tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באופן דומה, גם מחוז ג'ג'ו וגם מחוז צפון צ'ונגצ'ונג העבירו מדיניות דומה באוקטובר 2015 האוסרת אפליה מהסיבות המוזכרות בחוק הנציבות הלאומית לזכויות אדם.
מחוז דרום צ'ונגצ'ונג הלך בעקבותיהם באוקטובר 2018.
מספר סמכויות שיפוט ברמה שנייה חוקקו גם כן הוראות נגד אפליה המכסות נטייה מינית הכוללים את,
מחוז יהונג'י, פוסאן (נובמבר 2010)
מחוז סויאונג, פוסאן (דצמבר 2010)
מחוז בוק, אולסן (ינואר 2011)
מחוז יונג, אולסן (אפריל 2013)
מחוז דונג, דייג'ון (אפריל 2015)
מחוז האיונדי, פוסאן (יולי 2015)
מחוז אינפיאונג, סיאול (אוקטובר 2015)
מחוז הוואסון, דרום ג'אולה (דצמבר 2017)
מאבק בבריונות ותקנות עבור תלמידים
מחוז גיונגגי אסר על בריונות נגד תלמידים על בסיס נטייתם המינית באוקטובר 2010. גוואנגג'ו הלך בעקבותיו באוקטובר 2011 וסיאול בינואר 2012. פקודת סיאול על הגנתם של ילדים ונוער כוללת גם זהות מגדרית, ובכך כוללת תלמידים טרנסג'נדרים גם כן.
מחוז צפון ג'אולה חוקק פקודה האוסרת על בריונות נגד "מיעוטים מיניים" בינואר 2013.
ישנם דיונים הולכים וגדלים במחוז דרום גיונגסאנג, אינצ'ון, ופוסאן על העברת חוק דומה בשטחם.
הגנות סמליות נוספות עבור "מיעוטים מיניים" כוללים שוטרים ואנשי משמר החופים האוסרים על קיום אאוטינג נגד אזרחי להט"ב.
בנובמבר 2017 העבירה העיר ג'וג'ה מדיניות האוסרת על סוכנויות שידור להפיץ מידע המעודד אפליה נגד "מיעוטים מיניים".
מחוז הונגצ'ון וגנגניונג הלכו בעקבותיה בנובמבר ובדצמבר 2018, בהתאמה.
חוקת קוריאה הדרומית אוסרת אפליה על רקע מין, דת ומעמד חברתי.
לפי משרד המשפטים, המונח "מעמד חברתי" כולל אזרחי להט"ב.
עם זאת, אין טיפולים עבור קורבנות להט"ב על רקע אפליה ולעיתים דווח כי "הגנות" אלו אינן נאכפות דה פקטו.
השירות הצבאי מוגדר כחובה לכלל האזרחים הזכרים בדרום קוריאה.
המתגייסים מתגייסים דרך מינהל כוח האדם הצבאי (MMA) אשר עורך "מבחן פסיכולוגי" בזמן הגיוס הכולל מספר שאלות בנוגע להעדפות המיניות של המתגייס.
חברי צבא הומוסקסואלים בשירות פעיל מסווגים כבעלי "הפרעת אישיות" או "לקות התנהגותית" ויכולים להיות ממוסדים או משוחררים בחוסר כבוד.
חוק העונשין הצבאי אינו עושה הבחנה בין פשעים בהסכמה ופשעים שאינם בהסכמה ומכנה יחסים רומנטיים בהסכמה בין מבוגרים הומוסקסואלים כ-"אונס הדדי".
בית משפט צבאי פסק בשנת 2010 כי החוק הזה אינו חוקי, וקבע כי הומוסקסואליות היא "נושא אישי לחלוטין".
בינואר 2020, הסמלת ביון הוי-סו הודחה מהצבא בשל היותה טרנסג'נדרית לאחר שעברה ניתוח להתאמה מגדרית בתאילנד בשנת 2019. הצבא דחה לאחר מכן את בקשתה להשבתה ביולי 2020. היו-סו הוגדרה כחיילת הטרנסג'נדרית הידועה הראשונה בהיסטוריית קוריאה הדרומית.
בעודה הצהירה על החלטתה לעבור ניתוח להתאמה מגדרית אמרה, "חשבתי שאסיים לשרת בצבא ואז אעבור את ניתוח המעבר ואז אחזור לצבא כחיילת.
אבל הדיכאון שלי נעשה חמור מדי.
אני רוצה להראות לכולם שאני גם יכולה להיות אחת החיילות הגדולות שמגנות על המדינה הזו".
במרץ 2021 נמצאה גופתה של הוי-סו בביתה בגיל 23. עובדים מהמרכז הלאומי לבריאות הנפש "Sangdanggu" בו טופלה קראו עבור איתורה לאחר שלא הושגה עבור יצירת קשר.
ב-7 באוקטובר 2021, בית המשפט בדרום קוריאה קבע כי שחרורה הצבאי היה איננו חוקי וביטל את קיומו.
בית המשפט העליון של דרום קוריאה קבע כי עבור זכאות לאדם להעברת ניתוח להתאמה מגדרית עליו להיות מעל גיל 20, רווק וללא ילדים.
במקרה של פעולות לשינוי מגדר מזכר לנקבה, האדם חייב להוכיח בעיות הקשורות לגיוס שנפתרו על ידי שירות או פטור.
עם זאת, ב-22 ביוני 2006, קבע בית המשפט העליון כי לטרנסג'נדרים שעברו ניתוח מוצלח להאתמה מגדרית ישנה זכות להצהיר על מינם החדש בכלל המסמכים המשפטיים, כולל הזכות לבקש תיקון של מגדרם בכלל הרישומים הציבוריים והממשלתיים כגון מרשם האוכלוסין.
במרץ 2013, בית המשפט המחוזי בסיאול המערבית קבע כי ניתן לרשום חמישה טרנסג'נדרים מבלי חיובם להעברת ניתוח להתאמה מגדרית.
ב-16 בפברואר 2017, בית המשפט המחוזי בצ'ונגג'ו קבע גם כן כי ניתן לרשום אדם טרנסג'נדר במגדרו המועדף מבלי חיוב העברת ניתוח.
מספר דיווחים לאורך השנים הצביעו על כך כי אוכלוסיית הטרנסג'נדרים בקוריאה הדרומית מוערכת בסביבות 1,000–1,200 איש.
על פי סקר משנת 2016, 16.1% מחברי קהילת הלהט"ב הדרום קוריאנית שהוגדרו כמי ש-"יצאו מהארון" הומלצו לעבור "טיפולי המרה".
מתוכם, 65.4% הצהירו כי חוו השפעה מזיקה על חייהם, כאשר 94% חוו טראומה פסיכולוגית.
קוריאה הדרומית אוסרת על אנשים אשר קיימו יחסי מין בשנה האחרונה לתרום דם.
כללים אלה חלים באופן שווה על כלל האזרחים, ללא קשר לנטייתם המינית או זהותם המגדרית.
הומוסקסואליות נותרה טאבו למדי בחברה הדרום קוריאנית.
חוסר הנראות הזה בא לידי ביטוי גם בפרופיל הנמוך ששומרים מועדוני הלהט"ב במדינה הקיימים באזורים מטרופולינים, בעיקר באזור המקיף את איטוון-דונג, יונגסאן-גו, של איטוון בשכונה הידועה כגיי ויליג', "הומו-היל".
מחקר שנערך ב-2017 הציג את צמיחתה של קהילת הלהט"ב בג'ונג-נו, אזור פופולרי בסיאול, בו חבריה "מרגישים בטוחים".
אף על פי שהמחקר הסתכל רק על בית קפה ידוע, "Gay Bean", ישנם מקומות רבים נוספים המדווחים באזור ג'ונג-נו הנחשבים הטרוסקסואלים אך מקבלים בברכה את פניהם של חברי הקהילה באזוריהם.
בשנים האחרונות, אזור איטאוון הוגדר כאזור מרכזי עבור מקור סחורות להט"ב אל מחוץ לקוריאה הדרומית.
בשנת 1998, רשויות ביקורת הסרטים הסירו את איסורם על הצגת התנהגות הומוסקסואלית.
מגזין הלהט"ב הראשון בדרום קוריאה, Buddy, הושק ב-1998, בעוד מספר פרסומות פופולריות הכוללות מערכות יחסים הומוסקסואליות שודרו גם כן.
בשנת 2005, יצא לאור הסרט ההומוסקסואלי אשר הוגדר כמי שסלל את הדרך עבור חברי הקהילה לטלוויזיה הדרום קוריאנית היה המלך והליצן, המבוסס על רומן בבית המשפט בין מלך והליצן הגברי שלו.
הסרט הפך לרווחי ביותר בתולדות הקולנוע הקוריאנית, והתעלה גם על שוברי קופות נוספים בהם סילמידו וטאגוגגי.
סרטים נוספים כוללים את פרח קפוא משנת 2008 וללא חרטה מאת הבמאי, לי-שיר הי-איל, אשר כיכב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בבוסאן בשנת 2006.
במשך השנים, תוכניות טלוויזיה קוריאניות מיינסטריות החלו להציג דמויות ונושאים להט"ב בתוכנן.
בשנת 2010, אופרת הסבון החיים יפים עלתה בבכורה בחברת הטלוויזיה והרדיו הלאומית "SBS", והפכה לדרמת הפריים-טיים הראשונה שהציגה מערכת יחסים של זוג הומוסקסואלים, כאשר משפחותיהם ללא ידיעה קבעו להם דייטים רומנטיים עם נשים.
באותה שנה, הסדרה טעם אישי שודרה בתאגיד השידור "MBC" אשר הציגה עלילה סביב גבר הטרוסקסואל המתיימר להיות הומוסקסואל בכדי להפוך לשותף לחדרה של אישה.
לפני יציאת הסדרות, "Coming Out", שעלתה לראשונה בערוץ הכבלים "tvN" בשעות הלילה המאוחרות בשנת 2008, הציגה ייעוץ מאת שחקן הומוסקסואלי ושחקנית הטרוסקסואלית עבור הומוסקסואלים דרום קוריאנים להכרה פומבית בנטייתם החד מינית.
דמויות להט"ב מוצהרות תעשיית הבידור הדרום קוריאנית כוללות את הדוגמנית והשחקנית האריסו, אישה טרנסג'נדרית המופיעה לעיתים קרובות בטלוויזיה הלאומית, והשחקן הונג סוק-צ'ון, אשר לאחר שהכריז על נטייתו החד מינית בשנת 2000 ופוטר מעבודתו, חזר לקריירת המשחק שלו והחל להופיע במספר תוכניות דיבייט לתמיכה בזכויות להט"ב.
"בנותיה של ביליטיס", ספיישל דרמה של "KBS" על חייהן של נשים לסביות, שודר ב-7 באוגוסט 2011. מיד לאחר עלייתו, נדלקו לוחות הודעות באינטרנט עם מפגינים שמרנים זועמים שאיימו להחרים את הרשת.
צוות ההפקה סגר בסופו של דבר את שירות ההפעלה המקוון מחדש ארבעה ימים לאחר השידור.
"XY She", תוכנית אירוח בכבלים של "KBS Joy" על טרנסג'נדרים, בוטלה לאחר הפרק הראשון שלה עקב התנגדות ציבורית.
הרשת ציינה דאגה מהתקפות על "MCs" וחברי צוות אחרים כסיבה הרשמית לביטול.
במרץ 2016, חברת להקת הבנות מז'אנר הקיי-פופ, "Mercury" הופיעה לראשונה עם בת זוגה, צ'וי האן-ביט, זמרת-שחקנית טרנסג'נדרית.
שנה לאחר מכן יצא לאקרנים סקט הלהט"ב הדרום קוריאני, שיטה, המדבר על מערכת יחסים הומו בין שחקן לאליל.
בינואר 2018, הזמר הולנד הפך לאליל נוער הקיי-פופ ההומוסקסואל הגלוי הראשון בדרום קוריאה שהצהיר על נטייתו החד-מינית לראשונה, בעודו הוציא את שירו "Neverland".
בשנת 2020 יצאה לאור סדרת הטלוויזיה כיתת איטוון.
התוכנית מציגה באופן בולט דמות משנה טרנסג'נדרית בגילומה של השחקנית לי ג'ו-יונג, כמו גם הופעות קמע של השחקן ההומוסקסואל הדרום קוריאני הונג סוק-צ'ון.
מצעד הגאווה בסיאול, הידוע גם בשמות: "פסטיבל התרבות הקווירית של סיאול", "פסטיבל קוריאה קוויר" או "גאווה סיאול", הוא אירוע הלהט"ב הגדול במדינה אשר נערך לראשונה בשנת 2000 בעודו משך כ-50 איש.
שיעור משתתפיו גדל בעקביות מדי שנה מאז.
בשנת 2015, בעקבות מחאות של קבוצות נוצריות שמרניות, סוכנות משטרת המטרופולין של סיאול אסרה על קיום האירוע תוך ציון דאגות לבטיחות הציבור והפרעות בתנועה כסיבות הביטול.
ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט לעניינים מנהליים בסיאול, מה שאפשר את קיומו לאחר מכן, בו השתתפו כ-20,000 איש.
שנה לאחר מכן, מספר משתתפיו נאמד בכ-50,000 איש.
ביולי 2017, כ-85,000 איש צעדו ברחובות סיאול לתמיכה בזכויות להט"ב במהלכו.
לקראת מהדורתו ב-2018, כ-200,000 אזרחים שמרנים חתמו על עצומה מקוונת בפנייה לגורמים רשמיים לפעול עבור מניעת קיום המצעד.
עם זאת, התקיים לבסוף וכלל השתתפות של כ-120,000 איש.
במאי 2018, התקיים מצעד הדראג הראשון בדרום קוריאה עם עשרות משתתפים במהלכו ללא תקריות ברחבי בירה.
ביולי 2019, קבוצות נוצריות שמרניות ניסו שוב לחסום את קיומו של ההפגנה השנתית, בטענה שציונה "יהיה מזיק לילדים ותפגע בזכויותיהם".
בית משפט דחה את בקשתם בטענה שהיא "בלתי הגיונית".
ימים לאחר מכן, נערכה המהדורה ה-19 של המצעד עם מעל 150,000 מפגינים.
העיר הדרום-מזרחית דאיגו מקיימת מצעדי גאווה שנתיים בשטחה מאז 2009, בעוד העיר פוסאן ערכה את מצעדה הראשון ב-23 בספטמבר 2017. בשנת 2018, במהלך ציונו השני של מצעד פוסאן, נפרסו כ-2,000 פקידי משטרה עבור שמירה על קיום האירוע מפני אלימות מצד מפגינים הומופובים, והגנת 15,000 המשתתפים.
קוואנגג'ו וג'ג'ו ערכו את אירועי ההפגנות למען זכויות להט"ב הראשונים בשטחן ב-2017, בעוד בציונן בקוואנגג'ו התקיימה מחאה נגדית על ידי מפגינים שמרנים.
ערים נוספות, בהן אינצ'ון וג'ונג'ו, ערכו את אירועי הגאווה הראשונים שלהן בשנת 2018. גורמים רשמיים בבאינצ'ון שללו תחילה את האישור לקיום האירוע, בנימוק של "חוסר חניה".
המארגנים הגישו ערעור על האיסור ונשבעו לקיימו.
האירוע התרחש לבסוף והסתיים בעימותים אלימים לאחר שכ-1,000 מפגינים נוצרים החלו לתקוף באלימות את המשתתפים.
באפריל 2019, מארגני האירוע הגישו כתב אישום נגד מספר כמרים נוצרים ששיבשו באלימות את האירוע, לצד תלונות לגוף זכויות האדם הלאומי של קוריאה הדרומית בעודם האשימו את המשטרה בחוסר מעש למניעת האלימות.
בשנת 2020, כשלוש ערים ביטלו את קיום המצעד השנתי בשטחן עקב התפרצות מחלת הקורונה בקוריאה הדרומית.
סטארטאפ המדיה החדש "Dotface" ערך מצעד מקוון במקום אשר במהלכו, המשתתפים הוצגו על ידי יצירת דמויותיהם דרך דף הבית של "Dotface" והעלאתן באינסטגרם עם ההאשטאג של ציון המצעד.
ממשלת דרום קוריאה נהגה בצנזורה על אתרי תוכן הומוסקסואלים מ-2001 עד 2003, באמצעות ועדת האתיקה למידע ותקשורת אם כי מנהג זה הופסק מאז.
התמיכה הפוליטית בזכויות להט"ב מוגבלת בדרום קוריאה בשל כוחן המשמעותי המופעל על ידי קבוצות נוצריות שמרניות על עמדת המפלגות בנושא, כולל במפלגת השלטון, המפלגה הדמוקרטית (DPK) ומנהיגה, עורך דין לזכויות אדם לשעבר ונשיא המדינה, מון ג'יאה-אין.
במהלך הבחירות לנשיאות ב-2017, בהן הורכז כמנצח, ג'ה-אין הצהיר כי הוא "מתנגד להומוסקסואליות ונישואים חד-מיניים", בעודו הוסיף כי "חיילים הומוסקסואלים עלולים לערער את הצבא הקוריאני".
ג'יאה-אין התמודד עם ביקורות שליליות מצד פעילי זכויות אדם ולהט"ב על עמדתו הבלתי עקבית בנוגע לזכויות מיעוטים, בהתחשב בכך שהיה מוכן לחזור בו מתמיכתו הקודמת באיגודים אזרחיים ולהקריב זכויות להט"ב עבור זכייה בקולות של מצביעים נוצרים שמרנים.
מאוחר יותר הצהיר ג'יאה-אין כי הוא "מתנגד להתרת נישואים חד-מיניים" תוך התנגדות ל-"אפליה של הומוסקסואלים".
באוקטובר 2019, בשיחה עם מנהיגי דת בודהיסטים ונוצרים, הצהיר ג'יאה-אין כי "קונצנזוס לאומי צריך להיות בראש סדר העדיפויות של נישואים חד מיניים.
עם זאת, לגבי זכויות האדם של מיעוטים מיניים, אין לרדוף אותם חברתית או להפלות אותם לרעה".
מפלגת העתיד המאוחדת מתנגדת ידועה כמתנגדת לחקיקת זכויות להט"ב, לקיומו של מצעד הגאווה בסיאול, להגנות נגד אפליה של עבור אזרחי להט"ב והתרת נישואים חד מיניים.
חלק מחבריה הצהירו אמירות הומופוביות פומביות רבות לאורך השנים.
בבחירות הפרלמנטיות 2008, צ'וי היון-סוק הפכה למועמדת הראשונה המייצגת את קהילת הלהט"ב הדרום קוריאנית לפרלמנט המדינה.
כמועמדת לסבית גלויה, היא התמודדה עבור המפלגה הפרוגרסיבית החדשה, אם כי לא זכתה במושבים במהלך הבחירות.
תוך כ-14 המועמדים לנשיאות ב-2017, המועמדת סים סאנג-ג'ונג מטעם מפלגת הצדק, הייתה למועמדת היחידה אשר הביעה תמיכה ברורה בזכויות להט"ב בקוריאה הדרומית בהן כללה חקיקת הגנות אפליה עבור אזרחי להט"ב.
במהלך הבחירות בדרום קוריאה 2018, המועמד הטרנסג'נדר הגלוי קים קי-הונג התמודד על מושב באספה הלאומית.
קים התמודד שוב מטעם מפלגת הירוקים בשנת 2020. עם זאת, עקב התעללות טרנספובית אשר קים סבל במהלך הקמפיין, החליט לשים קץ לחייו ב-24 בפברואר 2021. במהלך קיום מצעד הגאווה בסיאול לשנת 2019, מפלגת הצדק ומפלגת הירוקים השתתפו בציונו.
חלק מחברי מפלגת השלטון הדמוקרטית (DPK) השתתפו גם כן בעודם הוכרזו כמשתתפים הראשונים מטעם המפלגה באירוע מאז היווסדותו.
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בערב הסעודית כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים.
פעילות הומוסקסואלית של גברים או נשים היא פלילית על פי חוק השריעה האסלאמי הנגזר מהקוראן ומהמסורות של מוחמד הכלולות בסונה.
הומוסקסואליות וזהות מגדרית טרנסג'נדרית נתפסים באופן נרחב כ-"פעילויות לא מוסריות ומגונות" בעוד הדין הדתי מעניש מעשי הומוסקסואליות או קרוס-דרסינג בעונש מוות, הצלפות פומביות, מכות, התקפות משמר, הוצאות להורג, עינויים, סירוסים כימיים, מאסר עד עולם, קנסות או גירוש.
החינוך הציבורי בסעודיה נדרש ללמד ערכים אסלאמיים בסיסיים המבוססים על פרשנות הקוראן, הכוללת גינוי חריף של הומוסקסואליות לצד קרוס-דרסינג.
משרד החינוך הסעודי אישר ספרי לימוד המשקפים את ההשקפה האסלאמית והתרבותית של המחוז נגד מעשים הומוסקסואלים באומרם כי "הומוסקסואליות היא אחד החטאים המגעילים והפשעים הגדולים ביותר", וכי הענישה הראויה על מעשה מכוון של יחסים הומוסקסואלים הוא עונש מוות.
עם זאת, בשנת 2020 משרד החינוך הסיר מספרי הלימוד את הגינוי של הומוסקסואליות כמעשה שדינו מוות.
לערב הסעודית אין קוד פלילי בעוד מקור החוק העיקרי במדינה הוא השריעה האסלאמית הנגזרת מהקוראן ומהמסורות של מוחמד הכלולות בסונה, איג'מאע, או הסכמה מלומדת על משמעות הקוראן והסונה אשר התפתחה לאחר מותו של מוחמד או חשיבה אנלוגית שהוחלה על עקרונות הקוראן, הסונה והאיג'מה.
שופטים מיישמים את הפרשנות האישית שלהם לשריעה על כל מקרה לגופו (אג'תהאד) ואינם כבולים להחלטות קודמות כלשהן, ולעיתים מביאות לפסקי דין שונים אפילו במקרים שלכאורה זהים.
עם זאת, נראה שישנה מגמה במדינה לקודד, לפרסם ואף לתרגם כמה חוקים פליליים ואזרחיים.
עם זאת, הפרשנות המסורתית של השריעה אוסרת על מעשים הומוסקסואלים אם כי ישנם חילוקי דעות לגבי העונש המגיע לעבירה על קיום מעשים אלו, החל מעונש כלל (חנאפי) ועד לעונש מוות.
בשנת 1928 המליצה המועצה השיפוטית הסעודית לשופטים האסלאמיים לחפש הדרכה בשני ספרים מאת המשפטן הנבאלי מארי בן יוסוף אל-כרמי אל-מקדיסי ליוואט (מעשה סדום) לגבי מה אמור להיות עונשו באומרה: "מתייחסים אליו כאל זנות, ויש להעניש אותו באותו אופן.
אם מוחאן (מתורגם בדרך כלל כ-"נואף" אך משמעו טכנית מישהו שקיים יחסי מין חוקיים, אך ייתכן או אינו נשוי כעת) וחופשי (אם כי לא עבד), יש לסקול אותו למוות, בעוד שרווק חופשי חייב להיות נענש ב-100 הצלפת מלקות ולגורש לשנה.
תקנת "כללי מעצר, משמורת זמנית ומשמורת זהירות" קודדה את הקוד הפלילי בנושא הומוסקסואליות על ידי רישומה בין הפשעים שהצדיקו מעצר ומאסר.
בנוסף לאכיפת החוק, צו מלכותי שני הקים רשמית את הוועדה לקידום מידות טובות ומניעת סגן (CPPVPV) ונתן לוועדה זו את הסמכות לעצור ולעצור אנשים המפרים את הוראות האסלאם המסורתיות, לרבות מעשי הומוסקסואליות וקרוס-דרסינג.
רדיפת הומוסקסואלים נותרה אחת ממטרותיה העיקריות של הוועדה לקידום סגולה ומניעת סגן (PVPV).
בספטמבר 2013 פורסם כי כל מדינות שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ (בהן ערב הסעודית) הסכימו לדון בהצעה להקמת בדיקות כלשהן לא ידועות, על מנת לאסור כניסת זרים הומוסקסואלים לאחת מהמדינות.
עם זאת, הדאגה מביקורות בינלאומיות באירוח המונדיאל 2022 בקטר, וחשש למחלוקת במקרה שאוהדי כדורגל המוגדרים כחברי קהילת הלהט"ב היו מוקרנים, גרמו למדינות להתחרט בתוכניתן ולהתעקש כי "מדובר בהצעה בלבד".
אנשים שנתפסו חיים בממלכה באופן בלתי חוקי מואשמים לעיתים קרובות בפשעים אחרים, הכוללים סמים לא חוקיים, פורנוגרפיה, זנות והומוסקסואליות.
מספר פעולות משטרתיות מסוגים אלה דווחו בשנים 2004–2005. פשיטה דומה לזו של 2005 התרחשה בשנת 2008 אשר התקיימה כלפי עובדים פיליפינים שנעצרו באשמת "אלכוהול וזנות הומוסקסואלית".
במאמר העיתון Arab News על המעצרים נכתב כי "זכויות הומואים אינן מוכרות במדינות המזרח התיכון ופרסום חומרים המקדמים אותן נאסר".
בן נאסר נידון למאסר עולם ובמרץ 2013, הורשה לחזור לסעודיה לשרת את שארית כהונתו בכלא הסעודי.
מחאות בינלאומיות של ארגוני זכויות אדם גרמו למספר פקידים סעודים בשגרירות ערב הסעודית בוושינגטון הבירה לרמוז כי הממלכה "תשתמש בעונש מוות רק כאשר מישהו הורשע בהטרדת ילדים, אונס, תקיפה מינית, רצח או מעורבות בכל דבר הנחשב לסוג של הסברה פוליטית".
בשנים 2011–2012, העיתון הסעודי Okaz הודיע כי הממשלה עצרה למעלה מ-260 בני אדם על אשמת "פשעי הומוסקסואליות" במשך שנה אחת.
בשנת 2014, גבר ערבי סעודי בן 24 נידון לשלוש שנות מעצר ו-450 מלקות לאחר שבית משפט במדינה מצא אותו אשם ב-"קידום הטרדה והפרקטיקה של הומוסקסואליות", לאחר שנתפס משתמש בחשבונו בטוויטר כדי לארגן דייטים רומנטיים עם גברים אחרים.
ב-13 באוקטובר 2019, הרשויות הסעודיות עצרו אזרח בן 23, סוהיל אל-ג'מייל, על כך שפרסם תמונה שלו לבוש במכנסיים קצרים בחוף הים.
אל-ג'מייל הוא איש מדיה חברתית הומוסקסואל בערב הסעודית, שתיעד בגלוי את הצהרתו על נטייתו המינית ברשתות החברתיות סנאפצ'ט וטוויטר.
אל-ג'מייל כתב בסנאפצ'ט כי נעצר באשמת "שיתוף עירום באינטרנט זמן קצר לאחר שמעריציו החלו להשתמש בהאשטאג "FreeSuhail#" (שחררו את סוהיל) בטוויטר.
ממשלת סעודיה רואה בקרוס-דרסינג וזהות מגדרית טרנסג'נדרית התנהגות פלילית, בעוד הסנקציות הפליליות על התנהגות זו נוטות להיות זהות לגבי הומוסקסואליות, בהם: הצלפות, קנסות, מאסר, עונש מוות, וגירוש עבור זרים.
הממשלה אינה מתירה לבצע פעולות לשינוי מגדר, בעוד אינה מאפשרת לאזרחים להשיג מסמכים משפטיים חדשים כדי לשנות את מינם החוקי.
בשנת 2017, שני פקיסטנים טרנסג'נדרים הידועים בתור "קאסטת ההיג'רה", "נארזו בשקים, נחבטו במקלות ועונו למוות" על ידי המשטרה הסעודית בשל זהותם המגדרית.
עם זאת, בהצהרה ממשרד הפנים הסעודי נאמר כי הדיווחים היו "שגויים לחלוטין" בעוד כי "אף אחד לא עונה".
אנשים בהם מוסלמים בעלי תעודת זהות טרנסג'נדרית אינם מורשים לעלות לרגל למכה.
ערב הסעודית מחזיקה בחוקים נגד אפליה על רקע מגדר אך לא נטייה מינית, בעוד הטרדה או אלימות נגד להט"ב אינה מטופלת בשום חוק נגד הסתה או פשעי שנאה.
מכיוון שמפלגות פוליטיות אסורות בממלכה, המפלגה פועלת באופן חשאי ולא חוקי.
הן אזרחים סעודים והן זרים משתתפים בפעילויותיה.
בשנת 2011, מירל רדוי, שחקן כדורגל רומני שמשחק במועדון אלחילאל הסעודי, נקנס ב-20,000 ריאל סעודי והושעה לשני משחקים לאחר שקרא כעלבון "הומוסקסואל" לשחקן הכדורגל הסעודי, חוסיין עבדול גאני המשחק במועדון נסר.
בשנת 2012, ממשלת סעודיה ביקשה מהוועדה לקידום מידות טובות ומניעת סגן (CPPVPV) לסייע בגירוש תלמידים שנשפטו, לפי הגינונים וטעמם באופנה, להיות הומוסקסואלים או לסביות.
ממשלת סעודיה מצנזרת את התקשורת במדינה בקנסות ומאסרים אם כתגובה להפרת מדיניותה, בעוד מדיניותה כלפי זרים, גירוש לכל אדם המחזיק, מייבא, מפיץ או מפיק מדיה ללא אישור ממשלתי בעוד לא ניתן לראות בתוכן מדיה, לרבות פרסום, עלבון משפחת המלוכה או כמי שמתנגש עם התורות והערכים האסלאמיים.
כמו כן נאסר על תוכניות רדיו וטלוויזיה להביע תמיכה בזכויות להט"ב, אם כי ניתן לדון בהומוסקסואליות כל עוד הזכרתה שלילית.
הממשלה אמנם מאפשרת לבתי קולנוע ציבוריים להתקיים, מאז 2018, אם כי הסרטים מצונזרים על ידי הממשלה, וכך גם תקליטורי די וי די אשר נרכשים בחנויות קמעונאיות רבות.
נושאי להט"ב הם בדרך כלל מהנושאים המצונזרים ביותר בסרטים.
בשנת 2010, גבר סעודי בן 27 הואשם בהומוסקסואליות והתחזות לשוטר, כאשר פרסם סרטון קומי שלו באתר יוטיוב, שבו הוא דן בתרבות פופולרית, מציג את שיער החזה שלו ומפלרטט עם איש המצלמה.
ב-28 ביולי 2020, גזר בית משפט סעודי על מוחמד אל-בוקארי, בלוגר תימני, 10 חודשי מאסר, קנס בסך 10,000 ריאל ($2,600 דולר אמריקאי) וגירוש מהמדינה בגין פרסומו פוסט בחשבונו בטוויטר שתמך בשוויון זכויות עבור אנשים הנמצאים במערכות יחסים חד מיניות.
ארגון זכויות האדם "Human Rights Watch" דחק ברשויות הסעודיות לשחרר את הבלוגר באופן מיידי בעודו סקר את הסרטון, בו הפעיל הגיב לשאילתות המדיה החברתית, הצהיר הארגון כי, "לכל אחד יש זכויות וצריך להיות מסוגל לתרגל אותן בחופשיות, כולל הומוסקסואלים".
לא קיימת תוכנית בממלכה לעצירת התפשטות מחלות ה-HIV/איידס בקרב אזרחי להט"ב סעודים.
על פי החוק, כל האזרחים אשר נדבקו ב-HIV/איידס זכאים לטיפול רפואי חינם, הגנה על פרטיותם והזדמנויות תעסוקה.
הממשלה הפיקה חומר חינוכי על אופן התפשטות המחלה ומאז שנות ה-80 עבדאללה אל-חוקאיל, רופא סעודי המתמחה במגפה, הורשה לשדר הודעות שירות לציבור בטלוויזיה על המחלה וכיצד היא מופצת.
עם זאת, בורות, פחד ודעות קדומות מופנים לרוב כלפי אנשים החיים עם המחלה.
בעוד שהממשלה ייעדה מספר בתי חולים לטפל באותם אנשים שנדבקו ב-HIV/איידס, בתי חולים אחרים מסרבים לעיתים קרובות לטפל באנשים אלה או לא מצליחים לטפל בהם באופן חומל ואנושי.
בתי חולים ובתי ספר נרתעים לעיתים קרובות מלהפיץ מידע ממשלתי על המחלה בגלל טאבו חברתי חזק והסטיגמה הקשורה לאופן הפצת הנגיף.
בסוף שנות ה-90, ממשלת סעודיה החלה להגביר את פעילותה עבור קמפיין החינוך הציבורי בנושאי HIV/איידס בעודה החלה להכיר ביום האיידס העולמי, והעיתונים היומיים הערביים והאנגלים הורשו לפרסם מאמרים ודעות המבטאים את הצורך בחינוך נוסף לגבי המחלה וחמלה רבה יותר כלפי אנשים שנדבקו.
מספר האנשים שחיו בממלכה שנדבקו היה סוד שמור היטב, שכן המדיניות הרשמית הייתה לעיתים קרובות שהמחלה אינה מהווה בעיה רצינית בממלכה בעוד כי הסעודים פעלו על פי עקרונות המוסר האסלאמי המסורתי.
ב-2003 הודיעה הממשלה כי ידוע לה על 6,787 מקרים, ובשנת 2004 עלה המספר הרשמי ל-7,808. הסטטיסטיקה הממשלתית טענה כי רוב המקרים הרשומים הם "גברים זרים שנדבקו במחלה באמצעות קיום יחסים הומוסקסואלים אסורים".
ביוני 2006, משרד הבריאות הודה בפומבי שיותר מ-10,000 אזרחים סעודים היו נגועים ב-HIV/איידס.
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בפקיסטן כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים.
פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים היא פלילית על רקע חוק העונשין של פקיסטן משנת 1860 שנוצר במקור תחת הראג' הבריטי שמעניש קיום "מעשי סדום" עם עונש מאסר לצד הוראות נוספות שמשפיעות על מעמד זכויות האדם של אזרחי להט"ב פקיסטנים במסווה של הגנה על "המוסר והסדר הציבורי".
עם זאת, החוק הפלילי דווח כי נאכף לעיתים רחוקות אם בכלל.
מארי ובדרודין חאן הצהירו כי סעיפי חוק העונשין עצמם נאכפים ישירות לעיתים נדירות, ומשמשים במקום את המשטרה המקומית ואזרחים אחרים כסוג של סחיטה.
אפליה כלפי אזרחי להט"ב פקיסטנים, יחד עם הסטיגמטיזציה החברתית הנלווית לכך, נובעות בעיקר מאמונות דתיות אסלאמיות בקרב האוכלוסייה.
עם זאת, לאורך השנים דווח כי חברי הקהילה הפקיסטנית מתארגנים כקבוצות במקומות סגורים ומקיימים מערכות יחסים חד מיניות בסתר.
מפגשים בין בני זוג חד מיניים מוגדרים כנגישים יותר בערים גדולות בהן קראצ'י ולאהור.
אף על פי דעת האוכלוסייה השלילית כלפי הומוסקסואליות בפקיסטן, זהות טרנסג'נדרית בעלת קבלה חברתית לעיתים קרובות בשל מסורות עתיקות של מגדר שלישי בדומה למדינותיה השכנות - סרי לנקה, בנגלדש והודו, הידוע בתור "קאסטת ההיג'רה".
בשנת 2018, פרלמנט המדינה העביר את "חוק הטרנסג'נדרים (הגנה על זכויות), 2018" שהחיל הגנות רחבות לטרנסג'נדרים פקיסטנים מאפליה על רקע פשעי שנאה, מתן סחורות ושירותים, תעסוקה ועוד.
כמה שנים מוקדם יותר, בפסיקה משנת 2009, פסק בית המשפט העליון של פקיסטן לטובת זכויות אזרחים טרנסג'נדרים עבור חובת הכרה בשינוי מגדר בפקיסטן בעוד פסיקות נוספות של בית המשפט אישרו והרחיבו את הזכויות הללו לאורך השנים לאחר מכן.
החוק הפקיסטני הוא שילוב של החוק הקולוניאלי האנגלו-סכסי והחוק האסלאמי.
על פי ההיבטים הקולוניאליים של החוק, הסעיף בחוק העונשין המפליל יחסים הומוסקסואלים בהסכמה החל ב-6 באוקטובר 1860 תחת השלטון הקולוניאלי של הראג' הבריטי.
בעודו נכתב על ידי תומאס בבינגטון מקולי, חוק העונשין ההודי משנת 1860, כפי שנקרא באותה תקופה, הפליל קיום מעשים הומוסקסואלים בהסכמה על פי החוק האנגלו-סקסוני של "עבירות לא טבעיות".
לאחר שפקיסטן קיבלה עצמאות בשנת 1947, פרלמנט המדינה החליט להמשיך להשתמש באותו חוק עונשין, אם כי שינה את כותרתו לחוק העונשין של פקיסטן (חוק XLV משנת 1860).
במסגרת חוק העונשין, סעיף 377 ("עבירות בלתי טבעיות") קובע באומרו כי: "מי שמקיים מרצונו משכב גשמי נגד סדרי הטבע עם איש, אישה או בעל חיים, דינו במאסר לתקופה שלא תפחת משנתיים ולא יותר מעשר שנים, וכן דינו קנס".
כחלק מהתהליך האסלאמיזציה של פקיסטן לאחר קבלת עצמאותה, נחקקו בשנת 1977 "פקודות ההודוד" , שקבעו עונשים חמורים על ניאוף, זנות, צריכת אלכוהול ומעשים הומוסקסואלים בהסכמה שנודעו כ-"מעשי סדום".
התיקונים כללו צורות פאנטיות דתיות של ענישה למורשעים בהם הצלפות של עד 100 מלקות ועונש מוות באמצעות סקילה.
אזרחי להט"ב פקיסטנים עלולים לעמוד בפני עונשים חילוניים, אסלאמיים, או שניהם.
חוק העונשין של פקיסטן 1860
הסעיפים הבאים אשר נכללים בחוק העונשין של פקיסטן משנת 1860 דווחו כסעיפים שרשאים להפליל אזרחי להט"ב פקיסטנים בנושאים שונים בהם,
סעיף 141 – אספה של חמישה אנשים או יותר מוגדרת כ-"אספה בלתי חוקית" אם המטרה המשותפת של האנשים המרכיבים את אותה אספה היא לבצע כל עוולה או הסגת גבול פלילית, או עבירה אחרת.
סעיף 269 – מי שעושה שלא כדין או ברשלנות כל מעשה שיש לו, ואשר הוא יודע או שיש לו סיבה להאמין שהוא, עלול להפיץ זיהום של כל מחלה מסוכנת לחיים, ייענש במאסר מכל סוג שהוא לתקופה שעלולה להאריך לשישה חודשים, או בקנס, או שניהם.
סעיף 270 - מי שעושה בממאירות כל מעשה שיש לו, ואשר הוא יודע או שיש לו סיבה להאמין שהוא, עלול להפיץ זיהום של כל מחלה מסוכנת לחייו, ייענש במאסר מכל סוג שהוא לתקופה שעלולה להתארך עד שנתיים, או בקנס, או בשניהם.
סעיף 290 - מי שיבצע מטרד לציבור בכל מקרה שאין לו עונש אחר לפי קוד זה, ייענש בקנס שעלול להגיע לשש מאות רופי.
סעיף 292 – אוסר על מכירה, הפצה, תצוגה, בעלות או ייבוא של ספרים, חוברות או ספרות או תמונות "מגונות" כלשהן.
סעיף 294 – אוסר על כל מעשה פומבי, מוזיקה או שירים "מגונים".
סעיף 371ב – "מגע אסור" פירושו מגע מיני בין אנשים שאינם מאוחדים בנישואין.
סעיף 377 – מי שמקיים מרצונו יחסים נגד סדרי הטבע עם איש, אישה או בעל חיים, ייענש במאסר עולם, או במאסר מכל סוג שהוא לתקופה שלא תפחת משנתיים ולא יותר מעשר שנים, וכן צפוי לקנס.
די בחדירה כדי להוות את המשכב הגשמי הדרוש לעבירה המתוארת בסעיף זה.
סעיף 496 – מי שעובר, בחוסר יושר או בכוונת מרמה, את טקס הנישואים, ביודעו כי אינו נשוי בכך כדין, ייענש במאסר מכל סוג שהוא לתקופה שעלולה להימשך עד שבע שנים, ויהיה צפוי לקנס.
פקיסטן אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
זוגות חד מיניים אינם רשאים לאמץ ילדים בפקיסטן, הן עבור אימוץ חורג או משותף.
על פי סקר מאת הפרויקט סקר הערכים העולמי (WVS) משנת 2017 עד 2020, 44% מהפקיסטנים הנסקרים הצהירו שזוגות חד מיניים הם הורים טובים כמו זוגות הטרוסקסואלים, בעוד ש-31% לא הסכימו.
באותו סקר, 59% הצהירו שהם יקבלו בברכה שכן הומוסקסואלי, בעוד ש-41% התנגדו.
לא קיימים חוקים המכסים אפליה על רקע נטייה מינית בפקיסטן.
עם זאת, מאז 2018, אפליה על רקע זהות מגדרית אסורה במגוון רחב של תחומים, לרבות תעסוקה, חינוך, שירותי בריאות, גישה לסחורות ושירותים, דיור ותפקידים ציבוריים.
המפלגה הירוקה של פקיסטן הביעה תמיכה מסוימת בזכויות להט"ב לאורך השנים שכללה איסור אפליה בחוק, אך רוב המפלגות הפוליטיות מתעלמות מדיון בחקיקת זכויות להט"ב או מתנגדות לכך על רקע דתי איסלאמיסטי.
במרץ 2012, במועצת זכויות האדם של האו"ם, אמרה הינה ג'ילאני, שכיהנה אז גם כיו"ר ועדת זכויות האדם של פקיסטן ולשעבר הנציגה המיוחדת של המזכיר הכללי,
בשנת 2017 ארגון בלו ויינס, ארגון פקיסטני שפועל עבור זכויות נשים ואנשים טרנסג'נדרים בח'ייבר פח'טונח'ווה, הצליח להוביל לכך שטרנסג'נדרים במחוז זוכים להגנה משפטית.
חוק הטרנסג'נדרים (הגנה על זכויות), 2018
תחת "חוק הטרנסג'נדרים (הגנה על זכויות), 2018", פקיסטנים יכולים לבחור להזדהות כזכר, נקבה, שניהם או אף אחד (מגדר שלישי).
הם עשויים לבטא את מגדרם בהתאם להעדפותיהם, בעוד זהות הבחירה המגדרית שלהם תשתקף במסמכים הרשמיים שלהם "כולל תעודות זיהוי לאומיות, דרכונים, רישיונות נהיגה ותעודות השכלה".
החוק מבטיח את הענקת "זכויות היסוד של אנשים טרנסג'נדרים" בהן: ירושה, חינוך, תעסוקה, הצבעה, תפקידים ציבוריים, בריאות, אספה וגישה למרחבים ציבוריים ורכוש בעודו מאשר כי טרנסג'נדרים נהנים מכלל הזכויות שמעניקה חוקת האומה לאזרחיה".
החוק מגדיר "אדם טרנסג'נדר" כאדם בעל "תערובת של תכונות איברי מין גבריות ונשיות או אי בהירות מולדות" או כזכר "שעובר עיקור או סירוס איברי המין" או באופן רחב יותר "כל אדם שזהותו המגדרית ו/ או ביטוי מגדרו שונה מהנורמות החברתיות והציפיות התרבותיות המבוססות על מינם אשר הוקצו להם בזמן לידתם".
בנוסף, החוק מבטיח עבור טרנסג'נדרים פקיסטנים את הזכות לרשת נכסים ולהתמודד בבחירות על תפקידים ציבוריים.
אפליה על בסיס זהות מגדרית בתעסוקה ובהתאמות ציבוריות אסורה על פי החוק, בעוד על הממשלה מוטלות חובות רחבות לספק סיוע רפואי ופסיכולוגי, הלוואות לעסקים קטנים והכשרה מקצועית, הדרכות רגישות למשטרה וסיוע לאנשי מקצוע, מתקני כלא נפרדים ובתים בטוחים בנושא.
הצעת החוק עברה פה אחד בסנאט הפקיסטני בתחילת מרץ 2018. ב-8 במאי 2018 האספה הלאומית הצביעה בעד העברת החוק.
המחלקה הודיעה לפקידיה כי ההנחיות מחייבות בתי ספר ממשלתיים כמו גם בבעלות פרטית כאחד.
בכך, פנג'אב הפך למחוז הראשון שנקט בצעדים מעשיים ביישום החוק.
בתחילת שנת 2019 המילה "טרנסג'נדר" הוכרה לראשונה בשפת האורדו על ידי הארגון "Lahore Pakistan based Organization - HOPE" בעוד קודם לכן לא היה קיים מונח שמכסה את כל הספקטרום הטרנסג'נדרי בפקיסטן הכולל נשים וגברים טרנסג'נדרים, קאסטות ההיג'רה וביטוי מגדרי.
אף על פי גישתה הסובלנית של פקיסטן כלפי טרנסג'נדרים, הם מוגדרים לעיתים כמושא ללעג, התעללות ואלימות.
בשנת 2020, אישה טרנסג'נדרית בשם גול פנרה נורתה למוות בעיר פשאוור.
האירוע הוגדר כמקרה האחרון של תקיפה נגד חברי קהילת הלהט"ב במחוז.
יחד איתה נפצעה גם חברתה.
מאז 2015, דווח כי 68 טרנסג'נדרים נרצחו בפקיסטן בעוד כי 479 טרנסג'נדרים הותקפו מאז 2018 במחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה בלבד.
בדומה למדינות דרום אסיה נוספות (הודו, סרי לנקה ובנגלדש), ישנן מסורות תרבותיות עתיקות של מגדר שלישי שאנשיו מכונים על ידי החברה לא כזכר או כנקבה בפקיסטן בעודה מחזיקה בתרבות תוססת של קאסטת ההיג'רה.
אף על פי שהמונח נפוץ בדרום אסיה, הוא נחשב כינוי גנאי בשפת האורדו בעוד המונח "ח'וואג'ה סארא" (خواجہ سرا) משמש לתיאורו במקום.
לעיתים קאסטות היג'רה פקיסטניות מכונות כטרנסג'נדריות, אינטרסקסים או סריסים בפרסומים בשפה האנגלית.
נוכחותם של טרנסג'נדרים בחברה הפקיסטנית מתקבלת לעיתים קרובות ונחשבת אף למבורכת בעוד קאסטות ההיג'רה נחשבות לצאצאים תרבותיים ישירים של סריסי החצר של האימפריה המוגולית.
בעודם חוששים להיוולד עם דיספוריה מגדרית או שהן עלולות לקלל את גורלם, אנשים מקשיבים לצרכיהם של קסטות ההיג'רה, מעניקים להן נדבות ומזמינים אותן לאירועים שונים בהם לידה, ברית מילה וחתונות.
מסתוריות זו שעוטפת את קיומן נולדה מהעובדה שקהילות הטרנסג'נדרים העתיקות בפקיסטן בהן הח'וואג'ה סארא, חיות חיים סודיים מאוד.
בשנת 2004 דווח כי בלאהור לבדה ישנם כ-10,000 טרנסג'נדרים.
מאז תחילת העשור הראשון של המאה ה-21, טרנסג'נדרים פקיסטנים החלו לעבור פעולות של ניתוח להתאמה מגדרית לראשונה כדי לשנות את מינם הביולוגי כתהליך אשר נוצר בעקבות דיספוריה מגדרית בעוד מקרים מסוימים מסוג זה נודעו לציבור הרחב ועלו לאור הזרקורים.
פסק דין משנת 2008 בבית המשפט העליון של לאהור נתן אישור לנורין, אישה בת 28, לבצע ניתוח להתאמה מגדרית.
בשנת 2009, בית המשפט העליון של פקיסטן פסק לטובת קבוצת טרנסג'נדרים בו קבע כי הם אזרחים זכאים להטבות שוות ולהגנה על רקע החוק וקרא לממשלה לנקוט בצעדים להגנה על טרנסג'נדרים מפני אפליה.
השופט העליון אפתיח'אר מוחמד צ'אודרי, מוגדר כגורם משמעותי בהרחבתם של זכויות הקהילה הטרנסג'נדרית של פקיסטן במהלך כהונתו.
בשנת 2010, בית המשפט העליון הורה על הכרה מלאה בקיומה של הקהילה הטרנסג'נדרית הפקיסטנית, שכללה מתן מתקנים רפואיים וחינוכיים בחינם, תוכניות מיקרו אשראי ומכסות עבודה בכל משרד ממשלתי.
בשנת 2017, בית המשפט העליון של לאהור הורה לממשלה לכלול טרנסג'נדרים במפקד האוכלוסין.
בפברואר 2018, ועדת הסנאט קבעה כי טרנסג'נדרים יכולים לרשת רכוש מבלי להידרש לקבל החלטה על מינם על ידי ועדה רפואית.
באותה שנה, נישה ראו השיגה את התואר שלה כעורכת דין מהמכללה למשפטים של סינד בקראצ'י ובכך, הפכה לעורכת הדין הטרנסג'נדרית הראשונה בפקיסטן.
במאי 2019, שירין מזארי , השרה הפדרלית לזכויות אדם, מינתה לראשונה את עיישה מוגול, אישה טרנסג'נדרית למחלקה שלה.
בשנת 2005, עלי סלים, בן 28, בנו של קולונל בצבא פקיסטן, הופיע בתוכנית "כולנו מלאי תקווה" (Hum Sub Umeed Se Hain) מטעם רשת הטלוויזיה "Geo TV" בתור ראש ממשלת פקיסטן לשעבר בנזיר בהוטו בלבוש קרוס-דרסינג.
הופעותיו זכו לביקורות משבחות וכתוצאה מכך, החל לקיים תוכנית אירוח משלו בה הופיע כדמות דראג קווין בשם "בגום נוואזיש עלי".
דמותו כנוואזיש עלי הייתה מראיינת כמעט תמיד פוליטיקאים משפיעים בהם נימטוללה חאן שהיה חבר במפלגת ג'מאת-א-איסלאמי פקיסטן וראש עיריית קראצ'י לשעבר.
דמותו מושווה לעיתים קרובות לדמות הדראג האוסטרלית דיים עדנה.
עבור העלת מודעות לנושאי להט"ב בפקיסטן, הסופרת הפקיסטנית עיינה פרסמה את ספר הילדים "My Chacha is Gay" שכלל תכנים הומוסקסואלים.
חנויות ספרים בטורונטו, קנדה, הוסיפו את עותקו למדפיהם בשנים האחרונות.
בנובמבר 2016, קאמי סיד , פעילה טרנסג'נדרית פקיסטנית, ערכה צילומים עם הצלם האסיב מ.
חאן ואמן האיפור ניגאט מיסבח כמחאה נגד זוועות שבוצעו נגד טרנסג'נדרים בפקיסטן.
אחת מתוכן הייתה מותה של אישה טרנסג'נדרית בשם אלישה שנפטרה בגלל עיכובים בטיפולה הרפואי בשל ויכוח האם מקומה במחלקה לגברים או במחלקה לנשים בבית החולים.
בעוד שפקיסטן התייחסה לזיהוי טרנסג'נדרים כ-"מגדר שלישי", סיד הצהירה כי הכרה זו אינה מספיקה באומרה, "אנחנו חייבים להבין שרק על ידי הכללת זהות המגדר השלישי במסמך הזיהוי הלאומי שלך, המדינה לא עשתה מספיק.
זה לא מספיק שהממשלה תיקנה מכסת עבודה של שני אחוזים.
זה מאבק להילחם על זכותנו להשיג הזדמנויות שוות".
לפני שערכה את הצילומים, סיד הייתה חלק משני הסרטים התיעודיים "?How Gay is Pakistan" ו-"Chuppan Chuppai" שכללו נקודות מבט על חייהם של טרנסג'נדרים בפקיסטן.
בינואר 2017, סיד השתתפה בסרט חדש בשם "Rani" בו גילמה אישה טרנסג'נדרית שמוצאת תינוק נטוש ומגדלת אותו כשלה.
את הסרט ביים הבמאי עטור הפרסים חמאד ריזבי והופק על ידי "GrayScale".
הינה פתאני, פעילה טרנסג'נדרית בולטת נוספת בפקיסטן, כיכבה לצד סיד במהלכו.
סיד השתתפה בנוסף בתוכנית הטלוויזיה "Khuda Mera Bhi Hai" עבור הפרכת דעות קדומות לגבי טרנסג'נדרים.
במהלכה, אסמה נביל, כותבת התוכנית, התייעצה איתה לקבלת הדרכה בשאלות בסוגיות טרנסג'נדריות.
במרץ 2017, להקת המוזיקה הפקיסטנית "סוץ'" הציגה את הדוגמנית-שחקנית הטרנסג'נדרית רימאל עלי בוידאו קליפ שלה.
נושא הקליפ כלל את חוויית היום יום של נשים טרנסג'נדריות בחברה, הדחיקה לעסוק בזנות, חוסר קבלה חברתית וכן איומים באלימות ואפליה בתעסוקה – ולצד כל זאת, התקווה לשינוי ולעתיד טוב ומקבל יותר.
עלי הופיעה בנוסף כשחקנית ודוגמנית בקליפים נוספים במשך השנים והיא ידועה כטרנסג'נדרית הראשונה לעבוד כדוגמנית בפקיסטן, והראשונה להופיע בקולנוע הפקיסטני כשחקנית.
באותו החודש, הפעיל מני א.ק הפך לטרנסג'נדר הראשון שרשם את עצמו במין זכר במסמכי זהות בהיסטוריה של פקיסטן.
מני הוא פעיל זכויות אדם ידוע ואחד מחברי הצוות שהיו מעורבים באופן הדוק במהלך חקיקת "חוק הטרנסג'נדרים (הגנה על זכויות), 2018" וכעת מעורב בהצעות חוק מחוזיות להגנות על זכויות טרנסג'נדרים שמכלילות גברים טרנסג'נדרים בתוכנם ופועל למען שיפור מעמדם של גברים טרנסג'נדרים בפקיסטן.
במשך השנים, דווח על מספר מקרים של פדראסות (מערכת יחסים אירוטית המתנהלת בהסכמה בין מבוגר לבין מתבגר שאינו ממשפחתו המצומצמת) מצד אנשי דת כלפי נערים צעירים בבתי ספר דתיים (מדרסות).
אזורי מטרופולין כמו לאהור וקראצ'י ידועים בהיותם אזורי בילויים עבור אזרחי להט"ב רבים, בעיקר מהמעמד הבינוני והגבוה, שכוללים קיום מסיבות גאווה בקרב מספר רב של גברים שרוקדים יחדיו בחדרים מבודדים רחבים שמעוצבים כמועדוני לילה.
בשנת 2008, תקרית שמשכה את עיני העוברים והשבים הייתה קבוצה של גברים בלבוש קרוס-דרסינג שרקדו לצלילי מנגינות בוליווד על גג.
בשנת 2005, מרואיין אנונימי הצהיר לרשת השידור הציבורית "BBC" כי "אינו זוכר אירוע מזה כמעט 10 שנים שהוא חש מאוים בכל הקשור לנטייתו החד-מינית בפקיסטן".
בשנת 2003, לעומת זאת, דווח כי שלושה גברים הומוסקסואלים נעצרו בלאהור כאשר אחד מקרובי משפחתם הסגיר אותם בגין עיסוקם ביחסים הומוסקסואלים במסיבה פרטית ועונשם נותר לא ידוע.
בשנת 2005, גבר בן 42 בשם ליאקוואט עלי, ממחוז ח'יבר שגובל באפגניסטן התחתן עם בן שבטו, מרקין בן ה-16, בחתונת פאר ומופע נפוץ בקרב חתונות שבטיות.
לאחר שנודעה על "בגידתו הדתית" של עלי על רקע פעילותו ההומוסקסואלית, מועצת השבט הצהירה לזוג לעזוב את המחוז או להתמודד עם עונש מוות.
ב-4 ביולי 2011, שגרירות ארצות הברית בבירה אסלאמאבאד אירחה אירוע לתמיכה בזכויות להט"ב בפקיסטן.
השגרירות תיארה את האירוע כ-"ציון אירוע הגאווה הראשון בקרב אזרחי להט"ב פקיסטנים".
המפלגה האיסלמיסטית ג'מאת-א-איסלאמי וקבוצות מוסלמיות נוספות גינו את האירוע ויצאו להפגנה נגדו.
אנשי דת מוסלמים הצהירו כי הם "נעלבו מאוד מקיום האירוע" וכינו את תוכנו כ-"טרור חברתי ותרבותי נגד המדינה".
בספקולציות חדשותיות, נאמר על ידי מנהיגים דתיים כי הומוסקסואלים "אינם יכולים להיות פקיסטנים".
העיתון הפקיסטני "Dawn" כתב כי האירוע נתפס כ-"מתקפה השנייה המסוכנת ביותר מארצות הברית נגד פקיסטן לאחר מתקפות טילים".
אלימות נגד להט"ב פקיסטנים דווחה לאחר התקרית.
סגן ראש הנציגות של ארצות הברית, ריצ'רד הוגלנד, השיב לתגובות באומרו כי "ארצות הברית תילחם למען שוויון זכויות לכולם ללא קשר לנטייתם המינית" בעוד כי השגרירות "תתמוך בכל אחד מקהילת הלהט"ב".
בשנת 2016, פעילה טרנסג'נדרית בת 23 בשם אלישה נורתה שבע פעמים ונלקחה לבית החולים ליידי רידינג בפשאוור, שם היא הושארה לדמם עד למותה כשהצוות התווכח אם עליהם לקחת אותה למחלקת גברים או נשים.
חבריה של אלישה דיווחו כי הגברים בבית החולים הפלו אותם לרעה ולגלגו בהם, בעודם שאלו אם דמה של אלישה "נשא HIV" וביקשו את מספר הטלפון שלה כדי "להזמין אותה למסיבת ריקודים".
אלישה הייתה פעילה נלהבת למען הקהילה הטרנסג'נדרית בפקיסטן בעודה הוגדרה כמי "שעבדה קשה כל חייה כדי להתפרנס".
חברתה של אלישה הצהירה כי "אנשים טרנסג'נדרים פקיסטנים ממוקדים בקלות מכיוון שהם חלשים ואין להם מעמד חברתי".
אף על פי שהממשלה העבירה חוקים עבור הגנת טרנסג'נדרים מאפליה, המקומיים נוטים לדחות אותם ולשלול מהם חינוך בסיסי ושירותי בריאות.
בבוקר שלאחר מותה של אלישה, קבוצת פעילים טרנסג'נדרים פקיסטנים בשם "Trans Action" פרסמה מודעה ברשת החברתית פייסבוק שהופנתה לרשויות המקומיות בפקיסטן בה ציינה את המשפט "תהרגו את כולנו".
בנובמבר 2017, אישה טרנסג'נדרית נורתה בפשאוור.
מדיווחים ראשוניים מהמשטרה המקומית הועלה כי הרוצח היה קרוב לקורבן, וכתוצאה מכך הועלו השערות כי היה מדובר באירוע של רצח על חילול כבוד המשפחה.
בשנת 2017, בראיון למנצ'סטר איבנינג ניוז, אישה בת 40 שהשתמשה בשם זיינה דיברה על חייה בתור לסבית בפקיסטן לפני שעברה להתגורר בממלכה המאוחדת.
במהלכו, הצהירה כי "נאלצה להתמודד עם מכות רבות והמון אפליה" בעוד נאמר לה כי "אינה יכולה להיות לסבית אם היא מוסלמית" לצד עזיבתה את האוניברסיטה בה למדה ואת מקום העבודה שלה בגלל נטייתה המינית.
באשר לטרנסג'נדרים, 49% הסכימו כי חייבות להיות להם זכויות שוות להטרוסקסואלים, 51% הצהירו שיש להגן עליהם מפני אפליה בתעסוקה ו-44% הצהירו שיש לאפשר להם לשנות את מינם החוקי.
מפלגות פוליטיות, קבוצות אינטרסים וארגונים פוליטיים אחרים בפקיסטן נדרשים לתמוך בעמדת האסלאם ובמוסר הציבורי הדתי.
מפלגת הירוקים של פקיסטן הביעה תמיכה מסוימת בזכויות להט"ב לאורך השנים, אם כי קבוצות פוליטיות נוטות להימנע מהנושא או להביע התנגדות.
התקשורת הפקיסטנית מצנזרת בקפדנות ידיעות הקשורות לנושאי להט"ב.
בסוף 2013, הממשלה צנזרה את אתר אינטרנט הלהט"ב "Queerpk.com" מצפייה.
כאשר בית משפט בסין קיבל תיק לדיון בנושא הכשרת נישואים חד מיניים, הידיעה זכתה לסיקור בינלאומי משמעותי.
עם זאת, בגרסה הפקיסטנית של העיתון הניו יורק טיימס הבינלאומי, התמונה שליוותה את הכתבה צונזרה ונותר חלל ריק בעמוד הראשון של העיתון.
בעל הטור בדיילי טיימס הפקיסטני, פארמן נאוואז, העלה מספר שאלות ביקורתיות לגבי הגישה העיתונאית של העיתון.
ב-9 ביוני 2016, ערוץ החדשות "Vice News" פרסם סרט תיעודי קצר שבו הוצגו חברים שונים מקהילת הלהט"ב בלאהור.
גברים צעירים המוגדרים כעובדי מין הוצגו בסרטון בעודם הסבירו את הקשיים היום יומיים בלהיות הומוסקסואלים בפקיסטן.
הסרט התיעודי התמקד גם במספר ארגוני מחתרת הפועלים למען זכויות אדם עבור קהילת הלהט"ב במדינה.
בסרט מופיע קטע קצר קשה לצפייה של נער צעיר חוטף מכות על ידי איסאלמיסטים ומאוחר יותר נאלץ לעבור מעשה סדום עם ענף עץ לאחר שנתפס מקיים מעשים הומוסקסואלים.
הסרט הציג בנוסף כיצד הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים פקיסטנים משתמשים באפליקציות מדיה חברתית כגון טינדר עבור יצירת קשר עם עמיתים אחרים מהקהילה.
ביולי 2016, פליט פקיסטני בשם איהסאן כתב מאמר במגזין הלהט"ב האלקטרוני הממוקם בממלכה המאוחדת "Gay Star News" על חוויותיו בהיותו הומוסקסואל בפקיסטן בו תיאר את החברה והחוקים הפקיסטניים כעוינים כלפי להט"ב באומרו, "מעמדם של חברי קהילת הלהט"ב, מבחינה חברתית ומשפטית, הוא הגרוע ביותר.
אזרחי להט"ב נעמדים לדין על ידי המדינה והנושא הוא עדיין טאבו ונחשב למגעיל מכדי לדבר עליו".
שם משפחתו של הנער הושמט למען ביטחונו.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בקפריסין מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים חוקית בקפריסין מאז 1998, בעוד איגודים אזרחיים בין זוגות חד מיניים המעניקים מספר מהזכויות וההטבות של נישואים מוכרים מאז דצמבר 2015. עם זאת, נישואים ואימוץ על ידי זוגות חד מיניים אינם מוכרים נכון לשנת 2021.
באופן מסורתי, לכנסייה היוונית-אורתודוקסית השמרנית מבחינה חברתית הייתה השפעה משמעותית על דעת הקהל והפוליטיקה הקפריסאית בנוגע לזכויות להט"ב.
עם זאת, מאז שקפריסין הפכה לחברה באיחוד האירופי, נאלצה לשנות את חקיקת זכויות האדם שלה, לרבות חוקיה לגבי נטייה מינית וזהות מגדרית.
בשנים האחרונות, עמדות כלפי חברי קהילת הלהט"ב הקפריסאית מוגדרת כמתפתחות והופכות לבעלות מידת קבלה רחבה במידה רבה מבעבר.
בשנים 1987–1988, הוקמה התנועה לשחרור הומוסקסואלים הקפריסאית (AKOK), כארגון זכויות הלהט"ב הראשון במדינה.
ב-31 במאי 2014 נערך מצעד הגאווה הראשון ברחבי המדינה עם מעל 4,500 מפגינים בהם נכללה תמיכה מהנשיא לשעבר ג'ורג' ואסיליו, משרד הפרלמנט האירופי בקפריסין, נציגות הנציבות האירופית בקפריסין, 15 שגרירויות שונות שצעדו במהלכו והופעתה של ילידת קפריסין וזמרת הפופ הבינלאומית אנה ויסי.
קפריסין נפלה לשליטת האימפריה העות'מאנית ב-1571.
אף על פי שנוהלה על ידי האימפריה הבריטית משנת 1878, קפריסין נותרה רשמית חלק מהאימפריה העות'מאנית עד 1914, אז סופחה על ידי האימפריה הבריטית בעקבות החלטת הטורקים העות'מאניים לעמוד לצד גרמניה במלחמת העולם הראשונה.
חוקיותה של הומוסקסואליות במעמד המדיני של קפריסין הייתה נתון לחוק הטורקי העות'מאני אשר עבר ליברליזציה ב-1858, כאשר הומוסקסואליות חדלה להיות עבירה פלילית לאורך כל תקופת קיום האימפריה.
אף על פי שהממלכה המאוחדת קיבלה בעלות חוקית מלאה על קפריסין בשנת 1925, החוק העות'מאני לא הוחלף רשמית באי עד 1929, אז, הסתיימה הסובלנות המשפטית העות'מאנית להומוסקסואליות, עם שילוב החוק לתיקון החוק הפלילי הבריטי משנת 1885 בחוק קפריסין.
בפעם הראשונה מאז 1858, הפכה הומוסקסואליות גברית לפלילית בקפריסין.
עם זאת, הומוסקסואליות נשית לא הוכרה או הוזכרה בחוק.
עם עצמאותה מבריטניה ב-1960, קפריסין שמרה על החוק הקולוניאלי הבריטי על האי, כאשר החלקים הרלוונטיים של חוק תיקון החוק הפלילי משנת 1885 הפכו לסעיפים 171 עד 174 של פרק 154 של הקוד הפלילי של קפריסין.
המאמרים עורערו לראשונה ב-1993, כאשר אלכסנדרוס מודינוס, אדריכל קפריסאי ופעיל זכויות להט"ב, זכה בתביעה משפטית נגד ממשלת קפריסין, הידועה בשם פסק דין מודינוס נגד קפריסין, בבית הדין האירופי לזכויות אדם.
בית הדין קבע כי סעיף 171 לחוק הפלילי של קפריסין מפר את זכותו של מודינוס לחיים פרטיים, המוגנת על פי האמנה האירופית לזכויות אדם, הסכם בינלאומי שאשררה קפריסין ב-1962.
ב-1996 הוחל משפט פלילי נגד האב פנקראטיוס מרקליס, שהואשם בקיום "מעשי סדום" אשר גרם להתפרעות ציבורית חמורה שעצרה את ההליכים.
מרקליס נתפס כבישוף אפשרי, אך נחסם על ידי הארכיבישוף של קפריסין, כריסוסטומוס הראשון מקפריסין, שהאמין כי מרקליס הוא הומוסקסואל וכי איידס מופץ על ידי נטייתו המינית.
הערותיו הובילו לתגובות שליליות מצד פקידי בריאות ציבוריים ואזרחים קפריסאים.
בציון מצעד הגאווה הראשון של קפריסין בבירה ניקוסיה בשנת 2014, עמד מרקליס בגיל 81 בראשו.
בשנת 2000 בוטל האיסור המפלה על "קידום הומוסקסואליות", בעוד גיל ההסכמה הושווה בשנת 2002. כיום, עומד על 17 שנים עבור הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד.
קפריסין הצפונית, מדינה דה פקטו אשר לא מוכרת על ידי מדינות העולם והקהילה הבינלאומית מלבד טורקיה, העבירו תיקון ב-27 בינואר 2014, המבטל חוק מהתקופה הקולוניאלית שהעניש יחסים הומוסקסואלים בהסכמה עד חמש שנות מאסר.
צפון קפריסין הייתה לטריטוריה האחרונה באירופה שהעבירה אי-הפללה עבור קיום יחסים הומוסקסואלים בין גברים בוגרים בהסכמה.
בתגובה להצבעה, הצהיר פאולו קורטה-ריאל מהאיגוד הבינלאומי "ILGA" באומרו כי "אנו מברכים על ההצבעה של היום וסוף סוף אנו יכולים לקרוא לאירופה יבשת חופשית לחלוטין מחוקים המפלילים הומוסקסואליות".
החוק הנוכחי של קפריסין מכיר בנישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד ואינו מכיר בנישואים חד מיניים.
עם זאת, מאז 2015, זוגות חד מיניים רשאים לקבל הכרה במערכות היחסים שלהם באמצעות איחודים אזרחיים.
ב-26 בנובמבר 2015 התקבלה הצעת חוק להכרה באיחוד אזרחי בבית הנבחרים עם רוב של 39 בעד, 12 מתנגדים ו-3 נמנעים אשר פורסם ב-9 בדצמבר 2015, ונכנס לתוקף באותו היום.
בשנת 2004 יישמה קפריסין חוק נגד אפליה שאוסר במפורש על אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה.
החוק, המכונה החוק לשוויון במקצועות תעסוקה 2004, נועד לפעול בהתאם להנחיית המסגרת התעסוקתית של האיחוד האירופי לשנת 2000.
במשך השנים חוק העונשין הקפריסאי תוקן כדי להפוך את אלימות נגד להט"ב לגורם מחמיר במתן גזר הדין.
אף על פי הוראות החוק, דיווחים על הסתה לשנאה או לאלימות נגד להט"ב מביאים מדי פעם ללא פעולה מצד כוחות המשטרה או עונשים משפטיים כלשהם, בעיקר כאשר הם מבוצעים על ידי אנשי הדת של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית.
בפברואר 2019 הותקף הומוסקסואל בבירה ניקוסיה, אך המשטרה לא הצליחה לקבוע אם מדובר בפשע שנאה על רקע נטייתו המינית.
תקרית נוספת, גם היא בניקוסיה, ארבעה חודשים לאחר מכן הובילה אף היא ללא לפעולה משטרתית בנושא.
בשנת 2017 הקים משרד החינוך את התוכנית "HOMBAT - מאבק בבריונות הומופובית וטרנספובית בבתי ספר" להכשרת מורים ופרופסורים בנוע לטיפול בבריונות והטרדות המופנות נגד תלמידי להט"ב.
כחלק מהסקירה התקופתית האוניברסלית שלה בשנת 2019, קפריסין קיבלה 7 המלצות הנוגעות לזכויות להט"ב אשר כללו מאבק באפליה ואלימות, הפללת הטרדה, אימוץ תוכנית פעולה נגד הומופוביה וטרנספוביה ואימוץ חוק להכרה בשינוי מגדר.
קפריסין קיבלה את כל 7 ההמלצות לאחר מכן.
בדצמבר 2021, כשהסדרה היוונית "Agries Melisses" שודרה בתחת הטלוויזיה "ANT1 Cyprus", סצנה בהשתתפות שתי דמויות גבריות מתנשקות - בגילומו של דימיטריס ציקליס וג'יורגוס קורוביליס צונזרה עקב "עמימות חקיקתית" בנוגע לתקנות הרדיו והטלוויזיה, אף על "שאין הנחיות כלליות או חקיקה האוסרות על שידור כל תוכן הנוגע ללהט"ב".
החלטה זו גררה ביקורות שליליות מצד פעילים וברשתות החברתיות, שהדגישו כי סצנה אלימה בה אחד משני הגברים אשר הוצגו בתוכנה היה עירום למחצה, עקוב מדם ומעונה על ידי אביו של חברו, נותרה שלמה בשידור.
בנוסף, שידור התוכנית שונה מהשעה 21:00 עד 22:30, מה שלטענת המבקרים אינו מקרי.
על פי פעיל זכויות הלהט"ב פוטיס פוטיו והחבר לשעבר בארגון "Accept LGBTI Cyprus", לקפריסין "ישנה היסטוריה של תוכן להט"ב שצונזר הן על ידי רשתות טלוויזיה מקומיות והן בקרב מחזות תיאטרון".
בנובמבר 2017, הנשיא ניקוס אנסטסיאדיס נפגש עם ארגון זכויות הלהט"ב הקפריסאי "Accept-LGBT Cyprus" בכדי לדון בנושאים הנוגעים לזכויות טרנסג'נדרים.
לאחר מכן נוסחה הצעת חוק לאפשר לטרנסג'נדרים לשנות את מינם החוקי שלהם, בתמיכת הנשיא ושר המשפטים.
ב-10 ביוני 2019, לאחר חודשים של עצירות ועיכובים, ארבעה הורים לילדים טרנסג'נדרים דיברו בעד חקיקת הצעת החוק ודחקו ב-"אימוצה המהיר".
החקיקה דווחה כי תאפשר לטרנסג'נדרים מעל גיל 18 זכות לשנות את מינם החוקי על בסיס הגדרתם העצמית, ללא חיוב אבחנה, טיפול הורמונלי או העברת ניתוח להתאמה מגדרית לשם כך.
צבא קפריסין נהג לאסור על הומוסקסואלים לשרת בטענה שהומוסקסואליות היא "מחלת נפש".
בשנת 2003 נאסר על גבר הומוסקסואל קפריסאי בן 28 להוציא רישיון נהיגה מכיוון שהוא נחשב "לא יציב פסיכולוגית" בעודו נדחה משירותו הצבאי בשל נטייתו המינית, שהצבא סיווג אז כ-"מחלת נפש".
עם זאת, במשך השנים שלאחר מכן, טענה זו הוסרה על ידי הצבא ותושבים לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים הפכו לרשאים לשרת מאז.
במהלך העשורים האחרונות, חברי קהילת הלהט"ב הקפריסאית החלו להיות מוגדרים כגלויים והפכו למבוססים מבחינה מקומית בעוד ברים הומוסקסואלים, מועדונים ומוסדות אשר מצהירים בגלוי על היותם "ידידותיים ללהט"ב" נמצאים במספר ערים ברחבי המדינה בהן פאפוס, לימסול, לרנקה וניקוסיה.
באפריל 2019 שלח משרד החוץ הנחיות לכלל שגרירויות קפריסין לתמוך בפעילים זכויות להט"ב מקומיים.
ב-17 במאי 2019, במהלך ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, הניף המשרד את דגל הגאווה, וכך גם מספר שגרירויות קפריסאיות ברחבי העולם.
בשנים 1987–1988, הוקמה התנועה לשחרור הומוסקסואלים הקפריסאית (AKOK), כארגון זכויות הלהט"ב הראשון במדינה אשר צלח לסייע בביטול האיסורים הפליליים האזרחיים בנוגע לפעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין גברים.
בשנת 2007, קבוצת היוזמה נגד הומופוביה הוקמה בקפריסין הצפונית במטרה לפעול למען זכויות חברי הקהילה בצפון.
ב-25 באפריל 2008 הציגה הקבוצה הצעה בנוגע לתיקון החוק הפלילי בנוגע לפעילות הומוסקסואלית באזור בפני ראש הפרלמנט, פאטמה אקנוגלו.
בשנת 2010 הציגו נציגי ארגון הלהט"ב האירופי, "ILGA-Europe" את ההצעה לראש הפרלמנט החדש, חסן בוזר.
עם זאת, לא ננקטה כל פעולה בנוגע להצעה והומוסקסואלים המשיכו להיעצר בטענות של קיום "מין לא טבעי".
באוקטובר 2011, מפלגת הדמוקרטיה הקהילתית (TDP) הציגה את אותה הצעה לפרלמנט עם הדרישה לבטל את הפללתה בדחיפות של הומוסקסואליות בצפון קפריסין.
מאז מרץ 2012, קבוצת היוזמה נגד הומופוביה המשיכה את פעילותה בשם אגודת קוויר קפריסין (טורקית: Kuir Kıbrıs Derneği) ברחבי הצפון.
בצפון קפריסין בשנת 2008 נוסדה תנועת "Shortbus" המורכבת מפעילי זכויות אדם אשר חותרת למען שוויון זכויות עבור הקהילה הצפון קפריסאית.
התנועה קיבלה תמיכה כספית ממשרד הנציבות האירופית בקפריסין והנציבות האירופית וארגנה פעילויות רבות להעצמה על ידי הגברת המודעות באמצעות שיתוף מידע קשור, מתן שירותי מידע חינוכיים, פסיכולוגיים ומשפטיים עבור חברי הקהילה הצפונית.
"Accept-LGBT Cyprus" (יוונית: Accept-ΛΟΑΤ Κύπρου) הוא הארגון הרשום הרשמי היחיד בקפריסין למען זכויות להט"ב.
הוא נרשם במלואו ב-8 בספטמבר 2011 והוגדר לאורך השנים כמי שזוכה לתמיכה של אזרחים רבים, בסיוע ארגונים לא ממשלתיים שונים, הפרלמנט האירופי ושגרירויות זרות הפועלות בקפריסין.
הארגון קיבל לעיתים סיוע מרשויות מקומיות ועורך אירועים בחסות ראשי ערים מקומיות.
המצעד נחל הצלחה עם מעל 4,500 צועדים.
עמותת הלהט"ב אשר ארגנה את קיומו הודיעה לאחר מכן כי ציפתה לכמה מאות משתתפים, אך הייתה המומה מפופולריות האירוע.
המצעד זכה לתמיכה פוליטית נרחבת כמעט מכל המפלגות ברחבי הקשת הפוליטית, כמו גם לתמיכה של הנשיא לשעבר ג'ורג' ואסיליו, משרד הפרלמנט האירופי בקפריסין, נציגות הנציבות האירופית בקפריסין ועוד כ-15 שגרירויות שצעדו עם המצעד כולל נציגים זרים.
יתר על כן, שגרירויות דנמרק, פינלנד, הולנד, שוודיה וארצות הברית במדינה הניפו דגלי גאווה.
זמרת הפופ הבינלאומית ילידת קפריסין, אנה ויסי, השתתפה גם כן במהלכו.
אלכסנדרוס מודינוס בן ה-81, שזכה בפרשת בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 1993 נגד קפריסין בגין חוקיה אשר הפלילו פעילות הומוסקסואליות בזמנו, עמד בראש המצעד.
התגוששות פרצה בין קבוצה של מפגינים נוצרים אורתודוקסים שהוקיעו את האירוע שכינו כ-"מביש" והפגינו מחוץ לפרלמנט.
את האירוע הקדים פסטיבל הגאווה בקפריסין, שהתקיים בין 17 במאי (היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה) ל-31 במאי.
אירועים ופעילויות נוספות, המעניקות מודעות לזכויות להט"ב במדינה, נערכות בפאפוס ובגרוסקיפו.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בפרגוואי מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים.
פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים חוקית מאז 1880, אך זוגות ומשקי בית חד-מיניים שבראשם זוגות חד-מיניים אינם זכאים לאותן הכרות משפטיות הזמינות לזוגות נשואים הטרוסקסואלים.
פרגוואי מוגדרת כמדינה עם המעמד הגרוע ביותר עבור זכויות להט"ב ברחבי מדינות דרום אמריקה לאחר גיאנה בה הומוסקסואליות היא פלילית נכון לשנת 2021, אם כי החוק אינו נאכף.
ב-9 בינואר 2018, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) קבע כי מדינות החתומות על האמנה האמריקאית לזכויות אדם (בהן פרגוואי) מחויבות לאפשר לזוגות חד מיניים להינשא כזכות אדם המחייבת את המדינות החתומות.
הפסיקה, שחייבה לחלוטין את קוסטה ריקה בה בית הדין ממוקם, יצרה תקדים מחייב עבור מדינות נוספות ברחבי היבשת.
כיום, קיימת תביעה תלויה ועומדת להכרה בנישואים חד מיניים בפרגוואי המסתמכת על פסיקתו.
פעילות הומוסקסואלית של גברים או נשים הפכה לחוקית בפרגוואי מאז 1880. עם זאת, גיל ההסכמה לא מוגדר כשווה בין זוגות הטרוסקסואלים (14) והומוסקסואלים (16).
בתקופת הדיקטטורה של אלפרדו סטרסנר בין השנים 1954–1989, תושבי להט"ב בפרגוואי התמודדו עם רדיפות כבדות ונאלצו לשמור על חיים סודיים.
ב-1 בספטמבר 1959 פרצה שריפה בעיר הבירה אסונסיון.
ברנרדו ארנדה, קריין רדיו אהוב, מת בשריפה.
המשטרה האשימה כ-108 הומוסקסואלים בשריפה.
הגברים נעצרו, עונו ושמותיהם פורסמו ברבים.
העיתונות האשימה אז הומוסקסואליות כגורם למותו של ארנדה, כאשר ממשלת סטרוסנר עודדה בפומבי שנאה ואלימות נגד להט"ב אותם כינתה כ-"רשעים", "מרושעים" ו-"לא נורמליים".
עם זאת, מעורבותם של הגברים למותו של ארנדה לא הוכחה עד היום.