tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בּוֹנאנוֹ פּיזאנוֹ (איטלקית: Bonanno Pisano) היה פסל ואדריכל איטלקי בן המאה ה-12. נולד ונפטר בפיזה.
היה פעיל בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-12. בעיקר בפיזה.
יצירתו התאפיינה בשילוב של אלמנטים ביזנטיים וקלאסיים רומיים/יווניים.
לפי ג'ורג'ו וזארי, בונאנו פיזאנו היה האדריכל הראשון של המגדל הנטוי של פיזה.
אולם חלק מהחוקרים מטילים ספק בכך.
יצירותיו הפיסוליות הידועות העיקריות הן: שערי הברונזה של קתדרלת פיזה (1180; נהרסו בשריפה של 1595), שערי קתדרלת מונריאלה שליד פלרמו בסיציליה (1186), שער סאן ראניירי (San Ranieri) בטרנספט הימני של הקתדרלה של פיזה (אחרי 1186).
ביוגרפיה של בונאנו פיזאנו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר".
בונג ג'ון-הו (בקוריאנית: 봉준호,) הוא במאי ותסריטאי דרום קוריאני.
בשנת 2019 זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר ובפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן עבור סרטו "פרזיטים".
הופע ברשימת טיים 100 של מגזין טיים בשנת 2020.
בונג נולד בטגו, שבדרום קוריאה והוא הצעיר מבין ארבעה ילדים.
אביו, בונג סנג-גיון, היה מעצב גרפי, מעצב תעשייתי ופרופסור לאמנות באוניברסיטת יונגונגם וראש המחלקה לאמנות במכון הלאומי לקולנוע; אמו, פרק-סו יאנג, הייתה עקרת בית במשרה מלאה.
אביו פרש מהמכון הטכנולוגי של סיאול כפרופסור לעיצוב בשנת 2007 ונפטר בשנת 2017. סבו מצד אמו של בונג, פארק טאווון, היה סופר מוערך בהכיבוש היפני בקוריאה.
בזמן שבונג היה בבית ספר יסודי, המשפחה עברה להתגורר בסיאול, והתגוררה בג'מסיל-דונג ליד נהר האן.
בשנת 1988 נרשם בונג לאוניברסיטת יונסי, במגמת סוציולוגיה.
הוא שירת שנתיים בצבא, בהתאם לשירות החובה של דרום קוריאה לפני שחזר ללימודים בשנת 1992. בהמשך הקים בונג, יחד עם סטודנטים מאוניברסיטאות שכנות, מועדון קולנוע בשם "דלת צהובה".
כחבר במועדון, בונג עשה את סרטיו הראשונים.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת יונסי בשנת 1995. בין השנים 1994–1995 למד באקדמיה הקוריאנית לקולנוע.
לאחר סיום לימודיו, הוא בילה את חמש השנים הבאות בתפקידים שונים בהפקות סרטים של במאים אחרים.
הוא שימש כעוזר במאי ותסריטי.
בשנת 2000 השלים את הסרט הראשון שלו "כלבים נובחים אינם נושכים".
הסרט, על מרצה זוטר באוניברסיטה שחוטף את הכלב של השכן, צולם באותו מתחם דירות בו התגורר בונג לאחר נישואיו.
עם יציאתו לאקרנים, בפברואר 2000, הסרט זכה להתעניינות מסחרית מועטה אך קיבל כמה ביקורות חיוביות.
הוא הוזמן למדור התחרויות בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן בספרד, וזכה בפרסים בפסטיבל סלמדאנס ובפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בהונג קונג.
סרטו השני של בונג, "זיכרונות מרצח" (2003), היה פרויקט גדול בהרבה, שמבוסס על מחזה תיאטרון על רוצח סדרתי אמיתי, שהטיל אימה על עיירה כפרית בשנות השמונים ומעולם לא נתפס (אם כי חשוד הודה בפשע בשנת 2019).
הפקת הסרט הייתה תהליך מורכב והוא קבע שיא מקומי למספר המיקומים בהם צולם.
הוא יצא לאור באפריל 2003 וזכה מיד בהצלחה מסחרית וביקורות חיוביות.
הסרט "המארח" (2006) סימן עליית מדרגה בקריירה של בונג, ואכן עבור תעשיית הקולנוע הקוריאנית כולה.
הוא הופק בתקציב של 12 מיליון דולר, ועלילותו מתמקדת במפלצת בדיונית שעולה מעל נהר האן כדי להמיט הרס על תושבי סיאול, ועל משפחה אחת בפרט.
בהשתתפות רבים מהשחקנים שהופיעו בסרטיו הקודמים, הסרט זכה להתענינות הקהל עוד לפני שהחלו הצילומים.
הקרנת הבכורה נערכה במסגרת "שבועיים של הבמאים" בפסטיבל קאן 2006. אף על פי שהקהל המקומי היה מעט יותר ביקורתי כלפי "המארח" מאשר המשתתפים בקאן, הסרט בכל זאת היה להיט קיץ גדול.
הוא הוקרן בלמעלה משליש מ-1,800 מסכי הקולנוע במדינה, וקבע שיא קופות חדש עם 13 מיליון כרטיסים שנמכרו כרבע מאוכלוסיית המדינה.
המארח נמכר במהירות ברחבי העולם, ואולפני יוניברסל קנה את זכויות להפקת גרסה באנגלית.
סרטו העלילתי הרביעי של בונג "אמא" (2009), הוא סיפורה של אם חובבת הנאבקת להציל את בנה הנכה מהאשמה ברצח.
הוא הוקרן בבכורה במדור Un Certain Regard בפסטיבל קאן 2009 וזכה לשבחים רבים, במיוחד עבור השחקנית קים היי-ג'ה, שזכתה בפרס איגוד מבקרי הקולנוע בלוס אנג'לס לשחקנית הטובה ביותר.
הסרט השתתף גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
בשנת 2013 ביים את סרטו הראשון בשפה האנגלית, "רכבת הקרח", סרט פעולה-מדע בדיוני המבוסס על הרומן הגרפי הצרפתי "רכבת הקרח" מאת הסופר ז'אק לוב, בנג'מין לגראן וז'אן מארק רושט.
הסרט מתרחש בקרונותיה של רכבת הקרח, שמסילתה מקיפה את כדור הארץ כולו והיא מסיעה את שרידיה האחרונים של האנושות לאחר ניסיון כושל להנדסת האקלים במטרה לעצור את ההתחממות הגלובלית, שבטעות הוביל ליצירת מעטפת שלג נצחי סביב כדור הארץ.
הסרט זכה לביקורות חיוביות, והופיע ברשימות עשרת הסרטים המובילות ביותר של מבקרי הקולנוע בשנת 2014. שבחי הביקורות הופנו בעיקר לתוכנו של הסרט, לבימויו ולביצועי השחקנים, ובמיוחד של אוונס וסווינטון.
הסרט הופק בתקציב של 40 מיליון דולר, מה שהופך אותו להפקה הקוריאנית היקרה ביותר אי פעם.
בשנת 2015 הוכרז על סרטו הבא של בונג, "אוקג'ה" (ב-30 באפריל 2015, התסריטאי ג'ון רונסון הודיע בחשבון הטוויטר שלו כי הוא כותב את הטיוטה השנייה של התסריט של בונג לסרט).
הצילומים לפרויקט החלו באפריל 2016. הקרנת הבכורה שלו הייתה בפסטיבל קאן 2017, שם התמודד על פרס דקל הזהב, ועורר מחלוקת משום שהופק על ידי נטפליקס.
הסרט נתקל בקריאות בוז, מעורבות במחיאות כפיים, במהלך הקרנה לעיתונאים בפסטיבל, פעם אחת הופיע לוגו נטפליקס על המסך ושוב במהלך תקלה טכנית; הסרט הוקרן ביחס גובה-רוחב שגוי בשבע הדקות הראשונות שלו.
מאוחר יותר פרסם הפסטיבל התנצלות בפני יוצרי הסרטים.
הסרט שוחרר מאוחר יותר בנטפליקס ב-28 ביוני 2017, וזכה לביקורות חיוביות.
בשנת 2019 השלים בונג את סרטו המצליח ביותר עד אז, "פרזיטים" קומדיה שחורה ומותחן.
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר, לרבות הסרט הטוב ביותר, וכן בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
התסריט לסרט נכתב על ידי בונג עם האן ג'ין-וון.
הסרט מגולל את סיפורה של משפחה ממצב סוציו-אקונומי נמוך אשר מתחזה לאנשים שונים כדי לעבוד בשירות משפחה עשירה.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-21 במאי 2019 והפך לסרט הדרום קוריאני הראשון שזוכה בפרס דקל הזהב, וכן לסרט הראשון שזכה בהצבעה גורפת מאז "כחול הוא הצבע החם ביותר" משנת 2013. הסרט זכה לביקורות מהללות ברחבי העולם ולהצלחה מסחרית עם הכנסות של מעל 125 מיליון דולר.
נכון ל-2019, הסרט נחשב לאחד מ-20 הסרטים הכי רווחיים מדרום קוריאה, ולמצליח ביותר של בונג.
המגזין "טיים" בחר בסרט כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר לאותה שנה.
הסרט נבחר לייצג את דרום קוריאה בטקס פרסי אוסקר ה-92 בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.
זה סרטו השני של בונג שמייצג את המדינה בטקס, אחרי הסרט "אמא" משנת 2009. בטקס האוסקר שנערך ב-9 בפברואר 2020 זכה הסרט בפרסי אוסקר לסרט (הזוכה הראשון בקטגוריה שאינו בשפה האנגלית), לבמאי, לתסריט המקורי ולסרט הבינלאומי הטובים ביותר.
בעקבות הזכייה העביר הנשיא דונלד טראמפ ביקורות על בחירתו כזוכה, מאחר שהסרט אינו דובר אנגלית ולא הופק בארצות הברית.
כלבים נובחים אינם נושכים (2000)
בּוּנְגוֹ (ביפנית: 豊後国 – "בּוּנְגוֹ נוֹ קוּני) הוא מחוז לשעבר בצפון מזרח קיושו שביפן החופף ברובו למחוז אויטה של ימינו.
יחד עם מחוז בוזן כונה המחוז לעיתים הוֹשוּ (豊州).
מחוז בונגו גבל במחוזות בוזן (豊前国), היוגה (日向国), היגו (肥後国), צ'יקוגו (筑後国) וצ'יקוזן (筑前国).
בסוף המאה השביעית פוצל מחוז טויו (豊国 – "ארץ עשירה") למחוזות "בּוּזֶן" (מילולית "החלק הקדמי של טוֹיוּ") ו"בונגו" ("החלק האחורי של טויו").
עד תקופת הייאן נהגו לקרוא לבונגו "טוֹיוֹקוּני נוֹ מיצ'י נוֹ שירי".
מקובל להניח כי בירת המחוז (国府 – "קוֹקוּפוּ" מילולית "הבירה הישנה"), שכנה בפוּרוּגוֹ (古国府), כיום אזור בעיר אויטה, אך שרידיה לא אותרו.
באמצע המאה ה-16, במהלך תקופת סנגוקו, שלטה בבונגו משפחת אוטומו.
בירתם הייתה בעיר פונאי (府内, כיום אויטה).
בתקופתם הגיעו האירופאים הראשונים ליפן.
היו אלו סוחרים פורטוגזים שנחתו באי טנגשימה.
לאחר שהידיעה על בואם הגיעה לדאימיו ממשפחת אוטומו הוא הזמין אותם לבונגו.
הקשר עם הפורטוגזים התחזק בתקופת שלטונו של הדאימיו אוטומו סורין שאף התנצר.
מעמדה של משפחת אוטומו נחלש לאחר שטויוטומי הידיושי השתלט על קיושו, והמחוז חולק בין כמה משפחות.
ב-1871 שולב מחוז בונגו במחוז אויטה (大分県) כחלק מרסטורציית מייג'י.
על שם המחוז קרוי המצר המפריד בין קיושו לשיקוקו תעלת בונגו.
בונגלו הוא סוג של מבנה מגורים.
התכונות המשותפות לבונגלו ברחבי העולם הוא שמרביתם נמוכים (בני קומה אחת או אחת וחצי) עם מרפסת פתוחה.
מקור המונח "בונגלו" בהודו מגוג'ראטית બંગલો baṅgalo, ואליה הוא התגלגל מהינדי बंगला "באנגלה" – לתיאור "בית בסגנון בנגלי".
באופן מסורתי בתים אלו היו קטנים, בני קומה אחת ובעלי מרפסת רחבה.
המונח מתועד באנגלית מ-1696, ושימש לתאר לימאים אנגלים מחברת הודו המזרחית הבריטית את תנאי המגורים הלא מפוארים בהודו.
מאוחר יותר הוא החל לשמש כינוי לבתים מרווחים או למקום הלינה הרשמי של פקידי הראג' הבריטי, וכן היה ידוע בבריטניה ולאחר מכן באמריקה; תחילה היה לו מעמד גבוה וקונוטציות אקזוטיות, והחל לשמש בסוף המאה ה-19 לציון בתים גדולים בפרברים שנבנו בסגנון תנועת האמנויות והאומנויות.
בתים בסגנון זה היו בעלי גג נמוך וקורות חשופות.
הבונגלו הקליפורני בסגנון תנועת האמנויות והאומנויות היה פופולרי באוסטרליה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
תחילה הוא יובא לסידני, ולאחר מכן התפשט ברחבי אוסטרליה וניו זילנד.
בבריטניה ובצפון אמריקה הוא משמש בעיקר מבנה מגורים בן קומה או שתיים בעל גג משופע וחלונות.
באזורים הכפריים של בנגלדש, שמהם מקור שמו של הסגנון, בתי הבונגלו פופולריים מאוד.
חומר הבנייה העיקרי המשמש אותם בזמן המודרני הוא יריעות פלדה גליים.
בעבר הם היו בנויים מעץ, מבמבוק ומקש, והיו להם רעפים מחרס.
בענף התיירות משתמשים בבונגלו כחלופה למוטלים או בתי מלון.
בונגלו אלה הם בדומה לבונגלו בדרום אפריקה, מרביתם בתי עץ קטנים או בתי חוף, ולרוב הם חלק מ"ריזורטים" לנופש.
בּוֹנדוּקוּ הוא שמה של עיר הבירה של מחוז זנזאן בחוף השנהב שבמערב אפריקה.
העיר הממוקמת במרחק של 522 ק"מ, צפונית מזרחית מאביג'אן, כשבע שעות נסיעה, התפרסמה בגלל מספר המסגדים הרב שבה, ואף זכתה לשם העיר בת אלף המסגדים.
לה פרזידנס (La Presidence) - בשכונה זאת נמצא בית הנשיא (הבית בו גר נשיא חוף השנהב, כשהוא מבקר בבונדוקו).
נמצא בית החולים של בונדוקו.
דג'ימיניסוֹ - (Djiminisso) - בדג'ימיניסו ממוקם בניין עיריית בונדוקו
לַאבָּיאה - (Labaya) - בשכונה זאת נמצא מסגד האימאם, שברחבה שלפניו, מתקיימות מדי שנה, חגיגות הקורבי.
דייא דונה (הָאֵל נָתַן) (Dieu Donne) -
קאמאגאיאה - (Kamagaya) - בשכונה זאת ממוקם קולג' מודרֶן (College Moderene)
קאמפּ מיליטְר (המחנה הצבאי) - (Camp Militaire) - השכונה סמוכה לבסיס הצבאי של בונדוקו.
קווארטיר קומרס - (Quartier Commerce) - המרכז המסחרי של בונדוקו.
קוקו - (Kôkô) - בקוקו נמצא השוק הגדול של בונדוקו, וגם המגרש בו נערך מדי שנה פסטיבל זנזן.
פסטיבל זנזאן, הוא פסטיבל של מנהגים וריקודים מסורתי, המתקיים מדי שנה בבונדוקו, בין התאריכים 15 באוקטובר ו- 19 באוקטובר, בהשתתפותם של אלפי אנשים, בני הכפרים והערים של מחוז זנזאן, הבאים לצפות בטקסים, בהופעות ובמחולות הנמשכים 5 ימים.
בפסטיבל, משתתפות כ-37 להקות מחול, הלבושות בבגדים מסורתיים, ססגוניים, ומייצגות קבוצות אתניות שונות, החיות במחוז זנזאן.
הלהקות המתחרות בינן לבין עצמן, על התואר "הלהקה המוצלחת יותר", רוקדות ריקודים מסורתיים, ביניהם ריקוד בו מחוללות נערות כשהן חשופות חזה.
בונד 875, (Bond 875) היא מכונית מיני, בעלת 3 גלגלים (מוגדרת כתלת אופן) העשויה מפיברגלס, שיוצרה על ידי חברת "בונד מכוניות" הבריטית משנת 1965–1970. בפברואר 1969 השתלטה עליה חברת מוטור רליאנט.
סך הכול יוצרו 3,431 יחידות.
עם השתלטותה של חברת "מוטור רליאנט" על חברת "בונד מכוניות", חברת מוטור רליאנט המשיכה לייצר עד שנת 1970, את דגם הבאג בונד.
מחירה של הבונד 875 בזמן השקתה היה כ-500 לירות שטרלינג.
מנוע 4 צילינדרים, 4 פעימות, 875 סמ"ק, (מנוע הילמן אימפ), המפתח 34 כ"ס
מנוע זהה לדגם ה-הילמן הסקי, (אשר יוצר בין השנים 1967-1970) מבוסס על דגם הילמן אימפ)
מהירת שיא - 129 קמ"ש לדגם סדאן
מהירות שיא - 153 קמ"ש לדגם ואן
עיצוב הרכב - לורנס בונד
בונגאני זונגו הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אמיין מליגת המשנה הצרפתית ובנבחרת דרום אפריקה.
זונגו הצטרף לאוניברסיטת פרטוריה מדינמוס בתחילת עונת , ועזר למועדון לסיים במקום השמיני בעונת הבכורה שלו בליגת העל הדרום-אפריקאית.
בתום העונה עבר לממלודי סאנדאונס, גם היא מליגת העל הדרום-אפריקאית.
הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בשתיים מתוכן זכה באליפות דרום אפריקה, כשהוא עורך 58 הופעות ליגה ומבקיע שער אחד.
ב-20 בינואר 2016 פורסם כי זונגו יעבור לוויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית בתום עונת .
הוא ערך 19 הופעות ליגה במועדון, והבקיע שער אחד.
ב-31 באוגוסט 2017 הצטרף זונגו לאמיין מליגת העל הצרפתית.
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל זונגו לגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית.
ב-8 בנובמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 8-0 על המילטון אקדמיקל במסגרת המחזור ה-14 בליגה.
בסך הכל ערך זונגו 14 הופעות ליגה במשך תקופת ההשאלה, ובתום עונת זכה עם גלאזגו ריינג'רס באליפות סקוטלנד.
ב-17 באוגוסט 2013 ערך זונגו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דרום אפריקה, בניצחון 2-0 על נבחרת בורקינה פאסו במשחק ידידות.
ב-15 בנובמבר 2013 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת סווזילנד במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת דרום אפריקה בטורנירים גביע אפריקה לאומות 2015 וגביע אפריקה לאומות 2019.
בונדי (בהינדי: बूंदी; בנפאלית: बुनिया; באנגלית: Boondi) הוא חטיף הודי העשוי מקמח חומוס מטוגן ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
החטיף עשוי לרוב מקמח חומוס, אבקת אפייה וכורכום שאותם מערבבים יחדיו ובאמצעות כף מחוררת מטפטפים את הבלילה ומטגנים בשמן עמוק.
למאכל גרסה מלוחה שנחשבת לנפוצה יותר, אך גם גרסה מתוקה המושרית בסירופ סוכר ומקושטת באגוזים וצימוקים.
בונגוקולה "בונגי" לונגוואנה הוא כדורגלן דרום אפריקאי שמשחק בתור חלוץ במינסוטה יונייטד מה-MLS ובנבחרת דרום אפריקה.
לונגוואנה גדל בנקסמאלה שבפיטרמריצבורג ושיחק בקבוצה המקומית לפני שהצטרף לקבוצות הנוער של מריצבורג יונייטד.
הוא עשה את הופעת הבכורה שלו עבור הקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 נגד אורלנדו פירטס באפריל 2019. הוא היה מועמד לפרס השחקן הצעיר של העונה בליגה הדרום-אפריקאית עבור בעונת 2020/21. ב-5 בינואר 2022, מינסוטה יונייטד הודיעה על החתמתו של לונגוואנה לשלוש שנים עם אופצייה לשנה נוספת במועדון.
לונגוואנה זומן לראשונה לנבחרת דרום אפריקה ביולי 2019, וערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו ב-28 ביולי כמחליף בתבוסה 2–3 לנבחרת לסוטו.
ב-8 ביוני 2021, הוא ערך את הופעתו השנייה ואת הופעת הבכורה המלאה שלו בדרום אפריקה נגד נבחרת אוגנדה ואף כבש את שערו הבינלאומי הראשון בניצחון 3–2.
בּּוּנְדז (בפולנית: Bundz; הידוע גם כ-bunc; בניב Podhale; ובאוקראינית: budz) היא גבינת חלב כבשים פולנית ואוקראינית .
היא מיוצרת באופן מסורתי בהרי פולין-Bieszczady, בפודהאלה (Podhale) ובאוקראינה.
הגבינה מזכירה גבינת קוטג' בטעמה ובמרקמה, ובעלת טעם עדין ורענן.
תהליך ייצור הבונדז נראה בשלב הראשון זהה לייצור גבינת אושטפוק (oscypek).
החלב שנמזג לתוך ה"פוטארה" (כד גדול) חלקי, מה שאומר שהחלבון קטוע על ידי אנזימים הכלולים באנזים הגבנה שמוסף לחלב, אנזים הגבנה זה מופק מקיבות של עגלים צעירים.
לאחר מכן מבשלים את הגבינה המוקרשת במשך כמה דקות בטמפרטורה של כ-70 מעלות צלזיוס.
את הגבינה מסננים דרך בד קנבס בצורת גושים גדולים.
שארית מי גבינה שנוצרת בייצור בונדז משמשת להכנת משקה חמוץ פולני מסורתי הנקרא ז'ִינְצִ'יצָה (בפולנית żętyca).
בונדווארה (בסרבית: бундева; בבולגרית ובמקדונית: Тиквеник) הוא סוג של מאפה פופולרי בסרביה ובחלקים אחרים של יוגוסלביה לשעבר.
זהו פאי מתוק עשוי פילו מגולגל, בדומה לשטרודל, ממולאת בעיסת דלעת מגוררת ממותקת ואפויה בתנור אפייה.
מדי פעם ניתן להוסיף אגוז מוסקט, קינמון או תבלינים דומים, או צימוקים או קליפות לימון מגורדות.
בדרך כלל מאבקים אותו באבקת סוכר ו/או בסוכר וניל, ומוגש חם או קר.
הדלעות עם עיסת צבע עז יותר (עשיר יותר בקרוטן) זוכות להערכה רבה יותר.
לכן, אף על פי שגדל מעט בסרביה, כמה זנים של דלורית מתאימות למנה זו.
בונבון הוא באופן כללי ממתק שוקולד קטן.
בדרך כלל ממלאים אותו בליקר או מרכיבים אלכוהוליים מתוקים אחרים.
ספציפית בארצות הברית, הביטוי "בון בון" מתייחס לשם הסימן המסחרי של חברת הרשי לממתק קפוא העשוי מגלידת וניל, מצופה בשוקולד בונבון נמכר בדרך כלל עטוף בנייר כסף צבעוני.
בעולם המערבי, בונבונים הם בדרך כלל סוכריות קטנות אך משתנות לפי אזור במרכיבים, בטעמים ובצורה.
בצרפת, בונבונים נוצרו עם מרכז פירות, ועד היום עשויים להכיל נוגטין (ממתק העשוי מסוכר, המורכב מחתיכות שטוחות ושבורות.
הוא מורכב בעיקר מסוכר כאמור, אבל רבים מוסיפים גם אגוזי מלך, אגוזי לוז, אגוזי פקאן או שקדים), נוגט, דרז'ה או קרמל.
מילויים אפשריים נוספים כוללים חמאה, פונדנט, פאדג', גנאש, ג'נדויה, מרציפן, פרלין וטראפל.
לפי החוק הצרפתי, בונבון (בצרפתית bonbon de chocolat) חייב להיות לפחות 25% שוקולד ויכול להגיע בכמה צורות:
תערובת של שוקולד ומרכיבים אכילים אחרים
המילה "בונבון" נוצרה משכפולה של המילה , כלומר "טוב" בשפה הצרפתית.
השימוש בו מקורו במאה השבע-עשרה בתוך חצר המלוכה הצרפתית והתפשט למדינות אחרות באירופה עד המאה השמונה-עשרה.
בונבונים החלו להיות מוגשים במכלים מעוטרים עד אמצע המאה השמונה עשרה, והם ניתנו כמתנות בפסטיבלים ובחגים כמו ראש השנה.
יוהאן שטראוס (הבן) כתב את הוואלס וינר בונבונס ב-1866. בעמוד השער מוצג שם הקומפוזיציה בצורת עטיפות בונבון מעוותות.
רונלד בלפורד "בון" סקוט היה זמר ופזמונאי אוסטרלי יליד סקוטלנד, שהתפרסם בעיקר כסולן של להקת ההארד רוק AC/DC משנת 1974 ועד מותו בשנת 1980.
סקוט נולד בפורפר שבסקוטלנד, ובשנת 1952 היגר עם משפחתו לאוסטרליה.
הוא הקים את להקתו הראשונה בשנת 1964, שם שימש כמתופף ולעיתים כסולן.
לפני שהצטרף ל-AC/DC, היה חבר במספר להקות נוספות.
בשנת 1974, החליף את הסולן המקורי של AC/DC, דייב אוונס.
באותה תקופה הפופולריות של AC/DC הלכה וגדלה, תחילה באוסטרליה ולאחר מכן ברחבי העולם.
אלבומם Highway to Hell משנת 1979 הגיע ל-20 הגדולים במצעד הבילבורד בארצות הברית והיווה את פריצת הדרך המסחרית שלהם.
ב-19 בפברואר 1980, לאחר בילוי לילי בלונדון, נמצא סקוט מחוסר הכרה במכוניתו.
הוא הובהל לבית החולים ועם הגעתו נקבע מותו.
סיבת המוות הרשמית היא "הרעלת אלכוהול חריפה".
הלהקה שקלה להתפרק, אך לבסוף גייסה את הסולן בריאן ג'ונסון במקומו.
אלבומה הבא של AC/DC, Back in Black, יצא חמישה חודשים לאחר מכן והוקדש לזכרו של סקוט.
אלבום זה הפך לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
בגיליון יולי 2004 של המגזין "Classic Rock", דורג סקוט במקום הראשון ברשימת "100 הסולנים הגדולים בכל הזמנים".
בונה (שם מדעי: Castor) הוא מכרסם גדול, סוג יחיד במשפחת הבוניים (Castoridae).
הבונה מבלה את רוב זמנו במים ונפוץ באמריקה הצפונית ובאירופה.
הבונים ידועים בעיקר בשל כישרונם בבניית סכרים.
הבונים חיים במושבות על איים דמויי כיפה.
משקלו של הבונה הממוצע 15–20 קילוגרם ואורכו כ-75 סנטימטרים.
גופו של הבונה כבד ורגליו קצרות ואינן מותאמות להליכה, והוא מבלה את רוב זמנו במים.
פרוותו של הבונה עמידה בפני מים ואצבעותיו מחוברות בקרום.
הבונה מסוגל לצלול במשך כ-15 דקות, מכיוון שבאותו זמן אוטם שסתום את אוזניו וחוטמו.
זנבו של הבונה קשיח ודמוי משוט, ומשמש לו כ"הגה".
כמו לכל המכרסמים, גם לבונה זוג שיניים קדמיות חזקות וגדולות, שעל הבונה להשתמש בהן ללא הפסק על מנת שלא יגדלו יתר על המידה.
לבונה יש טופר מיוחד על האצבע השנייה של הרגל האחורית, המשמש אותו לניקוי פרוותו.
בונה קנדי (Castor canadensis) – בעבר היה נפוץ בכל אמריקה הצפונית, ממקסיקו ועד אלסקה, אבל הציד גרם להיעלמות הבונים כמעט מכל שטחה של ארצות הברית, והם נדירים גם בחלקים גדולים של קנדה.
כיום הבונה הוא חיה מוגנת באמריקה, והוא החיה הרשמית של קנדה ושל מדינת אורגון.
הוא נבדל מהבונה האירופי במבנה הגולגולת והחוטם.
בונה אירופי (Castor fiber) – בעבר היה הבונה נפוץ ביותר באירופה הצפונית והמרכזית.
עם זאת, ציד ממושך של הבונים בשל פרוותם ובשל סגולות רפואיות שיוחסו לבלוטות הריח שלהם, גרמו כמעט להכחדתם מנופי אירופה.
ארגוני הסביבה מנסים להשיב את הבונים לסביבתם האירופית הטבעית, והם נפוצים כיום בצרפת, נורווגיה וגרמניה.
הבונה נכחד בבריטניה כבר במאה ה-16, אך ישנו רצון להקים מושבות בונים בסקוטלנד.
הבונים הם יצורים חברתיים, וחיים במושבות שמכילות לרוב מספר גדול של משפחות.
כל משפחה חיה ב"קן" העשוי ממוטות ומענפים.
ככל שגילו של הקן רב יותר, כך הוא יהיה גדול יותר, מכיוון שהבונים שבים ומגדילים אותו מדי פעם.
רוחבם של הקינים הגדולים ביותר שנמצאו היה 6 מטרים, וגובהם הגיע ל-2 מטרים.
הבונים אינם שוקעים בשנת חורף, אך פעילותם בעונה הקרה מצטמצמת.
באביב ממליטה נקבת הבונה בין שניים לחמישה צאצאים.
הבונים הם יצורים ליליים, וניזונים מעצי צפצפה וערבה.
טורפיו של הבונה הם הזאבים והדובים.
בניית סכרים משמשת את הבונה בכך שהסכר שומר על מפלס מים גבוה דיו, על מנת שהכניסה לקן תהיה תת-מימית.
על אף המוניטין שיצא לבונה בבניית סכרים, הבונה האירופי כמעט ואינו עוסק בכך, אלא חי על גדות הנהר.
הבונה הקנדי בונה סכרים על ידי כריתת עצים בשיניו, ומסוגל לבנות סכרים גדולים מאוד – במונטנה נמצא סכר שאורכו למעלה מ-600 מטרים.
לאחר כריתת העץ, מסלק הבונה את הענפים וחותך את הגזע לאורך המתאים לו לבניית הסכר.
לאחר מכן הוא גורר את הענפים אל המים, ומשיט אותם אל היעד.
לעיתים צריך הבונה לדחוף את הקורות במורד גבעה, ולכן הוא מקדים ו"מנקה" את השטח ממכשולים היכולים להפריע לו.
הבונים מסוגלים גם לחפור תעלות על מנת להעביר בהן את הענפים, ואורכן יכול להגיע ל-300 מטר.
כאשר הסכר נפגע כתוצאה מהצפה, מתקן אותו מייד הבונה על ידי הוספת ענפים, אבנים ובוץ.
כשזרמי המים משקיעים סחף בקרקעית הנהר, מגביהים הבונים את הסכר ולעיתים גם מאריכים אותו.
התגלה כי סכר שבנו בונים סינן עשרות אחוזים מהחנקות שהיו במי הנהר.
בּוּנְדֶסְוֵור הוא שמו של צבא הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, המורכב מהכוחות המזוינים של גרמניה, המנהל האזרחי ורשויות הרכש.
מדינות גרמניה אינן רשאיות לנהל מערכה צבאית משלהן, מאז נכנסה חוקת גרמניה לתוקף, ונקבע בה כי ענייני הביטחון ניטלים לאחריותה הבלעדית של הממשלה הפדרלית.
הכוח כולל צבא יבשה (הר), חיל ים ("דויטשה מרינה"), חיל אוויר ("לופטוואפה"), חיל רפואה ("צנטרלר זניטטסדינסט") ומפקדת קישור בין-שירותית ("שטרייטסקרפטבאזיס").
נכון להיום, הבונדסוור מונה כ-250,000 אנשי צבא ועוד כ-100,000 אזרחים.
צבא היבשה מאורגן בחמש דיוויזיות קרביות, וכולל מנגנון פיקודי שהוא בחלקו רב-לאומי (ברמת הקורפוס).
הלופטוואפה מחולק לשלוש דיוויזיות, והצי – לשתיים.
חיל הרפואה ומפקדת הקישור הבין-שירותית מאורגנים בארבעה פיקודים אזוריים.
לכל זרועות הצבא יש מטות נפרדים לאימונים, לוגיסטיקה, טכנולוגיה, כוח אדם, מבצעים ועוד.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בדומה ליפן, נאסר על גרמניה להחזיק כוח מזוין למטרות התקפיות.
לאור התפתחות המלחמה הקרה, החלו כבר ב-1949 דיונים על גיוס חיילים בגרמניה המערבית, לשאת בנטל ההגנה על המערב מפני פלישה סובייטית.
תחילה הועלה הרעיון להקים "צבא בין-לאומי" או "צבא אירופי" בו ישרתו חיילים מגרמניה המערבית.
בינואר 1952, לאור כישלון השיחות על צבא אירופי, הוחל בדיונים על הקמה מחדש של צבא גרמני במערב גרמניה.
בתחילת 1955 עברו הדיונים לפסים מעשיים ובגרמניה החלו בהכנת הצעות לתיקון החוקה באופן שיאפשר הקמת צבא.
ב-9 במאי 1955 צורפה מערב גרמניה לנאט"ו וקונראד אדנאואר הודיע כי נרשמו מעל 120,000 מתנדבים לגיוס לצבא גרמני וכי הוא פועל לאישור החוקים שיאפשרו הקמת צבא מערב גרמני עד סוף יולי 1955.
באוקטובר 1955 אושר בקריאה ראשונה חוק להקמת צבא של חצי מיליון חיילים.
ב-2 בינואר 1956 גויסו 2,000 חיילים, נוסף על 1,000 חיילים שגויסו קודם לכן, להכנת בסיסי הדרכה לקליטת חיילי הצבא המערב גרמני.
בתחילת מרץ 1956 אושר החוק המאפשר הקמת צבא של 150,000 חיילים.
הקמת הצבא הייתה ביטוי להכרה המערבית בחיוניתה של מערב גרמניה עבור מערך ההגנה שהוקם באירופה על מנת להגן עליה מפני ברית המועצות.
יציבותה הפוליטית ופריחתה הכלכלית של מערב גרמניה אף הם תרמו להחלטה זו.
ב-22 בפברואר 1956 הוחלט לקרוא לצבא המערבי גרמני "בונדסוור".
ביולי 1956 הוכרז על שירות צבאי חובה, המחייב את כל הגברים המערב-גרמניים בני 18 עד 45 לשרת במשך תשעה חודשים, או לבחור בחלופה אזרחית של שירות לאומי האורך זמן רב יותר.
במהלך המלחמה הקרה היה הבונדסוור מעמודי התווך של מערך ההגנה הקונבנציונלי של נאט"ו במרכז אירופה.
הוא כלל אז 495,000 חיילים ומפקדים בנוסף לכ-170,000 עובדי צוות אזרחיים.
הצבא מנה בתקופה זו שלושה קורפוסים בני 12 דיוויזיות האחד, מגובים בפלוגות ים ונגמ"שים.
האווירייה כללה מספר גדול של מטוסי קרב ומפציצים טקטיים, והייתה חלק ממערך ההגנה האווירית של נאט"ו (נאטינא"ד, NATINAD).
הצי הגרמני נצטווה להגן על הים הבלטי ולהכיל את הצי הסובייטי ששט בו.
לאחר איחוד גרמניה ב-1990, התאחד הבונדסוור עם חלקים שונים של צבא גרמניה המזרחית, אשר חדל להתקיים לאחר מכן.
מלחמת נאט"ו ביוגוסלביה (1999) הייתה העימות הבלתי-הגנתי הראשון שבו השתתף הבונדסוור באופן פעיל.
למעשה, הייתה זו הפעם הראשונה מאז 1945 בו נטלו כוחות צבא גרמניים חלק בפעולה התקפית.
בשנת 2000, בעקבות פסיקת בית הדין האירופי לצדק, נפתחו תפקידים רבים בבונדסוור גם לנשים, ששירתו עד אז רק בחילות הרפואה או המוזיקה.
ב-2011 בוטל גיוס החובה בגרמניה והגיוס הפך לגיוס התנדבותי.
ב-11 בדצמבר 2019 הודיעה שרת ההגנה של גרמניה, אנגרט קראמפ-קארנבאואר, על ההחלטה להחזיר את תפקיד הרב הראשי לצבא גרמניה.
ב-13 בנובמבר 2023, במסגרת הפקת הלקחים מהמלחמה המתמשכת בין רוסיה לאוקראינה והצורך במערכות הגנה מתקדמות מפני טילים, נחתם הסכם בין משרד ההגנה הגרמני לתעשייה האווירית במסגרתו תספק התעשייה האווירית לבונדסוור מערכת ההגנה מפני טילים חץ 3 וכן מערכות המכ"ם הייעודיות מסוג "אורן אדיר" בעלות של 14 מיליארד שקל.
בזמני שלום, המפקד העליון של הבונדסוור הוא שר ההגנה הפדרלי.
בעיתות חירום, הקנצלר מקבל לידיו את הפיקוד על הבונדסוור והופך למפקד העליון.
שר ההגנה הפדרלי רשאי לקבל החלטות בכל הנושאים הנוגעים לכוחות המזוינים.
זה כולל פריסת יחידות קרביות, הכנסת מערכות נשק חדשות או סגירת כוחות מצב
הקנצלר הפדרלי מקבל את סמכויות הפיקוד על הבונדסוור עם הכרזת מלחמה או מצב חירום.
המפקח הכללי של הבונדסוור הוא הדרג הפיקודי העליון בבונדסוור.
המפקח הכללי ממונה בידי שר ההגנה הפדרלי והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת גרמניה.
בימות שלום כפוף המפקח הכללי לשר ההגנה, ובימות מלחמה הוא כפוף לקנצלר גרמניה.
למפקח הכללי כפופים שלושת המפקחים של שלוש זרועות הבונדסוור.
על הבונדסטאג לאשר כל פריסת כוחות מזוינים מחוץ לתחום המדינה ברוב רגיל.
הליך זה הוביל בעבר לביקורת ואי-שביעות רצון מבעלות בריתה של גרמניה מכיוון שקשה יחסית להשיג הסכמה פרלמנטרית בנושאים כאלה בגרמניה.
כך למשל הייתה מלחמת אפגניסטן.
תפקידו של הבונדסוור, כפי שהוא מתואר בסעיף 87 א' לחוקה הגרמנית, הוא הגנתי לחלוטין.
ואולם כיום, התפיסה היא כי הכוונה איננה רק להגנה על גבולות גרמניה, אלא גם לפתרון משברים ולמניעת סכסוכים באופן כללי יותר, או לשמור על הביטחון הגרמני במובנו הרחב.
הדבר מאפשר לבונדסוור ליטול חלק במשימות מעבר לגבולות גרמניה, כחלק מכוחות נאט"ו או תחת מנדט האומות המאוחדות.החל משנות התשעים, ובאופן הולך וגובר בשנים האחרונות, הבונדסוור משתתף במשימות בין-לאומיות ביוגוסלביה לשעבר ובסביבותיה, אך גם באזורים מרוחקים יותר בעולם כמו קמבודיה או סומליה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, הוצבו כוחות גרמנים בכל הזירות הקשורות מלבד עיראק.
(עם זאת, כחלק משיקומה של עיראק, מקיימת נציגות הבונדסוור אימונים לכוחות הביטחון העיראקיים מחוץ לעיראק, כמו באיחוד האמירויות הערביות ובגרמניה).
נכון ל-27 ביוני 2022, חיילי הבונדסוור מוצבים במקומות הבאים (במסגרות שונות):
שר ההגנה נתמך על ידי ראש ההגנה (CHOD, Generalinspekteur) ומפקדי הזרועות (Inspekteure: מפקד הצבא, מפקד חיל האוויר, מפקד הצי) והצוותים הרלוונטיים שלהם בתפקידו כמפקד העליון.
ה-CHOD ומפקדי הזרועות יוצרים את מועצת הפיקוד הצבאית (Militärischer Führungsrat) עם תפקידים דומים לאלו של המטה המשותף של ארצות הברית.
כפוף ל-CHOD נמצא פיקוד המבצעים של הכוחות המזוינים (Einsatzführungskommando).
עבור משימות קטנות יותר, אחד ממפקדות הזרועות (למשל פיקוד הצי) עשוי לבצע פיקוד ושליטה על כוחות במשימות בחו"ל.
הבונדסטרג חייב לאשר כל פריסה חוץ-ארצית ברוב פשוט.
הדבר הוביל לחוסר שביעות רצון מסוים בקרב בעלי בריתה של גרמניה בנוגע לפריסת כוחות למשל באפגניסטן מכיוון שקבלת הסכמה פרלמנטרית בנושאים כאלה קשה יחסית להשגה בגרמניה.
כוחות הלחימה של הצבא מאורגנים לשלוש דיוויזיות לחימה ומשתתפים במבני פיקוד רב-לאומיים ברמת הקורפוס.
חיל האוויר מחזיק בשלוש דיוויזיות והצי מאורגן בשתי פלגות.
שירות התמיכה המשותף והשירות הרפואי המשותף מאורגנים בארבע פיקודים אזוריים בעלי מבנה זהה.
לכל השירותים הללו יש גם פיקודים כלליים להכשרה, רכש וסוגיות כלליות אחרות.
פיקוד המבצעים של הכוחות המזוינים (Einsatzführungskommando der Bundeswehr) הוא הפיקוד הצבאי המשותף היחיד של הבונדסוור.
הוא שולט על כל המשימות בחו"ל.
הפיקוד ממוקם בקסרנה הנריק פון טרסקוב (שוויולוזֶה) ליד פוטסדם ומוּנה על ידי גנרל לוטננט (גנרל בדרגת שלושה כוכבים).
תפקיד הבונדסוור מתואר בחוקת גרמניה (סעיף 87א) כבלעדי הגנתי.
תפקידו הפעיל היחיד לפני 1990 היה קטסטרופנאינזאץ (בקרת אסונות).
בתוך הבונדסוור, הוא סייע לאחר אסונות טבע בגרמניה ובחו"ל.
לאחר 1990 השתנה המצב הבין-לאומי מהתמודדות מזרח-מערב למצב של חוסר ודאות וחוסר יציבות כללי.
לאחר פסק דין של בית המשפט החוקתי הפדרלי בשנת 1994, המונח "הגנה" הוגדר לא רק ככולל הגנה על גבולות גרמניה, אלא גם תגובה למשבר ומניעת סכסוך, או באופן רחב יותר כשמירה על ביטחונה של גרמניה בכל מקום בעולם.
על פי ההגדרה שניתנה על ידי שר ההגנה פיטר שטרוק (2002 עד 2005), ייתכן שיהיה צורך להגן על גרמניה אפילו בהינדו כוש.
הדבר מחייב את הבונדסוור להשתתף בפעולות מחוץ לגבולות גרמניה, כחלק מנאט"ו או האיחוד האירופי ובמנדט של האו"ם.
צבא גרמניה מחזיק באמצעי הלחימה הבאים:
כלי הטיס בחיל האוויר הגרמני בסך הכול: 714.
בהם 75 טורנדו, 141 טייפון, 24 מטוסי טורנדו לוחמה אלקטרונית, 37 מטוסי איירבוס A400M לתובלה, 78 מסוקי תובלה כבדים סיקורסקי CH-53 ו-15 מסוקי יורוקופטר EC145.
בסך הכול יש בצי הגרמני כ-81 ספינות זמינות.
בהן 11 פריגטות מסוגים שונים, 5 קורבטות (הקורבטות מסדרת בראונשווייג), 2 שולות מוקשים, 10 ציידות מוקשים, 6 צוללות, 11 ספינות אספקה ו-20 ספינות עזר שונות.
התפוסה של כלי חיל הים עומדת על 220,000 טון.
בצבא יש 432 טנקים קרביים.
בעת צורך בהולנד, הצבא מחויב להעביר 18 מהטנקים לידי הולנד.
מספרם של הרכבים הקרביים המשוריינים בצבא הגרמני הוא: 4,620.
מדי השירות הם סוג המדים הסטנדרטי של הבונדסוור לתפקידים כלליים ולפעילות מחוץ לבסיס, אך מזוהים בעיקר עם אירועים טקסיים.
מדי השירות של הצבא מורכבים ממעיל אפור בהיר ומכנסיים אפורים כהים יותר, הנלבשים עם חולצה כחולה בהירה, עניבה שחורה ונעליים שחורות.
הכובע המחודד עם המצחייה הוחלף בבריון כצורת כיסוי הראש הנפוצה ביותר.
מדי ערב הכוללים בלייזרים או מעילים כפולים נלבשים על ידי קצינים לאירועים חברתיים שונים.
מדי הלחימה והעבודה מורכבים ממדי הסוואה פלקטארן, הנלבשים גם בתפקידים בשטח.
בפועל, הם משמשים גם לשימוש כללי ומחוץ לבסיס לפחות בבסיסים בהם יש גם תפקידים בשטח, ואף על ידי אחרים, ולדרך הביתה או לבסיס, ונחשבים למדי הצבא.
בכל שלוש הזרועות, מדי חול בהירים זמינים לתפקידים באקלים חם.
בשנת 2016 הושק דגם מולטיטרן חדש, הדומה למדי מולטיקם של הצבא הבריטי או האמריקאי.
סוג שונה ומסורתי של מדי השירות נלבש על ידי הגבירגסייגר (חיל ההרים), המורכב מעליונית סקי, מכנסי מתיחה ומגפי סקי.
במקום הבריון, הם עוטים את "כובע ההר" האפור.
מדי השטח זהים, למעט (אופציונלי) עיטור אדלוויס מתכת על כובע השדה.
צבעי הזרוע המסורתיים מופיעים בוואפנפרבה; בצבע זהב לגנרלים וכסף לקצינים אחרים.
למטה"ל ואנפרבה בצבע בורדו, ירוק לחיל רגלים, אדום לארטילריה, ורוד לשריון, שחור להנדסה, צהוב לתקשורת, צהוב כהה לסיור וצבעים שונים לשאר הזרועות.
חיילי לחימה עונדים בריונים ירוקים (רגלים), שחורים (שריון) או בורדו (צנחנים).
חיילי לוגיסטיקה וחיילי תמך לוחם, כמו ארטילריה או הנדסה, עונדים בריונים אדומים.
סמל זהב או כסף על הבריון מציין את זרוע השירות הבודדת.
כוחות הצי לובשים את המעיל והמכנסיים המסורתיים הכחולים הכהים; חיילים פשוטים לובשים חולצה לבנה או חולצה כחולה כהה עם העניבה המסורתית של הצי.
מדי לבן מספקים אלטרנטיבה לקיץ.
כובע הדרגה של הקצין מעוטר בעוגן זהב מוקף זר.
מצחייה של כובע האדמירל נושאת שורה כפולה של עלי אלון.
קפטני צוללות לובשים את הכובע הלבן המסורתי.
מדי השירות של חיל האוויר מורכבים מעיל ומכנסיים כחולים עם חולצה כחולה בהירה, עניבה כחולה כהה ונעליים שחורות.
מדי לחימה זית דומים למדי העבודה של הצבא נלבשים באימון בסיסי ובמהלך תפקידים אחרים בשטח.
אנשי תעופה עונדים כנפיים על החזה הימני.
אנשי חיל האוויר האחרים עונדים מכשיר כנף משונה עם סמל במרכזו המציין התמחות בשירות.
תגי פעילות אלו מגיעים בארד, כסף או זהב, בהתאם לאורך השירות במקצוע.
כנפיים, המוטלות על זר, בזהב, כסף או ארד, בהתאם לדרגה, נלבשות גם על כובע השירות או השדה.
בדרך כלל, דרגות הקצונה הן אלו ששימשו בצבאות הפרוסים והגרמנים שלפני 1945. סימני דרגת הקצונה נלבשים על כתפי המדים או על לוחות הכתפיים.
סימני דרגת קציני משנה של הצבא וחיל האוויר הם ארבעה כוכבים כסופים בעוד שקציני שדה עונדים כוכבים כסופים (שחורים או לבנים על מדי הסוואה) ועטרה של אלון סביב הכוכב התחתון.
הכוכבים והעטרה הם זהב עבור קציני מטה.
במקרה של קציני ים (Marine), הדרגה מסומנת בפסים זהובים על השרוול התחתון של המעיל הכחול ועל לוחות הכתפיים של המדים הלבנים.
דרגות החייל וקציני הדרג נמוך דומות לאלו של הצבאות הפרוסים והגרמנים שלפני 1945. בצבא ובחיל האוויר, גפרייטר תואם לדרגת נאטו OR-2 ואובר-גפרייטר כמו גם האופטגפרייטר ל-OR-3, בעוד ש-OR-4 עומד על שטאבסגפרייטר ואוברשטאבסגפרייטר.
אנטר-אופיציר הוא הסמל בדרגה הנמוכה ביותר (OR-5), ואחריו שטאבסאנטר-אופיציר (גם OR-5), פלדוובל ואוברפלדוובל (OR-6), האופטפלדוובל (OR-7/8), שטאבספלדוובל (OR-8) ואוברשטאבספלדוובל (OR-9).
דרגות חיילי הצבא וחיל האוויר מסומנות בפסים, צ'יוורונים ו"קשרים חרב" שנלבשים על שקופיות דרגה.
סימני דרגת החייל של הצי נלבשים על השרוול העליון (OR 1–5) או התחתון (OR-6 ומעלה) יחד עם סמל המבוסס על עוגן להתמחות השירות (דירוג).
מועמדים לקצונה בצבא ובחיל האוויר מחזיקים בדרגות נפרדות של Fahnenjunker (OR-5), Fähnrich (OR-6) ו-Oberfähnrich (OR-7/8), ועונדים את סימני הדרגה המתאימים בתוספת חוט כסף קשור סביבו.
מועמדים לקצונה בצי Seekadett (קאדט ים; שווה ערך ל-OR-5) ו-Fähnrich zur See (קצין משנה בכיתה שנייה; OR-6) עונדים את סימני הדרגה של הדרגות המגויסות בהתאמה אך עם כוכב זהב במקום סמל הדירוג, בעוד ש-Oberfähnrich zur See (קצין משנה בכיתה ראשונה; OR-7/8) עונד פסי דרגה דקים מסוג קצין.
צוות רפואי של כל שלוש הזרועות עונד גרסה של קדוצ'אוס המסורתי (מטה עם נחשים שזורים) על כתפי המדים או השרוולים.
לדרגות הקצינים יש כינויים משלהם השונים מקציני הקו, אך סימני הדרגה זהים בעיקרו.
נשים משרתות בשירות הרפואי מאז 1975. החל משנת 1993 הותר להן לשרת גם כגייסות וקציני משטרה צבאית בשירות הרפואי ובתזמורות הצבא.
בשנת 2000, בתביעה שהגישה טניה קרל, בית המשפט האירופי לצדק פסק כי לנשים מותר לשרת בתפקידים רבים יותר מאשר בעבר.
מאז 2001 הן יכולות לשרת בכל תפקידי השירות ללא הגבלה, אך הן אינן כפופות לגיוס.
כיום ישנם כ-23,066 נשים בשירות פעיל ומספר נשים מילואים המשתתפות בכל התפקידים, כולל משימות שמירת שלום ומבצעים אחרים.
בשנת 1994, ורנה פון ויימרן הפכה לגנרלרט דאר לופטוואפה (רופא ראשי של חיל האוויר), האישה הראשונה אי פעם שהגיעה לדרגת גנרל בכוחות המזוינים של גרמניה.
לנשים נדרשים דרישות ביצוע פיזי נמוכות יותר בבדיקת כושר בסיסית, אותה יש להשלים בעת הגיוס ולאחר מכן מדי שנה.
עם השעיית שירות צבאי חובה בשנת 2011 וארגון מחדש של הבונדסוור, משרדי הגיוס המחוזיים פורקו ב-30 בנובמבר 2012. משימותיהם הועברו למרכזי הקריירה החדשים של הבונדסוור.
מאז, מרכזי הקריירה של הבונדסוור הם הדרך העיקרית של הכוחות המזוינים להציג את עצמם כמעסיק ארצי הן לקריירות צבאיות והן לקריירות אזרחיות.
במבנה ארגון גיוס כוח האדם של הבונדסוור שאומץ בשנת 2019, ישנם חמישה מרכזי קריירה גדולים בהנובר, מיינץ, דיסלדורף, מינכן וברלין עם מרכזי הערכה.
ישנם 16 מרכזי קריירה אזוריים קטנים יותר, שמתוכם רק אלה בווילהלמסהאפן, שטוטגרט וארפורט כוללים מרכז הערכה.
110 משרדי ייעוץ קריירה השייכים למרכזי הקריירה משולבים עם 86 צוותי מיקום של שירות פיתוח קריירה ליצירת 113 משרדי ייעוץ.
הבונדסוור מציע מסלולי קריירה רבים:
שירות צבאי התנדבותי (FWD) בגרמניה נמשך בין 7 ל- 23 חודשים.
חייל זמני (בקיצור SaZ, נקרא בפי העם Zeitsoldat) הוא חייל המתנדב לשרת שירות צבאי לתקופה מוגבלת.
SaZ יכול להיכנס לכל שלוש הקטגוריות (מגויסים, קציני משטרה צבאית וקצינים).
SaZ שגויסו כקציני משטרה צבאית וקצינים עוברים הכשרה צבאית כללית, קריירה ומומחיות.
תקופת המחויבות הרגילה היא לפחות שנתיים, ולכל היותר 25 שנים, אך לא מעבר לגיל 62.
חיילים מקצועיים לכל החיים (Berufssoldat), נבחרים מקבוצת החיילים הזמניים.
בניגוד לחיילים זמניים, לחיילים מקצועיים אין תקופות מחויבות חוזיות והם משרתים עד פרישה.
גיל הפרישה משתנה לפי דרגה.
חייל מקצועי יכול לבקש שחרור מוקדם או לחזור לשירות זמני.
קריירה במילואים: ישנם מסלולי קריירה מרובים במילואים של הכוחות המזוינים עבור קצינים, קציני משטרה צבאית וחיילים, כמו גם עבור אזרחים ללא הכשרה צבאית קודמת.
נכון ל-2021, משרתים בצבא הגרמני כ-300 חיילים יהודים.
כמעט 90 שנה לאחר שסולקו החיילים היהודים מהצבא, וביוזמת שרת ההגנה, אנגרט קרמפ-קרננבאואר, הוקם גוף רבנות בצבא גרמניה ובו עשרה רבנים, מהם חמישה רבנים אורתודוקסים וחמישה רבנים רפורמים.
הרב זולט בלה רבה של לייפציג, הוא הרב הראשון שנבחר לשמש כרב צבאי ומשכך אף משמש דה-פקטו כרב הראשי לצבא גרמניה.
בתפקידם, טיפול אישי בחיילים היהודים, ובפעולות להעלאת המודעות לאנטישמיות ולמניעתה.
הבונדסליגה היא ליגת הכדורגל הבכירה בגרמניה, ובמסגרתה משחקים המועדונים המובילים המתחרים על תואר האליפות.
המושג גם קיים בכדורגל האוסטרי (הבונדסליגה האוסטרית).
בניגוד למדינות אחרות, גרמניה התחילה מאוחר יחסית את שיטת הליגה הבכירה.
הבונדסליגה הוקמה בשנת 1963, ובמשך השנים עברה שינויים ופיתוחים.
צורת הארגון והמבנה של הליגה ממשיכה להתפתח גם בשנים אלו.
נכון לנובמבר 2023, הבונדסליגה מדורגת במקום הרביעי בדירוג אופ"א.
קבוצהעירמדינה פדרליתאצטדיוןתכולהאאוגסבורגאאוגסבורגבוואריהWWK ארנה30,660אוניון ברליןברליןברליןשטאדיון אן דר אלטן פרסטראיי 22,012איינטרכט פרנקפורטפרנקפורטהסןקומרצבנק ארנה59,500באייר לברקוזןלברקוזןנורדריין-וסטפאליהבאיי ארנה30,210באיירן מינכןמינכןבוואריהאליאנץ ארנה75,000בורוסיה דורטמונדדורטמונדנורדריין-וסטפאליהזיגנאל אידונה פארק81,360בורוסיה מנשנגלדבךמנשנגלדבךנורדריין-וסטפאליהבורוסיה פארק54,042הופנהייםזינסהייםבאדן-וירטמברגריין-נקר ארנה30,150המבורגהמבורגהמבורגפולקספארקשטדיון57,000וולפסבורגוולפסבורגסקסוניה התחתונהפולקסווגן ארנה28,917ורדר ברמןברמןברמןוזרשטדיון42,100זנקט פאוליהמבורגהמבורגאצטדיון מילרנטור29,546מיינץ 05מיינץריינלנד-פפאלץאופל ארנה33,305פ.צ.
קלןקלןנורדריין-וסטפאליהאצטדיון ריין אנרגי49,698פרייבורגפרייבורגבאדן-וירטמברגאצטדיון אירופה פארק34,700ר.ב.
הבונדסליגה מחולקת לשתי ליגות, הראשונה, והבכירה בגרמניה, נקראת "הבונדסליגה הראשונה" או בקיצור "הבונדסליגה".
הליגה השנייה נקראת "הבונדסליגה השנייה".
כל הקבוצות המשחקות בליגות הללו הן מקצועיות ומאורגנות.
הליגה מתחת נקראת הליגה השלישית.
שאר הקבוצות, המשחקות בליגות מתחת לליגה השלישית נחשבות לקבוצות מקצועניות למחצה.
הבונדסליגה השנייה נוצרה בשנת 1974 כאשר לפניה הייתה מתחת לבונדסליגה הראשונה ה"רגיונל-ליגה".
הליגות הנמצאות מתחת לליגה השלישית מחולקות למחוזות.
לדוגמה: ה"רגיונל-ליגה", הנמצאת מתחת לליגה השנייה מחולקת למחוזות צפון ודרום וה"אובר-ליגה", הליגה הרביעית בגרמניה, מחולקת לתשעה אזורים לפי מדינות או אזורים אורבניים מרכזיים.
החלוקה למחוזות עברה שינויים עם הזמן לפי מספר הקבוצות מכל אזור במדינה ולא לפי חלוקה עיוורת.
בתחילת שנות ה-90 עברה הליגה מספר שינויים בשל איחוד גרמניה מחדש וההשתלבות של קבוצות ממזרח גרמניה במבנה הליגות של גרמניה המאוחדת.
כל קבוצה המשחקת בבונדסליגה חייבת להיות בעלת תקציב מוסדר ולעמוד במספר סטנדרטים קבועים מראש, אחרת היא תורד לאחת הליגות האזוריות.
קבוצת המבורג הייתה היחידה ששיחקה בבונדסליגה מאז הקמתה בשנת 1963 עד לירידתה לליגה השנייה לראשונה בתולדותיה בשנת 2018.
בתום כל עונה, שתי הקבוצות שנמצאות בתחתית הליגה הראשונה יורדות בעונה שלאחר מכן לליגה השנייה בעוד ששתי הקבוצות הטובות ביותר בליגה השנייה עולות בעונה שלאחר מכן לליגה הראשונה.
הקבוצה במקום ה-16 בליגה הראשונה משחקת סיבוב נוק-אאוט (בית וחוץ) נגד הקבוצה שסיימה במקום השלישי בליגה השנייה, כשהמנצחת משחקת בליגה הראשונה.
משחקי הליגה נערכים בין חודש אוגוסט ועד סוף חודש מאי כאשר יש הפסקת חורף בין אמצע דצמבר לסוף ינואר.
השתתפות מועדונים גרמנים בתחרויות אירופיות ומבנה הליגה
מקומות ראשון, שני, שלישי בטבלה - השתתפות בטוחה בשלב הבתים בליגת האלופות אוטומטית
מקום רביעי - הקבוצה משחקת בשלב הפלייאוף של ליגת האלופות כאשר אם היא ניצחה היא מעפילה לשלב הבתים בליגת האלופות ואם הפסידה היא נושרת לליגה האירופית
זוכת הגביע הגרמני - מעפילה לשלב הבתים של ליגה האירופית:
אם הקבוצה כבר התקבלה לליגת האלופות, הקבוצה שהפסידה לה בגמר תזכה בכרטיס לליגה האירופית
אם שתי הקבוצות שהעפילו לגמר הגביע הגרמני כבר זכו בכרטיסי העפלה לליגת האלופות, הקבוצה המדורגת שביעית בליגה מקבלת כרטיס לליגה האירופית
מקומות חמישי ושישי: מעפילים לליגה האירופית
מקום 16: משחקת סיבוב נוק-אאוט (בית וחוץ) נגד הקבוצה שסיימה במקום השלישי בליגת הבונדסליגה השנייה, כשהמנצחת מעפילה לבונדסליגה.
מקומות 17–18: יורדים לליגת הבונדסליגה השנייה.
השנים המוקדמות באליפות הכדורגל הגרמנית (1903 - 1932)
מועדוני ספורט מקומיים היו קיימים עוד לפני תחילת המאה ה-20 אך התחזקו בסוף המאה ה-19 עם הקמת מועדונים אזוריים ששילבו מספר סוגי ספורט, ביניהם כדורגל שהיה תחום ספורט נפוץ באותם הימים בגרמניה.
בתחילה לא הייתה ליגה אחת מסודרת אלא מספר ליגות אזוריות וחובבניות בעיקרן.
בליגות אלו, הקבוצות שהיו מגיעות לראש הטבלה בליגה המקומית היו משחקות משחקי הצלבה בין הליגות השונות על מנת לזכות בגביע הארצי הכולל.
ב-28 בינואר 1900 הוקמה התאחדות הכדורגל של גרמניה בלייפציג והיו חברות בה 86 קבוצות כדורגל מרחבי גרמניה.
התחרות הלאומית המוכרת הראשונה נערכה בשנת 1903 והאלופה הייתה לייפציג (שמאוחר יותר הפך ללוקומטיב לייפציג בגרמניה המזרחית) שניצחה במשחק הגמר את מועדון הכדורגל פראג (DFC Prag, קבוצה שהוקמה על ידי סטודנטים יהודים מאוניברסיטת קארל בפראג) בתוצאה 2:7 במשחק שנערך בהמבורג ב-31 במאי.
עם עליית הנאצים לשלטון, היו ניסיונות להתערב בכל תחומי החיים, כולל הספורט והכדורגל הגרמני.
רוב האיגודים הספורטיביים והקבוצות הוצאו מהליגות השונות ובמקומם קמו מועדונים שמומנו על ידי המפלגה הנאצית.
על מנת להצטרף למועדון שהיה תחת התאחדות הכדורגל הגרמנית, היה על המועמד לקבל שתי המלצות מאנשים שאינם מרקסיסטים.
התאחדות הכדורגל איבדה באיטיות את עצמאותה והפכה ל"הארגון לחינוך הגופני של הרייך השלישי".
תחת שלטון הנאצים נערך שינוי מקיף בכל הרכב הליגה ובמבנה שלה.
בין השאר, נאסרה השתתפותם של יהודים ובני מיעוטים שונים בארגוני ספורט כאלו או אחרים תחת התאחדות הכדורגל של הרייך השלישי.
הליגה חולקה ל-16 מחוזות שונים בשיטת סידור שנמשכה עד לשנת 1945. בשנה זו, עם נפילת גרמניה הנאצית, שונה הרכב הליגה.
לפני עליית הנאצים לשלטון, בשנת 1933 התחרו 600 קבוצות על הזכייה בתואר האליפות.
השלטון שינה את המצב, ומספר הקבוצות ירד ל-170 קבוצות בלבד.
טורניר הגביע הגרמני הומצא בשנת 1935, והקבוצה הראשונה שזכתה בו הייתה נירנברג.
פראג1904התחרות הופסקה1905יוניון 92 ברלין0:2קרלסרוהה פ.פ.1906VfB לייפציג1:21. פפורצהיים1907פרייבורגר1:3ויקטוריה 1889 ברלין1908ויקטוריה 1889 ברלין0:3שטוטגרט קיקרס1909פניקס קרלסרוהה2:4ויקטוריה 1889 ברלין1910קרלסרוהה פ.פ.0:1 (הארכה)הולשטיין קיל1911ויקטוריה 1889 ברלין1:3VfB לייפציג1912הולשטיין קיל0:1קרלסרוהה פ.פ.1913VfB לייפציג1:3דויסבורגר SpV1914SpVgg פירט2:3 (הארכה)VfB לייפציג1915 - 1919לא התקיימה תחרות בעקבות מלחמת העולם הראשונה1920נירנברג0:2SpVgg פירטעונהאלופהתוצאת משחק הגמרסגנית1921נירנברג0:5ברלינר וורווארטס 18901922אין אלופה2:2 (הארכה)
נירנברג1923המבורגר SV0:3אוניון אוברשווינווידה1924נירנברג0:2המבורגר SV1925נירנברג0:1 (הארכה)פ.ס.וו פרנקפורט1926SpVgg פירט1:4הרטה ברלין1927נירנברג0:2הרטה ברלין1928המבורגר SV2:5הרטה ברלין1929SpVgg פירט2:3הרטה ברלין1930הרטה ברלין4:5הולשטיין קיל1931הרטה ברלין2:3מינכן 18601932באיירן מינכן0:2איינטרכט פרנקפורט
עונהאלופהתוצאת משחק הגמרסגנית1933פורטונה דיסלדורף0:3שאלקה 041934שאלקה 041:2נירנברג1935שאלקה 044:6שטוטגרט1936נירנברג1:2 (הארכה)פורטונה דיסלדורף1937שאלקה 040:2נירנברג1938הנובר 963:3 (הארכה)
3:4 (הארכה)שאלקה 041939שאלקה 040:9אדמירה וואיין1940שאלקה 040:1דרזדנר1941ראפיד וינה3:4שאלקה 041942שאלקה 040:2פירסט וינה1943דרזדנר0:3זארבריקן1944דרזדנר0:4LSV המבורג1945לא התקיימה תחרות בעקבות מלחמת העולם השנייה
התקופה שלאחר המלחמה והקמת הבונדסליגה
מייד לאחר המלחמה, כשגרמניה המערבית הייתה תחת כיבוש בעלות הברית, נאסרה פעילותם של כל הארגונים, כולל ארגוני הספורט, אולם כבר בשנת 1946 הורשו ארגוני ספורט שלא היו בעלי זיקה פוליטית כלשהי להפעיל קבוצות כדורגל ומספר מועדונים חודשו.
הליגה החלה לפעול בעונת 1946/1947 על בסיס אזורי, ובשנת 1948 זכתה נירנברג באליפות הראשונה לאחר חידוש המשחקים, בניצחון 1–2 על קייזרסלאוטרן.
במהומה שלאחר המלחמה נעלם גביע ויקטוריה לאלופות, ולכן משנת 1946 כל קבוצה שזכתה באליפות נרשמה על גביע חדש, שנקרא "צלחת הסלט" בגלל צורתו.
הגביע הגרמני חזר לפעולתו רק בשנת 1953 עם ניצחון של רוט-וייס אסן על אלמניה אאכן.
ההפסד של הנבחרת הלאומית בתוצאה 0–1 נגד נבחרת יוגוסלביה במונדיאל 1962 היה הקש ששבר את גב הגמל שגרם להקמת הליגה הגרמנית.
באותה עת היו חמש ליגות-על שחולקו לפי מחוזות (צפון, דרום, מערב, דרום-מערב וברלין).
מזרח גרמניה הייתה נפרדת והקבוצות בה שיחקו בארגון נפרד.
הליגה הוקמה בדורטמונד ב-28 ביולי 1962 והעונה הראשונה בה הייתה עונת 1963/1964. הליגה הוקמה לפי מבנה הפרמייר ליג באנגליה שהוקמה ב-1888. 46 קבוצות ניסו להעפיל לליגה החדשה שהוקמה אך רק 16 העפילו אליה בעונה הראשונה בה התקיימה.
ממחוז צפון: איינטרכט בראונשווייג, ורדר ברמן, המבורג
ממחוז מערב: בורוסיה דורטמונד, פ.צ.
קלן, מיידריך ס.ו., פרויסן מונסטר, שאלקה 04
מחוז דרום: איינטרכט פרנקפורט, קרלסרוהה, נירנברג, מינכן 1860, שטוטגרט
האלופות אחרי מלחמת העולם השנייה ועד הקמת הבונדסליגה (1946 - 1963)
עונהאלופהתוצאת משחק הגמרסגנית1946 - 1947לא התקיימה תחרות בעקבות מלחמת העולם השנייה1948נירנברג1:2קייזרסלאוטרן1949מנהיים2:3 (הארכה)בורוסיה דורטמונד1950שטוטגרט1:2קיקרז אופנבך1951קייזרסלאוטרן1:2פראובן מינסטר1952שטוטגרט2:3זארבריקן1953קייזרסלאוטרן1:4שטוטגרט1954הנובר 961:5קייזרסלאוטרן1955רוט-וייס אסן3:4קייזרסלאוטרן1956בורוסיה דורטמונד2:4קרלסרוהה1957בורוסיה דורטמונד1:4המבורג1958שאלקה 040:3המבורג1959איינטרכט פרנקפורט3:5 (הארכה)קיקרז אופנבך1960המבורג2:3קלן1961נירנברג0:3בורוסיה דורטמונד1962קלן0:4נירנברג1963בורוסיה דורטמונד1:3קלן
המוני האוהדים צפו במשחקי הקבוצות בליגה.
אף קבוצה לא הצליחה לבסס שליטה בליגה במהלך שנות ה-60: בשבע אליפויות בשבע השנים שמהקמת הליגה ועד לשנת 1970 בכל עונה זכתה אלופה אחרת בתואר.
בעונת 1965/1966 עלתה לליגה קבוצה חדשה, באיירן מינכן, אשר בעונתה הראשונה סיימה במקום השלישי, ובעונת 1968/1969 זכתה באליפות הראשונה שלה, והייתה לקבוצה הראשונה בגרמניה שזוכה בדאבל, בדרכה להיות המועדון החזק ביותר בגרמניה אי פעם.
למלחמה הקרה ומעמדה של ברלין החצויה הייתה השפעה על הליגה בשנות ה-60: רישיונה של הרטה ברלין נלקח ממנה בעונת 1964/1965 מפני שעברה על חוקי השכר של ההתאחדות הגרמנית ולכן הורדה לליגת-מחוז ברלין (מתחת לבונדסליגה עדיין התנהלו ליגות לפי מחוז).
הסיבה לעבירה על חוק השכר הייתה ניסיון נואש בברלין למשוך שחקנים לברלין בעת שנבנתה חומת ברלין והמתח הנלווה אליה.
הקבוצות שהיו באותה עת החלשות בטבלה, קארלסרוהה ושאלקה 04 ניסו לקבל את מקומה של הרטה ברלין ולא לרדת לליגות האזוריות.
באותה העונה הוחלט להגדיל את מספר הקבוצות בליגה הראשונה ל-18 קבוצות במקום 16. במצב שכזה היו אמורות לעלות שתי קבוצות מהליגות האזוריות על מנת להגדיל את מספר הקבוצות בליגה.
בגלל לחצי המלחמה הקרה ומעמדה של הבירה לשעבר של גרמניה, ברלין, הוחלט להעלות קבוצה ממחוז ברלין במקומה של הרטה ברלין.
לכן טסמניה 1900 ברלין עלתה לליגה הראשונה במקומה של הרטה.
אך הקבוצה לא הייתה מוכנה כלל לליגה הזאת והציגה את העונה הגרועה בכל הזמנים של קבוצה כלשהי בבונדסליגה.
בשנות ה-70 נתגלה בכדורגל הגרמני סקנדל גדול בבונדסליגה כאשר היה חשד שמנג'ר קבוצת קיקרז אופנבך, הורסט גרגוריו קנלאס, מכר משחקים נגד קבוצות אחרות.
הפרשייה נקשרה גם לקבוצות פ.צ.
קלן, שאלקה 04, ארמיניה בילפלד והרטה ברלין.
מספר שחקנים לא הורשו יותר לשחק וקבוצת ארמיניה בילפלד איבדה את כל הנקודות שהרוויחה בעונת 1971/1972 וירדה לליגה האזורית בתום העונה.
בשנות ה-70 החלה התחזקות של הכדורגל הגרמני.
זה התחיל בזכייה של נבחרת מערב גרמניה במונדיאל 1974, וכן שלוש זכיות רצופות של באיירן מינכן בגמר ליגת האלופות (בשנים 1974, 1975 ו-1976), וזכייה של בורוסיה מנשנגלדבך בגמר גביע אופ"א בשנת 1975. בעונת 1977/1978 החלו הקבוצות בבונדסליגה להחתים שחקנים זרים מחוץ לגרמניה.
בשנות ה-70 הבונדסליגה כבר החלה להישלט על ידי מעצמות כדורגל שונות.
בורוסיה מנשנגלדבך הייתה הקבוצה הראשונה שהצליחה להגן על התואר בעונת 1970/1971. באיירן מינכן הייתה הקבוצה הראשונה שזכתה בשלוש אליפויות רצופות בעונות עונת 1971/1972, עונת 1972/1973 ועונת 1973/1974. בורוסיה מנשנגלדבך השוותה בשלישיית אליפויות משלה לאחר מכן.
לאחר אליפויות בודדות של פ.צ.
קלן והמבורג זכתה באיירן מינכן שוב בתואר ובכך השוותה את שיאה של בורוסיה מנשנגלדבך עם ארבע האליפויות בעשור אחד.
בשנות ה-80 החלה נסיגה במספר הצופים שהיו מגיעים למשחקי הכדורגל.
כך לדוגמה במשחק ממוצע בעונת 1977/1978 היו מגיעים למשחק 26,000 צופים בעוד שבמשחק דומה בעונת 1985/1986 היו מגיעים רק כ-17,600 צופים.
הסיבות העיקריות לדבר זה הן הגידול בתופעת החוליגניות והנאו-נאצים.
הליגה גם החלה להיחלש בגלל חוסר רצון של שחקנים לשחק בגרמניה בעיקר בגלל השכר הגבוה שהיו זוכים לו שחקנים בסרייה א' באיטליה וכן בגלל שליטתה של באיירן מינכן, כשמספר קבוצות החלו להתייאש מסיכויהן לזכות באליפות כנגד באיירן מינכן.
בסוף שנות ה-80 השתפר המצב לטובה משתי סיבות.
הראשונה היא שהכדורגל הגרמני זכה לזכויות שידור בטלוויזיה הגרמנית, מה שעזר לפיתוח הבונדסליגה.
הסיבה השנייה הייתה איחוד גרמניה, ועם התווספות הקבוצות מגרמניה המזרחית גדלה התחרות.
איחוד גרמניה וכניסת הקבוצות המזרח-גרמניות לבונדסליגה
החל מתום מלחמת העולם השנייה ובמקביל לתחרות ליגה זו, התקיימה בגרמניה תחרות נוספת בעבר שנקראה ליגת העל המזרח-גרמנית , שהתקיימה בהשתתפות הקבוצות מגרמניה המזרחית, מאחר שגרמניה הייתה מפולגת עד לאיחוד גרמניה בסוף 1990.
בשנת 1991, שנה לאחר איחוד גרמניה, צורפה התאחדות הכדורגל של מזרח גרמניה להתאחדות הכדורגל של גרמניה.
הקבוצות המזרח-גרמניות שולבו בכל הליגות השונות לפי המבנה שהיה נהוג לפני כן מכיוון שלפני האיחוד "הוכן השטח" לאיחוד המצופה עם מועדונים נוספים מהחלק המזרחי.
בגלל האיחוד גדל מספר הקבוצות בבונדסליגה בעונת 1991/1992 ל-20 במקום 18, עם כניסתן של שתי קבוצות ממזרח גרמניה האנזה רוסטוק שזכתה באליפות גרמניה-המזרחית של 1990/1991, וסגניתה דינמו דרזדן.
בעונה שלאחר מכן חזר מספר הקבוצות בבונדסליגה ל-18 קבוצות כאשר דינמו דרזדן הצליחה להישאר בעוד שרוסטוק ירדה לבונדסליגה השנייה.
הקבוצות היחידות ממזרח גרמניה לשעבר שהיו עתידות להגיע להישגים כלשהם בבונדסליגה היו לוקומוטיב לייפציג ואנרגי קוטבוס, בעוד ש-6 קבוצות אחרות ממזרח גרמניה שיחקו בבונדסליגה השנייה.
בתחילת עונת 1995/1996 החלו לאמץ בבונדסליגה את שיטת הניקוד החדשה שהחלה להיות נהוגה בשאר אירופה, לפיה קבוצה שמנצחת במשחק זוכה בשלוש נקודות ולא בשתיים כפי שהיה נהוג לפני כן.
סיבה זו גרמה למאמץ רב יותר של המאמנים והשחקנים לנצח במשחקים ובכך להשיג פער מקבוצות אחרות יותר בקלות מבעבר.
מאז תחילת שנות ה-90 הבונדסליגה זכתה למספר רב של אוהדים שהיו פוקדים את משחקי הליגה.
הסיבה האפשרית היא זכייתה של נבחרת גרמניה במונדיאל 1990 ולאחר מכן ביורו 1996. לקבוצות באותה עת גם ניתן חופש גדול יותר באשר למיסחור הקבוצה והשחקנים שבה.
בשנים 2012–2023 זכתה באיירן מינכן ב-11 אליפויות ברציפות ובכך שברה את השיא של יובנטוס האיטלקית שזכתה ב-9. בעונת 2023/2024 שברה לה באייר לברקוזן את הרצף עם אליפות ראשונה בתולדותיה, ובאיירן מינכן שבה וזכתה בעונת 2024/2025.
מאז הקמת הבונדסליגה ב-24 באוגוסט 1963 שיחקו בבונדסליגה 49 קבוצות שונות.
על מנת לחגוג את חגיגות ה-40 שנה לקיומה של הבונדסליגה שוחק משחק ראווה ב-24 באוגוסט 2003 בין המבורג, שנודעה בכך שהייתה הקבוצה היחידה שמעולם לא ירדה ליגה מהבונדסליגה, לבין קבוצת באיירן מינכן שנחשבת לקבוצה הדומיננטית ביותר בכל הזמנים בגרמניה ואשר זכתה בעונה לפני כן באליפות ה-17 במספר.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הגרמני באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש נטוי זכתה בנוסף גם בסופר קאפ הגרמני והשלימה טרבל מקומי.
להלן טבלת אליפויות גרמניה לפי מועדון.
בסוגריים מצוינות מספר האליפויות בתקופה שקדמה להקמת הבונדסליגה:
מגזין הכדורגל הגרמני, "קיקר" מעניק את פרס מלך השערים לשחקן שהבקיע את מרב השערים בעונה בבונדסליגה.
רוברט לבנדובסקי מחזיק בשיא של מרבית השערים בעונה אחת, עם 41 שערים שהובקעו בקמפיין 2020-21. גרד מילר ורוברט לבנדובסקי מחזיקים במספר הזכיות הרב ביותר עם שבעה.
קלן, בוכום 7 אייקה אימל 1978–1995 534בורוסיה דורטמונד, שטוטגרט8 מנואל נוייר2006–523שאלקה 04, באיירן מינכן 9 וילי נויברגר 1966–1983 520בורוסיה דורטמונד, ורדר ברמן, וופרטלר, איינטרכט פרנקפורט 10 מיכאל לאמק 1972–1988 518בוכום
נכון ל-8 ביוני 2025. השחקנים המודגשים עדיין פעילים.
שחקן שנות פעילות שעריםקבוצות ששיחק1 גרד מילר 1965–1979 365באיירן מינכן2 רוברט לבנדובסקי2010–2022312בורוסיה דורטמונד, באיירן מינכן3 קלאוס פישר 1968–1988 268מינכן 1860, שאלקה 04, פ.צ.
קלן, בוכום4 יופ היינקס 1965–1978 220בורוסיה מנשנגלדבך, הנובר 965 מנפרד בורגסמולר 1958–1976 213רוט-וייס אסן, בורוסיה דורטמונד, נירנברג, ורדר ברמן6 קלאודיו פיסארו1999–2020197ורדר ברמן, באיירן מינכן, פ.צ.
קייזרסלאוטרן, ארמיניה בילפלד9 דיטר מילר 1973–1986 177פ.צ.
קלן, שטוטגרט, זארבריקן קלאוס אלופס 1975– 1993 177פורטונה דיסלדורף, פ.צ.
פרס מאמן השנה בכדורגל הגרמני המוענק מאז 2002. הזוכה נבחר בהצבעה על ידי עיתונאי כדורגל גרמנים, ומפורסם במגזין הספורט קיקר.
פליקס מגאת ויורגן קלופ מחזיקים בשיא הזכיות לתואר זה עם 3 זכיות לכל אחד.