tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במקרה שהמרחב מעליו מוגדרת הפונקציה הוא מרחב בדיד ולא רציף, ההתנהגות הפונקציונלית מכונה גדילה גאומטרית או דעיכה גאומטרית, מאחר שערכי הפונקציה ניתנים למיפוי כטור גאומטרי.
הנוסחה לגדילה מעריכית עבור משתנה שמוגדר מעל זמן בדיד (סדרת הרגעים ) שקצב הגדילה שלו הוא , נתונה על ידי: כאשר מוגדר להיות ערך המשתנה בראשית הזמן.
גדילה שכזו מתקיימת בתחומים שונים בחיי היומיום, ובהם: הפצת זיהום נגיפי, תפיחה של חוב לאור ריבית דריבית וכן התפשטות של סרטונים ויראליים ברשת האינטרנט.
במקרים אלה ונוספים, הגדילה המעריכית אינה נמשכת לעד, אלא מאטה החל משלב מסוים לאור קיומם של חסמים עליוניים חיצוניים (למשל, קיומה של אוכלוסייה סופית או מגבלות מרחביות שונות), והגדילה הופכת להיות גדילה לוגיסטית.
גדילה מעריכית מכונה לעיתים בשם השגוי "גדילה מהירה", אלא שגדילה מעריכית עשויה גם להיות איטית.
בתרביות של מיקרואורגניזמים, מספר הישויות יגדל בקצב אקספוננציאלי עד שחומרי המזון בתרבית יגמרו.
בדרך כלל האורגניזם הראשון בתרבית מתפצל לשני אורגניזמים, שכל אחד מהם מתפצל לשניים כך שנוצרים ארבעה חדשים.
התפצלותם של הארבעה מובילה ליצירת שמונה חדשים, וכן הלאה.
מכיוון שגדילה מעריכי מצביע על קצב צמיחה קבוע, ההנחה היא שתאים הגדלים באופן אקספוננציאלי נמצאים במצב יציב.
דוגמה לחלוקת אורגניזמים כזו היא תהליך יצירת עובר, שבו הזיגוטה מתחלקת בחלוקה מיטוטית לאחר ההפריה, ומספר התאים גדל בקצב אקספוננציאלי.
בהנחה שאין חיסון זמין, נגיפים (למשל נגיף הקורונה או אבעבועות שחורות) בדרך כלל מתפשטים באוכלוסייה בקצב אקספוננציאלי.
כל אדם נגוע יכול להדביק מספר אנשים חדשים.
מפולת ופריצה בחומר דיאלקטרי – כאשר אלקטרון חופשי מואץ במידה מספקת על ידי שדה חשמלי חיצוני הוא גורם לשחרור אלקטרונים נוספים בעת התנגשותו באטומים או מולקולות בחומר הדיאלקטרי.
האלקטרונים השניוניים הללו מואצים אף הם, כך שנוצרים מספרים גדולים של אלקטרונים חופשיים.
התוצאה היא גדילה מעריכית של אלקטרונים ויונים במערכת, מה שעשוי לגרום במהירות לפריצה מלאה של החומר הדיאלקטרי.
תגובת שרשרת גרעינית (הרעיון מאחורי כורים גרעיניים ונשק גרעיני) – כל גרעין אורניום שעובר ביקוע מניב מספר אלקטרונים, שכל אחד מהם יכול להיבלע באטומי אורניום שכנים, ובכך גורמים להם להתבקע אף הם.
אם ההסתברות לבליעת נייטרונים גדולה מההסתברות לבריחת נייטרונים (כתלות בצורה ובמסה של האורניום), קצב היצירה של נייטרונים ושל ביקועי אורניום הולכת וגדלה מעריכית, בתגובה בלתי נשלטת.
יש אומרים, כי לאור קצב הגדילה המעריכי, בכל שלב בתגובה 99% מהאנרגיה ישתחרר במהלך 4.6 הדורות (השלבים בתגובה) האחרונים.
סביר להניח בקירוב כי 53 הדורות הראשונים כפרק של השהייה שמוביל לפיצוץ אמיתי, שמשתרע על פני 3–4 דורות.
משוב חיובי במהלך טווח ההתנהגות הליניארית של הגברה חשמלית או אלקטרוסטטית, עשוי להביא לגדילה מעריכית של האות המוגבר, על אף שאפקטי תהודה עשויים לגרום להעדפה של מספר רכיבי תדר מסוימים על פני רכיבים אחרים.
צמיחה כלכלית מוגדרת באחוזים, מה שמרמז על גדילה מעריכית.
ריבית דריבית על השקעה בריבית קבועה מספקת צמיחה מעריכית של ההון.
תרמיות פירמידה בנויות כך שכל חבר חדש מצרף מספר חברים, וכתוצאה מכך הן מציגות צמיחה מעריכית.
הדבר מביא לרווחים גבוהים אצל המשקיעים הראשונים בתרמית, ולהפסדים בקרב מספר רב של משקיעים שלא היו מראשוני המצטרפים.
כוח עיבוד של מחשבים פועל לפי חוק מור, שחוזה שצפיפות הטרנזיסטורים במעגלים משולבים, תוכפל כל שנה וחצי עד שנתיים.
בתורת החישוביות קיימים אלגוריתמים בעלי סיבוכיות זמן אקספוננציאלית או בעלי סיבוכיות מקום אקספוננציאלית, ואלו דורשים כמות משאבים שגדלה מעריכית ביחס לגודל הקלט.
אלגוריתמים בעלי סיבוכיות גבוהה הופכים בדרך כלל ללא ישימים כבר בגדלים קטנים מאוד של קלט.
כדי שאלגוריתם יהיה ישים, מצופה ממנו להיות מסוגל להתמודד עם בעיות גדולות שגודל הקלט שלהן הוא עשרות אלפי ואף מיליוני סיביות בזמן סביר, מה שיכול להיות בלתי אפשרי בשימוש באלגוריתם מעריכי.
ההשפעות של חוק מור לא מיטיבות עם המצב, מכיוון שהכפלת מהירות המעבד מאפשרת להגדיל את גודל הבעיה בקבוע.
למשל, אם מעבד איטי יכול לפתור בעיות בגודל בזמן , אזי מעבד מהיר פי שניים יכול לפתור רק בעיות בגודל (כאשר קבוע) בזמן .
כתוצאה מכך, אלגוריתמים בעלי סיבוכיות אקספוננציאלית לרוב אינם ישימים, והחיפוש אחר אלגוריתמים יעילים יותר הוא אחת מהמטרות המרכזיות בתחום מדעי המחשב.
תחום נפרד במדעי המחשב עוסק בחקר אלגוריתמים קוונטיים שמאפשרים לפתור בעיות מסוימות בצורה יעילה יותר, ולעיתים אף מקטינים את סיבוכיות זמן הריצה של אלגוריתם מסיבוכיות מעריכית לסיבוכיות ישימה.
דוגמה לכך היא האלגוריתם של שור לפירוק מספר לגורמים.
תוכן אינטרנטי, כגון ממים או סרטונים, יכול להתפשט בצורה מעריכית.
פעמים רבות מתארים את התוכן כ"וויראלי", כאנלוגיה להתפשטות נגיפים.
השימוש המודרני במדיה החברתית מאפשר לאדם יחיד להעביר תוכן כלשהו לאנשים רבים בו זמנית.
כל אחד מהאנשים הללו עשוי להמשיך ולהפיץ את התוכן לאנשים רבים וכן הלאה.
כתוצאה מכך נגרמת התפשטות מהירה מאוד של התוכן.
לדוגמה, הסרטון גנגנם סטייל הועלה ליוטיוב ב-15 ביולי 2012, והגיע למאות אלפי צפיות ביום הראשון, למיליונים ביום העשרים, ובמצטבר הוא נצפה על ידי מאות מיליונים בתוך פחות מחודשיים.
הגודל תלוי מעריכית בזמן אם ניתן לומר כי:
כאשר הקבוע מתאר את ערכו ההתחלתי של הגודל :
הקבוע הוא פקטור גדילה חיובי, בעוד הוא קבוע המתאר את משך הזמן הדרוש עבור להכפיל את עצמו פעמים:
אם ו-, אז מדובר בגדילה מעריכית.
אם ו-, או לחלופין ו- הרי שמדובר בדעיכה מעריכית.
אם אוכלוסיית חיידקים מכפילה את גודלה בכל עשר דקות, והאוכלוסייה ההתחלתית מונה חיידק אחד בלבד, כמה חיידקים יהיה בכלי לאחר שעה אחת?
מנתוני השאלה ניתן להסיק כי (זו האוכלוסייה ההתחלתית), (זהו קבוע ההכפלה), ו- (זהו משך הזמן הנדרש להכפלת האוכלוסייה פי 2).
נציב את המספרים בנוסחה לגדילה המעריכית ונקבל:
כלומר בסך הכל יהיו 64 חיידקים מקץ שעה אחת.
זוגות רבים של הקבועים (כאשר הוא מספר אי-שלילי חסר יחידות ו- הוא קבוע בעל יחידות של זמן), מייצגים בדיוק את אותו קצב הגדילה, כאשר פרופורציונלי ל-.
מכאן, שניתן לכתוב את ההתנהגות הפונקציונלית של הגדילה באופנים רבים השקולים זה לזה, למשל:
בכל צעד הוחלף הבסיס המעריכי, ובהתאם נבחרו קבועי זמן אחרים:
קבוע הגדילה מתאר את התדירות (מספר הפעמים ליחידת זמן) שבה הכמות גדלה פי פקטור .
בכלכלה, קבוע זה נקרא בשמות "תשואה לוגריתמית", או "תשואה בריבית רציפה".
קבוע הגדילה מתאר את הזמן הנדרש עבור הכמות לגדול פי פקטור .
קבוע הגדילה מתאר את הזמן הנדרש עבור הכמות לגדול פי 2.
הקבוע הוא אחוז הגדילה (מספר חסר ממדים) במהלך מחזור כלשהו.
וניתן לקשור בצורה חד-חד-ערכית בין כל הקבועים הללו (הקשר נגזר מהפעלת לוגריתם טבעי על כל אגפי השקילות):
כאשר שקול ל- ול- אינסופיים.
אם מתאר את יחידת הזמן בבעיה (למשל, דקות או שעות), אז השבר מייצג את מספר יחידות הזמן.
במקום להשתמש בסימון עבור מספר יחידות הזמן (שהוא גודל חסר ממדים) במקום משתנה הזמן עצמו, ניתן להחליף את הגודל במשתנה בלבד (שבו הזמן מיוצג ביחידות אמיתיות).
לשם האחידות, הסימון המוצע איננו בשימוש במסגרת ערך זה.
כך שבמקרה לעיל, החלוקה ב- היא לא חלוקה נומרית גרידא, אלא המרה של מספר חסר ממדים למספר בעל ממדים.
שיטת קירוב פופולרית לחישוב זמן ההכפלה מתוך אחוז הגדילה, היא "כלל ה-70", לפיו .
בקירוב אחר, המונה הוא 72.
אם משתנה גדל בצורה אקספוננציאלית וניתן לייצוג על פי הנוסחה , אזי גדל ליניארית, בכל בסיס לוגריתמי.
ניתן לראות זאת באמצעות הוצאת לוגריתם משני אגפי המשוואה: .
הדבר מאפשר למדל משתנה שגדל בצורה אקספוננציאלית באמצעות מודלים לוג-ליניאריים.
לדוגמה, אם נדרשת הערכה אמפירית של קצב הגדילה של משתנה ביחס לזמן, ניתן לבצע רגרסיה ליניארית על הלוגריתם של המשתנה , ביחס לזמן .
מתוך הפונקציה המעריכית ניתן לגזור את המשוואה הדיפרנציאלית הליניארית הבאה:
דהיינו, השינוי הרגעי של הגודל ביחס לזמן , פרופורציונלי לערכו של .
על ידי הפרדת משתנים וביצוע אינטגרל בשני אגפי המשוואה הדיפרנציאלית, ניתן לחזור לתצורה המקורית:
כך שאכן נקבל , ואילו , הרי שלפנינו דעיכה מעריכית.
קיימים מספר סדרי גודל של קצבי צמיחה, כאשר כל הפונקציות ששייכות למשפחת צמיחה אחת תמיד תשאפנה לאינסוף מהר יותר מפונקציות ששייכות למשפחה אחרת, בהינתן שמשפחת הפונקציות שואפת מהר יותר לאינסוף.
לדוגמה, בטווח הארוך, גדילה מעריכית מהירה יותר מכל גדילה ליניארית (הבסיס למלתוסיאניזם) וגם מכל גדילה פולינומית.
בפועל קיים רצף של קצבי צמיחה, וניתן למצוא קצבי צמיחה שנמצאים בין שני אלו מבחינת מהירות השאיפה שלהם לאינסוף, כלומר הם איטיים מצמיחה מעריכית, ומהירים מצמיחה ליניארית.
קיימים גם קצבי צמיחה מהירים יותר מקצב אקספוננציאלי.
כאשר פונקציית צמיחה שואפת לאינסוף בזמן סופי, היא מכונה .
בין הצמיחה האקספוננציאלית לבין הצמיחה ההיפרבולית קיימות משפחות צמיחה נוספות ששואפות לאינסוף מהר מפונקציות אקספוננציאליות, למשל היפר-פעולות כמו טטרציה, והאלכסון של פונקציית אקרמן, .
בדוגמאות מציאותיות שמתנהגות בצורה אקספוננציאלית, הצמיחה האקספוננציאלית הראשונית לרוב אינה נמשכת לנצח.
במקרים כאלו, לאחר תקופה כלשהי של גדילה בקצב אקספוננציאלי, קצב הגדילה מאט בהשפעת גורמים חיצוניים או סביבתיים.
לדוגמה, הגידול של אוכלוסייה מסוימת עשוי להיות חסום על ידי גבול עליון בשל מגבלות משאבים.
בשנת 1845, המתמטיקאי הבלגי פייר פרנסואה ורהולסט הציג לראשונה מודל מתמטי של צמיחה כזו, שנקראת "צמיחה לוגיסטית".
מודלים של גדילה מעריכית המתארים תופעות ממשיות (לא מתמטיקה טהורה) כמו דוגמאות בפיזיקה, ביולוגיה או כלכלה, ניתנים ליישום בצורה מוגבלת, שכן גדילה בלתי מוגבלת איננה תואמת את המציאות.
על אף שגדילה עשויה להיות מעריכית בתחילתה, התופעה המתוארת תתקדם לבסוף לאזור שבו פקטורי משוב שליליים יהפכו למשמעותיים (מה שיוביל למודל גדילה לוגיסטית או כלל אחר של שינוי בגודל - לדוגמה עצירה מוחלטת או קריסה), או שהנחות מובלעות של המודל המעריכי, כגון רציפות או משוב מיידי, יאבדו ממשמעותן.
דוגמה מובהקת למגבלות של מודל גדילה מעריכית, ניתן למצוא בחוק ריילי-ג'ינס לקרינת גוף שחור.
עבור אורכי גל קצרים, עוצמת הקרינה שואפת לאינסוף, בניגוד לחוק שימור האנרגיה (מה שכונה בשם "הקטסטרופה של העל-סגול").
הניסוח המשלים לאורכי גל קצרים מצוי בחוק וין, והניסוח הכללי ביותר, המאחד את כלל אורכי הגל, מצוי בחוק פלאנק.
דוגמה אחרת לגידול מעריכי היא בתחום הביולוגיה.
נניח שחיידק יכול להכפיל את עצמו שוב ושוב ללא הגבלה.
כעבור 50 דורות של חלוקה יש מספר גדול מאד של חיידקים, (2 בחזקת 50 שהם 1.2 כפול 10 בחזקת 19).
קצב זה של גידול מהווה זמן קצר למדי עבור חיידקים - מספר שעות או ימים.
במהרה החיידקים מגיעים לגבול כלשהו שמגביל את הצמיחה שלהם - לדוגמה אין יותר מזון כדי לכלכל אותם.
סך מקורות המזון בכדור הארץ תלויים בסך השטף האנרגטי שמגיע מהשמש, ואם מניחים שהחיידקים יכולים לרתום את אור השמש כדי להשיג אנרגיה, זו תהיה מגבלה אחרת.
אם מניחים שגם מגבלה זו מוסרת בדרך כלשהי, מגיעים למגבלה אחרת והיא כמות המסה בכדור הארץ או כמות המסה ביקום הנצפה.
אף כי גדלים אלה נראים גדולים מאד, קל להגיע עליהם במהירות על ידי גידול מעריכי בתקופה קצרה יחסית.
מכאן שכל גידול מעריכי של מערכת ממשית, נעצר בשלב כלשהו והפונקציה משנה את התנהגותה.
לדבר זה יש השלכות שונות בהקשרים שונים.
מחקרים מראים שבני אדם מתקשים להבין גדילה מעריכית.
כאשר נוצר פער בין האופן שבו אדם מעריך גדילה מעריכית לבין ההשפעה שלה, נוצרת הטיה.
להטייה זו יכולות להיות השלכות כספיות.
להלן מספר דוגמאות המדגימות את הקושי.
האגדה מספרת על ממציא משחק השחמט שהוזמן אל קיסר סין.
הקיסר שאל מה ירצה כאות תודה על המשחק המופלא.
לממציא השחמט הייתה בקשה מפתיעה: תן לי גרגרי אורז על משבצות לוח השחמט, כאשר בכל משבצת יש כמות כפולה של גרגרים מהקודמת לה - גרגר אורז על המשבצת הראשונה, שני גרגירים על השנייה, ארבעה במשבצת השלישית וכן הלאה.
הקיסר שאל בתמהון: האם זה כל מה שתרצה?
הממציא השיב לו בצניעות שדי לו בגרגירי האורז שביקש.
אך מה גדולה הייתה תדהמתו, כאשר משרתיו ועבדיו חזרו בבושת פנים וענו לו, כי אין בכל הארמון של הקיסר, ואף לא בארץ סין כולה, די אורז כדי למלא אחר הבקשה.
והנה הניסוח המתמטי של הסיפור:
ישנה בעיה ידועה במתמטיקה המתארת הנחת אורז על לוח שחמט, כך שעל המשבצת הראשונה מונח גרגר אורז אחד, על השנייה מונחים שניים, על השלישית ארבעה, על הרביעית שמונה וכך הלאה, כאשר בכל משבצת מספר הגרגרים מוכפל פי שניים ממספר הגרגרים במשבצת הקודמת.
השאלה הנשאלת היא כמה גרגרים של אורז יהיה מונחים על לוח השחמט בסוף התהליך.
הבעיה מתארת גדילה אקספוננציאלית כך שעל הריבוע ה- מונחים גרגרים.
בגלל הדרישה הזו, על הריבוע ה-21 במספרו יונחו מעל למיליון גרגירים, על הריבוע ה-41 יונחו מעל לטריליון () גרגרים ובמשבצות האחרונות כמות האורז המונחת תהיה גדולה יותר מכמות האורז הקיימת בעולם.
הבעיה הזו ממחישה את הקושי התפיסתי של גדילה אקספוננציאלית.
חידה מתמטית נוספת שממחישה את הקושי התפישתי של גדילה אקספוננציאלית היא חידת התרבות שושנת המים.
החידה מתארת בריכה שמכילה צמח שושנת מים.
הצמח מכפיל את שטחו בכל יום, וביום השלושים מכסה את הבריכה כולה.
משיב החידה נדרש לומר באיזה יום כיסתה השושנה חצי משטח הבריכה.
חשיבה אינטואיטיבית מובילה אדם לענות שהתשובה היא היום ה-15, על אף שהתשובה הנכונה היא היום ה-29.
השלכות של קושי לקיים גידול מעריכי במערכת ממשית
ריצ'רד דוקינס מציין את הקושי לקיים גידול מעריכי בחיידקים, הוא מתאר כיצד לאחר 50 דורות של התרבות מספר החיידקים יהיה גדול מאד.
אם חיידק אחד יתרבה שוב ושוב, מהר מאד - בתוך ימים - מספר החיידקים בעולם שהם הצאצאים שלו ימלא את כל הביוספרה בחיידקים ולא יהיה מקום לשום יצור אחר.
מכאן המסקנה היא שמנגנון זה אינו מתאר טוב את התפתחות החיים על פני האדמה.
לא כל החיידקים מצליחים להתרבות, אלה רק קבוצה קטנה מאד מתוכם.
יצורים חיים שחיים כיום, ובתוכם בני אדם שחיים כיום תוצר של שרשרת ארוכה של יצורים חיים אחרים, שהם "אליטה" שהצליחה לשרוד ולהתרבות, בעוד שאחוזים גדולים מתוך היצורים החיים, לא הצליחו בכך והשולשלת שלהם נכחדה.
המנגנון שמתאר כיצד השרדות והתרבות כזו מצליחה להתקיים הוא אבולוציה
כושר נשיאה ומגבלות על גודל אוכלוסייה ביולוגית
כושר נשיאה הוא מונח באקולוגיה המתאר את המספר המרבי של פרטים ממין מסוים שמערכת אקולוגית מסוגלת לתמוך בהם לאורך זמן, מבלי לפגוע ביציבותה או לגרום לקריסת המערכת.
כושר הנשיאה תלוי בגורמים כגון זמינות מזון, מים, שטח מחיה, תחרות בין מינים, טורפים ומחלות.
ברוב המקרים מגבלת מזון היא הדבר שמגביל אוכלוסיות של חיידקים לדוגמה מלצמוח עוד עוד.
אם מקיימים מערכת מלאכותית בה מאפשרים לחיידקים במכל סגור, ומספקים להם הספקת מזון בכמות בלתי מוגבלת, כך שהמזון כבר אינו מגבלה, נכנסות לפעולה מגבלות אחרות - כמו גודל המכל.
במערכות טבעיות, אוכלוסיות רבות נוטות לצמוח תחילה בקצב מהיר (לעיתים אף מעריכי), אך עם הזמן מתייצבות סביב ערך הכושר המקומי.
כאשר אוכלוסייה חורגת מגבול זה, מופיעים לרוב לחצים ביולוגיים וסביבתיים – כגון רעב, תמותה מוגברת או ירידה בפוריות – שמובילים לירידה באוכלוסייה בחזרה לרמות בנות קיימא.
מגבלה נוספת עשויה להיות חומרי פסולת שהמין של היצור החי יוצר.
רוב היצורים החיים דורשים מזון - תרכובות ביוכמיות מסוימות שהם מסוגלים לעכל ולהפיק מהם אנרגיה.
והם פולטים פסולת (צואה, שתן) של תרכובות אחרות שהם ויצורים אחרים מאותו מין, לא מסוגלים לעכל.
במערכת אקולוגיות יש מגוון של יצורים ממינים שונים שמבצעים סגירה של מחזור ביוגאוכימי לדוגמה מחזור המים, מחזור החנקן, מחזור הזרחן וכו - כך שריכוזי החומרים בסביבה נשארים בטווח שנוח לקיום היצורים.
אם יש רק מין בודד במערכת אקולוגית (או אם השתנה מספיק מאזן המינים) הריכוז של חומרים או תרכובות ישתנה, יהיו בה יותר ויותר חומרי פסולת ואלו יקשו על ההתרבות ואף על השרידה של היצורים החיים.
דוגמה קיצונית למצב של עקה סביבתית עקב שינוי בתרכובות כימיות הוא "אסון החמצן" - עליה בריכוז החמצן באטמופסירה ובמים, עקב היותו תוצר לוואי של פוטוסינתזה, דבר שגרם להכחדה המונית לפני כ 2.4 מיליארד שנים.
צמחים כחוליות ויצורים המסוגלים לקיים פוטוסינתזה מוגבלים קודם כל על ידי כמות אור השמש שהם מסוגלים להשיג, ולכן מתקיימת תחרות עזה על שטח שבו יש אור שמש.
פוטוסינתזה תלויה גם בהמצאות של מים וגם בטווח טמפרטורה (ביבשה) ולכן שלושת הגורמים האלה הם גורמים מגבילים להתרבות של צמחי יבשה.
במים יש מגבלות אחרות על כושר ההתרבות של יצורים שהם יצרנים ראשוניים - הזמינות של חומרי הזנה כמו חנקן או זרחן במים.
במינים רבים החיים בטבע, גידול האוכלוסייה מווסת בעקבות טורפים או מחלות.
אם מין כלשהו של צמח מתרבה במקום מסוים, הדבר מושך למקום זה יצורים צמחוניים שאוכלים חלק מהצמחים ובכך מגבילים את האוכלוסייה.
אוכלוסייה זו של צמחוניים מהווה בעצמה מקור מזון ליצורים טורפים.
כמו כן כלל היצורים החיים מהווים "מקור מזון" או מקור מחיה לווירוסים, חיידקים גורמי מחלות וטפילים שאוכוכלוסיה גדולה וצפופה היא עבורם הזדמנות לשגשג ולהתרבות.
מסיבה זו צפיפות אוכלוסין של יצורים חיים היא תמיד גורם שמגביר את הסיכון להתפרצות מחלות מידבקות ומגפות.
כושר נשיאה וגידול מעריכי של האוכלוסייה האנושית
המושג הוחל גם על האוכלוסייה האנושית, מתוך הבנה שגם בני אדם תלויים במערכות ביולוגיות וסביבתיות לתמיכה בקיומם.
דו"חות כמו "גבולות לצמיחה" (מועדון רומא, 1972) הצביעו על כך שגידול בלתי מוגבל באוכלוסייה ובצריכה האנושית עלול להוביל למשבר אקולוגי וכלכלי אם יחרוג מגבולות היכולת של כדור הארץ.
מדענים הציעו מנגנונים שונים להתמודד עם גידול האוכלוסייה - לדוגמה על ידי שיפורים בפריון התבואה, התיישבות בכוכבים לכת אחרים או התיישבות בחלל.
אך גם מנגונים אלה אינם מאפשרים גידול מעריכי לזמן ארוך.
לדוגמה כמות השטח של כדור הארץ מהווה מגבלה אחת - אם האוכלוסייה האנושית ממשיכה לגדול בקצב מעריכי של כ 1% בשנה, אז בתוך כמה אלפי שנים מגיעים למצב תאורטי שבו בכל מטר רבוע בכדור הארץ, כולל כל שטח האוקיינוסים, חיים 10 אנשים.
מגבלה מעט יותר ראלית - וקרובה יותר - היא מגבלה על הלקיחה האנושית מתוך הייצור הראשוני - כלל האנרגיה הנכנסת לביוספרה מתורמגת על ידי יצרנים ראשוניים כמו צמחים להפוך לאנרגיה כימית הזמינה ליצורים חיים אחרים ובכללם בני האדם.
סך האנרגיה המגיע לבני האדם מתוך כמות זו מהווה את הלקיחה האנושית מתוך הייצור הראשוני.
במצב שבו 100% מתוך היצור הראשוני מגיע לבני האדם, לא נותרת אנרגיית שמש שמגיעה ליצורים חיים אחרים מלבד בני האדם וצמחים ובעלי חיים מבויתים (כמו חיטה, תרוגולות פרות) - כיוון שכך במצב זה נכחדים כל שאר היצורים החיים.
אלה שכדי לקיים את האוכלוסייה האנושית במצב תאורטי זה על המין האנושי לקיים בעצמו את תפקודי המערכת האקולוגית - ובכלל זה לדגומה מחזור ואיזון של כל המחזורים הביוגאכימיים -דבר שכיום מבוצע על ידי מערכות אוקולוגית.
ניסיונות לקיים דבר כזה כדי לאפשר התיישבות מחוץ לכדור הארץ - לדגומא ניסיון ביוספירה 2 לא הצליחו בינתיים לבצע דבר זה.
כמו גן בניסוי שכזה - משתתפים מינים רבים של יצורים חיים אחרים (לא רק בני אדם ויצורים מבויתים אחרים) כדי לקיים מערכות אוקלוגיות מתפקדות.
כמו כן גידול באוכלוסייה האנושית במערכת סגורה ומלאה כזו הוא קשה שכן הוא מחייב איזון מחדש של כלל הזרמים במערכת (בניסוי ביוספרה 2 השתתפו 8 בני אדם בתוך מערכת ביוספרית גדולה בהרבה).
מדע בדיוני הציע פתרונות אפילו נועזים יותר כמו התיישבות אנושית בכל הגלקסיה (אסימוב), עולם טבעת, או אף כדור דייסון - כל הפתרונות האלה יכולים לאפשר הגדלת האוכלוסייה האנושית גדולה פי מיליון ואף פי כמה מיליארדים רבים מהאוכלוסייה האנושית של כדור הארץ.
עם זאת גם אם בני האדם היו מסוגלים ליישב את כל השמשות בגלקסיה בכדורי דייסון, עדיין מספר זה מהווה מגבלה פיזית שלא מאפשרת גידול מעריכי של גודל האוכלוסייה.
גם אם מזניחים מגבלות פיזקליות כמו מגבלת נסיעה מתחת למהירות האור, או מגבלות אחרות - נניח קצב הפיתוח של חברה אנושית בכוכב לכת חדש, מתקיימות מגבלות אחרות.
לדווגמא תוך סדר גודל של כמה אלפי שנים מגיעים לכך שכל כדורי הדייסון מלאים עד אפס מקום.
מגבלה עוד יותר פראית היא הנחה שכל המסה ביקום הנצפה מהווה חלק מתוך המסה של גופים אנושיים (לא נותרת מסה שהיא בצורה של מימן בשמשות, או חומר סלעי בכוכבי לכת או חומר בתוך צמחים או יצורים חיים אחרים) גם תנאים אלה עדיין לא מאפשרים גידול מעריכי לתקופה ממושכת.
ניתן לראות כי בקצב גידול קבוע של 1.1% לשנה (היוצר גידול מעריכי של האוכלוסייה), מגיעים לגבול זה בתוך כ-11 אלף שנים בלבד.
גדי שגיב (נולד ב-1970) הוא חוקר ישראלי המתמחה בהיסטוריה של יהודים בעת החדשה, ומכהן כפרופסור חבר במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
שגיב נולד בתל אביב, לאם ילידת המושבה אבן יהודה, ולאב יליד ביירות.
גדל באבן יהודה, ולמד בתיכון כצנלסון בכפר סבא.
לאחר סיום בית הספר, הצטרף שגיב למסלול העתודה האקדמית של צה"ל, ולמד תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1991 סיים בהצטיינות את לימודיו, ושירת שירות חובה ושירות קבע באחת מיחידות ממר"ם.
לאחר שחרורו, עבד מספר שנים בפיתוח תוכנה.
במקביל, סיים מספר קורסים בתחום מדעי הרוח באוניברסיטה הפתוחה, ובעקבות זאת החליט לפנות למחקר במדעי הרוח ולהמשיך ללמוד לתואר שני ושלישי באוניברסיטת תל אביב בחוגים לפילוסופיה יהודית ולהיסטוריה של עם ישראל.
בשנת 2003 סיים בהצטיינות תואר שני.
את עבודת המ.א., שעסקה בעולמו הרוחני של רבי נחום מצ'רנוביל, כתב בהנחיית יורם יעקבסון.
בשנת 2010 סיים בהצטיינות תואר שלישי בלימודי יהדות.
את עבודת הדוקטור, שעסקה בחסידות צ'רנוביל, כתב בהדרכת דוד אסף ויורם יעקבסון.
במקביל ללימודיו, לימד באוניברסיטת תל אביב ובמוסדות אחרים.
בשנים 2011–2014 היה עמית פוסט דוקטורט בתוכנית "עמיתי בובר" באוניברסיטה העברית בירושלים.
באותן שנים היה גם חבר בקבוצת מחקר בינלאומית במכון שמעון דובנוב באוניברסיטת לייפציג.
בשנת 2014 התקבל לסגל האוניברסיטה הפתוחה ומונה למרצה בכיר, ובהמשך מונה לפרופ' חבר.
משנת 2021 הוא מכהן כראש המחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
שגיב מתמקד במחקרו בתנועת החסידות במזרח אירופה.
במסגרת זו הוא מתמקד בתופעת השושלת החסידית, בטקסים בחסידות, ובדמויות שוליים בחצרות החסידיות.
שגיב הוא מחבר-שותף של ספר זה, והיה חבר בצוות שכתב את החלק העוסק בחסידות במאה התשע עשרה.
שגיב מתעניין גם במקומם של צבעים בתרבות היהודית.
ספרו על מקומו של הצבע הכחול ביהדות המודרנית התפרסם בשנת 2023.
תחום עיסוק אקדמי נוסף הוא המשיחיות ביהדות בעת החדשה.
במסגרת זו כתב ספר עבור האוניברסיטה הפתוחה, שעליו מתבסס הקורס "משיחיות יהודית בעת החדשה: משבתי צבי ועד הרבי מלובביץ'".
במחקריו שגיב מרבה לשתף פעולה עם חוקרים אחרים.
לאחרונה משתף פעולה עם החוקרים מרצ'ין וודז'ינסקי (אוניברסיטת ורוצלב), אוריאל גלמן (אוניברסיטת בר-אילן) וסיני רוסינק, במחקרים של הסיפור החסידי ושל שושלות חסידיות, תוך שילוב גישות של מדעי הרוח הדיגיטליים.
נשוי להילה, קלינאית תקשורת בעיסוקה.
מתגורר בשכונת בית הכרם בירושלים.
גדי שגיב, השושלת: בית צ'רנוביל ומקומו בתולדות החסידות, ירושלים, מרכז זלמן שזר, 2014.
גדי שגיב, משיחיות יהודית בעת החדשה: משבתי צבי ועד הרבי מלובביץ', רעננה, האוניברסיטה הפתוחה (מהדורה פנימית).
יונתן מאיר, גדי שגיב (עורכים), חב"ד: היסטוריה, הגות, דימוי, ירושלים, מרכז זלמן שזר, 2016.
שגיב כתב יותר מ-30 מאמרים מדעיים, פרקים בספרים וערכים אנציקלופדיים
גדי שגיב, "'ינוקא: על צדיקים-ילדים בחסידות", ציון, שנה עו, חוברת ב', תשע"א, עמ' 139–178.
גדימינים או שושלת הגדימינים (בליטאית:Gediminaičiai, בסמוגיטית: Gedėmėnātē, בבלארוסית: Гедзімінавічы, באוקראינית: Гедиміновичі,ברוסית: Гедиминовичи) הייתה שושלת מונרכים ששלטה במאות 14–16 בדוכסות הגדולה של ליטא.
נציגיו של ענף צעיר בשושלת הליטאית הזאת, הידועה כשושלת יאגיילו או היאגלונים, שלטו גם בממלכת פולין (1385–1569) ובאיחוד פולין-ליטא, ובתקופות מסוימות בממלכת הונגריה וממלכת בוהמיה.
כמה ענפים נוספים שלה מיוצגים במשפחות אריסטוקרטיות ברוסיה ובפולין עד לזמנים המודרניים.
התואר המונרכי של הגדימינים היה בהתחלה "דוכס הדוכסים" (kunigų kunigas), מאוחר יותר "דוכס גדול" או "דוכס עליון" (didysis kunigas) או פשוט, karalius או kunigaikštis
במאה ה-18 נפוץ התואר didysis kunigaikštis שתורגם גם כן כ"דוכס גדול" או "נסיך גדול".
סביב מוצאם של הגדימינים בליטא נסובו חילוקי דעות רבים.
היו מקורות, אולי מגמתיים, שהציגו את גדימינאס, אבי השושלת כמשרת או נושא כלים של הדוכס הגדול ויטניס, ושחמס את השלטון מידי אדונו.
אחרי הציגו אותו שאיכר פשוט במוצאו.
היסטוריונים אחרים החשיבו את גדימינאס כבן או חתן של הדוכס סקלמנטאס ממשפחת היאטווינגים.
רוב החוקרים מסכימים שגדימינאס היה אחיו או בן דודו של הדוכס הגדול ויטניס
זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין
ענפים של המשפחה שאימצו את הנצרות האורתודוקסית דיברו לרוב את השפה הרוסינית או רוטנית.
כמה מהמשפחות שהשתייכו להם (למשל משפחת צ'רטוריסקי)
המירו מאוחר יותר את דתם לנצרות הרומית-קתולית, עברו פולוניזציה ונטמעו באריסטוקרטיה הפולנית.
אחרות (משפחת גליצין וכו') עברו לנסיכות הגדולה של מוסקבה ועבר רוסיפיקציה.
בפולין, רוב המשפחות ממוצא גדימיני (כמו אוללקוביץ'-סלוצקי, וישניובייצקי, זבאראסקי) נכחדו.
כמה מהן שורדות עד לימינו: חובאנסקי, צ'רטוריסקי, סנגושקו, שסיצקי, דובמונט-שסיצקי וקוריאטוביץ'-קורצביץ'.
עם המשפחות הגדימיניות ברוסיה נמנות המשפחות בולגקוב, גוליצין, חובאנסקי, טרובצקוי, מסטיסלבסקי, בלסקי וולינסקי.
בויווידאס דוכס גדול של ליטא פוקובראס דוכס גדול של ליטא פיודור * נסיך קייב וואין נסיך פולוצק ויטן דוכס גדול של ליטא גדימינאס 1275-1341 דוכס גדול של ליטא מרגיס ?
נסיך ז'מייטיה שם לא ידוע (בת) ?
ליובקה סוואגלוטה בן בשם לא ידוע מריה *נסיכת טבר אלדונה אנה לאחר קבלת הנוצרותמלכת פולין אלז'בטה * נסיכת פלוצק יבפמיה מריה לאחר קבלת הנוצרותנסיכת גליץ' אייגוסטה אנסטסיה לאחר קבלת הנוצרותנסיכת מוסקבה בת בשם לא ידוע ?
2 בנות 2 ילידם 3 ילדים ויטובר ?
ולדיסלב השני יגיילו, מייסד השושלת היגלונית היה בין בניו.
ויטאוטאס הגדול היה בין בניו.
גדיר האני היא אשת חינוך ומגשרת ערבייה-ישראלית, פובליציסטית, פעילה חברתית ופעילה למען חיים משותפים יהודים וערבים.
חברת הנהגה בתנועת עומדים ביחד ובתנועת נשים עושות שלום.
זוכת פרס סמי מיכאל לפעילות חברתית לשנת 2018, פרס תקווה ישראלית לקידום שותפות בחברה הישראלית לשנת 2020, פרס גולדברג לשנת 2024, פרס קרן רעיה לשנת 2025 ,פרס לוקסמבורג לשנת 2025 ואות בן-גוריון לשנת 2025.
גדיר האני נולדה וגדלה בעכו, לאביה מרואן ואימה גאדה.
היא הבכורה מבין שישה ילדים, ולה ארבע אחיות ואח.
מגיל צעיר הייתה פעילה במתנ"ס הערבי-יהודי בעכו.
לאחר סיום לימודיה בתיכון ב-1995 הוסמכה האני כחובשת ולמדה הנהלת חשבונות.
בהמשך הוכשרה לניהול מרכזי העשרה לגיל הרך בתחום האומנות, ולהנחיית קבוצות למנחים בחברה רב תרבותית במכללת קיי בבאר שבע.
בין השנים 1995 ועד 2000 עבדה האני בתפקידי הדרכה במתנ"ס בעכו, במקביל לתפקידים משרדיים שונים.
בשנת 2000 עברה להתגורר ביישוב חורה בנגב ובשנים 2001 עד 2009 שימשה כמנהלנית במוסדות חינוך בישוב: במתנ"ס, בבית הספר העל יסודי טכנולוגי, בתיכון עתיד "אלנור" ובמרכז המחוננים.
החל משנת 2009 הצטרפה לאג'יק מכון הנגב כרכזת פיתוח כלכלי.
במסגרת זו הייתה מיוזמות פרויקט אלסנאבל ("שיבולים"), עסק חברתי בשותפות של אג'יק עם המועצה המקומית חורה בתחום תעסוקה והעצמה של נשים, המספק אלפי מנות חמות לתלמידי בתי הספר בחורה ובסביבה.
ב-2020 סיימה את תפקידה ומאז משמשת כחברת הוועד המנהל של הפרויקט.
הייתה שותפה לייסוד הפרויקט האקולוגי ואדי עתיר ועבדה בו משנת 2008 ועד 2021 כמנהלנית ובהמשך בניהול תחום התיירות, קשרי הקהילה והמדיה החברתית.
בשנת 2021 שבה האני להתגורר בעכו.
בשנים 2021 עד 2023 שימשה כרכזת פרויקט מחל-לי, לשילוב נשים במועצות המקומיות הערביות, במרכז מסאואה לזכויות האזרחים הערביים בישראל.
משנת 2021 היא משמשת כמנהלת הכספים של תנועת עומדים ביחד, ומשנת 2022 היא משמשת גם כרכזת תוכנית ערים מעורבות במרכז הגישור העירוני בעכו.
בשנת 2023 חזרה לעבוד גם בפרויקט ואדי עתיר כמנהלת מחלקת התיירות וקשרי הקהילה.
בשנת 2000, בתקופת האינתיפאדה השנייה, יזמה האני בשיתוף עם אמל אלסאנע אלחג'וג', מייסדת אג'יק מכון הנגב, מפגשים בין נשים מוסלמיות ויהודיות שעסקו במנהגים ובערכים בשתי הדתות.
מ-2009 חברה במען - הפורום לארגוני נשים ערביות בנגב, העוסק בין השאר במאבק באלימות נגד נשים ובפוליגמיה.
ב-2015 הצטרפה כחברה בתנועת נשים עושות שלום.
שימשה כחברת צוות ההיגוי של התנועה עד 2020 ומאז משמשת כחברת הנהגה.
מ-2016 פעילה בעמותת הגר לחינוך הדו לשוני בבאר שבע ומ-2020 משמשת כחברת הוועד המנהל של העמותה.
מ-2017 משמשת כחברת הנהגה בתנועת עומדים ביחד וכחברה בתנועת קול אחר, היוזמה הבין דתית בנגב.
מ-2018 חברה בתוכנית העמיתים של Search for Common Ground לחזון הבין דתי.
במסגרת זו מנהלת החל מ-2022 את דף הפייסבוק הבימה אלמנבאר, הכולל תוכן ומאמרים העוסקים ביהדות ובאסלאם.
מ-2021 חברה גם ביוזמה הבין דתית של בית המדרש רוח גלילית.
מ-2019 חברה בצוות ההיגוי 1325 של עמותת איתך מעכי - משפטניות למען צדק חברתי, הפועל ליישום החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם להגנה על נשים ולהבטחת ייצוגן ומ-2020 משמשת כחברת הוועד המנהל של פרויקט אלסנאבל במכון אג'יק.
פעילה גם למען תושבי הכפרים הבלתי מוכרים בנגב.
מקיימת מפגשים חינוכיים העוסקים בשותפות ערבית יהודית ושיח בין דתי במסגרות חינוך שונות.
ב-2018 עם אישור חוק הלאום, יזמה כמחאה על העברת החוק רעיון להחלפת השם ברשתות החברתיות לערבית וזכתה להיענות של אלפי גולשים מהארץ ומהעולם.
ב-2023 הצטרפה למחאה נגד הרפורמה המשפטית ופעלה לחיבור החברה הערבית למחאה למען הדמוקרטיה.
היא הרבתה לנאום בהפגנות בדרישה שלא להדיר פלסטינים מהדמוקרטיה הישראלית.
האני מרבה לכתוב טורי דעה המתפרסמים באתרים שונים בעברית, ערבית ואנגלית, בין השאר בעיתון הארץ ובעיתון Times of Israel.
כמו כן היא מרבה להתראיין בנושאים הנוגעים לחיים משותפים.
2018 - פרס סמי מיכאל עבור פעילות חברתית.
2018 - רשימת 50 הגיבורים החברתיים של ידיעות אחרונות.
2020 - פרס תקווה ישראלית עבור פעילות לקידום שותפות בחברה הישראלית.
2020 - רשימת 20 המשפיעים על החיים בנגב ב-20 השנים האחרונות מטעם מיינט באר שבע.
גדית זהובת-כתמים, שם מדעי: Cicindela (Cosmodela) aurulenta, הידועה בשמות העממיים: Golden-Spotted Tiger Beetle ולעיתים Blue-Spotted Tiger Beetle, היא מין של חיפושית מתת-משפחת הגדיתים במשפחת הרצניתיים.
חיפושית זו ידועה בצבעיה העזים ויופיה הרב.
חיפושית זו בולטת בצבעיה המתכתיים והבוהקים: צבע השלד החיצוני הוא כחול-ירוק בוהק עם 6 כתמים זהובים-צהובים על כנפי החפייה, שני כתמים אדומים-צהובים גדולים על החזה ופס אדום על שולי כנפי החפייה שבולטות בעיקר במפגש ביניהן, הראש צבוע בתערובת צבעים שונים של זהב, כחול, ירוק ואדום.
צידי הגוף בעלי שיערות וזיפים בצבע לבן.
צבעיה של הגדית הם תוצאה של צבעוניות מבנית.
החיפושית ארוכה וצרה, אורכה 15–18 מילימטר.
רגליה ארוכות וצרות ובעלות שערות לבנות בפרקיהן העליונים (הקרובים לגוף).
היא בעלת עיניים מורכבות גדולות ומחושיה חוטיים.
היא בעלת לסתות גדולות המורכבות מגפי פה בצבעי שחור עם כתמים בצבעי לבן-צהוב בבסיסם.
חיפושית זו היא טורפת של חסרי חוליות ולסתותיה בנויות לתפיסת טרף וביתורו.
היא אצנית מהירה מאוד ורודפת אחרי טרפה.
היא גם מעופפת טובה ומהירה וצדה חרקים גם באוויר.
בשלב הפגית היא חופרת גומה בקרקע ושם אורבת לטרפה.
היא חיה על גדות חוליות של מקווי מים כולל נהרות, ביצות מנגרובים וחופי הים.
חיפושית זו מצויה באזור דרום-מזרח אסיה שבין הודו לאיי מלזיה ותפוצתה כוללת את הודו, נפאל, בהוטן, סין, אינדונזיה, מלזיה, חצי האי המלאי והאיים הסמוכים.
גבולה הדרומי הוא איי בורנאו, סומטרה ובאלי.
בית הגידול הטבעי שלה הוא קרקעות חוליות בגדות מקווי מים לרבות נהרות, חופי ים ומנגרובים.
בעבר סווגה חיפושית זו תחת הסוג Cosmodela, אך כיום היא נמצאת תחת הסוג Cicindela ותת-הסוג Cosmodela.
כיום מוכרים במין זה מספר תת-מינים:
aurulenta Fabricius (תואר על ידי Fabricius ב-1801), מצוי במלזיה ואינדונזיה.
juxtata (תואר על ידי Acciavatti & Pearson ב-1989), מצוי בהודו, היבשת הראשית של דרום-מזרח אסיה, דרום סין והונג קונג.
flavomaculata Chevrolat (תואר על ידי Chevrolat ב-1845), מצוי בהודו, מיאנמר, סין, לאוס, קמבודיה, תאילנד, מלזיה ואינדונזיה.
virgula (תואר על ידי Fleutiaux ב-1893), מצוי בנפאל, הודו, בהוטן, מיאנמר, סין, לאוס, תאילנד ווייטנאם.
גדליה אלון (רוֹגוֹזניצקי; 4 בפברואר 1901 – 17 במרץ 1950) היה היסטוריון ישראלי, חתן פרס ישראל במדעי היהדות לשנת תשי"ג (1953) לאחר מותו.
נולד בשנת 1901 בשם גדליהו רוֹגוֹזניצקי בעיירה קוברין שבפלך גרודנו של האימפריה הרוסית, בתחום המושב היהודי (כיום בבלארוס).
אביו, נחמן, היה למדן ובעל מלאכה.
אלון למד ב"חדר" וב"ישיבה קטנה" שנוסדה אז בקוברין.
בשנת 1913, בגיל 12, החל ללמוד בישיבת סלבודקה, אחת מהישיבות היוקרתיות ביותר בליטא, שם יצא שמו למרחוק כעילוי.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נע ונד אלון עם ישיבתו.
לאחר הצהרת בלפור נהפך אלון לפעיל ציוני ויסד בקוברין בית ספר עברי, הנושא אופי דתי לאומי.
בשנת 1922 סיים את חוק לימודיו בבית ספר תיכון יידי בווינה.
ב-1924 נסע לברלין, שם למד שנה אחת באוניברסיטת ברלין ובבית המדרש לרבנים בברלין של הרב עזריאל הילדסהיימר.
עלה לארץ ישראל ב-1925, החל ללמוד באוניברסיטה העברית ובשנת 1931 היה בין הראשונים לקבל תואר מוסמך אוניברסיטה ממנה.
אלון החל ללמד באוניברסיטה תלמוד והיסטוריה של תקופת המשנה והתלמוד.
בכל תקופת הוראתו באוניברסיטה לימד כמורה מן החוץ ללא קביעות, באמצעות קרן מחקר שהתחדשה משנה לשנה.
אלון היה חבר בהגנה וב-1936 שימש כמפקד פלוגה.
למרות גילו המבוגר, נטל חלק גם במלחמת העצמאות בהגנה על הר הצופים, אבו תור ותלפיות.
נפטר מהתקף לב בכ"ח באדר תש"י בירושלים.
בתשי"ג (1953), שלוש שנים לאחר פטירתו, חולק לראשונה פרס ישראל, ואלון היה חתן פרס ישראל במדעי היהדות על ספרו (שראה אור לאחר מותו) "תולדות היהודים בארץ-ישראל בתקופת המשנה והתלמוד".
לאלון שלושה ילדים: נועה דותן, אלעאי אלון, פרופסור לאסלאם בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ונחי אלון, פסיכולוג.
על שמו רחוב במושבה הגרמנית בירושלים.
בשנת 1970 הופק ספר זיכרון לכבודו הכולל מאמרים של תלמידיו וממשיכי דרכו.
אלון חקר את תולדות ארץ ישראל בתקופה שתחילתה באלכסנדר מוקדון וסיומה בכיבוש הערבי של ארץ ישראל, תקופה שעמדה בסימן מאבקו של עם ישראל עם הפוליטיקה והתרבות היוונית והרומית מחד, ופרס הפרתית והסאסאנים מאידך.
אלון שלט במדעי היהדות, ופרט לכך שלט גם בכל ענפי המדעים הקלאסיים, ובהם: פפירולוגיה הלניסטית, אפיגרפיה יוונית ורומית, המשפט הרומי, ספרות והיסטוריה של יוון ורומי מהומרוס ועד יוסטיניאנוס, והספרות הנוצרית מכתבי הברית החדשה ועד אחרוני אבות הכנסייה.
אלון השתמש בשיטה הפילולוגית-היסטורית בניתוחם של המקורות היוונים והרומי, בשיטה זו השתמש גם בביאור המקורות התלמודיים.
בין מוריו העריך ביותר את אברהם ביכלר, ובסופו של דבר עלה על רבו.
אלון התוודה בקרב חבריו כי הוא שואף לפרוץ דרך בחקר התלמוד, כפי שעשה תאודור מומזן בתחום ההיסטוריה הרומית.
כפי שמומזן השתית את בניינו ההיסטורי על יסודות המשפט המדיני הרומי, כן שאף אלון לבנות את ההיסטוריה של תקופת התלמוד והמשנה על פי יסודותיה של ההלכה.
כל הלכה נחקרה בנפרד, וביחד מרכיבות ההלכות השונות את הבניין ההיסטורי בכללותו.
כל הלכה ואגדה נתפשו בתחילה כדבר קודש ופורשו באופן מסורתי ואז נקבעו בתוך המציאות ההיסטורית ופורשו לפיה.
אלון קורא תיגר על ההפשטה של ההיסטוריה היהודית, ובא לבאר את מוצא פיהם ומעשיהם של פרושים וחכמים לפי תנאי הנסיבות בנות הזמן בו הם חיו, ולפי כוונות מאמרי ההלכה והאגדה.
בערוב ימיו הקדיש עצמו אלון לתולדות הסדרים המשפטיים, החברתיים והפוליטיים של ארץ ישראל היהודית בתקופת המשנה והתלמוד.
אלון האיר באור חדש את המדרג החברתי של המנהיגים הדתיים בישראל והתחקה אחר אופי מנהיגותם.
לפי דעתו, התקיים בקרבם מנהל אוטונומי עד חורבן התרבות העברית העתיקה בארץ, מכאן שאין לראות בתקופה שאחרי חורבנו של הבית השני כתקופת הגלות, אלא המשך החיים העצמאיים בארץ בעלי נופך לאומי.
הוא אף הראה כי חרף השוויון ששרר בעולם היהודי, הרי שחכמי ההלכה, שלהלכה היה אמור לחול עליה העיקרון הדתי של החירות והשוויון, הושפעו מהמבנה האוליגרכי החברתי של הקיסרות הרומית שסביבם והתפתח אצלם משטר מעמדי של מעבר בירושה מאב לבן, שהוא מסממני האצולה.
סטגנציה מעמדית זו הייתה להם לרועץ והיא גם בין הגורמים שהביאו לחורבנו של העולם היווני-הרומי.
אלון היה חלוץ ומניח הייסוד למחקר המודרני של תקופת התנאים, ועבודתו עודנה נחשבת מאוד בתחום זה.
אך לצד זאת, מקובל גם לראות בו כמי שקיבל כמעט ללא ביקורת את הגרסה של החכמים עצמם, כפי שהיא מופיעה בגמרא, כשהוא ממעט לעמתה עם מקורות אחרים או לנסות להפריכה.
כך, למשל, תיאר אלון את יוחנן בן-זכאי ושותפיו ביבנה כהנהגה הבלעדית ביהודה מיד לאחר החורבן, דעה שאינה מקובלת בקרב ההיסטוריונים.
כל מאמריו כונסו בארבעת הספרים הבאים, שיצאו לאור לאחר פטירתו על ידי ע"צ מלמד ושמואל ספראי, ולימים ראו אור בתרגום לאנגלית:
תולדות היהודים בארץ-ישראל בתקופת המשנה והתלמוד, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשי"ג-תשט"ז (2 כרכים).
מחקרים בתולדות ישראל בימי בית שני ובתקופת המשנה והתלמוד, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשי"ז-תשי"ח (2 כרכים).
שמואל ספראי, 'ביבליוגרפיה של כתבי ג.
דוד תמר, 'השלמה לביבליוגרפיה של כתבי ג.
'ביבליוגראפיה של כתבי גדליה אלון', בתוך: ספר זיכרון לגדליהו אלון: מחקרים בתולדות ישראל ובלשון העברית (תש"ל), 292–294.
יצחק בער [ואחרים], "לזכרו של גדליהו אלון: דברים שנאמרו באזכרה מטעם האוניברסיטה העברית", ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשי"ג.
מנחם דורמן, שמואל ספראי ומנחם שטרן (עורכים), ספר זיכרון לגדליהו אלון: מחקרים בתולדות ישראל ובלשון העברית, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תש"ל.
הרב גדליהו (גדליה) נדל (תרפ"ג, 1923 - ט"ז בסיוון תשס"ד, 5 ביוני 2004) היה מרבני חוג חזון איש ותלמיד מקורב של החזון איש שהתפרסם בשל שיטתו הלמדנית המקורית ודעותיו יוצאות הדופן במגזר הליטאי.
עסק לפרנסתו בייצור יין ועוד.
נולד בשאוולי ליטא לראובן השיל והניה נדל.
משפחתו התיישבה בבלפוריה, שם קיבל אביו חלקת אדמה.
הרב ראובן טרופ ביקר ביישוב והציע לאביו לשולחו לישיבת היישוב החדש בתל אביב.
בהשפעת הרב יהושע יגל שלימד כמדריך בישיבת היישוב החדש ולמד עמו בחברותא, התקרב לחזון איש והיה נוסע אליו מדי יום שישי לדבר עמו בלימוד.
החזון איש התפעל מאישיותו של הצעיר.
לאחר ישיבת היישוב החדש פנה לישיבת לומז'ה שבפתח תקווה שם למד אצל הרב שך והתקרב אליו.
מסופר שהרב מאיר בר-אילן התבטא לגבי הנער גדליה נדל באירוע שבו נאם לפני התלמידים בישיבת היישוב החדש, כדוגמה לנער שיגיע בעתיד לאוניברסיטה.
על פי הסיפור, כשמסרו זאת לחזון איש הוא הגיע לישיבת היישוב החדש והורה לנדל לעזוב את הישיבה לאלתר - לישיבת לומז'ה.
נישא לשרה רחל בתו של הרב אליהו יהושע ויינר, תלמיד של החפץ חיים.
חמיו חשש לשדך את בתו עם בחור בוגר ישיבה תיכונית והחזון איש עודדו לכך.
לאחר נישואיו התגורר בירושלים סמוך לחותנו.
בתקופה זו התקרב לרבי שמשון אהרן פולנסקי ולרב מבריסק.
בהמשך עבר לגור בבני ברק, למד בבית מדרש ביהוד ונהג לחזור לביתו פעם בכמה ימים.
במלחמת העצמאות התגייס הרב נדל לצה"ל, באמרו שזוהי מלחמת מצווה, אך כעבור שעות מספר התרחשה פרשת אלטלנה והוא ערק בנימוק שלא ניתן לסמוך על דעתם של ראשי הצבא.
גם במלחמת ששת הימים ביקש להתגייס.
ה"חזון איש" מינהו לפוסק של "שיכון חזון איש" שבו התגורר.
לאחר פטירת החזון איש היה מהבולטים בין רבני חוג חזון איש.
בהמשך מונה לר"מ בישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר של חסידות ויז'ניץ; הוא לא היסס לחלוק על האדמו"ר בנושאי חסידות וקנאות, ולכן עזב.
לאחר מכן מונה להיות אחד מראשי כולל חזון איש, תפקיד שבו החזיק עד שנותיו האחרונות.
עם זאת, את שיעוריו העביר הרב נדל בביתו.
הרב נדל למד בדרך לימודו של החזון איש, והקפיד על הבנה פשטנית של הדברים.
עם זאת, העריך את הספר חידושי רבנו חיים הלוי ואמר שהוא אחד מהספרים העמוקים ביותר.
הוא עסק גם בספרי חסידות ופילוסופיה תורנית, תחומים שבדרך כלל לא נלמדים בציבור הליטאי.
לצד חירותו המחשבתית, הוא היה בעל השקפות קנאיות רדיקליות, ועמד בראשות מספר מערכות של הציבור החרדי.
היה ממנהיגי אתרא קדישא ועסק גם בנושאי צניעות בעיר בני ברק.
מטעמי קנאות הוא לא השתתף בבחירות לכנסת.
נמנה עם החותמים על מכתבו של החזו"א נגד החוק לשירות לאומי לבנות.
למרות חולשתו הרבה השתתף בסוף ימיו בהפגנה נגד גיוס לצה"ל.
בחייו האישיים היה סגפן קיצוני, חי בדירה קטנה ודלה והטיף לריחוק ממותרות.
בשל הקפדתו בענייני כשרות נמנע מאכילת מוצרים תעשייתיים, אכל בשר משחיטה פרטית והסתפק במוצרים מתוצרת בית.
מסופר שמעולם לא אכל גלידה, שכן מאכל זה גילם בעיניו את האכילה לצורך תענוג בלבד.
עוד מסופר שכאשר שמע שאברך התקין בביתו מזגן (כשלא היה הדבר נפוץ) הפסיק את המלגה לאותו אברך באמרו שאין זה מתאים לאברך לחיות במותרות.
התנגד לפרנסה מלימוד תורה, ועל כן עבד בעצמו בייצור דבש, שיווק ביצים, רקיחת חומרי ניקוי, כפועל בניין, כקבלן ובמיוחד בייצור יין, שהיה ידוע בכינוי "יין נדל".
בניסן תשכ"ז נפטרה רעייתו בהיותה בחודש השישי להריונה, בשל אי ספיקת לב.
רופאים מבית החולים תל-השומר ניתחו את גופתה והוציאו את ליבה ללא הסכמת המשפחה.
בתגובה נערכו הפגנות בבני ברק נגד ניתוחי מתים בהשתתפות אלפים, בהמשך ליבה הוחזר למשפחה.
בעקבות כך הוקמה ועדת חקירה ממשלתית.
הוועדה קבעה כי היא נותחה לפי החוק כדי להסיק מסקנות עבור מקרים אחרים, אך חל משגה בהוצאת הלב מהגופה ללא קבלת אישור של שלושה רופאים קודם לכן.
הרב נדל נותר עם תשעת ילדיו, שאף אחד מהם עדיין לא נישא אז.
על מצבתה חקק את המילים "ולא הניחה תמורתה", באמרו שייתכן שהניחה עוד כמותה, אך בעבורו אין לה תמורה.
בשנות השבעים חל שינוי בגישתו, שיש המייחסים אותו להשפעת פטירתה הפתאומית של רעייתו, הוא החל לעסוק בהגות פילוסופית וספרות יפה, גיבש דעות בלתי מקובלות ולא היסס לתת להן פרסום, לעיתים בסגנון חריף.
דוגמה לפרשנות חדשנית ומפתיעה בתורתו היא אמירותיו בנוגע ליחס היהדות לתורת האבולוציה.
לדעתו, אדם הראשון שהיה אביו של שת, אינו אותו "אדם" אביהם של קין והבל.
הוא מקבל את העמדה המדעית שהעולם נברא לפני יותר מ-6,000 שנה, בניגוד למקובל בתפיסות שמרניות יותר של בריאתנות, ובסייגים מסוימים הוא מקבל גם את התיאור האבולוציוני בנוגע להתפתחותו של האדם.
הרב נדל הקצין בדרך הלימוד של החזון איש אשר דוגלת בהבנה הגיונית.
כך למשל, הסביר את הדין שמתיר לאכול תערובת של מאכל אסור ומאכל מותר: כאשר הרוב הוא מהמאכל המותר - מותר לאכול הכול, משום שהאדם מתייחס לתערובת כולה כאל תערובת היתר.
הוא הפסיק לענות לשאלות הלכתיות והתמסר לטיפוח קבוצה של תלמידים שלימדם בביתו.
מפעם לפעם התעוררו נגדו פולמוסים.
עם זאת, בגלל ההערכה לגדלותו התורנית ומשום שלא הייתה לו השפעה רבה על הציבור הרחב, מעולם לא נודה על ידי הממסד החרדי.
רבי יעקב ישראל קניבסקי, "הסטייפלער", שהעריכו מאוד, אמר עליו שבכל דור ישנו תלמיד חכם בדוגמת האבן עזרא.
בלווייתו אמר הרב נסים קרליץ שהוא היה במדרגת "תלמיד חכם", אשר על פי הרמ"א אינה קיימת כיום.
לרוב צינזרו בממסד החרדי את דעותיו הייחודיות והתייחסו להנהגותיו כאל דברים שאינם מתאימים לרבים.
כאשר הקים הרב שך את מפלגת דגל התורה, התנגד לכך הרב נדל בתוקף, כמו עוד רבנים מחוג חזון איש.
בניו ורבים מנכדיו ממשיכים בגישתו להימנע מפרנסה מלימוד תורה, ולכן מסרבים לקחת מלגות מכוללים.
הם מחזיקים בבעלות משותפת על היקב המשפחתי, ומתפרנסים גם מקמעונאות, עסקים, חשמלאות, אפיית מצות ועוד.
בנו הבכור הוא הרב יוסף שמואל נדל, ראש כולל "אוהל יעקב", דיין במודיעין עילית.
לרב נדל היו 3 אחים.
אברהם נדל, אשר נהרג בעת שמירה במושב בלפוריה בשנת 1936, אחותו לאה נדל, ואחיו צבי שהיה גר בביתו וסמוך על שולחנו.
גיסו, אחי אשתו, הוא הרב אברהם יעקב ויינר מחבר ספרי "שארית יעקב".
לרב נדל מספר קבוצות של תלמידים שהושפעו מדעותיו ומדרך לימודו.
הוא היה מהבולטים ברבני חוג חזון איש, וחלק מרבני ואנשי החוג היו לתלמידיו.
הבולטים שבהם היו הרב ליפא דב וינטרוב (בנו של הרב שמואל) והרב דוד שמידל.
תלמידים נוספים מחוג זה היו הרב יהודה בויאר, הרב אברהם גנחובסקי, הרב אליעזר דינר והרב דוד פרנקל (משמשו של החזון איש, שהיה גם למשמשו של הרב נדל).
קבוצה נוספת של תלמידיו הגיעה מישיבת ויז'ניץ, בעיקר מקבוצת "הנידחים", אשר לימים סולקו מהישיבה בשל השקפותיהם הקנאיות.
קבוצה זו הצטרפה לימים לנטורי קרתא, ובהתאם להשקפתו של הרב נדל, היו בעלי אוריינטציה ליטאית-הלכתית.
אחד מחברי קבוצה זו, הרב אליעזר דוד פאל ממונסי, מסר שיעורים בספרו הפילוסופי של הרמב"ם מורה נבוכים.
תלמיד נוסף מקבוצה זו (הצטרף בהמשך לחסידות ויז'ניץ מונסי) היה הרב ברוך שטרן, שלמד עמו בחברותא.
בנוסף, תלמידי ישיבות רבים היו משתתפים בשיעוריו של הרב נדל, וחלקם הושפעו משיטת לימודו.
בין תלמידים אלה מפורסמים הרב חזקיהו יוסף שרייבר והרב חזקיהו אברהם ישעיהו טורצ'ין.
משנות ה-90, שפחתה השפעתו של חוג חזון איש בציבור הליטאי, פחתו תלמידי הישיבות שהשתתפו בשיעוריו.
גם הרב יצחק שילת השתתף בשיעוריו והחשיב אותו כאחד מרבותיו, לימים הוציא את סיכומיו בספר.
הרב לייב מינצברג גם השתתף לעיתים בשיעוריו והוא מצטט אותו בספריו.
קבוצה נוספת של תלמידיו היו בני צרפת, שמצאו באישיותו חוש ביקורתי וחיפוש אחר האמת, שאליהם הורגלו וחונכו במסגרות האקדמיות שבהן למדו, בייחוד בסוף שנות ה-60 ובשנות ה-70. הרב נדל היה נוהג לנסוע כפעם בשנה להרצות בשטרסבורג, שבה פועלים כמה בתי מדרש שהושפעו מתורתו.
חלק מגולשי פורום האינטרנט עצור כאן חושבים הם תלמידיו של הרב נדל ועוסקים בגישתו לנושאים שונים.
הרב נדל לא פרסם מכתביו בעצמו דבר.
תלמידיו הוציאו את "חידושי ר' גדליה" (בני ברק, תשס"א), שני כרכים של חידושים שנעתקו מכתב ידו.
כמו כן נדפס קונטרס של חידושי אגדה ויסודות התורה שנקרא "שיעורי ר' גדליה".
לאחר מותו יצא לאור ספר דברי הספד והערכה עליו.
כל אלו הודפסו על ידי מקורבו ושכנו הרב ליפא דב וינטרוב (בנו של הרב שמואל וינטרוב).
השיעורים שהודפסו קוצצו בצורה ניכרת, והחידושים שאינם מתאימים לרוח הכללית הנושבת בציבור הליטאי-חרדי הושמטו.
זמן קצר לאחר פטירת הרב נדל, בשנת תשס"ד (2004), הוציא הרב יצחק שילת לאור את הספר "בתורתו של ר' גדליה", שבו השיעורים המלאים, ובהקדמה סיפר שר' גדליה ביקש ממנו להוציא את תורתו, ושהביע את מורת רוחו מהקיצוצים שנערכו בה.
הספר עורר התנגדות מצד משפחת הרב ומצד רבנים חרדים, לדברי הרב שילת - מפני רצונם להתכחש לפנים מסוימים במשנת אביהם.
לאחר לחצים ומשא ומתן הסכים הרב שילת שלא להפיץ את הספר למשך שבע שנים.
בשנת תשע"ב הוציא הרב שילת את הספר במהדורה מתוקנת ומורחבת.
חתנו של הרב נדל, הרב דוד לוי, חיבר מספר חיבורים שיש בהם השפעה של חמיו.
בסדרה הנקראת "דרך דוד" יצאו שיעורים על התורה, על פרק מרובה במסכת בבא קמא, מגילת איכה ופורים.
גדליה גל (נולד ב-14 בפברואר 1933) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם המערך ומפלגת העבודה בכנסת ה-12 וה-13.
גל נולד במגדיאל בשנת 1933, למשפחה שהייתה ממקימות המושבה.
הוא למד בבית הספר המקצועי שבח בתל אביב והוסמך כמסגר.
בנעוריו היה מדריך בסניף הנוער העובד במושבה ובגיל 16 שימש מרכז הסניף.
לפני מלחמת העצמאות, כנער, עבר אימונים בהגנה ובמלחמת העצמאות שימש רץ של מפקד ההגנה במושבה.
ב-1954 נישא לרחל לבית גולדברג והתיישב עימה במשק הוריה בכפר ויתקין.
ב-1951, לפני שמלאו לו 18, התגייס לצה"ל לחיל התותחנים בו שימש בתחילה כנהג.
לאחר מכן נשלח לקורס קציני תותחנים.
לאחר סיום הקורס נשאר כמדריך בבית הספר לקצינים.
בתפקיד זה שרת במשך השרות הסדיר ותקופה מסוימת בשרות קבע.
לאחר מכן עבר לשירות מילואים בחיל הצנחנים וב-1955 היה בין מקימי גדוד המילואים הראשון של הצנחנים – גדוד 771 (ששינה בהמשך את מספרו לגדוד 28).
אחרי מלחמת סיני שרת בשנים 1963-1960 כמפקד פלוגה בגדוד ובשנים 1968-1963 שימש סגן מפקד הגדוד תחת חטיבת הצנחנים 55 ובתפקיד זה לחם במלחמת ששת הימים שבתחילתה נפצע.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד חרמ"ש 54 בחטיבה 11 בחזית המצרית בשנים 1980-1976 היה סגן מפקד החטיבה ולאחר מכן שימש סגן מפקד חטיבה 204. בגיל 50 השתחרר משרות מילואים בדרגת סגן אלוף.
בשנת 1961 נשלח על ידי צה"ל לאתיופיה שם השתתף באימון פלוגה בדיוויזיה השלישית.
בשנת 1979 נשלח על ידי ההסתדרות והאיגוד המקצועי לאיי פיג'י לבדוק אפשרות לארגון חקלאות שיתופית.
ב-1954 נענה לקריאתו של בן-גוריון, הצטרף לפרויקט התנדבותי של תנועת המושבים- תנועה ללא שם, והתגורר עם משפחתו שנה במושב מסלול, שם שימש מדריך לאחר מכן היה במשך שנה רכז המושבים בחבל הנגב.
בשנת 1988 נבחר לכנסת מטעם המערך.
הוא פעל לחקיקתו של חוק ההסדרים במגזר החקלאי המשפחתי, התשנ"ב-1992, שזכה לכינוי "חוק גל".
החוק, שחוקק על רקע האינפלציה הקיצונית שהייתה בשנים 1980 - 1985 ופעולות הממשלה לבלימתה, שהביאו למשבר חמור במאות מושבים בכל קצות הארץ ממטולה ועד הערבה ובהם אלפי משפחות של מתיישבים וותיקים ומתיישבים מעולי שנות החמישים, נועד לחייב את הבנקים להגיע להסדרים של מחיקה ופריסה של חובות המושבים.
לחוק זה היו מאוחר יותר השלכות רחבות הרבה יותר מאשר על מערכת היחסים בין הבנקים והמושבים.
חוקתיותו נדונה בבית המשפט העליון במה שנודע כפרשת "בנק המזרחי", שמהווה את אחת מאבני הדרך המרכזיות במהפכה החוקתית.
בשנת 1991, עם הגעת גלי העלייה הגדולה מברית המועצות לשעבר, יזם את חוק לעידוד המגזר היצרני (קליטת עובדים) (הוראת שעה), תשנ"א-1991 שמטרתו עידוד מעסיקים לקלוט לעבודה עולים חדשים על ידי מתן תמריץ כספי למעסיק מדי חודש במשך שנתיים.
בתום השנתיים הממשלה הבאה ראתה כי טוב והאריכה את התקופה.
בשנת 1992 נבחר גל לקדנציה שנייה בכנסת, שבה גם שימש כיו"ר ועדת הכספים.
במהלך כהונתו הוביל את חקיקת חוק משק החשמל.
חוק זה, שהחליף פקודה מנדטורית, נועד ליצור רגולציה במשק החשמל בישראל וליצור את התשתית לצמצום המונופול של חברת החשמל.
גל נמנה עם מקימיה של הדרך השלישית, אך משהחלה להתמסד כמפלגה בחר שלא להצטרף אליה, ונשאר במפלגת העבודה.
בפריימריז שנערכו לקראת הבחירות לכנסת ה-14 הוא נדחק למקום לא ריאלי, ולא נבחר לכהונה נוספת בכנסת.
גורמים פוליטיים מעריכים כי עובדים בחברת החשמל שהתפקדו למפלגת העבודה פעלו לסיכול בחירתו.
לאחר סיום כהונתו בכנסת מונה ליו"ר תנובה, ושימש בתפקיד זה עד שנת 2001. מאוחר יותר מילא שורה של תפקידים ציבוריים שונים, שאת חלקם מילא בהתנדבות.
בין היתר, שימש כיו"ר הוועד המנהל של החברה להגנת הטבע, כיו"ר הנהלת גבעת התחמושת, יו"ר החברה הכלכלית "בית העמק", יו"ר מועצת הנדל"ן בקיבוץ שדות ים, כחבר בחוג עמיתי תיאטרון גשר, תיאטרון היידיש ועוד.
בעבר עסק גל בגידול בקר ותרנגולי הודו.
כיום גל עוסק בנוסף בחקלאות, מגדל זיתים ואשכוליות ומתנדב בהסעת חולים פלסטינים מהמעברים אל בתי החולים במסגרת עמותת בדרך להחלמה.
הרב גדליה חיון (נפטר בה' באב ה'תק"י, 1750) היה מקובל, שד"ר, מייסד ישיבת המקובלים בית אל בירושלים ומחשובי חכמיה במחצית הראשונה של המאה ה-18.
נולד בטורקיה בעיר קושטא, שם היה תלמידו של הרב חיים אלפנדרי.
בשנת ה'תצ"ג (1733) פנו אליו במיוחד אנשי היישוב היהודי בחברון שהיה במצב קשה ביותר, בבקשה לצאת מטעמם כשד"ר לטורקיה.
ר' גדליה מצוין לשבח על שסירב לקבל עבור שליחותו זו כל שכר שהוא, למרות השכר הרב שהיה מקובל לתת לשליחים שהסכימו לצאת למסעות מסוג שכזה.
בשובו משליחותו בשנת ה'תצ"ז (1737) ייסד בירושלים ועמד בראשה של ישיבת מקובלים שנקראה בשם "מדרש חסידים" ואחר כך בשם ישיבת המקובלים בית אל, כנראה בזכות כספים שהצליח לאסוף למטרה זו בשעה שעבר בקהילות טורקיה.
הישיבה נוסדה מראשיתה כמקום ללימוד תורת הסוד, למובחרים שבאנשי ירושלים, ובמהרה נודע שמעה בקהילות יהודיות בכל רחבי העולם.
עם השנים הגיעו רבים מהגולה במיוחד כדי ללמוד בה, למשל רבי אברהם גרשון מקיטוב, גיסו ותלמידו של הבעל שם טוב.
אף על פי שחכמי ירושלים אסרו על כל גורם פרטי, מוסד או קהילה, מבין העדות שבעיר באותם ימים לשלוח בעצמם שד"רים, קיבל מוסד זה אישור לשלוח מטעמו שד"רים לקהילות ישראל שבגולה ולהקים בהן קופות למען הישיבה.
הישיבה קיימת עד היום בעיר העתיקה בירושלים.
בשנת ה'תק"י (1750), על פי בקשתו, מונה לראשות הישיבה תלמידו המקובל ר' שלום שרעבי שעלה מתימן.
ר' גדליה חיון נפטר בה' באב ה'תק"י (1750) ונקבר בירושלים, דרומית לקבר זכריה, על השביל לסילוואן.
החיד"א, שהיה סמוך לזמנו ולמד בישיבתו, מתאר אותו בהערצה גדולה ומכנה אותו בתואר "קדוש" - תואר השמור ליחידי סגולה שחיו חיי קדושה ופרישות.
כמו כן תיאר אותו כ"בעל מופת", שתפילותיו היו נענות.
גדליה בן צבי (1925–2019) היה אמן ישראלי, ממייסדי כפר האמנים עין הוד.
בן צבי נולד בצ'כוסלובקיה בשנת 1925. למד בבית ספר לאומנות בברטיסלאבה.
בשנת 1942 נלקח למחנה ריכוז בפולין, משם ברח ב-1945. ב-1948 עלה לישראל דרך המחנות בקפריסין.
העיד במשפטו של אדולף אייכמן.
בן צבי עסק יחד עם רעיתו האמנית רחל בן צבי במגוון תחומי יצירה; ציור, פיסול, הדפסים ושטיחי קיר.
הוא הרבה לעסוק בנפלאות הבריאה המשתקפות בטבע מחד ובגוף האדם מאידך.
צבעי האקריל והגואש משמשים אותו בציוריו, והברונזה בפסליו.
עבודותיו הוצגו באוספי אמנות פרטיים ובמוזאונים ברחבי העולם.
2007 - תערוכה קבוצתית - "תארוחה", עין הוד
גדלות האדם הוא כינויה של אחת משלוש האידאולוגיות המרכזיות של תנועת המוסר מבית מדרשה של ישיבת סלבודקה שבליטא, שנהגתה על ידי ראש הישיבה, ר' נתן צבי פינקל, שכונה ה"סבא מסלובודקה".
השיטה מהווה חלק אינטגרלי מתנועת המוסר, נבעה ישירות ממנה והיא חלק חשוב בהתפתחותה ובמשך השנים השפיעה השקפה זו רבות על עולם הישיבות.
"גדלות האדם" דגלה בהבנה של מרכזיות האדם בעולם.
לפיה האדם הוא "נזר הבריאה" ומעמדו ככזה מחייבו להתנהג בצורה נעלה, ויש להדגיש את חשיבותו של האדם שנבחר לשרת ולעשות את רצון הבורא.
הסבא מסלובודקה, הוגה "גדלות האדם", סבר כי אדם הוא היצור הנעלה ביותר בתבל שנבחר לעשות את רצון בוראו, ולכן עליו להתנהג כאדם השוהה לפני המלך.
לדעתו, באפשרות האדם להתרומם למדרגת אדם הראשון לפני שחטא, ולכן מתייחס ה' לכל אדם כאל האדם המקורי בלי חטאיו וירידותיו בפועל.
מיישמי "גדלות האדם" גרסו כי יש להציב בפני האדם את השאיפות העליונות והמקסימליות ביותר, ורק כאשר רואה התלמיד לפניו את פסגת השאיפות יש בו את המוטיבציה להגיע אליהן.
זאת לעומת אסכולת קלם, אשר גרסה שיש צורך בחינוך הדרגתי וממושך.
השיטה דגלה בעיקר בהבנה תאורטית ופחות במעשים ועל ידי הבנת גדלותו של האדם תושג התגברות על היצר הרע שכן לגישת מצדדי "גדלות האדם" המין האנושי מעצם ברייתו נברא ישר, ורק המצבים אליהם הוא נקלע מובילים אותו לעיתים למעשים רעים.
השיטה שללה התנהגות אינסטינקטיבית ודרשה חשיבה ושיקול דעת באשר לכל פעולה.
שיטת גדלות האדם הושגה על ידי שליטה וביקורת עצמית בלתי פוסקת ובאמצעות אימון אישי וקבוע.
לדוגמה: קביעת סדרים בני 10 דקות בלבד - לצורך ההכרה בחשיבות הזמן וניצולו המיטבי מחד, ומאידך ישיבה רצופה ומרוכזת בלימוד במשך שעות ללא הסחת דעת, גם הקפדה על לבוש נקי ומסודר ודיבור אצילי הייתה תנאי ליישום השיטה.
דייקנות בזמנים הייתה מאבני היסוד של השיטה ודבר זה בא לידי ביטוי אף באכילה שהייתה בקצב ובמשך זמן קבוע.
בסלובודקה הקפידו מאוד על לבוש מודרני ומוקפד, ותלמידי הישיבה התפרסמו בכך שנהגו להופיע כשהם מגולחים ולבושים בחליפות בהירות, כובעי קש, ומקלות הליכה, בדומה ללבוש הסטודנטים בתקופה ההיא.
במקרים קיצוניים היו כאלה שהשתמשו גם בסיגופים גופניים עצמיים.
עם השנים ולתפיסת האורתודוקסיה גם ירידת הדורות, לא היה ניתן להמשיך ביישום השיטה ולכן התמעטו הישיבות שנוהגות בדרכה.
כיום מקובלת השיטה בצורה חלקית בעיקר בישיבות הממשיכות באופן ישיר את ישיבת כנסת ישראל, שנקראה מאוחר יותר ישיבת חברון, כגון: חברון, נתיבות חכמה, עטרת ישראל, כנסת הגדולה ואור אלחנן.
וכן מקובל בחלק מהישיבות הספרדיות שקמו בעשרים שנה האחרונות, כגון בישיבות מאור התורה, תפארת לוי, דעת חיים ואש התלמוד.
הרב גדליה אייזמן (י"ד באייר תר"ע, 23 במאי 1910 – ג' בתשרי תשע"ב, 1 באוקטובר 2011) היה משגיח בישיבת קול תורה במשך שנים רבות.
נולד בוורשה למשפחה מחסידות אלכסנדר.
גדליה היה אחד משמונה ילדים, והיה השביעי במשפחה.
גדליה היה האח היחיד במשפחה אשר נשאר חרדי, רבים ממשפחתו הקרובה נרצחה בשואה, וקרוביו אשר עלו לפני מלחמת העולם השנייה גרו בתל אביב וחיו חיים חילוניים לחלוטין.
היתה לו אחות צעירה ממנו בשמונה שנים אשר הייתה חילונית וחיה את חיה בתל אביב, ויחסיהם היו קרובים לבביים ועקביים.
בצעירותו למד בישיבת קמניץ אצל הרב ברוך בר ליבוביץ וכן בקלעצק בליטא הפולנית, שבה היה המשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין.
נישא לחיה ליבא לבית אידלמן מווילנה.