tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התערוכות, הגלריות והסלונים של פריז הציגו את הסגנון של האוריינטלי.
אלה קבעו את הסגנון האמנותי של פורטלס.
בפריז הוא גם הפך לתלמידו של פול דלארוש, צייר צרפתי בולט של סצנות היסטוריות.
עם שובו לבלגיה, הוא זכה ב-1842 בפרס הראשון לציור הבלגי.
התגמול הכספי הקשור בפרס אפשר לו לנסוע לאיטליה שם שהה בוונציה, פירנצה ורומא.
הוא המשיך להרגיש את כוחו משיכתו של המזרח ונסע בהמשך למרוקו, אלג'יריה, מצרים, לבנון, ארץ ישראל, ספרד, הונגריה ונורווגיה.
במהלך מסעותיו הוא הצליח לצייר דיוקנאות של כמה אישים בולטים כמו מוחמד עלי, המשנה למלך מצרים.
בשובו לבלגיה ב-1847 מונה פורטלס למנהל האקדמיה בגנט וירש את אנרי ואן דר הארט.
הוא נשאר בתפקיד זה במשך שלוש שנים.
בשנת 1849 הוא התחתן עם מארי הלן נאבז, בתו של מורו הראשון, פרנסואה ג'וזף נאבז.
בני הזוג התיישבו בבריסל בשנת 1850. הבן שנולד להם בשנת 1850 נפטר זמן קצר לאחר לידתו.
בשנת 1851 כשנאבז התפטר מהאקדמיה בבריסל, פורטלס התבקש להחליף אותו.
אולם הוא סירב משום שראה שהתנאים שהוצעו לו אינם סבירים והעדיף לשמור על עצמאותו.
פורטלס התקבל כחבר באקדמיה המלכותית למדע, ספרות ואמנויות של בלגיה בשנת 1855.
לאחר שאשתו נפטרה באותה שנה, הוא עבר לגור עם חותנו נאבז.
משנת 1858 השתלט פורטלס על הסטודיו הפרטי של נאבז, בו למד בעצמו.
סטודיו זה אשר כונה 'אטלייה ליבר' (סטודיו חופשי) מילא תפקיד חשוב בהכשרת הדור הבא של הציירים הבלגים.
בשנת 1863 פורטלס התחבר מחדש עם האקדמיה של בריסל כשהסכים ללמד את קורס הרישום והציור.
לאחר שנתיים ויתר על התפקיד והקדיש זמן נוסף לחינוך אמנים צעירים בסטודיו שלו.
פורטלס היה מבוקש כצייר דיוקנאות וקיבל גם הזמנות רבות מהמדינה הבלגית וממוסדות דת.
הוא הוזמן ב-1850 לספק את הקישוט החיצוני של כנסיית הקהילה המלכותית של סאן ז'אק-סור-קודנברג.
עבודתה זו מראה את ההערכה הגבוהה שבה זכה ממשפחת המלוכה הבלגית.
הוא הפך למבקר מוכר בארמון המלכותי מאז תקופתו של המלך של בלגיה לאופולד הראשון.
בשנת 1862 הוא שימש כמנטור לנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה.
הוא גם שימש כיועץ אמנות עבורו וסייע לו בבחירת יצירות אמנות לקישוט ארמונו בבריסל.
לאחר עלייתו לכס המלכות הבלגי כליאופולד השני ב-1865 הוא שימש גם יועץ אמנותי למלך והתקבל לעיתים קרובות ליד שולחן האוכל של המלך.
הוא לימד שיעורי אמנות למלכה מארי-הנרייט.
עבודתו הייתה מיוצגת היטב באוספים המלכותיים.
במקביל הוא צייר רבים מבני הבורגנות והאצולה הבלגית.
בשנת 1870 הוא החל לנסוע שוב ובילה את זמנו בעיקר באלג'יריה.
הוא חזר לבריסל ב-1874. ב-1 בינואר 1878 הוא מונה למנהל האקדמיה המלכותית לאמנות, תפקיד שהיה זמן רב מושא לשאיפתו.
בשנת 1881 מונה למפקד במסדר לאופולד.
פורטלס היה אמן פורה שעסק בנושאים רבים: ציור היסטוריה, דיוקנאות, אמנות מזרחית, אמנות ז'אנרית וציור נוף.
בעוד שההתמקדות העיקרית שלו הייתה באמנות אוריינטלית ובדיוקנאות, הוא היה מבוקש כצייר של תמונות תנ"כיות ועדיין ניתן למצוא את יצירותיו בכנסיות רבות בבלגיה כמו בסאן ז'אק-סור-קודנברג בבריסל.
מבחינה סגנונית הוא נשאר מסורתי, הושפע מעט מהזרמים האמנותיים העיקריים באמנות האירופית והבלגית של זמנו - הקלאסיציזם של מורו נאבז והרומנטיקה של המורה השני שלו דלארוש.
במקום זאת, הוא יצר סגנון משלו שהתאפיין באלגנטיות משלו, ועמד בבסיס הצלחתו.
הוא חזר פעמים רבות לאסתטיקה של 'האישה המזרחית' שאותה תיאר עם גבות מקושתות טיפוסיות ועיניים בצורת שקדים.
עבודות אלו מבוצעות בצורה נוקשה למדי.
רק בפורטרטים הנדירים של ילדים הוא השיג יותר ספונטניות כמו בפורטרט של נערה ערבית צעירה.
פורטלס נתפס כצייר הראשי שהוביל את האופנה האוריינטלית בבלגיה.
מאמצע שנות ה-50 החלה ממשלת בלגיה לקדם אמנות מונומנטלית בבלגיה.
היא סיפקה סיוע כספי לאמנים בפרויקטים שונים.
קידום האמנות המונומנטלית העוסקת בפרקים מההיסטוריה הלאומית הבלגית נתפסה על ידי ממשלת המדינה הבלגית הצעירה כאמצעי חשוב ליצירת זהות לאומית.
פורטלס וז'אן בפטיסט ואן אייקן, עזרו להפיץ את תנועת הפטריוטיות הזאת בבלגיה.
הם עשו זאת בין השאר, על ידי הכנסת טכניקות פרסקו חדשות - שנועדו לעמוד מול נזקי הלחות והזיהום.
פורטלס השתמש בטכניקה זו גם כדי לצייר בכנסית ז'אק-סור-קודנברג בבריסל בסצנה המראה את הבתולה הקדושה כמנחמת נזקקים.
פורטלס גם עיטר את חדר האורחים בביתו של ידידו הרופא נולט בסצנות מתולדות הרפואה.
המקום הבולט של פורטלס בהיסטוריה של האמנות הבלגית המודרנית נובע מהשפעתו כמורה על הדור הבא של אמנים בלגים, הולנדים וצרפתים כמו הציירים לאון פרדריק, יאפ למפול, ז'אן דלוויל,יאקוב סמיטס, פרנץ מירטס, יאן טורופ, פרננד קורמה.
יוהנס קרולוס ברנרדוס (יאן) סלויטרס (בהולנדית: Johannes Carolus Bernardus (Jan) Sluijters; 17 בדצמבר 1881 – 8 במאי 1957) היה צייר הולנדי ומייסד שותף של החוג לאמנות מודרנית Moderne Kunstkring .
סלויטרס היה חלוץ של תנועות פוסט-אימפרסיוניסטיות שונות בהולנד.
הוא התנסה במספר סגנונות, כולל פוביזם וקוביזם, ולבסוף התמקד באקספרסיוניזם צבעוני.
ציוריו כוללים עירום, פורטרטים, נופים וטבע דומם.
מספר רחובות נקראים על שמו בהולנד, כולל אחד בשכונת הרחובות על שם ציירים הולנדים מהמאה ה-19 וה-20 באוברטומסה ולד-נורד, אמסטרדם.
בין האוספים הציבוריים המכילים יצירות של יאן סלוטירס:
מוזיאון ואן גוך, אמסטרדם, הולנד
מוזיאון Noordbrabants, דן בוש, הולנד
יַאן קוֹכַנוֹבְסְקִי (בפולנית: Jan Kochanowski; 1530 – 22 באוגוסט 1584) היה משורר פולני מתקופת הרנסאנס הפולני שקבע דפוסים פיוטיים שיהפכו לחלק בלתי נפרד מהשפה הספרותית הפולנית.
הוא נחשב בדרך כלל למשורר הפולני הגדול ביותר לפני אדם מיצקביץ', ונחשב (עם ומיקולאי ריי) לאחד ממייסדי .
יאן קוכנובסקי נולד ב, ליד ראדום בפולין.
הוא היה אחיו הבכור של , שהיה גם הוא משורר ומתרגם.
מעט ידוע על השכלתו המוקדמת של יאן.
בגיל ארבע עשרה הוא שלט בלטינית שוטפת, הוא נשלח לאקדמיה בקרקוב.
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1547 בגיל שבע עשרה, הוא למד באוניברסיטת קניגסברג, בדוכסות פרוסיה (פייף של ממלכת פולין), ובאוניברסיטת פדובה באיטליה.
בפדובה בא קוכנובסקי במגע עם החוקר ההומניסטי הגדול .
קוכנובסקי סיים את תקופת לימודיו ומסעותיו בת חמש עשרה שנים בביקור אחרון בצרפת, שם פגש את המשורר פייר דה רונסאר.
בשנת 1559 חזר קוכנובסקי לפולין סופית, שם נשאר פעיל כהומניסט וכמשורר רנסאנס.
הוא שהה במשך חמש עשרה השנים הבאות קרוב לחצרו של זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין, ושימש תקופה מסוימת כמזכיר המלך.
בשנת 1574, בעקבות הוויתור של אנרי משושלת ולואה על כס השלטון של מלך פולין לאחר שנבחר זמן קצר קודם לכן (ושבמועמדותו לכס המלכות הפולני תמך קוכנובסקי), התיישב קוכנובסקי באחוזה משפחתית ב ("היער השחור") כדי לנהל את חייו של אציל כפרי.
בשנת 1575 נישא לדורוטה פודלודובסקה (Dorota Podlodowska), ונולדו להם שבעה ילדים.
קוכנובסקי מכונה לפעמים בפולנית "Jan z Czarnolasu" ("יאן מהיער השחור").
שם הוא כתב את יצירותיו הזכורות ביותר, כולל "גירוש השליחים היוונים" ו"הקינות".
קוכנובסקי מת, כנראה מאוטם שריר הלב, בלובלין ב-22 באוגוסט 1584.
קוכנובסקי לא הפסיק מעולם לכתוב בלטינית; עם זאת, ההישג העיקרי שלו היה יצירת שירה בשפה הפולנית שהפכו אותו לקלאסיקה עבור בני דורו ולדורות הבאים.
יצירת המופת הגדולה הראשונה שלו הייתה Odprawa posłów greckich (גירוש השליחים היוונים, 1578).
זו הייתה טרגדיה בחרוזים לבנים שגוללה את התקרית שהובילה למלחמת טרויה, על בסיס כתביו של הומרוס.
זו הייתה הטרגדיה הראשונה שנכתבה בפולנית, והתמה של האחריות של המדינאות ממשיכה להדהד עד היום.
ההצגה הוצגה בחתונתם של יאן זמויסקי וקריסטינה רדזיוויל ב בוורשה ב-12 בינואר 1578.
יצירת המופת הידועה ביותר של קוכנובסקי היא טרני (Treny, 1580) סדרה של תשע-עשרה אלגיות על מותה של בתו האהובה בת השנתיים וחצי אורשולה (Urszula).
הוא תורגם לאנגלית (כ"קינות") בשנת 1920 על ידי דורותיאה פראל, ובשנת 1995 על ידי סטניסלב בארנצ'אק ושיימוס היני.
פואמות ידועות נוספות של קוכנובסקי הן Proporzec albo hold pruski (הדגל, או ההומאז' הפרוסי), השיר הסאטירי זגודה (הֶסכֵּם) שיצא לאור ב-1564, ופרשקי העליז (מכתמים, פורסם ב-1584), המזכיר את הדקאמרון.
התרגום שלו לתהילים זכה להערכה רבה.
הוא גם כתב בלטינית, ודוגמאות לכך היו Lyricorum libellus (ספר מילות שירים קטן, 1580), Elegiarum libri quatuor (ארבעה ספרי אלגיות, 1584), ושירים רבים שהולחנו לאירועים מיוחדים.
הוא העשיר מאוד את השירה הפולנית על ידי אזרוח צורות שירה זרות, שידע להחדיר בהן רוח לאומית.
כתביו פורסמו באופן קולקטיבי לראשונה בקרקוב בשנים 1584–90, אבל מה שמכונה פרסום היובל, שהופיע בוורשה ב-1884, עדיף.
רבים משיריו תורגמו לגרמנית על ידי ה.
יַאן פִּיטֶרְסוֹן קוּן (בהולנדית: Jan Pieterszoon Coen; 8 בינואר 1587 – 21 בספטמבר 1629) היה מנהל בחברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC) בתחילת המאה ה-17, ששימש פעמיים כמושל הכללי של הודו המזרחית ההולנדית.
הוא היה המייסד של בטאוויה, בירת הודו המזרחית ההולנדית.
ידוע כמי שהוביל את ה-VOC בדרך לדומיננטיות באיי הודו המזרחית ההולנדית, הוא נחשב זמן רב לגיבור לאומי בהולנד.
מאז המאה ה-19, מורשתו הפכה לשנויה במחלוקת בשל האלימות שהפעיל, במיוחד בשלב האחרון של הכיבוש ההולנדי של איי בנדה, במטרה להבטיח מונופול מסחרי על התבלינים אגוז המוסקט וציפורן.
ציטוט מפורסם שלו משנת 1618, , ממחיש את חוסר הרחמים המוחלט שלו, ואת אמונתו המוצקה בתמיכה האלוהית בפרויקט שלו.
מעשיו נחשבו מוגזמים על ידי רבים, אפילו בתקופה כה אלימה יחסית.
כתוצאה מכך, מאז עצמאותה של אינדונזיה בחנו אותו באור ביקורתי יותר, וההשקפה של ההיסטוריונים היא שהשיטות האלימות שלו היו לעיתים קרובות היו מופרזות.
קון נולד בהורן שמצפון לאמסטרדם ב-8 בינואר 1587, ומשפחתו גידלה אותו בהתאם לעקרונות קלוויניסטים נוקשים.
בשנת 1601 הוא עבר לרומא, ללמוד מסחר במשרדי "פלמינג יוסט דה וישר" (Fleming Joost de Visscher), שם למד את אומנות הנהלת החשבונות.
הצטרף לחברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC) בשנת 1606, הוא ערך מסע מסחר לאיי הודו המזרחית בשנת 1607 עם הצי של פיטר וילמס פרהוף (Pieter Willemsz Verhoeff).
במהלך המסע נרצחו פרהוף ו-42 מאנשיו במהלך משא ומתן עם הצ'יפים של איי בנדה.
לאחר שובו לרפובליקה ב-1610, הגיש קון דוח חשוב על אפשרויות הסחר בדרום-מזרח אסיה למנהלי החברה.
כתוצאה מדיווח זה, הוא נשלח שוב אל מעבר לים בשנת 1612, בדרגת סוחר ראשי.
בשל הצלחתו המסחרית במסעו השני, הוא מונה באוקטובר 1613, לחשב הכללי של כל משרדי ה-VOC באיי הודו המזרחית ולנשיא המשרדים הראשיים.
בשנת 1614 הוא מונה למנהל הכללי, התפקיד השני בחשיבותו.
ב-25 באוקטובר 1617, מינתה מועצת 17 הלורדים של ה-VOC כמושל הכללי הרביעי באיי הודו המזרחית, ועל כך נודע לו ב-30 באפריל 1618.
כסוחר וכקלוויניסט, קון היה משוכנע בצורך באכיפה קפדנית של חוזים שנכרתו עם שליטי אסיה.
בהתאם לכך הוא סייע לנסיכים אינדונזים נגד יריביהם הילידים או נגד מעצמות אירופיות אחרות וקיבל בתמורה מונופולים מסחריים עבור החברה.
כך ההולנדים, במחיר של השקעות צבאיות וימיות כבדות, השיגו אט אט את השליטה בסחר התבלינים העשיר באזור.
בין 1614 ל-1618, קון השיג מונופול על תבלין הציפורן באיי מאלוקו ומונופול על אגוז המוסקט באיי בנדה.
תושבי בנדה מכרו את התבלינים לאנגלים ולשבטים אינדונזים אחרים משום שהם הציעו מחירים טובים יותר, למרות חוזים שנחתמו עם ההולנדים, שחייבו אותם למכור רק ל-VOC במחירים נמוכים.
ב-1621 הוא הוביל את , באמצעות שכירי חרב יפנים.
לאחר שנתקלו בהתנגדות עזה שהסתייעה בתותחים שהילידים רכשו מהאנגלים, הם כבשו את האי לונטור בכוח.
אלפים רבים של תושבים נטבחו והוחלפו בעובדי כפייה מאיים אחרים כדי לפנות מקום לבעלי מטעים הולנדיים.
משערים שמתוך 15,000 התושבים המקוריים שרדו באי רק כאלף.
בשל מחלוקות במשרד הראשי בבאנטם עם הילידים, עם הסינים ועם האנגלים, רצה ה-VOC מטה מרכזי טוב יותר.
קון כיוון אפוא יותר מהמסחר של החברה דרך ג'קרטה, שם החברה הקימה תחנה בשנת 1610. עם זאת, מבלי לבטוח בשליט של הילידים, הוא החליט בשנת 1618 להמיר את המחסנים ההולנדים למבצר.
בזמן שהיה במסע, האנגלים השתלטו על העיירה.
קון הצליח לכבוש מחדש את ג'קרטה ב-1619, תוך שימוש באש שהרסה את רוב העיר.
הוא בנה מחדש את העיר והמבצר, וכך ייסד את העיירה ההולנדית החדשה על חורבות קודמתה, שעליה הכריז מיד כבירת הודו המזרחית ההולנדית.
בשנת 1621 שונה שמה של העיר לבטאוויה.
קון העדיף שהעיירה תקרא ניו הורן (Nieuw Hoorn, הורן החדשה), על שם עיר הולדתו, אבל דרישתו נדחתה.
בשנת 1622 ביקר קון מחדש באירופה.
ב-1 בפברואר 1623, הוא מסר את תפקידו ל וחזר להולנד, שם קיבל קבלת הפנים של גיבור מול חופי טסל.
לאחר מכן הפך לראש לשכת ה-VOC בהורן ועבד על ביסוס מדיניות חדשה.
במהלך היעדרותו מאיי הודו המזרחית, החריפו הקשיים עם האנגלים בעקבות .
ב-3 באוקטובר 1624, הוא מונה מחדש למושל הכללי באיי הודו המזרחית, אך עזיבתו עוכבה על ידי האנגלים.
בשנת 1625, הוא התחתן עם , ובשנת 1627 יצא בסתר לאי הודו המזרחית עם אשתו, ילדם שזה עתה נולד ואחיה ואחותה, החל לעבוד ב-30 בספטמבר 1627. לאחר הגעתו, האנגלים נטשו את בטאוויה והקימו את המטה שלהם בבאנטם.
פעמיים במהלך כהונתו של קון, שם , בשנים 1628 ו-1629. לצבא של אגונג היה יתרון מספרי גדול, אבל כלי נשק נחותים בהשוואה להולנדים ואספקת מזון לא מספקת, ומעולם לא הצליח לכבוש את העיר.
במהלך המצור השני של אגונג מת קון לפתע ב-21 בספטמבר 1629, ככל הנראה בגלל התפרצות הכולרה בבטאוויה במהלך מצור זה.
במתחם הקברים של , מתהלך סיפור לפיו שרידיו של קון נגנבו מקברו בג'קרטה, והונחו מתחת למדרגות המובילות לקברו של הסולטן אגונג.
הוא נחשב זמן רב לגיבור לאומי בהולנד.
השתלטותו על מקורות התבלינים היקרים הקנתה לארצו עושר רב.
מאז המאה ה-19, מורשתו הפכה לשנויה במחלוקת בשל האלימות שהפעיל, במיוחד בשלב האחרון של הכיבוש ההולנדי של איי בנדה, הנחשב לרוב כרצח עם.
על שמו נקראים ו"נמל קון" (Coenhaven) באמסטרדם.
פסל לקון נחנך בבטאוויה ב-4 בספטמבר 1876, מול אחוזת וולטברדן (Weltevreden).
הוא נהרס על ידי כוחות הכיבוש היפנים ב-7 במרץ 1943.
מבין המונומנטים המנציחים את קון בהולנד, הידוע ביותר הוא "האנדרטה לזכר יאן פיטרסון קון" בהורן, עם המוטו "Dispereert niet" ("אל ייאוש").
יוצר ב-1887 על ידי בברונזה, והוצב במיקום מרכזי בהורן, ה-Roode Steen, ב-1893. בעקבות יוזמה של אזרח, בשנת 2012 הציבה מועצת העיר טקסט נוסף על הכן של הפסל, המסביר את האופי השנוי במחלוקת של מעשיו ומורשתו של קון, ומפרט כמה מזוועותיו.
פסל של קון הוצב באמסטרדם, באחת מפינות המבנה הקרוי Beurs van Berlage, וכולל גם את המוטו "Dispereert niet".
יאן בואנו קואוטו (בפורטוגזית: Yan Bueno Couto; נולד ב-3 ביוני 2002 בקוריטיבה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן הימני בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה ובנבחרת ברזיל.
קואוטו גדל במחלקת הנוער של קוריטיבה.
הוא ערך שתי הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-1 במרץ 2020 חתם קואוטו על חוזה לחמש שנים במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג.
ב-25 בספטמבר 2020 הושאל קואוטו למשך עונה אחת לז'ירונה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-14 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 למיורקה במסגרת המחזור ה-12 בליגה.
ב-19 במרץ 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על לאס פאלמאס במסגרת המחזור ה-30 בליגה.
הוא ערך 26 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-21 באוגוסט 2021 הושאל קואוטו למשך עונה אחת לספורטינג בראגה מליגת העל הפורטוגלית.
ב-29 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד ויטוריה דה גימארייש במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
ב-20 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על פורטימוננסה במסגרת המחזור ה-27 בליגה.
בסך הכל ערך 28 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד.
ב-25 ביולי 2022 הושאל קואוטו פעם נוספת למשך עונה אחת לז'ירונה, שהעפילה ללה ליגה.
ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 0–1 לוולנסיה במסגרת המחזור הראשון.
ב-3 באוגוסט 2024 הושאל קואוטו לבורוסיה דורטמונד לעונה אחת.
ב-1 ביולי 2025 הוא חתם בקבוצה באופן קבוע תמורת 25 מיליון יורו.
ב-12 באוקטובר 2023 ערך קואוטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ונצואלה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
נבחרת ברזיל בכדורגל עד גיל 17
יאן פרייזלר (בצ'כית: Jan Preisler; 17 בפברואר 1872 – 27 באפריל 1918) היה צייר ופרופסור לאמנות צ'כי.
משפחתו של יאן פרייזלר עבדה במפעל היציקה המקומי, והוא למד בבתי הספר היסודיים הסמוכים.
מגיל צעיר הוא נחשב למתבודד שהעדיף לטייל ביער על פני משחק עם חברים.
רישומיו משכו את תשומת ליבו של המנהל, ועד מהרה קיבלו הוריו מכתבים שהזמינו אותם לשלוח אותו ללימודים בפראג, בתמיכה כספית.
ב-1887, בהיותו בן חמש עשרה, החל את לימודיו בבית הספר לאמנויות שימושיות, שם עבד בתחילה אצל פרנטישק ז'נישק, ואחר מכן הורשה להמשיך את לימודיו באופן עצמאי.
לאחר שסיים את לימודיו, הוא חלק סטודיו עם קארל שפילר.
במהלך שהותו בבית הספר, הוא יצר קשר עם איגוד מאנס לאמנויות יפות והתערב בפעילות העיתונאית שלו.
ב-1896 הוא סיפק את השער לגיליון הראשון של כתב העת Volné Směry של האגודה ושימש כעורך שלו במשך כמה שנים.
הוא נסע לאיטליה ב-1902, עזר בעיצוב הכרזות לתערוכת אדוארד מונק ב-1905 בפראג וביקר בפריז ב-1906, שם הושפע מעבודתו של פול גוגן.
ב-1903 הוא הפך למורה לציור עירום באקדמיה לאמנויות ושימש שם כפרופסור מ-1913 ועד מותו.
פרייזלר צייר במקור בסגנון נאו-רומנטי, אך מאוחר יותר החל להעדיף את הגישה האלגורית של הסמליות.
בסוף שנות ה-90, הוא התנסה באר נובו.
לאחר תחילת המאה העשרים, הוא ניסה לבטא את מעמקי הנפש הבלתי ניתנים לתיאור, מלאי מלנכוליה ותשוקה, ומצא את השראתו בשירה.
בנוסף לבדי הציור שלו, הוא סיפק עיטורים למספר מבנים, ביניהם בית העירייה ומלון סנטרל.
ב-1914 הוא נישא לבוז'נה פאלאס, ממשפחה מקומית העוסקת במלאכת יד.
הוא מת מדלקת ריאות ב-1918 ונקבר בקבר המשפחתי.
יאן פול ואן הקה (הולנדית: Jan Paul van Hecke; נולד ב-8 ביוני 2000) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג ובנבחרת הולנד.
ואן הקה נולד בארנמיוידן והחל את הקריירה שלו בקבוצת החובבים גוס.
ב-2018 עבר לנאק ברדה, שם שיחק במשך עונה אחת.
ב-16 באוגוסט 2019, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברדה, בניצחון 5-1 על הלמדון ספורט.
ב-10 בספטמבר 2020, חתם ואן הקה בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג על חוזה לשלוש שנים.
ב-18 בספטמבר 2020, הושאל ואן הקה להירנפיין לעונת 2020-2021. ב-19 בספטמבר 2020, ערך את הופעת הבכורה שלו בהירנביין בניצחון 3 - 1 על פורטונה סיטארד.
ב-29 באוגוסט 2021, הושאל ואן הקה לבלקברן רוברס מהצ'מפיונשיפ לעונת 2021/2022. ב-16 באוקטובר, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כששיחק 90 דקות בתיקו 2-2 מול קובנטרי סיטי.
ב-11 בדצמבר, כבש ואן הקה את שער הבכורה שלו בקבוצה, כשכבש את השער השני בניצחון 2 - 0 על בורו.
הוא נבחר לשחקן העונה של ברייטון בעונת 2021/2022, והפך לשחקן הלוואה הראשון שזכה בתואר זה.
ב-24 באוגוסט 2022, ערך ואן הקה את הופעת הבכורה שלו בברייטון, כשעזר לקבוצה לשמור על שער נקי בניצחון 3 - 0 על פורסט גרין רוברס.
שלושה ימים לאחר מכן, ערך ואן הקה את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כשעלה מהספסל בדקה ה-88 במקומו של דני וולבק, ועזר לברייטון לנצח 1 - 0 את לידס יונייטד.
ב-21 בינואר 2023, ערך ואן הקה את ההופעה הבכורה שלו בהרכב הפותח של ברייטון, כששיחק 90 דקות בתיקו 2-2 עם לסטר סיטי.
ב-24 במאי, שיחק ואן הקה בתיקו 1-1 עם מנצ'סטר סיטי, שהיה מהמשחקים האחרונים של העונה, והבטיח לברייטון מקום בליגה האירופית לעונת 2023/2024.
יאן קאמה הוא פוליטיקאי ואיש צבא ששימש כנשיא בוטסואנה הרביעי בין 1 באפריל 2008 ל-1 באפריל 2018. לאחר ששירת כמפקד צבא בוצואנה, הוא נכנס לפוליטיקה והיה סגן נשיא בוצואנה מ-1998 עד 2008, ולאחר מכן ירש את פסטוס מוגאה כנשיא ב-1 באפריל 2008. הוא זכה בבחירות 2009 ובאוקטובר 2014.
יאן קאמה הוא בנם השני של סרטסה קחאמה ורות וויליאמס קחאמה .
הוא נולד בסארי, בזמן שאביו חי בגלות בבריטניה, עקב התנגדות משטר האפרטהייד בדרום אפריקה לנישואיו עם אישה לבנה.
יאן קאמה התחנך במוסד של ארגון הקולג'ים הבין-לאומיים במבבנה, ובאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
באפריל 1977, קאמה מונה למח"ט בתקופת נשיאותו של סרטסה קחאמה, ושימש כסגן מפקד תחת סגן הנשיא לשעבר, לוטננט גנרל מומפטי מרפה .
מאוחר יותר שימש כמפקד צבא ההגנה של בוטסואנה בין 1989 ל-1998.
קאמה הודיע ב-16 בדצמבר 1997 כי יפרוש מצבא בוצואנה ב-31 במרץ 1998. מכיוון שזה היה תאריך הפרישה של הנשיא קט מאסירה , פרישתו עוררה ספקולציות פוליטיות לגבי קאמה.
ב-1 באפריל 1998, כאשר סגן הנשיא פסטוס מוגאה ירש את מאסירה כנשיא, מונה קאמה לסגן הנשיא.
עם זאת, קאמה לא החזיק במושב באספה הלאומית, ולכן לא יכול היה להיכנס מיד לתפקידו כסגן הנשיא.
בתחילת יולי 1998 הוא זכה ברוב מוחץ בבחירות ביניים בצפון סרווה, וקיבל 2,986 קולות מול 86 קולות למועמד האופוזיציה ממפלגת החזית הלאומית של בוצואנה .
ב-13 ביולי הוא מונה לחבר באספה הלאומית והושבע לתפקיד סגן נשיא.
בפעולות אלה, הוא למעשה ויתר על מנהיגותו התורשתית, מכיוון שהמלכים החוקתיים של בוצואנה המודרנית מנועים מבחינה חוקית מלהשתתף באופן פעיל בפוליטיקה המפלגתית.
לאחר ניצחון המפלגה הדמוקרטית של בוצואנה בבחירות באוקטובר 1999, נותר קאמה סגן הנשיא.
כשפסטוס מוגאה התפטר מהנשיאות, ב-1 באפריל 2008, ירש אותו קאמה כנשיא.
בטקס ההשבעה שלו בגאבורונה, אמר קאמה כי תהיה המשכיות במדיניות ולא "שינויים קיצוניים", אף שלדבריו עשוי להיות ניכר "שינוי בסגנון ודגש מיוחד על מספר נושאים".
הוא מינה את Mompati Merafhe , שהיה שר החוץ, לסגן הנשיא.
בבחירות הכלליות בבוצואנה ב-2009 נבחר קאמה לכהונה כנשיא וזכה ב-53.26% מהקולות וברוב המושבים באספה הלאומית.
קאמה הטיל איסור על ציד פילים בשנת 2014.
בבחירות הכלליות בבוצואנה 2014 זכה קאמה בקדנציה השנייה שלו.
מפלגתו קיבלה 46.45% מהקולות, וזכתה ברוב המושבים באספה הלאומית.
לקראת הבחירות, פוליטיקאי האופוזיציה גומולמו מוטסוואלדי מת בתאונה ב-30 ביולי 2014. היו ספקולציות שמדובר בהתנקשות ממניעים פוליטיים, אך המשטרה הגיעה למסקנה שהמוות היה תאונה.
בשנת 2015 הוענק לקאמה תואר דוקטור לשם כבוד במדעי המדינה מאוניברסיטת קונקוק בקוריאה הדרומית.
קאמה נקט עמדה נחרצת נגד ממשלת זימבבואה, במיוחד נגד רוברט מוגאבה.
הוא סירב להכיר בה אלא אחרי שהצטרפו אליה חברי התנועה לשינוי דמוקרטי בראשות מורגן צוונגיראי.
קאמה גם גינה את פעולתו של נשיא סודאן עומר אל-בשיר באזור דארפור והפך למבקר קולני של ממשלות רודניות באפריקה יחד עם הנשיא ג'קאיה קיקווטה מטנזניה והנשיא לוי מואנוואסה מזמביה.
תחת קאמה, הממשלה גם הקימה את מנהלת שירותי המודיעין והביטחון (DISS) בעלת סמכויות משטרה, הנתפסת כמקבילה של בוטסואנה לבולשת הפדרלית בארצות הברית.
למרות שסוג זה של ארגון אינו חדש ונמצא במדינות רבות, יש לו מבקרים בבוצואנה שטוענים שיש מעט מאוד איומים מקומיים או בין לאומיים שהמשטרה והצבא לא יכלו להתמודד איתם.
במישור הכלכלי, קאמה התנגד להסתמכות היתר על יהלומים, ותמך בגיוון הכלכלה, במיוחד למגזר החקלאות והתיירות.
קאמה הטיל איסור על ציד פילים בתקופתו כנשיא, ותמך במאמצי שימור שלהם.
בשנת 2018, הוא מתח ביקורת על הנשיא דונלד טראמפ על עידוד צייד פילים.
מבחינה דיפלומטית, הוא ניתק את הקשרים עם צפון קוריאה ב-2014 בגלל הפרות זכויות האדם הבוטות שלה.
ב-1 באפריל 2018, מוקגווצי מסיסי הושבע לנשיא ה-5 של בוצואנה, וירש את קאמה לאחר עשר שנות כהונה מלאות.
לאחר מספר חילוקי דעות עם מסיסי, ובמיוחד ביקורת על מסיסי על נטיות סמכותיות, החליט קאמה לעזוב את ה-BDP ולהצטרף לחזית הפטריוטית של בוטסואנה (BPF) , מפלגה חדשה שהוקמה על ידי פורשי ה-BDP.
הוא פעל למען BPF, שזכתה בשלושה מושבים בבחירות הכלליות ב-2019 באזור סרובה.
בשנת 2018, לאחר שהתפטר מהנשיאות, הפך קאמה לחבר במועצת המנהלים של ארגון Conservation International שבסיסו בארצות הברית ופעיל גם בבוצואנה.
בדצמבר 2022 הוציא בית משפט בבוצואנה צו מעצר קאמה בגין החזקת 5 כלי נשק בלתי חוקיים לאחר אי התייצבותו בבית המשפט.
בסך הכל הוגשו נגדו 14 אישומים.
יאן פרנקל היה מלחין סובייטי ממוצא יהודי.
יאן פרנקל נולד בשנת 1920 בקייב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה) למשפחה יהודית.
בגיל צעיר הוא התחיל לנגן בכינור בהדרכת אביו שהיה ספר וניגן בחתונות יהודיות.
בשנים 1938-1941 פרנקל למד נגינה בכינור בקונסרבטוריון של קייב.
לאחר פלישת נאצים לברית המועצות הוא נשלח לבית ספר כוחות נגד מטוסים.
החל משנת 1942 פרנקל היה לוחם בחזית, נפצע ואחרי החלמתו שירת בתיאטרון צבאי כנגן פסנתר וכינור.
בשנת 1946 פרנקל הגיע למוסקבה וניגן בהרכבים שונים.
את השיר הראשון פרנקל כתב בשנת 1942. הוא זכה לפופולריות גדולה בשנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר כתב מספר שירים שזכו להצלחה.
בכתיבתו הוא שיתף פעולה עם משוררים כמו מיכאיל טניץ', איגור שפראן אינה גוף.
בשנת 1969 ביוזמת מארק ברנס הוא כתב מוזיקה לשיר על מילים של רסול גמזטוב.
שירים של פרנקל בוצעו על ידי אנה גרמן, יוסיף קובזון, גאורג אוטס, מארק ברנס, אמיל גורובץ, מאיה קריסטלינסקאיה וזמרים ידועם נוספים.
פרנקל כתב מוזיקה לעשרות סרטי קולנוע, סרטי הנפשה והצגות תיאטרון.
על פעילות החלנה בשנת 1982 הוענק לו פרס ברית המועצות ובשנת 1989 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות.
פרנקל היה נסוי לנטליה לוריס-מליקובה, נצר למשפחת אצולה ארמנית.
בשנת 1980 ביתם עם משפחתה עברה לאיטליה.
נכדו מנגן פסנתר ומתגורר בארצות הברית.
פרנקל נפטר מסרטן בהיותו בחופשה בריגה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
יאן קוכטה (בצ'כית: Jan Kuchta; נולד ב-8 בינואר 1997) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת החלוץ בספרטה פראג.
קוכטה התחיל את הקריירה שלו בספרטה פראג ובגיל 16 הצטרף למחלקת הנוער של סלביה פראג.
ב-8 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד בוהמיאנס 1905. בהמשך הושאל לבוהמיאנס 1905, ויקטוריה ז'יז'קוב ופ.צ.
בינואר הושאל לטפליצה עד לסיום העונה.
בפברואר חתם בסלובן ליברץ, בעקבות מהלך השאלה במועדון.
בעותנו הראשונה בקבוצה הבקיע 15 שערים וסיים כמלך שערי הליגה ביחד עם אדם הלוז'ק.
ב-12 בינואר 2022 חתם בלוקומוטיב מוסקבה מליגת העל הרוסית על חוזה עד .
ב-6 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בלוקומוטיב בניצחון 2-3 נגד פ.צ.
חימקי בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה.
אולם, קוכטה סחב עונש הרחקה לאחר שקיבל כרטיס אדום ממשחקו האחרון בסלביה.
לוקומוטיב טענה כי הוא ריצה את עונש ההרחקה במשחק הגביע שנערך שלושה ימים לפני כן, אך לוקומוטיב לא הציגה את המסמכים הדרושים.
למרות זאת, לוקומוטיב לא ספגה הפסד טכני, אך קוכטה ריצה את עונש ההרחקה במשחק שלאחר מכן.
ביוני הושאל לספרטה פראג לעונה אחת עם אופציה לרכישה.
במשחקו הראשון בקבוצה קיבל כרטיס אדום בהפסד 2-1 לסלובן ליברץ לאחר שדרך על ראשו של שוער היריבה ובהמשך הורחק לחמישה משחקים על ידי ועדת המשמעת.
בסיום העונה, זכה עם המועדון באליפות הראשונה שלו מאז וספרטה מימשה את האופציה על השחקן שחתם על חוזה בקבוצה.
בסיום עונתו השנייה במועדון זכה בתואר חלוץ העונה.
ב-31 באוגוסט 2024 חתם לארבע שנים במיטיולן מליגת העל הדנית.
בצעירותו, קוכטה שיחק בנבחרות הצעירות של צ'כיה.
ב-8 באוקטובר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-2 ביוני 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד במסגרת ליגת האומות.
ב-19 בנובמבר 2023 סולק מסגל הנבחרת ביחד עם חבריו ולדימיר קפואל וג'קוב בראבק לאחר שנצפו יוצאים למועדון לילה יומיים לפני המשחק נגד .
השתתף עם הנבחרת ביורו 2024.
שחקן החודש בליגת העל הצ'כית: ינואר
מלך שערי ליגת העל הצ'כית:
חלוץ העונה בליגת העל הצ'כית:
יאן פולטיס (נולד ב־13 באוקטובר 1908 בסְבִינוֹב—כיום חלק מאוסטרבה; נפטר ב־11 במרץ 1952 באוסטרבה) היה מהחזקים בשחמטאי צ'כוסלובקיה בין שנות ה־30 לראשית שנות ה־50, והוכתר בתואר אמן בין-לאומי (IM) בשנת 1950. לפי Chessmetrics דורג בשיאו במקום ה־17 בעולם.
מת ממחלת הלוקמיה והוא בן 43.
במחצית הראשונה של שנות ה־30 החל פולטיס להשיג תוצאות טובות בתחרויות:
חלק מקומות 8–12 באליפות Mnihovo Hradiště - עיר בבוהמיה המרכזית (אליפות צ'כיה ה-13) -באליפות זו ניצח סאלו פלור.
חלק מקומות 5–7 במורבסקה אוסטרבה; באליפות זו ניצח ארנסט גרינפלד.
בשנת 1935 חלק מקומות 5–7 בלוהצ'וביצה; באליפות זו ניצח קארל אופוצ'נסקי.
בשנת 1936, הוא סיים במקום השלישי בפודבראדי (אליפות צ'כיה ה-14); באליפות זו ניצח סאלו פלור.
פולטיס סיים במקום הרביעי בתחרות מרגייט - ניצח ראובן פיין
חלק מקומות 3–4 בתחרות פראג; באליפות זו ניצח פאול קרס.
חלק מקומות 2–4 בתחרות רוגשקה סלאטינה; באליפות זו ניצח מיגל ניידורף.
חלק מקום 9–10 ביוראטה (אליפות פולין הרביעית) בתחרות ניצח סבלי טרטקובר.
סיים במקום השלישי בפראג (אליפות צ'כיה ה-15) - ניצח קארל אופוצ'נסקי..
חלק מקום 10–12 בלודז'; בתחרות ניצח וסיה פירץ'.
סיים במקום ה-11 בלובליאנה; בתחרות ניצח בוריסלב קוסטיץ'.
במאי 1939, פולטיס סיים במקום ה-7 בשטוטגרט (אליפות אירופה הראשונה); בתחרות ניצח יפים בוגוליובוב.
פולטיס שיחק בלוח הראשון בנבחרת צ'כוסלובקיה באולימפיאדת השחמט הלא רשמית השלישית במינכן בשנת 1936 (+7 –1 =11), בלוח השני באולימפיאדת השחמט השביעית בסטוקהולם בשנת 1937 (+7 –2 =9), ובלוח השני באולימפיאדת השחמט השמינית בבואנוס איירס בשנת 1939 (+8 –3 =5).
בסך הכל, בשלושת האולימפיאדות הללו, ב-53 משחקים, הוא השיג 22 ניצחונות, 6 הפסדים, ו-25 תוצאות תיקו, עם 65.1 אחוזי הצלחה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פולטיס שיחק במספר תחרויות חזקות.
בשנת 1940, פולטיס ניצח באליפות ראקובניק - אליפות בוהמיה ומורביה.
בשנת 1941, פולטיס ניצח בתחרות טרנצ'יאנסקה טפליצה לפני יוסף סילי ולודוביט פוטוצ'ק.
בספטמבר 1941, הוא סיים במקום השביעי בתחרות השחמט במינכן 1941 תחרות אירופה השנייה); בתחרות ניצח יסטה סטולץ.
בשנת 1941, הוא סיים בתיקו (6:6) עם קארל אופוצ'נסקי בפראג.
בספטמבר 1942, פולטיס חלק את המקום השלישי-חמישי עם יפים בוגוליובוב וקורט ריכטר, אחרי אלכסנדר אלכין, ופאול קרס, במינכן (אליפות אירופה הראשונה).
בדצמבר 1942 סיים במקום השלישי, אחרי אלכין וקלאוס יונגה, בפראג (יובל לדוראס).
באפריל 1943, פולטיס חלק את המקומות 4–5 בפראג; בתחרות ניצח אלכין.
ביוני 1943, הוא סיים במקום 5 בזלצבורג; את התחרות ניצחו קרס ואלכין.
בשנת 1943, פולטיס חלק מקומות 1–2 עם פרנטישק זיטה בפראג - אליפות בוהמיה ומורביה.
בשנת 1943, פולטיס סיים במקום השני, אחרי צ'נק קוטנאואר, בזלין.
בשנת 1944, פולטיס סיים במקום הרביעי בברנו (אליפות בוהמיה ומורביה, ניצח אופוצ'נסקי).
בשנת 1946, פולטיס סיים במקומות 4–5 בפראג.
בשנת 1946, הוא סיים במקום השלישי, אחרי לודק פאכמן ומירוסלב קטטוב, באוסטרבה.
הוא שיחק בשנים עשר דו-קרבות בינלאומיים.
ניצח (2:0) את הארי גולומבק בלונדון
ניצח (2:0) את ריטסון-מורי בברמינגהאם
הפסיד (0:2) לניקולס רוסולימו בפריז
הפסיד (0.5:1.5) לואסיה פירץ' בזאגרב
בשנת 1948, הוא ניצח (1.5:0.5) את סבטוזר גליגוריץ' בשפינדלרוב מלין.
ניצח (2:0) את מקרצ'יק בקטוביץ
סיים בתיקו (1:1) עם פלאט בפראג
את התוצאה הטובה ביותר בתחרות השיג פולטיס בקרלובי וארי/מריאנסקה לאזנייה בשנת 1948. באותה שנה הוא הגיע למקום השלישי בבודפשט.
בשנת 1949, הוא חלק את המקום הראשון עם סטוג'אן פוק בווינה (התחרות השלישית לזכר שלכטר ), חלק את המקום ה-4–7 בוונציה, והגיע למקום השישי בטרנצ'יאנסקה טפליצה.
בשנת 1950 הגיע למקום השביעי בשצ'אונו-זדרוי.
הוא העפיל במריאנסקה לאזנה ב-1951 לתחרות הבינאזורית של סטוקהולם 1952, אך מת מלוקמיה באוסטרבה ב-11 במרץ 1952 לפני שהספיק להשתתף בה.
הוא זכה בתואר אמן בינלאומי בשנת 1950. בעוד שפולטיס מעולם לא הפך לרב-אמן, על פי ChessMetrics, הוא דורג במקום ה-17 בעולם בשיאו.
יאן קַרְסְקי (בפולנית: Jan Karski; 24 ביוני 1914 – 13 ביולי 2000) היה לוחם המחתרת הפולנית ארמייה קריובה בזמן מלחמת העולם השנייה, חסיד אומות העולם.
נשלח לספר לבעלות הברית המערביות על המחתרת הפולנית ועל השמדת היהודים בשואה בשנת 1942.
נולד בשנת 1914 בעיר לודז' בשם יאן קוזילבסקי (Jan Kozielewski) (קרסקי הוא כינויו המחתרתי, שאומץ על ידו לאחר המלחמה כשמו).
הוא למד לתואר מוסמך במשפטים ודיפלומטיה באוניברסיטת לבוב בשנת 1935, והשלים את לימודיו באוניברסיטאות בגרמניה, בשווייץ ובבריטניה בין 1936 ו-1938. ב-1939 התקבל לשירות החוץ הפולני.
עם פרוץ המלחמה גויס קרסקי לצבא הפולני, ונלקח בשבי הצבא האדום.
הוא נמלט ממחנה שבויים, וחזר לאזור הגנרלגוברנמן ("הממשל הכללי" כינוי לאזור בשליטת הגרמנים במרכז פולין אשר לא סופח לגרמניה לאחר כיבושו).
שם הצטרף ל"ארמייה קריובה" – "צבא המולדת", ארגון המחתרת הפולני אשר נשמע להוראות הממשלה הפולנית הגולה בלונדון.
ידיעתו בשפות זרות סייעה לו בתפקידי שליח בין הממשלה הפולנית בגולה בלונדון ובין אנשי הארמייה קריובה בפולין.
כשליח, ערך קרסקי מספר שליחויות חשאיות בין צרפת, בריטניה, הולנד ופולין.
ביוני 1940 נפל לידי הגסטאפו בסלובקיה, וסבל עינויים.
הוא נמלט במבצע נועז של המחתרת הפולנית מבית הסוהר בעיר נובי סונץ' (צאנז).
באפריל 1943 רצו הגרמנים לחסל לגמרי את הגטו.
בסוף שנת 1942 התגנב קרסקי פעמיים לתוך גטו ורשה, לשם הוברח על ידי אנשי מחתרת אצ"י.
שם נפגש עם שניים מהמנהיגים היהודים – מנחם קירשנבוים וליאון פיינר.
כן התגנב קרסקי, כשהוא לבוש במדי שומר למחנה אותו זיהה כמחנה ההשמדה בלזץ אם כי כיום סבורים כי לא היה זה המחנה בלזץ עצמו כי אם אחד ממחנות המעבר, או מחנות המיון, וכנראה מחנה בשם "איזביצה לובלסקה".
הביוגרפים של קרסקי, ווד ויאנובסקי, ואף קרסקי עצמו מקבלים כי המחנה אליו התגנב קרסקי לא היה בלזץ.
בנובמבר 1942 נמלט קרסקי למערב, והחל בפעולה לחשוף לעולם את השמדת היהודים.
בתחילה שהה בבריטניה שם נפגש עם שר החוץ אנתוני אידן, שדחה עם זאת את בקשתו להיפגש עם וינסטון צ'רצ'יל.
כן נפגש עם מנהיגים רבים אחרים בארצות הברית – פליקס פרנקפורטר, קורדל הול, ויליאם דונובן, סמואל קרדינל סטריץ' וסטיבן שמואל וייז, אך לא השיג דבר בפגישות אלו.
לאחר המלחמה נמנע מקרסקי לשוב לפולין, שכן הממשל הקומוניסטי שם רדף את אנשי "צבא המולדת".
הוא התאזרח בארצות הברית והחל בלימודים באוניברסיטת ג'ורג'טאון שם קיבל תואר דוקטור בשנת 1952. הוא לימד נושאים הקשורים במזרח אירופה באוניברסיטה זו במשך 40 שנה לאחר מכן, והפך לאחד המרצים החשובים שם.
ב-1954 קיבל אזרחות של ארצות הברית.
קרסקי נישא ליהודיה ניצולת שואה, פולה נירנסקי.
ב-1977 התראיין במסגרת צילומי סרטו של הבמאי קלוד לנצמן "שואה".
בספרו "סיפורה של מדינה חשאית" שיצא לאור ב-1944 סיפר קרסקי את קורותיו.
כן הוציא לאור בשנת 1985 מחקר בשם "המעצמות הגדולות ופולין".
ביוגרפיה שלו מאת החוקרים תומאס ווד וסטניסלב ינובסקי יצאה לאור ב-1994 בשם "קרסקי – כיצד ניסה אדם אחד לעצור את השואה".
לאחר נפילת הקומוניזם בפולין בשנת 1989, זכה קרסקי ל במולדתו.
הוא זכה לעיטורי כבוד אזרחיים וצבאיים.
בשנת 2000 סמוך למותו, ייסד את "פרס הנשר על שם קרסקי" על שירות לאנושות.
קרסקי הלך לעולמו בוושינגטון בשנת 2000.
בשנת 1982 קיבל קרסקי את תואר "חסיד אומות העולם" מטעם מוסד "יד ושם" ובעקבותיו זכה בשנת 1994 לאזרחות כבוד של מדינת ישראל.
בשנת 1998 היה מועמד לקבלת פרס נובל לשלום.
בשנת 2012 העניק נשיא ארצות הברית ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית לקרסקי, העיטור האזרחי הגבוה ביותר במדינה.
פסלים להנצחתו מצויים בערים ורשה, תל אביב,קרקוב, לודז' וקילצה.בספטמבר 2002 נחנכה אנדרטה לזכרו באוניברסיטת ג'ורג'טאון במעמד שר החוץ הפולני.
"יאן קרסקי (יאן קוזילבסקי) 1914 - 2000. שליח האומה הפולנית לממשלתם בגולה.
האיש אשר סיפר על השמדת העם היהודי, בעת שניתן היה עדיין לעצור אותה.
חסיד אומות העולם, גיבור העם הפולני, פרופסור באוניברסיטת ג'ורג'טאון 1952 – 1992. איש אציל אשר הלך בינינו והפך אותנו לטובים יותר בעצם נוכחותו.
כמו כן נחנך בשנת 2009 פסל בדמותו באוניברסיטת תל אביב.
באוקטובר 2014 נחנך על ידי שגרירות פולין, שגרירות ישראל והקק"ל לוח זיכרון בעיר Kotor שבמונטנגרו.
מאחורי הלוח נשתל עץ זית.
הלוח ממוקם במקום מרכזי בסמוך לחומת העיר העתיקה.
"פרס הנשר על שם קרסקי", פרס שייסד קרסקי בשנת 2000 על שירות לאנושות.
בין זוכי הפרס: מארק אדלמן, ממנהיגי מרד גטו ורשה; תדאוש מזובייצקי, ראש ממשלתה הדמוקרטי הראשון של פולין; וכן ויקטור יושצ'נקו, מנהיגה של אוקראינה.
בארצות הברית מוענקים פרסים על שמו.
האחד על ידי "קרן קרסקי" בארצות הברית, והשני על ידי המכון היהודי המדעי בניו יורק, על פרסומים המציגים את תרומת היהודים לתרבות פולין.
"אגודת יאן קרסקי" העוסקת בשימור מורשתו הוקמה ב-2003.
הסרט התיעודי "דוח קרסקי" של הבמאי קלוד לנצמן משנת 2010.
"כיכר יאן קרסקי" ברמת השרון
יאן קולר (בצ'כית: Jan Koller; נולד ב-30 במרץ 1973 בסמטנובה להוטה) הוא כדורגלן עבר צ'כי אשר שיחק בעמדת החלוץ.
הוא מחזיק בשיא כל הזמנים של הנבחרת (כולל נבחרת צ'כוסלובקיה בעבר) בהבקעת שערים, עם 55 כיבושים.
קולר, המתנשא לגובה של 2.02 מטר, היה אחד מהשחקנים הגבוהים הטובים ביותר באירופה.
הוא התחיל את אימוני הכדורגל שלו בעמדת השוער אבל כאשר החל לשחק כדורגל מקצועני הוא עבר הסבה לעמדת החלוץ, שבה שיחק עד תום הקריירה.
למרות זאת, בעונת אימוניו כשוער פעלו לטובת קבוצתו, כאשר במהלך משחק הבונדסליגה שבין בורוסיה דורטמונד לבאיירן מינכן הורחק השוער הראשון של דורטמונד, ינס להמן, באמצע המחצית השנייה.
קולר נכנס לשער, אחרי שהוא כבר הספיק להבקיע שער במחצית הראשונה.
הוא אפילו הצליח לשמור על השער נקי עד סיום המשחק, אחרי שהציל כדורים רבים והזדמנויות רבות שנבעטו לעבר שערו בידי שחקני באיירן, ובנוסף לכל, הוא זכה בתואר שוער השבוע בליגה.
דורטמונד, למרות הכל, הפסידה בסיומו של אותו משחק.
לדורטמונד הגיע קולר מהקבוצה הבלגית אנדרלכט בשנת 2001. אל אנדרלכט הגיע מהקבוצה הבלגית הקטנה
לוקרן שעמה הצליח לזכות בתואר מלך השערים של הליגה הבלגית בסיום עונת .
בעונת עבר לקבוצת הפאר הצרפתית מונקו לאחר חמש עונות מוצלחות בדורטמונד.
במהלך עונת הוא עבר לנירנברג, עימה ירד לליגת המשנה הגרמנית בסיום העונה.
בקיץ 2008 עבר לקריליה סובטוב סמארה מליגת העל הרוסית ולאחר מכן שיחק בקבוצה הצרפתית קאן.
באוגוסט 2011 הודיע קולר על פרישה ממשחק.
ב-16 ביוני 2008, לאחר הדחת הנבחרת מיורו 2008, פרש קולר מנבחרת צ'כיה אחרי 55 שערים ב-90 משחקים.
בטורניר עצמו הבקיע שער אחד.
ב-2009 החליט להצטרף שוב לנבחרת הצ'כית בגלל תוצאותיה המאכזבות במוקדמות מונדיאל 2010. הוא שיחק משחק אחד מול נבחרת סלובקיה ולאחריו פרש בשנית.
יאן רמקו תיאודור קמפרט (בהולנדית: Jan Campert; 15 באוגוסט 1902 – 12 בינואר 1943) היה עיתונאי, מבקר תיאטרון וכתב שחי באמסטרדם שבהולנד.
במהלך מלחמת העולם השנייה, קמפרט נעצר באשמת עזרה ליהודים.
הוא נעצר ונלקח למחנה הריכוז נוינגמה, שם הוא מת.
קמפרט נודע בשל שירו "שמונה עשר המתים" ("De Achttien Doden"), שמתאר את ההקרבות שנעשו בשל ההתנגדות לכיבוש הגרמני.
השיר נכתב בשנת 1941, ופורסם שלא כחוק בשנת 1943.
קמפרט היה אביו של הסופר והמשורר רמקו קמפרט.
דייוויד בארנל בראון הידוע בכינויו יאנג באק (Young Buck), הוא ראפר אמריקאי, חבר בהרכב ג'י יוניט והבעלים של חברת התקליטים "Cashville Records" .
בראון החל לעסוק בראפ בגיל 12 והקליט לראשונה שירי ראפ באולפן הקלטות בגיל 14. בגיל 16 גילה אותו בריאן "בייבי" ויליאמס וצירף אותו לחברת התקליטים קאש מאני רקורדס שבבעלותו.
בשנת 2000 הוא עבר לחברת תקליטים UTP Records, שם הוקלט אלבומו העצמאי הראשון, "Born to Be a Thug".
במסגרת UTP הוא פגש את הראפר 50 סנט, שצירף אותו להרכב המצליח ג'י יוניט.
ב-2003 יצא אלבומו הראשון של ההרכב, "Beg For Mercy".
אלבום הבכורה של יאנג באק, "Straight Outta Cashville" יצא ב-24 באוגוסט 2004, תחת חברות התקליטים ג'י יוניט רקורדס ואינטרסקופ רקורדס.
(2003-2005) G Unit Radio (מיקסטייפ בהוצאת Dj Whoo Kid ב-7 חלקים).
שולץ סיים במקום השני, אחרי קארל אופוצ'נסקי בתחרות בלון בשנת 1916. שולץ ניצח בתחרות פראג בשנת 1920, חלק מקום 6–8 בפראג 1921 (ניצחו: קארל הרומאדקה ופרנטישק טרייבל), חלק מקום 5–7 בתחרות ברנו 1921 (ניצחו: קארל הרומאדקה, קארל טרייבל ולדיסלב פרוקש) וניצח בתחרות פראג בשנת 1924.
שולץ השתתף בנבחרת צ'כיה באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הבלתי רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז (1924), וצבר 9 נקודות מתוך 13 אפשריות.
נבחרת צ'כיה זכתה במקום הראשון ושולץ זכה אפוא במדליית זהב קבוצתית.
באולימפיאדת השחמט 1928 שיחק שולץ בלוח המילואים של נבחרת צ'כיה וצבר 3.5/10 נקודות.
יאן קלצ'ינסקי (בפולנית: Jan Kleczyński; 8 ביוני 1837 – 15 בספטמבר 1895, ורשה) פסנתרן, מלחין, עיתונאי ושחמטאי פולני.
קלצ'ינסקי נולד למשפחה פולנית ממעמד האצולה, סיים לימודים בקונסרבטוריון למוזיקה של פריז (1855–1862) ולאחר מכן ניגן בפסנתר במספר קונצרטים בצרפת.
בשנת 1866 חזר לפולין וחי בוורשה.
קלצ'ינסקי סיים במקום השני, לאחר שמעון אברמוביץ וינוור באליפות השחמט הראשונה שהתקיימה בורשה בשנת 1868, וסיים במקום השלישי, לאחר יוסף זבינסקי וארתור פופלבסקי באליפות השנייה של ורשה בשנת 1884.
קלצ'ינסקי כתב טור שחמטאי שבועי בעיתון Tygodnik Ilustrowany בין השנים (1859-1884), ובעיתון Kurier Warszawski בין השנים 1877-1895. בנו, יאן קלצ'ינסקי (הצעיר) המשיך את עבודתו זו בין השנים 1897-1939.
חיבר ספר על יצירותיו של שופן "Chopin's Greater Works".
יאן קלצ'ינסקי (בפולנית: Jan Kleczyński; (24 ביוני 1875 – ספטמבר 1939, ורשה) היה עיתונאי ושחמטאי פולני.
קלצ'ינסקי היה בנו של יאן קלצ'ינסקי, פסנתרן מפורסם, מלחין, עיתונאי ואחד מטובי השחמטאים בפולין במאה ה-19.
קלצ'ינסקי הצעיר שיחק באליפויות ורשה לשחמט בשנים 1896 ו-1897. הוא הגיע למקום הרביעי בתחרות 1901 (ניצח: אלכסנדר פלמברג), הגיע למקום הרביעי בתחרות 1907, למקום השני בתחרות 1908 (ניצח: פיודור דוס-חוטימירסקי), חלק מקום 5-6 בתחרות 1910 והגיע למקום השישי בתחרות 1911.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הגיע קלצ'ינסקי למקום השלישי בתחרות 1916/17, ולמקום השישי בתחרות ורשה בשנת 1917. בשתי התחרויות ניצח עקיבא רובינשטיין.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, הגיע קלצ'ינסקי למקום השביעי בתחרות 1919/20 (ניצח: זדז'יסלב בלסיצ'מן), הגיע למקום השני לאחר סטניסלב קון בתחרות 1925, חלק מקום שמיני בתחרות 1926 (ניצחו: סטניסלב קון וליאון קרמר) וחלק מקום 6-8 בתחרות ורשה 1928 (ניצח: משה בלאס).
קלצ'ינסקי ייצג את פולין באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז.
השתתף פעמיים באליפות פולין: בשנת 1926 הגיע למקום ה-13 (אליפות פולין הראשונה, ניצח: דויד פז'פיורקה וחלק מקום 14-15 בתחרות לודז' 1927, אך היה היחיד שניצח את מנצח התחרות (אליפות פולין השנייה, ניצח: עקיבא רובינשטיין).
קלצ'ינסקי כתב טור שחמטאי שבועי בעיתון Kurier Warszawski בין השנים 1897-1939, זאת לאחר שאביו כתב את הטור בין השנים בין השנים 1877-1895 .
קלצ'ינסקי מת מהתקפת לב בעת שורשה הופצצה בספטמבר 1939.
יאן ראוכוורגר (נולד בטורקמניסטן בשנת 1942) הוא צייר ישראלי.
עבודותיו הוצגו במגוון מקומות בישראל ומחוצה לה, בין השאר במוזיאון ישראל ובמוזיאון תל אביב לאמנות.
ראוכוורגר נולד בעיירה באיראמאלי (Baýramaly) שבטורקמניסטן לסופיה ולמרדכי (מקס) רייכוורגר, במשפחה בת שני ילדים.
אביו, מרדכי, עזב את משפחתו בגיל 13 ורצה לחיות כצייר.
נזרק מן האקדמיה הסובייטית כיוון שסבו, יוסף, היה רב.
דודו, אחי אביו, נספה בגולאג בשנות ה-30, לשם נשלח לאחר שהורשע כפעיל ציוני.
בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטה המשפחה מאוקראינה לתוככי ברית המועצות והשתקעה בטורקמניסטן.
אחרי המלחמה המשפחה חזרה לקייב.
יוסף, סבו של יאן, שימש כרב הראשי של פולין בשנת 1946.
בשנים 1954–1961 למד במחלקה לציור בבית הספר התיכון שעל יד האקדמיה לאמנות בקייב.
בגיל 19 גויס לצבא הרוסי שם שירת (בשנים 1961–1964) כצייר צבאי.
אחרי הצבא למד בפקולטה לגרפיקה שימושית במכון הפוליגרפי במוסקבה (1964-1968).
במהלך הלימודים באקדמיה לאמנות הוא הכיר את הצייר ולדימיר וייסברג, אשר בעקבותיו שינה את סגנונו לחלוטין.
בשנת 1972 עלה ארצה עם הוריו, אחיו ואשתו, אירה, פסלת וציירת (שהתפרסמה בארץ בזכות פיסול בובות מבדים).
הוא התגורר בצפת והתחיל ללמד ציור במכון אבני בתל אביב, אחר כך עבר לתל אביב, לבת ים ולבסוף בשנת 1979 התיישב ביפו.
הוא לימד במשך השנים בבית הספר לאמנות קלישר בת"א, בבצלאל בירושלים ובמדרשה למורים לאמנות בבית ברל.
שהה תקופה ארוכה לצורך עבודה בפריז ובשנים 1998–2001 שהה בלונג איילנד סיטי שבניו יורק.
בשנת 1986 זכה בפרס אוסקר הנדלר מטעם קיבוץ לוחמי הגיטאות.
בשנת 1997 הוענק לו פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול.
בשנת 2007 הוענק לו פרס רפפורט לאמן ישראלי בכיר.
בשנת 2004 נערכה לכבודו תערוכה רטרוספקטיבית במוזיאון ישראל.
הוא נישא לראשונה בעת לימודיו באקדמיה, כשהיה בן 22, ומנישואים אלה הוא אב לאנדרי.
לאחר מכן התגרש ונישא לאחת מתלמידותיו.
הוא נישא בשלישית לאירה, ומנישואים אלה הוא אב למירה ומוטי, פסל.
בתחילת שנות ה-80 הוא התגרש מאירה ובשנת 1986 נישא לגלית אלוני, אמנית וגרפיקאית, ולזוג שני בנים.
אלוני היא אחד מן המודלים החוזרים ביצירותיו העכשוויות של ראוכוורגר.
הנושאים השכיחים בציוריו של ראוכוורגר הם נופים, דוממים וציורי דיוקן.
אלה האחרונים כוללים דיוקנאות רבים של רעייתו, גלית, ושל אמנים רבים, ובעיקר סופרים, משוררים ואנשי רוח.
בנוסף לציור הוא עוסק גם בפיסול ובהדפס.
בשנת 2012 הציג ראוכוורגר תערוכת יחיד בשם "ציוני דרך, יאן ראוכוורגר" בגלריה בינט שבתל אביב.
בין היתר הוצגו בתערוכה ציורי שמן על בד וציורי פסטל על נייר מתקופות שונות בחייו.
הגלריה, שבאמצעות תערוכת היחיד של ראוכוורגר ציינה יובל להיווסדה, ייצגה אותו במשך שניים וחצי עשורים והיא מחזיקה באוסף הגדול ביותר של עבודותיו.
1985 - מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, קיבוץ אשדות יעקב מאוחד.
1989 - המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן.
1990 - מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע.
1996 - הגלריה לאמנות, אוניברסיטת חיפה.
2004 - מוזיאון ישראל, ירושלים (רטרוספקטיבה).
2008 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
2020 - מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
מרדכי עומר, יאן ראוכוורגר, עבודות 1983-86, גלריה אפרת, תל אביב, 1987.
חיים פינקלשטיין,יאן ראוכוורגר - עבודות על נייר, עיריית באר שבע, מוזיאון הנגב לאמנות, 1990.
עוזי אגסי, ארבע שעות גג - יאן ראוכוורגר, דיוקנאות בשירה ובציור, הוצאת אבן חושן, רעננה, 1997.
דומיניק נאהאש, "הציורים האמריקאיים של יאן ראוכוורגר", בתוך: יאן ראוכוורגר 2000 1998, הוצאת גלריה בינט, 2001.
רות אפטר-גבריאל (אוצרת), טלי תמיר, במבט קרוב - יאן ראוכוורגר: עבודות מ-1979 עד 2003, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2004.
מיכל פלג, פנים - שיחות עם יאן ראוכוורגר, הוצאת כרמל, ירושלים, 2007.
מרדכי עומר (עורך), יאן ראוכוורגר - דיוקן, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2008.
ניצה בן-ארי (עורכת), יאן ראוכוורגר, סוס אדום / אריה לבן - ילדות בשירה ובציור, חלפי הוצאה לספרי אמנות, 2009.
עדי פוטרמן, יאן ראוכוורגר - פסטל על נייר, גלריה זימאק אמנות עכשווית, תל אביב, 2011.
איה לוריא, "יאן ראוכוורגר: הפרדס הגדול", בתוך: זמן דיוקן 2, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 2020.
יאנאייר (באוקראינית: Янейр, באנגלית: Yanair) היא חברת תעופה אוקראינית בין יעדים ברחבי אירופה ואסיה.
החברה הוקמה בשנת 2012 והחלה לטוס בנתיב קייב - צ'רנוביץ, לאחר מכן פתחה עוד טיסות למספר יעדים.
משרדיה הראשיים של החברה נמצאים בקייב ובסיס פעילותה הוא נמל התעופה הבינלאומי קייב ז'וליאני.
טיסת הבכורה של החברה בקו בין ויניצה לתל אביב תוכננה לדצמבר 2013, אך היא נדחתה למרץ 2014. החברה הפעילה במרץ ואפריל 2014 מספר טיסות בין ויניצה לנתב"ג, אך אלה נפסקו בגלל חוסר כדאיות כלכלית וחוסר הרצון של החברה להפעיל טיסות אלה.
החל מ-9 ביולי 2017 החברה מפעילה טיסות סדירות בין נמל התעופה הבינלאומי קייב ז'וליאני לנמל התעופה בן-גוריון, וטיסות עונתיות בין נמל התעופה הבין-לאומי אודסה לנמל התעופה בן-גוריון.
יאן קוּם הוא יזם יהודי-אמריקאי, יליד ברית המועצות.
מנכ"ל ומייסד חברת וואטסאפ, שבעקבות הצלחת היישומון שלה נרכשה ב-2014 על ידי חברת פייסבוק תמורת 19 מיליארד דולר, במזומן ובמניות.
קום נולד וגדל בכפר קטן ליד פסטוב הסמוכה לקייב שבאוקראינה (בברית המועצות דאז), בן יחיד למשפחה יהודית.
אמו הייתה עקרת בית ואילו אביו עבד בחברת בנייה, כמנהל עבודה.
המשפחה הייתה ענייה ובבית לא היו אפילו מים חמים.
בשנת 1992, בגלל האנטישמיות בה נתקלו באוקראינה מולדתם, היגר קום עם אמו לקליפורניה שבארצות הברית והשתקע באזור עמק הסיליקון, בעיירה מאונטיין וויו (Mountain View).
אביו נשאר באוקראינה ומת ב-1997.
משפחת קום הקטנה והענייה נאלצה להתמודד עם קשיים כלכליים גם במולדת החדשה.
את דירתם בת שני החדרים רכשו בעזרה ממשלתית למהגרים עניים, האם עבדה כשמרטפית והבן כמנקה בחנות מכולת.
לאוכל הם נעזרו בתלושי מזון של מחלקת הרווחה העירונית.
קום סיים בית ספר תיכון והחל ללמוד לתואר ראשון באוניברסיטת סן חוזה סטייט, אך הפסיק את לימודיו בטרם השלים את התואר.
ב-1997 הוא החל לעבוד ביאהו!, כמהנדס תוכנה, משרה שמצא בעזרת בריאן אקטון, מי שלימים יהפוך לשותפו בווטסאפ.
אמו של קום נפטרה ממחלת הסרטן בשנת 2000.
בשנת 2007, אחרי שקום עבד ביאהו!
כעשר שנים, עזבו הוא ואקטון את החברה, טיילו כשנה בעולם והחלו לחפש שוב עבודה.
שניהם ניסו להתקבל לפייסבוק ושניהם נכשלו.
ב-2009 הקים קום את חברת וואטסאפ ותשעה חודשים אחרי הקמתה הצטרף גם אקטון.
קרן הון סיכון סקויה קפיטל השקיעה בשלושה סבבים שונים כ-60 מיליון דולר.
בעת המכירה לפייסבוק החזיק קום 45% ממניות החברה (אקטון 20%).
באפריל 2018 הודיע על כוונתו לעזוב את ניהול החברה.
באוקטובר 2021 הוערך הונו על ידי המגזין פרובס, בכ-10.6 מיליארד דולר.
יאן קליין (בהולנדית: Jan Kasper Klein, נולד ב-8 ביוני 1912) היה מורה להתעמלות בבית ספר בדלפט שבהולנד וחסיד אומות העולם.
זמן מה לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית אפשר קליין ליהודי בשם מישה אלקן להתגורר עמו.
החל מינואר 1943 אפשר קליין גם לקופץ למים היהודי בוב דנבום (Bob Denneboom), שעד אז הסתתר במקומות מסתור שונים, לגור עמו.
באביב 1942, עם תחילת גירושיהם של יהודי הולנד למחנות השמדה, הסתיר בביתו קליין את כל בני משפחתו של דנבום, ובסך הכל 17 יהודים.
כדי לתת הסבר משכנע לשכניו בדבר העובדה שהוא מביא ככרות לחם רבים לביתו, סיפר להם קליין שהוא מפעיל עסק לפירורי לחם.
בתקופת המלחמה הועסק יאן בהפצת מזון, ועיסוק זה אפשר לו לנוע בחופשיות ברחבי העיר.
באמצעות קשריו עם המחתרת ההולנדית האנטי-נאצית הצליח קליין להשיג כרטיסי מזון וכך לספק מזון נוסף למסתתרים.
חלק מהיהודים המסתתרים הועברו בחשאי מעת לעת אל בית אמו של קליין בעיר האג.
ב-16 בפברואר 1944 פשטו הגרמנים על בתיהם של קליין ושל אמו.
כולם נעצרו, כולל יאן, גב' קליין ומישה אלקן.
מבין 19 האנשים שנעצרו, רק חמישה שרדו את המחנות.
הוריו של בוב, אחותו ובעלה, נרצחו באושוויץ.
חברו של בוב, סימון ווס, נרצח בגרמניה.
יאן קליין, שנכלא בדכאו, ואמו, גב' קליין בת ה-65 שנכלאה בווכט, שרדו.
מבין היהודים שרדו רק שלושה: מישה, שעלה לישראל לאחר המלחמה; רוזה ווס-רייקסמן, שלאחר מכן נישאה לבוב דנבום; וקרוב רחוק של בוב.
מקס ון פרג הגיע לדירת המסתור של יאן קליין בספטמבר 1943 לאחר שדירת המסתור של משפחתו בדלפט נחשפה בעקבות הלשנה.
הוא נתפס שם בפשיטת הגרמנים, הועבר לאושוויץ ולא שב.
לאחר המלחמה שב קליין לעבודתו כמורה להתעמלות.
ב-1974 הכיר יד ושם בקליין כחסיד אומות העולם.
יאן רוזנטל הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא יהודי ששיחק בעמדת הקשר התוקף או החלוץ השני.
רוזנטל התחיל את הקריירה שלו בהנובר 96. ב-13 באוגוסט 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 2-4 נגד ורדר ברמן.
ב-21 באוקטובר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו נגד שאלקה 04. עד מהרה ביסס את מקומו בהרכב המועדון.
ב-11 ביוני 2010 חתם על חוזה לשלוש שנים בפרייבורג.
בקיץ חתם באיינטרכט פרנקפורט ל-3 שנים.
בפברואר הושאל לדרמשטאדט 98 מהבונדסליגה השנייה עד לתום העונה.
בתום העונה העפילה הקבוצה לבונדסליגה ורוזנטל חתם לשנתיים במועדון.
ביוני הודיע על פרישה מכדורגל.
בצעירותו שיחק רוזנטל בנבחרת הצעירה של גרמניה.
יאן ברש-קוֹמְסקי (בפולנית: Jan Baraś-Komski; 3 בפברואר 1915 – 20 ביולי 2002) היה צייר פולני-אמריקאי.
קומסקי למד ציור, אנטומיה ותולדות האמנות באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב שבפולין.
במהלך מלחמת העולם השנייה פעל בתנועת ההתנגדות.
ב-1940 נמלט מפולין בכוונה להצטרף לצבא של שיקורסקי שהלך והתגבש בצרפת, אך נעצר בגבול צ'כוסלובקיה.
הוא נכלא בנובי סונץ' ובטרנוב לפני שנשלח לאושוויץ, במשלוח האסירים הראשון למחנה.
הוא קיבל את מספר האסיר תחת השם יון ברש, בשל הניירות המזויפים שנשא כאשר נעצר.
ב-29 בדצמבר 1942 נמלט מאושוויץ עם שלושה אסירים נוספים.
לאחר 16 ימים נתפס על רכבת לכיוון ורשה.
קומסקי השתמש בשם בדוי בעת המשלוח לאושוויץ, לכן ניצל מהוצאה להורג מידית בעוון בריחה מאושוויץ, ובמקום זאת נשלח לכלא מונטלופיך ומשם חזרה לאושוויץ 2. בשנותיה האחרונות של המלחמה הועבר קומסקי לבוכנוואלד, לאחר מכן לגרוס-רוזן ולבסוף לדכאו, משם שוחרר בעת שחרור המחנה ב-29 באפריל 1945 על ידי צבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה חי במחנות עקורים בבוואריה ומינכן, שם נשא לאישה ניצולת אושוויץ.
בשנת 1949 היגרו בני הזוג לארצות הברית, שם עבד קומסקי כגרפיקאי ב"וושינגטון פוסט".
במהלך השנים יצר רישומים וציורים של חיים במחנה ריכוז.
יאן קירכהוף הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם.
קירכהוף נודע במשחק הגובה ובמסירות המדויקות שלו.
קירכהוף שיחק בקבוצות הילדים והנוער של איינטרכט פרנקפורט ולאחר מכן בקבוצת הנוער של מיינץ.
בנובמבר 2008 ערך בכורה בקבוצת הבוגרים של מיינץ, התגלה ככישרון עולה, ושיחק בקבוצה הבוגרת של מיינץ במשך חמש עונות.
בינואר 2013 חתם קירכהוף על חוזה בבאיירן מינכן לעונה הבאה כשחקן חופשי, ללא דמי העברה, ונחשב כשחקן של באיירן מינכן בעונת 2013/14. קירכהוף שיחק חצי עונה בלבד בבאיירן מינכן, ובפגרת החורף עבר לשאלקה 04 בהשאלה לשנה וחצי, אך סבל מפציעות ומיעט לשחק.
בתום ההשאלה שב לבאיירן מינכן.
ב-4 בינואר 2016 חתם קירכהוף לשנתיים בסנדרלנד מהרפמייר ליג.
בדצמבר 2016 עזב את הקבוצה.
ב-22 בפברואר 2018 חתם בבולטון וונדררס מהצ'מפיונשיפ.
את הקריירה סיים קירכהוף באורדינגן 05.
קירכהוף שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, אך לא זומן לנבחרת הבוגרת.
קירכהוף החמיץ את אליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה בישראל בשנת 2013, עקב פציעה.
יאן שלאודראף הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדות החלוץ והקשר ההתקפי.
לשלאודראף שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה.
שלאודראף, יליד ואלדברול שבגרמניה המערבית, שיחק במועדון הנוער של האסיה בינגן, ובשנת 2001 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון והפגין יכולת גבוהה, והבקיע שערים במספרים גבוהים.
בשנת 2002 נרכש על ידי בורוסיה מנשנגלדבך, שם שיחק שלוש עונות.
בתקופה זו ערך עשר הופעות בלבד בקבוצה הבכירה, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, בה הבקיע 25 שערים ב-61 הופעות.
בפגרת החורף של עונת 2004/05 חתם שלאודראף באלמניה אאכן מהבונדסליגה השנייה, ומונה לקפטן הקבוצה.
בעונת 2005/06 הבקיע שלאודראף 11 שערים לטובת אלמניה אאכן, וסייע למועדון להעפיל אל הבונדסליגה, לאחר ארבעה עשורים שהמועדון נעדר ממנה.
בעונת 2006/07 הבקיע שלאודראף שמונה שערים לאלמניה אאכן, אך לא הצליח למנוע את נשירת המועדון בחזרה לבונדסליגה השנייה כעבור עונה אחת.
יכולתו הגבוהה של שלאודראף במדי אלמניה אאכן עוררה עניין במועדונים הגדולים, ובקיץ 2007 נרכש על ידי באיירן מינכן תמורת 1.2 מיליון אירו.
שלאודראף נאלץ להתחרות על מקום בהרכב עם חלוצים כלוקה טוני, מירוסלב קלוזה ולוקאס פודולסקי, ומאמנו, אוטמאר היצפלד, מיעט להשתמש בו.
שלאודראף בעיקר נכנס כמחליף, וערך סך הכל שמונה הופעות בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן, וערך עוד מספר הופעות בקבוצת המילואים.
למרות האכזבה האישית של שלאודראף בעונה זו בבאיירן מינכן, הוא זכה עם הקבוצה בשלושה תארים: אליפות הבונדסליגה, הגביע הגרמני וגביע הליגה הגרמנית.
בתום עונה אחת בבאיירן מינכן, חתם שלאודראף בהנובר 96 ביולי 2008. שלאודראף הצליח באופן יחסי בהנובר, שם שיחק שבע עונות, והוסט לעמדת הקשר.
את שעריו הראשונים הבקיע בניצחון 5-1 מול בורוסיה מנשנגלדבך בספטמבר 2008, כאשר כבש צמד, ועד לתום העונה הבקיע חמישה שערים.
עונת השיא של שלאודראף עם הנובר הייתה 2010/11, בה סיימה הקבוצה במקום הרביעי בבונדסליגה, ושלאודראף הבקיע ארבעה שערים, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם דידייה יה קונאן, לארס שטינדל ומוחמד עבדלאווי.
הצלחה זו הקנתה להנובר מקום במוקדמות הליגה האירופית, שם פגשה את סביליה באוגוסט 2011. שלאודראף הבקיע צמד בניצחון 2-1 על סביליה, והנובר עלתה לשלב הבתים של הליגה האירופית, ונעצרה רק ברבע הגמר, לאחר הפסד במפגש כפול לאתלטיקו מדריד.