tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נקבת הגרביל יכולה להמליט עד 10 גורים בהמלטה אחת.
מין מונגולי של הגרביל הובא לארצות הברית על ידי דוקטור ויקטור שוונטקר בשנת 1954. רוב הגרבילים הם חיות ליליות, תכונה אופיינית לחיות המאכלסות אזורים מדבריים; רובם צמחוניים, בעוד המינים הקטנים אוכלי זרעים בעיקר.
במערב סין הגיעו הגרבילים למדרגת אסון טבע.
החל מ־19 באוגוסט 2003, נוהגים לשחרר במערב סין עיטים כדי להילחם בגרבילים, המשמידים כ־46,000 קילומטר רבוע של ערבות עשב.
אורכו הטיפוסי של הגרביל נע בין 15 ל-30 סנטימטרים, כשזנבו מהווה כמחצית מאורכו.
מין יחיד, הגרביל הענק, שמקורו בטורקמניסטן, גדל עד לאורך של 40 ס"מ.
למיני הגרבילים השונים פרווה בגוונים שונים – החל מלבן, דרך גוונים שונים של חום, צהוב ואפור, ועד שחור, ולעיתים גוונים מעורבים.
בגפיים הקדמיות יש 4 אצבעות ובגפיים האחוריות 5.
מזגם הנוח של הגרבילים תורם לחיבה הרבה של בני אדם אליהם.
תכונות אלה חיבבו את הגרבילים גם על חוקרים באקדמיה.
בשל מזגם העדין, חריצותם וסקרנותם הגדולה, גרבילים רבים משמשים כחיות מחקר פופולריות לניסויים ביולוגיים והתנהגותיים.
תוחלת החיים בשבי כשש שנים.
הגרביל משמש גם כחיית מחמד פופולרית.
בעיקר המין גרביל מונגולי שהוא הגרביל היחיד שמותר ליבוא, סחר ואחזקה בישראל.
בעולם נהוג לגדל גם "גרביל עב-זנב" (Pachyuromys duprasi) ואף יפה זנב שמצוי בסיני.
למינים המבויתים של הגרביל המונגולי ובמידה מעטה יותר לגרביל עב-זנב מופעי צבע רבים כגון שחור, לבן, אפור, אדמוני ועוד, שהתקבלו בעזרת רבייה סלקטיבית של מגדלי חיות.
סוג ומין יחיד יפה זנב (Sekeetamys calurus)
גֶּרְבִּיל החולות (שם מדעי: Gerbillus pyramidum) הוא מכרסם המהווה מין ממשפחת העכבריים.
גרביל החולות מצוי בחולות חוף ים ובמדבר, ומכאן שמו.
הוא נפוץ בעיקר בצפון אפריקה ובישראל.
גרביל החולות דומה במראהו לעכבר אך גדול ממנו במקצת.
רגליו האחוריות גדולות מרגליו הקדמיות, דבר העוזר לו לנוע ולקפץ בחול.
ברגליו האחוריות חמש אצבעות לעומת ארבע ברגליו הקדמיות.
לגרביל שערות קשיחות בין אצבעות רגליו האחוריות, דבר המונע ממנו לשקוע בחול.
זנבו ארוך ומהווה כמחצית מאורכו הכללי ובקצהו משערת.
גוונו הכללי חום בהיר ופרוותו קצרה.
אזניו ועיניו גדולות והוא בעל חוש ריח טוב.
בהיותו לילי, אין הגרביל רואה צבעים.
גרביל החולות ניזון בעיקר מזרעים אך גם מחרקים וצמחים.
הוא מעדיף בתי גידול פתוחים של חול מיוצב למחצה, אך נרתע מפעילות באור ירח החושף אותו לטורפים.
הגרביל נוטה להשתמש בשיחים כמסתור בשעת חיפוש מזון.
הוא פעיל בעיקר בשעות הלילה ואת מזונו יעדיף לחפש בשעות הערב והלילה המוקדמות.
את קינו הוא בונה במחילה שעומקה כ-90 עד 100 סנטימטרים מתחת לפני האדמה ובדרך כלל יעדיף לבנות כמה כניסות שונות למחילה, על מנת לאפשר לו להימלט מטורף או פולש.
את מחילתו הוא חופר בקרבת צמחים, היות ששורשי הצמחים מהווים תמיכה לקירות הקן והמחילה ומונעים קריסתה.
גרביל החולות אינו מתרחק לרוב מפתח מחילתו בחיפושו אחר מזון, והוא משחר אחרי מזון במרחק של כמה עשרות מטרים לכל היותר ממחילתו.
מעת לעת הוא נעמד על רגליו האחוריות ומאזין לסביבתו, וכן משקיע תשומת לב לטורפים מתקרבים בעת איסוף המזון עצמו.
בשעת סכנה הגרביל מתופף ברגליו האחוריות על הקרקע על מנת להזהיר את הטורף כי זיהה את נוכחותו, או להרתיע מתחרים.
הגרביל יחידאי ואינו סובל את נוכחות בני מינו, למעט בעונת הרבייה.
זוג גרבילים שיפגשו בעת שיחור אחר מזון יפתחו בקרב ממנו ימלט אחד מהם, ואילו המנצח יזכה בשלל.
הזכרים מסמנים את הטריטוריה שלהם על ידי הצמדת הגחון אל החול תוך כדי הליכה וסימון הטריטוריה בעזרת בלוטה הנמצאת באזור הגחון והמפרישה ריח ספציפי המיוחד לכל גרביל.
הנקבה, לאחר הריון של כשלושה שבועות בערך, ממליטה מספר ולדות הנע בין 3 ל-7.
גרביל החולות מעדיף את אזורי החולות היציבים למחצה עד לגבול שפלת חולות החוף ונמנע מאדמה שאינה חולית.
גרביל החולות הוכרז בישראל כבעל חיים הנמצא בסכנת הכחדה, בשל פלישת האדם לשטחיו וכילוי אזורי המחיה הטבעיים שלו.
רגליים אחוריות - ארוכות מהקדמיות ושריריהן מפותחים מאוד.
זנב - ארוך ומכוסה בשיער קצר.
בלוטות: - בלוטת גחון - ישנה התעבות לאורך אזור הגחון.
זוהי בלוטה תת-עורית והיא מפותחת יותר אצל הזכרים.
לגרביל בלוטות סימן נוספות: בלוטת הרדר הנמצאת מאחורי העין ובלוטות הרוק המשמשות לאיכות הפרווה וכן לסימון.
אצבעות - ארבע אצבעות בגף קדמי.
בעולם מצוי גרביל החולות בשטחי מדבר וערבה באפריקה ובאסיה, עם חדירה לאזורים לחים יותר.
בישראל מצוי בעיקר בנגב ובאזורים חוליים.
גֶּרְבִּיל דרומי (שם מדעי: Gerbillus gerbillus) הוא מין יונק ממשפחת העכבריים.
הגרביל הדרומי נפוץ במדבר סהרה וסביבו ממאוריטניה עד סודאן ובמצרים בסיני, בישראל, בירדן ובערב.
בישראל חי המין בחולות הנגב ובערבה מים המלח ועד אילת.
בשונה מגרביל החוף מעדיף הגרביל הדרומי דיונות דלות בצמחייה ומאכלס שטחים בהם המרחק בין הצמחים 7.5 עד 32 מטר.
הגרביל הדרומי הוא בעל חיים קטן, אורך גופו 8 ס"מ ואורך זנבו 12 ס"מ.
בלידה (ההיריון נמשך 3 שבועות) נולדים בין 4 ל-7 ולדות, הנולדים עיוורים וחסרי שיער.
הגרביל הדרומי פעיל בעיקר בלילה.
תוחלת החיים שלהם היא בין שנתיים לארבע בטבע, ובשבי הם מאריכים חיים עד 7 שנים (אך חיים בממוצע 5–6 שנים).
בגפיים הקדמיות יש להם 4 אצבעות בכל רגל, ובגפיים האחוריות יש להם 5 אצבעות בכל רגל.
הגרבילים אינם מעבירי מחלות כלל, לכן אין חשש שידביקו את בעליהם.
הגרבילים פעילים בעיקר בערב ובלילה.
בעונת הרבייה ולאחר הלידה אין צורך להפריד את הזכר משאר המשפחה, הוא איננו תוקפני, ואם
יופרד הוא עלול להיות מדוכא.
כאשר הם מפחדים הם מנסים לחפור מחילות.
הגרבילים אינם צריכים כלוב גדול במיוחד, אך מכיוון שהם פעילים מאוד, כדאי להוציאם מחוץ לכלוב לפחות שלוש שעות ביום.
גֶּרְבִּיל (שם מדעי: Gerbillus) הוא סוג של מכרסם ממשפחת העכבריים.
חי באזורי מדבר וסלעים באדמות חמות ברחבי מרכז אסיה, במזרח התיכון ובאפריקה.
הגרבילים מזכירים עכברים בעלי פרווה זהובה ולבנה ואוזניים ארוכות.
הם מתרבים מתחת לאדמה, ויוצאים בלילות לחפש מזון צמחי.
גרביים אלסטיים הם גרבי רגל שמפעילים לחץ על הגפה התחתונה ומשפרים את מחזוריות הדם והניקוז הלימפתי.
השימוש בהם נעשה לטיפול בבעיות בריאותיות כגון מחלות ורידים, תרומבופלביטיס שטחי, לימפאדמה ודליות, למניעת פקקת ורידים במאושפזים ובנוסעים במהלך טיסה, ולהקלה בתסמינים ברגליים בנשים בהיריון.
גרביים אלסטיים מפעילים לחץ מדורג לאורך הרגל - הם הדוקים יותר באזור הקרסול והולכים ומרפים במעלה הרגל.
לחץ מדורג מותאם גורם לפעולות פיזיולוגיות וביוכימיות בגוף המערבות את מערכת כלי הדם והלימפה, אם כי המכניזם המדויק עוד לא ברור.
הלחץ מעודד את זרימת הדם במעלה הרגל ובחזרה אל הלב, ומונע ממנו להצטבר בכף הרגל או בורידים הקרובים לפני השטח.
הוא מקטין את קוטר הורידים הגדולים ובכך מגדיל את המהירות והנפח של זרימת הדם בהם.
כמו כן, הוא משפר גם את הניקוז הלימפטי.
מחקר משנת 2004 הראה ששימוש בגרביים אלסטיים העלה את רמת החמצון של הגפה, בעיקר בגרביים של לחץ גבוה.
מחקר אחר משנת 2009 הראה שבקרב מטופלים עם כיבים פעילים, רמות הציטוקינים מעודדי הדלקת ברקמה הכיבית ירדו באופן משמעותי בעקבות שימוש בטיפול לחץ.
גרביים אלסטיים יכולים להגיע בדרגות לחץ שונות (נמדד ב-mmHg, millimeters of mercury) ובאורכים שונים (מתחת לברך, עד הירך או עד המותניים).
התאמת סוג הגרב ומשך השימוש בו תיעשה בידי גורמים מקצועיים בהתאם לצורך הטיפולי.
גרביים אלסטיים משמשים במצבים הבאים:
מחלת ורידים כרונית - טיפול שמרני למחלה.
השימוש בגרביים אלסטיות לא מרפא, אך מקל על התסמינים ומונע הידרדרות.
במקרה של כיבים ורידיים, גרביים אלסטיים עשויים להחיש את זמן ההחלמה.
לאחר ניתוח או פעולה פולשנית זעירה לטיפול בדליות - שימוש נפוץ בגרביים אלסטיים מיד אחרי הניתוח או הפעולה.
השימוש בהם לאחר סקלרותרפיה עשוי למנוע התפתחות של קרישי דם ופיגמנטציה, ולצמצם למינימום דלקת ואנגיוגנזה.
מניעת פקקת ורידים - בקרב מאושפזים בבתי חולים נעשה שימוש בגרביים אלסטיים יחד עם טיפול מונע אחר להורדת הסיכון להתפתחות פקקת ורידים.
בקרב נוסעים בזמן טיסה גרביים אלסטיים עשויים להוריד את הסיכון לפקקת ורידים עמוקים אסימפטומטית ובצקת רגליים.
תסמונת פוסט-תרומבוטית - לאחר פקקת ורידים עמוקים, שימוש בגרביים אלסטיים עשוי למנוע כאב ונפיחות בשוק ולהפחית את הסיכון להתפתחות כיבים, וכן עשויים למנוע נזק לרקמת השוק (תסמונת פוסט-תרומבוטית).
ההמלצה היא ללבוש אותן במשך שנתיים לאחר האבחנה.
בצקת לימפטית ובצקת כרונית ברגל - השימוש בגרביים אלסטיים נעשה בשלב השני של הטיפול הדו-שלבי, לשימור הירידה בבקצת לטווח הארוך.
באופן כללי, במצבים האלו מומלץ להשתמש בדרגת הלחץ הגבוהה ביותר שהמטופל מסוגל לסבול.
תרומבופלביטיס שטחית - במצב בו דלקת של הוריד מתקשרת להיווצרות קרישי דם (תרומבופלביטיס), גרביים אלסטיים עשויים להקל על תסמינים מקומיים ולמנוע התפשטות של פקקת ורידים.
תסמונת הטכיקרדיה התנוחתית (POTS) - שימוש בלבוש לחץ לגפיים התחתונות עשוי להוריד את התסמינים של התסמונת ולמתן את עליית הדופק בעמידה.
ההשפעה גדולה עוד יותר כאשר יש לחץ גם באזור הבטן.
היריון - שימוש בגרביים אלסטיים במהלך ההיריון עשוי לשפר תסמינים ברגליים כמו נפיחות, עייפות וכאב, אך ככל הנראה לא מונע דליות ולא מועיל לבצקת בנשים הרות.
פעילות ספורטיבית - ישנם ספורטאים כגון אצנים, שחקני כדורסל וטריאתלטים, שמשתמשים בגרביים אלסטיים בגובה מתחת לברך, לשיפור ביצועים ולהתאוששות מהירה יותר לאחר פעילות.
באופן כללי, גרביים אלסטיים נחשבים לבטוחים לשימוש, עם סיבוכים מעטים יחסית.
הסיכון יורד עוד יותר בהדרכה נכונה והתאמה מקצועית של הגרביים האלסטיים לצרכים הטיפוליים.
גרביים אלסטיים שאינם מתאימים עלולים לגרום לחוסר נוחות, ובמקרה הגרוע ביותר לנמק כתוצאה מלחץ.
שימוש בגרביים אלסטיים על רגל עם זרימת דם עורקית לא תקינה עלול להחמיר את אספקת הדם לאיבר (איסכמיה).
התוויות נגד לשימוש בגרביים אלסטיים:
מחלת עורקים פריפריאליים, כולל היסטוריה של ניתוח מעקפים של עורק פריפריאלי.
נוירופתיה פריפרית חמורה או סוגים אחרים של ליקויים תחושתיים.
רגישות לחומרים מהם עשויים הגרביים האלסטיים.
בצקת מאסיבית ברגל או בצקת ריאות כתוצאה מאי-ספיקת לב.
מצבים מקומיים של העור או הרקמות הרכות (למשל השתלת עור, גנגרנה, צלוליטיס חמור).
עיוות קיצוני של הרגל בצורה או בגודל המונע התאמה נכונה של הגרב.
בסלנג עברי, גִּרְבּוּץ הוא גירוד באשכים.
המילה היא הֵלְחֵם של המילים "גירוד" ו"ביצים" (מילת סלנג לאשכים).
גירבוץ יכול להיות גירוד של שק האשכים, הפין או חיץ הנקביים או התעסקות אחרת בהם, שאינה מינית.
הפעולה היא לעיתים מודעת ולעיתים לא מודעת, והיא ברוב הפעמים כבכולן נחשבת לא-מנומסת כשהיא נעשית בפומבי.
גירוי עור מטריד באזור החלציים מופיע מסיבות מגוונות, סיבות שכיחות הן הזעה או לחלופין היעדר לחות מספקת, או כשבד התחתונים צמוד יתר על המידה.
לצד אלה ישנו גירוי ממקור של מחלות ככיני ערווה, אקזמה, או פטרת העור במפשעה (Tinea cruris), או כתגובה לגירוי כשפשפת, דלקת עור אלרגית (אלרגיה לבָּד של התחתונים), או עקיצת יתוש.
לצד מתן מענה של הרגעה לתחושת גרד מתון, פעולת גירוד מהווה, בקבוצות תרבותיות מסוימות, כשהיא נעשית באופן גלוי ליד אנשים נוספים, "טקס גברי".
במרבית הנסיבות החברתיות גרבוץ מעיד על גסות רוח.
אחת הדרכים שנהוגות כדי להימנע מגירוד גלוי, היא הכנסת היד לכיס המכנס וגירוד מבעד לאריג בִטנת הכיס.
התעסקות כזו נובעת לא אחת מצורך פיזי - לסדר ו'להפריד' את עור האשכים מהירכיים ואת עור הפין מהאשכים, כשהם נצמדים זה לזה, להרים את איברי המין ולהזיזם מצד לצד, למשל במקרה של מכנסיים לוחצים.
מלבד המשמעות הפיזית-המילולית, המושג גרבוץ משמש בעברית המדוברת - בעיקר בצורת הפועל שלו - לביטוי מצב של בטלה, שעמום, עצלות, עיסוק בעצמי והנאה תפלה.
זאת כיוון שמשחק באשכים הוא פעולה שנעשית בעיקר במצב של מנוחה, ויש שהיא משדרת אמירה של חוסר עניין או וולגריות.
ייצוג תרבותי בולט להקשר זה מצוי בדמותו של אל באנדי, גיבור הסדרה "נשואים פלוס", שהדפוס הקבוע של הכנסת היד למכנסיו נושא גם משום הבעת התמסכנות.
המונח נפוץ בשיח הסלנג הישראלי כבא לתאר בטלה וחוסר-מעש, ו"לגרבץ" הפך למטפורה התנהגותית שכבר אינה תלויה בהקשר של פעולת גירוד האשכים הקונקרטית, מה שמאפשר החלה של הביטוי גם על נשים ועל אובייקטים מופשטים.
לדוגמה: "אחי יש עבודה לעשות, תפסיק לגרבץ בטלפון".
גרבון, גרביון או גרבי מכנס הם גרביים ארוכים המשמשים כמעין מכנסיים.
בדרך כלל גרביונים נלבשים על ידי נשים.
לבישת גרביונים נעשית לרוב לשם שמירת חום הגוף ברגליים.
לחלופין, היא עשויה להיעשות לשם הסתרת פגמים פיזיים, הקלת החיכוך בין הירכיים או החיכוך בין כף הרגל לנעל.
גרביונים עשויים להילבש כחלק ממדים רשמיים, או כפריט אופנתי.
לגרביונים בדרך כלל מבנה סטנדרטי: החלק העליון באזור המותניים יהיה לרוב עשוי מחומר אלסטי עמיד יחסית.
החלק המכסה את הירכיים ואת הישבן מורכב מחומר עבה יותר מאשר זה שבאזור הרגליים.
החומר באזור הרגליים הוא לרוב הבד הדק ביותר, ותפור בצורה רציפה עד לבהונות.
חלק זה יכול להיות מחוזק מעט על מנת למנוע שחיקה.
רוב הגרבונים עשויים מאריג של ניילון וסטרץ', הרכב בד אשר מספק את הגמישות ואת הצורה המתאימה לרגל ואופיינית לגרבונים המודרניים.
לאריג הניילון יש נטייה להיקרע מה שיוצר לעיתים קרובות את ה"רכבות" בגרביונים.
גרבונים עשויים גם מחומרים אחרים כגון: משי, כותנה או צמר.
גרביונים מעניקים לרגליים מראה אסתטי בכך שהם מבליטים את צורת הרגל ומסתירים פגמים בה.
חלק מהגרביונים כוללים אמצעים המשפרים את המראה החטוב של הלובש.
לבישת גרביונים הופכת שימוש בנעלי סירה - עם או בלי עקב - לנוח יותר.
הגרביונים מקלים על הכנסת והוצאת כף הרגל מהנעל, וכן עוזרים במניעת היווצרות שלפוחיות בעת השימוש.
העלות של גרביונים פשוטים נמוכה ביותר ומאפשרת רכישתם גם על ידי מי שאין הפרוטה מצויה בכיסו.
מאפשרים מראה צנוע למי שרוצה בכך.
בניגוד לכותנה, ניילון אינו חומר סופג.
כתוצאה מכך, זיעה אינה מתנדפת ונשארת במגע עם הרגליים ושאר האזורים המכוסים בבד וכך יכולים להתפתח חיידקים וריחות לא נעימים.
על מנת למנוע הזעה של כפות הרגליים, מכילים חלק מהמוצרים כסף ובכך הופכים את חוויית לבישת הגרבונים לנעימה יותר.
אם נקרעים או נשרטים קשה מאוד לתקן אם בכלל.
משך השימוש שלהם קצר יחסית.
השלכתם של הגרבונים לאשפה אינה יעילה סביבתית, ושריפה שלהם עלולה לפלוט חומרים רעילים לאטמוספירה.
לפיכך בוחרים חלק מהאנשים שלא ללבוש גרבונים מסיבות סביבתיות, מאחר שהם בדרך כלל אינם ניתנים למיחזור ואינם מתכלים.
גרביונים שנקרעו יכולים לשמש לעטיפת פירות על עץ כדי למנוע מציפורים לאכלם או לכיסוי צמחים נגד חרקים, אריזת בגדים עדינים למניעת הסתבכותם עם בגדים אחרים במכונת כביסה, תליית סריגים לייבוש, סמרטוט לניקוי, מסננת לצבעים, אחסון בצלים ושומים, קשירה ועטיפת של בגדים באחסון, קשירת צמחים מטפסים, כמסנן אבק ועוד.
ההיסטוריה של גרבונים, כמו גם גרביים, קשורה לשינויים בסגנונות המכפלות שנשים נהגו ללבוש.
לפני 1920, היה נהוג לצפות מנשים שיכסו את רגליהן לכל אורכן כולל הקרסוליים בעת ששהו מחוץ לביתן.
אורך השמלות והחצאיות אז היה בדרך כלל עד הרצפה.
התחומים יוצאי הדופן היו בעיקר תחומי הספורט והבידור.
בשנות העשרים של המאה העשרים החל אורך החצאיות והשמלות להתקצר, ורגליים נחשפו בדרך כלל עד הברך.
אז נכנסו גרבונים לאופנה גם על מנת לשמור על כיסוי הרגל לכדי רמת חימום מסוימת.
הגרבונים הפופולריים ביותר היו גרבונים שנעשו בתחילה ממשי או ממשי מלאכותי .
בשנת 1938 פותח על ידי חברת דופונט הניילון 6, הגרבונים הראשונים נוצרו בוילמינגטון ונמכרו לעובדי דופונט דלוואר (Delaware) בפברואר 1939 .
בהמשך השנה הם כבר נמכרו כבר בכל רחבי ארצות הברית.
הביקוש בחנויות היה גדול מאוד, אך כאשר בשנת 1942 התערבה ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, עברה חברת דופונט לייצר אך ורק עבור צבא ארצות הברית והפסיקה לייצר גרבונים, משום שהניילון ששימש בתהליך הייצור הופנה לייצור מצנחים, כילות נגד יתושים לחיילים ושימושים דומים.
גרבוני הניילון הפכו למעין סמל של הקרבה אזרחית למען המולדת והאימרה המקובלת הייתה: "תורידי אותם בשביל הדוד סם".
גרביוני ניילון רבים נאספו מהארונות והמדפים, מוחזרו והפכו בין היתר לגלגלים של מפציצים, שזכו לכינוי 'גרבונים מעופפים'.
באוגוסט 1945, עם תום הקרבות, חזרה דופונט למכור גרבונים לשוק האזרחי.
כשחזרו הגרבונים למדפים, במקומות רבים בארצות הברית צבאו אלפי נשים על חנויות הבגדים.
העיתונאים תיארו את מהומות הניילון תוך שימוש בז'רגון צבאי שהיה שגור עדיין בפיהם: "מכירה של גרביונים בשיקגו!
רבים האשימו את דופונט שהיא אוגרת במכוון גרבונים ויוצרת ביקוש מלאכותי, ובדופונט טענו בתגובה שהחברה מייצרת שלושים מיליון זוגות גרביונים בחודש.
בעקבות לחץ ציבורי העניקה דופונט רישיונות ייצור לגרבוני ניילון לחברות אחרות, ההיצע עלה ו"מהומות הניילון" שככו.
בשנות ה-40 וה-50 של המאה העשרים, נהוג היה שמפיקים בתחומי התיאטרון והקולנוע יתפרו גרבונים לשחקניות והרקדניות שלהם.
בשנת 1953 פיתח אלן גנט מחברת גלן רייבן דגם מסחרי של גרבונים, אך הם החלו להימכר בשוק רק לאחר 1959. במהלך תקופה זו המציא ארנסט רייס גרבונים בעיצוב משלו, הדומים לאלו הנמכרים כיום בשוק.
בשנת 1956 הוא הגיש בקשה לרישום פטנט של שילוב בין גרבונים ותחתונים, שהועתק על ידי חברות יצרניות רבות, מה שגרם לסכסוכים בבתי משפט בארצות הברית במשך שנים רבות לפני אישור הפטנט (זמן מה לאחר מותו של רייס).
עד לאותה תקופה, לא הייתה סיבה ממשית לנשים מחוץ לתחומי הבמה ללבוש גרבונים, מאחר שהמכפלות הארוכות אפשרו להם ללבוש גרביים עד מעל לברך שאובטחו בביריות.
במהלך שנות השישים של המאה העשרים השתפרו תהליכי ייצור הטקסטיל, והגרבונים הפכו זולים יותר.
ייצור של טקסטיל אלסטי מלאכותי גם הפך אותם לעמידים ונוחים יותר.
הופעתה של חצאית המיני האופנתית, שחשפה את הרגליים מעל הברך, גרמה לנשים רבות לרצות גרבונים.
לאורך שנות ה-70 וה-80 של המאה העשרים, הפכו הגרבונים למוצר מלתחה חיוני.
משנת 1995 החלה ירידה מתמדת במכירות הגרבונים ששיאה היה בשנת 2006, כאשר המכירות בארצות הברית היו פחות ממחצית בהשוואה לעבר.
ירידה זו יוחסה לאופנת הרגליים החשופות, שינויים בקוד הלבוש במקומות עבודה, ופופולריות גוברת של מכנסיים לנשים.
בעוד המכירות של סגנונות גרבונים מסורתיים לא התאוששו, במהלך המאה ה-21 נצפתה עלייה במכירות של סגנונות מסוימים.
גרבוני רשת, גרבונים בהדפסים וצבעים שונים, גרבונים אטומים, גרבונים בגזרה נמוכה וגרבונים לגברים: כל אלה חוו גידול במכירות.
בשנת 2010 הפופולריות ההולכת וגדלה של טייטס אטומים בשילוב עם שמלות יומיומיות, החליפה את המקום שהיה לגרבונים באופנה, אף על פי שגרבונים כחלק מלבוש פורמלי נשארו פופולריים.
גרבונים נחשבים לפריט לבוש נשי, אך גם גברים לובשים אותם, חלקם מסיבות בריאותיות ואקלימיות.
רוכבים במרוצי סוסים עשויים ללבוש גרבונים מתחת למדים שלהם, על מנת לאפשר להם להחליק בחופשיות בתנועה בקצב מהיר.
בסוף שנות ה-90 של המאה העשרים הציגו יצרני אופנה גרבונים מעוצבים לגברים, כדי לספק את הצורך הנישתי לגרבוני גברים כפריט אופנה.
גרבנמכר (בלוקסמבורגית: Gréiwemaacher, בגרמנית: Grevenmacher) היא קומונה במעמד עיר, הממוקמת במזרח לוקסמבורג, סמוך לגבול עם גרמניה.
הקומונה היא בירת קנטון גרבנמכר ומחוז גרבנמכר (עד לביטולו ב-2015).
העיר שוכנת על הגדה השמאלית של נהר המוזל, באזור בו מגדלים ענבי יין.
לגרבנמכר הסכם ערים תאומות עם:
גרביטרופיזם (ידוע גם בתור גאוטרופיזם) הוא מונח המתייחס לתנועת הגדילה של צמחים, פטריות או בעלי חיים המושפעת מכח הכבידה.
זהו מאפיין כללי של כל הצמחים וסקולריים, כמו גם של מספר אורגניזמים נוספים.
צ'ארלס דרווין היה בין הראשונים לתעד מדעית את העובדה ששורשים מראים גרביטרופיזם חיובי, בעוד שגבעולים מראים גרביטרופיזם שלילי.
כלומר, השורשים גדלים עם כיוון כח הכבידה (כלפי מטה), ואילו הגבעולים גדלים בכיוון ההפוך (כלפי מעלה).
כיום, ידוע כי לברסינוסטרואידים, כמו גם להורמון האוקסין, תפקיד חשוב בתהליך הגרביטרופיזם.
גרביטון הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Avengers #158 מאפריל 1977 ונוצרה על ידי הכותב ג'ים שוטר והמאייר סאל בוסימה.
גרביטון הוא האלטר אגו של פרנקלין הול, פיזיקאי קנדי אשר ערך ניסויים בהרי הרוקי.
טעות בחישוביו של הול גרמה לתאונה, אשר גרמה לו לתמרן גרביטציה וכבידה.
בהתחלה, הול ניסה להסתיר את כוחותיו, אך בהמשך התפתה, תפר תחפושת ואימץ את זהות גרביטון.
כאשר גרביטון השתלט על מתקן מחקר ואסר כל קשר לעולם החיצון, אחד מהמדענים שלח אות מצוקה לאוונג'רס.
גרביטון הביס את כל חברי האוונג'רס פרט לפנתר השחור, אשר הזעיק את תור.
תור הביס אותו, וגרביטון נחשב למת.
לאחר מכן, הוא מופיע שוב, אך קיום חייו מהבהב והוא סובל מאמנזיה.
כאשר ניסה לחטוף מדענית אשר היו לו רגשות כלפיה, הדבר וחזיז שחור סיכלו את מזימתו, וגרמו לו להתפוצץ.
גרביטון הצליח לחזור לחיים, הובס על ידי תור ונכלא בממד חלופי.
כאשר חזר, גרביטון ניסה להשתלט על העולם התחתון, והובס על ידי האוונג'רס מהחוף המערבי.
גרביטון עזר למפיסטו לנסות להרוג את הביונדר, ולאחר שגייס מספר פושעים כבעלי ברית, הוא מביס את ספיידרמן.
לאחר קרב עם ארבעת המופלאים, הוא הובס על ידי ספיידרמן עם כוחותיו הקוסמיים.
לאחר שסולק פעם נוספת לממד חלופי, גרביטון מחולץ על ידי טכנו וברון זמו.
הוא תוקף את קבוצות ת'נדרבולטס והאוונג'רס מהאגמים הגדולים, ולמרות ששוכנע על ידי מונסטון להפסיק את מתקפתו, הוא מתעמת עם הקבוצה בסן פרנסיסקו.
כשגורש וחזר ממד חלופי נוסף, גרביטון וחייזר בשם מ'ריל יוצאים במטרה לכבוש את כדור הארץ.
הוא טובח בקבוצת הגואלים (אך משאיר בודדים בחיים), ולאחר שגילה כי מ'ריל תמרן אותו כדי ליצור פלישת חייזרים, מקריב את עצמו למען העולם.
מסיבה לא ידועה, גרביטון הפציע שנית ונכלא בכלא הרפסודה.
כאשר אלקטרו מבטל את הגנות הכלא כדי לשחרר את סאורון, גרביטון ברח והובס על ידי האוונג'רס החדשים.
למרות שנפגע קשה בראשו וכוחותיו נחלשו, גרביטון פצע את קפטן אמריקה ואת ספיידרמן, וכמעט נהרג על ידי איירון מן בעל כוחות האקסטרמיס.
גרביטון נלחם באיירון מן עוד פעם, ונתקל בבנו המרושע של המנהיג.
נחשף לציבור, אנדרו פורסון גייס את גרביטון למועצה העליונה של הארגון כשר המדע.
כאשר עצר מהאוונג'רס הסודיים מלהתנקש בחייו של פורסון, גרביטון נתקל בשריונות איירון פטריוט ובענק הירוק.
את דמותו של המדען פרנקלין הול בסדרת הלייב אקשן "סוכני " מגלם השחקן איאן הארט.
בגרסה זו הול הוא מדען שנחטף על ידי שותפו לשעבר, איאן קווין, במטרה ליצור כלי נשק המופעל בידי חומר מסתורי בשם גרביטוניום.
הול ניסה להשמיד את הגרביטוניום ונשאב לתוכו, וכך מאוחר יותר גם קווין.
בעונתה החמישית של הסדרה התמזג הגנרל גלן טאלבוט בגילומו של אדריאן פסדר עם הגרביטוניום, ובכך הפך לגרביטון בצורה מלאה.
גרביניה מוגורוסה בלנקו (בספרדית: Garbiñe Muguruza Blanco; נולדה ב-8 באוקטובר 1993 בגואטירה, ונצואלה) היא טניסאית עבר מספרד.
בשיאה, דורגה במקום הראשון בעולם בדירוג ה-WTA.
הישג השיא של מוגורוסה הוא זכייה בשני טורנירי גראנד סלאם באליפות צרפת הפתוחה (2016) לאחר ניצחון במשחק הגמר על סרינה ויליאמס מארצות הברית (1 בעולם) בשתי מערכות 5-7, 4-6 ובאליפות וימבלדון (2017), לאחר ניצחון במשחק הגמר על ונוס ויליאמס בשתי מערכות 5-7, 0-6.
מוגורוסה נולדה בגואטירה (קראקס רבתי) לאב ספרדי יליד אייבר (חבל הבסקים) ולאם ונצואלאנית, ולה שני אחים.
היא החלה לשחק טניס בגיל 3. עם מעבר משפחתה לספרד בהיותה בת 6, נרשמה לאקדמיה לטניס בברצלונה, העיר בה העבירה את רוב שנותיה.
החל ממאי 2016 היא מתגוררת בז'נבה.
למוגרוסה אזרחות כפולה והיא מייצגת את ספרד בתחרויות בינלאומיות.
בסוף ינואר 2014 הגיעה מוגורוסה לשלב שמינית הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה, שבו הפסידה לאגניישקה רדוונסקה מפולין (5 בעולם) בשתי מערכות 6-1, 6-3. בסיבוב השלישי היא הפתיעה את קרולין ווזניאקי מדנמרק (10 בעולם), כשניצחה אותה ב-3 מערכות, 6-4, 5-7, 3-6.
בסוף מאי אותה שנה היא הגיעה לשלב רבע הגמר באליפות צרפת הפתוחה, שבו הפסידה למריה שראפובה מרוסיה (7 בעולם) ב-3 מערכות, 1-6, 7-5, 6-1, שבסופו של דבר זכתה בתואר האליפות.
בסיבוב השני, היא הפתיעה את הראשונה בעולם סרינה ויליאמס מארצות הברית, לאחר שניצחה אותה בשתי מערכות 2-6, 2-6.
בסוף ינואר 2015 דורגה מוגורוסה במקום 24 בעולם, והגיעה שוב לשלב שמינית הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה, שבו הפסידה לסרינה ויליאמס (1 בעולם) ב-3 מערכות 2-6, 3-6, 2-6, שבסופו של דבר זכתה בתואר האליפות.
בסוף מאי אותה שנה היא דורגה במקום 21 בעולם, והגיעה שוב לשלב רבע הגמר באליפות צרפת הפתוחה, שבו הפסידה ללוצי שפרובה מצ'כיה (13 בעולם) ב-2 מערכות, 7-6, 6-3, 6-1, שבסופו של דבר הגיעה לשלב הגמר.
ביוני 2016 זכתה מוגורוסה באליפות צרפת הפתוחה לראשונה בקריירה שלה, וזכייתה הראשונה בטורניר גראנד סלאם, לאחר ניצחון בגמר על סרינה ויליאמס (1 בעולם) בשתי מערכות 5-7, 4-6.
באליפות וימבלדון שנערכה בסוף יוני אותה שנה היא הודחה באופן מפתיע כבר בסיבוב השני על ידי יאנה צ'פלובה מסלובקיה שחקנית בלתי מדורגת שעלתה משלב המוקדמות (127 בעולם) בשתי מערכות 6-3 6-2.
ביולי 2017 זכתה מוגורוסה בתואר גראנד סלאם שני לאחר שניצחה במשחק הגמר באליפות וימבלדון, את ונוס ויליאמס מארצות הברית בשתי מערכות, 5-7, 0-6.
גרבובייץ (בפולנית: Grabowiec; ביידיש: גראבאוויץ) הוא כפר במחוז זמושץ' שבפרובינציית לובלין בפולין, כ-24 ק"מ צפונית מזרחית לזמושץ', בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
האזכור הראשון של גרבובייץ הוא משנת 1286. בראשית המאה ה-15 קיבל היישוב זכויות עיר, ובתחילת המאה ה-16 נהרס מפלישות הטטרים.
בשנת 1869 ניטלו מהיישוב זכויות העיר.
בין מלחמות העולם חיו בכפר כ-2,400 יהודים, רוב תושביו.
בכפר פעלו חוגים ציוניים, לצד אגודת ישראל והבונד, וכן שני בתי ספר עבריים.
בספטמבר 1939 נכנסו לכפר חיילי הצבא האדום, אך את מקומם תפסו באוקטובר הגרמנים, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
כ-200 יהודים מהכפר נמלטו מזרחה בתקופה זו.
עם כניסת הגרמנים לכפר, הקימו בו גטו, ומינו בו יודנרט, אשר נצטווה לספק כוח אדם לעבודות כפייה.
בסתיו 1941 נסגר הגטו בכפר, והובאו אליו בהמשך כ-650 יהודים נוספים, כאשר מספר יושביו עמד על 2,026.
ב-8 ביוני 1942 הוצעדו יהודי הגטו בידי אנשי ס"ס ושוטרים פולנים כ-10 ק"מ עד תחנת הרכבת במיונצ'ין, ושם נערכה בהם סלקציה, במסגרתה נרצחו עשרות תשושים, וכ-1,200 יהודים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור.
כ-800 היהודים הנותרים גורשו לסוביבור באוקטובר 1942.
בית העלמין היהודי של גרבובייץ הוחרב במהלך השואה, ועד שנות האלפיים שימשו חלק מהמצבות שנעקרו ממנו כאבני מדרכה בכפר.
גרבולין (בפולנית: Garwolin; ביידיש: גארוואלין) היא עיר מחוז קטנה בפרובינציית מזוביה שבפולין, על גדות נהר וילגה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
גרבולין נזכרת לראשונה בשנת 1423, ובשנת 1526 הוענקו לה זכויות עיר והיתרים לקיים בה שווקים וירידים.
בשל מיקומה על נהר וילגה, המתחבר לויסלה, הפכה העיר למרכז מסחרי לסביבתה.
במהלך המאות ה-17 וה-18 נפגעה העיר כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית, וכתוצאה מדליקות, הצפות ומגפות שפקדו אותה.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיר בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא מהמאה ה-17, ומתחילת המאה ה-18 התקיימה בעיר קהילה עצמאית.
חרף הגבלות מגורים שהוטלו על יהודי העיר בין השנים 1827 ו-1862, גדלה במהלך המאה ה-19 האוכלוסייה היהודית בעיר, ובשנת 1860 נבנה בה בית כנסת מפואר.
בתום מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אלימות מצד חיילי הצבא הכחול, ולאחר מכן מפרעות מצד הפולנים המקומיים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר 2,424 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים, שלובו בידי הכומר המקומי.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הופצצה העיר בידי מטוסים גרמניים, באופן שגרם להריסתה כמעט עד היסוד, תוך הרג רבים מתושביה, והימלטות היתר.
עם כניסת הגרמנים לעיר ב-18 בספטמבר 1939, מצאו בה אלו רק כ-200 יהודים.
על יהודים אלו הטילו הגרמנים חובת ביצוע עבודות כפייה, שהוסדרה באמצעות יודנרט.
בהמשך רוכזו יהודי העיר בשטח ההרוס בה.
במאי 1940 גורשו אחרוני יהודי העיר לפריסוב, ולאחר גירוש קבוצת עובדי כפייה יהודים שעוד הושארה בעיר בנובמבר 1941, הוכרזה גרבולין כ"נקייה מיהודים".
גֶּרְבִּיל החוף או גרביל אָלֶנְבִּי (שם מדעי: Gerbillus andersoni; בעבר נקרא: Gerbillus allenbyi) הוא מין מכרסם לילי קטן ממשפחת העכבריים.
תפוצתו משתרעת מתוניסיה עד לישראל, בה הוא מוגדר כחיית בר מוגנת.
הגרביל חי בחולות, ובישראל הוא נפוץ באזורים החוליים של מישור החוף.
משקלו של גרביל החוף הוא כ-24 גרם בממוצע.
הוא חי בחולות, ומעדיף חול מיוצב למחצה המכוסה בצמחייה מעטה.
צמחייה כזו מספקת לו מחסה וגם חלק ממזונו.
כפות רגליו מכוסות שערות המונעות ממנו לשקוע, כדי שיוכל לנוע היטב מעל החול.
על גבו פרווה זהובה וקצרה, ואילו על גחונו פרווה לבנה.
זנבו ארוך, ובקצהו פרווה לבנה.
הגרביל בעל חוש ריח מפותח המסייע לו לאתר זרעים הקבורים בחול, ועיניו הגדולות מסייעות לו למצוא את דרכו בחשכה.
שפמו ארוך ועוזר לו לנווט בצמחייה, ושמיעתו החדה מאפשרת לו להבחין בהתקרבותם של טורפים, כמו שועלים ותנשמות.
גרביל החוף פעיל בשעות הלילה המאוחרות, שעות שבהן הוא מחפש את מזונו.
חייו קצרים, כשבעה חודשים בממוצע, ובמהלכם הוא נאלץ להתחרות עם גרביל החולות על מקום מחיה ועל מזון.
גרביל החוף ניזון בעיקר מזרעים, חרקים וצמחים ירוקים.
את הזרעים הוא שומר במחילה לעת הצורך.
בתום ההזדווגות עוזב הזכר את הנקבה, והטיפול בגורים נותר באחריותה הבלעדית.
בישראל נפוץ גרביל החוף מאזור סיני ועד קיסריה, ובחולות הנגב המערבי.
עם הפיתוח המואץ ושימוש מוגבר בחופים, לצד התייצבות החולות, נדחק גרביל החוף דרומה.
כיום, הוא נמצא פחות בצפון קיסריה.
התרבותו מאוימת גם מהקמת תשתיות וכבישים, אשר מקטינות את שטחי המחיה שלו ומפרידות בין אוכלוסיות באזורים שונים.
גֶּרְבִּיל הערבה (שם מדעי: Gerbillus nanus) הוא מין של מכרסם ממשפחת העכבריים.
הוא מאופיין בכך שהוא מכרסם קטן שגופו עדין וזנבו ארוך.
אורך גופו כ-9 ס"מ אורך זנבו כ-12 ס"מ ומשקלו הממוצע הוא 23 גרם.
הזכרים והנקבות דומים זה לזה בגודלם ובמשקלם.
תפוצתו העיקרית היא בצפון אפריקה ובמזרחה (מאלג'יריה עד מצרים וסומליה) ובמערב אסיה (ישראל, חצי האי ערב, איראן ופקיסטן).
מבנה גופו: גרביל הערבה הוא מכרסם קטן שגופו עדין וזנבו ארוך.
כפות הרגליים של גרביל הערבה חשופות משיער.
צבע הפרווה: אפורה-צהבהבה בגב ולבנה בגחון.
הצבע הלבן נמשך גם ללחיים ומקיף את העיניים.
התאמה לסביבה: הרגליים האחוריות של גרביל הערבה ארוכות מן הקדמיות והוא מיטיב לקפוץ ולדלג עליהן כמו גרביל הסלעים והגרביל הזעיר שאינם חיים בחולות.
גרביל הערבה הוא בעל חיים יחידאי וכל פרט חי בשטח מחיה משלו.
הוא מסמן את השטח שלו בחומר ריח המופרש מבלוטת הבטן, וכך הוא מסלק ממנה פולשים מבני מינו.
גרביל הערבה פעיל בלילה ובשעות היום הוא מתחבא במחילה שחפר מתחת לשיח.
עומק המחילה מגיע למטר אחד, ובקצה יש חדר מורחב.
עונת הרבייה של גרביל הערבה חלה באביב ובקיץ, ואולי אף ביתר עונות השנה.
הנקבה ממליטה בקן מרופד במחילתה 2–5 ולדות בכל שגר.
המין גרביל הערבה נפוץ בצפון אפריקה ובמזרחה (מאלג'יריה עד מצרים וסומליה) ובמערב אסיה (ישראל, ערב, איראן ופקיסטן).
בישראל הוא מצוי בערבה בלבד, מאילת בדרום ועד ים המלח בצפון.
הוא חי בחולות מיוצבים עשירים בצומח ובשטחי מלחה.
אף שגרביל הערבה נדיר למדי ותפוצתו בישראל מוגבלת לערבה, לא ידוע על פגיעה באוכלוסייתו בישראל.
סוג גרביל זה חי במדבר משום שהפיזיולוגיה שלו מאפשרת לו חיסכון במים.
הוא מסוגל לחיות ללא שתייה ולהפיק את המים שהוא זקוק להם ממזונו בשל העובדה שהזרעים הנאכלים בלילה סופגים לעיתים מעט טל, והזרעים המאוחסנים במחילה סופגים לחות מן האוויר.
בנוסף הפעילות בשעות הלילה חוסכת אף היא נוזלים, ובשעות היום שוהה הגרביל במחילות שהטמפרטורה בהן ממוזגת, והלחות היחסית בהן גבוהה.
הוא אינו מאבד מים בהזעה, הכליות שלו מפותחות מאוד ומפרישות שתן מרוכז, והחיסכון במים מתבטא גם בגללים היבשים שלו.
גרבית'ולוס (שם מדעי: Gravitholus; מילולית: "כיפה כבדה") הוא סוג של דינוזאור שחי בתור הקרטיקון לפני 75 מיליון שנה.
היצור השתייך למשפחת הפכיצפלוזאוריים, בעלי הגולגולות העבות שהזכירו ראשי כבשים עשויות עצם קשה.
היצור נמצא במאובנים באלברטה, קנדה ב-1979 בידי החוקרים ו.
יש חוקרים הרואים בדינוזאור זה מין של סטגוצרס (Stegoceras) שנמצא באותו אזור, דבר שהופך את הסוג לטקסון מוטל בספק.
אחרים מתעקשים על היותו סוג עצמאי.
מאובני היצור כללו רק גולגולת קשה אך על פי הערכות ממיני פכיצפלוזאורים אחרים הגיע אורכו לכ-3 מטרים.
ככל הנראה חי הגרבית'ולוס בעדרים, כאשר הזכרים לחמו על נקבות בעזרת גולגולותיהם העבות.
גרבטקה-לטניסקו (בפולנית: Garbatka-Letnisko), או בקיצור גרבטקה, הוא כפר במחוז קוז'יניצה בפרובינציית מזוביה, במרחק של כ-69 ק"מ מלובלין שבפולין.
האזכור הראשון של גרבטקה במקורות כתובים היה ב-1449, באותה תקופה גרבטקה הייתה תחת שליטתה של משפחת סליז אשר שלטה במקום.
בין המאה ה-15 למאה ה-16 עבר הכפר לבעלות משפחת קוחנובסקי.
בין השנים 1795–1809 נמצאה גרבטקה תחת שלטו האימפריה האוסטרית בעוד שבשנים 1815–1915 היא הייתה תחת שלטון האימפריה הרוסית.
השנים החשובות ביותר בהיסטוריה של גרבטקה היו בין שתי מלחמות העולם.
בשנים אלו גרבטקה התפרסמה ככפר נופש.
תיירים רבים ביקרו בה, בעיקר מראדום, לובלין וורשה.
בשנת 1921 הגיעו מספר התושבים במקום ל-1,739.
היהודים הראשונים הגיעו לגרבטקה בראשית המאה ה-19, כשאוכלוסיית הכפר מנתה כ-461 נפשות.
יהודי גרבטקה השתייכו לקהילה היהודית של העיירה הסמוכה גנייבושוב, שם הם גם קברו את מתיהם.
בשנות השמונים של המאה ה-19 אוכלוסיית הכפר גדלה לכ-750 אנשים, מהם כ-50 יהודים.
בשנת 1921 הקהילה היהודית בגרבטקה חיו במקום כ־111 יהודים מכלל אוכלוסיית העיירה שמנתה אז כ־1,739 נפשות.
יהודי הכפר התפרנסו ממלאכה, מרוכלות ובעיקר מן השוק השבועי, שמשך לגרבטקה את איכרי הסביבה.
ערב מלחמת העולם השנייה נמנו בכפר כ-300 יהודים, שהיו כ-8.5% מכלל האוכלוסייה.
הקהילה בתקופת מלחמת העולם השנייה
הכפר נכבש ב-8 בספטמבר 1939. יהודי גרבטקה נותרו במקומם, אך נשלחו לעבודות כפייה.
ב-1940 הוקם בכפר יודנרט בראשותו של ינקל פרלשטיין (Yankel Perlstein), וכן הוקם שירות סדר יהודי בפיקודו של איציק צימרמן (Zimmerman).
באותם ימים הוטל על יהודי גרבטקה תשלום כופר, ובסוף 1940 הם נצטוו לשאת את הטלאי הצהוב.
עד הקמת הגטו נמשכה שגרת חייהם של יהודי המקום, והם הוסיפו לעסוק במסחר ובהשגת מזון.
יחס הגרמנים והאוכלוסייה הפולנית אליהם היה הוגן למדי, מה שהוביל פליטים יהודים מפיאסצ'נו, מגורה קלוואריה ומגרוייץ אל המקום והם נקלטו היטב בקהילה.
בשלבים מאוחרים ב-1941 הגיע מספר היהודים בגרבטקה ל-1,300. בקיץ 1941 רוכזו כל היהודים במקום איסוף וגברים אחדים נבחרו מביניהם ונשלחו למחנה העבודה בפיונקי.
באותה שנה החלה להתפשט בגרבטקה מגפת הטיפוס, ואף שמספר המתים היה קטן מאוד, נטען שהיהודים הם מפיצי המחלה.
לפיכך הורה הממונה הגרמני לפליטים היהודים שבאו לגרבטקה מיזמתם לעזוב את המקום.
הגירוש לגטו היה פתאומי, מהיר ואלים.
הגטו נסגר ב-30 בדצמבר 1941. לגטו הובאו יהודים מכפרי הסביבה ובסך הכול היו בו כ-100 משפחות.
בגטו עברה דרך לשימושם של יהודים ופולנים כאחד, והתנהל בה מסחר בין הצדדים.
על הגטו הופקדה שמירה של שירות הסדר היהודי.
ביוני 1942 ערכו הגרמנים רישום של כל היהודים מבני 16 ומעלה ושלחו כ-100 צעירים וצעירות נוספים לפיונקי.
באמצע יולי 1942 נלקחו כ-100 יהודים אל מחוץ לכפר, נרצחו ונקברו שם.
אחרוני היהודים בכפר הועברו לגנייבושוב ומשם גורשו יחד עם היהודים המקומיים לטרבלינקה.
יהודי גרבטקה נקברו בשני בתי עלמין, הראשון ברחוב לובלסקה (Lubelska) שבמרכז העיר גנייבושוב, שיהודי גרבטקה היו כפופים לקהילתה.
השני היה ברחוב אולקסובסקה (Oleksowska).
שני בתי הקברות הללו הוחרבו לחלוטין על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה, וכיום הם אינם פעילים כלל.
גרביל מונגולי או מריון מונגולי (שם מדעי: Meriones unguiculatus) הוא שמו העממי של מין מכרסם קטן מהסוג מריון שבתת-משפחת הגרבילים.
מין זה פופולרי כחיית מעבדה לניסויים ביולוגיים והתנהגותיים ומשמש גם כחיית מחמד ביתית.
זהו מין הגרביל היחיד המותר לאחזקה ולמסחר בישראל.
הזכרים גדולים יותר מהנקבות, והזכר הדומיננטי הוא הגדול מכולם.
תחום התפוצה של גרבילים מונגוליים כולל ערבות עשב, בתה ומדבר הנמצא באקלים צחיח למחצה בערבות האירואסייתית שבסין, מונגוליה, ורוסיה.
הקרקע בערבות האירואסיאתיות חולית ומכוסות בעשבים, עשבי תיבול ושיחים.
בערבות יש חורפים קרירים ויבשים וקיצים חמים.
הטמפרטורה יכולה להגיע עד 50 מעלות בקיץ אך בממוצע מגיע לכ-20 מעלות ברוב ימות השנה.
בטבע, גרבילים אלה חיים בקבוצות המורכבות בדרך כלל מזוג הורים אחד, המלטה האחרונה, וכמה גורים מבוגרים.
רק הנקבה הדומיננטית תייצר גורים, אך היא תזדווג עם כמה זכרים כשהיא במצבי ייחום.
קבוצה אחת של גרבילים נעה בדרך כלל על 325–1550 מטר רבוע.
משפחה כוללת בדרך כלל פי 2–3 יותר נקבות מזכרים ולרוב אינה גדולה יותר מ-20 פרטים.
המשפחות מתגוררות במאורה מרכזית עם 10–20 יציאות.
בנוסף לעיתים נחפרות מחילות עמוקות יותר עם יציאה אחת עד שלוש בלבד, מחילות אלו משמשות להתחמקות מטורפים כאשר הגרבילים רחוקים מדי מהמחילה המרכזית.
המאורה לעיתים מחוברת עם מחילות למאורות של קבוצות אחרות בסביבה.
הגרבילים מבלים את רוב שעות היום בשיחור מזון בימים חמים או קרים במיוחד הם נהלים לפחית את פעילותם כדי לשמור אנרגיה.
בזמן הפנאי הם נוהגים לנקות עצמם באמבטיית חול כדי להסיר עודף שמן מהפרווה שמונע ממנה לשמש כחומר מבודד.
הגרביל המונגולי הוזכר לראשונה בשנת 1866 על ידי ארמן דוד, ששלח מצפון סין "חולדות צהובות" למוזיאון הצרפתי הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז.
המדען אנרי מילנה-אדוארדס הגדיר את בעל החיים כמין חדש למדע בשנת 1867, וכינה אותו Meriones unguiculatus.
קיימת תפיסה פופולרית שגויה לגבי משמעותו של שם מדעי זה, המופיעה הן ביצירות מודפסות והן באתרי אינטרנט, בגלל הסוג מריון, החולק את השם עם הלוחם היווני מריונים באיליאדה של הומרוס ; עם זאת, תרגומים כמו "לוחם טופר" אינם נכונים.
הסוג מריון ניתן על ידי יוהאן קארל וילהלם איליגר בשנת 1811, מהמילה היוונית μηρος (עצם הירך).
בשילוב עם 'unguiculate', כלומר טופרים או ציפורנים בלטינית, ניתן לתרגם את השם באופן רופף כ-"ציפורני ירך".
הגרביל המונגולי, חיה עדינה ועמידה, הפכה אותו לחיית מחמד ביתית פופולרית.
בשנת 1954 הביא ד"ר ויקטור שוונטקר 20 זוגות רבייה לארצות הברית ממזרח מונגוליה לבדיקה מדעית.
כמעט כל גרבילי המחמד כיום הם צאצאים מתוך 40 אלה.
הגרבילים הובאו לבריטניה בשנת 1964 מארצות הברית.
גידול סלקטיבי למסחר בחיות המחמד הביא למגוון רחב של זני צבע ודפוסים שונים כגון שחור, אפור, לבן אדמוני ועוד.
גרבילים מונגולים מעדיפים לחיות בזוגות או בקבוצות ולא לבד.
הם חברתיים ועדינים ואינם נושכים בקלות.
כחופרי מנהרות הם מתאימים יותר לגידול בטרריום או מכל עם מצע עמוק ולא לכלוב בעל מצע רדוד בדומה לכלוב אוגרים.
בהיותם מכרסמים הם זקוקים לשפע של פריטי קרטון וצעצועי לעיסה; הקרטון הלעוס משמש גם כחלק מהמצע ולעיתים בבניית קן השינה.
כחיה המותאמת לסביבה צחיחה הגרביל המונגולי משמר בצורה יעילה נוזלים.
השתן שלו מרוכז והצואה יבשה.
עובדה ביחד עם כמות המצע הגדולה גורמת לכך שיחסית למכרסמים אחרים המצע נשאר ללא ריח במשך זמן רב יותר ודורש החלפה לעיתים רחוקות יותר.
גרבי משי הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1957 בבימויו של רובן ממוליאן, עם פרד אסטר וסיד צ'ריס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזמר "גרבי המשי" של קול פורטר משנת 1955 שהוא מבוסס חלקית על הסרט נינוצ'קה (1939) שהוא מבוסס על הרומן "נינוצ'קה" של מלכיאור לנדייל (1937).
סיד צ'ריס הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
הסרט היה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
השירים והלחנים נכתבו על ידי קול פורטר שזה היה המחזמר האחרון שלו.
מבין השירים - "All of You" הפך לפופולרי וזכה לביצועים של זמרים רבים כמו פרנק סינטרה, אלה פיצג'רלד, בובי דארין, מיילס דייוויס, סמי דייוויס ג'וניור ואחרים.
סטיב קנפילד (פרד אסטר) הוא מפיק אמריקאי שנמצא בפריז לשם הפקת סרט מוזיקלי בהלחנת המלחין הרוסי בורוף (וים סונוולד).
הקומיסר לענייני תרבות במוסקבה, וסילי מרבוביץ' (ג'ורג' טוביאס) לא מרוצה משהותו הממושכת בעיר האורות ושולח שלושה קומיסרים להחזירו.
הקומיסרים הם ברנקו (פיטר לורה), ביבינסקי (ג'ול מנשין) ואיבנוב (יוסף בולוף).
קנפילד מצליח לשכנע את השלושה בעזרת נשים, שמפניה ומועדוני לילה אותה כי העולם המערבי אינו כל כך דקדנטי והם רוצים להישאר בפריז.
קלפילד גם מפגיש את הזמרת הראשי בהפקה, פגי דייטון (ג'ניס פייג') עם בורוף והוא מתאהב בה ורוצה להישאר, אף על פי שהמוזיקה שלה לא מתאימה למוזיקה הסובייטית שהוא מחבר.
מרקוביץ' חושש לתפקידו היות שהארבעה אינם חוזרים והוא מטיל על הקומיסרית נינה (נינוצ'קה) יושנקו (סיד צ'ריס) להחזיר אותם למוסקבה למשפט.
נינוצ'קה היא קומיסרית מסורה לעניין שמדברת בקול מונוטוני כמו רובוט ומשוכנעת שהעולם המערבי הוא מושחת ושוקע ורק הדרך הסוציאליסית בברית המועצות היא הנכונה.
לאט לאט מצליח קנפילד לקלף ממנה את כל המעטה הסובייטי.
הוא מראה לה את מנעמי פריז והיא בעיקר מתלהבת מגרבי משי שחונכה שהם סמל הדקדנס, ומחליפה אותן בשמחה במקום גרבי הצמר הסובייטיות שלה.
הם מתאהבים, רוקדים ביחד וקנפילד שר לה "אני אוהב את כולך".
הוא רוצה להתחתן אתה אך היא מחויבת לתפקידה.
הם חוזרים למוסקבה ובגלל דו"ח חיובי שלה, לא מועמדים לדין.
בינתיים נפגשים כולם בהסתר מהשלטונות ורוקדים ריקוד סוער "רד בלוז" לפי לחנו של בורוף.
קנפילד נשאר בפריז ולא יכול לקבל ויזה למוסקבה.
הוא מארגן תוכנית למשוך אותם בחזרה לפריז בהכריזו כי ברצונו לרכוש סרטים סובייטים.
השלושה נשלחים שוב לפריז והפעם הם מחליטים לא לחזור כי שם מחכה להם סיביר.
נינוצ'קה נשלחת שוב לפריז להחזיר את השלושה.
הם מביאים אותה למועדון רוסי שהקימו ובו מופיע קנפילד במופע חדש ""The Ritz Roll and Rock".
לאחר המופע המרהיב הם נפגשים ומחדשים את אהבתם.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותפרד אסטרסטיב קנפילדמפיקסיד צ'ריסנינוצ'קה יושנקוקומיסריתפיטר לורהברנקובקומיסרג'ול מנשיןבבינסקיידידה של סנדייוסף בולוףאיבנובקומיסרג'ניס פייג'פגי דייטוןזמרתוים סונוולדבורוףמלחיןג'ורג' טוביאסוסילי מרקוביץקומיסר התרבות
גֶּרְבִּיל זעיר (שם מדעי: Gerbillus henleyi) הוא מין של גרביל שבמשפחת העכבריים.
הגרביל הזעיר הוא המין הקטן ביותר של גרביל בישראל.
באנגלית הוא נקרא Pygmy gerbil, כלומר גרביל ננס.
מרבית גופו של הגרביל הזעיר מכוסה בפרווה בצבע חום עם גוון צהבהב, אולם בחלקים מסוימים (האוזניים, העיניים והגחון) מצויים כתמים לבנבנים.
כפות רגליו האחוריות של הגרביל חלקות ונטולות פרווה.
כמו כן, גולגולתו ושיניו קטנות ומעודנות.
שפמו הארוך ואוזניו המחודדות מאפשרים לו להתמצא באופן מיטבי, וגם להבחין בקרבתם של טורפים כגון נחשים, תנשמות ושועלים.
אזור התפוצה של הגרביל הזעיר הוא באזורים מדבריים מדבריים למחצה, ויבשים במיוחד.
האזורים בהם תועד הם אפריקה, אסיה, המזרח התיכון וחצי האי ערב.
הגרביל חי באזורים יבשים וסלעיים, כגון פסגות הרים.
כמו מכרסמים רבים, הגרביל מתגורר במאורות (שמתחלפות בתכיפות) שאותן הוא חופר, כאשר קוטרן קטן ביותר, בהתאמה לגופו הזעיר.
המפגש בין נקבת הגרביל הזעיר לבין הזכר מתרחש רק במהלך עונות הרבייה (תחילת האביב וסוף הקיץ).
בכל המלטה הנקבה ממליטה מספר חד-ספרתי של צאצאים, כאשר המספר המקסימלי שתועד היה שישה.
הנקבה היא זו שמגדלת את הגורים בתחילת חייהם, בעוד שהזכר לא לוקח חלק בגידול צאצאיו.
הגרביל הוא יצור יחידאי, כלומר אינו מסתובב בלהקות.
תזונתו של הגרביל הזעיר מורכבת בעיקר מצמחים וזרעים, אך לעיתים רחוקות הוא ניזון גם מחרקים.
גרבולץ (בהונגרית: Garbolc) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גרבולץ קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-149 תושבים בשנת 1990 עד 115 תושבים בשנת 2020.
יהודים חיו בגרבולץ בתקופות זמן שונות.
בשנת 1944 נרצחו רבים מבני הקהילה בשואה.
גרביירה היא גבינה מיוון המיוצרת בחלקים שונים של יוון, שהעיקריים שבהם הן כרתים, לסבוס, נקסוס ואמפילוכיה.
היא דומה לגרוייר, גבינה שווייצרית ששמה של ה"graviera" נגזר.
הגרביירה המפורסמת ביותר היא Graviera Naxou כלומר מנקסוס.
הגרביירה היא הגבינה השנייה הכי פופולרית ביוון אחרי הפטה.
היא מיוצרת בגלגלים, קליפתה הקשה מסומנת בדוגמת הצלבה האופיינית של הבד המנקז שלה.
ישנם סוגים שונים של גרביירה המיוצרים ביוון.
גרביירה מכרתים עשויה מחלב כבשים ומבשילה לפחות חמישה חודשים.
היא מעט מתוקה, עם טעם נעים של קרמל שרוף.
הגרביירה של נקסוס, לעומת זאת, עשויה ברובה מחלב פרה (80–100%).
ניתן לפרוס ולאכול את הגרביירה, לטגן כ-Saganaki (פרוסת גבינה מטוגנת) וגם לאכול כחטיף, לגרד ולהגיש על מנות פסטה, לאפות בתבשילים או להשתמש בסלטים (בקוביות או בשבבים).
היא זמינה באופן נרחב מחוץ ליוון, שם ניתן לרכוש אותה בחנויות מכולת גדולות, בשווקים יווניים או אתניים, ובחנויות גבינות מיוחדות, כמו גם באינטרנט.
ניתן להשתמש בגרוייר כתחליף, אבל גרביירה הוא מקומי.
גרבור הוא נזיד צרפתי סמיך המבוסס באופן מסורתי על כרוב וקונפי.
הגרסה המודרנית עשויה בדרך כלל עם שינקן, גבינה ולחם ישן.
השם נובע מהשימוש במונח garb (לבוש) לתיאור אלומות תבואה המתוארות על מגן או מעילי נשק הרלדיקה.
לפיכך שמו של גרבור, הנאכל במזלג, הוא התייחסות לשימוש בקלשון כדי להרים אלומות תבואה.
מקורו בגסקוניה, באזור ההיסטורי של אוקסיטניה.
בקרב בני הגסקון אולי יש לזה קשר כלשהו לתקופה תחת האימפריה האנגווינית, עם השפעה מתבשיל פוטאג' אנגלי.
גארבור היה המזון היומיומי של איכרי גאסקוניה.
זה השתנה מבית לבית, משאבי הטבח, הכנסות משק הבית ומקצבי עונות השנה.
המנה מבוססת על רתיחה ממושכת של מבחר ירקות ובשרים, בדרך כלל בשרים משומרים וקונפי.
הכרוב החיוני עשוי להיות מלווה בפול, טרי או מיובש, אפונת מנג'טו, תפוחי אדמה, לפת, אפונה, בצל, גזר, סלרי, קולרבי, סלק, חסה, סרפד, בוראג' או אפילו ערמונים.
במסעדות בארנאיס מוגש לעיתים קרובות טרין גדול של גרבור בתחילת הארוחה, והאורחים מוזגים לעצמם כפי רצונם.
לעיתים קרובות הייתה מסתיימת הארוחה בשברו מסורתי, שהוא מנהג לערבב חצי כוס יין אדום עם הנוזל שנותר בתחתית הקערה לאחר אכילת התוכן המוצק, ולאחר מכן לצרוך אותו.
גרבלקס (בשוודית ובדנית: Gravad lax) הוא מנת דג, מאכל נורדי המורכב מסלמון משומר.
הדג משומר באמצעות תערובת של מלח, סוכר ושמיר.
הוא מעוטר בשמיר טרי או אשוחית ולעיתים עשוי להיות מעושן בעישון קר לאחר מכן.
המילה מגיעה מהמילה מהשפות הגרמאניות הצפוניות ("לחפור"; במובן המודרני "לשמר (דג)") שחוזר לפרוטו-גרמאני ("חור באדמה; תעלה; קבר") והשורש ההודו-אירופי "לחפור, לגרד, לשרוט", והמילה / שהיא: "סלמון".
במהלך ימי הביניים, גרבלקס נעשה על ידי דייגים, שהמליחו את הסלמון והתסיסו אותו קלות על ידי הטמנתו בחול מעל קו הגאות.
תסיסה אינה משמשת יותר בתהליך הייצור.
במקום זאת "קוברים" את הסלמון במרינדה יבשה של מלח, סוכר ושמיר, ומכך הוא משומר בין שתים עשרה שעות לכמה ימים.
בתהליך שימור הסלמון, האוסמוזה מעבירה את הלחות מהדג אל המלח והסוכר, והופכת את התערובת היבשה לתמלחת מרוכזת במיוחד, שניתן להשתמש בה בבישול סקנדינבי כחלק מרוטב.
ניתן להשתמש באותה שיטת שימור עבור כל דג שומני, אבל סלמון הוא הנפוץ ביותר בשימוש.
גרביטי (בסינית: 引力一号, Gravity) - סדרה של משגרים שפותחה בסין על ידי חברה פרטית Orienspace וייצורו נמשך.
החברה הוקמה בשנת 2020 בשאנדונג.
הסדרה מהווה משגרים עם דלק מוצק.
הוא יכול להביא למסלול לווייני נמוך מטען במשקל עד 6,500 ק"ג או למסלול מסלול מסונכרן-שמש 4,200 ק"ג.
המשגר מבוסס על ניצול דלק מוצק וכולל 2 שלבים.
השלב הראשון כולל 4 מנועים.
השיגור מבוצע מאסדה ימית שממוקמת במי הים הצהוב.
השיגור הראשון בוצע בינואר 2024 ולהמשך שנה מתוכננים עוד 2 שיגורים.
זה משגר פרטי החזק ביותר שנבנה בסין עד היום.
המשגר יהיה בגובה של 60 מ' עם יכולת להביא למסלול לווייני נמוך מטען במשקל עד 25,600 ק"ג או למסלול מסלול מסונכרן-שמש 19,100 ק"ג.
חלקים של המשגר יהיו מתאמים לשימוש חוזר.
השיגור הראשון מתוכנן לבצע בשנת 2025.
גרביל סלעים (שם מדעי: Dipodillus dasyurus) הוא מין של מכרסם השייך למשפחת העכבריים.
גרביל זה מצוי במדבריות, בערבות ובאזורים סלעיים, בצפון אפריקה וחלקים מהמזרח התיכון.
ידוע גם בשמות גרביל ואגנר וגרביל מחוספס זנב.
אורך הגוף של גרביל הסלעים הוא 8.7 סנטימטרים.
האורך הממוצע של הזנב 11.6 סנטימטרים.
גרביל הסלעים הוא מכרסם קטן בעל פרווה בגוון חום חולי.
אורך גופו כ-9 סנטימטרים, זנבו ארוך מגופו (כ-12 סנטימטרים) ומשקלו כ-25 גרם.
הזכר והנקבה דומים זה לזה בגודלם ובמראם החיצוני.
גרביל הסלעים תואר למדע ב-1842 על ידי החוקר הגרמני יוהאן אנדראס ווגנר .
גרביל זה נפוץ ברחבי המזרח התיכון ובחצי האי ערב.
והוא הגרביל הנפוץ ביותר בארץ ישראל.
גרביל הסלעים חי במחילות שהוא חופר או משתמש בסדקים טבעיים.
אזורי המחילות הם במגוון בתי גידול צחיחים כולל מדבר, מדבר למחצה ובאזורים סלעיים באזורי גבעות.
הם מעדיפים אזורי אבן חול וכתמי חול בין סלעים (לא אזורי חול טהור) ליד ואדיות צמחייה או בשטחי מלח.
הגרבילים מאכלסים מחילות שהם חופרים בעצמם או בנקקי סלע טבעיים, המצויים בסביבות צחיחות שונות כמו מדבריות, מדבריות למחצה ואזורי גבעות סלעיות.
הם מעדיפים אזורי אבן חול וכתמי חול בין סלעים, במיוחד ליד ואדיות צמחייה או מלחיות, אך נמנעים מאזורי חול טהור.
טווח הבית הוא של כ-6–11 מטרים לזכרים ופחות לנקבות.
הגרבילים ממין זה ליליים, עם חושי ראייה ושמיעה מפותחים, כשהם פעילים ביותר שעתיים לאחר רדת החשיכה ושוב שעתיים לפני הזריחה.
הגרבילים ניזונים בעיקר מזרעים ודגנים, אבל יאכלו גם חלקי צמחים עסיסיים ומדי פעם חסרי חוליות קטנים.
הם לא שותים מים, אלא משיגים את כל הלחות שהם צריכים מהמזון שלהם.
הם בדרך כלל מאחסנים זרעים וחלזונות במחילה.
הרבייה מתרחשת בדרך כלל מפברואר עד יולי אך יכולה להתרחש כל השנה.
זכרים ונקבות נפגשים רק לצורך חיזור והזדווגות, כאשר הנקבה מגדלת את הצעירים לבד.
נקבות יכולות לייצר עד שלוש המלטות בשנה, כל המלטה מכילה 3–9 גורים עיוורים וחסרי שיער.
הצעירים פוקחים את עיניהם בגיל 16 ימים ונגמלים לאחר 32 יום, הם עוזבים את המאורה של האם כשהיא גדלה כמעט במלואה.
גרבילים יכולים לחיות עד שנתיים וחצי בטבע או עד שש שנים בשבי.
לבישת גרביים וסנדלים יחד נחשבת לשילוב אופנתי חריג ולתופעה חברתית במדינות ובתרבויות שונות.
במדינות מסוימות היא נחשבת כ"טעות אופנתית" או מעידה על חוסר טעם אופנתי.
העדות הקדומה ביותר ללבישת גרביים עם סנדלים תועדה באתר הארכאולוגי שבין דישפורת' ללימינג, בצפון יורקשייר שבאנגליה.
מהממצאים עולה כי חיילים רומיים קדומים נהגו לגרוב גרביים יחד עם סנדלים לפני כ-2,000 שנה.
טאבי הם סוג של גרביים יפניות מסורתיות, המיועדות ללבישה יחד עם סנדלים, ושימשו ביפן לפחות מאז המאה ה־15.
סאוראבה בהאטיה, מחבר הספר Indian Corporate Etiquette, מייעץ לקוראים: "אם מסיבה כלשהי אינכם נועלים גרביים עם סנדלים, ודאו שהאצבעות נקיות וציפורני הרגליים גזוזות בקפידה".
ג'ושוע בלטר, מחבר הספר The Book of Rules: The Right Way to Do Everything, מציין כי לבישת גרביים עם סנדלים מפחיתה את אפקט הקירור של כפות הרגליים.
עם זאת, מדריכי תכנון אנרגטי כוללים גרביים דקים וסנדלים כחלק מלבוש טרופי המיועד להסעת חום גבוהה.
על פי בריאן שיה מעיתון The Evening Sun, לבישת גרביים עם סנדלים נפוצה במיוחד בקרב הדור המבוגר ובקרב גרמנים.
הבריטים ידועים, על פי The China Post, בטעויות אופנה כגון לבישת גרביים עם סנדלים.
בצ'כיה, לבישת גרביים עם סנדלים נחשבת ללא אסתטית במיוחד; עם זאת, ישנם אנשים שמעדיפים לשלב גרביים עם סנדלים, וחלק מהאוכלוסייה מעדיף את שתי האפשרויות — גם סנדלים עם גרביים וגם סנדלים ללא גרביים.
בישראל, גרביים עם סנדלים מזוהים באופן סטריאוטיפי עם עולים מברית המועצות לשעבר.
גרביים עם סנדלים הם תופעה נפוצה בצפון-מערב האוקיינוס השקט בארצות הברית.
חברת הביטוח PEMCO מסיאטל השתמשה בדמות "האיש עם הסנדלים והגרביים" בקמפיין פרסום משנת 2007, שבו הוצגה תופעה זו כסמל אופייני לאזור.
האתר The Daily Dot ציין כי הביטוי "sandals and socks" הוזן במנועי החיפוש באינטרנט על ידי תושבי מדינת וושינגטון יותר מאשר על ידי תושבי כל מדינה אחרת בארצות הברית.
לגרוב גרביים עם סנדלים מזוהה בעיני אחדים עם תרבות ה"גיקיות".
גרביים עם סנדלים הוגדרו כ"עבירת אופנה חמורה" כאשר הוצעו בשנת 2009 כאביזר להורדה לדמויות האווטאר בשירות Xbox Live.
טרנד אופנה של שנות ה-2010
בשנת 2010 דיווח העיתון הבריטי "דיילי טלגרף" כי לבישת גרביים עם סנדלים הייתה להיט לעונת האביב/קיץ של אותה שנה.
החל משנת 2010, ושוב בשנת 2014, דיווחו מספר מקורות כי גרביים עם סנדלים הפכו לטרנד אופנתי בארצות הברית ובבריטניה, והופיעו בתצוגות אופנה שונות, בהן של בית האופנה מיו מיו (2010) ושל המעצבות ויויאן טאם ומרי-קייט ואשלי אולסן (2014), ואף אומצו על ידי ידוענים.
גרבי ניילון הן לבוש צמוד לגוף, אלסטי, במגוון צבעים, המכסים את הרגל מכף הרגל ועד הברך או את כל הרגל ועד הירך.
גרבי הניילון נבדלות זו מזו בצבען, בעיצובן וברמת השקיפות שלהן.
גרבי ניילון נלבשות בעיקר למטרות אופנתיות ואסתטיקה, בדרך כלל בשילוב עם חצאיות באורך בינוני או קצר.
מבחינה היסטורית, המילה „גרב" עתיקה לפחות כמו המילה בגד שלבשו גברים בדרך כלל בתקופת ימי הביניים.
באותם ימים הגרב כונתה „hose".
במאה ה-15 המילה " stock " (מכנסיים) התייחסה לחלק התחתון של הגוף, ובאנלוגיה המילה שימשה גם לכיסוי של הגוף בחלקו התחתון והגפיים - מעין טייץ, גרביונים המורכבים מ"מכנסיים עליונים" (שנלבשו מאוחר יותר בנפרד כמכנסי ברך) ומ"מכנסיים תחתונים" (שנלבשו מאוחר יותר בנפרד כגרביים).
בשנת 1560, ניסה הסוחר תומאס גרישם לקנות גרבי משי ("sylke howsse") עבור אליזבת הראשונה באנטוורפן, אך משהתקשה למצוא כאלה, שלח את מידותיה לספרד והזמין שם 20 זוגות שתפורים למידותיה, כמתנה לכבוד ראש השנה.
בינואר 1562, סיביל פן העניקה לאליזבת הראשונה זוג "גרבי משי סרוגים silk knytt hoose".
בשנים הבאות סופקו לה גרבי משי כאלה בידי אמנית המשי שלה, אליס מונטגיו.
לפני שנות ה-90 של המאה ה-16, גרביים נסרגו ביד או שיוצרו מבד ארוג.
גרביים סרוגות היו עדיפות בשל גמישותן.
מכונות הסריגה הראשונות נועדו להכנת גרביים.
הגרביים עצמן היו עשויות כותנה, פשתן, צמר או משי.
כותנה מלוטשת בשם ליסל הייתה נפוצה, כמו גם אלו שיוצרו בעיר בלבריגן.
עד שנות ה־20 של המאה ה־20 שימשו גרבי ניילון (אם נלבשו) בעיקר לחימום.
בשנות ה־20, עם עליית/התרוממות קצוות השמלות ובהיעדר חימום מרכזי, החלו נשים ללבוש גרביים בצבע גוף לכיסוי רגליהן החשופות למזג האויר.
גרביים אלו היו שקופות, תחילה עשויות משי או ריון ("משי מלאכותי"), ומ־1940 ואילך מחוטי ניילון.
הכנסתו של סיב הניילון לשימוש בשנת 1939 על ידי חברת הכימיקלים דופונט הביאה לביקוש גבוה לגרבי ניילון בארצות הברית, עד כדי רכישה של כ־4 מיליון זוגות ביום אחד.
גרבי הניילון היו זולות, עמידות ושקופות יותר בהשוואה לגרבי כותנה ומשי.
עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה הפסיקה דופונט את ייצור גרבי הניילון והסבה את מפעליה לייצור מצנחים, כבלי מטוסים וחבלים.
מצב זה הוביל למחסור וליצירת שוק שחור לגרביים.
בתום המלחמה הודיעה דופונט כי תשוב לייצור גרביים, אך לא הצליחה לעמוד בביקוש.
הדבר הוביל לשורה של מהומות בחנויות ברחבי ארצות הברית, שנודעו בשם „מהומות הניילון", עד שדופונט הצליחה להגדיל את היקף הייצור.
קדמו לגרביונים פתרונות שהופיעו כבר בשנות ה־40 וה־50 של המאה ה־20, כאשר בקולנוע ובתיאטרון חיברו גרביים לתחתונים של שחקניות ורקדניות, לפי עדותה של השחקנית־זמרת־רקדנית אן מילר, וניתן לראות זאת גם בסרטים פופולריים כגון „Daddy Long Legs".
במאה ה-21 גרביים מיוצרות לרוב מצמר סרוג, משי, כותנה או ניילון .
הצגת הגרביון המסחרי בשנת 1959 סיפקה חלופה לגרבי הניילון, והשימוש בגרביים אלה פחת באופן חד.
סיבה מרכזית לכך הייתה המגמה לשמלות בעלות שולים קצרים יותר .
בשנת 1970 עלו מכירות הגרביונים בארצות הברית לראשונה על מכירות גרבי הניילון, ומאז נותר מצב זה בעינו.
החל משנת 1987 החלה ירידה קלה במכירות הגרביונים עקב המצאת גרבי הניילון עם אחיזה עצמית, אך הגרביונים הם עדיין סוג ההלבשה התחתונה הנמכר ביותר.
קיימת לעיתים העדפה לגרבי ניילון על פני גרביון.
בין היתר נכללת התפיסה כי גרבי הניילון, והשימוש הנלווה בביריות, תחרה, אופנה עילית, אפליקציות וחשיפת הירך, נתפסים כאסתטיים יותר, או כבעלי משיכה מינית ופיתוי רב יותר בהשוואה לגרביון.