tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אירורי משמש לחימום הבית ולבישול אוכל, זהו בעצם בור מרובע, מצופה אבן ברצפה, מצויד בשקע מתכוונן - נקרא ייזאיקאגי () ובאופן כללי מורכב ממוט ברזל בתוך צינור חזרן – שמשמש להגבהה או להנמכה של הסיר או הקומקום התלויים באמצעות ידית מחוברת, אשר לרוב מעוצבת דקורטיבית בצורת דג.
היסטורית שימש האירורי כמקור העיקרי של חימום ותאורה למגורים, וסיפק גם מקום לבשל, לייבש בגדים ולשמש כמקום התכנסות משותף.
אירופוניקה (באנגלית Aeroponics) היא שיטה לגידול צמחים ללא שימוש באדמה או מצע אחר.
מקור השם מגיע מהמילים הלטיניות aero (אוויר) ו-ponos (עבודה).
בשיטה זו הצמחים גדלים כששורשיהם תלויים באוויר והם נתמכים באופן מלאכותי.
שורשי הצמחים נחשפים לחומרים מזינים דרך האוויר, לרוב דרך רסיסי מים המועשרים בחומרים המזינים.
גידול אירופוני הוא תת-תחום של הטכניקה ההידרופונית, והוא סוג של חקלאות אנכית.
במערכת אירופונית, הצמח גדל באוויר בעזרת תמיכה מלאכותית, ואינו מצריך אדמה או מצע אחר לתמיכה.
גידול הצמח נעשה באוויר ובמים: שורשי הצמח תלויים באוויר בתוך מכל אטום, והם חשופים לרסיסי מים המועשרים בחומרים מזינים, אשר מותזים על הצמח בעזרת מכשירי ריסוס - זרבוביות ומייצרי ערפל.
חלקו העליון של הצמח מופרד מהשורשים ונמצא מעל לאזור הרטוב.
מערכת זו מאפשרת ליצור עבור הצמחים סביבה של גדילה מואצת בתנאים מבוקרים.
במערכות אירופוניות מסוימות, הצמח סופג את החומרים המזינים רק בכמות הדרושה לו, והשאריות נאספות בחזרה וממוחזרות על מנת לצמצם בצריכת מים וחומרים מזינים.
הוא עיצב את המערכות האירופוניות הראשונות והדגים את היתכנות השיטה בגידול ירקות.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, החוקר פיתח מערכת פרימיטיבית לגידול באוויר, בה השתמש לניסויי מעבדה על מנת לחקור את מבנה שורשי הצמחים.
הוא דיווח שהשיטה האירופונית היא שיטה טבעית ופשוטה לגידול צמחים ללא שימוש באדמה.
היעדר האדמה פתר קשיים רבים ואיפשר לקבל תוצאות ברורות יותר בקלות.
שורשי הצמחים נתלו באוויר והגבעולים קובעו במקום בעזרת מבנה מלאכותי.
Carter) ביצע מחקר פורץ דרך בתחום, כשהשתמש בשיטה לגידול אננס.
הוא תיאר אותה כטכניקה שימושית ויעילה בחקר שורשי צמחים, אשר מצמצמת באופן משמעותי את הפגיעות הפיזיות בצמחים, ואת ההפרעות המופיעות בעת הגידול - בהשוואה לשיטות גידול המשלבות שימוש באדמה, בחול, ואפילו במים מאווררים.
יתרה מכך, השימוש בסביבה מבודדת ומבוקרת, בה ניתן לשלוט בזמני הריסוס ובאורכם, איפשר למדוד את החומרים המזינים שהצמח צרך לאורך זמן ובתנאים שונים.
בשנת 1944, גידול צמחים באמצעות שורשים תלויים בערפל המכיל חומרים מזינים, קידם את המחקר של קלוטז (L.
Klotz) על מחלות של שורשי צמחי הדר ואבוקדו.
בשנת 1952, ויויאן וטרוול (M.
Trowell) תיארו שיטה לגידול עצים באמצעות גידול השורשים בסביבת ערפל בעזרת תמיסת הזנה.
Went) טבע לראשונה את השם Aeroponics (אירופוניקה), ביחס לניסויים שלו על גידול קפה ועגבניות, כך ששורשיהם תלוים באוויר במכולה אטומה, ומוזנים על ידי רסיסי מים עם חומרים מזינים, שהועברו לצמחין בעזרת מרססים.
עד שנת 1966, נעשה שימוש במערכות אירופוניות רק לצורך חקר המבנה של שורשי צמחים.
בשנת 1983, חברת GTi הציגה את המערכת האירופונית הראשונה במעגל סגור, שנמכרה בצורה מסחרית ובהיקף רחב.
היא עוצבה כך שתוכל להתחבר לשקע חשמל ולברז מים על מנת ליצור אדי מים.
פעולת המערכת נשלטה על ידי שבב מחשב, והיא נסמכה על חיישנים מסוגים שונים.
ב-1988, פיטרסון וקרוגר (Peterson and Krueger) טענו כי מערכות אירופוניות הן המערכות היעילות ביותר לגידול צמחים ללא אדמה, בהשוואה לשיטות גידול אחרות ללא אדמה.
במהלך שנות ה־90 של המאה ה-20 סוכנות החלל האמריקאית נאס"א ביצעה סדרת ניסויים באירופוניקה בחלל ועל כדור הארץ.
במהלך הניסויים נבחנו תנאי הגידול הנדרשים לגידול צמחים ללא אדמה בתנאי כבידה שונים.
התוצאות הצביעו על יעילות רבה בשימוש בשיטת הגידול בכל תנאי הכבידה שנבדקו.
ברוב גינות האירופוניקה בלחץ נמוך, שורשי הצמחים תלויים מעל מכל המכיל תמיסת תזונה, או לצד צינור המחובר למאגר מים.
תמיסות התזונה מסופקות דרך משאבות לחץ נמוך באמצעות זרבוביות או ממריצים אולטרסוניים, כך שתמיסה עודפת מטפטפת חזרה לתוך המכל.
עם זאת, ככל שהצמחים מתבגרים, הם עשויים להתמודד עם אתגרים כמו חלקי שורש יבשים שמונעים קליטת תזונה מספקת.
בשל העלות, לסוגי יחידות אלו חסרות תכונות מתקדמות כגון טיהור תמיסת התזונה והסרת גורמים פתוגנים.
הן מתאימות לגידול ביתי וחובבני, ולהדגמת עקרונות האירופוניקה.
בגינות אירופוניקה בלחץ גבוה, ערפל נוצר על ידי משאבת לחץ גבוה (או משאבות).
ובדרך כלל היא משמשת לגידולים בעלי ערך גבוה, מסחרי או מחקרי.
השיטה כוללת טכנולוגיות לטיהור אוויר ומים, טיהור של תמיסות תזונה, פולימרים קלי משקל ומערכות שילוח בלחץ של חומרים מזינים.
מערכות אירופוניקה מסחריות כוללות ציוד חומרה בעל מתח גבוה ומערכות ביולוגיות.
מטריקס המערכות הביולוגיות כולל שיפורים להארכת חיי הצמח והבשלתו.
מערכות מורכבות יותר מכילות רכיבי חומרה כגון מערכת שליטה במי שפכים, פונקציות עמידות כנגד פתוגנים, תזמון מדויק והפעלת לחץ על תמיסת התזונה, חיישני חימום וקירור, שליטה תרמית על התמיסה, מערך שטף פוטונים, סינון אופטי, תכונות תחזוקה מופחתות לחיסכון בעבודה, תכונות ארגונומיות ואמינות לטווח ארוך.
מערכות מסחריות מתקדמות כוללות גם מערך לאיסוף נתונים, מעקב, משוב אנליטי, וחיבור אינטרנטי למערכות משניות שונות.
מערכות אירופוניקה מסחריות, משמשות לגידול ירקות במקרים שבהם מחזורי יבול רבים מתבצעים באופן מסחרי מתמשך ומבטיחים תמורה כספית גבוהה.
מאחר שהמערכת סגורה, על המגדל לספק את כל החומרים המזינים והמים לצמח, בכמויות מפוקחות.
מאחר שהמערכת מבודדת מהעולם החיצון, המים הם אמצעי ההזנה היחיד שלהם.
על המים להיות בעלי מוליכות חשמלית נמוכה (על כן הם בעלי אחוז מלחים נמוך), בעלי PH נמוך, ולהיות טהורים מזיהומים ביולוגיים, על מנת לשמור על הצמחים מזיהומים ומחלות.
לרוב מים ממקורות חיצוניים (מיי גשם) יהיו חשופים לזיהומים, על כן עדיפים מים ממקור מבודד (כגון בארות עמוקים), או מים אשר עברו סינון לפני השימוש.
החומרים העיקריים לשימוש מסחרי הנדרשים לרוב היבולים הם אמוניה, אמוניום חנקתי, זרחן, אשלגן, סידן, מגנזיום, נתרן, ברזל, אבץ ובור.
כדי שהמערכת תהיה מבודדת וסטרילית, נהוג להשתמש בצמחים שגדלו בתנאי מעבדה, ולא בטבע.
יש להקפיד על כך שלא יכנסו לסביבה צמחים הנושאים מחלות, מאחר שבמערכת הסגורה הן יתפשטו ביתר קלות לכל הצמחים שבתוכה.
נוסף על כך, על מנת לאפשר הסתגלות הצמחים לסביבה האירופונית יש להכניסם בגיל ובגודל מסוים.
הם חייבים להיות בוגרים דיים כדי לשרוד את התהליך, אבל מצד שני לא גדולים מדי, כדי שלא יגוועו עד שהשורשים יצליחו לקלוט מספיק חומרים המזינים.
שליטה טובה יותר בסביבת הצמח מערכות אירופוניות, בניגוד למערכות גידול צמחים אחרות, מאפשרות יותר שליטה בסביבת שורשי הצמחים.
זאת מכיוון שהצמחים תלויים באוויר ואינם מוקפים בחומר מתווך.
העברה משופרת של חומרים מזינים לצמח
אירופוניקה מאפשרת לתמיסות תזונה שונות להיות מועברות אל השורשים ללא הצורך לשטוף את התמיסה שבהם היו לפני כן.
רמה מוגברת זו של שליטה היא שימושית כשבוחנים את האפקט של תמיסות שונות על השורשים של צמח נתון.
באופן דומה, אירופוניקה מאפשרת טווח רחב יותר של תנאי גידול בהשוואה למערכות אחרות.
לדוגמה, ניתן לכוונן את התדירות ואת משך ריסוס התמיסה על מנת להתאים את המערכת לצורכי מיני צמחים ספציפיים.
ביחס לשיטות אחרות, צמחים הגדלים בשיטה זו דורשים פחות מים וחומרים מזינים בממוצע, מאחר שהם סופגים אחוז גבוה יותר מהחומרים המסופקים להם (ספיגת השורשים יעילה יותר ישירות דרך האוויר)
יותר חסכוני מערכות אירופוניות זולות יותר ממערכות אחרות.
זאת מכיוון שכאמור, המערכת דורשת פחות מים וחומרים מזינים ביחס למערכות אחרות.
כמו כן, אין צורך בחומר מתווך או בחלקים זזים רבים במערכת.
עיצוב המערכות האירופוניות מקל על טיפול בצמחים.
זאת בזכות היות הצמחים תלויים באוויר ובזכות ההפרדה בין הצמחים.
קצירת צמחים בודדים היא קלה וישירה מאוד.
כמו כן, הסרת צמחים חולים מתבצעת בקלות ללא הסיכון של הסרת צמחים נוספים בסביבה או הדבקה שלהם.
כיוון שהצמחים גדלים בסביבה מבוקרת, ניתן לגדל יבולים כל השנה, ללא תלות במזג האוויר .
מערכות אירופוניות מאפשרות גדילה מהירה של צמחים מכיוון שיש לשורשיהם גישה להרבה חמצן.
צמחים, ואפילו בתי גידול שלמים, יכולים להיות מועברים ללא הרבה מאמץ.
כל הנחוץ לביצוע המעבר הוא הזזת הצמחים מצינור אחד לאחר.
ניתן לערום מערכות אירופוניות בשכבות על מנת לבנות חוות אנכיות התופסות פחות מקום ביחס לשיטות מסורתיות לגידול צמחים.
מחקר של צמחים ושורשיהם במעבדות נעשה קל יותר לסטודנטים וחוקרים באמצעות גידול אירופוני.
במערכת זו, לשורשי הצמחים יש מרחב פתוח לגדול, ולכן אין צורך בהתארכות רבה על מנת להגיע לחומרים מזינים.
ללא פגיעה בעקבות שתילה מחדש
ניתן להתאים ולשנות את המערכת מבלי שהצמח יאלץ להתאים את עצמו מחדש, אין צורך לעקור את הצמח מהאדמה ולשתול אותו מחדש על מנת לעשות זאת.
מאחר שהצמחים גדלים בסביבה נקייה וסטרילית, הסיכוי שהתוצר החקלאי יסבול ממחלות נמוך משמעותית.
ניתן לשתול בשיטה זו גם ללא כבידה
באמצעות טכניקה זו, ניתן לגדל מזון גם מחוץ לכדור הארץ, בתנאי כבידה נמוכים יותר (לדוגמה בירח).
מגדל הצמחים חייב מיומנות וידע מסוימים על מנת לתפעל את המערכת, בעיקר במערכות המתקדמות יותר, שכן אלו מערכות מורכבות המנצלות טכנולוגיות מתקדמות.
המגדל חייב שיהיה לו את המידע על כמות החומרים המזינים המתאימה לצמחים במערכת.
חשוב שהצמח יקבל את הריכוז הדרוש של חומרים מזינים, שכן אם יקבל עודף הצמח ימות.
ארכיטקטורת מערכות אירופוניות מתוכננות היטב הוא יקר, שכן מערכות אלו מכילות ציוד מתקדם.
הציוד כולל בעיקר משאבות בלחץ גבוה, זרבוביות מרססות, מיקרו-קונטרולר, חיישנים, טיימר לשליטה על המערכת, ומכשירים למדידת pH, טמפרטורה, עוצמת אור ולחות.
אחת הבעיות המרכזיות בעולם היא התמודדות עם הרעב והעוני תוך הפיכת החקלאות לספקת מזוןבר קיימא.
מתקדם מהר יותר מחקרים מדווחים כי בשנת 2050, אוכלוסיית העולם צפויה להיות מעל 10 מיליארד בני אדם ויש להבטיח גידול מקורות מזון באותו קצב .
שיטת האירופוניקה מהווה את אחד המרכיבים בהתקדמות לפתרון הבעיה, שכן מערכות אירופוניות מנצלות את המשאבים שלהן ביעילות ומאפשרות גידול רב בשטח מצומצם יחסית ובעלות קטנה ביחס לשיטות גידול מסורתיות.
אירופה והאנשים ללא היסטוריה הוא ספר מאת האנתרופולוג אריק וולף.
הספר פורסם לראשונה בשנת 1982 ומתמקד בהתפשטות החברות האירופיות בעת החדשה.
הספר עוסק בהיסטוריה הכתובה בקנה מידה עולמי, ועוקב אחר הקשרים בין קהילות, אזורים, עמים ואומות שלרוב מתייחסים אליהם כאל נושאים בדידים.
זהו ספר מרכזי באנתרופולוגיה ובהיסטוריה, המבקר את ההשקפה האירוצנטרית של ההיסטוריה העולמית, ומדגיש את הקשרים ההדדיים בין חברות בכל רחבי העולם.
וולף מערער על הנרטיב המסורתי המציג את אירופה ככוח המרכזי בשינוי ההיסטורי ומציג חברות לא-אירופיות כפסיביות, סטטיות וחסרות היסטוריה.
הספר מתחיל בשנת 1400 בתיאור נתיבי הסחר בהם יכול היה להתקל מטייל בעולם, האנשים והחברות שהם חיברו והתהליכים הציוויליזציוניים המנסים לשלב אותם.
מכאן עוקב וולף אחר הופעתה של אירופה כמעצמה גלובלית ואחר הארגון מחדש של אזורי עולם מסוימים לייצור סחורות המיועדות כעת לצריכה גלובלית.
וולף נבדל מתורת מערכות העולם (world-systems theory) בכך שהוא רואה את צמיחתה של אירופה עד סוף המאה השמונה עשרה כפועלת במסגרת מיסוי ולא במסגרת קפיטליסטית: במקום להתמקד ישירות בהפקת רווחים ממסחר וייצור כמו בשיטה הקפיטליסטית הקלאסית, שלטונות קולוניאליים רבים ביססו את כוחם על גביית מיסים מהאוכלוסיות המקומיות.
כך, באמצעות מיסוי כפוי, השלטון הקולוניאלי הצליח לשמור על שליטה פוליטית וכלכלית באזורים נכבשים.
וולף בוחן את הדרך שבה נוצרו מבנים של מדינה קולוניאלית נוצרו כדי להגן על אוכלוסיות המבוססות על מיסוי של הקולוניה המעורבות בסחר בכסף, בפרווה ובעבדים.
"שבטים" חדשים לגמרי נוצרו כשהם שולבו במעגלים של הצטברות הסחר.
החלק האחרון של הספר עוסק בטרנספורמציה ברשתות גלובליות אלו כתוצאה מצמיחת הקפיטליזם עם המהפכה התעשייתית.
ייצור מפעל של טקסטיל באנגליה, למשל שינה את ייצור הכותנה בדרום אמריקה ובמצרים וחיסל את ייצור הטקסטיל בהודו.
כל התמורות הללו קשורות בשינוי מבני אחד.
כל אחד מאזורי העולם נבחן במונחים של הסחורה שהם ייצרו בחלוקת העבודה העולמית, כמו גם התגייסות והגירה של אוכלוסיות שלמות (כמו עבדים אפריקאים) לייצור סחורות אלו.
וולף משתמש בפילוח שוק העבודה כדי לספק תיאור היסטורי של יצירת פילוח אתני.
במקום שבו לתאוריית מערכות העולם היה מעט מה לומר על הפריפריה, הדגש של וולף הוא על האנשים "בלי היסטוריה" (כלומר שלא ניתן להם קול בהיסטוריה של המערב) ועל האופן שבו הם היו משתתפים פעילים ביצירת צורות תרבותיות וחברתיות חדשות שצצו ב ההקשר של האימפריה המסחרית.
וולף מבחין בין שלושה אופני ייצור: קפיטליסטי, של קשרי משפחה ושל מס-עובד.
וולף אינו רואה בהם רצף אבולוציוני.
הוא מתחיל בקפיטליזם כי הוא טוען שההבנה שלנו לגבי האופנים האחרים נצבעת על ידי הבנתנו את הקפיטליזם.
הוא טוען שהם אינם מבשרי קפיטליזם בתהליך אבולוציוני אלא הם תוצר של המפגש בין המערב לשאר העולם.
בשיטתמס-העובד, ליצרנים ישירים יש אמצעי ייצור משלהם, אך עודפי הייצור שלהם נלקחים מהם באמצעים כלכליים נוספים.
ניכוס זה מתקיים בדרך כלל על ידי צורה כלשהי של מדינה חזקה או חלשה.
בשיטת הייצור המבוססת על קשרי משפחה, העבודה החברתית מגויסת באמצעות יחסי קרובים (כגון שושלות), אם כי תיאורו הופך את יחסיה המדויקים עם שתי השיטות האחרות לבלתי ברורים.
שיטת קשרי המשפחה עברה תאורטיזציה נוספת על-ידי המרקסיסטים הסטרוקטורליסטים הצרפתים במונחים של 'אופני ייצור מפורקים'.
מצב הסדר המשפחתי נבדל שוב מהניסוח של סהלינס של אופן הייצור המקומי.
אירופה: הקרב האחרון הוא סרט תעמולה נאו-נאצי משנת 2017 שהופק על ידי טוביאס בראט, פעיל ימין קיצוני שוודי הקשור לתנועת ההתנגדות הנורדית, תנועה נאו-נאצית אירופאית.
הסרט בשפה האנגלית, אורכו 12 שעות והוא מחולק ל-10 פרקים.
הסרט מתאר ברובו תיאוריות קשר אנטישמיות, בהן אגדת תקיעת הסכין בגב והכחשת השואה.
הסרט מופץ ברשתות חברתיות על ידי תומכי לאומנות לבנה ומפיצי תאוריות קשר.
הסרט מתאר מספר תאוריות קשר אנטישמיות, בהן תאוריית הקשר על המרקסיזם התרבותי, לפיה קארל מרקס שאף לקדם תוכנית בת מאות שנים שיזמו היהודים, ומטרתה היא להפיץ את הקומוניזם ולהשתלט על העולם.
כמו כן נטען בו שהיהודים שולטים באספקת הכסף בעולם, ומתוארת בו תאוריית הקשר על רצח עם של האדם הלבן, לפיה היהודים מתכננים להשמיד את האדם הלבן והגזע הארי באמצעות עידוד הגירה ונישואים בין-גזעיים.
בסרט מובאים ציטוטים של מרקס ושל משה הס שהוצאו מהקשרם, וכביכול מוכיחים שהיהודים עומדים מאחורי כל הרוע בעולם.
כמו כן נטען שנשותיו של סטלין היו כביכול יהודיות, כמעין הוכחה לטענה שהיהודים שלטו ברוסיה.
הסרט עוסק גם בשכתוב ההיסטוריה.
נטען בו שהיהודים יזמו את מלחמת העולם הראשונה והשנייה כחלק ממזימה להקמת מדינת ישראל, וכי הנאצים פעלו מתוך הגנה עצמית לגיטימית.
כמו כן מוצגת בו אגדת תקיעת הסכין בגב, לפיה היהודים גרמו לתבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, ולכן מאבקו של אדולף היטלר נגד "מזימה יהודית עולמית" הוא כביכול מוצדק.
גרגורי דייוויס, חוקר בארגון הבריטי האנטי-גזעני "Hope not Hate", אמר כי הסרט "מכחיש את השואה ומספק הצדקות לאנטישמיות האלימה שהזינה אותה [...] יש בו שקרים בוטים ותיאור מסולף של אירועים היסטוריים, ומטרתו לבצע דמוניזציה ליהודים ולטייח את פשעי גרמניה הנאצית".
הסרט מופץ בעיקר ברשתות חברתיות מקוונות על ידי גורמי ימין רדיקלי באירופה, אנשי הימין האלטרנטיבי, תומכי עליונות לבנה ומפיצי תאוריות קשר אנטישמיות.
בין השאר הוא הופץ במספר ערוצי טלגרם על ידי פעילי QAnon, וכן ברשתות חברתיות נוספות, בהן אינסטגרם, ראמבל וטיקטוק.
ברשתות מופצים גם סרטונים רבים שמקדמים את הסרט, בהם כאלו עם מאות אלפי צפיות.
רשתות יוטיוב ופייסבוק חסמו את האפשרות להעלות סרט זה.
אירופה קליפר היא גשושית ששוגרה כמשימה לחקר אירופה, לווין של צדק.
המטרה העיקרית לבדוק לעומק את מבנה הלוויין ובמיוחד קיום אוקיינוס מתחת לפני הקרקע.
ההצעה הראשונית לחקר אירופה הוכנה בשנת 1997 אך לא נבחרה להמשך טיפול.
בשנת 2013 אושר לנאס"א תקציב של 75 מיליון דולר לקידום הנושא.
ביולי 2024 בוצע תכנון מחדש של חלקי הגשושית במטרה לשפר עמידתם בקרינה הצפויה.
השיגור בוצע ממרכז החלל קנדי ב-14 באוקטובר 2024 בעזרת משגר מדגם פאלקון כבד.
ב-1 במרץ 2025 בוצע תמרון של מקלעת כבידתית בסביבת מאדים.
תמרון נוסף מתוכנן ל-3 בדצמבר 2026. החללית מתוכננת להגיע ליעד בשנת 2030.
בניית החללית בוצעה באחריות המעבדה להנעה סילונית.
Europa Thermal Emission Imaging System (E-THEMIS) - מכשיר לקבלת תמונות בתחום עד תת אדום ברזולוציה גבוהה.
Gravity & Radio Science - מערכת תקשורת שינוצל גם למדידות וחקר בתחום כבידה ורדיו.
כוח למכשירי הגשושית מסופקת על ידי פאנל סולארי בשטח 18 מטר רבוע.
היא מסוגלת לספק 150 ואט בסביבת צדק.
במסגרת המשימה שולב פרויקט ייחודי בשם "Message in a Bottle" ("מסר בבקבוק"), יוזמה ציבורית של נאס"א שנועדה לשתף את הציבור הרחב במסע.
במסגרת הפרויקט הוזמנו אנשים מכל העולם להוסיף את שמותיהם, ויותר מ־2.6 מיליון שמות נצרבו על גבי שבב זעיר שהוצמד ללוחית מתכת מיוחדת.
לצד השמות צורף גם שירה המקורי של המשוררת האמריקאית עדה לימון, "In Praise of Mystery: A Poem for Europa", שנכתבה במיוחד עבור המשימה.
הלוחית כוללת גם ייצוגים חזותיים של המילה "מים" ביותר ממאה שפות, לרבות עברית, וכן סמלים ומסרים נוספים הקשורים לחיפוש אחר חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ.
אירופה לשלוש דקות היא סדרה תיעודית ישראלית שנוצרה על ידי מירי פרלמן ובהנחיית יובל אברמוביץ', העוסקת בהשתתפותה של ישראל בתחרות האירוויזיון.
הסדרה כוללת 13 פרקים והיא שודרה בין השנים 2013–2020, כאשר עשרת הפרקים הראשונים שודרו ב ושלושת הפרקים הנוספים שודרו בכאן 11.
התוכנית מראיינת ומדברת על 40–42 שנות ישראל באירוויזיון, בראיונות עם האנשים שמאחורי הקלעים והנציגים של ישראל, כגון יואב צפיר, איתי בצלאלי, דורון מדלי, לוסי איוב, נטע ברזילי, אימרי זיו ועוד, והם מספרים על כל מה שאף אחד לא ידע עד היום.
איתי בצלאלי - מעצב האופנה אשר עיצב את רוב בגדי המתמודדים של ישראל לאירוויזיון.
איתן שוורץ - איש תקשורת.
אימרי זיו - נציג ישראל לאירוויזיון 2017.
דורון מדלי - כותב רוב השירים של ישראל בשנים האחרונות לאירוויזיון.
זיוית דוידוביץ - אשת תקשורת.
טלי אשכולי - מפיקת טלוויזיה.
יואב צפיר - במאי המשלחת הישראלית לאירוויזיון מדי שנה.
יובל כהן - סקסופוניסט ומלחין ג'אז.
לוסי איוב - מנחה ושחקנית, הנחתה את אירוויזיון 2019 בתל אביב והייתה שופטת ניקוד באירוויזיון 2018.
ענבר ויצמן - זמרת ויוצרת.
קובי מרימי - נציג ישראל לאירוויזיון 2019.
נטע ברזילי - נציגת ישראל לאירוויזיון 2018, והזוכה בו.
מעיין בוקריס - קול הלופר של נטע ברזילי באירוויזיון 2018.
אביעד רוזנבוים - איש תקשורת.
מיי פיינגולד - נציגת ישראל לאירוויזיון 2014.
אירופוליס הוא מרכז קניות גדול הנמצא בפרוספקט מירה במוסקבה.
אירופוליס הוא אחד ממרכזי הקניות והבידור הגדולים ביותר באירופה, הממוקם בנפת סוויבלובו צמוד לתחנת רוסטוקינו של הטבעת המרכזית של מוסקבה.
שנת 2019 הייתה שנה של שיפוץ נרחב עבור מרכז הקניות אירופוליס רוסטוקינו: הוא עבר תהליך של שינוי קונספט, מיתוג מחדש ושינוי שם (שנקרא בעבר "Zolotoy Vavilon").
פרויקט השינוי הקונספט פותח על ידי משרד האדריכלים הספרדי CLEVERTECK.
אירידיום (Iridium) הוא יסוד כימי ממשפחת מתכות המעבר שסמלו הכימי Ir ומספרו האטומי 77.
אירידיום הוא מתכת מקבוצת הפלטינה, שצבעה לבן, קשה במיוחד המזכירה את פלטינה.
אירידיום הוא המתכת העמידה ביותר בפני קורוזיה, בנוסף לכך הוא לא נתקף על ידי חומצות או על ידי מי מלך.
החומרים שיכולים לתקוף אירידיום מתכתי הם מלחים מותכים כמו NaCl או NaCN.
אירידיום הוא היסוד בעל צפיפות החומר השנייה הכי גבוהה (22.56 גרם / סמ"ק).
היסוד היחיד שצפוף יותר הוא אוסמיום.
בטבע, אירידיום מופיע לרוב בקרבת מרבצי יסודות מקבוצת הפלטינה והוא מופק מסחרית כתוצר לוואי של כריית ניקל.
אירידיום הוא יסוד נדיר בכדור הארץ, אך הוא נפוץ למדי במטאוריטים.
יש הטוענים כי סיבת נדירותו היא בשל נטיתו להתרכב בברזל, וזה האחרון שקע אל ליבת כדור הארץ, בעת היווצרותו.
ריכוז גבוה יחסית של אירידיום אותר במאגר המים הפוסילים בהר הנגב שבמדינת ישראל ויש הרואים בכך תמיכה לתאוריה שלפיה פגע מטאוריט באזור בתקופות עתיקות.
השימוש העיקרי של אירידיום הוא הקשחת סגסוגות פלטינה.
ייצור רכיבים העמידים בפני טמפרטורות גבוהות במיוחד.
לאירידיום שימושים כזרז בריאקציות כימיות.
ייתכן שימוש באירידיום בטיפול כימותרפי פחות מזיק, מאשר הטיפולים הרגילים.
היסוד אירידיום זוהה ב-1803 על ידי סמית'סון טננט בלונדון שבאנגליה יחד עם אוסמיום במשקע כהה של פלטינה גולמית שהומסה במי מלך.
שמו של היסוד ניתן לו על שם Ιρισ (איריס), המילה היוונית לקשת בענן ושם אלת הקשת היוונית, כיוון שלרבים ממלחיו צבעים עזים.
רמות חריגות של אירידיום, הנדיר בכדור הארץ אך נפוץ יותר במטאורים, בסלעי גבול K-T (שכבת הסלעים שבין סלעי הקרטיקון לסלעי השלישון) גרמו להעלאת ההשערה שההכחדה הגדולה בסוף הקרטיקון (שסימנה את סוף המזוזואיקון) נגרמה עקב פגיעת מטאור בכדור הארץ ולאישושה.
כיום, תאוריית המטאור היא אחד ההסברים המקובלים להכחדת הדינוזאורים.
בשנת 1889 שימש מוט שעשוי מסגסוגת 90% פלטינה ו-10% אירידיום כמדד בינלאומי ליחידות מטר וקילוגרם.
מיזם הטלפונים הלוויני "אירידיום " נקרא כך מכיוון שבהתחלה רצו להתבסס על 77 לוויינים, כמספר האטומי של אירידיום.
אירידיום מתכתי אינו חומר מסוכן, אך תרכובותיו עלולות להיות רעילות.
אירידיולוגיה היא שיטת אבחון ברפואה האלטרנטיבית הטוענת כי ניתן לאבחן את מצבו הבריאותי של האדם או את נטיותיו הגנטיות באמצעות התבוננות בתבניות, צבעים ותכונות אחרות של קשתית העין.
מחקרים לא הצליחו להראות ששיטה זו מספקת אבחנות אמינות, והיא מסווגת כפסאודו-מדע.
במערב, האזכור הראשון לשיטת אבחון זו היה בשנת 1665, ב-Chiromatica Medica.
השימוש הראשון במילה "Augendiagnostik" ("אבחון עיניים", ניתן לתרגם בחופשיות כ"אירידיולוגיה") היה על ידי הרופא ההונגרי בן המאה ה-19, איגנץ פון פצ'יי (Ignatz von Péczely).
לפי הסיפור, הדוגמה המפורסמת שהביאה את הרופא ההונגרי להתעסקות בשיטה הוא ינשוף שרגלו נשברה, וכשבחן את עיניו, גילה כי נקודה שחורה הופיעה בקשתית העין באזור מסוים.
לאחר שרגלו של הינשוף החלימה, הנקודה נעלמה ובמקומה הופיע כתם לבן.
כך החל הרופא לערוך ניסויים ולשרטט בהדרגה מפה של הגוף לפי קשתית העין.
בארצות הברית השיטה זכתה לתפוצה משמעותית החל משנות ה-50 של המאה ה-20. בדומה לשאר העולם המערבי, האירידיולוגיה הגיעה לישראל לפני כמה עשרות שנים.
אולם מודעות ציבורית לנושא וכתיבת ספרים בנושא החלה בארץ רק לפני כמה שנים.
ישנם אירידיולוגים המסווגים את העין לפי קבוצות שונות המכונות קונסטיטוציות.
שיוכה של העין לקונסטיטוציה עשוי ללמד על המבנה הגנטי של הנבדק.
אירידיולוגים אחרים מקשרים אזורים בקשתית העין לאזורים בגוף, באמצעות מפות קשתית.
באמצעות שיטות אלו מנסים האירידיולוגים לאבחן בעיות קיימות או רגישויות אשר עלולות להתפתח לכדי מחלה בעתיד.
כמו כן האירידיולוגים טוענים כי טראומה גופנית/נפשית שהגוף או הנפש עברו עשויה להותיר סימן בקשתית העין.
האירידיולוגים מתשאלים את הנבדקים לפני הבדיקה.
בהתאם לבעיות שעליהם החולה מספר ובהתאם לתצפיות על הקשתית, האירידיולוגים יכולים לבנות שיטת טיפול או לתת המלצות, אולם אירידיולוגיה כשלעצמה היא רק שיטת אבחון.
שיטת האבחון אינה פולשנית, וכוללת רק צפייה בקשתית באמצעות פנס ומכשיר אופטי, כמו זכוכית מגדלת, או מצלמה דיגיטלית.
אבחון על פי מפות קשתית
השימוש במפות קשתית היה תחילת הדרך של האירידיולוגיה המערבית.
החל מהמפה הראשונה של ד"ר איגנץ פון פצ'יי, דרך המפה של ד"ר ברנרד ג'נסן וכלה במפות רבות נוספות שקיימות היום בעולם.
על פי שיטה זו, האירידיולוג מזהה סימנים בקשתית העין ומשייך אותם למערכות הגוף על פי המפה.
שיטה זו מזכירה שיטות אחרות מתחום הרפואה המשלימה כמו רפלקסולוגיה, אוריקולותרפיה וסוג'וק.
האירידיולוג יכול אף לבחון סימנים בקשתית העין לאחר תקופה מסוימת ולראות הטבה או החמרה של המצב על פי השינויים בקשתית.
ישנם שינויים בין המפות השונות: ישנן מפות מפורטות יותר כדוגמת המפה של ד"ר ג'נסן וישנן מפורטות פחות כדוגמת המפה של ד"ר פונזו אולם המפות השונות חולקות קווים משותפים רבים.
האירידיולוגיה המודרנית ממעטת להשתמש במפות קשתית ומאבחנת מבנים מולדים על פי קונסטיטוציות.
שיטה זו פותחה ביותר על ידי פרופ' שמידט בגרמניה.
הטענה היא, שעל פי שיטה זו, ניתן לזהות על פי המבנה המולד של הקשתית את הנטיות הגנטיות של האדם.
על פי מבנה זה, ניתן להזהיר את האדם מפני מחלות שעשויות לבוא לידי ביטוי אצלו וכמו כן, ניתן להמליץ לו על שינויים בתזונה שמתאימים למבנה הגנטי שלו ועל שינויים באורח החיים.
ישנם מבנים רבים של עיניים והאירידיולוג בשיטה המודרנית צריך להכיר את המבנים השונים ואת המשמעות שלהם ולהתאים את מבנה עיני הנבדק למבנים כפי שהוא מכיר.
הטענה שעומדת בבסיס שיטת הקונסטיטוציות היא שהקשתית עוברת שינויים איטיים ולכן מצביעה בעיקר על נטיות ומבנה גנטי ואינה משקפת נאמנה מחלות, פציעות או תהליכים מהירים.
אירידיולוגים שמשתמשים בקונסטיטוציות כשיטה עיקרית, טוענים בדרך כלל שהאירידיולוגיה איננה מסוגלת לאבחן מחלות.
ישנם אירידיולוגים המשתמשים במצלמה או במכשיר מיוחד הנקרא אירידיוסקופ על מנת לצלם את הקשתית.
הצילום יכול לעזור לאירידיולוג לראות טוב יותר את הסימנים השונים בקשתית וכמו כן לשמש לצורכי תיעוד ומעקב.
חלקם טוענים שניתן לראות בקשתית סימנים זעירים בעזרת אירידיוסקופ, שכמעט לא ניתן להבחין בהם באמצעות פנס וזכוכית מגדלת.
מטבע הדברים, אירידיולוגים המשתמשים באירידיוסקופ או מצלמים את העין במצלמה, שמים דגש רב יותר על השימוש במפות הקשתית לעומת השימוש בשיטת הקונסטיטוציות.
ישנם אירידיולוגים החוששים ששימוש באירידיוסקופ עלול לגרום לעומס נתונים שיפגע באבחון ויגרום להמלצות רבות מדי שאינן נכונות ואולי אף סותרות.
בשנים האחרונות החלו לפתח תוכנות מחשב שאמורות לפענח בעצמן את הסימנים בקשתית העין אך תוכנות אלו מתאימות לאבחון על פי מפות קשתית ואינן מתאימות לשיטת הקונסטיטוציות.
על אף שאירידיולוגיה בהגדרתה כוללת רק אבחון על פי קשתית העין, אירידיולוגים רבים משתמשים בשיטות נוספות במהלך האבחון ומכנים אותן לעיתים גם בשם "אירידיולוגיה", כמו: אבחון בלובן העין, אבחון על פי האישון ואבחון על פי סימנים בסביבות העין.
מדובר בסימנים נוספים שיכולים לעזור לאירידיולוג מבלי לדרוש ממנו מאמץ נוסף.
מסיבה זו, ישנם אירידיולוגים שרוכשים ידע נוסף בתחומי משנה אלה, אם כחלק ממהלך הלימודים ואם כהשלמה עצמית במקומות שנושאים אלו לא משולבים במסגרת הלימודים.
בנוסף, מרבית האירידיולוגים משתמשים גם בבדיקות מעבדה כהצלבה לאבחון האירידיולוגי.
לטענתם, האבחון האירידיולוגי משתלב טוב עם בדיקות מעבדה ובדיקות המעבדה יכולות לתת את השלמת התמונה.
מרבית הרופאים אינם מקבלים את השימוש במפות קשתית ואת האירידיולוגיה כשיטת אבחון של מצב קיים.
מבקרי השיטה מתריעים מפני הסכנה שבאבחון שגוי ומכך שאבחון על ידי אירידיולוג עלול להניא את הנבדק מאבחון על ידי רופא.
מחקרים מדעיים מבוקרים היטב אודות שיטת האירידיולוגיה לא מצאו מובהקות סטטיסטית לשיטה.
[...] אסטרטגיית החיפוש הזו מצאה 77 פרסומים בנושא האירידיולוגיה.
כל המחקרים הלא מבוקרים, וחלק מהניסויים החשופים (unmasked) מצאו כי ייתכן שאירידיולוגיה היא כלי דיאגנוסטי יעיל.
חקירות כאלה חשופות להטיות ודעות קדומות.
הדיון הבא מתייחס ל-4 המחקרים המבוקרים והלא-חשופים של התקיפות הדיאגנוסטית של אירידיולוגיה.
[...] לסיכום, פורסמו מחקרים מבוקרים עם ניתוח מוסווה של התקפות הדיאגנוסטית.
אף אחד מהם לא מצא כל תועלת באירידיולוגיה.
כיוון שאירידיולוגיה עשויה לגרום לנזק אישי וכלכלי, יש להניא מטפלים ומטופלים משימוש בה."
במחקר שהתפרסם ב"כתב העת הבריטי לרפואה" ב-1988, בחנו החוקרים את יכולת האבחנה של מחלה בכיס המרה בעזרת אירידיולוגיה.
החוקר פאול ניפצ'ילד מאוניברסיטת לימבורג במאאסטריכט בחר 39 חולים שעמדו לעבור למחרת ניתוח כריתת כיס המרה, עקב חשד לאבני מרה.
כמו כן, בחר אנשים ללא מחלה בכיס המרה, לשימוש כקבוצת ביקורת.
קבוצה של חמישה אירידיולוגים בחנה סדרת שקפים של קשתיות של אנשים משתי הקבוצות.
האירידיולוגים לא הצליחו להבחין נכונה בין החולים עם בעיות כיס המרה, לאנשים הבריאים.
האירידיולוגים איבחנו 49% מהחולים כבעלי בעיה בכיס המרה, ו-51% מהם כבריאים.
בקרב קבוצת הביקורת איבחנו 51% כחולים, ו-49% כבריאים.
החוקר סיכם: "המחקר מראה כי אירידיולוגיה אינה כלי דיאגנוסטי יעיל".
מבקרי השיטה טוענים כי הקשתית כמעט ואינה משתנה במהלך חיי האדם.
לטענתם, אין עדויות לשינויים בקשתית מעבר לשינויים בפיגמנטציה בשנות החיים הראשונות, ומחלות עיניים כמו גלאוקומה בשלבי חיים מאוחרים יותר.
יציבות זו בתבנית הקשתית עומדת בבסיס שיטות זיהוי קשתית, המשמשות לזיהוי בני אדם, בדומה לטביעות אצבעות.
מעבר לכך, שינויים קטנים בתאורה ובמיקום יכולים ליצור תמונה שונה של העין גם ללא שינויים בקשתית.
הגישה הספקנית מתייחסת לאירידולוגיה כאל פסאודו-מדע.
חלק מהטענות הן שהקריאה בקשתית העין מבוססת בעצם על קריאה קרה וקריאה חמה.
סימנים מסוימים בקשתית העין משמשים כאבחון גם ברפואה וברפואת החירום.
כדוגמה לכך ניתן להזכיר את טבעות קייזר-פליישר שעשויות להיות הסימן הראשון למחלת וילסון או את קשת הזקנה שעשויה לעזור באבחנה מבדלת במקרים של כאבים בחזה.
אירידיום תקשורת היא חברה בתחום הטלפוניה המאפשרת תקשורת בין כל שתי נקודות על פני כדור הארץ, באמצעות מערך לוויינים.
את המיזם הקימה באמצע שנות ה-90 חברת מוטורולה, בהשקעה של 5.5 מיליארד דולר.
אירידיום אמורה הייתה להיות המיזם הראשון שיספק תקשורת לוויינית באופן מסחרי.
לצורך מימוש המיזם יוצרו 66 לוויינים ששוגרו לחלל בשנים 1997 ו-1998, ואמורים היו לכסות כל נקודה על פני כדור הארץ.
התכנון המקורי התבסס על 77 לוויינים ולכן נקרא המיזם אירידיום, כמספרו האטומי של היסוד הנקרא כך, אך מאוחר יותר הוקטן מספר הלוויינים ל-66 כדי להוריד את עלות המערכת.
אירידיום נכשלה מסחרית בגלל עלות גבוהה מאוד למשתמש הקצה ומכשירי טלפון מסורבלים בהשוואה לטלפונים סלולריים.
למרות שמוטורולה עמדה בהצלחה באתגר הטכני שבהפעלת מערך הלוויינים וביכולת לאפשר תקשורת לוויינית לכל נקודה, לא הצליחה החברה למכור את השירותים במחיר סביר לצרכן משום שנדרשה לעמוד בעלויות המימון הגבוהות של הקמת הפרויקט.
לעומת זאת, חברות הסלולר הצליחו לייצר טכנולוגיות המאפשרות התקשרות במחירים נמוכים הרבה יותר על פני חלק ניכר מכדור הארץ (באמצעות הסכמי נדידה בין חברות שונות).
לבסוף, לאחר פחות משנה של פעילות, החברה קרסה כי ההכנסות לא כיסו את עלויות התפעול.
ב-2001 רכשה קבוצת משקיעים בראשות חברת "בואינג" את החברה והיא מספקת שירותי טלפוניה בעיקר לצבאות שונים, ובהם צבא ארצות הברית.
ב-10 בפברואר 2009 התנגש במקרה אחד מלווייני אירידיום בלוויין תקשורת רוסי, בגובה של כ-800 ק"מ מעל סיביר.
הייתה זו ההתנגשות הראשונה בין שני לוויינים שהיו שלמים לפני ההתנגשות, אירוע שההסתברות להתרחשותו היא נמוכה ביותר.
בגלל מבנה וחומר האנטנות של הלוויינים מהדור הראשון, לעיתים בשמי הלילה היה ניתן להבחין ב חזק הנובע מהחזרה של קרני השמש.
ההבזק יכול להגיע לבהירות נראית של 8.0-, בהיר פי 20 ויותר מבהירותו המקסימלית של כוכב הלכת נוגה.
לווייני הדור החדש בנויים באופן שונה, שאינו מחזיר את קרני השמש, ולכן תדירות ההבזקים תפחת עד שתעלם לחלוטין, עם השבתת מערך הלוויינים מהדור הראשון.
בשנת 2017 החל שיגור של לוויינים מהדור השני שכולל 75 לוויינים.
כל השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג בעזרת משגר פלקון 9. השגורים הסתיימו בשנת 2019. הלוויינים נבנו על ידי Thales Alenia Space וצפויים לפעול במשך 15 שנים.
אירייז'ר הוא צמד סינת'-פופ שנוסד בשנת 1985 בעיר בסילדון, אנגליה, על ידי וינס קלארק ואנדי בל .
היא אחת הלהקות המצליחות ביותר שצמחו מהגל החדש והנאו-רומנטי של שנות השמונים והיא קיימת ופעילה עד היום הזה.
היא נחשבת לאחת הלהקות המצליחות ביותר ועד היום מכרה כ-26 מיליון אלבומים בכל העולם.
וינס קלארק היה אחד ממייסדי להקת דפש מוד והכותב של שלושת הסינגלים הראשונים של הלהקה, בהם הסינגל שהגיע לעשרת הגדולים במצעד הבריטי – "Just Can't Get Enough".
לאחר שפרש מהלהקה בסוף שנת 1981, חבר קלארק לזמרת אליסון מויה בצמד Yazoo.
הצמד הוציא שני אלבומים מצליחים בשנים 1982–1983, ולאחר מכן התפרק.
בהמשך הקים קלארק את הפרויקט The Assembly יחד עם המפיק אריק רדקליף.
הפרויקט הוליד את הסינגל "Never Never" בביצועו של פרגל שארקי, שהגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי.
ב-1985 פרסם קלארק מודעה במגזין Melody Maker בה כתב "פזמונאי מבוסס מחפש זמר ורסטילי לפרויקט מוזיקלי חדש".
אנדי בל, זמר צעיר ואלמוני באותה תקופה.
לקראת האודישן, בל התאמן על ידי האזנה לאליסון מויה ולהקת Siouxsie and the Banshees.
האודישן עבר בהצלחה, ובל זכה בתפקיד וכך נולדה "אריייזר".
הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון Wonderland בשנת 1986, אשר נחשב לכישלון, למעט שיר אחד – Oh l'amour.
אירינה גאורגייבנה בוקובה (בבולגרית: Ирина Георгиева Бокова; נולדה ב-12 ביולי 1952) היא דיפלומטית ופוליטיקאית בולגרית שכיהנה כמזכ"לית ארגון אונסק"ו והאישה הראשונה בתפקיד.
בוקובה סיימה בשנת 1976 תואר שני ביחסים בינלאומיים ב.
היא הייתה חברת המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית ובשנים 1996–1997 כיהנה כשרת החוץ.
החל מחודש יוני 2005 שירתה כשגרירת בולגריה בצרפת ובמונקו וכן כנציגת בולגריה באונסק"ו.
בשנת 2009 נבחרה למזכ"ל ארגון אונסק"ו.
היא נבחרה לתפקיד בסיבוב השישי, לאחר מאבק צמוד מול נציג מצרים פארוק חוסני.
בשנת 2011, קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
היבחרה למזכ"ל אונסק"ו נחשב לניצחון "הרע במיעוטו" לתומכי ישראל עקב טענות קשות של אנטישמיות מצד המתחרה, שר התרבות המצרי פארוק חוסני, שקרא לשרוף ספרים בעברית.
למרות זאת, בתחילת שנת 2014 ביטלה בוקובה את התערוכה הציונית "אנשים, חיים, אדמה" בפריז, בנושא 3,500 שנים של חיים יהודיים בארץ ישראל בעקבות לחץ ערבי כבד בטענה כי המצגת "תפגע במאמצי השלום".
אירינאוס הראשון מירושלים היה הפטריארך ה-140, לפי המסורת, של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית בירושלים.
הוא נבחר לתפקיד בשנת 2001 והודח בשנת 2005, לאחר שנחשד על ידי ראשי הכנסייה בכך שהיה שותף במכירת נדל"ן של הכנסייה לעמותת עטרת כהנים.
אירינאוס נולד בסאמוס והוטבל בשם אמנואיל סקופליטיס (Εμμανουήλ Σκοπελίτης).
הוא הגיע לירושלים ב-1953, ומונה לפטריארך בשנת 2001 על ידי הסינוד הקדוש (המועצה העליונה של הכנסייה), במקומו של דיאודורוס הראשון שנפטר בסוף שנת 2000. במשך כשנתיים נמנעה ממשלת אריאל שרון מלהכיר במינוי, מחשש שאירינאוס הוא פרו-פלסטיני.
לכנסייה היוונית נכסים רבים בישראל, בהם קרקעות רבות בירושלים, כולל הקרקע של משכן הכנסת ובית ראש הממשלה, ולכן המינוי הוא בעל משמעויות מדיניות ופוליטיות לישראל.
מינויו של אירינאוס היה מלווה בחקירות משטרה ובהאשמות בזיוף מסמכים, ורק בינואר 2004 זכה בהכרת ממשלת ישראל.
במרץ 2005 נחשפו עסקות נדל"ן שעשתה הכנסייה עם עמותת עטרת כהנים בעיר העתיקה בירושלים.
אירינאוס הואשם על ידי הסינוד כי ידע על העסקאות ושיתף בהן פעולה, בעוד שהוא האשים במעשים את היועץ הכספי של הפטריארכיה, ניקולס פפדימס.
ב-6 במאי 2005 החליטו ראשי הכנסייה בירושלים על הדחתו וההחלטה אושרה בוועידה מיוחדת שהתקיימה באיסטנבול ב-24 במאי 2005. ב-16 ביוני 2005 החליטה הכנסייה להוריד את דרגתו של אירינאוס הראשון, ל"נזיר זוטר".
ב-22 באוגוסט 2005 נבחר תיאופילוס ינופולוס, הנושא בשם תיאופילוס השלישי למחליפו.
ממשלת ישראל המשיכה להכיר באירינאוס כפטריארך המכהן של ירושלים עד 16 בדצמבר 2007. לאחר הדחתו התגורר אירינאוס בבידוד בדירתו שבקומה השלישית של בניין הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברובע הנוצרי, ומזונו הועבר אליו באמצעות סל קשור בחבל.
הכנסייה היוונית טענה כי הוא אינו מקבל את הדחתו ומתבודד מרצון.
בקיץ 2019 התדרדר מצבו הבריאותי, הוא אושפז בבית החולים סנט ג'וזף בירושלים.
בכינוס מיוחד של סינוד הפטריארכיה הוחלט להכיר באירינאוס כ"פטריארך לשעבר" בניגוד להחלטה הקודמת שראתה בו נזיר פשוט.
איריאנוס ביקש לחזור ליוון כדי למות בה, הבקשה נתקלה בקשיים ורק ב-29 באוגוסט 2019, עזב אירינאוס את ישראל ליוון.
אירינה אנדרייבנה דוידובה היא אתלטית רוסייה.
זכתה באליפות אירופה באתלטיקה 2012 שנערכה בהלסינקי בריצת 400 מטר משוכות.
תוצאה זו נפסלה בשנת 2022 על ידי היחידה להגינות באתלטיקה שבהתאחדות האתלטיקה הבין-לאומית.
היא מתאמנת בהדרכתם של צ'ימריסוב וסיצ'ב.
באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן, סין בשנת 2011 זכתה דוידובה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.50 שניות, אחרי אנה ירושצ'וק מאוקראינה (55.15 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביוני 2012 זכתה דוידובה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי ותוצאת השנה בעולם של 53.77 שניות, לפני דניסה רוסולובה מצ'כיה שקבעה שיא אישי חדש של 54.24 שניות ואנה ירושצ'וק שקבעה אף היא שיא אישי חדש של 54.35 שניות.
אירינה קונסטנטינובנה ארכיפובה הייתה זמרת אופרה רוסיה.
את הקריירה שלה החלה כמצו-סופרן ובהמשך הייתה קונטרה אלט.
שרה בתפקידים ראשיים, תחילה בברית המועצות באופרה של סברדלובסק ובבולשוי תיאטר, ובהמשך ברחבי אירופה ובארצות הברית.
בראשית דרכה למדה אדריכלות במכון לאדריכלות של מוסקבה, שם סיימה את לימודיה בשנת 1948. אחר כך למדה בקונסרבטוריון של מוסקבה.
בשנת 1954 הופיעה לראשונה בסברדלובסק ובשנת 1956 הצטרפה לתיאטרון בולשוי.
היא הצטרפה ל-CPSU בשנת 1963 וקיבלה את התואר "אמנית עממית של ברית המועצות" ב-1966.
לשיא הקריירה שלה הגיעה ארכיפובה בשנות ה-60' וה-70', שבהן נחשבה לכוכבת בינלאומית, ברפרטואר רוסי ואיטלקי כאחד.
הטכניקה שלה הייתה ללא דופי, וכן גם יכולת המבע הרגשי שלה.
השוו אותה אל כריסטה לודוויג.
אחד מתפקידיה הנודעים ביותר הוא מארפה ב"חובנשצ'ינה" של מודסט מוסורגסקי, ביצוע שהקליטה עם בוריס חייקין ב-1972. בגיל 72 הגיעה לבסוף ארכיפובה להופעת הבכורה שלה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, במרץ 1997 בתפקיד פיליפייבנה ביבגני אונייגין של צ'ייקובסקי.
ארכיפובה מתה במוסקבה ב-11 בפברואר 2010, בת 85.
ארכיפובה הייתה פרופסור למוזיקה בקונסרבטוריון של מוסקבה.
ארכיפובה עוטרה בפרסים ואותות הוקרה שונים מטעם ממשלת ברית המועצות והפדרציה הרוסית משנת 1971 עד 2010. היא נרשמה בספר השיאים הרוסי כזמרת הרוסית המעוטרת ביותר.
באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה ווסט ב-5 מדליות בהחלקה מהירה, 2 מדליות זהב ו-3 מדליות כסף ובכך הייתה לספורטאית המעוטרת ביותר במשחקים אלו לנשים וגברים כאחד.
במשחקים אלו, היא עוררה התעניינות עולמית רבה בתקשורת, נוסף על היותה אלופה אולימפית, בשל היותה ספורטאית ביסקסואלית גלויה ולנוכח העובדה שרוסיה המדינה המארחת את המשחקים בעלת חוקים אנטי להט"בים ואווירה חברתית להט"בופובית.
אירי היא עיר הבירה של מחוז אירי במדינת פנסילבניה שבארצות הברית.
העיר שוכנת על גדת ימת אירי בצפון מערב המדינה.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2013, מתגוררים בעיר כ-100,671 תושבים.
היא העיר הרביעית בגודלה בפנסילבניה, אחרי פילדלפיה, פיטסבורג ואלנטאון.
במטרופולין העיר מתגוררים 280,000 תושבים.
אירי הוקמה ב-1795 והוכרזה כעיר בשנת 1851.
לעיר אירי 4 ערים תאומות:
פטרישה אירן (אירינה) דאן היא פמיניסטית, פעילה חברתית, סופרת וקולנוענית אוסטרלית.
היא שירתה בסנאט האוסטרלי בין השנים 1988 ו-1990. דאן מונתה לסנאטורית כנציגת המפלגה לפירוק נשק גרעיני, לאחר שהסנטור שנבחר למושב, רוברט ווד, נפסל כי לא עמד בדרישת אזרחות אוסטרלית.
לאחר שווד סידר את נושא אזרחותו, דאן סירבה להתפטר ולאפשר לו לחזור לסנאט.
בעקבות סירובה, היא הורחקה מהמפלגה, והמשיכה את כהונתה כסנטורית עצמאית תוך שהיא ממשיכה לפעול למען אותן מטרות של המפלגה.
בבחירות 1990 היא לא נבחרה שנית.
לאחר סיום כהונתה, דאן שימשה כמנכ"לית מרכז הסופרים של ניו סאות' ויילס מ-1992 עד 2008.
דאן זכתה לפרסום בינלאומי בעקבות סיסמה שכתבה בשנת 1970 בשני חדרי שירותים בסידני - "אישה זקוקה לגבר כמו שדג זקוק לאופניים" ("A woman needs a man like a fish needs a bicycle") - אשר מיוחס לפעמים בשוגג לפמיניסטית גלוריה סטיינם.
ההשראה שלה הייתה פסקה בטקסט פילוסופי שלמדה באחד הקורסים שלה, "האדם זקוק לאלהים כמו שדג זקוק לאופניים", והיא החליטה להפוך אותו לגרפיטי.
אירידו הייתה עיר עתיקה בצפון מערב מסופוטמיה.
מיקומה המדויק אינו ידוע, היא שכנה כנראה בין חרן וכרכמיש.
העיר שגשגה בתקופת הברונזה התיכונה ובתקופת הברונזה המאוחרת, עד שנהרסה על ידי אשור.
העיר הוזכרה במכתב ששלח מלך כרכמיש אל זמרי-ליאְם מלך מארי.
על פי המכתב אפשר להבין שהעיר הייתה עיר וסאלית של כרכמיש.
בהמשך, כנראה לאחר שכרכמיש הפכה להיות עיר לקוחה של ימחד (שמרכזה היה בעיר חלב), גם אירידו נשלטה על ידה.
באמצע המאה ה-18 לפנה"ס, האזור שבו שכנה העיר נשלט על ידי ירים־ליאְם, שהיה אחיו של אבה־אל הראשון מלך ימחד.
זיתרדו, המושל של העיר אירידו, שהייתה העיר הראשית באזור, מרד בימחד כשהוא ממריד ערי מדינה נוספות במסופוטמיה העליונה.
בעקבות כך נלחם אבה־אל הראשון במורדים בכוח שהביא להריסת העיר.
ירים-ליאם פוצה על ידו וקיבל את השלטון על העיר אללח'.
במאה ה-16 לפנה"ס, התעצמה באזור ממלכת מיתני.
העיר חלב הפכה להיות עיר וסאלית שלה, וסביר שכך גם אירידו.
במאה ה-14 לפנה"ס, נשלטה אירידו על ידי הנסיך החתי פּיַשילי , שהיה בנו האמצעי של שופילוליומש הראשון.
הוא כבש אותה במסגרת מסע המלחמה שלו כנגד מיתני, בדרכו לכבוש את וַשוּכָני, עיר הבירה של מממלכת מיתני.
לאחר נסיגת החתים מהאזור, הפכה העיר להיות מרכז אזורי של מיתני, עד שנכבשה על ידי מלך אשור אדד-ניררי הראשון במאה ה-13 לפנה"ס.
מלך מיתני, וסאשאתה, מרד כנגד אשור.
הוא שלח שוחד וביקש את עזרת המלך החתי, אבל בקשתו לא נענתה.
אדד-ניררי הראשון תקף את מיתני וכבש את רוב עריה.
המשפחה המלכותית של מיתני ברחה לאירידו.
הצבא האשורי הגיע לעיר, שבה אותם והיגלה אותם לאשור.
אירידו והיישובים סביבה הוצתו בשריפה ונהרסו, ובכתובתו של אדד-ניררי הראשון הוא מציין שהוא המליח את אדמתה, אירוע טקסי הנעשה למדינה מורדת.
אִירֵיינֶה אמה אליזבת, נסיכת הולנד (בהולנדית: Irene, Prinses der Nederlanden; נולדה ב-5 באוגוסט 1939) היא בתה השנייה של יוליאנה, מלכת הולנד, ואחותה של ביאטריקס, מלכת הולנד.
הנסיכה איריינה נולדה ב-5 באוגוסט 1939 בארמון המלכותי בבארן, הולנד, ליוליאנה, מלכת הולנד ולברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד.
מכיוון שנולדה בתקופת המתיחות שקודם למלחמת העולם השנייה, והוריה ציפו לפתרון בין המדינות שלחמו, הם קראו לבתם על שם אירנה, אלת השלום היוונית.
לאחר הפלישה הגרמנית להולנד נמלטה משפחת המלוכה לבריטניה, והיא הוטבלה לנצרות בארמון בקינגהאם.
בשנת 1962 היא הייתה שושבינה בחתונתם של חואן קרלוס, נסיך ספרד וסופיה, נסיכת יוון ודנמרק.
הנסיכה איריינה למדה באוניברסיטת אוטרכט ולאחר מכן נסעה למדריד ללמוד ספרדית, שם פגשה במהלך לימודיה את קרלוס הוגו, נסיך בורבון-פארמה.
בשנת 1963 המירה איריינה בחשאי את דתה מהנצרות הפרוטסטנטית לנצרות הקתולית.
הדבר התגלה לראשונה כאשר צלם של עיתון מקומי באמסטרדם פרסם תמונה שלה בכנסייה קתולית.
אמה התנגדה לבן זוגה של איריינה, ומערכת יחסים זו הציבה את הנסיכה במרכז תשומת הלב של התקשורת העולמית.
ב-29 באפריל 1964 התחתנה איריינה ברומא עם קרלוס הוגו, אולם אף אחד מבני משפחת המלוכה ההולנדית לא הגיעה לחתונתה, שנערכה ללא אישור הפרלמנט ההולנדי.
העובדה שהנסיכה התחתנה ללא אישור הפרלמנט הביאה לכך שהיא הוסרה מסדר הירושה לכתר ממלכת ארצות השפלה.
בני הזוג התגוררו במדריד, ונולדו להם ארבעה ילדים, שני בנים ושתי בנות.
לאחר החתונה היו בני הזוג פעילים בקבוצות ימין, אולם עם הזמן עברו לאהוד קבוצות שמאלניות, ובשל כך גורשו בשנת 1977 מספרד.
באותה שנה מת חמיה סאווריו, נסיך בורבון-פארמה, ובעלה ירש את תאריו.
בסוף שנת 1977 הותר לבעלה לחזור לספרד, ובתחילת 1978 קיבלה גם איריינה היתר לחזור לביתה.
בשנת 1981 היא התגרשה מבעלה, וחזרה להתגורר בהולנד.
היא פעילה בהרבה פעילויות חברתיות וארגוני צדקה, וחזרה למלא תפקידים בחצר המלוכה ההולנדית.
ב-29 באפריל 1964 התחתנה איריינה ברומא עם קרלוס הוגו, דוכס פארמה, ונולדו להם ארבעה ילדים:
הנסיך קרלוס, דוכס פארמה (נולד ב-1970)
הנסיכה מרגריטה, רוזנת קולורנו (נולדה ב-1972)
הנסיך חיימה, רוזן בארדי (נולד ב-1972)
הנסיכה קרולינה, מרקיזת סאלה (נולדה ב-1974)
יואוקו איריה ניקנן (בפינית: Jouko Yrjö Nikkanen; 31 בדצמבר 1914 – 18 בנובמבר 1985) היה אתלט פיני, סגן אלוף אולימפי (ברלין 1936) ושיאן עולם בעבר (1938–1953) בהטלת כידון.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה ניקנן במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 70.77 מטר, אחרי גרהרד שטק מגרמניה (71.84 מטר) ולפני בן ארצו קלרבו טויבונן (70.72 מטר).
ב-25 באוגוסט 1938 קבע ניקנן קבע בהטלת כידון שיא עולם חדש של 77.87 מטר.
שבועיים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בפריז, צרפת בתחילת ספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 75.00 מטר, אחרי בן ארצו מאטי יארווינן (76.87 מטר) ולפני יוז'ף וארסגי מהונגריה (72.78 מטר).
חודש וחצי לאחר מכן, ב-16 באוקטובר הוא שבר שיא זה שוב והעלה את הרף ל-78.70 מטר.
שיאו העולמי נשבר רק לאחר כ-15 שנה על ידי באד הלד מארצות הברית שהצליח להטיל כידון לראשונה למרחק של יותר מ-80 מטר, 80.41 מטר.
באליפות אירופה שנערכה באוסלו, נורווגיה בסוף אוגוסט 1946 הוא זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 67.50 מטר, אחרי לנארט אטרוול משוודיה (68.74 מטר) ולפני בן ארצו טפיו ראוטווארה (66.40 מטר).
אירים הם קבוצה אתנית, שחבריה חולקים במשותף תרבות, שפה, היסטוריה ומוצא.
חלק קטן מן האירים שייכים למסגרת המדינית האירית – הרפובליקה של אירלנד.
על אף שהם מהווים את רוב האוכלוסייה בה (כ-99%) רוב האירים מתגוררים מחוץ לאירלנד.
האירים מרוכזים בעיקר בארצות הברית, בה מתגוררים כ-40 מיליון אירים, ובממלכה המאוחדת, בה מתגוררים כ-14 מיליון אירים (חלקם בצפון אירלנד).
ריכוזי אירים נוספים בעולם נמצאים באוסטרליה, קנדה ובמדינות נוספות.
תחילת ההיסטוריה של אירלנד היא בנוכחות האדם המתועדת הראשונה באי, שמתוארכת לאלף ה-11 לפנה"ס.
התקופה הקלטית באי הסתיימה עם הגעת הנצרות במאה ה-5 לספירה, אשר החליפה והטמיעה לתוכה את הדתות הפגניות והפוליתאיסטיות ששררו בו.
בסוף המאה ה-12 אירעה הפלישה הנורמנית לאירלנד, שסימנה את תחילתן של כ-800 שנות שלטון אנגלי-נורמני.
בשנת 1922, לאחר מלחמת העצמאות האירית וחתימת האמנה האנגלו-אירית הפך רובו של האי למדינת אירלנד החופשית, ולאחר כתיבתה של החוקה האירית בשנת 1937, לאירלנד.
ששת המחוזות הצפון-מזרחיים נודעו מעתה כצפון אירלנד ונותרו חלק מהממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
בשנת 2016, לאחר משאל העם על יציאת בריטניה מהאיחוד האירופי, שבו צפון אירלנד הצביעה בעד הישארות באיחוד.
הממשלה שקלה האם לקיים משאל עם נוסף לעצמאות מבריטניה (כמו זה שהתקיים בשנת 2014).
רובם המוחץ של האירים (כ-78.3%) הם נוצרים קתולים.
ישנם מיעוטים אחרים, והעיקריים שבהם: כ-9.8% חסרי דת, כ-4.2% נוצרים פרוטסטנטים, כ-1.3% מוסלמים וכ-4.3% מדתות אחרות.
כמות המאמינים בהינדואיזם ובאסלאם עלתה בשנים האחרונות בשל הגירה.
אירי ריקין הוא מרצה ישראלי לפילוסופיה, במאי ומגיש דוקומנטרי, מבקר ספרות ותרבות.
אירי ריקין נולד וגדל בירושלים.
בילדותו עבר תאונת דרכים, ומאז הוא מרותק לכסא גלגלים.
לאחר סיום שירותו הצבאי למד היסטוריה כללית, פילוסופיה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, וסיים בה בהצטיינות תואר ראשון ושני, עם התמחות בהיסטוריה של הרעיונות ורומנטיקה גרמנית.
עוד בהיותו סטודנט פיתח שיטת הוראה ייחודית המנגישה רעיונות פילוסופיים לבני נוער במסגרות כמו נוער שוחר מדע של האוניברסיטה העברית, וכמו כן החל ללמד בתוכנית ללימודי חוץ של האוניברסיטה העברית.
במקביל ללימודיו החל את דרכו בתקשורת כעורך, מגיש ומבקר תרבות במגוון תוכניות בקול ישראל ("מילים שמנסות לגעת", "מה יהיה" ועוד).
כמו כן החל לכתוב במדורי ספרות של "מעריב" ו"הארץ".
ב-2004 החל להגיש ולביים כתבות עבור אולפן שישי בערוץ 10.
ב-2005 הגיש יחד עם שירי ארצי את תוכנית הספרות "הסימנייה" במסגרת שידורי טלעד (ערוץ 2).
בשנה זו הגיש את הסדרה התיעודית "רוצחים" ששודרה בזכיין "רשת" בערוץ 2.
החל מ-2006 השתתף ביצירה והנחיה של ארבע סדרות דוקומנטריות: "רוצחים" (שידורי רשת, ערוץ 2); "שמונה עשרה", "בקרוב אהבה", ו"ששה שיעורים למשפחה מאושרת" (שידורי קשת, ערוץ 2).
ב-2015 הגיש את הסרט "בחצר האחורית" (שידורי קשת, ערוץ 2).
ריקין מרצה ב"אסכולות" (האוניברסיטה הפתוחה), "קתדרה", "זמן אשכול", בית אריאלה ובמסגרות רבות נוספות.
ריקין הוא זוכה פרס יעקב טלמון למחקר היסטורי מטעם האוניברסיטה העברית לשנת 1987 ופרס לביקורת ספרותית בעיתונות היומית ע"ש מרדכי ברנשטיין מטעם התאחדות הוצאות הספרים, לשנת 1995.
עיתונאי, מגיש ברדיו, כותב דעות ומבקר ספרות
1983-2017 - מבקר ספרים בתוכנית "מה יהיה" של יואב גינאי בקול ישראל
1988-2010 - אחראי על ביקורת ספרות מתורגמת במעריב
1990-1992 - עורך ומנחה תוכניות בקול ישראל, במסגרת "מילים שמנסות לגעת"
1994-2017 - מבקר הספרים של "יומן תרבות" יומי בקול ישראל
מ-2010 - מבקר ספרות, עיתון הארץ
מ-2012 - כותב טורי דעות, עיתון הארץ.
2004-2005 - במאי, כתבות דוקומנטריות לתוכנית "האולפן המרכזי" בערוץ 10 (בין נושאי הכתבות: שגעון הבוטוקס, חילופי זוגות)
2005-2006 - מנחה (בשיתוף עם שירי ארצי), "הסימנייה", עבור "טלעד", ערוץ 2, תוכנית ספרות ותרבות.
2010 - "18", יוצר ומגיש, סדרה דוקומנטרית על בני נוער, עבור "קשת" ערוץ 2
2011 - מגיש, "משפחה מאושרת בשישה שיעורים", עבור "קשת", ערוץ 2
2015 - מגיש, סרט דוקומנטרי בנושא הטרדות מיניות בקהילה החרדית, "בחצר האחורית", קשת, ערוץ 2.
סרט דוקומנטרי, "בחצר האחורית", באתר מאקו, 2015
פרקי הסדרה משפחה מאושרת בשישה שיעורים עם פרופ' יורם יובל, באתר מאקו, 2011
פרקי הסדרה בקרוב אהבה, באתר מאקו, 2011
פרקי הסדרה רוצחים, באתר vimeo,
פודקאסט על אלבר קאמי ("מהות החיים")
פודקאסט על פרידריך ניטשה ("מהות החיים")
פודקאסט על אפלטון ("מהות החיים")
מבחר פודקאסטים קצרצרים על ספרים ("מהות החיים")
פודקאסט עם יהודית כץ על איך שקרים משפיעים על חיינו
אירי ונורית (עם נורית גפן, "All•In")
אירינה איגורבנה אנטוננקו היא דוגמנית ושחקנית רוסייה, זוכת תחרות מיס רוסיה לשנת 2010.
אנטוננקו נולדה ביקטרינבורג להורים שעבדו במשטרה, במהלך לימודיה בבית הספר השתתפה לראשונה בתחרות יופי.
בשנת 2011 השתתפה אנטוננקו בגרסה הרוסית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים".
באותה שנה הופיעה בסרט "שעת האופל" המהווה הפקה משותפת רוסית-אמריקאית.
בשנת 2022 שיחקה במותחן הפעולה האמריקאי "רצח משולש" (אנ') בכיכובו של ברוס ויליס.
איריטייטור (שם מדעי: Irritator) הוא סוג דינוזאור תרופוד ממשפחת הספינוזאוריים שחי בקרטיקון התחתון, לפני 110 מיליון שנה.
מאובניו נמצאו בתצורות במזרח ברזיל בשנת 1996. בסוג איריטייטור מין יחיד - Irritator challengeri, על שם דמותו של "פרופסור צ'לנגר" מהספר "העולם שאבד", מאת ארתור קונאן דויל.
תחילה נחשבו שרידיו למאובני פטרוזאור, בשל צורתם הארוכה.
מאוחר יותר סווג כסוג של אורניתומים או של טרודון.
רק לבסוף התברר שהמאובנים דמו מאוד לגולגולת של ספינוזאורוס, והוא נחשב לקרוב משפחתו.
הוא היה קטן מאוד ביחס לספינוזאור, באורך של 6–8 מטרים ומשקל של טונה אחת.
האיריטייטור שנמצא הכיל לסת שבורה גדולה, אך דקה וארוכה ובהם שיניים חרוטיות מאוד.
הוא הכיל ראש קטן, אך צוואר וחזה שריריים מאוד.
מבנה החרטום העיד על דמיון לתנין (בעיקר של גאביאלים), והיה בעל שקעי חישה שעזרו לו לחוש בתנודות מים.
ככל הנראה היה האיריטייטור שוכן מים שצד דגים ויצורים אחרים בחופים ימים, אגמים ונהרות בברזיל הקדומה.
עם זאת, נמצא גם פטרוזאור עם סימני נשיכה דומים לשלו ואף איגואנודון צעיר, כך שהתקיים על חיות נוספות מלבד דגים.
האיריטייטור הופיע במשחקים "Jurassic World: Alive", "עולם היורה: המשחק" ו"פארק היורה 3: בניית פארק".
אירייזר הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1996 בבימויו של צ'אק ראסל, ובכיכובם של ארנולד שוורצנגר, ונסה ויליאמס, ג'יימס קאן, ג'יימס קובורן, ורוברט פסטורלי.
הסרט אשר הופק בתקציב של 100 מיליון דולרים, זכה להצלחה מסחרית, וגרף מעל ל-242 מיליון דולרים.
הוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-21 ביוני 1996 והיה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר בשנת 1997.
ג'ון קרוגר (ארנולד שוורצנגר) הוא סוכן ממשלתי אמריקאי המתמחה בהגנה על עדים שנרדפים על ידי ארגוני פשע.
העניינים מסתבכים לאחר שהוא עובד עם עדת מפתח (ונסה וויליאמס), עם מידע שיכול להפיל חברת נשק שפיתחה נשק מהפכני ובכוונתה למכור אותו למחבלים דרך השוק השחור.
אירים אמריקאים (באירית: Gael-Mheiriceánaigh, באנגלית: Irish Americans) הם קבוצה אתנית הכוללת את אותם אמריקאים (אזרחי ארצות הברית) שבאופן מלא או חלקי הם צאצאים של אירים ילידי אירלנד, במיוחד אלו המזדהים עם זהות זו ובעלי צביונה התרבותי.
ב"סקר הקהילתי האמריקאי" (American Community Survey) שערכה לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2013, כ-33 מיליון אמריקאים (10.5% מכלל האוכלוסייה) דיווחו על שורשים איריים.
זאת בהשוואה עם אוכלוסיית אירלנד שהייתה באותה שנה רק 6,700,000 תושבים.
בנפרד, 3 מיליון זיהו את עצמם כ"סקוטים-אירים אמריקאים" שאבותיהם היו סקוטים של אלסטר ודיסידנטים פרוטסטנטים אנגלו-אירים שהיגרו מאירלנד לארצות הברית.
שאלת שיוכם של הסקוטים-אירים הללו לאירים שנוייה במחלוקת.
במאה ה-17 ועד אמצע המאה ה-19
מחצית המהגרים האירים בתקופה הקולוניאלית באו מפרובינציית אלסטר, שבאי אירלנד בעוד שהמחצית השנייה באו משלוש פרובינציות אחרות של אירלנד:לנסטר, מנסטר וקונכט.
הערכות החוקרים הן שונות, אולם זו הרווחת היא שבשנים 1775-1717 היגרו לשטחי ארצות הברית של ימינו כ-250,000 ילידי אירלנד.
בסביבות שנת 1790 חיו בארצות הברית כ-400,000 תושבים ילידי אירלנד וצאצאיהם.
מהגרים מוקדמים אלה היו באופן כמעט גורף בני המיעוט הפרוטסטנטי באירלנד שאבותיהם היו מתיישבים סקוטים ואנגלים ואנשי המנהל הקולוניאלי שהתיישבו באירלנד בתקופת היישוב - אדמות שהופקעו על ידי השלטון האנגלי באירלנד והועברה לשליטתם של מתיישבים אנגלים (יישוב אירלנד).
כשהגדולה מהם הייתה זו של אלסטר.
באירלנד הם נקראו "סקוטים של אלסטר" וה"אנגלו-אירים" (כשכולם זוהו באופן כוללני כ"פרוטסטנטים של אלסטר") שקיימו נישואים ביניהם עד מידה מסוימת.
המפקד ב-1790. פיזור האירים האמריקאים במדינות השונות
בדו"ח מחקר שנערך על ידי "המועצה האמריקאית של החברות מלומדות" בשיתוף פעולה עם הלשכה למפקדים של ארצות הברית, והתבסס על ניתוח שמות המשפחה כגון מרפי, סליבן, דוהרטי, הוסקה המסקנה שכ-6.3% מהתושבים הלבנים היו צאצאים של ילידי אירלנד - זאת בנפרד מצאצאים האנגלו-אירים והסקוטס-אירים.
כמה היסטוריונים, במיוחד קרבי א.
מילר ציינו שחלק משמעותי, אם לא הרוב, של האירים האמריקאים ילידי אמריקה היו פרוטסטנטים, ועשבו את הדת הקתולית לפי או אחרי ההתיישבות בשלוש עשרה המושבות.
עד 1800 מספר האירים הקתוליים שהגיעו עלה בכ-20,000 במספרים אבסולוטיים אך הם היוו פחות מ-3% מסך הכל המהגרים מאירלנד.
שישית מהתושבים הלבנים בארצות הברית ב-1800 (שמספרם הגיע אז ל-4.3 מיליון לפי המפקד באותה השנה) היו ממוצא "סקוטי-אירי".
כמו רוב הקתוליים בארצות הברית באותו זמן, האירים הקתוליים התיישבו כמעט כולם במרילנד ובפנסילבניה.
מתוך אלו כעשירית (כ-3,000) היו קתוליים.
אולם מרבית המתיישבים הקתוליים בארצות הברית בתקופה הקולוניאלית באו מאנגליה, גרמניה וצרפת ולא דווקא מאירלנד.
רוב צאצאי האירים הפרוטסטנטים בארצות הברית של ימינו מזהים את מוצאם כפשוט "אמריקאי" או "אירי".
המהגרים הראשונים מאלסטר וצאצאיהם היו קוראים לעצמם "אירים" ללא התוספת "סקוטים" (סקוץ')
רק כעבור מאה שנה בעקבות ההגירה ההמונית האירית עקב רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד בשנות ה-1840, ביקשו הם להיבדל מהאחרונים שהיו ברובם קתוליים, ובמידה רבה עניים מרודים, והתחילו לקרוא לעצמם "אירים סקוטים אמריקאים".
המונחים "אירים סקוטיים"' - Scots-Irish או Scotch-Irish - היו בשימוש במאה ה-19 כדי להבחין בין אותם אירים פרוטסטנטים לאירים הקתוליים שהגיעו מאוחר יותר.
האירים הסקוטים היו כפי שצוין צאצאי המתיישבים שיושבו באירלנד על ידי הממשל הבריטי בעת "ההתיישבות הפרוטסטנטית של אלסטר" (Plantation of Ulster) במאה ה-17.
האירים הסקוטיים התיישבו בעיקר ב"חבלים האחוריים" של אזור הרי האפלצ'ים והיו לקהילה האתנית הבולטת ביותר בתרבות שהתפתחה שם.
צאצאי אותם מתיישבים אירים סקוטיים הטביעו חותם על התרבות המאוחרת יותר של דרום ארצות הברית בפרט וארצות הברית בכלל על ידי תרומתם למוזיקה העממית, מוזיקת קאנטרי ו"וסטרן", למרוצי המכוניות, שהפכו פופולריים בכל המדינה בשלהי המאה ה-20.