tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דני ימין (נולד ב-7 ביוני 1958) הוא מנהל ישראלי, יו"ר בנק דיסקונט לישראל ולשעבר מנכ"ל חברת מיקרוסופט ישראל ויו"ר הוועד המנהל של הטכניון.
למד הנדסת תעשייה וניהול ומערכות מידע בטכניון.
עם סיום לימודיו עבד בחברת סטארט-אפ קטנה שעסקה בפיתוח תוכנה.
בשנת 1985 הצטרף לחברת אלסינט, שעסקה בפיתוח וייצור מוצרי הדמיה רפואית, בה שימש כמנהל מערכות מידע.
הקים את חברת מלם צפון ושימש כמנכ"ל החברה.
בשנת 2002 מונה למשנה למנכ"ל במיקרוסופט ישראל.
בינואר 2005 מונה למנכ"ל מיקרוסופט ישראל.
היה חבר גם במועצת המנהלים של MSN ישראל ושל בזק-זהב.
בשנת 2006 אירח את ביל גייטס בביקורו הראשון בארץ.
בשנת 2010 התמנה כיו"ר מועדון ה-100 של בוגרי הטכניון והצטרף לוועד המנהל של הטכניון.
בשנת 2012 מונה ליו"ר הוועד המנהל של הטכניון.
בשנת 2015 סיים את תפקידו כמנכ"ל מיקרוסופט ישראל, מונה לסגן נשיא במיקרוסופט וחבר בהנהלה העולמית של ארגוני האנטרפרייז במיקרוסופט העולמית.
ימין נכנס לתפקידו ב-1 ביולי 2015. בשנת 2018 פרש מחברת מיקרוסופט.
מדצמבר 2020 עד אוגוסט 2022 שימש דירקטור בחברת ישראכרט.
בתחילת 2023 מונה לדירקטור בבנק דיסקונט, ובנובמבר 2023 נבחר ליו"ר דירקטוריון הבנק ונכנס לתפקיד זה בינואר 2024.
דני לרנר (נולד ב-16 בפברואר 1973) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע ישראלי.
דני לרנר הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודיו בחוג הוא כתב, ביים והפיק למעלה מ-20 סרטים קצרים.
סרטו הראשון באורך מלא היה המותחן הפסיכולוגי ימים קפואים שהופק כסרט עצמאי דל-תקציב בעלות של 25,000 דולר בלבד.
הסרט, בכיכובם של ענת קלאוזנר, אולי שטרנברג וסנדרה שדה, הוקרן בהקרנת בכורה ב-2005 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שם זכה בפרס "הסרט העלילתי הישראלי הטוב ביותר".
הסרט הוקרן בישראל, בה גם היה מועמד לשני פרסי אופיר (בעבור הופעתה של קלאוזנר והצילום), ובצרפת ונמכר להפצה במספר מדינות נוספות.
עלילת הסרט עוקבת אחר סוחרת סמים צעירה הגונבת את זהותו של קורבן פיגוע הנמצא בתרדמת.
הסרט זכה במספר פרסים בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים.
בהם פרס "הסרט הטוב ביותר" בפסטיבל סינמה נובו בבלגיה ובפרס "הבמאי הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים בפניקס.
עוד הוקרן הסרט בפסטיבלי קולנוע שונים, בהם: פסטיבל AFI לוס אנג'לס, פסטיבל הסרטים בסידני, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בוורשה, בשנגחאי, בסאו פאולו ועוד.
סרטו השני של לרנר היה סרט הפעולה קירות.
הסרט הופק כקופרודוקציה ישראלית-צרפתית בתקציב בן 2 מיליון דולר.
עלילת הסרט עוקבת אחר ידידות הנרקמת בין קופאית סופרמרקט אשר סובלת מהתעללויות מבעלה (נינט טייב) למחסלת של ארגון פשע (אולגה קורילנקו).
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-2009 ולאחר מכן הוקרן בישראל.
הסרט נמכר להפצה למספר מדינות, בחלקן תחת השם The Assassin Next Door (בתרגום חופשי: "המתנקשת השכנה"), בהן ארצות הברית, קנדה, בריטניה, איטליה, ברזיל, גרמניה, רוסיה ועוד.
בשנת 2010 השתתף הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסנקט פטרבורג, בפסטיבל סרטי נשים בסיאול ופסטיבל סרטי המתח הבינלאומי בבון שבצרפת.
בשנת 2011 זכה לרנר בפרס אומנות הקולנוע מטעם משרד התרבות המדע והספורט.
בסרטיו עסק דני לרנר באספקטים שונים של המציאות הישראלית תוך שימוש בז'אנרים ואלמנטים קולנועיים שלא מרבים לעסוק בהם בקולנוע הישראלי.
ימים קפואים משלב בין ז'אנר המותחנים הפסיכולוגים לסרטי אימה ופילם נואר ושזור בציטוטים מסרטים של אלפרד היצ'קוק ורומן פולנסקי.
קירות אף הוא כלל מחוות לסרטים שונים, בהם ניקיטה ודרכו של קרליטו.
ימים קפואים (2005) – במאי, תסריטאי ומפיק
קירות (2009) – במאי ותסריטאי
דניאל (דני) חן (נולד בשנת 1956 או 1955) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, כיהן כראש אגף תכנון בשנים 2011 עד 2016.
חן החל את שירותו במשטרה במשמר הגבול, שירת כמפקד תחנת רחובות ומפקד מרחב איילון במחוז תל אביב.
בשנת 1997, בעת שהיה מפקד מרחב שמשון, מח"ש חקרו מספר חשדות נגדו בעניין טוהר מידות וניצול מרות והוא נאלץ לסיים את תפקידו ולעבור לתפקיד מטה וקידומו עוכב.
באוקטובר 2001 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לסגן ראש אגף קהילה ומשטרה, בהמשך שירת כסגן מפקד מחוז ירושלים, תקופה שהתאפיינה בפיגועי התאבדות ומצב ביטחוני מתדרדר בבירה.
באוקטובר 2004 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב וביולי 2007 לסגן מפקד מחוז הדרום.
במהלך המחצית השנייה של 2008 מילא את מקומו של אורי בר-לב כמפקד המחוז, בשל החופשה הכפויה שנכפתה על בר-לב על ידי השר לביטחון הפנים אבי דיכטר.
כהונתו לא הוארכה, הוא לא קודם לדרגת ניצב ופוטר מהמשטרה על ידי המפכ"ל דודי כהן, עם תתי-ניצבים נוספים שפוטרו במסגרת "מהלך התייעלות".
הוא מונה בתחילת 2011 למנהל החברה הכלכלית של רמת השרון, אך חזר לשורות המשטרה לאחר שמונה לראש אגף התכנון (אג"ת), בדרגת ניצב, במאי 2011. הוא כיהן בתפקיד זה עד ינואר 2016.
דניאל "דני" יוסטון הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי, התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "אקס מן המקור: וולברין", "21 גרם", "רובין הוד" ו-"30 ימים של לילה".
יוסטון נולד ברומא לשחקנית ולסופרת זואי סאליס ממוצא אנגלי-הודי ולבמאי האמריקאי זוכה האוסקר ג'ון יוסטון.
יוסטון הוא אחיה למחצה של השחקנית אנג'ליקה יוסטון ונכדו של שחקן הקולנוע וולטר יוסטון.
יוסטון היה נשוי במשך שלוש שנים לשחקנית וירג'יניה מדסן.
הוא נישא בשנית לקייטי ג'יין אבנס, איתה גידל את בתם היחידה.
יוסטון נפרד מאבנס לאחר חמש שנות נישואים וזו התאבדה בשנת 2008 לפני שהגירושים נכנסו לתוקף.
יוסטון התחיל את דרכו בקולנוע כבמאי, ויצר ביחד עם אביו את הקומדיה "מר נורת'".
התגלה ובפרץ כשחקן קולנוע בעיבודיו הקולנועיים של ברנרד רוז לרומנים של לב טולסטוי "אנה קארנינה" בדמותו של הנסיך סטיבה ו"מותו של איוואן איליץ'" בתפקיד סוכן השחקנים המצליח בהוליווד איבן באקמן עליו קיבל יוסטון מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט.
התפרסם לראשונה בדרמות המופת "21 גרם" של אלחנדרו גונסלס איניאריטו בתור מייקל בעלה של כריסטינה פק (נעמי ווטס) שנדרס ביחד עם ילדותיו על ידי ג'ק ג'ורדן (בניסיו דל טורו), "הטייס" של מרטין סקורסזה בתור מקים חברת התעופה "טראנס וורלד איירליינס" ג'ק פריי
ו"לידה" בתפקיד ג'וזף לו מתארסת האלמנה המיוסרת אנה.
הופיע ב-2005 בדרמה של פרננדו מאירלס "הגנן המסור" בתפקיד הדיפלומט סנדי וודרו ובמערבון האוסטרלי "ההצעה" בתור ארתור אחיו של הפושע צ'ארלי בארנס.
ב-2006 השתתף במותחן הספרותי "הילדים של המחר", בתור נייג'ל בכיר בממשל הבריטי ודודו של גיבור העלילה תיאו (קלייב אואן) ובסרטה של סופיה קופולה "מארי אנטואנט" בתור יוזף השני, אחיה של מארי אנטואנט (קירסטן דנסט).
ב-2007 שיחק יוסטון במותחן הערפדים "30 ימים של לילה" בדמות מנהיג הערפדים המגיעים לעיירה קטנה באלסקה והופיע במשך חמש דקות בלבד במותחן "מספר 23".
ב-2008 יוסטון הופיע בשלושה פרקים במיני סדרת המופת של הבמאי הבריטי זוכה פרס האוסקר טום הופר ושל טום הנקס " ג'ון אדמס" בתפקיד סמואל אדמס בן דודו של נשיא ארצות הברית ג'ון אדמס (פול ג'יאמטי).
כמו כן הופיע בקומדיה "איך לאבד חברים ולהרחיק אנשים" בתפקיד לורנס מדוקס הבוס של העיתונאי הבריטי סינדי יאנג (סיימון פג).
ב-2009 שיחק בסרט הרביעי בסדרת סרטי אקס מן "אקס מן המקור:וולברין" וגילם את קולונל ויליאם סטרייקר הרוצה לנצל את כוחותיו של החייל שלו לשעבר ג'יימס האולט (יו ג'קמן).
ב-2010 השתתף בתפקידי משנה בשוברי הקופות הקיציים " התנגשות הטיטאנים" בתור פוסידון אל הימים ו"רובין הוד" בתור מלך אנגליה ריצ'רד הראשון.
ב-2011 הופיע בסרט הישראלי פלייאוף המבוסס על סיפור חייו של רלף קליין.
הופיע בתפקידים ראשיים במותחן הפשע "על סף תהום" בתור ג'ק בנט ראש סוכני הנורת'מור ובהפקתו הטלוויזיונית של בארי לוינסון "ד"ר מוות ומיסטר ג'ק" לצידו של אל פצ'ינו בתור הפרקליט ג'פרי פייגר.
בשנת 2014 שיחק בסרט הדרמה של טים ברטון "עיניים גדולות" בכיכובה של איימי אדמס.
בשנת 2017 השתתף בסרט גיבורי-העל "וונדר וומן", אשר מבוסס על חוברות הקומיקס "וונדר וומן" מבית DC קומיקס.
הסרט הוא הרביעי במספר כחלק מהיקום הקולנועי של DC.
בשנת 2025 שיחק לצד ליאם ניסן בסרט "האקדח מת מצחוק", הסרט הרביעי בסדרת סרטי הקאלט "האקדח מת מצחוק".
+שנהפרויקטתפקידהערות2019–2018ילוסטוןדן ג'נקינס2019–הווהיורשיםג'יימי לירד2021Callsפרנק2025Common Side Effectsג'ונס באקשטייןדיבוב; 4 פרקים
דני טרחו הוא שחקן אמריקאי שהופיע בסרטי קולנוע רבים, לרוב כדמויות של אנטגוניסט או של אנטי-גיבור.
טרחו נולד בלוס אנג'לס שבארצות הברית.
כנער הוא הסתבך עם רשויות החוק, פיתח התמכרות לסמים, ונעצר מספר פעמים בעברות קטנות.
טרחו גילה כישרון כמתאגרף ושקל לפתח קריירה מקצוענית בתחום, אך שאיפה זו נקטעה כאשר הוא נידון לתקופת מאסר ממושכת על שוד מזוין ועבירות סמים.
בזמן שריצה את עונשו בכלא סן קוונטין, ניצח טרחו במספר תחרויות אגרוף שהתקיימו בין האסירים.
באותו הזמן הוא גם הצליח להיגמל מסמים בעזרת תוכנית שנים עשר הצעדים.
לאחר שחרורו ב-1985, הוזמן טרחו על ידי חבר לשמש כניצב בסרט "רכבת אל החופש".
התסריטאי אדוורד בונקר, שהיה בעצמו אסיר משוחרר, זיהה את טרחו מזמנם המשותף בכלא והציע לו לשמש כמאמן אגרוף לכוכב הסרט אריק רוברטס.
הבמאי אנדריי קונצ'לובסקי התלהב מעבודתו של טרחו, ונתן לו תפקיד בולט בסרט.
לאחר הופעת הבכורה שלו הפך טרחו לשחקן פורה ביותר, והשתתף במספר רב של סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, בהם הופיע לצד כמה מהכוכבים הגדולים ביותר של הוליווד.
בשל מראו הייחודי (פנים מצולקות, שפם ומספר רב של קעקועים) לוהק טרחו פעמים רבות לתפקידים של בריונים קשוחים או דמויות משולי החברה.
הוא משתתף כמעט קבוע בסרטיו של הבמאי רוברט רודריגז, שהוא בן דודו מדרגה שנייה.
בשנת 2005 הופק הסרט התיעודי "Champion" ("אלוף"), המספר את סיפור חייו של טרחו.
בשנת 2012 שיחק בתפקיד ראשי בסרט האקשן "באד אס", ובסרט ההמשך "באד אס 2" (2014), לצד דני גלובר.
בשנת 2017 הצטרף לעונה הרביעית של "הפלאש" בתור אביה של ג'יפסי, חברתו של סיסקו (וייב).
בשנת 2021 השתתף בספיישל "החבובות: האחוזה הרדופה" שיצא בדיסני+.
באותה שנה גילם את עצמו במשחק הווידאו "Far Cry 6".
בשנת 2024 גילם את המאפיונר דוויט מנדז במשחק הווידאו "Like a Dragon: Infinite Wealth".
בעקבות פרסומו כשחקן הפך טרחו לדובר משפיע כנגד עבריינות בקרב בני נוער ושימוש בסמים.
הוא מופיע לעיתים קרובות מול קבוצות של צעירים ובבתי ספר, ומעודד אותם להימנע מהטעויות שאותן הוא ביצע כנער.
שישה ימים, שבעה לילות (1998)
שכונת האימה של סנופ דוג (2006)
הרולד וקומר 3: חוגגים את חג המולד (2011)
דורה והעיר האבודה (2019) (דיבוב)
ההיסטוריה הקצרה של הדרך הארוכה (2019)
קרוס: עלייתם של הנבלים (2019)
בובספוג הסרט מבצע הצלה (2020) – דיבוב
המיניונים: עלייתו של גרו (2022) – דיבוב
המופע של קליבלנד (2011) – דיבוב
מצאת החמה עד צאת הנשמה: הסדרה (2015)
שלושה בהסוואה: סיפורי ארקדיה (2019) – דיבוב
החבובות: האחוזה הרדופה (2021) – ספיישל
שליטי היקום: הגילוי (2021) - דיבוב
דני לשמן (נולד ב-30 באוקטובר 1981) הוא שחקן ישראלי.
דני לשמן נולד בקריית קריניצי, רמת גן, שם גדל עד גיוסו לצה"ל.
הוא הצעיר בין שלושה אחים.
הוריו של אביו הם ניצולי שואה מפולין; הוא דור שמיני בארץ מצד אימו.
בני דודיו הם המוזיקאי אורי לשמן והגיטריסט גלעד פסטרנק.
בגיל שבע הופיע לראשונה על הבמה בפסטיבל זהירות בדרכים.
לשמן למד במגמת תיאטרון בתיכון בליך, שם ביים את ההצגה "שמונה נשים" והשתתף בהצגה "סקס שקרים ווידאוטייפ", שנעשתה על פי סרט בעל אותו שם.
בצה"ל שירת כמפקד צוות במערך המנתץ בחיל התותחנים.
בהמשך למד לתואר ראשון בקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
בתפקידו הראשון במדיה הטלוויזיונית גילם את דורי פיינגולד בסדרה "השמיניה", ששודרה בשנים 2005–2007, 2013- 2014 במשך חמש עונות בערוץ הילדים, וזכתה לפופולריות רבה.
בהמשך עזב לשמן את לימודי הקולנוע והחל ללמוד תיאטרון בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לווינשטיין (2007-2009).
הוא תרגם את המחזמר "מתגלגלים" של סטיבן סונדהיים מאנגלית לעברית, שהוצג בסטודיו בבימויו של רפי ניב, וגם שיחק בו.
המחזמר מספר על צמד כותבי מחזמר, פרנק המלחין וצ'ארלי התמלילן (לשמן).
בסטודיו כיכב גם בהצגה "בילי רגל עקומה", בתפקיד נער נכה בעל מוגבלות פיזית.
לשמן שיחק עד 2012 בארבעה סרטים עלילתיים באורך מלא: "עדות" בבימויו של שלומי אלקבץ, "טייארה" בבימויו של טומי לנג (הסרט היה מועמד לפרס אופיר ב-2012 בקטגוריית הפרינג'), "עץ לימון" בבימויו של ערן ריקליס ו"סופשבוע בגליל" בבימויו של משה מזרחי.
משנת 2010 הוא שחקן בתיאטרון הבימה.
לשמן תרגם שירים של להקת קווין להופעה "מרימים ווליום" של להקת הנוער הייצוגית של חיפה.
בנוסף הוא מדבב סרטים וסדרות, בהם הסדרה "כלב חשאי".
בין השנים 2009–2011 גילם לשמן את שחר פוקס בעונה הראשונה והשנייה של הסדרה חצויה, ואת דני בסדרה חצויה - הדבר האמיתי.
ב-2014 השתתף בסרט "אילוף הגוררת" בבימויו של ריקי שלח.
בשנת 2015 התחיל לשחק במחזמר שיער של התיאטרון הקאמרי בתפקיד ווף.
בשנת 2019 דיבב את מזלגוני בסרט "צעצוע של סיפור 4", ובשנת 2022 שב לדבב את הדמות בסדרה "מזלגוני שואל שאלה".
הוא צפוי להמשיך לדבב את הדמות בסרט "צעצוע של סיפור 5" שעתיד לעלות לאקרנים בשנת 2026.
שנה סרט תפקיד במאי 2007 סופשבוע בגליל תומר משה מזרחי 2008 עץ לימון זריזי ערן ריקליס 2009 טייארה רמי טומי לנג 2011 עדות נער שלומי אלקבץ 2016 ילדי הסתיו בובי איתן גפני
דני כסיף (קסלסי) (נולד ב-1959) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שכיהן כקצין תותחנים ראשי.
כסיף נולד בפאס שבמרוקו, עלה עם משפחתו לישראל בגיל 12, גדל בקריית מוצקין ולמד בכפר הנוער הדתי.
התגייס לצה"ל ב-1978, שירת כמשנה טכני בגדוד 405 של חיל התותחנים, בתקופה זו הוכנסו ראשוני המחשבים לשירות בחיל מה שמשך את כסיף לקריירה צבאית.
ב-1980 סיים קורס קצינים, שירת כקת"ק (קצין תצפית קדמי), כקצין סיור בגדוד וסגן מפקד סוללה (קע"ת).
הדריך בקורס קצינים, פיקד על סוללת תותחים ושימש קנ"א (קצין ניהול אש) גדודי.
במלחמת לבנון הראשונה לחם כקמב"ץ הסיוע בחטיבת גולני ובמהלכה מונה למפקד הסיוע החטיבתי (מס"ח).
בתום הקרבות נפצע בראשו מפגיעת רסיס במהלך מארב של מחבלים.
בהמשך שירת כסמג"ד, כקצין אג"ם של אגד ארטילרי 282, פיקד על גדוד 404 באגד ובשנים 1988-1990 על בסיס הטירונות של חיל התותחנים בשבי שומרון.
למד במשך שנתיים בבית הספר הגבוה למלחמה בפריז.
בשובו כיהן כראש ענף תותחנות בבאלי"ש בדרגת סא"ל.
בתקופתו הפך ענף תותחנים מחלק ממרכז שריון למרכז נפרד, כאשר הוא מפקדו הראשון (בדרגת אל"ם) ובמקביל פיקד על אגד ארטילרי 425, אגד מילואים.
כאלוף-משנה פיקד על בית הספר לתותחנות שדה בשבטה ושימש מפקד תותחנים פיקודי בפיקוד הצפון בתקופת הנסיגה מלבנון.
ב-2001 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין תותחנים ראשי.
השתחרר ב-2006 משירות הקבע ומשרת במילואים כמפקד מערך האש בפיקוד הצפון.
כסיף מכהן כיו"ר עמותת יד לתותחנים.
דני כהן (9 בדצמבר 1937 – 12 באוגוסט 2019) היה מדען מחשבים ישראלי-אמריקאי שהתמחה ברשתות מחשבים.
הוא היה מעורב בפרויקט ARPAnet וסייע בפיתוח יישומים יסודיים שונים לאינטרנט.
כהן היה אחת הדמויות המרכזיות מאחורי ההפרדה של TCP ו-IP (הגרסאות המוקדמות של TCP לא כללו שכבת IP נפרדת); הפרדה זו אפשרה מאוחר יותר את יצירת UDP.
חבר האקדמיה הלאומית להנדסה האמריקאית ו"חבר כבוד" של IEEE.
בשנת 2012 הפך לישראלי הראשון שנכנס ל.
אמו, דורית אוסטרייכר, עלתה מהונגריה ואביו - דויד, עלה מארצות הברית.
אחיו גידי נפטר כפעוט בשל מום מולד בלב.
כהן התגייס לנח"ל המוצנח ונלחם במבצע קדש ב-1956. הוא סיים תואר ראשון בפקולטה למתמטיקה בטכניון ב-1963. ב-1965 עבר ל-MIT בארצות הברית.
ב-1969 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד בהנחיית איוואן סאת'רלנד, עימו פיתח בהמשך את אלגוריתם כהן-סאת'רלנד (על שם שניהם) ל'חיתוך קווים'.
ב-1967 כהן פיתח את מדמה הטיסה וכן את מדמה המכ"ם, שרצו לראשונה בעולם על מחשב לא ייעודי.
ב-1981 הוא המיר את מדמה הטיסה לכזה שירוץ על גבי ה-ARPANet (קודמתה של רשת האינטרנט דהיום).
המדמה החדש השתמש באלגוריתם אותו פיתחו כהן וסאת'רלנד.
בין 1969–1973 עבד כהן בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטת הרווארד וגם ב-Caltech - המכון הטכנולוגי של קליפורניה, וכן הצטרף לאוניברסיטת דרום קליפורניה לשם פיתוח תהליך להעברת קול על גבי רשת ה-ARPANet (מה שכעבור זמן התפתח ל-VoIP), ובדומה - גם להעברת וידאו.
במקביל הוא עבד על מספר מיזמים שהבשילו, לימים, לאינטרנט המוכר לנו כיום.
כהן היה ידוע, בין השאר, כמי שטבע את הביטויים little-endian ו-big-endian, בקשר לסדר בתים, או לפעמים ביטים, במחשוב, במאמרו שפורסם ב-1980, בו השווה את הנושא לקונפליקט המופיע ברומן הסאטירי מ-1726 "מסעי גוליבר" מאת ג'ונתן סוויפט.
כהן נשא לאשה ב-1961 את שושנה בראונר (מורה למוזיקה) ובהמשך התגרשו.
הוא התחתן בשנית עם דליה היליג (אותה הכיר ב-ARPANet) ב-1982, וממנה התגרש ב-1996. מאשתו הראשונה נולדה לו בת - אורלי - שנהרגה בתאונת דרכים ב-1993; מנישואיו השניים נולד בנו דוד.
בשנותיו האחרונות הוא סבל ממחלת פרקינסון.
דני כהן נפטר בביתו, בפאלו אלטו שבארצות הברית.
דני מגן (ליפשיץ) נולד בשנת 1919, דור שלישי בארץ; סבו, דניאל (דנה) ליפשיץ, היה ממייסדי פתח תקווה.
בגיל 16, בהיותו תלמיד תיכון, הצטרף לארגון ההגנה.
גויס לנוטרות ושירת בראש העין.
התנדב לצבא הבריטי (1941) ושירת כקצין.
נפצע בעת שירותו ולאחר שלושה חודשי אשפוז, השתחרר מבית החולים, כדי להצטרף לבריגדה היהודית, שהייתה בשלבי התארגנות במצרים כמפקד פלוגת המשטרה הצבאית (בצבא הבריטי היה נהוג להעביר קצינים שנפצעו לחיל המשטרה הצבאית).
עם שחרורו מהבריגדה בשנת 1945 הצטרף למנגנון הקבע של ההגנה ושירת כקצין הקשר לענייני ביטחון בין מוסדות הביטחון לשלטונות המנדט, ישב בטבריה והכינוי המחתרתי שלו היה "גלעד".
היה אחראי על הנוטרים בצפון.
בשנת 1947 (בגיל 28) נקרא מגן למטה ההגנה והתבקש להקים את המשטרה הצבאית.
חוברת ההדרכה שחיבר, הייתה הראשונה שחוברה בצה"ל.
מגן פרש מהמשטרה הצבאית בסוף 1950 .
סיים קורס מג"דים (מחזור ג').
במלחמת ששת הימים נקרא לשמש כמושל חברון.
לאחר מספר שנים בדרום אפריקה (1951-3) דני מגן חזר ארצה למד הנדסת ייצור והיה למומחה ייעול שקיצץ בשכבות השומן בגופים גדולים כגון אל על, צים, הסוכנות היהודית ועוד.
מגן היה סמנכ"ל מפעלי "כימיקלים ופוספטים" בנגב ובהמשך סמנכ"ל משרד הפיתוח תחת השר יוסף אלמוגי ואחראי על רשימת חברות ממשלתיות בהן מפעלי תובלה, כימיקלים, מכרות נחושת תמנע ועוד.
בסוף שנות ה-70 מגן רכש את "מבריק תעשייה כימית ישראלית" - מפעל שייצר משחות נעליים וחומרי הברקה וניקוי, פיתח את המפעל והעבירו למישור אדומים כמפעל מאושר תחת השם "מבריק תעשיות".
מגן נפטר בשנת 1996 בביתו בכפר שמריהו, והובא למנוחות בבית העלמין סגולה בפתח תקווה .
דני (לוסיאן) לבקוביץ (18 ביוני 1927 – 8 בנובמבר 2002) היה קריקטוריסט ואנימטור ישראלי יליד צרפת.
דני לבקוביץ נולד בפריז בירת צרפת בשנת 1927. הוריו, פּוֹלֶט לדרמן ואיגנץ לבקוביץ, מהגרים יהודים מפולין, נפרדו כשהיה בן שלוש.
אביו היה שחקן וקריקטוריסט שעבר לפעול בארצות הברית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נשלח לבקוביץ על ידי אמו לפנימייה בעיר סומיר (Saumur).
בשנת 1943 נתפסה אמו ונשלחה למחנה הריכוז דראנסי ואחר-כך לאושוויץ.
לאחר המלחמה הועסק לבקוביץ כמתרגם עבור כוחות השחרור האמריקאיים בצרפת.
הוא התכונן לעלייה לארץ ישראל במחנה עלייה של הפלמ"ח, וב-3 בפברואר 1947 הפליג לארץ ישראל על ספינת המעפילים "המעפיל האלמוני".
לאחר תפיסת הספינה בידי הצבא הבריטי, נשלח לבקוביץ למחנה מעצר בקפריסין.
בקפריסין הצטרף לקורס אמנות שניהלו זאב בן-צבי ונפתלי בזם.
בשנת 1948 עלה לישראל ונשלח לקיבוץ שדות ים.
במלחמת העצמאות שירת במסגרת חטיבה 7 ולחם בקרב על לטרון.
לאחר המלחמה השתתף בקורס ציור של יוחנן סימון שארגן הקיבוץ הארצי בעין כרם והתגורר בקיבוץ בית קשת ואחר"כ הצטרף לקיבוץ כרמיה.
עם פילוגו של הקיבוץ, בתחילת שנות החמישים בעקבות "משפטי פראג", עבר לבקוביץ להתגורר בתל אביב-יפו.
בין השנים 1954-1961 פרסם לבקוביץ קריקטורות ואיורים בעיתון "קול העם".
לבקוביץ אף היה חבר במפלגה הקומוניסטית הישראלית ויצר עבורה כרזות.
בשנת 1961 פרש ממנה בעקבות הפילוג בין הפלג היהודי לערבי.
בתקופה זו למד פיסול במכון אבני בעזרת מלגה של קרן נורמן.
הקריקטורות שיצר נשאו אופי פוליטי ואופיינו בשימוש בקווים חדים, בשימוש בדמויות מזוהות.
בשנת 1958 החל לעבוד כמעצב חלונות ראווה עבור חברת "אייר פראנס".
בשנת 1973 הצטרף לטלוויזיה החינוכית הישראלית כגרפיקאי וכאנימטור.
בין היתר יצר את דמותו של "אלפי" ופתיח לסדרה וקטעי הנפשה בפלסטלינה עבור הסדרה "בלי סודות" (1984).
אוסף מעזבונו של לבקוביץ נמצא בארכיון המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון.
1947 אמנות אצל זאב בן-צבי ונפתלי בזם, מחנה מעצר, קפריסין
שנות ה-50, סמינר לאמנות של הקיבוץ הארצי, עין כרם
שנות ה-50, פיסול, מכון אבני, תל אביב-יפו
דני מוג'ה (נולד ב-10 בינואר 1954) הוא איש קולנוע ותיאטרון ישראלי.
ראש המחלקה לקולנוע במדרשה לאמנות בבית ברל.
מוג'ה נולד וגדל ברמת גן, ולמד בתיכון "קלעי" שבגבעתיים.
בוגר בית הספר למשחק בית צבי.
ב-1986 קיבל תואר שני מהמחלקה למחקר קולנוע באוניברסיטת ניו יורק.
בתיאטרון באר שבע שיחק ב"סקאפינו" (1981) ו"קומדיה של טעויות" (1988).
ב-1987 הועלה בצוותא מחזהו "מי רצח את פינוקיו?".
ב-2012 חזר לבמה אחרי 30 שנה בהצגת הפרינג' "חופרים" בתיאטרון תמונע.
בתחילת שנות השמונים הגיש את התוכנית "מסך לספרות" בטלוויזיה הלימודית, בפרקים אשר עסקו במשלים.
בשנים 1980–1982 כיכב בסדרת הטלוויזיה הלימודית ללימוד מתמטיקה, "חשבון פשוט".
בשנת 1986 הגיש את פינת הקולנוע ב"זהו זה!".
באותה תקופה גם היה משתתף קבוע בתוכנית הרדיו "הכול קולנוע" ששודרה ברשת ב'.
בקולנוע, שיחק, בין השאר, בסרטים "צלילה חוזרת" (1982), חנה ק.
בשנת 1994 הגיש מגזין קולנוע בשם "קולנוע צעיר".
בשנת 1996 כיכב בתפקיד אורח בתוכנית "שובו של השריף" בפרק שעסק בתוכניות הלימוד.
הפיק את הסרטים התיעודיים "כמה אהבה" (בימוי: כנרת חי-גילאור, 2010) ו"החגורה של נעמי" (בימוי: ז'ראר אלון, 2005).
ב-2005 הפיק את הסדרה "מונולוגים" לטלוויזיה החינוכית.
בשנים 2000–2004 שימש מנהל שירות הסרטים הישראלי.
ב-2003 פרסם את הספר "אהבנו כל כך - 100 סרטי מופת" בהוצאת מפה.
ב-2006 החל לתרגם מאיטלקית לעברית את סדרת ספרי הילדים ג'רונימו סטילטון.
כמו כן תרגם את הספר "אתה חיה, ויסקוביץ" מאת אלסנדרו בופה.
מלמד קולנוע במכללת ספיר ובמכללה האקדמית בית ברל.
באפריל 2015 מונה לראש המחלקה לקולנוע במכללת בית ברל במקום נעמי שחורי.
מוג'ה הוא המנהל האמנותי של פסטיבל הקולנוע הישראלי באיטליה, וחבר הנהלת פסטיבל הקולנוע ירושלים.
הפיק את פסטיבל קולנוע דרום 2005. ב-2012 ניהל את פסטיבל "סרטים קצרים בגליל" שנערך בקריית שמונה.
ב-2013 הקים וניהל במשך 5 שנים את פסטיבל הקולנוע האיטלקי "צ'ינמה איטליה", בחסות שגרירות איטליה בישראל ומכוני התרבות שלה בתל אביב וחיפה.
שימש מבקר הקולנוע של המקומון "תל אביב".
החל משנת 2017 החל להגיש לצידו של יונתן גת את תוכנית הקולנוע "פסטיבל כאן", ברדיו "כאן תרבות" של תאגיד השידור הציבורי.
התוכנית מוקדשת בכל פעם לסרט מופת אחר, שעובר ניתוח על ידי השניים בצירוף מומחים וחוקרים נוספים.
משנת 2023 דיבב בסדרת הסרטים "גיבורה בהפתעה" את דמותו של רב הפקד דניאל פרבנק.
מוג'ה נשוי ללימור רוזנר, אדריכלית ובעבר מדבבת.
בנו גל מוג'ה הוא במאי תסריטאי ועורך.
דני לצה הוא כדורגלן גרמני, המשחק בעמדת הקשר בפורטונה דיסלדורף.
לצה החל את קריירת הכדורגל שלו ב-1995, בגיל 5, כשהצטרף לקבוצת ילדים מקומית DJK ארמיניה אוקנדורף.
אחרי שלוש שנים, עבר למחלקת הנוער של המועדון שאלקה 04. את הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון ערך ב-14 בפברואר 2009, במשחק בונדסליגה מול בוכום, לאחר שנכנס כמחליף במקומו של הגיאורגי לבאן קוביאשווילי.
בעונת 12–2011, לצה הצטרף לקבוצת דרמשטאדט 98, ששיחקה בליגה השלישית.
ב-22 במאי 2013, הוכרז שדואיסבורג החתימה את השחקן.
למרות כל זאת, עקב השעיה מהליגה שקיבלה דואיסבורג באותה עונה, המעבר בוטל.
במקום זאת, לצה חתם בקבוצת בוכום מהבונדסליגה השנייה.
בעונת 16–2015, חתם לצה במועדון הבונדסליגה מיינץ 05.
דניאל ריקרדו "דני" מאנינג הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 15 עונות בליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד.
בשנת 1988 זכה באליפות המכללות כשחקן אוניברסיטת קנזס, וכחודשיים לאחר מכן נבחר ראשון בדראפט ה-NBA 1988 על ידי לוס אנג'לס קליפרס.
ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 14.0 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
מאז שנת 2014 משמש כמאמן הראשי בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וייק פורסט.
מאנינג נולד בעיר הטיסבורג שבמיסיסיפי, והחל את קריירת התיכונים שלו ב"תיכון פייג'" אשר בעיר גרינסבורו, קרוליינה הצפונית.
בעונת ה שלו בתיכון קלע 18.8 נקודות למשחק והוביל את קבוצתו למאזן ניצחונות מושלם, 26-0, ולאליפות התיכונים של קרוליינה הצפונית.
בסיום אותה עונה עבר מאנינג עם משפחתו לעיר לורנס, קנזס, בשל מינויו של אביו לעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קנזס.
בעונתו האחרונה בתיכונים, כשחקן "תיכון לורנס", נבחר לשחקן התיכונים המצטיין של קנזס.
בשנת 1984 החל מאנינג ללמוד ולשחק באוניברסיטת קנזס, תחת המאמן לארי בראון, ובשתי עונותיו הראשונות קלע כ-15.7 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת הג'וניור שלו שיפר את תפוקתו ל-23.9 נקודות ו-9.5 ריבאונדים למשחק, נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות, ועזר לקבוצתו להגיע עד שלב "16 הגדולות" של טורניר ה-NCAA.
בעונת 1987/1988, האחרונה שלו במכללות, רשם 24.8 נקודות ו-9.0 ריבאונדים בממוצע למשחק והוביל את קנזס לאליפותה השנייה אי פעם בטורניר המכללות.
במשחק הגמר, בו הפתיעה קנזס כשגברה על אוניברסיטת אוקלהומה העדיפה בתוצאה 79–83, העמיד מאנינג שורה סטטיסטית מצוינת של 31 נקודות, 18 ריבאונדים, 5 חטיפות ו-2 חסימות.
בסיום העונה זכה בפרס נייסמית' ובפרס ג'ון וודן המוענקים לשחקן המצטיין בליגת המכללות, וכן בפרס השחקן המצטיין של טורניר ה-NCAA.
בעת סיום לימודיו היה הריבאונדר המצטיין בתולדות אוניברסיטת קנזס, וכן הקלע המצטיין בתולדות כל מחוז ה-Big Eight, עם 2,951 נקודות בסך הכול.
באוקטובר 1989 נבחר מאנינג ל"שחקן העשור של מחוז ה-Big Eight".
בשנת 1988 השתתף באולימפיאדת סיאול כחבר נבחרת ארצות הברית, באולימפיאדה האחרונה בה נאסרה השתתפות של שחקני ליגות מקצועיות בארצות הברית.
נבחרת ארצות הברית הפסידה בחצי גמר הטורניר לנבחרת ברית המועצות, וזכתה במדליית הארד.
לאורך הטורניר קלע מאנינג 11.4 נקודות למשחק, אך בהפסד המאכזב לברית המועצות לא קלע אף נקודה.
מאנינג נבחר בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA לשנת 1988 על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס.
בחמש וחצי עונותיו בקבוצה היה אחד מכוכביה, לצד רון הארפר, אך הקליפרס העפילו פעמיים בלבד לשלב הפלייאוף (1992 ו-1993), ובשתי הפעמים הודחו בסיבוב הראשון.
בעונת הרוקי שלו שיחק 26 משחקים בלבד, בשל קרע ברצועה הצולבת הקדמית בברכו, וקלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק.
בעונתו השנייה חזר לכשירות מלאה, ורשם בשלוש העונות הבאות כ-17.2 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק.
בעונתו החמישית בקבוצה, , הציג יכולת שיא כשקלע 22.8 נקודות למשחק ונבחר לראשונה להשתתף במשחק האולסטאר.
את העונה הבאה פתח עם ממוצעים דומים, ונבחר בשנית למשחק האולסטאר.
במהלך עונת , כשבוע לאחר משחק האולסטאר בו השתתף, נשלח מאנינג בטרייד לאטלנטה הוקס בתמורה לדומיניק וילקינס בן ה-34. עד סיום העונה קלע 15.7 נקודות למשחק עבור ההוקס, שהודחו מול אינדיאנה פייסרס בסיבוב הפלייאוף השני.
לקראת עונת חתם על חוזה בפיניקס סאנס, בה שיחקו הכוכבים צ'ארלס בארקלי וקווין ג'ונסון.
בשתי עונותיו הראשונות בפיניקס סבל מפציעות נוספות בברכיו, והשתתף במהלכן ב-79 משחקים בסך הכול.
בעונת חזר לכשירות, ובעונה הבאה זכה בתואר השחקן השישי של העונה, לאחר שהעמיד ממוצעים של 13.5 נקודות ו-5.6 ריבאונדים בממוצע למשחק כמחליפו של אנטוניו מקדייס.
בכל חמש עונותיו בקבוצה העפילו הסאנס לפלייאוף, אך עברו סיבוב אחד בלבד (1995).
באוגוסט 1999 נשלח מאנינג בטרייד לאורלנדו מג'יק, יחד עם פט גאריטי, בתמורה לרכז פני הארדוויי, וכעבור שבועיים הועבר עם דייל אליס למילווקי באקס, עבור כריס גטלינג וארמן גיליאם.
לאחר עונה אחת במילווקי חתם לעונה ביוטה ג'אז, ובשתי עונותיו האחרונות שיחק עבור דאלאס מאבריקס ודטרויט פיסטונס כשחקן ספסל שולי יחסית.
בעונתו האחרונה בקריירה, , העפיל עם דטרויט לשלב גמר המזרח, בו הפסידו לניו ג'רזי נטס בתוצאה 0–4.
בשנת 2003 מונה מאנינג לתפקיד מנהל קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קנזס, בה למד בעבר.
בין השנים 2006–2012 שימש כעוזר המאמן של הקבוצה, אשר זכתה באליפות המכללות בעונת 2007/2008. באפריל 2012 מונה למאמנה הראשי של קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טולסה, אותה הוביל בעונת 2013/2014 להופעתה הראשונה בטורניר ה-NCAA מאז שנת 2003.
לקראת עונת 2014/2015 עבר לאמן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וייק פורסט.
מזרחי נולד בשכונת מנשייה בתל אביב למשפחה בת חמישה ילדים.
בגיל תשע עבר לכפר הנוער בית אפל בגלל המצב הכלכלי הקשה, ושם שהה עד גיל 14.
בשנת 1973 הקימו שני אחיו את רשת האופנה "ראש אינדיאני", ומזרחי עבד ברשת בתפקידים שונים, כגהצן, בתפירה ובמדידות.
בשנת 1989 החל לעבוד כמתאם אופנה וגם עיצב את כל חלונות הראווה של הסניפים.
בשנת 1986 יזם את קניית רשת "טופר", שהייתה בפשיטת רגל.
בשנת 1997, בעקבות סכסוך משפחתי, עזב את "ראש אינדיאני", ופתח חנות בשם "דני מזרחי דיזייאנס" בתל אביב.
הפרסום הראשון של מזרחי החל לאחר שעיצב לקרובת משפחתו שמלה מאבני סברובסקי.
השמלה סוקרה בעיתונים בישראל, ובעקבות החשיפה החל מזרחי לעצב שמלות כלה ושמלות ערב לדוגמניות מובילות בישראל.
בשנת 2002 הפיק תצוגת אופנה במלון דורצ'סטר בלונדון כדי לאסוף תרומות לאגודה למלחמה בסרטן.
בעקבות תצוגה זו החל מזרחי לעצב שמלות ערב לשחקניות וזמרות מהעולם.
בשנת 2005 פתח חנות ברחוב בונד בלונדון, שאותה סגר לאחר שלוש שנים בעקבות המרחק והפיצול.
מזרחי עיצב לתחרות האירוויזיון את התלבושת של דפנה דקל (1992).
בשנת 2017 בלבד עיצב את השמלות למשתתפות בתחרות מלכת היופי ואת השמלות לזוכות במקומות הראשונים שייצגו את ישראל בתחרויות היופי הבינלאומיות.
כמו כן, הוא שפט לעיתים בתחרויות, ואף היה שופט במשך שלוש שנים, משנת 2010 ועד 2013, בתחרות מיס רוסיה.
במשך שלוש עונות הוא עיצב את הלבוש למשתתפי תוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים".
עיצב את הקולקציה למסע ההופעות של זוכת אירוויזיון 2014 קונצ'יטה וורסט.
גלית גוטמן שימשה שנים רבות כדוגמנית הבית של מזרחי.
בדצמבר 2019 הוכרז כפושט רגל כשחובותיו נאמדים בכשבעה מיליון שקלים וסגר את העסק על פי הוראת בית משפט.
בשנת 2022, לאחר שבוצע הסדר חוב עם נושיו, פתח סטודיו לעיצוב שמלות כלה וערב ברחוב פרישמן בתל אביב.
הלך לעולמו ב-8 באפריל 2025. מזרחי היה גרוש ואב לשלוש בנות.
דני זמיר (נולד ב-1962 בקיבוץ מפלסים) הוא מחנך ויזם חברתי, מייסד המכינה הקדם צבאית רבין, ממייסדי מועצת המכינות הקדם צבאיות הציוניות-ישראליות ומנכ"ל המועצה בשנים 2014-2022. מחודש אוקטובר 2022 משמש כמנכ"ל בית יגאל אלון.
זמיר היה חבר בוועדת הייעוץ לתודעה יהודית לראש אכ"א, ופעיל במסגרות חינוכיות, ציבוריות ופוליטיות נוספות.
זמיר נולד בשנת 1962 בקיבוץ מפלסים להורים יוצאי ארגנטינה.
בכיתה יא' עזב את בית הספר הקיבוצי 'שער הנגב' ועבר להתגורר בקומונה בשדרות, שם השלים את הבגרות ב'תיכון המקיף על שם גוטווירט' במגמות מדעים והיסטוריה.
במקביל הדריך בקן הנוער העובד והלומד והקים חוגי נוער משותפים לחבריו בשדרות ובקיבוצי שער הנגב.
זמיר נשוי מאז שנת 1984 לאלה, בת איילת השחר ולהם שלושה ילדים.
שלושת ילדיו נולדו בקיבוץ, התחנכו במכינת רבין והיו בתפקידי מ"פ או מקביל לכך בשירותם הצבאי.
בנו פז היה מ"פ בפנימיה הצבאית בחיפה.
זמיר מתגורר כיום ביישוב כרכום.
בשנים 1995 ו-2021 סיים לימודי תואר ראשון ושני (בהצטיינות) במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
משרד עורכי הדין שלו מתמחה בעיקר במיזמי מקרקעין עסקיים ומיסוי מקרקעין ובייצוג חברי קיבוצים ומושבים.
בנובמבר 1981 התגייס לצה"ל במסגרת פלוגת "בני משקים" והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח (שבאותם ימים כונה "גדוד 50").
זמיר שימש כמפקד כיתה בגדוד ויצא לקורס קציני חי"ר.
לאחר הקורס שימש כמפקד צוות בקורס קציני חי"ר תחת פיקודו של גדי איזנקוט, וחזר לשרת כמפקד מחלקה בגדוד 50 עליו פיקד באותה עת גיורא איילנד.
לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של הגדוד בפיקודו של יצחק איתן, ולאחר מכן כמפקד פלוגת בני המשקים של נובמבר 85 (עמו שירתו כמפקדי פלוגות מקבילים האלוף יאיר גולן ומפכ"ל המשטרה רוני אלשייך).
במילואים שירת כמפקד פלוגה בחטיבת הצנחנים הצפונית, ולאחר מכן ביחידת מודיעין וסיור של אוגדת מילואים - שם מילא תפקידי מפקד צוות, סמ"פ, מ"פ וסמג"ד.
זמיר לחם כחייל במלחמת לבנון הראשונה, ולאחר מכן שירת פעמים רבות בלבנון, בסדיר ובמילואים, ופיקד על כוחות בשורת אירועים קרביים.
בעת היותו מ"מ, הוא נפצע באורח בינוני מהתפוצצות רימון יד סמוך אליו במהלך אימון בנבי מוסא.
הוא חזר לשירות כעבור חודש, וכיום הוא נכה צה"ל בעל ליקוי שמיעה כבד כתוצאה מהפציעה.
פעילותו בשדה החינוכי ובמכינות הקדם צבאיות
זמיר עמד בראש המכינה מאז הקמתה ועד למאי 2014 עת התחיל לשמש כמנכ"ל מועצת המכינות, מאז הוא משמש כנשיא המכינה.
על יסוד ניסיונו במכינת רבין, הפך זמיר לאחד מאנשי המפתח הבולטים בפיתוח וקידום מפעל המכינות הקדם צבאיות בישראל.
הוא ניסח את חוק המכינות הקדם-צבאיות, התשס"ח-2008, שהתקבל בכנסת ברוב של 73 ח"כים ו-0 מתנגדים.
בהמשך היה אחד ממייסדי מועצת המכינות הקדם צבאיות – הגוף המרכז של המכינות הקדם צבאיות בישראל, ומאז 2014, לאחר שנבחר פה אחד, שימש במשותף עם משותף עם הרב משה הגר-לאו,כמנכ"ל המועצה במשרה מלאה.
בחודש אוקטובר 2022 פרש מהתפקיד ומונה לתפקיד מנהל המרכז החינוכי על שם יגאל אלון.
זמיר הוחלף בתפקיד מנכ"ל מועצת המכינות על ידי אבישי ברמן, חבר הוועד המנהל של מועצת המכינות, מייסד ומנכ"ל "עמותת רוח ערבה" (בשמה הקודם "עמותת בין השיטין") שהקימה ומנהלת את מכינות "ערבה-חצבה", "פארן" ו"עין יהב".
בשנים 2005-2014 עמד זמיר בראש אשכול צעירים של המדרשה במכללת אורנים, שבה נכללו אז כל פעילויות הנוער והצעירים: המכינות הקדם צבאיות על שם רבין, שנות שירות, מתנדבים בחקלאות, עבודה מועדפת של בוגרי צבא בחקלאות, סמינר בוגרי צבא (זרעי קיץ) ועוד.
ב-2020 עברו התוכניות למסגרת תנועת החלוץ כשמשתתפים בכל המסגרות כ-800 חניכים בשנה ומועסקים בהן כ-100 איש.
בחודש אוגוסט 2016, בתפקידו כמנכ"ל מועצת המכינות, הוביל את המועצה לחתימה על הסכם שותפות אסטרטגית עם קק"ל, במטרה לשנות את מפת ההתיישבות העירונית בגליל בנגב ובירושלים על ידי גרעיני התיישבות של בוגרי המכינות הקדם צבאיות.
לאחר אסון מכינת בני ציון בנחל צפית באפריל 2018, הוביל את הקמת ועדת אהרונישקי לחקר המכינות, וכן את מהלך בניית עולם הבטיחות במכינות ושינוי התרבות הארגונית בהן.
על חשיבות פועלו של זמיר בתחום החינוכי במסגרת המכינות הקדם צבאיות ניתן ללמוד מנתונים שפורסמו על ידי משרד הביטחון, לפיהם נכון לשנת 2022 התחנכו במכינות הקדם צבאיות 4,500 חניכות וחניכים.
בשנת 1990 בעת היותו מ"פ מילואים סירב לפקד על מבצע הכנסת ספר התורה לקבר יוסף בשכם ונשפט ל-30 ימי מחבוש בכלא 6. עם יציאתו מהכלא, צעד בראש כ-120 מחבריו מאנדרטת הצנחנים בתל נוף לירושלים, כשהם נושאים דגלי ישראל.
בסיום המסע, הוביל עצרת מחאה נגד הכיבוש הישראלי בשטחי יהודה ושומרון.
ב-1993, עם ההכרזה על תוכנית אוסלו, יצא בקריאה פומבית להפסקת הסירוב לאור החלטת ישראל לסיים את הכיבוש.
בשנים 1994–1995 הקים את תנועת "השמאל עם הגולן" ועמד בראשה במקביל לסיום לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב.
התנועה התנגדה לוויתור על הגולן במסגרת הסכם שלום עתידי, והתפרקה לאחר כ-3 שנים עם התפוגגות הסיכוי לוויתור כזה.
בקיץ 1995 נבחר זמיר לתפקיד יו"ר דירקטוריון "מטה ההתיישבות למאבק בבנקים".
המטה טען כי החוב שיוחס לקיבוצים במשבר הקיבוצים הוא למעשה חוב שיצרו הבנקים, וניסה להוכיח זאת בעזרת הדו"ח שפרסם פרופ' אוריאל פרוקצ'יה (המטיל ספק בשיטות חישוב הריביות והעמלות של הבנקים בישראל, בעיקר ביחס לחובות ההתיישבות העובדת) ובעזרתו של עו"ד יעקב וינרוט.
לאחר פרסום הדו"ח, חתמה הנהגת התנועה הקיבוצית על הסדר חובות עם הבנקים.
זמיר ראה בו הסכם כניעה שנועד להציל את הבנקים, והדבר גרר עימות חריף בינו לבין ראשי התנועה הקיבוצית.
המשך הכיבוש מוצדק ועדיף מבחינה מוסרית הן לפלסטינים והן לישראלים".
בתחום הכלכלי-פוליטי מחזיק זמיר בתפיסות סוציאל-דמוקרטיות מובהקות, המשולבות בגישה ציונית יהודית.
הוא חבר במפלגת העבודה וחבר ועידת המפלגה, ונחשב בעבר לאחד מתומכיה העיקריים של חברת הכנסת שלי יחימוביץ'.
בשנים שלאחר פרישתה פעל לצירופו ובחירתו של יאיר גולן לראשות מפלגת העבודה.
דן "דני" לדר (נולד בשנת 1943) הוא מתעמל עבר, שבע פעמים ברציפות אלוף ישראל (1961–1967), אלוף המכביה השביעית (1965) ואלוף כינוס הפועל (1966) בהתעמלות מכשירים.
לדר התאמן בקבוצת הפועל פתח תקווה.
בשנת 1961 זכה לדר בפעם הראשונה באליפות ישראל בהתעמלות מכשירים.
ביוני 1963 זכה לדר במדליית זהב באליפות ישראל בהתעמלות בתוצאה של 53.55 נקודות, לפני פרדי יושין (50.90 נקודות) ודמיטרוב סלביק (48.30 נקודות).
בשנת 1964 זכה לדר בפעם הרביעית ברציפות באליפות ישראל בהתעמלות בתוצאה של 55.35 נקודות, לפני דב לופי מהפועל שריד (52.50 נדודות) וקרול שטרק מהפועל תל אביב (52.75 נקודות)
בתחרויות ההתעמלות במכביה השביעית שנערכו באוגוסט 1965 זכה לדר במדליית זהב על תרגיל המקבילים בתוצאה של 9.5 נקודות, לפני מ.
כהן (9.4 נקודות) וגרוספילד (9.35 נקודות), שניהם מארצות הברית.
בכינוס הפועל השמיני שנערך בירושלים במאי 1966 זכה לדר במדליית זהב בסיכום הכללי בתוצאה של 56.65 נקודות, לפני פרנץ דבורגר מבלגיה (54.05 נקודות) ופריץ טורקוט מאוסטריה (53.25 נקודות).
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בדורטמונד, גרמניה בספטמבר אותה שנה סיים במקום 103 כללי בתוצאה של 99.75 נקודות.
בשנת 1967 זכה לדר בפעם השביעית ברציפות באליפות ישראל בהתעמלות מכשירים בתוצאה של 110.35 נקודות, לפני דב לופי (102.55 נקודות) ואריה ברלוב מהפועל חיפה (97.95 נקודות).
בשנת 1967 עבר לדר להתגורר בגרמניה שם למד חינוך גופני.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בליובליאנה שבסלובניה באוקטובר 1970 סיים לדר במקום 96 בתוצאה של 100.60 נקודות.
דני טופוס (נולד ב-1950) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, פיקד על גדוד 17 ועל החטיבה הצפונית ברצועת עזה.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1968 שובץ בחטיבת גולני.
עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר ושב לחטיבה כמפקד מחלקה.
כמפקד פלוגה בגדוד 51 לחם במלחמת יום הכיפורים ולאחריה פיקד על גדוד בבית הספר לקצינים ועל גדוד נח"ל היאחזויות 904. בסוף יוני 1982 מונה למפקד גדוד 17, קורס המ"כים של חטיבת גולני, בחטיבת ביסלמ"ח.
במהלך הקרבות על ביירות במבצע שלום הגליל הוביל טופוס את גדודו בשורת קרבות קשים שבמהלכם, מתוך כורח הנסיבות והכלים הלא מסורתיים שעמדו לרשותו, הומצאה שיטת הלחימה בשטח בנוי המוכרת והנהוגה עד היום ברוב צבאות העולם.
לאחר המלחמה מונה למפקד מחנה 80, מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה ומפקד מחוז דן בפיקוד העורף.
דני כספי (נולד ב-21 בספטמבר 1946) הוא רופא, פרופסור חבר בגמלאות בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, משורר וסופר.
דני כספי נולד וגדל בראשון לציון.
אביו יליד אוקראינה (אך סבתו אם אביו ילידת ירושלים), שעלה בשנת 1925 היה מורה ומנהל בית ספר; אמו, עלתה בשנת 1936, והייתה עובדת סוציאלית וקצינת המבחן המחוזית של תל אביב.
למד בבית הספר היסודי "חביב" בראשון לציון ובתיכון אליאנס בתל אביב, אותו סיים בגיל 17. ניגן בטרומבון בתזמורת הנוער של תל אביב ולמד אצל מתי גרבלר וריי פרנס מן התזמורת הפילהרמונית.
בגיל 17–18 למד בחוג משולב פסיכולוגיה וזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
צה"ל 6–1964 נגן (טרומבון, תופים) בלהקת גייסות השריון (לילה ראשון בלי אמא) ובהמשך כמפקד הלהקה.
חבריו ללהקה היו בין השאר יוסי אלפי, עזרא דגן, טליה שפירא, צבי שיסל, שוקי פורר, גד קינר, והמוזיקאים טומי פרידמן, זאב אולמן, פרנקי גליקסמן וזאב מורגנשטרן.
יחד הקימו את תזמורת "הקווינטט", בה היה כספי מתופף וזמר, אשר הופיעה במועדוני לילה, ב"גן הוואי" ("החתול העצבני") ובהמשך באניית הנוסעים "מולדת", בה שימש כספי גם ספרן, ובבתי מלון.
מסתיו 1967 לימודי רפואה באוניברסיטת פדובה, באיטליה, אותם סיים בהצטיינות ב-1973. סטאז' והתמחות ברפואה פנימית בבית החולים אסף הרופא.
1979-82 התמחות-על בראומטולוגיה באיכילוב (פרופ' מיכאל ירון).
1982-4 חוקר ב-Royal Postgraduate Medical School אוניברסיטת לונדון, בית החולים המרסמית' אצל פרופ' סר מרק פפיס (Sir Mark B Pepys, ) 2002 פרופסור חבר קליני בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
2014-2003 מנהל המכון הראומטולוגי במרכז הרפואי תל אביב.
משנת 2015 רופא בכיר במכון הראומטולוגי.
כיהן כיו"ר האיגוד הישראלי לראומטולוגיה.
רשימת פרסומיו המדעיים כוללת למעלה מ-160 מאמרים.
בגיל 42 החל כספי לכתוב שירה.
השתתף בסדנאות שירה בבית אריאלה בהנחיית יעקב בסר ומאיר ויזלטיר.
שיריו הראשונים ראו אור בעיתון "דבר" בשנת 1989. פרסם שירה וסיפורים קצרים גם ב"מאזנים", "עיתון 77", "עלי שיח", "ידיעות אחרונות", "דימוי", "על המשמר".
בשנת 1991 ראה אור ספר השירה "רפואה פנימית" בהוצאת יחדיו.
בשנת 2004 יצא לאור בזמורה ביתן ספרו "עצירת פתע": נובלה ("מיזוודות") וסיפורים קצרים אשר זכה בפרס שרת החינוך לספר ביכורים.
ב-2009 יצא לאור ספרו השלישי, רומן בשם "ארבע רוחות אהבה" בכנרת-זמורה ביתן, ב-2018 ראה אור באנגלית.
ספרו הרביעי "חמת הספק" (שירה), ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ב-2018.
בשנת 2004 היה כספי שותף להקמתה של "העמותה שירת חייו, לזכרו של פרופ' עֹפר לידר", שהיה חוקר אימונולוגיה במכון ויצמן למדע ומשורר.
המפעל שנועד לשוב ולחבר מדע ויצירה, מאחד במכון ויצמן מדענים, משוררים, סופרים וחוקרי ספרות.
מדי שנה מתקיימת תחרות ספרות נושאת פרסים המיועדת למדענים "שירת המדע".
ומופק שנתון בשם "שירת המדע" הכולל את יצירות הזוכים ונימוקי השופטים וכן שירה, אמנות ומאמרים מגוונים כספי ערך עם אסנת לידר את השנתון עד לשנת 2010. משנת 2011 הוא חבר המערכת.
כספי נשוי למירי (מרים) כספי, ולהם שני ילדים.
"רפואה פנימית" שירים, יחדיו, 1991
קובי נסים, עתון 77: "בספר שיריו הראשון מפגין כספי כושר אבחנה חריף וחד.
הוא עושה זאת בנקטו "איזמל" הבעה נקי מחידושים ורהוט בחיתוכיו, השואבים את דיוקם מן ההיצמדות לעקרונות שיריים ידועים ובדוקים.
כאשר הכותב מוסיף על רעיון ההארה שלו מימד ליניארי, בין אם סיטואציוני ובין אם רטורי, לרישום, העשיר בפרטים טעונים...
מרחיב את המשמעות ואף רווי הומור."
"עצירת פתע", זמורה ביתן, עמודים לספרות עברית, 2004. עורכת הילה בלום
הנובלה הפותחת, "מזוודות", מספרת על פרופסור אוריאל יסעור, שהחליט בגיל מבוגר לחזור לתל אביב לנטוש את הרפואה ולשקוע בכתיבת ספור אהבתו הטראגית באיטליה.
תוך התהליך הולך ונרקם קשר אהבה בלתי אפשרי נוסף עם נערת ליווי אוקראינית בשכנות.
רנה ורבין, העיר: "אפשר לשער כי בדומה לתהליך שעובר המספר בנובלה הפותחת, כתיבת "עצירת פתע" אפשרה לכספי עצמו לעצור באמצע החיים, להתחפר בכתיבה ולהיזכר.
ואכן, יותר מכל הסיפורים הקצרים, הנובלה "מזוודות" היא דוגמה נפלאה לכישרון כתיבה של רופא שהחליט לשחרר מטענים.
כשהוא במיטבו, כספי שובר את הדיסטאנס הרפואי הידוע ומבצע בדיקה פולשנית עצמית, מעורר את הזיכרונות המפריעים את המנוחה בלילות.
ברגעים כאלה מתרחש המעבר בין רופא לסופר, שמתבטא אצל כספי ברגישות לחיים, בכתיבה פיוטית, וביכולת לעורר מרבצה גם את מנוחת הקוראים."
יורם מלצר, מעריב: "...במקרים מעטים בלבד אנו נתקלים בספר ראשון פרי עטו של כותב שצבר מטעני חיים וגם יודע לעשות בהם שימוש הוגן וצלול לטובת העניין עצמו – עיצוב יצירה ספרותית ראויה לשמה.
כזה הוא "עצירת פתע" ספר הסיפורים הראשון של דני כספי."
"ארבע רוחות אהבה" (רומן), כנרת-זמורה-ביתן, 2009. עורכת הילה בלום
רומן בעל שלד אוטוביוגרפי ובדיון, בו כל פרק מסופר מפיהן ובלשונן של דמויותיו.
הספר נכתב כביכול על ידי רפי, נגר ריהוט עתיק המשחזר כתב יד נטוש ביחד עם זכרונות ופורש את קורותיהם של הוריו, חבריהם ובייחוד של אימו בלה-באשינקה-בטי-בת אל.
מפריז של ראשית שנות השלושים לארץ ישראל המנדטורית ועד שנות התשעים של המאה העשרים.
נערה קומוניסטית הבורחת מן השלטונות בפולין לפריז, בה מתגורר ולומד אחיה.
מתאהבת בצעיר ארצישראלי מכור לתרבות ההופך למתרגם.
היא מהגרת לארץ-ישראל המנדטורית נישאת ליעקב, מקימה משפחה וקריירה אך יצריה ותסכולי החיים מטלטלים אותה על קו התפר שבין האפשרי לאהבות עבר.
עלית קרפ, הארץ: "זהו רומן בעל סממנים ביוגרפיים, אשר דן בגורלן המר של הנשים בפלשתינה בתקופת טרום המדינה: אמו של קורדרובו ואשתו, באשקה ורלקה חברתה - כולן נוטשות את משפחותיהן לאחר שקצו בחיים במקום.
נטישתן מאירה את החיים בארץ ישראל דאז באור פתטי.
הזווית המקורית הזאת, ויכולתו של כספי להבדיל את גיבוריו אלה מאלה באמצעות השפה והחללים הרבים שנותרים בטקסט, מתייגים את הספר בתג איכות."
"חמת הספק", (שירה) הקיבוץ המאוחד, 2018
רפי וייכרט, עיתון 77: "יש בשיריו של דני כספי לא מעט אזכורים של מחלות, של מיתות ושל הלוויות.
מול אלה מנסה המשורר להציב שוב ושוב את מגן המילים ויצירות האמנות הפלסטית.
בד בבד הוא משתדל למצוא את חוקיות הטבע שמאפשרת לכולנו קיום שהוא מעבר לגבולותינו בני החלוף: "מראשי דרדרי הסבים / ממריאים צנחנים / להנציח זרעַי - קוצים בני עונה / בשדות רחוקים"".
"ולפתע כבר ערב" - מבחר משירי סלווטורה קווזימודו, הוצאת קשב לשירה, 2024
דרור בורשטיין, ידיעות אחרונות: "...זהו ספר נפלא עד מאוד, מסוג הספרים שזוהרם דוחף ומסלק אותך מהבית בחיפוש אחר ספסל מתחת לעץ, לקרוא בהם בלי הפרעה, ספרים מהסוג שמיד מעוררים בך את הרצון לנסוע למקומותיו של המשורר - סיציליה, מילנו - וללמוד את שפתו...".
דני לימור הוא יושב ראש עמותת מכינת נחשון, שהתפרסם בעקבות שרותו במוסד, כאיש שפיקד על מבצע אחים.
לוין (שמו לפני שעיברת ללימור) נולד וגדל באורוגוואי ועלה לישראל בגיל 16 בשנת 1961. עם גיוסו לצה"ל, התנדב לימור לצנחנים.
בשירות קבע ובמילואים לחם לימור במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון הראשונה ונפצע פעמיים.
לאחר שחרורו התגייס למוסד ולקח חלק בשורה ארוכה של פעולות.
בין היתר פיקד על מבצע אחים להעלאת יהודי אתיופיה מסודאן.
דני זמיר (נולד ב-1950) הוא פרופסור אמריטוס לגנטיקה באוניברסיטה העברית, חוקר במכון סמית למדעי הצמח והגנטיקה, בפקולטה למדעי החקלאות ברחובות.
חתן פרס א.מ.ת לחקלאות לשנת 2015. חתן פרס ישראל בתחום חקר החקלאות לשנת ה'תש"ף.
זמיר נולד בירושלים ב-1950 וגדל בתל אביב.
בנם של צבי זמיר, לימים אלוף בצה"ל וראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ורנה לבית סדובסקי.
נקרא על שם דני מס, מפקד מחלקת הל"ה שהיה פקודו של אביו.
לאחר שרות בצה"ל, למד לתואר ראשון בפקולטה לחקלאות בין השנים 1974–1977. הוא המשיך ללימודי מוסמך באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, וקיבל תואר שני בנושא השבחה גנטית בצמחים.
את מחקר הדוקטורט עשה באותו הנושא בהנחיית ריצ'רד ג'ונס.
לאחר סיום הדוקטורט בשנת 1982 הצטרף כמרצה לגנטיקה בפקולטה לחקלאות ברחובות.
הוא עלה לדרגת פרופסור מן המניין בשנת 1996.
תחומי מחקרו של זמיר עוסקים בהשבחת צמחים ובפיתוח כלים עבור טיפוח הגנטי תוך שימוש בעיקר בעגבנייה כצמח מודל, הן למחקרים בסיסיים והן לטיפוח זנים משופרים.
זמיר נשוי ואב ל-5 ילדים, מתגורר בגדרה.
דניאל (דני) לוי (נולד ב-4 בינואר 1964) הוא קצין משטרה בדרגת רב-ניצב המכהן כמפקח הכללי ה-20 של משטרת ישראל.
את שירותו בצה"ל עשה לוי בחיל התותחנים.
התגייס למשטרה ב-1985. שימש קצין סיור, מודיעין ובילוש בתחנות יפו ובת-ים במחוז תל אביב.
ב-2005 מונה למפקד תחנת שכונות במחוז תל אביב, ב-2007 מונה לקצין אגף מבצעים של מרחב יפתח.
ב-2009 מונה למפקד תחנת לב תל אביב.
בתפקידו זה היה אחראי לטיפול בהפגנות בימי המחאה החברתית בישראל בשנת 2011. ב-2013 מונה לקצין אגף מבצעים במחוז תל אביב.
ב-2016 מונה למפקד מרחב יפתח.
ב-2017 מונה למפקד מרחב ירקון.
בזמן שירותו כמפקד מרחב ירקון פיקד על אירוע, שבמהלכו נעצר הצלם ערן ורד ללא עילה ובאלימות לא-מידתית.
ורד תבע את המשטרה וזכה לפיצוי של עשרות אלפי שקלים תוך שבית המשפט קובע כי במעצר הופעל כוח בלתי סביר, וכי היה זה מעצר סלקטיבי ואישי המבוסס על היכרות קודמת, ולא על בסיס התנהגותו של ורד.
ב-2021 מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים בדרגת תת-ניצב.
ביולי 2023 הועלה לדרגת ניצב ובאוגוסט נכנס לתפקיד מפקד מחוז חוף.
לאחר כניסתו לתפקיד עלה מספר מקרי הרצח במחוז בכ-77%.
כמו כן, מחוז חוף דורג אחרון מבין אגפי ומחוזות המשטרה במדד "האקלים הארגוני" של המשטרה.
ביולי 2024 הודיע השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר כי בחר בלוי להיות המועמד לתפקיד מפכ"ל משטרת ישראל.
באוגוסט 2024 אישרה הוועדה למינוי בכירים בראשות אשר גרוניס את מינויו של לוי לתפקיד מפכ"ל משטרת ישראל.
בהמשך החודש אישרה הממשלה את מינויו, והוא הועלה לדרגת רב-ניצב.
באוקטובר 2024 החליט להעביר את היועץ המשפטי למשטרה, תת-ניצב אלעזר כהנא לתפקיד ראש חטיבת התביעות.
היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה ראתה בצעד זה הדחה, והורתה להקפיא את המינוי.
בתגובה ענה לוי שאינו מקבל את עמדתה של בהרב-מיארה, אך כעבור כשבועיים הודיע שכהנא יישאר בתפקידו כיועץ המשפטי למשטרה.
באפריל 2025 הבהיר לוי בנוכחות בן גביר כי המשטרה תציית לפסיקת בג"ץ ותאבק למען הדמוקרטיה.
שבועיים לאחר מכן הנחה את השוטרים כי אין לדבר ישירות עם בן גביר מבלי לעדכנו וכי מי שיעשה זאת יודח מהמשטרה.
במטרה להתמודד עם הפשיעה הגואה בחברה הערבית, החליט על תוכנית להתמודדות עם הפשיעה בחברה הערבית, והעמיד בראשה את תת-ניצב יואב תלם.
התוכנית כוללת הקמת יחידה ארצית ייעודית למטרה זו, דמוית להב 433 בשם "חאמי אל-קאנון" והקמת תחנות משטרה ב-32 יישובים ערביים שבהם לא הייתה נוכחות משטרתית קבועה.
בפברואר 2025 הודיע לוי על העברה זמנית של לשכתו לצפון כדי לעמוד מקרוב אחר הלחימה בפשיעה באזור.
בתחקיר של כאן 11 מדצמבר 2024 העידו שוטרים כי דני לוי הורה לפקודיו להזין במערכות המשטרה נתוני פשיעה נמוכים מהמספר האמיתי, כדי ליצור ירידה לכאורה באחוזי הפשיעה.
מאותם מניעים ביקש גם לסווג פשעים באופן שגוי במכוון – למשל "פריצה לרכב" במקום "נזק לרכב".
בתחקיר של עובדה באותו החודש נחשף כי התבקש לפעול לטובתה של משפחת נתניהו לדיכוי הפגנות באמצעות חני בלוויס, ראש הלשכה של נתניהו, שאיתה היה לו קשר חברי ארוך שנים.
בתחילת מלחמת חרבות ברזל העלו בצה"ל את שכר החיילים על ידי עדכון רמת הפעילות של החיילים.
המשטרה פנתה למשרד האוצר בדרישה להעלות באופן דומה את רמת הפעילות של השוטרים, אך סורבה.
בדצמבר 2024 הצהיר לוי על מתן תוספת לשכר השוטרים בעלות כוללת של כ-240 מיליון ש"ח, על ידי עדכון רמת פעילות, בדומה לעדכון שנעשה בצה"ל, תוך פירוש החלטת הממשלה משנת 1979 לפיה ניתן להצמיד את שכר השוטרים לשכר החיילים.
משרד האוצר הגיב שמדובר במחטף בלתי חוקי שנעשה בהסתר וחסם את מתן התוספת.
דני (דניאל) זקן (נולד ב-23 באוקטובר 1964) הוא עיתונאי, מרצה ומאמן כדורעף וכדורשת ישראלי.
הוא שימש כממלא מקום מפקד גלי צה"ל ממרץ 2023 עד 29 בפברואר 2024. קודם לכן היה הכתב המדיני-ביטחוני של עיתון "גלובס" ועבד באמצעי תקשורת נוספים, כולל בקול ישראל של רשות השידור במשך 23 שנים.
זקן נולד בירושלים להורים יוצאי כורדיסטן, וגדל בשכונת קטמונים.
למד בבית ספר אקסטרני ברחוב אגרון.
שירת בחיל השריון ובין השאר כיהן בתפקיד מ"מ קמב"צ בסיס האימונים לחילות השדה בצאלים.
בשנת 1990 סיים תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית.
במהלך הלימודים החל לעבוד ככתב בכתב העת "פי האתון", והיה עורכו בשנים 1989–1990. במקביל ללימודיו כתב במקומון "ירושלים" של ידיעות אחרונות וב"העולם הזה" בעריכת רפי גינת.
בשנת 1991 החל לעבוד ככתב לנושא השטחים והמתנחלים בסוכנות עתי"ם, ובמסגרת זו סיקר את שלהי האינתיפאדה הראשונה, את הסכמי אוסלו ואת הקמת הרשות הפלסטינית.
במקביל לכך כתב בעיתון "מעריב".
בשנת 1994 החל לעבוד כעיתונאי ברשת ב', וסיקר, בין השאר, את נושאי השטחים, כלכלה, צה"ל, הכנסת והיהדות החרדית.
בהמשך היה לעורך ולמגיש של מהדורות חדשות ואקטואליה.
ב-2009 הוביל את הקמת אתר האינטרנט של רשת ב'.
בשנת 2008 יצא לשנת לימודים בתוכנית Knight Wallace Fellowship לעיתונאים מצטיינים באוניברסיטת מישיגן.
בשנת 2007 נבחר לכהן כחבר בהנהלת אגודת העיתונאים ירושלים, והחל ללוות את תהליך המשא ומתן לרפורמה ברשות השידור.
בשנת 2010 נבחר ליו"ר אגודת העיתונאים ירושלים, והוביל את כתיבת ההסכמים בין אגודת העיתונאים לבין הנהלת רשות השידור ומשרד האוצר.
זקן התעמת רבות עם בכירים בהנהלת רשות השידור, בהם המנכ"ל יוני בן מנחם ועוזרו זליג רבינוביץ', וכן עם מנהל קול ישראל מיכאל מירו, בין השאר בשל הדחת עיתונאים (בהם קרן נויבך, רן בנימיני, גיל ליטמן ועוד) ומינוי אחרים תחתם מטעמים לא מקצועיים.
בשנת 2013 סיים את תפקידו כיו"ר אגודת העיתונאים ירושלים.
זקן לא המשיך לעבוד בכאן ב, אשר החליפה את רשת ב' בשנת 2017. לאחר שעזב את רשת ב' החל לשמש ככתב המדיני-ביטחוני של העיתון גלובס, וכן כעורך ומגיש חדשות בגלי צה"ל וכותב במגזין אל-מוניטור.
במקביל, החל לשמש כמרצה לתקשורת במכללה האקדמית ספיר ובמרכז הבינתחומי הרצליה וכחבר במליאת מועצת העיתונות בישראל.
ב-2020 סיים זקן תואר שני בלימודי תקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים.
באפריל 2022 החל זקן להגיש יחד עם יעקב ברדוגו את התוכנית "רבע לחמש" ברדיו גלי ישראל.
זקן שימש כפאנליסט בערוץ החדשות עכשיו 14.
בפברואר 2023 מינה שר הביטחון יואב גלנט את זקן לממלא מקום מפקד תחנת הרדיו גלי צה"ל, לתקופה בת שישה חודשים, וזקן נכנס לתפקיד זה ב-1 במרץ.
בספטמבר הוארך המינוי הזמני בחודשיים נוספים, ובאוקטובר לעוד שלושה חודשים.
אחת מהרפורמות שהנחיל זקן בגלי צה"ל הייתה בתהליך המיון למועמדים לקורס העיתונאים של התחנה.
בעקבות השינויים במבחנים והתאמתם לאוכלוסייה מגוונת, עלה שיעור המועמדים מהפריפריה שהתקבלו לקורס מ-5-7% בשנים שקדמו לו, ליותר מ-50%.
מהלך נוסף שקידם זקן היה הכנסה של כעשרה מועמדים יוצאי אתיופיה לתחנה.
סקר TGI שהתפרסם בסוף ינואר 2024 סימן הצלחה גדולה לשתי התחנות גלגלצ וגלי צה"ל, כאשר גל"צ עקפה לראשונה מזה שנים את רשת ב' בצמרת הדירוג.
ועדת האיתור שמינה שר הביטחון יואב גלנט המליצה למנות את העיתונאי טל לב רם לתפקיד מפקד גלי צה"ל, וב-3 במרץ 2024 סיים זקן את תפקידו בתחנה.
זקן גרוש בשנית, אב לשלושה ילדים וסב לנכדה, היה נשוי לרוכבת אופני ההרים, לורי קופנס, וחי בזוגיות עם ד"ר גייל טלשיר.
היה שחקן כדורעף בהפועל ירושלים.
דני זִיפֶּר (נולד ב־1933) הוא מדען, פרופסור, ואיש חינוך ישראלי.
מחלוצי תחום הנדסת תעשייה בישראל.
זכה בפרס מפעל חיים על תרומתו החלוצית לפיתוח תחום הנדסת תעשייה וניהול בישראל ובתואר "יקיר העיר תל אביב-יפו".
דניאל זִיפֶּר, איש אקדמיה, חינוך ותרבות.
נולד בתל אביב ולמד בבית הספר היסודי תל נורדוי ובגימנסיה הרצליה.
היה חניך בתנועת הנוער - התנועה המאוחדת.
בהיותו נער בן 15, במלחמת העצמאות, העביר הודעות ומסרים באמצעות אופניו ללוחמים שבשדה הקרב.
בצבא שירת בנח"ל והדריך טירונים במחנה אלנבי שבירושלים.
בתום שירותו בצבא למד הנדסת מכונות בטכניון ובתקופה הזאת של לימודיו השתתף בתור חייל מילואים בקורס קצינים.
במילואים שירת בחיל התותחנים ובחיל החימוש, והשתתף בשלוש ממערכות ישראל.
הוא השתחרר בגיל 55 בדרגת סרן.
בשנת 1959 נסע לניו-יורק והשלים תואר שני בהנדסת מכונות באוניברסיטת קולומביה.
עם שובו ארצה החל לעבוד ברפא"ל, הוא היה חבר בצוות הפיתוח של ה-"שפריר", טיל האוויר הישראלי הראשון ושימש מנהל הניסויים בצרפת.
בשנת 1967 נסע עם משפחתו לאטלנטה שבארצות הברית והשלים את לימודי הדוקטורט בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטה המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה.
בשנת 1971 שב לישראל, הקים באוניברסיטת תל אביב את המחלקה להנדסת תעשייה, ייסד את התוכנית ללימודיה, ותחת ניצוחו חוללה המחלקה מהפכה בתחום לימודי התעשייה בישראל.
פרופ' זִיפֶּר עמד בראש המחלקה שנים רבות וקיבל מעמד של פרופסור בשנת 1977. הוא התמחה בתחומי ניתוח מערכות ייצור, תפעול, מחשוב ומערכות מידע וחינך דורות רבים של מהנדסים למצוינות.
דני זִיפֶּר שימש בתפקידי ניהול שונים באוניברסיטה ובוועדות לאומיות, כגון יו"ר הוועדה המדעית במרכז לחיזוי טכנולוגי ובנוסף על כך פרסם מאמרים רבים בכתבי עת חשובים בתחום תכנון וניתוח של מערכות ייצור ובקרה, והוציא לאור ספר ששמו "Production: Planning, Control and Integration".
דני זִיפֶּר כיהן בהתנדבות בוועדת המעקב לתוכניות אקדמיות להנדסת תעשייה וניהול מטעם המועצה להשכלה גבוהה.
וסייע ליו"ר ועדת הכספים של הכנסת.
בשנת 2006 זכה בפרס מפעל חיים על תרומתו החלוצית לפיתוח תחום הנדסת תעשייה וניהול בישראל.
פרופי זִיפֶּר פעל רבות בהתנדבות למען תושבי תל אביב-יפו: בין השאר כיהן בתור סגן יו"ר הוועד המפקח של גימנסיה הרצליה.
בשנת 2009 סייע לוועדת גל, שעסקה בעתידה של תחנת הכוח רידינג.
הוועדה קבעה, כי יש ליצור איזון נכון בין הצורך לספק חשמל לבין הרחבת השטחים הירוקים בעיר ואת המלצותיה אימץ השר הממונה.