tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1973 נבחר לחבר נילווה באקדמיה הצרפתית למדעים ובשנת 1975 נבחר לחבר מן המניין בה.
לורן צ'יילד היא סופרת ילדים ומאיירת בריטית, הידועה בכתיבת סדרות ספרי הילדים "צ'רלי ולולה" ו"קלריס בין" כמו גם כמאיירת של יצירות קלאסיות מספרות הילדים כבילבי ברך-גרב והאסופית.
צ'יילד נולדה ב-1965 במרלבורו שבבריטניה, האמצעית מבין שלוש בנות.
אמה היא מורה בבית ספר יסודי, ואביה מורה לאמנות.
עם הולדתה ניתן לה השם הלן, אך בבגרותה שינתה אותו ל"לורן".
היא למדה אומנות במכון הפוליטכני של מנצ'סטר, ובבית הספר לאומנות של הגילדות בעיר לונדון, אך לא סיימה את לימודיה.
לאחר מכן עבדה במגוון עבודות, לרבות משרה כעוזרת לצייר דמיאן הירסט.
כן הקימה חברה שייצרה אהילים אומנותיים, ועבדה בסוכנות לעיצוב בשם "ביג פיש".
בשנת 1999 פרסמה שני ספרי ציורים, "אני רוצה חיית מחמד!" (I Want a Pet!) ו"קלריס בין, זו אני" (Clarice Bean, That's Me).
הספר השני היה מועמד לפרס ספרות הילדים של חברת נסטלה.
את ההשראה לדמותה של קלריס בין קיבלה כאשר חיפשה סיפור שיהווה תשתית לדמות מצוירת שעיצבה לשוק צעצועי הילדים.
בשנת 2000 זכתה במדליית קייט גרינווי על הספר "אף פעם בחיים אני לא יאכל [!] עגבנייה", ובשנת 2002 זכתה בפרס נסטלה על הספר "העכברוש המציק הזה" (That Pesky Rat).
הספר השני בסדרת "קלריס בין", "קלריס בין בצרות עם אותיות" היה מועמד ל"פרס הספר הבריטי" בשנת 2005 בקטגוריית ספר הילדים של השנה.
סיפורי "צ'רלי ולולה" עוסקים באח ואחות בגיל תחילת בית הספר היסודי, ואילו סיפורי "קלריס בין" עוסקים בילדה מרדנית בת 11. שתי הסדרות זכו להצלחה, ותורגמו לשפות שונות, ביניהן עברית.
כן כתבה ספרים נוספים כסדרת "יוברט הורציו" העוסקת בילד עשיר, שהוריו מתרוששים והוא צריך למצוא פתרונות כדי להצילם.
איוריה מלאי ההומור של צ'יילד כוללים שימוש בחומרים מגוונים, כולל גזרי עיתונים, קולאז', וצילום, לצד ציור בצבעי מים.
פרט לאיור ספריה היא מזוהה גם עם איור סדרת "בהחלט דייזי" (Definitely Daisy) של הסופרת ג'ני אולדפילד.
כן איירה ספרי ילדים קלאסיים, המזוהים עם איורים של מאיירים אחרים, כגון בילבי המזוהה עם איוריה המקוריים של אינגריד ואנג ניימן והאסופית המזוהה עם איורי מ.א.
צ'יילד הפיקה גם סדרת טלוויזיה המבוססת על סרטי "צ'רלי ולולה", שכללה שלוש עונות בנות 26 פרקים, הסדרה הופצה ברחבי העולם, ואף זכתה בפרס באפט"א בשנת 2007 לסדרת הילדים הטובה ביותר.
בשנת 2010 זכתה באות מסדר האימפריה הבריטית
צ'יילד כתבה ואיירה מספר רב של ספרים.
הזהרו מזאבים שקופצים מספורים, (2000) תורגם לעברית יעל ענבר, הוצאת כנרת, 2003.
אני בהחלט קטנה מדי לבית-ספר, (2003) תורגם לעברית אבירמה גולן, הוצאת דניאלה די-נור, 2005.
אני בכלל לא עיפה ואני לא הולכת לישון, עברית אבירמה גולן, הוצאת אנונימה 2005.
אף פעם בחיים אני לא יאכל [!] עגבנייה, עברית אבירמה גולן, הוצאת דניאלה די-נור, 2005.
יוברט הורציו ברטל בובטון-טרנט, (2004), תורגם לעברית גילי בר-הלל, הוצאת אגם, 2007.
מי מפחד מהספר הרשע, עברית גילי בר-הלל, הוצאת אגם צור יגאל,2009.
קלריס בין בצרות עם אותיות, עברית גילי בר-הלל, הוצאת אגם 2010.
אסטריד לינדגרן, בילבי ברך-גרב, משוודית דנה כספי, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן דביר, 2009.
לורנה פטרסון היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה עבר וחזנית יהודייה-אמריקאית.
פטרסון נולדה בוויטייר, קליפורניה, שם למדה במכללת "ריו הונדו" במשך סמסטר אחד.
היא נמנית עם החברות המייסדות של "איגוד התיאטרון המוזיקלי" והופיעה במחזות רמק רבים.
פטרסון ידועה בעיקר בזכות תפקידה כרנדי, הדיילת הבלונדינית בסרט הקומדיה המצליח משנת 1980 "טיסה נעימה", וכן כטוראית בנג'מין בסדרת הטלוויזיה המבוססת על סרט הקולנוע באותו השם.
פטרסון נישאה לשחקן רוברט גינטי.
כיום היא נשואה לשחקן והבמאי האמריקאי-יהודי, מייקל למבק , ולזוג יש שני ילדים.
פטרסון התגיירה כמה שנים לאחר שנישאה ללמבק.
לורן קת'רין קונרד היא ידוענית ומעצבת אופנה אמריקאית.
פרצה לתודעה הציבורית לאחר שהופיעה בסדרה של MTV "Laguna Beach: The Real Orange County", ובסדרת הספין אוף שלה, "הוליווד הילס", שעוקבת אחר חייה המקצועיים והאישיים כמי ששואפת לקריירה בתעשיית האופנה.
קונרד כתבה 3 ספרים כחלק מטרילוגיית הספרים שלה "L.A.
Candy" ועיצבה לצד פייפר קרוון שני קווי אופנה בחברתם שנקראה "LC".
קונרד נולדה בלגונה ביץ', קליפורניה לג'ים וקאת'י.
היא הבכורה מבין 3 ילדים.
ב-2004, היא הופיעה ב-"MTV Cribs", בה היא נתנה סיור בלגונה ביץ'.
במהלך שנתה האחרונה בבית הספר התיכון, קונרד החלה להופיע בסדרת הריאליטי של רשת MTV "Laguna Beach: The Real Orange County" שמתעדת את חייה.
זמן קצר לאחר סיום לימודיה, ב-2004, היא החלה ללמוד באוניברסיטה לאומנויות "Academy of Art University" במשך סמסטר לצד חברתה היידי מונטאג.
במהלך העונה השנייה של Laguna Beach היא עזבה את האוניברסיטה והחלה ללמוד בקולג' מקומי ליד ביתה, זאת עד שהתקבלה לקולג' "Fashion Institute of Design & Merchandising".
לאחר ההצלחה של Laguna Beach MTV פיתחו ספין-אוף לסדרה בשם "הוליווד הילס".
הסדרה במקור תיעדה את חייהן האישיים והמקצועיים של קונרד וחברותיה (היידי מונטאג, אודרינה פטרידג' וויטני פורט) הגרות בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הקרנת הבכורה של העונה הראשונה התקיימה בMTV ב-31 במאי 2006. בסמוך לעונה הראשונה קונרד החלה התמחות במגזין "Teen Vogue" ונהייתה שותפתה לדירה של היידי מונטאג.
הסדרה חודשה לעונה שנייה, שצולמה מסוף קיץ 2006 עד לחודש פברואר 2007, ובכורתה נערכה ב-15 בינואר 2007. באותה תקופה נבחרה קונרד לדוברת הראשונה של קו הטיפוח "mark" של חברת הקוסמטיקה "Avon".
בנוסף, היחסים בינה לבין מונטאג התערערו, לאחר שזו החלה יותר ויותר לשהות עם בן זוגה החדש, ספנסר פראט.
בפברואר 2007 אודרינה פטרידג' עברה לגור עם קונרד לאחר שמונטאג עזבה את הדירה לטובת מגורים עם פראט.
באותה שנה היא גילמה גרסה סאטירית של עצמה בסרט הקומדיה "אוכלים סרטים".
צילומי העונה השלישית של "הוליווד הילס" החלו באמצע קיץ 2007 והסתיימו במרץ 2008, כשבסמוך ביצעת הופעת אורח באחד מפרקי הסדרה "גריק".
הקרנת הבכורה של העונה השלישית הייתה ב-13 באוגוסט 2007.
צילומי העונה הרביעית של הסדרה החלו באמצע קיץ 2008 והסתיימו בנובמבר של אותה שנה.
פרק הבכורה של העונה הוקרן ב-18 באוגוסט 2008. צילומי העונה החמישית החלו בינואר 2009 ופרק הבכורה של עונה זו שודר ב-6 באפריל 2009. קונרד עזבה את הסדרה לאחר חמש עונות, כשהופעתה האחרונה בסדרה הייתה ב-31 במאי 2009. הסדרה המשיכה בלעדיה, כשמי שכיכבה לצדה ב-"Laguna Beach", קריסטין קאוולרי, נכנסה לנעליה.
במרץ 2010 יצאה הודעה רשמית לתקשורת שהעונה השישית של "הוליווד הילס" תהיה האחרונה של הסדרה.
הסדרה הסתיימה ב-13 ביולי 2010 לאחר שש עונות ו-102 פרקים, כשקונרד לא הופיעה בפרק האחרון למרות הספקולציות לגבי הופעתה.
במאי 2009 היא גילמה גרסה מצוירת ואירונית של עצמה באחד מפרקי הסדרה "איש משפחה".
קו האופנה הראשון שלה, "The Lauren Conrad Collection", הוצג בשבוע האופנה של מרסדס-בנץ בלוס אנג'לס במרץ 2008.
בסתיו 2009 קונרד השיקה את קו האופנה שלה "LC" בחנויות "Kohl's".
הופיעה כשופטת אורחת בעונה ה-13 של "הטופ מודל הבאה".
באוגוסט 2009 השתתפה קונרד בפרק שחגג עשור ל"מי רוצה להיות מיליונר", כשזכתה בשאלה של 50,000$ שבה השתמשה בגלגל הצלה של "שאל את הקהל".
ב-2011 היא הופיעה ככוכבת אורחת באחד מפרקי סדרת הריאליטי "Kathy Griffin: My Life on the D-List".
קונרד הוציאה טרילוגיית ספרים שמורכבת משלושה ספרים.
Candy", יצא ב-16 ביוני 2009. בהשפעת חייה שלה, הספר מתעסק באישה צעירה שעוברת ללוס אנג'לס ונהפכת לכוכבת ריאליטי.
הוא הוכרז כרב מכר בניו יורק טיימס.
ספרה השני בטרילוגיה, "Sweet Little Lies", יצא ב-16 בפברואר 2010 ואילו הספר האחרון בטרילוגיה, "Sugar and Spice", יצא ב-5 באוקטובר 2010. קונרד השיקה חברת הפקות בשם "Blue Eyed Productions" בתחילת 2009, שרכשה את הזכויות להפוך את "L.A Candy" לסרט שבו קונרד תשמש כמפיקה ויבוסס על טרילוגיית הספרים.
ב-24 בספטמבר 2010, במהלך ראיון בתוכנית הרדיו של ראיין סיקרסט, דיווחה קונרד כי תככב בסדרת ריאליטי חדשה שתשודר ב-MTV.
הסדרה תתמקד בעיר בקריירת האופנה של קונרד ולא בחייה האישיים.
קונרד טענה שהסדרה תהיה שונה מאוד מ"הוליווד הילס".
צילומי הסדרה החלו באוקטובר 2010, אך לאחר שאנשי MTV צפו בפיילוט הם החליטו לוותר עליה.
ראש בחירת הסדרות ל-MTV דייוויד ג'נולארי הצהיר כי "היא (קונרד) הצטלמה לפיילוט.
היו שיחות על הסדרה אך היה גם סימן שאלה גדול על עניין הכספים.
החלטנו בסוף לא להעלות את התוכנית (...) אנחנו אוהבים אותה!
נשמח שהיא תמשיך להופיע ברשתנו!
זה (הפקת הסדרה) היה פיתוי גדול אך זה לא הרגיש לנו נכון עכשיו".
קונרד הגיבה גם היא: "מכרנו תוכנית ל-MTV, צילמנו אותה ואנו מאוד גאים על התוצאה הסופית.
MTV חשו שנושא הסדרה לא יתאים כל כך לקהל הערוץ והציעו לשנות את התוכנית בכך שתתרכז יותר בחיי האישיים".
באפריל 2011 קונרד, מעצב השיער שלה קריסטין אס והמאפרת שלה איימי נאדין פתחו אתר יופי וטיפוח בשם "The Beauty Department".
האתר מציע עצות יופי, וכן מאמרים והדרכות.
בשנת 2007 שיחקה בקומדיה "גדול מהסרטים" בכיכובן של ג'יימה מייס וכרמן אלקטרה.
לורן פביוס הוא פוליטיקאי צרפתי ממוצא יהודי.
היה ראש ממשלת צרפת מטעם המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית במשך כשנתיים (17 ביולי 1984 – 20 במרץ 1986), בתקופת נשיאותו של פרנסואה מיטראן.
הפוליטיקאי השישי היהודי או ממוצא יהודי, שכיהן כראש ממשלת צרפת (מתוך שבעה סך הכל).
ממאי 2012 עד פברואר 2016 כיהן כשר החוץ והפיתוח הבינלאומי הצרפתי בתקופת נשיאותו של פרנסואה הולנד.
פביוס נולד ברובע השישה-עשר של פריז להורים ממשפחות יהודיות-אשכנזיות שהתנצרו לקתוליות.
בנם של אנדרה פביוס (1908–1984), סוחר עתיקות במקצועו ולואיז (לבית שטרסבורגר-מורטימר, 1911–2010), אזרחית אמריקאית במקור.
פביוס למד במוסדות בעלי-שם בתחום מדע המדינה והמִינהל הציבורי, בהם אקול נורמל סופרייר.
פביוס הוא חבר לגיון הכבוד וזכה במספר עיטורי כבוד נוספים, לרבות מממשלות איטליה, נורווגיה, רומניה וקוויבק.
הוא נישא לפרנסואז קסטרו, והתגרש ממנה מאוחר יותר.
פביוס הצטרף למפלגה הסוציאליסטית ב-1974, בגיל 28. החל את דרכו הפוליטית, במישור העירוני, משנבחר ב-21 במרץ 1977 לסגן ראשון לראש עיריית לה גרנד קוואוילי (Le Grand-Quevilly) בצפון צרפת.
למרות התקדמותו במישור הארצי בשנים שלאחר מכן, הוא מעולם לא נטש את בסיסו הפוליטי המקומי הזה.
הוא המשיך לכהן כסגן ראש העיר במשך 18 שנה ללא הפסקה, עד 18 ביוני 1995 ומאותו יום ובמשך כחמש שנים עד 20 במרץ 2000 היה ראש העיר.
מ-2001 כיהן במועצת המחוז או אגד קהיליית הערים שכללה עיר זו, קהיליית רואן, כסגן נשיא ומ-3 באפריל 2008 הוא מכהן כנשיא קהילייה זו, במקביל להיותו גם סגן ראש עיריית לה גרנד קוואוילי.
במקביל לקריירה במישור המקומי ובלי לנטוש את בסיסו האלקטורלי פיתח פביוס קריירה לא פחות מוצלחת גם במישור הארצי.
ב-3 באפריל 1978, בגיל 32 הוא נבחר לראשונה לפרלמנט - האספה הלאומית (צרפת), מטעם המפלגה הסוציאליסטית והפך לבן חסותו של פרנסואה מיטראן מנהיג המפלגה.
ב-10 במאי 1981 ניצח מיטראן את הנשיא המכהן ולרי ז'יסקר ד'אסטן בבחירות לנשיאות צרפת, ב-17 במאי הוא נכנס לתפקידו כנשיא וב-22 במאי 1981 הוא מינה את פביוס לשר במשרד האוצר והכלכלה (לא שר האוצר) בממשלתו הראשונה, תחת ראש הממשלה פייר מורואה.
בעקבות זאת, התפטר פביוס ב-23 ביולי מחברותו בפרלמנט, שלוש שנים אחרי שנבחר אליו לראשונה.
הוא יחזור לאספה הלאומית חמש שנים מאוחר יותר.
פביוס כיהן בתפקידו הזוטר בממשלת מורואה במשך שנתיים ואז הוחלפו תפקידיו וב-22 במרץ 1983 הוא קודם למשרת שר התעשייה והמחקר.
ב-17 ביולי 1984 הדיח מיטראן את ראש ממשלתו הראשון ומינה תחתיו את פביוס בן ה-37, לראש ממשלה.
בכך היה פביוס לראש הממשלה הצעיר ביותר שכיהן בראשות ממשלת צרפת בתקופת הרפובליקה החמישית, וראש הממשלה הצרפתי השישי שהיה יהודי במוצאו .
ממשלתו של פביוס נקטה מדיניות שהגדילה את שיעור האבטלה במדינה ובעיקר את חוסר השוויון בין העשירים לעניים, אך ככל הנראה הייתה שמאלית מדי לטעמם של הבוחרים הצרפתים.
כתוצאה מכך, בבחירות לאספה הלאומית ב-16 במרץ 1986 נחלה המפלגה הסוציאליסטית תבוסה, ומיטראן נאלץ למנות ב-20 במרץ את ז'אק שיראק, איש הימין, לראש ממשלתו במקום פביוס.
יו"ר האספה הלאומית ומנהיג המפלגה הסוציאליסטית
פביוס, המודח מתפקידו כראש ממשלה, נבחר מחדש ב-2 באפריל 1986 לאספה הלאומית.
הוא יכהן בה ברציפות 14 שנה עד שנת 2000. ב-1988, שנתיים לאחר חזרתו לאספה הלאומית הוא נבחר ליו"ר, והוא רק בן 41, גיל השווה לגילו של הנבחר הצעיר ביותר עד כה, שכיהן בתפקיד זה.
שנה אחר כך הוא נבחר לכהן גם כציר בפרלמנט האירופי (25 ביולי 1989 - 2 באפריל 1992).
הוא כיהן בשני תפקידים אלה עד 1992 ואז התפטר משניהם (תוך שמירת חברותו באספה הלאומית), משנבחר לתפקיד המזכיר הראשון של מפלגתו הסוציאליסטית.
פביוס כיהן כמנהיג מפלגתו שנה אחת בלבד.
המפלגה הסוציאליסטית בראשותו הובסה בבחירות 1993 לאספה הלאומית והוא קיבל על עצמו את האחריות לכך והתפטר.
ב-1997 חזר ונבחר לתפקיד יו"ר האספה הלאומית וכיהן בתפקיד זה שלוש שנים נוספות, עד 2000, עת מינהו ליונל ז'וספן, ראש הממשלה הסוציאליסטי שמשל תחת הנשיא שיראק הימני, לשר האוצר והכלכלה בממשלתו והוא התפטר ב-27 באפריל 2000 מחברותו באספה הלאומית.
חבר האספה הלאומית ומועמד לנשיאות
בבחירות 2002 הפסיד השמאל בצרפת, שיראק נבחר מחדש לנשיאות ופביוס חזר ונבחר ב-1 ביוני 2002 לכהן באספה הלאומית והוא מכהן בה עד היום.
הוא החל באותה עת להביע דעות יותר ויותר שמאליות, עד כי הפך למנהיג הפלג השמאלי של המפלגה הסוציאליסטית ואיבד כתוצאה מכך הרבה מכוחו והשפעתו.
הוא הודח מהוועד הפועל המרכזי של המפלגה ובבחירות המקדימות הפנימיות שנערכו בה, לקראת בחירות 2007 לנשיאות צרפת, הוא הגיע למקום השלישי אחרי סגולן רויאל, שהייתה למועמדת השמאל והפסידה לניקולה סרקוזי ואחרי דומיניק סטראוס-קאהן, שהפך ליורשה בראשות המפלגה אחרי תבוסתה.
פביוס עצמו אמנם נבחר ב-2007, שוב, לאספה הלאומית, אך השפעתו באותה עת כבר הייתה קטנה יותר.
עם כניסתו של הנשיא פרנסואה הולנד לתפקידו (2012) מונה פביוס לתפקיד שר החוץ והפיתוח הבינלאומי של צרפת, במקומו של אלן ז'ופה ושימש בתפקיד זה גם בממשלת צרפת השלושים ושבע, בראשותו של מנואל ואלס.
בתקופתו כשר החוץ הוביל יוזמת שלום שלא צלחה, במסגרתה פריז תכיר במדינה פלסטינית.
בתגובה הרשות הפלסטינית בירכה על היוזמה ומזכיר הוועד הפועל של אש"ף סאיב עריקאת אמר כי הפלסטינים "מקדמים בברכה את הרעיון הצרפתי לקדם מעורבות בינלאומית רצינית במטרה לסיים את הכיבוש הישראלי שהחל ב-1967".
ב-10 בפברואר 2016 הודיע במפתיע על התפטרותו מתפקידו.
לורן סָבִיר (נולדה ב-1 במאי 1986) היא שחקנית, זמרת ומדבבת ישראלית.
לורן סביר נולדה בפתח תקווה, גדלה ברמת אפעל ובגיל 16 עברה ליהוד.
למדה בלט (1997–2000) בבית הספר למחול במרכז ביכורי העיתים בתל אביב, ולאחר מכן תיאטרון (2004-2000) בתיכון לאמנויות על שם "תלמה ילין" בגבעתיים.
בצבא (2004–2006) שירתה כזמרת בלהקת פיקוד המרכז, בניהולו המוזיקלי של דרור אלכסנדר ובמסגרת השירות הופיעה בתוכנית המנציחה שירה של חללי צה"ל "כדי שלא יאבד" בשנים 2005–2006. בשנת 2005 בשיר "נער ונערה" שאת מילותיו כתב החלל אביב גונן, בשנת 2006 בשיר "אהבה ראשונה" שאת מילותיו כתב החלל צחי איטח.
בשנת 2005 נסעה עם משלחת מטעם הצבא להופיע בגרמניה בפני קהילות יהודיות.
בשנת 2006, מיד עם תום שירותה הצבאי, החלה את לימודיה בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" ברמת גן.
היא גילמה שם, בין השאר, את ג'יני במחזמר "שיער", את ראמפלטיזר במחזמר "קאטס", ואת הקיסרית בהצגה "הסיפור שאינו נגמר".
במהלך לימודיה זכתה במלגות: "ג'ורג' ואל" תחרות שירים מתוך מחזות זמר ובמלגת "מתילדה אלקלעי".
בכיתה ג', בגיל 9, דגמנה ביחד עם אחיה לחברת "הוניגמן" ובאותה שנה החלה לשחק במופעים קהילתיים ביישוב מגוריה – רמת אפעל בבימויו של עופר שפריר, ובעיבודו המוזיקלי של מירון מינסטר.
בכיתה ה', בגיל 11, הצטלמה לפרסומת לחברת "תפוצ'יפס".
בכיתה ח', בגיל 14, הצטלמה לסרט הסטודנטים "בצער רב" של הבמאית טלי שלום.
בכיתה ט', בגיל 15, הצטלמה לסרט הסטודנטים "ארונות ירוקים" של הבמאית טלי שלום.
בכיתה י"א, בגיל 17, הצטלמה לפרסומת לחברת "אופיס דיפו".
ב-2010 הגישה סביר פינת בילויים בתוכנית "קום והתהלך בארץ", ברשת, ערוץ 2.
בשנים 2010–2011 גילמה סביר את לואיזון בתו הקטנה של הגיבור הראשי בהצגה "החולה המדומה" פרי עטו של מולייר, בבימויו של מיטקו בוזקוב, שהציג תיאטרון באר שבע.
ב-2012 שיחקה ושרה בתפקיד הראשי במחזמר "גלי" בתיאטרון אורנה פורת, בבימויו של עופר שפריר.
סביר גלמה את דמותה של גלי, ילדה שעולה לכיתה א'.
זהו המחזמר הראשון לילדים משירי אהוד מנור.
סביר שרה שירים רבים שלו כגון: "לעולם בעקבות השמש", "שיר עם נקי", "ברוש", "נחליאלי", "אחותי הקטנה" ועוד.
גלמה את דמותה של זהבה ב"זהבה ושלושת הדובים", שיחקה בתפקיד ולנטין בהצגה "הרוזן ממונטה כריסטו" בעיבודו ובבימויו של עידו ריקלין בתיאטרון באר שבע.
משחקת את בנצי ב"סוד השירים של מיכל".
משחקת חתולה כושית בהצגה "דירה להשכיר" ושיחקה עם ההצגה בפני הקהילה היהודית בלונדון.
משחקת בתפקיד חנה ב"מכתבים לאחי".
משחקת את באנה, חברתו של מוגלי ב"ספר הג'ונגל חברים לנצח".
בשנים 2012–2013 שיחקה בתפקיד יפית החיננית בסדרה "מר עגבנייה", שמשודרת בערוץ הופ!.
כמו כן, בשנת 2013 שיחקה את ציקי בעונה השנייה של "השטותריקים" לצידם של שי ורועי.
בשנת 2018 הופיעה בתור עצמה בעונה הראשונה של הסדרה "גן הצוציקים מארח" לצד הכוכבים של ערוץ בייבי בתור בובות.
בשנת 2022 כיכבה בסדרה "לצאת ולטייל ברכבת ישראל" בכיכובו של חיים אוסדון, בתור שושקה המדריכה.
לורן סביר החלה לדבב סרטים וסדרות בהיותה בת שבע עשרה, בכיתה י"א.
נכון למאי 2012 דיבבה למעלה ממאה סרטים, סדרות, טריילרים וקריינות.
בנובמבר 2016 עלתה לשידור הסדרה "מפלצות קטנות" בערוץ 2 (מטעם רשת) ובה לורן מדובבת כמה מן הבובות בסדרה (לצד שחקנים כאוהד קנולר, שמרית לוסטיג סאם בה דני פנטום ואחרים).
ב-2018 דיבבה את דמותה של מייביס בסרט "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה", כמו כן החלה לדבב את דמותה של מארי בסדרה "אחיות".
ב-2019 דיבבה בסרט "הכוכב של אנדרה וטאטי", כמו כן החלה לדבב בסדרה "פולי פוקט" ובסדרה "מועדון הספר הדב".
ב-2021 דיבבה ב"אגדות לופין" ששודרה בערוץ הופ!, ב"סרט הרעשנים" שיצא בנטפליקס וב"בוא, כלב, בוא!".
בשנת 2022 דיבבה בהפקות "אדומה אש", "מזלגוני שואל שאלה" ו"המחנה הקסום".
אחותה הקטנה, בר סביר, מדבבת (נחשבת למדבבת הישראלית הצעירה ביותר) ואחיה הגדול, בן סביר, שיחק בתיאטרון הבימה.
ב-2014 התחתנה עם בן זוגה דור בסו.
להלן רשימת ההצגות שסביר השתתפה בהן:
2013: דובוני אכפת לי: ברוכים הבאים לארץ אכפתיה
2013: הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה
2014: הדרקון הראשון שלי 2
2014: לאקי דאק: ברווז בר מזל
2015: הנסיכה סופיה הראשונה: קללת הנסיכה אייבי
2015–היום: הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם
2018–היום: מפלצת של מלון: הסדרה
2019: הדרקון הראשון שלי: העולם הנסתר
2019: הכוכב של אנדרה וטאטי
2024: סיפורם של צבי הנינג'ה
קפטן לורנס אדוארד גרייס ("טיטוס") אוטס Oates 17 במרץ 1880 – 17 במרץ 1912) היה חוקר אנטארקטיקה אנגלי, שנודע בדרך מותו במסע משלחת טרה נובה, כאשר יצא מן האוהל אל תוך סופת שלגים במילים "אני רק יוצא החוצה ואולי אתעכב קצת".
מותו נתפס כאקט של הקרבה עצמית, משום שהבין, כי במצב הנמק שפשט ברגליו הקפואות הוא פוגע בסיכוייהם של שלושת חבריו הנותרים לשרוד, ועל כן בחר במוות בטוח.
אוטס נולד בלונדון, אנגליה בשנת 1880, בן למשפחה עשירה ועתיקת יומין, שהייתה בעלת נחלות באסקס במשך מאות שנים.
דודו היה חוקר הטבע וחוקר יבשת אפריקה פרנק אוטס.
בשירותו הצבאי לחם במלחמת הבורים, נפצע פעמיים ועוטר בצלב ויקטוריה.
פציעת רגל השאירה אותו צולע ברגל אחת, שהתקצרה בהשוואה לרגל השנייה.
ב-1910 הגיש אוטס בקשה להצטרף אל משלחתו של רוברט פלקון סקוט אל הקוטב הדרומי, והתקבל בעיקר על סמך ניסיונו עם סוסים וכן, במידה פחותה, יכולתו לתרום 1,000 ליש"ט (סכום שווה ערך, במונחי 2008, ל-50,000 ליש"ט) להוצאות המשלחת.
תפקידו היה לטפל בפונים שסקוט ייעד לגרירת המזחלות בשלב הראשון של ציוד תחנות המזון ובמחצית הראשונה של המסע אל הקוטב הדרומי.
בהמשך בחר בו סקוט לקבוצת חמשת האנשים שיצאו לקטע המסע הסופי אל הקוטב.
אוטס חלק על סקוט פעמים רבות בסוגיות של ניהול המשלחת.
"טבעם גרם להם לחיכוכים הדדיים צורמים", נזכר אחד מחברי המשלחת.
הוא [סקוט] איננו ישר, הוא מעמיד את עצמו במקום הראשון, את השאר בשום מקום...".
עם זאת, הוא הוסיף וכתב, שדבריו הבוטים נבעו לא אחת מן התנאים הקשים.
סקוט, בנימה בוטה פחות, כינה את אוטס "הפסימיסט העליז שלנו" וכתב "החייל נוטה לראות הכל במשקפים שחורים, אבל נוכחתי לדעת, שזה קו אופי שלו."
ב-18 בינואר 1912, 79 ימים אחרי שהתחילו במסעם, הגיעו לבסוף אל הקוטב, ושם מצאו את האוהל שחוקר הקטבים הנורווגי רואלד אמונדסן וארבעת אנשי צוותו הותירו מאחוריהם במחנה פולהיים שלהם, אחרי שהשיגו אותם בתחרות והיו הראשונים להגיע אל הקוטב.
בתוך האוהל היה פתק מאמונדסן, להודיעם כי קבוצתו הגיעה אל הקוטב הדרומי ב-14 בדצמבר 1911, 35 ימים לפני קבוצתו של סקוט.
קבוצתו של סקוט נתקלה בתנאים קשים באופן קיצוני במסע חזרה, בעיקר עקב מזג אוויר גרוע במידה בלתי מצויה, אספקת מזון ירודה, חבלות שנגרמו בנפילות, והשפעות הצפדינה וכוויות הקור, שחברו יחד להאט את התקדמותם.
ב-17 בפברואר 1912, סמוך לרגלי קרחון בירדמור, מת אדגר אוונס, כנראה, לדעת חבריו, כתוצאה מפגיעת ראש בנפילה אל תוך בקע כמה ימים קודם לכן.
אין ספק שהוא נחלש והלך בקצב איטי יותר מחבריו.
אלא שמספר זה היה המיטב שהצליחו להגיע אליו בכל יום נתון והוא הלך והצטמצם לעיתים לכ-4.8 ק"מ ביום בגלל מצבו המחמיר של אוטס.
עוד כתב סקוט ביומנו, "ידענו שאוטס האומלל הולך אל מותו, אבל אף כי ניסינו להניאו מכך, ידענו שזה מעשה של אדם אמיץ וג'נטלמן אנגלי." וילסון, במכתבו אל אמו של אוטס, לא הזכיר את דבריו האחרונים, וגם לא את ניסיון חבריו להניאו מן המעשה.
הדברים שכתב סקוט נועדו להציג את אוטס כמי שהקריב את עצמו לשם הסיכוי של הצלת חבריו, ולא כמי שסבלו גרם לכך שלא יכול היה עוד לשאת את הקושי והכאב, כפי שגרס וילסון.
ייתכן שדברי סקוט נועדו לשמש לו אליבי, ומכאן שיש לתת יותר אמון בדברים שכתב (או לא כתב) וילסון.
קורבנו הנאצל של אוטס לא שינה בסופו של דבר את גורל חבריו.
סקוט, וילסון ובאוארס המשיכו להשתרך את 32 הק"מ הבאים אל תחנת המזון "טון אחד" שיכלה להצילם, אבל נבלמו בקו רוחב '79°40 דרום על ידי סופת שלג אימתנית ב-20 במרץ.
לכודים באוהלם בגלל מזג האוויר, חלשים, קפואים ומורעבים מכדי להמשיך, מתו לבסוף מקץ תשעה ימים, במרחק 17.6 ק"מ בסך הכל מיעדם.
גופותיהם הקפואות נמצאו על ידי משלחת חיפוש ב-12 בנובמבר 1912. גופתו של אוטס לא נמצאה מעולם.
סמוך למקום מיתתו המשוער הקימה משלחת החיפוש גלעד וצלב הנושא את הכתובת "במקום זה מת ג'נטלמן אביר באבירים, קפטן ל.
במרץ 1912, בדרכו חזרה מן הקוטב, הלך מרצונו לקראת מותו בסופת שלגים, בניסיון להציל את חבריו, כורע תחת עומס תלאותיו."
גדוד משמרות הדראגון המלכותיים מקיימים מדי שנה יום גדודי לזכר אוטס.
מדליית דרום אפריקה מטעם המלכה, יחד עם דרגותיו ומדליית הקוטב שלו שמורות במוזיאון משמרות הדראגון המלכותיים ביורק.
מוזיאון אוטס בבית גילברט וייט בסלבורן, המפשייר מתמקד בחיי לורנס אוטס ודודו פרנק.
שק השינה של אוטס, מעור אייל, הושב ומוצג עכשיו במוזיאון של מכון סקוט לחקר הקוטב בקיימברידג' עם פריטים אחרים מן המשלחת.
ב-1913 הציבו אחיו לקצונה של אוטס יד לזכרו בכנסיית הקהילה של סנט מרי הבתולה בג'סטינגתורפ, אסקס
במאי 1914 הוקמה יד זיכרון לאוטס בסטו של ספריית בית הספר החדשה באיטון קולג', שהיה כשלעצמו חלק מבנייני הזיכרון למלחמת הבורים.
את יד הזיכרון יצרה קתלין סקוט, אלמנתו של מנהיג המשלחת.
במינווד, לידס, נקרא על שמו בית ספר לורנס אוטס (נסגר ב-1992).
ביובל המאה למותו, הוסר הלוט מעל שלט כחול לכבודו בפארק מינווד, לידס.
לורנס היא עיר במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית.
היא נמצאת במחוז אסקס שבמערב המדינה ויושבת בתוך עמק מרימק סמוך לנהר מרימק.
על-פי סקר אוכלוסין משנת 2010 מונה אוכלוסיית העיר 76,377 איש.
המתיישבים הראשונים באזור היו מהגרים אירופאים שבאו אליו בשנת 1655 בשל קרבתו לנהר.
העיר הוקמה רשמית ב-1845 כאשר הוכרז על הקמת המחוז.
בעיר התפתחה תעשיית טקסטיל ורוב תושביה התפרנסו ממנה.
בשנת 1912 פרצה בעיר שביתת פועלים שנודעה בשם שביתת הטקסטיל של לורנס.
היא פרצה בעקבות הרעת תנאיהם של הפועלים, בעיקר הנשים, וקיצוצים בשכרם.
השביתה עוררה הדים נרחבים ברחבי ארצות הברית והלחץ על המעסיקים גרם להטבת תנאי הפועלים בארצות הברית כולה.
עד לשנת 1950 הייתה לורנס גם מרכז גדול לעיבוד צמר.
ירידתו של הענף גרמה למשבר קשה בעיר והביאה להגירה שלילית של עשרות אלפי איש מן העיר.
משנות ה-60 החלה העיר להתמלא במהגרים זרים שנמשכו לעיר בגלל אפשרויות הדיור המוזלות.
המתח בין המעמדות בעיר הביאו לגלים של מהומות שפרצו בעיר בשנות ה-80 וה-90. אחוז הפשיעה, שהיה גבוה מן הממוצע בארצות הברית, החל לרדת רק בשנות ה-2000 לאחר השקעות בחינוך ופעילות עסקית שחודשה בעיר.
לורן קרפנטר היה חוקר ומפתח אמריקאי בתחום הגרפיקה הממוחשבת, מייסד-שותף והמדען הראשי של אולפני האנימציה הממוחשבת "פיקסאר".
נודע בעיקר כממציא-שותף של האלגוריתם Reyes rendering וכאחד מכותבי תוכנת PhotoRealistic RenderMan ליצירת תמונות ממודלים באמצעים ממוחשבים בכל סרטי הקולנוע של פיקסאר.
לאחר רכישת פיקסאר על ידי חברת וולט דיסני ב-2006, הפך קרפנטר למדען-חוקר בכיר בחברת דיסני.
הוא פרש לגמלאות בראשית שנת 2014.
ב-1967 החל לעבוד בתחום המחשבים בחברת התעופה בואינג בסיאטל.
במקביל סיים תואר ראשון במתמטיקה (1974) ותואר שני במדעי המחשב (1976) באוניברסיטת וושינגטון.
בעבודתו עסק בשימושי טכנולוגיית מחשבים לשיפור תהליכי עיצוב מכניים בבואינג, שעדיין בוצעו בתקופה זו בצורה ידנית על נייר.
ב-1980, בכנס SIGGRAPH שעסק בגרפיקת מחשבים, הציג קרפנטר את "Vol Libre", סרטון בן שתי דקות שנוצר באמצעות מחשב.
בעקבות זאת הוזמן לעבוד במחלקת המחשבים בחברת "לוקספילם" של ג'ורג' לוקאס, שבהמשך הפכה ל"פיקסאר".
בתחילת עבודתו בחברה עבד קרפנטר על סצנת "אפקט בראשית" בסרט "סטאר טרק 2" (1982), שבה יצר מודל ממוחשב של כוכב לכת.
קרפנטר יסד עם אשתו רייצ'ל את חברת "סינמטריקס", החוקרת השתתפות אינטראקטיבית של קהל באמצעות מחשב.
קרפנטר נפטר ב-21 בדצמבר 2025. הותיר אחריו אישה, רייצ'ל, ובן.
לורן קוסיילני הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הבלם.
בגיל 8 החל קוסיילני לשחק כדורגל במגוון קבוצות נוער מקומיות.
הקריירה המקצועית שלו החלה בשנת 2004, בקבוצת גנגאן, קבוצה ממנה יצאו כישרונות רבים דוגמת דידייה דרוגבה ופלורן מאלודה.
בשלוש עונות בקבוצה הבוגרת של גנגאן ערך קוסיילני 47 הופעות בכל המסגרות, בהן תפקד בעיקר במגן ימני.
קוסיילני החליט לעבור לטור מהליגה הצרפתית השלישית, כדי לשחק בעמדת הבלם.
בעונתו הראשונה בטור, עלתה הקבוצה לליגה הצרפתית השנייה.
בעונת , עונתו השנייה בטור, שיחק קוסיילני ב-34 משחקי ליגה באותה עונה וכבש 5 שערים.
קוסיילני הראה יכולות הגנה מרשימות במדי טור ונכלל בהרכב העונה בליגה הצרפתית השנייה.
ב-16 ביוני 2009 חתם קוסיילני בלוריאן, העולה החדשה לליגת העל הצרפתית, על חוזה למשך 4 שנים.
בעונתו היחידה במועדון, שיחק בעיקר בעמדת הבלם, עמדתו המועדפת, והבקיע 3 שערים ב-35 הופעות בליגה.
את שערו הראשון במדי לוריין כבש ב-7 במרץ 2010, במשחק ליגה נגד אולימפיק מרסיי שנערך בסטאד ולודרום, והסתיים בתוצאת תיקו 1-1. שער נוסף שלו היה במשחק נגד בורדו, בו הוא הבקיע 11 דקות משריקת הפתיחה.
עם זאת, רבע שעה מאוחר יותר, הוא הורחק בכרטיס אדום ישיר לאחר שעשה עבירה ברחבה על מרואן שמאח'.
קוסיילני סייע ללוריין לסיים את העונה במקום השביעי, המיקום הטוב ביותר של המועדון אי פעם.
לאחר העונה המצוינת של קוסיילני, נפוצו שמועות על מעברו לקבוצות פאר באירופה.
בתחילת חלון ההעברות של קיץ 2010 עבר קוסיילני לארסנל, בעסקה שנאמדה בכ-12 מיליון אירו.
עם הגעתו של קוסיילני לארסנל קיבל השחקן את חולצה מספר 6, שהייתה שייכת לפניו לבלם המזוהה עם ארסנל, פיליפ סנדרוס.
רכישתו של קוסיילני הייתה מפתיעה, בעיקר בשל העובדה ששלוש שנים לפני כן הוא עוד שיחק בליגה הצרפתית השלישית.
ארסן ונגר, מאמן ארסנל, הסביר את רכישת קוסיילני, בכך שאמר שכרגע במרכז ההגנה של ארסנל משחקים בעיקר שחקנים נמוכים, והוא רצה להוסיף גובה להגנה.
הופעת הבכורה של קוסיילני במדי ארסנל הייתה ב-17 ביולי 2010, במשחק הכנה נגד בארנט.
חודש לאחר מכן, התקיימה הופעת הבכורה שלו כשחקן ארסנל במסגרת רשמית, במחזור הפתיחה של הפרמייר ליג, נגד ליברפול באצטדיון אנפילד.
במשחק זה, שהסתיים בתיקו 1-1, הורחק קוסיילני בדקה ה-94 לאחר שספג כרטיס צהוב שני.
את שער הבכורה שלו בארסנל כבש ב-11 בספטמבר 2010, בניצחון קבוצתו 1–4 על בולטון וונדררס.
ב-15 בספטמבר 2010 ערך קוסיילני את הופעת הבכורה שלו בתחרות יבשתית כלשהי, בניצחון ארסנל 0–6 את ספורטינג בראגה באצטדיון האמירויות במסגרת ליגת האלופות.
קוסיילני זכה לשבחים רבים על הופעותיו נגד סנדרלנד במסגרת הליגה, ונבחרת טוטנהאם הוטספר במסגרת גביע הליגה.
ב-7 בנובמבר קיבל קוסיילני כרטיס אדום ישיר בדקה ה-92, בהפסד הביתי של ארסנל 0–1 לניוקאסל יונייטד.
זה היה הכרטיס האדום השני שנשלף לעברו של קוסיילני בעונת .
ב-25 בינואר 2011 הבקיע קוסיילני את השער השני של ארסנל בניצחון 0–3 בגומלין חצי גמר גביע הליגה, במשחק נגד איפסוויץ' טאון.
ב-1 בפברואר כבש את שער הניצחון של ארסנל בדקה ה-75, במשחק ליגה נגד אברטון, שהסתיים בתוצאה 1–2. ב-16 בפברואר זכה קוסיילני לשבחים רבים לאחר משחקו בניצחון 1–2 על ברצלונה בשלב שמינית גמר ליגת האלופות.
בדקה ה-89 במשחק גמר גביע הליגה, נגד ברמינגהאם סיטי, בעט קוסיילני את הכדור מידיו של שוער ארסנל, וויצ'ך שצ'נסני, בניסיון הרחקה שלא הצליח, ואפשר לחלוץ ברמינגהאם, אובפמי מרטינס, לכבוש שער ניצחון.
ב-28 באוגוסט 2011 שותף קוסיילני בתבוסה הגדולה ביותר של ארסנל מזה שנים, כאשר הפסידה 8–2 למנצ'סטר יונייטד באולד טראפורד.
ב-17 בספטמבר כבש קוסיילני שער עצמי בהפסד 4–3 לבלקברן רוברס.
ב-19 באוקטובר נבחר קוסיילני לאיש המשחק בניצחון 0–1 על אולימפיק מרסיי בשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-2 בינואר 2012 הבקיע הבלם את שערו הראשון בעונת , בהפסד 2–1 לפולהאם.
ב-6 במרץ כבש קוסיילני את שער הבכורה שלו במסגרת ליגת האלופות, בניצחון 0–3 על מילאן במשחק הגומלין של שלב שמינית הגמר.
למרות הניצחון, לא עלתה ארסנל לרבע הגמר, מפני שבמשחק הראשון ניצחה מילאן 4–0. ב-13 במאי, במחזור האחרון של הליגה האנגלית כבש קוסיילני שער ניצחון נגד וסט ברומיץ' אלביון, ובכך הבטיח לארסנל את המקום השלישי בטבלה ואת ליגת האלופות בעונה הבאה.
בסיום העונה נבחר קוסיילני לשחקן הרביעי החשוב ביותר מבין שחקני ארסנל באותה עונה, על ידי אוהדי הקבוצה.
ב-13 במרץ 2013 כבש קוסיילני את השער השני בניצחון ארסנל 0–2 את באיירן מינכן באליאנץ ארנה, בשלב שמינית גמר ליגת האלופות.
למרות ניצחונה של ארסנל, לא עלתה הקבוצה לשלב הבא, מפני שבאיירן ניצחה 1–3 באצטדיון האמירויות, ולה היו יותר שערי חוץ.
ב-19 במאי, במחזור האחרון של הליגה האנגלית בעונת , כבש קוסיילני את שער הניצחון והשער היחיד במשחק נגד ניוקאסל יונייטד, שער שהבטיח לארסנל את המקום הרביעי בליגה ואת פלייאוף ליגת האלופות בעונה הבאה.
בסיום העונה נבחר קוסיילני לשחקן השני החשוב ביותר מבין שחקני ארסנל באותה עונה, על ידי אוהדי הקבוצה.
עונת החלה אצל קוסיילני בהרחקה, לאחר שנשלף לעברו כרטיס צהוב שני, בהפסד 1–3 לאסטון וילה במחזור פתיחת הליגה האנגלית.
עם זאת, שיתוף הפעולה של קוסיילני עם פר מרטסאקר הגרמני הביא את ארסנל להיות הקבוצה שספגה הכי מעט שערים בפרמייר ליג עד פגרת החורף.
ב-22 בפברואר 2014 כבש קוסיילני את שער הבכורה שלו לעונה זו, בניצחון 1–4 על סנדרלנד.
ב-28 באפריל כבש שער נוסף, בניצחון 0–3 על ניוקאסל.
ב-9 במאי 2014 חתם קוסיילני על חוזה ארוך טווח בארסנל.
ב-17 במאי כבש הבלם שער שוויון בגמר הגביע האנגלי נגד האל סיטי, שהסתיים בניצחון 2–3 ובזכייה בתואר קבוצתי ראשון של קוסיילני.
קוסיילני פתח את עונת עם שער מול קריסטל פאלאס במשחק מחזור הפתיחה של הפרמייר ליג, בו ניצחה לבסוף ארסנל 1-2. באוקטובר לפני משחקי הנבחרת נפצע ונעדר לשבעה חודשים.
ב-11 בינואר הבקיע את שערו הראשון לעונה זו, בניצחון 0–3 על סטוק סיטי.
ב-10 בפברואר הבקיע שער נוסף בניצחון 1–2 על לסטר סיטי.
בסיום העונה זכה עם הקבוצה בגביע האנגלי.
ב-24 באוקטובר 2015 הבקיע את שערו הראשון לעונה, בניצחון 1–2 על אברטון.
בעקבות ספסולו של פר מרטסאקר ופציעתם של סנטי קאסורלה ומיקל ארטטה שימש קוסיילני בחלק המשחקים בתור קפטן.
ב-2 בינואר 2016 הבקיע את שער הניצחון נגד ניוקאסל.
ב-9 באפריל הבקיע את שער השוויון בתיקו 3-3 נגד וסטהאם יונייטד.
ב-6 באוגוסט 2019 לאחר תשע שנים באנגליה, עזב את ארסנל וחתם בבורדו.
בינואר 2022 נאמר לקוסיילני מהנהלת המועדון כי שכרו יקר מידי, לאחר שלא הסכים לרדת בשכר, הוא הוקפא והועזב מהקבוצה.
ב-26 במרץ 2022 הודיע קוסיינלי על פרישה מכדורגל.
במהלך עונתו השנייה של קוסיילני בטור, עונת , הציעו לקוסיילני נציגים מנבחרת פולין לשחק במדי הנבחרת הלאומית של פולין.
הצעה זו התאפשרה לו, מפני שסבו של קוסיילני הוא פולני שהיגר לצרפת.
באוגוסט 2010 דווח כי קוסיילני ביטל פגישה עם מאמן נבחרת פולין פרנצ'ישק סמודה.
בריאיון לכלי תקשורת פולנים, אמר לוקאש פביאנסקי, חברו של קוסיילני לקבוצה ושוער נבחרת פולין על קוסיילני: "הוא מחכה לסימן מהצרפתים וכמובן מעדיף לשחק שם.
אפשר להבין אותו, זאת המדינה שלו.
בכלל, הוא אמר לי שמלבד שם המשפחה אין לו שום דבר משותף עם פולין.
התחלתי לקרוא לו 'פולני' בחדר ההלבשה, אבל לא נראה לי שזה יעזור".
מאוחר יותר אמר קוסיילני: "אני לא רוצה לאבד סיכוי לשחק עבור נבחרת צרפת.
היא בראש סדר העדיפויות שלי.
אני רוצה לשחק בנבחרת הלאומית של צרפת".
קוסיילני זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת ב-3 בפברואר 2011, לקראת משחק ידידות נגד .
למרות זאת, הופעתו הראשונה במדי הנבחרת הייתה ב-11 בנובמבר, בניצחון צרפת 0–1 על .
הופעת הבכורה של קוסיילני במשחק רשמי הייתה ברבע גמר יורו 2012, כאשר הוא שיחק משחק מלא בהפסד 0–2 ל.
למרות ההפסד, קוסיילני נבחר לשחקן המצטיין של המשחק על ידי התקשורת הצרפתית.
ב-15 בנובמבר 2013 קיבל קוסיילני כרטיס אדום בהפסד 0–2 ל במסגרת פלייאוף העלייה למונדיאל 2014, מה שהיה הכרטיס האדום הראשון שלו במדי נבחרת צרפת.
למרות ההפסד, ניצחה צרפת את אוקראינה במשחק הגומלין 0–3 ועלתה למונדיאל 2014, שם נכלל קוסיילני בסגל הנבחרת.
כולל גביע הליגה והסופר קאפ במדינה בה שיחק.
הרכב העונה בליגה הצרפתית השנייה -
לורן סימאן , בלגיה) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת המגן.
סימאן החל את דרכו במחלקת הנוער של עיר הולדתו פארסיאן ובשנת 1992 הוא עבר לשחק בקבוצות בעיר שרלרואה.
ב-2004 עלה לקבוצה הבוגרת של ספורטינג שרלרואה, עד מהרה הוא הפך לשחקן חשוב בהגנת שרלרואה.
ב-2005 בדיקת סמים לאחר משחק באינטרטוטו נמצאה חיובית והוא הושעה לחודשיים אך זה לא מנע ממנו לחזור ולשחק ביכולתו הקודמת.
בעונת 2006/07 הוא אף זומן לנבחרת הלאומית לקראת משחק במוקדמות יורו 2008 אולם הוא לא שיחק במשחק זה.
בסוף עונת 2007/8 הוא עבר לקלאב ברוז' ולאחר שלוש עונות בהן שיחק בבורז' ועונת השאלה בקורטרייק, הוא עבר לסטנדרד לייז', ב-2013 הוא הפגין ודרש לעבור קבוצה אולם הוא העביר את החוזה עד 2017.
ב-22 בינואר 2015 חתם לשלוש שנים במונטריאול אימפקט מליגת ה-MLS.
ב-12 בדצמבר 2017 חתם סימאן במועדון הכדורגל לוס אנג'לס.
ב-28 באוגוסט 2018 חתם לשנתיים בדיז'ון.
סימאן השתתף עם הנבחרת הצעירה בטורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007 וב-19 במאי 2010 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בניצחון 2-1 על .
ב-5 ביוני 2016 הבקיע אל שערו הראשון בניצחון 3-2 על .
שחקן ההגנה של השנה ב-MLS: 2015
לורן פאוסט היא אנימטורית טלוויזיה.
פאוסט כתבה את הסטוריבורדים לסדרות "בנות הפאוור פאף" ו"בית פוסטר לחברים דמיוניים", ופיתחה את הסדרות "הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם" ו-"קיד והטבעות הקוסמיות"..
ב-8 במאי 2011 הכריזה פאוסט על התפטרותה כמפיקה בפועל ומעברה ליועצת הפקה לאחר סיום העונה הראשונה של "הפוני הקטן שלי".
היא למדה הנפשה במוסד הקליפורני לאמנות אך לא סיימה את התואר.
לורן מארי סוקה היא שחקנית אנגלייה.
היא זכתה להכרה כשהופיעה בתפקיד קלי ביילי בסדרת הדרמה "עברייני על" של ערוץ E4, עליו זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
עוד היא ידועה מתפקידה בסרט הטלוויזיה "The Unloved" של ערוץ 4.
סוקה נולדה בעיר דרבי שבמחוז דרבישייר לרוברט וקתלין סוקה.
אחיה הגדול הוא השחקן מייקל סוקה.
היא למדה בבית הספר היסודי St.
George's RC, אחער כך בברטון קולג' ובבית הספר הקתולי לאמנויות הבמה בדרבי.
סוקה לכדה את תשומת לבם של סוכני שחקנים ומלהקים כשהשתתפה בסדנת תיאטרון מקומית, בהשפעתו של אחיה הבכור.
ב-2006 לוהקה לווידאו קליפ של להקת ארקטיק מאנקיז לסינגל "When the Sun Goes Down" וכיכבה בו לצדו של סטיבן גראהם.
ב-2009 כיכבה סוקה בסרט הבכורה שביימה סמנתה מורטון בו גילמה נערה בת 16 החיה בבית יתומים.
על תפקיד זה הייתה סוקה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
שבוע לאחר מכן נבחנה לתפקיד קלי ביילי לדרמה הקומית "עברייני על" וקיבלה את התפקיד.
ב-2010 כיכבה סוקה לצדו של טים מקינרני בסרט הקצר "Missing".
עוד שיחקה במיני-סדרה הטלוויזיונית "חמש בנות" המבוססת על סדרה של רציחות שהתרחשו באיפסוויץ'.
ב-2011 זכתה סוקה בפרס BAFTA לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדמות קלי בסדרה "עברייני על".
ב-2011 היא הייתה מועמדת לפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל הסרטים של מונטה-קרלו.
בהמשך גילמה את דמותה של מרילין מונרו בסרט הקצר "The Child".
עוד השתתפה בפרויקט הלימודי של ה-BBC בשם "Off By Heart Shakespeare" בו שיחקה בתפקיד יוליה במחזה "רומיאו ויוליה".
ב-3 במאי 2012 פורסם שסוקה לא תופיע בעונה הרביעית של הסדרה "עברייני על".
אחיה מייקל סוקה אף הוא שחקן.
ב-23 בינואר 2012 הואשמה סוקה בתקיפה חמורה בנסיבות מחמירות של נהג מונית בשם סקנדר איקבל.
הוא ציין שהיא העירה לגביו הערות גזעניות.
ב-2 במאי 2012 היא הודתה באשמה, ונידונה למאסר על תנאי של ארבעה חודשים למשך 12 חודשים.
באפריל 2016 צייצה סוקה בטוויטר שהיא ילדה את בתה הבכורה ושמה ריני-ריי.
לורנס פרנסיס אודונל הבן (בשם מלא באנגלית: .Lawrence Francis O'Donnell Jr; נולד ב-7 בנובמבר 1951) הוא עיתונאי ופרשן אמריקאי המנחה את התוכנית "המילה האחרונה" בערוץ MSNBC, המשודרת במהלך ימי העבודה בשבוע.
לפני שהחל את הקריירה שלו בעיתונות, שירת אודונל כעוזר פוליטי בכיר לסנאטור הדמוקרטי דניאל פטריק מויניהאן ממדינת ניו יורק והיה ראש צוות הוועידה הכלכלית בסנאט.
אודונל נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, בנם של מנהלת משרד ועורך דין.
הוא סיים את לימודיו בתיכון ב-1970, שם היה קפטיין בקבוצת הבייסבול.
סיים תואר בכלכלה באוניברסיטת הרווארד ב-1976. בשנים 1977–1988 היה אודונל סופר.
בין 1989 לשנת 1995 שימש כעוזר פוליטי לענייני חקיקה לסנאטור הדמוקרטי דניאל פטריק מויניהאן שייצג את מדינת ניו יורק.
בתקופה זו היה עוזר בכיר למויניאן וכן כמנהל הצוות בוועידת הסנאט לסביבה ועבודות ציבוריות ובוועידת הכלכלה, שבראשן עמד הסנאטור מויניאן.
בשנים 1999–2006 היה אודונל תסריטאי ומפיק בכיר של התוכנית "הבית הלבן".
בשנת 2001 אף זכה בפרס אמי על תפקידו בסדרה.
בשנת 2009 הצטרף כפרשן לתוכנית "Morning Joe" בערוץ MSNBC, ולפני שזכה לתוכנית משלו, מילא מקום פעמים רבות כמנחה בתוכניתו של קית אולברמן ב-MSNBC.
החל מספטמבר 2010 מנחה תוכנית משלו ששודרה ב-22:00 לפי שעון ניו יורק.
הוא נישא לשחקנית קתרין הרולד ב-1994 והתגרש ממנה ב-2013. לזוג בת אחת.
לורנה ווטסון היא קומיקאית, שחקנית ומנחת טלוויזיה אנגלייה.
ווטסון הייתה אחת המנחות של התוכנית "Spy School".
היא שיחקה בתפקידים שונים בסדרת המערכונים "Rush Hour", ו-"The Wrong Door".
יחד עם השותפה שלה אינגריד אוליבר הן כיכבו בסדרה "ווטסון ואוליבר".
השתיים נפגשו בבית הספר לבנות טיפין בקינגסטון אפון תמז.
עוד גילמה דמות בשם "Thingy" בפרק "fashion phonies" בסדרה לילדים "Hotel Trubble" של ערוץ CBBC.
ווטסון הושפעה מתוכניות כגון "פרנץ' וסונדרס" ו"קטעים עם פרי ולורי".
במרץ 2012 הופיעה בתוכנית "Let's Dance for Sport Relief" יחד עם אינגריד אוליבר, והן רקדו את מחול ה"בולרו" של טורוויל ודין Torvill and Dean.
ב-2013 גילמה ווטסון את הנזירה בוניפייס בפרק "The Bride of Christ" בסדרה "האב בראון", והשתתפה בתוכנית הבישול "The Great British Bake Off".
ב-2015 כיכבה בתפקיד בודיקיאה בפרק בסדרה "Horrible Histories".
לורן דזירה קבילה היה מהפכן ופוליטיקאי קונגולזי שכיהן בתפקיד נשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קבילה היה הנשיא הראשון לאחר שלטון של עשרות שנים של מובוטו ססה סקו, ועלה לשלטון בהפיכה ב-1997.
קבילה נהרג בהתנקשות על ידי אחד משומרי הראש שלו בתאריך 16 בינואר 2001. בנו ג'וזף קבילה החליף אותו בתפקידו שמונה ימים לאחר הרצח.
קבילה נולד ב-1939 בשבט לובה שבמחוז קטנגה (Katanga) בקונגו הבלגית, לאביו לובה ואמו לונדה.
אביו של לורן, היה פקיד דואר שפרש מעבודתו בשנת 1952, לאחר הפרישה הוא עבר להתגורר באזור הכפר אנקורו (Ankuro).
בשנת 1958 מונה לצ'יף האזור של קמלונדו (Kamalundu) על ידי הרשויות הקולוניאליות.
לורן קבילה נשאר עם אימו בלובה (עיר הולדתו) כדי ללמוד.
לאחר שנה נשר מהלימודים והחל לעבוד בעבודות שונות.
כדי לפצות על החוסר בהשכלה פורמלית, קבילה היה קורא ספרים אדוק.
בשנת 1960 קבילה החל לעבוד בתור המזכיר של אביו, במהלך תפקיד זה לורן למד איך שולטים על אזור טריטוריאלי, ואיך מתמודדים עם בעיות של אוכלוסייה כפרית.
דעותיו הפוליטיות של לורן היו הפוכות לגמרי מאלו של אביו.
בעוד אביו האמין באימוץ המנהגים האירופאים וברעיון הקולוניאליזם, ללורן הייתה סימפתיה לבלובאקאט (Balubakat).
תנועת נוער שצמחה מצפון קטנגה שערכיה היו אנטי קולוניאליזם, ודחייה של הרעיונות האירופאים והשפעותיהם.
לורן קבילה למד לתואר ראשון בפילוסופיה פוליטית בפריז.
לפי כותבי הביוגרפיה של קבילה, הוא למד גם תואר שלישי בטשקנט, בבלגרד ולבסוף בדאר א-סלאם, אך לא נמצאו הוכחות לכך.
באותה תקופה רצה קבילה לשמור על פרופיל נמוך, מכיוון שחשש ממעקב של ה-CIA.
קבילה טען שדיסקרטיות היא חלק מהאסטרטגיה שלו.
ב-30 ביוני 1960 קיבלה קונגו את עצמאותה מבלגיה.
זמן קצר לאחר קבלת העצמאות החל משבר קונגו, ובמהלכו נהרגו כ-100 אלף איש.
המשבר נגרם מסיבות אידאולוגיות וכלכליות, ומגורמים אתניים (לשון, תרבות, דת, מוצא).
ב-5 ביולי החל הצבא הקונגולזי למרוד ברחבי הרפובליקה של קונגו.
מרידה זו גרמה לאנרכיה כללית ולהתערבות צבאית בלגית למען הצלת עשרות אלפי הבלגים שחייהם היו בסכנה.
מרד החיילים היה נגד הקצונה הבלגית שהמשיכה לפקד עליהם לאחר העצמאות.
המשבר כלל מלחמות אזרחים והרג אחים, שהובילו לפיטוריו של ראש הממשלה של קונגו, פטריס לומומבה, על ידי נשיא המדינה ג'וזף קסא וובו.
משבר קונגו היה משבר פוליטי שגרם להתערבות בינלאומית נרחבת כשכוחות האו"ם נשלחים לראשונה, לאזור נהר הקונגו.
האו"ם שב וקרא לנסיגה מוחלטת של כוחות בלגיים וכוחות חרב מתחומי מחוז קטנגה.
אף על פי שאינם אמורים לתפוס צד, האו"ם הוציא הוראה מפורשת לבלום שכירי חרב זרים בכל מקום בו הכוחות נתקלו בהם.
במהלך המשבר שימש קבילה בתפקיד "סגן מפקד" בתנועת הנוער בלובאקאט.
לורן הלך לפי אמונותיו הלאומיות ופעל על פיהן.
בספטמבר 1962, הפך לורן קבילה לראש הקבינט של שר ההסברה פרדיננד טומבה (Ferdinand Tumba).
פעילות פוליטית לאחר משבר קונגו
בחייו האישיים של קבילה חלו שינויים, כאשר באותה תקופה התחתן ונולדה לו בת, אך חיי המשפחה לא החזיקו זמן רב, ובמהירות הזניח את משפחתו לטובת הפעולות הפוליטיות שלו, ולטובת נשים רבות אחרות.
בנובמבר 1963 התמנה קבילה לשר הרווחה, הספורט והנוער.
בינואר 1964 הוצע לקבילה להצטרף לגאסטון סומיאלוט (Gaston Soumialot) ולכריסטוף גבנייה (Chrisophe Gbenye), שהיה נשיא ה-NCL (התנועה הלאומית לחופש), ולפתוח חזית צבאית במחוז קיוו שבמזרח המדינה.
מתקפה זו אורגנה כחלק ממשבר קונגו ומהמלחמה הקרה ששררה בקונגו באותם ימים.
במאי 1964, קבילה הצטרף לתקיפה זו נגד ג'ייסון סנדוואה (Jason Sendwe) שהיה הנשיא של צפון קטנגה באותה תקופה.
תקיפה זו נקראה מרד הסימבה (Simba Rebellion).
קבילה הוביל צעירים מקומיים בעיקר משבט ההולוהולו (Holoholo) שהיו בדעות פוליטיות דומות לשלו.
ההתקפה כשלה וקבילה נמלט לסין, למספר מדינות במזרח אירופה ומדינות אפריקאיות אחרות במטרה לשמור על פרופיל נמוך, ואכן לאחר כמה חודשים חזר קבילה לרפובליקה של קונגו.
בנקודת הזמן הבאה, לאחר שקבילה חזר לרפובליקה של קונגו, הוא המשיך להיות פעיל במרד נגד המשטר.
תנועת המורדים בה לקח חלק כבשה את סטנליוויל (Stanleyville, קיסנגני של ימינו) – העיר השלישית בחשיבותה ברפובליקה של קונגו, אך עד סוף נובמבר 1964 נכבשו פרברי העיר שנית על ידי כוחות המשטר הקונגולזיים והבלגיים.
כתוצאה מכך, נחסמו רוב נתיבי גישה לעיר, שהיו חשובים למורדים.
על כן האזור בו קבילה פעל הפך לנקודת הכניסה היחידה דרכה היה ניתן להעביר אספקה למורדים.
השליטה של קבילה על הגישה היחידה לעיר הפכה אותו לדמות חשובה במערך של המורדים.
עקב זאת היה ניתן לראות את הפוטנציאל הנשיאותי והמנהיגותי של קבילה כמנהיג כבר אז.
בסוף נובמבר קבילה מונה להיות שר החוץ ושגריר בטנזניה, קניה ואוגנדה.
בזמן שהיה בתפקיד הוא התמקם בקיגומה עם המפקדים הכפופים לו, וכיוון את רוב כוחות המרד לצד האחר של אגם טנגניקה ברפובליקה של קונגו.
ב-24 באפריל 1965 הוא מונה להיות סגן נשיא של המועצה העליונה של המהפכה (Supreme Council of the Revolution).
מאפריל עד נובמבר 1965 סייעה קבוצה צבאית קובנית תחת הנהגתו של צ'ה גווארה לכוחות המורדים להקים כוח מורד מאורגן ומוסדר.
אך חוסר באימונים, במוטיבציה ובמנהיגות (קבילה לרוב לא היה נוכח בשטח הלחימה) – הפכו משימה זו לבלתי אפשרית.
כאשר הורה קבילה על כניעה עקב התקפות הצבא הקונגולזי הוא איבד את העזרה החיצונית עבור המרד שלו, וקיבל ביקורות רבות על כניעה זו – ברפובליקה של קונגו ומחוצה לה.
לאחר הכניעה, שיערו רבים כי לורן קבילה עדיין לא הוכיח את עצמו כמנהיג יעיל.
עקב הביקורות, הוא לקח שיעורי פוליטיקה וחינוך בסין ב-1966. לאחר החזרה שלו לרפובליקה של קונגו הוא חשב על דרכים ליישם את מה שלמד, ובדצמבר 1967 – הקים תנועה מורדת עצמאית וחדשה: המפלגה של המהפכה הפופולרית (the Party of the Popular Revolution (PPR.
תנועת PPR חטפה אירופאי אחד ושלושה סטודנטים אמריקאים.
עקב כך הפסיקה טנזניה את המימון שלה לתנועה של קבילה, וראש הממשלה מובוטו תקף בחוזקה יעדים רגישים של התנועה, וגרם לקריסת "עמוד השדרה" הצבאי של התנועה.
תנועת PPR לא הצליחה להתרחב מעבר לגבולותיה המקוריים, והמוניטין שלה נשאר מקומי ולא ארצי.
עקב הכישלון של תנועת PPR, התמקם קבילה בדאר א-סלאם שבטנזניה, והקים שם משפחה חדשה.
בשנת 1971 נולדו לו תאומים, שאחד מהם הוא ג'וזף קבילה - שעתיד להנהיג את המדינה אחריו.
בשנה זו שינה מובוטו, את שם המדינה לזאיר (Zaire).
בשנות ה-70 המאוחרות, זוהתה תנועת ה-PPR בעיקר בהקשר של מאבקים פוליטיים מול הדיקטטורה של מובוטו, אך התנועה נחלשה עם השנים.
בשנת 1988 הגיעה לסיומה הפעילות של התנועה המורדת (PPR) בהנהגתו והקמתו של קבילה עקב אותה היחלשות עם השנים.
עוד נטען כי קבילה נעלם ונהרג.
ברם, נמצא כי בתקופה זו קבילה יצר קשרים אישיים חשובים עם יוורי מוסווני, הנשיא העתידי של אוגנדה, ועם פול קגאמה הנשיא העתידי של רואנדה.
בעזרת קשרים אלו, קבילה קיבל תמיכה ממוסווני וקגאמה, והקים את תנועת האיחוד של הכוחות הדמוקרטיים של החירות - Aliance of Democratic Forces of Liberation, (ר"ת: ADFL).
בתנועה זו היו חברים גם: אנגנדו קיסאסה (Ngandu Kisase) - מצביא ותיק מתקופת השלטון של פטריס לומומבה, מסאו נינדגה (Massassu Nindaga) ודאוגראטיס בואגרה (Deogratias Bugera) שהיו מזוהים עם רואנדה, גם בשורשיהם וגם בשאיפותם הפוליטיות.
ב-31 באוקטובר 1996, הכוחות של הברית הזו, יחד עם תמיכה מאסיבית של כוחות צבאיים מרואנדה ואוגנדה, תקפו את בוקאבו וגומה (Guma) -הערים המזרחיות ביותר בארץ, הגובלות עם רואנדה ואוגנדה.
תקיפה זו סימנה את תחילת סופו של המסע הארוך של קבילה בדרך לנשיאות.
בעקבות רצח העם ברואנדה ותפיסת השלטון ברואנדה על ידי הטוטסי, נמלטו בני הוטו רבים מרואנדה לזאיר, והתפתחה לחימה בין ההוטו והשבטים הזאיריים, כאשר הטוטסי סובלים משני הצדדים.
(במזרח המדינה התגוררו מהגרים רבים מבני הטוטסי וההוטו מרואנדה שהיוו כמחצית מהאוכלוסייה באזור).
מחנות הפליטים של ההוטו במזרח זאיר שמשו גם כבסיסים להתקפות של ההוטו נגד הטוטסי ברואנדה.
בתקופה זו החלה ממשלת רואנדה של הטוטסי בפעולות צבאיות נגד ההוטו בזאיר.
קבילה, שהיה יריב של ממשלת מובוטו (שתמכה בשבט ההוטו - בנובמבר 1996 פורסם צו האוסר הימצאות בני טוטסי בזאיר ומטיל עונש מוות על טוטסי שיימצא בה) זה זמן רב, עמד בראש החזית שנפתחה כנגד מובוטו.
המשטר הנוקשה והרודני של מובוטו יצר לו אויבים כמעט בכל זאיר, ולכן קבילה זכה לתמיכה רבה, עקב זאת בשנת 1996 פרצה מלחמת קונגו הראשונה.
במהלך המלחמה, כוחות רואנדה הרסו את מחנות הפליטים בהם השתמשו בני ההוטו בהתקפותיהם אל תוך רואנדה, והתקדמו מערבה לקראת עיר הבירה קינשאסה.
חייליו של מובוטו סבלו ממורל נמוך לאור קבלת משכורת נמוכה של כדולר לחודש, שלעיתים כלל לא שולם, וציוד מועט ולקוי.
במקרים רבים נמנעו החיילים מלהילחם נגד המורדים ובמקום זאת בזזו את העיירות ונסו מהן לפני הגעת המורדים.
קבילה ואנשיו הגיעו לשערי עיר הבירה קינשאסה ללא התנגדות, כאשר מובוטו נמלט לטוגו ומאוחר יותר למרוקו.
לאחר הבריחה של מובוטו לחו"ל, קבילה הכריז על עצמו כנשיא ב-17 במאי 1997, ושינה את שם המדינה מזאיר לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
מלחמת קונגו הראשונה העלתה את קבילה לשלטון, הרבה בעזרת הקשרים שיצר עם מנהיגי המדינות רואנדה ואוגנדה שתמכו בו לאורך כל המלחמה.
מבחינה כלכלית, האמין קבילה במרקסיזם, אך היה פתוח גם לרעיונות אחרים - פעולותיו היו מעורבות גם עם קפיטליזם וקולקטיביזם.
מבחינה חברתית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו תחת שלטונו של קבילה דמתה לזאיר תחת שלטונו של מובוטו, אשר ידוע כשלטון שאכזב את התושבים.
נעצרו קבוצות אופוזיציה המתנגדות לשלטונו של קבילה.
טענות של פעילי זכויות אדם בנוגע להתעללות הכוחות של קבילה באוכלוסייה נשמעו.
קבילה התמודד עם ביקורת בינלאומית על כך שכשל לקיים בחירות דמוקרטיות (ביטל אותן בשנתיים הראשונות בטענה שהוא צריך יותר משנתיים כדי לתקן את החסרונות במדינה), ועל כך שעצר ואיים על קבוצות המתנגדות לו.
קבילה ספג ביקורות גם על כך שסיכל חקירה של האו"ם על היעלמות של יותר מ-100,000 פליטים רואנדים, שככל הנראה נרצחו על ידי החיילים שלו ותחת פיקודו.
כתוצאה מכך, הפסידה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מיליוני דולרים של כספי סיוע מארצות שונות בעולם (כסף שקבילה קיווה שיעזור לו לבנות מחדש את הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו).
בנוסף, קבילה גם כשל בגיוס הכסף עקב ההתחמקות מהחקירה.
יתר על כן, השיג קבילה שליטה בלעדית על הגישה למקורות מינרלים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, המקור העיקרי היה קולטן (חומר טבעי המסוגל להוליך חשמל בעל מטען גבוה).
השתמשו במינרל זה על מנת לייצר כבלים ורכיבים בטלפונים סלולריים ובמחשבים ניידים.
באותה תקופה חל גידול בשימוש במוצרים אלה, ולכן השווי של מינרל זה עלה.
צבא רואנדה השתלט על מכרות קולטן רבים במזרח המדינה, ורואנדה הואשמה על ידי האו"ם בגנבת קולטן (על פי האו"ם, הרוויחה רואנדה באותה שנה לפחות 250 מיליון דולר ממכירת קולטן בתיווך חברות כרייה).
זו אחת מהסיבות הכלכליות העיקריות לפרוץ מלחמת קונגו השנייה.
מלחמת קונגו השנייה פרצה באוגוסט 1998 ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
מלחמה זו כללה באופן ישיר 9 מדינות אפריקאיות, ובמהלכה נהרגו עד שנת 2008 כ-5.4 מיליון אנשים, מרביתם מרעב המוני וממחלות, ורבים אחרים נפלו קורבן למעשי זוועה דוגמת אונס וקניבליזם, שהיוו פרקטיקות לחימה משמעותיות.
המלחמה הסתיימה באופן רשמי ביולי 2003, אך בפועל נמשכה עוד שנים אחר כך.
בשנת 1998 החליט קבילה, להתנער מחסותם של הכוחות הרואנדים שהעלו אותו לשלטון: בתאריך ה-14 ביולי 1998 קבילה החליט לפטר את הרמטכ"ל הרואנדי ג'יימס קאבארבה (James Kabarebe).
הוא החליף אותו ביליד קונגו, סלסטין קיפוואה (Celestin Kipowah).
לאחר כשבועיים, קבילה פקד על כל הצבאות הרואנדים והאוגנדים לעזוב את המדינה.
היועצים הצבאיים הרואנדים שגרו בעיר הבירה קינשאסה סולקו תוך פחות מ-24 שעות.
האנשים שהוטרדו מפקודה זו יותר מכולם היו אנשי הבאניאמולנג' (Banyamulenge).
הם עזרו להביא את קבילה לשלטון, ופתחו במרד פומבי באזור המזרחי של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו באוגוסט 1998. הם זעמו על כך שכאשר עזרו לו לעלות לשלטון, ציפו שיגן על הגבול מכוחות אנטי ממשלתיים וקיצוניים משבט ההוטו.
בפועל, מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היווה בסיס למתקפות נגד רואנדה על ידי אותם קיצוניים משבט ההוטו.
קבילה הפנה עורף לטוטסי הרואנדים שעזרו לו לעלות לשלטון.
הם התקשו להאמין כאשר שמעו מדיווחי המודיעין שלהם שקבילה מגייס אנשי הוטו.
כתגובה, ממשלות אוגנדה ורואנדה פלשו לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו והגיעו עד לפאתי עיר הבירה קינשאסה (Kinshasa).
הצבא של קבילה, בתוספת גיבוי של כוחות צבאיים מזימבבואה, אנגולה ונמיביה עצרו אותם שם.
אף על פי שהושגה הפסקת אש ביולי 1999, נמשכו תקיפות לא סדירות בין שני הצדדים במשך כשלוש שנים.
בשנים אלו, קבילה נסוג והסתגר סביב מעגל הדוק מאוד של קרובים ואנשי שלומו, תוך כדי שהוא משתיק באכזריות כל סוג של התנגדות כלפיו.
ב-16 בינואר 2001, במעון הנשיאותי פאלה דה מארברה (Pala de marbara) בקינשאסה, נורה קבילה על ידי אחד משומרי ראשו (שנהרג כשניסה להימלט מזירת הפשע).
באותו ערב הוצאו להורג 11 אזרחים כחלק ממערכת הענישה של שלטונות הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הודיעה לתקשורת כי קבילה מת מפצעיו ב-18 בינואר 2001.
כעבור שבוע נערכה לקבילה הלוויה ממלכתית.
גופתו של קבילה הגיעה לבירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, והוצבה בארמון שם טרם הלוויה.
הלוויה התקיימה בארמון העם, ונכחו בה עשרות אלפי אבלים.
שמונה נושאי דגל לובשי מדים צבאיים סחבו את הארון של קבילה.
בלוויה נכחו הנשיאים רוברט מוגאבה מזימבבווה, אדוארדו דוס סנטוס מאנגולה וסם נוג'ומה מנמיביה.
לאחר הלוויה נערך טקס ההשבעה של הנשיא החדש, ג'וזף קבילה, בנו של לורן קבילה.
ג'וזף קבילה מונה פה אחד על ידי הפרלמנט לנשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, שמונה ימים לאחר הרצח.
ג'וזף נבחר לנשיא בדרך לא דמוקרטית בגיל צעיר.
ג'וזף היה כבן שלושים בלבד כשנבחר לנשיאות קונגו, והתקשה לשלוט על הנעשה במדינה למשך תקופה.
עם זאת, במשך הזמן הצליח להשתלט והתרגל למעמדו החדש, וכיהן כראש ממשלה עד שנת 2019.
עקב הרצח, חל שינוי מהותי בהתפתחות מלחמת קונגו השנייה: הנשיא החדש נפגש בארצות הברית עם נשיא רואנדה, פול קגאמה.
אוגנדה, רואנדה והמורדים הסכימו לתוכנית נסיגה שהאו"ם הציע, והחלו לסגת מהחזית.
בשנת 2002 נחתם הסכם שלום, אף על פי שתקיפות במזרח המדינה נמשכו גם לאחר מכן.
לורנטיין, נסיכת אוראניה-נסאו (בהולנדית: Petra Laurentien Brinkhorst; נולדה ב-25 במאי 1966) היא רעייתו של קונסטנטין, נסיך אוראניה-נסאו.
פטרה לורנטיין ברינקהורסט נולדה ב-25 במאי 1966 בליידן כבתם של גניטן ולאורנס ברינקורסט, פוליטיקאי ושר לשעבר בממשלת הולנד.
היא למדה היסטוריה באוניברסיטת חרונינגן ולאחר מכן סיימה תואר במדעי המדינה באוניברסיטת לונדון, בנוסף היא גם למדה עיתונאות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בדצמבר 2000 הנסיך קונסטנטין ולורנטיין הכריזו על אירוסיהם ובמאי 2001 נישאו הזוג, לזוג שלושה ילדים.
היא משמשת כסנדקית עבור הנסיכה ליה, בתה האמצעית של מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה.
היא פעילה במאבק נגד אנאלפביתיות בהולנד ומשמשת כסגנית נשיאת ארגון צדקה העוסק בשימור אוכלוסיית הצומח ובעלי החיים.
ב-16 בדצמבר 2000 התארסה לורנטיין עם קונסטנטין, נסיך אוראניה-נסאו, וב-17 במאי 2001 התחתנו השניים בהאג, וראש העיר ניהל את הטקס.
כעבור יומיים נערך טקס החתונה הדתי, על ידי הכומר קרל טר לינדן.
לבני הזוג נולדו 3 ילדים:
אלואיז, רוזנת אוראניה-נסאו (נולדה ב-2002)
קלאוס קזימיר, רוזן אוראניה-נסאו (נולד ב-2004)
לאונור, רוזנת אוראניה-נסאו (נולדה ב-2006)
לורן שרי סאותרן היא פעילה פוליטית ימנית, אושיית רשת, במאית דוקומנטרית ועיתונאית קנדית.
היא מתנגדת לדימוי שמוצמד לה לעיתים כלאומנית לבנה ופעילת אלט רייט.
מנגד, היא מגדירה את עצמה כ-Identitarians .
ב-2015, למרות התנגדות רבה, התמודדה מטעם המפלגה הליברטריאנית הקנדית בבחירות לפרלמנט שנערכו במדינה.
היא עבדה במשך השנים עבור גופי תקשורת מודפסים ומקוונים שמזוהים עם הימין הרדיקלי, כגון The Rebel Media(אנ'), וממשיכה לעבוד כעיתונאית עצמאית כשהיא מפרסמת את תחקיריה ביוטיוב.