tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחודש דצמבר 2014 נקשר שמו לכמה מהמועדונים הגדולים בעולם, ליברפול, באיירן מינכן, מנצ'סטר יונייטד, מנצ'סטר סיטי, ארסנל וריאל מדריד.
ב-21 בינואר 2015 חתם בריאל מדריד, החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים, אם כי נמנה גם עם סגל הקבוצה הבוגרת לליגת האלופות.
את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית השלישית ערך ב-8 בפברואר, כשעלה כמחליף בתיקו 2-2 של קבוצתו מול אתלטיק בילבאו ב'.
ב-21 בפברואר כבש את שער הבכורה שלו במדי קסטיליה, בניצחון קבוצתו 0–4 על בראקלדו.
ב-23 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד, כשנכנס כמחליף בדקה ה-50 במקום כריסטיאנו רונאלדו בניצחון קבוצתו 3–7 על חטאפה.
אודגור ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב של ריאל מדריד ב-30 בנובמבר 2016, כשנתיים לאחר שחתם במועדון.
הוא שיחק את כל 90 הדקות במשחק גביע המלך בו ניצחה ריאל מדריד 1–6 את קולטורל לאונסה.
ב-10 בינואר 2017 הושאל להירנפיין ההולנדית וחתם על חוזה ל-18 חודשים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ההולנדית במהלך משחק הבית של הירנפיין מול דן האג.
הוא כבש את שערו הראשון במועדון ב-18 במאי 2017, בהפסד הליגה של הירנפיין מול אוטרכט 1–3.
בעונת 18–2017 שיחק באופן קבוע בהרכב והציג יכולת טובה ביותר כשכבש שער נוסף ב-18 בנובמבר 2017, בניצחון הליגה מול טוונטה.
ב-21 באוגוסט 2018 הושאל לוויטסה ארנהיים ההולנדית.
ב-5 ביולי 2019 הושאל לריאל סוסיאדד מהלה ליגה.
ב-25 באוגוסט כבש את שער הבכורה שלו בלה ליגה, כאשר ניצחה סוסיאדד את מאיורקה 0–1. ב-14 בספטמבר כבש שער נוסף במשחק מול אתלטיקו מדריד, שער זה והופעה נהדרת זיכתה את אודגור בפרס שחקן המשחק.
בתום הסיבוב הראשון בליגה הספרדית נכלל אודגרד בקבוצת הסיבוב.
ב-29 בינואר 2020 הצטיין במשחק הגביע של סוסיאדד מול אוססונה בו כבש ובישל שני שערים ועזר לקבוצתו להעפיל לשלב רבע גמר גביע המלך.
בשלב רבע הגמר, סייע לקבוצתו לנצח את ריאל מדריד בתוצאה 3–4 ולהעפיל לחצי הגמר, באותו משחק כבש שער, אך נפצע והוחלף.
ב-12 באוגוסט 2020 חזר לריאל, לאור בקשתו של זינדין זידאן, מאמן ריאל מדריד, אך לא בלט ולא זכה להזדמנויות רבות.
בינואר 2021 ביקש אודגור לצאת להשאלה.
ב-27 בינואר 2021 הושאל לארסנל מהפרמייר ליג.
יומיים לאחר מכן ערך הופעת בכורה בתיקו 0-0 של קבוצתו עם מנצ'סטר יונייטד.
ב-14 במרץ 2021 כבש שער בכורה בקבוצה במסגרת הפרמייר ליג בניצחון קבוצתו 1–2 על טוטנהאם הוטספר.
בסוף העונה שב לריאל מדריד.
ב-20 באוגוסט 2021 חתם בארסנל על חוזה קבוע בעסקה בשווי 35 מיליון יורו לארבע שנים.
באותה העונה הפך לבורג משמעותי בקבוצה וסיים את העונה עם שבעה שערי ליגה.
בתחילת עונת 2022/23 נבחר לקפטן ארסנל, בגיל 23 בלבד.
הוא סיים את העונה כמלך שערי הקבוצה (יחד עם גבריאל מרטינלי), עם 15 שערים וסייע לארסנל לסיים במקום השני ולשוב לליגת האלופות.
את עונת 2023/2024 סיים אודגור עם 8 שערים ו-10 בישולים בליגה, והיה אחד המצטיינים בעונה בה ארסנל שוב סיימה במקום השני.
ואף היה אחד המועדמים לתואר שחקן העונה בפרמיירליג, אך לא זכה.
במהלך פגרת הנבחרות בספטמבר 2024 נפצע אודוגר, הוא חזר למגרשים לאחר כחודשיים, אך לא הצליח לשחזר את היכולת מהעונות הקודמת ואת עונת 2024/2025 הוא סיים עם 3 שערים ו-8 בישולים בליגה ב-30 הופעות, ובסך הכל הבקיע 6 שערים ב-45 הופעות בכל המסגרות.
אודגור שיחק בנבחרת הלאומית של נורווגיה עד גיל 17 בטורניר עם סקוטלנד, ארצות הברית וצרפת.
הטורניר נערך בטורקיה בינואר 2014.
בספטמבר 2014 שיחק במדי נבחרת הצעירה של נורווגיה במשחק הגמר של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 כשהשלים 90 דקות ולא מנע הפסד של נבחרת נורווגיה 1–2 לפורטוגל שלבסוף זכתה באליפות.
על אף זאת נבחר אודגור לאיש המשחק וזכה לשבחים ממאמן הנבחרת היריבה.
ב-19 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת של נורווגיה במשחק נגד איחוד האמירויות ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שמשחק במדי נבחרת נורווגיה הבוגרת, בגיל 15 ו-253 ימים.
בכך נשבר השיא הקיים של טומרוד קג'לסן, שהיה בן 15 ו-351 ימים בהופעת הבכורה שלו.
ב-30 בספטמבר 2014 זומן לצמד המשחקים של הנבחרת הבוגרת נגד מלטה ובולגריה, במסגרת מוקדמות יורו 2016. הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת במשחק נגד בולגריה כשעלה כמחליף בדקה ה-64 בניצחון נבחרתו 2–1. בגיל 15 ו-300 ימים, הפך אודגור לשחקן הצעיר ביותר אי פעם ששיחק במוקדמות אליפות אירופה.
אודגור הוא בנו של כדורגלן העבר הנס אודגור, ששיחק כקשר בסטרומסגודסט ובסאנדאפג'ורד.
אודגור עדיין למד בבית הספר כשערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו, אבל מאז השלים את לימודיו התיכוניים כשהחל לשחק באופן קבוע.
מרטין ג'וזף אומאלי הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל מרילנד בין השנים 2007–2015, מטעם המפלגה הדמוקרטית.
קודם לכן כיהן כראש עיריית בולטימור.
בין השנים 2023–2024 כיהן כנציב מנהל הביטוח הלאומי של ארצות הברית.
אומאלי, בנם של ברברה ומרטין, נולד בוושינגטון די.
וגדל בערים בת'סדה ורוקוויל במרילנד.
הוא זכה לחינוך קתולי אדוק ומשפחתו ממוצא אירי.
ב-1985 סיים תואר ראשון באוניברסיטה הקתולית האמריקאית בוושינגטון.
ב-1988 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת מרילנד והחל לעבוד כעוזרו לענייני העיר בולטימור של התובע הכללי במדינת מרילנד ואביה של רעייתו לעתיד.
את הקריירה הפוליטית שלו החל במהלך לימודי התואר הראשון, כמתנדב בקמפיין של הסנאטור מהמפלגה הדמוקרטית גארי הארט לנשיאות ארצות הברית.
ב-1982 עבד במטה הבחירות של חברת בית הנבחרים ברברה מיקולסקי בהתמודדותה לסנאט.
ולאחר בחירתה עבד בלשכתה עד 1988.
ב-1990 התמודד בבחירות לסנאט של מדינת מרילנד אך לא נבחר.
ב-1991 נבחר למועצת העיר בולטימור.
ב-1999 התמודד בבחירות לראשות העיר, הוא זכה לרוב של 53% בבחירות המוקדמות של המפלגה הדמוקרטית וניצח בבחירות הכלליות ברוב גדול.
ב-2003 ניצח שוב בבחירות לראשות העיר וזכה לכהונה שנייה בתפקיד.
בתקופת כהונתו התמקד בנושאי שיטור וביטחון, כולל יישום מערכת ממוחשבת לייעול אכיפת החוק על בסיס מידע סטטיסטי, בדומה ל-COMPSTAT, שיטה אותה אימץ ממשטרת ניו יורק.
ב-2006 התמודד למשרת מושל מרילנד, הוא גבר על בוב ארליך, המושל המכהן מהמפלגה הרפובליקנית, ברוב של 52.7%.
כמושל הכניס לשימוש במרילנד מערכת דומה למערכת העזר הממוחשבת לסיוע באכיפת החוק שהפעיל בבולטימור, תוך שילובה בין כלל סוכנויות אכיפת החוק במדינה.
הוא קידם חוקים לביטול עונש המוות במדינה, בעד נישואים חד-מיניים, בעד קנאביס רפואי, בעד הגבלת כלי נשק ובעד הכרה בתושבות קבע של מהגרים לא חוקיים בעלי רקורד חיובי.
אומאלי סיים את כהונתו כמושל בינואר 2015, לאחר מיצוי שתי תקופות הכהונה האפשריות בחוקת מרילנד.
במאי 2015 הכריז על התמודדותו בבחירות לנשיאות 2016. ב-1 בפברואר 2016, לאחר שנכשל באיסוף צירים באסיפות הבחירה באיווה (עם השגת 0.6 מספירת הקולות המקבילים לצירים), הודיע על פרישתו מן המרוץ.
לאחר בחירתו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית, ציין אומאלי כי אין זה זמן לפיוס, ויש להילחם בטראמפ כמו שדיטריך בונהופר לא התפשר במאבקו בנאצים ומרטין לותר קינג לא התפשר במאבקו בקו קלוקס קלאן.
בדצמבר 2023 מונה לנציב מנהל הביטוח הלאומי בידי נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
בשנת 2025 התמודד לראשות הוועדה הדמוקרטית הלאומית, אך סיים במקום השלישי עם 44 קולות בלבד.
הוא נישא לקתרין (קייטי) ב-1990 והם הורים לשני בנים ושתי בנות.
אומאלי היווה בין השאר השראה ליצירת דמותו של טום קרקטי מהסדרה הסמויה.
כמו אומאלי גם קרקטי הוא חבר מועצת העיר בולטימור שזוכה בבחירות לראשות העיר בולטימור על אף היותו לבן בעיר שרובה המוחלט אפרו-אמריקאים ובהמשך נבחר למושל מרילנד.
אומאלי זעם על ההשוואה בינו לבין קרקטי וטען שהוא כמו תרופת הנגד לרעל מהסמויה.
מרטין יו מייקל אוניל הוא כדורגלן עבר צפון אירי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמנה של סלטיק מליגת העל הסקוטית.
אוניל שיחק במשך רוב הקריירה בקבוצת נוטינגהאם פורסט האנגלית, והיה שותף לזכייתה באליפות אנגליה ובשני גביעי אירופה לאלופות.
כמאמן, הוביל אוניל מספר קבוצות באנגליה וכן את סלטיק הסקוטית, לפני שהחל בקריירה בינלאומית כמאמן נבחרת אירלנד.
אוניל החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של דרי סיטי, ועלה לבוגרים של קבוצת ליסברן דיסטילרי מצפון אירלנד בעונת .
כבר בעונת הבכורה שלו הוביל אוניל את דיסטילרי לזכייה בגביע הצפון אירי, לאחר שכבש צמד בניצחון קבוצתו 0–3 על דרי סיטי בגמר הגביע.
בעקבות הזכייה השתתפה קבוצתו בגביע אירופה למחזיקות גביע, ובסיבוב הראשון פגשה את ברצלונה הספרדית.
אוניל כבש את השער היחיד לזכות קבוצתו במשחקה הביתי, בו היא הפסידה 1–3. במשחק נכח סקאוט של קבוצת נוטינגהאם פורסט האנגלית, שהתרשם מיכולותיו של אוניל.
כעבור חודש, באוקטובר 1971, עבר אוניל מדיסטילרי לפורסט תמורת סכום של כ-15 אלף ליש"ט.
אוניל אמנם השתלב היטב בקבוצה, ורשם כבר בעונת הבכורה 17 הופעות ליגה ושני שערים, אך קבוצתו לא הצליחה לשרוד בליגה הבכירה.
אוניל היה לשחקן מפתח בקבוצה ששיחקה בליגת המשנה.
בינואר 1975, לאחר שנתיים וחצי בהן הקבוצה לא הצליחה להיאבק על העלייה, הגיע לקבוצה המאמן בריאן קלאף.
אוניל הוסיף להיות שחקן חשוב במערך הקבוצה תחת קלאף, שהעלה את הקבוצה מהמקום השלישי בטבלה חזרה לליגה הבכירה בסיום עונת .
כבר בעונת הבכורה מאז העפילה נוטיגהאם לליגה הבכירה, היא זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה.
אוניל, שרשם 40 הופעות ליגה ושמונה שערים היה משחקני המפתח של הקבוצה במירוץ לתואר.
באותה עונה הוסיפה נוטינגהאם וזכתה גם בגביע הפוטבול ליג לאחר ניצחון בגמר על ליברפול.
עונה אחר כך סיימה נוטינגהאם במקום השני בטבלה, אך שמרה על גביע הפוטבול ליג, וזכתה לראשונה בתולדותיה בגביע אירופה לאלופות לאחר ניצחון על מאלמה השוודית.
אוניל לא לקח חלק במשחק הגמר בעקבות פציעה ממנה לא הספיק להתאושש בזמן.
עונה אחר כך, כשהקבוצה השלימה זכייה שנייה ברציפות בגביע אירופה, פתח אוניל בהרכב קבוצתו בניצחון במשחק הגמר על המבורג.
בכך, היה שותף אוניל לשנות השיא בהיסטוריה של הקבוצה, ומשחקניה הבולטים באותה התקופה.
אוניל סיים את דרכו בקבוצה במהלך עונת , לאחר כמעט עשור במדי הקבוצה, כשעזב לנוריץ' סיטי.
בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגת המשנה, ולקראת עונת עבר אוניל למנצ'סטר סיטי.
לאחר חצי עונה בלבד חזר אוניל לנוריץ' וסייע לה להעפיל בחזרה לליגה הבכירה.
בעונת עבר אוניל לנוטס קאונטי, וירד איתה לליגת המשנה.
הוא ניסה לחזור לכושר לקראת טורניר מונדיאל 1986, כשחתם בשורות צ'סטרפילד ואחריה בשורות פולהאם, אך במדי שתיהן סבל מפציעות ולא רשם כלל הופעות בליגה, בטרם פרש ממשחק פעיל ב-1985, בגיל 33.
אוניל היה שחקן קבוע בסגל נבחרת צפון אירלנד במהלך כל הקריירה שלו.
הוא החל את דרכו הבינלאומית במדי הנבחרת כשחקן מחליף ב-1971, ושנתיים אחר כך כבר היה לשחקן הרכב וכבש את שעריו הראשונים במדי הנבחרת.
אוניל זכה עם נבחרתו באליפות הבית הבריטית ב-1980, ושנתיים אחר כך הוביל את נבחרתו כקפטן לטורניר מונדיאל 1982 בספרד.
בשלב הבתים הדהימה הנבחרת כשסיימה במקום הראשון בבית, לאחר שוויון 0-0 עם , שוויון 1-1 עם וניצחון מפתיע 0–1 על המארחת.
בשלב הבתים השני הודחו אוניל וצפון אירלנד לאחר תיקו 2-2 מול והפסד, יחיד בטורניר, 1–4 ל.
אוניל פתח בכל חמשת משחקיה של נבחרתו בטורניר.
שנתיים לאחר טורניר המונדיאל, בהופעותיו האחרונות במדי הנבחרת, הוביל אוניל את נבחרתו לזכייה שנייה בטורניר אליפות הבית הבריטית ב-1984. הוא ניסה להיכנס לכושר משחק לקראת טורניר מונדיאל 1986, אך לא הצליח וסיים למעשה את דרכו הבינלאומית ב-1984. בסך הכול רשם 64 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש תשעה שערים.
אוניל החל את קריירת האימון בליגות הנמוכות באנגליה.
את דרכו הוא החל בקבוצת גרנטהאם טאון בשנת 1987, אותה אימן כשנתיים.
לאחר מכן, רשם קדנציה קצרה בקבוצת שפשד צ'רטרהאוס.
בפברואר 1990 התמנה למאמן וויקומב וונדררס, תפקיד אותו מילא בהצלחה במשך ארבע וחצי עונות, כשהעלה אותה לליגות המקצועניות לראשונה בתולדותיה.
ביוני 1995, לקראת עונת , התמנה למאמן נוריץ' סיטי מליגת המשנה, במדיה שיחק בעבר.
הוא התפטר מתפקידו בדצמבר 1995, לאחר כחצי שנה בלבד, בעקבות חילוקי דעות עם הבעלים.
מיד עם עזיבתו התמנה למאמן לסטר סיטי, גם היא מליגת המשנה.
לאחר שהוביל אותה למקום החמישי בסיום העונה הסדירה, הצליחה לסטר להעפיל את העלייה לפרמייר ליג בזכות ניצחון בחצי גמר הפלייאוף על סטוק סיטי, ובגמר על קריסטל פאלאס (2-1 בהארכה).
בעונתו הראשונה כמאמן בפרמייר ליג, עונת , הוביל את לסטר לזכייה בגביע הפוטבול ליג לאחר ניצחון בגמר על מידלסברו, ולמקום התשיעי בטבלה, הרחק מקרבות התחתית.
הקבוצה שמרה על מקומה במרכז הטבלה לכל אורך תקופתו של אוניל בקבוצה.
בעונת הגיעה לסטר עם אוניל עד לגמר גביע הפוטבול ליג אך נוצחה על ידי טוטנהאם הוטספר, ועונה אחר כך הצליחה לזכות בתואר בפעם השנייה תחת אוניל, לאחר ניצחון בגמר על טרנמיר רוברס.
בסיום אותה עונה, לאחר ארבע וחצי עונות מוצלחות כמאמן הקבוצה, סיים אוניל את חוזהו במועדון.
לקראת עונת התמנה למאמן סלטיק מליגת העל הסקוטית, והחליף בתפקיד את ג'ון בארנס וקני דלגליש, שהובילו את הקבוצה למקום השני, 21 נקודות מתחת לאלופה והיריבה הגדולה גלאזגו ריינג'רס.
בעונת הפסידה סלטיק את האליפות לריינג'רס, אך רשמה הצלחה באירופה.
היא שיחקה באותה עונה בגביע אופ"א, והדיחה את בלקברן רוברס, סלטה ויגו, שטוטגרט, ליברפול ובואבישטה בדרך לגמר גביע אופ"א, הגמר האירופי הראשון שלה מאז 1970. במשחק הגמר בסביליה הפסידה סלטיק 2–3 לפורטו של המאמן ז'וזה מוריניו בתוצאה 2–3 לאחר הארכה.
בעונת החזירה לעצמה סלטיק שני תארים מקומיים, כשזכתה באליפות ובגביע.
ב-25 במאי 2005 הודיע המועדון כי אוניל יסיים את דרכו בסיום העונה כדי לטפל באשתו ג'רלדין שחלתה בלימפומה.
משחקו האחרון כמאמן הקבוצה היה גמר הגביע הסקוטי שלושה ימים אחר כך, בסיומו זכתה סלטיק בתואר זה בפעם השלישית תחת הדרכתו.
הוא היה לאחד מהמצליחים שבמאמני סלטיק, כשניצח 213 מתוך 282 המשחקים של קבוצתו.
בחמש עונות כמאמן הקבוצה הוביל אותה אוניל לשלוש אליפויות, שלושה גביעים וגביע ליגה אחד.
בשתי העונות בהן לא זכתה הקבוצה באליפות, היה זה בפער של נקודה אחת ושער אחד מהאלופה.
כמו כן הוא הוביל את הקבוצה לשבירת שיא ניצחונות רצופים בדרבי של גלאזגו (7), ולשבירת שיא בריטניה בניצחונות ליגה רצופים (25).
לאחר שנה מחוץ למגרשים הוא שב לפרמייר ליג כשהתמנה ב-4 באוגוסט 2006 למאמן אסטון וילה כמחליפו של דייוויד אולירי, שהוביל את הקבוצה למקום ה-16. תחילת דרכו כמאמן הקבוצה בפרמייר ליג הייתה מוצלחת.
הקבוצה רשמה תשעה משחקי ליגה רצופים מפתיחת העונה ללא הפסד, ולאחר ירידה בכושרה באמצע העונה, החלה הקבוצה בחודש אפריל 2007 רצף זהה של תשעה משחקי ליגה ללא הפסד בסיום העונה.
בסך הכהל השיגה הקבוצה שיפור של שמונה נקודות וחמישה מקומות במאזנה מהעונה הקודמת, וניצבה במקום ה-11. עם פתיחת עונת , לאחר כישלון נבחרת אנגליה להעפיל ליורו 2008 תחת סטיב מקלארן, עלה שמו של אוניל כמחליף אפשרי לתפקיד מאמן הנבחרת, אך אוניל לא הביע רצון לקבל אותו.
הוא המשיך לאמן באסטון וילה הוביל את קבוצתו לעונה מוצלחת במקום השישי בטבלה, כשהוא מחמיץ את המקום בגביע אופ"א במחזור האחרון של העונה.
עם תחילת עונת העפילה אסטון וילה לגביע אופ"א באמצעות זכייה בגביע האינטרטוטו בעונה האחרונה לקיומו.
היא עברה את שלבי המוקדמות ואת שלב הבתים, והגיעה לשלב הנוקאאוט מול צסק"א מוסקבה.
במקביל, ניצבה אסטון וילה במקום השלישי בטבלה והתקרבה לשלבי הסיום של העונה עם סיכוי להעפיל לליגת האלופות.
אוניל העדיף להתרכז במשחקי הליגה, ועלה למשחק הגומלין מול צסק"א בהרכב משני, שהפסיד וסיים את דרכו במפעל.
בעקבות ההפסד, וילה רשמה עשרה משחקי ליגה רצופים ללא ניצחון, ואיבדה את המקום בין ארבע הראשונות המוביל לליגת האלופות.
את עונה סיימה הקבוצה במקום השישי בטבלה.
את עונת פתחה הקבוצה עם הפסד בפלייאוף העפלה למפעל החדש של אופ"א, הליגה האירופית, מול ראפיד וינה.
למרות זאת, הוסיפה להשתייך לחבורת הצמרת בפרמייר ליג ורשמה ניצחונות ליגה על קבוצות צמרת כמו מנצ'סטר יונייטד, צ'לסי וליברפול.
ב-10 בפברואר 2010 שיחקה הקבוצה לראשונה מזה עשור במשחק גמר, לאחר שהצליחה להעפיל לגמר גביע הפוטבול ליג, אך לא הצליחה לזכות בתואר לאחר הפסד 1–2 למנצ'סטר יונייטד.
בליגה, הוביל אוניל את קבוצתו בפעם השלישית ברציפות למקום השישי בטבלה.
ב-9 באוגוסט 2010, חמישה ימים בלבד לפני פתיחת עונת , הודיע אוניל על התפטרותו מהתפקיד לאחר ארבע עונות.
ב-3 בדצמבר 2011, לאחר יותר מעונה מחוץ למגרשים, התמנה אוניל לתפקיד המאמן בקבוצת סנדרלנד, המועדון אותו אהד מגיל צעיר, כמחליפו של סטיב ברוס שפוטר מתפקידו.
עם הגיעו של אוניל ניצבה הקבוצה במקום ה-16, ובמשחקו הראשון סנדרלנד רשמה הפסד 0–1 לבלקברן רוברס.
אמנם, בחמשת המשחקים הבאים השיגה סנדרלנד ארבעה ניצחונות, כולל ניצחון מפתיע על מוליכת הטבלה דאז, מנצ'סטר סיטי.
בהמשך עלתה סנדרלנד עד למקום התשיעי, תוך שהיא מתמודדת על מקום שיוביל לליגה האירופית.
לאחר שלא הצליחה לנצח בשמונה המחזורים האחרונים, סיימה הקבוצה במקום ה-13 בטבלה.
את העונה שלאחר מכן החלה סנדרלנד עם שאיפות להתברג בחלק העליון של הטבלה, אך סבלה מחוסר יציבות ביכולתה.
לאחר שהגיעה עד למקום ה-11 בטבלה, רשמה הקבוצה רצף של שמונה משחקים ללא ניצחון, עד שב-30 במרץ 2013 פוטר אוניל מתפקידו, שבעה מחזורים לסיום העונה, כשהקבוצה במקום ה-16, שני מקומות ונקודה אחת בלבד מעל הקו האדום.
הוא הוחלף בפאולו די קאניו והקבוצה הצליחה לשרוד בליגה.
ב-5 בנובמבר 2013 מונה למאמן נבחרת אירלנד, במקומו של ג'ובאני טרפטוני, שאיבד סיכוי להעפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014. אוניל צירף אליו כעוזר את קפטן הנבחרת לשעבר, רוי קין.
משחקו הראשון בתפקיד, עשרה ימים לאחר מינויו, הסתיים בניצחון 0–3 על .
בנובמבר 2018, לאחר קמפיין ליגת האומות, סיים את חוזהו בנבחרת.
ב-15 בינואר 2019 מונה למאמן נוטינגהאם פורסט מהצ'מפיונשיפ.
הוא פוטר בסיום העונה, ב-28 ביוני של אותה שנה.
ב-27 באוקטובר 2025 מונה למאמנה הזמני של סלטיק בעקבות התפטרותו של ברנדן רוג'רס מאימון הקבוצה.
אליפות הבית הבריטית (2): ,
מאמן העונה בליגה הסקוטית: 2003/2004
מרטי ריברולה אי בטלייר (בקטלאנית: Martí Riverola i Bataller, נולד ב-26 בינואר 1991 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני שמשחק כקשר בקבוצת אנדורה.
ריברולה גדל במחלקת הנוער של ברצלונה ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, לפני שעבר לבולוניה 1909.
ריברולה נולד בברצלונה וכבר בגיל 6 הצטרף למחלקת הנוער של הקבוצה הבכירה בעיר, ומהבכירות בכדורגל בספרד, ברצלונה.
תחילה שיחק כחלוץ, וכעבור מספר שנים הוסט לעמדת הקשר.
הוא התקדם במהרה בין דרגי הנוער השונים במועדון.
ב-2009 היה קפטן קבוצת הנוער של המועדון, אותה הדריך לזכייה באליפות ספרד לנוער, משחק בהרכבה במשחק הגמר מול סלטה ויגו.
בסוף 2009, בעודו שחקן של קבוצת הנוער, ערך את הופעת הבכורה בברצלונה אתלטיק, ששיחקה בליגה השלישית תחת המאמן לואיס אנריקה.
ריברולה ערך הופעה נוספת אחת במדיה באותה עונה, שבסיומה הצליחה לעלות לליגה השנייה.
בקיץ 2010 השתתף עם הקבוצה הבוגרת בסיבוב קדם העונה שלה, והוא שיחק במשחק ידידות מול ולרנגה הנורווגית.
גם את עונת 2010/2011 החל ריברולה כשחקן של קבוצת הנוער, והוא זכה למספר הזדמנויות בברצלונה ב', לפני שהושאל בינואר 2011 לחצי עונה בוויטסה ארנהיים ההולנדית, אותה אימן אלברט פרר, שחקן ברצלונה בעבר.
הוא ערך את הבכורה בליגה ההולנדית ב-22 בינואר, בהפסד 1-0 לווילם II.
שבוע לאחר מכן בישל שער ראשון במדי קבוצתו החדשה, בניצחון 5-2 על רודה.
ב-12 במרץ הבקיע שער בכורה בוויטסה, בתיקו 1-1 עם הירנביין.
בסך הכול במהלך השאלתו ערך ריברולה 15 הופעות, בהן הבקיע פעמיים.
הוא שב לברצלונה ב', שם הפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה, אותה אימן אוסביו סקריסטן.
ב-6 בדצמבר 2011 ערך את הופעתו הראשונה והיחידה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק ליגת האלופות מול באטה בוריסוב.
בברצלונה ב' הבקיע ריברולה 5 שערים ב-32 הופעות במהלך עונת 2010/2011 והוא עזר לקבוצתו להגיע למקום ה-8.
בקיץ 2012 עזב ריברולה את ברצלונה ועבר לבולוניה 1909 האיטלקית.
ריברולה ערך הופעה בודדת במדי הקבוצה במהלך עונת 2012/2013, ולאחר מכן הוא הושאל למשך עונה לריאל מיורקה, ששיחקה בליגה השנייה בספרד.
במהלך ההשאלה ערך 15 הופעות, 8 מהן כשחקן הרכב, והבקיע שער אחד.
גם לאחר ששב מהשאלתו מיעט לשחק, ולכן בינואר 2015 הושאל פעם נוספת, לריינדורף אלטאך האוסטרית עד סוף העונה.
לאחר ששב מהשאלתו, עבר לפוג'ה שמהליגה השלישית באיטליה.
מרטין אוהר (בצ'כית: Martin Uher; (26 ביוני 1905 – 17 באפריל 1991) היה כדורגלן וחסיד אומות העולם מסלובקיה.
אוהר נולד בעשור הראשון של המאה העשרים בסלובקיה.
בצעירותו היה שחקן במועדון הכדורגל סלובן ברטיסלאבה וכן שחקן בנבחרת הכדורגל הלאומית של צ'כוסלובקיה.
לאחר תום הקריירה הספורטיבית שלו היה שותף בחנות למכירת מוצרי טקסטיל בברטיסלאבה.
לאוהר היו חברים יהודיים רבים.
באביב 1942, כאשר גורשו יהודים מסלובקיה למחנות ההשמדה הציע אוהר לאחת מידידותיו, אליזבת פליישר, מחסה בבית קרוביו.
בשנת 1943 הבריח חלק מבני משפחתה להונגריה, שבאותה עת עוד הייתה חופשייה, ולאחר הפלישה הגרמנית להונגריה במרס 1944 שב אוהר להונגריה והבריח את בני משפחת פליישר בחזרה לסלובקיה.
בעת המרד הסלובקי החביא אוהר את בני משפחת פליישר וכן כחמישה יהודים נוספים במספר מקומות, בהם חנות הטקסטיל שלו.
לאחר המלחמה נישאו אוהר ואליזבת פליישר, אותה הציל בתקופת השואה.
בני הזוג התגרשו מספר שנים לאחר מכן.
בשנת 1990 הכיר יד ושם באוהר בתור חסיד אומות העולם.
מרטין פרידריך קרל אונריין היה גנרל לוטננט בוורמאכט אשר פיקד על יחידות שריון במלחמת העולם השנייה.
אונריין נולד ב-1 בינואר 1901 בעיר ויימאר שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית.
ב-18 במרץ 1918, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, התגייס אונריין כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית.
הוא הוצב ברגימנט החי"ר ה-71 (תורינגיה ה-3), ולחם בקרבות האחרונים של החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה.
ב-25 בספטמבר 1918 הוא נפצע ונפל בשבי, ושוחרר רק בפברואר 1920. על חלקו במלחמה הוענק לו צלב הברזל מחלקה שנייה.
ב-1 באפריל 1920 התגייס לרייכסווהר, וב-1 ביולי 1922 קודם לדרגת לויטננט.
בין 1923–1926 הוא הועסק בתפקידי מטה שונים, וב-1 ביוני 1927 הועלה לדרגת אובר-לויטננט.
ב-1 באוקטובר 1929 הפך להיות שליש גדודי, ב-17 בספטמבר 1931 נשא לאישה את מריה-אליזבת פון ולנברג, וב-1 בספטמבר 1933 הועלה לדרגת ריטמייסר.
עם הפיכתו של הרייכסווהר לוורמאכט ב-1 באוגוסט 1935 מונה למפקד אסקדרון, וב-6 באוקטובר 1936 הפך למדריך טקטיקות באקדמיה הצבאית בדרזדן.
ב-1 באוקטובר 1938 הועלה לדרגת מיור, והוצב במטכ"ל של הקורפוס ה-11.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, היה אונריין קצין מטה בקורפוס ה-11, ולחם יחד עמו במסגרת המערכה בפולין.
ב-15 בינואר 1940 מונה למפקד גדוד סיור, וב-15 בספטמבר הועבר לפיקוד העליון בברלין.
ב-1 בדצמבר 1940 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, וב-15 בספטמבר 1941 מונה למפקד גדוד החי"ר הממונע ה-6. הגדוד שלו השתתף בקרב על מוסקבה כחלק מדיוויזיית הפאנצר השישית, אולם באחד המקרים הוא הורה להסיג את הגדוד במהלך הקרב כדי להציל אותו מהשמדה.
הוא נשפט על כך בפני בית דין צבאי, אולם זוכה וב-28 בפברואר 1942 אף הוענק לו הצלב הגרמני בזהב.
ב-1 באפריל של אותה שנה הוא קיבל פיקוד על רגימנט הרובאים ה-4, אשר במאי של אותה שנה הפך להיות רגימנט פאנצרגרנדיר.
ב-1 ביולי 1942 הוא קודם לדרגת אוברסט.
באמצע יולי 1943 הוא מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפאנצר השישית, ובקרבות חרקוב באוגוסט של אותה שנה, הצליחו יחידות הפאנצרגרנדיר שתחת פיקודו למנוע פריצת דרך של הצבא האדום, ועל כך קיבל ב-10 בספטמבר של אותה שנה את צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-29 באוקטובר 1943 הוא החליף את פרידריך זייברג כמפקד דיוויזיית הפאנצר ה-14, והשתתף עמה בקרב דנייפר.
ב-1 בינואר 1944 הועלה לדרגת גנרל מיור, ועוד באותו חודש השתתף עם הדיוויזיה בקרב קורסון-צ'רקאסי.
על ביצועיו במהלך קרב זה, הוספו ב-26 ביוני 1944 עלי אלון לצלב האבירים שלו.
ב-1 ביולי של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, וב-5 בספטמבר חלה קשה ונאלץ להתאשפז בבית חולים.
הפיקוד על הדיוויזיה הועבר לידי אוסקר מונצל.
ב-1 בדצמבר של אותה שנה חזר לפקד על הדיוויזיה והוביל אותה במהלך קרבות נסיגה קשים אל קורלנד.
ב-11 בפברואר 1945 מונה למפקד קורפוס הפאנצר אס אס השלישי, והוביל אותו עד 5 במרץ עת מסר את הפיקוד לפליקס שטיינר.
ב-24 באפריל הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר קלאוזביץ.
לדיוויזיה היו מעט טנקים, ורובם היו במצב גרוע.
ב-24 באפריל נפל אונריין בשבי בידי גדוד סיור אמריקני.
הוא שוחרר מהשבי בשנת 1947, ועד 1960 פיקד על יחידות שבויים גרמנים שפעלו בשירות הצבא האמריקני וביצעו עבורו משימות עבודה שונות.
בין האזורים שהיו תחת פיקודו נמנה מחנה הריכוז דכאו.
מרטין סטיבן "מרטי" אנגל היה אתלט יהודי-אמריקאי, אלוף ארצות הברית (1953), שיאן ארצות הברית, אלוף המכביות (הרביעית 1953 והחמישית 1957) וסגן-אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים (מקסיקו סיטי 1955) ביידוי פטיש.
אנגל נולד וגדל בניו יורק.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת הלסינקי (1952) שנערכו בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-27 ביוני 1952 זכה אנגל במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אישי חדש של 55.60 מטר.
במשחקים עצמם, הוא עלה לשלב הגמר עם עוד 25 אתלטים בתוצאה של 50.00 מטר.
בשלב הגמר הוא פסל את שלושת הניסיונות שלו.
באליפות ארצות הברית שנערכה בדייטון אוהיו ב-27 ביוני 1953 זכה אנגל במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 56.92 מטר ובכך הגן על תוארו.
בתחרות שנערכה בבולטימור, מרילנד ב-11 ביולי 1953 קבע אנגל ביידוי פטיש שיא ארצות הברית חדש של 59.55 מטר.
שיפור לשיא הוותיק בן ה-40 שנה.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בסוף ספטמבר 1953 זכה אנגל בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 49.87 מטר, לפני ציטרון מארצות הברית (47.72 מטר) ומאירון מישראל (41.18 מטר) ומדליית ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.22 מטר, אחרי ברנרד מאייר (16.36 מטר) וסטן למפרט (15.92 מטר), שניהם מארצות הברית.
נוסף לכך, סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.58 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בסנט לואיס בשנת 1954 זכה אנגל במדליית כסף בידוי פטיש בתוצאה של 56.51 מטר.
במשחקים הפאן אמריקאיים השניים שנערכו במקסיקו סיטי במרץ 1955 זכה אנגל בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, ביידוי פטיש בתוצאה של 53.36 מטר ומדליית ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.62 מטר.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מלבורן (1956) סיים אנגל במקום רביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 59.23 מטר ולכן הוא לא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכה אנגל בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.86 מטר, לפני אורי זוהר (14.01 מטר) וברוך חבס (13.67 מטר), שניהם מישראל וביידוי פטיש בתוצאה של 53.83 מטר, לפני ב.
פיליפס מאוסטריה (41.13 מטר) ופנחס פולונסקי מישראל (39.36 מטר).
בתחרות שנערכה ביונקרס, מדינת ניו יורק ב-11 ביוני 1960 קבע אנגל ביידוי פטיש שיא אישי חדש של 61.74 מטר.
מרטין אודרסקי הוא מדען גרמני בתחום המחשבים ופרופסור לשיטות תכנות במכון EPFL שבשווייץ.
הוא מתמחה בניתוח קוד ושפות תכנות.
הוא פיתח (בשיתוף עם אחרים) את שפת התכנות סקאלה ואת ג'נריק ג'אווה (נקראה לפני כן "פיצה"), ובנה את הדור הנוכחי של מהדר הג'אווה javac .
ב-2007, הוא מונה לעמית של האגודה למחשוב מכונות.
ב-1989, הוא קיבל את הדוקטורט שלו ממכון ETH Zurich תחת ניקלאוס וירת', הוא ידוע בתור המעצב של מספר שפות תכנות, כולל פסקל.
הוא עשה פוסט דוקטורט ב-IBM ו-אוניברסיטת ייל.
ב-12 במאי 2011, אודרסקי ושותפים השיקו את Typesafe (שמה שונה Lightbend, בפברואר 2016), חברה המספקת תמיכה מסחרית, הדרכה, ושירותי סקאלה, והוא משמש כיום כיו"ר ואדריכל ראשי.
במסגרת זו הוא תמך בפיתוח Kojo.
מרטין אלרבי הוא מלחין אנגלי.
מרטין אלרבי נולד בוורקסופ, בנוטינגהאמשייר שבאנגליה.
אחר כך היה תלמיד פרטי של וילפרד ג'וזפס.
הוא למד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, בו למד הלחנה אצל ג'וזף הורוביץ.
יצירותיו בוצעו בפרומס של ה-BBC,על ידי תזמורת גוונדהאוס, תזמורת האופרה של סידני, ובפסטיבלים בינלאומיים רבים.
למשך 7 שנים היה מלחין הבית האזרחי של תזמורת כלי הנשיפה המלכותי Coldstream Guards עם תלמידיו נמנה דניאל ג'ורג'טי.
יצירתו "וריאציות לפי אלגר" שימשה כקטע מבחן בתחרות האיגוד הצפון-אמריקאי לתזמורות כלי נשיפה ממתכת בשנת 2013.
אלרבי מכהן כמרצה אורח במטה למוזיקה של חיל האוויר המלכותי הבריטי, מנהל אמנותי של ההוצאה לאור Studio Music Company בלונדון וכמפיק בכיר ב-Polyphonic Records.
לימד תקופה בראש החוג להלחנה ומוזיקה עכשווית בקולג' למוזיקה בלונדון.
ולכמעט כל כלי נשיפה ותזמורת
מוזיקה לתזמורות כלי נשיפה ממתכת:
2007 - וריאציות לפי אלגר - לרגל מלאת 150 שנה להולדתו של אלגר
דייגו מרטין אלאניס אווילה (בספרדית: Diego Martín Alaniz Ávila; נולד ב-19 בפברואר 1993) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק במאנטה בעמדת הקיצוני.
אלאניס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של דפנסור ספורטינג.
בספטמבר אלאניס הושאל לחובנטוד על מנת לצבור דקות משחק.
ב-15 באוקטובר, אלאניס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד ויז'ה תרסה.
שני משחקים לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה במשחק בליגה נגד טאקוארמבו.
בינואר חתם בריבר פלייט האורוגוואית.
ב-24 במרץ 2013 אלאניס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-2 לליברפול.
ביולי אלאניס הושאל למונרקס מורליה מליגת העל המקסיקנית.
בהמשך, אלאניס הושאל גם לארחנטינוס ג'וניורס ושאפקואנסה.
ביולי חתם בויז'ה אספניולה וכעבור שבוע הושאל לריאל אוביידו, התחנה הראשונה שלו באירופה.
בינואר הושאל לראסינג קלוב דה מונטווידאו.
ב-21 במרץ 2017 אלאניס חתם בגואיאקיל סיטי מליגת העל האקוודורית, ממנה הושאל לליברפול האורוגוואית.
ב-18 ביולי 2018 אלאניס חתם בהפועל רעננה מליגת העל עד סיום העונה, עם אופציה לשלוש עונות.
ב-27 בינואר 2021, אלאניס חתם במאנטה.
מרטין איוונוביץ' אפינגר היה אדריכל רוסי ממוצא גרמני.
ידוע כמתכננו של מגרש הרוסים בירושלים.
למד ארכיטקטוטרה באקדמיה הקיסרית בסנקט פטרבורג.
בשנת 1855 ערך מחקר מקיף על האדריכלות הביזנטית, בין היתר בהר אתוס.
ב-1859 מונה על ידי החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית לאדריכלה הראשי בארץ ישראל על מנת לתכנן את המכלול שרכשה החברה מצפון לעיר העתיקה, שייקרא מגרש הרוסים.
במסגרת זו תכנן אפינגר את בית החולים הרוסי, את כנסיית השילוש הקדוש בירושלים ואת אכסניית הנשים, בנוסף לתוכנית הכללית של המתחם.
ב-1862 מונה לפקח על שיפוץ כנסיית הקבר לאחר השריפה שפרצה בה ב-1808, כנציג הממשלה הרוסית, לצד כריסטוף-אדואר מוס הצרפתי.
לפי מחקרה של פאינה מילשטיין, סביר שאפינגר היה גם האדריכל שתכנן, או לכל הפחות ייעץ לניסן ב"ק בעת הקמת בית הכנסת תפארת ישראל ברובע היהודי.
מרטין טוני ואיקה אולסון (בשוודית: Martin Tony Waikwa Olsson; נולד ב-17 במאי 1988) הוא כדורגלן שוודי המשחק במאלמה מליגת העל השוודית בעמדת המגן השמאלי.
מרטין, הוא אחיו התאום של הכדורגלן מרקוס אולסון.
אולסון נולד ביבלה שבשוודיה, לאב שוודי ולאם ממוצא קנייתי.
אולסון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הוגבורג.
בינואר הצטרף למחלקת הנוער של בלקברן רוברס.
ב-30 באוגוסט 2007, אולסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-2 נגד מייפה במסגרת מוקדמות גביע אופ"א.
ארבעה חודשים לאחר מכן, אולסון ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 1-2 נגד דרבי קאונטי.
בסיום עונת , אולסון נבחר לכדורגלן הצעיר של העונה בבלקברן.
במאי חתם על חוזה לארבע שנים בקבוצה.
ב-24 בספטמבר 2008 אולסון הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק במסגרת גביע הליגה האנגלי נגד אברטון.
ביוני אולסון חתם על חוזה חדש בקבוצה שמשאיר אותו בקבוצה עד שנת .
ב-10 ביולי 2013 אולסון חתם לארבע עונות בנוריץ' סיטי מהפרמייר ליג.
ב-27 באוגוסט אולסון הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק במסגרת גביע הליגה נגד בורי.
בתום העונה, ירדה נוריץ' לליגה השנייה.
במחזור הפתיחה של עונת , אולסון הורחק לאחר שספג כרטיס אדום שנים.
בנוסף, הואשם אולסון בהתנהגות בלתי הולמת כלפי השופט שהרחיק אותו.
כתוצאה מכך, אולסון הורחק לשלושה משחקים נוספים ונקנס ב-3,000 פאונד.
ב-13 בספטמבר 2014 אולסון הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-4 נגד קארדיף סיטי.
חוץ משלושת המשחקים מהם הורחק, אולסון השתתף בכל משחקי הקבוצה עד תום העונה.
בנוסף, נוריץ' חזרה לפרמייר ליג.
ב-17 בינואר 2017 אולסון חתם בסוונסי סיטי תמורת 4 מיליון פאונד.
ב-12 בפברואר 2017 אולסון הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד לסטר סיטי.
בינואר , אולסון חתם בהאקן.
בצעירותו, אולסון שיחק בנבחרות הצעירות של שוודיה.
במאי , אולסון זומן לסגל נבחרת שוודיה.
ב-6 בספטמבר 2011 אולסון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-5 נגד .
אולסון נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012, יורו 2016 ומונדיאל 2018.
מרטין אלן פלדמן (ידוע בשם מרטי פלדמן; 8 ביולי 1934 – 2 בדצמבר 1982) היה שחקן, סופר וקומיקאי בריטי, שהיה ידוע בעיניו הבולטות והפוזלות.
הוא כיכב במספר סדרות קומדיה טלוויזיוניות בריטיות, וזכה בשני פרסי BAFTA.
הוא גם כתב תוכנית רדיו קומית ל-BBC.
הופעת הבכורה של פלדמן בקולנוע הייתה כחלק מקבוצת אנסמבל של שחקני קומיקס בריטים בסרט The Bed Sitting Room בשנת 1969. פלדמן היה הזוכה הראשון בפרס סאטורן, בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, עבור תפקידו כאייגור בסרטו של מל ברוקס, פרנקנשטיין הצעיר, בשנת 1974.
פלדמן נולד ב-8 ביולי 1934 באיסט אנד, לונדון, בנם של ססיליה (לבית קרוק) ומאייר פלדמן, יצרן שמלות.
הוריו היו מהגרים יהודים מקייב, אוקראינה.
הוא זכר עצמו כילד בודד.
פלדמן סבל ממחלה בבלוטת התריס בעטייה הפכו עיניו בולטות ופוזלות.
אירועים שעבר בחייו: פציעה בילדותו, תאונת דרכים, תאונת שיט וניתוח שעבר לשיחזור מראה עיניו, ייתכן שאף הם תרמו למראה עיניו.
הוא הפסיק את לימודיו בגיל 15 והחל לעבוד ביריד בעיירת החוף מרגייט, אך שאף לקריירה כחצוצרן ג'אז, והופיע בתזמורת ג'אז.
פלדמן התבדח כי היה "נגן החצוצרה הגרוע ביותר בעולם".
בגיל 20 החליט להמשיך בקריירה כקומיקאי.
אף שבתחילת דרכו לא בלט כאמן מבצע, הוא הפך לחלק משלישייה קומית - מוריס, מרטי ומיטש - אשר הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרה Showcase של ה-BBC באפריל 1955. בהמשך שנות ה-50 עבד פלדמן ככותב תסכיתים ותסריטים לתוכניות קומיות ברדיו ובטלוויזיה שלה יחד עם רונלד צ'סני, ובהמשך רונלד וולף.
בשנת 1954 פגש פלדמן לראשונה את הקומיקאי בארי טוק.
עם טוק הוא יצר שותפות כתיבה שנמשכה עד 1974. יחד הם כתבו כמה פרקים לסדרות קומיות רבות ובססו את מעמדו של פלדמן כאחד היוצרים הקומיים הבולטים בבריטניה.
בשנת 1968 קיבל פלדמן סדרה משלו ב-BBC בשם "מרטי".
פלדמן זכה בשני פרסי BAFTA.
הסדרה השנייה בשנת 1969 הוחזרה בשם "זהו מרטי".
בשנים 1971–1972 הופיע בתוכנית האירוח "מכונת הקומדיה של מרטי פלדמן" אשר הופקה יחד על ידי חברת ATV הבריטית וחברת ABC האמריקאית ושודרה במשך עונה אחת.
פלדמן הופיע בסרט "פרנקנשטיין הצעיר" של מל ברוקס בתפקיד איגור.
בארצות הברית הוא הופיע אף בתוכנית הטלוויזיה של דין מרטין.
בשנת 1976 כיכב פלדמן בסרט האיטלקי 40 gradi all'ombra del lenzuolo (מילולית: "40 מעלות תחת הסדינים), שהיה קומדיית מין.
הוא הופיע בסרטו של ג'ין ויילדר "הרפתקאות אחיו הנבון של שרלוק הולמס" ובסרט אילם של מל ברוקס.
בשנת 1977 ביים והופיע בקומדיה ההיסטורית The Last Remake of Beau Geste.
הוא היה כוכב אורח במופע החבובות לצד כמה דמויות מרחוב סומסום, ובמיוחד לצד עוגיפלצת, והשווה את עיניו לעיניה של הבובה.
בינואר 1959 נישא פלדמן ללורטה סאליבן (29 בספטמבר 1935 – 12 במרץ 2010) אשר ליוותה אותו עד מותו בשנת 1982. היא נפטרה בגיל 74 בלוס אנג'לס.
חבריו של פלדמן דיווחו במספר ביוגרפיות שהוא משך נשים למרות מראה פניו הבלתי שגרתי.
פלדמן נפטר מהתקף לב, בחדר במלון במקסיקו סיטי ב-2 בדצמבר 1982, בגיל 48, במהלך יצירת הקומדיה הבריטית "צהוב הזקן"; לאחר מותו הוקדש לו הסרט.
בהערות של הבמאי מל ברוקס ל-DVD של הסרט פרנקנשטיין הצעיר, מספר ברוקס על אורח חיים שכלל עישון ותזונה לא בריאה כגורמים שייתכן ותרמו למותו של פלדמן.
פלדמן נקבר בהוליווד סמוך לקברו של באסטר קיטון, אותו העריץ.
מרטין B-26 מראודר הוא מטוס הפצצה בינוני אמריקאי, דו מנועי, שנבנה ויוצר על ידי חברת גלן ל.
מרטין משנת 1941 עד 1945. שימש לראשונה בזירת האוקיינוס השקט בתקופת מלחמת העולם השנייה, כבר בתחילת 1942. המטוס שימש גם בזירה המזרח תיכונית ובזירת מערב אירופה.
אחרי הכניסה לשירות ביחידות האוויריות של צבא ארצות הברית, זכה המטוס במהרה למוניטין של "יצרן־אלמנות" ("widowmaker") בשל שִׁעוּר התאונות הגבוה בדגמים המוקדמים, במהלך המראות ונחיתות.
זאת בשל הצורך להטיס את המטוס במהירויות מדויקות כדי לבצע את אלה, במיוחד בעת גישה סופית אל המסלול טרם נחיתה, כשאחד המנועים לא פועל.
המהירות הרגילה של 150 מייל לשעה (241 קמ"ש) בעת גישה סופית אל המסלול, הייתה מעוררת אימה לטייסים רבים, שהיו מורגלים במהירויות גישה איטיות יותר, וכשהאטו למהירויות שמתחת למה שצוין בספר ההדרכה והשימוש, הזדקר המטוס לעיתים קרובות והתרסק.
ה-B-26 הפך לכלי טיס בטוח יותר לאחר שצוותי הטיסה הוכשרו מחדש, ולאחר שבוצעו שינויים אווירודינמיים במטוס – הגדלת מוטת הכנפיים וזווית הפגיעה כדי לאפשר יכולת המראה טובה יותר, וכן הגדלתם של המייצב האנכי והגה הכיוון.
המטוס סיים את מלחמת העולם השנייה עם שיעור האבדות הנמוך ביותר מכל מפציץ אחר של צבא ארצות הברית.
בסך הכל יוצרו 5,288 מטוסים מסוג זה בין פברואר 1941 למרץ 1945, 522 מאלה הוטסו על ידי חיל האוויר המלכותי וחיל האוויר הדרום-אפריקאי.
עד העת בה נוצר חיל האוויר של ארצות הברית כשירות צבאי עצמאי נפרד מצבא ארצות הברית, בשנת 1947, כל מטוסי ה"B-26 מראודר" כבר הוצאו מהשירות.
לאחר שה"מראודר" הוצא משירות, קיבל הדאגלס A-26 אינוויידר את סימול הדגם "B-26", מצב שהוביל לבלבול בין שני כלי הטיס, עד שתוקן בשנת 1965.
הספר "מרטין – סיפור חייו של מרטין לותר קינג" הוא הספר הראשון מתוך סדרת ספרים לנוער, שכתבה המחברת תמר ורטה-זהבי על מנהיגים ומשנתם - מנהיגים שפעלו בארצם למען שלום ושוויון.
הספר אוייר על ידי המאייר דייוויד הול, ויצא לאור בשנת 2010 בהוצאת "עם עובד".
שני ספרים נוספים שכתבה תמר ורטה-זהבי היו: גנדי : סיפור חייו של מהטמה (מוהנדס) גנדי (יצא לאור בשנת 2011); מנדלה: סיפור חייו של נלסון מנדלה (יצא לאור בשנת 2014).
הספר נחשב ספר עלילתי, והשתלשלות האירועים שבו, מועברת על ידי הסופרת בצורה שתגרום לקורא להזדהות עם הגיבור, בדרך של הצגת סיטואציות, המעמידות בפני הקורא את השאלה, כיצד הוא היה פועל.
הספר מתאר את עולמו של מרטין לותר קינג, ואת הקשיים בהם נתקל תוך כדי המאבק המתמשך להשגת צדק ושוויון בין הלבנים לשחורים.
עלילת הסיפור מתרחשת במאה ה-20 במדינת ג'ורג'יה, שבדרום ארצות הברית.
באותה תקופה, לא ניתנו זכויות אדם בסיסיות לשחורים (אפרו-אמריקאים), בארצות הברית, יתרה מכך, היה קיפוח וחוסר שוויון עמוק.
סיפור העלילה, מתמקד במספר נקודות ציון חשובות בחייו של מרטין.
תחילת העלילה, היא תיאור ילדותו של מרטין לותר קינג, המקיפה את סדרת ההתרחשויות השונות, אשר הפכו את קינג לוחם למען שוויון זכויות לשחורים בארצות הברית.
הקריאה בספר מובילה את הקורא לאורך התרחשויות, שעברו על מרטין הילד: הנסיעה באוטובוס הציבורי, יחד עם אמו לעיר הגדולה לקנות מכונית משטרה.
באותו הזמן הוא מבין, שאין לו רשות לשבת בכל מקום שיבחר לשבת, אלא רק במושבים מאחור.
מרטין נאלץ לעמוד כל הדרך, הואיל וכל ספסלי האוטובוס מאחור תפוסים, בעוד שהמושבים בקדמת האוטובוס פנויים ושמורים ללבנים; סטירת הלחי הראשונה, שהוא - מרטין הילד הקטן, קיבל מהאישה הלבנה בחנות הכלבו.
בשתי אפיזודות אלה שצוינו, הוא כבר חווה את האפליה כנגד השחורים.
במשך הזמן, האפליה הזו הולכת ומתחזקת ומרטין מאבד את חברו הטוב.
באפיזודה זו, הוא מחליט שהמצב אינו יכול להימשך, והוא מבטיח - "בעוד כמה שנים נשב זה לצד זה, לבנים ושחורים".
עוברות השנים, והסופרת מתארת בפני הקורא את פגישתו עם קורטה, אשתו.
ומספרת על אהבת האמת ששררה ביניהם, אהבה שהשפיעה מאוד על חייו.
למרטין וקורטה נולדו ילדים, בעוד מרטין ממשיך להילחם להשגת שוויון זכויות במדינות הדרום בפרט ובארצות הברית בכלל.
מרטין יוצא למאבקים רבים וסוחף אחריו תומכים רבים - לבנים ושחורים, שעומדים לצדו ונאבקים איתו על ביטול ההפרדה הגזעית כמו מקומות ישיבה שוויוניים באוטובוס, ברזי מים, או אפשרות לאכול בכל מסעדה או מזנון שיחפצו וכו'.
תומכים רבים שהצטרפו אליו מוצאים את מותם בעת ההפגנות והמאבקים שארגן ביניהם גם הנשיא ג'ון קנדי.
הסיום של הספר הוא האירוע הגרוע מהכל - מרטין נורה על ידי מתנקש בגיל 39. הוא הותיר מאחוריו אישה, ארבעה ילדים וחלום ילדות שהתגשם.
נכתבו על הספר שבחים וביקורות רבים.
הספר נגע בילדים ובמבוגרים כאחד, הערכים השזורים בו והאיורים בשחור-לבן הם אלו ההופכים אותו למיוחד ומעניין.
אחד המבקרים כתב על הספר, כי לא ידע ולא הכיר את שמו של מרטין לותר קינג.
אולם לאחר שקרא את הספר הוא הפך למעריץ שלו.
לדבריו, מרטין לותר קינג הוא אדם אמיץ, חזק ואדם שמאמין בצדק.
כל שורה העבירה בקורא צמרמורת, ויש לומר תודה למרטין לותר קינג על השוויוניות ועל הישגיו.
זהו ספר שכל אחד חייב לקרוא אותו.
"סיפורו של מרטין, ילד שחור שחי במציאות שלא מאפשרת לו לחיות כילד.
לפני שקראתי את הספר לא היה לי מושג מי הוא ומה הוא עשה בחייו (הקצרים למדי) ועכשיו, אחרי קריאת הספר אני מוריד בפניו את הכובע.
מרטין לותר קינג הוא אדם אמיץ, חזק ואיתן שמאמין בצדק ובדרך שלו.
כל שורה ושורה בספר העבירה בי צמרמורת.
אנחנו פשוט צריכים להגיד תודה על מה שיש לנו.
ספר חובה לכל אחד ואחד."
מרטין לותר קינג (הבן)- הדמות הראשית בספר, מוביל המאבק לשוויון.
קורטה- אשתו של מרטין ואם ילדיו.
מרטין לותר קינג (האב)- אביו של מרטין, כומר בכנסייה.
אלברטה ויליאם קינג- אם מרטין הבן ואשת מרטין האב.
ג'ון קנדי- מועמד לנשיאות ארצות הברית וחבר טוב של מרטין הבן.
יולנדה קינג- הבת הבכורה של מרטין וקורטה.
מרטין לותר קינג השלישי- הבן השני של מרטין וקורטה.
ברניס קינג- הבת השלישית של מרטין וקורטה.
דקסטר קינג- הבן הרביעי של מרטין וקורטה.
מרטיאנוס מינאוס פליקס קפלה (Martianus Minneus Felix Capella) היה סופר פרוזה לטינית של העת העתיקה המאוחרת (פעל בסביבות השנים 410–420), אחד המפתחים המוקדמים ביותר של מערכת שבע האמנויות החופשיות שבנו את החינוך של ימי הביניים המוקדמים.
חיבורו היחיד הוא De nuptiis Philologiae et Mercurii ("על נישואי הפילולוגיה ומרקוריוס"), המכונה גם De septem disciplinis ("על שבע הדיסציפלינות").
על פי קאסיודורוס, מרטיאנוס היה יליד מדאורה - שהייתה עיר הולדתו של אפוליוס - בפרובינקיה הרומית אפריקה (כיום סוק אהראס, אלג'יריה).
נראה שהוא עבד כעורך-דין בקרתגו הרומית.
מרטיאנוס היה פעיל במהלך המאה ה-5, וכתב לאחר ביזת רומא על ידי אלאריק הראשון בשנת 410, אותה הוא מזכיר, אך ככל הנראה לפני כיבוש צפון אפריקה על ידי הוונדלים בשנת 429.
מכתש הירח קפלה נקרא על שמו.
חיבורו האנציקלופדי היחיד, De nuptiis Philologiae et Mercurii ("על נישואי הפילולוגיה ומרקוריוס"), המכונה גם De septem disciplinis ("על שבע הדיסציפלינות") או ה"סטיריקון" (Satyricon), הוא אלגוריה דידקטית משוכללת כתובה בתערובת של פרוזה ושירה מרומזת, פרוסימטרום בסגנון הסאטירות המניפאיות של וארו.
הסגנון מכביר מילים ומעורב, עמוס מטפורה וביטויים ביזאריים.
לספר הייתה חשיבות רבה בהגדרת הנוסחה הסטנדרטית של למידה אקדמית מהאימפריה הרומית הנוצרית של המאה ה-5 ועד לרנסאנס של המאה ה-12. נוסחה זו כללה אהבה של ימי הביניים לאלגוריה (בפרט האנשות) כאמצעי להצגת ידע, ובניית למידה זו סביב שבע האומנויות החופשיות.
מרטיאנוס מציג לעיתים קרובות השקפות פילוסופיות המבוססות על נאופלאטוניזם, האסכולה האפלטונית לפילוסופיה, אותה החלו פלוטינוס וחסידיו.
בדומה לבן-זמנו מקרוביוס, שיצר גם הוא יצירה מרכזית בנושא הדת הרומית הקלאסית, מרטיאנוס לעולם אינו מזהה ישירות את ההשתייכות הדתית שלו עצמו.
חלק גדול מיצירתו מתרחש בצורה של דיאלוג, והשקפותיהם של בני השיח אינן בהכרח מייצגות את דעתו של המחבר עצמו.
הספר, המקיף בקיצור את התרבות הקלאסית המצומצמת של זמנו, הוקדש לבנו.
סיפור המסגרת שלו בשני הספרים הראשונים מתייחס לחיזור ולחתונה של מרקוריוס (עיסוק אינטליגנטי או תועלתני), שנדחה על ידי "חכמה", "חיזוי" וה"נפש", עם "פילולוגיה" הבתולה (למידה, או באופן מילולי יותר, אהבת אותיות ולימוד), שנעשה בן אלמוות תחת חסות האלים, המוזות, המעלות הקרדינליות והחאריטות.
הכותרת מתייחסת לאיחוד האלגורי של העיסוק התועלתני מבחינה אינטלקטואלית (מרקוריוס) בלמידה, דרך אמנות האותיות (פילולוגיה).
בין מתנות החתונה, הן שבע משרתות עבור פילולוגיה.
אלו הן שבע האמנויות החופשית: דקדוק (אישה זקנה עם סכין כדי לחתוך טעויות דקדוקיות של ילדים), דיאלקטיקה, רטוריקה (אישה גבוהה עם שמלה מעוטרת בצורות ביטוי וחמושה כדי לפגוע ביריבים), גאומטריה, אריתמטיקה, אסטרונומיה והרמוניה מוזיקלית.
פרנסיס ייטס מעירה כי דימויים אלה תואמים במידה רבה את הכללים של יצירת תמונות לזיכרון מלאכותי.
כל אחת מהאמנויות המוצגות, נותנת אקספוזיציה של עקרונות המדע שהיא מייצגת, ובכך הן מספקות סיכום של שבע האמנויות החופשיות.
שתי אמנויות אחרות, אדריכלות ורפואה, נכחו בחגיגה, אך מכיוון שהן עוסקות בדברים ארציים, הן היו צריכות לשתוק בחברת האלוהויות השמימיות.
כל ספר הוא הפשטה או אוסף של מחברים קודמים.
הטיפול בנושאים שייך למסורת שחוזרת ל"דיסציפלינות" של וארו, ואפילו לרמיזה האגבית של וארו לארכיטקטורה ורפואה, שבימיו של מרטיאנוס קפלה היו אומנויות של מכניקה, חומר לעבדים חכמים אך לא לסנאטורים.
תוכנית הלימודים הרומית הקלאסית, שהייתה אמורה לעבור - בעיקר דרך ספרו של מרטיאנוס קפלה - לתקופה של ימי הביניים המוקדמים, שונתה אך כמעט ולא חוללה בה מהפכה על ידי הנצרות.
חלקי השירה, בכללותם נכונים ובנויים קלאסית, מחקים את וארו.
בספר השישי, "גאומטריה", קפלה מתאר את סביבתה של ארץ ישראל: "סוריה, מובחנת על ידי שמות רבים.
היא נקראת פלשתינה היכן שהיא סמוכה לערביה, ויהודה ופיניקיה...
מעבר לאדום ושומרון משתרע השטח רחב הידיים של יהודה.
החלק של יהודה הסמוך לסוריה נקרא גליל; הוא נפרד מהחלקים האחרים של יהודה על ידי נהר הירדן העולה ממעיין פניאס...
הרמה השנייה [?] של יהודה ליד ירושלים, בצד זה חמי קלירוהי.
במערב האיסיים, החיים ללא קיום יחסי מין וכל התאוות.
מכאן מעט פנימה מבצר מצדה, שם גבול יהודה; לשם מחובר הדקאפוליס, הנקרא כך משום מספר הערים שבו".
תיאור זה משקף את מקורותיו של קפלה: פליניוס הזקן וסולינוס.
הספר השמיני מתאר מודל אסטרונומי גאוצנטרי מתוקן, בו כדור הארץ נמצא במנוחה במרכז היקום וסובבים סביבו הירח, השמש, שלושה כוכבי לכת והכוכבים, ואילו מרקורי (כוכב חמה) וונוס (נוגה) מקיפים את השמש.
השקפה זו זכתה לשבחים על ידי קופרניקוס בספר הראשון של חיבורו De revolutionibus orelium coelestium.
ניתן להבין בצורה הטובה ביותר את מרטיאנוס קפלה במונחי המוניטין של ספרו.
לאורך כל ימי הביניים המוקדמים, היצירה נקראה, נלמדה וקיבלה פרשנות, והיא עיצבה את החינוך האירופאי בתקופה זו ובתקופת הרנסאנס הקרולינגי.
כבר בסוף המאה ה-5, אפריקאי אחר, פולגנטיוס , חיבר יצירה שעוצבה על פי יצירתו של קפלה.
באמצע המאה ה-6, סקורוס ממור פליקס, מרצה לרטוריקה, קיבל את הטקסט ברומא, והתכוון להפיק ממנו מהדורה.
הערה שנכתבה על ידו, שנמצאת בסוף ספר הראשון (או בספר השני בכתבי יד רבים) על כך שהוא עבד "מאקזמפלארים משובשים ביותר", מעידה כי בערך בשנת 534 הטקסט הצפוף והמפותל של De nuptiis כבר נעשה משובש ללא תקנה על ידי שגיאות סופרים.
גרארדוס ווסיוס הבין בטעות מהערה זו, כי מרטיאנוס עצמו היה פעיל במאה ה-6, מה שהוליד תפיסה שגויה ארוכת שנים לגבי התארוך של מרטיאנוס.
מייקל וינטרבוטום (Michael Winterbottom) מציע כי עבודתו של סקורוס עשויה להיות הבסיס לטקסט שנמצא ב"כמות מרשימה של ספרים ששרדו" מהמאה ה-9.
סופר נוסף מהמאה ה-6, גרגוריוס מטור, מעיד שהיצירה הפכה למעשה לספר הדרכה לבית ספר.
במחקרו משנת 1959 קטלג סי.
Leonardi) 241 כתבי יד קיימים של היצירה, המעידים על הפופולריות שלה במהלך ימי הביניים.
היא זכתה לפרשנות בשפע: על ידי ג'ון סקוטוס, הדוארדוס , אלכסנדר נקאם , ורמיגיוס מאוקסר .
במאה ה-11 תרגם הנזיר הגרמני נוטקר לבאו את שני הספרים הראשונים לגרמנית עילית עתיקה.
מרטיאנוס המשיך למלא תפקיד מרכזי בהעברת למידה עתיקה עד עלייתה של מערכת למידה חדשה שהתבססה על אריסטוטליאניזם סכולסטי.
בסוף המאה ה-13, עדיין נזקף לזכותו של מרטיאנוס שהוא היה "הגורם היעיל" לחקר האסטרונומיה.
מהדורת הדפוס הראשונה של De nuptiis, בעריכת פרנציסקוס ויטאליס בודיאנוס, נדפסה בויצ'נצה בשנת 1499. התאריך המאוחר יחסית של ההוצאה בדפוס, כמו גם המספר הצנוע של המהדורות שיצאו מאוחר יותר, הם סמן לירידה בפופולריות של היצירה, למעט היותה חלוץ חינוכי יסודי באמנויות החופשיות.
במשך שנים רבות המהדורה הסטנדרטית של היצירה הייתה זו של א.
Willis) הפיק מהדורה חדשה עבור טויבנר בשנת 1983.
קנת מרטין אדוארדס הוא סופר ומבקר ספרות בריטי, שמתמחה בספרות בלשית.
מרטין אדוארדס נולד בעיירה בצ'שייר וסיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת אוקספורד ב-1977. הוא עוסק בעריכת דין ובשנת 1984 התמנה לשותף בחברה דה עובד ובשנת 2011 התמנה לרא שמחלקת דיני העבודה במשרד.
בספרה ראשון של מרטין אדוארדס פורסם בשנת 1991 ובמרכזו היה עורך דין מליברפול בשם הרי דבלין.
הספר זכה להצלחה ועם הזמן הפך לסדרת ספרים.
מספר ספרים בסדרה זו זכו בפרסים בתחום ספרות בלשית.
בסך הכל אדוארדס כתב כ-60 סיפורים קצרים.
מרטין אדוארדס כתב מספר ספרים בהם תיאר מקרי פשע שהתרחשו לרבות ספר על הרולד שיפמן.
בנוסף לכתיבה, אדוארדס עוסק בביקורת ספרים.
הוא חיבר ספר The Golden Age of Murder העוסק בספרי בלשות שפורסמו בין מלחמות העולם.
הוא כתב הקדמות למספר ספרים לרסבות ספרים של ג'ואל טאונסלי רוג'רס, סטייסי בישוף, סדרת ספרי בלשות של הרפר קולינס וסדרת ספרי בלשות של הספרייה הבריטית.
בשנת 2017 הוא זכה בפרס Poirot Award.
מרטין אגירה אי אוטגי (בספרדית: Martin Aguirre y Otegui; 4 ביולי 1925 – ?) היה פליט ספרדי מחבל הבסקים, מחסידי אומות העולם, שהציל במלחמת העולם השנייה יהודים ממוות בידי הנאצים ובהם .
מרטין נולד בחבל הבסקים בצפון ספרד.
אביו היה פעיל פוליטי ותמך ב כאשר פרצה מלחמת האזרחים בספרד ב-1936. מסיבה זו, ב-1 ביוני 1937, מרטין ושניים מאחיו, חבייר וחוסו דה-אגירה, פונו בספינה לצרפת ומשם הגיעו לבלגיה, יחד עם קבוצה גדולה של ילדים .
הוריו ברחו עם שאר אחיו הקטנים לצרפת בהמשך המלחמה.
מרטין ואחיו מצאו מקלט בפנימייה קתולית "Kostchoo!
הפנימיה נוהלה על ידי נזירות קתוליות בראשות אם המנזר האחות פראילדה, שסייעה גם היא בהברחת יהודים בהמשך המלחמה.
לאחר שרבים מן הפליטים הבסקים שברחו מספרד הוחזרו למולדתם בכוח, האחות פראילדה הציעה להוריהם לשמור על מרטין ועל אחיו עד שתגמר המלחמה.
האחים נשלחו עם עלייתם לתיכון לפנימייה במכלן.
ב-10 במאי 1940 כוחות גרמנים פלשו לבלגיה, אשר נכנעה לאחר 18 יום.
לאחר הכיבוש, פליטים בסקים, שנתפסו על ידי הכוחות הגרמנים בבלגיה, גורשו חזרה לספרד, שם נרצחו על ידי השלטון הטוטליטרי של פרנקו.
אביו של מרטין נתפס, ישב בכלא בספרד מספר חודשים עד שזוכה על ידי בית המשפט.
אמו של מרטין גם היא חזרה לספרד, יחד עם אחיו הקטנים.
זמן קצר לאחר הכיבוש, מרטין פגש את , כומר קתולי אשר ניהל רשת להצלת יהודים מפני הצורר הנאצי, יחד עם אחיו ג'וריס קאופנס.
רנה פעל בשיתוף פעולה עם , קרדינל קתולי בבלגיה, שהתנגד גם הוא לאידאולוגיה הנאצית.
לאחר אישורה של האחות פראילדה, רנה לקח את מרטין ואחיו תחת חסותו.
בנוסף לפעילותו ברשת ההצלה הקתולית, רנה היה פעיל ב"ארמייה החשאית", הקבוצה הגדולה ביותר ב, ועזר לקשר בין הרזיסטאנס לרשת ההצלה הקתולית של ואן רוי.
רנה דרש זהירות מקסימלית מכל אלו שהגן עליהם.
מרטין עזר לרנה להעביר מסרים בינו לבין פעילים בארמייה החשאית.
רנה רכש, יחד עם עמיתו הרמן פרטאור, אחוזה נטושה בשם "דייקשטיין" בקצה העיר מכלן.
האחוזה שימשה מקום מסתור בנתיב הצלה והברחת יהודים ופליטים נוספים מאיימת הנאצים החל מ-1942. מרטין ואחיו המשיכו ללמוד בפנימייה במכלן, ונרתמו לסייע לרנה רק בחגים ובחופשות.
בשנת 1942, הגיעה לאחוזה ילדה יהודייה בשם ארלט רבקה לופט, אשר הועברה משם לפנימייה של האחות פראילדה, שם הוחבאה עד תום המלחמה.
פרדי ורג'ין, היו שמותיהם הבדויים של שני ילדים יהודיים נוספים שהוחבאו אצל פראילדה.
אלו הועברו מאוחר יותר הועברו לביתם של הזוג ואן הורנביק.
מרטין עזר להעביר מספר ילדים יהודיים דרך דייקשטיין לבתי משפחות שהסכימו להסתירם.
כך למשל שלושת הילדים פרד בילד, שאביו נחטף ונשלח לאושוויץ, הרמן נובאק וילד ששמו הבדוי היה ארמנד.
שלושת הילדים האלו הגיעו כולם מבית הילדים של , אשר שיתפה פעולה עם מספר ארגונים להצלת יהודים, ביניהם רשת ההצלה של ואן רוי ורנה קאופנס, והחביאה בבית הילדים שלה עשרות ילדים יהודים.
לאחר ששהו מספר ימים בדייקשטיין, מרטין לקח את פרד למנזר בווילברוק.
משם אח של רנה, ג'וריס קאופנס, לקח את פרד לבית משפחת רוברקכטס (Robberechts), שם התגורר עד סוף המלחמה.
פרד בילד היגר יחד עם אמו ואחיו הקטן לקנדה.
פרד הפך לדיפלומט קנדי, וכיהן כשגריר קנדה לתאילנד משנת 1979 עד 1983 וכשגריר קנדה לסין ומונגוליה ב-1990. מרטין ופרד נפגשו שוב במפתיע בשנת 1980, וחידשו את הקשר ביניהם.
בשנת 2010, פרד פנה ליד ושם על מנת שיכירו במרטין כחסיד אומות העולם.
בשנת 2011, מרטין הוכר רשמית כחסיד אומות העולם, וקיבל את התואר משמעון פרס.
מרטין דייוויד רובינסון , המכונה בשם הבמה מרטי רובינס, היה זמר-יוצר, שחקן, מפיק קולנוע ונהג מכוניות מרוץ בנאסקאר.
רובינס היה אחד מזמרי הקאנטרי הפופולריים והמצליחים ביותר במשך שלושה עשורים של קריירה שנמשכה מסוף שנות ה-40 ועד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1961, זכה רובינס בפרס גראמי על שירו "אל פאסו".
רובינס נולד בגלנדייל שבאריזונה בשנת 1925. בילדותו, מצבו המשפחתי היה קשה, ואביו עבד בעבודות מזדמנות כדי לפרנס את המשפחה, שמנתה עשרה ילדים.
אביו היה שתיין, ובעיות השתייה שלו הובילו לגירושין מאמו של רובינס בשנת 1937, כאשר רובינס היה בן 12. בגיל 17 עזב רובינס את הבית כדי לשרת בצי ארצות הברית, שבו שירת במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוא הוצב באיי שלמה באוקיינוס השקט.
כדי להעביר את הזמן במהלך המלחמה, הוא למד לנגן על גיטרה, והתחיל לכתוב שירים.
במהלך המלחמה, הוא נחשף לקיומה של מוזיקה הוואית, וזו מצאה חן בעיניו.
לאחר המלחמה, הוא זכה לתהילה בהופעות במועדונים בעיר הולדתו ובסביבתה.
רובינס הושפע בכתיבתו מסיפורים על המערב הפרוע, שסיפר לו סבו בילדותו.
רובינס התחתן עם מריסונה "מארי" בולדווין ב-27 בספטמבר 1948. לזוג נולדו שני ילדים - רוני וג'נט, והם היו נשואים במשך 34 שנים, עד למותו של רובינס.
לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1947, יצר רובינס תוכנית אירוח משלו והופיע בטלוויזיה המקומות בפיניקס.
באחת מהתוכניות התארח ג'ימי דיקנס הקטן, ולאחר מכן השיג לרובינס חוזה הקלטות בקולומביה רקורדס.
בשנת 1956 הקליט את שיר הקאנטרי הראשון שלו, "Singing the Blues" ושנה לאחר מכן הוציא שני להיטים נוספים - "A Sport Sport Coat" ו-"The Story of My Life".
בשנת 1959 הוציא רובינס את השיר הכי מוכר שלו, "אל פאסו", שעליו זכה בפרס גראמי.
השיר מסמל את התחלת הקשר של רובינס עם סגנון "הבלדה המערבית", סגנון שהפך למרכיב מרכזי בקריירה שלו.
שירים מאוחרים יותר שהקליט שזכו לשבחים כוללים את "Big Iron", "Don't Worry" ו"Honkytonk Man".
על שם השיר האחרון נקרא סרטו של קלינט איסטווד משנת 1982, ורובינס שיחק בסרט בהופעתו האחרונה לפני מותו.
רובינס נודע בהופעותיו בנאשוויל, טנסי, ובעקבות כך עיתונאית המוזיקה מרי הארון כתבה עליו ביקורת חיובית בעיתון הגרדיאן.
בנוסף להקלטותיו ולהופעותיו, היה רובינס נהג מכוניות מרוץ, והתחרה ב-35 מרוצי NASCAR, שמתוכם סיים שש פעמים בעשירייה הראשונה.
בשנת 1967, רובינס שיחק את עצמו בסרט מרוצי המכוניות "Hell on Wheels".
המירוץ האחרון שלו התקיים ב-7 בנובמבר 1982, חודש לפני מותו.
רובינס חלה במחלת לב וכלי דם בשלב מוקדם של חייו.
לאחר שלקה בהתקף הלב השלישי שלו, ב-2 בדצמבר 1982, הוא עבר ניתוח מעקפים.
רובינס לא התאושש מהניתוח, ומת שישה ימים לאחר מכן, ב-8 בדצמבר, בבית החולים סנט תומאס בנאשוויל.
הוא היה בן 57 במותו.
במהלך הקריירה שלו, רובינס הקליט יותר מ-500 שירים, פרסם למעלה מ-60 אלבומים, וזכה בשני פרסי גראמי.
רובינס נבחר להיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי, ולהיכל התהילה של כותבי השירים של נאשוויל.
כמו כן, האקדמיה למוזיקת קאנטרי בחרה בו לאמן העשור של שנות ה-60. רובינס זכה להצלחה מסחרית בז'אנר הקאנטרי ובפופ, ושירים רבים שלו זכו לגרסת כיסוי על ידי אמנים מפורסמים רבים אחרים, שביניהם ג'וני קאש, גרייטפול דד, ואלביס פרסלי.
המוזיקה שיצר ממשיכה להשפיע על תרבות הפופ גם בימינו.
שירו "Big Iron" הופיע במשחק הווידאו "Fallout: New Vegas", ושירו "אל פאסו" מופיע מספר פעמים בפרק הסיום של הסדרה "Breaking Bad", שנקרא בשם זהה.
חברת מרטין (שם רשמי באנגלית: C.