tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נורמן הוזמנה לעיתים קרובות להופיע באירועים ציבוריים ובטקסים.
נוסף להופעותיה האופראיות, נורמן הופיעה בקביעות ברסיטלים בשירת אריות, לידר וספיריטואלים, לעיתים יחד עם אמנים אחרים: נורמן ביצעה לראשונה את מחזור השירים "אישה.
שיר." של המלחינה ג'ודית וייר, יצירה ש"קרנגי הול" הזמין במיוחד בשבילה, לטקסטים של טוני מוריסון, מאיה אנג'לו וקלאריסה פינקולה אסטס; שרה מבחר מוזיקת קודש של דיוק אלינגטון; הקליטה אלבום ג'אז, "ג'סי נורמן שרה מישל לגראן"; והשתתפה במיזם "מיתודאה" של ונגליס.
גינוניה הפומביים של הזמרת שילבו יהירות גלויה עם הבזקי הומור שובה-לב והציבו אותה בלב המסורת האופראית הכבודה של הדיווה, במידה כזאת, שרבים רואים בה את ההשראה לדמות הראשית בסרט הצרפתי "דיווה" משנת 1981.
ביוני 2010 הופיעה ג'סי נורמן בישראל לרגלי מצדה בקונצרט חגיגי לכבוד 25 שנה לאופרה הישראלית החדשה.
ביוני 2016 ביקרה שוב בישראל כשהיא מתעלמת מקריאות החרם על המדינה.
מלבד היותה זמרת מחוננת, נורמן הייתה גם פעילה חברתית.
בשנת 2003 עבדה נורמן בשיתוף עם קרן רייצ'ל לונגסטריט על הקמת בית ספר לאומנויות הנקרא על שמה בעיר הולדתה אוגוסטה.
בית ספר זה הוא מרכז העשרה ללא תשלום, בו ילדים מכל מעמד יכולים להתקדם בתחום האומנותי אותו הם אוהבים.
בנוסף, נורמן הייתה חברת הנהלה במספר מוסדות: היכל קרנגי, הספרייה הציבורית של ניו יורק, הגן הבוטני של ניו יורק, תיאטרון המחול של הרלם.
כמו כן, נורמן הייתה פעילה גם באוניברסיטת הווארד, קרן לופוס, בה היא שימשה גם כדוברת, מכללת פיין, האופרה של אוגוסטה והאגודה למען מחוסרי הדיור.
נורמן נפטרה ב-30 בספטמבר 2019. משנות ה-90 המוקדמות התגוררה במדינת ניו יורק, באחוזה מבודדת.
1985 - הוזמנה נורמן לשיר בטקס ההשבעה השני של נשיא ארצות הברית באותה תקופה רונלד רייגן.
1986 - הוזמנה לשיר בחגיגות יום ההולדת השישים של המלכה אליזבת השנייה.
1989 - נבחרה לשיר את ההמנון הצרפתי "המרסייז" בחגיגות 200 השנים למהפכה הצרפתית.
1991 - הופיעה נורמן באירוע החגיגות לכבוד היום הלאומי ה-700 של שווייץ.
1996 - הופיעה באירוע הפתיחה של המשחקים האולימפיים שהתקיימו באטלנטה, ג'ורג'יה.
1997 - הופיעה נורמן בשנית בטקס השבעה של נשיא ארצות הברית, הפעם היה זה ביל קלינטון הנשיא ה-42.
1984 - פרס גראמי לסולו הווקאלי הקלאסי הטוב ביותר.
1984 - ממשלת צרפת העניקה לנורמן את התואר "אבירת מסדר האמנויות הצרפתי".
1988 - זכייה בפרס גראמי להקלטת האופרה הטובה ביותר.
1989 - זכייה בפרס לגיון הכבוד הצרפתי.
פרס זה הוענק לה על ידי הנשיא הצרפתי באותה תקופה פרנסואה מיטראן.
1989 - זכייה בפרס גראמי להקלטת האופרה הטובה ביותר.
1990 - קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד במוזיקה מבית הספר ג'וליארד.
1990 - נבחרה להיות שגרירת כבוד מטעם האו"ם.
1997 - זכייה בפרס מרכז קנדי.
1998 - זכייה בפרס גראמי להקלטת האופרה הטובה ביותר.
2006 - פרס גראמי על מפעל חיים.
2009 - כניסה להיכל התהילה של המוזיקה בג'ורג'יה.
2009 - קבלת המדליה הלאומית לאומנויות.
2018 - באפריל הוכתרה כזוכה ה-12 בפרס גלן גולד על תרומתה בתחומי האופרה והאמנות
שם האמפיתיאטרון בעיר הולדתה, אוגוסטה, שונה ונקרא על שמה בראשית שנות ה-90.
קבלת תואר דוקטור לשם כבוד מטעם יותר מ-30 אוניברסיטאות שונות ברחבי ארצות הברית.
ג'סי לוריסטון ליברמור , ידוע גם בכינוי "ילד מהמר" (Boy Plunger), היה סוחר מניות אמריקאי ידוע בתחילת המאה העשרים.
התפרסם כשהרוויח מיליוני דולרים ממכירות חסר (שיטה לעשיית רווחים כאשר מחירו של נכס בירידה) בזמן נפילות הבורסה ב-1907 ו-1929, כמו גם בהתווית כללים בסיסים של ניהול כספי במסחר.
ליברמור נולד באקטון שבמסצ'וסטס וברח מביתו בברכת אמו על מנת להימנע מחיי האיכר שאביו ייעד לו.
התחיל את קריירת המסחר שלו בגיל 15 כשעבד בחברת ברוקרים בתפקיד זוטר.
העסקה הראשונה שלו היה בסכום של 5$ שהניבו רווח של 3.12$.
ליברמור הרוויח והפסיד סכומים של מאות מיליוני דולרים לאורך הקריירה שלו.
במפולת של 1907 הרוויח 3 מיליון דולרים על ידי מכירות בחסר.
את רוב הסכום הפסיד בבועת מחירי הכותנה ובהמשך הוכרז כפושט רגל, אך הוא שב והרוויח סכומים גבוהים בשוק המניות הגואה במהלך מלחמת העולם הראשונה ובשנות העשרים.
ב-1929, כאשר חש שהתנאים מזכירים את השוק של 1907, שוב מכר בחסר בסכומים גבוהים.
בכך צבר הון שהוערך ב-100 מיליון דולרים כאשר קרס השוק, ומרבית הסוחרים והמשקיעים איבדו את כספם.
בשנות השלושים הפסיד שוב ליברמור את מרבית הונו, כתוצאה מהשקעות שטיבן המדויק אינו ידוע.
כלל יסודי למסחר שקבע ליברמור היה שיש להגדיל את האחזקות בהשקעה רווחית, ולהיפטר במהירות מהשקעות שהניבו הפסדים.
הוא עצמו לא נהג תמיד על-פי הכללים שקבע.
ב-1918 נישא ליברמור לדורות'י, שחקנית מברודוויי.
לאחר 14 שנות נישואים התגרשו השניים, וב-1933 הוא נישא להרייט מץ.
ליברמור היה בעלה החמישי של מץ, וארבעת בעליה הקודמים התאבדו.
ליברמור התאבד ב-1940, והשאיר אחריו מכתב התאבדות באורך שמונה עמודים שיועד לאשתו, בו טען כי הוא כישלון ואינו ראוי לאהבתה.
שווי הונו ונכסיו באותה עת עמד על 5 מיליון דולרים, אך ביטחונו ביכולתו להרוויח כסף מסחר במניות לא שב אליו.
בשנת 1940 יצא לאור ספרו של ליברמור "How to trade in Stocks".
הספר יצא שוב במהדורה מחודשת, בשנת 2006.
בשנת 1923 פורסם רומן "זכרונותיו של סוחר מניות מוול-סטריט" של אדווין לפבר שמבוסס על חייו של ג'סי ליברמור.
הספר זכה להצלחה, תורגם למספר שפות ועבר מספר מהדורות.
נכדתו של ליברמור, היא שחקנית הפורנוגרפיה בראנדי לאב.
ג'סי גורדון ספנסר הוא שחקן ומוזיקאי אוסטרלי.
ספנסר נולד במלבורן שבאוסטרליה, לרודני ספנסר, רדיולוג במקצועו, ולרובין ספנסר.
שני הוריו הם פוליטיקאים, מייסדי המפלגה הפוליטית-ימנית לשעבר "Australians Against Further Immigration".
ספנסר הוא השלישי מתוך מארבעה אחים.
לו שני אחים גדולים: טרני ספנסר, מנתח אוקולופלסטי, ולוק ספנסר, מנתח אורתופדי.
אחותו הצעירה, פולי ספנסר, היא מרדימה.
בבגרותו, למד בבית הספר היסודי של קנטברי ובתיכון סקוטש במלבורן, אותו סיים ב-1997. כשלמד בתיכון, הוא עשה אודישנים לאופרת הסבון "שכנים שכנים".
ספנסר התקבל לאוניברסיטת מונש אך דחה זאת להמשך קריירת המשחק.
בשנת 1991, כאשר היה בן 12, שיחק בהפקה של המחזמר "המלך ואני" בתור לואיס, בנה של אנה.
שנה לאחר מכן גילם את כריסטופר רובין בהפקה מקומית של "פו הדב" שהוצג בתיאטרון אלכסנדר.
בשנת 1994 החל לגלם את בילי קנדי באופרת הסבון האוסטרלית "שכנים שכנים" עד 2000, אך בשנת 2005 שב לתפקיד אורח בפרק חגיגי לציון 20 שנה לעליית הסדרה.
ב-1999 זכה בפרס לוגי הכסף בקטגוריית השחקן הפופולרי ביותר, לאחר ששנה קודמת קיבל מועמדות לפרס זה אך לא זכה.
בשנים שלאחר מכן שיחק בסרטי הקולנוע "לונדון המנצחת" (2001) בכיכובן של האחיות אולסן, בסרט האוסטרלי "לשחות נגד הזרם" לצד ג'פרי ראש משנת 2003, ובסרטו של בועז יכין "בנות בסטייל" (2003) לצדה של בריטני מרפי.
בשנת 1998 גילם למשך שנה את פיטר פן במחזה "פיטר פן" שעלה בהצלחה רבה בWhite Rock Theatre בהייסטינגס, אנגליה.
שנה לאחר מכן, החל לגלם ג'ק במחזה "ג'ק ואפון הפלא" במרכז לאמנויות הבמה בוולברהמפטון, אנגליה.
בשנים 2004 עד 2012 כיכב כד"ר רוברט צ'ייס, ראש המחלקה לרפואה מאבחנת בסדרת הדרמה הרפואית של רשת FOX "האוס".
הוא גילם את דמותו של צ'ייס לכל אורך שידור הסדרה, שמונה עונות.
בשנת 2006 הוא שיחק בסרט "שגשוג" לצד ג'ניפר מוריסון, אשר איתה שיחק גם ב"האוס".
ב-2009 השתתף בוידאו קליפ לשירה של קייטלין קרוסבי "Still Have My Heart".
ב-2010 השתתף בוידאו קליפ לשירה של קתרין מקפי "Say Goodbye", מתוך אלבומה השני "Unbroken".
החל משנת 2012 משחק ספנסר בתור מת'יו קייסי, קפטן המחלקה למכבי אש בסדרת הדרמה המצליחה "שיקגו FIRE", המשודרת ברשת NBC.
בשנת 2021, עזב ספנסר את התכנית בסוף עונתה העשירית.
בשנת 2015 שיחק במותחן "The Girl Is in Trouble" לצדו של וילמר ולדראמה.
ספנסר החל את הקריירה המוזיקלית שלו עם מקהלת הבנים האוסטרלית, והופיע איתם בשנים 1986 עד 1992.
הוא מנגן בכינור בלהקה "Band From TV" שנוסדה על ידי גרג גרונברג, שם חברים גם ג'יימס דנטון, אדריאן פסדר, טרי האטצ'ר ויו לורי, שותפו לסדרה "האוס".
הלהקה ניגנה באירועים שונים, ותורמים את הכסף שהם מרוויחים לארגוני צדקה שונים, ובין השאר הופיעה במופע צדקה שנערך במסגרת עונתה השישית של תוכנית הטלוויזיה "אמריקן איידול" באפריל 2008.
ביולי 2004 החל לצאת עם שותפתו לסדרה "האוס", השחקנית האמריקאית ג'ניפר מוריסון; השניים התארסו במהלך חופשה בפריז במגדל אייפל בחג המולד 2006. באוגוסט 2007 הודיע הזוג על ביטול אירוסיהם.
הדמויות שלהם היו מעורבות גם בתוכנית, נישאו והתגרשו בעונה השישית.
ספנסר יצא עם השחקנית והזמרת הבריטית לואיז גריפית'ס (אנ') משנת 2008 עד 2010. לאחר מכן יצא עם גולשת הגלים הברזילאית מאיה גביירה (אנ') בין השנים 2010 ל-2013.
בשנת 2014 הוא החל לצאת עם קאלי וודרוף קאר; והשניים התארסו ב-2019. הזוג התחתן ב-27 ביוני 2020.
ספנסר הפך לאזרח ארצות הברית בנובמבר 2021.
+שנהסרטתפקידהערות2001לנצח את לונדוןלורד ג'יימס בראונינג ג'וניור2003לשחות נגד הזרםאנתוני פינגלטון (אנ')בנות בסטיילניל פוקס2006שגשוגאדי גאטור2009סודות שבלבמאהב2013Skum Rocks!דייוויד לוקהארט2015The Girl Is in Troubleניקולס פיינשטיין
ג'סי ונטורה (ידוע בשם: Jesse "The Body" Ventura; נולד ב-15 ביולי 1951), ושמו המלא ג'יימס ג'ורג' יאנוש (James George Janos), הוא פוליטיקאי אמריקאי, מושל מינסוטה לשעבר, מתאבק מקצועי בעברו, פרשן טלוויזיה ומנחה תוכניות טלוויזיה ורדיו בעבר, שירת ביחידת החבלה התת-מימית של הצי האמריקאי, ושחקן.
ג'סי ונטורה נודע לציבור האמריקאי בעת שעבד כמתאבק מקצועי וכן כפרשן ב-WWE.
בשנת 2004, הוכנס שמו להיכל התהילה של ה-WWE.
בשנת 1998 התמודד על משרת מושל מדינת מינסוטה, כמועמד עצמאי וחבר במפלגה הרפורמיסטית האמריקאית , ונבחר למושל ה-38 של מינסוטה.
הוא החזיק בתפקידו בין התאריכים: 4 בינואר 1999, עד 6 בינואר 2003, ולא ניסה להיבחר לתקופת כהונה נוספת.
בדצמבר 1969 התגייס לצי ארצות הברית והתנדב ליחידה לחבלה תת-ימית, שלימים אוחדה עם יחידת הקומנדו הימי.
הוא עבר את מסלול הלוחם ושירת ביחידה בצוות החבלה ה-12. בשנת 1975 השתחרר מן השירות ופנה לעסוק בהיאבקות.
ונטורה בחר בשם הבמה ג'סי "הגוף" ונטורה (Jesse "The Body" Ventura) כדי שיתאים לתדמיתו כמפתח גוף בריון העוסק בתחביבו על חוף הים, את השם ונטורה בחר מתוך מפה בה צוינה עיירת חוף זו בקליפורניה.
כמתאבק ונטורה הופיע בדמות הרשע ולעיתים קרובות השתמש בסיסמה: "נצח אם אתה יכול, הפסד אם אתה חייב, אבל תמיד השתמש בתכסיסי מרמה!" ברבים ממנהגיו בזירה חיקה את המתאבק המקצועי הנודע "סופרסטאר" בילי גרהאם, אשר היה כוכב זירה בשנות ה-70 וה-80.
בשנת 1975 הופיע לראשונה במדינות שבמרכז ארצות הברית, בטרם עבר והחל להופיע בצפון-מערב ארצות הברית.
הוא זכה פעמיים באליפות ההיאבקות של צפון-מערב ארצות הברית, וחמש פעמים באליפות הזוגות.
בשלהי שנות ה-70 עבר להופיע במדינת מינסוטה.
ב-20 ביולי 1980 זכה באליפות העולם להיאבקות זוגות במסגרת הארגון שבו הופיע אז (AWA), תואר בו החזיק כמעט שנה.
לקראת סוף הקריירה כמתאבק עבר להופיע בארגון WWF והתמודד מספר פעמים על תואר אלוף העולם בארגון זה.
הוא המשיך להיאבק עד חודש ספטמבר 1984, כאשר התגלו קרישי דם בריאותיו.
ונטורה טען כי מחלתו היא כתוצאה מחשיפתו לחומר הכימי אייג'נט אורנג' בעת שלחם בווייטנאם.
הוא הופיע הופעה בודדת בזירה בשנת 1985 ולאחריה פרש והחל לעבוד כפרשן טלוויזיה בשידורי היאבקות.
בסוף שנות ה-80 אף הינחה תוכנית טלוויזיה על היאבקות.
ונטורה המשיך להנחות ולהופיע כפרשן בתוכניות היאבקות שונות אף בשנות ה-90.
באמצע שנות ה-80, שיחק בתפקידי משנה לצידו של ארנולד שוורצנגר בסרטים "הטורף" ו-"הנרדף".
בעקבות עצה שקיבל ממורה שלימדו בבית הספר התיכון, ונטורה התמודד בשנת 1990 על משרת ראש העיר ברוקלין פארק, מינסוטה.
הוא ניצח בבחירות את ראש העיר היוצא, אשר כיהן 18 שנה ברציפות, והחזיק במשרת ראש העיר בין השנים 1991–1995.
בשנת 1998 התמודד ונטורה במערכת הבחירות למשרת מושל מדינת מינסוטה, כמועמד מטעם המפלגה הרפורמיסטית.
מסע הבחירות שלו התאפיין באסיפות עם אגרסיביות ובפרסומות מוזרות בכלי התקשורת, בהן חזרה הסיסמה: "אל תצביעו לפוליטיקה כרגיל." הוצאות מסע הבחירות שלו היו נמוכות במידה ניכרת מאלה של יריביו, והוא היה חלוץ בשימוש באינטרנט ככלי להגיע לבוחריו.
בחודש נובמבר 1998 הוא זכה בבחירות ביתרון קל, כשהוא מביס מועמדים מטעם המפלגות הגדולות בארצות הברית, נורם קולמן וסקיפי המפרי.
לאחר ניצחונו הופיעו במינסוטה מדבקות פגוש הנושאות את הכיתוב: "המושל שלי יכול להרביץ למושל שלך".
לאחר שבית הנבחרים סירב לאשר את הגדלת תקציב האבטחה, ספג ונטורה ביקורת כשהחליט לסגור את מעון המושל ולגור בתקופת כהונתו בביתו הפרטי.
מבקריו טענו שהחלטתו גררה פיטורי עובדי כפיים ממעון המושל והוצאות נוספות שנדרשו לפתיחתו המחודשת מאוחר יותר.
בשנת 2002, בעת שביקר בסין בראש משלחת סחר, הוא הכריז כי לא ינסה להיבחר לתקופת כהונה נוספת.
הוא האשים את התקשורת כי רדפה אחריו ואחרי משפחתו והתמקדה בהיבטים אישיים של התנהגותו בעוד שהיא מזניחה סיקור של נושאי מדיניות חשובים.
ונטורה ספג ביקורת ציבורית כאשר סמוך לתום תקופת כהונתו הכריז כי הוא שוקל להתפטר ממשרתו כדי לאפשר לסגניתו להתנסות במשרת המושל, מאוחר יותר חזר בו מכוונה זו.
בעת כהונתו תמך ונטורה ביוזמה לאחד את שני בתי הקונגרס במדינה, לבצע רפורמה במס רכוש, בזכויות להט"ב, ובזכות להפלה.
ב-6 בינואר 2003 סיים ונטורה את כהונתו כמושל.
לאחר פרישתו עסק ונטורה בהגשת תוכנית אירוח שבועית בטלוויזיה.
בסמסטר אביב 2004 החל מלמד באוניברסיטת הרווארד, במסגרת בית הספר לממשל ע"ש קנדי.
בשנת 2005 הפך לדובר חברה להימורי ספורט באינטרנט, באותה שנה אף הכריז כי בדעתו להגר מארצות הברית, בין השאר עקב הצנזורה.
הוא עקר להתגורר בבאחה קליפורניה במקסיקו, שם לדבריו הוא מבלה את זמנו בגלישת גלים.
בשנת 2006 סייע למועמדים עצמאים בבחירות למשרת המושל במדינת טקסס ובמינסוטה.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, התמודד על משרת הנשיא מטעם מפלגת הירוקים של אלסקה, שפרשה ממפלגת הירוקים המקורית.
שמו נרשם בפתק ההצבעה באלסקה והייתה אפשרת לכתוב בכתב יד (Write-In) את שמו בקליפורניה, אורגון, ויומינג, איווה, אלבמה, פנסילבניה, ניו ג'רזי, ניו המפשייר, ורמונט וברוד איילנד.
חסוס דייוויד "ג'סי" ואסאלו אנדון הוא שחיין פורטוריקני בעבר שייצג את ארצות הברית בתחרותיות בינלאומיות.
הוא אלוף עולם ושיאן עולם.
ואסאלו נולד וגדל בפונסה, פוארטו ריקו.
הוא עבר עם משפחתו למיאמי בשנת 1975. לאחר מכן המשפחה עברה בעקבות אימוני השחייה למישן וייחו בקליפורניה להתאמן תחת הדרכתו של מארק שוברט.
ואסאלו רצה לשחות עבור מדינתו באולימפיאדת מונטריאול (1976) ולכן נסע להתאמן בתנאים הטובים ביותר בארצות הברית, אך לפי חוקי איגוד השחייה של מדינתו, על השחיין היה לגור במולדתו לפחות שנה לפני המשחקים האולימפיים ולכן נמנע ממנו להשתתף בהם.
הוא ניסה להתברג לנבחרת האמריקאית אך במבחנים הוא סיים בשלושה משחים רק במקום שישי (שלושת הראשוני השתתפו במשחקים).
חודש לאחר המשחקים האולימפיים באליפות ארצות הברית בשחייה זכה ואסאלו בתואר הראשון שלו במשחה ל-1500 מטר חופשי לפני בריאן גודל (האלוף האולימפי ושיאן העולם הטרי) ובובי האקט (סגן האלוף האולימפי).
במבחנים האמריקאים לאליפות העולם בשחייה שנערכו בוודלנדס, טקסס בתחילת אוגוסט 1978 קבע ואסאלו במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 4:23.39 דקות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בשנת 1979 זכה ואסאלו בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 2:03.29 דקות, לפני שיאן העולם היוצא סמית' (2:05.86 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:21.63 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב (2:02.07 דקות).
בשיא כושרו ניבחר ואסאלו לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980) אך הוא לא השתתף בה בגלל החרם האמריקאי.
בתחרות שחייה שנערכה מיד לאחר המשחקים האולימפיים הוא הוכיח שהוא הטוב בעולם כששחה במשחים בהם החזיק בשיא העולם, 200 מטר מעורב אישי ו-400 מטר מעורב אישי, תוצאות מהירות מאלו של המנצחים באולימפיאדה.
בשנת 1981 חזר ואסאלו למיאמי והחל ללמוד ולשחות תחת הדרכתו של ביל דיאז באוניברסיטת מיאמי.
אביו נפצע קשה בתאונת דרכים מרכב ולא התאושש ממנה.
בנוסף הוא נפצע בברכו השמאלית ונאלץ לעבור ניתוח.
ההחלמה מהפציעה ארכה כשנתיים ומנעה ממנו להשתתף באליפות העולם בשחייה 1982.
לאחר חזרתו לתחרויות באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים ואסאלו במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:21.46 דקות ובמקום 17 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:04.51 דקות, התוצאה שקבע דירגה אותו במקום 9 ולא הספיקה לשלב הגמר ולכן פרש.
ואסאלו בעל תואר ראשון מאוניברסיטת מיאמי באומנות ובתקשורת.
הוא נשוי לבטסי לופז ולהם שלושה ילדים.
בסך הכל קבע ואסאלו 3 שיאי עולם במשחה וזכה ב-17 תוארי אליפות ארצות הברית בשחייה.
ואסאלו זכה בתואר שחיין השנה בעולם בשנת 1978.
בשנת 1997 זכה ואסאלו להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ג'סי וסלי ויליאמס הוא שחקן ודוגמן אמריקאי.
ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור ד"ר ג'קסון אייברי בסדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי" (2021–2009).
ויליאמס נולד בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית, לג'ואנה צ'ייס, קדרית במקצועה, ולרג'ינלד ויליאמס.
אימו היא שוודית ואילו אביו הוא אפרו-אמריקאי מג'ורג'יה.
שני אחיו הצעירים עוסקים באמנות חזותית.
ויליאמס בוגר אוניברסיטת טמפל עם תואר כפול בלימודים אפרו-אמריקאים ובאמנויות המדיה והקולנוע.
בעקבות הוריו, הוא לימד במשך שש שנים לימודי אמריקה, אפריקה ואנגלית בבית ספר הציבורי הגבוה בפילדלפיה.
ויליאמס הביע תמיכה ב־BDS ובזמן מלחמת חרבות ברזל כתב כי "ברגע שבית החולים בעזה הופצץ, ישראל לקחה על כך קרדיט בפומבי ואמרה שהם עשו זאת כדי להרוג 'מחבלים' בתוך בית החולים, ואמרה שזה היה מוצלח", למרות שבית החולים הופצץ על ידי הג'יהאד האיסלאמי.
בשנת 2006 שיחק ויליאמס בתור שחקן אורח בפרק של הסדרה "חוק וסדר", וכן התחיל לשחק גם במחזות בברודוויי.
בשנת 2008, עשה ויליאמס את הופעת הבכורה הקולנועית שלו בתפקיד בסרט "אחוות הג'ינס 2".
בשנת 2009 הצטרף לצוות השחקנים בסדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי" של רשת ABC בעונתה השישית.
בשנת 2012 כיכב לצד כריס המסוורת' בתפקיד ראשי בסרט האימה "בקתת הפחד".
בשנת 2009 הופיע ויליאמס בווידאו קליפ של השיר "Russian Roulette" של הזמרת ריהאנה מתוך אלבומה Rated R.
בנוסף, בשנת 2017 השתתף בווידאו קליפ לשירה של דמי לובאטו "Tell me you love me", וגם בקליפ לשירו של ג'יי זי "Legacy".
בשנת 2018 כיכב במשחק הקונסולה "Detroit", בתור מרקוס.
באפריל 2020 היה צפוי ויליאמס לעלות עם המחזה "Take Me Out" בברודוויי בו מככבים גם ג'סי טיילר פרגוסון ופטריק ג'יי אדמס, אך בשל התפרצות מגפת הקורונה ההפקה נדחתה והיא יצאה לאוויר במהלך דצמבר 2021; תפקיד אשר הקנה לו מועמדות לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר לשנת 2022.
ב-1 בספטמבר 2012 נישא ויליאמס לבת זוגו ארני דרייק-לי, ובדצמבר 2013 נולדה לזוג בת בשם סדי.
באוקטובר 2015 נולד לזוג ילד נוסף בשם מייסאו.
באפריל 2017 ויליאמס ולי נפרדו, ובשנת 2020 הם התגרשו.
ויליאמס היה בזוגיות במשך שנה עם השחקנית מינקה קלי.
החל מ-2019 ויליאמס נמצא בזוגיות עם השחקנית טיילור פייג'.
+ שנה סדרה תפקיד הערות 2006 חוק וסדר קוואמה פרק: "America, Inc." Beyond the Break אריק מדינה 8 פרקים 2008 גריק דרו קולינס 2 פרקים 2009–2024 האנטומיה של גריי ד"ר ג'קסון אייברי תפקיד חוזר (עונה 6)
גם ביים 5 פרקים2015אוצרות שלפני המוות פרקרפרק: "The Trip Trap"2019כוחקאדיםפרק: "Scorched Earth"2020תחנה 19ד"ר ג'קסון אייברי7 פרקיםשריפות קטנות בכל מקוםג'ו ריאן3 פרקים2021Rebelבמאי הפרק: "Race"מצחיקה בשחוראייזקפרק: "Sister, May I Call You Oshun?"2022איימי שומרג'ושפרק: "Fart Park"2023רק רוצחים בבנייןטוברט7 פרקים2024The Great Lillian Hallדייוויד פלמינגסרט טלוויזיה של HBO2025מלון קוסטיירהדניאל דה לוקה6 פרקים
ג'סי דניאל ויליאמס הוא אתלט אמריקאי, אלוף העולם (טגו 2011) בקפיצה לגובה.
הוא למד בתיכון בראוטון שבראלי, קרוליינה הצפונית, וזכה שלוש פעמים באליפות קרוליינה הצפונית לתיכונים.
בשנת 2002 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בקינגסטון, ג'מייקה, בשנת 2002 סיים ויליאמס במקום הרביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.21 מטר.
לאחר שנה עבר לאוניברסיטת דרום קליפורניה ושם השלים תוכנית לסטודנטים ספורטאים שבמסגרתה זכה באליפות המכללות באתלטיקה באולם ובאצטדיון בשנים 2005 ו-2006.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בולנסיה, ספרד, בשנת 2008 סיים ויליאמס במקום השישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.27 מטר, ובאותה שנה ניצח במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת בייג'ינג בתוצאה של 2.30 מטר.
במשחקים עצמם הוא סיים במקום 19 בתוצאה של 2.25 מטר.
בתחרות שנערכה בבאנסקה ביסטריצה שבסלובקיה בפברואר 2009 קבע את שיאו האישי בקפיצה לגובה באולם, 2.36 מטר.
בשנת 2011 זכה ויליאמס באליפות ארצות הברית באתלטיקה ביוג'ין, אורגון, בקובעו שיא אישי של 2.37 מטר.
באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית, אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה עם תוצאה של 2.35 מטר, לפני אלכסיי דמיטריק מרוסיה (2.35 מטר) וטרוור בארי מאיי בהאמה (2.32 מטר).
הוא האמריקאי הראשון שזכה בתואר זה מזה 20 שנה.
אף שבמבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון סיים ויליאמס במקום הרביעי בלבד, שאינו מקנה מקום בנבחרת לאולימפיאדה, הוא השיג את הקריטריון האולימפי מוקדם יותר אותה שנה לאחר שזכה בתחרות בניו יורק בתוצאה של 2.36 מטר, בעוד שניק רוס, שסיים במקום השלישי, לא השיג קריטריון זה.
משום כך, נבחר ויליאמס לסגל האולימפי האמריקאי ללונדון.
במשחקים עצמם הוא סיים במקום תשיעי בתוצאה של 2.25 מטר.
ג'סי טיילר פרגוסון הוא שחקן אמריקאי, הידוע בשל גילום דמותו של מיטשל פריצ'ט בסדרה "משפחה מודרנית" (2020-2009), ברשת ABC; עבורו קיבל חמש מועמדויות לפרס אמי.
קודם לכן שיחק את התפקיד של ריצ'י וולך בסיטקום "הכיתה" (2007-2006) ועוד מוכר מהופעותיו בתיאטרון ברודוויי.
ג'סי טיילר פרגוסון נולד במיזולה, מונטנה; בנם של אן פרגוסון (לבית דויל) ורוברט "בוב" פרגוסון.
הוריו התגרשו כשהיה בן 18. לפרגוסון יש אח, בן פרגוסון, ואחות, קלי פרגוסון.
פרגוסון נקרא על שם סבתו מצד אביו, ג'סי אפרקיו פרגוסון, אליה היה קרוב מאוד כשגדל.
גם סבא רבא שלו מצד אביו נקרא ג'סי.
כשהיה צעיר משפחתו עברה לאלבקרקי, ניו מקסיקו, שם גדל.
בגיל שמונה החליט להיות שחקן, והצטרף לתיאטרון הילדים של אלבקרקי, שם היה חבר במשך שש שנים.
למד בתיכון הקתולי על שם סנט פיוס העשירי באלבקרקי, שם פרגוסון גילם את אלברט פטרסון במחזה "ביי ביי בירדי".
הוא השתתף בקבוצת הדיונים של בית הספר וסיים את לימודיו ב-1994.
לאחר התיכון פרגוסון למד באקדמיה האמריקאית למוזיקה ודרמה (אנ') בניו יורק.
בשנת 2006 שיחק בדרמה הרומנטית "רגעים יקרים של אהבה" לצד שרה פולסון ואמנדה פיט.
בשנת 2009 החל לגלם את מיטשל פריצ'ט בסיטקום המצליח של ABC; "משפחה מודרנית" עורך דין המאמץ ביחד עם בן זוגו, קמרון (אריק סטונסטריט), תינוקת וייטנאמית בשם לילי; הוא אחיה של קלייר (ג'ולי בואן) ובנו של ג'יי (אד אוניל).
עבור תפקידו בסדרה, היה פרגוסון מועמד חמש פעמים ברציפות לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת קומית (2014-2010).
בשנת 2014 ביצע מספר הופעות אורח בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.
באפריל 2020 לוהק פרגוסון לככב בהפקה המחודשת למחזה "Take Me Out" בברודוויי; אך בשל מגפת הקורונה עלייתו נדחתה ל-10 במרץ 2022; עבור תפקידו הוא זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר לשנת 2022.
בספטמבר 2012, פרגוסון הכריז על אירוסיו לעורך הדין ג'סטין מיקיטה, בן זוגו מזה שנתיים.
הם נישאו בטקס שנערך במנהטן ב-20 ביולי 2013, כשהמחזאי והתסריטאי היהודי טוני קושנר ניהל את חתונתם.
בנם, בקט מרסר פרגוסון-מיקיטה, נולד ב-7 ביולי 2020.
באוגוסט 2022, פרגוסון הנחה את טקס החתונה וחילופי הנדרים של חברתו לקאסט במשפחה מודרנית, שרה היילנד עם איש הטלוויזיה וולס אדמס.
טקס הנישואין התקיים ביקב בסנטה אינז, קליפורניה.
על תהליך היציאה מהארון, הוא אמר שהיה עליו לומר לאביו שלוש פעמים (כשהוא היה בן 17, 19 ו-21): "זה תהליך יציאה גם עבורם, וזה לוקח זמן".
בדצמבר 2015 פרסם כי חלה בסרטן העור והחלים הודות לאבחון מהיר..
+שנהסרטתפקידהערות2001Ordinary Sinnerאוגדן2006רגעים יקרים של אהבהסטודנט2008ללא עקבותארתור ג'יימס הלמר2009Wonderful Worldסיריל2016עידן הקרח: מסלול התנגשותשאנגארי לאמהדיבוב2022אייבי ובין: מוכרחות לרקודמיסייה ג'וי2023חומר דובפיטר2025A Very Jonas Christmas Movieסנטה קלאוס
+שנהמחזהתפקידהערות1998 - 1999יום בניו יורקצ'יפהפקה מחודשת של ברודוויי
19 בנובמבר 1998 - 17 בינואר 19992005 - 2008The 25th Annual Putnam County Spelling Beeליף קוניברברודוויי2 במאי 2005 - 20 בינואר 20082005על המאה ה-20מקס ג'ייקובסהופעה חד פעמית בתיאטרון ניו אמסטרדם (אנ'), ברודוויי
26 בספטמבר 20052010אגדת חורףהבן של שפרדהתיאטרון הציבורי (אנ'), ניו יורקהסוחר מוונציהלנצלוט גובוהתיאטרון הציבורי (אנ'), ניו יורק2012המפיקיםליאופולד "ליאו" בלוםהוליווד בול27 ביולי 2012 - 29 ביולי 20122013קומדיה של טעויותדרומיו מאפזוס ודרומיו מסיראקוזהתיאטרון הציבורי (אנ'), ניו יורק2015ספאמלוטסר רוביןהוליווד בול31 ביולי 2015 - 2 באוגוסט 20152016Fully Committedסם ואחריםתיאטרון ליצ'ם (אנ'), ברודוויי
1 ביוני 2018 - 18 ביולי 20182022Take Me Outמייסון מארזקתיאטרון הייז (אנ'), ברודוויי
פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה (אנ') (2022)
ג'סי אידן מטקלף הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי.
מטקלף נולד בכרמל ואלי וילג', קליפורניה.
תיכון שיחק בקבוצות כדורסל בתיכון ולמד באוניברסיטת ניו יורק, אך פרש כדי להצטרף לאופרת הסבון "תשוקות" (1999–2004).
בהמשך התפרסם בסדרה "עקרות בית נואשות" (2004–2009), שבזכותה זכה בפרס בחירת הנוער ובפרס גילדת שחקני המסך יחד עם שאר השחקנים בסדרה.
כמו כן השתתף ב"רוקדים עם כוכבים" (2020).
בחייו האישיים היה במערכות יחסים מתוקשרות, ביניהן עם נדין קויל ועם קארה סמנת'ה, והתמודד עם אלכוהוליזם.
+שנהסדרהתפקידהערות1999–2004תשוקותמיגל לופז-פיצג'ראלדתפקיד ראשי; 65 פרקים200344 Minutes: The North Hollywood Shoot-Outשוטרסרט טלוויזיה של FX Networks2004-2003סמולווילוואן מק'ניטי2 פרקים2004–2007, 2009עקרות בית נואשותג'ון רולנדתפקיד ראשי (עונה 1)
Andrews' Dawnאורמנד לונגצ'אמפסרט טלוויזיה של Lifetime
ג'סי לון פלמונס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, מועמד לשני פרסי אמי על תפקידו בסדרות הטלוויזיה "פארגו" ו-"מראה שחורה".
פלמונס נולד בדאלאס, טקסס וגדל בעיירה הקטנה מארט, שממוקמת מחוץ לעיר וייקו, טקסס, בנם של ליסה בת' (קאסון במקור) וג'ים בוב פלמונס.
יש לו אחות הגדולה ממנו בשם ג'יל.
פלמונס הוא בוגר אוניברסיטת טקסס טק בשנת 2007, שם לקח חלק בתוכנית מיוחדת של למידה מרחוק.
בגיל 3 ביצע פלמונס את הופעת הבכורה שלו במשחק כאשר השתתף בפרסומת לחברת קוקה-קולה.
כבר בגיל 8, בתמיכת משפחתו, החל ללכת לאודישנים ברחבי לוס אנג'לס וקיבל תפקידים קטנים.
בגיל 10 קיבל כבר תפקידים ראשונים בקולנוע ובטלוויזיה, בין היתר בסרטים "כוכב חדש נולד" (1999), "כל הסוסים היפים" (2000) של הבמאי בילי בוב תורנטון, ובסדרות הטלוויזיה "ווקר" ו-"סברינה המכשפה הצעירה".
פלמונס החל את דרכו כשחקן בשנת 2002 בתור הבריון הצעיר אוקס בקומדיית הספורט "שחק אותה כמו מייקל", בו שיחק בתפקיד הראשי לצד ליל באו וואו, ושיחק גם בסרט העצמאי "ילדים ביום הולדתם" אשר מבוסס על סיפור קצר מאת טרומן קפוטה.
הוא התפרסם לראשונה בשנת 2006, בסדרת הדרמה "אורות ליל שישי" בה שיחק במשך חמש עונות בתפקיד הסטודנט ושחקן הפוטבול לאנדרי קלארק.
ב-2009 שיחק בדרמה "שרינק" לצידו של קווין ספייסי בתפקיד סוחר הסמים חסוס.
בשנת 2012 הופיע פלמונס בדרמה של פול תומאס אנדרסון "המאסטר" בתפקיד ואל בנו של לנצסטר דוד (פיליפ סימור הופמן) והשתתף בעונה החמישית והאחרונה של סדרת הדרמה הפופולרית "שובר שורות" בתפקיד המחסל הצעיר טוד אלקוויסט.
בנוסף הופיע בתפקיד משני בסרט הפעולה "באטלשיפ" לצידה של ריהנה.
בשנת 2019 שב לתפקידו כטוד אלקוויסט בסרט המקורי של נטפליקס "אל קמינו: שובר שורות - הסרט" המהווה כהמשך לסדרת הטלוויזיה המצליחה "שובר שורות" של יוצר הטלוויזיה וינס גיליגאן.
בשנת 2024 זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן על שלושת תפקידיו בסרטו של יורגוס לנתימוס "סוג של חסד".
בשנת 2025 פורסם שפלמונס יגלם את פלוטארך הוונזבי בסרט הפריקוול השני של טרילוגיית משחקי הרעב, "משחקי הרעב: זריחה על האסיף" המבוסס על הרומן של סוזן קולינס באותו השם ("זריחה על האסיף").
הסרט צפוי לצאת ב-20 בנובמבר 2026.
באוקטובר 2023, פלמונס, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
בשנת 2016 החל בזוגיות עם עמיתתו לסדרה "פארגו", השחקנית קירסטן דנסט, וב-2017 הם התארסו.
בנם הראשון, אניס הווארד פלמונס, נולד ב-3 במאי 2018. בחודש מאי 2021, נולד בנם השני של הזוג, ג'יימס רוברט פלמונס.
תפקיד חוזר (עונה 5); 65 פרקים2008הפחד עצמו (אנ')למוןפרק: "The Sacrifice"2009פשע מן העברריאן סטיוארט2 פרקים2011בית חולים לילדיםג'סיפרק: "Father's Day"2012שיפוץ רומנטיגריתפקיד ראשי; 6 פרקים2013–2012שובר שורותטוד אלקוויסט11 פרקים2014אוליב קיטרידג'ג'רי מקארת'ימיני-סדרה2014, 2016, 2018היסטוריה שתויהוויליאם קנווארדצ'ארלס פונזיאדגר אלן פו3 פרקים2015פארגואד בלומקוויסטתפקיד ראשי (עונה 2); 10 פרקים
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה 2017רגעים מתיםאנגוסתפקיד ראשי (עונה 1); 8 פרקיםמראה שחורהקפטן רוברט דייליפרק: "USS Callister"
מועמד פרס אמי לשחקן ראשי מצטיין במיני-סדרה (2017)2023אהבה ומוותאלן גורמיני-סדרה2025יום אפסרוג'ר קרלסון6 פרקים
ג'סי לואיס לסקי היה מפיק סרטים יהודי-אמריקאי, מחלוצי תעשיית הקולנוע האמריקאית ואחד ממייסדי חברת סרטי פרמאונט.
נולד בסן פרנסיסקו בשנת 1880 להורים יהודים, והחל לפתח קריירה בתעשיית הבידור האמריקאית.
בשנת 1911 הפיק שני מחזות זמר בתיאטראות ברודוויי.
בשנת 1913 הקים יחד עם ססיל ב.
דה-מיל, אוסקר אפפל וגיסו סמואל גולדווין את "חברת הסרטים של ג'סי ל.
בשנת 1914 שכרה חברתו של לסקי אסם בקרבת לוס אנג'לס, ושם הפיקה את הסרט הראשון שצולם בהוליווד, "האיש הלבן" ("The Squaw Man").
באסם זה שוכן כיום המוזיאון למורשת הוליווד.
בשנת 1916 התמזגה חברתו של לסקי עם "חברת הסרטים של השחקנים המפורסמים" של אדולף צוקור, תוך הקמת אולפני פרמאונט.
בשנת 1927 נמנה לסקי עם מייסדי האקדמיה האמריקאית לקולנוע, ובשנת 1945 הקים חברת הפקה נפרדת.
סרטו האחרון הופק בשנת 1951, ובשנת 1957 פרסם אוטוביוגרפיה.
נפטר בבוורלי הילס בשנת 1958 כתוצאה מהתקף לב.
ג'סי סמולט הוא שחקן, במאי וזמר אמריקאי ממוצא יהודי.
שיחק בסרטים "אלופים על הקרח" משנת 1992 ו"הורים בהזמנה" משנת 1994. ב־2015 זכה סמולט לביקורות נלהבות על גילום דמותו של ג'מאל ליון בסדרה הדרמה-מוזיקלית המצליחה "אימפריה" ברשת Fox.
סמולט נולד בסנטה רוזה, קליפורניה, בנם של ג'ואל סמולט וג'נט (לבית האריס).
יש לו שלושה אחים ושתי אחיות: ג'ייק, ג'וקוי, ג'וג'ו, ג'רני סמולט, וג'אז; אחיו הקטן ואחותו הקטנה, ג'ייק וג'רני, גם הם שחקנים.
מוצאו של סמולט הוא דו-גזעי.
אביו נעדר מחייו במשך רוב ילדותו.
המשפחה עברה להתגורר בקווינס בניו יורק כשהיה בן שנתיים, ואז ללוס אנג'לס כשהיה בערך בן שבע.
סמולט סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הקתולי פאראמוס בפרמוס, ניו ג'רזי.
סמולט החל את קריירת המשחק שלו כילד, כשכיכב בפרסומות של רשת ארצית בניו יורק.
בהמשך שיחק בסרטים "אלופים על הקרח" משנת 1992 ו"הורים בהזמנה" משנת 1994. בטלוויזיה, הוא כיכב לצד חמשת אחיו בקומדיית המצבים הקצרה "On Our Own" בשנים 1994–1995.
ב-2012, חזר סמולט למשחק עם התפקיד הראשי בסרט הלהט"ב "הרזה".
הוא בהמשך התארח בסדרות "מינדי" ו"נקמה".
ב-2014, לוהק סמולט לאופרת הסבון של רשת פוקס, "אימפריה" בתור ג'מאל ליון – מוזיקאי הומו שנאבק לזכות באישורו של אביו.
סמולט הוא גם זמר-יוצר; ב-2012 הוא הוציא מיני-אלבום בשם "The Poisoned Hearts Club".
בפברואר 2015, הוא אישר כי חתם על חוזה הקלטות עם קולומביה רקורדס ויוציא אלבום בעתיד.
סמולט היה שותף לכתיבה של השירים "I Wanna Love You" ו-"You're So Beautiful" בפסקול הרשמי של העונה הראשונה של "אימפריה", שיצא במרץ 2015.
ביוני 2015, נודע כי סמולט יתארח לצד אחותו הקטנה ג'ורני סמולט בסדרה שלה "Underground" שעלתה לשידור ב-2016.
וכן, גילם את הפעיל החברתי לנגסטון יוז בסרט הדרמה המשפטית "מרשל"; סרט אודות ת'ורגוד מרשל, שופט בית המשפט העליון השחור הראשון.
בינואר 2019, התלונן סמולט כי הותקף על ידי שני אנשים חובשי מסכות שהכו אותו וניסו לחנוק אותו על רקע הומופבי וגזעני.
הוא טען שהתוקפים היו תומכי טראמפ, וקיללו אותו תוך כדי קריאת קריאות תמיכה בנשיא דאז.
לאחר חקירה משטרתית התגלה כי השחקן שילם לתוקפיו והיה צפוי לעמוד למאסר על כך, אך התובע המחוזי הגיע עמו לעסקת טיעון ובוטלו כל ההאשמות נגדו..
בחודש דצמבר הוא הועמד למשפט על חמש עבירות בהן שקר לשוטר והגשת תלונה כוזבת על פשע שנאה לתחנת המשטרה.
במרץ 2022 נידון ל-30 חודשי מאסר, מהם 5 חודשי מאסר בפועל.
סמולט ריצה שישה ימים בלבד, ולאחר מכן שוחרר בערעור.
בנובמבר 2024 ביטל בית המשפט העליון באילינוי את הרשעתו.
השופטים קבעו כי סמולט עבר רדיפה משפטית לא מוצדקת, לאחר שכבר הגיע להסכם לסיום התיק ללא עונש מאסר.
פסק הדין הוא האחרון בסאגה משפטית שנמשכה יותר מחמש שנים.
נגד סמולט מתנהלת עדיין תביעה אזרחית מצד עיריית שיקגו, שדורשת ממנו יותר מ-130 אלף דולר כדי לכסות את עלויות החקירה בתיק.
כשהיה בן 19, סמולט יצא מהארון בפני הוריו ומשפחתו.
סמולט אישר שהוא הומו בריאיון עם אלן דג'נרס במרץ 2015.
שנה סרט תפקידהערות 1992 אלופים על הקרח טרי האל 1994 הורים בהזמנה אדם 2012 The Skinny מגנוס 2014 Born to Race: Fast Track טאריק תשאלו כל דבר ניקו דמסטר2017 הנוסע השמיני: קובננט ריקס מרשל לנגסטון יוז2021B-Boy Bluesבמאי, תסריטאי ומפיק2024The Lost Hollidayג'ייסון הולידייגם במאי, תסריטאי ומפיק
ג'סי אליס לינגארד הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדות הקשר ההתקפי בסיאול מליגת העל הקוריאנית.
לינגארד נולד בעיירה ורינגטון שבמזרח אנגליה.
הוא הצטרף לאקדמיה של מנצ'סטר יונייטד בגיל 14. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך ב-30 בנובמבר 2011 בניצחון 1–2 על קריסטל פאלאס במסגרת רבע הגמר של גביע הליגה.
ב-6 בנובמבר 2012 הצטרף ללסטר סיטי בהשאלה לחודש.
הוא שיחק יום לאחר מכן בתיקו של לסטר סיטי 0-0 נגד בולטון בצ'מפיונשיפ כשנכנס כחילוף בדקה ה-85. הוא סיים את השאלתו ללסטר ב-2 בינואר 2013, לאחר שההשאלה הוארכה בחודש נוסף.
בתקופתו בלסטר רשם חמש הופעות במדי הקבוצה.
בעונת 2013/14 הושאל לברמינגהאם סיטי מהצ'מפיונשיפ ולאחר מכן הוא הושאל לברייטון מהליגה השנייה באנגליה.
את תקופתו בברמינגהאם סיים 13 הופעות ושישה שערים ובברייטון הוא רשם 15 הופעות ושלושה שערים.
בעונת 2014/2015 חזר למנצ'סטר יונייטד תחת לואי ואן חאל כמאמן הקבוצה, אולם לא זכה לדקות משחק רבות.
ב-2 בפברואר 2015 הושאל לדרבי קאונטי עד לסוף העונה.
בעונה הבאה חזר למנצ'סטר יונייטד.
ב-3 בנובמבר 2015 בישל שער בליגת האלופות נגד צסק"א מוסקבה.
שבוע לאחר מכן כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון הליגה של יונייטד 2-0 על וסט ברומיץ' אלביון.
ב-7 בפברואר 2016 כבש שער בתיקו 1-1 של מנצ'סטר יונייטד מול צ'לסי בליגה.
ב-21 במאי 2016 כבש את שער הניצחון של מנצ'סטר יונייטד ב-1–2 על קריסטל פאלאס בגמר הגביע האנגלי.
בעונת 2019/2020 הוא אכזב וכבש שער אחד בלבד, שהושג רק בתוספת הזמן של המשחק האחרון של העונה (מול לסטר סיטי) ולא בישל כלל.
ב-29 בינואר 2021 הושאל לווסטהאם יונייטד עד לסיום העונה.
ב-3 בפברואר ערך הופעת בכורה בה כבש שני שערים בניצחון קבוצתו 1–3 על אסטון וילה.
ב-21 ביולי 2022 חתם בנוטינגהאם פורסט.
ב-6 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בהפסד 0–2 לניוקאסל יונייטד.
ב-7 בפברואר 2024 חתם בסיאול הדרום קוריאנית.
ב-15 בנובמבר 2015 זומן לראשונה לנבחרת אנגליה על ידי מאמן הנבחרת רוי הודג'סון, לקראת משחק הידידות נגד .
הוא לא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2016. ב-8 באוקטובר 2016 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת בניצחון 0–2 על .
שחקן החודש בפרמייר ליג: אפריל 2021
ג'סי הילטון סטיוארט היה סופר, מורה ומנהל אמריקאי.
ידוע בעיקר בשל הסיפורים הקצרים, השירה והיצירות האוטוביוגרפיות שכתב.
הוא נולד וגדל באזור כפרי בצפון מזרח קנטקי, והדבר מתבטא היטב בכתביו.
הוא הוכתר כמשורר הלאומי של קנטקי ב-1954.
ג'סי סטיוארט נולד סמוך לריברטון, קנטקי, למיטשל ומרתה סטיוארט (הילטון), ב-8 באוגוסט 1906. במלחמת העולם השנייה שירת סטיוארט בחיל הים האמריקני, אך לא מצא שם את ייעודו.
ב-1939 נשא את נעמי דין נוריס, מורה, שילדה לו את בתו, ג'סיקה ג'יין.
לאחר שלוש דחיות משלושה קולג'ים, התקבל סטיוארט ללמודים ב־Lincoln Memorial University, ליד הרוגייט, טנסי.
לאחר השלמת הלימודים חזר לסביבת ביתו, והחל ללמד בבית ספר תיכון סמוך.
לאחר מכן, מונה למנהל בית ספר אחר, כעבור שנה עזב את עבודתו לטובת לימודים תואר שני באוניברסיטת ואנדרבילט שבנאשוויל, טנסי.
לאחר מכן היה לתקופה מסוימת המפקח של בתי הספר במחוז מגוריו, שאחריה סיים את הקריירה החינוכית כמורה לאנגלית בבית הספר תיכון בפורטסמות' שבדרום אוהיו.
באחד הימים, בעוד סטיוארט חורש את שדהו, הוא עצר וכתב שורה ראשונה של סונטה: "I am a farmer singing at the plow".
בתרגום לעברית: "אני הוא איכר ששר ליד המחרשה".
זו הייתה בעצם השורה הראשונה מתוך שבע מאות ושלוש הסונטות שהוא יחבר בחייו ויכלול אותן בספרו "האיש ומחרשת לשון הפר".
המשורר האירי ג'ורג ויליאם ראסל התבטא בשבחו של ספר זה ואמר עליו שהוא ספר השירה הטוב ביותר באמריקה מאז שנכתב הספר "עלי דשא" בידי וולט ויטמן.
סטיוארט זכה בפרס המשורר הלאומי של קנטנקי בשנת 1954, ו-ב-1961 זכה בפרס השנתי של האקדמיה האמריקאית לשירה.
הרומן הראשון שכתב סטיוארט היה "אילנות שבשמים" (פורסם ב-1940).
הסיפור על חובב עבודת האדמה שרוצה שתהיה לו עוד אדמה מתרחש באזור הכפרי של קנטקי.
הרומן המפורסם והמצליח ביותר שלו יצא ב-1943, ונמכרו יותר ממיליון עותקים ממנו במשך שנתיים.
על כתיבתו זכה בפרס על שם תומאס ג'פרסון.
הוא היה השני הצעיר ביותר ברשימת 44 סופרים שפעלו במחצית הראשונה של המאה העשרים.
(הצעיר ביותר היה ויליאם סארויאן).
הסיפור הקצר הראשון שנקרא "הביצה בקן" נכתב כשהיה בשנתו השנייה בבית הספר התיכון.
הסיפור עוסק בתרנגול מהמשק שלו שמפריע לשכנים ומושך אליו את התרנגולות.
לאחר שני עשורים הוגש הסיפור ללא שינוי לירחון האטלנטיק, שפרסם אותו בפברואר 1943. הסיפור הופיע לאחר מכן גם באחד מקובצי הסיפורים שהוציא סטיוארט.
אחד מסיפוריו הידועים ביותר הוא "עץ הדובדבן השבור", שפורסם לראשונה במגזין אסקווייר בינואר 1939. בסיפור זה מורה בבית ספר מעניש את תלמידו להישאר בבית הספר לאחר הלימודים ולעבוד כדי לשלם על הנזק שעשה לעץ דובדבן.
אבי הילד מגיע לבית הספר כדי לריב עם המורה, הוא מאיים עליו, אך לבסוף המורה גורם לאב להבין את חשיבות ההשכלה והחינוך שבמעשהו של המורה.
הסיפור נכלל בתוכנית הלימודים לבחינת הבגרות באנגלית בישראל.
נושא החינוך וההשכלה מופיע תכופות בספריו.
סטיוארט מת ב-17 בפברואר 1984 במוסד הסיעודי ג'ו לין שליד בית ילדותו, בעיר איירונטון שבאוהיו, בגיל 76.
התנאים הטבעיים באזור מגוריו ניכרו היטב בכתביו.
לפני מותו תרם 2.89 קמ"ר משטחי יערותיו לוועדת שמורות הטבע של מדינת קנטאקי.
השמורה מוקדשת להנחלת מורשתו הסביבתית ודואגת שאזור זה יישאר ברובו טבעי ולא מפותח בידי אדם.
מערכת שבילי סיור בשמורה פתוחה לאורך כל השנה בשעות היום, לקהל הרחב.
ג'סי ווה הוא אמן אמריקאי בתחום הציור, קולנוע, כתיבה ומוזיקה.
הסרט הקצר שלו El Angel הוצג בפסטיבל LA Freewaves החמישי במוזיאון לאומנות מודרנית בלוס אנג'לס, ויצירותיו הוצגו בטלוויזיה ובאמצעי תקשורת אחרים.
ווה נולד בברקלי, קליפורניה ב-6 במאי 1974. בתחילת שנות ה-90, הוא למד בקולג' העירוני של לוס אנג'לס, בקולג' העירוני של פסדינה, בקולג' של מזרח לוס אנג'לס ובקולג' העירוני של סן פרנסיסקו.
בתקופה הזו, ווה החל לעבוד בצורה המשלבת תקשורת ואומנות.
הסרט הקצר שלו, El Angel, שצולם בשיטות של סרט אילם ישן, מתעד את תחילתה, נקודת השיא והמוות של העיר לוס אנג'לס, ועוסק באופן בו תאוות הבצע משחיתה את האמנות ואת יחסי המסחר; הסרט הוצג בפסטיבל LA Freewaves החמישי בשנת 1997 (שנערך במוזיאון לאומנות מודרנית בלוס אנג'לס).
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של סן פרנסיסקו בשנת 2000, ולאחר ששהה תקופה באירופה, ווה חזר לארצות הברית.
ווה השתתף בתערוכת עבודות התואר השני באומנות של אוניברסיטת ברייטון בשנת 2015.
נעשה שימוש בסרטים הקצרים של ווה ובעבודות הפיזיות שלו במספר תוכניות חינוכיות.
הוא יצר מנסרות (פריזמות) אומנותיות שהופיעו כתוכן חינוכי בסדרת הטלוויזיה התיעודית Rocket Science של ה-BBC בשנת 2009. בשנת 2012, סרטון וידאו שהוא צילם ביערות האמזונאס הוצג בפרק הראשון של התוכנית Access 360° World Heritage של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
אחד הציורים שלו, עיבוד מחדש לציור של מרטין ג'ונסון הד, הופיע בכריכת הספר The Rise and Fall of the Trevor Whitney Gallery של הסופרת לורן ראב.
ווה משתמש במונח הלטיני "פולכריזם" (pulchrism, בו נעשה שימוש במגזין הבריטי The Athenaeum מהמאה ה-19 וביומנים של הכלכלן ג'ון ברטון) כדי לתאר את עבודותיו; הוא מגדיר את המונח כתאוריה אומנותית המציבה כאידיאל את היופי כמטרתה של האומנות.
פולכריזם, כפי שווה מתאר אותו, מתנגש עם תנועת ה-stuckism המאדירה את הכיעור, שלפי טענה של ווה היא חלק מהמודרניזם.
1997 - תערוכה משותפת, El Angel - פסטיבל LA Freewaves החמישי
2003 - הקרנה, Nanay - המרכז ללימודי סביבה, אוניברסיטת בראון, רוד איילנד
2008 - הקרנה, El Angel ו-Hydrophone, פרסי פיל - ניו יורק
2015 - תערוכה משותפת, Posthumous, אוניברסיטת ברייטון, אנגליה
2015 - תערוכה, Butterflies – Ingeborg Verlad, הורן-באד מיינברג, גרמניה
2015 - תערוכה משותפת, Beauty Sublime, גלריית Grand Parade, ברייטון, אנגליה
ג'סי אלכסנדר הלמס ג'וניור , היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כסנאטור רפובליקני מטעם מדינת קרוליינה הצפונית וכיושב ראש ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית.
הלמס נחשב לשמרן קיצוני, שנלחם בממשלים הדמוקרטים, ובעקרונות ליברלים וסוציאליסטים.
כמו כן, הוא הוביל קו תקיף שהתנגד לפשרות פוליטיות, התנגדות שזיכתה אותו בכינוי "Senator No" ("סנאטור לא").
ג'סי הלמס נולד במונרו, קרוליינה הצפונית, להורים ממוצא אנגלי.
אביו היה מפקד תחנת משטרה, ואמו עקרת בית.
במלחמת העולם השנייה שירת בחיל הים האמריקאי במשך שלוש שנים, בתפקיד עורפי כמגייס.
התפרסם בשנות ה-50 וה-60 בעקבות מאמרים והופעות תקשורתיות, שהיו בעלי אופי שמרני-קיצוני.
ב-1972, לאור הפופולריות הרבה לה זכה, החליט להתמודד לסנאט.
הוא נבחר לחמש כהונות ברצף, וכן כיהן במשך שש שנים כיושב ראש ועדת הסנאט לענייני חוץ, עד לתחילת 2001, אז זכו הדמוקרטים ברוב בסנאט.
באוגוסט 2001 הודיע הלמס על פרישתו מהחיים הפוליטיים מסיבות בריאותיות.
עם זאת, פרשנים אמריקאים העריכו כי הפרישה באה בעקבות הדחתו מוועדת החוץ, וכן בעקבות שינוי דעת הקהל בקרוליינה הצפונית, שלא תאמה את עמדותיו הקיצוניות.
הלמס פרש לבסוף בינואר 2003.
הלמס היה נשוי ואב לשלושה.
הוא נפטר ביום שישי, 4 ביולי 2008, בראלי.
נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש אמר בהודעת האבל על מותו: "...הולם שהפטריוט הגדול הזה עזב אותנו ב-4 ביולי, יום העצמאות של אמריקה".
הלמס נודע כשמרן קיצוני שלחם בתנועה לזכויות האזרח והתנגד לחוק זכויות האזרח, שביטל את ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה בארצות הברית.
ב-1983, ניסה הלמס לארגן פיליבסטר במטרה למנוע את קביעת יום הולדתו של מרטין לותר קינג כחג לאומי.
הלמס התנגד לזכויות הקהילה הלהט"בית.
הוא כינה את ההומוסקסואלים "אנשים חלשים ומסכנים שנגועים בחולשה מוסרית".
בתקופת ממשל ביל קלינטון, ניסה הלמס לסכל את כוונתו של הנשיא למנות לסבית לתפקיד בכיר בממשל.
מאבקו של הלמס בהפלות היה קיצוני.
הוא השווה את ההפלות לשואה ולפיגועי 11 בספטמבר, ואמר כי "לעולם לא אסכים לשתוק בנוגע לרצח של אלה שאינם מסוגלים להגן על עצמם".
הלמס נודע במלחמתו בהתפשטות הקומוניזם, וכן בתמיכתו במדינות בעלות משטר ימני בדרום אמריקה, גם כאשר היו תחת שלטון לא דמוקרטי.
כלפי האו"ם ומדינות אירופה ניהל הלמס מדיניות חשדנית ומעט עוינת, עוינות שהגיעה לשיאה בזמן ממשל ג'ורג' בוש האב, אז עיכב הלמס את פירעון חובות ארצות הברית לאו"ם, בעקבות התנגדותו למדיניות הארגון.
רק בשנת 2000 הסכים הלמס לאשר את פירעון החוב, התפייס עם מזכ"ל האו"ם קופי אנאן ואף קיים ביקור מתוקשר בבניין האו"ם.
בתחילת דרכו, היה הלמס פרו-ערבי, ובעל דעות אנטי-ישראליות מובהקות, והיו שאף האשימו אותו באנטישמיות.
הוא התנגד לסיוע הכספי של ארצות הברית לישראל, תקף את ההצעה להעביר את השגרירות האמריקאית לירושלים, ואף החזיק בשולחן העבודה שלו תמונה של ילד לבנוני, שנפצע מהפצצות חיל האוויר הישראלי במלחמת לבנון הראשונה.
שדולת איפא"ק בחרה אותו ל"סנאטור הכי לא אוהד כלפי ישראל", ואף מימנה את יריבו של הלמס באחד מסבבי הבחירות לסנאט.
שינוי בולט במיוחד היה ביחסו של הלמס בנוגע להעברת השגרירות.
הלמס פנה במכתב לנשיא רונלד רייגן ובו ביקש שיעביר את השגרירות לירושלים, ואף היה מהיוזמים של חוק שגרירות ארצות הברית בירושלים, שחייב את הנשיא להעביר את השגרירות לבירת ישראל.
ב-1984, פנו ארגונים יהודיים-אמריקאים לחבר הכנסת מיכאל קליינר וביקשו ממנו להיפגש עם הלמס בניסיון לשנות את יחסו למדינת ישראל.
בדרכו, נפגש קליינר עם ראשי הממסד היהודי בניו יורק, שתקפו אותו על כוונתו להיפגש עם הלמס, שכונה בפיהם "צורר ישראל".
למרות זאת, נפגש קליינר עם הלמס.
לטענתו של קליינר, פגישות אלו היו הגורם המרכזי לשינוי בדעותיו של הלמס.
עם זאת, גם לאחר השינוי בדעותיו נוצרו לעיתים חיכוכים בנוגע לסיוע לישראל.
עדיף שסנה יזכור שהחברות האמריקניות שהוא רוצה להעניש משלמות מיסים, שמאפשרים למעשה את מתן הסיוע לישראל".
בתגובה האשים סנה את הלמס בהתנהגות פטרונית כלפי ישראל.
ג'סי סטריט הייתה סופרג'יסטית אוסטרלית שפעלה רבות למען השלום וזכויות האדם.
היא כונתה על ידי מבקריה מהימין באוסטרליה "ג'סי האדומה" בעקבות מאמציה לקדם יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות.
סטריט, נצר למשפחת אצולה אנגלית, נישאה לבן משפחת סטריט, שהייתה חלק מהמעמד הגבוה השמרני באוסטרליה.
ג'סי מרי גריי סטריט נולדה ב-18 באפריל 1889 בראנצ'י, ביהר, שבהודו.
היא הייתה הבכורה מתוך שלושת ילדיהם של צ'ארלס אלפרד גורדון לילינגסטון, עובד מדינה, ומייבל הארי.
כשאימה ירשה אחוזה בניו סאות' ויילס באוסטרליה, המשפחה עברה לשם.
סטריט חונכה בתחילה בבית על ידי אומנת וכשהייתה בת 15 עברה ללמוד בפנימיה פרטית לבנות באנגליה.
ב-1908 היא התחילה לימודי אמנות באוניברסיטת סידני.
בזמן לימודיה באוניברסיטה היא הקימה את איגוד הספורט האוניברסיטאי לנשים, לאחר שגילתה שאין מגרשי אימון לשימושן של נשים, מלבד מגרשי טניס, ואילו היא שיחקה הוקי.
סטריט וחברותייה החליטו לדרוש מהאוניברסיטה מתקני ספורט לנשים וכשקבלו תשובה שלילית הן החליטו להקים איגוד שיקדם את דרישתן מהאוניברסיטה למתקני ספורט לנשים.
בהדרגה נבנו מגרשי טניס נוספים ומגרש הוקי לנשים.
סטריט הייתה הקפטן של נבחרת הוקי נשים של האוניברסיטה ובהמשך המאמנת.
ב־1926 היא נישאה לקנת סטריט, עורך דין, שהתמנה שנים מאוחר יותר לנשיא בית המשפט העליון של ניו סאות' ויילס.
ב-1914 סטריט ומשפחתה נסעו לאנגליה ומשם היא המשיכה לרומא להשתתף בכינוס של המועצה הבינלאומית של הנשים.
בלימודיה באוניברסיטה היא הכירה נשים שהיו חברות בסניף המקומי של הארגון.
סטריט הייתה חלק מהמשלחת האוסטרלית לכנס ושם פגשה, לראשונה, סופרג'יסטיות מכל העולם.
לכנס היה עליה השפעה רבה והיא מספרת שחזרה מהכנס "הרבה יותר פמיניסטית משהייתי".
ב-1915 סטריט הגיעה לניו יורק באמצעות קשרים שיצרה בכנס ברומא, החלה להתנדב במוסד לנערות שיצאו ממעגל הזנות.
היא מצאה סיפוק רב בסיוע לנערות, אך עד מהרה הבינה שהטיפול בנערות לא יפסיק את ניצול הנשים בזנות וכי רק כשהחברה תבין את הפגיעה בנשים וניצולן, יתרחש שינוי.
עם חזרתה לאוסטרליה סטריט שימשה בתפקידים רבים בארגוני נשים שונים באוסטרליה ואת חלקם אף ייסדה.
היא הייתה דוברת מרכזית למען זכויות נשים וכן פעלה לקידום חקיקה חברתית שכללה הצעה להקמת ביטוח לאומי.
היא פעלה למען פליטים במלחמת העולם השנייה ולאחריה, הקימה בית ספר לנשים ללימודי חקלאות וחנכה נשים צעירות בפעילותן הציבורית.
היא האמינה שעצמאות כלכלית לנשים היא המפתח לשוויון זכויות ולכן פעלה למען הזכות להכנסה לנשים נשואות, זכות לתעסוקה בשכר ללא תלות במצב המשפחתי, והאפשרות להתחרות לצד גברים בשוק העבודה עבור שכר שווה.
היא שימשה גם כיושבת ראש האגודה לקשרי אוסטרליה-ברית המועצות, ועל כך ספגה ביקורת רבה.
סטריט האמינה שתמיכה בברית המועצות היא המפתח לסיום מלחמת העולם וניצחון על הפשיזם.
ב-1939 הצטרפה למפלגת הלייבור האוסטרלית וב-1943 הייתה המועמדת של המפלגה ב-Wentworth, אחד הפרברים המזרחיים של מלברון, לבית הנבחרים.
על אף שזכתה ברוב מכריע של הקולות, סטריט הפסידה בבחירות בגלל חלוקת הקולות הנהוגה בבית הנבחרים האוסטרלי.
ב-1945 ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון קורטין, בחר בסטריט כאחת מנציגות המשלחת האוסטרלית לכנס הקמת האומות המאוחדות.
היא הייתה האישה היחידה במשלחת.
המינוי עורר ביקורת הן מתוך מפלגת הלייבור והן מחוצה לה.
סטריט הייתה מעורבת במשא ומתן לניסוח אמנת האו"ם ובהכרה רשמית, מלכתחילה, בזכויות הנשים.
היא ומספר נשים בודדות ממשלחות נוספות דאגו לכך שתהייה התייחסות מפורשת לשוויון בין גברים לנשים במבוא לאמנת האו"ם ובמסמכים נוספים, וכן הכללת סעיף הקובע שגברים ונשים כאחד יוכלו לעבוד באו"ם.
סטריט הייתה מהמייסדות של ועדת האו"ם למעמד האישה והייתה נציגת אוסטרליה בוועדה החל מ-1945, וסגנית יושב ראש משנת 1947. ב-1950 סטריט מונתה להנהלת מועצת השלום העולמית (World Peace Council) ועברה להתגורר בלונדון.
מתוקף תפקידה, היא הרבתה בנסיעות לפגישות וכנסים, והמשיכה להיות נציגת אוסטרליה בנושאים שונים באו"ם.
האגודה הבריטית לביטול העבדות מינתה את סטריט להיות נציגת הארגון באוסטרליה ולבקשתם היא חזרה לסידני ב-1956 כדי לדווח על מצבם של האובריג'ינים.
היא ביקרה בשמורות בטריטוריה הצפונית ומערב אוסטרליה ונדהמה מהאפליה ממנה סבלו.
האחווה האבוריג'ינית-אוסטרלית ניהלה קמפיין מחאה להעלאת מודעות לתנאי החיים של האבוריג'ינים שהושק בכנס באולם העירייה בסידני ב-29 באפריל 1957. במסגרת הקמפיין הופצה עצומה שקראה לשינוי החוקה.
בהמשך, ביחד עם עורכת הדין, כריסטיאן ג'ולי סמית', נוסחה הצעה לתיקון החוקה האוסטרלית המתקנת את האפליה החוקית כנגד האובריג'ינים.
ב-1958, הוקמה המועצה הפדרלית לקידום האבוריג'ים ותושבי איי מצר טורס (The Federal Council for the Advancement of Aborigines and Torres Strait Islanders) שניסחה הצעה נוספת לתיקון החוקה שעל בסיסה נערך משאל עם ב-1967.
ג'סי סטריט נפטרה ב-2 ביולי 1970 בפדינגטון, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה.
ב-1989 הוקמה ספריית הנשים הלאומית ע"ש ג'סי סטרייט (The Jessie Street National Women's Library) באולטימו אוסטרליה.
הספרייה אוספת, משמרת ומקדמת את המודעות למורשת נשים אוסטרליות.
קרן הנושאת את שמה תומכת בפעילות למען נשים ואבוריג'ינים.
ג'סי כהן היא שכונת מגורים בדרום-מערב חולון.
שכונת ג'סי כהן ממוקמת בגבולה הדרום מערבי של העיר חולון, ניצבת מזרחית לנתיבי איילון ומוקפת במערכת דרכים ראשיות בין מחלף יוספטל למחלף קוממיות לאורך נתיבי איילון, שני המחלפים מובילים לעיר חולון ולבת ים.
השכונה תחומה בין רחוב יוספטל מצפון המתפצל ממחלף יוספטל, רחוב אילת ואהרונוביץ ממזרח, ומדרום שדרות משה דיין המתפצלות ממחלף קוממיות.
בסמוך למחלף קוממיות שוכנת תחנת הרכבת קוממיות, ובסמוך למחלף יוספטל שוכנת תחנת הרכבת יוספטל.
התחנות נושאות את שמה של העיר בת ים אך בפועל ממוקמות בגבול בין שתי הערים.
מדרום מערב לשכונה, בסמוך לקריית מיכה ובשטח השיפוט של בת ים, ממוקם בית העלמין הדרום (בת ים) שעם פתיחתו בשנת 1964 הכניסה היחידה אליו הייתה מהשער המזרחי, מכיוון חולון ובסמוך לשכונה.
מבחינה עירונית, השכונה גובלת בשכונות קריית בן-גוריון מדרום מזרח, קריית רבין ממרח, נווה רמז מצפון מזרח, נאות רחל מצפון וקריית מיכה, המנותקת ממנה תחבורתית, ממערב.
מערכת הרחובות הפנימית בשכונה מאופיינת כמערכת רחובות מקומית, מרביתם רחובות ללא מוצא, רחובות צרים וחד סיטריים עם מדרכות צרות להולכי רגל.
רחוב התנאים המצוי במרכזה של השכונה משמש ציר גישה מרכזי לפנים חלקה הדרומי של השכונה והוא מהווה "קו פרשת המים " בין האזור הצפוני לדרום השכונה.
שטח השכונה 512 דונם, על פי השנתון הסטטיסטי של עיריית חולון לשנת 2014, בשנת 2013 התגוררו 10,000 תושבים בשכונות ג'סי כהן וקריית מיכה, הסמוכה לה.
השכונה הוקמה בשנת 1953 במטרה לספק שיכון לתושבי מעברת חולון שהייתה ממוקמת בסמוך.
תושביה הראשונים היו עולים חדשים מפולין, מרוקו, תוניס, מצרים ורומניה.
השכונה נקראת על שם ג'סי כהן.
ג'סי ומקס כהן היו זוג נדבנים יהודים ממדינת דלאוור שבארצות הברית.
לזוג לא נולדו ילדים ואת עיזבונם הורישו למדינת ישראל.
בהמשך הועבר עזבונם לשם הקמת השכונה.
בשנת 1958 השכונה חוברה לראשונה לרשת החשמל והוקמה בה מרפאה.
פינוי המעברה נמשך שנים רבות וב-1975 עוד גרו מספר משפחות באסבסטונים ופחונים בשכונה.
בשנת 1962 נחנכה דרך חדשה המובילה לכביש החוף באזור ראשון לציון.
בשנת 1965 בוצעה בשכונה חפירה ארכאולוגית על ידי הארכאולוג יריב שפירא, ונמצאו בה ממצאים מחמש שכבות יישוב החל מהתקופה הכלקוליתית בארץ ישראל ועד תקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל.
השכונה הייתה מהשכונות הראשונות בישראל שהוכנסו בשנת 1979 לפרויקט שיקום שכונות, למרות הפרויקט השכונה עדיין נחשבת שכונת מצוקה.
בקיץ 2011, בתקופת המחאה החברתית בישראל הוקם בשכונה מאהל מחאה על ידי מחוסרי דיור.
אחר כך הוקמו במקום גם צריפים מעץ.
ב-7 בספטמבר 2011 פינתה העירייה והמשטרה את המתחם.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 התיישבו עולים רבים ממדינות חבר העמים בשכונה.
בשנת 2019 החלה עיריית חולון לקדם תוכנית התחדשות עירונית לשכונה.
בשכונה מתגוררים 8155 תושבים, המהווים 4.2% מתושבי העיר חולון, נכון לשנת 2018. על פי נתוני הלמ"ס נראה ששכונת ג'סי כהן לא צמחה במהלך השנים האחרונות וממוצע הגידול שלה היה שלילי ועמד על 2.7%.
בהשוואה בין שני האזורים, הצפוני והדרומי, ניתן לראות כי בחלקה הצפוני של השכונה המגמה השלילית גדולה במעט לעומת האזור הדרומי.
זאת בהשוואה לממוצע גידול בעיר חולון שעמד על 1.1% בשנת 2016.
שיעור אוכלוסיית העולים בג'סי כהן וקריית מיכה הוא בין הגבוהים בעיר ועומד על 41.8%, לעומת ממוצע עירוני של 19%.
שיעור ילדי העולים גם הוא הגבוה ביותר בעיר ועומד על 20.2%.
בשכונה מתגוררות שתי תת-קבוצות עיקריות של עולים: ילידי אתיופיה וילידי ברית המועצות לשעבר.
ילידי ברית המועצות לשעבר היא הקבוצה הגדולה ביותר בשכונה, ומהווה 73% מכלל העולים בשכונה ו-25.6% מכלל תושבי השכונה.
שיעור העולים מאתיופיה הוא הגבוה ביותר בעיר.
הקבוצה מהווה 22% מכלל העולים בשכונה ו-8% מכלל תושבי השכונה.
עולי ברית המועצות מרוכזים יותר באזור הצפוני והעולים מאתיופיה מרוכזים יותר באזור הדרומי.
השכונה מדורגת במדד החברתי-כלכלי הנמוך ביותר בעיר 3.5 מתוך 10. כאשר האזור הצפוני מדורג 4 ואילו האזור הדרומי מדורג 3. זאת לעומת העיר חולון כולה אשר מדורגת 7 במדד.
מתוך 3,715 הדירות בג'סי כהן יש 220 דירות דיור ציבורי של עמידר, 6% מכלל הדירות השכונה, המהוות 27% מסה"כ דירות הדיור הציבורי בעיר.
מבחינת חלוקה לאזורים, באזור הצפוני מצוי מספר דירות נמוך יותר של הדיור הציבורי, 73 במספר, ואילו באזור הדרומי, המספר יותר מכפול – 147 דירות של הדיור הציבורי.
ברחוב הערבה בשכונה, ממוקם בית ספר מיוחד לגילאי גן ועד כיתה ט' שנקרא "בית הספר הדמוקרטי יחד" ובו לומדים 260 תלמידים.
בית הספר מורכב מאוכלוסייה מגוונת ועבר שינויים רבים במרוצת השנים עד הפיכתו לבית ספר דמוקרטי.
בית הספר קיים קרוב ל-50 שנה ובתחילת דרכו נקרא בית ספר הערבה, לאחר מכן בית הספר הדמוקרטי, בו ניסו שיטות חינוך חדשניות ומשנת 2017 הוא נקרא בית ספר יחד ונהוג בו יום לימודים ארוך, עד השעה 15:30. מרבית הלומדים בו הם תושבי שכונת ג'סי כהן וילדי עולים חדשים ומהגרי עבודה.
תלמידי בית הספר מכיתות א'–ט' השתלבו בכיתות רב־גילאיות, שחולקו לפי חטיבות (ב'–ג', ד'– ו' ו־ז' עד ט').
בשנת 2019 עזב מנהל בית הספר יריב יערי ותוך זמן קצר התברר כי רק מעט תלמידים משכבת ו' מתכננים להמשיך לחטיבה.
עקב מיעוט נרשמים התקבלה החלטה במינהל החינוך לסגור את שכבת כיתת ז' בבית הספר.
בית הספר היסודי המשיך לפעול במתכונת רגילה, וכך גם שכבות ח'–ט', המשמשות חטיבת ביניים לתלמידים עד שישתלבו בתיכונים אחרים בעיר.
בית ספר 'יחד' הוא בין בתי הספר הבודדים שבהם עדיין לומדים תלמידי יסודי וחטיבה יחד.
בית הספר התיכון העמלני "מיתרים", לשעבר "חלץ" נוסד בשנת 1982 ממוקם ברחוב אילת 60 ופועל היום בהנהלת עדנה מרוז.