tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין השנים 2014–2015 למד בבתי ספר תיכוניים שונים בקנזס, ובשנתיים הבאות למד ב"תיכון מאטר דיי" שבסנטה אנה (קליפורניה) וב"תיכון פינדליי פרפ" שבהנדרסון (נבדה), בהתאמה.
לאורך עונתו האחרונה בפינדליי פרפ, בה למדו בעבר שחקני NBA רבים כגון אייברי בראדלי, טריסטן תומפסון וקלי אוברה, רשם ממוצעים של 20.4 נקודות, 8.2 ריבאונדים ו-2.4 חסימות למשחק.
בסיום אותה עונה נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ובנייקי הופ סאמיט, המציגים את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בשנת 2018 החל בול ללמוד ולשחק באוניברסיטת אורגון.
במשחקו השני בקבוצה הצטיין עם 23 נקודות, 12 ריבאונדים ו-4 חסימות בניצחון מול אוניברסיטת מזרח וושינגטון, ובמשחקו השישי, מול אוניברסיטת דרום טקסס, קלע שיא קריירה של 32 נקודות.
ב-12 בדצמבר 2018, לאחר תשעה משחקים בלבד, נפצע בול בכף רגלו, ונאלץ להחמיץ את כל המשך העונה; לאורך התקופה העמיד ממוצעים של 21.0 נקודות, 9.6 ריבאונדים ו-2.7 חסימות למשחק.
במרץ 2019 הודיע על עזיבתו את האוניברסיטה, לאחר שנה אחת בלבד, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
על פי מרבית התחזיות לקראת דראפט ה-NBA 2019, היה בול צפוי להיבחר באחת מ-20 הבחירות הראשונות, ואף הוזמן ל"חדר הירוק" – כינוי לאזור המרכזי באולם בו נערך הדראפט, אליו מוזמנים כ-20 השחקנים אשר צפויים להיבחר במקומות הראשונים (יחד עם משפחותיהם).
באופן מפתיע לא נבחר בול כלל לאורך הסיבוב הראשון בדראפט, ובסופו של דבר נלקח רק בבחירה ה-44, על ידי מיאמי היט, אשר מיד העבירה אותו בטרייד לדנוור נאגטס.
בספטמבר 2019 חתם בקבוצה על חוזה כפול, במסגרתו שיחק לסירוגין עבור הנאגטס ב-NBA, ועבור וינדי סיטי בולס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
לאורך עונת שותף ב-8 משחקים עם הבולס – במדיה קלע 12.0 נקודות למשחק, וב-7 משחקים עם הנאגטס – במדיה קלע 5.7 נקודות למשחק.
מכיוון שמשחק הבכורה שלו ב-NBA נערך ב"בועה באורלנדו", בה השתתפו 22 קבוצות בלבד, בול נחשב באופן רשמי כ"רוקי" בעונת .
לקראת עונתו השנייה המירה דנוור את חוזהו של בול לחוזה NBA סטנדרטי.
ב-19 בינואר 2022, לאחר שנפצע ונאלץ לעבור ניתוח בכף רגלו, הועבר בול יחד פי ג'יי דוזייר מדנבר נאגטס לבוסטון סלטיקס, במסגרת עסקה בין שלוש קבוצות.
בעסקה הועבר ג'ואנקו הרננגומז מהסלטיקס לסן אנטוניו ספרס יחד גם בחירת דראפט בסיבוב השני מדנבר, הנאגטס קיבלו את בריאן פורבס מסן אנטוניו.
ב-10 בפברואר הועבר במסגרת טרייד נוסף לאורלנדו מג'יק יחד עם פי ג'יי דוזייר בתמורה לבחירת דראפט עתידית.
ב-15 במרץ, לפני שהספיק לשחק במדי המג'יק, סיים בול את העונה בשל פציעתו.
ב-1 ביולי חתם בול על חוזה לשנתיים בשורות המג'יק.
בול ארמורי היא יצרנית אקדחים ישראלית.
בול מייצרת אקדחי CZ75 וקולט M1911, וידועה במיוחד בזכות אקדח ה-בול M-5 שלה.
היא הוקמה בשנת 1990 בישראל וייצרה בהתחלה רק גרסה של האקדח קולט M1911 (בול M-5).
מאוחר יותר החלה בול לייצר את סדרת האקדחים בול סופה ובול צ'ירוקי, המבוססים על CZ75. הסדרה החדשה ביותר של החברה היא אקדחי האקס (Bull Axe), שהם שדרוג של גלוק 19.
בול M-5 הוא אקדח ישראלי מתוצרת בול ארמורי, המבוסס על אקדח הקולט M1911. ה-M5 מיוצרים בדגמי "נשיאה" להגנה עצמית ובדגמי "תחרות" לשימוש ספורטיבי.
בהתבסס על ה-M1911.45 ACP, גרסה זו תוכננה במיוחד כדי לפצות על ספיגת החום של ה-1911 בסביבות טמפרטורה גבוהה עם מסגרת פולימרית.
בוכקירכן (בבווארית: Buchkirchen) היא עיירה במחוז ולס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
העיירה בוכקירכן שוכנת באזור המנהלי האוסרוקפירטל.
כ-11% מאדמות העיירה מיוערות, ו-77% הן אדמות חקלאיות.
בשנת 1179, בוכקירכן הוזכרה במסמך של האפיפיור אלכסנדר השלישי.
בשנים אלו בוכקירכן נקראה "פויכקירכן" (Puechkirchen).
בול בפוני היא סדרת רשת ישראלית לילדים ונוער אשר יצר נדב נוה, בשיתוף הפקה עם ערוץ מאיר לילדים.
העונה הראשונה על הסדרה עלתה בערוץ היוטיוב של נדב נוה והכילה 8 פרקים, שהתחילו ב-30 ביוני 2024 ונגמרו ב-22 בספטמבר 2024.
העונה השנייה עלתה לשידור בערוץ מאיר לילדים בלבד והכילה 10 פרקים שהתחילו ב-19 בפברואר 2025 ונגמרו ב-1 במאי 2025, ביום העצמאות.
האב נדב, ושני ילדיו ליעד נוה ועמית נוה, שהראשי ביניהם הוא עמית.
כל הסדרה מתמקדת בחינוך ילדים ונוער, כגון כך שבפרק הראשון ("מטלות") עמית לא רוצה לעשות מטלות אך לאחר שרואה את אביו נדב מנקה קשה, הוא מחליט כן לנקות ולעזור.
נדב נוה - האב של המשפחה.
עמית נוה - הבן הבכור במשפחה.
ליעד נוה - הבן הקטן במשפחה.
ירדן וליאור נוה - הבנות הקטנות במשפחה.
שם הפרק(בסדרה)שם הפרק(בעונה)שם הפרקתאריך שידור מקורי11מטלות30 ביוני 202422כשהילד חולה14 ביולי 202433כשהילד רוצה פיצה21 ביולי 202444כשהילד לא הולך לישון18 באוגוסט 202455כשהילד חוזר מאוחר25 באוגוסט 202466הטבעת9 בספטמבר 202477כשהילד רוצה להרוויח כסף15 בספטמבר 202488ניהול זמן22 בספטמבר 2024
שם הפרק(בסדרה)שם הפרק(בעונה)שם הפרקתאריך שידור מקורי91בגדים למקום19 בפברואר 2025102מברשות שיניים20 בפברואר 2025113התרמות והגזמות1 במרץ 2025124הכנות לשבת4 במרץ 2025135פוריםיפורסם בהמשך146שרשרת הדורותיפורסם בהמשך157עמית מכין עוגהיפורסם בהמשך168עמית משחק בכדוריפורסם בהמשך179מנקים לפסחיפורסם בהמשך1810איזהו עשיר1 במאי 2025
בוכן היא עיר בצפון באדן-וירטמברג שבגרמניה, השוכנת במחוז נקאר-אודנוולד.
העיר נמנית עם אזור המטרופולין ריין-נקאר והייתה עד 1973 עיר המחוז של מחוז בוכן לשעבר.
העיר שוכנת במעבר בין דרום-מזרח רכס אודנוולד לחבל באולנד, במשולש הערים מנהיים, וירצבורג והיילברון.
תחום העיר כלול בפארק הטבע נקארטל–אודנוולד ובפארק הטבע ברגשטראסה–אודנוולד, ובתחומו עובר קטע מן הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה.
האזכור הראשון של בוכן הוא בשנים 773–774 בקודקס לורש (Lorscher Codex) תחת השם "בוכהיים".
האזור היה מיושב כבר בתקופות פרה־היסטוריות ובתקופה הרומית; כ־5 ק"מ מזרחית לעיר עבר "הלימס הקדמי" של הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה.
בתקופת השושלת הקרולינגית הייתה בוכן תחת השפעת מנזר אמורבאך, והווגטים מבית האצולה פון דירן (Herren von Dürn) החזיקו בה סמכויות שיפוט וזכויות ניהוליות שונות.
בתקופת דוכסויות השבטים השתייכה בוכן לדוכסות פרנקוניה.
במחצית השנייה של המאה ה־13 קיבלה בוכן זכויות עיר, ובשנת 1280 הוזכרה לראשונה במפורש כעיר.
לאחר ירידת כוחם של בני פון דירן נמכר היישוב בשנים 1303/1309 לקורמיינץ (הנסיכות־הבוחר של מיינץ), ונשאר שייך לו כ־500 שנה.
בשנת 1346 ייסדה בוכן יחד עם ערים נוספות של קורמיינץ את "ברית תשע הערים" (Neunstädtebund).
בשנת 1382 נכשל הנסיך הבוחר רופרכט הראשון מפאלץ בניסיון להכניע את העיר במסגרת סכסוך עם קורמיינץ.
בסביבות 1490 חוזקו מחדש ביצורי העיר, לרבות חומות ושערים, והורחבו כך שיכללו גם את היישוב שממערב לעיר העתיקה.
באותה תקופה הוקם או חודש מגדל השמירה (Wartturm) על הגבעה שמדרום־מזרח לעיר.
בשנת 1493 נבנה "הבניין האבן" (Steinerner Bau) ששימש מושב לאחראי המינהלי של קורמיינץ בעיר.
בוכן התפתחה לעיר שוק חשובה, שבה התקיימו ירידי מסחר גדולים – בהם ירידי בד וצמר, ירידי סוסים וארבעת ירידי השנה, ובהם גם שוק שבועי קבוע בימי שני.
במלחמת האיכרים הגרמנית בשנת 1525 מילאה בוכן תפקיד מרכזי: האציל גֵצ פון ברליחינגן הוכרח בחצר "הבית האבן" (כיום מוזיאון העיר) לקבל על עצמו את הפיקוד על אחד מצבירי האיכרים.
לאחר דיכוי המרד פורקה בפועל ברית תשע הערים וזכויות הניהול העצמי של העיר צומצמו באופן ניכר.
במהלך מלחמת שלושים השנים נכבשה בוכן תחילה בידי הכוחות השוודים, אך סביב 1634 עברה לשליטת הכוחות הקיסריים.
בשנת 1635 פרצה בעיר ובסביבתה מגפת דבר שבה נספו מאות מתושבי העיר והכפרים הסמוכים; בעקבות זאת נדרו תושבי בוכן לקיים מדי שנה ב־16 באוגוסט תהלוכת חג לכבוד הקדוש רוכוס ממונפלייה – נדר שנשמר עד ימינו, וחודש גם בחורף 1942/1943.
במלחמת הירושה הפאלצית (1688) פגעו בעיר כוחות צרפתיים וגרמו נזקים למערכת הביצורים.
בשנת 1717 גרם ברק לשריפה גדולה בעיר העתיקה שבה נשרפה כחצי מהעיר, לרבות בית העירייה וחלקים מכנסיית הקהילה.
בשנת 1803, לאחר פירוק נסיכות הבוחר של מיינץ, צורפה בוכן לנסיכות ליינינגן, וב־1806 הועברה לדוכסות הגדולה של באדן.
בשנת 1815 נהרסו שלושה מארבעת מגדלי השערים של העיר, ורק השער המערבי (Mainzer Tor) נותר עומד.
בתקופת המהפכה של 1848–1849 זכתה התסיסה הפוליטית בעיר לתמיכה בקרב חלק מהאוכלוסייה המקומית.
כבר בתקופת קורמיינץ שימשה בוכן מושב יחידת מנהל אזורית (Amt).
מעמד זה נשמר גם בתקופת ליינינגן ובאדן.
בשנת 1938 הוסב האזור ל"מחוז בוכן" (Landkreis Buchen), שבירתו הייתה בוכן.בליל הבדולח (1938) חוללו בתי הכנסת בבוכן ובבדיגהיים.
בהמשך, במסגרת גירושים (בעיקר למחנה גורס שבצרפת), נרצחו לפחות 13 מתוך 34 היהודים שחיו בעיר בשנת 1933. בית העלמין היהודי האזורי בבדיגהיים הוא עדות מרשימה לקהילה היהודית שפעלה בעיר ובסביבתה הקתולית ברובה.
במסגרת רפורמת המחוזות במדינת באדן-וירטמברג בשנת 1973 בוטל מחוז בוכן, והעיר שולבה במחוז נקאר-אודנוולד החדש.
קדמו לכך איחודי רשויות בשנים 1971–1975, שבהם סופחו שטרצנהארט, אונטרנוידורף, בדיגהיים, איינבך, אוברנוידורף, אלדהאוזן, גצינגן, היינשטאט, הטיגנבויארן, הטינגן, רינסהיים, אברשטאט והולרבאך.
בשנת 1986 אירחה בוכן את חגיגות ה־Heimattage של מדינת באדן-וירטמברג.
מאז 2006 מכהן בתפקיד רולנד בורגר מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (CDU).
בבוכן פעילות תעשייה, מסחר ושירותים.
נתוני תעסוקה רשמיים מפורסמים בלשכת הסטטיסטיקה של באדן-וירטמברג.
בעיר פועלות מסגרות חינוך מגוונות, בהן תיכון Burghardt-Gymnasium ובית הספר המקצועי Zentralgewerbeschule.
מערת הנטיפים אברשטאט (Eberstadter Tropfsteinhöhle), אתר תיירות פופולרי מאז 1973.
– פארק פעילות ומשחק לכל הגילים שהוקם ביוזמת קרן דיטמר הופ.
הספרייה היהודית - בעיר ספרייה יהודית ובה עשרת אלפים כותרים העוסקים בהיסטוריה, בדת, בספרות ובתרבות היהודית.
בשנת 2020 הוכתרה בוכן ל־„Rock-City 2020" על ידי תחנת הרדיו Regenbogen Zwei.
בול פגיעה , הוא משחק לשני שחקנים, המשחק מתנהל באמצעות נייר וכלי כתיבה.
המשחק מבוסס על ניחוש ופיצוח.
בתחילת המשחק כל שחקן בוחר קוד בן ספרות אחדות, ומטרת המשחק היא לפצח את הקוד של היריב.
גרסת משחק לוח הראשונה של משחק זה נוצרה בישראל על ידי חברת "אורדע" בשנת 1969.
|גרסת לוח של משחק דומה, בשם "מאסטר-מיינד" (Mastermind), נוצרה בשנת 1970 על ידי מרדכי מאירוביץ.
בתחילת המשחק בוחר כל שחקן מספר בן כמה ספרות, כאשר נהוג לבחור מספר בן ארבע ספרות, אסורות חזרות על ספרות ונהוג שהמספר לא יתחיל ב-0. לדוגמה, 1234 הוא מספר חוקי, 1123 ו-0123 אינם חוקיים.
כל שחקן מחלק דף נייר לשלוש עמודות, באחת נרשמים ניחושיו, בשנייה מספר הבולים ובשלישית מספר הפגיעות.
את המספרים אותם צריך לנחש רושמים על פיסת נייר נפרדת ומצפינים אותה.
המשחק מתנהל בתורות כאשר כל שחקן בתורו מנחש את מספרו של היריב, לאחר הניחוש על היריב לגלות למנחש מהו טיב ניחושו באמצעות רמזים הנקראים: בולים (B) ופגיעות (A) (אך לא נאמר מיקומם; ראו תמונה).
בול - מצב בו אחת הספרות במספר המנוחש זהה לספרה במספר המקורי, וממוקמת נכון.
פגיעה - מצב בו אחת הספרות במספר המנוחש זהה לספרה במספר המקורי, אך ממוקמת במיקום שונה.
נניח כי המספר אותו אנו מנסים לנחש הוא 1234.
ניחש שחקן 5167, אומרים כי יש לו פגיעה אחת, משום שהספרה 1 קיימת במספר המקורי אולם אינה ממוקמת במקום הנכון.
ניחש שחקן 1567, הרי שיש לו בול אחד, משום שהספרה 1 ממוקמת כראוי וקיימת במספר המקורי.
ניחש שחקן 5678 הרי שאין לו אף בול ואף פגיעה משום שהספרות במספר שנוחש שונות לחלוטין מהספרות שבמספר המקורי.
באמצעות הניחושים השונים אמור המנחש להתקדם בדרך של ניסוי, טעייה והסקת מסקנות, עד אשר יצליח לפצח את המספר של היריב.
הראשון שמצליח בניחוש זה מוכתר כמנצח.
במקרה ואחד השחקנים נקלע למבוי סתום בניחושיו והוא סבור שייתכן שנפלה טעות בסימון הבולים והפגיעות זכותו לבקש מהשחקן היריב שיבדוק את תשובותיו שנית.
אם אכן נפלה טעות, הפסיד השחקן שביצע אותה.
מאסטר מיינד הוא משחק קופסה לשני שחקנים, בו על כל שחקן בתורו לפצח את הקוד של השחקן היריב.
שני השחקנים מחליטים לפני תחילת המשחק כמה משחקונים ישחקו (על המספר להיות זוגי).
בתחילת כל משחקון, שחקן אחד בוחר קומבינציה של ארבעה מסמרי משחק צבעוניים מתוך שישה צבעים אפשריים, שיהיו הקוד שעל יריבו לפצח.
בניגוד למשחק בול פגיעה, בבחירת הקוד במאסטר-מיינד מותרת חזרה על צבעים, כך שיש קודים אפשריים.
לשחקן היריב יש 12 ניסיונות לפצח את הקוד, כאשר על כל ניחוש הוא מקבל מהשחקן היריב "ניקוד" של מסמר משחק לבן על כל פגיעה ומסמר משחק שחור על כל בול.
ישנן וריאציות למשחק בהם יכולים להשתנות אורך הקוד, מספר הצבעים של מסמרי המשחק ומספר הניחושים המותרים.
ב-1976 פיתח דונלד קנות' את האלגוריתם הבא, שמנחש את התוצאה הנכונה תוך חמישה מהלכים לכל היותר:
צור קבוצה A של כלל האפשרויות השונות (יש 1,296), קבוצה זו תשמש כאוסף האפשרויות שייתכן שהן התשובה הנכונה.
תשחק את 0011 (בהנחה שששת הצבעים ממוספרים מ-0 עד 5) בתור ניחוש התחלתי וקבל תוצאה x (שמחולקת למספר הבולים ומספר הפגיעות).
הוצא מ-A את כל האפשרויות שלא היו נותנות את התוצאה x אם הן היו התשובה הנכונה.
אם נשארה אפשרות אחת ב-A זוהי התשובה הנכונה.
עבור כל ניחוש אפשרי (כל ה-1296, לא רק מ-A), בדוק כמה אפשרויות מתוך A היו יורדות עבור כל אחת מ-12 התוצאות האפשריות אם היינו מנחשים אותו.
הניקוד של הניחוש יהיה המינימום מבין 12 האפשרויות (ניקוד זה מראה לנו עבור כל ניחוש מה כמות המידע המועטה ביותר שנוכל לגלות אם נשחק אותו).
תשחק את הניחוש עם הניקוד המקסימלי, תקבל תשובה x ואם היא שונה מארבעה בולים חזור לשלב 2.
בשנת 1993 יצרו קנג'י קויאמה (Kenji Koyama) וטוני לאיי (Tony W.
Lai) אלגוריתם חיפוש לעומק שהראה שדרך אופטימלית לנצח במשחק מצריכה בממוצע צעדים לניחוש התוצאה הנכונה, אם כי במצב הגרוע ביותר תדרוש שישה צעדים.
Jotto - משחק בו צריך לנחש מילים.
Supermind - שדרוג דו-ממדי של מאסטר-מיינד, בו צריך לנחש "קוד" ריבועי (4 שורות על 4 טורים) במקום שורה אחת.
Bulls & Cows - גרסה עם אורך שונה של הצפן, מ-3 ועד 6. כמו כן, כולל צפן אשר בנוי מתמונות.
Wordle - משחק שמטרתו ניחוש של מילה בת חמש אותיות.
בולבוליים (שם מדעי: Pycnonotidae) הם משפחה של ציפורי שיר.
מקור השם בערבית, ופירושו "זמיר" – ואכן הבולבוליים נודעים בשירתם.
הקטנים שבהם בגודל דרור הבית, והגדולים מגיעים עד גודל קיכלי.
כנפיהם קצרות יחסית ומעוגלות, לעומת זנבם שהוא ארוך ומסתיים בקו ישר או קדוד מעט.
נוצות גופם ארוכות, רכות וצמריות, במיוחד בגב, ומכאן שמם המדעי, שמשמעותו "גב צפוף".
צווארם קצר ובעל כיסוי נוצות דליל, וכשהבולבול מותח צווארו מתגלה אזור קירח בין העורף לנוצות השכם.
הצבע השולט בנוצות הבולבוליים הוא ירוק-זית, או צהוב-חום, אך ישנם מספר מינים בעלי צבעים בולטים.
הרגליים חלשות וקטנות, והבולבוליים כמעט שאינם נמצאים על הקרקע, אלא רק על צמחים.
מקורם קצר וחזק, ובזוויותיו (חיבוריו עם הראש) מעין זיפים קשים.
שני הזוויגים דומים, כאשר אצל חלק מהמינים הזכר גדול יותר.
במהלך השנה אין הבדלים בניצוי, שלא כמו דרור הבית שמשנה את הופעתו פעמיים בשנה.
במשפחת הבולבוליים 19 סוגים, הנפוץ מביניהם הוא הסוג בולבול Pycnonotus, וכ-121 מינים.
הבולבוליים נפוצים באפריקה, באסיה הטרופית, וגם בישראל יש מין אחד, בנוסף למין המזדמן בולבול לבן לחיים Pycnonotus leucotis.
למין הנפוץ בישראל, בולבול צהוב-שת יש תת-שת צהוב; למינים אחרים יש תת-שת בצבעים שונים.
הבולבוליים ניזונים בעיקר מפירות ומחרקים.
רוב מיני הבולבוליים הם ציפורים יציבות (שאינן נודדות), אבל מחוץ לעונת הרבייה הן משוטטות בקבוצות.
הקן דמוי סלסילה ומראהו מרושל.
הביצים מוכתמות בשלל דגמים המשתנים ממין למין.
סוג ומין יחיד בולבול זהוב (Calyptocichla serinus)
סוג ומין יחיד בולבול מנוקד (Ixonotus guttatus)
בֻּלְבּוּל (שם מדעי: Pycnonotus) הוא סוג של ציפור שיר ממשפחת הבולבוליים החיים באפריקה, דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה אך חלקם הופצו לאזורים נוספים.
מקור השם בולבול מערבית, שם הוא משמש באותה הוראה ומקור שמו במלה הערבית ל"בועה" ומקור מים; משם הגיע אל הפרסית והטורקית במשמעות "זמיר" - ואכן הבולבול נודע בשירתו היפה.
הבולבולים חיים בלהקות קטנות ונמצאים יחדיו במשך רוב שעות היום.
הם ניזונים בעיקר מחרקים, מפירות ומעלים.
הנקבה בונה את קִנה בתוך סבך הצמחייה, ושם היא מטילה כ-3 ביצים בצבע סגלגל.
גוזליה בוקעים עיוורים וללא נוצות.
בישראל נפוץ מאוד המין בולבול צהוב-שת (הקרוי גם בולבול ממושקף) ומזדמן לעיתים המין בולבול לבן-לחיים.
מספירה שנערכה בינואר 2024 עולה שהבולבול צהוב-השת היא הציפור השישית הנפוצה בישראל.
על מינים נוספים ישנה מחלוקת על שיוכם לסוג והם הועברו לסוגים אחרים.
בול מסטיף שייך למשפחת הכלביים.
מקורו של גזע זה אינו ברור, אך הדעה הרווחת היא, שהוא נוצר מהכלאה בין בולדוג אנגלי למסטיף אנגלי.
כמו כן ישנו גם מסטיף נפוליטני.
תכונותיו תומכות בדעה זו: באומץ ובנחישות הוא דומה לבולדוג ובעירנות ובנאמנות לרכוש בעליו כמוהו כמסטיף.
גזע הבול מסטיף פותח באנגליה.
מפיתוח זה נוצר כלב חזק ומרשים, אשר אינו חושש להשתמש בכוחו בשעת הצורך.
הודות לתכונתו זו שימש ככלב שמירה.
הוא היה מתלווה לשומר הלילה באחוזה בסיוריו, במטרה למנוע מזרים לצוד באזור האחוזה, וכשהיה רואה ציד היה מתנפל עליו ומחזיק בו עד בוא השומר, בלי לפגוע בו.
לכן כונה "שומר היער" או "כלבו של שומר הלילה".
הבול מסטיף הוא כלב גדול במשקלו ובגובהו, אך למרות גודלו הוא קל תנועה, חופשי מסרבול או מכבדות.
רגליו שריריות וחזקות וגבו ישר וקצר.
פרוותו של הבול מסטיף קצרה וקשה וצבעיה חום, אדום או מנומר.
על פניו מסכה שחורה, אוזניו קטנות ומקופלות ועיניו כהות או בצבע אגוז.
בולבול טָרַנְג (מהינדי: बुलबुल तरंग, "גלי הזמיר") או בנג'ו הודי הוא כלי מיתר הנפוץ בהודו.
הכלי מורכב משתי מערכות מיתרים, אחת להשמעת צליל קבוע (drone) ואחת של מיתרים מלודיים, המשמשים לביצוע הנגינה.
המיתרים המלודיים בכלי מתוחים מתחת ללוח ובו קלידים, הדומים לקלידי פסנתר או, על פי רוב, למקשים של מכונת כתיבה.
לחיצה על אחד הקלידים בעת פריטה על המיתרים המלודיים מניחה מעצור על המיתר (בדומה לאצבעו של הנגן בכלי קשת), ועל ידי כך מקצרת אותו ומשנה את גובה הצליל הנשמע.
המיתרים המלודיים מכוונים לרוב לאותו צליל, או באוקטבות, ואילו המיתרים ה"קבועים" מכוונים לרוב במרווח של פרימה או קווינטה ממיתרי המנגינה.
כיוון שמיתרי ה-drone נשמעים לכל אורך הנגינה, פירוש הדבר הוא שאין אפשרות לבצע מודולציה (מעבר מסולם לסולם) במהלך הנגינה.
ניתן לכוון את המיתרים המלודיים כך שכל אחד ישמיע צליל שונה (כלומר, לא באוניסון או אוקטבות בלבד), וכך לאפשר מגוון צלילי רב יותר, אך דבר זה דורש מיומנות רבה בנגינה.
הבולבול טרנג משמש על פי רוב לליווי זמרה.
הגרסה ההודית לכלי מכונה לעיתים "בנג'ו הודי".
כלי נגינה דומה הנפוץ ביפן נקרא טאישוגוטו (大正琴).
לעיתים נעשה שימוש בכלי גם במוזיקה מערבית, למשל בקרב אמני ג'אז שונים.
בישראל ידוע הכלי בתור כלי הנגינה האקזוטי שבו השתמשה אהובה עוזרי, שבשנת 1968 למדה לנגן בו ממוזיקאי הודי יהודי שעלה לישראל יחזקאל בן מרדכי מזגאוקר, אשר נודע בכינויו "ג'אקה".
ניתן לשמוע את עוזרי מנגנת בכלי, בין היתר, בשירם של הדג נחש "שירת הסטיקר", בשיר "האיש ההוא" שכתבה ליהודית רביץ, בשיר של אתניקס "קלמנסי", בשירה של קרן פלס "רק אלוהים ישפוט אותי" וגם בשירה שלה "אמי אמי".
בּוּלְבּוּל אֲדוֹם שֵׁת (שם מדעי: Pycnonotus cafer) הוא ציפור שיר.
תפוצתה הטבעית מפקיסטן לדרום-מערב סין.
הבולבול, ציפור רעשנית, מין פולש לאיים רבים באוקיינוס השקט (הוואי למשל), ומוכר בהם כמזיק לחקלאות, פוגע בפירות (שהם עיקר תזונתו), בפרחים ובקטניות שונות.
הבולבול ידוע כמפיץ זרעים של צמחים פולשים.
הוא נוטה להתחרות עם ציפורי שיר אחרות על מקורות המזון, ולגרשן מהטריטוריה שלו.
ניתן לזהותו באמצעות כתם הארגמן הבוהק בשורש הזנב (תת-שת).
הראש שחור ומצויץ, הכנפיים חומות והבטן בצבע לבן מלוכלך.
הצעיר דומה בצבעיו לבוגר, אך קצוות כנפיו במסגרת חומה כהה.
במין זה חד פרצופיות זוויגית, אולם הזכר גדול במעט מהנקבה.
ניתן לראות את הציפור בעיקר בין ענפי עצים.
באזורים חקלאיים, נופים פתוחים וכן באזורים עירוניים.
מעופה מהיר וקופצני, חסר אחידות.
עונת הרבייה נמשכת לאורך כל השנה.
הקן נבנה בצורת ספל ובנוי מחומר צמחי ומקורי עכביש.
מבפנים מרופד בסיבים רכים שונים.
בקן מוטלות 2–5 ביצים מנוקדות בגוון ורוד-אדמדם.
בשנה אחת מתרחשות כשלוש הטלות, כדי להתגבר על הרס הקנים בידי אויבים טבעיים.
הדגירה אורכת 14 ימים בלבד.
מחוץ לעונת הקינון נאספת הציפור בקבוצות גדולות.
המין נצפה בארצות המוצא, מקנן לעיתים במקומות לא שגרתיים, בתוך מנועים, בטורבינות ובבתים מיושבים.
קיימת אפשרות כי הוברח על ידי מגדלי עופות, סוחרים או דייגים, על אף שהמין אינו מזמין פנים במיוחד.
היו מקרים בהם נלכד המין על ידי הרשויות המקומיות, שהבחינו שמדובר במין פולש, ואז הצליח להשתחרר משביו.
בשנת 1977 צירף שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית את הבולבול לרשימת בעלי החיים האסורים לייבוא ללא אישור מתאים.
בולאות (בלועזית: Philately) היא תחום מחקר, המתמקד בלימוד תהליכי העיצוב והייצור של בולי הדואר ובולי ההכנסה.
לעיתים בניגוד להגדרה הראשונה של המינוח בולאות, הוא משמש גם כאזכור קצר לענף שלו הנקרא איסוף בולים, זאת אף על פי שלא כל מי שעוסק בבולאות אוסף בולים, ולא כל מי שאוסף בולים עוסק בהיבטים הבולאיים שלו הגם שלעיתים יכולה להיות חפיפה בין השניים.
ההבדל בין בולאות ואיסוף בולים
העיסוק הפילטלי התחיל זמן קצר לאחר 1 במאי 1840 (הבול נכנס לתוקף חמישה ימים לאחר מכן, ב-6 במאי, תאריך הופעתו של בול הדואר הראשון, הפני השחור של אנגליה).
הופעת בולים במדינות נוספות תרם להפצת העיסוק הפילטלי.
שכבה זו של חומר דביק היא שהקנתה לבול את המונח בול דביק, אולם קיימים מקרים רבים בהם הבול הונפק בלי דבק בצדו האחורי, או במתכונת המכונה מדבק (|Self-adhesive stamp|אנ').
בשנים הראשונות לאחר תחילת השימוש בבולים מקובל היה לשלוח לבתי הדואר את גיליונות הבולים כפי שהם, והפקידים נדרשו לגזור במספריים מתוך הגיליונות את מספר הבולים שביקש הלקוח.
תהליך זה היה מסורבל, והאריך מאוד את משך הזמן שנדרש לטיפול בכל לקוח.
עם הזמן פותחו מספר שיטות ליצירת קווי הפרדה בין הבולים בגיליון, כך שניתן יהיה לתלוש בקלות מן הגיליון את מספר הבולים הדרוש ללקוח.
את שיטות ההפרדה ניתן לחלק לשתי קבוצות עיקריות:
השיטה הנפוצה, בשיטה זו מנקבים בין הבולים בגיליון שורה של חורים צפופים, זה לצד זה, המחלישים את הנייר ומאפשרים לתלוש את הבולים זה מזה.
לאחר תלישת הבול נוצר סביב שוליו המראה האופייני של "שיניים" – שיני הבול.
בשיטה זו יוצרים בעזרת סכין חדה שורה של חתכים קטנים בין הבולים בגיליון.
לאורך מרבית השנים השימוש בשיטת הנקבוב היה נפוץ הרבה יותר מאשר השימוש בשיטת הדקור.
בול מודפס (|Indicia) מתייחס להדפסה מראש של חותמת בצורת בול על מסמך רשמי המיועד למשלוח בשלמותו.
לכן מרבית הבולאים ואספני הבולים מעדיפים להתמקד בבולים דביקים, והעיסוק בדברי בולים עם בול מודפס נחשב לתחום מיוחד המובדל מן הזרם המרכזי של חקר הבולאות ואיסוף הבולים.
בּוּלְבּוּל צְהוֹב־שת (שם מדעי: Pycnonotus xanthopygos; מכונה גם בולבול ממושקף) היא ציפור שיר בינונית בגודלה, מעט יותר גדולה מדרור הבית.
מקור השם העברי, כמו האנגלי, במילה הערבית "בולבול" (بلبل), שמשמעה 'זמיר'.
השם המדעי של המין (Xanthopygos), הוא הרכב של שתי מילים יווניות: Xantos, שמשמעה צהוב, ו-Pygos, שמשמעה שת (אזור החיבור של הבטן והזנב) - וביחד "צהוב־שת".
בולבול צהוב־השת חי בגינות, מטעים, נאות מדבר וכל מקום אחר עם שיחים ועצים.
נפוץ מאוד בערים, אך לרוב מתרחק משדות, ערבות עשבוניות ושטחים פתוחים (כולם חסרי עצים ושיחים).
בישראל הוא ציפור יציבה (לא נודדת).
תפוצה: מדרום טורקיה עד לעדן ועומאן בדרום חצי האי ערב.
נכון לשנת 2020 היה הבולבול צהוב־השת הוא העוף החמישי בתפוצתו בישראל.
מספירה שנערכה בינואר 2024 עולה שהבולבול צהוב-השת הוא העוף השישי בתפוצתו בישראל.
השינוי מוסבר בעליה בתפוצת מינים פולשים של ציפורים, כגון המיינה המצויה והדררה.
בעורף יש לו נוצות דמויות שערות, ייתכן שהן משמשות לחישה.
מקורו בינוני באורכו ומתעקל בקצהו כלפי מטה.
גופו של בולבול צהוב־השת אפור בעיקרו, מלבד ראשו וצווארו השחורים, גחונו הלבן-אפרפר ותת-שתו הצהוב (ומכאן שמו).
אברות (נוצות) הכנף חומות-שחורות, ואברות הזנב שחורות.
בולבול אינו משנה את לבושו במשך השנה, ויש לו חילוף נוצות אחד בשנה.
הזכרים והנקבות כמעט זהים (אין דו-צורתיות זוויגית).
אישוני הזכר שחורים, בעוד אישוני הנקבה מעט אדומים.
הזכר גדול קצת יותר מהנקבה.
גם הצעירים דומים לבוגרים, פרט לכך שנוצותיהם מעט יותר בהירות.
הבולבולים צהובי השת חיים בצמדים, אך הצמד אינו תמיד זכר - נקבה, וגם אם כן, הוא לא תמיד למטרות רבייה.
הצמד נשאר קרוב רוב שעות היום.
בניגוד לרוב שאר ציפורי הארץ, אין בולבולים מרבים לשמור על מרחק בין פרטים, אלא הם מרבים להתחכך אחד בשני, לסדר זה את נוצותיו של זה, ולישון צמודים באותו מקום לינה קבוע, לפחות לזמן קצר.
הבולבול צהוב־השת מנסה להתנחל, ורק אלה שצלחו בכך יוכלו להתרבות.
הנחלות לא תמיד מכילות מספיק אוכל למשך כל השנה, ובמקרה כזה בעל הנחלה ינטוש את נחלתו מדי פעם, על מנת להשיג מזון.
בעלי הנחלה שומרים עליה לאורך כל השנה.
בעל הנחלה מכריז על בעלותו עליה בשירתו בין מרס לאוקטובר, בעיקר בבוקר ובערב.
הבעלים שרים לרוב ממקום בולט וגבוה, ומגרשים בולבולים חסרי טריטוריה, המנסים לפלוש אליה או לישון בתחומה.
גודל הטריטוריה נע בין חצי דונם לשניים (גודל הנחלה הממוצע הוא 1.3 דונם), וזה שטח קטן יחסית לציפור הגדולה כבולבול צהוב־שת.
בולבול צהוב־השת הוא מן המקדימים לשיר.
בשעות הבוקר המוקדמות, לפני שהשמש עולה, הוא כבר מסלסל בשירתו הטריטוריאלית, בעיקר בין מרס לאוקטובר.
שירתו מורכבת מ"משפטים" שבכל אחד מהם 3–6 "הברות" החוזרות שוב ושוב.
המנעד של בולבול רחב מאוד, והמיטיבים להקשיב ישמעו גם רמזים משירת השחרור, הנקר והירקון.
גם לקראת הלינה שומעים את בולבול מזמר.
קולו אז נשמע כטרטור, מעין צ'אר צ'אר, שחוזר על עצמו.
קול דומה, ששונה מעט בעצמה ובקצב, נשמע כשבולבולים צהובי שת מתאגדים סביב חתול, נחש, או תנשמת, או כשאדם קרב אל קנם - כלומר, כשבולבול חש סכנה.
יש לבולבול גם קול ברכה חזק למדי, בו הוא מברך את בן זוגו, כשהשניים נפגשים, לאחר פרידה זמנית.
בולבול צהוב־השת ניזון בעיקר בפירות וחרקים.
פירות קטנים כמו תות עץ, אזדרכת מצויה, אלת המסטיק וכדומה הוא בולע בשלמותם, ולאחר מכן מפריש את זרעיהם בלשלשתו, וכך מסייע להפצתם.
מפירות גדולים יותר כמו אפרסק, שסק, תמר, עגבנייה ונוספים הוא נוגס חתיכות מכל פרי.
עקב שיטת אכילה זאת, הוא גורם נזק רב לחקלאות.
בולבול לוכד חרקים בעזרת חיפוש פעיל, או שהוא מאתרם מנקודת תצפית.
הוא שולח מקורו מדי פעם בעלים ופרחים כדוגמת האירוס ופטוניה.
בחורף, כשהמזון פחות זמין, הוא אוכל גם חלזונות ונמלים, ויש תצפיות שמראות שאפילו פגרי צופיות, חרדונים מצויים ועכברים לא חומקים מתפריטו הרחב עד מאוד.
כשהם מוצאים מקום שופע מזון, עשויים בולבולים צהובי שת רבים להתאסף באזור, למין "אספסוף" קולני, המתרכז באכילה.
ניתן לשמוע אספסוף זה למרחקים, והוא הוא זה שגורם לנזקים הגדולים במטעים ולכרמים.
האספסוף מתקבץ בבוקר ומתפזר רק בערב.
ההרכב והגודל משתנים כל הזמן; פרטים באים והולכים, ומדי פעם יש אפילו מאות פרטים בזמן מסוים, שרובם צעירים.
במעופם אל מקום ההתכנסות, הם מגביהים עוף וכך נמנעים מריבים עם בעלי הנחלות בדרכם.
כשהאספסוף נמצא בתוך נחלה מסוימת, בעליה מצטרפים לחגיגה.
עונת הקינון מתחילה באמצע מרס ומסתיימת, עם פריחת אחרוני הגוזלים, באמצע אוגוסט.
שיאה הוא בחודשים מאי ויוני.
בולבולים משלימים עד שלושה מחזורי רבייה (הזמן מהטלת הביצים עד פריחת הגוזלים מהקן) בזמן זה.
הנקבה בונה לבדה את הקן, אך הזכר מלווה אותה בזמן איסוף החומרים והבאתם לקן.
הנקבה לרוב בונה את קינה במקום מוסתר היטב, בין ענפים דקים ובגובה של מטר עד שניים וחצי מעל האדמה.
הבסיס מורכב מעלים רחבים, לעיתים נייר עיתון, יריעת פלסטיק או צמר גפן.
מעליהם הנקבה צוברת זרדים, אותם היא שוזרת בעזרת קורי עכביש וסיבי צמר גפן.
הקן נבנה בצורת סלסילה, ובתוכו מסודרים עשבים ושורשים עדינים, אך ללא ריפוד ממשי.
אם יש חומרי ריפוד, כמו עלים, חבלים, נוצות או צמר, הם מעטרים את הקן מבחוץ.
מתחילת הבנייה עד להטלת הביצים חולפים 5–8 ימים.
גודל התטולה הוא בין 2 ל-4 ביצים.
גודל הביצה הממוצעת הוא 17X24 מ"מ.
הצבע הבסיסי של הביצה הוא לבן לילכי, והיא מנוקדת בנקודות חומות-סגולות.
הביצה האחרונה בתטולה בהירה ומוארכת.
בקינון אין לבולבול תחרות עם המיינות, מה שמסביר את אוכלוסייתם היציבה, גם במקום בו דרורים וצפורים נוספות התמעטו עם הגידול במספר המיינות.
הדגירה מתחילה מהטלת הביצה האחרונה ואורכת כשבועיים.
הנקבה דוגרת לבד, כשהיא עוזבת את הקן כל כמה דקות כדי לחפש מזון.
הגוזלים בוקעים ערומים וסומים לחלוטין.
עורם סגול אדום כהה ולועם אדום.
בתחילה רק הנקבה מאכילה את הגוזלים, אבל עם הזמן חלקו של הזכר גדל, עד שהוא משתווה לחלקה של הנקבה.
מזון הגוזלים מורכב בהתחלה רק מחרקים, וככל שהם גדלים הם מקבלים יותר פירות.
הנקבה ממשיכה לדגור עליהם כשבעה לילות.
כשהגוזלים בני 13–14 ימים הם עוזבים את הקן.
כעשרה ימים לאחר מכן הם ממשיכים לעוף אחרי ההורים ולבקש מזון.
כשהם בני ארבעה שבועות, הם כבר אוכלים לבד, ובגיל חודש וחצי הגוזלים עצמאיים לחלוטין.
כ-15% בלבד מהביצים המוטלות מגיעות להפרחת גוזלים מהקן.
הערבים מחבבים את הבולבול כציפור כלוב, ובחג'אז ובעדן מוכרים אותם לעולי רגל מוסלמיים.
הלל תיאר, בשירו "בולבול למה ככה", בולבול המלווה בשירתו את מהלך השמש מזריחה ועד שקיעה.
השיר פורסם לראשונה בשנת 1966 בקובץ בשם זה בהוצאת מסדה ובקבצים נוספים מאוחר יותר, וזכה למספר לחנים וביצועים מוקלטים.
המשוררת לאה נאור כללה בשירהּ "מקהלה עליזה" את הבית
עמיר בלבן, מנהל המרכז לחקר ציפורי ירושלים של החברה להגנת הטבע, הציע את הבולבול כמועמד לתואר "הציפור הלאומית של ישראל", אולם בסופו של דבר נבחרה הדוכיפת לתואר זה.
דמותו של המלך בולאן מופיעה במכתבו של המלך הכוזרי יוסף לחסדאי אבן שפרוט כחלק מסיפור ההתגיירות במכתבים הכוזריים.
בין החוקרים אין הסכמה על האותנטיות של התכתובת הכוזרית וגם על עצם סיפור ההתגיירות.
מלך כוזרי בשם בולאן אינו נזכר באף מקור אחר, יהודי, מוסלמי או ביזנטי.
לא בהקשר להתגיירות הכוזרים ולא בהקשר אחר.
בספר הכוזרי של יהודה הלוי לא מצוין שמו של המלך שזכה בהתגלות מלאך ה' והחליט להתגייר.
במכתב שכטר, המספר אף הוא על ההתגיירות המלך נקרא סבריאל.
על פי מכתבו של המלך הכוזרי יוסף, הרי שבולאן היה אחד משליטי ממלכת הכוזרים (ישות מדינית שהתקיימה בין המאה ה-7 לתחילת המאה ה-11).
בולאן היה המלך הראשון שהחליט להתגייר, והשליט הראשון שהביא להפיכה דתית של ממש בממלכה כולה.
גיורו הביא להתיהדות חצר המלוכה, חלק ניכר מתושבי עיר הבירה איטיל ומיעוט מאוכלוסיית ערי הממלכה האחרות.
פירוש שמו הוא דישון, בטורקית עתיקה.
זמן מלכותו אינו ידוע ומועד התגיירותו מצוי במחלוקת עזה.
חוקרים הסוברים שהוא דמות היסטורית משערים שבולאן מלך זמן מה בין אמצע המאה השישית ומחצית המאה השביעית.
אין תמימות דעים אם בולאן היה הבק או הכגן של הכוזרים.
דאגלס מורטון דנלופ היה בטוח שבולאן היה כגן.
אמנם מחקרים חדשים יותר, כמו "The Jews of Khazaria" מאת קווין ברוק, מניחים שהוא היה בק, בשל ההתייחסות אליו כמנהיג צבאי בקרבות, אך דנלופ סבור שהכגן היה מלך צללים אצל הכוזרים בתקופה מאוחרת יותר ולכן אין מניעה להתייחס אליו כאל כגן.
לפי הסיפור, טרם התגיירותו לא שִיֵיך עצמו בולאן לאף דת.
במסעו לגילוי איזו מבין שלוש הדתות המונותאיסטיות עתידה לעצב את אמונותיו הדתיות, הוא הזמין נציגים מכל אחת מהן, כדי שיסבירו לו את עיקרי אמונתם.
בתכתובת הכוזרית, עוקב המלך יוסף אחר שושלת היוחסין שלו עד בולאן.
הוא מתייחס לשליט הכוזרי הרפורמיסט עובדיה כאחד "מבני בניו של בולאן".
בעוד שברוק בוחר לפרש את המשפט כפשוטו, כך שעובדיה היה נכדו של בולאן, הרי שלפי כללי המשפט העברי יכול הדבר לרמוז אף לקרבה רחוקה יותר.
השם סבריאל נמצא במכתב שכטר הידוע גם כתעודת קיימברידג' (בת זמנה, בערך, של איגרת המלך יוסף לחסדאי אבן שפרוט).
תעודת קיימברידג' נותנת לסבריאל ייחוס יהודי, לפחות חלקי.
סבריאל מתואר בו כמי שניהל מבצעים מוצלחים בקווקז ובאזרבייג'ן האיראנית, אולי כחלק מהמלחמה הערבית-כוזרית.
רעייתו סרח מתוארת כיהודיה וכמי שעודדה אותו ללמוד ולאמץ את היהדות.
מסמך קיימברידג' מחריש בשאלה האם סבריאל היה למעשה בולאן.
למעשה, השם בולאן כלל אינו מופיע במסמך הזה.
בין חוקרי הכוזרים יש המתייחסים למלך שהוביל את הכוזרים להתגיירות כ"בולאן סבריאל", אף על פי שמתקבל על הדעת שהם היו אנשים שונים.
בהיסטוריה של הכוזרים היהודים, למשל, בחן דנלופ את התאוריה של החוקרים הסוברים שסבריאל היה למעשה עובדיה, אך דחה אותה.
בבולאות, בול תמים הוא בול דואר שמעולם לא נעשה בו שימוש לשליחת דואר ולכן מעולם לא בוטל.
המשמעות היא שבול כזה יכול להילקח מאוסף הבולים הישר לשימוש בדואר בהנחה שרשות הדואר אשר הנפיקה את הבול עדיין קיימת ועדיין מאשרת את תקפותו של הבול.
לרוב אין זה צעד הגיוני מבחינה כלכלית שכן המחירים שהיו תקפים לפני חצי מאה כבר אינם תקפים היום.
אספנים וסוחרים אחדים משתמשים במונח "תמים" עבור בולים שמעולם לא ניתלו באמצעות מדבק או כאלה שמעולם לא השתמשו בשכבת הדבק בצד האחורי שלהם.
המונח תמים מחמיר יותר מהמונח "לא היה בשימוש" שמתייחס לבולים אשר להם סימני מדבק בחלקם האחורי או ששכבת הדבק האחורית חסרה.
בולבול הקבולבול היא סדרת טלוויזיה ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית שעסקה בהעברת תוכני זהירות בדרכים לילדים.
הסדרה הופקה על ידי שירות הסרטים הישראלי ב-1976, וכללה 15 פרקים בני 5 דקות, שצולמו בשחור-לבן.
גיבור הסדרה היה ילד ושמו שמוליק, אשר כונה "בולבול הקבולבול" מפני שנהג לבצע פעולות באופן מבולבל ולא הגיוני.
כך למשל: הסתרק עם מברשת שיניים, לבש בגדים חמים בקיץ, ערך מקלחת לקרפיון שקנתה אמו, ועוד.
מראהו המגודל (את דמותו גילם שחקן בוגר, איציק וייס) בין הילדים הוסיף לנלעגותו.
מחשש שמעשיו המוזרים יסכנו אותו בכביש, הכין לו אביו "פעמון אזעקה" לצוואר וכובע עם "פנס סכנה", שצלצלו והבהבו בכל פעם שעמד לעשות פעולה מסוכנת, כמו לחצות את הכביש מבלי להסתכל לצדדים.
באופן זה ביקשו יוצרי הסדרה להעביר את המסר לפיו זהירות בדרכים היא נורמה שיש לנהוג לפיה, וכשם שאין מסתרקים עם מברשת שיניים, אין חוצים את הכביש מבלי להסתכל לצדדים.
פרק טיפוסי בסדרה נפתח בסצנה בה נראה מספר סיפורים (בגילומו של יאיר רובין) מוקף בחבורת ילדים.
המספר פתח במשפט "פעם היה ילד שקראו לו שמוליק, אבל אף אחד לא קרא לו שמוליק, כי כולם קראו לו...", והילדים ענו "בולבול הקבולבול".
"למה?" שאל המספר, "כי הוא היה מבולבל", ענו הילדים.
אז סיפר להם המספר את אחת מהאנקדוטות המשעשעות אודות בולבול הקבולבול, ולאחר מכן סיפור נוסף המעלה את סוגיית הזהירות בדרכים.
בּוּלְבּוּל ההימלאיה (שם מדעי: Pycnonotus leucogenys) הוא ציפור שיר מסוג בולבול.
ראש הציפור, גרונה וכרבולתה בצבעי שחור לבן.
גבו וזנבו חום, תחתיתו צהובה.
שריקתו היפה מלודית וגבוהה מחולקת ל-4 חלקים, דומה מאוד לשריקת הזהבן.
בולבול זה נפוץ ביערות, בנוסף הוא נפוץ מאוד בגינות שבשולי הדרכים.
לעיתים ניתן גם למצוא אותו בגנים ובפארקים בהם מבקרים בני אדם, המשאירים אוכל.
דבר זה מזמין זבובים ושאר חרקים אחרים, שהם המאכל העיקרי שלו.
הוא מצוי, בין השאר, באפגניסטן, בהוטן, הודו, נפאל, פקיסטן וטג'יקיסטן.
בולבול זה מכין קן בצורת כוס קטנה, העשוי מעשבים, שורשים וענפים דקים.
הקן נבנה בדרך כלל על עץ או על ענף של עץ נמוך.
הנקבה מטילה בדרך כלל שלוש ביצים, המודגרות במשך 12 יום.
הגוזלים עוזבים את הקן לאחר 9–11 ימים.
ההטלות מוערכות כשניים או שלושה במהלך הקיץ.
במהלך הרבייה ציפור זו לוחמנית מאוד כלפי שאר הציפורים.
בולבול זה ניזון מחרקים וחסרי חוליות קטנים אחרים, גרגרי יער, פירות, ירקות, זרעים, צוף וביצה חיה של ציפורים אחרות.
בּוּלְבּוּל אַפְרִיקָאִי (שם מדעי: Pycnonotus barbatus) הוא מין של ציפור שיר מהסוג בולבול החי בעיקר באפריקה אך ניתן למצוא אותו גם בספרד.
נקרא גם בולבול שחור עיניים ובולבול גנים מצוי.
מקורו, רגליו וכפות רגליו שחורים.
עיניו בצבע חום כהה וטבעת עיניו כהה ולא נראית גלויה לעין, תחתית זנבם לבנה או צהובה.
בולבול זה נפוץ ביותר באפריקה (כשמו).
הוא חי ביערות, שיחים הנמצאים על החוף, שולי יער, שיחים הנמצאים בנהרות, וכן בסביבת חקלאות.
הוא מצוי גם בשיחים אקזוטיים, גנים ופארקים.
קן מין זה בכל אורך השנה מצוי באזורים הטרופיים ביותר.
הקן נוקשה למדי, עבה המוקף בחומה בצורת כוס.
הוא ממוקם בתוך הצמחייה מכוסה בעלים של עץ קטן או שיח.
במרבית המקרים נקבה מטילה 2–3 ביצים, אשר בוקעות לאחר 12–14 ימים.
בולבול זה אינו מפחד מהאדם.
הוא נראה בדרך כלל בזוגות או בקבוצות קטנות.
זהו עוף בולט, הנוטה לשבת בחלק העליון של השיח.
בדומה לבולבולים אחרים, הם ציפורים פעילים ורועשים.
בתעופה הוא מקפץ, כמו נקר.
בולבול זה ניזון מפירות, צוף, וחרקים.
בולבול הייתה אוניית מעפילים שאורגנה על ידי אנשי המוסד לעלייה ב' של "ההגנה".
היא אורגנה בעקבות המידע שהגיע אל אנשי המוסד לעלייה ב' בשנת 1943, לפיו ממשלת בריטניה קיבלה החלטה סודית לאפשר לכל יהודי אשר יגיע לטורקיה להמשיך ולעלות לארץ ישראל.
ההחלטה המריצה את אנשי המוסד לעלייה ב' לארגן אוניות להבאת היהודים לטורקיה.
ב-3 באוגוסט 1944 יצאו מקונסטנצה ברומניה שלוש אוניות: "מורינה" כשעל סיפונה 308 מעפילים, "בולבול", שעל סיפונה היו 390 מעפילים, ו"מפקורה" עם 315 מעפילים.
25 מייל צפונית מזרחית מהנמל הטורקי אינאדה (İğneada), במערב הים השחור, הותקפה "מפקורה" על ידי צוללת, וטבעה.
הגרמנים סברו שהיו בה קצינים פולנים שהיו בדרכם לצבאות בעלות הברית.
יש הטוענים שזו לא הייתה צוללת גרמנית אלא צוללת רוסית (ShCh-215) רק חמישה מעפילים נצלו ונאספו אל האונייה "בולבול", אשר המשיכה והגיעה לנמל אינאדה; משם המשיכו המעפילים לאיסטנבול, ומשם ברכבת לארץ ישראל.
בולאט שלווביץ' אוקוג'אבה היה משורר, מלחין, זמר, תסריטאי, וסופר סובייטי-רוסי בשפה הרוסית ממוצא גאורגי-ארמני.
כתב יותר 200 שירים שבהם חיבר את המילים ואת הלחן.
בולאט אוקוג'אבה נולד במוסקבה, בירת ברית המועצות, למשפחת פעילים במנגנון המפלגה הקומוניסטית.
אביו, שלווה אוֹקוּגַ'אבָה (ოკუჯავა), היה גאורגי, ואימו, אשחן נלבנדיאן - ארמנית.
זמן קצר לאחר הולדת הבן נשלח אביו לגאורגיה ואימו המשיכה לעבוד במנגנון המפלגתי במוסקבה.
בתחילת שנות ה-30 התבססה המשפחה בעיר טביליסי (גאורגיה), אך לאור חילוקי דעות בין אביו לבין לברנטי בריה, אביו הועבר לעיר ניז'ני טאגיל שבהרי אוראל, שם המשיך בעבודה במנגנון המפלגתי.
בתחילת 1937, במהלך הטיהורים הגדולים, הוא נעצר, הואשם בתמיכה בטרוצקיזם, נשפט והוצא להורג.
בולאט, אמו וסבתו עברו להתגורר בדירה שיתופית במוסקבה.
בשנת 1938 נעצרה אימו, נשפטה באשמת בגידה במולדת ונידונה לשמונה שנות מאסר.
היא שוחררה מהכלא רק ב-1947. בולאט אוקוג'אבה הנער נסע עם סבתו לטביליסי.
שם סיים בית ספר תיכון והחל לעבוד כשוליית מסגר במפעל.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביקש להתנדב לשירות בצבא האדום, אך נדחה בשל גילו הצעיר.
באוגוסט 1942 גויס לצבא, לאחר הכשרה קצרה הוצב ביחידת מרגמות שלחמה בחזית עבר הקווקז.
ב-16 בדצמבר 1942 נפצע קשה בקרב ליד העיר מוזדוק.
לאחר שהחלים, הוצב ביחידה עורפית, בגבול עם טורקיה.
בשנת 1944 שוחרר מן הצבא מסיבות בריאותיות.
בשנת 1945 התקבל ללימודים באוניברסיטת טביליסי וסיים אותה בשנת 1950. הוא החל לעבוד כמורה בכפר במחוז קלוגה.
בשנת 1956 פגש כמה משוררים, ולאחר שקיבל מהם ביקורת חיובית לשיריו, עבר לעיר קלוגה.
בעיתון המקומי בעיר זו התפרסמו כמה משיריו.
בשנת 1956 פרסם לראשונה ספר שירים.
בשנת 1959 חזר אוקוג'אבה למוסקבה.
באותה שנה הוא התחיל לשיר את שיריו בליווי נגינה בגיטרה וזכה בפופולריות רבה.
לפרנסתו עבד כעורך בהוצאה לאור, ואחר כך היה אחראי על מדור השירה בעיתון "ליטרטורניה גזטה" ("העיתון הספרותי").
בשנת 1961 ארגנו הופעה ראשונה שלו לקהל הרחב בעיר חרקוב.
ב-1962 הוא התקבל לארגון המשוררים הסובייטי.
באותה שנה הצטלם לראשונה בסרט בו הוא שר בעצמו את אחד משיריו.
במהלך שנות ה-60 וה-70 כתב מספר רב של שירים ששולבו בסרטים שונים לרבות "תחנת רכבת בלרוסקי", "כובע קש", "השמש הלבנה של המדבר" ועוד.
במהלך שנות ה-70 שיריו הוקלטו והופיעו על תקליטים.
במקביל הוקלטו שיריו בקלטות וקיבלו תפוצה רחבה.
שירים רבים שלו הולחנו על ידי המלחין איסאק שוורץ ושולבו בסרטים.
אוקוג'אבה כתב מספר ספרים, שהראשון שבהם היה ספר אוטוביוגרפי שפורסם בשנת 1961.
עם תחילת הפרסטרויקה החל אוקוג'אבה בפעילות ציבורית רחבה.
היה תומך נלהב של השינויים והפעילות של בוריס ילצין.
בשנת 1989 הוא הקים את הסניף הרוסי של ארגון הסופרים הבינלאומי.
במהלך שנות ה-80 הופיע אוקוג'אבה רבות ברחבי רוסיה, ארצות הברית, קנדה, גרמניה וישראל.
רבים משיריו תורגמו לעברית על ידי ד"ר גנאדי גונטר.
ההופעה האחרונה שלו נערכה בפריז בקיץ 1995.
בשנת 1991 הוענק לבולאט אוקוג'אבה פרס רוסיה.
בשנותיו האחרונות סבל אוקוג'אבה מבעיות לב.
הוא עבר ניתוח לב פתוח באמצע שנות ה-90. בשנת 1997, בעת ביקורו בצרפת, חלה בשפעת, המחלה השפיעה על מצב הלב שלו, ב-12 ביוני 1997 הוא נפטר בבית חולים בקלמאר.
גופתו הועברה למוסקבה, שם נטמן בבית העלמין וגנקובסקויה.
בשנת 1952 התחתן בולאט אוקוג'אבה עם גלינה סמוליאנינובה.
מנישואין אלו נולדו לו בת (שנפטרה בינקות) ובן בשם איגור.
בני הזוג נפרדו בתחילת שנות ה-60. אוקוג'אבה התחתן בשנית עם אולגה ארצימוביץ', ממנה נולד לו בן, אנטון (שכמו אביו עוסק במוזיקה ושירה).
בולאמה (בפורטוגזית: Bolama) היא עיר בגינאה ביסאו על האי בולאמה, כ־30 ק"מ מדרום־מזרח לביסאו.
העיר שימשה כבירת גינאה ביסאו הפורטוגזית משנת 1879 ועד לשנת 1941, אז תואר עיר הבירה הועברה לביסאו בעיקר בגלל בעיית מי שתייה שהייתה בבולאמה.
בול מחורר הוא בול דואר רגיל, שחיררו אותו בצורה מיוחדת, שלא פוגעת בשימוש בו, אך מכבידה על גנבתו.
חירור הבולים נועד לסמן אותם בראשי תיבות או סמלים של הבעלים וכך להכביד על גנבתם ושימוש לא מורשה או כדי לקדם רעיונות ונושאים מסוימים.
בול פתח תקווה הוא בול דואר עברי מתחילת המאה ה-20. הבול, שיש הרואים בו את הבול העברי הראשון, נוצר בעקבות יוזמה של יצחק גולדנהירש, ראש ועד המושבה של פתח תקווה ב-1909, לפתרון בעיות הדואר של תושבי המושבה.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 לא היה בארץ ישראל העות'מאנית שירות דואר מאורגן.
ביפו היה דואר אוסטרי ודואר רוסי.
יצחק גולדנהירש פנה לדואר האוסטרי והציע להם לפתוח סניף בפתח תקווה, אך הציג שלושה תנאים, יופק בול מיוחד לפתח תקווה, תהיה חותמת מיוחדת לפתח תקווה ומחצית מההכנסות מהבול של פתח תקווה יוזרמו לקופת ועד המושבה.
בתמורה לקבלת תנאים אלה, תושבי פתח תקווה ישלחו את מכתביהם לחוץ לארץ באמצעות הדואר האוסטרי.
האוסטרים הסכימו לתנאים והפיקו בול מיוחד לפתח תקווה, עם כיתוב עברי, במחיר 14 פארות.
בול פתח תקווה זכה לביקוש רב מצד אספני בולים מרחבי העולם וההכנסות ממכירתו הגיעו ל-1,400 פרנקים מזהב.
הכנסות אלה לדואר האוסטרי ולוועד המושבה עוררו קנאה, שהובילה להלשנה לשלטונות העות'מאנים.
בעקבות ההלשנה נעצר ב-1910 יצחק גולדנהירש, נאלץ לשלם שוחד ולהפסיק את מכירת הבולים.
סמל העיר פתח תקווה מבוסס על עיצוב הבול, וכולל את שלושת המוטיבים המרכזיים בו - מחרשה, שדות ועץ תפוזים.
בול ראשון לציון היה בול דואר, שהופק על ידי עיריית ראשון לציון, לשימוש דואר המכוניות המשוריינות, שהופעל על ידה בתקופת מלחמת העצמאות.
ב-1948 הדרכים לראשון לציון לא היו מנותקות, אך התחבורה סבלה התנכלויות רבות, לכן צומצמה במידה רבה וכך נפגע גם שירות הדואר שיצא רק פעם בשבוע.
ב-5 באפריל 1948 התכנסה מועצת ראשון לציון והחליטה להנהיג שירות דואר דחוף משלה באמצעות מכוניות משוריינות, שיסעו מראשון לציון לתל אביב ובחזרה.
לתשלום עבור שירות הדואר הוחלט להפיק בול דואר.
היוזמה להפקת הבול הייתה של חוג הבולאים בראשון לציון, שהעלו את הרעיון בפני ראש המועצה דאז, אליקום אוסטשינסקי.
לאחר קבלת אישורו, הוגשו ארבע הצעות, ביניהן של ראובן בלאו, תושב העיר וממייסדי חוג הבולאים.
ההצעה שנבחרה הייתה של הפסלת חווה סמואל.
על הבול היה ציור של משוריין ומחיר הבול נקבע ל-40 מיל.
הבולים נמכרו במטבח הפועלים בראשון ובמשרדי חברת "פלס" בתל אביב.
עם הסדרת התחבורה והדואר הרגיל נאספו הבולים של ראשון והגלופות והושמדו.
הבול המשוריין, כמו גם הבולים שלא נבחרו, מצויים במוזיאון ראשון לציון.
בולאוואיו היא עיר במעמד של מחוז בדרום-מערב בזימבבואה.
העיר שוכנת בחבל מטבללנד במרחק של 366 קילומטרים דרום-מערבית לבירה הארארה, בגובה 1,358 מטרים מעל פני הים.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 התגוררו בעיר 665,952 תושבים והיא העיר השנייה בגודלה בזימבבואה.
בסביבות שנות ה-40 של המאה ה-19 בני הנדבלה (Ndebele) היגרו מאזור דרום אפריקה של היום לאזור מטבללנד.
כשהם הגיעו לשם מלכם מזיליקזי (Mzilikazi), או בנו לובנגולה (Lobengula), הקימו את העיר בשם קובלואוואיו (KoBulawayo) כבירתם החדשה.
ב-1893 החלה מלחמת מטבלה הראשונה, במהלכה כוחות חברת דרום אפריקה הבריטית שמרכזה היה בדרום אפריקה כבשו את קובולאוואיו, הבריחו את הנדבלה צפונה והחריבו את העיר.
לאחר המלחמה ססיל רודס, ממנהיגי החברה, הורה להקים את ההתיישבות מחדש תחת השם בולאוואיו.
ההתפתחות התעכבה בעקבות מצור שהטילו עליה הנדבלה במלחמת מטבלה השנייה ב-1896. בסופו של דבר הבריטים הצליחו לשחרר את בולאוואיו כעבור מספר חודשים ובהמשך הביסו את הנדבלה סופית.
בולאוואיו חזרה להתפתח כהתיישבות קולוניאלית וב-1897 היא קיבלה מעמד של עיירה.
ב-1943 היא קיבלה מעמד של עיר.
בולאוואיו הייתה המרכז התעשייתי של זימבבואה עד שבעשורים האחרונים של המאה ה-20 המחסור בתשתיות ראויות בעיר גרם למעבר של מפעלים רבים להארארה.
למרות זאת התעשייה עדיין מהווה חלק חשוב בכלכלה המקומית.
ענפים אחרים בכלכלה המקומית כוללים חקלאות וכרייה.
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת המדע והטכנולוגיה של זימבבואה ואוניברסיטת סולוסי.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי ג'ושוע מקבוקו נקומו, הקרוי על שם המדינאי הזימבבואי ג'ושוע נקומו.
בול שכוב (תרגום של המונח בצרפתית: Timbre couché) הוא מושג בולאי המתייחס לצמד של בולים המחוברים יחד, כך שבול אחד מוצג במצב אנכי והבול הצמוד אליו מוצג במצב אופקי.
המונח "בול שכוב" מגדיר רק את הבול האופקי מבין השניים, אבל במרבית המקרים ניתן לדעת שהבול "שכוב" רק כאשר הוא עדיין מחובר אל הבול האנכי הצמוד אליו.
בול שכוב, בדומה לצמד הפוכים או צמד שונים, מגדיר את מצבו של הבול יחסית לבולים השכנים באותו גיליון.
מצב של בול שכוב עשוי להיווצר בתוך הגיליון באופן מכוון או עקב תקלה במהלך הדפסת הבול.
דוגמאות להדפסה מכוונת של בול שכוב
כאשר מעצבים את גיליון הבולים, משתדלים שירותי הדואר לנצל באופן המיטבי את נייר ההדפסה ולשלב בו כמה שיותר בולים.
במיוחד נכונים היו הדברים במהלך המאה ה-19, כאשר תהליכי ההפקה של הבולים היו יקרים מאוד, וכל חיסכון סייע מאוד לכדאיות ההנפקה.
דוגמה לעיצוב חסכני שכזה ניתן לראות בהנפקה של בולי נסיכות מולדובה-ולאכיה בשנת 1864. הגיליון עוצב כך שהשורה המרכזית מתוך חמש שורות הבולים בגיליון כללה בולים אופקיים בעוד שיתר השורות כללו בולים אנכיים.
כל צמד בולים הכולל בול מן השורה המרכזית יחד עם בול מאחת השורות שלידה מהווה למעשה בול שכוב.
שילוב בולים שונים באותו גיליון
בסוג זה של דוגמאות ניתן להתייחס אל הצמדים שנוצרים הן כאל צמד שונים והן כאל בול שכוב.
בשנת 1958 הנפיקה ברית המועצות סדרה בת שלושה בולים לכבודו של המלחין פיוטר צ'ייקובסקי ויצירתו המפורסמת אגם הברבורים.
שניים מבולי הסדרה הודפסו יחד באותו גיליון, כך שכל חצי גיליון כולל בול אחר.
לאורך קו האמצע של הגיליון נוצרו צמדים של בול שכוב (צ'ייקובסקי) ובול אנכי (יצירת הבלט).
בול שכוב ניתן למצוא בגיליונות החריגים שהנפיק השירות הבולאי בשנים האחרונות.
בפריטים אלו שולבו מספר בולים שונים סביב גיליון אחד, כך שבכל גיליון נוצרו בפינות ארבעה צמדים הכוללים בול שכוב.
דוגמאות לתקלה שהובילה ליצירת בול שכוב
תקלה מסוג זה היא נדירה למדי, וכדי שהיא תיווצר צריך להתקיים שילוב של שלושה מצבים גם יחד:
1. הגלופה ממנה מודפס גיליון הבולים אינו מיוצר כיחידה אחת שלמה, אלה כאוסף של גלופות בודדות המורכבות יחד לצורך יצירת הגלופה השלמה.
2. הבול מעוצב כריבוע (ולא כמלבן), כך שניתן ל"השכיב" את אחת הגלופות הבודדות על הצד.
3. אחת הגלופות הבודדות אכן הורכבה בטעות באופן לא נכון מבלי שאיש מאנשי הדפוס יבחין בכך.
אחת הדוגמאות המפורסמות ביותר לתקלה מסוג זה ארעה בשנת 1859, במהלך הדפסת בולי "מושבות צרפת" הראשונים.
בשנה זו החלה צרפת בהנפקת בולים כלליים אשר נועדו לשימוש במושבות של האימפריה הצרפתית אשר לא זכו עדיין להנפקת בולים מיוחדים עבורן.
עובד הדפוס הרכיב בטעות את אחת הגלופות הבודדות כשהיא מסובבת על צדה, ויצר מצב בו אחד הבולים בגיליון הוא בול שכוב.
בול רגיל מסדרה זו מוערך בקטלוגים בסכום של כ-30 דולרים.
צמד הכולל בול שכוב מוערך בסכום של כ-1,000 דולרים.
הדוגמה המוקדמת ביותר של בול שכוב בבולאות הרוסית נוצרה בבולים שהונפקו בשנת 1895 במסגרת דואר הזמסטבו של מחוז קולומנה.
בול מסירה מאוחרת (Too Late stamp או Late Fee stamp) הונפק במספר מקרים כאמצעי תשלום עבור טיפול במכתבים שנמסרו לבית הדואר לאחר שעות הפעילות המקובלות.
שיגרת העבודה שהייתה מקובלת בבתי הדואר בבריטניה בסוף המאה ה-18, ואשר אומצה עם השנים על ידי הנהלות דואר רבות ברחבי תבל, קבעה כי הם יהיו פתוחים לציבור עד השעה שמונה בערב, וכל מכתב שיימסר עד שעה זו לפקיד הדואר יוחתם בחותמת הנושאת את תאריך אותו יום.
עם זאת, בשעה שבע בערב החלו פקידי הדואר לרשום ולארוז את המכתבים שהצטברו במהלך היום אל תוך שק הדואר היומי, על מנת שיהיה מוכן להעברה אל מרכז המיון בשעה שמונה בערב.
המכתבים שהובאו על ידי הציבור לבית הדואר בין השעות שבע ושמונה בערב הוחתמו כאמור בחותמת של אותו יום, אולם נשמרו בבית הדואר ונארזו רק בשק הדואר של יום המחרת.
מצב זה גרם לעיתים מבוכה להנהלת הדואר, אשר הייתה מחויבת להעביר את המכתב לנמען בתוך פרק זמן קבוע.
החותמת שעל המעטפה העידה כי היא נמסרה למשלוח ביום מסוים, אולם לא היה כל ביטוי לעיכוב שנגרם עקב המסירה המאוחרת של המכתב לבית הדואר.
מנקודת מבטו של הנמען הוא קיבל את המכתב 24 שעות לאחר פרק הזמן עליו התחייבה הנהלת הדואר.
כדי להימנע ממבוכה הונחו פקידי הדואר להטביע על כל מכתב שנמסר למשלוח אחרי השעה שבע בערב חותמת עם המילים "מאוחר מידי" (Too Late).
להטבעת חותמת זו לא הייתה כל משמעות כספית, וכל מטרתה הייתה לציין כי הטיפול במכתב התעכב שלא באשמת הדואר.
חוקרי תולדות הדואר תיעדו מאות טיפוסים שונים של חותמות Too Late ממדינות רבות דוגמת בריטניה, הודו ו-טרינידד, ואיסוף מכתבים הנושאים חותמות אלו מקובל על אספני בולים רבים.
לא אחת קרה ששולח המכתב, אשר הגיע לבית הדואר אחרי השעה שבע בערב, ניסה לדבר על לבם של פקידי הדואר ולבקש ש"יעשו טובה" וישלבו את המכתב הדחוף שלו בערימת המכתבים הנמצאים עדיין בטיפול למשלוח באותו ערב.
כאשר גבר הביקוש לשירות זה החליטו מנהלי הדואר על נוהל מיוחד שיאפשר למכתבים שהגיעו באיחור לצאת לדרכם מיד ולא להמתין ליום המחרת.
נוהל זה פורסם במדריך לבתי הדואר הבריטי:
על המעטפה הוטבעה חותמת שציינה כי דמי המסירה המאוחרת שולמו, וזאת במקום החותמת הרגילה שהעידה על מסירה מאוחרת.
התשלום הנוסף בסך ½ פני נגבה באמצעות בולי דואר רגילים.
ניתן היה לרכוש את השירות המיוחד הזה עד השעה 7:45 בערב לכל המאוחר, וזאת על מנת שניתן יהיה להספיק ולצרף את המכתב החריג אל שק הדואר היומי מבלי לעכב את יציאתו לדרך במועד הקבוע של שמונה בערב.
נוהל זה הופעל לראשונה בשנת 1790 בבית הדואר המרכזי של העיר לונדון, ובאותה תקופה התשלום עבור הטיפול המיוחד במסירה מאוחרת נקבע ל-6 פני.
המחיר הופחת לסכום של חצי פני בשנת 1840, עם הרפורמה בשירותי הדואר.
במרבית המדינות אשר הציעו שירות של מסירה מאוחרת בוצע התשלום באמצעות בולי דואר רגילים.
בחלק מן המקרים הוטבעה על המעטפה חותמת שציינה כי נגבה תשלום נוסף עבור השירות המיוחד.
במספר קטן של מקרים הוחלט על הנפקת בולים מיוחדים עבור השירות.
המדינה הראשונה שהנפיקה בולי דואר מיוחדים עבור מסירה מאוחרת הייתה ויקטוריה (כיום חלק מאוסטרליה), שביום 1 ינואר 1855 הנפיקה בול מיוחד ועליו הכיתוב "מאוחר מידי" (Too Late).
הציבור גילה התעניינות מועטה בלבד בשירות זה, והוא הופסק ביום 1 ביולי 1857.
בשנת 1886 הונפק בקולומביה בול מיוחד בערך נקוב של ½2 סנטבוס עבור תשלום דמי מסירה מיוחדת.
על הבול נרשמה המילה "איחור" (RETARDO).
בולים נוספים מסוג זה הונפקו בקולומביה עד שנת 1914.
הבולים שהנפיקה קולומביה בשנת 1914 אזלו מן השוק, ולמעשה השירות של מסירה מיוחדת חדל מלפעול.
חלק מלקוחות הדואר, שלא היו מודעים להפסקת השירות, המשיכו לחפש את הבולים בבתי הדואר.
את המצב הזה ניצל לטובתו חואקין ארבלאס (Joaquin Arbelaez), אחד הפקידים בסניף הדואר של העיר מדיין, אשר עבד במקביל גם כסוחר בולים במשרה חלקית.
הוא החליט "להנפיק" בולי מסירה מיוחדת משלו על ידי הוספת הדפס רכב פרטי על בולי דואר רגילים של קולומביה.
בשנת 1919 קנה ארבלאס גיליונות של בולים קולומביאנים שונים, ובעזרת מכונת כתיבה מסוג רמינגטון שהייתה ברשותו הדפיס על כל בול את המילה RETARDO.
הוא חזר על הפעולה שנתיים מאוחר יותר, והפעם הדפיס על כל בול, בנוסף למילה RETARDO, גם את השנה 1921. את הבולים המזויפים מכר ארבלאס לאספני בולים, שהאמינו כי מדובר בבולים לגיטימיים של קולומביה.
בשנת 1899 הונפק באנטיוקיה בול מסירה מיוחדת.
בולים נוספים הונפקו בשנים 1901 ו-1902.
בשנת 1903 הונפקו בבוליבר ארבעה בולים לתשלום עבור מסירה מיוחדת.
בשנת 1903, עם קבלת העצמאות מקולומביה, הסבה פנמה בול מסירה מאוחרת של קולומביה לשימוש דואר פנמה על ידי הוספת הדפס רכב בנוסח "הרפובליקה של פנמה".
בשנת 1904 הוא הוחלף בבול חדש שהודפס במיוחד כאמצעי תשלום עבור דמי מסירה מיוחדת.
החל משנת 1910 הסבה פנמה במספר מקרים בולים רגילים לבולי מסירה מיוחדת, וזאת על ידי הטבעת הדפס רכב עם המילה RETARDO על הבולים באמצעות חותמת ידנית.
בדנמרק היה נהוג לשלם אגרה בבית הדואר עבור שירותים מיוחדים שסופקו על ידי הפקידים, דוגמת מילוי טפסים או רישום כתובת על המעטפה.
אגרה זו נגבתה באמצעות בול הכנסה מיוחד שהודפס לשם כך.
בשנת 1923 הסב הדואר בדנמרק את בול ההכנסה לשימוש כבול דואר מיוחד עבור דמי מסירה מאוחרת, וזאת על ידי הטבעת הדפס רכב הכולל פעמיים את המילה "איחור" בדנית (GEBYR).
בשנת 1926 הוחלף הבול הזמני בבול חדש ועליו הכיתוב "בול איחור" (GEBYRMAERKE).
בולים אלו היו בשימוש עד שנת 1934.
ביום 18 במאי 1936 הנפיקה אורוגוואי סדרה בת שישה בולים שנועדו לשלם עבור מסירה מאוחרת ושירותים דחופים אחרים.
בעיצוב הבולים נכלל הכיתוב "שירותים של הרגע האחרון" (SERVICIO DE ALCANCE Y ULTIMA HORA).
בשנת 1945 הסבה אקוודור בול מס דואר משנת 1940 לשימוש כבול מסירה מאוחרת על ידי הוספת הדפס רכב עם האותיות .U.H, ראשי תיבות של המילים שמשמעותן "הרגע האחרון" (ULTIMA HORA).
בול מסירה אישית הוא בול דואר אשר הונפק לראשונה על ידי דואר צ'כוסלובקיה בשנת 1937, כאמצעי לתשלום העלות הנוספת של שירות מסירה אישית.
בצ'כוסלובקיה, כמו במרבית מדינות העולם, הציעו שירותי הדואר לשולח המכתב שתי אפשרויות עקרוניות להעברת המכתב לידי הנמען:
הדרך המקובלת ביותר הייתה לציין על גבי המעטפה את שמו ומענו של המכותב, והדואר היה מעביר את המכתב אל הכתובת הרשומה על המעטפה.
הדואר לא הבטיח ולא ניסה כלל לאתר את המכותב אישית, אלא השאיר את המכתב בתיבת המכתבים של המכותב, או מסר את המכתב לאדם הראשון שפתח את הדלת בכתובת שעל המעטפה.
אפשרות אחרת, שהוצעה על ידי חלק משירותי הדואר בעולם, נקראה בשם "דואר ממתין" .
בשיטה זו רשם השולח את שמו של המכותב ואת שם בית הדואר אליו יש להעביר את המכתב.
המכתב נשמר בבית הדואר עד אשר הגיע לשם המכותב, הזדהה בעזרת מסמך מתאים (דרכון, תעודת זהות או רישיון נהיגה), וקיבל את המכתב.
פתרון זה נועד במקור עבור תיירים שלא ידעו מראש באיזה מלון הם עתידים להתאכסן, והדואר הממתין אפשר להם לגשת לבית הדואר המרכזי של העיר אליה הגיעו ולבדוק אם יש מכתבים הממתינים להם.
לכאורה, ניתן היה לשער כי "דואר ממתין" הוא הפתרון המתאים לכל מי שרוצה להבטיח כי המכתב ששלח יימסר רק לידי הנמען, ולא יגיע לאף גורם אחר.
למעשה, שירות זה התגלה כבעייתי מאוד.
בבתי הדואר בהם הופעל השירות הצטברו מכתבים רבים שאיש לא בא לדרוש אותם.
על פי הנוהל מכתב שכזה נפתח על ידי אנשי הדואר בתום המועד שנקבע מראש, וזאת בניסיון לאתר את כתובת הנמען ולהעביר לרשותו את המכתב.
כך נפגעה פרטיותו של השולח, אשר כלל במכתבו דברי אהבה או סודות מסחריים רגישים.
בשנת 1937 החליטו מנהלי הדואר של צ'כוסלובקיה להציע ללקוחותיהם שירות חדש.
תמורת תשלום נוסף בסך 50 הלרו (מאית הקורונה הצ'כוסלובקית), הציע הדואר כי המכתב יועבר אל כתובתו של המכותב, תוך הבטחה שהוא יימסר אישית אך ורק לידיו של המכותב.