tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא היה ידוע כמומחה בדיני ממונות ואף חיבר ספר ארחות המשפטים בנושא.
הרב כ"ץ פתח ברוסקובה ישיבה בשם "תורת א"ש" שבשיאה למדו בה כמאה תלמידים.
ערב השואה, חיו במקום 1,084 יהודים שהיוו כ-30 אחוז ממספר התושבים הכללי.
ביוני 1941 תחת המשטר ההונגרי גויסו רוב הגברים בגילאי 20 עד 40 לפלוגות הכפייה של הצבא ההונגרי.
ביום האחרון של פסח, 1944, רוכזו כל יהודי הכפר בבית הכנסת, וב-18 באפריל גורשו כל היהודים לגטו בווישאו דה סוס.
הם גורשו ככל תושבי הגטו למחנה אושוויץ, בו נספו רובם.
לאחר השואה חזרו חלק מהשרידים לעיירה.
הקהילה מנתה בסוף שנות הארבעים כ-120 יהודים.
בהמשך הזמן עזבו כל היהודים את המקום ורובם עלו לישראל.
רוסלן סרגייביץ' סורוקין הוא מפיק, תסריטאי ובמאי רוסי.
רוסלן, יליד הומל, בוגר הפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת הומל, עבד בטלוויזיה הבלארוסית במשך זמן מסוים.
בשנת 2003 הופיע בק.ו.ן והחל לצבור פופולריות ברוסיה, שלאחריה קיבל עבודות בטלוויזיה הרוסית ובין השאר עבד כתסריטאי ועורך בערוץ REN TV.
בשנת 2007 הוזמן לערוץ הראשון ומונה למפיק המחלקה לפרויקטים מיוחדים, שם הכיר את אלכסנדר צקאלו ויחד הקימו את חברת ההפקות Sreda, שיצרה תוכן עבור הערוץ הראשון ובהמשך עבור ערוצי טלוויזיה אחרים.
מאז 2018 השניים יוצרים סדרות רשת עבור אולפני יאנדקס.
אשתו הקודמת הייתה מריה זיקובה (שחקנית), ממנה יש לו בת, מירה.
רוסנפטגז היא חברה רוסית המנהלת נכסים בענף הנפט והגז.
החברה מחזיקה במניית שליטה של חברת רוסנפט, 10.97% ממניות גזפרום ומחזיקה גם ב־26.36% ממניות אינטר RAO.
100% ממניות החברה נמצאות בבעלות המדינה באמצעות הסוכנות הפדרלית לניהול נכסים.
בשנת 1991 הוקמה חברת הנפט הממלכתית Rosneftegaz על בסיס משרד תעשיית הנפט והגז של ברית המועצות.
בשנת 1993 הוא הפך למפעל בבעלות המדינה רוסנפט, ובהתאם לכך חדל להתקיים.
בשנת 2004 הודיע ולדימיר פוטין כי המדינה תיתן לידי גזפרום שליטה ברוסנפט בתמורה לכך שהמדינה תחזיק ב-10.74% ממניות גזפרום.
באופן דומה, קיוותה המדינה לרכז בידיה אחזקות שליטה בגזפרום.
עם זאת, רוסנפט הצליחה לשמור על עצמאות: בדצמבר 2004, לאחר פרשת יוקוס, היא קנתה את יוגאנסנקפטגז מחברת Baikalfinansgroup, מה ששינה מהותית לא רק את הביצועים הכספיים של רוסנפט, אלא גם את הסיכונים שלה.
בהמשך, גושי המניות של גזפרום ורוסנפט נותרו בחזקת המדינה: הוכרז כי לא יבוצע מיזוג ביניהן והמדינה תרכוש את המספר הדרוש של מניות גזפרום תמורת כסף.
בשנת 2005 רכשה רוסנפטגז באמצעות הלוואה מבנקים זרים (בסכום של 7.6 מיליארד דולר) 10.74% ממניותיה מחברות הבת של גזפרום.
קונצרן רוסנפטגז נוצר כ"אחסון זמני" של מניות רוסנפט וגזפרום, וההנחה היא שהחברה תפורק סופית ברגע שתפרע הלוואה בהיקף של מיליארד דולר.
רוסנפטגז החזירה את הכסף לבנקים באמצע שנת 2006, אך החברה המשיכה להתקיים.
בדצמבר 2016 הסביר פוטין כי הכספים שבבעלות רוסנפטגז שהגיעו מדיבידנדים ממניותיה בחברות יכולים במקרים מסוימים לשמש כדי לפתור משימות ממשלתיות.
בפרט, בשנים 2015–2016 לקחה רוסנפטגז חלק במימון מספר פרויקטים מדעיים וחינוכיים, הקמת מספר תחנות כוח, כמו גם פרויקטים בתחום התעופה (כמו בניית מנוע עבור CR292).
פעילות החברה היא בעלות על מניות בחברות גז ונפט עבור המדינה:
7% ממניות קונסורציון הצינור הכספי.
עלות מניות אלה נכון ל-15 בפברואר 2008 היא 94.9 מיליארד דולר.
מספר העובדים הוא כעשרה אנשים.
הכנסותיה בשנת 2013 הסתכמו ב-264.5 מיליארד רובל.
הרווח הנקי - 161 מיליארד רובל.
יחד עם זאת, מרבית הכנסות החברה הן דיבידנדים על מניות רוסנפט וגזפרום.
רוסקיה רדיו היא תחנת רדיו רוסית ובינלאומית המשדרת במדינות חבר העמים ומחוצה לה בחו"ל.
התחנה שונה מתחנות דומות אחרות מכיוון שהיא משדרת שירים כמעט אך ורק ברוסית.
בשנת 1996 ה"רוסקויה רדיו" הקים את פרס המוזיקה היוקרתי "גרמופון הזהב", שהוא אחד מטקסי פרסי המוזיקה החשובים ביותר ברוסיה ומצעד להיטים "רוסקויה רדיו".
הטקס מתקיים בסוף כל שנה בארמון הקרמלין הממלכתי במוסקבה ויום אחרי בהיכל הקרח בסנקט פטרבורג.
רוסננו הוא התאגיד הממשלתי ברוסיה לננוטכנולוגיה ומהווה מוסד לפיתוח חדשנות שנוצר במסגרת היוזמה הנשיאותית של דמיטרי מדבדב, עוד בתקופת כהונתו כסגן ראש ממשלת רוסיה בשנת 2007. האסטרגיה מכונה בשם "אסטרטגיה לפיתוח תעשיית הננוטכנולוגיה".
רוסננו נועדה ליצור תעשיית היי-טק מבוססת ננוטכנולוגיה תחרותית ברוסיה.
החברה משקיעה באופן ישיר ובאמצעות כספים עקיפים בכל התחומים העיקריים מבוססי-הידע שבהם מיושמת באופן נרחב טכנולוגיות של אלקטרוניקה, אופטיקה, טלקום, אנרגיה קלאסית ואנרגיה מתחדשת, בריאות וביוטכנולוגיה, חומרים ומתכות, הנדסה וכימיה.
מאז הקמתה בשנת 2007 בשם "התאגיד הרוסי לננוטכנולוגיה", עמד בראשה אנטולי צ'ובייס.
בדצמבר 2020 הוחלף על ידי סרגיי קוליקוב .
החברה אורגנה מחדש בשנת 2011 מתוך התאגיד הרוסי לננוטכנולוגיה והיא כוללת כיום מספר חברות בתחום הננו לרבות קרן ללא כוונת רווח לתוכניות תשתיות וחינוך (FIEP).
רוסננו משקיעה בפרויקטים בתחום הכלכלה ברוסיה ומחוצה לה, כשלאלה יש פוטנציאל להתרחבות לאחר מכן לתוך רוסיה (כלומר העברת טכנולוגיה לרוסיה, יצירת אתר ייצור או מרכז מחקר ופיתוח).
בהתבסס על ניסיון בהשקעות ומומחיות טכנית מתקדמת החברה רוכשת הון עצמי במיזמים חדשניים ובחברות מוכווני צמיחה עם מודלים עסקיים ניתנים להרחבה ופוטנציאל צמיחה משמעותי.
רוסננו מתעניינת בעיקר בתחומי היי-טק כמו:
מטה רוסננו ממוקם במוסקבה, רוסיה, עם משרדי משנה נוספים בארצות הברית ובישראל.
רוסלן סירוטה (נולד ב-4 בנובמבר 1980) הוא פסנתרן, מלחין, ומפיק מוזיקלי יהודי אוקראיני-ישראלי-אמריקאי זוכה פרס גראמי.
סירוטה נולד באומן, אוקראינה למשפחה יהודית.
אביו, יפים, שהיה גיטריסט מקומי פעיל, חשף אותו למוזיקה כבר בגיל צעיר.
סירוטה החל לנגן בגיטרה בגיל ארבע, ועבר לפסנתר בסביבות גיל שבע.
בשנת 1990 עלתה משפחתו לישראל, שם המשיך ללמוד פסנתר בבית הספר למוסיקה בת ים.
בגיל 14, סירוטה גילה את הג'אז.
עד גיל 16 הוא היה הקלידן של להקת הפיוז'ן הישראלית הפופולרית דאז, "Confusion".
עם הלהקה הוא ערך מסע הופעות בישראל והופיע במספר הופעות בפסטיבל הג'אז בים האדום.
בגיל 18, סירוטה נבחן עבור מכללת ברקלי למוזיקה, קיבל מלגת לימודים מלאה, ועבר לבוסטון בינואר 2000. במהלך לימודיו בברקלי, סירוטה גילה עניין הולך וגובר ב-R&B, פאנק ומוזיקת נשמה, ניגן עם אמנים מקומיים ובסופו של דבר הפך לקלידן המקומי במועדון בשם "Wally's Jazz Café".
בסביבות 2004, סירוטה הצטרף ללהקתו של הבסיסט סטנלי קלארק ועבר ללוס אנג'לס.
בכך סימן את תחילת הקריירה המקצועית שלו.
מאז, סירוטה מופיע ומקליט עם אמנים רבים, ביניהם: בלאק אייד פיז, סיל, ג'וש גרובן, ני-יו, ת'אנדרקאט, צ'יק קוריאה, ג'ורג' דיוק, מרקוס מילר, אל ג'ארו, ויקטור ווטן, והתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס.
ב-2010 סירוטה הקליט את האלבום כחבר בלהקתו של סטני קלארק את האלבום הנושא את שמם "The Stanley Clarke Band" .
עבור האלבום הלקה זכתה בטקס פרסי גראמי ה-53 בפרס גראמי בקטגוריית אלבום הג'אז בן זמננו הטוב ביותר .
ב-24 באוקטובר 2011 סירוטה הוציא את אלבום הבכורה שלו "Ruslan Sirota", בהשתתפות סטנלי קלארק, צ'יק קוריאה וג'ורג' דיוק.
האלבום הופק על ידי רוסלן וקלארק, הוקלט בחברת ההפקות של קלארק, Roxboro Entertainment Group, והופץ על ידי יוניברסל מיוזיק גרופ.
סירוטה הוא גם חבר מועצת המנהלים של Magic Music Foundation, ארגון ללא מטרות רווח המוקדש למתן מלגות לתלמידי מוזיקה ברחבי העולם.
איחוד בני רוסנדאל (בהולנדית: Roosendaal Boys Combinatie) ומוכר גם בשם RBC הוא מועדון כדורגל הולנדי חובבני מהעיר רוסנדאל שבצפון בראבנט, בעברו שיחק בליגת העל ההולנדית והעפיל לגמר הגביע ההולנדי וכיום משחק במסגרת הליגה ה-7 החובבנית.
המועדון הוקם ב-31 ביולי 1912 כאקסלסיור וב-1920 שינה את שמו כדורגל ואתלטיקה רוסנדאל בעקבות הדמיון לאקסלסיור רוטרדם וביולי 1927 שינה את שמו פעם נוספת לשמו הנוכחי.
עם הקמת מערך הליגות המקצועניות ניסתה הקבוצה להרשם למערך הליגות ושובצה בדרג ה-3, בסיום עונת 1956/57 העפילה לליגת המשנה בה שיחקה עד לעונת 1968/1969 אז סיימה אחרונה ונשרה לליגה ה-3, עקב הירדה החליטה הנהלת הקבוצה לפרוש מהליגות המקצועניות ולחזור למודל של קבוצת חובבים.
ב-1983 עם ההחלטה על הרחבת ליגת המשנה, החליטה הקבוצה להרשם פעם נוספת לליגות המקצועניות וזכתה בכרטיס לליגת המשנה.
בשנת 1986 חוללה הקבוצה סנסציה כאשר העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר הגביע ההולנדי מליגת המשנה, בגמר הפסידה לאיאקס בתוצאה 0–3. הקבוצה המשיכה לשחק בליגת המשנה כאשר ברוב עונותיה היא מבלה בחלק התחתון של הטבלה.
את עונת 1999/2000 סיימה הקבוצה במקום ה-6 אך בזכות הישג בפלייאוף הדירוג, העפילה לפלייאוף העלייה בו גברה על אקסלסיור רוטרדם, זוולה ועל קמבור מהליגה הבכירה והעפליה לראשונה לליגה הבכירה.
עונת הבכורה של הקבוצה בליגה הייתה לכישלון והיא סיימה במקום האחרון כשלזכותה 4 ניצחונות בלבד.
בעונת החזרה של הקבוצה לליגה המשנה הצליחה הקבוצה לשחזר את ההצלחה וסיימה במקום ה-3 המוביל לפלייאוף, גם הפעם צלחה את שלב הפלייאוף כאשר גברה על קמבור ואמן מליגת המשנה ועל דן בוס מליגת העל ושבה לליגה הבכירה בתום עונה אחת.
הסיבוב השני של הקבוצה בליגה הבכירה נמשך כ-4 שנים ובסיומן חוותה עונת בלהות, כאשר סיימה במקום האחרון עם ניצחון בודד שהוא הגרוע ביותר בליגה ההולנדית בכל הזמנים ועם כ-90 שערי חובה ונשרה לליגת המשנה.
בעונה הבאה הצליחה הקבוצה להעפיל לשלב הפלייאוף פעם נוספת מהמקום ה-3 אך כשלה להעפיל.
ב-2011 נקלעה הקבוצה לחובות כבדים וב-14 ביוני של אותה השנה הוכרזה כפושטת רגל, עקב כך נשלל ממנה רישיון הליגות המקצועניות ונאסר עלייה לשחק בליגה מקצוענית.
בספטמבר 2011 הוקמה הקבוצה מחדש בליגה החובבנית ה-9. המועדון ניסה להתמזג עם מועדונים אחרים מהאזור על מנת לחזור לכדורגל המקצועני אך לא הושגו הסכמות וכיום הקבוצה משחקת בליגה ה-7 החובבנית.
רוסן מילאנוב (בבולגרית: Росен Миланов; נולד ב-
13 בינואר 1965) הוא מנצח ואבובן בולגרי.
הוא המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של פרינסטון בניו ג'רזי והמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של נסיכות אסטוריאס בספרד.
הוא המנהל המוזיקלי לשעבר של התזמורת הסימפונית החדשה של בולגריה.
וכיום הוא המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של קולומבוס ושל התזמורת הסימפונית של צ'אוטקואה.
הוא למד נגינה באבוב וניצוח באקדמיה הבולגרית הלאומית למוזיקה, והוא רכש את התואר השני שלו באבוב באוניברסיטת דוקסן.
הוא למד ניצוח במכון קרטיס למוזיקה ובבית הספר ג'וליארד, שם קיבל מלגה ע"ש ברונו ולטר.
בין השנים 1994–1999, מילאנוב היה מנצח בתזמורת של בית הספר ג'וליארד.
בספטמבר 2014, מונה רוזן מילאנוב למנהל המוזיקלי הבא של התזמורת הסימפונית של קולומבוס, החל בעונת 16–2015 ועם חוזה לארבע שנים.
בחודש שלאחר מכן, התזמורת הסימפונית של צ'אוטקואה מינתה את מילאנוב למנהל המוזיקלי שלה החל מקיץ 2015. משנת 2018, הוא המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית RTV בסלובניה.
בשנת 2005, מילאנוב נבחר למוזיקאי השנה של בולגריה.
הוא קיבל את פרס משרד התרבות הבולגרי על תרומה יוצאת דופן לתרבות הבולגרית ואת פרס ASCAP לשנת 2011 על שיתוף הפעולה עם התזמורת הסימפונית של פרינסטון.
מילאנוב שיתף פעולה עם יו-יו מה, יצחק פרלמן, ג'ושוע בל, מידורי וכריסטיאן טצלאף.
הוא ניצח על ביצועי בכורה של יצירות מאת ריצ'רד דניאלפור, גבריאל פרוקופייב וניקולס מאו, כמו גם מלחינים מתפתחים באמצעות תחרות המלחינים הצעירים השנתית של סימפוניה ב-C.
מילאנוב עובד גם כמנצח בבלטים ושיתף פעולה עם הכוריאוגרפים מאטס אק באופרה של ציריך והבלט המלכותי של סטוקהולם, סברינה מתיוס ונילס קריסטה בבלט המלכותי של סטוקהולם, בנג'מין מילפייד ואנדוניס פוניאדקיס באופרה של ז'נבה, וג'ורמה אלו בפילדלפיה.
מילאנוב עבד עם להקות אופרה כולל קומישה אופר ברלין (בליידי מקבת ממצנסק של שוסטקוביץ'), תזמורת פילדלפיה (באופרה לה בוהם של פוצ'יני) ותיאטרון האופרה קרטיס (בהקלטה של הגלויה ממרוקו של דומיניק ארג'נטו עבור אלבני רקורדס).
רוסנגלה לולה דה סילבה (בפורטוגזית: Rosângela Lula da Silva; נולדה ב-27 באוגוסט 1966) היא הגברת הראשונה של ברזיל ורעייתו של נשיא ברזיל ה-39, לואיס אינסיו דה סילבה.
רוסנגלה נולדה בעיר אוניאו דה ויטוריה שבמדינת פרנה ב-27 באוגוסט 1966. בילדותה עברה משפחתה לבירת המדינה קוריטיבה.
ב-1983 היא הצטרפה למפלגת הפועלים הברזילאית.
ב-1990 החלה ללמוד מדעי החברה באוניברסיטה הפדרלית של פרנה.
בתקופה זו היא נודעה בכינוי ג'אנג'ה, אשר בו היא מוכרת בברזל עד ימינו.
לאחר סיום לימודיה היא נשכרה לעבודה בתחנת הכוח ההידרואלקטרית שבסכר איטאיפו.
היא הייתה עוזרת למנהל הכללי ומתאמת התוכניות המגובות לפיתוח בר קיימא.
ב-2012 היא עברה לעבוד כיועצת תקשורת עבור חברת האלקטרוניקה אלטרובראס בריו דה ז'ניירו.
ב-2016 חזרה לעבוד בסכר איטאיפו.
ב-8 בנובמבר 2019 שוחרר סילבה מהכלא, ובאותו יום הודיעו הוא ורוסנגלה על אירוסיהם.
הם נישאו בטקס קתולי ב-18 במאי 2022. הזוג מתגורר בסאו פאולו.
בינואר 2023 נבחר סילבה לקדנציה שלישית כנשיא ברזיל, ורוסנגלה הפכה בכך לגברת הראשונה של ברזיל.
רוסקו קונקלינג מקולוק היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שייצג את אוהיו בסנאט ובבית הנבחרים של ארצות הברית.
נולד ב, אוהיו, ארצות הברית ולמד באוניברסיטת המדינה של אוהיו ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב.
לאחר ששימש עוזר תובע ב התמודד על מקום בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1912. הוא הפסיד אך זכה בבחירות שנערכו לאחר שנתיים וכיהן שלוש קדנציות מ-1915 עד 1921. בשנת 1920 ניסה להתמודד על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל אוהיו אך נכשל.
הוא מונה לסנאט של ארצות הברית ב-5 בנובמבר 1929 לאחר מותו של הסנאטור הקודם, תאודור ברטון.
הוא הפסיד בבחירות מיוחדות ב-30 בנובמבר 1930 לרוברט בלקליי ובכך תמה כהונתו בסנאט.
הוא מת בוסט פאלם ביץ' שבפלורידה בגיל 77.
רוסקו קונקלינג פטרסון היה עורך דין אמריקאי ממיזורי.
הוא התבלט בעיקר בכהונתו כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית (1921–1923) וכחבר הסנאט של ארצות הברית (1929–1935).
פטרסון נולד בספרינגפילד שבמיזורי ב-15 בספטמבר 1876. הוא למד בבתי ספר ציבוריים ופרטיים, דרורי קולג' (ספרינגפילד) ובאוניברסיטת מיזורי בקולומביה.
הוא השלים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ב-1897, התקבל ללשכת עורכי הדין מאוחר יותר באותה שנה, והחל לעסוק בכך בספרינגפילד.
בין השנים 1903 ל־1907 כיהן פטרסון כתובע מחוזי של מחוז גרין.
בשנת 1912 מונה כחבר בוועדה המדינתית הרפובליקנית של מיזורי, ושירת בה עד 1920.
פטרסון נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1920 וכיהן בקונגרס ה־67, מ־4 במרץ 1921 ועד 3 במרץ 1923. בשנת 1922 ניסה להתמודד לכהונה נוספת אך נכשל, וחזר לעסוק בעריכת דין בספרינגפילד.
בבחירות 1924 שימש כאלקטור לנשיאות.
בשנים 1925 עד 1929 התגורר בקנזס סיטי שבמיזורי, וכיהן כתובע המחוזי הפדרלי עבור המחוז המערבי של מיזורי.
הוא התפטר בפברואר 1929 כדי להתכונן לכהונתו בסנאט של ארצות הברית, לאחר שנבחר לתפקיד בבחירות של נובמבר 1928.
פטרסון ניצח בבחירות הכלליות של נובמבר 1928. הוא נכנס לתפקידו בסנאט בשנת שלאחר מכן, וכיהן כהונה אחת, מ־4 במרץ 1929 ועד 3 בינואר 1935. בזמן כהונתו כיהן כיו"ר ועדת המכרות (בקונגרס ה־72).
הישגו החקיקתי המרכזי היה קידום חוק לינדברג, שאִפשר לרשויות הפדרליות לחקור מקרי חטיפה אם הקורבן הועבר בין מדינות שונות.
פטרסון כיהן בתקופת השפל הגדול, שיוחס ברובו למדיניות הכלכלית של המפלגה הרפובליקנית.
הוא התנגד בעקביות לתוכנית ה"ניו דיל" של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, מה שעשה אותו בלתי פופולרי במיזורי.
כתוצאה מכך נכשל בהתמודדותו לכהונה נוספת בבחירות של 1934, והפסיד למועמד הדמוקרטי הארי טרומן.
לאחר שפרש מהסנאט חזר פטרסון לעסוק בעריכת דין בספרינגפילד.
במשך מספר שנים שימש גם כחבר בוועדה השיפוטית לערעורים של מיזורי.
פטרסון לקה בשבץ ביולי 1954. בריאותו התדרדרה והוא מת בספרינגפילד שבמיזורי ב-22 באוקטובר 1954. הוא נקבר בבית הקברות מייפל פארק בספרינגפילד.
פטרסון היה נשוי לאדה הולמן מספרינגפילד (1877–1957).
רוֹסֶן דִימִיטְרוֹב זֶ'לְיָאזְקוֹב (בבולגרית: Росен Димитров Желязков; נולד ב-5 באפריל 1968, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא פוליטיקאי בולגרי, חבר מפלגת אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה, אשר כיהן מינואר ועד דצמבר 2025 כראש ממשלת בולגריה.
ב-11 בדצמבר 2025 התפטר מתפקידו לאחר גל מחאות ברחבי המדינה נגד מדיניותה הכלכלית של ממשלתו, והמשיך כראש ממשלת מעבר עד לקיום בחירות כלליות.
הוא מוסמך אוניברסיטת סופיה במשפטים.
הוא כיהן במספר תפקידי אדמיניסטרצייה בממשלותיהם של בויקו בוריסוב ומארין רייקוב.
ב-2018 נבחר לאספה הלאומית ומונה לשר התחבורה, מידע, טכנולוגיה ותקשורת בממשלתו השלישית של בויקו בוריסוב.
ב-2023 מונה ליושב ראש האספה הלאומית.
ביוני 2024, לאחר הבחירות הפרלמנטריות שנערכו בבולגריה בהם זכתה מפלגת "אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה" במספר המושבים הגבוה ביותר, ניהל ז'ליאזקוב מגעים להקמת ממשלה.
עם זאת, ביולי לא זכתה הממשלה לאמון האספה הלאומית וז'ליאזקוב חידש את המשא ומתן הקואליציוני.
ב-16 בינואר 2025 זכתה ממשלתו לאמון האספה הלאומית והוא החל בכהונתו, וב-11 בדצמבר 2025 התפטר מתפקידו.
רוסקו גרדנר ברטלט הבן הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מרילנד בין השנים 1993–2013. הוא היה חבר המפלגה הרפובליקנית ותנועת מסיבת התה.
בשלהי כהונתו היה ברטלט בן ה-87 חבר הקונגרס השני הזקן ביותר בבית הנבחרים.
ברטלט נולד במורלנד שבקנטקי, בנם של מרתה מיניק ורוסקו גרדנר ברטלט.
הוא למד במכללת קולומביה יוניון (הנקראת בהווה אוניברסיטת וושינגטון אדווינסט) שבטקומה פארק במרילנד, מוסד להשכלה גבוהה המסונף אל הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.
הוא השלים את לימודיו הגבוהים בשנת 1947 עם תואר ראשון בתאולוגיה ובביולוגיה, לצד תחום עיסוק משני בכימיה.
בתחילה תכנן להיות כומר אדוונטיסטי, אך מכיוון שקיבל את תוארו בגיל 21, הוא נחשב צעיר מדי למשרה זו.
ברטלט המשיך ללימודי תארים מתקדמים באוניברסיטת מרילנד בקולג' פארק, שם למד אנטומיה, פיזיולוגיה וזואולוגיה, והשלים לימודי תואר שני בפיזיולוגיה בשנת 1948. לאחר מכן הועסק כחבר סגל באוניברסיטה ולימד אנטומיה, פיזיולוגיה וזואולוגיה, במקביל לעבודתו על דוקטורט בפיזיולוגיה, אותו השלים בשנת 1952.
במהלך הקריירה האקדמית שלו שימש ברטלט מרצה מן המניין בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת לומה לינדה בין השנים 1952–1954, מוסד נוסף הקשור לכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי בקליפורניה.
לאחר מכן, בין השנים 1954 ל-1956, כיהן כפרופסור משנה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הווארד בוושינגטון הבירה.
בשנת 1980 התמודד ברטלט התמודד אל הסנאט של ארצות הברית.
בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית הוא הגיע למקום הרביעי עם 7% מהקולות, והפסיד לסנאטור המכהן צ'ארלס מתיאס, שניצח עם 55% מהקולות.
ב-1982 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השישי של מרילנד מול נציגת המחוז המכהנת, בוורלי ביירון הדמוקרטית.
הוא ניצח בבחירות המקדימות הרפובליקניות עם 52% מהקולות.
עם זאת, בבחירות הכלליות הפסיד לביירון לאחר שגרף 26% בלבד מקולות הבוחרים.
בנובמבר 1992 התמודד ברטלט פעם נוספת במחוז הקונגרס השישי של מרילנד, שגבולותיו שורטטו מחדש, וזכה בפריימריז הרפובליקנים עם 42% מהקולות.
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, ביירון הפסידה למועמד מתון יותר, חבר בית הנבחרים של מרילנד תומאס האטרי.
בנובמבר, רבים מהדמוקרטים השמרנים העבירו את תמיכתם לברטלט, והוא ניצח את האטרי בתוצאה של 54%–46%.
הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 1993.
ב-1993 הצביע ברטלט נגד אשרור הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה.
בנובמבר 1997 נמנה ברטלט בין 18 רפובליקנים שתמכו בהצעת החלטה מאת חבר הקונגרס בוב בר, אשר קראה לפתוח בחקירה לקראת הדחתו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
ההצעה לא ציינה אישומים או טענות ספציפיות.
היה זה ניסיון מוקדם להדיח את קלינטון עוד בטרם פרשת מוניקה לווינסקי, שבסופו של דבר הובילה להדחתו של קלינטון בידי בית הנבחרים.
באוגוסט 2011 כתב ברטלט מאמר דעה עבור הניו יורק טיימס ובו קרא להפסקת מחקר פולשני על פרימטים.
ברטלט, שבעבר ביצע מחקר על פרימטים במסגרת תוכנית החלל האמריקאית, הצטרף לסנאטורית מריה קנטוול מוושינגטון בהצגת החוק הדו-מפלגתי להגנת קופי האדם וחיסכון בעלויות (Great Ape Protection and Cost Savings Act).
ההערכה הייתה כי החוק, אם יאושר, יחסוך לממשל הפדרלי 300 מיליון דולר בעשור שלאחר מכן.
ברטלט התנגד להצעת חוק של הסנאט למימון נוסף בן 33 מיליארד דולר עבור שירות הדואר של ארצות הברית, וכינה זאת "חילוץ פיננסי חסר אחריות" – אם כי ציין כי הוא תומך "בהמשך קיום סטנדרטים של משלוח מהיום להיום באזורים כפריים, מה שיבטיח את המשך פעילות מתקן עיבוד הדואר בקמברלנד".
במפגש עם תושבים בספטמבר 2012, טען ברטלט כי הלוואות סטודנטים פדרליות אינן חוקתיות וכי התעלמות מחוקת ארצות הברית היא "מדרון חלקלק מאוד" שעשוי להוביל לאירוע דומה לשואה.
מאוחר יותר ברטלט התנצל על דבריו.
לקראת בחירות 2012 המחוז של ברטלט השתנה באופן משמעותי לפי החלוקה מחדש של מחוזות הקונגרס במרילנד כפי שפורסמה באוקטובר 2011, תהליך שתואר כג'רימנדרינג.
החלוקה מחדש הזיזה את המחוז מעט דרומה, תוך הוספת אזורים בעלי רוב דמוקרטי משמעותי בסמוך לוושינגטון הבירה, תוך דחיקת מעוז רפובליקני ממחוז פרדריק ואזור רפובליקני אף יותר ממחוז קרול אל מחוז הקונגרס השמיני, בעל הרוב הדמוקרטי המובהק.
בנוסף, המחוז איבד אזורים רפובליקנים משמעותיים במחוזות הרפורד ובולטימור, כמו גם חלק נוסף ממחוז קרול, שנמסרו למחוז הראשון, שגם הוא היה רפובליקני מובהק.
בתמורה, האספה הכללית של מרילנד, שנשלטה בידי הדמוקרטים, הוסיפה למחוז השישי אזור בעל רוב דמוקרטי משמעותי ממחוז מונטגומרי.
בעוד שג'ון מקיין ניצח במחוז הקונגרס השישי הישן עם 57% מהקולות, ברק אובמה היה מנצח במחוז המשורטט מחדש עם 56% מהקולות.
ברטלט התמודד על כהונה נוספת מול המועמד הדמוקרטי ג'ון דילייני ומועמד המפלגה הליברטריאנית ניקולאוס מולר.
במהלך 2012 נקנס ברטלט בידי ועדת הבחירות הפדרלית ב-5,000 דולר אמריקאי בגין כישלונות חוזרים ונשנים בהגשת דיווחים מדויקים על אודות מימון מסע הבחירות שלו.
כאשר חבר הקונגרס טוד אקין עורר סערה ציבורית כשטען שנשים העוברות "אונס לגיטימי" כמעט ולא נכנסות להיריון, ברטלט גינה את דבריו ואמר: הוא הוסיף כי עמדתו לגבי הפלות לא השתנתה במשך עשרים שנה, ושהוא מתנגד להפלות למעט במקרים של אונס, גילוי עריות או סכנה לחיי האם.
עם זאת, בשנת 2001, ברטלט תמך בתיקון חוקתי נגד הפלות שלא כלל חריגים עבור מקרים של אונס וגילוי עריות.
המפלגה הדמוקרטית במרילנד תקפה את ברטלט בניסיון לקשור אותו להערותיו של טוד אייקין, והדבר פגע במסע הבחירות שלו.
בבחירות הכלליות הפסיד ברטלט לדילייני וגרף 38% בלבד מהקולות לעומת 59 האחוזים של דילייני.
לברטלט ורעייתו אלן 10 ילדים.
ברטלט, כיהן כחבר בית הנבחרים של מרילנד.
לאחר הפסדו בבחירות 2012 התנתקו הזוג ברטלט מהחיים בציוויליזציה והתגוררו בהרי וירג'יניה המערבית ללא חשמל, אינטרנט ושירותים מוניציפליים.
הוא משתייך לכנסייה האדוויניסטית של היום השביעי.
הוא מקיים אורח חיים צמחוני.
רוסקו טאנר הוא טניסאי עבר אמריקאי.
טאנר זכה בגראנד סלאם בתחרות אליפות אוסטרליה הפתוחה 1977 (ינואר).
אביו היה עורך דין וחובב טניס.
טאנר החל להתאמן בגיל 6. הוא ניצח בתחרות ארצית לבנים עד גיל 16.
רוסקו טאנר המשיך להשתתף במשחקי טניס בהיותו סטודנט באוניברסיטת סטנפורד וניצח במספר תחרויות לסטודנטים.
רוסקו טאנר ניצח באליפות ארצות הברית לחובבים בשנת 1969. באותה שנה הוא התחיל להשתתף בתחרויות גראנד סלאם.
בשנת 1972 עבר לטניס מקצועי.
הצלחתו הגדולה בתחרויות הגברים היה ניצחון באליפות אוסטרליה הפתוחה 1977 (ינואר).
בגמר אליפות וימבלדון 1979 הוא הפסיד לביורן בורג.
בנוסף לתחרויות הגברים רוסקו טאנר שיחק בתחרויות זוגות.
הוא שיחק לצד שחקנים שונים ובסך הכול ניצח ב-15 תחרויות.
במהלך הקריירה טאנר זכה בגביע דייוויס כחבר נבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית.
טאנר פרש מתחרויות בשנת 1985 ומספר שנים היה מאמן.
לטאנר היו בעיות עם השלטונות בהקשר לניהול עסקיו.
על רקע זה הוא נעצר מספר פעמים.
רוסלנבק מוזפר אוג'לי ג'יאנוב (באוזבקיסטן: Ruslanbek Muzaffar o'g'li Jiyanov; נולד ב-5 ביוני 2001 בטשקנט שבאוזבקיסטן) הוא כדורגלן אוזבקי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת נבבחור מליגת העל האוזבקית, בהשאלה מניז'ני נובגורוד, ובנבחרת אוזבקיסטן.
ג'יאנוב גדל במחלקת הנוער של פחטקור טשקנט.
בשנת 2021 הצטרף לאולימפיק טשקנט מליגת המשנה האוזבקית, וסייע לה להעפיל לליגת העל האוזבקית.
הוא שיחק בקבוצה גם בעונת .
ב-10 בפברואר 2023 חתם בניז'ני נובגורוד מליגת העל הרוסית, והושאל בחזרה לאולימפיק טשקנט עד ל-30 ביוני.
לאחר חזרתו מההשאלה, ערך הופעה אחת במדי ניז'ני נובגורוד, בהפסד 4–5 לספרטק מוסקבה במסגרת הגביע הרוסי.
ב-2 בינואר 2024 הושאל לנבבחור מליגת העל האוזבקית עד ל-30 בנובמבר, ובהמשך הוארכה השאלתו גם לעונת .
ב-20 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוזבקיסטן, בתיקו 0-0 נגד נבחרת רוסיה במשחק ידידות.
רוּסקי וסטניק היה כתב עת שפורסם ברוסיה בשלוש תקופות שונות בין המאה ה־19 לתחילת המאה ה־20. כתב העת שימש במה לספרות, עיתונאות ורעיונות פוליטיים והיה בין כתבי העת הבולטים של תקופתו.
הגל הראשון של כתב העת פורסם במוסקבה בין השנים 1808 ל־1820, וכן בשנת 1824. הוא נערך בידי הסופר סרגיי גלינקה, פעל בתמיכת השר הרוזן פיודור רוסטופצ'ין, והתאפיין בגישה פטריוטית ותומכת מונרכיה.
בין השנים 1841 ל־1844 פורסם הגל השני של רוסקי וסטניק בסנקט פטרבורג.
הוא נערך בידי העיתונאי ניקולאי גרץ' בשיתוף עם הסופר וההיסטוריון ניקולאי פולבוי.
בכתיבתו השתתפו אנשי רוח נוספים, בהם ההיסטוריון איוואן סנגיריוב.
התקופה השלישית והמשמעותית ביותר החלה ב־1856, כאשר כתב העת הפך לבמה מרכזית לספרות ולדיון רעיוני.
העורך הראשי היה מיכאיל קטקוב, לצדו פעלו אנשי רוח כגון פרופ' פיוטר קודריאבצב מאוניברסיטת מוסקבה.
כתב העת פורסם תחילה במוסקבה, ולאחר שנרכש ב־1887 בידי הרוזן פרידריך פון ברג, עבר לסנקט פטרבורג.
למרות מעמדו הבכיר, סבל כתב העת מקשיים כלכליים, ונסגר לבסוף בשנת 1906.
רוסקי וסטניק שימש השראה ליצירתם של עיתונאים ואנשי ספר ברחבי העולם.
בין היתר, הוא השפיע על הקמתו של כתב העת הערבי אל-נפאיס אל-עסריה, שפורסם בירושלים בין 1908 ל־1923.
רוסקובץ (באלבנית: Roskovec, אופן היידוע באלבנית: Roskoveci) היא עיירה ורשות מקומית השוכנת במחוז פייר אשר במערב-מרכז אלבניה.
נפת רוסקובץ הוקמה ב-2015 במסגרת רפורמה שבוצעה במערך השלטון המקומי האלבני, ובמסגרתה אוחדו תחתיה 4 רשויות מקומיות.
העיירה רוסקובץ הפכה לבירת הנפה.
ב-2023 מנתה אוכלוסיית הרשות המקומית על כלל ישוביה 16,332 תושבים.
כפר בשם רוסקובץ מתועד מהתקופה העות'מאנית.
מניחים שיישוב במקום נוסד עוד בתקופה בה נשלט האזור על ידי האימפריה הבולגרית השנייה, ומקור השם הוא מבולגרית.
במחצית השנייה של המאה ה-19, במהלך תקופת הטנזימאט הפך הכפר למרכז מינהלי אזורי ועיירת שוק, וחיל מצב עות'מאני הוצב בה.
בדצמבר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבש האזור על ידי כוחות הארמייה השנייה הסרבית ומתוארים מעשי טבח של הסרבים באוכלוסייה הכפרית המקומית.
בהמשך לאחר חתימת הסכם לונדון, הפכה אלבניה למדינה עצמאית ובתוכה העיירה רוסקובץ.
ב-1927, נמנו בעיירה 199 תושבים, כולם מוסלמים.
ב-1928 הוקמה רשמית ממלכת אלבניה, ובאפריל 1939 פלשו האיטלקים לאלבניה וכבשו אותה ובכלל זה את רוסקובץ.
ב-1968 הוכרזה רוסקובץ רשמית כעיירה.
בראשית המאה ה-21, התבססה כלכלת רוסקובץ ברובה על העסקה שכירה בתעשייה האזורית, ומיעוטה על חקלאות.
כלב רועים גרמני (בעגה בלתי-מקצועית מכונה כלב זאב), המכונה לרוב רועה גרמני, הוא אחד מגזעי כלב הבית.
הרועה הגרמני משתתף בהרבה ביותים המפורסמים ביותר הם השפווילר (שילוב של רועה גרמני ורוטוויילר).
הרועה הגרמני טוב לביותים בזכות האינטליגנציה שלו והחושים החדים שלו.
מקורו של כלב עבודה מצוין זה בתוכנית גידול שהחלה בסוף המאה ה-19 בה הוכלאו מספר גזעים של כלבי רועים אירופיים.
להכרה וטיפוחו של הגזע כפי שהוא היום אחראי קפטן מקס פון שטפניטץ, אשר "גילה" כלב בעל תכונות רצויות בשם "הקטור לינקסריין" בזמן שהיה בתערוכת כלבים, ומיד רכש אותו.
הוא החליף את שם הכלב לשם האצילי "הוראנד פון גראף ראט" והחל לפתח את הגזע.
לאחר זמן מה הקים הקפטן עמותה ששמה היה SV ותפקידה היה פיתוח הגזע לגזע עבודה.
קפטן פון שטפניטץ שהיה נשיא של העמותה החל להפיץ את הרעיון של שימוש בגזע זה לעבודות ממשלתיות ופרויקטים.
ואכן, לקראת שנות ה-20 של המאה ה-20 החל הרועה הגרמני להתפרסם בתור כלב משטרה, צבא, חילוץ והגנה.
בזמן מלחמת העולם הראשונה השתמשו בו הגרמנים.
גם בזמן מלחמת העולם השנייה עשו הגרמנים שימוש בכלבים אלו.
הגזע שימש כשומר גדרות ומגלה מסתננים ופולשים במחנות העבודה וההשמדה.
לאחר המלחמה הביאו איתם חיילים בריטים ואמריקאים את הגזע לארצם, וכך גזע זה תפס תאוצה בכל העולם.
הפופולריות הרבה של הגזע הביאה לגידול לא נכון, והשבחה לא נכונה, הן מבחינת האופי - שהפך לתוקפני, והן מבחינה פיזית - דיספלסיה של האגן.
כיום מחולק הגזע ל-2 קבוצות:
הרועה הגרמני נחשב לגזע כלבים קל לאילוף, עקב נאמנותו הגבוהה לבעליו.
עובדה זו, בנוסף לגופו החסון ולחוכמתו פתחה בפניו את הדרך לעבודות משטרה, צבא, חילוץ והצלה ואף ככלב נחייה לעיוורים.
משקל הגזע לפי ה-A.K.C (מועדון הכלבים האמריקני) הוא 40–45 ק"ג.
פרוותו קצרה והיא עשויה להיות במגוון צבעים - מחום עד שחור, אך תקן הגזע אוסר פרווה לבנה.
הרועה הגרמני נחשב לקל ביותר לאילוף, הוא נאמן מאוד, צייתן ביותר ואוהב לבצע משימות.
הוא אמיץ ובעל ביטחון עצמי, אינטליגנט, עם כושר שיפוט מעולה, סבלן ועם נכונות גבוהה לשרת את בעליו.
הרועה הגרמני מאוד יציב ולא יביע מתיחות אף למשמע קולות משונים.
הוא בעל נטייה גבוהה להגן על בעליו.
מסתדר עם ילדים ולא יפגע בהם אף אם יציקו לו במידה לא חריגה,
ומסתדר גם עם חיות מחמד אחרות בבית.
הוא לא עוין אך גם לא מביע חיבה בקלות.
הוא מלא גאווה וחשדן מול זרים (מה שמקנה לו יתרון ככלב שמירה), אך אם פיתח מספיק אמון בבעליו - הוא יתמסר.
הרועה הגרמני זקוק לפעילויות ויחס באופן תמידי, הוא לא מתאים לחיות לבדו וזקוק לפעילות גופנית ומנטלית על מנת לשחרר מתח ולפרוק אנרגיה, ובהיעדר פעילויות וגירויים - הוא עלול לפרוק אותה בדרכים שליליות.
המשטרה, הצבא וחברות שמירה נעזרים בגזע זה.
הם מסוגלים לשמש ככלבי רועים, כלבי שירות ונחייה עבור עיוורים וליקויי שמיעה, כלבי שמירה ותקיפה, ואף בתור כלבים לזיהוי חומרים אסורים.
האינטליגנציה הגבוהה, הכוח הרב, חוש הריח והאופי הנוח הופכים אותם לכלבים המתאימים לכמעט כל משימה.
רועה גרמני נחשב לאחד הגזעים הפופולריים ביותר בישראל.
רועה הולנדי הוא גזע כלבים שמקורו בהולנד.
במאה ה-19, לא היו בהולנד אזורי אחו מגודרים עבור צאן, סוסים ובקר.
כיוון שכבשים אינן בררניות במזונם ואילו סוסים ובקר כן, נלקחו הכבשים לאזורי מרעה בהם צמח צמח הערער (Heather, Juniper), הנפוץ מאוד בהולנד, אשר כשליש מאדמותיה הן חולית.
הכבשים שיבחו את הקרקע, ועל מנת שמערכת ההשבחה תיצלח, היה מובל הצאן מדי יום מהחווה לשטח ובסוף היום חזרה לחווה.
כלבי הרועים היו מובילים את העדרים ושומרים עליהם בשטח.
תפקיד נוסף שהיה לכלבים הוא לשאת משא על גבם ובכך לעזור לרועים.
בעקבות התפתחויות תעשייתיות שונות כמו פיתוח דשנים כימיים, יצירת סיבים סינתטיים להלבשה וכדומה, החלו להצטמצם משמעותית עדרי הכבשים ועימם מספרם של הכלבים, והשניים החלו להיעלם מהנוף ההולנדי.
על מנת לשמר את הגזע, הוקם בשנת 1898 מועדון הגזע- NH.
ההולנדר הוא התחרותי ביותר מבין כלבי הרועים ולכן ניתן לראותו ממלא קשת רחבה של תפקידים שונים כגון - רעייה, כלב שמירה, גישוש, תחרויות משמעת, כגון ה-KNPV, ותחרויות זריזות.
הוא בעל יכולת נדירה לזהות בצורה ברורה מצב מסוכן או עדין, ולפעול בעורמה, אשר אותה קשה כיום למצוא בגזעיים אחרים אך ניתן לראות עדיין אצל זאבי הבר.
בשנים הראשונות לפיתוח הגזע, הוא לא ניחן בהופעה חיצונית מפוארת, משום שהדגש הושם על יכולת העבודה/ הרעיה בלבד.
עובדה זו מסבירה את הישארות הגזע בצלם של הרועה הגרמני והבלגי אשר זכו בשל הופעתם החיננית לפופולריות רבה.
עם זאת, בשנים האחרונות, עולה קרנו של כלב הרועים ההולנדי והוא משמש כוחות צבא ומשטרה רבים ברחבי אירופה, ובמשטרת ארצות הברית, כמו כן בישראל משמש הגזע את יחידת עוקץ.
בתחום האזרחי משמשים כלבי רועה הולנדי בתחומי ספורט-כלבני מגוון ביותר.
כמו כן משמש הגזע ככלב נחייה.
הרועה ההולנדי, או בכינוי החיבה המקומי - ההולנדר, לא פותח כדי להתאים לאידיאל, או אוטופיה של אדם אחד, אלא צמח באופן טבעי בהתאם לצרכים המקומיים.
עובדה זו מסבירה את חסינותו הבולטת בפני מחלות, את החוסר המובהק במחלות העוברות בתורשה ואת יציבות אופיו.
כאשר הוקם מועדון הגזע נוצרו ספקות רבות בדבר אחידות, או יותר נכון, טוהר הגזע.
בתיאור הגזע הראשון הוצגו שישה סוגי כלבי רועה הולנדי שנבדלו זה מזה בסוגי פרווה שונים: שיער מתולתל, שיער ארוך עומד, שיער ארוך בינוני, שיער קצר, שיער ארוך שוכב ושיער זיפי.
בסופו של דבר פוצלו הגזעים והמועדון מנה כלבי רועה הולנדי בלבד.
עד לשנת 1914 היו שינויים רבים בתקן הגזע.
הרצון העז להבדיל את הגזע באופן מוחלט משאר זני הרועים הובילו מדי פעם להגדרות מחדש.
השינויים המשיכו להופיע עד לשנת 1960. שילובים גנטיים עם זנים שונים נעשו ללא הרף, וניסיונות לשמר מטען גנטי כזה או אחר, לא הובילו אז לתוצאות המבוקשות, אשר כל פעם התגלו כשונות מהקודמות להן.
כיום ידוע על למעלה מ - 2000 פרטים של רועה הולנדי קצר שיער, כמחצית מכך מספרם של אלה עם השיער הארוך ומספרם של בעלי השיער הזיפי, ממוקם אי שם באמצע.
עדיין ישנם רועים הולנדיים בעלי רקע לא ידוע שלא קיבלו אישור מטעם ה-הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות אולם אין זה אומר שלא יודעים מאין הגיעו, ואלו הם למעשה הרועה ההולנדי הטבעי.
הזכר בגזע זה, הוא בעל מראה שרירי וחסון, הנותן הופעה סימטרית.
בטנו משוכה למעלה ונותנת מותן צר יותר, וחזה עמוק ורחב.
האף חייב להיות שחור ומסיכה שחורה על כל הפנים- מועדפת על המגדלים עצמם.
האוזניים זקופות ומחודדות, בדרך כלל בעלות צבע כהה, הזנב מעוקל קלות בקצהו, ועל הציפורניים וכפות הרגליים להיות שחורות.
בקרב משפחה, זהו כלב המרעיף חיבה בצורה נדירה, נאמן מאוד למגדלו ולכל בני המשפחה.
מדהים בסבלנותו עם ילדים ותמיד יהיה נאמן להם ופעמים רבות ימצא בחברתם דווקא.
כלב הרועים ההולנדי הוא כלב פעיל, אנרגטי וערני.
בהיותו כלב רועים וכלב חוות, מסתדר מצוין עם כלבים בני אותו הגזע, ואף עם חיות אחרות.
הוא אינטליגנטי, קל מאוד לאילוף, בעל תשוקה עזה ללמוד פקודות חדשות ויוצר בהבנה לקסיקון מילים נרחב.
רועה אוסטרלי הוא גזע של כלב רועים.
המקור של כלב הרועים האוסטרלי לא ידוע באופן ודאי.
על אף שמם, מוצאם של הכלבים האוסטרליים אינו מאוסטרליה.
לדעת הבעלים הראשונים של הכלבים מגזע זה, מקור הגזע הוא מארץ הבסקים השוכן בהרי הפירינאים שבין ספרד לצרפת.
הבסקים שהיגרו ממקום מגוריהם בשל האבטלה הקשה, הגיעו עם כלביהם לארצות אחרות.
הכלבים הקטנים והוורסטיליים האלה קיבלו את שמם עם הגיעם לארצות הברית ביחד עם עדרי הכבשים והרועים מאוסטרליה.
זה אירע בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כאשר פרח שוק הצמר האמריקאי.
הבוקרים התרשמו מהיכולות של כלבים מוכשרים אלו שמשו גם לרעיית כבשים וגם לרעיית בקר.
בשנת 1991 גזע הרועים האוסטרליים הוכר רשמית על ידי התאחדות הכלבים הקנדית והתאחדות הכלבים של ארצות הברית.
בשל יכולת ההסתגלות הגדולה שלהם ורצונם לרצות הם מגיעים לתוצאות טובות בתחומים רבים: מבחני משמעת, מבחני אג'יליטי, תחרויות של צלחת מעופפת ועוד.
הם מצטיינים גם בעבודה בחווה, בגילוי חומרי נפץ וסמים או בחיפוש והצלה.
פרוותם קצרה ויכולה להופיע בארבע וריאציות:
אדום שיש - "מנומר" Red Merle
אפור שיש - "מנומר" Blue Merle
גזע זה יכול לבוא עם סימונים חומים ולבנים: בפנים, ברגליים, בעורף, בצוואר ובבטן.
כתמים לבנים אסורים בחלק מהאזורים בגוף (לפי התקן), וכלב בעל כתמים לבנים באזורים אלה נחשב כ'פסול' מבחינת תקן הגזע.
פרט יחסית ייחודי לרועה האוסטרלי הוא שחלק מהכלבים נולדים ללא זנב.
כלבי הרועים האוסטרליים הם כלבים חכמים מאוד, חברותיים, ורסטילים, פעילים, קלים לאילוף ובעלי אינסטינקטים לרעיה ולשמירה.
הם מהירי תפיסה וצמאים לרצות את בעליהם .
רועה בלגי הוא גזע של כלב רועים המשמש את האדם לצרכים שונים.
כלבי הרועים הבלגיים הורבעו על ידי חקלאים בחוות בבלגיה.
בשנת 1891 הוקם מועדון הגזע והחלו בהכוונת הגידול.
קיימים ארבעה מינים של כלב רועים בלגי, כולם בעלי אותו אופי ומבנה גוף.
השוני בין המינים הוא בצבעים ובסוגי הפרווה.
ארבעת המינים השונים נקראים על שמותיהם של כפרים בלגים מסביבת העיר בריסל.
'טרוורן' קיבל את שמו מהכפר טרוורן שבו גידל חובב כלבים בשם קורביל כלבי רועים.
קורביל הרביע זוג כלבים בצבע חום-אדמדם בשם טום ופוא, ואלה נחשבים לאבות מין זה.
הזיווג הוליד בין השאר את הכלבה 'מיד' שהורבעה עם זכר בצבע שחור בשם דוק דה גרוננדל.
מזיווג זה נולד הכלב מילזרט, שהיה בשנת 1907 לאלוף הטרוורן הראשון.
כבר מתחילת ייחוד הגזע היו חילוקי דעות בנוגע למאפיינים הרצויים, בין השאר בנושא צבע הפרווה.
היו שהעדיפו כלבים חומים-אדומים לגמרי והיו שהעדיפו כלבים חומים עם "מסכה" שחורה.
אחרים העדיפו כלבים בצבע אפור-כסף.
רק לאחר מלחמת העולם השנייה החל הגזע להתייצב.
זכר דומיננטי בשם "ווילידה לה גרד נואר" (בן לגרוננדל) היה משובח וזכה במועמדויות באירופה ואליפויות בינלאומיות בבלגיה ובצרפת; הוא התפרסם גם כזכר מרביע דומיננטי.
גם כיום מרביעים גרוננדל (צבע שחור) עם הטרוורן כדי לשפר את שניהם, ובשגר אחד יכולים להיות גור חום-אדמדם שיסווג כ'טרוורן' וגור שחור שיסווג כ'גרוננדל'.
פרוותם ארוכה וישרה בגווני חום עד אדמדם, בעל מסיכה שחורה, לעיתים בשילוב של אפור כסף ושחור.
תוחלת חייהם נע בין 12 ל-14 שנה.
גרוננדל: בעל פרווה ארוכה וישרה בצבע שחור, לפעמים עם כתם לבן בבית החזה.
טרוורן: בעל פרווה ארוכה וישרה בצבע חום-אדמדם עם "מסכה" שחורה על הפנים.
מלינואה: בעל פרווה קצרה וישרה, בגווני חום עד אדמדם, ומסיכה שחורה על פניו.
לאקן / לקנוואה: בעל פרווה מקורזלת וזיפית בגווני חום עד אדום.
הרועה הבלגי נאמן מאוד ומסור לבעליו.
הוא רגיש ביותר ומסוגל לזהות בקלות מצבי רוח של בני אדם, בין השאר מפני שהוא שואף לקיים קשר עין תמידי ויש לו נטייה מובהקת לרצות ולבצע פקודות.
זה כלב חכם ביותר שזקוק לגירויים תמידיים, ואם הוא לא מוצא אותם בסביבתו הוא מעסיק את עצמו במשחק.
לרועה הבלגי אין יצר אלים, ולרוב ינסה להימנע מעימות.
עם זאת, כאשר הוא מותקף או אם מותקף מישהו מן "הלהקה" שלו (בני ביתו) - הוא יגן על עצמו ואף יקריב את עצמו למען יקיריו.
תכונה טיפוסית לגזע היא חשדנות כלפי זרים.
רועה בלגי לא יתקרב מיוזמתו אל זרים ויעדיף להתרחק כאשר מנסים ללטף אותו או ליצור מגע.
הרועה הבלגי נקשר מאוד ודורש הרבה תשומת לב אבל גם מעניק תשומת לב תמידית לכל בני המשפחה.
רועה בלגי מסוגל להתמודד עם שעות של היעדרות של בעליו.
בזכות מוטיבציה גבוהה לרצות את בעליו קל לאלף אותו באמצעות חיזוקים חיוביים.
לבלגי יש יצר טריטוריאלי חזק מאד ולכן הוא מתאים למשימות שמירה והגנה.
לזכרים יש נטייה להגן בחירוף נפש על בעליהם, לנקבות יש נטייה להישאר בקרבת בעליהם.
באופן טבעי הבלגי לא מאפשר לאדם זר להתקרב אליו או אל בעליו ואל אזור מחייתו, וכדי לצמצם את הנטייה הזאת נדרש אילוף.
רועים בלגים ראשונים יובאו לישראל בתחילת שנות ה-60. עד לקראת סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 גודלו בישראל רק רועים בלגים מזן גרוננדל, וזה היה הזן הנפוץ ביותר עד לסוף המאה שעברה.
בתחילת שנות ה-80 יובאו ארצה כלבים ראשונים מזן טרוורן, ובמהלך שנות ה-90 החלו לייבא ולגדל בישראל את זן ה'מלינואה', בעיקר עבור צה"ל בכלל ויחידת 'עוקץ' בפרט.
ככל הידוע מעולם לא גודלו בישראל רועים בלגים מזן 'לקן'.
מלינואה הוא כיום הזן הפופולרי ביותר בישראל עד כדי כך שהוא מזוהה עם הגזע הבלגי יותר מכל.
הגזע משמש כיום ככלב רועים וככלב משטרה חזק ואמין.
בצה"ל משמש הגזע בעיקר ככלב מרדף וכלב חיפוש חומרי נפץ.
רועה קווקזי, המכונה לעיתים כלב הרים קווקזי, הוא גזע של כלב רועים הנפוץ בעיקר בגאורגיה, בארמניה, בצפון הקווקז ובטורקיה.
הוא משמש לשמירה על עדרים, בעיקר מפני טורפים, כגון זאבים ודובים.
היום יש יותר מודעות לגזע זה, והוא משמש גם לשמירה בחצרות בתים.
בדומה לרוב הכלבים מהגזע המולוסרי, שכולל גם כלבים כמו המסטיף והבולדוג, גם הרועה הקווקזי הוא גזע שקיים עוד מהעת העתיקה.
האבות הקדמונים של הגזע היו כלבי האלאונט (Alaunt).
הרועים הקווקזים היו שייכים לאלאנים, עם של נוודים פרסיים, ששכנו באזורי צפון הקווקז במאה הראשונה לספירה.
אולם ההכרה הרשמית ברועה הקווקזי כגזע בפני עצמו קרתה רק בשנת 1930 על ידי איגוד הכלבים הגרמני.
פרווה: ארוכה או קצרה (יש שני סוגים של פרווה).
צבעים: שחור, לבן, אפור וחום-לבן.
גודל: זהו זן כלב הרועים הגדול ביותר.
לרועה הקווקזי קיימות המחלות הבאות: היפ דיספלסיה, השמנה ובעיות לב.
כמו כן, הוא סובל מנשירת שיער מסיבית במהלך כל השנה, לפיכך נדרש לסרק את פרוותו באופן יומיומי.
על כלב זה לעבור מגיל צעיר אילוף ומגע עם אנשים זרים וחיות מחמד, אחרת יפתח אגרסיביות כלפיהם.
חייב לקבל טיולים ארוכים מדי יום.
הרועה הקווקזי חזק מאוד, בעל יכולת ניתור לגובה של שניים-שלושה מטרים, למרות משקלו הכבד.
הרועה הקווקזי ידוע ככלב שמירה קשוח, מסוכן ולא מתפשר.
הוא יתקוף בעוצמה רבה, עד כדי חירוף נפש, על מנת להרוג כל זר הפולש לטריטוריה שעליה הוא אמור לשמור.
רוֹעִי (בקעות ב) הוא התנחלות ומושב עובדים בבקעת הירדן, בקצה המזרחי של בקעת טמון.
המושב הוא היישוב הישראלי הקטן ביותר בבקעת הירדן ואחד הקטנים בכל יהודה ושומרון.
המושב משתייך לתנועה מישבת האיחוד החקלאי ונמצא בתחומי מועצה אזורית ערבות הירדן.
המושב נמצא במרחק 26 ק"מ דרומית לבית שאן.
המקום נקרא רע"י, ראשי תיבות (רמת עוזי יאירי), לזכר עוזי יאירי, מפקד חטיבת הצנחנים, שנהרג בשנת 1975 במהלך מבצע לחילוץ בני הערובה במלון סבוי.
עם זאת, על פי פרסום של ועדת השמות הממשלתית, השם הוא סמלי, ונלקח מהפסוק .
גרסה נוספת ויותר מקובלת היא שמקור השם הוא מהפסוק – מילות הפתיחה של מזמור כ"ג בספר תהילים.
החלטה על הקמת היאחזות נח"ל במקום נתקבלה בממשלה בדצמבר 1975, תחת השם הזמני בקעות ב'.
על פי התוכנית העלייה לקרקע הייתה אמורה להיות ב-6 בינואר 1976, כאשר בשלב ראשון יתגוררו חיילי ההיאחזות באוהלים.
אולם העלייה על הקרקע נדחתה בגלל העדר גרעין נח"ל זמין ותשתיות לא מוכנות.
בתחילת מרץ 1976 עלה למקום גרעין אקליפטוס של הנח"ל שהועבר למקום ממאחז מסורה בפתחת רפיח וב-11 במרץ 1976 התקיים טקס העלייה על הקרקע.
בשלב ראשון אוישה ההיאחזות כמפקדת בט"ש של הנח"ל משום שהעדר תשתיות לא אפשר התנהלות רגילה של היאחזות.
כן הוקמו 30 דונם של גן ירק בו טיפלו בנות הגרעין.
ב־20 באפריל 1976 ביקר בהיאחזות נח"ל רועי ראש הממשלה מר יצחק רבין ושוחח עם חיילי הנח"ל.
ביולי 1976 החליפו חיילי הנח"ל מגרעין "שובה לעלומים" את גרעין אקליפטוס והמשיכו בתפקידי בט"ש בלבד כאשר כל ערב הם יורדים לסיורים בבקעת הירדן.
בינואר 1977 עברה ההיאחזות לתפקד כהיאחזות רגילה.
בגלל העדר תעסוקה מספקת במקום שובצו 15 מבנות הגרעין לעבודה התנדבותית בבית שאן.
ביולי 1977 החלה הסוכנות בהקמת אשקוביות עבור חיילי הנח"ל במקום והאזרחים שיאיישו אותו בעתיד.
הקרקע ליישוב הופקעה מפלסטינים נפקדים תושבי טובאס, יחד עם קרקעות שהופקעו לצורך הקמת בקעות.
בעקבות עתירה לבג"ץ כנגד ההפקעה, מסר האלוף אברהם אורלי תצהיר לגבי החשיבות הביטחונית של המושב:
בהמשך התצהיר, ציין האלוף אורלי את הקמת היישוב כחלק מהאמצעים למניעת חדירות ופיגועים, "בהתאם לתפיסה המקובלת על הממשלה לפיה מהווים היישובים מרכיב במדיניות הביטחון."
ביישוב רועי מתגוררות כיום כ-47 משפחות שמורכבות מגרעין מייסד חברי אגודה חקלאים לצד תושבים קהילתיים, וכיום המושב מפתח כ-14 מגרשים לבנייה.
כמחצית מתושבי המושב עוסקים בחקלאות ובגידולים שונים כגון פרחי קטיף ודגי נוי טרופיים, כרמי ענבי מאכל, פרדס לימונים וכבשים לבשר.
שאר התושבים שאינם חקלאים עוסקים במקצועות חופשיים אחרים באזור בקעת הירדן.
במקום פועל גן ילדים אזורי.
ילדים בוגרים יותר לומדים בבית הספר היסודי "גפנים" שליד משואה, ובבית הספר "ירדן" (חטיבת ביניים ותיכון) במעלה אפרים.
מדריך נוער ורכז נוער מלווה את הילדים בשעות אחר הצהריים בפעילויות שונות.
כמו כן, המושב מתחזק פעלטון (ג'ימבורי), שני מועדוני נוער, מועדון מבוגרים, ובריכה הפעילה בחודשי הקיץ.
בשנת 2013 הוקם בית כנסת במבנה הקבע ובסיוע עמותת איילת השחר רוהט.
לבית הכנסת הוענק השם "שבת אחים" לעילוי נשמת גיל-עד מיכאל שער, יעקב נפתלי פרנקל ואייל יפרח אשר נחטפו ונרצחו בידי מחבלים.
רוע הוא מונח בדת ובאתיקה העוסק בהיבטים שליליים של חשיבה והתנהגות של בני אדם, ומתייחס לאלו שבכוונה כופרים במצפונם ומראים תשוקה להרס.
בתרבויות רבות, המילה משמשת לתיאור מעשים, מחשבות, ורעיונות שכוונתם (באופן ישיר או עקיף) לגרום סבל או מוות.
הגדרת הרוע שונה בתרבויות שונות.
הדיכוטומיה בין ה"טוב" וה"רע" המנוגד לו קיימת בתרבויות רבות.
היא כוללת היררכיה של סטנדרטים מוסריים להתנהגות בני האדם.
בחלק מהדתות האדם נתפס כרע מיסודו, והגאווה והאנוכיות (הנתפסות כנטיות שליליות בדתות אלו) הן תכונותיו הטבעיות, אם כי ביכולתו לשלוט בהן.
גישה זו מתמצה בפסוק "כי יצר לב האדם רע מנעוריו" (ספר בראשית, ח' כ"א).
במסורות אחרות, בני אדם נחשבים לטובים מיסודם, אך הרוע מפתה ומרחיק אותם מהמצב הטבעי.
הרוע יכול להתגלם גם בצורת דמות המגלמת אותו, כמו למשל השטן.
גם על הדת יש ביקורת שהחלה עוד במאות הקודמות על ידי פילוסופים והתקיימה בנפרד מהדת.
בין ההוגים אפשר להזכיר את וולטר בן המאה ה-17 ואף את פרידריך ניטשה.
האתולוג ריצ'רד דוקינס טוען בסיפרו "יש אלוהים?" שאיננו זקוקים לדת על מנת להיות טובים.
הוא סוקר את ההיסטוריה של המוסר האנושי, וטוען שישנו סולם ערכים שמתפתח באופן תדיר בתוך חברה.
"יש אלוהים?" אף יוצא למתקפה כנגד הדת הממוסדת.
דוקינס רואה את הדת כחותרת תחת המדע, מקדמת פנאטיות ודעות קדומות כנגד הומוסקסואלים, ומשפיעה לרעה על החברה בדרכים רבות, בין היתר בכך שהיא גורמת למלחמות.
בתורה, הרוע קשור למושג החטא.
האדם נתפס כבעל דחף טבעי לעשות רע ("יצר הרע"), דחף שיש לו להתגבר עליו ולכבוש אותו.
ביהדות ובנצרות, הרוע מיוחס להיבטים של ההתנהגות האנושית המנוגדים למצוות האל, הרוע זהה לפיכך לאי-ציות; המצוות מנחות מה מותר ומה אסור, והרוע הוא הפרת דבר האל.
האנשה של הרוע ביהדות ובנצרות מיוצגת בדמות השטן.
השטן מתואר בעברית, בארמית וביוונית במונחים כמו יריב, מאשים כוזב, משמיצן, זייפן, שקרן, רוצח, נחש, מפתה ואריה המשחר לטרף.
רוע יכול להיות גם רוח רפאים או שד שמחזיק בבני אדם או חיות.
ישנן כיתות בנצרות שאינן מאנישות את הרוע באמצעות השטן, אלא מתייחסות ללב האנושי כנוטה מטבעו לרמאות, אך מטילות על האדם את האחריות לבחירותיו.
בתנ"ך, סיפורו של איוב הוא דוגמה לרוע שניתן לפרשו כשרירותי, וכלא תלוי בחטא שקדם לו.
בכך, ספר איוב סותר את תפיסת החטא והעונש המסורתית בדתות המאמינות בתנ"ך.
לפי גישת הנצרות, העולם עצמו וטבע האדם הוא רע ושלילי.
יש סתירה בלתי ניתנת לגישור בין נשמת האדם לבין גופו החומרי, ועל כן ההתנזרות מבורכת.
החטא הקדמון אינו ניתן לתיקון ולתשובה.
השאיפה היא להיחלץ ממנו ולהמתין לעולם שכולו טוב שיחליף את העולם הנוכחי.
זאת, בניגוד לגישת היהדות, הרואה את העולם כ"טוב מאוד".
האדם מסוגל לחיות בהרמוניה בין נשמתו לגופו.
הרע העולמי הוא תוצאה של חטא עץ הדעת, אך האדם יכול לתקן ולחזור בתשובה ולהחזיר את העולם כולו לטוב.
פילוסופים רבים עסקו והשפיעו לאורך ההיסטוריה על התפתחות המוסר החברתי.
הפילוסוף פרידריך ניטשה מבקר את תפיסות הטוב והרע בספריו (ובמיוחד במעבר לטוב ולרוע ובלגנאלוגיה של המוסר) ומציג עמדה לפיה הנצרות והיהדות פיתחו את תפיסתן המוסרית הדואגת לחלשים דווקא מכיוון שהיו חלשות ומתוך אנוכיות בלבד - כך שלמעשה אין כל יתרון אובייקטיבי לתפיסה זו על פני האנוכיות הפשוטה.
בעוד שהמוסר הוא אוסף כללי ההתנהגות המקובלים בחברה ובתרבות, הפילוסופיה של המוסר (אתיקה) היא תחום הידע שמציע ביקורת על המוסר, ומציגה אוסף כללי התנהגות אשר בחלקם הם חלופות לכללי ההתנהגות של המוסר.
האתיקה ממליצה על כללי התנהגות שינחו את ההתנהגות האנושית.
כלומר היא מציעה כללי התנהגות כמענה לשאלה 'מהי ההתנהגות הראויה?'.
תורת האתיקה המודרנית מדגישה כי ההתנהגות הראויה תאופיין כהתנהגות על פי אמות מידה אשר עשויות להיות גם לא מקובלות בחברה ובתרבות.
שאלת הרוע עלתה לשיח הפילוסופי ביתר שאת אחרי השואה.
הוגים רבים, ביניהם גם גרמנים ויהודים שאלו את עצמם כיצד המין האנושי הגיע לפעול כפי שפעל במלחמת העולם השנייה.
עצם העובדה כי מערכת החינוך והדת באירופה היו מבוססות, מעצימה את השאלות סביב סוגיית הרוע.
מקרה מפורסם הוא מחקרה של חנה ארנדט שטבעה את הביטוי "הבנאליות של הרוע".
מקרה נוסף הוא ז'אן אמרי וחיבורו "מעבר לאשמה ולכפרה".
הגדרת הרוע - אוניברסלית או תלויית תרבות?
החברה המערבית משתמשת במושג הרוע בין השאר כסוג של תווית לפשע, אכזריות או ריקבון מוסרי.
התיאורים האחרונים מתאימים למקרים כמו גנבות, אלימות מינית, שחיתות או אלימות פיזית.
אולם בין התכונות הרווחות יותר שנתפסות כפחות חמורות ניתן למנות מניפולטיביות, שקרים, ניצול, גזענות, אלימות מילולית, חרם חברתי על בסיס סממן חיצוני או שונות חברתית כלשהי.
יש הרואים בהתנהגות הומוסקסואלית או בהפלות סוג של רוע.
השקפה זו אופיינית (אם כי לא ייחודית) לתפיסות דתיות או שמרניות.
בישראל ובארצות הברית, למשל, קיימת מחלוקת חברתית לגבי המוסריות של תופעות אלו.
אך ניתן לסייג ולומר שהפלות והומוסקסואליות מוכרת בחוק במדינות המערב ומדינות נוספות וישנם חוקים רבים שמטרתם למגר תופעות של אפליה על בסיס נטייה מינית ופשעי שינאה הנובעים מהומופוביה.
רבים בחברה המערבית חלוקים בהשקפותיהם על מוסריות בין שתי גישות, שמקורן גם הוא מגיע מתחום האתיקה.
מחד גישת "המוסר האבסולוטי", תפיסת הטוב ורע כישויות קבועות הנובעות מאלוהים, מהיקום, או מסמכות אחרת כלשהי, כך שכללי התנהגות הראויים חייבים להיות אחידים עבור כלל בני האדם באשר הם.
מאידך מוסר יחסי, תפיסת הסטנדרטים של טוב ורע הם כתוצר תרבותי, או שטוב ורע הם סובייקטיביים ולכל אדם מערכת של עקרונות מוסריים משלו.
מוסריות אוניברסלית היא מושג הומניסטי של העת האחרונה, פשרה בין אבסולוטיזם מוסרי בלתי ניתן להשגה לבין ההשקפה היחסית.
הגדרה נוספת של "רוע" היא כמוות או סבל הנובע מסיבות אנושיות או מסיבות טבעיות אחרות (למשל, רעידות אדמה ורעב).
כלומר, רוע לא רק כתכלית אלא גם כתוצאה הסופית.
אפלטון איבחן כי ישנן דרכים מועטות להיטיב, אך קיימות אין ספור דרכים להרע, ולפיכך לרוע עלולה להיות השפעה רבה יותר על חיינו.
לכן ישנם פילוסופים (כמו ברנרד גארת) הטוענים שלמנוע רוע חשוב יותר מאשר לקדם את הטוב על ידי ניסוח חוקי מוסר והתנהגות.
אחדים מגדירים רוע לא רק כסבל או ייסורים שגורם אדם כלשהו אלא כעשיית דבר מסיבות אנוכיות בלבד (כלומר, השגת כוח או אושר) או סאדיזם.
הנוקטים בהגדרה זאת של רוע, מאמינים שאדם שמבצע מעשה רע מבחינה מוסרית, אבל מאמין ש"המטרה מקדשת את האמצעים" אינו נחשב רע.
עמדת "המטרה מקדשת את האמצעים" מצדיקה לכאורה גרימת סבל על מנת לקדם מטרה הנתפסת כמוצדקת.
לפיכך יהיו למשל אנשים שיצדיקו את פעולותיו של אוסאמה בן לאדן.
בתרבויות רבות ישנן אמונות קבועות באשר לדברים, מעשים, ורעיונות לא רצויים.
בתרבויות מסוימות, נסיבות בלתי רצויות נכללות בקטגוריה של רוע.
מוות לא טבעי, מחלה, ואסונות אחרים עשויים להיחשב כרוע.
בתרבויות אחרות מקרים אלה נתפסים כחלק בריא מהסדר הטבעי.
אלימות, רמאות, או התנהגויות הרסניות אחרות כלפי הזולת נתפסות כרעות או טובות בהתאם לנסיבות.
מלחמה היא דוגמה לכך, וכזאת אף האימרה "אלוהים עומד לצד המנצחים".
התנהגויות בלתי מוסריות נחשבות מדורגות, מפשעים קטנים לפשעים גדולים.
תפיסת הדירוג של חברה מסוימת מתבטאת בחוקיה ובשיטות השפיטה והענישה שלה.
האם רוע הוא מונח שימושי?
ההגדרה של הרוע מעוררת מחלוקת, וכזה הוא גם המונח טרור.
קיימת טענה כי אלו מונחים סובייקטיבים, כי מי שמוגדר כטרוריסט עשוי להיות מוגדר כלוחם חופש.
גישה כזו מנוצלת לעיתים קרובות על ידי אנשים או קבוצות כנגד האויבים שלהם, בעיקר כדי לעורר תגובות רגשיות חזקות נגד האנשים או הקבוצה.
לדוגמה, הטענה הזאת הועלתה על ידי מבקרים של נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הבן בנוגע להדבקת תוויות על מדינות כמו קוריאה הצפונית, עיראק, ואיראן כחלק מ"ציר הרשע".
מבקרים רבים דוחים את השימוש ההמוני במונח רוע בטענה כי השימוש בו מתעלם מהמניעים להתנהגות שהוא מתאר.
לפי גישה זו, לא מתאים להחיל מונח זה על כמעט כל מעשה רב-משמעות של אלימות כמו מעשי טרור ורצח המונים.
לפיה, יש להגדיר כרעים רק את אותם אנשים שמונעים על ידי סאדיזם, תשוקה לכוח או תאוות בצע (בווריאציות רבות).
זה לא אומר כמובן שמעשי אלימות כמו טרוריזם ורצח הם מתקבלים על הדעת, אלא רק שהמבצע של אותם מעשים לא צריך באופן אוטומטי להיות מתויג כרע.
קיימת טענה כי רצוי להימנע כליל מהשימוש במונח "רוע" בדיונים פוליטיים, כיוון שנוטים להציגו כנובע מדת, ובכך לנקוט בגישה לא סובלנית וקיצונית כלפי הצד שכנגד.
במדעי החברה הרוע נחקר במסגרת דיסציפלינות שונות כגון סוציולוגיה, פסיכולוגיה, פסיכיאטריה ומדעים קוגניטיביים.
רוע מתבטא בסוג אישיות אנטי חברתית המכונה סוציופת.
הסוציופת מאופיין בהתנהגות קיצונית, חוסר מצפון, או אי יכולת לגלות אמפתיה, ריסון עצמי, או לחוש חרטה, בשל נזק שהוא גורם לאחרים.
במהלך המאה ה-20 נערכו מספר ניסויים פסיכולוגיים אשר הראו כי בכל אדם ישנה ככל הנראה מידה כלשהי של רוע ובתנאים נתונים הוא יכול להפוך לרשע.
הניסוי של מילגרם אשר החל בשנת 1961 הראה כי רוב בני האדם יהיו מוכנים לגרום סבל לאדם אחר מבלי להניד עפעף בתואנה של ציות עיוור לסמכות, וניתן להשיג רמת צייתנות גבוהה ביותר במידה והחמרת המעשים הדרגתית.
פיליפ זימברדו, אשר נחשב היום לחוקר הפסיכולוגיה של הרוע המוביל העולם, הראה במסגרת ניסוי שערך בקבוצת סטודנטים בסטנפורד ללא עבר פלילי שניתן לדרדר אנשים מן השורה לבצע מעשים נוראיים בחבריהם תוך חלוקתם לקבוצה של סוהרים ואסיריהם.
המסקנה משני הניסויים הייתה שקיים מדרון חלקלק של התדרדרות מוסרית עד למעשים שפלים ביותר אשר נעשים תוך ניצול יצר הצייתנות הטבוע באדם, כאשר הדרך להימנע מכך היא בחינה מתמדת של המעשים:
טולקין מציג ביצירתו שר הטבעות השקפה סינתטית על טבעו של הרוע: מקורו של הרע, בהתאם לדוֹגמה הקתולית, בהפניית עורף לאל - אולם הפניית עורף זו יכולה ללבוש צורה משל עצמה.
בהתאם לכך ישנם שני טיפוסי "רעים" ביצירה - אנשים חופשיים שבחרו ברע בחירה מודעת מחד, ושרי האופל, שהם התגלמות מוחשית של הרוע בעולם, מאידך.
בספרי הארי פוטר הרוע המוחלט מגולם על ידי דמותו של לורד וולדמורט.
מעת לעת מרים הרוע את ראשו ומסכן את הטוב המוחלט ואז על גיבורי העלילה הצעירים והארי בראשם להילחם בו.
תמיד הטובים מצליחים, תוך כדי גבורה עילאית לנצח, אך גם כאשר הרוע מוחלש תמיד הוא שב לחיים.
רועי הוא רומן אשר נכתב על ידי אסתר שטרייט-וורצל, יצא לאור בשנת 2003 והפך לרב-מכר.
בספר מתוארים חייו של רועי, אשר גדל ללא אב.
בנעוריה, אמו דליה הייתה המאהבת של רפי, מפקד בצה"ל - אביו הביולוגי של רועי.
בחלוף השנים, דליה נישאת לרופא בשם מייק.
בעת טיול במדבר יהודה, דליה פוגשת את רפי ומוזמנת יחד עם מייק לארוחה משותפת.
בתום הארוחה, מייק מגלה כי רפי הוא אביו הביולוגי של רועי, שאינו יודע דבר על כך.
בנו של רפי, עמרי, מפתח קשר חברי עם רועי, ומזמין אותו לביקור במושב בעמק יזרעאל בו הוא גר עם משפחתו.
הגילוי מעורר את זעמו של מייק, שרב עם דליה.
מאותו הרגע יחסיהם של מייק ורועי משתנים, והופכים לקרים מאוד.
מייק אוהב את ילדיו ומפנק אותם, מה שמדגיש את יחסו הרע לרועי.
כעבור שנתיים, רועי מקבל מכתב מעמרי, ומחליט לנסוע למושב.
באותה עת, מייק מקבל הזמנה להשלים את לימודי הפרופסורה שלו בארצות הברית.
הוא מסרב לקחת את רועי עמו, לאחר הידרדרות ביחסיהם.
בעקבות כך, דליה מסרבת לטוס ביחד עם מייק, ומותירה את מייק לבדו.
במהלך חופשת הפסח מייק חוזר לביקור, שנגמר בפתאומיות, כאשר מסתבר שהוא לקח את התאומים איתו לארצות הברית.
דליה טסה לשם אך לא מצליחה להחזיר אותם לארץ.
בינתיים רועי עובר לגור בקביעות עם סבו וסבתו, חיים ורות, אצלם נהג להתארח בזמן שמייק הגיע לביקוריו בארץ.
בין היתר הוא פוגש את סמדר, נערה בבית ספר התיכון שבו הוא לומד, בה הוא מתאהב.
אחרי כמה שנים מייק דליה והתאומים חוזרים לארץ.
בסיוע של חברתו, רועי מגלה את האמת אודות זהותו האמיתית של אביו הביולוגי, דבר אשר גורם למשבר במשפחתו של רפי.
אשתו ובנותיו מתכחשות לקיומו של רועי.
היוצרות מתהפכות, כאשר הוא מתפייס איתן.
בינתיים, יחסיהם של דליה ומייק עולים על שרטון.
דליה מוצאת נחמה בכך שתוכל להחזיר את רועי אליה.
היא משלימה עם רפי ורעייתו.
במהלך הספר רועי מתאר את ההתרחשויות בארץ, ביניהם האינתיפאדה השנייה, אשר גובה מחירים רבים.
חברו של רועי, ליאור, אשר גורש מביתו ועבר לפנימייה, נרצח על ידי מחבל, דבר המקשה על חייו של רועי.