tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד שנת 2021 היה גם הממונה על הפיקוח המשפטי על המועצה הלאומית לביקורת רגולציה (Nationaler Normenkontrollrat).
במסגרת סמכויותיו, נתונות לו גם היחידות הממשלתיות האחראיות לתרבות ולתקשורת, וכן למעמד של מהגרים ופליטים.
הקנונז היא להקת אינדי פופ אמריקאית שהוקמה בשנת 2013 בלוס אנג'לס.
הלהקה מורכבת מהסולנית הראשית מישל ג'וי, הגיטריסט ריאן קלפאם, והקלידן והבסיסט פול דייוויס.
ריאן קלפהאם ופול דייוויס, שהיו חברים מילדותם, החלו להלחין יחד מוזיקה בשנות העשרה שלהם.
בשנת 2013, ג'וי פרסמה פרסומת באתר Craigslist שהיא מחפשת להקה שמחפשת זמרת.
קלפהאם ודייוויס התחברו לג'וי, כך היא גויסה כסולנית הראשית של הלהקה.
הקנונז הוציאו את ה-EP הראשון שלהם Up All Night ב-2014. לאחר מכן הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה Night Drive בשנת 2017, כמו גם EP שני, In a Heartbeat, בשנה שלאחר מכן.
Shadows, האלבום השני של Cannons, יצא ב-2019. "Fire for You", הסינגל הראשון מ- Shadows, זכה הצלחה מסחרית משמעותית לאחר שהופיע בפרק משנת 2020 של סדרת הטלוויזיה הקומית-דרמה Never Have I Ever.
הלהקה חתמה לאחר מכן בקולומביה רקורדס.
בתחילת 2021, "Fire for You" הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד.
Fever Dream, אלבומה השלישי של הלהקה, יצא במרץ 2022.
+רשימת אלבומי אולפן כותרת פרטים נסיעה לילית (Night Drive) יצא: 12 במאי 2017
פורמטים: הורדה דיגיטלית צללים (Shadows) יצא: 12 ביולי 2019
פורמטים: הורדה דיגיטלית חלום חום (Fever Dream) יצא: 25 במרץ 2022
+רשימת ההצגות המורחבות כותרת פרטים ער כל הלילה (Up All Night) יצא: 1 בספטמבר 2014
פורמטים: הורדה דיגיטלית בקצב לב (In A HeartBeat) יצא: 13 ביולי 2018
פורמטים: הורדה דיגיטלית קברים יצא: 30 באפריל 2021
הקניון הוא קומפלקס הכולל מרכז קניות ומשרדים הממוקם בעיר סופיה שבבולגריה.
המרכז נפתח באפריל 2010, ממוקם בסמוך למרכז העסקים והמטה הראשי של חברת Vivacom.
חנויות הקניון מופעלות על ידי מותגים הגדולים בעולם וביניהן ניתן למצוא: רשתות אופנה מקומיות ובינלאומיות, מסעדות ובתי קפה, אולם קולנוע ומרכז בידור משפחתי.
עד שנת 2013, היה הקניון לגדול ביותר באזור חבל הבלקן.
מגדל הקניון בן שש קומות והוא משתרע על שטח של 667,000 מ"ר, מתוכם כ-62,000 מ"ר שייכים למרכז הקניות והבידור:
מרכול של חברה הקמעונאית הצרפתית, קרפור - 9,000 מ"ר
הקנטה מתאפיינת במגוון רחב של משמעויות והקשרים, המתבטאים בעיקר בתוך שלושה תחומים מרכזיים בינאישיים: שובבות, פגיעה וחינוך.
הקנטה יכולה לגרום להשלכות שונות, תלוי בצורת השימוש ובמטרה המבוקשת מאחוריה.
במקרים בהם ההקנטה אינה מתקבלת בהבנה ובסבלנות, היא עלולה להיתפס כהתעמרות או הטרדה, במיוחד בסביבות כמו מקומות עבודה ובתי ספר, ולעיתים אף כבריונות או התעללות רגשית.
כאשר הפעולה מתבצעת בצורה פומבית, ייתכן שתתפרש כפעולה של השפלה.
מצד אחר, ההקנטה יכולה לשמש ככלי חינוכי, כאשר היא מנוצלת כאמצעי ללמידה בלתי פורמלית.
בחלק מהקהילות הילידיות באמריקה, מבוגרים מקנטים את הילדים באופן שובב כדי להדגים וללמד אותם על השפעת התנהגותם השלילית על הקהילה.
הילדים בקהילות אילו לומדים גם על ידי התבוננות ושיתוף פעולה עם הסביבה החברתית שלהם, שיטה זו של למידה בלתי פורמלית נבדלת מהשיטות בהן ילדים מהמערב האמריקאי רגילים ללמוד.
שיטות אלו כוללות חלוקת אחריות ושיתוף פעולה אקטיבי עם מבוגרים ועמיתים, מה שמבדיל אותן מהלמידה הרשמית שמתמקדת יותר בהוראה מכוונת מצד המבוגרים.
לא ניתן להתעלם מהעובדה שאנשים יכולים להקניט אחד את השני בנושאים כמו המראה החיצוני, משקל, התנהגות, מצב משפחתי, מגדר, אמונות, בריאות או יכולות רפואיות, לבוש, ורמת האינטליגנציה.
מבחינת הקורבן, סוג זה של הקנטה עלול להיות פוגע, ללא קשר לכוונה המקורית של המקניט.
כמו כן, ישנה האפשרות להקניט בעלי חיים.
מסוימים מהם, כמו כלבים וחתולים, שעלולים לפרש את ההתנהגות הזו כמשחק או כהטרדה, בהתאם לסיטואציה.
הקנטה יכולה להתבטא גם דרך בריונות מילולית או התגרות.
התנהגות זו נועדה להסיח את דעתו, להפריע, להעליב, לעצבן, לכעוס, להטריד, להרגיז או לעצבן את הנמען.
בגלל שזה פוגע, זה שונה מבדיחות ובדרך כלל מלווה במידה מסוימת של דחייה חברתית .
זה נעשה בדרך כלל על ידי מעורר סקרנות או תשוקה, וייתכן שלא כרוך למעשה בכוונה לספק או לחשוף.
ניתן לכנות צורה זו של הקנטה "מגרה", על שם סיפורו של טנטלוס.
גירוי הוא בדרך כלל שובב בקרב מבוגרים, אם כי בקרב ילדים זה יכול להזיק, למשל כאשר ילד אחד לוקח רכוש של ילד אחר ולא מחזיר לו.
זה נפוץ גם בפלירטוטים והיכרויות.
לדוגמה, אדם שמתעניין במישהו אחר מבחינה רומנטית עלול לדחות מקדמה בפעם הראשונה כדי לעורר עניין וסקרנות, ולתת בפעם השנייה או השלישית.
האם הקנטה היא שובבה או פוגעת או מחנכת נתונה במידה רבה לפרשנות של האדם שמתגרה בו.
אם האדם שמתגרה בו מרגיש פגוע, אז ההקנטה פוגעת.
הבדל בכוח בין אנשים עלול גם להפוך את ההתנהגות לפוגעת ולא לשובבה.
אבל בסופו של דבר, אם מישהו תופס את עצמו כקורבן של הקנטה, וחווה את ההקנטה כלא נעימה, אז זה נחשב כפוגע.
אם כוונות ההורים חיוביות, כמו בקהילות רבות של ילידים אמריקאים, אזי ניתן לראות בהקנטה לקהילה כלי חינוכי.
הילד יכול או לא מבין את זה כרגע.
אם האדם השני ממשיך לעשות זאת לאחר שהתבקש להפסיק, זו סוג של בריונות או התעללות.
דרך נוספת להסתכל על הקנטה היא כהשתקפות כנה על הבדלים, המתבטאת בצורה מבודחת במטרה "לנקות את האוויר".
זה יכול לבטא נחמה עם האחר שיכולה לנחם.
בניגוד להיות נחמד לפנים של מישהו תוך הערות מזלזלות מאחורי הגב, הקנטה יכולה להיות דרך לבטא הבדלים בצורה ישירה במקום להפנים אותם.
"הקנאה" הוא שיר של הזמר הישראלי יוני בלוך.
השיר נכתב על ידי בלוך ויצא לאור בנובמבר 2008 כחלק מאלבום האולפן השלישי של הזמר, "על מי אני עובד".
הווידאו קליפ של השיר צולם על ידי אלירן קלונר בבימוי אלון בנארי.
הקסבה של שכם היא העיר העתיקה והחלק הישן של העיר שכם, בשומרון.
חלק זה של העיר מהווה שכונה בה, והוא ייחודי באופי הארכיטקטורי שנמצאות בו, מהתקופה הרומית, הביזנטית, המוסלמית, העות'מאנית ותקופות אחרות.
שכונה זו ידועה בצפיפות האוכלוסין הרבה שבה, שמקלה על ארגוני טרור וגדודי טרור את ההתבססות והלחימה בה.
בשל כך, צבא הגנה לישראל ניהל בה מספר רב של מבצעים כנגד ארגוני הטרור שהתבססו בה.
בתחומי הקסבה מספר מסגדים עתיקים וארמונות השייכים לדמויות מקומיות עשירות.
אוכלוסיית העיר העתיקה מוערכת בכ-20 אלף איש.
העיר העתיקה במרחצאות הפזורים לכל אורכה ורוחבה.
הקסבה מחולקת לשלוש קסבות עיקריות המשתרעות ממזרח למערב, ומוקפות בחומה של מבנים ישנים, כשלה 16 שערים.
השכונות הן קבוצות של חצרות, סמטאות ושווקים.
שכונת עקבה נמצאת בדרום־מרכז העיר העתיקה, בין שכונת אל-קריון לשכונת קיסריה, ובה מספר אתרים ארכאולוגיים, ביניהם "התיאטרון", תיאטרון רומי עתיק המפריד בינה לבין שכונת ראס אל-עין שמדרום עיר העתיקה.
התיאטרון נבנה במאה השנייה, והוא נחשב לתיאטרון הרומי הגדול ביותר שהתגלה בארץ ישראל.
קיבלה את שמה מצמחי היסמין שבה.
היא נמצאת בקצה הדרום־מערבי של העיר העתיקה, ונמצאים בה הרבה מבנים עתיקים, ביניהם , ו.
שכונת אל-חבלה נמצאת בחלקה הצפון־מזרחי של העיר העתיקה.
רחובותיה נבנו בשיטה בה קבוצת אבנים תומכות זו בזו, על מנת ליצור את מבנה החומה.
יש בשכונה מספר אתרים ארכאולוגיים.
שכונת אל קריון נמצאת ממזרח לשכונת אל-יסמינה.
מקור שמה של השכונה הוא במילה "צינור", והיא נקראת כך בגלל צינורות המים והמעיינות הרבים שבה.
בתחומי השכונה נמצאת תחנת שאיבת מים.
היא מכילה מספר אתרים, וביניהם את ארמון טוקאן, מסגד אל-תינה ומפעל טוקאן.
באמצע השכונה נמצאת נמצאת כיכר טוטה.
שכונת קיסריה נמצאת בקצה הצפון־מזרחי של העיר העתיקה, וקרויה בשמה על שם קיסר רומא.
בשכונה נמצאת מנהרה עתיקה ובה תעלת מים מהתקופה הרומית.
היא מחולקת לשוש תתי־שכונות: ג'באליה, אל-ג'וזה וביר אל-דולאב.
שכונת אל-ע'רב נמצאת בצפון־מערב העיר העתיקה.
עקב הצפיפות הרבה המאפיינת ערים עתיקות, השתקעו בקסבה ארגוני טרור וגדודי טרור רבים לאורך השנים.
בין הארגונים ניתן למנות את הפנתר השחור, גוב האריות, גדוד שכם וגדוד בלאטה.
צבא הגנה לישראל ערך מספר מבצעים בתחומי הקסבה נגד ארגוני טרור שהשתקעו בו.
להלן רשימת המבצעים שהתבצעו בקסבה:
קרב שכם במבצע חומת מגן (5 – 8 באפריל 2002) – במהלך הקרב כוחות צה"ל הסתערו בשני גדודים על הקסבה, אחד של חטיבת גולני ואחד של חטיבת הצנחנים.
המחבלים שבקסבה לא צפו את הפשיטה הפתאומית.
חיילי צה"ל נתקלו בעשרות מטעני חבלה שהונחו על הצירים, במשאיות תופת ובמעבירי מים.
המטענים פורקו על ידי חיל ההנדסה הקרבית.
בקרב זה התפצלו המחבלים לחוליות של שניים עד ארבעה מחבלים במטרה להגן על אזורי שהותם.
כוחות צה"ל השתמשו בשיטות לוחמה ייחודיות, כשהם שולחים קדימה חוליות קטנות ומעמידים את המחבלים בדילמה: לירות ולחשוף את מיקומם, או להסתכן בהיפגעות.
החוליות הקטנות נעזרו גם במסוקי קרב.
מבצע דרך נחושה (22 ביוני – 2 ביולי 2002) – מטרת המבצע הייתה להשלים את מה שהשיג צה"ל במבצע חומת מגן שקדם לו בחודשיים.
במהלך המבצע תפס צה"ל עמדות מסביב לעיר, והטיל עליה עוצר.
בהמשך החלו הכוחות לבצע פשיטות מדי לילה לעיר שכם ולבצע מעצרים של מחבלים.
מבצע אולי הפעם (1 באוגוסט – ?
2002) – מבצע שלישי ואחרון ברצף המבצעים של מבצע חומת מגן, ומטרתו להשלים את ההישגים המבצעים בקסבה של שכם.
קודם פתיחת המבצע ביצע צה"ל תרגיל הטעיה במחנה בלאטה במטרה להבריח מחבלים לקסבה.
המבצע התנהל על ידי חטיבת גולני, גדוד 50 גדוד הסיור של הנח"ל, שעברו בית בית בחיפוש אחר אמצעי לחימה.
מבצע אישית לוחצת (מאי – יולי 2004) – מבצע נוסף שהתמקד במיגור הטרור בעיר שכם ומחנותיה, ובו השתתפו גדוד חרוב, חטיבת הצנחנים, שייטת 13 ויחידות נוספות.
במהלך המבצע ערכו הכוחות מארבים, מעצרים, סיורים ופשיטות.
בין הישגי המבצע בקסבה ניתן למנות את הריגתם שלשבעה מחבלים בבונקר ב-27 ביוני, ביניהם נאיף אבו שרח, ראש גדודי חללי אל-אקצא בגזרה, פאדי אל-בוהתי, ראש הזרוע הצבאית של הג'יהאד האיסלאמי בגזרה, וכן ג'עפר אל-מסרי, ראש הזרוע הצבאית של חמאס בעיר.
מבצע שובר גלים (31 במרץ 2022 – 4 באפריל 2023) – מבצע צבאי שהתנהל ברחבי יהודה והשומרון נגד הטרור, ובעיקר בשכם ובג'נין.
באותה תקופה גדוד הטרור המשמעותי בשכם היה גוב האריות.
במהלך המבצע נעצרו ונהרגו מחבלים בקסבה, בין היתר.
הישג משמעותי במבצע היה פשיטה על דירת מסתור של בכירי גוב האריות והריגה של חמישה מחבלים, בהם אחד מראשי גדוד הטרור.
זירת יהודה ושומרון במלחמת חרבות ברזל (7 באוקטובר 2023 ואילך) – כוחות צה"ל פעלו בקסבה מספר פעמים במהלך המלחמה, תחקרו חשודים והחרימו ציוד צבאי.
בעיר העתיקה של שכם מספר אתרים היסטוריים ותרבותיים.
אחד האתרים הבולטים בעיר העתיקה הוא , הכיכר המרכזית בשכם.
נמצא בה , שהוא אחד משישה מגדלי השעון העות'מאניים בישראל, ומהווה כיום את הסמל של עיירית שכם.
מגדל השעון נבנה ב-1906, לציון 30 שנים לסולטנות עבדול חמיד השני.
בכיכר נמצא גם נמצא , ו.
הכיכר מוקפת שערים המובילים לשכונות אל-קריון, עקבה ואל-חבלה.
הכיכר מתוארכת לתקופת סלאח א-דין, וכיום פועל בה שוק לכלי עבודה וריהוט משומשים.
בנוסף, בקסבה נמצא , שהוא המוזיאון הראשון שהוקם בשומרון.
הוא ממוקם על חורבות מהתקופה הרומית, ומספר הפריטים בו הגיע לכ-865. במוזיאון רחוב רומי וגרם מדרגות המוביל לתעלת מים רומית.
בקסבה מספר רב של מרחצאות מהתקופה העות'מאנית.
בעבר, כללו עשרה מרחצאות מתוך 38 מרחצאות עות'מאניים שנבנו בשטח ארץ ישראל המערבית.
שניים מהמרחצאות ממוקמים בבאב אל סאחה, והרבה מהאחרים ממוקמים בקרבת מסגדים.
אחד הבולטים בהם הוא , שהוא המרחץ העות'מאני האחרון שנבנה ועדיין פעיל, והוא פופולרי מאוד.
מיקומו מול , וגילו יותר מ-300 שנים.
בית המרחץ הוזנח מאוד, ושוחזר בשנת 1993. בית מרחץ אחר הוא , שנקרא על שם השומרונים, שנהגו להשתמש בו.
הוא ממוקם בשכונת אל-יסמינה, ונחשב לאחד המרחצאות היפים.
נמצא גם הוא בעיר העתיקה, והוא חאן עתיק.
מספר עשירים קבעו את ביתם במקום.
בתיהם זכו לתשומת לב מיוחדת, שכן הם ארמונות:
הוא נבנה על ידי בעזרת אביו, ושייך למשפחת טוקאן, משפחה עשירה שהיא הבעלים של חלק מהמרחצאות בעיר, ושל שבכיכר טוטה, המייצר .
הארמון נבנה במאה ה-18, על שטח גדול מאוד, והוא כולל שתי קומות, אורווה, חצרות, פרדסים וחדרים מיוחדים.
ממוקם בצד הצפון־מזרחי של העיר העתיקה, והוא נבנה במאה ה-17 על ידי עבדאללה פאשה אל-נמר, מפקד עו'תומנאי שתפקידו דיכוי סכסוכים שנהיה למושל שכם.
ממוקם בשכונת אל-קריון, ונבנה במאה ה-19. הוא מורכב משלוש קומות, וקשתות, מדרגות, חצרות, גנים ומרפסות.
הארמון בנוי מאבן גיר, וכיום גרה בו חלק ממשפחתו של עבד אל-האדי.
בעיר העתיקה מספר מסגדים היסטוריים בולטים:
– המסורת השומרונית קובעת כי במקום עמד בית כנסת שנהרס על ידי הצלבנים.
מיכאל אבי-יונה מזהה את המסגד עם בית כנסה שומרוני שנבנה על ידי הכהן הגדול השומרוני בשנת 362. בית הכנסת נבנה מחדש ב-1137, אולם הטמפלרים הסבו לו נזק ב-1242, והוא נהרס לגמרי ב-1260 על ידי המונגולים.
– נבנה כבזיליקה בתקופה הביזנטית, באמצע המאה השלישית, והיא כנראה נפגעה על ידי השומרונים, ותוקנה.
בתקופה המוסלמית המוקדמת, במאה העשירית, נהפכה הבזיליקה למסגד.
חלק גדול ממנו נהרס ברעידת האדמה של 1927.
– מהווה אחד מסמלי העיר שכם, בגלל הכיפה הירוקה שלו ומיקומו במרכז העיר העתיקה.
– מסגד עתיק, המוזכר במקורות מ-1689, אשר קיימת אמונה מוסלמית כי בו קבורים בני יעקב.
– מסגד עתיק בשכונת אל-יסמינה.
– מסגד עתיק במרכז העיר העתיקה.
הקסגון בלאר הוא מטה משרד הכוחות המזוינים והמטה הכללי של צרפת, השוכן ברובע ה-15 של פריז.
המתחם, ששטחו כ־165,000 מ"ר, מאכלס כ־10,000 אנשי צבא ואזרחים,המבנה כולל מבנה מרכזי בן שבע קומות, ומרכז לראשונה את כלל זרועות המטה הכללי של הכוחות המזוינים של צרפת – היבשה, האוויר והצי – אשר פעלו עד הקמתו באתרים מפוזרים ברחבי פריז וסביבתה.
המבנה נחנך ב־2015 על ידי נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, ונחשב לפרויקט דגל בתהליך המודרניזציה של מערכת הביטחון הצרפתית.
המבנה נושא אופי דו-משמעי: מצד אחד מונומנטלי וסמכותי, ומצד שני דיסקרטי ומשתלב בנוף העירוני.
חזיתותיו מזכירות צוקי אבן ומכילות אלמנט של גשר מתרומם, בעוד שעיצוב הפנים כולל גנים פנימיים רחבי ידיים ונקודות תצפית מרובות.
גג המבנה – המכונה "החזית החמישית" – הוא נוף אוריגמי של לוחות מתכת וזכוכית סולארית, ובו שלוש ארובות המסמלות את שלוש זרועות הכוחות המזוינים.
לצד משרד הכוחות המזוינים עצמו, המתחם תוכנן כקמפוס עירוני ירוק וכולל 12 גנים ציבוריים.
הוא משלב גם שירותים פתוחים לקהילה המקומית: שלוש מעונות יום, מרכז בריאות עם מרפאות, מספרה, בריכה בעלות של 32 מיליון דולר, חדר כושר, שתי קפיטריות ואודיטוריום.
הפרויקט נבנה בעלות של כ־4.5 מיליארד דולר, ומעורר לעיתים השוואות לבניין הפנטגון האמריקאי.
כינוי סאטירי שניתן לו בתקשורת הצרפתית הוא "Balardgone" – הלחם בין "בלאר" ל"פנטגון".
הקניון הלבן הוא קניון בהרי הנגב הדרומיים, סמוך לגבול ישראל–מצרים.
הוא עובר בערוץ צר ועמוק, באורך של כ-100 מטרים וברוחב של כ-3–5 מטרים, שנוצר מסלע קרטון לבן ונוצץ.
הקניון מתמלא מים רק לאחר גשמים עזים באזור, ומאפשר צפייה ייחודית או שיט בתנאים אלו.
הקניון הלבן ממוקם על קו התפר שבין אזור הערבה להרי הנגב הדרומיים, בתחומי הר הנגב המערבי, סמוך לגבול ישראל–מצרים.
מבחינה תחבורתית, הוא נמצא כ-2 קילומטרים צפונית לצומת ציחור, ליד כביש 40, ביובל של נחל שגיא.
הקניון שוכן בתוך שמורת הר הנגב, אך אינו מוכרז בעצמו כשמורת טבע רשמית.
הקניון הלבן הוא סדק טבעי צר ועמוק החצוב בסלע קירטון לבן, בעל גוון בוהק במיוחד.
אורכו של הקניון כ-100 מטרים ורוחבו נע בין כ-3 ל-5.2 מטרים.
הסלעים שבו רכים יחסית, מה שמסביר את היווצרותו של המעוק בתהליך של בליה וסחיפה.
החומר ממנו עשוי הקניון - קירטון - מעניק לו את צבעו המובהק ואת מראהו החריג ביחס לנוף הסובב, בעיקר כאשר קרני שמש נופלות על קירותיו הלבנים.
במהלך הגישה לקניון הלבן נצפו עדרי צבאים ואף חמור בר (ערוד).
תצפיות אלו התרחשו באזור הר הנגב המערבי, סמוך לגבול מצרים, שבו שוכנת הקניון, ומעידות על נוכחות של חיות בר מדבריות בשטח.
בסמוך לקניון הלבן ובנחל צניפים פורחים בתקופת החורף פרטים רבים של יחנוק המדבר, צמח טפיל המצוי בשורשי עצי המלוח.
בעקבות גשמים נדירים ניכרות פריחות צבעוניות וצבען של הירוק דומיננטי בנוף המדברי.
בפיזיקת חלקיקים, הקסאקווארקים, הידועים לחלופין כסקסאקווארקים
, הם משפחה גדולה של חלקיקים היפותטיים, המורכבים משישה קווארקים או אנטיקווארקים מכל טעם שהוא.
שישה קווארקים יכולים להניב מטען צבע של אפס, הנדרש לצורך יציבות החלקיק הנוצר.
לדוגמה, הקסאקווארק יכול להכיל שישה קווארקים בצורת שני בריונים הקשורים יחד (דיבריון), או שלושה קווארקים ושלושה אנטיקווארקים.
דיבריונים צפויים להיות יציבים למדי לפי הסטנדרטים של פיזיקת החלקיקים.
מספר ניסויים הוצעו לגילוי דעיכות ואינטראקציות של דיבריונים.
בשנות ה-90 נצפו מספר דעיכות דיבריוניות אפשריות, אך הן לא אושרו.
על פי אחת התיאוריות, חלקיקים מוזרים כמו היפרונים ודיבריונים
עשויים להיווצר בתוך כוכב נייטרונים, ולשנות את יחס המסה-רדיוס שלו בדרכים הניתנות למדידה.
בהתאם לכך, מדידות של כוכבי נייטרונים עשויות להציב מגבלות על תכונות דיבריוניות אפשריות.
חלק גדול מהנייטרונים בכוכב נייטרונים יכולים להפוך להיפרונים ולהתמזג לדיבריונים במהלך השלב המוקדם של קריסתו לחור שחור.
דיבריונים אלה יהפכו במהירות רבה לפלזמת קווארק-גלואון במהלך הקריסה, או יגיעו למצב חומר שאינו ידוע כרגע.
בשנת 2014, זוהה דיבריון פוטנציאלי במרכז המחקר "יוליך" באנרגיה של כ-2380 MeV.
לפי פרסומי המרכז, המדידות מאשרות תוצאות משנת 2011, באמצעות שיטה הקלה יותר לשחזור.
ההשערה היא שחלקיק זה מורכב משלושה קווארקים למעלה ושלושה קווארקים למטה, והוא הוצע כמועמד לחומר אפל.
המחקר מצא כי ייצור של הקסקווארקים יציבים מסוג d*(2380) יכול להסביר 85% מהחומר האפל ביקום.
בשנת 1977, הציע רוברט ג'אף את קיומו של דיבריון H, חלקיק עם הרכב קווארקים udsuds, העשוי תאורטית להיווצר משילוב של שני היפרונים מסוג uds ולהיות יציב
בשנת 2022 הציגו חוקרים מריקן תחזית חישובית לקיומו של דיבריון המורכב מקוורקים קסומים, .
הקניון היא סדרת הנפשה קנדית, מסוגת דרמה קומית לנוער, שנוצרה על ידי ג'ניפר פרץ' וטום מקגיליס, אשר שודרה במקור במשך ארבע עונות ו-93 פרקים בערוץ Teletoon, מ-7 בנובמבר 2004 ועד 11 בפברואר 2010.
החל מפברואר 2023, הסדרה זמינה בחבילות אוספים שונות ביוטיוב.
ניתן לצפות בה כעת גם ב-Tubi.
בישראל, הסדרה שודרה בשנת 2005 בערוץ הילדים בתרגום עברי.
זוהי קומדיה מונפשת המתעמקת בנושאים של חברות, צמיחה אישית, גילוי עצמי והאתגרים של היותך נער.
הסדרה, המתרחשת בקניון גלריה, קניון גדול בדיוני המבוסס על מרכז טורונטו איטון וקניון ווסט אדמונטון, סובבת סביב חייהם של שישה חברים בני שש עשרה שעובדים במשרות חלקיות בחנויות שונות בתוך הקניון.
הדמויות הראשיות, ג'וד, קייטלין, ג'ונסי, ניקי, ג'ן וויאט, מתמודדות עם הרפתקאות שונות תוך כדי התמודדות עם בעיות גיל ההתבגרות האופייניות, כגון התאהבויות, מערכות יחסים, חברויות, לימודים ועבודה.
הקבוצה מבלה לעיתים קרובות במתחם האוכל המרכזי של הקניון, שם הם חולקים את חוויותיהם, מספקים תמיכה זה לזה ועוסקים בהלצות.
יוצרי הסדרה, טום מקגיליס וג'ניפר פרטש, ערכו מחקר על ידי לקיחת הכותבים לביקור במרכז טורונטו איטון כדי לצפות בבני נוער המבלים שם.
הם גם צפו במספר תלמידים בכיתותיהם ובבתיהם.
על פי המחקר, ילדים בגילאי טרום-התבגרות צפו בסיטקומים המיועדים למבוגרים על סמך כתיבתם החכמה, הדיאלוגים המהירים וקווי העלילה השונים.
שם העבודה של הסדרה היה "הקניון" בהתייחסו לקניות ולמעשי נוער במרכז טורונטו איטון.
בין צוות הכותבים והבמאים של הסדרה נמנים שון קאלן ("המופע של שון קאלן"), ג'ורג' ווסטרולם ("לשעה זו יש 22 דקות"), גארי הרסט, אליס פרודאנו ויו דאפי.
דמויות הסדרה הראשיות עוצבו על ידי בראד קומבס והמוזיקה הולחנה על ידי דונלד "דון" ברייטהופט ואנתוני ונדרבורג.
התוכנית הופקה באמצעות תוכנת הנפשה ממוחשבת בשילוב הנפשה מסורתית בשם "Opus" שהוטמעה לאחרונה, באמצעות שותפות פיתוח בין Teletoon, Nelvana וחברת תוכנת ההנפשה המוערכת Toon Boom Animation שבסיסה במונטריאול.
גרסה אקוסטית לשיר הנושא מאת בריאן מלו כלולה בפרק האחרון של הסדרה, "ביי ביי ניקי?".
תשדיר שירות של האיחוד תחת הכותרת "הצביעו, אחי!" הופץ ביוטיוב ב-12 בספטמבר 2018, כאשר צוות השחקנים המקורי חזר על תפקידיו כדי להעלות את המודעות להצבעה בבחירות האמצע בארצות הברית ב-2018.
קייטלין קוק (ברוק ד'אורסיי) - בחורה אנגלייה קנדית מלאת חיים, בלונדינית ומפונקת, שאוהבת אופנה וקניות.
היא החברה החדשה ביותר בקבוצה שאליה הצטרפה לאחר שהחלה לעבוד בדוכן הלימונדה "The Big Squeeze" כדי לשלם את החוב שצברה בכרטיס האשראי של אביה.
רוב הפרקים סובבים סביב מערכות היחסים שלה המסתיימות בכישלון.
ג'ניפר 'ג'ן' מאסטרסון (מייגן פאהלנבוק) - בחורה אירית-קנדית אתלטית ואחראית, שהיא הטום-בוי של הקבוצה.
אמה מתחתנת עם אביה של ג'ונסי, ובחוסר רצון הופכת את השניים לאחים חורגים.
לג'ן יש גם צד שתלטני והיא מרבה להתערב בעניינים של אחרים.
ג'ונסי גרסיה (טרי מקגורין) - נער קנדי לטינו-אמריקאי נינוח ופלרטטני, שנמצא במערכת יחסים עם ניקי וונג במשך רוב הסדרה.
הוא נוהג להציק לג'ן מסטרסון וקורא לה "אחות חורגת" משום שאביו מתחתן בסופו של דבר עם אמה של ג'ן.
כמתיחה, הוא מפוטר מעבודה חדשה בחנות כמעט בכל פרק.
ניקול 'ניקי' וונג (סטייסי דפאס) - נערה סינית -קנדית מרדנית, ישירה ורצינית, בעלת שנינות מהירה וסרקסטית, שנמצאת במערכת יחסים עם ג'ונסי גרסיה במשך רוב הסדרה.
גרסה צעירה יותר של ניקי הופיעה בתפקיד אורח בפרק השני של "אי-שרדות: עושים צרות" (בדומה לגילו של ג'וד).
ג'וד ליזובסקי (כריסטיאן פוטנזה) - ילד יהודי קנדי, אוהב כיף וקליל, עם כישרון לספורט אתגרי, התנהגות מוגזמת וקונצרטים.
גרסה צעירה יותר של ג'וד מופיעה בסדרת הספין-אוף של "אי-שרדות", "אי-שרדות: עושים צרות".
וויאט ויליאמס (ג'ס מאל גיבונס) - נער שחור קנדי רגיש ואוהב מוזיקה עם התמכרות לקפאין.
הוא עובד בחנות מוזיקה ומנהל מערכת יחסים רומנטית עם הבוסית שלו, סרינה.
הוא מדמיין את עצמו כאדם בוגר יותר מחבריו, ולעיתים קרובות מוצג כאחראי ביותר בקבוצה, יחד עם ג'ן.
הקמת יישוב בישראל הוא הליך בירוקרטי אשר מטרתו להקים יישוב חדש במדינת ישראל.
ההליך הוא הליך חובה במטרה לקיים מטרה זו.
ההליך מתחיל בהחלטה של ממשלת ישראל או ועדת שרים ממונה, וממשיך בליווי מקצועי של פקידי ממשל שונים, האחראים על כלל ההיבטים הקשורים להקמת היישוב, כולל קביעת מיקומו ופרטיו.
במסגרת זו, מבצעים הפקידים תכנון אזורי ומקומי, הקצאת תקציבים, היערכות תשתיתית וקליטת אוכלוסייה.
הליכי ההקמה בישראל הריבונית וביהודה ושומרון נפרדים ושונים בתכלית זה מזה.
בין היתר, במדינת ישראל התהליך מתבצע על ידי ועדות התכנון והבנייה וביהודה ושומרון על ידי מועצת התכנון העליונה באישור מנהלת ההתיישבות.
לתהליך משמעויות רחבות בתחומי ההתיישבות, התחבורה, הסביבה, הכלכלה ובתחומים רבים נוספים עבור האזור בו מוקם יישוב חדש או מתוכנן לקום יישוב חדש.
נכון ל-2025, קיימים 28 יישובים מתוכננים שאושרו להקמה על ידי ממשלות ישראל מאז שנת 2000, אך אלו עדיין לא הוקמו וחלקם אף הוקפאו בניגוד להחלטות הממשלה על ידי ועדות התכנון והבנייה, בהתאם להוראות היועץ המשפטי לממשלה.
תהליך הקמת יישוב חדש בישראל הריבונית מתחיל בדרך כלל ביוזמה ממשלתית, לרוב של משרד הבינוי והשיכון, משרד הפנים או המועצה האזורית הרלוונטית, ולעיתים ביוזמת תנועות התיישבות או גרעיני התיישבות.
על פי הנחיות היועץ המשפטי לממשלה, הקמת יישוב חדש בשטח הריבוני של ישראל מחייבת החלטת ממשלה מפורשת, לאחר עבודת מטה מקצועית שנעשתה בועדה הארצית לתכנון ולבנייה או בוועדת בת שלה, הכוללת בחינת חלופות, השלכות תכנוניות, תקציביות, סביבתיות וחברתיות של הקמת היישוב.
למעשה, החלטת הממשלה קובעת את עצם הקמת היישוב, את סוגו את מסגרתו הכללית, אך על פי החלטת היועמ"ש היא אינה רשאית לכלול בהחלטתה הוראות תכנוניות, כגון את מיקומו ותיחומו המדויק של היישוב החדש.
הממשלה רשאית להביע בהחלטתה את מדיניותה, אך לא להחליט במקום הרשות המוסמכת.
בהחלטת הממשלה ניתן ליישוב שם זמני, המשמש אותו בזמן הליכי התכנון שלו.
במהלך הליך ההקמה מתכנסת ועדת השמות הממשלתית וקובעת את שמו הקבוע של היישוב.
לאחר קבלת ההחלטה בממשלה, הקרקע עליה מתוכנן לקום היישוב נרכשת או מוחכרת לגורם פרטי על ידי המדינה באמצעות רשות מקרקעי ישראל, אשר הקרקעות שתחת אחריותה מהוות 93% מכלל שטח מדינת ישראל, בהן קרקעות המדינה, קק"ל ורשות הפיתוח.
בשאר שטח המדינה הקרקע נשארת בידי בעליה, יוזם הקמת היישוב.
תכנון היישוב נעשה בהתאם לחוק התכנון והבנייה: הוועדה הארצית לתכנון ובנייה ואגפיה קובעים את מסגרת היישוב באמצעות תוכניות מתאר ארציות ומחוזיות.
לאחר מכן יוצרות ועדות מקומיות או מחוזיות את התכנון המפורט של היישוב, והן אחראיות על חלוקת המגרשים, ייעודי הקרקע ותוואי התשתית הנחוצות, כולל מערכות הכבישים, הביוב, מבני הציבור, מוסדו החינוך וכדומה.
על פי החלטת היועמ"ש, ועדות התכנון הן המוסמכות היחידות לקבוע את פרטי היישוב כמו גם את מיקומו, ולממשלת ישראל הנבחרת אין כל סמכות בעניין זה.
כל ועדה נדרשת, לאחר הכנת התוכנית, לאשר אותה באופן רשמי.
הוועדות מאשרות תחילה את התוכנית מאושרת להפקדה.
בשלב זה היא מתפרסמת לציבור הרחב לפרק זמן מסוים על מנת לקבל התנגדויות ועררים מגורמים הרואים עצמם כנפגעים מהליך הקמת היישוב.
לאחר תום הזמן שנקצב להגשת הערעורים דנה בהם הוועדה שמעל זו שאישרה את התוכנית.
לאחר הדיון מתקבל היתר בנייה ליישוב, וניתן לבעלי הקרקע או לחוכריה להתחיל לבנות אותו בהתאם לתוכניות שאושרו.
כאשר המדינה היא בעלת הקרקע, היא מוציאה מכרזי הקמה.
משרד הפנים קובע לאיזה מועצה אזורית לשייך את היישוב המוקם.
תפקידה של המועצה לספק ליישוב שירותים ולממן חלק מהקמתו.
בהמשך, אם היישוב גדל והופך לעיירה, המשרד יכול להחליט על הפיכת למועצה מקומית עצמאית, ובהמשך, בעקבות גדילת היישוב והפיכתו לעיר, יכול שר הפנים להחליט להקים עבורו עירייה עצמאית.
במקביל, מממנת המדינה סל הקמה ליישוב, הכולל את התקציבים לבניית התשתיות הראשוניים, כגון מערכות הכבישים, המים, הביוב, החשמל והגז בהתאם להחלטות הוועדות השונות.
לעיתים, גרעין ההתיישבות שיזם את הקמת יישוב בונה בסמיכות לאתרו או בתוכו קרוואנים לצורך מגורים זמניים עד להקמת היישוב הסופי.
אם היישוב נמצא באזור עדיפות לאומית, תושביו זוכים לתמיכה, סיוע, הנחות, הטבות ותמריצים שונים, במטרה למשוך לאזור אוכלוסייה נוספת.
עם התבססות הגרעין באתר הקבע, לאחר סיום הבנייה, מצטרפים אליו תושבים נוספים באופן הדרגתי על פי הליך שנקבע מראש, למשל על בסיס הגרלות שטחים.
בהמשך, מתווסף היישוב לרשימת היישובים הרשמית של המדינה.
משרדי הממשלה מתחילים להתייחס ליישוב כיישוב מן המניין, והוא זכאי לגבות ארנונה ולקבל תמיכה תקציבית מהמדינה.
היישוב מקבל שירותים מהמועצה האזורית שנבחרה על ידי משרד הפנים, בהתאם לחוק הרשויות המקומיות.
המשך פיתוחו נעשה באמצעות שכונות הרחבה ותוכניות בניין עיר.
בשטחים עליהם שולטת מדינת ישראל באמצעות צבא הגנה לישראל אך לא החילה עליהם ריבונות, הליך הקמת היישוב שונה במקצת.
אזורים אלו כיום הם יהודה ושומרון, חלקים מרצועת עזה, חלקים בבשן שנכבשו מידי סוריה במבצע חץ הבשן ושטחים מעטים בלבנון.
מבין אזורים אלו, רק ביהודה ושומרון בונה ישראל יישובים, ורק בהם יש הליך הקמה סדור.
באזור זה, היוזמים העיקריים להליכי הקמת יישוב הם מנהלת ההתיישבות או המועצה האזורית הרלוונטית, לפעמים בשיתוף עם מאחזים וחוות חקלאיות המעוניינות בהליך הסדרה.
בכל שטחים האלו, ובכללם גם ביהודה ושומרון, הנחיות היועץ המשפטי לממשלה בנוגע לעצמאות ועדות התכנון אינן תקפות, אולם יש צורך באישור ממשלת ישראל או הקבינט המדיני-ביטחוני על מנת להקים יישוב.
כמו בישראל הריבונית, גם בשטחים קובעת ועדת השמות הממשלתית את שם היישוב, לאחר שקיבל שם זמני מהממשלה או הקבינט.
לאחר שהממשלה אישרה הקמת יישוב במקום מסוים, מוסדר מעמד הקרקע בו על ידי צוות סטטוס מקרקעין.
הצוות בוחן את מעמדה ומוודא שמדובר באדמות מדינה או אדמות מסוג אחר עליהן ניתן להקים יישוב.
הפער המשמעותי בין הליך הסדרת מעמד הקרקע בשטחים אלו לבין ההליך הקיים בישראל הריבונית נובע מהעובדה שרשות מקרקעי ישראל לא פועלת בשטחים עליהם לא הוחלה ריבונות ישראל באופן רשמי.
לאחר שהתברר מעמד הקרקע, מתבצע תכנון היישוב על ידי מקבילתה המקומית של ועדות התכנון והבנייה, שגם הן לא פועלות מחוץ לגבולות הריבוניים.
ביהודה ושומרון מדובר בלשכת התכנון, האחראית על הליך התכנון, ובמועצת התכנון העליונה, האחראית לאישור התכנון.
לאחר קבלת אישורה של המועצה, נדרש אישור נוסף ממנהלת ההתיישבות על מנת לתת לו תוקף.
בדרך כלל תכנון היישוב עצמו נעשה במועצה האזורית הרלוונטית בשיתוף עם רשות מקרקעי ישראל או החטיבה להתיישבות, ומועצת התכנון נדרשת לאשר אותה בלבד.
כמו בשטח ישראל הריבונית, גם בשטחים עליהם המדינה לא החילה את ריבונותה ניתן להגיש התנגדויות לתוכניות למועצה הרלוונטית, ולאחר שזו דנה בהן ניתן היתר בנייה ליישוב.
צירוף היישוב לתחומה של מועצה אזורית בשטחים אלו מבוצע באמצעות צו אלוף של אלוף הפיקוד המרחבי הרלוונטי לשטח.
ביהודה ושומרון, מדובר בצו של אלוף פיקוד מרכז, הניתן בהתאם לגבולות המנהלתיים הרשמיים בין המועצות.
באזורים אלו, הצו הוא גם הנותן ליישוב מעמד של יישוב מן המניין.
בהמשך, מקבל היישוב החדש סל הקמה כיישוב בישראל הריבונית, והוא זכאי להטבות אזור העדיפות הלאומית בהתאם לרמת האיום הביטחוני באזור בו הוא מוקם, על פי הגדרות מערכת הביטחון.
לאחר הקמתו של היישוב, הניהול שלו דומה לאופן הניהול בישראל הריבונית, אם כי המועצות האזוריות באזור יהודה ושומרון קיימות מתוקף צו אלוף ולא מתוקף חוק הרשויות המקומיות.
הסמכות להחליט על הקמת יישוב במדינת ישראל נתונה בידי ממשלת ישראל, שאף קובעת את סוג ההתיישבות עבור היישוב המתוכנן, אולם כל שאר מאפייני היישוב נתונים להחלטת ועדות התכנון והבנייה.
מאז שנת 2004 קיים נוהל רשמי עליו החליט היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז, לפיו הוועדה עצמאית לחלוטין ואינה כפופה להחלטות הממשלה.
עוד קבע היועמ"ש מזוז, כי עצם החלטת הממשלה יכולה להתקיים רק על בסיס עבודה שנעשתה בועדה הארצית לתכנון ולבנייה בלבד, ובהחלטה הממשלה רשאית להביע את מדיניותה בנושאים הקשורים ליישוב שהיא מאשרת, "אך לא להחליט במקום הרשות המוסמכת".
תמ"א 35 מתבסס על ההחלטה הזו, וקובע כי תוכנית מתאר מחוזית הכוללת הקמת יישוב חדש תאושר להפקדה רק אם מוסד תכנון השתכנע בהצדקה להקמתו של היישוב החדש – קביעה על פיה עמדת הממשלה אינה מחייבת.
חוסר כפיפותה של ועדת התכנון לרשות המבצעת אליה היא שייכת, והיותן של החלטות הממשלה שיקול לא מחייב בעבורה, יצרו במהלך השנים מאז קביעת היועמ"ש קונפליקטים רבים בין הממשלה לוועדה.
במספר מקרים, הוועדה אף ביטלה החלטות ממשלה מפורשות.
בסך הכל, נכון ל-2025 "תקועים" לפחות 28 יישובים שממשלות ישראל החליטו להקים ברחבי המדינה בוועדות התכנון, ומעולם לא הוקמו, על אף שחלקם אושרו בממשלה מעל 20 שנים קודם לכן.
בהם נווה תמרים שאושר ב-1999, רמת ארבל ועשרה נוספים ב-2002, חמשת יישובי מבואות ערד ב-2011, חמשת יישובי ציר 25, שניים ברמת הגולן, אופיר, שיבולת, ונוספים.
ביהודה ושומרון המצב התכנוני שונה, שכן ישראל מעולם לא החילה עליהם את חוקיה באופן רשמי, ולכן הם לא כפופים לוועדות התכנון שלה.
אזור זה נתון מאז מלחמת ששת הימים, שהתרחשה ב-1967, לרשות הממשל הצבאי הישראלי ביהודה ושומרון, ועד 1981 הוא היה הסמכות המקבילה לוועדות התכנון במרחב.
באותה שנה קיבל המנהל האזרחי שאך הוקם סמכויות אלו, ותחתיו פועלת בהקשר זה מועצת התכנון העליונה.
עד 2023 תוכניותיה זקוקות לאישור הממשלה כדי לקבל מעמד רשמי, אולם מאז היא נזקקת לאישורה של מנהלת ההתיישבות בלבד, כאשר רק ההחלטה על עצם הקמת היישוב דורשת אישור ממשלתי.
בנוסף התקיים הממשל הצבאי בדרום לבנון בדרום לבנון, ובעקבות כיבוש שטחים בבשן במבצע חץ הבשן קיים ממשל צבאי גם שם.
ב-2024, במסגרת מלחמת חרבות ברזל, מונה תא"ל אלעד גורן לתפקיד ראש המאמץ ההומניטרי-אזרחי ברצועת עזה, תפקיד שתואר כמעין מושל לרצועה.
עם זאת, ממשלות ישראל מעולם לא החליטו על הקמת יישובים ישראליים בתחומם של ממשלים אלו והדבר מעולם לא נעשה.
אחד השיקולים המכריעים בשאלת הקמת יישוב חדש היא מתוך מדיניות ציונית־לאומית.
שיקול זו קורא להעמיק השליטה והנוכחות הישראלית באזורים אסטרטגיים או היסטוריים באמצעות הקמת יישובים.
הקמת יישובים ביהודה ושומרון, בנגב, בגליל או בגולן נחשבת בעיני רבים כהמשך חזון התנועה הציונית, ומעשה המחזק את משילות ישראל בשטחי הפריפריה שלה.
למדיניות זו שותפות רבות מממשלות ישראל, ובעטיה אושרו יישובים רבים, בהם יישובי מבואות ערד בתקופת ממשלת בנט–לפיד.
בפן הדתי, יש הרואים במהלך של הקמת יישוב חדש בארץ ישראל קיום של מצוות יישוב הארץ.
שיקול נוסף המעודד ממשלות להקים יישובים חדשים הוא התפיסה שמעשה זה תורם לביטחון הלאומי במדינה.
על פי התפיסה, יישובים חדשים, בעיקר באזורי ספר, תורמים לביטחון המדינה כולה ומחזקים אותה.
תמריץ נוסף המעודד את הממשלה להקים יישובים הוא התפיסה כי מעשה זה יועיל לצמצום הפערים בין מרכז המדינה לפריפריה.
הקמת יישוב חדש נתפסת לעיתים גם כמענה למשבר הדיור בישראל – באמצעות עידוד התיישבות באזורים המיושבים בדלילות יחסית.
לצד זאת, שיקולי ההתנגדות להקמת יישובים חדשים, המגיעים בדרך כלל מוועדות התכנון והבנייה בתמיכת החברה להגנת הטבע, בדרך כלל נשענים על טיעונים סביבתיים יותר ולאומיים פחות.
הוועדות מתנגדות תדיר להקמת יישובים חדשים, בטענה שאלו עלולים להוות פגיעה בטבע באזורם.
כמו כן, טיעון נוסף המשמש את אלו על מנת לבטל החלטות ממשלה להקמת יישובים הוא עלות הקמתם, שעשויה להיות גבוהה מאשר הקמת שכונה חדשה ביישוב קיים.
הקפאה קריוגנית היא תהליך בו תאים או רקמות שלמות משומרים על ידי הקפאה בקרח יבש או בחנקן נוזלי בתא אטום לחלוטין.
הגוף מגיב לקרח וכל פעולות הגוף נעצרות עד ההפשרה.
טמפרטורת ההקפאה היא לכל היותר 80- מעלות צלזיוס, ובדרך כלל אף נמוכה יותר.
בהקפאה קריוגנית הגוף לא זקוק למזון או לנוזלים, והוא שרוי בתרדמת שאינה תלויה באף גורם חיצוני.
נכון להיום טרם הוקפא אדם בשלמותו והתעורר בזמן מאוחר יותר.
איברים בודדים, לעומת זאת, ניתן להקפיא קריוגנית, והדבר מתבצע לפני ניתוחי השתלת איברים.
כיום ידועים מספר מינים של דו-חיים כגון צפרדעים וקרפדות שבבוא החורף מופרשים בגופם סוגים מסוימים של חומרים נוגדי קיפאון וכן אנזימים המגנים על איברי בעל החיים מפני השפעות הקיפאון.
חומרים אלו מונעים מהמים בעת ההקפאה מלהפוך לגבישים חדים בתוך התאים וביניהם, ובכך למעשה מאפשרים הקפאה של בעל החיים בקרח או בשלג עד לבוא האביב.
חוקרים מנצלים הקפאה זו על מנת לשמר ידע, למשל לשמר זנים שהונדסו גנטית.
במחקר שפורסם ביולי 2018 חוקרים הצליחו להחיות שני מיני תולעים נימיות שהוצאו מקפאת-עד של כ-32-41.7 אלף שנים.
הקפאה קריוגנית נזכרת לעיתים בספרים ובסרטים העוסקים במדע בדיוני.
כך בסרטים "ישנוני","אינטליגנציה מלאכותית", "צעיר לנצח", "איש ההרס", "אוסטין פאוורס", "הנוסע השמיני", "אווטאר", "חמצן", "אידיוקרטיה", "Slingshot" ו"רובוטריקים" מוקפאות דמויות שונות ומתעוררות לאחר עשרות שנים לעולם שונה לחלוטין.
כך גם בסרט קפטן אמריקה: חייל החורף, מתברר כי אחד מן הדמויות עבר הקפאה קריוגנית והוקפא למשך 70 שנה.
בסרט בין כוכבים מאן נמצא בתוך מתקן שינה אשר מטרתו לשמר את חייו תוך שימוש במינימום משאבים.
בסדרת הטלוויזיה המצוירת "פיוצ'רמה" מוקפא בטעות כוכב הסדרה, פריי, בהקפאה קריוגנית ומופשר לאחר אלף שנים.
בסדרה "גולשים" בפרק 19 של העונה ה-3 מוקפאת מגי (קארי וורר) בהקפאה קריוגנית על מנת לכבות את מערכות הגוף שלה ולהביאה לבית החולים ללא נזק נוסף.
כמו כן, גם בסדרה סאות'פארק מתוארת הקפאה של אריק קרטמן, שמתעורר כ־500 שנים לאחר מכן לתקופה חדשה.
בסדרת הטלוויזיה "עיירה ללא מוצא" המבוססת על טרילוגיית ספרים מאת בלייק קראוץ' תושבי העיירה נחטפים ומושמים בהקפאה קריוגנית, ממנה הם מתעוררים 2,000 שנים לאחר אסון שהחריב את המין האנושי על כדור הארץ.
בפרק "האזור הנייטרלי" בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", צוות האנטרפרייז מפשיר שלושה אנשים קפואים בהקפאה קריוגנית שנמצאו בחללית מהמאה ה-20.
גם בסדרת הטלוויזיה "המאה" המבוססת על ספרה של קאסי מורגן ישנו אזכור ושימוש בהקפאה קריוגנית.
לאחר הפצצת האזור הירוק היחיד שנותר בכדור הארץ הניצולים בורחים מכדור הארץ באמצעות מעבורת חלל ושם הם מקפיאים את עצמם למשך 125 שנים.
בסרט המתח "חמצן" (2021, נטפליקס), אישה צעירה נכלאת בתוך תא קריוגני, ועליה לשחזר כיצד הגיע לתוכו, כדי להיחלץ.
גם בסרט השלישי של סוניק הקיפוד, בתחילת הסרט שאדו הקיפוד מתעורר מהקפאה קריוגנית אחרי 50 שנה בכלא.
ספר שבו נזכר התהליך הוא "ארטמיס פאול: צופן הנצח", שבו מקפיא הנער הגאון את גופת שומר הראש שלו מספר דקות לאחר שפגע בו כדור בלב.
לאחר מכן הוא יוצר קשר עם עולם הפיות, ומחייה בעזרתן את שומר הראש שלו.
גם בחוברות הקומיקס קפטן אמריקה מסופר שקפטן אמריקה הוקפא בזמן מלחמת העולם השנייה והתעורר בשנות ה-60.
בסדרת המשחקים "היילו" מופשר מהקפאה קריוגנית גיבור הסדרה, "מאסטר צ'יף" אך במשחק האחרון חוזר להקפאה במטרה שלא להזדקן עד שימצאו את ספינתו הנטושה בחלל.
במשחק המחשב Fallout 4 דמותו של השחקן לוקחת מחסה בבונקר גרעיני בשם כספת 111 בשנת 2077 לאחר שארצות הברית הותקפה גרעינית על ידי סין, שם נאמר לה על ידי הצוות הרפואי שעליה להיכנס לתא טיהור לפני קליטתה בתוך הכספת.
תא הטיהור מתברר כתא הקפאה קריוגנית, ממנה הדמות מתעוררת רק כעבור 210 שנים והיא היחידה מבין דיירי הכספת שנותרה בחיים.
הקספְּלה (ביוונית עתיקה: Hexapla, Εξαπλά, מצוי גם בכתיב: הכספלה, הכסאפלה; ביוונית: "משושה") היא מהדורה רב-לשונית של המקרא שערך אב הכנסייה אוריגנס בקיסריה באמצע המאה השלישית לספירה.
בכל דף בהקספלה היו שישה טורים, לפי הסדר הבא:
תעתיק של נוסח המקרא העברי באותיות יווניות
המהדורה של אוריגנס נועדה כנראה לצרכים פנים-כנסייתיים, כדי להקל על המלומדים הנוצרים את לימוד המקרא.
הטור השלישי נועד לסייע בהבנת המילים, והטורים הרביעי, החמישי והשישי להבנת המשמעות.
אוריגנס גם סימן בטור החמישי במפורט את ההבדלים בין נוסח תרגום השבעים לנוסח המקרא היהודי, והשתמש בסימנים מיוחדים להדגשת מקומות שבהם תרגום השבעים מוסיף מילים שאינן בנוסח העברי או משמיט מילים מהנוסח העברי.
ספר ההקספלה לא השתמר במלואו, ורק קטעים ממנו מצויים היום לפני החוקרים ויצאו במהדורות מדעיות, שהעדכנית בהן היא מהדורתו של פרדריק פילד משנת 1875. אבל תרגום של הטור החמישי של ההקספלה לסורית מן המאה השביעית, המכונה "סירו-הקספלה", נמצא היום ומאפשר לעמוד על נוסח תרגום השבעים שהשתמש בו אוריגנס.
התעתיק של העברית לאלפבית יווני, המופיע בטור השני, הוא בעל חשיבות רבה להכרת אופן ההגייה של העברית במאה השלישית, תקופה קרובה מאוד לזמן הדיבור החי בלשון חז"ל.
יש בו כמה מילים המופיעות בצורה שונה מהצורה המוכרת מכתבי היד העבריים של המקרא בנוסח המסורה, ומשתקפות בו תופעות פונטיות כגון ערעור העיצורים הלועיים ומעתקי תנועות.
חוקרי לשון חז"ל חלוקים בשאלה אם התופעות הללו משקפות דיבור עממי ולא מדויק, או שיש בהן עדות לניב שונה של העברית.
לתופעות הפונטיות האלה יש עדויות גם ממקורות אחרים, ראו כאן.
קַסְטֶל הוא שמה של גבעה ואתר לאומי על פסגתו של הר מעוז, מעל כביש 1 (כביש תל אביב–ירושלים), בשטחה של מבשרת ציון.
עד 1948 שכן על הגבעה יישוב ערבי בשם אל-קסטל, שהיווה נקודה אסטרטגית במהלך המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות בשל שליטתו המוחלטת על הכביש מהשפלה לירושלים, בו נעו השיירות לירושלים.
גבעת הקסטל מתנשאת לגובה 779 מטר, והיא יושבת בחלקו הדרומי של רכס קטן, המשתרע מבית סוריק ועד הר חרת וצובה.
הרכס תחום במספר נחלים מכיוונים שונים (נחל כסלון, נחל לוז ונחל שורק).
גבעת הקסטל היא הנקודה הגבוהה ביותר בסביבתה הקרובה, וממנה מסתעפות מספר שלוחות קצרות בכיוונים שונים.
לגבעה חשיבות אסטרטגית בשל מעברו של כביש 1 (שנסלל על גבי תוואי דרך עתיק הקיים עוד מהתקופה הרומאית) בסמוך לגבעה, לאחר טיפוס תלול מאפיק נחל כסלון מהצד המערבי, ומאפיק נחל שורק בצד המזרחי.
החוקר ב"צ לוריא מזהה את ההר עם הר עפרון, המוזכר בספר יהושע.
מקור השם "קסטל" הוא במילה הרומית "קסטלום" (Castellum) אשר משמעותה מצודה (המדובר בצורת הקטנה של המילה Castra, שפירושה מחנה צבאי), המתייחסת למצודה שהרומאים בנו במקום לשמירה על הדרך לירושלים.
בימי הביניים נבנה על הפסגה מבצר צלבני שנקרא באותה תקופה "קאסטלום בלוואר" (בצרפתית "Castellum Belvoir" - מבצר יפה נוף), ממנו לא נותר שריד.
השם הרומי השתמר גם בשמו של הכפר הערבי אל-קסטל.
בחודשים ינואר ופברואר של 1948, בתחילת מלחמת העצמאות, פעל אהרן חיים כהן, מייסד המחלקה לפועל הערבי של ההסתדרות, להסדרת הסכמי שלום עם הכפרים שבעיבורה של ירושלים ובהם אל-קסטל.
בחודשים לאחר מכן לוחמיו הבלתי סדירים של עבד אל-קאדר אל-חוסייני לא הורשו להישאר בכפר ונאלצו לשוב לבסיסם בבית סוריק.
בהמשך המלחמה שימש המשלט "קו חסימה" בדרך לירושלים, והיווה נקודת שליטה על הדרך מן השפלה לעיר הבירה.
קרבות קשים וסיפורי גבורה כרוכים במאבק השליטה שהתקיים במקום והקסטל עבר שלוש פעמים מיד ליד.
בשנת 1948 הייתה על ראש גבעה זו עמדה ערבית, שחלשה על הדרך לירושלים ואיימה לנתק את העיר משאר היישוב בארץ.
בחודש אפריל 1948, לאחר ששלוש שיירות שעלו לירושלים הותקפו ונפגעו, התקבלה החלטה לכבוש את הקסטל בכל מחיר.
הפעולה הראשונה נערכה בליל ה-3 באפריל בשילוב כוחות חי"ש ויחידת הפלמ"ח.
לוחמי החי"ש נבחרו לחיפוי ולוחמי הפלמ"ח נבחרו לכיבוש הגבעה.
הלוחמים טיפסו אל הגבעה, אבל התברר שהערבים נטשו את הגבעה, והיא נתפשה ללא קרב.
הפלמ"ח עזב את הקסטל ובמקום נותרו רק כ-70 לוחמי חי"ש, חלקם טירונים ועולים חדשים חסרי ניסיון.
באותו היום החלה מתקפת נגד של הערבים משני כיוונים.
הקרבות היו עזים ומרים ולוחמי החי"ש ספגו אבדות רבות ובקושי החזיקו מעמד.
במהלך הקרב הגיעה תגבורת מירושלים, אבל הלוחמים המשיכו ליפול ולהיפגע.
במקביל לכך, לשמחת הלוחמים, שיירה אחת הצליחה לעבור בכביש והגיעה לירושלים.
הלילה שלאחר הקרב המתיש היה גשום וקר, הלוחמים היו עייפים מחוסר שינה, מזונם מועט והתחמושת הייתה מועטת.
נפגעים רבים שכבו בחוסר אונים.
ב-8 באפריל לפנות בוקר, פסקו ההפגזות.
עם עלות השחר עלו שלוש דמויות אל הגבעה.
בתחילה הלוחמים חשבו שהם אנשי תגבורת, אולם משהתברר שהם ערבים הם נורו בידי מאיר קרמיול ונהרגו.
מאוחר יותר התברר שאחד ההרוגים היה מנהיג הכוחות הערבים באזור ירושלים במלחמת העצמאות, עבד אל-קאדר אל-חוסייני.
לאחר שהתפרסמה עובדת מותו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני הוכרזה "פזעה" בכל אזור ירושלים והשפלה.
כ-1,200 ערבים התקבצו מכל האזור, כולל רמאללה ואפילו מחברון ורמלה והתקיפו את מגיני הקסטל.
הלוחמים נלחמו ביאוש, בכוחות אחרונים, אחרי חמישה ימי קרבות רצופים ועם מעט תחמושת.
עם החרפת הקרבות וכשנותרו רק כ-30 לוחמים, התקבלה פקודה לסגת מהקסטל.
שמעון אלפסי, מ"מ פלוגה א' מגדוד 3 של הפלמ"ח הכריז: "הטוראים ייסוגו והמפקדים יחפו מאחור", אמרה שהפכה לסמל צה"לי לדורותיו.
לאחר נסיגת הכוחות נטשו רוב הלוחמים הערבים את הקסטל ויצאו להלווייתו של מפקדם, אל-חוסייני.
בעקבות זאת יצאה פקודה חדשה: "יש לכבוש מחדש את הקסטל.
כוח מיומן יצא לכבוש את הגבעה והצליח בקרב קצר לכבוש אותה מחדש, לאחר שרוב כח האויב יצא להלוויה.
מאז נותר הקסטל בידי ישראל.
חללי הקרב על הקסטל הובאו לקבורה בקברי אחים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
לאחר המלחמה הוקמה באזור מעברה לעולים מכורדיסטן שנקראה "מעוז ציון א'".
המקום שימש לתצפית ובסיס היציאה עבור חטיבת הראל במלחמת ששת הימים לקרב שייח עבד אל עזיז ובפריצה לכיוון ירושלים.
האתר הוא אתר לאומי בניהול רשות הטבע והגנים ובשטחו יד זיכרון לחללי הקרב על הקסטל (כולל אנדרטה שעוצבה בשנת 1980 על ידי יצחק ימין), תבליט של האזור ויד זיכרון למשוריינים שניסו לפרוץ את הדרך לירושלים.
באפריל 2016 נחנך "שביל הערכים" במסגרת חידוש פניו של האתר.
במסגרת החידושים הופקו שני סרטים, האחד מוקרן במבואה לאתר והשני בבור המים המשופץ מתחת לבית המוכתאר.
הוצבו מתקנים המיועדים לפעילות אקטיבית ומאתגרת של קהל.
הפעילות משלבת חשיבה ופעילות צוות הכרחית לדימוי אחוות לוחמים, מסירות, נאמנות, רעות, ודבקות במטרה.
חלק משביל הערכים עובר בתעלות קשר ובונקרים שנחפרו ונבנו במקום בשנות ה-50, לאחר קום המדינה, והוכשרו למעבר בטיחותי ומהנה לקהל המבקרים.
החדרים הפנימיים של תעלות הקשר הוסבו לתחנה המוקדשת לערך אמינות, ובה שאלות סיכום וידע על קרבות הקסטל.
הסרט המוקרן בבור המים המשופץ שמתחת לבית המוכתאר, מספר עובדות שלא התפרסמו עד כה אודות קרבות הקסטל.
ב-2019 נצפו באתר עשרות פרטים של צמריר הקדד, אחד הפרפרים הנדירים בישראל.
בפיזיקה, הקפאה או התמצקות היא תהליך שבו עובר חומר ממצב צבירה נוזל למצב צבירה מוצק.
ההקפאה היא אחד מתהליכי שינוי מצבי הצבירה.
הטמפרטורה בה נוזל הופך למוצק נקראת נקודת הקפאון.
נקודה זו תלויה גם בלחץ שמופעל על הנוזל כך שבנוסף לקירור גם שינוי בלחץ יכול להקפיא נוזל.
מצב צבירה מוצק ומצב צבירה נוזל נבדלים זה מזה בצפיפות שלהם.
כל מצב צבירה כזה מכונה פאזה כשהצפיפות היא פרמטר הסדר שמאפיין את הפאזה.
המעבר בניהם במקרה של הקפאה הוא מעבר פאזה מסדר ראשון.
מעבר פאזה כזה מאופיין באי־רציפות בפרמטר הסדר.
הצפיפות של קרח ומים, לדוגמה משתנה בחדות.
מעבר פאזה מסדר ראשון מאפשר דו־קיום בין שתי פאזות (כך מתקיימות קוביות קרח בכוס מים).
כמו כן, מעבר פאזה מסדר ראשון כרוך בחום כמוס.
ברגע שהנוזל מגיע לנקודת הקיפאון הטמפרטורה שלו תישאר יציבה עד שכלל הנוזל יתמצק.
האנרגיה הנוספת הנדרשת למעבר הפאזה (מלבד האנרגיה הדרושה לקירור המערכת) היא החום הכמוס.
ברוב החומרים המוצקים אפשר למצוא מבנים גבישיים.
מקורם של מבנים אלה בגרעינים גבישיים בנוזל.
אלה נוצרים ספונטנית בנוזל קר דיו סביב אתרי התגרענות, פגמים בנוזל או בכלי בו הוא מאוכסן.
האנרגיה החופשית של גיבס של הגרעין תלויה בגודל הגרעין, באנרגיית מתח-הפנים בין הפאזה המוצקה לזו הנוזלית והפרש הפוטנציאל הכימי בין הפאזות.
בהנחה שהגרעין כדורי בקירוב נקבל
כאשר מתח הפנים של הגרעין, צפיפות הפאזה המוצקה, R רדיוס הגרעין ו- הפרש הפוטנציאל הכימי (שלילי מתחת לטמפרטורת הקיפאון).
כאשר הגרעין קטן האנרגיה שלו עולה ככל הרדיוס עולה ולכן הגרעין יצטמק.
אך החל מגודל קריטי האנרגיה של הגביש קטנה ככל הגביש גדל כך שהגרעין יגדל עד שכל הנוזל יתגבש ויתמצק.
במקום גודל קריטי ניתן לחשוב על אנרגיה קריטית הקובעת האם הגביש יתפשט או יצטמק.
פגמים בנוזל או בכלי מורידים את מתח הפנים של הגרעין הגבישי וכך מורידים את האנרגיה הקריטית.
הסיכוי להיווצרות גרעין גבישי בעל אנרגיה מעל האנרגיה הקריטית תלוי בטמפרטורה
כלומר, אחרי די זמן - גרעינים גבישיים מעל הגודל הקריטי ייווצרו והנוזל יעבור פאזה.
בנוזלים טהורים המוחזקים בכלי ללא פגמים (לדוגמה מים מזוקקים בכלי פלסטיק חלק) אין אתרי התגרענות שמאפשרים יצירת גרעינים גבישיים בקלות.
כלומר, גם בטמפרטורות נמוכות מטמפרטורת הקפאון הגרעינים הגבישיים שייווצרו יהיו מתחת לגודל הקריטי ולכן יצטמקו ולא יתרחבו.
ללא מבנה גבישי ניתן לקרר את הנוזל לטמפרטורה נמוכה מטמפרטורת הקיפאון ולהשאירו בפאזה הנוזלית.
נוזל בקירור על הוא דוגמה לחומר מטא-סטאבילי.
הנוזל נמצא במינימום אנרגיה אך זהו מינימום מקומי וכל הפרעה קטנה למערכת יכולה להזיז אותה מהמינימום המקומי אל הגלובלי - קיפאון.
גם במקרה של נוזל טהור התגבשות תתרחש, רק בטמפרטורה נמוכה מטמפרטורת הקיפאון.
ככל שטמפרטורת הקיפאון קטנה יותר, כך הזמן שלוקח לגרעינים גבישיים קריטיים להיווצר גדל.
כלומר - קירור מספיק מהיר יביא את המערכת לטמפרטורת הקיפאון ללא מבנה גבישי.
בטמפרטורה נמוכה דיה לנוזל לא תהיה אנרגיה גבוהה מספיק לקיום פאזה נוזלית והנוזל יעבור לפאזה מחוץ לשיווי משקל - זכוכית.
תכונות החומר תלויות בקצב הקירור.
ההבדל בין נוזל בקירור-על לבין זכוכית הוא שזכוכית נמצאת מחוץ לשיווי-משקל תרמודינמי בעוד שהנוזל בקירור-על שומר על פאזה נוזלית בשיווי משקל.
כמו כן, זכוכית מציגה מאפיינים מוצקים אף-על-פי שהחומר ללא סדר ארוך טווח.
בניגוד להקפאה רגילה, מעבר זכוכית הוא מעבר פאזה מסדר שני.
אי-הרציפות במקרה הזה היא בנגזרת של קיבול החום ולא בקיבול החום ובהתאם - אין חום כמוס.
הקפות הן מנהג דתי בו קבוצת אנשים מקיפה בהליכה או בריקודים מקום או עצם מסוים, בדרך כלל דבר קדוש.
הקפות מעגליות כסמל לשלמות ואחדות או שיתוף פעולה לתכלית משותפת, הן נוהג תרבותי שקיים בעמים ותרבויות שונות.
באמריקה, היו האינדיאנים מתפללים לירידת גשם או להבסת האויב בזמן שהקיפו את האליל שלהם בריקודים.
באסלאם, כחלק ממצוות העלייה לרגל למכה, נהוג להקיף את הכעבה.
ביהדות, נהוג בחג הסוכות להקיף את הבימה עם ארבעת המינים בכל אחד משבעת ימי החג, ובשמחת תורה להוציא את ספרי התורה מן ארון הקודש ולהקיף בהם את הבימה בבית הכנסת תוך שמחה גדולה, ריקודים ושירה.
על פי המסופר בספר יהושע, בני ישראל סבבו את חומת העיר יריחו הבצורה פעם אחת ביום במשך שבוע, כאשר בראשם הולכים שבעה כהנים ביחד עם ארון הברית, וביום השביעי הקיפו שבע פעמים, תקעו בשופרות והריעו, ואז נפלה החומה והם פרצו לתוך העיר.
גם בזמן בית המקדש, כשרצו להרחיב את שטח המקדש, היו מקיפים קודם את המתחם הרצוי, ואז מספחים אותו לבית המקדש.
ביום טוב הראשון של סוכות ובכל יום מחמשת ימי חול המועד (שאינם שבת), מוציאים ספר תורה מארון הקודש במהלך תפילת שחרית ואחד המתפללים נעמד עמו על הבימה.
יתר המתפללים מקיפים את הבימה הקפה אחת, כאשר הם נושאים בידיהם את ארבעת המינים, ושרים את פיוטי ההושענות של אותו יום.
הקפות אלו נערכות בסוף תפילת מוסף או לאחר קריאת ההלל.
למעט בשבת - שאז אין מתבצעות הקפות.
בהושענא רבה, היום השביעי והאחרון של חול המועד, מוציאים את ספר התורה ומקיפים אותו כמו בימים הקודמים, אך במקום הקפה אחת מבצעים שבע הקפות, זכר לבני ישראל שסבבו שבע פעמים את חומת יריחו.
בחלק מהקהילות נוהגים להוציא את כל ספרי התורה מארון הקודש.
כמו כן, בנוסף לפיוטי ההושענא המיוחדים להושענא רבה, שרים את פיוטי ההושענות של רוב הימים הקודמים.
את שיאן של חגיגות חג שמחת תורה מסמלות ה"הקפות", שבהן מוציאים את ספרי התורה מארון הקודש, ועורכים עמם שבע הקפות או יותר מסביב לבימה כשהם נישאים בזרועות המתפללים, תוך שירה וריקודים (בעיקר שירים שמחים, כדוגמת "מפי אל").
את טקס ההקפות נוהגים לערוך בליל החג וביומו.
במוצאי החג, עת מתחיל יום טוב שני של גלויות שהוא גם שמחת תורה בחו"ל, יש נוהגים בארץ ישראל לערוך הקפות שניות, בהן יוצאים עם ספרי התורה לרחובות העיר ורוקדים פעם נוספת עם ספרי התורה.
מנהג ההקפות בשמחת תורה הוא ככל הנראה מנהג מאוחר שהחל במאה ה-15. בזמן הראשונים מוזכר מנהג של הוצאת ספרי התורה מההיכל בשמחת תורה בלי הקפות.
הרמ"א במאה ה-16 כבר מזכיר גם את הנוהג של הקפות ושל שמחה המלוות את הוצאת הספרים.
בזמנם היה נהוג לילך מסביב הבימה בשירה שלוש או שבע פעמים.
המנהג לרקוד מסביב הבימה ולא להקפיד על מספר ההקפות, הוא מנהג יותר מאוחר.
על אף שכיום נהוג לערוך ההקפות ברוב קהילות ישראל, בעבר לא התקבל המנהג בחלק מקהילות מערב אירופה ואף נתקל בהתנגדות נחרצת.
ר' שלמה זלמן גייגר מציין בספרו דברי קהלות (המהווה מקור חשוב למנהגי יהדות פרנקפורט), כי המנהג הקדום בארצות אשכנז היה שלא להקיף, והוא מבקר בלשון חריפה את רש"ר הירש שהנהיג הקפות כמנהג פולין וכינהו בלעג "חנווני מקיף, כל הישר הולך לא ילך אחריו להקיף".
כמו כן, בארבע הקהילות בהן היה נהוג נוסח פרובנס לא קיבלו את המנהג.
על פי מנהג המקובלים מתקופת האר"י, יש לקיים הקפות במוצאי 'שמיני עצרת', וקוראים להן 'הקפות שניות'.
ואף הן לכבוד התורה, ולכן יש בהן מצווה.
והורה הרב קוק לנגן בהן בכלי שיר, כדי שיהיה ניכר שכבר מוצאי יום טוב, ולא יֵראו כמוסיפים יום טוב שני של גלויות בארץ ישראל (אורח משפט קמב) .
מנהג ההקפות השניות התחדש בשנת 1942 (ה'תש"ג) בתל אביב, פרי יוזמה של רבהּ, הרב יצחק ידידיה פרנקל.
הרב פרנקל יזם את האירוע במוצאי חג שמחת תורה (שהוא ערב חג שני לתושבי חו"ל) כדי להזדהות עם קהילות אירופה שלא יכלו לחגוג את החג עקב השואה שבה היו נתונים באותה תקופה.
המנהג התפשט מאז לכל הארץ, בעיקר כיוזמה של בתי כנסיות וישיבות, אבל תמיד זוכה לשיתוף פעולה של הרשויות, ובעיקר נועד לחבר הציבור שלא יכול או מעוניין לחגוג בבתי הכנסיות בחג עצמו על ידי הבאת החגיגות לכיכרות במרכזי הערים והוספת כלי נגינה והגברה שאותם לא היה אפשר להוסיף במהלך החג.
בחלק מקהילות אשכנז ומזרח אירופה נהוג שכשהכלה מגיעה לחופה בלוויית שושביניה, היא מקיפה את החתן שבע או שלש פעמים, ולבסוף מתייצבת לצידו.
המקור הקדום ביותר למנהג מופיע בשנת 1430 בפירוש לתורה של ר' דוסא היווני, שמציין שביהדות אוסטריה נהגו להקיף 3 פעמים, ומטעים זאת בפסוק ב: "כִּי בָרָא ה' חֲדָשָׁה בָּאָרֶץ נְקֵבָה תְּסוֹבֵב גָּבֶר".
במהלך השנים השתנה המנהג בחלק מהקהילות משלש הקפות לשבע, ייתכן שהשינוי נבע מהחשיבות שיש למספר שבע בתורת הקבלה.
עם הזמן גם הועלו הסברים שונים למנהג ההקפות, כגון שהן מסמלות את חומת יריחו שנפלה בעקבות שבע ההקפות שערכו סביבה יהושע ובני ישראל, כך גם יפלו המחיצות בין בני הזוג.
טעם נוסף שהוזכר הוא שההקפות נעשות לזכר שבעת התנאים המוזכרים בספר הושע באירוסין הסמליים שבין ה' לישראל, או לזכר שלשת הדברים שהכלה מתקדשת בהם: כסף שטר וביאה.
ייתכן גם שהמנהג נוצר בהשפעת עמי האזור הנכריים.
בקהילות יהודיות רבות נהגו בעבר המטפלים במת והמלווים אותו, להקיף את המיטה שבע פעמים לפני קבורתו, ולומר פסוקי תהילים כגון "יושב בסתר עליון" ו"אנא בכח", כסגולה להינצלות ממזיקים.
המנהג שאוב מתורת הקבלה, אך כיום כמעט ולא נוהגים מנהג זה כי אם לעיתים רחוקות וכשהנפטר הוא איש חשוב ביותר.
מנהג זה חדר לתימן בדורות האחרונים, ונהגו בו לנפטר שהיה גדול בתורה.
כך נוהגים גם כיום אשכנזים בני הדור הישן, ספרדים פורטוגזים, וכן בני קהילת הפרושים בירושלים, כאשר קוברים נפטרים חשובים כגון רבנים ואישי ציבור.
באסלאם, כחלק ממצוות העלייה לרגל למכה (בחג' או בעומרה), נהוג להקיף את הכעבה, נגד כיוון השעון, במנהג אשר נקרא טוואף (طواف).
בעומרה, על גברים לבצע שלוש הקפות בקצב מהיר, ולאחר מכן ארבע הקפות בקצב נינוח יותר.
לעומת זאת, בחג' מסתובבים סביב הכעבה ארבע פעמים במהירות, ולאחר מכן שלוש פעמים לאט יותר.
הקסוקינאז הוא אנזים אלוסטרי המזרחן סוכרים בעלי שישה פחמנים, הקסוזות, לקבלת הקסוז פוספט.
ברוב האורגניזמים והרקמות הסוכר הוא גלוקוז המשמש כסובסטרט החשוב ביותר והתוצר הוא גלוקוז- 6- פוספט.
הקסוקינאז נוכח בכל רקמות הגוף, אנזים פעיל מאוד, בעל ערך Km נמוך.
ההקסוקינאז נמצא בכל האורגניזמים מחיידקים דרך שמרים וצמחים עד ליונקים ובני האדם.
לאנזים גרעין של אתר קישור ל-ATP.
בעל מספר איזופורמים או איזואנזימים בתוך אותו זן.
השלב הראשון בגליקוליזה הוא הזרחון של הגלוקוז על ידי ההקסוקינאז.
המטרה המרכזית לזרחון זה היא למנוע מהגלוקוז לצאת מהתא בדיפוזיה.
הזרחון מוסיף פוספט ליצירת גלוקוז-6-פוספט ולגרום לקוטביות.
לכל האורגניזמים יש את הגנים לייצור הקסוקינאז.
פעולת הזרחון מתבצעת על ידי העברת קבוצת פוספט ממולקולת ATP למולקולת החד סוכר.
זירחון הקסוזה כמו גלוקוז מתחיל תהליכים מטבוליים אחרים כמו: גליקוליזה או סנתוז של גליקוגן.
רוב ההקסוקינאזות החיידקיות הם בגודל של 50kD אך בצמחים ושאר בעלי חיים עילאיים האנזים יכול להגיע ליותר מ-100kD.
- הקסוקינאז A/I – נמצא בכל הרקמות בגוף, בעל אפיניות גבוהה לגלוקוז.
פעילות נשארת קבועה תחת שינויים פיזיולוגיים.
אנזים זה נמצא בדופן החיצוני של המיטוכונדריה, אשר מאפשרת קרבה ל – ATP.
- הקסוקינאז B/II – מצוי ברוב הרקמות, מצוי ברקמת השריר והלב.
אנזים זה נמצא בדופן החיצונים של המיטוכונדריה, אשר מאפשרת קרבה ל – ATP.
- הקסוקינאז C/III – מעוכב על ידי גלוקוז, הסובסטרט של האנזים, מעט ידוע על תפקידו הביולוגי.
- הקסוקינאז D/IV – מכונה בשם גלוקוקינאז, נמצא בכבד, לבלב, היפותלמוס ובמעי הדק.
הקסטלי של סן מרינו (איטלקית Castelli; יחיד Castello – "קסטלו") הן היחידות האדמיניסטרטיביות המרכיבות את המדינה.
בראש כל אחד מהקסטלי עומד ראש עיר המכונה "קפיטאנו די קסטלו" (Capitano di Castello) והוא מכהן לצד מועצה עירונית (Giunta di Castello) שבה שבעה או תשעה חברים.
בכל אחד מהקסטלי מספר יישובים שאחד מהם נושא שם זהה לשם הקסטלו ומהווה את מקום מושבו של השלטון המקומי.
למעט מקרה אחד, יישוב זה הוא גם הגדול בקסטלו.
אף שמדובר בחלוקה האדמיניסטרטיבית העליונה – ולמעשה היחידה – במדינה, בשל ממדיהן הקטנים של סן מרינו ושל הקסטלי, דומים תפקידיהם של האחרונים לתפקידיהן של עיריות או מועצות מקומיות.
עד שנת 1462 היו בסן מרינו חמש עיירות שכונו "גואלדרייה" (Gualdarie; יחיד Gualdaria – "גואלדריה").
בשנים 1462–1463 סופחו למדינה ארבע עיירות נוספות אשר זכו לכינוי "Castra subdita" (בקירוב "מקום/מחנה מסופח"), ושם זה השתבש עם השנים ל"קסטלו".
ההבחנה בין ארבע הגואלדרייה לבין חמשת הקסטלי נותרה בעינה עד שהתקבל חוק ב-16 במרץ 1925 שהשווה את מעמדן של כל תשע העיירות, ומאז נקראות כולן "קסטלי".