tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדמות נוצרה על ידי הכותב רוברט קירקמן והאמן טוני מור, והופיעה לראשונה בקומיקס "The Walking Dead #1" שיצא לאור בשנת 2003. בקומיקס, ריק היה נשוי ללורי גריימס עד למותה, ומאוחר יותר התחתן עם אנדריאה.
בסדרת הטלוויזיה, ריק היה נשוי ללורי גריימס עד למותה, וכעת הוא נשוי למישון, ולהם שלושה ילדים: קארל גריימס, ג'ודית' גריימס וריק גריימס ג'וניור.
הדמות מגולמת על ידי השחקן האנגלי אנדרו לינקולן.
בזכות תפקידו, לינקולן היה מועמד למספר פרסים, ואף זכה בפרס סטורן לשחקן הטוב ביותר בטלוויזיה בשנים 2015 ו-2017.
ריק היה סגן שריף בעיירה קטנה הנמצאת בג'ורג'יה (טלוויזיה)/קנטקי (קומיקס).
במהלך קרב יריות עם פושעים, יחד עם חברו הטוב שיין וולש, הוא נפצע קשה ונכנס לתרדמת ארוכה.
כאשר הוא מתעורר, ריק מגלה שהעולם השתנה לחלוטין, וכעת נשלט על ידי "מהלכים" – זומבים מסוכנים הניזונים מבשר אדם.
ריק מגיע לאטלנטה בחיפוש אחר אשתו ובנו, לורי וקארל.
לבסוף, הוא מוצא אותם במחנה שורדים קטן והופך למנהיג של הקבוצה.
לאורך המסע שלו, ריק נאבק לשמור על שפיותו בריאה ועל חיי חבריו, אותם הוא רואה כמשפחתו.
בפרק ה-5 של עונה 9 גריימס פוצץ גשר עמוס בזומבים כדי להגן על הקהילה, ובעקבות זאת הוא נחשב למת בעיני חבריו.
בפועל הוא שרד ונלקח במסוק על ידי ארגון ה-CRM (הרפובליקה האזרחית).
במישור האישי, השחקן אנדרו לינקולן החליט לעזוב את הסדרה עקב המרחק ממשפחתו באנגליה (צילומי הסדרה נערכו באטלנטה, ג'ורג'יה) ותחושת מיצוי התפקיד לאחר 9 עונות.
בסדרת הספין-אוף "המתים המהלכים: אלה שבחיים" נחשף כי בשנות היעדרותו, ריק הוחזק בפילדלפיה תחת שלטון ה-CRM ונאלץ לעבוד בשירות אזרחי בפינוי זומבים.
למרות ניסיונות בריחה נואשים, שכללו אף את כריתת ידו כדי להשתחרר מכבליו, הוא נשאר כלוא במערכת.
עם הזמן הוא הפך לקצין בצבא הארגון בדרגת רב-סמל בכיר.
תקופה זו אופיינה בטראומה נפשית עמוקה ובאובדן הדרגתי של התקווה לשוב לביתו, ואף הפסיק לחלום על פניו של בנו המנוח קארל.
למרות הייאוש, הוא השאיר רמזים לקיומו, עד שפגש שוב במישון והשניים נאבקו להפיל את הארגון ולחזור הביתה.
בקומיקס, ריק הוא הפרוטגוניסט מהגיליון הראשון ועד גיליון #192, שם הוא נורה מספר פעמים בחזה ונהרג על ידי סבסטיאן מילטון.
לאחר מכן, הוא הופך לזומבי ונורה בראש על ידי קארל.
בסדרת הטלוויזיה, ריק הוא הפרוטגוניסט בתשע העונות הראשונות, ובעונה ה-11 הוא מופיע בתפקיד אורח.
בסדרת הספיף אוף, "המתים המהלכים: אלה שבחיים", ריק חוזר להיות הפרוטגוניסט לצד אשתו מישון גריימס.
דמותו של ריק גריימס מדורגת במקום ה-26 ברשימת מאה דמויות הקומיקס הגדולות של מגזין IGN.
ריצ'י גריימס נולד בשנת 1971 בעיירה סינת'יאנה שבקנטקי וגדל לצד אחיו הצעיר ג'פרי.
בילדותו נטה להגן על אחיו מפני בריונים, ואף שספג הפסדים שערערו לעיתים את ביטחונו העצמי, הוא המשיך במסלול של שירות ציבורי ופנה ללימודי ניהול משטרתי באוניברסיטה.
במהלך תקופה זו הכיר דרך אחיו את לורי, עמה שמר על קשר הדוק לאורך שנות לימודיהם, אף שעברה לעיר אחרת, ועד שחזרה לעירם המשותפת.
השניים פיתחו מערכת יחסים זוגית, התחתנו ובשנת 1994 נולד בנם קארל.
במישור המקצועי, ריק השתלב כשוטר במשטרת המקומית והוצב לעבוד לצד שיין וולש, שהפך במהרה לחברו הקרוב ביותר.
חייהם השתנו באופן דרמטי במהלך משמרת משותפת, כאשר השניים הוזנקו לטפל באירוע של אסיר נמלט בשם רג'י.
במהלך חילופי אש שהתפתחו במקום, נפצע ריק באורח קשה, פציעה שהובילה לאשפוזו במצב של תרדמת ממושכת.
שם הסדרהעונות1234567891011המתים המהלכיםראשיאורחאימת המתים המהלכיםאורחהמתים המהלכים: אלה שבחייםראשי
גריימס נולד בשנת 1973 וגדל במדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית, שם עוצבה דמותו בזיקה עמוקה למורשת משפחתית וערכית.
בילדותו, קיים קשר קרוב עם אביו, אותו תיאר כאדם בעל עומק אישי שהנחיל לו קוד מוסרי איתן, וכך גם אמו, שנהגה להקריא לו את הסיפור "האבנים שבדרך".
מקור השראה משמעותי נוסף עבורו היה סבו, ששירת כחייל במלחמת העולם השנייה.
בצעירותו, חווה ריק טרגדיה משפחתית כאשר איבד את אביו בשריפה; בהמשך התברר כי האב הצית את האש בעצמו כדי להציל את בני משפחתו, פעולה שהובילה למותו.
לאורך שנות התבגרותו, ליווה אותו חברו הקרוב שיין וולש, אליו התייחס כאל אח.
בעוד שיין נודע באופי מרדני יותר, ריק הפגין משמעת עצמית גבוהה שהשתקפה גם בחייו החברתיים המצומצמים בתיכון.
השניים המשיכו יחד ללימודי תואר ראשון במשפט פלילי באוניברסיטת ג'ורג'יה, אותם סיימו בשנת 1994, ומיד לאחר מכן השתלבו שניהם בשירות המשטרה כסגני שריף.
בחייו האישיים, הקים ריק משפחה עם רעייתו לורי, ולשניים נולד בן בשם קארל.
על אף רגעים של קרבה משפחתית, דוגמת הביקורים המשותפים בחווה המקומית, מערכת היחסים בין בני הזוג ידעה מורכבויות רבות.
ריק נטה להסתגר ולהתמקד בעבודתו על חשבון שיתוף רגשי, מצב שהוביל למתחים גלויים ולתחושת ריחוק שהשפיעה על התא המשפחתי כולו.
נקודת המפנה הדרמטית בחייו התרחשה במהלך פעילות מבצעית, כאשר הוא ושיין נענו לדיווח על פושעים נמלטים.
בעימות חמוש שהתפתח בזירה, נורה ריק בתחילה באפוד המגן שלו, אולם בהמשך נפגע אנושות מירי של חשוד שלישי במיקום שבו האפוד לא סיפק הגנה.
שיין ניטרל את היורה ומיהר להגיש עזרה לחברו, אך פציעתו הקשה של ריק הובילה לכניסתו לתרדמת ממושכת ששינתה את מסלול חייו.
דמותו של ריק גריימס מעוצבת מתוך תפיסה פסיכולוגית ייחודית של הישרדות, הנשענת על תפיסה שלמד מסבו, אשר נלחם בצבא ארצות הברית בחזית המערבית במלחמת העולם השנייה.
לפי גישה זו, כדי לשרוד במציאות אכזרית, על האדם לאמץ תודעה שבה הוא רואה את עצמו כמת מרגע כניסתו לשטח אויב.
הניתוק הרגשי משמש ככלי טקטי המאפשר פעולה נחושה ללא פחד משתק.
תפיסה זו גורסת כי רק כאשר אדם משלים עם אובדנו העצמי ומתנהג כ"מת מהלך", הוא מסוגל לבצע את המטלות הקשות הנדרשות ממנו, ובסופו של דבר לזכות מחדש בחייו.
כפי שמתבטא במנטרה של סבו: "נוח על משכבך בשלום.
ברמה האישיותית, ריק מצטייר כמנהיג שקול וחכם.
הוא גם נוטה לדבוק בקוד מוסרי אישי נוקשה, שלעיתים מוביל לקונפליקטים פנימיים ולקבלת החלטות היוצרות מחלוקות ולחצים בתוך הקבוצה.
אחת מנקודות התורפה הבולטות שלו היא הנטייה לקחת אחריות בלעדית על גורלם של אחרים, ולהציב יעדים שאינם תמיד בני השגה.
למרות זאת, מיומנותו המקצועית ומסירותו העמוקה לקבוצה הופכת אותו למנהיג נערץ.
כאדם אתאיסט, ריק אינו נשען על אמונה דתית, אלא מציב את מבטחו הבלעדי בקשרים האנושיים ובנאמנותם של בני משפחתו וחבריו הקרובים.
מבחינה מבצעית, ניסיונו של ריק במשטרה, לצד היותו אמבידקסטרי, הפכו אותו ללוחם עוצמתי שאינו מהסס לחסל כל איום, חי או מת, כדי להגן על קבוצתו.
במידה רבה, הוא אימץ את האידאולוגיה הקיצונית של דמויות מעברו, כמו "המושל", ג'ו, גארת' ואפילו ניגן, המקדשת את ההישרדות בכל מחיר ומגלה חוסר אמון מוחלט כלפי זרים במציאות האפוקליפטית בה הם נמצאים.
עם זאת, הייחוד של ריק אל מול הנבלים השונים שפגש לאורך הדרך, נעוץ ביכולתו לשמר את אנושיותו.
בעוד שאחרים הקריבו את ערכיהם למען הכוח, ריק נשען על הדרכתם של חבריו כדי לשמור על שפיותו ועל המצפן המוסרי שלו, ובכך הוא נמנע מאובדן מוחלט של צלם אנוש.
ריק מצליח לאזן בין האכזריות הנדרשת בעולם הפוסט-אפוקליפטי לבין השמירה על הערכים שמגדירים את קבוצתו כקהילה אנושית.
לריק יש מיומנות ודיוק יוצאי דופן בשימוש ברובים, כאשר הנשק המועדף עליו הוא אקדח תופי מסוג "קולט פייתון".
גם בזמן שסבל מדימום כבד, סחרחורת קשה והזיות לאחר ששופד בבטן על ידי מוט פלדה, הוא עדיין הפגין יכולת דיוק יוצאת דופן.
בנוסף לאקדח, ריק נראה משתמש בסוגים אחרים של רובים, כגון: רובה M4, רובה Type 56, שוטגאן Mossberg 500 ועוד.
ריק יורטה , ידוע בשמו הפרטי ריק (מעוצב כ-Ryk) הוא זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי גרמני.
יורטה נולד בעיירה גרדן שבסקסוניה התחתונה.
בגיל 5 החל ללמוד נגינה על פסנתר.
עד גיל 17 התחנך תחת הפסנתרנית ורה שפינדל, פסנתרנית ידועת-שם מסנקט פטרבורג שברוסיה.
לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה בעיר באד ננדורף, עבר ללמוד תואר ראשון בקומפוזיציה ובהפקה מוזיקלית באוניברסיטת הנובר למוזיקה, דרמה ומדיה, באוניברסיטת גולדסמית' בלונדון ובקולג' הממלכתי למוזיקה בסטוקהולם.
מאז שסיים החל לעבוד כמלחין וכמפיק עבור פרויקטים מוזיקליים ואמנים שונים, כמו סירק דו סוליי והתזמורת הסימפונית של וינה.
במרוצת השנים היה יורטה מעורב בפיתוח פרויקטים התנדבותיים לקידום תרבות הפופ לנוער.
באביב 2014 אף הוענק לו תעודה מטעם אגודת הסטודנטים הגרמנית על מחויבותו.
בשנת 2017 הועמד לפרס "הפסקול הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי של אובניה עבור המוזיקה שהפיק לסרט הקצר Samira with Lucas Prisor.
זמן קצר לאחר מכן החל לעבוד כמלחין וכמנהל המוזיקלי של Feuerwerk der Gymnastics, מופע קרקס מצליח באירופה.
ב-22 בפברואר 2018 הופיע לראשונה תחת שם הבמה "ריק" בתחרות Unser Lied für Lissabon, הקדם הגרמני לאירוויזיון 2018. בסתיו 2019 הופיע לצד קונצ'יטה וורסט בקונצרט מיוחד עם התזמורת הסימפונית של וינה.
לרגל יום השנה ה-75 למדינת סקסוניה התחתונה בגרמניה, הלחין יורטה יצירה עבור התזמורת הסימפונית לנוער של סקסוניה התחתונה, שהוצגה בבכורה ב-1 בנובמבר 2021. מאז פברואר 2023 עובד כמנהל המוזיקלי של מופע ההתעמלות והאקרובטיקה Feuerwerk der Turnkunst.
בשנת 2024 השתתף בקדם הגרמני לאירוויזיון 2024, עם השיר "Oh Boy", שהגיע למקום השלישי.
ריצ'רד תדיאוש ג'ולי היה קצין רפואה בצי המלכותי הבריטי.
במהלך מלחמת פוקלנד הוא טיפל בכל הפצועים שהגיעו אליו, בריטים כמו גם ארגנטינאים, וזכה בעיטור כבוד הן ממשלת בריטניה והן מממשלת ארגנטינה על התנהלות מופתית.
ג'ולי הוסמך כרופא בשנת 1969, ולאחר כמה שנות עבודה בבית חולים, הצטרף לצי המלכותי, ולאחר שסיים את קורס הקומנדו, שירת כקצין רפואה של גדוד 42 בחטיבת הקומנדו מס' 3 של הנחתים המלכותיים.
בעת מלחמת פוקלנד, מתוקף תפקידו כקצין רפואה בכיר, הוא היה המפקד על צוות של כ-120 אנשי רפואה שהפעילו את בית החולים שנפרש בשטח וטיפל בפצועים.
איי פוקלנד הם איים בלתי מפותחים וכמעט בלתי מיושבים לא הרחק מארגנטינה, והבעלות עליהם נמצאת במחלוקת רבת שנים בין ארגנטינה לבריטניה.
בית החולים, שנזקק למבנה על מנת לאפשר הגנה על הציוד הרפואי ועל הפצועים, היה אמור להיות ממקום על הספינה קנברה, אולם בשל מצבה, בלתי אפשרי היה להשתמש בה כבית חולים.
בהתראה של שעה וחצי, ג'ולי התמקם באחד מהמבנים היחידים שהיו באזור.
היה זה בית מטבחיים ישן ובלתי פעיל (אחד מהענפים הכלכליים העיקריים באיים הוא גידול צאן), שלא עבר חיטוי ולא היה ברמה הנדרשת מבית חולים שדה.
לא ניתן היה אפילו להגן עליו באמצעות הצבת צלב אדום שיזהה אותו כבית חולים וימנע הפצצות עליו על פי אמנת ז'נבה, משום שצמוד אליו ניצב מחסן התחמושת, שהיווה מטרה צבאית לגיטימית.
לו היה מוצב צלב אדום על מבנה בית החולים, היה זה שימוש לרעה באמנת ז'נבה.
בית החולים המאולתר עבד בתנאי לכלוך, תאורה הלקויה, ותקיפות אוויריות.
הוא ספג פגיעות ישירות של שתי פצצות, אך אף אחת מהן לא התפוצצה.
ג'ולי דרש מהחובשים שלו להמשיך לעבוד גם תחת ההפצצות, ולא אפשר יריבות בין הנחתים לצנחנים, אלא להפך, קרא לבית החולים שלו "The red and green life machinr" (מכונת החיים האדומה-ירוקה, בהתאם לצבעי הכומתות של הנחתים והצנחנים).
בזכות כל זאת, רק שלושה מתוך 580 החיילים והנחתים הבריטים שנפצעו בפעולה וטופלו בו, מתו מפצעיהם.
כשהספינה סר גלהד הופצצה, הגיעו לבית החולים המאולתר 170 חיילים בריטים פצועים בבת אחת וצוותו של ג'ולי הצליח לטפל בכולם.
לשם כך הוא גייס מכרים ותיקים מיחידתו הקודמת על מנת שידאגו שיופנו מספיק מסוקים כדי להעביר את הפצועים אליו.
ג'ולי לא חיכה שהפצועים יגיעו אל בית החולים והוא ואנשי צוותו יצאו לסיורים יזומים בשדה הקרב על מנת לאתר פצועים ולהגיע אליהם כמה שיותר מהר.
על פעולתו זו, הוענק לג'ולי התואר "חבר במסדר האימפריה הבריטית" (MBE).
בנוסף טיפלו ג'ולי וצוותו ב-300 חיילים ארגנטינאים פצועים.
לאחר המלחמה ייסד ג'ולי יחד עם דנזיל קוניק, את "איגוד המדליות של דרום האטלנטי" (SAMA) ב-1997, שדאג לשמירה על מורשת הקרב של מלחמת פוקלנד, ופעל להכרה בהפרעת דחק פוסט-טראומטית למשרתי פוקלנד.
במסגרת פעילות הארגון, נסעו שני המייסדים יחד עם המלך צ'ארלס השלישי (יורש העצר דאז) לביקור בארגנטינה ב-1998, וג'ולי שלח מראש רשימת שמות של פצועים ארגנטינאים שבהם טיפלו הוא וצוותו, ושאל את השלטונות מה עלה בגורלם.
רק אז נודע למשרד החוץ הארגנטינאי שפצועים ארגנטינאים רבים זכו לטיפול בבית החולים בניהולו של ג'ולי.
הארגנטינאים הזמינו אותו ואת צוותו לטקס בבואנוס איירס, שם העניק לו הנשיא דאז, קרלוס מנם, את "אות מסדר מאי" , אחד מעיטורי הכבוד הגבוהים ביותר בארגנטינה, כהוקרה על פועלו יוצא הדופן בהצלת חייהם של חיילים ארגנטינאים.
מכיוון שהיה זה עיטור של מדינה זרה, נדרש ג'ולי להגיש בקשה רשמית למלכה על מנת לקבל רשות לענוד את אות מסדר מאי עם המדליות האחרות שלו.
המלכה נעתה לו באופן אישי, והתירה לו לענוד את האות.
ג'ולי הוא איש הצבא היחיד שזכה לעיטור על ידי שני הצדדים במלחמה.
ג'ולי המשיך לעבוד כרופא ונתן הרצאות בפני מוסדות רפואיים על חוויותיו.
הוא התבטא בנחרצות בעד זכותה של בריטניה לצאת למלחמה ולהגן על שטחים השייכים לה, ועם זאת, אמר: "אנשים מניחים שאתה צריך לשנוא את האויב שלך, אבל זה לא יכול להיות רחוק יותר מהאמת...
האנשים היחידים שיודעים מה אתה עובר הם האנשים בצד השני".
For Campaign Service – מתאר את חוויותיהם של חיילים ונחתים מלכותיים ששירתו בצפון אירלנד
The Red and Green Life Machine – עוסק בחוויותיו במלחמת פוקלנד
ריק ואן נאטר היה שחקן אמריקאי שהופיע בעיקר בהפקות איטלקיות.
הוא ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של פליקס לייטר בסרט "כדור הרעם".
בנוסף הופיע בסרט "רומנוף וג'ולייט".
ואן נאטר היה נשוי לשחקנית אניטה אקברג במשך 12 שנים, מ-1963 עד 1975. הם התגוררו בספרד ובשווייץ.
הוא נפטר בווסט פאלם ביץ' בגיל 76.
ריק ליץ' הוא טניסאי עבר ומאמן טניס אמריקאי.
ריץ' זכה תשע פעמים בטורנירי גראנד סלאם בזוגות גברים (4 פעמים) וזוגות מעורכים (5 פעמים).
ריק ליץ' נולד בלגונה ביץ', קליפורניה בשנת 1964. מילדות וגם בתקופה הבוגרת מאמן שלו היה אביו.
בהיותו סטודנט באוניברסיטת דרום קליפורניה ליץ' זכה במספר אליפויות לסטודנטים.
בשנת 1988 ליץ' החל לשחק לצד ג'ים פיו.
עם פרטנרים אחרים ריק ליץ' ניצח באליפות ארצות הברית הפתוחה 1993 (עם קן פלאש) ואליפות אוסטרליה הפתוחה 2000 (עם אליס פריירה).
בנוסף לתחרויות זוגות גברים ריק ליץ' זכה להצלחות בתחרויות זוגות מעורבים.
הוא ניצח באליפות וימבלדון 1990 (עם זינה גריסון), אליפות אוסטרליה הפתוחה 1995 (עם נטליה זברבה), אליפות אוסטרליה הפתוחה 1997 ואליפות ארצות הברית הפתוחה 1997 (עם מנון בולגראף).
כמו כן הוא הפסיד במשחקי הגמר בתחרויות גראנד סלאם לזוגות מעורבים 5 פעמים.
לאחר סיום הקריירה ריק ליץ' החל לאמן.
ריצת שטח הוא ענף ספורט של ריצה בשטחים פתוחים או בשבילים בתנאי שטח משתנים (לעיתים באזור הררי).
ריצת שטח מתקיימת בדרך כלל בטבע או בפארקים, לעיתים קרובות עם עליות וירידות משמעותיות לאורך המסלול.
ריצות שטח מתבצעות בדרך כלל למרחקים ארוכים, ודורשות סיבולת מתאימה.
הריצות מתבצעות על שבילים מסוגים שונים - שבילי ג'יפים, שבילי הולכי רגל, שבילי חתחתים, ולעיתים גם בשטח לא כבוש שיכול להיות חולי, סלעי, בוצי וכיוצ"ב.
בשל תנאי המסלול הכוללים משטחים בזויות שונות נדרש מהרצים תיאום עין-רגל, יציבות, ובקרה של הקצב בהתאם לתוואי הקרקע.
על הרצים להיות מסוגלים להבחין תוך כדי ריצה במכשולים - הן על הקרקע והן בגובה כענפי עצים, ולהגיב במהירות לשינויים בזווית הדריכה של הרגל או כיפוף הגוף.
מבחינה זו, עשויים להיות קטעים בריצת שטח הדורשים ריכוז רב.
ריצות שטח מתבצעות לעיתים במסלולים שאינם מסומנים ועל הרץ להצטייד בציוד עזר לניווט (או לחלופין ללמוד מראש את המסלול המתוכנן).
ריצת שטח, גם במסלול מוכר, עשויה לזמן מכשולים מפתיעים כמו שינוי בגובה זרם בנחל או גזע שנפל לרוחב המסלול.
הסיבות עיקריות להעדפת ריצת שטח הם סיכון מופחת בהשוואה לריצת כביש, כמו גם הנוף במסלולי הריצה, והסביבה הלא עירונית.
ריצת שטח נחשבת לאימון גופני מאתגר ויעיל.
קשה להבחין באופן חד משמעי בין ריצת שטח לריצת שדה.
באופן כללי, ריצת שדה היא ענף הנשלט על ידי התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית, אשר מתחרים בו בדרך כלל למרחקים קצרים יותר.
נעליים: בהשוואה לנעלי ריצת כביש, נעלי ריצת שטח בנויות לשטח קשה יותר.
הסוליות החיצוניות עבות יותר באופן משמעותי, דבר שמאפשר אחיזה טובה יותר בשבילי הריצה.
כמו כן, סוליות הביניים של הנעליים קשיחות יותר, לשם תמיכה על משטחים לא אחידים ומשטחים סלעיים.
תכונות משותפות לשני הסוגים הן שכבת נוספת להגנה על העקב והאצבעות, וטכנולוגיות של אטימות למים.
משקפיים או משקפי שמש: מיועדת להגן על העיניים מפני קרינת השמש ופגיעות במהלך הריצה.
שתייה: קיימים תיקים לנשיאה על הגב הכוללים מכל מים וצינורית המאפשרת שאיבתם אל הפה תוך כדי ריצה ("קאמל בק").
ניווט: נכון ל מוצעים למכירה שעוני יד אשר ניתן להזין לתוכם את מסלול הריצה ולזהות את המיקום באמצעות GPS.
ריצת שטח אמנם מציעה חוויה ייחודית בטבע, אך היא גם כוללת שורה של סכנות פוטנציאליות, בעיקר בשל תנאי הסביבה הלא-צפויים.
נפילות עקב התקלות בסלעים, שורשים, שלוליות בוץ או קרקע לא יציבה.
נפילות מגובה עלולות להתרחש במסלולים העוברים לצד מצוקים, ועלולות להיות קטלניות.
נקע בקרסול – שכיח מאוד, במיוחד בשטח עם שיפועים או אבנים.
פציעות ברכיים או שברי מאמץ – כתוצאה ממאמץ מתמשך, במיוחד בירידות תלולות.
פגיעות עיניים - כתוצאה מהתקלות בענפים נמוכים או בחרקים.
שריטות או שפשופים – ממגע עם צמחייה, ענפים, או החלקה.
שינויים פתאומיים במזג האוויר – גשם, ערפל, רוחות חזקות, במיוחד באזורים הרריים.
התייבשות או מכת חום – רלוונטי במיוחד בריצות ארוכות ללא גישה למים.
היפותרמיה – במזג אוויר קר או רטוב, בעיקר כשאין ביגוד מתאים.
אובדן דרך כתוצאה משבילים לא מסומנים היטב או חוסר תשומת לב לפיצולים.
קושי בקבלת עזרה – ריצה באזורים מבודדים עשויה להקשות על קריאה לעזרה במקרה חירום (בעיות קליטה סלולרית למשל).
מפגש עם בעלי חיים – נחשים, חזירי בר, עקרבים, או כלבים משוטטים.
עקיצות או תגובות אלרגיות – מחרקים או צמחים מגרים.
מפולות אבנים – בעיקר באזורים הרריים.
התשה גופנית – השטח דורש יותר אנרגיה מריצה על כביש, במיוחד בטיפוסים וירידות.
פגיעה בשיקול דעת – עייפות עלולה לגרום לקבלת החלטות לקויה (למשל בחירת מסלול מסוכן או דילוג על שתייה).
נעליים לא מתאימות עלולות לגרום להחלקה, פציעות או כאבים.
ביגוד שאינו מותאם לתנאי השטח או מזג האוויר עלול להגביר את הסיכון לפגיעות חום/קור.
במקרי מצוקה עלולים רצים גם להיקלע למחסור במים או מזון – במיוחד בריצות ארוכות מאוד.
ריצות שטח מבוצעות גם כטיול.
תרמיל גב קל במיוחד מאפשר להגיע למהירויות ריצה גבוהות יותר מאשר עם תרמיל גב מסורתי.
טיולים אלה עלולים להיות קשים ומסוכנים, בתלות באופי ואורך המסלול ותנאי מזג האויר.
מרוצי ריצת שטח מאורגנים ברחבי העולם, עם מאפיינים משתנים בתנאי המסלול הקשורים למרחק, לאופי השטח ולטיפוס אנכי.
הטווח במרוצים רחב במיוחד, ונע בין 5 ל-161 קילומטרים.
מרוצי שטח רבים נערכים למרחק של אולטרה-מרתון.
מרוצים עם מרחקים זהים עשויים להתקיים בתנאי שטח שונים, ולכן לא ניתן להשוות ביצועים בין מסלולים שונים.
בארצות הברית, איגוד ריצת השטח האמריקאי נוסד בשנת 1996. בממלכה המאוחדת, התאחדות ריצת השטח הוקמה בשנת 1991. איגוד ריצת השטח הבינלאומי (ITRA) נוסד בשנת 2013, וזכה להכרה ראשונה על ידי ה-IAAF בשנת 2015. איגוד הטריאתלון הבינלאומי עורך מדי שנה את מרוץ אליפות העולם בקרוס טריאתלון.
תחרות נוספת היא טריאתלון XTERRA, סדרת מרוצי שטח פרטית שמתקיימת מדי שנה במאווי.
ביצועי הרצים מדורגים לפי מדד הביצועים של ITRA והדירוג של איגוד ה-WMRA לריצת הרים.
מספר הנרשמים לתחרויות מסוג זה מוגבל יחסית, מכמה סיבות: שבילים צרים במסלול, פארקים לאומיים המגבילים את מספר המשתתפים בגלל הפרוצדורות הנדרשות לקבלת היתר להשתתפות בתחרות, כמו גם דרישות בטיחות, וחששות מפגיעה בטבע.
מרוצים פופולריים רבים, כמו אולטרה-טרייל דו מון-בלאן באירופה, ומרוץ הסיבולת של ווסטרן סטייטס בארצות הברית, נאלצו להגביל את ההרשמה לתחרות עקב ביקוש עצום.
תחנות סיוע הן נקודות ביקורת פיזיות הממוקמות, בדרך כלל, בטווחים שבין 5 ל-10 קילומטרים לאורך המסלול.
תחנות סיוע למרוצי אולטרה-מרתון מצוידות, בדרך כלל, במזונות עם סוכרים הניתנים לעיכול מהיר, שמספקים אנרגיה מיידית כשרמות הגליקוגן של הרצים מתחילות לרדת.
עם זאת, ישנם מרוצים שאינם מספקים תמיכה מלבד מים וסיוע רפואי, והמתחרים נדרשים לשאת בעצמם את כל הציוד הנחוץ להם (מזון, שק שינה, בגדים להחלפה, מצפן, ועוד).
הדוגמה הידועה ביותר למרוצים כאלה היא מרתון דה סאבל, שנערך לראשונה בשנת 1986.
אולטרה מרתון, קניון פיש ריבר
מרתון האקסטרים של קלהרי אוגראביז
מרוץ התקווה של הר קמרון
9 דרקונים: הונג קונג, 50 או 100 קילומטרים
אולטרה - מסלול לילה מחוף אל חוף: אינדונזיה, (מ-2015)
מרוץ סיבולת הרים ביפן, גביע טסונאו הסגאווה (גביע האסטסונה): 71.5 קילומטרים (מ-1993)
מרוץ האלפים הטרנס-יפני (TJAR): 415 קילומטרים (מ-2002)
מרתון פרושקוגורסקי: 125 קילומטרים (מ-1978)
ריצת סיבולת של 100 מייל של דוב: 160 קילומטרים
אירוע ריצת השטח הוותיק ביותר בארצות הברית
ריצת סיבולת של מאה מייל בהארדרוק: 160 קילומטרים
שביל לידוויל 100: 160 קילומטרים
ריצת סיבולת של מדינות המערב: 160 קילומטרים
כולל גם את לוקסמור גראנט: 28 קילומטרים (ניו זילנד)
"ריק בחלל" הוא שיר מאת הזמרת-יוצרת הישראלית מארינה מקסימיליאן, אשר ראה אור כסינגל שני מתוך אלבומה הנושא את אותו שם.
השיר פורסם ב-2 בנובמבר 2025 בליווי וידאו קליפ, ומגלם את עיסוקה של מקסימיליאן בריקוד כאמצעי ריפוי, ביטוי רגשי וטרנספורמציה פנימית.
מקסימיליאן ייחסה את הולדת השיר לביט אלקטרוני שיצרו גיא מנטש ועמרי בר, עימם שיתפה פעולה גם בסינגל הקודם שלה, "מגיע לי טוב".
לדבריה, השיר נולד מתוך אינטואיציה מוזיקלית וחיבור ספונטני בין עולמות סגנוניים שונים.
בראיון ל-103fm תיארה מקסימיליאן את המהלך האמנותי המכוון של האלבום החדש, שבו היא מבקשת להעמיק את השילוב בין מוזיקה אלקטרונית מודרנית לבין הבעה רגשית אינטימית.
מקסימיליאן, שביססה את דרכה האמנותית על רקע של לימודי פסנתר קלאסי ומסורת ג'אז, הגדירה את עצמה כמי שאינה כבולה לגבולות סגנוניים: "המוזיקה היא אוקיינוס, אין סיבה להגביל את עצמנו לז'אנר אחד.
גם הפופ כל הזמן נוגס מהשוליים בשביל לעניין את עצמו".
את נטייתה לאלקטרוניקה ייחסה להשפעתה הפיזית והנפשית של מוזיקה זו: "העולם האלקטרוני תמיד משך אותי ודיבר אליי, גם מה שהוא עושה במוח, אבל בעיקר מה שהוא עושה בגוף.
השיר, לטענתה, מתאפיין במבנה היברידי של בלדה אלקטרונית, שבה מתלכדים רגש ותנועה, ומכאן נובעת גם האנרגיה הדו-ממדית של "ריק בחלל", רגשנית ועם זאת קצבית.
"ריק בחלל" עוסק בחוויית הריקנות, בחוסר הפנימי ובניסיון להכיר בהם כחלק בלתי נפרד מהחוויה האנושית.
השיר נפתח בשורה "יש לי משהו חסר, ריק בחלל", הצהרה פיוטית המשמשת נקודת מוצא למסע נפשי של התבוננות פנימה.
מקסימיליאן הגדירה את ה"ריק" כמצב תודעתי ממשי: "לריק ולחוסר יש נוכחות גדולה ומוחשית.
אנחנו מרגישים חזק את כל מה ואת כל מי שאיבדנו.
בכולנו יש חור בבטן שלא יכול להתמלא בפיצויים, לא בקניות, לא באוכל, לא בריגושים".
בהמשך הרחיבה על ממד זה בהקשר חברתי-לאומי, כשהתייחסה לשבר הקולקטיבי שאפיין את התקופה שלאחר טבח שבעה באוקטובר: "כל מה שאיבדנו מאז ה-7 באוקטובר, יש הרגשה שה'אין' זה ממש 'יש'.
זאת אומרת, יש לי את הכאב הזה ואת החור הזה".
מקסימיליאן תיארה את השיר כביטוי למצב נפשי שבו תחושת האובדן מתמירה את עצמה לתובנה: "זה ריק שאני מנסה למלא, במקום להכיר בו ולהבין ששום מרדף לא ימלא את החור הזה.
יש בי משהו חסר, יש לי אותו, זה חלק מהמתנות המורכבות שהחיים נותנים לנו".
יוסי חרסונסקי תיאר את היצירה כצומת נדירה בין מופשט לרגשי, בין שליטה קפדנית לאובדן מחושב.
הוא הגדיר את השיר כ"חקר פיוטי של הריקנות מתוך תוכה", יצירה המתבוננת בחסר לא כהעדר אלא כמרחב בעל ממשות פנימית, שבו מתרחשת טרנספורמציה של כאב לתודעה.
לדבריו, מקסימיליאן ניווטה במדויק בין שני קטבים: הרצון לרסן את הסערה הרגשית לבין הדחף להתפרץ ולחשוף את הפצע.
השורות "לא אומרת כלום יותר, לא רוצה להתפרץ" לעומת "לא יכולה לשתוק, לא הצלחתי להתאפק" מדגימות, לשיטתו, את הדואליות שבין ריסון לפריצה, היוצרת מתח פסיכולוגי מתמשך העומד בלב היצירה.
במישור המוזיקלי ראה חרסונסקי בשיר מיזוג מושלם בין טכנולוגיה לאנושיות.
ההפקה האלקטרונית של מנטש אינה משמשת כמסווה רגשי, אלא ככלי המעצים את הדופק הפנימי של השיר.
קצב ה-EDM הסוער מתפקד, לדבריו, כהד מוחשי לפעימת לבה של מקסימיליאן בעת שהרגש משתלט.
הקול, הנשלט בקפידה גם ברגעי השיא, משמש עדות לבשלותה האמנותית של המבצעת, הנעה בין פגיעות רכה לבין עוצמה מודעת לעצמה.
ריק בחלל הוא אלבומה השישי של הזמרת והיוצרת הישראלית מארינה מקסימיליאן, אשר יצא לאור ב-17 בדצמבר 2025. האלבום, שהופק מוזיקלית על ידי בן זוגה, גיא מנטש, בשיתוף המוזיקאי עמרי בר, משתייך לסוגת האלקטרופופ.
היצירה נכתבה כולה לאחר אירועי טבח שבעה באוקטובר ומתוארת על ידי מקסימיליאן כ"תהליך ריפוי ושיקום אישי" שנולד מתוך שבר עמוק.
האלבום זכה להתעניינות תקשורתית, בין היתר בשל שיריו העוסקים בנושאים חברתיים ואישיים טעונים, דוגמת השיר "מגיע לי טוב" המעורר מודעות לאלימות נגד נשים, ושיר הסיום "לא יודעים כלום" המוקדש לזכרו של שנרצח במסיבת הנובה.
האלבום נכתב והולחן כולו על רקע אירועי טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל שפרצה בעקבותיהם.
מקסימיליאן תיארה את תקופת היצירה כ וגם כשבר קיומי שבו אמונתה בחיים ובטוב התנפצה, והאלבום שימש עבורה כלי לשיקום אישי ו"לידה מחדש".
בתחילת המלחמה חשה מקסימיליאן כי "הכול איבד טעם – גם המוזיקה", אך בהמשך חזרה ליצור מתוך צורך לעבד את האובדן והכאב, וכדי למצוא "עוגן" במציאות המשתנה.
המניע המרכזי ליצירה היה הצורך בעיבוד הכאב והטראומה – הן ברמה האישית כאם המגוננת על בנותיה והן ברמה הלאומית.
שירי האלבום משקפים מחקר פנימי של מקסימיליאן, העוסק בנושאים כגון התמודדות עם התפרצויות זעם, תחושת ריקנות והחיפוש אחר נקודות אור ושמחה המתקיימות לצד היגון.
מקסימיליאן ציינה כי האלבום כולו נכתב לאחר הטבח, כאשר השיר "מחכה לנס" היה הראשון שנכתב והחל את תהליך יציאתה מהקיפאון ומה"בור" הרגשי בו הייתה נתונה.
האלבום הוקלט במהלך השנתיים שחלפו מאז פרוץ המלחמה, תקופה שבה צמצמה מקסימיליאן את פעילותה המוזיקלית הפומבית לטובת עבודה פנימית באולפן.
תהליך ההקלטה התבצע באולפן הביתי של בן זוגה, גיא מנטש.
האלבום יצא לאור ב-17 בדצמבר 2025, כסימן לסיום פרק של שבר ותקווה לעידן חדש.
האלבום הופק מוזיקלית על ידי מנטש, כהמשך לשיתוף הפעולה היצירתי והזוגי ביניהם.
שותף מרכזי נוסף ביצירה הוא המוזיקאי עמרי בר, שסייע בתהליכי ההלחנה, העיבוד וההפקה של מרבית שירי האלבום.
מעבר לשיתופי הפעולה המקצועיים, האלבום כולל חיבורים אנושיים ונושאיים משמעותיים: האלבום מוקדש לזכרו של , שנרצח במסיבת הנובה.
שיר הסיום, "לא יודעים כלום", הולחן על בסיס מילים שכתבו הוריו.
השיר "מגיע לי טוב" נוצר בשיתוף עם "פורום מיכל סלה" בראשות לילי בן עמי.
מטרת השיר והקליפ המלווה אותו, בו משתתפות נשים ששרדו מערכות יחסים אלימות, הייתה לעורר מודעות לנושא האלימות נגד נשים.
הבמאית והצלמת דריה גלר הייתה אמונה על הפקת הקליפים לשירים "ריק בחלל", "לדבר" ו"מגיע לי טוב", וכן על צילומי האלבום.
שירי האלבום משלבים בין החוויה האישית של מקסימיליאן לבין המציאות הקולקטיבית הישראלית.
האלבום כולו מוקדש לזכרו של , שנרצח במסיבת הנובה.
ההפקה המוזיקלית, עליה אמון גיא מנטש מבוססת על ביטים אלקטרוניים עוצמתיים ("טראקים") המהווים ניגוד לליריקה ולשירה.
מקסימיליאן בחרה בסגנון שירה ישיר וחשוף, המתרחק מ"מניירות של זמרת" ומדגיש את הכנות הרגשית של הטקסטים.
מקסימיליאן העידה כי עברה תהליך של "סינון" שבו היא מוותרת על מורכבות סגנונית (כמו ג'אז או אוונגרד) לטובת תקשורת ישירה ומזוקקת עם המאזין.
לצד השירה בעברית, משולבים באלבום קטעים ברוסית.
שיר הנושא "ריק בחלל", משלב טראק אלקטרוני עם וידוי על התפרצויות זעם והחיפוש אחר ריפוי דרך הגוף.
השיר "לדבר" עוסק אף הוא בתהליכי החיפוש והתקשורת הרגשית בתקופה זו.
השיר "מגיע לי טוב" בנוי כדיאלוג בין קול פנימי מעצים לבין קולו של בן זוג פוגעני ומשמש ככלי להעלאת מודעות לאלימות במשפחה.
השיר "לא לפחד כלל" הוא שיר אופטימי ורגוע יותר משאר שירי האלבום, המשלב אלמנטים מיסטיים ורוחניים.
הרצועה "הנשיקה הראשונה" נכתבה בימי המלחמה הקשים ביותר ומבוססת על סיפור תמים שסיפרה בת של חברים על נשיקה, ונועד להזכיר ש"לרגע אחד העולם הוא מקום יפה לחיות בו".
השיר "יפה שלי" נכתב עבור הוריה של מקסימיליאן, המציינים כמעט 50 שנות נישואין, מתוך התפעלות מהתרגשותם המשותפת גם לאחר עשורים רבים ביחד.
השיר "מחכה לנס" מתאר את הציפייה לסיום המצוקה ואת תהליך היציאה של מקסימיליאן מהקיפאון היצירתי.
שיר הסיום של האלבום, "לא יודעים כלום", שהורכב ממילים שכתבו הוריו של אותם אספה וערכה מקסימיליאן.
השיר מתואר כרגע סיום "עוצמתי וחשוף" המביא לידי ביטוי את כאב האובדן בצל אירועי ה-7 באוקטובר.
לפני יציאתו המלאה של האלבום, שוחררו שני סינגלים מרכזיים שלו בווידאו קליפים בבימויה של דריה גלר.
"מגיע לי טוב" יצא ב-10 ביולי 2025 ו"ריק בחלל", שיר הנושא של האלבום, שיצא כסינגל ב-2 בנובמבר 2025. במועד השקת האלבום המלא, שוחרר הסינגל "לדבר", שלווה אף הוא בקליפ.
שירים בולטים נוספים מהאלבום שצוינו ככאלו שלוו בווידאו קליפים הם "מחכה לנס" ו"הנשיקה הראשונה".
עם יציאת האלבום, הכריזה מקסימיליאן על סדרת הופעות ברחבי הארץ לקידום הפרויקט.
בנוסף, לקחה מקסימיליאן חלק במופעים ופסטיבלים שונים בתקופה שקדמה ליציאת האלבום ולאחריה, ביניהם הופעה ב"פסטיבל צליל בזלת" בקצרין, ערב הופעות כפול עם שירי מימון ביבנה, ומופע צדקה עבור שיקומו של שורד השבי אלון אהל.
האלבום כולל 11 רצועות סך הכל, שאת כולן כתבה או הלחינה מקסימיליאן, לבדה או בשיתוף עם אחרים.
אורך האלבום הכולל הוא כ-39 דקות ו-39 שניות.
האלבום יצא לאור בחודש דצמבר 2025, בסמוך ליום הולדתה ה-38 של מקסימיליאן.
מבקרי המוזיקה תיארו את האלבום כיצירה חשופה ומגובשת.
המבקר דודי פטימר ("מעריב") הגדיר את האלבום כ"מפה של ריפוי פנימי" וכמסמך חברתי-תרבותי הנוגע ב"צל הקולקטיבי של האומה".
פטימר שיבח את השפה המוזיקלית הייחודית של מקסימיליאן, המשלבת מלודיות על-זמניות עם הפקה אלקטרונית עדכנית, וציין כי כל שיר באלבום הוא "מחקר עצמי ומפגש עם הרגש האנושי".
ביקורות על סינגלים מתוך האלבום שפורסמו לפני השקתו המלאה היו אף הן אוהדות.
השיר "מגיע לי טוב" זכה לציון של 4.5 כוכבים, תוך ציון העוצמה הדרמטית והמסר החיוני לנשים החיות במערכות יחסים רעילות.
כל הרצועות נכתבו והולחנו על ידי מארינה מקסימיליאן, אלא אם צוין אחרת.
כל הרצועות הופקו על ידי גיא מנטש
ריק גלסמן הוא קומיקאי ושחקן אמריקאי.
גלסמן גילם את הדמות אדם בורסקי בסיטקום של רשת NBC, וכן כתב, ביים וכיכב בסדרת הרשת The Sixth Lead, סדרת ספין־אוף שהופקה על ידי NBC.
בנוסף גילם את הקומיקאי והבמאי הארולד ראמיס בסרט הביוגרפי , וכיכב בסדרת הדרמה־קומית של פריים וידאו.
גלסמן נולד בעיר שייקר הייטס, פרוור של קליבלנד, וגדל בפרוור של אורנג'.
אביו, סטיב, היה מסעדן ובהמשך הפך לשותף בבעלות על חנות שטיחים ב בסוף שנות ה־90. אביו יהודי, ואמו ממוצא איטלקי.
גלסמן למד בתיכון אורנג', וסיים את לימודיו בשנת 2002. הוא שיחק בקבוצת הכדורסל של התיכון ושיחק בין היתר מול קבוצת התיכון שבה שיחק באותה תקופה לברון ג'יימס.
בשנת 2006 סיים לימודי תואר ראשון בשיווק ב, ובמהלך לימודיו למד גם קורסים בתיאטרון.
לאחר סיום לימודיו שקל ללמוד משפטים, אך בחר לפנות לקריירה בסטנד־אפ.
את הופעתו הראשונה ביצע בשנת 2007 במועדון Cleveland Improv.
בשנת 2008 עבר גלסמן ללוס אנג'לס, שם המשיך להופיע.
הקריירה שלו החלה לצבור תאוצה לאחר שהפך למופיע קבוע במועדון .
בשנת 2013 הוזמן להשתתף בפסטיבל הקומדיה Just for Laughs.
בהמשך הופיע בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה .
התסריטאי והמפיק הזמין את גלסמן ואת הקומיקאי לאודישנים לסיטקום שיצר, , לאחר שצפה בשניהם מופיעים במועדון Hollywood Improv.
גלסמן ומורין קיבלו תפקידים בסדרה, שבה כיכבו גם , ודייוויד פין.
גלסמן גילם את הדמות של אדם בורסקי, לקוח קבוע בבר שבבעלות הדמות שגילם מורין.
במהלך עבודתו על הסדרה, הציע גלסמן ללורנס רעיון לסדרת ספין־אוף שתתמקד בחוויותיו היום־יומיות בתור "השחקן השישי" בצוות השחקנים של Undateable.
הרעיון מומש והוביל להפקת הסדרה The Sixth Lead על ידי NBC.
גלסמן כתב וביים את הסדרה, והופיע בה בתפקיד הראשי.
הסדרה, הדומה בסגנונה לסדרה "תרגיע", מציגה מבט חצי־בדיוני ומאחורי הקלעים על הפקת הסיטקום, וכוללת הופעות אורח של לורנס ושל שחקנים נוספים מהסדרה, והופעה של זאק בראף בתפקיד עצמו.
גלסמן ערך את הסדרה לסרט קצר, אשר זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל IFS בשנת 2016, שנערך על ידי Independent Filmmakers Showcase בלוס אנג'לס.
גלסמן הופיע כשחקן אורח בסדרת הטלוויזיה משנת 2015, בתפקיד קליפורד, וגילם את הקומיקאי והבמאי הארולד ראמיס בסרט הביוגרפי משנת 2018.
בשנת 2019 החל ליצור את הפודקאסט Take Your Shoes Off.
הפודקאסט מתמקד בעיקר בראיונות עם קומיקאים ואנשי תעשיית הבידור, ולעיתים מכיל קטעי אנימציה דיגיטלית קצרים או סצנות דרמטיות מבוימות בינו לבין אורחיו.
בשנת 2022 כיכב גלסמן בסדרת הדרמה־קומית , המבוססת על הסדרה הישראלית "על הספקטרום".
הסדרה עוסקת בחייהם של שלושה שותפים לדירה הנמצאים על הרצף האוטיסטי, ודמויותיהם גולמו בידי שחקנים שאובחנו באוטיזם, בהם גלסמן עצמו, שאובחן בבגרותו.
בשנת 2023 גילם את אדוארד בסיטקום "עדיין לא מתה" של רשת ABC.
דמותו הייתה אוטיסטית ושימשה כשותף לדירה של הדמות הראשית, בגילומה של ג'ינה רודריגז.
הסדרה שודרה במשך שתי עונות ובוטלה בשנת 2024.
גלסמן אובחן בבגרותו עם תסמונת אספרגר.
בריאיון למגזין "פורבס" אמר כי מאז האבחון "אתגרים שונים שנראו בעבר כבלתי קשורים זה לזה החלו להתבהר כתבניות בעלות משמעות", וציין כי "זה משהו שהוא היה ועודנו גאה בה".
שנה סרט תפקיד הערות 2018 הארולד ראמיס הופץ על ידי נטפליקס 2023 "זמנכם עבר" האנטר לואיס הופץ על ידי נטפליקס
ריצ'רד מורגן פליר , הידוע בשם הבמה שלו ריק פלייר (Ric Flair), הוא מתאבק עבר מקצועי אמריקאי.
נחשב בעיני רבים למתאבק הגדול בכל הזמנים.
התפרסם בדמות "נער הטבע" אותה גילם.
דמות זו נקראה בהשראת המתאבק "נער הטבע" באדי רוג'רס, ופלייר אף אימץ את הגינונים ואת מהלך הסיום המפורסם שלו, הפיגר פור לג לוק.
פלייר זכה 16 פעמים באליפויות עולם.
3 מילדיו השתתפו גם הם בהיאבקות מקצועית.
בתו, שארלוט פלייר, הייתה 10 פעמים אלופת ה-WWE לנשים, נכון לאפריל 2020.
בין השנים 1972 ו-1975 פלייר התאבק בליגת ה-AWA של ורן גניה ואף אומן על ידו באופן אישי.
בסיום תקופה זו עזב לליגת ה-NWA משיקולים כספיים.
בשנת 1975 הוחתם פלייר בחברת ההיאבקות NWA.
כבר בתחילת הקריירה שלו נפצע קשה בגבו בהתרסקות מטוס ב-4 באוקטובר 1975 בצפון קרולינה.
פלייר פרש מהזירה למשך יותר משנה, וגם לאחר שחזר לזירה נאלץ לשנות את סגנון היאבקותו לאקרובטי פחות.
בעקבות השינוי נולדה הדמות "נער הטבע" ותרגיל ההכנעה המפורסם שלו.
ב-20 בספטמבר 1975, דמותו של פלייר זכתה בתואר המשמעותי הראשון, אליפות Mid-Atlantic במשקל כבד של NWA.
ב-1 בספטמבר 1977, פלייר זכה בתואר אלוף ארצות הברית במשקל כבד של ליגת ה-NWA.
ב-17 בספטמבר 1981, ניצח "נער הטבע" את "החלום האמריקאי" דאסטי רודס, וזכה באליפות העולם במשקל כבד של ה-NWA, התואר המשמעותי ביותר בעלילות שהוקרנו באותם ימים.
הוא החזיק בחגורה עד 1983, כשהפסיד אותה להארלי רייס.
בתקופתו ב-NWA נחשב פלייר למתאבק הדגל של הארגון מול מתאבק הדגל של ארגון ה-WWF, האלק הוגאן.
בשנת 1991 פלייר היה אלוף ה-NWA וגם אלוף ה-WCW של טר טרנר שעדיין הייתה שייכת ל-NWA.
באותה שנה ה-WCW החלה בתהליכי היפרדות מה-NWA ולהפוך לליגה עצמאית, מה שדרש ממנה גם לקבוע תואר עצמאי ואלוף משלה.
ב-WCW לא ראו בפלייר את האלוף העתידי שלהם, אלא בלקס לוגר.
פלייר קיבל הצעה לחוזה חדש תוך הרעת שכר ושינוי מאפייני דמותו.
הוא סירב להצעה וחתם בארגון המתחרה והגדול של אותם ימים, ה-WWF.
בשנת 1991 הופיע פלייר לראשונה ב-WWF.
שנה לאחר מכן, הוא זכה באליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF, כשגבר על 29 מתאבקים אחרים במסגרת קרב הרויאל ראמבל המסורתי של אירוע הרויאל ראמבל.
לאחר מספר חודשים הוא הפסיד את התואר לרנדי סאבאג'.
ב-1 בספטמבר, הוא הצליח להשיב לידיו את חגורת האליפות, כשניצח את סאבאג' המוזכר לעיל, אך הפסיד את התואר לברט הארט כחודש וחצי לאחר מכן.
בשנת 1993 חזר פלייר ל-WCW.
ב-1994 חתם האלק הוגאן ב-WCW ובכך התגשם חלומם של מרבית אוהדי ההיאבקות של שנות השמונים להתמודדות בין שני המתאבקים הנערצים.
לאחר מכן, פלייר המשיך לקרבות הענק עם רנדי סאבאג', וויידר על התואר העולמי.
בשנת 1994 הוא ניצח בSuperBrawl IV ובסלאמבורי.
בשנת 1996 ה-nWo "פלשו" ל-WCW, כך שארבעת הפרשים בהנהגתו של פלייר התמודדו נגד ה-nWo, כשקורט הניג (מר פרפקט) הצטרף לפרשים, אך זה היה לזמן קצר, כשהוא בגד בפלייר ובפרשים והצטרף לקבוצת ה-nWo.
פלייר התמודד נגד הניג על תואר אליפות ארצות הברית והפסיד; לאחר מכן, ארבעת הפרשים התפרקו שוב.
פלייר חזר באמצע שנת 1998 ל-WCW, כשהתחיל האיחוד מחדש של קבוצת ארבעת הפרשים בפרק מיוחד.
אריק בישוף, שלא ראה זאת בעין יפה ניסה לעשות הכל כדי שפלייר לא יופיע ב-WCW ופלייר נשבע לנצח אותו ולנהל את הארגון.
באירוע סטארקייד פלייר הפסיד לאחר התערבות של אותו הניג, אבל אז פלייר איתגר את בישוף לקרב "הכל או כלום" בתוכנית השבועית האחרונה של Nitro לשנת 1998 וניצח לאחר עזרה מרנדי סאבאג'.
פלייר הפך ל"נשיא" WCW והשלים את הפיוד עם הניג, כשניצח אותו בקרב צמדים באירוע Souled Out.
פלייר התחיל בפיוד מחודש עם הוגאן, שזכה בתואר העולמי שוב ואיחד את ה-nWo מחדש.
פלייר והוגאן התמודדו באירוע SuperBrawl IX על התואר והוגאן ניצח בעזרת בנו של ריק, דייוויד פלייר.
באירוע Uncensored 1999 פלייר והוגאן התמודדו שוב על התואר ופלייר ניצח וזכה בתואר העולמי מספר 13 שלו.
פלייר התמודד באירוע Spring Stampede נגד הוגאן, DDP וסטינג על התואר והפסיד את התואר ל-DDP לאחר התערבות של השופט המיוחד, רנדי סאבאג', שעזר לו לפני כן להיות נשיא ה-WCW.
פלייר החל בפיוד נגד סאבאג', שרצה לחזור להתאבק ופלייר ניסה לסכל זאת.
סאבאג' קבע שחברה שלו, ג'ורג'ס ג'ורג', תתמודד נגד החבר של ריק פלייר, השופט צ'ארלס רובינסון, על העתיד של רנדי סאבאג', כשההתניה היא שאם צ'ארלס רובינסון ינצח - סאבאג' יפוטר.
לעומת זאת, אם ג'ורג'ס ג'ורג' תנצח, סאבאג' יחזור.
באירוע סלאמבורי, ג'ורג'ס ג'ורג' ניצחה וכתוצאה מכך סאבאג' חזר להתאבק.
באותו הזמן פלייר היה גם מעורב בפיוד נגד רודי פייפר על השליטה ב-WCW, כשפלייר יצא עם ידו על העליונה במקרה זה; מנגד, ההחלטה שונתה לאחר שבישוף חזר וקבע שרודי פייפר ניצח בפסילה, כי פלייר ניצח באופן לא חוקי.
פלייר המשיך את הפיוד נגד פייפר לקרב מכריע על השליטה ב-WCW, כשהשניים התאבקו באירוע גרייט אמריקן באש ובו פלייר ניצח לאחר טעות של באף באגוול, שתקף את פייפר, האחרון לא ראה זאת בעין יפה, תקף את באגוול והצטרף לריק פלייר כסגן נשיא.
ריק פלייר שלט ב-WCW עד חודש יוני, שם סטינג איתגר אותו לקרב על השליטה ב-WCW וסטינג ניצח.
לאחר מכן, פלייר התחיל בפיוד נגד סטינג, כשהפעם האחרון גילם את הדמות הרעה ביחד עם לקס לוגר, כשהשניים תקפו את פלייר בעוצמה.
בתגובה, פלייר שיתף פעולה עם הוגאן כדי להתמודד נגד השניים, בקרב שבו פלייר והוגאן ניצחו.
פלייר היה מעורב גם בפיוד נגד DDP, שהעליב את פלייר, כשבאירוע Halloween Havoc, DDP ניצח והשפיל את פלייר, שלקח חופשה עקב כך מ-WCW.
פלייר שב לארגון בשנת 2000 והתחיל בפיודים קצרים נגד הוגאן, סטינג וטרי פאנק.
לעומת זאת, בחודש אפריל וינס רוסו ואריק בישוף חזרו ושלטו ב-WCW, כשהם הקימו את קבוצת הדם החדש, קבוצה של צעירים שרצו להתקדם והרגישו שהכוכבים לקחו להם את אור הזרקורים.
וינס רוסו ניסה להשפיל את ריק פלייר ולרדת לחייו, מה שהפך את חייו של פלייר לגיהנום.
מה שהגדיש את הסאה הייתה הצלחתו של וינס רוסו לגרום לבנו של ריק, דייוויד, לפנות נגדו ולהפוך את וינס רוסו לאביו.
ריק פלייר החליט להתמודד נגד בנו, דייוויד, כדי להגיע לרוסו וריק עשה זאת על ידי ניצחון באירוע גרייט אמריקן באש 2000, אבל אז פלייר התמודד נגד וינס רוסו ודייוויד פלייר על הקריירה שלו, בקרב זה וינס רוסו ודייוויד פלייר ניצחו והשפילו אותו וכתוצאה מכך גרמו לפלייר לפרוש.
פלייר חזר שוב באותה השנה אחרי שוינס רוסו ירד מהפרק.
לאור זאת, פלייר ניהל את הארגון פעם נוספת, בהתחלה בתור הדמות הטובה, כשניסה לקחת את התואר העולמי מסקוט סטיינר ואז כדמות הרעה, כשעזר לסקוט סטיינר להגן על התואר מסיד וישס והקים איתו את קבוצת שבעת המופלאים ביחד עם ג'ף ג'ארט, לקס לוגר, באף באגוול ורוד ווריור אנימל.
בשנת 2001, ה-WCW נרכשו על ידי ה-WWE וסטינג איתגר את פלייר לקרב אחרון ביניהם לזכר הימים הטובים, כשפלייר נענה לאתגר בחיוב.
בקרב ביניהם סטינג ניצח ולאחר מכן השניים התחבקו לתשואות הקהל.
ב-2001 סיים את תפקידו כמנהל ה-WCW ועבר ל-WWE.
שנה לאחר מכן דמותו של פלייר צוותה לקבוצת מתאבקים צעירים ופופולרים שהיוו את ציר העלילה המרכזי בתסריט.
הקבוצה, שנקראה "אבולוציה", כללה את טריפל H, דייב בטיסטה ורנדי אורטון.
אחר כך אבולוציה התפרקה וריק פלייר התמודד נגד טריפל H בקרב הראשון באירוע סייבר סאנדיי.
באירוע זה ריק פלייר ניצח בקרב כלוב ובקרב השני באירוע סדרת ההישרדות 2005, הפסיד בקרב מי שעומד אחרון.
דמותו של פלייר הפכה עם קבוצתו החדשה למוקד העלילות השונות.
בשנת 2007 פלייר ספג פציעה קשה מהמתאבק קאלי הגדול.
פלייר חזר להתאבק שנה לאחר מכן, אבל אז הוצב לו אתגר על ידי יושב הראש של ה-WWE, וינס מקמהן, שבפעם הבאה שיפסיד בקרב הוא יצטרך לפרוש מהיאבקות.
כמה וכמה ניסו לגרום לפרישתו של "נער הטבע", אבל אף אחד מהם לא הצליח.
לקראת רסלמניה 24 פלייר התעקש על קרב נגד "שובר הלבבות" שון מייקלס.
עברו כמה שבועות עד שהקרב ביניהם הפך באופן רשמי לאירוע רסלמניה 24. לילה לפני האירוע, פלייר נכנס להיכל התהילה של ה-WWE.
ברסלמניה 24, התאבק פלייר נגד מייקלס, כשהוא הפסיד בקרב ולמעשה סיים את הקריירה שלו.
הרגע הזכור במיוחד מהקרב היה הרגע שבו אמר מייקלס לפלייר את המילים "I'm Sorry" לפני שביצע עליו את מהלך הסיום שלו.
לאחר פרישתו, הוא שוחרר מהחוזה שלו ב-WWE ומשם עבר ל-TNA.
פלייר הצטרף במפתיע ל-TNA בשנת 2010, כשהתחילו את עידן האלק הוגאן בארגון, פלייר מונה למנג'ר של AJ סטיילס כדי לקדם אותו והם היו בפיוד נגד הוגאן והחניך שלו, אביס.
השניים התמודדו במספר קרבות ביניהם בהתערבויות של סטינג וג'ף הארדי.
אחר כך ריק פלייר והוגאן התחילו לשתף פעולה עם אריק בישוף, כשהקימו את קבוצת "אימורטל" וקידמו את ג'ף הארדי בתור הדמות הרעה.
בנוסף לכך, פלייר הקים קבוצה משלו בשם Fortune ביחד עם AJ סטיילס, בובי רוד, ג'יימס סטורם ודזמונד וולף.
קבוצה זו יותר מאוחר בגדה בפלייר ובקבוצת אימורטל.
לאחר זמן מה, פלייר שוחרר מ-TNA.
ב-17 בדצמבר 2012 במסגרת טקס הסלאמי, פלייר חזר ל-WWE לראשונה מאז פרישתו.
ב-31 ביולי 2022 בגיל 73, כשהוא עם קוצב לב, נכנס פלייר לזירה בקרב זוגות באירוע שנקרא "הקרב האחרון של ריק פלייר".
השותף של ריק פלייר בקרב היה אנדראדה אל אידולו מול ג'ף ג'ארט וג'יי ליטל.
בקרב ניצח ריק פלייר ואנדראדה.
לאחר הקרב ריק פלייר הודה לקהל שהגיע.
היכל התהילה של ה-WWE לשנת 2008
היכל התהילה של ה-WWE לשנת 2012
אליפות הזוגות (עם רנדי אורטון, בטיסטה ורודי פייפר)
פרדריק ג'יי "ריק" רובין הוא מפיק מוזיקלי יהודי-אמריקאי, שחתום על הפקת אלבומים רבים וחשובים.
רבים מהאלבומים שהפיק רובין, בין השאר עבור טום פטי, ג'וני קאש, רד הוט צ'ילי פפרז, לינקין פארק, סיסטם אוף אה דאון, בלאק סבאת', AC/DC, שריל קרואו, אודיוסלייב, שאקירה, אדל ומיק ג'אגר, דה מארס ולטה - זכו להצלחה מסחרית כמו גם לאהדת מבקרי המוזיקה.
רובין מתייחד כמפיק בזכות מגוון הסגנונות המוזיקליים השונים שבהם הוא עוסק, מת'ראש מטאל כמו מטאליקה וסלייר, עד הפופ של ג'סטין טימברלייק.
רובין ייסד את חברת התקליטים דאף ג'אם, ולאחר מכן ביחד עם שותפו החדש ראסל סימונס, שיחק תפקיד חשוב בפריצת הראפ וההיפ הופ לזרם המרכזי, בדמותם של אמנים כ-RUN-D.M.C, אל אל קול ג'יי, הביסטי בויז ופאבליק אנמי.
במספר הזדמנויות הוא יזם בעצמו פרויקטים, כמו ה"הקלטות האמריקאיות" של קאש והאלבום האחרון של ניל דאימונד.
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהסימוכין2024פרס גראמיהקלטת ספר האודיו, הקריינות וסיפור הסיפורים הטובים ביותרThe Creative Act: A Way of Being
ריקארדו בופיל לוי (בקטלאנית: Ricard Bofill Leví; 5 בדצמבר 1939 – 14 בינואר 2022) היה אדריכל יהודי, יליד קטלוניה שבספרד.
היה ידוע בעיקר בסגנונו הפוסט-מודרני ששאב השפעה צורנית רבה מאדריכלות הרנסאנס, הבארוק והנאו-קלאסיקה.
בופיל נולד בברצלונה, בירת קטלוניה, לאב אדריכל מקומי ולאם יהודייה ממוצא איטלקי.
את לימודי האדריכלות עשה בבית-הספר הטכני לאדריכלות בברצלונה בין השנים 1955–1956, ולאחר מכן השלים את לימודיו בז'נבה, שווייץ עד 1960. חזר לברצלונה ופתח בה משרד עצמאי בשם "Taller de Arquitectura".
למילה "Teller" משמעות בין-תחומית שאינה קשורה רק לאדריכלות, אלא גם למקצועות האומנות, למתמטיקה, למוזיקה, לשירה ולפילוסופיה - שם המייצג את גישתו ההוליסטית והרב-תחומית של המשרד.
בעוד שעבודותיו הראשונות, כדוגמת בניין Walden 7, נתנו פרשנות מקומית ומקורית לסגנון האדריכלות המודרני, עד מהרה החל בופיל מייצר עבודות בסגנון פוסט-מודרני מובהק, שהוא היה מבין הראשונים לבשר על בואו.
סגנון זה הפך עם השנים ל"טביעת אצבעו" של האדריכל כאשר הוא שואב השראה והשפעה צורנית רבה מתוך חיבור אדריכלות הרנסאנס והבארוק, תוך כדי שינוי המשמעויות המוכרות שלהם והוצאתם מהקונטקסט המקורי.
בין תחומי המשרד נכלל גם פרסום כתב עת בשם "L'architecture d'un homme", אשר שם לפניו כמטרה, לחדש את הקשר מימי הרנסאנס, בין האדריכלות לאדם.
זאת, כתגובת נגד לקשר המודרני, בין האדריכלות למכונה.
בופיל אף הכריז על יצירתו כ"מחאה ברוטלית" נגד האדריכלות המודרנית הפונקציונליסטית.
בין בנייניו הבולטים נמנים התיאטרון הלאומי של קטלוניה, המייצר הקשר מודרני לצללית המקדש היווני, מגדל המשרדים 77 West Wacker Drive בשיקגו, אשר מייצר פרשנות מקורית לאדריכלות הרנסאנס, וכן שכונות שלמות במונפלייה וסטוקהולם, היוצרות פרשנות מודרנית לתכנון עירוני בארוקי.
ריקארדו זנלה (איטלקית Riccardo Zanella; 1875 - 30 במרץ 1959) היה נשיא מדינת פיומה החופשית שהתקיימה בעיר רייקה, כיום בקרואטיה, מ-1920 ועד שאיטליה השתלטה עליה ב-3 במרץ 1922.
הוא נבחר לפרלמנט ההונגרי ב-1905 והחל לקדם את רעיון עצמאותה של העיר.
ב-12 בנובמבר 1920, נחתם הסכם רפאלו (1920) שייעד את רייקה להיות מדינה חופשית כפי שהציע נשיא ארצות הברית וודרו וילסון.
בבחירות שנערכו ב-1921 נבחר זנלה לנשיא המדינה והחל לכהן בתפקידו ב-5 באוקטובר 1921. הוא נשא בתפקיד משך חמישה חודשים בלבד, ולאחר שהודח יצא לגלות.
שנתיים לאחר מכן סופחה העיר לאיטליה באופן רשמי.
לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה דרש זנלה להקים את מדינת פיומה החופשית שוב אך הוא לא זכה לתמיכה, ולאחר שהעיר שוחררה על ידי הצבא היוגוסלבי ב-3 במאי 1945 היא סופחה ליוגוסלביה.
ריק סטיין (Christopher Richard (Rick) Stein) (נולד ב-4 בינואר 1947) OBE הוא שף אנגלי, מחבר ספרי בישול, בעל מסעדות ומגיש תוכניות טלוויזיה.
הוא בוגר ניו קולג' באוקספורד.
לאחר לימודיו הוא התיישב בעיירת החוף פדסטאו שבמחוז קורנוול, בה כ-3,000 תושבים בלבד, שם בילה חופשותיו כילד.
בשנת 1974 סטיין החל בעסקי המזון.
הוא מתמחה בעיקר במאכלי דגים והיום הוא מפעיל במקום שלוש מסעדות, ביסטרו, בית קפה, חנות מעדני דגים, חנות לדברי מאפה ובית ספר לבישול.
השפעתו על כלכלתה של פדסטאו כה גדולה, עד שלעיתים הוא מכונה בשם "פדסטיין".
לצד עסקיו סטיין הפך למגיש טלוויזיה פופולרי של תוכניות מזון, ודמותו נראית לרוב לצד כלבו מסוג ג'ק ראסל טרייר.
סטיין כתב והגיש מספר סדרות בישול ברשת הטלוויזיה BBC, ביניהן: "טעם הים של ריק סטיין", "פירות הים", "מסע פירות ים", "מזון טרי", "מדריך לאוהבים על פירות ים", "גיבורי אוכל" ובשנת 2005, "מסע צרפתי" שבו יצא למסע גסטרונומי החוצה את צרפת על גבי דוברה מבורדו למרסיי.
תוכניתו האחרונה היא סיור גסטרונומי באגן הים התיכון.
כל אחת מן הסדרות לוותה בספר בישול.
ספרו של סטיין "בישול פירות ים אנגלי" זכה בשנת 1989 בפרס ספר הבישול הטוב של השנה.
ריצ'רד ג'ון "ריק" קארי הוא שחיין אמריקאי בעבר.
אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם בסגנון הגב.
קארי נולד במאונט קיסקו, ניו יורק.
הוא החל להתאמן בגיל 12 במועדון השחייה באדג'ר, לרצ'מונט ניו יורק, תחת הדרכתו של המאמן ג'ון קולינס.
תוך שנתיים בשנת 1977 הוא קבע שיא לאומי חדש, הראשון שלו.
קארי נבחר לייצג את נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980) אך בגלל החרם האמריקאי עקב הפלישה הסובייטית לאפגניסטן נמנע ממנו להשתתף במשחקים.
שנה מאוחר יותר, ב-1981, זכה קארי להיות אלוף ארצות הברית בשני משחי הגב ל-100 מטר ול-200 מטר כשקבע שיאים לאומיים חדשים תחת הדרכתו של המאמן אדי ריס מאוניברסיטת טקסס באוסטין בה למד.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכה קארי בשתי מדליות זהב.
במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:00.82 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב כששחה את סגנון הגב.
הרביעייה האמריקאית קבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 3:40.84 דקות.
ב-100 מטר גב הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 56.04 אחרי המזרח גרמני דירק ריכטר ששחה זמן של 55.95 שניות.
באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה בקלוביס, קליפורניה בתחילת אוגוסט 1983 קבע קארי לראשונה שלושה שיאי עולם חדשים במשחים ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.38 שניות ול-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.93 דקות.
הוא שיפר את שיאיו של ג'ון נייבר מאולימפיאדת מונטריאול (1976).
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.44 שניות.
במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו בקראקס ונצואלה בסוף אוגוסט אותה שנה הוא שיפר שוב את השיא העולמי ב-100 מטר גב בתוצאה של 55.19 שניות.
הוא ניצח במשחה ל-200 מטר גב ושבר את השיא העולמי במשחה ל-4x100 מטר מעורב יחד עם סטיב לנדקוויסט, מאט גריבל וראודי גיינס כל אחד מהם היה שיאן עולם בעצמו במשחה אישי.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה קארי בשלוש מדליות זהב במשחי הגב ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
ב-100 מטר גב הוא קבע זמן של 55.79 שניות לפני בן ארצו דייב וילסון והקנדי מייק ווסט.
ב-200 מטר גב הוא קבע זמן של 2:00.23 דקות לפני הצרפתי פרדריק דלקורט והקנדי קמרון הנינג.
ב-4x100 מטר מעורב יחד עם סטיב לנדקוויסט, פאבלו מוראלס וראודי גיינס הם קבעו שיא עולם חדש בתוצאה של 3:39.30 דקות, לפני קנדה (3:43.23 דקות) ואוסטרליה (3:43.25 דקות).
הוא עורר כעס מסוים בגלל שנראה לא מאושר למרות ניצחונו ב-200 מטר גב כשלא הצליח לשפר את שיאו העולמי.
הוא התנצל בפומבי על התנהגותו הלא ספורטיבית.
הוא המשיך לזכות בתוארי המדינה במשחי הגב עד לפרישתו בשנת 1986.
קארי עובד בלונדון עבור בנק ברקליס.
קארי שיפר את השיא העולמי 9 פעמים מתוכם 5 פעמים במשחים אישיים.
קארי זכה בתואר שחיין השנה בעולם בשנת 1983.
בשנת 1993 זכה קארי להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ריקאגומבדה (Ricagumbeda) הייתה אלה על פי המיתולוגיה הקלטית שפולחנה היה נפוץ בבריטניה בתקופה הרומית.
מזבח המוקדש לאלה התגלה בביירנס שבסקוטלנד.
משמעות שמה של האלה הוא "מלכת עמק הקרב" או "מלכת ארץ המתים", ומפירוש זה משערים כי תפקידה של האלה הייתה להוביל את רוחות המתים משדה הקרב אל העולם הבא.
החוקרים חלוקים בשאלה האם מדובר באלה קלטית במקורה או אלה שמקורה במסורות הגרמניות (בדומה לוולקיריות), והובאה לבריטניה על ידי שכירי חרב גרמניים ששירתו בגייסות הרומיים.
ריירדן נולד בסן אנטוניו שבטקסס, ארצות הברית.
סיים את בית הספר התיכון "אלאמו הייטס" בשנת 1982, וסיים את לימודיו באוניברסיטת טקסס באוסטין בשנת 1986, שם למד אנגלית והיסטוריה.
במשך 15 שנה לימד בבתי ספר פרטיים וציבוריים בעיר הולדתו ובקליפורניה.
זכה בפרס "מאסטר מורה" הראשון שלו בבית הספר הפרטי "St.
ריירדן כתב מספר סדרות ספרים מצליחות.
ביניהן חיבר את "Tres Navarre" - סדרת מסתורין למבוגרים.
ריירדן התפרסם במיוחד בשל ספרי הנוער שלו, המבוססים על מיתולוגיות קדומות.
ברוב הספרים הגיבורים בעלי "כוחות" יוצאים למשימה חשובה כגון "הצלת העולם" מידי אנטגוניסט מסוים, ולעיתים כל הסדרה מתרכזת סביב אנטגוניסט אחד עיקרי.
הסדרה הראשונה היא "פרסי ג'קסון והאולימפיים" המגוללת את סיפורו של פרסי ג'קסון, נער בן 12 שמגלה שהוא הבן המודרני של אל יווני עתיק.
זכויות ההסרטה על הסדרה נמכרו לפוקס המאה ה-20, וסרט ראשון בסדרה הופץ ב-12 בפברואר 2010.
ריירדן כתב גם את סדרת ההמשך "גיבורי האולימפוס", כאשר הספר הראשון בסדרה יצא לאור ב-12 באוקטובר 2010. סדרה נוספת שכתב היא "משפחת קיין והאלים המצריים".
בין הסדרות פרסי ג'קסון והאולימפיים (וסדרת ההמשך גיבורי האולימפוס) לבין משפחת קיין והאלים המצריים מתקיימת הקבלה, שאפשר לכנותה יקום פרטי לספריו של ריק ריירדן.
למשל, בספר השני ב"משפחת קיין", קרטר חושב שהוא ראה פגסוס שחור מחלונו (בדומה לבלאקג'ק, הפגסוס של פרסי מ"פרסי ג'קסון").
ובספר השלישי ב"משפחת קיין" מופיעות שתי חניכות במחנה החצויים ויש גם אזכור לא מפורש של מחנה החצויים.
ובסדרת מגנס צ'ייס והאלים של אוסגרד מופיעות דמויות ראשיות מפרסי ג'קסון התייחסויות אלו ואחרות שזורות מספר פעמים בסדרות הספרים.
ריירדן לקח חלק גם בכתיבת הסדרה 39 רמזים, שנכתבה בשיתוף פעולה עם מספר סופרים נוספים.
מבין ספרי הסדרה כתב את מבוך העצמות (שהגיע למקום הראשון ב"רשימת הספרים הנמכרים" של הניו יורק טיימס), הווספרים באים והספר השחור של הסודות הקבורים (האחרון לא תורגם לעברית).
סדרה נוספת שנכתבת על ידי ריירדן היא "מגנס צ'ייס והאלים של אוסגרד".
ספרה הראשון, "להב הקיץ" פורסם באוקטובר 2015, ומגוללת את סיפורו של מגנס צ'ייס, נער שמגלה שהוא בנו של אל נורדי.
סדרה זו מתקשרת גם היא ליקומו הפרטי שריירדן יצר בסדרות הספרים הקודמות, שכן דמויות המופיעות בסדרת הספרים "פרסי ג'קסון והאולימפיים" מופיעות גם כן ב"להב הקיץ".
הספר השני בסדרה, "פטיש הרעם" יצא לאור באנגלית ב-4 באוקטובר 2016 ובעברית בהמשך אותה שנה.
לאחר אירועי "דם האולימפוס" בהם אפולו כמעט הוביל בטעות להשמדת האולימפיים, זאוס כועס על בנו, אפולו, ומחליט להעניש אותו.
אפולו מנושל מהאלמותיות שלו, הופך לבן תמותה ומגיע למחנה החצויים.
גם בספר זה ישנו אזכור לספר אחר שלו - אפולו מזכיר שפגש "אל חתיך" (פריי) בפונדק בסטוקהולם שאלמלא החזיק להב מדבר (סומרברנדר, הידוע כ"ג'ק"), היה יכול להיות ביניהם משהו.
ברוב ספרי המיתולוגיה הכרונולוגיים שלו (11 מתוך 17 שיצאו עד כה) ישנו תאריך יעד קסום לסיום ההרפתקה.
כמעט בכל הספרים הגיבורים פוגשים לפחות אל אחד שעוזר להם (גם אם מעמיד פנים שאינו יכול).
ב-1985 התחתן עם בקי ביום הולדתם המשותף.
ב-2013 המשפחה עברה מסן אנטוניו לבוסטון.
בעיר מגוריו החדשה הוא מיקם חלק מרכזי בעלילת ספרו: "מגנס צ'ייס והאלים של אוסגרד".
כך נקראות באנגלית הסדרות המשלבות בהן את המיתולוגיה היוונית והרומית.
פרסי ג'קסון וגנב הברק - שנת יציאה לאור באנגלית: 2005, שנת יציאה לאור בעברית: 2008.
פרסי ג'קסון וים המפלצות - שנת יציאה לאור באנגלית: 2006, שנת יציאה לאור בעברית: 2008.
פרסי ג'קסון וקללת הטיטאן - שנת יציאה לאור באנגלית: 2007, שנת יציאה לאור בעברית: 2009.
פרסי ג'קסון והקרב על המבוך - שנת יציאה לאור באנגלית: 2008, שנת יציאה לאור בעברית: 2009.
פרסי ג'קסון ותקוות האולימפוס - שנת יציאה לאור באנגלית: 2009, שנת יציאה לאור בעברית: 2009.
פרסי ג'קסון וגביע האלים - שנת יציאה לאור בעברית: 2023.
פרסי ג'קסון וזעם האלה המשולשת - שנת יציאה לאור באנגלית: 2024, שנת יציאה לאור בעברית: 2024.
זוהי סדרת ההמשך ל"פרסי ג'קסון והאולימפיים" אשר מתחילה שמונה חודשים אחרי סיום עלילותיה של הסדרה.
הגיבור האבוד - שנת יציאה לאור באנגלית: 2010, שנת יציאה לאור בעברית: 2010.
בן נפטון - שנת יציאה לאור באנגלית: 2011, שנת יציאה לאור בעברית: 2011.
אות אתנה - שנת יציאה לאור באנגלית: 2012, שנת יציאה לאור בעברית: 2012.
בית האדס - שנת יציאה לאור באנגלית: 2013, שנת יציאה לאור בעברית: 2013.
דם האולימפוס- שנת יציאה לאור באנגלית: 2014, שנת יציאה לאור בעברית: 2015.
סדרה זאת היא סדרת המשך לסדרות: "פרסי ג'קסון והאולימפיים", ולסדרת "גיבורי האולימפוס".
The Demigod Files (בתרגום חופשי: "מסמכי החצויים") - שנת יציאה לאור באנגלית: 2009. ספר זה לא תורגם לעברית.
Percy Jackson and the Olympians: The Ultimate Guide (בתרגום חופשי: "פרסי ג'קסון והאולימפיים: המדריך האולטימטיבי") - שנת יציאה לאור באנגלית: 2009. ספר זה לא תורגם לעברית.
The Demigod Diaries (בתרגום חופשי: "יומני החצויים") - שנת יציאה לאור באנגלית: 2012. ספר זה לא תורגם לעברית.