tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרכבת המשוריינת וצוותה ספגו שוב ושוב ממתקפות אוויר וירי תותחים של האויב, ולעיתים הם נאלצו לקחת חלק ישיר בלחימה.
במהלך מלחמת האזרחים ביקרו ברכבת הרבה דמויות בולשביקיות מפורסמות, בהן יוסיף סטלין, כמו גם עיתונאים וסופרים.
הרכבת כונתה "רכבת הניצחון" והוענק לה בשנת 1919 עיטור הדגל האדום, על תרומתה להקמת הצבא האדום ולביסוס כוחו של הבולשביזם ברוסיה הסובייטית לאחר מכן.
בשנת 1922 תוכנן לארגן את הצגת הרכבת המפורסמת בתערוכה, וכן לקיים את "שבוע היסטוריית הרכבת"; מאוחר יותר, בקשר לרדיפת טרוצקי, סיפור ההיסטוריה של הרכבת הושתק בברית המועצות.
"רכבת לצפון" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי אסף אמדורסקי.
השיר יצא לאור במאי 2008, כסינגל הראשון מתוך האלבום "הרי את", על ידי חברת התקליטים א.א.
השיר נכתב והולחן על ידי אסף אמדורסקי והופק על ידי אמדורסקי ורונן בר חורין.
השיר הוא בסגנון הרוק האלקטרוני המאפיין את שאר השירים באלבום.
השיר נקרא במקור "קקי בכנרת".
יוסי חרסונסקי ציין את השיר בחיוב והעניק לו ציון של ארבעה כוכבים מתוך חמישה.
זמן מה לאחר צאת האלבום, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר עד כה מעל ל-1.7 מיליון השמעות.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, בוים על ידי נועם ורדי והועלה לערוץ היוטיוב של אמדורסקי ב-23 בנובמבר 2010.
רכבת הקרח הוא סרט פעולה-מדע בדיוני משנת 2013, המבוסס על הרומן הגרפי הצרפתי "רכבת הקרח" מאת הסופר ז'אק לוב, בנז'מין לגראן וז'אן מארק רושט.
הסרט מבוים על ידי הבמאי בונג ג'ון-הו עם תסריט שנכתב על ידיו ועל ידי וקלי מסטרסון.
הסרט הוא סרטו הראשון בשפה האנגלית של בונג; כמעט 85% מהדיאלוג המדובר במהלך הסרט הוא באנגלית.
אוונס מגלם את דמותו של קרטיס אוורט, בן למעמד זנב הרכבת, המעמד הנמוך ביותר, כשהוא מוביל מהפכה נגד בני המעמד הגבוה השולטים בקדמת הרכבת.
הסרט זכה לתהודה ביקורתית, והופיע ברשימות עשרת הסרטים המובילות ביותר של מבקרי הקולנוע משנת 2014 בעקבות יציאתו הבינלאומית.
שבחי הביקורות הופנו בעיקר לתוכנו של הסרט, לבימויו ולביצועי השחקנים, ובמיוחד של אוונס וסווינטון.
בתחילה, הסרט תוכנן לעלות בצורה מצומצמת בארצות הברית, התגובה הביקורתית לסרט הובילה את המפיצים להרחיב את ההקרנה לבתי קולנוע נוספים ובאמצעות שירותי VOD.
לאחר ניסיון להפסיק את ההתחממות הגלובלית באמצעות הנדסת אקלים שהשתבשה בצורה קטסטרופלית ויצרה עידן קרח מודרני בשנת 2014, שרידיה האחרונים של האנושות נכלאו בעל כורחם ברכבת מהפכנית המנוהלת על ידי איל התחבורה, וילפורד.
עד שנת 2031, הנוסעים ברכבת התבדלו לפי המעמד, כאשר בני המעמד הגבוה התמקמו בקדמת הרכבת ואילו בני המעמדות הנמוכים והעניים מוקמו בזנב הרכבת ונשמרים על ידי שומרים חמושים.
תחת עידודו של דמות-האב שלו, גיליאם, קרטיס ויד ימינו, אדגר, מובילים את נוסעי זנב הרכבת למרד לאחר שהם מבינים שהשומרים חמושים רק למראית העין.
השניים משחררים את נמוגונג, מומחה לביטחון שעזר ליצור את הרכבת, ואת בתו יונה, משביים.
נמוגונג עוזר לצבא זנב הרכבת להתקדם, אך עד מהרה בסופו של דבר הם מגיעים למבוי סתום כשהם נתקלים בשומרים נוספים המצוידים בגרזנים, עליהם מפקחת השרה מייסון.
בקטטה שלאחר מכן, קרטיס מאפשר להרוג את אדגר על מנת שיוכל ללכוד את מייסון ולהשתמש בה כקלף מיקוח לסיום הקרב.
צבא זנב הרכבת נשאר מאחור על מנת להחזיק את השומרים בשבי, ואילו קרטיס לוקח את מייסון יחד עם נמוגונג, יונה, לוחם מיומן בשם גריי, וטניה ואנדרו, שני הורים שילדיהם נלקחו מהם לקדמת הרכבת.
הקבוצה לא מודעת לכך שפרנקו, הנאמן למייסון, בורח מצבא זנב הרכבת כדי להזעיק שומרים נוספים.
בעוד הקבוצה של קרטיס עושה את דרכה אל הקטר, היא מגיעה לחדר הכיתה, שם המורה משתמשת בתלמידיה כהסחת דעת על מנת לתקוף ולהרוג את אנדרו לפני שגריי הורג אותה.
בזנב הרכבת, פרנקו משתמש בהסחת הדעת כדי להרוג את צבא זנב הרכבת וללכוד את גיליאם.
פרנקו שולח עדכון חי לטלוויזיה בכיתה כשהוא מוציא להורג את גיליאם; ובתמורה, קרטיס הורג את מייסון.
הקבוצה של קרטיס ממשיכה הלאה, אך פרנקו עולה על עקבותיהם במהרה.
טניה וגריי נהרגים לאחר שנלחמו והרגו לכאורה את פרנקו; קרטיס, נמוגונג ויונה ממשיכים הלאה.
כשהם מגיעים לקרון האחרון לפני הקטר.
נמוגונג מגלה שהוא ויונה אספו קרונול, סם ממכר אך גם חומר נפץ חזק, בו הוא מעוניין להשתמש במטרה לפוצץ את הדלת כלפי חוץ, מתוך אמונה שהם יכולים לשרוד.
קרטיס עוצר אותם, ומסביר שכשהיה צעיר, חלק זנב הרכבת החל לנהוג בקניבליזם, והוא כמעט היה מוכן לאכול את אדגר התינוק, אך גיליאם הציע לו את זרועו במקום זאת.
קרטיס רוצה להתמודד עם וילפורד כדי לשאול מדוע הוא יצר את המערכת האקולוגית הסגורה הזו.
קרטיס פוגש את וילפורד ולמרבה ההלם מגלה שהוא וגיליאם פעלו יחד כדי לביים את המרד של קרטיס במטרה לצמצם את אוכלוסיית נוסעי הרכבת.
וילפורד מורה להרוג 74% מנוסעי זנב הרכבת.
לאחר מכן, וילפורד מציע לקרטיס לקחת את תפקידו בהובלת הרכבת.
כשנראה כי קרטיס מוכן להסכים להצעה, יונה נכנסת פנימה ופותח לוח רצפה שחושף ילדים מזנב הרכבת, כולל ילדיהם של אנדרו וטניה, אנדי וטימי, עובדים על הקטר כעבדים.
מזועזע, קרטיס מכה את וילפורד ומציל את טימי מהמכונות, אך מאבד את זרועו בתהליך.
קרטיס נותן ליונה גפרורים כדי להצית את הקרונול, ואילו נמוגונג נלחם והורג את פרנקו, שעקב אחריהם.
כשהם מבינים שהדלת לחדר המכונות לא נסגרת, קרטיס ונמונגונג משתמשים בגופם כדי להגן על יונה וטימי מפני הפיצוץ.
הפיצוץ גורם למפולת שהורסת את הרכבת.
זמן קצר לאחר מכן, יונה וטימי נמלטים מההריסות, ושמים לב לדוב קוטב הניצב מרחוק, מה שמצביע על כך שקיימים חיים מחוץ לרכבת.
כריס אוונס - קרטיס אוורט, בן למעמד זנב הרכבת ומנהיג המהפכה.
סונג קאנג-הו - נמוגונג מינזו, אחד מהמומחים שתכננו את האבטחה על הרכבת.
אד האריס - וילפורד, יוצרה של הרכבת והמפקח על המנוע.
ג'ון הרט - גיליאם, המנהיג הרוחני של זנב הרכבת.
טילדה סווינטון - השרה מייסון, יד ימינו של וילפורד, השנייה בפיקוד על הרכבת והדוברת של וילפורד מזה 17 שנה.
ג'יימי בל - אדגר, יד ימינו של קרטיס.
אוקטביה ספנסר - טניה, אם הנחושה להחזיר את בנה שנעלם בנסיבות מסתוריות.
אוון ברמנר - אנדרו, אב חסר אונים שכל רצונו הוא להגן על בנו.
קו אה-סונג - יונה בתו בת ה-17 של נמוגונג מינזו, שמסוגלת לראות עתידות.
ולאד איבנוב - פרנקו, חסיד הנאמן לשרה מייסון ולווילפורד.
לוק פסקולינו - גריי, שומר ראשו של גיליאם, ולוחם שרירי, זריז ומהיר, המתמחה בהטלת סכינים.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בטיימס סקוור ב-29 ביולי 2013 בסיאול, דרום קוריאה, לפני שהוקרן בפסטיבל הסרטים האמריקאי בדאווי כסרט הנעילה ב-7 בספטמבר 2013, וב-7 בפברואר 2014 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברלין.
הסרט פתח את פסטיבל הסרטים בלוס אנג'לס ב-11 ביוני 2014, ובפסטיבל הקולנוע הבינלאומי באדינבורו ב-22 ביוני 2014.
ב-9 בנובמבר 2012, "The Weinstein Company" רכשה את זכויות ההפצה של הסרט מ-"CJ Entertainment", על סמך התסריט וכמה קטעים שצולמו, עם תוכנית להפצה נרחבת בצפון אמריקה, כמו גם ברחבי בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-27 ביוני 2014 בשמונה בתי קולנוע בלבד בערים נבחרות.
עיכוב זה נגרם על ידי הארווי וויינשטיין, בעליה של "The Weinstein Company", שביקש לערוך 20 דקות של קטעי צילום ולהוסיף מונולוגים לקטעי הפתיחה והסגירה של הסרט, אך בונג סירב לכך בתוקף.
בתגובה, קמפיין שדרש להפיץ את גרסת הבמאי לסרט בארצות הברית נוצר על ידי הפעיל הקולנועי דניס הרד-בשור.
בסופו של דבר, בונג הצליח להפיץ את הסרט בצורתו המקורית; עם זאת, הפצת הסרט עבר לידיה של "Radius-TWC", מה שאומר שהסרט קיבל רק הפצה מצומצמת בבתי הקולנוע של בית האמנות.
ב-3 ביולי 2014 הוכרז כי בזכות הביקורות החיוביות, הסרט יזכה להפצה רחבה יותר ויוצג במעל ל-150 בתי קולנוע.
הסרט הופץ בפורמטי DVD ו-Blu-ray במדינות שונות, כולל צרפת וקוריאה, תחילה, לפני שהסרט עלה לראשונה בבתי הקולנוע בצפון אמריקה.
בסופו של דבר, הסרט הופץ למדיה הביתית בצפון אמריקה ב-21 באוקטובר 2014. זמן קצר לאחר מכן, הסרט עלה לנטפליקס ב-1 בנובמבר 2014. הסרט לא זכה לפרסום נרחב בבריטניה עד שהפך לזמין דיגיטלית בפריים וידאו בנובמבר 2018. הסרט הפך לזמין בנטפליקס בבריטניה ב-1 במאי 2019.
הסרט עובד על ידי אולפני "Tomorrow Studios" לסדרת טלוויזיה אמריקאית בת שתי עונות שהוזמנו מראש ושעלתה לשידור בנטפליקס ותועלה לשידור ברשת "TNT" במהלך הרבעון השני של שנת 2020 בארצות הברית.
בסדרה מככבים, בין השאר, ג'ניפר קונלי ודויד דיגס, ועלילתו, שמאתחלת מחדש את אירועי הסרט, מתארת אירועים על רכבת הקרח שהחלו כשבע שנים לאחר הקטסטרופה העולמית.
הסדרה, שמאתחלת את אירועי הסרט, עוקבת אחר נוסעיה של "רכבת הקרח", רכבת ענקית הנעה בתנועה מתמדת ברחבי העולם הנושאת את שרידיה האחרונים של האנושות שבע שנים לאחר שהעולם הופך לשממה קפואה.
בסדרה מככבים דויד דיגס וג'ניפר קונלי לצידם של מיקי סאמנר, אנליז באסו, סשה פרולובה, אליסון רייט, בנג'מין היי, רוברטו אורבינה, קייטי מקגינס, סוזן פארק, לנה הול, שילה וונד, סאם אוטו, עדו גולדברג וג'יילין פלטשר.
השחקנים רוואן בלנצ'ארד, סטיבן אוג, ושון בין הצטרפו לצוות השחקנים הראשי בעונה השנייה.
הסדרה עמדה בהליכי פיתוח ברשת "TNT" במשך למעלה משלוש שנים, והתמודדה עם בעיות הפקה רבות ועיכובים שנבעו ממחלוקות יצירתיות בין מפיקי הסדרה לרשת.
הסדרה נותרה בהליכי פיתוח עד מאי 2019, אז הוכרז כי הסדרה תשודר במקום זאת ברשת האחות של "TNT", "TBS".
עם זאת, בספטמבר 2019, ההחלטה להחליף רשתות בוטלה.
ביולי 2021, טרם עליית העונה השלישית לשידור, נמסר כי הסדרה חודשה לעונה רביעית.
עלילת הסדרה מתרחשת שבע שנים לאחר שהעולם הפך לשממה קפואה ועוקבת אחר שרידיה האחרונים של האנושות, שכעת מאכלסים רכבת ענקית, המונה 1,001 קרונות, הנעה בתנועה מתמדת ללא הפסקה ומסתובבת ברחבי העולם.
הסדרה מעלה שאלות פילוסופיות על מלחמת המעמדות, הגדרתו של חוסר צדק חברתי ועל מהלכים פוליטיים הנובעים מהצורך לשרוד.
מלאני קאוויל (ג'ניפר קונלי) - ראש מחלקת האירוח (המחלקה האחראית על הדדיות היחסים בין הנוסעים) ודוברת הרכבת, האחראי על הכרזת הודעות המערכת על סיפון רכבת הקרח.
אף שרבים מבני מעמדה מתייחסים בזלזול לנוסעים מהמעמד הנמוך, מלאני מוקסמת מהם, מכיוון שהתחילה במעמד זהה לשלהם.
רובם של נוסעי הרכבת מאמינים שמלאני היא הנציגה של מר וילפורד, אך מאוחר יותר מתגלה שמלאני היא המהנדסת והמעצבת המקורית של רכבת הקרח.
לאורך הסדרה, מלאני נאלצת להתמודד עם נטל ניהול המשאבים והמחלוקות בין המעמדות, ושמירה על חוקי הברזל של וילפורד.
כשרק נוסעים מועטים מודעים לסוד זהותה האמיתית, היא גם נואשת לשמור על המיתוס של וילפורד ולהמשיך להשאיר את זהותה בסוד.
הבלש אנדרה לייטון (דויד דיגס) - בלש לשעבר שמבלה את ימיו בטיפול בכלוב החולדות שלו בזנב הרכבת, ומורד מסוכן המסייע בתיאום והובלת מהפכה נגד המעמד הגבוה במטרה לשפר את תנאי החיים הקשים בזנב הרכבת.
מכיוון שהוא בלש מחלק הרצח היחיד שנשאר בחיים בעולם, הוא מונחה באי-רצון על ידי מלאני לסייע בפתרון סדרת מקרי רצח; ומנצל את תפקידו החדש כבלש הרכבת על מנת לחקור את הרציחות, תוך כדי איסוף מודיעין לצורך תמיכה במהפכה.
בס פרנסיס טיל (מיקי סאמנר) - בלמית מהורהרת, אמפתית ומוכשרת, שמהווה חלק מכוח הביטחון של הרכבת.
בס היא שוטרת טירונית לשעבר של משטרת דטרויט, שהייתה עדה להרס העצמי של המחלקה במהלך ההקפאה.
היא מוצאת את עצמה במרכז סדרת מקרי רצח שמטלטלת את הסטטוס קוו הרגוע של הרכבת.
בס נמצאת במערכת יחסים רומנטית רצינית עם ג'ינג'ו, ומאוחר יותר עוברת למחלקה השנייה בעקבות נישואיהן.
רות וורדל (אליסון רייט) - יד ימינה של מלאני במחלקת האירוח שעוזרת במילוי בקשותיהם של נוסעי המחלקה הראשונה, ומפקחת על בקשות הרחקה מהזנב, או מסירת דרישות אליהם, פעילויות שהיא חשה שלא מתאימות לרמתה.
לפני ההקפאה רות ניהלה אכסניה קטנה, וגויסה באופן אישי לרכבת הקרח על ידי מר וילפורד בזמן שהתארח אצלה.
בנט נוקס (עדו גולדברג) - מהנדס בחדר המנועים של הרכבת, ואחד הנוסעים הבודדים המודעים לזהותה האמיתית של מלאני.
בנט הוא אחד המהנדסים המקוריים שעזרו בתכנון הרכבת, מה שהופך אותו לאחד הנוסעים הבודדים שמודעים לסודותיה העמוקים ביותר של הרכבת.
מאוחר יותר, מתגלה שהוא אהובה של מלאני.
ג'ינג'ו סונג (סוזן פארק) - קצינת החקלאות על סיפון רכבת הקרח שגרה במחלקה השנייה, שעובדת גם בתור השפית הטובה ביותר במסעדה המפוארת של הרכבת, וחברה באליטת הרכבת.
ג'ינגו נמצאת במערכת יחסים רומנטית רצינית עם בס, והיא מבין הנוסעים הבודדים המודעים לזהותה האמיתית של מלאני.
ג'וזי וולסטד (קייטי מקגינס) - אישה חזקה ופרקטית, שדואגת לנוסעי ולילדי זנב הרכבת, שמשתמשת בהכשרתה מתקופתה כווטרינרית לפני ההקפאה כדי לטפל בחולים או בפצועים, ואהובתו של אנדרה.
ג'ון "אוז" אוסווילר (סם אוטו) - בלם צעיר ושותפה של בס המשמש כדמות משטרתית ברכבת.
בעקבות טראומה רגשית, בה הוא מטפל באמצעות לקיחת סם הקרונולה, ג'ון נוהג בתקיפות וקשיחות יותר מבס בהתמודדות מול הנוסעים.
זארה פרמי (שילה וונד) - אשתו לשעבר של אנדרה, שלא הצליחה להסתגל לקשיי ההישרדות בתנאי העוני של הרכבת, ועזבה את הזנב במטרה להיות ברמנית בקרון הלילה, לזעמם הרב של שאר הנוסעים בזנב ולשברון לבו של אנדרה.
עם גיוסו של אנדרה כבלש הרכבת, היא נאלצת להתעמת עם עברה.
הבלם הראשי רוש (מייק או'אמלי) - בלם ראשי ומוביל בכוח הביטחון של רכבת הקרח, וקצין משטרה לשעבר.
רוש ואשתו שרדו את ההקפאה בגלל העסקתו ב"וילפורד תעשיות", אולם שניים משלושת ילדיו לא שרדו.
ג'יי." פולגר הבת (אנליז באסו) - בתם המתבגרת והמבודדת של ליילה ורוברט, שחיה במתחם עם הוריה במחלקה הראשונה.
על אף שהיא נראית כשקטה וחרוצה, ליילה נחשפת מאוחר יותר כפסיכופתית וסדיסטית רצחנית, וכמוח העומד מאחורי הרציחות הסדרתיות ברכבת הקרח, שבוצעו על ידי שומר ראשה ובן זוגה, אריק סוטו.
מיילס (ג'יילין פלטשר) - אחד הילדים הבודדים בזנב, שהוריו ואחותו הושארו מאחור למות בהקפאה כאשר קבוצת הפליטים שלהם פלשה לרכבת, וכעת הוא מגודל בעיקר על ידי אנדרה וג'וזי.
נער חכם ומוכשר, שהאינטליגנציה שלו מזכה אותו בחניכות נחשקת העתידה לאפשר לו לעבור במעלה הרכבת אל המחלקה השנייה.
בהמשך הוא ממונה לתפקיד חניך בחדר המנועים על ידי מלאני.
גבריאל ג'ייקוב-קרוס מגלם את דמותו של מיילס צעיר.
גברת אודרי (לינה הול) - המאדאם של קרונית הלילה, חלק מהמחלקה השלישית שמשמשת בעיקר לזנות אפלטונית וריפוי רוחני, שמייצגת את המחלקה השלישית בפני שאר הרכבת.
גברת אודרי היא פעילה שמצליחה להראות ולהדגים את האכזריות שנוצרה בעקבות ההבדלים החברתיים על סיפון רכבת הקרח, שרודפת אחר הזדמנויות לדרוש יותר מצפון חברתי ברכבת, כולל תמיכה במהפכתו של לייטון.
חאווייר "חאווי" דה לה טור (רוברטו אורבינה) - מהנדס בחדר המנועים של רכבת הקרח, ואחד מהנוסעים הבודדים המודעים לזהותה האמיתית של מלאני, שמשתמש באלגוריתמים מתקדמים על מנת לחזות את הסביבה סביב רכבת הקרח בכל עת.
תפקיד מרכזי החל מעונה שנייה:
אדון וילפורד (שון בין) - אדון הרכבת
פרגוס מקונול (בנג'מין היי) - נוסע שגר בחלק האחורי של הרכבת, שעוזר לאמו לטפל באביו החולה, ועושה כמיטב יכולתו לתרום למאבקי החיים היומיומיים בחלק האחורי של הרכבת.
פיקסי אריאק (סשה פרולובה) - "זיקית" מוזרה, מסתורית, חסרת מעצורים וכריזמטית, שחוזרת לקדמת הרכבת לאחר עונש של שלוש שנים בקרון הכלא ונאבקת להתאקלם בחייה הישנים.
אלכסנדרה (רוואן בלנצ'ארד) - צעירה בת 17 בעלת קשרים מסתוריים להיסטוריה של רכבת הקרח.
פייק (סטיבן אוג) מנהיג קשוח ומצולק, שריצה עונש בכלא במחוז קוק בגין שוד מזוין בזמן ההקפאה, אך נמלט.
מרפי) - טקטיקן מבריק, מנהיג קשוח וחייל בכוחות המיוחדים לשעבר, SAS הבריטית, שפיקדה על גברים לפני ההקפאה.
הוא מתענג על שמירת הסדר ונהנה להילחם בצורה מלוכלכת.
קלימפ (האפי אנדרסון) מדען שהפך לרופא, המפקח על אותם אלו שהורע מצבם מספיק כדי להישפט למגירות דמויות ארונות מתים.
ביג ג'ון (ג'ונתן לויד ווקר) - נוסע עני מזנב הרכבת הנאלץ לבצע עבודה קשה דמוית עבדות.
בויאן בוסקוביץ' (אלכס פאונוביץ') - חבר גדול ומפחיד למראה בצוות הפריצה, אחת העבודות המסוכנות ביותר ברכבת, בעל צלקות מכוויות קור שרגיל לקור ונוהג להתבדח על הסכנות שעבודה.
טרנס (שון טוב) - אב בית שהפך לגנגנסטר.
בעל אישיות מקסימה, ערמומית ומסוכנת, השולט בשוק השחור בעוצמה חידתית.
לילה פוגלר (קרי או'מאלי) - עורכת דין לשעבר שמגנה בכל תוקף על עצמה, ועל שאר קדמת הרכבת מתוקף אינטרס משותף לשמור על ביטחונם ועל הפריבילגיות שלהם.
האוסטרלי האחרון (אהרון גלניין) - נוסע מפרת' בעל רצון עז לשרוד, כי ככל ידיעתו, הוא האוסטרלי האחרון על פני כדור הארץ.
מיס גיליס (פיונה ורום) - מורה האחראית על חינוך הדור הבא של ילדי הרכבת.
סייקס (צ'לסי האריס) - פעיל סמוי הנודע בקור רוחו בעל נאמנויות מפוקפקות המשמש כיועץ הימני של מנהיג חדש וחשוב.
קווין (טום ליפינסקי) - חבר מכובד בקרון האירוח שמועד לתאונות.
בעודו מתלונן על הבוס שלו ודבק בתחושת הקפדנות שלו על הכללים, לקווין יש פוטנציאל להישבר תחת הלחץ.
גברת הידווד (סקינה ג'פרי) - מדענית הפועלת בהסתגרות לצד בעלה, מר הידווד.
הצמד האידיוסינקרטי, הדואג רק למחקר שלהם וזה לזה, מקדיש את עצמו לדחיפת גבולות ההתקדמות המדעית על חשבון האנושות והמוסר.
מר הידווד (דמיאן יאנג) - מדען הפועל בהסתגרות לצד אשתו, גברת הידווד.
ברקמן פולר (בנג'מין צ'ארלס ווטסון)
בנובמבר 2015, "Tomorrow Studios" רכשו את הזכויות לפיתוח סדרת טלוויזיה המבוססת על הסרט "רכבת הקרח" שיצא לאקרנים בשנת 2013, שבעצמו התבסס על הרומן הגרפי הצרפתי "רכבת הקרח" שיצא לאור בשנת 1982. במאי הסרט, בונג ג'ון-הו, הצטרף לצוות ההפקה כמפיק בפועל לצידם של מרטי אדלשטיין וג'וש פרידמן, שגם כתב את התסריט.
שנה לאחר מכן, בנובמבר 2016, הוזמן לפרויקט פיילוט יחד עם תסריטי גיבוי על ידי רשת "TNT".
במאי 2017, הוכרז כי הבמאי סקוט דריקסון יביים את הפיילוט שנכתב על ידי פרידמן.
בינואר 2018, רשת "TNT" הזמינה סדרה מלאה.
בהמשך אותו החודש, פרידמן הועף מהפרויקט על ידי רשת "TNT" בגלל מחלוקות יצירתיות.
חודש לאחר מכן, גרים מנסון מונה להחליף את פרידמן כמפיק בפועל.
ביוני, דריקסון סירב לחזור לביים את הפיילוט עקב סכסוכים יצירתיים עם מנסון, והסביר בטוויטר:
פחות משבועיים לאחר מכן, ג'יימס הווס הצטרף לסדרה כמפיק בפועל-שותף וכבמאי על מנת לפקח על הצילומים המחודשים לפיילוט.
לדברי מנסון, ההפקה לא השתמשה בכמעט שום דבר מצילומי הפיילוט המקורי מחוץ מסצנה אחת בעלת אפקטים מיוחדים, ושהצילומים המחודשים היוו את הגורם העיקרי לעיכוב בעלייתה של הסדרה לשידור.
בהמשך אותו חודש, נטפליקס רכשה את זכויות ההפצה הבינלאומיות לשידור הסדרה מחוץ לארצות הברית וסין.
במאי 2019, הוכרז כי הסדרה תשודר ברשת "TBS" במקום ברשת "TNT" באביב 2020, וכי הרשת כבר הזמינה לסדרה עונה שנייה.
באותו החודש הוכרז גם כי שירות המדיה "Huanxi Media Group" חתמה על זכויות השידור של שתי העונות הראשונות באופן בלעדי בסין.
מנסון עתיד לחזור כמפיק בפועל של עונתה השנייה.
בספטמבר 2019, הוכרז כי ההחלטה להחליף רשתות התבטלה והסדרה תשודר ברשת "TNT" כמתוכנן.
הסדרה נועדה להוות אתחול מחודש לסרט המקורי משנת 2013. עלילת הסדרה מתרחשת שבע שנים לאחר שאסון אקלימי הפך את העולם החיצון לבלתי-ניתן למגורים, מה שאילץ את שארית האנושות לחיות כלואים בתוך רכבת ענקית הנעה בתנועה בלתי-פוסקת סביב העולם.
הסדרה חוקרת את מאבקי הפערים בין המעמדות השונות, שכן נוסעי הרכבת מופרדים על בסיס מעמד כלכלי.
במאי 2017, דווח על ליהוקו של השחקן דויד דיגס לדמותו של לייטון וול.
בחודש שלאחר מכן, ג'ניפר קונלי ומיקי סאמנר לוהקו לדמויותיהם של מלאני קאוויל ובס טיל, בהתאמה.
הליכי הליהוק נמשכו לכל אורכו של חודש יוני; בו לוהקו אנליז באסו, סשה פרולובה, אליסון רייט, בנג'מין היי, רוברטו אורבינה וקייטי מקגינס.
באותו אוגוסט, הוכרז כי סוזן פארק לוהקה לדמותה של ג'ינג'ו.
בספטמבר, לינה הול לוהקה לדמותה של סאיורי.
ההכרזה על הזמנת הסדרה בינואר 2018 חשפה כי שילה וונד וסאם אוטו לוהקו בתפקידים לא ידועים, אך על פי הדיווחים, וונד לוהקה לדמותה של זארה, בעוד אוטו לוהק לדמותו של ג'ון "אוז" אוסווילר.
באוגוסט, עדו גולדברג וג'יילין פלטשר לוהקו לדמויותיהם של בנט ומיילס, בהתאמה.
במהלך חודש אוגוסט הוכרז גם על ליהוקים לתפקידים משניים, בהם סטיבן אוג שלוהק לדמותו של פייק, טימותי וי.
מרפי שלוהק לדמותו של המפקד גריי, האפי אנדרסון שלוהק לדמותו של קלימפט, ג'ונתן לויד ווקר שלוהק לדמותו של ביג ג'ון, ואלכס פאונוביץ' שלוהק לדמותו של בויאן בוסקוביץ'.
בחודש שלאחר מכן, שון טוב וקרי אומאלי לוהקו לדמויותיהם של טרנס וליילה פולגר, בהתאמה.
באוקטובר, אהרון גלניין לוהק לדמותו של האוסטרלי האחרון לצידה של פיונה ורום כמיס ג'יליס.
במרץ 2019, רוואן בלנצ'ארד לוהקה לדמותה של אלכסנדרה בתפקיד אורח עם אפשרות לקבל תפקיד ראשי אם הסדרה תחודש לעונה שנייה.
קידומה של רוואן בלנצ'ארד לצוות השחקנים הראשי בעונה השנייה אושר עם חידוש הסדרה באותו מאי.
ביוני, גם אוג קודם לצוות השחקנים הראשי בעונה השנייה.
באוקטובר נודע שצ'לסי האריס לוהק לדמותו של סייקס.
בהמשך אותו חודש הוכרז גם ששון בין לוהק לתפקיד ראשי בעונה השנייה.
בנובמבר, טום ליפינסקי לוהק לדמותו של קווין בעונה השנייה.
בדצמבר, דמיאן יאנג וסקינה ג'פרי לוהקו לדמויותיהם של מר וגברת הידווד, בהתאמה.
בינואר 2017, דווח כי צילומי הסדרה אמורים להתחיל באמצע מרץ של אותה שנה.
עד 25 בספטמבר, במאי הפיילוט, סקוט דריקסון, ציין כי הפקת הסדרה החלה רשמית.
צילומים מחדש לפיילוט, יחד עם שאר העונה הראשונה, שעליהן פיקח הבמאי החדש, ג'יימס הווס, החלו ב-20 באוגוסט 2018 בוונקובר, קולומביה הבריטית והסתיימו ב-24 בינואר 2019. צילומי העונה השנייה החלו ב-21 באוקטובר 2019 בלנגלי, קולומביה הבריטית, והיו עתידים להסתיים ב-20 במרץ 2020. במרץ 2020, הצילומים הופסקו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
הסדרה עלתה לשידור לראשונה ברשת "TNT" בארצות הברית ב-7 במאי 2020, ואילו שירות הזרמת המדיה נטפליקס משדרת את הסדרה ברחבי העולם מחוץ לארצות הברית וסין.
שירות המדיה של Huanxi אמורה לשדר את שתי העונות הראשונות באופן בלעדי בסין.
במקור, הסדרה התעתדה לעלות לראשונה לשידור ב-31 במאי 2020, אך בתחילת אפריל, התאריך הוקדם ל-17 במאי 2020. ברט וייץ, מנכ"ל "TNT", אמר כי תאריך העלייה לשידור הוקדם בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
חברי צוות השחקנים, קונלי, דיגס, רייט, סאמנר, הול ואוג, השתתפו הגיעו לסן דייגו במטרה להשתתף בכנס הקומיק-קון 2019, יחד עם המפיקים הבכירים מנסון, אדלשטיין וקלמנטס על מנת לקדם את הסדרה ולהציג לראשונה את טריילר הרשמי הראשון שלה.
במסגרת הקידום לסדרה, חולקו בפאנל חטיפי חלבון המחקים את אלו מהסרט.
אתר הביקורות האמריקאי, Rotten Tomatoes ריכז 82 ביקורות מבקרים, זיהה 63% מהן כחיוביות ודיווח על דירוג ממוצע של 6.5/10 לעונה הראשונה.
על פי קונצנזוס המבקרים של האתר:אתר הביקורות האמריקאי Metacritic נתן לעונה הראשונה ציון ממוצע משוקלל של 55 מתוך 100, בהתבסס על 25 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
לעונה השנייה, אתר Rotten Tomatoes דיווח על דירוג אהדה של 88% על סמך 16 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.1/10. על פי קונצנזוס המבקרים של האתר:Metacritic העניקה לעונה השנייה ציון ממוצע משוקלל של 59 מתוך 100 על סמך 5 ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
"רכבת הרים" הוא שיר של הזמר אייל גולן, מתוך אלבומו, מכאן ועד הנצח, אשר יצא לאור ב-12 באפריל 2020.
השיר הוא בלדה בסגנון הפופ הים-תיכוני, המאפיין את מרבית שירי האלבום "מכאן ועד הנצח", והוא נכתב והולחן על ידי מורן דוד ואבישי רם והופק על ידי מתן דרור.
עם צאת האלבום, זכה השיר להצלחה, כשהגיע בשיאו אל המקום ה-72 במצעד שירי הספוטיפיי הישראליים השבועי, וצבר באותו השבוע כ-34,735 השמעות.
נכון לספטמבר 2020, הוא עומד על כ-600 השמעות בפלטפורמה, וכ-7 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של תחנת הרדיו גלגלצ ואתר ynet לשנת תש"ף הגיע השיר למקום ה-23. נכון לאוגוסט 2025, לשיר יש למעלה מ-17 מיליון צפיות ביוטיוב.
אבי שושן מאתר ynet ביקר את האלבום "מכאן ועד הנצח", ואמר על השיר כי הוא מבין "הבלדות היותר חזקות שלו".
גם דודי פטימר ממעריב אונליין העניק ביקורת לאלבום, ואמר על השיר כי הוא "כולל אמנם טקסט טוב ומלנכולי, אבל הלחן שלו מרדים, משעמם, מייגע ולא סוחף את המאזין להמשיך לשמוע את כולו".
רכבת הקרח הוא רומן גרפי צרפתי פוסט-אפוקליפטי שנוצר על ידי ז'אק לוב וז'אן מארק ויצא לאור על ידי קסטרמן.
הרומן הגרפי פורסם לראשונה בשנת 1982 תחת הכותרת Le Transperceneige ומאוחר יותר נקרא "הבריחה".
הסדרה יצאה בשני כרכים על ידי המחבר בנז'מין לגראן, שהחליף את ז'אק לוב, עם הספר "המגלים" שפורסם בשנת 1999 ו"מעבר" בשנת 2000. כרך רביעי, בשם "מסוף", נכתב על ידי אוליבייה בוקט וראה אור בשנת 2015.
העלילה מתארת רכבת לאחר עידן קרח שכיסה את העולם כולו בקרח ושלג וכל האוכלוסייה חיה ברכבות נוסעות, כשכל רכבת מחולקת לאוכלוסייה אמידה החיה בחזית ואוכלוסייה ענייה החיה בקרונות האחוריים של הרכבת.
לאחר שאסון סביבתי גורם לעידן קרח, האנושות תופסת רכבת של 1,001 קרונות הנקראת "רכבת הקרח".
עם תחילת הסיפור, גבר בשם פרולוף מוכנס להסגר לאחר שנמלט מהקרונות האחוריים ביותר ואליו מצטרפת אישה בשם אדלין בלו: בעצמה חלק מתנועה לשילוב חברי קרונות הרכבת האחוריים, עם חיים בתנאים קלושים, לשאר הרכבת.
כשהיא מנסה לחלץ את פרולוף, בלו נכנסת איתו בהסגר.
השניים נקראים בסופו של דבר לפגוש את קולונל קרימסון ועוברים בכמה קרונות שונים של הרכבת.
כשהם מתקדמים, פרולוף ובלאו צופים בפירות טריים, ירקות ובשר, מותרות שלדעתם נכחדו ולא קיימים בקרונות האחוריים של הרכבת.
קרימסון מסביר לפרולוף ולבלו כי רכבת הקרח החלה להאט, ומבקש את עזרתם של פרולוף ובלו בקידום הנוסעים בחלק האחורי של הרכבת, כדי לאפשר את ניתוק הקרונות האחוריים.
בלו וחברי קבוצתה מסכימים, אך פרולוף מגלה שקרימסון מתכוון לנתק את הקרונות האחוריים בזמן שחבריו עליה.
לאחר שהזהיר את חבריה של בלו, בלו ופרולוף בורחים לקדמת הרכבת, נרדפים על ידי הצבא.
במקביל וירוס, המופץ לכאורה על ידי פרולוף, מדביק אחרים על סיפונה של הרכבת ואת ההתקדמות הבריאה לחזיתה.
לפני שמגיע למנוע של רכבת הקרח, פרולוף שובר את כל החלונות בקרון האחרון מסיבות לא ידועות.
בלו מתה מהקור בזמן שפרולוף נחלץ על ידי אלק פורסטר, המהנדס שמאחורי רכבת הקרח, שממנה אותו כמטפל למנוע 'אולגה'.
בזמן שהם מדברים, הקרונות האחוריים מנותקים.
פרולוף מחליף את פורסטר בתפקיד האפוטרופוס של אולגה, אך מבין שהנגיף הרג את כל האחרים על הסיפון וכי ימיו ספורים מכיוון שהרכבת לא יכולה לנסוע לנצח.
לאחר שאבד קשר עם רכבת הקרח, מי שעולה על רכבת שנייה, שוברת הקרח, חוששים מהתנגשות.
כמה חוקרים נשלחים לתרגיל בלימה, שם הם עוצרים את הרכבת.
רק חוקר אחד חוזר בחיים, ועד מהרה נעלם.
שבע עשרה שנים לאחר מכן, פוג ואלס מצטרף לאחד מתרגילי הבלימה החצי סדירים כעת, כדי למנוע התנגשות עם רכבת הקרח.
פויג לא מציית לפקודות במהלך תרגיל הבלימה, ולכן כנקמה הוא מואשם באופן כוזב ברצח אחד מחבריו החוקרים.
הוא נידון להטיס מטוס קטן במה שנחשב למשימת התאבדות.
פוג טס לפני הרכבת ומזהה גשר שהורד ומזהיר את הרכבת, אך המועצה רוצה שהוא ימות ומאפשרת לו לחזור ולהנחית את מטוסו.
פוג מאיים להפיל את מטוסו אל הרכבת ולהפיל אותה מהפסים, ואילו אהובתו ואל משדרת צילומים לכל מי שעולה על הרכבת.
מאמציהם מאלצים את המועצה לנצל את האירוע כך שפויג מכונה כעת הגיבור של הצלת הרכבת.
לאחר מכן נחשף בפני פוג כי במהלך תרגיל הבלימה הראשון, מפסק הקרח פגע ברכבת הקרח והמנוע שלה הועלה על סיפונם.
החוקר היחיד שנותר בחיים מטפל במנוע יחד עם פרולוף, שמדבר רק עם המנוע.
המועצה שומרת על המיתוס לפיו רכבת הקרח נעה ללא שליטה ועדיין מקיפה את העולם, כדי לשלוט באוכלוסייה בפחד.
הרכבת מזהה אות רדיו שמקורו מעבר לאוקיינוס הקפוא.
פוג מחליט לעקוב אחר הרדיו למקורו ומתגלה כי הרכבת יכולה לנסוע מהמסילה באמצעות זחלים עולים.
רמת החיים מתדרדרת על הרכבת ומגיעה לשיאה במרד כושל אך חמור ובו נהרגים אנשים רבים, וקרונות ומשאבים רבים נהרסים והופכים את תנאי החיים לקשים עוד יותר.
הרכבת חוצה לבסוף את האוקיינוס הקפוא ומגיעה למקור האות, אך החוקרים הרוסים לגלות שאין אנשים: רק אות אוטומטי.
ללא חום או אוכל ברכבת, נוסעי שוברת הקרח בוחרים בלורה לואיס כמנהיגתם החדשה.
פוג לומד שחברתו ואל בהריון וחוקריו מחפשים אחר מקור כוחה של תחנת הרדיו.
הם מגלים שתחנת הרדיו היא למעשה הקומה העליונה של גורד שחקים וקומת הקרקע היא תחנת רכבת.
הם מפעילים משואות שמאפשרות לשוברת הקרח להתנגש בתחנה, ובכך לספק מחסה אך ההתנגשות פוגעת באופן קריטי ברכבת תוך כדי.
לורה עוצרת את פוג, כיוון שהיא רואה בו כאחראי להחלטה הגורלית לחצות את האוקיינוס ולהרס הרכבת בסופו של דבר.
במהלך חקר התחנה תופסים הנוסעים אנשים שחובשים מסכות עכברים.
הנוסעים מקבלים אוכל, אך מכניסים אותם להסגר ומחוסנים למחלות.
הנוסעים מורשים להצטרף לקהילת העכברים, אך נאלצים לבצע קידוד ולבדוק דם, וילדים ונשים בהריון נלקחים ל"טיפול מיוחד".
ואל משתמשת בהסחת דעת כדי להימנע מבדיקת דם, שתחשוף את הריונה.
מתגלה כי המתחם הוא מעבדת מחקר היברידית ופארק שעשועים בשם ארץ העתיד.
מייסדיה המטורללים, "החלפנים", האריכו את חייהם באמצעות תאי גזע של תינוקות והשתמשו באות הרדיו כדי לפתות את כל הרכבות האחרות אליהם: היו עשר רכבות, מתוכם שוברת הקרח הייתה האחרונה מבין שבע שהגיעו בהצלחה לתחנה.
עוד מתגלה כי המתגים מחליפים את כל העכברים ומבצעים ניסויים גנטיים בעוברים ותינוקות, בניסיון מוטעה להנדס זן אנושי מושלם.
לורה מסגירה את ואל, שנלקחת.
בזמן שזה קרה, פוג נמלט משבי והתאושש בעזרת המהנדס.
בתחפושת כעכבר חושף פויג כי מפעל הגרעין המפעיל את המתחם דולף והורג אט אט את האוכלוסייה.
פוג מתאחד עם טום (מפעיל המכ"ם לשעבר), ואל וחוקרים אחרים, ויחד הם משחררים את הילדים ובעלי החיים המוחזקים בשבי.
הם חוזרים לשוברת הקרח, אותה תיקן המהנדס, אך מולו עומדים עכברים חמושים.
פויג מתאר את המצב ופונה אליהם להצטרף אליו ולנוסעים האחרים, ורבים מהעכברים לוקים בפגם.
הסיפור מסתיים בעתיד: ציידים הרגו זה עתה לוויתן קטלני, וכשפוג מת מזקנה, מוצגת הצצה של פרחים הצומחים מתוך חלקת אדמה מופשרת.
עלילתו מתרחשת לפני אירוע ההכחדה ההמוני שגרם לעידן הקרח.
חלק זה מתרחש ימים לאחר אירוע הכחדה.
עלילתו מתרחשת זמן קצר לאחר אירוע הכחדה ולאחר "אפוקליפסה: חלק 2".
הבמאי הקוריאני בונג ג'ון-הו עיבד את הרומן הגרפי לסרט קולנוע בשם רכבת הקרח, שיצא במקור בשנת 2013, ועלה לאקרנים בשנה שלאחר מכן בארצות הברית.
סדרת טלוויזיה בשם "רכבת הקרח" פותחה עם ג'וש פרידמן שכתב ובונג שהפיק.
בנובמבר 2016 הזמינה TNT פרק פיילוט בסדרה.
במאי 2017 דווח כי דויד דיגס יככב בסדרה וסקוט דריקסון יביים את הפיילוט וישמש כבמאי ומפיק הסדרה.
דריקסון צילם פרק פיילוט ארוך, אך סירב לבצע צילומים קיצוניים מחדש.
פרק הבכורה של הסדרה שודר לראשונה ברשת TNT ב-17 במאי 2020.
רכבת לדארג'ילינג הוא סרט דרמה-קומי אמריקאי משנת 2007 בבימויו של וס אנדרסון אותו הפיק יחד עם סקוט רודין, רומן קופולה ולידיה דין פילצ'ר ונכתב יחד עם קופולה וג'ייסון שוורצמן.
בסרט מככבים שוורצמן, אוון וילסון, ואדריאן ברודי כשלושה אחים מנוכרים המסכימים להיפגש בהודו שנה לאחר הלווית אביהם ל"מסע רוחני" ברכבת.
צוות השחקנים כולל גם את וריס אהלווליה, אמארה קארן, ברבט שרדר ואנג'ליקה יוסטון והופעות קמע של נטלי פורטמן, קמילה רתרפורד, אירפאן קאן וביל מארי.
הסרט יצא לאקרנים ב-26 באוקטובר 2007 על ידי Fox Searchlight Pictures.
רוב הביקורות היו חיוביות והוא הרוויח 35 מיליון דולר כשהופק בתקציב של 17.5 מיליון דולר.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-64 של ונציה והתחרה בפרס אריה הזהב.
ב-2007 הסרט נבחר להיכלל בין הסרטים המובילים של השנה בטקס פרסי NYFCO .
סרטו הקצר של אנדרסון, מלון שבלייה , בכיכובם של שוורצמן ונטלי פורטמן, משמש כפרולוג לסרט.
בפתיחה נראה איש עסקים אלמוני (ביל מארי) שלא מצליח לתפוס את הרכבת שלו, "The Darjeeling Limited", כשהיא עוזבת את הרציף, והאיש נחבט על ידי גבר צעיר יותר, פיטר ויטמן (ברודי) שמצליח לעלות לקרון ברגע האחרון.
פיטר מתאחד עם שני אחיו פרנסיס וג'ק.
השלושה לא התראו מאז ההלוייה של אביהם שנה קודם לכן.
פרנסיס, המבוגר ביותר, שרד לאחרונה תאונת אופנוע כמעט קטלנית (שהשאירה את פניו וראשו מכוסים בתחבושות) ומבקש להתפייס עם אחיו במסע של גילוי עצמי רוחני.
הוא גם מחפש בחשאי אחר אמם, אותה לא ראו האחים שנים רבות.
בעזרת עוזרו ברנדן, פרנסיס מתווה מסלול קפדני לטיול ומחרים את הדרכונים של אחיו כדי למנוע מהם לרדת מהרכבת מוקדם מדי.
השלושה ממשיכים להתאבל על מות אביהם, כל אחד בדרכו.
שלושתם נושאים חפצים רבים במזוודות המסומנים בראשי התיבות של אביהם, לצד חפצים אישיים נוספים שהיו שייכים לו.
הרכבת לוקחת את האחים דרך האזור הכפרי ואל מקדשים הינדים שונים.
המתח גדל כאשר ג'ק, הצעיר ופיטר כועסים על התנהגותו השטלתנית של פרנסיס.
פרנסיס חושף בסופו של דבר את תוכניתו להיפגש עם אמם, שהפכה לנזירה המתגוררת במנזר נוצרי בהרי ההימלאיה.
פיטר וג'ק כועסים, וטוענים שלא היו מגיעים למסע אם היו יודעים זאת מראש.
המתח מגיע לשיאו, ולשלושה יש מריבה פיזית ברכבת, שמטרידה את מנוחתם של הנוסעים האחרים והם מושלכים החוצה עם כל המטען שלהם.
ברנדן מוסר לבנים מכתב מאמם, שתוכנו מרמז שהיא לא רוצה לראות אותם.
האחים מחליטים לעזוב את הודו, ללכת כל אחד לדרכו ולא לחזור לעולם.
לאחר טיול במדבר, האחים רואים שלושה נערים צעירים נופלים לתוך נהר.
ג'ק ופרנסיס מצילים שניים מהנערים, אך פיטר לא מצליח להציל את השלישי, שמת.
הם נושאים את הגופה בחזרה לכפרם של הנערים, שם הם מבלים את הלילה ומקבלים יחס אדיב.
הם משתתפים בהלוויה למחרת וחווים פלשבק מודחק: שלושת האחים (בליווי אליס, אשתו של פיטר) נראים בדרך להלוויה של אביהם בניו יורק, ואז עוצרים לאסוף את הפורשה שלו מהמוסך, אף על פי שהמכונית טרם תוקנה.
מתברר כי מותו של אביהם נבע מדריסת מונית, וכי אמם לא השתתפה בהלוויה.
בחזרה להווה, האחים מגיעים לשדה התעופה, אך הם מחליטים לפתע לקרוע את הכרטיסי הטיסה וללכת לבקר את אמם בניגוד לרצונה.
הם מגיעים למנזר, שם אמם מופתעת אך שמחה לראות אותם.
פרנסיס מודה שהתאונה שלו הייתה למעשה ניסיון התאבדות.
באותו לילה, לאחר שהאחים מתעמתים עם אמם על כך שנטשה אותם, המשפחה מתאספת בדממה ומתחברת מחדש באהבה.
האחים מתעוררים למחרת בבוקר ומגלים שאמם נעלמה, והשאירה להם ארוחת הבוקר.
הם מחליטים לא לחכות שהיא תחזור.
בתחנת הרכבת, שלושת האחים רצים לרכבת אחרת בשם "Bengal Lancer" ומשליכים בשמחה את כל המזוודות והתיקים של אביהם כדי לתפוס אותה.
על הקרון, פרנסיס מציע להחזיר לפיטר וג'ק את הדרכונים שלהם, אך הם מורים לו להמשיך לשמור אותם.
וריס אהלווליה – הדייל הראשי
ביל מארי – איש העסקים
קומאר פאלנה – איש זקן
חלק גדול מהסרט, כולל סצנת הפתיחה, צולם בג'ודפור, ראג'סטאן.
שדה התעופה הבינלאומי המוצג לקראת סוף הסרט הוא בניין הטרמינל הישן של נמל התעופה אודייפור.
סצנת הפילים צולמה בנרליי .
הסצנות המתרחשות בניו יורק צולמו בלונג איילנד.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מרוב המבקרים.
על פי האתר Rotten Tomatoes, 69% מהמבקרים נתנו לסרט ביקורות חיוביות, על סמך 193 ביקורות, עם ממוצע משוקלל של 6.70/10. לפי הקונצנזוס באתר: "עם השילוב המתבקש של הומור, צער ווויזואליות יוצאת דופן, "רכבת לדארג'לינג" תספק את מעריצי וס אנדרסון".
ב-Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 67 מתוך 100, על סמך 35 ביקורות.
לסרט יש דירוג של 7.2 מתוך 10 ב-IMDb.
רוג'ר איברט מ"שיקגו סאן-טיימס" נתן לסרט ציון של 3.5/4, וכינה את הקונטקסט ההודי של הסרט כאחת מנקודות השיא שלו.
אברט התייחס בפרט לתסריט של אנדרסון, שלדבריו "משתמש בהודו לא בצורה תיירותית, אלא כרקע שמאוד מאוד נמצא שם".
כריס קאבין מ-Filmcritic.com העניק לסרט 4 כוכבים מתוך 5 ותיאר את סרטו של אנדרסון כ"יצירתו הטובה ביותר של האוטר עד כה".
רכבת לבוסאן (בקוריאנית: 부산행) הוא סרט אקשן-אימה דרום קוריאני משנת 2016 בבימויו של יואן שאנג-הו .
הסרט מתרחש ברובו ברכבת מהירה מסיאול לבוסאן כשאפוקליפסת זומבים פורצת לפתע במדינה ומאיימת על שלומם של הנוסעים.
הסרט הוקרן בבכורה במדור הקרנות חצות של פסטיבל קאן 2016 ב-13 במאי.
ב-7 באוגוסט, הסרט קבע שיא כסרט הקוריאני הראשון של 2016 ששבר את שיא הקהל של למעלה מ-10 מיליון צופי קולנוע.
מגפה משתוללת בקוריאה עקב התפרצות וירוס מסתורי והממשלה מכריזה על מצב חרום.
הנוסעים ברכבת האקספרס לבוסאן, העיר שהצליחה עד עתה להגן על עצמה בהצלחה מפני המגפה, חייבים להילחם על חייהם כאשר הווירוס הופך למתקפת זומבים.
רכבת הקליע הוא סרט קומדיית-פעולה אמריקאי משנת 2022 שביים דייוויד לייץ' על פי תסריט מאת זאק אולקביץ', ושהופק על ידי אנטואן פוקואה.
הסרט מבוסס על רומן באותו השם מאת קוטרו איסאקה.
בסרט מככב בראד פיט כמתנקש מתנשא שאמור לגנוב מזוודה מלאה במזומנים ותוך כדי חייב להילחם ברוצחים אחרים בזמן שהוא נוסע על רכבת הקליע היפנית, השינקנסן.
בנוסף לפיט, מככבים גם ג'ואי קינג, אהרון טיילור-ג'ונסון, בריאן טיירי הנרי, אנדרו קוג'י, הירויוקי סנאדה, מייקל שאנון, באד באני וסנדרה בולוק.
הסרט הוקרן בבכורה בפריז ב-18 ביולי 2022, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-5 באוגוסט 2022 על ידי Sony Pictures Releasing.
הסרט גרף 238.5 מיליון דולר ברחבי העולם בתקציב הפקה של כ-90 מיליון דולר, וקיבל ביקורות מעורבות.
בראד פיט כליידי באג (חיפושית) – מתנקש אמריקאי חסר מזל שסובל מחרדה.
ג'ואי קינג כנסיכה – נערה המפעילה מניפולציות על המתנקשים ובתו של המוות הלבן.
אהרון טיילור-ג'ונסון כטנג'רין (מנדרינה) – מתנקש בריטי מנוסה ואחיו של לימון.
בריאן טיירי הנרי כלימון – מתנקש בריטי מנוסה ואחיו של מנדרינה, מעריץ קיצוני של "תומס הקטר וחברים".
אנדרו קוזי כיושי קימורה / האבא – מתנקש יפני ובנו של המבוגר.
הירויוקי סנאדה כמבוגר – חבר יאקוזה ויועצו לשעבר של מינגישי.
מייקל שאנון כמוות הלבן – רוסי שלקח את השליטה ביאקוזה מידיו של מינגישי.
באד באני כזאב – מתנקש מקסיקני וחבר בקרטל סמים לשעבר.
סנדרה בולוק כמריה ביטל – המפעילה של ליידי באג.
זאזי ביטס כצרעה – מתנקשת אמריקאית המתמחה בהרעלה.
לוגאן לרמן כבן – הבן של המוות הלבן שנחטף באירועים שקדמו לזמן בו מתרחש הסרט.
קארן פוקהארה כמוכרת חטיפים וכיבוד ברכבת.
ביוני 2020 הוכרז שסרטי סוני שכרו את דייוויד לייץ' לביים את העיבוד של הרומן באותו השם מתסריט מאת זאק אולקביץ', כאשר בראד פיט לוהק לסרט ביולי 2020. מגזין וראייטי דיווח כי פיט קיבל 20 מיליון דולר.
ליץ' חשף בדצמבר שגם קארן פוקהארה הצטרפה, ושיהונתן סלע ישמש כצלם קולנוע.
באותו חודש, באד באני צורף גם הוא לצוות השחקנים, וסנדרה בולוק הצטרפה בפברואר 2021 כדי להחליף את ליידי גאגא, שנשרה עקב התנגשות בזמנים עם "בית גוצ'י".
הצילומים החלו ב-16 בנובמבר 2020, והסתיימו במרץ 2021. המפיקים בנו 3 קרונות רכבת מלאים, ומסכי LED עם קטעי וידאו של הנוף היפני נתלו מחוץ לחלונות הרכבת כדי לעזור להכניס את השחקנים לאווירייה.
מתאם הפעלולים גרג רמנטר אמר שפיט ביצע 95 אחוז מהפעלולים בסרט בעצמו.
הסרט כולל מספר רצועות מקוריות.
במיוחד, הסרט מכיל גרסאות כיסוי בשפה היפנית של Stayin' Alive מאת הבי ג'יז ו-Holding out for a Hero מאת בוני טיילר.
הבכורה העולמית של הסרט הייתה בגראנד רקס בפריז, צרפת ב-18 ביולי 2022.
הסרט הופץ באופן דיגיטלי ב-27 בספטמבר 2022.
פרסקטגוריהתוצאהפרס סאטורןסרט הפעולה/הרפתקאות הטוב ביותר
רכבת משוריינת היא רכבת המותאמת לתנאי שדה הקרב.
ומוגנת בשריון ובדרך כלל חמושה בכבדות על ידי קרונות של ארטילריה ומקלעים בנוסף לקרון נ"מ, לוחמי חי"ר, נ"ט וקרון פיקוד.
הרכבות המשורינות שימשו החל מהמאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 כאשר הן הציעו דרך חדשנית ויעילה להעביר במהירות כמויות גדולות של כלי נשק, או לחלופין לשמש כמבצר חמוש ונייד.
השימוש בהן כמעט וחדל מכיוון שרכבי כביש מודרניים הציעו גמישות רבה יותר, ומכיוון שרכבות משוריינות היו פגיעות מאוד לחבלה כמו גם להתקפות מדויקות כגון מהאוויר וכדומה.
השימוש האינטנסיבי ביותר ברכבות משוריינות היה במהלך מלחמת האזרחים הרוסית (1918–1920).
כפי שכבר צוין השימוש ברכבות משוריינות ירד משמעותית אבל עדיין היה ניתן לראותו ממנו מעט בין היתר במלחמות שניהל רוסיה לאחר התפרקות ברית המועצות ועד ימנו כולל מלחמת אוקראינה–רוסיה כמו במקומות נוספים.
בנוסף ידוע על גם על חשמליות שישמשו כרכבת משוריינת בקרב על מוסקבה מהפכת אוקטובר ובמרד הלאומי הסלובקי במהלך מלחמת העולם השנייה.
רכבות יתומים היו חלק מתוכנית רווחה מפוקחת שהובילה ילדים מערים צפופות במזרח ארצות הברית לבתי אומנה הממוקמים בעיקר באזורים כפריים של המערב התיכון.
המייסדים של תוכנית הרווחה טענו שהילדים הללו היו יתומים נטושים, כאלו שהתעללו בהם או חסרי בית, אבל זה לא תמיד היה נכון.
רבים מהם היו ילדי מהגרים וילדים של משפחות עניות וחסרות כל שחיו בערים אלו.
התוכנית ספגה ביקורות רבות, בעיקר על כך שלא היה סינון או בדיקה של משפחות האומנה, על המעקבים הלא מספקים אחר מצב הילדים לאחר ההשמה, ועל כך שרבים מהילדים שימשו למעשה כעבדים במשק הבית של המשפחה.
תוכנית הרווחה הופעלה על ידי שלושה מוסדות צדקה: כפר הילדים (נוסד ב-1851 על ידי 24 פילנתרופים), האגודה לסיוע לילדים (נוסדה ב-1853 על ידי צ'ארלס לורינג ברייס ) ומאוחר יותר גם בית החולים פונדלינג של ניו יורק .
המוסדות התבססו על תרומות והופעלו על ידי צוות מקצועי.
שלושת המוסדות יחדיו פיתחו תוכנית שמטרתה למצוא בתי אומנה לילדים חסרי בית, יתומים ונטושים שגדלו בעיר.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 עמד מספר הילדים שענו על הקריטריונים הללו בניו יורק על כ-30,000. הילדים הועברו לבתיהם החדשים ברכבות שכונו "רכבות יתומים" או "רכבות תינוקות".
העברת הילדים הסתיימה בשנת 1930 בעקבות ירידה בביקוש לעובדים בעבודה חקלאית במערב התיכון.
בית היתומים הראשון בארצות הברית הוקם בשנת 1729 בנאצ'ז, מיסיסיפי, אך בתי יתומים ממוסדים היו נדירים לפני תחילת המאה ה-19. בית היתומים הפרטי הראשון בניו יורק הוקם בשנת 1806, על ידי אליזבת' המילטון.
בדרך כלל ילדים שאיבדו את הוריהם גדלו אצל קרובי משפחה או אצל שכנים.
במקרים הללו ההסדר היה לרוב לא פורמלי ורק לעיתים רחוקות כלל התערבות בתי משפט.
בסביבות שנת 1830, מספר הילדים חסרי הבית בערים גדולות במזרח ארצות הברית גדל מאוד.
בשנת 1850, היו בין 10,000 לבין 30,000 ילדים חסרי בית בעיר ניו יורק, בעוד שבאותה התקופה מנתה אוכלוסיית ניו יורק כ-500,000 נפשות.
חלק מהילדים התייתמו כשהוריהם מתו במגפות של טיפוס, קדחת צהובה או שפעת.
אחרים ננטשו עקב עוני, מחלה או התמכרות.
ילדים רבים מכרו גפרורים, סמרטוטים או עיתונים כדי לשרוד.
חלקם התאגדו עם ילדים אחרים והקימו כנופיות שעזרו להם להתגונן בפני האלימות ברחוב.
בשנת 1853 הקים פילנתרופ צעיר בשם צ'ארלס לורינג ברייס את האגודה לסיוע לילדים לאחר שנחשף למצוקתם של ילדי רחוב.
בשנת פעילותה הראשונה הציעה האגודה בעיקר הדרגה דתית, מקצועית ואקדמית לבנים בלבד.
לאחר מכן הקימה האגודה בית לינה לנערים חסרי בית, שבו קיבלו הנערים חדר מגורים, אוכל זול וחינוך בסיסי.
בנוסף, ניסו ברייס ועמיתיו למצוא בתים ומקומות עבודה לילדים, אך עד מהרה גילו שמספר הילדים הזקוקים להשמה גדול משיכלו לספק.
בשלב הזה הגה ברייס את הרעיון לשלוח קבוצות ילדים לאזורים כפריים, ולשכנם אצל משפחות אומנה.
ברייס האמין שלילדי רחוב יהיו חיים טובים יותר אם הם יעזבו את העוני ואת ההוללות של חייהם בעיר ניו יורק, ויגדלו אצל משפחות חקלאיות מוסריות.
בעקבות התפתחות ענף החקלאות, מתוך הכרה בצורך בידיים עובדות, האמין ברייס שחקלאים יקבלו בברכה ילדים חסרי בית, ייקחו אותם לבתיהם ויתייחסו אליהם כאל שלהם.
התוכנית שהגה הניחה את היסודות לאומנה המודרנית.
בשנה הראשונה לפעילות התוכנית, ב-1853, נשלחו ילדים לחוות בקונטיקט, בפנסילבניה ובכפרי ניו יורק.
בשנה שלאחר מכן הוציאה האגודה את המשלחת הגדולה הראשונה של ילדים למערב התיכון.
קבוצת הילדים הראשונה מנתה 45 ילדים, והגיעה למישיגן, ב-1 באוקטובר 1854. הנסיעה נמשכה מספר ימים, והתנאים ברכבת היו לא נוחים.
הם לוו על ידי נציג בשם סמית' מהאגודה לסיוע לילדים.
במהלך המסע אפשר סמית' לשני נוסעים שפגש על סירת נהר במנהטן לאמץ בנים מבלי לבדוק את הרקע שלהם.
בנוסף, סמית' הוסיף לקבוצה ילד שפגש בחצר תחנת הרכבת של אולבני מבלי לוודא שהוא אכן יתום.
בפגישה עם משפחות במישיגן, ניסה סמית' לגייס את אהדת הקהל, תוך שהוא מצביע על כך שהבנים היו שימושיים לעבודת כפיים, ושהבנות תוכלנה לבצע עבודות בית.
בדיווח שפרסמה האגודה לסיוע לילדים על הרכבת הראשונה, אמר סמית שכדי לקבל ילד, על המועמדים היה לקבל המלצות מהכומר שלהם ומשופט בערכאה הנמוכה, אך דרישה זו לא נאכפה בקפדנות.
בסוף היום הראשון למסע, הושמו חמישה עשר נערים ונערות אצל משפחות מקומיות.
חמישה ימים לאחר מכן, עשרים ושניים ילדים נוספים הושמו במשפחות.
סמית' ושמונה הילדים הנותרים נסעו לשיקגו, שם העלה אותם סמית על רכבת לאיווה סיטי, שם נקלטו על ידי הכומר המקומי שניהל בית יתומים, לקח אותם תחת חסותו, וניסה למצוא להם משפחות אומנה.
המשלחת הראשונה נחשבה להצלחה, ובינואר 1855 הוציאה החברה עוד שתי משלחות של ילדים חסרי בית לפנסילבניה.
בין השנים 1855 ו-1875 שלחה האגודה לסיוע לילדים בממוצע בדרך זו כ-3,000 ילדים מדי שנה.
רכבות היתומים נשלחו ל-45 ממדינות ארצות הברית, כמו גם לקנדה ולמקסיקו.
בשנים הראשונות, אינדיאנה קיבלה את המספר הגדול ביותר של ילדים.
פעילות התנועה נפסקה בשנת 1929 בעקבות מספר גורמים שחברו יחדיו והביאו לסופה של התנועה.
בשנה הזו הביקוש לכוח עבודה חקלאי במערב קטן, ומאחר שהוא היה אחד מהגורמים שהניעו את הפרויקט, הביקוש להעברת ילדים קטן.
רבות מהמדינות שהועברו אליהן ילדים בתחילה, החלו לחוות גם הן תופעת עיור שגרמה להיווצרות של עוני וילדים יתומים גם בשטחן, וחיפשו דרכים להתמודדות עם הבעיה.
כמו כן, המדינות שאליהן הועברו ילדים החלו להתקומם כנגד היותן מקום ל"השלכה" של ילדים יתומים ממדינות אחרות, ופעלו לחקיקת חוקים שמגבילים או אוסרים על העברת ילדים ממדינות אחרות.
בשנת 1895 נחקק חוק כזה במישיגן, ובשנים העוקבות נחקק גם במינסוטה, בקנזס, באילינוי, באינדיאנה, במיזורי ובנברסקה.
החוקים לא מנעו את פעילות התנועה באופן ישיר מכיוון שעל אף החוק, נחתם הסכם העברה בין ניו יורק לבין המדינות הללו.
עם זאת, בשנת 1929 פג תוקף ההסכם, והוא לא חודש.
בשנים הללו גם גדלה המודעות לזכויות הילד שכללה חוקים למניעת עבודת ילדים וכן טיפול הולם והשמה בבתי יתומים ובבתי אומנה של ילדים שהוריהם נפטרו.
כמו כן, החלו לפעול ארגוני צדקה לעזרה למשפחות נזקקות, ועובדים סוציאליים החלו לשים דגש על השארת משפחות בשלמותן ועל הגבלת הצורך בהתערבות להוצאת ילדים ממשפחות.
בעיירות שאליהן הגיעו רכבות יתומים, התארגנו ועדות של אזרחים מקומיים שהיו אמונים על ארגון האתר שבו יתכנסו לשם האימוץ, ועל פרסום האירוע והזמנת משפחות לאימוץ.
הוועדות נדרשו להתייעץ עם האגודה לסיוע לילדים לגבי מידת התאמתן של משפחות מקומיות המעוניינות לאמץ ילדים.
המערכת התבססה על אמון בטוב לבם של זרים.
הילדים הושמו בבתים בחינם, והיו צפויים לשמש כזוג ידיים נוסף שיסייע במטלות הבית.
הציפייה מהמשפחות הייתה לגדל את הילדים כפי שהיו מגדלים את ילדיהם, לספק להם חינוך, מזון מספיק וביגוד הולם, ולתת להם 100 דולר כשימלאו להם עשרים ואחת.
ילדים גדולים יותר שהושמו על ידי האגודה היו אמורים לקבל תשלום עבור עמלם.
האגודה לא דרשה אימוץ חוקי.
על פי תנאי ההשמה של האגודה, נציגי האגודה היו אמורים לבקר כל משפחה פעם בשנה, כדי לבדוק את התנאים שבהם גדלים הילדים.
כמו כן, לילדים הייתה האפשרות לכתוב מכתבים לאגודה פעמיים בשנה.
לפני שעלו לרכבת, הולבשו הילדים בבגדים חדשים, קיבלו ספר תנ"ך, והועברו לטיפולם של סוכני האגודה לעזרת ילדים.
רק מעטים מהילדים הבינו את המתרחש.
רוב הילדים שנשלחו ברכבות היו לבנים.
כמו כן, נעשה ניסיון לשלוח ילדים שאינם דוברי אנגלית למשפחות שדיברו בשפתם.
מציאת בתים לתינוקות הייתה פשוטה יחסית, אך התאמת בתים לילדים מעל גיל 14 הייתה מאתגרת בגלל החשש של ההורים המאמצים שהם הספיקו לפתח קבעונות או הרגלים רעים.
ילדים חולים, או כאלו שהיו בעלי מוגבלויות פיזיות או נפשיות, התקשו למצוא בית.
על אף שאחים רבים נשלחו יחד לרכבות יתומים, ההורים המאמצים יכלו לבחור לקחת ילד אחד, ולהפריד בין אחים.
לעיתים ילדים היו מושמים במשפחות שביקשו לאמץ ילד לפי רשימת קריטריונים כמו גיל, מין וצבע שיער ועיניים.
אחרים הוצעדו לתוך אודיטוריום מקומי, שם הועלו על הבמה, והיו צריכים בתורם לומר את שמם, ולשיר או לדקלם משפט או יצירה.
פעמים רבות החוויה הייתה מלווה באי נעימות, כאשר אנשים באו ודחפו את הילדים, הסתכלו, מששו, ובדקו כמה שיניים יש להם.
על פי ההערכות, בין 1854 ל-1929, הועברו כ-200,000 ילדים אמריקאים מערבה במסגרת התוכנית.
האגודה לסיוע לילדים דירגה את ההשמות של הילדים בבתים כמוצלחות אם הילדים הפכו ל"מועילים לחברה", ותיעדו את סיפורי ההצלחה בדוחות.
סקר משנת 1910 דרג 87 אחוזים מההשמות כמוצלחות, בעוד ש-8 אחוזים מהילדים חזרו לניו יורק וחמשת האחוזים הנותרים מתו, נעלמו או נעצרו.
התפיסה שהנחתה את הפעילות של ברייס הייתה שילדים מטופלים טוב יותר על ידי משפחות מאשר במוסדות.
התפיסה הזו היא העיקרון הבסיסי ביותר באומנה מודרנית.
החברה למורשת רכבות יתומים של אמריקה שנוסדה בשנת 1986 בספרינגדייל, ארקנסו הוקמה במטרה לשמר את ההיסטוריה של עידן רכבות היתומים.
בקונקורדיה, קנזס, הוקם מוזיאון בשם The National Orphan Train Complex, המוקדש לתנועת רכבות היתומים ולילדים ולסוכנים שנסעו ברכבות.
המוזיאון רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, וכולל ארכיון סיפורים ומכון מחקר.
מוזיאון רכבות היתומים של לואיזיאנה נוסד בשנת 2009 במחסן רכבות באופלוסאס Opelusas, לואיזיאנה.
במוזיאון יש אוסף של מסמכים מקוריים, בגדים ותצלומים של ילדי רכבות היתומים.
המיצגים במוזיאון מתמקדים בין היתר בהיטמעות של הילדים בקהילה בלואיזיאנה, לאחר שאומצו באופן חוקי על ידי משפחות האומנה שלהם.
המוזיאון הוא גם מקום מושבה של אגודת רכבות היתומים של לואיזיאנה שנוסדה בשנת 1990. האגודה אחראית על איוש המוזיאון המנוהל בהתנדבות, על ביצוע הסברה היסטורית, על חקר סיפוריהם של הילדים ועל ארגון אירוע שנתי גדול המפגיש את המשפחות של ילדי רכבות היתומים.
רכבת מורשת היא קו רכבת היסטורי לשימור המופעל כאטרקציה תיירותית או כמיצג היסטוריה חיה.
רכבות מורשת מוקמות ומופעלות לרוב על ידי עמותות פרטיות ולרוב על בסיס מתנדבים מקומיים.
בישראל, רכבת המורשת היחידה הפעילה כיום היא רכבת האלונים שהוקמה על ידי האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, כשלוחה של המסילה המזרחית לכיוון חדרה וכפר קניר.
רכבת המורשת הראשונה שהוקמה כיוזמה פרטית על ידי קבוצת מתנדבים במטרת שימור היסטורי הייתה רכבת טאליל'ין בוויילס ב-1950, מאז נפתחו עשרות מיזמי מורשת דומים ברחבי בריטניה והיא כיום מוקד משמעותי לתחום רכבות המורשת.
בביטניה היא ייחודית בתחום מורשת התחבורה המסילתית שכן היא הובילה את התפתחות הרכבות הראשונות בתחילת המאה ה-19 ובמהלך התיעוש המאסיבי סביב הממלכה המאוחדת התפתחה רשת מסילות רכבת נרחבת, בשנות ה-60 צומצמו משמעותית קווי הרכבת הפעילים ברחבי בריטניה מה שהותיר מסילות רבות שוממות ואיפשר הקמת רכבות מורשת רבות.
כיום יש בבריטניה למעלה מ-200 רכבות מורשת, "משרד המסילות והכבישים" (ORR) אמון על תקני בטיחות וניתור פעילות רכבות המורשת המופעלות באופן עצמאי ופרטי לרוב, גוף "איגוד רכבות המורשת" (HRA) מאגן רבות מרכבות המורשת.
רכבת קיילי ועמק וורת', מערב יורקשייר
רכבת מזרח לנקשייר, צפון-מערב אנגליה
רכבת מידלנטון, לידס - הוקמה כרכבת תעשייתית ב-1758 ורכבת מורשת מאז 1960, כיום הרכבת הוותיקה ביותר בשימוש רציף.
רכבת הקיטור האי וייט, האי וייט
רכבת מערב סאמרסט, סאמרסט - באורך 36.6 ק"מ היא רכבת המורשת הארוכה בבריטניה.
רכבת עמק סוורן, ווסטרשייר ושרופשייר
קו מערב ההיילנדס, רכבות קיטור היסטוריות מופעלות בקו בחודשי הקיץ כאטרקציה תיירותית
רכבת אלבולה (חלק מהרכבת הרטית) - אתר מורשת עולמית, גראובינדן, שווייץ
אינלנדסבאנאן, שוודיה - קו רכבת באורך 1,288 ק"מ העובר במרכז שוודיה ומפעיל קו נוסעים על גבי רכבות היסטוריות
באיטליה קיים מוסד רכבות המורשת המוגן על פי חוק (חוק מס' 128, ה-9 באוגוסט 2017) וזוכה לתמיכה ממשלתית.
רכבת ברנינה (חלק מהרכבת הרטית) - אתר מורשת עולמית, בין איטליה לשווייץ
רכבת היין עמק נאפה, קליפורניה
רכבת ארקייד ואטיקה, ניו יורק
רכבת פוגיאן הדרומית "רכבת סוף העולם", ארץ האש, ארגנטינה.
רכבת פאפינג בילי, אוסטרליה - רכבת המורשת השנייה להיפתח בעולם (1962).
אלו לא נחשבות רכבות מורשת במובן הנהוג, שכן אלו קווי נוסעים בשימוש תחבורתי רגיל, אך מתבססים על תשתית וציוד היסטוריים הנמצאים בשימור.
משום השימור ההיסטורי הייחודי, חלק מהן זכו (או נמצאות בתהליך) להכרזה כאתר מורשת עולמית.
רכבת לונדון וצפון-מזרח הייתה חברת רכבות בריטית ששירתה בעיקר את אזורי מזרח אנגליה, צפון-מזרח אנגליה, מזרח המידלנדס, יורקשייר והאמבר וסקוטלנד וחיברה אותם ללונדון.
החברה נוצרה ב-1923 עם תהליך מיזוג חברות הרכבת בבריטניה כאחת מ"ארבע הגדולות", היא הייתה חברת הרכבת השנייה בגודלה (אחרי רכבת לונדון, מידלנדס וסקוטלנד; LMS) עם רשת של 10,610 ק"מ מסילות רכבת.
LNER המשיכה להתקיים עד להלאמת חברות הרכבת ב-1948 אז הקווים שלה התפצלו בין אזורי השירות השונים של בריטיש רייל (חברת הרכבות הלאומית), ב-1996 רשת הרכבות הופרטה שוב והחל מ-2018 עם כישלון חברת וירג'ין בניהול קווי מזרח אנגליה הוקמה חברה לאומית באותו השם ההיסטורי ("רכבת לונדון וצפון-מזרח") ששירתה את האזור.
חברת רכבת לונדון וצפון-מזרח נוצרה ב-1 בינואר 1923 על ידי מיזוג שש חברות רכבת מרכזיות ו-27 חברות קטנות יותר, כאשר קו הרכבת העיקרי של החברה היה קו החוף המזרחי הראשי בין לונדון לסקוטלנד.
מבין החברות שהרכיבו את החברה החדשה נכללו הרכבת המזרחית הגדולה (GER), הרכבת המרכזית הגדולה, הרכבת הצפונית הגדולה (GNR), רכבת צפון סקוטלנד הגדולה (GNSR), רכבת האל וברנסלי (H&BR), הרכבת הצפון בריטית ורכבת צפון-מזרח (NER); היא ירשה כ-10,610 ק"מ של מסילות ברזל, כ-7,700 קטרים, 20,000 קרונות ועוד כ-313,500 כלי רכב אחרים.
ב-1935 המהנדס הראשי של החברה, נייג'ל גרזלי, פיתח קטר ה-LNER סדרה A4 שהדגיש הגברת מהירות הנסיעה וקיצור זמן הנסיעה.
רכבות A4 פעלו לאורך קו החוף המזרחי הראשי, בעיקר בין תחנת קינגס קרוס בלונדון לניוקסל (דרך יורק) ובהמשך גם לאדינבורו.
שיא זה עודנו עומד בעינו ו-"מאלרד" מוצג כיום במוזיאון הרכבת הלאומי ביורק, אנגליה.
לאחר ההפרטה המחודשת של רשת הרכבות שהחלה ב-1994, קווי לונדון וצפון-מזרח הועברו למפעילות שירות שזכו במכרז לתקופה של כמה שנים.
רכבת הקליע (ביפנית: 新幹線大爆破) הוא סרט מותחן ופעולה יפני משנת 1975, בבימויו של ג'וניה סאטו בכיכובם של השחקנים היפניים קן טקאקורה, סוני צ'יבה, וקן הוצואי.
כאשר רכבת שינקנסן ("רכבת מהירה") מאוימת בפצצה שתתפוצץ אוטומטית אם היא תאט את מהירותה מתחת ל-80 קמ"ש אלא אם כן ישולם כופר, המשטרה ממהרת למצוא את המחבלים וללמוד כיצד לנטרל את הפצצה.
סרט המשך, בשם בהלה ברכבת הקליע, יצא באפריל 2025 ושודר בנטפליקס.
טצואו אוקיטה הוא איש עסקים לשעבר שאיבד את חברת הייצור שלו עקב פשיטת רגל ונפרד מאשתו ובנו שנה קודם לכן.
נואש לגמור את החודש ולהתחיל מחדש, הוא משתף פעולה עם הפעיל מסארו קוגה ועובדו לשעבר הירושי אושירו במזימה מורכבת לסחוט כסף מהממשלה.
היקארי 109 היא רכבת מהירה מסדרה 0 הנושאת 1,500 נוסעים מטוקיו להאקטה.
זמן קצר לאחר יציאת הרכבת, ראש אבטחת הרכבת מיאשיטה מקבל הודעה מאוקיטה כי פצצה הוטמנה על הרכבת והיא תתפוצץ אם הרכבת תאט מתחת ל-80 קמ"ש.
כהוכחה לכך שאוקיטה אינו מבלף, רכבת משא 5790 בדרכה מיובארי לאוייקה נהרסת על ידי פצצה דומה.
מנהל רשת רכבות שינקנסן, קורמוצ'י, מעביר הודעה לאאוקי, לא להאט את הרכבת מתחת ל-120 קמ"ש בזמן שאנשי הביטחון ברכבת מחפשים אחר הפצצה – ובכך מעכבים את הנסיעה להקאטה בשלוש שעות.
קציני המשטרה בטוקיו מקבלים לידיהם משימה למצוא תחילה את המחבל או את הפצצה.
ברכבת היקארי 109, הנוסעים מתחילים להתעייף ודורשים מהרכבת לעצור כאשר אנשי הביטחון עורכים חיפוש נוסף.
במהלך הנסיעה, קורמוצ'י חייב לתאם עם אאוקי את תזמון מהירות הרכבת ומיקומה כדי להימנע מתנועה נכנסת תוך שמירה עליה מפני הנפץ הרגיש למהירות.
אוקיטה מתקשר שוב לרשויות חברת הרכבות הלאומית; הפעם הוא דורש 5 מיליון דולר במזוודה מאלומיניום בתמורה לבטיחות נוסעי הרכבת.
בזמן שראש הממשלה מכין את הכופר, המשטרה מוצאת את הרמז הראשון כאשר חפיסת סיגריות המכילה טביעות אצבעות של קוגה נמצאת בתחנת יובארי לפני יציאת רכבת המשא 5790.
בינתיים, נוסעים על היקארי 109 מתחילים להיכנס לפאניקה לאחר שהרכבת עוברת דרך נגויה, כאשר נוסעת בהיריון בשם קזוקו היראו נכנסת ללידה.
כדי להרגיע את הנוסעים, המהנדס-השותף קיקוצ'י מספר להם על הפצצה.
פקידי חברת הרכבת הלאומית מבינים שהפצצה מחוברת לאחד מגלגלי הרכבת.
אוקיטה מתקשר שוב לפקידים ואומר להם לשלוח את הכסף צפונה באמצעות מסוק ולנחות בתיכון יוריי.
השוטר סנדה, הנושא את המזוודה, מקבל הוראה לנסוע במורד נהר ארקאווה; עם הגעתו לאיווטה, המזוודה נקשרת בחבל ונמשכת במעלה צוק על ידי אושירו.