tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרומן הראשון שלו, "עץ ואבן" - אותו הקדיש לתומאס הרדי - פורסם בשנת 1915. לאחר מכן, פואיס פרסם שני אוספים של מאמרים ספרותיים בשם "Visions and Revisions" ו-"Suspended Judgment".
בספרו משנת 1916, "Confessions of Two Brothers", פואיס כתב על הפילוסופיה שלו, עליה הרחיב יותר בספרו משנת 1920, "The Complex Vision".
פרסם גם שלושה אוספי פואמות בין השנים 1916 ו-1922.
מבחינה פוליטית, פואיס הזדהה כאנרכיסט וכאנטי-פשיסט המתנגד למדיניותו של יוסיף סטלין.
פואיס לא זכה לרווחה כלכלית עד לפרסום ספרו "וולף סולנט" בשנת 1929. בשנת 1930, הוא ופיליס עברו מגריניץ' וילג' שבניו יורק להילדסדייל שבאפסטייט ניו יורק.
אחד הרומנים המוערכים ביותר שלו, "A Glastonbury Romance", פורסם בשנת 1932 וזכה להצלחה מסחרית, אם כי הוא לא קיבל רווחים עקב תביעת דיבה שהוגשה נגדו.
יצירה חשובה נוספת הייתה ספר האוטוביוגרפיה שלו, שפורסם בשנת 1934.
ביוני של שנת 1934, פואיס ופיליס עזבו את ארצות הברית ועברו לאנגליה.
הם התגוררו תחילה בדורצ'סטר - הרקע הציורי לספרו "Maiden Castle", משם עברו ביולי 1935 לקורוון, דנבישייר שבצפון ויילס בעזרתו של הסופר ג'יימס הנלי .
קורוון הייתה עיירה שהשתייכה מבחינה היסטורית למחוז אדיירניון שבויילס העתיקה (ממלכת פוויס לשעבר).
מעברו של פואיס לוויילס גרם לו להקדיש את זמנו לספרות, המיתולוגיה והתרבות הולשית, כמו גם למידת השפה הולשית.
המעבר היווה השראה לשני רומנים היסטוריים עיקריים הכוללים תפאורה ולשית - "Owen Glendower" משנת 1941 ו-"Porius" משנת 1951. הראשון היה אודות האציל הולשי אווין גלינדור והשני היה למעשה רומן חניכה מימי הביניים, ששאב השראה מאגדות המלך ארתור והמיתולוגיה הולשית.
מרגרט פואיס נפטרה בשנת 1947, ובנו ליטלטון אלפרד נפטר בשנת 1954.
במאי 1955, פואיס ואשתו עברו פעם נוספת ואחרונה לבליינה פסטיניוג שבצפון ויילס.
פואיס נפטר בשנת 1963 ופיליס פלייטר נפטרה בשנת 1982.
היצירות הראשונות אותן פרסם פואיס היו שירה, שנכללה באוספים "Odes and Other Poems" משנת 1896 ו-"Poems" משנת 1899. שירים אלו הדהדו את השפעותיהם של משוררים בני זמנו כמו טניסון, ארנולד וסווינברן, אך גם של מילטון, וורדסוורת' וקיטס.
שירים אלה פורסמו בעזרתו של בן דודו ראלף שירלי, מנהל החותם ויליאם ריידר ובנו של ספרי פינגווין-רנדום האוס.
בקיץ של שנת 1905, פואיס כתב את השירה האפית "The Death of God", שממודלת לפי ורסיה של מילטון, קיטס וטניסון, והיא פורסמה בספר "Lucifer: A Poem" משנת 1956. שלושה כרכים נוספים של שירה פורסמו בין השנים 1916 ל-1922 - "Wolf's Bane", "Mandragora" ו-"Samphire".
השניים הראשונים היו אוספים שפורסמו בידי מנהלו ג.
פואמה קצרה ובלתי גמורה בשם "The Ridge" פורסמה בינואר 1963, מעט לפני מותו של פואיס.
הסופרת וההיסטוריונית הולשית בלינדה המפרי הציעה ש"ייתכן והפואמות הטובות ביותר של פואיס היו אלה שניתנו לג'ייסון אוטר ב'וולף סולנט' ולטליאסין ב'פוריוס'".
ספר אוקספורד לורסיות אנגליות של המאה ה-20, ספר אנתולוגיה שיצא בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד ובעריכתו של פיליפ לרקין בשנת 1973, מכיל את הפואמה "In A Hotel Writing-Room" מאת פואיס.
עלילת הספר מתרחשת בראמסגארד - עיירה המבוססת על שרבורן, דורסט בה למד פואיס בשנת 1883 - ובבלאקסוד, המבוססת על העיירות יאוּוִיל שבסאמרסט, ויימות' ודורצ'סטר.
באותה שנה התפרסם ספר הפילוסופיה שלו, "The Meaning of Culture", וגם הוא הודפס מחדש מספר פעמים.
ריצ'רד מקסוול, פרופסור אמריטוס של אוניברסיטת דיוק תיאר את ארבעת הרומנים הללו בתור "המצליחים ביותר בקרב קהל הקוראים שבתקופת חייו".
האחרון בסדרת הספרים, "Maiden Castle", התרחש בדורצ'סטר - גרסתו של פואיס לקסטרברידג' של הרדי.
פואיס התכוון לכך שרומן זה יתחרה ברומן "ראש העיר קסטרברידג'" של הרדי.
למרות הכרת התודה שפואיס חש כלפי רומנים מהתקופה הוויקטוריאנית ואישים כמו תומאס הרדי, סיר וולטר סקוט ופחות ידועים כמו ויליאם האריסון איינסוורת' , הוא היה מודרניסט.
הוא הזדהה עם יצירותיהם של אישים כמו פיודור דוסטויבסקי, פרידריך ניטשה, מרסל פרוסט, קרל גוסטב יונג, זיגמונד פרויד, דייוויד הרברט לורנס, ג'יימס ג'ויס, דורותי ריצ'רדסון ו-וולטר פייטר .
לדברי הסופרת האקדמאית מורין קריסדוטיר, ניכר מעיון ביומניו של פואיס שהצלחתו הגיעה בזכות מערכת היחסים היציבה אותה חלק עם פיליס פלייטר, ועצותיה התכופות על עבודתו.
עצותיה עזרו עד כדי כך, שככל הנוגע לספר "Weymouth Sands", פואיס האמין ש"נדמה שהיא רצתה ששמה יהיה מוזכר בספר".
העלילה המרכזית של הספר "A Glastonbury Romance" היא ניסיונו של הכומר לשעבר וראש העיר גלסטונבורי בהווה, ג'ון גירד, להחזיר את העיירה לתהילתה הישנה מימי הביניים ולהפוך אותה למקום של צליינות דתית.
מנגד, התעשיין המקומי פיליפ קרואו מביע סלידה מהאגדות והמיתולוגיה.
פיליפ, תושב נורפוק במקור, רואה בעיירה עתיד שכולל מכרות ומפעלים.
לעומתו, בנו ג'ון קרואו הוא חסר-כל שמארגן מפגן ראווה עבור גירד.
באותו זמן, קבוצה של אנרכיסטים, מרקסיסטים ויעקובינים מנסה להפוך את העיירה לקומונה.
המהדורה הבריטית של הספר נמכרה היטב יחסית, אך פואיס לא ראה מכך הרבה רווחים.
הסיבה לכך הייתה בעיקר בגלל תביעת הדיבה שהוגשה נגדו על ידי ג'רארד הודג'קינסון, הבעלים של מערות ווקי הול, שהרגיש שלא הצטייר היטב בספר בדמותו של פיליפ קרואו.
לדברי פואיס, גיבור הסיפור אינו אדם כלשהו, כי אם החיפוש המיתי אחר הגביע הקדוש וכן האגדות וההיסטוריה של גלסטונבורי.
לא רק שהרומן מתייחס לאגדה שיוסף הרמתי הביא את הגביע הקדוש - אשר החזיק את דמו של ישו - לעיירה, אלא שגם המלך ארתור הובא לקבורה באותו מקום.
נוסף על כך, אחת הדמויות המרכזיות בסיפור, אואן אוונס הולשי, מציע הצעה לפיה מקורו של הגביע הקדוש הוא קלטי ופגאני מלפני תקופת הנצרות.
המקורות העיקריים לרעיונותיו של פואיס על המיתולוגיה ואגדת הגביע הקדוש היו ספרי המחקר "Studies in the Arthurian Legend" של ג'ון ריס , "Celtic Myth and Arthurian Romance" של רוג'ר שרמן לומיס ו-"From Ritual to Romance" של ג'רי וסטון .
ארץ הישימון של ת"ס אליוט היא מקור השראה אפשרי נוסף.
בשנת 1944, פואיס כתב מאמר נגד ניסויים בבעלי חיים לכתב העת של האקטיביסט הבריטי ליאו רודנהרסט, "The Abolitionist".
הוא גם היה מזוהה עם האגודה הלאומית נגד ניסויים בבעלי חיים, שם פגש את אוולין ווסטקוט.
ווסטקוט הייתה מחברת הספר "A Century of Vivisection and Anti-Vivisection" משנת 1949, שהביעה בספר את התנגדותו של פואיס לניסויים בבעלי חיים והדבר עורר את חמתו.
בשתי היצירות - ובמיוחד ב"פוריוס" - פואיס משתמש במיתולוגיות הכתובות בקלסיקה הולשית מבינוגיון.
עבור חלק מהקוראים, הספר "פוריוס" הוא הישג ספרותי של פואיס המעיד על בגרותו הרבה, אך עבור אחרים הוא מעורפל מדי ולא שגרתי כמו שאר יצירותיו של פואיס.
הספר נערך בכבדות לקראת פרסומו, אך בשנים האחרונות נעשו שתי ניסיונות לשחזר את עבודתו המקורית של פואיס על הספר.
לא היה זה מקרי שפואיס החל לעבוד על הספר "אואן גלנדאור" לאחר שעבר לקורוון, שכן במקום זה החל המרד של גלינדור נגד הנרי הרביעי, מלך אנגליה ב-16 בספטמבר 1400. כאשר הוא קיבל על עצמו את זכותו מלידה כנסיך פאוויס באחוזתו שבגלינדיפרדווי.
בספטמבר 1936, פיליס פלייטר הציעה שכדאי לו לכתוב רומן היסטורי על אווין גלינדור.
אלמנט חשוב ברומן זה היה ההקבלות ההיסטוריות בין תחילת המאה ה-15 וסוף שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40 של המאה ה-20, או כדבריו "קיימת תחושת מודרניות ב'אואן גלנדאור' - עולם של שינויים ממש כמו שלנו".
הרומן נכתב בזמן שבו מלחמת האזרחים בספרד הייתה נושא לדיון פומבי סוער, והושלם ב-24 בדצמבר 1939, מספר חודשים לאחר פריצתה של מלחמת העולם השנייה.
הרומן "פוריוס" מתרחש בעיקר בעיירה קורוון בין ה-18 באוקטובר ל-25 באוקטובר 499 - תקופה היסטורית בבריטניה שלדבריו של פואיס לא היה הרבה תיעוד היסטורי לגביה.
הייתה זו למעשה תקופה של שינוי היסטורי משמעותי בבריטניה, החלפת מסורת רומית בשלטון סקסוני והמרתה של בריטניה לנצרות.
גם ברומן זה ישנן הקבלות עם ההיסטוריה המודרנית: ימי הביניים ושנות ה-30 של המאה ה-20 היו, כדברי פואיס בביטוי ייטסי טיפוסי - "ימי מעבר מחרידים".
והייתה קיימת האפשרות לפלישה "סקסונית" שנייה כשפואיס החל לכתוב את הרומן בשנת 1942.
פואיס גם ראה את המרד של גלינדור מתרחש "בתקופה של אחד מרגעי המעבר המבהילים שהעולם אי פעם ראה".
בדיוק כפי שהנוף של דורסט ושל סאמרסט ויחסיהם העמוקים של הדמויות היו חשובים לסיפור הרומן, כך הנוף של ויילס חשוב ובמיוחד באזור קורוון.
הנוף הסיפורי, כמו גם יחסי הדמויות עם האלמנטלים - השמיים, הרוח, הצמחים, החיות והחרקים - מהווים חשיבות רבה ביצירותיו של פואיס.
יחסים אלה מקושרים להשפעה גדולה נוספת: רומנטיציזם, במיוחד זו של ויליאם וורדסוורת' וסופרים המושפעים על ידו כמו וולטר פייטר.
פואיס העריך גם את יוהאן וולפגנג פון גתה וז'אן-ז'אק רוסו.
כדי לתאר את יחסו של פואיס לטבע, נעשה שימוש במילים כמו מיסטיציזם ופנתאיזם, אך דאגתו הייתה לתגובות לעולם הטבע, חזיונות אותם תיאר וורדסוורת' בפואמה שלו "Ode: Intimations of Immortality" (בתרגום לא רשמי "שיר הלל: רמזים לאלמוות מזכרונות הילדות המוקדמת").
לעומתו, פואיס האמין שהתלהבותו של ילד צעיר יכולה להישמר בידי מבוגר שמפיק תועלת מהדמיון שלו.
יש כאלה שהשוו גישה זו לזן וזרמים מודרניים אחרים.
עבור פואיס, הפרוטגוניסטים בספריו נוטים להידמות אליו, וההגשמה של פילוסופיה פסיכו-חושית חשובה בדיוק כשם שהדת הנוצרית הייתה לדור הקודם.
הרומנים שהגיעו בעקבות "פוריוס" היו קטנים יותר בגודלם, ונגעו באלמנטים פנטסטיים.
הרומן "The Inmates" משנת 1952 מתרחש בבית חולים לחולי נפש וחוקר את התעניינותו של פואיס במחלת הנפש, אך הייתה זו יצירה שפואיס לא הקדיש לה מספיק זמן.
האקדמאי והסופר גלן קווליירו מאוניברסיטת אוקספורד תיאר במאמרו "John Cowper Powys: Novelist" את הספרים שפואיס כתב אחרי "פוריוס" כ"מעשיות ספונטניות של סוריאליסט רבלי שמוקסם מהחיים".
קווליירי מצא שהרומן הבא של פואיס, "Atlantis" הוא "העשיר והמתמיד ביותר שלו".
"אטלנטיס" מתרחש בעולם של הומרוס, והפרוטגוניסט הראשי הוא ניסוס, בנו הצעיר של אודיסאוס, שמתכנן לערוך מסע מערבה מאיתקה אל עבר אטלנטיס.
הסיפורת הבדיונית האחרונה של פואיס, "Up and Out" משנת 1957 ו-"All or Nothing" משנת 1960 משתמשת במודל מדע בדיוני, למרות שאין בהם כל מדע.
אחת מיצירותיו החשובות ביותר של פואיס הייתה האוטוביוגרפיה שלו, שפורסמה בשנת 1934 ותיארה את 60 שנות חייו עד לאותה עת.
בשעה שפואיס היה כנה מאוד לגבי עצמו, במיוחד המוזרויות המיניות שלו, הוא לא שיתף מידע על הנשים שבחייו.
הסיבה לכך ידועה נכון להיום משום שבזמן זה הוא עדיין היה נשוי למרגרט, אם כי חי חיים משותפים עם פיליס פלייטר.
בשל חשיבותה של האוטוביוגרפיה, הסופר והמחזאי ג'ון בוינטון פריסטלי מציע שאפילו אם פואיס לא היה כותב רומן אחד במהלך כל חייו, "ספר זה היה מוכיח את רמת גאוניותו", ואף נערכה השוואה לספר "הווידויים" של ז'אן-ז'אק רוסו.
ג'ון קופר פואיס היה כותב מכתבים פורה, שרבים ממכתביו פורסמו.
הוא גם שמר על יומן אישי, אותו החל לכתוב בשנת 1929. בין שאר המכותבים נמנו תאודור דרייזר, הנרי מילר, דורותי ריצ'רדסון, ג'יימס פורדי וג'יימס הנלי , אך הוא גם ענה למספר מעריצים שכתבו לו.
במשך כחמישים שנים - באופן בלתי רציף - פואיס כתב יצירות המשקפות את פילוסופיית החיים שלו, החל מזמן פרסום הספר "Confessions of Two Brothers" בשנת 1916. יצירות אלה אינן פילוסופיות במובן האקדמי של המילה.
את ספר הפילוסופיה "A Philosophy of Solitude" משנת 1933, פואיס מתאר כ"ספר טקסטים קצר הכולל שיטות חשיבה שונות, לפיהן נפש האדם יכולה להשיג אושר מידתי מתחת לכל מעמסות הגורל האנושי".
יצירותיו הפילוסופיות השונות של פואיס יכולות להיחשב כנחותות וכאמצעי עזר למימון ספריו, אולם מבקרים ספרותיים כמו דניס ליין, האראלד פוקנר וג'נינה נורדיוס רואים בהם כ"תובנות לתוך הבסיס האינטלקטואלי שבונה את יסודות הרומנים הגדולים שלו".
יצירות אלה היו לרבי-מכר, במיוחד בארצות הברית, לרבות "In Defence of Sensuality" משנת 1930, "A Philosophy of Solitude" משנת 1933 ו-"The Meaning of Culture" משנת 1929. האחרון הודפס בכעשרים מהדורות במהלך חייו של פואיס.
פואיס ניצל את עבודתו כמרצה נודד, ופרסם בשנת 1915 סדרת מאמרים תחת השם "Visions and Revisions".
במשך השלושים שנים הבאות, הוא פרסם את סדרות המאמרים "The Enjoyment of Literature" (1938), שלושה מחקרים על הסופרים דורותי ריצ'רדסון (1931), פיודור דוסטויבסקי (1947) ופרנסואה רבלה (1948), וכן סדרת יומנים על הסופרים תאודור דרייזר, מרסל פרוסט, ג'יימס ג'ויס ודייוויד הרברט לורנס.
קיימות גם עבודות מחקר על ג'ון קיטס, שחלקו פורסם לאחר מותו, ועל אריסטופאנס, עליו עבד בשנותיו המאוחרות.
הביקורת הספרותית של פואיס התקבלה יפה בידי אלה המבקרים את יצירותיו.
בביוגרפיה האחרונה של מורין קריסדוטיר, היא מתארת את סדרת המאמרים "Suspended Judgements" כ"ביקורת מצוינת".
בנוגע לסדרת המאמרים "The Pleasures of Literature", הסופר קנת' הופקינס ציין ש"אם אי פעם היה ספר ביקורת עבור קהל הקוראים הרחב, זהו הספר".
בשנות ה-40 של המאה ה-20, פואיס כתב על שניים מהסופרים המועדפים עליו - דוסטויבסקי ורבלה.
זה האחרון קיבל ביקורות משבחות בידי הקוראים.
פריים, שבדרך כלל מנתח את יצירותיו של רבלה, מתאר את יצירתו של פואיס כ"ביקורת הטובה ביותר שיש לנו בשפה האנגלית".
תרגום צרפתי של הביקורת על רבלה פורסמה בידי קתרין לוטננט בשנת 1990.
פואיס היה סופר שנוי במחלוקת, שכתביו עוררו גם סלידה וגם הערצה.
בעוד המבקר הספרותי וולטר אלן זיהה את גאוניותו של פואיס בספרו "Tradition and Dream", הוא לא היה מרוצה ממה שפואיס עשה איתה.
גישתו לכתיבת רומן היא "כל כך מנוכרת למשב התקופה עד כדי כך שקשה לקוראים לקחת אותו ברצינות".
הסופרת האמריקנית אנני דילארד ראתה בפואיס "גאון רב עוצמה, שהרומנים שלו מעוררים בצורה עמוקה".
במשך הקריירה שלו, פואיס זכה להערצתם של תאודור דרייזר, הנרי מילר, אייריס מרדוק, מרגרט דראבל , ג'יימס פורדי והמבקרים האקדמאים ג'ורג' סטיינר, ג'ורג' ד.
פיינטר, ג'ורג' ריצ'רד וילסון נייט, האראלד פוקנר וג'רום מק'קגאן.
הבמאי הבריטי ג'ון בורמן כתב באוטוביוגרפיה שלו ששקל ליצור עיבוד קולנועי לרומן "A Glastonbury Romance" בתחילת הקריירה שלו.
בשנת 1958 הוגש לפואיס אות הוקרה מברונזה מטעם האקדמיה החופשית לאמנויות בהמבורג על תרומתו לספרות ולפילוסופיה.
ב-23 ביולי 1962, בהיותו בן 90, הוא קיבל תואר כבוד של דוקטור לספרות מאוניברסיטת ויילס.
Weymouth Sands (1934, עם מהדורה ערוכה לשוק הממלכה המאוחדת כשנה לאחר מכן)
Dostoievsky (לונדון, הוצאת ג'ון ליין ובודלי הד, 1946)
Paddock Calls, בצירוף הקדמה של צ'ארלס לוק.
לונדון, הוצאת ססיל וולף, 1998
1939 Diary ms, הספרייה הלאומית של ויילס
John Cowper Powys: Letters to Nicholas Ross (מכתבים מובחרים בידי ניקולאס ואדליין רוס, מהדורת ארתור אפהיל, 1971)
ג'וֹן אַנְדְרֵס קוֹרְדוֹבָּה קוֹפֵּטֶה (בספרדית: Jhon Andrés Córdoba Copete; נולד ב-11 במאי 1993) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קרסנודאר ובנבחרת קולומביה.
נחשב למלך השערים בכל הזמנים של מועדון קרסנודאר עם 69 שערים בכל המסגרות.
ג'ון נולד ב-11 במאי 1993 בעיר איסטמינה, מחוז צ'וקו, קולומביה.
אביו, מנואל קורדובה, היה אף הוא כדורגלן מקצועני ושיחק בנבחרת קולומביה, מה שהשפיע משמעותית על התפתחותו של ג'ון כשחקן.
קורדובה החל לשחק כדורגל באקדמיה לנוער של מועדון "אנוויגאדו" (Envigado) ושם גם ערך את הופעת הבכורה שלו כמקצוען בגיל 18.
ב-9 באוקטובר 2010, ערך ג'ון את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הקולומביאנית, במשחק מול "דפורטס טולימה".
באותה שנה, קורדובה שיחק משחק אחד בלבד.
בשנה שלאחר מכן, הוא השתלב בהדרגה בהרכב הפותח, השתתף ב-28 משחקים ופתח ב-17 מהם.
ב-29 בספטמבר 2011, הוא כבש את שערו הראשון עבור המועדון בדו-קרב פנדלים מול "איטגואי".
ב-2 באוקטובר באותה שנה, במשחק מול "אונסה קאלדס" (Once Caldas), כבש צמד.
ב-8 ביולי 2012, קורדובה חתם על חוזה עם המועדון המקסיקני חגוארס צ'יאפס (Jaguares Chiapas).
במועדון המקסיקני ראו בג'ון מחליף פוטנציאלי למלך השערים שלהם, ג'קסון מרטינס, שעבר לפורטו.
ב-21 ביולי, במשחק מול "אוניברסידד נסיונל", ערך קורדובה את הופעת הבכורה שלו בליגה המקסיקנית (Liga MX).
ב-8 באוקטובר, במשחק מול "סן לואיס", החלוץ הקולומביאני כבש את שערו הראשון עבור המועדון.
בקיץ 2013, ג'ון שיחק תקופה קצרה בהשאלה במועדון "דוראדוס" מהליגה השנייה (Liga Ascenso).
הוא שיחק רק משחק אחד עבור קבוצתו החדשה, ולאחר מכן עבר בהשאלה לשנה אחת לאספניול מהליגה הספרדית.
ב-26 באוקטובר, במשחק מול לבאנטה, ערך קורדובה את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, כשהחליף בתחילת המחצית השנייה את סימאו סברוסה.
ב-30 בנובמבר, במשחק מול ריאל סוסיאדד, ג'ון כבש את שערו הראשון עבור המועדון מברצלונה.
במדי גרנדה והשאלה למיינץ 05
לאחר תום תקופת ההשאלה, קורדובה עבר לגרנדה כשחקן חופשי, וחתם על חוזה לחמש שנים.
ב-14 בספטמבר, במשחק מול ויאריאל, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור קבוצתו החדשה.
ב-20 בספטמבר, בדו-קרב מול אתלטיק בילבאו, ג'ון כבש את שערו הראשון עבור גרנדה.
בקיץ 2015, קורדובה עבר בהשאלה למיינץ 05 הגרמנית.
ב-20 בפברואר 2016, במשחק מול הופנהיים, הוא כבש את שערו הראשון עבור המועדון החדש בבונדסליגה.
ב-28 ביוני 2017, קורדובה עבר לקלן וחתם על חוזה לארבע שנים.
סכום ההעברה עמד על 15 מיליון אירו.
את הופעת הבכורה שלו עבור המועדון הוא ערך ב-12 באוגוסט 2017, וכבש שער בפנדל בניצחון על לכר במסגרת הגביע הגרמני.
גם בהופעת הבכורה שלו בליגה האירופית הוא כבש, אך קבוצתו הפסידה 3:1 לארסנל.
ב-16 בספטמבר 2018, קורדובה כבש את שערו הראשון בעונה החדשה, במשחק מול פאדרבורן 07. ב-10 בנובמבר, הוא כבש צמד ראשון במשחק מול דינמו דרזדן, שהסתיים בתוצאה 8:1. ב-8 בפברואר 2019, קורדובה כבש שלושער ראשון במשחק מול זנקט פאולי.
ב-6 במאי 2019, הוא כבש שוב שלושער בניצחון חוץ על גרויטר פירט, שעזר לקבוצה לזכות באליפות הבונדסליגה השנייה ולהבטיח עלייה ישירה לבונדסליגה.
בתחילת עונת 2019/2020, הוא כבש שער במשחק הראשון מול "ווהן" בגביע הגרמני.
ב-15 בספטמבר 2020, קורדובה חתם על חוזה בהרטה ברלין עד 2024. סכום ההעברה עמד על כ-15 מיליון אירו.
את הופעת הבכורה שלו עבור קבוצתו החדשה הוא ערך ב-19 בספטמבר 2020, וכבש שער בדקה ה-90 מול ורדר ברמן.
בסך הכל כבש ג'ון 7 שערים ב-21 משחקי בונדסליגה במדי הרטה.
ב-18 ביולי 2021, המועדון הרוסי קרסנודאר הודיע כי הגיע להסכמה ראשונית עם הרטה ברלין על העברתו של קורדובה, שיחתום על חוזה בכפוף לבדיקות רפואיות מוצלחות.
ב-23 ביולי הפך הקולומביאני לשחקן קרסנודאר וחתם על חוזה לארבע שנים.
ב-25 ביולי 2021, במשחק חוץ במחזור הראשון מול אוראל, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית בכדורגל (RPL).
באותו משחק, ג'ון כבש את שערו הראשון עבור "קרסנודאר" (0:3).
ג'ון נבחר לשחקן המצטיין של "קרסנודאר" על ידי האוהדים בתחילת העונה, ביולי-אוגוסט, כשהחלוץ כבש חמישה שערים והוסיף שני בישולים בשישה מחזורי ליגה.
ב-27 בינואר 2022, קרסנודאר הוציאה את ג'ון קורדובה מסגל הקבוצה לעונת 2021/2022, משום שהסתמן שהחלוץ הקולומביאני לא יספיק להתאושש מפציעה בגיד הברך עד סוף העונה.
במרץ 2022, המועדון מקרסנודאר השעה את חוזיהם של שמונה שחקנים זרים, כולל ג'ון קורדובה, אבל, כבר ב-11 ביוני 2022, קורדובה חזר למתקן האימונים והצטרף למחנה האימונים של קרסנודאר.
ב-15 בספטמבר 2022, הנהלת קרסנודאר השעתה זמנית את שיתוף הפעולה עם ערוץ הטלוויזיה Match TV עקב תקרית שבגינה הושעה ג'ון קורדובה לשני משחקים.
במהלך ההפסקה במשחק בין קרסנודאר לבין צסק"א במסגרת המחזור התשיעי בליגה הרוסית, נכנס השחקן לחדר ההלבשה והתבטא בצורה פוגענית בספרדית כלפי השופטים.
כתבי הערוץ תיעדו את הרגע הזה, תרגמו אותו לרוסית ושלחו אותו לוועדת הבקרה והמשמעת (КДК) של הליגה.
לאחר משחק במחזור ה-16 של עונת 2023/24 מול "אוראל" (1:3), קורדובה ביצע מחווה מעליבה כלפי עוזר השופט, שבגינה הרחיקה אותו ועדת הבקרה והמשמעת של התאחדות הכדורגל הרוסית (РФС) לארבעה משחקים (שלושה בפועל ואחד על תנאי) וקנסה אותו ב-200 אלף רובל.
בסקר שנערך בקרב האוהדים, ג'ון קורדובה נבחר לשחקן המצטיין בחודשים אפריל, מאי, יוני, יולי-אוגוסט, ספטמבר ואוקטובר 2023, במדי "קרסנודאר".
בנוסף, קורדובה נבחר לכדורגלן המצטיין של קרסנודאר על ידי האוהדים בחודשים מרץ, אפריל ומאי 2024, ובסופו של דבר נבחר לכדורגלן המצטיין של הקבוצה בעונת 2023/2024, כשסיים יחד עם הקבוצה במקום השני בליגה הרוסית, לראשונה בתולדות המועדון.
ב-5 בנובמבר 2024, קרסנודאר חתמה על חוזה חדש עם החלוץ הקולומביאני, ההסכם נחתם עד 30 ביוני 2027, אך בתנאים מסוימים החוזה עשוי להיות מוארך.
תרומתו הייתה מכרעת בזכייתה של קרסנודאר באליפות הראשונה בתולדות המועדון: במחזור האחרון, קורדובה כבש את שער הניצחון מול דינמו מוסקבה, שהפך בסופו של דבר לשער האליפות.
בסיום העונה, קורדובה זכה במספר פרסים אישיים: בטקס פרסי "Winline - גיבורי ליגת העל הרוסית" הוא נבחר לחלוץ הליגה ולשחקן העונה וכן זכה במקום הראשון בקטגוריית "שחקן העונה הטוב ביותר" בסקר שנערך בקרב שחקני הליגה הרוסית.
בנוסף, התאחדות הכדורגל הרוסית (РФС) הכירה בקורדובה בתור הכדורגלן המצטיין ברוסיה לעונת 2024/2025. ג'ון אף נבחר לכדורגלן המצטיין של קרסנודאר על ידי האוהדים באוקטובר 2024.
ב-30 בנובמבר 2025 היה למלך השערים בכל הזמנים של מועדון קרסנודאר, כשעקף את פיודור סמולוב עם מאזן של 69 שערים במדי קרסנודאר.
לסמולוב היו 68 שערים במדי קרסנודאר ועד קורדובה היה למלך השערים של הקבוצה.
בתחילת 2013, זכה קורדובה עם נבחרת קולומביה הצעירה באליפות דרום אמריקה לנוער שנערכה בארגנטינה.
בטורניר הוא שיחק במשחקים מול הנבחרות של , , , , ופעמיים מול .
במשחקים מול פרגוואי, אורוגוואי ובוליביה, ג'ון כבש ארבעה שערים.
בקיץ של אותה שנה, קורדובה השתתף בגביע העולם לנוער שנערך בטורקיה.
בטורניר הוא שיחק במשחקים מול , , ו.
מול אוסטרליה ואל סלבדור, ג'ון כבש שני שערים.
ב-16 בנובמבר 2023, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של , כשעלה לשחק מול (2:1) במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026, כשהוא נכנס כמחליף בדקה ה-68. בין 24 ביוני ל-15 ביולי 2024, הוא זכה עם נבחרת קולומביה במדליית כסף בקופה אמריקה 2024, כששיחק בכל המשחקים וכבש שני שערים.
הקולומביאני בולט בכוחו הפיזי, במהירותו וברבגוניות המשחק שלו.
בזכות ממדיו המרשימים והאתלטיות שלו, הוא יעיל הן בהתקפות מסודרות והן בהתקפות מתפרצות מהירות.
קורדובה מרבה לרדת לעומק המגרש כדי לקבל את הכדור, יודע להשתמש נכון בגופו, מנצח במאבקים מול מגינים ומפנה שטחים לחבריו לקבוצה.
סגנון המשחק שלו מאופיין ביכולת "להיאבק" על כדורים, סיבובים עוצמתיים ועבודה נכונה בבניית המהלך.
קורדובה מועיל במיוחד בקבוצות שבהן המגנים בצדדים מצטרפים באופן פעיל להתקפות ושולחים כדורי רוחב לרחבה, הוא מגיע היטב לכדורי האגף ומסוכן במאבקי ראש.
בנוסף, הוא משתתף באופן קבוע במצבים נייחים, תוך שימוש בנתוניו הפיזיים למאבקים באוויר.
תכונה חשובה של קורדובה היא יכולתו לאזן את ההתקפה: הוא לא רק מסיים מהלכים, אלא גם מסייע בפיתוח ההתקפות, מושך אליו את תשומת לב המגינים ומפנה שטחים לחבריו לקבוצה.
על אף קצב העבודה בגובה ומגוון התפקידים במשחק, קורדובה מתקשה לעיתים במימוש מצבים, במיוחד במצבים של אחד-על-אחד.
אליפות ליגת העל הרוסית בכדורגל: 2024/2025
סגנות אליפות הקופה אמריקה: 2024
נבחרת קולומביה (עד גיל 20)
אליפות דרום אמריקה לנוער: 2013
מלך השערים של הגביע הרוסי בכדורגל: 2022/2023
כדורגלן העונה הטוב ביותר במועדון קרסנודאר: 2023/2024
ג'ון קורטחרנה (נולד ב-1985) הוא שחקן ספרדי.
נולד בבילבאו והתגלה ב-2003 בברצלונה.
הוא היה באחד התפקידים הראשיים בסדרה "High Seas" ששודרה בנטפליקס, הוא גם שיחק בסדרת המדע הבדיוני "עלילות מהלולאה".
$" של פרגי ו-"Wolves" של קניה וסט.
אמו ספרית ובאופן קבוע מעצבת את שיערו.
ג'ון ויין קוקס הבן (נולד ב־10 ביולי 1947) הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, שכיהן כהונה אחת כחבר דמוקרטי בבית הנבחרים של ארצות הברית, כנציג מחוז הקונגרס ה־16 של מדינת אילינוי.
קוקס נולד ב־10 ביולי 1947 בהייזל גרין, ויסקונסין.
הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין–פלאטוויל שבפלאטוויל, ויסקונסין.
לאחר סיום לימודיו הצטרף לצבא ארצות הברית ושירת בו בשנים 1969–1970. לאחר מכן קיבל תואר דוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים ג'ון מרשל בשיקגו.
בשנת 1976 ניצח קוקס את ויקטור ספרנגלמאייר, מועמד רפובליקני שמונה לתפקיד, בבחירות לתובע המחוזי של מחוז ג'ו דייוויס, אילינוי.
במהלך כהונתו כתובע מחוזי פעל קוקס לקידום העמדה לדין פדרלית מחמירה יותר של סוחרי בני אדם שפעלו באזור הגבול בין אילינוי לאיווה.
הוא כיהן שתי כהונות ולאחר מכן חזר לעיסוק בעריכת דין פרטית.
את מקומו כתובע מחוזי ירש ג'.
לאחר כהונותיו כתובע מחוזי שימש קוקס כעוזר מיוחד לתובע הכללי המדינתי במחלקת הסיוע הציבורי של מדינת אילינוי, כמרצה במכללת לוראס, וכיועץ המשפטי של העיר גאלינה, אילינוי.
לאחר פרישתה של חברת הקונגרס הרפובליקנית לין מורלי מרטין, הצטרף קוקס למרוץ להחלפתה בבית הנבחרים.
להפתעת רבים, הוא ניצח את ג'ון האלוק, רפובליקני וחבר בית הנבחרים של אילינוי מרוקפורד.
במהלך כהונתו שירת בוועדת הבנקאות, הפיננסים והעניינים העירוניים; בוועדת פעולות הממשל; ובוועדות המשנה לפיקוח, רגולציה וביטוח של מוסדות פיננסיים, לדיור ופיתוח קהילתי, ולמידע ממשלתי, משפט וחקלאות.
במהלך חלוקת מחוזות הבחירה מחדש בשנת 1991, שנוהלה בידי הרפובליקנים, צורפו למחוז ה־16 אזורים ממחוז מקהנרי, הידוע בנטייתו הרפובליקנית החזקה.
דון מנצולו ניצח את קוקס במחוז ה־16 החדש.
בעת הפסדו של קוקס, פעל הדמוקרטי מאילינוי דן רוסטנקובסקי להכשיר את הקרקע למינויו של קוקס לוועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים.
מנצולו החזיק במושב עד שהובס בפריימריז הרפובליקניים בשנת 2012 בידי חבר הקונגרס הרפובליקני אדם קינזינגר, לאחר חלוקת המחוזות של 2011.
לאחר סיום כהונתו שב קוקס לגאלינה, אילינוי, והמשיך לעסוק בעריכת דין פרטית.
מאז שובו לגאלינה שימש גם כיועץ המשפטי של עיריית גאלינה.
קוקס כיהן כסגן נשיא לענייני חוץ וכיועץ המשפטי הראשי של חברת Jo-Carroll Energy, Inc.
(NFP), קואופרטיב אנרגיה מאילינוי, עד לפרישתו.
ג'ון וילקס קיטרה היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם פנסילבניה.
קיטרה נולד בנובמבר 1752 בסמוך לבלו בול שבפרובינציית פנסילבניה.
הוא מונה בידי הנשיא ג'ון אדמס לתובע פדרלי בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית למחוז המזרחי של פנסילבניה.
הוא ייצג את פנסילבניה בבית הנבחרים של ארצות הברית משנת 1791 ועד מותו בלנקסטר שבפנסילבניה ב-6 ביוני 1801. במהלך כהונתו בבית הנבחרים מונה קיטרה לאחד ממנהלי ההדחה מטעם בית הנבחרים בהליכי ההדחה נגד הסנאטור ויליאם בלאונט.
ג'ון פיצג'רלד קנדי ג'וניור היה עורך דין, עיתונאי ומוציא לאור אמריקאי.
בנם של נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי ואשתו ג'קלין קנדי.
קנדי נולד בניתוח קיסרי מספר שבועות לאחר שאביו נבחר לנשיא ארצות הברית.
ב-22 בנובמבר 1963, שלושה ימים לפני יום הולדתו השלישי, נרצח אביו בטקסס, ותמונתו כילד המצדיע לקבר אביו נהפכה לאחת מהמפורסמות ביותר של שנות ה-60. קנדי גדל במנהטן.
בשנת 1968 נישאה אמו לאיש העסקים היווני אריסטוטלס אונאסיס.
קנדי למד בתיכון אנדובר שבמסצ'וסטס.
בשנת 1983 סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת בראון.
בשנת 1989 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת ניו יורק, ועבר את בחינות ההסמכה לעריכת דין בניסיון השלישי.
ב-1988 נבחר לגבר הסקסי ביותר עלי אדמות בידי מגזין פיפל ונאם באותה שנה בכנס המפלגה הדמוקרטית באטלנטה, לקראת הבחירות לנשיאות.
בשנים 1989 - 1993 היה עוזר לתובע המחוזי בעיר ניו יורק.
בשנת 1995 ייסד את הירחון ג'ורג', שעסק בחברה ובפנאי ויצא לאור עד שנת 2001. בשנת 1996 התחתן עם קרולין בסט, דוגמנית לשעבר ואשת יחסי הציבור של חברת האופנה קלווין קליין.
קנדי נחשב לאחת הדמויות הבולטות ביותר בחיי החברה של מנהטן בפרט וארצות הברית בכלל.
ב-16 ביולי 1999, הטיס את אשתו וגיסתו (לורן בסט) במטוס פרטי מדגם פייפר סרטוגה (מטוס קל חד-מנועי), מניו ג'רזי לכיוון האי מרתה'ס ויניארד, כדי להשתתף בחתונתה של בת-דודו, רורי קנדי.
המטוס התרסק באוקיינוס האטלנטי, ושלושת נוסעיו נהרגו.
לאחר ארבעה ימים הצליחו החוקרים לאתר את מקום הנפילה.
השרידים נמצאו באוקיינוס באזור מצומצם בעומק של 36 מטרים.
המטוס הקל לא הכיל קופסה שחורה, כך שלא ניתן היה לשחזר מידע מהמטוס.
לאחר שהמטוס נשלה מהמים, חוקרי התאונה גילו כי גג המטוס ניזוק אבל לא קרקעיתו, ולכן קבעו כי הוא פגע במים כאשר היה הפוך.
החוקרים שלא מצאו כל עדות לתקלה טכנית במטוס, לא במנוע ולא במאזנים ולא במד האופק המלאכותי, קבעו שהגורם להתרסקות היה ככל הנראה טעות של הטייס שנגרמה כתוצאה מוורטיגו, שנוצר בעקבות הערפל הכבד והלילה החשוך.
קנדי אשר נחשב כטייס לא מנוסה, צבר רק 310 שעות טיסה מתוכן רק כ-75 טיסות סולו ולא סיים את הכשרתו בטיסת מכשירים.
מכלל הטיסות 55 שעות בטיסות לילה, ו-36 שעות טיסה בפייפר סרטוגה.
בשל סיבות שונות הם המריאו באיחור של שעתיים, כאשר מזג האוויר השתנה, ותנאי הראות היו לקויים בשל החשיכה והאובך.
עוד גילו שהרדיו לא היה מכוון לתדר הנכון וחרג בסיפרה אחת, כך שהוא לא קיבל עדכוני מזג אוויר, עוד גילו כי המטוס טס בנתיב מעוקל מוזר לפני הנפילה.
כאשר הם צירפו את כל הנתונים סברתם הייתה שהוא נקלע לוורטיגו עקב הסחת דעת רגעית והתרסק למי האוקיינוס האטלנטי.
בטקס האזכרה, שנערך ב-23 ביולי 1999, הספיד אותו דודו, הסנאטור אדוארד קנדי.
בטקס נכחו נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ומשפחתו.
אפרו ואפרה של אשתו וגיסתו פוזרו באוקיינוס האטלנטי.
ג'ון קולדוול קַלהוּן היה סגן נשיא ארצות הברית, מזכיר המדינה ה-16, ומזכיר המלחמה ה-10, הוגה דעות פוליטי והנציג הבולט של מדינות הדרום בבתי המחוקקים ובממשל האמריקאי במחצית הראשונה של המאה ה-19.
קלהון נולד בחווה ליד עיר הנמל צ'ארלסטון במדינת דרום קרוליינה ולמד באוניברסיטת ייל.
החל משנת 1808 וכמעט ברציפות עד מותו נבחר קלהון להיות חבר בבתי המחוקקים או כיהן בתפקידים בכירים בממשל האמריקאי.
קלהון כיהן בממשל של הנשיא מונרו בתפקיד שר המלחמה (הצבא) בשנים 1825-1817. הוא נבחר להיות סגנו של הנשיא ג'ון קווינסי אדמס (1829-1825) ושל הנשיא אנדרו ג'קסון (1832-1829).
מתפקידו האחרון התפטר קלהון על רקע חילוקי דעות אידאולוגיים וקרע אישי עם הנשיא ג'קסון ועל רקע שערורייה פוליטית שכונתה פרשיית התחתונית ושבה הייתה רעייתו, פלוריד קלהון, הדמות המרכזית.
בשנים 1844-1832 וכן בשנים 1850-1846 (עד מותו) כיהן קלהון כסנאטור ונחשב היום לאחד מגדולי הסנאטורים בתולדות ארצות הברית.
קלהון כיהן בתפקיד שר החוץ בממשל של הנשיא ג'ון טיילר (1845-1844).
בתפקידו זה עשה מאמץ מיוחד לצרף את טקסס העצמאית כמדינת עבדות לארצות הברית, כדי לשמור על האיזון בין מספר מדינות החופש למדינות העבדות.
בשנת 1830, בהיותו סגנו של הנשיא ג'קסון, פרסם קלהון מאמר ובו ניסח את העיקרון של "זכות הביטול" (Nullification).
בהתאם לעיקרון זה רשאית כל מדינה בארצות הברית לבטל בתחומה חוק פדרלי הנוגד את האינטרסים שלה.
הנשיא ג'קסון התנגד לכך וטען כי הזכות לביטול חוק פדרלי כמוה כזכות לפרוש מהאיחוד הפדרלי (מארצות הברית) וכי הנשיא מחויב לקיים ולשמור על שלמות האיחוד הפדרלי.
בשנת 1832 איימה מדינת דרום קרוליינה לבטל חוק מכס פדרלי ואף לפרוש מארצות הברית.
הסיבה לכך הייתה העובדה, שבתגובה למכס האמריקאי על מוצרי התעשייה הבריטיים, בריטניה צמצמה את ייבוא הכותנה מארצות הברית, מה שפגע באינטרסים הכלכליים של מדינות הדרום החקלאיות.
בכל שנותיו נאבק קלהון בתוקף כנגד מתנגדי העבדות ונגד המגבלות על הרחבת תחום העבדות אל הטריטוריות החדשות שנכבשו ממקסיקו וסופחו לארצות הברית בשנת 1848. הוא פעל נמרצות לקבלת החוק המחייב את הממשל הפדרלי לפעול להחזרת עבדים שנמלטו מבעליהם למדינות הצפון בהם העבדות הייתה אסורה.
חוק זה התעלם מזכותם למשפט הוגן של שחורים החשודים כעבדים נמלטים.
קלהון הסתייג מההצדקה המתנצלת של העבדות כ"רוע הכרחי" (למדינות הדרום).
הוא הכריז כי העבדות היא "חיובית וטובה".
קלהון התנגד לפרישת מדינות מארצות הברית (למרות דעתו שזכותן לפרוש).
הוא השתתף בגיבוש פשרות כדי למנוע פרישה וסכסוך: הפשרה בשנת 1833 בנושא חוק המכס וכן פשרת 1850 בה התקבלה לברית קליפורניה כמדינה חופשית ואושר החוק להחזרת עבדים שנמלטו מבעליהם.
עמדותיו של קלהון הקצינו את חילוקי הדעות בין מדינות הדרום ומדינות הצפון בנושא העבדות.
עיקרון "זכות הביטול" היה בסיס אידאולוגי לפרישת מדינות הדרום מהאיחוד הפדרלי (כאחת עשרה שנה לאחר מותו של קלהון) שגרמה למלחמת האזרחים.
קלהון נפטר בשנת 1850 ממחלת השחפת.
בשנת 1878 הוקמה בכיכר מריאן בצ'ארלסטון אנדרטה לזכרו של קלהון.
פסל בדמותו של קלהון הוצב על עמוד קצר ולוחות נקבעו בבסיסו.
הכיתוב על הלוחות הילל את פועלו.
בשנת 1898 פורקה האנדרטה ובמקומה הוקמה אנדרטה חדשה.
נרכש פסל חדש שהוצב בראש עמוד גבוה.
גובה האנדרטה החדשה היה כ-35 מטר.
לאחר רצח ג'ורג' פלויד והמחאות שפרצו בעקבותיו דרשו המוחים, בין השאר, להסיר אנדרטאות של תומכי עבדות ובעלי עבדים.
בעקבות המחאות החליטה מועצת העיר צ'ארלסטון פה אחד לפרק את אנדרת קלהון וב-23 ביוני 2020 היא הוסרה.
הפסל מאוחסן, ככל הנראה, במוזיאון בדרום קרוליינה.
ג'ון מארווד קליז הוא שחקן וקומיקאי אנגלי, אשר נודע בעיקר בהשתייכותו לחבורת "מונטי פייתון" ובכיכובו בסדרה הקומית "המלון של פולטי" בתפקיד הראשי של באזיל פולטי.
קליז נולד בווסטון-סופר-מאר במחוז סאמרסט שבממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית-אנגלית.
בנם היחיד של רג'ינלד פרנסס קליז (1893-1972) ומיוריאל אוולין קרוס (1899-2000), שם משפחתו המקורי של אביו היה "צ'יז" (Cheese – גבינה) אך אביו, שהובך ממנו לקראת גיוסו לצבא בזמן מלחמת העולם הראשונה, החליט לשנות אותו לשם "קליז" (Cleese).
כילד למד בבית ספר קליפטון בבריסטול ממנו סולק בעקבות מעשי קונדס בבית הספר.
בין השאר צייר טביעות רגליים שהיו שייכות כביכול לפסלו של פילדמרשל דאגלס הייג שהיה בבית הספר והציג מצג לפיו ירד מהעמוד עליו ניצב והלך לשירותים.
כישרונו הטבעי להומור ליווה אותו גם באוניברסיטת קיימברידג', בה למד משפטים בדאונינג קולג'.
בלימודים באוניברסיטה פגש את גרהאם צ'אפמן, מי שעתיד היה להיות שותפו לכתיבה ולהקמת "חבורת" מונטי פייתון.
יחד עם צ'אפמן ועוד מספר סטודנטים מקיימברידג' הוא היה חלק מה"קיימברידג' פוטלייטס" (Cambridge Footlights), מועדון סטודנטים מקומי שהעלה מספר רב של מופעים קומיים.
במסגרת סיבוב ההופעות "קיימברידג' רוויו" נסע קליז להופעות בניו זילנד ובברודוויי, והחליט להשתקע בניו יורק כדי להשתתף במספר מופעים.
בתקופה בה חי בניו יורק הכיר את טרי גיליאם, השותף האמריקאי ב"מונטי פייתון" ואת קוני בות' עמה התחתן ב-20 בפברואר 1968.
ב-1965 חזר קליז ללונדון והשתתף בתוכנית רדיו מצליחה ב-BBC.
כמו כן השתתף בכתיבה לתוכנית הסאטירה הבריטית "The Frost Report" שהנחה דייוויד פרוסט, ביחד עם שותפו צ'אפמן.
בכתיבת התוכנית, שנעשתה לאחת מתוכניות הסאטירה הבולטות בבריטניה, השתתפו גם כוכבים בריטיים נוספים ביניהם חברי מונטי פייתון לעתיד אריק איידל, טרי ג'ונס ומייקל פיילין.
בין 1965 ל-1969 כתב והשתתף קליז במספר תוכניות קומיות ב-BBC שם חלקו במלאכה גם שאר חברי מונטי פייתון (למעט גיליאם) ובתקופה זו התגבשה הקבוצה, עד כדי השקת התוכנית "הקרקס המעופף של מונטי פייתון".
בין 1970 ל-1973 שימש קליז כרקטור אוניברסיטת סנט אנדרוז שבסקוטלנד.
למרות שבחירתו לתפקיד על ידי הסטודנטים נדמתה כהלצה, מעשה זה הוכח כאבן-דרך עבור האוניברסיטה, שכן קליז ביצע מספר רב של שינויים במהות ותוכן התפקיד אשר שינו את חיי הסטודנט באוניברסיטה לטובה.
ב-1975 יצר קליז את הסדרה המצליחה "המלון של פולטי" בה כיכב עם אשתו קוני בות'.
במהלך צילומי העונה הראשונה נקלעו נישואיהם של קליז ובות' למשבר שהוביל לגירושיהם אחרי 10 שנות נישואין.
גירושין אלו לא הפריעו לשניים לכתוב ביחד את העונה השנייה של "המלון של פולטי" ולשחק בה ביחד.
לאחר הגירושין נישא קליז בחתונתו השנייה לברברה טרנטהאם, אשר לאחר מכן התגרש ממנה ב-1990. בחתונתו השלישית נישא לאליס פיי אייכלברגר.
מאז שנות ה-80 התמקד קליז בעיקר בקולנוע.
הוא שיחק במספר רב של סרטים בתפקידים ראשיים ומשניים.
כמו כן הוא הופיע בטלוויזיה בהופעות רבות במסגרת תוכניות בידור שונות ותרם את קולו בדיבוב מספר סרטים ומשחקי מחשב.
סרטו המצליח ביותר של קליז בשנות ה-80 היה הקומדיה "דג ושמו וונדה".
קליז, שכתב את התסריט לסרט זה יחד עם הבמאי צ'ארלס קרייטון, גילם בסרט את דמותו של עורך הדין ארצ'י ליץ' (שם המבוסס על שמו האמיתי של קרי גרנט, ארצ'יבלד ליץ').
הסרט זכה בהצלחה קופתית גדולה, וזיכה את קווין קליין (המגלם בסרט את דמותו של אוטו, רוצח שכיר ומומחה לכלי נשק) בפרס האוסקר לשחקן המשנה ואת קליז וקרייטון במועמדות לאוסקר על התסריט המקורי הטוב ביותר.
בשנת 1996 דחה קליז את קבלת אות מסדר האימפריה הבריטית בדרגת מפקד (Commander).
בשנת 1997 כתב וכיכב בסרט "חיות רעות".
למרות שלא הוגדר כסרט המשך ל"דג ושמו וונדה", הוא הכיל את אותו צוות שחקנים.
הסרט לא זכה לשבחים רבים או הצלחה קופתית.
זהו הסרט האחרון שיצר קליז עד כה.
מאז לא נרשם פרויקט קומי בולט בכיכובו.
בשנת 2008 התגרש מאשתו השלישית ולאחר קרב ארוך ומתוקשר נקבע כי עליו לשלם לה 20 מיליון דולר בהסכם הגירושין.
בעקבות זאת יצא למסע לו קרא בציניות "מסע דמי המזונות של ג'ון קליז".
בשנת 2009 שיחק קליז בתפקיד המפקח דרייפוס בסרט "הפנתר הוורוד 2".
ביולי 2011, בראיון שהעניק לעיתונאי יונתן גת במוסף "7 לילות" של ידיעות אחרונות, הודה קליז שאילולא הגירושין לא היה חוזר להופיע וכי הרדיפה שלו אחרי כסף גדול ב-15 השנים האחרונות גרמה לו להפחית ביצירה הקומית.
בראיון חשף לראשונה את המתיחויות הרבות שהיו בינו לבין שותפו הקרוב ביותר לכתיבה במשך 25 שנים - גרהאם צ'פמן.
קליז תיאר את קנאתו של צ'פמן אליו והצלחתו: "יום אחד גרהם צ'פמן הגיע לחזרות ואמר לי, 'חלמתי הלילה חלום מדהים.
חלמתי שאני שר האוצר, אני יושב מאחורי שולחן גדול ומגיעים אליי כל העוזרים שלי ומבקשים שאחתום על מסמכים.
אני יושב, חותם וחותם, ומאושר מאוד.
ואז פתאום גיליתי שאתה ראש הממשלה'.
זה לקח ממני את כל שמחת החלום".
ב-2019, במסגרת מסע ההופעות "הזדמנות אחרונה לראות אותי לפני שאני מת" (Last Chance to See Me Before I Die), הופיע קליז לראשונה בישראל.
בשנת 2023 שיחק בקומדיה השחורה של רומן פולנסקי "מלון פאלאס" בתור ארתור ויליאם דאלאס השלישי.
ב-2025 הודיע קליז על סיבוב הופעות נוסף בישראל.
תחילה נקבעו ההופעות לחודש יוני, אך מאוחר יותר נדחו לחודש נובמבר בשל שינויים בלוחות הזמנים.
בחודש נובמבר הודיעה הפקת המופע בישראל על ביטול ארבע ההופעות המתוכננות בטענה שקליז "נכנע לאיומים מצד ארגוני ה-BDS".
למחרת פרסם קליז הודעת הבהרה מטעמו בה טען כי "בניגוד להודעת ההפקה, דחיתי את ההופעות בעקבות שיקולי ביטחון".
ג'ון קליז היה אחד האנשים המרכזיים בחבורת מונטי פייתון, אשר להקמתה תרם חלק גדול.
גיבוש הקבוצה החל בחברותו של קליז עם גרהאם צ'אפמן בימי האוניברסיטה והכרותו עם טרי גיליאם האמריקאי בזמן שהופיע בניו יורק.
שאר חברי הקבוצה הכירו דרך עבודה משותפת ב-BBC.
בסדרה "הקרקס המעופף של מונטי פייתון" השתתף קליז בכתיבת מערכונים ושיחק ברבים מהם.
הוא השתתף בכל העונות למעט האחרונה.
קליז שיחק בסדרה דמות קבועה של מגיש BBC מאחורי שולחן משרדי, כשתפקיד אותו מגיש לקשר בין מערכונים, לרוב על ידי המשפט "ועכשיו למשהו שונה לגמרי" (And now for something completely different).
משפט זה הפך לסרט בשם זה שהיה אוסף גדול של מערכונים רבים מהקרקס המעופף.
המערכונים הידועים ביותר בהם השתתף קליז היו "התוכי המת", "חנות הגבינות", "ויכוח ה-5 דקות" "מוכר האלבטרוס" ו"המשרד להליכות משונות".
קליז השתתף בכל סרטי מונטי פייתון בתפקידים שונים וכמו שאר חברי הקבוצה לקח חלק בכתיבתם.
ב"מונטי פייתון והגביע הקדוש" הוא שיחק בתפקיד סר לנסלוט, המכשף "טים", האביר הצרפתי המקלל ומספר דמויות נוספות.
בסרט "בריאן כוכב עליון" הוא שיחק את ראש "החזית העממית לשחרור יהודה", הסנטוריון הרומי ועוד.
קליז השתתף במסגרת מונטי פייתון גם ב"טעם החיים", "ועכשיו למשהו אחר לגמרי" ובמופע החי הוליווד בוול.
גובהו הייחודי של קליז (195 ס"מ) תרם רבות לפרסומו, מראה אשר הצחיק רבים מאוהדיו עוד לפני שפצה את פיו.
בשנים 1975 ו-1979 כתב והשתתף בסדרת הטלוויזיה "המלון של פולטי" בכיכובו ובכיכובה של אשתו דאז קוני בות'.
הסדרה הייתה סיטקום המתרחש במלון קטן בעיירת החוף טורקי (Torquay) שבאנגליה, בו שיחק קליז את בעל המלון, באזיל פולטי.
הסדרה נחלה הצלחה רבה בעת שידורה ואף משודרת עד היום בשידורים חוזרים במדינות רבות בעולם, אף-על-פי שלתוכנית צולמו בסך הכל 12 פרקים בכל שתי העונות.
קליז שיחק בסרטים רבים נוספים, לרוב בתפקידים קומיים.
"אריק הוויקינג" (יחד עם טרי ג'ונס ממונטי פייתון)
"דג ושמו וונדה" (יחד עם ג'יימי לי קרטיס, קווין קליין ומייקל פיילין ממונטי פייתון), סרט הנחשב בזמנו לסרט הבריטי המצליח ביותר אי פעם ובזכותו היה קליז מועמד לפרס אוסקר על כתיבת התסריט הטוב ביותר.
זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
"מיליונר מי שגומר ראשון" ("Rat Race")
"ספר הג'ונגל" בתפקיד ד"ר יוליוס פלומפורד
סרטי "הארי פוטר" (גילם את ניק-כמעט-בלי-ראש)
סרטי "ג'יימס בונד" החדשים כמחליפו של Q
שרק 2 ושרק השלישי, בתפקיד המלך הרולד.
האחד והיחיד מר דנדי (2020)
קליפורד הכלב האדום הגדול (2021)
בשנת 1968 נישא לאשתו הראשונה קוני בות', וב-1971 נולדה בתם סינתיה.
הזוג התגרש ב-1978. סינתיה שיחקה לצד אביה בסרטיו "דג ושמו וונדה" ו"חיות רעות".
ב-1981 נישא לברברה טרנטאם, וב-1984 נולדה בתם קמילה.
ב-1992 נישא לפסיכותרפיסטית אליס פיי אייכלברגר, הם התגרשו ב-2008 ובמסגרת הסדר הגירושין קליז חויב לשלם מיליוני ליש"ט.
באוגוסט 2012 קליז התחתן בפעם הרביעית עם חברתו ג'ניפר ווייד, תכשיטנית ודוגמנית לשעבר, הצעירה ממנו ב-31 שנים.
ג'ון קללון הולמס היה סופר, משורר ופרופסור אמריקאי, נודע בעיקר בזכות ספרו Go, שיצא לאור בשנת 1952.
Go, נובלה אוטוביוגרפית בחלקה, נחשב לייצוג הראשון של דור הביט, ובה מתאר הולמס אירועים מחייו עם ידידיו ג'ק קרואק, ניל קסאדי ואלן גינסברג.
בשנת 1958 יצא לאור ספרו The Horn, העוסק בג'אז של דור הביט.
את הכינוי "דור הביט" טבע ג'ק קרואק, אך הולמס העניק לו פרסום שהחדיר אותה לשפה המדוברת, במאמר שפורסם ב-1952 ב-The New York Times Magazine וכותרתו "זהו דור הביט".
הולמס המשיך לכתוב עד סוף ימיו.
בשנים שלאחר מכן לימד הולמס באוניברסיטת ארקנסו, וכן באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת בראון.
סר ג'ון קאודרי קנדרו היה כימאי וקריסטלוגרף אנגלי.
בשנת 1962 חלק פרס נובל לכימיה יחד עם מקס פרוץ.
קבוצתם במעבדת קוונדיש עסקה בחקר מבנה חלבונים המכילים את הקבוצה פרוסטטית הם (heme).
נולד באוקספורד שבאנגליה לאב חוקר אקלים באוניברסיטת אוקספורד ולאם שעסקה בהיסטוריה של האמנות.
התחנך בבית הספר דרגון בעיר הולדתו, ולאחר מכן במכללת קליפטון בעיר בריסטול (1930–1936).
בין השנים 1936 - 1939 המשיך את לימודיו המתקדמים וסיים תואר בכימיה.
בחודשים הראשונים של מלחמת העולם השנייה עסק בחקר הקינטיקה של תגובות כימיות, הפך לחבר במוסד מחקרי של חיל האוויר המלכותי ועבד בפיתוח רדאר.
בשנת 1940 התמנה לחוקר במטה חיל האוויר בתפקיד מפקד אגף.
במהלך שנות המלחמה קנדרו גילה עניין הולך וגובר בבעיות ביוכימיות והחליט לחקור את מבנה החלבונים.
ב-1945 החל לעבוד בקבוצה של מקס פרוץ במעבדת קוונדיש בקיימברידג'.
הוא החליט לערוך מחקר השוואתי בקריסטלוגרפיה של המוגלובין בין עוברים לכבשים בוגרות בעקבות הצעה של הפיזיולוג ג'וזף ברקרופט.
לאחר שסבר כי מיצה את המחקר בהמוגלובין בתנאים של אותה תקופה, פתח בחקר מולקולת המיוגלובין שגודלה רק רבע מגודל מולקולת ההמוגלובין.
המיוגלובין נמצא בתאי שריר ואוגר בתוכו חמצן.
תחילה מקור התאים מהם הפיק את המיוגלובין היה לבבות סוסים, אולם, הגבישים שהושגו היו קטנים מידי עבור קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן.
קנדרו הבין שרקמות האוגרות בתוכן חמצן, ביונקים החיים בסביבה ימית יספקו סיכויי הצלחה גבוהים יותר.
לאחר שהזדמן לו לרכוש נתח גדול של בשר לוויתן מפרו הוא מצא שגבישים של מיוגלובין לוויתן אכן היו גדולים יותר וניחנו ביכולת הבדלה טובה יותר בין פרקציות שונות לאחר הקרנת קרני האיקס.
בעיה זו נפתרה לגמרי רק לאחר שפרוץ ערך השוואה בין מספר גבישים: אחד בצורתו הטבעית ואחרים גובשו רק לאחר שהושרו בתמיסות המכילות מתכות כבדות ועברו אינטגרציה של יוני המתכת במקומות ספציפיים על החלבון.
בשנת 1947 הפך קנדרו לחבר מן המניין במועצת המחקר הרפואי (MRC) והקים יחידת מחקר ללימוד המבנה המולקולרי של מערכות ביולוגיות, בהכוונתו של סיר לורנס בראג.
במעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית שבקיימברידג' קבע קנדרו את מבנה החלבון מיוגלובין הנמצא בתאי שריר ואוגר בתוכו חמצן.
בשנת 1954 קיבל קנדרו תפקיד בכיר במעבדה על שם דייווי פארדיי במכון המלכותי בלונדון.
פרס נובל הוענק לקנדרו ולפרוץ עבור קביעת המבנה המרחבי של חלבונים באמצעות קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן.
המשך פועלו של קנדרו לאחר תגליתו המפורסמת
בשנת 1963 היה קנדרו בין המייסדים של ארגון הביולוגיה המולקולרית האירופאי ולאחר מכן ייסד ושימש כעורך ראשי של כתב העת "הביולוגיה המולקולרית" (Journal of Molecular Biology).
בשנת 1967 הוא נבחר כעמית האיגוד הביוכימאים האמריקאי, ובשנת 1974 הצליח לשכנע ממשלות של מדינות שונות באירופה להקים את מעבדת הביולוגיה המולקולרית בהיידלברג והיה לנשיאה הראשון.
בין השנים 1974 - 1979 היה בחבר הנאמנים של המוזיאון הבריטי, ובין השנים 1974 - 1988 שימש כמזכיר בכיר, סגן נשיא ונשיא המועצה הבינלאומית לאיגודים מדעיים.
לאחר פרישתו ממעבדת הביולוגיה המולקולרית האירופאית, נהיה קנדרו לנשיא סט ג'ון קולג' באוניברסיטת אוקספורד והחזיק בתפקיד בשנים 1981–1987.
ג'ון קמחי היה עיתונאי יהודי בריטי שסיקר את תקופת המאבק בבריטים בארץ ישראל ואת מלחמת העצמאות.
ג'ון קמחי נולד בשנת 1909 בשווייץ.
בגיל 12 עבר עם הוריו להתגורר באנגליה.
בצעירותו היה פעיל במפלגת הלייבור העצמאית – מפלגה סוציאליסטית קטנה שפרשה ממפלגת הלייבור הבריטית בתחילת שנות ה-30 ושמרה על קו עצמאי ושמאלי יותר ממפלגת האם.
בשנות השלושים התחבר עם ג'ורג' אורוול בפעילות משותפת להפצת ספרים.
בשנת 1937, בעת מלחמת האזרחים הספרדית, ביקר בספרד, שם נפגש עם ג'ורג' אורוול.
בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה כתב מאמרים בענייני צבא בעיתון "איבנינג סטנדרד" (Evening Standard).
בשנת 1942 נתמנה על ידי אניירין בוואן, איש מפלגת הלייבור לעורך שבועון השמאל "טריביון" (Tribune).
בוואן היה העורך הרשמי, אך לא היה לו הזמן או הידע הטכני להיות העורך, והמצב בו קמחי, שהיה אזרח זר ותומך מפלגת הלייבור העצמאית, בניגוד לקו של העיתון שתמך במפלגת הלייבור, הוא העורך בפועל, תחת שמו של בוואן, התאים לצורכי העיתון והמעורבים בדבר.
בשנת 1945 הצטרף קמחי כעיתונאי לסוכנות הידיעות רויטרס בקהיר וארץ ישראל.
שנה לאחר מכן פרש מרויטרס, אך שוב היה בארץ ישראל בשליחות של כמה עיתונים אנגלים.
בנובמבר 1946 חזר לערוך את "טריביון", אך פרש לאחר זמן קצר.
הוא החל לשמש כתב "פלסטיין פוסט" בלונדון, והמשיך לכתוב מאמרים בעיתון זה לאחר הקמת מדינת ישראל וגם לאחר שהעיתון החליף ב-1950 את שמו ל"ג'רוזלם פוסט".
במקביל שימש גם כתב של "על המשמר" בלונדון.
ג'ון קמחי היה הראשון שפרסם ב-7 בדצמבר 1947 כי 15 במאי 1948 נועד להיות מועד סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל.
במרץ 1948 הגיע קמחי לארץ ישראל וסיקר את ההתפתחויות הצבאיות והמדיניות במהלך מלחמת העצמאות.
בין השאר סיקר את הקרב על חיפה וכיבוש מחנה סרפנד.
הוא היה ביקורתי ביחס לעמדת בריטניה נגד היישוב בימי המלחמה, וגילה עמדה אמביבלנטית כלפי ערביי ארץ ישראל בימי מלחמת העצמאות.
לאחר שביקר בנצרת באוגוסט 1948, שבועיים לאחר כיבושה, כתב בעיתון "הארץ":
''אולם בהמשך אותו מאמר כתב:.
במשך 15 שנה, מאז ייסדו ב-1952, היה ג'ון קמחי עורכו של ביטאון הפדרציה הציונית בבריטניה ואירלנד "Jewish Observer and Middle East Review".
כנגד הביטאון נטען שהוא כלי תעמולה שהיה בשליטת שמעון פרס ונחום גולדמן.
הוא פוטר ממשרתו ב-10 במרץ 1967 לאחר שהפדרציה הציונית בבריטניה מצאה כי מאמריו ביקורתיים מדי כלפי מדינת ישראל.
לאחר מכן התמנה לעורך הירחון "ניו מידל איסט", אך התפטר בנובמבר 1971, עקב חילוקי דעות עם המו"ל של הירחון.
במקביל באותן השנים המשיך לכתוב עבור העיתון "איבנינג סטנדרד".
בשנת 1978 נקשר שמו בפרשת "מאלדרגייט", שערורייה פוליטית דרום אפריקאית שכללה מסע תעמולה חשאי שניהל משרד ההסברה של משטר האפרטהייד; בה היה מעורב איש העסקים הישראלי ארנון מילצ'ן ששימש כאיש הקשר של דרום אפריקה להעברת כספים למסע התעמולה באירופה, וסייע ברכישת השבועון הוותיק "ווסט אפריקה" בלונדון, שכעורך שלו מונה קמחי.
המטרה הייתה שהשבועון "ווסט אפריקה" יפרסם כתבות אוהדות על משטר האפרטהייד.
אך הדבר נחשף תוך זמן קצר וקמחי טען שלא ידע על מעורבות דרום אפריקה בשבועון.
עד מותו המשיך לכתוב בביטאונים שונים בבריטניה מאמרים בענייני ישראל והמזרח התיכון.
ג'ון קמחי חיבר מספר ספרים על המזרח התיכון, ההעפלה ומלחמת העצמאות.
שנים מהם ביחד עם אחיו דוד קמחי, שהיה לימים סגן ראש המוסד ומנכ"ל משרד החוץ.
ג'ון קמחי נפטר בשנת 1994.
שבעת העמודים שהתמוטטו: המזרח התיכון, 1915-1950, הוצאת עם עובד, 1951.
דרכי סתר: נדידת עם בניגוד לחוק 1948-1938 (בשיתוף עם אחיו דוד קמחי), הוצאת ג'רוזלם פוסט, 1955.
משני עברי הגבעה: בריטניה ומלחמת הערבים בישראל (בשיתוף עם אחיו דוד קמחי), הוצאת דבר, 1961.
ג'ון מידלטון קלייטון , עורך דין אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית וכסנאטור מטעם מדינת דלאוור.
קלייטון נולד בדאגסבורו שבדלאוור, בנם של ג'יימס ושרה קלייטון ואחיינו של מושל דלאוור ג'ושוע קלייטון.
את לימודיו התיכוניים סיים בעיר מגוריו ובשנת 1815 סיים לימודים אקדמיים באוניברסיטת ייל.
קלייטון למד משפטים בבית הספר למשפטים ליצ'פילד ובשנת 1819 הוסמך לעריכת דין ופתח את משרדו הפרטי בעיר דובר שבדלאוור.
בתקופה זו נפטר אביו ופרנסתו הועברה לאמו ולמשפחתו.
כעבור שנים ספורות נפטרה רעייתו סאלי, לה נישא בשנת 1822, לאחר לידת בנם הצעיר וקלייטון היה אב יחיד לשני ילדיהם.
בשנת 1824 נבחר קלייטון לבית הנבחרים של דלאוור ובשנים 1826–1828 הוא כיהן כמזכיר מדינת דלאוור.
בשנת 1831 הוא היה משתתף מרכזי בכתיבת ואישור חוקת המדינה.
בשנת 1829 נבחר לסנאט של ארצות הברית והיה החבר הצעיר ביותר בו.
כהונתו נמשכה שש שנים, לאחריהן ביקש שלא להציג מועמדותו, אך נבחר כנגד רצונו והתפטר כעבור זמן קצר.
נאומיו במהלך תקופה זו זכו לציון בשל רהיטותם וזכו לתשומת לב נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון שקלייטון היה בין תומכיו.
דקדקנותו בנעשה במשרד הממשלתי האחראי על שרותי הדואר הביאו לארגון מחדש של מחלקות המשרד.
בשנים 1833–1836 הוא שימש יו"ר הוועדה לענייני משפט.
בתום כהונתו בסנאט מונה קלייטון לנשיא בית המשפט העליון של דלאוור.
הוא מונה לתפקיד כמחליפו של בן דודו, תומאס קלייטון, שמונה כממלא מקומו בסנאט.
בשנים 1837–1839 עמד בראש בית המשפט ולאחר מכן סיים תפקידו על מנת להביע תמיכה אקטיבית במועמדות ויליאם הנרי הריסון לנשיאות ארצות הברית.
בשנים 1845–1849 כיהן קלייטון פעם נוספת כסנאטור.
במהלך תקופה זו הוא התנגד לסיפוח שטחי טקסס לארצות הברית ולעצם התנהלות מלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
הוא התפטר מהסנאט עם מינויו למזכיר המדינה של ארצות הברית על ידי הנשיא זאכרי טיילור.
כהונתו כמזכיר המדינה נמשכה כשנה וחצי בלבד, לאור פטירתו של הנשיא טיילור והחלפת חברי הקבינט על ידי יורשו, מילרד פילמור.
בשנת 1850 הוא היה שותף לחתימת המשא ומתן עם בריטניה בנוגע לאזורים הפתוחים לשיט בסביבות פנמה (לימים הוביל ההסכם לכריית תעלת פנמה).
פרשנותו הדקדקנית במשפט בינלאומי הובילה ליצירת משברים מסחריים עם ספרד, פורטוגל וצרפת.
לאחר סיום כהונתו נבחר קלייטון בפעם השלישית לסנאט, החל ב-1853 ועד לפטירתו ב-1856. במהלך תקופה זו הוא הביע התנגדותו לחוק קנזס נברסקה.
בשנת 1855 הוא נשא נאום שזכה להדים בנוגע להתנגדותו להחלטת הנשיא פרנקלין פירס להקצות קרקע ציבורית לבניית בית אשפוז לחולי נפש.
שני בניו של קלייטון נפטרו בצעירותם.
ג'ון קמרון מיטשל הוא במאי, שחקן ותסריטאי אמריקאי.
ביים את הסרטים "שורטבאס","מחילת הארנב" ו"הדוויג והשארית העצבנית", שעל משחקו בו הועמד לפרס גלובוס הזהב.
מיטשל נולד באל פאסו, טקסס לאם ממוצא סקוטי ולגנרל בצבא ארצות הברית.
מיטשל גדל בבסיסים אמריקאיים בארצות הברית, גרמניה וסקוטלנד ולמד במוסדות חינוך קתולים.
בשנת 1985 יצא מהארון בפני משפחתו וחבריו ובשנת 1992 הודיע על כך באופן רשמי בראיון שנתן ל"ניו יורק טיימס".
מיטשל התחיל את הקריירה שלו בתיאטרון.
קמרון מיטשל היה אמור לככב במחזמר "אל תוך היער" בתפקיד הנער ג'ק ואף הקליט שיר שנחתך מהאלבום הסופי של המחזמר.
אבל בסוף קמרון מיטשל הוחלף בשחקן בן ורייט.
קמרון מיטשל היה מועמד למספר פרסים על הופעותיו במחזות המוזיקליים "שוב שלום" ו"סוד הגן הנעלם".
סרטו הראשון כשחקן היה סרט הפשע "Band of the Hand" לצידו של סטיבן לאנג.
ב-2006 ביים כתב והפיק את הדרמה הקומית מעוררת המחלוקת "שורטבאס" שזכתה לביקורות מעורבות בעולם בשל סצנות הסקס הבוטות המוצגות בסרט, מהנועזות ביותר שהוצגו בקולנוע מזה שנים.
ב-2010 ביים מיטשל את הדרמה "מחילת הארנב" בכיכובן של זוכות האוסקר ניקול קידמן ודיאן ויסט וכוכב "האביר האפל" אהרון אקהרט.
בשנת 2016 גילם את אנדי וורהול בסדרת הטלוויזיה "ויניל".
בשנת 2022 לוהק צוקרמן לדמותו של ארמורי בסדרת הטלוויזיה "עיר בלהבות" המבוססת על הרומן באותו שם מאת גארת ריסק הולברג משנת 2015. הסדרה תעלה לאוויר במהלך 2023 בשירות אפל TV פלוס.
ב-1998 יצר מיטשל ביחד עם סטפאן טראסק את המחזמר "הדוויג והשארית העצבנית" אודות הטרנסג'נדרית הגרמנית הנזל שמידט העוברת ניתוח לשינוי מין ועוברת לארצות הברית עם חייל אמריקאי, שם מקימה להקת דרכים רוקיסטית.
המחזה זכה להצלחה רבה בבמות אוף ברודוויי וברחבי בעולם.
ב-2001 ביים וכתב מיטשל גרסה קולנועית מוצלחת שזכתה להצלחה ביקורתית ובמהרה גם למעמד קאלט.
בסרט גילם את אותה הדמות הראשית לצידו של מייקל פיט וקיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב על ההופעה המוזיקלית הטובה ביותר, על בימוי הסרט זכה מיטשל בפרס פסטיבל סאנדנס.
ג'ון פרנקלין קנְדי היה שחקן קומי קנדי.
בין הסרטים הרבים בהם השתתף: "האחים בלוז", "ספלאש", "חנות קטנה ומטריפה", "שיגעון בחלל" ו"שכחו אותי בבית".
קנדי נולד בשנת 1950 בניומרקט, אונטריו שבקנדה.
בנו של סידני ג'יימס קנדי ואשתו אוונג'לין קנדי, והוא גדל במשפחה קתולית ממעמד פועלים.
קנדי למד במכללת סנטניאל בטורונטו.
התפקיד בסרט הראשון שלו היה הופעת קרדיט קטנה בסרט "Class of '44" בשנת 1973. הוא הופיע במספר סרטים דלי תקציב אחרים במהלך שנות ה-70, ביניהם מותחן שוד-בנק בשם "השותף השקט" יחד עם כריסטופר פלאמר ואליוט גולד.
בשנת 1976 קנדי שיחק תפקיד משנה (עם ריק מוראניס) בתוכנית אירוח בשעות הלילה המאוחרות.
בתקופת הצלחתו בטלוויזיה, קנדי פיתח גם קריירת חיקוי מפורסמת.
בין האנשים שחיקה נמנים דיוויין, אורסון ולס, ג'וליה צ'יילד, ריצ'רד ברטון, ועוד אנשים רבים בתעשיית הבידור האמריקאית.
בשנת 1979 לקח הפסקה קצרה מהטלוויזיה בשביל לשחק בסרטו של סטיבן ספילברג, "1941".
לאחר מכן מילא תפקיד קטן בסרט האחים בלוז.
בשנות השמונים שיחק בשורה של שוברי קופות בהם "שים פס על הפס" (1981), "ספלאש" (1984) בתפקיד שנחשב לפריצתו הגדולה., "חנות קטנה ומטריפה" (1986) ועוד.
בספטמבר 1989, ג'ון דיבב את המדריך טופי בסדרת האנימציה מחנה טופי.
בתחילת שנות ה-90 הקריירה של קנדי החלה לרדת, בה הופיע בסרטים כושלים מבחינה מסחרית ואף היה מועמד לפרס ראזי בקטגוריית השחקן הגרוע של השנה.
עם זאת, כמה מסרטיו הפכו ללהיטים גדולים - שכחו אותי בבית, ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה, וג'מייקה מתחת לאפס.
ב-4 במרץ 1994 קנדי לן בבית מלון שבדורנגו, מקסיקו, שם שהה לצורך צילומי הסרט "Wagons East!".
מעט אחרי חצות הוא מת בשנתו, כתוצאה מהתקף לב, בגיל 43. השאיר אחריו אישה ושני ילדים.
Marshללא קרדיט1991האם, הבן והרומן המסוכןדני מאלדון1991חולם בהקיץג'ק גייבל1991JFK תיק פתוחדין אנדרוז ג'וניור 1992קזינו של טעויותאוגי מורוסקו1992Boris and Natasha: The MovieKalishak1993Rookie of the YearCliff Murdoch (Announcer)ללא קרדיט1993ג'מייקה מתחת לאפסאירווינג "ארב" בליצר"1994Wagons East!
קמפבל (.John Wood Campbell, Jr; 8 ביוני 1910 – 11 ביולי 1971) היה דמות משפיעה במדע בדיוני אמריקאי.
מסוף 1937 ועד מותו ערך את Astounding Science Fiction, ונחשב למעצב "תור הזהב של המדע הבדיוני".
אייזיק אסימוב הכתיר את קמפבל כ.
כסופר, קמפבל פרסם אופרת חלל סופר מדעית תחת שמו שלו וסיפורים זולים יותר תחת פסידונים "דון א.
הוא הפסיק לכתוב ספרות אחרי שהפך לעורך של Astounding Science Fiction.
קמפבל נולד בניוארק, ניו ג'רזי בשנת 1910 והחל ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), שם התיידד עם נורברט וינר, שטבע את המונח קיברנטיקה.
הוא החל לכתוב מדע בדיוני בגיל 18 והצליח במכירת סיפוריו הראשונים.