tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החברה החלה להשכיר את המבנים שבבעלותה לפעילות לוגיסטית לצדדים שלישיים, מאז היא פועלת כחברת נדל"ן.
במאי 1997 פרסמה חברת ערד השקעות תשקיף הנפקת זכויות.
במסגרתה גובשה עסקת ישרס-ערד, באוגוסט 1997, בין חברת ערד לאייזנברג.
בה מכר את החזקותיו בישרס, לערד, בדרך של הנפקת זכויות במחיר העולה ב-90% ממחירן בבורסה באותה עת (אף על פי ששווייה הבורסאי באותה עת של ישרס היה כ-110 מיליון דולר, המחיר שנקבע היה לפי שווי של 200 מיליון דולר).
היות שערד היא חברה ציבורית והיות שמדובר בעסקה בין חברה לנושא משרה בה, אייזנברג, דרשה העסקה אישור האספה הכללית של בעלי המניות, לרבות אישור מיוחד של שליש מקולות בעלי המניות שאינם בעלי עניין אישי בעסקה.
במקביל עשה אייזנברג מאמצים למצוא משקיעים שיצביעו בעד אישור האספה, לצורך כך נפגש עם בנימין יסלזון והציע לו לרכוש כ-7.5% ממניות ערד, שהחזיק באמצעות חברה בשליטתו בשם "אשרת יועצים פיננסים בע"מ".
ב-17 באוגוסט 1997 מכר אייזנברג ליסלזון, בעסקה מחוץ לבורסה, את אותם 7.5% ממניות ערד שהיו בידי "אשרת".
ההצבעה באספה הכללית של ערד נערכה ביום ב-17 באוגוסט 1997 ואליה נשלחו, מטעמו של יסלזון, ומטעם לקוחותיו האחרים של ספיר מספר אנשים בעלי יפוי כוח לצורך ההצבעה.
אנשים אלה לא ידעו בשם מי הם מצביעים וחלקם נדרשו על ידי אייזנברג שלא להזדהות.
חלק ממיופי הכוח תודרכו ימים מספר קודם לכן על ידי הרי ספיר, כי עליהם להתייצב במקום האספה, לפנות לשלמה אייזנברג והוא יאמר להם כיצד להצביע.
מיופי הכוח אכן עשו כפי שנתבקשו ובפגישתם עם אייזנברג, אשר גם בה לא נאמר להם בשם מי הם מצביעים ובמה מדובר, אמר להם אייזנברג כי כאשר יקרא בשמותיהם, עליהם לומר שהם בעד.
אחד ממיופי הכח, עובד חברת ערד, הונחה על ידי שלמה אייזנברג להצביע בעד העסקה, מבלי שידע כי עבור מי הוא מצביע.
ואכן, באספה הכללית, בין השאר בזכות הצבעתם של מיופי הכח, נתקבלה החלטה לאשר את עסקת ישרס.
אחר כך דיווחה חברת ערד לבורסה, כי באספה הכללית היו מיוצגים ב-82% מכלל בעלי המניות בחברה וכי עסקת רכישת מניות ישרס על ידי ערד אושרה כנדרש.
לאחר הנפקת הזכויות החזיקה קבוצת אג"ש שהוביל אייזנברג ב-87.6% ממניות חברת ערד.
ב-6 בנובמבר 1997, נעצרו שלמה אייזנברג, בנימין יסלזון והרי ספיר בידי רשות ניירות ערך, בעקבות העסקאות שבוצעו.
לאחר הליך משפטי שנמשך שבע שנים גזר בית המשפט המחוזי בתל אביב על אייזנברג עונש של שנה וחצי מאסר בפועל, מאסר על תנאי לשנה וחצי וקנס בסך מיליון שקל.
על מנהל התיקים הרי ספיר נגזר עונש של מאסר על תנאי למשך חצי שנה וקנס בסך 200 אלף שקל.
בנוסף, הוטל קנס בסך 100 אלף שקל על חברת ערד.
שני עורכי הדין שייצגו את אייזנברג בהליך המשפטי, עו"ד דוד ליבאי ועו"ד ליפא מאיר, קיבלו שכר טרחה של כחצי מיליון דולר.
עם הרשעתו של אייזנברג בפסק דין חלוט, פקעה כהונתו כדירקטור בחברות ציבורית, בהתאם להוראות חוק החברות.
אייזנברג התפטר מהדירקטוריונים של כל החברות שבהן היה קשור ונכנס לכלא.
בהתאם לחוק, רק חמש שנים לאחר הרשעה פלילית הוא יכול היה להתמנות שוב לתפקיד דירקטור.
עם זאת המשיך לכהן, לאחר ששוחרר מהכלא, בתפקיד מנהל עסקים ראשי וממלא מקום מנכ"ל של חברת ישרס, מנהל עסקים ראשי במלם תים, מנכ"ל ערד השקעות ומנהל עסקים ראשי באוסיף ובעוגן נדל"ן, שתי חברות שנרכשו על ידי חברת ישרס.
באוקטובר 2008, כ-64% ממניות חברת הנדל"ן אוסיף נרכשו מארקדי גאידמק תמורת 135 מיליון שקל.
שווי החברה בעסקה היה נמוך בכ-80% מהשווי שלפיו רכש גאידמק את השליטה באוסיף בתחילת אפריל 2007 מידי האחים דורון אביב ודפנה הרלב, כ-1 מיליארד שקל.
אחר כך נרכשו שאר המניות ואוסיף הפכה לחברה בת פרטית של ישרס, ונמחקה מהמסחר בבורסה.
בסוף 2010 חזר איזנברג לכהן כדירקטור או יושב ראש בחברות השונות שבשליטתו.
אייזנברג שולט, ישירות או בעקיפין, בשורה של חברות ציבוריות ופרטיות ובנדל"ן.
החזקותיו העיקריות, נכון לשנת 2018, כוללות את.:
ערד השקעות ופיתוח תעשייה בע"מ (37.25%)
ישרס חברה להשקעות בע"מ (59% דרך ערד וב-10.5% מחזיק אייזנברג ישירות)
רסקו מגורים בע"מ (לשעבר אוסיף השקעות ופיתוח) (100%)
בשותפות עם רעיתו הוא מחזיק בחברות הפרטיות "אשרת יועצים פיננסים" ו"תאשור מימון והשקעות", באמצעותם הם מחזיקים מניות בשורה של חברות הרשומות למסחר בבורסה וחברות פרטיות.
בנו הבכור, אליהו אייזנברג, שימש כיו"ר ערד השקעות בעת שאייזנברג ריצה את מאסרו.
אליהו אייזנברג, מכהן גם כדירקטור בחברת תים, ובעל תואר דוקטור בפיזיקה תאורטית ומרצה באוניברסיטת תל אביב.
בתו, רויטל קליין, מכהנת כדירקטורית בישרס, כיו"ר דירקטוריון פרדס תעשיות והועסקה כמהנדסת מערכות בקבוצת מלם תים.
בנו הצעיר, אורי אייזנברג, פעיל בשוק ההון ועוסק בהנפקת חברות נדל"ן זרות בבורסת תל אביב, חלקם בשותפות עם אביו.
שלמה מאיר אוסטרזצר (15 בינואר 1928 – 15 במרץ 2023) היה סגן המהנדס הראשי בתעשייה האווירית לישראל, הקים את חברת תאת טכנולוגיות (לשעבר ת.א.ת.
תעשיות אביזרי תעופה) וניהל אותה במשך קרוב ל-40 שנים.
שלמה אוסטרזצר נולד בשנת 1928 בעיר דיסבורג שבגרמניה, כבן יחיד להוריו, שמואל דב אוסטרזצר והנדא (הלה) אוסטרזצר לבית דורפלר.
המשפחה עזבה את גרמניה בשנת 1933 עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, והשתקעה באנטוורפן, בלגיה, שם שימש אביו כמורה בבית הספר "יסודי התורה", ולאחר מכן כמנהלו.
עם פלישת הנאצים לבלגיה במלחמת העולם השנייה ברחה המשפחה לצרפת, ובשלב יותר מאוחר הגיעה לשווייץ.
לאחר סיום המלחמה שבו הוריו לבלגיה והוא המשיך את לימודיו במכון הטכנולוגי של ציריך (ETH), וב-1953 קיבל תואר MSc בהנדסת מכונות.
לאחר מכן עבד כמהנדס בחברת פוקר (תעופה) (Fokker) ההולנדית במשך חמש שנים.
ב-1958 עלה לישראל והשתלב כמהנדס בתעשייה האווירית.
בתפקידו האחרון שם שימש כסגן המהנדס הראשי, ואת תפקיד המהנדס הראשי קיבל לבסוף משה ארנס.
בין השנים 1963 ל-1969 שהה עם משפחתו בצרפת, כחבר במשלחת משרד הביטחון.
לקראת סוף שהותו שם עבד בחברת Intertechnique.
בעקבות האמברגו הצרפתי על ישראל ב-1969, וביוזמת מנכ"ל משרד הביטחון משה קשתי, חזר אוסטרזצר לישראל כדי לסייע בתעשייה הביטחונית בארץ, והקים עם הימן שמיר את חברת ת.א.ת.
תעשיות אביזרי תעופה, הנקראת כיום תאת טכנולוגיות.
שותף שלישי בחברה היה נתן (ניותק) אלדר.
החברה התמחתה בין השאר במערכות קירור ומעבירי חום למטוסים, עליהם רשם מספר פטנטים.
מוצרי החברה הורכבו במטוסים אזרחיים וצבאיים רבים, כולל מטוס הכפיר הישראלי.
את חברת תאת טכנולוגיות ניהל במשותף עם דב צאלים עד לשנת 2008, אז פרש, בגיל 80. במהלך כהונתו כמנכ"ל החברה מניותיה נרשמו למסחר בבורסת NASDAQ במרץ 1987, ובאוגוסט 2005 נרשמו למסחר גם ב.
היה נשוי עד לפטירתו לאסתר (אתי) לבית זמיר.
בתו מיכל נשואה לפרופ' דוד הראל.
רבי שלמה איזקסון (1876 - 29 ביולי 1947) היה רב ואב"ד ברומאן, נכדו של רבי דוד מייסד חסידות רומאן, ואדמו"ר בשושלת נדבורנה.
נולד בקאלוש בשנת תרל"ו לרבי יצחק לייפר מהערץ שהיה בנו של רבי אהרן אריה לייב לייפר ולבתיה בתו של רבי דוד איזקסון מרומאן, נשא לאישה את סימא רייזל בתו של רבי מאיר מקרעטשניף, לאחר פטירת סבו נקרא למלא את מקומו כרב ואב"ד העיר רומאן, כיהן במשרה זו כחמישים שנה.
רבי שלמה התכתב בהלכה עם רבנים מרומניה ומטורקיה, נודע בתפילותיו שהיו בקול רם שנשמע למרחוק.
בזמן ה הפך האזור היהודי ברומאן לגטו פתוח.
רבי שלמה לא שינה מסדר יומו והמשיך להתפלל בקביעות בבית הכנסת, באחת הפעמים שהתפלל בבית הכנסת נורו לעברו יריות שפגעו בסידור שבו התפלל, אולם רבי שלמה לא נפגע.
נפטר בי"ב באב תש"ז, ונקבר באוהל הרבנים בבית הקברות היהודי בעיר.
את מקומו ברבנות רומאן מילא בנו רבי מאיר איזקסון.
חתנו גיסו רבי יצחק מראחוב, נרצח בשואה
רבי אברהם ישכר בער, רבה של פוליאן רוסקובה וחתנו של רבי ישראל חיים פרידמן מראחוב מחבר הספר 'לקוטי מהרי"ח', נרצח בשואה
רבי אהרן אריה, נפטר בירושלים
חתנו רבי מנחם פרנקל, סגן ראש עיריית רמלה וראש המועצה הדתית בעיר.
רבי ישראל לייפר, חתנו של רבי יוסף לייפר מנירדהאז, נרצח בשואה
רבי דוד יצחק, נפטר ברומאן.
רבי מאיר, האדמו"ר מרומאן - סטטן איילנד, ארה"ב
נפטר בירושלים כ' אייר תשנ"ח.
הרב שלמה אליהו מילר הוא ראש כולל ופוסק הלכה חרדי קנדי-אמריקאי.
חבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית.
הרב מילר הוא הפוסק הליטאי הבכיר בטורונטו שבקנדה, שבה הוא מנהיג כולל אברכים מפורסם שאותו ייסד, ועומד בראש בית הדין של הקהילה.
במקביל הוא עומד גם בראש כולל בלייקווד, ניו ג'רזי ובראש בית הדין של 'ועד הרבנים דלייקווד'.
נחשב לידידו הקרוב ושותפו לדרך של הרב אברהם דב ברומברג.
בשנת 2020 צורף כחבר מועצת גדולי התורה.
שלמה אהרוני (1955 - 18 בפברואר 2019) הוא ספורטאי ספורט נכים ישראלי, השתתף ארבע פעמים ב.
אהרוני נולד בגולפיגאן שבאיראן ובהיותו בן שלוש עלתה משפחתו לישראל.
גדל במחנה העולים בחצור הגלילית ובחולון.
בשנת 1973 התגייס לשירות צבאי בחטיבת גולני.
בנובמבר 1974, במהלך סיור לילי בגבול לבנון, נפצע מפליטת כדור ונפגע בעמוד השדרה.
הוא נותר משותק בגפיים התחתונות ועבר תקופת שיקום, לאחריה החל לעסוק בספורט שיקומי והתמקד בקליעה ובטניס שולחן.
ב התחרה בטניס שולחן ליחידים.
ב וב התחרה בטניס שולחן ליחידים ולזוגות.
בשנת 2018 הוענק לו אות "מופת שיקומי" של משרד הביטחון.
אהרוני היה בעל תואר ראשון במדע המדינה ולימודי עבודה מאוניברסיטת תל אביב.
למד לימודי אמנות במכון אבני ועסק בציור ובפיסול.
שלמה אטיאס הוא מנהל ישראלי המכהן כמנהל הרשות להשקעות ולפיתוח התעשייה והכלכלה במשרד הכלכלה והתעשייה.
בעברו כיהן כמנכ"ל יובלים אשדוד בע"מ, כמשנה למנכ"ל הפניקס חברה לביטוח בע"מ, כמנכ"ל מבטחים קרנות פנסיה (מבטחים החדשה), מנכ"ל מבטחים מוסד לביטוח סוציאלי של העובדים, מנכ"ל חברת עובדים ויו"ר דירקטוריון בחברות רבות.
אטיאס נולד בעיר פאס שבמרוקו, בספטמבר 1962 עלה עם הוריו לישראל, לעיר שדרות.
הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מאוניברסיטת בן-גוריון, למד לימודי תעודה בניהול עסקי בנדל"ן באוניברסיטת תל אביב, וקאוצ'ינג עסקי במרכז הישראלי לניהול.
בשנים 1999–2000 במהלך עבודתו כמנכ"ל בחברת העובדים, כיהן כיו"ר דירקטוריון פעיל בחברת קרן השקעות וחברות בנות, דירקטור בחברת "הארגז בע"מ", דירקטור בחברת משען בע"מ, דירקטור בחברת מת"ס, ודירקטור בחברת הבונה בע"מ.
בשנים 2002–2004 כיהן כמנכ"ל מבטחים קרנות פנסיה (מבטחים החדשה) ומבטחים גמל והשתלמות, הקים את מערכי השיווק, התפעול, הדרכת עובדים ומנהלים, המחשוב וגבייה, תשתית פיזית, רישות עסקי מול גורמי הון, ביטוח וממשלה.
תפקידו אופיין בעבודה שוטפת מול אגף שוק ההון והביטוח במשרד האוצר.
אטיאס תמך וקידם את חתימת הסכם העבודה עם ועד העובדים אשר יצר מערכת עבודה תועלתית לחברה ולהבטיח שקט תעשייתי.
בשנים 2004–2005 כיהן כמשנה למנכ"ל הפניקס חברה לביטוח בע"מ.
ניהל והוביל תהליכי חיסכון לטווח ארוך בחברה ובנה תשתיות תפעוליות, מחשוביות, משפטיות ורגולטוריות של פעילויות חיסכון לטווח ארוך, בנה תוכנית אסטרטגית לשיווק ישיר של חיסכון פנסיוני ארוך טווח.
ניהל תאגיד בהיקף תקציבי גדול הנותן שירותי הפעלה של מים וביוב, הפקת מים והפעלת מכון טיהור שפכים לעיר אשדוד, תכנון תוכניות אב למים וביוב, הקמה והפעלת מערך גבייה עבור שירותי המים והביוב לכ־85,000 צרכנים.
אטיאס עבד מול הרשות המוניציפלית המקומית, רשויות תכנון, ועדות מקומיות ואזוריות לתכנון ובניה, המשרד להגנת הסביבה, משרד הבריאות ועוד.
בשנת 2020 הממשלה אישרה את מינויו של שלמה אטיאס למנהל הרשות להשקעות במשרד הכלכלה והתעשייה.
אטיאס הוא תושב העיר יבנה, נשוי ואב לשלושה.
שלמה אורן ויינברג (מרץ 1889 – 16 במאי 1955) היה אדריכל נוף ישראלי.
במשך כשלושים שנות פעילות עיצב ויינברג עשרות גני נוי ציבוריים ופרטיים, ותוכניות נוף סביב מבנים שונים.
שלמה אורן ויינברג נולד במרץ 1889 ברומניה, תחת השם סולומון ויינברג.
בילדותו עבר עם משפחתו לטורקיה, שם למד בבית ספר תיכון (ליצאם) צרפתי.
שם, המשפחה השתתפה בניסיון שלא צלח להקמת מושבה חקלאית יהודית, שמטרתה הסופית הייתה עלייה קבוצתית לארץ ישראל.
בקולוניה ביקר נשיא ההסתדרות הציונית העולמית אוטו ורבורג, וסייע לויינברג לקבל מלגת לימודי חקלאות מטעם ההסתדרות הציונית.
בגיל 17 נסע ויינברג לגרמניה, על מנת ללמוד בבית הספר החקלאי באהלם שליד הנובר.
בית הספר היה בית ספר חקלאי יהודי שפעל משנת 1893 ועד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בבית הספר התגבשה קבוצת אדריכלי נוף שהפכו לראשוני מתכנני הנוף בקיבוצים.
בנוסף לויינברג, הקבוצה כללה את יחיאל סגל וחיים לטה.
החל מ־1909 עבד ויינברג במשתלות, וכן כעוזר אדריכל הגנים בעיר ארפורט.
שם, עסק ויינברג בתכנון בית קברות בגודל 100 הקטר, ולאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה אף ריכז את העבודה בעצמו.
בהמשך המלחמה התנדב ויינברג לצבא הקיסרות הגרמנית ונפצע.
אחרי המלחמה למד ויינברג בבית הספר הגבוה לגננות בפילניץ, דרזדן, וקיבל את התואר "רב גנן מדופלם".
בעקבות עיסוקו החקלאי והתגברות האנטישמיות בגרמניה התקרב ויינברג לרעיון הציוני, ולאחר הצעה של פרנץ אופנהיימר ושלמה דיק החל לעבוד כמדריך חוות הכשרה במפעל הפליז 'מסינגוורק' באברסוולדה,שהיה בניהול יהודי.
שם, נישא ויינברג לאלישבע והוליד את שני ילדיו.
בשנות העשרים יצא ויינברג לסיור מקצועי בתוניס, אלג'יריה ודרום צרפת, בסופו, בשנת 1925, עלה לישראל.
לאחר העלייה עבד ויינברג לתקופה קצרה כמורה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, ולאחר מכן לימד חקלאות בבית הספר החקלאי לנערות בנהלל (כיום כפר הנוער ויצו נהלל).
באותה תקופה ויינברג עדיין לא שלט היטב בשפה העברית.
ועל כן כתב ויינברג את הרצאותיו בגרמנית, ותלמידה שדיברה את השפה תרגמה אותן לעברית בתעתיק לטיני אותו ויינברג הקריא.
הדבר עורר התנגדות בעיתונות, כאשר אברהם ברוך פרסם בעיתון הארץ מכתב פתוח המגנה את ויינברג.
מספר ימים לאחר מכן שלח שאול אביגור מכתב למנהלת בית הספר חנה מייזל שוחט בו הוא קרא לפעולה בנושא, ונציגי הסתדרות המורים קראו לפיטוריו.
מייזל התנגדה לכך בשל מומחיותו של ויברג בחקלאות, וטענה כי הוא שוקד על לימוד העברית.
לבסוף רכש ויינברג את השפה, ונשאר ויינברג ללמד בנהלל עוד כחמש שנים.
בשנת 1932 עזב ויינברג את משרת ההוראה בנהלל, והחל להתרכז בתכנון גנים בלבד, וב-1936 התקבל כחבר בקיבוץ יגור.
בשני העשורים הבאים, ביצע ויינברג עבודות תכנון נוף במבנים, פארקים ומוסדות מסוגים רבים.
בין היתר תכנן ויינברג בבתי הבראה, גנים ציבוריים, ביניהם גן המלך בנתניה וגן המצודה בצפת, וכן בתי קברות בקיבוצים גת, שפיים, מעוז חיים, ועוד, בתי ספר בעפולה, עמק חפר, ובכפר הנוער בן שמן, גנים פרטיים בחולון, נתניה, הר כרמל ועוד, ובמספר מפעלי תעשייה באזור הצפון.
ויינברג ביצע תכנון נוף כולל בקיבוצים רבים, ביניהם גליל ים, כפר המכבי, פלמחים, החותרים, מסילות, רמת רחל, חולתה, מנרה וגינוסר.
כמו כן היה ויינברג מעורב בתכנון קריית טבעון עוד בשלביו הראשונים.
בקיבוץ יגור בו חי, תכנן ויינברג את הנוף סביב חדר האוכל ובית הקברות.
כמו כן תכנן ויינברג גני נוי בעין חרוד, בית אלפא וגבע.
בשנת 1934 היה ויינברג שותף בהקמת ארגון הגננים הראשון בישראל, ובשנת 1943 הקים בתוך הארגון סקציה המוקדשת למתכנני נוף, שהפכה ב-1951 לאגודת אדריכלי גנים בישראל, ובהמשך לאיגוד הישראלי של מתכנני נוף.
במסגרת הארגון היה ויינברג שותף להקמת כתבי העת 'עלון לגנן' ו'בשדה לגן ולנוף', בהם פרסם רבות.
בערוב ימיו, כשהוא מתמודד עם מחלה ממושכת עסק ויינברג בתכנון פארק רמת הנדיב בזכרון יעקב, יחד עם אוריאל שילר.
תכנון הגן היה מורכב ודרש שילוב בין צמחייה זרה לחורש שבמקום לבין הטבע של זכרון יעקב, תוך שילוב בין יסודות בנייה מלאכותיים ליסודות טבעיים.
מבנים בולטים שוויינברג השתתף בתכנונם
בית ספר אזורי עין כרם
תכנון מהלך דרכים ושבילים בסמינר הקיבוצים
מפעל דשנים וחומרים כימיים בחיפה
לאחר מלחמת העולם השנייה היה בגרמניה בין מייסדי תנועת נוער חלוצי מאוחד ופעל להכשרה מקצועית של עולים בשיתוף צי הסוחר.
בשנת 1948 עלה לישראל ושירת במלחמת העצמאות כקצין קשר בחיל הים.
בשנת 1951 נכנס לעבודה במשרד הבינוי והשיכון.
היה סגן מנהל המחלקה לשיכון עממי ובשנת 1956 עבר לשמש עוזר למנהל אגף השיכון.
בשנים 1963–1966 היה סמנכ"ל אמרכלות של משרד השיכון.
בשנת 1967 הופקד אבני על קליטת המחלקה הטכנית שהועברה למשרד הבינוי והשיכון מהסוכנות היהודית.
הוא הקים את האגף לבנייה כפרית ועמד בראשו, עסק בתוכניות להרחבת ושיקום מושבי עולים ובעבודות מיגון של יישובי ספר.
במסגרת פעולות הממשלה לאחר מלחמת ששת הימים, היה אחראי על הקמת נקודות יישוב חדשות בשטחים המוחזקים, ברמת הגולן וביהודה ושומרון.
בשנת 1974 מונה לראש המינהל לבנייה כפרית ויישובים חדשים.
בדצמבר 1977 מונה על ידי השר גדעון פת למנכ"ל משרד הבינוי והשיכון.
הוא התפטר מתפקידו בפברואר 1979 לאחר חילופי השר וכניסתו של דוד לוי למשרד.
על שמו נקראו היישוב גבעת אבני וכן בית ספר שדה במצפה רמון.
שלמה (מוני) אלימלך (נולד ב-4 בפברואר 1951) הוא ראש המועצה האזורית גן רווה לשעבר.
שלמה אלימלך מתגורר במושב כפר הנגיד.
נבחר לראשונה בשנת 1991 לראשות המועצה האזורית גן רווה, וכיהן ברציפות בראשות המועצה עד 2024. ב-2004 נבחר כמועמד יחיד.
בבחירות ב-2018 ניצח את שלמה שש ותומר עזריה ברוב של 50.66%.
בבחירות ב-2024 הוא לא התמודד לכהונה נוספת וסיים את תפקידו.
הרב שלמה אוזנקוט (או אוזנכוט; סביב ה'תק"כ – אייר ה'תק"ף, 1820) היה מקובל, ראש ישיבה ודיין במרקש שבמרוקו בראשית המאה התשע עשרה.
נולד במרקש לאביו ר' חיים שהיה נגיד קהל מרקש.
בהמשך כיהן כראש ישיבה, ומתלמידיו ידוע: רבי יהודה אלמליח, וכנראה גם רבי רפאל מסעוד אבן מוחא.
בישיבתו למדו בין השאר את פירוש הרא"ם על פירוש רש"י, ורבי שלמה מסר לתלמידיו ביאורים לפירוש הרא"ם.
סמוך לשנת תקס"ד, התמנה לדיין בבית דינו של רבי שלמה אסבאג.
כיהן לצד חביריו הדיינים רבי יוסף חרוש, רבי יעקב פינטו השני, רבי יהודה הצרפתי, רבי משה אסבאג, רבי אברהם אסולין, ורבי מוסא בן דוד וחיון.
בית הדין התכתב עם חכמים מערים אחרות, כדוגמת מקנס, ואזמור.
כמו כן עסק בחכמת הקבלה, ונמנה עם מקובלי העיר.
נפטר במגפה שפקדה את מרקש, בחודש אייר שנת תק"ף (1820).
מוזכר בפיוטים על חכמי מערה במרקש, בפיוט מרבי מסעוד, ובפיוט מרבי יעקב אלכאבאש.
חידושי דינים - על חלקי השולחן ערוך, חלקם נדפסו בספרי חכמי דורו.
חידושים על הש"ס - חלקם נדפסו בקובץ בית הלל.
חידושים על הרא"ם - ע"פ מה שסיכמו תלמידיו.
הגהות על כנסת הגדולה חלק חושן משפט - באוסף פרטי.
הגהות על חיבורי רבי מוסא בן דוד וחיון - בגיליון כת"י של מו"ה שלמה שושנה מאוסף בניהו.
שלמה אדולפו פיצ'וטו (בלועזית: Adolfo Picciotto; נפטר ב-8 במרץ 2025) היה איש עסקים יהודי-ברזילאי ממוצא סורי.
נודע בעיקר בזכות פעילותו להקמת בתי כנסת בישראל לזכר בנו, באמצעות קרן "זכור לאברהם".
שלמה נולד בברזיל למשפחה עשירה שעסקה בתחום הנדל"ן, בבגרותו הרחיב את עסקיו למדינות נוספות בעולם.
בשנת 1987 נחטף בנו, אברהם פיצ'וטו, שהיה בן 21, על ידי כנופיית פושעים בברזיל.
החוטפים דרשו כופר כספי, והמשפחה שילמה את הסכום שנדרש.
לאחר מותו החליט פיצ'וטו להנציח את זכר בנו באמצעות הקמת בתי כנסת בישראל.
פיצ'וטו ייסד את קרן "זכור לאברהם", עליה היה ממונה רבו, הראשון לציון הרב אליהו בקשי דורון.
תחילה החליט להקים 21 בתי כנסת בישראל, כמספר שנות חייו של בנו.
בתי הכנסת נבנו במקומות שונים ברחבי הארץ.
לאחר השלמת היעד הראשוני של בניית 21 בתי כנסת, הוא המשיך לתמוך בהקמת עשרות בתי כנסת נוספים באמצעות הקרן.
שלמה אדולפו פיצ'וטו נפטר בגיל 93 בסאו פאולו, ברזיל.
שלמה חיים ארצי (נולד ב־26 בנובמבר 1949) הוא זמר־יוצר, מוזיקאי, מלחין, פזמונאי, מפיק מוזיקלי, מחזאי, שחקן, שדרן רדיו ובעל טור ישראלי, נשיא עמותת "צימאון".
ארצי, מחלוצי הרוק הישראלי, נחשב לאחד המוזיקאים המשפיעים והחשובים ביותר בתרבות הישראלית.
דרכו המוזיקלית החלה בלהקה שהקים כנער בתנועת הצופים ולאחר מכן כסולן בלהקת חיל הים, שם פרץ לתודעה עם זכייתו בפסטיבל הזמר והפזמון 1970. מאז, ראתה הקריירה המוזיקלית שלו עליות ומורדות.
בשנותיו הראשונות הוציא מספר אלבומים וזכה להצלחה רבה, שהגיעה לשיאה עם בחירתו כנציג ישראל באירוויזיון 1975. עם זאת, שני אלבומיו הבאים נכשלו מבחינה מסחרית.
בשנת 1978, כפסע מוויתור על קריירה מוזיקלית, ביקש להוציא אלבום אחד אחרון, "גבר הולך לאיבוד", ולהפיקו בעצמו לפי ראות עיניו.
אלבום זה ואלבומיו הבאים זיכו את ארצי בהכרה ובפופולריות מחודשת אשר נמשכת עד לעשור השלישי של המאה ה-21.
ארצי נבחר להיות חתן פרס ישראל לזמר עברי בשנת 2023, אך סירב לקבלו על רקע המחלוקת בעניין הרפורמה המשפטית בישראל.
נאוה נישאה למפיק נעם סמל שהיה אמרגנו של ארצי בתחילת הקריירה שלו.
רחל, סבתו מצד אימו, הייתה אחותו של הרב מאיר שפירא מלובלין.
ב־1956, כשהיה בן שבע, עברה משפחתו להתגורר בשכונת ביצרון שבתל אביב ובשנות השישים עברה משפחתו לצפון החדש.
הוא בילה ימים רבים אצל סבתו וסבו רחל וברל ליקוורניק, הורי אימו, בקריית ים ג'.
סבו היה החזן הראשי בשכונה וממנו למד שלמה לשיר.
כתלמיד בית הספר העממי בלט כשחקן, אך בגיל 12 התחיל לנגן בגיטרה והקים להקה בשבט הצופים, שהייתה מופיעה בערבי שישי.
כשהיה בן 16 התחיל להתנסות בכתיבת שירים ובהלחנה.
עם "צמד סיני", שהקים עם חברתו לספסל הלימודים בתיכון עירוני ד' בתל אביב רבקה מנשה (לימים ריקי גל), הופיע בפני חיילים בסיני, כשם הצמד.
עם הגיוס לצה"ל עבר ארצי את בחינות הקבלה ללהקה הצבאית, שבאותה תקופה הייתה פסגת המוזיקה הישראלית, אך בשל פרופיל צבאי גבוה, התגייס לשייטת 13, בה שירת כשנה ו-4 חודשים, ולאחר מכן נשלח לתותחנים.
כעבור כמה חודשים, לאחר פציעה, ניתוח שעבר וירידה בפרופיל הצבאי, הצטרף ללהקת חיל הים.
בלהקה היה שותף לתוכניות "וביום השלישי" ו"רפסודה בכחול", לצד רבקה זהר, דב גליקמן, אבי אוריה וכן שותפתו לשעבר ל"צמד סיני", ריקי גל.
בעודו בלהקת חיל הים, הקליט שיר ראשון כסולן בשם "לפני", אשר זכה להצלחה והגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים באפריל 1970. בפסטיבל שירי הילדים הראשון, ביצע ארצי את השיר "ארץ פומפורנל".
אף על פי שנחל כישלון בפסטיבל, הפך לשיר אהוב שהושמע ברדיו לצד קליפ ששודר בערוץ הראשון.
במוצאי יום העצמאות תש"ל, הופיע ארצי בפסטיבל הזמר והפזמון 1970, שבו זכה במקום הראשון עם השיר "פתאום עכשיו, פתאום היום" ("אהבתיה"), שכתבה תרצה אתר, הלחין יעקב הולנדר ועיבד אריה לבנון.
השיר הופיע בעיבוד שונה באלבומו הראשון שיצא בשנת 1970, שנקרא "שלמה ארצי".
ארצי הלחין רק שיר אחד לאלבום הבכורה שלו, "תפילת ערבית", שתרגם יעקב אורלנד לפי שיר של אלן אלכסנדר מילן.
השיר "פתאום עכשיו, פתאום היום" זכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל, וארצי זכה בתואר זמר השנה.
בשנת 1971 ביצע ארצי גיחה חד פעמית אל מסך הקולנוע, כאשר גילם את דמותו של ירון זהבי, מפקד חבורת חסמבה, בסרטו של יואל זילברג "חסמבה ונערי ההפקר".
באותה שנה כתב אהוד מנור את שיר האליפות של קבוצת הכדורגל מכבי נתניה, וארצי הלחין אותו וגם שר אותו, יחד עם שחקני הקבוצה.
בסוף אותה שנה, בדצמבר 1971, הוציא ארצי את אלבומו השני, "על אנשים", שבו לראשונה כתב והלחין את רוב השירים.
מהם התפרסמו "נוף ילדות", "אל תשאל ילד", "דנה", "להיות לאחרים", "ארץ הירוק" ולחנו לשירו של טשרניחובסקי "אילאיל".
את שירי האלבום עיבדו דוד קריבושי ואלברט פיאמנטה.
עוד בשנת 1971, נרשם ארצי כסטודנט ללימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב (שנה לאחר מכן, המשיך ללימודי תיאטרון).
בנוסף, הקים יחד עם האמרגן והמפיק איתן גפני והמוזיקאי אלברט פיאמנטה את חברת ההפקה "אירה המקליטה".
בשנת 1972 הופיע ארצי בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "השיר על ארץ סיני", שכתבה רחל שפירא והלחין מוני אמריליו.
באותה שנה השתתף גם בערב שירי משוררים של גלי צה"ל, שעבורו הלחין ושר את השירים "דרך שתי נקודות" של יהודה עמיחי ו"שיר אהבה" ("שני דגים") של דליה רביקוביץ, שאותו שר בדואט עם עדנה גורן.
בסוף השנה הוציא את אלבומו השלישי, "פתאום אחר ימים רבים", שבו הקליט שירי משוררים נוספים; לצד "דרך שתי נקודות" ו"שיר אהבה" נכללו באלבום גם השירים "אמא קטנה", שהלחין ארצי עם גידי קורן למילותיו של דוד פוגל, "יופיה אינו ידוע", שכתב נתן זך, ו"יסמין הקטנה", שכתב חיים גורי.
באלבום נכללו גם "השיר על ארץ סיני", וכן שני שירים באנגלית: "אנבל לי" של אדגר אלן פו ו"White Bird" ("ציפור לבנה"), שכתב והלחין ארצי.
בעקבות האלבום זכה ארצי פעם נוספת בתואר "זמר השנה" בקול ישראל.
בשנת 1973 הקים ארצי את להקת "גברת תפוח", על בסיס הרכב הנגנים שליווה אותו בהופעות ובהקלטות קודמות: דדי שלזינגר בקלידים, שלמה חממי בתופים, אצ'י שטרו בבס, ויאיר שרגאי בגיטרה.
באותה שנה עזב את חברת ישראדיסק שבה הקליט את אלבומיו הראשונים, וחתם על חוזה חדש בהד ארצי, שבה יצאו כל אלבומיו הבאים.
באותה שנה השתתף ארצי פעם נוספת בפסטיבל הזמר והפזמון, וזכה במקום השני עם "שיר בבוקר בבוקר" ("פתאום קם אדם בבוקר"), שהלחין עם גידי קורן למילותיו של המשורר אמיר גלבע.
באותה שנה השתתף פעם נוספת בערב שירי משוררים עם לחנו לשיר "אומרים ישנה ארץ".
באותה שנה זכה ארצי פעם נוספת בתואר "זמר השנה", במצעדי הפזמונים של קול ישראל ושל גלי צה"ל.
בעקבות זכייתו בתואר בגלי צה"ל הקליט את השיר "עכשיו אני יודע" עם "זמרת השנה", אילנית, שכתב "פזמונאי השנה" אהוד מנור והלחין "מלחין השנה" צביקה פיק.
במהלך 1973 נסע ארצי לגרמניה, ובה ניסה את מזלו עם גרסאות כיסוי גרמניות לשיריו, בהם "פתאום קם אדם בבוקר", והקליט שם ארבעה תקליטונים שלא זכו להצלחה.
בסוף שנת 1973 הוציא ארצי את תקליט הילדים "טיול לארץ התווים", ובו שירים וסיפורים שכתב גידי קורן.
באלבום השתתפו מלבד ארצי גם גליה ישי, הצמד "חומה ומגדל" (אלי גורנשטיין וצחי נוי) ורביעיית "האחים והאחיות".
במלחמת יום הכיפורים הרבו ארצי ולהקת "גברת תפוח" להופיע בפני חיילים.
בעקבות המלחמה הוציא ארצי בליווי הלהקה בשנת 1974 את האלבום "לכל החברים מהמסע מים אל ים".
בין השירים הבולטים באלבום היו "זמר לבני" שכתב נתן יונתן לבנו (שנפל במלחמה), "גוגו" שכתב אהוד מנור, "חיים משוגעים", וגרסת כיסוי לשירם של "התרנגולים" "ככה סתם", שאותו סיים ארצי בתוספת שורה "She loves you, יה בה יה", כשילוב עם שירם של הביטלס "She Loves You".
בפסטיבל הזמר והפזמון 1974 רשם ארצי זכייה נוספת, אחרונה.
הפעם עם השיר שהלחין יחד עם גידי קורן, לעיבוד של ירון גרשובסקי וכתב בעצמו, "הבלדה על ברוך ג'מילי".
הגיבור המציאותי של השיר, ברוך ג'מילי, ישב בקהל, ובעת חלוקת הפרסים קם ונופף בגאווה.
היו שמתחו ביקורת חריפה ושלילית על זכיית השיר במקום הראשון, בטענה שיש בבחירת השיר סגידה ל"מלכלך קירות" ועידוד לונדליזם.
עוד בשנת 1974, עלתה בטלוויזיה הלימודית הסדרה "דנידינה", בה שר ארצי את שיר הפתיחה, שכתב אוריאל אופק והלחין אלברט פיאמנטה.
בשנת 1975 נבחר ארצי לייצג את ישראל באירוויזיון 1975. בתחרות שנערכה בסטוקהולם, בירת שוודיה, שר ארצי את השיר "את ואני", שהלחין למילים של אהוד מנור, והגיע למקום ה־11 מתוך 19 מדינות מתחרות.
השיר הפך ללהיט בישראל, ובעקבות הצלחתו דחקה חברת "הד ארצי" בארצי להקליט אלבום חדש, שנקרא גם הוא "את ואני".
ארצי ביצע את השיר גם בגרמנית ובאנגלית, אך לא זכה להצלחה מיוחדת.
האלבום "את ואני" כלל את תרגומיו של ארצי לשירים "Teenage Idol" של ריקי נלסון ו"Things" של בובי דארין, וכן את השיר "את הלכת", שכתב ארצי על פי מנגינת ה"אדאג'יו" של תומאזו אלבינוני.
מנור כתב שיר נוסף לאלבום, "מתחת למיטה", וארצי כתב והלחין כמה שירים אחרים, כ"שיר אהבה אחרון" ו"היי ליזה".
אמנם ארצי זכה באותה שנה בפעם הרביעית בתואר "זמר השנה", אך שיר הנושא נותר השיר הידוע היחיד מהאלבום.
בדיעבד, מסמל האלבום "את ואני" את התחלתה של תקופה רעה מבחינתו של ארצי.
האלבומים שהוציא לאחר מכן, שעסקו בעיקר בחיפוש כיוון מוזיקלי, לא הצליחו במכירות, והותירו מעט מאוד להיטים.
בסוף 1975 העלה ארצי על הבמות הפקה משותפת לו ולאלדד שרים בשם, "משחקי 26" (שנקרא כך בשל גילו של ארצי).
בעקבותיו יצא האלבום "משחקי 26".
שירי המופע והאלבום תיארו את חייו של כוכב הפופ בן ה־26 שלמה ארצי, וכללו שירי געגוע לילדות כ"שיר התנועה" ו"החברים הישנים", לצד שירים הומוריסטיים כ"המציל", "הבלדה על אפרים" ו"יוסי בן 26", שנכתב כשיר המשך לשירו של ע.
את המופע הפיק מוזיקלית שרים, שגם הלחין עבורו את השירים "בואו ונשחק משחק", "המזדנבות" (הנקרא בשם נרדף "המעריצות") ו"משחקי 26", שכתב ארצי, ואת "שיר אהבה" ("כשלא היה לך בית...") שכתב יהונתן גפן.
שיתוף הפעולה בין שרים לארצי נרקם עוד קודם לכן באותה שנה, בעת מסעם המשותף לאירוויזיון, בו שרים היה זה שעיבד וניצח על השיר "את ואני".
עוד באותה שנה הוציא ארצי את אלבום הילדים "שלמה ארצי שר ומספר לילדים על יאן הגמד" במשותף עם אילן גלבוע, שגם הלחין חלק מהשירים.
ארצי כתב והלחין את רוב שירי האלבום, שכלל גם ביצוע מחודש ל"פתאום עכשיו, פתאום היום".
את השירים עיבד והפיק מוזיקלית אילן גלבוע.
בשנת 1977 הוציא ארצי את האלבום "רומנסה ופיוט", שכלל בעיקר שירים שתרגם משה גיורא מלאדינו על פי לחנים עממיים מתוך "ספר הרומנסות" ו"האנתולוגיה לחזנות ספרדית" של חוקר הלאדינו יצחק לוי.
האלבום כלל גם את הפיוטים "לכה דודי" של ר' שלמה אלקבץ ו"יגדל אלוהים חי" של דניאל בן יהודה.
עיבוד השירים התחלק בין אריה לבנון, אילן גלבוע ושמעון כהן.
האלבום הופץ בעותקים ספורים בלבד, ולימים נחשב לאלבומו הנדיר ביותר של ארצי.
מאוחר יותר גנז ארצי את מכירות רוב אלבומיו הראשונים, ובמשך שנים הם לא היו ניתנים למכירה כלל.
רק בשנת 2008 הוציאה חברת "הד ארצי" את חלק מהאלבומים על גבי תקליטור, במארז אחד שנקרא "השנים הראשונות".
המארז כלל את האלבומים "שלמה ארצי", "על אנשים", "פתאום אחר ימים רבים", "אומרים ישנה ארץ", "לכל החברים מהמסע מים אל ים", "את ואני", "משחקי 26", "יש לי אישה, ילדה ולמברטה ואני גר בתל־אביב" ו"רומנסה ופיוט", בנוסף לתקליטור אוסף אחד של כל האלבומים.
בשנת 2010 הוצעו אלבומים אלו לראשונה למכירה גם בנפרד.
בשנת 1978, על קצה אמון חברת התקליטים בו, וכמעט מוכן לוותר על קריירה כזמר, הוציא ארצי את אלבומו "גבר הולך לאיבוד" בהפקתו של יאיר שרגאי.
אלבום זה הצליח יותר מקודמיו, וסימל את מעברו של ארצי לשירים יותר אישיים.
עם זאת, המשיך ארצי בהלחנת שירי משוררים גם באלבום זה, בהם של נתן יונתן ("האיש ההוא", "רק עלֶה", "כמו ציפור") ושאול טשרניחובסקי ("את אינך יודעת").
האלבום כלל שמונה שירים בלבד, שמתוכם הלחין ארצי שבעה.
את השיר "בלילות אני מתגעגע" הלחין חנן יובל למילים של ארצי.
אחת התגליות הגדולות של האלבום היה הקלידן משה לוי, שבלט בעיקר בנגינת הפתיחה הארוכה של השיר "גבר הולך לאיבוד".
לוי הפך בעקבות האלבום לאחד המוזיקאים הפעילים ביותר בארץ, והוסיף לעבוד עם ארצי מאוחר יותר במספר אלבומים נוספים.באותה שנה כתב והלחין ארצי גם שני שירים לאריק סיני: "שיר פרידה" ו"שכח אותי אמרת".
השירים זכו להצלחה, ונכללו מאוחר יותר באלבום הבכורה של סיני, שיצא בשנת 1980.
בהדרגה עבר ארצי משירי "ארץ ישראל היפה" ושירי משוררים ליריים לסגנון של פופ ורוק רך עם שירים אישיים ואסוציאטיביים שאת רובם כתב והלחין בעצמו.
את מגמה זו החל באלבום "דרכים" משנת 1979, עם השירים "אף פעם לא תדעי", "אחרי הכל את שיר" ו"צוותא", אשר תיאר בצורה סאטירית הופעות של זמרים.
באלבום בלטו גם השירים "פתאום כשלא באת" בדואט עם גרי אקשטיין, "שינויי מזג האוויר", "אתמול חלפו הציפורים" שכתב משה בן־שאול ו"שיר חייל" ("אני שומע שוב..."), שהלחין ארצי על פי מכתב ששלח סרן לחברתו לפני שנהרג במלחמת יום הכיפורים.
אמנם "גבר הולך לאיבוד" סימן את המפנה החיובי בסגנונו של ארצי, אך היה זה דווקא "דרכים" שחשף אותו לקהל רחב יותר, והרחיב את קהל מאזיניו.
הצלחת "דרכים" הביאה לחשיפה גדולה יותר של "גבר הולך לאיבוד", והגדילה את הצלחת האלבום.
הסגנון המוזיקלי של "דרכים" נמשך גם באלבום "חצות" משנת 1981, שאותו הפיקו יאיר שרגאי ומשה לוי.
באלבום בלטו השירים "לא עוזב את העיר", "יום אחד", "מהן המילים" למילותיו של משה בן-שאול, "בואי ונתיר" ו"במטוס סילון".
במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"א זכה ארצי פעם נוספת בתואר "זמר השנה".
ב־1982 הוציא ארצי שני תקליטי ילדים נוספים, שניהם נקראים בשם "סיפורי התנ"ך לילדים", ובהם הקריא סיפורי תנ"ך שונים כפי שכתב מאיר שלו.
באותה שנה הוציא ארצי את האלבום "מקום".
באלבום נכללו שירי משוררים, בהם "הרדופים" שכתב נתן יונתן.
רוב שירי המשוררים הולחנו על ידי ארצי, למעט "אל הנירים האפורים" ו"ריח הדרים" שהולחנו על ידי סשה ארגוב.
באלבום נכללו גם השיר "ברית לא מותרת", דואט עם אסתר שמיר שגם כתבה והלחינה, ושני קטעים אינסטרומנטליים שהלחין ארצי: "מקום" ו"סיום".
בשנת 1983 יצא אלבום של הופעה חיה של ארצי בצוותא שהוקלט ב־1982. לאחר צאתו, האלבום נגנז ולא יצא לאור שוב וכיום הוא נחשב לתקליט נדיר.
בנובמבר 2013 החליט ארצי להוציא אלבום משולש, ובתוכו כלל גם אלבום הופעה נדיר זה.
בפברואר 2024 עבר האלבום רימאסטרינג והופץ מחדש על גבי תקליט ויניל.
בסוף 1983 הקליט ארצי את האלבום "תרקוד", שיצא בתחילת שנת 1984. את האלבום הפיק לואי להב ועיבד רמי לוין.
ארצי כתב והלחין את כל שירי האלבום, שמהם הצליחו השירים "תרקוד", "רוב הזמן את אשתי", "וביחד נזדקן", "צריך להתקדם" ו"מה רצינו להגיד", "איזו התחלה".
השיר "תרקוד" נבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ד, וארצי זכה בתואר "זמר השנה".
"תרקוד" סימל את גיבוש סגנונו המוזיקלי של ארצי כפופ־רוק, וכן את המעבר מהופעות באולמות קטנים כ"צוותא" להופעות בפארקים בפני קהל גדול.
בשנת 1986 הוציא ארצי את אלבומו הבא, "לילה לא שקט", בהפקתו של להב ובעיבודים של רביב גזית.
גם באלבום זה כתב ארצי את כל השירים, שמהם התפרסמו "שדות של אירוסים", "לילה לא שקט" (המתייחס לנפילתו של חברו הטוב, טייס המסוקים סרן במלחמת יום הכיפורים), "הרדיו הישן", "נרקוד נשכח" ו"סייסטה מקומית".
האלבום שחזר את ההצלחה של קודמו, ובשנת תשמ"ו זכה ארצי פעם נוספת בתואר "זמר השנה".
שירי האלבום עיטרו את פסקול הסרט "לא שם זין" משנת 1987.
באלבומו הבא (והכפול), "חום יולי אוגוסט" משנת 1988, החל ארצי לגעת גם בנושאים כואבים, כמו התמודדות עם היותו דור שני לשואה בשיר "בגרמניה לפני המלחמה" ומוות של חיילים בשיר "חום יולי אוגוסט".
באלבום ביטא ארצי גם אמירות פוליטיות, מעבר לעיסוקו בנושאים אישיים.
בשיר "עבד הממהר" כתב "עוד לא למדנו כלום, כך מתברר" כאשר גיבור השיר, ערבי מקלקיליה, נהרג מאש צה"ל.
בשיר "ארץ חדשה" טען "יש לנו ארץ – למה עוד אחת?".
גם כיום, ארצי אינו מסתיר את דעותיו הפוליטיות ותמיכתו בשמאל המתון של המפה הפוליטית.
שירים נוספים בולטים מהאלבום כללו את "תחת שמי ים התיכון" (הידוע בזכות השורה "כמה זה עולה לנו?"), "נבראתי לך", "לב שבור לרסיסים" ו"טלפני טלפני".
בערב יום השואה תשמ"ח העלו ארצי ויהודה פוליקר, לבקשת מנהל מחלקת ההפקות באגף התרבות בעיריית תל אביב-יפו, יעקב מנדל מופע בשם "בגלל המלחמה ההיא" באולם תיאטרון הקאמרי.
במופע שולבו שיחות בין שני האמנים בני "הדור השני" עם שיריו של ארצי "בגרמניה לפני המלחמה", "רומניה" ועוד ושירי "אפר ואבק" של פוליקר.
את שנות התשעים פתח ארצי עם האלבום "כרטיס ללונה פארק" בהפקתו של לואי להב ובעיבודו של עדי רנרט.
ארצי כתב והלחין את רוב השירים באלבום, ובהם "נכנסת לחיי", "רוקר חיי", "מעבר לנהר" (המוקדש גם הוא למירון גרנות) ו"אגדת עשרים ואחת".
רנרט הלחין את השיר "סיטואציה" למילים של ארצי.
לאחר ההצלחות הגדולות של אלבומיו הקודמים, נחשב האלבום לכישלון מסחרי, ולא השאיר להיטים רבים, אם כי לא עצר את ימי הזוהר של ארצי.
בשנת 1990 הוציאה חברת "הד ארצי" שני אלבומי אוסף של ארצי בשם "השירים 1" ו"השירים 2", שכלל ביצוע של השיר "במטוס סילון" בהופעה חיה.
בשנת 1991 יצא האלבום "השירים 3 – ביצועים אחרים", ובו הקלטות שונות של ארצי לשיריו, בעיקר מהופעות ומחזרות.
נכלל בו גם ביצועו של ארצי ל"שיר ערש" של נתן אלתרמן וסשה ארגוב.
ב־1991 נסע ארצי ללוס אנג'לס, שם ניסה שוב את כוחו מחוץ לישראל, הפעם בהצלחה מסוימת, כאשר הלחין את פסקול הסרט "Leather Jackets"
בכיכובם של ברידג'ט פונדה וקרי אלווס.
עם שובו לישראל, החל ארצי בעבודה על אלבומו הבא, "ירח", שיצא בשנת 1992. ארצי כתב והלחין את כל השירים באלבום, בהפקתו של יהודה עדר.
לראשונה מזה זמן רב לא עבד ארצי עם מעבד מוזיקלי אחד קבוע, אלא עם מספר מעבדים, בהם עדר, רביב גזית, משה לוי, יועד נבו ויאיר מיכאל.
האלבום היה גדוש בלהיטים, ובהם "אני בא" עם עמיר לב, "ירח", "ואלס בחמש ושלושים", "תגידי", "כמו אז", "שאלתי מה קרה" ו"אחרת אתה מת".
האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה, יותר מכל אלבום אחר של ארצי עד אז, עם מכירות של יותר מ-100,000 עותקים, והופעת בכורה בפסטיבל ערד מול כ-18,000 צופים ב־13 ביולי 1992.
בשנת 1993 יצא אלבום האוסף של ארצי "האוסף המשולש", שהיה אלבום האוסף הראשון בישראל שחולק לשלושה חלקים.
האלבום זכה להצלחה גדולה והגיע למעמד אלבום זהב.
מסע הופעות עם להקה מורחבת ליווה את הוצאת האוסף.
באוסף זה "שכתב" ארצי, למעשה, את ההיסטוריה של הקריירה שלו, בכך שנעדרים ממנו לחלוטין הקלטותיו שקדמו לאלבומו "גבר הולך לאיבוד".
לאלבומה של חברתו ב"צמד סיני" הוותיק ריקי גל "חפש בי", שיצא באותה שנה, הלחין ארצי את השיר "ראש השנה שלך" למילים של צרויה להב.
לאלבומה של ריטה "אהבה גדולה" משנת 1994 הלחין את השירים "האם אתה מאושר" למילותיה של אריאנה הרן הכהן ו"מאוחר מדי" שכתב יאיר לפיד.
בשנת 1995 השתתף ארצי בתוכניתו של גידי גוב "לילה גוב", שבה שרו השניים את שירו של אריק איינשטיין "עוף גוזל".
באותה עצרת שר ארצי את השיר "האיש ההוא" שיצא במקור באלבום "גבר הולך לאיבוד", ושמחברו נתן יונתן הקדיש לרבין.
באותה שנה הקליט הזמר שאול צירלין את גרסתו לשיר, אשר זכתה להצלחה יחסית והושמעה פעמים רבות ברדיו, במקביל לגרסתו של ארצי.
בשנת 1996 הוציא ארצי את האלבום הכפול "שניים", בהפקתם של גיל פלדמן וליאור טבת.
ארצי כתב והלחין את כל השירים באלבום, שרבים מהם היו ללהיטים גדולים.
בין היתר בלטו באלבום שיר הנושא שבוצע בדואט עם ריטה, "מנגב לך ת'דמעות", "האהבה הישנה", "היא לא יודעת מה עובר עלי", "זה מה שנשאר", "לאן, לאן, לאן", "דו"ח רצח" (אשר נכתב בעקבות רצח יצחק רבין, על אף שרבין עצמו לא הוזכר בשיר), "מגע אנושי", "סיפור רומנטי", "שישה" ועוד.
באלבום זה השתתף לראשונה בנו של ארצי, בן ארצי, כמעבד פעיל באלבום.
על אף שהיה זה אלבום כפול, הוא הצליח בצורה חסרת תקדים כמעט, עם מכירות של יותר מ־160,000 עותקים.
השיר "שניים" נבחר כ"שיר השנה" ברשת ג', וארצי נבחר, בפעם הראשונה אחרי עשר שנים, כ"זמר השנה".
בעקבות ההצלחה יצא ארצי למסע הופעות מצליח, שבו התגלתה נגנית הכינור והזמרת מיקה קרני.
אחת ההופעות תועדה על גבי האלבום הכפול "ההופעה 97".
בשנת 1998 השתתף ארצי בפרויקט גרסאות הכיסוי "עבודה עברית", שעבורו הקליט את גרסתו לשירה של להקת "רעש" "לעיתים" ("מה את מבינה...").
לאלבומו של פבלו רוזנברג "בין ערביים" שיצא באותה שנה כתב מספר שירים, ובהם שיר הנושא "בין ערביים", שהיה ללהיט גדול.
בנוסף השתתף בקולות רקע באלבום הבכורה של בנו הזמר, בן ארצי, "חיים משל עצמי", שבו גם שר איתו את הדואט "שבע עשרה".
כעבור שנה ביים ארצי ביחד עם יריב הורוביץ את הסרט "שישה", על מפגש עם חבריו מהצבא, שעליו גם נכתב השיר "שישה" באלבום "שניים".
באותה שנה הקליט ארצי גרסה מחודשת לשירו "אנחנו לא צריכים", שנכלל במקור באלבום הבכורה שלו.
הגרסה המחודשת זכתה להצלחה גדולה, ודרבנה את ארצי להוציא אלבום חדש.
מתוך האלבום הצליחו במיוחד הביצועים החדשים ל"פתאום עכשיו, פתאום היום", "נוף ילדות" (שבו התארחו בקולות רקע פבלו רוזנברג ודוד ד'אור) ו"שיר פרידה", שאותו כתב במקור לאריק סיני, וביצע באלבום בדואט עם בנו בן ארצי.
השיר החדש היחיד באלבום היה "עלש – שר לבדי עם הרוח", שבו ביצע ארצי דואט בסגנון מזרחי עם הזמר שמעון בוסקילה.
כ־250,000 עותקים נמכרו מהאלבום, ובעקבות תואר אלבום הפלטינה המשושית שקיבל האלבום, יצא ארצי לסיבוב הופעות מצליח נוסף.
באותה שנה זכה ארצי שוב בתואר "זמר השנה".
לאלבומה של ריקי גל "אין לזה סוף" שיצא ב־2001 כתב ארצי את השיר "במרוץ נגד הזמן".
באותה שנה השתתף באלבומו של דני סנדרסון "תולדות המים", שבו ביצע את השיר "כנרת".
בשנת 2002 הוציא ארצי את האלבום "צימאון", ששיחזר את הצלחות קודמיו, עם מכירות של כ־150,000 עותקים.
כל שירי האלבום נכתבו על ידי ארצי, ואת רובם עיבדו גיל פלדמן, אבי סינגולדה, טל שגב וערן וייץ.
באלבום בלטו השירים "על פי תנועת הרכבות", "צימאון", "בשקט בשקט", "כל אחד והסיפור שלו" עם טל שגב, "בדרך" עם שלומי שבת ו"דבר איתי על המצב".
ארצי נבחר שוב, ובפעם האחרונה עד כה, כ"זמר השנה" של רשת ג'.
בסך הכול זכה ארצי בתואר עשר פעמים, יותר מכל זמר, זמרת או להקה אחרים.
המופע "צימאון" החל בהופעה בצוותא ב־21 ביוני 2002 והמשיך בהופעות בפארקים ברעננה, רמת גן, אילת, הופעות מרובות בקיסריה, צוותא ובנוסף קריית מוצקין במהלך קיץ 2002.
לאחר האלבום "צימאון" פחת משמעותית קצב היצירה של ארצי.
על אף שהמשיך להופיע באופן קבוע, מיעט להקליט חומרים חדשים ולהוציא אלבומי אולפן.
באותה תקופה כתב מספר שירים לזמרים אחרים, ובהם "תחזרי", שכתב לאייל גולן, "רק שיר געגועים", שכתב לגלי עטרי, "כשהכול יתבהר", שכתב לריטה, "מחפש חבר קרוב", שכתב לשמעון בוסקילה, ו"ונמריא", שכתב לשרית חדד.
בשנת 2003 הוציא ארצי אלבום כפול בשם "שירי אהבה שלי", שכלל בישולים חדשים ועדכניים לחלק משיריו הנודעים כדוגמת "ירח", "רוב הזמן את אשתי", "יופיה אינו ידוע" ועוד.
את העיבודים המחודשים יצר המוזיקאי אסף אמדורסקי, למעט השיר "היית איתי הרי" שאותו בישל מחדש וייץ.
בין שירי האלבום ראו אור לראשונה הקלטות שטרם הופיעו באלבומיו של ארצי: "פעם תורי ופעם תורך" שכלל גרסה מחדר החזרות עם שמעון בוסקילה ו"הבטחות", שמעולם לא ראה אור קודם לכן.
בקיץ 2005 חבר ארצי לסיבוב הופעות מצליח עם שלום חנוך בשם "התחברות", שתועד על גבי אלבום כפול ו־DVD.
לכבוד המופע כתבו השניים במשותף שיר חדש בשם "אני רואה אותך".
בשנת 2007 הוציא ארצי את האלבום "שפויים", שמתוכו התפרסמו השירים "האמיתי", "איסלנד", "נצמדנו", הדואט "החיים" עם מוקי ו"תתארו לכם".
את שירי האלבום עיבדו בן ארצי, אבי סינגולדה, דניאל סלומון ואודי שמחון.
האלבום מכר למעלה מ־60,000 עותקים בשלושה ימים בלבד, הישג יוצא דופן.
נוסף לפעילותו המוזיקלית, שידר ארצי את תוכניתו "עוד לא שבת" בתחנת גלי צה"ל משנת 1980 ועד שנת 2012.
ביוני 2010 יצא אלבום ההופעה של ארצי "עונת ההופעות", שהורכב משלושה תקליטורים שתיעדו את הופעותיו של ארצי בתיאטרון קיסריה ובמועדון הזאפה.
החל משנת 2011 כותב ארצי טור במוסף "שבעה ימים" של "ידיעות אחרונות".
ב־19 במרץ 2012 יצא אלבומו של ארצי "אושר אקספרס" בהפקתו המוזיקלית של פטריק סבג.
בפברואר 2012 יצא הסינגל הראשון מהאלבום, "חוזרים הביתה", שאותו שר בדואט עם אריק איינשטיין.
הוצאת הסינגל עוררה סיקור תקשורתי נרחב, בעקבות שיתוף הפעולה הראשון בין שני הזמרים.
הוא זכה להצלחה מרובה בהשמעות ברדיו, והגיע לראש מצעדי הפזמונים השונים.
זמן קצר לפני יציאת האלבום יצא סינגל נוסף, "כל יום", שזכה גם הוא להצלחה.
הסינגל השלישי שיצא מהאלבום היה הדואט של ארצי עם אברהם טל "אלוהיי", שהצליח אף יותר מהסינגלים הקודמים והוביל את מצעדי הפזמונים השבועיים במשך מספר שבועות.
ביולי 2012 יצא הסינגל הרביעי מהאלבום, "לתת ולקחת", ששר ארצי בדואט עם דודו טסה שגם זכה להצלחה רבה.
שני סינגלים נוספים שיצאו מהאלבום הם "שלא ייעלמו הדברים היפים" ו"נדבר מהלב".
האלבום נמכר בלמעלה מ־100,000 עותקים.
במרץ 2013 השיק שלמה ארצי את אלבום האוסף המשולש "תתארו לכם".
ב־1 ביוני באותה השנה שב להופיע למרגלות מצדה לאחר הפסקה של 20 שנה, במופע "אושר אקספרס" שבו אירח את דודו טסה, אברהם טל ואסתר רדא.
בנובמבר הוציא מארז משולש המאגד את האלבומים "גבר הולך לאיבוד", "דרכים" ו"חצות", בצירוף אלבום הופעה גנוז משנת 1982. בשנת 2015 דיבב את דמות הטייס בסרט "הנסיך הקטן".
במרץ 2016 ראה אור האלבום "קצפת", בהפקתם של בן ארצי ופטריק סבג.
האלבום, שכלל את הסינגלים "מחמל נפשי" (עם דיקלה), "ואולי" ו"לנצח יחד" (עם יובל בנאי), זכה להצלחה רבה והגיע למעמד של פלטינה מחומשת עם 170 אלף עותקים תוך חודש מיציאתו.
בהמשך אותה שנה הופיע בתפקיד עצמו בסדרה "צומת מילר", והוציא את האוסף הכפול "אוסף השירים שהסתתרו", שכלל שירים שטרם פורסמו.
בשנת 2018 הקליט ארצי מספר סינגלים, בהם "קיץ עשה לי טוב" עם ג'ורדי, "חוף עזוב מאהבות" בהפקת אייל מזיג, והדואט "לא הפסקתי לחפש אותך" עם עומר אדם.
באותה שנה נבחר להדליק משואה בטקס יום העצמאות בהר הרצל.
בינואר 2021, בצל מגפת הקורונה, הוציא את השיר "דבק", ובקיץ יצא סרט האנימציה "תתארו לכם" המבוסס על ילדותו.
בספטמבר 2021 השיק את אלבום ההופעה "50 שנה בלייב", שהוקלט שנתיים קודם לכן בלייב פארק ראשון לציון וכלל אירוח של אמנים רבים.
בשנת 2022 שודרה בערוץ 8 המיני־סדרה הדוקומנטרית "וזכרוני הראשון: שלמה ארצי" בהשתתפותו, ובאותה שנה הוציא את הדואט "לא אבודים" עם קרן פלס.
במרץ 2023 הוציא את השיר "אחים" יחד עם עידן עמדי.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר, חידש את שירו "אנחנו לא צריכים" יחד עם צוות שחקני ארץ נהדרת, כמחווה לנרצחים ולחטופים.
בשנת 2024 המשיך לעסוק בנושא המלחמה וטבח שבעה באוקטובר בסינגל "נהר הדמעות" המשותף לו ולפאר טסי.
במרץ 2025 יצא לאור האלבום "אותיות נחמה", שכלל שיתופי פעולה עם מפיקים כדוגמת דודו טסה וגלעד שמואלי, ודואטים עם אהוד בנאי, דורון טלמון ונכדו, מיכאל קליין.
בנובמבר 2025 הועלה ב"היכל שלמה" המחזמר המקורי "שאול", אותו כתב והלחין ארצי בניהולו האמנותי של לואי להב.
חרף השתתפותם של שחקנים מוכרים וליווי תזמורת חיה, המחזמר ספג ביקורות שליליות וירד מהבמות לאחר 16 הצגות בלבד.
כתיבתו של ארצי מאופיינת במטאפורות, דימויים ושימוש בעולם מושגים רחב, המזוהה מחד גיסא עם הציבוריות הישראלית, ומאידך גיסא עם האדם הפרטי.
רבים משיריו עוסקים בנושאים אישיים, כגון; אהבה, משפחה ומשמעות, וחלקם עוסק בסוגיות פוליטיות וחברתיות.
רבים שיבחו את כתיבתו של ארצי, בטענה שהיא מגלמת בתוכה רגש רב, הזדהות והבנה כוללת של ההוויה הישראלית.
עם זאת, סגנונו זכה גם לביקורת על אי הבנת שיריו ושימוש במילים שלא בהכרח קשורות זו לזו.
המוזיקאי והעיתונאי דויד פרץ תיאר אותו כך:
לחניו של ארצי מגוונים, ויש בהם השפעות מרוק על שלל סוגיו, דרך סגנון הלהקות הצבאיות, פופ ופאנק, ועד מוזיקה קלאסית וים תיכונית.
השימוש של ארצי בכלי מיתר וכלי נשיפה הוא מוטיב בולט בשיריו.
ארצי נמנה עם הזמרים המצליחים בישראל, יצירתו נחשבת לאבן יסוד בזמר העברי וזוכה לפופולריות חוצת פערי דורות ותרבויות.
באמתחתו דיסקוגרפיה ארוכה, הכוללת בה עשרים ושישה אלבומי אולפן, מתוכם אחד עשר אלבומים אשר הגיעו למעמד של אלבום פלטינה.
לפי הערכות שונות, מכר בישראל למעלה משני מיליון אלבומים.
במהלך הקריירה, יצר שיתופי פעולה מוזיקליים עם מיטב אמני ישראל, כגון שלום חנוך, אריק איינשטיין, ריטה, אברהם טל, עומר אדם, ישי ריבו ורבים אחרים.
נוסף על שיריו, כתב והלחין עשרות שירים גם לאמנים אחרים, ביניהם: ריקי גל, אייל גולן, שרית חדד, גלי עטרי, אריק לביא, גידי גוב, מוקי ועוד.ארצי נוהג לעבוד עם מפיקים מוזיקליים שונים, ביניהם לואי להב, יהודה עדר, אלדד שרים ופטריק סבג.
אמנים רבים בישראל העידו שארצי היה חלק מהשפעותיהם המוזיקליות.
במהלך השנים, ארצי העניק במה לאמנים צעירים בתחילת דרכם, אשר לימים פצחו בקריירות עצמאיות והפכו לזמרים בזכות עצמם, למשל דני רובס, אתי אנקרי, רונית שחר, שמעון בוסקילה, אמיר דדון ויעל דקלבאום.
הופעותיו, אשר מתקיימות ברציפות מזה עשרות שנים, נמכרות במהירות וארצי נחשב לאמן אשר הכניס את תיאטרון קיסריה אל תודעת הקהל.
התיאטרון הקאמרי הפיק ב-2010 מחזמר המבוסס על שיריו של ארצי בשם "לילה לא שקט" ובשיתוף פעולה עימו.
המחזמר היווה הפקת ענק בקנה מידה מקומי, וצוות השחקנים כולל שמות ידועים כמו מיי פיינגולד, אקי אבני, אבי גרייניק, יעל בר זוהר, אפרת גוש, עידו מוסרי ועוד, בבימויה של יעל רונן.
המחזמר, שהוגדר פרויקט הדגל של הקאמרי באותה עונה, קיבל ביקורות צוננות.
ארצי הוא שיאן בתואר "זמר השנה", וזכה בתואר זה 14 פעמים בסך הכל.
במאי 2008, במסגרת חגיגות השישים למדינת ישראל, נבחר ארצי כ"זמר השישים" בהצבעות נפרדות שערכו זכיינית ערוץ 2 "קשת" וערוץ 10. הוא חתן פרס כינור דוד לשנת 1970 וזוכה פרס אקו"ם על מפעל חיים לשנת 2009, בנימוק חבר השופטים: "תרומתו של ארצי היא ייחודית, עצומה וארוכת טווח.
שיריו מוכרים בכל בית בישראל והם חוצי גילאים וזמן".
ב־2012 העניקה לו אוניברסיטת חיפה תואר דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד.
ב־2018, כחלק מחגיגות שנת ה־70 למדינת ישראל, נבחר ארצי להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
בנימוק הוועדה לבחירתו נכתב כך: "ארצי הוא יוצר מוכשר, מגדולי פזמונאי הארץ.
סגנונו הייחודי מבטא את חוויית החיים בישראל, חלק בל ינותק ממורשתה התרבותית של המדינה".
ב-2021, זכה בפרס מפעל חיים של אמ"י לשנת תשפ"ב.
ב-2023 בחרה בו ועדת פרס ישראל כחתן פרס ישראל לזמר עברי, אך ארצי סירב לקבלו על רקע המחלוקת בעניין הרפורמה המשפטית בישראל ונימק: "בעיתוי הנוכחי, כשהמדינה שלנו פצועה ושסועה, אני מרגיש שקשה לי לקבל את הפרס ולכן אני נאלץ בצער לוותר על הכבוד הגדול הזה".
ב-2024 העניקה לו אוניברסיטת תל אביב תואר דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד.
1970 – זכייה בפסטיבל הזמר והפזמון
1974 – זכייה בפסטיבל הזמר והפזמון
2004 – פרס משרד החינוך והתרבות
2012 – דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה
2021 – פרס אמ"י על מפעל חיים לשנת תשפ"ב
2024 – דוקטור לשם כבוד לפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב
ארצי היה נשוי למִילכה ולהם שלושה ילדים: התסריטאית, מבקרת הספרות והסופרת שירי ארצי והמוזיקאים בן ארצי ויונתן ארצי.
לארצי חמישה נכדים, ביניהם המוזיקאי מיכאל קליין.
ארצי חי עם בת זוגו מיכל חלד, עימה הקים את עמותת "צימאון", הפועלת לצמצום פערים בחברה הישראלית ולתמיכה בדור הצעיר.
ארצי מתגורר עם משפחתו בשכונת צהלה שבצפון תל אביב ובכפר האמנים עין הוד.
פתאום אחר ימים רבים – 1972
לכל החברים מהמסע מים אל ים – 1974
יש לי אישה, ילדה ולמברטה ואני גר בתל־אביב – 1976
טיול לארץ התווים – 1972
שלמה ארצי שר ומספר לילדים על יאן הגמד – 1976
סיפורי התנ"ך לילדים (עם מאיר שלו) – 1982
חיוכו של ילד (ויניל 7 אינץ', בהוצאת ויצו) – 1970
פתאום עכשיו פתאום היום (ויניל 7 אינץ') – 1970
מממ־נננ\פנדל (עם קבוצת מכבי נתניה) – 1971
ציונות בלי מירכאות (עם חנן יובל) – 1973
אחרי שנואיבה נגמרה – 1977
שאול - מחזמר רוק ישראלי - 2025אלבומי הופעות
שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא – 1983
שלמה ארצי ושלום חנוך בקיסריה – 2005
שלמה ארצי הופעה קטנה בזאפה – 2006
עונת ההופעות – סט משולש – 2010
שלמה אינטימי בצוותא – 2019
אוסף שירים מתורגמים לגרמנית – 1975
שלמה ארצי השירים היפים – 1976
אוסף שירים נבחרים (עטיפה ברוסית) – 1999
השנים הראשונות (קופסה של תשעת האלבומים הראשונים ודיסק המיטב עם בונוס) – 2008
אלבומי המופת (קופסה של האלבומים: גבר הולך לאיבוד/דרכים/חצות/שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא) – 2013
אוסף השירים שהסתתרו (אוסף כפול) – 2016
פעם תורי, פעם תורך – הדואטים (אוסף כפול) – 2017
אתמול היה טוב – הקלטות נדירות מהופעות – 2019
וביום השלישי (עם להקת חיל הים) – 1968
רפסודה בכחול (עם להקת חיל הים) – 1969
אברהם אבינו נגד שרה אימנו – 1970
מלכת הכביש (פסקול הסרט) – 1970
פסטיבל שירי הילדים – 1970
תוכנית טלוויזיה של שירי חיים נחמן ביאליק – 1973
משירי זאב ז'בוטינסקי – 1973
על הדרך עץ עומד – מבחר שירי יידיש מתורגמים – 1976
יוסף וכתונת הפסים המשגעת – 1982
בשנת 1976 כיכב ארצי במופע "יוסף וכתונת הפסים", בתפקיד יוסף.
"חסמבה ונערי ההפקר" (1971) – בתפקיד ירון זהבי
פסקול הסרט "מלכת הכביש" (1971)
"התחברות" (שלמה ארצי ושלום חנוך בקיסריה) – ה־DVD (2006)
"עננים על הדרך" – סרט דוקומנטרי על מסע ההופעות של ארצי בארצות הברית (2010)
רבי שלמה בן משה הלוי אלקבץ (ה'רס"ה, 1505 לערך – ה'שמ"ד 1584 לערך) היה מקובל ופייטן צפתי.
נודע בשל פיוטו לכה דודי, שהוכנס לכל סידורי התפילה.
רבי שלמה היה ממשפחה של מגורשי ספרד.
הוא נולד בשנת 1505 לערך, ככל הנראה בסלוניקי.
יש המשערים שאביו הוא הדיין רבי משה אלקבץ שישב בצפת, שהיה מחכמי ורבני אדריאנופול.
בצעירותו למד בישיבתו של הרב יוסף טאיטאצאק בסלוניקי.
כשהיה בן 25 לערך (סביב שנת 1530), לאחר שנישא לבתו של יצחק הכהן שהיה מעשירי סלוניקי, נסע לאדריאנופול, שם ישב רבי יוסף קארו.
באותה תקופה כבר נחשב לגדול בתורה, וסיים את כתיבת ספרו הראשון, 'מנות הלוי' העוסק במגילת אסתר, אותה הוא העניק למשפחת ארוסתו בתור מוהר (עקב מצבו הכלכלי הנחות).
באותה עת הושפע כנראה גם מרבי שלמה מולכו, שישב בסלוניקי.
בעת ישיבתו באדריאנופול החל לעסוק באינטנסיביות בקבלה, ובספריו ופיוטיו שנכתבו החל מאותה תקופה ניכרת השפעה קבלית.
באותה תקופה כתב ספרים נוספים - 'בית אדני', 'עבותות אהבה', 'אילת אהבים' ו'ברית הלוי', האחרון פירוש על דרך הסוד להגדה של פסח.
באותם הימים, העיר צפת הייתה המרכז של תורת הקבלה, ובהיותו כבן 30, הגיע לצפת.
הוא האמין שרק בארץ ישראל מתגלים סודות הקבלה.
בצפת עסק בלימוד והשפיע על אישים כרבי משה קורדובירו (רמ"ק) ורבי יוסף קארו, בעל השולחן ערוך.
הגותו הועלתה על הכתב בידיו - הוא כתב כעשרה ספרים, שרק שניים מהם יצאו לאור - ובידי תלמידיו.
גם התחלת המנהג של תיקון ליל שבועות מיוחס לו, אחרי שראה, בצוותא עם רבי יוסף קארו, מחזות מופלאים בלילה זה בהיותם בעיר סלוניקי.
הוא העיד על קיומו של "מגיד מישרים" המתגלה לידידו, גדול הפוסקים האחרונים:
גם שיריו ופיוטיו היו מושפעים מחוכמת הנסתר.
מקובלי צפת, והאר"י בראשם, התייחסו בשלילה לשירה היהודית עד אז, ולמשוררים כמו רבי שלמה אבן גבירול ורבי אברהם אבן עזרא, והעדיפו את השירה שהתחברה לאורה של הקבלה, ובמיוחד את שיריו של הרב אלקבץ ש'מסכימים ברובם עם האמת'.
יחס זה מצד מקובלי צפת הפיץ את שירתו של הרב אלקבץ בכל התפוצות.
אך, כפי שקרה לרעיונות ומנהגים קבליים אחרים, לעיתים איבדה שירתו של הרב אלקבץ את שורשיה הקבליים, והיא נקראת ומושרת בציבור ללא ידיעה על מקורותיה ובלא כוונות נסתרות.
הוא הרבה לבקר בקברי הצדיקים בגליל והאמין שיש בהם כדי לתת השראה קבלית.
רבי שלמה נקרא על שם זקנו שלמה אלקבץ, אשר היה מגיה ומדפיס עברי.
לאביו רבי משה היה אח בשם רבי יהושע.
רבי שלמה מביא בספריו פירושים למקרא בשם דודו רבי יהושע.
הרב אלקבץ נפטר בצפת, ככל הנראה לפני שנת 1584, משום שבסידור שיצא לאור בוונציה באותה שנה, הסידור הראשון שבו נכלל פיוטו "לכה דודי", מובא שמו בצירוף ברכת המתים.
ברית הלוי - י"ט פרקים בסודות יציאת מצרים, ופירוש על הגדה של פסח
מנות הלוי - פירוש למגילת אסתר, ובסופו דרושים, וינציה ה'שמ"ה
אילת אהבים - פירוש לשיר השירים, וינציה ה'שי"ב
שרש ישי - פירוש למגילת רות, קושטא ה'שכ"א, ולאחר מכן בלובלין בשנת ה'שנ"ז
בית ה' - חיבור גדול בחכמת האמת
בית תפילה - כל תפילות השנה
לחם שלמה - על תיקוני הסעודה
אפריון שלמה - פירוש על התורה ונביאים ראשונים
שומר אמונים - על יסודי הדת
תפילות ותחינות - על דרך הסוד, לאמרן על קברי צדיקים
מאמר הזוהר - קונטרס ביאור מאמר הזוהר בפרשת בראשית על הפסוק "ויעש את שני המאורות הגדולים"
עבותות האהבה - קבלה על דרך האמת
מטתו שלשלמה - קבלה בסוד הזיווג
דברי שלמה- פירוש לתרי עשר
לכה דודי - פיוט לקבלת שבת
על שמו נקראו מספר רחובות בערי ישראל; צפת, בני ברק, ראשון לציון ("רחוב אלקבץ") וירושלים ("רחוב רבי שלמה אלקבץ").
כמו כן הוקם על שמו רשת תלמודי תורה, כוללים וישיבות בעיר צפת, בשם "מוסדות אלקבץ".
שלמה ארגוב (14 בדצמבר 1929 – 23 בפברואר 2003) היה דיפלומט, פקיד בכיר במשרד החוץ של ישראל ושגריר ישראל בבריטניה ובארצות נוספות.
בעקבות ניסיון התנקשות בחייו בידי אנשי אבו נידאל, נפצע קשה מאוד ונותר משותק לשארית חייו.
למחרת ניסיון ההתנקשות, ב-3 ביוני 1982, התכנסה ממשלת ישראל והחליטה על הפצצת ביירות.
ביום שאחרי הגיבו באש"ף בהפגזת יישובי הגליל.
צה"ל נכנס ללבנון יומיים לאחר מכן במבצע 'שלום הגליל' שהפך עם התמשכותו למלחמת לבנון הראשונה.
מהתבוננות באירועים ניתן להסיק שההתנקשות הייתה עילה בלבד לפתיחה במלחמה שתוכננה קודם בעקבות ההתקפות על ישראל וישראלים בידי ארגוני חבלה שמפקדותיהם בלבנון, ושליטת אש"ף באזור דרום לבנון.
ארגוב נולד ב-14 בדצמבר 1929 בירושלים, ליחיאל מרגובסקי ויהודית בת-ציון, דור שביעי למשפחת סלומון.
אביו, שירת כקצין בדרגת מיג'ור בצבא הבריטי.
בילדותו למד בבית הספר תחכמוני (ירושלים).
בתיכון למד בגימנסיה העברית "רחביה", אותה סיים בשנת 1947. היה חבר בתנועת הצופים.
עם סיום לימודיו יצא עם חבריו לגרעין הצופים למחנה הכנה, ולאחר מכן, בראשית אוקטובר 1947, להכשרה מגויסת של הפלמ"ח בקיבוץ דפנה, ששובצה בפלוגה ט', של הגדוד השלישי.
בסוף 1947 יצא לקורס מ"כים בקיבוץ דליה.
עם סיום הקורס בפברואר 1948 שובץ כמ"כ בגדוד השלישי.
בליל 26 במאי 1948, הוביל כיתת לוחמים להתקפה על גשר הבניאס.
הכוח נתקל באש חזקה ממוצב סורי, וארגוב נפצע ואושפז, אך המשיך בשירותו.
אחיו הצעיר, יוסי, נהרג באחת ההפגזות על ירושלים.
לאחר שחרורו מצה"ל ובזכות שליטתו הרהוטה באנגלית, נבחר לשמש במשלחת מטעם המגבית היהודית המאוחדת שיצאה באפריל 1949 לארצות הברית לשם פעולות הסברה וגיוס אמצעים במסגרת המאמץ המלחמתי.