tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יניב ויצמן (נולד בשנת 1974) הוא המייסד והיושב ראש של עמותת איגי - ארגון נוער גאה ומנכ"ל חברת טינק (teenk) העוסקת בפרסום ושיווק לבני נוער.
בנובמבר 2008 נבחר למועצת עיריית תל אביב מטעם סיעת רוב העיר ושימש כיועץ ראש העיר לענייני קהילת הלהט"ב ויו"ר ועדת התיירות במועצה.
ויצמן גדל והתחנך במושב בצרה.
לאחר תום לימודיו התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הנח"ל, סיים בהצטיינות קורס קצינים ובהמשך שימש בין היתר כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד 50 של הנח"ל.
פעילותו בקהילה הגאה ובמועצת עיריית תל אביב
בשנת 2002 הקים ויצמן, שהיה עד אז מדריך באחת מקבוצות הנוער של אגודת הלהט"ב, את ארגון הנוער של האגודה.
בשנת 2005 הוא פרש, ביחד עם הארגון, מאגודת הלהט"ב, וייסד את איגי - ארגון נוער גאה, שהפך לארגון עצמאי.
ב-2008 התמודד למועצת העיר תל אביב מטעם סיעת רוב העיר ונבחר לתפקיד חבר מועצה.
בבחירות שנערכו ב-2013 וב-2018 נבחר לכהונות נוספות.
בכל שנותיו במועצה ויצמן חבר בקואליציה שתומכת בראש העירייה המכהן רון חולדאי.
בנובמבר 2011 השתתף ויצמן בקמפיין "אחרי כל לילה מגיע יום", שנולד בעקבות ארבעה מקרי התאבדויות בקהילה הגאה, מספר חודשים לפני כן.
ב-2011 נבחר על ידי אתר מאקו למקום העשירי ברשימת 50 האנשים המשפיעים והמובילים של הקהילה הגאה בישראל.
בתפקידו כיועץ ראש עיריית תל אביב לענייני קהילת הלהט"ב היה אחראי על אירועי חודש הגאווה שהתקיימו ביוני 2013, במהלכם הגיעו לישראל כ-25,000 תיירים גאים מכל רחבי העולם.
יזם את הקמתו של מרכז קהילתי לנוער גאה והוביל את תחום התירות הגאה בעיר.
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכה ויצמן להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
ב-2005 ייסד חברת פרסום בשם Teenk, בה הוא מכהן כמנכ"ל משותף יחד עם בן זוגו.
בין השנים 2007–2009 היה חבר דירקטוריון בחברת נכס, החברה הכלכלית של אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2021 הוציא ויצמן לאור את ספר הביכורים שלו "להניע נוער" (הוצאת ספרי ניב), ספר שנועד לכל מי שמוצא עצמו מתמודד עם הניסיונות להבין את בני ובנות הנוער, בני דור ה-Z ודור האלפא.
הספר גם מספק הצצה לסיפור הנעורים של ויצמן וכולל את סיפור הקמת איגי - ארגון נוער גאה ומשרד הפרסום Teenk.
בעבר היה בן זוגו של הזמר עברי לידר.
סיפור הזוגיות שלהם תואר בהרחבה בראיון היציאה מהארון של לידר בעיתון "מעריב" בדצמבר 2001, כמו גם פרידתם המתוקשרת בשנת 2006.
בשנת 2008 הכיר את בן זוגו, כפיר בנישו, לו נישא בשנת 2010 בטקס זוגיות בתל אביב, ולהם שתי בנות ובן שנולדו בהליך פונדקאות.
בת נוספת שהביאו לעולם ב-2016 (גם בפונדקאות) נפטרה כשעה לאחר הלידה.
יניב מורוזובסקי (נולד ב־19 באוגוסט 1983) הוא קריין ושדרן רדיו ישראלי, סמנכ"ל התוכן והפיתוח של רדיו 103fm, ומחלוצי הרדיו האינטרנטי בישראל.
לשעבר מנהל חטיבת הבידור של קול ישראל, מנהל תחנת הרדיו רשת ג', ואיש גלי צה"ל.
את דרכו הרדיופונית החל מורוזובסקי בשנת 1997, כשהיה בן 15 בלבד, ושימש כמגיש, עורך וכתב ברדיו אמצע הדרך, באותו זמן החל גם לתקלט במועדונים ולערוך תוכני שידור בערוץ הקהילתי.
שירת כקריין ומגיש של תוכניות אקטואליה, מוזיקה ובידור; קריין את מהדורות החדשות ושידר רצועות מוזיקה בגלגלצ.
כמו כן מורוזובסקי ערך והגיש מגוון של תוכניות לילה, ביניהן: "לא רוצים לישון בשמירה", שהגיש עם השחקנית שרון זליקובסקי; "לא רוצים לישון - רוצים להשתגע" לצד גדעון אוקו; וכמו כן גם את "הדיסקוטק" ואת "לא רוצים לישון בשישי".
ב־2004 הקים חברת קריינות על מנת לשווק את שירותיו, הפועלת עד היום.
החברה מספקת שירותי קריינות והפקה של זמרירים לרדיו ולאינטרנט.
כמו כן ניהל באותה שנה את התוכן של ערוץ השידורים "Music Box Israel" של רשת השידור yes.
ב־2005 הצטרף לצוות הרדיו האינטרנטי Radi-YO, והיה מבכירי ממשיכת דרכה - רדיו ClickFM.
במקביל הצטרף לצוות רדיו דרום, שם החל לערוך ולהגיש תוכנית בוקר יומית ואת יומן האקטואליה המרכזי של התחנה.
ב־2006 מונה למנהל תחנת הרדיו החינוכי רדיו קול רמת השרון.
ב־2008 החל לשמש במקביל קריין ועורך בדסק מבזקי הרדיו של חברת החדשות ששודרו ברדיו 99.
ב־2010 הקים מורוזובסקי את תחנת הרדיו האינטרנטית Click2Dance, ומשנת 2014 את ממשיכת דרכה ברשת, radioDANCE.
ב־2012 מונה למנהל חטיבת הבידור של קול ישראל ולמנהל תחנת הרדיו רשת ג', ובכך הפך למנהל הצעיר ביותר שגויס לשורות קול ישראל מאז ומעולם.
מינויו לא הוארך בתום תקופת הניסיון.
בשנת 2017 קיבל פיצוי מהרשות אחרי שתבע אותה על הליך פיטורים לא תקין.
ב־2014 מונה לעורך חדשות בעיתון ישראל היום, ובהמשך לראש דסק ניו מדיה ולעורך מוספי הצרכנות והבריאות של העיתון.
במקביל, החל לערוך ולהגיש ברדיו eco99fm.
ב־2018 הצטרף לשורות רדיו 103fm כעורך האתר הראשי, ובהמשך כעורך, מגיש ומנהל מחלקת הפרומו של התחנה.
ב־2022 עזב את התחנה לטובת ניהול תחנת הרדיו של חברת מימון ישיר, ואולם בשנת 2023 שב לרדיו 103fm בתפקיד סמנכ"ל התוכן והפיתוח.
כיום, מורוזובסקי מרצה בין השאר בבית הספר לתקשורת של אוניברסיטת אריאל ובקורסי רדיו וקריינות ברחבי הארץ.
כמו כן, משמש יועץ לתחומי רדיו, פודקאסטים ודיגיטל למגוון גופים בישראל ובעולם.
במסגרת זו, בשנת 2023 שימש יועץ לנושאי חדשנות בשידורי חדשות עבור תאגיד השידור הישראלי כאן, ופרויקטור לרענון מהדורת החדשות של תחנת כאן רשת ב'.
למורוזובסקי תואר ראשון במנהל עסקים.
הוא נשוי, אב ל־3, מתגורר במושב סלעית שבשומרון.
יניב לביא (נולד ב-9 בספטמבר 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם ומשמש כיום כעוזר מאמן בהפועל רמת השרון.
לביא החל את הקריירה ככדורגלן במחלקת הנוער של מכבי נתניה.
בעונת עבר להפועל רעננה ואף עזר לה כעבור שתי עונות לעלות לליגה הארצית.
בעונה שאחריה עבר למכבי הרצליה ולאחר מכן להפועל רמת גן.
בשנת 2002 עבר לביא לעירוני קריית שמונה, ואף הפך לקפטן הקבוצה.
במהלך שהותו בקבוצה הספיק לביא לעלות פעמיים לליגת העל עם הקבוצה, ואף לזכות פעמיים בגביע הטוטו בליגה הלאומית ופעם אחת בליגת העל.
בסיום עונת הודיע לביא כי הוא עוזב את קריית שמונה לאחר תשע שנים במועדון, ובמאי חתם בעולה החדשה הפועל רמת השרון, במדיה שיחק שתי עונות.
במאי 2013 חתם לביא שוב בהפועל רעננה, לאחר שחזרה לליגת העל, ובהמשך מונה לקפטן הקבוצה.
באמצע עונת הודיע לביא על פרישה מכדורגל בעקבות פציעה שעליה לא הצליח להתגבר, ומונה לעוזר מאמן בהפועל רעננה.
בשנת 2017 מונה לעוזרו של חיים סילבס, מאמן עירוני קריית שמונה, ולאחר פיטוריו של סילבס מונה לביא למאמן קבוצת הנוער של המועדון.
בשנת 2019 סיים את תפקידו.
יניב עשור (נולד ב-15 ביולי 1972) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף המשרת כמפקד פיקוד הדרום.
שירת כראש אגף כוח האדם, ראש חטיבת המבצעים באמ"ץ, מפקד אוגדת הבשן, מפקד חטיבת גולני, מפקד עוצבת חירם ומפקד יחידת אגוז.
עשור, בנם של חנניה ומזל יוצאי מרוקו, נולד וגדל במושב מבטחים שבעוטף עזה.
למד בתיכון "נופי הבשור" האזורי.
התגייס לצה"ל בשנת 1990 ושובץ בגדוד 12 בחטיבת גולני.
בסיום הקורס שב לגדוד 12 ושימש מפקד מחלקה בפלוגה הרובאית (ג).
בשנת 1996 מונה למפקד פלוגה ג ושירת בתפקיד, בין היתר, במהלך מבצע ענבי זעם.
בהמשך שירת כקצין הבטיחות של חטיבת גולני.
בשנים 1997–1999 שירת כמפקד פלחה"ן גולני.
בשנים 2001–2002 שירת כסגן מפקד גדוד 51, בין היתר במהלך מבצע חומת מגן.
בשנת 2002 יצא ללימודים במכללה לפיקוד ולמטה של המארינס בארצות הברית.
לאחר שובו שירת בשנים 2003–2004 כקצין אג"ם של חטיבת גולני.
בשנת 2004 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 51, ושימש בתפקיד עד שנת 2006. הוביל את הגדוד בין היתר בביצוע תוכנית ההתנתקות, במבצע גשמי קיץ ובמבצעים נוספים נגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ברצועת עזה.
במלחמת לבנון השנייה הוא פיקד על הגדוד בין היתר בקרב בינת ג'בייל.
במהלך הקרב הרגו לוחמי הגדוד עשרות מחבלי חזבאללה, השמידו שלושה משגרי קטיושות, ופוצצו מצבורי תחמושת ורקטות שנתפסו.
בקרב הקשה ספג הגדוד שמונה הרוגים, בהם סגנו רועי קליין, ועשרים פצועים.
על פעילותו במלחמה עוטר הגדוד בפיקודו בצל"ש יחידתי ממפקד פיקוד הצפון גדי איזנקוט.
לאחר המלחמה, בשנים 2006–2008, שירת כמפקד יחידת אגוז והוביל אותה בלחימה ברצועת עזה.
באחד המבצעים בינואר 2008 הרגו כוחות היחידה בפיקודו, בסיוע שריון וחיל האוויר, 18 מחבלים, ובהם בנו של בכיר חמאס מחמוד א־זהאר.
בספטמבר 2009 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת חירם, ושימש בתפקיד עד יולי 2011. בשנים 2011–2012 שירת כסגן מפקד עוצבת געש.
ב-19 ביולי 2012 מונה למפקד חטיבת גולני, ושימש בתפקיד עד 11 ביוני 2014. לאחר מכן יצא ללימודים.
ב-9 בספטמבר 2015 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד אוגדת הבשן, ושירת בתפקיד עד 11 בפברואר 2018. ב-9 באפריל 2018 מונה לראש חטיבת המבצעים באמ"ץ, ושימש בתפקיד זה עד 13 באוקטובר 2020.
ב-14 בפברואר 2021 הועלה לדרגת אלוף, וב-21 בפברואר נכנס לתפקידו כראש אכ"א ושירת בתפקיד זה עד 18 בנובמבר 2024.
ב-5 במרץ 2025, עם כניסתו של אייל זמיר לתפקיד הרמטכ"ל ה-24, מונה עשור למפקד פיקוד הדרום והחליף את אלוף ירון פינקלמן.
ב-12 במרץ 2025 החל את תפקידו כמפקד הפיקוד.
עשור מתגורר בכפר הרא"ה, נשוי ואב לארבעה.
הוא בעל תואר ראשון בלוגיסטיקה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בוגר המכללה לפיקוד ולמטה של המארינס בארצות הברית, ובוגר הקולג' המלכותי ללימודי ביטחון בבריטניה.
יניב זייד (נולד ב־10 באוקטובר 1977) הוא דוקטור ישראלי למשפטים, עורך דין, כלכלן, חוקר, סופר ומרצה בין-לאומי.
מוכר ברחבי העולם כ"דוקטור שכנוע", בשל עבודתו בתחום פסיכולוגיית ההשפעה, תקשורת עסקית והעברת מסרים בכתב ובעל פה.
זייד העביר מעל 2,500 הרצאות וסדנאות ביותר מ־20 מדינות, וספריו תורגמו ליותר מ־12 שפות, כולל אנגלית, עברית, רוסית, ספרדית, גרמנית, צרפתית, וייטנאמית ומנדרינית.
זייד נולד בחיפה, ישראל למרדכי זייד וורדה לבית שטוקלמן.
שירת שנה ורבע בקורס טיס של חיל האוויר הישראלי, ולאחר מכן שירת כקצין פיקוח טיסה.
בוגר תואר ראשון במשפטים ובכלכלה, ולאחריו תואר שני בהצטיינות ודוקטורט במשפטים.
במהלך לימודיו האקדמיים באוניברסיטת חיפה, שימש כיו"ר מועדון הדיבייט של האוניברסיטה וייצג את ישראל בתחרויות דיבייט בין-לאומיות.
בשנת 2002 היה בוועדה המארגנת לאירוח אליפות אירופה בדיבייט בחיפה (בימי "האינתיפאדה השנייה" בישראל) והגיע לחצי גמר באליפות אירופה לזוגות.
בשנת 2003 דורג במקום השלישי בעולם באליפות העולם לנואמים יחידים שהתקיימה בדרום אפריקה.
באותה שנה הוסמך כעורך דין וייסד את חברת "אמנות השכנוע", אשר מאז הכשירה עשרות אלפי מנהלים, יזמים, בעלי עסקים, פוליטיקאים ודמויות ציבוריות ברחבי העולם.
עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופ' שולמית אלמוג מאוניברסיטת חיפה, עסקה בנושא "רטוריקה במשפט בעידן של שינויים טכנולוגים".
ד"ר זייד פרסם 11 רבי־מכר, באנגלית ובעברית, בנושאי שכנוע, דיבור בפני קהל, מכירות ושיווק יצירתי.
עבודתו הופיעה בתקשורת הבין-לאומית ומשמשת בתוכניות הדרכה עסקיות, במוקדי שירות ומכירות, ברשתות קמעונאיות, בחברות הייטק ובמוסדות אקדמיים ברחבי העולם.
בנוסף לעבודתו הייעוצית עם חברות Fortune 500, משרדי ממשלה וארגונים ללא מטרות רווח, ד"ר זייד מאמן מנהיגים ומרצים כיצד לדבר בפני קהל באופן משפיע, להציג הצעות ורעיונות בצורה אפקטיבית, ולהוביל בצורה אותנטית.
הוא דובר עברית ואנגלית, ותכניו מגיעים לקהל באמצעות קורסים מקוונים, וובינרים והרצאות.
כמו כן, הוא מתארח לעיתים קרובות ברדיו, בטלוויזיה ובפודקאסטים בין-לאומיים בנושאי השפעה עסקית, מכירות, משא ומתן, ודיבור בפני קהל.
לדבר בפני קהל, הוצאת כתר, 2004
לדבר בפני לקוח, הוצאת כתר, 2006
לעשות כסף באינטרנט (עם אסף צור), פוקוס, 2008
שכנעת אותי שוב, הוצאת מדיה 10, 2015
אבא אומר בוקר טוב, נועם אומר לילה טוב, הוצאת מדיה 10, 2013
יניב יוסף קקון (נולד ב-10 בינואר 1980) הוא חבר מועצת עיריית אשדוד, פעיל חברתי ומחנך ישראלי.
זוכה פרס רמת גן לספרות לשירת ביכורים לשנת תשע"ב על ספר השירים "שכונה".
כיהן בשנים 2018–2024 כמשנה לראש עיריית אשדוד, והחזיק בתיק הצעירים, נוער וצרכים מיוחדים.
קקון גדל והתחנך באשדוד, למד בבתי הספר היסודיים "שז"ר" ואז "צפרירים".
לאחר מכן עבר לבית הספר התיכון מקיף ו' בעיר.
יניב היה פעיל בתנועת הצופים בה שימש כמדריך ומרכז.
בצה"ל שירת כלוחם בחטיבת גבעתי סיים קורס מ"כים וקורס קצינים ושימש בין היתר כמפקד מחלקה.
קקון בעל תואר ראשון בחינוך והוראה מהמכון הדמוקרטי ותואר שני בניהול מערכות חינוך מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2008 פורסם ספרו הראשון, "שכונה".
הספר ראה אור בהוצאת עתון 77. זהו ספר שירה, בו קקון מנהל דיאלוג תמידי עם החברה סביבו במאבקו ב"לא כלום", וב"לחיות את הרגע", כפי שהוא מפרט ברשימה החותמת את הספר.
על ספר זה זכה באותה שנה בפרס אשדוד ליוצרים ואמנים צעירים.
ב-2012 זכה בפרס רמת-גן לשירת ביכורים.
חלק משירי הקובץ תורגמו לערבית ולאנגלית.
קקון הוא גם פעיל חברתי הקובל בשיריו ובמאמריו על תחושת הניכור של עדות ומגזרים בחברה המקוטבת בת זמננו.
במאי 2024, התמנה למנהל הארצי של תוכנית "הישגים" בעמותת "אלומה", לקידום השכלה גבוהה בפריפריה הגאוגרפית והחברתית.
קקון יזם מספר פרויקטים קהילתיים בעיר אשדוד, כדוגמת "יחד בונים חברה" – תוכנית יישובית המאגדת את תנועות הנוער עם קהילת היישוב ומוסדותיו לצורך פיתוח מנהיגות צעירה ומסגרות נוער וילדים.
הפרויקט יושם בערים ברחבי הארץ ואף זיכה את אשדוד, בת ים ובאר שבע באות תנועות הנוער הארצית על פועלן לקידום תנועות הנוער.
יוזמה נוספת של קקון הוא "הפורום לחינוך וקהילה – אשדוד" – מסגרת אקטיביסטית היוצרת במה ליוזמה ופעולה למען הקהילה של תושבי אשדוד.
בשנת 2011 הקים קקון את התנועה החברתית-פוליטית "אשדודים" יחד עם מאיר אברג'יל, נאור ביטון, נורית טופז, ורוניקה ויגדורצ'יק, ואחרים, אשר התאגדו במסגרת המחאה החברתית של 2011. מטרת התנועה היא לייצר התארגנויות קהילתיות משמעותיות, לבנות מרחבים המאפשרים לחיות בשלום ובהדדיות ומאבק למען זכויות.
התנועה בראשות קקון לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013.
ב-2018 נבחר קקון למועצת עיריית אשדוד כאשר תנועת "אשדודים" בראשותו זכתה בשני מנדטים, ולאחר כינון המועצה מונה לתפקיד משנה ראש העירייה, כאשר היה ממונה על ניהול מרכז כיוונים, וכן תחום חיי הלילה בעיר.
באפריל 2019 התקבלה הצעה שיזם במועצת עיריית אשדוד למיפוי אתרים ארכאולוגיים, פסלים ועבודות אמנות במרחב הציבורי עבור הקהל הרחב על ידי לוחיות מידע.
קקון נימק את ההצעה, בטענה כי מרבית הפסלים בעיר הם אנונימיים, ואין מידע על היוצר והיצירה.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב-2023 (שנדחו ל-2024 עקב פרוץ מלחמת חרבות ברזל) הודיע כי הוא מתכוון לרוץ בבחירות העוקבות (בשנת 2028) גם לראשות העירייה.
באותה מערכת בחירות, "אשדודים" בראשותו שימרה את כוחה במועצת העירייה ה-12 כשזכתה ל-2 מנדטים.
עם כינון המועצה, "אשדודים" עברה לאופוזיציה, לאחר שבכהונתה הראשונה הייתה בקואליציה.
קקון נשוי לנורית, מטפלת ברפואה סינית, והוא אב לשתי בנות.
יניב שוורצמן (נולד ב-19 ביוני 1977) הוא עורך דין, מגשר ושדרן רדיו.
שוורצמן גדל בעיר באר שבע, לשם עבר בהיותו בן עשר עם אביו פרופ' פסח שוורצמן ששימש כמומחה לרפואת משפחה באוניברסיטת בן-גוריון.
שוורצמן סיים תואר ראשון ושני (בהצטיינות) בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
שוורצמן בוגר תואר שני בחוג ליישוב סכסוכים וחקר סכסוכים מהפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב.
נשוי למיכל ואב לשלושה בנים.
בשנת 2009 שוורצמן הגיש עתירה לבג"ץ שבה ביקש להפסיק את העברתם של תיקים מבית המשפט למגשרים עד שיוגדרו קריטריונים אשר יגדירו מיהם המגשרים ומהם הכללים החלים עליהם לאחר שמופנים אליהם תיקים מבית המשפט.
בעקבות העתירה הנושא הוסדר בחקיקה בדצמבר 2017.
במסגרת הפעילות להנגשת שירותי הגישור בישראל, הקים שוורצמן את חברת "הבית לגישור ויישוב סכסוכים", המאפשרת לאנשים לקבל שירותי גישור במשרדים קרובים לביתם.
במסגרת פעילות "הבית לגישור ויישוב סכסוכים" פועל שוורצמן להקים בכל עיר בישראל משרד גישור.
בשנת 2010 נבחר שוורצמן ליו"ר לשכת המגשרים בישראל וכיהן בתפקיד מספר שנים.
בשנים 2012-2014 שודרה ב-103FM תוכנית הרדיו "המגשר", בהשתתפותו של שוורצמן.
משנת 2017 מנחה שוורצמן את התוכנית "הקופסה" בקשת 12.
יניב ד'אור (נולד ב-11 במרץ 1975) הוא זמר קונטרה-טנור ישראלי-בריטי, תחום עיסוקו העיקרי הוא האופרה.
בשנים האחרונות הוא מתגורר לסירוגין בלונדון ובתל אביב והוא מופיע בעיקר ברחבי אירופה וישראל.
ד'אור נולד בחולון בשם יניב נחייסי, למשפחה שמוצאה ביהדות לוב.
אחיו הוא הזמר הישראלי דוד ד'אור.
בילדותו, שינתה המשפחה את שמה ל"ד'אור" (נחייסי - "נחושת" בלובית, הפך לד'אור - "מוזהב" בצרפתית).
ד'אור שירת בצבא בלהקת חיל האוויר, ולאחר מכן למד מוזיקה באקדמיה למוסיקה בירושלים ובהמשך למד בבית הספר למוזיקה ודרמה גילדהול בלונדון.
לאחר הלימודים, נשאר ד'אור להתגורר בלונדון ופיתח את מרבית הקריירה שלו בעיר זו כזמר קונטרה-טנור באופרה.
ד'אור הופיע באופרות רבות ועיקר פעולתו היא באירופה, ובנוסף באסיה ובישראל.
ביולי 2015 חתם ד'אור על חוזה הקלטות עם חברת נקסוס העולמית לשלושה אלבומים בהם יציג
סגנונות מוזיקלית שונים הכוללים פולק-בארוק, לידר גרמני ומלודי צרפתי וכן יצירות שנכתבו עבורו על ידי
ד'אור משדר בקול ישראל קול המוסיקה וכן עורך תוכניות לתחנה זו וכן בתחנת הרדיו 88FM בה שידר תוכנית לילה במסגרת אירוח אמנים שבועית.
באפריל 2013 נאלץ להפסיק מופע ביוהנסבורג, בעקבות התפרעויות של מספר מפגינים פרו-פלסטינים במהלך ההופעה.
ביוני 2014 ראיין את שרון רוסטורף-זמיר בקול המוסיקה.
בשנת 2010, הקים דאור ביחד עם נורה רול, נגנית הויולה דה-גמבה ואנדרס אריקסון, נגן התיאורבו, את ההרכב "נאיה" ששמו הורכב מראשי התיבות של שמם.
ההרכב מופיע עם מוזיקה עתיקה ומוזיקה עכשווית המבוססת על טקסטים יהודיים.
ההרכב הוקם, לאחר הצגה של האופרה "יוליוס קיסר" בשוודיה, שאז ישבו הנגנים והזמרים באחד מבתי הקפה המקומיים ליד בית האופרה, ותוך כדי שיחה הוחלט על הקמת ההרכב.
בהמשך הצטרפו להרכב עוד מספר נגנים: יותם חיימוביץ נגן הסיטאר, ארז מונק נגן כלי הקשה, יאיר דלאל נגן העוד, אבי אביטל נגן המנדולינה, ולורנס קמינג נגן הצ'מבלו.
אורפיאו ואוארידיצ'ה (גלוק) - בתפקיד אורפיאו
יוליוס קיסר במצרים (הנדל) - בתפקיד הראשי ובתפקיד טולומאו
אסקניו באלבה (מוצרט) - בתפקיד אסקניו
הכתרתה של פופאה (מונטוורדי) - בתפקיד נרון ואוטונה
דידו ואניאס (פרסל) - בתפקיד המכשפה
מסע אל תום האלף (ברדנשווילי) - בתפקיד הרב אלבז
אורלנדו (הנדל) - בתפקיד מדורו
אוריון (קוואלי) - בתפקיד אוריון
יאסון (קוואלי) - בתפקיד דלפה
קסרקסס (הנדל) - בתפקיד ארסמנה
משמרת הלילה (ג'ון ברנן) - בתפקיד הברמן
יניב לוזון (נולד ב-6 באוגוסט 1981) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן קבוצת הפועל ניר רמת השרון מליגה א'.
יניב לוזון גדל במחלקת הנוער של קבוצת הפועל פתח תקווה, וצורף לסגל הקבוצה הבוגרת בשלהי עונת על ידי המאמן גיורא שפיגל.
ב-22 במאי 1999 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף לכ-15 דקות בהפסדה של קבוצתו 2–3 לעירוני ראשון לציון.
בחלקה השני של עונת ערך לוזון עשר הופעות ליגה כמחליף בעונה המפתיעה של קבוצתו, שהסתיימה במקום השלישי תחת הדרכתו של ניר לוין.
ב-13 במאי 2000 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד החוץ של קבוצתו 1–2 לעירוני ראשון לציון.
על אף שהפגין יכולת טובה, לא הצליח לקבל מקום קבוע בהרכב הקבוצה גם בעונה שלאחר מכן, ומתוך 18 הופעות פתח רק פעם אחת.
בעונות ו-, תחת המאמנים ניר לוין ופרדי דוד, החל לוזון לקבל דקות משחק רבות יותר, ואף לפתוח במספר רב יותר של משחקים, ובתקופה זו זומן לסגל הנבחרת הצעירה, במדיה ערך שבע הופעות.
לקראת עונת הושאל לקבוצת מכבי הרצליה ששיחקה אז בליגה הלאומית.
לוזון שיחק במדי הרצליה למשך שתי עונות, כשכבר בעונתו הראשונה בקבוצה היה למלך שערי הליגה שלה עם שבעה שערים.
בעונתו השנייה בקבוצה הבטיחו לוזון והרצליה את ההעפלה לליגה הבכירה, ולוזון נבחר לאחד ממצטייני העונה בלאומית.
לקראת עונת החליט מאמנה החדש של הפועל פתח תקווה, אייל לחמן, להשיב את לוזון לסגל הקבוצה.
לוזון פתח בהרכב הקבוצה 23 פעמים, נכנס כמחליף בתשעה משחקים וכבש ארבעה שערי ליגה, אך פתח תקווה סיימה אחרונה בטבלה ונשרה לליגה הלאומית לאחר 23 עונות רצופות בליגה הבכירה.
לוזון המשיך לשחק במדי הקבוצה גם בליגת המשנה, וקיבל את סרט הקפטן של הקבוצה.
הוא זכה עימה בהעפלה תוך עונה אחת בחזרה לליגת העל, וכן בגביע הטוטו של הלאומית, תוך שהוא כובש שישה שערים לזכותה.
עם סיום עונת ההעפלה שוחרר לוזון מפתח תקווה, וחתם בקבוצת בני סכנין, אותה אימן בפתיחת העונה מאמנו לשעבר בפתח תקווה, פרדי דוד.
אמנם, עד לסיום העונה הוחלפו שני מאמנים בקבוצה, ובסיום העונה החליט הצוות המקצועי לשחרר את לוזון בהשאלה לעולה החדשה לליגת העל, מכבי אחי נצרת.
לוזון היה דומיננטי באותה עונה כשכבש תשעה שערים ב-31 הופעות, אך קבוצתו ירדה בסיום העונה לליגה הלאומית, ולוזון שב לבני סכנין.
לוזון החל את עונת בסכנין, אך בחודש ינואר חזר אל קבוצת נעוריו, הפועל פתח תקווה, אותה אימן אז יובל נעים, ועזר לה לשרוד בליגת העל.
בעונה שלאחר מכן רשם לוזון בפעם השנייה בקריירה ירידת ליגה עם הפועל פתח תקווה, שסיימה את עונת במקום האחרון בטבלה.
פתח תקווה כשלה בניסיונה להעפיל בחזרה תוך עונה אחת, ובסיום העונה הושאל לוזון לקבוצת הפועל רמת גן לעונה אחת.
לקראת עונת ניסתה הפועל פתח תקווה להשתחרר מחוזהו של לוזון עקב מגבלה תקציבית, מה שהוביל לתביעה שהגיש השחקן כנגד קבוצת נעוריו.
באוקטובר 2014 חתם לוזון בקבוצת הפועל הוד השרון מליגה א', ובשנת 2015 החל לשמש במקביל כמאמן קבוצת הנוער של המועדון.
במרץ 2016 קיים את משחקו האחרון ככדורגלן פעיל, והתמקד בקריירת אימון הנוער של המועדון, תחת המנהל המקצועי אסי דומב.
בעונת הוביל את הקבוצה לאליפות ליגת הנוער מחוז שרון, עם מאזן מרשים של 21 ניצחונות והפסד בודד ב-24 משחקים.
בכך, השלימה הקבוצה את עלייתה לליגה הארצית לנוער.
לקראת עונת חזר לוזון לקבוצת נעוריו, הפועל פתח תקווה, כמאמן קבוצת הנוער של המועדון, שירדה בתום העונה החולפת לליגת המשנה לנוער.
ב-29 באוקטובר 2018, לאחר שקבוצתו השיגה ניצחון ליגה בודד בשבעת מחזורי הפתיחה, התפטר לוזון מהתפקידו.
בהמשך העונה חזר לקבוצת הנוער של הוד השרון.
לקראת עונת קיבל לוזון הזדמנות ראשונה כמאמן קבוצת בוגרים, כאשר קודם מתפקיד מאמן הנוער לתפקיד מאמן הקבוצה הבוגרת של הפועל הוד השרון בליגה ב'.
בינואר 2026 החל לאמן את קבוצת הפועל ניר רמת השרון במקום פיראס מוגרבי.
יניב סוויסה (נולד ב-21 בספטמבר 1977) הוא יוצר, שחקן, מדבב ובמאי ישראלי.
סוויסה נולד וגדל באור עקיבא לניסים, מאמן כדורגל, ופירחה, מנהלת מעון לגיל הרך.
למד בבית הספר רוטשילד בעיר ובתיכון נעמת בחדרה במגמת צילום סטילס.
בגיל 17 השתתף בצוותי בידור בגבעת אולגה ובטבריה עד גיוסו לצבא (שירת כנהג בחטיבת הנח"ל).
במשך שמונה שנים הופיע לסירוגין ב"צוותא" בערבי במה פתוחה עם הרכבי נונסנס ידועים.
בשנת 2000 למד משחק כשנה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
בשנת 2008 הצטרף בתפקיד אורח לסדרה "גם להם מגיע" יחד עם ליאור אשכנזי, גידי גוב ועוד.
ב-2013 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "קופיקו" בתפקיד מומו סלע.
ב–2014 שיחק בסדרה "רמזור" בתפקיד רפי איצקוביץ.
בשנת 2015 השתתף בפרסומת של חברת "URBAN" לצידם של דרור זיו, ושולה זקן.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "לה פמיליה" בתפקיד שודד בחלום רמי (מריאנו אידלמן).
ב-2018 שיחק ב"כפולה", בתפקיד מישל, המאבטח של נועה קירל.
באותה שנה החל לגלם את הקצב נסים שמעוני בסיטקום "קופה ראשית", המשודר בערוץ כאן 11. בנוסף, במסגרת השתתפותו בתוכנית, החל להגיש ב-2021 את הפודקאסט "הקצבייה", בו גילם את דמותו של נסים מהסדרה.
בשנים 2019–2020 שיחק בסדרה "שב"ס" בתפקיד מאיר כהן.
בשנת 2021 שיחק בסדרה "לבד בבית" ובאותה שנה השתתף בתפקיד אורח בסדרה "מה שבע".
בשנת 2022 שיחק לכמה פרקים בעונה השנייה של סדרת הנוער "סקיי", שם גילם את רמי.
בשנת 2023 שיחק בסרט "לרוץ על החול".
באותה שנה גילם רב שדכן בסדרת הטלוויזיה "יניב".
בשנת 2024 התמודד עם דניאל סטיופין בתוכנית "אוטו אוכל VIP" ברשת 13. באותה שנה שיחק בסדרה "באש ובמים" בנטפליקס ובסדרה "אף אחד לא עוזב את פאלו אלטו" בקשת 12. בנוסף באותה שנה שיחק בסדרת הרשת הקומית "חזרנו" לצד טלי אורן.
ובסדרת הנוער "הסוכן" בערוץ "טין ניק".
סוויסה מתגורר בקיבוץ עין החורש שבמועצה אזורית עמק חפר.
אב לבת ובן, בתו אביטל סוויסה שיחקה בסדרה "שלי הכובשת" של כאן חינוכית.
ו-Yes2022–2023סקיירמיסדרה של TeenNick2023זהו זה!ניסים שמעוניתפקיד אורח2023–הווההשמרטפיםמגישהשגרירותמאיר בוצ'ןסדרה של רשת 132024באש ובמיםנחוםסדרה של נטפליקסאף אחד לא עוזב את פאלו אלטומוטי סנדלרסדרה של קשת 12חזרנוירוןסדרת רשת
2025 "באש ובמים" סרט קולנוע בתפקיד נחום.
תיאטרון בית ליסין "שעה של שקט" בתפקיד לאו – 2016
"ההצגה חייבת להיגמר" תיאטרון בית ליסין – 2017
"החבר הכי טוב שלי" פסטיבל חיפה.
זוכה אות הוקרה "החבר הכי טוב שלי" פסטיבל חיפה – 2017
סיפורו של טוביה בתפקיד טוביה החולב.
זוכה פרס שחקן ראשי להצגות ילדים ונוער על תפקידו ב"החבר הכי טוב שלי" – 2018
משרתם של שני אדונים תיאטרון בית ליסין.
"פלאפל" הצגת יחיד מבוססת על סיפורו של יניב סויסה.
"ביעור חמץ" צוותא בתפקיד בן עטר – 2020
הצגת היחיד "פלאפל" זוכה בפרס הצגות ילדים ונוער – 2020
"ניקוי ראש לשבכ" בתפקיד ראובן.
תיאטרון הקומדיה/תיאטרון חיפה – 2021
הקומדיה על שוד הבנק (תיאטרון הקאמרי) בתפקיד ניל קופר – 2023
תפקידים שונים במופע "מי שלא נולד – מפסיד" בתיאטרון הקאמרי במלאת 80 להולדתו של חנוך לוין – 2024
זוכה פרס ראש עיריית תל אביב יפו על תפקידו של קופר שחקן משנה ב"הקומדיה על שוד הבנק" תיאטרון הקאמרי – 2024
"היי אוון הנסן" בתפקיד לארי.
"מישהו שר את זה קודם" תיאטרון הקאמרי -2025
2015 - "למכתוב מיילה רוב" (אין לברוח מהגורל) הצגה במרוקאית.
יניב מגל (נולד ב-1977) הוא סופר ועיתונאי ישראלי.
מגל נולד ב-1977 לנחמה וליוסי, שנמנו עם ראשוני תנועת "גוש אמונים".
הוא גדל בקדומים ולמד בישיבה התיכונית בקרני שומרון.
בתקופת לימודי התואר הראשון לתקשורת ועיתונאות ומדע המדינה באוניברסיטה העברית ערך מגל את עיתון הסטודנטים הוותיק "פי האתון".
מ-2006 ועד 2020 הוא עבד כעורך וכתב בעיתון "גלובס".
ב-2016 יצא ספרו הראשון, "סרוגים בקנה" (בהוצאת ידיעות ספרים), המתאר את סיפור השתלבות הציונות הדתית בצה"ל.
ב-2024 התפרסם ספר שכתב אודות סיפורו של הזמר והיוצר שלומי שבת שנקרא "אני אמות על הבמה".
סרוגים בקנה – סיפור השתלבות הציונות הדתית בצה"ל, ידיעות ספרים, 2016.
70 פנים למדינה, הוצאת קוראים, 2018.
ידעתי את ארצי – אוטוביוגרפיה של מתן וילנאי, שנכתבה יחד עימו, ידיעות ספרים, 2019.
הבריחה מדמשק – סיפורו של ג'ק בלנגה ומשפחתו בסוריה – הוצאת סטימצקי, 2022.
קותי – סיפורו של סגן הרמטכ"ל יקותיאל אדם – הוצאת מטר, 2023.
נהג התקדם – סיפורו של חיים דנון – הוצאת מטר, 2023.
שלומי שבת: אני אמות על הבמה – הוצאת סטימצקי, 2024.
יניב גרטי (נולד ב-26 ביולי 1967) הוא סגן נשיא חברת אינטל ומנהל קבוצת תקשורת אלחוטית וחיבוריות בה.
יניב גרטי הוא בעל תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1994 החל לעבוד כמנהל שיווק ופיתוח עסקי בחברת ציוד התקשורת אורכית.
בשנת 1999 עבר לתפקיד סגן נשיא לשיווק בחברת אופטיבייס, וכעבור כשנתיים מונה למנהל התפעול בחברת התקשורת סרקונט.
בשנת 2002 מונה למנכ"ל וסגן נשיא בחברת אנוורה, שפיתחה ערכות שבבים לתקשורת אלחוטית.
בשנת 2004 רכשה אינטל את החברה, וגרטי החל למלא תפקידי ניהול באינטל ישראל ובאינטל בארצות הברית.
בשנת 2011 מונה למנהל קבוצת תקשורת אלחוטית וחיבוריות באינטל, ובשנת 2014 מונה לסגן נשיא אינטל.
גרטי החליף את מקסין פסברג כמנכ"ל אינטל ישראל ב-15 בינואר 2017. גרטי הוחלף על ידי קרין אייבשיץ-סגל ודני עטר בינואר 2023, ופרש מאינטל.
יניב (ניבי) זגורי (נולד ב-1973) הוא עבריין מורשע, על פי משטרת ישראל עומד בראש ארגון פשע באזור באר שבע והנגב.
זגורי מקורב לשלום דומרני ועסקיו כוללים הימורים לא חוקיים, מתן הלוואות למהמרים על ספינות נופש, גביית דמי חסות, הלוואות בשוק האפור וניכיון צ'קים.
במשך כעשור היה זגורי היעד מספר אחד של מרחב הנגב של המשטרה, עד שנכלא ב-2009 לשבע שנים כתוצאה מעדותו של טל קורקוס, שהפך לעד מדינה.
לאחר שחרורו ב-2016 עזב את ישראל לתקופה ארוכה, אך בהמשך גורש מסין לישראל והועמד לדין באישומים חדשים.
בשנת 2018 נעצר עד תום ההליכים והוגשו נגדו כתבי אישום בגין רצח טל קורקוס, דבורה הירש ואלישע סבח.
הוריו נפרדו כשהיה בן שנתיים.
בשנות העשרים לחייו עסק בעבודות מזדמנות.
באותן שנים הכיר את מיכל דבש, בתו של שחקן הכדורגל של הפועל באר שבע, אליהו עופר, שהוכתרה בזמנו כמלכת היופי של המקומון "שבע".
באותן שנים גם פגש לראשונה את טל קורקוס והחל לשתף עימו פעולה.
קורקוס דקר את אחיו של זגורי, שרון, כי הלה הפליל אותו במשטרה.
זגורי הזמין את קורקוס לפגישה בבית קפה כדי לשמוע את הסיבות לדקירה ובסיומה אף נזף באחיו.
לאחר השיחה התהדק הקשר של השניים ביחסי אמון הדדי.
אחיו, חגי, המבוגר ממנו בשנתיים, היה מעורב בפשיעה לפניו וריצה עונש מאסר.
במהלך מאסרו הותקף חגי זגורי על ידי העבריין ארמנד סנקר, אחיו הבכור של העבריין ירון סנקר.
סנקר לבסוף נורה מטווח אפס.
יניב זגורי השתלט על חלק מעסקי המשפחה בתקופה שבה אחיו שהה בכלא, עד 2006. בשנת 2004 המשטרה החלה להתייחס אליו כיעד למעקב.
באמצע העשור הראשון לשנות ה-2000 החלו להתגלות קרעים בין כנופיות פשע בעיר, כאשר פרש הארגון של שלום דומרני מחסות הארגון של איציק אברג'יל.
זגורי החליט לשתף פעולה עם דומרני ובכך הפך לאויב של משפחת אברג'יל.
ב-2006 נעצר לראשונה בחשד לניסיון לשידול קטינה בת 17 לשימוש בסמים.
בשנת 2008 נעצר קורקוס בחשד להחזקת נשק.
חוקרי המשטרה הצליחו להפוך אותו לעד מדינה.
על פי ההסכם עם קורקוס, תמורת עדותו להפללת זגורי וארבעה חברים בכנופייתו קיבל קורקוס 120 אלף דולר וכרטיסי טיסה לו ולמשפחתו לכל יעד שיבחר, ותישקל הכנסתו לפרויקט של הרשות להגנת עדים.
במשפט נמצאו סתירות בעדות של קורקוס והשופטים זיכו את זגורי מאשמה של עמידה בראש ארגון פשיעה והרשיעו אותו בעבירות של קשירת קשר, עבירות נשק, סחיטה באיומים והשחתת רכוש.
הוא נידון ל-7 שנים בכלא.
ערעור של המדינה, שביקשה להרשיע את זגורי בעמידה בראש ארגון פשע, נדחה ועונשו הופחת בתשעה חודשים עקב מחדלים בחקירה.
שנתיים מאוחר יותר הורשע אחיו, חגי, בעבירות של קשירת קשר לרצח וחבלה בכוונה מחמירה ונידון ל-15 שנות מאסר בפועל.
זגורי היה גיס של שחקן הפועל באר שבע אלי אוזן, שלאחר קריירת הכדורגל שלו היה מלווה בשוק האפור.
אוזן היה קשור לעסקים של משפחת אברג'יל.
לאחר שהארגונים הסתכסכו, היחסים עם אוזן התדרדרו והוא התגרש מאחותו של זגורי.
בנובמבר 2009 ניסה מאמן כדורגל ידוע בנגב לערוך סולחה בין אוזן לחגי זגורי.
השניים נפגשו במקומות ציבוריים ופרטיים, אך ניסיונות הסולחה כשלו.
בעשור השני של המאה ה-21 הוגש נגד אשתו, מיכל זגורי, כתב אישום, אבל באוגוסט 2015 היא זוכתה.
במרץ 2016 ארב אלמוני לדבורה הירש, גרושתו של קורקוס, בחניית ביתה.
הוא ירה בה למוות לעיני שלושת ילדיה.
במאי 2016, לאחר שחרורו נמלט זגורי ונעלם מעיני המשטרה.
ב-27 ביוני 2017 התפוצץ רכב בשדרות דרום אפריקה שבאשקלון.
הוא עלה באש ונשרף כליל.
בתוכו הייתה גופתו של קורקוס.
לאחר רצח קורקוס נעצרו זגורי וכמה חברים נוספים בארגון, אך הם שוחררו עקב חוסר בראיות.
ב-7 באפריל 2017 נורה ונהרג אלישע סבח על ידי רעול פנים במסעדה בנתניה.
עדותו של סבח, עשור לפני כן, סייעה להרשיע את אדם איטל ברצח שני נערים בפיצוציית "בון בון" בבאר שבע.
איטל הורשע גם ברצח שני בדואים שאיימו על זגורי.
ב-2018 זגורי נעצר בסין לאחר שנחשף כי נמנע מלספר על עברו הפלילי בכניסתו למדינה.
לבקשת ישראל הוא הוסגר ארצה (חרף העובדה כי לישראל אין הסכם הסגרה עם סין), ונעצר בחשד לרצח של הירש וקשירת קשר לרצח קורקוס וסבח.
בדצמבר 2025 הרשיע בית המשפט המחוזי בבאר שבע את זגורי יחד עם אריק איטל ברצח קורקוס וסבח, ויחד עם משה רובין ועמיר בן שימול ברצח הירש.
לצד עבירות אלה הורשע גם בניסיון רצח, קשירת קשר לביצוע פשע – רצח, הדחה בחקירה, הטרדת עד, עבירות נשק (החזקה, נשיאה, סחר ועסקה אחרת), שיבוש הליכי משפט, הדחה בחקירה, וזיוף ושינוי זהות של רכב או חלק של רכב..
בינואר 2026, נגזרו עליו שלושה מאסרי עולם.
יניב נחמיאס (נולד ב-17 בספטמבר 1979) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע, וטלוויזיה ישראלי.
למד במחזור ל"ט של הסטודיו למשחק ניסן נתיב.
ב-2003 שיחק בסרט "תיאום כוונות" שכתב וביים איל חלפון על פי ספרו של הרב חיים סבתו.
ב-2005 גילם את קלינר בסרט הסטודנטים "מתמטיקה פשוטה" שכתב וביים דניאל בורובין, וגילם את בוזי בסרט הסטודנטים "החצי השני" שכתבה וביימה טליה סלמה.
ב-2006 גילם שליח בסרט "הדברים שמאחורי השמש" שכתב וביים יובל שפרמן.
ב-2007 גילם שליח פיצה בסדרה "מסכים" שביים דני סירקין, ושיחק בסדרה "המקום" שכתבו שלמה משיח ושני מלמד וביימו יצחק שאולי ואבי כהן.
ב-2008 גילם את דדי בסרט "איים אבודים" שכתב וביים רשף לוי, והשתתף בתוכנית "לצחוק או למות" שביים גורי אלפי.
ב-2009 גילם את כיפה בסרט "הבודדים" שביים רנן שור, וגילם אברך בסדרת הטלוויזיה "תמרות עשן" שכתב נח סטולמן וביים עודד דוידוף.
שיחק בפרסומות למפעל הפיס, ווינר, HOT, "קליל תעשיות","מתאים לי", "קראנץ" ועוד.
השתתף בצוות בידור במלון קלאב הוטל אילת, והשתתף במופע ילדים של יובל המבולבל.
בתיאטרון הקאמרי: ב-2004 גילם אוהד בהצגה "מילאנו" שכתב וביים שמואל הספרי.
ב-2007 שיחק בהצגה "זה הים הגדול" מאת יוסף בר-יוסף שביימה דדי ברון, בהצגה "עוץ לי גוץ לי" שביים רוני פינקוביץ'.
בתיאטרון באר שבע: ב-2004 שיחק בהצגה "המדריך לחיים הטובים" שכתבה וביימה יעל רונן.
בתיאטרון אורנה פורת: ב-2005 שיחק בהצגה "טירונות" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
בתיאטרון צוותא: ב-2005 הופיע בהרכב הקומי "מושב לצים" לצד קובי מרציאנו, חי דוידוב ורונן דוידוב.
בתיאטרון הבוכרי חנדה חנדה: ב-2005 שיחק לצד קובי מרציאנו במופע "חנדה חנדה" שיר חי דוידוב.
בתיאטרון המדיטק: ב-2006 גילם את אביר שמשון בר לשון - התפקיד הראשי בהצגה "עלילות האביר שמשון בר לשון" שכתב וביים שמואל הספרי.
בתיאטרון אנסמבל הרצליה: ב-2007 שיחק בהצגה "פוקר" מאת פטריק מרבר שעיבד אילן חצור וביים יואב מיכאלי.
בתיאטרון הבימה: ב-2007 גילם פרמדיק רוסי לצד קובי מרציאנו בהצגה "סופה של בדיחה" מאת נועם גיל שביימה נועה רבן.
בתיאטרון נדנדה: שיחק בהצגה "כספיון" שכתבה איילה קורקוס (על פי ספרו של פאול קור) וביים אבי מלכה.
הקים את "תיאטרון שמחה" בו ביים, כתב ושיחק בהצגה "האוצר הוא אצלי", והעלה את המופע "הצדיק המצחיק".
ב-2012 גילם את הבעל בהצגה "ככה זה לא תשובה" שכתב איז'ו ליבוביץ' שגם ביים אותה לצד גולן אזולאי.
בהצגה שיחקו גם גולן אזולאי, גלעד פרלמן, חיים זנאתי.
ב-2013 הקים את תיאטרון רון.
ב-2016 כתב, ביים ושיחק בהצגה "על ראש התורן" על הרב שלמה גורן.
ב-2018 כתב, ביים ושיחק את ההצגה "לב הכותל" על הרב מאיר יהודה גץ.
ב-2019 כתב, ביים ושיחק את ההצגה "להאיר את המנורה" על הרב משה צבי נריה.
בתיאטרון נקודה טובה: ב-2015 שיחק בהצגה "דלתות לשמים" שכתב וביים עמיחי חזן.
נשוי ואב לילדים, והם מתגוררים במבוא דותן.
יניב סולומון (נולד ב-22 בנובמבר 1994) הוא כדורסלן ישראלי המשחק במכבי אשדוד בליגה הארצית.
בעבר שיחק בהפועל כפר קאסם בליגה הלאומית.
בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
הוא החל את דרכו בכדורסל במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון ושיחק במספר קבוצות בליגה הלאומית ובליגת העל וכן בנבחרות הצעירות של ישראל.
אחיו של הכדורסלן אור סולומון.
סולומון החל את דרכו בכדורסל במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון.
ב-2011 (כאשר שיתף פעולה עם אחיו, אור) וב-2012 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה לנוער.
ב-2010 שיחק סולומון בנבחרת הקדטים באליפות אירופה שנערכה במונטנגרו, בה סיימה הנבחרת במקום ה-15, וקלע כ-6 נקודות בממוצע למשחק.
ב-2011 שיחק (ביחד אחיו) באליפות אירופה לנוער דרג ב' שנערכה, אותה סיימה הנבחרת במקום השביעי וקלע כ-6 נקודות בממוצע למשחק.
ב-2012, במהלך אימון של נבחרת הנוער, נפגע סולומון ברגלו הימנית וקרע את הרצועה הצולבת.
הוא חווה פציעה חוזרת שבעה חודשים מאוחר יותר ושוב ב-2014. לקראת סוף עונת 2014/2015 הצטרף סולומון לאליצור יבנה בליגה הלאומית ובחמישה משחקים קלע 6 נקודות בממוצע למשחק.
סולומון החל את עונת 2015/2016 באליצור יבנה וקלע כ-16 נקודות בכ-25 דקות בממוצע למשחק.
בינואר 2016 עבר סולומון להפועל באר שבע שם קלע כ-6 נקודות בכ-16 דקות למשחק.
בעונת 2016/2017 עבר סולומון להפועל רמת גן גבעתיים שם קלע כ-19 נקודות בכ-33 דקות למשחק.
סולומון סיים את העונה כמלך הסלים הישראלי של הליגה הלאומית, ונבחר על ידי האתר ספסל לשחקן הישראלי המצטיין של העונה.
סולומון החל את הקריירה שלו בליגת העל בעונת 2017/18 במדי מכבי ראשון לציון וקלע כ-3 נקודות בכ-10 דקות בממוצע למשחק.
בעונת 2018/19 שיחק סולומון בעירוני נס ציונה, אך באמצע העונה, לאחר ששותף ב-11 משחקים בלבד, הוא חווה פציעה קשה נוספת ולא שב לשחק עד תום העונה.
בעונת 2023–2022 שיחק סולומון בקבוצת הפועל כפר קאסם מליגה ארצית דרום והעפיל עמה לליגה הלאומית.
בעונת 2023/24 שיחק סולומון עם כפר קאסם בליגה הלאומית והעמיד ממוצע של כ-18 נקודות למשחק.
ביולי 2024 עבר סולומון למכבי אשדוד בליגה הארצית.
יניב הופמן (נולד ב-19 באפריל 1976) הוא רקדן, מורה למחול וכוריאוגרף ישראלי.
מנהל בית הספר למחול "מחולה" (סניפי רמת השרון ותל אביב), יחד עם אשתו דורית הופמן.
שימש ככוריאוגרף הבית של להקת מחולה מ-2005 ועד 2020 ורכז הסמכות מורי מחול מטעם המכללה האקדמית בוינגייט משנת 2005.
בסוף 2022 הקים את להקת המחול יניב הופמן וב־2024 הצטרף לעמותת הכוריאוגרפים.
נולד בירושלים ב-9 באפריל 1976 לשוקי הופמן ושלומי הופמן, אנשי מחול ומוזיקה.
נשוי לדורית הופמן (2003), אשת חינוך ומחול, ומנהל ביחד עימה את מפעל החיים "מחולה", ואב לשלושה בנים (אדר, גיא, דניאל).
בעל תואר B.A בתקשורת וניהול מטעם המסלול האקדמי המכללה למינהל
תואר M.A ביישוב סכסוכים וגישור בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב.
בנוסף בעל תעודת מגשר מוסמך וכן בוגר לימודי סאטיה של נטלי בן דוד.
את דרכו כרקדן החל הופמן ב-1986 בלהקות "הורה ירושלים" (אפרוחים, נעורים) שם למד את הבסיס במחול בטכניקה ובפולקלור.
ב-1994, עבר לרקוד בלהקת "מחולה ירושלים", איתה הופיע במסגרות שונות (כגון המכביה, פסטיבל כרמיאל, תיאטראות, מיס יוניברס) ובסיבובי הופעות בקנדה, בארצות הברית ובאירופה.
בין השנים 1998–2002 עבר השתלמויות במרכזי מחול בניו יורק, לונדון ומדריד, וב-1999 ייצג את ישראל מטעם משרד החוץ בביתן הישראלי בדיסניוורלד לשנת המילניום.
ב-2003 הופיע ב"דאנסאירופה 2003" - פרויקט מיוחד של מרכז סוזן דלל והאקדמיה המלכותית בלונדון עם הכוריאוגרף חבייר דה פרוטוס ביצירה "אך הבתולה הייתה זמינה יותר".
בין השנים 2003–2005 רקד בלהקת "פרסקו – יורם כרמי", ובשנת 2005 הופיע במופע "גרגויילס" מאת עידו תדמור בתפקיד ראשי.
ב–2020 חזר לבמות גם כרקדן אורח, במסגרת פרויקט women ואחר כך עם הלהקה החדשה שהקים - 'להקת המחול יניב הופמן', ובשנת 2023 עלה בסיבוב ההופעות עם המופעים "עדיין מחפשים" ו"מחווה לאמנים".
כוריאוגרף להקת המחול יניב הופמן יצר את התוכניות:
בשנים שקדמו פעל רבות ביצירת כוריאוגרפיות שנעו ממחול ישראלי לבמה ועד למחול מודרני ועכשווי, ויצר ללהקות שונות.
בין היתר יצר ללהקות מחולה, הורה אשקלון, הלהקה היהודית בלונדון (2011), להקת משגב, להקת להבים, להקות דוליארט שהם, בית צבי, עמותת "פסטיבל בשקל" עבור להקת קריית מלאכי.
היה שותף ליצירת הכוריאוגרפיות הגדולות של טקסי הדלקת המשואות בהר הרצל בערבי עצמאות לכ-350 רקדנים בשנים 2002, 2005, 2007 ו-2008. בתחום המסחרי שימש ככוריאוגרף לטקסי "נערת השנה" בטלוויזיה (2003) וובתוכנית הריאליטי "נולד לרקוד" (2006).
יצר כוריאוגרפיות להפקות ממלכתיות רבות של משרד החוץ, משרד התיירות, עיריית ירושלים, צה"ל, משרד החינוך, מרכז ההסברה, הסוכנות היהודית, משרד הביטחון.
לאורך השנים לקח חלק ככוריאוגרף מופעי המחול המרכזיים בפסטיבל כרמיאל (ערב הפתיחה והנעילה וכן תחרות הכוריאוגרפים).
בשנת 2007 יצר כוריאוגרפיות לטקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם.
בשנת 2009 היה כוריאוגרף ושופט מוקדמות בעונה הרביעית של התוכנית לא נפסיק לרקוד, בין השנים 2011–2017 היה שותף ליצירת כוריאוגרפיות של פרויקטי מצוינות של מגוונים אלון בשיתוף פעולה עם להקת "ורטיגו", עידו תדמור, להקת ענבל פינטו ועוד.
בשנת 2015 יצר את מופע הפתיחה בטקס הממלכתי של משחקי מכבי אירופה.
בשנת 2015 הוזמן ככוריאוגרף לניו יורק להעלות עם רקדנים לא יהודיים את היצירה "אל עיר אבנים" על העיר ירושלים.
בשנים 2005–2020 שימש יניב כוריאוגרף הבית ומנהלה האמנותי של "להקת מחולה" והביא אותה להישגים ושם ארצי.
בשנים 2017–2019 יצר את מופעי המחול "רוק אש", "אוריינטציה", "מחול אינטימי" ו"ריליישן-דיפ" עבור פסטיבל אשדודאנס ותוכניות מנויי מחול ברחבי הארץ.
בשנת 2019 יצר את פרויקט "גם בנים רוקדים" - מופע ייחודי בביצוע רקדנים בנים שגם הוכנס לסל התרבות.
בשנת 2020 פתח את הרכב המחול Women שעסק בהעצמה נשית ויצא בקול גדול למאבק באלימות כנגד נשים.
באותה שנה יצר גם באירוויזיון שהתקיים בישראל את הכוריאוגרפיה עבור הזמרת המקדונית (שהגיעה למקום השביעי) טרם שירה של מקדוניה הצפונית באירוויזיון 2019.
בשנת 2022 הקים את להקת המחול עצמאית, איתה יצר את תוכנית המחול "עדיין מחפשים" שהופיעה ברחבי הארץ אחרי הצלחת הרכב WOMEN, ובמקביל ביים את המופע 'מחווה לאמנים'.
בקיץ 2023 נבחר יניב לבמאי ערב הנעילה 'יש לי חלום' של פסטיבל מחול כרמיאל - לצד המנהל אומנותי של הפסטיבל גדי ביטון.
להקת מחולה בניהולו של הופמן מיצבה את עצמה לאורך השנים כאחת הלהקות המוכרות והמרכזיות בתחומה - להקה סמי מקצועית בהרכב של כ־25 רקדנים בוגרים בעלי טכניקה מודרנית ועכשווית גבוהה, עם רפרטואר עשיר של מחול מודרני, עכשווי, לצד ייצוג פולקלור ברמה גבוהה.
הופמן משמש ככוריאוגרף הבית של הלהקה משנת 2005. דורית אשתו עובדת בצמוד אליו לאורך כל השנים בייצור חומרי הלהקה, בעיצובים גרפיים, בעריכות מוזיקליות ובגידול הרקדנים.
במהלך השנים שימש יניב ככוריאוגרף ראשי בלהקה ובמקביל המשיך להעלות חומרים של שוקי אמו, של דורית אשתו וכן יצירות של רקדניו המוכשרים, ביניהם גם שתי אחיותיו יעל הופמן ונועה הופמן שהפכו גם הן ליוצרות מוכרות.
ב־2013 פתח הופמן קאסט נוסף של רקדנים בוגרים: "בוגרת 2", המשמשת כאנסמבל.
להקת מחולה בניהולו האמנותי של הופמן לוקחת חלק במיזמי מצוינות והופיעה ביצירות של להקת המחול הקיבוצית, של להקת ורטיגו, של עידו תדמור ועוד.
הלהקה מופיעה מדי שנה בהפקות מחול גדולות, באירועים מוזמנים בישראל ומחוצה לה, וכן בתוכניות מחול שלמות למנויים.
הלהקה הוזמנה פעמיים לחגיגות העצמאות של ישראל בקרואטיה לצד להקות מקצועיות ישראליות נוספות.
בין מופעי הלהקה שיצר ל'להקת מחולה':
2017 - "נשף רוק", "רוק אש" - סוזן דלל, תיאטרון גבעתיים, אשדודנס - יד לבנים
2019 - "מחול אינטימי" - בית יד לבנים רמת השרון.
'להקת המחול יניב הופמן' - 2022 ואילך
'להקת המחול יניב הופמן' הוקמה בסוף שנת 2022, בתום בצורת אמנותית של תקופת הקורונה.
הקמתה נבעה מתוך צורך להתכתב עם חוויות ומסרים חברתיים רלוונטיים.
על כן הוא מכנה את עשייתו כ"מחול חברתי", וככזה, הוא מחפש דווקא לפנות לקהל רחב ופופולרי אותו הוא שואף לקחת למסע רגשי ואקטואלי שיכול להתכתב עם כל צופה באשר הוא ולא נועד רק עבור חובבי מחול מושבעים.
בשנת 2023 העלתה הלהקה את הבכורה "עדיין מחפשים"-מופע.מחול.אינטימי.
שהצליח לספר סיפור של דור החיפושים.
2024 עולה לאוויר היצירה החדשה "אמת עירומה", שהיא מעין אקו לאירועי ה-7.10 - איפה היינו ערב לפני, ומה גילינו על עצמנו אחרי...
החל משנת 2024 הצטרף להיות חלק מעמותת הכוריאוגרפים.
תוכניות מחול אמנותי מקצועי שיצר
עדיין מחפשים - מופע.מחול.אינטימי (2023)
אוריינטציה - מחול עכשווי לצלילים אוריינטליים (2019)
רפרטואר להקות בוגרים בשנים שקדמו 2005–2020
חד גדיא (2005) - זוכה המקום הראשון בתחרות לאה פורת גור למחול - במלגה של 15,000 שח על ידי משרד החינוך והתרבות.
זן נדיר (2006) - לכבוד יומולדת 18 למחולה, נרקדה גם בלהקות משגב.
טרילוגיה: רגשות בבת אחת, שלל שרב, שקרים קטנים (2010)
בגללך (2018) - ריקוד שנוצר לערב פתיחה של פסטיבל "אשדודאנס" עם ארקדי דוכין, בערב מחווה לאריק איינשטיין
טרילוגיה: תמונות איתך, שורף אותי לאט, תורי לומר (2019)
ימי תשובה (2019) - זוכה המקום השני בתחרות אשדודאנס 2019, יצירה משותפת עם אחותו, נועה הופמן.
רפרטואר להקות ילדים ותלמידי מחול
מתי נתנשק (1998) - ריקוד הביכורים של יניב.
אל עיר אבנים (2001) - זוכה ארבעה פרסי מחול בפסטיבל כרמיאל 2002 וכן נבחר לטקס הדלקת המשואות.
חלום יהודי (2004) (וגרסה נוספת: חלון יהודי - ריקוד שנרקד בבליך, בלהקת להבים, בקרית שמונה ועוד)
2002 - "אל עיר אבנים" - יצירה שזכתה ב-4 פרסי מחול ובניהם: מקום שני בכוראוגרפיה, ומקום ראשון בעריכה מוזיקלית, בעיצוב תלבושות ומקום ראשון בביצוע.
2003 - "מאמין בך" - פרס הכוראוגרפיה ופרס השלום בתחרות בקפריסין הטורקית.
2003 - "דבקה" - מקום שני בתחרות מחול במודיעין.
2016 - "יפה כלבנה" - עלייה לגמר התחרות על שם לאה פורת גור וקבלת פרס תמיכה ע"ס 1,000 שח.
2019 - "ימי תשובה" - מקום שני בתחרות הכוריאוגרפיה הארצית לבמה - "אשדודאנס".
2023 - הקמת 'להקת המחול יניב הופמן'
2024 - הצטרפות לעמותת הכוריאוגרפים
יניב שמעוני (נולד ב-17 ביולי 1961) הוא מאייר ומעצב ישראלי.
זוכה פרס מוזיאון ישראל לאיור ספרי ילדים לשנת 2010 על איור הספר "הרפתקאות דוד אריה בערבות רומניה".
שמעוני נולד וגדל ברמת גן.
בוגר המחלקה לתקשורת חזותית באקדמיה בצלאל.
לאחר סיום לימודי בבצלאל היה שמעוני ארט דיירקטור במספר משרדי פרסום: פובליסיס-אריאלי, קשר בראל-מקאן, גיתם, ראובני פרידן.
בשנות ה-90 התגורר בלונדון ועבד כמאייר קומיקס במגזין 2000 AD.
כאשר שב לישראל היה שותף בצוות ההקמה של מחלקת הפרומו של yes הטלוויזיה בלוויין.
היה הארט דיירקטור והמאייר הראשי של סרט האנימציה המסע לכוכב המינימקים.
כיום שמעוני מלמד במכללת מנשר לאמנות, במכללה הישראלית לאנימציה ולעיצוב (IAC) בתל אביב.
כמו כן הוא מאייר ומעצב למשרדי פרסום, מאייר עבור עיתונים ומגזינים, מעצב דמויות וסביבות לאנימציה, מציאות מדומה ופרסומות, קונספט אריטסט, ועוסק באיור ספרי ילדים.
בימים אלו עובד עם דותן גולדוואסר על פיתוח סרט אנימציה עליו זכה במענק פיתוח תסריט לסרט אנימציה באורך מלא, המוענק על ידי קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות.
שמעוני מתגורר בתל אביב עם אשתו ושתי בנותיהם.
הקוסם - מאת עודד בארי
ספר טיסה - מאת אייל קיציס וטל פרידמן, הוצאת ידיעות ספרים
אמא מושלמת- מאת רינת פרימו -הוצאת דני ספרים
מכופף הבננות, איה אאוץ אווה, זהרורים, יחי והידד - מאת רינת פרימו -הוצאת ידיעות ספרים
ננו קומיקס – הוצאת מכון ויצמן למדע
סדרת הרפתקאות דוד אריה - מאת ינץ לוי- הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר
סבאות עכשיו -מאת עדנה כצנלסון ועמירם רביב – הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר
מה הסיפור שלנו -מאת אורי קרמן -הוצאת כנרת זמורה ביתן
סדרת הסיפור המושלם -מאת אלדד אילני - הוצאת כנרת זמורה ביתן
הקוסם מארץ עוץ- מאת ליימן פרנק באום - הוצאת כנרת זמורה ביתן
המורה דרורה לא מפלצת -מאת ינץ לוי- הוצאת כנרת זמורה ביתן
איך בוטלה המתמטיקה -מאת אביעד קליינברג- הוצאת ידיעות ספרים
זהירות פופיק - מאת שרון קנטור - הוצאת כנרת זמורה ביתן
סדרת ילדי בית העץ -רן כהן אהרונוב – הוצאת כנרת זמורה ביתן
פה גדול איינשטיין- מאת אלון שילדקראוט - הוצאת ידיעות ספרים
החבר הכי טוב שלי- מאת רינת פרימו - הוצאת ידיעות ספרים
דבורה עומר מספרת על בן-גוריון - כנרת זמורה ביתן
במרץ 2021 יצא "אח מפח", ספר קומיקס ישראלי שכתב ואייר, בעריכת מיכל פז קלפ בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
סדרות הספרים באיורו: "הרפתקאות דוד אריה", "הסיפור המושלם" ו"ילדי בית העץ" משתתפות ברשימת מצעד הספרים של משרד החינוך והפכו לרבי-מכר.
המסע לכוכב המינימקים- מעצב ראשי ומנהל מחלקת הארט בסטודיו "שורטקאט פלייגראונד"
"תתארו לכם" - קונספט ארטיסט לסרט אנימציה מוזיקלי באורך של כ-50 דקות, בבימוי של רעות אברני ויובל גדרון
הנשר הגדול - סדרת תעודה (Yes דוקו) מאת אורי רוזנווקס אודות הרמב"ם
הנובליסטים - סדרת תעודה (יס דוקו) מאת אורי רוזנווקס אודות זוכי פרס נובל ישראלים
מלכויות של מטה – סדרת תעודה (כאן11) מאת אורי רוזנווקס אודות העולם החסידי
"איה" סרט ישראלי קצר בבימוי עודד בן נון ומיכל ברזיס
"סיפור על אהבה וחושך" סרט בעיצוב ערד שאואט
"נורמן: עלייתו המתונה ונפילתו התלולה של מאכער אמריקאי" סרט דרמה בעיצוב ערד שאואט
"הנערים" – מיני סדרה ישראלית אמריקאית
"פיצוץ רישומי" גלריה המומחה, תל אביב.
"THIS SIDE UP" בר גלריה השכן
"יניב שמעוני – קווים לדמותו", מוזיאון הקומיקס חולון
"חוקים ושבירתם" במסגרת פסטיבל תרבות הילד, קוריאה
"המבוגר האחראי" דמויות אייקוניות בספרות הילדים הישראלית, חולון
"שנזוז" תערוכה במנשר במסגרת שבוע האיור 2016
יניב שפירא (נולד ב-16 בפברואר 1967) הוא אוצר אמנות ישראלי, שימש כאוצר וכמנהל המשכן לאמנות בעין חרוד בשנים 2016-2023.
נולד וגדל בקיבוץ יזרעאל בעמק יזרעאל.
אביו פרופ' אברהם (פצ'י) שפירא היה מרצה להיסטוריה של עם ישראל ולפילוסופיה יהודית באוניברסיטת תל אביב, עורך כתב העת "שדמות" ומעורכי הקובץ "שיח לוחמים".
אימו איריס שפירא היא מורה ומטפלת באמנות (בפנסיה).
בצבא שירת בגדוד 50, נח"ל מוצנח.
בשנים 1991–1993 שהה שפירא באמסטרדם, שם פגש את האמן העכשווי רולנד ואן דר ברכה (נ.
1943 Roland van der Berghe) ושימש כאסיסטנט שלו בהולנד, בלגיה וגרמניה, וכן ליווה אותו במסעו בישראל.
מהלכיו האמנותיים של ואן דר ברכה השפיעו על תפיסת האמנות של שפירא.
בשנת 1995 הצטרף לצוות המשכן לאמנות בעין חרוד כעוזר לאוצרת ומנהלת המשכן ד"ר גליה בר אור, וכן לצוות השימור.
הוא השתלם ברסטורציה אצל האדריכל והמשמר יון ננו, שתכנן במשכן את אגף ספריית מאיר אגסי, קפה ביקלס ואת האודיטוריום ע"ש מירון סימה.
באותן שנים שימש גם כמתקין ותולה תערוכות.
בין השנים 2004 ל-2009 ניהל שפירא את הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית בתל אביב ושימש בה אוצר ראשי.
בשנת 2016 התמנה מנהל ואוצר ראשי של המשכן לאמנות בעין חרוד.
לאחר 8 שנים פרש עקב חילוקי דעות עם מנכ"לית המשכן.
שפירא הוא בעל תואר ראשון בתולדות האמנות ופילוסופיה יהודית (1995), ותואר שני בתולדות האמנות (1997) שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
התזה שכתב לתואר השני עסקה בנושא "ממתחים בין ניגודים לשאיפה לאחדות: הפיקטוגרפים של אדולף גוטליב 1942-1953".
כמו כן סיים את התכנית ללימודי תעודה במוזיאולוגיה באוניברסיטת תל אביב (2003).
פרויקט הגמר שלו מוזיאון מאיר אגסי: חלל מנטלי, מטאפורי, ממשי נבחר להיות מוצג בגלריה האוניברסיטאית, תל אביב (2003) ונדד לאחר מכן אל המשכן לאמנות בעין חרוד.
בשנת 2010 החל בלימודי דוקטורט בהנחיית פרופ' מרדכי עומר ופרופ' גילה בלס אך עדיין לא סיים.
פעילותו האוצרותית של שפירא החלה בתערוכה בין אמנות היצירה ליצירת אמנות (1998), שהייתה פרויקט מתמשך משותף של אמני קיבוץ והכילה תערוכות רשימות ומפגשים ולוותה בטקסטים שפורסמו בעלון הקיבוץ.
התערוכה התקיימה בקיבוצו, יזרעאל, ואופיינה כפעילות אוצרותית אינטגרטיבית ומולטי-דיסציפלינרית המפגישה תהליך, תוצר, פעולה ותצוגה.
בשנת 2003 אצר את התערוכה מוזיאון מאיר אגסי: חלל מנטלי, מטאפורי, ממשי שעסקה במכלול יצירתו האנציקלופדי של האמן, סופר, משורר ומבקר אמנות, מאיר אגסי.
העיסוק בעיזבונו של אגסי, שהועבר לאחר מותו למשכן לאמנות בעין חרוד, זימן התבוננות בעולמו הפנימי המורכב של האמן, והרהור על מוזאון כמרחב קונקרטי ומטפורי.
המסמך הארכיוני נתפש בתערוכה לא כעדות ל"מה שהיה" ול"אמת", אלא כמפגש עם אי ודאות, מרחבים פנימיים, נפש רוח ומוח.
עם כניסתו לתפקיד האוצר הראשי של גלריית הקיבוץ בתל אביב, בשנת 2004, נדרש להתמודד עם תפקידה הקהילתי ומשמעותה של גלריה קיבוצית לא מסחרית במרכז העיר.
וכן החל שפירא במהלך של כינון הגלריה התל אביבית כגלריית אם, כלומר, גלריה שתהווה מרכז משותף לכל הגלריות הפועלות בקיבוצים ותפעל לקשור ביניהן כך שיתפקדו כרשת הנותנת ביטוי למהלך אמנותי תרבותי מתמשך.
המיזם שיתף בשיאו 30 גלריות קיבוציות מהצפון ועד הדרום, ייצר פלטפורמה של עבודה משותפת, איגד את הגלריות באתר במרשתת, יצר אינדקס תערוכות ואפשר חשיפה משמעותית של אמני הקיבוץ ושל הגלריות הקיבוציות.
במסגרת זו אצר שפירא (בשיתוף עם זיוה ילין ודרורה דקל) שני פרויקטים משותפים לכל 30 הגלריות: נלבישך שלמת בטון ומלט (2008) ומדרש קיבוץ (2009).
פרויקטים אלה הציגו את מכלול פעילות הגלריות הקיבוציות כאלטרנטיבה לגלריות מסחריות והציעו להתבונן מחודש על הקיבוץ ועל מקומם של אמני הקיבוץ בשיח האמנות הכללי.
בכל אחד מהפרויקטים הללו פעלו הגלריות באופן עצמאי אך עשו זאת מתוך תגובה לנושא המשותף.
עם כניסתו לתפקיד מנהל המשכן לאמנות בעין חרוד בשנת 2016, החל שפירא לבחון את המוזיאון עצמו, את שלבי הקמתו ואת אוספיו כמעצבי היסטוריה וזהות לאומית וחברתית, וזאת בהמשך לכיווני המחקר שפיתחה ד"ר גליה בר אור בשנות ניהולה הארוכות (2015-1985).
בפעילותו עד כה הוא חוקר את מבנה המוזיאון, את האופנים שבהם הוא מחזיק זיכרון ואת משמעותו כנכס תרבותי מעורר השראה.
עם השנים הפך העיסוק בזיקות בין-דוריות, ובהיסטוריה של האמנות הישראלית למוטו אוצרותי מאפיין.
כמו כן הוא פועל להידוק המחויבות לחקר הקהילה שכוננה את המשכן ולשיקוף תרבותי שלה.
במסגרת תפקידו אצר יניב שפירא את התערוכה אופק חדש לאופקים חדשים (2016) במשותף עם פרופ' גילה בלס ודליה דנון.
התערוכה זימנה למבקרים מפגש מחודש עם אמני קבוצת אופקים חדשים, עם התפתחות הקבוצה ועם התפתחותו האישית של כל אחד ממשתתפיה.
פרק אחד של התערוכה בחן זיקות בין אמני אופקים חדשים לבין אמנים עכשוויים שהגיבו אל האבות המייסדים באופנים שונים של ציטוט, מחווה או מרידה.
במלאת 50 שנה למלחמת ששת הימים אצר שפירא ולצידו מיקאלה זיס, אלעד ירון, דנה אריאלי הורוביץ וטל גלפר כאוצרים שותפים את פרויקט אופוריה (2017).
התערוכה הציפה שאלות על החברה הישראלית חמישים שנה אחרי המלחמה ועל תפקידם של יצירת האמנות ושל המוזאון במציאות החברתית הישראלית.
הפרויקט הורכב מחמש תערוכות שהוצגו בחלל המוזאון והציעו מגוון קולות של אמנים בני דורות שונים המשתמשים בטכניקות שונות: סדנת הדפס פעילה (גיא ברילר), תערוכת צילום (ג'יל קארון), מיצב משוחזר (שוקה גלוטמן) ותערוכה היסטורית.
שפירא אצר את אחד הפרויקטים 50 שנה, אותה המנגינה של האמן דני לביא.
הפרויקט כלל את ההקלטות של השיחות המקוריות של "שיח לוחמים", ספר שהתפרסם אחרי מלחמת ששת הימים ושאביו של יניב שפירא, אברהם שפירא, היה מיוזמיו ועורכיו.
בשנת 2018, במלאת 80 שנה למשכן לאמנות בעין חרוד יזם ואצר יניב שפירא טרילוגיית תערוכות שמטרתה הייתה לבחון את תולדות המשכן לאמנות בעין חרוד, את פעילותו ואת אוספיו מנקודת מבט עכשווית.
הטרילוגיה לוותה בימי עיון ואירועים נוספים בניסיון לשרטט דיוקן עדכני של המוזיאון.
התערוכה הראשונה בטרילוגיה, אוצרות המשכן לאמנות (2018) הציגה את אוספי האמנות והיודאיקה של המשכן לאמנות בשני חלקים: אחד שהוקדש לאוסף העבודות של אמנים יהודיים שפעלו באירופה עד אמצע שנות ה-30 של המאה העשרים ולפריטי יודאיקה מאותה תקופה.
מרבית הפריטים נאספו על ידי האמן ומקים המשכן, חיים אתר, במסעותיו באירופה בין שתי מלחמות עולם.
החלק השני עסק באמנות ארצישראלית וישראלית ששיקפה את הנושאים והתערוכות שהוצגו במשכן במהלך השנים.
התערוכה השנייה בטרילוגיה, 14 כיוונים לרוח: דיוקן המשכן (2018), נאצרה בשיתוף עם טל גלפר ובמסגרתה הוזמנו 14 אמנים להגיב למוזאון.
התערוכה האחרונה בטרילוגיה, נפש עירומה: חיים סוטין והאמנות הישראלית (2019) נאצרה בשיתוף עם סוריה סדיקובה ממוזיאון פושקין במוסקבה ועם בת שבע גולדמן אידה.
הוצגו בה 18 עבודות של סוטין והוקדש מקום מיוחד לציורים של חיים אתר, שהושפע ממנו.
פרק שלם בתערוכה עסק בהשפעתו של סוטין על האמנות הישראלית והוא כלל 43 עבודות של אמנים ישראלים המשתייכים לשלושה דורות.
יניב עמר (נולד ב-1987) הוא אמן רב תחומי ישראלי ממוצא צרפתי.
נולד בצרפת בשנת 1987. בין השנים 2011 ו-2015 למד לתואר ראשון בשנקר אותו סיים בהצטיינות.
זוכה פרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט לשנת 2019.
יניב עמר יוצר מיצבים תלויי מקום בתוך אתרים היסטוריים ומקומות נטושים העומדים לפני הריסה.
הוא עובד עם ממצאים מקומיים ובטכניקות שונות, בתקופה ממושכות וקצובות.
בפרויקט הגמר שלו יצר יחד עם לימור תמיר את המיצב "שירותי סיכה ורחצה" שנבנה במוסף נטוש סמוך למכללת שנקר, בצומת עלית ברמת גן.
האמנים עבדו עבדו במשך שמונה חודשים בהם גידלו חיות ושימרו חפצים שונים בצנצנות פורמלין, סיידו את הקירות המקולפים והצמיחו גינות ירק ופרחים.
עבודותיו של עמר מתפקדות כמאמר מחקרי-חזות, הוא מחבר בין שיטות מסורתיות לטכנולוגיה ובאמצעותם מעביר ביקורת על התרבות בה אנו חיים.
בשנת 2016 המשיך יניב עמר את שיתוף הפעולה עם לימור תמיר בפרויקט "חנהלנד" שנבנה ברחוב הנביאים 45, צמוד למוזיאון אנה טיכו, בירושלים, ושימש בעבר את ארגון יד שרה.