tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקורס הראשון התקיים בשנת 1999 וכלל 20 משתתפים, כולם מארצות אמריקה הלטינית.
לאחר שהתקבל משוב חיובי במחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי (מש"ב) במשרד החוץ, הגיעו בקשות להתקבל לקורס דומה בעתיד.
מספרי המועמדים הגיעו עד 80, אך התקבלו לקורס לאחר מיון רק 25 משתתפים.
במלאת 70 שנה לבית החולים (2008) התקיימו כבר 7 קורסים כאלה בהם השתתפו למעלה מ-290 רופאים, אחיות ופרמדיקים מ-56 מדינות.
בנוסף, התקיימו סדנאות וקורסים בארצות שונות כמו איטליה, פורטוגל, פוארטו ריקו, לטביה, אסטוניה, סין ותאילנד ולראשונה קיים ארגון נאט"ו את הסדנה הבינלאומית שלו בנושא אסונות רבי נפגעים בחיפה, בארגונן של ישראל ופורטוגל.
לאחר פרישתו לגמלאות מכהן פרופ' רוח כנשיאו של מרכז ההוראה ללימודי הטראומה, שזוכה לביקוש רב.
נכון לשנת 2011, מנהלת מרכז ההוראה הבינלאומי היא גילה היימס, ומנהלו הרפואי ד"ר משה מיכלסון, מנהל יחידת הטראומה ברמב"ם.
בחודש נובמבר 1998 פורסם לראשונה בעולם בכתב העת האקדמי "Science" על בידודם של תאי גזע עובריים אנושיים.
הפרסום היה פרי מחקרם המשותף של פרופ' יוסף איצקוביץ-אלדור, מנהל מחלקת נשים ויולדות ברמב"ם, ופרופ' ג'יימס תומפסון מאוניברסיטת ויסקונסין שבארצות הברית.
מקורם של התאים היה בעוברים בני שישה ימים אשר הופרו במבחנה ולא נועדו להשתלתם ברחם אמם.
הוריהם תרמו אותם לשם המחקר לאחר שכבר זכו להריון מוצלח מעוברי מבחנה אחרים.
התאים הללו הם נצחיים, יכולים לגדול לנצח במעבדה, לשמור על אופים העוברי ויכולים להוות מקור לכל סוגי התאים בגוף לאחר תהליך התמיינות בתנאים שונים.
כך ניתן לייצר מהתאים העובריים הבלתי ממוינים תאים שונים כמו תאי שריר, תאי שריר הלב, תאי עצב ועוד.
תגלית זו פתחה עידן חדש בפני מדעני העולם וכיום אין כמעט מרכזי מחקר רפואי שאינו חוקר היבטים שונים, מדעיים ויישומיים, הקשורים לתאי הגזע העובריים וכולם מצביעים על הפוטנציאל החבוי בהם לצורך שימוש קליני.
במהלך השנים, מאז בידודם של תאי הגזע העובריים, הוקם "המרכז לחקר תאי גזע", המשותף לרמב"ם ולטכניון, בראשותו של פרופ' איצקוביץ–אלדור, ונרשמו הצלחות בגידולם של תאים ייחודיים שעברו את תהליך ההתמיינות ומקורם בתאי הגזע העובריים.
פרופ' ליאור גפשטיין מהמחלקה הקרדיולוגית היה הראשון בעולם שייצר תאי לב שמקורם בתאי גזע עובריים והוכיח לראשונה כי ניתן להשתמש בהם כדי לרפא רקמת לב שנפגעה בקצב הפעימות שלה, כלומר להשתמש בתאי הלב שמקורם בתאי גזע כקוצב לב ביולוגי.
קבוצת חוקרים אחרת, הכוללת את פרופ' קרל סקורצקי, ד"ר מתי צוקרמן, ד"ר סוהיר אסדי ופרופ' איצקוביץ הצליחה להדגים בגופיפים דמויי עובר תאים המפרישים אינסולין ואלה נבחנים לבדיקת הפוטנציאל שלהם לטיפול בחולי סוכרת.
גילוי תאי הגזע העובריים עורר מחלוקות רבות בארצות הברית והנשיא ג'ורג' בוש אסר על הפקתם.
במסגרת זו הופיע פרופ' איצקוביץ בפני ועדת הסנאט האמריקאי ובפני ראשי המכונים הלאומיים לבריאות (NIH) וצידד בשימוש בתאי הגזע אשר מקורם בעוברים מוקפאים המועמדים להשמדה לאחר שבני הזוג (ההורים) השלימו את טיפולי הפוריות שלהם.
בעקבות זאת פרסם ה-NIH רשימה של מספר מוסדות בחמש מדינות העומדים בקריטריונים המחמירים להספקת תאים לצורכי מחקר במימון אמריקאי והתאים שבודדו ברמב"ם במרכז לחקר תאי הגזע אושרו לשימוש כזה ובכך זכו מעבדות רמב"ם והטכניון להכרה בינלאומית ביכולת הביוטכנולוגית שלהן.
מעבדתו של פרופ' גפשטיין הייתה מהחלוצות בתחום פיתוח שיטות התמיינות של תאי גזע ליצירת רקמת לב אנושית במעבדה.
בשיתוף פעולה עם מעבדתו של פרופ' איצקוביץ-אלדור הם הצליחו ב-2001 ליצור ולאפיין במעבדה את תאי הלב הראשוניים ממקור תאי גזע עובריים אנושיים.
עבודות המשך ממעבדתו של גפשטיין הדגימו את החשיבות של טכנולוגית תאי הגזע העובריים ותאי הלב הנוצרים מהם למגוון שטחי מחקר קרדיווסקולריים כגון ביולוגיה התפתחותית, פיתוח תרופות, מידול מחלות והנדסת רקמות.
מעבדתו של גפשטיין עברה לעבוד עם טכנולוגיה חדשה שפותחה על ידי חתן פרס נובל מיפן שיניה יאמאנקה.
טכנולוגיה זו מאפשרת לתכנת מחדש תאים בוגרים (דוגמת תאי עור או תאי דם) הנלקחים מנבדקים בריאים או חולים ליצירת תאים פלוריפוטנטים (המכונים "תאי גזע מושרים" או induced pluripotent stem cells) המזכירים תאי גזע עובריים.
מעבדתו של גפשטיין פרסמה עבודות חלוציות בתחום שהדגימו את היכולת ליצור תאי לב אנושיים מתאי הגזע המושרים הייחודיים לאותו חולה ממנו נוצרו.
במקביל הודגם הפוטנציאל של תאי לב הנוצרים מתאי גזע מושרים שמקורם בחולים עם מגוון מחלות גנטיות על מנת ליצירת מערכות מודל ייחודיות לחקר מחלות גנטיות של הלב.
מערכות אלו מאפשרות לחקור את המנגנונים העומדים בבסיס מחלות לב אלו, להתאים את הטיפול התרופתי למחלה הייחודית של החולה (רפואה מותאמת אישית) ופלטפורמה לפיתוח ובדיקת טיפולים חדשניים.
במשך שנים רבות קיימים היו יחסי גומלין ושיתופי פעולה בין מחלקות הדימות של בית החולים רמב"ם לבין חברת "אלסינט", ששכנה בפאתי חיפה.
בית החולים שימש כאתר הניסויים הקליניים של "אלסינט" במשך עשרות שנים.
שיתוף הפעולה בתחום פיתוח מכשירי דימות רפואי חדשים בלט במיוחד ברפואה גרעינית.
פרופ' דב פרונט, שעמד בראש המחלקה לרפואה גרעינית עד לפטירתו הפתאומית בשנת 2000, וסגניתו, ולאחר מכן מנהלת המחלקה, פרופ' אורה ישראל, עמדו תמיד בחזית פיתוח אמצעי ההדמיה ברפואה גרעינית יחד עם אגף הפיתוח של "אלסינט".
חטיבה זו נרכשה על ידי חברת ג'נרל אלקטריק, אך תחום הפיתוח נותר במת"ם, לא הרחק מבית החולים.
במסגרת עבודתם המשותפת נהגה הרעיון לפתח מכשיר דימות היברידי, אשר יוכל לשפר משמעותית את כושר האבחנה של גידולים סרטניים קטנים, ויוכל בעת ובעונה אחת להצביע על מיקומם המדויק ולאפשר הגעה אליהם.
כך פותח מכשיר PET CT) שהוא שילוב של טכנולוגיית CT (טומוגרפיה ממוחשבת) וטכנולוגיית טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים (PET).
זהו הפיתוח המשמעותי ביותר בתחום גילוי ואבחון הסרטן בעשור שבין 1990 לשנת 2000. המערכת החדשה נחנכה בשלושה מקומות בעולם באותו יום בשנת 2001: באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בארצות הברית, באוניברסיטת ציריך בשווייץ ובמרכז הרפואי רמב"ם בחיפה.
מאז הפכה טכנולוגיה זו לשגרתית ברחבי העולם כולו, הביאה לשיפור האבחנה בלמעלה מ-50% מהחולים, והשפיעה על בירורים אבחנתיים רבים ומעקבים לאחר הטיפול.
בקרב ילדים הייתה הטכניקה הזו למהפכנית עוד יותר ושיפרה את הפענוח בקרב למעלה מ-80% מהחולים.
הטכנולוגיה ההיברידית, אשר משלבת הדמיה מטבולית-תפקודית והדמיה אנטומית-מבנית, לא פסחה על היבטים נוספים בתחומי הרפואה הגרעינית.
במקביל לכניסתו של מכשיר ה-PET-CT אשר היווה טכנולוגיה פורצת דרך בשדה הדמיית הסרטן, נכנסה טכנולוגיה נוספת ה-SPECT-CT.
גם פיתוח זה הוא פרי שיתוף הפעולה בין המחלקות לרדיולוגיה ולרפואה גרעינית לבין אגף הפיתוח של ג'נרל אלקטריק.
באמצעותו ניתן לפענח ולאבחן מגוון של מחלות בתחומי האנדוקרינולוגיה, מחלות זיהומיות, מחלות אורתופדיות שונות ומחלות של כלי הדם הכליליים בלב ללא בדיקות פולשניות.
באמצעות טכנולוגיה זו ניתן להצביע על רמת סתימות של כלי הדם הללו ובאותה עת להצביע על אזורים בלב אשר אספקת החמצן אליהם לקויה (איסכמיה).
בתקופת כהונתו של פרופ' רוח פותחו מערכות המידע.
אחת המערכות המרכזיות אשר הביאו למהפך בשירותי המידע של בית החולים הייתה "פרומטאוס" העוסקת במחשוב התהליכים הקליניים והשנייה נמ"ר שעסקה במחשוב האדמיניסטרטיבי.
לצד שתי אלה חלה הרחבה ניכרת במערכות ה-PACS (הארכיון הממוחשב של מחלקת הדימות) אשר הוטמעה לראשונה ברמב"ם, ומאז 1998 כל מחלקות בית החולים מחוברות לטכנולוגיה זו של הטלרדיולוגיה.
גם במערכת "פרומטאוס" היה רמב"ם חלוץ בראייתו ותפיסתו הכוללת וביישום הרחב של התיק הרפואי הממוחשב בבית החולים.
מערכת זו החליפה לחלוטין את תיק הנייר ההיסטורי והיא מכסה את כל האספקטים הקליניים.
מערכת נמ"ר היא מיזם משותף ל-11 בתי החולים הממשלתיים ועניינה כל נושאי האדמיניסטרציה הרפואית.
המערכת הוטמעה ברמב"ם ב-2004 ושיפרה את תהליכי האדמיניסטרציה, הגבייה והבקרה וכן קבלת ההחלטות העסקיות בבית החולים.
אגף המידע והמחשוב בבית החולים פיתח את מערכת "אדם" ובאמצעותה ניתן לאתר ולזהות נפגעים שהגיעו לבית החולים, להפיץ את המידע בין בתי החולים השונים וכך להקל על בני המשפחות ולהפנותם למקומות הקליטה של יקיריהם.
חידושו של הבניין היה כרוך אם כן בבנייה מחדש של כל מחלקותיו, החלפת כל התשתיות ושימור המעטפת החיצונית.
גם הבניין המרכזי הלך והתבלה ותנאי האשפוז לא תאמו את ציפיות החולים ובני משפחותיהם.
הנושא הדחוף ביותר אשר דרש פתרון היה מצבם העגום של חדרי הניתוח.
אגף חדרי הניתוח היה מפוצל: 8 חדרי ניתוח במרתף הבניין המרכזי שנחנך ב-1973 אך בנוסף לאלה עדיין פעלו 4 חדרי ניתוח בבניין הישן מאז 1938, על אף העובדה כי ניתוחים מורכבים יותר בוצעו דווקא בהם: ניתוחי נוירוכירורגיה, כירורגיה פלסטית, עיניים ואורתופדיה.
התפתחותה המואצת של הכירורגיה בעשורים האחרונים הייתה מלווה בהכנסתם לשימוש של מכשירים מתוחכמים, מכונות הרדמה משוכללות וגדולות יותר ואביזרים רבים אחרים שדרשו שטח נרחב יותר, וכך הפכו התנאים בחדרי הניתוח לבלתי נסבלים.
זאת, והעובדה כי כל הפעילות הכירורגית ומחלקת ההרדמה היו מפוצלים בין שני הבניינים חייבו פתרון מיידי וזירזו את ההחלטה להקים אגף חדש, משוכלל ומודרני אשר יכיל את כל חדרי הניתוח בבית החולים.
לאחר בחינת חלופות רבות אומצה התוכנית של בניית קומה חדשה והצמדתה לחזית הצפונית של הבניין המרכזי בגובה של קומה אחת מעל הקרקע.
פתרון זה היה מכאיב שכן הוא בא על חשבון חלק ניכר מהגן של בית החולים, אחד השרידים היפים של בית החולים מימי המנדט הבריטי.
בשנת 2005 נחנכו חדרי הניתוח החדשים והם נמנים עם חדרי הניתוח המשוכללים בארץ.
12 חדרי ניתוח רחבי ידיים יחד עם השטחים הנלווים להם שינו לחלוטין את דפוסי העבודה והביאו לשיפור וייעול העשייה הכירורגית.
זה היה המיזם הגדול ביותר בו השתתף משרד הבריאות מאז חנוכת הבניין המרכזי בשנת 1973 ועלותו התקרבה ל-100 מיליון ש"ח.
כאשר נתגלו קשיים במימון הבנייה לקראת תום העבודות, ראש הממשלה אריאל שרון התערב אישית למען הקצאת המשאבים הנדרשים, לאחר שבאחד מביקוריו אצל הפצועים עמד על קשיי התפעול של חדרי הניתוח במתכונתם הישנה.
בחלל הגדול אשר נוצר מתחת לאגף החדש נבנו שתי קומות חדשות מתחת לחדרי הניתוח הנבנים.
בחלל העמוק יותר נבנה אולם הרצאות בן 300 מקומות.
בשאר השטח הגדול שנוצר נבנה מרכז מסחרי ובו בתי קפה, מסעדות, סניפי דואר ובנק, בית מרקחת ועוד.
שיפוץ ושדרוג המבנים מומן בעיקרו מתרומות.
רמת האשפוז שונתה מהותית, וזאת בעיקר באגף השוכן במבנה בית החולים המנדטורי הישן.
במרבית המחלקות הפנימיות וכן במחלקות הנוירולוגית והאורתופדית הלך עם השנים והשתנה הרכב האוכלוסייה של המאושפזים: עם הזדקנות האוכלוסייה עלה חלקם של ניצולי השואה וניצולי הארצות שהיו תחת הכיבוש הנאצי בקרב המאושפזים והגיע לאחוזים ניכרים.
בית החולים פנה לוועידת התביעות, שהוא ארגון הפועל לקבלת פיצויים מממשלת גרמניה להחזרת רכוש לניצולי השואה, וזו נענתה והחלה ליטול על עצמה מחצית ממימון המיזמים השונים שנועדו לשפר ולשדרג את מחלקות בית החולים בהן מאושפזים ניצולי השואה.
ככלל, נוכח תנאי האשפוז הן בבניין הישן והן בבניין הראשי הוחל בשיפוץ מסיבי מדורג של מרבית המחלקות בהיקף של למעלה מ-300 מיליון ש"ח.
הוקמו חדרי לידה חדשים, מחלקות יולדות, מחלקות אונקולוגיה, מחלקה נוירוכירורגית, מכון גסטרו-אנטרולוגיה, פסיכיאטריה ומחלקה לניתוחי לב.
נבנו מעליות נוספות ונחנך חדר נוסף.
אולם הכניסה שופץ אף הוא וחובר אל המרכז המסחרי.
על אף השיפורים בחלק מתשתיות בית החולים ניכרו בעיות בבית החולים, בהן המבנים הישנים, הפגמים הלוגיסטיים בניהול הקמפוס, היעדר דרכי גישה, היעדר מקומות חנייה, תנאי אשפוז בלתי הולמים, פיצול פונקציונלי וגאוגרפי בין תחומי רפואה שונים, והיעדר תוכנית אב אשר תמזג את הקיים עם חזון עתידי המותאם לעשורים הבאים.
לשם מימוש תוכניות הפיתוח שלו נעזר רמב"ם בתרומות שגויסו על ידו בישראל ומחוצה לה והמשיך לתור אחר תורמים נוספים.
בין הנהלת בית החולים לבין נשיאה השביעי של ישראל, עזר ויצמן, נרקמו קשרים מיוחדים.
במשך כל שנות כהונתו, (1993–2000) אושפזו בביה"ח מאות רבות של פצועים שנפגעו ברצועת הביטחון בלבנון.
החל משנת 2000 החל בית החולים בפרויקט "חזון האדם", שמטרתו:
למימוש "חזון אדם" נדרש ביה"ח לסכומי כסף גדולים.
בית החולים נכנס להליך תכנון שכלל גיוס משרדי אדריכלים, הבאת מומחה לתכנון בתי חולים מארצות הברית ותהליך ממושך של תכנון והכנת פרוגרמה שכללה את כל הפרטים: החל מחדר הנוחיות הקטן ועד עמדות לשילובן של טכנולוגיות מודרניות.
בתום שנתיים ומעלה של תכנון הוגשה לאישור הוועדה המקומית לתכנון ובניה, תוכנית בניין עיר (תב"ע) ולפיה יוכפל שטחו של מרכז רפואי רמב"ם, ייכלל בו קמפוס חדש ושטחו הכולל יהיה בן 130 אלף מ"ר.
רמב"ם יהפוך ל"קריה הרפואית לבריאות האדם" וזו תאפשר בהתאם ל"חזון אדם" שילוב בין רפואה, מחקר ותעשייה ביוטכנולוגית, בניית דור עתיד של מדענים וחוקרים.
לפרויקט שותפים גם הפקולטה לרפואה ומכון רפפורט למחקר.
לפרויקט נרתם איתן ורטהיימר אשר העמיד לרשות בית החולים מנהלת שלמה מתשלובת "ישקר" אשר כללה אנשי מנהל, כספים, הנדסה ותכנון ועוד.
בית החולים בניהולו של רפי ביאר
לאחר 19 שנים שבהן ניהל פרופ' משה רוח את בית החולים, הוא יצא לגמלאות והוחלף על ידי פרופסור רפי ביאר, שניהל קודם לכן את היחידה לקרדיולוגיה פולשנית.
כעבור כחודשיים פרצה מלחמת לבנון השנייה והוא אותגר לעמוד בראש בית חולים הפועל תחת אש, וכאשר מונחת לפניו תוכנית "חזון אדם" היומרנית.
ב-12 ביולי 2006 פגעה בחיפה הרקטה הראשונה שנורתה על ידי ארגון חזבאללה.
מאז ועד 16 באוגוסט 2006 הותקפו חיפה וערי הלוויין שלה מקטיושות אשר הסבו אבדות וגרמו לנזק ניכר ברכוש.
בסביבות בית החולים עצמו, ברדיוס של כחצי קילומטר נחתו כ-60 קטיושות, כאשר שתיים מהן סמוך מאוד לגדר בית החולים.
בתקופת המלחמה נקלטו בחדר המיון 849 פצועים ונפגעי הלם: 281 אושפזו, מהם 213 חיילים, מרביתם הגיעו ב-60 מסוקים, והשאר אזרחים.
במקביל לטיפול בנפגעי המלחמה הגיעו אלפי בני אדם אשר נזקקו לטיפולים רפואיים יומיומיים: 7,000 איש פנו לחדר המיון, 26 אלף הגיעו למרפאות החוץ, 200 נשים ילדו במרתפים וכ-1,000 ניתוחים בוצעו בעת הישמע האזעקות ובעת ירי הרקטות.
ביה"ח פינה את המחלקות החשופות יותר והעבירן על חוליהן למרתף בית החולים אשר הוכשר לכך תוך יומיים.
חדר האוכל שימש לקליטת נפגעי החרדה.
חדר המטה פעל 24 שעות ביממה בהנהלת בית החולים, העובדים הפגינו מסירות רבה והגיעו מדי יום לבית החולים יחד עם ילדיהם אשר שהו והועסקו על ידי חיילות במקלטי הפקולטה לרפואה.
במלחמה זו נחשפו מספר ליקויים במוכנות בית החולים לעמידה בהתקפת טילים ובאותה עת להמשיך ולטפל בנפגעים ואך נס הוא כי חדר המיון אליו מובאים כל הפצועים לא נפגע בעצמו.
כך אותר הצורך להקים חדר מיון גדול יותר אך ממוגן ועמיד בפני טילים.
פניית פרופ' ביאר והנהלת ביה"ח לממשלת ישראל לטפל מיידית בסוגיה זו נענתה, אך נדרשו מאמצים לתרגם נכונות זו למימון.
לאחר חשיפת הצרכים הללו בפני הציבור ולאחר פעילות נמרצת של הנהלת ביה"ח ובעיקר של המנהלת האדמיניסטרטיבית, ד"ר אסתי גולן, הושגו המקורות, חדר המיון הממוגן נבנה ונחנך בשנת 2009
בעת מלחמת לבנון השנייה הובהר כי על אף קיומו של חדר מיון גדול וממוגן, בית החולים עצמו הוא יעד למתקפות טילים.
לנוכח העובדה שהמאושפזים ב-1,000 מיטותיו חשופים גם הם, יצא פרופ' ביאר בקריאה להקמת בית חולים תת-קרקעי וממוגן שיוכל לקלוט את כל הנפגעים ללא סיכון, ולאשפז אותם ואת החולים כולם במתקן ממוגן.
השטח אשר אותר בקמפוס הצפוף של בית החולים נמצא במרחק של 80 מטר מחוף הים ובעבר שימש כחניון.
הוחלט לשלב בין שני הצרכים: בניית חניון תת-קרקעי אשר ניתן להסב אותו לבית חולים תוך זמן קצר ביותר.
בתחילה הוחלט להקים את החניון התת-קרקעי ולשלב בו רק קומה אחת שתכלול 750 מיטות בעת חרום, אך פיקוד העורף ומשרדי הממשלה ביקשו לשנות את התכנון כך שבית החולים יוכל לקלוט 2,000 מאושפזים ועוד אלפי אנשי צוות.
בניית בית החולים היוותה אתגר תכנון ובינוי, בניית 60,000 מ"ר בשלוש קומות מתחת לפני הקרקע כאשר מי הים ממלאים את הבור שנפער.
את הבנייה ניהל אריה ברקוביץ, ראש אגף הבינוי בקריה הרפואית רמב"ם ולרשותו עמדו 20 מתכננים ויועצים.
חדירת מי הים חייבה הקמת מערך שאיבה, שכלל 100 משאבות אשר פעלו ללא הרף במשך שנתיים כדי שהבור יהיה יבש לחלוטין.
מערכת זו פורקה רק לאחר השלמת הבנייה של שלוש הקומות (שהיו למעשה מוקפות מים).
בית החולים תוכנן ונבנה באופן המאפשר לו להתקיים במשך מספר ימים ללא תלות בתשתיות חיוניות חיצוניות.
יש בו מערך אנרגיה עצמאי היכול לספק חשמל לתקופה של מספר ימים ומאגרי מים לשתייה, בקירותיו ובתקרותיו של המבנה אלפי ק"מ של קווי תקשורת, גזים רפואיים, חמצן, צנרת ואקום רפואי, עשרות עמדות דיאליזה, מיטות טיפול נמרץ, חדרי ניתוח, חדרי לידה, מכון דימות וכל תשתית רפואית הנדרשת על ידי המערך הרפואי.
בשגרה, החניון מכיל עד כ-1,500 מקומות חנייה ובשעת חירום, תוך 48–72 שעות, הוא הופך לבית חולים בן 2,000 מיטות ממוגן מפני תקיפות קונבנציונליות ובלתי קונבנציונליות.
תקציב המיזם בסך 435 מיליוני ש"ח הגיע ממקורות שונים, בין היתר מתרומה של סמי עופר (שביה"ח הממוגן קרוי על שמו) בסך 17 מיליון דולר, סיוע ממשרד הבריאות, הלוואה ותקציב בית החולים עצמו.
עם תום יציקת הגג של המבנה המשיך בית החולים להתרחב כאשר גגות בית החולים הממוגן משמשים כיסודות לארבעה מבנים חדשים: בית החולים לילדים, בית החולים האונקולוגי, בית החולים הקרדיולוגי ומגדל תגליות למחקר ופיתוח.
ב-2013, לאחר כ-5 שנות עבודה, נחנך בית החולים הממוגן הגדול בעולם.
בית החולים רות רפפורט לילדים
בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, ב-2006, תרמו ברוך רפפורט ורעייתו רות להקמת בית חולים חדש לילדים.
את ההקמה תכנן האדריכל ארד שרון והבנייה נמשכה כשלוש שנים.
לאחר השיפוץ, בית החולים החדש משתרע על פני שטח של 18,000 מ"ר, שטח הגדול פי שלושה משטח בית החולים לילדים הקודם.
כל קומה מתשע קומות הבניין עוצבה באופן שונה בהשראת נושא מסוים: קומת ים, פרדס, כרם, שדה, אגם, יער, הר, חוף ושמיים.
המחלקה לרפואה דחופה (מלר"ד) או חדר המיון, הגדולה בצפון הארץ, ממוקמת בקומת הקרקע ונבנתה באופן ממוגן מפני מלחמה קונבנציונלית וכימית, כאחד מלקחי מלחמת לבנון השנייה.
כך גם מחלקת הפגים הכוללת 70 עמדות (לעומת 25 בפגייה הקודמת) ומחצית מעמדות אלו מיועדת לקליטת פגים מכל אזור הצפון בשעת מלחמה.
בבית החולים החדש מספר רב של מתקנים שנועדו להנעים את השהייה בו כמו אודיטוריום גרדינגר בן 100 מושבים ובו מוצגים סרטים, הצגות ומופעים לילדים ומלוויהם וחללים גדולים אשר שליש משטחם מיועד למשחקים אינטראקטיביים לילדים כחלק משלוחת המדעטק – המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל.
בית החולים האונקולוגי ע"ש יוסף פישמן
ב-2016 נחנך בקמפוס המערבי החדש בניין בית החולים האונקולוגי ע"ש יוסף פישמן, אשר טופל במחלקה האונקולוגית של בית החולים ותרם את הכסף לבניית בניין חדש למחלקה האונקולוגית.
הבניין החדש, בן 9 קומו, כולל שתי קומות של מחלקות אשפוז ובהן 50 מיטות, קומת מרפאה, קומה וחצי של טיפול יום ובהן 54 עמדות (כורסאות ומיטות) לטיפול כימותרפי אמבולטורי.
בחלקו העליון של הבניין קומת הנהלה ומחלקת מחקר האחראית למחקרים הקליניים בתרופות חדשות המבוצעים יחד עם חברות התרופות וכן מחקרים אחרים הנערכים ברמב"ם.
בקומה זו מצוי גם בית מרקחת.
במקום נרקחות תרופות כימותרפיות לכל בית החולים והן נשלחות דרך צנרת פנאומטית לתחנות שבהן מתבצע הטיפול.
שאר הקומות כוללות את יחידת הקרינה על מאיציה הקוויים.
המערך האונקולוגי משרת את כל אזור הצפון ומדי שנה מתקבלים ומטופלים בו למעלה מ-3,000 חולים חדשים, ניתנים כ-20,000 טיפולים אמבולטוריים כימותרפיים וכ-50,000 טיפולי קרינה.
המערך כולו כולל כ-40 רופאים ובסך הכל כ-200 אנשי צוות.
המכון הגנטי ברמב"ם הוקם בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ומאז נותן מענה בתחום הייעוץ והאבחון הגנטי לאוכלוסיית צפון הארץ.
לאוכלוסייה זו מאפיינים ייחודיים הנובעים מהרכב העדות השונות המתגוררות באזור זה.
ריבוי נישואי קרובים בקרב חלק מהאוכלוסיות מעלה את שכיחות המחלות הנדירות הגנטיות ולפיכך מוביל לייעוץ ואבחון גנטי במכון.
האבחון הגנטי של מחלות תורשתיות הוא הבסיס לרפואה מותאמת אישית שמתאפיינת בהתאמה של טיפולים למאפיינים הגנטיים הספציפיים של המטופל.
בעבר, תהליך איתור גורם המחלה דרש שנים רבות של מחקר, אך בעולם בכלל וברמב"ם בפרט עובר התהליך מהפכה המאפשרת קיצור משך הזמן מאבחון המחלה ועד גילוי גורם המחלה הגנטי.
לאחר סיומו של מיפוי הגנום האנושי בראשית המאה ה-21 הוכנסו טכנולוגיות חדשות ומהפכניות המאפשרות מיפוי המוטציות גורמות המחלה באופן מהיר.
אחת מהטכנולוגיות הללו היא טכנולוגיית הריצוף שהניבה מספר רב של תגליות חדשות בעולם המדע והרפואה.
היא מאפשרת להתמקד באותם הקטעים בגנום בהם מצויות 85% מהמוטציות האחראיות למחלות הגנטיות.
גם במכון הגנטי ברמב"ם בניהולה של ד"ר חגית בריס-פלדמן אומצה השיטה ואחד הגילויים הוביל לפענוח של מחלה גנטית נדירה הגורמת לשלשולים קשים, איבוד חלבון ובצקות מסכני חיים בילדים, בני משפחה מורחבת מצפון הארץ.
גילוי הגן האחראי למחלה הוביל למציאת טיפול מותאם עבור בני המשפחה החולים, הציל חיי אחד הילדים ושיפר משמעותית את מצבם של שני חולים אחרים.
יתר על כן, הגילוי הזה מאפשר לראשונה שירות אבחון טרום לידתי או טרום השרשה שיביא ללידתם של ילדים הבריאים מהמחלה בדור ההמשך.
טיפול תוך מוחי על ידי אולטרסאונד ממוקד MRI
עד שנת 2016 טופלו בקריה הרפואית רמב"ם עשרות חולי רעד ראשוני (Essential tremor) וחולי פרקינסון בטיפול חדשני, שאינו דורש קידוח הגולגולת או הרדמה כללית והוא נטול כאבים.
הסובלים מתסמונת זו מבחינים ברעד לא רצוני וקצבי, בעיקר בידיים, וזה גובר תוך כדי ביצוע פעולות פשוטות.
הרעד עלול להחמיר עם הזמן עד כי החולים אינם מסוגלים לבצע פעולות בסיסיות כגון אכילה, שתייה, כתיבה, סירוק השיער ועוד.
עד לאחרונה הוצעו לחולים הללו טיפולים ניתוחיים כשהטיפולים התרופתיים לא תמיד סייעו להם.
הניתוח כולל החדרת אלקטרודות למוח מבעד לשני חורים קטנים ואלו מגרות באמצעות סוללה גרעין מסוים בעומק המוח.
הטיפול באולטרסאונד ממוקד, שהוחל בו לראשונה בישראל ברמב"ם, אינו פולשני והוא מופעל על ידי גלי אולטרסאונד אשר עוברים דרך הגולגולת, מתמקדים באזור מסוים (התלמוס) בעומק המוח וצורבים אותו.
כל הטיפול נעשה תחת ה-MRI והרופא המטפל מכוון את העלייה בטמפרטורה באזור הממוקד באמצעות ה-MRI.
מיד עם תום הטיפול חל שיפור משמעותי וניתן להבחין בהפסקת הרעד.
המכשיר פותח על ידי חברת ההייטק הישראלית "אינסייטק" והטיפולים הראשונים ברמב"ם החלו בסוף 2013.
בשנת 2016 אוגדה כל הפעילות המחקרית בבית החולים במסגרת אחת – מינהל המחקר.
מסגרת זו מהווה את החזון והמדיניות של בית החולים לתמיכה וקידום המחקר הרפואי על כל היבטיו.
המינהל בראשותו של פרופ' קרל סקורצקי כולל את אגף המחקר ואת המכון למחקר רפואי ברמב"ם.
אגף המחקר אחראי על יישום התוכניות לקידום המחקר ועל השירותים תומכי המחקר והמכון למחקר רפואי מספק תשתית למעבדות ומוקדי מחקר עבור רופאים-חוקרים מתוך סגל רמב"ם.
הפעילות הענפה מתנהלת ביחידות ובתתי יחידות המאוגדות במבנה ארגוני הנראה בטבלה המצורפת.
ניסויים קליניים בתחום הניסויים הקליניים נמשכת מגמת הצמיחה ובשנת 2015 גדל היקף הפעילות בתחום זה ב-8%.
ניסויים קליניים מתבצעים במרבית מחלקות בית החולים בסיוען של מתאמות מחקר מהנותנת מענה לרגולציה המחמירה.
הניסויים הללו משפיעים על תהליך פיתוח מוצרים רפואיים ומאפשרים לרופאים החוקרים ולחולים להיחשף לטיפולים החדשניים ביותר.
ועדת הלסינקי הוועדה פועלת על סמך נוהל ניסויים רפואיים בבני אדם, בהתאם לתקנות בריאות העם (ניסויים רפואיים בבני אדם), התשמ"א-1980, ומיישמת את עקרונות הצהרת הלסינקי והכללים המאוחדים של ניהול מחקר קליני – Good Clinical Practice (CH-GCP guide).
הוועדה מתכנסת לפחות אחת לחודש לדיון בבקשות לעריכת ניסויים והיא כוללת 22 חברים: רופאים בכירים, נציגת ההנהלה ומומחה ברפואה פנימית וכן 5 נציגים מטעם הציבור.
תפקוד הוועדה מבוקר על ידי משרד הבריאות ומבקר המדינה.
ביו-בנק (מאגר רמב"ם לדגימות ביולוגיות למחקר) החל משנת 2014 פועל ברמב"ם מאגר דגימות ביולוגיות (ביו-בנק) המהווה אחד מארבעת המוקדים של המאגר הלאומי הישראלי של דגימות ביולוגיות למחקר (מידג"ם).
מטרת הביו-בנק היא ליצור מאגר מידע ודגימות לקידום תהליכי מחקר בסיסי, תרגומי וקליני וגילויים מדעיים ברמה המולקולרית בתחומי מחלות הסרטן ומחלות אחרות.
מתחילת פעילות הביו-בנק במאי 2014 עד סוף שנת 2016 נאספו כ-3,900 דגימות מ-3,430 מטופלים שחתמו על הסכמה מדעת.
מהחומר שנאסף עובדו והוקפאו עשרות אלפי מבחנות של דגימות ביולוגיות שונות.
מענקים פנימיים: בשנת 2016 הוצעו לסגל בית החולים חמש תוכניות מענקים פנימיים למחקר:
תוכנית "רמב"ם עתידים" – טיפוח מצוינות אקדמית מיועדת לרופאים מתמחים ומטרתה לעודד מחקר והכשרה למחקר בקרב רופאים צעירים.
תוכנית "אופקים למחקר" – מיועדת לרופאים מומחים עם ותק של עד 10 שנים ומטרתה לסייע להם לבסס ולהרחיב את בסיס המחקר שלהם.
מענקים למחקר קליני למתמחים – תוכנית השלמה לתוכנית "עתידים", תומכת בפרויקטים של מחקר קליני למתמחים (מלק"מ).
תוכנית "מעוף"- מענקי מחקר ופיתוח בסיעוד, כוללת ייזום וביצוע מחקר לביסוס הידע המקצועי בתחום הסיעוד ופיתוח המצאות וחשיבה חדשנית על ידי הצוות הסיעודי.
תוכנית "ניצוץ"- בשנת 2012 הושקה תוכנית תחרותית למימטו ראשוני לפרויקטים יישומיים.
מטרת התוכנית – קידום ופיתוח רעיונות בקרב עובדי ורופאי ביה"ח והגדלת מספר המשתתפים בהליך החדשנות.
מענקים חיצוניים – היקף הפעילות של רשות המחקר גדל באופן משמעותי בשנת 2016 בה הוגשו למעלה מ-100 בקשות לקרנות מחקר תחרותיות.
35 מהן זכו למענקים חדשים וכ-80 היו מענקים פעילים.
לשם השוואה, מדובר בעלייה של 52% במספר הזכיות יחסית לשנה הקודמת ובעלייה של 118% במספר הזכיות יחסית לשנת 2012.
קניין רוחני ומסחור ידע בעבודתם היומיומית נחשפים עובדי ורופאי רמב"ם לבעיות רפואיות מאתגרות ומתוך חשיפה זו נולדים רעיונות והמצאות שבכוחם לשנות ולשפר את פני הרפואה וחלקם נמצאים ראויים למסחור.
החל משנת 2010 החל ביה"ח לפעול לפיתוח ומסחור הקניין הרוחני בכפוף לנוהל קניין רוחני של משרד הבריאות: ניהול המחקר ותוצרי ידע במערכת הבריאות הממשלתית.
נוהל זה מהווה פריצת דרך בקידום מחקר יישומי ומסמיך את תאגיד הבריאות לנהל את הקניין הרוחני ולחתום על הסכמי רישיון.
בהתאם לנוהל, כל ממציא עובד מדינה חייב לדווח על המצאתו ליחידה לקידום מחקר וחל עליו איסור לפעול לבדו למסחור ההמצאה.
ועדת הפטנטים ועדת הפטנטים מחליטה על הגשת בקשות לרישום פטנט על בסיס הפטנטביליות והפוטנציאל העסקי.
במהלך 2016 התקיימו 5 ישיבות של ועדת הפטנטים שבהן נדונו 19 מיזמים שונים.
המכון למחקר רפואי ברמב"ם (CRIR) מכון המחקר הוקם על ידי הנהלת בית החולים בשנת 2008 כתשתית למעבדות ומוקדי מחקר עבור רופאים-חוקרים מתוך סגל רמב"ם.
הנהלת בית החולים רואה בחברות במכון זכות והכרה במצוינות חבריו ומצפה מהם תהליך מתמיד של הישגיות וקידום המחקר.
המכון תומך באמצעות תשתיות ואמצעים הניתנים לחוקרים במסגרת בית החולים.
לכל רופא המתקבל כחבר למכון מוקצה שטח מעבדה עם תשתיות למחקר.
חוקרים המקימים מעבדות חדשות זוכים בחלק מהמקרים למימון התחלתי.
הקצאת השטח והתקציב הם על בסיס תחרותי בהתאם לצורכי המחקר ולהישגי החוקר.
מעבדות מכון המחקר פועלות ברובן במבנה ייעודי בן שתי קומות, בשטח כולל של 1,500 מ"ר וב-2016 פעלו במסגרתו 17 מעבדות/קבוצות מחקר ובראשן 25 חברי המכון.
רמב"ם מד-טק רמב"ם מד-טק בע"מ, חברת מסחור הידע של רמב"ם, החלה את פעילותה בסוף 2015 ופועלת למסחור המצאות עובדי רמב"ם ולפיתוח סביבת החדשנות בבית החולים.
החברה מעודדת חדשנות פעילה יזמית ומעניקה ידע רב המאפשר את המשך פיתוח ההמצאות של עובדי רמב"ם.
בשנת 2016 נחתמו מספר הסכמי מסחור עם חברות טכנולוגיה ודיאגנוסטיקה שונות וכן מספר הסכמי שיתוף פעולה עם מוסדות שונים.
בנוסף, זכתה מד-טק בשנת 2016 למימון רשות החדשנות שליד משרד הכלכלה למענקים לשלושה מיזמים יישומיים שהוגשו למימון.
חממה טכנולוגית מיינדאפ (Mind Up) חממת "מיינדאפ" החלה את פעילותה במרץ 2016 לאחר שזכתה במכרז המדען הראשי במשרד הכלכלה.
החממה היא בבעלות משותפת של רמב"ם, מדטרוניק, IBM וקרן הון סיכון "פיטנגו".
זו החממה הראשונה בישראל בבעלות משותפת עם בית חולים ונציגיה מקיימים פגישות עם רופאי רמב"ם כדי לאתר נושאים לפיתוח ובחינת היתכנותם.
במהלך 2016 נערכו 32 פגישות ייעוץ עם חברות שהביעו התעניינותן להיכנס לחממה.
בשנת 2016 קלטה החממה לפעילות את החברה הראשונה, חברת "מוניטור" אשר מחשבת את תפוקת הלב (Cardiac Output) באופן לא פולשני.
העשור התשיעיː בית החולים בניהולו של מיכאל הלברטל
13 שנה לאחר כניסתו לתפקידו כמנהל בית החולים פרש פרופ' ביאר לגמלאות.
תוכנית "חזון אדם", שנהגתה ונוסחה בשלהי תקופתו של פרופ' משה רוח ונראתה יומרנית כאשר הונחה לפניו בשנת 2006, הפכה מחזון למציאות תחת מנהיגותו של ביאר.
הוקם הקמפוס המערבי של ביה"ח ומראה הקריה הרפואית השתנה ללא הכר.
את סיום כהונתו השלים פרופ' ביאר בהנחת אבן הפינה ובניינו של מגדל התגליות ע"ש הלמסלי, בניין המתנשא ל-20 קומות ונועד להיות מרכז לפיתוח תגליות מדעיות בתחומי בריאות הציבור, הנדסה ביו-רפואית ומחקר פרמצבטי על ידי שיתופם של אנשי מחקר מובילים.
הבניין נועד לכלול את הקריה הרפואית לבריאות האדם, את אוניברסיטת חיפה ואת הטכניון.
בחודש מרץ 2019 נבחר פרופ' מיכאל (מיקי) הלברטל למנהלו התשיעי של בית החולים.
פרופ' הלברטל היה למנהלו הראשון של רמב"ם אשר סיים את לימודיו בפקולטה לרפואה של הטכניון.
הלברטל הוא מומחה בשלושה תחומים, אותם השלים במהלך 32 השנים בהן עבד ברמב"ם: מומחה ברפואת ילדים, טיפול נמרץ בילדים ומינהל רפואי, כמו כן השלים התמחות עמיתים באנגליה ב-1992 ובביה"ח לילדים בטורונטו ב-1996. במשך שנים רבות שימש בשירותו במילואים כרופא מוטס בחיל האוויר.
ב-2001 הקים וניהל את היחידה לטיפול נמרץ לבבי בילדים וב-2009 צורף לצוות הנהלת בית החולים ובמשך 10 שנים היה סגנו של פרופ' ביאר.
במהלך כהונתו כסגנו של ביאר היה אחראי על סקטור הרופאים ותחומי רפואה נלווים, ניהל את תחומי איכות הטיפול הרפואי ובטיחותו ואת תחום ניהל הסיכונים.
כמו כן היה אחראי לבית הספר הבינלאומי לטראומה והיה חבר במטה לשעת חירום בבית החולים.
ב-2020 נדרש גם רמב"ם להתמודד עם מגפת הקורונה בישראל.
הוקמו בהדרגה שלוש מחלקות קורונה בשיתוף עם צה"ל, שבשיא המגפה אושפזו בהן 120 חולים.
עם הצטמצמות מספר החולים החל פירוק המחלקות.
בתחילת חודש יוני 2022 נפתח בניין בית החולים לרפואת הלב ע"ש אייל עופר, אל הבניין החדש הועברה מחלקת קרדיולוגיה.
לקראת סוף שנת 2024 עברו אל הבניין המחלקה לכירורגית לב, וטיפול נמרץ ניתוחי לב, ונפתחו גם בבניין שני חדרי ניתוח חדשים וייעודיים לניתוחי לב.
בתחילת ספטמבר 2025 נבחרה דוקטור מיכל מקל סגניתו של פרופסור הלברטל למנהלת בית החולים הבאה.
היא נכנסה לתפקידה בנובמבר אותה שנה.
רמבלינג ג'ק אליוט (Ramblin' Jack Elliott; נולד ב-1 באוגוסט 1931) הוא זמר פולק יהודי אמריקאי.
ג'ק נולד בשם אליוט אדנופוז בברוקלין.
אביו היה רופא יהודי מצליח, ואמו הייתה עקרת בית.
למרות לחץ מצד אביו שיהיה רופא, אליוט דווקא התעניין בתחרויות הרודאו.
בגיל 15 החליט אליוט לברוח מהבית.
הוא הצטרף לרודיאו הנודד, שם נחשף לראשונה לקאובוי מזמר.
לאחר שהיה שלושה חודשים ברודאו, מצאו אותו הוריו והחזירו אותו הביתה.
לאחר שחזר הביתה לימד אליוט את עצמו לנגן גיטרה והתחיל להתפרנס מהופעות רחוב.
אחר כך התחבר עם הזמר וודי גאת'רי והתגורר אצלו, בתור תלמיד.
גאת'רי היה ההשפעה הגדולה ביותר על אליוט.
בנו של וודי, ארלו, מספר שלמד לנגן את כל השירים של אביו ממנו, מאחר שאביו מת בגיל צעיר.
אליוט ונגן הבאנג'ו דרול אדמס, בסוף שנות ה-50 לסיבוב הופעות ברחבי אירופה.
סיבובי ההופעות שלו השאירו חתם במוזיקה ועד 1961 כבר הספיק להקליט שלושה אלבומי פולק אצל חברת תקליטים בריטית.
כמו גאת'רי גם אליוט היה מספר סיפורים, ולא רק זמר.
ג'ק אליוט הוא גם נווד בנשמתו.
אומרים עליו ש"לא תמצא את ג'ק אליוט אם תחפש אחריו.
כי הוא לא נשאר בשום מקום יותר מדי זמן...", הכינוי "רמבלינג" שדבק לשמו אינו מהפרוש של נווד אלה מהפירוש של בירבור.
מספרים שלא היה אפשר לשאול אותו שאלה בלי לשמוע אותו מברבר על איזה סיפור.
בוב דילן העיד שג'ק אליוט היה אחד ההשפעות הגדולות ביותר על תחילת דרכו.
דילן הגיע לניו יורק ב-1961 לפגוש את אלילו גאת'רי שהיה במצב קשה בבית חולים, אז פגש את אליוט שחזר לארצות הברית מאירופה והוא סייע לו, הם אף התגוררו באותו בית מלון.
בהופעתיו הראשונות של דילן בניו-יורק אליוט הציג את דילן בתואר "בנו של ג'ק אליוט".
ב-1995 זכה בגראמי הראשון שלו וב-2000 יצא סרט עליו "סיפורו של רמבלינ' ג'ק".
רמבו הוא זיכיון סרטי פעולה אמריקאי, המבוססים על רומן מאת דייוויד מורל בשם "משחק הדמים" ("First Blood") , שיצא בשנות ה-70 של המאה ה-20 ותורגם ל-30 שפות.
בתפקיד הראשי מככב השחקן סילבסטר סטאלון בתפקיד ג'ון רמבו, גיבור מלחמת וייטנאם וחייל הכוחות המיוחדים לשעבר, בעל מיומנויות הישרדות והתמחות בכלי נשק, קרב פנים אל פנים ולוחמת גרילה.
לאורך הסרטים רמבו מוצא את עצמו נקלע למצבים קיצוניים שונים, שבין היתר כוללים הצלת שבויים והשמדת מחנה האויב.
את שלושת הסרטים הראשונים הפיקו מריו קזר ואנדרו וג'נה, מפיקי סדרת סרטי שליחות קטלנית.
סדרת הסרטים (במיוחד הסרט השני) הפכו לסרטי קאלט, והשם "רמבו", לביטוי נרדף לגיבור מלחמה.
הסרט גרף הכנסות של כ-125 מיליון דולר ברחבי העולם.
הביקורות שיבחו את הסרט והוא נחשב לאחד הסרטים המצליחים ביותר של שנת 1982.
ג'ון רמבו, איש הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית וגיבור מלחמת וייטנאם הסובל מהלם קרב, משתחרר מן הצבא האמריקני וחוזר לארצות הברית ומתקשה להסתגל לחיים הרגילים.
הוא משוטט לאורכה של המדינה כנווד.
בדצמבר 1982 הוא מגיע לעיירה נידחת, לאחר שמתברר לו שחברו האחרון שנותר בחיים מיחידתו לשעבר מת ממחלת סרטן בה לקה במלחמה.
בחיפושו אחר מקום לאכול והזדמנות לעבודה, רמבו אינו מתקבל בברכה בידי שריף העיירה וויל טיסייל (בריאן דנהי), ששופט אותו לרעה עקב בגדיו המלוכלכים והמרופטים ושערו הארוך והמבולגן.
התעללויות הסוהרים מעוררות בו פלאשבקים מזמן שביו בידי הצבא הווייטנאמי.
הוא נמלט אל היער ולמרות ניסיונות רשויות החוק והצבא לתפסו ואף להורגו, הוא עושה כל שביכולתו כדי לשרוד בלי להרוג אותם.
צילומי הסרט (של הצלם, אנדרו לאסלו) מתארים אלימות, מרדפים ומלכודות אכזריות, על רקע נופים יפים ומאיימים.
הסרט מסתיים כאשר מפקדו של רמבו מימיו בכומתות הירוקות, הקולונל טראוטמן, משכנע אותו כביכול לחזור איתו לבסיס האימונים, בפורט בראג, ולמעשה - משכנע אותו למסור את נשקו ולהיכנע לכוחות המשטרה והצבא המקיפים אותו.
הסרט השני בסדרת הסרטים יצא ב-22 במאי 1985 בבימויו של ג'ורג' קוסמטוס.
את התסריט חיברו סילבסטר סטאלון וג'יימס קמרון.
הסרט נחל הצלחה בקופות וגרף הכנסות של כ-300 מיליון דולר ברחבי העולם.
הוא הסרט השני המצליח ביותר לשנת 1985, אחרי בחזרה לעתיד.
הסרט השיג את תשומת לבו של נשיא ארצות הברית לשעבר רונלד רייגן, ששיבח את משחקו של סטאלון כרמבו, סמל לצבא ארצות הברית.
לאחר אירועי הסרט הראשון, רמבו נמצא בכלא מחנה עבודה וזוכה לביקור ממפקדו לשעבר, קולונל טראוטמן (ריצ'רד קרנה).
טראוטמן מציע לרמבו חנינה מלאה בתנאי שיטוס לווייטנאם בחיפוש אחר שבויי מלחמה.
רמבו מסכים והוא מתודרך להיכנס לשטח האויב למטרות צילום בלבד, כדי להוכיח שאין עוד שבויי מלחמה בווייטנאם.
רמבו צונח בג'ונגלים של וייטנאם, אך מאבד את רוב הציוד שאיתו מלבד סכיניו וחץ וקשת.
הוא מגלה את דבר קיומם של שבויי מלחמה, מחלץ אחד מהם ונמלט בסירת מנוע, אבל בעת ההמתנה לאיסוף, מפקד המבצע מחליט לנטוש אותו מחשש הדימוי הציבורי השלילי לו בוודאי יזכה אם האמת תתגלה.
רמבו נשבה על ידי הווייטנאמים ולומד כי הצבא האדום עוזר לחיילים הווייטנאמים ומאמן אותם.
רמבו עובר עינויים קשים בידי קולונל פודובסקי (סטיבן ברקוף), אך נמלט משוביו.
בעזרת לוחמת גרילה הוא הורג חיילים וייטנאמים וסובייטים רבים, וגונב מסוק בל 212 שבעזרתו מפציץ את מחנה השבויים ומשחרר את שבויי המלחמה.
בדרכו חזרה למחנה האמריקני בתאילנד הוא נרדף בידי קולונל פודובסקי במסוק מיל מי-24, אך מצליח לפוצצו לאחר שביים את מותו.
הסרט השלישי בסדרת הסרטים יצא ב-25 במאי 1988 בבימויו של פיטר מקדונלד.
הסרט הצליח פחות מקודמו בקופות, עם הכנסות של מעל ל-189 מיליון דולר ברחבי העולם.
על פי ספר השיאים של גינס, "רמבו 3" היה הסרט האלים ביותר שנעשה עד כה, עם 221 מעשי אלימות, לפחות 70 פיצוצים ו-108 מיתות, אם כי הסרט הרביעי בסדרה שבר את השיא עם 261 מיתות.
הסרט פותח בקולונל טראוטמן, ששב לתאילנד ומוצא את ג'ון רמבו, שהחליט לפרוש לחיים בודהיסטיים, אך למחייתו נאלץ להשתתף בקרבות מקלות אלימים.
הוא מבקש ממנו להתלוות אליו למשימה באפגניסטן, כדי לספק כלי נשק לכוחות המורדים.
כאשר נודע לרמבו שקולונל טראוטמן נשבה בידי הסובייטים באפגניסטן, הוא טס לפקיסטן ונפגש עם סוחר נשק בשם מוסא (ששון גבאי), שמסכים לקחת אותו ללב המדבר האפגני, קרוב למקום שביו של טראוטמן.
בין היתר הוא עוזר גם לכוחות המוג'אהדין האפגנים החיים תחת השלטון הסובייטי.
העם האפגני עוזר לרמבו לכבוש את המבצר מבחוץ בעוד רמבו מציל את הקולונל.
הסרט הרביעי בסדרת הסרטים יצא ב-25 בינואר 2008 בבימויו של סילבסטר סטאלון ובהפקתו של אבי לרנר.
לפי דברי סטאלון, הסרט אלים יותר מקודמיו "כי זה מה שרמבו באמת צריך להיות".
סכום הכנסותיו הכולל נאמד בכ-113 מיליון דולר - קרוב ל-43 מיליון דולר בארצות הברית ומעל ל-70 מיליון דולר ברחבי העולם.
הביקורות התרשמו מנוכחותו של סטאלון על המסך, כעשרים שנה לאחר צאת הסרט השלישי בסדרה, אם כי הסרט התקבל בתגובות מעורבות בידי המבקרים בעיקר לנוכח האלימות הרבה המצויה בו.
20 שנה לאחר צאת הסרט השלישי בסדרה, ג'ון רמבו חי חיי בדידות בערבות צפון תאילנד, הרחק ממלחמת האזרחים המתמשכת בגבול בורמה.
הכל משתנה כאשר חבורת מיסיונרים לזכויות האדם מבקשת מרמבו להדריך אותם בגבול הבורמזי לצורך הובלת ציוד רפואי לנזקקים.
כאשר הם עצמם נלכדים בשטח, רמבו יוצא להצילם עם עזרתם של שכירי חרב.
ב-2 בפברואר 2008, ציין סילבסטר סטאלון בריאיון לרויטרס כי הפקת הסרט החמישי בסדרה תלויה במידת ההצלחה של הסרט הרביעי.
ב-10 במרץ 2008 נחשף לראשונה באתר Moviehole.net כי סטאלון סיים לכתוב חצי מהתסריט של רמבו 5 וכי הסרט איננו מתוכנן להיות סרט מלחמה.
ב-3 בנובמבר 2008 אישר סטאלון כי הסרט נמצא בשלבי הפקה.
ב-1 במאי 2010 ציין סטאלון כי אין לו כל כוונה לחזור לגלם את הדמות פעם נוספת.
ב-24 ביוני 2014, חברת הסרטים הגרמנית Splendid אישרה כי סטאלון החל עבודה על כתיבת התסריט לסרט חמישי בסדרה.
בהודעה לעיתונות הוצהר כי "סילבסטר סטאלון חוזר עם רמבו 5, בתפקיד הסמלי שלו.
הפעם הוא הולך נגד הקרטל המקסיקני.
סטאלון מתאר את רמבו החדש כגרסה שלו ל"ארץ קשוחה"".
ב-28 בדצמבר 2014, סטאלון הודיע בטוויטר שהתסריט של הסרט הושלם.
בשלב זה נודע כי סטאלון גם צפוי לביים את הסרט.
לפני יציאת הסרט דנו בשאלות רבות אודות השתתפותו של סטאלון בתפקיד רמבו.
ב-5 בינואר 2016 סיפר סטאלון למגזין "Variety" כי פרש מתפקיד רמבו, ובכך למעשה מבוטלת הפקת סרט חמישי מתוכנן בהשתתפותו.
הודעה זו השאירה פתח לאפשרות ששחקן אחר יגלם את התפקיד.
נכון לאותה שנה, רשת פוקס מפתחת סדרת טלוויזיה על בסיס סרטי "רמבו", אשר אמורה להתמקד בבנו של ג'ון רמבו.
באוקטובר 2016, פורסם כי אריאל ורומן צפוי לביים סרט ריבוט של סדרת "רמבו" ללא סטאלון.
אולם, ב-8 במאי 2018 הוכרז שוב על הפקת סרט חמישי בו ישוב סטאלון לתפקיד רמבו בפעם האחרונה.
את התסריט לסרט כתב סטאלון יחד עם מאט קירויניק.
באוגוסט 2018 פורסם כי אדריאן גרונברג יביים את הסרט, שיקרא "Rambo V: Last Blood" ("רמבו 5: משחק הדמים האחרון").
צילומי הסרט החלו באוקטובר 2018 והסתיימו בדצמבר של אותה שנה.
סטאלון פרסם שהסרט עתיד להיות מופץ בסתיו 2019. תאריך יציאת הסרט הסופי היה 20 בספטמבר 2019.
עלילת הסרט מתרחשת כשג'ון רמבו כבר מבוגר, ומחליט לנסוע למקסיקו כדי להציל את הבת של חברתו, אשר נחטפה על ידי הקרטל המקסיקני.
סילבסטר סטאלון אמר כי אם הסרט יצליח יהיה לו סרט המשך שישי.
נובלות ספרותיות - דייוויד מורל, מחבר הרומן המקורי "משחק הדמים", היה אחראי גם על כתיבת שני עיבודים לשני סרטי ההמשך.
מורל ציין כי החליט לכתוב אותם משום שרצה להוסיף אפיונים שונים אשר לטענתו היו חסרים בסרטים "רמבו: משחק הדמים 2" ו"רמבו 3".
מורל לא כתב את העיבוד לספר של "ג'ון רמבו" משנת 2008.
סדרת אנימציה - בעקבות ההצלחה הרבה לה זכו שני הסרטים הראשונים בסדרה, הופקה במהלך 1986 סדרת אנימציה בת 65 פרקים בשם "רמבו וכוח החירות" אשר עלילתה מתרחשת לאחר עלילת הסרט השני ואשר התמקדה בנסיונותיו של רמבו לעזור לתושבים מארצות שונות בעולם להיאבק בארגוני טרור.
קומיקס - בסוף שנות השמונים, ההוצאה לאור Blackthorne Publishing הוציאה לשווקים מספר חוברות קומיקס בכיכובו של רמבו כולל עיבוד לקומיקס של הסרט "רמבו 3".
ב-2020 נוספה דמותו של רמבו כלוחם במשחק מורטל קומבט 11.
פסקולים - לאורך השנים הופקו מספר פסקולים של הסרטים השונים בסדרה.
את שלושת הסרטים הראשונים הלחין ג'רי גולדסמית.
רמבו 2 או בשם הסרט במקור רמבו: משחק הדמים 2 הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1985, בבימויו של ג'ורג' פ.
קוסמטוס ובכיכובו של סילבסטר סטאלון בתפקיד ג'ון רמבו.
הסרט הוא המשך לסרט "משחק הדמים" משנת 1982 ומספר על חזרתו של רמבו לווייטנאם במטרה לחלץ שבויי מלחמה אמריקאים.
הסרט הפך לאחד מהסרטים המוכרים ביותר בז'אנר האקשן והפך את דמותו של רמבו לאייקון תרבותי.
היה מועמד לפרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר אך הפסיד לסרט בחזרה לעתיד.
הסרט "רמבו 2" היה שובר קופות עולמי גדול עם הכנסות בגובה של 300 מיליון דולר שנמכר אל מול תקציב של 25.5 מיליון דולר.
הסרט הפך לאחד הסרטים המוכרים ביותר בסדרה, והיווה השראה לאינספור סרטים, פארודיות, משחקי וידאו וחיקויים.
בשנת 2009 המגזין אנטרטיינמנט ויקלי דירג את הסרט במקום ה-23 ברשימת "The Best Rock-'em, Sock-'em Movies".
העלילה מתחילה כאשר ג'ון רמבו (סילבסטר סטאלון), שכעת נמצא בכלא אחרי מאורעות הסרט הראשון, מקבל הצעה לחנינה בתמורה להשתתפות במשימה סודית.
רמבו נשלח לווייטנאם כדי לאמת את קיומם של שבויי מלחמה אמריקאים שעדיין כלואים שם.
עם הגעתו לווייטנאם, רמבו מגלה את שבויי המלחמה ומתחיל במאבק נגד כוחות וייטנאמים ורוסים שמנסים לעצור אותו.
במהלך המשימה רמבו נבגד על ידי הממשל האמריקאי, ונאלץ להילחם לבדו כדי לשחרר את השבויים ולחזור בשלום.
סילבסטר סטאלון בתפקיד ג'ון רמבו - לוחם אמריקאי שמנסה לשחרר שבויי מלחמה בווייטנאם.
ריצ'רד קרנה בתפקיד קולונל סמואל טראוטמן - מפקדו לשעבר של רמבו, שמלווה אותו במשימה.
צ'ארלס נפייר בתפקיד מרשל מורדוק - המפקד האמריקאי שבוגד ברמבו במהלך המשימה.
ג'וליה ניקסון בתפקיד קו באו - סוכנת מקומית המסייעת לרמבו במשימתו.
מצד אחד, הוא שיבח את סצנות הפעולה המרשימות, והפך לסמל של שנות ה-80 בז'אנר הפעולה, במיוחד בזכות דמותו של ג'ון רמבו.
מצד שני, המבקרים הצביעו על העלילה הפשטנית והדמויות השטחיות.
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל ציון של 33% על סמך 45 ביקורות של מבקרים מקצועיים, עם ציון קהל של 60%, מה שמעיד על אהדה יחסית בקרב הצופים לעומת המבקרים המקצועיים.
באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון משוקלל של 47 מתוך 100, על סמך 15 ביקורות, מה שמעיד על ביקורות מעורבות עד שליליות מצד המבקרים.
רמבו 3 הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1988 אשר בוים על ידי פיטר מקדונלד ובכיכובו של סילבסטר סטאלון.
זהו הסרט השלישי בסדרת סרטי רמבו.
הקרנת הבכורה הבינלאומית של הסרט התקיימה ב-25 במאי 1988. הסרט שהופק בתקציב של 63 מיליון דולרים היה הסרט היקר ביותר שהופק אי פעם באותה התקופה.
הסרט גרף מעל ל-189 מיליון דולרים ברחבי העולם, אם כי ההכנסות מהסרט לא השתוו להכנסות מהסרט הקודם בסדרה.
הסרט צולם במדינות שונות, כולל ישראל (בה צולם רוב הסרט), תאילנד ואריזונה, כאשר נופי המדבר של ישראל ייצגו בסרט את אפגניסטן.
בישראל הסרט צולם בעמק ססגון שבפארק תמנע שבערבה.
בתחילת הסרט קולונל טראוטמן שב לתאילנד ונפגש עם ג'ון רמבו, אשר החליט בינתיים לפרוש על מנת לחיות חיים שלווים במנזר בודהיסטי.
טראוטמן מבקש ממנו להתלוות אליו למשימה באפגניסטן, על מנת לספק כלי נשק למורדים האפגנים שנלחמים נגד הכוחות הסובייטים במסגרת מלחמת אפגניסטן.
עם זאת, כאשר טראוטמן נתפס על ידי הסובייטים, רמבו נאלץ להציל אותו.
הוא נוסע לאפגניסטן ובעזרת לוחמי המוג'אהדין האפגניים חודר לבסיס הסובייטי המבוצר בו מוחזק טראוטמן, ונלחם בכוחות הצבא הסובייטי בראשותו של קולונל זייסן האכזר.
סילבסטר סטאלון בתפקיד ג'ון רמבו
ריצ'רד קרנה בתפקיד הקולונל האמריקאי סמואל "סם" טראוטמן
קורטווד סמית' בתפקיד רוברט גריגס
מארק דה יונגה בתפקיד הקולונל הסובייטי אלכסיי זייסן
ששון גבאי בתפקיד מוסא גאני
רנדי ריני בתפקיד הסמל הסובייטי קורוב
רמבוטן (שם מדעי: Nephelium lappaceum) הוא עץ פרי טרופי בינוני בגודלו, המצוי באופן טבעי בדרום-מזרח אסיה.
הרמבוטן משתייך למשפחת הסבונניים, וקרוב למספר פירות-טרופיים נוספים דוגמת הליצ'י, הלונגן והגוארנה.
נראה שמקורו של הרמבוטן בארכיפלג המלאי, ובשפת המלאית פירוש המילה rambut שממנה הגיעה השם "רמבוטן" הוא "שעיר" - תיאור הולם לקליפת הפרי.
אף על פי כן, לא ברור בוודאות היכן היה מצוי הרמבוטן באופן טבעי, ולאן הובא על ידי האדם.
עץ הרמבוטן הוא ירוק-עד, והוא מתנשא לגובה של 10 עד 20 מטרים.
העלים מנוצים, ואורכם מגיע ל-10 עד 30 סנטימטרים.
ולעיתים יוצאים מהם בין 3 ל-11 עלעלים קטנים שרוחבם 3 עד 11 סנטימטרים ואורכם מגיע ל-5 עד 15 סנטימטרים.
הפרחים עגולים וקטנים, אורכם נע בין 2.5 ל-5 מילימטרים, והם חסרי עלי כותרת, ובעונה המתאימה הם מוציאים אשכולות פירות שאורכם נע בין 15 ל-30 סנטימטרים.
עצי הרמבוטן יכולים להיות זכריים, נקביים או דו-מיניים.
העצים הזכריים מפיקים רק פרחים-אבקניים ולכן אינם מניבים פירות, העצים הנקביים מוציאים פרחים שמתפקדים כנקביים והעצים הדו-מיניים מוציאים פרחים נקביים ומעט פרחים זכריים.
פרי הרמבוטן עגול או אליפטי ובעל-גרעין.
הוא קטן יחסית: אורכו נע בין 3 ל-8 סנטימטרים ורוחבו בין 3 ל-4 סנטימטרים.
קליפת הפרי אדומה (ולעיתים נדירות - צהובה או כתומה), ומכוסה בקוצים בשרניים וגמישים.
בשר הפרי שקוף-למחצה, ולבנבן בצבעו, וטעמו מתוק ומעט חמוץ.
בכל פרי גרעין יחיד שצבעו חום-מבריק, אורכו 2 עד 3.5 סנטימטרים והוא רעיל למאכל (הממדים משתנים בין הזנים ותת-המינים השונים).
הרמבוטן משמש כעץ-גינה פופולרי במזרח-אסיה והוא מגודל באופן מסחרי במטעים קטנים.
הפרי זכה לפופולריות רבה במזרח אסיה ולאחר מכן גם בעולם המערבי, והוא מגודל גם באזורים אחרים בעולם בעלי אקלים טרופי, דוגמת אפריקה, קמבודיה, האיים הקאריביים, מרכז אמריקה, הודו, אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים וסרי לנקה.
תאילנד היא יצרנית הרמבוטן הגדולה בעולם (והפרי נקרא נגו NGO).
הפירות נמכרים גם משומרים, אך בדרך כלל הם נמכרים טריים, אז ניתן לאוכלם כמו שהם או להכין מהם ריבה, ג'לי ומאכלים אחרים.
הרמבוטן רגיל לאקלים חם, והוא רגיש לטמפרטורות שמתחת ל-10 מעלות.
כשהוא מגודל על ידי האדם הוא מורבה על ידי הרכבה, הברכת ענפים והנצה.
כיום יש למעלה מ-200 תת-מינים וזנים של רמבוטן שנוצרו במהלך ברירה מלאכותית על ידי האדם, והם שונים מעט זה מזה בתכונותיהם.
רמברנדטפליין (בהולנדית: Rembrandtplein – "כיכר רמברנדט") היא כיכר במרכז אמסטרדם שבהולנד, על שם הצייר רמברנדט ואן ריין.
הכיכר הוקמה במקום בו היה שוק חמאה.
במהלך המאה ה-20 התפתחה לאתר בילויים וחיי לילה, ולאתר תיירות, וסביבה הוקמו מלונות ובתי קפה רבים.
במרכז הכיכר ניצב פסל דמותו של רמברנדט.
בשנת 2006 מוקמו ליד פסלו של רמברנט 22 דמויות ברונזה, מעשה ידי הפסלים הרוסים אלכסנדר טארטיונוב ומיכאיל דרונוב, המציגות בתלת-ממד את הדמויות ביצירתו המפורסמת של רמברנדט "משמר הלילה" המוצגת ברייקסמוזיאום שבעיר.
בשנת 2009 הדמויות הועברו לניו יורק, בשנת 2010 למוסקבה ובשנת 2011 לעיר אוריינבאום ברוסיה.
רשימת מאמרים של בני הישיבות (רמבי"ש) היא אינדקס מאמרים ממוין ומקוטלג (או ביבליוגרפיה) של אלפי מאמרים תורניים בקשת רחבה של מקצועות התורה, כגון: תנ"ך, הלכה, עיון, מחשבה, הגות, תפילה, פיוט ושירה, חסידות, חינוך ועוד.
המידע הכלול ברמבי"ש נאסף מתוך מאות כתבי עת תורניים וקובצי מאמרים חד-פעמיים בשפה העברית.
הקריטריונים להכללה ברמבי"ש הם שהפרסום יהיה בבמה תורנית מכובדת ברוח היהדות האורתודוקסית, וכן שיהיה בעל ערך עבור ציבור לומדי התורה.
רשומה ביבליוגרפית טיפוסית במאגר רמבי"ש מכילה את כותרת המאמר, את שם המחבר/ים, את כתב העת או קובץ המאמרים שבו ראה אור, את פרטי הגיליון, מספרי העמודים וכיוצא בזה, מקום הפרסום, ושנת הפרסום.
מאמרים הזמינים ברשת האינטרנט בחינם - מכילים גם קישור אל המאמר.
את תוצאות החיפוש ניתן למיין לפי כל אחד מן השדות המוצגים בדף התוצאות.
מערכת רמבי"ש נבנתה באופן פרטי על ידי יעקב נוימן, איש מחשבים מרמת-גן, ואינה קשורה לשום גורם אוניברסיטאי או כלכלי, זאת כדי להימנע מתכתיבים הנוגדים את מטרת המאגר.
למשתמשים ברמבי"ש יש אפשרות להוסיף תגיות (Tagging), ובכך להרחיב את אפשרויות החיפוש למשתמשים אחרים.
הרמב"ם השפיע באופן משמעותי על תרבותו של העם היהודי ועל כן הוא אחד האישים החשובים והמוערכים ביותר ביהדות.
עליו נאמר "ממשה עד משה לא קם כמשה" והוא אף הוכתר בכינוי "הנשר הגדול".
הרמב"ם החזיק במשנה רציונליסטית מובהקת שבאה לידי ביטוי בכתביו.
מעמדו של הרמב"ם כפוסק גדול כמעט משל כל פוסק אחר.
הקודקס ההלכתי שלו, "משנה תורה", מקיף באופן כמעט בלעדי את כל תחומי ההלכה, ומהווה מקור בסיסי בכל דיון הלכתי.
על דבריו נתחבר מספר עצום של פירושים וחיבורים.
רבי יוסף קארו, השתית את חיבורו "שולחן ערוך" בראש ובראשונה על פסקי הרמב"ם, שאותו הוא מנה כאחד משלושת "עמודי ההוראה".
אף שלא פרסם את פירושו לתלמוד, במהלך לימוד של כמעט כל סוגיה תלמודית, דברי הרמב"ם, הנדלים מחיבוריו השונים, מהווים מקור חשוב בהבנת הסוגיה.
מכתביו של הרמב"ם בתחום ההגות הושפע כמעט כל הוגה יהודי שקם אחריו, החל מרבי מנחם המאירי, דון יצחק אברבנאל, ברוך שפינוזה, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, ישעיהו ליבוביץ ועוד.
הוכר כפילוסוף וכרופא גם בתרבויות הערביות והאירופיות והשפיע על מגוון הוגים כגון תומאס אקווינס, גוטפריד לייבניץ ואף אייזק ניוטון.
על ספרו מורה הנבוכים הוציא האפיפיור הונוריוס הרביעי כתב הגנה.
הרמב"ם היה בקיא בספרות הפילוסופית היוונית והאמין שהידע המדעי אינו סותר את האמת המקראית.
כתביו קיימים ועומדים לא רק כפירוש למקרא אלא אף כיצירות פילוסופיות בפני עצמן.
כמו כן, כתביו מעידים גם על כך שהייתה לו השכלה רחבת-היקף בפיזיקה, באסטרונומיה, במתמטיקה, ברפואה ובלוגיקה של זמנו.
הרמב"ם נולד בקורדובה שבאל-אנדלוס (לימים ספרד) שבשליטת שושלת המוראביטון, לרבי מימון הדיין, שכיהן כדיין הקהילה בעיר.
על תאריך הולדתו קיימות עדויות סותרות.
בסוף פירושו למשנה כתב הרמב"ם: .
כוונתו שסיים בשנת א'תע"ט למניין השטרות, המקבילה לשנת ד'תתקכ"ח לבריאת העולם (1168).
אם נולד שלושים שנה לפני סיום כתיבת הספר, הרי שנולד בשנת ד'תתצ"ח (1138).
לעומת זאת, באיגרת המיוחסת לנכדו של הרמב"ם, רבי דוד הנגיד, נכתב שהרמב"ם נולד כ-3 שנים קודם לכן, בי"ד בניסן ד'תתצ"ה (30 במרץ 1135).
איגרת זו ומקבילותיה נחשבות פחות מדויקות ומהימנות לעומת דברי הרמב"ם עצמו בסוף פירושו למשנה.
כיום מעדיפים חוקרים רבים את התאריך של שנת ד'תתצ"ח.
משפחתו של הרמב"ם נקראה 'בן עובדיה' , על שם אבי המשפחה הראשון ברשימות היחס של הרמב"ם, ר' עובדיה דיין קורדובה.
יש הממשיכים את שושלת היוחסין של הרמב"ם עד רבי יהודה הנשיא, חותם המשנה, המתייחס לזרעו של דוד המלך.
בין הרמב"ם לר' עובדיה דיין קורדובה 7 דורות:
בערבית הוא מוכר כמוסא בן מימון (موسى بن ميمون), או בשמו הערבי המלא: ابو عمران موسى بن ميمون بن عبد الله القرطبي الإسرائيلي, אבּו עמראן מוסא בן מימון בן עבדאללה אל-קרטבי אל-אסראא'ילי (איש קורדובה הישראלי).
בלשונות אירופה מקובל לכנות את הרמב"ם Maimonides (מיימונידס), על שם האופן בו נכתב שמו ביוונית: Μωησής Μαϊμονίδης (מואיסיס מאימונידיס), בוויכוח ברצלונה הוא כונה מאישטרי משה די גיפטי (אדוני משה המצרי).
הרמב"ם ראה עצמו גם כתלמידו של רבו של הר"י מיגאש - רבי יצחק אלפסי, הרי"ף.
למרות הערצתו לרבותיו לא נמנע לימים מלחלוק עליהם בהלכה.
כן למד את כתבי רב שמואל בן חפני גאון, שהשפיע עליו בשיטתו.
הצמאון של הרמב"ם לחכמה יצר חברות בינו לבין בנו של ג'אבר אבן אפלח האישביליי, חכם מוסלמי, והם למדו יחד מתמטיקה, רפואה ופילוסופיה.
יחד עם לימודים אלה שקד הרמב"ם על לימוד התורה, הגה בכתבי הקודש, בתלמוד ובגאונים, ותוך זמן קצר יצא לו שם של עילוי.
בשנת 1148, כשהיה בן עשר (או שלוש עשרה), נאלצה משפחתו לעזוב את קורדובה שבספרד בעקבות פלישתם של אל-מֻוַוחִידוּן מצפון אפריקה ורדיפתם את יהודי האזור.
לאחר מסע נדודים שארך כעשר שנים, ניסתה המשפחה להתיישב בעיר פאס שבמרוקו, אך גם שם לא האריכו ימי שלוותם, וכעבור חמש שנים נאלצו לעזוב את העיר, עקב התפשטות שלטונם של אל-מֻוַוחִידוּן.
לפי חלק מהמקורות הם עזבו את העיר כאשר הוצא להורג רבי יהודה הכהן אבן סוסאן, מהחכמים הגדולים של העיר פאס ולדבריהם הוא היה רבם של רמב"ם ואחיו דוד.
מקורות מוסלמיים, שמהימנותם שנויה במחלוקת בין החוקרים, אף מספרים כי הרמב"ם אולץ להתאסלם למראית עין באותה תקופה.
ההיסטוריון הערבי אבן אלקפטי (בערך 1172–1248), שהיה חברו הקרוב של יוסף אבן שמעון, תלמידו המובהק של הרמב"ם, מתאר כי במהלך אותן גזרות חי הרמב"ם כאנוס וקיים מצוות אסלאם מסוימות, כקריאת הקוראן והתפילה, עד שהתאפשר לו לצאת למצרים ולחזור ליהדותו בגלוי.
גם אבן אבי אֻצַיבִּיעה מספר ש.
מאיגרת שכתב הרמב"ם באותו הזמן ליהודים הנרדפים, איגרת השמד, עולה כי הוא התיר לומר את השהאדה, הצהרת האמונה האיסלמית, שהייתה הדרישה מצד אל-מֻוַוחִידוּן, במקרים של פיקוח נפש.
אמנם, גם משמעות דברי הרמב"ם באיגרת השמד עצמה נתונה במחלוקת בין החוקרים.
בשנת 1165 הפליגו הרמב"ם ומשפחתו מסאוטה (מאוחר יותר מרוקו הספרדית, כיום ספרד), אל עכו שבארץ ישראל, והתיישבו בה.
הקהילה היהודית בעכו הייתה בימים ההם מהגדולות בארץ ישראל, וקיבלה בכבוד רב את משפחת הרמב"ם.
רב העיר עכו, רבי יפת בן רבי אליהו, התקשר בקשרי ידידות עם הרמב"ם, ידידות שנמשכה גם לאחר שנים באמצעות קשרי מכתבים, ולבסוף על ידי מינויו של רבי יפת כאחד הדיינים בקהילת אלכסנדריה, שהייתה תחת מרותו של הרמב"ם כראש רבני מצרים.
חמישה חודשים לאחר העלייה לארץ ביקרו הרמב"ם, אביו ורבי יפת בירושלים, שהו שם שלושה ימים, משם הם נסעו לחברון, והתפללו במערת המכפלה.
את ביקורו בארץ תיאר הרמב"ם כך:
יש סוברים ש"הבית הגדול והקדוש" הוא הר הבית, אך אחרים כתבו שזהו כינוי לבית המקדש, שבו ודאי לא היה הרמב"ם, ועל כן ייתכן שכוונתו לבית כנסת אחר בירושלים.
כעבור חמישה חודשים המשיכה המשפחה במסעה והשתקעה במצרים.
תחילה התגוררה המשפחה באלכסנדריה, וכעבור שנים ספורות עקרה לפוסטאט (כיום חלק מקהיר).
שם נשא הרמב"ם לאישה את בתו של ר' מישאל הלוי בן ר' ישעיהו החסיד הלוי (אחותו של רבי ישעיה בן מישאל), ושם גם נולד בנו אברהם (1186–1238).
כתבי יד רבים של הרמב"ם התגלו בגניזה הקהירית.
במצרים הוא אף הוכתר פעמיים במשרת "ראיס אל-יהוד" (ראש היהודים), או "הנגיד" של יהודי מצרים, פעם ראשונה עם הגעתו, ופעם שנייה בערוב ימיו, בשנים 1196–1204.
את ידיעותיו הרפואיות שאב הרמב"ם מהספרות היוונית הקדומה, בעיקר מכתבי גלנוס, אך גם מספריהם של חכמי מצרים העתיקה שהראו ידע רפואי רב.
במצרים שימש כאב בית הדין, לצד הדיינים רבי יצחק בר ששון, רבי שמואל בן סעדיה הלוי, ורבי מנשה בר יוסף.
בשל מומחיותו הרבה ברפואה, החל הרמב"ם בשנת 1185 לשמש כרופאו של הווזיר אל-פדיל, המשנה למלך, ומאוחר יותר אף של אלאפדל בנו של המלך צלאח א-דין.
כתוצאה מכך בילה חלק ניכר מזמנו בארמון המלוכה בקהיר.
סיפורים עממיים רבים עוסקים בתקופה זו בחיי הרמב"ם, וברקעם נמצאים תככי החצר וקנאת השרים המוסלמים ברופא היהודי המצליח.
על פי ההיסטוריון הערבי אל-קיפטי, סירב הרמב"ם לקבל תפקיד דומה שהוצע לו על ידי "מלך הפרנקים באשקלון", שמקורות מאוחרים – החל מהיינריך גרץ – זיהו בתור ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה.
ברנרד לואיס סבור שמדובר באמלריך הראשון, מלך ירושלים ושהאירוע התרחש ב-1167. מקורות מאוחרים יותר שהזכירו את הסיפור טענו כי המלך הציע לרמב"ם ללוותו חזרה ללונדון, והסבירו שסירובו של הרמב"ם נבע מסיפוקו ממעמדו בחצר המלך במצרים, וכן מחשש מהתנאים בלונדון, אך הסברים אלו אינם מופיעים בטקסט של אל-קיפטי.
מלבד עבודתו בחצר המלך, העניק הרמב"ם מזור להמונים שצבאו על דלתותיו, יהודים ונוכרים כאחד.
המשורר הערבי אל-סעיד אבן סינא אלמולך כתב עליו:
השיטה שאומצה על ידי הרמב"ם בטיפוליו המקצועיים הייתה להתחיל עם טיפול פשוט, תוך שהוא משתדל לרפא על ידי תוכנית תזונה שנקבעה עוד לפני מתן תרופות.
במכתב שמיען לתלמידו החביב יוסף אבן שמעון, שלמענו הוציא לאור את מורה נבוכים, כותב הרמב"ם: "הנך יודע כמה קשה המקצוע הזה עבור מי שפועל במדויק ולפי המצפון, ועבור מי שקובע רק את אשר הוא יכול לתמוך בטיעון או בסמכות".
במכתב נוסף, שהופנה אל שמואל אבן תיבון, הוא מתאר את תפקידו המקצועי המפרך, שמעסיק אותו כל היום ולעיתים קרובות בחלק גדול של הלילה.