדות התפוצות בהציגו את המצב הקשה בישראל בתקופת הצנע.
שם הסרט באנגלית מבטא את עלילתו - הילד דני רוצה להציל את פרתו עליזה לפני שיגיע המועד האחרון לשחיטתה.
את צילומי הסטילס צילם רודי ויסנשטין שמופיע בתפקיד קטן בסרט.
את המוזיקה חיבר מרק לברי.
הסרט נבחר בידי מועצת הסרט הבינלאומית בניו יורק כ"סרט הטוב ביותר על עניין יהודי בשנת 1955".
דני ארנון (אברהם טנא) הוא ילד בן תשע, יתום מאם, שגר במושב עם אביו שמוליק (זלמן לביוש), סבתו, אחיו ואחותו.
הוא קשור לפרה עליזה אותה הוא מלווה מאז היוולדה, חולב אותה ומחלל לפניה.
במושב נערכת תחרות הפרה המצטיינת.
דני מביא את עליזה אך השופט חמור הסבר (רפאל קלצ'קין) מסלק אותם מהתחרות.
יש חוסר במזון לפרה והיא מפסיקה לתת חלב.
דני מנסה להעביר מזון מהגדי לעליזה אך נתפס על ידי אביו.
מזכיר המושב (רודי ויסנשטיין) אומר לשמוליק כי יש לשחוט את עליזה.
שמוליק מזמין את השוחט וקובע כי יגיע מחר בבוקר לקחת את עליזה לשחיטה.
דני נוסע לירושלים במאמץ להציל את עליזה ורואה שבאטליזים תלויות הודעות שאין בשר.
הוא מנסה להתקבל במשרדי ראש הממשלה, הביטחון, המסחר, הבריאות ועוד אך מכולם הוא נדחה עם ערימת טפסים שעליו למלא.
לבסוף הוא מתפרץ עם הטפסים לישיבה של משרד החקלאות.
שר החקלאות (מיכאל גור) משוחח איתו ומסביר את המצב הכלכלי הקשה בארץ וכי חובה לשחוט את הפרה שאינה מניבה חלב.
דני חוזר למשק במשאית עמוסה שקי גרעינים ביחד עם אברהם (נתן כוגן) ממשרד החקלאות.
החקלאים במושב מתנפלים על המשאית ועל אברהם שמודיע להם שכמות הגרעינים קוצצה בגלל המצב.
דני מצליח להגניב גרעינים לעליזה, הוא יודע שזמנה קצוב וכי השוחט עומד להגיע ומשמיע לה בחליל מנגינה עצובה.
להפתעתו עליזה מתחילה לתת חלב.
עליזה ניצלה ולקול צהלתו של דני מתקהלת המשפחה סביב הפרה והסבתא אומרת כי עליזה היא פרה יהודייה ולכן אוהבת מנגינות עצובות....
דניס לין הֶק הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כסגן מושל מדינת וושינגטון מאז ינואר 2021. בשנים 2021-2013 כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של וושינגטון.
בבסיס מחוז קונגרס זה תחומה אולימפיה, עיר הבירה של המדינה, וכן חלקים ממזרח טקומה.
בדצמבר 2019 הודיע על פרישתו מהקונגרס לקראת הבחירות ב-2020. בחודש אפריל שלאחר מכן החל להתמודד על תפקיד סגן מושל וושינגטון.
הק נולד בעיר ונקובר שבמדינת וושינגטון ב-1952 וגדל באזור לייק שור שבדרום-מערב המדינה, שם סיים את לימודיו בבית הספר התיכון נהר קולומביה.
ב-1973 היה לבוגר מכללת אוורגרין סטייט שבאולימפיה.
ב-1976 נבחר הק לחמש קדנציות בבית הנבחרים של וושינגטון, כנציג מחוז הבחירה החקיקתי ה-17, בו תחומים המחוזות קלארק, סקאמניה, וקליקיטאט.
באותה תקופה הוא נבחר למנהיג הרוב בבית הנבחרים, התפקיד השני בבכירותו בבית המחוקקים.
הוא גם שימש כיושב ראש ועדת החינוך וניסח את "חוק החינוך הבסיסי" של וושינגטון.
את כהונתו בבית הנבחרים סיים ב-11 בינואר 1985. בשנים 1989–1993, בימי תקופת כהונתו השנייה של מושל וושינגטון בות' גרדנר , היה הק ראש הסגל במשרד המושל.
הק היה המייסד המשותף — ומשנת 1999 עד 2012 מנהל מועצת המנהלים — של החברה "פתרונות למידה נועזים" (Intrepid Learning Solutions), המתמחה בתוכניות חינוך ובאורייטנציה עסקית.
הק סייע בהקמת רשת הטלוויזיה TVW, רשות השידור הציבורית של וושינגטון.
רשת הטלוויזיה TVW מספקת סיקור על המתרחש בבית המחוקקים של וושינגטון ומשדרת את התכנסויות בית המשפט העליון של המדינה.
ב-1987 הק הוציא לאור את הספר "אתגרים והזדמנויות: הטרנספורמציה של בתי הספר בוושינגטון".
לקראת בחירות אמצע הכהונה ב-2010 הודיע הק הודיע על מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של וושינגטון, במטרה להחליף את נציג המחוז המכהן בריאן ביירד.
הוא זכה בבחירות המקדימות עם 31% מהקולות וניצב בבחירות הכלליות מול ג'יימי הררה באטלר, מועמדת המפלגה הרפובליקנית.
ב-12 באוקטובר 2010 זכה לתמיכת העיתון "סיאטלר פוסט-אינטיליג'נסר", אך הוא הפסיד בבחירות הכלליות להררה באטלר.
באביב 2011 הכריז על התמודדותו בפעם השנייה לבית הנבחרים האמריקאי.
הוא בחר להתמודד על ייצוג מחוז הקונגרס העשירי של וושינגטון, שנוצר זה עתה לאחר פרסום מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לאורך שנת 2010. בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-6 בנובמבר 2012, גבר הק על המועמד הרפובליקני דיק מורי ונבחר לחבר הקונגרס הראשון מטעם המחוז.
ב-25 בספטמבר 2019 העביר בית הנבחרים חקיקה שיזמו הק ואד פרלמוטר ברוב של 321 תומכים מול 103 מתנגדים, בפעם הראשונה בה הצעת חוק עצמאית לרפורמה בעסקי הקנאביס עברה בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית
הק נבחר מחדש לבית הנבחרים ב-2014 ובבחירות שלאחר מכן.
הפעם האחרונה בה נבחר הייתה בבחירות 2018. בקונגרס ה-116 הוא חבר בוועדת המודיעין המיוחדת הקבועה ובוועדה לשירותים פיננסיים.
בראשית דצמבר 2019 הודיע הק כין אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה חמישית בבית הנבחרים.
בהודעת פרישתו אמר כי מעורבותו בחקירת התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 "עייפה את נשמתו" והוסיף למתוח ביקורת על הנשיא דונלד טראמפ, את מושבה תפסה ראש עיירת טקומה לשעבר, מרילין סטריקלנד.
עם זאת, באפריל 2020 הודיע על כוונתו להתמודד לתפקיד סגן מושל וושינגטון לאחר הודעת הפרישה המפתיעה של סגן המושל המכהן סיירוס חביב.
דניאל לה-דרו "דני" וריינס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1981–1992. ממוצעיו הכוללים לאורך 7 עונותיו בליגת ה-NBA הם 5.1 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים למשחק.
וריינס נולד וגדל בסולט לייק סיטי שביוטה, ובין השנים 1977–1981 למד באוניברסיטת יוטה.
בעונות 1978 ו-1981 העפיל עם קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), לצד בן כיתתו טום צ'יימברס.
בארבע עונותיו בקבוצה רשם וריינס ממוצעים של 15.4 נקודות ו-8.6 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1981 נבחר וריינס על ידי סיאטל סופרסוניקס, בבחירה החמישית.
ב-5 עונותיו עם הסופרסוניקס זכה לדקות משחק מרובות ואף פתח במרבית המשחקים בשל יכולותיו ההגנתיות, ועל אף תפוקתו ההתקפית המוגבלת.
לאורך התקופה קלע 6.0 נקודות ואסף 4.4 ריבאונדים בממוצע למשחק, תחת המאמנים לני וילקינס וברני ביקרסטאף.
בעונת נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
לקראת עונת הועבר בטרייד לפילדלפיה 76'.
בשתי עונותיו בפילדלפיה תרם 2.3 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
אתונה היוונית, ובין השנים 1989–1992 שיחק עבור קבוצות "ארסיום מילאן" ופלקנסטרו וארזה האיטלקיות, בטרם פרש ממשחק.
דני הרמן הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה במילואים, שהיה מפקדה הראשון של יחידת מגלן.
הרמן נולד וגדל בגבעת חיים (איחוד).
עם גיוסו לצה"ל שובץ לחטיבת גולני והתקבל לסיירת החטיבתית.
הרמן עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר.
בהמשך יצא לקורס קציני חי"ר.
עם סיום הקורס שב לסיירת כמפקד צוות לוחמים.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה, ולאחר מכן השתחרר מצה"ל.
בהמשך פיקד על פלנ"ט גולני שהוקמה מחדש.
הרמן לחם במלחמת לבנון הראשונה ולאחר מכן השתחרר מצה"ל.
בשנת 1986 שב לצה"ל לבקשת תא"ל דורון רובין, שמינה אותו למפקדה הראשון של יחידת מגלן.
בשירות המילואים הגיע לדרגת אל"ם.
דניאל חיים ויטמן (נולד ב-28 ביולי 1968) הוא עורך דין ישראלי.
החל מ-2017 מכהן כפרקליט מחוז ירושלים (פלילי).
דניאל חיים ויטמן נולד בירושלים, להורים ניצולי שואה: אמו לאה ניצולת מחנה הריכוז ברגן-בלזן ואביו איזידור שרד את גטו קרקוב.
הוא למד בישיבת הר עציון בגוש עציון.
ראשיה, הרבנים יהודה עמיטל ואהרן ליכטנשטיין, לדבריו, "עיצבו חלק גדול מתפיסותיי".
שירת בצה"ל כקצין והגיע במילואים לדרגת סגן אלוף.
בתפקידו האחרון שימש מג"ד חי"ר בחטיבת מנשה.
הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני מהאוניברסיטה העברית בירושלים, שניהם במשפטים, ובוגר תוכנית קרן וקסנר.
בין השנים 1997–1998 התמחה ויטמן במחוז ירושלים של פרקליטות המדינה ומאז נותר במחוז עד היום.
במסגרת תפקידו הוביל את הרשעת גיורא קורצקי אשר רצח את חותנו אלי סבג, וסוכן המשטרה איציק אדרי שרצח את בת זוגו שרית זיקרי-בנית.
כן הוביל את הרשעת איהאב נימר, שהצית את בית משפחתו בשועפאט וגרם למות אשתו.
ויטמן ניהל גם תיקי צווארון לבן.
הוא שימש, לצד נורית ליטמן, כתובעו של השר לשעבר שלמה בניזרי.
כן ליווה את חקירותיו של הרב הראשי לשעבר יונה מצגר ועמד בראש צוות התביעה במשפט אשר נחתם בעסקת טיעון.
בתקופה בה הושעה אורי קורב מטיפול בפרשיות מרכז ההשקעות, טלנסקי וראשונטורס שכנגד אהוד אולמרט, צורף ויטמן לטיפול בתיקים.
ב-2013 מונה ויטמן למשנה לפרקליטת מחוז ירושלים, נורית ליטמן.
פרקליט מחוז ירושלים ואזור יהודה ושומרון (פלילי)
במאי 2017 מונה לפרקליט מחוז ירושלים (פלילי).
במסגרת תפקידו הגיש את כתב האישום נגד שרה נתניהו, שבו נאשמה בקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ומרמה והפרת אמונים.
ביחס לתיק זה התבטא סמוך לפתיחת המשפט בשנת 2018: "מדובר בתיק חמור.
אשת ראש הממשלה ניצלה את מעמדה בתוך מעון ראש הממשלה [...] היא השחיתה עובד ציבור בכיר לצורך ביצוע העבירות [...] היא הייתה מודעת לדברים".
בהמשך, במסגרת הליך גישור והסדר טיעון, הודתה נתניהו והורשעה בפלילים.
ויטמן הוביל לאורך שנים את הרשעת דניאל נחמני ברצח נועה אייל, וכן את הרשעת השר לשעבר גונן שגב בריגול, לוחם מג"ב בן דרי בגרימת מוות ברשלנות, אנדריי וולצ'נסקי וקלייר קרובלי ברצח שכנם סמי מרציאנו, ועוד.
הוביל את החמרת הענישה בגרימת מותה של סגן בהר הרצל.
כן מנהל את תיקו של פעיל השמאל הקיצוני עזרא נאווי, ועוד.
בדצמבר 2019 דחה בית המשפט העליון את בקשתו לערער על זיכויו של הרב שלום דב וולפא מעידוד לסירוב פקודה.
הוביל את הסדר הטיעון בעניינו של חבר הכנסת יעקב ליצמן בפרשת מלכה לייפר, ואף התראיין בעניין זה בכלי תקשורת.
בדצמבר 2018 הקים צוות לגיבוש נהלים חדשים הנוגעים לחסימת כבישים במהלך הפגנות.
הצוות פרסם את מסקנותיו באוגוסט 2020. במאי 2020 היה ויטמן בין בכירי פרקליטות המדינה שתקפו בחריפות את ממלא מקום פרקליט המדינה דן אלדד, בטענה שבדיקה שפתח כנגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט בפרשת הרפז נעשתה משיקולים שאינם עניינים ופרסומה ברבים היה "מעשה שלא ייעשה".
בפברואר 2025, עם סיום עבודתו של ויטמן בפרקליטות המדינה, נבחרה אשרת שהם להחליפו בתפקידו.
ויטמן נשוי לתחיה, עובדת סוציאלית ומעצבת ריהוט לחדרי ילדים, ואב לארבעה.
דניס (דני) קלייב האלם היה נהג מרוצים ניו זילנדי, שזכה באליפות הפורמולה 1 בשנת 1967. התחרה באליפות במהלך 10 עונות, בהן השיג שמונה ניצחונות.
סיים פעמיים את העונה במקום השלישי בטבלת הנהגים.
במקביל לפורמולה 1 התחרה גם באליפות הקנ-אם וזכה באליפות הנהגים פעמיים ובאליפות הקבוצתית חמש פעמים.
לאחר הפרישה מהפורמולה 1 המשיך להתחרות באליפויות טורינג באוסטרליה.
לאורך הקריירה התחרה במספר מרוצים ידועים דוגמת: מרוץ 24 השעות של לה מאן, אותו ניצח בשנת 1961, מרוץ 24 השעות של דייטונה ומרוץ באת'ורסט 1000.
בשנת 1992 לקה בליבו במהלך מרוץ באת'ורסט 1000 ומת.
האלם נולד בחוות טבק במוטואקה, ניו זילנד.
אביו, קלייב, קיבל את עיטור צלב ויקטוריה על השתתפותו בהקרב על כרתים בשנת 1941. האב לימד את דני לנהוג על משאית בגיל צעיר, כשהילד יושב על ברכיו.
בגיל 6 כבר נהג בעצמו.
בגיל 15 הוא עזב את בית הספר ועבד במוסך.
בכסף שהרוויח רכש מכונית מדגם MG TF עימה התחרה במרוצי טיפוס-גבעה.
בהמשך רכש לו אביו מכונית מדגם MG MGA.
לאחר שצבר מספר הצלחות רכש מכוית פורמולה 2 מתוצרת קופר-קליימקס.
יחד עם ג'ורג' לאווטן נבחרו השניים לייצג את ניו זילנד במרוצי פורמולה ג'וניור ופורמולה 2 ברחבי אירופה.
בשנת 1960 ניצח את גרנד פרי פסקארה בקטגוריית הג'וניור.
לקראת סוף אותה שנה חווה טרגדיה כשלאווטן נפגע בתאונה שאירעה במהלך מרוץ בדנמרק ומאוחר יותר מת בזרועותיו של האלם שחש לעזרתו.
בשנת 1961 שכר מכונית קופר בעלת מנוע 2.5 ליטר, הצטרף לאליפות ניו זילנד גולד סטאר וזכה בתואר.
באותה שנה התחרה עבור קבוצת אברת' במרוץ 24 השעות של לה מאן, ניצח את הקטגוריה בה התחרה (S850) וסיים במקום ה-14 בדירוג הכולל.
בעקבות ההצלחות הוזמן על ידי קן טירל להתחרות בקבוצות הפורמולה ג'וניור והפורמולה 2 כממלא מקומו של טוני מאגס, בעת שזה התחרה בפורמולה 1.
האלם עבר להתגורר בלונדון ועבד כמכונאי במוסך של ג'ק ברבהאם והחל לפלס לעצמו נתיב התקדמות בעולם הספורט המוטורי.
ברבהאם איפשר לו להתחרות במכוניות שלו בקטגוריית רכבי הספורט והמכוניות החד-מושביות.
בעונת 1963 ניצח שבעה מרוצי פורמולה ג'וניור וקיבל זימון מברבהאם להתחרות עבורו בקבוצת הפורמולה 2 שלו לצידו.
השניים סיימו בשני המקומות הראשונים בעונת 1964 של גביע צרפת (ברבהאם ראשון והאלם שני), הישג עליו חזרו שוב בעונת 1966. במהלך התקופה האלם ניצח שלושה מרוצים בסבב, ומספר נוסף של מרוצים שלא נכללו באליפות.
במקביל לתחרויות בקטגורייות החד-מושביות, האלם התחרה גם ברכבי סאלון.
בשנת 1963 ניצח את מרוץ 6 השעות של ברנדס האטץ', שהיה חלק מאליפות אירופה למכוניות תיור.
אחרי שהתחרה במהלך עונת 1964 במספר מרוצי פורמולה 1, שלא נכללו באליפות, קיבל את ההזדמנות להתחרות באליפות בגרנד פרי מונקו של עונת 1965, שמחליפו של דן גורני, שהתחרה באותו הזמן באינדי 500. בהמשך העונה התחרה בחמישה מרוצים נוספים.
את נקודות הבכורה באליפות צבר בגרנד פרי צרפת, אותו סיים רביעי.
בסיום העונה עזב גורני את הקבוצה והאלם תפס את מקומו לקראת עונת 1966. ברבהאם זכה באליפות, האלם סיים את העונה במקום הרביעי עם ארבעה פודיומים וסייע לקבוצה לזכות באליפות היצרנים.
המאבק בין צמד נהגי ברבהאם נמשך לאורך עונת 1967. האלם רשם את ניצחון הבכורה במונקו והוסיף ניצחון נוסף בגרנד פרי גרמניה.
שישה פודיומים נוספים סייעו לו להקדים את בן קבוצתו ובהעלים של הקבוצה בקרב על אליפות הנהגים וזיכו את הקבוצה באליפות יצרנים שנייה ברציפות.
לאחר הזכייה באליפות עבר לקבוצת מקלארן, אותה ניהל חברו הניו זילנדי ברוס מקלארן.
השניים שיתפו פעולה בהצלחה רבה באליפות ה-Can-Am החל משנת 1966, אך לא הצליחו לשחזר את ההצלחה בתחילתה של עונת הפורמולה 1 בשנת 1968. למרות שני ניצחונות רצופים בגרנד פרי איטליה וקנדה האלם נשאר מחוץ לקרב האליפות שהתקיים גרהאם היל וג'קי סטיוארט ולא הצליח להגן על תוארו.
חוסר ההצלחה נמשך גם בעונה הבאה.
במרבית העונה נאבק בבעיות אמינות של המכונית.
למרות ניצחון במרוץ סיום העונה, דורג רק במקום השישי באליפות הנהגים.
גם עונת 1970 לא הביאה לשיפור בהישגים.
בנוסף, מקלארן עצמו נהרג במהלך העונה בתאונה שאירעה בעת שבחן מכונית חדשה לאליפות ה-Can-Am.
במהלך האימונים לקראת מרוץ האינדי 500 נכווה בידיו ממתנול ונאלץ להחמיץ את גרנד פרי הולנד.
למרות כל הקשיים את העונה סיים במקום הרביעי.
עונת 1971 נפתחה בצורה מבטיחה.
בהקפות הראשונות של גרנד פרי דרום אפריקה הוביל האלם בביטחה, אך לאחר מספר הקפות נאלץ לעצור לטיפול וסיים את המרוץ רק במקום השישי.
לאורך כל העונה לא הגיע לפודיום ובסיומה דורג במקום התשיעי.
שינוי במגמה חל לקראת העונה הבאה.
חברת הטיפוח Yardley הפכה לספונסרית של קבוצת מקלארן והעניקה להאלם דיבידנד נאה.
את העונה פתח עם פודיום (מקום שני) בארגנטינה וניצחון בדרום אפריקה.
את העונה סיים עם רצף של ארבעה פודיומים ודורג במקום השלישי.
דרום אפריקה המשיכה להאיר לו פנים גם עונה לאחר מכן בה השיג את הפול פוזישן הראשון והיחיד בקריירה.
בגרנד פרי שוודיה השיג את הניצחון היחיד בעונה, כשהצליח לעקוף את אמרסון פיטיפלדי ורוני פטרסון, הקפה אחת לסיום המרוץ.
פטר רבסון היה שותפו לקבוצה במשך שתי עונות, במהלכן הפכו לחברים קרובים.
ההחלטה של רבסון לעזוב את מקלארן בסיום עונת 1973 ולעבור לקבוצת Shadow אכזבה את האלם.
במרץ 1974, במהלך נסיעות מבחן במסלול קיילאמי, נשבר המתלה הקדמי במכוניתו של רבסון והוא הוטח במעקה הבטיחות.
האלם נחלץ לעזרתו וניסה להציל את חייו, אך ללא הצלחה.
בעקבות התאונה הודיע על פרישה מהאליפות בסיום העונה.
בגרנד פרי אוסטריה סיים שני, הפודיום האחרון בקריירה.
לאחר הפרישה חזר לניו זילנד.
בשנת 1966, במקביל לפעילות הפורמולה 1 בקבוצת ברבהאם, התחרה בעונת הבכורה של אליפות ה-Can-Am, אך ללא הצלחה יתרה.
בשנת 1967 חבר לברוס מקלארן וסיים את האליפות כסגנו.
שנה לאחר מכן שוב היו צמד הנהגים הניוזילנדים בראש הטבלה, רק כהפעם היה זה האלם שסיים כאלוף.
קבוצת מקלארן המשיכה לשלוט באליפות גם ב-1969. האליפות הורחבה ל-11 מרוצים בעונה, מתוכם ניצח חמישה.
את ששת המרוצים הנוספים ניצח מקלארן, שזכה שוב באליפות.
מקלארן מצא את מותו בתאונה שאירעה במהלך מבחנים לקראת עונת 1970. האלם היה לנהג המוביל של הקבוצה, ניצח שישה מתוך עשרה מרוצים, וזכה באליפות בפעם השנייה.
בעונת 1971 הצטרף לקבוצה פטר רבסון, שלקח את האליפות, בעוד האלם מסיים כסגנו.
1972 הייתה העונה האחרונה בה השתתף באליפות וגם אותה סיים במקום השני, עם שני ניצחונות.
בשנת 1966 התחרה במרוץ 24 השעות של לה מאן עבור קבוצת שלבי אמריקן.
האלם חלק את מכונית הפורד GT40 עם קן מיילס, בעוד במכונית השנייה של הקבוצה התחרו ברוס מקלארן וכריס אמון.
בחצי השעה האחרונה של המרוץ נסעו 2 המכוניות של הקבוצה זו לצד זו, כחלק מתוכניתו של הנרי פורד השני, ששתי המכוניות יחצו ביחד את קו הסיום.
שופטי המרוץ קבעו שמכיוון שהאלם ומיילס קבעו זמן טוב יותר בדירוג וזינקו מעמדה קדמית יותר, הרי שמקלארן ואמון עברו מרחק גדול יותר באותו הזמן ועל כן הם המנצחים.
האלם השתתף במרוץ האינדי 500 ארבע פעמים: ב-1967, 1968, 1969 ו-1971. בשנתיים הראשונות סיים פעמיים במקום הרביעי, הישגו הטוב במרוץ.
בשנת 1970 לא השתתף במרוץ לאחר שנכווה בידיו ממתנול בוער במהלך האימונים לקראת המרוץ.
בשבועות בהם לא התחרה בפורמולה 1 השתתף מדי פעם במרוצי אליפות הספורטקאר הבריטית.
במהלך חמש השנים בהן לקח חלק באליפות הצליח לנצח 12 מרוצים.
לאחר שפרש מהפורמולה 1 בסיום עונת 1974 חזר לניו זילנד והתחרה מדי פעם במרוצי טורינג.
בשנת 1982 חזר להתחרות בצורה סדרה כנהג חובב בקבוצה שהקים ריי סמית'.
בשנת 1984 סיים במקום השני בקטגוריה במרוץ באת'ורסט 1000. בשנת 1986 חזר להתחרות באירופה כשהשתתף במרוץ ה-RAC Tourist Trophy.
הניצחון במרוץ היה הרביעי של האלם בקריירה והראשון לאחר 18 שנים של הפסקה מהזכייה הקודמת.
ב-1987 השתתף בשלושה מרוצים במסגרת אליפות העולם למכוניות טורינג.
בשנת 1988 הגיע לפודיום במרוץ גביע דרום אוסטרליה, הפודיום האחרון בו זכה.
בשנת 1990 היה אחד המארגנים והמתחרים באליפות ניו זילנד למשאיות, כשהוא מתחרה במשאית מתוצרת סקניה.
בשנת 1992 התחרה במרוץ באת'ורסט 1000 כשהוא נוהג בב.מ.וו M3. במהלך המרוץ הודיע ברדיו על רצונו להיכנס לרחבת הטיפולים.
הוא לקה בהתקף לב בעודו נוהג במהירות 230 קמ"ש.
הרכב פגע בקיר בצידו השמאלי של המסלול והאלם הצליח להאט אותו עד לעצירה בשולי המסלול.
המרשלים שהגיעו לרכב מצאו אותו עדיין נאבק.
הוא פונה לבית החולים הקרוב, שם נקבע מותו.
דני היינמן היה מהנדס ואיש עסקים בלגי-אמריקאי.
הוא היה המנהל ובעל השליטה בתאגיד סופינה, תאגיד בינלאומי בבלגיה.
הוא היה נותן חסות פורה למדע במיוחד באמצעות קרן היינמן במדעי הרפואה ועל שמו ישנם פרסים בפיזיקה מתמטית ובאסטרופיזיקה.
ב-1939, בעודו בבלגיה, הצליח דני היינמן לגרום לממשלת לוקסמבורג לפתוח את גבולותיה הסגורים ולהכניס כ-100 משפחות יהודיות מגרמניה.
הטיעון המשכנע היה שהמלונות בלוקסמבורג ריקים והוא נהג לשלם עבור החדרים ונתן ליהודים קצבה, ובתמורה הם לא יעבדו ולא ייקחו עבודות מעובדי לוקסמבורג.
הסדר זה פעל עד 10 במאי 1940 כאשר היטלר פלש לבלגיה.
בשלב זה, עוזרו מר שמידט שילם עבור שישה חודשים אחרונים למשפחות והיינמן ברח לארצות הברית.
בין המשפחות שניצלו היה הפיזיקאי ארנסט איזינג , ששרד את המלחמה.
דני וייס (נולד ב-1962) הוא מנהל בתחום התרבות בישראל.
משמש כמנכ"ל התיאטרון הלאומי הבימה החל מספטמבר 2023.
דני וייס נולד וגדל בחדרה.
שירת כקצין בצה"ל בתפקידי פיקוד והדרכה.
החל את דרכו בעולם התרבות הישראלי בשנת 1985, כרכז ארצי של תנועת הנוער "נוער מוסיקלי בישראל".
ב-1987 הצטרף למחלקה למופעים בעיריית תל אביב-יפו כמפיק אירועים ופסטיבלים, והפיק בפועל את פסטיבלי "לילות יפו", פסטיבלי מוזיקה במרכז סוזן דלל, אירועי יום העצמאות, ואירועים רבים נוספים.
ב-1991 מונה למנהל חטיבת ההפקות והאירועים של קבוצת פרומרקט.
ב-1994 חזר למחלקת המופעים בעיריית תל אביב כמנהל התוכניות והפסטיבלים.
ב-1999 מונה למנכ"ל הד ארצי מוזיקה, חברת התקליטים והמוזיקה הגדולה בישראל דאז.
ב-2003 מונה למנכ"ל החברה לתרבות ופנאי ומנהל האגף לתרבות נוער וספורט בעיריית כפר סבא.
ב-2010 מונה למנכ"ל תיאטרון החאן בירושלים, ובמקביל כיהן כיו"ר פורום מוסדות התרבות בירושלים.
הוא פעל כחבר בעמותת פרס התיאטרון הישראלי, ובהנהלת פורום מוסדות התרבות בישראל, המאגד את כל מוסדות התרבות הרפרטואריים.
ב-2017 מונה למנכ"ל המדיטק והחברה לפיתוח תרבות חולון בע"מ, ובמקביל כיהן כיו"ר פורום מוסדות תרבות ואמנות בישראל.
באפריל 2023 נבחר על ידי הוועד המנהל של התיאטרון הלאומי הבימה למנכ"ל התיאטרון.
נכנס לתפקידו ב-1 בספטמבר 2023, עם פרישתו של נעם סמל.
וייס נשוי ואב לשלושה, ומתגורר בתל אביב-יפו.
הוא אחיו של אבי וייס, מנכ"ל חברת החדשות של קשת 12.
דניאל אברהם "דני" וולף הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת ברוקלין נטס מליגת ה-NBA.
וולף נולד בעיירה גלנקו , אילינוי, בן זקונים למשפחה יהודית אמריקאית, ולמד בבית הספר התיכון נורת'פילד מאונט חרמון שבמסצ'וסטס.
הוא זכה עם קבוצת הכדורסל של בית הספר באליפות המכינות הקדם אקדמיות של ניו אינגלנד בדרג AAA ואליפות ארצות הברית למכינות, ואף היה מועמד למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
ב-2022 התחיל לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת ייל למרות הצעות מאוניברסיטת מינסוטה, אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ואוניברסיטת הרווארד, וכ העמיד ממוצעים של 2.6 נקודות ו-2.2 ריבאונדים ב-7.3 דקות למשחק.
כ הוא זכה עם ייל באליפות ליגת הקיסוס בעונת 2023/24 ואף נבחר לחמישיית העונה בליגה לאחר שהעמיד ממוצעים של 14.3 נקודות ו-9.8 ריבאונדים ב-30.7 דקות למשחק.
ב-20 באפריל 2024 הכריז שעזב את ייל והתחייב לאוניברסיטת מישיגן.
ב-26 ביוני 2025 נבחר וולף בבחירה ה-27 בדראפט ה-NBA 2025 על ידי ברוקלין נטס.
בקיץ 2023 זומן לסגל נבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 20 לאליפות אירופה לנבחרות עתודה 2023, וכבר במשחקו הראשון באליפות ובנבחרת, ניצחון 86–70 על , הוא קלע 16 נקודות והשיג 6 ריבאונדים, 5 אסיסטים ו-19 נקודות מדד.
במהלך הטורניר הוא רשם חמישה דאבל דאבלים בשבעה משחקים והוביל את הנבחרת, יחד עם נועם יעקב, לגמר אליפות אירופה בפעם השישית בתולדותיה ולמדליית כסף רביעית.
בסיום הטורניר הוא נבחר לחמישיית הטורניר יחד עם יעקב, לאחר שהעמיד ממוצעים של 17.7 נקודות (שני באליפות), 12 ריבאונדים (ראשון באליפות) ו-2.4 אסיסטים.
שני אחיו הגדולים של וולף, ג'וש (2.08) וג'ייק (2.08), כמו גם אביו ג'ו, שיחקו כדורסל.
התנדב במספר בתי תמחוי בסביבת מגוריו.
דֶנִי הוֹצְ'קוֹ (במונטנגרית: Deni Hočko, בסרבית קירילית: Дени Хочко; נולד ב-22 באפריל 1994) הוא כדורגלן מונטנגרי המשחק בעמדת הקשר האחורי בפ.צ קוסיץ'.
הוצ'קו נולד בצטיניה שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לשעבר (כיום חלק ממונטנגרו).
החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות פ.ק.
לובצ'ן ובודוצ'נוסט פודגוריצה במסגרת ליגת העל המונטנגרית.
במדי קבוצתו, בודוצ'נוסט פודגוריצה, הוא זכה באליפות מונטנגרו בעונת .
ב-21 ביולי 2017 חתם על חוזה לשנתיים בפמליקאו מהליגה הפורטוגלית השנייה.
הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 63 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
בתום עונתו השנייה במועדון העפילה פמליקאו עמו לליגת העל הפורטוגלית.
ב-28 ביוני 2019 חתם על חוזה לשלוש שנים במוסקרון מליגת העל הבלגית.
ב-27 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על סנט טרוידן במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 53 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-14 ביולי 2021 חתם בפאפוס מליגת העל הקפריסאית.
ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על אפואל ניקוסיה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 34 הופעות ליגה.
ב-23 באוגוסט 2023 חתם בבית"ר ירושלים מליגת העל הישראלית.
ב-13 בדצמבר 2023 התיר את חוזהו בבית"ר ירושלים המהלך הוגדר במועדון כ"החלטה משותפת ברוח טובה"
ב-28 במאי 2018 ערך הוצ'קו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מונטנגרו הבוגרת, בתיקו 0–0 נגד נבחרת בוסניה והרצגובינה, במשחק ידידות.
דניאל "דני" ויוויאן מורנו (בספרדית: Daniel Vivian Moreno; נולד ב-5 ביולי 1999 בוויטוריה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אתלטיק בילבאו מלה ליגה ובנבחרת ספרד.
ויוויאן גדל במחלקות הנוער של סן ויאטור, דפורטיבו אלאבס, לקואה, אריסנבארה וסנטוצ'ו.
בחודש יוני 2016 חתם באתלטיק בילבאו, והחל לשחק בקבוצות המילואים של המועדון.
ב-11 באוגוסט 2020 חידש את חוזהו במועדון עד לשנת 2023, וקודם לקבוצה הראשונה של המועדון בלה ליגה.
יום לאחר מכן הושאל למירנדס מהליגה הספרדית השנייה למשך עונת .
ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד אלקורקון במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-13 בפברואר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 3-3 נגד ז'ירונה במסגרת המחזור ה-25 בליגה.
הוא ערך 32 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.
לקראת עונת 2021/2022 חזר ויוויאן לאתלטיק בילבאו.
ב-16 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 0-0 נגד אלצ'ה במסגרת המחזור הראשון בלה ליגה.
ב-11 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0–2 על מיורקה במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
ב-22 במרץ 2024 ערך ויוויאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד, בהפסד 0–1 לנבחרת קולומביה במשחק ידידות.
ויוויאן זומן לסגל נבחרת ספרד לקראת טורניר יורו 2024 שנערך בגרמניה.
דני וגיל במסע בלתי רגיל הייתה סדרת טלוויזיה ישראלית, ללימוד תולדות האמנות והתרבות, ששודרה בטלוויזיה הלימודית.
הסדרה הופקה בשנת 1973 ושודרה בשנים 1974–1975 ב-7 פרקים, ששודרו גם בשידורים חוזרים.
השידור האחרון של הסדרה היה בשנת 1984.
הסדרה עסקה בקורותיהם של סטודנט לאמנות, אותו גילם השחקן אמיר אוריין וידידו הנער גיל, אותו גילם עמי סגל, בנו של השחקן שמוליק סגל.
בכל פרק יצאו השניים למסע בזמן בתקופה היסטורית אחרת, עברו הרפתקאות שונות, צפו בחיי התושבים ולמדו על התרבות והאמנות של אותה תקופה.
במהלך שבעת פרקי הסדרה בקרו דני וגיל ביוון העתיקה ברומא העתיקה, בימי הביניים באיטליה של המאה ה-15 וימי הרנסאנס, בפרס של המאה ה-16, בהולנד של המאה ה-17 וביפן של המאה ה-18.
דני וגיל חוזרים בזמן לשלהי ימי הביניים אל המאה ה-13 שבה גובשו האבירות וקרבות האבירים וצופים בהווי חיי אצילים בחיזור מעודן ובשירי אהבה וטבע.
פרק 2. האזמרגד של הקיסר
דני וגיל יוצאים לרומא העתיקה בתקופת הקיסרות בחיפוש אחר אזמרגד אבוד.
במסעם הם מבקרים בפורום הרומאי ובוילה רומאית ונפגשים בחיילים פרטוריאנים, באצילים רומאיים ובפשוטי עם.
סמל של משפחה אצילה מוביל את דני וגיל אל סוף המאה ה-18 ביפן.
ושם הם עדים למפגש בין אציל יפני ומשפחה מהמעמד הבינוני ונוכחים בהבדל והמשותף באורח חיי שתי המעמדות.
כמו כן מתגלים בפניהם אוצרות אמנות עתיקים, אופן סידור פרחים יפני, והם נוכחים בעריכת טקס תה.
דני וגיל מגיעים אל המאה ה-15 לתקופת הרנסאנס באיטליה.
שם הם רואים כיצד מתבצע פרסקו ציור קיר וכיצד עובדים עליו אמן ושוליותיו.
בנוסף הם מוצאים עצמם מעורבים במלחמה בין הערים פירנצה ובולוניה ואף נחשדים בריגול בשל רישומי נוף של צייר צעיר שנמצאים ברשותם.
דני וגיל חוזרים בזמן לאיספהן שבפרס במאה ה–16. התקופה היא תקופת הזוהר של פרס תחת השאה הגדול.
הם מגיעים אל שר המלחמה שמתכונן לקבל את פני השאה.
שם הם פוגשים בנער אמן שמתאהב בבתו של השאה תוך כדי הכנת שטיחים.
על מנת להשיג את ידה של בת השאה עליו לפתור חידה.
בינתיים הצופים עדים לדרך שבה עמל הנער על הכנת השטיחים.
בפרק זה מופיע השחקן גבי אוטרמן המוכר מהסדרות "דן ועדנה" ו"גבי ודבי".
דני וגיל חוזרים לאמסטרדם בהולנד בתור הזהב שלה במאה ה-17 תקופתו של האמן רמברנדט.
שם הם פוגשים את פיטר שרוצה להיות סוחר אמנות ועדים להרפתקאותיו בדרך להשגת מטרה זאת.
פרק 7. רצח בצל הקריאטידות
דני וגיל פוגשים בסוחר עתיקות ה"משוגע" על תרבות יוון הקדומה.
הם מבקרים בביתו ביפו העתיקה המלא באוצרות תרבות יוונית ולוקחים אותו למסע בזמן ביוון העתיקה ואל האקרופוליס באתונה.
שם בין השאר הם שומעים קטע של שיר קינה יווני ונתקלים במושגים שונים שמקורם באותה תקופה קדומה הקיימים בתרבותנו עד היום.
דני (דניאל) ורט היה מבקר סרטים ישראלי, שפרסם במשך כ-40 שנה, מאמרים רבים על קולנוע, במאי קולנוע וסרטי קולנוע.
מכיוון שהיה בעל ידע אנציקלופדי בנושאי קולנוע שימש גם יועץ מדעי להוצאות ספרים בנושאי קולנוע.
היה בוגר המחזור הראשון לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, חי ופעל בתל אביב.
ורט נולד בתל אביב כבן בכור לרנטה, ילידת לבוב וליעקב, יליד סוקאל (שתי הערים הן בחבל גליציה, היו בפולין ושייכות כיום לאוקראינה).
חוץ ממנו היה במשפחה אח אחד צעיר ממנו, אילן.
למד בבית ספר יסודי גולומב בשכונת כפר שלם.
בשנת 1967 סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון עירוני ט' בשכונת יד אליהו.
בשנים 1967–1971 שירת שירות חובה בצה"ל בחיל השריון.
בשנים 1972–1975 למד במחזור הראשון של החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, בין היתר, עם אורי קליין, אירמה קליין, בוריס מפציר ואחרים.
בהמשך חייו נסע לאנגליה לשנה וסיים שם תואר שני בתאוריה ביקורתית במחלקה לאמנות באוניברסיטת נוטינגהאם.
בשנת 1983 קיבל מלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל ונסע לסיור השתלמות במכוני קולנוע, ארכיונים וסינמטקים בכמה מדינות באירופה: דנמרק, שוודיה, אוסטריה, שווייץ, צרפת ובריטניה.
בשנים 1973–1975 היה חבר מערכת וכותב בכתב בעת "קלוזאפ", שיצא לאור באוניברסיטת תל אביב ובו כתבו גם אורי קליין, אירמה קליין, איתן גרין, גידי אורשר ויעקב מלכין.
בשנים 1979–1991 שימש כמבקר הקולנוע הראשי של "על המשמר" וכתב בנושא גם בעיתון היומי וגם במוסף של סוף השבוע.
בשנים 1983–1991 פרסם ביקורות וכתבות על קולנוע, סקירות של סרטים חדשים וסקירות על סרטי טלוויזיה במקומון התל אביבי העיר, במקומון הירושלמי כל העיר, במקומון החיפאי כל-בו ובמקומון הד הקריות.
כמו כן כתב מאוחר יותר על ענייני קולנוע במגזין טיים אאוט תל אביב ובשנים 2000–2005 במגזין של חברת Yes.
פרסם מאמרים בכתבי עת שונים כמו "פרוזה" ו"קולנוע" (כתב העת של המכון הישראלי לקולנוע), כתב ערכים על קולנוע ל"אנציקלופדיה העברית" והיה חבר מערכת וכתב ב"סינמטק" (כתב עת לענייניי קולנוע בהוצאת סינמטק תל אביב) מיום הקמתו ב-1982.
בשנים 1984–2001 היה חבר בפאנל המבקרים של תוכנית הרדיו "הקול קולנוע".
שימש כעורך מדעי של ספרי הקולנוע המתורגמים בהוצאת רסלינג.
ערך לצד נסים דיין את "הסדרה הקולנועית", סדרת ספרים המוקדשים לבמאי מופת בקולנוע.
במשך שנים עד 1994 שימש כמנהל לשכת המידע של המכון הישראלי לקולנוע שבמסגרתה הקים וניהל את הספרייה ואת הארכיון.
אחר כך עבד בסינמטק תל אביב ובין תפקידיו היה מנהל התוכניה.
הוא גם שפט בכמה תחרויות סרטים שנערכו במסגרת פסטיבלי סרטים בישראל ומחוצה לה: בסינמטק תל אביב, בסינמטק חיפה (ב-1987), בפסטיבל לוקרנו בשווייץ (1988) ושימש כיועץ בסינמטק הצרפתי בפריז בהכנת רטרוספקטיבה של סרטים ישראלים.
במהלך השנים הרצה ורט על נושאי קולנוע במסגרות שונות, בין היתר, בבית צבי ברמת גן (1984–1985), במכללת קמרה אובסקורה בתל אביב (1993) ובחוגי בית.
ורט היה נשוי במשך זמן קצר ומהנישואין לא היו לו ילדים.
התגורר בשכונת יד אליהו בתל אביב.
סדרה בת שישה ספרים שהציגה לפני הקוראים בישראל שורה של יוצרי קולנוע מרכזיים שהטביעו את חותמם על ההיסטוריה של הקולנוע.
הסדרה נערכה על ידי נסים דיין ודני ורט.
כל אחד מספרי הסדרה הוקדש לבמאי בולט, וכלל פילמוגרפיה מפורטת שלו שערך דני ורט ומאמר על יצירתו שכתב מבקר או היסטוריון קולנוע ישראלי.
נסים דיין, דני ורט, מאיר שניצר, סרגיי איזנשטיין, תל אביב, אורט ישראל, 2006.
נסים דיין, דני ורט, שמוליק דובדבני, אורי שידורסקי, סטנלי קובריק (1928-1999), אזור, אורט ישראל, 2006.
היידע הנרחב של ורט בהיסטוריה של הקולנוע מצא את ביטויו בספרים מתורגמים רבים בתחומי הקולנוע שיצאו לאור בעברית, רובם בהוצאת רסלינג.
דיינה פולאן, ספרות זולה (תרגום: איה ברויר, ייעוץ מדעי: דני ורט), תל אביב, רסלינג, 2003.
מריטה סטרקן, תלמה ולואיז (תרגום: איה ברויר, ייעוץ מדעי: דני ורט), תל אביב, רסלינג, 2003.
מייקל אטקינסון, קטיפה כחולה (תרגום: איה ברויר, ייעוץ מדעי: דני ורט), תל אביב, רסלינג, 2003.
אימי טובין, נהג מונית (תרגום: מיכל סלע, ייעוץ מדעי: דני ורט), תל אביב, רסלינג, 2003.
סלבוי ז'יז'ק, מטריקס: האחר הגדול והמציאות הווירטואלית (תרגום: יאיר אור, ייעוץ מדעי: דני ורט), תל אביב, רסלינג, 2003.
קמיל פאליה, הציפורים של היצ'קוק (תרגום: מיכל סלע, ייעוץ מדעי: דני ורט), תל אביב, רסלינג, 2003.
גארי אינדיאנה, סאדו-פשיזם: עיון בסרטו של פזוליני 'סאלו או 100 הימים של סדום' (תרגום: גיא אלגת, ייעוץ מדעי: דני ורט), תל אביב, רסלינג, 2004.
לורה מאלווי, אדיפוס באמריקה: עיון בספרו של אורסון וולס 'האזרח קיין' (תרגום: נעם אורדן, עריכה מדעית: דני ורט), תל אביב, רסלינג, 2004.
סקוט בוקטמן, האדם האורבני והמרחב המדומה: עיון בסרטו של רידלי סקוט 'בלייד ראנר' (תרגום: איה ברויר, ייעוץ מדעי: דני ורט), תל אביב, רסלינג, 2005.
סלמאן רושדי, הקוסם מארץ עוץ (תרגום: יניב פרקש, ייעוץ מדעי: דני ורט), תל אביב, רסלינג, 2008.
אנדריי טרקובסקי, לפסל את הזמן (עריכה מדעית: דני ורט), רמת השרון, אסיה, 2013.
דני ורט, לינדזי אנדרסון - רטרוספקטיבה 1923-1994, סינמטק ירושלים וסינמטק תל אביב, 1995.
ורט כתב מאות כתבות בעיתונות על קולנוע.
דן (דני) ויליאם ווסרמן (נולד ב-1963) הוא עיתונאי, מחזאי, תסריטאי ובמאי תיעודי ישראלי.