tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מרווין (ג'סי טיילר פרגוסון) (עונה 3) – חבר של משפחתה של ניני המתגלה כאביה הביולוגי.
מוניק קולמן (עונה 4) – מגיעה לצלם את הסרט "היי סקול מיוזיקל 4: האיחוד" באיסט היי במהלך העונה הרביעית.
גילמה את דמותה של טיילור בסדרת הסרטים המקורית.
ב-11 בנובמבר 2020 שודר פרק מיוחד בן 45 דקות של הסדרה לכבוד חג המולד.
הפרק כלל חידושים של שירי חג המולד וחנוכה מסורתיים.
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי11האודישניםThe Auditions8 בנובמבר 201922קריאת התסריטThe Read-Through15 בנובמבר 201933המחליפים הנפלאיםThe Wonderstudies22 בנובמבר 201944העמדהBlocking29 בנובמבר 201955נשף פגישת מחזורHomecoming6 בדצמבר 201966איזה צוות??What Team13 בדצמבר 201977חג ההודיהThanksgiving20 בדצמבר 201988החזרה הטכנולוגיתThe Tech Rehearsal27 בדצמבר 201999ליל הבכורהOpening Night3 בינואר 20201010מערכה שנייהAct Two10 בינואר 2020
העונה הראשונה מכילה תשעה שירים מקוריים, כשבכל פעם אחד מהשירים מופיע בכל אחד מתשעת הפרקים הראשונים.
רוב השירים מבוצעים בביצוע חי על ידי השחקנים.
חלק מהשחקנים ליוו את הביצועים שלהם על כלי נגינה כמו גיטרה.
רודריגו כתבה שיר מקורי לסדרה, "All I Want", וכתבה יחד עם באסט ומפיק המוזיקה דן בוק את השיר "Just for a Moment".
פסקול העונה הראשונה, הכולל את השירים חדשים והביצועים לשירים מהסרט המקורי, יצא לאור ב-10 בינואר 2020, עם סיום העונה הראשונה, על ידי וולט דיסני רקורדס.
לקראת יציאת הפסקול, שירים נבחרים יצאו לאור מדי שבוע בהתאמה לשידורם הפרקים.
בעונה השנייה נכללו בפסקול שירים חדשים וגרסאות חדשות לשירים ממחזמר דיסני המקורי, היפה והחיה, שנכתבו על ידי אלן מנקן, הווארד אשמן וטים רייס.
רודריגו ובאסט כתבו מוזיקה מקורית גם לעונה השנייה של הסדרה.
אלבום הפסקול של העונה השנייה יצא לאור ב-30 ביולי 2021, עם סיום שידור העונה השנייה.
בעונה השלישית נכללו שירים מסדרת הסרטים המקורית, בנוסף לשירי "לשבור את הקרח" ו"קאמפ רוק".
ב-8 ביולי 2022 יצא לאור הסינגל הראשון מתוך העונה השלישית, "It's On", גרסת כיסוי לשיר מתוך קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון.
ב־16 בספטמבר יצא לאור פסקול העונה השלישית.
ב-9 בנובמבר 2017, הוכרז כי דיסני מפתחת עיבוד טלוויזיוני לסדרת הסרטים היי סקול מיוזיקל.
הסדרה הייתה צפויה לעלות לשידור בבכורת בשירות הסטרימינג העתידי של דיסני, דיסני+.
החברה תכננה להתאים את הזיכיון לפורמט טלוויזיוני ופנתה ליוצר טים פדרלה כדי לפתח רעיון לסדרה.
פדרלי הציג את הסדרה בסגנון המוקומנטרי בינואר 2018 והמשיך לכתוב טיוטות לתסריט יחד עם ערוץ דיסני.
ב־6 בספטמבר, דיסני העניקה להפקה אור ירוק לעונה ראשונה המורכבת מעשרה פרקים.
חשף גם כי התכנית תהיה מסוגת המוקומנטריה ויצאה לאור רשימת הדמויות.
הסדרה מופקת בשיתוף עם ערוץ דיסני.
באוקטובר 2019, לקראת יציאת העונה הראשונה, דיסני+ חידשו את הסדרה לעונה שנייה.
פדרלי הצהיר כי עלילת העונה השנייה לא תתמקד בהפקה של היי סקול מיוזיקל 2; נחשף בחמישה בפברואר 2020 כי ההפקה המוצגת תהיה היפה והחיה.
העונה השנייה כללה 12 פרקים.
בנובמבר יצא טיזר שהמחזמר המוצג בעונה יהיה "לשבור את הקרח".
העונה השלישית צפויה לעלות לאוויר ב־27 ביולי 2022.
ביוני 2023 הוכרז כי העונה הרביעית תהיה האחרונה.
פדרלי קיבל השראה לסגנון המוקומנטרי של הסדרה מסרטים ותוכניות אחרות כגון מחכים לגופמן והמשרד.
הוא קיבל השראה ליצור סדרה שבה תוצג המוזיקה כנושא מרכזי, תוך כדי שהוא מתבסס על ניסיונו כשחקן ברודוויי לשעבר.
הסדרה כוללת ייצוג של להט"בים, עם שתי דמויות המזדהות כהומואים: קרלוס וסב.
בריאיון לאדבוקט, פרנקי רודריגז שיבח את פדרלי על שכתב את דמותו, קרלוס כהומו מבלי להיכנע למאפיינים של דמות קווירית טיפוסית.
דמותו של וסב מבצעת את התפקיד של שארפיי במחזמר, דוגמה לליהוק מגדרי לא מסורתי.
הסדרה אף מציגה מערכת יחסים של בני-זוג מאותו המין כאשר קרלוס מזמין את סב לבוא עמו לנשף בית הספר.
הסדרה מציגה גם הורות להט"בית דרך שתי אמהותיה של ניני, קרול ודנה.
בנוסף לייצוג זה הסדרה כוללת גם נושאים כמו גירושים.
בעונה הרביעית, כוכבי הסרטים המקוריים (בלו, קולמן וגראביל) היו מעורבים בעיצוב קווי העלילה של הדמויות שלהם.
פדרלי הביע את החשיבות של ליהוק בני נוער אמיתיים בתפקידים ראשיים כדי להוסיף אותנטיות לסדרה מבוססת על גיל התיכון.
ב-17 באוקטובר 2018 פורסם כי ג'ושוע באסט לוהק לתפקיד ראשי.
שאר צוות השחקנים פורסם ב-15 בפברואר 2019, כולל סופיה ויילי בתפקיד ג'ינה, קייט ריינדרס בתפקיד מיס ג'ן ואוליביה רודריגו בתפקיד ניני.
פדרלי אישר בנובמבר 2019 כי שחקן מהסרט המקורי יבצע הופעת קמע בסדרה.
לאחר שנרשם כאמן המופיע בפסקול, אושר כי לוקאס גראביל, שגילם את ראיין אוונס, עתיד להופיע בסדרה.
גראביל מופיע כגרסה בדיונית של עצמו, ומופיע בשיר לצד ריינדרס.
קייסי סטרוה, שגילמה את מרתה קוקס בסרט המקורי, הופיעה גם היא בפרק אחד בסדרה.
בדצמבר 2019 דווח כי ג'ו סרפיני, המגלם את דמותו של סב, יקודם לצוות השחקנים הראשי בעונה השנייה.
שחקנים נוספים שהתווספו לסדרה נחשפו בתחילת 2020: רומן בנקס בתפקיד האווי; אוליביה רוז קיגן בתפקיד לילי; ודרק האף בתפקיד זאק, החבר לשעבר של מיס ג'ן.
בחודש יולי 2021, פורסם כי השחקן האמריקאי ג'ורדן פישר יככב בתפקיד אורח בתפקיד ג'יימי פורטר בפרק ה-11 של העונה השנייה.
בחודש ינואר 2022 פורסם כי קורבין בלו, שגילם את דמותו של צ'אד בטרילוגיית הסרטים המקורית, בנוסף לאדריאן ליילס, מג דונלי, סיילור בל וג'ייסון ארלס הצטרפו לצוות שחקני העונה השלישית.
ב־8 במרץ פורסם כי בן סטילוול, אריה ברוקס וליאמני סגורה לוהקו לעונה השלישית של הסדרה בתפקידים משניים.
לקראת עליית העונה השלישית פורסם כי רודריגו, לארי ספרסטיין, ריינדרס וסראפיני עברו מתפקידים ראשיים לתפקידי אורח.
בעונה הרביעית השתתפו בלו, סטרוה וגראביל שהופיעו בסדרת הסרטים המקוריים והופיעו בעבר בסדרה, בנוסף למוניק קולמן, בארט ג'ונסון ואליסון ריד שגילמו את טיילור, מר בולטון וגברת דארבוס בסדרת הסרטים המקוריים בהתאמה.
יוצר הסדרה, טים פדרלה, הזמין את כל כוכבי "היי סקול מיוזיקל" המקוריים לעונה הרביעית, אך לא כולם חזרו.
בנוסף, הוכרז כי באסט, ויילי, רנה, לסטר, רודריגז, ריינדרס וסגורה יככבו בתפקידים ראשיים בעונה.
בנוסף, לוהקו גם קיילי קנטרל בתפקיד דני, מתיו סאטו בתפקיד מאק, קייטלין ריילי בתפקיד קווין וואסטי מאמפוינט בתפקיד קריסטל.
צילומי העונה הראשונה החלו ב-15 בפברואר 2019 בסולט לייק סיטי, יוטה, והסתיימו ב-30 ביוני.
קדם ההפקה לעונה השנייה החל בפברואר 2020, אך הופסק בגלל מגפת הקורונה.
הצילומים חזרו לסדרם באוקטובר של שנת 2020 והסתיימו בפברואר 2021.
סגנון המוקומנטריה של הסדרה מתבצע באמצעות צילום בשיטת המצלמה היחידה, עם מצלמות כף יד המשמשות ליצירת צילום ממוקד.
בסדרה גם יש שימוש בשבירת הקיר הרביעי, על מנת השדמויות יוכלו להביע את מחשבותיהן ורגשותיהן דרך המצלמה.
סצנות אלה מייצגות את ה"הווה" בסיפור, ואילו פלאשבקים למערכת היחסים של ניני וריקי מצולמים באופן מסורתי יותר.
צילומי העונה השלישית התקיימו בלוס אנג'לס, בשונה משתי העונות המוקדמות שצולמו בסולט לייק סיטי.
צילומי העונה הרביעית צפויים להיערך שוב בסולט לייק סיטי.
הפרק הראשון של הסדרה שודר בערוץ דיסני, ABC ו-Freeform ב-8 בנובמבר 2019, לקראת השקתו בשירות הסטרימינג דיסני+ ב-12 בנובמבר 2019. פרקים יצאו לאור מדי שבוע ולא בבת אחת.
סיום העונה הראשונה שודר ב-10 בינואר 2020.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-14 במאי 2021.
ב־20 במאי יצא הטיזר הראשון לעונה השלישית וב־29 ביוני יצא הטריילר הרשמי.
הפוסטר והטריילר הראשון של התוכנית יצאו לאור ב-23 באוגוסט 2019.
השידור של הפרק הראשון ב-8 בנובמבר 2019 נצפה על ידי 2.03 מיליון צופים ברשת ABC, בנוסף ל-474,000 בערוץ דיסני ו-293,000 במהלך השידור ברשת Freeform.
הפרק זכה ל-2.8 מיליון צופים בסך הכל.
נכון לחודש ספטמבר 2021, שתי העונות הראשונות של הסדרה וספיישל חג המולד צברו יחדיו כ-1.438 מיליארד צפיות.
אתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes דיווח על דירוג חיובי של 74% לעונה הראשונה עם דירוג ממוצע של 7.41/10 המבוסס על 31 ביקורות.
היי-טק מאבריק הוא מצנח ממונע גלגלי אשר פותח באמצעות מרכז הטכנולוגיה והחינוך של הילידים (Indigenous People's Technology and Education Center, Inc., ובראשי תיבות, I-TEC).
מפתח ההיי-טק מאבריק הוא איש העסקים והטייס סטיב סיינט , מייסד מרכז I-Tec וכן בנו של הטייס והמסיונר המנוח נייט סיינט.
הוא הציג את הכלי באקוואדור וייעד אותו לשירותם של חקלאים שנדרשו להתנהל באזורים לא סלולים.
ההיי-טק מאבריק הוא רכב דמוי-טרקטורון המתאים לנסיעה על דיונות חול ועל קרקע לא סלולה.
לצד זאת הוא מצויד במצנח, ועל כן יכול לשמש גם לרחיפה.
יכולת הנשיאה שלו שקולה לזו של מטוס ססנה 172 (כ-250 ק"ג של דלק ומטען בשעת המראה, נוסף על משקל הכלי עצמו).
ההיי-טק מאבריק יועד לשימוש גם בתנאי מזג אוויר שמצנחים ממונעים אחרים אינם יכולים לנחות ולהמריא בהם בבטחה.
הדגם קיבל אישור "כשירות אוויר ניסיונית" ב־14 באפריל 2008. מספר רישום כלי הטיס שלו הוא 356MV.
הדגם אושר לשימוש בידי רשות התעופה הפדרלית מאז ספטמבר 2010 כמטוס ספורט קל.
בשנת 2009 זכה ההיי-טק מאבריק בפרס פריצת הדרך מאת כתב העת למדע פופולרי "Popular Mechanics" ).
"Maverick XTRV" - בדגם הורכב מנוע המפיק 300 כ"ס.
מנוע סובארו 4 צילינדרים המפיק 190 כ"ס.
מדחף - כונן בעל 5 להבים.
יחס טיפוס: 3 מטר / דקה.
ההיי-טק הוא אחד מהענפים המרכזיים של כלכלת ישראל.
נכון ל-2023, על פי דו"ח רשות החדשנות, חברות ההיי־טק מעסיקות יותר מ-10% מכוח העבודה בישראל (כ-400,000 בני אדם), אחראיות ל-18% מהתמ"ג ול-48% מהייצוא הישראלי, כמו גם ל-40% משווי החברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
חברות הזנק ישראליות גייסו בין השנים 2013–2022 95 מיליארד דולר, נתון הממקם את האב החדשנות הישראלי במקום השישי בעולם במונחי גיוס הון.
נכון לאפריל 2023, פעלו בישראל 9,093 חברות טכנולוגיה, שגייסו במהלך חייהן כסף ממשקיעים.
נתון זה ממקם את ההאב הישראלי כשלישי בעולם, אחרי ניו יורק וסן פרנסיסקו.
בשנת 2023 דווחה רשות החדשנות כי הפריון בענפי ההייטק הוא כמעט כפול מהפריון בכלל המשק.
65% מהכנסות המדינה ממיסים הן ממיסוי תעשיית ההייטק.
שיתוף הפעולה בין מוסדות המחקר הישראליים והתעשייה, יצר מספר רב של המצאות ופיתוחים טכנולוגיים ישראליים שזכו לתהודה עולמית.
אבן הדרך הראשונה של התעשייה הפרטית הייתה הקמתה של חברת אלרון בשנת 1961 על ידי עוזיה גליל, ובתמיכתו של דן טולקובסקי.
ענף ההיי טק החל להתפתח בשנות ה-60 של המאה ה-20, עם היווסדן של מספר חברות, כמו ECI Telecom, תדיראן ואלרון.
האמברגו הצרפתי שהוטל על ישראל לאחר מלחמת ששת הימים, גרם להתפתחותה של תעשייה צבאית שמטרתה הייתה להשיג יתרון טכנולוגי על מדינות ערב.
בשלבים מאוחרים יותר החל חלק מתעשיות צבאיות אלה לפתח גם יישומים אזרחיים.
יתרונה היחסי של ישראל בא לידי ביטוי כאשר תעשיית המחשוב העולמית החלה שמה דגש רב יותר על תוכנה ביחס לחומרה, וחברות ישראליות החלו מתבלטות בשוק הבין-לאומי.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 קמו בישראל חברות היי טק שאיתרו ופיתחו תחומי ייצור שלא כוסו על ידי חברות אמריקאיות מקבילות, ובין 1984 ל-1991 גדל שווי ייצוא מוצרי התוכנה מישראל מ-5 מיליון ל-110 מיליון דולר.
עם זאת, הפריצה המהותית של ההיי טק הישראלי התרחשה בשנות ה-90 של המאה ה-20, בעקבות השקעות של קרנות הון סיכון ותמיכה ממשלתית באמצעות "תוכנית יוזמה" וכן תוכנית החממות הטכנולוגיות שנוסדו בתמיכת המדען הראשי (כיום רשות החדשנות).
בשנים אלו הענף זכה להכרה מקצועית ותקשורתית בין-לאומיות עם הקמה וצמיחה של חברות היי טק בולטות כגון אמדוקס, קומברס, צ'קפוינט, קבוצת רד-בינת, רדווין, מרקורי, אורבוטק וגילת רשתות לווין.
חברות בין-לאומית, כדוגמת Yahoo!, גוגל, מיקרוסופט, HP ועוד פתחו מרכזי פיתוח בישראל, וחברות ותיקות כגון יבמ, אינטל, ומוטורולה הגדילו את פעילותן, בין היתר לאחר רכישת חברות הזנק ישראליות.
בתל אביב לבדה פעלו בסוף 2019 מרכזי פיתוח של 107 חברות רב-לאומיות.
כן פועלות בישראל חברות הייטק ישראליות שנמכרו לחברות זרות, שהותירו בישראל את מרכזי הפיתוח.
בולטות בקטגוריה זו חברת מיראביליס, יצרנית ICQ וחברת "Waze Mobile", יצרנית אפליקציית הניווט Waze שנמכרה לגוגל עבור כמיליארד דולר, Conduit, בבילון ועוד.
שנת 2021 הייתה שנת שיא להיי־טק הישראלי, עם היווצרותן של 30 חדי-קרן חדשים, ומעל 70 הנפקות – כולל 21 הנפקות בשווי של מיליארד דולר ויותר.
המשבר החוקתי בשנת 2023 גרם לאי וודאות שפגעה בהשקעות בענף ההייטק ולחיפוש אלטרנטיבות של יזמים ועובדי הייטק מחוץ לישראל.
על פי דוח רשות החדשנות לשנת 2023, ב-2022 היו 508.4 אלף שכירים ושכירות בהייטק ובתפקידי טק בענפים שאינם טכנולוגיים – סך הכול 14% מהשכירים ומהשכירות בישראל.
מתוכם כ-400 אלף בהייטק, והיתר בתפקידי טק בענפים שאינם טכנולוגיים.
בשנים 2012 ועד תחילת 2023 קצב הצמיחה השנתי הממוצע במספר המועסקים בענף ההייטק היה 6.3%, בהשוואה לקצב של 2.2% בשנה במספר המועסקים בכלל המשק.
כלומר, ההייטק צמח בקצב מהיר פי 3 בהשוואה למספר המועסקים במשק.
פריון העבודה בהייטק, שמחושב כתוצר שעתי לעובד או לעובדת בענף, עמד ב-2022 על 337 ש"ח לשעה – כמעט פי 2 מהתוצר לשעת עבודה בכלל המשק (178 ש"ח).
חברות הייטק פועלות בכל רחבי ישראל, אך ריכוזן המרכזי הוא באזור גוש דן, בחיפה ובירושלים.
אזור זה זכה לכינוי "סיליקון ואדי".
נכון ל-2021, העיר בעלת המספר הגדול ביותר של חברות היי־טק, בפער רב, הייתה תל אביב עם 2,383 חברות.
כוח האדם העיקרי לתעשיית היי־טק מגיע מהאוניברסיטאות ומהמכללות (בעיקר מהחוגים למתמטיקה, מדעי המחשב, הנדסת חשמל, הנדסת תוכנה, מערכות מידע, ותעשייה וניהול) מהיחידות הטכנולוגיות של צה"ל (ממר"ם, יחידה 8200, יחידה 81, מצו"ב, מצפ"ן ועוד) ומבתי ספר למפתחי תוכנה.
במועצה להשכלה גבוהה פועלים להעלאת מספר הסטודנטים הלומדים את מקצועות ההיי-טק וההנדסה בישראל.
בין היתר מתמקדים במתן תמריצים למוסדות לימוד ללימוד מסלולים במקצועות ההיי־טק ופיתוח של תשתיות ההוראה.
במל"ג אושר גם תואר ראשון בלימודי היי־טק, מסלול לתואר אקדמי שבו מקבלים הסטודנטים הכשרה למקצועות ההיי־טק, שפותח מתוך שאיפה להגדיל את מספר הסטודנטים למקצועות מדעי החברה המשתלבים בתעשיית הטכנולוגיה העילית.
בישראל מתקיימים גם לימודי תעודה להכשרת עובדים למקצועות ההיי־טק.
בקורסים אלה ניתן לרכוש כלים בתחומים הנדרשים בתעשיית ההיי־טק כגון תכנות, רשתות מחשבים, אבטחת מידע, מערכות מידע, חומרה ועוד.
לימודי התעודה נערכים במכללות פרטיות ובחברות תוכנה שבהן פועל גם מערך הכשרת עובדים.
מתוך צורכי התעשייה בעובדים צמחו גם מסלולי הכשרה אינטנסיביים, הידועים גם בשם בוטקאמפ (Bootcamp).
ההכשרות מתקיימות במקרים רבים על ידי חברות תוכנה, אורכן הוא כמה חודשים מרוכזים, לאחר תקופת ההכשרה הסטודנטים או חלקם משתלבים בשורות החברות בתפקידי מפתחים.
קום2006אבישי אברהמי, ד"ר אורית מוסינזון, נדב אברהמי וגיורא קפלןאינטרנטמפתחת ומספקת פלטפורמה לבניית אתרי אינטרנטנסחרת בנאסד"ק אפל ישראל 2011 מוצרי אלקטרוניקה, תוכנות מחשב ומחשבים אישיים Monday.Com2012רועי מן וערן זינמןתוכנהמפתחת, משווקת ומנהלת מערכות ניהול משימות ופרויקטיםנסחרת בנאסד"ק
"היי בייב" הוא סינגל מאת הראפר הישראלי טונה, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, מזרח פרוע (2021).
הסינגל יצא לאור ב־17 בדצמבר 2021, בהפצת חברת התקליטים נענע דיסק.
השיר היה לשיר המושמע ביותר בספוטיפיי בישראל לשנת 2022.
השיר הוא הרצועה הרביעית באלבומו הרביעי של טונה, "מזרח פרוע".
השיר מדבר על פרידה אותה יזם הזמר מבת זוגו.
במהלך השיר הזמר מתאר את תחושותיו השונות, המעבר מבלבול לתסכול ולאובדן חושים.
באוגוסט 2023, חברת ספוטיפיי פרסמה את נתוני ההשמעות שלה ביחס לחודשים יולי-אוגוסט, והשיר היה לשיר ה-11 המושמע ביותר בחודשים אלו בישראל.
היי את הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי איתי לוי.
השיר יצא לאור ב-23 בינואר 2017, כסינגל השמיני מתוך אלבומו השלישי של לוי, שורדים אהבה, על ידי חברת התקליטים ליאם הפקות.
השיר נכתב והולחן על ידי נתנאל ששון, והופק על ידי דולי ופן.
השיר הוא בסגנון הפופ אשר משלב בתוכו את סגנון הים-תיכונית.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, בוים על ידי עוזי ג'ורג' והועלה לערוץ היוטיוב של לוי ב-23 בינואר 2017, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון לאוגוסט 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-10 מיליון.
"היי דנה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
את השיר הוציאה בשנת 1979 לאור חברת תקליטים פולידור רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
גרסה בין-לאומית שלו, בשם "Hey Mama" יצאה כתקליט 7 אינץ' בגרמניה.
"היי דנה" נכתב והולחן על ידי חיים קינן ושוקי לוי, והופק על ידי קובי אשרת.
במרכז מילותיו מסופר על מערכת יחסים בהתהוות בין דנה לבחיר לבה.
ב-2 באוקטובר 1979 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-24. ב-4 בדצמבר עלה למקום החמישי, שיאו במצעד הנוכחי.
לבסוף, ב-29 בינואר 1980 יצא מהדירוג לאחר שבעה-עשר שבועות צעידה רצופה.
כמו כן, "היי דנה" הגיע בשיאו למקום השני במצעד השבועי של גלי צה"ל.
היי בוב בע"מ, המוכרת במותג HiBob, היא חברת מחשוב ענן ישראלית, העוסקת בתוכנה לניהול משאבי אנוש.
החברה נוסדה באוגוסט 2015 בתל אביב על ידי רוני זהבי (מנכ"ל), ישראל דויד (CTO), אנדי בלאס ועמית כנעני, לשם פיתוח מערכת מחשוב ענן לניהול משאבי אנוש.
בשנת 2016 פתחה החברה משרד בלונדון לשירות לקוחותיה באיחוד האירופי, וב-2018 פתחה החברה משרד בניו יורק לשירות לקוחותיה בארצות הברית.
ב-2020 פתחה החברה משרד באמסטרדם, לשירות לקוחותיה במדינות בנלוקס ובמדינות הנורדיות.
בשנת 2021 פתחה החברה משרד בסידני, לשירות לקוחותיה באוסטרליה.
בשנת 2022 פתחה החברה משרד בברלין, לשירות לקוחותיה במדינות הדוברות גרמנית (גרמניה, אוסטריה ושווייץ).
בספטמבר 2023 העסיקה החברה כ-800 עובדים, מחציתם בישראל.
ביוני 2021 רכשה החברה את חברת ההזנק Cassiopeia.
בספטמבר 2022 רכשה החברה את חברת באגל (Bugle) הפורטוגלית והקימה מרכז פיתוח בליסבון.
בשנת 2022 ובשנת 2023 נכללה החברה ברשימת 100 החברות המובילות במחשוב ענן של "פורבס".
בשנת 2022 נכללה החברה ברשימת ההמצאות הטובות ביותר של "טיים".
בספטמבר 2023 הודיעה החברה על הסכם שיתוף פעולה עם חברת פאפאיה גלובל הישראלית, העוסקת במחשוב ענן לניהול עובדים, חישובי שכר, הטבות ותשלומים, עבור חברות ותאגידים גלובליים.
בשנת 2019 גייסה החברה 26.5 מיליון דולר.
בדצמבר 2020 גייסה החברה 70 מיליון דולר, לפי שווי של 500 מיליון דולר.
בשנת 2021 גייסה החברה 150 מיליון דולר לפי שווי (לאחר הכסף) של 1.65 מיליארד דולר, ובכך הפכה לחד-קרן.
באוגוסט 2022 גייסה החברה 150 מיליון דולר לפי שווי של 2.45 מיליארד דולר.
בספטמבר 2023 גייסה החברה 150 מיליון דולר לפי שווי של 2.7 מיליארד דולר.
היי, זה שחר הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי שחר טבוך.
האלבום יצא לאור ב-1 באפריל 2024, על ידי חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
לאורך 2022–2024 פרסם שחר סינגלים שנכללו באלבום.
ב-18 בינואר 2024 הכריז שחר רשמית על שם האלבום, וכן על השקת מופע להשקת האלבום במועדון הגריי שבתל אביב-יפו שנערך ב-15 במרץ 2024. ב-27 במרץ 2024 פרסם שחר תמונה של שם האלבום והודיע על יציאתו לאור ב-1 באפריל.
היי ברידג' , שנקרא במקור גשר האקוודוקט, הוא הגשר העתיק ביותר בעיר ניו יורק, לאחר שנפתח במקור כחלק מאמת המים העתיקה של הקרוטון ב-1848, ונפתח מחדש כשביל להולכי רגל ב-2015, לאחר שהיה סגור במשך למעלה מ-45 שנים.
היי ברידג' הושלם במקור בשנת 1848 עם 15 קשתות אבן בודדות.
בשנת 1928 הוחלפו החמישה שהשתרעו מעל נהר הארלם בקשת פלדה אחת באורך 140 מ'.
מאז ועד היום, נותרו עשר קשתות האבן המקוריות: תשע בצד המזרחי של הברונקס, ואחת בלבד בצד המערבי של מנהטן.
הגשר נסגר לכל תנועה מסביבות שנת 1970 ועד לשיקום שהחל בשנת 2009. הגשר נפתח מחדש להולכי רגל ואופניים ב-9 ביוני 2015, והוא מופעל ומתוחזק על ידי מחלקת הפארקים והנופש של העיר ניו יורק .
היי ברידג' היה חלק ממערכת אספקת המים האמינה והעשירה הראשונה בעיר ניו יורק.
כשהעיר נהרסה על ידי מגפת הכולרה ב-1832 והשריפה הגדולה ב-1835, התבררה חוסר ההתאמה של מערכת המים של הבארות ובורות מים.
בסופו של דבר, רק נהר קרוטון בצפון מחוז וסטצ'סטר נמצא נושא מים מספיקים, בכמות ובאיכות, כדי לשרת את העיר.
אמת המים העתיקה של הקרוטון הייתה הראשונה מסוגה שנבנתה אי פעם בארצות הברית.
המערכת החדשנית השתמשה בהזנת כבידה קלאסית - ירידה קבועה ורצופה של 0.02% אשר "רצה" לאורך 66 ק"מ לתוך העיר ניו יורק, דרך אמת מים סגורה שחוצה רכסים, עמקים ונהרות.
שדרת האוניברסיטה בברונקס נבנתה מאוחר יותר מעל החלק היבשתי הדרומי ביותר של אמת המים, המובילה אל הגשר.
אף על פי שכושר הנשיאה הוגדל בשנים 1861–1862 עם צינור גדול יותר הגשר התיישן כבר ב-1910, עם פתיחת אמת המים החדשה של קרוטון.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, קשתות הבנייה של הגשר הוכרזו על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, כמסוכנות למעבר אניות בנהר, והעירייה שקלה להרוס את המבנה כולו.
ארגונים מקומיים קראו לשמר את הגשר ההיסטורי, ובשנת 1927, חמש מהקשתות המקוריות מעל לנהר הוחלפו ברצועת פלדה אחת, בעוד שהקשתות הנותרות נשמרו.
אמת המים קרוטון נאלצה בשלב מסוים לחצות את נהר הארלם, ובחירת השיטה הייתה החלטה עיצובית מרכזית.
נבחנה מנהרה מתחת לנהר, אך טכנולוגיית המנהור הייתה אז בחיתוליה, וחוסר הוודאות של מימוש אפשרות זו הוביל לדחייתה.
זה הותיר גשר, כשנציבות המים, המהנדסים והציבור התפצלו בין גשר נמוך לגשר גבוה.
גשר נמוך היה פשוט יותר, מהיר יותר וזול יותר לבנייה.
כאשר הועלו חששות בפני בית המחוקקים בניו יורק, שגשר נמוך יחסום את המעבר לאורך נהר הארלם לנהר ההדסון, נבחר בסופו של דבר גשר גבוה.
בשנת 1863 אישר בית המחוקקים בניו יורק בניית מאגר הייברידג' מנהטן ומגדל המים , כדי לספק לחץ מים לבניינים הממוקמים בגובה רב באזור שמסביב.
המגדל ממוקם עד היום בין הרחובות 173 ו-174 מערב, על גבי הרכס בצד מנהטן של High Bridge.
המגדל הוגדר בשנת 1967 כנקודת ציון בעיר ניו יורק על ידי הוועדה לשימור נקודות ציון.
מגדל המים של ה-High Bridge עבר שיפוץ של 10 שנים ב-5 מיליון דולר במהלך העשור השני של המאה ה-21, ונפתח מחדש לציבור בנובמבר 2021. לאחר פתיחת מגדל המים מחדש, NYC Parks החלו לארח סיורים חינם במבנה.
במקור, הגשר תוכנן כגשר קשת אבן.
לגשר הגבוה היה מראה של אמת מים רומית.
בניית הגשר החלה ב-1837, ובשנת 1842 הושלם האקוואדוקט.
6 שנים מאוחר יותר, בשנת 1848, הושלמה בניית היי ברידג' (שנודע אז כגשר האקוואדוקט) כחלק מאמת המים של קרוטון, שהובילה מים מנהר קרוטון כדי לספק מים לעיר ניו יורק, שהתפתחה אז כ-16 ק"מ דרומה.
לגשר גובה של 43 מטר מעל נהר הארלם, עם אורך כולל של 440 מ'.
בשנת 1864 הושלמה בניית הטיילת למעבר הולכי רגל ואופניים.
בשנת 1928, במטרה להפוך את מעבר הספינות בנהר הארלם לבטוח יותר, נהרסו חמש קשתות הבנייה שהשתרעו על פני הנהר, והוחלפו בקשת פלדה אחת של 140 מטר.
מבין קשתות הבנייה של הגשר המקורי משנת 1848, רק אחת שרדה בצד של מנהטן (הצד המערבי), בעוד תשע שרדו בצד של הברונקס (בצד המזרחי - ראו 2 תמונות רלוונטיות בפרק גלריה להלן).
השימוש בגשר לאספקת מים למנהטן הופסק ב-15 בדצמבר 1949.
הגשר נסגר לתנועת הציבור בשנת 1970 כתוצאה מבעיות תחזוקה ואחזקה, פשיעה וונדליזם.
מאידך, ב-15 נובמבר אותה שנה, החליטה "הוועדה לשימור נקודות ציון בעיר ניו יורק" להכריז על הגשר כעל ציון דרך היסטורי.
ב-9 ביוני 2015 נפתח הגשר שוב לקהל הולכי הרגל ורוכבי האופניים, לאחר עבודות שיפוצים ושיקום שנמשכו משנת 2006, ולאחר שהיה סגור בפני הציבור במשך כ-45 שנה.
"היי את" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נונו בהשתתפות גידי גוב.
את השיר הוציאה ב-2 בדצמבר 2024 לאור חברת התקליטים די-מיוזיק כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
"היי את" נכתב והולחן על ידי נונו, שגם הפיקה אותו מוזיקלית לצד יונתן דרוקר.
השיר מציג דיאלוג פנימי רגיש עם דמות נשית, אשר מתמודדת עם מציאות מורכבת וכואבת.
בבית הראשון והשני, הדוברת מציינת שהכול "בסדר" על פני השטח, אך הרבדים הפנימיים רוויים בכאב ובקשיים.
היא מתארת את החיים כ"סיפור מסוים", ומציעה למצוא נחמה ביצירת סיפור אישי משל הדמות – מעין דרך לברוח או למצוא משמעות בתוך הכאוס.
השפה הפואטית והמשחק עם הדימויים, כמו "עולם בלי גבולות" ו"הגעגוע (ש)כל פעם נצבע בצבעים אחרים", מייצרים אווירה מלנכולית אך גם מלאת תקווה.
בפזמון החוזר, מודגש מוטיב הזמן כחלק בלתי נמנע מהחיים – הימים עוברים בקצב "לא סביר", ובתוך זה מתרחשים תהליכים של מחזוריות טבעית, כמו "יורד הגשם, צומח גן".
הזמן מתואר כ"משחק ידוע", שמזכיר שהחיים ממשיכים, על-אף הקשיים.
בבית האחרון, השיר מציין כי הקשיים הנוכחיים יתחלפו באחרים, מסר מפוכח שמקבל את המורכבות של החיים בלי להציע פתרון קסם.
מאיה כהן מ"ישראל היום" כתבה: .
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי העניק לשיר ארבעה וחצי כוכבים מתוך חמישה וכתב: .
"היי את" הושמע רבות בתחנות הרדיו השונות בישראל.
הוא הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד של מדיה פורסט, המבוסס על נתוני האיירפליי השבועיים במדינה.
"היי אהובה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אנה זק.
את השיר הוציאה ב-10 ביוני 2025 לאור חברת התקליטים די-מיוזיק כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
"היי אהובה" ראה אור במהלך חודש הגאווה.
השיר משתייך לז'אנר הפופ ומשלב אלמנטים של מוזיקה אלקטרונית עכשווית.
הוא נכתב והולחן על ידי זק, צליל קליפי, לירון וטלי כרקוקלי ונדב אהרוני, שגם הפיק אותו מוזיקלית.
לשיר התלווה וידאו קליפ שביים אינדי חייט וצולם מחוץ לישראל.
הקליפ כולל דימויים חזותיים המדגישים מוטיבים של זהות אישית, חופש ביטוי ואינדיבידואליות.
זק התייחסה לשיר כיצירה בעלת משמעות אישית עבורה.
מבחינת תוכנו, השיר עוסק בהתבוננות פנימית, בהצבת גבולות ובחתירה לאותנטיות.
הדוברת בשיר מנסחת עמדה פעילה וביקורתית כלפי נורמות חברתיות ויחסים אישיים, תוך הדגשת האוטונומיה שלה בבחירת אופן ההתקשרות עם הסביבה.
השיר זכה לחשיפה רחבה ברשתות החברתיות ובתחנות הרדיו.
היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מונפשת שנוצרה על ידי מרטלוס בנט ומופקת על ידי Silver Creek Falls Entertainment בשיתוף עם Surfing Giant Studios.
הסדרה צפויה להיות משודרת ב-13 בינואר 2026 בערוץ דיסני ג'וניור בארצות הברית, ויום למחרת תעלה לשירות הסטרימינג "דיסני+".
הסדרה היא בהשראת משפחתו של מרטלוס בנט, לשעבר שחקן פרו בול, אלוף סופרבול וסופר ספרי ילדים.
הסדרה מספרת על ילדה בת 7 סקרנית ובעלת דמיון מפותח במיוחד בשם "אייג'יי".
גם אם היא מדמיינת נסיעה ארוכה ברכב בטיסה בחללית, וגם אם היא הופכת תור בסופר למסיבת ריקודים, אייג'יי משתמשת בדמיון הגדול שלה כדי להפוך כל סיטואציה לכיפית ומרגשת יותר.
אייג'יי – ילדה בת 7 סקרנית ובעלת דמיון מפותח, שהופכת דברים לכיפים יותר.
מרטי – אבא של אייג'יי.
סיגי – אמא של אייג'יי.
ג'סי – החברה הטובה ביותר של אייג'יי.
ג'אז – ילד שכל הזמן מצטרף לאייג'יי וג'סי בהרפתקאות.
שם הדמותמדבב/ת במקוראייג'ייאמארי מקקוימרטימרטלוס בנטסיגיג'נה אייקוג'סיג'ולייט דוננפלדג'אזאינוסנט אקאקטיתיאודייוויד מיטשלאמא של ג'סימייגן טריינור
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון12513 בינואר 2026יפורסם בהמשךיפורסם בהמשךיפורסם בהמשך
הסדרה הוכרזה רשמית באפריל 2022 במהלך אירוע "Disney Junior Fun Fest" בהרפתקה הקליפורנית של דיסני.
באוגוסט 2025 הוכרזו המדבבים הראשיים ובמהלך "!Let's Play", דיסני ג'וניור הראו לראשונה איך הסדרה תיראה.
בדצמבר 2025 כל התכנים שקשורים לסדרה הופצו, כולל שיר הנושא של הסדרה.
הייאו מיאזאקי (ביפנית: 宮崎 駿; נולד ב-5 בינואר 1941) הוא אנימטור, במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק אנימה ואמן מאנגה יפני.
מיאזאקי הוא מקים סטודיו ג'יבלי, והוא נחשב לאחד הבמאים הגדולים ביותר ביפן, כמו גם לאחד מבמאי האנימציה הגדולים והמשפיעים בעולם.
סרטיו ידועים כשופעים מסרים חברתיים ואלגוריות, החל מביקורת על האדם הנוהג להשמיד את הטבע ואת קהילתו שלו, ועד לחשיבות העזרה ההדדית, התרומה לטבע, הנדיבות וההגדרה העצמית.
דבר נוסף המייחד חלק מהם הוא חוסר מתן תארים כמו "טוב" או "רע" מוחלטים.
הסגנונות בהם הוא מביים נעים בין סרטי הרפתקאות מהירים ("הנסיכה מעמק הרוחות"), סרטי חניכה-לבגרות איטיים ("השכן הקסום שלי טוטורו") ועד לשילוב בין השניים ("המסע המופלא").
מיאזאקי זכה בפרס האוסקר על סרטו "המסע המופלא" בשנת 2003.
בין הכינויים להם זכה: "אקירה קורוסאווה של האנימציה" ו"וולט דיסני של יפן".
מיאזאקי שונא את זה האחרון, כיוון שהוא אינו רואה את עצמו כאיש העומד בראשה של אימפריית אנימציה, אלא כאנימטור (כך החל את עבודתו) שהתמזל מזלו ליצור סרטים עם נגיעה אישית שלו.
הייאו מיאזאקי נולד בשנת 1941 בטוקיו שביפן.
משפחתו הייתה בעלת מפעל לייצור חלקי חילוף למטוסים.
במהלך ילדותו, מערכת החינוך בה למד נחשבה למושפעת מהחינוך האמריקאי, וכתוצאה מכך נחשף להשפעות תרבותיות מערביות כבר בגיל צעיר.
במהלך ילדותו והתבגרותו הוא נחשף לתעשיית הקומיקס והמאנגה (המצליחה מאוד ביפן), ואף לאנימציה, וגילה באמנויות אלה עניין רב.
הוא צפה ב"אגדת הנחש הלבן", שהיה סרט האנימה הצבעוני הראשון באורך מלא, ולפי דבריו היה זה אחד הסרטים בעל ההשפעה הגדולה ביותר על חייו.
לאחר לימודיו בתיכון, מיאזאקי למד מדעי המדינה וכלכלה באוניברסיטת גקושואין.
בתקופה זו התעניין גם בספרות ילדים והצטרף לחוג מחקר בספרות ילדים באוניברסיטה, ונחשף למקורות סיפורי-אגדות מרחבי העולם.
משום אהבתו הרבה לאנימציה, לא חיפש מיאזאקי בתום לימודיו עבודה בתחום הכלכלה או הפוליטיקה, ולאחר שלושה חודשי הכשרה בשנת 1963 התקבל לעבודה באולפני טואי אנימציה.
מיאזאקי לקח חלק באותה התקופה בהפקה של סרט האנימציה "מצעד הכלבלבים" והסדרה המצוירת "ילד הזאב קן".
בשנת 1965 לקח גם חלק בהפקה של הסרט "מסעותיו של גוליבר מעבר לירח".
השינוי הגיע לאחר שנה, כשמיאזאקי נבחר להנהיג את האיגוד המקצועי של עובדי חטיבת האנימציה בשותפות עם איסאו טקהאטה, אנימטור בכיר ממנו.
הסרט הראשון שהשניים השתתפו בהכנתו יחדיו היה "ההרפתקה הגדולה של הורוס, נסיך השמש", שבויים על ידי טקהאטה.
מיאזאקי שמח מאוד על השתתפותו בסרט, והשפיע עליו רבות.
הוא יצא לאקרנים לאחר שלוש שנות עבודה, וזכה להערכה ביקורתית מחד ולכישלון מסחרי מאידך (הוא יצא בהפצה מוגבלת).
מיאזאקי פגש בטואי את אשתו לעתיד, אקמי אוטה, שעבדה כאנימטורית וזמן מה לאחר שהתחתנו ב-1965 פרשה מעבודתה כדי לגדל את שני ילדיהם.
בשנת 1969 לקח חלק בהפקת סרט האנימציה "העולם המופלא של החתול במגפיים" אשר בוים על ידי קימיו יאבוקי.
מיאזאקי יצר גם את עיבוד מאנגה לסרט לצורך קידום הסרט.
בשנת 1969 מיאזאקי לקח גם חלק בהפקה של סרט האנמציה "ספינת הפנטום המעופפת".
בהמשך מיאזאקי כתב ואייר את סדרת המאנגה "אנשי המדבר" שפורסמה במקור בין ספטמבר 1969 למרץ 1970. ב-1971 מיאזאקי לקח חלק בפיתוח סרט האנימציה "Animal Treasure Island" ויצר גם את עיבוד המאנגה לסרט לצורך קידום הסרט.במהלך 1971 מיאזאקי לקח גם חלק בפיתוח סרט האנימציה "עלי באבא וארבעים הגנבים" .
מיאזאקי עזב את אולפני האנימציה של טואי באוגוסט 1971, והתקבל לעבודה באולפני "A Production" שם הוא לקח חלק בבימוי 23 פרקים בסדרה "Lupin the 3rd Part I".
באותה התקופה מיאזאקי החל גם לקחת חלק בהפקה של סדרת אנימציה המבוססת על סדרת ספרי הילדים של הסופרת השוודית אסטריד לינדגרן "בילבי בת-גרב" כאשר הוא יצר עבור הסדרה את הסטוריבורד.
הסדרה בוטלה לבסוף משום שלינדרגן לא הייתה מוכנה לתת את אישורה להפקתה.
בשנים 1972 ו-1973 מיאזאקי כתב, עיצב והנפיש את שתי הסרטונים הקצרים "" אותם ביים איסאו טקהאטה.
ביוני 1973 עזב את אולפני "A Production" והחל לעבוד באולפני Zuiyō Eizō.
בתקופה זו מיאזאקי וטקהאטה עבדו ביחד על סדרת אנימציה המבוססת על סדרת ספרי הילדים "היידי בת ההרים".
ביולי 1975 אולפני Zuiyō Eizō הפכו לניפון אולפני אנימציה.
בשנת 1978 מיאזאקי ביים גם את סדרת האנימציה "קונאן ילד העתיד" המבוססת על ספרו הפוסט אפוקליפטי של הסופר האמריקני אלכסנדר קי "The Incredible Tide".
משום הצלחתה הרבה של הסדרה שביים מייזאקי, "לופן השלישי", פנו האולפנים שהפיקו אותה אל מיאזאקי וביקשו ממנו שיביים סרט אשר יתבסס עליה.
כך מיאזאקי ביים את סרט האנימה הראשון שלו, "לופן השלישי: טירתו של קליוסטרו", בשנת 1979. הסרט זכה לאהדה והצלחה רבה, ומיאזאקי התפרסם מאוד בארצו.
ב-1984 יצא הסרט "הנסיכה מעמק הרוחות " בביומו של מייזאקי בו השתתף גם טקהאטה.
הסרט עסק באקולוגיה ואיכות הסביבה תוך כדי שילובם בתחום מדע בדיוני והפנטזיה.
הוא התבסס על סדרת המאנגה שמיאזאקי עבד עליה באותה תקופה והיה בשלבים יחסית מוקדמים שלה.
הסרט זכה להצלחה ושכנע את החברה בה הופק (Tokuma) להמשיך ולהעסיק את מיאזאקי וטקהאטה בתור במאים.
על מנת להבטיח הפקת סרטים נוספים שלהם מימנה החברה אולפן אנימציה חדש שזכה לשם "Ghibli Studios" ("אולפני ג'יבלי") בידי מיאזאקי.
אותה חברה גם החזיקה בבעלותה את המגזין "Animage" שמיאזאקי צייר עבורו את סדרת "הנסיכה מעמק הרוחות".
אותה סדרה הושלמה ב-1994, והסתיימה בצורה שונה מאוד מהסרט.
סרטו הבא של מיאזאקי, "הטירה בשמיים" (במקור: "המצודה בשחקים לפוטה"), היה הסרט הראשון באורך מלא שהופק ב-"אולפני ג'יבלי".
מיאזאקי גייס לצורך הכנתו רבים מהאנשים שתרמו בהכנת "הנסיכה מעמק הרוחות", שחלקם אף הפכו לאחר מכן לחברים קבועים בהכנת סרטיו.
בין השאר ג'ו היסאישי, אשר היה מלחין הפסקול והתפרסם מאוד ביפן; מיציו יאסודה, שעסקה בצביעת פריימים; וקונדו קצויה, אנימטור ומעצב אשר לאחר מכן הפך לאיש מפתח בולט מאוד באולפני ג'יבלי.
גיבורי הסרט היו כורה פחם צעיר וילדה, המנסים למצוא אי מעופף אגדי בשם "לפוטה" (שם השאול מהספר "מסעי גוליבר" של ג'ונתן סוויפט) תוך כדי מאבק באיש-שלטון הרוצה לנצל את האי לטובת עצמו.
בניגוד ל"נסיכה מעמק הרוחות", הסרט לא הציג פתרון חד משמעי לבעיות המורכבות אותן העלה, אלא הותיר לצופה לדון בהן בינו לבין עצמו.
דבר נוסף שבלט בו היה הפניית אצבע מאשימה כלפי השלטון, שלאורך זמן רב הגדירו מיאזאקי כאחראי לבעיות העם.
הוא לא זכה להצלחה מסחרית גדולה כשל "הנסיכה מעמק הרוחות", אך גם לא נחשב ככישלון קופתי כיוון שכיסה את עלויות ההפקה שלו.
לאחר "הטירה בשמיים" ביים מיאזאקי סרט שהיה כישלון קופתי מחד והצלחה ביקורתית מאידך: "השכן הקסום שלי טוטורו" (במקור: "שכני טוטורו"), שהיה שונה ואיטי יותר מסרטיו הקודמים.
גם הדמויות הראשיות שינו את אופיין, ומגיבורים אמיצים ובטוחים בעצמם, הפכו לבני אדם הססניים, שעוברים מעין תהליך "חניכה" עד לבגרותם, דבר שהעניק לו פן אנושי ביותר.
עלילתו התרכזה בשתי אחיות שמתיידדות עם רוח/שדון-טבע מהיער הסמוך למקום אליו עברו, לאחר שאימן לקתה במחלה קשה ואושפזה בבית החולים באזור.
הסרט יצא זמן רב לאחר שבויים, במקביל ל"קבר הגחליליות", סרט אנימה-מלחמה שביים טקהאטה, על נער בן 14 ואחותו בת ה-4 המנסים לשרוד במלחמת העולם השנייה ביפן.
היו לכך שתי סיבות: ראשית, האולפן חשב ש"טוטורו" עלול להוות סיכון קופתי כסרט בודד; ושנית, "קבר הגחליליות" נחשב לסרט כה מדכא עד כי האולפן האמין שיש לשדר במקביל לו סרט אופטימי.
שני הסרטים זכו לביקורות מרשימות: "קבר הגחליליות" נחשב עד היום בעיני רבים לאחד מהעוצמתיים שבסרטי המלחמה והאנימה כאחד (כך גם לפי טענתו של מבקר הקולנוע רוג'ר איברט), כמו כן לאחד מהמשפיעים ביותר; "טוטורו" זכה בפרסים רבים ובביקורות טובות, ואף להערכה רבה מצד הבמאי אקירה קורוסאווה ושוב- מבקר הקולנוע רוג'ר איברט.
על אף כל זאת, שני הסרטים נכשלו קשות בקופות, וזאת מפני ששניהם היו שונים מאוד זה מזה.
"קבר הגחליליות" היה סרט מלחמה אכזרי, מציאותי ובעיני רבים מדכא עד מאוד, ואילו "טוטורו" היה אופטימי ביותר.
בכל זאת, זכה האחרון להפיק לאולפני ג'יבלי רווח מחברה אשר רכשה את הזכויות לייצר בובות פרווה של דמויות הסרט.
בובות אלה הפכו לפופולריות ומצליחות ביותר.
"טוטורו", מכישלון קופתי בתור סרט, הפך ללוגו ולסמל של אולפני ג'יבלי.
"שירות המשלוחים של קיקי" (במקור: "מכשפות משלוחי אקספרס"), המבוסס על ספר של הסופרת איקו קאדונו, יצא ב-1985 ועסק במכשפה קטנה המנסה להפעיל שירות משלוחים בעיר גדולה תוך כדי חניכתה לבגרות (ובכך דמה לקודמו - "טוטורו").
הוא הפך לסרט המקומי המצליח ביותר ביפן באותה שנה, ולסרט המצליח ביותר שהופק באולפני ג'יבלי באותו עשור.
האולפן החל להתפתח עד מאוד בעקבות אותו סרט, ולבסוף הפך לאולפן האנימציה והקולנוע המצליח ביותר של שנות התשעים ביפן.
זמן קצר לאחר התפרקות ברית המועצות התפכח מיאזאקי מהשיטה המרכסיסטית בה דגל במשך שנים ארוכות.
הדבר השפיע מאוד על סרטו הבא- "חזיר באוויר" (במקור: "החזיר האדום"), שיצא בשנת 1993. גיבור הסרט היה, כפי שהשם מרמז,- חזיר, אך לא סתם חזיר: במקורו היה בן אדם, טייס ממלחמת העולם הראשונה אשר הפך לחזיר אנושי (לפי דברי מיאזאקי, במשך זמן רב רצה לביים סרט שגיבורו הוא חזיר).
אויבו היה, כמו ב-"הטירה המרחפת", השלטון, אך מיאזאקי לא הציג לו חלופה טובה יותר, ובכך למעשה הפך אותו לריאליסטי ומפוכח אפילו יותר מסרטיו הקודמים.
סרט הרפתקאות זה היה באופיו כבד מיצירותיו הקודמות של מיאזאקי, והפך למצליח ביותר ביפן באותה שנה.
סרטיו של מיאזאקי זכו להערכה (ולרוב גם להצלחה) גדולה בתחומי יפן, אך רובם לא הפכו למוכרים במיוחד במערב.
סרטו הראשון אשר גרם לפריצת דרך מבחינה זו היה "הנסיכה מונונוקי", שיצא בשנת 1997, והזכיר מאוד את "נאוסיקה" במבנהו, אף על פי שלא עורר את זעמם של פעילי איכות הסביבה כפי שעשה קודמו.
בניגוד לסרטיו הקודמים של מיאזאקי, אשר פנו אל טווח גילים רחב, היה "מונונוקי" מיועד בעיקר למבוגרים.
הדבר התבטא, כמו ב-"החזיר האדום", במסרים מורכבים שלא פנו דווקא אל ילדים, אך הפעם- גם באלימות גרפית.
הוא נצפה על ידי כ-12 מיליון איש (כעשירית מאוכלוסיית יפן), הכניס כ-18.5 מילארד ין יפניים (154 מיליון דולר) והפך למצליח ביותר בכול הזמנים ביפן (עד צאת "טיטניק" למסכי הקולנוע זמן קצר לאחר מכן) במקום "אי.טי.", שהחזיק בתואר למעלה מעשור.
הוא אף שבר את שיא המכירות בקלטות וידאו לטווח קצר וארוך כאחד: שנה לאחר צאתו לקולנוע, 4 מיליון קלטות שלו נמכרו (ביפן, 200 אלף קלטות כבר מהוות סכום גדול מאוד).
באותה שנה נחתם הסכם בין חברת "טוקומה" לבין דיסני, שהיה אמור לדאוג להפצת סרטיו של מיאזאקי במערב.
דיסני העבירו את הטיפול בהפצת "מונונוקי" לאולפני "מירמקס", שדאגו להפקיד את ניל גיימן, אומן הקומיקס המפורסם, על כתיבת התסריט המעובד לאנגלית.
ואולם, כשהסרט יצא סוף סוף למסכים בארצות הברית, הוא הוקרן במשך 4 חודשים בלבד ובלא יותר מ-150 בתי קולנוע, וגם בארצות אחרות הוא לא זכה לפרסום גדול במיוחד.
בצורה זו, הצלחתו מחוץ לארצו הייתה פחותה מזו של רוב הסרטים המצוירים המערביים (אולפני מירמקס התלוננו על כך), והסתכמה בכ-6 מיליון דולר בלבד.
הוא זכה בפרס האוסקר היפני לסרט הטוב ביותר, ונחשב בזמנו לסרטו הטוב ביותר של מיאזאקי אי פעם.
לאחר שביים את סרט זה הודיע מיאזאקי כי הוא "אינו מתכוון להכין יותר סרטים בצורה כזו".
מרבית האנשים לא ידעו למה כוונתו באומרו "בצורה כזו", ועל כן נפוצה השמועה כי מיאזאקי מתכוון לפרוש.
למעשה, כוונתו הייתה לשיטה בה הוא עובד על סרטיו: מיאזאקי נהג לערוך בדיקה אישית ועצמאית על כל פריים-מפתח (הפריים הראשון והאחרון בכול סצנה) בסרט, וציירו מחדש אם לא מצא חן בעיניו (שיטה זו הגיעה לשיאה ב-"הנסיכה מונונוקי": כ-80,000 פריימים-מפתח היו בסרט).
השיטה נדירה ביותר בקרב במאי האנימציה כיום, שכן העבודה הנדרשת בה מרובה ביותר ודורשת ראייה טובה וזריזות ידיים (רוב הבמאים מחזיקים באיש אחר הבודק או מצייר מחדש את הפריימים עבורם), ומיאזאקי טען כי שתי התכונות הללו נחלשו אצלו.
הוא גם טען כי הקריירה שלו כאנימטור באה אל קיצה, אם כי ייתכן שבעתיד ימשיך לבצע עבודות כגון כתיבת תסריטים והפקות.
ב-1998 הוא פרש רשמית מסטודיו ג'יבלי, והעביר את ניהול האולפן לבמאי צעיר ממנו- יושיפומי קונדו, אשר אף ביים סרט שמיאזאקי כתב את התסריט שלו- "לחישת הלב", שזכה להערכה רבה.
ואולם, קונדו נפטר לאחר מספר שבועות ממחלה, והדבר שכנע את מיאזאקי להמשיך ולעבוד באולפן.
לאחר מספר שנים יצא למסכים סרטו המפורסם ביותר במערב.
"המסע המופלא" (במקור: "הפיכתן של סן וצ'יהירו לרוחות"), שיצא בשנת 2001, היה מיועד, בניגוד ל"מונונוקי" ובדומה לרוב סרטיו האחרים של מיאזאקי, לטווח גילים רחב.
גיבורתו הייתה צ'יהירו, ילדה קטנה המגיעה לעולם הרוחות ולומדת להכיר את החיים ואת עצמה.
הסרט העפיל אף על טיטניק בהכנסותיו ביפן והפך לסרט הרווחי ביותר שם אי פעם.
כשהכנסותיו הכוללות הסתכמו בכרבע מיליארד דולר, הוא אף הפך לסרט היפני המצליח ביותר בכול הזמנים; ואולם, אף שזכה להכרה מרובה יחסית מחוץ ליפן, הכנסותיו בארצות הברית הסתכמו בכ-10 מיליון דולר בלבד.
הסיבה לכך הייתה השיטה בה הופץ בבתי הקולנוע שם: הקרנותיו החלו במספר מצומצם מאוד של בתי קולנוע, ולאט לאט התרחבה הפצתו ברחבי הארץ.
מלבד הצלחתו בקופות, הביקורות בהן זכה היו מרשימות, והוא זכה ברשימת פרסים ארוכה, בין השאר בפרס דוב הזהב לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בברלין, שנת 2002 (אף סרט אנימציה לא זכה בו לפניו), וכן בפרס אוסקר לסרט האנימציה הטוב ביותר שנה לאחר מכן.
לאחר שביים את המסע המופלא הודיע מיאזאקי כי יפרוש מבימוי סרטים באורך מלא, אך שלוש שנים לאחר מכן ביים את "הטירה הנעה" (במקור: "הטירה הנעה של האול"), אשר התבסס בחופשיות על ספר באותו השם של הסופרת דיאנה ווין ג'ונס.
הוא עסק בנערה שהפכה לאישה מזדקנת, ולומדת להתמודד עם המצב בעזרתו של מכשף צעיר ומסתורי, הזקוק לעזרה בעצמו.
שוב חזר מיאזאקי ואמר כי יפרוש מבימוי סרטים, אך לאחר פרק זמן מסוים נתגלה כי שוב חזר בו.
הוא תכנן להוציא את סרטו הבא - שאמור היה להתבסס על ספר ילדים סיני - בשנת 2006, אך תוכניותיו השתנו: באותה שנה ביים בנו גורו מיאזאקי את סרט הבכורה שלו, שהיה גם עבודתו הראשונה בתחום האנימציה בכלל.
הסרט זכה לשם "תולדות גד" ("Gedo Senki") ביפנית, ובאנגלית- "סיפורים מארץ ים" ("Tales from Earthsea"), עקב התבססותו על ספרי "ארץ ים", פרי עטה של אורסולה ק.
לה-גווין אמנם הייתה מעוניינת שמיאזאקי האב יביים את הסרט, אך באותה העת היה עסוק בעבודה על "הטירה הנעה".
עקב כך לקח על עצמו בנו את כתיבת התסריט והבימוי.
הסרט יצא לאקרנים בסוף חודש יולי 2006, זכה להצלחה גדולה בקופות ולביקורות מעורבות.
מיאזאקי האב עצמו התנגד נחרצות לעבודתו של בנו בתחום האנימציה, ובין השניים פרץ סכסוך.
ואולם, בראותו את הסרט לבסוף, אמר מיאזאקי האב כי מדובר ב-"דרך עבודה כנה, וטובה".
גורו טען כי בשומעו זאת היה קרוב להזיל דמעות.
מיאזאקי החל לעבוד על סרטו "פוניו על הצוק ליד הים" בשלהי 2006, מעט מוקדם מהרגיל, מיד לאחר שהעבודה על הסרט של בנו הושלמה.
הסרט מספר אודות דגת זהב בשם פוניו הרוצה להפוך לבת אדם, ועל ילד בן חמש.
את המודל לילד מהווה בנו של הייאו, גורו, כשהיה בן חמש.
מיאזאקי אמר כי הרגיש שניסיונו של גורו "להתנגד" לו על ידי בימוי סרט משלו, היווה מעין מחאה על כך שמיאזאקי האב היה עסוק בעבודתו וכמעט מעולם לא הקדיש לבנו תשומת לב כשהיה ילד.
לכן בחר מיאזאקי במערכת היחסים בין הורה ובן כנושא המרכזי בסרטו.
הסרט יצא לאקרנים בקיץ 2008. מיאזאקי הצהיר כי יהיה זה סרטו האחרון לפני שיפרוש מבימוי.
אותו דבר הכריז גם לאחר "הנסיכה מונונוקי", "המסע המופלא" ו"הטירה הנעה", וחזר בו.
ב-2010 כתב את התסריט לסרט "הלקחנים – עולמה הסודי של ארייטי".
מיאזאקי חזר מהצהרתו בפעם נוספת, וב-2013 יצא לאקרנים הסרט "הרוח העולה" אותו ביים וקיבל מועמדות לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
לאחר יציאת הסרט שוב הכריז על פרישתו מבימוי, ולמרות זאת באוקטובר 2017 הוכרז על הסרט "הילד והאנפה" ("The Boy and the Heron") בבימויו, שיצא לאקרנים ב-2023.
ב-2014 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "משפחת סימפסון".
אף כי הוא עוסק בעיקר בתחום האנימציה, מיאזאקי מגלה גם עניין רב במאנגה - אמנות הקומיקס היפנית, וצייר בעצמו מספר יצירות.
הוא החל ב-1969 עם עבודתו על "החתול במגפיים" (Nagakutsu wo Haita Neko), שהושפע מהיצירה המקורית בעלת אותו השם.
אחרות מעבודותיו כוללות את "אנשי המדבר" (砂漠の民- Sabaku no Tami); "המסע של שוּנה" (Shuna no Tabi -シュナの旅), שחלק רואים אותו כ"אב טיפוס" ל-"הנסיכה מעמק הרוחות"; "מחברת הציורים הרבים" (Zassou nōto -雑想ノート) ו-"עידן הספינות המעופפות" (Hikoutei Jidai -飛行艇時代), ששימשה כבסיס לסרטו "חזיר באוויר".
עבודתו הידועה ביותר בתחום היא סדרת המאנגה של "הנסיכה מעמק הרוחות", עליה עבד מ-1984 ועד 1994. הסרט אשר ביים תחת אותו השם התבסס על חלק קטן מהסדרה, ומיאזאקי יצר לו "סוף אלטרנטיבי" אשר לא מצא חן לא בעיניו ולא בעיני מבקרים וצופים רבים אחרים.
מיאזאקי עבד על המאנגה בהפסקות שבין סרטיו, והיה נחוש לסיימה בצורה ראויה.
המאנגה, שהייתה יצירת פנטזיה / מדע בדיוני רחבת-יריעה, זכתה לביקורות מהללות ולהצלחה מסחרית עצומה: היו שהשוו אותה ליצירות מהן הושפע מיאזאקי בעצמו, כגון "חולית" של פרנק הרברט ו-"שר הטבעות" של ג'ון רונלד רעואל טולקין, ולמעלה מ-10 מיליון עותקים של ספריה נמכרו ביפן בלבד.
רבים מחשיבים את היצירה הזו לעבודתו הטובה ביותר של מיאזאקי אי פעם, וטוענים כי היא מתעלה אפילו על הטובים שבסרטיו.
שנה שם הסרט במאי כתב את התסריט מפיק הערות 1979 לופן השלישי: טירתו של קליוסטרו 1984 הנסיכה מעמק הרוחות הסרט התבסס על סדרת מאנגה אותה יצר במקור מיאזאקי.
On Your Mark (1995) - וידאו קליפ קצר הקרוי על שם השיר אשר מלווה אותו, אודות שני אנשי משטרה (שעוצבו בהשראת חברי הלהקה- "Chage and Aska") היוצאים להציל נערה מכונפת מידי כת דתית.
Mon Mon the Water Spider (2006) - בשלב מסוים בחייו תכנן מיאזאקי לביים סרט באורך מלא אודות מסעו של זחל בין שני עצים.
בגרסתו הקצרה והנוכחית, הוא מספר על עכביש מגושם המתאהב ביתושה חיננית.
House-hunting (2006) - סרטון אילם כמעט לחלוטין, אודות ילדה נחושה הנוטשת את ביתה כשכול רכושה ארוז בתיק על גבה, ועוברת חוויות מוזרות במסעה אחר בית חדש.
The Day I Bought A Star (2006) - נער המוצא מקלט בביתה של אישה מסתורית, מגלה יום אחד זרע של כוכב בחוותה של האישה ומחליט לשתול אותו.
הפקות בהן לקח חלק בתחילת הקריירה
Yuki's Sun 1972 פרק פיילוט לסדרה שבסוף לא הופקה ביים את הסדרה סרט קצר קונספט, תסריט, סטוריבורד, עיצוב סצנות Panda!
הייד פארק הוא פארק בגודל 2.5 קמ"ר במרכז לונדון, אנגליה.
הפארק הוא אחד מן הגנים המלכותיים של לונדון.
במרכז הפארק נמצא אגם הסרפנטיין, ובמערבו של הפארק דרך הכרכרות המערבית המפרידה בינו לבין גני קנזינגטון.
אדמות הפארק נרכשו על ידי הנרי השמיני מנזירי מנזר וסטמינסטר.
מבנה הגנים תוכנן בשנת 1820 על ידי הארכיטקט דסימוס ברטון.
בשטח נבנה בשנת 1851 ארמון הקריסטל עבור התערוכה הגדולה שנערכה באותה שנה.
בקצהו הצפון מזרחי של הפארק נמצאת פינת הנואמים, ובקרבתה מארבל ארץ'.
לאחר מלחמת העולם השנייה נבנתה בפארק אנדרטת הארטילריה.
כמו כן נמצאת בפארק אנדרטת המזרקה לזכר הנסיכה דיאנה אשר נחנכה ב-6 ביולי 2004.
בצדו המזרחי של הייד פארק, בפארק ליין (Park Lane), נמצאת האנדרטה לבעלי חיים במלחמה.
בפארק התקיימו תחרויות הטריאתלון והשחייה במים פתוחים של האולימפיאדה, שנערכו באגם סרפנטיין.
היי פייב הייתה להקת בנים ישראלית שפעלה בשנים 1996–2000. הלהקה נוהלה על ידי טבת סרטים והפקות וחברת התקליטים הד ארצי, בדומה ללהקות רבות אחרות מסוגה.
הלהקה מנתה חמישה זמרים: אמיר פיי גוטמן, אייל שחר, מייקל הרפז, עידן יסקין ואייל דסאו, וזכתה לפרסום ולהערצה רבה בקרב בני הנוער באותן השנים.
בשנת 1996 ערכו יעל לוי וחיים שמש, אנשי המחלקה הישראלית ב"הד ארצי" מבחני במה לצעירים, בשיתוף עם יענקל'ה נעמן ודורון ("קופי") עציוני מ"טבת הפקות" ואנשי מקצוע נוספים מ"הד ארצי".
מבין כמה מאות מתמודדים נבחרו חמישה: אמיר פיי גוטמן, אייל שחר, מייקל הרפז, עידן יסקין ואייל דסאו.
בשנת 1997, לאחר שנת אימונים אינטנסיבית שכללה עבודה על שירה עם מורה לפיתוח קול, אימונים בחדר כושר ולימוד ריקוד מהיסוד בסטודיו של סיגי ניסן, בעזרת המורות לילך פרידמן ואושי כהן, הודיעה "הד ארצי" על השקת הלהקה.
בדומה ללהקות בנים לועזיות, גם במותג הישראלי הפכו את חברי הלהקה למובילי אופנה (מעצבי בגדים ייחודיים, סטיילינג מלוטש).
בסיוע מסע יחסי ציבור משומן שכלל ראיון ב"מעריב לנוער" והופעות בתוכניות הבידור של דן שילון ודודו טופז, הפך האלבום הראשון של הלהקה שיצא באותה השנה ושנקרא "היי פייב", להצלחה מסחרית.
באלבום זה נכללו הלהיטים "אני", "יום מעונן", "אין לנו מה להפסיד", "אפשר אהבה" וגם קאבר לשירו של ברי סחרוף "לחץ".
מספר חודשים לאחר צאתו, קיבל האלבום מעמד של אלבום זהב, לאחר מכירת 20,000 עותקים.
בספטמבר באותה השנה הוציאו חברי הלהקה מיני-אלבום בשם "זמן מסיבה", וגם השתתפו בפסטיגל וזכו במקום הראשון עם השיר "עולם אגדה".
ביוני 1998 יצא האלבום השני של הלהקה, "כולם רוקדים עכשיו", וזכה להצלחה מסחררת, אף יותר מקודמו.
בין השירים הבולטים באלבום היו שיר הנושא, "ילדי התשעים", "מקדש האהבה" ו-"Give Me a High Five".
בעקבות האלבום זכתה הלהקה בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'.
באותה שנה השתתפו בסרט "סופר בוי" והשתתפו בשנית בפסטיגל עם השיר "קטן זה הכי כיף בעולם" וזכו שוב במקום הראשון.
ב-15 בינואר 1999 הודיע מייקל הרפז כי הוא עוזב את הלהקה.
מכירות הכרטיסים למופע הפרידה ממנו בסינרמה הרקיעו שחקים.
ארבעת חברי הלהקה הנותרים המשיכו בעבודה המשותפת והתקליט השלישי של הלהקה, "טייק 1", יצא ביולי 1999 (בשני חלקים - "טייק 1" ו-"טייק 2", בניסיון להתמודד עם זיופי התקליטורים).
גם אלבום זה זכה להצלחה עצומה שליוותה את סיבוב ההופעות הקיצי של הלהקה, ולווה בקליפ מוערך ללהיט "עומד על צוק".
באותה שנה חברי הלהקה השתתפו בפעם השלישית בפסטיגל וזכו במקום השני עם השיר "זה כבר כאן".
ב-14 בפברואר 2000 הודיעה הלהקה כי היא מתפרקת סופית, והוציאה את אלבום הפרידה שנקרא "האחרון", שהיה אלבום אוסף שכלל קרוב לארבעים להיטים וגרסאות כיסוי בביצוע הלהקה, ואת קלטת התעודה "היי פייב הרגעים הגדולים".
בין המוזיקאים שיצרו שירים ללהקה: שי להב, חמי רודנר, חנה גולדברג, עובד אפרת, ארקדי דוכין ואיגי וקסמן.
במהלך השנים שווקו מוצרים נלווים רבים ללהקה, בהם יומני בית ספר, קלסרים וחולצות.
ב-19 בפברואר 2013 נודע כי הלהקה תתאחד להקלטת שיר חדש שנקרא "אחותי סיפרה" (אשר לעג לעולם הזוהר המקומי), במסגרת פרויקט מוזיקלי של שי להב (מי שהיה המפיק המוזיקלי של הלהקה), אך השיר נגנז לבסוף ולא ראה אור מעולם באף מסגרת.
במרץ 2016 בגמר העונה השלישית של התוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון", הופיעה הלהקה במופע איחוד עם השיר "כולם רוקדים עכשיו".
בפברואר 2016 הודיעה הלהקה כי תתאחד להופעה חד פעמית באפריל, אך בעקבות אשפוזו של גוטמן, נדחה המופע ליוני, ולבסוף במאי 2016 הודיעה הלהקה כי היא מבטלת את מופע האיחוד.
ב-23 ביולי 2017 נפטר חבר הלהקה אמיר פרישר גוטמן.
בהתאם לבקשתו, שאר חברי הלהקה לא נכחו בהלווייתו, למעט יסקין.
הייד פארק היה אתר אינטרנט ישראלי בו היו קיימים פורומים רבים בהם כתבו משתמשים קבועים וחדשים, מקהילות בתחומי תרבות, פנאי, לימודים, מדע, צבא, גיוס וביטחון, וכן קהילות של שומרי מסורת וחרדים.
הפורומים ריכזו פעילות רבה והעניקו במה חופשית לגולשים להביע את דעתם ולשמוע דעות של אחרים.
האתר הוקם בשנת 1999 על ידי שני יזמים צעירים, ארנון שטלריד וזיו ינוס.
האתר נקרא על שם פינת נואמים בהייד פארק שבלונדון, בה יכול כל אחד להביע את דעתו, כמטרת האתר.
האתר עלה לאוויר במאי 2000.
מתוך האתר צמח והוקם אתר "בחדרי חרדים", המשמש כמקור למידע אודות המתרחש בציבור החרדי בארץ ובעולם.
האתר מציע לגולשים מגוון רחב של ערוצי תוכן, המקיפים את כל המידע עבור הציבור החרדי.
האתר קם לצד פורום 'בחדרי חרדים'.
בנוסף, באתר כתבות ומאמרים מתחומי האינטרנט והמחשבים, פרסום ושיווק, בריאות ומדע, כלכלה וצרכנות ועוד, וכן אלבומי תמונות, כתבות וידאו, שירותי גמ"ח ולוחות.
ביוני 2003 הוגשה תביעה בגין לשון הרע נגד בעלי האתר.
הוא משתלט על תנועת ש"ס וכל ביתו של הרב עובדיה יוסף והכל כדי להגשים את שאיפתו להיות שר במדינת ישראל".
בית משפט השלום בתל אביב דחה את התביעה וקבע כי בעלי האתר אינם אחראים לתוכן הפרסומים המתפרסמים בו.
בשנת 2004 דורג במקום השלישי בין אתרי הפורומים והצ'אטים בישראל (אחרי האתרים תפוז אנשים ונענע), עם 14% מסך הגולשים, על פי נתוני חברת נטקס.
בסוף מאי 2009 נעלם האתר מתוצאות החיפוש בגוגל, לאחר שלטענת גוגל ביצע "שיפור דירוג" שמנסה להתערב בדירוג תוצאות החיפוש של המנוע.
במאי 2005 נרכש האתר על ידי חברת "מחשבה-וניס טכנולוגיה" והצטרף לקבוצת אתרי חבר'ה.
בספטמבר 2007 נמכר האתר לחברת "גלובל נטוורס", שבבעלות גיא כהן, ומחודש אוגוסט 2016 האתר הוצע למכירה.
באפריל 2018 נסגר "הייד פארק" ללא כל הודעה מוקדמת, וזאת לאחר ניסיונות רבים של מכירת האתר.
הייגרואוב או בית הייגרואוב הוא בית הכפר של המלך צ'ארלס השלישי.
מבנה זה נמצא במחוז גלוסטרשייר שבאנגליה, בקרבת טטבורי.
המבנה נרכש על ידי דוכסות קורנוול (בראשה עמד הנסיך צ'ארלס) בשנת 1980.
המבנה, שנבנה בין השנים 1796–1798 על ידי ההוגנוט ג'ון פול פול (John Paul Paul), תוכנן ככל הנראה על ידי האדריכל אנתוני קק.
בשנת 1864 מכרו צאצאיו של פול את הבית לעו"ד ויליאם יאטמן (William Yatman), לאחר שבשנת 1850 נפטרה נינתו של פול - מרי אליזבת פול, בעת ששימלתה עלתה באש בעת נשף שנערך במבנה.
בשנת 1894, לאחר שרפה נוספת שפרצה במבנה והרסה את חזיתו המערבית, שופץ המבנה והורחב כך שכלל ארבעה חדרי קבלת פנים, תשעה חדרי שנה, ואגף חדרי ילדים.
המבנה עבר לבעלותו של חבר הפרלמנט הבריטי מוריס מקמילן, בנו של ראש ממשלת בריטניה הטורי הרולד מקמילן ונרכש ממנו בשנת 1980 על ידי הנסיך צ'ארלס.
לאחר רכישת המבנה שופץ המבנה על ידי מעצב הפנים דדלי פופלאק אשר שיפץ גם את מגורי הנסיך צ'ארלס והנסיכה דיאנה בארמון קנסינגטון, ובשנת 1981 עברו דיאנה וצ'ארלס להתגורר במבנה.
בשנת 1988 נבנה בחזית המבנה גזוזטרה חדשה וכן פילסטרים וגמלון קלאסי שתוכננו על ידי המלך צ'ארלס.
בשנה זו נבנה אגף משרתים נוסף למבנה.
בשטחי האדמה שסביב המבנה מצויים גנים אותם עיצב ותכנן המלך צ'ארלס, וכן חוות חקלאיות השייכות לנסיך.
החל משנת 1985 הורה הנסיך שבחוות ובגנים לא ישתמשו בחומרי הדברה ודישון כימיים והחל משנת 1996 הפכו החוות לחוות אורגניות לחלוטין.
היי סקול מיוזיקל 2 הוא סרט מוזיקלי מבית היוצר של חברת וולט דיסני, בכיכובם של זאק אפרון, ונסה הדג'נס, אשלי טיסדייל, לוקאס גראביל, קורבין בלו ומוניק קולמן.
הסרט הוא סרט המשך ללהיט "היי סקול מיוזיקל" שיצא בשנת 2006.
הסרט, אשר הוקרן לראשונה בערוץ דיסני ב-17 באוגוסט 2007, היה לאחד מהסרטים המצליחים ביותר בערוץ.
ב-12 בינואר 2008 הוקרן הסרט לראשונה בישראל.
בשנת 2008 יצא הסרט השלישי בסדרה: "היי סקול מיוזיקל 3: גומרים תיכון"
עלילת הסרט עוסקת בסוף שנת הלימודים שלאחר עלילות הסרט הקודם.
כל החברים יוצאים לחופשת הקיץ ומחפשים תעסוקה ועבודה לחודשים האלו.
שארפיי ואחיה ראיין אוונס יוצאים לנפוש באתר הנופש "לבה ספרינג", השייך להוריהם, שנמצא באלבקרקי.
שארפיי דואגת שיציעו לטרוי בולטון לעבוד במקום בעבודות טכניות קלות כדי שתוכל לבלות איתו בקיץ.
לדאבונה היא מגלה שכל החבורה מהתיכון מגיעה יחד איתו, וגם גבריאלה חברתו.
טרוי נותן לגבריאלה שרשרת עם האות T - האות הראשונה של טרוי, ומבטיח לה שכל הקיץ הם יבלו קיץ רומנטי.
לאחר שיום הלימודים האחרון הסתיים, הולכים טרוי וחבריו לביתו של טרוי.
הם מיואשים מכך שלא מצאו עבודה, ובעיקר טרוי שקיווה שבזכות עבודת הקיץ יוכל לממן את שכר הלימוד לקולג'.
הטלפון מצלצל ובצד השני מנכ"ל "לבה ספרינג", מר פולטון, שמציע לטרוי עבודה.
מאחורי מר פולטון עומדת שארפיי, שהחליטה להשיג את גבריאלה ולכבוש את טרוי לעצמה.
שארפיי הורתה למר פולטון לגייס את טרוי לעבודה "בכל מחיר".
טרוי מסכים להצעה בתנאי שיסדרו עבודה גם לכל חבריו ולגבריאלה.
גבריאלה מתמנה למצילה החדשה, קלסי לנגנית הפסנתר, וטרוי וחברו צ'אד, לנושאי מקלות גולף ואף למלצרים, ושאר החברים לתפקידים שונים.
שארפיי שכעסה על הצטרפותם של שאר חברי ה"וויילד קאטס" לעבודה, מכריחה את מר פולטון לגרום להם לרצות להתפטר מן המקום, מלבד טרוי.
לקראת סוף הקיץ מתקיים מופע ב-"לבה ספרינג", שבו מופיעים גם עובדי "לבה ספרינג" כדי לציין את סוף הקיץ.
קלסי כותבת שיר חדש ומשמיעה אותו לטרוי וגבריאלה שמחליטים לשיר אותו במופע.
טרוי וצ'אד נקראים לסחוב את מקלות הגולף של שארפיי ומשפחתה (משפחת אוונס), ובמהלך המשחק שארפיי מספרת לאביה שטרוי מודאג בקשר לעתידו בקולג'.
באותו ערב טרוי מוזמן לארוחת ערב עם משפחת אוונס ועם אחד מחברי ההנהלה בקולג' המקומי ובעקבות כך מאחר בשעה לדייט שקבע עם גבריאלה.
אביה של שארפיי מציע לטרוי מלגה ומסדר לו פגישה עם קבוצת כדורסל מפורסמת.
בזמן הזה חבריו משרתים אותו כמלצרים, דבר שגורם לטרוי אי נוחות, ושארפיי מכריחה את טרוי בנוכחות כל משפחתה להבטיח לה שישיר עימה בהזדמנות.
כחלק מתוכניתה של שארפיי, פולטון מרר את חייה של גבריאלה ועושה הכל כדי לפטרה, ואילו טרוי מקבל קידום - בתור מאמן ילדים לשחק גולף.
עם הקידום מוענקות לטרוי זכויות רבות נוספות, כנופש מן המניין.
לקורס נרשמת שארפיי שמעמידה פנים שהיא לא יודעת לשחק ובעצם מפלרטטת עם טרוי, גבריאלה רואה זאת ומאוכזבת מטרוי.