tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשהיא נשאלה על הסיבות לאריכות ימיה, טענה בראון שאין לה נוסחה סודית לחייה הארוכים.
באותו ראיון מ-2007 אמרה: "באמת ובתמים, כשאנשים שואלים מה אני אוכלת ושותה כדי לחיות כל כך הרבה זמן, אני אומרת להם שאני אוכלת הכל, למעט חזיר ועוף, ואני לא שותה רום ומה שקשור אליו".
בראון נחשבת לאדם המבוגר ביותר בג'מייקה אי פעם שגילו תועד, והאדם הראשון שהחלו בכלל לאמת את גילו במרחבי ג'מייקה.
בנוגע לתאריך לידתה היה ספק באם הוא היה 4 במרץ 1900, 10 במרץ 1900, או 15 במרץ 1900, אולם לבסוף התאריך הרשמי הוכר ב-10 במרץ 1900 על ידי קבוצת המחקר גרונטולוגיה (GRG) בשנת 2014.
בראון נולדה בג'מייקה כאשר זו הייתה חלק מהאימפריה הבריטית והייתה לנתינה האחרונה מימי המלכה ויקטוריה.
הילד הראשון של בראון, הרלנד פיירוויתר, מת ב-19 באפריל 2017, בגיל 97 שנים ו-4 ימים.
הוא האמין כי היה האדם המבוגר ביותר עם הורה חי.
בראון מתה ב-15 בספטמבר 2017 בבית חולים באחד הפרברים במונטיגו ביי, בגיל 117, לאחר ששבוע קודם לכן אובחנה עם התייבשות ודופק לא סדיר.
לאחר מותה הפכה נאבי טאג'ימה מיפן - ילידת 4 באוגוסט 1900, לאדם החי המבוגר ביותר, והאדם האחרון בעולם שנולד במאה ה-19 ועדיין חי.
ויולט צ'אצ'קי הוא שם הבמה של פול ג'ייסון דארדו , מלכת דראג, רקדנית בורלסקה, רקדנית ריקוד אווירי, יוצרת תוכן, דוגמנית, זמרת ואישיות טלוויזיה אמריקאית הידועה בניצחונה בעונה השביעית של המרוץ לדראג של רו פול.
דארדו נולדה באטלנטה, ג'ורג'יה ומוצאה אקוודורי בין היתר.
היא החלה להופיע בדראג כוויולט צ'אצ'קי בגיל 19. השם "ויולט" הגיע מהדמות של ג'ניפר טילי בשם הזה בסרט קשורות, וצ'אצ'קי הוא גרסה של המילה היידית "Tchotchke" שמשמעותה פריט אספנות קישוטי או אישה צעירה יפה.
היא הופיעה לראשונה בבר "LeBuzz" במריאטה, ג'ורג'יה.
היא השתמשה בתעודת זהות מזויפת כדי להופיע בהופעות דראג מקומיות.
היא זכתה בתואר "Miss New Faces" ב-"Friends on Ponce" באטלנטה ואומצה כבת דראג כל ידי דקס אקסלמיישן פוינט וג'נר מאנסטר.
היא החלה ללמוד בבית הספר לאומנות ועיצוב בסוואנה ולמדה באופנה, אך פרשה על מנת לעסוק בדראג.
היא הפכה לחברת קאסט קבועה ב-"The Other Show" בבר ג'אנגל באטלנטה והופיעה עם מלכות כמו אלסקה ת'אנדרפאק, אמנדה לפור וליידי באני.
ב-2015, צ'אצ'קי הוכרזה כמתמודדת בעונה השביעית של תוכנית המציאות המרוץ לדראג של רו פול, לאחר שניסתה להתקבל לעונה השישית.
ויולט צ'אצ'קי בלטה בעונתה כמתמודדת עם אסתטיקה וביטחון עצמי גבוה.
ב-1 ביוני 2015 הוכתרה ויולט צ'אצ'קי כמנצחת העונה וזכתה בפרס כספי של 100,000 דולר.
צ'אצ'קי ידועה בהופעות הבורלסקה שלה הכוללות שימוש בחבל ובטבעת.
ב-2018, היא השתתפה בתצוגת האופנה עבור מוסקינו בשבוע האופנה במילאנו.
במאי 2019, היא השתתפה בנשף המט גאלה.
ביוני, היא נבחרה במקום ה-16 ברשימת "מלכות הדראג החזקות ביותר באמריקה" של מגזין ניו יורק.
דארדו היא ג'נדרפלואיד ומשתמשת בכינויי הגוף היא ו-they/them.
+שנהשםתפקידהערותמקור2015המרוץ לדראג של רו פולמתמודדתעונה שביעית, זוכהרופול: הכול בחוץעונה שישית, זוכה2016המרוץ לדראג של רו פולאורחתעונה שמינית, שני פרקים2022המרוץ לדראג של רופול: VIPאורחתעונה שנייה, פרק 4: "Drag Duets"
ויולה שפיק היא תאורטיקאית קולנוע גרמנית-מצרית, אוצרת וקולנועית.
ויולה שפיק נולדה ב-24 ביולי 1961 בשנייך שבבאדן-וירטמברג שבגרמניה לאם גרמניה ואב מצרי.
היא למדה מדעי המזרח באקדמיה לאמנויות, ובשנת 1994 היא קיבלה הדוקטורט שלה.
עבודת הדוקטורט שלה, "Arab Cinema: History and Cultural Identity" (בתרגום חופשי לעברית: "קולנוע ערבי: היסטוריה וזהות תרבותית") פורסמה מאוחר יותר באנגלית בשנת 1998. בשנת 1996, ויולה שפיק עברה להתגורר בניו יורק בעקבות מענק של קרן רוקפלר למדעי הרוח.
היא לימדה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר ובאוניברסיטת ציריך.
בנוסף היא גם שימשה כיועצת ליוזמות הכשרה בביאנלה של ונציה.
שפיק היא גם מתרגמת של הטלוויזיה הגרמנית.
כיום, ויולה שפיק היא ראש החוג לקמפוס דוקומנטרי של המזרח התיכון וצפון אפריקה, חוג המתמקד בבימוי והפקה של סרטים דוקומנטריים במדינות המזרח התיכון וצפון אפריקה.
ויולה ונצ'רס היא קרן הון סיכון ישראלית, המנהלת הון של 1.3 מיליארד דולר ומשקיעה בעיקר בחברות סטארט אפ בשלבים הראשונים של הפיתוח.
החברה הוקמה בשם "כרמל ונצ'רס" על ידי שלמה דוברת יחד עם הראל בית-און, רינה שאינסקי ועמית פרנקל, איתם עבד יחד בחברת התוכנה טקנומטיקס שנמכרה שנה קודם לכן, והשותף הכללי והמייסד אבי זאבי.
הקרן הראשונה שהוקמה, "כרמל 1", גייסה 171 מיליון דולר.
בין המשקיעים הבולטים בקרן היו קבוצת הבנקאות סיטיגרופ, תאגיד סימנס וחברת אמריקה און ליין, וכן קבוצת דברת, בראשות אהרן דוברת (אביו של שלמה דברת), שהשקיעה בקרן 20 מיליון דולר.
המדיניות עליה הכריזה הקרן מיד עם הקמתה הייתה להשקיע כ-60% מהקרן בחברות ישראליות, בעיקר חברות תוכנה, וכ-40% בחברות אירופיות.
כאשר המטרה היא לסייע בהפיכת החברות מישראל ומאירופה לשחקניות גלובליות.
אחת ההשקעות הראשונות של הקרן הייתה בחברת תוכנה גרמנית בשם Impress.
בדצמבר 2001 רכשה הקרן יחד עם והאחים עופר 12.5% ממניות חברת ECI Telecom שנקלע לקשיים, תמורת 50 מיליון דולר.
ביולי 2007 נמכרה ECI לקרן ההשקעות הבריטית אשמור (Ashmore) ולאיש העסקים שאול שני תמורת 1.2 מיליארד דולר.
השקעות בולטות נוספות של "כרמל 1" היו: חברת Followap שפיתחה פלטפורמה המאפשרת לספקי הסלולר להציע שירותי מסרים מיידים, ונמכרה ב-2006 תמורת כ-140 מיליון דולר.
חברת התוכנה אקטימייז (Actimize) שפיתחה טכנולוגיה לניתוח מידע עסקי, ונמכרה ב-2007 לחברת נייס תמורת 280 מיליון דולר, חברת רד-בנד שפיתחה פתרונות לשיפור וייעול תהליך הפצה ועדכון של תוכנה, ונמכרה תמורת 200 מיליון דולר ב-2015, וחברת סיבידיה (Cvidya) שעסקה בפיתוח תוכנה לשירותי תקשורת, היא נמכרה לחברת אמדוקס בינואר 2016.
בנוסף למשקיעים הקודמים ב"כרמל 1" הצטרפו לקרן החדשה משקיעים חדשים, בהם: בנק ההשקעות ג'יי פי מורגן צ'ייס, גוף השקעה ממשלתי מוביל ממזרח אסיה, קרן ההשקעות של חברת הביטוח סוויס רה ובנק גולדמן זקס.
בין ההשקעות בולטות של "כרמל 2" היו: חברת התוכנה שונרא סופטוור (Shunra Software) שנמכרה ב-2014 לחברת היולט פקארד תמורת 100 מיליון שקל, חברת קופרגייט (CopperGate) שפיתחה שבבים עבור רשתות תקשורת ונמכרה תמורת 200 מיליון דולר ב-2009, חברת התוכנה קלריזן וחברת השבבים DesignArt Networks שנמכרה לחברת קוואלקום תמורת 140 מיליון דולר.
בין ההשקעות בולטות של "כרמל 3" היו: חברת Snaptu שפיתחה אפליקציה שהופכת ממשק של טלפון פשוט לטלפון חכם, ונמכרה לאחר פחות משנה מיום ההשקעה לחברת פייסבוק וחברת הפינטק פיוניר, שב-2021 מוזגה עם חברת ספאק הנסחרת בנאסד"ק, לפי שווי חברה של 3.8 מיליארד דולר.
באוקטובר 2014 השלימה גיוס של 194 מיליון דולר לקרן רביעית.
בנובמבר 2017 השלימה גיוס של 194 מיליון דולר לקרן חמישית והודיעה על שינוי שמה ל"ויולה ונצ'רס".
בינואר 2022 הודיעה על גיוס קרן שישית בסך 250 מיליון דולר
בסך הכל מנהלת הקרן מאז הקמתה למעלה 1.3 מיליארד דולר.
בדצמבר 2025 גייסה הקרן שתי קרנות חדשות בהיקף כולל של כ-250 מיליון דולר, להשקעה בחברות הזנק ישראליות.
ויולה ויין (בפולנית: Viola Wein; נולדה ב-18 ביוני 1946) היא סופרת ומתרגמת ישראלית הכותבת בשפה הפולנית ומתרגמת שירה עברית לפולנית.
ויולה ויין נולדה בפוזנאן, פולין.
היא למדה שנתיים באקדמיה למוזיקה בוורשה, אך לימודיה הופסקו עקב עלייתה לישראל עם משפחתה ב-1968. אביה, אברהם ויין (2018-1917), היה בארץ היסטוריון ביד ושם (מעורכי "פנקס הקהילות").לאחר שסיימה לימודי מוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית, עסקה בהוראת פסנתר ומילאה תפקידים שבמסגרתם פעלה לקידום התרבות הפולנית בארץ.
ויולה ויין מתגוררת בירושלים, נשואה, אם לשלושה ילדים וסבתא לארבעה נכדים.
בנה הצעיר, יאיר אלבג, הוא מלחין של מוזיקה לסרטים.
אחיה, יוסי ויין (2015-1947), היה צלם קולנוע ומפיק סרטים מוערך.
רוב כתיבתה של ויולה ויין שייכת לסוגת הסיפורת.
רבים מסיפוריה נעים בין המציאות העכשווית בישראל לבין עבר שנחווה בפולין.
כתיבתה מתאפיינת בחריפות ובהסרת מסכות.
סיפורים אחדים הופיעו בכתבי עת ישראליים.
ב-1996 זכה ספרה Mezalians בפרס קרן התרבות הפולנית (Fundacja Kultury).
ויולה ויין עוסקת גם בתרגום שירה ופרוזה מעברית לפולנית.
Olsztyn: ODN, 1996 - (מזליאנס, בתרגום העברי: שבילים בקמח); זוכה פרס קרן התרבות הפולנית לשנת 1996
שבילים בקמח, מפולנית: ענת זיידמן, הוצאת קרן, 2005
סיפורים שפורסמו בכתבי עת עבריים
הלקוח,שבו, גיליון 31, 2017, מפולנית: עוזי ומינה פריידקין
ספרי שירה מאת יגאל בן אריה
ויולה ד'אמורה (Viola d'amore, מאיטלקית: "כונרת האהבה") הוא כלי נגינה בעל 6 או 7 מיתרים ומיתרי תהודה , אשר נוגן בעיקר בתקופת הבארוק.
כמו הכינור והוויולה בני זמננו, גם על הויולה ד'אמורה מנגנים כאשר הכלי תלוי על הסנטר, ומבחינת טווח הרגיסטר ישנו שילוב בין המנעד הבינוני לגבוה.
הויולה ד'אמורה היא למעשה וריאציה מסוימת של הויולה דה גמבה, כאשר ההבדלים המשמעותיים הם בהעלאת הרגיסטר, הקטנת ממדי הכלי והוספת מיתרי תהודה.
גב הכלי לרוב שטוח, ופתח תהודה נוסף נמצא על יד השחיף.
מספרם של מיתרי התהודה לרוב תואם את המספר של המיתרים הרגילים.
מיתרי התהודה נמצאים מתחת למיתרים הרגילים ומטרתם לאפשר הדהוד המשלים את הצליל הגורם לאפקט מיוחד.
מקור שמו של הכלי הוא בנטייתם של בוני הויולה ד'אמורה לגלף את השבלול לצורת ראשו של קופידון, כאשר עיניו מכוסות במטפחת.
מבחינת כוונון הכלי, רק לקראת סוף המאה ה-18 הוצע כוונון סטנדרטי (מלמטה למעלה): לה, רה, לה, רה, פה#, לה ורה.
עד תקופה זו היה נהוג לכוון בהתאם לדרישת היצירה ("סקודטורה" ).
בשל עוצמת הצליל והברק של משפחת כלי הקשת המודרנית, ובראשם הכינור, החלה הויולה ד'אמורה להיעלם בהדרגה.
עם זאת, במאה ה-20 החלה מחדש התעניינות בכלי, כאשר ויולנים נודעים כדוגמת אנרי קאסאדסי ופאול הינדמית ניגנו על הויולה ד'אמורה, וזה האחרון אף כתב יצירה לכלי זה (Kammermusik No.
ויויקה איי פוקס היא שחקנית, מפיקה ומנחת טלוויזיה אמריקאית.
פוקס נולדה בסאות' בנד, אינדיאנה.
היא בתם של אוורלינה וויליאם פוקס.
לאחר סיום לימודיה בתיכון, למדה מדעי החברה בגולדן ווסט קולג', שבקליפורניה.
בשנת 1988 פוקס החלה לשחק באופרת הסבון "ימי חיינו" ברשת NBC בתפקיד כרמן סילבה.
הופעתה הראשונה על המסך הגדול הייתה שנה לאחר מכן בסרטו של אוליבר סטון "נולד בארבעה ביולי" בו ביצעה תפקיד קטן של זונה.
לאחר מכן שיחקה בפרק הפיילוט של הסדרה "Living Dolls", ספין אוף של רשת ABC לסדרה "מי הבוס?", אך הוחלפה ליתר הפרקים על ידי האלי בארי.
בהמשך אותה שנה לוהקה לאופרת הסבון "Generations".
בתחילת שנות ה-90 פוקס החלה להופיע בטלוויזיה בשעות צפיית שיא.
היא שיחקה בתפקידי אורח בסדרות "הנסיך המדליק מבל אייר", "בוורלי הילס 90210", "מאטלוק", "אריזה משפחתית" ו"מרטין".
ב-1992 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה Out All Night.
במקביל לתפקיד זה חזרה לשחק באופרת סבון בתפקיד דוקטור סטפני סימונס בסדרה צעירים חסרי מנוח במהלך 1994–1995.
בשנת 1996 הופיעה בהופעת קמע בסרט "נודניק בלי הפסקה".
בשנה זו שיחקה בתפקיד זוגתו של ויל סמית' בסרט "היום השלישי".
היא זכתה בפרס הנשיקה הטובה ביותר של MTV על נשיקתה בסרט עם סמית' ובפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בהמשך של 1996 שיחקה בסרט "נקמה שחורה" לצידן של קווין לטיפה וג'יידה פינקט סמית'.
בשנת 1997 שיחקה בשלושה סרטים: בקומדיה "סקס לקינוח" בבימוי ג'ף פולאק, בסרט גיבורי העל "באטמן ורובין", ובסרט הקומדיה הדרמטית "Soul Food".
על תפקידה בסרט האחרון זכתה בפרס NAACP Image.
היא שיחקה גם בסיטקום "Arsenio" ששודר ברשת ABC.
בשנת 1998 כיכבה לצד האלי בארי בסרט הביוגרפי "Why Do Fools Fall in Love" אודות הזמר פרנקי לימון, ושיחקה בסיטקום "Getting Personal" ששודר ברשת FOX.
בשנה זו זכתה בפרס הפסטיבל האמריקאי לסרטים שחורים על תפקידה בסרט "Soul Food".
שנה מאוחר יותר כיכבה בסרט הקומדיה השחורה "יד רצחנית", שבוימה על ידי רודמן פלנדר ושיחקה בסרט האימה "ללמד את גברת טינגל".
בשנת 2001 שיחקה בשלושה סרטים: "הממלכה" לצד וופי גולדברג, בסרט "Two Can Play That Game" ובתפקיד משנה בסרט "Little Secrets".
ב-2002 שיחקה בסרט "Juwanna Mann" ובסרט "אמריקן טריפ".
בשנת 2003 שיחקה בסרטו של קוונטין טרנטינו, "להרוג את ביל", הסרט הגדול הראשון בו השתתפה.
באותה שנה שיחקה בסדרת הטלוויזיה "פחד עד מוות", אשר מבוססת על סדרת סרטי פחד עד מוות.
בשנת 2004 עד 2006 שיחקה בתפקיד ראשי כסוכנת FBI ניקול סקוט.
בשנת 2006 זכתה בפרס NAACP Image למשחק יוצא דופן לשחקנית בסדרת דרמה.
בשנות ה-2000 היא הפיקה ושיחקה בתפקידים ראשיים במספר סרטים:במותחן "מניעים לרצח", "The Salon", "משחקות אותה", ו-"משחק לשלושה".
בשנים 2007 עד 2009 שיחקה בתפקיד משנה בסדרה "תרגיע" בתפקיד אם משפחה שפונתה מביתה עקב הוריקן ומצאה מקלט בביתם של לארי ושריל.
פוקס הייתה חברת צוות השיפוט בתוכנית הכישרונות "The Starlet" בערוץ The WB.
היא השתתפה בעונה השלישית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" ששודרה ברשת ABC.
לאחר ארבעה שבועות הודחה מהתחרות.
בשנת 2008 הנחתה את תוכנית המציאות Glam God" with Vivica A.
Fox", ששודרה בערוץ VH1, ואת תוכנית המציאות "The Cougar" ששודרה ב-2009. בשנת 2012 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה "Prank My Mom" .בשנת 2015 השתתפה כמתחרה בתוכנית המציאות בהשתתפות ידוענים "המתמחה".
בשנת 2012 פוקס השתתפה בסרט דרמת האקשן הניגרי "Black November", ובו השתתפו מיקי רורק, וייקליף ז'אן וקים בייסינגר.
בשנת 2013 דיבבה בסרט האנימציה "סקובי-דו!
בשנה זו שיחקה גם בתפקיד משנה בסרט חג המולד "So This Is Christmas".
ב-2014 שיחקה בסרט הטלוויזיה הפארודי "Sharknado 2: The Second One".
בשנה זו שיחקה לצד שחקניות נוספות בסרט האקשן "Mercenaries".
בשנת 2015 החלה לשחק בסדרת הדרמה המוזיקלית "אימפריה" ברשת FOX.
במקביל שיחקה גם בסרט הקומדיה-דרמה "Chocolate City" ושיחקה במותחן בפעולה "הטוב, הרע והמת" בדמותה של אימאני קול.
בשנת 2016 גילמה פוקס שוב את ג'סמין דברו בסרט ההמשך של "היום השלישי", היום השלישי: התחדשות".
בשנה זו שיחקה בסרט המקורי של רשת Lifetime "The Wrong Roommate" לצד דומיניק סוויין.
בשנת 2017 השיק ערוץ Lifetime את תוכנית המציאות "Vivica's Black Magic" בהנחייתה של פוקס לאיתור קבוצת רקדנים גברים.
פוקס עוררה שערורייה כשאמרה שהתוכנית לא מיועדת להשתתפות גברים הומואים והתכונית ירדה לאחר עונה אחת.
באותה שנה השתתפה פוקס בסרטים "מחנה השמנים" ו-"עיר השוקולד: הסטריפ של וגאס".
בשנת 2018 השתתפה בסרט הטלוויזיה הרומנטי "שף לחג".
בשנת 2019 כיכבה במספר סרטי טלוויזיה של הבמאי דייוויד דקוטו .
בשנת 2021 כיכבה במיני-סדרה "Keeping Up With The Joneses" של רשת הטלוויזיה לייפטיים.
בשנת 2024 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "The Lost Holliday" בבימויו של ג'סי סמולט.
בשנת 1998 נישאה לזמר כריסטופר הרבסט והתגרשה ממנו בשנת 2002.
ויולט אוקלי הייתה אמנית אמריקאית.
היא הייתה האישה האמריקאית הראשונה שקיבלה עבודת ציור קיר בבניין ציבורי.
אוקלי הצטיינה בציורי קיר ועיצוב ויטראז'ים שהתייחסו לנושאים מההיסטוריה והספרות בסגנון התחייה של הרנסאנס.
אוקלי נולד בברגן הייטס, ניו ג'רזי, למשפחת אמנים.
הוריה היו ארתור אדמונד אוקלי וקורנליה סוויין.
הסבא וסבתה היו חברים באקדמיה הלאומית לעיצוב.
בשנת 1892 למדה בליגה לסטודנטים לאמנות בניו יורק אצל ג'יימס קרול בקוויט ואירווינג ר' וילס.
שנה לאחר מכן למדה באנגליה ובצרפת.
לאחר חזרתה לארצות הברית בשנת 1896, למדה באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה לפני שהצטרפה לשיעורי האיור של הווארד פייל במכון דרקסל.
היא זכתה להצלחה כמאיירת פופולרית למגזינים שונים.
סגנון האיורים שלה וסגנון הויטראז'ים שהכינה, משקף את השפעת סגנון הקדם-רפאל האנגלי.
המחויבות של אוקלי לאסתטיקה הוויקטוריאנית במהלך כניסת המודרניזם הביאה לירידת המוניטין שלה באמצע המאה העשרים.
האמונות הפוליטיות של אוקלי עוצבו על ידי הקוואקר ויליאם פן (1644–1718) שאת האידיאלים שלו היא ייצגה בציורי הקיר בקפיטול של מדינת פנסילבניה.
היא התחייבה לעקרונות הקוואקרים של פציפיזם, שוויון הגזעים והמינים, צדק כלכלי וחברתי וממשל בינלאומי.
כשארצות הברית סירבה להצטרף לחבר הלאומים לאחר מלחמת העולם הראשונה, אוקלי נסעה לז'נבה שבשוויץ ובילתה שלוש שנים בציור דיוקנאות של צירי חבר הלאומים שפרסמה בתיק עבודות בפילדלפיה, 1932. היא הייתה תומכת מוקדמת בפירוק מנשק גרעיני לאחר מלחמת העולם השנייה.
היא זכתה לכיבודים רבים במהלך חייה, כולל תואר דוקטור לכבוד למשפטים בשנת 1948 ממכון דרקסל.
בתערוכה הבינלאומית של סנט לואיס ב -1904, אוקלי זכתה במדליית הזהב באיור צבעי המים שלה ל"סיפור ושתי", ובמדליית הכסף בעיטור ציורי הקיר בכנסיית "כל המלאכים".
בשנת 1905 היא הפכה לאישה הראשונה שקיבלה את מדליית הכבוד של האקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה.
בשנת 1996 נבחרה אוקלי ל"היכל התהילה של אגודת המאיירים", אחת מעשר הנשים שצוינו באותה העת.
מקום מגוריה ועבודתה התווסף לרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1977 כסטודיו ויולט אוקלי.
ביתה וסטודיו ביונקרס, ניו יורק, שם התגוררה לסירוגין בין 1912 ל -1915, רשום גם ברשם הלאומי למקומות היסטוריים כאחוזת פלשבורן.
אוקלי הייתה חברה במועדון האמנות של פילדלפיה, ארגון שהוקם במטרה לקדם את "אמנות למען האמנות".
הוא הוקם כדי לספק אמצעים לעידוד מקצועי ויצירת הזדמנויות למכירת יצירות האמנות שלהם.
ככל שהזדמנויות החינוך הועמדו לרשותן יותר במאה ה-19, הפכו אמניות נשים לפעילות מקצועית, כולל הקמת עמותות אמנות משלהן.
יצירות אמנות שנעשו על ידי נשים נחשבו כנחותות, וכדי לסייע להתגבר על הסטריאוטיפ הן הפכו ל"קולניות ובטוחות יותר ויותר" בקידום עבודתן.
כך הן הפכו לחלק מהדימוי המתהווה של "האשה החדשה" המשכילה, המודרנית והחופשית יותר.
אמניות "מילאו תפקידים מכריעים בייצוג האשה החדשה, הן על ידי ציור תמונות של האייקון ושינוי דרך חייהן." בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים כ־88% מהמנויים של 11,000 כתבי-עת וכתבי-עת היו נשים.
מאיירות מצליחות נוספות היו ג'ני אוגוסטה בראונסקום, ג'סיווילקוקס סמית, רוז אוניל ואליזבת שיפן גרין.
המורה שלה, האוורד פייל, המליץ על אוקלי ועל האמנית ג'סי וילקוקס סמית למשימה החשובה הראשונה שלהן, סדרת איורים עבור האוונגלין של לונגפלו, שפורסמה בשנת 1897, ובעקבותיה הגיעו מספר עבודות נוספות.
אוקלי ציירה סדרה של 43 ציורי קיר בבניין הקפיטול של מדינת פנסילבניה בהריסבורג עבור חדר הקבלה הגדול של המושלים, הסנאט ובית המשפט העליון.
אוקלי הוזמנה במקור בשנת 1902 רק לציורי קיר בחדר הקבלה הגדול של המושל, שכותרתה "ייסודה הרוחני של מדינת החירות".
בציורי הקיר בחדר הקבלה, אוקלי מתארת את סיפורו של ויליאם פן והקמת פנסילבניה.
היא ערכה מחקר נרחב בנושא ואף נסעה לאנגליה.
סדרת ציורי הקיר נחשפה בבניין הקפיטול החדש בנובמבר 1906, זמן קצר לאחר חנוכת הבניין.
כאשר מת צייר הקיר אדבי אוסטין בשנת 1911, הוצעה ויולט אוקלי לתפקיד עבודת ציורי הקיר לסנאט ולשכות בית המשפט העליון, פרויקט שנמשך 16 שנים.
בנוסף לאלה ביצעה אוקלי עבודות של ציורי קיר וויטראז'ים ברחבי ארצות הברית במוסדות שונים.
ויולט הלן אוונג'לין טיג הייתה אמנית אוסטרלית.
בתם היחידה של ההומאופת של מלבורן ג'יימס טיג ואשתו אליזה ג'יין מילר, טיג נולדה ב־21 בפברואר 1872 במלבורן.
אמה נפטרה עוד כשהייתה תינוקת, והיא גודלה על ידי אביה ואשתו השנייה, סיבלה, יחד עם שני ילדיה של סיבלה.
טיג למדה על ידי מורה פרטי בבית, והשכלתה כללה צרפתית וקלאסיקה.
היא סיימה את המכללה לנשים פרסביטריאן במלבורן.
טיג טיילה עם משפחתה באירופה כאישה צעירה.
היא סיירה רבות, וביקרה בגלריות בגרמניה, צרפת, בלגיה, הולנד ואנגליה.
בשנת 1901 היא נזכרה בביקור בגלריות ספרדיות בילדותה, והעירה "לעולם לא אשכח את ציורי ולאסקס, עם סוסיו היפים וצבעם המעולה, או את ציורי רפאל המקסימים".
היא למדה באולפן בבריסל של ארנסט בלאן-גארין ואצל סר הוברט פון הרקומר באנגליה.
טיג הציגה באופן קבוע בסלוני פריז, כולל דיוקן של קולונל רד בשנת 1897
בשנת 1902 מונתה למועצה של אגודת האמנים הוויקטוריאנית שפרסמה את שירתה "פנטזיה בענן" בכתב העת שלה.
היא הייתה "האוסטרלית הראשונה שהפגינה התעניינות מתמשכת והבנת דפוס עץ יפני".
להדפסה מגוש עץ היה היסטוריה ארוכה ביפן.
היא שיתפה פעולה בחיתוכי עץ עם חברתה ג'רלדין רדה, ופרסמה איורים לספר - Night Fall in the Ti-Tree בשנת 1905.
הספר בסגנון הייקו בן 32 העמודים מגולל את סיפור חייהם הפשוטים של ארנבות עם 16 איורי עץ צבעוניים.
ספר קטן ושיתוף הפעולה היה הדוגמה הראשונה להדפסת עץ צבעוני באוסטרליה, וגם ספר האמנים האוסטרלי הראשון.
הציור שלה "ילד עם פלטה" זכה בפרס שני בסלון הישן בפריז כשהוצג בשנת 1920, ולימים נתלה באקדמיה המלכותית לאמנויות, לונדון.
בעקבות סלון פריז 1920 כתב האמן האוסטרלי רופרט באני לטיג, וציין כי "הילד עם פלטה" הייתה אחת היצירות הטובות ביותר בתערוכה של אותה שנה בסלון הישן.
אחד ההיבטים יוצאי הדופן ביותר ביצירתה של טיג, היה יצירת ציורי מזבח וכרזות לכנסיות פרוטסטנטיות.
הראשונה הייתה משימה משנת 1910 (בגלריה לאמנות המילטון) לכנסייה בוואנון, ויקטוריה.
את המסגרת לעבודה עיצבה חברתה, האמנית ג'סי טריל.
בשנת 1921 הציגה טיג פיסת מזבח (בקתדרלת סנט פול, מלבורן) עבור כנסייה חדשה בקינגלייק, ויקטוריה, שנבנתה כאתר זיכרון לחיילים שמתו במלחמת העולם הראשונה.
היו שם כתובות שליוו את התמונה.
הציור היה יצירתה הבולטת ביותר של טיג בתערוכת יחיד שהתקיימה באתנאום במלבורן בשנת 1921.
בשנת 1933 טיג ואחותה נסעו ברכב לביקור במסיון הרמנסבורג.
המיסיון סבל בצורת שגרמה למותם של שליש מאוכלוסיית האבוריג'ינים.
האחיות עזרו לגייס יותר מ -2,000 ליש"ט לבניית צינור להעביר מים למסיון.
ויולה הרמס דראת' הייתה אישיות חברתית בוושינגטון הבירה, בארצות הברית, שהייתה "דמות בולטת ביחסי גרמניה-אמריקה למעלה משלושים שנה".
היא נרצחה בגיל 91 בידי בעלה השני.
דראת' נולדה בדיסלדורף, גרמניה, ב-8 בפברואר 1920. היא למדה אנגלית משהותה בחופשות ופנימייה בסקוטלנד.
בתקופתה במינכן פגשה דראת' את סא"ל פרנסיס ס.
דראת', שהיה אז סגן המושל הצבאי של בוואריה ובהמשך יהפוך לבעלה הראשון, על אגם קונסטנץ בשווייץ.
מאוחר יותר היא עברה לארצות הברית עם בעלה הראשון.
בשנת 1946, בגרמניה, היא הייתה מחזאית, עם אחת מההפקות המוקדמות שלה, "להתראות איזבל", שהועלתה בתיאטרון העירוני של שטראובינג ובמינכן.
במהלך תקופת מלחמת העולם השנייה, שימשה כמתורגמנית גרמני במינכן.
לאחר שעברה ללינקולן, נברסקה, עם בעלה הראשון, למדה באוניברסיטת נברסקה שם למדה לתואר מתקדם בספרות ובפילוסופיה.
בהיותה בנברסקה, היא הייתה עורכת של Die Weltpost באומהה, פרשנית בערוץ KUON-TV, וכתבת National Observer.
מאוחר יותר היא הייתה כתבת אמריקאית של כתב העת הגרמני "מאדאם".
בשנת 1968 הפכה לכתבת פוליטית בעיתון הגרמני הנדלסבלט.
במהלך תקופה זו, דארת' ובעלה הראשון עברו לוושינגטון הבירה, שם דארת' היה בקשר חקיקה עם השירות הסלקטיבי.
הם קנו בית ברחוב Q 3206, נורת'ווסט, ברובע ג'ורג'טאון בצפון מערב וושינגטון הבירה.
סוניה אדלר שכרה את דראת לכתוב עבור "Washington Dossier", שם כתבה על רכילות פוליטית, ייעוץ לאורח חיים ותרבות, חקרה חתך מגוון של עולם האמנות היפה בעיר.
כחברה בוועד הפועל של הוועדה הלאומית למדיניות חוץ אמריקאית, היא תוארה כ"דמות בולטת ביחסי גרמניה-אמריקה במשך למעלה משלושים שנה." מאמרה בוועדה הלאומית משנת 1988, "עליית השאלה הגרמנית", הציע משא ומתן על איחוד גרמניה בין שתי המדינות הגרמניות לארבע המעצמות בעלות הברית.
דראת' הייתה יועצת למדיניות חוץ במהלך מסעו של בוש ב-1988 וסייעה "להניח את הבסיס שהוביל לתהליך" 2 + 4 "לקראת איחוד גרמניה בשנת 1990".
בשנת 1989 נפגשה עם הנשיא ג'ורג' ה.וו.
במהלך חייה חיברה שמונה ספרי לימוד שנקראו ביותר מ-150 מכללות ואוניברסיטאות.
היא לימדה באוניברסיטה האמריקאית והרצתה באוניברסיטת דרום קליפורניה.
במהלך חייה הייתה חברה בוועדת הזיכרון של הבית הלבן, יו"ר משותף בוועדת יובל היהלומים של מעלית האוויר בברלין, רכזת, מנגנון הייעוץ הבינלאומי בנושא זיכרון, והרכז הלאומי, קיום לאומי לציון יום השחרור בעיראק.
יועצת וחברת המשלחת של הרפובליקה של קפריסין לוועדה הראשונה, האספה הכללית ה-51 של האו"ם,
יועצת, חברת המשלחת של הרפובליקה של קפריסין לוועידת האו"ם בנושא סחר בלתי חוקי בנשק קל בשנת 2001, על כל היבטיו,
יועצת, חברת המשלחת של הרפובליקה של קפריסין לוועידת 2006 לבדיקת יישום תוכנית הפעולה למיגור התפשטותם האסורה של נשק קטן ונשק קל, על כל היבטיו,
משקיפה, בכנס במקו לקבוצת האנשים המגיעים לבמקו, מאלי,
יועצת מיוחדת, חברת משלחת ארצות הברית לאספה הכללית,
משקיפה בישיבת האו"ם הרביעית בוועדה הבינלאומית לאימות וביטחון
בעלה הראשון של דראת', אל"ם דראת', מת ב-11 בינואר 1986. בתחילת שנות השמונים פגשה ויולה את אלברכט ג'רו מות' (Albrecht Gero Muth), הצעיר ממנה ב-44 שנים, שהיה אז מתמחה ללא תשלום מגרמניה.
ארבע שנים לאחר מות בעלה, אז בת 70, התחתנה עם מות' בן ה-26. הנישואים באפריל 1990 נערכו על ידי שופט בית המשפט העליון בווירג'יניה.
לאחר נישואיהם, המציא מות' סיפור לפיו רוזן גרמני קשיש נפל מפיל בהודו ועליו למנות יורש לפני מותו - מאותה נקודה ואילך, התעקש מות' לקרוא לו הרוזן אלברכט.
לאחר סיומה הרשמי של מלחמת עיראק בשנת 2003, אימץ מות' לפתע את דרגתו ולבש מדים של תא"ל בצבא עיראק, וארגן אירועים דיפלומטיים בבירה, שלטענתו נועדו למשטר העיראקי החדש.
באפריל 2011 ארגן איכשהו טקס בבית הקברות הלאומי ארלינגטון לכבוד חיילים אמריקאים שנפלו בעיראק, כביכול מטעם המשטר העיראקי.
בשלב מוקדם של הנישואין החל מות' להפעיל דפוס של אלימות במשפחה נגד דראת', מה שגרם לביקורי משטרה חוזרים ונשנים בבית ברחוב Q.
ב-11 באוגוסט 2011, דראת' נמצאה מתה בחדר הרחצה של ביתה ברחוב Q.
מאוחר יותר הורשע מות' ברציחתה.
הסופר וורן אדלר השתמש בדראת' ברומן "מלחמת השושנים".
בשנת 2015 הוכרז כי כריסטוף ואלץ יביים ויגלם את התפקיד הראשי בסרט "הנישואים הגרועים ביותר בג'ורג'טאון", המבוסס על סיפור הפשע האמיתי של רצח ויולה דראת'.
שם הסרט שונה בהמשך ל"ג'ורג'טאון".
הסרט יצא לאקרנים ב-27 באפריל 2019.
ויולה אמהרד (Viola Amherd; נולדה ב-7 ביוני 1962) היא פוליטיקאית שווייצרית ממפלגת המרכז, שכיהנה כחברת המועצה הפדרלית של שווייץ ובמקביל מכהנת כראש המחלקה הפדרלית לביטחון, הגנה אזרחית וספורט, היא האישה הראשונה העומדת בראש מחלקה זו.
כיהנה כנשיאת שווייץ לשנת 2024.
אמהרד סיימה בשנת 1982 את לימודיה במכללת בריג בעיר בריג-גליס (Brig-Glis) שבקנטון ואלה.
אז החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת פריבור וסיימה את הלימודים שם ב-1987. לאחר התמחות הוסמכה ב-1991 כעורכת דין ונוטריונית מטעם קנטון ואלה.
עד 1994 עבדה כעורכת דין פרטית, ולאחר מכן ועד 2006 בתפקיד שיפוטי בנציבות הפדרלית לערעורים במשאבי אנוש.
בשנים 2005–2018 הייתה חברת המועצה הלאומית (הבית התחתון של האספה הפדרלית של שווייץ) מטעם קנטון ואלה.
בסוף שנת 2018 נבחרה על ידי האספה הפדרלית לכהן במועצה הפדרלית במקום דוריס לויטהרד.
ב-1 בינואר 2019 נכנסה לתפקידה כשרה לביטחון, הגנה אזרחית וספורט.
אמהרד הייתה חברת המפלגה הנוצרית דמוקרטית, שב-2021 התאחדה עם המפלגה השמרנית דמוקרטית כדי להקים את מפלגת המרכז.
בדצמבר 2022 נבחרה לשמש סגנית נשיא שווייץ, לצידו של אלן ברסה לשנת 2023.
בדצמבר 2023 נבחרה על ידי המועצה הפדרלית, ברוב של 158 חברים מתוך 243, לשמש כנשיאת שווייץ בשנת 2024.
ב-31 במרץ 2025 סיימה את כהונתה במועצה הפדרלית.
אמהרד רווקה ומתגוררת בעיירה בריג-גליס.
ויולט פאר היא גיבורת-על בדיונית המופיעה בסרט ההנפשה "משפחת סופר-על" (2004) ובהמשכו, "משפחת סופר-על 2" (2018); ובתם הבכורה של בוב והלן פאר, שנולדה עם היכולת העל-אנושית להפוך את עצמה לבלתי-נראית, כמו גם ליצור שדות כוח ואנרגיה.
את דמותה של ויולט מדבבת שרה ואוול, והיא מוצגת כתלמידת חטיבת ביניים ביישנית המשתוקקת להשתלב בין בני גילה, משימה לה מפריעים כוחותיה, לדעתה.
במהלך הסרטים, ויולט מתבגרת בהדרגה והופכת בטוחה יותר בעצמה גם כאישה צעירה וגם כגיבורת-על.
דמותה של ויולט נוצרה על ידי הקולנוען בראד בירד, שהחליט להעניק לוויולט את היכולת להפוך לבלתי-נראית מכיוון שלדעתו שכוח-העל הספציפי הזה שיקף כמה מהאתגרים שחוות נערות בגיל ההתבגרות, בהם חוסר ביטחון-עצמי ומגננה-עצמית.
בירד בחר ללהק לתפקיד את ואוול לאחר לסיפור אמיתי על אביה שסיפרה במהלך תוכנית הרדיו "This American Life".
מכיוון שדמותה של ויולט היה תפקיד הדיבוב הראשון של ואוול; ואוול הזדהתה עם אופייה הביישן והסרקסטי של הדמות, ובנוסף לכך מצאה קווי דמיון בין מערכת יחסיהם של ויולט ובוב לבין מערכת יחסיה עם אביה.
עבור הנפשת שיערה של ויולט, פותחה במיוחד תוכנת הנפשה חדשה, לאחר שהאנימטורים שעבדו על הנפשתה התקשו להנפיש את שיערה, שכן כמות כה רבה של שיער מעולם לא הוצגה בסרט הנפשה ממוחשבת לפני-כן.
שערה של ויולט משמש כמוטיב חשוב בהתפתחותה כדמות, וממחיש את העלייה המתמדת בביטחון העצמי שלה כשהיא מפסיקה בהדרגה להשתמש בו על מנת להסתיר את פניה.
דמותה של ויולט זכתה לביקורות חיוביות, ומבקרי הקולנוע שיבחו את התפתחותה במהלך הסרט ואת יחסיה עם שאר הדמויות הסובבות אותה, כמו גם את דיבובה של ואוול.
המבקרים גם השוו בין דמותה של ויולט לגיבורת הקומיקס "האישה הבלתי-נראית", להן כוחות-על זהים.
בנוסף לכך, דמותה של ויולט זכתה לפופולריות רבה במרצ'נדייז הקשור לסרטים, כולל צעצועים, ספרים ועיבודים למשחקי וידאו.
את דמותה של ויולט יצר הקולנוען בראד בירד כ"נערה מתבגרת בת 14 שרק רוצה להיות בלתי נראית".
בטיוטות מוקדמות של התסריט, ויולט הוצגה כתינוקת ולא כנערה, מכיוון שבתסריט המקורי, בוב והלן פאר הוצגו כגיבורי-על בדימוס שרק התחילו לנסות לחיות חיים נורמליים בשלב מתקדם של הסרט.
את דמותה של ויולט מדבבת הסופרת והשחקנית האמריקאית שרה ואוול, שסיפרה כי התפקיד הוצע לה באופן בלתי צפוי.
בזמן שהחלה ללהק את הדמויות הראשיות של הסרט, בירד הקשיב לתוכנית הרדיו הלאומית-ציבורית "This American Life", שבה ואוול משתתפת תדיר.
במהלך אחת ההופעות הקבועות של ואוול בתוכנית, בירד שמע אותה מספרת אנקדוטה על כלי נשק שעזרה לאביה, לבנות.
בירד היה מעוניין ללהק את ואוול על סמך הדרך בה תיארה את האירוע, והחליט שהיא "מושלמת" לתפקיד.
עד שקיבלה את התפקיד, ואוול כבר צברה מוניטין של דחיית תפקידי דיבוב שהוצעו לה, עד לנקודה שבה הסוכן שלה הזהיר את בירד שלא לבזבז את זמנו.
עם זאת, ואוול הצהירה שהיא פשוט נמנעה מלעסוק בדיבוב באופן כללי מכיוון שהסתפקה בכתיבה והתעניינה רק בפרויקטי הנפשה אחדים לפני שקיבלה את העבודה ב"משפחת סופר-על".
האנימטורים הנפישו קטע לא-ערוך והלבישו עליו את מקטע הרדיו העוסק בסיפורה של ואוול על התותח של אביה, שבו מתוארת ויולט נבהלת מאקדח שיורה שוב ושוב בידיה.
למרות היסוסה הראשוני לדבב דמות מונפשת לראשונה, ואוול קיבלה את התפקיד לאחר שקיבלה אימייל ממפיק הסרט, והסכימה להשתתף בסרט מכיוון שמצאה שפיקסאר הם "הטובים ביותר במה הם עושים זאת" באופן עקבי, והשוותה זו להצעה מהפוליטיקאי נלסון מנדלה "המבקש את עזרתך להילחם בגזענות".
בנוסף, ואוול הייתה מעריצה ותיקה של עבודותיו של בירד כקולנוען.
ואוול קיבלה בסופו של דבר את התפקיד על סמך תמונת קונספט יחידה העוסקת בוויולט שנשלחה לה: ציור של ויולט מוקפת בחבריה ללימודים, שכולם נראים מאושרים ומשוחררים חוץ מוויולט עצמה, שבמקום זאת רכונה ומסתתרת מאחוריה שיערה.
את הרגע הזה, ואוול סיכמה: "אני יכולה להיות הילדה הזו.
אני אוהבת את הארכיטיפ הזה של הנערה המתבגרת הקודרת, הביישנית והחכמה."
אוליבר ליטלטון מה-"IndieWire", ציין כי לדעתו ואוול הייתה הבלתי-צפויה ביותר מבין החלטות הליהוק של בירד.
על ליהוקה, ואוול הצהירה שכמו ויולט, היא עצמה "קצת חכמה ויש לה גם אבא מוזר עם תחביב מוזר", וציינה כהשראה את הדינמיקה הייחודית בין ויולט לבוב דומה ליחסיה עם אביה, ובמיוחד את השילוב של חיבה, סרקזם ובלבול שגם היא וגם דמותה מרגישות כלפי הוריהם.
ואוול פירטה שהיא נוטה להידמות ל"בחורה חכמה" במהלך שיחות עם אביה, וציינה כי ייתכן שלקולה הייתה השפעה על החלטתו של בירד ללהק אותה כנערה מתבגרת.
ואוול הודתה שהיא שותפה ל"חוסר היכולת של ויולט להפסיק ללחוץ על הכפתורים של אנשים", תוך שהיא מציינת את נטייתן להביע את דעותיהן לגבי כל נושא נתון ואת יכולותן להפוך מגוון מצבים שונים למביכים.
שרה ואוול מצאה את תהליך ההקלטה דומה במקצת לעבודה ברדיו, מלבד העובדה שהתהליך דרש יותר עמידה, מחוות גוף ועבודה צמודה עם במאי.
הסרט גם דרש מוואוול לסטות מצורת הדיבור האופיינית לה, מכיוון שהאנימציה הייתה רחבה יותר במגוון הרגשות ודרשה יותר "סימני קריאה", ו-ואוול הצהירה כי התהליך דומה יותר למשחק על במה מאשר למשחק קולנועי, משום שכמו הצגת תיאטרון, "אנימציה...
דורשת דברים נוספים וגדולים יותר." היא חשפה כי דיבובה של נערה מתבגרת כלל יותר פעולות משחק ממה שציפתה לו מאז ש"חונכה להיות אדם סטואי." עבור הסצנה שבה המטוס מתרסק באוקיינוס, ואוול שתתה ממים בקבוק תוך גרגור, במטרה לדמות דיבור של אדם טובע.
ואוול מצאה שתהליך הפקת צלילים לא-מילוליים כמו צחוק, פיהוק וצרחות הוא הקשה ביותר בעבודה, משימה שעבודה ברדיו לא הכינה אותה אליה.
במהלך סשן ההקלטה הראשון שלה, השחקנית נאבקה להישמע כאילו זה עתה נפגעה ובכך ביקשה מבירד להכות בזרועה על מנת לעזור לה לשחזר את צליל האגרוף.
ואוול הקליטה את הצרחות של דמותה קרוב יותר לקראת סוף הצילומים על מנת לשמור על קולה, כינתה את התהליך "מהנה" וטענה, "אני לא חושבת שצעקתי...
במשך 20 שנה בערך, באותו שלב."
ואוול מצאה את ההזדמנות לדבב גיבורת-על "מרגשת" ונימקה כי היא מחשיבה את עצמה כ"יותר סרט מהלך של וודי אלן" בחיים האמיתיים.
ואוול גם הודתה שהיא נוטה להישמע "קריקטוריסטית" וצעירה לגילה, והרחיבה כי דיבוב דמותה של ויולט "מובילה לחלק מחוסר הביטחון שלי...
כשאתה דואג אתה נשמע כמו קריקטורה ואז מישהו שולח לי הודעה [ששואלת] אם אני רוצה להיות בסרט הנפשה...
למרות הצלחתה, ואוול טוענת שהיא לא שחקנית, ומתעקשת שהיא "תתבאס" אם תידרש לשחק בנוכחות מישהו מלבד בירד והסבירה: "אני סומכת שהוא יצליח למצוא בי משהו או שהוא יוכל לעורר בי משהו, והוא גם יוכל למצוא את הטייק שהוא הטוב ביותר."
בנוסף, ואוול כיכבה בסרט תיעודי על עבודתה בסרט, אשר נכלל כתוספת בונוס בהוצאת ה-DVD של הסרט.
במסה מוקלטת, ואוול דנה בהבדלים השונים בין דיבוב גיבורת-על לבין הפיכתה לבובת פעולה בזמן שהיא כתבה על התנקשויות נשיאותיות, כניגוד לשתי הקריירות הנבדלות.
בנוסף, האנימטורים הנפישו את ויולט עבור חלק מהדיאלוגים של ואוול מהסרט התיעודי.
בירד, שדיבב את דמותה של מעצבת האופנה עדנה מודה, היה השחקן הנוסף היחיד איתו ואוול הקליטה את הדמות בזמן שעבדה על שני הסרטים.
לעיתים, הבמאי היה מדבב זמנית את קולותיהם של דמויות אחרות לצורך ההקלטות של ואוול.
במהלך עבודתה על "משפחת סופר-על 2" ואוול לא הורשתה לקרוא את כל התסריט בזמן הקלטת הדיאלוגים שלה, והורשתה במקום זאת רק לקרוא את הקטעים בהם ויולט מדברת או מנהלת שיחות עם דמויות אחרות.
עד שצפתה בסרט בפעם הראשונה, ואוול התרשמה שקשת העלילה של ויולט בסרט יעסוק בעיקר בכעסה על אביה, עד שחוותה את קשתות העלילה של הדמויות האחרות בסרט.
למרות 14 שנים שהפרידו בין הפצות שני הסרטים, ואוול לא מצאה קושי בשיבה לדיבוב הדמות, וציינה שהיא מרגישה "קשורה אליה", לאחר שגילמה אותה במשך כשליש מחייה.
נכון לשנת 2022 שני סרטים אלו נותרו סרטי ההנפשה היחידים בהם ואוול לקחה חלק.
בירד תמיד התעניין יותר בפיתוח האישיות של הדמויות הראשיות מאשר בכוחות-העל שלהן.
בהתאם לכך, כשהגיע הזמן לקבוע את כוחותיה של משפחת פאר, החליט בירד לשאוב השראה מתפקידיהם של בני משפחה גרעינית טיפוסית, וביסס הן את כוחות-העל והן את אישיותם של בני משפחת פאר על בסיס ארכיטיפים מסורתיים אלו.
כשהוא תיאר את ויולט כ"מתבגרת טיפוסית...
שלא נוח לה בעורה" שנמצאת "במקום המורכב הזה שבין ילד למבוגר", חש בירד שאי-נראות תהיה הכוח המתאים ביותר לבת המתבגרת היחידה של משפחת פאר.
בעודו מתאר אותה כאישה צעירה שהייתה מעדיפה בהרבה שאנשים אחרים יימנעו מלהסתכל עליה, בירד פירט שחלק מהבנות בגיל ההתבגרות נוטות להרגיש חוסר ביטחון ומגננה-עצמית, ובכך נתן לה את היכולות להפוך לבלתי-נראית וליצור שדות כוח ואנרגיה.
על פי ואוול, כוחותיה של ויולט, בדומה לשאר בני משפחתה, "מייצגים פסיכולוגית את מי שהיא; נערה מתבגרת שמשוועת להישאר מוסתרת ומוגנת".
השחקנית תיארה אותה כאישה צעירה "כלואה בין ילדות לבגרות, בין ביטחון עצמי לחוסר ביטחון" כמו בני נוער רבים.
בירד ביקש לאזן בין המרכיבים ההרפתקניים ל"נורמליים" בחיי המשפחה, והסביר שהקהל יעריך ויתייחס לרגעים שבהם ויולט משתמשת בכוחותיה במקרה שהיא מרגישה מושפלת.
המלחין מייקל ג'אקינו פיתח עבור ויולט נעימה שאותה הוא תיאר כ"מסתורית".
על אף שהסרטים מתרחשים במהלך שנות ה-50 וה-60, אחראית ההצללה האמנותית, ברין אימג'יר, בחרה לשלב סגנון מודרני יותר במלתחתה של ויולט, הכולל חצאיות פופי וחולצות צמודות שצעירות לבשו לרוב בתקופה זו, מתוך תחושה שמלתחה זו תתאים לדמות בשל אישיותה הביישנית והמסוגרת ותסרוקתה.
עם זאת, האנימטורים הודו שהשתמשו באופנה של אמצע המאה "כנקודת זינוק", ועיצבו בכוונה את הבגדים של ויולט כך שיהיו יותר רחבים למראה עם ערכת צבעים "מאוד רוויה", תוך שילוב מגוון של ג'ינס, נעלי ספורט וסוודרים בתלבושותיה, על מנת להחמיא לאישיותה המרדנית.
יתר על כן, רוב בגדיה של הדמות במהלך הסרט הראשון הם וריאציות של הצבע הסגול, מה שרומז לשמה.
ויולט לבושה בחולצה ורודה לקראת סוף הסרט במטרה להדגים שכעת היא "הרבה יותר פתוחה – כאילו היא פורחת בתור נערה".
בעבודה על סרט ההמשך, מורכבותם הגוברת של שדות הכוח של ויולט דרשה מהאנימטורים ליצור אפקטים חדשים; על אף שנשארו דומים ויזואלית לסרט הראשון.
על פי מפקח האפקטים ביל וטרל, ויולט "יכלה לעשות יותר עם שדות הכוח שלה, אז היינו צריכים להבין איך זה משנה את המראה של שדות הכוח שלה", כולל אפקטים קוליים וסטטיים כשהם באים במגע עם עצמים אחרים
הפקת "משפחת סופר-על" דרשה שימוש בטכנולוגיית מחשבים שהייתה מתקדמת במיוחד לתקופתה, ושחלקן עדיין לא "נלמדו" על ידי מחשבים.
נעשה שימוש במחשבים על מנת לדמות את תנועות השיער ולקבוע היכן יש צורך להציב שיער על הדמויות המתאימות לאורך הסרט.
תהליך זה היה חדש ותואר כ"גוזל זמן" בזמנו, ועבורו פותחו ויושמו תוכניות וגישות חדשות במטרה לסייע לאנימטורים בהנפשת שיערה של ויולט.
מכיוון שחומרים אורגניים עדיין נחשבים לקבוצת האובייקטים המאתגרת ביותר להנפשה בהנפשה ממוחשבת, תהליך הנפשת שערה של ויולט היה הקשה ביותר עמו נאלצו האנימטורים להתמודד.
על אף שדגמים מוקטנים של ויולט ושאר הדמויות הראשיות של הסרט פוסלו לראשונה בחימר על ידי האמן קנט מלטון, האנימטורים התקשו בתחילה לשחזר את הפרשנות המפורטת מאוד של מלטון לשיערה של ויולט.
לדבריו של המפקח על הדמיית שיער ובדים, מארק הן, שערה של ויולט נשאר "פרויקט מחקר לא פתור" במהלך חלק גדול מהפקת הסרט בשל החומר ממנו היה עשוי ואורכו, שמעולם לא הוצגו בסרט הנפשה ממוחשב קודם לכן.
למשך רוב הפקת הסרט, דמותה המונפשת של ויולט הייתה קירחת לחלוטין.
המפיק ג'ון ווקר התחנן לעיתים קרובות בפני האנימטורים לתת לדמות שיער כלשהו, שאליו יוכלו להגיב, בטענה ש"השיער עדיין תאורטי"; עם זאת, ויולט נשארה קירחת עד לשלבי ההפקה האחרונים של הסרט.
עובדה זו השפיעה גם על ואוול, שנאלצה לצפות בראשה הקירח של דמותה במשך רוב תהליך ההקלטה שלה.
המנהל הטכני, ריק סייר, הסביר שהאתגרים שעסקו בשיערה של ויולט היו נעוצים בעובדה שאין לה "סגנון שיער קבוע"; השיער שלה מאמץ כל הזמן צורות חדשות תוך כדי אינטראקציה עם חפצים אחרים, כולל קווצות אחרות של שיערה, או גופה.
למרות האתגרים, יוצרי הסרט עמדו בפיתוי להעניק לדמות תסרוקת קצרה יותר, והתעקשו לשמור על שיערה של ויולט ארוך מכיוון שאורכו משחק תפקיד בלתי-נפרד בהתפתחותה כדמות.
ויולט היא גם בת המשפחה היחידה שלה שיער כחלחל-שחור; לאביה, לאמה ולאחיה הצעיר יש שיער בלונדיני וחום.
בירד הסביר שצבע שיערה של ויולט הוא כתוצאה מגן רצסיבי.
על שיערה של ויולט האנימטורים נאלצו לעבוד כחצי שנה עד שהגיעו לתוצאה המושלמת.
האנימטורים עיצבו עבור הדמות חמש תסרוקות שונות לשימוש במהלך רגעים שונים בסרט, אשר שונו והותאמו בהתאם לנסיבות ולתנאי סביבה שונים כגון גשם, רוח והשפעות אפס הכבידה של שדות הכוח שלה.
בסופו של דבר, הנפשת שערה של ויולט הפך לאחד ההישגים הגדולים ביותר של הסרט, וסייר ציין כי מאז חלה "התקדמות משמעותית בהצגת השיער שזז בצורה אמינה תוך שמירה על מראהו הסגנוני...
אף אחד מעולם לא הנפיש שיער ממוחשב מהסוג הזה לפני הסרט." הקושי סביב הנפשת שיערה של ויולט השפיע בסופו של דבר על תסרוקתה של מיראז', שהייתה במקור ארוכה, עד שסייר התחנן בפני יוצרי הסרט לאמץ וריאציה קצרה ו"מגניבה" יותר בגלל כמות הזמן ומאמץ שכבר הושקע בעיצוב שיערה של ויולט.
בשל ההתקדמות הטכנולוגית שעברה ההנפשה הממוחשבת מאז עליית הסרט המקורי לאקרנים, במהלך העבודה על סרט ההמשך יכלו האנימטורים לחזור ולשחזר את העיצוב המורכב והמקורי יותר של מלטון עבור שיערה של ויולט, ש"זרם הרבה יותר בחופשיות".
לדברי במאי הארט של הדמויות, מאט נולטה, יוצרי הסרט הסכימו ששיערה של ויולט יוצג בצורה יותר פרועה ושחוקה על מנת להדגיש "שהיא לא מפחדת יותר."
במקור, ויולט מתוארת כילדה ביישנית ומסוגרת חברתית, והיא מתקשה להשתלב בין בני גילה ולכן מעדיפה "להיעלם".
לדברי אליסה וילקינסון מ"רולינג סטון", כמיהתה של הדמות "להסתתר מוכרת למעשה לכל מי שהיה אי-פעם נער מביך חברתית".
מבקר הקולנוע רוג'ר אברט הבחין שלחיי גיבור-העל משקל מדי פעם עבור ויולט; היא משתוקקת להיות נורמלית כמו בני גילה למרות העובדה שהיא לא, ומתקשה עם העובדה שאחיה הצעיר, ג'ק-ג'ק, הוא בן המשפחה ה"נורמלי" היחיד, שכן התינוק טרם הפגין סימנים לכוחות-על.
לאורך הסרט, לוויולט נטייה להסתתר מאחורי שיערה השחור והארוך, והיא לובשת צבעים כהים, המייצגים את העובדה שהיא יכולה להיות דמות מצוברחת במיוחד.
חלק מהמבקרים תיארו את מראה של ויולט כ"גותי".
עם זאת, עם עלילת הסרט, ביטחונה של ויולט הן בעצמה והן ביכולותיה גדלים, והתפתחות זו מובעת באמצעות שיערה שנאסף מאחורי אוזניה ובאמצעות קשת לשיער, ומלתחה צבעונית יותר.
גרינדל הסבירה שהדמות הצליחה "להשתנות בסוף הסרט הראשון" עד כדי כך שהיא מסוגלת לבקש מאביר חלומותיה לצאת לדייט, מה שהיא מייחסת חלקית להתפתחות האמונה בעצמה כתוצאה מהלחימה בפשע לצד משפחתה.
על פי עלילות הסרטים, ויולט היא בת 14, שוקלת כ-41 ק"ג וגובהה עומד על 160 סנטימטרים.
לאחר שנמסר כי בירד ניגש לעצב את הדמויות מתוך גישה "פחות חמודה" ויותר נועזת מדמויותיהם קודמות של פיקסאר, ג'ף אוטו מ-"IGN" השווה את דמותה של ויולט לדמותה של המתבגרת הגותית לידיה דיץ מהסרט "ביטלג'וס" (1988).
עם הפצת הסרט ב"משפחת סופר-על 2", טוד מקארתי מ"הוליווד ריפורטר" ציין כי ויולט החלה "לפרוש את כנפיה".
עם זאת, טען מקארתי כי היא עוד נותרה נערה מתבגרת ש"בכוחה להפוך את עצמה לבלתי-נראית (אם כי לא לגרום לילד שהיא מאוהבת בו לראות אותה)", שמתמודדת עם שיברון הלב הראשון שלה, שאליו היא מגיבה בדיכאון קלאסי הכולל צריכת גלידה והשלכת בגדיה.
עוד צוין כי לעיתים, ויולט יכולה להיות כל כך מודאגת ממאבקיה האישיים עד כדי שהיא לא מבחינה בחלק מהמצבים המשפיעים על שאר בני משפחתה, על אף חשיבות המשפחה בעיניה.
ואוול ציינה כי מצבי רוחה של ויולט נחקרים הרבה יותר לעומק בסרט ההמשך, בו היא בוכה וצועקת מתוך רוגז ותשוקה, והעירה כי מדובר בדמות שהיא "מתבגרת הורמונלית." ואוול ציינה כי דמותה "יכולה להיות מצחיקה" לעיתים, "אבל להומור שלה יש סרקזם מסוים...
יש לה נטייה להגיב קצת יותר מדי בכנות על כל תרחיש נתון...
לטוב ולרע, אם היא חושבת את זה, היא אומרת את זה", ותיארה את ויולט כבלתי מסוגלת לסנן "מחשבות לא נעימות." על פי התר מייסון מ-"Syfy Wire", תפקידה של ויולט בסרט ההמשך הוא "לשבור את המתח ולהחזיר את גיבורי-העל למציאות" בכך שהיא אומרת "את מה שכולם חושבים".
בדומה לאחיה, חץ, היא מרבה להתנגד להתעקשותה של אמה על הימנעותה של המשפחה מלהשתמש בכוחותיה בניסיון לחיות כמו "משפחה נורמלית".
בנוסף לכך, מוצגת אי-אהבתה של ויולט לכוחותיה, בניגוד לאהבתו של חץ למהירות-העל בה ניחן, דבר המוביל להתקוטטות ללא הרף בין האחים על ההבדלים ביניהם.
ויולט נולדה עם היכולות העל-אנושיות להפוך את עצמה לבלתי-נראית וליצור שדות כוח.
כוחותיה משקפים את אישיותה של נערה מתבגרת שאינה אוהבת תשומת לב ומעדיף להימנע מעיני החברה, כמו גם את אופייה המבודד.
סקוט מהניו יורק טיימס, כוחותיה של ויולט "משמשים בעיקר כמטאפורות לביישנותה ולניתוקה מהחברה." מספר מבקרים הסכימו על כך שיכולותיה של ויולט דומות לרצונותיהן של רוב הנערות.
ואוול עצמה הסבירה שכוחותיה של דמותה "משקפים מדי פעם רצונות של מתבגרת להגן על עצמה, לחסום את העולם ולהימנע מחקירות או פיקוח." במהלך הסרטים, ויולט משתמשת בכוחותיה הן במהלך הקרב והן על מנת להסתתר במצבים לא נוחים, כמו היתקלות בטוני ריידינגר, חבר לספסל הלימודים שבו היא מאוהבת.
התנהגות זו מבססת את הדמות כמנודה חברתית.
ג'וש בל מ"לאס וגאס ויקלי" העיר כי אי-הנראות של ויולט הוא ה"ביטוי הפיזי של השפעות לחץ חברתי."
לאורך עלילת הסרט הראשון, ויולט לומדת לשלוט בכוחותיה.
הערכתה העצמית הנמוכה של ויולט מתבטאת בשימוש בכוחות-העל שלה עד לנקודה שבה היא נאבקת ליצור שדה כוח גדול מספיק כדי להגן על המטוס מטילים תחת לחציה של אמה.
קונדרט-גיבס מייחס את חוסר כשירותה של ויולט לחוסר אנרגיה, שלדעתו בא לידי ביטוי גם בשערה החלק והשטוח וביציבתה הרפויה.
עם זאת, סוויני טוענת שחוסר יכולתה של ויולט לזמן פתאום שדה כוח בסדר גודל כזה נובע מהעובדה שהיא עדיין לא רגילה לכוחותיה, שהשימוש בהם נמנע מזה זמן רב קודם לכן.
לאחר שהצילה את עצמה ואת ילדיה, הלן מתנצלת בפני ויולט על שלחצה עליה לבצע הישג כה גדול, אך במקביל מזהירה את ויולט שהיא לא יכולה להרשות לעצמה יותר לפקפק ביכולותיה, ומבטיחה לה שיש לה פוטנציאל חבוי ו"כשיגיע הזמן תדעי מה לעשות.
זה בדם שלך." לדעת "IGN", נאומה של הלן כמעצים-נשית, בעוד שוואוול החשיבה את הסצנה בה ויולט עוטה עליה מסכה ובאמת "הופכת לגיבורה" בפעם הראשונה כרגע "דרמטי", וציינה שברגע זה הדמות מתפתחת באופן משמעותי "מבחינת גילוי ופיתוח כוחותיה", ובסופו של דבר לומדת לאמץ את יכולותיה.
לפי סוויני, ויולט הופכת מ"ויולט המכונסת" ל"אולטרה-ויולט" עד לסוף הסרט.
מבקרת הקולנוע של "Salon", סטפני זכרק, סברה כי ויולט אט אט "מגלה שכאשר היא באמת מנסה, היא יכולה לבנות בועה של שדה כוח שמגינה על כל משפחתה".
מארי נס מ-"Tor.com" ציינה כי הדרך בה ויולט מקבלת באופן הדרגתי את כוחותיה מחזקת את העובדה כי "האושר מגיע רק לאחר שאנשים מאמצים את היוצא-דופן בהם".
ואוול ציינה כי בעקבות סרט ההמשך, ויולט הפכה למיומנת ובטוחה עד לנקודה שבה היא מתחילה ליהנות מכוחותיה, "אז כשהסרט החדש מתחיל, היא רוצה יותר.
היא רוצה להיות שם בחוץ", ובסופו של דבר היא אינה מסוגלת לעמוד בפיתוי להילחם בפשע לצד משפחתה.
ויולט יכולה להשתמש בכוח האי-נראות שלה כדי להפוך את עצמה לבלתי נראית לחלוטין או חלקית כרצונה.
מייק וורד, מ"ריצ'מונד טיימס-דיספאץ'" התלוצץ על כך שהדמות מסוגלת להיעלם מהר יותר מהקמפיין הקצר לנשיאות של הפוליטיקאי ג'ון קרי משנת 2004. שדות הכוח של ויולט מורכבים מאנרגיה נפשית, ולעיתים מפגינים השפעה אנטי-גרביטציונית על העצמים שהם מקיפים.
בנוסף, ביכולתה של ויולט להשתמש בהם על מנת להקיף בהם גם את עצמה וגם את כל מי שהיא מוכנה להגן עליו.
תוך שיפור יכולותיה במהלך הסרטים, מיומנותה של ויולט מתחדדת עד לנקודה שבה היא יכולה לבצע הישגים משמעותיים יותר, כמו תמרונם ועיצובם של שדות הכוח על מנת ליצור אפקטים שונים.
וילקינסון ציינה כי לדעתה ויולט היא המוכשרת ביותר במשפחתה.
במאמר עבור "Hypable", אהרון לוק הסכים שדמותה של ויולט "מרגישה כמו בת המשפחה בעלת הפוטנציאל הרבה ביותר", במיוחד בסרט ההמשך.
עם זאת, צוין כי כוח כבד במיוחד עלול לגרום לשדות הכוח שלה להתנגש בה בעת הפגיעה ולהתפוגג, ולהשאיר אותה פגיעה להתקפות.
על פי "Ottawa Life Magazine", ויולט משתמשת בשדות הכוח שלה לעיתים קרובות יותר מאשר באי-נראותה, זאת על אף ששני הכוחות הוכחו כשימושיים; בנוסף, ויולט נחשבת לאינטלקטואלית ביותר.
בדומה לגיבורי-על קלאסיים של מארוול קומיקס, הדמות מתרשמת שכוחותיה עושים אותה שונה מרוב האנשים, ומחשיבה את עצמה כאאוטסיידרית כתוצאה מכך.
לדברי אריק ליכטנפלד, מחבר הספרים "Action Speaks Louder: Violence, Spectacle" ו-American" Action Movie", לוויולט גם היכולת לתמרן את האנרגיה המופקת משדות הכוח שלה, בדומה ליכולתה של האישה הבלתי-נראית.
ויולט מופיעה לראשונה בסרט "משפחת סופר-על" (2004), בתור בתם הבכורה של בוב והלן פאר, זוג גיבורי-על בדימוס המוכרים כמר סופר-על ונערת הגומי, וכאחותם הגדולה של חץ וג'ק-ג'ק; הלומדת בחטיבת ביניים ולה היכולת להפוך לבלתי-נראית וליצור שדות כוח.
ויולט היא ביישנית וחסרת ביטחון, המעדיפה להיות מתבגרת "רגילה", על אף קשייה להשתלב בין בני גילה.
הלן משאירה את ויולט וחץ מוסתרים במערה, ומעודדת את ויולט להשתמש בכוחותיה בכל פעם שיידרש ממנה.
בסופו של דבר, ויולט וחץ נרדפים על ידי חייליו של סינדרום, מה שמאלץ אותה להשתמש בכוחותיה במטרה להגן על עצמה ועל אחיה בפעם הראשונה; ומתחילה לממש את מלוא הפוטנציאל שלה תוך שאיפה לשלוט ביכולותיה, שאותן דיכאה קודם לכן.
ויולט עוזרת למשפחתה להימלט מהמאורה של סינדרום, תוך שימוש בשדה כוח על מנת להפריע לשדות האלקטרומגנטיים שכלואים אותם, לפני שהמשפחה חוזרת למטרוויל על מנת להביס את האומנידרואיד של סינדרום.
ברגע שג'ק-ג'ק נחלץ מסינדרום, ויולט משתמשת בשדה כוח במטרה להגן על משפחתה מפני חלקי המטוס ההרוס של סינדרום.
במהלך תחרות הספורט של חץ, ויולט סוף סוף אוזרת אומץ להזמין את טוני לדייט.
בסרט ההמשך, "משפחת סופר-על 2" (2018), ויולט זוכה לזמן מסך רב יותר, וקשת עלילתה עוסק במאבקיה להיות נערה מתבגרת וגיבורת-על בו זמנית.
זמן קצר לאחר שוויולט וטוני הסכימו לצאת לדייט הראשון שלהם; טוני עדה למאבקם של ויולט ומשפחתה בכורה, ומגלה שוויולט היא גיבורת-על כאשר היא מסירה את המסכה שלה בנוכחותו, מה שמניע אותו לברוח.
ויולט מגינה על משפחתה מפני הכורה על ידי יצירת שדה הכוח החזק ביותר שלה עד כה.
על אף שהביסו את הנבל, גיבורי-העל נשארים בלתי-חוקיים, ונאסר על משפחת פאר להשתמש בכוחותיהם, מה שמתסכל את ויולט.
הסוכן הממשלתי ריק דיקר מוחק את זיכרונותיו של טוני מהאירוע ואיתם, בשוגג, את זיכרונותיו מוויולט.
לאחר שהלן, שגויסה על ידי זוג יזמים במטרה לתקן את התדמית הציבורית של גיבורי-העל, משאירה את ויולט ואחיה באחריותו של בוב, שמאותגר על ידי ויולט, שמתמרמרת מהעובדה שדיקר מחק את זיכרונותיו של טוני ממנה עד לנקודה שבה היא "מוותרת" על מורשת גיבורי-העל שלה.
בסופו של דבר, ויולט מציעה לבוב עזרה כשהיא מבינה עד כמה מאמץ הוא משקיע כעקר בית.
בנקודת השיא של הסרט, ויולט עוזרת להציל את הוריה ואת פריזון משליטתו של "הטלווירוס", ואף הוגה תוכנית להרחיק את היאכטה ממסלולו ההרסני לכיוון העיר.
בסוף הסרט, ויולט מציגה את עצמה מחדש בפני טוני.
בדיוק כשהשניים עומדים להתחיל את הדייט הראשון שלהם, ויולט מבקשת לדחות אותו כדי שתוכל לעזור למשפחתה להילחם בפושעים במקום זאת, ומבטיחה לטוני לחזור אליו שוב לאחר מכן.
את דמותה של ויולט שבה לדבב ואוול במרצ'נדייז נלווים לשני הסרטים, הכוללים בין היתר צעצועים ווקאליים וטלפונים סלולריים לילדים.
אחד ממשחקי הווידאו בהם מופיעה דמותה של ויולט הוא משחק הווידאו המבוסס על עלילת הסרט משנת 2004, שהופץ לצורך קידומו.
במשחק, דמותה של ויולט מופיעה בעיקר במשימות התגנבות, תוך שימוש באי-הנראות שלה על מנת לחלוף על פני שומרים ואויבים מבלי להיתפס.
עם זאת, אי-הנראות של הדמות מוגבל על ידי מד הכוח שלה, שעלול להתרוקן במהירות על ידי שימוש מוגבר בכוחותיה.
ברמות מאוחרות יותר, השחקנים יכולים לשלב את כוחותיהם של ויולט וחץ על מנת ליצור את כדור-העל, שבו ויולט מקיפה גם את עצמה וגם את חץ באמצעות שדה כוח, וחץ רץ בתוכו כדי להניע אותו.
בפלטפורמות מסוימות, ויולט אף מסוגלת להשתמש בשדות כוח על מנת להשפיע על חפצים בסביבתה.
בביקורת שלילית, אלכס נבארו מ-"GameSpot" תיאר את השלבים בהשתתפותה של ויולט כ"גרועים ביותר שיש למשחק להציע" בגלל מגבלות זמן שמגבילות את אי-הנראות שלה, מה שהופך את זה ל"קשה לאומדן מתי שומר יבחין או לא יבחין בך".
בביקורת דומה, פטריק גאראט מ-"Eurogamer" כתב שלילדים צעירים יותר יהיה קשה יותר לשחק בדמותה של ויולט בגלל נטיית כוחה של הדמות להיגמר במהירות, מה שמגביל את יכולתה, ובדומה לו, דיוק פריס מ-"Game Revolution" מצא את רמות ההתגנבות של הדמות "חלשות במיוחד".
המשחק "The Incredibles: When Danger Calls" (2004) כולל 10 מיני-משחקים הסובבים סביב ויולט ושאר בני משפחתה, במיוחד תוך שימוש בכוחותיה של ויולט במטרה להימנע ממצבים קשים.
הדמויות משוחקות לראשונה כשהן בזהויותיהן הסודיות לפני שהשחקנים פותחים רמות שבהן ניתן לשחק בהן בתור האלטר-אגו שלהם.
דמותה של ויולט ניתנת למשחק במשחק הווידאו "Kinect Rush: A Disney Pixar Adventure" (2012), ובמשחק "דיסני אינפיניטי" (2013).
ויולט מופיעה כדמות שניתן לשחק לצד משפחתה ב"לגו משפחת סופר-על" (2018), בו ניתן להשתמש בשדות הכוח שלה על מנת ליירט מערכות אבטחת לייזר.
ואף על מנת להתגבר על מכשולים, כמו ריחוף מעל חומרים רעילים.
בשנת 2004 הוציאה לאור "דארק הורס קומיקס" מיני-סדרת קומיקס בת ארבעה גיליונות, על בסיס עלילת הסרט, שנכתבה על ידי הבמאי בראד בירד ופול אלדן, ואוירה על ידי ריקרדו רואיז ורמון ק.
ארבעת הגיליונות אוגדו באוגדון שיצא לאור בשנת 2005.
בתחילת 2009, "אולפני בום!" הוציאה לאור מיני-סדרת קומיקס בת ארבעה גיליונות בשם "The Incredibles: Family Matters", מאת הסופר מארק וייד והאמן מרסיו טקארה.
בהמשך אותה שנה, "אולפני בום!" הציגה לראשונה קומיקס חודשי, שעל כתיבתו היה אמון וייד לצד לנדרי ווקר.
אמנים שונים איירו את הקומיקס במהלך ריצתו בת ה-15 גיליונות, שנאגדה בארבעה כרכים מסחריים.
הסדרה מחזיקה בדירוג של 8.0 מתוך 10 באתר הביקורות "Comic Book Round Up".
בשנת 2004 יצא לאור ספר ילדים המבוסס על הסרט בשם "The Incredibles: Violet's Incredible Diary", שנכתב על ידי סופר הילדים ריצ'רד דונגוורת'.
הספר עוקב אחר עלילת הסרט, אם כי נכתב מנקודת המבט של ויולט בפורמט של יומן אישי.
דמותה של ויולט זכתה לביקורות חיוביות ממבקרי קולנוע.
ג'ניפר פריי מ"הוושינגטון פוסט" תיארה את ויולט כ"מוכרת מיידית בתור הנערה המתבגרת שמחפשת את הנער החמוד, רבה עם אחיה הקטן וכל כך לא בטוחה בעצמה".
בנוסף להבעת הערכה על החלטתה של פיקסאר ללהק את ואוול הפחות מוכרת, ג'ושוע טיילר מ-"CinemaBlend" ציין כי ויולט היא "הדמות האהובה" עליו בסרט, ושיבחה את "הרגעים...
כשהיא מתחילה לקבל את מי שהיא." בעודה משבחת את העומק שניתן לדמויות בסרט, ג'וליה עמנואל מ-"Hollywood.com" ציינה שבאמצעות ויולט, הקהל "מבין עד כמה מביך וחסר ביטחון להיות נער יכול להיות, אפילו ללא תוספת של כוחות-על." אייברהם ריזמן מ-"Vulture" שיבח את ביצועיה של ואוול.
בנוסף לשבחים על ביצועיה של ואוול, קרלה מאייר מ"סן פרנסיסקו כרוניקל" כתבה כי דמותה בסופו של דבר "מתגלה כבת המשפחה הסימפתי ביותר".
בסקירה רטרוספקטיבית, ג'ונתן דורנבוש מ-"IGN" ציטט את "תחושת הבידוד והאי-הבנה של ויולט" בין הסיבות העיקריות לכך ש"משפחת סופר-על" נותר "סרט בעל קשר רגשי עמוק ומתמשך" ו"אחד הטובים של פיקסאר".
ליטמן גם שיבחה את ואוול על כך שזיהתה את "האיזון המדויק של הרצינות והקלילות" הנדרשת לתפקידה, וסיכמה שקשה לדמיין את ויולט בדיבובה של כל שחקנית אחרת.
עם זאת, מספר מבקרים התלוננו על חוסר השימוש בדמותה במהלך סרט ההמשך.
פרימן מתחה ביקורת על כך שהסרט "מתמצה להתמקדות בחיי ההיכרויות שלה או מתן אתגר לבוב להתגבר עליו." עם זאת, המבקר הודה כי לוויולט מסופקות מספר הזדמנויות "להפגין כוחות-על מושכים ויזואלית."
ביצועיה של ואוול ונתינתה לוויולט אופי סרקסטי השפיעו במיוחד בקרב נשים צעירות ונערות, מהן היא ממשיכה לקבל משוב חיובי.
האתר "Cosmic Book News" הכתיר את ויולט "מלכת הנוער של הסרקזם", בעוד שמישל לימה מ-"Oh My Disney" כתבה שהדמות מתהדרת ב"מספר כישורים סרקסטיים מדהימים מאוד." אנה לואיזה סוארז מ-"Hollywood.com" החשיבה את הסרקזם של ויולט לאחת מבין "15 הסיבות מדוע 'משפחת סופר-על' הוא סרט גיבורי העל הטוב ביותר".
הרולינג סטון דירג את ויולט במקום ה-20 ב"רשימת הדמויות הטובות ביותר של פיקסאר", וכותבת הרשימה, אליסה וילקינסון, כינתה את דמותה "סופר-חכמה...
מה שהופך את הרגע שבו היא הופכת סוף סוף לגיבורת-על בטוחה בעצמה...
להרבה יותר מענג." האתר "Hypable" דירג את ויולט כגיבורת-העל השלישית הטובה ביותר ב"משפחת סופר-על", וכותב הרשימה, אהרון לוק, כתב ש"יהיה נהדר לראות את ויולט לוקחת על עצמה מקרה משלה."
פג'יבה דירג את הדמות בתור "הדמות הנשית התשיעית הטובה ביותר של פיקסאר".
במגזין "IndieWire" ביצועיה של ואוול בדמותה של ויולט דורגה במקום ה-19 ב"רשימת הדיבובים הטובים ביותר של פיקסאר", ונכתב כי "הצלילים המוזרים של קולה לוכדים בצורה מושלמת את סוג הילדה שהייתה רוצה (ובמקרה הזה בעצם יכולה) להיעלם ברקע...