tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא ניצל את ניסיונו כאיש התביעה המדינתית כדי להגיש הצעות חוק שהוא טען שיחזקו את מערכת המשפט של אילינוי ויפחיתו את היקף הפשיעה.
ב-1996 לא התמודד בלאגוייביץ' לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים, ותחת זאת הוא התמודד על המושב מטעם מחוז הבחירה החמישי של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית, בהתבסס על התמיכה בצפון שיקגו.
מחוז בחירה זה יוצג זמן רב על ידי דן רוסטנקובסקי, שכיהן כיושב ראש ועדת המיסוי והתקצוב של בית הנבחרים.
רוסטנקובסקי הפסיד בבחירות לכהונה נוספת כבר ב-1994 לרפובליקני מייקל פטריק פלנגן לאחר שהודה באשמת הונאת דואר.
בכל אופן, פלנגן היה רפובליקני שמרן שייצג מחוז בעל מסורת הצבעה דמוקרטית ונחשב לאנדרדוג.
בלאגוייביץ' הביס אותו תבוסה מוחצת ביחס קולות של כמעט 2 ל-1, עם תמיכה שקיבל מחותנו.
הוא נבחר לשתי תקופות כהונה נוספות לאחר שזכה ב-74 אחוזים מהקולות מול המועמד הרפובליקני ב-1998, ולאחר שב-2000 התמודד מולו רק המועמד הליברטריאני.
בלאגוייביץ' לא נודע כחבר קונגרס פעיל במיוחד.
בסוף שנות ה-90, הוא נסע יחד עם ג'סי ג'קסון לבלגרד כדי לשאת ולתת עם נשיא יוגוסלביה סלובודן מילושביץ' על שחרורם של שבויי מלחמה אמריקאים.
ב-10 באוקטובר 2002 היה בלאגוייביץ' אחד מ-81 הדמוקרטים בבית הנבחרים, ואחד משני החברים הבית מאילינוי, שהצביעו בעד אישור הפלישה לעיראק.
מערכות הבחירות למשרת מושל אילינוי
ב-2002 ניהל בלאגוייביץ' מסע בחירות לבחירתו כמועמד הדמוקרטים למשרת מושל אילינוי.
בבחירות המקדימות הוא ניצח בהפרש קטן את התובע הכללי לשעבר של אילינוי, רולנד בריס, ואת המפקח על בתי הספר הציבוריים של שיקגו, פול ואלאס, שניהל מסע בחירות מצליח במחוזות המקיפים את שיקגו.
בלאגוייביץ' סיים בתוצאות טובות בדרום אילינוי, וזכה שם ב-55 אחוזים מהקולות בבחירות המקדימות, מספיק כדי לזכות בבחירות המקדימות בכל המדינה בהפרש קל.
במהלך הבחירות המקדימות, העניק חבר הסנאט של אילינוי, ברק אובמה, את תמיכתו לבריס, אך בהצעתו של בריס, הוא תמך בבלאגוייביץ' לאחר שהוא ניצח בבחירות המקדימות, ושימש כ"יועצו הראשי" בבחירות הכלליות.
דייוויד אקסלרוד, ששימש לימים כיועצו הבכיר של אובמה, עבד קודם לכן עם בלאגוייביץ' במסעות הבחירות שלו לקונגרס, אך לא ראה בו כמועמד ראוי לתפקיד המושל וסירב לעבוד איתו במסע בחירות זה.
על פי רם עמנואל, הוא עצמו, אובמה, היושב ראש השותף של מסע הבחירות של בלאגוייביץ' דייוויד וילהלם, ואיש צוות של בלאגוייביץ' "היו האסטרטגים הבכירים של בלאגוייביץ' בניצחונו בבחירות של 2002", והם נפגשו פעם בשבוע כדי את להתוות האסטרטגיה של מסע הבחירות.
על כל פנים, וילהלם אמר שעמנואל הפריז במידת מעורבותו של אובמה בישיבות, ובדצמבר 2008 אמר עמנואל שוילהלם צדק ושהוא שגה בזיכרון שהוא העלה קודם לכן באותה שנה בראיון לכתב העת הניו יורקר.
בבחירות הכלליות הביס בלאגוייביץ' את התובע הכללי של אילינוי, הרפובליקני ג'ים ראיין.
מסע הבחירות שלו זכה לסיוע מחתנו בעל הקשרים, חבר מועצת עיריית שיקגו ריצ'רד מל.
תקופת ממשלו של המושל הקודם, הרפובליקני ג'ורג' ראיין (ללא שום קשר לג'ים ראיין) הייתה נגועה בשערוריות שחיתות, ובלאגוייביץ' התמקד במסע הבחירות שלו ב"חזרה לעסקים כרגיל" בממשלת המדינה.
הסקרים שקדמו לבחירות הראו שרבים מהמצביעים באילינוי היו נבוכים בנוגע לדמיון בשמותיהם של ג'ורג' ראיין וג'ים ראיין, מצב שבלאגוייביץ' ניצל לטובתו.
הוא שאל, "איך אתם יכולים להחליף את ראיין בראיין אחר ולקרוא לזה שינוי?
הצביעו עבור הבחור ששמו בלאגוייביץ'".
בלאגוייביץ' ניצח את ג'ים ראיין לאחר שזכה ב-52 אחוזים מקולות הבוחרים.
בליל הבחירות הוא אמר: "הלילה, גבירותי ורבותי, אילינוי הצביעה בעד שינוי".
בשנים 2005–2006 היה בלאגוייביץ' איש הקשר של הממשל הפדרלי באגודת המושלים הלאומית.
ב-2005 הוא גם שימש כיושב ראש אגודת המושלים של מדינות המערב התיכון.
מספר רב של שערוריות הובילו את שיעור שביעות הרצון מתפקודו של בלאגוייביץ' כמושל ל-36 אחוזים, ולקראת סוף 2005 הגיע שיעור אי-שביעות הרצון ממנו ל-56 אחוזים.
בראשית 2006 כבר הגיע מספר הרפובליקנים שהתמודדו בבחירות המקדימות על הזכות להתמודד מול בלאגוייביץ' בבחירות הכלליות לחמישה, ובסופו של דבר זכתה גזברית המדינה, ג'ודי באר טופינקה במועמדות.
בלאגוייביץ' החל באופן רשמי את מסע הבחירות שלו ב-19 בפברואר 2006. ב-21 במרץ הוא ניצח בבחירות המקדימות לאחר שזכה ב-72 אחוזים מהקולות מול אדווין אייזנדרת'.
הוא שכנע את חבר הסנאט של אילינוי, ג'יימס מיקס, לא להתמודד במסע הבחירות כמועמד שלישי לאחר שהבטיח לו לנסות לרתום את הלוטו המדינתי לטובת מימון מערכת החינוך.
בלאגוייביץ' זכה לתמיכתם של רבים ממנהיגי הדמוקרטים (כשהיוצאת מן הכלל הבולטת הייתה התובעת הכללית ליסה מדיגן, שטענה שיהיה זה ניגוד עניינים מאחר שמשרדה עסק בחקירתו), כולל מי שכיהן אז כחבר הסנאט המדינתי, ברק אובמה, שתמך בבלאגוייביץ' בראשית 2005 ודיבר בזכותו באוגוסט 2006 ביריד המדינתי של אילינוי.
הוא גם קיבל את תמיכת מועדון סיירה, מושל אילינוי היחידי שזכה לכך.
הפדרציה האמריקאית של עובדי המדינות, המחוזות והרשויות המקומיות סירבה לתמוך בבלאגוייביץ' בציינם את 500 המשרות שהוא ביטל במחלקה למשאבי טבע של אילינוי, ובכך הותיר כמה מהפארקים המדינתיים ללא פיקוח.
ב-2004 הורה בלאגוייביץ' לרשות כבישי האגרה של אילינוי להציב 32 שלטים בעלות של 480,000 דולר, שבהם נכתב "כבישי אגרה פתוחים, רוד ר.
ב-2006 נמתחה ביקורת על הצבת שלטים אלו על כך שהם היו למעשה שלטי תעמולת בחירות בעלות גבוהה פי כמה מהשלטים הרגילים בעלות של 200 דולר האחד.
בבחירות הכלליות הביס בלאגוייביץ' את טופינקה ואת מועמד המפלגה הירוקה של אילינוי, ריץ' ויטני, לאחר שתקציב מסע הבחירות שלו הגיע ל-27 מיליון דולר מול 6 מיליון הדולר שהוצאו על מסע הבחירות של טופינקה.
הוא ניסה לקשור את טופינקה לשחיתות של המושל הרפובליקני לשעבר ג'ורג' ראיין.
טופינקה הפיצה פרסומים שפרטו את החקירות הפדרליות נגד בלאגוייביץ' ועל אי-התמיכה בו מצד דמוקרטים בכירים כמו ליסה מדיגן.
כמי שכיהנה שלוש תקופות כהונה כגזברית המדינה, אמרה טופינקה שהיא ניסתה למנוע מבלאגוייביץ' לעשות שימוש בכספים מקרנות מיוחדות עבור הוצאות כלליות ללא אישור בית המחוקקים.
היא אמרה שבלאגוייביץ' השתמש בכספים עבור מיזמים שנועדו להסיח את דעת הבוחרים ממשפטי השחיתות של שותפיו: "מתן כספים תמידי זה ...מיליון כאן, מיליון שם, מחליש את הממשלה הפגועה שלנו ואת המדינה שאפסו כוחותיה".
דוברה של טופינקה טען שבלאגוייביץ' היה מושל אילינוי הנחקר ביותר בתולדות המדינה.
טופינקה נוצחה על ידי בלאגוייביץ' בהפרש של 11 אחוזים.
לאחר הבחירות של 2002 הייתה לדמוקרטים שליטה בבית הנבחרים של אילינוי, בסנאט ובכל משרדי הממשלה המדינתיים למעט אחד.
בעת כהונתו כמושל, חתם בלאגוייביץ' על צעדי חקיקה פרוגרסיביים כמו רפורמה אתית, רפורמה בעונש המוות, מס הכנסה שלילי, איסור מקיף על עישון והרחבת תוכניות בריאות לילדים ולמשפחה.
ב-2005 חתם בלאגוייביץ' על חוק שאסר על אפליה בתעסוקה, בדיור, בבתי מלון ובקבלת אשראי על בסיס נטייה מינית.
בלאגוייביץ' ניהל בתחילה מסע נגד הקצאת תקציבים לטובת מחוזות הבחירה של המחוקקים, אך בסופו של דבר עשה שימוש בנוהג זה כדי להשיג לעצמו קולות.
זמן קצר לאחר שנכנס לתפקידו ב-2003, המשיך בלאגוייביץ' לתמוך בהשעיה של הוצאות להורג של הממתינים לעונשם, אף על פי שהוצאות להורג אלו לא היו צפויות להתבצע בשנים הקרובות (קודמו בתפקיד, ג'ורג' ראיין, המתיק את כל עונשי המוות שהיו בהמתנה זמן קצר לפני שסיים את כהונתו כמושל).
הוא התמיד בתמיכתו בהשעיית עונשי המוות במשך כל תקופת כהונתו כמושל.
צעד בולט נוסף של בלאגוייביץ' במהלך תקופת כהונתו כמושל היה חוק אתיקה קפדני חדש.
כאשר הוא ניהל את מסע הבחירות שלו לתקופת כהונתו השנייה, אמר בלאגוייביץ' שאם חוקי האתיקה שלו היו קיימים כאשר כיהן המושל הקודם ג'ורג' ראיין, מעשי השחיתות שלו לא היו מתקיימים.
בלאגוייביץ' גם חתם על חוק לרפורמה מקיפה בעונש המוות שנוסח על ידי הסנאטור ברק אובמה ועל ידי הסנאטור פול סיימון.
האיגודים המקצועיים והאפרו-אמריקאים היו התומכים הנאמנים ביותר של בלאגוייביץ'.
ב-2008 הוא אמר לקבוצה של אפרו-אמריקאים שלפעמים הוא רואה את עצמו כמושל האפרו-אמריקאי הראשון של אילינוי.
בלאגוייביץ' ניהל הרחבות של המימון למערכת החינוך בהיקף שיא מדי שנה מבלי להעלות את היקף המיסים.
הוא ספג ביקורת מהרפובליקנים ומדמוקרטים מתונים רבים על שימוש בכספים ממערכת הגמלאות המדינתית כדי לממן הוצאות אחרות.
הצעה נוספת שעלה בראשית 2006 כללה את מיזם "גן ילדים לכולם" שנועד לכל הילדים באילינוי בני שלוש וארבע.
החוק שאישר את תוכנית זו אושר כחלק מחוק התקציב השנתי של 2007.
ב-10 בינואר 2006 הכריז בלאגוייביץ' על הצעה לתוכנית בהיקף של 3 מיליארד דולר באילינוי על כבישים, תחבורה ציבורית ובתי ספר, שתמומן על ידי הגדלת מס הכנסה ועל סמך הצעות חדשות לתוכניות הימורים, כמו משחקי לוטו וקנו .
ההצעה נתקלה בהתנגדות מידית מצד אנשי המפלגה הרפובליקנית ומצד רבים מחברי המפלגה הדמוקרטית, שראו בה כתכסיס של שנת בחירות.
ההצעה למסד באופן חוקי את משחקי הקנו נפלה בהמשך.
ב-2008 לא עלה בידו של בלאגוייביץ' לקבל הסכמה לתוכנית מקיפה כזאת לחמש שנים לשיפור התשתיות של אילינוי.
במרץ 2008 הודיע בלאגוייביץ' על קואליציה דו-מפלגתית בראשותם של יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית לשעבר, דניס הסטרט, ושל חבר בית הנבחרים לשעבר גלן פושרד, לפיתוח תוכנית בניה מקיפה שתצליח לעבור בבית המחוקקים של אילינוי.
קואליציית העבודות הציבוריות של אילינוי סיירה ברחבי המדינה ויצרה פשרה של חבילה בהיקף של 34 מיליארד דולר שנסמכה על הכנסות מהלוטו המדינתי, מגביית אגרות כבישים, ומהרחבת ההימורים.
התוכנית עברה בסנאט של אילינוי אך נבלמה בבית הנבחרים לאחר שהדמוקרטים התנגדו אליה.
במהלך כהונתו כמושל כינס בלאגוייביץ' את בית המחוקקים של אילינוי 36 פעמים למושבים מיוחדים, מספר שהוא מחצית מכלל המושבים המיוחדים שבית המחוקקים כונס אליהם מאז 1970. הוא הואשם בהפרעה למחוקקים בפגרה שלהם, בעוד שהוא עצמו לא נכח במושבים.
לבלאגוייביץ' היו חילוקי דעות רבים עם הדמוקרטים במדינתו בעת כהונתו כמושל, ומנהיגי הרפובליקנים בבית הנבחרים ובסנאט פרנק ווטסון וטום קרוס צידדו בהם לעיתים קרובות.
ב-2008 בלאגוייביץ' אף הביע את חששו שהדמוקרטים בבית הנבחרים יזכו בעוד מושבים והוא יתמודד מול התנגדות רחבה יותר.
סגן המושל של בלאגוייביץ' היה פאט קווין.
השניים היו חלוקים באופן פומבי על הצעתו של בלאגוייביץ' להגדלת המיסים עבור בתי ספר ולטובת מיזמים נוספים באילינוי.
בדצמבר 2008 אמר קווין שהפעם האחרונה שהוא דיבר עם בלאגוייביץ' הייתה בקיץ 2007. בלאגוייביץ' גם היה מסוכסך עם התובעת הכללית ליסה מדיגן, מבקר המדינה דן היינס, מזכיר המדינה ג'סי וייט וגזבר המדינה אלכסי ג'ינוליאס - כולם אנשי המפלגה הדמוקרטית.
לעיתים קרובות היה בלאגוייביץ' בסכסוך עם חברי בית המחוקקים משתי המפלגות.
המחוקק הדמוקרט, ג'ק פרנקס, אמר שהסיבה שלבלאגוייביץ' היו קשיים בהעברת חוקים הייתה שהוא לא הקדיש מספיק זמן לבית המחוקקים.
"זו סיבה אמיתית שהיו לו כאלה מערכות יחסים גרועות עם בית המחוקקים ושהוא לא היה מסוגל להעביר את הדברים שעל סדר יומו, בגלל שהוא לא דיבר עם אף אחד".
כאשר המחוקקים שעבדו על התקציב במהלך מושב מיוחד התכנסו בשעה 10 בבוקר ולא בשעה 2 בצהריים, ופרקליטו של בלאגוייביץ' איים שהמושל ישקול לנקוט בפעולה חוקית נגד המחוקקים המעורבים, אמר חבר הבית, הרפובליקני ג'וזף ליונס לכתבים, "יש לנו עסק עם מטורף.
אף על פי שבמסע הבחירות של 2002 שימש ברק אובמה כיועץ של בלאגוייביץ' התנכרו השניים זה לזה במשך שנים.
בלאגוייביץ' לא תמך במסע הבחירות של אובמה לסנאט של ארצות הברית ב-2004, ואובמה לא הזמין את בלאגוייביץ' לנאום בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית ב-2008 כפי שביקש מליסה מדיגן, היינס וג'ינוליאס.
לבלאגוייביץ' היו יחסי ידידות עם מי שהחליפו במושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, רם עמנואל.
לבלאגוייביץ' היו גם חילוקי דעות פומביים עם ראש עיריית שיקגו ריצ'רד דיילי.
לאחר הסכסוך של השניים בנוגע למימון של רשות התחבורה של שיקגו, כינה דיילי את בלאגוייביץ' "קוקו" אמר שהוא לא רוצה להתווכח עם המושל בגלל ש"הוא מתווכח עם כל אחד באמריקה".
בלאגוייביץ' הגיב באומרו, "אני לא חושב שאני קוקו".
זמן קצר לאחר פגישה של בלאגוייביץ' עם חבר הסנאט המדינתי מייק ג'ייקובס, שהתקיימה ב-2007, שמטרתה הייתה לשכנע את ג'ייקובס להצביע בעד ההצעות של בלאגוייביץ' לתוכנית ביטוח רפואי, אמר ג'ייקובס לכתבים שהמושל "התפרץ כלפיו כמו ילד בן עשר".
בלאגוייביץ' לא הגיב על התקרית.
ב-2008 אמר ג'ייקובס: "זהו מושל שאני לא חושב שיש לו אפילו בעל ברית אחד, למעט נשיא הסנאט אמיל ג'ונס, וזה במקרה הטוב".
לעיתים שיתפו ג'ונס ובלאגוייביץ' פעולה, בעוד שבזמנים אחרים הם היו חלוקים בדעותיהם בסוגיית המימון לחינוך.
במהלך מערכת הבחירות לקונגרס של 2008, בהתמודדות של חברת הסנאט המדינתי דבי הלבורסון נגד הרפובליקני מרטי אוזינגה, הריצה ועדת הבחירות הדמוקרטית לקונגרס תשדירי טלוויזיה בהם הם ניסו לסייע להלבורסון על ידי יצירת זיקה בין אוזינגה לבין בלאגוייביץ', בטענה שאוזינגה תרם למסע הבחירות של המושל הדמוקרטי.
בראשית פברואר 2006 הופיע בלאגוייביץ' בתוכנית הדיילי שואו כדי לדון על צו המושל שעל פיו חייבים רוקחים לספק כל תרופה שהלקוח מציג עבורה מרשם תקף, כולל גלולות למניעת היריון וגלולות חירום למניעת היריון.
על צעד זה נקרא תיגר בתוכנית על ידי חבר בית המחוקקים רון סטיבנס.
בלאגוייביץ' רואיין על ידי ג'ייסון ג'ונס, שמספר פעמים העמיד פנים כאילו הוא לא מסוגל לבטא את שמו של בלאגוייביץ', וקרא לו בפשטות "המושל סמית'".
בנקודת זמן אחת בראיון, ג'ונס, שהביע את התנגדותו לצו של המושל, אמרו לו, "אני אהיה אחראי למה שמאזיני ישמעו".
משפט זה גרם לבלאגוייביץ' לפנות אל המצלמה ולשאול, "האם הוא מתגרה בי הוא שזה אמיתי?" שבועים אחרי הראיון אמר בלאגוייביץ' שהוא לא היה מודע לאופיה של התוכנית.
סטיבנס אמר שהוא ידע עוד קודם לכן שהתוכנית הייתה תוכנית קומית: "חשבתי שהמושל היה מעודכן מספיק שהוא ידע זאת גם".
סטיבנס אמר מאוחר יותר, "עם כל הכבוד למושל, הוא ידע שזו תוכנית קומית.
זהו ידע כללי עבור אנשים מתחת לגיל 90. היה זה כאשר הוא נראה כה מטופש שהוא אמר שהוא חשב שזו תוכנית חדשות רגילה.
גם אם נניח שהוא לא ידע זאת קודם לכן, היה עלינו לחתום על כתב ויתור לפני הראיון.
בלאגוייביץ' הופיע פעם נוספת בדיילי שואו ב-23 באוגוסט 2010, לאחר הדחתו ממשרת המושל.
במהלך הופעתו בתוכנית, הוא הגן על עצמו בלהט מפני הביקורת של המנחה ג'ון סטיוארט על דברים שהוא אמר בהופעתו הקודמת בתוכנית.
סטיוארט התמקד על איך בלאגוייביץ' הביע רצון עז לספר על הצד שלו בבית המשפט, אך לא עשה זאת.
סטיוארט ניסה לסחוט הבטחה שבפעם הבאה בלאגוייביץ' יתוודה.
סטיוארט גם התמקד בהצהרה הקודמת של בלאגוייביץ' בפניו, שאם מישהו ישמע את הצהרת "עצבות הזהב" בהקשר, זה יראה תמים.
סטיוארט השמיע הקלטה נוספת ושאל אותו איך זה נשמע שונה.
למושל לשעבר לא הייתה תשובה ממשית.
על בלאגוייביץ' נמתחה ביקורת על כך שהוא עשה שימוש במה שמתנגדיו כינו "גימיקים" כדי לאזן את תקציב המדינה.
הרפובליקנים טענו שהוא פשוט העביר את הבעיות הכספיות של המדינה לדורות הבאים כדי לאזן את התקציב.
ואכן, בתקציב המדינה של 2005 נקבע שהחובות ישולמו על ידי יצירת תת-מימון של הגמלאות לעובדי המדינה בסכום של 1.2 מיליארד דולר.
ב-2008 הציע בלאגוייביץ' להנפיק איגרות חוב חדשות בסכום של 16 מיליארד דולר כדי שהמדינה תעמוד במחויבויותיה לתשלום הגמלאות.
פעם אחת הוא אמר להתכנסות של כמרים אפרו-אמריקאים בדרום שיקגו שהוא היה "בצד של האל שלנו" עם הצעות התקציב שלו.
בלאגוייביץ' הגיש הצעת תקציב לשנת 2008 שהיה גדול ב-5 אחוזים בהשוואה לתקציב של השנה הקודמת.
קיצוצים בתקציבים של כמה תוכניות גרמו לו לנסות לסגור 11 פארקים מדינתיים ו-13 אתרים היסטוריים, כשהדובר שלו אמר שבלאגוייביץ' מעולם לא ביקר בהם.
כדי לסתום חורים בתקציב המדינה, הציע בלאגוייביץ' פעם אחת למכור את מרכז ג'יימס ר.
נמתחה עליו גם ביקורת על טיפולו בתקציב 2007, במיוחד על שימוש חסר תקדים בהטלת וטו על סעיפים כדי להסיר יוזמות של מתנגדיו מחוק התקציב.
ב-2003 הגישו יותר מאלף שופטים באילינוי תובענה ייצוגית נגד בלאגוייביץ' על כך שהוא הפסיק עבורם תוספות על פי יוקר המחיה הנדרשות על פי החוקה עקב קיצוצים בתקציב.
התובענה יושבה ב-2005 בפסיקה לטובת השופטים, בה נפסק שהווטו של בלאגוייביץ' היה הפרה של חוקת אילינוי.
בתקופה בה היה חשש למחסור בחיסונים נגד שפעת ב-2004, הורה בלאגוייביץ' על רכישת 260,000 מנות חיסון מספקים מעבר לים, שמנהל המזון והתרופות האמריקאי הזהיר שהכנסתם לארצות הברית עלולה להיאסר.
אף על פי שעלות משלוח מנות החיסון עבור המדינה הגיע ל-2.6 מיליון דולר, סירב מנהל המזון והתרופות להתיר את הכנסתם של החיסונים לארצות הברית, ולא נמצא להם קונה.
בסופוו של דבר הם נתרמו לניצולי רעידת אדמה בפקיסטן מאוחר יותר באותה שנה.
עם זאת, תוקף החיסונים כבר פג אז ופקיסטן נאלצה להשמידם.
באותה שנה גם מנע מנהל המזון והתרופות את מימוש תוכניתו של בלאגוייביץ' לפתוח אתר אינטרנט עבור תושבי אילינוי לצורך ייבוא של תרופות מקנדה ומהממלכה המאוחדת.
עלות תרופות מיובאות כאלו הייתה עשויה להיות נמוכה ב-20 עד 25 אחוזים בהשוואה לתרופות מקומיות.
ב-2004 הוציא בלאגוייביץ' צו מושל שדרש מרוקחים במדינה לנפק גלולות למניעת היריון וגלולות חירום למניעת היריון גם אם הם מתנגדים לכך מסיבות מוסריות או דתיות.
ב-2007 הוגש ערעור משפטי על צו זה.
ב-2007 הגיעו מתנגדי הצו להסדר עם המדינה במקרה מסוים, ובכך גרמו לביטולו החלקי של הצו.
הסדר זה, שהגיע בעקבות פסיקה של בית המשפט העליון של אילינוי בספטמבר אותה שנה, התיר לרוקחים לסרב לספק אמצעי מניעה, כל עוד הם סיפקו ללקוחות מידע על רוקחים שהסכימו לספק את הגלולות.
במקרה אחר פסק בית המשפט לערעורים של אילינוי נגד הצו של בלאגוייביץ'.
באוקטובר 2005 הודיע בלאגוייביץ' על תוכניתו שנקראה "כל הילדים" (All Kids) שנועדה לאפשר גישה לכל ילד באילינוי לשירות רפואי בסיבסוד המדינה.
לאחר שנחתמה כחוק בנובמבר אותה שנה, הייתה תוכנית זו לראשונה בכל מדינות ארצות הברית בה מדינה סיפקה באופן חוקי טיפול רפואי מקיף ובר-השגה לילדים, ללא קשר להכנסת משפחותיהם או למעמד האזרחי שלהם.
במרץ 2007 הודיע בלאגוייביץ' שהוא יקדם תוכנית כללית לטיפול רפואי בשם "אילינוי מכוסה" (Illinois Covered).
על התוכנית התנהל דיון בסנאט של אילינוי, אך היה חסר לה קול אחד כדי לעבור כחוק.
בלאגוייביץ' גם העביר בהצלחה חוק להטיל מס על עסקים שלא סיפקו ביטוח רפואי לעובדיהם.
המחוקקים באילינוי לא אישרו יוזמה אחרת של בלאגוייביץ', FamilyCare, שהייתה אמורה לספק טיפול רפואי למשפחות של ארבע נפשות ומעלה ועם הכנסה של עד 82,000 דולר, אך הוא ניסה ליישם את התוכנית באופן בלתי מפורש באמצעות הוצאת צו מושל.
כאשר דחו את צו המושל, תהו חברי הוועדה המחוקקת כיצד המדינה תממן את התוכנית.
צעדו זה של בלאגוייביץ' הוגדר כנוגד את החוקה בשני בתי משפט, שביטלו את התוכנית.
על כל פנים, באוקטובר 2008, רוקחים שפעלו על פי צו המושל וסיפקו תרופות על פי התוכנית קיבלו הודעה מממשל המדינה שההוצאות לא יוחזרו להם ושהם יקבלו אותם בתשלומים שינוכו מתוכנית Medicaid העתידית.
אחד המחוקקים, רון סטיבנס, הציע שבלאגוייביץ' ישלם את העלויות מכספו האישי.
לאחר שבלאגוייביץ' דחף לחקיקת חוק לאיסור מכירת משחקי וידאו מסוימים לקטינים, הכריז עליו שופט פדרלי כנוגד את התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, והורה למדינה לשלם הוצאות משפטיות.
בלאגוייביץ' הטיל וטו על שלוש הצעות חוק, שאפשרו למשאיות לנהוג במהירות של 65 מייל לשעה (105 קילומטר לשעה) מחוץ לאזור שיקגו במקום במהירות של 55 מייל לשעה, בציינו שהצעות החוק "התפשרו על הבטיחות".
בלאגוייביץ' איים להפסיק את עסקיה של אילינוי עם בנק אוף אמריקה על רקע סגירת בית חרושת בשיקגו.
ב-8 בדצמבר 2008 הצטוו כל סוכנויות המדינה לעצור את ניהול העסקים שלהם עם הבנק כאמצעי לחץ עליו להעניק הלוואות.
בלאגוייביץ' אמר שהבנק הקמעונאי הגדול ביותר בארצות הברית לא יוכל יותר לבצע עסקים עם המדינה אלא אם כן הוא יחזיר את האשראי לחברת "רפבליק חלונות ודלתות" , שעובדיה שבתו.
ג'ון דאגלס, לשעבר יועץ של התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות והפרקליט של בנק אוף אמריקה, תיאר את המהלך של בלאגוייביץ' כמסוכן.
בלאגוייביץ' תואר כתומך אדוק בפיקוח על כלי נשק.
בנאום על מצב המדינה של פברואר 2006 הוא אמר שהמדינה צריכה לאסור על שימוש בכלי נשק חצי-אוטומטיים.
בראשית 2009 דווח שבלאגוייביץ' התרשם מאוד מתמיכתה של אופרה וינפרי בבחירתו של ברק אובמה, עד שהוא שקל להציע לה את מושבו הפנוי של אובמה בסנאט של ארצות הברית.
בלאגוייביץ' סיכם את הסיבות להצעתו זו במספר תוכניות טלוויזיה:
וינפרי ציינה שאף על פי שהיא לא הייתה מעוניינת, היא חשה שהיא הייתה מסוגלת להיות סנאטורית.
הפרשן הפוליטי כריס מתיוס שיבח את הרעיון של בלאגוייביץ', ואמר שבמהלך אחד זה יגרום לגיוון של הסנאט ויעלה את מנת המשכל של חבריו.
בהמשך הוא פירט יותר ואמר:
לאחר שבלאגוייביץ' איים להפסיק את יחסי אילינוי עם בנק אוף אמריקה על רקע סגירת מפעל בשיקגו, הוא נעצר ב-9 בדצמבר 2008 בביתו, בהוראת התובע הפדרלי פטריק פיצג'רלד, על ידי סוכנים פדרליים, והואשם בשחיתות.
לאחר מאמצים לבדוק את זהות המועמד, הוא מינה את התובע הכללי לשעבר של אילינוי, רולנד בריס בערב ראש השנה 2009. לאחר כמה התנגדויות שהובעו באמצע ינואר, אויש המושב ובריס החל לכהן כסנאטור.
משפטו של בלאגוייביץ' נקבע ל-3 ביוני 2010, פיצג'רלד הכריז על סעיפי האישום ואפיין את מעשיו של המושל כניסיון למכור את המושב הפנוי לכל המרבה במחיר.
בית הנבחרים והסנאט של אילינוי פעלו במהירות כדי להדיח את בלאגוייביץ' מתפקידו על שימוש לרעה בסמכותו ובשחיתות.
ב-8 בינואר הצביע בית הנבחרים ברוב של 114 תומכים מול מתנגד אחד ושלושה נמנעים להדיח את בלאגוייביץ'.
האישומים שהובאו בפני הבית הדגישו את השימוש לרעה לכאורה של המושל ואת ניסיונותיו לכאורה למכור אישורים חקיקתיים או צעדי וטו, ומינויים מטעם המושל כולל זה של המושב בסנאט של אובמה שהתפנה.
בלאגוייביץ' הוקלט על ידי ה-FBI באומרו "יש לי את הדבר הזה, וזה דבר מזוין ששווה זהב.
אני לא מוותר על זה בשביל שום דבר מזוין".
ב-27 בינואר 2009 החל בלאגוייביץ' במערכה מתוקשרת שתוכננה על ידי העיתונאי גלן זליג.
במהלך מערכה זו, שנמשכה יומיים, הוא הופיע בתוכניות הטלוויזיה "The Today Show", בוקר טוב אמריקה, "התוכנית המוקדמת" , "ההשקפה" , מספר תוכניות ברשתות פוקס ניוז, CNN ו-MSNBC, שם הוא טען לחפותו ועמד על כך שהוא יצא זכאי.
ב-29 בינואר הודח בלאגוייביץ' מכהונתו ונאסר עליו לתמיד לכהן בשום משרה ציבורית באילינוי, זאת לאחר הצבעה של הסנאט של אילינוי שהתקבלה פה אחד לאחר ש-59 סנאטורים הצביעו בעד.
סגן המושל שלו, פאט קווין הושבע במקומו כמושל הבא של אילינוי.
למשפט ההדחה וההעברה מהתפקיד של בלאגוייביץ' לא הייתה שום השפעה על הגשת כתב האישום נגדו בבית המשפט הפדרלי של המחוז הצפוני של אילינוי, שכן הליך ההדחה הוא הליך פוליטי, בניגוד לעונש הפלילי, ובמקרה הזה הוא עונש שהוטל על ידי מדינת אילינוי.
לאחר הדחתו על ידי הסנאט, הופיע בלאגוייביץ' בתוכנית עם דייוויד לטרמן ובדיילי שואו עם ג'ון סטיוארט, שם הוא הצהיר מחדש על חפותו וטען שהחלטת בית המחוקקים של אילינוי להדיחו מתפקידו נבעה ממניעים פוליטיים, זאת בשל אי-רצונו להעלות מיסים.
הוא האשים את יורשו בתפקיד פאט קווין, בשימוש מוגזם בכספי המדינה לצרכים אישיים.
דוח שפורסם מאוחר יותר על ידי משרד המושל הראה שרוב הוצאות הנסיעה של קווין שולמו על ידו ושקווין מעולם לא קיבל את הסכום של 32 דולר לארוחות שמגיעים לו על פי חוק.
בלאגוייביץ' ניסה לסגור עסקה לככב בעונת קיץ 2009 של תוכנית המציאות של רשת NBC "אני ידוען...
תוציאו אותי מכאן!" הוא הגיש בקשה לשופט שדן בעניינו להקל על מגבלות התנועה שלו כדי שהוא יוכל לנסוע לקוסטה ריקה כדי להופיע בתוכנית, בטענה שמשפחתו זקוקה לכסף.
בקשתו נדחתה רשמית על ידי השופט הפדרלי המחוזי ג'יימס זגל, שגילה רגישות למצבו הפיננסי של בלאגוייביץ', אך ציין כי "אני לא סבור שנאשם זה מבין, ואני לא חושב שהוא יכול להבין...
את המצב שהוא נקלע אליו".
השופט זגל ציין גם שבלאגוייביץ' חייב להכין את הגנתו.
על אף פסיקה זו, הביעה רשת NBC עניין בניהול משא ומתן עם השופט לאפשר לבלאגוייביץ' להיות חלק מהתוכנית.
רעייתו מילאה את מקומו בתוכנית, ששידורה החל ב-1 ביוני 2009. הוא אמר לעיתונאי שראיין אותו שהיה לו קשה לצפות באשתו אוכלת טרנטולה בשידור, אך העיר שרצונה להשתתף בתוכנית הייתה "צעד של אהבה", שכן היא הרוויחה כספים כדי להקל על מצבם הכספי הקשה.
ב-13 ביוני 2009 כיכב בלאגוייביץ' במחזמר של קבוצת האימפרוב The Second City "רוד בלאגוייביץ' כוכב עליון".
הוא שיחק במחזמר כדי לתמוך בגוף הצדקה "קבוצת הגילדה" משיקגו, המסייע לאנשים המתמודדים עם מחלת הסרטן.
ב-19 ביולי החל בלאגוייביץ' להנחות בתחנת הרדיו WLS משיקגו, תוכנית רדיו בת שעתיים ששודרה אחת לשבוע בצהרי יום ראשון.
קודם לכן, במרץ אותה שנה, הוא התארח בתוכנית הבוקר של דון וויד ורומה באותה תחנת רדיו.
ביוני 2010 השעתה תחנת הרדיו באופן זמני את שידור התוכנית עקב התנהלות משפטו של בלאגוייביץ'.
ב-8 בספטמבר 2009 יצאה לאור האוטוביוגרפיה של בלאגוייביץ', "המושל: האמת מאחורי השערורייה הפוליטית שממשיכה לזעזע את האומה" במכירה באמזון כספר אלקטרוני באמזון קינדל.
בלאגוייביץ' הופיע בעונה התשיעית של התוכנית המתמחה באביב 2010, בטענה שיש לו את "המיומנות ואת הידע להביא דברים לידי גמר".
כוכב ומפיק הסדרה דונלד טראמפ שיבח את "האומץ והתעוזה העצומים" של בלאגוייביץ', וחזה שהוא יהיה אחד מהכוכבים הבולטים בתוכנית.
בסופו של דבר פיטר טראמפ את בלאגוייביץ' בפרק הרביעי של העונה ששודר ב-4 באפריל 2010.
בראיון שנתן למגזין אסקווייר בינואר 2010, אמר בלאגוייביץ' בנוגע לנשיא אובמה, "כל דבר שהוא אומר מופיע על הטלפרומפטר.
אני שחור יותר מברק אובמה.
גדלתי בדירה של חמישה חדרים.
לאבי הייתה מכבסה באזור של הקהילה השחורה לא רחוק מהמקום בו הוא גר.
עד מהרה הוא נסוג מאמירת הביטוי "שחור יותר", באומרו שבחירת המילים שלו הייתה גרועה, אך הוא עמד מאחורי אמירתו ש"התסכול הוא אמיתי, והתסכול הוא שעדיין, היום, האנשים הממוצעים לא זוכים ליחס הגון".
באוגוסט 2010 הופיע בלאגוייביץ' בכנס החובבים Wizard World Chicago, שם הוא שוחח עם המשתתפים והצטלם איתם.
הוא דרש סכום של 50 דולר לחתימה ו-80 דולר לתצלום.
הוא גם קיים ראיון טלוויזיוני הומוריסטי עם אדם וסט.
באפריל 2009 הוגש לחבר מושבעים גדול כתב האישום נגד בלאגוייביץ'.
רוב סעיפי האישום היו קשורים לניסיונות למכור את המושב בסנאט שהתפנה בעקבות בחירתו של אובמה לנשיאות.
ב-17 באוגוסט 2010 הוא הורשע בסעיף אחד מתוך ה-24 שהוגשו נגדו, על כך ששיקר ל-FBI, וחבר המושבעים לא הצליח להגיע לידי החלטה ב-23 סעיפי האישום האחרים.
ההגנה לא זימנה ולו עד אחד, בטענה שהתביעה לא הוכיחה את האשמה.
בשל העובדה שחבר המושבעים לא הסכים על שאר הסעיפים, הם הוכרזו כעיוות דין.
תוך 15 דקות לאחר הכרזה זו, הודיע צוות התביעה שהם בהחלט ידרשו קיום משפט חוזר על 23 סעיפי האישום הנותרים.
הדיון הבא נקבע ל-23 באוגוסט 2010.
במשפט החוזר הפחיתה התביעה את מספר סעיפי האישום, וב-27 ביוני 2011 נמצא בלאגוייביץ' אשם ב-17 מתוך 20 סעיפי האישום הנותרים, נמצא זכאי בסעיף אחד, ובשני סעיפים לא הוצא פסק דין.
מבין הסעיפים בהם הוא הורשע נמנו כל הסעיפים שנגעו לפרשת המושב בסנאט ובנוגע למעשי הסחיטה שנגעו למימון המדינה לבית החולים לילדים ולמסלול המרוצים.
עם זאת, הוא זוכה מסעיפי האישום שנגעו לסחיטת אגרת הכבישים ומסעיף האישום שנגע לניסיון לסחוט את רם עמנואל.
ב-15 במרץ 2012 החל בלאגוייביץ' לרצות את עונשו בבית הסוהר הפדרלי שבאינגלווד, קולורדו.
הוא היה אמור לרצות לפחות 85 אחוזים מתקופת מאסרו, כלומר 12 שנים, שלאחריהן, במרץ 2024, הוא היה זכאי לבקש שחרור מוקדם בגין התנהגות טובה.
בלאגוייביץ' היה מושל אילינוי הרביעי שריצה עונש מאסר בבית כלא פדרלי לאחר אוטו קרנר, דן ווקר וג'ורג' ראיין.
בלאגוייביץ' ערער על הרשעתו, בטענה להטיה שיפוטית ולזיהום דעותיהם של חבר המושבעים.
הוא גם טען במשך זמן רב שהייתה עדות קריטית שלא נשמעה מעולם בבית המשפט, כולל עדות והקלטות שיחות טלפון שהשופט זגל לא התיר להשמיע במהלך המשפט.
נטען גם שהעדות של בלאגוייביץ' עצמו הוגבלה עקב פסיקות השופט.
ביולי 2013 הגיש בלאגוייביץ' ערעור בבית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית בשיקגו בו הוא ערער על ההרשעה בשחיתות ועל אורך תקופת מאסרו.
מותב של שלושה שופטים שמע את הטיעונים בתיק בדצמבר אותה שנה.
ביולי 2015 ביטל בית המשפט פה אחד חמישה סעיפי הרשעה בשחיתות, כולל הסעיף בניסיון למכור את המושב בסנאט של הנשיא אובמה, אך הותיר על כנם את שאר הסעיפים.
בית המשפט דחה את בקשתו של בלאגוייביץ' שערעורו יישמע בהרכב המלא של בית המשפט, ובמרץ 2016 דחה בית המשפט העליון של ארצות הברית את בקשתו של בלאגוייביץ' לצו עיון מחדש.
באוגוסט 2016 התנהל שימוע בבית המשפט הפדרלי המחוזי לקציבת עונשו של בלאגוייביץ' מחדש.
השופט זגל הטיל מחדש את אותו עונש של 14 שנות מאסר שהוא הטיל על בלאגוייביץ' ב-2011. השופט הכיר בסבל שעבר על משפחתו של בלאגוייביץ' ועל התנהגותו הטובה של בלאגוייביץ' כאסיר, אך עדיין מצא את התנהלותו המושחתת כראויה לעונש של 14 שנות מאסר.
פרקליטיו של בלאגוייביץ' עתרו לבית המשפט הפדרלי השביעי, אך כשלו, והגישו ערעור נוסף ב-3 בנובמבר 2017 לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
במקביל המשיך בלאגוייביץ' להאבק בהרשעתו ובעונשו בתקשורת.
רעייתו פטי הצטרפה אליו במאמצים למשוך את תשומת לב התקשורת לעניינו ולביקורת על מערכת השיפוט הפדרלית.
ב-16 באפריל 2018 דחה בית המשפט העליון של ארצות הברית את בקשתו של בלאגוייביץ' לשמיעת ערעורו, הפעם השנייה בשנתיים.
ב-31 במאי 2018, שעות ספורות לאחר שהעניק חנינה נשיאותית לדינש ד'סוזה, אמר הנשיא דונלד טראמפ לכתבים שהוא שוקל להמתיק את עונשו של בלאגוייביץ' (מבלי לחנון אותו) וכן לחנון את מרתה סטיוארט.
טראמפ תיאר את גזר דינו של בלאגוייביץ' כבלתי הוגן, באומרו שאמירותיו של בלאגוייביץ' על כך שהוא העשיר את עצמו היו מטופשות, אך גם סוג של דברים "שפוליטיקאים רבים אמרו".
ב-5 ביוני אותה שנה הגיש בלאגוייביץ' בקשה לנשיא טראמפ להמתקת עונשו.
באוגוסט 2019 העיר טראמפ בפני כתבים שהוא בהחלט שוקל להמתיק את העונש.
ב-18 בפברואר 2020 החליט טראמפ על המתקת עונש המאסר של 14 השנים של בלאגוייביץ'.
הוא מחק את העונש אך לא את ההרשעה, ומסר לכתבים: "אני לא מכיר אותו היטב, פגשתי אותו מספר פעמים, הוא היה לזמן קצר ב"המתמחה" לפני שנים, נראה כאדם מאוד נחמד, לא מכיר אותו, אך הוא ריצה שמונה שנים בכלא, ויש לו עוד זמן להיות שם".
כמה מקורות עיתונאיים ציינו שבנוסף להיכרות בין טראמפ לבלאגוייביץ' ב"המתמחה", טראמפ והארגון שלו תרמו למערכות הפוליטיות של בלאגוייביץ', כולל למסע הבחירות שלו למשרת המושל ב-2002. באותו יום שוחרר בלאגוייביץ' מהכלא, ובאותו לילה, טס לביתו בשיקגו.
בדברו עם כתבים לאחר שחרורו, הוא הצהיר, "אני אסיר תודה לנשיא טראמפ, ואמשיך להיות כזה כל עוד אני חי".
הוא אמר שטראמפ היה "אדם קשוח וגלוי לב, אך גם טוב לב", והכריז על עצמו כ"טראמפ-וקרט".
ביום המחרת קיים בלאגוייביץ' מסיבת עיתונאים בביתו בשיקגו, בה הוא המשיך להתריס נגד הרשעתו, תיאר את עצמו כ"אסיר פוליטי", והבטיח לעשות שימוש בהתנסותו בבית הסוהר כדי לתקן את מערכת המשפט הפלילי הקלוקלת".
מנהיג סיעת הרפובליקנים בבית הנבחרים של אילינוי, ג'ים דרקין, מתח ביקורת על החלטת הנשיא להמתיק את עונשו של בלאגוייביץ', בציינו שבלאגוייביץ' היה "נוכל על סטרואידים" כאשר הוא "עשה שימוש לרעה בתפקידו", ושלטראמפ "לא היה אכפת מתושבי אילינוי עד נובמבר".
בעקבות המתקת העונש, מצאה נציבות הרישום והמשמעת של עורכי הדין באילינוי שבלאגוייביץ' היה מעורב ב"דפוס של התנהלות בלתי ישרה ומאכזבת" והמליצה בפני בית המשפט העליון של אילינוי לשלול את רישיון עריכת הדין שלו.
ב-18 במאי 2020 שלל בית המשפט העליון של אילינוי באופן רשמי את רישיון עריכת הדין של בלאגוייביץ'.
באוגוסט 2020 הוכרז שבלאגוייביץ' יהיה נואם מרכזי באירוע גיוס כספים לטובת המועמד לחברות בסנאט המדינתי, הרפובליקני טום מקקלה.
במטה מסע הבחירות של המועמד ציינו ש"מקקלה מקדם בברכה את בלאגוייביץ' לשולחן כדי לתת לנו נקודת מבט מבפנים כיד לעזור להבין את העומק של המנגנון של מדיגן וכיצד לשים קץ לשחיתות באילינוי".
רוֹגל אַלְפֶר (נולד ב־9 ביוני 1967) הוא פובליציסט, מבקר טלוויזיה, סופר ומוזיקאי ישראלי.
כיום משמש מבקר הטלוויזיה של עיתון "הארץ".
בעבר היה עורך ומבקר טלוויזיה ב"העיר", עורך "מוסף הארץ" ובעל טור ב"מעריב".
אלפר הוא בנו של איש המוסד יוסי אלפר.
הוא התחנך בבית ספר יסודי בלונדון ובבית הספר התיכון רוטברג ברמת השרון.
הוא שירת בחיל המודיעין, ואחר כך למד לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
אלפר אב לשלושה, גרוש בשנית.
את הקריירה העיתונאית החל כעורך חדשות חוץ בדסק הלילה של העיתון "דבר".
"העיר" ושימש בו בין השאר עורך מדור התרבות ומבקר טלוויזיה.
בשנת 1999 החל לעבוד כמבקר הטלוויזיה של "הארץ".
חודש לאחר מכן הצטרף ל"מעריב", וכתב טור במוסף "סופשבוע" ובמוסף "תרבות מעריב".
מאז 2014 כותב טור במגזין "ליברל", ובינואר 2015 חזר לכתוב ב"הארץ", כמבקר הטלוויזיה הראשי וכפובליציסט.
טורי הדעה שלו ב"הארץ" מתאפיינים בביקורת שמאלנית מתריסה על תפיסות הקונצנזוס הישראלי, בעיקר בכל הנוגע לסכסוך הישראלי־פלסטיני, לזהותן היהודית־ציונית של המדינה ושל החברה ולשכול של משפחות חללי צה"ל וקורבנות טרור.
אלפר עוסק גם בכתיבת קומיקס, וכתב ל"אקטוס טרגיקוס", לקומיקס של משה זר־אביב ב"סטיות של פינגווינים", ואת הקומיקס "המורה חוה".
כמו כן כתב תסריטים לפרקים בסדרת הטלוויזיה "פרשת השבוע" ולתוכנית הבידור האקטואלית "הספסל האחורי" של "רשת".
ב־2008 קיבל מענק מהקרן הישראלית לקולנוע לפיתוח תסריט.
כשנשאל מיהם מקורות ההשפעה שלו, ציין את דורון רוזנבלום ואת כתיבתו העיתונאית של טום וולף.
בשנת 2010 השתתף באופן קבוע בתוכנית התרבות "דיבור חדיש" בערוץ 8, ובשנת 2011 החל להגיש את ברצועה "הינשופים" של אותו הערוץ.
תוכניתו הייתה היחידה מתוכניות הרצועה ששודרה פעמיים בשבוע, ובה התקיים פאנל דיונים על התרבות הפופולרית במגוון תחומים וכן ריאיון יחידני שערך אלפר עם אורח באולפן.
התוכנית הורדה מלוח השידורים לאחר שתי עונות בלבד, בעקבות העברת בעלות על הערוץ.
אלפר פתח במיזם מימון המונים באתר האינטרנט "מימונה" במטרה לאפשר את המשך את שידורה בפלטפורמה אינטרנטית, אך המיזם לא הגיע לסכום היעד שנקבע.
אלפר היה שותף ליצירת המיני־סדרה הדוקומנטרית "אתם שם בבית", שהקרת את תולדות הטלוויזיה הישראלית, כמגיש, כתסריטאי וכעורך תוכן.
ביוני–יולי 2012 הנחה את התוכנית "למה?
ככה!" בערוץ הילדים (שאותו ביקר שנים קודם לכן ב"פסיכופת צעיר").
במאי 2013 שימש מנחה זמני של התוכנית "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית, לאחר עזיבתו של עמנואל רוזן.
ביולי 2024 החל להגיש את התוכנית "אין לו אלוהים" בערוץ רלוונט.
אלפר הוא גם מוזיקאי, מלחין ומבצע.
כשהיה בן 12 הקים עם הגיטריסט רם אוריון את הצמד "הדה בושס" (על שמה של מבקרת הטלוויזיה).
הצמד הקליט שירים רבים שמעולם לא פורסמו ולא יצאו לאור והופיע פעם אחת בלבד, בשנת 1988.
בצמד נוסף, שהוקם בימי האינתיפאדה השנייה, הגיבו השניים לאירועי השעה במוזיקה סאטירית ופרודית – בעיקר בסגנון קאנטרי – שדימתה את השטחים ואת יושביהם למערב הפרוע ולדמויות שאכלסו אותו.
במשך ארבע שנים נהגו אלפר ואוריון להקליט מדי שבוע שירים, שחלקם אולתר בתוך כדי ההקלטה, ולהפיץ אותם בעילום שם על גבי תקליטורים צרובים ובאינטרנט (מבחר הקלטות נאסף ביולי 2019 תחת השם "מתי כבר אלוהים יזיין אותם?").
את הרעיון שבבסיס ההרכב ואת שמו, "נוודי האוכף", נתן לו הסופר אסף גברון, ששימש גם "ועדת משוב".
גרסה לשיר של רוגל אלפר "שיר סיום" נכללה באלבום השני של להקת הפה והטלפיים (שבה חבר אסף גברון).
גברון ואוריון שיתפו פעולה עם אלפר גם במיזם "פסיכופת צעיר", שהניב אלבום אחד שאת כל שיריו כתב והלחין אלפר.
באלבום, שראה אור בשנת 1997, הוא שר וניגן בגיטרות ובקלידים.
אלפר מזהה את עצמו כאיש שמאל המתנגד לכיבוש הישראלי ולהתנחלויות.
הוא מרבה לתקוף ולכנות גורמים רבים בחברה הישראלית, ובפרט את הימין, בתואר "פשיסטים".
בביקורות הטלוויזיה שלו הוא מתבטא לעיתים בחריפות והתבטאויותיו עוררו תגובות נגדו.
בפברואר 2015 כתב על איילה חסון כי היא "[...] מכשיר קהה שחובט לעיתים בעילגות באישיות פוליטית בכירה וריאיון בניהולה איננו אתגר אינטלקטואלי לאיש מהמעורבים".
על תפקידה של מלי לוי בסדרה "חשודה" כתב כי היא "[...] מתניידת מסצנה לסצנה [...] כשעל פניה אותה ארשת חתומה ואטומה, זומבית כמעט, שהיא בדיוק אותו פרצוף שכבר עטתה אינספור פעמים על המסלול ובצילומי דוגמנות.
זה הפרצוף־תחת המתנשא של דוגמניות, מבט ה'אתם־יכולים־להסתכל־אבל־לא־לגעת' האוניברסלי שלהן, היחיד שיש להן ברפרטואר", והוסיף כי אין לה טיפת כישרון וכי לעולם לא תהיה שחקנית.
הביקורת החריפה עוררה תגובות: עידו רוזנבלום כתב מאמר תגובה ב"הארץ", ובו ציין כי אלפר לוקה במיזוגניה ואינו מבין כלל במשחק.
גיורא חמיצר אמר כי לא הייתה זו ביקורת אלא "אורגיה של אלימות", ואחרים, בהם אסי עזר, אורי פפר והתסריטאי עוזי וייל, תקפו בחריפות את אלפר.
בכתיבתו תקף אלפר כמה פעמים משפחות שכולות, בייחוד של חללי צה"ל ומתנחלים קורבנות טרור פלסטיני, שמצאו נחמה ביהדות ובציונות.
הוא גינה אותן כפשיסטיות וכגזעניות, השווה אותן לדאעש וסירב להביע אמפתיה לכאבן.
בדצמבר 2015 פרסם אלפר מאמר דעה שכותרתו "לסלק את 'אם תרצו' מתל אביב".
המאמר עסק בכרזה של אם תרצו שנתלתה על פיגומים של בניין בתהליכי שיפוץ בתל אביב.
אלפר פרסם את פרטי הקבלן המבצע, טען שהוא איש ימין קיצוני, קרא שלא להרפות ממנו וכן עודד את ריסוס הכרזה בגרפיטי.
הקבלן פנה ל"הארץ" והמאמר הוסר מאתר האינטרנט של העיתון.
מאוחר יותר תבע את אלפר ואת "הארץ" בנימוק שלא הייתה לו שליטה על תליית הכרזה, ושבעקבות המאמר של אלפר הוא אוים והוטרד ונגרמו נזקים לרכושו בידי מי שהתקהלו במקום והתפרעו.
בפברואר 2017 פסק בית משפט השלום בתל אביב שעל הנתבעים לשלם 50,000 ש"ח לקבלן, אחרי שהצדדים הסמיכו אותו לפסוק את גובה הפיצוי.
בדצמבר 2016 כתב אלפר על סרטו של יואב לימור "נעלמים", שעסק בהתבוללות ושמימן משרד התפוצות, ש"לימור הוא כמובן גזען.
ולהבדיל, כמו היטלר[...] ההבדל היחיד בין לימור להיטלר הוא שהיטלר גם היה רוצח המונים[...]".
יחיאל לימור, אביו של יואב וחבר במועצת העיתונות בישראל, הלין על הפרסום למנכ"ל המועצה.
בעקבות זאת פרסם צוות התגובות שלה הודעה שבה כונו הדברים "משוואה מחליאה", נכתב כי בחירת המילים "[...] חוצה את גבול מופקרות הלשון גם במרחב שבו חופש ביטוי ועיתונות הוא נר לרגלינו", ונאמר כי זה "[...] זיהום מילולי שיש לעקור מתרבות הביקורת בתקשורת הישראלית".
המועצה הביעה תקווה ש"[...] עורכי 'הארץ' ישקלו, ואם צריך ירסנו, את בחירת הדימויים של מר אלפר בהמשך דרכו כמבקר".
דעה אחרת במועצה הייתה שזו הגבלה לא ראויה של חופש הביטוי.
אוי מתוקים שלנו, הוצאת חרגול, 2008
ג'וז בלוז, הוצאת חרגול, 2011
כבוד המשפחה, הוצאת ידיעות ספרים, 2015
כה מעט, כלום כמעט, פרדס הוצאה לאור, 2025
רוגר פיטל הוא שחיין עבר מזרח גרמני.
סגן אלוף אולימפי (מוסקבה 1980), מחזיק ב-6 מדליות מהן 3 מדליות כסף מאליפויות עולם, פעמיים ברציפות אלוף אירופה (וינה 1974 וינקפינג 1977) במשחה ל-100 מטר פרפר ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר פרפר.
פיטל היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה 200 מטר פרפר מתחת ל-2 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיים פיטל במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.69 שניות, במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.72 דקות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:51.11 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה לשעבר בשנת 1973 זכה פיטל ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליות ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:53.97 דקות, אחרי ג'ים מונטגומרי מארצות הברית (1:53.02 דקות) וקורט קראמפהולץ אף הוא מארצות הברית (1:53.61 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:32.03 דקות, אחרי ארצות הברית 3:27.18 דקות וברית המועצות (3:31.36 דקות).
בנוסף, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.25 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:44.44 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכה פיטל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.90 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה בשנת 1975 זכה פיטל בשתי מדליות כסף.
במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.04 שניות, אחרי גרגורי ג'אגנבורג מארצות הברית (55.63 שניות) ולפני ביל פורסטר אף הוא ארצות הברית (56.07 שניות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:02.22 דקות, אחרי פורסטר 2:01.95 דקות ולפני בריאן בריקלי מבריטניה (2:02.47 דקות).
בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:55.44 דקות, מקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:52.24 דקות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:35.08 דקות.
במבחנים של מזרח גרמניה לאולימפיאדת מונטריאול (1976) שנערכו בתחילת חודש יוני קבע פיטל במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:00.21 דקות, שיפור לשיאו של מארק ספיץ מארצות הברית (2:00.70 דקות).
באותו היום, בשלב הגמר הוא שיפר את שיאו העולמי והעמיד אותו על 1:59.63 דקות ובכך הפך לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-2 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בינקפינג, שוודיה בשנת 1977 זכה פיטל במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.49 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 זכה פיטל במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:01.22 דקות, אחרי ברונר שקבע שיא תחרות חדש של 1:59.38 דקות, וגרג (1:59.80 דקות).
הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.40 שניות, שתי מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:50.15 דקות, במקום שישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:38.53 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:30.04 דקות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה פיטל בשתי מדליות.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.94 שניות, שתי מאיות השנייה בלבד אחרי פר ארבידסון משוודיה שקבע תוצאה של 54.92 שניות ולפני דוויד לופז זוברו מספרד שקבע תוצאה של 55.13 שניות.
מדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:01.39 דקות, אחרי סרגיי פסנקו מברית המועצות (1:59.76 דקות) ופיליפ הבל מבריטניה (2:01.20 דקות).
בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:48.25 דקות.
בסך הכל קבע פיטל שני שיאי עולם חדשים במשחה ל-200 מטר פרפר.
רוֹגֶם (או רוג'ום; בערבית: رُجْم, תעתיק מדויק: רֻגְ'ם, רבים: رُجُوم, רֻג'וּם) הוא תל עפר ואבנים המורמים מעל קבר או קברים.
הוא ידוע גם בשמות: תל קבורה, טומולוס או קורגאן.
התלים מורכבים בעיקר מאבנים ולעיתים נקראים גלעד.
רוגם ארוך הוא תל קבורה פרהיסטורי מהתקופה הנאוליתית המוקדמת, הבנוי בצורת מלבן או טרפז ולרוב משמש עבור מספר קברים.
שיטת ההטמנה בקרקע עשויה להיות משולבת עם דולמן, סיסט (cist), מתחם קבורה או חדר קבורה.
דוגמאות לרוגם ארוך ניתן למצוא במיס האו.
הלווייתו של פאטרוקלוס מתוארת בספר ה-23 באיליאדה של הומרוס.
לפי התיאור, הוא נשרף במדורת הלוויה יוונית העשויה ממבנה מוגבה מעץ.
לאחר השרפה, עצמותיו נאספו לתוך כד זהב בין שתי שכבות שומן, ונבנָה לזכרו תל במקום בו התבצעה השרפה על המוקד.
לאחר מכן אכילס, חברו הטוב ובן דודו שנקם את מותו, קִיים משחקים לזכרו ובהם מרוץ מרכבות, אגרוף, היאבקות, ריצה, דו-קרב בין שני האלופים על המקום הראשון, זריקת דיסקוס, חץ וקשת והטלת כידון.
ביאוולף הגיבור רב העוצמה שהביס, הודות לכוחו, אומץ ליבו ונאמנותו, מפלצות מרושעות – נשרף גם הוא במדורת קבורה, המזכירה את התיאור המופיע באליאדה.
במהלך שריפת גופתו, הגיטים (Geats) – שבט שהתגורר בצפון גרמניה של היום – קוננו על מות אדונם.
התל לזכרו נבנה על ראש גבעה המשקיפה לים, ובתוכו נקברו אוצרות שנועדו ללוות אותו בדרכו האחרונה.
12 הלוחמים הטובים ביותר של השבט רכבו מסביב למדורת הקבורה, תוך שהם שרים שירי תהילה לאדונם המת.
קיימת הקבלה בין תיאור זה לדרך קבורתו של אטילה, מלכם האחרון של ההונים, בספר הגטיקה (Getica), המקור ההיסטורי המוקדם ביותר המתעד את תולדות הגותים, של יורדנס.
לפי התיאור המופיע בספר, הפרשים ההונים הטובים ביותר דהרו מסביב לגופתו השרועה של אטילה, כמחוות כבוד.
קורגאן היא מילה שמוצאה טורקי והיא הושאלה מהשפה הרוסית.
באוקראינה ורוסיה ישנם קורגאנים מלכותיים עבור המושלים הורנגים, כדוגמת הקבר השחור הממוקם בצ'רניהיב שבאוקראינה (נחפר במאה ה-19. קברו של אולג נסיך קייב.
והגבעה רחבת הממדים עבור רוריק בנובגורוד שברוסיה.
קורגאנים חשובים נוספים נמצאו באוקראינה ודרום רוסיה ומשויכים לעמי הערבה העתיקים יותר.
בעיקר הסקיתים ומאוחר יותר קומנים.
רצף של תרבויות ערבה דומות היו קיימות עד מרכז אסיה ובפרט באזור קזחסטן.
ישנם אתרי רוגם רבים ברחבי העולם.
באלבניה נמצא אחד המונומנטים הפרהיסטוריים הבולטים.
בבולגריה נמצאים הקבר התראקי בקאזאנלק והקבר התראקי בסוושטארי שהוכרזו כאתרי מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
בקרואטיה ישנם אלפי רגמים בסמוך לים האדריאטי שנבנו מתקופת הברונזה התיכונה ועד סוף תקופת הברזל.
בבריטניה, מגוון רחב של סוגי רגמים היו בשימוש נרחב עבור קבורת המתים מתקופת האבן החדשה המאוחרת ועד סוף תקופת הברונזה (2900-800 לפנה"ס).
בצ'כיה של ימי הביניים הסלאבים נהגו לקבור את המתים באזור שמסביב לפראג תחת רגמים.
בגרמניה תילי הקבורה נקראים האגל-גראב (Hügel-Grab) ונמצאים באזורים רבים כדוגמת מרבורג.
באיטליה נמצאו רגמים אטרוסקים ששימשו עבור האצולה האטרוסקית החל מהמאה ה-7 לפנה"ס ולרוב היו קברי משפחות ושימשו במשך דורות עבור אותה משפחת אצילים.
הם קברו את המתים עם חפצי ערך רבים, רהיטים, ציורים המייצגים את ההלוויה או חיי המתים.
ונמצאו בערים אטרוסקיות כגון, ויי שהייתה נקרופוליס חשוב.
בפורטוגל נתגלו אחד הביטויים הצפופים ביותר של השימוש במגליתים.
בצפון פורטוגל יש יותר מ-1,000 רגמים פרהיסטוריים מאוחרים.
הם בדרך כלל קיימים בקבוצות.
שיטת הטמנתם בקרקע בדרך כלל משולבת בדולמן.
גובהם מגיע עד ל עד 3 מטרים, בקוטר של 6–30 מטרים.
רובם עשויים מערמות עפר ואבנים, אך המאוחרים יותר מורכבים ברובם מאבנים.
בפורטוגל הם נקראים מאמוס (mamoas) מן המילה ממולס , שניתנו להם על ידי הרומאים בשל צורתם המזכירה חזה של אישה.
ביוון נמצאים כמה מתילי הקבורה הבולטים בעולם.
קברי המקדונים בוורגינה כוללים את קברם של פיליפוס השני (359–336 לפנה"ס), אביו של אלכסנדר הגדול (336–323 לפנה"ס).
כמו גם את קברו של אלכסנדר הרביעי (323–309 לפנה"ס), בנו של אלכסנדר הגדול.
כמו כן מספר רב של קברים מתקופת יוון המיקנית נמצאים באתר של אגממנון במיקנה, ובאתרים אחרים ליד אולימפיה ופילוס, ובעיקר בחצי האי פלופונסוס ליד אתרי התקופה המיקנית ויישובים מתקופת הברונזה.
במרכז יוון ישנם רגמים רבים, חלקם נחפרו, ואחרים לא.
הבולט שבהם משמש לקבורה עבור הלוחמים שנפלו במהלך קרב מרתון באתונה.
באסיה הקטנה ישנם מספר אתרים בהם ניתן למצוא את הדוגמאות הגדולות ביותר של תלים מלאכותיים ברחבי העולם.
וכוללים תילי קבורה של הממלכות: לידיה, פריגיה וקומגנה.
בארצות הברית תילי הקבורה קשורים בעיקר לתרבות והאדריכלות האינדיאנים.
אף על פי שרבים מהתלים נהרסו כתוצאה מחקלאות, ביזה, בניית כבישים, ובנייה בכלל.
חלקם שרדו, בעיקר לאורך נהרות מיסיסיפי, טנסי ואוהיו ותילי ספירו (Spiro Mounds) באוקלהומה.
בישראל דגמי שדות קבורה קיימים ברמת עבר הירדן המזרחי, במישורי הבזלת בגולן, ובבקעת הירדן והר הנגב.
כאשר הריכוזים הגדולים של רגמים נתגלו בראשי רכסים ובגבעות הסמוכות ליישובים בהר הנגב כדוגמת חורבת הר ירוחם.
הרגמים בחורבה עשויים מתיבות אבן מאבנים גדולות שהונחו על הסלע הטבעי.
רצפת התיבות רוצפה באבנים קטנות ושטוחות עליהן הונח הנפטר או חלק מעצמותיו.
כן נוספו לקבורה כלי מנחה עשויים חרס, נחושת וחרוזים.
התיבה כוסתה, גם כן, באבנים שטוחות ומסביבה נבנה מעגל מאבנים אנכיות שכל שטחו מולא באבנים כך נוצר גל אבנים ועפר שגובהו בין 0.5–1.5 מ'.
בסמוך לגבולותיה המערביים של ירושלים (בבית זית, עיר גנים, קריית מנחם וגבעת משואה) תועדו 19 רגמים.
אף על פי שמדידה מוקדמת נעשתה בשנת 1870, התיעוד הרשמי הראשון נעשה ברוגם מס' 2 (כיום בלב שכונת גבעת משואה) ב-1923 על ידי ויליאם פוקסוול אולברייט והרוגם האחרון (מס' 4) נחפר על ידי גבריאל ברקאי בשנת 1983. חלק מהרגמים נפגעו או נהרסו בשל הבנייה המודרנית.
בחפירת הצלה שנעשתה ברוגם 4 התגלה ממצא של חותם למלך.
דוגמה נוספת לרוגם בישראל הוא גלגל רפאים המוכר גם כגילגל רפאים – מעגל אבנים ומונומנט מגליתי עתיק הנמצא ברמת הגולן, בקרבת מושב יונתן וכ-16 קילומטרים מזרחית לחופה הצפוני של הכנרת.
רוגל היא העיירה והמחוז הצפוניים ביותר בנסיכות ליכטנשטיין.
בשונה משאר המדינה ההררית, מחוז רוגל הוא מישורי ברובו.
במרכז המחוז עובר נהר הריין, עד למפגש הגבולות עם אוסטריה ושווייץ.
רוֹד איילנד אדום הוא גזע תרנגול מבוית שמקורו באדמסוויל, עיירה קטנה הקרובה לעיר ליטל קמפטון, אשר במדינת רוד איילנד, בארצות הברית.
הגזע פותח הן למטרת הפקת ביצים והן למטרת הפקת בשר וכן למטרת תצוגה בתערוכת עופות.
גזע זה חביב במיוחד על מגדלי עופות נוי, גם בישראל, בשל יכולת ההטלה הגבוהה שלו ועמידותו הרבה.
בישראל נהוג לכנותו בקיצור בשם רוד איילנד, אם כי ישנו גזע נוסף הנקרא רוד איילנד לבן, שאינו מוכר בישראל.
הגזע פותח באמצע שנות ה-40 של המאה ה-19, תחילה ברוד איילנד ולאחר מכן גם במסצ'וסטס.
הלהקות המוקדמות היו מאופיינות בכרבולת יחידה וישרה כמו גם בכרבולת פחוסה ומחודדת, כשל תרנגול המלאי.
תרנגול המלאי השחור הובא מאנגליה לארצות הברית ונראה שהיה אחד מאבותיו המרכזיים של גזע זה.
מתרנגול המלאי קיבל הרוד איילנד האדום את צבעיו העמוקים, את מבנה הגוף האיתן ואת נוצותיו הקשות.
הגזע הוכר על ידי האגודה האמריקאית לגידול עופות בשנת 1904. בשנת 1925 הוקמה בעיירה אדמסוויל, על ידי המועדון האמריקאי לתרנגול הרוד איילנד האדום, אנדרטה המנציחה את הציפור הלאומית של רוד איילנד, הוא הרוד איילנד האדום.
רוד איילנד אדום הוא עוף חזק וחסון, בעל גוף מלבני וארוך יחסית.
לגזע זה מופע צבע יחיד, הוא המופע האדום.
צבעו הנפוץ הוא אדום-חום כהה אך ישנם פרטים שגווניהם נעים מחלודה, דרך מהגוני עמוק ועד חום-שחור.
פניו אדומים ותנוכי אוזניו אדומים אף הם.
לזכר ולנקבה כרבולת ישרה ולה 5 זיזים.
מזגו נוח וידידותי אם כי ישנם זכרים שיהיו מעט תוקפניים.
יצר הדגרנות של הנקבות חלש עד נעדר.
גזע זה עמיד במיוחד לתנאי קור וישרוד אף בתנאים ירודים של תזונה ודיור.
לגזע זה קיימת גם גרסת בנטם מוקטנת, שממדיה כרבע מממדי הגזע המקורי.
בתנאי גידול רגילים, מגיעה הנקבה לבגרות מינית בגיל שישה עד שמונה חודשים ומתחילה להטיל.
היא מטילה מצטיינת, ביציה גדולות מאוד, משקלן בין 60-70 גרם בממוצע וצבען חום בהיר-ורוד עד חום, הנקבה מטילה היטב גם בחורף, בהזנה מתאימה, תרנגולת אחת תטיל בין 275 ל-300 בשנה ואף יותר.
+ רוד איילנד אדום בגרסה רגילה זכר 3.9 ק"ג נקבה 2.9 ק"ג
+ רוד איילנד אדום בגרסת בנטם זכר 1 ק"ג נקבה 800 גרם
רוגע הוא מצב שבו האדם חופשי מתחושות גופניות ורגשיות של דחק וחרדה.
תחושת הרוגע אינה ייחודית לבני אדם והיא מופיעה גם אצל בעלי חיים.
טכניקת הרפיה היא כל שיטה או תהליך שמסייע לאדם להגיע למצב של רגיעה או להפחית את רמת החרדה או הדחק בה הוא נתון.
הנשיפה יכולה לשמש כטכניקה להירגעות.
דמיון מודרך הוא שיטה המשתמשת בדמיון כדי להשפיע על המצב הנפשי, להעלות מחשבות לא מודעות באופן אסוציאטיבי, ולתרגל את שליטת המוח על התפקודים הגופניים.
הוא יכול לשמש בין היתר גם ליצירת תחושת רוגע.
מוזיקת העידן החדש היא מוזיקה שלווה במגוון סגנונות מוזיקליים שנועדו להשרות אווירת רוגע ורגשות חיוביים, כאמצעי לשחרור מתחים באמצעות יוגה, מדיטציה ועיסוי.
עיסוי הוא שיטת מגע המבוססת על חיכוך, שפשוף ולחיצה בנקודות שונות בגוף אשר מבוצעת על ידי אדם או באמצעות מכשור מכני.
העיסוי יכול לבין היתר לסייע לאדם להירגע.
מכל ציפה יכול לשמש אף הוא להירגעות.
רוגר 10/22 הוא רובה חצי-אוטומטי קל בקליבר 0.22LR (קוטר 5.56 מ"מ), שנועד בעיקר לשימוש אזרחי.
על פי רוב, משמש הנשק לקליעה, ירי ספורטיבי וציד של חיות קטנות.
מכיוון שמדובר ברובה קל, קומפקטי, מדויק ובעל רתע נמוך, הוא מתאים במיוחד ליורים מתחילים.
את הרובה מייצרת חברת סטורם רוגר האמריקאית.
ייצורו נמשך ברציפות מ-1964 ועד היום, כשלמעלה מחמישה מיליון רובים יוצרו.
הרובה ידוע בישראל בעיקר בשל שימושו בידי כוחות הביטחון כאמצעי לפיזור הפגנות.
באמצעותו יורים כדורי 0.22 אינץ'.
את הירי מבצעים קלעים, בדרך כלל לטווחים של כ-100 מטר.
הוא סווג על ידי מדור קליעה וצליפה בצה"ל כ"נשק פחות מקטלני", אף על פי שלפחות 14 פלסטינים נהרגו מירי רוגר משנת 2015 עד 2021.
הרוגר נכנס לשימוש כוחות הביטחון של ישראל ב-1976 והופעל בעיקר באינתיפאדה הראשונה ובתחילת האינתיפאדה השנייה.
בעקבות גל הטרור הפלסטיני בירושלים ויהודה ושומרון ב-2015 שהתבטא באלפי פיגועי טרור פלסטיני שכללו יידוי אבנים ובקבוקי תבערה הוחלט להחזיר את השימוש ברוגר כנגד פורעים אלימים (כגון מיידי אבנים ובקבוקי תבערה) המהווים סכנת חיים.
בפברואר 2021 נהרג חייל צה"ל יונתן גרנות מירי רוגר עקב משחק בנשק של חברו ליחידה.
רוגלנד (בנורווגית: Rogaland) הוא אחד ממחוזות נורווגיה.
למחוז גבול משותף עם המחוזות הורדלנד, טלמרק, מזרח אגדר ומערב אגדר.
רוגלנד הוא המחוז ה-13 הגדול ביותר מבחינת שטח.
באזור זה נמצאו שרידים ארכאולוגיים רבים מתקופות שונות המתוארכים לתקופת האבן, תקופת הברונזה ותקופת הברזל.
בשנת 2016 שיעור האבטלה ברוגלנד עמד על 4.9%, אחד הגבוהים בנורווגיה.
לעומת זאת שיעור הפריון עומד על 1.78 ילד לאם, הגבוה ביותר בנורווגיה.
בזמן איחוד דנמרק-נורווגיה עד שנת 1814, נקרא המחוז " סטוונגר", על שם העיר סטוונגר.
הסמל הוענק ב-11 בינואר 1974. הזרועות כחולות ובמרכזן צלב מחודד לבן או כסוף.
הצלב מבוסס על צלב האבן הישן בסולה, האנדרטה הלאומית העתיקה ביותר בנורווגיה.
סוג זה של צלב היה נפוץ מאוד בנורווגיה של ימי הביניים.
רוגלנד הוא בעיקר אזור חוף עם פיורדים, חופים ואיים, האי העיקרי הוא קרמוי.
סטוונגר הוא האזור העירוני השלישי בגודלו בנורווגיה, נמצא במרכז רוגלנד והוא כולל את העיר הגדולה סטוונגר והעיריות השכנות סנדנס, רנדברג וסולה.
יחד, שיקום זה מדורג מעל העיר טרונדהיים בדירוג האוכלוסין בנורווגיה.
במחוז יש מרבצי נחושת גדולים (חלקם ממכרה ויסנס ששימשו לבניית פסל החירות).
אגם סולדל שהוא האגם ה-6 בעומקו במדינה ממקום בשטח המחוז.
יש שרידים ברוגלנד מהתקופות המוקדמות ביותר, כמו חפירות במערה בוויסטה ברנדברג (Svarthola).
אלה כוללים מציאת שלד של ילד מתקופת האבן.
ממצאים ארכאולוגיים שונים נובעים מהתקופות הבאות, מתקופת הברונזה ותקופת הברזל.
נמצאו צלבים רבים בסגנון אירי.
לרוגלנד קראו Rygjafylke בעידן הוויקינגים.
לפני הארלד פייר-יאיר וקרב האפרספיורד, זו הייתה ממלכה קטנה.
הרוגיאנים היו שבט שאולי היה קשור לרוגלנד.
סדרת פסטיבלים וקונגרסים של תהילה ופרופיל בינלאומיים, כמו פסטיבל המוזיקה הקאמרית, פסטיבל המיג'אז, גלדמט (אוכל מואר עם חיוך שמח), ואירוע ONS, שנערך בסטוונגר בכל שנה שנייה מאז 1974. ה-ONS הוא כנס ותערוכה בינלאומית גדולה עם דגש על נפט וגז ונושאים אחרים מתעשיית הנפט.
אולם הקונצרטים ומתחם המוזיקה בברגסטד והתזמורת הסימפונית של סטבנגר מספקים השראה חשובה בסביבה המוזיקלית הנורווגית.
אירוע שנתי נוסף בסטבנגר הוא כדורעף החופים העולמי.
במהלך טורניר זה מוסב מרכז העיר לזירת כדורעף חופים.
רוגלנד הוא ביתם של פלאי טבע רבים, כמו פרקסטולן, קיגראג וגלופלססורה.
בסטוונגר יש ברוגלנד מוזיאון ארכאולוגי עם חפצים רבים מההיסטוריה הקדומה.
חווה מתקופת הברזל באולנדהאוג בסטאוונגר משוחזרת באתר החווה המקורי שראשיתה בשנת 350–500 לספירה.
חוות הוויקינגים היא מוזיאון בכארמוי.
ברוגלנד, ממשלת המחוז היא עיריית מחוז רוגלנד.
הוא כולל 47 חברים שנבחרים להקים מועצה מחוזית (Fylkesting).
מאז שנת 2020 ראש עיריית מחוז רוגלנד היא מריאן צ'סק.
בנט היה הוא המושל מאז 2021. היה נבחר למשרת המושל ב-2019 בעת שהיה שר הבריאות של נורווגיה וחבר פרלמנט, כהונה שנסתיימה רק ב-2019, ואת מקומו עד 2021 מילאה כמושלת בפועל .
העיריות ברוגלנד מחולקות בין כמה בתי משפט מחוזיים (טינגטט): בית המשפט המחוזי דאליין, בית המשפט המחוזי בהוגאלנד, בית המשפט המחוזי בג'ארן ובית המשפט המחוזי בסטוונגר.
כל בתי המשפט הללו כפופים למחוזי בית המשפט לערעורים בגולינג הממוקם בברגן.
פרד רוגר פונטארה (בשוודית: Fred Roger Pontare; נולד ב-17 באוקטובר 1951) הוא זמר שוודי.
פונטארה נולד בנורבוטן בשם רוגר יוהאנסון למשפחה ממוצא לאפי.
בסוף שנות השבעים היה חבר בלהקת "Nebulosa".
ב-1985 הופיע בתיאטרון במחזה "ישו כוכב עליון".