tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הליגה הפרובינציאליתעונהאלופהמחוז1945ג'דינסטבופרישטינה1946ג'דינסטבו1947טרפצ'המיטרוביצה1947/1948פרולטריפרישטינה1948/1949טרפצ'המיטרוביצה1950טרפצ'ה1951קוסובופרישטינה1952טרפצ'המיטרוביצה1953לא שוחקה1953/1954פרישטינהפרישטינה1954/1955טרפצ'המיטרוביצה1955/1956רודאריסטרי טרג1956/1957רודינקוהאביליה1957/1958רודאריסטרי טרג1958/1959פרישטינהפרישטינה1959/1960רודאריסטרי טרג1960/1961פרישטינהפרישטינה1961/1962בודוקנוסטפץ'1962/1963דריטהגיג'ילאני1963/1964סלוגהליפלג'אן1964/1965סלוגה1965/1966בודוקנוסטפץ'1966/1967אובליץאובליץ עונהאלופהמחוז1967/1968וולצנימיג'קובה1968/1969וולצנימי1969/1970וולצנימי1970/1971וולצנימי1971/1972אובליץאובליץ1972/1973פושה קוסובהקוסובו פולז'ה1973/1974וולצנימיג'קובה1974/1975לייריהפריזרן1975/1976RHMK אובליץאובליץ1976/1977פרישטינהפרישטינה1977/1978בודוקנוסטפץ'1978/1979פרישטינהפרישטינה1979/1980וולצנימיג'קובה1980/1981לייריהפריזרן1981/1982וולצנימיג'קובה1982/1983KNI רמיז סאדיקופרישטינה1983/1984לייריהפריזרן1984/1985הכוכב האדוםגיג'ילאני1985/1986וולצנימיג'קובה1986/1987לייריהפריזרן1987/1988הכוכב האדוםגיג'ילאני1988/1989בודוקנוסטפץ'1989/1990וולצנימיג'קובה1990/1991פושה קוסובהקוסובו פולז'ה
במתכונת של ליגה הקוסוברית עצמאית (לאחר התפרקות ליגת העל היוגוסלבית)
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הקוסוברי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
אליפויות במתכונת של ליגה קוסוברית עצמאית (מ-1991)
ליגת העל הפלסטינית היא ליגת הכדורגל הבכירה ברשות הפלסטינית.
בשל ההפרדה בין רצועת עזה לגדה המערבית הליגה משוחקת בשתי מסגרות נפרדות: ליגת העל הפלסטינית בגדה המערבית, והמקבילה שלה ברצועת עזה.
בליגה משחקות גם שתי קבוצות ממזרח ירושלים, ג'בל מוכאבר והילאל אל-קודס.
ליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הפלסטינית, החברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC).
בהתאם לדירוג של AFC לשנת 2025 הליגה מדורגת במקום ה-36. בהתאם לכך היא לא זכאית לשלוח נציג לליגת האלופות האסייתית עילית ולליגת האלופות האסייתית השנייה.
היא יכולה לשלוח נציג לתחרות AFC מהדרג השלישי.
איסלאמיק יפו1946שבאב אל-עראב חיפה1947שבאב אל-עראב חיפה
לפני הקמת מדינת ישראל קיימו המועדונים הפלסטינים טורניר אליפות בין הקבוצות הערביות המקומיות, בניהול פדרציית הספורט הערבית פלסטינית (APSF).
ב-1976-1977 התקיימה ליגה בת 6 מועדונים באזור הגדה: סילוואן שזכתה בליגה בהפרש 28 נקודות מהשאר, אל-עראבי בית צפאפא, ימק"א, קבוצת אל-בירא ושבאב אל-ח'ליל.
ב-1982 זכתה קבוצת שבאב אל-ח'ליל באליפות מחוז הגדה בליגה בת 24 קבוצות, והקדימה את קבוצת ימק"א שסיימה במקום השני ב-5 נקודות בלבד.
ב-1984 זכתה קבוצת מרכז טול-כרם באליפות המחוז בליגה בת 12 קבוצות, והקדימה את קבוצת חאטין שסיימה במקום השני בנקודה אחת בלבד.
ב-1985 זכתה בפעם השנייה שבאב אל-ח'ליל בליגה של 12 קבוצות, והקדימה את ת'קאפי טול-כרם שסיימה במקום השני ב-6 נקודות.
בעונה זו זכתה קבוצת אל-אהלי עזה באליפות מחוז עזה.
בשנים הבאות זכתה גם קבוצת קדאמת אל שע'טיה ב-2 אליפויות עוקבות.
קאדמת רפיח זכתה בעונת 1995/1996 במחוז עזה.
ב-1997 זכתה קבוצת מרכז שבאב אל-אמערי באליפות הראשונה בליגה של 16 קבוצות, והקדימה את ת'ראפי טול-כרם שסיימה במקום השני ב-7 נקודות, כאשר במחוז עזה זכתה מ.ס.
רפיח באליפות המקומית לעונה זו.
הליגה הוקמה בשנת 1998, כליגה חצי-מקצוענית והורכבה משני אזורים: הגדה המערבית ורצועת עזה.
לפי חוקת הליגה, בסוף העונה משחקת אלופת הגדה המערבית מול אלופת רצועת עזה על מנת לקבוע מיהי אלופת פלסטין.
אך בפועל משחק זה התקיים רק פעמיים בשנת 1999 ובשנת 2000. בפעם האחרונה, ביוני 2000, זכתה באליפות הקבוצה העזתית, צעירי רפיח.
כמה חודשים לאחר סוף אותה עונה, החלה האינתיפאדה השנייה.
מאז לא שיחקו יותר קבוצות כדורגל מרצועת עזה נגד קבוצות כדורגל מהגדה המערבית, מאחר שמדינת ישראל מונעת ברוב המקרים מעבר של שחקנים בין הגדה לרצועה, ולמעשה הן מתפקדות כשתי ליגות נפרדות.
בשנות האינתיפאדה ליגת הכדורגל הפלסטינית, ברצועת עזה ובגדה המערבית, הופסקה פעמים רבות.
הדבר נבע ממספר רב של סיבות, לרבות חוסר יכולת תנועה, סגר וכתר, פגיעה במתקני ספורט.
בשנים 2005–2006 חזרה הליגה לפעילות כאשר קבוצת טול-כרם מרכז זכתה באליפות הגדה (2006), וקאדמת רפיח זכתה באליפות עזה (2005/2006).
ב-2007 בוטלה הליגה ברצועת עזה, ובגדה זכתה קבוצת ואדי א-ניס באליפות השנייה שלה.
רק בעונת 2008/2009 חזרה הליגה לתפקד במתכונת מלאה עונתית.
שנה לאחר מכן בוטלה הליגה פעם נוספת ברצועת עזה בעקבות המצב הביטחוני, ובגדה המערבית זכתה קבוצת ג'בל מוכאבר ממזרח ירושלים.
בשנת 2007, נחנך אצטדיון אל-ח'דר הסמוך למחסום המנהרות בכביש 60. האצטדיון מכיל 6,000 מושבים ונבנה במימון ממשלת פורטוגל, ומשחקות בו הקבוצות ואדי א-ניס ושבאב אל-ח'דר.
בשנת 2008, נחנך אצטדיון פייסל חוסייני בעיירה א-ראם, שמשמש את נבחרת פלסטין וקבוצת הילאל אל-קודס.
בשנת 2009, נחנך אצטדיון אל-בירה שנבנה במימון ממשלת גרמניה, צרפת ופיפ"א.
החל מעונת 2010/2011 מתקיימת הליגה במתכונת מקצוענית, תחת החסות של חברת הסלולר הפלסטינית – "ג'וואל".
מעונת 2011/2012 הוחלט לשנות את התקנון ולאפשר לערבים-ישראלים ושחקנים זרים להשתתף, ולמעלה מ-30 שחקנים ישראלים שיחקו בליגה בעונה זו, ביניהם: עלי חטיב (לשעבר שחקן הפועל חיפה ומכבי נתניה), אחמד אבו נאהיה, חאמד גנאים ועלאא אבו סאלח (לשעבר שחקני בני סכנין).
באליפות המקצוענית הראשונה זכתה קבוצת מרכז שבאב אל-אמערי באליפות הגדה המערבית ושבאב ח'אן יונס זכתה באליפות רצועת עזה.
עונה לאחר מכן הליגה בוטלה ברצועת עזה עקב מבצע עמוד ענן, ובגדה המערבית זכתה קבוצת הילאל אל-קודס.
בעונת 2012/2013 זכתה קבוצת שבאב א-דאהרייה באליפות הגדה, וג'אמעית אל-סאלח באליפות עזה שחזרה לפעילות.
מאז מתקיימת הליגה באופן סדיר יחסית, שהילאל אל-קודס הקבוצה המובילה בגדה עם 3 אליפויות רצופות מ-2016 עד 2019, וברצועת עזה מתחלפת האלופה בכל עונה כאשר הקבוצות בליגה מתפרקות ומוקמות ומשנות את שמן מעונה לעונה.
העפלה לתחרויות קונפדרציית הכדורגל של אסיה
ליגת העל הפלסטינית מסונפת להתאחדות לכדורגל של אסיה , ולכן קבוצות אשר מסיימות במקומות הראשונים זוכות להשתתף במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות לכדורגל של אסיה.
במרץ 2016, שמונה שחקני כדורגל ערבים-ישראלים מקבוצת שבאב אל-דהריה, שהיו בדרכם למשחק בגביע אסיה מול קבוצת אל ווהדה הסורית, עוכבו בשדה התעופה בביירות ולא הורשו להיכנס ללבנון.
בינואר 2017, שישה שחקנים מקבוצת שבאב אל-ח'ליל, המחזיקים בדרכון ישראלי, הגיעו ללבנון דרך ירדן, כדי לשחק מול אלופת לבנון אל עהד.
אלופות הליגה בתקופה המקצוענית (2010 ואילך)
ליגת העל הפרואנית (בספרדית: Liga 1 de Fútbol Profesional, הליגה הראשונה של הכדורגל המקצועני) היא ליגת הכדורגל הבכירה בפרו.
בליגה משחקות 19 קבוצות (עונת 2025), והיא מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הפרואנית.
הליגה נוסדה ב-1912 והפכה למקצוענית ב-1951. עד-1966 השתתפו בה רק קבוצות מהערים הגדולות לימה וקייאו, והחל מאותה השנה הורחבה והכילה מועדונים מרחבי המדינה כולה.
החל משנת 2014 מתנהלת הליגה בשיטת אפרטורה וקלאוסורה, כפי שהתנהלה בין השנים 1997 ל-2008. עם זאת, בכל עונה נקבעת אלופה אחת, בפלייאוף שנקבע בהתאם לתוצאות האפרטורה והקלאוסורה.
האלופה המכהנת () היא אוניברסיטריו דה דפורטס.
שיאנית הזכיות, עם 27 תארים, היא אוניברסיטריו דה דפורטס, שזכתה בתואר לראשונה ב-.
אוניברסיטריו, אליאנסה לימה וספורטינג קריסטל זכו ביחד בכמחצית מכמות התארים בהיסטוריה של הליגה.
הכדורגל הגיע לפרו במהלך המאה ה-19, על ידי תושבים בריטים מהעיר לימה.
הכדורגלנים הראשונים בפרו היו תושבים בריטים, מלחים בריטים שעצרו בעיר הנמל קייאו ופרואנים מהמעמד הגבוה שנחשפו לענף במדינות זרות.
משחק הכדורגל המוכר הראשון בפרו התקיים ב-7 באוגוסט 1882 בין אזרחים בריטים לפרואנים, במגרש סנטה סופיה, ששימש אז את לימה קריקט.
בזמן בו ההתעניינות בספורט גברה אצל פרואנים מהמעמד הגבוה, הוקמו מספר מועדונים מקומיים, ייחודיים או משולבים, שעסקו בין ביתר בקריקט, טניס, וכן ענפי ספורט ימי כגון חתירה.
אוניון קריקט היה למועדון הראשון שהחל לשלב את ענף הכדורגל בין תחומי עיסוקו, ואחריו התווספו מועדונים נוספים כמו לימה קריקט (שהתעסק עד אז בקריקט ובטניס), רגאטאס לימה וסיקליסטה לימה.
בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 גברה ההתעניינות בענף בקרב קבוצות של סטודנטים, שהחלו להקים מועדונים, מעורבים או משויכים למוסדות.
כך, ב-9 ביוני 1902 הוקם מועדון אתלטיקו צ'לאקו, על ידי סטודנטים מאינסטיטוטו צ'לאקו, מועדון שהפך עם הזמן למועדון הייצוגי של העיר קייאו.
מוסדות לימודיים, כמו אוניברסיטת סן מרקוס, החלו לאמץ תחרויות בין קבוצות שהוקמו בפקולטות השונות של המוסד, תחרויות שהחלו כבר ב-1899. עם הזמן, קבוצת פקולטה אחת בחרה להיפרד מהתחרות הפנימית ולהקים מועדון כדורגל עצמאי, שהיום ידוע כאוניברסיטריו דה דפורטס, מהמועדונים המצליחים בפרו בכל הזמנים.
מועדונים נוספים שאינם מעורבים במוסדות לימודיים החלו גם הם לקום, ואחד מהם היה ספורט אליאנסה, הידוע כיום כאליאנסה לימה, שהוקם על ידי איטלקים וסינים ממעמד הפועלים בלימה ב-1901.
לאחר תקופה בה התקיימו טורנירי כדורגל אקראיים ומקומיים, החל להתפתח הרעיון להקמת ליגה מוסדרת.
ב-1912, פנתה קבוצת ספורטינג מיראפלורס למספר מועדונים מהערים לימה וקייאו בהצעה להקים תחרות בפורמט ליגה.
על אף סירובן של הקבוצות מקייאו להצטרף, הביקוש להצטרפות לליגה היה גדול והביא להקמתן של ליגה ראשונה ושנייה, שכללו שמונה מועדונים כל אחת.
עונת יצאה לדרך ב-5 במאי באותה השנה, וקבוצת לימה קריקטה הוכתרה לאלופת פרו הראשונה.
הליגה התקיימה ללא הפרעה במשך עשר עונות, בהן הכותרו שבע אלופות שונות.
היחידה מבין האלופות ששרדה בליגות המקצועניות היא ספורט אליאנסה, כיום אליאנסה לימה.
לאחר כעשור פורקה הליגה עקב מחלוקות בין המועדונים, והתחרות לא התקיימה בין 1922 ל-1925.
ב-1922, כשנה לאחר פירוק הליגה, הוקמה רשמית התאחדות הכדורגל הפרואנית.
היא צורפה כחברה בפיפ"א ב-1924, וכשנה לאחר מכן הצטרפה כחברה בקונמבול.
ב-1926 הוקמה הליגה מחדש, בצירופן של קבוצות מקייאו, אך בשתי עונותיה הראשונות סבלה מפרישה של קבוצות רבות במהלך העונה.
כך קרה שבעונת זכתה ספורט פרוגרסו באליפות השנייה שלה לאחר ששיחקה שישה משחקים בלבד.
עונה לאחר מכן זכתה אליאנסה לימה באליפות השלישית בתולדותיה, לאחר ששיחקה שלושה משחקי ליגה בלבד כדי לזכות בתואר.
בעונת חזרה הליגה לפעילות מלאה, לאחר שהורחבה ל-19 קבוצות וחולקה לשני בתים.
בעונה זו התקיים הקלאסיקו הפרואני הראשון, בין אוניברסיטריו דה דפורטס (אז בשם פדרסיון אוניברסיטריה) ואליאנסה לימה, בו ניצחה פדרסיון 0–1. בסיום השלב הראשון העפילו מובילות הבתים לבית גמר בן חמש קבוצות, שהסתיים בשוויון נקודות בין אוניברסיטריו לאליאנסה, והליגה הוכרעה בצמד משחקי גמר בין המועדונים לטובתה של אליאנסה.
עונה לאחר מכן זכתה פדרסיון באליפות הראשונה בתולדותיה.
בעונת חל שינוי נוסף בפורמט והליגה חולקה לשלושה בתים בני ארבע קבוצות, כאשר המנצחת בכל בית מעפילה לטורניר הגמר.
בעונה זו זכתה הפכה אתלטיקו צ'לאקו לאלופה הראשונה מקייאו.
בשלוש העונות הבאות זכתה אליאנסה לימה באליפות, והייתה קרובה לזכות באליפות רביעית ברציפות, בעונת שהפכה לעונת מחלוקת.
בתקופה זו, במקביל לליגה הראשונה, שוחקו טורנירים מקומיים מקבילים, והוחלט שרבע מכמות הנקודות שהושגו בטורניר המקומי יתווספו לניקוד הליגה של כל קבוצה.
אליאנסה לימה ואוניברסיטריו סיימה את העונה עם 21 נקודות כל אחת, אך בטורניר המקומי השיגה אליאנסה 23 נקודות לעומת 22 של יריבתה, וסיימה ראשונה בטבלה המשוקללת בפער של 0.25 נקודות מיריבתה.
מאמן אוניברסיטריו, פלסידו גלינדו, הגיש עתירה להתאחדות הפרואנית כנגד זכייתה של אליאנסה בפער כה קטן, במיוחד שהושג מטורניר משני.
ההתאחדות ניצלה את כינוס הקונגרס של קונמבול בלימה באותה תקופה והציגה את המקרה לאנשי מקצוע נוספים מהיבשת, ולבסוף פסקו על קיום משחק גמר שיכריע את זהות האלופה.
מסיבות שונות, לא התקיים המשחק עד ליולי 1935, אז גברה אוניברסיטריו 1–2 על אליאנסה וזכתה בתואר השני בתולדותיה.
על אף ניסיונות חוזרים ונשנים של אליאנסה ואוהדיה להכיר בקבוצה כאלופת העונה, ההתאחדות הפרואנית והגוף המנהל של הליגה הבכירה מכירים באוניברסיטריו כאלופה הרשמית של אותה העונה.
הליגה עברה שינויים נוספים בפורמט ובזכויות הניהול, והתנהלה ברציפות כליגה חובבנית עד לעונת , למעט עונת שלא התקיימה עקב השתתפותה של פרו באולימפיאדת ברלין.
ב-1951 עברה הליגה הבכירה לארגונה של ה-ACF (אסוסיאסיון סנטראל דה פוטבול, ארגון הכדורגל המרכזי), והייתה לראשונה לליגה מקצוענית.
ספורט בויס הפכה לאלופה הראשונה בעידן המקצועני בפרו, ואליאנסה לימה המשיכה את הדומיננטיות שלה גם בעידן זה, כשזכתה בשלוש מארבע העונות הבאות.
ב-1955 הוקמה הקבוצה שעד מהרה הפכה למועדון צמרת, ספורטינג קריסטל, וכבר בעונת , הראשונה שלה אי פעם, זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה.
ב-1960 הוקם המפעל היבשתי החדש, קופה דה קמפאונס (גביע האלופות, כיום גביע ליברטדורס), בהשתתפות אלופות היבשת ובהן אלופת פרו.
בעונת הבכורה של המפעל לא השתתפה נציגה מפרו, אך עונה לאחר מכן, אוניברסיטריו, שזכתה באליפות בעונת , הייתה לנציגת פרו הראשונה אי פעם במפעל כאשר ייצגה את המדינה בגביע ליברטדורס 1961. ב-1962 הוחלף שוב הגוף המארגן של הליגה, כאשר ה-ACF סיימה את תפקידה ובמקומה הפך ה-ADFP לגוף המארגן.
ב-1965, בעקבות הרחבת גביע ליברטדורס, הצטרפה נציגה שנייה מפרו למפעל.
על אף הפיכתה של הליגה למקצוענית, עד ל-1965 שיחקו בה רק קבוצות מלימה ומקייאו.
על כן, החליט הגוף המארגן על הרחבת הליגה לקבוצות מחוץ לשתי הערים הגדולות, מה שהוביל לשינוי שמה של הליגה לקמפאונטו דסנטרליסאדו (Campeonato Descentralizado, האליפות המבוזרת).
ארבע קבוצות מפיורה, ארקיפה, איקה וטרוחיו הוזמנו להצטרף לליגה הראשונה, שהתרחבה מעשר ל-14 קבוצות.
לקראת עונת הבכורה של המפעל המחודש, עונת , נקבע כי רק קבוצה אחת מבין ארבע המצטרפות, זו הממוקמת במיקום הכי גבוה, תישאר בליגה.
היתר, ביחד עם קבוצה "ותיקה" אחת, יירדו ליגה.
במקביל, הוקם מפעל הגביע הפרואני (Copa Perú), שמטרתו לאפשר העפלה לליגה הבכירה לקבוצות מחוץ ללימה וקייאו, בעוד הליגה השנייה נותרה עבור מועדונים משתי ערים אלו בלבד.
המועדונים מחוץ לערים הגדולות, הידועים בשם פרובינסיאנוס (Provincianos, שם הנגזר ממקורותיהן של הקבוצות בפרובינציות של פרו), החלו להגיע להישגים טובים יותר כבר בעונה השלישית של הליגה המחודשת, עונת , כאשר קבוצת חואן אאוריץ', מהעיר צ'יקלאיו, סיימה את העונה הסדירה בשוויון נקודות בפסגה עם ספורטינג קריסטל.
האליפות הוכרעה במשחק פלייאוף בודד, בו ניצחה קריסטל 1–2, אך המיקום השני העניק לחואן אאוריץ' את הכרטיס לגביע ליברטדורס 1969, והפך אותה לנציגת הפרובינסיאנוס הראשונה במפעל היבשתי.
בעונת העפילה אוניברסיטריו לגמר גביע ליברטדורס, והייתה לנציגת פרו הראשונה אי פעם בגמר המפעל היבשתי.
היא הדיחה בשלב הבתים את יריבתה המרה אליאנסה לימה ואת נציגות צ'ילה, אוניברסידד דה צ'ילה ואוניון סן פליפה.
בבית חצי הגמר סיימה ראשונה לפני קבוצות הפאר מאורוגוואי, פניארול ונסיונל, שהייתה גם האלופה המכהנת.
אוניברסיטריו נעצרה רק בגמר, כאשר הפסידה 1–2 בסיכום שני מפגשים לאינדפנדיינטה הארגנטינאית.
מבנה הליגה ושיטת ההכרעה עברו מספר שינויים במרוצת השנים, עד שב-1997 הונחלה שיטה ידועה בעיקר בארגנטינה, שיטת האפרטורה וקלאוסורה.
עם זאת, לא הוכתרו שתי אלופות בכל עונה, אלא נקבע כי האליפות תוכרע במפגש גמר עונתי בין הזוכה בכל טורניר.
בעונת הבכורה של הפורמט, עונת , לא שוחק משחק גמר, מאחר שאליאנסה לימה זכתה בשני הטורנירים, ובכך קטעה רצף של 18 שנים ללא אליפות.
עוד נקבע על פי השיטה, כי מפגש גמר יתקיים רק אם אלופת טורניר תסיים בין ארבע הראשונות (בהמשך שונה לשש הראשונות) בטורניר המקביל.
בעונת זכתה ספורטינג קריסטל באליפות ללא משחק גמר, לאחר שסיימה שלישית באפרטורה וזכתה בקלאוסורה, בעוד זוכת האפרטורה, אוניברסיטריו, סיימה רק במקום ה-11 בקלאוסורה.
לאחר שבעקבות חוק זה, בעונות ו- זכתה אוניברסידד סן מרטין באליפות ללא משחק גמר, הוחלט לבטל את שיטת האפרטורה והקלאוסורה, ולהנחיל שיטה חדשה.
הסיבוב הראשון של השיטה החדשה שוחק כטורניר ליגה רגיל בשני סיבובים בין 16 קבוצות הליגה.
בתום העונה הסדירה חולקו הקבוצות לשתי ליגות נפרדות בנות שמונה קבוצות כל אחת, על פי מיקומן בסיבוב הראשון (הממוקמות במיקומים אי-זוגיים בליגה אחת, הממוקמות במקומות זוגיים בליגה שנייה), ותוך שמירה על מאזנן בסיבוב זה.
בתום הסיבוב השני, הראשונה בכל קבוצה מעפילה לצמד משחקי גמר עונתי, בו נקבעת האלופה.
ב-2014 הוחזרה שיטת האפרטורה וקלאוסורה, כולל גמר עונתי לקביעת האלופה.
בעונת זכתה לראשונה קבוצה פרואנית במפעל יבשתי, והייתה זו דווקא נציגת העיר קוסקו, סיינסיאנו, שזכתה בקופה סודאמריקנה, עם ניצחון על ריבר פלייט בגמר.
ב-2004 השלימה זכייה ברקופה סודאמריקאנה, עם ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין על בוקה ג'וניורס.
ב-2018 החליטה התאחדות הכדורגל הפרואנית על שינוי במבנה הליגה ועל הפיכתה לגוף המארגן מעל ה-ADFP, וכן על שינוי שם הליגה לליגה דה פוטבול פרופסיונל החל מעונת .
בליגה משתתפות עשרים קבוצות, וכל עונה מתחלקת לשלושה חלקים - אפרטורה, קלאוסורה ושלב פלייאוף.
בשלב האפרטורה נפגשות ביניהן כל הקבוצות פעם אחת, ובסך הכול במשך 19 מחזורים.
בטורניר הקלאוסורה שוב נפגשות הקבוצות פעם אחת, הפעם בסדר ביתיות הפוך, כאשר הניקוד מהאפרטורה לא נצבר לשלב השני.
בתום שני השלבים, מעפילות אלופות כל שלב, בנוסף לשתי הקבוצות המדורגות במיקומים הגבוהים ביותר בטבלה המצטברת של שני הסיבובים, לשלב הפלייאוף.
אם אותה קבוצה זוכה בשני הטורנירים, הפלייאוף מבוטל ואותה קבוצה מוכרזת כאלופת העונה.
שלב הפלייאוף מכריע את זהות האלופה, והוא מתחיל בשלב חצי הגמר, בו שתי המדורגות גבוה ביותר בטבלה המצטברת בוחרות איזה מהמשחקים (ראשון או גומלין) לארח בביתה.
שלבי חצי הגמר והגמר משוחקים במתכונת בית-חוץ, כאשר אם לא הושגה הכרעה בתום שני המפגשים, מתקיים משחק שלישי באצטדיון נייטרלי.
ארבע הקבוצות בעלות המאזן החלש ביותר, יורדות בתום העונה לליגת המשנה.
לפרו שמונה נציגות במפעלים היבשתיים.
הליגה הפרואנית שולחת ארבע נציגות לגביע ליברטדורס, וארבע נציגות לקופה סודאמריקנה.
ליגת העל הפלסטינית בכדורסל היא ליגה הכדורסל הבכירה המשוחקת ברשות הפלסטינית והמנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הפלסטינית.
הליגה הוקמה ושוחקה כליגה חצי-מקצוענית מאז תחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, כשברוב השנים הייתה הליגה היחידה ומספר הקבוצות בה השתנה בין 14 ל-18 קבוצות בכל עונה.
בתחילת המאה ה-21 החלה הליגה להפוך מקצוענית והותר שילוב של שחקנים זרים שאינם אזרחי הרשות הפלסטינית.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 פוצלה הליגה לשתי ליגות.
הליגה הראשונה שנקראה "ליגת העל", והליגה השנייה שנקראה "דוויזן 1" (החל מעונת 2008/09) כאשר בכל עונה משחקות בכל ליגה בין 10 ל-12 קבוצות ומבנה הליגה וחוקיה משתנים מעונה לעונה.
בעונות הליגה 2015 עד 2019 היו חברות בליגה כ-12 קבוצות כאשר 4 הקבוצות שסיימו ראשונות בתום שני סבבים משחקות בשיטת פינל 4 עד להכרזת האלופה.
בעונת 2013/14 שיחקו בליגה 10 קבוצות ולאחר שני סבבים הראשונה הוכרזה כאלופה.
בעונת 2011/12 שיחקו בליגה 12 קבוצות כאשר היא משוחקת בצורה של שני סבבים ובסיומה הראשונה מוכרזת כאלופה ו-4 האחרונות יורדות לליגת המשנה.
בעונת 2010/11 שיחקו בליגה 13 קבוצות כאשר היא משוחקת בצורה של שני סבבים ובסיומה הראשונה מוכרזת כאלופה ואין יורדות בסיום העונה.
בעונת 2009/10 שיחקו בליגה 16 קבוצות כאשר היא משוחקת בצורה של סבב בודד ובסיומה הראשונה מוכרזת כאלופה ו-3 האחרונות יורדות לליגת המשנה
בעונת 2008/09 התקיימו שתי ליגות במקביל, ליגת העל בגדה המערבית וליגה קטנה ברצועת עזה, בליגת הגדה שיחקו 18 קבוצות בסבב משחקים אחד כאשר הראשונה זוכה באליפות, אך אין יורדות וברצועת עזה שיחקו כ-5 קבוצות בסבב אחד כאשר בסיום מוכרזת הראשונה כאלופה.
ליגת העל של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו נקראת גם לינה-פוט נקראת מסיבות מסחריות גם וודאקום ליג 1, היא ליגת הכדורגל הבכירה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, שהוקמה ב-1958. הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הקונגולזית וכפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
קבוצת TP מזמבה מלובומבאשי היא קבוצת הכדורגל המצליחה ביותר בקונגו, עם 20 זכיות באליפות הליגה.
שנייה בדירוג היא קבוצת הכדורגל ויטה קלאב מקינשאסה עם 15 אליפויות, ושלישית היא קבוצת DC מוטמה פמבה עם 12 אליפויות הליגה, ובצוותא הן הקבוצות העיקריות השולטות בכדורגל הקונגולזי.
הליגה מדורגת במקומות הראשונים בדירוג הליגות ה-5 שנתי של ה-CAF (דירוג הליגות האפריקאי) באופן מסורתי.
בתחילת העונה הם משחקות ב-2 בתים.
הם משחקות בשיטת משחק בית/מחשק חוץ.
6 קבוצות בכל בית מעפילות לפלייאוף עליון.
הקבוצות המסיימות במקומות הראשון (האלופה) וה-2 (הסגנית) מעפילות לליגת האלופות האפריקאית, והקבוצה שמסיית במקום ה-3 מעפילה לגביע הקונפדרציה האפריקאי.
הקבוצות שלא עלו לפייאוף עליון יורדות לליגת המשנה הקונגולזית ("ליג 2").
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הקונגולזי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
תחת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
ליגת העל הספרדית לנשים (בספרדית: The Primera División de la Liga de Fútbol Femenino) היא הליגה הבכירה במערכת הליגות של כדורגל הנשים בספרד שמופעלת על ידי פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית.
הליגה נוסדה ב-1988 כליגה הלאומית לנשים ופועלת ברציפות משנה זו.
במהלך השנים עברה שינויי שם ופורמט וכיום היא נחשבת לאחת הליגות הטובות באירופה והחל מעונת 2021/2022 תשלח שלוש נציגות לליגת האלופות לנשים.
הליגה מוגדרת כיום כמקצוענית, כוללת 16 קבוצות ובמהלך שנות פעילותה היו בה 12 אלופות שונות.
ברצלונה היא הקבוצה שזכתה הכי הרבה פעמים באליפות - 9 זכיות.
הליגה נוסדה בשנת 1988 על ידי 9 קבוצות שלקחו חלק בעונתה הראשונה.
במשך השנים הצטרפו לליגה קבוצות נוספות.
החל מעונת 1996/1997 הליגה חולקה לארבעה בתים.
מנצחות הבתים עלו לשלב חצי הגמר והמנצחות בשלב זה עלו לגמר כשהמנצחת בגמר הוכרזה כאלופה.
החל משנת 2001/2002 שונה שוב הפורמט לליגה אחת שכוללת את כל הקבוצות שמשחקות מול כל האחרות בשיטת בית וחוץ.
בתחילה כללה הליגה 14 קבוצות אך בהמשך עלה המספק ל-16 קבוצות.
החל מעונת 2009/2010 הורחבה הליגה ל-24 קבוצות שחלוקו לשלושה בתים כשהקבוצות בבתים משחקות ביניהן.
שתי הראשונות בכל בית ושתי הקבוצות הטובות מבין אלו שסיימו במקום השלישי עלו לפלייאוף כשבסוף העונה שתי הקבוצות הראשונות התמודדו במשחק אחד מכריע על תואר האליפות.
החל מעונת 2011/2012 הליגה מותגה מחדש כליגת העל לנשים (Primera División), שיטת הבתים בוטלה והליגה כללה 18 קבוצות וצומצמה ל-16 קבוצות בעונה העוקבת.
החל מעונת 2016/2017 הליגה נקראת ליגה איברדולה (Liga Iberdrola) מטעמי חסות.
השם שונה קצת ב-2019 לליגת העל איברדולה(Primera Iberdrola).
ב-10 ביוני 2020 הליגה הוכרה רשמית כליגה מקצוענית.
קבוצהעיראצטדיוןתכולהאייבראייברUnbe500אלאבסויטוריהCiudad Deportiva José Luis Compañón2,500אתלטיק בילבאובילבאוLezama Facilities3,200אתלטיקו מדרידמדרידCentro Deportivo Wanda Alcalá de Henares2,500ברצלונהברצלונהאצטדיון יוהאן קרויף6,000גרנדילה טנריףגרנדילה, טנריפהLa Palmera2,700הואבהולבהLa Orden2,000ויאריאלויאריאלMini Estadi5,000ולנסיהולנסיהAntonio Puchades3,000לבאנטהולנסיהCampo Municipal El Terrer600מדריד CFFמדרידEstadio Antiguo Canódromo3,500סביליהסביליהJesús Navas5,000ראיו ואיקאנומדרידCiudad Deportiva2,500ריאל בטיססביליהLuis del Sol1,300ריאל מדרידמדרידAlfredo Di Stéfano6,000ריאל סוסיאדדסן סבסטיאןZubieta2,500
ליגת העל הסנגלית , היא ליגת הכדורגל הבכירה בסנגל, שהוקמה רשמית בשנת 1960, והפכה למקצוענית ב-2009.
הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הסנגלית אשר כפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
בהתאם לדירוג של CAF לעונת 2025/2026 ליגה מדורגת במקום ה-17.
קבוצת דיאראף היא הקבוצה המצליחה ביותר בסנגל, עם 13 זכיות באליפות הליגה (מאז 1975), שנייה בדירוג היא קבוצת ז'אן ד'ארק עם 10 זכיות באליפות הליגה, ושלישית היא קבוצת איי אס דואנס עם 6 זכיות באליפות הליגה, ומקורן של שלושתן הוא בעיר דקר, עיר הבירה של סנגל.
הקבוצות משחקות ביניהם 2 סיבובים בבית ובחוץ כאשר סך הכל ישנם 30 מחזורים.
הליגה משוחקת מנובמבר ועד מרץ של השנה הקלנדרית העוקבת.
האלופה מעפילה לתחרות המוקדמות של ליגת האלופות האפריקאית, בעוד סגניתה מעפילה לשלב המוקדמות של גביע הקונפדרציה האפריקאי.
שתי הקבוצות במקום האחרון בליגה יורדות לליגת המשנה הסנגלית, לליגת משנה - "ליג 2".
הליגה הוקמה בשנת 1960, לאחר שסנגל קיבלה את עצמאותה מצרפת לאחר הכיבוש הקולוניאלי שלה ברפובליקה הסנגלית.
לאחר שנים רבות שבהם שהתה הליגה בעידן החובבים, ה-CNF (ועדת הנורמליזציה של הכדורגל) החליטה להכניס מקצוענות בכדורגל הסנגלי.
ליגת הכדורגל המקצועית של סנגל (LSFP) שהוא מוסד המחובר להתאחדות הכדורגל הסנגלית (ה-FSF), אחראית על הארגון, הבקרה, המעקב, ההסדרה ועמידה על ידי מועדונים בכללים הנורמטיביים של ניהול אדמיניסטרטיבי ופיננסי בכדורגל הסנגלי.
במסגרת בקרה זו, המועדונים נדרשים להמציא בשבועיים הראשונים של כל חודש, תלוש המסכם את כל העסקאות הכספיות שביצע המועדון.
בתום העונה, מועדונים נדרשים לשלוח את הדוחות הכספיים שלהם ל-LSFP, וכך נמנע מצב שבו קבוצות לא משלמות או חייבות לשחקנים, מה שהיווה בעיה בעידן החובבני.
העונה הראשונה המקצוענית בכדורגל הסנגלי - עונת 2009 שוחקה עם 18 מועדונים מקצועיים אשר נבחרים לאחר שמועדוני הליגה הבכירה לשעבר (ה-Division 1) הגישו בקשה לאליפות מקצועית.
בנוסף להיותם מזוהה באופן קבוע עם התאחדות הכדורגל הסנגלית (FSF), המועדונים שלוקחים חלק באליפויות אלו חייבים להתארגן כחברה מסחרית בע"מ (SA או SARL).
האלופה נקבעת בתום סדרת משחקי בית וחוץ במהלכם כל מועדון פוגש את הקבוצות האחרות פעם בבית ופעם בחוץ.
מאז הקמת הליגה הסנגלית המקצוענית בכל עונה זכתה קבוצה אחרת בתואר האליפות.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בסנגל FA קאפ באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
ליגת העל הפנמית או ליגה פנמנייה דה פוטבול היא ליגת הכדורגל הבכירה בפנמה.
הליגה, שנוסדה ב-1988, מנוהלת על ידי "התאחדות הכדורגל הפנמית" (בספרדית: Federación Panameña de Fútbol או בקיצור FEPAFUT), נקראה בין השנים 1988–2009, Asociación Nacional Pro Fútbol או בקיצור (ANAPROF).
הליגה מחולקת כיום לאפרטורה וקלאוסורה: האפרטורה משוחקת בין חודש יולי לדצמבר, והקלאוסורה משוחקת בין ינואר למאי.
קבוצת טאורו (שמקורה בעיר פנמה סיטי, עיר הבירה) היא הקבוצה המצליחה ביותר בפנמה עם 17 אליפויות הליגה.
שנייה בדירוג היא אראב יונידו (שמקורה בעיר קולון) עם 15 אליפויות, והם הקבוצות הבולטות ביותר בליגה הפנמית.
הקבוצות המייסדות של הליגה בעונתה הראשונה היו: צ'ירילאנקו (שמקורה בבוקה דל-טורו), דפורטיבו לה פרוויסורה (שכיום נקראת סן פרנסיסקו ומקורה בלה צ'וררה), וגם: דפורטיבו פרו, אורו קיקרס, פלאזה אמאדור, וטאורו (שמקורן בפנמה סיטי).
הליגה החלה בפברואר 1988, וכללה טורניר שנתי ארוך, ובו נפגשו כל הקבוצות בליגה בבית ובחוץ, והראשונה זוכה באליפות הליגה.
מ-1994 עד 1996, הכדורגל הפנמי התפצל בין ליגת ANAPROF לליגה היריבה החדשה שנוסדה, LINFUNA.
לליגה החדשה שנוצרה היה אישור של התאחדות הכדורגל הפנמית והכרה של פיפ"א, ובראשה עמד רולנדו מרקו הרמוסו, ולאחר מכן אריאל אלווארדו.
בין היתר הובאו קבוצות מליגת ANAPROF פרוחאזה ואליאנסה הובאו לליגה.
הליגה התקיימה בשנים האלו ובשניהם זכתה קבוצת אראב יונידו ( "עראב יונייטד" קבוצה של מהגרים ערבים שמקורה בקולון), שלימים הפכה לאחת הקבוצות הבולטות בליגה הפנמית.
לאחר תיווך של ארגון CONCACAF, הסכסוך נפתר בינואר 1996, והקבוצות התמזגו לליגה אחת של 12 קבוצות תחת השם ANAPROF.
פורמט זה המשיך עד 2001, ובעונה זו חולה הליגה לטורנירים קצרים במתכונת אפרטורה וקלאוסורה כפי שמקובל ברוב הליגות במדינות אמריקה הלטינית.
בשנת 2009 שינתה הליגה את מיתוגה ומאז נקראת "Liga Panameña de Fútbol" (בקיצור LPF).
ב-2021 ה-LPF שינתה את מבנה הליגות, כאשר הליגה הורחבה מ-10 ל-12 קבוצות ללא ירידת ליגה, וליגת המשנה הורחבה מ-8 קבוצות ל-24 קבוצות לאחר שאוחדו קבוצות הנוער (מתחת לגיל 20) וקבוצות מילואים עם קבוצות מליגת המשנה.
העונה של הליגה מחולקת לשני טורנירים הנקראים אפרטורה וקלאוסורה.
הקבוצות מחולקות לשני אזורים (מזרח ומערב).
האזור המזרחי מורכב מהקבוצות: טאורו, פלאזה אמאדור, אליאנסה, קלוב דפורטיבו דל אסטה, אראב יונידו וספורטינג סן מיגליטו.
האזור המערבי מורכב מהקבוצות: הררה, קלוב אתלטיקו אינדנפנדיינטה, ורגואס, קלוב יוניברסטיריו, צ'יריקי וסן פרנסיסקו.
לשני הבתים יש פורמט זהה.
לכל בית יש שני שלבים: השלב הראשון הוא סבב אחד וחצי שבו כל קבוצה משחקת נגד כל קבוצה פעמיים באותו הבית, פעם בבית ופעם בחוץ, ופעם אחת נגד כל קבוצה מהאזור השני.
שלוש הקבוצות הראשונות בליגה עולות לשלב אחרון, שלב נוקאאוט שמגיע לשיאו במשחק גמר.
השלב הסופי מורכב מ-3 מחזורים.
קבוצות הסיבוב הראשון הממוקמות במקום ה-2 ישחקו מול הקבוצות הממוקמות במקום ה-3 (מקום 2 של המזרח מול מקום 3 של המערב ומקום 2 המערב מול מקום שלישי מזרח).
המנצחים יעברו לחצי הגמר שבו הם יפגשו את הקבוצות המדורגות ראשונות (מקום ראשון במערב מול מנצח הפלייאוף ומקום ראשון במזרח מול מנצח הפלייאוף השני).
חצאי הגמר הם 2 משחקים נוקאאוט בבית ובחוץ.
לאחר מכן הגמר הוא משחק יחיד במקום נייטרלי.
לכל טורניר אפרטורה/קלאוסורה יש 16 משחקים מהעונה הסדירה (פעמיים מול כל קבוצה מאותה אזור + פעם אחת (1) מול כל קבוצה (6) באזור הנגדי).
בשלב הגמר יש בסך הכל: 2 משחקים בפלייאוף הסיבוב הראשון + 4 משחקים בחצי הגמר + משחק גמר יחיד.
הסיבוב הראשון של הפלייאוף הוא משחקי שלב אחד (הקבוצה במקום השני בכל אזור משחקת בבית).
חצי הגמר הם צמד משחקי בית וחוץ.
לגבי לוח הזמנים בעונה הרגילה: לוח הזמנים של כל הטורניר מוגדר ל-16 ימי משחק.
10 משחקים מול קבוצות באותו האזור + 6 משחקים מול אזור יריב.
באפרטורה יתמודדו קבוצות מהמזרח רק פעם אחת מול קבוצות מהמערב.
הקבוצה שתשחק בבית באפרטורה תצטרך לשחק בחוץ כאשר תתמודד מול אותה קבוצה לאחר מכן בקלאוסורה.
כך הליגה יכולה להבטיח שהמזרח והמערב יתמודדו זו מול זו בבית וחוץ בתום שני הטורנירים באופן הוגן.
כאשר משחקים נגד קבוצות באותה האזור, כל קבוצה תתמודד עם משחקי בית וחוץ בפתיחה ובסיום.
האלופות של שני הטורנירים + הקבוצה הבאה בדירוג הטוב ביותר מעפילות לליגת CONCACAF.
ליגת העל הקובנית (בספרדית: Campeonato Nacional de Fútbol de Cuba) היא הליגה העליונה בכדורגל בקובה, שמאורגנת על ידי פדרציית הכדורגל של קובה, והיא נוסדה בשנת 1912.
בליגה מתחרות כיום 16 קבוצות, כאשר עד 2019 הפורמט היה חלוקה ל-2 בתים אזוריים של 8 קבוצות, ובשלב השני בית גמר אליו עולות 4 קבוצות מכל בית אזורי.
המסיימת במקום הראשון בבית הגמר מוכתרת לאלופת המדינה, ומעפילה לתחרות הבינלאומית בקאריביים, המגן הקריבי לקבוצות.
הקבוצה הבולטת ביותר בליגה היא קבוצת ויה קלרה (שמקורה במחוז ויה קלרה) ולה 14 אליפויות.
הליגה הלאומית הקובנית שהתחילה כליגה חובבנית ב-1912, ובמהלך העשור הראשון לתחרות, נקראה התחרות "גביע אור" (Orr Cup), ועד 1961 הליגה נחשבה לליגה חובבנית כאשר קבוצות מקומיות היו מעפילות מהליגה שלהם להתחרות על תואר האליפות הלאומי (לכל מחוז בקובה הייתה ליגה מקומית משלו).
ב-1963 הליגה הפכה לחצי מקצוענית ועד 1977 התחרות התקיימה כ"אליפות הלאומית של קובה בכדורגל".
בעונת 1978/1979 הוקמה הליגה החדשה שנקראה "División Politica Administrativa", שהייתה ליגה לאומית עליונה אחת ללא חלוקה למחוזות.
ב-2011/2012 הליגה הוקטנה ל-8 קבוצות בליגה הראשונה ו8 בליגה השנייה.
ב-2013 הפורמט שונה לתחרות של 4 בתים של 4 קבוצות עם 3 סיבובים.
לאחר מכן בשלב השני פלייאוף של 8 הקבוצות הטובות ביותר.
ב-2014/2015 הפורמט הפך להיות 2 בתים של 4 קבוצות, לאחר מכן שלב של בית אחד עם 4 הקבוצות הטובות ביותר, ב-2 סיבובים.
ב-2016 ועד 2019 הפורמט הפך להיות 2 בתים של 8 קבוצות שמשחקות ב-2 סיבובים, ולאחר מכן בית גמר בשלב השני.
ב-2019/2020 נוסה פורמט של ליגה עונתית במתכונת אפרטורה וקלאוסורה כפי שמקובל במדינות אמריקה הלטינית, אך העונה נפסקה באמצע בשל התפרצות מגפת הקורונה העולמית.
בשל מגוון סיבות (פוליטיות, כלכליות ועוד), מאז 2007/2008, הקבוצות הקובניות אינן מעפילות לטורנירי אליפות הקבוצות הקאריביית או לליגת האלופות של CONCACAF, אלא לטורנירים קטנים פנימיים שלא מאורגנים על ידי פיפ"א.
תחרות 2024 בוטלה עקב סיבות לוגיסטיות.
ליגת הכדורסל הקוריאנית (בקוריאנית: 한국프로농구, ראשי תיבות באנגלית: KBL) היא ליגת כדורסל גברים בקוריאה הדרומית שהוקמה ב-1997. העונה מתחילה באוקטובר ומסתיימת באפריל או מאי בשנה שלאחר מכן.
כל קבוצה משחקת 54 משחקים (27 משחקי בית ו-27 משחקי חוץ, 6 משחקים מול כל קבוצה) ומותר לה להחזיק רק שני שחקנים זרים.
ליגת הכדורסל הקוריאנית הוקמה ב-1997. לפני העידן המקצועי, כדורסל היה ספורט חובבני וכל הקבוצות, בין אם הן בחסות חברה תאגידית או אוניברסיטה, השתתפו בתחרות פסטיבל הכדורסל הלאומי (בקוריאנית: 농구대잔치) שהובלה על ידי איגוד הכדורסל של קוריאה.
צוותים מוקדמים קיבלו חסות של חברות תאגידיות או אוניברסיטאות גדולות.
הבנק לפיתוח קוריאה (KDB) והבנק התעשייתי של קוריאה (IBK) הקימו את קבוצות הכדורסל שלהם כבר בשנות ה-50 וה-60, בעוד אוניברסיטת יונסאי ואוניברסיטת קוריאה נחשבות לחלוצות של כדורסל המכללות המקומי, לאחר שהקימו את קבוצות הכדורסל של מוסדותיהן עוד לפני מלחמת העולם השנייה.
במהלך שנות ה-70 וה-80, חברות תעשייתיות גדולות כמו קיה, יונדאי וסמסונג הקימו קבוצות כדורסל משלהן.
פסטיבל הכדורסל הלאומי 1996/1997 הסתיים בינואר 1997, ועונת הפתיחה של ליגת ה-KBL החלה חודש לאחר מכן.
פסטיבל הכדורסל הלאומי נשאר עד היום טורניר חובבים בלבד ומתחרות בו קבוצות מילואים של אוניברסיטאות, קבוצות חובבים וקבוצת הכדורסל של חיל הספורט של הכוחות המזוינים של קוריאה.
לחברות ניתנה האפשרות לרשום את קבוצות הכדורסל שלהן בליגה המקצוענית.
KDB ו-IBK בחרו למכור את הקבוצות שלהם; עם זאת, הבעלים החדשים שלהם בחרו להפעיל מחדש את הקבוצות כמועדונים חדשים לגמרי, ורק רכשו את השחקנים אך לא ירשו את התארים או ההיסטוריה של הקבוצה.
הקבוצות המייסדות היו בוסאן קיה אנטרפרייז, גיינוגנאם LG סייקרס, דאאגו טונגיאנג אוריונס, סוון סמסונג ת'אנדרס, וונג'ו נאריי בלו בירד, אניאנג SBS סטארס, אינצ'און דאאוו זאוס, דאג'און יונדאי דינאט וגוואנגג'ו נאסאן פלאמאנס.
חלק מהקבוצות, כמו אניאנג SBS סטארס, התחילו בסיאול אך בחרו לעבור לעיר אחרת.
התוכנית הייתה לקיים קבוצה בכל אזור גאוגרפי, ולא לרכז את הליגה רק באזור הבירה.
עונת 1997/98 הייתה העונה המלאה הראשונה ששוחקה והקבוצה העשירית, צ'אונגג'ו SK נייטס, נוספה כחברה.
ל-KBL היו עשר קבוצות מאז.
השנים הראשונות של הליגה היו נגועות בחוסר יציבות הפיננסית, שהוחרפה על ידי המשבר הפיננסי באסיה ב-1997 שהשפיע במיוחד על קוריאה הדרומית.
כמו בליגות ספורט מקומיות אחרות, ה-KBL לא הייתה חסינה מהנפילה הכלכלית.
הליגה התקשתה למצוא ספונסר לליגה לעונת 1997/98, והקבוצות נאלצו לקצץ בעלויות.
בין 1997 ל-2001, חמש מתוך עשר הקבוצות החליפו בעלות עקב בעיות כלכליות.
בעונה הסדירה כל קבוצה משחקת מול כל קבוצה אחרת שש פעמים (שלוש בבית ושלוש בחוץ), ובסך הכל משחקים 54 משחקים בשישה סיבובים.
שש הקבוצות המובילות בטבלת העונה הסדירה עולות לפלייאוף.
גביע ה-KBL הוצג לראשונה בשנת 2020 כתחרות קדם-עונה עבור כל הקבוצות כדי לבחון את הסגלים שלהן לפני תחילת העונה הסדירה.
הטורניר מתקיים בדרך כלל בספטמבר.
מלבד עשר הקבוצות של ליגת ה-KBL, גם קבוצת הכדורסל של חיל הספורט של הכוחות המזוינים של קוריאה הדרומית משתתפת גם בגביע, מה שהופך אותה ל-11 קבוצות בסך הכל.
שחקנים מקומיים, המוגדרים כבעלי אזרחות דרום קוריאנית על פי חוקי פיב"א, מגויסים באמצעות דראפט שנתי, המתקיים מאז 1998. בשנת 2009, הוצג דראפט אתני כדי לאפשר גיוס של שחקנים שקיבלו אזרחות דרום קוריאנית, או שאחד מהוריהם הוא קוריאני.
שחקנים שגויסו דרך דראפטים אתניים לא נחשבים שחקנים זרים.
עם זאת, הדראפט האתני בוטל בסופו של דבר ב-2013.
משנת 2018, כל הקבוצות רשאיות לבחור בחופשיות את השחקנים הזרים שלהן, בכפוף למכסה של שני זרים לקבוצה ותקרת שכר של 700,000 דולר.
רק שחקן זר אחד רשאי לשחק על המגרש בכל רבע.
בצעד להמשך פיתוח איכות הכדורסל במדינה, הוצגה תוכנית "מכסת השחקנים האסייתים" לקראת עונת 2020–21 לשחקנים יפנים.
תוכנית זו מאפשרת לכל קבוצה לגייס שחקן יפני אחד (לא כולל אזרחות כפולה ושחקנים מעורבים) מהליגה היפנית.
שחקנים שגויסו במסגרת התוכנית נכללים במכסת השחקנים הזרים, ונכללים בתקרת השכר של השחקנים המקומיים.
וונג'ו DB פרומי הפכה לקבוצה הראשונה בליגה שגייסה שחקן יפני כשחתמה על חוזה לשנה עם טאיצ'י נקמורה.
לקראת עונת 2022/23, התוכנית הורחבה לשחקנים פיליפינים.
ביוני 2022, דאיגו KOGAS פגסוס הפכה לקבוצה הראשונה שגייסה שחקן פיליפיני, כשהחתימה את אס.
שחקני ליגת הכדורסל הקוריאנית זכאים להגיש בקשה למלא את חובות השירות הצבאי שלהם בחיל הספורט של הכוחות המזוינים של קוריאה.
הם רשאים להתאמן כספורטאים מקצועיים ולשחק עבור קבוצת הכדורסל של החיל.
השחקנים מתגייסים רשמית במאי או יוני ומשתחררים שמונה עשר חודשים מאוחר יותר בינואר, וחוזרים לסגל הקבוצה שלהם למחזורים האחרונים של העונה הסדירה.
הליגה הלאומית בכדורסל (בצ'כית: Národní basketbalová liga) היא ליגת הכדורסל הבכירה בצ'כיה, הליגה מנוהלת על ידי איגוד מועדוני הליגה.
אלופת הליגה לעונת 2024/2025 היא נימבורק.
הליגה הוקמה ב-1993 עם התפרקות צ'כוסלובקיה, מאז 2004 נשלטת הליגה באופן כמעט בלעדי בידי נימבורק אשר מחזיקה ב-21 מ-32 תוארי האליפות, יחד עם 15 זכיות בגביע.
הליגה כוללת 12 קבוצות שמשחקות בשיטת ליגה של שני סבבים כ-22 משחקים אשר בסיומם מחולקת הליגה, הקבוצות במקומות 1–8 מעפילות לבית העליון והקבוצות במקומות 9–12 מתמודדות בבית התחתון.
בבית התחתון משחקות הקבוצות שני סבבים פנימיים בשיטת פלייאוף בסיומן הקבוצה במקום ה-12 יורדת לליגת המשנה ובמקומה עולה אלופת ליגת המשנה.
בבית עליון מתקיים סיבוב אחד פנימי בן 7 משחקים, שלאחריו מתקיים פלייאוף האליפות בשיטת סדרות, הטוב מ-7 ברבע הגמר, הטוב מ-7 בחצי הגמר והטוב מ-5 בגמר.
אלופת הליגה משתתפת בליגת האלופות בכדורסל, סגניתה משתתפת בשלב המוקדמות של המפעל והקבוצות שהעפילו לחצי הגמר זוכות בכרטיס לשלב הבתים של היורופקאפ.
קבוצות נוספות יכולת להירשם לליגה הצפון אירופית.
ליגת העל הפינית בכדורסל (בפינית: Korisliiga) היא ליגת הכדורסל הבכירה של פינלנד.
הליגה כוללת 12 קבוצות אשר משחקות שני סבבים של 11 משחקים בשיטת בית וחוץ, לאחר מכן מחולקות הקבוצות לבית עליון ותחתון של 6 ו-6 אשר משחקות ביניהן 10 משחקים נוספים ובסיומן מצטרפות הקבוצות במקומות 7-8 לשלב הפלייאוף והקבוצה במקום ה-12 נושרת לליגה השנייה.
בסדרת הפלייאוף מתמודדות הקבוצות בשלב רבע הגמר בסדרת הטוב מ-5 ובסדרת חצי הגמר והגמר בסדרת הטוב מ-7, בנוסף הקבוצות שהפסידו בחצי המר מתמודדות במשחק בודד על המקום השלישי.
האלופה זוכה באפשרות לשחק במוקדמות ליגת האלופות, במידה והיא מוותרת על הזכות, סגינתה תופסת את מקומה.
הקבוצה שניצחה את המשחק על מקומות 3-4 מקבלת כרטיס למוקדמות היורופקאפ.
ליגת הכדורסל הסלובקית (בסלובקית: Slovenská Basketbalová Liga; בראשי תיבות: SBL) היא הליגה הראשונה במבנה ליגות הכדורסל בסלובקיה.
הליגה נוסדה ב-1993 עם התפרקות צ'כוסלובקיה, וכוללת נכון לעונת 2024/25 עשר קבוצות.
פזינוק היא הקבוצה המצליחה ביותר בתולדות הליגה עם תשע אליפויות.
בין 1931 ל-1993 השתתפו קבוצות סלובקיות בליגת העל של צ'כוסלובקיה , אך רק בשבע עונות מתוך 64 הן זכו באליפות (אינטר ברטיסלאבה – 4, פרייבידזה – 2 ואיסקרה סביט – 1).
עם התפרקות צ'כוסלובקיה ב-1993 הסתיימה עונת 1992/93 של הליגה הצ'כוסלובקית בזכייה של פרייבידזה הסלובקית ומיד נפתחה בהשתתפות 12 קבוצות, ללא פלייאוף.
בעונה הראשונה, שנערכה בין מרץ לאפריל, זכתה פזינוק באליפות.
liga, ועד 2014 היא נקראה אסקטרליגה (Extraliga).
מאז 2014 נקראת הליגה מטעמי חסות מסחרית בשם ליגת הכדורסל הסלובקית של נייקי (Niké Slovenská Basketbalová Liga).
נכון לעונת 2024/25 משתתפות בליגה עשר קבוצות:
קבוצהעיראולםמושביםאינטר ברטיסלאבהברטיסלאבההאנט ארנה5,500איסקרה סביטסביטאיסקרה ארנה700הנדלובההנדלובהשפורטובה האלה1,200לוצ'נץלוצ'נץשפורטובה האלה ארנה900ניטרהניטרהמסצקה ספורטובה האלה1,500ניטרה בלו וינגסניטרהמסצקה ספורטובה האלה1,500ספישסקי ריטייריספישסקה נובה וסמסצקה ספורטובה האלה1,160פטריוטי לוויצהלוויצהשפורטובה האלה לוויצה2,250פרייבידזהפרייבידזהנייקי ארנה3,400קומארנוקומארנומסצקה ספורטובה האלה קומארנו1,500
עונהאלופהסגניתתוצאת גמר1993פזינוקז'ילינה1993/94פרייבידזהפזינוק1994/95פרייבידזהפזינוק1995/96אינטר ברטיסלאבהפרייבידזה1996/97פזינוקסביט1997/98פזינוקסביט1998/99פזינוקאינטר ברטיסלאבה1999/00פזינוקאינטר ברטיסלאבה2000/01פזינוקסביט2001/02פזינוקסביט2002/03סביטלוצ'נץ2003/04לוצ'נץסביט2004/05ניטרהבאניק הנדלובה2005/06לוצ'נץבאניק הנדלובה2006/07סלביה קושיצהאינטר ברטיסלאבה4–02007/08פזינוקאינטר ברטיסלאבה3–12008/09ניטרהפזינוק3–22009/10פזינוקניטרה3–22010/11אסטרום לוויצהניטרה3–22011/12פרייבידזהרייקר קומארנו3–12012/13אינטר ברטיסלאבהרייקר קומארנו4–32013/14אינטר ברטיסלאבהפרייבידזה4–02014/15רייקר קומארנופרייבידזה4–32015/16פרייבידזהרייקר קומארנו4–12016/17אינטר ברטיסלאבהרייקר קומארנו4–12017/18לוויצקי פטריוטיקושיצה4–12018/19אינטר ברטיסלאבהפרייבידזה4–02019/20העונה בוטלה בעקבות מגפת הקורונה בסלובקיה2020/21ספישסקי ריטרייריפטריוטי לוויצה3–12021/22פטריוטי לוויצהלוצ'נץ4–12022/23פטריוטי לוויצהרייקר קומארנו4–32023/24פטריוטי לוויצהפרייבידזה
ליגת העל העומאנית היא ליגת הכדורגל הבכירה בעומאן.
הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של עומאן (OFA), החברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC).
בהתאם לדירוג ה-AFC לשנת 2025, הליגה מדורגת במקום ה-17. כתוצאה מכך, היא אינה זכאית לשלוח נציגה לליגת האלופות האסייתית עילית, אך זכאית לשלוח שתי נציגות לליגת האלופות האסייתית השנייה.
דופאר היא הקבוצה המעוטרת ביותר בליגה, עם 12 זכיות באליפות.
ליגת כדורגל לאומית בעומאן הוקמה בשנת 1976 והתבססה בתחילה על קבוצות חובבים.
בשנת 2010 החל סולטאן קאבוס בן סעיד בתוכנית ממשלתית לתמיכה כלכלית בליגה, שבמסגרתה הועבר מימון שנתי של כ-6.7 מיליון דולר, במטרה להפוך את הליגה למקצוענית.
תהליך המעבר הושלם לקראת עונת 2013/2014.
הליגה משוחקת בשיטה של משחקי בית וחוץ וכוללת 26 מחזורים.
הקבוצה המסיימת במקום הראשון מוכתרת כאלופת עומאן ומעפילה לליגת האלופות האסייתית השנייה.
הקבוצות המסיימות במקום 13-14 יורדות לליגת המשנה – "הליגה הראשונה".
ליגת העל העיראקית היא ליגת הכדורגל הבכירה בעיראק.
הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הליגה המקצוענית העיראקית, הפועלת תחת הפדרציה העיראקית לכדורגל, החברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC).
בהתאם לדירוג ה-AFC לשנת 2025, הליגה מדורגת במקום ה־13. בהתאם לכך, הליגה אינה זכאית לשלוח נציגה לליגת האלופות האסייתית עילית, אך זכאית לשלוח שתי נציגות לליגת האלופות האסייתית השנייה.
אל-שורטה היא הקבוצה המעוטרת ביותר בליגה, עם 14 זכיות באליפות.
בשנים 1948–1950 פעלו בעיראק שלוש ליגות אזוריות.
התחרות הארצית הראשונה התקיימה בעונת 1973/1974. בעונת 1974/1975 הוקמה ליגת העל במתכונת רשמית, ובה השתתפו 10 קבוצות.
בשנת 2023 נחתם הסכם שיתוף פעולה עם לה ליגה הספרדית, במסגרתו עברה הליגה העיראקית למתכונת מקצוענית, המנוהלת על ידי התאחדות הליגה, החל מעונת 2023/2024.
ברוב עונות הליגה זכו באליפות קבוצות מבגדד, אשר יחד זכו ב־34 תוארי אליפות.
נכון לעונת 2025/2026 משתתפות בליגה 20 קבוצות.
התחרות כוללת 38 מחזורים, בשיטת משחקי בית וחוץ.
עונת המשחקים נערכת מספטמבר ועד יולי.
קבוצה רשאית לכלול עד שישה שחקנים זרים, לא כולל שחקנים מתימן ושחקן נוסף מסוריה.
עמדת השוער מוגבלת לשחקן בעל אזרחות עיראקית בלבד.
הקבוצה המסיימת במקום הראשון מוכתרת כאלופת עיראק ומעפילה לליגת האלופות האסייתית השנייה.
הקבוצות המסיימות במקומות 19 ו-20 יורדות לליגת המשנה – :הליגה הראשונה".
הקבוצה המסיימת במקום ה-18 משתתפת במשחקי מבחן מול קבוצה מהליגה הראשונה.
ליגת העל הפורטוגלית בכדורסל (בפורטוגזית: Liga Portuguesa de Basquetebol, בתרגום חופשי לעברית: הליגה הפרוטוגלית בכדורסל.
ידועה גם בשם Liga Betclic מטעמי חסות) היא הליגה הבכירה לכדורסל בפורטוגל.
הליגה מנוהלת על ידי פדרציית הכדורסל הפורטוגלית (Federação Portuguesa de Basquetebol).
נכון ל-2025 אלופת הליגה היא בנפיקה ליסבון.
מאז הקמתה ב-1932 ועד 1995 אורגנה התחרות על ידי פדרציית הכדורסל הפורטוגלית.
ב-1995 הקימו קבוצות הליגה ליגה מקצוענית על בסיס מודל עסקי.
עקב מצוקה כלכלית, נסגרה ה-LPB במתכונתה זו ב-2008, ולאחר 13 שנות הפסקה חזרה פדרציית הכדורסל הפורטוגלית לנהל את התחרות, כליגה מקצוענית למחצה.
בין עונות 1965/66 ל-1973/74 הוכרעה האליפות בטורניר בין מנצחת טורניר ה-Campeonato Metropolitano שייצגה את פורטוגל עצמה, לבין אלופות מוזמביק ואנגולה, אז קולוניות של פורטוגל.
הטורניר הראשון שאמור היה להתקיים לא יצא לפועל עקב מחאת שחקני קבוצת לורנסו מארקש ממוזמביק, ובאותה עונה לא הוכרזה אלופה.
(תחת השמות: אליפות הליגה הלאומית הראשונה, הליגה המקצוענית וליגת הכדורסל הפורטוגלית)
בעונת 2008/09 הפכה בנפיקה ליסבון לקבוצה השנייה בהיסטוריה שהשיגה עונה מושלמת ללא הפסדים.
הקבוצה הראשונה להגיע להישג הייתה מכבי תל אביב.
ליגת העל הרוסית בכדורגל או בפשטות ליגת העל הרוסית היא ליגת הכדורגל הבכירה ברוסיה, ליגת הספורט הפופולרית ביותר בה (עם ממוצע של 4 מיליון צופים לעונה עד לפרוץ מגפת הקורונה ברוסיה).
נכון לספטמבר 2023, הליגה מדורגת במקום העשרים ושש בדירוג אופ"א והיא הליגה התשיעית ביוקרתה, עם שכר ממוצע של 753,223 יורו לשחקן ועם שווי שוק של 887.7 מיליון יורו (נכון ל-2018).
בעונת 2001 הליגה החלה להיות מנוהלת על ידי ישות עצמאית, "הפרמייר ליג הרוסי בכדורגל", הקשורה חוזית עם התאחדות הכדורגל הרוסית.
החל מעונת 2022/23 נקראת רשמית בשם "מיר - הפרמיירליג הרוסי" («Мир-Российская Премьер-Лига») על שם נותן החסות מערכת התשלומים "מיר".
בליגה ישנן 16 קבוצות כאשר בתום כל עונה שתי הקבוצות הפחות טובות בטבלה (מקומות 15,16) יורדות לליגת הכדורגל הלאומית ושתי הקבוצות שמסיימות לפניהן (מקומות 13,14) מתמודדות בטורניר הצלה מהדחה לליגה השנייה בחשיבותה, – "ליגת הכדורגל הלאומית", – מול הקבוצות שסיימו במקומות 3,4 בליגה השנייה.
הפרמייר ליג הרוסי אורגן בשנת 2001 והחליף את "הדיוויזיה העליונה" שפעלה לפני כן והתקיימה בין השנים 1992 ו-2001. כשהשוני ביניהם הוא במידת הארגון והמבנה.
מאז עונת 2011/12 כל הקבוצות שזכו בחלק הראשון של האליפות, דהיינו ניצבו בראש הטבלה במחזור ה-15, זכו בהמשך גם באליפות המדינה לבסוף.
יוצאת מן הכלל הייתה עונת 2013/14, אז זניט הייתה במקום הראשון במחזור 15, אך הפסידה את ההובלה שני מחזורים לסיום העונה ובמקומה זכתה צסק"א מוסקבה.
הקבוצות המצליחות ביותר הן ספרטק מוסקבה וזניט עם 10 אליפויות כל אחת, אחריהן צסק"א (עם 6 אליפויות).
עבור כל חמש אליפויות בהן זכתה קבוצה היא מוסיפה כוכב מעל לסמל שלה.
בשנת 2020 ליגת העל הרוסית הפכה לליגה הגדולה הראשונה בעולם שמשתמשת ב"מינוי" של YouTube כערוץ ההפצה העיקרי של זכויות השידור מחוץ לשוק הביתי.
כל שמונת משחקי הליגה בכל מחזור היו זמינים לצופים מחוץ לרוסיה וחבר המדינות באמצעות ערוץ היוטיוב של הליגה (אופן ההפצה נפסק לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה).
בשנים 2001–2019 הוענק לאלופה גביע זכוכית מעוטר, מאז 2020 מוענק גביע עשוי מפליז, מצופה ניקל וזהב, משקלו 6 קילוגרם וגובהו 65 סנטימטרים.
מאז 2001, 4 קבוצות מתוך 16 שמשתתפות בליגת העל הרוסית לא ירדו ליגה: זניט סנקט פטרבורג, לוקומוטיב מוסקבה, ספרטק מוסקבה וצסק"א מוסקבה.
עם תפוסה ממוצעת של מעל 11,000 צופים למשחק, הליגה היא בעלת כמות הצופים הראשונה בגובהה מכל ליגת ספורט אחרת ברוסיה, אחרי ה־KHL והליגה המאוחדת של VTB.
הקבוצות שסיימו במקומות 15 ו-16 בטבלת הליגה מודחות ישירות לליגת המשנה.
הקבוצות שסיימו במקומות 13 ו-14 משחקות בטורניר פלייאוף בן שני משחקים (בית וחוץ), אשר במסגרתו הקבוצות מתמודדות במשחקי מבחן נגד מקומות 3–4 בטבלת ליגת המשנה.
מנצחת משחקי המבחן היא זו שהבקיעה את מרב השערים במגרשה הבייתי ובמגרש בחוץ.
במקרה שבו כמות השערים שהובקעה היא שווה, המנצחת מוכרעת על פי שערי חוץ.
אם נתון זה אף הוא שווה מתווספות שתי הארכות בנות 15 דקות שבסיומן נערך דו-קרב פנדלים.
הקבוצות שסיימו במקומות 1 ו-2 בטבלת ליגת המשנה ומנצחת טורניר משחקי המבחן מקבלות את הזכות להשתתף בעונה לאחר מכן בליגת העל הרוסית.
הקבוצות שהפסידו במשחקי המבחן יורדות לליגת המשנה.
תאריך תחילת הליגה וסיומה משתנה.
פגרת החורף מתחילה בתחילת דצמבר ומסתיימת בתחילת מרץ וחלקהּ השני של הליגה משוחק עד חודש מאי.
בינואר 2021 החלו דיונים על רפורמה משמעותית באליפות רוסיה, במסגרתה הוצע שהליגה תקוצר למספר של 12 קבוצות עם שני שלבים, סיבוב ראשון וסיבוב שני של פלייאוף בו תשתתפנה שש הקבוצות הטובות ביותר.
אך הצעה זו לא נתמכה על ידי מועדוני הליגה.
בתום העונה הקבוצה שממוקמת במקום הראשון מוכתרת כאלופה.
כיוון שהליגה הרוסית דורגה על פי שיטת הדירוג של אופ"א במקום השמיני בעונת 2020/21, החל מעונת 2021/22 אלופת רוסיה התמודדה החל משלב הבתים של ליגת האלופות.
במקרה שבו זוכת הגביע הרוסי בכדורגל, היא קבוצה שזכתה באליפות או סגנות הליגה, או אם נאסר על מחזיקת הגביע להשתתף בתחרויות אירופאיות, המקום ב היה מועבר לקבוצה שסיימה במקום השלישי באליפות.
במקרה זה, המקום בסיבוב המוקדמות השלישי של הקונפרנס ליג הוענק לקבוצה המדורגת 4 באליפות והקבוצה המדורגת 5 הייתה מתחילה את השתתפותה בסיבוב המוקדמות השני של הקונפרנס ליג.
החל מעונת 2022/23 קבוצות רוסיות נושלו מהשתתפות במפעלים האירופיים של אופ"א, במסגרת הסנקציות שהוטלו על רוסיה בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
הקבוצות הבאות מתחרות בליגת העל במהלך עונת 2025/2026:
במשך שנים לא היה ברוסיה אצטדיון כדורגל חדיש ומודרני וזמן רב שאצטדיון לוקומוטיב מוסקבה שנחנך בשנת 2002 היה האצטדיון המודרני ביותר.
לאחר תנופת הבנייה שהביא מונדיאל 2018 נבנו 11 אצטדיוני כדורגל חדשים והליגה הרוסית מתהדרת בתשעה אצטדיוני כדורגל מודרניים שנבנו לקראת גביע העולם בכדורגל ועוד שני אצטדיונים מודרניים שלא נבנו עבור המונדיאל.
אצטדיון עיר פתיחה תכולהלוז'ניקימוסקבה195681,000אצטדיון דינמומחצ'קלה192715,200
החל משנת 1888 התקיימו מועדוני כדורגל שונים ברוסיה, אך אף על פי שנעשו מספר ניסיונות לא הצליחו ליצור ליגת כדורגל לאומית מסודרת עד לשנת 1936.
האליפות נערכה במשך שתי עונות רצופות בלבד ודעכה בשל חוסר התעניינות.
לאחר מכן התקיימו בין השנים 1920 ועד 1935 שתי תחרויות בשם "אליפות רוסיה הסובייטית בכדורגל", שהתחלקה לאליפות "המוקדמת" ואליפות הרגילה, והתקיימו במועדים שונים, בו התחרו נבחרות הערים (לא קבוצות).
בטורניר זה זכתה מוסקבה 10 פעמים, לנינגרד פעמיים, וחארקוב ו-וורונז' פעם אחת.
בשנת 1936 הוקמה ליגת העל הסובייטית והיוותה לאליפות הכדורגל הארצית הראשונה ברוסיה בשיטת ליגה.
הליגה התקיימה ברציפות (למעט בשנים 1941–1944, עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה) עד שנת 1991, כשפירוק ברית המועצות הביא להחלפת הליגה הסובייטית ב-15 ליגות שונות.
הקבוצה הכי מצליחה בליגה הייתה דינמו קייב האוקראינית שזכתה ב-13 אליפויות בליגה, אולם הקבוצות הרוסיות שלטו בה, כאשר 31 קבוצות רוסיות שיחקו בה לאורך ההיסטוריה, וב-34 עונות מתוך 54 שנים בהם התקיימה התחרות, זכו באליפות קבוצות מרוסיה הסובייטית, מתוכן ספרטק מוסקבה המצליחה ביותר עם 12 אליפויות, ו-12 סגנויות.
הישגי הקבוצות הרוסיות בליגת העל הסובייטית (1936 - 1991)
ליגת העל האזורית של רוסיה הסובייטית
בנוסף לליגה הסובייטית הבכירה, בשנים 1948–1991 התקיימה אליפות אזורית של רוסיה הסובייטית בקרב קבוצות כדורגל, הקבוצה הרוסית שזוכה באליפות הייתה מעפילה לליגה הסובייטית הראשונה, משם העפילו הקבוצות לליגת העל הסובייטית.
הליגה הרוסית הבכירה - במתכונתה הנוכחית - הוקמה בשנת 1992 עם התפרקותה של ברית המועצות.
מבין הקבוצות שהיו בליגה הסובייטית הבכירה בעונת 1991 נשארו שש קבוצות בפרמייר ליג הרוסי: ספרטק מוסקבה, צסק"א מוסקבה, לוקומוטיב מוסקבה, אלניה ולדיקווקז, טורפדו מוסקבה ודינמו מוסקבה.
בהקמת הליגה הרוסית הבכירה צורפו עוד 14 קבוצות רוסיות מליגות סובייטיות נמוכות יותר.
בתחילה כללה הליגה הרוסית הבכירה 20 קבוצות בעונת 1992, אך בגלל ריבוי המשחקים הוחלט לחלק את הליגה לשני חלקים נפרדים.
בעונה שלאחר מכן, עונת 1993 כבר היו בליגה 18 קבוצות בלבד ובעונה שלאחר מכן רק 16 קבוצות, מספר הקבוצות כיום.
נעשה ניסיון להעלאת מספר הקבוצות בליגה ל-18 בעונות 1996 ו-1997 אך לבסוף הוחלט להשאיר את מספר הקבוצות בליגה על 16 בלבד.
עם הקמת הליגה, שלטה ספרטק מוסקבה בתארים החשובים וזכתה ב-9 מתוך עשר האליפויות הראשונות כאשר רק אלניה ולדיקווקז הצליחה לשבור את רצף הניצחונות של ספרטק מוסקבה בזכייה באליפות 1995 ועד כה ספרטק-אלניה ולדיקווקז היא אלופת רוסיה היחידה שנשרה לליגת המשנה.
ב-1996 נערכו משחקי השלמה על מנת להכריע מי האלופה בשל שוויון נקודות בסיום העונה, ספרטק מוסקבה התמודדה על המקום הראשון מול אלניה ולדיקווקז וניצחה לבסוף 2:1.
בשנת 2001 האחריות לניהול ליגת העל הועברה לארגון בשם "ליגת העל הרוסית בכדורגל", ארגון אשר קיבל זיכיון לניהול מפעל זה, כמו גם לניהול המסחרי והכלכלי של ליגת הכדורגל הבכירה, מידי ההתאחדות לכדורגל.
בתחילת שנות האלפיים ניכרה עלייה אצל הקבוצות לוקומוטיב מוסקבה וצסק"א מוסקבה שהתחלקו על האליפויות בין השנים 2002–2006 (ב-2002 נערכו שוב משחקי השלמה לליגה מאחר שצסק"א מוסקבה ולוקומוטיב מוסקבה חלקו את המקום הראשון.
במשחק המכריע על המקום הראשון ניצחה לוקומוטיב 0:1 - מאמן צסק"א היה ואלרי גזאייב, שאימן גם את אלניה ולדיקווקז ב-1996).
בעונת 2007 זניט סנקט פטרבורג היה המועדון השני שזכה באליפות ושאיננו ממוסקבה והיה המועדון הראשון בתולדות המדינה שזכה באליפות בסיוע מאמן זר, היה זה ההולנדי דיק אדבוקאט שאימן את הקבוצה.
ב-2010 כשהקבוצה זכתה שוב באליפות הליגה, היא שוב עשתה זאת בסיוע מאמן זר - הפעם לוצ'יאנו ספאלטי האיטלקי.
בשנים 2008–2009 זכתה באליפות רובין קאזאן, כשבשתי הפעמים היא זכתה באליפות בסיוע המאמן הטורקמני שלה גורבן ברדייב.
בעונת 2011/2012 לראשונה בתולדות הליגה הרוסית, נערכו המשחקים בשיטה המקבילה לליגות האירופאיות.
אם עד אז שוחקה הליגה ממארס ועד נובמבר, החל משנת 2011, נערכים המשחקים החל מאביב 2011 ועד אביב 2012, במטרה להתאים את הליגה לתקנים אירופאיים, מהלך שהוביל נשיא ההתאחדות הרוסית לכדורגל, סרגיי פורסנקו.
הליגה נפתחה עם 14 קבוצות בלבד, במקום 16, זאת כיוון שסאטורן ואמקאר פרם לא מצאו ספונסר לפני פרסום לוח המשחקים לעונת 2011/12, שתי הקבוצות הללו נקלעו למשבר כספי עם תום עונת 2010 וסאטורן נשרה לליגת המשנה.
בשל כך, הוחלט לצרף לליגת העל קבוצה מהליגה הרוסית הראשונה, קרסנודאר, שסיימה את עונת 2010 במקום החמישי (קבוצות שסיימו במקום השלישי והרביעי סירבו לעלות לליגת העל).
הליגה משוחקת עם 44 מחזורים, עם שתי הפסקות פגרה באמצע.
בסיומה של העונה הסדירה (שכוללת 30 מחזורים) מפוצלת הליגה לשתיים ונערכים משחקי הכרעה בשיטת פלייאוף, כשמנגד משחקות קבוצות תחתית הליגה במאבק על ההישארות בליגה, זאת מבלי להתחשב במיקומן בטבלת האליפות עד לסיום המחזור האחרון בעונה הסדירה.
שלוש קבוצות רוסיות בליגה הבכירה מעולם לא הודחו מהליגה הבכירה, וכולן ממוסקבה: לוקומוטיב מוסקבה, ספרטק מוסקבה וצסק"א מוסקבה.
לעומת זאת, הקבוצות שהודחו הכי הרבה הן קובאן קרסנודר (5 פעמים) ושיניק ירוסלבל (4 פעמים) כאשר קובאן מעולם לא שיחקה בליגה הבכירה יותר מפעמיים רצופות.
בעונת 2016/17, 3 קבוצות בלבד ייצגו את העיר מוסקבה (ספרטק, לוקומוטיב וצסק"א): המספר הנמוך ביותר של קבוצות מוסקבאיות בתולדות הליגה.
לקראת עונת 2018/2019 הוחלט לערוך מיתוג מחדש, שבמסגרתו תוכנן להציג לוגו חדש ושם חדש: הפרמייר-ליג הרוסי .
כחלק מהרפורמה בליגה אליפות רוסיה בכדורגל לנוער צפויה עברה שינוי כשלצדה הוקמה ליגת הכדורגל לנוער, המהווה לטורניר העל של שחקני האקדמיה של הקבוצות.
הלוגו החדש של הליגה הוצג ביולי 2018 יחד עם חתימת חוזה זכויות שידור עם ערוץ Match TV.
במסגרת דיונים על הרפורמה הוצע להשית תקנים חדשים עבור קבוצות ליגת העל, במסגרתן תקבע תקרת מינימום לתקציב ומספר מושבים מינימלי אפשרי עבור מגרשי ליגת העל.
ביוני 2019 הוחלט כי החל מעונת 2019/2020 מנהלת הליגה מעניקה 10 פרסים אישיים: מצטיין המשחק, מצטיין החודש, מאמן החודש, שער החודש, כדורגלן העונה, מאמן העונה, שער העונה, מלך השערים של העונה, שוער העונה, הכדורגלן הצעיר של העונה.
בדצמבר 2019 נשיא הליגה הודיע שנבחנות אפשרויות להוספת שלב פלייאוף לליגה והוספת כמות המשחקים בליגה.