tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שנתיים מאוחר יותר פספסה טרנמיר הזדמנות לחזור לפוטבול ליג השנייה אחרי שהקבוצה הפסידה בגמר הפלייאוף על העלייה לפוטבול ליג השנייה לפרוסט גרין רוברס 1–3.
בחלוף שנה העפילה טרנמיר פעם נוספת לגמר הפלייאוף על העלייה לליגת הפוטבול ליג השנייה והפעם היא ניצחה את בורהאם ווד 1–2 ובכך חזרה לליגה הרביעית אחרי היעדרות של 3 שנים.
בחלוף עונה נוספת העפילה טרנמיר לגמר הפלייאוף על ההעפלה לליגת הפוטבול ליג הראשונה שם פגשה את ניופורט קאונטי.
טרנמיר ניצחה 0–1 לאחר ההארכה משער בדקה ה 119 ובכך השלימה טרנמיר עלייה של 2 ליגות בתוך שנתיים מהליגה החמישית אל הליגה השלישית ובכך חזרה טרנמיר לפוטבול ליג הראשונה אחרי 5 שנות היעדרות.
בחלוף שנה נשרה טרנמיר חזרה לפוטבול ליג השנייה, הליגה הרביעית בחשיבותה.
טרנטולה ורודה מקסיקנית (שם מדעי: Brachypelma klaasi) מין טרנטולה אנדמי למקסיקו, הנפוץ במדינת חליסקו ובסביבתה.
טרנטולה זו משתכנת באזורים עם תנאי אקלים שונים, לרבות יערות נשירים צחיחים, והיא שוכנת לרוב על הקרקע.
היא מצויה בגבהים בני 200 עד 1,400 מטרים מעל פני הים.
תפוצתה במקסיקו מתפרשת מן העיר טפיק במדינת נאיאריט בצפון עד העיירה חמלה (Chamela) במדינת חליסקו בדרום.
אוכלוסייתה הגדולה ביותר מצויה בשמורה הביולוגית אשר בחמלה.
טרנטולה זו חיה ביערות טרופיים נשירים בגבהים בני 200 עד 1,400 מטרים מעל פני הים, שאדמתם חולית, ישרה ודלילה בבעלי חיים.
מזג האוויר נתון לשינוי העונות, והוא נע מעונות רטובות במיוחד לעונות צחיחות ויבשות.
משקעי הגשם השנתיים, העומדים על 707 מ"מ, יורדים בעיקר בין יוני לדצמבר, וסופות הוריקן הן מאורע שכיח.
בעונה הגשומה עומדת הטמפרטורה הממוצעת על 32 מעלות צלזיוס, ובעונה היבשה על 29 מעלות צלזיוס.
המין מתאפיין בדו-צורתיות זוויגית, כלומר ישנם הבדלים פיזיים ניכרים בין הזכר לנקבה.
הנקבה גדולה וכבדה מהזכר, כאשר גודלה נע בין 50 ל-75 מ"מ ומשקלה בין 19.7 ל-50 גרמים, בעוד הזכר שוקל 10 עד 45 גרמים.
הגוף שחור ברובו ואזורים קטנים הם בצבע כתוב-צהבהב, למשל קצות הרגליים.
הפרווה בחלקה האחורי אף היא כתומה-צהבהבה.
על אף צבעוניותם, הם משתלבים היטב בסביבתם וקשה למדי להבחין בהם בסביבתם הטבעית.
בקרב מין זה ההתרבות נעשית לאחר תקופת חיזור שיוזם הזכר.
ככל הנראה קולט הזכר רמיזות, כימיות או מוחשיות, שמותירה הנקבה ליד מאורתה בדמות חוטים שהיא טווה, כדי לאתרה כבת-זוג פוטנציאלית להתרבות.
ההזדווגות, שיכולה לארוך בין 67 ל-196 שניות, נעשית לאחר שהזכר נתקל בחוטים אלה ומתופף עליהם ברגליו, כדי להודיע לנקבה על נוכחותו.
הזדווגות קצרה יותר נצפתה בזוגות בהם הייתה הנקבה אגרסיבית, והזדווגות ארוכה יותר נצפתה במקרים אחרים.
בשתיים מתוך שלוש תצפיות שנערכו על הזדווגויות במין זה, תקפה הנקבה את הזכר לאחר הזיווג, ואף הייתה עלולה להורגו אלמלא היו הצופים מתערבים.
לאחר הזיווג הולכת הנקבה למאורתה כדי להטיל את ביציה בשק ביצים שלרוב נאטם בעלים ובמשי.
בתום הזיווג יש והזכר מותיר אף הוא משי ליד חוטי המשי בכניסה למאורתה של הנקבה, ייתכן כדי למנוע מזכרים אחרים להזדווג עם אותה נקבה, ואולי כחלק מתחרות בין הזכרים.
הנקבה מטילה את שק הביצים, המכיל בין 400 ל-800 ביצים, בין אפריל למאי, לפני היורה באזור מחייתה של טרנטולה זו.
הנקבה שומרת על הביצים במשך שניים עד שלושה חודשים, עד לבקיעתן בחודשי יוני-יולי.
העכבישים שנולדו ייוותרו במאורה שלושה שבועות נוספים, בטרם יעזבוה.
הנקבה הופכת בשלה להזדווגות בגיל 3 עד 5 שנים, ותוחלת החיים שלה מגיעה עד 15 שנה.
הזכרים הופכים בשלים מינית מהר יותר, ונהיים בשלים לזיווג כבר בגיל שנתיים עד 3 שנים.
טרנטולה אדומת ברכיים מקסיקנית (שם מדעי: Brachypelma smithi), היא מין של טרנטולה יבשתית הנפוצה בהרי סיירה מדרה במקסיקו.
מדובר במין גדול ממדים ובעל תוחלת חיים ארוכה האופיינית למינים רבים של טרנטולה.
מין זה מהווה בחירה פופולרית בקרב מגדלים.
אדומת הברכיים הבוגרת היא בעלת גוף כהה, וכתמים כתומים על מפרקי הרגליים.
צבעיה של הטרנטולה מודגשים במיוחד לאחר השלת עורה.
החלקים השחורים כהים מאוד, והמפרקים נוטים לגוון אדום.
אורך גופה של הנקבה הבוגרת כ-10 ס"מ ומוטת רגליה כ-15 ס"מ.
משקלה של הנקבה כ-15 גרם.
הזכר דומה בצורתו לנקבה, אך גופו קטן במעט, רגליו ארוכות יותר ובעלות זיזים בולטים המבחינים אותו מהנקבה.
בעזרת זיזים אלה מונע הזכר מהנקבה לנשוך אותו בזמן ההזדווגות, שכן בדומה למינים שונים של עכבישים (דוגמת אלמנה שחורה), עלולות טרנטולות נקבות לאכול את הזכר במהלך ההזדווגות.
אדומת הברכיים גדלה באיטיות, ומגיעה לבגרות מינית מאוחר יחסית.
אורך חייה הממוצע של הנקבה נע בין 20 ל-30 שנה, ושל הזכר עד 10 שנים.
בדומה לכלל הטרנטולות, גם אדומת הברכיים היא מיגלומורפית וחייבת להתנשל על מנת לגדול.
במהלך ההתנשלות מתחדשת קליפתה החיצונית של הטרנטולה, וגפיים חסרות מתחדשות בהדרגה מנשל לנשל.
טרנטולה צעירה שטרם סיימה את תהליך הגדילה תשיל את עורה מספר פעמים בשנה, בעוד שטרנטולה בוגרת תשיל את עורה בערך אחת לשנה.
לקראת ההתנשלות תרד רמת הפעילות של הטרנטולה המשמרת אנרגיה לקראת תהליך הנשל, והיא תפסיק לאכול.
הכתם הבהיר בבטנה של הטרנטולה משחיר בהדרגה, דבר המעיד על קיומו של עור חדש מתחתיו.
במהלך ההתנשלות תשכב לרוב הטרנטולה על גבה, ותשהה בתנוחה זו מספר שעות.
בסיום התהליך תיוותר הטרנטולה כשעורה חדש ומבהיק, אך מקומט.
הדם שיזרום לתוך העור החדש ימתח אותו.
מאחר שניביה של הטרנטולה הם חלק מהשלד החיצוני שלה, עליה לחכות יומיים נוספים עד להתקשות השלד החיצוני החדש בטרם תוכל לחזור ולאכול.
בדומה לרוב הטרנטולות מהעולם החדש, אדומת הברכיים המקסיקנית בועטת מבטנה שערות צורבות כאשר היא חשה מאוימת.
מדובר בשערות היוצרות גירוי ברקמות ריריות כגון עיניים וחלל הפה, כדרך להגנה מפני טורפים.
דרך נוספת בה מתמודדת אדומת הברכיים עם טורפים היא באמצעות הנפת ארבע רגליה הקדמיות אל על בתנוחה מאיימת, הגורמת לטורף פוטנציאלי לתפוש אותה כגדולה יותר מכפי שהיא במציאות (בדומה לחתול המקמר את גבו כשהוא חש מאוים).
אדומת הברכיים היא בעלת רעילות נמוכה לבני אדם, למעט במקרים של תגובה אלרגית.
מין זה נחשב לרגוע, וכמעט ולא מוכרים מקרים שבהם מין זה נשך אדם.
אדומת הברכיים חופרת מחילות עמוקות באדמה.
המחילות מסייעות להן להגנה מפני טורפים, ומשמשות כמסתור במארב לטרף.
הנקבות יבלו את מרבית חייהן במחילות, הממוקמות לרוב באזורי צמחייה.
פתח המחילה גדול אך במעט מגופה של הטרנטולה, ואורכה של המחילה הוא בערך פי שלושה ממוטת הרגליים של הטרנטולה.
המחילה מובילה לתא שגודלו מספיק על מנת לאפשר לטרנטולה להתנשל בתוכו שממנו מובילה מחילה נוספת וקצרה יותר לתא שבו הטרנטולה נחה ואוכלת.
כשהטרנטולה אוכלת או מטילה ביצים היא מכסה את פתח המחילה בקורים, עלים ואדמה.
טרנטולה ורודת בהונות (שם מדעי: Avicularia avicularia), היא מין של טרנטולה שוכנת עצים הנפוצה בדרום אמריקה, קוסטה ריקה וברזיל ובדרום הקריביים.
מראה היפה ומזגה הנוח הופכים אותה לפופולרית בקרב המגדלים.
ורודת הבהונות הבוגרת מתאפיינת בגוף שחור בעל ברק ורדרד הנובע משערות ורודות הפזורות בפרווה השחורה המכסה את גופה.
קצות רגליה של הטרנטולה הבוגרת ורודות לגמרי, ומכאן שמה.
צבעיו של הפרט הצעיר הפוכים.
גופו ורוד, וקצות רגליו שחורות.
מוטת רגליה של ורודת הבהונות הבוגרת הוא 13-11 ס"מ.
בשל היותה טרנטולה שוכנת עצים, בטנה קטנה יחסית לאלו של הטרנטולות היבשתיות.
ורודת הבהונות נחשבת למין רגוע יחסית, והיא אינה נוטה לנשוך בני אדם גם כאשר מחזיקים אותה ביד.
כשהיא חשה מאוימת היא נוטה לקפוץ או לרוץ במהירות, אך כמו טרנטולות אחרות מהעולם החדש, גם מין זה יבעט מבטנו שערות צורבות כאמצעי הגנה.
שערות אלו יוצרות גירוי בעור וברקמות ריריות.
טרנטולה זו נוקטת גם לעיתים בשיטת הגנה ייחודית לסוג הAvicularia, בכך כשהיא חשה מאוימת היא משגרת סילון מדויק של הפרשות למרחק של חצי מטר עד מטר.
בניגוד למיני טרנטולה אחרים, מין זה נחשב חברתי וניתן לשמור מספר פרטים באותו הכלוב תוך חשש מינימלי, אם כי קיים, לקניבליזם.
ורודת הבהונות תגיע לשיא גודלה בתוך כשנה וחצי.
תוחלת חייה של ורודת בהונות נקבה היא כ-10 שנים, ושל הזכר שנתיים עד ארבע שנים.
ברוב המקרים לא יתקפו הנקבות ממין זה את הזכר במהלך ההזדווגות, אם כי הסיכון קיים.
ורודת הבהונות חיה באזורים טרופיים ברחבי דרום אמריקה.
בדומה לשאר הטרנטולות מסוג Avicularia, ורודת הבהונות היא שוכנת עצים ומבלה את מרבית חייה על עצים וצמחים אחרים, שם היא אורבת לטרפה.
בשבי יש לדאוג לשכנה בכלי גבוה ובו צמחים שיאפשרו לה לטפס לגובה, ומקומות מסתור מתאימים.
בטבע אורבת ורודת הבהונות לטרפה ברום הצמחייה.
טרפה מורכב בעיקר מפרוקי-רגליים, אך לעיתים תצוד הטרנטולה גם לטאה או חולייתן קטן אחר.
בשבי נוהגים להאכיל את ורודת הבהונות בצרצרים, זבובים (בעיקר לצעירים), תולעים מסוגים שונים ותיקנים.
טרנטולה אדומת רגליים מקסיקנית (שם מדעי: Brachypelma emilia) היא מין של טרנטולה יבשתית קרובה מאוד לטרנטולה אדומת ברכיים מקסיקנית המפורסמת.
הקרבה הגנטית מאפשרת למינים להתרבות בינם לבין עצמם, אם כי ברוב המקרים יהיו הצאצאים עקרים.
כמו אדומת הברכיים, מדובר בטרנטולה רגועה הנחשבת פופולרית בקרב המגדלים.
מדובר בטרנטולה הגדלה באיטיות וכמו במינים רבים מסוג ברכיפלמה ומשפחת הפרווניתיים בכלל, הנקבות יכולות להגיע לגיל מופלג של מספר עשורים.
לאדומת רגליים מקסיקנית בוגרת יש גוף כהה, ומפרק הרגל השני שלה הוא בצבע ורוד, אדום או כתום.
חלקו העליון של השלד החיצוני שלה בהיר, ובחלקו הקדמי משולש שחור ברור.
צבעיה של הטרנטולה ברורים יותר מיד לאחר הנשל.
אורך גופה של נקבה בוגרת הוא כ-10 ס"מ, ומוטת רגליה כ-15 ס"מ.
משקלה של נקבה בוגרת נע בין 15 ל-16 גרם.
כרוב הברכיפלמות, גם מין זה הוא רגוע יחסית, אולי אף יותר מאדומת הברכיים.
נתון זה יחד עם צבעיה וגודלה המרשים הופכים אותה לחיית מחמד פופולרית בקרב מגדלים.
הטיפול בה נחשב פשוט יחסית, וכמו מרבית הברכיפלמות, היא מוגדרת כטרנטולה המתאימה למגדלים מתחילים.
גם כשהיא במצב מצוקה אדומת הרגליים כמעט לעולם לא תנשך אדם, אך תבעט שערות צורבות מבטנה כשהיא חשה מאוימת.
טרנטולה מקורזלת (שם מדעי: Brachypelma albopilosum) היא מין של טרנטולה יבשתית ממשפחת הברכיפלמה הנפוצה באזור מרכז אמריקה מהונדורס ועד לקוסטה ריקה.
טרנטולה זו היא שוכנת מחילות, וציידת אופורטוניסטית.
הטרנטולה מכוסה בשיער ארוך ולו סלסול אופייני המעניק לה את מראה המיוחד ואת שמה.
לטרנטולה המקורזלת גוף מלא המכוסה בשערות שצבען נע בין חום כהה לשחור.
השערות הארוכות והזהובות שמכסות את כל גופה נותנות לה ברק זהוב-ברונזה.
שערות אלה צפופות בעיקר באזור הרגליים האחוריות.
צבעם של הזכרים בהיר יותר.
הטרנטולה נפוצה בצד האטלנטי של הונדורס, ניקרגואה והצד הצפון מזרחי של קוסטה ריקה.
מין זה הוא שוכן מחילות ולכן ניתן למצוא אותה באזורים בהם צומחים שיחים טרופיים ובבסיס עצים גדולים, ליד נהרות ובאזורים שבהם בוראו יערות גשם.
נקבות בתקופת הפריון (בדרך כלל בתקופה הגשומה) יאפשרו לזכרים להזדווג עימן.
הנקבה תטיל 500-300 ביצים אותן היא תאכסן בשק ביצים אופייני העשוי מקורים.
את השק היא תניח במקום שבו הטמפרטורה נעה בין 24 ל-27 מעלות, ולאחר 7 עד 8 שבועות יבקעו מהביצים עכבישונים בהירים שיצטופפו יחדיו.
העכבישונים מתפתחים במהירות, והם יתנשלו כל שבועיים בערך.
לאחר הנשל הראשון הם יתפזרו ויתחילו בחיים עצמאיים.
נקבות שאינן בתקופת פריון יתקיפו את הזכרים ואף ינסו לאכול אותם.
הטרנטולה המקורזלת היא ציידת לילית ואופורטוניסטית, האורבת לחרקים ובעלי חוליות קטנים.
בקצה כל אחת מרגליה אזור רגיש לריח, טעם ותנועה בעזרתו היא מוצאת את טרפה.
הטרנטולה אוחזת את טרפה ברגליה הקדמיות ומזריקה לו ארס באמצעות זוג ניבים חלולים.
הוא משתק את הטרף, ומתחיל בתהליך העיכול.
לאחר שהארס פעל את פעולתו הטרנטולה יכולה לשאוב את החלבון והשומן מהטרף.
בסופו של התהליך היא מותירה רק כדור קטן של חלקים לא מעוכלים.
הטרנטולה המקורזלת נחשבת למין רגוע יחסית, אך תבעט מבטנה שערות צורבות באמצעות רגליה האחוריות אם תרגיש מאוימת.
שערות אלה יכולות לעוור טורף פוטנציאלי אם יפגעו בעיניו, וכן לגרום לפריחה בעור.
האיום המרכזי על הטרנטולה המקורזלת הוא אובדן אזורי מחיה כתוצאה מפעילות האדם.
בעבר הייתה הטרנטולה ניצודה בכמויות גדולות לשיווק כחיית מחמד, אך היום מרבית הטרנטולות המוחזקות כחיות מחמד נולדו בשבי.
הטרנטולה מופיעה בנספח II של CITES וניתן לסחור בה מסחר בינלאומי על פי מכסות ואישורים.
טרנטולות אלה נחשבות רגועות, ניתן להרבותן בשבי, והן אוכלות צרצרים ותיקנים שניתן לרכוש בחנויות.
תוחלת החיים של הנקבות מגיעה עד ל-15 שנה.
טרנטולה ברכי אש מקסיקנית (שם מדעי: Brachypelma auratum) היא מין של טרנטולה ממשפחת ברכיפלמה האנדמית למדינות גררו ומיצ'ואקאן במקסיקו.
טרנטולה זו זהה כמעט במראה לטרנטולה אדומת ברכיים מקסיקנית, אם כי היא כהה ממנה במעט וצבעי ברכיה עזים יותר.
עקב הדמיון העז בין שני המינים רק בשנת 1992 הוגדרה ברכי האש כמין נפרד.
טרנטולה לבנת ברכיים ענקית (שם מדעי: Acanthoscurria geniculata), ידועה גם בשם טרנטולה לבנת ברכיים ברזילאית, היא מין של טרנטולה יבשתית מתחפרת שמוצאה ביערות ברזיל.
בעבר נחשבה לטרנטולה המבוקשת ביותר בקרב מגדלים, בשל יופייה, גודלה ונטייתה שלא להסתתר.
לבנת הברכיים מתאפיינת בגוף שחור קטיפתי שעליו שערות אדומות ארוכות המעניקות לה ברק אדמדם.
פרקי רגליה הלבנים על הרקע השחור הבוהק של רגליה הם שהעניקו לה את שמה.
טרנטולה זו נחשבת לאחת הטרנטולות הגדולות ביותר, והיקף רגליה מגיע עד ל-23 סנטימטרים.
הנקבה מגיעה לבגרות מינית ולשיא גודלה לאחר 4-3 שנים, ותוחלת חייה היא כ-15 שנה.
הנקבה תטיל 1,000-800 ביצים אותן היא תאחסן בשק ביצים שתטווה מקורים.
כמו במינים רבים של עכבישים, גם לבנת הברכיים עלולה לטרוף את הזכר לאחר ההזדווגות.
מקורה של לבנת הברכיים ביערות ברזיל.
היא נוטה להתחפר באדמה וניתן למצוא אותה במחילות בבסיס גזעי עצים, מתחת לסלעים ועצמים גדולים אחרים.
כרוב הטרנטולות, לבנת הברכיים היא ציידת אופורטוניסטית האורבת לטרפה הכולל את כל בעלי החיים הקטנים ממנה, חרקים, עכבישים אחרים, בעלי חוליות שונים כגון לטאות ויונקים קטנים ודו-חיים.
טרנטולה זו נחשבת רעבתנית במיוחד ונוטה לאכול בלי הפסקה כל עוד יש לה מזון זמין.
לבנת הברכיים אינה נחשבת קשה לגידול, ומוגדרת לרוב כטרנטולה שגם מגדל מתחיל יכול להתמודד עימה.
יחד עם זאת, היא אינה רגועה כמו מינים אחרים (למשל הברכיפלמה השונות), והיא נחשבת תוקפנית יחסית בעיקר בצעירותה.
ארסה של הטרנטולה אינה נחשב מסוכן לאדם (למעט במקרים של אלרגיה), אך גודל ניביה הופך את נשיכתה לכואבת.
הטרנטולה אינה נוטה לנשוך, ותעדיף לבעוט מבטנה שערות צורבות.
שערות אלו גורמות לפריחה ברוב בני האדם ויש לתת על כך את הדעת.
טרנטולה זו נחשבת לרעבתנית במיוחד ויש לדאוג שלא להאכיל אותה מעבר לסף הקיבולת שלה שכן בניגוד למרבית המינים האחרים עלולה טרנטולה זו לאכול מעבר ליכולתה ולפגוע בעצמה.
טרנטולה קובלט בלו היא מין של טרנטולה יבשתית שתפוצתו בתאילנד, מיאנמר, לאוס, קמבודיה ווייטנאם.
הקובאלט בלו היא טרנטולה בינונית שהיקף רגליה מגיע לכ-13 ס"מ.
המאפיין החיצוני הבולט ביותר שלה הוא רגליה שצבען כחול בוהק.
צבע גופה ובטנה הוא לרוב אפור בהיר ולעיתים כחול.
בחלק מהפרטים ישנה דוגמת פסים כהים יותר על הבטן.
מין זה מתאפיין בבגרות בדו-צורתיות זוויגית.
הזכרים והנקבות נראים זהים עד לנשל האחרון של הזכרים, שבו יקבלו גוון אפור או ברונזה בהיר, וכן יופיעו הזיזים הבולטים המסייעים להם לעצור את הנקבה המבקשת לטרוף אותם בשעת ההזדווגות.
טרנטולה זו מגיעה לבגרות מינית בתוך 5-3 שנים.
הנקבות יאריכו ימים עד כ-15 שנה, בניגוד לזכרים שיחיו עד כ-10 שנים.
תפוצתה של הקובאלט בלו ביערות הגשם הטרופיים של דרום-מזרח אסיה.
זוהי טרנטולה יבשתית שמתחפרת במחילות עמוקות אותן היא חופרת בעצמה.
היא ממעטת לצאת ממחילתה, למעט במטרה למצוא אוכל.
טרנטולה זו ניזונה בעיקר מחרקים קטנים אותם היא צדה על קרקע היער.
למרות שהיא נחשבת לאחת הטרנטולות היפות ביותר, היא אינה מומלצת למגדלים מתחילים עקב נטייתה להסתתר במחילתה רוב הזמן ועקב תוקפנותה וזריזותה.
טרנטולה זו תמהר לנשוך וארסה נחשב מסוכן, אם כי לא קטלני.
טרנטולה רגלי אש מקסיקנית (שם מדעי: Brachypelma boehmei, באנגלית: Mexican fireleg.
ידועה גם בשם Mexican rustleg tarantula) היא מין של ברכיפלמה ממשפחת הפרווניתיים.
מקורו של מין זה במדינת גררו במקסיקו.
טרנטולות ממין זה מעדיפות אקלים לח למחצה, וחייבות לשהות במחילות מתחת לאדמה.
כשהן חשות מאוימות הן מגנות על עצמן בעזרת שערות צורבות וזאת בדומה למרבית הטרנטולות מהעולם החדש.
הן אינן נחשבות למין המתאים לגידול כחיית מחמד על ידי מגדלים מתחילים, אך מתאימות למגדלים מנוסים יותר.
רגלי האש מזכירה בצבעיה השחורים-כתומים המודגשים את קרובתה המוכרת יותר, הטרנטולה אדומת הברכיים המקסיקנית.
גודלו של הפרט הבוגר בין 12 ל-15 ס"מ, וקצב גדילתן נחשב איטי משל טרנטולות דרום אמריקאיות אחרות.
צבע גופן של הטרנטולות כתום בוהק, וכך גם רגליהן, למעט הפרק העליון ברגל שצבעו שחור.
צבעם של המפרקים אדום בוהק, והוא מתעמעם בהדרגה לכתום מנוקד בשחור בהמשך הפרק.
טרנטולה זו אינה חששנית במיוחד, אך בעלת טמפרמנט עצבני, ונוטה לבעוט שערות צורבות מבטנה כשהיא חשה מאוימת.
כפי שמרמז שמה, מקורה של הטרנטולה במקסיקו.
ניתן למצוא אותה באזור חוף האוקיינוס השקט המרכזי באזור המערבי של מדינת גררו.
הטרנטולה מעדיפה אקלים יבש עם צמחייה נמוכה, שם היא מתגוררת במחילות שהיא חופרת בעצמה או שננטשו על ידי בעלי חיים קטנים אחרים, בדרך כלל מתחת לסלעים או גזעים שנפלו.
טרנטולות ממין זה חיות שנים ארוכות.
הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 7 עד 8 שנים, והנקבות בגיל 9 עד 10. הזכרים חיים כשנה לאחר הנשל האחרון.
הנקבות יכולות להאריך ימים עד 10 שנים נוספות.
ההתנשלות מתרחשת בדרך כלל בסוף עונת היובש (בין נובמבר ליוני).
אחרי ההתנשלות האחרונה מחפשים הזכירם נקבה להזדווג איתה.
הנקבה מטילה את שק הביצים שלה לאחר ההתנשלות.
הביצים בוקעות שלושה עד ארבעה שבועות לפני העונה הגשומה.
רגלי האש פעילה יותר לאחר החשכה, אך ניתן לראותה גם במהלך היום, בעיקר בבוקר ובערב.
כמו מינים אחרים בסוג ברכיפלמה, גם רגלי האש נחשבת לחיית מחמד פופולרית בשל מזגה הנוח יחסית, וצבעיה העזים.
איסוף פרטים מהטבע לצורך מסחר בלתי חוקי בשילוב עם הרס מתמשך של סביבת המחיה הטבעית של הטרנטולות כמו גם אחוז התמותה הגבוה טרם ההזדווגות, גרם לחשש לגבי עתידו של המין.
על מנת לעגן כללי מסחר ברורים לגבי המין, הוא נכלל בנספח II של אמנת וושינגטון (CITES).
במקסיקו נדרש כיום רישיון מיוחד להוציא טרנטולה מכל סוג שהוא מסביבת המחיה הטבעית שלה.
נוסף על כך החלו מגדלים להרבות את המין בשבי, מה שהפחית את תופעת האיסוף מהטבע.the wild.
רגלי אש בוגרות ניזונות בשבי על צרצרים, תולעי קמח גדולות ותיקנים נצמדים.
צעירים ניתן להאכיל בתולעי קמח חתוכות, צרצרים זעירים, תיקנים נצמדים צעירים וזבובי פירות חסרי כנפיים.
כמו כן ניתן להאכילם בכל חרק קטן מהם שאינו מתגונן.
כמובן שאין להאכיל מחרקים אשר נלכדו בטבע מחשש למחלות וטפילים שיועברו לטרנטולה.
אף על פי היותה מתאימה למגדל המתחיל, טרנטולה זו נוטה להיות פראית וזריזה.
טרנס מארן או'ניל, ברון מיין היה ראש ממשלת צפון אירלנד הרביעי.
או'ניל היה יוניוניסט מתון שניסה ליצור מצב שוויוני יותר בצפון אירלנד על ידי מתן שוויון זכויות למיעוט הקתולי.
נולד וגדל בלונדון ולמד באיטון קולג'.
את חופשותיו בילה באחוזת משפחתו באלסטר (צפון אירלנד), שם חיו אבותיו כבני האצולה המקומית (משושלת Ó Néill).
אביו, שהיה חבר פרלמנט, נהרג במלחמת העולם הראשונה חודשיים לאחר לידתו.
ב-1940 הוסמך לקצונה במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ונלחם במסגרת המשמר האירי במלחמת העולם השנייה.
הוא נפצע בקרב ושוחרר בדרגת קפטן, שהמשיך לשאת בצמוד לשמו גם בקריירה האזרחית.
לאחר שנשא בשנת 1944 את קתרין ג'יין, עבר להתגורר באופן קבוע במחוז אנטרים שבצפון אירלנד.
ב-1946 נבחר למועצה המחוקקת של צפון אירלנד מטעם מפלגת האיחוד של אלסטר (UUP).
הוא מילא שורת תפקידים פוליטיים ומנהליים וב-1956 התמנה לשר לענייני פנים של צפון אירלנד וחבר המועצה המלכותית.
לאחר מכן שירת כשר האוצר עד למינויו לראש הממשלה ב-1963.
סדר יומו כראש ממשלה היה ללא תקדים.
הוא הצהיר שבכונתו ליצור אומה צפון אירית מאוחדת תחת הכתר הבריטי, בה יחיו קתולים ופרוטסטנטים בשוויון זכויות.
לקול מחאות ציבורו-שלו ביקר במנזר קתולי ויצר קשרים עם איגודי פועלים שייצגו ברובם את המיעוט הקתולי מול מעסיקים פרוטסטנטים.
בינואר 1965 הזמין את עמיתו, ראש ממשלת אירלנד, שון למאס, לשיחות בבלפסט, הצעד הראשון לפיוס עם הרפובליקה האירית מאז 1920. הוא נפגש עם ראש ממשלת אירלנד ג'ון לינץ' בדצמבר 1967 במעונו בבית סטורמונט והשניים שבו ונועדו בינואר 1968 בדבלין.
בתוך מפלגתו קמו לו מתנגדים חריפים, בראשם הכומר איאן פייזלי, שאף קרא לו בוגד ופיצל את המפלגה ב-1966 ויסד עם פורשים אחרים את המפלגה היוניוניסטית הפרוטסטנטית (PUP).
באוקטובר 1968 החלה התנועה לשוויון זכויות בצפון אירלנד בהפגנות בדרישה לצדק למיעוט הפרוטסטנטי.
בהפגנה בלתי חוקית בעיר דרי ב-8 באוקטובר התנגשו המפגינים עם כוחות כוח השיטור המלכותי של אלסטר ומנהיגיהם נעצרו.
בעקבות האלימות ברחובות זומן או'ניל על ידי ראש ממשלת בריטניה, הרולד וילסון לדאונינג 10 וקיבל הוראה להשקיט את המצב או שהממשלה הבריטית תחזיר לעצמה את השליטה בצפון אירלנד ותנקוט ביד קשה על מנת להשיב את הסדר על כנו.
בהמשך הציג או'ניל תוכנית בת חמש נקודות, בתגובה לדרישות התנועה לשוויון זכויות.
התוכנית לא כללה בחירות שוויוניות ("One man, one vote"), אך הספיקה למנהיגי הקתולים על מנת להכריז שיפסיקו את הפגנות המחאה.
עם זאת, קבוצה קיצונית יותר של קתולים בראשות ברנדט דוולין, הכריזה שלא תפסיק את המחאה.
ב-1 בינואר 1969 צעדו חברי הקבוצה מן העיר דרי לבלפסט, בדרכם התנגשו בקבוצה של יוניוניסטים חמושים.
למרות נוכחות אנשי כוח השיטור, הם לא התערבו ורבים מהמפגנים הקתולים נפגעו.
בפברואר 1969, לאחר התפטרות שר הפנים בריאן פולקנר, מראשי היוניוניסטים שהתנגדו לפשרותיו ומתינותו של או'ניל, מממשלו, נאלץ או'ניל לקבוע מועד לבחירות מחודשות.
או'ניל, שכמעט והובס במחוז הבחירה שלו על ידי איאן פייזלי, הצליח להקים ממשלה.
אולם התקפת טרור בשכונה קתולית של בלפסט על ידי כוח המתנדבים מאלסטר היוניוניסטי, הביאה את או'ניל להתפטר הן מראשות מפלגתו והן מראשות הממשלה.
בראיון שנערך עמו לאחר התפטרותו ב"בלפסט טלגרף" אמר:
באפריל 1970 התפטר או'ניל גם מחברותו בפרלמנט.
הוא קיבל מעמד של לורד לימי חייו ותואר אצולה של ברון.
את יתרת עשרים שנות חייו בילה בביתו במחוז המפשייר שבדרום אנגליה, אולם המשיך להיות דובר בעניין בעיות צפון אירלנד בבית הלורדים.
טרנס-אסיה איירווייז (בסינית מסורתית: 复兴航空; בסינית מפושטת: 复兴航空; בפין-יין: Fuxing Hangkong) הייתה חברת תעופה שבסיסה בטאיפיי שבטאיוואן.
החברה הוקמה בשנת 1951 כחברת התעופה הפרטית הראשונה בטאיוואן.
מסלולה הראשון היה מטאיפיי, גאושיונג, טייטונג והאוליין.
טיסות אלו היו בתוך טאיוואן, והיא שימשה גם כסוכן מקומי של חברות תעופה זרות.
שרותיה חדלו בשנת 1958, והיא חזרה לפעול בשנת 1988, לאחר 30 שנות היעדרות.
בחודש ינואר 2014 חברת התעופה הודיעה על כוונתה להשיק חברת תעופה בעלות נמוכה בשם V אייר.
החברה ביצעה את טיסת הבכורה שלה ב-17 בדצמבר באותה שנה מטאיפיי לבנגקוק.
בעקבות שתי תאונות קטלניות של מטוסי החברה ב-2014 (טיסה 222) וב-2015 (טיסה 235) היא נקלעה לקשיים כלכליים.
בעקבות כך V אייר נסגרה ב-1 באוקטובר 2016 וב-22 בנובמבר טרנס-אסיה עצמה נסגרה.
ב-21 בדצמבר 2002 התרסקה טיסת מטען של החברה בשל הצטברות של קרח על הכנפיים, שני אנשי הצוות נהרגו.
טיסה 543 של החברה התנגשה במשאית בעת נחיתה בנמל התעופה טאינאן בסוף טיסה מנמל התעופה סונגשאן שבטאיפיי ביום 21 במרץ 2003.
ב-23 ביולי 2014 התרסקה טיסה 222 של החברה במהלך נחיתה בטיסתה מגאושיונג למאגונג, בשל צירוף של מזג אוויר קשה וטעות אנוש.
העמסת שעות טיסה רבות על צוות הטיסה ואי הקפדה על טיסה על פי הנהלים היו הגורמים להתרסקות.
ב-4 בפברואר 2015 התרסקה טיסה 235 של החברה במהלך טיסה מטאיפיי לג'ינמן.
טרנטולה אדומת אחוריים מקסיקנית (שם מדעי: Brachypelma vagans) היא מין של טרנטולה מסוג ברכיפלמה.
אדומת האחוריים נפוצה בעיקר במקסיקו אך ניתן למצוא אותה גם דרומה יותר בבליז, יוקטן, אל סלוודור וגואטמלה.
עכבישים אלה הם יבשתיים ושוכני מחילות.
מקור השם "אדומת אחוריים" הן השערות האדומות הייחודיות על בטן העכביש.
כמו רוב הטרנטולות גם אדומת האחוריים תיזון על כל בעל חיים שעליו תצליח לגבור, בעיקר חרקים, אך גם לטאות קטנות ומכרסמים.
מוטת הרגליים של הפרט הבוגר יכולה להגיע לכ-13 ס"מ.
הזכרים מעט קטנים וצנומים יותר מהנקבות.
מין זה מעדיף אזורי מחיה המאופיינים בשיחים.
ב-1996 נתגלה פרט של אדומת אחוריים במחוז סנט לוסי, פלורידה.
כעת נחשב המין למין יציב אך פולש במדינה.
כפי הנראה שוחרר בטעות או בכוונה פרט לטבע על ידי מגדל חובב.
מספרם בפלורידה הצטמצם לאחר שניזונו על חרקים נגועים בחומרי הדברה.
אדומת האחוריים נחשבת לחיית מחמד מבוקשת בקרב מגדלים.
היא נחשבת רגועה, למרות נטייתה לבעוט מבטנה שערות צורבות כשהיא חשה מאוימת.
תוחלת החיים של הנקבות היא כ-15 שנה.
כתוצאה מהפופולריות שלה כחיית מחמד הטרנטולה מופיעה בנספח II של CITES ואין להוציא פרטים מהטבע ולסחור בהם.
הסכנה העיקרית המאיימת על אדומת האחוריים היא הרס סביבת המחיה הטבעית שלה ומוות של פרטים רבים בטרם הגיעם לבגרות מינית.
אדומת הברכיים נמצאת במצב שימור המוגדר "פגיע".
בסרט המדע הבדיוני "טרנטולה" של הבמאי ג'ק ארנולד משנת 1955, מופיעה אדומת אחוריים כמושא לניסוי שהופך אותה לענקית.
הטרנטולה הענקית משתחררת ומאיימת על אזור המדבר בו השתחררה.
ברפואה המסורתית של בני המאיה
אנשי שבט הצ'ול מתייחסים אל עכבישים אלה כאל יצורים חיוביים ומשתמשים בהם לייצור תרופות.
הרוקח הורג את הטרנטולה, מרסק את גופה ומערבב אותו עם אלכוהול ולבסוף מסנן שערות צורבות בעזרת בד מסורתי.
המשקה מסייע לטיפול ב"רוח הטרנטולה", מחלה שתסמיניה כוללים כאב בחזה, שיעול ואסתמה.
הפפטיד GsMtx-4 הנמצא בארס הטרנטולה נבדק כעת במטרה לבדוק אם יוכל לסייע בריפוי בעיות בקצב הלב, ניוון שרירים וגליומה.
טרנס "שאגס" או'שונסי הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית.
שירת כמפקד פיקוד צפון של ארצות הברית.
או'שונסי נולד בקנדה ועבר בילדותו עם משפחתו לארצות הברית.
הוא סיים ב-1986 את לימודיו באקדמיית חיל האוויר.
שירת כמדריך טיסה וכטייס מטוסי F-16 פייטינג פלקון.
הוא צבר מעל 168 שעות טיסה מבצעיות בשמי עיראק.
בשנים 2001–2002 שירת כמפקד טייסת הקרב 510 בבסיס אביאנו שבאיטליה.
ביולי 2005 מונה למפקד להק ביום אויב של כנף 57 בבסיס נליס.
בינואר 2007 מונה למפקד כנף קרב 35 במיסוואה שביפן.
בספטמבר 2008 מונה למפקד מרכז פעולות האוויר והחלל 613 בבסיס היקאם שפרל הארבור.
ביולי 2010 מונה למפקד כנף 57 בבסיס נליס.
באפריל 2012 מונה למשנה לראש המחלקה לענייני אסיה במטות המשולבים.
באוגוסט 2013 מונה לראש אגף מבצעים במטה פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
בדצמבר 2014 מונה למפקד חיל האוויר השביעי של ארצות הברית ובמקביל לסגן מפקד כוחות האו"ם ופיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה.
ביולי 2016 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט.
ב-24 במאי 2018 מונה למפקד פיקוד צפון של ארצות הברית ומפקד פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה.
הוא שירת בתפקיד עד פרישתו מהצבא באוגוסט 2020.
במהלך שירותו צבר מעל 3,000 שעות טיסה, על מטוסי T-37 טוויט, T-38 טאלון, ו-F-16 פייטינג פלקון.
לאו'שונסי תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמברי-רידל, ותואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאקדמיית חיל האוויר.
כמו כן הוא בוגר קורס הפסגה לקצינים בכירים של האוניברסיטה לביטחון לאומי.
הוא נשוי לדונה ואב לבן.
טרנטון לאוור האסל הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפורוורד.
בשיאו נחשב לאחד משומרי הפרימטר הטובים ביותר ב-NBA.
האסל, גארד-פורוורד בגובה 1.96 מטר, נבחר על ידי שיקגו בולס בבחירה הראשונה בסיבוב השני (ה-29 בסך הכל) של דראפט 2001 ב-NBA.
את לימודיו בתיכון סיים ב-1997, ולצידו בבית הספר התיכון שיחק שחקן ה-NBA לעתיד שון מריון.
לאחר מכן למד אוניברסיטת המדינה אוסטין פי, שם סיים בשנת 2001 עם תואר בבריאות האדם ובביצועים.
הוא שיחק שלוש עונות כדורסל מכללות בנבחרת הכדורסל של אוסטין פי, לאחר שבשנת לימודיו הראשונה לא שיחק.
בינואר 2002, הפרישה אוסטין פי את חולצתו באוניברסיטה, מספר 44, כך שאף אחד משחקניה בעתיד לא יוכל ללבוש אותה.
במהלך עונת הרוקי שלו עם הבולס, 2001-02, שיחק ב-78 משחקים, ב-47 מהם פתח, וממוצעיו היו 8.7 נקודות למשחק, 3.3 ריבאונדים למשחק ו-2.2 אסיסטים למשחק.
בעונתו השנייה של האסל בשיקגו, שיחק בכל 82 משחקי קבוצתו, פתח ב-53 מהם, ורשם בממוצע 4.2 נקודות למשחק, 3.1 ריבאונדים למשחק ו-1.8 אסיסטים ב-24.4 דקות למשחק.
האסל נופה מהבולס ב-23 באוקטובר 2003 וחתם במינסוטה טימברוולבס שישה ימים לאחר מכן.
הוא פתח ברוב משחקי הוולבס, ולעיתים קרובות שימש מומחה ההגנה של הקבוצה.
הוא הועבר בטרייד על ידי המאבריקס עבור גרג באקנר ב-28 בספטמבר 2007.
ב-19 בפברואר 2008, הועבר בטרייד לניו ג'רזי נטס יחד עם קית' ואן הורן, דווין האריס, דה-סגנה דיופ, מוריס אייג'ר, 3 מיליון דולר ובחירות הסיבוב הראשון של הנטס בדראפט 2008 ובדראפט 2010 תמורת ג'ייסון קיד, מאליק אלן ואנטואן רייט.
ב-2011 הצטרף לקלארקסוויל קאבלירס מליגת ה-ABA.
הקבוצה התפרקה לאחר משחק אחד.
טרנס-פמיניזם, נכתב גם טרנספמיניזם, הוגדר על ידי החוקרת והפעילה אמי קויאמה כתנועה של נשים טרנסיות הרואות את שחרורן קשור במהותו לשחרור כל הנשים ומעבר להן.
קויאמה מציינת כי טרנס-פמיניזם היא תנועה שפתוחה גם בפני אנשים אחרים כגון: קווירים, אינטרסקס, גברים טרנסג'נדרים, נשים סיסג'נדריות ואחרים, כבני ברית הרואים את הברית עם נשים טרנסיות כחיוניות לשחרור שלהם עצמם.
באופן כללי יותר, הוגדר טרנס-פמיניזם כ"גישה לפמיניזם המונעת על ידי הפוליטיקה הטרנסית".
על פי קויאמה, טרנס-פמיניזם עוסק גם בסוגיות פמיניסטיות "מסורתיות" מפרספקטיבה טרנסג'נדרית, הכוללות דימוי גוף, אלימות נגד נשים, בריאות ובריונות.
למרות כניסתו המאוחרת לשימוש כמונח, התקיים טרנס-פמיניזם כבר מאז ראשית הגל השני של הפמיניזם בצורות שונות, בעיקר אצל הוגות כמו סנדי סטון, שנחשבת כמייסדת הלימודים הטרנסג'נדרים האקדמיים, וסילביה ריברה, שהשתתפה במהומות סטונוול והייתה בין מייסדות S.
הספר הראשון על טרנס-פמיניזם, Trans/Forming Feminisms: Transfeminist Voices Speak Out בעריכת קריסטה סקוט-דיקסון, יצא לאור בשנת 2006.
טרנס-פמיניזם משויך בדרך כלל לפמיניזמים של הגל שלישי, והוא קשור קשר הדוק לגישות פמיניסטיות אחרות – במיוחד פמיניזם סקס-פוזיטיב, פמיניזם פוסט-מודרני/פוסט-סטרוקטורליסטי, התאוריה הקווירית, הצטלביות ועוד.
גישות אלה של הפמיניזם מייצגות את ההתרחקות מהצפייה החד-צדדית של דיכוי, שבה הגברים הם המדכאים והנשים הן המדוכאות.
במקום זאת, גישות פמיניסטיות אלה מכירות בכך שישנן צורות רבות של סקסיזם – כלומר, סטנדרטים כפולים רבים המבוססים על המין, המגדר או המיניות של האדם.
המונח טרנס-פמיניזם נטבע באתר Transfeminism.org, שהוקם בשנת 2000 כדי לקדם את פרויקט האנתולוגיה הטרנס-פמיניסטית של דיאנה קורבנט ואמי קויאמה.
האתר נועד בעיקר להכניס את הרעיון הטרנס-פמיניסטי לאקדמיה, ולמצוא משתתפות בפרויקטים ובנושאים טרנס-פמיניסטיים באמצעות אנתולוגיה בשם זה.
קויאמה וקורבנט חיפשו אחר טרנס-פמיניסטיות אחרות והגבירו את הנראות שלהן.
האנתולוגיה נועדה להציג את התנועה בפני קהל רחב.
באירוע שנערך על ידי אוניברסיטת ייל ובתקצירים הביוגרפים שפורסמו עבורו, ייתכן שהעובדה שהייתה זו קורבנט שהשתמשה במילה (כבר ב-1992) ומעורבותה באתר Transfeminism.org, שהפכו אותה לממציאת המונח.
קורבנט עצמה זקפה את ההכרה ותשומת הלב לה זכו האתר והמונח טרנס-פמיניזם לזכות הבנתה של קויאמה באינטרנט.
פטריק קליפיה השתמש במונח ב-1997, ככל הידוע השימוש הראשון בדפוס מחוץ לכתבי עת אקדמיים.
ייתכן או אפילו סביר להניח כי המונח נטבע מספר פעמים, בנפרד, לפני שנת 2000 (או אפילו לפני הפעם הראשונה בו נטען שנעשה שימוש במונח, על ידי קורבנט בשנת 1992).
המונח נפוץ רק אחרי 1999. ייתכן שג'סיקה חבייר, מכרה של קורבנט, טבעה את המונח באופן עצמאי בסוף 1999, כדי להציג את המאמרים שלה, Passing As Stigma Management ("לעבור כדרך להתמודד עם סטיגמה") ו-Passing as Privilege ("לעבור כפריבילגיה").
התפוצה הרחבה של "המניפסט הטרנס-פמיניסטי" מאת אמי קויאמה, אותו כתבה סמוך להשקת האתר, והשתתפותה הפעילה בדיונים אקדמיים באינטרנט, סייעו בהפצת המונח.
הרעיון לפיו כל הנשים חולקות חוויה אוניברסלית משותפת, אשר רווח בקרב הגל השני, זכה בעשורים האחרונים לביקורת מצד נשים לא לבנות, לסביות ונשים ממעמד הפועלים, בין היתר.
נשים מקבוצות מדוכות בצירים נוספים על מגדר טוענות שהצטלבות הדיכויים משפיעה עליהן באופן ייחודי, ושההנחה של חוויית נשים אוניברסלית היא בעצם העלאת חוויית נשים לבנות ממעמד הביניים ומעלה.
גם נשים טרנסג'נדריות חוות דיכוי משולב כנשים וכטרנס (טרנסמיזוגיניה).
בנוסף, אנשים טרנסג'נדרים רבים מטילים ספק במהותנות המגדר, וקוראים תיגר על המגדר כעובדה ביולוגית.
טרנס-פמיניסטיות מתעקשות שיש להכיר בחוויותיהן הייחודיות כחלק מהספרה הפמיניסטית.
טרנס-פמיניזם כולל את כל הנושאים העיקריים של הפמיניזם של הגל השלישי, כולל גיוון, דימוי גוף ופעולה עצמית של נשים.
אך טרנס-פמיניזם אינו נוגע רק למיזוג של מאבקים טרנסיים עם פמיניזם, אלא כולל גם ניתוח ביקורתי של הפמיניזם של הגל השני מנקודת המבט של הגל השלישי.
כמו כל הפמיניזמים, טרנס-פמיניזם מותח ביקורת על תפיסות מקובלות של גבריות וטוען כי נשים ראויות לשוויון זכויות.
לבסוף, טרנס-פמיניזם שותף לעיקרון המאחד פמיניזמים אחרים, כי מגדר הוא הבניה חברתית המשמשת לדיכוי נשים.
לכן, עבור רבים, ה"טרנס" ב"טרנסג'נדר" משתמעת כחציית גבולות (transgressiveness), ולאו דווקא חציית חוצץ מגדרי-זהותי.
ניקולס ברנס אכן מסווג טרנס-פמיניזם כ"פמיניזם המגדיר את המונח 'טרנס' באופן הטרוגני ככל האפשר".
הדרך ללגיטימציה של טרנס-פמיניזם כתנועה הייתה שונה ורבת מכשולים יותר מאשר עבור פמיניזמים אחרים.
נשים טרנסיות ושותפיהן נדחקות לשוליים הן בפמיניזם והן במיינסטרים, והן נאלצות להילחם אל הלגיטימיות שלהן ושל חווייתן בשתי החזיתות, ולהוכיח שנשיותן תקפה באותה מידה כמו זו של נשים אחרות, ושפמיניזם יכול לייצג אותן בלי להפסיק להיות פמיניזם.
עיקרון ליבה של הפמיניזם הוא שהביולוגיה אינה, ואסור לה להיות, גורל אחד.
הרעיון שלפיו נשים לא צריכות להיות מדוכאות על ידי תפקידי מגדר מסורתיים ממלא תפקיד מרכזי בכל הפמיניזמים.
הטרנס-פמיניזם מרחיב הנחת היסוד זו וטוען כי אנשים בכלל לא צריכים להיות מוגבלים על ידי נורמות של מין/מגדר.
באופן מסורתי, פמיניסטיות חקרו את גבולות המשמעות של להיות אישה.
טרנס-פמיניסטיות טוענות כי אנשים טרנסג'נדרים ופמיניסטיות סיסג'נדריות מתמודדות באופן דומה נגד ההשקפות הקונבנציונליות של מין ומגדר.
תאוריית השחרור הטרנסג'נדרי מציעה לפמיניזם נקודת מבט חדשה, שממנה ניתן לראות את המגדר כהבניה חברתית, ואף מציעה משמעות חדשה של מגדר.
מבקרות טרנס-פמיניסטיות של הזרם המרכזי של הפמיניזם אומרות כי כתנועה ממוסדת, הפמיניזם התנתק מהרעיון הבסיסי שביולוגיה אינה גורל.
למעשה, הן טוענות שלפמיניסטיות רבות נוח לגזור גזרה שווה בין מין למגדר ולהתעקש על גורל נתון עבור טרנסג'נדרים, בהתבסס על ביולוגיה ותו לא.
הטרנסג'נדריוּת מתנגדת ומערערת על מושג המגדר המקובע, עליו מתבססות הגישות המסורתיות ללימודי נשים.
למרות קווי הדמיון, יש גם הבדלים בין טרנס-פמיניזם לבין צורות רבות אחרות של פמיניזם.
לדוגמה, טרנס-פמיניזם עומד בניגוד מוחלט לזרם המרכזי של פמיניזם הגל השני.
טרנס-פמיניסטיות מותחות לעיתים קרובות ביקורת על רעיונות של אחיוּת אוניברסלית, ותומכות יותר בהצטלבויות ובהערכת מגוון החוויות של נשים, שאופייניות יותר לזרם המרכזי של הגל השלישי.
בהסתמך על ניסיונן המשותף, טרנס-פמיניסטיות רבות קוראות תיגר ישירות על הרעיון, שנשיות היא לחלוטין הבנייה חברתית או לחלוטין ביולוגית.
במקום זאת, הן רואות מגדר כמערך רב-פנים של תכונות פנימיות וחברתיות מגוונות.
לדוגמה, ישנם גברים/נשים/טרנס/סיסג'נדרים המבטאים את עצמם באופן נשי או גברי באופן מוגבר.
מכיוון שהדבר משפיע מאוד על האופן שבו האדם חווה ומבטא את המגדר שלו, וגם את מעמדו בתוך הפטריארכיה, טרנס-פמיניסטיות אלה יטענו שביטוי גברי/נשי זה הוא מושג חשוב, שראוי לחקירה פמיניסטית, שיש להשוותו ולהנגידו הן עם המגדר שהוקצה בלידה, והן עם הזהות המגדרית.
כלומר, ביטוי מגדרי (כמו למשל צורת לבוש) משפיע על היחס של החברה כלפי אותו אדם ומעמדו החברתי, לכן חשוב להתייחס גם לביטוי המגדרי (פרפורמנס) ולא רק לזהות.
הפמיניסטיות הטרנסג'נדריות המוקדמות דיברו על הציפייה הבינארית ממין, כלומר – אלה שנולדים ממין זכר צפויים לגדול כדי להזדהות כגבר, להיות גברי בביטוי מגדרי ולהימשך אך ורק לנשים; אלה שנולדים ממין נקבה צפויים לגדול כדי להזדהות כאישה, להיות נשית בביטוי מגדרי ולהימשך באופן בלעדי לגברים.
כל מי שלא מצליח להתאים למודל בינארי מגדרי זה, בין אם הוא אינטרסקס, נערה טומבוי, הומוסקסואלים, אדם טרנסג'נדרי וכדומה – לא תואם את הציפייה החברתית, אם כי בדרכים שונות.
הרעיון לפיו כל מי שלא תואם את הנורמה המגדרית הבינארית הזו נחשב לחריג היה ניסיון ליצור סינתזה בין אקטיביזם פמיניסטי, הומוסקסואלים וטרנסג'נדריות, כי הוא קישר בין טרנסג'נדריות ויתר הקבוצות המוחלשות על בסיס נטייה מינית ועוד פרמטרים.
רעיון זה הפך לפופולרי בקרב פמיניסטיות רבות ופעילי להט"ב.
הפמיניסטיות הטרנסג'נדריות התמקדו גם באופנים שבהם אנשים טרנסג'נדרים מושפעים על ידי סיסקסיזם ממוסד – צורות של סקסיזם המפרשות את הזהויות המגדריות של אנשים טרנסג'נדרים וביטויים כפחות לגיטימיים מאלו של אנשים סיסג'נדרים.
הן בדקו כיצד בסיסקסיזם – או הפועל היוצא שלו, טרנספוביה – ניתן לראות איך אנשים, ארגונים וממשלות מסרבים לעיתים קרובות לכבד את חוויותיהם של אנשים טרנסג'נדרים, וכיצד אנשים טרנסג'נדרים הופכים לעיתים קרובות למטרה להטרדות ולאלימות.
טרנס-פמיניזם מצביע על כך שסיסקסיזם לא מתרחש בתוך בועה.
הוא מתרחש בעולם שבו קיימות צורות אחרות של סקסיזם ודיכוי.
"אחיוּת" הוא מונח עיקרי שמפריד בין טרנס-פמיניזם לבין הזרם המרכזי של פמיניזם הגל השני.
המושג מעיד על כך שהפטריארכיה והטקטיקות שלה כל כך אוניברסליות, שהחוויות החשובות ביותר של נשים בכל מקום שקולות זו לזו.
עם זאת, נשים בחברות מגוונות מבחינה תרבותית, אתנית או כלכלית, נשים צעירות ונערות, נשים עם מוגבלות ואחרות, מתנגדות לרעיון של אחיוּת אוניברסלית והשלכותיה הלוגיות, הכוללות שני רעיונות: הראשון, שלפעול לטובת אישה כלשהי, משמעותו לפעול לטובת כולן כאחת; השני, שבחברה סקסיסטית לכל הנשים יש אותה רמה של כוח לפעול.
התנגדויות אלה למושג האחיות הנשית היו מחוץ לזרם המרכזי מאז הגל השני, וקראו עליו תיגר בצורות רבות לפני שהמונח טרנס-פמיניזם הוטבע.
למשל, הספר "להרוג את הגוף השחור" תיאר כיצד תנועות זכויות הרבייה, המיוחסות לתנועות לבנות בפמיניזם, הובילו לפעמים לפגיעה בנשים עניות ובנשות מיעוטים.
"גשר זה, שנקרא הגב שלי" בעריכת צ'רי מורגה וגלוריה אנזלדואה, היא אנתולוגיה של כתבים פמיניסטיים מהעולם השלישי, שערערה על הרעיון של שוויון ביחסי כוחות של נשים.
אף על פי שלרוב לא זכו להכרה, אנשים מהקשת הטרנסג'נדרית היו חלק מתנועות פמיניסטיות גם בעבר.
הופעתם של אנשים מהקשת הטרנסג'נדרית בגלוי בחללים פמיניסטיים קראה תיגר על הרעיון שכל הנשים שוות מבחינה חברתית, ערעור המסתמך על ההנחה כי נשים טרנס הן נשים, דבר שלא תמיד נחשב למובן מאליו בתנועות פמיניזם רדיקלי.
הדבר הפך טרנס-פמיניסטיות לבעלות בריתן הטבעיות של נשים לא לבנות, למשל, שחוות גזענות בסביבה פמיניסטית לבנה.
בעוד ג'ניס ריימונד ופמיניסטיות גל-שני אחרות ניסו להגדיר נשים טרנס כנמצאות מחוץ לפמיניזם, כי הן טענו שהן אינן נשים.
טרנס-פמיניסטיות מדווחות על מצבים רבים שלא נבחנו במיינסטרים הפמיניסטי, שבהם פעולה של אישה אחת לשם העצמה עשויה לפגוע באישה אחרת.
לדוגמה, מקלטי נשים שאינם מקבלים נשים טרנסיות, או יועצות אלימות מינית שאינן מוכשרות לטיפול באלימות כלפי נשים טרנסיות ומגבירות את הפגיעה בפונות, ומצבים אחרים שמשפיעים על נשים ספציפית בתחומי גזע או נכות או דיכוי אחר.
המחקר הטרנס-פמיניסטי בנושא של פמיניזם ונכות, פמיניזם ומין, והשילוב בין השלושה הוא פורה במיוחד.
נשיות הפכה לסלע מחלוקת בין טרנס-פמיניסטיות לבין פמיניסטיות אחרות.
נשים טרנסיות מואשמות תכופות בהגזמה בתכונותיהן הנשיות, אשר לטענת פמיניסטיות אחרות מחזקת ומקבעת סטריאוטיפים מגדריים פוגעניים כלפי כלל הנשים.
מקלוסקי, בספרה Crossing, משיבה לסוגיה זו בכך שעבור נשים טרנסיות רבות הקצנת התכונות ה"נשיות" היא צורך הישרדותי, ועדיפה על פני האפשרות האחרת שהיא להירצח בשל ניראות חריגה מבחינה מגדרית.
היא טוענת שלנוכח הסכנה של פשעי שנאה וענישה חברתית נגד נשים טרנסיות, הצגה חד משמעית של מגדר יכולה להגביר את תחושת הבטיחות של נשים טרנסיות.
כל חריגה מהנורמה, אפילו מזערית, בסימני הנשיות הנראים לעין, עלולה להיחשב כבלתי הולמת באורח קיצוני.
אך סרנו טוענת שהפמיניסטיות והפעילות הטרנסג'נדריות של ימינו חייבות לפעול לאמץ ולהעצים את הנשיות בכל צורותיה המופלאות, וכי נשיות כזהות וכפרפורמנס היא לגיטימית ושזו הסטיגמה לגביה שצריך למגר.
כמו כן, האשמת נשים טרנסיות בנשיות יתר אינה בהכרח תואמת את המציאות בפועל, מכיוון שייתכן וקיימת דגימה מוטה כהסבר לכך שפמיניסטיות מסוימות מבחינות בביטוי נשי מאוד אצל מספר לא פרופורציונלי של נשים טרנס.
אנשים טרנס נתפשים כחריגים במידה מופרכת מנורמות החברה, אשר מניחה כברירת מחדל שכולם סיסג'נדרים.
וכך, כאשר אדם נראה כמתאים לנורמות החברתיות, או כמעט מתאים להן, מניחים שאינו טרנסג'נדר.
וכאשר רואים מישהו שקשה לסווגו כגבר או אישה, כמעט תמיד אין הצופה מניח שמדובר באדם טרנס.
דוגמה לכך היא הדמות "פאט" בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "סאטרדיי נייט לייב.
האפקט הקומי מבוסס על סקרנותן של דמויות אחרות לגבי המגדר של פאט.
הם שואלים שאלות מנחות, אך מקובלות מבחינה חברתית, שהתשובה עליהן עשויה להוכיח שפט הוא גבר או שהיא אישה.
פאט עונה תמיד בלי לעשות זאת.
גם לאחר כמה סיבובים של תשאול כזה, הדמויות לעולם אינן מסיקות שפאט הוא/היא טרנס.
ההנחה המתמשכת היא שיש זהות מהותית ובינרית שתהיה נכונה, ורק צריך לחשוף אותה.
ואלה הם כללי החברה המנומסת: יהיה זה גס רוח להניח שאדם אחר הוא טרנס.
כיוון שהחינוך הזה טבוע עמוק (ולא ניתן לקרוא מחשבות של אחרים), לא ניתן להבחין בכל אדם טרנס בו פוגשים.
נשיות אצל נשים טרנסג'נדריות זוכה ליותר תשומת לב, וסופגת יותר ענישה, מאותן התנהגויות אצל נשים סיסג'נדריות.
מוסר כפול זה חושף שההתנהגות עצמה פחות בעייתית בעיני מבקרים רבים, אלא שהבעיה האמיתית בעיניהם היא קיומם של אנשים טרנס, כלומר – שהנשיות מאומצת על ידי מי שהמבקרות רוצות לראות כגברים ולא כנשים.
ג'וליה סרנו טבעה את המונח "טרנסמיזוגיניה" כדי לתאר את הגישות השליליות מסוג זה שהן ספציפיות לנשים טרנסג'נדריות.
"אישה מלידה" (womyn born womyn), זו תנועה המאמינה כי מגדר הוא מאפיין הקשור באופן אינהרנטי למין, ואינו ניתן לשינוי, וכי ניתוחים לשינוי מין הם לכן סוג של השחתה גופנית, וצריכים להיות בלתי חוקיים.
שילה ג'פריס, פמיניסטית לסבית-רדיקלית ויריבה מובהקת של טרנס-פמיניזם וטרנסג'נדריות בכלל, היא ממובילות תנועה זו.
ג'ניס ריימונד, מרי דיילי ואחרות טוענות כי התנועה הפמיניסטית אינה צריכה למקד את האנרגיה שלה בנשים טרנסיות.
מתנגדות התנועה כמו קלסי ברין ג'ונס טוענות, כי הדרת נשים טרנס ממרחבים לנשים בלבד שוללת מהן את זכותן לזהות עצמית, ואת חוויות הטרנסמיזוגיניה שלהן.
בעשור השני של המאה ה-21 הוטבע המונח TERF (Trans-Exclusionary Radical Feminists), או "פמיניזם רדיקלי מדיר-טרנסיות" כדי לתאר את הפמיניסטיות שמבקשות לבטל את זהותן ולגיטימיותן של נשים טרנסיות, ולהדיר אותן ממרחבים נשיים ומן הפמיניזם בכלל.
בעוד פמיניסטיות רדיקליות רבות ביטאו השקפות אנטי-טרנסיות, לא כולן ביטלו את הטרנסג'נדריוּת לחלוטין.
בספרה "שנאת נשים" (Woman Hating), תוקפת אנדריאה דבורקין, סופרת ופעילה פמיניסטית רדיקלית, את הרדיפה והשנאה של אנשים טרנסג'נדרים ודורשת שניתוחים לשינוי מין לאנשים טרנסג'נדרים יסופקו חינם על ידי החברה.
דבורקין טוענת כי "לכל האנשים מהקשת הטרנסג'נדרית יש זכות לשרוד בתנאים שמתאימים להם, כלומר כל טרנסקסואל או טרנסקסואלית זכאים לניתוח לשינוי מין, אשר עליו להיות מסופק על ידי החברה, כאחד מתפקידיה".
נשים טרנסג'נדריות מסוימות נטלו חלק בפמיניזם הלסבי ובפמיניזם הרדיקלי של הגל השני.
דוגמה בולטת לכך היא סנדי סטון, פמיניסטית לסבית טרנסית, שעבדה כטכנאית סאונד עבור הקולקטיב הלסבי-פמיניסטי "אוליביה רקורדס".
ביוני ויולי 1977, כאשר 22 פמיניסטיות מחו על השתתפותה של סטון, אולביה רקורדס הגנה על העסקתה בטענה כי סטון היא "אישה שנוכל להיות עמה ביחסים של נוחות וביטחון" וכי היא "אולי אפילו אשפית ההנדסה, שנשלחה על ידי האלה, שאותה חיפשנו כל כך הרבה זמן".
נשים טרנסג'נדריות, כמו סנדי סטון, קראו תיגר על התפיסה שהייתה מקובלת בפמיניזם הגל השני, של "האישה הביולוגית".
סטון התפטרה ב-1978 כאשר גברה המחלוקת על עבודתה כאישה טרנסית עבור הארגון הלסבי-פמיניסטי.
הוויכוח נמשך בספרה של ריימונד The Transsexual Empire: The Making of the She-Male, בו הוקדש פרק שלם לביקורת על "הפמיניסטית הלסבית המובנית באופן טרנסג'נדרי".
קבוצות כמו "הארגון הלסבי של טורונטו" הנהיגו מדיניות של "נשים מלידה בלבד".
ב-1978, בתגובה לבקשה רשמית להצטרף לארגון על ידי לסבית טרנסג'נדרית, התקבלה החלטה בהצבעה להדיר נשים טרנס.
במהלך הדיון הבלתי רשמי, הביעו חברות הארגון את זעמן על כך, שמי שהיה לדעתם "יצור-זכר של שינוי מין העז להזדהות כאישה ולסבית".
בתגובתן הציבורית, כתבו חברות הארגון: "קולה של אישה לא נשמע כמעט כקולה של אישה – הוא תמיד היה מסונן דרך קולות של גברים.
אז הנה בחור בא ואומר, "אני הולך להיות בחורה עכשיו, ולדבר בשם בחורות." אז אנחנו חשבנו, "לא, אתה לא".
אדם לא יכול פשוט להצטרף אל המדוכאים בכפייה".
שילה ג'פריס תיארה את הטרנסג'נדריות "כבעייתית ביותר מנקודת מבט פמיניסטית", ואמרה כי "טרנסקסואליות צריכה להיחשב כהפרת זכויות אדם".
ב-2014 פרסמה את הספר "מגדר כואב: ניתוח פמיניסטי של הפוליטיקה של הטרנסג'נדריות".
האימפריה הטרנסקסואלית, ספרה של הפמיניסטית הרדיקלית ג'ניס ריימונד משנת 1979, היה ועודנו מעורר מחלוקת בשל גינוי חד-משמעי של ניתוחים טרנסג'נדריים.
ריימונד אומרת: "כל הטרנסקסואליות אונסים את גופן של נשים על ידי צמצום הצורה הנשית האמיתית לכדי חפץ, וניכוס הגוף הזה לעצמם...
טרנסקסואליות פשוט כורתים את האמצעים הברורים ביותר לפלישה לתוך נשים, כדי שייראו לא-פולשניים".
ניתן לראות השפעה ישירה בכך על הופעת הקולות המוקדמים של התנועה הטרנס-פמיניסטית הכוללים את קייט בורנשטיין וסנדי סטון, שמאמרן "האימפריה מכה שנית" (The Empire Strikes Back) היה תגובה ישירה לכתביה הטרנספוביים של ג'ניס ריימונד.
במאה ה-21, ניתן לציין את העבודות הטרנס-פמיניסטיות של קריסטה סקוט-דיקסון וג'וליה סרנו.
סרנו היא פעילה טרנסג'נדרית פמיניסטית ביסקסואלית, שמתארת מספר רב של מקרי הדרה של נשים טרנסג'נדריות ממרחבים פמיניסטים, וטוענת כי השוליות של נשים טרנסג'נדריות נובעת לעיתים קרובות מהנחת הנחות מסורתית על מגדר ומיניות.
הנחות שווא אלה מדביקות תאוריות, אקטיביזם, ארגונים וקהילות – וגרוע מכך, הן מאפשרות לאנשים למחות בצורה נחרצת על צורות מסוימות של סקסיזם, תוך התעלמות, ואפילו הנצחה של צורות אחרות.
סרנו דוגלת בגישה חדשה למאבק בסקסיזם הנמנעת ממכשולים אלה ומציעה דרכים חדשות לחשיבה על מגדר, מיניות וסקסיזם המטפחים את ההכללה ולא את הבלעדיות.
אולי סלע המחלוקת הבולט ביותר בין פמיניסטיות גל-שני וטרנס-פמיניסטיות היה "פסטיבל המוזיקה לנשים של מישיגן", שפעל כארבעים שנה, עד שסגר שעריו ב-2015. בתחילת שנות התשעים, סילק הפסטיבל אישה טרנסג'נדרית, ננסי ברקהולדר.
מאז, טען הפסטיבל כי הוא מיועד "לנשים מלידה" בלבד.
בכלל זה הן קיבלו גברים טרנסג'נדרים לשורותיהן.
הקבוצה האקטיביסטית "קאמפ טרנס" הוקמה כדי למחות על המדיניות הטרנספובית של "אישה מלידה", ולפעול למען קבלה גדולה יותר של אנשים טרנס בקהילה הפמיניסטית.
פעילים טרנס וטרנס-פמיניסטיות בולטים שהיו מעורבים בקמפ טרנס כללו את ריקי וילצ'ינס, ג'סיקה חאווייר ולזלי פיינברג.
הפסטיבל שקל לאפשר לנשים טרנס לאחר ניתוח להשתתף, אולם על כך נמתחה ביקורת כאפליה מעמדית, משום שנשים טרנס רבות אינן יכול להרשות לעצמם ניתוח גניטלי.
קימברלי ניקסון היא אישה טרנסג'נדרית שהתנדבה ב-1995 להכשרה כיועצת חירום למקרי אונס במרכז לסיוע לנפגעות אונס בוונקובר שבקנדה.
ניקסון גורשה כאשר התגלה היא טרנסג'נדרית.
הצוות החליט כי ניקסון כטרנסג'נדרית אינה מסוגלת להבין את חוויותיהן של לקוחות המרכז, וגם דרש מהלקוחות להיות נקבות גנטיות.
ניקסון לא הסכימה, חשפה את ההתעללות שעברה בעצמה על ידי בן זוגה, ותבעה את המרכז בטענה לאפליה.
עורכי דינה של ניקסון טענו כי לא הייתה כל סיבה לפיטורים, וציטטו את חוויותיה של דיאנה קורבנט, כאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שעבדה במקלט לנשים בלבד, נפגעות אלימות.
ב-2007 סירב בית המשפט העליון הקנדי לשמוע את ערעורה של ניקסון וסגר את התיק.
הכללה בפמיניזם של הזרם המרכזי
טרנס-פמיניסטיות רבות נאבקות כדי להיכלל במרחבים של הזרם המרכזי של הפמיניזם.
קבוצות כמו "הנוקמות הלסביות" קיבלו טרנס-פמיניסטיות, בעוד שקבוצות אחרות דחו אותן.
ארגונים פמיניסטיים הכוללים נשים גם הטרוסקסואליות וגם לא-הטרוסקסואליות לעיתים קרובות מסבירים פנים יותר מארגונים הייחודיים ללא-הטרוסקסואליות.
סרבנים במיוחד הם מקלטים שבהם נהוגה הפרדה מגדרית ומרכזי התמיכה לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.
השאלה אם גברים טרנס מקובלים בקבוצה, במקום או באירוע עשויה להיות תלויה בניואנסים של זהות, חברות או יחסים אישיים.
קבלתו או דחייתו של גבר תלויה לעיתים קרובות בתרומות העבר שלו לפמיניזם ובידידותו עם חברה בולטת בקבוצה.
אין מגמה ברורה לגבי קבלה פמיניסטית של גברים טרנס.
המונח דיספוריה מגדרית מתאר את מצבם של אנשים שחווים דיספוריה משמעותית בשל ההמגדר שהוקצה להם בלידה או קיום תפקידי המגדר הקשורים למגדר זה.
המונח "הפרעת זהות מגדרית" (GID) משמש גם לעיתים בעיקר באבחון הפורמלי המשמש בין פסיכולוגים ורופאים.
הפרעת הזהות המגדרית מסווגת כהפרעה רפואית על ידי ה-ICD-10 CM ו-DSM-4. ה-DSM-5, לעומת זאת, משתמש במושג הפחות פתולוגי "דיספוריה מגדרית".
רבים מהאנשים הטרנסג'נדרים, טרנס-פמיניסטיות והחוקרים הרפואיים תומכים בסילוק ה-GID מסיווג ההפרעות הנפשיות מכיוון שהם אומרים שהאבחנה מבצעת פתולוגיזציה של שונות מגדרית, מחזקת את המודל הבינארי של המגדר, ויכולה לגרום לסטיגמות.
טרנס-פמיניסטיות רבות ופמיניסטיות מסורתיות מציעות גם את מחיקת האבחנה הזאת, משום שניתן לעשות בה שימוש לרעה על ידי בעלי כוח כמו פתולוגיזציה של זהות טרנסג'נדרית, בעוד הן טוענות כי שונות מגדרית היא זכות בסיסית של כלל האנשים.
טרנס-פמיניסטיות התומכות בסיווג ה-GID אומרות שאכן נעשה באבחנה שימוש לרעה בעבר, אך שהפתרון הוא החלת אחריות מקצועית רבה יותר.
סיבה עיקרית להתנגדות למחיקת השיוך להפרעות הנפשיות היא שתיתכן פגיעה באנשים טרנסג'נדרים משום שבמצבים רבים, או במערכות משפטיות רבות, אנשים טרנסג'נדרים יכולים לקבל כיסוי ביטוחי לניתוח או צורות אחרות של רווחה ממסדית רק כתוצאה מהאבחנה.
ישנם חוקים נגד אפליה אשר מגנים על אנשים עם מוגבלות המוכרת בחוק, והם חלים על אנשים טרנסג'נדרים רק כל עוד קיימת אבחנה מוצהרת.
במקרים אחרים, אנשים טרנסג'נדרים מוגנים על ידי חוקים נגד אפליה על רקע מין או כקטגוריה נפרדת, ושם האבחון אינו תנאי.
אחד הכיוונים של טרנס-פמיניזם דן בניתוחים להתאמה מגדרית ולטענתו, למרות חשיבותו הרבה של ניתוח להתאמה מגדרית בהקשרים בריאותיים ונפשיים לאנשים שונים מהקשת הטרנסג'נדרית, והשפעתו לטובה גם על איכות החיים, חיוני להבין את ההשלכות של ההתמקדות באיברי המין.
גישה זו מבקשת להבין את ההתפתחות של הנרטיב הטרנסג'נדרי ואקטיביזם טרנסג'נדרי בעשורים האחרונים, אשר שונים מתחילת הדרך אז ההתמקדות הייתה על שינוי אבסולוטית מזכר לנקבה.
בשנים האחרונות יש יותר הכרה ביכולת להכיר בגוף כהשלכה של לחץ חברתי ואידיאליזם מושרש, המאפשרת לנוע מעבר לחומריות ולפתח דרך חדשה לראות גוף ומגדר.
לצורך זה, חובה להתנתק מההתמקדות על איברי מין.
על פי גישה זו, חשוב להבהיר שניתוח להתאמה מגדרית הוא אפשרות שקיימת, ואפשרות חשובה, אך שזו לא הדרך היחידה להיות טרנס, ולא דרך שמתאימה לכולם.
אחד מעקרונות הטרנס-פמיניזם על פי הסתכלות זו הוא שאין דרך אחת להיות אישה או גבר.
פעילות טרנס-פמיניסטית בארץ קיימת, אך אין התארגנות מסיבית תחת כותרת זו.
עדיין ניתן למצוא דוגמאות של פעילות טרנס-פמיניסטית, לעיתים קרובות בתוך מסגרות אחרות, בין אם תחת מטריית הפעילות הטרנסג'נדרית או זו הפמיניסטית.
למשל: הבלוק הטרנסג'נדרי הירוק הוא התארגנות של אנשים מהקשת הטרנסג'נדרית שפועלים למען נראות ברורה ובולטת של הקהילה הטרנסג'נדרית.
פעילי הבלוק הטרנסג'נדרי הירוק השתתפו בציון המאבק הבינלאומי באלימות נגד נשים, וצעדו בבלוק הירוק עם דגלים טרנסג'נדרים ירוקים (הגרסה הישראלית של הדגל) מכיוון שאלימות נגד טרנסג'נדריות היא אלימות נגד נשים.
דוגמה נוספת של טרנס-פמיניזם בארץ הייתה בצעדת השרמוטות.
צעדת השרמוטות הדגישה באותן שנים את האופן שבו ניתן להיאבק במאבק פמיניסטי משותף בין סיסג'נדריות וטרנסג'נריות, מבלי להתעלם מהסוגיות של כל אחת מהקבוצות.
רוב הפעילות הטרנס-פמיניסטית בישראל מתרחשת ברשת, בין אם בבלוגים או בדפי וקבוצות פייסבוק.
דוגמאות כוללות את הבלוגים "רווחים לפני חיים" וה"הפרשדונה", ואת דפי הפייסבוק "שולפת ציפורניים" ו"משפריצות".
למרות הפעילות המצומצמת יחסית של טרנס-פמיניסטיות בארץ, היחסים בין טרנס-פמיניסטיות לפמיניסטיות סיסג'נדריות חוות משברים דומים למחלוקות ההיסטוריות בין פמיניסטיות בארצות הברית.
דוגמה לאחד המשברים הגדולים נגעה ישירות בנוכחות בולטת של טרנס-פמיניסטיות בצעדת השרמוטות ב-2013, כאשר אחת מהצועדות כתבה בבלוג שלה שהנוכחות הג'נדרקווירית הבולטת במצעד נטלה ממנה את המקום שלה, ודחקה אותה למקום של בעלת ברית במאבק שהוא שלה.
היא ציינה כי "ג'נדרקווירים, טרנסיות, לסביות וביסקסואליות לקחו את הבמה הזו, וזה כאב לי." בנוסף, היא כתבה שההטרדה שהיא עוברת היא אופציונלית עבור אלו שיכולות לבחור לעבור כגברים, ולכן המאבק שלהן לא זהה.
המקרה עורר סערה שאף יצרה פיצול בתנועה הפמיניסטית המרושתת, שהייתה אז יחסית בחיתוליה, באופן מקביל לפיצולים בין מחנות "נשים מלידה" ו-TERF לבין נשים טרנס מעשורים קודמים במקומות אחרים.
טרנינג היא קומדיית מצבים ישראלית לנוער ששודרה החל מ-29 באפריל 2018 בערוץ KidZ למנויי HOT, כאשר היא הראשונה שהופקה בלעדית למנויי החברה.
הסדרה נוצרה על ידי ירון ארזי, ששימש גם כתסריטאי הראשי שלה, ובוימה על ידי אורי כץ.
הסדרה הופקה על ידי סוכנות ADD.
פנימיית "פריש" היא הבית של ספורטאי העתיד של ישראל.
חממת מצטיינים בניהולה של ויקי פריש, מיידת פטיש מיתולוגית ועטורת מדליות.
כשפרשה, החליטה ויקי להקדיש את חייה ללמד ספורטאים צעירים ומבטיחים איך מגיעים להישגים, איך ממקסמים את היכולות שלהם ואיך שמים חומר משלשל ליריבים שלהם במידת הצורך.
לשיטתה, הכל כשר בדרך למדליה הנכספת.
"טרנינג" מביאה את סיפוריהם המצחיקים של ספורטאים צעירים ומבטיחים שמתמודדים ביחד, ואת ההתמודדות שלהם עם הלחץ להישגיות והצטיינות לצד חיי חברה צפופים בתנאי פנימייה.
אדר ויצמן (גאיה גור אריה) – סטודנטית לווטרינריה.
אחותה התאומה של ליאור והמנהלת האישית שלה.
עברה לפנימייה בעיקר כי התאהבה בסתיו, אך גם כי ויקי איימה שאם לא תעבור לפנימייה כדי לעזור לאחותה ליאור היא תסלק את ליאור מן הפנימייה.
ליאור ויצמן (גאיה גור אריה) – טניסאית.
אחותה התאומה של אדר, נוהגת לאחר באופן תמידי ואינה מסודרת ומרבה לאבד את חפציה.
גבי לוסטיג (נאיה פדרמן) – ילדה ספורטאית ונאמנה, לוחמת סיף, אלופת אירופה בסיף, המועדפת על ויקי.
תמיד רוצה להיות מקום ראשון ולא אוהבת להפסיד, תחרותית במיוחד.
התאהבה בלביא אך התאכזבה ממנו לאחר שניצחה אותו.
ויקי פריש (מיקי קם) – מנהלת הפנימייה ואמו של עלמה.
מעדיפה את גבי מאשר כל האחרים.
דואגת מאוד לפנימייה והניצחונות חשובים לה יותר מכל, אך למרות זאת היא טובת לב.
עלמה פריש (חן מזרחי) – הבן הלא יוצלח של ויקי שרצתה ללדת בת ולכן כאשר נולד לה בן החליטה בכל זאת לקרוא לו עלמה.
סתיו יולזארי (עמית רהב) – הילד הכי יפה בפנימייה, שחיין, אוהב לישון, חברו הטוב ביותר של יגיל ומעריץ אותו.
מפסיד בכוונה בתחרויות בין-לאומיות כדי לא לשיר את ההמנון שבו הוא מתבלבל.
יגיל חצרוני (עמית מורשת) – החנון של הפנימייה.
חברו הטוב ביותר של סתיו ונערץ על ידו.
מסתובב כל הזמן עם עיתון שיש בו כתבה עליו.
לביא מרציאנו (אור טרגן) – שחקן ג'ודו, אלוף ישראל בג'ודו, מתאהב בקלות.
דוראל דדוש / צפריר בן ארצי (גיא לואל) – הפסיכולוג של הפנימייה, בעל תעודות לא חוקיות.