tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טאקוונדו – אמנות לחימה וספורט לחימה אולימפי מקוריאה העוסק גם הוא בבעיטות ואגרופים.
לוחם הקיקבוקס משתמש בידיו וברגליו על-מנת להתקיף.
מכות הידיים והבעיטות לקוחות מאגרוף, אגרוף תאילנדי וקארטה.
בעיטה קדמי (Front Kick) – שימושית בקרב להרחקת היריב והדיפתו.
הבעיטה מתבצעת מכיוון המותן וצריכה להיות מדויקת ומהירה.
על מנת לא לאבד מעוצמת הבעיטה על הגוף להיות נטוי קדימה, הבעיטה מתבצעת עם כל כף הרגל או עם כריות הבהונות.
בזמן הבעיטה על הברך להיות כפופה.
בעיטה צדדית (Low Kick) – מיועדת להרחקת היריב.
נבעטת עם כל כף הרגל ומותרת לגוף היריב או לפניו אך לא לברכיו.
פרנסיסקו מיגל נרבס מצ'ון (בספרדית: Francisco Miguel Narváez Machón; נולד ב-26 באפריל 1972 בחרס דה לה פרונטרה), ידוע יותר בתור קיקו, הוא כדורגלן עבר ספרדי, שבילה את רוב הקריירה שלו באתלטיקו מדריד ובנבחרת ספרד.
הוא שיחק בשורות אתלטיקו מדריד במשך שמונה שנים, במהלכן הבקיע 60 שערים ב-271 הופעות בכל המסגרות.
קיקו היה משחקניה הבולטים של הקבוצה בשנות ה-90, ותרם רבות לדאבל ההיסטורי שלה ב-1996.
ב-1991 ערך את בכורתו בלה ליגה, במדי קדיס.
לאחר שנה, זכה קיקו לזימון לנבחרת האולימפית של ספרד.
במהלך הטורניר כבש קיקו חמישה שערים, מתוכם שניים בגמר מול נבחרת פולין שבסופו ניצחה נבחרת ספרד 3:2. במהלך האולימפיאדה, שיתף קיקו פעולה עם שחקנים כמו לואיס אנריקה וז'וזפ גוארדיולה שהמשיכו להוביל את נבחרת ספרד בשנים הבאות.
בעונתו הראשונה בקבוצה היה קיקו גורם חשוב בהישארותה בליגה הראשונה, בזכות שער שהבקיע לקראת סיום המשחק האחרון של העונה, שהעניק לקדיס את הניצחון על ריאל סרגוסה.
כעבור שתי עונות, בהן קיקו היה שחקן הרכב באופן קבע, ירדה קדיס לליגה השנייה, ולכן היא נאלצה לשחרר חלק משחקניה.
אתלטיקו מדריד הייתה זו שהחתימה את קיקו לאחר ששוחרר.
במהלך שנותיו הראשונות בקבוצה, היה קיקו שחקן מצטיין באתלטיקו מדריד שחוותה את התקופה הרעה ביותר שלה מאז מלחמת העולם השנייה.
אתלטיקו התגברה על המשבר שלה, ובעונת 1995/1996 הגיעה לשיא התקופה, כשזכתה בדאבל – בגביע המלך הספרדי ובאליפות הליגה – כאשר במחזור האחרון של העונה קיקו הבקיע את השער השני בניצחון 2:0 של אתלטיקו על אלבסטה, שהבטיח לאתלטיקו את האליפות.
בנוסף לכך, קיקו היה מוביל כובשי השערים בקבוצה.
בקיץ 1996 השתתף קיקו ביורו עם נבחרת ספרד, שהגיעה עד לרבע הגמר.
ב-1998 נאבקה הקבוצה על המקומות הראשונים בליגה הספרדית, אך קיקו נפצע לקראת סוף השנה בקרסולו במשחק נגד ברצלונה והושבת מפעילות למשך קרוב לשנה.
כשחזר בתחילת 2000 מצב הקבוצה היה הפוך – היא התמודדה על הישארות בליגה הראשונה.
אתלטיקו מדריד נכשלה במשימתה וירדה לליגת המשנה.
למרות רצונו לעזור לאתלטיקו מדריד, נראה כי הפציעה הכריעה את קיקו, אשר לא כבש ולו שער אחד במשך שנתיים בליגת המשנה.
לבסוף, ב-2002 ובמקביל לפריחתו של פרננדו טורס, עזב לקבוצת הכדורגל של אקסטרמדורה.
כעבור חצי שנה פרש מכדורגל.
מדליית זהב באולימפיאדת ברצלונה עם נבחרת ספרד
קיקולואיס (Cicolluis או Cicoluis ) הידוע גם בשם קיקולוס (Cicollus או Cicolus) או קיקולוי (Cicollui) היה אל במיתולוגיה הקלטית.
משמעות שמו "בעל החזה הגדול" דבר המעיד על עצמתו.
בעת מפגש התרבות הקלטית עם התרבות הרומית, זוהה קיקולואיס עם האל מרס מהמיתולוגיה הרומית.
השם "מארס קיקולואיס" מופיע על כתובות רבות מגאליה (צרפת של ימינו) ומדרום גרמניה, אולם בקוט-ד'אור התגלו כתובות בהן מופיע השם "קיקולואיס" לבדו, וכן בשווייץ התגלו כתובות ובהם השם "קיקולוס" לבדו.
מהכתובות ניתן ללמוד כי האלות ליטאוויס או בלונה נחשבו לזוגתו של קיקולואיס.
קיקה (בספרדית: Kika) הוא סרט קולנוע ספרדי משנת 1993, שכתב וביים פדרו אלמודובר.
הסרט קרוי על שם הגיבורה שלו, קיקה, שהיא מאפרת ומורה לאיפור.
הסרט עוסק בצורה סאטירית בטלוויזיה (ובפרט ברדיפת הרייטינג), במיניות (כולל אונס וגילוי עריות), בדת ובחיים בעיר הגדולה.
לצד קיקה האופטימית והפטפטנית מככבת בסרט אנדראה, כתבת טלוויזיה מרושעת ורודפת סנסציות.
רמון (בגילומו של אלכס קסנובאס) הוא צלם העוסק בצילום דוגמניות ללבני נשים.
הוא נוסע לבית אמו, בית מבודד הקרוי "בית יוקאלי", ובכניסה הוא שומע שתי יריות, ומגלה שאביו החורג, ניקולס פירס (פיטר קויוטי), פצוע בידו, ואמו מתה מירייה בחזה, כשהאקדח בידה.
ניקולס מסביר למשטרה שנפצע בעת שניסה למנוע מאשתו להתאבד.
הוא מוסר לרמון את מכתב ההתאבדות של אמו, שבו היא מספרת מה גדול יאושה.
ניקולס הוא סופר אמריקאי שעבר להתגורר בספרד, והוא מתראיין בתוכנית טלוויזיה ספרותית על ידי מראיינת קשישה, המספרת לצופים שאת התפקיד סידר לה בנה, במאי התוכנית, כדי שיוכלו לבלות יחד.
קיקה (ורוניקה פורקה), מאפרת ומורה לאיפור, פגשה את ניקולס כשאיפרה אותו לקראת הראיון, וקשרה איתו קשר רומנטי.
היא נקראת לביתו של ניקולס כדי לאפר את גופת בנו החורג, רמון (אלכס קסנובאס), שמת מדום לב.
תוך כדי פעולת האיפור מתברר שרמון לא מת, אלא נקלע למצב קטטוני עקב בעיה בלבו, והוא מתעורר לחיים.
קיקה עוברת לחיות עם רמון.
רמון, המתגורר במדריד, מפנה לניקולס את הסטודיו שלו, שמעל דירתו, כדי לאפשר לו מגורים במדריד, ושוכר לעצמו סטודיו במקום אחר.
השניים מחליטים לטפל במכירת "בית יוקאלי", ובהיותם שם מגיעה אליהם כתבת טלוויזיה רודפת סנסציות בשם אנדראה "המצולקת" (ויקטוריה אבּריל), שהייתה הפסיכולוגית של רמון לאחר מות אמו.
כאשר היא מחוץ לאולפן, הקסדה שלראשה כוללת מצלמת וידאו, המצלמת את סביבתה.
אנדראה מתמקדת בתוכניתה, "הגרוע ביותר של היום", בחדשות מקבריות, ובהן רציחתה של אישה בבית הקברות, על ידי בעלה הזועם, שצולמה על ידי אנדראה.
ניקולס מביע פליאה על השינוי בקריירה של אנדראה, אך היא מציינת שהשינוי אינו גדול, "אני עדיין מוקפת מטורפים ונהנית מזה".
אנדראה משכנעת את ניקולס לכתוב תסריט לתוכנית שלה, אך כשרמון רואה אותה הוא מגרש אותה.
אמפרו, חברתה של קיקה, מתגלה לצופים כמאהבת של ניקולס, אך שומרת זאת בסוד מקיקה, משום שגם לקיקה, שקיבלה הצעת נישואים מרמון, יש עדיין קשר רומנטי עם ניקולס.
אל ניקולס מגיעה גם סוסנה (ביבי אנדרסן), אך הוא אינו שמח לראותה.
רמון מקיים יחסי מין עם קיקה תוך שהוא מצלם אותם במצלמת פולארויד – כך הוא אוהב את זה.
במקביל רואים הצופים את סוסנה עירומה בדירה מעל, דירתו של ניקולס, כשהיא שרה שיר אהבה.
חואנה (רוסי דה פלמה), המשרתת בביתם של קיקה ורמון, היא לסבית.
חואנה צופה בתוכניתה של אנדראה ורואה קטע על תהלוכת הדקורים, טקס דתי ביום שישי הטוב שהמשתתפים בו, עוטי מסכות, מכים את עצמם ונדקרים עד זוב דם.
מתברר שבטקס השתתף גם אחיה המפגר של חואנה, פול באסו, שקיבל לשם כך יום חופשה מכלאו, וניצל זאת כדי להימלט.
הוא מגיע למקום עבודתה של אחותו, ביתם של קיקה ורמון.
הוא מבקש מחואנה כסף, והיא נותנת לו את המעט שיש לה, ומציעה שלשם השגת סכום נוסף יקשור אותה ויגנוב את מצלמותיו של רמון, ומפצירה בו שלא יפגע בקיקה, הישנה בחדר הסמוך.
תחילה הוא נענה להצעתה של חואנה, אך יצרו גובר עליו, והוא אונס את קיקה, המנסה להתנגד לכך.
מציצן הצופה מרחוק על קיקה רואה את האונס ומזעיק את המשטרה.
שני שוטרים עצלים מגיעים ומפסיקים את האונס, אך פול באסו מצליח להימלט מידיהם.
אנדראה מגיעה לדירה ומנסה לראיין את קיקה, אך זו מסרבת בתוקף.
חרף סירובה משודר בתוכניתה של אנדראה סרט המציג את האונס, שסופק לתוכנית על ידי מציצן.
רמון מודה שהוא המציצן שהזעיק את המשטרה, לאחר שצפה על ביתו מהסטודיו שלו, אך טוען שלא הוא סיפק את הסרט לאנדראה.
אנדראה מגלה שבטעות שלח לה ניקולס, במקום תסריטים, טיוטה של רומן בשם "הרוצחת הלסבית", העוסק במעשי רצח אחדים.
קיקה מתוודה בפני רמון ששכבה פעמים אחדות עם ניקולס, ולאחר מכן עוזבת את ביתו של רמון.
גם חואנה עוזבת, כדי לטפל באחיה.
רמון מגלה שמכתב ההתאבדות שקיבל מניקולס נכתב חודשיים לפני מות אמו, בעת ניסיון התאבדות שממנו ניצלה, ושימש את ניקולס להסתרת העובדה שהוא ירה למוות באם.
באמצעות צילומי מציצן שהועברו אליה, מגלה אנדראה שניקולס רצח את סוסנה, ומשערת שהרציחות שתיאר ברומן הן למעשה רציחות שהוא עצמו ביצע.
רמון נוסע לבית יוקאלי ומתעמת שם עם ניקולס על רצח אמו, ומתעלף כשהוא רואה את גופתה של סוסנה, שהובאה לשם על ידי ניקולס לשם הסתרתה.
גם אנדראה מגיעה לבית יוקאלי, כדי לקבל מניקולס ראיון על רציחותיו, ובפרט היא מנסה, ללא הצלחה, להוציא ממנו הודאה שהרומן "הרוצחת הלסבית" הוא בעל אופי אוטוביוגרפי.
בעימות ביניהם אנדראה פוצעת את ניקולס פצעי מוות, והוא הורג אותה.
קיקה מגיעה אף היא, רואה את גווייתה של אנדראה ואת ניקולס הגוסס.
ניקולס מוסר לה את דפי "הרוצחת הלסבית", ואומר לה שזו אוטוביוגרפיה - כל שעליה לעשות הוא להחליף את שם גיבורת הרומן בשמו, ולקבל רב-מכר.
קיקה ממשיכה לסייר בבית, ומשיבה לחיים את רמון, באמצעות שוק חשמלי.
היא יוצאת מהבית בעקבות האמבולנס שפינה את רמון, ובדרך עוצרת לנהג שמכוניתו התקלקלה.
היא מחליטה להסיע את הנהג למחוז חפצו, לחתונת אחותו, כפתיח לחיים חדשים.
ורוניקה פורקה: קיקה, הדמות הראשית בסרט, מאפרת ומורה לאיפור.
הופיעה גם בסרט קודם של אלמודובר, "מה עשיתי שזה מגיע לי?" (1984).
ויקטוריה אבּריל: אנדראה, פסיכולוגית שהפכה לכתבת טלוויזיה רודפת סנסציות.
אבריל הופיעה גם בסרטים קודמים של אלמודובר, "קשור אותי!
פיטר קויוטי: ניקולס פירס, סופר אמריקאי שעבר להתגורר בספרד.
אלכס קסנובאס: רמון, בנו החורג של ניקולס ובן זוגה של קיקה.
רוסי דה פלמה: המשרתת בביתם של רמון וקיקה.
דה פלמה הופיעה באחדים מסרטיו של אלמודובר, ובהם "חוק התשוקה" (1987), "נשים על סף התמוטטות עצבים" (1988) ו"פרח הסוד שלי" (1995).
ביבי אנדרסן: סוסנה, אורחת לא קרואה של ניקולס.
אנדרסן הופיעה בסרטים קודמים של אלמודובר: "מטדור (1986), "חוק התשוקה" (1987) ו"עקבים גבוהים" (1991).
סצנת העירום של אנדרסן בתור סוסנה הייתה יוצאת דופן, בהתחשב בכך שהיא טרנסקסואלית.
אנדרסן עצמה אמרה שהיא הופיעה בסצנה זו "כדי להראות את פלאי הרפואה המודרנית".
קיק-אס הוא סרט גיבורי על וקומדיה שחורה המבוסס על קומיקס באותו שם מאת מארק מילר וג'ון רומיטה ג'וניור.
הסרט בוים על ידי מת'יו ווהן, שהפיק את הסרט יחד עם השחקן בראד פיט, וכתב את התסריט עם ג'יין גולדמן.
הסרט מספר את סיפורו של נער רגיל ושמו דייב ליזווסקי, היוצא להיות גיבור בחיים האמיתיים, וקורא לעצמו "קיק אס".
דייב נקלע למאבק גדול יותר כאשר הוא פוגש את "ביג דדי", שוטר לשעבר.
אהרון ג'ונסון - דייב ליזובסקי / "קיק אס".
קלואי מורץ - מינדי מקרידי / "היט גירל".
ניקולס קייג' - דיימון מקרידי / "ביג דדי", שוטר לשעבר ואביה של "היט גירל".
מארק סטרונג - פרנק ד'אמיקו, מאפיונר וסוחר סמים.
כריס מינץ-פלאס - כריס / "רד מיסט", בנו של פרנק ד'אמיקו.
לינדסי פונסקה - קייטי דומה, מושא אהבתו של דייב.
קסנדר ברקלי - הבלש ויקטור "ויק" ג'יגאנטה
מייקל ריספולי - ביג ג'ו
רוב הביקורות על הסרט היו חיוביות, אך נמתחה ביקורת על האלימות הפיזית והמילולית בסרט, ובמיוחד על דמותה של "היט גרל" שהוצגה כילדה קטנה ההורגת בני אדם.
הסרט הגיע למקום הראשון של שוברי הקופות בארצות הברית.
בנוסף הכנסות הסרט ממכירות ה-DVD היו כ-17.6 מיליון דולר מה שמסכם את הכנסותיו בכ-113,643,570 דולר.
קיק באטובסקי היא סדרת טלוויזיה מונפשת שנוצרה על ידי האנימטור האמריקאי סנדרו קורסארו.
פרק הבכורה של הסדרה שודר לראשונה בארצות הברית ב-13 בפברואר 2010.
עלילת הסדרה מתמקדת בחייו של ילד אמריקאי בן 12 בשם קלרנס פרנסיס באטווסקי, אשר מכונה "קיק".
קיק, אשר מתגורר במלוברוק בפרבר אמריקני ממוצע ומשעמם, מעריץ מושבע של פעלולנים כמו רוק קלאהן, דייב זכרו לברכה ובילי הגדם, שואף להיות הפעלולן הנועז ביותר בעולם ומבלה את מרבית זמנו בביצוע פעלולים שונים בסיוע חברו גונתר.
בישראל הסדרה משודרת בערוץ דיסני החל מ-3 באוקטובר 2010.
קלרנס פרנסיס "קיק" באטווסקי: הדמות הראשית.
ילד בן 12 נמוך קומה, אשר שואף להיות פעלולן מקצועי.
האליל שלו הוא בילי הגדם והוא אף אוהב מאוד את דגני-הבוקר שלו.
הדבר היקר לו מכל היא קסדתו.
הוא אינו אוהב את שמו האמיתי.
גונתר מגנוסון: החבר הטוב ביותר של קיק אשר מסייע לקיק לתאם את פעלוליו.
גונתר הוא ילד בן 11 ממוצא נורווגי הסובל מעודף משקל.
פירות יער גורמים לו לנפיחות.
מוצא-חן בעיניה של אבי, אחת מחברותיה של בריאנה.
הוריו הם בעליה של "מסעדת הקרב" שהודות לקיק לא נסגרה (הוא הצליח להביא המוני לקוחות למסעדה).
ברדלי "בראד" באטווסקי: אחיו הגדול של קיק ויריבו המושבע.
נוהג להציק לקיק לעיתים קרובות.
זכה להצלחה משגשגת עקב כך שעבד שוב ושוב על קיק.
בריאנה די באטווסקי: אחותו הקטנה והמפונקת של קיק.
היא וחברותיה מעריצות של "טינה לפעמים" והתוכנית הקרויה על שמה בה היא מככבת.
הופעתה החיצונית חשובה לה למדי.
הרולד והאני באטווסקי: הוריו של קיק.
הם לעיתים רחוקות נמצאים בבית.
הם נוהגים לעיתים תכופות לקחת את בתם בריאנה להתחרות בתחרויות יופי, לקניות.
באחד הפרקים נתגלה כי האני, אמו של קיק הייתה פעלולנית מים בשם "האני ספלאש" אך היא פרשה כשקיק היה ילד.
בכל זאת היא הצליחה לשוב להיות "האני ספלאש" באופן זמני.
בילי הגדם: פעלולן מקצוען נודע אשר הוא האליל של קיק.
בילי הגידם איבד את ידו ככל הנראה בעת שביצע את אחד מפעלוליו.
בום מקונדור: אחד מהפעלולנים המקצוענים הטובים ביותר בעולם.
האמירה הנודעת שלו היא "קא-קאו"!
רוק קלהאן - גם אחד הפעלולנים המקצוענים שקיק מעריץ, הופיע לראשונה בפרק שקיק רצה לברוח ולהשיג את הכרטיס ולהתחמק מאחיו הגדול של מאות'.
מבוסס על השחקן והמתאבק דוויין ג'ונסון ("דא רוק").
מגנוס והלגה מגנוסון: הוריו של גונתר.
מגנוס והלגה הם הבעלים של מסעדה מקומית בשם "BattleSnax".
הם ויקינגים ונהגו בעבר לחיות באחת מהמדינות הנורדיות.
סניצ'י צ'יקארלי: אישה זקנה ורזה מהשכונה של קיק וחברתה של אמו.
באחד הפרקים מתברר שהיא מרשעת שחזקה אפילו יותר מבראד.
שניהם אסירים שלה ומבניהם גם ג'קי, קנדל ומר ויקל.
ג'קי ווקרמן: שכנה של קיק.
היא המעריצה הכי גדולה שלו ואפילו מתאהבת בו, אף על פי שדווקא חברו הטוב גונתר הוא זה שמאוהב בה ומנסה להשיג ממנה יחס בדרך כלשהי.
קנדל: חברה של רונלדו, תלמידה מצטיינת מהכיתה של קיק ושניהם שונאים מאוד זה את זה.
אף על פי שהם אויבים מושבעים, מראים ביניהם הרבה סימני אהבה.
רונלדו: תלמיד מצטיין מכיתתו של קיק, החבר של קנדל והוא שונא את קיק.
קיק נעזר בו כדי לנצח ב"המסלול", אתגר ובו מסלול מסוכן ביותר שאיש לא ניצח בו מעולם.
מר ויקל: מהשכונה של קיק ומצוי כמעט בכל הסדרה.
במשך הסדרה התברר כמלח, שומר ורדים ובעיקר המקריא מהתחרויות של בריאנה.
גורדון גיבל: נער עשיר ושחצן.
מוגן על ידי מייקל ואנתוני, תאומים אשר משמשים כשומרי-הראש שלו.
חוויאר: ילד ספרדי בעל רי"ש מתגלגלת.
התחרה בקיק בתחרות דקדוק והפסיד לו (אף על פי שמעולם לא הובס ואילו קיק היה חייב להתכונן היטב).
ווייד: בחור העובד במכולת שבתחנת-דלק וחבר טוב של קיק וגונתר.
מכנה את קיק "בחור נועז".
פנלופי פטרסון: יריבתה של בריאנה.
בטוחה כי היא תמיד תביס אותה בתחרויות.
ילד האימו: ילד שקט וחסר שמחת-חיים.
פטפטן מאוד ומסוגל להוציא את כולם מדעתם בהתנהגותו הטורדנית.
סטיב: דג הזהב של קיק, קיק נחמד אליו מאוד.
אוסקר: כלבה של סניצ'י צ'יקארלי.
כלבת-בטיחות שמנעה מקיק לבצע פעלולים.
לבסוף עברה לחיות בחווה עם אישה זקנה ונמוכה אשר אינה בת-מזל בחיים.
פייפרקארט פטרסון: מתאבק שהושפל על ידי אחיו הבכור.
הודות לו הגיע קיק למסקנה שאחים קטנים יכולים לנצח אחים גדולים.
באופן אירוני נייר הוא חולשתו.
אבי: אחת מחברותיה של בריאנה.
ילדה גדולת-מידות וגברית אשר אוהבת את גונתר.
קיקה היא רשת רהיטים בינלאומית שמרכזה בסנקט פלטן שבאוסטריה.
קבוצת קיקה מונה מעל 70 חנויות, רובן באירופה.
הרשת נוסדה בשנת 1973 על ידי איש העסקים האוסטרי הרברט קוך (Herbert Koch; נולד 1941), לאחר שהחל לנהל את רשת הרהיטים ליינר (Leiner) שבבעלות משפחתו מאז 1910. החנות הראשונה של קיקה הוקמה בווינה בשיטת "שלם וקח", וזכתה להצלחה רבה.
מאז הרשת הלכה והתפתחה וחנויות רבות נפתחו באוסטריה.
במאי 2010 מנתה קבוצת קיקה באוסטריה לבדה 32 חנויות תחת המותג קיקה, ועוד 17 חנויות תחת המותג הוותיק יותר ליינר.
החל משנת 2000 התרחבה הרשת למדינות מזרח אירופה - הונגריה, צ'כיה, סלובקיה, קרואטיה, סרביה, רומניה.
באמצעות זכיינים מקומיים, נפתחו גם חמש חנויות ברוסיה ובעבר גם שתי חנויות בערב הסעודית (שנסגרו).
הסרט נחל כישלון בקופות והכניס 60 מיליון דולר בלבד לעומת תקציב הפקה של 28 מיליון דולר אך זכה לקהל מעריצים וביקורות מעורבות.
דייב ליזוסקי (קיק אס) פורש מלחימה בפשיעה, שכן מעשיו היו מקור השראה לאזרחים מן השורה לנסות להפוך לגיבורי-על.
הוא מתקשה להסתגל לשגרה שלאחר הפרישה, ומשכנע את מינדי מקרדידי ("היטגירל") לאמן אותו כדי להפוך לגיבור ראוי.
במקביל, כריס דימיקו הורג בטעות את אמו באמצעות מיטת שיזוף, במהלך ויכוח על אדישותה כלפי מותו של אביו.
כך הוא הופך לבעל השליטה המלאה על כספי משפחתו, ובאמצעותם הוא מחליט לפעול כנבל-העל "דה מאדרפאקר" כדי לנקום בקיק אס ולגזול ממנו את כל מה שהוא אוהב ולבסוף לחסל אותו על כך שהרג את אביו.
האפוטרופוס של מינדי, מרקוס, מגלה שהיא עדיין נלחמת בפשיעה וגורם לה להבטיח לוותר על זה.
חברתו של דייב, קייטי דיקסומה הבחינה כי דייב מתנהג בצורה מוזרה ונפרדת ממנו, ומאמינה שהוא בוגד בה עם מינדי.
קיק אס מצטרף לצוות גיבורי "הצדק לנצח", בראשותו של קולונל כוכבים ופסים (מגולם על ידי ג'ים קארי) הכולל את באטל גאי (חברו של דייב, מרטי), ד"ר הכבידה, אינסקט-מן, נייט ביץ' והוריו של ילד חסר ששמו טומי.
הצוות מתחיל לעבוד בבתי תמחוי ומסייר ברחובות לפני שלוקח על עצמו את המשימה הגדולה של לחימה בארגוני פשע.
קיק אס מתחיל מערכת יחסים עם נייט ביץ', והוא ומרטי מנסים לועגים לחברם טוד שמנסה להיות גיבור על בשם "אס קיקר" והוא נעלב.
מינדי מנסה לנהל חיים נורמליים.
ברוק, אחת הבנות הפופולריות, מציע מינדי לנסות להתקבל לקבוצת הריקוד בבית הספר, אבל כאשר מינדי מדהימה את הקהל עם האודישן שלה, ברוק מקנאה.
דייב מנסה לשכנע את היט גירל להצטרף לצדק לנצח, אבל היא מסרבת, ומיד מבקשת מנער - ספורטאי בנבחרת בית הספר - לקחת אותה לדייט.
בסופו של דבר זה היה מעשה קונדס אכזרי, כאשר הנער עוזב את מינדי נטושה ביער.
דייב מייעץ למינדי ומעודד אותה לנצח את הבנות במגרש שלהן.
למחרת, מינדי עושה זאת עם השמצות מילוליות ושרביט הלם לפיזור הפגנות שגורם להקאות ושלשולים, ובכך מביכה את הבנות הפופולריות לפני כולם.
כתוצאה מכך היא מושעית מבית הספר למורת רוחו של מרקוס.
דה מאדרפאקר מרכיב חבורה של נבלי-על ובונה מאורת רשעים מתחת לאדמה.
הוא מגייס את מאדר ראשה ("אמא רוסיה"), אסירה רוסייה לשעבר וסוכנת ק.ג.ב.
לשעבר, שמתגלה כלוחמת מיומנת וקטלנית ביותר.
הוא מוצא את קולונל כוכבים ופסים ומשתמש במאדר ראשה להרוג אותו לפני שהוא מתגרה ב"הצדק לנצח" בטויטר.
לאחר מכן הוא הלך לביתה של נייט ביץ' ומנסה לאנוס אותה.
כאשר המשטרה מגיעה, מאדר רשייה הורגת את כל השוטרים, וכתוצאה מכך מחליטה המשטרה לעצור את כל לובשי התלבושות.
כאשר המשטרה ניסתה לעקוב אחר דייב באמצעות כתובת ה-IP שלו, האב המגונן של דייב טוען שהוא, ולא דייב, הוא קיק אס.
דה מאדרפאקר, לא משוכנע שקיק אס האמיתי נתפס, שומע מטוד, שלא בכוונה הצטרף לקבוצה של הדה מאדרפאקר, כי האיש זוהה כקיק אס הוא למעשה אביו.
דה מאדרפאקר שולח שכירים שיהרגו אותו בכלא ושולח את התמונה לדייב, וחושף את זהותו האמיתית ככריס דאמיקו.
מוכה יגון, דייב נודר לא לשים עליו את התחפושת של קיק אס, כפי שהבטיח לאביו.
בהלוויה, הכנופיה של דה מאדרפאקר אורבים לחטוף את דייב ותוקפים אותו וחבריו ולבסוף דייב נחטף, מינדי רודפת אחרי הוואן שלהם, והורגת את כולם מלבד אחד מעובדיו, מכריחה אותו לגלות את מקום מחבואו של דה מאדרפאקר, מצילה את דייב, ומשכנעת אותו להתעמת עם דה מאדרפאקר.
דייב וחבריו תוקפים את גיבורי המאורה של דה מאדרפאקר.
בעוד קיק אס נלחם עם דה מאדרפאקר, היט-גירל מתאבקת נגד מאדר ראשה.
מאדר רוסיה לוקחת את המזרק של מינדי ומזריקה לה בלי לדעת אדרנלין.
זה נותן לה את הכוח להרוג את מאדר ראשה באמצעות שברי זכוכית.
קיק אס ודה מאדרפאקר נלחמים על גג המחסן, דה מאדרפאקר נופל דרך צוהר, אבל קיק אס תופס אותו.
דה מאדרפאקר מסרב לקבל את עזרתו ונופל, נוחת בברכת השחייה של הכריש שלו ונפצע קשות על ידי הכריש.
אחרי הקרב הגדול, צדק לנצח פורשים.
מינדי לוקחת את דייב הביתה על האופנוע שלה ואומרת לו שהיא מבוקשת באשמת רצח ושהיא עוזבת את ניו יורק.
היא מספרת לו שהוא עכשיו גיבור לו העיר זקוקה, ומנשקת אותו לפני צאתו.
דייב מקבל את האחריות ומתחיל באימונים ושדרוג הציוד שלו.
בסצנה שלאחר הקרדיטים, דה מאדרפאקר צורח במיטה בבית חולים שהוא רוצה לשתות מים.
הוא צועק שעל הרגליים ואיבר המין שלו יש נשיכות והוא בקושי מסוגל לזוז.
אהרון טיילור-ג'ונסון - דייב לויזוסקי / קיק אס
קלואי גרייס מורץ - מינדי מקרידי / היט גירל
כריסטופר מינץ-פלאס - כריס דאמיקו / דה מאדרפאקר, הנבל הראשי של הסרט, הפך לנבל מרושע וחסר רחמים מתוך נקמה בדייב על כך שהרג את אביו המאפיונר בסרט הקודם.
ג'ים קארי - קולונל פסים וכוכבים, היה המפקד הבכיר של "צדק לנצח", היה לו כלב רועים גרמני בשם אייזנהאואר שציית לו.
קלארק דוק - מארטי אייזנברג / באטל גאי, חברו הטוב ביותר של דייב וחבר בחבורת צדק לנצח.
אולגה קורקולינה - מאדר ראשה (אמא רוסיה), שותפתו הנאמנה ביותר והטובה ביותר של כריס.
לינדי בות' - נייט ביץ', לוחמת קשוחה, הופכת לחברתו הטובה ביותר של דייב.
ג'ון לגוויזאמו - חוויאר, משרתו הנאמן של כריס, רצח בידי ראלף דאמיקו.
קלאודיה לי - ברוק, נערה מקובלת שלומדת ביחד עם מינדי.
מוריס צ'סטנאט - מרקוס, בלש משטרתי שמאמץ את מינדי ומשמש לה דמות אב.
סטיבן מקינטוש - אביו של טומי
מוניקה דולן - אמו של טומי
את המוזיקה לסרט הלחינו וכתבו ביחד הנרי ג'קמן ומתיו מרגסון, שגם היו המוזיקאים של הסרט הראשון שהיו לצדם מוזיקאים נוספים בסרט הראשון.
בנוסף למוזיקה המקורית של הסרט, יצא הפסקול המקורי של הסרט שכלל שירים של מגוון אמנים.
קיק-אס 2: פסקול הסרט המקורי
לפי אתר הביקורות Metacritic, הסרט קיבל ביקורות מעורבות.
הוא דורג באתר Rotten Tomatoes עם 30% תמיכה בדירוג ממוצע של 4.7 מתוך 10 (בהתבסס על 147 ביקורות).
ג'סטין צ'אנג מהעיתון "וראייטי" כתב כי "הסרט עולה על קודמו בדבר אחד לפחות: הוא לא מנסה להעביר את האכזריות בתור משהו מזעזע או חתרני".
ג'ון דפור מ"הוליווד ריפורטר" טען כי "ההמשך מציע בדיוק את שילוב הנבזות של ה-Rated R וציפיותיהם של מעריצי קיק אס".
פיטר בראדשו מ"הגארדיאן" כתב כי "סרט ההמשך לשיגעון של 2010 איבד מעט מערך הזעזוע" ושיבח את משחקה של קלואי גרייס מורץ.
אוון ויליאמס ב"אימפריה מגזין" ציין כי למרות שלוהקו שחקנים חשובים יותר לסרט זה, "הוא נראה כמו סרט קטן יותר", אך שיבח את העיבוד הנאמן לקומיקס המקורי; בהיעדרו של מארק סטרונג, הוא שיבח את כריסטופר מינץ-פלאס על משחקו כנבל.
קיק אם ג'ני (מאנגלית: Kick 'Em Jenny – מילולית "בעטי בהם ג'ני") הוא הר געש תת-ימי פעיל צפונית לאי גרנדה שבים הקריבי.
הר הגעש לא היה מוכר לפני 1939, אם כי השם קיק אם ג'ני הופיע כבר קודם לכן במפות קדומות כשמו של אי קטן סמוך המכונה כיום "סלע יהלום" (Diamond Rock) או איון יהלום (Île Diamante או Diamond Islet), או כשם מצר הים בין גרנדה לאי רונד.
אין כיום ידיעה מה מקור השם, אך נראה כי הוא קשור לעובדה שהמים באזור זה סוערים לעיתים.
ייתכן שזה עיוות של הביטוי הצרפתי "קאי קו ז'ן" (cay que gene – השׂרטון הגועש) או שייתכן שהכוונה לאתון הקרויה באנגלית jenny הנוהגת לפעמים לבעוט.
קיק אם ג'ני הוא תוצר טיפוסי של אזור הפחתה.
בקשת האיים קיימים הרי געש נוספים הידועים בפעילותם הגעשית: פלה במרטיניק, לה סופרייר בגוואדלופ, סופרייר הילס (Soufrière Hills) במונטסראט ולה סופרייר בסנט וינסנט.
קיק אם ג'ני הוא הר הגעש הפעיל הדרומי ביותר בקשת האיים, והר הגעש התת-מימי היחיד בה.
קיק אם ג'ני הוא הר געש תת-מימי פעיל, הר מצולה השוכן כ-8 קילומטרים צפונית לאי גרנדה, וכ-8 קילומטרים מערבית לאי רונד שבשרשרת האיים הגרנדינים באנטילים הקטנים שבים הקריבי.
ההר מתנשא לגובה 1,300 מטרים מעל לקרקעית הים על המדרון הפנימי התלול של רכס האיים האנטילים.
בשל סכנת ההתפרצות הוכרז אזור בקוטר 3 קילומטרים מעל ההר כאזור האסור בשיט.
הרישום ההיסטורי הראשון של פעילות הר הגעש הוא מ-1939, אף שההר התפרץ פעמים רבות קודם למועד זה.
ב-13–24 ביולי 1939 התרחשה התפרצות געשית ששילחה עמוד התפרצות של קיטור ושברי סלעים שפרץ מעל לפני המים לגובה של 275 מטרים, וחוללה סדרה של צונאמי שהגיעו לגובה שני מטרים כאשר הגיעו לחופי גרנדה והאיים הגרנדינים הדרומיים הסמוכים.
צונאמי קטן הגיע גם לחוף המערבי של ברבדוס בצורת גל ים מפתיע ששטף את כביש החוף.
הר הגעש התפרץ לפחות בשנים עשר מקרים נוספים בין 1939 ל-2001 (ההתפרצות האחרונה הייתה ב-4 בדצמבר 2001), והוא לכן הר הגעש הפעיל ביותר כיום בקשת הגעשית של האנטילים הקטנים, אם כי אף אחת מההתפרצויות לא הייתה גדולה כמו ההתפרצות של 1939, ומרבית ההתפרצויות זוהו רק הודות לרישום בסייסמוגרפים.
עם זאת, את ההתפרצויות הגדולות יותר ניתן היה לשמוע מתחת למים או על החוף בסמוך להר הגעש כרעם עמוק.
סקר באמצעות צוללת רובוטית ב-2003 זיהה לוע שבו פומרלות פעילות הפולטות בועות גזים חמים וקרים.
בסקר זה נקבע כי פסגת ההר בגובה 180 מטרים מתחת לפני המים.
נאספו דוגמיות של בזלת אוליבינית.
מבנה בצורת קשת שהתמוטט על המדרון המערבי הוא ככל הנראה המקור למפולת סלעים תת-מימית המשתרעת למרחק 15 קילומטרים מערבה במורד הרכס כלפי אגן גרנדה.
פרנסיסקו "קיקו" קאסייה קורטס (בספרדית: Francisco "Kiko" Casilla Cortés; נולד ב-2 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער.
ריאל מדריד ג' וריאל מדריד קסטיליה
קאסייה לא זכה להופעות כמעט בתחילת הקריירה בקבוצת המילואים של ריאל מדריד, ריאל מדריד ג'.
בעונת 2005/2006 הוא קודם לריאל מדריד קסטיליה, אשר שיחקה בסגונדה ליגה אך היה האופציה השלישית מבין שלושת השוערים ג'ורדי קודינה ודויד קובנו.
אף על פי שציפה להופיע ביותר משחקים לאחר עזיבתו של השוער הראשון דויד קובנו, הפך קודינה לשוער הראשון, אנטוניו אדאן הפך לשוער השלישי וקאסייה הופיע רק במשחק האחרון של העונה.
בנוסף לכך ירדה ריאל מדריד קסטיליה לליגה השלישית.
באוגוסט 2007 עבר קאסייה לאספניול בהעברה חופשית.
ב-20 בינואר 2008 הופיע לראשונה בלה ליגה בהפסד 1–2 לריאל ואיאדוליד, הוא החליף באותו משחק את השוער הפצוע ינאקי לאפונטה כאשר השוער הראשון קרלוס קאמני היה בנבחרת באותו הזמן.
באותה התקופה פורסם שארסנל הייתה מעוניינת בשירותיו של השוער הספרדי הצעיר.
מעמדו לא השתפר עקב אותה הופעה משום שאספניול רכשה את השוער כריסטיאן אלברס, ובעקבות זאת הושאל קאסייה לקדיס מהליגה הספרדית השלישית בכדורגל בעונת 2008–2009, הצעד הזה עזר לקבוצה לעלות ליגה ל אך היא ירדה חזרה מיד בתום העונה הבאה.
בעונת 2010–2011 עדיין ישב על הספסל וב-31 באוגוסט 2010 הושאל פעם נוספת לקרטחנה מהסגודנה ליגה ושם נלחם על עמדת השוער הראשון עם אלברס.
לאחר ששב לאספניול, עזב השוער הארגנטינאי וקאסייה הפך לשוער הראשון.
בעונת 2015 הורחק לראשונה בקריירה לאחר שתפס כדור מחוץ לרחבה.
ב-17 ביולי 2015 חזר לריאל מדריד וחתם על חוזה לחמש שנים, עבור העברתו שילמה ריאל מדריד 6.5 מיליון יורו.
ב-17 בינואר 2019 חתם קאסייה בלידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ וערך את משחקו הראשון בקבוצה ב-27 בינואר, בניצחון קבוצתו 1–2 על רות'רהאם יונייטד.
בעונת 2019/2020 היה שותף לזכייתה של לידס בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ולהעפלתה לפרמייר ליג.
בספטמבר 2019 הואשם קאסייה באמירת הערה גזענית כלפי שחקנה של צ'רלטון את'לטיק, ג'ונתן לקו, במהלך המשחק בין שתי הקבוצות.
במהלך חקירת התאחדות הכדורגל האנגלית נותר בסגל לידס יונייטד והמשיך לשחק.
עם סיום החקירה ב-28 בפברואר 2020, נענש קאסייה בהרחקה לשמונה משחקים ובקנס של 60,000 ליש"ט.
כתוצאה מכך, לקראת סיום אותה עונה הוא איבד את מקומו כשוער ראשון לאילן מליה ובמהלך עונת 2020/2021 מיעט לשחק.
קאסייה ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-16 בינואר 2021, במשחק שהסתיים בהפסד קבוצתו 0–1 לברייטון אנד הוב אלביון.
ב-12 ביולי 2021 הודיעה לידס כי קאסייה עבר בהשאלה לאלצ'ה מהלה ליגה לעונת 2021/2022. ב-31 ביולי 2022 שוחרר מלידס יונייטד, בהסכמת שני הצדדים.
ב-22 באוגוסט 2022 חתם לשנה בחטאפה.
ב-29 באוגוסט 2014 זומן קאסייה לראשונה לנבחרת ספרד על ידי המאמן הספרדי ויסנטה דל בוסקה למשחק נגד נבחרת צרפת ונבחרת מקדוניה בספטמבר ושימש כשוער השלישי בסגל, לאחר איקר קאסיאס ודויד דה חאה.
ב-18 בנובמבר 2014 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת כשהחליף את איקר קסיאס, וספג שער בדקה ה-90 בהפסד 0–1 ל.
קיקבוקסר הוא סרט פעולה העוסק באמנות הלחימה התאילנדית "קיקבוקס" (אגרוף תאילנדי) בכיכובו של השחקן ז'אן-קלוד ואן דאם.
אלוף העולם במשקל כבד באגרוף תאילנדי אריק סלואן (דניס אלכסיו) טס לתאילנד על מנת לנצח בקרב את אלוף תאילנד טונג פו (מישל קיסי).
בסוף הקרב בו נוצח אריק הכה טונג פו את אריק בגבו והפך אותו לנכה.
אחיו של אריק, קורט (ז'אן-קלוד ואן דאם), מבטיח לנקום את נקמת אחיו ולשם כך הוא נוסע בעזרת חברו להרים על מנת ללמוד אצל מאמן בשם "זיאן" מואי תאי.
לאחר אימונים מפרכים בהם גם התחבר עם אחייניתו של זיאן, מאי לאי, הוא הוזמן על ידי אמרגנו של טונג פו, פרדי לי, לקרב עם אחד מטובי הלוחמים שתחת חסותו.
קורט ניצח ניצחון מהיר ומרשים כשבסופו מריעים לו הקהל "ניק סו קאו" (הלוחם הלבן).
לאחר מכן הוא הוזמן לדו-קרב המיוחל עם טונג פו, אך במטרה להחלישו אנס טונג פו את ידידתו של קורט, מאי לי, ובנוסף חטף את אחיו על מנת להשתמש בו כבן ערובה כדי להבטיח את ניצחונו.
לבסוף במהלך קרב קשה ומתיש בו נפצע קורט קשות חולץ אחיו על ידי מאמנו זיאן במהלך מתוחכם ומבריק וכך ביחד עודדו את הקהל להריע "ניק סו קאו" כמו בקרב הקודם.
בקורט ננסכים כוחות חדשים והוא מתחיל להכות בטונג פו עד שמפילו מן הזירה.
הוא יורד אחריו ומפילו לקרקע וגם בועט באמרגנו של טונג פו.
שם בסרטשם אמיתיאריקדניס אלכסיוקורטז'אן-קלוד ואן דאםטונג פומישל קיסיפרדי ליקה טינג לי
אנריקה "קיקה" אלברס קוסטס (בספרדית: Enrique 'Quique' Álvarez Costas, נולד ב-16 בינואר 1947 בוויגו שבספרד) הוא כדורגלן ומאמן עבר ספרדי.
כשחקן, שיחק קוסטס כמגן בקבוצות סלטה ויגו וברצלונה במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. כמו כן הופיע ב-13 משחקים של נבחרת ספרד.
לאחר שפרש ממשחק עבד בצוות ההנהלה של ברצלונה, ובמשך מספר קדנציות אימן את קבוצת המילואים של המועדון.
קוסטס נולד וגדל בוויגו שבגליסיה.
בצעירותו הצטרף למחלקת הנוער של סלטה ויגו, מהקבוצות הבכירות בחבל הארץ, וב-1965, בהיותו בן 18, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה באותן שנים בליגה השנייה.
מנקודה זו הפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה.
בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת, עונת 1965/1966, הופיע ב-24 משחקי ליגה, הבקיע שער אחד ועזר לסלטה לסיים במקום השני, ממנו מגיעים לפלייאוף העפלה לליגה הראשונה בספרד, אולם סלטה כשלה במשימה לאחר שהפסידה לסבדל.
בעונת 1967/1968 הבקיע שלושה שערים - אחד בליגה השנייה וצמד בגביע הספרדי, במשחק הראשון מול מיורקה.
עונה לאחר מכן היה קוסטס שותף בכיר להעפלתה של סלטה ויגו חזרה לליגה הראשונה מזה 11 שנים בכך שסיימה במקום ה-2. הוא פתח ב-35 מחזורי ליגה בהם הבקיע 3 שערים.
בעונתו הראשונה בליגה הראשונה בספרד, עונת 1969/1970, פתח בכל המחזורים למעט האחרון ועזר לקבוצתו להגיע למקום ה-10. העונה הבאה הייתה הפורייה ביותר שלו מבחינת הבקעת שערים - 4 שערים ב-30 משחקים בהם שותף.
יכולתו הטובה במדי סלטה ויגו משכה את עיניה של ברצלונה, מהבכירות בכדורגל בספרד, והוא חתם בשורותיה בקיץ 1971. קוסטס השתלב בהצלחה בהרכב הקבוצה והפך לבורג משמעותי בהגנתה.
ב-22 בספטמבר זכה עם ברצלונה בזכות להחזיק את גביע ערי הירידים עם ניצחון 2-1 על לידס יונייטד.
בקיץ 1972 נפצע באופן חמור ולמעשה נעדר מכל עונת 1972/1973. קוסטס שב להרכב בעונת 1973/1974, ובהובלתו של יוהאן קרויף, היה שותף לזכייה באליפות ראשונה של ברצלונה מזה 14 שנים.
בשנים הבאות כשלה ברצלונה לזכות באליפות, וקוסטס המשיך להופיע בעקביות במשחקי הקבוצה.
ב-1 בדצמבר 1974 כבש שער ליגה ראשון במדי ברצלונה, בניצחון 4-0 על קבוצת נעוריו סלטה ויגו.
אחרי שתי עונות נוספות כשחקן הרכב, החל מעמדו של קוסטס לדעוך במהלך עונת 1977/1978. הוא שותף ב-15 משחקים בלבד, מתוכם 11 כשחקן הרכב.
הוא לקח חלק בזכייתה של ברצלונה בגביע הספרדי, אך הוא לא פתח במשחק הגמר.
בעונת 1978/1979 המשיכה מגמת הדעיכה והוא שותף אף בפחות משחקים.
אי לכך, הוא פתח בגמר גביע מחזיקות הגביע מול פורטונה דיסלדורף בסוף העונה והוחלף בדקה ה-68. ברצלונה ניצחה 4-3 בהארכה וזכתה בתואר לראשונה בתולדותיה.
עונת 1979/1980 הייתה עונתו האחרונה כשחקן.
הוא פתח ב-8 משחקי ליגה ונכנס כמחליף בשלושה נוספים, ובסוף העונה פרש ממשחק, בגיל 33.
קוסטס ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד ב-11 בפברואר 1970, במשחק ידידות מול .
קוסטס השתתף בשני משחקים במהלך מוקדמות יורו 1972, אך ספרד סיימה במקום ה-2, אחרי , ולא העפילה לשלב הבא.
במוקדמות מונדיאל 1974 לקח חלק במשחק אחד, בתיקו 0-0 עם .
גם במסגרת זו כשלה ספרד להעפיל לטורניר הגמר.
במוקדמות יורו 1976 פתח בשני משחקים.
השני שבהם, תיקו 1-1 נגד ב-5 בפברואר 1975, היה משחקו האחרון במדי נבחרת ספרד.
בסך הכול ערך 13 הופעות בהן לא הבקיע אף שער.
לאחר פרישתו ממשחק הצטרף קוסטס לצוות הניהול של ברצלונה, מתמקד במחלקת הנוער של המועדון.
ב-1987 החל לאמן את קבוצת המילואים השנייה של המועדון, ברצלונה ג'.
ב-1989, לאחר שברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים הראשונה של המועדון, ירדה לליגה השלישית, התמנה קוסטס לתפקיד מאמנה.
בעונתו הראשונה שם הוביל את הקבוצה למקום השני בביתה, אך היא לא הצליחה להעפיל חזרה לליגה השנייה מפלייאוף ההעפלה.
בעונה שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום הראשון וחזרה לליגה השנייה.
קוסטס אימן את ברצלונה ב' במשך 5 עונות נוספות, בהן סיימה הקבוצה לרוב במרכז טבלת הליגה, וב-1996 הוא הוחלף בחואנדה ראמוס.
קוסטס נשאר במועדון בשנים הבאות.
ב-2001 התמנה לקדנציה שנייה כמאמן ברצלונה ב'.
על אף שסיימה במקום הראשון בביתה בעונת 2001/2002, ברצלונה ב' לא הצליחה להעפיל חזרה לליגה השנייה.
גם בעונת 2002/2003 כשלה במשימה זו, לאחר שסיימה את העונה הסדירה במקום השני, וקוסטס פינה את עמדת המאמן פעם נוספת.
הוא שב לקדנציה שלישית ב-2005. בעונת 2006/2007 סיימה ברצלונה ב' במקום ה-19 ונשרה לליגה הרביעית.
קוסטס סיים את תפקידו ומונה במקומו ז'וזפ גוארדיולה.
קוסטס המשיך לעבוד במועדון עד ספטמבר 2014, אז שוחרר על ידי הנהלת המועדון.
לקוסטס שני בנים ששיחקו ככדורגלנים גם הם, שניהם גדלו במחלקת הנוער של ברצלונה ושיחקו כבלמים.
קיקה אלברס שיחק תחת אביו בברצלונה אתלטיק ואת רוב הקריירה שלו בילה בוויאריאל.
אוסקר אלברס, האח הצעיר יותר, שיחק במספר קבוצות בליגה השנייה והשלישית בספרד.
"קיקה" מרקהם היא שחקנית אנגלייה.
מרקהם נולדה במאקלספילד שבמחוז צ'שייר.
היא בתם של השחקן דייוויד מרקהם והסופרת אוליב דהן (1914–2007).
למרקהם קריירה רבת שנים בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון.
בטלוויזיה שיחקה בין השאר בסדרות "אדוארד וגברת סימפסון", "חייו וזמניו של דייוויד לויד ג'ורג'", "A Very British Coup", "ואן דר ואלק", "קו היופי", בתפקידי אורח בסדרות "Minder", "המפצח", "פוארו" ובסדרת הדרמה "מר סלפרידג'".
ב-1985 התחתנה מרקהם עם השחקן קורין רדגרייב בוונדסוורת' שבלונדון.
לבני הזוג נולדו שני בנים הארווי (יליד 1979) וארדן (יליד 1983).
מרקהם ורדגרייב הופיעו יחד פעמיים על המסך: בשנת 2000 בפרק סדרה "משפט ועונש" של לינדה לה פלאנט הם גילמו שופט ובריסטר; ובפרק "Special Relationship" בסדרה "להעיר את המתים" בו גילמו זוג נאהבים החשודים ברצח.
הם שיחקו יחד גם על במת התיאטרון בהפקה מחודשת של המחזה "A Song at Twilight" מאת נואל קאוורד, לצדה של גיסתה ונסה רדגרייב.
אחיותיה של מרקהם הן השחקנית פטרה מרקהם, המשוררת והמחזאית ג'הין מרקהם (אלמנתו של רוג'ר לויד-פק) וסוניה.
ב-2014 היא הוציאה לאור את ספר הזכרונות של בעלה, קורין רדגרייב, "Our Time of Day: My Life with Corin Redgrave" .
הקיקויו הם הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בקניה.
אנשי הקיקויו דוברים את שפת הקיקויו, שהיא שפת בנטו.
המונח "קיקויו" הוא הצורה הסוואהילית של ההגייה המקורית "גקויו" (Gĩkũyũ).
הקיקויו מכונים בשמות נוספים כגון "אגקויו" (Agĩkũyũ), "ניומבה יה",(Nyũmba ya) ו"מומבי" (Mũmbi).
השם "קיקויו" מקורו בעץ השקמה הענק, ששמו דומה, בעוד שהשם השני של השבט - "אגקויו", מתייחס לילדים של עץ השקמה הענק.
על פי מפקד האוכלוסין של קניה משנת 2009, יש כ-6,622,576 אנשים בשבט הקיקויו, המהווים כ-16.9% מאוכלוסיית המדינה.
לפי המיתולוגיה, מקור שבט הקיקויו הוא משני הורים אשר נוצרו על ידי אלוהים, שמות ההורים היו קיקויו ומומבי.
פירוש המילה קיקויו הוא 'עץ שקמה ענק'.
אנשי הקיקויו מחזיקים באמונה כי ישנו בורא כל יכול בשם נגאי (Nagai) אשר ברא את עץ השקמה, העץ הקדוש שמתוכה גדלה האומה.
הקיקויו משתייכים למשפחת אנשי הבנטו (Banto) המהווים את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בקניה.
המקום המדויק של אבות הקיקויו אשר היגרו לאחר ההרחבה הראשונית של אנשי הבנטו באזור מערב אפריקה אינו ברור.
יש הטוענים כי הם הגיעו לאזור הר קניה כיום לאחר שאבותיהם התמקמו בהתנחלויות קודמות יותר מצפון וממזרח, בעוד אחרים טוענים כי הקיקויו, יחד עם שכניהם ממוצא הבנטו - אמבו (Embu), מרו (Meru), קמבה (Kamba) מברה (Mbeere), עברו לגור בקניה מהתיישבויות נוספות באזור הצפוני.
לפני שנת 1888, הגיעו אנשי מדינות ערב לשטחם בקצוות הדרומיים של אנשי הקיקויו, שם היו מעורבים בסחר עבדים, בעוד שלא התקיימה עבדות ממוסדת בקרב אנשי הקיקויו.
אנשי הקיקויו הביעו התנגדות לניסיון הערבים לפלוש לשטחם, כך שכאשר ניסו לחדור אל אדמתם הם הומתו באופן מיידי.
בהמשך, כתוצאה משילוב של רכישת קרקע, שותפויות ונישואי תערובת התרחשה התפשטות טריטוריאלית.
כוחם הגאוגרפי והפוליטי של אנשי הקיקויו נשמר לאורך דורות, עד להגעת הבריטים.
סביב שנת 1888 הגיעו הבריטים לשטחם של אנשי הקיקויו במטרה להכניע את האוכלוסייה המקומית, ליישב ולהשתלט על הקרקע החלקית העשירה שלהם.
הוקם שלטון בריטי על אף ניסיונות ההתנגדות מצד אנשי הקיקויו אשר הגיע לסופו בשנת 1963.
מבחינה כלכלית, אנשי הקיקויו היו איכרים טובים ואנשי עסקים ממולחים.
מלבד חקלאות ועסקים, אנשי הקיקויו היו מעורבים בבניית מבנים, יצירת מחרוזות, הכנת חוטי משיכה ושרשראות ברזל.
עם הקיקויו היה מחולק לתשעה שבטים.
לכל אחד מן השבטים היה קשר דם הייחודי לו.
השבטים השונים חיו זה לצד זה, ללא הפרדה גאוגרפית לפי קשר דם.
לחלק מהשבטים היה מנהיג מוכר, בעוד שלאחרים לא היה.
עם זאת, בשני המקרים הכוח הפוליטי של השבט הונהג על ידי מועצת השלטון אשר הייתה מורכבת מזקני השבט ובראשם עמד המנהיג, הצ'יף של השבט.
שבט הקיקויו היו ועדיין מאמינים באלוהים אשר הוא כל יכול, המכונה בשם נגאי.
השבטים- קיקויו, קמבה (Kamba) ו- אמבו (Embu)משתמשים בשם זה.
נגאי היה ידוע גם בשם מורונגו (Mũrungu) בקרב שבטי המרו ואמבו, או בשם מולונגו (Mũlungu) (נגזרת של מילה שמשמעותה אלוהים אשר שוכן דרומית לזמבזי).
השמות מוואד'ני (Mwathani) או מוואד'י (Mwathi) (שמשמעותן השליט הגדול ביותר) נובעות מהמילה גוואד'ה (gwatha) שמבטאת שליטה וסמכות, היו בשימוש ונשארו עד היום בשפה של השבט.
כל הקורבנות שהוקרבו לאל נגאי, בוצעו תחת עץ שקמה ענק (Mũkũyũ), אם לא היה עץ שקמה זמין, היו מקריבים את הקורבנות תחת עץ תאנה (Mũgumo).
עץ הזית (Mũtamaiyũ) היה עץ אשר קדוש לנשים.
נגאי הוא הבורא העליון והמעניק של כל הדברים.
הוא יצר את הקהילה הראשונה של אנשי הקיקויו, סיפק להם את כל המשאבים הדרושים לחיים: קרקע, גשם, צמחים ובעלי חיים.
נגאי אינו אל גשמי ולכן לא ניתן לראותו, אך הוא בא לידי ביטוי בשמש, ירח, כוכבים, מטאורים, רעמים וברקים, גשם, קשת בענן, וכן בעצי התאנה הגדולים (Mugumo).
עצי התאנה שימשו כמקומות לפולחן והקרבה וסימנו את האזור של אנשי הקיקויו ואנשי המומבי- אבותיהם של אנשי הקיקויו, כאשר לראשונה התמקמו בו.
לנגאי יש מאפיינים אנושיים, אך יש אומרים שהוא חי בשמיים או בעננים.
על פי תורת הקיקויו, נגאי מגיע מדי פעם לכדור הארץ כדי לבדוק את המתרחש, להעניק ברכות, ולתת גזרות עונש במידת הצורך.
כאשר נגאי מגיע הוא שוכן בהר קניה.
תנועותיו של נגאי מזוהות כרעמים, בעוד שהברקים הם הכלים שבהם נגאי משתמש כדי לעבור ממקום קדוש אחד לאחר.
אנשי הקיקויו מאמינים כי נגאי בחר בהר קניה למקום מנוחתו בזמן שהוא מגיע לבדוק את כדור הארץ, לאחר מכן בחר באדם הקיקויו כאדם הראשון, כדי לציין את יופייה של הארץ שהוא נתן לו.
הפילוסופיה של הדת המסורתית של אנשי הקיקויו
אומת הקיקויו האמינה שישנו קשר פנימי בין כלל הדברים ביקום.
לכל דבר הנראה לעין יש כוח רוחני פנימי.
כוח זה מקורו מאלוהים, הישות העליונה ביקום שבכוחה ליצור ולהרוס את כוח החיים.
האמינו כי כל מה שיצר האל הוא בעל כוח פנימי חיוני שמחבר את כלל הדברים אליו, על ידי העובדה שנוצרו על ידו.
אנשי הקיקויו האמינו שלאל העליון, נגאי, היה את כוח החיים בתוכו ולכן הוא היה השליט הטוב ביותר אשר שולט בכל דבר ביקום.
לפי אנשי הקיקויו אלה שבעלי כוח החיים הגדול ביותר הם האנשים שהכי מקורבים לאל העליון והם היו ההורים הראשונים שנוצרו על ידו ולכן הוא נתן להם את כוח זה.
ההורים הראשונים היו המכובדים ביותר בקרב אנשי הקיקויו.
אנשי הקיקויו האמינו שרוחות אבותיהם המנוחים יכולים להיוולד שוב בעולם הזה כאשר נולדים ילדים, ולכן מבצעים טקס פולחני בזמן הענקת השם לילד.
אנשי הקיקויו האמינו כי החיוניות של כוח החיים או נשמת האדם יכולים להיפגע או להתחזק, ובכך להשפיע על בריאותו של האדם.
הם גם האמינו שיש אנשים בעלי יכולת לתמרן את הכוח הפנימי של כל הדברים.
אנשים אלו שמחזקים את נפשו של האדם ורווחתו נקראו אנשי הרפואה (Mũgo) בעוד שהאנשים אשר החלישו את כוח החיים של האדם נקראו מכשפים (Mũrogi).
אנשי הקיקויו האמינו בנוסף כי פריטים רגילים הם בעלי כוחות רוחניים אשר עשויים להתחזק על מנת שיוכלו להגן על האדם מפני אלה אשר מאיימים על כוח החיים שלו ועלולים לגרום להיחלשותו.
פריט עם כוח כזה נקרא גד'יטו (gĩthitũ).
לכן, הפילוסופיה של הדת של אנשי הקיקויו הושתתה על ההבנה כי לכל דבר ביקום יש כוח חיים פנימי שאנחנו לא רואים.
אנשי הקיקויו תפסו את האלוהים כאחראי על כוח חיים הפנימי הזה של כל הדברים, סגדו לו והאמינו כי הוא יכול לחזק את כוח החיים של כל הדברים שקיימים (חקלאות, בקר, ילדים וכדומה).
אנשי הקיקויו מנסים לצמצם אירועים שעלולים להוביל לאסונות שמחלישים ומקטינים את כוח החיים של העם או שמובילים למוות.
המנהיג של אנשי הקיקויו היה אדם אשר נחשב כבעל כוח החיים הגדול ביותר בקרב העם או האדם שהפגין את כוח החיים הגדול ביותר בטיפול באנשים, המשפחות, התוצרת החקלאית, הבקר והאדמות.
המנהיג נחשב כאדם הקרוב יותר לאלוהים מכל אחד אחר מהאומה.
מנהיג זה היה צריך להראות ולהוכיח כי הוא בעל אמות המידה הגדולות ביותר של האמת (maa) ושל הצדק (kihooto), בדיוק כמו האל העליון של אנשי הקיקויו.
אנשי הקיקויו מדברים בשפת הקיקויו אשר היא חלק ממשפחת שפות הבנטו.
בנוסף, רבים מדברים סוואהילי ואנגלית אשר שתיהן מוגדרות כשפות רשמיות בקניה.
הספרות של אנשי הקיקויו כוללת שירה מקורית, סיפורים, אגדות, חידות ופתגמים המבוססים על עקרונות פילוסופיים שבראשם עומדים ערכי הצדק והמוסר.
עד 1888 ספרות הקיקויו התבטאה בפולקלור.
ישנם סיפורים מפורסמים כמו העלמה שהוקרבה על ידי בני משפחתה, האחות האבודה, ארבעה הלוחמים הצעירים ועוד רבים.
כאשר המיסיונרים האירופאים הגיעו לארץ הקיקויו ב-1888, הם למדו את שפת הקיקויו והתחילו לכתוב בשפה זו על ידי שימוש באותיות רומיות.
אנשי הקיקויו לא הסכימו עם הגישה החינוכית של האירופאים המיסיונרים.
בנוסף הם דגלו בחינוך לשוויון הזדמנויות, עודדו מעורבות במשק הכלכלי ובשינויים הפוליטיים בארצם.
כתוצאה מכך ישנם סמלים בולטים בספרות הקיקויו כגון מג'ה (Meja) ומוואנגי (Mwangi).
יצירות ספרותיות של נגוגה וה ד'יונגו
(Ngũgĩ wa Thiong'o) כוללות את מורוגי וה קגוגו (2006) (Murogi wa Kagogo), שאיטאני מוד'רבאיני (Caitani Mutharabaini) (1981), מטיגארי (1986) (Matigari) - הקוסם מארץ קרואו, המהווה את הרומן הגדול ביותר בשפת הקיקויו אשר תורגם ליותר משלושים שפות.
המוזיקה המסורתית של אנשי הקיקויו התקיימה עד 1888 בה אימצו את התרבות האירופאית.
לפני 1888 ועד 1920 מוזיקת הקיקויו כללה סגנונות מוזיקה שונים ביניהם נדומו, (Nduumo) קיבאטה (Kibaata), ומוד'ונגושי (Muthunguci).
היום, מוזיקה וריקוד הם מרכיבים חזקים יותר בתרבות הקיקויו.
קיימת תעשיית הקלטות מוזיקלית של אנשי הקיקויו, בסולם הפנטטוני שלהם וסגנון המוזיקה המערבי.
מוזיקאים פופולריים כוללים את יוסף קמרו (Joseph Kamaru), אסתר ואהומה (Esther Wahome), מיקה רוה (Mike Rua), פטר קיגיה (Peter Kiggia), אבריל ניאמבורה ועוד.
10 המוזיקה באוכלוסייה בקניה מתאפיינת בריקודים, תופים ושאר כלים, לעומתם מוזיקת הקיקויו מכילה בעיקר שפה, ולמעשה מספרת סיפורים וחידות דרכה.
הפקת סרטי קולנוע זוהי תופעה חדשה מאוד בקרב אנשי הקיקויו.
התופעה הפכה פופולרית רק במאה ה-21. במאה ה-20, צרכו סרטים שנעשו במערב, בעיקר סרטים אמריקאים.
סרטים פופולריים של הפקת קיקויו כוללים סדרות קומדיה כמו מאצ'אנגי (Machang'i) וקיהנג'ו (Kihenjo), וסרטים עם אמירה פוליטית לדוגמה-"מטבח הטוטו" שמתרחש בקנייה הקולוניאלית שבו ילד קיקויו צעיר עובד עבור מתיישבים בריטיים בקנייה.
הסרט מתאר את הקשיים שעברו העובדים, מתאר את הלחץ המתמיד מצד לוחמי החופש שרצו שהעובדים יחברו אליהם.
המזון האופייני של אנשי הקיקויו כולל תירס ושעועית (Gītheri), אפונה ירוקה מחית תפוחי אדמה (Mūkimo), שעועית מחית תפוחי אדמה (Kīmitū), שעועית יבשה מחית, תירס ותפוחי אדמה (Irio), נקניק (Mūtura), דייסה מותססת מקמח דוחן, בשר עיזים צלוי ותירס (Ūcūrū ).
בנוסף, מזונם כולל בשר בקר, עוף וירקות מבושלים כגון כרוב, תרד וגזר.
קיק אגוזים אמריקאי (שם מדעי: Nucifraga columbiana) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת העורביים החיה במערב אמריקה הצפונית לאורך יערות ואזורים הרריים באמריקה מקולומביה הבריטית בצפון עד לניו מקסיקו בדרום.
אורכו של קיק האגוזים 23–30 ס"מ ומשקלו 130 גרם.
הוא בעל גוף אפור בהיר עם עיניים ומקור שחורים וגדולים.
מקור זה מעוצב לפיצוח זרעים.
הכנפיים שחורות ומעט לבנות בקצוותיהם וכך גם הזנב.
הוא מזכיר מאוד את העורבני, אך בעל מקור ארוך וחזק יותר.
הקיק ניזון בעיקר מזרעים באצטרובלי אורנים (צנוברים) ממינים שונים והוא יכול לאכול 1–15 זרעים ביום.
הוא שובר את האצטרובלים במקורו וחלק מהזרעים הוא מפזר במגוון אתרים מוחבאים, כנראה כדי שלא יימצאו כולם על ידי סנאים.
בעונה אחת הוא יכול להחביא 98,000 זרעים.
בנוסף הוא ניזון מחרקים, פירות ופירות יער שונים ובעלי חיים קטנים וגם מנבלות.
לציפור זו יכולות זיכרון גבוהות.
היא יכולה לזכור 75% מהזרעים שהיא מאחסנת.
שאר הזרעים מצליחים לנבוט בהצלחה לאור שיטות האחסון של הקיק.
חואן אנריקה "קיקה" אסטבארנס לופס (בספרדית: Juan Enrique "Quique" Estebaranz López, נולד ב-6 באוקטובר 1965) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
הוא נודע בעיקר בשל תקופתו בטנריפה, ובנוסף לכך שיחק גם בקבוצות הספרדיות ברצלונה, סביליה ואקסטרמדורה.
יתר על כן, ערך 3 הופעות במדי נבחרת ספרד.
היום הוא מנהל במחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד.
אסטבארנס נולד וגדל במדריד, בירת ספרד, ובצעירותו הצטרף למחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד.
ב-1984 קודם לקבוצת המילואים של המועדון, אתלטיקו מדריד ב'.
תחילה שיחק עמה בליגה השנייה ומאוחר יותר בליגה השלישית.
מכיוון שלא הצליח להתקדם לקבוצה הבוגרת של המועדון, ב-1988 עזב אסטבארנס לראסינג סנטנדר שמהליגה השנייה.
במהלך עונת 1988/1989 הבקיע 23 שערים ובכך היה מלך השערים של הליגה השנייה, "הפיצ'יצ'י" כפי שנהוג לומר בספרד.
בסיום העונה הצטרף לטנריפה, שעלתה באותו קיץ לליגה הראשונה לאחר היעדרות של 27 שנים.
בשנות ה-90 חוותה טנריפה את שנותיה הטובות ביותר בהיסטוריה שלה, ואסטבארנס היה חלק חשוב בכך.
את הופעת הבכורה בליגה ערך ב-3 בספטמבר 1989 במשחק נגד סביליה.
שבועיים לאחר מכן, בתיקו 3-3 עם ריאל סרגוסה, הבקיע שער והורחק בכרטיס אדום 11 דקות מאוחר יותר.
בעונתו הראשונה בטנריפה שיחק ב-33 משחקים והבקיע 10 שערים, כולל צמדים בניצחונות על ואיאדוליד ועל קסטיון, וזהו מאזן השערים הגבוה ביותר בקריירה שלו לעונה בודדת כשחקן בליגה הראשונה.
טנריפה סיימה במקום ה-18 ונמנעה מירידה חזרה לליגה השנייה רק בזכות כך שגברה על דפורטיבו לה קורוניה בפלייאוף על המקום בליגה.
בעונת 1990/1991 הופיע ב-34 משחקים בהם הבקיע 5 שערים, וטנריפה סיימה במקום ה-14, במרחק של 2 נקודות בודדות ממקום המוביל לפלייאוף על המקום בליגה.
בעונת 1991/1992, ב-34 הופעות כבש 7 שערים, ובהם אחד מהשערים שהבקיעה טנריפה בניצחון 3 - 2 על ריאל מדריד במחזור האחרון של העונה, מחזור בו ברצלונה ניצחה במקביל, עקפה את ריאל מדריד בטבלה וזכתה באליפות על חשבונה.
עונת 1992/1993 הייתה המוצלחת ביותר בתולדות הקבוצה, בכך שהגיעה למיקום ה-5, הגבוה ביותר בהיסטוריה שלה, וזכות כך השתתפה בעונה שלאחר מכן במסגרת אירופית לראשונה בתולדותיה.
אסטבארנס תרם להצלחה הזו 9 שערים, בהם צמדים על ריאל בורגוס ועל אתלטיק בילבאו.
גם במחזור האחרון לעונה זו ניצחה טנריפה את ריאל מדריד, ובכך אפשרה לברצלונה לזכות באליפות נוספת במקומה של ריאל מדריד.
יכולתו הטובה הביאה לכך שזומן לנבחרת ספרד.
בקיץ 1993 עבר מטנריפה לברצלונה, כאמור אלופת ספרד לא מעט הודות לעזרתה של טנריפה, אותה אימן יוהאן קרויף ההולנדי.
אף על פי שאסטבארנס הגיע לקבוצה בתקופתו בטובה ביותר בקריירה שלו, הוא לא הצליח לבסס את מעמדו בקבוצתו החדשה, שבהתקפתה הועדפו על פניו שחקנים כחריסטו סטויצ'קוב ורומאריו ומיכאל לאודרופ.
במהלך עונת 1993/1994 פתח ב-8 משחקי ליגה, נכנס כמחליף ב-6 נוספים וכבש 3 שערים, וברצלונה זכתה באליפות רביעית ברציפות.
בליגת האלופות כבש שער בודד, בניצחון על אוסטריה וינה בשלב הבתים.
ברצלונה הגיעה עד למשחק הגמר, בו הובסה ברצלונה 4 - 0 על ידי מילאן, ואסטבארנס נכנס כמחליף בדקות הסיום של המשחק.
בתום העונה, בשל חוסר הצלחתו בקבוצה, הועבר לסביליה בתמורה ל-25 מיליון פסטות.
בסביליה שיחק במשך שנתיים, אם כי גם שם התקשה למצוא מקום קבוע בהרכב, והוא כבש שער אחד בלבד ב-26 הופעות בליגה, רובן כשחקן מחליף.
כאשר תם חוזהו בקבוצה, חתם בתחילת עונת 1996/1997 באקסטרמדורה, שעלתה לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה בספרד.
במהלך העונה שותף ב-37 משחקי ליגה וכבש שער אחד, בניצחון 3 - 0 על לוגרונייס.
אקסטרמדורה ירדה חזרה לליגה השנייה בסיום העונה, ואסטבארנס עזב את הקבוצה.
הוא שיחק באואורנסה שמהליגה השנייה במשך שנתיים, ולאחר מכן בחימנסטיקה סגוביאנה שמהליגה השלישית במשך שנה, לפני שפרש ממשחק בקיץ 2000, בהיותו בן 34.
אסטבארנס ערך 3 הופעות במדי נבחרת ספרד, כולן במהלך שנת 1993. את הופעת הבכורה ערך ב-2 ביוני, במשחק מוקדמות מונדיאל 1994 נגד .
הופעתו השנייה הייתה במשחק ידידות עם ב-8 בספטמבר, והופעתו השלישית והאחרונה הייתה בניצחון על במוקדמות המונדיאל.
לאחר שפרש ממשחק, החל ב-2001 לעבוד כמאמן כדורגל, תחילה באיגוד הכדורגלנים הספרדים (AFE).
כעבור שנה, הצטרף למחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד, שם היה עד פברואר 2005, אז מונה לתפקיד המאמן של לגאנס שמהליגה השלישית.
הוא נשאר בתפקיד עד תחילת עונת 2005/2006. באוגוסט 2006 חזר לאתלטיקו מדריד כמנהל במחלקת הנוער של המועדון.
במקביל לכך, משמש פרשן ברשת הטלוויזיה לה סקסטה.
קִיקוֹ, נסיכת אָקִישִׁינוֹ (ביפנית: 秋篠宮妃紀子 או בתוארה הרשמי 文仁親王妃紀子, נולדה כקיקו קאוואשימה, 川嶋紀子; ב-11 בספטמבר 1966) היא אשתו של יורש העצר פומיהיטו, נסיך אקישינו.
קיקו נולדה ב-11 בספטמבר 1966 בעיר שיזואוקה בחבל צ'ובו שביפן.
היא הבת הבכורה של טצואיקו קאוואשימה וקאזויו סוגימוטו.
ב-1967 החל אביה ללמוד באוניברסיטת פנסילבניה, ולפיכך עברה המשפחה לפילדלפיה.
לימים קיבל אביה תואר דוקטור, ואף לימד באוניברסיטה.
מאוחר יותר עברה המשפחה לווינה שבאוסטריה, במסגרת לימודיו של אביה.
קיקו קיבלה חינוך בגרמנית בבית ספר מקומי.
ב-1972 חזרה המשפחה ליפן, ואביה החל ללמד באוניברסיטת גאקושין בטוקיו.
קיקו עצמה החלה ללמוד באוניברסיטה, וב-1989 השלימה תואר ראשון בפסיכולוגיה.
במהלך לימודיה באוניברסיטת גאקושין, פגשה קיקו את הנסיך פומיהיטו בנם של אקיהיטו (אז נסיך הכתר) והנסיכה מיצ'יקו.
ב-26 ביוני 1986 הציע לה פומיהיטו נישואים.
עם זאת, רק שלוש שנים מאוחר יותר ב-12 בספטמבר 1989, לאחר שהקיסר הירוהיטו נפטר ואביו של פומיהיטו הפך לקיסר החדש, יצאה הודעה רשמית מטעם מועצת בית הקיסר על האירוסים.
טקס האירוסין הרשמי התרחש ב-12 בינואר 1990, אולם לא הוכרז תאריך לחתונה בשל תקופת האבל על הירוהיטו.
בסופו של דבר נערכה החתונה ב-29 ביוני 1990 בארמון הקיסרי של טוקיו.
אביו של פומיהיטו הודיע שעם נישואיו, מייסד פומיהיטו ענף חדש במשפחה הקיסרית היפנית.
הוא העניק לו את התואר אקישינו נו מיה" המתורגם בדרך כלל כ"נסיך אָקִישִׁינוֹ".
אותו תואר הוענק לקיקו, והוא יעבור בירושה לצאצאיהם.
עם זאת, קיקו ידועה ביפן בפשטות כ"הנסיכה קיקו".
הנישואים זכו להתנגדות חריפה מצד גורמים שמרניים במשק הבית הקיסרי, מכיוון שקיקו הייתה מהמעמד הפשוט.
למעשה, גם אמו של פומיהיטו, הקיסרית מיצ'יקו , לא הייתה ממעמד האצולה, אולם משפחתה הייתה משפחה עשירה מאוד ובעלת השפעה.
בניגוד לכך, משפחתה של קיקו הייתה משפחה בעלת אמצעים צנועים שהתגוררה בדירה קטנה בקמפוס של האוניברסיטה.
בנוסף לכך, פומיהיטו שבר את המסורת בכך שנישא לפני אחיו הגדול נארוהיטו.
בין המתנגדים הבולטים לנישואים נמנתה סבתו של פומיהיטו, הקיסרית האם נאגקו.
הקיסרית האם התנגדה גם לנישואי הוריו של פומיהיטו.
קיקו שברה את המסורת פעם נוספת כאשר המשיכה את לימודיה באוניברסיטה.
ב-1995 היא השלימה תואר שני בפסיכולוגיה.
בהמשך קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת אוצ'נומיזו.
היא ידועה בהתעניינותה המתמשכת בתרבות החירשים ובחירשות ביפן.
היא למדה את שפת הסימנים היפנית והיא מתורגמנית מיומנת מיפנית לשפת הסימנים היפנית.
היא משתתפת רבות בכנסי חירשים רשמיים ולא רשמיים.
בשנת 2006, כשהייתה בהיריון עם בנה השלישי, אובחן אצלה מצב של שליית פתח, ולפיכך נולד הבן בניתוח קיסרי.
הבן קיבל את השם "היסאהיטו", והיה לבן הראשון שנולד במשפחת הקיסרית היפנית מאז 1965. בשל לידתו, נזנחה הצעת חוק שניסח ראש ממשלת יפן דאז, ג'וניצ'ירו קואיזומי, אשר נועדה לאפשר גם לאשה לשבת על כס הקיסרות.
לקיקו ופומיהיטו נולדו שתי בנות ובן:
מאקו, נסיכת אקישנו (נולדה ב-1991)
לאחר נישואיה, קיבלה קיקו את התואר .
קיקול (בפולנית: Kikół; ביידיש: קיקל) הוא כפר במחוז ליפנו בפרובינציית קויאוויה-פומרניה בפולין.
הכפר ממוקם על גדות אגם קיקול , במרחק של 9.5 קילומטרים צפון-מערבית לעיירה ליפנו, בירת המחוז.
הכפר קיים כבר מימי הביניים, אז הייתה בו טירה.
האזכור המפורש הראשון של טירת קיקול הוא משנת 1236, אך הטירה חרבה כמה עשורים לאחר מכן במהלך פלישה של הטווטונים.
הכפר החליף ידיים וחרב כמה פעמים במאות שלאחר מכן.
הכפר התפתח וב-1791, לאחר כמה עשורים של פעולות למען המהלך מטעם השליטים האזוריים, הוענק לקיקול מעמד של עיירה.
כעבור שנים ספורות, בעקבות חלוקת פולין, העיירה סופחה לפרוסיה.
ב-1807 היא עברה לשליטת דוכסות ורשה, שכעבור שנים ספורות סופחה על ידי האימפריה הרוסית במסגרת פולין הקונגרסאית.
ב-1867 קיקול איבדה את הזכויות העירוניות שלה וחזרה להיות כפר.
הכפר עבר תהליכי תיעוש, בעיקר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
בשנים 1939–1945, במהלך מלחמת העולם השנייה, הכפר היה נתון תחת כיבוש גרמניה הנאצית.
לאחר המלחמה הכפר השתייך לפרובינציית בידגושץ' .
בעקבות רפורמה בשלטון המנהלי של פולין ב-1975 הוא עבר לפרובינציית ולוצלאווק ובעקבות רפורמה נוספת ב-1999 הוא עבר לקויאוויה-פומרניה.
ראשיתה של הקהילה היהודית במקום באמצע המאה ה-18, במקביל למעבר של קיקול ממעמד של כפר למעמד של עיירה.
העדות הראשונה לקהילה מסודרת במקום היא משנת 1765. הקהילה התפתחה לקראת סוף המאה ותחילת המאה ה-19 והוקמו בה בית קברות יהודי , בית כנסת ומקווה.
הקהילה כללה גם יהודים מכמה יישובים בסביבה ובשלב מסוים בחצי הראשון של המאה ה-19 המוקד שלה עבר ללוביץ' .
למרות זאת הקהילה המשיכה להתפתח, וב-1856 נמנו בה 402 יהודים מתוך 506 תושבים, כ-79% מכלל האוכלוסייה.
בעשורים שלאחר מכן חלה ירידה הדרגתית באוכלוסייה היהודית, בעיקר בגלל הגירה למקומות אחרים: ב-1897 נמנו בה 347 יהודים מתוך 879 (כ-39%), וערב השואה הקהילה הצטמצמה לכדי 200 יהודים בלבד.
בתקופה הזו רוב היהודים עסקו במסחר, בעיקר בעץ.
ב-1940, לאחר תחילת הכיבוש הנאצי, כל היהודים גורשו מקיקול, רובם לגטו ורשה.
מבני הקהילה, בהם בית הכנסת ובית הקברות, נחרבו במהלך המלחמה.
אנריקה "קיקה" אלברס סנחואן (בספרדית: Enrique "Quique" Álvarez Sanjuán, נולד ב-20 ביולי 1975 בוויגו שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם ומאמן כדורגל בהווה.
אלברס גדל במחלקת הנוער של ברצלונה, שם עשה את צעדיו הראשונים בקריירה המקצועית, ובהמשך שיחק 7 שנים במדי ויאריאל.
לאחר פרישתו מכדורגל הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה כמאמן.
אלברס, יליד העיר ויגו, הצטרף בצעירותו למחלקת הנוער של ברצלונה, שם אימן אביו, קיקה קוסטס, את קבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק.
ב-1993, בגיל 18, החל אלברס לשחק בברצלונה ב', שהייתה אז בליגה השנייה.