tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לימוד בשיטת ה"חיפז" – כלומר לימוד בעל פה של הקוראן (התלמיד המשנן את הקוראן כולו בעל פה נקרא "חאפז");
לימוד בשיטת "עאלִם" – מסלול שבסופו הופך התלמיד למלומד מוכר בקהילתו.
תוכן הלימודים כולל לימודי השפה הערבית, לימודי תפסיר (פרשנות הקוראן), שריעה (המשפט המוסלמי), חדית' (סיפור חיי הנביא מוחמד), מַ֫נְטִק (תורת ההיגיון), והיסטוריה מוסלמית.
בחלק מן המדרסות, בהתאם לדרישות החינוכיות המקומיות, קיימת הוראה של ספרות ערבית, לימודי אנגלית ושפות זרות אחרות וכן לימודי מדע והיסטוריה כללית.
התלמידים במדרסה הם בני כל הגילאים, חלקם מסיימים את מסכת לימודיהם והופכים לאימאמים.
ההסמכה לעאלִם נמשכת בדרך כלל כ-12 שנות לימוד.
רבים מתלמידי המדרסות מסיימים לימודיהם כ"חאפז".
ברבות מן המדרסות מתקיימים אף לימודי ערב למבוגרים ובחלקן קיימים מעונות בהם ישנים התלמידים.
היבט חשוב בפעילות המדרסה הוא בתפקידה החברתי: המדרסה משמשת לא אחת כבית ליתומים וילדים עניים, מתוך מטרה להקנות השכלה וחינוך לילדים אלה.
קיימות מדרסות המקבלות בשעריהן אף תלמידות, אולם אלה לומדות בנפרד מן התלמידים.
קיימות אף מדרסות לבנות בלבד.
מדרסות לא היו קיימות בשנותיו הראשונות של האסלאם.
מקור התהוותן של המדרסות הוא כנראה המנהג המוסלמי העתיק להתכנס במסגד ולשוחח על נושאים דתיים, בהנחיית אנשים משכילים ומבינים בענייני הדת.
מורים בלתי פורמליים אלה נודעו מאוחר יותר בשם שייח'ים, ושייח'ים אלה החלו ללמד שיעורי דת במסגרת קבועה.
שיעורים אלה נקראו בשם מג'לס.
בשנת 859 נוסדה בעיר פאס שבמרוקו מדרסת אל-קאראווין, הנחשבת למדרסה העתיקה ביותר בעולם המוסלמי, ולמוסד ההשכלה הגבוהה העתיק ביותר בעולם שפועל ברציפות עד ימינו.
בתקופת שלטון בית עבאס, יסד הווזיר הסלג'וקי ניזאם אל-מולכ את מוסד ההשכלה הגבוהה המשמעותי הרשמי הראשון, הידוע בשם "מדרסה ניזאמיה", אשר התבסס על שיעורים לא פורמליים של השייח'ים.
הוא המשיך והקים בימיו מערכת של מדרסות ציבוריות (אשר כונו בימיו "הניזאמיה", על שמו) בערים שונות שהיו תחת שלטון בית עבאס בשלהי המאה ה-11.
ההיסטוריון ג'ורג' מקדיסי ערך השוואה בין מוסד המדרסה שהתפתח במהלך המאה ה-11 בעולם האסלאם, ובפרט בבגדאד, לבין מוסד האוניברסיטה שהחל להתפתח באותה תקופה במערב.
לדבריו, בעוד שהאוניברסיטה היא ארגון היררכי, ריכוזי ופורמלי, שהייתה במהלך שנותיה הראשונות נתונה לפיקוח צמוד מצד המלוכה והכנסייה, המדרסות באותה תקופה היו חופשיות מפיקוח של הח'ליפות.
בניגוד לאוניברסיטה, מוסד המדרסה בימי הביניים לא עבד על בסיס תוכניות לימודים פורמליות, אלא על בסיס הנחיה אישית של התלמיד על ידי המרצה שלו.
בימי שלטון השושלת הפאטמית והממלוכית ובימי הביניים, רבים מן המעמד השליט יסדו מדרסות באמצעות הקדש (וקף).
המדרסה הייתה לא רק סמל-מעמד בולט עבור מייסדה, אלא גם אמצעי יעיל להעברת המעמד והכוח שרכש לבני הדורות הבאים במשפחה.
הדבר בלט במיוחד בימי הממלוכים, כאשר בניהם של השליטים לא יכלו לרשת אותם.
הבטחת משרה לבני הדור הבא במדרסה שיסד אביהם, הבטיחה להם את מעמדם.
אחת המדרסות הבולטות שנבנו בתקופה זו הייתה המדרסה של סולטאן חסן בקהיר.
מפקד נוער (ראשי תיבות: מד"ן) הוא תפקיד צבאי בחיל החינוך והנוער.
מפקדי הנוער כפופים למערך אכ"א (אגף כוח אדם).
תפקיד מפקדי הנוער נוצר מתוך הצורך להכין את בני הנוער המועמדים לשירות ביטחון (מלש"בים) לגיוס לצה"ל.
ישנם שני סוגים של מדריכי נוער: מדריכי נוער מרחב ומפקדי נוער.
שני סוגי מדריכי הנוער מעבירים מערכי שיעור שמטרתם הכנת הנוער לשירות בצה"ל, אך בעוד מפקדי הנוער פוגשים את בני הנוער לתקופה קצובה, במהלך הגדנ"ע, מדריכי נוער המרחב פוגשים את המועמדים לשירות ביטחון בבתי הספר ובמסגרות נוער אחרות ומלווים אותך לאורך תקופת המיונים לתפקידים שונים בצבא.
תפקיד מפקדי הנוער הוא להפחית את חששותיהם של המועמדים לשירות ביטחון לקראת הצבא ואת ההלם הראשוני כאשר הם מגיעים אליו, להבהיר לנוער את משמעות חוק שירות ביטחון, ולעודד צעירים לשאוף ל"שירות משמעותי" (בדרך כלל נרמז ששירות קרבי "משמעותי" יותר משירות תומך לחימה או שירות עורפי).
שירותם של מדריכי נוער המרחב מתבצע במסגרות חינוכיות שונות: בתי ספר תיכוניים מסוימים, בעיקר אלו הכפופים למשרד העבודה ("תיכונים מקצועיים"), אך גם במסגרות חינוכיות שרוב חניכיהן עולים חדשים, בבתי ספר "מפתן", במועדוניות נוער, ועוד.
בבתי הספר מעבירים מדריכי הנוער שיעורים לכיתות י"א-י"ב הנוגעים לגיוס ולשירות בצה"ל.
מטרות השיעורים להקל על ההכנה המעשית והנפשית של המועמדים לקראת גיוסם, להכין אותם לקליטתם בצה"ל לאחר הגיוס, ולעודד שיתוף פעולה עם מערכת הגיוס והשיבוץ.
כמו כן, מדריכי הנוער מסייעים למועמדים בשלבי הגיוס הראשונים (צו ראשון וכו'), על מנת לאתר בעיות או צרכים מיוחדים.
מפקדות הנוער יכולים גם להתייצב עם המועמדים לשירות ביטחון לצו הראשון או לברר עבורם מידע לגבי אפשרויות שיבוצם בצה"ל.
מפקדי נוער מעבירים התנסות של הגדנ"ע לתלמידי תיכון.
במהלך הגדנ"ע עוברים המועמדים לשירות ביטחון הדמיה של טירונות ומפקדי הנוער משמשים מפקד טירונים לקבוצה שלהם.
שבוע הגדנ"ע כולל הקניית משמעת צבאית, נהלים צבאיים (השכמה, מסדרים, אימונים גופניים, תורנויות מטבח, וכו'), שיעורי נשק ושדאות.
כמו כן, מפקדי הנוער מעבירים שיעורי מורשת קרב, תפקידים בצה"ל, טוהר הנשק ועוד.
בנוסף לשבוע הגדנ"ע במהלך תקופת הלימודים.
קיימים עוד מספר סוגי גדנ"עות כמו גדנ"ע סיור וניווט וגדנ"ע מזרחנות.
מפקדי הנוער משרתים באחד משני בסיסי הגדנ"ע: צלמון ושדה בוקר ומזה כמה שנים גם בתוך בסיס חיל האוויר בחצרים.
מדריך שאיבה (באנגלית Pump Handbook) הוא ספר מקיף, מקצועי ומוכר בנושא שאיבה ומשאבות.
הספר נכתב על ידי 120 כותבים המומחים בתחומם ונערך על ידי ארבעה.
המדריך יצא לאור בהוצאת הספרים מקגרו-היל (McGraw-Hill).
המהדורה הראשונה של המדריך יצאה לאור בשנת 1976, מהדורה 2 יצאה לאור בשנת 1986, מהדורה 3 יצאה לאור בשנת 2001 והמהדורה הרביעית יצאה לאור בתחילת שנת 2008. הספרים יצאו לאור בכריכה קשה והמהדורה הרביעית כוללת 1632 עמודים.
המדריך כולל נתונים טכניים שימושיים וידע בתחום השאיבה והמשאבות כגון סוגי משאבות, תיכון משאבות, שימושים, אפיונים, רכישת משאבות, הפעלה, פתרון בעיות והתגברות על תקלות כמו גם החזקת משאבות.
הספר הוא כלי עזר לעבודת מהנדסים בתחומים רחבים של התעשייה המשתמשת במשאבות, בטכנולוגיות שאיבה ובמערכות שאיבה.
איגור קאראסיק (Igor Karassik), היה במשרה בכירה בתאגיד המשאבות ורטינגטון.
ערך את המהדורה הראשונה והשתתף בעריכת המהדורות הקודמות וכבר איננו בין החיים.
ג'וסף מסינה (Joseph Messina), מתאגיד המשאבות ורטינגטון ומכון מחקר לכח חשמלי.
פאול קופר (Paul Cooper), שימש כדירקטור למחקר ופיתוח בתאגיד אינגרסול - ראנדץ
צ'ארלס הלד (Charles Heald), היה בעבר המהנדס הראשי ומנהל ההנדסה בתאגיד המשאבות אינגרסול - דרסר.
מדריך/כת יח"ש הוא תפקיד בצה"ל המיועד לרוב לבנות.
אם כי מאז 2016 גם בנים יכולים לשרת בתפקיד, הם משרתים בעיקר ביחידות המיועדות לציבור הדתי-חרדי.
התפקיד מוכר גם בשם "מדריכת חי"ר
בנוסף להדרכת חי"ר, התפקיד כולל גם הדרכת שריון, הדרכת איסוף קרבי, הדרכת תותחנים והדרכת הנדסה קרבית.
לא כל חייל מדריך את כל החילות.
התפקיד כולל הדרכה מקצועית של לוחמי חיל הרגלים במקצועות החי"ר השונים, כגון בתפעול וירי בכלי נשק שונים.
תפקיד זה מוצע במסגרת תפקידי תומכי לחימה תחת זרוע היבשה.
תפקיד מדריכת יח"ש הוא להעביר ללוחמים בחיל הרגלים הכשרות מקצועיות אודות אמצעי לחימה ורכבים קרביים משוריינים.
החיילות מעבירות את תכנים אלו בבסיסי אימון חטיבתיים, בבסיסי אימון פיקודיים וכן בבסיס המרכז הלאומי לאימונים ביבשה בצאלים.
ההדרכה משלבת מגוון נושאים כדוגמת: אמצעי תצפית, מרגמות, רקטות וטילים נגד טנקים, כלי נשק אישיים (רובה סער), נגמ"שים, הדרכות עיוניות ועוד.
ההכשרות המקצועיות נעשות במגוון רחב של מגמות:
שו"ב (שליטה ובקרה) – רגלי, רכוב.
כלי רתק – מק"כ, מקל"ר, מרגמה 60 ומקל"רון.
נהיגת נגמ"ש (M-113), נהיגה באכזרית, נהיגה בנמ"ר לאוכו'.
טיל גיל ממשפחת ה ספייק אמצעי תצפית משוכללים כמו עמית ועמית איכון
שיבוץ לתפקיד זה נקבע על ידי יחידת מיטב ומתבצע על ידי זרוע היבשה.
על מנת לקבל מיונים לתפקיד זה יש לוודא שהוא אכן מופיע במנילה של המתגייסת.
ואם התפקיד לא מופיע, יש להגיש בקשה לשיבוץ בזרוע יבשה או מקצין מיון במיטב.
ישנה חשיבות רבה לשרת בתפקיד זה.
מדריכות החי"ר אינן משרתות כלוחמות בפועל, אך הן אלו שיכשירו את דור העתיד של הלוחמים בחטיבות השונות של חיל הרגלים.
לאחר תהליך החיול בבקו"ם, מתחיל תהליך ההכשרה בתפקיד.
טירונות שאורכת כשבועיים וחצי ולאחריה קורס ההדרכה המעשי.
משך הטירונות והקורס ביחד הוא כחודשיים וחצי.
לאחר מכן מתקיים שיבוץ של בוגרות הקורס להמשך הכשרות מקצועיות.
כמו כן יש אפשרות להשתבץ להיות במגמת קליעה ובמגמת צלפים המתקיימות בבסיס אחר באזור ירושלים.
השיבוץ הסופי הוא בבא"חים – בסיסי אימון חטיבתיים ובבא"פ – בסיס אימון פיקודי או בביסלח 17.
מדרש אבכיר הוא חיבור מדרשי על ספרי התורה, בראשית ושמות.
החיבור אבד, וכיום מצויים בידינו רק ציטוטים ממנו בחיבורים אחרים, ובעיקר ילקוט שמעוני.
לשון המדרש וסגנונו מכילים מאפיינים של המדרשים המאוחרים, כגון שימוש בשאלות רטוריות, שימוש בלשונות כמו "רבותינו בעלי אגדה אומרים", "אמרו חכמים" וכדומה.
החוקרים נחלקו בשאלת זמן עריכתו.
יש המקדימים אותה לסוף המאה העשירית ויש המאחרים אותה למאה ה-13.
יש המצביעים על ארץ ישראל כמקום עריכתו, אך הדעה הרווחת כי המדרש הוא איטלקי.
רוב ככל המובאות מהמדרש הן על ידי מחברים אשכנזים, ובעיקר סביב המאה ה-13. רוב המצטטים ממנו נמנים עם החוגים המצומצמים של חסידי אשכנז, ולכן הועלתה סברה שכבר אז תפוצתו הייתה די מצומצמת.
המקור הקדום ביותר הוא בספר ייחוסי תנאים ואמוראים לרבי יהודה בן קלונימוס ממגנצא, ובספרי תלמידו רבי אלעזר מוורמייזא.
במאה ה-16 היו עותקים של המדרש במצרים ובאיטליה, אך לא נעשה בו שימוש רחב.
הציטוטים הישירים המאוחרים ביותר מן המדרש הם מסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18, על ידי רבי אליהו הכהן האתמרי בחיבור "מדרש תלפיות" ורבי אברהם הלין בפירושו "זרע אברהם".
יום-טוב ליפמן צונץ שיער שהשם "אבכיר" מקורו במילים שפתחו אותו, "אבכיר כיולדה".
אולם, נמצאו עדויות לכך שהסיבה לשם זה היא בחתימת דרשות הנחמה שבו בראשי התבות "אבכי"ר" שמשמעותן "אמן במהרה כן יהי רצון" או "אמן בימינו כן יהי רצון".
מסתבר ששם זה אינו פרי עטו של עורך המדרש אלא של המעתיקים.
מדרכות מפיקות חשמל הוא אלבום הכולל ביצועים של אמנים שונים לשיריו של רוני סומק, אותם הלחין והפיק חיים רחמני.
ברשימת האומנים המבצעים נכללים אומנים מפורסמים ובהם ברי סחרוף, אלון אולארצ'יק ושאנן סטריט, לצד אמנים מסצנת האינדי הישראלית, בהם קוסטה קפלן וטליה אליאב.
חיים רחמני, חבר בלהקת "קטב מרירי", הלחין את השירים והפיק את האלבום המורכב משיריו של המשורר רוני סומק.
הרעיון להפקת האלבום הועלה על ידי רחמני בשנת 2009, אז הציג לסומק 10 סקיצות לשירים.
באותה שנה הוציאה הלהקה ביצוע לשירו של סומק "שבע שורות על פלא הירקון".
רחמני העביר את הסקיצות לאומנים, שהוסיפו את הפרשנות שלהם לשירים.
הסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום הוא השיר "יסמין.
שיר על נייר זכוכית" בביצועו של ברי סחרוף.
השיר עוסק במציאות פוליטית של שני עמים מסוכסכים החיים ביחד.
השיר "עכשיו שיני הזאבים בבטן האיילה" המבוצע על ידי טל גורדון הוא שיר שנכתב כתגובה לשירו של אמיר גלבע "אילה אשלח אותך" שנכתב בשנת 1972. השיר מתאר את ההתרחשות לאחר שהזאבים פוגשים את האיילה ומסתיים בתיאור סצנת אונס.
השיר "דימונה בלוז", שנכתב בשנת 1989 כחלק מספר השירה החמישי של סומק "ברדלס", מבוצע על ידי שאנן סטריט.
אלון אולארצ'יק הוא האמן היחיד באלבום המבצע 2 שירים ("סולו", "טבלת יאוש.
החיבור שלו לפרויקט היה מקרי לאחר שרחמני ושמעון אדף, המבצע גם הוא שיר באלבום, פגשו בו במקרה באולפן ההקלטות.
מספר שם השיר מבצע משך 1 יסמין.
כלא באר שבע אלון אולארצ'יק 3:46 11 ניבה עוזי רמירז 2:20
מדרסה או מדרסה - לומדים לתקשר הוא ארגון חברתי, חינוכי וטכנולוגי בישראל ועמותה ללא מטרות רווח שעוסקת בלימוד ערבית מדוברת בחינם במטרה לקדם תקשורת בין החברה היהודית והערבית בישראל.
הלמידה במדרסה נעשית דרך קורסים מקוונים חינמיים באתר מדרסה, תכנים ופעילויות ברשתות החברתיות וביוטיוב, הסכתים בפלטפורמות השמע ספוטיפיי וסאונדקלאוד וקורסים פרונטליים בארגונים ברחבי הארץ.
כיום, לומדים במדרסה מעל למאה אלף תלמידים ברחבי הארץ, ומאות אנשים מתנדבים ותומכים בפעילות העמותה.
את הרעיון להקים את מדרסה הגה גילעד סוויט, המייסד והמנהל המקצועי של העמותה, בשנת 2014. במשך שנותיו בבית הספר, במהלך השירות הצבאי ובלימודים הגבוהים באוניברסיטה, למד וחקר סוויט את השפה הערבית אך לפי טענתו, לא ניתנה לו הזדמנות ללמוד בהיקף ובצורה שתאפשר לו לתקשר עם הסביבה.
לאחר השחרור מהשירות הצבאי הוא החל ללמוד את השפה מחדש באופן עצמאי, ההנאה הגדולה מהיכולת לשוחח בערבית הובילה אותו לרעיון לשתף את הידע שלו.
סוויט התחיל ללמד ערבית בבית, ואחרי הרבה פניות ובקשות, החליט להעלות את השיעורים לאינטרנט.
בשלב ראשון מדרסה פעלה דרך ערוץ יוטיוב עם סרטונים ללימוד ערבית בהוראת סוויט, ובהמשך נפתח גם דף פייסבוק ואתר רשמי.
הסרטונים צברו אלפי צפיות והפכו פופולריים בקרב לומדי ערבית.
בשלב זה, לסוויט הצטרף דניאל דותן, מנכ"ל העמותה כיום, שהכיר אותו דרך חבר משותף והחליט לעזור בהקמת האתר, עמוד הפייסבוק ובהמשך גם בהקמה הרשמית של העמותה.
בשנת 2017 החליטו צוות מדרסה להפוך את שיעורי הערבית ביוטיוב לקורסים מלאים ללמידה עצמאית על פלטפורמה מקוונת ומתקדמת.
לשם כך, מדרסה יצאה בקמפיין גיוס המונים באתר הדסטארט שהצליח לגייס מעל 170,000 שקלים ממעל 1000 תומכים.
הקורסים המקוונים של מדרסה הוקמו על פלטפורמת Open edX שפותחה על ידי בוגרי MIT ומאפשרת למידה מקוונת מרובת משתתפים.
המעבר אפשר בנייה של קהילה לומדת שהלכה וגדלה עם השנים והגיעה כיום למעל מאה אלף לומדים.
בשנת 2018 קורס המתחילים של מדרסה נכנס לפלטפורמה הממשלתית של קמפוס IL של המשרד לשיוון חברתי והמועצה להשכלה גבוהה.
בנובמבר 2019 מדרסה השיקה קורס נוסף ברמת "ממשיכים" על פלטפורמת הלמידה המקוונת, ובדצמבר 2020 הושק קורס הכתב הערבי על אותה פלטפורמה.
נכון לאוגוסט 2022, כמאה אלף לומדים רשומים לקורסים המקוונים של מדרסה ולקורס על פלטפורמת קמפוס IL.
בנוסף, כארבעים וחמישה אלף אנשים עוקבים אחרי הפעילות של מדרסה ברשתות, מעל שמונה-עשר אלף לומדים דרך קבוצת התרגול בפייסבוק ומעל שבעת אלפים לומדים דרך ערוצי הוואטסאפ והטלגרם של מדרסה.
במהלך תקופת מגפת הקורונה בישראל הארגון הפעיל קמפיינים ופעילויות למידה מקוונות המוניות במטרה לעודד למידת ערבית במהלך תקופת הסגרים.
ב-12 במרץ 2020, עם תחילתו של הסגר הראשון מדרסה השיקה קמפיין למידה המוני וחינמי לערבית מדוברת מהבית שנקרא "לומדים ערבית בבידוד".
הקמפיין ארבעה-עשר ימים רצופים של למידה מודרכת בפלטפורמה המקוונות ושיעורים חיים ברשתות החברתיות.
הקמפיין כלל בסך הכל שלושה מחזורי למידה בהם השתתפו כ-8,000 לומדים.
במהלך שנת 2020 הארגון צמח באופן משמעותי ודיווח על עליה של כעשרת אלפים רשומים חדשים לקורסים בהשוואה למרץ של השנה הקודמת.
קמפיינים חברתיים, אירועי שיא ושיתופי פעולה
החל משנת 2019 מדרסה הקימה ולקחה חלק במספר קמפיינים חברתיים במטרה להנגיש את לימודי הערבית המדוברת לקבוצות שונות בישראל.
קמפיין ערבית מדוברת לצוותים רפואיים - במרץ, 2020 יצאה לקמפיין גיוס לטובת הקמת קורס ערבית מדוברת מיוחד לצוותי רפואה.
במסגרת הקמפיין התקיימו פעילויות חברתיות שונות, כגון חלוקת שיחונים בערבית מדוברת בבתי חולים, סרטונים להעלאת המודעות לחשיבות ידיעת הערבית בקרב צוותים רפואיים, ושיעורים מקוונים חינמיים עבור צוותי רפואה.
במאי של אותה שנה, עלה לאוויר קורס הערבית של מדרסה עבור צוותים רפואיים, לפלטפורמה של מדרסה ולפלטפורמת קמפוס IL.
כיום רשומים לקורס בשתי הפלטפורמות קרוב לעשרת אלפים לומדים.
בשנת 2021 הקורס נכנס לרשימת קורסי הבחירה בלימודים הקדם-קליניים בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
פרויקט "מדברים ערבית" - בפברואר 2020 מדרסה החלה שיתוף פעולה עם התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות ותוכנית פר"ח, בפרויקט "מדברים ערבית".
במסגרתו מלגאים סטודנטים דוברי ערבית כשפת-אם עוברים הכשרה פדגוגית מטעם מדרסה ומלמדים ערבית מדוברת על בסיס הקורס המקוון של מדרסה בעשרות קמפוסים ברחבי הארץ.
ערבית מדוברת והקהילה הגאה - שיתוף פעולה עם עמותת "בית דרור" -ביוני 2020, בחודש הגאווה בישראל, קיימה מדרסה שיתוף פעולה עם עמותת "בית דרור", במסגרתו הופק סרטון מיוחד במטרה להעלאת המודעות לשיח בנושא להטב"ק בקרב האוכולסייה היהודית והערבית בישראל.
הסרטון כלל מונחים חשובים בקרב הקהילה הלהטב"קית והסברים על משמעויות המונחים בערבית.
ערבית מדוברת לעובדי מדינה - בינואר 2021 מדרסה יצאה לקמפיין גיוס המונים עבור הקמת קורס ערבית מדוברת מקוון לעובדי מדינה.
הקורס נועד לאפשר לעובדים דוברי עברית במשרדים כגון משרד התחבורה, ביטוח לאומי, רשות האוכלוסין, מס הכנסה ובמשרדי ממשלה נוספים להנגיש לדוברי ערבית את השירותים הממשלתיים המוענקים במשרדים.
שיתוף פעולה עם עמותת כוכבי המדבר - בינואר 2021, מדרסה גם החלה שיתוף פעולה עם עמותת כוכבי המדבר שמפעילה מספר תוכניות מנהיגות לקידום צעירים באוכלוסייה הבדואית בנגב.
במסגרת שיתוף הפעולה מלגאים של "כוכבי המדבר" עוברים הכשרה פדגוגית ומקיימים שיחות תרגול בערבית מדוברת דרך תוכנת זום עם לומדים מקהילת מדרסה.
קמפיין "ערבית עכשיו" עם עמותת סיכוי - במאי 2021, בצל ובהשפעת המהומות בישראל מדרסה יצאה לקמפיין משותף עם עמותת סיכוי-אופוק לשוויון ושותפות, בשם #ערבית_עכשיו, שהוביל דרישה המונית ממשרד החינוך לחזק ולהרחיב את לימודי הערבית המדוברת בבתי הספר.
במסגרת הקמפיין פורסמו עשרות סרטונים ברשתות החברתיות, ביניהם סרטונים אישיים שצילמו ידוענים כגון קובי אוז, יניב ביטון, דאנה איבגי, ששון ואדם גבאי ואסתי זקהיים שהשתתפו בקריאה לחזק את לימודי הערבית המדוברת בישראל.
עד סיום הקמפיין נשלחו כ-7500 מיילים למשרד החינוך על ידי הקהילה.
שיתוף פעולה עם המשרד להגנת הסביבה - בדצמבר 2021 מדרסה חברה למשרד להגנת הסביבה במהלך להנגשת התכנים של המשרד לערבית, ובפרסומים משותפים שקשורים לשמירה על הסביבה.
זכייה בפרס זוסמן-ג'וינט - בדצמבר 2021 זכו צוות מדרסה גילעד סוויט מייסד הארגון, דניאל דותן מנכ"ל הארגון ומיכל רוזן, מנהלת הדיגיטל של הארגון, בפרס זוסמן-ג'וינט למצוינות חברתית
פרויקט "אהלן" - בנובמבר 2021 יצא לדרך פרויקט "אהלן" בשיתוף עם תוכנית "מנהלים ביחד" של מנהל חינוך ירושלים, משרד החינוך, המטה לחינוך אזרחי וחיים משותפים, מחוז ירושלים במשרד החינוך וצוות חינוך אזרחי וחיים משותפים במט"ח.
במסגרת הפרויקט מדרסה הכשירה סטודנטים וסטודנטיות ממזרח ירושלים שהחלו ללמד ערבית מדוברת בעשרות בתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים בירושלים, על פי תוכנית לימודים שיצרה "מדרסה".
ביולי 2022 מדרסה יצאה לקמפיין גיוס לטובת הקמת סביבת למידה מקוונת בערבית לילדים בגיל הרך שנועדה לאפשר הקנייה מוקדמת של הערבית ומפגש חווייתי ואותנטי עם התרבות הערבית לילדים החל מגיל שלוש.
סביבת הלמידה מתוכננת לכלול משחקים אינטראקטיביים, סיפורים מוקלטים, סצנות מומחזות, שיעורים קצרים ושירים.
שיתופי פעולה טכנולוגיים - למדרסה שיתופה פעולה נוספים עם IBM והטכניון שכוללים פיתוחים טכנולוגיים של רכיבי למידה לקורסים ופיתוח אפליקצית מדרסה ללימודי ערבית בחינם.
מדרסה היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת נעורים-רומנטית, על בית ספר דו-לשוני יהודי-ערבי בירושלים, אשר הופקה על-ידי היוצר הערבי-ישראלי סייד קשוע.
הסדרה החלה את שידוריה בכאן חינוכית בשיתוף בכורה עם מכאן 33 (مكان 33), ב-1 בינואר 2023.
את שיר הנושא של הסדרה שרים הזמר נטע וינר, לצד הזמרת ואלרי חמאתי שמגלמת בסדרה את מנאר.
הסדרה עוסקת בקהילת בית ספר דו־לשוני בירושלים.
התאהבויות, סוגיות חברתיות ופוליטיות עקב כך, וסיפורי התבגרות נמצאים במוקד הדילמות של בני ובנות הנוער היהודים והערבים הלומדים בבית הספר, וכן גם של צוות בית הספר והורי התלמידים.
שירה אברהמי (שירה יוסף) – תלמידת כיתה י"א יהודייה בבית הספר הדו-לשוני, הלומדת שם מהגן.
כאשר היא עולה לתיכון, דברים מתחילים להתערער.
ח'אלד ברהום (ליר עיסא) – תלמיד כיתה י"א ערבי חדש בבית הספר הדו-לשוני.
עבר מחיפה לירושלים עקב עבודתו החדשה של אביו כרופא בהדסה.
גילי לוי (אמה אלפי) – נערה "אאוטסיידרית" יהודייה עם עליות ומורדות שעזבה את בית הספר שלה ומסתובבת ברחובות.
מגיעה לגור בבית של איתן, דוד שלה, ומתחילה ללמוד בבית הספר הדו-לשוני.
מנאר (ואלרי חמאתי) – תלמידת כיתה י"א ערביה שקדנית ששואפת להיות מצטיינת מכיוון שהיא מאמינה שרק מי שמצטיין יצליח בחיים.
נערה חברותית אך בעיקר דואגת לעצמה ולציונים שלה.
עומר/עומאר יעקוב (פראס מנאע) – שחקן כדורגל מוכשר.
אימו יהודייה ואביו ערבי ובעקבות זאת נקלע למשבר זהויות.
לובנא (ליסה בסטוני) – נערה ערביה אמיצה מאוד.
חוששת ממה שאנשים יחשבו עליה.
מאור (גל זק) – נער יהודי שרוב חבריו ערבים.
משתמש בציניות ובהומור לפתרון בעיות וכדי להרים את החברים שלו.
מג'די (אמג'ד שוא) – נער ערבי מאוד רגיש.
מאוהב במנאר אך לא יודע איך לגשת אליה.
עלי ברהום (מונעם רואשדה) – אחיו הקטן של ח'אלד.
לומד בכיתה ג' בבית ספר הדו-לשוני.
מתן אברהמי (אביב בן שמואל) – אחיה הקטן של שירה.
החבר הכי טוב של עלי.
שאדי – אחיה הקטן של מנאר.
לומד בכיתה ג' בבית הספר הדו-לשוני.
איתמר – חברם של עלי ומתן.
צוות בית הספר הדו לשוני
אימאן (יארא אזרייק) – מורה ערביה ומחנכת של הכיתה בתיכון.
איתן כ"ץ (רועי בר-נתן) – מורה יהודי והמחנך היהודי של הכיתה בתיכון.
הוא הדוד של גילי, היא גרה איתו בבית והוא הביא אותה לבית הספר הדו לשוני.
אמירה פדילה (מונא חוא) – מורה חדשה שהגיעה להחליף את אימאן.
ריהאם ברהום (רובא בלאל-עספור) – אימם של ח'אלד ועלי.
וליד ברהום (דוריד לידאווי) – אביהם של ח'אלד ועלי.
מקבל הצעת עבודה ב"הדסה" ועקב כך משפחתו עוברת מחיפה לירושלים.
דורית אברהמי (עלמה זק) – אימם של שירה ומתן.
אלון אברהמי (שרון טייכר) – אביהם של שירה ומתן.
ג'מיל (ג'מיל ח'ורי) – אביהם של מנאר ושאדי.
אסמא (רשא ג'השאן) – אימם של מנאר ושאדי.
איריס (נלי תגר) – אימו של איתמר.
אביעד (ירמי שיק בלום) – אביו של איתמר.
סאוסן – אימה של לובנא.
נעמה לוי (דנה אברהם-סמו) – אחותו של איתן ואמא של גילי.
נוסעת לשנת שבתון בארצות הברית ומשאירה את בתה אצל אחיה.
מאמן הכדורגל (גיא מזיג) – המאמן של עומר בקבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים לנוער.
אבו אלעבד – בעל הדירה לשעבר של אימאן.
מוציא אותה מהדירה בטענה שהם צריכים את הדירה, אך למעשה, הוא מוציא אותה מהדירה מפני שראה אותה מדברת עם איתן עברית.
טארק (ענאן אבו ג'אבר) – רופא שיניים צעיר שגר בגרמניה, הגיע לדייט עם אימאן.
אמא של אימאן (סלווה נקארה) – אמא של אימאן, גרה בכפר ערבי.
אבא של אימאן (לוטוף נוייסר) – אבא של אימאן, גר בכפר ערבי.
גל – ידיד של גילי.
סול – ידידה של גילי.
סג'א (לונא מנסור) – חברה של אימאן.
הסדרה בוימה על ידי גורי אלפי, הופקה על ידי "פארן סטודיו" וצולמה באביב 2022. זו הסדרה הראשונה שתאגיד השידור הישראלי כאן עורך בשיתוף פעולה בין שני ערוצים, כאן חינוכית ומכאן 33.
מדריך צלילה הוא אדם העוסק בהכשרה ובהערכת כשירות של צוללים, בכללם צוללים חופשיים, צוללי פנאי, צוללים טכניים, מקצועיים, צבאיים, מסחריים, בטיחות הציבור וצוללים מדעיים.
במסגרת עבודתם פועלים מדריכי צלילה בסביבה עם סכנות, שעשויות להיות לא מוכרות.
הדרכה והערכה מתבצעות בדרך כלל לפי תקן הכשרת צוללים, ועל פי הנחיות ובתהליכים קבועים.
בהתאם לתחום השיפוט, נקבעים בדרך כלל חוקים וקווים מנחים לתרגול, להכשרה, מיומנויות נדרשות ורישום של מדריכי צלילה.
על מדריך הצלילה בדרך כלל תהיה חובת זהירות כלפי המתלמדים, וכן התחייבויות חוזיות שחלקן עשויות להיות מצוינות בחוזה ההכשרה.
היקף חובת זהירות זו עשוי להיקבע בחוק סטטוטורי, תקנות, כללי נוהג, תקני הכשרה, חוברות הדרכה, תנאי רישום בארגון וחוזי עבודה.
מדריכי צלילת פנאי הם בדרך כלל חברים רשומים בארגון אחד או יותר להסמכת צוללי פנאי, ובדרך כלל רשאים להכשיר ולהעריך צוללים בהתאם לתקני הסמכתם.
מדריכי צלילה צבאיים הם בדרך כלל חלק מהכוח המזוין שעבורו הם מאמנים.
מדריכי צלילה מסחריים עשויים להידרש להירשם בארגונים שנקבעו על ידי רשות (בדרך כלל ארצית), ולעמוד בתקני הכשרה והערכה שונים.
מדרש תנחומא, המכונה גם מדרש ילמדנו, הוא שם כולל לשלושה קובצי מדרש אגדה.
מדרש תנחומא החדש והישן קיימים בדפוס, ובנוסף אליהם היה קיים גם מדרש שאבד, אך מצוטט במקורות אחרים.
מדרש זה עוסק בחמשת חומשי התורה, ונקרא על שם האמורא הארצישראלי רבי תנחומא בר אבא, שהרבה מאמרותיו מופיעות במדרש.
רובו של המדרש נכתב בעברית, אך בנוסף קיים במדרש שימוש בארמית גלילית, ביוונית ובלטינית.
מדרש זה הגיע לכלל גיבוש במחצית הראשונה של המאה ה-9 לספירה.
כמדרש שמקורו בארץ ישראל מבוסס מדרש תנחומא על החלוקה לסדרים ששימשה לקריאת התורה במחזור התלת שנתי שרווח בארץ ישראל.
החלוקה המצויה במדרש לפרשות השבוע לפי מחזור הקריאה החד-שנתי שרווח בבבל היא מאוחרת ואיננה מקורית.
החוקר פרופ' חננאל מאק בספרו "מדרש האגדה" מצביע על כך שעל אף שמדרש תנחומא הוא מדרש ארץ-ישראלי, הרי שחדרו אליו גם קטעי מדרש בבליים.
כך למשל במדרש תנחומא לפרשת נח משולבים קטעים מתוך שאילתות דרב אחאי גאון, שהוא ספר שנתחבר בבבל בתחילת תקופת הגאונים.
כמו כן מצויים במדרש תנחומא קטעים ממדרשים קדומים כמו פרקי דרבי אליעזר ומכילתא דרבי ישמעאל.
קיימת מחלוקת מסועפת בין החוקרים השונים לגבי מקורותיו של הקובץ ולגבי היחס בין "התנחומא" לבין החיבור המוזכר בשם "ילמדנו":
לדעת יום-טוב ליפמן צונץ, תנחומא וילמדנו הם שני שמות לחיבור אחד.
חלק מהמצטטים קראו לו על שם הפתיחה בשאלה "ילמדנו רבינו" וחלק קראו לו על שם דרשת רבי תנחומא.
החיבור נוצר במאה התשיעית ביוון או בדרום איטליה.
לדעת שלמה בובר היו במקור שלושה ספרים שכונו בשם "תנחומא": חיבור אחד שצוטט גם בשם "ילמדנו" ואבד במשך השנים, חיבור שצוטט בשם תנחומא ומכונה כיום "תנחומא בובר", וחיבור מאוחר יותר שנערך לאחר עריכת התלמוד הבבלי והוא "תנחומא הנדפס".
לטענת בובר, מהדורת "תנחומא בובר" היא החיבור המדרשי המקורי על פרשיות התורה, וכל מדרשי האמוראים שאבו ממנו.
על פי המבוא שכתב בובר למדרש, המדרש נכתב באנטיוכיה.
על פי דעות אחרות הוא נכתב בעיר נוה, עיר ב, 15 קילומטר ממזרח לרמת הגולן של ימינו.
לטענת אפשטיין, היה קיים חיבור קדום בשם "ילמדנו" שהיה מדרש שלם וערוך כבר במאה החמישית.
מהדורות "תנחומא" היא ליקוטים מה"ילמדנו" הקדום בתוספת מקורות מחיבורים שונים.
מדרש "תנחומא" שהתפתח מה"ילמדנו" הועתק שוב ושוב עם שינויים והוספות על ידי הדרשנים במהלך הדורות.
לדעת מרמורשטיין, ה"ילמדנו" אינו חיבור קדום, אלא אוסף של דרשות מהמאה השביעית או השמינית.
לפי חנוך אלבק, היו במקור שני חיבורים שונים האחד כונה "תנחומא" והשני "ילמדנו".
שניהם שאבו ממקורות דומים ולכן יש ביניהם הקבלות רבות, חיבורים אלו הם בני אותו הזמן.
מלבד הדעות שהוצגו לעיל, קיימות גישות נוספות לתאריך היווצרותו של המדרש, כאלה שמקדימות אותו למאה ה-7 בא"י, וכאלה שמאחרות אותו אל מעבר למאה ה-9.
המדרש, בדומה לרוב מדרשי האגדה, עוקב אחר הסדר של פרשות התורה, ומחולק לפרשות במקביל לפרשות השבוע.
מדרש תנחומא נקרא גם בשם "מדרש ילמדנו", בשל פתיחת השאילתות בביטוי "יְלַמְדֵנוּ רבנו".
המדרשים בנויים במבנה קבוע ובו ארבעה חלקים:
לשאלה פתיחות שונות: "ילמדינו רבינו", "אדם מישראל..", "הלכה".
השאלות ההלכתיות נראות טריוויאליות, ולא סביר לומר שהן נשאלו בפועל.
בנוסף, הרבה שאלות מסתמכות על התשובה.
לכן נראה כי מדובר בשאלות פיקטיביות, שהדרשן עצמו שאלן, או שהדרשן "השתיל" תלמיד שלו שישאל את השאלה כפתיחה לדרשה.
פרופ' מאק עמד על כך שמדרש תנחומא, בניגוד לבראשית רבה, נכתב בפירוט וביחידות ארוכות.
כמו כן הבחין פרופ' מאק שלעומת מדרש בראשית רבה הרי שמדרש תנחומא השפיע רבות, מבחינת תוכנו וצורתו הספרותית, על מדרשים מאוחרים ממנו.
חלקם השני של המדרשים שמות רבה ובמדבר רבה ומדרש דברים רבה כולו מושפעים רבות ממדרש תנחומא.
על פי חקר פירושי רש"י, מדרש תנחומא היה אחד הטקסטים שהיו מונחים לנגד עיניו כאשר כתב את פירושיו למקרא, והוא מצטט ממנו או מתבסס עליו בפירושיו.
מִדְרָשׁ רַבָּה (רבה בארמית פירושו גדול) הוא שם כולל לעשרה חיבורים של מדרשי אגדה שגובשו בתקופה שבין המאה ה-6 לבין המאה ה-12 והועלו על הכתב בזמנים שונים, ובסגנונות מגוונים - בעיקר בארץ ישראל.
השם מתייחס לחיבורים המוסבים על חמשת חומשי תורה ועל חמש המגילות.
בראשית רבה, ויקרא רבה ורוב המגילות, הם החיבורים המוקדמים ביותר, ונערכו במתכונתם הנוכחית במאה השישית בערך.
שמות רבה, במדבר רבה, דברים רבה ואסתר רבה מתוארכים לתקופה מאוחרת יותר וחלקם נערכו במתכונתם הנוכחית אחרי שנת 1000 לספירה.
הפורמט שהכניס את כל עשרת הספרים תחת הכותרת של "מדרש רבה" נוצר במאה השש עשרה, ונדפס לראשונה בוונציה בשנת ש"ה (1545).
מדרשים אלו הם בדרך כלל רחבי ההיקף מבין החיבורים המדרשיים לחומשי התורה ולמגילות, והדפסתם גרמה לדומיננטיות כמעט מוחלטת שלהם ב'שוק' ספרות האגדה הארץ-ישראלית; סדרת המדרשים הגדולה הנוספת, הנקראת מדרש תנחומא לתורה, נדפסו, נפוצו ונתפרשו פחות.
רק במאתיים השנים האחרונות נדפסו קבצים מדרשיים אחרים - פסיקתאות ומדרשים קצרים אחרים.
למדרש רבה נתחברו פירושים רבים, בהם פירוש "מתנות כהונה", "יפה תואר", "פירוש מהרז"ו", "עץ יוסף" ו"ענף יוסף", "תפארת ציון", "פירוש רד"ל" ואחרים.
סקירה של הפירושים מובאת בספרו של יונה פרנקל על ספרות האגדה.
המונח מִדְרָשָׁה משמש בישראל לתיאור מגוון רחב של מוסדות חינוך העוסקים, בדרך כלל, בחינוך בלתי פורמלי ומתמחים בתחום מסוים.
מקור המילה במילה מִדְרָשׁ, שפרושה: עיון, לימוד ומחקר, ובמונח "בית מדרש".מקבילה דומה קיימת בערבית, המילה مَدْرَسَة (מֵדְרַסַה) שמשמעותה בית ספר.
בין השאר משמשת המילה לתיאור:
מדרשות תורניות לנשים - מוסדות ללימוד תורה לנשים, לרוב כמקבילה נשית לישיבות.
מדרשות להכרת הארץ - ארגונים העוסקים בהעברת ימי עיון לקבוצות או הדרכות טיולים ברחבי ארץ ישראל.
רבות ממדרשות אלו מאוגדות יחד באשכולות – פורום מרכזי סיור ותודעה ישראלית.
מדרשה לאמנות – מוסדות להכשרת אמנים.
מדרש הגדול (מדה"ג) הוא חיבור מדרשי מקיף על כל התורה, המכיל מדרשי הלכה ואגדה שנערך על ידי הרב דוד בן עמרם עדני מהעיר עדן שבתימן, שחי כנראה במחצית הראשונה של המאה ה-14. החיבור נחשב כגולת הכותרת של יצירת יהדות תימן ויהדות עדן.
החיבור הוא ליקוט של מדרשים המופיעים בתלמודים, בספרי המדרשים הקדומים ובתרגומי התנ"ך.
בחיבור מובאים גם פירושים משל הגאונים והראשונים (בעיקר הרמב"ם) וכן משל המחבר עצמו, כשכולם ערוכים ומשולבים עם מדרשי חז"ל כמקשה אחת.
חלק מהחיבורים שמהם נלקטו המדרשים הם חיבורים שאבדו בינתיים או ששרדו בצורה מקוטעת כגון: מכילתא דרשב"י, ספרי זוטא, מדרש תנאים, ועוד מדרשים קדומים שאין להם זכר בספרות המדרשים הנפוצה.
ייחודו של מדרש הגדול הוא בכך שאין הוא ליקוט גרידא, אלא במקומות רבים בנה המחבר סוגיות שלמות המורכבות ממובאות ומציטוטים ממקומות שונים.
המדרש כתוב בלשון עברית בלבד והיא צחה מאוד, זאת בניגוד למקובל בתקופתו בתימן ובמזרח לשלב את השפה הערבית.
אין בו מדעים ופילוסופיה, גם זאת בניגוד למקובל.
לפני כל פרשה, מופיעות פתיחות פיוטיות מתחרזות, המושפעות מן הפיוט הארץ ישראלי הקדום.
מדרש הגדול זכה לתפוצה רחבה בתימן ועשרות ואולי מאות כתבי יד של המדרש נמצאים כיום.
מדרש הגדול כמקור למדרשים אבודים
בשל אופיו של מדרש הגדול כחיבור מלקט, הוא מכיל בתוכו קטעים שלמים ממדרשים שהיו לפניו, ולאורך הזמן אבדו.
בראשית תקופת חכמת ישראל זוהתה תכונה זו של המדרש, והוחל בניסיון לשחזר מתוכו את המדרשים האבודים.
מדרש נוסף שליקט הופמן מתוך מדרש הגדול היה מדרש תנאים לספר דברים, המכונה גם "מכילתא דברים".
הופמן הוציא לאור את מהדורתו למדרש תנאים בשנת 1908. בשנת 2021 פרסמו החוקרים פרופסור מיכל בר-אשר סיגל ודוקטור אבי שמידמן כי אלגוריתם ממוחשב שפיתחו מסוגל לסנן מתוך מדרש הגדול קטעים שמאוחרים למכילתא דברים, וכן קטעים המופיעים במקורות אחרים, ולהשאיר בידיהם רק קטעים שמקורם במכילתא דברים.
חוקר אחר, חיים שאול הורוביץ ליקט מתוך מדרש הגדול קטעי מדרש על ספר במדבר, אותו הוא זיהה כמדרש בשם "ספרי זוטא במדבר".
המדרש יצא לאור יחד עם מהדורתו של הורוביץ לספרי במדבר בשנת 1917.
מדרש ויסעו הוא מדרש חז"ל המופיע בילקוטים מאוחרים (ילקוט שמעוני וילקוט מעם לועז) ונזכר בפירוש הרמב"ן לתורה.
מדרש זה מוסיף על המסופר בספר בראשית ומספר על מלחמותיהם של בני יעקב באמוריים ובצבאו של עשו, שבע שנים לאחר הרס שכם על ידי שמעון ולוי, שבא בעקבות אונס דינה אחותם.
על פי הכרונולוגיה המקראית, התארוך המשוער שהמדרש מעניק למלחמות אלו הוא שנת 2223 לבריאת העולם, כאשר יעקב היה בן 115 שנה.
הרקע למלחמות מופיע במפורט בילקוט מעם לועז.
על פי המתואר במדרש, שבע שנים לאחר שהגיע יעקב לארץ כנען בחרה משפחתו להתיישב בעיר שכם בזכות פוריותה, אותה עיר שנהרסה בבואו לשם מחרן בעקבות נקמת שמעון ולוי את מעשה דינה.
כאשר מלכי הכנעני והאמורי שמעו על חזרת בני יעקב לשכם, חששו כי בעקבות הריגת בני העיר שכם, הם עלולים לפגוע גם בהם.
מלך תפוח שלח איגרת לכל המלכים בסביבתו - אילון מלך געש, איהורי מלך שילה, פרעתון מלך חסר, סוסי מלך סרטן, לבן מלך חורון ושביר מלך מחנמינה - והזמין את כולם להילחם בבני יעקב תוך אזהרה שאם לא ייקחו חלק הם עלולים ליפול חללים בידי בני יעקב.
מדרשי חז"ל מביאים פירוט מלא של מהלך הקרבות.
בתחילת הלחימה יהודה הרג את מלך תפוח ושמונה מלכים אחרים, לוי הרג את אילון מלך געש, נפתלי הרג ארבעה גיבורים ויעקב הרג את זירורי מלך שילה, פרעתון מלך חצר, פסוסי מלך סרטן, לבן מלך ארם ושביר מלך מחנהי.
שאר בני יעקב שהיו בתל שכם נלחמו בשערי העיר.
ביום השני ניהלו בני יעקב מלחמה עם אנשי סרטן, תפוח וארבל.
ביום השלישי לכדו את שילה, וביום הרביעי עברו נגד מחנהו של שביר.
ביום החמישי כבשו את העיר געש וביום השישי קיבלו את בקשתם של האמוריים לשלום.בסיום קרבות אלה עם האמוריים הגיע צבאו של עשו, התנפל על בני יעקב והפסיד בקרב.
עשו נקבר ובני עשו הפכו עבדים לבני יעקב.
רוב המקומות המובאים בתיאורים מוכרים.
במקרה של הלחימה במקום המכונה "סרטן" ניתן לזהות את הסביבה עם המקום בו מצויים שרידי העיר המבוצרת סרטבה.
בסיום המלחמה נכנעו בפני בני יעקב עשרים ושניים מלכים.
הם הגישו ליעקב מתנה יקרת ערך וחזרו לעירם.
בני יעקב שבו לשכם וחיו בשלום עם הכנענים עד ימי יהושע בן נון.
מקורו של המדרש, זמנו וגרסאותיו
המדרש נזכר לראשונה בימי הביניים, בפירושו של הרמב"ן לתורה.
בפירוש למעשה דינה רומז הרמב"ן לחיבור זה כך -
מאוחר יותר התפרסם המדרש בילקוטים המאוחרים - ילקוט שמעוני וילקוט מעם לועז.
עם זאת, בדומה למדרשים אחרים המופיעים בילקוטים אלה, נראה כי מקורו של מדרש זה קדום יותר.
עדות לכך שתוכן מדרש זה קדום ניתן לראות במקבילות בפרק ל"ד בספר היובלים המתאר גם הוא את מלחמות מלכי האמורי ובני יעקב ובפרק ל"ז אשר מתאר את מלחמת בני עשיו ביעקב, שתי מלחמות אשר אינן נזכרות במקרא.
כמו כן, ב"צוואת יהודה" המופיעה בספר צוואות השבטים מופיעים גם כן תיאורי המלחמה.
עם זאת, על אף הדמיון הרב בין מקורות אלה, מדרש ויסעו נבדל מהמקורות החיצוניים הללו בפרטים רבים.
יש חוקרים הסבורים כי המדרש התחבר לא יאוחר מזמנו של מרד בר כוכבא.
לעומת זאת, לדעת חוקרים אחרים הוא התחבר בסביבות המאה השביעית, בראשית תקופת הגאונים.
גרסאות מדויקות של המדרש נערכו על ידי אהרן ילינק, וכן מצויות במהדורתו של שמעון חאנעס לספר "רב פעלים" של אברהם וילנר, ובנספח למהדורתו של רוברט הנרי צ'ארלס לספר היובלים.
מדרש לקח טוב, המכונה גם פסיקתא זוטרתא, הוא ביאור על חמשת חומשי תורה ועל חמש מגילות על פי מדרשי התלמוד: מכילתא, ספרא, ספרי ויתר המדרשים הקדומים.
שמו של הקובץ נובע מכך שכל עניין הנדון בו פותח בתיבה "בטוב" או "בטובה".
המדרש חובר בידי ר' טוביה בן אליעזר, בן המאה ה-11 והמאה ה-12.
אף שעיקר החיבור (יסודו) חובר על ידי רבי טוביה ברבי אליעזר, יש חלקים בספר שהוספו על ידי תלמידיו, כמו שמוזכר בכמה מקומות מאמרים בשמו, שייתכן שנכתבו אף לאחר מותו (כגון: ויקרא ב א, דברים ז יג, דברים יא כו).
הספר נדפס לראשונה בשנת ה'ש"ו (1546).
רבי טוביה חי בעיר קסטוריה ביוון.
מעידים עליו בן ארצו, ר' יהודה ב"ר משה משקוני (מחבר פירוש על רבי אברהם אבן עזרא), וכן ר' מנחם תמר (אף הוא מחבר פירוש על רבי אברהם אבן עזרא).
מהשנים המוזכרות בכמה מקומות בחיבור עולה שתחילת הכתיבה הייתה בשנת ד'תתנ"ז (1097) והעריכה הסופית בסביבות שנת ד'תתס"ו (1106).
ועליהם ועל כיוצא בהם הכתוב אומר: "וְנִקֵּיתִי דָּמָם לֹא-נִקֵּיתִי".
לפיכך, אפשר להסיק כי חתימת החיבור נערכה אחרי הגזרות.
גם בפירושו לפרשת שמות הוא מתייחס לגזרות הרבות הבאות על עם ישראל.
על המילים "ושלחתי את ידי" נכתב: "ובשנת...
אלף ועשרים ותשע לחורבן בית שני (שנת 1097)...
מרנא ורבנא טוביהו - בנו של רבינו הגדול אליעזר זצ"ל, הבין בספרי אלהינו ונתן את ליבו אורך גלותינו, כי אזלת יד, ואפס עצור ועזוב, והנה כלו כל הקיצים, ואין הדבר תלוי אלא בתשובה, כעניין שנאמר "אם תשוב ישראל נאום ה' אלי תשוב"...
ואנו מביטים לצור ישענו כי כימי מצרים יראנו נפלאות".
בשל ציטוט זה הועלתה אפשרות אחרת לפיה מדרש "לקח טוב" חובר באזור צרפת או גרמניה (שנקראו באותם הימים בשם "ארצות אשכנז"), אבל שלמה בובר דחה את כל הראיות והוכיח שחובר ביוון.
שיטת המדרש היא לבאר את הפסוקים לפי הפשט או בדרך הרמז.
לעיתים מסתמך המחבר על כללי הדקדוק ועל ניקוד המסורה בפירושו.
לכל פרשה ישנה הקדמה קטנה המתחילה תמיד בפסוק אשר נזכרת בו המילה "טוב", ועל הפסוק הזה מתחיל המדרש.
לדוגמה, בפתיחה לפירוש לספר שמות נדרשות המילים "ואלה שמות" כך: "כתוב "טוב שם משמן טוב ויום המוות מיום הוולדו".
אמרו רז"ל שלושה כתרים הם: כתר תורה, כתר כהונה וכתר מלכות, וכתר שם טוב (עולה) על גביהן." לאחר מכן נקשר המדרש לפרשת שמות: "אלו שבטים: שנתפרשו שמותם בלידתם, ונתפרשו שמותם בירידתם למצרים, ונתפרשו שמותם במצרים אחרי שהלך יעקב אבינו לבית עולמו...
ובתחילת זה הספר נאמר "ואלה שמות בני ישראל הבאים מצרימה".
שתי ההוצאות הראשונות של המדרש בדפוס, בשנים 1546 (ונציה) ו-1564, היו חלקיות והביאו את המדרש על שלושה ספרים בלבד - ויקרא, במדבר ודברים.
ההוצאה של ספרים בראשית ושמות של המדרש יצאה לראשונה על ידי שלמה בובר מלבוב בשנת תרל"ח (1878).
את החלקים שנוספו אספו משלושה כתבי יד: כתב יד ירושלמי שהיה בידי החיד"א, כתב שני מאוצר הספרים בפירנצה וכתב שלישי מאוצר הספרים מסנקט פטרבורג.
בשנת 1880 ראתה אור בדפוס ראם בווילנה מהדורה נוספת, בעריכת שלמה בובר, של המדרש לספרים בראשית ושמות.
בשנת 1884 יצאה לאור מהדורה נוספת של המדרש לשני ספרים אלה בצירוף המדרש לספרים ויקרא, במדבר ודברים בעריכתו ועם פירושו של אהרן משה פאדווא מפינסק.
מדרש בית-זלכה (מדרש אבו מנשי), היה בית מדרש מרכזי בבגדאד, המפורסם ביותר בארצות המזרח התיכון מאמצע המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20, ממנו יצאו רבני בגדאד הגדולים של הדורות האחרונים, ובו השתלמו רבנים מתפוצות המזרח התיכון.
בתקופה שלאחר נישואיו, בין לימוד תורה למשנהו, החל הרב עבדאללה סומך לעסוק במסחר כשותף עם הסוחר הבגדאדי רבי משה כבאזה.
כשראה כי החינוך ולימוד התורה מתחיל להתמעט בקרב הצעירים בבגדאד, החליט לעזוב את עסקי המסחר כדי להתמסר לדור הצעיר.
הוא אסף עשרה אברכים, אותם לימד במשך ימות השבוע ללא תמורה.
כשראה זאת הגביר הבגדאדי יחזקאל ראובן, החליט להקים בית מדרש בו יוכלו התלמידים ללמוד באופן מסודר.
בשנת 1840 (ה'ת"ר) רכש הגביר חצר ובנה בשטחה מבנה בית מדרש לו קרא "מדרש אבו מנשי", והקדישו ללימוד בידי הרב ותלמידיו, כשהוא מקציב לתלמידים משכורות חודשיות.
מקור השם "מדרש אבו מנשי" הוא בכינויו של הגביר יחזקאל, שכונה "אבו מנשי" על שם בנו בכורו מנשה.
השם "מנשה" מתחלף בדיאלקט הבבלי ל"מנשי".
בתקופה זו היה בבגדאד תלמוד תורה גדול שנקרא "מדרש תלמוד תורה", ושימש כמוסד לימודים למשפחות מעוטות יכולת.
רוב התלמידים בו היו יתומים או עניים, והרב עבדאללה העביר לבית המדרש החדש את התלמידים שסיימו את לימודים בתלמוד תורה, והיה מלמדם תלמוד ופוסקים, כשכל צורכיהם מומנו על ידי הגביר יחזקאל ראובן.
בעקבות השתייכותו למשפחה אמידה, הרב עבדאללה עצמו לא נצרך למשכורת, ועשה את כל עבודתו בישיבה ללא תמורה.
עם השנים, מאמציו של הרב עבדאללה נשאו פרי, והתלמידים מבית המדרש התבגרו, קיבלו הסמכה לרבנות על-ידו, ואף נשארו ללמד בעצמם את הדור הבא בבית המדרש.
בשנת 1847 היו בישיבה כ-60 תלמידים שהיו מחונכים ומוכנים לשמש כמורי הוראה.
הנוסע בנימין השני שביקר בבגדאד בשנת 1848, תיאר את רשמיו מבית המדרש:
עם פטירתו של הגביר יחזקאל ראובן ב-14 ביולי 1851 (י"ד בתמוז ה'תרי"א) העלו בניו הגבירים מנשה וששון את סכום המשכורות לאברכי בית המדרש.
בשנת 1854 (ה'תרי"ד) סגר הגביר מנשה את בית המדרש אבו מנשי, ורכש שלושה בתים בסמוך: בית דאלי, בית הגביר עזרא זלכה וביתו של חכם עבדאללה כצ'יר.
בשטח זה בנה בית כנסת שנקרא "מדרש אבו מנשי" ולידו בנה מבנה בית מדרש גדול ובעל שתי קומות, שנקרא "מדרש בית זלכה", על שם הגביר עזרא זלכה, בעל הבית הקודם.
לבית המדרש החדש שהקים, רכש באותה שנה הגביר מנשה ספרי קודש רבים לשימוש הלומדים.
בבית המדרש החדש הוקם גם בית דין עירוני, ובחדר ששימש את הרב עבדאללה, ישבו כ-15 חכמים והרב עבדאללה בראשם.
תפקידם היה ליישב ולסדר סוגיות ופסקים שלא התיישבו בבית הדין.
בית המדרש התפרסם אט אט, והפך מוכר לכל יהודי המזרח, ושמעו הגיע גם ליהודי אירופה.
תלמידי חכמים נהרו אליו מכל ערי עיראק וסביבותיה, איראן, כורדיסטן, הודו, אסיה התיכונה ועוד, כדי ללמוד תורה מפי הרב עבדאללה.
בבית המדרש הוסמכו רבנים מפורסמים, ששימשו לאחר מכן במשרות רבנית בעיראק, באיראן, בהודו, בלבנט, במצרים ועוד.
הנוסע רבי יחיאל פישל שהגיע לבגדאד בי"ד סיון ה'תר"ך (1860) כתב:
בשנת 1863 למדו בבית המדרש באופן קבוע כשלושים תלמידי חכמים, ששימשו כמורי הוראה וכל עיסוקם היה לימוד תורה.
הישיבה הייתה מחולקת לחבורות, שבראש כל אחת מהן עמד חכם אחד משלושים החכמים הנ"ל.
בשנת 1869 היו בבית המדרש עשר חבורות מהסוג הנ"ל.
כחלק מפועלו בישיבה היה ראש הישיבה, הרב עבדאללה, עסוק בהשבת תשובות על שאלות שנשלחו אליו ממדינות שונות.
השאלות עסקו בעיקר בהלכות גיטין, קידושין, התרת עגונות, איסור והיתר ודיני ממונות.
התשובות נכתבו בדרך כלל בעברית או בארמית, אך לעיתים גם בערבית, בפרסית ובטורקית, ולשם כך סופרי בית המדרש היו בקיאים במספר שפות.
עם עזיבתו של הרב יהודה פתיה את בגדאד בשנת 1937 ועלייתו לישראל, נוצר סכסוך בין קהלים שונים בבית המדרש על גובה סכום מס הבשר שנגבה מהציבור.
בעקבות הסכסוך שנמשך כשבועיים, נשלחו בסתר אנשים שנשכרו מטעם הקהל, והציתו את בית המדרש, על ספרי התורה העתיקים והספרייה הגדולה שבתוכו.
בזמן ההצתה ישבו מספר לומדים מבוגרים בחדר צדדי ונלכדו בלהבות.
המסורת מספרת כי כאשר להבות האש הגיעו לחדרם, הם החלו באמירת קריאת שמע במחשבה כי סופם קרב, כאשר לפתע אדם מחוץ לבניין פתח את החלון והכניס לתוכו מקל ארוך שבעזרתו הצליחו להינצל ולצאת החוצה.
לאחר השריפה התפזרו הרבנים ללימוד בבתי כנסיות שונים במשך כשנתיים, עד שהסתיימה בנייתו המחודשת של בית המדרש.
המלך המקומי לקח את משימת השיקום על אחריותו, וזאת למרות שהמציתים לא נתפסו או הוסגרו.
ספרי בית המדרש חודשו על ידי תרומות ונדבות.
מספרי התורה שבבית המדרש נשאר ספר תורה אחד מראשית המאה ה-17 והוא נמצא בבית כנסת באר חנה שבנתניה.
חכמים מפורסמים שלימדו או למדו בו
הרב אברהם הלל – ראב"ד וחכם באשי בבגדאד
הרב יצחק מג'לד – חכם באשי בבגדאד, חיבר חמישה ספרים
הרב עזרא דנגור – ייסד בית-דפוס בבגדאד והיה חכם באשי בעיר
הרב שלום דנגור – כיהן כרב במצרים בשנים 1897–1904. כיהן כרב העיר סואץ משנת 1907 ועד מותו
הרב יוסף חיים (הבן איש חי) – מחבר הספר בן איש חי ועוד
הרב יעקב חיים סופר – בעל הכף החיים
הרב יחזקאל עזרא הלוי בעל ערוגות הבושם
הרב אליהו מני – רבה הראשי של חברון
הרב יהודה פתיה – רב חשוב ומקובל
הרב יצחק כדורי – מקובל, נקרא "זקן המקובלים"
הרב סלמן חוגי עבודי – רבה הראשי של בגדאד, אב"ד בירושלים, חבר מועצת הרבנות הראשית, ובית הדין הרבני הגדול
הרב ששון שמוחה – דיין וחכם באשי בבגדאד
הרב אלישע דנגור – חכם באשי בבגדאד
הרב נסים חי הלוי – מומחה בשחיטה.
הרב עבדאללה סומך היה מתייעץ עמו בהלכות שחיטה
יחזקאל נאג'י – שופט יהודי ראשון בעיראק
חזנים מפורסמים ששימשו בו כחזנים
חכם צדקה חוצין – החזן הראשון מבחינה כרונולוגית של המניין הראשי ששימש כחזן שם
חכם ששון דנגור – החזן השני
חכם יעקב מצפי (מוצפי) – החזן השלישי
חכם חזקאל עזרא עבודי אצלאן – החזן הראשון מבחינה כרונולוגית של המניין השני
חכם יעקב חי יוסף נקאש – שימש כחזן לאחר חכם חזקאל עזרא עבודי אצלאן
חכם גורג'י יאיר שימש כחזן בשנות ה-30 בימי חול
חכם יצחק שמואל שימש כחזן (זמרטוב)
מדרש עשרת הדיברות הוא חיבור ספרותי עברי מימי הביניים, הדורש את עשרת הדיברות.
כל פרק מפרקי החיבור בנוי בצורה מעגלית: תחילה מובא הדיבר המקראי שבו הוא עוסק, לאחריו דרשה קצרה, הלקוחה מספרות חז"ל (בשינויים מעטים), לאחריה סיפור או מספר סיפורים הקשורים לנושא הדיבר, ולבסוף חזרה אל דברי המדרש וסגירה בפסוק הפותח.
השוני בין חיבור זה לטקסטים מדרשיים קודמים הוא ביחסים שבין החלקים השונים: המדרש הוא קטן בהיקפו ואינו מקורי, ואילו הסיפורים הם בהיקף רחב יחסית, משוכללים במבנם, ובחלקם קשורים רק באופן רופף לנושא הדיבר.
ברובם, הם סיפורים חדשים, שלא נמצאו להם גרסאות בטקסטים קודמים.
לא ידוע מי חיבר את מדרש עשרת הדיברות.
החוקרים משערים שנכתב בעיראק או בפרס בתקופת הגאונים ויש משערים כי רבינו אשר הכהן חיברו.
חוקר הספרות העברית עלי יסיף רואה בחיבור שלב מעבר בין ספרות האגדה הקדומה לבין הספרות העברית של ימי הביניים, שבה עמדה היצירה הספרותית בפני עצמה ולא רק כתוספת לטקסט הלכתי.
מהדורה מדעית של החיבור יצאה לאור בידי ענת שפירא לביא.
מדרש פליאה הוא כינוי ל"מדרש" מוזר ומתמיה.
במאות הט"ז-י"ז, היו דרשנים שהמציאו חידות מעוררות עניין שניתן לבסס עליהן את הדרשה בפני הקהל וכינו אותן "מדרש פליאה".
חלקם אף ייחסו את דבריהם למדרשים קדומים ועלומים, ביודעם שהציבור לא מכיר את כל ספרי המדרש.
בשלהי המאה ה-19 התחברו כמה ספרים בשם "מדרש פליאה", שתכליתם לרכז ולפרש את המדרשים הללו.
בספרים אלו שלובים מדרשי חז"ל מקוריים עם "מדרשים" מאוחרים שחוברו מלכתחילה כחידות, לעיתים מתוך הנחה שגויה שגם אלו האחרונים הם מאמרי חז"ל מקוריים.
לצד מאמרים אלו, נדפסו פירושים שניסו לפצח את החידות.
הספר הראשון מסוג זה נכתב על ידי הרב יצחק ליפיעץ משדליץ והוא ראה אור בוורשה בשנת 1891.
ויהי ערב ויהי בוקר יום אחד - מכאן שראש השנה שני ימים.
אמרי נא אחותי את - מכאן ששוחטים לחולה בשבת.
על כן לא יאכלו בני ישראל את גיד הנשה - לרבות תשעה באב.
מה בצע כי נהרג את אחינו - מלמד שהשבטים היו מתפללים שחרית וערבית.
ותמת שרה בקריית ארבע - מלמד שאדם הראשון בלשון ארמי סיפר.
הלא אחיך רועים בשכם - הדא הוא דכתיב לדור ודור נגיד גדלך.
מפני שהימים ימי ביכורי ענבים ולכן כתיב ותצפנהו שלשה ירחים.
אין מניחים תפילין אלא בשבת - רבי עקיבא איגר פירש : בשבת - במקום ש'יער במקום ת'פוח.
ביקורת על המצאת מדרשי הפליאה
בספרות התורנית מתועדת ביקורת חריפה על הדרשנים שהמציאו מדרשי פליאה.
כך כתב המהרש"א: "חדשים מקרוב באו בעוונותינו הרבים, הדרשנים המטעים את העולם בשקריהם, הן שאומרים מדרשים שקרים והן שאומרים בו דברי שקר, מה שאין המדרש והדעת סובל, וכל מי היותר יכול להגדיל השקרים - הוא משובח בעיני ההמון...
וראוי להרחיק אנשים כאלו לשמוע תורת פלסתר שלהם".
דברים ברוח זו, באריכות רבה, כתב בעקבותיו גם רבי דוד אופנהיים.
החיד"א בספרו שם הגדולים (מערכת ספרים, דרשות הר"ן) סקר בקצרה את תולדות הדרשנות בישראל, והתווה את הדרך הרצויה לדעתו, כאשר דרשות הר"ן משמשות לו כמודל לחיקוי.
אגב כך מתח ביקורת נוקבת על מדרשי הפליאה: "יש בודה מאמר מלבו ואומר שהוא פליאה, ועולים ויורדים בו בכמה תלוליות וקשרים שאינם של קיימא ובית עכביש מבטחם".
גם הבעל שם טוב, ובעקבותיו תלמידיו ובראשם רבי יעקב יוסף מפולנאה, יצאו בתוקף נגד תופעה זו.
מסופר כי "פעם אחת בערב יום הכיפורים ראה הבעש"ט שיש בשמים קטרוג גדול על ישראל, ועוד מעט תילקח מהם תורה שבעל פה חס ושלום.
התעצב אל לבו כל אותו היום, ולא יכול היה כדרכו לברך את הבאים אליו.
כשהגיע לבית הכנסת נפל לפני ארון הקודש ובכה במרירות, ואמר: כיצד נוכל לחיות בין הגויים בלי תורתנו הקדושה?
והמשיך וצעק: כי הרבנים אשמים על שבודים שקרים מלבם!".
בעברית זמננו משמעות המונח התרחבה והוא משמש לעיתים כביטוי לדבר מה תמוה.
מדרש אגדה הוא חיבור מדרשי על חמישה חומשי תורה שהתפרסם לראשונה על ידי שלמה בובר בשנת תרנ"ד (1894) על סמך כתב יד נדיר שמצא בארם צובא (חלב) ונרכש על ידו.
בכתב היד חסרים כמה קטעים, בהם גם סוף החיבור מפרשת כי תצא ואילך.
משום כך, לא ניתן לדעת את שמו של מעתיק כתב היד ואת שנת הכתיבה, שעל-פי רוב היו רשומים בסוף כתב היד.
לדעת בובר, לנגד עיני המחבר עמדו פירוש רש"י על התורה ובו אמרותיו של רבי משה הדרשן, מדרש לקח טוב וכן מדרשים וספרים נוספים.
ככל הנראה חי עורכו של המדרש במאות ה-12 או ה-13.
מדרש משלי הוא מדרש על ספר משלי המבוסס על דבריהם של חכמי המשנה.
מחברו, שחי כנראה לפני כ-1,300 שנה בבבל, ליקט פירושים של תנאים על פסוקים שונים בספר משלי, סידר אותם לפי סדר הפרקים, ואף קישר בין פירושים על פסוקים סמוכים, מה שהופך את המדרש ליצירת אמנות בפני עצמה.
מדרש משלי: יצא עתה לאור עולם על פי כ"תי ...
עם הערות ותקונים ומראה מקומות ובאור ועם מבוא ...
ממני שלמה באבער, וילנה: האלמנה והאחים ראם, תרנ"ג 1893.
מדרש משלי: על פי כתב-יד ואטיקן 44 EBR., עם שינויי גרסאות מכל כתבי-היד ודפוסים הראשונים ועם מבוא, מראי מקומות וביאורים קצרים, הנקראים "מקור ברוך"; יוצא לאור על ידי ברוך בן מאיר הלוי וויסאָצקי, ניו יורק: בית המדרש לרבנים באמריקה, תש"ן.
מדרש שם הוא הסבר למקורו או למשמעותו של שם פרטי של אדם או של מקום.
בתורה ניתנו מדרשי שם רבים, כהסבר לשמותיהם של גיבורי התורה;
לשמו של כל אחד מבני יעקב ניתן הסבר על ידי אמו.
כך, למשל, מוסבר שמו של לוי:
לעיתים משקף מדרש השם אירוע שקרה טרם הולדתו או בראשית ימיו של בעל שם זה:
בהוראת האל לאברהם ברור שהשם יצחק נובע מהתיאור שני פסוקים קודם לכן: .
מדרש בראשית רבה מציע הסבר אחר: "יצא חוק לעולם"
לעיתים תולה מדרש השם את אופיו של האדם בשמו:
בפיה של אביגיל, אשתו של נבל הכרמלי, ישנו מדרש שם לבעלה: .
על דלילה נאמר במסכת סוטה: "תניא, רבי אומר: אילמלא נקרא שמה דלילה - ראויה הייתה שתיקרא דלילה: דילדלה את כחו, דילדלה את לבו, דילדלה את מעשיו"
לעיתים ניתנים לגיבורי הסיפור שמות המלמדים על אחריתם (ולכן כנראה אינם השמות שניתנו להם בעת היוולדם).
בניהם של אלימלך ונעמי קרויים - שמות המלמדים על אחריתם.
אף שמו של "הבל" מרמז על אחריתו המוקדמת.
פרשני המקרא משתמשים לעיתים במדרש שם למטרות פרשניות.
כך, למשל, הפירוש לפיו המיילדות שפרה ופועה הן יוכבד ומרים, מסביר: "שפרה - זו יוכבד, ולמה נקרא שמה שפרה?
דבר אחר: שפרה - שפרו ורבו ישראל בימיה.
פועה - זו מרים, ולמה נקרא שמה פועה?
שהייתה פועה (ומוציאה את הולד).
דבר אחר: פועה - שהייתה פועה ברוח הקודש, ואומרת: עתידה אמי שתלד בן שמושיע את ישראל".
מדרש שמואל הוא מדרש אגדה המכיל שלושים ושניים פרקים המבוססים על ספר שמואל (עשרים וארבעה מהם מבוססים על סיפורי ספר שמואל א', ושמונה על סיפורי ספר שמואל ב').
נקרא גם אגדת שמואל, או אגדתא דשמואל.
עריכתו מבוססת על המשנה, התוספתא ומדרשי הלכה, שעליהם הוסיף העורך ביאורים ופירושים משל עצמו.
שיטה זו של תוספת ביאורים של העורך אינה מוכרת בעריכת מדרשים אחרים, מוקדמים או מאוחרים יותר.
המקורות המצוטטים הם של האמוראים.
ציטוט מהיצירה נמצא אצל רש"י מהמאה ה-11. רוב מאמריו של מדרש זה לקוטים ומבוססים על התלמוד הירושלמי, פסיקתא, תנחומא, מכילתא דרבי ישמעאל, ויקרא רבה, רות רבה, איכה רבה, קהלת רבה, אסתר רבה ושיר השירים רבה.
יש בו מאמר אחד מתלמוד בבלי ממסכת ערובין (ס"ד, בפ"ב אות י').
אבי תנועת "חכמת ישראל", יום-טוב ליפמן צונץ, טען כי מסדר המדרש חי בזמן הגאונים.
שלמה בובר סבר כי העורך חי בזמן קדום יותר, וזאת משום ששמות האמוראים הנזכרים במדרש הם שמות ארץ-ישראליים.
על עריכה מאוחרת מעידים המבואות שמופיעים במדרש ואשר מנוסחים בנוסח שאינו אופייני לתקופה הקדומה.
החיבור ראה אור בדפוס בקושטא בשנת רע"ז.
הוא נדפס שוב בשנת ה'ש"ו (1546) בדפוס ונציה ביחד עם מדרש שוחר טוב על תהילים.
בדפוס פראג בשנת ה'שע"ג (1613) כתבו על השער מדרש שוחר טוב מדרש תהלים ומשלי רבתא עם מדרש שמואל רבתא.
וכאשר נדפס המדרש בדפוס זאלקווע (ז'ובקבה) בשנת ה'תק"ס עם פירושו של יעקב בן נפתלי הירץ מבראדי, כתבו בטעות על השער מדרש שוחר טוב על שמואל.
החיבור נדפס גם על ידי שלמה בובר בקרקוב בשנת 1843 ועל ידי מכון שכטר למדעי היהדות בעריכת ברכיהו ליפשיץ בשנת 2009.
מדרש תהילים הוא מדרש אגדה על רובו של ספר תהילים הערוך בעיקר בעברית.
המדרש נקרא גם מדרש שוחר טוב על שם הפסוק בו פותח המדרש .
רש"י כינה את המדרש "אגדת תְּהִלִים".
המדרשים ממזמור קי"ט ועד לסוף הספר, מאוחרים יותר ואינם מקובץ המדרשים הקדום.
ההשלמה המאוחרת לא כוללת מדרש על מזמור קכ"ג ומזמור קל"ג.
מחבר הספר מקורו וזמן חיבורו
קטעים רבים ממדרש תהילים הובאו בילקוט שמעוני.
לדעת שלמה בובר מקור המדרש הוא בארץ ישראל והוא מן המדרשים הקדומים, אך רבים מהחוקרים שוללים זאת.
יש המתארכים את המדרש למאה ה-10. לדעת אבי תנועת "חכמת ישראל", יום-טוב ליפמן צונץ, גם החלק הראשון של המדרש שייך למאות האחרונות של תקופת הגאונים, בין היתר משום שהוא מביא ליקוטים מתוך מדרש תנחומא (שצונץ מעריך שנתחבר במאה ה-9) ומדרש פסיקתא רבתי.
צונץ סבור שמחבר המדרש חי באיטליה, אולי בחלקה הדרומי, וזאת משום שהוא משתמש במדרש תנחומא (שצונץ מעריך שנתחבר באיטליה), מתלונן על רדיפות הנוצרים ושלטון הערבים, וגם מכיר את אפוליה.
בעקבות כך שהמדרש נזכר לראשונה אצל רב ניסים גאון, רבי נתן מרומי, רש"י ורשב"ם, קובע צונץ כי באמצע המאה ה-11 המדרש היה ידוע לכל.
לדעת יעקב אלבוים, המדרש נתחבר לאורך כמה מאות שנים, והחלק הסופי שלו נערך במאה ה-13.
במדרש מופיעה מעשה - שהתפרסם בשם חלב הלביאה - מעשייה שנודעת שמקורה במדרש תהילים.
עיבוד לגרסת המדרש נכנס לספרו של חיים נחמן ביאליק "ויהי היום" ובעקבותיו עובד המדרש גם במסגרת סדרת האנימציה אגדות המלך שלמה.
מדרש נוסף שהתפרסם וצוטט רבות על ידי אנשי הציונות הדתית, ובין השאר הופיע בספר מכתבים לטליה:
השימוש במדרש זה נעשה הן בהקשר של סמיכות השואה לקום המדינה והן בהקשר של סמיכות יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום העצמאות.
מדרש כּוֹנֵן ידוע גם בשם ברייתא דמעשה בראשית הוא מדרש השייך לספרות ההיכלות והמרכבה.
אין ודאות לגבי מחברו, אך יש הטוענים כי חיברו האמורא שמואל.
הראשון עוסק במה שקדם לבריאת העולם, ובששת ימי בראשית
השני עוסק במידת העולם ופינותיו, ובגמול (גן עדן וגיהנום)
השלישי עוסק בחלקי השנה, ובעם ישראל
המדרש קרוי על שם הפסוק במשלי בו הוא מתחיל:
מדרש תדשא (נקרא גם מדרש רבי פנחס בן יאיר וכן ברייתא דרבי פנחס בן יאיר) הוא מדרש שיוחס לרבי פנחס בן יאיר, ולדעת החוקר אברהם אפשטיין נכתב על ידי רבי משה הדרשן.
שם המדרש נובע מהפסוק בו הוא מתחיל:
יש שהציעו שהמדרש פותח בפסוק זה משום שהמילה "תדשא" היא גימטריה של שם מחבר המדרש, אמנם אין התאמה מלאה בגימטריות.
הרבה מתוכן המדרש מקביל לכתוב בספר היובלים.
דוגמה לכך, במדרש תדשא (פרק ח) מובאים תאריכי לידת בני יעקב בדמיון רב למופיע בספר היובלים (כח,יג-כד).
דבר זה הביא כמה חוקרים למסקנה שספר היובלים היה לפני המחבר.
אמנם יש הטוענים שההשפעה מהספרים החיצוניים באה ממקורות שבע"פ ולא מספרים כתובים.
מדרש תמורה (או מדרש תמורות) הוא ספר מדרש קטן המיוחס לתנאים רבי ישמעאל ורבי עקיבא.
המדרש נקרא "תמורה" בשל המוטו העובר בדרשותיו לכל אורכו, לפיו לכל דבר יש תמורה, כלומר: מצב הפכי המשלים את התמונה ויוצר הרמוניה (לדוגמה בחברה האנושית: עוני ועושר, יופי וכיעור), מלבד הקדוש ברוך הוא שלא תיתכן בו שניות כזו בשל עקרון אחדות השם.
המדרש נזכר לראשונה בספר בית הבחירה למאירי, בפתיחה למסכת אבות, והוא מוזכר גם אצל רבי אברהם אבולעפיה בשם ספר תמורה.
הוא נדפס לראשונה בידי הרב חיד"א בסוף ספרו "שם הגדולים" ואחריו בידי רבי אברהם בן הגר"א.
אהרן ילינק כלל אותו בספרו "בית המדרש" (חדר א' סימן ט'), אך הוא סבור שאין מקורו תנאי, אלא חובר במחצית הראשונה של המאה ה-13. לדעתו עמדו לפני המחבר "ספר הנפש" של גלינוס, וכתבי רבי אברהם אבן עזרא.
מדרש הביאור (אלביאן) הוא מדרש תימני על חמישה חומשי תורה, על ההפטרות ועל מגילות אסתר ואיכה, שחיבר בשנת 1441 הרב סעדיה בן דוד אלד'מארי.
חלקים מהמדרש מכונים בקטלוגים "צפנת פענח", ומזוהים כחיבור של סעדיה בן דוד אלעדני, סופר ומעתיק שעבר מתימן לסוריה.
בנימין ריצ'לר שיער שמדובר בשמות שונים של אותו מחבר, או שאלעדני ביצע פלגיאט לספרו של אלדמארי, כפי שייתכן שעשה במקרה אחר.
הספר עוסק בענייני אגדה, הלכה, פרשנות, פילוסופיה ואלגוריה.