tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך הקרטיקון המוקדם, בשלבי הולנז'יניאן, הוטריביאן ואפטיאן (תת-תקופות גאולוגיות של הקרטיקון המוקדם, שנמשכו בערך מלפני 145 עד 100 מיליון שנה), נמצאו עדויות לקרחונים: אבני טיפה שנישאו על ידי קרחונים צפים נמצאו במשקעים ימיים, ומעידות שיריעות קרח התפשטו עד חצי האי האיברי.
אפילו בסוף המאסטריכטיאן, ממש לפני הכחדת הדינוזאורים, נמצאו עדויות לקרח ימי באנטארקטיקה.
עידן הקרח הרביעוני הוא העידן הנוכחי, שהחל לפני 2.58 מיליון שנה עם היווצרות כיפת הקרח הארקטית.
עידן זה מאופיין במחזורים של תקופות קרחוניות ובין-קרחוניות: יריעות הקרח מתרחבות ומתכווצות במחזורים של 40,000 ו-100,000 שנים.
יריעת הקרח האנטארקטית החלה להיווצר מוקדם יותר, לפני כ-34 מיליון שנה, ולכן המונח עידן הקרח הקנוזואי המאוחר כולל גם את התקופה המוקדמת יותר.
כיום אנו חיים בתקופה בין-קרחונית שהחלה לפני כ-11,700 שנה.
יריעות הקרח הגדולות שנותרו הן בגרינלנד ובאנטארקטיקה, יחד עם קרחונים קטנים יותר באזורים הרריים ובאיים הארקטיים.
כל עידן קרח מתחלק לתקופות משנה לפי אזור וזמן.
הקרחונים לא מגיעים להיקפם המרבי לאורך כל התקופה, ושכל התקרחות חדשה נוטה למחוק את העדויות הגאולוגיות מההתקרחויות הקודמות.
בתוך עידן הקרח הנוכחי ישנן תקופות עם אקלים מתון יחסית ותקופות עם אקלים קיצוני יותר.
כאמור התקופות הקרות נקראות תקופות קרחוניות, והתקופות החמות נקראות תקופות בין-קרחוניות.
התקופה הבין-קרחונית הקודמת לזו הנוכחית היא שלב האמיאן, שהתרחש לפני כ-130,000-115,000 שנה.
קיימות עדויות שמחזורים קרחוניים דומים התרחשו בעידני הקרח הקודמים, כולל האנדאי-סהרי ועידן הקרח הפליאוזואי המאוחר .
המחזורים הקרחוניים של עידן הקרח הפליאוזואי המאוחר אחראים ככל הנראה לתופעה שנקראת ציקלותמים - רצפי שכבות סלע החוזרים על עצמם במחזוריות קבועה, הכוללים לסירוגין שכבות של פחם, אבן גיר וצפחה, שנוצרו כתוצאה מעליות וירידות חוזרות של מפלס הים.
תקופות קרחוניות מאופיינות באקלים קר ויבש יותר ברוב חלקי כדור הארץ ובהתפשטות מסות קרח יבשתיות וימיות גדולות מכיוון הקטבים אל קווי הרוחב הנמוכים יותר.
קרחוני ההרים באזורים מתפשטים לגבהים נמוכים יותר בשל ירידת קו השלג.
מפלס הים יורד עקב הצטברות מים ניכרת מעל פני הים בכיפות הקרח.
ישנן עדויות שגם דפוסי זרימת האוקיינוסים משתבשים.
התקופות הקרחוניות והבין-קרחוניות מתרחשות בהתאמה לשינויים מחזוריים במסלול כדור הארץ ובזווית ציר הסיבוב שלו המכונים מחזורי מילנקוביץ'.
עתה כדור הארץ נמצא בתקופה בין-קרחונית המכונה הולוקן מזה כ-11,700 שנה.
מאמר שפורסם ב-Nature ב-2004 טוען שנראה כי תקופה זו עשויה להיות דומה ביותר לתקופה בין-קרחונית קודמת שנמשכה 28,000 שנה.
שינויים צפויים במסלול ובציר הסיבוב של כדור הארץ מצביעים על כך שהתקופה הקרחונית הבאה תחל בעוד 50,000 שנה לפחות.
יתרה מזאת, התחממות כתוצאה מפליטת גזי חממה עקב פעילות אנושית עשויה לגבור על שינויים אלה למשך מאות אלפי שנים.
תקופות קרחוניות מתעצמות בשל תהליכי משוב חיובי ונבלמות בשל תהליכי משוב שלילי.
בעידן הקרח הרביעוני, כשהקרח והאבק באטמוספירה החזירו חלק ניכר מקרינת השמש (אלבדו גבוה) ורמות הפחמן הדו-חמצני היו נמוכות, נוצר מעגל של התקררות מתמשכת.
צורת משוב חשובה נובעת מהאלבדו של כדור הארץ - היחס בין כמות אנרגיית השמש המוחזרת לכמות הנקלטת.
קרח ושלג, מפאת לובנם, מגבירים את האלבדו של כדור הארץ, בעוד שאוקיינוסים ויערות מפחיתים אותו עקב כהותם.
כאשר טמפרטורת האוויר יורדת, מעטי הקרח והשלג מתרחבים ומצמצמים את כיסוי היערות והאוקיינוסים.
ככל שהתהליך מתמשך, הקרינה שנבלעת בכדור הארץ ומחממת אותו הולכת ופוחתת, ההתקררות מעמיקה, מאיצה את הרחבות הקרחונים וחוזר חלילה.
תהליך זה נמשך עד שהתחרות עם מנגנון משוב שלילי, שעליו יוסבר בהמשך, מאלצת את המערכת להגיע לשיווי משקל.
ישנה תיאוריה גורסת שכאשר נוצרים קרחונים מתרחשים שני דברים: הקרח טוחן סלעים לאבק, והיבשה הופכת יבשה וצחיחה.
תהליך זה מאפשר לרוחות להסיע אבק עשיר בברזל לאוקיינוס הפתוח.
אבק זה משמש דשן ומעודד פריחות נרחבות של אצות, שמסייעות בספיגת כמויות גדולות של פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה.
זה בתורו גורם להתקררות נוספת ולגדילת הקרחונים.
ב-1956, החוקרים מוריס יואינג וויליאם דון שיערו שאוקיינוס ארקטי נטול קרח מוביל להגברת שלגים בקווי רוחב גבוהים.
ההיגיון מאחורי ההשערה הוא שבאוקיינוס ארקטי קר ומכוסה קרח אידוי והמראה מתרחשים במשורה, ואז האזורים הקוטביים מועטי משקעים.
כמות משקעים נמוכה זו מאפשרת לשלגים בקווי רוחב גבוהים להפשיר במהלך הקיץ.
אוקיינוס ארקטי נטול קרח קולט קרינת שמש במהלך ימי הקיץ הארוכים ומאדה יותר מים לאטמוספירה הארקטית.
עם משקעים רבים יותר, חלקים מהשלג עשויים שלא להפשיר במהלך הקיץ, וכך יכול להיווצר קרח קרחוני בגבהים נמוכים יותר ובקווי רוחב דרומיים יותר, מה שמפחית את הטמפרטורות מעל היבשה באמצעות הגברת האלבדו כאמור לעיל.
החלשה מעין זו (שתתבטא בין השאר בצמצום השפעות זרם הגולף) תגרום להתקררות בצפון אירופה, שתוביל להצטברות שלג קיצית בקווי רוחב נמוכים יותר.
מעטי הקרח שוחקים את הקרקע שמתחתיהם, מה שמקטין את שטח היבשה הזמין להיווצרות קרח חדש.
כתוצאה מכך נחלש מעגל ההתקררות (משוב האלבדו) משתי סיבות: ראשית, יש פחות שטח יבשתי לקרחונים חדשים.
שנית, מפלס הים עולה כשהקרח מפשיר, והאוקיינוס הכהה שנחשף בולע יותר קרינת שמש מאשר יבשה מכוסת קרח.
גורם נוסף המחליש את ההתקרחות הוא הירידה במשקעים בשיא התקופה הקרחונית - ככל שהאקלים קר ויבש יותר, כך יורד פחות שלג לחדש את הקרחונים.
כשהקרחונים מתחילים לסגת מסיבה זו או אחרת, נוצר תהליך של "משוב חיובי הפוך": ככל שנחשפת יותר קרקע כהה, כך נספגת יותר קרינת שמש, הטמפרטורה עולה, והקרח מפשיר מהר יותר - בדיוק ההפך מהמעגל שגרם להתפשטות הקרחונים מלכתחילה.
לפי מחקר שפורסם ב-Nature Geoscience, פליטות הפחמן הדו-חמצני מפעילות האדם ידחו את התקופה הקרחונית הבאה.
החוקרים בחנו נתונים על מסלול כדור הארץ וחיפשו תקופות חמות בעבר שדומות לימינו.
על פי הממצאים, בתנאים טבעיים התקופה הקרחונית הבאה הייתה אמורה להתחיל בעוד כ-1,500 שנה.
אולם כמות גזי החממה שנפלטה לאטמוספירה גדולה, ונראה שעידן הקרח הבא יידחה.
הגורמים למעברים האקלימיים הגדולים של כדור הארץ - בין עידני קרח לתקופות חממה, וכן התנודות הקטנות יותר בתוך עידן קרח בין תקופות קרחוניות לבין-קרחוניות - עדיין אינם מובנים במלואם.
הקונצנזוס המדעי הוא שמספר גורמים משמעותיים:
הרכב האטמוספירה, כגון ריכוזי הפחמן הדו-חמצני והמתאן (הרמות הספציפיות של הגזים הללו ניתנות כיום לזיהוי בדגימות גלילי קרח חדשות מפרויקט הקידוח האירופי באנטארקטיקה (EPICA) בכיפת C באנטארקטיקה לאורך 800,000 השנים האחרונות);
שינויים במסלול כדור הארץ סביב השמש הידועים כמחזורי מילנקוביץ';
תנועת הלוחות הטקטוניים גורמת לשינויים במיקום היחסי ובכמות הקרום היבשתי והאוקייני על פני כדור הארץ, וכן משפיעה על זרמי הרוח והאוקיינוסים;
הדינמיקה המסלולית של מערכת כדור הארץ–ירח;
פגיעות של מטאוריטים גדולים יחסית;
חלק מהגורמים הללו משפיעים זה על זה.
לדוגמה, שינויים בהרכב האטמוספירה של כדור הארץ (במיוחד ריכוזי גזי החממה) עשויים לשנות את האקלים, בעוד ששינוי האקלים עצמו יכול לשנות את הרכב האטמוספירה (למשל על ידי שינוי הקצב שבו תהליכי בליה מסירים פחמן דו-חמצני).
חוקרי אקלים, ובהם הגאולוגית מורין ריימו והפליאוקלימטולוג ויליאם רודימן, מציעים שהרמות טיבט וקולורדו פועלות כמעין "מלכודות" ענקיות לפחמן דו-חמצני.
כאשר רמות גבוהות אלו נחשפות לאטמוספירה, הסלעים שלהן עוברים תהליכי בליה מואצים שקולטים פחמן דו-חמצני מהאוויר.
יעילות התהליך כה גבוהה שהוא נחשב לגורם משמעותי במגמת ההתקררות בעידן הקנוזואיקון (העידן הגאולוגי הנוכחי שהחל לפני כ-66 מיליון שנה, עם הכחדת הדינוזאורים) - מגמה שנמשכת כבר 40 מיליון שנה והובילה בסופו של דבר לעידן הקרח הנוכחי.
החוקרים טוענים שכמחצית מההתרוממות של רמות אלו (ועמה גם מחצית מיכולת קליטת הפחמן הדו-חמצני שלהן) התרחשה רק ב-10 מיליון השנים האחרונות.
ישנן עדויות לכך שרמת גזי החממה באטמוספירה יורדת בתחילת עידני הקרח ועולות עם נסיגת מעטי הקרח.
ואולם, קשה לקבוע סיבה ומסובב בתהליך זה.
ייתכן שהירידה בגזי החממה גורמת להתקררות, אך ייתכן גם שההתקררות עצמה מובילה לירידה בריכוז הגזים (כפי שצוין לעיל, תהליכי בליה מואצים עשויים להסיר פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה).
אפשר גם שריכוז גזי החממה מושפע מגורמים אחרים שהוצעו כגורמים לעידני קרח, כמו תנועת היבשות ופעילות געשית.
ישנה השערה שגורסת שהתקופה שבה כדור הארץ היה קפוא באזורים נרחבים מאוד ("Snow Ball Earth") והתרחשה בסוף הפרוטרוזואיקון (לפני כ-650-750 מיליון שנה) הסתיימה בזכות עלייה חדה ברמות הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה, בעיקר מהרי געש.
חלק מהתומכים בהשערה טוענים שההקפאה עצמה נגרמה מלכתחילה בגלל ירידה דרמטית בפחמן הדו-חמצני האטמוספירי.
כיוון מחשבה זה גם מזהיר מפני אפשרות של "כדורי שלג" עתידיים - מצבים קיצוניים שבהם כל כדור הארץ עלול להיות מכוסה בקרח.
ב-2009 התפרסמו עדויות נוספות לכך ששינויים בקרינת השמש המגיעה לכדור הארץ הם הטריגר הראשוני להתחממות לאחר עידן קרח.
גורמים משניים, כמו העלייה בגזי החממה, אחראים לעוצמת ההתחממות ולהיקפה.
התבוננות בממצאים גאולוגיים מעלה שעידני קרח מתחילים כשיבשות נמצאות במיקומים שחוסמים או מפחיתים את זרימת המים החמים מקו המשווה אל הקטבים, כך נוצרים מעטי קרח, ומתחיל משוב אלבדו חיובי.
עידן הקרח נמשך עד שהירידה בתהליכי הבליה גורמת לעלייה באפקט החממה.
קיימים שלושה תרחישים עיקריים של סידור היבשות החוסמים את תנועת המים החמים אל הקטבים:
יבשת יושבת על גבי קוטב, כפי שאנטארקטיקה ממוקמת כיום.
ים קוטבי כמעט סגור לחלוטין ביבשה, כמו האוקיינוס הארקטי כיום.
יבשת-על מכסה את רוב קו המשווה, כפי שרודיניה (יבשת-על קדומה) עשתה בזמן התפרקותה לפני כ-750 מיליון שנה, תהליך שתרם לעידני הקרח החמורים של התקופה הקריוגנית.
מאחר שבכדור הארץ של ימינו יש יבשת מעל הקוטב הדרומי ואוקיינוס כמעט סגור מעל הקוטב הצפוני, גאולוגים מאמינים שכדור הארץ ימשיך לחוות תקופות קרחוניות בעתיד הגאולוגי הקרוב.
חלק מהמדענים סבורים שרכס ההימלאיה הוא גורם מרכזי בעידן הקרח הנוכחי.
הרי ההימלאיה הגבירו את כמות המשקעים הכוללת על פני כדור הארץ, ולפיכך את הקצב שבו פחמן דו-חמצני נשטף מהאטמוספירה, תופעה שמאזנת את אפקט החממה.
היווצרות ההימלאיה החלה לפני כ-70 מיליון שנה עת התנגש הלוח ההודי-אוסטרלי בלוח האירו-אסייתי.
ההרים עדיין מתרוממים בקצב של כ-5 מילימטרים בשנה שכן הלוח ההודי-אוסטרלי עדיין נע בקצב של 67 מילימטרים לשנה.
ההיסטוריה של ההימלאיה תואמת באופן כללי את מגמת הירידה ארוכת הטווח בטמפרטורה הממוצעת של כדור הארץ מאז אמצע האיאוקן, לפני 40 מיליון שנה.
זרמי האוקיינוסים ממלאים תפקיד מרכזי בקביעת האקלים העולמי על ידי הסעת מים חמים וקרים בין אזורים שונים בכדור הארץ.
הזרמים מעבירים חום מאזורים טרופיים, שם קרינת השמש חזקה, לאזורי קטבים שמקבלים פחות קרינה, ולהפך - מביאים מים קרים מהקטבים לאזורים חמים.
תנועה זו משפיעה דרמטית על האקלים המקומי: זרמים חמים יכולים להעניק לאזורים צפוניים אקלים מתון (כמו זרם הגולף שמחמם את איי בריטניה), בעוד זרמים קרים יכולים לקרר אזורים טרופיים.
זרימת האוקיינוסים מושפעת ממספר גורמים: מיקום היבשות (שמכתיב את נתיבי הזרימה), גובה פני הים, הבדלי מליחות וטמפרטורה בין אזורים שונים, ועוד.
שינויים גאולוגיים יכולים לשנות את דפוסי הזרימה באופן דרמטי - לדוגמה, סגירת מצר פנמה לפני כ-3 מיליון שנה חסמה את זרימת המים בין האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט באזורים הטרופיים, וייתכן שהדבר הוביל לתקופת הקרחונים הנוכחית בצפון אמריקה.
מחקרים מראים שתנודות בזרמי האוקיינוסים עשויות להסביר את המעברים בין תקופות קרחוניות לבין-קרחוניות בעידן הקרח האחרון.
במהלך התקופות הקרחוניות, גובה פני הים ירד ב-20-30 מטרים משום שכמויות עצומות של מים קפאו והפכו לחלק מיריעות הקרח, בעיקר בחצי הכדור הצפוני.
עם הצטברות קרח וירידה משמעותית בפני הים, הזרימה דרך מצר ברינג (המצר הצר בין סיביר לאלסקה; עומקו כ-50 מטרים כיום) פחתה, והוגברה הזרימה מהאוקיינוס האטלנטי הצפוני.
כתוצאה מכך השתנתה הזרימה תרמוהלינית באוקיינוס האטלנטי, והוגברה הובלת החום לאזור הארקטי.
הקרח הקוטבי החל להפשיר ומעטי הקרח היבשתיים קטנו.
ההפשרה העלתה שוב את פני הים, השיבה את זרימת המים הקרים מהאוקיינוס השקט וחזרה לתהליך הצטברות קרח בחצי הכדור הצפוני.
על פי מחקר שפורסם ב-Nature ב-2021, כל התקופות הקרחוניות בעידני הקרח במהלך 1.6 מיליון השנים האחרונות היו קשורות לנדידת קרחונים צפים מאנטארקטיקה.
כשקרחונים אלה הפשירו רחוק מאנטארקטיקה, המים המתוקים שנוצרו גרמו לשינויים במליחות האוקיינוסים - האוקיינוס הדרומי נעשה מלוח יותר בעוד האטלנטי הצפוני נעשה מתוק יותר.
שינויים אלה הובילו לשינוי דרמטי בזרמי האוקיינוס, שבתורו גרם לספיחה מוגברת של פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה והחלשת אפקט החממה.
המחברים מזהירים שתהליך זה עלול להיפגע בעתיד עם התחממות ניכרת של האוקיינוס הדרומי, והקרחונים לא ינדדו צפונה מספיק כדי לחולל שינויים אלה.
מתיאס קוהלה, גאומורפולוג גרמני שחקר קרחונים, פיתח תאוריה גאולוגית להסבר התפתחותם של עידני הקרח.
תאוריה זו התבססה על ההנחה שמעטה קרח עצום כיסה את הרמה הטיבטית בתקופות הקרח, ואולי אף במהלך המקסימום הקרחוני האחרון.
לפני מיליוני שנים, האזור שכיום מהווה את הרמה הטיבטית היה נמוך בהרבה וחשוף - קרקע חשופה הבולעת את קרינת השמש ומחממת את האטמוספירה.
אולם, תהליכים טקטוניים הרימו את הרמה לגובה העולה על קו השלג.
קוהלה טען כי התרוממות זו יצרה שינוי דרמטי: שטח עצום של כ-2.4 מיליון קילומטרים רבועים הפך ממשטח כהה הבולע חום למשטח לבן מכוסה קרח.
קרח לבן מחזיר חלק ניכר מקרינת השמש חזרה לחלל במקום לבלוע אותה - תופעה המכונה אלבדו.
במקרה זה, כושר ההחזרה עלה ב-70%, כלומר כמות האנרגיה המוחזרת לחלל גדלה באופן משמעותי.
תהליך זה הביא להתקררות כלל-עולמית שתרמה להתפתחות עידן הקרח הפלייסטוקני.
מיקומה של הרמה הטיבטית בקו רוחב סובטרופי מעניק לתאוריה זו משקל מיוחד.
אזור זה מקבל קרינת שמש חזקה פי ארבעה עד חמישה מאזורי הקטבים, ולכן המרתו ממשטח בולע חום למשטח מחזיר קרינה השפיעה על מאזן האנרגיה העולמי בצורה דרמטית.
המשטח שהיה אמור להיות מקור החימום העוצמתי ביותר על פני כדור הארץ הפך למקור קירור משמעותי.
לגבי התקופות החמות בין עידני הקרח, קוהלה הסביר אותן באמצעות מחזורי הקרינה הנובעים משינויים במסלול כדור הארץ סביב השמש.
מחזורים אלה, המתרחשים כל כ-100,000 שנה, גורמים להתחממות קלה יחסית.
התבוננות בתהליך מציעה כי התחממות מינורית זו הספיקה כאשר שולבה עם תהליך נוסף: שקיעת מעטי הקרח בצפון אירופה ובטיבט תחת משקלם העצום.
שילוב זה הוביל להפשרה מלאה של מעטי הקרח היבשתיים ולתקופות בין-קרחוניות.
תאוריה זו, על אף היותה מעניינת, נותרה שנויה במחלוקת בקהילה המדעית ודורשת מחקר נוסף לביסוסה.
כדור הארץ מקיף את השמש במסלול אליפטי ולא במעגל מושלם.
מסלול זה אינו קבוע אלא משתנה לאורך זמן במספר מאפיינים: מידת האליפטיות (האקסצנטריות), זווית הנטייה של ציר הסיבוב של כדור הארץ, וכיוון הציר ביחס לכוכבים.
שינויים אלה מתרחשים במחזוריות קבועה ומשפיעים על כמות קרינת השמש המגיעה לאזורים שונים בכדור הארץ.
המדען הסרבי מילוטין מילנקוביץ' היה הראשון שחישב במדויק את המחזורים הללו בתחילת המאה ה-20, ומאז הם נקראים על שמו - מחזורי מילנקוביץ'.
לכל מחזור אורך שונה, ולפיכך בזמנים מסוימים השפעותיהם מחזקות זו את זו, ובזמנים אחרים הן מבטלות זו את זו באופן חלקי.
ישנם ממצאים רבים המצביעים על כך שמחזורי מילנקוביץ' משפיעים על המעבר בין תקופות קרחוניות לתקופות בין-קרחוניות במהלך עידני קרח.
עידן הקרח הנוכחי הוא הנחקר והמובן ביותר, במיוחד 400,000 השנים האחרונות.
תקופה זו מתועדת באמצעות גלילי קרח - דגימות קרח הנלקחות מעומק הקרחונים ושומרות בתוכן תיעוד של הרכב האטמוספירה, טמפרטורה ונפח הקרח .
במהלך תקופה זו, ההתאמה בין תדירות התקופות הקרחוניות והבין-קרחוניות לבין מחזורי מילנקוביץ' כה מדויקת עד שהשפעת המסלול מקובלת באופן כללי בקהילה המדעית.
השפעות משולבות של שינוי המרחק מהשמש, הנקיפה (תנועה מעגלית איטית של ציר הסיבוב של כדור הארץ, בדומה לסביבון המתנדנד), והשינוי בזווית הנטייה של הציר משנות את חלוקת קרינת השמש המגיעה לכדור הארץ.
חשיבות מיוחדת נודעת לשינויים בנטיית ציר כדור הארץ, המשפיעים על עוצמת העונות.
לדוגמה, כמות קרינת השמש ביולי בקו רוחב 65 מעלות צפון משתנה בשיעור של עד 22% (מ-450 וואט למטר רבוע עד 550 וואט למטר רבוע).
התבוננות בתהליך ההצטברות וההפשרה של קרח מציעה כי מעטי קרח גדלים כאשר הקיץ אינו חם מספיק כדי להפשיר את מלוא כמות השלג שנערמה במהלך החורף.
חוקרים מסוימים סבורים שעוצמת ההשפעה המסלולית חלשה מדי כדי לגרום לעידני קרח, אולם מנגנונים משלימים כמו ריכוז פחמן דו-חמצני באטמוספירה עשויים להסביר את הפער הזה.
אמנם תאוריית מילנקוביץ' חוזה ששינויים מחזוריים ברכיבי המסלול של כדור הארץ אמורים להתבטא בתיעוד הקרחוני, אולם נדרשים הסברים נוספים כדי להבין אילו מחזורים הם החשובים ביותר בקביעת העיתוי של תקופות קרחוניות ובין-קרחוניות.
במיוחד בולט כי במהלך 800,000 השנים האחרונות, המחזור הדומיננטי של תנודות קרחוניות-בין קרחוניות היה 100,000 שנה, התואם לשינויים באקסצנטריות המסלול (מידת האליפטיות של המסלול - כמה הוא "מעוך" לעומת מעגל מושלם) ובנטיית המישור המסלולי של כדור הארץ.
אולם, זהו דווקא המחזור החלש ביותר מבין שלושת המחזורים שחזה מילנקוביץ'.
בתקופה שלפני 3.0-0.8 מיליון שנה, הדפוס הדומיננטי של תקופות קרח התאים למחזור של 41,000 שנה של שינויים בנטיית הציר של כדור הארץ.
הסיבות לדומיננטיות של תדירות אחת על פני אחרת אינן ברורות דיו ומהוות נושא מחקר פעיל כיום, אך התשובה קשורה ככל הנראה לסוג מסוים של תהודה במערכת האקלים של כדור הארץ.
מחקרים עדכניים מציעים שהמחזור של 100,000 שנה הפך דומיננטי בגלל הגידול בקרח הים בקוטב הדרומי, שהגביר את החזרת קרינת השמש הכוללת.
ההסבר ה"מסורתי" של מילנקוביץ' מתקשה להסביר את הדומיננטיות של מחזור 100,000 השנים במהלך 8 המחזורים האחרונים.
מולר, פיזיקאי אמריקני מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וגורדון ג'יי.
מקדונלד, גאופיזיקאי אמריקני, ואחרים הצביעו על כך שהחישובים הקלאסיים מתייחסים למסלול דו-ממדי של כדור הארץ, אך למסלול התלת-ממדי יש גם מחזור של 100,000 שנה של נטיית המישור המסלולי.
הם הציעו ששינויים אלה בנטיית המסלול מובילים לשינויים בקרינה, כאשר כדור הארץ נע פנימה והחוצה מרצועות אבק ידועות במערכת השמש.
למרות שזהו מנגנון שונה מההשקפה המסורתית, התקופות ה"חזויות" במהלך 400,000 השנים האחרונות כמעט זהות.
תאוריית מולר ומקדונלד, בתורה, אותגרה על ידי חוסה אנטוניו ריאל, פיזיקאי ספרדי-אמריקני.
ויליאם רודימן, פליאוקלימטולוג האמריקני, הציע מודל המסביר את מחזור 100,000 השנים באמצעות ההשפעה המווסתת של האקסצנטריות (מחזור חלש של 100,000 שנה) על הנקיפה (מחזור של 26,000 שנה) בשילוב עם משובי גזי חממה במחזורים של 41,000 ו-26,000 שנה.
תאוריה נוספת הוצעה על ידי פיטר הויברס, אוקיינוגרף אמריקני, שטען כי מחזור 41,000 השנים תמיד היה דומיננטי, אך כדור הארץ נכנס למצב התנהגות אקלימית שבו רק המחזור השני או השלישי מפעיל עידן קרח.
משמעות הדבר היא שהמחזוריות של 100,000 שנה היא למעשה אשליה הנוצרת על ידי מיצוע של מחזורים הנמשכים 80,000 ו-120,000 שנה.
תאוריה זו עולה בקנה אחד עם מודל אמפירי פשוט רב-מצבי שהוצע על ידי דידייה פייאר, פליאוקלימטולוג צרפתי.
פייאר מציע שאת מחזורי הקרח של הפלייסטוקן המאוחר ניתן לראות כקפיצות בין שלושה מצבי אקלים כמעט-יציבים.
הקפיצות מושרות על ידי הכוח המסלולי, בעוד שבפלייסטוקן המוקדם מחזורי הקרח של 41,000 שנה נבעו מקפיצות בין שני מצבי אקלים בלבד.
מודל דינמי המסביר התנהגות זו הוצע על ידי פיטר דיטלבסן, פיזיקאי דני.
אם כך נדמה כי מחזורי הקרח של הפלייסטוקן המאוחר אינם נובעים ממחזור האקסצנטריות החלש של 100,000 שנה, אלא מתגובה לא-ליניארית בעיקר למחזור הנטייה של 41,000 שנה.
לא רק זאת שההסבר הזה פותר את החידה, אלא שהוא גם מתיישב עם התצפיות הגאולוגיות באופן טוב יותר.
שינויים בתפוקת האנרגיה של השמש
קיימים לפחות שני סוגים של שינויים בתפוקת האנרגיה של השמש:
בטווח הארוך מאוד - אסטרופיזיקאים סבורים שתפוקת השמש גדלה בכ-7% כל מיליארד שנה.
תהליך זה נובע מהתפתחות הגרעינית של השמש: ככל שהשמש מזדקנת, הליבה שלה נעשית צפופה יותר וחמה יותר, מה שמגביר את קצב התגובות הגרעיניות ולפיכך את כמות האנרגיה הנפלטת.
שינויים קצרי טווח - כגון מחזורי כתמי שמש (הנמשכים כ-11 שנה), ואפיזודות ארוכות יותר כמו "המינימום של מאונדר" (Maunder Minimum).
המינימום של מאונדר היה תקופה בין השנים 1645-1715 שבה נצפו מעט מאוד כתמי שמש, והיא חפפה לחלק הקר ביותר של "עידן הקרח הקטן" באירופה.
התבוננות בסקאלות הזמן השונות מציעה כי הגידול ארוך-הטווח בתפוקת השמש אינו יכול להיות הגורם לעידני קרח.
אם כך נדמה כי בעוד שהשמש נעשית חמה יותר לאורך מיליארדי שנים, תופעה זו אינה מסבירה את המחזוריות של עידני הקרח שמתרחשים בסקאלת זמן של עשרות עד מאות אלפי שנים.
לא רק זאת שהכיוון של השינוי הפוך (השמש מתחממת בעוד עידני קרח דורשים קירור), אלא שקצב השינוי איטי מדי בכמה סדרי גודל.
התפרצויות געשיות עשויות היו לתרום לתחילתם או לסיומם של עידני קרח.
בתקופות מסוימות בהיסטוריה האקלימית של כדור הארץ, רמות הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה היו גבוהות פי שניים או שלושה מהרמות הנוכחיות.
הרי געש ותנועות של לוחות טקטוניים תרמו לריכוזים גבוהים של CO2 באטמוספירה.
פחמן דו-חמצני מהרי געש תרם ככל הנראה לתקופות שבהן שררו הטמפרטורות הגבוהות ביותר על פני כדור הארץ.
התבוננות בקשר בין געשיות לאקלים מציעה כי להרי געש תפקיד מורכב בשינויי אקלים לאורך ההיסטוריה הגאולוגית.
מצד אחד, התפרצויות געשיות גדולות יכולות לגרום להתקררות משמעותית אך קצרת טווח על ידי פליטת אפר וגופרית שחוסמים את קרינת השמש.
מחקרים עדכניים מצביעים על כך שהתפרצויות היסטוריות בקווי רוחב גבוהים גרמו לתקופות קירור דרמטיות - למשל בשנות ה-540, ה-1450 וה-1600. מחקרים מראים כי ההשפעה המקררת נובעת בין השאר מהתחמצנות אירוסולים של גופרית דו-חמצנית לחלקיקי סולפט באטמוספירה העליונה ומחזירים קרינת שמש לחלל.
מצד שני, בסקאלות זמן גאולוגיות של מיליוני שנים, געשיות מסיבית יכולה לתרום להתחממות ארוכת טווח.
בתקופות מסוימות בהיסטוריה האקלימית של כדור הארץ, רמות הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה היו גבוהות פי שניים או שלושה מהרמות בתקופה הקדם-תעשייתית, בעיקר בשל פעילות געשית אינטנסיבית ותנועות של לוחות טקטוניים.
למשל, התפרצויות געשיות תת-ימיות מסיביות הוצעו כהסבר אפשרי למקסימום התרמי של הפליאוקן-איאוקן לפני כ-56 מיליון שנה, כאשר שחרור מהיר של מתאן ממאגרים תת-ימיים הוביל להתחממות קיצונית.
תקופות קרחוניות ובין קרחוניות אחרונות
התקופה הנוכחית, עידן הקרח הרביעוני, החלה לפני כ-2.6 מיליון שנה תקופה זו מאופיינת בחילופי אקלים בין שלבים חמים וקרים.
השלבים הקרים הנקראים תקופות קרחוניות נמשכים כ-100,000 שנה, ואילו שלבים חמים הנקראים תקופות בין-קרחוניות נמשכים בין 10,000 ל-15,000 שנה.
הפרק הקר האחרון (התקופה הקרחונית האחרונה) הסתיים לפני כ-10,000 שנה.
כדור הארץ נמצא כיום בתקופה בין-קרחונית בעידן הקרח הרביעוני, המכונה הולוקן.
התקופות הקרחוניות העיקריות של עידן הקרח הנוכחי בצפון אמריקה הן האילינויאן (על שם מדינת אילינוי), האימיאן (תקופה בין-קרחונית חמה) וההתקרחות ויסקונסין (על שם מדינת ויסקונסין).
בעבר נהוג היה בקרב החוקרים לחלק את עידן הקרח בצפון אמריקה לשלבים נוספים: נברסקן, אפטון, קנסן וירמות'יאן (כולם נקראו על שם מקומות בארצות הברית).
אולם בשנות ה-80, גאולוגים וחוקרי צורות פני השטח שעוסקים בתקופת ההתקרחות הרביעונית החליטו לאחד את כל השלבים הקדומים הללו תחת שם אחד - טרום-אילינויאן - מכיוון שקשה להבחין ביניהם באופן מדעי ברור.
התקרחות ויסקונסין היא התקופה הקרחונית האחרונה והמוכרת ביותר בצפון אמריקה.
בשיאה, במהלך החלק המאוחר של שיא הקרחון האחרון (לפני 26,000 עד 13,300 שנה), כיסו משטחי קרח עצומים את צפון היבשת עד קו הרוחב 45 מעלות צפון - העובר דרך צפון ארצות הברית.
משטחי קרח אלה היו עבים להפליא - בין 3 ל-4 קילומטרים גובהם.
הקרחונים העצומים שינו לחלוטין את פני צפון אמריקה:
האגמים הגדולים - חמשת האגמים הענקיים (סופיריור, מישיגן, הורון, אירי ואונטריו) נוצרו כאשר הקרחונים חרתו והעמיקו עמקים קדומים.
באופן דומה נוצרו גם אגמי האצבע בניו יורק, שצורתם הארוכה והצרה מזכירה אצבעות.
אלפי אגמים קטנים - במדינות מינסוטה וויסקונסין נחצבו אלפי שקעים על ידי תנועת הקרחונים.
כשהקרח נמס, השקעים התמלאו במים ונוצרו האגמים הרבים המפוזרים באזור.
שינוי מסלולי נהרות - מערכת הניקוז העתיקה של נהר טייס נחסמה על ידי הקרחונים ונאלצה למצוא דרך חדשה, מה שיצר את נהר אוהיו המוכר לנו היום.
מפלי הניאגרה נוצרו כאשר נהר שהוסט ממסלולו נתקל במדרגת סלע גיר ונאלץ לצנוח מגובה רב.
יצירת נופים חדשים - האזור החופי מלונג איילנד ועד ננטאקט במסצ'וסטס נבנה מחומרים שהקרחונים גררו איתם (חומר הנקרא "טיל קרחוני").
כמו כן, כשהקרח נסוג והותיר אחריו אבק סלעים דק, נשאו הרוחות את האבק מאות קילומטרים ויצרו שכבות עבות של אדמת לס פורייה בעמק נהר מיזורי.
תופעות מתמשכות - גם כיום, שנים לאחר הפשרת הקרחונים, האדמה באזור האגמים הגדולים ממשיכה להתרומם באיטיות.
ההסבר הוא שמשקל הקרח העצום לחץ על הקרקע, וככשהקרח נעלם, האדמה שבה באיטיות למקומה בתהליך הנקרא "התרוממות פוסט-קרחונית".
לא כל צפון אמריקה כוסתה בקרח.
"אזור חסר הסחף" (Driftless Area) - שטח במערב ויסקונסין וחלקים סמוכים של מינסוטה, איווה ואילינוי - נותר חשוף מסיבות שעודן נחקרות.
תקופת הקרח האחרונה באנדים הצחיחים-למחצה סביב אקונקגווה וטופונגאטו
אזור הרי האנדים הגבוהים סביב הר האקונקגווה (32°–33° דרום) והר הגעש טופונגאטו (33°–34° דרום) לא היה מכוסה במלואו בכיפת קרח נרחבת במהלך תקופת הקרח האחרונה.
כיסוי הקרח היה מוגבל לקרחונים נרחבים בעמקים ולכיפות קרח קטנות יותר.
כל הקרחונים העמקיים הללו התחברו ויצרו קרחון יבשתי (Piedmont glacier) גדול אחד, אשר מילא את השקעים הטופוגרפיים שבין ההרים.
על פי מדידות של קו השלג הנמוך ביותר (ELA - Equilibrium Line Altitude) בתקופה זו, הגבול התחתון של הקרחונים היה נמוך בכ-1,200 מטרים מגובהו כיום.
מכך ניתן להסיק כי הטמפרטורה הממוצעת באזור הייתה נמוכה בכ-7.2 עד 9.6 מעלות צלזיוס מהטמפרטורה הנוכחית.
עם זאת, יש לקחת בחשבון כי תנאי האקלים באזור היו יבשים מאוד (צחיחים-למחצה), ולכן סביר להניח שהירידה בטמפרטורה הייתה מתונה יותר, בסביבות 7.5 מעלות צלזיוס, ולוותה בירידה משמעותית בכמות המשקעים.
אף שתקופת הקרח האחרונה חלפה לפני יותר מ-8,000 שנה, חותמה ניכר בנוף עד ימינו.
תנועת הקרח האדירה חרצה ופיסלה את פני השטח בקנדה , גרינלנד, צפון אירואסיה ואנטארקטיקה.
צורות נוף אופייניות שהותירו הקרחונים פזורות בשטחים אלה, ובהן סלעים תועים, טיל, דרמלינים, אסקרים, פיורדים, אגמי קומקום, מורנות, קרקסים קרחוניים, שנים קרחוניות ותצורות נוספות.
משקלן הכביר של יריעות הקרח גרם לעיוות של קרום ומעטפת כדור הארץ.
לאחר שיריעות הקרח הפשירו, החלה היבשה, שהשתחררה מן המעמסה, להתרומם בתהליך המכונה התרוממות פוסט-קרחונית.
בשל צמיגותה הגבוהה של מעטפת כדור הארץ, זרימת הסלעים המאפשרת את ההתרוממות היא איטית להפליא – קצבה כיום עומד על כסנטימטר אחד בשנה במרכזי האזורים המתרוממים.
במהלך ההתקרחות, כמויות אדירות של מים נאצרו ביריעות הקרח על חשבון מי האוקיינוסים.
כתוצאה מכך, מפלס פני הים העולמי צנח בכ-110 מטרים.
צניחה זו חשפה את המדפים היבשתיים ויצרה גשרי יבשה שאפשרו נדידת בעלי חיים בין יבשות.
עם הפשרת הקרחונים, שבו המים לאוקיינוסים ומפלס פני הים עלה.
תהליך זה חולל תמורות חדות ופתאומיות בקווי החוף ובמערכות הידרולוגיות: שטחי יבשה הוצפו, ואחרים בצבצו ועלו מן המים; סכרי קרח קרסו וגרמו להמלחת אגמים; סכרים חדשים נוצרו וכלוא מאחוריהם אגמי מים מתוקים עצומים; ודפוסי מזג האוויר האזוריים השתנו לבלי הכר.
תהפוכות אלו אף יכלו להוביל להתקרחות מחודשת ומקומית.
דפוס דינמי זה של שינויים מהירים ביבשה, בקרח, במים מלוחים ובמים מתוקים, נחשב למודל סביר למה שהתרחש באזור הבלטי וסקנדינביה, וכן בחלקים נרחבים של מרכז צפון אמריקה, לקראת סוף שיא תקופת הקרח האחרונה.
קווי החוף המוכרים לנו כיום התייצבו רק באלפי השנים האחרונות.
כך למשל, תהליך ההתרוממות בסקנדינביה, במקביל לעליית פני הים, הביא להצפת מישור יבשתי רחב ידיים שהשתרע מתחת למה שהוא כיום ההים הצפוני, וחיבר בעבר את האיים הבריטיים ליבשת אירופה.
שינוי פיזור מסת המים על פני כדור הארץ וזרימת הסלעים במעטפת גורמים לשינויים בשדה הכבידה וכן במומנט ההתמד של כדור הארץ.
שינויים אלו, בתורם, משפיעים על המהירות הזוויתית, על ציר הסיבוב ועל פרצסיית ציר הסיבוב של כדור הארץ.
המעמסה של מסת הקרח על הליתוספירה גרמה לה להתכופף ויצרה מאמצים בתוך כדור הארץ.
באופן כללי, נוכחות הקרחונים דיכאה את התנועה לאורך העתקים (שברים גאולוגיים).
במהלך ההפשרה, הואצה התנועה בהעתקים, תופעה שחוללה רעידות אדמה.
רעידות אדמה שהתרחשו סמוך לשולי הקרחונים יכלו, בתורן, להאיץ הינתקות קרחונים, וייתכן שאף היו הגורם להינתקות משמעות המכונה אירועי היינריך.
ככל שהוסר יותר קרח משולי היריעות, כך התרחשו יותר רעידות אדמה תוך-לוחיות.
משוב חיובי זה עשוי להסביר את הקריסה המהירה של יריעות הקרח.
באירופה, השילוב של שחיקה קרחונית ושקיעה כתוצאה ממשקל הקרח (שקיעה איזוסטטית) הוא שהוביל להיווצרות ההים הבלטי, שבטרם עידן הקרח היה שטח יבשתי שנוקז על ידי נהר הארידנוס הקדום.
בעבר הוערך כי תקופה בין-קרחונית נמשכת כ-10,000 שנים.
הערכה זו עוררה בשנות ה-70 של המאה ה-20 חשש שתקופת הקרח הבאה קרובה וצפויה להתרחש בקרוב.
כיום סבורים שהשפעת האדם על הסביבה עשויה להאריך את התקופה החמה הנוכחית, שאורכה חריג ממילא.
עידני הקרח מתרחשים במחזורים של כ-100,000 שנים, אולם ייתכן כי עקב פליטות הפחמן הדו-חמצני של האנושות עידן הקרח הבא לא יתרחש.
לדברי סטיבן בארקר מאוניברסיטת קארדיף, ללא התערבות אנושית, ההתקרחות הבאה של כדור הארץ "תתרחש בתוך 11,000 השנים הבאות, ותסתיים בעוד 66,000 שנים".
על פי דוח משנת 2015 של פרויקט Past Global Changes, הדמיות מראות כי התקרחות חדשה אינה צפויה להתרחש ב-50,000 השנים הקרובות, כל עוד ריכוז הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה יישאר מעל 300 חלקים למיליון (ppm) או שפליטות הפחמן המצטברות יעלו על 1,000 גיגה-טון פחמן.
"רק אם ריכוז הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה ירד מתחת לרמתו הטרום-תעשייתית, תיתכן התקרחות ב-10,000 השנים הבאות...
בהינתן המשך פליטות הפחמן הדו-חמצני האנתרופוגניות (מעשה ידי אדם), סבירותה של התחלת התקרחות ב-50,000 השנים הבאות נמוכה מאוד, מכיוון שטווחי הזמן להתקררות ולהפחתת ריכוז הפחמן הדוח חמצני בחזרה לערכים טבעיים (ללא סילוק מלאכותי) הם ארוכים מאוד, ובנוסף, בשני מחזורי הנקיפה הבאים צפוי אילוץ פרצסיוני חלש בלבד".
(מחזור נקיפה, המכונה גם פרצסיה, נמשך כ-21,000 שנים, וזהו פרק הזמן הדרוש לפריהליון להשלים סיבוב מלא ביחס לשנה הטרופית).
עידן שריקי (נולד ב–30 בנובמבר 1981) הוא כדורגלן עבר ישראלי.
שריקי החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד והיה שותף להעפלה ההיסטורית שלה לליגה הראשונה בעונת 1997/98. לאחר שסיים את שירותו הצבאי בצה"ל ולא מצא את מקומו בסגל של קבוצת הבוגרים, שיחק בליגה ב' במכבי קריית עקרון.
בשנת 2002 עבר בהשאלה למכבי יבנה, וב-2003 חזר לאשדוד.
בחודש יולי 2011 חתם שריקי לשנתיים בקבוצת גורניק זאבז'ה מליגת העל הפולנית, אולם הושאל לאשדוד בטרם שיחק משחק ליגה אחד במדיה, עקב קשיי התאקלמות.
ב-3 ביולי 2012 חתם על חוזה לשלוש עונות במכבי נתניה תחת הדרכתו של טל בנין.
ב-17 בינואר 2013 הושאל שריקי למכבי פתח תקווה מהליגה הלאומית עד לסיום העונה.
כבר במשחקו הראשון בקבוצה כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 0–2 בדרבי מול הפועל פתח תקווה.
שריקי כבש 10 שערי ליגה בחצי עונה, וסייע למכבי פתח תקווה להעפיל בחזרה לליגת העל.
לקראת עונת חזר למכבי נתניה, לאחר שירדה לליגת הלאומית, והיה שותף לחזרתה בסיום העונה לליגת העל ולהעפלתה לגמר גביע המדינה.
ב-15 בינואר 2015 חתם בעירוני קריית גת מהליגה הלאומית.
ב-14 ביוני 2015 חתם בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית ובתום העונה עלה איתה לליגת העל כאשר כבש 18 שערים וסיים כמלך השערים של הקבוצה באותה עונה.
ב-12 ביולי 2016 חתם בבני לוד מהליגה הלאומית.
ב-9 בינואר 2017 חתם בהפועל מרמורק מליגה א'.
ב-29 במאי 2018 הוצג כשחקן הפועל אדומים אשדוד מליגה א'.
בשנת 2021 עבר לעירוני גדרה מליגה ב'.
בעונת 2021/2022 מונה לעוזר מאמן בהפועל אדומים אשדוד.
בדצמבר 2021 מונה למאמן הקבוצה במקומו של רוני אוואט שהתפטר, ביחד עם יאיר אזולאי
במרץ 2022 הוביל את הקבוצה לפלייאוף עליון.
בעונת 2023/24 חזר לשחק בקבוצת בית"ר גן יבנה מליגה ג'.
בעונת 2024/25 חתם בעירוני אשקלון מליגה ג'.
ב-30 בדצמבר של אותה השנה, עלה כמחליף למשחק גביע המדינה בסיבוב ח' מול מכבי חיפה באצטדיון סמי עופר.
עידן יניב (נולד ב-18 באוקטובר 1986 בתל אביב) הוא זמר ומוזיקאי ישראלי.
יניב נולד וגדל בתל אביב, למשפחה ממוצא בוכרי.
הופעתו הראשונה הייתה בגיל 12 ב-1998, בערב כישרונות צעירים.
בגיל 14 בשנת 2000 זכה במקום הראשון בפסטיבל שירי זוהר ארגוב שערכה חברת yes, בו ביצע את השיר "הפרח בגני".
בתיכון למד בבית הספר אורט סינגאלובסקי בתל אביב.
בשנת 2003, כשהיה בן 17, נוצר קשר בינו לבין הסוכן ינאי רטפן, מנהל אישי שלקח אותו תחת חסותו, והם החלו לעבוד יחדיו על אלבום הבכורה.
בסיום התיכון המשיך יניב ללימודי הנדסאות תוכנה בכיתות י"ג וי"ד במכללת אורט סינגאלובסקי.
בגיל 22, התנדב לצה"ל לשירות של שנה.
בנוסף שימש בוחן בבחינות קבלה ללהקה צבאית.
באוגוסט 2005 פרסם יניב סינגל ראשון, "מבקש רק לשמוח", אותו תרגם תרגום חופשי מיוונית.
באוקטובר 2005 הוציא יניב סינגל שני, "גלגל ענק", שלווה בקליפ עם מיטב אושיות הכדורגל בישראל.
בינואר 2006 הוציא יניב את הסינגל השלישי, "חושב עליה", בדואט עם ליאור דטאוקר שכתב והלחין את השיר.
השיר צעד בתחילת שנת 2006 במצעד הפזמונים של רשת ג' וזכה להצלחה מועטה, אך כעבור מספר חודשים זכה להצלחה מסחררת במצעד הפזמונים של גלגלצ ובעקבותיה להשמעות רבות בתחנות רדיו אחרות ובערוצי הטלוויזיה השונים.
ביולי 2006, לאחר עבודה של שנתיים, יצא אלבום הבכורה של יניב, חושב עליה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי תשס"ו של תחנת הרדיו גלגלצ זכה השיר "חושב עליה" במקום השלישי, ובמצעד השנתי של רשת ג' דורג במקום השני.
לכבוד המצעד השנתי של גלגלצ חידש יניב את שירה של להקת פונץ' "ונדמה שישוב".
על ההפקה המוזיקלית של האלבום אחראיים נדב ביטון, פיליפ גוזלן, עמית עמרמי ופטריק סבג.
לאחר שנמכרו 20,000 עותקים מהאלבום הוקלט השיר "לילה לבן" וצורף למהדורת הזהב.
בספטמבר 2007 הוציא יניב את אלבומו השני שנקרא, חכי לי.
בסמוך לצאת האלבום יצא הסינגל "סרט הודי" ביחד עם דנה אינטרנשיונל, שגם נכלל באלבומה, הכל זה לטובה.
בסוף שנת 2007 זכה יניב בתואר "זמר השנה" של טקס פרסי עמ"י של ערוץ המוסיקה 24. בשנת 2008 הקליט יניב גרסת כיסוי לשירה של להקת אבטיפוס "תשאירי לי מקום לחבק אותך" עבור הפרויקט "עבודה עברית".
במרץ 2009 הוציא יניב את אלבומו השלישי, על הרחבה, שהורכב ברובו משירי פופ קצביים.
לאלבום קדם הסינגל "מה עם אהבה" שכתב והלחין הנרי.
אחריו יצא הסינגל "נשיקה קטנה".
בחנוכה באותה שנה השתתף יניב בפעם השנייה בפסטיגל.
באפריל 2010 יצא הסינגל "לא מוותר", הראשון מתוך אלבומו הרביעי של יניב.
את המילים והלחן לשיר כתב דור דניאל.
ביולי 2010 יצא הסינגל השני, "בלתי נשכח", שכתב והלחין רגב דהן ועיבד הנרי.
לאחר מספר סינגלים נוספים, ובהם "אנשים אנשים" שכתב והלחין הנרי, יצא במרץ 2011 האלבום המלא, כן לאהבה.
באלבום נכללה גם גרסה מחודשת לשירה של להקת משינה "רכבת לילה לקהיר" אותו הפיק מוזיקלית עם הבסיסט והמפיק המוזיקלי דני שניידרמן.
בסוף אותה שנה הוציא יניב אוסף משיריו, מי אם לא עידן יניב, שכולל בין היתר את הלהיטים: "חושב עליה", "את יפה", "סרט הודי", "בא הביתה", "מה עם אהבה", "לא מוותר", "טירה של מלך", "אנשים אנשים" ו"חכי לי".
בנוסף, הוקלטו במיוחד לאוסף גם שירים מקוריים חדשים – "קיבוץ ומושב" ו"עומד במקום" (דואט עם לי בירן).
במהלך השנים 2012–2013 הוציא יניב מספר סינגלים מתוך אלבום שנגנז ב-2013: "איך אוכל לשמח אותך", "חוזר לשכונה", "כמה כוח", "שושנה", "חיים שלי בלב" ו"בין הפציעות".
בדצמבר 2014 השתתף יניב בתוכנית הדוקו-ריאלטי "בוליווד" ב-yes Comedy.
באותו חודש הוציא את הסינגל הראשון "זה יותר מדי" שכתב והלחין פבלו רוזנברג והפיק מוזיקלית אורי אבני, מאלבום האולפן החמישי שלו שיצא באוקטובר 2015. הסינגל הגיע למקום השביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
באלבום נכללים הלהיטים "הכל מהכל" שבו יניב משתף פעולה עם הראפר איזי, ואף צולם קליפ ייחודי ראשון מסוגו בישראל בטכנולוגיית 360 מעלות אינטראקטיב.
בהמשך, יצאו מאלבום זה גם הסינגלים "בדרך לעצמי" שכתב נעם חורב, הלחין והפיק מוזיקלית ניצן קייקוב, "הבטחת" שכתב והלחין אדיר גץ ו"יכול להיות אני" שכתב נעם חורב והלחין תומר הדדי.
באלבום בדרך לעצמי יניב היה מעורב יותר ביצירת חלק מהשירים כמו: "שורף עוד בוקר", "עד שמצאתי אותך" ו"הכל בידי שמיים".
באוקטובר 2016, לציון 30 שנה לחטיפתו ונפילתו בשבי של הנווט הישראלי רון ארד, חידש יניב את שירם של אהוד מנור ובעז שרעבי – "כשתבוא".
במרץ 2017 הוציא יניב סינגל ראשון בשם "מי" לקראת אלבומו השישי.
את השיר כתב והלחין אלון פרץ להפקה מוזיקלית של ארז רוסו.
במאי 2018 יצא הסינגל השני "מוצאי שבת" שאותו כתב, הלחין והפיק מוזיקלית דור דניאל.
באוגוסט 2019 יצא הסינגל השלישי "למענך" אותו כתב והלחין אופיר כהן, להפקה מוזיקלית של אבי גוטמן.
בדצמבר אותה שנה יצא הסינגל הרביעי "אם תלכי" אותו כתבו מורן דוד ויהונתן בן סימון ללחן של הראשונה, להפקה מוזיקלית של עידו בריאן ריבלין.
ביוני 2020 יצא הסינגל החמישי "תרופה לגעגוע" אותו כתבה אביה שושני והלחינה ביחד עם מאור תיתון, להפקה מוזיקלית של רועי ושמוליק נויפלד.
בפברואר 2021 יצא הסינגל השישי "כמה לילות" אותו כתב יניב בשיתוף עם אבי אוחיון, רותם כהן ומתן דרור שגם הפיק מוזיקלית את הסינגל.
באוקטובר 2021 יצא הסינגל "השיר שאת אוהבת" שכתבו והלחינו תום גפן ועידו בריאן ריבלין שגם הפיק מוזיקלית.
בדצמבר אותה שנה יצא הסינגל "אש קטנה" שכתבו והלחינו יניב ביחד עם לירון עמרם ועדי רותם שגם הפיק מוזיקלית.
במאי 2022 יצא האלבום כמה לילות, כשהוא מלווה בסינגל חדש שנקרא "אוהב בך את הכל" אותו כתב יניב בשיתוף עם אלון פרץ והדס כהן, להפקה מוזיקלית של יניב ואלון פרץ.
הקליפ לאותו סינגל נערך כולו מקטעי וידאו ששלחו עוקביו של יניב מאירועים שונים בחייהם, הצעות נישואים, חתונות, ימי הולדת ועוד.
לאלבום נוספו גם גרסאות אקוסטיות לחלק משירי האלבום וגם גרסת כיסוי לשיר "אהובה".
עידן רייכל (נולד ב-12 בספטמבר 1977) הוא מוזיקאי, פזמונאי, מלחין, זמר-יוצר, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי.
מוכר בעיקר כמפיק "הפרויקט של עידן רייכל", שחמשת אלבומיו הראשונים מכרו מעל לחצי מיליון עותקים.
רייכל נחשב לאחד האמנים הבולטים והמצליחים בישראל ולאחד האמנים הישראלים המוכרים בעולם.
רייכל החל את דרכו המוזיקלית בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 כקלידן של אמנים שונים, בהם עברי לידר וריקי גל.
בשאיפה להתפתח כמפיק מוזיקלי, החליט ליצור תיק עבודות המעיד על יכולותיו.
לשם כך, הקליט בבית הוריו זמרים שונים והציג את השירים בפני חברת התקליטים הליקון, שהתלהבה מן התוצאה, והחליטה להפיץ את תיק העבודות כאלבום מוזיקה.
בדצמבר 2002, יצא האלבום המלא, בשם "הפרויקט של עידן רייכל", שנחל הצלחה גדולה, וזכה למעמד פלטינה מרובעת.
בינואר 2005 יצא אלבומו השני של ההרכב, "ממעמקים", שנחל הצלחה רבה אף הוא, וזכה יומיים לאחר צאתו בתואר אלבום זהב.
חודשים ספורים לאחר מכן, הגיע לתואר פלטינה כפולה.
האלבום השלישי, "בין קירות ביתי", יצא בשנת 2008, שזכה גם הוא להצלחה במכירות ובפלטינה כפולה.
בשנת 2013 יצא אלבום האולפן הרביעי, "רבע לשש", שזכה בתואר פלטינה מרובעת.
בשנת 2015, לאחר שנים של עבודה בפרויקט של עידן רייכל, הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "היד החמה", שהגיע עוד לפני יציאתו למעמד של אלבום זהב, ובסופו של דבר, הגיע למעמד פלטינה.
כמו כן הצליח להגיע למקום השלישי במצעד אלבומי העולם של הבילבורד.
אלבום הסולו השני של רייכל, "ואם תבואי אליי", יצא בשנת 2019.
רייכל זכה ב-5 פרסי אקו"ם.
ב-2006 העניק לו משרד החינוך את פרס משרד החינוך והתרבות למלחין השנה.
בשנת 2020 נבחר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
ב-2021 הוענק לרייכל תואר דוקטור לשם כבוד בפילוסופיה מטעם אוניברסיטת בר-אילן על תרומתו למוזיקה הישראלית.
עידן רייכל נולד בכפר סבא, בנם של רחל (רוחל'ה) ויואב רייכל, ולמד בבית הספר היסודי על שם גולדה מאיר.
בגיל תשע התחיל ללמוד לנגן באקורדיון ולשמוע בעקביות מוזיקה צוענית וטנגו.
בנעוריו למד ג'אז ונגינה בקלידים.
לאחר סיום לימודים במגמת המוזיקה של תיכון כצנלסון בכפר סבא, שירת רייכל בצבא בלהקת רוק צבאית, שביצעה גרסאות כיסוי ללהיטי פופ ישראלים ואירופיים.
לאחר שירותו הצבאי שימש רייכל יועץ בפנימייה לעולים חדשים ולילדים שחוו קשיי הסתגלות, שרוב ילדיה היו ישראלים יוצאי אתיופיה.
בעקבות זאת, התחיל רייכל להתקרב למוזיקה אתיופית עממית ומוזיקת פופ והחל לפקוד מועדונים וברים של בני העדה האתיופית בתל אביב.
פעילותו המוזיקלית המקצועית של רייכל החלה כנגן פסנתר ואקורדיון לאמנים כמו עברי לידר, ריקי גל וערן צור.
בין האלבומים הראשונים שבהם השתתף כנגן קלידים או פסנתר היו "תכלית בתחתית" של ערן צור ו"בעדינות" של איגי וקסמן שיצאו בשנת 2000 ו"האנשים החדשים" של עברי לידר שיצא ב-2001.
בשאיפה להתפתח מנגינה להפקה מוזיקלית, החליט רייכל ליצור תיק עבודות המעיד על יכולותיו.
לשם כך הקליט בבית הוריו כשלושים זמרים שונים, רובם בני העדה האתיופית.
בין היתר ניסה לעניין את יהודה עדר, אז מנהל המחלקה הישראלית בחברת התקליטים הד ארצי.
לדברי עדר הוא השיב לו "את המשפט הכי גרוע שאתה יכול להגיד: 'לא שמעתי ואני לא אוהב'", משום שבאותה תקופה סיים לעבוד עם שלמה ארצי על שני תקליטים ו"לא יכ[ו]לתי לשמוע יותר שירים".
לעומת זאת, כשהציג רייכל את השירים לפני חברת הליקון התלהבו אנשיה מן התוצאה, והחליטו להפיץ את האלבום כמו שהוא.
בדצמבר 2002 יצא האלבום "הפרויקט של עידן רייכל" בהוצאת הליקון.
את רוב שיריו כתב והלחין רייכל, שגם עיבד את רובם יחד עם המתופף גלעד שמואלי.
הסינגלים שיצאו מהאלבום, "בואי", "מדברים בשקט", "אם תלך" ו"הנך יפה" זכו להצלחה גדולה, והגיעו לצמרת מצעדי הפזמונים.
רייכל עצמו שר שני שירים באלבום, "הנך יפה" ו"שושנים עצובות".
האלבום זכה להצלחה גדולה והיה הנמכר ביותר בישראל בשנת 2003. בעקבותיו זכה ההרכב בתואר "הרכב השנה" במצעדי הפזמונים השנתיים של רשת ג' ושל גלגלצ, ובשניהם זכה השיר "אם תלך" בתואר "שיר השנה".
האלבום הגיע למעמד פלטינה מרובעת לאחר שמכר למעלה מ-150,000 עותקים.
בינואר 2005 יצא האלבום השני של הפרויקט, "ממעמקים", בו כתב והלחין רייכל את רוב השירים, ואף שר שיר אחד באלבום, "ממעמקים", שזכה להצלחה רבה, כשהוכתר כ"שיר העשור" במצעד "פסקול העשור" של ערוץ 24. האלבום שיחזר את הצלחת קודמו, והגיע למעמד אלבום זהב תוך יומיים בלבד.
מכירותיו הגיעו למעל 140,000 עותקים.
מאלבום זה הצליחו פרט ל"ממעמקים" השירים "יש בי עוד כוח", "מילים יפות מאלה", "מכל האהבות", "שובי אל ביתי" ו"עלה נישא ברוח" (בביצוע הזמרת שושנה דמארי).
בשנת 2006 הוציאה חברת התקליטים האמריקאית קומבנצ'ה אלבום אוסף בשם "The Idan Raichel Project" הכולל מבחר מתוך שני האלבומים הקודמים של הפרויקט.
בספטמבר 2007 יצא לאקרנים הסרט "שחור על לבן", בבימויו של תומר הימן, המתעד את מסעו של הפרויקט של עידן רייכל באתיופיה.
שיר הנושא של הסרט, "הביתה, הלוך חזור", יצא באותו חודש, בביצועה של כברה קסאי.
בסרט עצמו, מבוצע השיר על ידי רייכל.
ביוני 2008 יצא הסינגל "מנעי קולך מבכי", שנכתב עבור גלגלצ לכבוד חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל.
בנובמבר 2008 יצא האלבום השלישי של הפרויקט של עידן רייכל, "בין קירות ביתי".
את האלבום הפיק רייכל במשותף עם גלעד שמואלי, מתופף הפרויקט.
גם אלבום זה זכה להצלחה, והסינגלים שיצאו מתוכו, "חלומות של אחרים", "שאריות של החיים", "מי נהר" ו"רוב השעות" הצליחו במצעדי הפזמונים.
האלבום כלל גם את השיר "מנעי קולך מבכי" כסינגל נפרד.
רייכל שר כשלושה שירים באלבום, "חלומות של אחרים", "הכל עובר" ו"בין קירות ביתי".
בהמשך הגיעו מכירותיו ליותר מ-100,000 עותקים.
בשנת 2009 הופץ האלבום גם באירופה וארצות הברית באמצעות חברת התקליטים האמריקאית קומבנצ'ה, ובעקבות כך, הצליח האלבום להגיע למקום הרביעי במצעד אלבומי העולם של הבילבורד.
ביולי 2011 יצא אלבום האוסף השני של הפרויקט, "הביתה, הלוך חזור", המורכב משלושה תקליטורים.
נכללו בו סינגלים חדשים, ביצועים לשירי ההרכב בהופעות חיות ושירים שהוקלטו קודם לכן ולא נכללו באף אחד מאלבומי הפרויקט.
עבור האלבום הקליט רייכל את גרסתו לשיר "מחכה", שהלחין במקור עבור ריטה.
בדצמבר 2012 הוקרן בערוץ 2 הסרט "הביתה, הלוך חזור", המתעד את טיסתו של ההרכב לניו יורק, כחלק מסיבוב הופעות.
במרץ 2013 יצא אלבום האולפן החמישי של הפרויקט, "רבע לשש", אשר הופק על ידי רייכל וגלעד שמואלי במשותף.
מהאלבום התפרסמו השירים "עכשיו קרוב", "בלילה" "Sabe Deus" ו"עד שאין יותר לאן".
רייכל עצמו שר באלבום חמישה שירים, "יורד הערב" ו"Sabe Deus" (בדואט עם הזמרת אנה מורה), "עד שאין יותר לאן", "הרוח הזו" ו"עולם שלם".
האלבום הגיע למקום התשיעי במצעד אלבומי העולם של בילבורד וזכה אף להצלחה רבה ברחבי העולם.
ארבעה חודשים מיום יציאתו נאמדו מכירות האלבום בכ־80,000 עותקים.
במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ, זכה השיר "בלילה" בתואר "שיר השנה".
ב-10 ביוני 2014 יצא הסינגל "Petit Roi" של הפרויקט.
בשנת 2020, כחמש שנים לאחר מכן, יצא הסינגל "איזה יום טוב", בהשתתפותה של נסרין קדרי.
בתחילת מאי יצא לאור יצא שיתוף פעולה של הפרויקט של עידן רייכל עם מרגלית צנעני עם השיר "על הספסל שבשכונה".
ב-6 בפברואר 2024, יצא אלבום האולפן השישי של הפרויקט, "מגדל של אור".
זה אלבומו הראשון של הפרויקט מאז "רבע לשש", ב-2013.
בינואר 2025 יצא השיר "דרישת שלום מחיים אחרים (מילי)" במסגרת הפרויקט.
השיר נכתב והולחן על-ידי רייכל ואבי אוחיון והוקדש לאביטל, אשתו של שגיא דקל חן שהיה חטוף בעזה.
במרץ של אותה השנה יצא השיר "ארץ", אותו כתב רייכל יחד עם אור מילשטוק ועמרי קסטן, שהלחינו את השיר.
השיר זכה לחיבוק חם מהקהל ונכנס לפלייליסט גלגלצ.
בשנת 2003 היה רייכל חבר בלהקת "בוטן מתוק בקרקס".
רייכל ניגן בקלידים והשתתף בעיבודי השירים באלבומה הראשון של הלהקה, "כל מה שנשאר".
לאחר צאת האלבום עזבו את הלהקה רוב חבריה, ורייכל ביניהם.
לאורך שנות פעילותו כמפיק "הפרויקט של עידן רייכל" הלחין רייכל שירים אחדים גם לזמרים נוספים.
הראשונה שהקליטה שיר בלחנו מחוץ למסגרת הפרויקט הייתה מאיה בוסקילה, שהקליטה בסוף שנת 2003 את השיר "יש בליבי כינור", שהלחין רייכל למילים של נורית בת-שחר צפריר.
רייכל חש כי לחן השיר לא מתאים לאלבומיו, ולבקשתה של בוסקילה, העביר לה את השיר.
השיר נבחר להיות הסינגל הראשון מאלבום הבכורה של בוסקילה, "סיפור מכור".
שירים נוספים שהלחין רייכל לזמרים אחרים כוללים את "מוכרת לי מפעם" של דין דין אביב למילותיה של חמוטל בן זאב, "נהר של טעויות" שכתבה ושרה שרון קרלן, "מחכה" שכתבה ושרה ריטה ו"בסוף יום", שכתב והלחין לשירי מימון.
כמו כן השתתף רייכל בעיבוד השיר "אם תבוא" באלבומה של נינט טייב "יחפה" ובקולות רקע באלבומו של מתי כספי, "נפש תאומה".
בשנת 2010 יצא רייכל לסיבוב הופעות משותף יחד עם זמרת הנשמה האמריקאית אינדיה ארי ברחבי העולם, על מנת לקדם את אלבומם המשותף, Open Door, שבסופו של דבר נגנז בשנת 2012. ב-10 בדצמבר 2010 הופיע רייכל ביחד עם ארי בטקס פרס נובל לשלום שנערך באוסלו.
באותו החודש, יצא סינגל משותף לרייכל ואביב גפן, בשם "קוצים".
בפברואר 2011 הוציאו רייכל וגפן עוד סינגל משותף, שנקרא "בובות".
שני הסינגלים יועדו להיכלל באלבום משותף של השניים, אך פעילותם הרבה של השניים בתחומים אחרים הביאה להפסקת שיתוף הפעולה ביניהם.
שני השירים נכללו באלבומו של גפן "פסיפס", שבו נכלל גם שיר של השניים שלא יצא כסינגל, "מסילת הרכבת".
בפברואר 2012 הוציא רייכל אלבום משותף עם הגיטריסט המאלי ויו פארקה טורה בשם "The Tel Aviv Session".
רייכל וטורה פעלו יחד כצמד בשם "טורה-רייכל קולקטיב", כאשר רייכל הופקד על ההפקה המוזיקלית ונגינת הפסנתר ופארקה טורה על הגיטרה.
באלבום אחד עשר שירים, רובם אינסטרומנטליים, בלחנים משותפים לרייכל ולטורה.
באלבום ניגנו גם יוסי פיין בגיטרה בס וסולימאן קיין בכלי הקשה, לצד מספר נגנים אורחים בשירים אחדים.
שניים מהשירים כללו גם שירה, ובאחד מהם התארחה הזמרת כברה קסאי.
האלבום יצא בישראל על ידי הליקון ובארצות הברית על ידי קומבנצ'ה.
בשנת 2013, בעת ביקורו השלישי של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בישראל, נבחר רייכל להופיע בפניו בארוחה הנשיאותית שבמשכן הנשיא.
ב-4 ביולי 2013 הזמינה הזמרת אלישיה קיז את רייכל להופיע עימה בהופעתה בישראל, יחד הם שרו את שירו "ממעמקים".
בנובמבר 2014, במקביל לעבודתו עם הפרויקט, הוציא רייכל את האלבום השני עם המוזיקאי ממאלי ויו פארקה טורה, The Paris Session, אותו הקליטו השניים בפריז.
בעקבות האלבום, יצאו השניים לסיבוב הופעות עולמי אשר כלל ארבע-עשרה הופעות ברחבי ארצות הברית, ביניהן הופעה בניו יורק, וזכו לתשבחות וביקורות רבות, בהן סיקור בניו יורק טיימס.
ב-12 באוקטובר 2015 הוציא רייכל את הסינגל הראשון מתוך אלבום הסולו הראשון שלו, "מעגלים".
ב-24 בנובמבר 2015 הוציא רייכל סינגל נוסף, "לפני שייגמר".
ב-3 בדצמבר, הוציא אלבום תחת השם "היד החמה".
לאור ההזמנות המוקדמות בישראל, האלבום הגיע למעמד אלבום זהב עוד בטרם יציאתו.
בשנת 2016, יצא האלבום בארצות הברית על ידי חברת התקליטים האמריקאית קומבנצ'ה, ובעקבות כך, הגיע האלבום למקום השלישי במצעד אלבומי העולם של הבילבורד.
באפריל 2016, הגיע למעמד של אלבום פלטינה עבור מכירותיו בישראל.
בעקבות יציאת אלבום הסולו, החל רייכל להופיע בישראל וברחבי העולם עם סיבוב ההופעות "רייכל - פסנתר - שירים", בה הוא מביא את השירים לקהל כפי שהם נכתבו בבית או באולפן, תוך כדי נגינה בפסנתר ושימוש בכלים נוספים בהם מנגן.
במקביל, הוא ממשיך להופיע עם "הפרויקט של עידן רייכל".
בנובמבר-דצמבר 2015 התארח פעמיים בתוכנית בית ספר למוסיקה.
בפעם הראשונה השתתף בערב ספיישל, בו הוא נפגש עם חלק מהתלמידים ושר איתם.
בפעם השנייה התארח כחלק מ"מסיבת חנוכה" וערב התרמה לעמותת פתחון לב.
ב-14 בינואר 2017 הוציא רייכל את הסינגל הראשון מתוך אלבום הסולו השני שלו, "גלגל מסתובב", שזכה לאהדה רבה בתחנות הרדיו, כשהצליח להגיע לצמרת המצעד השבועי של מדיה פורסט.
במאי יצא הסינגל השני מתוך האלבום, "אהבה כזו" שלביצוע שלו בחר רייכל את זהבה בן.
בפברואר 2017, זמן מה לפני יציאתו של רייכל לסיבוב הופעות ברחבי אירופה וארצות הברית, התקיים במוזיאון תל אביב לאמנות ערב גאלה, במסגרת תערוכת הדגל של המוזיאון "בנוגע לאפריקה: אמנות עכשווית ואפרו-פוטוריזם".
במהלך הערב הוענק לרייכל, אות הוקרה מיוחד על תרומתו ל"קירוב לבבות בין תרבויות באמצעות מוזיקה".
במקביל, זכה סיבוב ההופעות "רייכל - פסנתר - שירים" להצלחה, תוך שעלה 150 פעם באירופה, ארצות הברית, דרום אמריקה וכן בישראל, בה התקיימו גם שבעה עשר מופעים באמפי שוני.
בספטמבר יצא האלבום "רייכל - פסנתר - שירים", המתעד את ההופעות מתוך סיבוב ההופעות שהתקיימו באמפי שוני.
באפריל 2017 יצא השיר "Po co" של הזמרת הפולנית קאיה בו התארח רייכל.
הסינגל הגיע למקום ה-3 במצעד השבועי של פולין וקיבל את תואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות הפולני.
ביוני, הזמר היווני ניקוס ורטיס הוציא את השיר "Ερωτευμένος" ("מאוהב"), עם הלחן של עידן רייכל לשיר "שאריות של החיים".
בפברואר 2018 הוציא את הסינגל "ואם תבואי אליי", שמהווה כשיר הנושא מתוך אלבום הסולו השני שלו.
השיר זכה להצלחה רבה ונכנס אל צמרת מצעדי הפזמונים השבועיים.
במאי, הוציא רייכל סינגל נוסף מתוך האלבום, "בראשית".
את השיר מלווה וידאו קליפ של אמנית החול אילנה יהב.
באותה השנה, השתתף במופע פסטיגל, המבוסס ברובו על שיריו.
ב-31 בינואר 2019 הוציא רייכל את אלבום הסולו השני שלו, "ואם תבואי אליי", שגרר ביקורות מעורבות.
יציאתו לאור של האלבום לוותה בארבע הופעות שהתקיימו בהיכל מנורה מבטחים, ובסיבוב הופעות בינלאומי נרחב במהלך חודש מרץ 2019 באיטליה, הולנד, שווייץ, צרפת, אוסטריה וארצות הברית.
באפריל 2019, לרגל יום העצמאות, יזמה תחנת הרדיו גלגלצ את הפקת השיר "שבט אחים ואחיות" בו השתתפו אמנים ישראלים בולטים רבים.
השיר, שהולחן על ידי רייכל למילותיו של דורון מדלי, זכה לפופולריות רבה, הושמע רבות בתחנות הרדיו והיה פופולרי במסיבות סיום בבתי הספר היסודיים בישראל.
במאי הוציא את הסינגל "עכשיו נשארנו שנינו", שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו.
באוקטובר הוציא את הסינגל "כתוב מלמעלה", שהגיע למקום הראשון במצעדים השבועיים של מדיה פורסט וגלגלצ.
בדצמבר הוציא את הסינגל "אם רק תסכימי", בהשתתפותו של יהורם גאון, שיצא לרגל יום הולדתו ה-80 של גאון.
במרץ 2020 נבחר השיר "Feker Libi" בביצוע עדן אלנה, אשר כתב והלחין רייכל יחד עם דורון מדלי, לייצג את ישראל באירוויזיון 2020, שהיה אמור להיערך ברוטרדם, הולנד.
בשל מחלת נגיף קורונה 2019, בוטל האירוויזיון בשנה זו, וכלל הזמרים המייצגים נבחרו אוטומטית לייצג בשנה שלאחר מכן 2021 את מדינתם, אך השיר שנבחר ל-2020 לא יכול היה להשתתף בתחרות ב-2021. עוד באותו החודש, עקב ביטול התחרות, הוציא גרסת כיסוי לשיר שהוקלטה בדירתו במהלך סגר בעקבות הנגיף.
ביולי 2020 הוציא את השיר "למה ככה עצובה", ביחד עם סתיו בגר, שהגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט.
בהמשך הוציא רייכל שלושה שירים שכתב והלחין יחד עם הפזמונאי אבי אוחיון, והם: "מכל הכוכבים בלילה" בביצועו של אייל גולן, שיצא באוקטובר 2020, "מתגעגעת אותך" בביצועה של הזמרת עדן בן זקן, שיצא בינואר 2021, ואת "ככה מיום ליום" בביצועו של רייכל עצמו שיצא במאי.
בחודש מאי התקיימה הצגת הגאלה להצגה המוזיקלית "חלומות של אחרים", בה שובצו קטעים מתוך שיריו הרבים של עידן רייכל כחלק מהעלילה העוסקת בהגשמת חלומות, דימוי עצמי הצלחה וכישלון.
ההצגה הופקה על ידי תיאטרון השעה הישראלי לילדים ונוער.
ביולי 2021 יצא לאור הסינגל - שושנה דמארי ועידן רייכל "ספרי תמה תמימה".
זמן קצר לפני מותה (ב-2006) הקליטה דמארי עם רייכל את השיר התימני "ספרי תמה תמימה", אותו ביצעה בתחילת דרכה.
ההקלטה לא ראתה אור מעולם.
לכבוד הסרט "המלכה שושנה" ליוותה התזמורת הסימפונית ירושלים את ההקלטה, וזו נכללת בסרט ויצאה בליווי קליפ.
לרגל פסטיבל המחול כרמיאל ה-34 שהתקיים בסוף יולי 2021 הוציא הפסטיבל גרסה מיוחדת בביצועו של רייכל לשיר "מעגלים".
רייכל נבחר להשתתף כאורח הכבוד במופע הנעילה של הפסטיבל שנקרא "מעגלים".
ביולי 2021 יצא גם הסינגל של דולי ופן עם עידן רייכל "להאמין".
ב-22 באוגוסט 2021 הוציא את אלבום ההופעה The Idan Raichel Symphonic Project (Live In Buenos Aires), בשיתוף התזמורת הסימפונית בארגנטינה.
בנובמבר 2021 הוציא רייכל את הסינגל "אבן על אבן (רגע של אושר)", אשר זכה גם לביצוע אקוסטי ורמיקס.
בשנת 2022 הוציא הקלטה חדשה לשיר "מכל הכוכבים בלילה" בביצועו.
באפריל הופיע רייכל עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בשלושה מופעים מיוחדים שהתקיימו בהיכל התרבות בתל אביב.
בערב יום העצמאות, הופק ושודר בפעם השנייה הפורמט "הכוכבים של צה"ל" שיצר רייכל עם קשת 12 ובו התארחו חיילים וחיילות קרביים.
בפברואר 2023 פורסם שירהּ של אופק נחמן "ציפור בלי שמיים", שאותו כתב והלחין רייכל בשיתוף אבי אוחיון.
המוזיקה של רייכל היא בעיקר בסגנון מוזיקת עולם, אך היא משלבת בתוכה גם מוזיקה אתיופית, רוק, פופ ופולק.
לעיתים, נוהג רייכל לשלב בשיריו קטעים מהתנ"ך, כדוגמת "הנך יפה", שמילותיו מבוססות על פרק ג' בספר שיר השירים.
בריאיון ל-ynet, סיפר רייכל כי התנ"ך בשבילו הוא "מקור השראה רציני ליצירה".
רוב שיריו הם בשפה העברית, אך משלבים בתוכם גם שפות זרות, בהן אמהרית, ערבית וספרדית.
הפרויקט של עידן רייכל, המורכב מזמרים ישראלים יוצאי אתיופיה רבים, ידוע בהשפעתו הרבה על המוזיקה האתיופית בישראל ובעולם.
רבים ממבקרי המוזיקה התרשמו מאוד מסגנונו המוזיקלי של רייכל.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי כתב ביקורת על סיבוב ההופעות של רייכל, "ממעמקים", ושיבח את סגנונו המוזיקלי של רייכל באומרו: "החוכמה והתחכום שלו מתמצים באיך להגיע אל מועדון הדאנס הקוסמופוליטי, ואז לחזור לפינת הליריות הישראלית בשני שירים חפים מאתניות".
גם אסף נבו ממאקו שיבח את סגנונו המוזיקלי, באומרו כי: "המוזיקה של רייכל היא לא רק בעד חופש מחשבתי, מעוף יצירתי ופלורליזם של שפות, סאונדים ומקצבים, היא אומרת שהישראלי שווה לאפריקני, שווה לקולומביאני, שווה לגרמני, שווה לערבי".