tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למצוות נטילת ארבעת המינים בסוכות: אורך ערבה והדס מינימלי - 3 טפחים; אורך לולב מינימלי - 4 טפחים.
רוחב מינימלי של סוכה - 7 טפחים; גובה סוכה מינימלי - 10 טפחים.
בשימוש למדידות הקשורות בבגדים ואריגים (אריגה, טוויה, תפירה, צביעה וכיוצא בזה).
מובאת בווריאציות שונות "רוחב הסיט", "מלוא רוחב הסיט", "מלוא הסיט".
רוחב מתיחה מסוימת באזור היד; על פי המקובל - המרחק שבין האצבע לאמה כשהן פשוקות.
כך היה מקובל למדוד צורכי תפירה בתקופה ההיא.
בהלכה משמשת גם המידה 'מלוא רוחב הסיט כפול', שיעורו הוא כפול ממידת הסיט הרגילה והוא גם המרחק בין האגודל לאצבע כשהן מתוחות.
ההגדרה המקובלת - המרחק שבין האצבע לאמה או בין האגודל לאצבע, במתיחה מקסימלית,
יש מחכמי ישראל המבדילים בין הווריאציות השונות וקובעים ש'רוחב הסיט' ו'מלוא רוחב הסיט' הוא כמקובל, אך 'מלוא הסיט' הוא שיעור שישית זרת שהוא 2 אצבעות (חלק מהגאונים והרמב"ם), או שיעור שליש זרת שהוא 4 אצבעות (גאונים אחרים).
גוזז צמר בשבת חייב חטאת אם גזז כמות צמר שאפשר לטוות ממנה חוט שארכו לפחות פעמיים רוחב הסיט.
אורג שני חוטים בשבת חייב חטאת אם ארג כמלוא הסיט.
מידה מקראית (מידות החושן: "זרת אורכו וזרת רוחבו" ()).
'זרתא' הוא שמה הארמי של מידה זו, כפי שמופיע לעיתים בתלמוד.
המרחק בין האגודל לזרת במתיחת יד מקסימלית.
אפשרות נוספת: האמה היא הארוכה באצבעות והזרת היא הקצרה, על כן מידת 'זרת' נקבעה להיות חצי ממידת ה'אמה'.
חצי 'אמה' ('אמה בת שישה טפחים').
מידות החושן - "זרת אורכו וזרת רוחבו" ().
מידה מקראית (בציווי ה' לנח על מעשה התיבה: "שלש מאות אמה ארך התבה, חמשים אמה רחבה, ושלשים אמה קומתה" ()).
'גרמידא' הוא שמה הארמי של מידה זו, כפי שמופיע (לעיתים נדירות) בתלמוד.
אורך ידו של אדם בינוני מהמרפק ועד לקצה האצבע אמה.
אמה רגילה - 6 טפחים.
ישנן 2 וריאציות על האמה הרגילה: 'אמה שוחקת' ו'אמה עצבה'; כאשר משמעות 'שוחקת' - מרווחת, ומשמעות 'עצבה' - מצומצמת.
האופן שבו מעריכים אמה הוא בהנחת שישה אגרופים קמוצים זה בצמידות לזה; האופן שבו מעריכים אמה שוחקת הוא בהרפייתם שלא יהיו צמודים, והאופן שבו מעריכים אמה עצבה הוא בהצמדת האגרופים בדחיקה.
שיעור הסטייה של האמה השוחקת והאמה העצבה מהאמה הרגילה הוא בין 1 ס"מ ל-2 ס"מ בערך.
בנוסף לאמה הרגילה, ישנה 'אמה בת חמישה טפחים' שאורכה (כפי שמובן משמה) הוא 5 טפחים, מה שמעניק לאמה הרגילה את הכינוי 'אמה בת שישה טפחים'.
להלכה: רק האמות שנזכרות בציוויי התורה על כלי המשכן (שלחן לחם הפנים וכדומה) ועל מידות המזבח נמדדות ב־5 טפחים; כל יתר האמות ההלכתיות בכל התורה נמדדות באמה בת שישה טפחים.
גובה סוכה מקסימלי - 20 אמה.
מידות שלחן לחם הפנים - "אמתיים אורכו ואמה רוחבו ואמה וחצי קומתו".
מידה תנאית למדידת מרחקים (חופפת מבחינת סדרי גודל למידה הרומית 'סטדיון' הקטנה מ'ריס').
"אין פורסין נשבים (מלכודות) ליונים אלא אם כן היה רחוק מן היישוב 30 ריס" (שלא ילכדו בהם יונים פרטיים השייכים לדיירי הישוב), ().
מידה תנאית למדידת מרחקים; מקובל שהיא שווה אלפיים אמה.
בשבת אסור להתרחק מתחום היישוב שבו נמצא האדם בתחילת השבת יותר ממיל.
ישוב שהמרחק בינו לבין עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון הוא מיל או פחות, קורא בפורים את המגילה ביום ט"ו באדר (בהצטרף תנאים נוספים).
מידה תנאית למדידת מרחקים; כשמה של מידה מקבילה שהייתה בשימוש העמים האיראניים בעת העתיקה (וגדולה ממנה בהרבה).
(במידת זמן הנגזרת מפרסה) - אסור לאדם להתפלל כאשר הוא נזקק לנקביו; אם עבר והתפלל, יצא ידי חובת תפילה בתנאי שהוא יכול היה להתאפק משך זמן כשיעור הליכת פרסה.
אורכו 6 אמות; על שם קנה המידה שראה יחזקאל בנבואתו שבו נמדד בית המקדש: "וביד האיש קנה המדה, שש-אמות באמה וטפח" ().
משמע לפי התחשיבים שבפסוקים בהמשך (שלעיתים באים באמות ולעיתים בקנים), שאורך הקנה הוא 6 אמות.
דבר זה קשה בלשון הפסוק שהבאנו שנכתב בו שקנה הוא "שש אמות באמה, וטפח" (גם בלי השוואה לפסוקים אחרים לשון הפסוק קשה).
לפי המפרשים, הפסוק שצוטט לעיל מדבר באמות בנות 5 טפחים, ושיעור הפסוק כך הוא "6 אמות, כאשר כל אמה - היא אמה וטפח", כלומר האמות בפסוק מומרות מבנות 5 טפחים לבנות 6; סה"כ - 6 אמות רגילות.
לפי החוקרים, הטפח המוזכר בפסוק משמש לידית אחיזה (ושוב הגענו ל-6 אמות).
קנה כזה היה, לפי המחקר, כלי מדידה סטנדרטי במסופוטמיה.
בהלכות שבת, לעניין תחום שבת (שהוא 2000 אמות), נכתב במשנה (): "אין מודדין אלא בחבל של חמשים אמה לא פחות ולא יתר", ועל סמך משנה זו נקבע בתלמוד הירושלמי: "כמה הוא מידת התחום?
יש המפרשים (רבינו גרשום, רמב"ם) שאף פירוש המילה 'גרופית' המופיעה במשנה הוא 'טפח', ויש שכותבים (רש"י) שהוא רוחב שונה – 2 אגרופים.
ישנם האומרים ש'גרופית' אינה מידת אורך כלל, אלא פירושה 'ענף'.
מידות הנפח מחושבות בעיקרן על פי מידות האורך.
דרך אחת לקשר בין מידות הנפח למידות האורך היא בעזרת מידת המקווה, שעל פי חז"ל היא "אמה על אמה ברום 3 אמות" שהם "ארבעים סאה" (סאה בדרך כלל באה למדוד חומרים יבשים, וכאן משמשת למדידת נוזלים); קרי: 3 אמות מעוקבות = 40 סאה.
דרך נוספת היא בעזרת אמירת חז"ל כי רביעית הלוג מידתה "אצבעיים על אצבעיים על אצבעיים וחצי [אצבע] וחומש [אצבע]".
קרי: רביעית שווה 10.8 אצבעות מעוקבות.
הגאונים נהגו לייחס את שיעורי הנפחים לכפולות של ביצה (שהיא יחידת נפח), וכך מקובל היום.
הרמב"ם, לפי הגמרא (פסחים, ק"ט), העדיף לייחס אותם לתיבות שממדיהן נתונים ביחידות של 'אצבע' -על בסיס 10.8 אצבעות מעוקבות שוות לנפח רביעית.
בעזרת כללים אלה, בנו השיטות השונות את כל מידות הנפח, שגם הן מקושרות בינן לבין עצמן באמצעות קבועי הכפלה.
המנמוניקה "כאסקל"ב - יגודו" נהוגה כסימן לזכירת היחסים בין מידות הנפח העיקריות: כור, איפה, סאה, קב, לוג, ביצה.
פירוט והרחבה על מידות הנפח
מידה תנאית - שיעור מועט, דומה ל'קורט'.
בשיטת הרמב"ם==המרה בין קורטוב לסמ"ק
מידה תנאית - נפח תאנה בינונית.
שיעור מינימלי לעירוב חצרות ושיתוף מבואות, כגרוגרת מאכל עבור כל אדם הדר בחצר.
שיעור מינימלי להתחייב על הוצאת אוכלים מרשות לרשות ועל בישול בשבת - כגרוגרת.
מידה תנאית - נפחו של זית בינוני.
יש אומרים (גאונים) כגודל הזיתים בארץ ישראל,
יש אומרים (תוספות ועוד) ששקול ל-1/2 ביצה,
ויש אומרים (בדעת הרמב"ם ועוד, למנהג הספרדים) שהזית קטן מ-1/3 ביצה (מאחר שהגרוגרת גדולה מהזית ומידתה 1/3 ביצה).
לפי שיטות שונות בהלכה (חזון איש ועוד) הזית אינו מקושר באמצעות קבועי הכפלה לנפחים אחרים, אלא משוער בפני עצמו כגודל זית בינוני.
שיעור מזערי של מאכל שיש לברך אחר אכילתו ברכה אחרונה הוא כזית.
כמות מינימלית של בשר אדם מת כדי לטמא - כזית.
ישנם שיעורים רבים נוספים שנמדדים בכזית וב נאמר עליו: .
מידה תנאית - כתמרה שהחלה להתייבש, נפח תמר גדול.
כמות המינימום של אכילה ביום הכיפורים שחייבים עליה - ככותבת הגסה.
מידות תנאיות למדידת נוזלים; עוכלא משמשת גם למשקל.
נפחה של ביצה בינונית כולל קליפתה.
וריאציה שונה של מידה זו, שמשמשת בכמה הלכות, היא מדידת ביצה בינונית ללא קליפתה; ההפרש ביניהן מועט (כ-5%).
כמו ה'כזית', אף 'כביצה' לשיטות מסוימות, אינו מקושר לשיעורים האחרים.
כיום, את כל המידות האחרות נהוג לחשב על פי מידת האצבע בעזרת נוסחת ההמרה מאורך לנפח, כך שבפועל 'כביצה' לא מהווה יחידה יסודית בסקאלת הנפח.
שיעור מינימלי של אוכל לקבל טומאה הוא כביצה.
לפי חלק מהפוסקים, לפני אכילת כמות כזאת של לחם, מתחייבים בנטילת ידיים.
שם תנאי - רביעית של לוג.
1/4 לוג (נפח של ביצה וחצי)
שיעור מינימלי של משקה שיש לברך אחר שתייתו ברכה אחרונה (שיעור ברכה אחרונה) הוא רביעית.
כמות מינימלית של דם אדם מת כדי לטמא - רביעית.
חצי ככר לחם סטנדרטית של ימי חז"ל (פירוש מילולי: 'חצי', ולכן משמש לעיתים גם כחציין של מידות אחרות, שנזכרות בסמוך לביטוי.
גם המונח 'פלג' משמש לכך).
מחלוקת בתלמוד, ואף בפסיקת ההלכה: יש שיטות (רמב"ם ועוד) הפוסקות ששיעורו 3 ביצים, ויש שיטות (רש"י ועוד) הפוסקות ששיעורו 4 ביצים.
כל שיעור אכילה צריך שיאכל בכדי אכילת פרס.
שיעור הפרנסה המינימלי המוטל על בני עיר לספק לעני המחזר על הפתחים - פרס - חצי ככר לחם.
מידה תנאית למדידת נוזלים; נגזרת ממידה זו משמשת למשקל - ובה רוב שימוש חז"ל (בתיאורי מקרים של מקח וממכר של ירקות, בשר וכדומה).
לא מובא כשיעור מינימלי או מקסימלי לקיום הלכה כלשהי, אך מוזכר בדיני שקילה, לגבי האופן שבו חנווני צריך לשקול ללקוחותיו; לדוגמה: "תנו רבנן: היה מבקש ממנו שלשה רבעי ליטרא, לא יאמר לו: 'שקול לי שלשה רבעי ליטרא, אחת אחת', אלא שוקל ליטרא ומניח רביע ליטרא עם הבשר".
המבייש תלמיד חכם חייב לשלם לו ליטרא זהב.
מידות מקראיות ותנאיות; לוג - שם כלי מדידה לנוזלים, רובע - קיצור של "רובע הקב".
הלוג נזכר פעם אחת בתורה, בתיאור קרבנו של מצורע עני, .
מקווה מי גשמים ששיעורו חסר מ-40 סאה, נפסל אם נפלו לתוכו 3 לוגים מים שאובים.
כמות מלח סדומית שהיו מערבים בקטורת שהיו מכינים לבית המקדש בכל שנה - רובע הקב.
מידה תנאית - שם כלי מדידה (יבש).
עומר הוא מנת האוכל היומית לאדם, כמו שנאמר על ירידת המן: "וְהָעֹמֶר עֲשִׂרִית הָאֵיפָה הוּא" ().
נראה שהמידה קרויה על שם עומר שיבולים הנקצרים, ושווה לנפח עומר קצור ממוצע.
הפרשת חלה נעשית משיעור עיסה של עשירית האיפה, עומר.
המנחות הוכנו על ידי שיעורים של עשרון, לדוגמה מנחת חביתין הוכנה בשיעור עשרון,
מידה מקראית לנוזלים - שם כלי מדידה ("מאזני צדק, אבני צדק, איפת צדק והין צדק יהיה לכם" ()).
נסכים הבאים עם הקורבנות בבית המקדש: פר - חצי הין יין, איל (כבש בוגר) - שליש הין, כבש - רביעית הין.
מידה תנאית - שם כלי מדידה (יבש), נקראת גם גריוא או גריוה.
40 סאה שוות 3 אמות מעוקבות, כגודל מקווה המתאים לאדם בצמצום, לכן סאה שווה אמות מעוקבות, כאשר = אמה.
המידה נזכרה בתנ"ך פעמיים - בסיפור אברהם והמלאכים, ; ובמצור על שומרון, .
כמות מי הגשמים המינימלית במקווה טהרה היא 40 סאה.
מידות מקראיות ("לא יהיה לך בביתך איפה ואיפה גדולה וקטנה" (); "עשרת צמדי כרם יעשו בת אחת, וזרע חומר יעשה איפה" (), האיפה שימשה למדידת נפח יבש, ואילו ה'בת' שימשה למדידת נפח לח.
מידה מקראית ("וחומר שעורים, ולתך שעורים" ()) למדידת תבואה.
חומר - מידה מקראית ("חומר שעורים" ()); כור הוא שמה התנאי של מידה זו.
כמות הנוזל שאדם יכול להכיל בפיו במילוי לחי אחת.
מידה זו לא נמדדת באדם ממוצע, אלא היא מידה אישית לכל אדם.
שיעור מידה זו, עבור אדם ממוצע, הוא פחות מרביעית.
שיעור זה הוא המידה המינימלית עליה מתחייבים באיסור השתייה ביום הכיפורים.
כמות הנכנסת בחפינת ידו של אדם.
שיעור הקומץ, עבור אדם ממוצע, הוא יותר מ-2 זיתים.
שיעור זה הוא כמות הסולת או הבלילה (סולת+שמן) שיש להקטיר, מקרבנות מנחה המובאים לבית המקדש.
שיעור כלי כלשהו מתקופת חז"ל (תרווד, בלשון חז"ל, כעין כף).
שיעורו כשני שיעורי אגרופים קמוצים של אדם בינוני; שיעור כל אגרוף, על פי מדרש בראשית רבה, הוא כשני שיעורי קומץ של אדם בינוני; לפיכך שיעורו כ-8 זיתים, או יותר.
שיעור זה הוא הכמות המינימלית של 'רקב' (רקב - בשר מת שנימוח, או מוהל שיצא מן מת ונקרש) כדי לטמא.
ביטוי המופיע בתנ"ך כמה פעמים, כאמצעי מדידה ("מי מדד בשעלו מים").
הפירוש המקובל הוא שזו מידת אגרוף.
מידה זו חסרת שימושים הלכתיים או תורניים כלשהם.
מידות המשקל בספרות ההלכה מתייחסות בעיקר למטבעות (למדידת משקלם של נחושת, כסף וזהב), אך גם לצמחים ועוד.
מידות אלו כולן מתייחסות למוסכמות בין בני אדם, ואין בהם מידות של דברים טבעיים (כדוגמת האמה ביחידות האורך והביצה ביחידות הנפח).
הגאונים, ולאחריהם הרמב"ם, ייחסו מידות אלו למשקל שעורים ממוצעות (פרוטה - חצי שעורה, סלע - 384 שעורים, וכן הלאה), ושיטתם התקבלה בכל ישראל.
הרמב"ם ייחס משקלים אלו גם לדרהמים מצריים של תקופתו ולפיהם יוצא משקל השעורה כ-44 מיליגרם.
בדורות האחרונים חישבו לפי הדרהם הטורקי וכך יצא שמשקל שעורה 50 מיליגרם.
להלן טבלת המרות בין כל המידות השונות, כולל המרה לגרמים, על פי המקובל - שמשקל שׂעורה 0.05 גרם:
המנמוניקה "סדמפאפ דובבח" נהוגה כסימן לזכירת היחסים בין מידות המשקל העיקריות: סלע, דינר, מעה, פונדיון, איסר, פרוטה.
ערך הגימטריה של האותיות "דובבח" הן ההכפלות הנדרשות למעבר בין היחידות: סלע מכיל ד (4) דינרים, דינר מכיל ו (6) מעות, מעה מכילה ב (2) פונדיונים, פונדיון מכיל ב (2) איסרים, איסר מכיל ח (8) פרוטות.
סתם פרוטה בדברי חז"ל, היא משקל פרוטה של נחושת.
מטבע קטן, ומשמש בביטויים בתור ערך זעיר: "דין פרוטה כדין מאה מנה".
ראו שערי הכסף ההלכתיים מעודכנים בזמן אמת.
ערך הכסף המינימלי שניתן לקדש בו אשה (לדעת בית הלל, וכך ההלכה) הוא פרוטה.
השווי המינימלי של תביעה ממונית בבית דין הוא פרוטה.
נקרא גם "איסר האיטלקי" (משנה, קידושין, א, א).
כמו הפרוטה, גם זה מטבע קטן וכך משמש בסיפורים שונים: "שיבר את הפך לפניה, ובו איסר שמן" (משנה, בבא קמא, ח, ו).
לאיסר יש שימוש הלכתי בהגדרת גודלו של נקב הפוסל את האתרוג (בבלי סוכה לו ע"א).
דעת בית שמאי שערך הכסף המינימלי לקידושי אשה עומד על איסר.
משמש כשיעור פתח המעביר טומאה בין חדר לחדר, כאשר מדובר בחלון המיועד לאורה ולא למעבר.
רמב"ם טומאת מת, י"ד ה"א: "חלון שעשה אותו האדם לאורה, כדי שיכנס ממנו האור, שיעורו כפונדיון והטומאה יוצאה ממנו".
מטבע המובאת גם בתיאור מקרים ובסיפורים, וכחלק מחישוב שיעורים אחרים (כגון: נפח ככר לחם סטנדרטית: "ככר בפונדיון, מארבע סאין בסלע", כלומר: ככר לחם העולה פונדיון, כאשר מחיר ארבע סאים קמח הוא סלע).
גרה - שם מקראי; מעה - שם תנאי.
אין שימוש הלכתי באופן ישיר (אבל באופן עקיף- בתור טענה ממונית זה קיים) בדרך כלל מובא רק בתיאור מקרים ובסיפורים.
איסתרא היה מטבע שהונפק בסביבות המאה ה-5 לפנה"ס במושבה היוונית אִיסטרוֹס שליד הדלתה של הדנובה בים השחור.
הפתגם התלמודי "איסתרא בלגינא קיש קיש קריא" מבוסס על העובדה שערכו של האיסתרא היה נמוך יחסית למטבעות אחרים.
סכום החיוב בכתובתה של בתולה הוא 200 זוז, גם הגדרת עני הזכאי לקבל מעשר עני עומד על סך זה.
מטבע זה היה המטבע העיקרי בתקופת התלמוד ולכן רוב התשלומים בהלכות נזיקין ובנושאים נוספים נמדדים בדינרים.
בקע - מידה מקראית, מחצית שקל הקודש - ומכאן שמה (בקיעה - שבירה, חלוקה).
גם שקל הוא שם מקראי, אך הוא מתאר את מידת שקל הקודש; והשם "שקל" כמתאר יחידת בקע הוא תנאי.
מצוות מחצית השקל (שקל הקודש) נעשית בערך שקל (חז"ל) (או בקע בלשון התורה).
"שקל" ו"שקל הקודש" - שמות מקראיים.
לפי חלק מן השיטות, בשיעור חיובים מן התורה נמדד בכסף טהור, ובשיעור חיובים מדברי חכמים נמדד בסגסוגת של 1/8 כסף ו-7/8 נחושת.
שני שלישי השקל המקראי נקראים פים.
בתקופת התנאים, הוסיפו חז"ל למשקל השקל של התורה ("שקל הקודש" או "סלע" בלשון חז"ל) חמישית מערכו.
הפסוק קובע "עשרים גרה השקל" - לפי הטבלה לעיל גרה היא 0.8 גרם, ולפיכך שקל הקודש צריך להיות 16 גרם; אולם, כאמור, חז"ל הגדילו את השיעור הזה ב-20%, מה שגורם לכך שיהיה 19.2 גרם.
יחד עם הסלע גדלה גם מחציתו - ה'בקע', וכך גדל שיעור הכסף שיש להביא במצוות מחצית השקל.
אין מצוות מן התורה שמתייחסות לשיעור הקטן ממחצית שקל הקודש.
"פדיון בן בכור" נעשה בנתינת 5 סלעים לכהן.
מובא רק בתיאור מקרים ובסיפורים.
שוויו של המנה הוא מאה זוז
סכום החיוב בכתובתה של גרושה או אלמנה הוא מנה (המונח אלמנה נגזר מניכוי המנה מכתובתה ביחס לבתולה שזכאית לשני מנים, אל-מנֶה).
מידה מקראית (יעקב אבינו קנה את חלקת השדה אשר לפני שכם ב"מאה קשיטה").
בגמרא (מסכת ראש השנה דף כו.) מבואר ששיעור קשיטה הוא מעה.
מידה מקראית (מנורת המקדש הייתה עשויה מככר זהב אחת).
הככר היא שלושת אלפים שקלים של תורה.
כך למשל, שש מאות אלף חצאי שקלים של מניית העם במדבר נתנו 100 ככר ועוד 'אלף ושבע מאות וחמשה ושבעים שקל בשקל הקדש'.
מ-100 הככר עשו את האדנים למשכן, ומהשאר עשו ווים, חישוקים, וציפוי לראשי העמודים ().
עם זאת, יש שטענו שבתקופות מאוחרות יותר היה לה שיעור אחר.
מידה תנאית (מסכת סנהדרין דף ע.
כמות הבשר המינימלית שעל נער לאכול כדי להיחשב ל"בן סורר ומורה" (בהצטרף תנאים נוספים).
אינו בדיוק שיעור משקל, אלא ערך פריטת מטבע של סלע כסף לשני שקלי כסף.
בתקופת בית שני ערך זה היה שווה לפונדיון.
מידה תלמודית, הנגזרת ממידת הנפח ליטרא, ומהווה משקל של מים בנפח ליטרא; בקירוב 35 דינרים.
מידה תנאית נדירה (); 1/50 מליטרא.
מידה תלמודית, הנגזרת ממידת הנפח עוכלא, ומהווה משקל של מים בנפח עוכלא; בקירוב 8.75 דינרים.
מידה ערבית המוזכרת רבות בספרות רבנית.
במצרים בסוף האלף החמישי היה משקלה כ-400 גרם.
בזמן האימפריה העות'מאנית שימש המונח רוטל לציון משקל השווה בערך ל-2500 גרם, כלומר 2.5 ק'ג.
השימוש במידה זו היה רווח מאוד בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי עד שנעלם כליל עם הקמת מדינת ישראל.
ויש הנוהגים כסגולה לקבל על עצמם אם בקשתם תתמלא עד ל"ג בעומר.
לחלק במירון ליד קבר הרשב"י בהילולה - 18 - ח"י רוטל משקה.
כדי הילוך X - הזמן שלוקח לאדם ממוצע ללכת מידת אורך X.
השימוש הנפוץ ביותר הוא כדי הילוך מיל, שאורכו המקובל הוא 18 דקות (דעות אחרות סוברות שכדי הילוך מיל הוא 22.5 דקות או 24 דקות).
עוד שימוש נפוץ הוא בכדי הילוך פרסה (72/90/96 דקות).
כדי אכילת פרס - שיעור זמן האכילה של לחם חיטים בנפח 'פרס'.
תוך כדי דיבור / כדי שאילת תלמיד לרב - שיעור זמן אמירת המילים "שלום עליך רבי ומורי".
כדי שתרד מן המיטה ותדיח את פניה.
פרקי זמן הקשורים למחזוריות היום והלילה
שעה זמנית - 1/12 מפרק הזמן שבין הזריחה לשקיעה או בין עלות השחר לצאת הכוכבים.
מידות זמן לחישובי הלוח העברי
(שימושיים לחישובי מולד הלבנה וארבע התקופות)
שעה - שעת שעון רגילה.
דקה - דקת שעון רגילה (=18 חלקים, משמש בעיקר בעת הכרזת המולד הממוצע בבית הכנסת בזמן ברכת החודש).
במסמך קלנדרי מגניזת קהיר מופיעה יחידה בשם "פנתורי" כצורת רבים שמשכה 12 דקות - חמישית שעה, לפי פירוש אחד המרוצות המוזכרות בסילוק "אבי כל חוזה" של הקליר הן חמישיות שעה.
בתוספתא, מסכת ברכות, פרק א' משנה ג', מופיעה חלוקה של היום על בסיס 24:
חלוקה זו מוזכרת גם בסילוק לפרשת שקלים של רבי אלעזר בירבי קליר
בפירוש רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני על ספר יצירה מופיעה חלוקה שונה:
חצי רגע הוא הרף עין.
בפירוש רבי אלעזר מגרמייזא על ספר יצירה מחולק כל רגע ל-135 הריפות עין, זו היחידה הגדולה ביותר שיש ממנה מספר שלם גם בחלק (3,553) וגם ברגע (135).
במספר מקורות נעשה שימוש במערכת זו:
פיוט מסוג יוצרות שנמצא בגניזת קהיר מציין ששנת החמה יתרה על שנת הלבנה "שני אלפים ומאה", ערך זה תואם בקירוב ליחידה של 1/192 מיממה הנקראת כאן "מעלה".
במסמך אחר מהגניזה כתוב שיש 16 רגעים בעת ולא 17 וסך הרגעים בשעה הוא 53504.
מידות השטח ההלכתיות סובלות מ"נחיתות" כלפי מידות האורך והנפח; קרי - ישנן יחידות המוגדרות על ידי אורך וישנן המוגדרות על ידי נפח, אך לא להפך.
כשטח גריס הקלקי (גריס הבא ממקום בשם "קלקא", גריס זה צורתו נוטה להיות ריבועית); על עור האדם שקול בערך לריבוע של 6x6 שערות (עם הרווחים שביניהן).במידות ימינו מקובל לשערו כשטח של עיגול שקוטרו 19 מ"מ (כ-2.84 סמ"ר, או ריבוע שאורך צלעו כ-16.8 מ"מ).משמש למדידת נגעים, ולדיני כתמים בהלכות נידה.
רשימת סוואדש (Swadesh List) היא רשימת 207 מילים בסיסיות שהכין הבלשן מוריס סוואדש, שחקר טיפולוגיה של שפות.
הוא האמין שניתן להסיק ששתי שפות קרובות זו לזו מבחינה אבולוציונית (כלומר לאיזו משפחת שפות הן שייכות וכמה הן קרובות), אם משווים את המילים הבסיסיות בשתי השפות.
הרשימה המלאה - בעברית ובאנגלית
להלן רשימת סוואדש בעברית, בהשוואה לאנגלית:
סוואדש ניסה להרכיב רשימה שלא תהיה תלוית תרבות, כלומר מילים שהוא מצפה שיהיו בסיסיות ובשימוש יומיומי בכל שפה.
עם זאת, קיימות ברשימה כמה וכמה מילים שאולי נפוצות רק בחלק מהתרבויות, כמו "כלב", "ציפור", "נוצה" - עצמים שאינם נפוצים בתרבויות מסוימות, כגון ארצות קרחוניות.
ומצד שני חסרות מילים נפוצות כמו "לצחוק" ו"סכין".
סוואדש יצא מנקודת הנחה שניתן לאבחן גנטית כל שפה על פי אוצר המילים שלה, אף על פי שידועים מקרים של החלפת אוצר המילים (רה-לקסיפיקציה), שתוצאתה היא שפה בעלת דקדוק שמקורו בשפה אחת ואוצר מילים שמקורו בשפה אחרת.
בטוק פיסין, למשל, כמעט כל אוצר המילים שאול מאנגלית, כולל מילים מרשימת סוואדש, אך התחביר שלה אינו הודו-אירופי.
יש בלשנים הסבורים כי התחביר של טוק פיסין דומה לתחביר של שפות מלנזיות המדוברות באותו אזור, ויש הסבורים כי מדובר בתחביר האופייני לשפות קראוליות, אולם אין איש הטוען כי אנגלית וטוק פיסין שייכות לאותה משפחת שפות, על אף הדמיון המובהק באוצר המילים.
זוהי רשימה של מדינות לפי שיעור ידיעת קרוא וכתוב (אוריינות), כפי שנכללות בתוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות (UNDP).
נתוני הדו"ח הם תערובת של נתונים אשר נאספו על ידי מכון אונסק"ו לסטטיסטיקה וכמו כן דיווחים של ה-UNDP.
שיטה זו מקפידה, בנוסף על מספר ההברות, גם על סדר ההטעמות או ההדגשות, באופן שיוצר קצב אחיד.
טְרוֹכֵיאוּס (טרוכי) - הרגל הטרוכיאית מורכבת מהברה אחת מוטעמת והברה אחת לא-מוטעמת לאחריה, כמו המלה "כסף".
יַמְבּוּס (יאמב) - הרגל היאמבית מורכבת מהברה אחת לא-מוטעמת והברה אחת מוטעמת לאחריה, כמו המלה "זהב".
סְפּוֹנְדֵיאוֹן (ספונדי) - הרגל הספונדיאית מורכבת משתי הברות מוטעמות - במקור, ביוונית עתיקה ובלטינית, שהיו נוהגות בהן תנועות קצרות וארוכות, ניתן היה להחליף הברה מוטעמת בהברה לא-מוטעמת עם תנועה ארוכה.
דוגמאות לספונדיאון הן קריאות עידוד דו-הברתיות, שבהן לרוב מודגשות שתי ההברות, כמו: "ד-ני!", "יו-סי!".
אַמְפִיבְּרַכוּס (אמפיברך) - הרגל האמפיברכית מורכבת מהברה לא-מוטעמת, הברה מוטעמת והברה לא-מוטעמת, כמו המלה "קדימה".
אַנַפֶּסְטוּס (אנאפסט) - הרגל האנאפסטית מורכבת משתי הברות לא-מוטעמות ואחריהן הברה מוטעמת, כמו המלה "יהלום".
דַּקְטִילוּס (דקטיל) - הרגל הדקטילית מורכבת מהברה מוטעמת אחת ושתיים לא-מוטעמות לאחריה, כמו המלה "אינטרנט".
טטרמטר טרוכיאוס שיר המורכב משורה של ארבע רגלים טרוכיאוס \- U - X \ - U - X \ - U - X \ - U - X \ אפשרות נוספת: \- u u u x\ (תנועה ארוכה יכולה להתחלף בשתים קצרות)הפסק תמיד באמצע השורה, בין שתי רגלים.
טטרמטר טרוכיאוס קאטלטי (Catalectic) שיר המורכב מארבע רגלים.
צורה חלופית:\ - - \ שיר איולי (aeolic) במרכזו רגל choriambus.
להלן טבלה של דירוג מדינות על פי עתודות הנפט המוכחות, המבוססת על נתוני כתב העת האמריקני Oil and Gas Journal, נכון ל-1 בינואר 2013. למעלה מ-70 אחוזים מכלל עתודות הנפט בעולם מצויות בידי אופ"ק.
להלן טבלה של התפלגות בעולם לפי מדינות המבוססת על נתוני כתב העת האמריקני Oil and Gas Journal, נכון ל-1 בינואר 2013, שכוללת גם הערות, תיקונים והבהרות.
רוסיה (כרבע מכלל העתודות), איראן (17%), וקטר (13%) הן בעלות עתודות הגז הגדולות בעולם.
כ-50 אחוזים מכלל עתודות הגז המוכחות בתבל מצויות בידי אופ"ק.
להלן טבלה של דירוג מדינות בעולם על פי תפוקת הנפט הגולמי, המבוססת על נתוני מנהל מידע האנרגיה של משרד האנרגיה האמריקאי, נכון לשנת 2023.
רשימה זו של משלחות לאנטארקטיקה היא רשימה כרונולוגית של משלחות שעסקו בגילוי יבשת אנטארקטיקה ובמחקר גאולוגי, מטואורולוגי, ססמוגרפי וזואולוגי של היבשת.
אף כי קיומה של יבשת דרומית עלה כהשערה כבר בכתבי תלמי במאה הראשונה לספירה, האדם הגיע לראשונה אל הקוטב הדרומי רק בשנת 1911.
המאה השביעית - אוי-טה-רנג'יאורה טוען לראיית שדות קרח דרומיים.
המאה ה-13 - פולינזים מתיישבים באיי אוקלנד (50° דרום)
1522 - פרדיננד מגלן - הראשון שגילה בשייט סובב עולם את מצר מגלן (54° דרום)
1578 - פרנסיס דרייק מגלה את מעבר דרייק
1603 - גבריאל דה קסטייה - ייתכן שהפליג עד אל 64° דרום
1615 - יאקוב לה מייר ווילם סכאוטן - הראשונים שהקיפו את כף הורן מעבר ל-56° דרום
1619 - משלחת גארסייה דה נודאל - מקיפה במסע סובב עולם את ארץ האש ומגלה את איי דייגו ראמירז ('56°30 דרום, '68°43 מערב)
1675 - אנתוני דה לה רושה מגלה את איי ג'ורג'יה הדרומית
1772-1771 - המשלחת הצרפתית הראשונה לאנטארקטיקה - בהנהגת איב-ז'וזף דה קרגלן דה טרמרק מגלה את איי קרגלן ('49°15 דרום,'69°35 מזרח)
1775-1772 - ג'יימס קוק מפליג באונייה "רזולושן" וחוצה את החוג האנטארקטי בדצמבר 1773 וינואר 1774. ב-30 בינואר 1774 הוא מגיע אל '71°10, הנקודה הדרומית הרחוקה ביותר עד אז, עד כ-120 ק"מ מיבשת אנטארקטיקה בלי לראות אותה
משנות ה-80' של המאה ה-18 עד 1839 - ציידי לווייתנים וכלבי-ים אמריקאים ובריטים מגיעים לתגליות דרך מקרה
1819 - האונייה "סן טלמו" נטרפת במעבר דרייק סמוך לאי ליווינגסטון
1821-1819 - פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן - מגלה -27 בינואר 1820 מדף קרח בחוף הנסיכה מרתה, שנודע בהמשך כמדף הקרח פימבול.
28 בינואר 1820 - הדיווח המהימן והמתועד הראשון על גילוי היבשת התרחש כאשר הצאר אלכסנדר הראשון יזם מסע חקר רוסי בראשות האציל הפרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן והקברניט הרוסי מיכאיל לאזארב.
המשלחת, בת שתי אניות, יצאה מנמל פורטסמות ב-5 בספטמבר 1819.
30 בינואר 1820 - אדוארד ברנספילד, עם ויליאם סמית כנווט, מציינים תצפית אל חצי האי טריניטי - כיום חצי האי האנטארקטי.
הם תובעים את השטח לכתר הבריטי.
1820 - נתניאל פאלמר מציין ב-17 בנובמבר 1820 תצפית אל אנטארקטיקה.
ג'ורג' פאוול, צייד כלבי ים בריטי, ונתניאל ב.
פלמר, צייד כלבי ים אמריקאי, מגלים את איי אורקני הדרומיים.
1821 - ג'ון דייוויס, צייד כלבי ים - ב-7 בפברואר 1821 טענה שהוזמה להצגת רגל באנטארקטיקה במפרץ יוז.
1833-1830 - משלחת האוקיינוס הדרומי בהנהגת ג'ון ביסקו, צייד כלבי ים אנגלי; מקיפה את היבשת, נוחתת על האי אנברס, מכנה בשם ומספחת את ארץ גרהאם, מגלה את איי ביסקו והאי אדלייד ומציינת תצפית אל ארץ אנדרבי '30 67° דרום, '0 53° מזרח.
1840-1837 - המשלחת הצרפתית השנייה לאנטארקטיקה בהנהגת ז'ול דומון ד'אורוויל מגלה את ארץ אדלי ומבקרת באי זעיר בארכיפלג גאולוגי, "19 '36 66° דרום, '4 140° מזרח, 4 ק"מ מן היבשת לשם איסוף דגימות מחצבים ויצורים חיים
1842-1838 - משלחת החקר של ארצות הברית בהנהגת צ'ארלס וילקס אל חצי האי האנטארקטי ומזרח אנטארקטיקה; מגלה את "חומת טרמיניישן" (מדף הקרח שקלטון), '30 69° דרום, 65° מערב
1843-1839 - ג'יימס קלארק רוס מגלה את מדף הקרח רוס, ים רוס, הר ארבוס, הר טרור וארץ ויקטוריה; במסע זה הרחיק עוד דרומה עד '10 78° דרום ב-23 בינואר 1842
נרס היא אוניית הקיטור הראשונה החוצה את החוג האנטארקטי ומחדשת את חקר האוקיינוגרפיה בחבל זה לאחר פער של 30 שנה.
1893-1892 - קארל אנטון לרסן עמד בראש המשלחת הנורווגית הראשונה לאנטארקטיקה על סיפון האונייה יאסון.
לרסן היה הראשון שעבר באנטארקטיקה על מגלשי סקי, שם נקרא מדף הקרח לרסן על שמו.
1894-1893 - קארל אנטון לרסן מוביל את המשלחת הנורווגית השנייה לאנטארקטיקה
1895-1894 - הנריק בול, קאשטן בורשקרווינק ואלכסנדר פון טונזלמן - משיגים מדרך רגל ביבשת אנטארקטיקה בכף אדייר.
1899-1897 - המשלחת האנטארקטית הבלגית בהנהגת אדריאן דה ז'רלש; הראשונה לחרוף באנטארקטיקה.
1898-1900 - משלחת צלב הדרום, קאשטן בורשקרווינק מפליג לכף אדייר, חורף באנטארקטיקה ומדרים ב-16 בפברואר 1900 לשיא קצה הדרום של '50 78° דרום.
1903-1901 - משלחת גאוס (המשלחת הגרמנית הראשונה לאנטארקטיקה) - בהנהגת אריך פון דריגאלסקי
1903-1901 - המשלחת השוודית לאנטארקטיקה - בהנהגת אוטו נורדנשלד עם רב החובל קרל אנטון לרסן
1904-1902 - המשלחת הסקוטית הלאומית לאנטארקטיקה - בהנהגת ויליאם ספירס ברוס
1905-1903 - המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה - בהנהגת ז'אן-באטיסט שארקו
1909-1907 - משלחת נמרוד - ב-9 בינואר 1909 הגיע ארנסט שקלטון לנקודה הדרומית הרחוקה ביותר עד אז, '23 88° דרום, וב-16 בינואר 1909 הגיע פרופסור אדג'וורת דייוויד אל הקוטב הדרומי המגנטי ב-'25 72° דרום '16 155° מזרח (מיקום ממוצע)
1901-1908 - המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה - בהנהגת ז'אן-באטיסט שארקו.
1912-1910 - המשלחת היפנית לאנטארקטיקה - בהנהגת נובו שירז
1913-1911 - המשלחת הגרמנית השנייה לאנטארקטיקה - בהנהגת וילהלם פילכנר
1914-1911 - המשלחת האוסטרלו-אסייתית לאנטארקטיקה - בהנהגת דאגלס מוסון
1916-1914 - המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית - בהנהגת ארנסט שקלטון
1922-1920 - משלחת החקר הבריטית לארץ גרהאם - משלחת בריטית בהנהגת ג'ון לַכְלַן קוֹפּ.
1922-1921 - משלחת שקלטון-רווט - בהנהגת ארנסט שקלטון - המשלחת האחרונה של העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה
1930-1928 - המשלחת הראשונה של ריצ'רד אוולין בירד
1931-1929 - המשלחת הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לחקר אנטארקטיקה (BANZAREׂ) - בהנהגת דגלאס מוסון.
הלוורסן - גילה את חוף הנסיכה אסטריד
1931 - הייאלמר ריסר-לרסן - טס מעל אנטארקטיקה, גילה את חוף הנסיך אולף
1939-1933 - לינקולן אלסוורת - משלחת אווירית
1937-1934 - המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם (BGLE) - בהנהגת ג'ון ריימיל
1936 - לארס כריסטנסן - הניח את דגל נורווגיה על חוף הנסיך האראלד
1938 - המשלחת הגרמנית השלישית לאנטארקטיקה, תובעת חזקה על שוואביה החדשה לגרמניה הנאצית - בהנהגת קפטן אלפרד ריטשר.
1941-1939 - משלחת השירות האנטארקטי של ארצות הברית - בהנהגת ריצ'רד אוולין בירד.
1943-1945 - מבצע טאבארין - בהנהגת לייטננט ג'יימס ויליאם סלסור מאר
1946 - מבצע הייג'אמפ - בהנהגת ריצ'רד בירד
1947 - המשלחת הצ'יליאנית הראשונה לאנטארקטיקה
1948-1947 - מבצע וינדמיל - בהנהגת קומנדר ג'רלד קטצ'ום
1947-1946 - משלחת רון לחקר אנטארקטיקה - בהנהגת פין רון
1950-1949 - ארץ אדלי, האוניה "קומנדנט שארקו - בהנהגת מישל באר
1952-1949 - המשלחת הנורווגית-בריטית-שוודית לאנטארקטיקה - בהנהגת ג'ון ג'יאבר
1957-1955 - הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בהנהגת פ.
1957-1955 - המשלחת הסובייטית הראשונה לאנטארקטיקה - בהנהגת מיכאיל סומוב
1956 - הקמת התחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט
1958-1956 - המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי - בהנהגת ויוויאן פוקס
1958-1956 - המשלחת הסובייטית השנייה לאנטארקטיקה - בהנהגת אלכסיי טרשניקוב
1958-1957 - השנה הגאופיזית הבינלאומית
1958-1957 - משלחת הסקר הגאולוגי של ניו זילנד לאנטארקטיקה
1959-1957 - המשלחת הסובייטית השלישית לאנטארקטיקה - בהנהגת יבגני טולסטיקוב
1959-1958 - משלחת הסקר הגאולוגי של ניו זילנד לאנטארקטיקה
1958-1960 - המשלחת הסובייטית הרביעית לאנטארקטיקה - בהנהגת אלכסנדר דראלקין
1960-1961 - המשלחת הסובייטית החמישית לאנטארקטיקה - בהנהגת יבגני קורוטקביץ'
1960 - המשלחת הלאומית של דרום אפריקה לאנטארקטיקה (SANAE)
1962-1960 - המשלחת הסובייטית השישית לאנטארקטיקה - בהנהגת ו.
1963-1961 - המשלחת הסובייטית השביעית לאנטארקטיקה - בהנהגת אלכסנדר דראלקין
1962 - חציית ווסטוק - בהנהגת משלחות המחקר האוסטרליות הלאומיות לאנטארקטיקה (ANAREׂ}
1964-1962 - המשלחת הסובייטית השמינית לאנטארקטיקה - בהנהגת מיכאיל סומוב
1965-1963 - המשלחת הסובייטית התשיעית לאנטארקטיקה - בהנהגת מיכאיל סומוב
1966-1964 - המשלחת הסובייטית העשירית לאנטארקטיקה - בהנהגת מ.
1965 - מבצע 90 - המשלחת היבשתית של ארגנטינה אל הקוטב הדרומי בהנהגת ד.
1968-1966 - המשלחת הסובייטית ה-12 לאנטארקטיקה - בהנהגת פאבל סנקו וולדיסלב גרבוביץ'
1969-1967 - המשלחת הסובייטית ה-13 לאנטארקטיקה - בהנהגת אלכסיי טרשניקוב
1970-1969 - משלחת הסקר הגאולוגי של ניו זילנד לאנטארקטיקה
1971-1969 - המשלחת הסובייטית ה-15 לאנטארקטיקה - בהנהגת פאבל סנקו וולדיסלב גרבוביץ'
1973-1971 - המשלחת הסובייטית ה-17 לאנטארקטיקה - בהנהגת יבגני קורוטקביץ', ו.
1975-1973 - המשלחת הסובייטית ה-18 לאנטארקטיקה - בהנהגת פאבל סנקו
1979 - טיסה 901 של חיל האוויר הניו זילנדי - התרסקות מטוס
1981-1980 - משלחת טראנס-גלוב - בהנהגת ראנולף פינז
1982-1981 - המשלחת ההודית הראשונה לאנטארקטיקה - בהנהגת ד"ר סאייד זאהור קואזים
1983-1982 - המשלחת ההודית השנייה לאנטארקטיקה - בהנהגת ו.
1985-1983 - המשלחת ההודית השלישית לאנטארקטיקה - בהנהגת ד"ר הארש ק.
1985-1984 - המשלחת הראשונה של אורוגוואי לאנטארקטיקה - אנטארקוס I בהנהגת לייטננט קולונל עומאר פורצ'יונקולה
1987 - קרחון B-9 מנתקת מן הקרחון ומסלקת את בסיסי המחקר "אמריקה הקטנה" I-III
1989-1987 - המשלחת הבולגרית הראשונה לאנטארקטיקה - הקמת בסיס סנט קלימנט אוהרידסקי
1992-1991 - המשלחת הסובייטית ה-36 לאנטארקטיקה - בהנהגת לב סאבאטיוגין
1993-1992 - המשלחת לחקר הסביבה באנטארקטיקה - בהנהגת קנג'י יושיקאווה
1995 - "תורן בקוטב" - משלחת יחיד של מארק קאמינסקי לקוטב הדרומי מן האי ברקנר (1,400 ק"מ במשך 53 ימים)
1996 - גילוי אגם ווסטוק
1997/1996 - "סולו טראנס-אנטארקטיקה" - מארק קמינסקי ניסה חציית יחיד של אנטארקטיקה (1,450 ק"מ)
1996/7 - בורג' אוסלאנד הפך לאדם הראשון שסיים את חציית אנטרקאטיקה לבדו ללא כל עזרה (נעזר במפרש רוח), המסע נערך בזמן שיא של 34 ימים.
2004 - "סקוט 100", המשלחת הסקוטית הראשונה לקוטב הדרומי, החלה באוקטובר 2004 - 100 שנה לאחר המשלחת ההיסטורית בהנהגת ויליאם ספירס ברוס, "החוקר הלא-נודע" מאדינבורו, שקרייג רואה בו את "חוקר הקטבים הגדול ביותר בכל הזמנים".
"יחד אל הקוטב" - משלחת פולנית של ארבעה אנשים בהנהגת מארק קמינסקי, עם יאן מלה (נער קטוע שתי רגליו, שהגיע באותה שנה גם אל הקוטב הצפוני.
2005-2004 - המשלחת הצ'יליאנית לקוטב הדרומי
2005 - משלחת "אייס צ'לנג'ר" נסעה אל הקוטב הדרומי ברכב בן שישה גלגלים
2006-2005 - משלחת טראנס-אנטארקטית ספרדית, בהנהגת ראמון לאראמנדי, הגיעה אל "הקוטב הדרומי הבלתי נגיש" באמצעות מגלשות-עפיפון.
2006 - האנה מק-קינד קובעת שיא סולו/עצמאי מן החוף אל הקוטב ב-39 ימים, 9 שעות ו-33 דקות.
2008-2007 חצייה מדעית משותפת של נורווגיה וארצות הברית את מזרח אנטארקטיקה.
2008 - טוד קרמייקל קובע שיא סולו/עצמאי מחוף לקוטב של 39 ימים, 7 שעות ו-49 דקות
2009-2008 - המשלחת המדעית הראשונה של ונצואלה לאנטארקטיקה
2009-2008 "מבלתי-אפשרי לאפשרי" (i2p) מסע עצמאי אל הקוטב הדרומי של ריי זהאב, קווין ואללי וריצ'רד ובר.
2009 - משלחת מדעית של אזרביידג'ן
2009 - משלחת קספרסקי של חבר העמים הבריטי לאנטארקטיקה
2009 - המשלחת המדעית השנייה של ונצואלה לאנטארקטיקה
2010-1009 - חציית אנטארקטיקה על מגלשי סקי ללא תמיכה וללא סיוע מן האי ברקנר אל הקוטב הדרומי ואל ים רוס על ידי ססילי סקוג וריאן ווטרס
2010-2009 מון ריגן, חצייה טראנס-אנטארקטית ראשונה על גלגלים ורכב ראשון מתודלק בדלק ביולוגי שנסע אל הקוטב הדרומי
2010 - המשלחת המדעית השלישית של ונצואלה לאנטארקטיקה
2011 - המשלחת המדעית הרביעית של ונצואלה לאנטארקטיקה
2012-2011 -מנובולאזארבסקיה אל הקוטב הבלתי נגיש אל הקוטב הדרומי אל מפרצון הרקולס
2012-2011 - המשלחת של השירותים הבריטיים לאנטארקטיקה 2012
2012 - המשלחת המדעית החמישית של ונצואלה לאנטארקטיקה
2013-2012 - משלחת שחזור ליובל המאה למסע הסירה ג'יימס קיירד" של ארנסט שקלטון על סיפון ההעתק "אלכסנדרה שקלטון".
שישה חוקרי ארצות בריטיים ואוסטרליים השלימו את "המסע הכפול" ב-10 בפברואר 2013 לאחר מסע בן 1280 ק"מ מאי הפיל אל ג'ורג'יה הדרומית וחציית ההר.
הנהיג את המשלחת טים ג'רביס עם בארי גריי, מטפס הרים; פיטר לרסן, נווט; סבסטיאן קולטארד, רב מלחים; ניק באב, רב חובל; אד וורדל, צלם.
2013 - המשלחת המדעית השישית של ונצואלה לאנטארקטיקה
2013 - בן סונדרס וטרקה ל'רפינייר מנסים להשלים באוקטובר 2013 את משלחת טרה נובה, שהנהיג רוברט פלקון סקוט בינואר 2012.
2013 - פרקר ליאוטוד ודאגלס סטופ מנסים בדצמבר 2013 את "משלחת כושר העמידות של ויליס" במטרה לקבוע שיא מהירות "מחוף לקוטב" על ידי כך שיגיעו אל הקוטב הגאוגרפי על מגלשי סקי בזמן הקצר ביותר שהושג מאז ומעולם.
2018 - קולין אובריידי הפך לאדם הראשון בהיסטוריה שחוצה את היבשת הקפואה ללא סיוע חיצוני וללא סיוע של כוח מנוע (גם ללא סיוע של רוח) בהליכה תוך כדי משיכת מזחלת.
48 שעות אחריו לואיס ראד השלים גם כן משימה זו.
2018–2019 - ב-13 בינואר, מתיו טורדור (צרפת) הופך לצרפתי הראשון והצעיר בעולם (27 שנים ו-40 יום) שגולש סולו, ללא תמיכה, ללא אספקה וללא עזרים ממפרץ הרקולס אל הקוטב הדרומי.
2019 - SD 1020, רכב משטח בלתי מאויש שתוכנן על ידי המהנדס הבריטי ריצ'רד ג'נקינס השלים את ההקפה האוטונומית הראשונה של אנטארקטיקה, והפליג 22,000 ק"מ דרך האוקיינוס הדרומי למשך 196 יום.
2019 - צוות סירת חתירה צולח לראשונה את מעבר דרייק ב-25 באוגוסט על ידי חתירה בלבד.
2019–2020 - אנייה בלאצ'ה משלימה את משלחת הסולו הארוכה ביותר, שאינה נתמכת.
וגולשת מהאי ברקנר אל הקוטב הדרומי.
בשפה הגרמנית ישנם מילים וביטויים רבים שמקורם בשפה העברית והיידיש.
מילים רבות זלגו לגרמנית המדוברת דרך שפת הרוטוולש - ז'רגון של ארגוני הפשע בדרום גרמניה ושווייץ הגרמנית במאה ה-19, בה השתמשו במושגים בעברית ביידיש באופן סאטירי ולא במשמעותם המקורית (לדוגמה, המילה "מזוזה" שימשה ככינוי לזונה – מישהי שעומדת על מפתן הדלת וכולם יכולים לגעת בה).
מאוחר יותר ובדרך כלל לאחר שינוי משמעות נוסף, אותו אוצר מילים השתרש בגרמנית המדוברת.
חלק מהמלים נשארו בגדר סלנג ליודעי ח"ן.
חלקן קיבלו על עצמן את חוקי הדקדוק הגרמני, נכנסו לשימוש יומיומי, ולא מרמזות בכלום על עברן היהודי.
למעשה, השפה הגרמנית משתמשת בכ-120 מונחים שהם ביידיש במקור.
מומחה מסביר מדוע למילים יש לרוב קונוטציה שלילית, שהשתנו במשך השנים מתוך סיבות שונות.
רשימת מילים בגרמנית שמקורן בעברית
גרמנית כתב פונטי IPA פירוש מקור הערותAmen[ɑːˈmɛn] אמן אמןausgekocht [ˈaʊ̯sɡəˌkɔχt]שנון, מתחכםחכםaus-פרפיקס, ge-קידומת של פועל סביל.
koch-חכם (cochem ביידיש)Bammel[ˈbaml̩]פחד, אימהבעל אימהBeisel, Beize, Beiz[ˈbaɪ̯zl̩]ברבית מרזחהמילה בית נדדה מעברית כנראה דרך דוברי יידיש שהשתמשו בקיצור בית (bajis) עבור בתי מרזח.beseibeln[bəˈzaɪ̯ːbl̩n]לרמות זבלמילולית "לזבל" לשקר.
גם המילה הגרמנית בעלת שתי משמעויות.
מתקשר למושג einseifenbetucht[bəˈtuːχt] בעל אמצעיםבטוחזמן מעבר משוער לגרמנית: המאה ה-17. הגיע מיידש והושמש בחוגי מסחר כתואר למישהו שהוא לווה בטוח, כלומר בעל אמצעים.
נדד גם לז'רגון הקרימנלי בו השתמשו במושג בהקשר המקורי של בטוח, כלומר דיסקרטי.
blau machen[ˈblaʊ̯maχn̩] להבריזלהיות בלא קיימות שתי סברות למקור הפתגם.
מקורו במנהגם של הפועלים לצבוע את מדי העבודה שלהם בכחול במשך סוף השבוע, ולהשתמש בבגדים שטרם התייבשו כתירוץ לא להגיע לעבודה ביום שני.
בו השתמשו במושג " für lau" בתרגום מילולי "בשביל לא" כלומר תמורת כלום.
מאוחר יותר בתוספת הפעול machen (לעשות) הפך ללעשות כלום- קרי להתבטל.Halleluja[haleˈluːja] הללויה Chuzpe[ˈχʊʦpə] חוצפהנכנס לשימוש בסלנג הגרמני בסביבות שנות ה-20 של המאה ה-20. dufte, tofte;[1] (österr.) toffe[ˈdʊftə] אחלה טוב סלנג מקומי ומאוד שמיש בברלין שהגיע במאה ה19 דרך יידיש.
פירוש מעולה, אחלה.einseifen[ˈaɪ̯nˌzaɪ̯fn̩ לסבן לשכנע לזייף פירוש מילולי לסבן.
ייתכן שהמקור הוא המילה זיוף.
groß (גרוס) גדול + קצין.
כלומר אדם המעיד על עצמו כבעל מעמד גבוה- בעל חשיבות.Haberer[ˈhaːbəʁɐ] פנייה פמיליארית
"חבר" חברסלנג בדיאלקט אוסטריHals- und Beinbruch[ˌhalʦʔʊntˈbaɪ̯nbʀʊχ] בהצלחה (שבור את הרגל) הצלחה וברכהמקור הברכה הוא בתיאטרון הגרמני.
בתחילת המאה עבדו ושחקו יהודים רבים בתיאטראות בגרמניה.
לפני העלייה לבמה היו מברכים זה את זה ב"הצלחה וברכה" או כפי שזה נשמע במבטא גרמני או יידישאי: הַצְלוּחֶה וּבְּרוּכֶה (Hatsloche u Bruche) לאלו מהעובדים שלא דיברו את השפה, נשמעה הברכה כמו (Hals und Beinbruch) - שבור צוואר ורגל.
עליית הנאצים הביאה לבריחת רבים מאנשי התיאטרון מגרמניה ולהפצה של הביטוי במדינות אחרות, ובסופו של דבר חזרתו לשפה העברית במשמעות המקודדת החדשה.Ische[ˈɪʃə] בחורה אישהסלנגKaff[ˈkaf] מקום שומם כפרכפר קטנטן ששום דבר לא קורה בו.
לא עובד יותר כפרותסלנג למשהו שיצא מכלל שימוש.
gehen- ללכת כלומר הלך כפרות.
בדומה לביטוי "הלך קפוט" שנמצא בשימוש בעברית ומקורו בגרמנית.Kassiber[kaˈsiːbɐ] כתב סתרים כתיבכתב סתרים ששימש את החוגים הפליליים בגרמניה במאה ה18Kies[kiːs] ממון רב כיסקיימות שתי סברות למקור המילה:
Kies במשמעו הרגילה הוא חצץ וייתכן שההשוואה בין כסף לחצץ משמש כדימוי לעושר רב.
המילה העברית כיס בשימושה בלשון חז"ל וביידיש כמילה נרדפת לארנק.Kluft[klʊft] מדי עבודה קליפה סלנג לביגוד בז'רגון הפליליknastknastמאסרמשורש 'קנס'Kohl reden, verkohlen[koːl ˈʀeːdn̩] לרכל קולMaloche[maˈloːχn̩] עבודה מלאכהmauscheln[ˈmaʊ̯ʃl̩n] למלמל לדבר בסתר משהen סיומת של פועל.
כלומר לדבר כמו משה- לגמגם Messias [mɛˈsiːas] משיח משיח Mezíe/Mezzie[meˈʦiːɛ] רכישה משתלמת מציאהנמצא בשימוש הדיאלקט הבווארי ובאוסטריה Rabbiner/Rabbi [ʀaˈbiːnɐ] מורה (לימודי דת) רבי Pleite gehen/machen/sein [ˈplaɪ̯tə] פשיטת רגל מיידיש- פליטהRamsch[ʀamʃ]דבר חסר ערךרמאותייתכן והגיע דרך הז'רגון הפלילי בו השתמשו בשם העצם רמיה עבור אובייקטים שנמכרו במחיר מופלג.
Reibach[ˈʀaɪ̯baχ]רווח כספירווחסלנג לרווח כספי לא פרופורציונלי של בית עסק.
נוצר במאה ה-19 מהז'רגון הפלילי.
guter Rutsch[ˌɡuːtn̩ ˈʀʊʧ ראש (שנה) טוב ראש השנה gut-טוב Rutsch (רות'ש) נשמע כמו ראש.
עיוות של ברכשת ראש השנה בעברית.
ראש טוב כלומר שנה טובה.
שתי אופציות - "שלא מזל" או המילה הגרמנית schlecht -שלחט מזלStuss[ʃtʊs] דבר חסר הגיון שטותסלנג לדבר מה חסר הגיון או פשרTacheles reden[ˈtaχələs ˈʀeːdn̩]לדבר בפתיחותתַכְלִיתשילוב של יידיש וגרמנית.
מקור הביטוי בהגיית המילה "תכלית" ביידיש (עברית בהגייה אשכנזית) [taχˈlɛs].
מאוחר יותר הגיעה גם לעברית המדוברת כ"ת'כלס"Tinnef[ˈtɪnɛf] דבר חסר משמעות או שימוש טינופתהגיעה לגרמנית דרך יידיש והז'רגון המקצועי של בעלי המכולות.
"טינוף" הייתה המילה לסחורה באיכות ירודה.
חסר טעם במובן של חסר חן.
לאחר מכן be היא קידומת שמסמנת שם תואר סביל (לדוגמה" נודע (bekannt.
vermasseln[fɛɐ̯ˈmasəln] לבלבל / לבלגןמשורש מזלzocken[ˈtsɔkən] לשחק במשחקי מזל (להמר) שחקהפעול לשחק ביידי מבוטא "צחאָקן".
כלומר לשחק- להמר.Zoff[ʦɔf] מריבה/ קטטהסוףבהתחלה הושמשה המילה הז'רגון הפלילי של תחילת המאה ה-20 במשמעותה המקורית סוף.
השינוי במשמעות חל עקב הביטוי היידי "מיאוסער סוף" - סוף רע.
עם הזמן משמעות המילה הפכה להיות "ריב מאוד חזק" hartnäckig עקשן קשה עורףZores[ˈʦoːʀəs] כעס / ריב צרהסלג גרמני למריבות.
מופיע כחלק מהביטוי "gib ihm Saures" בפירוש מילוי "נתנה לו צרות" (עשתה לו צרות)
זוהי רשימה של מחלקות סיבוכיות בתורת הסיבוכיות.
לרבות ממחלקות אלו יש שותף 'co' שמורכב מהשפות המשלימות של כל השפות במחלקה המקורית.
למשל, אם שפה L היא ב-NP אז המשלימה של L נמצאת ב-co-NP.
(אין הכוונה שהמשלים של NP הוא co-NP—ישנן שפות שידוע כי נמצאות בשתי הקבוצות, ושפות אחרות שידוע שאינן נמצאות בשתיהן.)
הכינוי "הבעיות הקשות ביותר" של מחלקה, מתייחס לבעיות השייכות למחלקה כך שכל בעיה אחרת במחלקה זו ניתנת לרדוקציה אליה.
יתר על כן, הרדוקציה היא גם כן בעיה במחלקה הנתונה, או של תת-קבוצה שלה.
באוקטובר 2004 התברר שהמחלקה למעשה שקולה ל-L.ZPLZPP פתירות באמצעות אלגוריתמים רנדומיים (תשובה נכונה תמיד, סיבוכיות הזיכרון הממוצע לוגריתמית)ZPPפתירות באמצעות אלגוריתמים רנדומיים מסוג לאס-וגאס (תשובה נכונה תמיד, זמן ממוצע פולינומי)
רשימת מנחי האירוויזיון כוללת את אלה אשר הנחו את תחרות האירוויזיון, מאז תחילת תחרויות בשנת 1956. משנת 1988 הנורמה היא שיש שני מנחים לתחרות.
בכל תחרויות לפני 1978 היה מנחה אחד, ומשנת 1988 היו מעט תחרויות עם מנחה אחד.
אירוויזיון 1999 בישראל היה הראשון שבו היו שלושה מנחים.
שנות ה-50שנה מנחים תמונה 1956 לוהגרין פיליפלו 1957 אניד איפליקיאן 1958 האני ליפס 1959 ז'קלין ז'ובר
שנות ה-70שנה מנחים תמונה 1970 וילי דובה 1971 ברנדט ני גלקור 1972 מוירה שירר 1973 הלגה גיטון 1974 קייטי בויל 1975 קארין פאלק 1976 קורי ברוקן 1977 אנג'לה ריפון 1978 דניס פבר ולאון זיטרון 1979 ירדנה ארזי ודניאל פאר
שנות ה-80שנה מנחים תמונה 1980 מרלוס פלויטסמה 1981 דורין ני וריאן 1982 ג'אן לימינג 1983 מרלן שארל 1984 דזירה נוסבוש 1985 ליל לינדפורש 1986 אוסה קלבלנד 1987 ויקטור לאסלו 1988 מישל רוקה ופט קני 1989 לוליטה מורנה וז'אק דשנו
העשור השלישישנה מנחים תמונה 2020 / 2021 שנטל יאנזן, אדסיליה רומבלי, יאן סמיט וניקי דה יאחר 2022 מיקה, אלסנדרו קטלן ולאורה פאוזיני 2023 אלישה דיקסון, האנה וודינגהאם ויוליה סנינה; גמר: גרהם נורטון 2024 פייטרה מיידה ומולין אוקרמן 2025 הייזל ברוגר וזנדרה שטודר; גמר: מישל הונציקר
ברשימה זו מרוכזות מחלות אנושיות הממויינות לפי שיעורי התמותה מהן, הידוע גם כשיעור קטלניות (Case fatality rate באנגלית, או בקיצור CFR.
לא לבלבל עם המונח שיעורי תמותה).
באפידמיולוגיה, שיעור קטלניות הוא היחס בין האנשים שנפטרו ממחלה מסוימת לעומת כלל האוכלוסייה הסובלת מאותה המחלה.
לדוגמה: אם מתוך קבוצה של 100 חולים, נפטרו 9, שיעור הקטלניות של המחלה יהיה 9%.
הנתונים מבוססים על חולים שטופלו בצורה אופטימלית.
מקרים בודדים או התפרצויות קלות הוצאו מן הכלל, אלא אם כן צוין אחרת.
+מחלה/פתוגןגורםסטטוס טיפול במחלהשיעור קטלניותהערותמחלות מוח פריוניותפריונילא קיים טיפול100%בין המחלות הפריוניות נמנות, בין היתר:
מחלת קרויצפלד-יעקב (מחלת "הפרה המשוגעת" באדם)
תסמונת גרסטמן-שטראוסר-שיינקרמחלת טאי-זקסגנטילא קיים טיפול100%גם תחת טיפול תומך מיטבי, לתינוקות וילדים חולי טאי-זקס צפויה תוחלת חיים נמוכה מאוד, כאשר המוות לרוב מגיע בשנים הראשונות של החיים.
הנתון אינו כולל התפרצות מאוחרת (Late-onset, בגיל מבוגר) של המחלה.טריפנוסומיאזיס אפריקנית ("מחלת השינה")טפיליקיים טיפול~100%ליישמניאזיס ויסצרליתטפילילא מטופלת~100%תסמונת FOPגנטילא קיים טיפול~100%המוות מגיע לרוב מסיבוכים הנלווים למחלה.
תוחלת החיים המרבית של חולי תסמונת FOP הוא 45.נגלריאזיס ("אמבה אוכלת-מוח")טפילילא מטופלת~99%טיפול באמפותריצין B עשוי להיות יעיל, אך למרות זאת, שיעורי התמותה עולים על 95%.
ישנו תיעוד רק על 7 אנשים ששרדו את המחלה, אחד מהם עם נזק מוחי לצמיתות.כלבתנגיפילא מטופלת~99%חיסון וטיפול מונע הניתנים מיד לאחר ההידבקות מורידים את שיעורי התמותה לרמה אפסית.
עם זאת, מרגע שהתסמינים הופיעו.
ישנו תיעוד רק על 16 בני אדם שהחלימו מכלבת, 3 מהם לא חוסנו כלל.דלקת מוח מהאמבה Balamuthia mandrillarisטפילילא מטופלת~99%תועדו רק שניים ששרדו את המחלה, ולשניהם נגרם נזק מוחי לצמיתות.נחרת ספטיסמיתחיידקילא מטופלת95%נחרת היא מחלה חיידקית קטלנית הפוגעת בעיקר בסוסים, חמורים ופרדות, ועשויה לעבור לאדם.
טיפול אנטיביוטי מתאים מוריד את שיעורי התמותה אל מתחת ל-50%אבעבועות שחורות - צורה אלימה, דימומיתנגיפילא מטופלת~95%שיעור התמותה צונח ל-10% לערך עם טיפול מתאים.אבולהנגיפילא מטופלת83%~90%שיעור התמותה יורד בעזרת טיפול מקדים יעיל, כפי שהודגם במהלך המגפה במערב אפריקה.איידסנגיפילא מטופלת83%~90%על פי נתונים שנאספו ממדינות מפותחות.
המוות מגיע לרוב מזיהומים כמו שפעת או דלקת ריאות כתוצאה ממערכת חיסון מוחלשת במיוחד.
עם אבחון וטיפול מתאים ישנה נשאות ותוחלת חיים כמעט מלאה.גחלת נשימתיתחיידקילא מטופלת>85%טיפול מוקדם מוריד את שיעורי התמותה ל-45% בערך.
טיפולים חדשניים יותר, המיועדים במיוחד למלחמה באנתרקס, מורידים עוד יותר את שיעורי התמותה.אספרגילוזיס פולשנית ריאתיתפטרייתיאופורטוניסטית אצל חולי COPD, שחפת
משערים כי נטילת אספירין מעודדת את התפרצות המחלה, לכן נאסר על נטילת אספירין מתחת לגיל 16.Baylisascariasisטפילי~40%זיהום על ידי התולעת העגולה Baylisascaris procyonis הנרכש לרוב מדביבונים, התולעת גורמת לנזקים נוירולוגיים קשים.
התולעת עשויה להתיישב גם באזור העין, ולגרום לעיוורון.דבר הדם (דבר ספטיסמי)חיידקילא מטופלת, אצל חולים שלא התחסנו30%–50%טולרמיה טיפואידיתחיידקילא מטופלת3%-35%צורה מפושטת ורב-מערכתית של המחלה.
מגפה עולמית פעילה, נכון לאוקטובר 2020.דלקת קרום המוח כסיבוך של חזרתנגיפיאצל חולים שלא התחסנו~1%שעלת בילדים, במדינות מתפתחותנגיפיאצל חולים שלא התחסנו~1%אבעבועות שחורות מהנגיף Variola minorנגיפיאצל חולים שלא התחסנו1%גחלת העורחיידקי<1%מלריהטפילי0.3%טיפולים יעילים הצליחו להוריד את שיעורי הקטלניות של הקדחת למתחת לאחוז בודד.
רשימת מחנות המשנה של דכאו, אחד ממחנות הריכוז הנאציים.
מפעל המצלמות "אגפא" של מינכן-גיסינג
במזרח התיכון נמצאו ממצאים ארכאולוגיים רבים הנוגעים למתואר בתנ"ך.
שמותיהן של חלק מדמויות המוזכרות בו נמצאים בתעודות שונות, וממצאים שונים מזוהים כשייכים לאירועים המתוארים בתנ"ך.
זיהוים של חלק מהממצאים התאים לתיאור המקראי, וזיהויים של אחרים עורר קשיים בניסיונות ההתאמה לטקסט, ואלו מהווים כר פורה למחלוקות בין חוקרים סביב תקפותם של תיאורי התנ"ך השונים.
ברשימה להלן ייכללו הפריטים הארכאולוגיים הבולטים שיש בהם משמעות כלשהי בחקר המקרא ובהבנתו, החל מתקופת האבות ועד לתקופת שיבת ציון.
הממצאים תמונה אתר הממצא תיארוך פרטיםחוקי אשנונהשדופום, עיראקהמאה ה־20 עד ה־19 לפנה"סקובץ חוקים, מן העתיקים שהתגלו והעתיק ביותר בשפה שמית, על לוחות חרס בכתב יתדות בשפה האכדית.
רבים מן החוקים נושאים דמיון מובהק לחוקי התורה, למשל מתוך חוקי שור נוגח: בדומה לספר שמות: .לוחות אתרחסיססיפר, עיראק1646–1626 לפנה"סשלושה לוחות חרס כתובים בכתב־יתדות בשפה האכדית, בידי הסופר איפיק־אייה בתקופת המלך עמי־צדוקה, מכילים גרסה של סיפור המבול המסופוטמי, המוכר מתעודות עתיקות נוספות ממסופוטמיה.
בסיפור המסופוטמי, האל אנליל מוריד מבול על הארץ, אך האל אנכי מזהיר את גיבור המבול ומספק לו תוכניות מפורטות לבניית סירה ענקית, אליה מעלה הגיבור גם את משפחתו, חיות ועופות.
הסירה נחה על פסגת הר ניציר, הגיבור משלח ציפורים כדי לברר אם קלו המים, ומעלה קורבן תודה לאלים.
לדעת חוקרים, סיפור זה הוא השפעה עיקרית על מרבית מיתוסי המבול במערב־אסיה ובאגן הים התיכון, ובכללם סיפור המבול המקראי.שירת אוגריתאוגרית, סוריההמאות ה־15 עד ה־13 לפנה"סשירה מיתולוגית כנענית, כתובה באלפבית אוגריתי בשפה האוגריתית, על לוחות חרס שהתגלו בספריות של אוגרית.
נמצאו מספר יצירות אפיות: עלילות בעל וענת, אגדת כרת, אגדת אקהת, ועוד.
לשירת המקרא זיקה לשונית וסגנונית יוצאת דופן לשירת אוגרית, יותר מאשר לכל קבוצת טקסטים אחרת בעולם העתיק.
גם התוכן מגלה קרבה למקרא, הן במוטיבים העלילתיים, והן בנושאי תוכן ספציפיים כגון מלחמת האלוהות הראשית (באוגרית בעל, במקרא יהוה) בים ובעוזריו, או אזכור הדמות דנאל מעלילת אקהת בספר יחזקאל.מזבח הר עיבלהר עיבל, ישראלסביב 1200 לפנה"סאתר המזוהה כאתר פולחני או כמגדל שמירה.
הארכאולוג אדם זרטל זיהה את האתר כמזבח, והציע שמדובר במזבח שעל פי המקרא בנה יהושע בן נון בהר עיבל, אך לפי רוב הארכאולוגים המקראיים הממצאים אינם עולים בקנה אחד עם טענתו.
באתר נמצא מבנה מלבני עשוי אבנים לא־מסותתות ובו כבש וסובב.
למרגלותיו נמצאו פיסות טיח, כלי חרס שחלקם זוהו ככלים לקטורת, ושרידי עצמות שרובן של בהמות טהורות.
כמו כן נמצאו עגילים וחרפושיות מצריים.
אחת החרפושיות נושאת את השם תחותמס השלישי ויש המתארכים אותן לזמנו של רעמסס השני.מצבת מרנפתח ("מצבת ישראל")קבר מרנפתח בתבאי, מצרים1209–1208 לפנה"ס לערךמצבת אבן גדולה מתארת בכתב חרטומים את מסעות המלחמה של פרעה מרנפתח בלוב ובכנען.
בהמשך לאזכורי ניצחונות על ערי כנען אשקלון, גזר וינועם, כולן עם מזהים של ערים, נזכרת השמדת "י-ס-ר-י-א-ר", עם מזהה של קבוצת אנשים.
כתובות אלו נחשבות לכתובות העתיקות ביותר של הכתב העברי הקדום.
מחבר לוח גזר (המאה ה־10 לפנה"ס) אף חתם את שמו "אבי".
בהר הבית נמצאה מתקופה זו "כתובת העופל", אולם לא ברור מה נאמר בה; יש הרואים בה רישום שנעשה על ידי עבדי שלמה, ולפיכך סמל למערכת ביורוקרטית ואדמיניסטרטיבית ענפה.אוסטרקון חורבת קייאפהחורבת קייאפה, חבל יהודה1020–980 לפנה"סכתובת קדומה בשפה העברית שנתגלתה בחפירות חורבת קייאפה.
נכתבה בדיו באלפבית פרוטו־כנעני על גבי שבר חרס בצורת טרפז באורך 16.5 ס"מ וברוחב 15 ס"מ.
לפי המפענח חגי משגב, תוכנה אינו ברור אך כולל מילות ציווי "אל תעש" ו"עבוד את" המופיעות רק בתנ"ך ובתעודות בשפה העברית, ואינן מוכרות מכנענית או פיניקית.תבליט של שושנק הראשון על קיר מקדש בכרנכ במצריםמצרים925 לפנה"סכתובת בכתב הירוגליפי מצרי ובה רשימה ארוכה של שמות מקומות בארץ ישראל.
הכתובת מתארת את מעשי שושנק הראשון מלך מצרים, במסע צבאי בארץ ישראל שעבר בעיקרו באזור ממלכת ישראל, בנגב, ובאזורים נוספים, חלקם עם שמות עבריים.
כמו כן מוזכרות ברשימת שישק ערים בממלכת יהודה כמו גבעון ואילון.
בערים רבות בארץ נמצאו סימני חורבן משנים אלו (ביניהן לכיש ובית צור שהיו חלק מממלכת יהודה, בית שאן ומגידו, בה נתגלו גם שבר של מצבה ועליו כתובת מצרית המציינת את שמו ותאריו, ועדויות נוספות לפלישה), וארכאולוגים רבים מייחסים את סימני החורבן למסע זה.
במקרא מסופר בקצרה כי "בַּשָּׁנָה הַחֲמִישִׁית לַמֶּלֶךְ רְחַבְעָם עָלָה שושק [שִׁישַׁק] מֶלֶךְ מִצְרַיִם עַל יְרוּשָׁלִָם", וכי במסעו זה לממלכת יהודה (בשנת 925 לפנה"ס לערך), לקח את אוצרות בית המקדש וארמון המלך.
התמונה המצטיירת מהתיאור המקראי היא של מסע שכוון נגד ירושלים וערי יהודה בלבד, בעוד שמתוך הכתובת של שישק, שנכתבה רק זמן קצר לאחר המסע, מתקבלת תמונה שונה, לפיה מטרותיו העיקריות של המסע לא היו הרי יהודה וירושלים (שאינה נזכרת כלל בכתובת), אלא ממלכת ישראל ונגב יהודה.
ניתן ליישב את הקושי הזה באמצעות ההנחה שרחבעם נכנע ושילם את המס הכבד בעוד מועד, ושישק הסתפק בכך ונמנע מלהיכנס אל תחום ירושלים.
מחבר ספר מלכים מצדו (לכל המוקדם במאה ה־7 לפנה"ס), שאב את הידיעה על המסע לירושלים מתוך כרוניקה מקדשית, שעסקה בתולדות בית המקדש או שהסתמך על מסורת בעל פה.
בנבואה יש קרבה לשונית לפרשת בלעם בספר במדבר, ויש בה כדי לאשש את קיומו של בלעם בן בעור, המתואר גם כאן כנביא.
בכתובת מסופר על בלעם בן בעור, חוזה האלוהים, שהאלים הראו לו כי העולם יחשך וישמם, החלשים ישלטו בחזקים, ופורענויות נוראות יבואו על בני האדם בשל תאוותם; בחלקה השני של הכתובת מסופר על מחלתו ומותו של בלעם, ירידתו שאולה והרפתקאותיו שם.
היו שפענחו חלק מן הכתובת כביטוי "בני יעקב".מצבת מישעדיבון המקראית שבארץ מואב850–840 לפנה"סמצבה בעלת חשיבות ארכאולוגית ראשונה במעלה, בה מספר מישע מלך מואב על כך שהשתחרר משעבודה של ממלכת ישראל בימי מלכה עמרי ובנו (אחאב), כפי שנזכר גם בספר מלכים: "וּמֵישַׁע מֶלֶךְ מוֹאָב הָיָה נֹקֵד...
כמו כן, מישע מזכיר במצבה את ישראל, שבט גד, דוד, והשם יהוה.
במקום השלישי בין בעלי הברית, נזכר "אחאב הישראלי", שהביא למערכה 2,000 מרכבות ו־10,000 רגלים (כוח גדול במידה משמעותית מיתר המלכים: אחאב הביא כ־50% מהמרכבות וכ־18% מהרגלים של הברית כולה).
צבאו של שלמנאסר, שהיה גדול פי כמה מצבא הברית כולה, לא הצליח לנצח בקרב וההתפשטות האשורית נבלמה.
ייתכן שהמספר הגדול של מרכבות בצבא אחאב מצביע על כך שמלך ישראל עמד בראש ברית צבאית של מדינות בארץ ישראל ועבר הירדן וצבא ישראל כלל במערכה זו את חילותיהן.
קרב קרקר אינו נזכר במקרא.
זו העדות החוץ מקראית הקדומה ביותר הקיימת לממלכת ישראל וזהו המפגש המוקדם ביותר הידוע לנו של ממלכת ישראל (או יהודה) עם אשור.
מכתובות אשוריות נוספות עולה במובלע כי גם יורם ואחזיה בני אחאב נותרו שותפים בברית שנים־עשר המלכים.המכתב ממצד חשביהוליד יבנה-יםמאות 8–7 לפה"סמכתב שבו מתלונן הקוצר בפני ה"שר" כי הנוגש חבל את שמלתו וזה בניגוד לחוק המקובל, ומבקש את החזרת בגדו.
הדבר מזכיר את החוק המקראי ().כתובות חורבת תימן (כונתילת עג'רוד)כונתילת עג'רוד שבמזרח סינימאות 8–9 לפה"סבאתר קטן, שמהותו לא וודאית, על גבעה מבודדת במזרח סיני, נמצאו כתובות רבות, בכמה מהן מוזכרים "ליהוה שמרן ולאשרתה" ו"ליהוה תמן ולאשרתה", המעידות על פולחן האל יהוה בהתגלמויות מקומיות (שומרון ותימן), לצד האלה אשרה בת זוגו.
כתובות אלה, יחד עם כתובת דומה מחורבת אל כום, תרמו למפנה בחקר הדת הישראלית הקדומה, תפיסתה כחלק ממכלול האמונות הלבנטיניות הסובבות ותפיסת מקומה של האלה אשרה כרכיב יסודי בה.
כן נמצאו באתר ציורים רבים, התורמים להבנת האיקונוגרפיה הישראלית הקדומה.
האתר שרד, ככל הנראה, בזכות נטישתו המוקדמת וריחוקו, באופן שבו החרבת המקומות הדתיים במסגרת רפורמת יאשיהו לא הגיעה אליו.חרסי שומרוןשומרון850–750 לפנה"סלמעלה ממאה חרסים ועליהם כתב עברי, שנכתבו בשנים 9, 10, 15 ו־17 למלך ישראל.
מקובל במחקר כי מקור החרסים באוצרו של המלך אחאב, שבתקופתו נכתבו (אחרים מתארכים אותם לשנים אלו במלכות ירבעם השני; והיו שטענו שיש לייחס אותם לתקופת מנחם בן גדי).
על החרסים שמות רבים של אישים ומקומות, שאת רובם ניתן לזהות עם שמות משפחות מהתנ"ך.
מוכרת גם טבעת חותם מברזל מתקופה זו ועליה החותמת "אחאב מלך ישראל", אולם רבים חולקים על האותנטיות שלה כיוון שלא שרדו טבעות ברזל אחרות מאותה התקופה.האובליסק השחוראשורסביב 820 לפנה"סבכתובות האנאלים של שלמנאסר השלישי מלך אשור, מסופר על מסע מלחמה שערך בשנת 841 לפנה"ס, במהלכו קיבל מס מאת "יהוא בן עמרי".
הציון "בן עמרי" מתייחס לכך שיהוא הוא מלך ממלכת "בית עמרי".
נראה שממלכת ישראל נודעה בשם זה גם לאחר שיהוא הכרית את שושלת עמרי.
קבלת המס מיהוא נזכרת בכתובת שנמצאה בכלח/נימרוד, וכן באובליסק השחור, שם נאמר: "קיבלתי את המס של יהוא בן עמרי: כסף, זהב, ספל זהב, קערת זהב, גביעי זהב, דליי זהב, בדיל, חוטר מלכות".
בתבליט שבאובליסק השחור מוצגת תמונתו של יהוא או שליחו משתחווה לפני שלמנאסר, ואנשיו מגישים לו מנחה.