tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ארטאמונוב הפסיד בשמינית גמר, אך מכיוון שיריבו מוחמד ח'ליל ג'נדובי התוניסאי עלה לגמר, הרוסי קיבל הזדמנות להתמודד על הארד.
בדו-קרב ניחומים ניצח ארטמונוב את סולומון דמס האתיופי (27:5) ולבסוף במשחק על המקום השלישי הוא גבר על לוקאס גוזמן הארגנטינאי בדרך לזכייה במדליית הארד.
בנוסף, טטיאנה מינינה השיגה מדליית כסף בטאקוונדו נשים בקטגוריית משקל עד 58 ק"ג.
בהמשך השיגה הנבחרת מדליות בענפים כמו סיוף, שחייה, טניס, ג'ודו והתעמלות מכשירים.
המשלחת השתתפה בשם "הוועד האולימפי הרוסי" (ROC) לאור העונש שהוטל עליה בדצמבר 2019 על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט בשל פעילות מדינתית מאורגנת לרמאות בבדיקות סמים.
לקראת אולימפיאדת פריז (2024) הושעתה רוסיה עקב פלישת רוסיה לאוקראינה וכן בלארוס שמסייעת לרוסיה.
הוועד האולימפי הבין-לאומי הקים מסגרת ייצוגית חדשה ספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים לספורטאים מרוסיה ומבלארוס שאושרו להשתתף בשנת 2024 באולימפיאדת פריז ובמשחקים הפאראלימפיים.
הספורטאים השיגו באולימפיאדה זו מדליית זהב אחת ו-2 מדליות כסף: איוואן ליטווינוביץ' וויאלטה בארדזילואוסקאיה הבלארוסים זכו במדליית זהב וכסף, בהתאמה, בענף טרמפולינה (התעמלות).
הבלארוסי יבגני זולוטי זכה במדליית כסף בחתירה.
היריבות האולימפית הגדולה ביותר במשחקים האולימפיים היא בין רוסיה על נגזרותיה (בייחוד ברית המועצות) לארצות הברית.
בסך הכול, ארצות הברית השיגה 1,022 מדליות זהב ו-2,523 מדליות סך הכול (בשנים 1896 ואילך), בעוד רוסיה (על נגזרותיה כמו האימפריה הרוסית וברית המועצות, מאז 1900) השיגה 588 מדליות זהב ו-1,548 מדליות בסך הכול.
בסטטיסטיקה נכללו המדליות של ברית המועצות, הנבחרת המאוחדת, רוסיה והספורטאים האולימפיים מרוסיה יחד עם אלה של ארצות הברית מאז 1956.
ארצות הברית השיגה מאז 1924, 105 מדליות זהב ו-305 מדליות בסך הכול בעוד רוסיה (על נגזרותיה) השיגה 136 מדליות זהב ו-355 מדליות בסך הכול.
רוסיה הואשמה בניהול סימום שיטתי בספורט הרוסי, מה שהביא לכך ש-43 מדליות אולימפיות ועשרות זכיות באליפויות עולם נושלו מהמתחרים הרוסים: המרב מכל מדינה ויותר מ-30% מסך המדליות העולמי.
ברוסיה יש הכי הרבה מתחרים שנתפסו בסמים במשחקים האולימפיים בעולם, עם יותר מ-200. הסמים הרוסיים נבדלים מסמים במדינות אחרות מכיוון שעל פי האשמות שהוטחו על ידי מדינות המערב, ברוסיה סופקו סטרואידים ותרופות אחרות לאנשי ספורט על ידי המדינה.
בשל הפרות נרחבות של חוקי סמים, כולל ניסיון לחבל בחקירות מתמשכות תוך מניפולציה של נתוני מחשב, בשנת 2019. הסוכנות העולמית למלחמה בסמים בספורט הסירה את רוסיה מכל התמודדות באירועי ספורט גדולים כולל המשחקים האולימפיים למשך ארבע שנים.
איסור זה הופחת מאוחר יותר לשנתיים בשנת 2020 על ידי בית הדין לבוררות בספורט (CAS) בעקבות ערעור של רוסיה.
מתחרים מרוסיה רשאים להתחרות בתחרויות בין-לאומיות תחת דגל נייטרלי.
הצהיר כי קציני הסוכנות הוצבו ברשויות למלחמה בסמים בספורט של הוועד האולימפי הבין-לאומי (IOC) כדי לערער על בדיקות הסמים וכי המתחרים הסובייטים "חולצו במאמץ אדיר".
בהקשר לאולימפיאדת הקיץ 1980, מחקר אוסטרלי משנת 1989 טען ש"אין כמעט זוכה במדליה במשחקים במוסקבה, בוודאי שאין זוכה במדליית זהב, שאינו על סם כלשהו: בדרך כלל כמה סוגים.
משחקי מוסקבה היו יכולים גם להיקרא 'משחקי הכימאים'." מסמכים שהתקבלו בשנת 2016 חשפו תוכניות סובייטיות למערכת סימום ברחבי המדינה לקראת אולימפיאדת הקיץ 1984 בלוס אנג'לס.
במסמך פורטו פעולות הסטרואידים הקיימות של התוכנית, יחד עם הצעות לשיפורים נוספים.
התכנית הוכנה על ידי ד"ר סרגיי פורטוגלוב מהמכון לתרבות גופנית.
פורטוגלוב היה גם אחת הדמויות המרכזיות שהיו מעורבות ביישום תוכנית הסימום הרוסית לפני אולימפיאדת הקיץ 2016.
בשנת 2008 הושעו שבעה אתלטים רוסיים לקראת אולימפיאדת הקיץ בבייג'ינג בגלל מניפולציה של דגימות השתן שלהם.
מספר ביאתלטים רוסים היו מעורבים בעבירות סימום לקראת האולימפיאדה בשנת 2010 ונשיא איגוד הביאתלון הבין-לאומי, אנדרס בסברג, אמר: "אנו מתמודדים עם סימום שיטתי בהיקפים גדולים באחת הקבוצות החזקות בעולם." סקירת 7,289 דגימות דם מ-2,737 מתחרים בשנים 2001–2009, מצא כי מספר הדגימות החשודות מ"ארץ A" חרג במידה ניכרת ממדינות אחרות.
אחד המחברים אמר כי ארץ A היא רוסיה.
באוקטובר 2009, מזכיר הכללי של איגוד האתלטיקה הבין-לאומי, פייר וייס, כתב לוולנטין בלחצ'נייב כי דגימות דם של ספורטאים רוסים "רשמו כמה מהערכים הגבוהים ביותר שנראו מאז שהחל האיגוד בבדיקות" וכי בדיקות מאליפות העולם ב-2009 "מעידות מאוד על התעללות שיטתית במוצרי סימום או מוצרים הקשורים לכך."
בשנת 2010, עובד ב (RUSADA), ויטלי סטפנוב, החל לשלוח מידע לסוכנות העולמית למניעת סימום בספורט (WADA) בטענה כי RUSADA מאפשרת סימום מערכתי באתלטיקה.
לדבריו, הוא שלח 200 מיילים וחמישים מכתבים במהלך שלוש שנים.
בדצמבר 2012 שלחה דריה פישלצ'ניקובה מייל ל-WADA ובו פרטים על תוכנית לכאורה בסמים המופעלים על ידי המדינה ברוסיה.
על פי ה"ניו יורק טיימס", האימייל הגיע לשלושה בכירים ב-WADA אך הסוכנות החליטה לא לפתוח חקירה אלא העבירה את הודעת הדוא"ל שלה לבכירים במשרד הספורט הרוסי.
באפריל 2013, לאחר שנכשל במבחן הסמים בפעם השנייה (לאחר איסור סמים קודם לשנתיים בשנת 2008–2010), נאסרה פישצ'לניקובה על ידי איגוד האתלטיקה הרוסית (RusAF) למשך עשר שנים, במהלך שתואר כנקמה נגדה.
תוצאותיה ממאי 2012 בוטלו ובכך הציבו אותה בדרך לאבד את המדליה האולימפית שלה.
העיתונאי הבריטי ניק האריס אמר כי יצר קשר עם הוועד האולימפי הבין-לאומי בטענות על מעבדתו של גריגורי רודצ'נקוב במוסקבה בתחילת יולי 2013. לדברי סטפנוב, "אפילו ב-WADA היו אנשים שלא רצו להוציא את הסיפור הזה", אך לדבריו, אדם בארגון קישר אותו עם רשת ARD הגרמנית.
החוקר הראשי של WADA, ג'ק רוברטסון, סבר כי הארגון אינו שייך לפעול וכי יש צורך בתשומת לב תקשורתית, ולכן הוא קיבל את אישורו של מנכ"ל WADA, דייוויד האומן, לפנות לכתב תחקיר בשם האג'ו ספלט, שבעבר דיווח על סמים במזרח גרמניה ובמדינות אחרות.
בדצמבר 2014 שידרה הרשת את סרטו התיעודי של ספלט, "Geheimsache Doping: 'Wie Russia seine Sieger macht'" ("סוד הסימום: 'איך רוסיה יוצרת את אלופותיה'"), שחשף מעורבות של המדינה הרוסית לכאורה בסימום שיטתי ותיארה זאת כסימום "בסגנון מזרח גרמני".
בסרט התיעודי טענו סטפנוב ואשתו יוליה סטפנובה (לבית רוסנובה) כי גורמים באתלטיקה רוסית סיפקו חומרים אסורים בתמורה ל-5% מהרווח של הספורטאי וכן זייפו בדיקות בשיתוף עם שוטרי השירות הפדרלי למלחמה בסמים.
הוא כלל שיחות שהוקלטו בסתר על ידי סטפנובה, למשל עם הספורטאית הרוסית מריה סבינובה שאמרה כי אנשים במעבדה לבדיקת סמים במוסקבה כיסו את הסמים שלה.
הרצה הרוסית למרחקים ארוכים ליליה שובוחובה שילמה לכאורה 450 אלף יורו כדי לחפות על תוצאת הסמים החיובית שלה.
על פי הטענות, ד"ר סרגיי פורטוגלוב מהמכון לתרבות גופנית, המואשם בארגון סמים בחסות ברית המועצות, עוד מתחילת שנות השמונים, היה מעורב גם בתוכנית הסימום הרוסית.
באולימפיאדת הקיץ בשנת 2021 הורשו לא יותר מעשרה רוסים להתחרות בתחרות האתלטיקה ולא יותר משני רוסים (זכר ואישה אחת) הורשו להתחרות בתחרות הרמת משקולות בשל חשד לסימום.
שני חותרים רוסים מוסמכים, ניקיטה מורצ'יוב ופאבל סורין, הוחלפו בצוות החתירה לאחר שנבדקו חיוביים לגבי החומר האסור מלדוניום ושני שחיינים רוסיים מוסמכים, ורוניקה אנדרוסנקו ואלכסנדר קודשב, הורחקו מנבחרת השחייה על סמך עדויות מטעם מוסקבה נגד מעבדת הסמים.
בערעור ל-CAS, אנדרוסנקו וקודאשוב הוחזרו לנבחרת השחייה ואושרו להתחרות.
טענות על סימום הועלו גם במהלך אולימפיאדת 2021 נגד הספורטאים הרוסיים שכן זכו במדליות זהב.
על פי סוכנות הידיעות רויטרס, טרולים רוסים היו מעורבים בהפצת ההאשטאג בטוויטר #NoRussiaNoGames בעקבות הודעת הוועד האולימפי הבין-לאומי כי רוסיה הושעתה מאולימפיאדת החורף 2018. אחד החשבונות שזוהה על ידי רויטרס כמניע פעילות סביב #NoRussiaNoGames היה @ungestum, המפרט את מיקומו בעיר הרוסית אורנבורג.
חשבון זה שלח 238 ציוצים המורכבים מהאשטג בלבד למשתמשים אחרים מאז הוכרז האיסור, מה שמעיד כי אלה נוצרו במחשב.
הקמפיין זכה גם לקידום גבוה על ידי קבוצה של לפחות חמישה חשבונות שצייצו את ההאשטאג פעמים רבות יחד עם קישורים שלא היו קשורים לכתבות חדשות בשפה הרוסית ושוב פרסמו ציוצים זה מזה.
אחד מהחשבונות האלה, @03_ppm, שלח לפחות 275 ציוצים כאלה.
על פי החשדות חשבונות אלה הופעלו על ידי הסוכנות לחקר האינטרנט.
רוסיה השתתפה באירוויזיון כ-24 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1994 וניצחה פעם אחת ב-2008 עם השיר "Believe" של דימה בילאן.
עם ניצחון אחד, פעמיים בהן הגיעה למקום השני וארבע פעמים בהן הגיעה למקום השלישי, רוסיה היא המדינה הכי מצליחה בתחרות בשנות ה-2000 בין התחרויות בשנים 2000-2009, כאשר אחריה נמצאת יוון, עם ניצחון אחד ושלוש פעמים בהן הגיעה למקום השלישי.
הופעתה הראשונה של רוסיה בתחרות התקיימה ב-1994 לאחר שרשות השידור הרוסית הצטרפה רשמית לאיגוד השידור האירופי.
רוסיה נטלה חלק בתחרות כ-22 פעמים: מתוכן היא ניצחה פעם אחת ב-2008 עם השיר "Believe" של דימה בילאן, ונמצאת בטבלת הניצחונות של התחרות יחד עם אזרבייג'ן, אסטוניה, לטביה, פורטוגל, פינלנד, יוגוסלביה, טורקיה, מונקו, בלגיה, סרביה ויוון.
רוסיה הגיעה למקום השני בתחרות 4 פעמים ב-2000 עם השיר "Solo", ב-2006 עם השיר "Never Let You Go", ב-2012 עם השיר "Party For Everybody" וב-2015 עם השיר "A Million Voices".
רוסיה חולקת את התואר בצוותא עם אירלנד, צרפת, גרמניה וספרד שהגיעו למקום השני גם כן ארבע פעמים כל אחת.
ארבע פעמים הגיעה רוסיה למקום השלישי ב-2003 עם השיר "Ne Ver Ne Boisia", ב-2007 עם השיר "Song # 1", ב-2016 עם השיר "You Are The Only One" וב-2019 עם השיר "Scream".
רוסיה הגיעה פעם אחת למקום החמישי ב-2013 עם השיר "What If" ומעולם לא הגיעה למקום הרביעי בתחרות.
הישגים אלה העניקו לרוסיה את התואר המדינה המצליחה ביותר בשנות ה-2000 בין התחרויות בשנים 2000-2009, כאשר אחריה נמצאת יוון, עם ניצחון אחד ושלוש פעמים בהן הגיעה למקום השלישי.
מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004 רוסיה הצליחה לעלות לגמר התחרות משלב חצי-הגמר בכל פעם בה נטלה חלק בתחרות, יחד עם מדינות כמו אוקראינה, רומניה ואוסטרליה, חוץ מהתחרות ב-2018, בה כשלה רוסיה להעפיל לגמר משלב חצי-הגמר בפעם הראשונה בתולדותיה.
הישגה הגרוע ביותר של רוסיה בגמר התחרות הוא המקום השבע עשרה עם שבע עשרה נקודות אליו הגיעה ב-1995 עם השיר "Kolibelnaya dlya vulkana" של פיליפ קירקורוב, אולם רוסיה מעולם לא סיימה את גמר התחרות במקום האחרון ומעולם לא סיימה את גמר התחרות עם אפס נקודות.
רוסיה נעדרה מ-8 תחרויות האירוויזיון לאורך השנים:
היעדרותה הראשונה של רוסיה התרחשה ב-1996, כאשר נבע הדבר מריבוי המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות, דבר שחייב את איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות.
שתי שיטות לסינון נקבעו לשם כך: סינון של השירים הפחות טובים ומניעה ממדינות שהישגיהן בשנים קודמות היו נמוכים כדי ליטול חלק בתחרות.
ב-1996, נבחר אנדריי קוסינסקי כנציגה של רוסיה לתחרות שנערכה באותה השנה בנורווגיה, עם השיר "Ya eto ya".
קוסינסקי לא הופיע לבסוף בתחרות האירוויזיון, כיוון שבאותה שנה הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שנוטלות חלק על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים.
ניפוי שיר לאחר שנבחר בתחרות מקומית, תוך השקעת משאבים בארגונה, גרמה אי-נחת בקרב רשתות השידור הלוקחות חלק באירוויזיון, ולפיכך שונתה המדיניות בשנים שלאחר מכן.
היעדרותה השנייה של רוסיה התרחשה ב-1998, בשל פסילתה על ידי איגוד השידור האירופי עקב הישגים נמוכים בשנים שקדמו לתחרות.
בתגובה, רשות השידור הרוסית סירבה לשדר את התחרות ולכן איגוד השידור האירופי אסר עליה ליטול חלק ב-1999, משום שעל פי חוקי התחרות מדינה אשר לא שידרה את התחרות בשנה מסוימת אינה רשאית ליטול חלק בתחרות בשנה שאחריה.
היעדרותה הרביעית של רוסיה התרחשה ב-2017, כאשר באותה שנה יוליה סמוילובה נבחרה על ידי VGTRK והערוץ הראשון כנציגתה של רוסיה עם השיר "Flame Is Burning".
סמוילובה הייתה אמורה להופיע שלישית בחצי-הגמר השני של התחרות, אולם אוקראינה, מארחת התחרות, מנעה את הופעתה, בשל הופעה אחרת של הזמרת בחצי האי קרים ב-2014. כמו כן, שירות הביטחון האוקראיני אסר על סמוילובה להגיע לאוקראינה למשך שלוש שנים.
באפריל, רשות השידור הרוסית הודיעה שרוסיה פורשת רשמית מהתחרות וכי סמוילובה תשמש כנציגתה של רוסיה ב-2018, לא משנה היכן תיערך התחרות.
בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה, איגוד השידור האירופי השעה את גופי השידור הרוסים ולאחר מכן כל גופי השידור הרוסים פרשו מאיגוד השידור האירופי מה שמונע מרוסיה את היכולת לשלוח שיר לאירוויזיון.
עד התחרות ב-1999, עם הפוגה קצרה, מדינות חויבו לשיר בשפה הרשמית של המדינה וב-1994, 1995 ו-1997 השירים אשר שלחה רוסיה לתחרות היו ברוסית.
החל מביטול חוק השפה ב-1999, רוסיה שלחה בעיקר שירים באנגלית כאשר ברוסית היא שלחה שלושה שירים.
מדי פעם רוסיה שלחה שירים בשפות נוספות שאינן אנגלית ורוסית, כך למשל השיר ב-2009 בוצע בחלקו באוקראינית והשיר ב-2012 בוצע בחלקו באודמורטית.
בלארוס נוהגות להעניק מספר רב של נקודות בתחרות לרוסיה.
באופן אירוני, בלארוס לא העניקה את מרב הנקודות שלה לרוסיה בתחרות שנערכה במוסקבה ב-2009. באותה שנה, בלארוס העניקה את מרב הנקודות שלה לנורווגיה והדבר נבע בשל העובדה כי נציגה של נורווגיה בתחרות, אלכסנדר ריבאק, הוא בלארוסי.
ב-2007, ורקה סרדוצ'קה נבחרה על ידי אוקראינה כנציגתה בתחרות עם השיר "Dancing Lasha Tumbai" ("לרקוד לָאשָׁה טוּמְבָּאי").
עם בחירתו של השיר, נטען כי השיר מכיל סאבטקסט פוליטי, אשר אסור על פי חוקי התחרות.
נטען כי השיר מכיל התייחסות למילה "מאידאן" (כיכר בלב העיר קייב אשר ידועה כאתר להפגנות פוליטיות וביניהן הפגנות המהפכה הכתומה שהתרחשו שנתיים טרם קיום התחרות) וכי הביטוי "לָאשָׁה טוּמְבָּאי" נשמע כמו "Russia Goodbye".
סרדוצ'קה הכחישה את הטענות, וטענה כי "לָאשָׁה טוּמְבָּאי" הוא ביטוי בשפה המונגולית אשר פירושו הוא "חמאה מחובצת".
בתוכנית האירוח הרוסית, Пусть говорят, אשר שודרה בערוץ הראשון לאחר גמר התחרות, הסביר דובר מונגולי ילידי שהביטוי "לָאשָׁה טוּמְבָּאי" אינו קיים בשפה המונגולית ומדובר כנראה בג'יבריש.
לאחר שידור התוכנית, סרדוצ'קה אמרה כי הביטוי "לָאשָׁה טוּמְבָּאי" הוא ביטוי חסר משמעות ונועד לשמש כחריזה למילים אחרות המופיעות בשיר.
ב-2016, הנציגה האוקראינית ג'מאלה ניצחה בתחרות עם שירה "1944".
מילותיו של השיר עוסקות בגירוש הטטרים מקרים בשנות ה-40 על ידי ברית המועצות בשליטתו של יוסיף סטלין בשל שיתוף הפעולה שלהם-לכאורה עם הנאצים.
ג'מאלה הסבירה כי מילות השיר נכתבו בהשראת סיפורה של סבתא רבתא שלה, שהייתה בשנות ה-20 לחייה כאשר היא וחמשת ילדיה גורשו למרכז אסיה, ואחת מבנותיה לא שרדה את המסע.
פקידים רוסים וחברי פרלמנט, ביניהם מריה זכארובה, דוברת משרד החוץ של רוסיה, לא היו מרוצים מבחירת השיר הזוכה ואמרו כי "השיר הוא הכרזה פוליטית מובהקת ורומז על סיפוח חצי האי קרים, האסורה על פי חוקי התחרות".
אף על פי שרוסיה איימה להחרים את התחרות ב-2017, סרגיי לזרב, נציגה של רוסיה בתחרות, בירך את ג'מאלה על ניצחונה בתחרות.
ב-14 באוגוסט 2013, החלו לקדם באוקראינה קמפיין חרם צרכנים ברשתות החברתיות בתגובה לאמברגו שהטילה הפדרציה הרוסית על אוקראינה, אולם החרם הופסק בנובמבר באותה השנה בעקבות הפגנות יברומאידאן וחודש בתחילת 2014 עקב סיפוח חצי האי קרים והתערבותה הצבאית של רוסיה באוקראינה.
מטרת החרם הייתה למנוע מכסף אוקראיני להגיע לרוסיה ולתרום למימון הצבא של הפדרציה הרוסית באמצעות החרמת תחנות דלק רוסיות, בנקים בשליטה רוסית, קונצרטים ובתי קולנוע.
בשנה שלאחר מכן, אוקראינה החלה למנוע מאנשים שתמכו בסיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה את האפשרות להיכנס לשטחה הריבוני.
פוליטיקאי אוקראיני, ויצ'סלאב קירילנקו, סגנו של וולודימיר גרויסמן, הבהיר כי האיסור אינו תקף עבור אירוח התחרות בשטחה של אוקראינה.
איגוד השידור האירופי הבטיח כי הם "עוסקים בדיאלוג בונה בין רשות השידור האוקראינית לבין שלטונות אוקראינה על מנת להבטיח כי כל האמנים והנציגים הלוקחים חלק בתחרות יוכלו להגיע ולהישאר באוקראינה".
שדרן של רשות השידור האוקראינית, אמר לבילבורד כי "חוקי הרשימה השחורה היו מעבר לשליטתנו".
ב-3 במרץ 2017, פוליטיקאי רוסי בשם ויטלי מילונוב קרא למדינתו לסגת מהתחרות בשל הסכסוך המתמשך באוקראינה, ותיאר את רוסיה כ"אורחת לא רצויה במדינה הנשלטת על ידי פנאטים".
ב-13 במרץ 2017, דווח כי אוקראינה חוקרת את יוליה סמוילובה, הנציגה הרוסית לתחרות באותה שנה, בעקבות הופעתה של סמוילובה בחצי האי קרים שנתיים קודם לכן, כאשר אסור היה על אזרחים רוסים להגיע לחצי האי.
אוקראינה משערת כי הבחירה של רוסיה בסמוילובה לתחרות הייתה הצהרה פוליטית מכוונת, לאחר שהחליטה לשלוח לתחרות ביודעין נציגה אשר הופיעה בשטח הלחימה בין שתי המדינות.
יועצו של שר הפנים האוקראיני, אנטון גרשצ'נקו, אמר כי הוא "אינו יכול להוציא את האפשרות כי ינקטו צעדים מצדנו כדי למנוע את כניסתה של סמוילובה" אם רוסיה תשתמש בתחרות כדי לגרום "פרובוקציה", ואילו סגן מנהל הערוץ האוקראיני, ATR, טען כי מדובר "בצעד ציני ולא מוסרי".
כמו כן, שר החוץ האוקראיני, פאבל קלימקין, אמר כי הוא רואה את הבחירה של רוסיה בסמוילובה כ"פרובוקציה" מצידה של רוסיה.
מאוחר יותר, נשיא אוקראינה, פטרו פורושנקו, גם כן הסכים עם דבריו של קלימקין, שר החוץ האוקראיני.
בן רויסטון, אשר המליץ בעבר לשוודיה ואזרבייג'ן אודות משלחותיהן לתחרות, טען כי בחירתה של רוסיה לנציגה בעלת מוגבלויות עשויה גם היא להיות מכוונת, והסביר לעיתון הבריטי הגרדיאן כי "היא [רוסיה] בחרה במתחרה המרותקת לכיסא גלגלים על מנת לגרום להשפעה פרו-רוסית על חצי האי קרים במדיות החברתיות.
הם ידעו כי הדבר לא יעבור בשתיקה באוקראינה, אך הם בחרו בה בכל מקרה על מנת שהם יוכלו להגיד בפומבי: 'איך אוקראינה יכולה לאפשר לבחורה המרותקת לכיסא גלגלים להיות קורבן של חוקיה?'.
הדבר נראה כחלק מיחסי הציבור של רוסיה".
שירות הביטחון האוקראיני, אישר ב-22 במרץ 2017, כי נאסר על סמוילובה להגיע לאוקראינה למשך שלוש שנים בעקבות הופעתה בחצי האי קרים שלא כדין, ובכך שהפרה את סעיף 2–204 בעבירות מנהליות.
איגוד השידור האירופי הגיב באומרו כי הוא ימשיך להבטיח כי כל המתחרים יוכלו להגיע ולהישאר בקייב, אך אמר כי "אנחנו מאוכזבים עמוקות עקב החלטתה של אוקראינה כי אנחנו מרגישים שהחלטתם הולכת נגד הרוח של התחרות והערכים שלה".
עם זאת, ציין האיגוד כי הוא יכבד את חוקי המדינה המארחת.
פראנס קלינטסביץ', סגן יושבת ראש מועצת הפדרציה של רוסיה, איים כי רוסיה תחרים את התחרות אלא אם מארגני התחרות יודיעו כי החלטתה של אוקראינה "בלתי קבילה" והאשים אותם בהיותם "פוליטיים ומוטים לחלוטין".
ב-23 במרץ 2017, הציע איגוד השידור האירופי פשרה לרשות השידור הרוסית, בה סמוילובה תהיה רשאית לבצע את שירה בתחרות מרחוק מתוך מקום בחירתו של השדרן הרוסי.
הייתה זאת הפעם הראשונה בתולדות התחרות בה האיגוד הציע למדינה לבצע את הופעתה שלא על בימת התחרות, אלא מרחוק, באמצעות לוויין תקשורת.
עם זאת, רוסיה דחתה את הצעת האיגוד בטענה כי אין סיבה שסמוילובה לא תבצע את הופעתה על הבימה בקייב כמו כל שאר הנציגים, והאשימה את אוקראינה ב"הפרת הבטחות" כי לכל המבצעים בתחרות יונפקו אשרות מתאימות על מנת שיוכלו להיכנס לתחומי המדינה המארחת.
ויצ'סלאב קירילנקו, סגנו של גרויסמן, הבהיר כי זה "בלתי חוקי" שאנשים שהם אישיות בלתי רצויה "ייקחו חלק בתוכניות טלוויזיה או סיורים במדינה".
מפקח התחרות, יון אולה סאנד, אמר בריאיון לרשות השידור הדנית כי הוא וחברות אחרות באיגוד השידור האירופי פנו לשירות הביטחון האוקראיני על מנת "למצוא אפשרות בה ניתן יהיה לעכב את האיסור שהוטל על סמוילובה עד לסיומה של התחרות באוקראינה".
מנכ"לית איגוד השידור האירופי, אינגריד דלטנר, הצהירה כי "התנהגותה של אוקראינה היא לחלוטין אינה מתקבלת ומנצלת את התחרות עבור פעולות פוליטיות".
דלטנר המשיכה ואמרה כי איגוד השידור האירופי ניהל שיחות עם ראשי השלטונות באוקראינה, ביניהם גרויסמן ופורושנקו, לגבי האפשרות לעכב את האיסור על סמוילובה עד לסיומה של התחרות באוקראינה.
ב-1 באפריל 2017, דלטנר איימה לאסור על אוקראינה ליטול חלק במהדורותיה הבאות של התחרות למשך שלוש שנים "אם סמוילובה לא תהיה רשאית ליטול חלק בתחרות".
בתגובה, רשות השידור האוקראינית דחקה באיגוד השידור האירופי לכבד את ריבונותה של אוקראינה.
ב-13 באפריל, רשות השידור הרוסית הודיעה כי רוסיה פורשת רשמית מהתחרות כי סמוילובה תשמש כנציגתה של רוסיה ב-2018.
השירים שייצגו את רוסיה באירוויזיון
שנה העיר המארחת מקום התחרות מנחים2009 מוסקבהקומפלקס הספורט אולימפיסקיגמר: איוואן אורגנט ואלסוחצאי גמר: אנדריי מלחוב ונטליה וודיאנובה
שנה מגיש1994ארינה שראפובה1995מרינה דניאלין1996 רוסיה לא נטלה חלק בתחרות1997ארינה שראפובה1998 רוסיה לא נטלה חלק בתחרות1999 רוסיה לא נטלה חלק בתחרות2000ז'אנה אגאלקובה2001לריסה ורביצקאיה2002ארינה שראפובה2003יאנה צ'וריקובה2004יאנה צ'וריקובה2005יאנה צ'וריקובה2006יאנה צ'וריקובה2007יאנה צ'וריקובה2008אוקסנה פדורובה2009אינגבורגה דפקונייטה2010אוקסנה פדורובה2011דימה בילאן2012אוקסנה פדורובה2013אלסו2014אלסו2015דמיטרי שפלב2016ניושה2017 רוסיה לא נטלה חלק בתחרות2018אלסו2019איוואן בסונוב2020לא התקיים עקב מגפת הקורונה2021פולינה גגארינה
רוסי דה פלמה (בספרדית: Rossy de Palma, נולדה ב-16 בספטמבר 1964) היא דוגמנית ושחקנית ספרדייה.
רוסי דה פלמה נולדה בשם רוסה אלנה גרסיה אצ'ווה בפלמה דה מיורקה בשנת 1964.
בשנות ה-80 החלה להופיע כזמרת ורקדנית בלהקה בשם Peor Impossible.
בשנת 1986 גילה אותה הבמאי פדרו אלמודובר בבית קפה במדריד, שבו עבדה כמלצרית, והחליט ללהק אותה בסרטיו, בזכות מראה פניה המיוחד במינו, שבו אף בולט במיוחד ("האישה שנראית כאילו נלקחה מציור של פיקאסו.
כיעורה הייחודי הוא למעשה יופי שאין דומה לו" כתב על אודותיה פבלו אוטין).
מאז הופיעה ברבים מסרטיו של אלמודובר: "חוק התשוקה" (1987), "נשים על סף התמוטטות עצבים" (1988), "קשור אותי!
בשנת 2010 שיחקה בתפקיד קטן בסרט הקומדיה המוזיקלית "Miss Tacuarembó" בכיכובה של נטליה אוריירו.
בשנת 2013 דיבבה את לונה בסרט ההנפשה הממוחשבת הצרפתי "Jack and the Cuckoo-Clock Heart".
באותה שנה שיחקה בסרט הקומדיה המקסיקני "No sé si cortarme las venas o dejármelas largas" בתור לולה/מנואלה.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "סוכן חשאי" (Spy Time), ובסרט "בראש שלך" בדמותה של מילגרוס.
בשנת 2017 שיחקה בקומדיה הצרפתית "מאדאם" ובסרטו של ויצנטה וילנואבה "טוק טוק".
בשנת 2019 שיחקה בקומדיה הספרדית "למרות הכל" לצדה של מריסה פארדס.
באותה שנה שיחקה בדרמה הבוליביאנית "Tu me manques" מאת הבמאי רודריגו בלוט.
שיחקה גם בתור דודה דולורס בסרט הקומדיה הספרדי-איטלקי "אחי רודף הדינוזאורים".
בשנת 2020 השתתפה בסדרת הטלוויזיה הבריטית "Little Birds" של רשת Sky Atlantic המבוסס על ספרה של אנאיס נין באותו שם.
בשנת 2021 שיחקה שוב בסרטו של אלמודובר "אמהות מקבילות" לצידה של פנלופה קרוז, בסרט שנבחר להיות הסרט הפותח בפסטיבל הסרטים של ונציה בספטמבר אותה שנה.
בשנת 2022 שיחקה דה פלמה בסרט המלחמה האמריקאי "Devotion" מאת הבמאי האמריקאי ג'יי די דילארד ומבוסס על הרומן "Devotion: An Epic Story of Heroism, Friendship, and Sacrifice".
באותה שנה שיחקה בסדרת הקומדיה המוזיקלית "היו היה פעם...
היום כבר לא" של שירות הזרמת המדיה נטפליקס, ושיחקה בסרט המוזיקלי "כרמן" המבוסס על האופרה באותו שם מאת ז'ורז' ביזה.
באותה שנה שיחקה בסרט הפנטזיה "Rainbow" שביים פאקו לאון (אנ') ומבוסס באופן רופף על הרומן "הקוסם מארץ עוץ" של ל.
שיחקה גם בסוף השנה בסרט הדרמה האירוטי "La Maison" בדמותה של בריג'ידה; המבוסס על הרומן באותו שם משנת 2019 מאת הסופרת הצרפתייה אמה בקר.
בשנת 2023 ביצעה הופעת אורח בסדרה הקומית הצרפתית "Escort Boys" אשר שודרה בפריים וידאו.
בשנת 2025 שיחקה בסרט הקומדיה הצרפתי "ירח דבש עם אימא'לה" בתפקיד גלוריה.
היא גם ידועה בעבודתה כדוגמנית.
בשנת 2007 הושק בושם הנושא את שמה, על ידי חברת Etat Libre d'Orange הצרפתית.
דה פלמה מתגוררת בפריז ולה שני ילדים.
רוסיה-1 , הוא ערוץ טלוויזיה ממשלתי, השני בפופולריות שלו במדינה ונחשב לערוץ הטלוויזיה הגדול במדינה ולו ערוצי בת בכל אחד ממחוזות רוסיה.
הערוץ משדר לכמאה ועשרים מיליון איש ובאמצעות הערוץ הבינלאומי RTR-Planeta הוא משדר למערב אירופה ולמזרח התיכון.
הערוץ הוקם בנובמבר 1956 עם הקמת הערוץ השני של הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות, ששידר בתחילה רק בשעות הערב.
ב-1 בינואר 1968, עלה לשידור תוכנית הידיעות החדשותית "ורמיה" שזכתה לתשומת לב ציבורית רבה ותפסה מקום של כבוד בשיח הפוליטי בברית המועצות.
בינואר 1982, הערוץ כונה "הערוץ השני", והפך לערוץ התרבות והספורט הכללי של הטלוויזיה הסובייטית וב-1984 נקרא רשמית בשם "הערוץ השני של ברית המועצות".
בינואר 1985 הערוץ שידר תוכניות התעמלות שונות וב־1986, מהדורת החדשות המרכזית "ורמיה" החלה לשדר עם תרגום לשפת הסימנים לכבדי שמיעה.
ב־1989 — עם הסימנים הקרבים להתפרקות ברית המועצות — הועלתה הצעה להקים ערוץ טלוויזיה רפובליקני עיקרי ברוסיה שישדר לכלל המדינה, כאשר באותה עת (למעט הערוץ הראשון) כל רפובליקה בברית המועצות החזיקה בערוץ טלוויזיה משלה.
ב-1990, חברת הפרלמנט הרוסי, בלה קורקובה, הציעה ליו"ר הפרלמנט בוריס ילצין להקים את הטלוויזיה הרוסית כאלטרנטיבה לערוצי הטלוויזיה הסובייטית שסימלו את השלטון הסובייטי המדכא, כאשר קורקובה ביקשה לייסד מאפס טלוויזיה מודרנית חדשה וחופשית.
כך, ב־13 ביולי 1990 הוקמה הטלוויזיה והרדיו הממלכתיים של רוסיה, כגוף החזקות תקשורת ולמחרת הוקמה "החברה הממלכתית הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה" (ВГТРК) כחברת החזקות תקשורת של המדינה.
ילצין הורה לראש ממשלת רוסיה, איוואן סילאייב למצוא בניין שממנו תוכל לשדר החברה וערוציה.
כצעד ראשון, ראשי הערוץ ביקשו לייסד מהדורת חדשות חדשה ומתקדמת, כמתחרה לתוכנית החדשות הסובייטית הוותיקה "ורמיה".
וב-13 במאי 1991 הוקמה מהדורת החדשות "וסטי", שעד מהרה היה למתחרה רציני לתוכנית "ורמיה" ועם הזמן הפך למהדורת החדשות הטובה ביותר ברוסיה.
בתחילה הערוץ נקרא "RTV - הטלוויזיה הרוסית" (РТВ» ,Российское телевидение»), אך כעבור זמן הפך לערוץ RTR - "רדיו וטלוויזיה רוסית" («Российское телевидение и радио»).
ב-19 באוגוסט 1991 בעקבות הפוטש של אוגוסט, הוועד הלאומי לשעת חירום בראשות גנאדי ינאייב, הורה לערוץ להפסיק את שידוריו - ואף שמהדורת החדשות המרכזית הפסיקה לשדר, כל ערוצי הבת בשלטון המקומי בסובייקטים הפדרליים של רוסיה המשיכו לשדר בהתאם ללוח השידורים, תוך התעלמות מהוראת הוועד.
בעת המשבר הפוליטי ב-1993 בין בוריס ילצין לבית הלבן, הערוץ היה נתון למתקפה של השלטונות שהורו לו להחשיך את שידוריו.
תוך הפרת פקודות הנשיא, מנכ"ל הערוץ הורה להמשיך את השידורים ושידר לתושבי המדינה את ה-CNN, כאשר בניין הערוץ עצמו היה נתון למתקפה של כוחות הביטחון.
ב-1 בנובמבר 1997 הערוץ הפך לערוץ RTR-1 בשל הקמת RTR-2 שהפך אחר כך לערוץ התרבות של ערוץ "רוסיה".
ב-8 במאי 1998 הוקמו חברות טלוויזיה ורדיו אזוריות שהוכפפו לחברה הממלכתית הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (ВГТРК) ואִפשרו הקמת ערוצי בת אזוריים ובכך החל הערוץ לשדר ב-54 שפות עממיות ברוסיה, כאשר החברה הממלכתית הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה הופכת לחברת החזקות התקשורת הגדולה באירופה.
בסוף שנות ה-90 הערוץ שינה רבות את הסמל הרשמי שלו וב-1 ביולי 2002 החל הערוץ את שידוריו מחוץ לרוסיה, עם חנוכת ערוץ RTR-PLANETA.
ב-1 בספטמבר 2002, שינה הערוץ את שמו מ-RTR לרוסיה וכך גם את סמל הערוץ.
ב־1 בינואר 2010 שינה הערוץ את הלוגו ושם הערוץ לרוסיה-1. מהדורת החדשות "וסטי" היא זוכת פרס TEFI של האקדמיה הרוסית לטלוויזיה ובשנים 1998–2001 הייתה מועמדת על הפרס בתואר תוכנית המידע הטובה ביותר.
הערוץ אחראי להפקת לא מעט סרטים שוברי קופות, ביניהם הסרט "משיכה", "פלישה", "שוער הגלקסיה", "אש", "סטרלצוב", "אגדה מספר 17", "מעושר לאושר" מ-2019, "טאראס בולבה" מ-2009, "סטלינגרד" מ-2013 וסדרות פופולריות כדוגמת סדרת הפשע "קאמנסקאיה", "האמן ומרגריטה", "המוסד לנערות אצולה" (שודרו 519 פרקים במהלך 4 עונות), "יקטרינה", "האיום", "גודונוב" ו"שרלוק הולמס".
כל הפקות המקור של הערוץ זמינות לצפייה ישירה באתר הרשמי של הערוץ, Russia.tv ובשירות הסטרימינג smotrim.ru.
ב־2 בנובמבר 2020, חברת VGTRK השיקה בכפוף להרשמה את שירות הסטרימינג החינמי Smotrim.ru (Смотрим.рф), הכולל גם יישומון לאנדרואיד ואפל ומאפשר צפייה ישירה בחינם בכל התכנים והפקות המקור של החברה וערוצי הבת שלה.
רוסיה ביתנו הייתה מפלגה פוליטית רוסית וארגון חברתי שייצג בשנות קיומו את האינטרסים של הנומנקלטורה ואת האליטה במחוזות השונים ברוסיה.
המפלגה ביקשה לפעול ביתר שאת בעד רפורמות ליברליות ונחשבה למפלגת הפקידות הבכירה.
היא הוקמה ב-1995 ופורקה ב-2006, לאחר שנחלה כישלון צורב בבחירות לדומה הממלכתית ב-2003.
בראש המפלגה עמד ויקטור צ'רנומירדין.
בסוף שנות ה-90 למפלגה היו 55 מושבים בדומה.
בשנת 1999, בוריס ילצין הפסיק לתמוך במפלגה וכתוצאה מכך בבחירות של שנת 1999 היא קיבלה 8 מושבים בלבד.
חברת התעופה רוׂסיה היא חברת התעופה הלאומית השנייה של רוסיה, הנמצאת בבעלות אירופלוט.
הנהלתה נמצאת בסנקט פטרבורג שברוסיה והיא מבצעת יותר מ-50% מסך כלל הטיסות היוצאות מנמל התעופה הבינלאומי פולקובו המהווה לבסיס פעולה מרכזי שלה.
החברה מפעילה טיסות נוסעים אזרחיות ממוסקבה ומסנקט פטרבורג ליעדים בינלאומיים.
עד 2009, הפעילה החברה טיסות אח"מים עבור ממשלת רוסיה והחזיקה את המטוסים הנשיאותיים של נשיא רוסיה.
החל משנת 2009 את תפקיד זה מבצעת יחידת הטיסה המיוחדת "רוסיה" שאת טיסותיה היא מפעילה מנמל התעופה הבינלאומי ונוקובו.
נכון לשנת 2021 החברה הטיסה 9.9 מיליון איש ונחשבת לחברת התעופה הרביעית בגודלה ברוסיה על פי מדד זה.
בשנת 2016 החברה מיזגה אל תוכה את חברות התעופה דונאוויה וחברת התעופה אורנבורג איירליינס.
החברה הוקמה בשנת 1992 כחברת התעופה פולקובו והייתה בבעלות מלאה של ממשלה הרוסית ובסיסה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי פולקובו שבסנקט פטרבורג.
ב-2010 הודיעה ממשלת רוסיה שהיא ממזגת את כל חברות התעופה שברשותה עם חברת התעופה הלאומית של רוסיה, "אארופלוט", על מנת לשפר את יכולתן הפיננסיות.
בדצמבר 2015 הודיעה קבוצת אארופלוט על איחוד חברות התעופה האזוריות שלה ברוסיה, דונאביה ואורנייר תחת השם רוסיה (שמה של החברה הגדולה מבין השלושה).
האיחוד לא כלל את "Aurora", חברת תעופה קטנה שבסיסה ביוז'נו-סחלינסק.
החברה החדשה (לאחר האיחוד) מגיעה ל-48 יעדים פנימיים ברוסיה ו-42 יעדים בינלאומיים.
מיזוג החברות הושלם בפברואר 2016.
צי המטוסים של החברה נכון לספטמבר 2025 (בהתאם לנתוני אתר החברה):
החברה מפעילה חמש טיסות שבועיות מנמל התעופה הבינלאומי פולקובו שבסנקט פטרבורג לנמל התעופה בן-גוריון .
הטיסות מתבצעות במטוסי האיירבוס A320 של החברה.
רוסיה-24 הוא שמו של ערוץ טלוויזיה חדשותי המשדר 24 שעות ביממה חדשות בשפה הרוסית והוא מהווה חלק מהחברה הרוסית הממלכתית לרדיו וטלוויזיה.
החל את שידוריו ב-1 ביולי 2006.
הערוץ נקרא ערוץ וסטי מ-1 ביולי 2006 ועד 31 בדצמבר 2009 משניתן לערוץ השם "רוסיה-24".
ב-15 במאי 2006 בפגישה שנערכה בסוצ'י לרגל 15 שנה להקמת החברה הרוסית לרדיו וטלוויזיה, מנכ"ל החברה אולג דוברודייב הבטיח לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין לפעול להקמת ערוץ חדשות.
ב-1 ביולי 2006 בשעה 19:00 בשעון מוסקבה החל הערוץ בשידור לווייני של ערוץ "וסטי" כחלק מחבילת "NTV Plus" .
רשמית השידור החל במבזק חדשות בהנחיית אנה שניידר.
לעורך הראשי הראשון מונה דמיטרי מדניקוב, ולמפיק ראשי — איגור שסטאקוב.
ב-1 בינואר 2007 — החלו השידורים הסדירים, וב-7 בפברואר 2008 — החלו השידורים גם למדינות המערב ובראשן ארצות הברית.
ב-19 במאי 2008 החלו שידורים חינמיים על גבי רשתות הכבלים של סרביה.
ב-9 באוקטובר אותה שנה החלו שידורים גם לקירגיזסטן.
ב-17 בנובמבר 2008 הערוץ הפך לאחד מערוצי הטלוויזיה המשפיעים ביותר ברוסיה ולאחד הערוצים הנצפים ביותר.
ב-1 בינואר 2010 נערך מיתוג מחדש לערוץ והוא שינה את הלוגו ואת שמו מערוץ "וסטי" («Вести») לערוץ "רוסיה-24" («Россия-24»).
ב-26 באוקטובר 2012 הוחלף העורך הראשי של הערוץ.
ב-6 בדצמבר 2012 נהרג מנחה הערוץ בקברדינו-בלקריה, קזבק גקייב ובערוץ הוכרז יום אבל.
סמל הערוץ הוחלף מסמל צבעוני בצבעי אדום כחול לסמל בצבעי שחור ולבן.
ב-22 במרץ 2013 נהרג בתאונת דרכים צלם בערוץ יבגני לגראנז', שעבד באיטליה.
ב-17 ביוני 2014 נהרגו במחוז לוהנסק כתבים של הערוץ, איגור קורנליוק ואנטון וולושין, כשצוות הצילום של הערוץ נקלע לאש מרגמות באזור הכפר מטאליסט שבמחוז לוהנסק במזרח אוקראינה, בשטחי הרפובליקה העממית של לוהנסק.
ב-4 ביולי 2014 נאסרו שידורי הערוץ למולדובה.
קודם לכן נאסרו שידורי הערוץ גם ללטביה, ליטא ואוקראינה, ברם מ-1 במרץ 2014 הערוץ שידר לחצי האי קרים.
אתר האינטרנט של הערוץ הוא פורטל החדשות וסטי, הנחשב לאחד מאתרי החדשות ופורטל התכנים הפופולריים במדינות הדוברות רוסית ובו גם קיימת האופציה לצפות בערוץ בשידור חי באינטרנט.
הלוגו הנוכחי הוא החמישי במספר.
רוסיה-2 , הוא ערוץ טלוויזיה בתחום הספורט, שהיה בבעלות VGTRK.
הערוץ שידר מיוני 2003 עד אוקטובר 2015. תחילה נודע בשם ערוץ "ספורט" («Спорт») ולאחר מכן הפך ב-1 בינואר 2010 לערוץ "רוסיה-2".
הערוץ הפסיק לשדר ב-1 בנובמבר 2015 בשעה 06:00 בבוקר בשעון מוסקבה, חצי שעה לאחר מכן החל לשדר במקומו ערוץ הטלוויזיה Match TV שהועבר לידי חברת ההחזקות גזפרום מדיה והפך לערוץ הטלוויזיה הלאומי בתחום הספורט.
הרעיון להקמת ערוץ טלוויזיה חינמי לספורט עלה בשנת 2002 כשבמקום ערוץ TV-6 עלה לשידור ערוץ NTV Plus Sport (רוסית: НТВ-Плюс Спорт), ולאחר שמשחק הגמר של גביע דייוויס לא שודר בערוצי הטלוויזיה הפדרליים.
בשנים 2002-2003 תוכנן להריץ ערוץ ספורט פדרלי.
בתחילת יוני 2003 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הכריז על נחיצות הקמתו של ערוץ טלוויזיה ציבורי בתחום הספורט שיאפשר שידורים חינמיים של טורנירי ספורט גדולים.
ב-12 ביוני 2003 החברה הרוסית הממלכתית לרדיו וטלוויזיה השיקה את ערוץ "ספורט" («Спорт»).
תחילה שידר באפיק 25 שבעבר יועד לגרסה הרוסית לערוץ Euronews.
מיוזמי הקמת הערוץ היו חברת VGTRK, הוועדה הממלכתית לספורט של רוסיה (שלימים הפכה למשרד הספורט של רוסיה), עיריית מוסקבה וחברות מסחריות כדוגמת "Rosmediacom", ונשאקונומבנק וסברבנק.
בחודשי השידור הראשונים מ-12 ביוני ועד 31 באוגוסט הערוץ לא שידר משדרי פרסומות.
פרסומת מסחרית ראשונה הופיעה רק ב-1 בספטמבר.
לעורך הראשי של הערוץ מונה עיתונאי הספורט הנודע ומנהל מחלקת תוכניות הספורט של ערוץ רוסיה-1, וסילי קיקנאדזה, למפיק ראשי מונה דמיטרי אניסימוב.
לעובדים בערוץ מונו כתבי ספורט ממהדורות החדשות של ערוץ רוסיה-1. אך עם הזמן מונו כתבים חדשים מערוצים אחרים.
ב-22 ביוני 2003 ערוץ TV-6 נסגר וערוץ "ספורט" החל לשדר באפיק 6 במקומו.
הערוץ החל לשדר הפקות מקור של תוכניות חדשות בתחומי ספורט רבים, לרבות כדורגל, הוקי קרח, כדורסל, ספורט מוטורי וכדורעף.
באוגוסט 2004 ובפברואר 2006 הערוץ שידר את המשחקים האולימפיים באתונה והמשחקים האולימפיים בטורינו והרייטינג שלו עלה בהתמדה ונע בממוצע בין 11.2% ל-14.7%.
ב-18 במאי 2007 הערוץ השיק את אתר האינטרנט שלו Sportbox.ru, שהפך לפורטל ספורט פופולרי בפני עצמו.
קודם לכן, בשנים 2003–2007 האתר הרשמי של הערוץ היה www.rtr-sport.ru, שלמעשה הושק בשנת 2002.
ב-30 בספטמבר 2009 נודע שהחל מינואר 2010 ערוץ "ספורט" יעבור מיתוג מחדש וישנה את שמו.
ב-23 בדצמבר 2009 מנכ"ל החברה הרוסית לרדיו וטלוויזיה דוברודייב אישר את הדיווחים והכריז כי הערוץ רכש את הזיכיון לשידור משחקי החורף האולימפיים בוונקובר.
ב-12 במרץ 2010 הערוץ ניהל מגעים עם NTV Plus לשידור משחקי ליגת העל הרוסית בכדורגל.
באוגוסט 2010 הערוץ רכש את הזכויות לשידור ליגת העל האנגלית.
אך מעונת 2013/2014 זכויות השידור חזרו לידי ערוץ NTV Plus.
מנובמבר 2011 ועד יוני 2012 הערוץ שידר את משחקי ליגת ההוקי הצפון אמריקאית.
בזמן משחקי החורף האולימפיים בסוצ'י הערוץ שידר את המשחקים האולימפיים 24 שעות ביממה.
החל מ-1 בפברואר 2015 הפסיק את השידור האנלוגי במספר אזורים ברוסיה לקראת מעבר לשידור דיגיטלי.
באפריל 2015, הערוץ נקלע לקשיים כלכליים וכצעד לקיצוץ עלויות מנהליו ניבו למכור את הערוץ לידי גזפרום מדיה ובספטמבר 2015 נסגרה מחלקת הספורט של VGTRK, כאשר עובדי המחלקה התכוננו לקראת מעבר לערוץ ספורט חדש בבעלות גזפרום.
הערוץ הפסיק את שידוריו בבוקר 1 בנובמבר 2015 עם חניכת ערוץ Match TV (Матч ТВ) שהוקם על פי צושל נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
הערוץ החליף את סמליו 3 פעמים, האחרון היה הרביעי במספר.
סמלי הערוץ הופיע בצדו הימני העליון של המרקע.
מקרים בהם הסמל כיסה על עיצובים וכיתובים על המסך, הוא הוזז לצדו השמאלי העליון של המרקע.
מ-1 במרץ 2010 סמל הערוץ לא הוסר גם בעת שידורי פרסומות, בניגוד למה שהיה נהוג קודם לכן.
רוֹסְטֶךְ , לשעבר רוסטכנולוגיות (רוסית: Ростехнологии) היא תאגיד ממשלתי רוסי, שהוקם בשלהי 2007 כדי לקדם את הפיתוח, הייצור והייצוא של מוצרי היי-טק תעשייתיים לסקטור האזרחי והצבאי.
התאגיד מאחד כ-700 גופים המהווים 14 חברות אחזקה: אחת עשרה חברות אחזקה הפועלות בתעשייה הצבאית ו-3 בתחום האזרחי.
ארגוני רוסטק מספקים סחורה לכ-70 מדינות ברחבי העולם.
מנכ"ל החברה הוא סרגיי צ'מזוב, ומשרדי התאגיד הראשיים ממוקמים במוסקבה.
רוסטך, כולל חברות הבת שלה, מעסיקה 475,000 עובדים.
ב-21 בדצמבר 2012 מיתגה את עצמה בשם חדש מרוסטכנולוגיות לרוסטך, וכן הציגה לוגו חדש, במהלך מיתוגי שעלותו 1.5 מיליון דולר.
בעקבות הסכסוך האוקראיני-רוסי וסיפוח חצי האי קרים ב-2014 הטיל ממשל ברק אובמה סנקציות על התאגיד, וכן הוטלו סנקציות על ראש הארגון סרגיי צ'מזוב שממנו נשללה הוויזה ונכסיו באיחוד האירופי הוקפאו.
קונצרן קלשניקוב (עד 2013 מפעל "איז'מאש")
מכון המחקר המדעי המרכזי טוצ'מאש
רוסטלקום היא חברת תקשורת רוסית המספקת שירותי טלפון ואינטרנט.
החברה הוקמה ב-1993 כחברה ממשלתית האחראית על שירותי התקשורת במדינה, שהופרדו ממשרד התקשורת שבמסגרתו הוענקו שירותים אלה עד להקמת החברה ב-23 בספטמבר 1993.
זו אחת מהחברות הגדולות ברוסיה ונסחרת בבורסת מוסקבה, בורסת לונדון ובבורסת פרנקפורט.
לחברה למעלה ממאה מיליון מנויים.
החברה נוטלת חלק בפרויקטים ממשלתיים בתחום התקשורת האלקטרונית והיא מפתחת את מיזם הממשל האלקטרוני (לרבות פורטל השירותים הממשלתיים) ואת מערכת המחשוב של הבחירות לפרלמנט ולנשיאות.
החברה מחזיקה ברשת התקשורת הגדולה במדינה ואורכו מגיעה לכ-500 אלף קילומטרים.
מטה החברה במוסקבה ולה גם משרד משני בסנקט פטרבורג.
"רוסיאנקה" (רוסית: Россиянка) הוא מועדון כדורגל נשים מהעיר חימקי, שבמחוז מוסקבה.
המועדון השתתף באליפות רוסיה בה זכה 5 פעמים.
הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 2003 בעיר קרסנוארמייסק כקבוצת הכדורגל "נדז'דה".
שנה לאחר מכן שינתה שמה לשמה הנוכחי, "רוסיאנקה".
ב-2015, מועדון הכדורגל עבר מהעיר קרסנוארמייסק לחימקי.
הישג השיא של הקבוצה במפעלים האירופיים הוא העפלה לרבע גמר גביע אופ"א בעונות 2007/08, 2011/12, 2012/13.
בעונת 2018 המועדון פורק עקב קשיים כלכליים.
עונהליגהמיקוםגביע2003הדיוויזיה העליונה12004הדיוויזיה העליונה2גמר2005הדיוויזיה העליונה11מחזיקת הגביע2006הדיוויזיה העליונה11מחזיקת הגביע2007הדיוויזיה העליונה2גמר2008הדיוויזיה העליונה21מחזיקת הגביע2009הדיוויזיה העליונה21מחזיקת הגביע2010הדיוויזיה העליונה11מחזיקת הגביע2011/12הדיוויזיה העליונה1חצי גמר2012/13הדיוויזיה העליונה2רבע גמר2013הדיוויזיה העליונה42014הדיוויזיה העליונה4רבע גמר2015הדיוויזיה העליונה2חצי גמר2016הדיוויזיה העליונה1חצי גמר2017הדיוויזיה העליונה6חצי גמר
רוסטם אורוג'וב (באזרית: Rüstəm Orucov; נולד ב-4 באוקטובר 1991) הוא ג'ודוקא אזרי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, זוכה מדליית כסף מאולימפיאדת ריו 2016. אורוג'וב גם מחזיק בשתי מדליות כסף מאליפות העולם מהשנים 2017 ו-2019.
במאי 2012, אורוג'וב זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית זהב בגראנד פרי באקו שבאזרבייג'ן, לאחר שניצח בגמר את מיראלי שאריפוב האוזבקי.
שנה לאחר מכן זכה בטורניר באקו שהפך לטורניר גראנד סלאם וניצח בקרב הגמר את ויקטור סקבורטוב המולדובי שייצג את איחוד האמירויות הערביות.
בשנים שלאחר מכן המשיך לזכות במדליות בתחרויות מהסבב העולמי וב-23 במאי 2015, אף זכה במדליית ארד בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך ברבאט.
בשמינית הגמר ניצח בניקוד יוקו את האלוף האולימפי המכהן, לאשה שבדאטואשווילי הגאורגי, ברבע הגמר ניצח בווזארי את אודבייאר גאנבאטר המונגולי ובחצי הגמר הפסיד באיפון לדניס יארצב הרוסי.
אורוג'וב נשר לקרב על מדליית הארד בו ניצח באיפון את פייר דופרה הצרפתי.
ב-22 באפריל 2016, אורוג'וב התחרה באליפות אירופה שנערכה בקאזאן וזכה במדליית הזהב.
בקרב הראשון הוא ניצח את קסטוטיס ויטקאוסקס הליטאי, בשמינית הגמר ניצח את יאקוב יצמינק הצ'כי וברבע הגמר ניצח את רוק דראקשיץ' הסלובני.
באולימפיאדת ריו 2016, התחרה אורוג'וב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג וזכה במדליית הכסף.
בקרב הראשון הוא ניצח את דידאר חמזה הקזחי, בשמינית הגמר ניצח את ג'ייק בנסטד האוסטרלי וברבע הגמר גבר על מיקלוש אונגוורי ההונגרי.
בחצי הגמר ניצח את שגיא מוקי הישראלי ובגמר הפסיד באיפון לאלוף העולם המכהן, שוהיי אונו היפני.
באליפות העולם 2017 שנערכה בבודפשט, זכה אורוג'וב במדליית הכסף.
בקרב הראשון ניצח באיפון את אקיל דג'קובה מקוסובו כאשר ביצע נעילת בריח והכניע אותו, בקרב השני ניצח את פייר דופרה הצרפתי בניקוד יוקו ובשמינית הגמר ניצח בעונשים את בחרוזי חוג'זודה מטורקמניסטן לאחר שהקרב נכנס לניקוד זהב.
ברבע הגמר ניצח אורוג'וב באיפון את סאי אינג'יריגלה הסיני ובחצי הגמר גבר באיפון על אן צ'אנג-רים הקוריאני חצי דקה מפתיחת הקרב.
בגמר אורוג'וב פגש את סואיצ'י האשימוטו היפני ולאחר ארבע דקות ללא ניקוד הקרב עבר לניקוד זהב בו האשימוטו קיבל ניקוד יוקו וזכה.
באליפות אירופה אותה השנה שנערכה בוורשה, הוא זכה במדליית ארד.
בקרב הראשון ניצח את אנדרה ספה האסטוני, בשמינית הגמר ניצח את פרדיננדקראפטיאן הארמני וברבע הגמר הפסיד למוסא מוגושקוב הרוסי.
הוא נשר לקרבות בית הניחומים שם גבר על דניס יארצב הרוסי ועלה לקרב על מדליית הארד בו ניצח את מיקלוש אונגוורי ההונגרי.
באליפות העולם 2019 שנערכה בטוקיו, זכה אורוג'וב בפעם השנייה במדליית הכסף בתחרות העולמית.
הוא התחיל בסיבוב השני בו ניצח בניקוד ווזארי את ואדזים שוקה הבלארוסי בזמן ניקוד זהב.
בסיבוב השלישי הוא ניצח בעונשים את גאורגיוס מארקריאן היווני לאחר שכבר הוביל בווזארי.
בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון את קונסטנטין גאבון הקנדי וברבע הגמר הוא ניצח בווזארי את טוהר בוטבול הישראלי לאחר תרגיל אורה-נגה 15 שניות לסיום.
בחצי הגמר אורוג'וב התמודד מול בן ארצו הידייאט היידארוב האזרי וניצח בווזארי 10 שניות לסיום לאחר תרגיל סומי-אוטושי.
בגמר הוא התמודד מול הג'ודוקא הטוב בעולם במשקלו, שוהיי אונו היפני, והפסיד באיפון לאחר דקה ו-15 שניות.
באליפות אירופה באותה השנה שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה אורוג'וב במדליית הכסף לאחר שניצח 4 מתוך 5 קרבות כאשר הפסיד בגמר לטומי מסיאס השוודי.
עוד באותה השנה זכה במדליית ארד בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בצ'ינגדאו.
באולימפיאדת טוקיו 2020, סיים אורוג'וב במקום החמישי בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
הוא הגיע עד שלב רבע הגמר בו הפסיד באיפון לאלוף האולימפי המכהן שוהיי אונו היפני ונשר לקרבות בית הניחומים.
לאחר ניצחון בווזארי על אקיל דג'קובה מקוסובו, הוא הגיע לקרב על מדליית הארד בו הפסיד בווזארי לאן צ'אנג-רים הדרום-קוריאני.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2012 גראנד פרי באקו 2013 גראנד סלאם באקו 2015 גראנד פרי טביליסי 2015 גראנד פרי סמסון 2015 גראנד סלאם באקו 2016 גראנד פרי הוואנה 2017 גראנד פרי זאגרב 2018 מאסטרס גואנגג'ואו סין 2020 גראנד סלאם בודפשט
רוסיה השתתפה באירוויזיון 2008 עם השיר "Believe" בביצוע של דימה בילאן.
ערוץ הטלוויזיה הציבורי רוסיה-1 ארגן את התחרות הלאומית לבחירת הנציג הרוסי לאירוויזיון ואף הפיק סרט תיעודי אודות המופע והכנותיו.
התחרות שנקראה "אוורווידני" נערכה באולם הקונצרטים אקדמיסקי שבמוסקבה והונחתה על ידי אוקסנה פדורובה ואוסקר קוצרה.
27 שירים התחרו בתחרות ונבחרו כשילוב של חמישים אחוז תוצאות חבר השופטים באולם וחמישים אחוז של תוצאות הקהל בבית, בחבר השופטים נמנה בין היתר המלחין איגור קרוטוי.
מריה שריפוביץ' זוכת האירוויזיון לקחה חלק באירוע במהלך מופעי הביניים.
רוסיה נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים פעם אחת בלבד, ב-1995.
הרקדנים והריקודים שייצגו את רוסיה באירוויזיון לרוקדים צעירים
שנהאמןריקודכוריאגרףמקום בחצי גמרמקום בגמר 1995 מריה אלכסנדרובנה "Coppélia: variation de Swanilda" מ.
רוסיה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
רוסיה משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
רוסיה לא השתתפה באולימפיאדת הנוער קנגוון (2024) בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ספורטאי הנוער הרוסים לא העפילו למשחקים לאור המלצת הוועד האולימפי הבין-לאומי לא לאשר את השתתפותם בתחרויות בין-לאומית במהלך תקופת ההעפלה.
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הרוסיים 228 מדליות, מהן 96 מדליות זהב.
בשניים מהמשחקים האולימפיים לנוער דורגה במקום הראשון, בשניים דורגה במקום השני, באחד דורגה במקום השלישי ובאחד דורגה במקום החמישי.
רוסיה מדורגת במקום השני בטבלת המדליות של כל הזמנים.
המשלחת הראשונה של רוסיה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 96 ספורטאים שהתחרו בעשרים ענפי ספורט.
המשלחת דורגה במקום השני לאחר שזכתה ב-43 מדליות, מהן 18 מדליות זהב.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 84 ספורטאים שהתחרו ב-18 ענפים.
המשלחת דורגה במקום השני לאחר שזכתה ב-57 מדליות, מתוכן 27 מדליות זהב.
רוסיה השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק.
המשלחת כללה 67 ספורטאים שהתחרו בכל 15 ענפי הספורט.
המשלחת דורגה במקום החמישי לאחר שזכתה ב-16 מדליות, מהן חמש מדליות זהב.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 72 ספורטאים שהתחרו בכל 15 ענפי הספורט.
המשלחת דורגה במקום השלישי לאחר שזכתה ב-24 מדליות, מהן שבע מדליות זהב.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה 104 ספורטאים שהתחרו בכל 16 ענפי הספורט.
המשלחת דורגה במקום הראשון לאחר שזכתה ב-29 מדליות, מהן עשרה מדליות זהב.
רוסיה באירוויזיון 2010 השתתפה עם השיר "Lost and Forgotten" בביצוע של פטר נאליץ'.
"RTR", רשות השידור הרוסית, ערכה בערוץ שלה "Russia TV" תחרות ציבורית בשם "אוורווידני" לבחירת נציג רוסיה לאירוויזיון 2010, התחרות נערכה בתיאטרון ולדימיר נזרוב שבמוסקבה ומנחיה היו אוקסנה פדורובה ודמיטרי גוברנייב., בתחרות השתתפו 25 מבצעים ושיריהם, שבה ההצבעה בוססה על שקלול קולות של הציבור בטלפון, קולות הציבור באינטרנט, וצוות שיפוט.
בתחילה מינתה RTR ועדה פנימית לבחירת 35 שירים מכל ההצעות שהוגשו לערוץ, שלאחר מכן ניפתה 10 שירים מתוך אלו בסבב שיפוט פנימי נוסף כדי לצמצמם ל-25 שירים לתחרות הציבורית.
רוסטם איברייב (בקזחית: Рустам Ибраев; נולד ב-29 במאי 1991) הוא ג'ודוקא קזחי.
איברייב מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג, סגן אלוף העולם (2015).
באפריל 2011 איברייב זכה לראשונה באליפות קזחסטן.
בספטמבר 2012, הוא זכה במדליית ארד בטורניר 'World Cup Tashkent'.
בספטמבר 2013 איברייב זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי אלמטי שבמדינת הולדתו.
בדצמבר 2014 הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצח את ארטיום ארשנסקי הישראלי בקרב על המדליה.
במאי 2015 הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם באקו לאחר שניצח בגמר את ונסן לימאר הצרפתי.
באליפות העולם 2015 שנערכה באסטנה שבקזחסטן, זכה איברייב במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
בסיבוב הראשון הוא ניצח בניקוד יוקו את יאניסלב גרצ'ב הבולגרי, בסיבוב השני הוא ניצח שוב ביוקו את לנין פרסיאדו מאקוודור ובשמינית הגמר הוא גבר בווזארי ויוקו על אמירן פאפינשווילי הגיאורגי.
ברבע הגמר הוא ניצח בווזארי את צ'וי אין-היוק הדרום קוריאני ובחצי הגמר גבר ביוקו על בולדבטאר גאנבט המונגולי.
בגמר איברייב פגש את בן-ארצו ילדוס סמטוב והפסיד בעונשים.
אסטנה 2015: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג
גראנד פרי אלמטי 2013: מדליית ארד
גראנד סלאם באקו 2015: מדליית זהב
גראנד סלאם אבו דאבי 2015: מדליית ארד
רוסיה השתתפה באירוויזיון 2019 שהתקיים במאי 2019 בתל אביב בישראל.
סרגיי לזרב נבחר לייצג את רוסיה עם השיר "Scream".
ב-7 בפברואר 2019 נבחר סרגיי לזרב לייצג את רוסיה בתחרות.
ב-9 במרץ 2019 נבחר השיר "Scream" לייצג את רוסיה בתחרות.
רוסיה השתתפה בחצי השני של חצי הגמר השני של התחרות.
רוסיה הופיעה בסדר על הבמה.
במהלך הצבעות המדינות, הוענקו 12 נקודות על ידי רוסיה לאזרבייג'ן.
רוסיה השתתפה באירוויזיון 2005 עם השיר "Nobody Hurt No One" שבוצע על ידי נטליה פודולסקייה, עקב מיקומה של רוסיה באירוויזיון 2004.
בתחילת ינואר 2005 יצאה מודעה טלוויזיונית מטעם הערוץ הראשון המכריזה על מיון לקראת גמר לאומי שיתקיים על ידי הערוץ והזוכה בו ייקבע על פי הצבעות הצופים.
צוות שופטים מקצועי מאישים העוסקים בתחום המוזיקה מיין את המועמדים עבור הגמר הלאומי.
התחרות נערכה במתכונת של ארבעה אירועים של שלושה חצאי גמר וגמר, מכל אחד משלושת חצאי עלו שלושת הביצועים שזכו למרב הקולות אל הגמר.
כל ארבעת המופעים נערכו באולפנים של הערוץ, שודרו בשידור ישיר והונחו על ידי יאנה צ'וריקובה ואנדריי מלחוב, בין האמנים שהופיעו במסגרת החלק האומנותי של אירועי הגמר הלאומי הם: יוליה סאביצ'בה ובוני טיילר.
12 נקודות10 נקודות8 נקודות7 points6 נקודות
5 נקודות4 points3 נקודות2 נקודות1 נקודה
נקודות שהוענקו על ידי רוסיה
12 נקודות10 נקודות8 נקודות7 נקודות6 נקודות5 נקודות4 נקודות3 נקודות2 נקודות1 נקודה
רוסטם ואמברי (בהונגרית: Vámbéry Rusztem; בשם מלא: Vámbéry Rusztem Loránd Vilfried; בודפשט, 29 בפברואר 1872 – ניו יורק, 24 באוקטובר 1948) היה עורך דין הונגרי, בן להורים יהודים שהוטבל לנצרות.
פובליציסט בורגני רדיקלי, בנו של המזרחן ההונגרי-יהודי ארמין ואמברי.
הוא הילד היחיד של המזרחן המפורסם בעל השם העולמי ארמין ואמברי ושל קורנליה ארני-רכניץ.
אחד מסנדקיו היה אדוארד הילסטון, יורש העצר הבריטי (נסיך ויילס) לימים אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
הוא למד משפטים באוניברסיטת האלה ובאוניברסיטת אטווש לוראנד.
את לימודיו סיים בשנת 1896. בשנת 1899 התחתן עם יוליה רוזה אולגה ואמושי ב־9 במאי בבודפשט, ולזוג נולדו שני בנים (ג'רג' ורוברט).
כעורך דין הוא עסק בעיקר במשפט פלילי, ונחשב למומחה מוכר בתחום הקרימינולוגיה.
משנת 1896 הוביל את הכנת החקיקה במשרד המשפטים.
בשנת 1913 פרש כשופט מחוזי.
הוא לימד באוניברסיטת בודפשט משנת 1903.
הוא החל לעסוק בפוליטיקה במפלגה הרדיקלית (הלאומית) הבורגנית, שהוקמה בשנת 1914, ועד מהרה נבחר ליושב ראש במפלגה.
בתפקיד זה הפך לחבר במועצה הלאומית לאחר ניצחון מהפכת החרציות.
בשל כך שלל ממנו המשטר החדש של העוצר מיקלוש הורטי את תפקידו האקדמי באוניברסיטה, לכן עבד כעורך דין משנת 1920. הוא הגן על עצמו בתביעות פוליטיות משמעותיות כמו משפט קומיסרי העם (1920), ושימש סניגור במשפט הראשון של אטילה יוז'ף (1924) ובמשפט השני של מתיאש ראקושי (1934–1935).
בינתיים הצטרף ל"מפלגת העצמאות 48" ול"מפלגת קושוט", בהן נבחר לאחד מסגני נשיא המפלגה בשנת 1923.
הוא פרסם ב"אורורה" בין השנים 1919 - 1923 וב"סקירה העצמאית" בין 1921 - 1923. בשנת 1938 היגר מהפשיזם תחילה ללונדון ואחר כך לארצות הברית, שם הצטרף למהגרי השמאל.
בשנת 1941 נשללה ממנו אזרחותו ההונגרית.
הוא שב להונגריה בשנת 1945, כשהפך לאחד משמונה אנשי הציבור הבולטים שהוזמנו כצירים על ידי האספה הלאומית הזמנית על פי החלטת האספה.
לאחר הבחירות ב -1945, הוא הוזמן שוב על ידי האספה המכוננת, כעת כאחד מעשרה (לימים שתים עשרה) שהוזמן לחברי האספה.
מכיוון שהחוק שאיפשר זאת בוטל בינתיים, כהונתו הפרלמנטרית פגה עוד לפני הבחירות ב -1947; הוא מעולם לא התמודד בבחירות (בהצלחה).
מ־5 בספטמבר 1947, מונה לשגריר הונגריה בוושינגטון עד ה-2 במאי 1948. לאחר סיום כהונתו, הוא נשאר באמריקה, שם גם נפטר קצת יותר מחמישה חודשים לאחר מכן ב -24 באוקטובר.
תוצאות הרגולציה והרפורמה במערכת העונשין שלנו (בודפשט, 1898); באינטרנט
משפט פלילי ומוסר (בודפשט, 1907);
הסכסוך הטריטוריאלי של המשפט הפלילי (Bp., 1908);
נערים שהועמדו לדין במהלך המלחמה (Bp., 1916);
החוק הפלילי של בני הנוער בחקיקה זרה אחרונה (Bp., 1918);
אזיקי העיתונות ועבדי העיתונות (Bp., 1930);
הסברי כפירה על לאומיות (Bp., 1936);
הבעיה ההונגרית (עם הקדמה מאת אוסקר יאסי, ניו יורק, 1942);
נאומים וכתבים נבחרים משנות השמונים והתשעים ; חיים וספרות, Bp., 2006
הפילווקס השמימי ; סוף המאה - מועדון פרסום - Osiris Kft., Bp., 1994 (Ars
יחסי משפחה של ואמברי בבגרותו
רוסיה-תרבות היא רשת טלוויזיה רוסית, המשדרת אירועי תרבות ומופעים אומנותיים.
שייכת לקבוצת VGTRK שבשליטת המדינה.
מאז 2009, מנכ"ל הערוץ והעורך הראשי הוא הבמאי והמפיק סרגיי שומאקוב, המכהן במקביל כסמנכ"ל החברה הרוסית הממלכתית לרדיו וטלוויזיה.
תאריךשם 1 בנובמבר 1997 — 31 בדצמבר 2009 ערוץ "תרבות", «Культура» 1 — 3 בספטמבר 2000 (למוסקבה ופרבריה) הערוץ המשותף "NTV+תרבות", «Совместный канал НТВ + Культура» (בשל השרפה שפרצה במגדל אוסטנקינו במוסקבה) 1 בינואר 2010 — רוסיה-תרבות, «Россия-Культура»
תחילה הערוץ נקרא RTR-2, ושמה שונה אז לקולטורה (תרבות) ב-1 בינואר 1998 ולבסוף ב-1 בינואר 2010 הוא עבר מיתוג מחדש לערוץ "רוסיה-תרבות".
מאוקטובר 2004 ועד 3 בספטמבר 2017 הערוץ ייחד פינה לערוץ החדשות האירופי Euronews.
בין 2007 ל-2010 בשעות היום שודר ערוץ ילדים בשם ביביגון.
אחת מתוכניות הילדים הנודעות בערוץ היא התכנית "לילה טוב, ילדים" (Спокойной ночи, малыши!), המשודרת ברציפות מאז 1995 ושודרה בעבר בטלוויזיה הסובייטית מאז 1964.
הערוץ מפיק מחדש תוכניות משלו בתחומי התרבות והמדע השונים.
הערוץ מתמחה בתוכניות העוסקות בהיסטוריה הרוסית והעולמית, מדע, ספרות, מוזיקה, אמנות דקורטיבית ואדריכלות.
בין תוכניות הערוץ ניתן למנות תוכניות של ערוצי חדשות תרבות, מפגשים וראיונות עם אנשים מעניינים, סדרות דוקומנטריות, הרצאות של חוקרים מובילים מקומיים וזרים, תוכניות ודיונים בתחומי החיים החברתיים השונים.
בערוץ מוצגים אנשים מוכשרים, כמו אמנים, סופרים, מדענים, פוליטיקאים ואנשי צבא.
התוכניות כוללות קונצרטים למוזיקה קלאסית, אופרות, בלט ותחרויות מוזיקליות.
ערוץ הטלוויזיה אינו משדר פרסומות, במקום זאת הוא מקדם אירועי תרבות.
בנק רוסיה הוא בנק מניות משותף רוסי שנוסד ב-27 ביוני 1990 כבנק פרטי.
מטה החברה נמצא בסנקט פטרבורג.
בשנת 1990 הפכה ועדת המפלגה של מחוז לנינגרד לבעלת המניות הגדולה ביותר של הבנק שאך זה הוקם (48.4%), אולם לאחר ניסיון ההפיכה באוגוסט 1991 הוקפאה פעילות הבנק מכיוון שהיה קשור למפלגה.
זה היה הבנק המסחרי הראשון שהחזיק חשבונות בפעילות הכלכלית הזרה של הוועדה האזורית של המפלגה וההנהלה המקומית של הק.ג.ב.
בדצמבר 1991 התחדשה פעילותו, מכיוון שהמניות נפדו על ידי כמה יזמים פרטיים כמו יורי קובאלצ'וק, מיכאיל מרקוב, ויקטור מיכין, אנדריי פורסנקו, סרגיי פורסנקו, יורי ניקולייב ואחרים.
החל מ-1 בינואר 2005, בעלי המניות העיקריים שלה היו יורי קובלצ'וק עם 37.6%, ניקולאי שמאלוב עם 9.7%, דמיטרי גורלוב עם 9.7% וקבוצת סוורסטאל של אלכסיי מורדשוב עם 8.8%.
ביום 28 בדצמבר 2006, דירוג פיץ' הקצה לבנק דירוגים שליליים.
חברת בת של הבנק, ABRos Investment Company, חתמה על עסקה לא שקופה שמטרתה לרכוש נתח ניכר מחברת החזקות התקשורת Ren TV.
ב-28 ביוני 2013, בעלי המניות העיקריים שלה היו יורי קובלצ'וק 30%, דמיטרי גורלוב וניקולאי שמאלוב 10.5% כל אחד, גנאדי טימצ'נקו 8%, גזפרום 16%, אלכסיי מרדשוב 6%.
הבנק מצוי במוקד ביקורות נגד פוטין ונטען כי הבעלים האמיתי של הבנק הוא פוטין עצמו וכי ההון עבור הבנק מגיע מפעילות הפשע המאורגן ושיתוף הפעולה של פוטין עם ארגון הפשע טמבוב, בשנות עבודתו במינהל העיר סנקט פטרבורג.
ב-20 במרץ 2014, משרד הממשל לבקרת נכסי חוץ של ארצות הברית הוסיף את בנק רוסיה לרשימת הסנקציות שננקטו בתגובה למשבר קרים 2014, והציב מגבלות על הסחר האמריקני עם הבנק.
ויזה ומסטרקארד הפסיקו לעבד את תשלומי הבנק כתוצאה מכך.
בתגובה הודיע ולדימיר פוטין כי יפתח חשבון של רובל אחד בבנק רוסיה ויהפוך אותו לבנק הראשי בחצי האי קרים שסופח לאחרונה ויעניק את הזכות לתשלומי שירות בסך 36 מיליארד דולר משוק החשמל – מה שמעניק לבנק 112 מיליון דולר הכנסות בשנה מחיובי העמלות בלבד.
בנק רוסיה הודיע גם על כוונתו להתרחב לשוק בקרים, והפך לבנק הרוסי הגדול הראשון שעשה זאת.