tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנטל ידועה מהופעותיה בתפקיד מיני בסדרה "הדרך לקנדלפורד", מרי בנט במיני-סדרה "אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן", וריטי פולדרק בעיבוד של ה-BBC משנת 2015 לספרי "פולדרק" מאת וינסטון גרהם.
בנטל נולדה ברובע קמדן שבלונדון.
היא בתם של השחקנים ג'נין דוביצקי ופול בנטל.
כשרובי הייתה בת שמונה עברה המשפחה לפיטרשם שמחוץ לריצ'מונד.
היא למדה בגריי קורט סקול ואחר כך בקולג' ריצ'מוד אפון תיימז בין השנים 2004 עד 2006. היא סיימה את בית הספר עם תעודת "BTEC National Diploma".
לבנטל שלושה אחאים ושני אחאים למחצה מנישואיו הראשונים של אביה.
אחותה הצעירה אדית' היא זמרת סולנית בלהקת "FOURS".
הופעת הבכורה המקצועית של בנטל הייתה ב-2006 בפרק בסדרה "הולבי סיטי" כשהיא עדיין לומדת בריצ'מונד קולג'.
בטלוויזיה שיחקה בנטל בין השאר בסרט הטלוויזיה "You Can Choose Your Friends", בסדרה "רופאים", במיני-סדרה "אוליבר טוויסט" ובפרק בסדרה "תחבולות חדשות".
ב-2008 גילמה את דמותה של מרי בנט במיני-סדרה "אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן".
על הופעתה זו נכתב ש"זוהי פרשנות מעניינת ביותר של הבת האמצעים למשפחת בנט מ"גאווה ודעה קדומה" עד כה".
ב-2009 הצטרפה בנטל לצוות השחקנים של הסדרה "הדרך לקנדלפורד" בתפקיד מיני.
ב-2008 הופיעה בנטל לראשונה בתיאטרון במחזה "DNA" ובמחזה "The Miracle" שהועלו בתיאטרון המלכותי הלאומי.
עוד שיחקה בנטל בדרמה הרדיופונית "Sister Agnes Investigates" בערוץ 4 של רדיו ה-BBC.
ביוני 2010 שיחקה בנטל בתפקיד אליס במחזה בשם "אליס" עיבוד של לורה וייד ל"אליס בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול, שהוצג בתיאטרון שפילד קרוסיבל.
ממרץ עד אפריל 2011 הופיעה בנטל בתפקיד אניה במחזה "Remembrance Day" בתיאטרון רויאל קורט.
עוד שיחקה בתפקיד ויקטוריה במחזה "Grief" בבימויו של מייק לי בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון.
בנטל שיחקה בעיבוד המחודש של הסדרה "פולדרק" של ערוץ BBC One בתפקיד וריטי, בת דודתו של רוס פולדרק.
שנה סרט תפקידהערות2009מעונה אמילי 2010 רובין הוד משרתת של מרגרט וולטר 2020 ההיסטוריה האישית של דייוויד קופרפילד ג'נט לא ממושמעות שרה2022האיש שלא היהקוני2024המלכה השישיתקאט
רובוקופ הוא דמות בדיונית של גיבור-על שנוצרה על ידי התסריטאים אדוארד נומייר ומייקל מיינר יחד עם פרנק מילר ופול ורהובן, והפכה לפופולרית בעקבות סרט הקולנוע "רובוקופ (סרט, 1987)" של פול ורהובן.
בעקבות הצלחת הסרט והביקורות הטובות יצאו מספר סרטי המשך, סדרות טלוויזיה וספרי קומיקס.
רובוקופ הוא סייבורג משטרה מתקדם, שוטר-רובוט, שבנוי על אלכס מרפי, שוטר מצטיין ומסור שנהרג על ידי פושעים בעת מילוי תפקידו ומוחזר לחיים כסייבורג.
העלילה מתרחשת בעיר דטרויט, מישיגן, בעתיד דיסטופי.
דטרויט חווה גל פשיעה אלים במיוחד, בו פושעים מסוכנים וסוחרי סמים חמושים בנשק אוטומטי ואף בנשק כבד, מטילים מורא על העיר והורגים שוטרים רבים.
מניעיה של OCP אינם אלטרואיסטים לחלוטין: היא מתכננת להרוס את דטרויט הישנה ולבנות במקומה את "דלתא סיטי" – עיר עתידנית ומתקדמת שתכניס לחברה כסף רב.
בוב מורטון ודיק ג'ונס מציעים להוסיף לכוח המשטרה רובוטים בעלי בינה מלאכותית שלהם כוח אש גבוה וגוף משוריין חסין-כדורים.
סגן הנשיא דיק ג'ונס הציע הסבה של מֶכה צבאי בשם ED-209 ואילו מורטון הציע לבנות סייבורג על בסיס מוח אנושי של שוטר, וקורא למיזם "רובוקופ" ("רובוט-שוטר").
בעקבות התנדבותו של מרפי למיזם "רובוקופ" של OCP הוא הועבר למחוז האלים ביותר של דטרויט ונהרג על ידי כנופיית פושעים בראשות קלרנס בודיקר.
מרפי נבחר להיות המרכז של הסייבורג החדש.
על מוחו, פרצופו וקרביו של מרפי הותקנו מערכות החייאה, והכל נעטף בתוך מרכב של שלדה רובוטית דמוית-אדם משוריינת.
אלכס ג'יימס מרפי הוא שוטר מצטיין ואיש משפחה מסור.
מרפי נהג לחקות את הגיבור של תוכנית הטלוויזיה האהובה על בנו, "TJ Laser", ולסובב את אקדחו על האצבע לפני שהוא מכניס אותו בחזרה לנרתיק.
הוא עבר לדטרויט בעקבות הצורך לתגבר את המשטרה המקומית בעקבות גל הפשיעה האלים ששטף את עיר המכונות ובו נהרגו הרבה שוטרים.
הוא התנדב לתוכנית "רובוקופ" של תאגיד OCP שלמעשה שלט בפועל בעיר והיה בעל גישה לטכנולוגיית היי-טק מתקדמת ביותר ומשאבים רבים.
בלא ידיעתו הוא הועבר למחוז המסוכן ביותר בדטרויט, במטרה להגדיל את הסיכויים שייהרג ויהיה אפשר להשתמש במוחו וגופו לתוכנית "רובוקופ", כפי שאכן קרה.
הוא צוות לשוטרת אן לואיס, שנהפכת לחברתו הנאמנה והטובה ביותר.
רובוקופ בנוי על מוחו, פרצופו וגופו של השוטר אלכס מרפי.
על ראשו ועל מספר איברים אורגניים חשובים אחרים הותקנו מערכות החייאה, והכל נעטף בתוך מרכב של שלדה רובוטית דמוית-אדם מטיטניום.
השלד החיצוני של הגוף הרובוטי נעשה מטיטניום וצופה בקוולר (חומר ממנו מכינים אפוד מגן), דבר שלמעשה מקנה לו חסינות מפני ירי של נשק קל.
הוא גם עמיד למכות וחבלות קשות (כגון נפילה מגובה רב).
ראשו של מרפי מוגן בקסדה אותה ניתן להסיר בעת מנוחה.
חלקיו האורגניים הוזנו באמצעות מערכת מיוחדת שיכלה לעכל רק אוכל דייסתי מיוחד ומזון תינוקות.
בנוסף הוא זקוק לטעינה חשמלית פעם בכמה זמן, אותה הוא מקבל דרך כיסא השירות שלו, שנמצא באגף מאובטח בתחנת המשטרה (כיסאות שירות וטיפולים נוספים מצויים גם במעבדות OCP).
כל גפיו של מרפי נקטעו בניתוח (למעט יד ימין שנקטעה בקרב) והוחלפו בגפיים רובוטיות, המחוזקות במנועים הידראוליים, המאפשרים לו להפעיל כוח רב: ידו יכולה להפעיל מומנט של 569 ניוטון-מטר, כוח שבאמצעותו אפשר לרסק בקלות כל עצם בגוף האדם ולעקם קנים של כלי ירייה.
כוחו הרב מאפשר לו להניף בקלות בני אדם, לפרוץ דלתות נעולות ולהרים משא כבד.
רובוקופ מצויד במערכת רכישת מטרה וקליעה אוטומטית מדויקת המאפשרת לו להינעל על מטרות והופכת אותו לצלף יוצא מגדר הרגיל.
בנוסף, לעיתים משתמש רובוקופ ברובה נגד ציוד "קוברה" (המבוסס על הבארט M82) שיורה קליעים נפיצים וכך למשל הוא משמיד את המך הצבאי ED-209 של דיק ג'ונס.
בחלק מהיצירות (סרטים, טלוויזיה, קומיקס) רובוקופ חמוש באמצעי לחימה מתקדמים נוספים .
מקלט וידאו ואודיו – בהם הוא יכול להקליט את מה שהוא רואה ומה שהוא שומע.
התקן זה נראה כמו דוקרן חרוטי חד ולכן יכול לשמש גם כנשק דקירה ואמצעי הגנה בקרב פנים אל פנים בשעת חירום.
שרת את הציבור והצדק את אמונו – Serve the public trust
אכוף את החוק וציית לו – Uphold the law
בכמה מהסרטים הנחיה זו נמחקת על ידי מתכנת בחוץ, בעוד שבסרט הראשון – פיטורו של סגן הנשיא מאפשר לרובוקופ לעקוף את ההנחיה.
בנוסף להיותו בעל גוף רובוטי חזק וחסין כדורים, רובוקופ מצויד במגוון של אמצעי לחימה וכלי נשק, חלקם כבדים.
אוטו-9 (Auto-9) הנשק העיקרי של רובוקופ, אקדח אוטומטי בקליבר 9 מ"מ היורה בצרורות בני 3-כדורים ולו כוח אש גדול יחסית לאקדחים רגילים.
כאשר לא בשימוש, רובוקופ מאחסן את האקדח בנרתיק מיוחד בתוך הירך הימנית שלו.
בסדרת הסרטים האקדח לא זוכה לשם מסוים אך בסדרת הטלוויזיה הוא מכונה "אוטו-9".
באותה סדרה האקדח יכול לירות מספר סוגי תחמושת ובנוי כך שרק רובוקופ יוכל להשתמש בו.
אקדח זה מבוסס על הברטה 93R שלו נוסף קנה כבד וארוך יותר במעטפת תיבתית-ישרה.
דוקרן נתונים (Data Spike) התקן קלט/פלט דמוי דוקרן חרוטי חד היוצא מאגרופו הימני של רובוקופ.
התקן זה מאפשר לרובוקופ להתחבר לכל מערכות המחשב בדטרויט, ובפרט למחשבי המשטרה והתאגיד OCP.
הוא יכול להיכנס למאגר הנתונים המשטרתי, להוריד מידע ונתונים, להצליב מידע ולעדכן אותו.
בנוסף, למרות שזה לא ייעודו המקורי, דוקרן הנתונים יכול לשמש גם כנשק דקירה בקרב פנים אל פנים.
כך בסרט הראשון חיסל רובוקופ את הגנגסטר הרצחני קלרנס בודיקר.
תותח תקיפה קוברה (Cobra Assault Cannon) רובה נגד ציוד חצי-אוטומטי תוצרת OCP היורה קליעים נפיצים.
הרובה מבוסס בעיצובו על הבארט M82 ונראה כגרסה מוגדלת שלו.
בסרט הראשון רובוקופ משתמש בו כדי להשמיד את ED-209.
זרוע-נשק (Weapons Arm) אמצעי לחימה בעל כוח אש כבד אותו רובוקופ יכול להתקין במקום כף ידו השמאלית.
זרוע-הנשק חמושה בתת-מקלע 9 מ"מ מדגם Calico M960, להביור וטיל נגד טנקים.
זרוע-הנשק מופיעה בסרט רובוקופ 3.
ערכת תעופה התקן המתלבש על רובוקופ ומאפשר לו לטוס באמצעות הנעה סילונית וכן משמש מטען נייד עבור רובוקופ.
רובוקופ משתמש בה בסרט רובוקופ 3.
זרוע-נשק עם תותח ומקלע מופיעה בקומיקס של פרנק מילר.
פצצות מגנטיות (Magnetic Explosives) בסדרת הטלוויזיה בלייב אקשן רובוקופ מצויד בפצצות מגנטיות המאוחסנות בירך השמאלית שלו.
רובוקופ יכול להשליך אותן על המטרה, אליה הן מתמגנטות ואז לפוצץ אותן בירי מרחוק.
הפצצות שימושיות לפריצת מכשולים וכאשר צריך להשמיד מטרות כבדות.
"רובוקופ" נוצר על ידי התסריטאים אדוארד נומייר ומייקל מיינר ביחד עם הכותב פרנק מילר וזכה להופעת הבכורה שלו בסרט "רובוקופ" (1987) של הבמאי פול ורהובן ובכיכובו של פיטר ולר כמרפי/רובוקופ.
הסרט זכה להצלחה וביקורות טובות, הן על העלילה והן על האפקטים המיוחדים.
הסרט היה אלים מאוד יחסית לתקופתו.
בעקבות הצלחת הסרט יצאו שני סרטי המשך: רובוקופ 2, ורובוקופ 3 שהיה כישלון קופתי וספג ביקורת על העלילה.
בעקבות הסרט הכושל, הכריז פרנק מילר, כותב קומיקס מוכשר וידוע, שיותר לא ייתן שיפיקו סרטים על סמך תסריטיו (הוא חזר בו מאוחר יותר, ראו עיר החטאים).
בעקבות הסרטים הופקו מספר סדרות טלוויזיה על רובוקופ, חלקן באנימציה וחלקים בלייב אקשן.
בנוסף יצאו ספרי קומיקס רבים על רובוקופ, ואלה פורסמו על ידי מארוול קומיקס ודארק הורס.
ב-2014 בוצע אתחול לזיכיון הקולנועי ויצא סרט רימייק שנקרא אף הוא "רובוקופ" בכיכובו של ג'ואל קינמן כרובוקופ, אך סרט זה לא זכה להצלחה רבה וקיבל ביקורות מעורבות.
ב-2020 רובוקופ נוסף כדמות בחירה במשחק הרחבה למורטל קומבט 11.
סרט המקור של רובוקופ, בבימויו של פול ורהובן ובכיכובו של פיטר ולר כרובוקופ.
הסרט אלים מאוד וכולל אפקטים מיוחדים רבים, כגון החליפה של רובוקופ, קרבות ירי אינטנסיביים, פיצוצים, שפיכות דמים, מוות ופציעות קשות, הנפשת הרובוט ED-209 בסטופ מושן, איפור ועריכת קול זוכת פרסים.
הסרט זכה להצלחה רבה וביקורות טובות.
בסרט מסופר סיפור המקור של רובוקופ.
השוטר המצטיין אלכס מרפי שנהרג בעת מילוי תפקידו מוחזר לחיים כקיבורג משטרה בידי תאגיד OCP המנהל את דטרויט.
בהתחלה הפרויקט נוחל הצלחה רבה, דבר שמעורר את קנאתו של סגן הנשיא דיק ג'ונס, שהפרויקט שלו, נכשל ונדחה.
עם זאת, ככל שעובר הזמן רובוקופ מתחיל להיזכר בזהותו כמרפי, דבר שאותו לא צפו המתכננים.
הוא הורג פושעים רבים ועוצר את קלרנס בודיקר, שעובד עבור דיק ג'ונס.
בודיקר המפוחד מפליל את ג'ונס, וכאשר רובוקופ מנסה לעצור את ג'ונס הוא מגלה שתוכנתה לתוכו פקודה המונעת ממנו לפעול נגד אנשי OCP.
חצי-משותק, ג'ונס משלח בו את ED-209 ואת כוח המשטרה של דטרויט.
רובוקופ נגפע קשה ומחולץ על ידי שותפתו הנאמנה של מרפי, השוטרת אן לואיס.
הם מתחבאים במפעל נטוש ולואיס עוזרת לרובוקופ להשתקם ולחזור לזהותו כמרפי.
קלרנס בודיקר ובריוניו נשלחים למפעל כדי להשמיד את רובוקופ, אך מרפי ולואיס מצליחים להרוג את כולם.
בסיום הסרט רובוקופ נכנס למטה OCP, מראה לדירקטוריון ראיות המפלילות את דיק ג'ונס.
ג'ונס שולף אקדח ולוקח את נשיא החברה, "הזקן", כבן ערובה, אך האחרון מפטר אותו ורובוקופ יורה בדיק ג'ונס למוות.
"הזקן" מחמיא לשוטר ואומר: "פגיעה טובה, בן.
מה שמך?" ורובוקופ עונה לו: "מרפי".
רימייק של הסרט הראשון יצא לאקרנים בפברואר 2014 ונקרא גם הוא בשם "רובוקופ".
רובי בנט (נולד ב-26 ביוני 1971, ג' בתמוז ה'תשל"א) הוא מעבד, מלחין, מנצח ונגן חסידי ישראלי.
עיבד עשרות שירים במוזיקה החסידית ובעל להקה המופיעה בחתונות ואירועים שונים.
נולד בחיפה ליוכבד ולחיים בנט, משפחה מחסידות סערט-ויז'ניץ.
אביו הוא מהמלחינים הבולטים במוזיקה החסידית וניהל להקת ילדים בשם "רננו חסידים".
בתחילת דרכו המוזיקלית שימש כמעבד ללהקה רננו חסידים של אביו וניגן על כלי תזמורת, בהמשך עיבד את לחני אביו ולחניהם של זמרים רבים בעולם החסידי, וכן עיבד חלק מהאלבומים של הזמרים ליפא שמעלצר ושלמה כהן.
בנט ממעט לשיר בציבור, הוא מנצח על תזמורת מוזיקלית המופיעה בחתונות ובאירועים ציבוריים ועל מקהלת גברים.
משמש כמפיק ומייצג יחד עם אשתו אמנים, ביניהם את הזמרים מוטי שטיינמץ, פיני איינהורן ודייוויד טויב.
בנימוקיה לזכיית אביו חיים בנט בפרס אקו"ם ב-2012, ציינה הנהלת אקו"ם את בנו רובי, דור שני למשפחת מוזיקאים, שפרשנותו ועיבודיו לשירי אביו הוסיפו להם את אותו חן הנובע מאותם שורשים חסידיים.
בנט למד והתחנך במוסדות חסידות סערט ויז'ניץ, נשוי לנעמי (לבית ברמן) ואב לשישה, גר בבני ברק.
"הזמנה לחתונה", עיבודי בנט ותזמורתו לשירי חתונה.
באלבום מתארחים דדי גראוכר, ישי לפידות ומנדי ג'רופי (2007)
עיבד אלבומים רבים לזמרים מפורסמים במוזיקה החסידית, ביניהם אלבומי אביו חיים בנט, אלבומי מצעד הזמר החסידי, אלבומי מוטי שטיינמץ ועוד.
רובי המרשלג (נולד ב-15 באוקטובר 1967) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש כתב באזור הצפון של "כאן 11" ו"כאן רשת ב".
המרשלג נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה.
בשנת 1972 עלה לישראל עם הוריו והם עברו להתגורר בקיבוץ להבות הבשן.
בשנת 1986 התגייס לצה"ל ושירת בחיל הים כסגן-מפקד ספינת דבור.
המרשלג החל את דרכו בתקשורת בשנת 1998 בחדשות האזוריות בטלוויזיה בכבלים, ככתב צפון.
במסגרת זאת, סיקר באופן נרחב את נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000 ואת השפעתה על תושבי הצפון.
בשנת 2001 החל לכתוב בעיתון "כל העמק והגליל' מבית "ידיעות תקשורת".
במסגרת זו כיסה את אזור אצבע הגליל ורמת הגולן.
בשנת 2002 חזר לתקשורת האלקטרונית, אל חברת "חדשות ישראל", שסיפקה אז את שירותי החדשות לערוץ עשר בראשית דרכו.
לאחר מכן הצטרף אל חדשות עשר, ככתב צפון.
בחודש יוני 2012 עבר לסקר את אזור הצפון ככתב שטח של הערוץ הראשון.
מאז מאי 2017, הוא משמש כתב צפון של תאגיד השידור הישראלי כאן, ב"כאן 11" וב"כאן ב".
בעבר, היה המרשלג גם כתב בידיעות תקשורת בצפון.
בשנת 2019 שיחק בסדרה "אבא משתדל" בתפקיד אורח בדמותו.
במהלך השנים סיקר המרשלג בהרחבה אירועים חברתיים וביטחוניים בגבול הצפון, בהם מלחמת לבנון השנייה.
במהלך המלחמה שידר באופן רציף, במסגרת גל פתוח, את המהלכים, ההתפתחויות וההשלכות, מאזורי ההתרחשות ומעמדת השידור של הערוץ, בסמוך לגבול.
ב-18 במרץ 2024 פורסם כי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה תעניק פרס הוקרה להמרשלג (יחד עם כתבים נוספים) על סיקור תוך סיכון חיים.
הוא בוגר אוניברסיטת חיפה בהיסטוריה של המזרח התיכון ובלימודי ארץ ישראל.
בשנת 2006 סיים לימודים במסגרת תוכנית IPP של רשת הטלוויזיה האמריקאית CNN באטלנטה, ארצות הברית.
המרשלג נשוי לנורית, אשת חינוך במקצועה.
קולונל רובי בראדלי הייתה אחות ראשית ב, שבויה ביפן ובפיליפינים במלחמת העולם השנייה, ואחת הנשים המעוטרות ביותר והמעוטרת ביותר עד זמנה בצבא ארצות הברית.
היא נולדה בספנסר שבווירג'יניה המערבית אך התגוררה ב, וירג'יניה, במשך יותר מ-50 שנה.
בשנת 1926 סיימה בראדלי את לימודיה במכללה למורים שבאוניברסיטת גלנוויל שבמערב וירג'יניה, ולימדה ארבע שנים בבתי ספר של חדר אחד במחוז רואן שבמדינה.
ב-1930,היא התקבלה לבית הספר לאחיות בבית החולים הכללי בפילדלפיה, וסיימה בשנת 1933 את לימודיה כאחות כירורגית.
בשנת 1934 בראדלי התגייסה לחיל האחיות של הצבא כאחות כירורגית, ושירתה בבית החולים הצבאי הכללי וולטר ריד שבוושינגטון הבירה, עד שהוצבה לבית החולים הצבאי בפורט מילס , שבאיי הפיליפינים בפברואר 1940.
במלחמת העולם השנייה הועברה למחנה ג'ון היי בפיליפינים, כ-320 קילומטר צפונית לבירה מנילה.
הצבא היפני פלש לפיליפינים מיד אחרי מתקפת פרל הארבור והפיל 72 פצצות על השער הראשי של המחנה, בדצמבר 1941. בראדלי ועוד רופא ואחות ברחו להרים והסתתרו שם בעזרת זוג כפריים.
אולם בסופו של דבר הם הוסגרו ליפנים, והועברו למפקדתם המקורית שהפכה אז למחנה שבויי מלחמה.
במהלך התקופה סבלו האזרחים והחיילים הפיליפינים וכן חלק מחיילי בעלות הברית השבויים התעללות מצד השלטונות היפניים כמו במהלך צעדת המוות בבטאן.
ב-1943 הועברה בראדלי למחנה המעצר סנטו תומאס .
במשך מספר חודשים היא סייעה לשבויים שהיו זקוקים לטיפול רפואי.
בנוסף לכך, היא התאמצה מאוד להאכיל ילדים רעבים על ידי תחיבת אוכל לכיסיהם כשהייתה לה את האפשרות לכך, אף על פי שהיא הייתה רעבה בעצמה.
כיוון שהיא איבדה כל העת ממשקלה, בגדיה היו גדולים עליה, והיא יכלה להחביא ציוד רפואי עבור שבויי מלחמה במחנה.
היא סייעה בכ-230 ניתוחים, ועזרה לילד 13 יילודים.
הצוות הרפואי הצליחו, למשל, לבצע כריתת תוספתן באמצעים דלים שהצליחו להבריח.
השובים היפניים התפלאו על הצלחתם לבצע הליך רפואי שכזה ללא כל ציוד.
במקרה אחר היא השתמשה בתיון על מנת להספיג בו אתר על מנת להרדים יולדת.
את התואר "המלאכיות בעַיֵפוּת" (Angels in Fatigues) קיבלו בראדלי וחברותיה מעמיתיהם השבויים במהלך תקופה זו.
בעת כיבוש המחנה מחדש על ידי צבא ארצות הברית בשנת 1945, היא שקלה 39 קילו בלבד.
היא הוחזרה לארצות הברית והמשיכה בקריירה צבאית, ובשנת 1949 למדה וקיבלה תואר ראשון במדעים.
בראדלי שירתה במלחמת קוריאה כאחות ראשית בבית החולים לפינוי 171. בנובמבר 1950, במהלך מתקפת הנגד הסינית, היא סירבה לעזוב, עד שהעלתה את החולים והפצועים על מטוס בפיונגיאנג כשהיא מוקפת ב-100,000 חיילים סינים מתקדמים.
היא הצליחה לקפוץ למטוס בדיוק כשהאמבולנס שלה התפוצץ מפגז של האויב.
ב-1951 היא מונתה לאחות ראשית של הארמייה השמינית, שם פיקחה על למעלה מ-500 אחיות של הצבא ברחבי קוריאה.
בשנת 1953, עם סיום תפקידיה בקוריאה, הפכה להיות האישה הראשונה שזוכה להצדעה לאומית ובינלאומית של משמר כבוד בלבוש מלא שליווה את עזיבתה את קוריאה.
בשנת 1958 היא הועלתה לדרגת קולונל, והייתה בכך לאשה השלישית בהיסטוריה של צבא ארצות הברית לקבל דרגה זו.
במהלך שירותה הוענקו לה 34 מדליות ואותות כבוד והוקרה, רובם מטעם ממשלת ארצות הברית והכוחות המזוינים שלה, וחלקם מטעם האומות המאוחדות, הצלב האדום, ממשלת הפיליפינים, וממשלת דרום קוריאה.
בראדלי פרשה לגמלאות בשנת 1963 לאחר שלושה עשורים של שירות, אך המשיכה לפעול בתחום הסיעוד במשך 17 שנים, ועבדה כמפקחת בסנטוריום סיעודי פרטי במחוז רואן, שבמערב וירג'יניה, שם עשתה את צעדיה הראשונים בקריירה כאשה בוגרת.
בראדלי הייתה דמות ראשית בכתבה של חדשות הלילה של NBC טום ברוקאו, אודות "גיבורי הצבא הנשכחים", שיצאה לאור ב-23 בפברואר 2000.
לאחר מותה בשנת 2002, קיבלה בראדלי אות הנצחת זיכרון שנוסחה על ידי חבר הקונגרס ג'ו באקה מקליפורניה, בעקבות שירותה היוצא דופן שמילאה למען האומה האמריקאית.
רשימותיה הצבאיות של בראדלי כללו 34 מדליות, עיטורים ועוד, בהם:
לגיון הכישרון יחד עם אשכול עלי עץ אלון
עיטור הכבוד של מלחמת העולם השנייה
מועדון השחייה רובי (בקטלאנית: Club Natació Rubí) הוא מועדון ספורט קטלוני שנוסד בשנת 1971. המחלקות העיקריות במועדון הן כדורמים ושחייה תחרותית, אך יש בו מחלקות נוספות, כגון טריאתלון ועוד.
נכון לשנת 2020 המועדון הוא מועדון הספורט הגדול ביותר בעיר רובי, עם כ-6,000 חברים רשומים ו-200 ספורטאים פעילים.
מחלקת הכדורמים היא המחלקה הבולטת במועדון, וגם קבוצת הגברים וגם קבוצת הנשים משחקות בליגת העל בכדורמים.
במועדון התאמנו במהלך השנים מספר ספורטאים אולימפיים.
רובי הרובוט היא סדרת טלוויזיה בהנפשה ממוחשבת קנדית-סינגפורית לילדים שנוצרה על ידי מנואל רוזן.
הסדרה שודרה לראשונה ב-7 בספטמבר 2010 בערוץ TVOntario.
בישראל הסדרה שודרה בשנת 2011 בערוץ הופ!.
הסדרה עוקבת אחר רובי הרובוט וחבריו, אשר טסים בכל פרק סביב גלקסיית הרובוטים בחללית לכוכבי לכת שונים כדי לפתור משימות שונות.
רובי (Rob) – הדמות הראשית בסדרה.
ביבה (Ema) – חייזרית ירוקה עם סרבל ורוד.
אייקיו (TK) – רובוטית אדומה.
תמיד יש לה חיוך רחב.
סיבובי (Orbit) – רובוט כתום עם שתי תחבושות מודבקות לחלקו האחורי של ראשו.
הדיבוב העברי בוים על ידי דן שצברג, והופק על ידי יונית עוזרי מנחם.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתרוביסטייסי דפאסדולב סלעביבהקמדן אנג'ליסאליענה מגוןאייקיוג'ורדי מנדבר סבירסיבוביג'ייק בילשון גיטלמן
אלכסנדר יוהאנס וילהלם "רוֹבִּי" וייטינג (בהולנדית: Alexander Johannes Wilhelm "Robbie" Wijting; 29 ביוני 1925 – 27 באוגוסט 1986 היה גנרל בחיל האוויר המלכותי ההולנדי אשר שימש כיושב ראש מטה ההגנה המאוחד (מקביל לרמטכ"ל) של הולנד בין 1973–1980.
וייטינג נולד ב-29 ביוני 1925 באיי הודו המזרחיים ההולנדיים, שם שירת אביו כקצין בחיל המצב ההולנדי.
זמן קצר לאחר לידתו חזרה משפחתו להולנד, החל וייטינג ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית בברדה.
לימודיו נקטעו בעקבות הכיבוש הגרמני של הולנד במלחמת העולם השנייה.
הוא הצטרף למחתרת ההולנדית שנאבקה בגרמנים.
עם זאת, הפעילות במחתרת לא סיפקה אותו, והוא נמלט לבריטניה והגיש בקשה להצטרף לחיל האוויר המלכותי.
הוא זייף לשם כך את תאריך הלידה שלו.
ב-1944 הוא קיבל את רישיון הטיס שלו, והשתתף בהפצצות האוויריות על ערי גרמניה ובהמשך על הכוחות הגרמניים בהולנד.
לאחר המלחמה חזר להולנד והתגייס לחיל האוויר המלכותי ההולנדי.
הוא למד בבתי ספר שונים לטיסה בבריטניה ובהולנד והתקדם בסולם הדרגות.
ב-1967 הוא הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד בסיס חיל האוויר בלייוורדן.
בתחילת 1973 הוא הועלה לדרגת גנרל מאיור ומונה למפקד חילות האוויר הטקטיים של הולנד.
ב-5 בנובמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה ליושב ראש מטה ההגנה המאוחד.
ב-10 בדצמבר 1976 שונתה הגדרת תפקידו ל"ראש מטה ההגנה" ובמקביל הוא הועלה לדרגת גנרל.
בתקופה זו הוא העביר רפורמות משמעותיות בצבא ההולנדי ועמל להתאימו לעידן המודרני.
ב-1 בנובמבר 1980 הוא פרש מהצבא.
בין השנים 1981–1985 הוא כיהן בתפקיד יו"ר המועצה המייעצת לתאונות תעופה בחיל האוויר המלכותי, ובין 1982 ל-1985 היה יו"ר איגוד התעופה המלכותי ההולנדי.
הוא נפטר בלייוורדן ב-27 באוגוסט 1986.
רובי המצילה הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 2022 בבימויה של קאט שיי, עם גרנט גאסטין, סקוט וולף וקיילה זנדר בתפקידים הראשיים.
דניאל אוניל (גרנט גאסטין) הוא שוטר במשטרת רוד איילנד.
שאיפתו היא להצטרף ליחידת הכלבנים k-9 היוקרתית של המשטרה.
המפקד היחידה סרג'נט מאט זארלה (סקוט וולף) מבהיר לו כי הכלבים המועדפים הם רועה גרמני וכלב מאולף כזה עולה 10.000 דולר, סכום שאין ליחידה.
למקום מגיע הגמלאי סיימוס בריידי (טים מקבית') שאומר לדניאל שחשובות יותר תכונות הכלב ולא הגזע שלו.
דניאל מגיע לתחנת הוטרינריה המקומית ונפגש שם עם פאט אינמן (קמיל סאליבן).
היא מציעה לו את הכלבה רובי, בורדר קולי מעורבת.
רובי נמצאה משוטטת והוצעה למספר משפחות שהחזירו אותה בגלל חוסר יכולת להתרגל אליה והיא עומדת להיות מורדמת אם לא יימצא מאמץ נוסף.
דניאל מתאהב ברובי ממבט ראשון ומביא אותה לביתו שם היא גורמת נזקים אך אשתו מל (קיילה זנדר) מקבלת זאת באהבה.
דניאל קונה ספר אימון ומאלף את רובי באופן פרטי בעזרת אשתו.
רובי עוברת בהצלחה את מבחן הקבלה ליחידה.
במקרה הראשון משתתפים דניאל ורובי באיתור גופה של נרצח.
רובי מגיעה למשטח דק גבוה ונעצרת עליו.
השוטרים מחפשים תחתיו ולא מוצאים דבר אך רובי מתעקשת ולבסוף נאלץ דניאל לעזוב בבושה את המקום עם רובי.
דניאל כועס על רובי והיא חשה בזה ובורחת.
דניאל וחבריו מחפשים אחריה אך לשווא.
כעבור זמן קצר בעקבות מידע, מתגלית גופת הנרצח מתחת לשכבת בטון במקום שנעצרה רובי, רובי צדקה ודניאל אכול רגשי חרטה.
זארלה מתקשר לדניאל בקשר לנער שטעה ביער ונעלם.
דניאל המיואש מחפש את רובי בגשם שוטף ומוצא אותה.
הם יוצאים ליער ולאחר זמן רובי מאתרת את הנער ודניאל מטפל בו ומזעיק עזרה.
למקום מגיעה אימו של הנער ומסתבר שהיא אותה פאט שמסרה לו את רובי לאימוץ.
כולם שמחים ומתחבקים ודניאל ורובי מתקבלים ליחידת K-9 היוקרתית.
בסיום הסרט מוקרנות התמונות של המשתתפים בסיפור האמיתי.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותגרנט גאסטיןדניאל אונילסקוט וולףמאט זארלהקיילה זנדרמליסה "מל" אונילטוס מקבית'סיימוס בריידיקמיל סאליבןפאט אינמןשרון טיילורסאםשכנה
רובוקופ הוא סרט פעולה מדע בדיוני אמריקאי משנת 2014, בבימויו של חוזה פדיליה ובהפקת מייקל דה לוקה ומארק אברהם.
הסרט הוא חידוש לסרט רובוקופ משנת 1987, אשר נוצר על ידי פול ורהובן.
בסרט מככבים ג'ואל קינמן בתפקיד הראשי לצד גארי אולדמן, מייקל קיטון, ואבי קורניש.
הסרט מתאר את סיפורו של שוטר שמחייה לאחר פציעה קטלנית והופך לרובוט לחימה מתקדם שמשמש ככלי במאבק בפשע.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-12 בפברואר 2014, על ידי Sony Pictures Releasing .
הוא זכה לביקורות מעורבות והושווה באופן שלילי לסרט המקורי.
עם זאת בסה"כ הסרט גרף 242.6 מיליון דולר מול תקציבה של 100–130 מיליון דולר.
הסרט מתרחש בשנת 2028, כאשר תאגיד אומניקורפ השולט בעולם הטכנולוגיה מנסה לשלב רובוטים לשמירה על הסדר הציבורי בארצות הברית.
כאשר השוטר אלכס מרפי (ג'ואל קינמן) נפצע באופן קטלני בפיצוץ, הוא נבחר להיות השוטר הראשון שיהפוך לרובוט-לוחם תחת פרויקט "רובוקופ".
מרפי מתמודד עם תחושת האנושיות שלו תוך שהוא פועל כ"סייבורג" בעולם מלא בשחיתות ופשע, כשהוא נאבק בין היותו כלי נשק ובין היותו אדם עם רגשות ומשפחה.
ג'ואל קינמן בתפקיד אלכס מרפי / רובוקופ - שוטר שנפצע קשה והופך לרובוט לוחם בפשע.
גארי אולדמן בתפקיד ד"ר דנאטון נורטון - המדען שעומד מאחורי פרויקט "רובוקופ".
מייקל קיטון בתפקיד ריימונד סלרס - מנכ"ל תאגיד אומניקורפ שאחראי להפיכת מרפי לרובוקופ.
אבי קורניש בתפקיד קלרה מרפי - אשתו של אלכס, שמתמודדת עם השינוי האדיר שחל בבעלה.
ג'קי ארל היילי בתפקיד ריק מטוקס - מדריך הכוחות שמאמן את רובוקופ.
ג'קסון בתפקיד פאט נובאק - מנחה תוכנית טלוויזיה התומך בפרויקט רובוקופ.
הסרט "רובוקופ" משנת 2014 קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים.
מצד אחד, המבקרים שיבחו את הביצועים של השחקנים, במיוחד של ג'ואל קינמן וגארי אולדמן, וכן את האפקטים הוויזואליים המתקדמים.
מצד שני, חלק מהמבקרים ציינו שהסרט לא מצליח לשחזר את הייחודיות והעומק של הסרט המקורי משנת 1987, והעלילה נתפסה כפחות מקורית או נועזת בהשוואה למקור.
הסרט קיבל ציון של 48% באתר Rotten Tomatoes וציון של 52 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות מעורבות.
רובוקופ 3 הוא סרט פעולה מדע בדיוני אמריקאי משנת 1993 בבימויו של פרד דקר, על פי תסריט שכתב ביחד עם פרנק מילר.
בסרט מככבים רוברט ג'ון בורק, ננסי אלן וג'יל הנסי.
הסרט נכשל בקופות והכניס 10.6 מיליון דולר מול תקציב של כ-22 מיליון דולר.
עלילת הסרט מתרחשת בעיר דטרויט בעתיד דיסטופי בו התאגיד רב העוצמה OCP מחליט לפנות את תושבי העיר במסגרת פרויקטי נדל"ן גדולים.
על מנת להתחיל בבנייה התאגיד שולח שכירי חרב חמושים שיגרשו בכוח את התושבים באותם האזורים מבתיהם.
היחס האכזרי לאזרחים מעורר התנגדות מצד קבוצת מורדים המבקשת להגן על בתיהם מפני דיכוי תאגידי.
השוטר הסייבורג רובוקופ, אשר מבחין ביחס האכזרי כלפי אזרחים חפים מפשע, מצטרף בעקבות כך למאבק בשכישיר החרב של תאגיד OCP.
במהלך קרב אינטנסיבי עם שכירי החרב רובוקופ ניזוק קשות ובעקבות כך מבוצעים בו תיקונים נרחבים המשפרים את יכולתיו ומאפשרים לו להמשיך לקחת חלק במאבק.
בינתיים, תאגיד OCP אשר מתחיל להפעיל אנדרואיד מתקדם המכונה אוטומו אשר מתוכנת לחסל את רובוקופ ולדכא את המרד.
רוברט ג'ון בורק בתפקיד אלכס מרפי / רובוקופ - שוטר סייבורג שעוזר להתנגדות
ננסי אלן בתפקיד אן לואיס - שותפתו של רובוקופ
ג'יל הנסי בתפקיד דר' מארי לזארוס - מדענית שעבדה על רובוקופ
רמי ראיין בתפקיד ניקו האלורן - נערה מומחית מחשבים
ריפ טורן בתפקיד מנכ"ל תאגיד OCP
ג'ון קאסל בתפקיד פול מקדאגט - ראש יחידת ה'הבחילה'
בראדלי ויטפורד בתפקיד ג'פרי פלק - ראש מחלקת ביטחון OCP
סי-סי-אייץ' פאונדר בתפקיד ברת'ה - מנהיגה במחתרת
מאקו בתפקיד קנמיצו - מנכ"ל תאגיד קנמיצו
ברוס לוק בתפקיד אוטומו - אנדרואיד נינג'ה
ג'ודי לונג בתפקיד קייקו האלורן - אמה של ניקו
ג'ון פוזי בתפקיד דייוויד האלורן - אביה של ניקו
פלטון פרי בתפקיד דונלד ג'ונסון - מבצע OCP
רוברט דווי בתפקיד סרן ורן ריד - קצין משטרה
דניאל פון ברגן בתפקיד מורנו - חבר במחתרת
באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון 6% בהתבסס על 36 ביקורות.
הקונצנזוס באתר: "סרט לא ממצה ולא מצליח לשמור על רוח המקור" כמו כן, באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 40 מתוך 100, בהתבסס על 13 ביקורות.
בנוסף, סרט קיבל ביקורות שליליות ברובן, עם ביקורות על העלילה החלשה והביצוע שלא התעלה למצופה.
רובי הופמן (נולדה ב-1989) היא יהודיה אמריקאית-קנדית, סופרת, קומיקאית ומנחת תוכניות אירוח.
נולדה בברוקלין, ניו יורק, והחלה את הקריירה שלה כסופרת.
היא ידועה בזכות עבודתה בסדרות "המופע של כריס גת'רד" (The Chris Gethard Show), "המופע של הברונס פון סקצ', (Baroness Von Sketch Show) "אמהות עובדות" (Workin' Moms,) ו"סקוואד אוד" (Odd Squad), שזכתה בפרס אמי לתוכניות לילדים ולמשפחה על כתיבה מצטיינת בשנת 2019.
קודם לכן, היא נבחרה לאחת הקומיקאיות של "Up Next" של קומדי סנטרל בשנת 2018. מופע הסטנד-אפ הראשון שלה היה, "I'm Nervous", בשנת 2019.
היא הופיעה ברשימת "הקומיקס לצפייה" (Comics to Watch) של קונאן או'בריאן וכן ב"הקומיקאים שאתם צריכים ותהיו יודעים" (Comedians You Should and Will Know in 2020) של מגזין Vulture, בשנת 2020.
הופמן נולד בברוקלין, השביעית מבין עשרה אחים במשפחה יהודית חסידית.
לדברי הופמן הוריה, היו יהודים רפורמים ובהמשך חזרו בתשובה והצטרפו לקהילה החסידית של חב"ד.
בילדותה, התגרשו הוריה והופמן ואחיה גודלו על ידי אמם החד הורית במונטריאול, קנדה, בעוני.
לאחר התיכון, למדה הופמן באוניברסיטת מקגיל, חשבונאות ותקשורת.
היא קיבלה תואר ראשון ונרשמה ללימודי תואר שני, אך החליטה לא ללמוד ולפתח קריירה בתחום הקומדיה.
הופמן החלה לכתוב קומדיות ועד מהרה זכתה להכרה על עבודתה.
בשנת 2018 היא הייתה הכוכבת בפסטיבל הקומדיה של ניו יורק.
בשנת 2019 היא הופיעה בתוכנית הקומדיה האישית, הראשונה שלה, "אני עצבנית", במסגרת פסטיבל הקומדיה Just For Laughs בטורונטו.
עבודתה הראשונה של הופמן ככותבת בטלוויזיה הייתה עבור סדרת "Odd Squad" ברשת PBS והיא זכתה בפרס אמי לשנת 2019. הופמן הייתה בצוותי הכותבים של "Workin' Moms", "Baroness Von Sketch Show ו"המופע של כריס גת'רד" (Chris Gethard Show).
בהמשך היא כיכבה בפרקים של הסדרה.
היא הנחתה את "רובי הופמן, קבוצת ייעוץ " (Robby Hoffman Consulting Group).
בשנת 2021 הוכרז כי "רבקה" (Rivkah), סדרת קומדיה אוטוביוגרפית שיצרה הופמן ובכיכובה, נמצאת בפיתוח, עם Showtime ועם A24.
בשנת 2025 שיחקה את רנדי בעונה הרביעית של הסדרה הקומית "Hacks" עטורת השבחים מבית "Max".
לדבריה, משפחתה תמכה בה כשהיא יצאה מהארון, והיא קרובה אליהם.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אמי לבידור בפריים טיים2025השחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרת קומדיהHacks
רובי (רבקה) דניאל (במַאלַיָאלַם יהודית: റൂബി ദാനിയേൽ; דצמבר 1912 – 23 בספטמבר 2002) הייתה סופרת ומתרגמת יהודייה ילידת קוצ'י שבהודו.
רובי הייתה האישה הראשונה מבנות הקהילה הקוצ'ינית שפרסמה ספר.
כמוכן היא נודעה בשל תרגומיה הרבים לשירי נשים יהודיות מהשפה המַאלַיָאלַם יהודית לאנגלית.
רובי דניאל נלדה ברובע היהודי בקוצ'י, בו התגוררו שלוש מתוך שמונה הקהילות היהודיות במדינת קרלה, כבתם הבכורה של אליהו חי דניאל ולאה יפת דניאל.
היא הייתה הילדה היהודייה הראשונה שיצאה מהרובע היהודי כדי ללמוד בבית הספר התיכון לבנות של מנזר סנטה תרזה במחוז אֶרְנַקוּלָם ואף סיימה שנת לימודים אחת במכללת סנטה תרזה.
לאחר מותם של אביה וסבה, נאלצה רובי לעזוב את לימודיה ולהתחיל לעבוד.
היא עבדה כפקידה בבית המשפט הגבוה, בבית המשפט המחוזי, בבית משפט השלום ובין השנים 1944 – 1946, בחיל הים המלכותי ההודי לנשים.
בשנת 1951 עלתה רובי דניאל לארץ והצטרפה, יחד עם אחותה, לקיבוץ נאות מרדכי שם התגוררה ויצרה עד יום מותה.
רובי דניאל נפטרה בגיל 90, ב-23 בספטמבר 2002, בקיבוץ נאות מרדכי, שם נקברה.
בין השנים 1982–1999 תרגמה רובי דניאל לאנגלית למעלה מ-120 שירי נשים מהשפה מלאיאלם-יהודית לאנגלית.
תרגום שירים אלה הניח את היסודות לפרויקט קרלה לאיסוף ותיעוד מסורות הלשון של יהודי קרלה.
עבודת האיסוף והתרגום מתבצעת על ידי דוברי מלאיאלם ישראלים כדוגמת רובי דניאל.
ב-1 באפריל 1995 יצא לאור ספרה האוטוביוגרפי "Ruby of Cochin: An Indian Jewish Woman Remembers", שנכתב יחד עם האנתרופולוגית ברברה ג'ונסון.
ערכו הרב של הספר נובע מהתיאור המדויק והנרחב של החיים בקהילת יהודי פארדסי בתקופת הפריחה של יהדות הודו.
היא מתארת בו את הבית בו נולדה, שנבנה במאה ה-17, ואת בית הכנסת בו התפללה משפחתה, שנבנה בשנת 1567 על ידי הקהילה והוא בית הכנסת העתיק ביותר בהודו שעדיין פעיל.
רובי דניאל כותבת על מנהגי הקהילה, שחלקם ייחודיים למקום.
היא משלבת בספרה סיפורים שסופרו לה על ידי סבתה ובנות משפחה אחרות, סיפורי עם, סיפורים על רוחות רפאים, וחלומות מבשרי רעות ושלושה עשר שירי נשים שתורגמו על ידה מהשפה מלאיאלם-יהודית לאנגלית יחד עם דיווח מפורט על מעמדן של הנשים היהודיות בקוצ'יו והאפשרויות שעמדו בפניהם בתחום ההשכלה והעבודה.
בספר הנחיות ברורות שיסייעו לכל אם להשיג תוצאות טובות בחינוך הבן.
הנחיות אלה מבוססות על הבנה טובה של מתבגרים באופן כללי ושל בנים מתבגרים באופן פרטי.
הספר מדגיש את תפקידה הקריטי של האם במסע הבן אל הבגרות.
רובי אלמליח (נולד ב-1 באוגוסט 1980) הוא במאי, תסריטאי, עורך ומפיק קולנוע ישראלי.
רובי אלמליח נולד וגדל בעיר שדרות.
למד בתיכון ע"ש גוטוירט בשדרות.
בשנות ה-90 החל דרכו כמוזיקאי וגיטריסט חבר ב"להקת הגבעות".
בשנת 2004 הוציא כגיטריסט יחד עם להקת הגבעות את אלבום הביכורים "בתוך מראה", שכלל גם גרסת כיסוי לשיר ימים טובים, בהפקה מוזיקלית של קובי אוז.
לאחר השחרור מצה"ל עבר להתגורר בתל אביב והחל ב-2000 את לימודיו כאנימטור במכללה הישראלית לאנימציה, אותם סיים ב-2004.
לאחר הלימודים חזר להתגורר בשדרות ולמד בשנים 2005 עד 2010 בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה במכללה האקדמית ספיר וקיבל תואר ראשון באמנות הקולנוע והטלוויזיה.
בשנת 2012 הוענק לו פרס כנס ישראל-שדרות לחברה על עשייה חברתית במועדון "שדרוק" בשדרות.
הוא שימש כחונך בעמותת "רואים רחוק", בה לומדים ויוצרים קולנוע נערות ונערים מהפריפריה הגאוגרפית, הכלכלית והחברתית בישראל.
בשנת 2023 קיבל את פרס מודי בר-און על עשייה עיתונאית ותקשורתית מצטיינת על הסדרה ליגה ג'.
בשנת 2023 ביים פרק בסדרה "השמרטפים", תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בכאן חינוכית.
בשנים 2016–2024 הרצה בקורס "בימוי תיעודי", בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה במכללה האקדמית ספיר.
החל מ-2023 הוא מרצה לקולנוע וטלוויזיה במחלקה לאמנויות הקול והמסך במכללת ספיר.
בשנים 2024–2025 הרצה במחלקה לתקשורת חזותית, הפקולטה לעיצוב ולאדריכלות, המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון.
במהלך לימודי הקולנוע שלו יצר ב-2006 את הסרט הקצר "השוד" (דרמה, 12 דקות), ובשנת 2007 יצר, יחד עם דני גבע, את הסרט העלילתי הקצר "סאלם, דוד." שזכה בפרס העיצוב האומנותי בפסטיבל קולנוע דרום והוקרן בפסטיבל פוטסדאם ובפסטיבל סארברוקן בגרמניה.
בשנת 2009, במקביל ללימודיו במכללת ספיר ביים את הצד הישראלי בסדרה "עזה - שדרות" עבור ארטה וערוץ 8 של הוט והיה מועמד לפרס אמי הבינלאומי, והשתתף בפסטיבל אידפא, הולנד וזכה בפרס מיוחד בפסטיבל הסרטים של מונטה קרלו, ובפרס מיוחד של חבר השופטים EBS EIDF סיאול.
הסדרה זכתה בציון לשבח בפסטיבל הבינלאומי לזכויות אדם בז'נבה.
בשנת 2011 הציג ערוץ 8 הוט את סרט הגמר שלו "חולה את נתן" (סרט דוקומנטרי, 54 דקות), והסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל קולנוע דרום.
בשנת 2014 ביים והפיק יחד עם מקיקס עמר את הסרט "בלי פחד" (דוקומנטרי, 80 דקות), על המרוץ לבחירות לכנסת של "ארץ חדשה", מפלגתם של אלדד יניב ורני בלייר.
באותה שנה הוציא את סרטו "זית על מא" (שמן על מים) (דוקומנטרי, 80 דקות), המספר את סיפורה של משפחת אוזן שעולה מג'רבה שבתוניס למושב בית הגדי בישראל.
הסרט הוקרן בערוץ 8 הוט, וזכה בפרס הבמאי בפסטיבל הקולנוע ירושלים
בשנת 2015 יזם, יחד עם מיטל אבקסיס ופסטיבל דוקאביב ירוחם, את הפרויקט "מראות פורטרט ירוחמי" אסופת סרטים קצרים אותה יצרו עם תושבים בירוחם.
משנת 2019 עד 2022 יצר את הסדרה ליגה ג', העוקבת מקרוב אחר קבוצות יהודיות וערביות המתמודדות בליגה האחרונה של הכדורגל הישראלי.
הסדרה נוצרה עבור כאן 11 ולה היו שתי עונות.
על הסדרה, זכה אלמליח ביוני 2023, בפרס מודי בר-און על עשייה עיתונאית ותקשורתית מצטיינת.
הסדרה "ליגה ג'" נמכרה לשידור בנטפליקס.
בשנת 2021 יצר את סדרת הרשת "כל המשפחות", עבור 929 - תנ"ך ביחד, חמישה פרקים.
הסרט התיעודי "דוד מלך ישראל השנייה", שאותו יצר (עם אמיר בן-דוד), פתח את פסטיבל קולנוע דרום ב-2022. הסרט, מתמקד בקריירה הפוליטית של דוד לוי, ומתאר דרכה את המתחים שמעצבים את הזהות הישראלית: פריפריה מרכז, אשכנזים ומזרחים, ישראל הראשונה והשנייה.
בשנת 2023 יצר יחד עם ליסה פרץ, עורכת גלובס תרבות ועם אילנית באומן, את הסרט התיעודי "הבית בקריית שמונה" (ששודר ב-HOT8 ו-HOTVOD).
הסרט מציג את הסיפור הטראגי של הטבח בקריית שמונה בפסח 1974.
בשנת 2023 ביים פרק בסדרה השמרטפים, תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בכאן חינוכית.
בשנת 2024 ביים את הסרט "לאורך הים", על מועדון ילדי המוזיקה ביפו (50 דקות) ששודר בערוץ כאן 11.
אלמליח ניהל אומנותית את הסדרה התיעודית "חוץ.
שבת", אסופת סרטים קצרים על טבח שבעה באוקטובר, עבור כאן 11.
באוגוסט 2025 שודר סרטו התיעודי "לתת לחיים לרקוד" (70 דקות), בקשת 12. סרט על מסע השיקום של עידן עמדי.
אלמליח שימש כלקטור במיזמים הבאים:
2016 – לקטור עבור "אוצרות תיעודית" פסטיבל קולנוע דרום
2016 – לקטור לסרטי תעודה בקרן מקור
2017 – לקטור תחרות ון ליר לקולנוע תיעודי פסטיבל הקולנוע ירושלים
2017 – לקטור תחרות הקולנוע התיעודי הישראלי פורום היוצרים הדוקומנטרי
2018 – לקטור למיזם "היום שאחרי השלום" קרן גשר לקולנוע רב תרבותי
2020 – יועץ למפעל הפיס בתחום פוסטפרודקשן בקולנוע דוקומנטרי
2022 – לקטור בפסטיבל הקולנוע ירושלים – תחרות הקולנוע הקצר
זוכה פרס העיצוב האומנותי בפסטיבל קולנוע דרום.
פסטיבל פוטסדאם 2009, פסטיבל סארברוקן, גרמניה.
2009 – "עזה-שדרות" סדרת דוקו עבור ערוץ 8 וארטה צרפת.
מעומדת לפרס אמי הבינלאומי וזוכת פרס Prix Europa - מפיק ובמאי
2014 – "זית על מא" (שמן על מים) סרט דוקומנטארי 80 דקות, ערוץ 8 - זוכה פרס הבמאי פסטיבל ירושלים.
2015 – "פרויקט מראות" סרטים דוקומנטריים קצרים עבור פסטיבל דוקאביב והקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
2015 – "בלי פחד" סרט דוקומנטרי 80 דקות, ערוץ יס דוקו
2019 – הסדרה "ליגה ג'" הליגה האחרונה בכדורגל, חמישה פרקים, ערוץ כאן 11
2023 – הסרט "הבית בקריית שמונה", HOT8 ו-HOTVOD
רובי אלמליח נשוי ואב לשלושה, מתגורר בתל אביב.
רובידיום (Rubidium) הוא יסוד כימי ממשפחת המתכות האלקליות שסמלו הכימי Rb ומספרו האטומי 37.
רובידיום הוא היסוד השני הכי פחות אלקטרושלילי מהמתכות האלקליות.
זוהי מתכת רכה בצבע לבן-כסוף מתכתי הניתכת קרוב לטמפרטורת החדר (39 מעלות צלזיוס).
היסוד פעיל מאוד ודומה בתכונותיו למתכות האלקליות האחרות, ניצת ספונטנית באוויר ומגיב עם מים תוך פליטת מימן.
כיוון שניתן ליינן אותו בקלות, הוא שימש במנועים יוניים של רכבי חלל (צסיום וקסנון יעילים יותר למטרה זו).
חומר מבודד בין חומרים רדיואקטיבים.
ל-RbAg4I5 יש המוליכות הגבוהה ביותר בטמפרטורת החדר מכל הגבישים היוניים ולכן משמש בייצור סוללות ויישומים אחרים.
הרובידיום זוהה בשנת 1861 על ידי רוברט בונזן וגוסטב קירכהוף במינרל לפידוליט באמצעות שימוש בספקטרוסקופ.
ליסוד זה היה שימוש מזערי בתעשייה עד שנות העשרים של המאה ה-20. מבחינה היסטורית, השימוש החשוב ביותר ברובידיום היה במחקר ופיתוח, בעיקר ביישומים כימיים ואלקטרוניים.
רובידיום הוא היסוד ה-16 בתפוצתו בקרום כדור הארץ ומופיע במספר מינרלים שונים.
המינרל לפידוליט מכיל 1.5% רובידיום והוא המקור העיקרי בהפקתו, בנוסף לכמה מינרלי אשלגן שגם הם מכילים אותו בכמויות גדולות.
לרובידיום 4 תחמוצות: Rb2O, Rb2O2, Rb2O3, RbO2.
רובידיום מגיב עם מים באלימות ויכול לגרום לשרפה, לכן עדיף לשמור אותו תחת שמן או בסביבה אדישה כימית.
רוברט דייוויד "רובי" קין הוא כדורגלן עבר אירי ומאמן כדורגל, ששיחק בעמדת החלוץ המשמש כיום כמאמנה של פרנצווארוש מליגת העל ההונגרית.
הוא היה קפטן נבחרת אירלנד והוא מלך השערים שלה.
קין נולד בדבלין, בירת אירלנד.
הוא הצטרף לוולבס בתור נער ועשה את הופעתו המקצוענית הראשונה ב-1997. הוא שיחק בקבוצה שתי עונות לפני שעבר לקובנטרי סיטי ב-1999. בזמן הקדנציה שלו בוולבס עשה את הופעתו הראשונה בנבחרת (ב-1998).
לאחר עונה בקובנטרי, הוא נרכש על ידי אינטר מילאנו אבל הושאל ללידס יונייטד בדצמבר 2000.
השאלתו של קין נהייתה קבועה במאי 2001. אך הבעיות הכלכליות של לידס גרמו למועדון למכור רבים משחקניו הצעירים, וקין נמכר לטוטנהאם הוטספר לקראת עונת 2002/2003, שם שיחק עד סוף עונת 2007/08. ב-28 ביולי 2008 חתם ל-4 שנים במועדון הכדורגל ליברפול.
כעבור חצי עונה בה הבקיע חמישה שערים בלבד ב-19 משחקי ליגה, חזר לטוטנהאם.
ב-1 בפברואר 2010 הוחתם במועדון הסקוטי סלטיק במסגרת עסקת השאלה מטוטנהאם, אליה חזר בסיום עונת .
ב-15 באוגוסט 2011 עבר לקבוצה האמריקאית לוס אנג'לס גלאקסי המשחקת בליגת ה-MLS.
הוא חתם על חוזה לשנתיים, והעברתו הוערכה בכ-3.5 מיליון ליש"ט.
ב-8 בינואר 2012 הושאל לחודשיים לאסטון וילה מהפרמייר ליג, בזמן תקופת הפגרה של ליגת ה-MLS.
במרץ 2014 האריך קין את חוזהו בלוס אנג'לס.
בשש העונות ששיחק בלוס אנג'לס גלקסי זכתה הקבוצה שלוש פעמים באליפות (2011, 2012, 2014).
בכל שנותיו באמריקה הבקיע קין 104 שערים לזכות קבוצתו.
ב-4 באוגוסט 2017 חתם באתלטיקו קולקטה ההודית.
ב-28 בנובמבר 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
קין הוא שיאן ההופעות של נבחרת אירלנד בכל הזמנים, וכן הכובש המצטיין בתולדותיה, כשלזכותו 66 שערים ב-146 הופעות.
הוא ייצג את נבחרת אירלנד במונדיאל 2002, בו כבש שער בתוספת הזמן מול גרמניה במסגרת שלב הבתים.
באותו הטורניר הודחה הנבחרת האירית בשלב שמינית הגמר.
בנוסף, נכלל קין בסגל הנבחרת האירית בטורניר יורו 2012 בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים, וכן בטורניר יורו 2016 בו הודחה בשלב שמינית הגמר.
ב-26 ביוני 2023 חתם לשנתיים במכבי תל אביב מליגת העל הישראלית.
במהלך העונה הגיע לשלב שמינית הגמר של הקונפרנס ליג, זכה בגביע הטוטו ובאליפות.
בסיום העונה הודיע על עזיבתו.
ב-6 בינואר 2025 מונה למאמנה של פרנצווארוש מליגת העל ההונגרית.
ראובן (רובי) שפירא (7 באוגוסט 1950 – 14 בדצמבר 2001) היה איש עסקים ישראלי, ובעליה של קבוצת הכדורגל הפועל חיפה.
שפירא נולד בקריית חיים שבחיפה, לאב שהיה גזבר וחבר הנהלה בקבוצת הפועל חיפה.
אחיו, יוסי, שהיה אוהד הקבוצה אף הוא, נפטר ממחלת הסרטן, עובדה שתרמה רבות להחלטתו של שפירא לתמוך במועדון, בין היתר כצעד להנצחת זכרו של אחיו ולאהבתו למועדון.
בשנת 1980 עבר עם משפחתו לניגריה שבמערב אפריקה, ובמהלך שנות ה-80 התעשר מניהול בתי קירור לדגי מאכל והפך לאיש עסקים מצליח.
בתחילת שנות ה-90 חזר עם משפחתו לחיפה, ובמקביל המשיך לנהל את עסקי הדגים בניגריה.
בעונת החל לסייע כלכלית ובאופן אנונימי לקבוצת הפועל חיפה, שעלתה בסיום אותה העונה לליגה הראשונה.
בעונת רכש שפירא את הקבוצה מידי ההסתדרות.
הוא השקיע ברכישת שחקנים בולטים, לרבות ראובן עטר, טל בנין וג'ובאני רוסו, במטרה לזכות בתואר אליפות ראשון בתולדות המועדון.
הקבוצה הגיעה לשיא הצלחתה כשזכתה בתואר האליפות בעונת בהדרכת המאמן אלי גוטמן.
לרגל הזכייה נכתבו שני שירי אליפות להפועל חיפה שבהם מוזכר שמו, "אדום זה הצבע שלי" ו"אדום עולה עולה".
בתחילת עונת החל שפירא לרכוש שחקנים לחיזוק מועדון הפועל חיפה לקראת התמודדותה במוקדמות ליגת האלופות.
התקשורת המקומית בחיפה לא ראתה בעין יפה את ההשקעה ההולכת ופוחתת בקבוצה וביקרה אותו בחריפות בכלי התקשורת בישראל.
ב-14 בדצמבר 2001, שם קץ לחייו בירייה מרובהו האישי בביתו שבניגריה.
הוא השאיר אחריו אישה, רחל, ושלושה ילדים.
שפירא הובא למנוחות בחיפה ב-17 בדצמבר 2001, לאחר שארונו הוצב ביום ההלוויה באצטדיון קריית אליעזר, אצטדיון הכדורגל המרכזי לשעבר של העיר חיפה.
כיום קרויה קבוצת הנוער של הפועל חיפה על שמו (הפועל "רובי" חיפה) וכן מדי שנה נערך טורניר ילדים לזכרו.
בתחילת שנת 2014 הוקמה קבוצת אוהדים בשם הפועל רובי שפירא חיפה, בעקבות טענות של חלק מהאוהדים כלפי צורת הניהול של הפועל חיפה בבעלותו של יואב כץ.
הקבוצה קרויה על שמו של שפירא, ובני משפחתו - אלמנתו ואחד מילדיו חברים בעמותה האחראית.
באפריל 2021 הכריזה עיריית חיפה כי תקרא רחוב בעיר על שמו של שפירא המנוח – ובנוסף גם רחוב על שמו של יעקב (יענקל'ה) שחר בעליה הנוכחיים של מכבי חיפה.
רוברט ברנרד "רובי" פאולר הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ.
פאולר נחשב לאחד מגדולי השחקנים של ליברפול, במדיה כבש 183 שערים בכל המסגרות וממוקם חמישי בדירוג הכובשים שלה בכל הזמנים.
לאורך הקריירה שלו שיחק, בין היתר, גם בקבוצות לידס יונייטד ומנצ'סטר סיטי, והוא הכובש השישי בטיבו בהיסטוריה של הפרמייר ליג.
פאולר שיחק גם בנבחרת אנגליה, במדיה הופיע בגביע עולם אחד ובשתי אליפויות אירופה.
פאולר נולד בליברפול שבמרזיסייד וגדל בטוקסת', מהאזורים הפנימיים של העיר.
באותו זמן שמו היה רוברט רידר, כשם משפחתה של אמו.
בהיותו בן שש בלבד התרחשו באזור מגוריו האירועים שנודעו כ"מהומות טוקסת'".
בצעירותו היה פאולר אוהד של אברטון, וצפה על בסיס קבוע במשחקי הקבוצה בגודיסון פארק.
הוא שיחק גם באחת מקבוצות הילדים של המועדון, ובין היתר הבקיע 16 שערים במשחק אחד.
ב-1985, בגיל 10, הצטרף פאולר לאקדמיה של מועדון הכדורגל ליברפול לאחר שזוהה על ידי סקאוט מטעם המועדון.
הוא התאמן במסגרת האקדמיה פעם בשבוע במסגרת הסכם עליו חתם עם המועדון.
ב-1991 הוא עזב את האקדמיה וחתם על הסכם במחלקת הנוער של ליברפול.
פחות משנה לאחר מכן הפך פאולר למקצוען.
פאולר החל לשחק במחלקת הנוער של ליברפול בשנת 1991. באפריל 1992 הוא חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון, בגיל 17 בלבד, אולם בתחילה לא קיבל כלל הופעות משחק בקבוצה הבוגרת והמשיך לשחק בקבוצת הנוער.
במהלך עונת ערך פאולר את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ליברפול.
מאוחר יותר הוא סייע לנבחרת אנגליה עד גיל 18 לזכות באליפות אירופה לנוער ב-1993, ובספטמבר אותה שנה הבקיע את שערו הראשון במדי ליברפול, בניצחון 1-3 על פולהאם במשחק הראשון מבין שניים במסגרת הסיבוב הראשון של גביע הפוטבול ליג.
במשחק הגומלין הבקיע פאולר את כל חמשת השערים של קבוצתו, ובכך הפך לשחקן הרביעי בלבד בהיסטוריה של ליברפול שכובש כמות שערים כזו במשחק בוגרים.
את עונתו המלאה הראשונה בקבוצה הבוגרת, , סיים פאולר ככובש השערים המצטיין של ליברפול עם 18 שערים.
בין הופעותיו הבולטות נמנו שלושער נגד סאות'המפטון כבר במשחקו החמישי בקבוצה, ו-12 שערים שהבקיע במהלך 13 משחקיו הראשונים.
עם זאת, אותה עונה הייתה מאכזבת עבור ליברפול - הקבוצה סיימה במקום השמיני בלבד בפרמייר ליג ולא הגיעה להישגים גבוהים גם בשאר הטורנירים.
מינויו של רוי אוונס למאמן הקבוצה במקומו של גריים סונס יצר תקוות מחודשות לעתיד בקרב המועדון.
בעונת הצטיין פאולר במיוחד כאשר השתתף בכל 57 המשחקים של ליברפול והבקיע 31 שערים, 25 מהם במסגרת הפרמייר ליג.
הוא זכה עם הקבוצה בגביע הפוטבול ליג באותה עונה לאחר ניצחון על בולטון וונדררס במשחק הגמר, והגיע להישג יוצא-דופן כאשר הבקיע שלושה שערים במשך ארבע דקות וחצי במשחק נגד ארסנל - שיא כל הזמנים בתולדות הליגה האנגלית הבכירה עד אז.
פאולר זכה פעמיים ברציפות בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית בשנים 1995 ו-1996, והוא אחד משלושה שחקנים בלבד שהגיעו להישג זה, יחד עם ראיין גיגס ווויין רוני.
במהלך המחצית השנייה של שנות ה-90 נחשב פאולר לחלוץ הטוב ביותר באנגליה מבחינת יכולת הסיום שלו במצבי הבקעה.
תדמית זו התבטאה, בין היתר, בכך שהבקיע למעלה מ-30 שערים בכל המסגרות במשך שלוש עונות רצופות, עד 1997. בעונת שיתף פאולר פעולה בהצלחה עם חברו החדש להתקפת ליברפול, סטן קולימור, והשניים היוו יחד את אחת מחוליות ההתקפה היעילות ביותר באנגליה.
באוטוביוגרפיה שפרסם תיאר קולימור את פאולר כשחקן הטוב ביותר ששיחק לצידו אי פעם.
פאולר הבקיע 28 שערי ליגה ו-36 בכל המסגרות באותה עונה, ובין היתר הבקיע צמד שערים בניצחון 3-4 על ניוקאסל יונייטד, שלימים נבחר למשחק הטוב ביותר בעשור הראשון של הפרמייר ליג.
ניצחון זה לא סייע לליברפול לזכות באליפות הליגה; הקבוצה סיימה במקום השלישי בעוד שמנצ'סטר יונייטד זכתה בתואר האליפות.
פאולר השתתף עם קבוצתו גם בגמר גביע ה-FA של אותה עונה, אך גם שם היה שותף להפסד למנצ'סטר יונייטד.
במרץ 1996 ערך פאולר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה, והשתתף עמה מאוחר יותר ביורו 1996. בדצמבר אותה שנה הבקיע פאולר ארבעה שערים במשחק מול מידלסברו, כשאחד מהם היה שערו ה-100 במדי ליברפול.
בסיום עונת זכה פאולר בפרס על משחק הוגן מטעם אופ"א, על כך שבמשחק מול ארסנל הודה בשני השופט כי לא הוכשל על ידי השוער דייוויד סימן, בניגוד למה שדמה השופט.
לאחר שהשופט לא נענה לבקשתו ופסק על בעיטת עונשין לזכות ליברפול, החמיץ פאולר את הבעיטה וג'ייסון מקאטיר הבקיע שער מהכדור החוזר.
לאחר אותו משחק העיד פאולר כי לא החטיא את אותה בעיטה במתכוון, על אף שהיא נפסקה בניגוד לרצונו.
על אף היכולת הטובה שהציג, היה פאולר חלק מקבוצת שחקנים בליברפול שכונתה "ספייס בוייס", בשל התקריות הרבות בהן הסתבכו מחוץ למגרש.
בעונת סבל פאולר מפציעה שמנעה ממנו לשחק במשך כחצי שנה, וגרמה לו להיעדר מטורניר מונדיאל 1998 בו השתתפה נבחרת אנגליה.
ב-1999 היה פאולר מעורב בשתי תקריות על המגרש: האחת עם אוהדי אברטון במהלך משחקה נגד ליברפול, והשנייה עם שחקן צ'לסי, גריים לה סוקס.
בעקבות תקריות אלו הושעה משישה משחקים על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית.
באותה שנה ובשנים שלאחר מכן ירד מעמדו של פאולר בליברפול של המאמן ז'ראר הוייה, במקביל לפריצה שעשה מייקל אואן בקבוצה ולהצטרפותו של אמיל הסקי.
למרות זאת, הוא נכלל בסגל נבחרת אנגליה ליורו 2000.
בעונת היה פאולר שותף לזכייתה של ליברפול בשלושה תארים, במה שנודע כ"טרבל גביעים".
על אף שהיה לאופציה השלישית בלבד בעמדת החלוץ הוא כבש 17 שערים באותה עונה, ואף כיהן כקפטן הקבוצה במשחקים בהם פתח בהרכב, לאור פציעתו של ג'יימי רדנאפ.
הוא הניף כקפטן את הגביע לאחר שכבש שער נגד ברמינגהאם סיטי ונבחר לשחקן המצטיין בגמר גביע הפוטבול ליג, אותו ניצחה הקבוצה בדו-קרב בעיטות עונשין.
בגמר גביע אופ"א מול אלאבס הבקיע פאולר שער שהעלה את קבוצתו ליתרון 3-4, אך אלאבס השוותה בתוך תוספת הזמן.
לבסוף ניצחה ליברפול בשיטת שער הזהב, ופאולר הניף את הגביע יחד עם סמי הופייה.
גביע ה-FA בו זכה עם הקבוצה באותה עונה השלים זכייה בשלושה תארים בעונה אחת.
על אף הפופולריות לה זכה פאולר בליברפול, הוא איבד את מקומו בסגל הקבוצה לעיתים והשתתף בדקות משחק מעטות, בשל התבססותם של אואן והסקי בקבוצה וסכסוכים ששררו בינו לבין הוייה.
בנובמבר 2001 הוא עבר לקבוצת לידס יונייטד, ששילמה תמורתו 11 מיליון לירות שטרלינג.
מעברו של פאולר התבצע חודש בלבד לאחר שהבקיע שלושער במדי ליברפול נגד לסטר סיטי, והוא האשים את הוייה בתקשורת על כך שאילץ אותו לצאת מהקבוצה.
פאולר הבקיע 12 שערים לזכות לידס עד לסיום עונת , וסייע לה להשיג מקום במוקדמות גביע אופ"א.
בסיום העונה הוא נכלל בסגל נבחרת אנגליה למונדיאל 2002 אך שותף במשחק אחד בלבד בטורניר, בשמינית הגמר מול נבחרת דנמרק.
במשחק אימון לפני פתיחת עונת נפצע פאולר בברכו, ונעדר עד לחודש דצמבר.
לאחר ששיחק שמונה משחקים באותה עונה במדי לידס הוא עבר לקבוצת מנצ'סטר סיטי.
פאולר לא היה מרוצה בתחילה מהמעבר ונקלע לעימות עם יושב ראש הקבוצה ומאמנה, קווין קיגן, על תנאי חוזהו.
לבסוף נכנע קיגן לדרישותיו של פאולר, והשחקן חתם בקבוצה בינואר 2003, תמורת שכר שהיה מותנה בחלקו במספר המשחקים בהם ייקח חלק.
תחילת דרכו של פאולר בסיטי הייתה חלשה, והוא הבקיע שני שערים בלבד עד לסיום העונה.
גם בעונת המשיך פאולר לסבול מחוסר התאמה לקבוצתו, ובתשעה מקרים בלבד שותף לאורך כל 90 הדקות של המשחק.
הוא הבקיע שבעה שערי ליגה במהלך אותה עונה.
הגעתו מריאל מדריד של חברו לשעבר בליברפול, סטיב מקמנמן, הפיחה תקווה מחודשת בפאולר להצלחה, אך זו לא הועילה ושני השחקנים ספגו ביקורת רבה על יכולתם החלשה ביחס לשכר שהם מקבלים.
פאולר הפגין שיפור ביכולתו בחצי השני של עונת , אך החמצת בעיטת עונשין שלו במשחק האחרון של העונה מנעה ממנצ'סטר סיטי להעפיל לגביע אופ"א.
למרות החמצה זו, זכה פאולר להוקרה בקרב אוהדי מנצ'סטר סיטי, וסיים בין שלושת הראשונים במשאל שחקן העונה של המועדון מטעם האוהדים.
פאולר סבל מפציעות תכופות במהלך החצי הראשון של עונת , מה שגרם לכך ששיחק פעמיים בלבד במהלך ארבעת החודשים הראשונים של העונה.
את שער הליגה היחיד שלו בקבוצה באותה עונה הבקיע בינואר 2006, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 1-3 על היריבה העירונית, מנצ'סטר יונייטד.
לאחר משחק אחד בלבד הסכימה הנהלת מנצ'סטר סיטי לשחרר את פאולר מהקבוצה על מנת לאפשר לו לעבור בחזרה לליברפול, והוא חתם על חוזה בליברפול עד לסיום העונה.
עם הגעתו לליברפול התקבל פאולר בהערצה על ידי אוהדי המועדון, אשר זכרו לו לטובה את תקופתו הראשונה בקבוצה.
במשחק הבכורה שלו בתקופתו השנייה בקבוצה, מול ברמינגהאם סיטי באצטדיון אנפילד, תלו אוהדי ליברפול שלטי עידוד מיוחדים לכבודו, וכאשר נכנס כמחליף במשחק נעשתה לכבודו קימת כבוד.
עד לסיום העונה הפגין פאולר יכולת טובה במדי ליברפול וזכה למחמאות מהמאמן רפאל בניטס.
קצב הכיבוש שלו, חמישה שערים ב-14 משחקים, היה גבוה מזה של החלוצים האחרים בקבוצה.
באותה עונה עקף פאולר את קני דלגליש והפך לכובש החמישי בטיבו של ליברפול בכל הזמנים.
בעונת הבקיע פאולר את שני השערים הראשונים בקריירה שלו בליגת האלופות, במשחק במסגרת שלב הבתים בו הפסידה קבוצתו 3-2 לגאלאטסראיי.
בשלב חצי הגמר של הטורניר, נגד צ'לסי, נכנס פאולר כמחליף מספר דקות לפני סיום ההארכה, לפני שליברפול ניצחה בדו-קרב בעיטות עונשין ועלתה לגמר.
על אף שלא נכלל בסגל למשחק הגמר, זכה פאולר יחד עם קבוצתו במדליית הכסף של הטורניר מאחר שערך הופעות במסגרתו במהלך העונה.
פאולר כיהן במספר משחקים כקפטן של ליברפול; הוא שיחק את משחקו האחרון במדי הקבוצה ב-13 במאי 2007, וזכה לקימת כבוד כאשר הוחלף.
ביולי 2007 הפך פאולר לשחקן חופשי, לאחר שהבקיע 183 שערים ב-369 משחקים בכל המסגרות עבור ליברפול.
לאחר עזיבתו את ליברפול חתם פאולר בקבוצת קארדיף סיטי מאליפות הפוטבול ליג - הליגה השנייה בחשיבותה באנגליה.
הוא חזר לפעילות בסוף העונה ונכלל בסגל בגמר גביע ה-FA בו הפסידה קבוצתו לפורטסמות', אך לא שותף כלל במשחק עצמו.
בעונת חתם פאולר על חוזה לשלושה חודשים בקבוצת בלקברן רוברס, אותה אימן חברו לשעבר בליברפול, פול אינס.
הוא שיחק במדי בלקבורן שלושה משחקים בלבד, ובפברואר 2009 חתם בקבוצה אוסטרלית חדשה שהוקמה, נורת' קווינסלנד פיורי.
פאולר מונה לקפטן של פיורי בעונת , הראשונה שלו בליגה האוסטרלית והראשונה בתולדות המועדון.
ביולי 2011 חתם פאולר בקבוצה התאילנדית מואנגת'ונג יונייטד והיה מאמן שחקן.
ביולי 2012 פרש פאולר ממשחק פעיל.
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית: 1995, 1996
נבחרת העונה בליגה האנגלית: 1996
שחקן החודש בפרמייר ליג: דצמבר 1995, ינואר 1996
פרס המשחק ההוגן של אופ"א: 1997
ראובן (רובי) יאנג (נולד ב-15 במאי 1942) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקיצוני בהפועל חיפה ובנבחרת ישראל.
ראובן יאנג נולד וגדל בחיפה.
שיחק ככדורגלן בתפקיד הקיצוני השמאלי.
בגיל 16 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל חיפה וזכה איתה באליפות הנוער בעונה ללא הפסד.
עונתו המצוינת בנוער הקפיצה אותו לבוגרים על ידי המאמן זלאטקו צ'ייקובסקי.
יאנג שיחק בהפועל חיפה בין השנים 1959–1969 וזכה פעמיים בגביע המדינה, ב-1963 וב-1966. באותן שנים עבד כמורה לחינוך גופני במחוז חיפה.
לצידו של יאנג שיחקו בשורות הפועל חיפה ונבחרת ישראל כוכבים גדולים כגון: יצחק אנגלנדר, יוחנן וולך ואבא גינדין.
בשנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 שימש כקפטן הפועל חיפה וגם כקפטן החיפאי הראשון של הנבחרת, בה רשם 50 הופעות בינלאומיות ושמונה שערים.
הוא שיחק בנבחרת ישראל באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), שאותה אימן עמנואל שפר, אשר הגיעה עד לרבע הגמר.
יאנג כבש לזכות הפועל חיפה 60 שערים ב-247 הופעות.
בן דודו, ויקטור יאנג, שיחק בקבוצה כקיצוני ימני, והם כונו "צמד הדודנים".
יאנג היה הפרשן הראשון של מחלקת הספורט של הטלוויזיה הישראלית (הערוץ הראשון).
בשנת 1969 עבר יאנג לארצות הברית וכמו חבריו לקבוצה, וולך ואנגלנדר, רכש השכלה אקדמית והשלים תואר ראשון בחינוך גופני ותואר שני במדעי שיקום ההתנהגות.
בשנת 1971 החל לשחק בניו יורק קוסמוס, איתה זכה באליפות.
לאחר מכן חזר לתקופה נוספת בהפועל חיפה.
במשאל שנערך בקרב אוהדי הפועל חיפה זכה יאנג בתואר "כדורגלן המילניום" של הפועל חיפה.
בשנת 1994 נקרא על ידי יו"ר הפועל חיפה, יצחק אנגלנדר, לאמן את הקבוצה בשעת חירום, אך פוטר לאחר מכן על ידי רובי שפירא.
כשראה יאנג שקריירת האימון שלו לא צלחה, חזר לארצות הברית.
שימש כמאמן קבוצת כדורגל הנשים של קווינס קולג' שבניו יורק.
רובי קולטריין היה שחקן קולנוע וטלוויזיה סקוטי.
נודע כמי ששיחק את רובאוס האגריד בסדרת הסרטים הארי פוטר.
רובי קולטריין נולד בשם אנתוני רוברט מקמילן, ברת'רגלן שבדרום לנרקשייר בסקוטלנד, לאב רופא ולאם מורה.
למד ב"גלנאלמונד קולג'" שבפרת' וקינרוס, ואחר כך בבית הספר לאמנות בגלאזגו ובבית ספר לחינוך "מוריי האוס קולג'" באדינבורו.