tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על אף שבסופו של דבר ליין הבגדים שהושלם לא מופיע בגרסה הסופית של הסרט, מרסיגליזה החשיבה את החוויה כ"מחקר בדמותה (של עדנה), שבמהלכו היא שאבה השראה מהופעתה וממלתחתה של עדנה בסרט הראשון, מהשמלה ועד פנים ביתה".
לאור העובדה שדמותה של עדנה בסרטים מתעבת דוגמניות, מרסיגליזה ראתה בעיני רוחה כי הדמות תעצב את בגדיה ככלי "לחגוג את גיבורי-העל ואת כוחותיהם".
בהשראת מעצבת האופנה האיטלקית אלזה סקיאפרלי, יצרה מרסיגליזה עיצובים "קלאסים, מודרני מיד-סנטריים" לתלבושותיה של עדנה, שהיו גם נועזים ודרמטיים כאילו עדנה בעצמה עיצבה אותן, ולאחר מכן סידרה מחדש את העיצובים על מנת להעניק להם מראה סוריאליסטי וספציפי יותר.
לפי מתיו ברונסון מ-"Creative Loafing", דמותה של עדנה מספקת את רוב האספקט הקומי של הסרט.
ב"ווג איטליה", פורסמה ביוגרפיה על עדנה, בה תיארה אותה הסופרת ולנטינה פברי כדמות ש"יודעת שהיא הטובה ביותר והיא לא מסתירה את זה, וחוסר הצניעות שלה משתווה רק לאינטואיציה שלה", איתה בלתי אפשרי למעשה לנהל שיחה כי "היא נוטה להיות דומיננטית".
ויקטוריה רוברטסון מ-"Screen Rant" ציינה כי לדמות "יש אישיות גדולה שארוזה בחיצוניות קטנה, [היא] לוקחת תכונות סטריאוטיפיות המיוחסות לרוב המעצבים והופכת אותן לשלה", בהן, ראשית, היא גאה בעבודתה בכל עת.
אוליבר ליטלטון מ-"IndieWire" העיר כי עדנה היא ככל הנראה הדמות האינטליגנטית ביותר בסרט.
ביקורותיה של עדנה על תחום האופנה יכולות להיראות לא נעימות לעיתים, אך הן מוקצנות עד כדי כך שהצופים מוצאים אותן קומיות.
אישיותה של עדנה תוארה על ידי ג'ושוע וינינג של "" כ"חצופה" ו"דוגרית".
ב-"Q13 פוקס" תוארה עדנה כ"מעצבת מוכשרת, מאמנת חיים אסרטיבית ואשת שיחה שנונה", תוך שימוש במוחה ובאינטליגנציה שלה כאמצעי לפתרון בעיות יומיומיות.
ב-"BuddyTV" צוין כי "גישתה הנועזת והאקסצנטרית" של הדמות מתחרה רק בכישרונה הניכר.
לפי קווין קאר מ-"Film School Rejects", עדנה "לא סובלת שטויות מאף אחד" ובכל זאת "היא עושה זאת בנחת ובגאווה." קרלה מאייר מ"סן פרנסיסקו כרוניקל", טענה כי עדנה היא "יותר קריקטורה מאשר דמות ".
סקוט טוביאס מ"רולינג סטון" כינה את עדנה "תזכורת לכך שחליפת גיבורי-העל זקוקה לסינתזה מושלמת של צורה ותפקוד", שבלעדיה "לא מתאפשרת הגדולה שבלוחמה בפשע וייצוג כסמל." לפי תומאס ס.
הישאק, מחבר הספר "100 סרטי ההנפשה האמריקאים והבריטיים הגדולים ביותר", עדנה מודאגת ממראה התלבושות שהיא מעצבת בדיוק כמו שהיא מודאגת מהשימוש והמעשיוּת שלהן, ובכך מוכיחה שהיא "נקודת מבט חדשה לגמרי לעולם גיבורי-העל", ושביכולתה לעצב תלבושות שיכולות להימתח, לשנות את צורתן ולהתנגד למתקפות כמו טילים ושריפות.
הדמות אף מוכיחה שביכולתה לעצב עבור ויולט תלבושת המסוגלת להפוך לבלתי-נראית יחד איתה, דבר שאותו תיארה כמאוד מורכב ומסובך.
לאורך הסרט, עדנה מסרבת לחלוטין לשלב גלימות בעיצוביה החדשים, מכיוון שהביאו למותם של גיבורי-על "מזויפים", כהגדרתה, בעבר.
בסופו של דבר, נאומה בנושא הסכנות שמביאות איתן הגלימות משמש כרמז מטרים לסצנת מותו של סינדרום.
עדנה לבושה בלבוש "שחור עתידני", הכולל שמלה שחורה בעלת קווים מרובעים.
בהערכה כי גובהה של הדמות עומד על כשלושה רגל בערך, כתבה דורותי וודנד מ-"The Tyee" כי עדנה לבושה בקפלי איסי מיאקי בעודה מ"מגדר בלתי מוגדר".
ב-"VPRO" צוינו קווי דמיון בין תסרוקתה ואישיותה של הדמות לזו של עורכת "ווג", אנה וינטור, דמיון אותו ציינה קתרין דרלה מ"Tech Times" כ"הדבר הראשון שהצופים יזכרו כשהם רואים" את הדמות.
על פי המגזין "STATUS", דמותה של עדנה מזוהה בשוגג כבת-דמותה של עורכת המגזין בעיקר בשל "החוצפה ו'הבוב' האייקוני" שלה.
אנג'י האן מ-"" התלוצצה ש"התנהגותה הדוגרית" של עדנה תשאיר את וינטור "רועדת במגפי השאנל שלה." כשנשאלה על קווי הדמיון לכאורה בינה לבין הדמות, וינטור חשפה שהיא טרם ראתה את הסרט.
דרלה כתבה גם שעדנה מסוגלת "לנהל את העולם" אך בוחרת לפעול מאחורי הקלעים במקום זאת.
עדנה מאמינה שעיצוב בגדים עבור גיבורי-על דומה לעיצוב עבור האלים, ולכן רואה את עצמה עדיפה בהרבה על מעצבי אופנה אחרים.
למרות הצלחתה הניכרת כאחת ממעצבות האופנה המובילות בעולם, עדנה משתוקקת לחזור לעבוד עם גיבורי-על על מנת שתוכל לקרוא תיגר על עיצוביה באמצעות "מיזוג הטכנולוגיה העדכנית ביותר עם חוש האופנה המושלם שלה" עבור הציבור שממשיך להעריץ גם אותה וגם את יצירותיה, ומתעקשת שאין שום דבר "סופר" בדוגמניות-על.
למרות עיצוב תלבושות משוכללות למחייתה, עדנה מעדיפה אסתטיקה פשוטה יותר לעצמה, ובדרך כלל נמנעת מלק ואקססוריז.
קרלי ויסל מ-"Racked" ציינה כי על אף שייתכן שלסרט ההמשך "יש שורשים עמוקים בעיצוב מודרני של אמצע המאה...
עדנה נשארת נאמנה לסגנון הצופה אל פני העתיד, ולובשת קימונו משי אדום כמו נדן א-סימטרי שמרגיש כמו עוד מחווה לעבודתה של קוואקובו." בנוסף להיותה מעצבת אופנה מוכשרת, עדנה מפגינה גם בקיאות בפסיכולוגיה.
בנוסף לציון דמיונה לווינטור, העיתונאית האדלי פרימן מ"הגרדיאן" ציינה כי השימוש של עדנה באופנה בסרט מייצג את "הפסגה הגבוהה ביותר של ההישג האנושי.
בלעדיהם העולם היה מגיע לקיצו."
בסרט "משפחת סופר-על" (2004), עדנה מוצגת כמעצבת אופנה של גיבורי-על וכידידה קרובה של משפחת פאר.
בתקופת "תור הזהב של גיבורי-העל", עדנה הוזמנה כאחת מאורחי עילית שמגיעים לטקס החתונה הפרטי של בוב והלן פאר, אז ידועים כגיבורי-העל מר סופר-על ונערת הגומי.
לאחר שגיבורי-על הוצאו מחוץ לחוק ונאלצו לפרוש בעקבות סדרה של תביעות משפטיות, נאלצה עדנה לפרוש מעבודת גיבורי-על עקב מגבלות ממשלתיות, ודמותה לא מופיעה שוב עד לאמצע הסרט, כאשר היא זוכה לביקור בלתי-צפוי מבוב, שחזר לעבוד בסתר במשימות עבור גיבורי-על, סוד שהוא שומר ממשפחתו.
בוב מבקש בתחילה מעדנה פשוט לתקן את חליפת-העל המקורית שלו, אך בסופו של דבר, עדנה משכנעת אותו לאפשר לה לעצב תלבושת חדשה לגמרי בתנאי שלא ישולבו גלימות כלשהן בשל נוהלי בטיחות.
עד מהרה, הלן מגלה שחליפת-העל המקורית של בוב תוקנה, ובידיעה שהאדם היחיד המסוגלת לתקן חליפת-על תהיה עדנה; הלן מבקרת את עדנה בתקווה לגלות מידע נוסף על מקום הימצאו של בוב, ומגלה שהיא נטלה חירות לעצמה לעצב סט תואם שלם של חליפות-על למשפחת פאר.
למרות מפגשן המחודש והמקוצר, עדנה מספקת להלן המבולבלת את העידוד לה היא זקוקה על מנת ליטול מחדש את זהותה כנערת הגומי על מנת להציל את בעלה (ואת נישואיהם), בנוסף לאיתורו באמצעות מכשיר ביות שהשתילה בחליפתו של בעלה, שחושף את מיקומו המדויק בפניה.
בסרט ההמשך, "משפחת סופר-על 2" (2018), כאשר הלן מגויסת על ידי זוג יזמים המעוניינים לשנות את תפיסת הציבור לגבי גיבורי-על ובכך חוזרת להילחם בפשע בתור נערת הגומי, עדנה נסערת לגלות שחליפתה עוצבה על ידי מעצב מתחרה.
בהמשך הסרט, בוב ההמום לגלות את כוחותיו המתפתחים של ג'ק-ג'ק, מגייס לעזרתו את עדנה לסיוע בשליטה בו.
למרות בתחילה עדנה נרתעת מלשמרטף על ג'ק-ג'ק, היא מפתחת חיבה עזה לתינוק ומוכנה לשמור עליו ללא תשלום; במהלך תקופה זו, היא משדרגת את חליפתו באמצעות חיישנים ושלט רחוק על מנת שהמשפחה תוכל לעקוב אחר כוחותיו ולרסן אותם לפי הצורך.
עדנה מופיעה שוב בסרט המונפש הקצר "דודה עדנה", המגולל את קורות התקופה בה היא שמרטפה על ג'ק-ג'ק.
עם הופעתה בסרט "משפחת סופר-על" (2004), דמותה של עדנה הפכה בין לילה לאהובת המעריצים וזכתה לפופולריות עצומה, תופעה אותה ייחסה קרלי ויזל מ-"Racked" לשילוב של שנינותה וחוש האופנה הייחודי של הדמות.
מספר מבקרים התייחסו לעדנה כאל "גנבת סצנות"; ארין דנלופ מ-"Fashion" הכתירה את עדנה כ"גנבת הסצנות הבלתי מעורערת" של הסרט.
במאמר עבור ה-"Mountain Xpress", החשיב קן האנקה את עדנה כאחת מהדמויות של הסרט ש"מענגות ומצחיקות מאוד", הדגיש במיוחד את המונולוג האנטי-גלימות של הדמות, וציין שהיא לבדה "שווה את מחיר הכרטיס".
במאמר עבור ה"אייריש טיימס", שיבח מבקר הקולנוע פיטר בראדשו את הביטוי של עדנה: "אני אף פעם לא מסתכלת אחורה, יקירי.
זה מסיח את הדעת מהעכשיו".
דורותי וודנד מ-"The Tyee" שיבחה את עדנה כ"יצורה מעניינת יותר מכל בני משפחת סופר-על ביחד".
וודנד תיארה אותה כ"אישיות שהייתי רוצה לראות ממנה יותר", וציינה כי הדמות "גונבת את ההצגה ועושה איתה דברים נפלאים, יקירי." קווין לאלי מ-"Film Journal International" תיאר את מונולוג האנטי-גלימות של הדמות כ"רגע מצחיק שלא יסולא בפז", באתר "Notable Biographies" אף ציינו את דמותה של עדנה כ"אחת הדמויות האהובות על הקהל".
בירד גם זכה לשבחי המבקרים על ביצועיו בדיבוב דמותה של עדנה.
נל מינאו מ-"Common Sense Media" כתבה כי בירד "מגלם את הדמות הכי מצחיקה בסרט", בעוד שפרי סייברט מ-"AllMovie" תיאר את הופעתו כ"מצחיקה עד חוסר נשימה".
פיט וונדר האר מ-"Film Threat" כתב כי בירד תרם לסרט את "העבודה הטובה ביותר" בדמותה של עדנה במונחי דיאלוג וביצוע ווקאלי, וכינה את ההתלהמות שלה על ה"טיפשות" שבגלימות כרגע ש"לא יסולא בפז".
סקוט צ'יטווד, במאמר עבור "ComingSoon", הסכים כי בירד "מצחיק לחלוטין כעדנה".
קולין קנדי מ"אמפייר" כינה את דיבובו של בירד כ"גולת כותרת שאין לטעות בה".
סטלה פאפאמייקל מ-"BBC" הסכימה שהבמאי "גונב את ההצגה" בתור עדנה.
בשנת 2005, בירד זכה בפרס אנני במהלך טקס פרסי אנני ה-32 בקטגוריית "הדיבוב הטוב ביותר", בנוסף לזכייה בקטגוריות הבימוי והתסריט הטובים ביותר.
את הפרס לבירד העניק השחקן סמואל ל.
ג'קסון, שהיה מועמד באותה קטגוריה על תפקידו כפריזון בסרט.
האתר "Vulture" דירג את דיבובו של בירד כעדנה בתור "הדיבוב הרביעי בגודלו בסרט הנפשה", וכינה אותו "דיבוב גונב סצנות".
קיקו מרטינז מה"סן אנטוניו קורנט", ציינה כי לדעתה ביצועיו של בירד ראויים לפרס אוסקר, ודירגה אותו ברשימת ה-"15 שחקנים שהיו צריכים לזכות באוסקר על דיבובם".
בירד גילה כי מעריצים נוטים להתרשם יותר מהעובדה שהוא מדבב את קולה של עדנה מאשר מהצלחתו כבמאי ותסריטאי הסרט, והסביר, "אם אני אומר שורה בקולה של עדנה, זה הרבה יותר מענג מהעובדה שבילתי ארבע שנים במאבק ליצור משהו."
הפופולריות לה זכתה עדנה בקרב הקהל ביססה אותה ככוכבת הפריצה של הסרט, בעוד שסידני בקסבאום מ-"HelloGiggles" הכתירה את דמותה כ"גיבורה האמיתית" של הסרט.
במאמר עבור "ווג איטליה", כתבה ולנטינה פברי כי עדנה היא אחת הדמויות האהובות ביותר של פיקסאר, בעוד שג'וליה עמנואל מ-"Hollywood.com" כינתה אותה "אחת הדמויות הזכורות ביותר של פיקסאר בכל הזמנים", שבסופו של דבר "הפכה לסמל למורשתו המתמשכת של הסרט", למרות היותה משנית.
במאמר עבור "Uproxx", כתבה דונה דיקנס כי הדמות "נכנסה להיסטוריה של תרבות הפופ" מהרגע שהיא אמרה "ללא גלימות!".
אתרים בגופי התקשורת הבולטים מדרגים באופן עקבי את דמותה של עדנה בין הדמויות הגדולות ביותר של פיקסאר.
ברשימתו, "10 הדמויות הטובות ביותר בסרטי פיקסאר", דירג "Tech Times" את עדנה במקום השביעי.
האתר "IGN" דירג את עדנה במקום השמיני ברשימת "10 הדמויות המובילות של פיקסאר", וכינה אותה "פאשניסטה בגודל חצי-ליטר" עם "כישרון שרק גיבור-על יכול להעריך באמת." ה"רולינג סטון" מיקם אותה במקום התשיעי מתוך "25 הדמויות הטובות ביותר בסרטי פיקסאר", לפני מר סופר-על (24), ויולט פאר (20) ונערת הגומי (14).
בנוסף, אותו אתר דירג את עדנה בין 12 דמויות המשנה הגדולות ביותר של פיקסאר.
האתר "" דירג את דמותה של עדנה במקום השישי ברשימת "הדמויות הנשיות הטובות ביותר של פיקסאר", והכתיר אותה בתור "הדמות החכמה ביותר בכל היקום של 'משפחת סופר-על'" בשל עמדתה נגד גלימות, עמדה שאותה כינתה כותבת הרשימה, אנג'י האן, כ"עצה הטובה ביותר של הסרט".
"The Odyssey Online" פרסם מאמר שדן בשאלה "מדוע עדנה מודה היא הגיבורה של דיסני שמעולם לא ידענו שאנחנו צריכים", בו ארין פארמר כינתה אותה "הגיבורה האמיתית של הזיכיון" תוך השוואה בין נאומי המוטיבציה שלה לאלו של מהטמה גנדי.
בשנת 2013, הכתיר "Screen Rant" את עדנה כ"מעצבת האופנה הגדולה בעולם".
בשנת 2015, "אמפייר" דירגה את הדמות כ"דמות הקולנועית המאה בגודלה בכל הזמנים", ואילו "" דירג את דמותה במקום העשירי ברשימת "11 דמויות דיסני נשכחות שצריכות להיות הפייבוריטים שלך".
"Fashion" דירג את דמותה של עדנה בין "10 המקצוענים המגניבים ביותר בתעשיית האופנה" של המגזין.
המונולוג של עדנה נגד הכללת גלימות כחלק מחליפותיהם של גיבורי-על הפך לאחד המונולוגים הפופולריים ביותר בקרב מעריצי גיבורי-על.
דמותה של עדנה הפכה לפופולרית עד כדי כך שהמעריצים החלו לדרוש סרט ספין אוף בכיכובה.
בשנת 2013, כנס ה-D23 אירח את תחרות הקוספליי הרשמית הראשונה לכבודה, "Heroes and Villains à la Mode"; בה המתמודדים התחרו בחמש קטגוריות, והזוכים קיבלו פסלונים מיניאטוריים של הדמות.
על מנת לקדם את סרט ההמשך "משפחת סופר-על 2", חברת וולט דיסני הפיצה קדימון מוקומנטרי בו סלבריטאים שונים המעורבים בתעשיית האופנה חולקים כבוד לעדנה ומתארים את הדרכים שבהן הדמות השפיעה עליהם לאורך השנים מאז שהיא החליטה לצאת לתחום ההוט קוטור; וביניהם נכללו דוגמניות האופנה היידי קלום, קנדל ג'נר ורייצ'ל זואי.
כשהתרשם ממחויבותם להעמיד פנים שעדנה אמיתית, האלי קיפר מ-"Vulture" התבדח שהמחווה כוללת כמה מ"התפקידים המרשימים ביותר על המסך עד כה" של המשתתפים.
קולב מ-"Uproxx" כתבה שעיצוב תלבושות חדשות לכל בני המשפחה על ידי עדנה תהיה אחת הדרכים להבטיח שסרט ההמשך יהיה טוב יותר מהמקור.
החל משנת 2018, נעשה שימוש רב בדמותה של עדנה במסע השיווק המקדים של "משפחת סופר-על 2".
בפברואר 2018, נעשה שימוש רב בדמותה במספר כרזות של גבי אוטובוסים ורכבות תחתיות בתוך מנהטן, ניו יורק, במהלך שבוע האופנה בניו יורק.
בחשבון הטוויטר המשותף של דיסני ופיקסאר הוכרז כי: "אם חשבתם שהיא תחמיץ את #NYFW, חשבתם לא נכון, חמודים".
הכרזה מציגה תמונת תקריב בשחור-לבן של הדמות כשרק שפתיה משוכות באדום, ומלווה בכיתוב "עבר יותר מדי זמן, יקיריי." בקסבאום כינה את הכרזה "מהממת".
עדנה איליה היא קצינה בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המכהנת כקצינת משא"ן ראשית (קמש"ר) וראש חטיבת הנפגעים.
בעבר עמדה בראש מחלקת משאבי אנוש של חיל המודיעין.
איליה מונתה בנובמבר 2022 על ידי הרמטכ"ל רא"ל אביב כוכבי לקצינת משאבי אנוש ראשית (קמש"ר).
עדנה גורני (נולדה ב-16 בדצמבר 1955) היא סופרת, משוררת, אקולוגית, חוקרת סביבה ומגדר וחלוצת האקו-פמניזם בישראל.
הוציאה לאור חמישה ספרים, בהוצאות הוצאת פרדס, הוצאת אחוזת בית, הוצאת מוסד ביאליק ו"עולם חדש".
זוכת פרס לספר ביכורים בפרוזה על-שם יצחק לייב ורחל גולדברג ופרס "ליס מילר" מטעם אוניברסיטת חיפה.
בעברה אתלטית מצטיינת בנבחרת ישראל.
פעמיים ברציפות סגנית אלופת ישראל (1972 ו-1973) בריצת 400 מטר ושותפה לשיא ישראל לאגודת בריצת 4x400 מטר וזוכת שתי מדליות ארד ב (1973) בריצה ל-400 מטר ול-800 מטר.
עדנה גורני נולדה בתל אביב לרות ואוריאל גורני.
גורני התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב.
באליפות ישראל שנערכה ב-1972 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בריצת שליחות 4x400 בשיא ישראלי חדש לאגודות של 4:03.4 דקות ומדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 58.6 שניות.
בתחרות אידלסון שנערכה באפריל 1973 היא קבעה בריצת 600 מטר שיא ישראלי חדש לנערות עד גיל 18 של 1:37.9 דקות.
באליפות ישראל שנערכה באותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 58.4 שניות ומדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:17.1 דקות.
בשנת 1978 סיימה תואר בביולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 1988 סיימה תואר שני בזואולוגיה בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב, בשנת 1997 סיימה דוקטורט באקולוגיה התנהגותית מ-University of California Santa Barbara.
בשנת 2000 כתבה פוסט דוקטורט באוניברסיטת תל אביב וזכתה במלגת וייז.
בשנת 2008 השלימה תואר שני בכתיבה יוצרת מהחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה.
בשנים 2003–2020 לימדה את תחום לימודי נשים ומגדר בשלוחה של אוניברסיטת לסלי, במכללת עמק יזרעאל ובטכניון.
במקביל לימדה במשך יותר מעשור בתוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת חיפה.
משנת 2020 ואילך מקדישה את זמנה למחקר וכתיבה.
גורני מילאה תפקידים שונים בארגון הפמיניסטי אשה לאשה החל משנת 2001 הייתה חברה בוועד המנהל של מרכז השל לקיימות (2005–2011), והייתה חברה בהנהגה ומשא ומתן בהתארגנות למען העסקה הוגנת של סגל זוטר במכללה האקדמית עמק יזרעאל ואחר כך במאבק הארצי יחד עם הארגון כוח לעובדים.
בשנים 2012–2014 הנחתה קבוצת סיפור חיפאי ביחד עם סלמאן נאטור ועם ד"ר מאג'ד ח'מרה, ביוזמת פסטיבל הסיפור החיפאי, תוכנית חיפה עיר משותפת של ארגון שתי"ל ומתנ"ס הדר.
מאז יולי 2017 היא עורכת את מדור "שירת הסביבה" בכתב העת אקולוגיה וסביבה.
גורני נשואה לזאב לבינגר, צפר וצייר, אם לשתי בנות, וגרה בטבעון.
בין ניצול להצלה: תיאוריה אקו פמיניסטית של יחסי טבע, תרבות וחברה בישראל, הוצאת פרדס 2011. בביקורת על הספר נאמר שהוא "השיק את השיח האקופמיניסטי בישראל".
גרר ועילוי, "הוצאת עולם חדש" 2014.
דיוקן זואולוגי לקסיקון", הוצאת פרדס 2020. הספר זכה בפרס לספר ביכורים בפרוזה על-שם יצחק לייב ורחל גולדברג לתרבות וספרות לשנת 2020.
דברים שמצאתי במחסן המשפחתי, הוצאת אחוזת בית 2020.
כמעט כרגיל, הוצאת מוסד ביאליק 2022
גורני פרסמה שירה ופרוזה ב-15 כתבי עת בעברית ובאנגלית.
בעברית: ידיעות אחרונות, הארץ, עיתון 77, צריף, הליקון, גרנטה, הכיוון מזרח, מקרוב, המוסך מוסף לספרות, ירח חסר, מאזניים ופואם.
בשנת 2002 זכתה בפרס הספרותי ע"ש ליס מילר, מטעם הפקולטה למדעי הרוח, אוניברסיטת חיפה.
עדנה בוקשטיין (נולדה ב-22 במרץ 1949) היא יזמת הפועלת להגברת מודעות ההליכה בחברה בישראל כחלק מאורח חיים בריא ופעילה לקידום אורח חיים בריא ופעיל.
בוקשטיין היא אלופת העולם למאסטרס בהליכה תחרותית (לנשים) בשנים 1985 (10,000 מטרים), ו-1989 (5,000 מטרים) ובנוסף היא חברת הנהלה לשעבר באיגוד האתלטיקה.
בוקשטיין בעלת תואר בוגר ומוסמך בהצטיינות מטעם אוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית (Florida International University; בראשי תיבות: FIU) בתחום תרבות הפנאי, ופעילות גופנית לאוכלוסיות מיוחדות.
נכון לשנת 2023, עדיין משרתת במילואים בצה"ל, ומכהנת כחברת הנהלה ב"מרכז עוצמה" ובאיגוד הספורט העממי.
בוקשטיין נולדה בשם עדנה קטרמן.
בילדותה גרה בשיכון צה"ל ולמדה בבית ספר בפאתי העיר בני ברק, המרוחק מביתה כחמישה ק"מ.
כך שכבר בהיותה בכיתה א' הלכה מדי יום מרחק רב עם ילקוט על גבה, וכאשר עברה בשכונות שבדרכה, הגבירה את צעדיה ומאז סיגלה לעצמה הליכה נמרצת ומהירה.
בוקשטיין שירתה בצה"ל כמ"כית של טירוניות, וכסמלת סעד (סמלת ת"ש) ואחרי הצבא הילכה לבדה בעולם, במסעות תרמילאות.
תוך כדי כך היא למדה להתאים הליכה על פי תנאים משתנים.
בתחילת שנות השבעים למדה בוקשטיין במדרשה לחינוך גופני בבאר שבע ולאחר נישואיה בשנת 1972 ליוסי בוקשטיין נסעו השניים ללימודים בארצות הברית.
בוקשטיין למדה בפלורידה באוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית Florida Inrernational University והשלימה תואר בוגר ומוסמך בהצטיינות בלימודי תרבות הפנאי, ופעילות גופנית לאוכלוסיות מיוחדות.
בתחילת שנות השמונים החלה בוקשטיין לקדם בישראל את משנתה להליכה סדירה ויומיומית, ולהסביר את תרומת ההליכה לאורח חיים בריא ופעיל.
באותם ימים הייתה שגורה בישראל התפיסה שהליכה נועדה לזקנים ולחולים, וקהל היעד העיקרי אליו הופנתה בוקשטיין היה מבוגרים שהתגוררו בבתי אבות ואגודת אש"ל (אגודה לפיתוח שירותים למען הזקן בישראל).
עם הזמן הצטרפו ליוזמה אחיות בריאות הציבור וארגוני הנשים כגון נעמ"ת וויצו, או אז נשים רבות סיגלו את ההליכה כחלק משגרת יומן, ובהמשך הצטרפו להולכים גם גברים, גיל ההולכות וההולכים ירד, ואוכלוסיות רבות ומגוונות הצטרפו להולכים.
בוקשטיין פיתחה תוכניות לימודים המותאמות לאוכלוסיות השונות בישראל, ואף לימדה במסגרות שונות פעילות גופנית, ספורט, בריאות, איכות הסביבה, תחבורה, יוממות ועוד.
היא יועצת ומנחה בנושאים כגון בניית תוכניות לקידום ההליכה כחלק מאורח חיים בריא ופעיל, הקמת מסלולי הליכה ושילוט מתאים, הרצאות בליווי סדנאות מעשיות בשיתוף אנשי מקצוע נוספים (דיאטניות, פיזיוטרפיסטיות, רופאות, רופאים, וכדומה)
הגופים להם היא יעצה ויועצת הם רבים:
שירותי בריאות: קופ"ח כללית, קופ"ח מכבי וקופ"ח מאוחדת
משרדי ממשלה שונים: החינוך, הבריאות, הרווחה והספורט
רשויות מקומיות ואזוריות בכל רחבי הארץ, כולל קיבוצים יישובים וערים גם במגזרים החרדי, הערבי, והדרוזי צ'רקסי
וכן ארגון שח"ל, ואיגוד הקרדיולוגים, רופאי משפחה, האגודה למלחמה בסרטן, סטודנטים לרפואה.
גופים פרטיים וחברות פרטיות בתחום ההייטק (אינטל) והמזון (שטראוס, יוניליבר),
כמו כן קיימה תוכנית מורחבת בקרב משטרת ישראל, ובמסגרת תוכנית "אורחות חיים" (המיועדת לאנשי צבא קבע) שהחלה בשנות התשעים בצה"ל היא מנחה הרצאות, סדנאות ופעילויות בנושא: הליכה כאורח חיים בריא ופעיל.
בוקשטיין הייתה שותפה לייזום אירועי הליכה.
בשנת 1995 בחסות נעמ"ת יחד עם שלומית ניר טור הן קיימו אירוע הליכה בפארק רמת גן.
נשים מכל המגזרים השתתפו באירוע שאת שמו: "נשים הולכות רחוק" טבעה יעל דיין.
משנת 1997 התקיימו אירועי הליכה נוספים של "נשים הולכות רחוק" בשיתוף ארגוני נשים, המחלקה לקידום נשים בספורט, והעמותה לקידום נשים בספורט בשיתוף עיריית תל אביב יפו ושרותי הבריאות.
בשנת 2003 ארגנה יחד עם פרופסור דני צבעוני את "יום בריאות הלב" בשיתוף ארגון הקרדיולוגים, איגוד הספורט העממי בישראל והחברה למתנ"סים.
בשנת 2004 התקיים יום "הולכים על אורח חיים בריא בכנסת ישראל" בהשתתפות הנשיא רובי ריבלין, ובשיתוף משרד הבריאות, משטרת ישראל, איגוד הקרדיולוגים הישראלי, החברה למתנ"סים וחברת הכנסת אורית נוקד, שביוזמתה הוצע חוק לתיקון פקודת העיריות (מסלולי הליכה 2004).
בשנת 2017 נערכה צעדת "נשים עושות שלום" בה השתתפו נשים יהודיות, ערביות ופלשתינאיות, נשים חרדיות, בדואיות, ערביות, צ'רקסיות ודרוזיות, נשים מהעדה האתיופית, ואף נערכה צעדה כדי להגביר מודעות למחלת סרטן השד.
השתתפות בכנסים בישראל ושאר העולם
בוקשטיין מרצה אורחת בכנסים רבים הקשורים לאורח חיים בריא ופעיל, ביניהם: בשנת 2005, כנס בנושא ההליכה בהובלת אבי תיאורית "10,000 הצעדים" ד"ר יושירו האטנו, באוניברסיטת שמפיין אלינוי.
כנסים של איגוד הספורט העממי הבינלאומי Tafisa, כנסים לקידום בריאות באמצעות פעילות גופנית של ארגון Hepa כנסים Walk21 בווינה בשנת 2015 ובארץ היא מוזמנת להרצות בכנסים של רופאים, כנסים של אנשי צה"ל, חברות הייטק, מכון וינגייט אוניברסיטת תל אביב הציבור הרחב ועוד.
בעת שהותה בארצות הברית פגשה בוקשטיין את הנרי לסקאו, אבי ההליכה המהירה בארצות הברית, והוא גילה את כשרונה וצירף אותה לתחרויות הליכה, ביניהם תחרות 5000 מ' במשחקים הפאן אמריקנים (מחוץ לתחרות) בשנת 1982, שבה הגיעה לתוצאה המכובדת של מקום שלישי ובוב בימון, הקופץ למרחק האגדי, העניק לה את המדליה.
עם שובה לישראל הייתה בוקשטיין האישה הישראלית הראשונה שהשתתפה בהליכה תחרותית.
עד אמצע שנות השמונים לא השתתפו נשים בענף זה בארץ, ולכן התחרתה עם גברים (ביניהם ההלך שאול לדני).
רק בשנות ה-90 הצטרפו נשים נוספות לתחרויות ההליכה.
בוקשטיין ייצגה את ישראל במספר תחרויות בינלאומיות למאסטרס (ותיקים) ואף הגיעה למקומות ראשונים.
5,000 מטרים - 26:58.6 (1989), תוצאה שזיכתה את בוקשטיין בתואר אלופת העולם למאסטרס בדנמרק.
(ספר השיאים של גינס - הספורט בישראל ההישגים המתועדים לראשונה לנשים בישראל - דורון, 1988)
10,000 מטרים - 56:47 (1985) תוצאה שזיכתה אותה בתואר אלופת העולם למאסטרס ברומא.
באליפות זו בוקשטיין זכתה גם במדליית כסף בתחרות המסטרס ל-5,000 מטרים.
כמו כן היא ליוותה מקצועית את ההלך המצטיין ולדימיר אוסטרובסקי (שהיה אלוף ישראל ושיאן ישראל בהליכה תחרותית למרחקים: 5, 10 ו-20 קילומטרים.
כמו כן הייתה חברת הנהלה באיגוד האתלטיקה הישראלי, ליוותה משלחות ישראליות בתחרויות ברחבי העולם ומשמשת בהתנדבות כשופטת, בתחרויות הליכה בארץ.
בוקשטיין פרסמה מאמרים מקצועיים רבים במגזינים שונים ביחד עם רותי דקל, שהיא M.PH בבריאות הציבור מטעם בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית, ירושלים.
ושימשה כמפקחת על החינוך הגופני במשרד החינוך בשנים 1995-2005. ביניהם: רשימה חלקית
המאמר "הליכה ורכיבה בשביל הבריאות" ב"כתב העת הישראלי לחינוך וקידום בריאות 2009"
מתוך "החיים והפנאי בישראל במאה ה-21, 2014".
המאמר "הליכה בימי קורונה", יחד עם רותי דקל.
בשנת 2023 תורגמה לערבית חוברת שנכתבה על ידי בוקשטיין ודקל בשם: "ערים בריאות" וזאת על פי בקשת עיריית אום אל פאחם והמגזר הערבי.
חברת מערכת במגזין "עולם הריצה".
"מעגלי ההליכה האיכותית" (2021 בהוצאת צמרת).
בוקשטיין ממשיכה בהליכה יומיומית ובקידום הנושא של אורח חיים בריא ופעיל.
מרצה בנושא חשיבות ההליכה לבריאות ולכושר, מדגישה נושאים כמו הליכת יוממות (הליכה יומיומית), ותרומתה להורדת לחצים והגברת יצירתיות, אקולוגיה, טיולי הליכה בעולם ועוד.
בוקשטיין רואה בהתגשמות החזון שניסחה עם ראשית פעולתה בישראל: "שיום אחד תהיה הארץ מרוצדת באורות של הולכות והולכים כמו גחלילות אנושיות".
היא מסכימה עם החזון לשנת 2030 שהציב ארגון האו"ם "לשפר את מצב הבריאות על פני כדור הארץ ולהקטין את טביעת הרגל הפחמנית באמצעות הגדלת מספר ההולכים בעולם".
בוקשטיין היא אמא לארבעה שנולדו לה ולבעלה יוסי, וסבתא לתשעה נכדים.
עדנאן מנסור, הוא דיפלומט, פוליטיקאי ושר החוץ והמהגרים לשעבר, בממשלת לבנון.
מנסור נולד בבורג' אל-בראג'נה ב-5 בינואר 1946 למשפחה שיעית מִתְוַ֫אלִית (مِتْوَالِي).
הוא השלים תואר בוגר במדעי המדינה ומינהל מאוניברסיטת סנט ג'וזף בביירות.
כמו גם תואר מוסמך בתיאוריה פוליטית ותואר דוקטור במדעי המדינה.
מנסור החל את דרכו במשרד החוץ הלבנוני בשנת 1974. הוא היה קונסול לבנון במדינות שונות, כגון, אוסטרליה, סודאן ומצרים.
מ-1990 עד 1994, הוא היה שגריר לבנון ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הוא שימש גם בתפקיד שגריר לבנון באיראן מ-1999 עד 2007. תפקידיו הדיפלומטיים האחרונים היו שגריר לבנון בדוכסות לוקסמבורג מ-2007 עד 2010 ובבלגיה מ-2007 עד 2011.
מנסור היה חבר בתנועת אמל ושימש כעוזרו של יו"ר הפרלמנט נביה ברי.
הוא מונה לשר החוץ והמהגרים ב-13 ביוני 2011, במקום עלי א-שאמי.
מנסור היה חלק מקואליציית 8 במרץ בקבינט של נג'יב מיקאטי.
מנסור ביקר בלוב בינואר 2012, הביקור הראשון של דיפלומט לבנוני במדינה זו לאחר שלושים שנה.
בספטמבר 2012, הוא ושופט לבנוני יצאו למאוריטניה כדי לחקור את ראש המודיעין הלובי לשעבר עבדאללה סנוסי , ששירת בתקופת מועמר קדאפי על גורלו של האימאם מוסא סאדר .
ג'בראן בסיל החליף את עדנאן מנסור כשר החוץ בפברואר 2014.
מנסור מחזיק בעמדה פרו-סורית והוא מקורב לנביה ברי.
ניילה טואני, עיתונאית לבנונית, כינתה אותו שר החוץ של סוריה בלבנון.
בספטמבר 2012, לאחר ההערות השליליות של מנהיג חזבאללה, חסן נסראללה, על הסרט תמימות המוסלמים, מנסור טען שעל שרי החוץ הערבים להיפגש כדי להוקיע את הסרט.
דבריו של מנסור ספגו ביקורת מצד פוליטיקאים וחברי קבינט לבנונים, כולל שר העבודה סלים ג'ריסתי .
בפסגת מועצת שרי החוץ הערבים בקהיר שהתקיימה ב-6 במרץ 2013, טען מנסור כי על סוריה להצטרף מחדש לליגה הערבית.
דבריו עוררו שוב ביקורת הן מצד ממשלת לבנון והן ממדינות ערב במפרץ הפרסי.
עדנאן מילאד (נולד ב-29 דצמבר 2000) הוא לוחם טאקוונדו ערבי-ישראלי קטוע-יד, סגן אלוף המשחקים האירופיים הפאראלימפיים (רוטרדם 2023) בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג, ובעל מדליית ארד באליפות אירופה (2024).
מילאד נולד ברמלה שבישראל, בן בכור להוריו.
ב-28 באפריל 2018 עזר לאביו בעבודה בקיבוץ חפץ חיים, ובמהלך העבודה התחשמל כאשר ניסה להרים כבל חשמל שהיה מונח בשטח.
כתוצאה מההתחשמלות איבד את הכרתו, והובהל למרכז הרפואי קפלן, שם הורדם והונשם.
כתוצאה מהתאונה, נקטעה ידו הימנית.
לאחר שלושה שבועות יצא מילאד מכלל סכנה, ואושפז במשך שנה במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר, שם עבר סדרה של ניתוחים לטיפול בכוויות הקשות.
במהלך האשפוז ביקר אותו ליאור יסעור, אביו של לוחם הטאקוונדו הפאראלימפי אסף יסעור, שחשף אותו לענף הטאקוונדו הפאראלימפי.
לאחר פגישות עם מספר מאמנים, החליט עדנאן להתחיל דרך חדשה כספורטאי תחרותי בענף הטאקוונדו הפאראלימפי.
במשחקים האירופיים שנערכו באוגוסט ברוטרדם שבהולנד זכה במדליית כסף בקטגוריית עד 63 ק"ג, לאחר שגבר בשלב חצי הגמר על סנדרו מגרלשווילי מגאורגיה בתוצאה של 26:7, והפסיד בשלב הגמר למהמוט בוזטקה הטורקי.
ב-8 במרץ 2024 השיג את הקריטריון הפאראלימפי למשחקים הפאראלימפיים בפריז, לאחר שגבר בגמר תחרות המיון האירופית בסופיה שבבולגריה על יריב גאורגי.
במאי 2024 זכה במדליית ארד באליפות אירופה סרביה
עדנה בקנשטיין (נולדה ב-6 ביוני 1941) היא שופטת בדימוס בבית המשפט המחוזי בתל אביב, וכיהנה כנשיאת בתי משפט השלום במחוז תל אביב.
בקנשטיין נולדה ברעננה ומתגוררת ברעננה.
הוריה מרדכי ושושנה בנימיני, היו מראשוני התושבים ברעננה ובעלי בית הקפה "מרכז השרון".
בקנשטיין השלימה את לימודי המשפטים והקרימינולוגיה באוניברסיטה העברית בשנת 1968 והוסמכה כעורכת דין ב-1971. לאחר מכן - עבדה במשך 10 שנים כעוזרת ליועץ המשפטי של עמידר, ובהמשך התקדמה לתפקיד היועצת המשפטית.
באפריל 1981 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בנתניה.
ביולי 1998 מונתה לסגנית נשיא בתי משפט השלום בתל אביב.
במרץ 1999 מונתה לנשיאת בתי משפט השלום במחוז תל אביב.
בשנת 2001 מונתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
כנשיאת בתי משפט השלום, בקנשטיין הייתה אחראית על כ-120 שופטים.
פסקי הדין שעוררו עניין ציבורי
ביהמ"ש השלום בתל אביב גזר על עמרי שרון, בנו של ראש הממשלה לשעבר אריאל שרון, עונש של תשעה חודשי מאסר בפועל, תשעה חודשי מאסר על תנאי וקנס בסך 300,000 ש"ח.
זאת בעקבות הרשעתו בשורה של עבירות חמורות, ובכללן עבירות על חוק המפלגות וחוק העונשין.
בין העבירות שנקבע כי ביצע: רישום כוזב במסמכי תאגיד ושבועת שקר בפרשת חברת "אננקס".
נשיאת בית המשפט, השופטת עדנה בקנשטיין, הדגישה בפסק הדין את החומרה היתרה שבמעשיו של עמרי שרון, אשר פעל במרמה תוך הסתרת כוונותיו האמיתיות.
היא ציינה: "מעשיו נועדו להטות את הכף לטובתו של אביו, ראש הממשלה, באמצעות עבירות שביצע להשגת יתרון פוליטי וכספי, ובכך פגע באופן חמור בהגינות הציבורית ובתהליך הדמוקרטי."
עוד נכתב בפסק הדין כי תדירותן של עבירות מסוג זה מעוררת חשש עמוק ופוגעת באמון הציבור במערכת הפוליטית.
השופטת הבהירה כי במקרה זה יש להעדיף את שיקולי ההרתעה והגמול, על מנת להרתיע אחרים מביצוע עבירות דומות.
עם זאת, בית המשפט התחשב במצבו הבריאותי הקשה של אביו של הנאשם, אשר שימש באותה תקופה כראש ממשלת ישראל.
לאור זאת, הוחלט לעכב את ביצוע עונש המאסר לתקופה של שישה חודשים.
בית משפט השלום בתל אביב גזר עונשי מאסר בפועל על ארבעה מהנאשמים בפרשת אסון המכביה, וקבע כי מדובר ברשלנות מתמשכת ולא בטעות רגעית.
השופטים גזרו על מהנדס הגשר, מיכה בר-אילן, שנת מאסר ותשעה חודשים, על הקבלנים יהושע בן עזרא וברוך קרגולה שנת מאסר וחודשיים, ועל המתווך אדם מישורי תשעה חודשי מאסר.
יו"ר הוועד המארגן של המכביה, יורם אייל, נידון לשישה חודשי עבודות שירות.
עונשים אלו היו נמוכים מהעונש המקסימלי הקבוע בחוק.
האסון, שהתרחש בשנת 1997, גרם למותם של ארבעה אנשים ולפציעתם של 69 נוספים, כאשר גשר קרס במהלך המכביה.
השופטת עדנה בקנשטיין הקריאה את גזר הדין.
מיד לאחר מכן, טען יורם אייל כי המהנדס בר-אילן הוא האשם היחיד.
סניגורו של בר-אילן טען שהעונש חמור ואינו מידתי, וכי האווירה הציבורית השפיעה על ההחלטה.
התובעת, עו"ד פורר, ציינה שהעונש נראה לה ראוי, אך היא תשקול אם הוא מספק.
נציג הקהילה היהודית באוסטרליה הדגיש כי החשוב הוא שהמורשעים נמצאו אשמים, למרות שאביה של אחת הנפגעות הביע כעס על העונשים הקלים.
בקנשטיין שמה דגש מיוחד על תביעות קטנות, מה שהוביל לבלימת הפיגורים הכרוניים בתחום.
הכניסה מתנדבים לבית המשפט לסיוע לאזרחים בהתמצאות בסבך המשפטי.
הצליחה לקצץ את מלאי התיקים הישנים (מעל חמש שנים) מ-33 אלף ב-1998 ל-793 בשנת 2007. שיפרה את המצב בבית המשפט לענייני משפחה על ידי הפעלת תורנויות של שופטי שלום בזמן הפגרה.
שימשה כיו"ר המועצה למניעת אלימות בספורט.
דמות שנויה במחלוקת במערכת המשפט
עדנה בקנשטיין נחשבה לאחת הדמויות השנויות במחלוקת במערכת המשפט בישראל, בעיקר בשל סגנונה הישיר, עמדותיה הנחרצות והתנהלותה מול עמיתיה.
יחסי העבודה של בקנשטיין עם שופטים אחרים במערכת עוררו לעיתים קרובות מחלוקות ואף הגיעו לעימותים פומביים.
השופט אהרון לוי פרש מתפקידו פחות מחודשיים לאחר מינויו, בשל מערכת יחסים עכורה עם בקנשטיין וחוסר הסכמה לשיבוצים לדיוני תביעות קטנות.
בשנת 2001 נדחתה עתירה שהוגשה נגד מינויה של בקנשטיין לשופטת מחוזית.
העתירה הוגשה על ידי לשכת עורכי הדין, בעקבות מקרה שבו השאירה פתק לשופטת אחרת ובו הערות על פסק דין מסוים.
מקרה זה עורר תהיות באשר להתנהלותה האתית, אך העתירה נדחתה על ידי בג"ץ.
בשנת 2008, שלחה בקנשטיין מכתב חריף לנשיאת בית המשפט העליון דאז, דורית ביניש.
המכתב כלל ביקורת נוקבת על החלטה שלא לקדם שופטת מסוימת, ביקורת שהגיעה לתקשורת ועוררה דיון ציבורי רחב על השפעת יחסי העבודה בתוך המערכת המשפטית.
השופטת מיכל שריר עתרה לבג"ץ נגד הנשיאה שלה, עדנה בקנשטיין, בטענה שהודחה מכהונתה בבית משפט השלום בהרצליה כסגנית נשיאה ללא נימוקים בתפקודה וביכולתיה.
עתירה זו הציפה את המתחים הקיימים בין בקנשטיין לעמיתיה במערכת.
השופט אריה שרעבי החליט לפרוש מתפקידו, בטענה על אי שיבוצו בתיקים פלילים למרות ניסיונו הרב בהם, ובניגוד להבטחתה של הנשיאה בקנשטיין להעבירו מבית המשפט לעניינים מקומיים.
עדנה בקנשטיין היא אלמנתו של תא"ל (עו"ד) אריה (מוכר כ'אריק' וגם כ'בקי' בפי חבריו) בקנשטיין ולהם שתי בנות.
עדנה אדן אסמאעיל (בסומלית: Edna Aadan Ismaaciil; נולדה ב-8 בספטמבר 1937) היא אחות מיילדת, אקטיביסטית, ושרת החוץ הראשונה של סומלילנד בין השנים 2003 ל-2006. בעבר כיהנה כשרת הרווחה והפיתוח החברתי של סומליה.
היא המנהלת והמייסדת של בית החולים ליולדות עדנה אדן בהרגייסה, פעילה וחלוצה במאבק לביטול מילת נשים.היא גם נשיאת הארגון לקורבנות עינויים.
במרץ 2022 מונתה לנשיאת ארגון העמים ולאומים שאינם מיוצגים.
היא נכללה ברשימת 100 האפריקאים המשפיעים ביותר, והיא מוכרת ברחבי העולם כחלוצה בתחום בריאות האישה והחינוך.
אסמאעיל נולדה בהרגייסה, באזור שהיה אז סומלילנד הבריטית, ב-8 בספטמבר 1937, בתו של רופא סומלי ידוע.
היא הייתה אחת מחמישה ילדים שנולדו לאמה, אך שניים מהם נפטרו בזמן הלידה.
באותה תקופה בנות לא למדו בסומלילנד, אך אביה שכר מורה פרטי לכמה בנים מקומיים והיא למדה לקרוא ולכתוב יחד איתם.
מאוחר יותר היא הלכה לבית ספר בג'יבוטי, שם דודתה הייתה מורה.
כשהייתה בת שמונה, היא עברה מילת נשים שאורגנה על ידי אמה וסבתה כאשר אביה היה בנסיעת עסקים; כשהוא חזר הוא זעם על כך.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, היא התמחתה כאחות ומיילדת בממלכה המאוחדת בבית הספר הפוליטכני של בורו, כיום אוניברסיטת לונדון סאות' בנק.
מאוחר יותר היא נישאה למוחמד חאג'י איברהים אגל סומלילנדי, אשר נבחר זמן קצר לאחר מכן לנשיא סומליה ובכך נהייתה לגברת הראשונה של סומליה.
השניים התגרשו לאחר חמש שנים לימים הוא ייבחר כראש ממשלת סומלילנד מה שיסייע לה בקידום הקמת בית החולים בהרגסייה.
בשנת 1980, איסמעיל החלה לבנות בית חולים בהרגייסה, בירת סומלילנד, אך נאלצה לעזוב את המדינה עקב תחילת מלחמת העצמאות של סומלילנד בשנת 1981.
בשנת 1986 שימשה כיועצת אזורית לסיעוד בארגון הבריאות העולמי (WHO).
בין השנים 1987–1991 הייתה אחראית טכנית אזורית לבריאות האם והילד.
בתפקיד זה הייתה אחראית לפעולות להפסקת מנהגים מסורתיים מזיקים הפוגעים בבריאות נשים וילדים (כגון מילת נשים), ולהכשרת מיילדות ב־22 מדינות באזור המזרח התיכון.
לאחר מכן שימשה כנציגת ארגון הבריאות העולמי בג'יבוטי בין השנים 1991–1997.
בשנת 2002, על קרקע שנתרמה לה על ידי הממשלה האזורית, באתר ששימש בעבר כמזבלה, פתחה רשמית את בית החולים ליולדות עדנה אדן בסומלילנד.
(כיום זהו בית חולים כללי, אך הדגש המרכזי נותר על בריאות האם והיילוד).
באזור לא היו אחיות מוסמכות מספיקות לאיוש בית החולים, ולכן גייסה למעלה מ־30 מועמדות והחלה להכשירן בעוד בית החולים עדיין בבנייה.
עם פתיחתה של אוניברסיטת עדנה אדן בשנת 2010, רמת ההכשרה עלתה ומספר התוכניות המוצעות התרחב.
כיום לומדים באוניברסיטה למעלה מ־1,000 סטודנטים בתחומים כגון סיעוד, מיילדות, רפואה, פרמקולוגיה, טכנולוגיית מעבדה, הרדמה, טכנולוגיית שיניים ובריאות הציבור.
עדנה אדן אסמאעיל הייתה האישה היחידה שכיהנה כשרה בממשלת סומלילנד.
בשנת 2002 כיהנה כשרת הרווחה והמשפחה, ובין השנים 2003–2006 כשרת החוץ בממשלה.במרץ 2022 נבחרה לנשיאת ארגון העמים ולאומים שאינם מיוצגים.
היא נישאה שלוש פעמים, כולל למוחמד חאג'י אבראהים עיגאל, שהיה ראש ממשלת מדינת סומלילנד הראשון ראש ממשלת הרפובליקה הסומלית פעמיים.
השניים התגרשו לאחר חמש שנים.
אסמאעיל זכתה בפרס השנתי של AMANITARE לשנת 2002 על מאמציה לפתיחת בית חולים פרטי ליולדות בסומלילנד.
היא בעלת תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קלארק במסצ'וסטס.
היא מונתה לעמיתת כבוד של אוניברסיטת קארדיף בשנת 2008.
בשנת 2018 הוענק לה תואר עמיתת כבוד מהמכללה המלכותית למיילדות וגינקולוגיה.
בשנת 2018 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לונדון סאות' בנק.
בשנת 2019 היא כתבה ספר על חייה, "A Woman of Firsts".
בשנת 2023 הוענק לה פרס טמפלטון.
עֲדָנִים הוא מושב עובדים המשויך לתנועת המושבים באזור דרום השרון.
המושב נמצא מדרום-מזרח לעיר הוד השרון בשטח השיפוט של מועצה אזורית דרום השרון.
המושב הוקם בשנת 1950, בחלקו על אדמות הכפר הערבי ביאר עדס, שתושביו ברחו ונטשו אותו במהלך מלחמת העצמאות ובחלקו על אדמות הקרן הקיימת לישראל.
המושב נקרא תחילה "ירקונה הרחבה" ורק לאחר מספר חודשים הוחלף השם ל"עדנים".
השם סמלי ומבוסס על הפסוק "ירוויון מדשן ביתך ונחל עדניך תשקם" ().
תחילתו של המושב בשנת 1949 כהרחבה למושב ירקונה הסמוך.
כעבור שנה הפך המקום למושב בעל מעמד עצמאי.
המייסדים היו 27 משפחות צעירות, עולים חדשים ניצולי שואה מפולין, רומניה וצברים ילידי הארץ שהתגוררו בפחונים במקום עד שנבנו בתי הקבע.
שטח המושב כ-1,850 דונם, מספר התושבים כ-500 נפש, ענפי משק עיקריים הם גידולי שדה, מטעים, ירקות (בעיקר ירקות שורש), פרדס, לול פטימים, דיר צאן וגידול סוסים.
את המושב חוצה מצפון לדרום נחל הדס, שמוצאו במזרח הוד השרון והוא מתמזג עם נחל הירקון בסמוך לצומת ירקון מדרום.
בנוסף למושב גבול טבעי נוסף, נחל קנה שהתוואי שלו מדרום למושב.
הרחוב היחיד במושב ללא שם הוא רחוב משותף עם הוד השרון, רחוב הרקון בשכונת נווה נאמן.
כיום במושב 47 משקים חקלאיים (נחלות) ועוד 47 בתים בשכונת ההרחבה שהוקמה באמצע שנות התשעים של המאה ה-20. בעדנים קיימים שני "משקי עזר" בבעלות האגודה השיתופית.
בנוסף במושב מועדון נוער פעיל, גן ילדים ושתי מזכירויות לוועד התושבים המקומי ולוועד האגודה החקלאית.
וכן מגרש ספורט משולב (כדורסל/טניס), גינות ציבוריות וגן משחקים ושעשועים הפתוחים לקהל הרחב.
על אדמות המושב ניצבת טחנת הקמח טחנת אבו רבאח.
בחודש דצמבר 2023 התקבלה תוכנית תב"ע חדשה למושב, במסגרתה בנחלות מהוונות ניתן יהיה לבנות 4 בתים, בנייה של מבני משק בשטחי האגודה, שטחי מסחר ציבוריים ועוד.
מדובר בתוכנית שהעת מימושה יש בה יכולת להצעיר את המושב ולהגדיל את האוכלוסייה בשני שלישים.
במרכז המושב פועל בית קפה ומזנון על גבי עגלה בשם "גילטי" המושך אליו מבקרים רבים מחוץ למושב, במושב פועלות מספר חוות סוסים למטרות רבייה, פנסיון, רכיבה טיפולית ורכיבה ספורטיבית.
האגודה החקלאית במושב עדנים היא אגודה להתיישבות חקלאית שיתופית.
האגודה המאגדת את כל בעלי הנחלות במושב.
האגודה גם מספקת את תצרוכת מי השתייה של המושב.
מקור המים בבאר הנמצאת בטבורו של המושב.
מי השתייה הנשאבים ומופקים מבאר המושב הם באיכות גבוהה ומספקים את כל הצריכה המקומית לשתייה ולהשקיה חקלאית.
בנוסף האגודה פועלת לשינוי תב"ע המושב כך שתותר בניה של ארבעה בתים במשקים ובנוסף לפועלת האגודה להקמת מרכז לוגיסטי באזור תעסוקה.
בעדנים מתקיימת פעילות חברתית-קהילתית ענפה לילדים, נוער ומבוגרים, במסגרתה נערכות מסיבות בחגי ישראל, פעולות נוער וכן פעילות התנדבותית שונות למטרות חברתיות.
בין הבולטים שבאירועים, "קידי מרקט", מרתון עדנים למשפחות, מסיבת שבועות, מסיבת חנוכה, תהלוכת פורים ופורימון לילדים ונשף למבוגרים, נטיעות ט"ו בשבט, "סינמה עדנים" הקרנת סרטים במדשאה המרכזית, ובנוסף התנדבות לנושאי ביטחון המושב.
במושב פעלה עד שנת 2021 חוות קרן אור לבעלי חיים.
הילדים ובני הנוער של המושב לומדים בבית חינוך ירקון ובבית הספר היסודי ממלכתי אהרונוביץ, ששוכנים בקריית המועצה האזורית דרום השרון בנוה ירק.
מושב עדנים נכלל בין 65 היישובים בתוכנית המתאר הארצי 35 (תמ"א 35) שיש להם רחוב משותף עם יישוב עירוני צמוד ועשויים להסתפח ולהיבלע ביישוב העירוני.
בנוסף בתמ"א 1–48 עלול גוש המושבים אלישמע, גני עם, ירקונה ועדנים לאבד אלפי דונמים ואף להסתפח אל העיר הוד השרון.
עדנה פלידל (17 באוקטובר 1931 – 29 בינואר 1993) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
עדנה פלידל נולדה בפרנקפורט, גרמניה, בשנת 1931. בשנת 1933, בגיל שנתיים, עלתה עם הוריה חנה ופתחיה פלידל לישראל.
היא גדלה והתחנכה בתל אביב.
היא סיימה את בית הספר למשחק של תיאטרון הקאמרי.
בתקופת לימודי המשחק, עבדה כמורה בבית ספר יסודי.
פלידל השתתפה בהצגות תיאטרון רבות, בהן "שמלת השבת של חנה'לה", "המכשפה", "זהירות, סיבוב מסוכן", "נישואיו של אדון מיסיסיפי", "בדרך למוסד הסגור", "החתונה", "הכיסאות", "מלון פלזה" (ע"פ המחזה מאת ניל סיימון), "פרח הקקטוס" ועוד.
בשנת 1983 העלתה את הצגת היחיד "ראיתי אנשים צוחקים" ובמסגרת פסטיבל ישראל ב-1987 את ההצגה "פולה" בה גילמה את בת דמותה של אשת ראש הממשלה פולה בן-גוריון.
כיכבה בסדרת הטלוויזיה החינוכית "מצב משפחתי".
עדנה פלידל הלכה לעולמה בגיל 61 ממחלת הסרטן.
היא הובאה למנוחות בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
משנת 1994 הקימה משפחתה בשיתוף עם תיאטרון בית ליסין ושמואל הספרי קרן מלגות לשחקנים צעירים.
משנת 1998 חולקו המלגות בשיתוף עם בית הספר למשחק בית צבי.
היא הייתה נשואה למוזיקאי רפי בן משה, ולזוג נולדו שני ילדים - אפרת ובועז.
במהלך קריירת המשחק שלה קיבלה מספר פרסים:
פרס משה הלוי של עיריית תל אביב בשנת 1980
פרס מאיר מרגלית בשנת 1987
פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה בשנת 1992
עדניים (שם מדעי: Paradisaeidae; מכונות גם ציפורי גן עדן) היא משפחת עופות מסדרת ציפורי השיר, אשר נודעות בייחוד ביפי נוצותיהן המגוונות, ומכאן שמן.
הנוצות המגוונות והארוכות מופיעות בעיקר אצל הזכרים, ומשמשות כאמצעי חיזור להרשמת הנקבות, אולם בקרב חלק מהמינים גם לנקבות נוצות מרהיבות עין.
מרחב התפוצה של ציפורי גן העדן הוא בחלק מאיי אינדונזיה, בצפון אוסטרליה, ובעיקר בגינאה החדשה.
ציפורי גן העדן מאוימות משתי סיבות עיקריות; הראשונה - הילידים באזורי תפוצתן נוהגים זה מאות שנים לצוד אותן כדי להשתמש בנוצותיהן בטקסי פולחן וכן למכירה.
הסיבה השנייה - בית הגידול של הציפור - יערות הגשם - נכרתים על ידי האדם כדי להשתמש בהם בתעשייה.
ציפור גן עדן מופיעה בדגלה של פפואה גינאה החדשה.
סוג פרוטיה (Parotia) - בו המין עדני לוס
סוג ומין יחיד עדני מלך-סקסוניה (Pteridophora alberti)
סוג לופוריה (Lophorina) - בו עדני מפואר
סוג עדני מגלני (Epimachus) - בו עדני סייפני
סוג עדני מגלני שחור-מקור (Drepanornis)
סוג ומין יחיד עדני מלכותי (Cicinnurus regius)
סוג ומין יחיד עדני תריסר החוטים (Seleucidis melanoleuca)
עדנה סוֹלוֹדָר (15 במרץ 1930 – 9 באפריל 2024) הייתה אשת ציבור ישראלית שכיהנה כחברת הכנסת מטעם מפלגת המערך.
כלת פרס ישראל על מפעל חיים - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה (2024, ה'תשפ"ד).
עדנה סולודר נולדה ליצחק כהן ולליזה צ'רקסקי ב־15 במרץ 1930 במשק גשר, והייתה מהילדים הראשונים שנולדו במקום.
כעבור מספר שנים עברה עם הוריה ועם יתר הקבוצה לקיבוץ אשדות יעקב.
מגיל צעיר למדה סולודר נגינה בפסנתר.
היא סיימה את לימודיה התיכוניים במסגרת הקיבוץ.
בגיל 16 הצטרפה להגנה, והשתתפה במלחמת העצמאות כקשרית (איתות ואלחוט) בין המשק לבין יישובי האזור במהלך קרבות עמק הירדן והקרב על קיבוץ גשר, בשעה שהיישובים עמדו מול התקפה קשה מצד הצבאות הירדנים והסורים.
לאחר סיום מלחמת העצמאות יצאה ללימודי מוזיקה ופסנתר בקונסרבטוריון למוזיקה בתל אביב.
עם תום לימודיה, חזרה סולודר לקיבוץ, ושימשה במשך כ-20 שנה כמורה למוזיקה ביישובי עמק הירדן.
בשנת 1950 נישאה עדנה לרזי (רזיאל) סולודר, חבר קיבוץ גשר, בנם של הד"ר שרה בן-עמי סולודר ואברהם סולודר ובשנת 1953 היא עברה לגור איתו בקיבוץ גשר, בו חיה עד מותה.
סולודר שימשה מזכירת קיבוץ גשר בשנים 1969–1971. היא אירחה בקיבוץ אורחים שונים מחוץ לארץ שבאו לחזק את הקיבוץ שהיה נתון תחת אש בתקופת מלחמת ההתשה.
פגישותיה וניסיונה במגעים עם גורמים תנועתיים, ציבוריים וממשלתיים בתקופה זו, הובילו אותה לתפקיד מזכירת הפנים של הקיבוץ המאוחד, מאוקטובר 1972 ועד 1978. בתפקיד זה הייתה מיוזמי חבורות ההתיישבות בגליל, בבקעת הירדן ובערבה.
סולודר שבה לתפקיד מזכירת קיבוץ גשר בשנים 1978–1980. בתחילת שנות ה-80 הייתה סולודר ממונה מטעם התנועה הקיבוצית על השילוב האזורי עם אנשי עיירות הפיתוח.
בבחירות לכנסת העשירית, הייתה סולודר מועמדת מטעם מפלגת המערך לכנסת העשירית, אך לא נכנסה.
ב-16 בינואר 1982 נכנסה עדנה סולודר לכנסת במקום משה חריף שנהרג בתאונת דרכים.
במהלך כהונתה הייתה חברה בוועדת הכספים, בוועדת העבודה והרווחה ובוועדת הפנים ואיכות הסביבה.
בנוסף הייתה סולודר חברה בוועדה מיוחדת לעניין חוק ביטוח בריאות ממלכתי ובוועדת משנה בנושא הרפורמה במיחוז של מדינת ישראל.
סולודר שימשה מצליפת סיעת המערך בתקופת הכנסת העשירית וכנציגה קבועה במשלחת הכנסת לאיגוד הבין-פרלמנטרי.
סולודר הייתה מנצי מפלגת העבודה.
במהלך מלחמת שלום הגליל תמכה סולודר בלחימה באש"ף ופעלה לאחדות בין חלקי העם בישראל ומניעת התלהמות הוויכוח הציבורי סביב המלחמה.
במהלך כהונתה של סולודר בכנסת ה-11 הייתה חברה בוועדת הפנים ואיכות הסביבה, בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת הכנסת.
בנוסף הייתה סולודר חברה בוועדה משותפת בנושא השימוש הגובר בסמים מסוכנים, בוועדת חקירה פרלמנטרית לעניין דליקת הגז בקריית אתא ובוועדת המים.
גם בקדנציה הזו, שימשה סולודר מצליפת סיעת המערך וכנציגה קבועה במשלחת הכנסת לאיגוד הבין-פרלמנטרי.
סולודר הייתה פעילה נגד מאיר כהנא ותנועת כך.
הצעתה התקבלה ביום 25 בדצמבר 1984 ברוב של 58 חברי כנסת מול 38. על כך השווה כהנא את ראשי התיבות אס אס אל שמות המשפחה של סולודר ושריד.
סולודר גם דרשה להעמיד לדין את האחראים לפרסום ערעור על סיפור הגבורה של כוח צביקה.
בשנת 1986 ניצלה סולודר מניסיון פיגוע במטוס אל על שעשה דרכו מלונדון לישראל.
בשנת 1987 הקימה יחד עם גאולה כהן את השדולה למען יונתן פולארד, ושתיהן היו הראשונות שביקרו אותו ואת רעייתו בכלא מריון בארצות הברית בשנת 1989, והעלו בכנסת ב-1990 את הדרישה להעניק להם אזרחות ישראלית - תביעה שנענתה רק חמש שנים מאוחר יותר.
במהלך כהונתה של סולודר בכנסת ה-12 הייתה חברה בוועדת הכנסת, בוועדת הכספים, בוועדת הכלכלה, ובוועדת הפנים ואיכות הסביבה.
בנוסף הייתה סולודר חברה בוועדה משותפת לתקציב הכנסת, בוועדה מיוחדת בנושא תופעת ההתעללות בילדים במשפחה, בוועדה מיוחדת למאבק בנגע הסמים ובוועדת המים.
סולודר הייתה במהלך הכנסת ה-12 יושבת הראש של ועדת המים, האחראית על קביעת מחירי המים.
כנציגת החקלאים נאבקה בהצעות האוצר להעלאת מחירי המים לחקלאות.
סולודר הייתה ידועה גם בפעילותה הרבה למען קידום ההתיישבות הישראלית בבקעת הירדן שלמענה פעלה שנים ארוכות.
עם פרישתה ב-13 ביולי 1992, מונתה סולודר ליו"ר ברית התנועות הקיבוציות, תפקיד אותו מילאה עד שנת 1998. בבחירות לכנסת השש עשרה, הוצבה במקום ה-87 ברשימת העבודה-מימד לכנסת, והייתה חברה בלשכת מפלגת העבודה ובמרכז המפלגה.
סולודר מילאה שורה ארוכה של תפקידים ציבוריים לאחר פרישתה, כגון יושבת ראש הנהלת התזמורת הקאמרית הקיבוצית, יושבת ראש הנהלת מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד, יושבת ראש הוועד המנהל של בית לוחמי הגטאות, יושבת ראש "עמותת מרכז גלילי", חברה במועצת המנהלים של קופת חולים כללית ועוד.
מאז איבדה את בתה היחידה, דליקה סולודר (1957–1985), שהייתה בת מאומצת, הייתה פעילה בנושאי אימוץ ומונתה כחברה ב"ועדה המייעצת לאימוץ בין-ארצי" שהוקמה על-פי חוק באמצע שנות ה–90.
בשנת 1999, ביום העצמאות ה-51 למדינת ישראל, נמנתה עדנה סולודר עם מדליקי המשואות בהר הרצל כמייצגת את הכנסת.
ב-2005 העניקה לה היחידה לקידום נשים בתנועה הקיבוצית פרס על מפעל חיים.
סולודר נפטרה בקיבוץ גשר ב-9 באפריל 2024, בגיל 94. למחרת פטירתה, התבשרה משפחתה של סולודר על זכייתה בפרס ישראל למפעל חיים.
סרט על חייה ופועלה של סולודר נוצר בשנת 2016 על ידי איציק הדר וצבי נבו.
אביה, יצחק כהן, היה מראשוני משרד הביטחון והמנכ"ל הראשון של בנק אוצר החייל.
בן-זוגה, רזיאל (רזי) סולודר (1916–1996), היה מוזיקאי ומורה למוזיקה, ממייסדי קיבוץ גשר; בנם של המשורר, המחנך והמתרגם העברי אברהם סולודר (1890–1936) והרופאה ד"ר שרה בן-עמי סולודר.
לבני הזוג סולודר הייתה בת מאומצת.
עדעד המדבר (שם מדעי: Limonium Lobatum, שם נרדף: Limonium thouinii) (מכונה גם עדעד תכול) הוא צמח מדבר וערבות חד-שנתי בסוג עדעד ממשפחת העופרתיים.
הוא נפוץ באזור חגורת הספר של ארץ ישראל: בבקעת הירדן, במדבר יהודה, בנגב, בגולן ובסיני.
תפוצתו העולמית משתרעת מצפון אפריקה ועד איראן, באיים הקנריים, דרום ספרד, דרום מרכז יוון.
עדעד המדבר הוא הוא אחד ממיני הצמחים הבודדים שהתפתח אצלם גביע צבעוני שתורם לפרסומת צבעונית כדי למשוך חרקים אל הפיתיון בצורת אבקה וצוף.
ולא רק זאת הגביע משתייר גם לאחר נבילת הפרח (ועל כן הוא משתייך לצמחי אלמוות) ומשמש כפרסומת לכל התפרחת.
עדעד המדבר הוא עשב חד־שנתיים זקוף ונמוך, גובהו 10 עד 30 ש"ח, קירח, בעלי שושנת עלים ממנה עולים גבעולי פריחה בעלי כנף (מכונפים).
העלים ערוכים בשושנת פשוטים, מוארכים, מפרוצים דמויי כינור.
אונות העלה מעוגלות, האונה הקיצונית זיפנית.
עלי הגבעול מסורגים, פשוטים ודמויי קשקש.
התפרחת אמירית מסתעפת בצורה ברורה לגבעולי משנה פורחים רבים, בעלי שיבולים חד-צדדיות הנישאות על עֲקָצִים רחבי-כנפיים.
עמודי הפרחת בעלי כנפיים רחבות וירוקות בחלקם העליון שמעליהן פרחים).
הפרחים ערכים על פי רוב בקבוצות של 1 עד 5 פרחים (בשיבולים חד־צדדיות) שמלוות 3 חפים דמוי קשקש.
השיבולים החד־צדדיות מסודרות בתפרחות דמויות אשכול.
הפרחים דו-מיניים, בעלי שחלה עילית, נכונים (בעלי סימטריה רדיאלית), בעלי עטיף כפול, מאוחי עלי כותרת.
הגביע מאוחה, קרומי, תכול או לבן, מתרחב בקצהו בצורת משפך, ומשתייר גם לאחר נבול הכותרת.
בעל 5 עורקים כהים בבסיס הגביע בחלקו הפנימי.
אוגן הגביע בעל 5 אונות או זיפים.
הכותרת אינה בולטת לעין, צבעה צהוב או קרם, קוטרה קטן מס"מ אחד, בעלת 5 עלים מפורדים ונובלת אחרי הפריחה.
האבקנים 5, כמספר עלי הכותרת, ערוכים מול עלי הכותרת ולא ביניהם והם מעורים בבסיס עלי הכותרת או לאורך מחציתה התחתונה.
עמודי השחלה 5, מפורדים לכל אורכם.
הצלקות דמוי חוט ( כמו עדעד קנרי).
הפרי מסוג הלקט, חבוי בתוך הגביע, דמוי שקיק מוארך בן זרע אחד.
השקיק מוקשה בראשו וקרומי בבסיסו ונפתח על ידי פתח דמוי-עפעף או נסדק באופן בלתי סדיר.
הנביטה מיד לאחר הגשמים הראשונים מאמצע נובמבר, הפריחה בין סוף פברואר עד תחילת מאי.
הפצת הפרי מאמצע מאי ועד אמצע יוני והעלווה נעלמת בתחילת מאי.
התפרחת עם הפירות מופצת כחטיבה אחת (סינפטוספרמיה).
ביחידת הפצה מצוי החלק העליון, המכונף של הגבעול, הפירות ושרידי הפרחים.
זרעי עדעד המדבר אינם מופצים למרחק, כך הצמח מבטיח שזרעיו ינבטו בסביבה שהוכחה כמתאימה לגידולם.
עדעד המדבר גדל בספר המדבר, במדבר ובערבה, בבתי-גידול מלוחים בקרקעות לס, קירטון וחוואר.
הוא נפוץ באזור חגורת הספר של ארץ ישראל: בבקעת הירדן (שכיח בים המלח שם הוא שולט בכתמים) במדבר יהודה, בנגב, בגולן ובסיני.
טיפוס תפוצתו סהרו-ערבי, ותפוצתו העולמית משתרעת מצפון אפריקה ועד איראן, באיים הקנריים, דרום ספרד, דרום מרכז יוון.
עַדְעָד (שם מדעי: .Limonium Mill) הוא סוג במשפחת העופריתיים.
הסוג כולל כ-609 מינים הנפוצים באירופה, אפריקה, אסיה, אוסטרליה, וצפון אמריקה במיוחד במלחות, חופים ובמדבריות.
המינים מאופיינים בפרחים בעלי גביע צבעוני ובר קיימא, הבולטים בצבעם אף מזה של הכותרת על גבי הצמח גם זמן רב לאחר תום הפריחה ונשירת הכותרת.
כך נוצרת אשליה של פריחה מתמשכת, ומכאן שם הסוג 'עדעד' (חי לעד), וכן הכינוי העממי 'אלמוות'.
הגביע משמש כתוספת פרסומת לתפרחת ומהווה חלק מיחידת ההפצה.
בכל מיני הסוג עדעד, פזורות בלוטות מפרישות מלח על העלים והגבעולים.
מינים רבים שתורבתו כפרחי נוי משמשים בגינון וכפרחי קטיף, ביניהם עדעד כחול, עדעד הביצות ועדעד מאובק מצמחי הבר של ישראל או עדעד רחב עלים עדעד קנרי שמוצאם מחוץ לישראל.
כל מיני עדעד מוגנים על ידי החוק.
הסוג עדעד מקיף עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים או בני שיח או שיחים.
הגבעולים והעלים אינם מכוסים קשקשי סיד.
העלים ערוכים בשושנת על פי רוב, עלי הגבעול דמויי קשקש.
העלים מסורגים, תמימים או משוננים (למשל עדעד הביצות, עדעד הגליל, עדעד רותמי) או שסועים-מנוצים (למשל עדעד כחול, עדעד המדבר).
הגביע קרומי, צבעוני על פי רוב והוא דמוי קונוס הפוך, או דמוי צינור או דמוי משפך.
אוגן הגביע רחב ומפושק, בעל 5 עד 10 אונות או הגביע מפורד עלים.
הוא בעל 10 עורקים בבסיסו, חסר שערות בלוטיות ומשתייר גם לאחר נבול הכותרת.
הכותרת אינה בולטת לעין, וקוטרם קטן מס"מ אחד, בעלת 5 עלים מפורדים או העלים מאוחים בבסיסם ויצורים צינור קצר, נובלת אחרי הפריחה.
עמודי השחלה 5, מפורדים לכל אורכם או מאוחים בבסיסם.
הצלקות דמוי חוט (למשל, עדעד קנרי) או דמוי קרקפת (למשל, עדעד הדור, עדעד טטרי).
בישראל גדלים בר 6 מינים ואחד בסיני: עדעד הביצות במלחות ובחוף הים, עדעד כחול בחופים ובגבעות כורכר; עדעד רותמי ועדעד הגליל – בחגורת הרסס; עדעד המדבר, עדעד מאובק ועדעד סיני - במדבר.
עדעד הביצות (Limonium narbonense Mil.l) - צמח רב-שנתי נדיר הגדל בר סביב אגן ים התיכון גדל על גדות נחלים מלוחים, מלחות רטובות וקרבת מעיינות בהם הקרקע מתמלחת או לעיתים בכיסי קרקע של סלעי כורכר קשים בחגורת הרסס של חוף הים התיכון.
עדעד הגליל (Limonium galilaeum) - צמח עשבוני רב-שנתי נדיר מאוד, בסכנה הכחדה ואנדמי בעולם רק לעמק עכו.
הוא גדל על סלעי כורכר וגיר בחגורת הרסס בחוף הים, לאורך כל החופים מראש הנקרה ועד לנהריה ודרומית לנהריה משבי ציון ועד לצפון עכו.
הפריחה הוורודה חלה באפריל עד מאי, אך לפעמים מקדימה למרס, ונמשכת גם עד אוקטובר.
מין זה זוהה בעבר בטעות כעדעד יווני.
עדעד המדבר (Limonium lobatum, שם נרדף Limonium thouinii) - בעבר נקרא עדעד תכול.
עדעד מאובק (Limonium pruinosum) - בן שיח לא מצוי הגדל במדבריות, בערבות-שיחים ובקרקעות מלוחות מטוניסיה לישראל וירדן דרך סיני ועד לבנון וסוריה.
צמח מאובק מכוסה בגבשושים שעירים, דמויי קשקשים, גובהו 30 עד 60 ס"מ.
הענפים חסרי עלים כמעט כל השנה, במיוחד בזמן הפריחה, או בעלי עלים במשך תקופה קצרה.
העלים קטנים, רוחבם אינו עולה על ס"מ, תמימים, אינם בשרניים, דמויי ביצה הפוכה, או דמויי מרית, מוצרים לפטוטרת ונעלמים בזמן הפריחה.
גבעולי התפרחת שבירים, מסועפים מאוד, בעלי קשקשים משולשים חומים.
אורך השיבולים 1 עד 2 ס"מ.
בכל שיבולית פרח אחד ומלווה בחפים שעירים מאוד.
הגביע קרומי, אורכו 4 עד 5 מ"מ, לבן, עם חמישה פסים חומים ערוכים ככוכב והוא דמוי משפך, העוגן מפושק, הכותרת ארגמנית עד ורודה.
עדעד רותמי (Limonium oleifolium) - צמח עשבוני רב-שנתי או בן שיח שכיח על חול וכורכר לחופי הים-התיכון בישראל, מחוף הגליל ועד אשקלון.
הפריחה הסגולה חלה מסוף מאי עד תחילת נובמבר.
עדעד סיני (Limonium axillare) - בן שיח ירוק-עד של מלחה הגדל במדבריות ובערבות.
תפוצתו משתרעת ממצרים עד צפון מזרח אפריקה הטרופית, חצי האי ערב ופקיסטן.
בן שיח קירח, כחלחל, מסתעף מבסיסו.
הגבעולים זקופים, בשרניים, בעלי עלים צפופים בחלק התחתון.
הגבעולים הצעירים מכוסים צפופות עלים בשרניים, דמוי מרית.
הגבעולים הישנים מכוסים נדנים של עלים אשר נשרו.
העלים בשרניים, שטוחים, תמימים, מוארכים או דמויי אזמל או מרית.
עוקצי התפרחות גמישים, בעלי ענפים דלילים.
השיבוליות צפופות מאוד ומגובבות והן מורכבות משני פרחים, לשיבולים עוקצים קצרים או שהן יושבות וכפופות לאחור בדומה לזנב עקרב.
החפים חומים ושוליהם לבנבנים צרים.
מינים רבים שתורבתו כפרחי נוי משמשים בגינון וכפרחי קטיף, ביניהם עדעד כחול, עדעד הביצות, עדעד מאובק, ועדעד סיני מצמחי הבר של ישראל וסביבתה.
עדעד צהוב (Limonium bonduellei) – צמח עשבוני חד שנתי מוצאו צפון ספרד (בורגוס), מצפון אפריקה למאוריטניה, צ'אד.
גבעול התפרחת מכונפים, התפרחות ערוכות בצורת מכבד סוככיים.
השיבוליות ערכות בסוככים מדומים ובכל שיבולית יש 1 עד 3 פרחים.
החפים המלווים את הפרחים בעלי שיכים ירוקים.עדעד קנרי (Limonium perezii) צמח רב שנתי נפוץ בישראל כצמח גינון.
תחת השם 'עדעד ננסי' נעשה שימוש גנני במין Goniolimon tataricum, ששייך לסוג אחר במשפחה.