tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתנאים רגילים ולאחר סיום עבודות ההרחבה בנמל, יכול נמל התעופה לקבל עד 32 מיליון נוסעים בשנה.
נמל התעופה הוא בסיס התפעול המרכזי של חברות התעופה הגדולות במקסיקו, בהן מקסיקנה ואארומקסיקו.
ב-20 ביולי 1921 נערכה הנחיתה הראשונה בנמל.
ב-1 במרץ 1929 החל הנמל להפעיל טיסות סדירות, אך רק ב-15 במאי 1931 הוא נפתח באופן רשמי.
הטיסה הבינלאומית הראשונה הייתה לנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, על ידי חברת התעופה מקסיקנה.
בעשורים האחרונים, נמל התעופה התקשה לעמוד בעומס הנוסעים, עד שב-15 בנובמבר 2007 נפתח הטרמינל 2 (T2), שמגדיל את יכולתו ב-50 אחוז.
הטרמינל הישן מחובר לחדש באמצעות רכבת קלה הקרויה 'אארוטרן', שיוצאת כל 12 דקות.
בשנת 2009 היה נמל התעופה העמוס ביותר של אמריקה הלטינית.
נמל התעופה הבין-לאומי ז'נבה (ידוע גם כנמל התעופה קוונטרן; בצרפתית: Aéroport international de Genève) הוא נמל התעופה השני בגודלו בשווייץ.
שדה התעופה ממוקם 5 ק"מ ממרכז העיר ז'נבה וצמוד לגבול עם צרפת.
בנמל ישנו מסלול המראות ונחיתות אחד, שהוא הארוך ביותר בשווייץ (3,900 מטר).
נמל התעופה הוא בסיס לחברות הלו, איזיג'ט שווייץ, ובסיס משני לסוויס.
אל על מפעילה כ-3 טיסות שבועיות בין תל אביב לז'נבה, סאן דור מפעילה טיסה שבועית עונתית בין תל אביב לז'נבה ואיזיג'ט שווייץ מפעילה כ-4 טיסות שבועיות בין תל אביב לז'נבה.
ב-11 באוקטובר 1919 החליטה המועצה הגדולה של ז'נבה להקים את שדה התעופה.
וב-23 בספטמבר 1920 נחת המטוס הראשון.
מהנמל הופעלו קווים לפריז, ליון, ציריך, מינכן ונירנברג.
נמל התעופה הבינלאומי ריגה (בלטבית: Rīgas Starptautiskā Lidosta) הוא נמל התעופה המסחרי הראשי של לטביה והגדול ביותר בה ובמדינות הבלטיות בכלל.
הנמל ממוקם כ-13 ק"מ מערבית לעיר ריגה, בקרבת עיירה מרופה.
מהשדה יוצאות טיסות ל-80 יעדים ב-31 מדינות.
טיסות לישראל מבוצעות על ידי חברות אייר בלטיק וסאן דור.
נמל התעופה ריגה מהווה נמל הבית של חב' אייר בלטיק וחברות לטביות נוספות.
החל משנת 1973 ועד לתחילת 2011 לא התרחשה במתקן תאונה משמעותית.
נמל התעופה מקושר למרכז העיר באמצעות קו אוטובוס מס' 22. חברת התעופה המקומית אייר בלטיק מפעילה שאטל למלון ריבל במרכז העיר.
בנוסף לכך, מופעלים קווי אוטובוס בינלאומיים לערי אסטוניה, ליטא, רוסיה ופולין.
בקרבת נמל התעופה עובר כביש ראשי מס' E22 שקשור עם הנמל באמצעות כביש מס' P133.
נמל התעופה הוקם בשנת 1973 במקום נמל תעופה הישן ששירת את העיר עוד מלפני מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2001 הסתיימה עבודה של חידוש המתקנים.
בשנת 2006 נכנס לפעולה הטרמינל החדש.
בהתאם לכך, מופעלים כעת בנמל התעופה 3 טרמינלים.
טרקלין עסקים בשדה התעופה של ריגה מיועד נוסעי מחלקת העסקים, אך גם נוסעים במחלקות תיירים יכולים להשתמש בו בהזמנה מראש.
תינוקות יכולים גם לבקר בטרקלין העסקים ללא עלות, בליווי בעל כרטיס למבוגרים.
ממשלת לטביה עיבדה תוכנית הרחבת נמל התעופה שכוללת טרמינל חדש שיהיה מסוגל לטפל ב-20 מיליון נוסעים בשנה.
כמו כן מתוכנן להקים בקרבת האתר בתי מלון, פארק תעשייתי, מסלול נוסף, מגדל פיקוח חדש וקו רכבת מהירה.
השלב הראשון של הפרויקט החל כבר בשנת 2008. לאור הבעיות הכספיות תוכניות אלו הוקפאו בחלקן וכעת חברת אייר בלטיק מקדמת בניית טרמינל חדש שיענה לצרכיה בלבד.
עם סיום הפרויקט בשנת 2014, נמל התעופה יוכל לשרת כ-7.5 מיליון נוסעים בשנה.
נמל התעופה הבינלאומי קפלוויק (איסלנדית: Keflavíkurflugvöllur) הוא נמל תעופה בדרום־מערבה של איסלנד, המשמש כנמל התעופה הבינלאומי של בירתה רייקיאוויק וכשער האווירי העיקרי של המדינה כולה.
הנמל שוכן ליד העיירה קפלאוויק שבקצהו המערבי של חצי האי רייקיאנס, כ־50 ק"מ דרומית־מערבית לרייקיאוויק.
הנמל משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברות התעופה אייסלנדאייר, ו-אייסלנד אקספרס, וכל התעבורה האווירית דרכו היא בינלאומית, למעט קו טיסה לנמל התעופה אקוריירי שבצפון המדינה.
התעבורה האווירית הפנימית בין רייקיאוויק ליתר ערי המדינה נעשית דרך נמל התעופה רייקיאוויק השוכן בתוך העיר.
תנועת הנוסעים בנמל מתאפיינת בתנודתיות: היא יורדת לשפל בחודשי החורף (בחודשים ינואר ופברואר 2011 עברו דרכו פחות מ־100,000 נוסעים בכל אחד משני החודשים), ומגיעה לשיאה בקיץ (ביולי ובאוגוסט 2011, טיפל הנמל ביותר מ־300,000 נוסעים בחודש).
הנמל משרת יעדים באירופה ובצפון אמריקה, וקווי הטיסה העמוסים ביותר הם לקופנהגן, לונדון, אוסלו וניו יורק.
הנמל נבנה על ידי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
העבודות החלו בחודש מאי 1942 ותחילה נחנך מסלול טיסה למטוסי קרב.
ב־24 במרץ 1943 הסתיימה סלילת שני מסלולי טיסה אשר יכלו לשמש מטוסי הפצצה, והנמל נודע בכינוי "שדה מיק" (Meeks Field).
במהלך המלחמה שימש הנמל לצרכים צבאיים בלבד, ויצאו ממנו מטוסים אשר אבטחו את תנועת שיירות האוניות מצפון אמריקה לאירופה.
לאחר המלחמה הפך הנמל לתחנת תדלוק למטוסים אזרחיים וסייע בהתפתחות נתיב הטיסה הצפון אטלנטי.
בשנת 1947 מסר חיל האוויר האמריקאי את הנמל לידיה של ממשלת איסלנד, והוא זכה לשם "קפלוויק", על־שמה של העיירה הסמוכה לו.
עם זאת, לחיל האוויר האמריקאי נותרה הזכות לעשות בו שימוש.
ב־5 במאי 1951 ועם העמקת המלחמה הקרה, נחתם, בהמלצת נאט"ו, הסכם בין המדינות, לפיו נטלה על עצמה ארצות הברית את הגנתה של איסלנד.
הבסיס הצבאי האמריקאי שב לתפקד והוא הורחב בשנות ה־50 של המאה ה־20, כך שבניין הטרמינל האזרחי שכן בליבו והנוסעים נאלצו לעבור ביקורת צבאית בכניסה אליו.
הדבר גרם לתחושה שארצות הברית שולטת על שער הכניסה האווירי העיקרי של איסלנד, והביא להתמרמרות.
בשנות ה־60 של המאה ה־20 ועם תחילת עידן מטוסי הסילון, ירדה חשיבותו של נמל התעופה לתעופה האזרחית.
רק בשנות ה־80 של המאה ה־20 שבה תנועת הנוסעים בנמל לעלות, עם התפתחותה של איסלנד כיעד תיירותי ובעקבות מדיניותה של חברת התעופה אייסלנדאייר אשר מתגה אותו כתחנה להחלפת טיסות בין אירופה וצפון אמריקה.
בשנת 1987 נחנך הטרמינל האווירי החדש הממוקם בצפונו של הנמל, מחוץ לבסיס הצבאי.
בניין הטרמינל קרוי על־שם מגלה הארצות האיסלנדי לייב אייריקסון (Flugstöð Leifs Eiríkssonar), והוא הורחב בשנים 2001 ו־2008 תוך חלוקתו לאזור המיועד לטיסות למדינות החתומות על אמנת שנגן, עליה חתומה גם איסלנד, ולאזור לטיסות ליתר המדינות.
נמל התעופה קפלוויק הופעל בניהול משותף של איסלנד וארצות הברית עד חיסול הבסיס הצבאי האמריקאי ועזיבת צבאה את האי ב־30 בספטמבר 2006. ב-2016 חזר הצבא האמריקאי להשתמש בבסיס.
החל מ-13 בספטמבר 2017 עד אוקטובר 2018 חברת WOWair קיימה 4 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
החל מיוני 2023 מפעילה חברת אייסלנדאייר 3 טיסות שבועיות בין הנמל לנתב"ג.
נמל התעופה הבינלאומי של סולט לייק סיטי הוא נמל תעופה אזרחי-צבאי, הממוקם כארבעה קילומטרים מערבית למרכז העיר סולט לייק סיטי שביוטה.
נמל התעופה ממוקם במקום ה-21 בגודלו בארצות הברית, בשנת 2012 עברו בנמל התעופה 20,096,549 נוסעים, ב-328,122 טיסות.
נכון לאפריל 2013, נוחתות וממריאות מנמל התעופה מדי יום כ-645 טיסות סדירות, לכ-90 יעדים בארצות הברית, קנדה, מקסיקו, צרפת, הולנד ויפן.
נמל התעופה נמצא בבעלות העירייה המקומית, ומופעל על ידי מחלקת שדות התעופה שלה.
השדה משמש לדלתא כבסיסה הרביעי בגודלו.
נמל התעופה הבין־לאומי של אינצ'ון (בקוריאנית: 인천국제공항) הוא נמל התעופה הגדול בקוריאה הדרומית, והשדה העיקרי המשרת את מטרופולין סיאול.
נכון לשנת 2011 מדורג נמל התעופה במקום התשיעי בעולם במספר הנוסעים שעברו בו, ובמקום הרביעי לפי טונות המטענים שטופלו בו.
במשך שבע שנים רצופות (2005–2012), דירגה המועצה הבין־לאומית לשדות תעופה (ACI) את אינצ'ון כנמל התעופה הטוב ביותר בעולם.
בנמל יש מגרש גולף, ספא, חדרי שינה פרטיים, מתחם החלקה על הקרח, קזינו, גנים, ומוזיאון התרבות הקוריאנית.
נמל התעופה ידוע כיעיל מאוד, הזמן הממוצע מהכניסה לנמל עד העלייה למטוס עומד על 12 דקות לעומת 45 דקות בממוצע העולמי.
היציאה מהירה גם היא ועומדת על 19 דקות בממוצע, לעומת הממוצע העולמי העומד על 60 דקות.
במשאל שנערך בקרב אנשי עסקים, דורג קניון הדיוטי פרי בין השנים 2010–2012, כטוב בעולם.
אחוז הטיפול הכושל בכבודה נמוך מאוד, ועומד על 0.0001 אחוזים.
נמל התעופה ממוקם כ-30 קילומטרים מערבית לסיאול, על אי מלאכותי שהוקם למטרה זו, במחוז יונג שבאינצ'ון.
הנמל משמש כבסיס לחברות התעופה: אסיאנה איירליינס, איסטר ג'ט, צ'ג'ו אייר, פולר אייר קרגו וקוריאן אייר.
נמל התעופה נפתח לתנועה בתחילת שנת 2001, והוא החליף את נמל התעופה הבין־לאומי גימפו, המשמש כיום ליעדים פנימיים וקרובים כסין, יפן וטאיוואן.
בשנת 2020 זכה הנמל במקום הרביעי בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" של SKYTRAX.
נמל התעופה ממוקם במערב העיר אינצ'ון, על אי מלאכותי שנוצר עקב ייבוש מצר הים שהפריד בין האיים יוניז'ג'אנגדו (Yeongjongdo) ויונז'יאו (Yongyu).
הכביש המהיר 130, מחבר בין נמל התעופה ליבשה ולנמל התעופה גימפו.
הכביש עובר על גשר יוניז'ג'אנגדו, גשר תלוי באורך 4,420 מטרים.
גשר אינצ'ון שנפתח בשנת 2009, ושאורכו 21.38 ק"מ, מחבר את נמל התעופה לעיר המתוכננת סונגדו.
העיר ושדה התעופה מהווים מודל של אירוטרופוליס.
לאחר אולימפיאדת סיאול שהתקיימה בשנת 1988, החלה תנועה בין־לאומית גוברת לקוריאה.
בשנת 1990, כשהתברר כי נמל התעופה גימפו לא יוכל להתמודד עם הגידול בתנועה, הוחלט לבנות נמל תעופה חלופי.
בנייתו של שדה התעופה החלה בנובמבר 1992, והוא נפתח לתנועה שמונה שנים לאחר מכן, במרץ 2001.
בתחילת הפעילות היו בנמל תקלות רבות, רובן במערכת הטיפול בכבודה האוטומטית למחצה.
רוב התקלות נפתרו בתוך חודש, ונמל התעופה החל לפעול כרגיל.
בתחילת שנת 2002 התברר כי בשנת 2006 לא יוכל הנמל להתמודד עם נפח התנועה שגדל בצורה ניכרת, ולכן החלו בבניית השלב השני.
בתחילה תוכננה הבנייה להסתיים בדצמבר 2008, בשל האולימפיאדה בבייג'ינג הסמוכה, אך בסופו של דבר הושלמה בניית השלב השני ביולי 2008.
ב-15 בנובמבר 2006, נחת לראשונה האיירבוס A380 בנמל, על מנת לבחון את יכולת מערכות נמל התעופה להתמודד עם מטוס בסדר גודל שכזה.
ב-10 בינואר 2008, החל תאגיד האנג'ין (Hanjin) חברת האם של קוריאן איירליינס, בבניית בית חולים ענק בסמוך לנמל התעופה.
המרכז הרפואי יוניז'ג'אונג שנפתח בשנת 2011, משרת את תושבי הערים הסמוכות, וכ-30,000 תיירים רפואיים בשנה.
ב-18 בינואר 2018 נפתח טרמינל חדש בנמל התעופה, Terminal 2, אשר ישמש בעיקר את חברת התעופה Korean Air ושלש חברות זרות בלבד – - Air France,KLM ו-Delta.
בתחילה תוכנן נמל התעופה להיבנות בשלושה שלבים, ובהדרגה להגדיל את קיבולת המטוסים.
אולם לאחר שנפתח הנמל, התוסף שלב רביעי.
בשלב הראשון קיבולת הנוסעים בנמל הייתה 30 מיליון בשנה, וקיבולת מטען 1.7 מיליון טון.
בשלב זה, גודל שטח הרצפה בטרמינל הנוסעים, היה 496,000 מ"ר.
בשלב זה היו שני מסלולים מקבילים, מגדל פיקוח, מבנה מנהלה, מרכז תחבורה משולב עם מרכז פעילות (שתוכנן על ידי האדריכל הבריטי טרי פארל), שלושה מסופי מטען, מרכז עסקים בין־לאומי, ובניין משרדי הממשלה.
עם השלמת שלב זה הוגדלה קיבולת הטיסות השנתית ל-410,000, קיבולת הנוסעים ל-44 מיליון, וקיבולת המטענים ל-4.5 מיליון טון בשנה.
חברות תעופה רבות ממדינות רחוקות עברו לטרמינל החדש, קוריאן איירליינס ואסיאנה איירליינס ממשיכות להשתמש בטרמינל הקיים.
בנוסף, בשלב זו הותקנו מערכות בטיחות רבות.
בכללן, מערכת ASDE-X משודרגת עם מכ"ם רב עצמה, ומערכת מעקב אוטומטית (ADS-B) עם אפשרות RIMCAS, לניטור המטוסים על הקרקע.
כמו כן הותקנו ארבע קבוצות אנטנות של מערכת ASDE-X, המסייעות לטייסים בטיסה בגשמים כבדים.
עד לשנת 2017, מתכננת ממשלת קוריאה הדרומית להשקיע 4 טריליון וון, כדי להרחיב את נמל התעופה.
בתוכנית, ייבנה טרמינל נוסעים חדש בקצה הצפוני של נמל התעופה, ויורחב טרמינל המטענים.
הטרמינלים יחוברו ביניהם באמצעות המסיעון "סטאר ליין" (Starline), שמקשר כיום בין הטרמינל הראשי והקונקורס בלבד.
בסיום העבודות, תגדל קיבולת הנוסעים ל-62 מיליון בשנה, ונפח המטענים ל-5.8 מיליון טון.
השלמת בניית שלב זה, שהחלה ב-2011 מתוכננת לשנת 2017. בנוסף מתוכנן להאריך את קו הרכבת, כך שיגיע עד למרכז סיאול.
שלב זה הוא השלב האחרון, וההערכה שבנייתו תושלם בשנת 2020. בסיום הבנייה, יהיו בנמל התעופה שני טרמינלים, ארבע שלוחות, 128 שערי עלייה למטוס, וחמישה מסלולי טיסה מקבילים (אחד מהם יופעל בלעדית עבור טיסות מטען).
יחד עם שלב זה, תורחב קיבולת הנוסעים השנתית ל-100 מיליון, וקיבולת המטען ל-7 מיליון טון בשנה.
נמל התעופה אינצ'ון, צפוי לשמור על מעמדו בעשירייה הראשונה של נמלי התעופה העמוסים בעולם בשנת 2020.
מגדל הפיקוח ממוקם במרכז נמל התעופה, גובהו 100.4 מטרים, והוא מואר 24 שעות ביממה.
בקומה העליונה, מותקנת אנטנה פרבולית המשמשת לגילוי וזיהוי כלי הטיס בטווח 3.1 ק"מ מהמגדל.
הקומות העליונות משמשות את הבקרים, והקומות התחתונות משמשות לתמיכה בתקשורת ועוד.
המגדל ששטחו 179 מטרים רבועים, מדורג במקום השלישי בעולם.
בנמל התעופה שלושה מסלולים מקבילים הסלולים אספלט: 15R/33L ו-15L/33R הם המסלולים הראשונים שנבנו, אורכם 3,750 מטרים, ורוחבם 60 מטרים.
16/34 הוא המסלול הארוך ביותר, שהחל לפעול בחודש יוני 2008.
בטרם נבנה המסלול השלישי, שימש 15R/33L בעיקר להמראות, ו-15L/33R לנחיתות.
הדבר ניכר בשאריות הגומי על מסלול הנחיתות.
כיום, מרבית תנועות המטוסים נעשות על 16/34 ו-15R/33L, מסלול 15L/33R משמש בעיקר טיסות מטען, עקב קרבתו לקומפלקס המטענים.
לאחר שיושלם שלב 4, יהיה בנמל מסלול נוסף באורך 4,000 מטרים.
כל המסלולים מצוידים משני צידיהם במערכת נחיתת מכשירים, המאפשרים טיסה בתנאי ראות נמוכים מחמישים מטרים.
נכון לשנת 2013, אינצ'ון הוא נמל התעופה היחיד באסיה המחזיק בקטגוריה III B, המאפשר נחיתה בראות מינימלית של 15 מטרים, והמראה ב-75 מטרים.
התאורה במסלולי הטיסה והסעה נשלטת ממגדל הפיקוח, זאת על מנת לאפשר לטייסים הכוונה לשער או לעמדת החניה המיועדים להם.
הטרמינל הראשי שגודלו 594,000 מטר מרובע, הוא הגדול ביותר בקוריאה הדרומית.
הטרמינל תוכנן על ידי האדריכל האמריקאי קרטיס וו.
אורכו 1060 מטרים, רוחבו 149 מטרים וגובהו 33 מטרים.
עלות בנייתו הסתכמה ב-1.3816 טריליון וון דרום קוריאני.
בטרמינל 44 שרוולי עלייה למטוס, כולם יכולים להכיל את האיירבוס A380. בנוסף, בטרמינל 50 עמדות פיקוח מכס, שני חדרי בידוד ביולוגיים, 120 דלפקי ביקורת דרכוני יוצאים, 120 דלפקי ביקורת דרכוני נכנסים, ו-252 דלפקי רישום לטיסה.
הקונקורס (Concourse) הוא הרחבה של הטרמינל הראשי, בנייתו הושלמה בסוף מאי 2008. החל מ-10 ביוני 2008, כלל חברות התעופה הזרות פועלות בטרמינל זה.
הקונקורס מחובר לטרמינל הראשי, על ידי שני מעברים תת-קרקעיים מקבילים באורך 870 מטרים כל אחד, בהם פועלת מערכת מסיעונים קריסטל מובר (Crystal Mover), מתוצרת מיצובישי תעשיות כבדות.
בקונקורס שלושים גשרי עלייה למטוס, וחמישה טרקלינים: טרקלין אסיאנה של אסיאנה איירליינס החברה בברית סטאר אלייאנס, טרקלין KAL של קוריאן איירליינס החברה ב-SkyTeam, טרקלין G16 של קת'אי פסיפיק החברה ב-Oneworld, טרקלין Diamond Premier של ג'פאן איירליינס החברה ב-Oneworld, וטרקלין של צ'יינה איסטרן איירליינס החברה ב-SkyTeam.
לקראת אולימפיאדה החורף בפיונגצ'אנג נפתח טרמינל חדש אשר ישמש בעיקר את חברת התעופה קוריאן אייר.
בטרמינל יש 56 שערים לטיסות נוסעים ו-21 לטיסות מטען יוכל לשרת 18 מיליון נוסעים בשנה כיום ו-46 מיליון לאחר שהרחבתו תושלם בשנת 2025. במרחבי הטרמינל מוקמו מתחמי פסלים ואומנות וגנים עם מפלים ובריכות שמשרים אווירה ייחודית ומקלים על מיזוג האוויר.
הטרמינל החדש נבנה תוך שימוש בטכנולוגיות מתקדמות – הגג שלו מצופה בפנלים סולריים לחסכון באנרגיה, עשרות רובוטים יסייעו לנוסעים להתמצא בשדה ואולי אף ילוו אותם ליעדם.
הנוסעים יוכלו להשתמש בקיוסקים חכמים לביצוע צ'ק-אין ולמסירת מזוודותיהם.
נכון לאוגוסט 2013 טסות מעל לתשעים חברות תעופה לאינצ'ון.
החברות המפעילות את מספר הטיסות הרב ביותר, הן קוריאן אייר ואסיאנה איירליינס.
שדות התעופה אליהם יוצאות מספר הטיסות הרב ביותר הם נמל התעופה הבין־לאומי של הונג קונג ונמל התעופה טוקיו נריטה.
נמל התעופה משמש כנקודת חיבור מרכזית בין סין, וצפון אמריקה.
נכון ליולי 2013, מפעילה קוריאן טיסות מאינצ'ון ל-22 ערים, ואסיאנה ל-21 ערים בסין.
קומפלקס המטענים כולל שישה טרמינלים, חמישה מחסנים נפרדים, 36 רחבות חניה ומשרדים.
בתחילה נועד הקומפלקס לעבד 1.7 מיליון טונות בשנה, אולם בשל הדרישות הגוברות, הרחיבו חברות המטענים את הטרמינלים.
לאחר שהסתיימה בניית השלב השני, הוגדלה קיבולת המטענים ל-4.5 מיליון טון בשנה.
הקומפלקס פועל 24/7 ללא הפסקה.
בנוסף, בשל המערכות האוטומטיות המשודרגות לטיפול במטען, הנמל מסוגל לטפל בשני מיליון טונות נוספות.
טרמינל A מופעל על ידי קוריאן אייר קרגו.
טרמינל זה הוא הגדול ביותר בשדה התעופה, ומסוגל לקלוט מטענים מיוחדים כבעלי חיים, מטענים בקירור ועוד.
לאחר ההרחבה שנערכה בטרמינל, שהסתיימה במרץ 2005, הקיבולת השנתית של הטרמינל היא 1.35 מיליון טון, ושטחו הוא 60,000 מ"ר.
טרמינל B מופעל על ידי אסיאנה קרגו.
טרמינל זה הוא השלישי בגודלו בשדה, שטחו 40,000 מ"ר, והוא מסוגל לעבד 750,000 טון בשנה.
בתחילה תוכננה הרחבה גדולה בטרמינל, אולם שביתת טייסי אסיאנה שארכה 25 יום באוגוסט 2005, גרמה לירידה באמינות אסיאנה, וכתוצאה מכך לירידה בביקוש לשירותיה.
טרמינל זה הוא השני בגודלו בנמל, מופעל על ידי הרשות המנהלת את נמל התעופה, והוא משמש את מרבית החברות הזרות.
בשל מיקומו, לא ניתן להרחיבו מבלי לפגוע בתוכניות ההרחבה הקיימות.
כיום נבנה טרמינל חדש שיופעל אף הוא על ידי רשות נמל התעופה, בסיום הבנייה צפויות לעבור אליו החברות פדקס אקספרס ו-UPS, ואילו שאר החברות צפויות להישאר בטרמינל הקיים.
קיבולת הטרמינל 600,000 טון בשנה, ופועלות בו - 51 חברות שונות.
טרמינל זה מופעל על ידי חברה משותפת בשם AACT, שמניותיה מחולקות בין אטלס אייר ושארפ.
בין החברות המשתמשות בטרמינל: פולאר אייר, קוואנטס קרגו, פינאייר קרגו ועוד.
טרמינל זה בבעלות חברת DHL, המשתמשת בטרמינל כשער ראשי לקוריאה, יפן, והמזרח הרחוק הרוסי.
+היעדים הפופולרים לשנת 2018מיקוםנמל תעופהתנועת מטוסיםנוסעים1פוסאןנמל התעופה הבין־לאומי גימאה4,122462,5042טגונמל התעופה הבין־לאומי טגו1,45392,3353האי צ'ג'ונמל התעופה הבין־לאומי צ'ג'ו16428,3004אולסןנמל התעופה אולסן21415מחוז יאנג יאנג נמל התעופה הבין־לאומי יאנג יאנג7138מקור: KAC Airport statics
לנמל התעופה מגיעים אוטובוסים רגילים, היוצאים מנמל התעופה גימפו וממרכז העיר סיאול.
בנוסף, פועלים באינצ'ון אוטובוסי אקספרס המבצעים איסוף נוסעים ברוב חלקי סיאול.
חברת הרכבות AREX, מפעילה רכבות מהירות מתחנת הרכבת הממוקמת במרכז התחבורה הסמוך לטרמינל הראשי, לסיאול וגימפו.
תחנות רבות לאורך קו זה מצטלבות יחד עם תחנות הרכבת התחתית של סיאול, והרכבת התחתית של מטרופולין אינצ'ון.
רכבת זו נוסעת במהירות של 120 קמ"ש, והיא פועלת בשני קווים.
האחד יוצא כל חצי שעה, נוסע במהירות גבוהה ומגיע לסיאול תוך 43 דקות.
השני; יוצא כל שש דקות, אך עוצר במרבית התחנות שבדרך, משך הנסיעה בקו זה 53 דקות.
קו רכבת ריחוף מגנטי זה, הוא קו מעגלי אשר נפתח ב-3 בפברואר 2016. אורכו 6.1 קילומטרים והוא מוביל לכיוון דרום האי.
בשלב השני יוארך הקו ב-9.7 קילומטרים לכיוון צפון-מערב, ובשלב השלישי ייתוספו 37.4 קילומטרים נוספים לעבר תחנת המוצא.
שירות המעבורת מחבר את האי יוניז'ג'נגדו לנמל התעופה.
ב-16 ביוני 2011, ירו חיילים דרום קוריאנים לעבר מטוס איירבוס A321-200, שהיה בטיסה HL7763 של אסיאנה איירליינס מצ'נגדו לנמל התעופה.
באותה התקופה הייתה מתיחות רבה בחצי האי הקוריאני, בעקבות תקיפת של קוריאה הצפונית את האי יונפיונג (Yeonpyeong).
החיילים ביצעו את הירי לאחר שחשבו בטעות את המטוס לכלי טיס צפון קוריאני, המטוס נחת בשלום ללא נזקים.
ב-28 ביולי 2011, התרסקה מול חופי האי צ'ג'ו, טיסה 991 של אסיאנה קרגו.
המטוס מדגם בואינג 747-48EF, היה בדרכו מאינצ'ון לשנגחאי.
ב-6 ביולי 2013, התרסקה בעת הנחיתה בסן פרנסיסקו טיסה 214 של אסיאנה איירליינס שיצאה מנמל התעופה.
בהתרסקות נהרגו שלושה, ונפצעו 182.
נמל התעופה הבינלאומי קייב ז'וליאני (באוקראינית: Міжнародний аеропорт Київ Жуляни) הוא נמל התעופה השני של העיר קייב בירת אוקראינה (אחרי בוריספיל), נמל התעופה משמש טיסות פנימיות ברחבי אוקראינה ואת טיסותיהם הבינלאומיות של החברות UTair וויז אייר, בנוסף הוא משמש בסיס לחברת יאנאייר.
שדה התעופה מורכב משלושה מסופים:
טרמינל A - טיסות בינלאומיות
טרמינל D - טיסות פנים, שירותי הגעה
טרמינל B - תעופה עסקית ומטוסים פרטיים
אורכו של המסלול היחיד בנמל התעופה הוא 2,310 מטרים ורוחבו 43 מטרים, הוא מתאים למטוסים בעלי טווח טיסה קצר-בינוני כגון בואינג 737 ואיירבוס A320. הנמל הוקם בשנות ה-20 של המאה ה-20, והוא ממוקם במרחק של 8 ק"מ ממרכז העיר קייב.
תנועת הנוסעים החודשית הממוצעת היא כ -400,000 איש.
יותר מ 80% מהם הם נוסעי טיסות בינלאומיות.
נמל התעופה הבינלאומי של אנטליה (בטורקית: Antalya Uluslarası Havalimanı) הוא נמל תעופה השוכן לחופו של הים התיכון, כעשרה קילומטרים ממזרח למרכז העיר אנטליה שבדרום טורקיה.
בנמל התעופה פועלים שני טרמינלים בינלאומיים וטרמינל נוסף לטיסות פנים, ובשנת 2012 עברו דרכו כ-25 מיליון נוסעים, והוא דורג במקום השני בטורקיה, לאחר נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק באיסטנבול.
בנמל שלושה מסלולי טיסה מקבילים, בכיוון צפון-דרום, אך המערבי שבהם שמור לשימושו של חיל האוויר הטורקי.
בשנת 2011 הכתירה מועצת שדות התעופה הבינלאומית (Airports Council International) את הנמל כטוב באירופה בקטגוריה של 10-25 מילוני נוסעים.
בתי הנתיבות בנמל התעופה פועלים באופן עצמאי זה מזה, ושני הטרמינלים הבינלאומיים מרוחקים זה מזה.
הטרמינל לטיסות פנים, המכונה לעיתים בשם "טרמינל 3", משתרע על פני שטח של 20,480 מ"ר ויש בו ארבעה גשרי עלייה למטוס.
טרמינל זה היה טרמינל הנוסעים הראשון בנמל, והוא נחנך בשנת 1998 ושירת את כל הטיסות בנמל.
בשנת 2010 הוחלף מבנה הטרמינל במבנה חדש, והוא חובר לטרמינל 1 הבינלאומי השוכן מצפון לו.
כיום הוא משרת בעיקר את חברות התעופה אטלס גלובל, פגאסוס איירליינס, אונור אייר וטורקיש איירליינס.
טרמינל 1 הבינלאומי נחנך ב-1 באפריל 1998 בעלות של 65 מיליון דולר.
המבנה משתרע על פני שטח של 54,300 מ"ר ובו 12 גשרי עלייה למטוס.
החברות העיקריות הפועלות בו הן אונור אייר, נות'ווינד איירליינס, פגאסוס איירליינס, סאן אקספרס, תומאס קוק איירליינס וטיילווינד איירליינס.
טרמינל 2 הבינלאומי נחנך ב-7 באפריל 2005 בעלות של 85.5 מיליון דולר, והוא שוכן בחלקו הדרומי של נמל התעופה.
טרמינל זה משתרע על פני שטח של 77,000 מ"ר, וגם בו 12 שערי עלייה למטוס.
במבנה פועל גם טרמינל אח"מ.
החברות הגדולות הפועלות בטרמינל זה הן קורנדון איירליינס, פרי בירד, אונור אייר, UTair, טראנסאארו, אורנאייר, אטלס גלובל ות'ומסון איירווייז.
קצב גידול תנועת הנוסעים בנמל היה מהיר, ובתוך כעשור, מ-2003 עד 2012, הוא הוכפל פי שניים וחצי.
תנועת הנוסעים בנמל מתאפיינת בתנודתיות קיצונית לאורך חודשי השנה, המאפיינת יעדי טיסות שכר הפועלות על בסיס עונתי.
להלן נתוני תנועת נוסעים בנמל:
נמל התעופה הבין-לאומי ריו דה ז'ניירו-גאליאו אנטוניו קרלוס ז'ובים (בפורטוגזית: Aeroporto Internacional do Rio de Janeiro-Galeão Antonio Carlos Jobim), הידוע בשמו המקורי נמל התעופה הבין-לאומי גאליאו, הוא נמל התעופה הראשי של מטרופולין ריו דה ז'ניירו שבברזיל.
בשנת 1999 נקרא הנמל על שם המוזיקאי הברזילאי, אנטוניו קרלוס ז'ובים, שנמל התעופה מוזכר בשירו "Samba do avião".
שטח הנמל הוא הגדול ביותר בברזיל.
בשנת 2013, דורג השדה במקום השני במדינה על פי תנועת הנוסעים, ורביעי בנפח המטענים העוברים בו.
הנמל משמש גם כבסיס טיסה של חיל האוויר הברזילאי.
ב-10 במאי 1923 נפתח בית ספר לטיסה של חיל האוויר הברזילאי סמוך לחוף גאליאו שבאי גוברנדור.
בשנת 1941, הפך בית הספר לבסיס טיסה של החיל, המסלול הורחב, ונבנו טרמינל ומחסנים.
ב-22 באוגוסט 1942 הכריזה ברזיל מלחמה על מדינות הציר, ובעלות הברית החלו להשתמש בשדה התעופה לפעולות צבאיות הקשורות למלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, גבר העומס בנמל התעופה סנטוס-דומונט שבעיר, וטיסות בינלאומיות הופנו לבסיס חיל האוויר גאליאו.
ב-1 בפברואר 1952 נפתח טרמינל הנוסעים החדש שהוקם מול בסיס הטיסה, מעברו השני של המסלול.
טרמינל זה היה בשימוש אזרחי עד לשנת 1977, ומשמש כיום את טיסות הנוסעים של חיל האוויר.
טרמינל המטענים הוקם בסמוך, ורחבת החניה של מטוסי המטענים נמצא סמוך לו.
בשנת 1972 הועבר הזיכיון להפעלת הנמל לידי הסוכנות הממשלתית Infraero, שתפקידה ניהול שדות התעופה בברזיל.
בין שנת 1976 ל-1982, ביצעה חברת התעופה אייר פראנס טיסות מנמל התעופה שארל דה גול לגאליאו דרך דקר בירת סנגל באמצעות מטוס הדגל שלה, הקונקורד.
ב-20 בינואר 1977 נחנך בית נתיבות חדש, הידוע כיום כטרמינל 1.
ב-1985 נפתח בנמל התעופה הבינלאומי סאו פאולו-גוארוליוס מסלול ארוך, שאפשר למטוסים כבדים להמריא ולנחות בו.
פתיחת המסלול בסאו פאולו גרמה לחברות תעופה זרות ומקומיות לעבור אליו, וכתוצאה מכך חווה גאליאו ירידה חדה במספר הנוסעים העוברים בו.
ממשלת מדינת ריו דה ז'ניירו עשתה מאמצים להשיב לגאליאו את הבכורה, ומשנת 2004 החל מספר הנוסעים העוברים בנמל לעלות.
בשנת 1991 שופץ טרמינל 1, במסגרת ההכנות לפסגת כדור הארץ שהתקיימה בשנת 1992 הקיבולת השנתית הוגדלה ל-7.5 מיליון, וכן נפתח טרמינל 2 החדש ביולי 1992.
על מנת לזרז את שיפוץ והרחבת הנמלים, אושרה בשנת 2011 תוכנית למכירת מספר שדות תעופה במדינה לחברות פרטיות.
בנובמבר 2013, אישרה ממשלת ברזיל את החכרת הנמל לחברה משותפת השייכת לקונצרן הברזילאי Odebrecht (60%) ולחברה הסינגפורית צ'נגי איירפורט גרופ (40%), משנת 2014 ועד לשנת 2039, תמורת 19 מיליארד ריאל ברזילאי.
באוגוסט 2009 הודיעה Infraero, כי הקציבה לשיפוץ הנמל לקראת מונדיאל 2014 ואולימפיאדת 2016, סכום של 819 מיליון ריאל ברזילאי.
במסגרת השיפוצים, חודש טרמינל 1 בעלות של 314.9 מיליון ריאל, חודש טרמינל 2 בעלות 284.0 מיליון ריאל, ונבנתה רחבת חניה נוספת בעלות של 220 מיליון ריאל.
נמל התעופה הבין-לאומי שאנגחאי פודונג (במנדרינית: 上海浦东国际机场) הוא נמל התעופה הראשי של העיר שאנגחאי שבסין.
השדה החל לפעול בשנת 1999 והפך לצומת תעופה מרכזי ביבשת אסיה.
בשנת 2014 עברו בו 51,651,800 נוסעים ו-3,178,200 טון מטען, ובכך היה לשדה התעופה השלישי העמוס ביותר בסין וה-19 העמוס ביותר בעולם.
נמל התעופה הונגקייאו ) במערבה של שאנגחאי היה נמל התעופה הראשי אשר שירת בעבר את העיר וסביבותיה.
במהלך שנות התשעים הוברר הצורך בהרחבת קיבולת הנמל, ועם זאת התברר כי הבנייה העירונית הצפופה סביבו איננה מאפשרת זאת.
לפיכך הוחלט להקים נמל תעופה בינלאומי חדש למטרופולין.
אתר לנמל על פני שטח של 40 קילומטרים רבועים נבחר כ-30 קילומטרים ממזרח למרכזה של שאנגחאי.
השלב הראשון בבניית נמל התעופה ובו טרמינל אחד, מסלול טיסה אחד באורך של 4,000 מטרים ו-76 עמדות חנייה למטוסים החל באוקטובר 1997. הנמל נפתח לטיסות שנתיים לאחר מכן.
בשנת 2005 נפתח בנמל מסלול טיסה שני.
באותה שנה החל השלב השני בפיתוח הנמל ובו טרמינל נוסעים שני, טרמינל מטענים ומסלול טיסה שלישי.
הבנייה הסתיימה במרץ 2008, לפני תחילת משחקי אולימפיאדת בייג'ינג.
בשנת 2011 אושרה לביצוע תוכנית השלב השלישי בנמל, הכוללת בניית שני מסלולי טיסה נוספים ומגדל פיקוח חדש.
לאחר פתיחת הנמל הועברו אליו הטיסות הבינלאומיות מנמל הונגקייאו, אשר הפך לנמל לטיסות פנים בלבד.
בשנת 2007 החל נמל הונגקייאו לטפל שוב בטיסות בינלאומיות בהיקף מוגבל ליפן, קוריאה הדרומית, טאיוואן והונג קונג.
נכון לשנת 2015, בנמל התעופה פועלים ארבעה מסלולי טיסה בשני זוגות מקבילים, באורך של 3,400 עד 4,000 מטרים.
הם ערוכים משני צידי שטח הנמל כששני הטרמינלים שבו מצויים בתווך ביניהם.
בנמל 218 עמדות חניה למטוסים ו-70 גשרי עלייה למטוסים.
טרמינל 1 משתרע על פני 280 אלף מטרים מרובעים ובו 28 גשרי עלייה למטוס, ש-13 מהם הם דו-מפלסיים.
בטרמינל 2, שנפתח ב-2008, מצויים 42 גשרי אוויר.
בחלקו הדרומי של שטח הנמל קיימת עתודת שטח להרחבתו ולבניית הטרמינל השלישי.
הנמל משמש כבסיס פעולה מרכזי לחברות צ'יינה איסטרן איירליינס, שנגחאי איירליינס ואייר צ'יינה ופועלות בו חברות תעופה סיניות נוספות ועשרות חברות תעופה זרות.
קיימים קווי תעופה בינו לבין כמאתיים יעדים - בסין, בכל רחבי אסיה, באוסטרליה, באירופה ובצפון אמריקה ויעדים אחדים באפריקה.
הנמל מחובר לשאנגחאי ולסביבתו במספר דרכי תחבורה: שני כבישים ראשיים; קו רכבת ריחוף מגנטי לפאתיה המזרחיים של שאנגחאי שמהירותו 430 קילומטרים לשעה (החל לפעול ב-2004); קו מס' 2 של הרכבת התחתית של שאנגחאי.
ב-28 בנובמבר 2009 התרסק בקרבת הנמל מטוס מטען של חברת Avient מיד לאחר המראתו ממנו.
שלושה משבעת האנשים שעל סיפונו נספו בתאונה.
האינאן איירליינס הפעילה מ-12 בספטמבר 2017 3 טיסות שבועיות מהנמל לנמל התעופה בן-גוריון במטוסי בואינג 787 הקו נסגר בסוף אוקטובר 2019.
נמל התעופה הבינלאומי ריאד המלך ח'אלד הוא נמל התעופה המשרת את העיר ריאד, בירת ערב הסעודית.
הנמל הוא השני בממלכה בעומס פעילותו (אחרי נמל התעופה בג'דה): בשנת 2018 עברו בו 26,000,000 נוסעים במסגרת 212,632 תנועות מטוסים.
נמל התעופה ממוקם 35 קילומטרים מצפון למרכזה של ריאד.
הוא החל לפעול בשנת 1983 והחליף את נמל התעופה הישן של העיר, הממוקם במרכזה (נמל תעופה זה משרת מאז את חיל האוויר המלכותי הסעודי).
נמל התעופה תוכנן על ידי פירמת האדריכלים האמריקאית הבינלאומית HOK.
הוא נקרא על שמו של ח'אלד, מלכה הרביעי של ערב הסעודית.
הנמל משרת כ-40 חברות תעופה.
קווי תעופה פועלים בינו לבין יעדים רבים בערב הסעודית, יעדים במזרח התיכון, אפריקה, המפרץ הפרסי, הודו, פקיסטן, אינדונזיה, הפיליפינים ויעדים באירופה ובצפון אמריקה.
בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים באורך של 4,205 מטרים.
בנייני הנמל ניצבים בשטח שבין המסלולים.
משרת אותו כביש טבעת הבנוי סביב המסלול המערבי.
בנמל ארבעה טרמינלים ציבוריים, הניצבים בשורה בצד המסלול המזרחי.
שטח בסיס כל אחד מהם הוא 47,500 מטרים מרובעים.
לכולם צורת משולש ובכל אחד מהם (למעט טרמינל 4, הצפוני שבהם, שאיננו פעיל) מותקנים שמונה גשרי עלייה למטוסים.
הם מחוברים ביניהם בבניינים מוארכים.
לצד המסלול המערבי של הנמל ניצב הטרמינל המלכותי, המשרת את בני משפחת המלוכה ואורחים רשמיים מחוץ לארץ ומותקן לקיום טקסים רשמיים בתוכו.
בשטח הנמל נמצא גם טרמינל לטיסות פרטיות.
במרכז שטח הנמל, בצמוד לטרמינלים הציבוריים ומול הטרמינל המלכותי, ניצב מסגד הנמל.
כיפתו העגולה מתנשאת לגובה של 40 מטרים.
שטח המסגד (בשני מפלסים) הוא 5,800 מטרים מרובעים.
הוא יכול להכיל 5,000 מתפללים וברחבה שלידו יש מקום ל-5,000 נוספים.
בצד המסגד ניצב מינרט בגובה של 39 מטרים.
הטרמינל המלכותי מחובר למסגד במעבר טקסי באורך של 390 מטרים.
בסמוך למסגד נמצא מגדל הפיקוח של הנמל, שגובהו 81 מטרים.
בצמוד לטרמינלים ולמסגד נמצאים שני חניונים ובהם מקומות חנייה לכ-11,600 כלי רכב.
בשטח הנמל יש צמחייה בשטח כולל של 550 דונם ובה עצים וצמחים אחרים, שנבחרו בשל עמידותם לאקלים היבש השורר באזור.
בנמל מתבצעת תוכנית פיתוח המיועדת להעלות את קיבולתו מ-12 מיליון נוסעים בשנה ל-35 מיליון.
במסגרתה יושמש בו הטרמינל הרביעי וייבנה טרמינל חמישי.
כמו כן יחובר הנמל למערכת הרכבת התחתית של ריאד, הצפויה להתחיל בפעולתה ב-2019.
נמל התעופה נכלל ברשימת האתרים לנחיתות חירום של מעבורות החלל האמריקאיות.
נמל התעופה הבין-לאומי ררוטונגה הוא נמל התעופה הראשי של איי קוק.
נמל התעופה ממוקם ליד אוורואה, כ-3 קילומטרים מהחוף הצפוני של ררוטונגה.
תאריך פתיחת שדה התעופה אינו ידוע, אך ידוע שהוא שימש בסיס של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
שדה התעופה נפתח בשנת בינואר 1974 לתנועת נוסעים.
ב-2003 הטרמינל ואזור הצ'ק אין בנמל התעופה עברו שיפוץ בהיקף של כ-650,000 דולרים אמריקאים.
גם בשנים 2010–2009 עבר הטרמינל שיפוץ ונפתח הטרמינל החדש.
שיפוץ הטרמינל נמשך כשנה ועלות השיפוץ הייתה כ-8.5 מיליוני דולרים אמריקאים.
מהנמל פועלות טיסות ליעדים באיי קוק וכן לניו זילנד, אוסטרליה, פולינזיה הצרפתית ולוס אנג'לס.
נמל התעופה הבין-לאומי קרוגר מפומלנגה הוא נמל תעופה הממוקם בצפון־מזרח פרובינציית מפומלנגה בדרום אפריקה, כעשרים קילומטר צפונית־מזרחית לבירת הפרובינציה, העיר נלספרייט.
נמל התעופה הוקם בשנת 2002, ועבור רבים הוא מהווה שער לביקור בפארק הלאומי קרוגר, היות שנמל התעופה נמצא בשוליו הדרומיים של הפארק.
כיום נמל התעופה משמש בעיקר טיסות פנימיות מנמלי תעופה אחרים בדרום אפריקה, לרבות יוהנסבורג וקייפטאון.
בנוסף, מנמל התעופה יוצאות טיסות לשמורות טבע שונות באזור זה של דרום אפריקה.
כיום הטיסות הבין־לאומיות היחידות היוצאת מנמל התעופה, הן לוולינקולו (מוזמביק) שלחופי האוקיינוס ההודי וליווינגסטון (זמביה) שלגדת מפלי ויקטוריה.
איירלינק Airlink נמל התעופה יוהנסבורגנמל התעופה קייפטאוןנמל התעופה דרבןנמל התעופה ליווינגסטוןשמורת הטבע סאבי סאבינמל התעופה ולינקולונמל התעופה סקוקוזה פדרל אייר Federal Air שמורת הטבע סאבי סאבישמורת הטבע פהינדהשמורת הטבע טימבאוואטי
נמל התעופה הבינלאומי בתומי ע"ש אלכסנדר כרתוולי (בגאורגית: ბათუმის ალექსანდრე ქართველის სახელობის საერთაშორისო აეროპორტი) הוא נמל תעופה הממוקם 2 קילומטרים דרומית לעיר בתומי שבגאורגיה, העיר הגדולה ביותר בדרום גאורגיה ובירת אג'ריה.
נמל התעופה מרוחק כ-20 קילומטרים בלבד מארדהאן שבטורקיה ומשרת את כל דרום מערב גאורגיה וצפון מזרח אנטוליה (טורקיה האסייתית).
נמל התעופה בתומי הוא אחד משלושת שדות התעופה הבינלאומיים של גאורגיה (יחד עם נמל התעופה הבינלאומי של טביליסי בירת גאורגיה ונמל התעופה הבינלאומי של כותאיסי העיר השנייה בגודלה בגאורגיה).
שדה התעופה פעיל מאז 26 במאי 2007 ועם שטח כולל של 4,256 מ"ר הוא מסוגל להתמודד עם 600,000 נוסעים בשנה.
נמל התעופה הבינלאומי בתומי ציין גידול משמעותי במספר הנוסעים מאז חידוש שדה התעופה ופתיחתו במחודש בשנת 2007. בשנת 2011, שדה התעופה טיפל ב-134,000 נוסעים, גידול של 51 אחוזים לעומת השנה הקודמת.
נמל התעופה הבין-לאומי קרסנויארסק הוא נמל תעופה בין-לאומי כ-27 ק"מ צפונית מערבית לעיר קרסנויארסק במחוז קרסנויארסק, רוסיה.
בשנות ה-70 התקבלה ההחלטה על בניית נמל תעופה חדש ליד העיר קרסנויארסק וב-1975 נוסד מכון סיבאארופרויקט.
נמל התעופה נחנך ב-25 באוקטובר 1980, כאשר נחתה בו הטיסה הראשונה, ממוסקבה, עם מטוס מדגם איליושין Il-62. ב-2005 נכנס לפעולה טרמינל חדש (טרמינל 2).
למעשה היה זה טרמינל בו השתמשו כל השנים (טרמינל 1) שבמקור תוכנן לשמש כטרמינל להובלת סחורות.
על פי החלטת נשיא הפדרציה הרוסית ב-31 במאי 2019, נקרא הנמל על שמו של זמר האופרה הרוסי, דמיטרי חבורוסטובסקי, שהיה יליד קראסנויארסק.
נמל התעופה הבין-לאומי קנקון ממוקם בעיר קנקון במזרח חצי האי יוקטן שבמקסיקו.
מאז 1999 עלה בצורה תלולה מספר הנוסעים העוברים בנמל והוא הפך לשער הכניסה האווירי הראשי למקסיקו.
כיום הוא מדורג שני במדינה (לאחר נמל התעופה של מקסיקו סיטי) מבחינת מספר הנוסעים העוברים בו, וראשון מבחינת מספר נוסעי הטיסות הבינלאומיות שהוא משרת.
נמל התעופה החל לפעול בשנת 1974 ובו מסלול טיסה אחד, הממוקם מדרום-מערב לבנייני הטרמינלים.
בשנת 2009 נחנך בנמל מסלול הטיסה השני, הממוקם מצפון-מזרח ובמקביל למסלול הראשון.
באותה שנה נחנך בנמל מגדל פיקוח חדש בגובה של 97 מטרים - הגבוה באמריקה הלטינית.
טרמינל 1, בו פועלים שבעה שערי עלייה למטוס.
טרמינל זה סבל נזקים עקב סופת ההוריקן וילמה בשנת 2005 ונסגר לשיפוצים.
מאז 2013 הוא משרת טיסות שכר וטיסות פנים ארציות.
טרמינל 2, בו פועלים 22 שערים, מהם 11 במבנה לוויין.
הוא משרת טיסות בינלאומיות, בעיקר למרכז אמריקה ולדרום אמריקה, וכן טיסות פנים.
טרמינל 3 - החדש מהשלושה, שהופעל בשנת 2007, ובו 21 שערים.
הוא משרת טיסות בינלאומיות לצפון אמריקה ולאירופה.
טרמינל רביעי נמצא בבנייה וצפוי להיחנך בשנת 2017.
בנמל פועלות למעלה משישים חברות תעופה.
ממנו ואליו פועלים קווי תעופה לעשרות יעדים במקסיקו, לעשרות יעדים בארצות הברית וליעדים בקנדה ובמרבית מדינות מרכז אמריקה ודרום אמריקה.
כמו כן פועלים קווים ליעדים במדינות מערב אירופה וסקנדינביה וכן למוסקבה שברוסיה.
בשנת 2015 היו קווי התעופה הפנים ארציים העמוסים ביותר מהנמל אל מקסיקו סיטי ואחריה אל מונטריי וגוודלחרה.
הקווים הבינלאומיים העמוסים ביותר היו לארצות הברית - לנמלי התעופה של ניו יורק, דאלאס פורט וורת' ויוסטון.
טיסות מטען פועלות מהנמל למספר יעדים במקסיקו וכן למיאמי שבארצות הברית ולבליז.
נמל התעופה הבין-לאומי קיגאלי, המוכר בעבר בשם נמל התעופה הבין-לאומי גרגואר קאייבנדה, הוא נמל תעופה בין-לאומי המשרת את קיגאלי, בירת רואנדה.
הנמל משמש כשער אווירי עיקרי לכל היעדים ברואנדה.
הנמל ממוקם כ-5 ק"מ מרובע העסקים של העיר קיגאלי.
ביוני 2017 החלו עבודות לבניית נמל תעופה חדש לקיגאלי אשר יוכל לאכלס עד 1.7 מיליון נוסעים בשנה, גם הנמל החדש יכלול רק מסלול טיסה אחד.
בשדה פועלות 8 חברות תעופה ביניהן: בראסלס איירליינס, אתיופיאן איירליינס, טורקיש איירליינס, KLM, ורואנדאייר.
החל מ-25 ביוני 2019 מפעילה רואנדאייר 3 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב.
בעקבות מגפת הקורונה השהתה החברה את הקו.
החל מ-26 בנובמבר 2020 מפעילה חברת התעופה ישראייר טיסה שבועית בין נתב"ג לנמל התעופה.
נמל התעופה הבין-לאומי של בגדאד הוא נמל התעופה הגדול והיחידי בעיראק ומשמש כנמל הבית של חברת התעופה עיראקי איירווייז.
הנמל ממוקם בפרבר המרוחק כ-16 ק"מ ממערב למרכז העיר בגדאד ונחשב לשער הכניסה הראשי למדינה.
נמל התעופה החל את פיתוחו בשנת 1979 אך מלחמת איראן–עיראק עיכבה את פתיחת השדה עד לשנת 1982, הנמל נקרא בראשית דרכו נמל התעופה הבינלאומי סדאם חוסיין ע"ש מנהיג המדינה סדאם חוסיין.
בשנת 1991 הטילו האומות המאוחדות הגבלות בנוגע לתעופה האזרחית בעיראק וזאת בשל פלישתה לכווית.
חברת התעופה העיראקית הפעילה מהנמל טיסות פנימיות בלבד ובזמנים מוגבלים, וזאת עקב איסור טיסה שהוטל על ידי ארצות הברית ובריטניה, חברת התעופה הירדנית רויאל ג'ורדניאן הפעילה מדי יום טיסה מעמאן.
באפריל 2003 פלשו הכוחות האמריקניים למדינה, ושינו את שמו של השדה מנמל התעופה הבינלאומי סדאם חוסיין לנמל התעופה הבינלאומי של בגדד.
בעקבות כך שונה קוד ה-ICAO של הנמל מ-ORBS ל-ORBI וקוד ה-IATA מ-SDA ל-BGW.
בשנת 2004 הועבר ניהול הנמל לידי ממשלת עיראק ומתופעל על ידה עד היום.
נמל התעופה הבין־לאומי קטוביץ (בפולנית: Międzynarodowy Port Lotniczy Katowice) הוא נמל התעופה הבין־לאומי הרביעי בגודלו בפולין מבחינת מעבר נוסעים.
נמל התעופה נמצא בכפר פיז'וביצה, כ-30 ק"מ מצפון לעיר קטוביץ.
נמל התעופה משרת מספר חברות תעופה המבצעות ממנו טיסות שכר, טיסות סדירות וטיסות מטען.
בנמל התעופה ארבעה טרמינלים: שלושה טרמינלי נוסעים (A, B ו-C) וטרמינל מטען.
הטרמינלים מתוכננים להכיל כ-3.6 מיליוני נוסעים מדי שנה.
הטרמינלים A ו-B משמשים להמראות, בעוד שטרמינל C משמש לנחיתות.
מתוכננים להיבנות בנמל התעופה גם טרמינל D וטרמינל מטען נוסף.
בנמל התעופה מסלול טיסה אחד באורך 3200 מטר וברוחב 45 מטר, והוא המסלול השני באורכו בפולין.
המסלול יכול לשרת מטוסים גדולים כמו בואינג 777 ובואינג 747, אך לא במשקל המראה מרבי.
במסלול מותקנת מערכת נחיתת מכשירים.
בצידי המסלול ישנן שתי מרפסות תצפיתנות לחובבי תעופה בגובה 2.5 מטרים מהקרקע, והן פתוחות בחינם לקהל הרחב.
ניתן להגיע אל נמל התעופה מהערים שבאזור דרך מספר דרכים, ובראשן דרך הכביש המהיר S1.
בנמל התעופה יש 3922 מקומות חניה המסודרים בשלושה חניונים: P1, P2 ו-P3. ישנה גם אפשרות של חניית פרימיום.
כמו כן, מחוץ לנמל התעופה יש הרבה מקומות חנייה.
ישנו שירות אוטובוסים שעתי בין מרכז קטוביץ לנמל התעופה.
האוטובוס יוצא מתחנת הרכבת של קטוביץ כל שעה עגולה, והנסיעה עד לנמל התעופה אורכת כחמישים דקות.
ישנם שירותי אוטובוס גם מערים נוספות בסביבה, כמו אופולה, ורוצלב, קרקוב וצ'נסטוחובה.
תחנת האוטובוס נמצאת ליד טרמינל B וטרמינל C.
כרגע אין שירות רכבות אל נמל התעופה אך מתוכננת בניית רכבת בין קטוביץ אל הנמל.
ב-27 באוקטובר 2007, מטוס בואינג 737–800 שנשכר על ידי האו"ם הרס עשרות נורות גישה ונחיתה בזמן שטס בגישה נמוכה לנחיתה.
אף נוסע לא נפגע, אך הנורות יצאו משימוש לשלושה שבועות.
ב-12 במרץ 2013, טיסה 7137 של חברת Travel Service Airlines שהתבצעה במטוס בואינג 737 החליקה מסוף המסלול בזמן נחיתה במזג אוויר מושלג.
אף נוסע לא נפגע, אך נמל התעופה נסגר עד ליום למחרת לאחר שהמטוס פונה מהאזור.
ב-5 ביולי 2014 טיסה 1360 של חברת לופטהנזה נחתה על מסלול חדש שהיה בבנייה.
נמל התעופה הבין-לאומי שאהג'לאל לשעבר נמל התעופה זיא, הוא נמל התעופה הגדול ביותר בבנגלדש.
נמל התעופה ממוקם 11 ק"מ מעיר הבירה דאקה והוא גם חלק מבסיס צבאי של חיל האוויר הבנגלי.
כ-52% מכלל הטיסות במדינה עוברות דרך נמל התעופה.
נמל התעופה קרוי על שם הסופי הבנגלי שאה ג'לאל.
הוא משמש בסיס קבוע לחברת הדגל הבנגלית בימאן בנגלדש איירליינס, כמו כן משמש הנמל בסיס לרוב חברות התעופה הבנגליות הפרטיות.
יכולת קיבול נמל התעופה עומד על 18.5 מיליון נוסעים בשנה ובממוצע 190 טיסות עוברות בו ביום.
בזמן מלחמת העולם השנייה ב-1941, סללה ממשלת בריטניה מסלול נחיתה מזערי בקורמיטולה, קילומטרים ספורים מטג'גאון בנוסף למסלול הטיסה שנסלל בטג'גאו ושימש בסיס לתפעול מטוסי קרב אל עבר שדות המלחמה של קוהימה בהודו.
לאחר היווסדה של פקיסטן ב-1947, מסלול הנחיתה בטג'גאון הוסב והפך לנמל התעופה האזרחי הראשון במדינת מזרח פקיסטן דאז.
ב-1966, יזמה ממשלת בנגלדש (אז מזרח פקיסטן) פרויקט לבניית נמל תעופה חדש באתר הנוכחי.
בתמיכתם של טכנאים צרפתים, החלו בסלילתו של מסלול טיסה ובניין טרמינל החל להבנות חלקית, עד פרוץ מלחמת העצמאות של בנגלדש ב-1971. בזמן המלחמה ספג מסלול הטיסה של נמל התעופה נזקים כבדים.
לאחר קבלת עצמאות מדינת בנגלדש ב-1971, ממשלת בנגלדש החלה מחדש את עבודות בניית הנמל אשר הופסקו על ידי קבלניו הקודמים בזמן המלחמה.
נמל התעופה החל לפעול בשלב ראשוני ב-1981 נפתח בטקס רשמי בנוכחות נשיא בנגלדש זיאור ראהמן .
רק ב-1983 הושלמה בנייתו ונקרא נמל התעופה זיא על שם זיאור ראהמן הנשיא, שנרצח ב-1981.
ב-2010, שונה שם הנמל לנמל התעופה שאהג'לאל כהוקרה לסופי הבנגלי שאה ג'לאל.
ב-6 בדצמבר 2011 עצר מטוס בואינג 787 לתדלק בנמל התעופה לאחר טיסה ישירה של 19,830 ק"מ משדה בואינג בסיאטל, ובכך קבע שיא מרחק טיסה הגדול ביותר.
לאחר התדלוק, המריא המטוס מנמל התעופה והמשיך לטוס מזרחה בחזרה לסיאטל משם יצא, ובכך קבע שיא מהירות של הקפת כדור הארץ, 42 שעות ו-27 דקות.
ב-1992, הורחב נמל התעופה בכך שהותקנו גשרי עלייה למטוס ונבנתה חנייה רבת קומות עם יכולת תפוסה של 500 כלי רכב.
במשך השנים, שודרג נמל התעופה במגוון היבטים.
יש שיקולים לגבי סלילתו של מסלול טיסה מקביל נוסף.
ב-28 בספטמבר 1977 נחטף מטוס בטיסה 472 של ג'פאן איירליינס בקו מומביי-טוקיו על ידי חמישה מחבלים מהצבא האדום היפני זמן קצר לאחר ההמראה, ואילצו את הטייסים לנחות בדאקה.
החוטפים דרשו כופר בסכום של 6 מיליון דולר וכן את שחרורם של שישה מחבלים מהצבא האדום היפני מהכלא היפני.
ב-5 באוגוסט 1984 התרסק מטוס של חברת בימאן בנגלדש איירליינס מצ'יטגונג אל תוך ביצה ליד נמל התעופה זיא (דאז).
כל 45 הנוסעים וארבעת אנשי צוות נהרגו.
זהו אסון התעופה החמור ביותר בבנגלדש.
נמל התעופה הבינלאומי אברם ינקו הוא נמל תעופה, הממוקם כ-9 ק"מ מזרחית למרכז העיר קלוז'-נאפוקה ברומניה.
הנמל נפתח בשנת 1932. החל משנת 1996 הוא פועל שנמל בין-לאומי.
בשנת 2010 ממנו יצאה טיסה ראשונה של חברה חדשה "אייר בוקרשט".
הנמל נקרא על שמו של הפוליטיקאי הרומני אברם ינקו ומשמש כבסיס לחברות בלו אייר וויז אייר.
זהו הנמל השני בגודלו ברומניה מבחינת נפח התעבורה האווירית לאחר נמל התעופה הבינלאומי בוקרשט אנרי קואנדה.
בשנת 2023 עברו דרכו מעל ל-3 מיליון נוסעים.
בנמל התעופה קיים טרמינל ומסלול המראה ונחיתה יחיד.
חברות התעופה ויז אייר ובלו אייר מפעילות כל אחת בין 2–3 טיסות שבועיות לנמל התעופה בן-גוריון.
נמל התעופה ממוקם 9 ק"מ ממזרח למרכז העיר על הכביש האירופי E576. הנסיעה ממרכז העיר אורכת כ-20 דקות.
CTP Cluj Napoca, חברת התחבורה הציבורית המקומית, מפעילה את כביש מספר 8 המחבר את נמל התעופה עם כיכר מיכאי האמיץ שבמרכז העיר ואת טרוליבוס מספר 5 לתחנת הרכבת.
נמל התעופה הבינלאומי ע"ש יוחנן פאולוס השני (בפולנית: Kraków Airport im.
Jana Pawła II, באנגלית: Kraków John Paul II International Airport) הוא נמל התעופה הממוקם כ-11 ק"מ מערבית למרכז העיר קרקוב.
בשנת 1995 הנמל נקרא על שם האפיפיור יוחנן פאולוס השני אשר שימש במשך תקופה בתפקיד הארכיבישוף של העיר.
הנמל הוא נמל התעופה השני בהיקף העומס בפולין לאחר נמל התעופה פרדריק שופן.
בנמל התעופה קיים טרמינל יחיד המשרת טיסות בינלאומיות ופנים כאחד, כמו כן קיים בו מסלול אחד מבטון.
וויז אייר מפעילה 2 טיסות לשבוע לנתב"ג.
ריינאייר מפעילה אף היא טיסות לנתב"ג באמצעות חברת הבת שלה באז.
לוט מפעילה 2 טיסות שבועיות לנתב"ג.
נמל התעופה הבין-לאומי של ברוניי (במלאית: Lapangan Terbang Antarabangsa Brunei; בג'אווי: لاڤڠن تربڠ انتارابڠسا بروني) הוא נמל התעופה הראשי של מדינת ברוניי ומשמש כשער הכניסה הראשי למדינה.
ממוקם מצפון לעיר הבירה, בנדר סרי בגוואן.
נמל התעופה משמש כבסיס לחברת רויאל ברוניי אשר מפעילה ממנו טיסות ברחבי אסיה ואוקיאניה וכן גם ללונדון.
הטרמינל המלכותי, אשר משמש לטיסות הסולטן.
בנוסף, קיים בו גם מסלול יחיד מאספלט.
נמל התעופה הבין-לאומי קישינב הוא נמל התעופה הבינלאומי הראשי של מולדובה, הממוקם במרחק של 13 קילומטרים דרומית-מזרחית ממרכז קישינב, בירת מולדובה.
נמל התעופה שימש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת אייר מולדובה עד שנסגרה בשנת 2023, וחברת הייסקיי.
בעבר, קוד ה-IATA של שדה התעופה, KIV, נגזר מ-Kishinev (שמה של העיר הרוסית והאנגלית לשעבר), ואילו ב־18 בינואר 2024 שונה הקוד ל-RMO.
נמל התעופה הבינלאומי קפיטל הוא נמל תעופה בינלאומי, המשרת את בירת מצרים החדשה.
הנמל צפוי להקל על הלחץ בנמל התעופה הבינלאומי של קהיר ונמל התעופה הבינלאומי ספינקס שמשרתים את קהיר וערי האזור.
נמל התעופה נחנך על ידי נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי ונפתח ב-9 ביולי 2019 לתקופת ניסיון בת חודש.
רק ב-2020 החלה פעילות מסחרית ומסודרת בנמל התעופה.
בנמל התעופה הבינלאומי קפיטל יש בניין ראשי המשתרע על שטח של כ-5,000 מטרים מרובעים וכן מתקנים נוספים שמטרתם לשרת את הציבור, נוסעים במטוסים פרטיים וחברות נפט.
בניין הטרמינל משתרע על שטח של כ-3,500 מטרים מרובעים ומדי שעה עוברים בו כ-300 נוסעים, בנוסף לכך בנמל תעופה יש כ-45 בנייני שירות ומנהלה, מקומות חנייה למטוסים ומגדל פיקוח.
נמל התעופה הבינלאומי לוהנסק (באוקראינית: Міжнародний аеропорт "Луганськ) היה נמל תעופה בלוהנסק, אוקראינה.
נמל התעופה היה ממוקם כ-9 ק"מ מהעיר.
מאז ספטמבר 2014, הנמל נמצא תחת שליטה מלאה של הרפובליקה העממית של לוהנסק.
ב-11 ביוני 2014 במהלך המלחמה בדונבאס נסגר ונהרס נמל התעופה בלוהנסק.
עוד באותו השבוע, מטוס איליושין Il-76 של חיל האוויר האוקראיני הופל באמצעות טיל קרקע-אוויר של המיליציה העממית של לוהנסק.
באסון נהרגו כל 49 האנשים שהיו על הסיפון.
זה היה האובדן החמור ביותר שספג הצבא האוקראיני מאז תחילת מלחמת האזרחים באוקראינה והמלחמה בדונבאס.
במהלך הקרבות נעשה שימוש בארטילריה שפגעה בתשתיות נמל התעופה בצורה משמעותית, רובה ככולה נשארה הרוסה נכון למרץ 2022.
נמל התעופה הבינלאומי של דונצק סרגיי פרוקופייב (באוקראינית: Міжнародний аеропорт Донецьк) הוא נמל תעופה בלתי פעיל, השוכן בקרבת העיר דונצק שבאוקראינה, בירת המדינה הבלתי מוכרת הרפובליקה העממית של דונצק.
הוא נסגר בשנת 2014, לאחר פרוץ המלחמה בדונבאס, ומתקניו חרבו בקרבות.
ראשיתו של נמל התעופה הייתה בשנות ה-30 ומאז הורחב ושופץ מספר פעמים.
הוא נקרא על שמו של המלחין סרגיי פרוקופייב, שהיה יליד מחוז דונצק.
בשנת 2012 נחנך בנמל טרמינל חדש, שהוקם לקראת טורניר יורו 2012. הטרמינל הוקם על ידי חברה קבלנית אוקראינית בסיוע מומחים מקרואטיה.
חברות תעופה שונות הפעילו טיסות אל נמל התעופה וממנו, וביניהן לופטהנזה, לוט, אירופלוט, אייר ברלין, פליי דובאי ודונבאסאירו.
ב-3 בנובמבר 1996 התנקשו בנמל רוצחים שכירים שהתחפשו לאנשי ביטחון בחייו של איש עסקים מקומי בעת שירד ממטוס.
ארבעה נהרגו בתקרית זו, לרבות איש העסקים ואשתו.
ב-13 בפברואר 2013 החטיא מטוס נוסעים את המסלול בנמל בעת שניסה לערוך בו נחיתת חירום והתרסק.
חמישה מתוך 52 יושבי המטוס נספו בתאונה.
ב-26 במאי 2014, בחודש השני של המלחמה בדונבאס, נתפס נמל התעופה על ידי הבדלנים שביקשו להקים את הרפובליקה העממית של דונצק.
צבא אוקראינה פתח בקרב נגדם ולמחרת הצליח לתפוס את נמל התעופה בחזרה.
עשרות מהבדלנים נהרגו בקרב זה.
ב-28 בספטמבר פרץ קרב שני על השליטה בנמל התעופה, שנמצא בין קווי החזית של הצדדים היריבים.
ב-21 בינואר 2015, לאחר כארבעה חודשי לחימה.
הצליחו הבדלנים לכבוש את הנמל מידי הצבא האוקראיני.
הצדדים הלוחמים ספגו אבדות כבדות (230 עד 1,000 הרוגים לשני הצדדים יחד, לפי גרסאות שונות, ומספר גדול של פצועים).
במהלך שני הקרבות שניטשו בנמל נגרם נזק כבד ביותר למתקניו.
נמל התעופה הבין-לאומי קמפגוודה , (IATA: BLR, ICAO : VOBL ) הוא נמל תעופה בינלאומי המשרת את בנגלורו, בירת קרנאטקה, בחלק הדרומי של הודו.
הנמל ממוקם כ-30 ק"מ צפונית לעיר, והוא בבעלות ומופעל על ידי International Airport Limited.
נמל התעופה נפתח במאי 2008 כחלופה לעומס הגדול בנמל התעופה HAL, נמל התעופה המסחרי העיקרי המשרת את העיר.
הוא נקרא על שם קמפה גוודה I, מייסד בנגלור.
נמל התעופה הפך לנמל התעופה הראשון של קרנאטקה המופעל על ידי אנרגיה סולארית שפותחה על ידי CleanMax Solar.
נמל התעופה קמפגוודה הוא נמל התעופה השלישי העמוס ביותר בתנועת נוסעים, תנועות אוויריות ומטענים פנימיים בהודו, והוא נמל התעופה ה-29 העמוס ביותר באסיה.
נמל התעופה מחבר בין 23 יעדים בינלאומיים ברחבי העולם, הגבוה ביותר בדרום הודו.
נמל התעופה המקורי ששירת את בנגלור היה נמל התעופה HAL, הממוקם 5 ק"מ ממרכז העיר.
הוא הוקם בשנת 1942 למטרות צבאיות והגנה, והחל בפעילות מקומית לראשונה בסוף שנות ה-70. הפופולריות הבלתי צפויה של טיסות הפנים החדשות עודדה הרחבה מהירה של שדה התעופה.
בסוף שנות ה-90 החלו הטיסות הבינלאומיות הראשונות.
אייר אינדיה הייתה חברת התעופה הראשונה שהציעה טיסות בינלאומיות, כשטסה לסינגפור.
בשנת 2000, חברת התעופה הזרה הראשונה החלה לפעול מנמל התעופה HAL, עם נפאל איירליינס לקטמנדו, ואחריה ה-A340 לופטהנזה מגרמניה.
כמה חברות בינלאומיות גדולות אחרות כמו בריטיש איירווייז ואייר פראנס שירתו את שדה התעופה הישן מ-2005.
עם זאת, כאשר בנגלור גדלה, ותנועת הנוסעים לעיר עלתה, נמל התעופה HAL, שהיה עם מסלול יחיד ומקום חניה מוגבל למטוסים לא היה מסוגל להתמודד עם התנועה המוגברת.
בשנת 2007 חווה הנמל ירידה של כ-8 מיליון נוסעים, יותר מכפול מהקיבולת המקורית שהייתה 3.6 מיליון.
לא היה מקום להרחבה ונמל התעופה יכול היה להכיל רק שישה מטוסים בו זמנית.
לאור זאת, הוחלט על בניית נמל תעופה חדש גדול יותר, שיעמוד בכמות הנוסעים הגדלה.
כמעט עשור חלף מהשלב הראשוני של הקצאת ורכישת הקרקע, ועד לחתימת הסכמי בעלי המניות ב-2002 ועד תחילת הבנייה.
הטיסה הראשונה לנמל התעופה הייתה טיסת אייר אינדיה 609 ממומבאי.
שמו המקורי של נמל התעופה היה נמל התעופה הבינלאומי נגלור.
בפברואר 2009 שלחה ממשלת המדינה הצעה לממשלת האיחוד לשנות את שמו של נמל התעופה על שם מייסד בנגלור, קמפה גוודה I.
ההחלטה התקבלה בדצמבר 2011, והשם שונה רשמית ביולי 2013 לנמל התעופה הבין-לאומי קמפגוודה.
פרויקט ההרחבה ב-2013 היה בסך 15 מיליארד דולר, והוא הכפיל את גודלו של מסוף הנוסעים ל-150,556 מ"ר, הכולל בניית מתקנים נוספים לביצוע צ'ק-אין, הגירה, אבטחה והשבת מזוודות.
הטרמינל המורחב, שזכה לכינוי "טרמינל 1A", העלה את קיבולת הנוסעים השנתית של שדה התעופה ל-25 מיליון.
אתיופיאן איירליינס החלה את הטיסות הראשונות והיחידות בין בנגלור ליבשת אפריקה בשנת 2019, וקישרה את העיר למרכז שלה באדיס אבבה.
שנתיים לאחר מכן, בינואר 2021, הגיע מטוס בואינג 777-200LR של אייר אינדיה מסן פרנסיסקו, שסימן את השירות הישיר הראשון בין ארצות הברית לבנגלור, כמו גם דרום הודו כולה.
באפריל 2022 הכריזה קוואנטס על הטיסה הישירה הראשונה אי פעם בין בנגלור לסידני, אוסטרליה.
זוהי גם טיסה ישירה ראשונה אי פעם בין אוסטרליה לדרום הודו.
החל מנקודה זו, לנמל התעופה יש טיסות ללא הפסקה ל-5 יבשות.
נמל התעופה הבין-לאומי שארלוט דאגלס , המכונה בדרך כלל שארלוט דאגלס, נמל התעופה דאגלס, או פשוט CLT, הוא נמל תעופה בין-לאומי בשארלוט, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית, הממוקם כ-10 ק"מ ממערב לרובע העסקים המרכזי של העיר.
שארלוט דאגלס הוא נמל התעופה העיקרי לשימוש מסחרי וצבאי במטרופולין שארלוט.
מופעל על ידי מחלקת התעופה של העיר שארלוט, נמל התעופה משתרע על כ-22,500 דונם.
נמל התעופה, שהוקם בשנת 1935 כנמל התעופה העירוני שארלוט, ששמו שונה בהמשך ע"ש בן אלברט דאגלס האב, שהיה ראש עיריית שארלוט כשנמל התעופה נבנה לראשונה.
ב-1982 שונה שוב שמו של נמל התעופה, הפעם לשמו הנוכחי לנמל התעופה הבין-לאומי שארלוט דאגלס.
ל-CLT יש טרמינל אחד עם 115 שערים בחמישה מתחמים.
כל חמשת המתחמים מחוברים לבניין הטרמינל המרכזי המכיל את הכרטוס, האבטחה ואיסוף כבודה.
כל הנחיתות הבין-לאומיות ללא מעבר מכס מראש עוברות דרך מתחם D.
למתחם A יש 21 שערים.
החלק הראשי משרת את אמריקן ואת דלתא ואילו ההרחבה הצפונית משרתת את יונייטד, סאות'ווסט, ג'ט בלו, ספיריט ואייר קנדה.
למתחם B יש 16 שערים והוא משרת אך ורק טיסות פנים-ארציות של אמריקן איירליינס.
למתחם C יש 18 שערים והוא משרת אך ורק טיסות פנים-ארציות של אמריקן איירליינס.
למתחם D יש 13 שערים והוא משרת אמריקן איירליינס, לופטהנזה ו-וולאריס.
כל הטיסות הבין-לאומיות ללא מעבר מכס מראש מטופלות במתחם זה.
למתחם E יש 46 שערים.
הוא מתחם הבית של אמריקן איגל (מותג אמריקן איירליינס).
לאמריקן איירליינס יש שני טרקליני אדמירלס קלאב במתחמים B ו-C.
טרקלין קנטוריון של אמריקן אקספרס ממוקם בפלאזה בין מתחמים D ו-E.
ל-CLT יש כיום ארבעה מסלולים.
נמל התעופה הבין-לאומי של נאשוויל הוא נמל תעופה ציבורי/צבאי הממוקם בחלק הדרום מזרחי של נאשוויל, טנסי, ארצות הברית.
עם הקמתו בשנת 1937, שמו המקורי היה ברי פילד, שממנו נגזרים מזהי ה-ICAO וה-IATA שלו.
הטרמינל הנוכחי נבנה ב-1987, ונמל התעופה קיבל את שמו הנוכחי ב-1988. לנמל התעופה הבין-לאומי של נאשוויל יש ארבעה מסלולים ומשתרע על פני כ-18,430 דונם של קרקע.
לנמל התעופה טסות 30 חברות תעופה, 26 מסחריות ו-4 למטען בלבד (ומתוכן 7 חברות תעופה זרות) ויש לו 585 טיסות ממריאות ונוחתות ביום-יום עם טיסות ללא הפסקה ל-101 שדות תעופה בצפון אמריקה ואירופה.
בסיס משותף ברי פילד, לשעבר בסיס המשמר הלאומי ברי פילד ממוקם בנמל התעופה הבין-לאומי של נאשוויל.
הבסיס הוא ביתם של אגף 118 ושל טייסת חיל הפרשים האווירית 1/230 צבא המשמר הלאומי של טנסי.
לנמל התעופה יש טרמינל אחד עם חמישה מתחמים ובסך הכל 54 שערים.
כל הטיסות הבין-לאומיות שאינן מאושרות מראש עוברות במתחם T.
שערים C4-C11 ממוקמים במתחם מרוחק.
מתחם A מכיל 6 שערים.
מתחם B מכיל 10 שערים.
מתחם C מכיל 26 שערים.
מתחם D מכיל 6 שערים.
מתחם T מכיל 6 שערים.
בהתאם למסורת של נאשוויל כ"עיר המוזיקה", נמל התעופה מציג מוזיקה חיה במספר מסעדות שלו (אחרי השיקוף הביטחוני).
נכון לינואר 2023, ישנם שישה אזורי מוזיקה כאלה, עם סך כולל של למעלה מ-700 מופעים בכל שנה.
במשך כעשור, רצפות הטרמינל של נמל התעופה היו מכוסות שטיח בדוגמה ייחודית, עם דפוסים מתערבלים שכבות על גבי גוני חום וצבעים נייטרליים אחרים.
חשבון אינסטגרם (לא רשמי) של מעריצים עבור השטיח שהחל ב-2018 הפך להצלחה משמעותית, וצבר למעלה מ-28,000 עוקבים וללא ספק עוזר לבסס את השטיח כחביב המעריצים בקרב הציבור.
באוגוסט 2020, למרות העתירה לנמל התעופה לשמור על השטיח, הודיע נמל התעופה כי הוא מתכנן להחליף את השטיח בעיקר באריחי טרצו אך גם, במקומות מסוימים, בשטיח בעל דוגמה שונה.
במשך זמן מה לאחר ההכרזה, מכרה החנות המקוונת של נמל התעופה שטיחי דלת העשויים מאריחים שאינם בשימוש של השטיח הישן.
נמל התעופה הבין-לאומי ראלי-דרהאם , הוא נמל תעופה בין-לאומי בקרוליינה הצפונית המשרת את ראלי ודרהאם.
נמל התעופה משתרע על פני כ-20 קמ"ר ויש לו שלושה מסלולים.
נמל התעופה מכיל שני טרמינלים ו-45 שערים.
טרמינל 1 מכיל 9 שערים, A1–A9. הוא משמש בעיקר את אוולו , סאות'ווסט איירליינס וספיריט איירליינס.
טרמינל 2 מכיל 36 שערים, C1–C25 ו-D1–D20. הטיסות הבין-לאומיות פעילות מטרמינל 2.
בנמל התעופה קיימים שני אזורי מטען, צפוני ודרומי.
אזור טרמינל המטען הצפוני משמש את חברות התעופה עם טיסות מטען.
מפעילי המטען הגדולים ביותר הם פדקס ו-UPS.
אזור המטען הדרומי משמש חברות תעופה מסחריות לפעולות מטען.
נמל התעופה הבין-לאומי של אנטוורפן (IATA: ANR, ICAO: EBAW), הידוע גם בשם נמל התעופה של אנטוורפן, הוא נמל תעופה בין-לאומי קטן הממוקם כ-5.4 ק"מ (3.3 מיילים) דרומית לאנטוורפן, בלגיה.