tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיר מוזכרת גם בספר עובדיה: .
אולם פרשני המקרא, רש"י ורד"ק ועוד, מבדילים בין העיר צרפת הסמוכה לצידון לבין ארץ צרפת המוזכרת בנבואת עובדיה.
שמה של העיר ניתן בשפה העברית של ימי הביניים והעת החדשה לארץ צרפת אשר במערב אירופה.
צרעה היא סירת סיור קלה ומהירה מחברת "Safe Boats" האמריקאית, המשמשת את חיל הים הישראלי מאז 2005. היא השאילה את שמה מדגם אחר, סירות ברטרם, ספינות סיור בהן צוידו פלגות הבט"ש ויחידה 838 בתקופת מלחמת ההתשה.
הצרעה החדשה בעלת כושר תמרון גבוה ומתאימה לפעילות בקרבת החוף ובשטחי נמלים, בעיקר למשימות אבטחה וסיור, אך גם לתובלה ימית קלה ולפעולות חיפוש והצלה.
ממדיה ויכולותיה הדינמיות מאפשרות לה ליירט מטרות בקרבת החוף ובתוך שטחי הנמלים.
היא מופעלת על ידי צוות הכולל 4–5 לוחמים מיחידת "סנפיר", ומפקד שאינו חובל, בדומה לגוררות.
בינואר 2014 התהפכה סירה מדגם זה באימון מול חופי אשקלון, ללא נפגעים, והועברה לשיקום בבסיס אשדוד.
בשנת 2016 רכשה גם יחידת השיטור הימי של משטרת ישראל 10 כלי שיט מדגם זה.
בשנת 2022 קלטה יחידת סנפיר ארבע סירות "צרעה" מוגדלות מדגם 38 רגל לשירות בזירת אילת.
הדגם החדש חמוש בשני מקלעי מאג ובמערכת מיני טייפון.
צרעת מרים היא סיפור מקראי המופיע בפרשת בהעלתך, ובו מסופר כי מרים הנביאה דיברה עם אהרן דברים רעים (לשון הרע) על אחיהם משה, ובשל כך נענשה בצרעת לשבעה ימים.
דיבור מרים ואהרן על משה ואשתו
על פי המסופר במקרא, מרים ואהרן, אחי משה, דיברו ביניהם אודות האישה הכושית שלקח, והתלוננו על כך שמשה מתנהג כאילו הוא חשוב מהם, אף על פי שגם הם נביאים כמותו:
ה' מורה לשלושת האחים: משה, אהרן ומרים לצאת אל אוהל מועד, ולאחר שהם יוצאים, הוא קורא שנית לאהרן ולמרים ומוכיח אותם על שהשוו בין נבואתם לנבואת משה אחיהם:
אף שבדרך כלל אוהל מועד הוא שמו של המשכן, יש אומרים שאוהל מועד הנזכר בסיפור זה הוא האוהל שהוציא משה אל מחוץ למחנה ישראל לאחר חטא העגל.
בעקבות כעס ה' על מרים ואהרן, נענשה מרים בצרעת.
אהרן ביקש ממשה שיתפלל לרפואתה, והוא עשה כן.
ה' ענה לו שרק לאחר שמרים תיסגר שבעה ימים מחוץ למחנה כדינו של מצורע מוסגר, הצרעת תירפא והיא תוכל לשוב למחנה:
סיפור מקראי זה, עוסק בגדולת משה כנביא.
בסיפור זה מדברים אהרן ומרים סרה על נישואיו של משה עם אשתו הכושית ועל ייחודיות נבואתו.
טענת ה' מפורטת ובסופה ה' מעניש את מרים בצרעת.
בסיפור זה מדגישה התורה כמה עניינים:
ה' מבחין בין משה לבין כל נביא (פסוקים ו'–ז').
ה' מעניש את מרים בצרעת (פסוקים ט'–י').
אהרן מתוודה על חטאו וחטאה של אחותו בפני משה, ומבקש רחמים עליה (פסוקים י"א–י"ב).
משה מתפלל לה' (פסוק י"ג) שמסביר למשה שאילו אביה היה מענישה ביריקה בפנים היא הייתה מסתגרת מבושה שבעה ימים, ולכן עליה להיות מורחקת ממחנה ישראל לשבעה ימים.
בכל אותם שבעת הימים עם ישראל ממתין למשה.
לאחר שבעת ימי ההסגר, חוזרת מרים למחנה ובני ישראל ממשיכים במסעם לארץ המובטחת.
אהרן ומרים דיברו סרה באישה הכושית שמשה נשא לאישה, והתלוננו על כך שמשה מתנהג בצורה מתנשאת.
מהכתוב לא ברור מיהי האישה הכושית שלקח משה, ומה הפריע למרים ואהרן.
לדעת ראב"ע, ועל פי התלמוד הבבלי, מדובר בציפורה, ולדעת רש"י, הטענה הייתה על שפרש מיחסי אישות עם אשתו.
הרשב"ם, על פי דברי הימים של משה רבנו, מבאר כי הכוונה לאישה מכוש, שמשה נשא אותה (בלא לדעת שלא מימש את נישואים אלו).
הכתוב אינו מסביר גם מדוע לא ראו מרים ואהרן בעין יפה את התקשרותו של משה לאישה הכושית, אך ברור כי התנגדותם קשורה לתפקידו של משה בהנהגת העם.
חז"ל כורכים את הסיבות לעונש הצרעת בלשון הרע כך: אמר רבי חנינא:
רש"י מסביר שמרים נענשה ולא אהרן כיוון שהיא דיברה ראשונה, על פי הכתוב וַתְּדַבֵּר מִרְיָם וְאַהֲרֹן בְּמֹשֶׁה – הפועל "וַתְּדַבֵּר" מעיד על כך, שמרים היא יוזמת השיחה, והיא המובילה אותה.
לשיטתו, כל פעם שנוקט המקרא בלשון דיבר, כוונת הדברים ללשון קשה כאמור בבראשית מ"ב ל:
רבי אברהם אבן עזרא מבין את הכתוב בכך שהיא הייתה הדוברת: ואהרן הסכים או החריש.
הצרעת פגעה בעור החיצוני, עורה של מרים הלבין כשלג וכך בפסוק: וְהִנֵּה מִרְיָם, מְצֹרַעַת כַּשָּׁלֶג.
הצרעת במקרא אינה המחלה הידועה בתקופה המודרנית כמחלת הנסן.
סימניה של מחלת הנסן הן: התעבות העור (FACIES LEONTINA), פני אריה, אובדן כושר תחושתי ונשירת איברים.
סימנים אלו אינם מופיעים במקרא.
הסימנים המופיעים ב אינם מאפיינים את מחלת ההאנסן, אך ב בפרק זה מצוי רמז להרס הרקמות הקיים בגופו של המצורע: לזיהוי הצרעת הועלו מספר אפשרויות.
בספרו הרפואה במקרא ובתלמוד מזהה יצחק פרויס שלא מדובר בצרעת אלא מדובר בפסוריאזיס בהתחשב בעובדה כי מרים החלימה לאחר שבוע.
עונשה היה פתאומי והכתוב בפרק מבהיר זאת.
מרים מורחקת מהקהילה לאחר שהיא נענשת.
מכך אפשר להבין כי תגובת החברה היא מיידית והיא הרחקת החולים.
תקופת ההרחקה נמשכת כל עוד החולה לא נרפא.
המילה טומאה אינה מופיעה בפרק זה אך במופעיה במקרא היא באה לצד הביטוים: שִׁבְעַת יָמִים, המופיעים ב.
לדעת פרשנים, פסוק י"ב, מכוון בכתוב בפועל תְהִי למרים: אל נא תהיה מרים כמת, שכן המצורע בימי קדם משול למת, ועל כך רש"י: "ששניהם מטמאים בביאה".
לעומתו הפרשן רבי עובדיה ספורנו מסב את הפועל: תְהִי למשה: "אל נא תהיה אתה כמת, שתניח חצי בשרך במדבר".
מפסוק י"ד מובן כי פגע מרים בצרעת משול ליריקת אביה בפניה.
תפילתו של משה והיענות ה'
סיפור על הנביא המתפלל בעד יחידים בתנ"ך קיימים בכמה סיפורים.
תפילתו של משה לה' כדי שירפא את מרים מצטיינת בקיצורה.
בהשוואה לתפילות אחרות, ארוכות ומנומקות שנושא משה, תפילה זו היא בת מילה אחת רְפָא, שכן שאר המילים בפסוק הן מילות זירוז ופנייה.
ייתכן כי קיצורה של פנייה זו היא, שמדובר בעיניין פנימי משפחתי ואילו תפילות למען העם הן ארוכות ומנומקות היטב.
בתשובת ה' בפסוק י"ד, אפשר לראות, שסליחתו אינה שלמה.
הפועל תֵּאָסֵף בפסוק י"ד מתאר תהליך קליטת אדם נטוש.
קשר לשוני נמצא גם ב שם חוזרת המילה צרעת בזיקה למילה אסף ארבע פעמים.
פועל זה מתאר מונח משפטי, שהוא ניגוד לפועל השלך.
הפועל "אסף" בא לתאר קליטתו של אדם מחדש, של מי שהושלך.
הקשר בין סיפורי המקרא בהם נעזבו מצורעים לפועל "אסף" אינו מקרי.
המצורע נתפס כיצור נטוש, עזוב ונחשב למת בחברה המקראית.
רפואתו ושובו של החולה בצרעת לחברה, נתפסים כלידה מחדש.
צרעות עכבישים או צרעכבישיתיים (שם מדעי: Pompilidae; באנגלית: spider wasps, pompilid wasps) היא משפחת צרעות בתפוצה עולמית ובה כ-5,000 מינים בשש תת-משפחות.
כל המינים הם יחידאיים ורובם תופסים ומשתקים את טרפם.
חלק מהם נוקטים חומסנות, כלומר ניזונים ממזון שצדו צרעות אחרות, וחלקם פרזיטואידים.
בדרום אמריקה נקראים כל מיני הצרעות האלה "מרבונטה" (marabunta) או "מרימבונדו" (marimbondo), ובחלקים של ונצואלה וקולומביה הם קרויים "matacaballos", כלומר "הורגי סוסים".
מין בהיר וגדול של הצרעות בברזיל נקרא "fecha-goela", כלומר "נועל גרון", כשהכוונה היא לאפקט של העקיצה.
כמו מעופפים חזקים גדולים אחרים, לצרעות העכביש יש בית חזה מפותח.
יש להם רגליים ארוכות ורבות מפרקים.
הרגל ארוכה מספיק כדי להגיע מעבר לקצה הבטן.
הגוף בדרך כלל שחור או כחול, לעיתים בעל השתקפות כסופה, אך קיימים גם מינים בהירים רבים.
לרוב המינים כנפיים ארוכות, אך ידועים גם מינים קצרי כנפיים וחסרי כנפיים.
הנקבות גדולות במקצת מהזכרים אם כי מחושיהן מורכבים מעט פחות.
נקבות וזכרים דומים אלה לאלה (אין דו-צורתיות זוויגית, אך הנקבות מעט גדולות יותר).
על הכנפיים השחורות יש במקרים רבים צבעי אזהרה כתומים, אדומים, צהובים או לבנים.
צרעות העכביש הן יחידאיות, ומשתמשות בדרך כלל בעכביש יחיד כבית גידול לפגיותיהן.
הן משתקות אותו בעוקצן הרעיל וגוררות את העכביש המשותק למקום שבו הן מקימות לאחר מכן את הקן (אם כי יש צרעות שמקימות את הקן לפני שיתוק העכביש).
ביצה בודדת מוטלת בבטן העכביש והקן נחתם.
צרעות עכבישים מגינות על קיניהן בכך שהן מניחות נמלים מתות בכניסה, והכימיקלים המופרשים מהנמלים המתות מרתיעים טורפים.
גודל העכביש המשותק קובע את המין שאליו תתפתח הצרעה הפגית, וכן את גודלה.
בעכביש משותק גדול מתפתחת צרעה נקבה גדולה.
כשבוקעת פגית הצרעה, היא מתחילה לאכול את העכביש מפנימו, בעודו חי.
אחרי שהיא אוכלת את החלקים האכילים של העכביש היא מתגלמת ובוקעת כבוגרת בקיץ הבא.
חלק ממיני צרעות העכביש מטילות ביצים בעכביש שעדיין פעיל חלקית, והצרעות שבוקעות ניזונות מנוזלי העכביש (נוזלי הלימפה, ה-Hemolymph , המקבילים לדם ביונקים).
צרפת באירוויזיון 1958 השתתפה עם השיר "Dors, mon amour" שבוצע על ידי אנדרה קלאבו.
השיר סיים במקום הראשון עם 27 נקודות.
שיר תרגום מקום 1 Dors, mon amour תישני, אהובה שלי 1 2 Aïe, mon coeur אאוץ', הלב שלי - 3 Helena הלנה - 4 Le coeur en plate הלב שטוח -
צרפת הופיעה בסדר ה-3 על הבמה, אחרי הולנד ולפני לוקסמבורג.
צרפת סיימה במקום ה-1 עם 27 נקודות.
נקודות שהוענקו על ידי צרפת
צִרְעפָצִיתִיִּים נקראות גם צרעות עפצים (שם מדעי: Cynipidae) הם משפחה של צרעות בסדרת הדבוראים הידועים בשל כך שזחל הצרעה מתפתח בתוך עפצים על צמחים שונים.
בעולם ידועים כ-1,300 מינים רובם קטנים מאוד (1–8 מ"מ).
מתוכם כ-360 מינים ב-36 סוגים שונים באירופה וכ-800 מינים באמריקה הצפונית, אך המספר האמיתי כנראה גדול יותר.
המינים במשפחה זו נוהגים בעיקר ליצור עצפים על אלונים.
צרעת עפצים ממשפחה אחרת (Eulophidae) הנפוצה בארץ יוצרת עצפים על אקליפטוס.
צרעת ענק אסייתית (שם מדעי: Vespa mandarinia) היא מין של צרעה מסדרת הדבוראים הנחשבת למין הצרעה הגדולה ביותר בעולם.
היא נפוצה במזרח אסיה בטבע.
מין דומה לה הוא Vespa velutina, אשר מכונה באותו השם.
צרעה זו שייכת לסוג של הצרעה המזרחית המכונה "דבור".
היא גדולה יותר וגם תוקפנית ממנה עם גוף באורך , מוטת כנפיים באורך 75 מילימטרים ועוקץ באורך 6 מילימטרים.
הצרעה בעלת צבעים זהובים-שחורים בולטים, המשמשים כאזהרה לטורפים.
היא בעלת לסתות חזקות מאוד ובטן צרה ושחורה שבקצה מצוי העוקץ.
צרעה זו חיה בטבע בהרים ויערות גבוהים ברחבי סין, טאיוואן, דרום רוסיה, הודו-סין, הודו, סרי לנקה ונפאל, והיא ידועה בעיקר ביפן, שם היא נחשבת מזיק משמעותי.
במקרים רבים מוצאים שצרעות מסוג זה חיות במושבות תת-קרקעיות, לעיתים במחילות של בעל חיים אחר.
הקן יכול להגיע לאורך 6–60 סנטימטרים וצורתו דמוית קערה.
הצרעות הן טורפות של חרקים שונים החיים סביבן, ופועלות יוצאות לשיחור מזון בסביבת הקן, כדי להאכיל את הצעירים.
הן ניזונות מחרקים בינוניים עד גדולים לרבות מינים של דבורים, צרעות אחרות לרבות צרעות מאותו הסוג וגמלי שלמה, אשר בשרם נחשב למעדן עבור הזנת מלכות.
הפועלות תופסות את טרפן עם לסתותיהן וקורעות ממנו חתיכות גדולות, אותן הן מעבירות לפגיות המתפתחות.
כדי לחסל נחיל דבורים כמו דבורי דבש הן נעות בחבורות גדולות.
כוחן העוצמתי עוזר להן לשדוד בקלות כוורות מלאות דבש ולהרוג את כל הדבורים במושבה, והן נחשבות למזיק מאיים ביותר על ייצור הדבש באזור חיותן.
עם זאת מין של דבורה מזרחית - Apis cerana, מצליח להימנע מפשיטות באמצעות חיסול הפועלות המגיעות לקן באמצעות חום גוף חזק ביותר, הנוצר מלחץ.
הפועלת המגיעה למושבה נהרגת בידי המון הדבורים המחמם אותם ביותר.
צרעות אלו נחשבות לתוקפניות מאוד ויתקפו גם ללא התגרות.
העקיצה שלהן מכילה נוירוטוקסין חזק, ועקיצות רבות יכולות לגרום להלם אנפילקטי, אי-ספיקת כליות ואף לדום לב ולמוות.
מספר המתים ביפן מהעקיצות של צרעות רבות מגיע ל-30–40 כל שנה.
בסין המספרים גבוהים אף יותר.
ב-2013 מתו במחוז שאאנשי בלבד 41 אנשים.
ב-2020 התפרסמו דיווחים שצרעה זו הגיע (כמין פולש) לאמריקה הצפונית, שם נמצאו כמה פרטים שתקפו אלפי דבורי דבש.
בדצמבר 2024 הוכרז שהמין הושמד לחלוטין מארצות הברית.
צרפת באירוויזיון 1983 השתתפה עם השיר "Vivre" בביצועו של גי בונה.
בשנה זו רשת הטלוויזיה France 2 הייתה בפעם הראשונה אחראית על צרפת באירוויזיון, תחרות הגמר הלאומית לבחירת הנציג הצרפתי לאירוויזיון נערכה ב-20 במרץ 1983 והונחתה על ידי ז'אן-פייר פוקו ומארי מרים.
מתוך ארבעה עשר השירים שהשתתפו נבחר הזוכה על ידי פאנל של צופי טלוויזיה באמצעות שיחת טלפון בה הם התבקשו להצביע עבור השיר האהוב עליהם.
צרפת באירוויזיון 1999 השתתפה עם השיר "Je veux donner ma voix" (אני רוצה לתת את הקול שלי) בביצועה של נאיה .
ערוץ הטלוויזיה France 3 היה אחראי על השתתפותה של צרפת באירוויזיון בשנה זו.
בסביבות 600 שירים הוגשו לטלוויזיה הצרפתית עבור התמודדות האירוויזיון ומתוכם 12 שירים נבחרו להתמודד בגמר הלאומי ששודר בטלוויזיה.
הגמר נערך ב-2 במרץ באותה שנה בתיאטרון אולימפיה בפריז, את התחרות הנחו ז'וליאן לפרס וקארן שריל, השיר הזוכה נבחר 50 אחוז על ידי הצבעות הקהל ו-50 אחוז על ידי בחירת חבר השופטים, חבר השופטים כלל בין היתר את ז'ילבר בקו ומארי מרים.
צרפת באירוויזיון 1956 השתתפה עם השירים, "Le temps perdu" ו-"Il est là", שבוצעו על ידי הזמרות, מטה אלטרי ודני דאוברסן בהתאמה.
בניגוד לרוב המדינות שהשתתפו באירוויזיון 1956, רשות השידור הצרפתית (RTF), בחרה את שני השירים שייצגו את צרפת בתחרות בוועדה מיוחדת, שהוקמה על ידי רשות השידור הצרפתית.
לבסוף, הכריזה הוועדה כי השירים שנבחרו לייצג את צרפת באירוויזיון הם, "Le temps perdu" ו-"Il est là".
השיר "Le temps perdu" הושר חמישי בסדר ההופעות, לפני לוקסמבורג ואחרי גרמניה השיר "Il est là" שובץ במקום ה-12 בסדר ההופעות, לפני לוקסמבורג ואחרי גרמניה.
צרפת באירוויזיון 1957 השתתפה עם השיר "La belle amour", שבוצע על ידי הזמרת הצרפתייה, פול דז'רדן.
הליך הבחירה הצרפתי לאירוויזיון 1957 אינו ידוע.
גורמים לא רשמיים חושבים כי רשות השידור הצרפתית הקימה קדם ארצי בשם "Sept villes, une chanson" (שבע ערים, שיר אחד).
שישה מופעים נערכו מדצמבר 1956 בערים שונות ברחבי צרפת.
בהתחלה, מארגני התחרות לא יידעו את המשתתפים כי המנצח יזכה לייצג את צרפת באירוויזיון, הדבר נודע למשתתפים רק לאחר ההופעה השישית.
לכל עיר היו חברי מושבעים שהעניקו נקודה אחת לשיר האהוב עליהם.
אף על פי שמארגני התחרות הבטיחו כי הם יערכו שבעה מופעים בשבע ערים, הם ערכו שישה.
ששת הזמרים שהגיעו למקום הראשון בכל עיר זכו להעפיל לגמר הגדול.
הגמר לעולם לא נערך כיוון שהמופע השישי נגמר שלושה ימים לפני מועד האירוויזיון.
לכן, זוכת המופע החמישי, פול דז'רדן, נבחרה לייצג את צרפת עם השיר "La belle amour".
דז'רדן שובצה שמינית בסדר ההופעות, לפני גרמניה ואחרי אוסטריה.
צרפת זכתה במקום השני עם 17 נקודות.
צרפת השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Voilà", של הזמרת הצרפתייה, ברברה פראווי.
כחברה בחמש המדינות הגדולות של האירוויזיון, צרפת (ביחד עם איטליה, גרמניה, הממלכה המאוחדת וספרד) תעפיל אוטומטית לגמר.
ב-29 ביוני 2020, רשות השידור הצרפתית, "France 2", הכריזה על פתיחת ההרשמה לקדם הצרפתי לאירוויזיון 2021, "!Eurovision France, c'est vous qui décidez".
על תקנון התחרות, רוב מילות השיר חייבים להיות בצרפתית.
ההרשמה נסגרה ב-30 בספטמבר 2020. רשות השידור הצרפתית פרסמה כי נשלחו אליה כ-700 שירים.
ב-9 בדצמבר 2020, ועדה מיוחדת שהואמנה על סינון השירים, פרסמה את 12 השירים שעברו לשלב הבא.
ב-30 בינואר 2021, נערך הגמר של הקדם הצרפתי.
בחיצו הראשון של הערב, 12 השירים הופיעו בזה אחר זה.
עם תום ההופעות, הקהל בבית התבקש להצביע לשיר הטוב ביותר.
בתום, ההצבעה, 8 שירים עלו לשלב הבא (7 מהצבעת הקהל ו-1 מהחלטת השופטים).
בשלב השני, הקהל והשופטים מצביעים לשיר שאהבו ביותר.
השיר אשר קיבל את רוב הנקודות, זכה.
ההצבעה התחלקה ל-50% מהצבעות השופטים ו-50% מהצבעות הקהל.
צרפת השתתפה באירוויזיון 1959 עם השיר "Oui, oui, oui, oui", שבוצע על ידי הזמר הצרפתי ז'אן פיליפ.
זוהי השתתפותה הרביעית של צרפת בתחרות הזמר של האירוויזיון, והראשונה לאחר ניצחונה באירוויזיון 1958.
בשנת 1959 הכריזה רשות השידור הצרפתית כי ז'אן פיליפ נבחר לייצג את צרפת באירוויזיון 1959, שנערך בעיר קאן, צרפת.
מאוחר יותר נודע כי הוא יבצע את השיר "Oui, oui, oui, oui" בתחרות.
ב-11 במרץ 1959 ביצע פיליפ את שירו על בימת התחרות.
הוא שובץ ראשון בסדר ההופעות, לפני דנמרק.
לאחר ההצבעה הגיע למקום השלישי עם 15 נקודות.
צרפת השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו, איטליה.
זו הייתה השתתפותה ה-64 במספר של צרפת בתחרות הזמר של האירוויזיון.
הנציג והשיר נבחרו באמצעות קדם לאומי, בשם "", שהופק על ידי רשות השידור הצרפתית France Télévisions.
השיר שנבחר הוא "Fulenn" של אלוון ואהז, בשפה הברטונית.
קדם לאירוויזיון 2022 השתתפה צרפת בתחרות האירוויזיון שישים ושלוש פעמים, מאז הופעת הבכורה שלה באירוויזיון 1956. היא רשמה את ניצחונה הראשון באירוויזיון 1958 עם השיר "Dors, mon amour" בביצועו של אנדרה קלאבו.
בשנות ה-60 הגיעה המדינה למקום הראשון שלוש פעמים; ב-1960, עם השיר "Tom Pillibi" של ז'קלין בואייה; בשנת 1962, עם השיר "Un premier amour" של איזבל אוברה ובאירוויזיון 1969, עם השיר "Un jour, un enfant" של פרידה בוקארה.
הניצחון הצרפתי החמישי והאחרון אירע בשנת 1977 עם השיר "L'oiseau et l'enfant" בביצועה של מארי מרים.
במרוצת השנים הגיעה צרפת חמש פעמים למקום השני.
עם תחילת המילניום השלישי הפופולריות של צרפת בתחרות ירד.
על-אף היותה חלק מ"חמש המדינות הגדולות", המדינות המעפילות אוטומטית לגמר, היא הצליחה להגיע לעשר המדינות הפותחות רק חמש פעמים.
בשנת 2021 הגיעה נציגת צרפת, ברברה פראווי, למקום השני עם "Voilà".
"" אושר על ידי רשות השידור הצרפתית כהליך בחירת הנציג והשיר של המדינה לתחרות האירוויזיון.
המנצח יבחר באמצעות שני סבבי הצבעה בערב הגמר.
בסבב ההצבעה הראשון, יבחרו שמונה אמנים: שבעה באמצעות הצבעת הקהל, ואחד על פי בחירת השופטים.
בסבב השני הצבעות הקהל והשופטים ישולבו לבחירת המנצח.
חבר השופטים הורכב מג'ניפר, גיונס טירס, ניקולטה, סיריל פרו, ייסאולט, אגוסטין גליאנה, אלודי גוסיה, אנדרה מאנוקיאן וז'ויסה.
ב-21 ביוני 2021, עם אישור השתתפותה באירוויזיון 2022, פתחה רשות השידור הצרפתית את תקופת הגשת השירים והמועמדים לקדם, שתסתיים ב-24 באוקטובר.
על השירים להיות כתובים ב-70 אחוזים ומעלה בשפה הצרפתית.
המועמדים זומנו לאודישן פנימי, וכך סיננה הרשות את מספרם.
האמנים והשירים שעברו את שלבי האודישנים נחשפו ב-16 בפברואר.
ב-5 במרץ זכו אלוון ואהז בתחרות עם השיר "Fulenn", ונבחר לייצג את צרפת בתחרות.
צרפת השתתפה באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה, עם השיר "Mon amour" בביצוע סלימאן.
הוא נכתב על ידו לצד יעקב ומאיר סלאח, ונבחר להישלח לתחרות באופן פנימי על ידי תאגיד השידור הצרפתי, פראנס טלוויזיון.
צרפת היא חלק מ"חמש המדינות הגדולות" של האירוויזיון, ולכן היא מעפילה אוטומטית לשלב הגמר.
עם זאת, סלימאן הופיע עם שירו בחצי הגמר השני שלא כמתחרה מהמניין.
בגמר היא שובצה כמדינה ה-25 בסדר ההופעות.
במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום השני, עם 218 נקודות.
בהצבעת הקהל הוא דורג במקום הרביעי, עם 227 נקודות.
כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום הרביעי, כשבסך הכל זכה ב-445 נקודות.
קדם לאירוויזיון 2024 השתתפה צרפת שישים וחמש פעמים בתחרות מאז הצטרפותה ב-1956, מהדורת האירוויזיון הראשונה.
היא זכתה בה לראשונה בשנת 1958 עם "Dors, mon amour" של אנדרה קלאבו.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 זכתה עוד שלוש פעמים: "Tom Pillibi" של ז'קלין בואייה באירוויזיון 1960, "Un premier amour" בביצוע איזבל אוברה ב-1962 ו-"Un jour, un enfant" משל פרידה בוקארה בשנת 1969 יחד עם שיריהן של ספרד, הממלכה המאוחדת והולנד.
ניצחונה החמישי והאחרון נרשם באירוויזיון 1977, אז נשלחה מארי מרים עם השיר "L'oiseau et l'enfant".
צרפת סיימה במקום השני בחמש הזדמנויות שונות, כשהאחרונה מביניהן הייתה ברברה פראווי ב-2021 עם "Voilà".
במהלך המאה ה-21 זכתה המדינה להצלחה פחותה, שכן סיימה בין עשר המדינות המובילות רק חמש פעמים.
בשנת 2023 סיימה הנציגה הצרפתייה לה זארה במקום ה-16 עם "Évidemment".
תאגיד השידור הצרפתי, פראנס טלוויזיון, אחראי על בחירת המשלחת הצרפתית לאירוויזיון.
הוא בעבר בקדם לאומי או בבחירות פנימיות על ידי ועדות מקצועיות.
בשנים 2021–2022 נבחרו הנציג והשיר הצרפתי לאירוויזיון באמצעות התחרות .
הפורמט תוכנן להתקיים גם ב-2023, אך לבסוף נגנז לטובת בחירה פנימית.
ביוני 2023 אישר התאגיד את השתתפותו באירוויזיון 2024.
ב-8 בנובמבר 2023 הודיע תאגיד השידור הצרפתי פראנס טלוויזיון כי בחר באופן פנימי בסלימאן עם השיר "Mon amour" כנציג צרפת לתחרות האירוויזיון.
השיר, שנכתב והולחן על ידי סלימאן יחד עם יעקב ומאיר סאלח, הוצג לציבור באותו היום במהלך מהדורת החדשות Journal de 20 heures בהנחיית אן-סופי לאפיקס בערוץ France 2.
צרפת הופיעה בחצי הגמר השני ששודר ב-9 במאי אחרי צ'כיה ולפני אוסטריה.
בצרפת שודרו חצאי הגמר בערוץ קולטורבוקס (Culturebox) עם פרשנות של ניקי דול, בעוד הגמר שודר בערוץ France 2 עם פרשנות של סטפן ברן ולורנס בוקוליני.
שידור חי של המופעים היה זמין גם בפלטפורמה המקוונת של הערוץ france.tv.
כחלק מלוח השידורים הייעודי לאירוויזיון, תאגיד השידור הצרפתי שיתף פעולה עם RÚV האיסלנדי, תאגיד השידור השוודי, ARD הגרמני, BBC הבריטי, ČT הצ'כי, ERR האסטוני, Yle הפיני, NRK הנורווגי ו-DR הדני בשידור התוכנית ABBA – Against the Odds לרגל יום השנה החמישים לניצחון הראשון של שוודיה באירוויזיון: "Waterloo" של אבבא.
צרפת בחרה להציג את מארי מרים, נציגת צרפת לאירוויזיון 1977, שדורגה במקום הראשון, ואת ברברה פראווי, נציגת המדינה לאירוויזיון 2021, שדורגה במקום השני.
סלימאן השתתף בחזרות טכניות למופע ב-2 במאי וב-4 במאי.
צרפת הופיעה בחצי הגמר שלא כמתחרה מן המניין, כיוון שהיא מעפילה אוטומטית לשלב הגמר.
ב-4 במאי 2024, נערכה הגרלה כדי לקבוע באיזו מחצית מהגמר תופיע כל מדינה ב"חמש הגדולות".
צרפת הוגרלה להופיע במחצית השנייה של המופע.
חבר השופטים הצרפתי הורכב מפייר סופה, סבסטיאן סורל ד'אסיני, אליז מולט, פאני לאדו וולרי דיסאו.
צרפת השתתפה באירוויזיון 1960 עם השיר "Tom Pillibi" ששרה ז'קלין בואייה.
השיר זכה מקום ראשון באירוויזיון 1960 וניצחה עם 32 נקודות.
השיר ייצג את צרפת באירוויזיון 1960 וניצח עם 32 נקודות.
מקום שני היו הממלכה המאוחדת עם 25 נקודות ומקום שלישי היו מונקו עם 15 נקודות.
הצרעות הטפיליות מהוות קבוצה גדולה ממשפחת-העל של הדבוראים ותת סדרת האפוקריטה (הכוללת צרעות, דבורים ונמלים), כאשר כולן למעט צרעות העץ משתייכות לתת סדרה זו.
רוב המינים נוהגים להטיל את ביציהם על גבי, או בתוך גופם של פרוקי רגליים, ומתרבים בתוכם בתהליך המסתיים לרוב במותם של הפונדקאים.
רוב הצרעות מטפילות פרפראים אך חלקן מטפילות חיפושיות, זבובאים, פשפשאים, ועכבישים.
צרעות טפיליות עשויות להטפיל פונדקאים בוגרים, ביצים, זחלים או גלמים.
הצרעות מתחלקות ל-3 סוגים: צרעות אנדו-פרזיטיות, המתפתחות בתוך הפונדקאי המאפשרות לו להתפתח להתנשל וליזון בזמן התפתחותן; צרעות אקטו-פרזיטיות המטילות את ביציהן על גבי הפונדקאי וצרעות אידיוביונטיות המשתקות את הפונדקאי באופן מיידי כדוגמת הצרעכבישיתיים חלק מהצרעות האנדופרזיטיות מכילות נגיפים ממשפחת ה־Polydnaviriformidae המדכאים את מערכת החיסון של הפונדקאי.
תופעת הטפיליות התפתחה בדבוראים באופן חד פעמי במהלך האבולוציה בפרם והובילה להתפתחותו של ענף טקסונומי בודד ה־Euhymenoptera.
תכונה שאבדה במשך הזמן אצל נמלים דבורים וצרעות ממשפחת ה-Vespidae.
הצרעות הטפיליות כוללות מספר קבוצות גדולות הכוללות את הכלצידים (כ-500,000 מינים), הצרעתניים (כ-100,000 מינים) והברקוניים (כ-50,000 מינים).
במהלך האבולוציה פיתחו חלק מהפונדקאים שיטות שונות להתגוננות בפני צרעות טפיליות הכוללות הסתתרות, התפתלות ושימוש בצבעי הסוואה.
צרעות טפיליות רבות נחשבות מועילות לאדם מאחר שהן משמשות כאמצעי בקרה על אוכלוסיות מזיקים.
חלקן אף משמשות בהדברה ביולוגית.
תופעת הטפיליות בצרעות השפיעה על חשיבתו של צ'ארלס דרווין.
הצרעות הטפיליות כוללות מגוון רחב של מינים החל ממינים זעירים שאורכם מילימטרים ספורים וכלה בצרעות בגודל של כ-6.5 ס"מ (נץ הטרנטולה).
לרוב הנקבות צינור הטלה חד הממוקם בקצה הבטן, לעיתים ללא בלוטות ארס שברוב המינים אינו משמש כעוקץ.
הצרעות הטפיליות מתחלקות לצרעות אנדופרזיטיות המתפתחות בתוך הפונדקאי וצרעות אקטופרזיטיות המתפתחות בצידו החיצוני.
כמו כן ניתן לסווג את הצרעות לשני סוגים עיקריים לפי צורת התנהגותן: צרעות אידיוביונטיות המשתקות את הפונדקאי ומונעות בכך את המשך התפתחותו וצרעות קוינוביונטיות המאפשרות את המשך התפתחותו של הפונדקאי בזמן שהן ניזונות מתוכו.
רוב הצרעות האקטופרזיטיות הן אידיביונטיות משום שתנועתו של הפונדקאי עלולה לפגוע או בהם או לחשוף אותם לטורפים פוטנציאליים, לעומת הצרעות האנדופרזיטיות שהן ברובן קוינוביונטיות המאפשרות לפונדקאים לגדול ולהתפתח בתוכם, דבר המאפשר להם להתחמק מטורפים.
חלק מהצרעות הטפיליות משתמשות בזחלי פרפראים כפונדקאים, אחרות מטפילות ביצים, זחלים, נימפות ואף בוגרים של מגוון פרוקי רגליים הכוללות חיפושיות, פשפשאים, זבובאים, דבוראים או עכבישים.
הצרעכבישתיים צדים עכבישים גדולים העלולים לסכן את הצרעה אולם בדרך כלל היא מצליחה להתמודד עמם בזכות זריזותה, ועקיצתה הארסית המשתקת את העכביש לפני שהוא מספיק להתגונן.
מרבית הצרעות הטפיליות מטילות ביציהם בתוך הפונדקאי או ביציו למעט מינים נדירים כגון Torymus druparum המטילה את הביצים בתוך זרעי צמחים.
חלק מהצרעות מזריקות לביצי הפונדקאי תערובת חומרים הכוללת חלבונים, ארס או נגיפים ממשפחת polydnaviruses, המגינים על הזחלים בפני מערכת החיסון שלו.
הנגיפים חודרים לגרעין התא או ההמוציטים ומחלישים את הפונדקאי בצורה ניכרת.
לגודל הפונדקאי חשיבות מכרעת להתפתחותו של הזחל הניזון ממנו כמקור מזון בלבדי לפיכך יש התאמה בדרך כלל בין גודל הצרעה לגודל הפונדקאי, כאשר צרעות קטנות ניזונות לרוב מפונדקאים קטנים וצרעות גדולות ניזונות מפונדקאים גדולים.
הביצים של הצרעה המוטלות בתוך או מחוץ לפונדקאי נדבקות לזחל אחד או יותר תופעה המכונה (פוליאמבריוניה).
הזחלים המתבגרים מתנועעים במהירות רבה והם בעלי מנדיבולות חזקות ואיברים אחרים המאפשרים להם להתמודד היטב אל מול הפונדקאי.
זחל הצרעה אינו מכיל מערכת עיכול שלמה והוא חסר פתח אחורי להפרשת חומרי פסולת, זאת על מנת להפחית את הפגיעה בפונדקאי בזמן התפתחותו.
הזחל ממשיך ליזון מזחל הפונדקאי עד לזמן קצר לפני התגלמותו, עד למותו (ברוב המקרים) של הפונדקאי.
תוך כדי התפתחותו של הזחל הוא "זולל" את דרכו החוצה או שהוא ממשיך ליזון מהפונדקאי מבפנים עד שנותרת ממנו רק קליפה דקה.
זמן קצר התגלמותו מפריש הזחל את חומרי הפסולת שהצטברו בתוכו העלולים לגרום למותו.
הצרעות הבוגרות ניזונות במרבית המינים מצוף פרחים, אם כי במספר מינים ניזונות הנקבות בנוסף לכך מההמולימפה של הפונדקאי, המשמשת מקור נוסף לנוטריינטים וחלבונים הנדרשים להתפתחות תקינה של הזחלים.
פוליאדנווירוסים היא קבוצה ייחודית של נגיפים המקיימים יחסי גומלין הדדיים עם צרעות טפיליות.
הצרעה מפיקה תועלת מיחסים אלה משום שהנגיפים מספקים לה הגנה בפני זחל הפונדקאי, על ידי החלשת המערכת החיסונית שלו, ועל ידי הפיכת תאים אחרים בגופו של הפונדקאי לאטרקטיביים עבורן בעוד שהנגיף נעזר בצרעה לצורך התרבותו.
יחסים אלה הם אובליגטוריים גם עבור הצרעה וגם עבור הנגיף התלוי בפונדקאי לצורך התרבותו.
דבר זה נובע מכך שכל הצרעות המקיימות יחסי גומלין עם הפוליאדנווירוסים מודבקות על ידם, כאשר במהלך מחזור החיים של הנגיף הוא עובר איחוי עם גנום הצרעה ומועבר באופן תורשתי.
הפונדקאים של הצרעות הטפיליות פיתחו מספר שיטות התגוננות מפני הטפילים: שיטה אחת היא ניסיון למצוא מסתור מפני הצרעות באזורים שאינם נגישים עבורן כמו מחילות קטנות, שיחים עצים וכדומה.
שיטה נוספת היא לנסות להפטר מחומרי פסולת ולהתרחק מאזורים מסוימים בצמח שנלעסו על ידם, מאחר שהללו עלולים להוות סיגנל עבור הצרעות לגבי מקום המצאם.
אחד ממנגנוני ההגנה של הפונדקאים הם ביצים בעלי קליפה עבה, או קוטיקולה עבה המקשה על הצרעות לחדור לתוכן.
חלק מהפונדקאים המבחינים בהתקרבותה של צרעה טפילית מפילים עצמם מהצמח בזמן שהם מבחינים בצרעה מתקרבת או שהם מנסים לתקוף את הצרעה על ידי תנועה נמרצת של הזחל במטרה לנער מעליו את הצרעה או שהוא מנסה "לחבוט" בה או לנשוך אותה.
תנועה נמרצת זו הייחודית לפרפראים גורמת לעיתים לצרעה "לפספס" את ההטלה על גבי הזחל ולהטיל אותה בסמוך אליו.
שיטה זו יכולה לגרום לצרעה להחליק מעל גבי הגולם או להילכד ברשת הקורים שלו.
זחלים מסוימים מסוגלים אף לנשוך את הצרעה המתקרבת.
חרקים אחרים מפרישים חומרים רעילים שיכולים להרחיק או להרוג את הטפיל.
נמלים וחרקים נוספים המקיימים סימביוזה עם הפונדקאים מסוגלים במקרים מסוימים להגן עליהם מפני הצרעות הטפיליות.
צרעות טפיליות נחשבות מועילות לאדם מאחר שהן משמשות בבקרה על אוכלוסייתם של מזיקים.
כאשר המינים המועילים ביותר בהדברה הביולוגית הן הצרעות ממשפחת הצרעתניים, הניזונות בעיקר מזחלי פרפרים ועשים; צרעות ממשפחת הברקוניים התוקפות זחלי פרפראים ומגוון רחב של חרקים מזיקים הכוללים כנימות עלה; צרעות ממשפחת הכלצידים המטפילות ביצים וזחלים של כנימות עלה, כנימות עש, זחלים של לבנין הכרוב, וכנימות מגן.
אחת מהצרעות הטפיליות הראשונות שנכנסו לשימוש מסחרי הייתה ה-Encarsia Formosa, צרעה אנדו-פרזיטית ממשפחת ה-Aphelinidae בה החלו משתמשים להדברה בחממות החל משנות ה-20 של המאה שעברה.
בשנות ה-40 בעקבות כניסתה לשימוש נרחב של הדברה כימית ברחבי העולם הופסק כמעט לחלוטין השימוש בחרקים לצורכי הדברה.
מאז שנות ה-70 החל מחדש השימוש באנקרסיה בעיקר באירופה וברית המועצות.
במדינות מסוימות כגון ניו זילנד, שימשה האנקרסיה כמדביר העיקרי של כנימות עש בחממות, בעיקר בגידולי עגבניות.
כיום קיימות שתי שיטות מסחריות לגידול הצרעות: שיטה עונתית יומית קצרת-טווח המספקת תוצר גדול של מטפילים ליום, ושיטה ארוכת טווח למשך שנה עם תוצר שבועי של בין 4 מיליון למיליארד צרעות.
זאת על מנת לענות על הביקוש הגובר למטפילים המתאימים לסוגי היבולים השונים.
התנהגותן האכזרית של הצרעות הטפיליות ממשפחת ה-Ichneumonidae העסיקה דורות רבים של פילוסופים, חוקרי טבע ותאולוגים במאה ה-19, שמצאו את מחזור החיים של הצרעה כסותר את השקפתם הוויקטוריאנית על עולם הטבע כעולם שנוצר על ידי אל אוהב ומיטיב.
מחזור החיים של ה-Ichneumonidae, הצרעות האנדו-פרזיטיות המטילות את ביציהם בתוך גופו של הפונדקאי כאשר הזחל המתפתח ניזון ממנה מבפנים והורג אותו זעזע קשות וסתר את התפיסות המקובלות באנגליה של התקופה הוויקטוריאנית.
האכזריות הרבה של הצרעות הטפיליות ממשפחה זו הטרידה במיוחד גם את צ'ארלס דרווין והייתה אחד הגורמים שתרמו לספקותיו לגבי הבריאה.
במכתבו מ-1860 לחוקר הטבע אסא גריי הוא כותב:
"מודה אני כי אינני יכול לראות את המציאות כפי שאחרים רואים אותה, וכפי שהייתי רוצה לראותה, הוכחה לתכנון תבוני לכולם.
נראה שיש יותר מידי סבל בעולם.
עקב זאת אינני יכול לשכנע את עצמי שאל שהוא מיטיב וכל-יכול, יכול היה ליצור במכוון יצור הניזון בתוך גופם החי של זחלי פרפרים, כפי שהחתול משתעשע בעכבר"
צרפתית היא השפה הרומאנית השנייה בתפוצתה בעולם (לאחר השפה הספרדית).
הצרפתית התפתחה מן הלטינית הוולגארית שהייתה מדוברת בימי הביניים המוקדמים בשטחים שבהם שלטה בעבר האימפריה הרומית.
בימי הביניים המאוחרים, עם העלייה בחשיבותה הפוליטית והתרבותית של פריז, הפך ניב פריז לצרפתית התקנית.
עם התפשטות הקולוניאליזם הצרפתי התפשטה הצרפתית אל חבלי עולם נוספים מחוץ לאירופה וכיום היא משמשת כשפת אם בפי כ-80 מיליון בני אדם, וסך הכול דוברים את השפה כ-220 מיליון בני אדם, בעיקר באפריקה.
השפה הצרפתית היא השפה הרשמית או השפה המשמשת לעניינים אדמיניסטרטיביים במבחר קהילות וארגונים כמו האיחוד האירופי, הוועד האולימפי הבין-לאומי, האו"ם ואיגוד הדואר העולמי.
תחילתה של השפה הצרפתית עם כיבושה של גאליה על ידי הרומאים תחת שלטונו של יוליוס קיסר בשנת 59 לפני הספירה.
בעת ההיא אכלסו את גאליה שבטים קלטים רבים שדיברו שפות שונות, רבות מהן שפות קלטיות.
לאחר שגאליה נכבשה כולה (בשנת 51 לפנה"ס) ובמהלך מאות השנים שלאחר מכן, תפסה שפת הרומאים (הלטינית) לאט לאט את מקומה כשפה המדוברת ביותר.
הצרפתית התפתחה תחילה משינויים בלטינית המדוברת בה השתמשו החיילים הרומאים.
שינויים אלו היו בעיקר שינויי הגייה (פונטיים).
בכתיב, התבטא השינוי בהפשטת כללי הדקדוק ביחס ללטינית.
שפה מדוברת זו מוכרת בשם "פרוטו-צרפתית" (protofrançais).
לא ידוע באיזו מידה השפיעה השפה הגאלית על הצרפתית.
אוצר המלים ממקור משוער גאלי מצטמצם לכמאה מילים, כמו mouton (כבש), char/charrue (עגלה) ו-crème (קרם), שהאטימולוגיה שלהן לא לגמרי ודאית.
חלקן יכלו להיות מילים לטיניות שחדרו לגאלית.
גם השפעת הגאלית על התחביר ועל ההיגוי הצרפתיים אינה ידועה.
השפה הפרנקית מילאה תפקיד של superstrat והותירה בצרפתית כמה מילים חשובות (gris – אפור, blanc – לבן, blond – בלונדיני, bleu – כחול וכו') וייתכן כי השפיעה מאוד על ההיגוי של הלטינית בצפון גאליה, ובדרך זאת על הלאנג ד'אויל והפרוטו-צרפתית.
העדות הכתובה הראשונה הידועה היא "ההשבעות של שטראסבורג" (Serments de Strasbourg) משנת 842 ואולם נמצאו מסמכים משנת 813 המעידים על קיומה של שפה רומאנית.
רק בין השנים 880 ו-881 פורסם הכתב הספרותי הראשון, אם כי הוא נכתב בשפה שדמתה יותר לפיקארדית (שפה רומאנית אשר עדיין מדוברת בחלקים מצפון צרפת ובוולוניה שבבלגיה, שם היא אף מוגדרת כשפה רשמית באחד האזורים) מאשר לצרפתית מודרנית.
בשנת 1539 הוכרזה הצרפתית כשפת החוק והמינהל הרשמית על ידי המלך פרנסואה הראשון.
צרפתית נחשבת שפה "אקדמית" במובן שהשפה הספרותית פותחה ונקבעה בקודים שהיו פרי עבודתם של קבוצות אקדמאים, כמו הפלייאד (La Pleïade), ושל מוסדות כמו האקדמיה הצרפתית שהוקמה במאה ה-17 על ידי הקרדינל רישלייה.
לחיותה של השפה תרמו השימוש השוטף והספרות הענפה, כולל סופרים דגולים כמו פרנסואה רבלה או מולייר.
לפעמים היא מכונה "שפתו של מולייר".
החל מן המאה ה-17 הצרפתית התחילה להחליף את הלטינית בחוגי המדע, התאולוגיה, וההגות.
ציון דרך מכונן היווה מבחינה זו הפרסום בצרפתית של הספר של רנה דקארט "שיח על המתודה" (Discours de la méthode).
עם התפשטות האימפריה הקולוניאלית הצרפתית החל מהמאה ה-17, התפשטה השפה הצרפתית אל חבלי עולם נוספים מחוץ לאירופה, בעיקר באפריקה.
בסוף המאה ה-19 ובמאה ה-20 חינוך החובה החילוני הציבורי תרם רבות לאיחוד השימוש בצרפתית בכל רחבי צרפת.
עד למלחמת העולם הראשונה מעל 50% מתושבי צרפת לא דברו צרפתית אלא שפות אחרות, המהוות חלק מהנוף הלשוני של המדינה: שפות רומאניות כמו האוקסיטנית או פרובנסלית, על גרסאותיה, ביארנית, אוברנית, גסקונית וכו' ושפות שאינן רומאניות כמו ברטונית, פלמית, גרמנית אלזסית, בסקית, איטלקית, קורסיקאית וכו'.
עדיין בשנת 1914 מחצית החיילים לא הבינו היטב את פקודות הקצינים.
הצבא היווה במידה רבה כור היתוך לשוני בקרב גברים.
בהמשך גם מערכת החינוך והמדיה – הרדיו והטלוויזיה תרמו להפצתה בקרב העם.
לצרפתית דיאלקטים רבים מאוד וקיימים הבדלים לא מעטים בין הלשון המדוברת בפריז, ועל ידי אמצעי התקשורת לבין הגרסאות המקומיות.
כל זאת בנוסף למדינות שבהן קיימת אוכלוסייה היסטורית של דוברי צרפתית כגון הוולונים בבלגיה, תושבי אזור רומאנדי בשווייץ ופרובינציית קוויבק בקנדה, שם התיישבו מהגרים רבים מצרפת עצמה.
במדינת לואיזיאנה בארצות הברית, בעיקר, אך גם במיין ובניו המפשייר מוסיפה להתקיים קהילה בת כמה עשרות אלפים של דוברי צרפתית כשפת אם.
רובם צאצאים של המתיישבים הצרפתים האירופים, שבמאות ה-17 וה-18 גורשו מאדמותיהם בקנדה על ידי הבריטים.
הדיאלקט שלהם מכונה "Cajun French" באנגלית (מהמילה Français acadien – צרפתית מאקאדיה) ומרבית הדוברים אותו הם דו-לשוניים באנגלית וצרפתית.
עם זאת, בקרב הדור הצעיר האנגלית הולכת ודוחקת את מקומה של הצרפתית, ולכן הדיאלקט נחשב כנתון בסכנת הכחדה.
קיימות הערכות שונות באשר למספר הכולל של דוברי צרפתית בארצות הברית, אך רובן מדרגות אותה במקום השלישי ולעיתים הרביעי ברשימת השפות המדוברות ביותר (אחרי או לפני גרסאות שונות של שפות סיניות).
ההשפעה ההיסטורית של הצרפתית על השפה האנגלית
היבט אחר הקשור לעניין הדיאלקטים הוא ההשפעה הרבה שהייתה לצרפתית על האנגלית לאורך הציר הדיאכרוני (כלומר לאורך ההיסטוריה, במינוח בלשני).
בשפה האנגלית המודרנית קיים מספר גדול של פעלים, שמות עצם, שמות תואר ושורשים שמקורם בצרפתית עתיקה , או בלטינית, שהגיעו לאוצר המילים האנגלי דרך "תיווך" של הצרפתית.
תחילת ההשפעה של הצרפתית על השפה והחברה באנגליה הייתה בכיבוש הנורמאני שאותו הוביל ויליאם דוכס נורמנדי, מי שאחר כך נודע בשם ויליאם "הכובש" הראשון, מלך אנגליה.
במסגרת הכיבוש החברה באנגליה ספגה השפעות צרפתיות רבות, והשפה הצרפתית הייתה שפתם של מעמד האצולה, המלוכה ואנשי ההשכלה למשך כ-300 שנה.
לפי הערכה אחת, למעלה מ-80% מהשורשים האנגלו-סקסוניים הישנים אבדו במהלך מאות השנים הבאות והוחלפו בשורשים צרפתיים או לטיניים בתיווך צרפתי.
הצרפתית נכתבת תוך שימוש בגרסת האלפבית הלטיני המותאמת עבורה.
להלן תיאור של הניב הפריזאי התקני.
+פונמות בצרפתית ענבלי וילוני חכי בתר־מכתשי מכתשי/שִנִּי שפתי(־שִנִּי) אפיŋɲnm סותםgkdtbp מחוכךʤ חוכךʁ[χ] xʒʃzsvf מקורב(צדי)wjʷl רוטט[ʀ][r]* פונמות זרות
1 - ישנם יוצאים מן-הכלל, כמילה cinq שפרושה 5.
ille – נהגה כאות יו"ד במילה חיים או שמיים, או כצירוף -יִל, כבמילה ville (וִיל – עיר).
האותיות k ו-w משמשות מילים שאולות בלבד.
בשפה הצרפתית אין העיצורים מבוטאים, בהיותם בסוף מילה, פרט לעיצורי c, r (פרט לסיומת <er>, המשמשת כסיומת לרוב שמות הפועל ונהגית כסֶגול), f, l.
העיצור n אינו נהגה אך מאנפף את התנועה שלפניו.
בניגוד למערך העיצורים, מערך התנועות בצרפתית מורכב יחסית.
אחורית מרכזית קדמית סגורהuyi חצי-סגורהoøe אמצעית ə חצי-פתוחה˜ɔ̟˜œ˜/ɛː פתוחה˜ɑä̟* תוספת פונמה בהתאמה
Aa – בהברה פתוחה נהגית כפתח, בהברה סגורה נהגית מעט פתוחה יותר.Ââ – נהגית כהגיית a בהברה סגורה בלבד, גם כשמופיע בהברה פתוחה.
Ee – בהברה פתוחה נהגית בצורה דומה ל-ö במספר שפות אירופיות, בהברה סגורה נהגית מעט פתוחה יותר, בין צירי ל־ö.
בהברה לא מוטעמת נהגית בדומה להגיית ö.
בסוף מילה, בדרך־כלל אינה נהגית.Éé – נהגה כהגיית צירי בהברה פתוחה (כהגיית סגול בעברית) גם כאשר מופיע בהברה סגורה, נהגית גם בסוף מילה.Ai ai/Èè/Ei ei ey – נהגים כהגיית e בהברה סגורה מוטעמת בלבד, גם כאשר מופיעים בהברה פתוחה.
Uu – בהברה פתוחה נהגית כחיריק בשפתים מעוגלות – כהגיית ü בגרמנית.
בהברה סגורה נהגית מעט פתוחה יותר, אך לפני תנועה אחרת מתקרבת להגיית ו"ו עיצורית.Ou ou נהגה כמו שורוק.Eu eu – בהברה פתוחה נהגית כצליל ביניים בין חולם לצירי כהגיית הצירוף האנגלי ir במילה האנגלית First, בהברה סגורה נהגית מעט פתוחה יותר.
Oo נהגה באנפוף.Au au/Eau eau/Ôô – נהגים כחוֹלָם, כהגיית o בהברה סגורה, כבמילה העברית "חלון", גם כאשר מופיעים בהברה פתוחה.
Ii – נהגית כהגיית חיריק, אך לפני תנועה אחרת מתקרבת להגיית יו"ד עיצורית.Îî – נהגית כחיריק, גם לפני תנועה.Oi oi oy – נהגה וַּא, כבמילה העברית וַּאלַּה (כהיגוי הצירוף Wa באנגלית).
מסימני ההיכר של השפה הצרפתית הוא השכיחות הגבוהה של התנועות המאונפפות.
אלו נוצרות כאשר התנועה כפי שהיא נהגית בהברה סגורה קודמת לצליל n (ולפעמים m).
בצרפתית, בדרך־כלל העיצור האחרון במילה הכתובה אינו נהגה (s, t ועוד), אך כאשר המילה הבאה אחריו מתחילה בתנועה נהגה העיצור האחרון במילה הקודמת יחד עם המילה העוקבת כך שנשמע כאילו שתי המילים מקושרות כאחת.
הדבר קורה תמיד במקרים הבאים:
לאחר מילות יחס בנות הברה אחת.
לאחר תוארי הפועל בני הברה אחת.
אין הדבר קורה לאחר מלת הקישור et.
בצרפתית 8 זמנים (כולל ציווי), כשבכל זמן יש לכל פועל 6 נטיות שונות, בהתאם לגוף המבצע אותו.
בסך הכול ישנן 18 הטיות לכל פועל.
בנוסף, ישנן 3 קבוצות של פעלים רגילים: פעלים אשר בצורת המקור מסתיימים ב-~er, ~re, ו-.~ir לצד הקבוצות האלו ישנה שורה ארוכה של פעלים יוצאי דופן שהטיותיהם משתנות.
צורת "העבר הפשוט" נדירה בדיבור, וקיימת העדפה ברורה לעבר המורכב (passé composé) לביטוי העבר.
צורת העבר המתמשך מתארת פעולות חוזרות ונשנות ופעולות מתמשכות המתרחשות בעבר, וכמו כן משמשת פעלים המתארים רקע ונסיבות.
בפעלים המתארים מצב, מועדף בדרך כלל השימוש בצורת העבר המתמשך שלהם על־פני העבר הפשוט או המורכב לציון פעולה כלשהי בעבר, פעלים כמו: aimer, avoir, croire, détester, espérer, être, penser, ו-préférer.
צורת העבר המורכב מתארת לרוב פעולה נקודתית, שהחלה והסתיימה בעבר ונמשכה זמן קצר.
ישנן שלוש צורות תנאי (Conditionel) בצרפתית – הווה ושתי צורות עבר.
ליצירת השלילה הבסיסית מקדימים ne לפני הפועל המוטה (או 'n כאשר הפועל המוטה מתחיל בתנועה) ומוסיפים pas מיד אחרי הפועל.
קיימות צורות שלילה נוספות, בהן מוחלפת המילה pas במילים אחרות.
ne...plus – לא עוד, לא יותר
ne...jamais – מעולם לא, לעולם לא, אף פעם
ne...aucun(e) – אף לא אחד, שום
ne...nulle part – בשום מקום, לשום מקום
כדי למנוע אי הבנות ולענות בחיוב על שאלה המובאת בצורת שלילה יש להשתמש במלת Si ולא Oui.
פעלים המשמשים לתיאור פעולה אותה מבצע גוף על עצמו.
נוצרת באמצעות תוספות me, te, se, nous, vous, se לפני הפועל המוטה (או לאחריו בצורת הציווי החיובי), או 'm', t', s', nous, vous, s כאשר הפועל המוטה מתחיל בתנועה.
למשל, אני מסתרק – "Je me brosse".
צורת בינוני ההווה (Participe Présent) יכולה לשמש כשם תואר, אז היא מוטה לפי נטיית התארים תוך התאמה למספר ומגדר שם העצם או כפועל, אז היא משמשת כשם הפעולה לאחר מלת היחס en.
נוצר תוך תוספת הסיומת ~ant על בסיס הפועל.
(יוצאי דופן: להיות (être) – étant; שייכות (avoir) – ayant).
צורת בינוני העבר (Participe Passé) יכולה לשמש כשם תואר, אז היא מוטה לפי נטיית התארים תוך התאמה למספר ומגדר שם העצם וכפועל, כאשר היא משמשת כפועל היא משמשת בצורות הסביל ובזמנים המורכבים.
בינוני העבר מופק בדרך הבאה:
פעלים המסתיימים ב~er בצורת המקור, מקבלים סיומת -é על הבסיס בצורת הבינוני.
פעלים המסתיימים ב~re בצורת המקור, מקבלים -u על הבסיס בצורת הבינוני.
פעלים המסתיימים ב~ir בצורת המקור, מקבלים -i על הבסיס בצורת הבינוני.
דוגמאות ומרכזיות בולטות משורה ארוכה של יוצאי דופן הן הפעלים להיות être) – été) ופועל הקניין avoir) – eu).
הזמנים המורכבים מופקים תוך שימוש בצורת הבינוני ובנטיות פועלי העזר avoir ו־être בזמנים השונים.
הזמן המורכב הנוצר מנטיות פועלי העזר בהווה נקרא passé composé ומתייחס לעבר.
הזמן המורכב הנוצר מנטיות פועלי העזר בעבר המתמשך נקרא plus-que-parfait ומתייחס לעבר רחוק, מעין פלאשבקים, מציין שמשהו קרה לפני משהו אחר בעבר.
הזמן המורכב הנוצר מנטיות פועלי העזר בעתיד נקרא מתייחס לעתיד קרוב, מציין שמשהו יקרה לפני משהו אחר בעתיד.
הזמן המורכב הנוצר מנטיות פועלי העזר בתנאי נקרא תנאי עבר ומתייחס לתנאי שהיה ולא התממש בניגוד לתנאי ההווה המתייחס לתנאי היפותטי, ותנאי עתיד המתייחס לתנאי ממשי.
רוב הפעלים דורשים שימוש בפועל העזר avoir, אך ישנם 16 פעלים הנוטים תוך שימוש בנטיות פועל העזר être בזמנים השונים.
צורות הסביל מופקות תוך שימוש בצורת הבינוני ובנטיות פועל העזר être בזמנים שונים.
תוויות יידוע והצגה יידוע זכר נקבה רבים הערות בלתי־מסוים un une des - מסוים le la les 'l לפני תנועות (יחיד) תוויות הצגתיות ce cette ces cet זכר לפני תנועה
תוויות שייכות גוף זכר נקבה רבים ראשון יחיד (שלי) mon ma mes ראשון רבים (שלנו) notre notre nos שני יחיד (שלך) ton ta tes שני רבים (שלכם/ן) votre votre vos שלישי יחיד (שלו/ה) son sa ses שלישי רבים (שלהם/ן) leur leur leurs
שמות התואר נוטים בהתאם למין שם העצם וכמותו.
אם שם התואר בזכר מסתיים כבר ב-E~ ה-e הופך ל-ée.
סיומות il, el ו-eil משתנות בהתאמה ל-ille, elle ו-eille
סיומת en ו-on משתנות בהתאמה ל-enne ו-onne.
כשהזכר מסתיים ב-et הנקבה מסתיימת ב-ète.
כשהזכר מסתיים ב-er הנקבה מסתיימת ב-ère.
סיומת eur בזכר משתנה ל-euse בנקבה כשמקור התואר מהפועל, ל-rice אם התואר שונה מהפועל ול-eure כשמדובר בתואר השוואתי.
כשהזכר מסתיים ב-g הנקבה מסתיימת ב-gue.
כשהזכר מסתיים ב-f הנקבה מסתיימת ב-ve.
נקבה רבים מסתיימת ב-s אלא אם כן התואר ביחיד כבר מסתיים ב-s אז דבר לא נוסף.
זכר ברבים מסתיים גם כן ב-s עם כמה יוצאי דופן:
סיומת al ביחיד הופכת לסיומת aux ברבים.
לסיומת eu ביחיד מתווסף x ברבים.
לסיומת eau מתווסף x ברבים.
un – אחד une – אחת
soixante-dix – שבעים (מילולית – שישים ועשר)
quatre-vingt – שמונים (מילולית – ארבע פעמים עשרים)
quatre-vingt-dix – תשעים (מילולית – ארבע פעמים עשרים ועשר)
huit cents – שמונה מאות
המועצה העליונה של השפה הצרפתית
ביוני 1989 נוסדה בצרפת "המועצה העליונה של השפה הצרפתית" – Conseil supérieur de la langue française.
נשיא המועצה הוא ראש הממשלה.
החברים הקבועים הם שר התרבות, שר החינוך, שר הפרנקופוניה, המזכיר הקבוע של האקדמיה הצרפתית (Académie française), המזכירים הקבועים של האקדמיה למדעים (Académie des sciences) ונשיא הוועדה הכללית לטרמינולוגיה ולחידושי לשון.
בנוסף לבעלי תפקידים אלה חברים 25 אנשי ציבור שונים ביניהם סופרים, היסטוריונים וגם הומוריסטים.
גופים דומים לשפה הצרפתית נוסדו בקוויבק ב-1977 ובבלגיה ב-1985 ובשווייץ.
ארבעת הגופים משתפים פעולה ביניהם.
השפה הצרפתית הייתה אחת השפות הנלמדות כשפה שנייה במדינות רבות בעולם אך החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 היא הלכה ונדחקה על ידי השפה האנגלית.
בשלוש מדינות אנגלופוניות (בקנדה האנגלופונית, הממלכה המאוחדת ואירלנד) השפה הצרפתית עודנה השפה השנייה הנלמדת במוסדות החינוך ומדוברת כשפה שנייה הרבה יותר משפות אחרות.
בארצות הברית ספרדית מקדימה את השפה הצרפתית.
באזורים מסוימים במדינה ליד קוויבק דוברת הצרפתית, זוהי השפה הנלמדת יותר.
השפה נלמדת כשפה שנייה עיקרית בחבל הסאר, כאשר צרפתית נלמדת מגיל הגן ומעל ל-43% מהאזרחים מסוגלים לדבר צרפתית.
צרפת של וישי הוא הכינוי הנפוץ לממשלת צרפת שהייתה למעשה ממשלת בובות של גרמניה הנאצית, בין יולי 1940 לאוגוסט 1944.
ממשלה זו קבעה את מושבה בעיר הצרפתית, וישי, לאחר שירשה את הרפובליקה הצרפתית השלישית ושימשה כגוף השלטוני בצרפת, במקביל לשלטונות הכיבוש הגרמניים והאיטלקיים.
כל זאת, במשך כחצי עשור עד להקמת הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית בראשותו של שארל דה גול באוגוסט 1944. משטר וישי החליט לקרוא לממשלה מטעמו באופן רשמי המדינה הצרפתית (État français), בניגוד לשם שקרא לעצמו המשטר הקודם "הרפובליקה הצרפתית" (République française).
על כינונו של המשטר הכריז המרשל אנרי פיליפ פטן בעקבות תבוסתה של צרפת במערכה על צרפת, שבה כבשו צבאות גרמניה הנאצית חלקים נרחבים מצרפת, והביסו את צבאה במערכה שנמשכה שישה שבועות, בין מאי ליוני 1940. ב-10 ביולי 1940 הצביעה האספה הלאומית הצרפתית על כינונו של המשטר.
פטן, שהיה ראש הממשלה האחרון של הרפובליקה הצרפתית השלישית, כינה עצמו מעתה "ראש המדינה הצרפתית" (Chef de l'État Français).
משטרו של פטן קידם אידאולוגיה של "מהפכה לאומית" (Révolution nationale) שהתיימרה להעניק למדינה חיים חדשים.
עיקר כוחו של המשטר היה ב"אזור החופשי", שבו שכנה גם העיר וישי, ששימשה כמרכזו המנהלי של המשטר.
לאחר התבוסה ב-1940, שיתף משטר וישי פעולה עם הגרמנים מבחינה מדינית ומבחינה צבאית.
המשטר שלט ב"אזור החופשי" כמו גם בצי הצרפתי ובמושבות צרפת, נכסים אסטרטגיים רבי ערך במאבק הגלובלי.
וישי יזמה גם חוקי גזע משלה, בהשראה גרמנית, והמשטר הפעיל מדיניות שהגבילה את חירויות האזרח, ונטלה את הזכויות ממיעוטים ומזרים.
למשטר וישי ולפועלים מטעמו ישנה אחריות ישירה בשיתוף פעולה עם הנאצים בשואת יהודי צרפת, שבמהלכה נרצחו 76,000 יהודים, כרבע מהיהודים שחיו בצרפת לפני המלחמה.
הלגיטימציה של המשטר ושל פטן ולאוואל עמדה אל מול אתגר מתמיד שהציבו מולם אנשי צרפת החופשית בראשות הגנרל שארל דה גול, שיצא לגלות, הוביל את ההתנגדות לכיבוש הגרמני ולמשטר וישי, וטען כי תנועתו מייצגת את ההמשכיות של הממשלה הצרפתית הלגיטימית.
במהלך הזמן איבד המשטר את הלגיטימציה והאמון הציבורי מהם נהנה באופן מוגבל בתחילתו, ופעולות ההתנגדות למשטר גברו ברחבי צרפת.
בניגוד לתפיסה המקובלת, לפיה שלטה ממשלת וישי אך באזור שכונה "האזור החופשי" בדרום צרפת, השתרעו סמכויות הממשלה בתחום האזרחי על מרבית האזור שנכבש על ידי הגרמנים בצפון, פרט לחבל אלזס לוריין שנוהל על ידי הגרמנים, אך לא סופח על ידם באופן רשמי.
פקידי ממשל וישי בערי הכיבוש הגרמני, כמוריס פאפון בבורדו, קיבלו את הוראותיהם ישירות מהממשלה בווישי.
רנה בוסקה, ראש המשטרה בממשל וישי, פעל בפריז באמצעות סגנו ז'אן לגאי, שתיאם עם הנאצים את הפשיטות בחיפוש אחר יהודים.
רק במקרה בו הייתה סתירה בין החוק הגרמני והחוק הצרפתי, חל החוק הגרמני בשטחי הכיבוש.
ב-11 בנובמבר 1942 כבשו הגרמנים גם את "האזור החופשי" בעקבות נחיתת בעלות הברית בחופי צפון אפריקה ב"מבצע לפיד".
"צבא שביתת הנשק" שהותר לממשל וישי להחזיק, פורק, ועצמאותו של הממשל נלקחה ממנו גם להלכה.
עם זאת, הדבר אך הקל על פעולת פקידי וישי כאשר הקו המבדיל בין "אזור הכיבוש" ו"האזור החופשי" בוטל במרץ 1943. עד פלישת בעלות הברית לצרפת ביוני 1944, פעלו פקידי וישי כממשלה בעלת סמכויות מסוימות בכל שטחה של צרפת.
עד אוגוסט 1944 הוכרה ממשלה זו כממשלה הלגיטימית של צרפת אף בידי ממשלות זרות שהיו במלחמה עם גרמניה, כממשלת ארצות הברית וממשלת קנדה.
בתחילת דרכה קיימה ממשלת וישי מגעים אף עם ממשלת בריטניה, אף כי זו אירחה את דה גול, ותמכה באנשי צרפת החופשית, שטענו כי הם המייצגים את המשכיות הממשלה הלגיטימית של צרפת.
מגעים אלו פסקו לאחר שהסתבר כי ראשי ממשל וישי מתכוונים לשתף פעולה עם גרמניה באופן מלא.
שליטת אנשי וישי במושבות צרפת הועמדה בפני אתגר מתמיד מצד אנשי צרפת החופשית.
עם הקמת הממשלה, הייתה לה את השליטה להלכה, אם לא למעשה, במושבותיה של צרפת שהשתרעו על שטחים נרחבים באפריקה, במזרח התיכון ובאוקיאניה.
בצפון אפריקה הייתה אחיזתם של אנשי וישי חזקה במיוחד.
כן נותרו נאמנות לווישי מושבות צרפת בחופה של סומליה, ובהן עיר הנמל החשובה ג'יבוטי.
במהלך אוגוסט וספטמבר 1940, הצטרפו אל צרפת החופשית צ'אד, קמרון, קונגו, ואפריקה המשוונית הצרפתית שבירתה ברזוויל (כיום בירת הרפובליקה של קונגו).
אליהן הצטרפו מושבות צרפת בפולינזיה הצרפתית, באיי ההברידים החדשים, באיי סן-פייר ומיקלון, ובקלדוניה החדשה.
הודו-סין הצרפתית, והאיים גוואדלופ ומרטיניק נותרו תחת שלטון וישי.
בשנים שלאחר מכן פעלו אנשי צרפת החופשית ובעלות הברית נגד אנשי וישי, וצירפו שטחים נוספים.
ביוני 1941 כבשו בעלות הברית את סוריה ולבנון מידי אנשי וישי, ובנובמבר 1942, במסגרת מבצע לפיד, נכבשו גם מושבות וישי בצפון אפריקה.
תבוסת צרפת במלחמה והקמת ממשלת וישי
עם כניסת צרפת למלחמת העולם השנייה ב-3 בספטמבר 1939, לא הייתה צרפת נחושה כפי שהייתה במלחמת העולם הראשונה.
זרם פוליטי חזק הטיף לעמדות פרו גרמניות.
על אף שראש הממשלה הצרפתי פול ריינו היה מנהיג תקיף, פעלו מחוץ לממשלה מאחורי הקלעים אנשים כפייר לאוואל, ראש הממשלה לשעבר וממובילי מדיניות הפייסנות, והמרשל אנרי פיליפ פטן, גיבור מלחמת העולם הראשונה ששימש כשגריר במדריד, והמתין לעמדת הנהגה.
ב-10 במאי 1940 פלשו הגרמנים לצרפת ולארצות השפלה.
במהרה התבררו ממדי התבוסה הצרפתית, וכי הצבא הצרפתי פועל בדוקטרינות מיושנות ובמורל ירוד.
היה ברור שהצבא הצרפתי אינו מהווה יריב של ממש לצבא הגרמני שפעל בטקטיקה של מלחמת בזק.
לפיכך הופעל לחץ כבד על ריינו בממשלתו.
ב-17 במאי החליף ריינו את מפקד הצבא מוריס גמלאן בגנרל מקסים וייגאן אשר היה מפקד הצבא במזרח התיכון.
כן קרא ריינו לשגריר צרפת במדריד, פטן, לשוב ממדריד ולסייע לו בתפקיד שר בממשלה.
אהדתו של פטן למשטרו של מארחו במדריד פרנסיסקו פרנקו, ולגרמנים, הייתה ידועה.
אין זה מקרה שבאותו יום עצמו, נשא לאוואל נאום בבית הנבחרים הצרפתי וקרא להקמת ממשלה בראשות פטן ווייגאן.
כאשר הובסו הצרפתים בקרב, וצבא המשלוח הבריטי פונה מדנקרק בחזרה לאי הבריטי במבצע דינמו, נאלצה הממשלה הצרפתית לעבור לעיר בורדו.
האחת, להמשיך ולהילחם מחוץ לצרפת – מהמושבות, והשנייה, לפעול כממשלה גולה באנגליה או אף להכריז על איחוד בין צרפת לאנגליה, כפי שהציע וינסטון צ'רצ'יל.
האפשרות השנייה כונתה בפי התבוסתנים בממשלה – וייגאן, פטן ופול בודואן – "שלום נפרד", ושלושתם הטיפו לכך מהיום שבו נכנסו פטן ווייגאן לתפקידם.
ריינו לא הצליח להעביר בממשלה החלטות שפירושן המשך המאבק, ולכן הודיע על התפטרותו ב-16 ביוני 1940. נשיא צרפת אלבר לברן זימן אליו את פטן והטיל עליו את הרכבת הממשלה.
כל הגורמים שניסו להמשיך במאבק בגרמנים נוטרלו מעמדותיהם בפוליטיקה הצרפתית.
שארל דה גול הוברח ב-17 ביוני במטוס בריטי לאנגליה, ריינו נמלט, ולאחר מכן הועמד לדין על ידי פטן באשמת בגידה, והמדינאי ז'ורז' מנדל, שרצה להימלט למושבות בצפון אפריקה ולהקים בהן ממשלה שתאבק בגרמנים, נאסר, ולאחר מכן נרצח.
כך הונח הבסיס להקמת ממשלת וישי.
ב-22 ביוני 1940 חתם נציג צרפת שארל הונציגר על הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת, שהוא מסמך כניעה שנוסח על ידי הגרמנים.
מסמך נוסף נחתם בידי הצרפתים אל מול איטליה הפשיסטית, שפלשה אף היא למזרח צרפת ב-10 ביוני 1940. תנאי הגרמנים הובאו לממשלת פטן יום קודם לכן, ונאמר להם שאינם נתונים למשא ומתן.
פטן וממשלתו דנו בתנאים והחליטו לאשרם.
כדי להשפיל את צרפת, הובאה משלחת הכניעה הצרפתית אל היער בקומפיין, לאותו המקום עצמו שבו חתמו הגרמנים על כניעתם במלחמת העולם הראשונה עשרים ושתיים שנים קודם לכן, ושם חתמה צרפת על המסמך שהניחו בפניה הגרמנים.
על פי תנאי הכניעה חולקה צרפת ל"אזור הכיבוש" ול"אזור החופשי".
60% משטחה של צרפת הפכו לשטח כבוש, שכלל את צפון צרפת (כולל פריז) ואת החוף האטלנטי שהיה דרוש לגרמנים על מנת להמשיך את המלחמה נגד אנגליה.
ב-40% הנותרים שלטה ממשלתו של פטן, כשהבירה החדשה הייתה העיר וישי.
כחלק מתנאי ההסכם פורק למעשה הצבא הצרפתי (שהוגבל למאה אלף איש כפי שהוגבל הצבא הגרמני בהסכם ורסאי).
נקבע כי הצי הצרפתי יפורק מנשקו ויישלח לעגון בנמלים, וצרפת חויבה בתשלום פיצויי מלחמה והוצאות צבא הכיבוש הגרמני.
כמו כן התחייבו בהסגרה לידי הגרמנים של כל אדם שידרשו הגרמנים, ונקבע שגרמניה תמשיך להחזיק בשבויי המלחמה הצרפתים.
סעיף שבויי המלחמה הביא לכך ששניים וחצי מיליון שבויים צרפתים הוחזקו עד תום המלחמה במחנות שבויים בגרמניה.
הכוחות המזוינים של ממשלת וישי
החזקתו של "צבא שביתת הנשק" בדרום צרפת נועדה לשמירה על הסדר הפנימי.
ההסכם הותיר בידי צרפת גם את האפשרות לשמור על צבאה במושבות, וזאת במטרה לשמור על נכסים טריטוריאליים יקרי ערך אלו לצידן של מדינות הציר.
"צבא שביתת הנשק" היה כפוף לפיקוד העליון של הצבא הגרמני.
בנוסף לצבא הותר לממשלת וישי להחזיק בז'נדרמריה בת 60,000 שוטרים, ובכוח להגנה נגד מטוסים בן 10,000 חיילים.
כוחות אלו סבלו ממחסור מתמיד בכוח אדם.
צבא שביתת הנשק לא צויד בטנקים או בכלי רכב משוריינים.
צבא זה לא פעל כנגד כוחות הרזיסטאנס שפעלו בדרום צרפת.
תפקיד זה הופקד בידי אנשי המיליס, המשטרה החשאית שהוקמה על ידי ממשלת וישי.
חלקים ניכרים מהצבא ערקו לשורות המאקי בנובמבר 1942, כאשר נכבש גם חלקה הדרומי של צרפת על ידי הגרמנים.
הסכם הכניעה צמצם גם את הכוחות שעמדו לרשות וישי במושבות, אך עדיין נותר בידיהם כוח ניכר.
רק במזרח התיכון היו לממשל וישי 95,000 חיילים, מתוכם 50,000 חיילים באלג'יריה ו-45,000 חיילים בסוריה ובלבנון, שכונו "צבא הלבאנט" (Armée du Levant).
לרשות כוחות אלו עמדו כלי רכב משוריינים וטנקים, אם כי מסוגים מיושנים.
ב-1 ביולי 1940 התכנסו לראשונה שני בתי הפרלמנט הצרפתי בעיר וישי במרכז צרפת, באזור החופשי.
העיר שימשה עד אז כעיירת נופש לבני המעמד הגבוה, ובשל כך הייתה בה רשת מסילות ברזל יעילה, ומספר ניכר של בתי מלון, שנדרשו על מנת לשכן את צירי הממשל הרבים.
מסיבות אלו נבחרה העיר כמרכז הממשלה החדשה.
פייר לאוואל ולצידו רפאל אליבר עשו כל שביכולתם לשכנע את הצירים להעניק לפטן כוחות בלתי מוגבלים.
מי שיכול היה לשמש כמשקל נגד, כדוגמת ז'ורז' מנדל או אדואר דאלאדיה, נעדרו מההצבעה.
מנהיגים צרפתים כמנדל ודאלאדיה היו בדרכם למושבות בצפון אפריקה, על האונייה "מאסיליה", בניסיון כושל להקים ממשלה גולה, ורבים אחרים נעדרו מסיבות שונות.
ב-10 ביולי 1940 התקיימה ההצבעה, וההצעה התקבלה ברוב של 569 צירים כנגד 80 מתנגדים ו-30 נמנעים.
ההצעה העניקה לפטן סמכויות נרחבות, לרבות סמכות לכתוב חוקה חדשה, "שתבטיח את זכויות העובד, המשפחה והמולדת".
חוקיותה של הצבעה זו שנויה במחלוקת.
תומכי צרפת החופשית, שהתיימרה להיות הגוף השלטוני הצרפתי שממשיך את הרפובליקה הצרפתית השלישית, טענו כי זו התקבלה שלא כחוק, במיוחד בשל מספרם הגדול של הנעדרים שלא מרצון, אך גם מסיבות חוקיות נוספות.
ב-11 וב-12 ביולי הוציא פטן צווים, על פי סמכויותיו החדשות, שבהם קיבל על עצמו את כל רשויות המדינה – הרשות המחוקקת, השופטת והמבצעת, וכן את התואר "ראש המדינה הצרפתית" (chef de l'État français).
הוא מינה את לאוואל כסגנו ויורשו, ושלח את פרנאן דה ברינון כנציגו לממשל הכיבוש הגרמני בפריז.