tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מספר עצומות הופנו לנשיא הרפובליקה, ובנובמבר 1993, במלאת מאתיים שנה להוצאתה להורג הפגינו רבים לפני הפנתיאון בדרישה לקבורתה בין גדולי האומה.
בבחירות לנשיאות צרפת בשנת 2007 הודיעה המועמדת לנשיאות, סגולן רויאל כי אם תזכה בבחירות תדאג לקבורתה של דה גוז' בפנתיאון.
בשנת 2014 החליט נשיא צרפת דאז, פרנסואה הולנד, שלא להכניס את אולמפ דה ג'וז לפנתאון של פריז - היכל מנוחתם של גדולי האומה הצרפתית.
בשנת 2016 הוצב פסלהּ בבניין האספה הלאומית מול פסלו של המנהיג הסוציאליסטי ז'אן ז'ורס.
אולם ספורט הוא אולם המיועד לפעילות ספורט.
עיצוב אולם הספורט תואם את הפעילות המתוכננת בו.
לעיתים מיועד אולם ספורט לפעילות מסוימת, כגון כדורסל, ולעיתים היו מיועד לקשת רחבה יותר של פעילויות, כגון כדורסל, כדוריד, כדורעף והתעמלות, תוך אפשרות לערוך את ההתאמה הנדרשת לכל פעילות.
בנוסף למתקנים המשרתים את הספורטאים, פעמים רבות כולל אולם ספורט גם מקומות ישיבה לצופים בפעילות הספורט, בעיקר כאשר האולם מיועד גם לספורט תחרותי.
אולמות ספורט נבנים לשימושם של קהלים מגוונים:
אולם ספורט בבית ספר: משמש בשעות הלימודים את תלמידי בית הספר, ולאחר שעות הלימודים הוא משמש לעיתים את דיירי הסביבה.
אולם ספורט עירוני: נועד בעיקר לשימושן של קבוצות ספורט עירוניות.
אולם ספורט אזורי: נועד למופעי ספורט המושכים קהל מאזור נרחב, ברדיוס של עשרות קילומטרים מסביב לאולם.
באולם כזה יש חשיבות רבה לחלק האולם המשמש את קהל הצופים.
אולם כזה קרוי היכל ספורט.
מאפייניו של אולם הספורט מאפשרים לעשות בו שימוש גם שלא למטרות ספורט, כגון כנס רב משתתפים או מופע בידור, המנצלים את יכולתו של האולם לשרת קהל צופים גדול.
בישראל נבנו אולמות ספורט רבים במימונם של המועצה להסדר ההימורים בספורט ומפעל הפיס.
היכלים סגורים בישראל המכילים כ-2,000 מקומות ישיבה (או הכילו בעבר).
היכל הספורט העירוני נהריה הוא אולם הספורט העירוני של העיר נהריה.
משמש גם כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל עירוני נהריה.
האולם ממוקם ברחוב האיריס 44, עין שרה, נהריה.
היכל הספורט הוא קומפלקס רב תכליתי בשטח של 5,000 מ"ר.
במרכזו של ההיכל אולם ספורט עם רחבה רב תכליתית המותאמת למגוון פעילויות ובכללן קיום משחקים בינלאומיים.
באולם מעל ל-2,500 מקומות ישיבה, עמדות צילום מקצועיות, קפיטריה ומבואת כניסה המאפשר קיום כנסים ואירועים.
בשנת 2015 הותקנה במרכז האולם מערכת מסכים להקרנת לוח תוצאות המעוצבת כקובייה בעלות של כמיליון שקלים.
נוסף על כך, קיים בהיכל אולם כושר, אולם למחול אירובי, חדרי שירות והלבשה, חדר אמנים, מועדון לשחקנים, חדר שופטים ומנהלה, וקפטריה.
בשנת 2020 בעקבות מגפת הקורונה התקיימו באולם מתחמי "היבדק וסע".
היכל הספורט העירוני זיסמן הוא אולם ספורט רב תכליתי המשמש למשחקי הבית של קבוצות הכדורסל של הפועל רמת גן גבעתיים, קבוצת הגברים וקבוצת נשים של מכבי עירוני רמת גן, וכן את משחקי קבוצות הכדוריד של הפועל רמת גן.
בעבר שיחקה באולם גם קבוצת הכדוריד של מכבי ארזים רמת גן, אך לה נבנה אולם משלה בצפון העיר, אולם אהל שם.
תוכנית להקמת אולם ספורט עם 2,000-4,000 מקומות, על שמו של שלום זיסמן, עלתה כבר בשנת 1970. האולם היה אמור להיות חלק ממרכז ספורט בקרבת אצטדיון רמת גן.
באוגוסט 1972 נחתם הסכם להקמת חברה שתקים את מרכז הספורט והסכם להקמת המרכז נחתם באוקטובר 1972. האולם היה אמור להיות מוכן לקראת המכביה התשיעית ביולי 1973. אולם הקמת האולם התעכב במשך שנים ואבן פינה לאולם הונח רק בתחילת שנות ה-80 ועד שנת 1989 נבנה רק חלק מהמרתף.
בשנת 1991 הבטיח צבי בר שהאולם יוקם תוך שלוש שנים.
בתחילת שנות ה-90, לאור ההתעכבות של הקמת האולם ליד אצטדיון רמת גן, הוקם אולם זמני עם 1,200 מושבים ליד אצטדיון וינטר.
ב-2019 האולם אירח ביחד עם היכל קבוצת שלמה את אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2019.
ב-2020 היה אמור לארח את אליפות אירופה בכדורסל לצעירות עד גיל 20 דרג ב' שבוטלה.
האולם הכיל 1,150 מקומות ישיבה ביציע אחד גדול.
בקיץ 2013 החל האולם לעבור שיפוץ בו הוחלף הפרקט, שופצו החללים השונים במבנה האולם ונוספו מושבים ניידים הניתנים לפריסה סביב המגרש מלבד הטריבונה הקבועה שמכילה 800 מקומות וחודשה.
האולם יכול להכיל עד 1,500 צופים בכדורסל כשנפרסים טריבונות זמניות סביב המגרש (מאחורי הסלים ומאחורי ספסלי השחקנים) או 1,150 צופים כשמשתמשים רק בטריבונה המרכזית.
במשחקי כדוריד יכול להכיל רק כ-800 צופים.
האולם ממוקם בסמוך לאצטדיון וינטר בדרך הטייסים 85 ברמת גן.
האולם נקרא על שמו של שלום זיסמן, חבר הכנסת לשעבר ויו"ר הוועד האולימפי ואביו של כדורסלן העבר, שמואל זיסמן.
אולמות הכנס של באת' , שתוכננו על ידי ג'ון ווד הבן ב-1769 ונבנו ב-1771, הם קבוצת אולמות כנסים השוכנים בלב העיר באת' שבאנגליה, ופתוחים לציבור כאתר תיירות.
האולמות הוכרו כבניין רשום מדרגה I.
ארבעת החדרים הם: אולם נשפים באורך 100 רגל (החדר הג'ורג'יאני הגדול ביותר בעיר), חדר התה, חדר הקלפים והחדרים המתומנים.
חדר הנשפים משתרע לאורך 30 מטרים, ויש בו חמש נברשות בדולח המחזירות את האור לקירות הכחולים.
בעבר נערכו בחדר אירועים שבהם נכחו עד 1,000 אורחים, וכיום תכולתו היא עד 500. חדר התה מאופיין בעמודים הלבנים הנמצאים בו, כשהתאורה נובעת מהחלונות הפונים לכיוון מערב ומשלוש נברשות ג'ורג'יאניות.
תכולת החדר היא עד 100 אנשים, ונערכים בו גם כנסים וחתונות.
צבעו של החדר המתומן הוא צהוב, ויש בו ארבע שידות וארבע דלתות המובילות אל כל אחד מהחדרים האחרים.
חדר הקלפים שוכן מעבר לחדר המתומן, והוא נבנה כתוספת בשנת 1777 על מנת לשמש חדר פרטי לשחקני הקלפים.
אולמות הכנס היו מרכז החברה הג'ורג'יאנית האופנתית בעיר.
האזרחים נהגו להתכנס בחדרים בערב לנשפים ולאירועים ציבוריים אחרים, או למשחקי קלפים.
אמהות ואומנוֹת שהביאו את בנותיהן לבאת' לעונה החברתית, מתוך תקווה לשדכן לבעל ממעמד חברתי גבוה, נטלו חלק באירועים הללו על מנת להפגיש את הבנות במהירות האפשרית עם כל הגברים הראויים בעיר.
אירועים כאלה זכו לתיאור ברומנים של ג'יין אוסטן, שהתגוררה בבאת' עם הוריה ואחותה בין 1801 ל-1805. שני הרומנים שלה שעלילתם מתרחשת בבאת', מנזר נורת'אנגר והטיית לב, פורסמו ב-1818 ושניהם מזכירים את אולמות הכנס.
צ'ארלס דיקנס ביקר גם כן בבאת' פעמים אחדות.
הוא ערך אירועי הקראה ציבוריים באולמות הכנס, והזכיר אותם בספרו רשומות מועדון הפיקוויקים, שיצא לאור ב-1837.
אולמות הכנס נפגעו במהלך הבליץ על באת', שהיווה חלק מבליץ בדקר, שהיה סדרת הפצצות אוויריות על מרכזי התרבות של הממלכה המאוחדת במלחמת העולם השנייה, ושוקמו זמן קצר לאחר מכן.
החדרים נמצאים בבעלות הקרן הלאומית, ומופעלים על ידי מועצת באת' וצפון מזרח סומרסט.
חלק מהבניין משמש את מוזיאון האופנה העירוני, אך האולמות העיקריים עדיין משמשים למטרות פרטיות.
גודלם והסגנון שלהם הופך אותם לאתר אידיאלי לצילום סצנות של סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע המתארים את התקופה הג'ורג'יאנית.
אולם ישורון המכיל 1,000 מקומות ישיבה.
האולם נמצא בבית הספר ישורון בנתניה ומורכב מיציע בצד אחד, וכן שתי שורות בצדו השני.
האולם משמש לרוב למשחקי כדורסל של קבוצות לא רשמיות ומופעים וטקסים של בית הספר ישורון שנמצא בסמוך לו.
האולם הוקם בשנות ה-70 ועבר שיפוץ בשנת 2006. הוא מכונה "הקופסל" על משקל "אצטדיון הקופסה", מגרשה הביתי הקודם של קבוצת הכדורגל של העיר - מכבי נתניה.
שניהם נקראים כך עקב גודלם הקטן יחסית.
עובדה זו גררה ביקורת על האולם שעיקרה הוא שהוא קטן מדי בשביל לשמש אולם פעיל בליגת העל.
מצד שני גודלו תרם לאווירה הביתית, דבר שסייע לקבוצה לנצח במשחקים רבים.
בשנת 2010 שופץ האולם והוספו לו 400 מקומות ישיבה.
בשנת 2024 נפתח היכל ספורט חדש "ארנה פיס נתניה" עם כ-2,500 מקומות ליד אצטדיון מרים, כחלק מקריית הספורט של נתניה, ובכך החליף את אולם ישורון הותיק כהיכל הספורט הראשי של העיר.
אולם נחמני הידוע גם בשמו המקורי "בית הפועל" הוא אולם לאמנויות הבמה שנמצא ברחוב נחמני 4 בתל אביב.
באולם, ששטחו 1,285 מטר רבוע, היו במקור 600 מקומות ישיבה, כולל יציע.
האולם נסגר ביוני 2016, לאחר שמצב המבנה התדרדר ועיריית תל אביב החליטה לא להקצות תקציב לשיפוצו.
ראשיתו של המתחם במגרש הספורט של הפועל תל אביב עליו הוקם "בית הפועל" שאותו החליף "אולם נחמני" בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20. האולם היה לבית קולנוע בשנים 1942 עד סוף 1944 שנקרא "קולנוע אורה".
ב-24 באוקטובר 1944 האולם נחנך בהופעתו הראשונה של התיאטרון הקאמרי, הצגה בשם "מאז ועד היום" שכללה ארבעה מערכונים בבימויו של יוסף מילוא: "טרגדיה פלורנטינית" מאת אוסקר ויילד, "בוקר בגן העיר" מאת סרפין וג'ואקין קוינטרו, "המאהב" מאת מרטין סירה ו"שלום-בית" מאת ג'ורג' קורמלין.
בשנים 1936–1948 שימש המקום לפעילות ההגנה במסווה של מועצת הספורט של הפועל תל אביב.
שלט שמוצב במקום מספר על כך.
בהמשך עבר התיאטרון הקאמרי לאולם שבמרתף בניין קולנוע מוגרבי שברחוב אלנבי אך בשנת 1953 רכש התיאטרון הקאמרי את בניין הפועל וביצע במקום שיפוץ מקיף.
ב-16 בפברואר 1955 חזר הקאמרי להופיע באולם נחמני, במקביל לפעילות בקולנוע מוגרבי.
באותה תקופה נחשב אולם נחמני למבנה התיאטרון המשוכלל בישראל בשל מערכות החשמל והתאורה המודרניות בו צויד.
עלות השיפוץ גרמה לקאמרי לקשיים כלכליים, מאחר שנדרש באופן לא צפוי גם חיזוק יסודות המבנה.
אולם בדצמבר 1961 עבר הקאמרי למבנה החדש שנבנה עבורו בפסאז' הוד.
לצורך כיסוי הוצאת המעבר למבנה החדש מכר הקאמרי את המבנה לעיריית תל אביב-יפו ול.
לצורך ניהול המבנה הוקמה חברת "אולם נחמני 4 בע"מ" בבעלות משותפת של שני הגופים.
האולם הושכר במשך השנים למפיקים פרטיים שהעלו בו מופעים שונים.
בין השאר תיאטרון העונות העלה בו את הצגת הבכורה שלו, ב-19 בפברואר 1963, המחזה "הנסיכה האמריקאית" של נסים אלוני.
ובשנת 1965 עלה בו המחזה "יחפים בפארק", בהפקתו של גיורא גודיק ובבימויה של נולה צ'לטון.
בפברואר 1967 הוצג בו המחזמר "איש למנשה", גם הוא בהפקת גיורא גודיק ובבימויו של מרנל סמנר.
באפריל 1970 שכר הקאמרי את האולם עבור העלאת המחזה "מלכת האמבטיה" של חנוך לוין.
המחזה עורר סערת ציבורית והנהלת האולם סירבה להמשיך לתת לו לרוץ, לאחר הפרעות רבות במהלך ההצגה.
בשנת 1993 קיבלה "ועדת השרים לענייני הפרטה" החלטה על הפרטת חברת "אולם נחמני 4 בע"מ".
באותה עת הייתה הפעילות באולם מעטה והחברה פעלה בהפסד.
בספטמבר 1997 שינתה העירייה את ייעוד החלקה עליה הוקם האולם מאזור מגורים למגרש לבניין ציבורי מיוחד והציעה לקנות מהמדינה את חלקה בחברה או ליזום פרויקט משותף לבנייה במגרש אך נתקלה בחסמים בירוקרטיים.
האולם נסגר בהוראת מכבי אש ומשטרת ישראל, בשל בעיות בטיחותיות.
והוא שימש לחזרות ומחסן תפאורות של תיאטרון גשר ללא תמורה.
משנת 2002 שימש האולם את אנסמבל עיתים, קבוצת תיאטרון שוליים ששינתה את המבנה הפנימי שלו.
האולם הוקטן ל-90 מקומות ישיבה, בשאר השטח הוקמו חדרי חזרות ומחסן תפאורות.
באוגוסט 2015, התלונן מבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ על קשיי הנגישות לאולם לבעלי מוגבלויות (לצורך הכניסה לאולם יש לעלות במדרגות).
מיד אחר כך הותקן מעלון לשימוש בעלי מוגבלויות, אך הוא לא אושר על ידי רשויות הכיבוי ובאולם נמצאו ליקויים במערכת כיבוי האש.
אנסמבל עיתים פנה למימון המונים לכיסוי עלות התיקונים הדרושים.
אך ביוני 2016 עיריית תל אביב החליטה על סגירת האולם, מאחר שהוא היה צריך שיפוץ מקיף בעלות של כ-30 מיליון שקלים.
לאחר שהושקעו כספים רבים בשיפוץ אולם תיאטרון הבימה, הסינמטק, היכל התרבות וחידוש בניין תיאטרון בית ליסין (פסאז' הוד), החליטה העירייה לא להקצות כספים למבנה תיאטרון נוסף בעיר.
בעקבות סגירת האולם נאלץ אנסמבל עיתים למכור את רוב הציוד שאחסן במבנה, והוא עבר לפעול במקלט ציבורי.
ביולי 2019 רכשה עיריית תל אביב את חלקה של הממשלה בחברת "אולם נחמני 4 בע"מ".
אולם ספורט היובל הוא אולם ספורט הממוקם בתיכון "היובל" שבהרצליה ומכיל 1,500 מקומות ישיבה (וכ-1,100 במשחקי כדוריד).
באולם מתקיימות פעולות ספורט מגוונות ואירועי תרבות וספורט עירוניים.
האולם משמש כאולמה הביתי של קבוצת הכדורסל בני הרצליה.
בתקופה בה נקראה הקבוצה "בני השרון" שימש כאולם הביתי של הקבוצה בצוותא עם היכל הספורט מטרו ווסט רעננה.
האולם הוקם בשנות ה-90 ומאז הספיק לארח אירועי ספורט משמעותיים כגון משחקי הכדורסל והסופטבול של המכביה ה-17 ומשחקים במסגרת ליגת העל בכדורסל לגברים (קבוצת בני הרצליה) ולנשים (קבוצת בנות השרון רעננה-הרצליה).
במשך השנים האחרונות דנו בהרצליה במספר תוכניות להיכל ספורט רב תכליתי חדש.
ב-2022 זכתה הרצליה (יחד עם אילת) במענק של 35 מיליון שקלים מטעם קרן המתקנים במשרד התרבות והספורט להיכל ספורט עירוני חדש.
ההיכל החדש מתוכנן על ידי משרד האדריכלים HQ וצפוי לכלול כ-4,000 מקומות בכדוריד וכ-5,000 בכדורסל ועלותו המשוערת כ-225 מיליון שקלים.
ההיכל החדש יוקם בסמוך לאצטדיון העירוני הרצליה והספורטק ומלבד שימושים ספורטיביים מיועד גם להופעות ולכנסים וכן לכלול מעט שטחי מסחר.
אולם סאראוואק הוא מערת ענק הנמצאת בגואה נסיב בגוס (Gua Nasib Bagus), שפירושו "מערת המזל הטוב", וממוקמת בפארק הלאומי גונונג מולו הנמצא על האי בורנאו שבמלזיה.
האולם נחשב לאולם התת-קרקעי הגדול ביותר בעולם.
האולם התגלה על ידי שלושה אנגלים בשנת 1981. אנדי אויס, דייב צ'קלי וטוני ווייט חקרו את האזור הצפוף והלא-מיושב של הג'ונגל בסביבת הפארק הלאומי גונונג מולו, הנמצא בצפון בורנאו, במשלחת בראשותו של האנגלי בן ליון.
בזמן שהם סקרו חלק מן המערות החדשות באזור הם נקלעו למשהו שנראה כמו מערה ענקית.
גם לאור העששיות שלהם הם לא ראו את קצה האולם; הם נכנסו למה שנודע כמרחב הסגור הגדול בעולם.
האולם, שנקרא מאוחר יותר אולם סאראוואק, גדול פי שלושה מהאולם הגדול שבמערת קרלסבד בניו מקסיקו, שנחשבה עד אז לאולם הגדול ביותר.
אולם סאראוואק הוא באורך 700 מטר, ברוחב 400 מטר וגובהו לפחות 70 מטר.
האולם נחשב כיום באופן רשמי לגדול ביותר בעולם.
החלל גדול דיו כדי להכיל את כל בזיליקת פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן או כמה מטוסי נוסעים מדגם בואינג 747.
המערה נמצאת באזור מלא במערות חדשות שרק נתגלו בתוך הפארק הלאומי גונונג מולו, וספציפית בזו הקרויה גואה נסיב בגוס.
על מנת להגיע לאולם סאראוואק נדרשים לעקוב במעלה הנהר היוצא מפתח המערה.
למעבר הארוך הזה יש תקרה בגובה של 60 מטר לפחות ונדרשת קצת שחייה וחצייה של הקצה.
האולם קיים הודות לשני גורמים: הראשון הוא עליית הקרקע שקרתה לפני 2 עד 5 מיליון שנים.
השני הוא הסחף של סלע הגיר הרך ועוד סוגי סלעים בשילוב עם גשמים רבים מיערות הגשם המקיפים.
שני גורמים אלה יצרו את האולם שאנו רואים כיום.
אולמות האבירים הם אולמות ששימשו בעבר ללינה ואכילה עבור מסדרי הצלבנים שהיו בעכו, ואשר שוכנים במצודת עכו.
האולמות התגלו בשנות השישים של המאה העשרים במהלך חפירה להנחת צנרת ביוב, והמחקר באתר החל ב-1992. נכון ל-2012 טרם הושלמה מלאכת השימור והחפירה.
עכו הייתה עיירת דייגים קטנה עד לתקופת ממלכת ירושלים, ובתקופה זו החלה לגדול, בייחוד לאחר שהחלה לשמש כבירת הממלכה ב-1191, לאחר מסע הצלב השלישי.
האולמות נבנו על ידי אבירי מסדר יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים, ושימשו גם את הצליינים הרבים שהגיעו לעיר, ואשר שהו בה כתחנת ביניים בדרכם לירושלים.
בתקופה העות'מאנית הקים מושל הגליל, דאהר אל עומר, מצודה מעל שרידי המצודה הצלבנית.
במצודה זו שכן מושבו של השליט ובית סוהר.
יורשו של דאהר אל עומר, אחמד אל ג'זאר, הרחיב ושיפץ את מבנה המצודה, וחלקה הדרומי שימש למגורי חיל המצב, במרכזה ניצב ארמונו האישי, ובמזרחה שכנו מחסני הנשק שנקראו בטורקית "ג'בהאנה".
בתקופת המנדט הבריטי שימש המבצר כבית המאסר המרכזי בארץ ישראל.
כיום נמצאת המצודה בתחום ניהולה של החברה לפיתוח עכו העתיקה.
האגף הצפוני: אגף זה ממוקם על התוואי הצפוני של חומת עכו, ובו תשעה אולמות צרים וארוכים: שישה מהם שמשו כמחסנים, שניים כמאגרי מים למי הגשמים שהתנקזו מגג המצודה, ואולם נוסף שימש כמעבר אל החצר המרכזית מצפון.
האגף המזרחי: אגף זה כולל אולם גדול - "הגרנד מוניר", המקורה בקמרונות צולבים.
פתחיו פונים לכיוון צפון וחלונותיו הרחבים לכיוון מערב ודרום.
באולם 15 עמודים הערוכים בשלוש שורות ותומכים בתקרתו.
האולם שימש כאולם כינוסים וטקסים עבור האבירים.
האגף הדרומי: באגף זה שוכן הרפקטוריום הבנוי בסגנון גותי מפואר.
בסיסי הצלעות התומכות את התקרה מעוטרים, והתקרה עצמה עשויה קמרונות צולבים הנישאים על שלוש אומנות בעלות קוטר רחב במיוחד.
לאולם זה יש שני פתחים הפונים אל החצר המרכזית: דלת לכיוון מזרח וחלונות לכיוון דרום.
מתחת לחדר האוכל עוברת מנהרה המובילה אל חלקו הדרומי של המתחם, ובו קריפטה, שרידי כנסייה גותית וחמאם טורקי שנמצא במפלס העיר הצלבנית ושרובו טרם נחשף.
האגף המערבי: אגף זה כולל שתי קומות עבור מגורי הלוחמים.
בחלקו הצפוני נמצאים השירותים ציבוריים, אף הם בנויים בשתי קומות, שכל אחת מהן שלושים תאים.
אלה מנוקזים באמצעות מרזבים שהותקנו בקירות אל חדר תת-קרקעי, ומשם לתעלת ביוב ראשית.
הן האגף המערבי והן האגף הדרומי בנויים בסגנון מפואר, וככל הנראה נבנו בתקופה מאוחרת יותר.
אולם ספורט צאלים הוא אולם ספורט הנמצא בשכונת צאלים בצפון מערב העיר אילת, למרגלות הרי אילת ובצמוד לבית הספר צאלים.
שטחו מסתכם בכ-2,000 מ"ר בשתי קומות.
בקומה העליונה נמצאת הזירה המרכזית, במה לאירועים ויציעי הקהל ובקומה התחתונה הוקמו מכון כושר, מלתחות, שירותים וחדרי מכונות.
עלותו של המבנה הסתכמה בכ-13 מיליון ש"ח והמימון להקמתו הגיע ממפעל הפיס.
האולם תוכנן על ידי האדריכל מוטי בודק והקמתו הסתיימה בספטמבר 2013. המבנה ידוע באדריכלות הייחודית שלו, הכוללת צורה ייחודית ושיטות בניה חסכוניות.
צורתו האליפטית של המבנה מזכירה קליפת ביצה הקטומה בצידה הצפוני והמערבי על ידי קירות מסך, החושפים את פנים החלל אל מפלס הרחוב, והיא נגזרת ממיקומו של האולם בפינתו הצפון מערבית של מגרש בית הספר.
מעטפת האולם מורכבת מקשתות של קורות פלדה בגדלים שונים התומכות מילואה של תבניות פח ועץ, שכבות איטום ובידוד אקוסטי ותרמי וחיפוי חיצוני מלוחות אלומיניום אדומים.
קורות הפלדה הקשתיות שגובהן 50 ס"מ בלבד מעבירות את העומסים והכוחות לבסיס המבנה ומקטינות באופן משמעותי את הגובה הסטטי הנדרש ואת עובייה של מעטפת המבנה שעקב שכבת האוויר הכלואה בתוכה מספקת בידוד תרמי מעולה.
עקב כך משוחררת המעטפת הפנימית מהאגדים המגושמים הנדרשים בדרך כלל למפתחים כאלה, ויחד עם הטמעתם של גופי התאורה בתוך חלל המעטפת והסטת מיקומן של יחידות מיזוג האוויר למרתפי הבניין, מתקבל באולם המרכזי חלל ייחודי בעל איכויות יוצאות דופן.
בצידו המערבי של הבניין משתפלת המעטפת עד לקומה התחתונה וחושפת מעבר רחב המוביל למכון הכושר ולחדרי השירות ופתוח לחצר פנימית.
יחידות מיזוג האוויר הנמצאות בקומת המסד של המבנה ממזגות את חלל האולם באמצעות 12 תעלות אנכיות עגולות המגיעות עד לגובה המינימלי הנדרש בו נמצאים הצופים ביציע העליון ולא מעבר לכך, ובכך צומצמה באופן משמעותי צריכת האנרגיה הנדרשת למיזוג המבנה.
האוויר החם עולה באופן טבעי לחלקו העליון של הבניין ונפלט דרך עשרות הפתחים העגולים המשמשים גם להכנסת תאורה טבעית ולשחרור עשן בעת הצורך.
שיטת הבנייה המתועשת שחסכה את הצורך בהקמה ופירוק של תבניות ופיגומים, הביאה בעקבות זאת לחסכון רב בעלויות העבודה ובתפעול האתר, ולצמצום משמעותי ברמות הרעש וזיהום האוויר הנגרמים בתהליכי הבנייה הקונבנציונלית.
אולם התיכונט הוא כינויו של אולם הספורט שהוקם בבית הספר העל יסודי תיכונט ע"ש אלתרמן הסמוך לשכונת אזורי חן בצפון תל אביב.
האולם תוכנן על ידי משרד האדריכלים אליקים, כחלק מקומפלקס הכולל בית ספר תיכון, אודיטוריום ואולם ספורט.
האולם נבנה בעלות של כ-25 מיליון ש"ח ונפתח ב-2013 ומכיל 1,000 מקומות ישיבה ביציע אחד (חלקם מתקפלים), והוא ממוזג וכולל תשתית לשידור משחקים בטלוויזיה.
האולם רב תכליתי ומשמש לאירועי ספורט ומופעים.
מבנה האולם כולל גם מבואה ושלושה חדרי סטודיו לאימונים ששטח כל אחד מהם כ-100 מ"ר לצד מחסני ציוד ומלתחות.
האולם משמש את קבוצות הנוער של מועדון הכדורסל הפועל תל אביב לטובת משחקים ואימונים, ולעיתים משמש לאימונים גם את הקבוצה הבוגרת.
בשנת 2014 עברה לשחק באולם מכבי תל אביב בכדוריד וכן משחקיה של קבוצת הבת בכדוריד של מכבי תל אביב, מכבי צפון תל אביב מהליגה הארצית בכדוריד.
האולם אירח את משחקיה של מכבי תל אביב בכדורעף ומכבי נחלת יצחק תל אביב בכדורגל אולמות.
האולם אירח את אליפות אירופה בהרמת משקולות ה-93 שאירחה תל אביב בחודש אפריל 2014.
ביולי 2019 אירח חלק ממשחקי אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2019, יחד עם היכל קבוצת שלמה בתל אביב ואולם זיסמן ברמת גן.
אולם משפטים הוא חלל במבנה בית משפט, שבו מתקיימים דיוניו של בית משפט.
בתי משפט במדינות העולם השונות נבדלים זה מזה במבניהם הארגוניים, בסמכויותיהם ובכללי הפעולה שלהם.
לעומת זאת מבנה אולם המשפטים הוא אחיד למדי במרביתן:
בחלקו הקדמי של האולם ממוקמים המושבים עבור המעורבים הישירים בדיון המשפטי – השופטים, בעלי הדין, העדים, המושבעים ועובדי העזר של בית המשפט:
דוכן השופטים ניצב כשגבו לקיר האולם.
לעיתים הוא מוגבה על מנת לסמל את מעמדם הבכיר של השופטים בדיון.
על הקיר מאחוריו מתנוסס בדרך כלל סמל המדינה שאליה משתייך בית המשפט, ולעיתים מוצב דגלה בצד הדוכן.
כאשר יושב בדין הרכב שופטים יושב אב בית הדין במרכז שורת השופטים על הדוכן.
מול דוכן השופטים ובמרחק מה ממנו ניצבים שני שולחנות לישיבה, המשרתים את בעלי הדין במשפט.
סדר הישיבה של בעלי הדין בהם (למשל התובע מימין לשופט והנתבע לשמאלו) נקבע על פי המנהג באותו בית משפט.
בעלי הדין ובאי כוחם פונים אל השופטים ממקומותיהם או מדוכן המוצב בין שני השולחנות.
לעיתים קיימים באולם שולחן או עמדה עבור נאשמים בנפרד מבאי כוחם.
היא עשויה להיות מבודדת מסביבתה על ידי גדר והכניסה אליה היא בנפרד, כדי לאפשר את הבאתם אליה של נאשמים המצויים במעצר, המלווים על ידי שומרים.
בארצות מסוימות יושבים הנאשמים באולם בתוך כלוב מסורג.
במדינות שבהן נוהג משפט מושבעים ממוקם באולם גם יציע המושבעים.
הוא ממוקם לאורך קירו הצדי של האולם בין דוכן השופטים לשולחנות בעלי הדין ובניצב להם, באופן המאפשר למושבעים להאזין לדיון ולצפות בדוברים.
בקרבת דוכן השופטים ממוקמת עמדה עבור עדים הנקראים להעיד במשפט, וכן עמדות עבור עובדי העזר של בית המשפט (פקיד, מזכיר, קלדן, קצרן וכדומה).
באולמות המשרתים בית משפט לערעורים או בית משפט עליון, שאין נערכת בהם גביית עדויות, אין בנמצא עמדות לעד ולמושבעים.
כמו כן דוכני השופטים בהם הם גדולים יותר כדי לאפשר להרכבים גדולים יותר של שופטים להשתמש בהם.
בחלקו האחורי של האולם, מאחורי שולחנות בעלי הדין, ניצבים מושבים עבור הקהל הרחב.
לעיתים מפרידה מחיצה בינם לבין חלקו הקדמי של האולם.
לעיתים יש באולם יציע מוגבה ובו מקומות ישיבה נוספים לקהל הרחב.
הכניסה אל דוכן השופטים, עמדת המושבעים ועמדות עובדי העזר היא דרך מעברים נפרדים ממעבר הקהל לאולם.
כך הדבר גם עם הכניסה אל עמדת הנאשמים, וזאת מסיבות אבטחה.
כל שופט משתמש בדרך כלל באולם משפטים קבוע, אשר לשכתו צמודה אליו.
יש ומתרחשות בעולם תקריות אלימות באולמות משפטים, המסלימות אף לכדי ירי בנשק חם.
בשל כך נערכת בדיקה בכליהם של כל הנכנסים למבנה בית המשפט על מנת למנוע מהם מלהכניס לתוכו נשק כלשהו.
בארצות הברית מוגנו חלק מדוכני השופטים בפני כדורים, ולעיתים מפרידה מחיצה חסינת כדורים בין מושבי הקהל לבין חלקו הקדמי של האולם.
אולמות בתי משפט בעולם נבדלים זה מזה בגודלם – מאולמות קטנים למספר מועט של אנשים ועד לאולמות גדולים, המכילים עשרות רבות מהם.
האולמות נבדלים גם בסגנונות עיצובם ובמידת ההידור שבהם, שבאמצעותם ניתן ביטוי למעמדם הרם של בתי המשפט.
דיונים באולמות משפט זכו להתייחסויות נרחבות בתרבות, וסצנות המתרחשות באולמות משפט הופיעו במאות סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה.
בישראל הכניסה לאולם משפט היא חופשית לקהל, אך נאסר הצילום בעת דיון.
מקצת דיוניו של בית משפט (בעיקר דיונים מקדמיים או דיונים מצומצמים ללא עדים) נערכים לא באולמות אלא בלשכותיהם של השופטים.
אולם יערת העמק הוא אולם ספורט המשמש למשחקי הבית של קבוצות הכדורסל של הפועל מגדל העמק-יזרעאל המשחקת בליגה הלאומית בכדורסל.
האולם ממוקם בסמוך לקריית החינוך על שם שאול עמור.
האולם מכיל כ-850 מקומות ישיבה בשני יציעים.
בקיץ 2017 החלו עבודות לשיפוצו של האולם.
במהלך שיפוץ זה הוחלף הפרקט, שופצו אזורים שונים במבנה האולם כגון חדרי השירותים והחלפת כל מושבי הטריבונות, התקנת שעוני משחק ולוחות תוצאות ושופצה רחבת הכניסה.
השיפוץ הושלם בינואר 2018 לאחר שעלה כ-1.5 מיליון שקלים.
ב-2026 צפוי לאולם שיפוץ נוסף שיכלול בין השאר הסרת העמודים הפוגעים בצפייה מהיציע, שיפוץ מלתחות ועוד.
אולם פיס כפר בלום הוא אולם ספורט משולב המשמש כאולמה הביתי של קבוצות הכדורסל של הפועל גליל עליון המשחקת בליגת העל בכדורסל.
אולם פיס החליף את האולם האזורי הישן בכפר גלעדי שמנה כ-1,200 מקומות ושימש את הפועל גליל עליון מאז הקמתה כאולם ביתי ואת קבוצות האזור טרם הקמת הקבוצה.
האולם מחולק לשני יציעים קבועים ויציע נפתח הנשלף מתוך היצע המזרחי שהוחלף בקיץ 2022 כשהקבוצה העפילה לליגת העל.
אף על פי שבעבר הכיל עד 2,200 צופים, מספר המקומות בו הופחת ועומד בעונת 2022/23 על 1,390 מקומות, מתוכם 1,000 קבועים והשאר ביציע מתקפל וכן 40 מקומות VIP על הפרקט.
בשנות 90 הרבה האולם להכיל את הכמות המקסימלית של צופים בכל משחק ובמשחקים רבים אף נוספו כיסאות ארעים, בתקופה זו כיכבה הקבוצה המקומית של הפועל גליל עליון בצמרת הליגה הבכירה ואף זכתה באליפות ואולם כפר בלום נחשב למבצר הביתיות.בשנות ה-2000 האולם אירח משחקים בין-לאומיים.
ב-2008 עברו הזכויות לרישיון ליגת העל של הקבוצה המקומית להפועל גלבוע גליל בעקבות מעבר הבעלים ועברה לשחק בגן נר.ב-2009 לאחר שנה בה לא התקיימו משחקים באולם קמה מחדש הפועל גליל עליון בשיתוף עמותת אוהדים והתאחדה עם הפועל קצרין מהליגה הארצית, ונקראה "הפועל גליל עליון/קצרין".
ב-2014 שבה גליל עליון לשחק בכפר בלום לאחר מספר שנות משחק באולם בקיבוץ דפנה, וסיימה את האיחוד עם הפועל קצרין, והתאחדה עם קבוצת "הפועל קריית שמונה" ונקראה "הפועל גליל עליון/קריית שמונה".
בשנת 2017 חזרה לשמה הוותיק והמוכר "הפועל גליל עליון".
אולם ספורט נופי ים נמצא בשכונת נופי ים ברובע 1 בצפון-מערב העיר תל אביב-יפו וממוקם על שפת כיכר הצופה מערבה אל הים.
בקומה העליונה נמצאת הכניסה המרכזית וכן יציעי הקהל, ואילו בקומה התחתונה ממוקמת זירת המשחק וכן מכון כושר, חדרי סטודיו, מלתחות, שירותים וחדרי מכונות ומסדרון תת-קרקעי המקשר את האולם עם בית הספר הסמוך.
עלותו של המבנה שהוקם על ידי חברת "עזרה וביצרון" הסתכמה בכ-17 מיליון ש"ח והמימון להקמתו הגיע ממפעל הפיס וממשרד הספורט.
האולם תוכנן על ידי האדריכלים מוטי בודק ודנה אוברזון והקמתו הסתיימה בספטמבר 2018. המבנה מהווה ציון דרך ומוכר בזכות צורתו הייחודית ושיטת הבניה המקורית.
מעטפת האולם הגלילית מורכבת מקשתות של קורות פלדה בחתך משתנה, התומכות מעטפת תרמו-אקוסטית שמורכבת ממילואה של תבניות פח, שכבות איטום ובידוד אקוסטי ותרמי.
החיפוי החיצוני בוצע מגלילי אלומיניום בצבע כחול עמוק.
קורות הפלדה הקשתיות שגובהן המקסימלי הוא 50 ס"מ בלבד, מעבירות את העומסים והכוחות לבסיס המבנה ומקטינות באופן משמעותי את הגובה הסטטי הנדרש ואת עובייה של מעטפת המבנה שעקב שכבת האוויר הכלואה בתוכה מספקת בידוד תרמי מעולה.
עקב כך משוחרר החלל הפנימי מהאגדים המגושמים הנדרשים בדרך כלל למפתחים כאלה ויחד עם הטמעתם של גופי התאורה ויחידות מיזוג האוויר בתוך מרווחי המעטפת, מתקבל באולם המרכזי חלל פתוח ואוורירי, המהווה המשך ישיר לחללי החוץ הגובלים בו.
מיזוג האולם נעשה באמצעות 22 מפזרי אוויר, המגיעים רק עד לגובה המינימלי הנדרש, בו נמצאים הצופים ביציע העליון ובכך צומצמה באופן משמעותי צריכת האנרגיה הנדרשת לקירור המבנה.
האוויר החם עולה באופן טבעי לחלקו העליון של החלל ונפלט דרך עשרות הפתחים העגולים המשמשים גם להכנסת תאורה טבעית ולשחרור עשן בעת הצורך.
אולם נגה הוא אולם הבית של תיאטרון גשר בשדרות ירושלים ביפו.
הוקם ב-1922 כקולנוע נביל, של שם בעליו דאז.
ב-1995 הפך לאולם הבית של תיאטרון גשר.
ב-1922 נבנה הבניין כבית קולנוע מפואר עם 1,081 מקומות ישיבה.
מעליו תוכנן יציע שיועד ל־880 צופים נוספים ותחתיו קומה לחדרי שחקנים וחזרות.
חזיתות הבניין צופו באבן חול והשטחים הציבוריים רוצפו בשיש "גילה" מסביבת ירושלים.
ב-1946 התקיים באולם כינוס ארצי של חברי תנועת הנג'אדה הפלסטינית.
בראשית שנות החמישים נפתח מחדש כקולנוע נגה.
בשנת 1986 נרכש הבניין על ידי האמרגן גיורא קירשמן, שביקש להעלות בו מופעים שיפיק.
ב-1988 קירשמן השכיר את האולם לאופרה הישראלית החדשה ולתיאטרון הקאמרי, שעשה בו שימוש להצגות שהוגדרו "אוף ברודוויי".
במקום נערך שיפוץ בתכנונו של האדריכל יוסי בר-דעה שיועד להתאים את המבנה לצורכי האופרה הישראלית.
באולם תוכננו 912 מקומות ישיבה.
בזמן ששימש האולם למופעי האופרה "הועלמו" שלוש השורות הראשונות עקב שימוש בשש מעליות הידראוליות.
במקום אותן השורות נפער "בור תזמורת".
בעבר נערכו באולם זה קונצרטים של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, כשעוד לא היה לה אולם קונצרטים משלה.
ב-1995 נמסר האולם לתיאטרון גשר.
בשנת 2000 שופץ הבניין וכמות מקומות הישיבה שבו הוקטנה ל־890.
אולם פלייל הוא אולם קונצרטים ומופעים השוכן ברובע השמיני של פריז ברחוב פובור סן אונורה מס.252 בין שדרת אוש לככר דה טרן
האולם נקרא לפי שם המלחין, המו"ל ומייצר הפסנתרים איגנץ פלייל וחברת פלייל לייצור פסנתרים.
הוא תרם לפריחת בחיים המוזיקליים של פריז ואירח מאז חניכתו כ-עשרים וחמישה מיליון צופים בעשרים אלף קונצרטים.
אחרי עבודות השיפוץ ב-2015 הקבולת שלו היא 2500 מושבים.
אולם פלייל נחנך ב-1927 ועוצב על ידי המהנדס והמומחה באקוסטיקה גוסטב ליון יחד עם האדריכל ז'אק מרסל אובורטן (שנפטר ב-1926) והושלם ב-1927 על ידי שותפיו של האחרון, אנדרה גאנה וז'אן-בטיסט מאטון.
בשנים 2015-2006 היה אולם הבית של תזמורת פריז ושל התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת
בימינו מתקיימים בו אירועים מגוונים של מוזיקה עכשווית ופופולרית.
אולפ פלייל בנוי בסגנון אר דקו ונחשב לאחד מאולמי הקונצרטים הגדולים והיוקרתיים של המאה ה-20 מקום שנחשב לתחנת חובה עבור גדולי מבצעי המוזיקה הסימפונית והקלאסית בעולם.
האולם שופץ מספר פעמים ונפתח מחדש בספטמבר 2006 אחרי ארבע שנות סגירה.
לפני פתיחת ה"פילהרמוני של פריז" בפארק דה לה וייאט ב-2015, היה האולם פלייל האודיטוריום היחיד בפריז שנבנה באופן ספציפי עבור המוזיקה הסימפונית.
קונצרטים סימפוניים אחרים התקיימו באותה תקופה באולם אוליבייה מסיאן בבית רדיו צרפת ובאולם גאבו, ועבור הרכבים קטנים יותר בתיאטרון שאנז אליזה ובתיאטרון שאטלה, אולמות "בסגנון איטלקי".
אחרי ינואר 2015 סיטה דה לה מוזיק העבירה את הזיכיון על האולם למשך חמש עשרה שנים לקבוצת Fimalac.
רפרטואר המופעים באולם פנה ממוזיקה קלאסית למוזיקה מודרנית מכל הסוגות.
אולם פלייל נמצא באמצע הדרך בין כיכר שארל דה גול והשער דרום-מערב של פארק מונסו ותחנת המטרו הכי קרובה היא מטרו טרן.
לפני אולם פלייל הידוע פעלו בפריז שני אולמות קונצרטים קודמים על שם פלייל שנבנו על ידי קאמי פלייל, בנו של המלחין והמו"ל איגנץ פלייל שהקים ב-1807 בית חרושת לפסנתרים שהיה מאוחר יותר ספק רשמי של המלך בימי הרסטורציה ובימי המונרכיה של יולי
מלכתחילה התארחו בשני אולמות אלה מלחינים ופסנתרנים מפורסמים לשם חיזוק המותג "פלייל" כפסנתרים בעלי איכות גבוהה ו"צליל צרפתי".
בהתחלה נפתח ב-1 בינואר 1830 האולם הראשון ברחוב קאדה 9 ברובע התשעה עשר, שבו ניגנו מגדולי הסולנים של התקופה כמו פרדריק שופן ב-1832 ופרנץ ליסט ב-1833.
האולם פלייל הראשון האמיתי נבנה ב-1839-1839 ברחוב רוששואר 22, ליד מפעל הפסנתרים, ונחנך בדצמבר 1839. היו לו 550 מושבים התקיימו בו מופעי פסנתר ומוזיקה קאמרית.
בו הופיעו שופן, ברסיטל האחרון שלו ב-1848, ניגנו בהופעות בכורה קאמי סן-סנס כילד בן 11, סזאר פרנק (במאי 1846), אנטו רובינשטיין ואחרים.
בינואר 1897 הרשים מאוד הרסיטל של המלחין והפסנתרן אדואר פוטייס.
באולם זה בוצעו לראשונה הקונצ'רטי השני (1868) והחמישי (2 ביוני 1896) לפסנתר מאת סן-סנס, וכמה מיצירותיו של מוריס ראוול, ביניהן
Sites auriculaires בביצועם של מארת דרון וריקרדו וינייס (5 במרץ 1898) ופאוואנה לנסיכה שמתה ו"משחק מים", בביצועו של ריקרדו וינייס (5 באפריל 1902) וכן ב-6 באפריל 1922 הסונאטה לכינור ולצ'לו של ראוול בנגינתם של הלן ז'ורדאן-מוראנז' ומוריס מרשל.
בתחילת שנות העשרים המהנדס והאדריכל גוסטב ליון, מנהל מפעל הפסנתרים פלייל, החליט להקים מרכז מוזיקלי גדול שיכלול אולם קונצרטים עם שלושת אלפים מושבים.
האולם היה אמור להיבנות לפי המחקרים אחרונים בתחום האקוסטיקה המוזיקלית ונועד לשלב אולפנים ומרחבי קבלה ותערוכה לקידום כלי הנגינה שיוצרו במפעל פלייל.
ב-1922 ליון הטיל את ביצוע הפרויקט על האדריכל ז'אק מרסל אובורטן, שנפטר ב-1926 והוחלף בהמשך על ידי שני שותפיו לעשייה, אנדרה גראנה וז'אן-בטיסט מאטון.
העבודות התחילו ב-5 בדצמבר 1924 במגרש ב רחוב פובור-סן-אונורה, קרוב לככיר אטואל (כיום ככר שארל דה גול) והושלם ב-1927.
אולם קונצרטים גדול, אז בעל 3000 מושבים בערך.
האולם דביסי, בעל 150 מושבים בערך.
האולם שופן, בעל 509 מושבים - שנועד למופעי מוזיקה קאמרית
מרחבי אירוח, כולל הול גדול ואולם תערוכה להדגמת נגינה בפסנתרים של חברת פלייל.
החזית היא לבנה ושחורה עם קווים מוקפדים.
בפנים ניכרים יסודות אדריכליים בסגנון "אר דקו" כמו פרוזדור עם שנים עשר עמודים, רוטונדה עם פסיפסים, במדרגות ובמעלות מוטיבים גאומטריים מרהיבים מפורזלים בברזל מתוצרת רמון סוב, תאורה מבית הייצור של בית באגס, (Baguès), מדליות של לה בורז'ואה, טפטים תוצרת רולמן על תקרת האולם דביסי.
בשיפוץ האחרון ב-2016 הותאם האולם לרפרטואר החדש המבוסס על מוזיקה מודרנית עם הגברת קול.
אולם פלייל החדש נחנך ב־18 באוקטובר 1927 עם קונצרט של תזמורת אגודת הקונצרטים של הקונסרבטואר בניצוחו של פיליפ גובר וובנגינתו של הפסנתרן רובר קאזאדסוי.
ניצחו גם המלחינים איגור סטרבינסקי ומוריס ראוול.
האירוע נכחו נשיא צרפת, גסטון דומרג, ראש הממשלה רמון פואנקרה, שר החינוך אדואר אריו,
מלחינים כמו פול דיקא, מנואל דה פאיה, אנדרה מסאז'ה וריינלדו האן
מבקרי המוזיקה והאדריכל לה קורבוזייה בירכו על האקוסטיקה המוצלחת של האולם שנחשב למהפגני בתקופתו.
אנרי פרונייר ציין ב"רבי מוזיקל" שזהו "אולם שאינו דומה לשום אולם אחר והמציין, לפחות ניתן לקוות כך, את בכורת האקוסטיקה על פני האדריכלות.
לראשונה לא אדריכל אחראי לתכנונו אלא אקוסטיקאי."
נקודת המוצא הייתה התיאטרון העתיק שהתאפיין בבמה וברקע קיר המשקף את הצלילים".
"מר ליון ביקש לסלק את התקרה, ולא השאיר לה אלא רק תפקיד מגן על האולם, בלי כל שיקוף של גלי קול"{{הערה|"Henry Prunières, La Revue musicale, שנה 9 גיליון 1, עמ' 59-62 1 בנובמבר 1927}}.
ב-19 ביולי 1928 נפגע האולם הגדול על ידי דליקה שפגעה גם באולמות דביסי ושופן.
השיפוצים נערכו מהר והאולם נפתח מחדש בסוף השנה.
נעשה שימוש בחומרים בלתי דליקים כמו מתכת עבור המושבים.
עם זאת היה צורך להפחית את מספר המושבים ל-2546.
מן השנים הראשונות אירח אולם פלייל קונצרטים של התזמורת הסימפונית של פריז, של החברה הפילהרמונית של פריז ושל התזמורות קולון, לאמורה ופאדלו, את הפסנתרנית מרגריט לונג,
, את קורטו, רובר קאזאדסי
סמסון פרנסואה, ולדו פרלמוטר, ארתור רובינשטיין, ולדימיר הורוביץ, קלאודיו אראו, איב נא,ונדה לנדובסקה, ג'ורג'ה אנסקו, ז'אק טיבו ואנדרס סגוביה.
ניצחו בו ברונו ולטר, וילהלם פורטוונגלר, גבריאל פיירנה, מלחינים כמו מוריס ראוול, ארתור הונגר, ארנולד שנברג, מנואל דה פליה, איגור סטרבינסקי ופרנסיס פולנק.
ב-1929 הותקן בו עוגב מתוצרת קוואייה-קול בעל שבעים jeux וארבע מקלדות ניידות.
הוא נחנך ב-5 במרץ 1930 על ידי מרסל דופרה
במרץ 1933 השפל הגדול גרם לפשיטת הרגל של האולם.
לא היה מסוגל להחזיר הלוואות ונרכש על ידי הבנק קרדי ליונה.
חברת הנדל"ן סנט אונורה-מונסו שתיווכה את ניהול האולם, קיבלה החל מ-01938 את השם "המרכז האמנותי של פריז".
בית החורשת לפסנתרים והאולם נותר נפרדים עד שנת 2000.
ב-28 בפברואר 1943, תחת הכיבוש הנאצי, אולם פלייל אירח את הכנס המייסד את החזית המהפכנית הלאומית, מסגרת אם של ארגונים ששיתפו פעולה עם הכובש.
ב-1958 הוטל על האדריכל אנדרה אמאיון לשפץ את האקוסטיקה של האולם הגדול שהתחיל לסבול מתהודה מטרידה.
1923 - הטריו לפסנתר וכלי מיתר מאת גבריאל פורה - בביצוע השלישייה קורטו-טיבו-קזאלס
14 בינואר 1932 - הקונצ'רטו בסול מאת מוריס ראוול
עם מרגריט לונג ותזמורת לאמורה בניצוחו של המלחין.
19 ביוני 1980 -IV-I Notations לפסנתר מאת פייר בולז עם תזמורת פריז בניצוחו של דניאל ברנבוים
1988 - Echoing Curves מאת לוצ'אנו בריו עם תזמורת פריז תחת שרביטו של דניאל ברנבוים
5 בדצמבר 2007 - קונצ'רטו לפסנתר מאת ג'ורג' בנג'מין עם התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת
8 בינואר 2009 - הרקוויאם מאת טיירי לאנסינו עם התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת
24 ביוני 2014 -קונצרטו לתזמורת מאת פסקל דוסאפן עם התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת
אולם פלייל מאחר מוזיקאי ג'אז ושל מוזיקת רביו והופעות מסוימות הוקלטו ופורסמו:
1960 - ג'וליאן קנונבול אדרלי
1964 - מיילס דייוויס - Live in Paris,
2010 - דיסק של הDJ לורן גרנייה עם להקה של נגנים
האולם נבנה על ידי ג'פרי וייטוויל במקום שבו היו מספר חדרים ישנים.
הוא שומר בתוכו חלקים מעוטרים של אפסיס מהמאה ה־17, ובעיקר גילופי עץ־תרזה מפוארים שנעשו בידי האמן גרינלינג גיבונס בשנות ה־80 של אותה מאה.
גילופים אלו שולבו בעיצוב הקירות והתקרה ויוצרים רקע עשיר לדיוקנאות התלויים בו.
עיקר הציורים צוירו על ידי סר תומאס לורנס או בסדנה שלו, וכוללים דיוקנאות של מצביאים, דיפלומטים ובני מלוכה ממדינות הברית נגד נפוליאון, ובהם הדוכס מוולינגטון, אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, והקיסר פרנץ הראשון.
מאז הקמתו שימש אולם ווטרלו לזיכרון הניצחון על צרפת הנפוליאונית, אך גם לאירועים ממלכתיים שוטפים.
אחת הדוגמאות הבולטות לשימוש יוצא דופן באולם הייתה בשנת 2004, במהלך ביקורו הרשמי של נשיא צרפת ז'ֲאק שיראק.
במסגרת חגיגות מאה שנה ל"ההסכמה הלבבית" (Entente Cordiale), התקיים באולם מופע של המחזמר "עלובי החיים".
כדי להקהות את סמליות התבוסה הצרפתית, שונה שם האולם ללילה אחד ל"חדר המוזיקה".
האירוע עורר תגובות מעורבות בצרפת, כאשר עיתון "לה פיגארו" כינה את הבחירה באולם "טעות טעם שלא תיסלח".
מנגד, היו שראו בכך ביטוי להבשלה ביחסים הבין־לאומיים בין שתי המדינות.
אולנד (בשוודית: Åland, בפינית: Ahvenanmaa) היא קבוצת איים בים הארכיפלג שבים הבלטי, בין פינלנד ושוודיה.
אולנד היא פרובינציה אוטונומית ומפורזת השייכת לפינלנד.
יש לה פרלמנט, דגל, בולים וכח משטרה משלה.
כמעט כל תושבי אולנד הם שוודים מבחינה אתנית, ושפת הפרובינציה היא שוודית.
תושבי המקום נושאים דרכונים פיניים עם הכיתוב Åland.
אולנד השתייכה בעבר לממלכת שוודיה.
אולם, בעקבות המלחמה הפינית בין רוסיה לשוודיה בשנים 1808–1809 ויתרה שוודיה על אולנד, יחד עם פינלנד, לטובת רוסיה במסגרת הסכם פרדריקסהאמן שנחתם ב-17 בספטמבר 1809. עם התמוטטות רוסיה הצארית העבירו תושבי אולנד באוגוסט 1917 בקשה לממשלת שוודיה לשוב לריבונות שוודית.
פינלנד, שהכריזה על עצמאות בדצמבר 1917, לא הסכימה לכך, אולם נאותה להעניק אוטונומיה מסוימת לתושבי אולנד, במסגרת חוק משנת 1920. הסוגיה נדונה בחבר הלאומים, שביוני 1921 קבע הסכם פשרה בין הצדדים: אולנד נותרה בריבונות פינית, אולם פינלנד התחייבה לשמור על התרבות והשפה השוודית באולנד יחד עם האוטונומיה המובטחת.
בנוסף, נקבע כי אולנד תיוותר מפורזת.
בשנת 1922 נערכו הבחירות הראשונות לפרלמנט האולנדי, אשר התכנס לראשונה ב-9 ביוני.
יום זה נחוג כיום הלאומי האולנדי.
אולנד היא אוטונומיה אשר לה מערכת פוליטית משלה.
אף על פי שאולנד היא אוטונומיה, היא עדיין רשאית לבחור נציג אחד שייצג אותה בפרלמנט הפיני.
בפרלמנט של אולנד 30 מושבים.
המפלגה השולטת בו היא מפלגת "מרכז אולנד", שהשיגה בבחירות בשנת 2011 שבעה מושבים.
החוק הפיני חל בעניינים הנוגעים למדיניות החוץ, המשפט האזרחי והפלילי, המכס והמדיניות המוניטרית.
ב-20 בנובמבר 1994 נערך משאל עם באולנד בנושא ההצטרפות לאיחוד האירופי.
רוב התושבים הצביעו בעד ואולנד הצטרפה לאיחוד בעקבות פינלנד בשנת 1995, תחת מספר סייגים כגון הקביעה כי רק תושבי אולנד רשאים להחזיק בנדל"ן או חברות באיים (אך בפועל סייגים אלו אינם מיושמים בחומרה).
סייג חשוב נוסף אשר פינלנד דרשה בעת ההצטרפות לאיחוד האירופי הוא כי מעבורות בין פינלנד לשוודיה ימשיכו ליהנות מהזכות למכור מוצרים פטורים ממכס בתנאי שהמעבורות יעגנו במרייהאמן (בפועל, מדובר בעיקר במשקאות אלכוהוליים).
כפועל יוצא מכך, אולנד מהווה אזור-מס נפרד.
תושבי אולנד פטורים מחוק גיוס חובה לכוחות המזוינים של פינלנד.
כ-90% מהאוכלוסייה מתגוררים על האי פסטה אולנד.
בעיר הבירה מרייהאמן מתגוררים כ-39% מתושבי החבל (11,743 בשנת 2018).
מרייהאמן נוסדה בשנת 1861 על ידי הצאר אלכסנדר השני, אשר קרא לעיר על שמה של אשתו.
פירוש השם הוא "הנמל של מארי".
יש רק 11,743 תושבים במרייהאמן, אך לעיר באים עד 1.5 מיליון מבקרים בשנה.
כמעט כל תושבי אולנד הם שוודים מבחינה אתנית.
רוב תושבי אולנד (82.1%) משתייכים לכנסייה הלותרנית.
נכון לשנת 2018 מדוברות באולנד עשר שפות.
השפות המדוברת ביותר באולנד הן:
כל שאר שמונה השפות, מדוברות (כולן ביחד) רק על ידי 9.3% מהאוכלוסייה.
קבוצת האיים אולנד כוללת כ-6,500 איים, כמעט 300 מתוכם מיושבים ועוד כ-80 לא מיושבים, והיתר הם שוניות וסלעים אשר קטנים מכדי להיות מיושבים.
האי הגדול ביותר הוא פסטה אולנד, שטחו הוא 1,010 קמ"ר והוא נמצא 40 ק"מ מזרחית לחוף השוודי.
מבחינה מוניציפלית מחולקת אולנד ל-16 רשויות, (כאשר שמונה מתוכן מחלקות את האי המרכזי):
אולסי פרי הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי שהתגייר.
פרי ג'וניור נולד כילד האמצעי בניוארק בבית החולים היהודי "בית ישראל", ניו ג'רזי שבארצות הברית, למשפחה בת שלושה ילדים מרקע נוצרי-בפטיסטי ואף עבר מילה בגיל שבוע.
גדל בסביבה שבה היו פשע ואלימות נפוצים.
מילדותו שיחק כדורסל בתקווה שכך יוכל לצאת לחיים טובים יותר.
כבר בגיל 13 התנשא לגובה 2.00 מטרים.
בגיל 18 סיים את בית הספר בציונים לא טובים והחל לימודים בחטיבת ביניים ביוסטון טקסס, אולם לאחר שהוכה על ידי לבנים שם, על שנכנס בטעות לבר של לבנים, עבר לבת'יון-קוקמן קולג' בפלורידה.
בשנת 1974 הצטרף לקבוצת וירג'יניה סקוויירס מליגת ה-ABA האמריקאית.
פרי, שהתנשא לגובה 2.08 מטרים ולא ניחן ביכולות פיזיות מרשימות במיוחד, היה שותף רק ברבע ממשחקי הקבוצה ובמשחקים אלה קלע בממוצע 8.6 נקודות וקלט 5 כדורים חוזרים.
הקבוצה נכשלה לחלוטין באותה עונה (מאזן שלילי 15–69) ופרי שוחרר בסיומה.
שמואל מחרובסקי, מנהל קבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב, שכנע אותו בשנת 1976 להצטרף לקבוצה ולשחק במדיה למשך שישה משחקים בגביע אירופה, במסגרת מוקדמות גביע אירופה לאלופות.
כשמכבי עברה את המוקדמות בהצלחה, הצטרף פרי לקבוצה בהמשך משחקיה באירופה והפך לשחקן של קבע בתפקיד הסנטר של הקבוצה.
הוא השתלב בקבוצה היטב, חברתית ומקצועית, וכבר בעונתו הראשונה בה היה שותף למשחקים שהפכו לקלאסיקת כדורסל ישראלית, בהם הניצחון ההיסטורי 91:79 על צסק"א מוסקבה בעיירה הבלגית וירטון; והזכייה הראשונה בגביע אירופה לאלופות לאחר ניצחון על הקבוצה האיטלקית מובילג'ירג'י וארזה, בתוצאה 78:77, בבלגרד.
פרי, על אף היותו ריבאונדר טוב, חרג מהתפקידים הקבוצתיים השמורים לשחקנים גבוהים בקבוצות כדורסל והתמחה, בין השאר, בקליעה טובה מחצי מרחק - מה שהיקשה מאוד את השמירה עליו לשחקנים נמוכים ממנו ואילץ שחקנים גבוהים לצאת מרחבת קבוצתם במטרה לחסמו ולהפקיר בכך את אזור הסל.
תכונה אופיינית נוספת שלו הייתה ההסתגלות המהירה שלו למשחק, תכונה שהפכה אותו, עם התבגרותו, למחליף איכותי במיוחד.
בשנת 1981 היה שותף בכיר לעונה הטובה ביותר בהיסטוריה של מכבי תל אביב, עונה שבה זכתה הקבוצה, תחת שרביטו של המאמן האמריקני רודי ד'אמיקו, באליפות המדינה, בגביע המדינה, בגביע אירופה לאלופות ובגביע הבין יבשתי.
עד 1985, השנה בה פרש ממשחק פעיל, הספיק לזכות בשני גביעי אירופה לאלופות, בגביע הבין יבשתי, בשבע אליפויות ובשישה גביעי מדינה.
מאזנו מגיע באירופה ל-2,077 נקודות.
בתשע השנים בהן שיחק במכבי תל אביב פרי הפך לחלק מהפולקלור הישראלי.
הוא היה בן זוגה של הדוגמנית המפורסמת תמי בן עמי, הופיע בקטע בידורי לילדים לצידה של ציפי שביט, לימד ילדים לשחק כדורסל ונחשב לדמות אהודה ופופולרית.
בשנת 1979, במהלך הקריירה שלו במכבי תל אביב התגייר, דבר שהוביל בזמנו להדים בתקשורת, ברבנות, בכנסת, בארגוני ספורט ישראליים, ובארגונים יהודיים בארץ ובארצות הברית כלפי כשרות הגיור, ואף נעשתה פנייה לבדיקתה מצד הפועל תל אביב, ולבסוף בחר בשם העברי אלישע בן אברהם.
זמן קצר לאחר מכן התאזרח כישראלי.
באותן שנים הוא היה הגר המפורסם ביותר במדינה, אף כי גם בקבוצתו לא היה הראשון שביצע צעד זה (קדם לו שחקן אמריקני אחר של מכבי תל אביב, ג'ים בוטרייט).
בצד הישגיו הספורטיביים הסתבך פרי בכמה תקריות שפגעו בתדמיתו כאדם רגוע וחייכן.
בסיומו של משחק דרבי מול הפועל תל אביב הכה את שחקן הקבוצה היריבה, שמואל נחמיאס ובעקבות זאת הורחק למספר משחקים.
במשחק אחר, במדריד, התעמת עם מאמן ריאל מדריד, מנואל (לולו) סאינס ואף דחף אותו.
באותו משחק רדף אחרי חברו לקבוצה, ארל ויליאמס, שזינק ליציע ורצה להלום באוהדים שהשליכו עליו מטבעות וקראו לו בכינויי גנאי.
פרי מנע אז קטטה בקנה מידה משמעותי, אבל הצילום בו הוא מטיח את ויליאמס אל רצפת האולם נותר חרוט בתודעה הלאומית כסמל לביזיון שבסיומו של אותו משחק.
בשנות ה-80 הסתבך בפרשיות של החזקה וסחר בסמים.
בדצמבר 1982 נעדר ממשחק כדורסל חשוב נגד ריאל מדריד בשל היותו תחת השפעה כבדה של סמים שצרך.
הנהלת מכבי תל אביב, שביקשה לחפות על הסתבכותו, סיפרה כי נעדר מהמשחק בשל שפעת, אולם העיתונות חשפה את המציאות שמאחורי הפרשה.
פרי הוסיף לשחק במכבי תל אביב גם לאחר אותה תקרית.
בקיץ 1985 פרש ממשחק ושב לארצות הברית.
בדרכו מאמסטרדם לניו יורק ב-1985 נעצר בהולנד יחד עם בן דודו, קנת' ג'ונסון, כשברשותם כמות גדולה של הרואין.
ניסיונו למנוע את הסגרתו לארצות הברית לא צלח ובשנת 1987 הוסגר לארצות הברית, שם נעצר ונשפט ל-10 שנות מאסר.
שוחרר במרץ 1991. אנשי מכבי תל אביב שמרו עמו על קשר במשך כל אותן שנים ולאחר שסיים לרצות את עונשו הציעו לו לשוב ארצה ולפתוח בה חיים חדשים.
לאחר שחרורו, ולאחר תקופה קצרה בפיקוח שרות המבחן, חזר לישראל בינואר 1997.
לאחר חזרתו לישראל ועד שנת 2003, ניהל פרי סניף של רשת בורגראנץ' ברחוב דיזנגוף בתל אביב.
הזיכיון לסניף זה נקנה עבורו על ידי קבוצת משקיעים ישראלים, וביניהם אודי רקנאטי, נתן ניסני וידידים מתקופתו במכבי תל אביב.
כיום הוא שותף בבעלות ובניהול של מחנה כדורסל עם גרג קורנליוס במכון וינגייט - "כדורסל של כוכבים".
היה המנהל המקצועי של מחלקת הנוער של מכבי חיפה בכדורסל, ובהמשך עבד עם קבוצות הילדים והנוער של מכבי תל אביב.
בשנת 2007 החל לאמן את קבוצת הפועל דימונה.
מאז שנת 2019 מאמן פרי את מחלקת הנוער של מכבי תל אביב בכדורסל.
בטקס שנערך ב-28 בפברואר 2008 לציון 50 שנה להיווסדות המפעלים האירופאים בכדורסל קיבל פרי אות הוקרה מטעם היורוליג כאחד מ-13 הסמלים הגדולים של מכבי תל אביב בכל הזמנים
במרץ 2019 יצא סרט דוקומנטרי אודות סיפור חייו, בבימויו של דני מנקין
לפני שעבר לשחק במכבי, הייתה לפרי חברה, חואניטה ג'קסון.
כשעבר לשחק בישראל, הייתה בהריון, וילדה את בנם אולסי השלישי.
בשנות ה-70, בארץ היה בזוגיות מתוקשרת עם הדוגמנית תמי בן עמי.
מאז 1997 הוא בזוגיות עם אהובה אקרון, סמנכ"לית בורגראנץ' לשעבר (אותה הכיר כשפרסם בזמנו את החברה).
הוא מתגורר לסירוגין בדירה שרכש בכיכר המדינה שבתל אביב, בתחילת שנות ה-80 ובדירתה של בת-זוגו ברמת גן.
ב-2008 נפגע ממפרצת בטנית באבי העורקים, וניצל.
ביוני 2022 עבר ניתוח לקטיעת רגלו, וזאת לאחר כוויות שלא טופלו וגרמו למצב בלתי-הפיך.
באותה השנה עבר ניתוח לב.
הביטוי "אולסי פרי" הפך שם נרדף לאדם גבוה במיוחד:
בשיר "גמד שרצה להיות ענק", הפותח את האלבום ילדודס של אריק איינשטיין, אומר הגמד: "הלוואי והייתי כמו אולסי פרי".
במערכון "שחקן כדורסל" של הגשש החיוור נאמר: "אתה ראית את אולסי פרי כשנולד?
אולסטארז הוא אלבום משותף של אמני משפחת תאקט אשר יצא דרך חברת התקליטים "תאקט" באוקטובר 2004.
באלבום יש 26 רצועות בעלי אורך כולל של יותר משעתיים.
בין האומנים המתארחים באלבום נמצאים שרית חדד, מומי לוי, כלא 6 ועוד.
מספרשם השירמבצעאורך1הקדמהסאבלימינל2:272תאקט אולסטארזסאבלימינל, הצל, אילן בבילון, בוסקילז, שי 360 וגבריאל בטלר4:313חף מפשע
(סקיט)רון תיכון ובשמת תיכון0:334ריספקטסאבלימינל והצל4:445אין גבולותסיוון5:496זה כתוב בספריםסאבלימינל, הצל ואיציק שמלי3:527אודישן
(סקיט)איציק שמלי ואיתמר אליאסי1:528טינאנאיבוסקילז ושי 3603:379פרחים בקנהסאבלימינל, הצל, סיוון, איציק שמלי וגבריאל בטלר4:4710האלר באק יאנגין
(סקיט)איציק שמלי ועמי יחזקאל0:4511את אותי שופטתהצל ושר-אל3:4212משאולין לתל אביבסאבלימינל, אילן בבילון ורמדי5:3613למהסאבלימינל ואיציק שמלי5:0114כסףבוסקילז והדס4:1215לא גן עדן
(סקיט)גבריאל בטלר1:3316עם אחדגבריאל בטלר וליאור אלמליח5:2817Peace In The Middle Eastסאבלימינל, סיוון, שי 360, אילן בבילון וגבריאל בטלר5:20
+מספרשם השירמבצעאורך159 שניות של תהילהאיתמר אליאסי1:192להבות ברקיעהצל5:003דלידה
(סקיט)דלידה0:564במועדוןהצל, בוסקילז ו-Kobe4:045רק בן אדםאיציק שמלי ושי 3605:246תסתכל עלי עכשיוסיוון5:047טלפון מבבילון
(סקיט)הצל, אילן בבילון, סיוון ודיקלה2:038הסודסאבלימינל, הצל ושרית חדד5:189בבי בבי / ORIGINAL GANGSTAאילן בבילון3:1810ישראלסאבלימינל, הצל, שי 360, כלא 6 וצ'ולו4:5211שטח ההפקר (Tact Remix)סאבלימינל ומומי לוי5:0812הנניסאבלימינל, הצל ואיציק שמלי5:1613תפילהאילן בבילון וגבריאל בטלר4:3214חלום בלהות
אוּלְסָן (תעתיק הנגול: 울산광역시, תעתיק הנג'ה: 蔚山廣域市) היא עיר נמל מטרופוליטנית והעיר השמינית בגודלה בקוריאה הדרומית.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.135 מיליון תושבים.
אולסן היא כור התעשייה של קוריאה הדרומית, ובסביבתה נמצאים, בין היתר, המפעלים הגדולים בעולם לרכב ולספנות של יונדאי, ובתי הזיקוק לנפט - הגדולים בעולם גם הם - של תאגיד האנרגיה SK.
התוצר המקומי הגולמי של העיר בשנת 2008 עמד על קרוב ל-64,000 דולר לנפש, גבוה באופן ניכר מיתר ערי קוריאה הדרומית; לו הייתה העיר מדורגת כ"מדינה" היא הייתה השלישית בעושרה בעולם, כשהיא עוברת את נורווגיה, סינגפור, ארצות הברית, הונג קונג ושווייץ.
העיר מחולקת לחמש נפות: בּוּק-גוּ, דוֹנג-גוּ, ג'וּנג-גוּ, נָם-גוּ ואוּלג'וּ-גוּן.
אולסן היא ביתה של קבוצת הכדורגל "נְמֵרֵי יונדאי" מהליגה המקצוענית של קוריאה הדרומית, שמגרש הבית שלה, אצטדיון מוּנְסוּ, אירח כמה מהמשחקים במונדיאל 2002. כמו כן בעיר פועלת אוניברסיטה שנוסדה ב-1969 ובה לומדים כ-10,500 סטודנטים.
העיר שוכנת בדרום-מזרח המדינה על שפת ים יפן כ-307 ק"מ דרום-מזרחית לבירה סיאול, והיא גובלת עם מחוזות צפון קיאנגסאנג מצפון-מערב, דרום קיאנגסאנג ופוסאן מדרום-מערב.
האקלים באולסן הוא אקלים סובטרופי לח המושפע ממונסונים והעיר נהנית מחורפים קרירים ויבשים (מתונים במושגים קוריאניים) וקיצים חמים ולחים.
הטמפרטורות הממוצעות נעות בין 2.2°C בינואר ו-26.1°C באוגוסט, ועיקר הגשמים יורדים בין אפריל לספטמבר, כשבחורף כמות המשקעים נמוכה.
אולנזאפין (Olanzapine) היא תרופה ממשפחת התרופות האנטי-פסיכוטיות הלא טיפוסיות.
זוהי תרופה אנטגוניסטית לדופמין ולסרוטונין.
התרופה משמשת לטיפול בעיקר במצבים פסיכוטיים ולמניעתם בסכיזופרניה ובהפרעה הדו-קוטבית ובמחלות נפש אחרות המלוות בפסיכוזה.
כמו כן מיוחסת לה השפעה של ויסות מצב הרוח ומניעת חזרת אפיזודות מניות ועל ידי כך של מעגליות מנית-דיכאונית בהפרעה הדו־קוטבית (תימורגולציה).
התרופה משווקת על ידי חברת אלי לילי החל משנת 1996 תחת השם זִיפּרֶקסָה.
צורות גנריות בישראל נקראות Olanzapine ו-Zappa.
המולקולה סונתזה וזכתה לפטנט בארצות הברית בשנת 1971. היא אושרה לשימוש ברפואה ב-1996. בשנת 2004 הופקה הצורה הניתנת לזריקה תוך שרירית של 10 מ"ג.
בשנת 2010 פג תוקף הפטנט לתרופה Zyprexa והיא התחילה להיות משווקת בארצות רבות תחת שמות שונים.
התרכובת Symbyax הכוללת זיפרקסה יחד עם פלואוקסטין (פרוזק) משמשת לפעמים בטיפול באפיזודות הדיכאוניות של ההפרעה הדו-קוטבית.
מומלץ מעקב המשקל, הסוכר והשומנים בדם בגלל הסיכון הגבוה להשמנת יתר ולסוכרת.
התרופה זיפרקסה הייתה התרופה שהשיגה את שיא המכירות בתולדותיה של חברת אלי לילי.
בשנת 2010 המכירות שלה הגיעו ל-5 מיליארד דולר, כ-20% מכלל הכנסות החברה.
לאולנזאפין מבנה כימי הדומה לקלוזפין והיא מוגדרת בין השאר, כטיינובנזודיאזפין.
85% מן התרופה נספג במערכת העיכול, וכ־40% מן התרופה עוברת אינאקטיבציה על ידי פירוק בכבד.
התרופה מגיעה לרמות שיא בדם כעבור 5 שעות, וזמן מחצית החיים שלה הוא בממוצע 31 שעות (נע בין 21 ל-54 שעות).
יש לה זיקה גדולה לקולטן של סרוטונין 5HT2A ולקולטן דופמין D2.בנוסף האולנזפין הוא אנטגוניסט של קולטנים D1, D4, α1, 5HT1A מוסקריניM1 -M5 ו-H1.
בדומה לתרופות נוגדות פסיכוזה אחרות מן הדור השני (אטיפיות) יש לה גם זיקה מסוימת לקולטני היסטמין, לקולטנים מוסקרינים ואלפא-אדרנרגים.
אופן הפעולה האנטיפסיכוטית אינו ידוע.
הוא יכול לערב את ההשפעה האנטגונית ביחס לקולטנים של סרוטונין.
ההשפעה האנטגונית על הקולטנים של דופמין עלול, במיוחד במינונים גבוהים יותר, לגרום לתופעות לוואי אקסטרה-פירמידליות.
האנטגוניזם לקולטני היסטמין 1 עלול לגרום לסדציה.
במספר תיאורי מקרה דווח כי התרופות האנטי-פסיכוטיות לא טיפוסיות אולנזאפין, קלוזאפין וריספרידון עשויות לגרום להתפרצות של הפרעה טורדנית-כפייתית במטופלים, בעיקר בחולי סכיזופרניה.
תרופה אנטי-פסיכוטית זו מביאה אצל מטופלים רבים (אבל לא אצל כולם) לעליה הגדולה ביותר במשקל מתוך כלל התרופות השייכות לתרופות אנטי-פסיכוטיות הא-טיפיות.
העלייה במשקל נותרת ברמה קבועה גם לאחר הפסקת השימוש, למשך כ-10 חודשים.
אפקט העלייה במשקל אינו מקושר למינון התרופה ונמשך עם הזמן.
מחקר קליני מצביע על כך שהעלייה במשקל מגיעה לשיא לאחר 9 חודשים ולאחר מכן לעיתים ממשיכה לעלות, אולם יותר באיטיות.
היא אינה שכיחה בגיל מבוגר יותר.
קיים סיכון מוגבר לסוכרת ולדיסליפידמיה.
האמצעים לטיפול ומניעה כוללים הערכה אנמנסטית, קלינית ומעבדתית בהתחלת הטיפול ובמהלכו; טיפול בהשמנה, בסוכרת ובעלייה בשומנים בדם; טיפול חירום במקרים הנדירים של אצידוצטוזיס סכרתי, כמו כן שקילת מעבר לתרופה אנטיפסיכוטית אטפית אחרת.
אולנזאפין וקלוזאפין גורמות להיפרפרולקטינמיה, תופעה המלווה לאלווסת, הפרשת חלב מהשדיים (גלקטוראה), גינקומסטיה, הפרעה בזקפה, אם כי מעט פחות מתרופות אנטי פסיכוטיות לא-טיפוסיות אחרות.
תופעות לוואי נוספות של אולנזאפין הן נמנום, יובש בפה, סחרחורות, עצירות, אי-נוחות בקיבה (דיספפסיה), עלייה בתיאבון, אקתיזיה ורעד.
עד 2% מהחולים נאלצים להפסיק את השימוש בתרופה לאור עליה של טרנס-אמינזות בכבד.
לאור האמור קיימת המלצה למדידת רמות הסוכר ורמות טרנס-אמינזות בדם מדי תקופה, בעת השימוש באולנזאפין.
כמו כן, קיימות תופעות לוואי אקסטרה-פירמדיליות שהן קשורות במינון התרופה.
קיים סיכון לשבץ בשימוש בתרופה זו אצל חולים עם דמנציה ויש לשקול אותו כנגד התועלת הטמונה בתרופה.
קיימות גם אמפולות של 5 מ"ג או 10 מ"ג.
זריקות לשחרור מושהה ניתנות בעזרת אמפולות Zyprexa Relprevv או Zypadhera של 210 מ"ג, 300 מ"ג, 405 מ"ג (פעם לחודש)
זיפרקסה בדרך פומית ניתנת במינונים שנעים בין 2.5 מ"ג ועד 20 מ"ג ליום.
המינון הראשוני במצבים של פסיכוזה נע בין 5 מ"ג ל-10 מ"ג, והטיפול במאניה חריפה הוא בין 10 מ"ג ל-15 מ"ג לרוב.
התרופה נמכרת גם בצורה של הזרקה (10 מ"ג) למצבים בהם קיים קושי לתת את התרופה בבליעה (קושי להשתלט על מטופל במצבי אגיטציה קיצוניים הקיימים בסכיזופרניה או בהפרעה דו־קוטבית).
מינון התחלתי של 5 מ"ג עד 10 מ"ג מומלץ במרבית המקרים הסטנדרטיים.
לאחר שבוע ניתן לשקול את העלאת המינון.
בהתחשב כי זמן מחצית החיים של התרופה הוא ארוך יחסית, יש להמתין לצורך הגעה לשיווי משקל חדש של ריכוז התרופה בדם.
המינון במצבים של אשפוז יכול לנוע לפעמים גם עד מתן של 30 מ"ג ואף 40 מ"ג, אצל מטופלים העמידים לטיפול.
עם זאת, מינונים גבוהים אלו מעלים את הסיכון לתופעות לוואי כפי שצוינו לעיל ועל כן יש לשקול זאת בהתאם להמלצות הרופא המטפל.
הזריקה לטווח ארוך ניתנת אל תוך השריר פעם בשבועיים או במינון הגבוה פעם בחודש.
אולסקו (באוקראינית: Олесько, בפולנית: Olesko, ביידיש ולעיתים גם בספרות העברית: אלעסק) היא עיירה סמוכה לבלז, במחוז לבוב שבמערב אוקראינה.
העיירה נמצאת כיום באוקראינה סמוך למשולש גבולות עם ליטא, בלארוס ופולין.
קהילה יהודית קטנה אך בולטת הייתה בעיירה, כולל בית דפוס חסידי וחצר חסידית - חסידות אלעסק הסמוכה לחצר בלז.
העיירה היא מראשוני היישובים שנוסדו ונשלטו בידי נסיכי ווהלין, ומ-1340 בידי בית הרוזנים של ליטא.
ב-1366 סופחה העיירה לפולין בידי קאזימיר הגדול.
בפאתי העיירה טירה גדולה, ששימשה מבצר גבול, במלחמות בין פולין וליטא.
תקופה מסוימת העיירה נשלטה בידי שתי נשים.