tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טיכה היא אלת המקרה והמזל במיתולוגיה יוונית, מקבילתה של פורטונה במיתולוגיה הרומית.
פירוש השם ביוונית הוא מזל.
טיכה מסמלת את התגלמות המקרה הטראגי והמזל הטוב.
היא מיוצגת על יד מספר מאפיינים: עם גלגל בידה היא מסמלת את ניהול ענייני העולם, וככזאת היא נחשבת לאחת מהמוירות; עם כדור היא מסמלת את העולם המשתנה והבלתי צפוי; עם קרן השפע היא מסמלת את המזל הטוב והשופע.
בתקופה ההלניסטית עלתה קרנה של טיכה ודמותה מופיעה על מטבעות רבים, בעיקר בערים האגאיות.
היא נחשבה לאלה הפטרונית של ערים רבות, והוקמו לכבודה מקדשים רבים בערים כמו קיסריה, אנטיוכיה, אלכסנדריה וקונסטנטינופול.
לכל עיר הייתה גרסה מקומית לאלה, כשהיא חובשת לראשה כתר בדמות חומות אותה העיר.
קיימות גרסאות שונות בנוגע לאילן היוחסין שלה.
יש הרואים בה את בתם של הרמס ואפרודיטה.
על פי הסיודוס טיכה היא אחת מבנות האוקיינידים.
על פי פינדארוס, ביצירתו "האודה האולימפית השתים-עשרה", היא בתו של זאוס.
על פי אלקמן, היא בתו של פרומתאוס.
בשירים של הומרוס היא מתוארת כאחת מבנות הלוויה של פרספונה.
בשל היותה הסיבה לתפניות בלתי צפויות של המזל, השתמשו בה הסופרים כדמות האחראית לתנודות ושינויים בחיי הגיבורים במחזותיהם.
כך, למשל, בעלילות רומנטיות מהתקופה ההלניסטית, "קליטופון ולאוקיפה" או "דפניס וקלואה".
טיכה מסמלת את היצירתיות, בשל כך היא נעשתה פטרוניתם של סופרים, משוררים ופילוסופים ביוון העתיקה.
פעם נוספת, עלתה חשיבותה בסוף המאה הרביעית, בזמנם של הקיסרים יוליאנוס הכופר ותאודוסיוס הראשון.
בתקופה זו התאפיינה באי-יציבות ושינויים פתאומיים, שיוחסו לעיתים לרצונה ולגחמותיה.
אחת היצירות המפורסמות שמתארות אותה הוא פסל אגתה טיכה מעשה ידי פרקסיטלס.
יצירה אחרת היא דמות טיכה שלראשה כתר דמוי מגדלים וחומה שנעשה עבור העיר אנטיוכיה בידי הפסל אוטיכידוס (Eutychides) מסקיון.
העתק רומי של הפסל נמצא כיום במוזיאון הוותיקן.
כן מופיעה טיכה בתבליט שנגלה בוויה אפיה, שם מופיעות שלוש דמוית של האלה עם כתר עיר על ראשן.
התבליט נמצא כיום באוסף בורג'יה שבמוזיאון הלובר.
לפי המשוער מקורו במבנה שבנה הרודס אטיקוס לזכר אשתו.
האסטרואיד שהתגלה על ידי רוברט לות'ר נקרא על שמה, וכך גם כוכב לכת משוער שקיומו הופרך.
טיל (Till), טיל קרחוני (glacial till) או מִרְבַּץ מוֹרֵנָה הוא משקע בלתי ממויין.
הוא חלק מהסחופת הקרחונית והוא מושקע על ידי קרחון.
הרכבו משתנה בין חרסיות, לתערובת של חרסיות, חול, חצץ ובולדרים.
חומרים אלה הם תוצאה של ההסעה הקרחונית.
סלע הקרקעית נתון לשחיקה של הקרחון, שימשיך לסחוף את החומר הלאה.
הטיל מושקע במורנות השונות, אם בתת-הקרחון, המורנה הצידית או מורנת הקצה.
עם הפשרת הקרחון, יוסעו משקעי הטיל (הקלים דים להסחף במי הפשרת הקרח), הלאה.
באגמים קרחוניים, יושקעו כוורוות (varves).
הטיל עשוי להכיל גם מינרלים בעלי ערך שנסחפו על ידי הקרחון, כמו אבני חן ואף יהלומים (יהלומים נמצאו בטיל קרחוני בצפון אמריקה -בקנדה ובארצות הברית -במדינות וויסקונסין ואינדיאנה).
טיל היא עיר בצרפת, בירת מחוז קורז שבחבל אקיטן החדשה.
העיר רחוקה כ-180 ק"מ מבורדו.
ביוני 1944 רוכזו ונרצחו 213 אזרחים בטיל על ידי דיוויזיית הפאנצר אס אס השנייה Das Reich, שלושה ימים לאחר נחיתת יום ה-D במלחמת העולם השנייה.
לאחר מתקפה של תנועת ההתנגדות הצרפתית פרנק-טירר (Francs-tireur) ב-7 וב-8 ביוני 1944, הגעתם של חיילי Das Reich אילצה את המאקי לברוח מטיל.
בימים שלאחר מכן נשלחו 149 גברים למחנה הריכוז דכאו, שם מתו 101. פעולות הוורמאכט, הוואפן אס אס והאס דה גבו את חייהם של 213 אזרחים תושבי טיל.
יום לאחר מכן, אותה דיוויזיית פאנצר, Das Reich, הייתה מעורבת בטבח באורדור-סור-גלאן.
העיר, הידועה בכינויה "עיר שבע הגבעות", שוכנת על גדותיו התלולות של נהר הקורז .
העיר ידועה כמרכז חשוב למלאכה ותעשייה, ובעיקר לייצור תחרה, נשק ואקורדיונים.
בין 2001 ל-2008 כיהן בראשות העיר פרנסואה הולנד, לימים נשיא צרפת.
טיכי (בפולנית: Tychy, נהגה: ; בגרמנית: Tichau, טישאו) היא עיר בשלזיה שבדרום-מערב פולין, כעשרים קילומטרים דרומית לקטוביץ.
טיכי יושבת בקצה הדרומי של האזור התעשייתי של שלזיה עילית, היא ידועה במבשלות הבירה שלה ובמותג הבירה הבינלאומי טישקי (Tyskie) שהיה במשך שנים בבעלות אנהאוזר-בוש וכיום בבעלות מבשלות אסהאי .
נכון לסוף יוני 2016 חיים בטיכי קרוב ל-130,000 תושבים.
טיישון תומאס הוא כדורסלן אמריקאי, גובהו 2.03 מטר, והוא משחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת מטרופוליטנס 92 מליגת העל הצרפתית.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, שיחק תומאס במדי אורלנדו מג'יק במסגרת ליגת הקיץ.
ביולי 2015 חתם במועדון הגרמני מיטלדויטשר.
ביולי 2016 חתם תומאס במועדון האיטלקי גוארינו ונולי.
ביולי 2017 חתם בהפועל חולון מליגת העל.
תומאס סייע לחולון לזכות בגביע המדינה ולהגיע לגמר הליגה הישראלית, במסגרתה העמיד ממוצעים של 10.8 נק', 5 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.1 חסימות למשחק.
ביולי 2018 חתם בקבוצת הפועל ירושלים וזכה עמה בגביע המדינה, כשהוא זוכה בתואר השחקן המצטיין במשחק הגמר.
ביוני 2019 האריך תומאס את חוזהו בירושלים לשנתיים נוספות.
ביוני 2020, עקב מגפת הקורונה וחששו לחזור לישראל, עזב תומאס את הקבוצה.
ב-12 באוגוסט הודיע המועדון שתומאס יחזור לעונה שלישית בקבוצה.
ב-19 ביולי 2021 חתם תומאס לעונה אחת בקבוצת לה מאן מליגת העל הצרפתית.
הפטריארך טיכון ממוסקבה , נולד בשם וסילי איוונוביץ' בלבין Василий Иванович Беллавин; 31 בינואר 1865 - 7 באפריל 1925 (19 בינואר 1865 - 25 במרץ 1925 לפי הלוח היוליאני), היה שליח הכנסייה הפראבוסלאבית לצפון אמריקה ופטריארך מוסקבה ורוס כולה מן ה-5 בנובמבר 1917 ועד מותו.
ב-1989 הוכרז כקונפסור (קדוש) של הכנסייה הפראבוסלאבית.
בגיל 23 סיים את הסמינר התאולוגי בסנקט פטרבורג.
באותה שנה שב לסמינר בפסקוב כמשגיח.
ב-1891, בגיל 26 קיבל על עצמו נדרי נזירות ובחר בשם טיכון על שם הקדוש טיכון מזאדונסק.
ב-1897 מונה לבישוף של לובלין.
ב-1898 התמנה לבישוף האיים האלאוטיים ואלסקה ולראש הכנסייה הפרבוסלבית בצפון אמריקה ועבר לארצות הברית, שם אף קיבל אזרחות.
הוא נדד בין קהילות המאמינים הפרבוסלביים שהיגרו לארצות הברית מן האימפריה הרוסית בניו יורק, שיקגו וערים בפנסילבניה ואוהיו.
ב-1900 שינה את שם הדיוקסיה שלו ל"האיים האלאוטיים וצפון אמריקה כולה".
ב-1902 חנך את קתדרלת ניקולס הקדוש בניו יורק יחד עם ראש עיריית ניו יורק, סת' לואו.
הקתדרלה נועדה לשרת את בני הקהילה המהגרים בעיר, ימאים רוסים וחברי סגל דיפלומטי וכן את מאמיני הכנסייה האנטיוכית בעיר.
טיכון היה ער להתעוררות התנועות הפאן-סלאביות וביקש לאחד את המאמינים המהגרים מן הארצות הסלאביות תחת חסותו.
במקביל, שיתף פעולה עם ראשי ונציגי הזרמים הנוצריים האחרים בצפון אמריקה כגון הבישוף האפיסקופלי של ויסקונסין והבישוף הפולני-קתולי של שיקגו.
ב-1904 העביר את מרכז הבישופות שלו לניו יורק.
ב-1905 הקדיש את המנזר הפרבוסלבי הראשון בצפון אמריקה, בסאות'-כנען שבפנסילבניה (כיום קרוי על שמו - Saint Tikhon's Orthodox Theological Seminary).
ב-1907 מונה לבישוף אובלסט ירוסלבל ושב לרוסיה.
ביוני 1917 מונה לבישוף מוסקבה ובאוגוסט הועלה לדרגת מטרופוליט.
מיד לאחר מהפכת אוקטובר כונן מחדש את הפטריארכיה של מוסקבה ורוס כולה, אשר פוזרה על ידי פיוטר הגדול 200 שנה קודם לכן.
ב-1918, שעה שמוסקבה נמצאה במצור הבולשביקים, נבחר טיכון לפטריארך מוסקבה ורוס כולה.
הפטריארכיה ניצבה נגד הבולשביקים ותמכה בצבא הלבן במלחמת האזרחים ברוסיה שהתחוללה מיד לאחר המהפכה.
אנשי כנסייה וכמורה רבים בשטחי ברית המועצות נכלאו והוצאו להורג ורבים אחרים יצאו לגלות.
טיכון גינה את התקפות השלטון החדש על הכנסייה ואת רצח משפחת הצאר.
ב-1920 הכריז על מתן עצמאות לפטריארכיות הפרבוסלביות בגולה, שלא יכלו עוד להסתמך על מוסקבה כמרכז דתי פעיל.
באוקאז שהוציא קבע שעל פי חוקי הכנסייה חייב כל מחוז לראות בכוהניו הבכירים סמכות עליונה והללו חייבים לנהוג בהתאם לחוקי ההייררכיה הקבועים.
פירוש האוקאז היה קריאת מרי נגד השלטון.
ב-1920 התרכזו רבים מראשי הכנסייה הגולים, ובראשם המטרופוליט אנתוני מקייב, בקונסטנטינופול וב-29 בדצמבר 1921 קיבלו אישור מהפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול לייסד את הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה ("הכנסייה הלבנה").
שם קיבל הסינוד מספר החלטות אנטי-בולשביקיות.
עבור הכנסייה הרוסית בגלות היה תקנה זו צו-חיים ומכוחה הם מקיימים את בידולם מן הכנסייה הרוסית המוכרת במוסקבה.
טיכון, שהביע התנגדות למהלך זה, הוקע כסבוטאז'ניק ("מחבל") והושם במאסר בית אותו ריצה במנזר דונסקוי במוסקבה.
עקב כך שלחו מספר מדינות מחאות לממשל הסובייטי.
טיכון אולץ לפרסם הצהרת נאמנות למשטר, לוותר על כל תוארי הכהונה שלו והנגזר מהם ולשלוח הודעות לפטריארכיות הפרבוסלביות בגלות שהוא איננו עוד אויב למשטר.
טיכון מת במהלך מאסר הבית שלו ונקבר במנזר בקבר לא מסומן.
הוא הוכר עד מהרה כמרטיר (קדוש מעונה) של האמונה.
ב-1981 קיבל הסינוד של הכנסייה הרוסית בגלות החלטה לקדש את טיכון.
ב-1989 קיבל גם הסינוד של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית במוסקבה אותה החלטה, צעד שהתאפשר לאור חימום יחסי הכנסייה והשלטון הסובייטי בתקופת הגלאסנוסט.
גם הכנסייה האפיסקופלית קבעה את יום מותו, 7 באפריל, כיום שבו נערכות תפילות לזכרו.
מקום קבורתו נחשב ללא ידוע עד פברואר 1992, אז התגלו שרידיו בקריפטה במנזר דונסקוי.
לאחר מציאת השרידים ואישורם, הם הועברו לתיבת שרידי קדושים (רליקווריום).
ביום מותו של טיכון, 7 באפריל 1992, העבירו חמישים בישופים את התיבה והיא הוצבה באיקונוסטאזיס של הקתוליקון (הכנסייה הראשית) של המנזר.
טיכון איגורביץ' ג'יזנבסקי הוא שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי.
הוא למד בבית ספר בזלנוגרדסק, שבקלינינגרד.
למד בכיתת התיאטרון של הליסאום מס' 49 בעיר קלינינגרד.
בשנת 2005 הוא החל את לימודיו האקדמיים, בשנת 2009 סיים את לימודיו במכון לתיאטרון על שם בוריס שצ'וקין, אצל מרינה פנטלבה (1937–2009) ו-ואלרי פוקין.
מאז 2009, הוא שחקן בתיאטרון אלכסנדר (שמו הרשמי המלא הוא "תיאטרון הדרמה האקדמי הרוסי על שם אלכסנדר ג.
הופעת הבכורה בתיאטרון הייתה בתפקידו כחבר מקהלה במחזה "צאר אדיפוס" מאת סופוקלס (בימוי: ט.
2006 - הפראים - וניה, סטודנטית
2013 - סוכן למשימות מיוחדות 4 - התאומים קיריל ואולג לסקין
2013 - מלחמות השוטרים 7 - סרגיי גרסימוב "הנס", רוצח
2014 - 7 רגל מתחת לאדמה - פשה אושקוב, התפקיד הראשי
2020 - אש - מקסים שוסטוב, התפקיד הראשי
2021 - מייג'ור גרום: רופא המגפה - איגור גרום, התפקיד הראשי
2023 - גרום: ילדות קשה - איגור גרום המבוגר (הופעת קמע)
2024 - מייג'ור גרום: המשחק - איגור גרום
טייריק ג'ונס הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר בפרטיזן בלגרד.
בתחילת דרכו שיחק ג'ונס פוטבול, אך בזמן שלמד בבית הספר התיכון בלומפילד הוא החל להתמקד בכדורסל.
בעונתו הראשונה, הוא העמיד ממוצעים של 10.6 נקודות, 8.4 ריבאונדים ו-3.1 חסימות למשחק, הוביל את קבוצתו לחצי גמר הליגה ונבחר לחמישיית הרוקי של העונה.
ג'ונס שיחק באיגוד האתלטים החובבים שבניו יורק.
בעונתו האחרונה, עבר ג'ונס לאקדמיית ורמונט, שם העמיד ממוצעים של 13.2 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק.
הוא הוביל את האקדמיה לגמר המחוז ונבחר לקבוצה השנייה של הליגה.
ג'ונס שיחק עונה לתארים מתקדמים, כשהוא מעמיד ממוצעים של 19.8 נקודות, 9.7 ריבאונדים, 2.2 חסימות, 1.5 חטיפות ו-1.7 אסיסטים למשחק.
הוא הוביל את האקדמיה לאליפות הראשונה שלה אי פעם ונבחר לקבוצה הראשונה של הליגה.
ג'ונס דורג בארבעה כוכבים על יכולתו בתיכונים על פי ESPN.
ב-29 ביוני 2015, התחייב ג'ונס לשחק באוניברסיטת זייבייר.
בעונתו הראשונה, פתח ג'ונס בארבעה משחקים במהלך טורניר אליפות המכללות, שם הוביל את מכללתו עד לשמינית הגמר.
הוא העמיד ממוצעים של 4.1 נקודות ו-3.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
במהלך עונתו השנייה, ג'ונס סבל מכאב ברגליים ובנוסף הוא החמיץ שני משחקים בעקבות פציעה בכתף.
ג'ונס העמיד ממוצעים של 7 נקודות ו-4.5 ריבאונדים למשחק.
על מנת לשפר את יכולתו, ג'ונס הקפיד לעשות דיאטה וללכת לחדר הכושר.
מאמנו במכללה כריס מאק שיבח את מקצוענותו וכינה אותו כאחד השחקנים האהובים עליו.
ב-10 בנובמבר 2018, קלע ג'ונס 19 נקודות והוריד שיא קריירה של 20 ריבאונדים בניצחון 85–91 על אוניברסיטת אוונסוויל.
ג'ונס קלע שיא קריירה של 22 נקודות יחד עם 11 ריבאונדים בהפסד 76–78 בהארכה לאוניברסיטת טקסס באוסטין בסיבוב השני של הפלייאוף, אך החמיץ צעד וחצי בסיום אשר היה יכול להשוות את התוצאה.
בעונתו השלישית העמיד ג'ונס ממוצעים של 11.3 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק.
בתום העונה העמיד ג'ונס את עצמו לדראפט ה-NBA 2019, אך בסופו של דבר החליט להסיר את מועמדותו וחזר לזיביאר.
ב-22 בנובמבר 2019, רשם ג'ונס סטטיסטיקה של 17 נקודות ו-11 ריבאונדים בניצחון 74–75 על אוניברסיטת קונטיקט, שם חסם את הזריקה האחרונה במשחק אשר יכלה לנצח את המשחק לקבוצה היריבה.
במשחק המכללות האחרון שלו ב-12 במרץ 2020, הוא השווה את שיא הקריירה שלו עם 22 נקודות בהפסד 67–71 לאוניברסיטת דפול.
בעונתו האחרונה, ג'ונס העמיד ממוצעים של 14 נקודות, 11 ריבאונדים, 1.1 חטיפות וחסימה אחת למשחק.
בתום העונה נבחר ג'ונס לקבוצה השנייה של המזרח.
ב-21 בדצמבר 2020, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, חתם ג'ונס בוונג'ו דונגבו פרומי מהליגה הקוריאנית.
ב-31 בדצמבר 2020, הוא חתם בהפועל תל אביב מהליגה הישראלית.
ב-2021 שיחק בעונת הקיץ של ה-NBA בפיניקס סאנס.
ב-21 באוגוסט 2021 חתם בקבוצת הכדורסל האיטלקית סקאבוליני פזארו.
ב-23 ביולי 2022 חתם בקבוצת טורק טלקום הטורקית, ושנה אחר כך ב-24 ביוני 2023 חתם חוזה לשנתיים באנאדולו אפס.
טייריק קוון מיטשל הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת קריסטל פאלאס מהפרמייר ליג.
מיטשל הצטרף אל מחלקת הנוער של ברנטפורד בשנת 2012. בחודש יולי 2016 חתם בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג.
ב-4 ביולי 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בהפסד 0–3 ללסטר סיטי במסגרת המחזור ה-33 לעונת 2019/2020.
מיטשל הוא ממוצא ג'מייקני, והביע את התעניינותו בייצוג נבחרת ג'מייקה.
ב-21 במרץ 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה לקראת משחקי הידידות נגד נבחרות שווייץ וחוף השנהב.
ב-26 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על נבחרת שווייץ.
טיירל מלסיה (בהולנדית: Tyrell Malacia; נולד ב-17 באוגוסט 1999 ברוטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת מנצ'סטר יונייטד ובנבחרת הולנד.
מלסיה גדל במחלקת הנוער של פיינורד מליגת העל ההולנדית.
ב-6 בדצמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–2 על נאפולי במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2017/2018. ב-13 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד הירנפיין.
ב-5 ביולי 2022 חתם במנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג האנגלית לארבע עונות, עם אופציה לעונה נוספת.
ב-7 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בהפסד 1–2 לברייטון אנד הוב אלביון.
מלסיה היה חלק מהסגל המוקדם של נבחרת קוראסאו לטורניר גביע הזהב 2021.
ב-4 בספטמבר 2021 ערך מלסיה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, בניצחון 0–4 על נבחרת מונטנגרו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
טִיל (בהולנדית: Tiel) היא עיר ומועצה מקומית במחוז ההולנדי חלדרלנד.
טיל מוקפת על ידי נהר הוואל ונהר הלינג'ה מדרום ומצפון, ותעלת אמסטרדם–ריין ממזרח.
המועצה המקומית מורכבת ממרכזי האוכלוסין קפל-אווזאת, טיל ו-וואדנוי.
בשנת 2011 נחשף במקום אתר מהתקופה הנאוליתית (בערך 3650 לפני הספירה) לאורך הלינגה.
ארכאולוגים מצאו עקבות של מגורים, כלי חרס, צור ועצמות בעלי חיים.
בשנת 2017 נמצאו כמה בתי קברות מתקופה זו במהלך הרחבת אזור התעשייה מֶיידל, ובהם קבר של לפחות שמונה בני אדם.
באותה שנה נחשף במיידל גם אחד האתרים הרומיים העשירים ביותר בבטאוויה: בין 2,500 חפצי הברונזה שנמצאו היו בלסמריום (צנצנת משחה) נדיר מעוטר באלות אהבה ופריטי יוקרה כמו סיכות מעטפת, טבעות, פגיונות, מנורת שמן ומסננת יין.
החפצים אותרו בשטח קטן של עשרים עד חמישים מטרים רוחב באפיק נחל ישן.
חוקרים חשדו שייתכן שהייתה שם וילה או מקדש.
בשנת 2023, לאחר מיפוי של כל החפירות, הגיעו החוקרים למסקנה שבמקום היה מקדש בן 4,000 שנה עם לוח שנה שמשי.
טיל היא אחת הערים העתיקות ביותר בהולנד: המקום מתוארך לתקופה 850–1100, בעוד שרוב ערי הולנד נוסדו בשלהי ימי הביניים (1150–1300).
שקיעתה בסביבות 850 של עיירת המסחר הבינלאומית דורסטאד , במרחק של כעשרה קילומטרים מטיל, גרמה לחלק מהמסחר לעבור לטיל.
בשנת 896, קיבלה טיל קיבל את זכות האגרה מהמלך הפרנקי צוונטיבולד, בנו של ארנולף מקרינתיה.
מחקר ארכאולוגי במרכז העיר אישר את מה שכבר היה ידוע ממקורות כתובים: העיר הייתה יישוב מסחר בעל משמעות בינלאומית במאות ה-10 וה-11, שהיו לה קשרים הדוקים עם עיר המסחר העשירה והחזקה קלן.
טיל גם שמרה על קשרי סחר הדוקים עם אנגליה באותה תקופה.
עוד לפני שנת 950 נבנתה בטיל טירת אבן ששימשה בין היתר כבית מכס.
בסביבות 1015 סוחרים מטיל התלוננו בפני היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על גביית אגרה בלתי חוקית ליד פלארדינגן על ידי הרוזן דירק השלישי ממערב פריזיה (לימים הולנד).
הדבר הוביל למשלחת עונשין נגד הרוזן הפריזי ולקרב פלארדינגן בו הובסו צבאות הקיסר.
כתוצאה איבדה טיל את ההגנה הקיסרית.
באותה תקופה התרחשה גם סחופת של משקעים בנהר הלינגה מה שגרם לו להיות רדוד יותר, והדבר הוביל לירידה בתפקידה הבינלאומי של טיל מהמאה ה-12 ואילך.
בשנת 1174 העביר הקיסר את האגרה לקייזרוורת' (כיום חלק מדיסלדורף).
במאה ה-13, קיבלה טיל זכויות עיר מהבישוף של אוטרכט והצטרפה לברית ערי הנזה, איגוד צפון אירופי של ערי מסחר, שהיה חשוב במיוחד לסחר בים הבלטי.
עד סוף ימי הביניים, טיל הייתה שוב עיר מסחר חשובה.
בשנים 1136, 1334 ו-1420 התרחשו בטיל שריפות עירוניות גדולות.
בשנת 1202 נהרסו טיל והטירה על ידי כוחות מחלדרלנד והולנד.
העיר הייתה גם לעיתים קרובות מוקד של מאבקי כוח בין דוכסי חלרה לדוכסי בראבנט.
בשנת 1339 העביר הדוכס יוחנן השלישי מבראבנט את טיל לדוכסות חלרה.
בשנת 1356 בנה הדוכס של חלדרלנד את בית המכס ששימש לגביית אגרה על הוואל אך גם כמבצר.
בשלהי ימי הביניים ובמאות ה-16 וה-17, העיר המוקפת חומה התרחבה עוד יותר עם פרוור וביצורים חדשים.
טיל הייתה מהעיריות הראשונות בהולנד בה הוקם בית קברות מחוץ לגבולות העיר, בשנת 1786.
במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה גדלה טיל לעיר תעשייתית קטנה.
במיוחד התפתחו תעשיית המתכת, חברות הגלוון ועיבוד פירות.
חומות העיר נהרסו וההרחבה העירונית הראשונה החלה.
בשנת 1878 נבנתה תעלת הצפה בין הוואל ליד טיל והלינגה ליד וואדנוין, כחלק מקו המים ההולנדי החדש.
תחנת הרכבת טיל נפתחה ב-1882.
במלחמת העולם השנייה נפגעה טיל קשות בקרבות בין הכובשים הגרמנים שהוצבו בעיר לבין בעלות הברית מעברו השני של הוואל.
כנסיית סנט מרטין ושער המים, בין היתר, נפגעו קשות מההפגזות.
בשנים שלאחר המלחמה שוקם מרכז העיר, אך עדיין ניתן למצוא עקבות להפצצות.
כארבע מאות איש מטיל והסביבה נהרגו במלחמה.
העיר התרחבה משמעותית במחצית השנייה של המאה העשרים.
הכביש A15, שנבנה בשנות ה-60, סיפק גישה טובה.
מאוחר יותר התמזגה העירייה עם מספר כפרים מהסביבה.
טייריק ארון דלאלי יוסוף ג'ורג' הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקיצוני באברטון מהפרמייר ליג, בהשאלה מצ'לסי, ובנבחרת אנגליה עד גיל 21.
ג'ורג' גדל במחלקת הנוער של צ'לסי.
בחודש יוני 2024 חתם על חוזה מקצועני במועדון עד לשנת 2027.
ב-29 באוגוסט 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לסרבט ז'נבה במסגרת מוקדמות הקונפרנס ליג לעונת עונת 2024/2025 בקונפרנס ליג.
ב-3 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בקונפרנס ליג, בניצחון 2–4 על גנט במסגרת שלב הבתים.
ב-20 בינואר 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בניצחון 1–3 על וולברהמפטון וונדררס במסגרת המחזור ה-22 לעונת 2024/2025. ב-10 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על לגיה ורשה במסגרת שלב רבע הגמר של הקונפרנס ליג.
ב-20 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 1–2 על פולהאם במסגרת המחזור ה-33. הוא ישב על הספסל ולא שותף בניצחון 1–4 על ריאל בטיס בגמר הקונפרנס ליג.
ב-16 ביוני 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע העולם למועדונים, בניצחון 0–2 על לוס אנג'לס במסגרת שלב הבתים לשנת 2025. ב-24 ביוני הבקיע את שער הבכורה שלו בטורניר, בניצחון 0–3 על אספרנסה דה תוניס במסגרת שלב הבתים.
ג'ורג' נולד באנגליה, והוא ממוצא ניגרי וגנאי.
הוא שיחק בנבחרות אנגליה עד גיל 16, עד גיל 17, ועד גיל 18. בשל שורשיו, הוא רשאי לייצג גם את נבחרות ניגריה וגאנה.
בחודש אפריל 2024 החל לשחק בנבחרת אנגליה עד גיל 19.
טייריק לשון וית'רס הוא שחקן אמריקאי.
את דרכו בתחום המשחק החל בשנת 2019, והופיע בסרטים קצרים ובסדרות טלוויזיה אפיזודיות כגון "מורשות" של רשת The CW, ו-"מבוסס על שקרים".
בשנת 2022 זכה לפריצת דרך מקצועית כאשר גילם את דמותו של "ארון" בפרק של סדרת הדרמה הקומית "אטלנטה" מאת דונלד גלובר, ששודר תחת הכותרת "Rich Wigga, Poor Wigga".
בשנת 2025 גילם את טדי ספנסר בסרט הסלאשר "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון".
וית'רס נולד ב־15 ביולי 1998 בג'קסונוויל, פלורידה, לליאון וית'רס ג'וניור ולקימברלי הארט.
לוית'רס אח בשם קיונטה (1995–2021) ואחות בשם קיילה.
וית'רס למד באוניברסיטת המדינה של פלורידה, שם היה חלק מנבחרת הפוטבול של הסמינולס בעונת 2017 ושיחק בעמדת תופס.
הוא סיים את לימודיו בשנת 2022 עם תארים בעסקים ובשיווק.
בשנת 2025 שיחק בתפקיד ראשי בסרט אני יודע מה עשית בקיץ האחרון.
באפריל אותה שנה פורסם כי וית'רס ישחק לצדה של מייקה מונרו בעיבוד של יוניברסל לרומן של קולין הובר, "Reminders of Him".
+שנהכותרתעבודההערות2021מורשותסטודנטHorror Noire: A History of Black Horrorקורנליססרט באורך מלא2022-2021המשחקקונור טיבססדרת טלוויזיה2022אטלנטהארוןסדרת טלוויזיה2022השמיניסטיתשחקן כדורסלסרט באורך מלא2022מבוסס על שקריםטיםסדרת טלוויזיה2024Don't Tell Mom the Babysitter's Deadרוקסדרת טלוויזיה2024אניייטססרט עצמאי2025אני יודע מה עשית בקיץ האחרוןטדי ספנסרסרט באורך מלא, תפקיד ראשי2026מזכרת ממנו
טייריק מרסרה (בהולנדית: Tyrique Mercera; נולד ב-19 בדצמבר 2003) הוא כדורגלן קוראסאואי-הולנדי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת חרונינגן מליגת העל ההולנדית ובנבחרת קוראסאו.
מרסרה גדל במחלקות הנוער של אלפנסה בויס וקמבור.
בשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של קמבור במסגרת ליגת המשנה ההולנדית.
בקיץ 2024 חתם על חוזה מקצועני לשנתיים במועדון.
ב-17 ביולי 2025 חתם על חוזה לארבע שנים בחרונינגן מליגת העל ההולנדית.
ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–4 לא.ז.
אלקמאר במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2025/2026.
ב-15 בנובמבר 2024 ערך מרסרה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוראסאו, בניצחון 0–5 על נבחרת סן מרטן במסגרת ליגת האומות של CONCACAF .
הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע הזהב 2025, אך לא שיחק בטורניר.
טִיל נֶגֶד טַנְקִים (בראשי תיבות: טיל נ"ט) הוא טיל שנועד להשמיד בעיקר טנקים אך גם כלים משוריינים אחרים.
בניגוד לרקטה נגד טנקים, טיל נ"ט כולל מנגנוני הנחיה וניהוג עצמי.
עוד במלחמת העולם השנייה החלו להופיע רקטות נ"ט כגון הבזוקה, הפאנצרפאוסט והפיאט.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלו הסובייטים לייצר את ה-RPG-7 – מטול רקטות נגד טנקים, אולי הנפוץ והמפורסם בעולם.
טילי נ"ט אמיתיים החלו להופיע בשנות ה-50 של המאה ה-20, אך למעשה רק בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלו גרסאות יעילות להופיע.
הראשונה שבהם הייתה הסאגר הסובייטי – טיל נ"ט מונחה תיל.
בשיטת ניהוג זו המפעיל שולט בטיל באמצעות תיבת שליטה שמחוברת לטיל באמצעות תיל ארוך.
בעקבות הצלחתו של הסאגר, פיתחו האמריקאים את הטאו (TOW) – אף הוא טיל נ"ט מונחה תיל.
ישנם שלושה דורות של טילי נ"ט מונחים.
ככל שהדור מתקדם יותר – שליטת המפעיל בטיל פשוטה יותר:
דור ראשון – טילים כמו השמל והסאגר שבו המפעיל, או הכוון כפי שהוא נקרא בצה"ל, צריך לשלוט על 3 אלמנטים מזמן שיגור הטיל ועד הפגיעה.
האלמנטים הם הצלב שנמצא אצלו במשקפת, מיקום הטיל ומיקום המטרה.
הקושי בשליטה על שלושת האלמנטים בו זמנית גורם לכך שאחוזי הפגיעה של טילים מדור זה הם לרוב נמוכים.
דור שני – טילים כדוגמת הטאו (מכונה בצה"ל בשם "עורב") והדרגון, שבהם הכוון צריך לשלוט על 2 אלמנטים לאורך כל משך הזמן משיגור הטיל ועד הפגיעה.
האלמנטים הם הצלב שבמשקפת והמטרה (מיקום הטיל בזמן המעוף אינו חשוב לכיוונו).
דור שלישי – הטילים המתקדמים בהם הכוון מתמקד ב-2 האלמנטים של הדור השני, אבל רק בזמן הכיוון אל המטרה.
מרגע השיגור הוא למעשה סיים את עבודתו.
נקראים גם טילי "שגר ושכח" (Fire & Forget).
דוגמה לטילי נ"ט כאלה הם הספייק הישראלי והג'אוולין FGM-148 האמריקני.
בחלק מהטילים החדשים ישנה אופציה של "תקיפה עילית", שבה הטיל מגיע קרוב אל המטרה ואז עולה לגובה וצולל עליה, על מנת לפגוע בחלק העליון והחשוף יחסית של הטנקים.
טיל הנ"ט משוגר על ידי חי"ר, רק"ם, או מסוק קרב ומורכב ממנוע רקטי, ראש נפץ, ומערכת הנחיה.
הראש הקרבי של טיל הנ"ט הוא בדרך כלל מטען חלול, שמתוכנן לרכז את אנרגיית הפיצוץ בנקודה אחת, לחדור את שריון הטנק, וליצור סילון של מתכת נוזלית לוהטת ורסיסים שמשמידים את צוות הטנק מבפנים.
בטילים חדשים ישנם ראשי נפץ דו-שלביים (טאנדם), המתוכננים לגרום לפיצוץ לוחות השריון הריאקטיבי בעזרת ראש נפץ קטן, ואז לתקוף את השריון הפסיבי (הרגיל) עם מטען חלול.
המשגר כולל חצובה בעלת רגליים כבדות לייצוב המערכת, זביל (הצינור בו מאוחסן הטיל), מערכת הנחיה ושליטה, סוללה להפעלת המערכת, כוונת ולעיתים גם אמר"ל.
עקב משקלן הרב של חלק מן המערכות, קיימת נטייה להתקין אותן על גבי רכב שטח או רכב קרבי משוריין כגון נגמ"ש או נגמ"ש לחימה.
עם זאת, קיימות מערכות קלות-משקל המנוידות על ידי חי"ר בלבד, בדרך כלל בחוליות של 2–4 חיילים.
ישנם כמה סוגי הנחיה, בהם:
הנחיית חוט (תיל): בטילי הנ"ט הראשונים, כמו הסאגר נגרר חוט דק מאחורי הטיל, שהתחבר למשגר ושימש לקשר עם הטיל בזמן מעופו.
על המשגר היה מוט שליטה, שבעזרתו כיוון המפעיל את הטיל.
הנחיית לייזר: המפעיל מקרין אלומת לייזר על המטרה, ועֵינית בראש הטיל מזהה את האלומה ומכווינה את הטיל אליה.
ישנם טילים מתבייתי כתם לייזר, וטילים רוכבי קרן לייזר.
הנחיית אלקטרו-אופטית (הנחיית טלוויזיה): הטיל מנהג את עצמו אל המטרה, אחריה הוא עוקב באמצעות חיישנים הנמצאים בראשו.
החיישנים כוללים גלאים פסיביים כגון מצלמת וידאו וגלאי אינפרה אדום, אך גם גלאים קורנים כמו מכ"ם גל-מילימטרי ומכ"ם לייזר, הסורקים את השטח ומחזירים תמונה של הסביבה והמטרה.
טיל נגד טילים הוא טיל המתוכנן ליירט טילים אחרים בעודם באוויר או בחלל.
טילים בליסטיים בין-יבשתיים היוו מרכיב מרכזי בתפיסת המעצמות שלפיה ניתן לשמור על יציבות בעידן גרעיני רק באמצעות מצב של "השמדה הדדית מובטחת".
מכיוון שכך, נושא פיתוח מערכות של "טיל נגד טילים" נתפס כמהלך מערער יציבות בעל משמעות פוליטית מיידית.
גם לאחר שמאמצי הפיתוח הוסטו לכיוון של טילים בליסטיים זירתיים, היווה נושא פיתוח "טיל נגד טילים" נושא במחלוקת בין המפלגות הפוליטיות בארצות הברית.
ברמה הטקטית, לרקטות ולטילים בליסטיים יש יכולת "לעקוף" את מערכי הצבא שמנגד ולפגוע במרכזי אוכלוסייה אזרחית, ולפיכך הם מהווים נשק טרוריסטי המופנה כלפי אזרחים ואין צורך ב"מחיר פוליטי פנימי" כדי לפעול נגדם.
אוסף התכונות האלה גרם לכך שנושא הרקטות והטילים הבליסטיים וההגנה מפניהם היוו נושא שסביבו התפתחו דיונים רבים גם בישראל.
חלק מהטוענים גורסים שהשקעות העתק במערכות "טיל נגד טילים" שהן הגנתיות מטבען, נותנות לגיטימציה לאויב להפעיל אותן.
חלק מהטוענים נגד מערכות אלו חששו שההשקעה בהן תהיה על חשבון ההשקעות בפיתוח היכולת ההתקפית.
התומכים במערכת מציינים, בין השאר, שהיא מגנה על האוכלוסייה, שהיא מאפשרת לממשלה מרווח זמן לקבלת החלטות ללא לחץ, שהיא יכולה לאפשר למדינה להימנע ממהלכים קרקעיים מרובי נפגעים, ושהיא תורמת באופן ישיר ליכולת של המשק להמשיך ולתפקד גם כאשר המדינה מותקפת באמצעות מספר גדול של רקטות וטילים בליסטיים טקטיים.
למרות ההתנגדות, החל הממשל בארצות הברית בפיתוח וייצור של טילים ליירוט טילים בליסטיים, במסגרת תוכניות "זקיף" (Sentinel) שבוטלה בטרם הושלם הפיתוח, ותוכנית Safeguard, בה הושלם פיתוח הטילים ספרטן, ליירוט חוץ-אטמוספירי, ו-ספרינט ליירוט באטמוספירה.
הקונגרס פסל את התוכנית חודשים ספורים אחרי פריסת טילים ראשונית, בנימוקים תקציביים.
המהלך של הצבת מיירטים על אדמת אירופה שנוי במחלוקת קשה.
ממשל בוש תכנן לפרוס מערכות נגד טילים בין-יבשתיים.
בראיית הרוסים, מהלך כזה נתפס כמהלך מערער יציבות מדרגה עליונה, אף על פי שעל פי האמריקאים, מערכות אלו נועדו להגנה מטילים מאיראן ומקוריאה הצפונית.
ממשל אובמה שינה את התוכנית והחליט להציב דגם קרקעי של טילי Standard Missile 3 ברומניה ובפולין, ואף חנך את הבסיס הראשון במהלך 2014. בראיית הרוסים, מהלך זה, עדיין, מהווה מהלך מערער יציבות המכוון נגדם.
נושא פיתוח מערכות "טיל נגד טילים" שנוי במחלוקת קשה בארצות הברית עד היום, ואחת הדמויות העיקריות שמפרסמת בקביעות מאמרים נגד פיתוח מערכות כאלה הוא פרופ' תאודור פוסטול (Theodore Postol) מאוניברסיטת MIT היוקרתית בבוסטון.
העלות הגבוהה של פיתוח המערכות, הקושי לבצע בהן ניסויים המדמים את המציאות, והספקות לגבי יכולתן להתמודד עם תרחישי אמת הכוללים פתיונות ודמאים, ביחד עם דו"חות חמורים של ארגון GAO (מבקר המדינה בממשל האמריקאי), כל אלו יחדיו מלבים את אש הדיון בנושא.
עקרון הפעולה הבסיסי של טילים בליסטיים נשען על האצת הטיל באמצעות מנוע רקטי בעל אנרגיה גבוהה למשך זמן קצר ומעוף בליסטי, או קרוב לבליסטי, לעבר המטרה.
טיל בליסטי במסלול נומינלי, מגיע לגובה שהוא סדר גודל של שליש טווח המעוף שלו.
מהירות הטיל יחסית לטווח אליו הוא טס ומהירויות אלו מגיעות למהירויות גבוהות בהרבה בהשוואה למהירויות של מטוסים.
את הטילים הבליסטיים ניתן להפעיל ביום, בלילה וכמעט בכל מזג אוויר.
נהוג לחלק את הטילים הבליסטיים לשלוש משפחות.
המשפחה הראשונה הם הרקטות והטילים הטקטיים לטווחים קצרים.
מסלול טילים ורקטות אלו, נמצא כולו בתוך האטמוספירה ובהתאם, אלו טילים שטווח הטיסה המרבי שלהם הוא מסדר גודל של 250–300 ק"מ מנקודת השיגור לנקודת הפגיעה.
רקטות וטילים אלו זולים יחסית לייצור ובהתאם, מי שמצטייד בהם בדרך כלל מצטייד בכמויות מאוד גדולות.
משפחה שנייה אלו טילים בין-יבשתיים.
בדרך כלל, מתכוונים לטילים שמאפשרים לפגוע במטרות הנמצאות במרחק של אלפי ק"מ מנקודת השיגור ובהתאם, הן מאפשרות למעצמות לירות אחת לעבר השנייה.
טילים אלו "עפים" במשך עשרות דקות והם נמצאים בחלל, היכן שאין אוויר - במשך רוב המסלול שלהם.
טילים אלו מחייבים גודל פיזי רב (כמו בניין רב-קומתי), מנועים עוצמתיים, עלותם מאוד גבוהה ובהתאם, אומות העולם פיתחו טילים כאלו רק לצורך נשיאת נשק להשמדה המונית.
המשפחה השלישית היא משפחת הטילים הזירתיים - כאלו שכן יוצאים מהאטמוספירה מצד אחד, ומצד שני טווח הטיסה המרבי שלהם מוגבל לטווחים שלא מאפשרים "ירי בין יבשות".
גם טילים אלו נמצאים חלק מזמן המעוף שלהם בחלל.
טילים בליסטיים טקטיים בדרך-כלל נמצאים בכמויות גדולות וזולים יחסית לעלות המיירטים.
טווח הטיסה שלהם קצר ובהתאם, זמן המעוף שלהם הוא של עשרות שניות עד דקות בודדות.
תופעה זו גורמת למערכת היירוט אתגר משמעותי מהיבטי "תקציב הזמנים" - כלומר, מערכת היירוט צריכה לאפשר את גילוי המטרה, הסיווג שלה כמטרה בליסטית, טיוב העקיבה עליה, הכנת "תוכנית יירוט" ושיגור לעבר המטרה, כל זאת בזמן שיספיק ליירט אותה לפני שהיא פוגעת במטרה.
רקטות וטילים אלו בדרך כלל אינם כוללים יכולת תמרון או ניווט והנחיה ומכיוון שכך הן מסכנות מטרות אזרחיות גדולות כמו ערים.
תכונה זו מחייבת את מערכת היירוט להיות כזו שמסוגלת להגן על שטח גדול סביב האזור שבו היא ממוקמת - פרמטר המכונה "עקבת ההגנה".
טיל בליסטי בין-יבשתי הוא טיל בליסטי שהטווח שלו הוא כ-10,000 ק"מ ומעלה.
מכיוון שבחלק מטיסתם הטילים נמצאים בחלל, לא ניתן לנהג לכיוונם מיירטים באמצעות משטחי היגוי אווירודינמיים.
מהירותם של טילים אלו עצומה והם יכולים לפזר דמיים ופיתיונות מסוגים שונים - מכיוון שאין אוויר בחלל, גם פיתיונות בצורת בלון למשל, ימשיכו ללוות את הגוף החודר לאטמוספירה - עד לכניסתו חזרה לשכבת האוויר של כדור הארץ.
טילים אלו, בהגדרה, משוגרים ממקום שנמצא "מצד שני של כדור הארץ" ובהתאם, גילוי מוקדם שלהם מחייב פרישה של מכ"מים עוצמתיים במדינות קרובות לאתרי השיגור הצפויים או בים או היעזרות במערכות גילוי מהחלל כמו למשל המערכת הלווינית לחישת אינפרה אדום - SBIRS.
במהלך רוב שנות "המלחמה הקרה" היה הסכם בין ברית המועצות לארצות הברית שהגביל פיתוח של מערכות ליירוט טילים בין-יבשתיים.
הקושי ליירט טילים אלו כולל את כלל הקשיים שפורטו בשתי המשפחות הקודמות - כתלות בשלב הטיסה שבו מעוניינים שהיירוט יתבצע.
נהוג לדבר על יירוט הטיל כאשר המנוע שלו עדיין עובד (Boost Phase Intercept), היו מספר ניסיונות לפתח מערכות כאלו ואולם כיום, ככל הידוע, אין מערכות שייעודן העיקרי הוא יירוט בשלב ההאצה של טיל המטרה.
יירוט המטרה כאשר היא נמצאת בחלל, שלב המכונה Midcourse, מחייב יכולת ניהוג של המיירט בחלל - היכן שאין אוויר ובהתאם, לא ניתן לנהג את המיירט באמצעות משטחי היגוי.
יירוט המטרה בשלב שבו היא נכנסת חזרה לאטמוספירה.
בשלב זה חלק מהטילים הבליסטיים נשברים כתוצאה מהעומסים המופעלים עליהם, הם נמצאים בתאוטה מתגברת ככל שהם מנמיכים וחלקם, נכנס לתמרונים לא "רצוניים" בגלל אלימות הכניסה לאטמוספירה.
טילים לטווח גדול ממאות ק"מ בודדים, בדרך כלל מבצעים הפרדה בין הטיל לגוף החודר.
גוף הטיל ממשיך במעוף בליסטי ולכן מערכת יירוט צריכה להבחין בין המטרה - הגוף החודר - לבין חלקי הטיל האחרים.
טילים ליירוט טילים בליסטיים זירתיים
מספר מדינות פיתחו מערכות ליירוט טילים בליסטיים, בהן ארצות הברית, רוסיה, סין, הודו, פיתוח משותף של צרפת-איטליה-בריטניה, יפן, וישראל.
רשימה חלקית של מערכות אלו הן מערכות הפטריוט, ה-THAAD (הגנה מרחבית בגובה רב) שמופעלות על ידי צבא היבשה האמריקאי, טיל החץ שמופעל על ידי חיל האוויר הישראלי, ה-SM-3 שמופעל על ידי הצי האמריקאי כחלק ממערכת ההגנה מטילים Aegis, מערכת הנישאת על אוניות חיל הים האמריקאי.
במהלך אוקטובר 2014 החלה ארצות הברית לממש את תוכניתה לפריסת דגם קרקעי של טיל ה-SM-3 באירופה, כאשר הבסיס הראשון שנחנך נמצא ברומניה והבסיס השני מתוכנן בפולין.
לטענת ארצות הברית, מטרת הפריסה היא להגן מפני טילים בליסטיים הנמצאים בידי איראן וקוריאה הצפונית.
רוסיה רואה במהלך הזה מהלך מפר-איזון המכוון נגדה, ולפי דוברים שונים של רוסיה, המהלך האמריקאי של פרישה מהסכם ה-ABM (בשנת 2002) ופתיחת הבסיסים באירופה (בשנת 2014) הם הסיבה שגרמה להם לחזור, לפתח ולפרוס מבצעית טילים בליסטיים בין-יבשתיים המצוידים ברש"קים מתפצלים, גרעיניים, שכל אחד מהם בנפרד יכול לתמרן לעבר מטרה אחרת.
"חץ 2" רשם יירוט בכורה מבצעי במהלך תקיפת חיל האוויר בסוריה במרץ 2017. ב-31 באוקטובר 2023 יירט ה"חץ 2" טיל בליסטי ששיגרו החות'ים במלחמת חרבות ברזל.
טיל "חץ 3" מיועד ליירוט טילים מחוץ לאטמוספירה.
הטיל נכנס לשירות מבצעי ב-2017, ורשם יירוט בכורה ב-9 בנובמבר 2023 כשיירט בחלל טיל בליסטי איראני ששיגרו החות'ים במלחמת חרבות ברזל.
כיפת ברזל מערכת הגנה אווירית נגד טילים וכלי טיס כמו גראד רגיל ומשופר, פאג'ר, מרגמות, טילי קסאם, כטב"מי שאהד ועוד.
טיל הפטריוט האמריקני (שבמקור היה נשק נ"מ אך הוסב כדי לפעול נגד טילים).
לטיל שלוש גרסאות - PAC1 עד PAC3. גרסתו הראשונה של הטיל שנוסתה במלחמת המפרץ לא מילאה את תפקידה כראוי, ומרבית הטילים החטיאו את מטרתם (טילי הסקאד).
גרסתו השלישית של הטיל נוסתה ב־2003 במהלך מלחמת עיראק.
הטיל הצליח להפיל מספר טילי קרקע-קרקע עיראקיים.
קלע דוד היא מערכת ישראלית ליירוט טילים טקטיים ורקטות לטווחים בינוניים-ארוכים וכן כלי טיס.
למערכת יכולות מתקדמות יותר מהפטריוט.
היא הוכנסה לשירות מבצעי בישראל ב-2016 ורשמה יירוט בכורה במאי 2023 במבצע מגן וחץ.
כלל סוגי הטילים האמריקאיים יכולים להיעזר במערכת החישה הלוויינית בתחום האינפרה-אדום המוצבת בחלל - SBIRS.
טילי "חץ 2", "חץ 3", "קלע דוד" ומערכת "כיפת ברזל" הם חלק ממערך ההגנה הרב-שכבתית המגנה על ישראל מאיומים בליסטיים ממגוון טווחי איום, כגון משפחות טילי סקאד מדגמי B, C ,D טילי איסקנדר מדגמים E ו-M, טילי פאתח 110 וטילי שיהאב-3, המאיימים על ישראל.
בעתיד צפויים להצטרף למערכת ההגנה הרב-שכבתית גם מערכת "מגן אור" וייתכן שגם טילי "חץ 4" הנמצאת בשלבי תכנון ראשוניים - כך שבסך הכול, לישראל מערכת הגנה רב-שכבתית שיכולה לתת מענה מסוים לכל סוגי האיומים הקיימים בזירה.
גם ברית נאט"ו מצטיידת במערכת הגנה רב שכבתית נגד טילים בליסטיים, הכוללת בין השאר טילי SM-3 שניתן לשגרם מספינות AEGIS, ובעתיד גם מהקרקע, מרכז שליטה משותף וטילי פטריוט PAC3.
צרפת, בריטניה ואיטליה פיתחו במשותף גרסה של טילי "אסטר" שלכאורה יש לה יכולות ליירוט טילים בליסטיים זירתיים.
רוסיה פיתחה לפחות ארבעה דגמים של מערכות ליירוט טילים בליסטיים.
מערכות אלו הן נגזרות של מערכות S-300 ,S-400 (סימון נאט"ו).
יפן פרסה טילי "פטריוט" והיא משתתפת בפיתוח, וייתכן בעתיד אף תרכוש, טילי SM-3, זאת בנוסף לשתי ספינות Aegis אמריקאיות האמורות להיות מוצבות באופן קבוע באזור ים יפן.
סין פיתחה, וככל הנראה פרסה, מערכות הגנה מטילים בליסטיים במספר דגמים, ובכלל זה דגמים המבוססים על מערכת HQ-9 .
מערכות ליירוט טילים בליסטיים בין-יבשתיים
מערכות ליירוט טיל בליסטי בין-יבשתי היוו נושא אסטרטגי מרכזי לדיון בין המעצמות.
מכיוון שה"סדר העולמי" מאז שנים בודדות אחרי מלחמת העולם השנייה ועד להתפרקות ברית המועצות הייתה התפיסה של "השמדה הדדית מובטחת", נושא ההגנה מטילים בליסטיים בין-יבשתיים נחשב כנושא בעל פוטנציאל עצום לערעור היציבות העולמית, מכיוון שצד שיחשוב שהוא מוגן עלול להתפתות לתקוף את הצד השני.
על הרקע הזה, פיתוח מערכות אלו היה כפוף להסכם ה-ABM, Anti-Ballistic Missile Treaty .
במסגרת הסכם זה, לכל צד הותר לפרוס עד שתי מערכות שבכל אחת מהן יהיו לא יותר מ-100 מיירטים.
הסכם ה-ABM נחתם בשנת 1972. במהלך שנת 2002, ארצות הברית החליטה לפרוש מההסכם במהלך שבעיני רבים נחשב לחד-צדדי ותקדימי.
בשנים המוקדמות שלאחר מלחמת העולם השנייה, מערכות ההגנה מטילים עליהן דובר היו מערכות שבהן למיירט היה ראש גרעיני מכיוון שהטכנולוגיה לא אפשרה ליירט טילים בליסטיים בין-יבשתיים בדיוק מספיק גבוה, באמצעים רגילים.
ארצות הברית, לאחר שפיתחה את מערכת היירוט ופרסה אותה, החליטה לוותר עליה מיוזמתה.
ברית המועצות לעומת זאת, כן פרסה מערכת מבצעית לאורך זמן.
במסגרת המעבר מיוזמת ההגנה האסטרטגית של הנשיא רייגן לתוכנית ההגנה מטילים, ארצות הברית פיתחה ואף פרשה מבצעית מערכת הגנה מטילים בין-יבשתיים שהקבלן הראשי שלה הוא חברת "בואינג".
קיימות כיום בעולם שלוש מערכות בלבד המסוגלות ליירט טיל בליסטי בין-יבשתי.
מלבדן קיימות מערכות קטנות יותר שבאופן כללי "מתקשות" ליירט טילים בליסטיים בין-יבשתיים.
מערכת ליירוט טילים בליסטיים בין-יבשתיים הרוסית בשם A-35 הוקמה בשנת 1971, המערכת שופרה מאז ועדיין בשימוש מבצעי.
כיום היא נקראת A-135 ומשתמשת בשני סוגי טילים, שניהם חמושים בראשי קרב גרעיניים.
לארצות הברית מערכת ליירוט טילים בליסטיים בין-יבשתיים שפיתוחה הגיע לאחרונה לרמה מבצעית.
מערכת זו נקראת Ground Based Midcourse Defense במקום להשתמש בראשי קרב נפיצים בטילים המיירטים, הטילים משגרים קליעים קינטיים.
הממשל בתקופתו של ג'ורג' בוש האיץ את פיתוחה ופרישתה של המערכת שהוצעה לראשונה בשנת 1998 בתקופתו של ביל קלינטון וכיום המערכות הללו בפרישה מבצעית באלסקה.
עם זאת, דווח כי ניסויים אחרונים של המערכת כשלו מליירט את טיל המטרה, וזאת לאחר השקעה של כמיליארד דולר נוספים במערכת בתקופת ממשלו של אובמה.
מערכת חץ 3 מערכת המיועדת ליירוט טילים בליסטיים מחוץ לאטמוספירה, ובכך לשפר את סיכויי הצלחת היירוט, וכן את בטיחותו כנגד נשק בלתי קונבנציונלי.
זוהי השכבה הגבוהה ביותר של ההגנה הרב-שכבתית.
מכיוון שטילים בליסטיים בין-יבשתיים משוגרים מנקודה שהיא "מצידו השני של כדור הארץ", בהתייחס למיקום המשגר, מערך ה-GMD כולל גם מכ"מים רבי עצמה שפרושים בנקודות שונות בעולם ומערך לוויינים לחישת אינפרה-אדום מהחלל - SBIRS
אתגר מיוחד הם טילים בליסטיים בין יבשתיים הנושאים יותר מגוף חדירה אחד, טיל מרובה ראשי נפץ.
ככל הידוע, התוכניות של הסוכנות האמריקאית להגנה מטילים, למצוא פתרון לנושא זה, הופסקו (אם כי ייתכן שהומשכו כתוכניות שחורות).
בשנת 2017 נודע כי ישראל החלה בתכנון החץ 4 שייעודו יירוט טילים מרובה ראשי נפץ.
טילים ליירוט רקטות וטילים בליסטיים לטווח טקטי
כיפת ברזל - מערכת יירוט תוצרת ישראל שנועדה ליירט רקטות וטילי קרקע-קרקע קלים ובינוניים.
בפרט המערכת נועדה ליירט "קטיושות", קסאמים, גראדים, רקטות 122 מ"מ משופרות וטילי פג'ר שבידי חזבאללה וארגוני הטרור שברצועת עזה.
ב-7 באפריל 2011 יירטה מערכת כיפת ברזל לראשונה רקטת גראד בפעילות מבצעית.
המערכת זכתה להצלחה רבה במבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן.
מאוחר יותר שודרגה המערכת וכיום ביכולתה ליירט גם פצצות מרגמה.
קלע דוד - מערכת יירוט נגד טילים בעלי טווח בינוני-ארוך המפותחת על ידי רפאל - מערכות לחימה מתקדמות הישראלית וריית'יאון האמריקנית.
המערכת מבצעית ונמצאת בשירות צה"ל ובעתיד מתוכנן לשלבה בדור PAAC-4 של ה"פטריוט".
בקירוב ראשון, קרינת מכ"ם אינה יכולה לזהות מטרות מעבר לאופק.
מכיוון שטווחי השיגור של טילים בליסטיים גדולים בהרבה מהטווח שבו עקמומיות כדור הארץ באה לידי ביטוי, המכ"ם מגלה את האיום הבליסטי רק לאחר שהוא חוצה את "האופק המקומי" שלו, כך שמנקודת הראות של המערכת המיירטת זמן יקר הולך לאיבוד.
כדי לאפשר גילוי מוקדם יותר של האיום, חלק מהמערכות משתמשות במערכות מכ"ם שהוצבו בקרבת אזור השיגור, או במערך של לווייני חישה באינפרה-אדום המוצבים בחלל (כמו במסגרת פרויקט "SBIRS").
האמצעי העיקרי לגילוי טילים בליסטיים הוא המכ"ם.
ברוב המערכות המודרניות נעשה שימוש במכ"ם מסוג "מערך מנוהל פאזה" הסורק את המרחב בצורה אלקטרונית.
המכ"ם עלול לגלות מטרות שאינן דווקא טילים בליסטיים, כמו למשל מטוסים או לוויינים.
מכיוון שכך, נוצר צורך מערכתי בשילוב אלגוריתמים שתכליתם לזהות ולסווג את המטרה כמטרה בליסטית.
אלגוריתמים אלו כוללים, לדוגמה, ניתוח "דופלר" של החזר המטרה.
מרגע שטיל בליסטי סווג ככזה, מספיק שהמכ"ם יבקר אותו בתדירות נמוכה יחסית, מכיוון שמסלולו במרחב נקבע מרגע שהמנוע שלו כבה (אלא אם כן מדובר בטיל מתמרן, אך רובם של הטילים הבליסטיים אינם כאלה).
מכ"ם מערך מנוהל פאזה מאפשר לעקוב אחרי מספר מטרות בו-זמנית, תוך כדי שהמכ"ם ממשיך לחפש מטרות נוספות בהסתמך על מהירות הסריקה שמערך כזה מאפשר.
ניווט המיירט אל נקודת הרכישה של טיל המטרה
מהירות הטיסה של טילים בליסטיים נגזרת באופן ישיר מטווח המרחק למטרה שעליהם לעבור.
מהירויות אלו גבוהות בהרבה מהמהירויות של כלי טיס.
כדי שהמיירט יוכל להגיע אל המטרה, הוא חייב לטוס במהירות שהיא לכל הפחות דומה - כלומר במספרי מאך גבוהים, בהשוואה למערכות אחרות שיוצרו בעבר.
טילים המיירטים מטרות בגבול העליון של האטמוספירה מחייבים גם התחשבות בדלילות הקיצונית של האוויר ולא רק במספרי המאך הגבוהים.
היכולת לנהג בחלל מחייבת שליטה בזוויות המרחביות של המיירט באמצעות "מנועי דחף" קטנים, ובחלק מהמיירטים שולבה גם יכולת להסטה ניכרת של נתיב הטיסה באמצעות מנועי דחף באנרגיה גבוהה.
במהלך "המלחמה הקרה", הטכנולוגיה אפשרה להביא את המיירט לטווח מינימלי של כמה מאות מטרים מטיל המטרה.
עובדה זו חייבה שילוב רש"קים גרעיניים במערכות היירוט.
בעשרים השנים האחרונות, מגוון התפתחויות טכנולוגיות אפשר להביא את המיירט לנקודה מסוימת במרחב ועם שגיאות זוויתיות מספיק קטנות, כך שהמיירט יכול לרכוש בעצמו את המטרה ולהמשיך בביות עצמי אליה.
טכנולוגיות אלו כללו, בין השאר, שיפור של סדר גודל בביצועים של מערכת הניווט (מערכת ניווט אינרציאלית), שיפור בסדר גודל של היכולת לשים חיישני מכ"ם או חיישנים אלקטרו-אופטיים במיירט.
חיישנים כאלו, שמצד אחד יש להם זווית הסתכלות רחבה מספיק כך שיוכלו לראות את המטרה למרות הטעויות הזוויתיות שמתפתחות באופן טבעי ובמקביל, יש להם רגישות מספקת לזהות בעצמם את המטרה, בטווח שעדיין מאפשר למיירט להגיע אליה מבחינת הזמן שנותר לחליפה.
ביות עצמי של המיירט אל המטרה
לאחר שהמיירט הגיע לטווח שבו הוא יכול "לראות" את המטרה באמצעות החיישנים העצמיים שלו, הוא רוכש את המטרה ומבצע לעברה יירוט.
מטרת שלב זה היא להביא את המיירט לפגיעה פיזית במטרה (פגיעת "ראש בראש", Hit to Kill, HTK) או להביא את הטיל לחליפה ליד המטרה ב"מרחק החטאה" מספיק קטן, כזה שיאפשר למרעום הקרבה ליזום את הראש הקרבי של המיירט באופן שיביא להשמדת המטרה.
הפעלת מרעום הקרבה וייזום הראש הקרבי
בגלל מהירויות הסגירה הגבוהות (אלפי מטר בשנייה), מרעום הקרבה צריך להיות מסוגל לחוש את המטרה וליזום את הראש הקרבי בקבועי זמן מאוד קצרים.
הראש הקרבי צריך להכיל מנגנונים שיבטיחו את השמדת מטען הנפץ של המטרה, ולצורך זה פותחו מגוון ראשי קרב שרובם מבוססים על רסס מבוקר.
במערכות ובירוטים נגד טילים ארוכי טווח, יכול להיות מצב בו יורים מיירט אחד, יש זמן לנסות ולהבין אם היירוט הצליח ולעשות ניסיון יירוט נוסף.
הערכת תוצאות היירוט יכולה להתבצע באמצעות המכ"ם ובדרכים נוספות והיא מהווה אתגר טכנולוגי משמעותי.
פגיעה "ראש בראש", Hit to Kill
חלק ממערכות היירוט פותחו ללא מטען נפץ אלא בהתבסס על הביטחון שניתן להשיג פגיעה פיזית של המיירט במטרה ולסמוך על כך שעקב מהירויות הסגירה הגדולות, המטרה תושמד.
גישה זו נתונה במחלוקת מכיוון שהיא מחייבת בקרה מאוד מדויקת של מסלול המיירט, יש קושי רב להוכיח את ישימותה בניסויים קרקעיים ומדענים רבים חושבים שלא נכון לקחת סיכון כל כך גדול במערכות שייבחנו רק לעיתים רחוקות, אם בכלל.
יירוט של טילים על ידי טילים מתבצע במהירויות סגירה עצומות (אלפי מטר לשנייה).
היכולת לדמות בניסוי מהירויות סגירה כאלו מוגבלת.
הוכחת הביצועים של המערכת השלמה מחייבת מערך ייעודי של מטרות ושדה ניסוי גדול מספיק, כך שהניסוי לא יסכן אנשים.
מסיבות אלו עלויות ניסויי ההוכחה של מערכות ליירוט טילים בליסטיים הן מסדר גודל של עשרות מיליוני דולר לניסוי, כאשר מדובר ביירוט טיל בליסטי זירתי.
נהוג לייחס את תחילת העידן של "האיום הבליסטי" המשמעותי למלחמת העולם השנייה.
במסגרת המלחמה, גרמניה הפעילה טילי קרקע-קרקע בליסטיים, מונעים בדלק נוזלי לעבר העיר לונדון שבבריטניה.
במהלך המאמץ נגד העיר שוגרו למעלה מ-860 טילים כאלה.
במשך שנים ארוכות, הפעלת טילים בליסטיים זירתיים נחשבה סוג של "טאבו", ככל הנראה על רקע הנורמות שנקבעו על ידי המעצמות במסגרת הסכם ה-INF הסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני.
במהלך מלחמת יום כיפור שוגרו מספר קטן של רקטות "פרוג" לעבר ישראל, על ידי הסורים וכמה טילי "סקאד" בודדים על ידי המצרים.
חוקרים רבים חושבים שניתן לייחס את "שבירת הטאבו" על שימוש בטילים בליסטיים זירתיים למלחמת עיראק-איראן שנמשכה שמונה שנים ויש החוקרים הגורסים שמה שהביא להפסקת הלחימה היה הירי המסיבי של טילים בליסטיים עיראקיים לעבר טהראן.
מול מדינות המערב, נהוג לייחס את שבירת ה"טאבו" למלחמת המפרץ הראשונה, בשנת 1991, כאשר עיראק שגרה מספר עשרות טילי אל-חוסיין וסקאד משודרגים לעבר ישראל וסעודיה.
על רקע הסכם ה-ABM Treaty ומגבלות טכנולוגיות רבות, עד אמצע שנות השמונים של המאה העשרים, לא הותנעו תוכניות פיתוח בהיקף גדול - לפיתוח מערכות ליירוט טילים בליסטיים - למעט מערכות שבהם המיירטים היו מצוידים ברש"ק גרעיני.
בהמשך לתוכנית יוזמת ההגנה האסטרטגית של הנשיא רייגן, ארצות הברית ובנות בריתה נכנסו לתוכניות פיתוח עתירות משאבים במטרה למצוא מענה להגנה מטילים בליסטיים.
תוכניות אלו כיוונו, בתחילת הדרך, להגנה מטילים בליסטיים בין-יבשתיים מכיוון שמערכי הטילים הזירתיים, הלא קונוונציונליים - הושמדו מתוך הסכמה במסגרת הסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני שנחתם ב-1987 בין ארצות הברית לברית המועצות.
מאוחר יותר, במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, בתהליך שנמשך כמה עשורים, התבהר שהאיום הוא ממשי ותפוצת הטילים הבליסטיים התרחבה, כולל טילים זירתיים מתוצרת הרפובליקה העממית של סין, רוסיה וקוריאה הצפונית וטילים ורקטות טקטיים ממקורות רבים.
במקביל, על רקע התפרקותה של ברית המועצות הסכם ה-INF היה פחות רלוונטי לסכסוכים זירתיים.
מגמה נוספת הייתה ה"אינרציה" העצומה שנוצרה בגלל השקעות העתק במסגרת יוזמת ההגנה האסטרטגית בדמות ידע, פיתוח טכנולוגיות ומומחים ממספר מדינות נכנסו לפיתוח מערכות של "טיל נגד טילים".
נכון ל-2014, פיתוח מערכות לייזר מול טילים בליסטיים זירתיים, בשלב ההאצה שלהם, ככל הידוע הופסק.
רוב הפיתוחים בארצות הברית התפתחו לכוון של פגיעה "ראש בראש", מבלי שיהיה ראש קרבי במיירט ולעומת זאת, מערכות אחרות המשיכו לדבוק בתכנון השמרני יותר שנשען על מרחקי החטאה קטנים, מרעום קרבה וראש קרבי שיבטיחו השמדה כמכלול.
מההיבט הארגוני, בארצות הברית, הארגון שהוקם לטפל ביוזמת ההגנה האסטרטגית נקרא SDIO (הארגון ליוזמת ההגנה האסטרטגית - ארגון שתכליתו לפתח, לרכוש ולהציב מערכות הגנה מטילים בליסטיים - שאינן גרעיניות).
ב-1993, לאחר מלחמת המפרץ והתפרקות ברית המועצות, הארגון שינה את שמו ל-BMDO (הארגון להגנה מטילים בליסטיים) והייעוד שלו כלל טילים זירתיים שעד אז לא נחשבו איום מהותי על ארצות הברית.
ב-2002, לאחר פרישתה של ארצות הברית מההסכם המגביל את פיתוח מערכות להגנה מטילים בליסטיים, ה-ABM Treaty, הארגון שוב החליף את שמו והפך ל-MDA - הסוכנות להגנה מפני טילים.
במלחמת חרבות ברזל נעשה שימוש נרחב בטילים נגד טילים, בכיפת ברזל נגד רקטות שנורו לישראל מלבנון ומרצועת עזה, ובחץ 2, חץ 3 וTHAAD נגד טילים בליסטיים ששוגרו לישראל מתימן ומאיראן.
טיל "ברק" הישראלי המשמש כחלק ממערכת הגנת ספינות הטילים הישראליות מפני איום טילי קרקע-ים אוויר-ים או ים-ים, תוצרת התעשייה האווירית ורפא"ל.
במהלך מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006 נפגעה ספינת הטילים הישראלית מדגם סער 5, אח"י חנית, מטיל קרקע-ים C-802 שנורה על ידי החזבאללה .
כתוצאה מהערכה שאין בידי החזבאללה טילים כאלה, לא הופעלה מערכת ההגנה בספינה (אם מטוסי קרב פועלים בסמוך לספינה עליה מותקנת המערכת, האחרונה עלולה להחשיבם כאיום ולנסות ליירטם).
טיל ה"ברק 1" רשם הפלת בכורה ב-2 ביולי 2022 כשיירט שני כטב"מים של חזבאללה.
ברק 8 - גרסה מתקדמת של טיל הברק, המשמשת כמערכת הגנה אווירית רב-משימתית כנגד מגוון איומים רחב ומורכב יותר.
ברק MX - גרסה משופרת ומודולרית של ה"ברק" עם מספר סוגי מיירטים לטווחים שונים.
מותקנת על ספינות סער 6 של חיל הים הישראלי.
אמצעים נגד טילים הנמצאים בפיתוח ותוכניות שהופסקו
בעבר, בשיתוף פעולה בין ישראל לארצות הברית התנהלה תוכנית פיתוח מערכת הנאוטילוס האמורה ליירט סוגים שונים של טילים, רקטות ופצצות מרגמה באמצעות קרני לייזר.
תוכנית אמריקאית להצבת לייזר מוטס שנועד להשמיד טילים בליסטיים בשלב ההאצה שלהם הופסקה על רקע קשיים טכנולוגיים וחריגות תקציביות.
כמו כן מתנהלות מספר תוכניות לפיתוח מטוסים ומל"טים המיועדים להשמיד טילים כבר בעת יציאתם ממשגר הטילים, על אדמת האויב.
טיל כתף הוא כינוי לתחמושת, לרוב רקטה או טיל, אשר ממדיה קטנים דיים על מנת לאפשר שיגור על ידי אדם אחד הנושא אותה על כתפו.
למעשה, הכינוי המדויק לקבוצה זו של אמצעי לחימה הוא "מטולי כתף", מאחר שקיימת הבחנה בין המושגים "רקטה" ו"טיל" (לאחרון ישנה מערכת הנחיה).
הסוג הקטן והנפוץ ביותר של "טיל כתף" הוא רקטה נגד טנקים.
קיימים סוגים רבים של טילי כתף כגון טילים מונחים נגד טנקים (ATGM) וטילים זעירים נגד מטוסים.
את טילי הכתף ניתן לסווג ל-3 קבוצות:
רקטות כתף ורקטות נ"ט (RPG)
רקטות אלו משוגרות ממטולי כתף רב או חד פעמיים, כדוגמת ה-RPG-7 או הלאו M-72 בהתאמה.
רקטות הנ"ט קטנות, קלות וזולות יחסית ולכן משמשות לתקיפת מגוון רב של מטרות קרקעיות - החל בבתים וכלי רכב אזרחיים וכלה ברכב קרבי משוריין.
בשנים האחרונות פותחו רקטות כתף, כגון המטאדור ("מפצח האגוזים"), שייעודו העיקרי הוא פגיעה בביצורים, מבנים ופגיעה במחבלים המסתתרים בתוך מבנים באמצעות ראש קרב כפול במוד "מפתח קיר".
למרות שרקטות אלה אינן מיועדות ולרוב אינן מסוגלות לחדור טנקי מערכה מודרניים, בהיעדר מונח טוב יותר, מכונות אף הן "רקטות נגד טנקים", ולעיתים "רקטות כתף".
טילים מונחים נגד טנקים (ATGM)
טילים אלו נורים ממטול כתף וכוללים מערכת הנחיה המאפשרת להם לפגוע בדייקנות במטרות נעות ממרחק רב.
הטילים כבדים וגדולים ביחס לרקטות ומכילים על פי רוב ראש קרבי גדול וקטלני יותר.
תכונות הטילים הללו הופכות אותם לאידיאליים לפגיעה בטנקים ורכבים הממוגנים בשריון כבד.
תחת זאת, טילי הנ"ט יקרים ומורכבים משמעותית מרקטות נ"ט והכשרת מפעיליהם ממושכת ויקרה יותר.
מרבית טילי הנ"ט בעולם משוגרים מפלטפורמות קרקעיות או מוטסות ולא ממטול כתף.
דוגמה לטיל נ"ט משוגר כתף: FGM-148 ג'אוולין.
טילי כתף נ"מ (נקראים גם טזק"א: טיל זעיר קרקע אוויר) הם טילים מונחים המיועדים לפגוע בכלי טיס ובפרט כלי טיס מנמיכי טוס.
לרוב, הטילים מתבייתים על חום (תת-אדום) או על צללית (הצל של המטוס החוסם את האור מהשמים).
למרבית טילי הנ"מ קיימות גרסאות המאפשרות שיגור מכלי רכב ורק"מ.
דוגמה לטילי כתף נגד מטוסים: סטינגר, סטרלה SA-18, סטארסטריק.
טילי הכתף מורכבים ממטול בצורת צינור ובתוכו התחמושת עצמה.
על מנת למנוע את היפגעות היורה מהרשף, הטיל תחילה מועף מהצינור על ידי מנוע הפלטה הנשרף בעודו במטול ופולט רשף מאחורי גב היורה, ורק לאחר המצאות הטיל במרחק סביר מהמפעיל נדלק המנוע הרקטי המעיף את הטיל אל מטרתו.
מערכת ההנעה המודרנית של טיל הכתף פותחה לראשונה עבור הפאנצרפאוסט הגרמני.
הצבא האמריקאי השתמש לראשונה במערכת זו ברקטת הבזוקה.
מטול - הצינור שבו מאוחסן הטיל וממנו הוא משוגר
כוונת - באמצעותה מכוון היורה על המטרה.
חימוש – מנוע רקטי, ראש קרבי ומערכת הנחיה (בטילים בלבד).
טילי הכתף הם נשק זול, נייד ופשוט יחסית המסוגל להתמודד ולנטרל מערכות מתקדמות ויקרות בהרבה כגון טנקים ומטוסים.
לפיכך, הפכו טילי הכתף פופולריים בקרב צבאות נחשלים וארגוני טרור.
לעיתים קרובות השימוש בטילי כתף נעשה כחלק מלוחמת גרילה במתווה מארבים או תקיפה ונסיגה מהירה.
הטווחים האפקטיביים לשימוש ברקטות כתף נגד טנקים הם מאות מטרים בודדים, בעוד ששימוש בטילי נ"ט עשוי להגיע למספר קילומטרים.
להלן דוגמאות להתמודדות עם תקיפת טילי כתף:
מיגון המטרות על ידי שריון כבד ומיגון אקטיבי
מיגון המטרות על ידי מערכת הגנה אקטיבית המונעת מהטיל לפגוע במטרה (אם על ידי שיבוש/הטעיה או על ידי יירוט פיזי).
תקיפת היורים עם נשק קל כגון רובים ומקלעים לשם השמדתם או לשם ביטול יכולתם לכוון את הטיל למטרה.
שימוש באמצעים אופטיים מתקדמים, כגון מצלמות תת-אדום, על מנת לאתר את היורים מבעוד מועד.
הפצצה ארטילרית או אווירית על האזור שבו עלולים להימצא היורים.
פתרון זה בעייתי כאשר הלחימה מתבצעת באזור מאוכלס, וזאת עקב הימצאותם של אזרחים חפים מפשע.
טיל נגד קרינה הוא טיל שתוכנן לגלות קרינה הנפלטת ממכ"ם ולהתביית עליה.
טיל זה משמש בדרך-כלל במשימות דיכוי הגנה אווירית שמטרתן היא לפגוע במערכי ההגנה האווירית של האויב בפתיחת העימות, על-מנת להגדיל את סיכויי השרידות של גלי התקיפה הבאים.
טילים אלו יכולים לשמש גם כדי לשתק סוללות טילי קרקע-אוויר (טק"א) או לפגוע במכ"מים של יחידות בקרה אווירית במהלך פשיטה אווירית.
לאחר נטרול המכ"ם באמצעות טיל נגד קרינה, ניתן להשתמש בפצצות מצרר כדי לנטרל גם את מוצב השליטה, משגרי הטילים וכו', על-מנת לוודא שאתר הטק"א לא ישוב לפעולה.
טילים נגד קרינה מוקדמים כמו ה־AGM-45 שרייק לא היו מתוחכמים במיוחד.
הם היו מתבייתים על מקור הקרינה ומתפוצצים בקרבתו.
מפעילי סוללות טק"א מיומנים למדו לכבות את המכ"ם כאשר טיל נגד קרינה נורה לעברו, ומאוחר יותר להדליקו שוב, ובכך הפחיתו מיעילות הטיל.
דבר זה הוביל לפיתוחם של טילים מתוחכמים יותר כמו ה־AGM-78 סטנדרד ארם וה־AGM-88 הארם, המכילים מערכת ניווט אינרציאלית (INS).
מערכת זו מאפשרת להם "לזכור" את מיקומו של המכ"ם גם אם הוא כבוי ואינו משדר ולהמשיך לטוס לעברו.
הסיכוי לפגוע במכ"ם פוחת ככל שהמכ"ם כובה מוקדם יותר, אולם עקב מהירותו הגבוהה של טיל ההארם והרקטה חסרת העשן המניעה אותו, סביר להניח כי יוכל לסגור את הטווח משמעותית לפני שניתן יהיה לגלות את שיגורו, דבר המקנה לו סיכוי טוב לפגוע במכ"ם גם בנסיבות כאלו.
לטיל האלארם הבריטי ישנה יכולת נוספת - "שיטוט".
מצנח מאפשר לו להאט את צלילתו עד אשר המכ"ם מופעל שנית.
ה־AGM-136 טסית רינבאו היה אמור לפעול באופן דומה.
היה זה טיל שיוט קטן המשוגר מהאוויר שיכול היה להיות משוגר לעבר מכ"ם קורן או לעבר אזור שמאמינים כי קיימים בו מכ"מי טק"א מוסתרים.
במידה והמכ"ם כובה, הטסית רינבאו היה משוטט, בעזרת מנוע הסילון הקטן שלו, עד אשר המכ"ם היה מופעל.
התוכנית בוטלה ב־1991 עקב אילוצי תקציב.
היבט תכנוני נוסף של טילים נגד קרינה מודרניים, מלבד הטווח (שצריך להיות גדול יותר מהטווח של מערכת הטק"א שהוא משוגר נגדה) הוא המהירות.
ישנם טילי קרקע-אוויר המסוגלים להאיץ למהירויות גבוהות (אפילו עד מאך 10), מה שמחייב את הטיל נגד הקרינה לטוס במהירות גבוהה.
לטילים המשוגרים מכלי טיס יש יתרון על הטק"א כיוון שהטק"א צריך לטפס ממצב מנוחה בגובה פני הקרקע.