tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נוסף לכך, הוא סיים 3 פעמים במקום שישי, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.80 דקות, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:30.63 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:44.73 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 זכה קאסביו בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.55 דקות, אחרי קירן פרקינס מאוסטרליה שקבע שיא עולם חדש של 3:43.80 דקות ולפני לואדר (3:48.62 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 זכה קאסביו במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.24 דקות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) קבע קאסביו במשחה ל-200 מטר חופשי תוצאה של 1:50.55 דקות, התוצאה ה-15 בטיבה אך לאחר שלא השתתף בגמר ב' דורג בסיום התחרות במקום 18. הוא סיים במקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:22.99 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 50.42 דקות.
אנטיב היא עיר בדרום-מזרח צרפת השוכנת על חצי אי בריביירה הצרפתית, ובה כ-77,000 תושבים.
העיר נוסדה במאה ה-5 לפני הספירה כמושבה של היוונים שקראו לה "אנטיפוליס" (שפירושו "העיר שכנגד").
העיר שימשה זמן רב כמרכז סחר חשוב.
הרומאים שלטו בעיר מאז שנת 43 לפני הספירה והסנאט הרומי הציב בה מושל במשך 500 שנה והעיר גדלה והפכה לשער הימי הראשי של הפרובינקיה גאליה נארבוננסיס.
ניתן היום לראות באזור שרידים מהתקופה הרומית ובהם אמות מים, קירות מבצר ואמפורות .
לאחר קריסתה של האימפריה הרומית בשנת 476 לספירה, השתלטו על העיר שבטים ברבריים שונים והדבר הוביל לתקופה ארוכה של חוסר יציבות.
במאה ה-10 נבנו סביב אנטיב חומות וביצורים וכן טירה.
במשך 200 השנים הבאות, חוותה העיר תקופה של התחדשות.
לקראת סוף המאה ה-15, האזור היה תחת שליטתו והגנתו של המלך הצרפתי לואי ה-11. תקופה זו התאפיינה ביציבות אך הנמל הקטן של אנטיב איבד מחשיבותו.
החל מאמצע המאה ה-19, הפך שוב אזור אנטיב לפופולרי היות שאנשים עשירים מרחבי אירופה גילו את יופיו הטבעי ובנו במקום את בתיהם היוקרתיים.
בשנת 1946 הגיע לעיר האומן פבלו פיקאסו ושהה בה במשך חצי שנה.
אנטיב שוכנת בריביירה הצרפתית, ויש לה גישה נוחה מכיוון האלפים הימיים.
יש 48 חופים לאורך 25 ק"מ של קו החוף המקיף את אנטיב.
ישנם נמלי יאכטות רבים אשר מספקים שירותי עגינה עבור מגוון ספינות.
החל מספינות דיג ועד יאכטות בגודל מלא.
הגדול בנמלים הוא נמל וובאן, שהוא נמל היאכטות הגדול ביותר באירופה, עם יותר מ-2,000 מקומות עגינה.
זה הנמל הישן שהיה לב ליבה של העיר היוונית העתיקה של "אנטיפוליס", הצלבנים עברו בו בדרכם לארץ הקודש.
כיום הוא המרינה הגדולה ביותר באירופה, ועוגנות בו סירות דיג ויאכטות פאר מקומיות.
ברחבי העיר ניתן למצוא מוטיבים וסממנים יוונים ורומים לצד אדירכלות בארוק משולבת לצד קווי אדריכלות של התקופה הרומית.
כיום, מוגדרים אתרים אלה כאתרי מורשת עולמית.
ביום 25 במאי 1999 העיר הייתה הראשונה לחתום על אמנת איכות הסביבה במדינה, אשר מחייבת באופן פעיל לשמר את הסביבה הטבעית.
פסל La Medussa מדוזה (מיתולוגיה)
הספורט הוא חלק חשוב בחיי התרבות המקומית.
בעיר שוכן מרכז ההדרכה הארצי בכדורסל.
כמו כן קיימת בעיר אטרקציה בשם מרינלנד הכוללת פארק בריכות שחייה ודולפינריום.
בעיר קיימת קבוצת כדורסל מקצוענית אולימפיק אנטיב, שזכתה בשנות ה-90 פעמיים באליפות ליגת העל הצרפתית בכדורסל.
במרכז העיר יש תחנת רכבת המחברת אותה לניס, קאן, מרסאי, פריס ומספרי יעדים אחרים.
שדה התעופה הכי קרוב לאנטיב נמצא בעיר ניס.
מהנמל הימי ניתן לקחת קווי שייט לאיים הקרובים כמו קורסיקה ו-סרדיניה.
אוכלוסיית העיר אנטיב מנתה 76,994 תושבים במפקד האוכלוסין שהתקיים ב-2008. העיר מהווה חלק במטרופולין של ניס, שאוכלוסייתו הכוללת עולה על 900,000 תושבים.
אנטי נאורות: מהמאה ה־18 עד המלחמה הקרה הוא ספר מאת פרופסור זאב שטרנהל העוסק בהיסטוריה האינטלקטואלית של ההוגים בתקופה שלאחר כניסתה של האנושות אל העידן המודרני, שביקשו לכוון את החברות האירופאיות לכיוונים שאינם נושאים את דגלי התבונה והשוויון.
הספר יצא לאור בצרפתית בשנת 2006 בהוצאת Paris: Fayard, ותורגם לעברית בשנת 2016 בהוצאת עם עובד - ספרית אפקים.
בנוסף הספר תורגם לאנגלית ולאיטלקית בשנת 2007 וליוונית בשנת 2009.
הספר סוקר את ההוגים המרכזיים שהתנגדו לרעיונות הנאורות החל מהמאה ה-18, בה חלחלו רעיונות הנאורות והפכו לתפיסה הרווחת, ועד המאה ה-20.
בספר נבחנת השקפתם של יוהאן גוטפריד הרדר, ג'אמבטיסטה ויקו, אדמונד ברק, תומאס קרלייל, ארנסט רנאן, אוסוולד שפנגלר בנדטו קרוצ'ה - כולם לפי המחבר סלדו מהדמוקרטיה וגרמו מחד לעליית הלאומנות ומאידך לכרסום רעיונות החירות, השוויון והאחווה.
מנגד, אין בספר כמעט התייחסות להשקפתו של ברוך שפינוזה, "הפילוסוף היהודי החשוב ביותר בעידן הנאורות".
הוגה הדעות היהודי היחיד שנסקר באופן מעמיק הוא ישעיה ברלין שמצטייר בספר כשמרן ומשתף פעולה עם מתנגדי הדמוקרטיה.
פרק שלם בספר מוקדש לנושא "שלילת הנאורות בימי המלחמה הקרה" - שאותה מנתח שטרנהל על רקע התכנסות המחשבה המדינית בתחום המאבק בין המערב הקפיטליסטי לקומוניזם.
לפי הפרשנות המוצעת בספר, עולה כי המגמה שערערה את יסודות הדמוקרטיה והעלתה את הלאומנות הרדיקלית, החלה מוקדם יותר מהתאריך המקובל במחקר ההיסטורי.
בביקורת על הספר נאמר כי עולה ממנו תמונה לפיה .
לרגל הוצאת הספר נערך "יום עיון" במכון ון ליר שבו נשאו דברים פרופסור ירון אזרחי, פרופסור אנבל הרצוג וד"ר אפרים פודוקסיק ונערך סימפוזיון באוניברסיטה העברית בהשתתפות המחבר, פרופסור שלמה אבינרי, פרופ' משה סלוחובסקי, ד"ר יפתח אלעזר וד"ר ניקול הוכנר.
אנטי יוהאני רינה (בפינית: Antti Juhani Rinne; נולד ב-3 בנובמבר 1962) הוא פוליטיקאי פיני שכיהן כראש ממשלת פינלנד החל מ-6 ביוני 2019 עד 10 בדצמבר 2019.
הוא משמש גם כיושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בארצו החל משנת 2014. בשנים 2014–2015 כיהן כשר האוצר וכסגן ראש הממשלה והוא נבחר לראשונה בפרלמנט בשנת 2015. בבחירות הכלליות בשנת 2019 הוביל רינה את מפלגתו לניצחון והחליף את ראש הממשלה יוהה סיפילה.
לפני מינויו לראש הממשלה ב-6 ביוני 2019 היה יושב ראש זמני של הפרלמנט.
רינה הוא עורך דין בהכשרתו.
אנטי רינה נולד בהלסינקי בשנת 1962 כבן להורים עורכי דין.
אביו, יוהאני רינה היה ראש עיריית לוהיה.
בילדותו התגוררה המשפחה בלוביסה ואחר כך בהיווינקה.
אחרי סיום בחינות הבגרות בשנת 1980 עבד רינה במנסרה וכנהג.
אחר למשך שנתיים שיחק תיאטרון ושיתף פעולה עם השחקן וייקו סיניסאלו.
בשנים 1985–1987 תוך שנה וחצי למד משפטים לתואר ראשון.
רינה סיים לימודי משפטים באוניברסיטת הלסינקי.
קריירה פוליטית וכמנהיג איגודים מקצועיים
בשנים 2002–2005 עמד בראש התאחדות העובדים המקצועיים של המגזר הפרטי - ERTO.
היה יושב ראש התאחדות העובדים השכירים בשנים 2010–2014 יושב ראש האיגוד המקצועי Pro.
ב-9 במאי 2014 נבחר ליושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פינלנד כשהביס את יוטה אורפיליינן.
אחרי ניצחונו בבחירות הכלליות ב-2019 ביוני 2019 התמנה לראש ממשלה והרכיב ממשלת קואליציה של שמאל-מרכז הכוללת, פרט למפלגה הסוציאל-דמוקרטית,
את מפלגת המרכז, את הליגה הירוקה, את ברית השמאל ואת המפלגה העממית השוודית.
לממשלה רוב נוח של 117 מושבים מתוך 200.
ב-3 בדצמבר התפטר בצל משבר דואר חריף במדינה, ובמקומו מונתה ב-10 בדצמבר סאנה מרין בת ה-34.
חלבוני אנטי קריספר (Anti-Clustered Regularly Interspaced Short Palindromic Repeats; בראשי תיבות Acr) הם חלבונים שמקודדים על ידי אלמנטים גנטיים ניידים (MGEs), כגון פלסמידים ובקטריופאג'ים (פאג'ים), המעכבים את תפקוד CRISPR-Cas, מערכת חיסונית של פרוקריוטיים.
עד כה התגלו 45 משפחות חלבוני Acr עם מנגנונים ומבנים ברורים וללא דמיון רצפי משמעותי זה לזה.
מלבד גודלם הקטן, שנע לרוב בין 50 ל-150 חומצות אמינו, אין מאפיינים נפוצים השמורים בין רצפי חלבונים שונים במשפחה זו.
לעיתים קרובות ניתן למצוא גנים של Acr זה לצד זה, מה שמסייע לזיהוי ולמחקר שלהם.
יכולתם של חלבוני Acr רבים להפריע ישירות לתפקודי מערכות CRISPR-Cas מספקת אפשרות לרגולציה לאחר תרגום לטכנולוגיות שנגזרות מ-CRISPR-Cas.
במהלך השנים האחרונות נקבעו מנגנוני פעולה של שישה חלבוני אנטי קריספר על ידי שילוב של מחקרים גנטיים, ביוכימיים ומבניים,
חלבוני קריספר התפתחו בקרב חיידקים כמנגנון הגנה נגד פאגים (נגיפים תוקפי חיידקים).
חלבוני הקריספר של החיידק מפרקים את החומר הגנטי של הנגיף, וכך מונעים הדבקת תא החיידק בידי הנגיף.
חלבוני האנטי קריספר ככל הנראה נוצרו על ידי נגיפים כתוצאה מלחץ אבולוציוני שהפעילה יצירת חלבוני הקריספר.
הם פועלים נגד חלבוני הקריספר שהורסים את הגנום של הנגיף לאחר החדרתו לתוך תא חיידקי, וכך הם מסייעים להדבקה יעילה של החיידק בידי הנגיף.
מנגנונים אחרים להתחמקות ממערכות ה-CRISPR-Cas, שהוכרו לפני האנטי קריספר הן מוטציות נקודתיות ואירועי שחלוף (recombination) ששימשו לחמוק מספייסרים (מקטעים זהים עם רווחים בגנום המארח) של מערכות קריספר.
מכיוון שיש צורך בהתאמה בין הרצף של הספייסר לבין הרצף של הפאג' – שינויים כמו מוטציות נקודתיות ורקומבציה מונעים את ההתאמה ולכן גם את הפעילות של מערכת הקריספר באותו אתר.
כיום, חלבוני האנטי קריספר הם הדרך היעילה ביותר המוכרת של פאג'ים לשרוד את תהליך הדבקת פרוקריוטיים בעלי מערכות הגנה של CRISPR.
מערכות CRISPR-Cas הן בעלות יכולת הסתגלות גבוהה ואזורי CRISPR נפוצים מאוד בגנומים של חיידקים וארכיאונים, דבר המעיד על כך שהמערכות האלו הן ככל הנראה היעילות ביותר להתמודדות עם חדירה של חומר גנטי זר לחיידק.
לפני גילוי גני האנטי קריספר, הדרך היחידה שהייתה מוכרת למדע להתמודדות של הפאג'ים עם מערכות אלו הייתה מוטציות נקודתיות ואירועי רקומבינציה (שחלוף).
מוטציות נקודתיות הן אירועים מיוחדים וחריגים שתדירותם נמוכה, אשר מתקבעים לאורך האבולוציה רק אם הם מקנים יתרון אבולוציוני, והן אפשרו לפאג'ים לבצע הדבקה מוצלחת למרות המצאות מערכות ה-CRISPR-Cas בחיידקים.
אנטי-קריספר התגלה לראשונה בפסאודומונס אארוגינוזה (Pseudomonas aeruginosa) בעקבות מחקר של מערכת I-F CRISPR-Cas.
בניסוי לקחו שלושה פאג'ים רגישים למערכות CRISPR ורצו לבדוק את יעילות יצירת רובד נגיפי (פלאק), המהווה מדד למוות של חיידקים, על ידי הפאג'ים.
הניסוי הראה במפתיע כי אחד מזני הפאג'ים הליזוגניים של הפסאודומונס אארוגינוזה, PA14(JBD30), הצליח לגדול.
החוקרים ניסו להבין מה איפשר לאותם פאג'ים לגדול למרות מערכת הקריספר והגיעו למסקנה כי גנים המקודדים על-ידי הפאג'ים גרמו להשבתת מערכת ה-CRISPR-Cas של החיידק.
בשלב הראשון נמצאו חמישה חלבונים שונים שמשביתים את מערכת CRISPR-Cas מסוג I-F והם: AcrF1, AcrF2, AcrF3, AcrF4 ו-AcrF5. שמות חלבוני האנטי קריספר נקבעים על פי המערכת אותה הם מעכבים ועל פי סדר הגילוי שלהם.
מאחר שחמשת החלבונים מעכבים מערכת מסוג I-F הם קיבלו את התחילית AcrF והמספר של כל אחד מהם נקבע בהתאם לסדר גילויים.
על ידי בדיקה של חמשת גני האנטי קריספר האלו שעברו אינטגרציה לתוך גנום ה-PA14 בעקבות התקפת פאג', הראו כי ביטוי גנים אלו לא גרם לשינוי ברמת הביטוי של מערכת ה-CRISPR.
השערה זו חוזקה על ידי בדיקת PCR שבה נבדקה הימצאותם של גני cas3 ו-csy3. מניסויים אלו הסיקו כי גני האנטי קריספר פועלים רק לאחר הביטוי של רכיבי מערכת ה-CRISPR.
גני האנטי קריספר מהווים הסבר אפשרי להמשך פעילות הפאג'ים ותקיפת החיידקים על-אף קיום מערכות ה-CRISPR-Cas.
יתר על כן, נראה כי בעקבות השוני הקיים בין גני אנטי קריספר נוצרו גם מגוון רחב של מערכות CRISPR-Cas לאורך האבולוציה, ולעיתים אף קיימות מספר מערכות שונות בחיידק אחד.
כלומר, מדובר בתהליך של קו-אבולוציה המתבססת על מרוץ חימוש בין יצירת מגוון גני אנטי קריספר לבין יצירות מערכות ההגנה השונות של החיידקים.
לאחר מחקר נוסף, התגלו עוד ארבע משפחות שונות של חלבונים קטנים יותר, AcrE1, AcrE2, AcrE3 ו-AcrE4, והראו כי הם מעכבים מערכות CRISPR-Cas מסוג I-E של פסאודומונס אארוגינוזה.
הגנים המקודדים את ארבעת חלבונים אלו נגד מערכות מסוג I-E סמוכים על הגנום הנגיפי לאלו המקודדים את החלבונים נגד מערכת מסוג I-F.
תשעת הגנים שזוהו לא הכילו מוטיב רצפי שיכל היה להקל במציאת גני אנטי קריספר דומים או משפחות נוספות.
חוקרים גילו כי פאג'ים שהכילו קידוד בגנום לגני אנטי קריספר הכילו בקר שעתוק שנקרא אנטי קריספר associated 1 (Aca1), בסמיכות לגנים של אנטי קריספר.
על הקשר בין הגנים הללו העיד גם הממצא כי פאג'ים שלא הכילו כלל גני אנטי קריספר לא קודדו כלל ל-Aca1. שני החלקים האלו, גני אנטי קריספר ו-aca1 מהווים אופרון, כאשר חלבון הבקרה Aca שולט בביטוי של אנטי קריספר ושל גני aca כדי להבטיח פעילות אופטימלית במהלך מעגל ההדבקה של הפאג'.
מחקרים ביואינפורמטיים שהתמקדו בחקר גנים בשיטת "חיזוי על פי אסוציאציה" (guilt-by-association), זיהו עוד גני אנטי קריספר בהתבסס על מיקומם בגנום – בקרבה לגנים המקודדים לחלבון הרגולטורי Aca1 באלמנטים גנטיים ניידים.
בעקבות כך זוהו גנים הומולוגיים שחשבו שהם אנטי קריספר שהיו ממוקמים בסמיכות לגנים אחרים שהיו שונים מאלו של Aca1 מה שהוביל לגילוי משפחת החלבונים Aca2. כך זוהו עוד חמש משפחות נוספות מתוך קבוצת המערכות מסוג I-F (AcrF6, AcrF7, AcrF8, AcrF9 ו-AcrF10).
מערכות ה-CRISPR-Cas9 נמצאות כיום בשימוש נרחב בתחומי הביוטכנולוגיה והרפואה עבור עריכה גנטית.
על כן הייתה חשיבות גדולה במיוחד לגילויי חלבוני אנטי קריספר אלו, שכן הם יכולים לשמש לבקרה על החלבונים אשר מבצעים את העריכה הגנטית וכך לייעל ולבקר אותה.
על-ידי שימוש נוסף בכלים ביואינפורמטיים ושיטת ה"חיזוי על פי אסוציאציה" זוהו המעכבים הראשונים של מערכות CRISPR-Cas מסוג II.
נמצאו שלוש משפחות של חלבונים קטנים (AcrIIC1, AcrIIC2 ו-AcrIIC3) החוסמים את פעילות מערכת CRISPR-Cas9 מסוג II-C ב-Neisseria meningitidis.
כמו כן, נעשה שימוש בגישה ביואינפורמטית חלופית לגילוי מעכבים של מערכות CRISPR-Cas9 מסוג II-A.
במחקר זוהו זני חיידקים שמקודדים מערכות CRISPR-Cas9 מסוג II-A שלכאורה תוקפים את הגנום שלהם עצמם.
צורת גילוי נוספת נראית שיטת הזיהוי עצמי (self-targeting) לגילוי גנים חדשים כמועמדים לגני anti-CRISPR.
השיטה נשענת על ההנחה שמערכת CRISPR-Cas פעילה ו-CRISPR RNA (crRNA) שמכוונות לגנום המארח לא יכולות להתקיים במקביל מבלי לגרום לזיהוי עצמי ומוות תאים.
זאת מאחר שחלבוני anti-CRISPR שמקודדים באלמנטים גנטיים ניידים ומבוטאים באותו התא יכולים למנוע מוות של תאים שנגרם על ידי זיהוי עצמי על ידי השבתת מערכת CRISPR מה שמאפשר התמודדות עם מקרים של זיהוי.
על ידי שימוש בשיטה הזו התגלו עוד ארבע משפחות חדשות של חלבוני אנטי קריספר (AcrIIA1, AcrIIA2, AcrIIA3 ו-AcrIIA4) המעכבים את מערכת ה-CRISPR-Cas מסוג II-A של Listeria monocytogenes.
שניים מחלבוני האנטי קריספר, crIIA2 ו-AcrIIA4, נמצאו כיעילים כנגד חלבון CRISPR-Cas9 מסוג II-A של Streptococcus pyogenes, חלבון זה הוא החלבון העיקרי המשמש לעריכה גנטית.
קיים מגוון רחב של חלבוני אנטי קריספר.
חלק מהמבנים זוהו בפני עצמם ואילו חלק זוהו על בסיס הקישור לקומפלקס ה-CRISPR-Cas.
עד כה לא זוהה הבדל משמעותי בין הצורה לפני קישור של חלבוני ה-Acr לצורה אחריה במקרים שבהם שתי התצורות נחקרו ופוענחו.
רובם שונים זה מזה, דבר המעיד על מקור אבולוציוני ייחודי של כל אחת ממשפחות חלבוני ה-Acr.
עם זאת, למרות השוני הנראה בין המבנים, קיים דמיון מבחינת תפקוד המנגנונים.
דוגמה טובה לכך היא הקישור של חלבוני Acr לאזורי אינטראקציה ב-PAM או קרוב אליהם, תכונה אשר משותפת ל: AcrIF2, AcrIF10, AcrIIA2, AcrIIA4 ו-AcrVA1. זוהי דוגמה לאבולוציה מתכנסת.
מחקרים הראו כי גם אופן הפעולה של AcrIE1, אשר חוסם את המערכת מסוג I-E, דומה לזה של AcrIF3. חלבון AcrIE1 זה גם נקשר לנוקלאז (Cas3) וכנראה מונע את הגיוס של קומפלקס ה-DNA אשר קשור ל-I-E CRISPR-Cas.
המבנה של Acr זה, אשר נקבע בעזרת קריסטלוגרפיה, מורכב מדימר שכל תת-יחידה שלו מורכבת משלושה סלילי α-helix ו-β-sheet בקצה ה-C-terminal.
הדמיון בין AcrE1 ל-AcrIF3 בא לידי ביטוי רק במבנה ה-α-helix וסוברים שהם מונעים פעילות של Cas3 ו-Cas2-3 בהתאמה, בדרכים שונות.
לרוב, כאשר הבקטריופאג' מחדיר את הגנום שלו לחיידק, אם אין לחיידק מערכת הגנה, הפאג' יכול לנצל את משאבי התא לשכפול המידע הגנטי שלו.
בחיידקים בהם קיימת מערכת ה-CRISPR, בעקבות תקיפות של פאג'ים יש אינטגרציה של מקטע מהגנום הפאג'י לתוך גנום החיידק, אלו רצפי ה-CRISPR.
בהגנה מהדבקה של פאג'ים יש ביטוי של crRNA, המגויסים על-ידי חלבוני Cas ומובילים אותם לחיתוך של הגנום הפאג'י.
כך, תהליך ההדבקה של הפאג', נעצר על ידי קווי ההגנה של החיידק עוד לפני שהחל.
הזיהוי נעשה על בסיס חלקי DNA של הבקטריופאג'ים שנשמרו בגנום החיידק, חלקים אלו משועתקים בהמשך כחלק ממקטעים הנקראים CRISPR RNA (crRNA), אשר יכולים להתחבר ולזהות את הגנום הנגיפי שמוחדר לתאי החיידקים.
חלבוני אנטי קריספר מעכבים את תפקוד CRISPR-Cas במגוון דרכים, למשל על ידי אינטראקציה ישירה עם חלבון Cas החוסמת קשירת DNA לאתרי מטרה מוכרים בגנום הפאג' או מונעת את פעולת החיתוך של אתרי המטרה.
כמו כן, הם יכולים לפגוע ב-crRNA, המכוון את חלבון ה-Cas למטרתו.
נראה כי באופן כללי חלבוני Acr יעילים בעיקר אם הם יכולים למנוע באופן ישיר את הפעילות של קומפלקס CRISPR-Cas שכבר נוצר, מה שקורה לרוב כאשר DNA זר נכנס לתא.
גני ה-anti-CRISPR מתורגמים לחלבונים בעלי כמה נקודות התערבות ומניעת פעולות מערכת ה-CRISPR.
הם מתחלקים לשני סוגי פעילות עיקריים שהם עיכוב קשירת הגנום ועיכוב חיתוך של הגנום, אך ישנן גם דרכי פעולה נוספות.
זו הפונקציה הנפוצה ביותר בקרב חלבוני אנטי קריספר.
מחקרים אודות המבנה הראו כי יש קשירה של שני חלבוני AcrIF1 לחלבון Cas7, ובכך נוצרת הפרעה מרחבית ונמנע קישור ל-DNA.
AcrIIA4 הוא החלבון הראשון מסוג II שאופיין בצורה מעמיקה.
זהו חלבון מאוד חומצי אשר נקשר ל-Cas9 על ידי חיקוי אזור ה-PAM של ה-DNA הדו גדילי וכך מונע קישור ל-DNA המטרה.
יעילות של AcrIIA4 כמעכב נובעת מהקישור החזק שלו לקומפלקס של Cas9, שעוצמתי הרבה יותר מהקשירה ל-DNA המטרה.
AcrIIA2 שמשתק גם הוא חלבוני Cas9 מאותה משפחה, שונה משמעותית במבנהו ובצורתו המרחבית מ-AcrIIA4. עם זאת, שני החלבונים נקשרים לאזורים סמוכים ב-Cas9, ולפיכך לא רק ששניהם מתחרים בקשירה של DNA ל-Cas9 אלא גם קיימת ביניהם תחרות.
זו דוגמה מעולה נוספת למקרה של אבולוציה מתכנסת של שני חלבונים אשר נקשרים לאתר בצורה דומה.
למרות הדמיון בפעולה שלהם, AcrIIA2 יכול להיקשר גם לדומיינים HNH ו-REC2 ב-Cas9 אשר אינם מהווים אזורי מטרה עבור AcrIIA4.
AcrVA4 החוסם את הפעילות של Cas12a גורם לדימריזציה של החלבון וכך מונע את יכולתו להיקשר ל-DNA.
ראשית, ה-AcrVA4 נקשר לאזורים בדומיין ה-REC אשר מעורבים בקשירה ובעיבוד של crRNA.
ה-AcrVA4 מחקה למעשה את ה-pre-crRNA, מבנה ראשוני ארוך אשר מתורגם מרצפים זיכרון של CRISPR במארח, שלאחר עיבוד הופך להיות crRNA.
נקודת הקשירה של חלבון ה-Acr רחוקה מנקודת הקשירה של ה-DNA אך קשירתו גורמת להפרעה מרחבית המונעת את שינוי הקונפורמציה שנחוץ ל-Cas12a על מנת שיוכל להיקשר ל-DNA המטרה.
הפונקציה השנייה הנפוצה ביותר של חלבוני אנטי קריספר היא מניעת חיתוך של DNA.
החלבונים להם יכולת זו הם: AcrIF3, AcrIE1 ו-AcrIIC1. מבנה של חלבוני Acr אלו פוענח על ידי קריסטלוגרפיה.
AcrIF3 הוא חלבון שכולו מורכב מסלילי הליקס ופועל כדימר של זוג חלבונים אשר מתחברים לCas2-3 תוך כיסוי אזור הקישור וקצוות החלבון, אינטראקציה המונעת ממנו לחתוך את גנום הפאג'.
מחקרים הראו כי מבנה ה-AcrIF3 מחקה את מבנה הדומיין ב-Cas8f אשר אמור לגייס את ה-Cas2-3 לקומפלקס שאמור לקשור את ה-DNA.
טרם התגלה המנגנון המלא של החלבונים האחרים אך נראה כי המנגנון של AcrIE1 דומה לזה של AcrIF3. מבחינת מבנה נראה כי מבניהם שונים זה מזה, דבר המרמז כי הם פועלים בדרכים אחרות לעיכוב מערכת ה-CRISPR-Cas.
AcrIE1 קושר את הנוקלאז Cas3 וכנראה מונע גיוס לקומפלקס של I-E CISPR-Cas.
AcrIIC1 אשר פועל כנגד מערכות מסוג II-C נקשר לדומיין ה-HNH של Cas9, כאשר ה-AcrIIC1 קשור ל-Cas9 חלבון ה-Cas עדיין יכול להיקשר לגנום אך הוא לא מצליח לחתוך אותו.
עיכוב על ידי יצירת דימר
AcrIIC3 מונע קישור ל-DNA של Cas9 וגורם לו לעבור דימריזציה, כלומר קישור של זוגות Cas9, זאת על ידי קשירת דומיין הנוקלאז HNH של Cas9. הוא נקשר ל-Cas9 לצד הנגדי של אתר ה-HNH בהשוואה ל-AcrIIC1. צורה זו גורמת לדומיין ה-HNH להיות במצב לא פעיל ורחוק מנקודת החיתוך המיועדת.
עיכוב של קישור ל-Guide RNA
AcrIIC2 נקשר ל-Cas9 אשר מעורב בשלב האינטראקציה עם gRNA.
בהתאם לאזור הקישור, הקומפלקס של Cas9 ו-AcrIIC2 מונע אינטראקציה עם gRNA.
הצורה של AcrIIC2 היא דימר עם מטען שלילי גדול אשר נקשר לאתר הקישור החיובי ב-Cas9. בעקבות הקישור יש הפרעה מרחבית המונעת קישור של ה-Cas9 עם ה-gRNA.
עיכוב קשירה ל-DNA בעזרת מנגנון אנזימטי
AcrVA1 נקשר לקומפלקס של Cas12a ו-crRNA ונמצא באינטראקציה בעיקר עם אזורים אשר קושרים PAM ובכך בעצם מחקה את ה-DNA.
כמו כן, הוא יכול לחתוך את ה-crRNA וכך למנוע באופן מוחלט קישור ל-DNA.
זהו חלבון ה-Acr הראשון שהתגלה אשר פועל במנגנון אנזימטי.
גם AcrVA5 מעכב פעילות קשריה ל-DNA של Cas12a.
הוא מבצע אצטילציה לאזור ב-Cas12a ובכך מונע זיהוי של ה-PAM דבר המונע אינטראקציה עם גנום המטרה.
מטרת חלבוני האנטי קריספר היא לאפשר לפאג' לשרוד בתא החיידק על ידי פגיעה במערכת ה-CRISPR-Cas אשר מגינה על החיידק.
ישנן שתי דרכי פעולה עיקריות בהן פועלים חלבוני האנטי קריספר, מניעת הריסת המידע הגנטי של הפאג' אשר הוחדר לתוך תא החיידק וכן רצף הדבקות, כאשר הפאג' הראשון מייצר פלטפורמה המאפשרת לפאג' הבא שיתקוף את אותו התא לשרוד.
אחד מהתפקידים העיקריים של חלבוני האנטי קריספר הוא להיות באינטראקציה ישירה עם מרכיבים של מערכת ה-CRISPR Cas, בין היתר הנוקלאזות, במטרה למנוע את פעולתן ולחסום את הרס הגנום של הפאג'.
תהליך התקיפה מתחיל בכך שהפאג' מחדיר את הגנום שלו לתוך חיידק.
לרוב, החיידק מזהה את הרצף שהוחדר אליו על ידי הפאג', דבר המעורר את מערכת ה-CRISPR-Cas על מנת להרוס את הגנום הזר ולמנוע שכפול של הפאג'.
למרות זאת, אם קיים בגנום שהוחדר רצף ראשוני המקודד לחלבוני אנטי קריספר ייתכן שהם ימנעו את הרס הגנום של הפאג'.
הרצף הראשוני המדובר נמצא לפני מקטע המטרה אשר מזוהה על ידי מערכת ה-CRISPR-Cas ולכן נוצר לפני שרצף המטרה נקרא.
כך פעילות מערכת החיסון של החיידק נחסמת לפני שהחלה את פעולתה.
חיידקים בעלי מערכות CRISPR-Cas חסינים באופן חלקי לפאג'ים המקודדים חלבוני אנטי קריספר מקודד (נקראים גם Acr-phages).
לעיתים, לאחר הדבקה ראשונית של Acr-phages נוצרת הדבקה משנית על ידי פאג' אחר, כלומר בסיום התהליך יש הדבקה מוצלחת.
הפאג' הראשון חוסם את מערכת החיסון של החיידק, CRISPR-Cas, כדי לאפשר שכפול של ה-Acr-phage הבא שיתקוף.
רצף אירועים זה, פאג'-פאג', יכול להוביל לנקודות מפנה אפידמיולוגיות בהן הריכוז הראשוני של Acr-phage יכול להטות את המצב בתא המארח מהכחדת הפאגים למגפת הפאג'ים.
מחקרים הראו כי הריכוז התוך-תאי של חלבון אנטי קריספר אשר דרוש לצורך השבתה של מערכת ה-CRISPR-Cas תלוי ביחסים של המעכב (חלבוני אנטי קריספר) למול החסינות של מערכת ה-CRISPR-Cas.
מכך נובע כי תא בודד יכול להיות מדוכא חיסונית על ידי חלבוני אנטי קריספר שנכנסו לתא מאירועי הדבקה בודדים.
בהיעדר שכפול ויראלי, אירועי הדבקה כאלה יכולים להוביל להפסקת החסינות התאית, ובכך להגדיל את ההסתברות לאירועי הדבקה מוצלחים בעתיד.
מכך נובע כי אינטראקציות בין חלבוני אנטי קריספר המקודדים על ידי הפאג'ים לבין מערכות ה-CRISPR-Cas שבהם החלבונים מיועדים לפגוע, מעצבים את הדינמיקה של אוכלוסיית החיידקים.
הספציפיות הגבוהה של הנוקלאזות מסוג CRISPR-Cas והיכולת ל"תכנת" אותן בקלות משמשות ליישומים מולקולריים, ביו-טכנולוגיים ורפואיים שונים, כולל עריכת גנים, ביצוע נוקאאוט גנטי וויסות גנים.
עם זאת, חרף היתרונות המהפכניים שמציעות מערכות ה-CRISPR-Cas, עדיין יש כמה אתגרים ליעילותן ולבטיחותן של טכנולוגיות אלה.
לדוגמה, פעילות נוקלאזית של Cas בתאים במהלך עריכת vivo in או ex vivo יכולה להוביל להשפעות מחוץ למטרה (off-target), להשפעות בלתי צפויות, להרעלה תאית, ולאימונוגניות.
יש צורך לטפל ולהתייחס לבעיות אלו בכל הפיתוחים של יישומים לעריכה גנטית.
שימוש בחלבוני אנטי קריספר יכולה להגביל עריכה באזורים שאינם אתר המטרה של אנזים ה-Cas.
לדוגמה, חלבון AcrIIA4 הוא אחד מהחלבונים האחראים על עיכוב מערכת CRISPR-Cas9, אשר משמש כיום עבור עריכה גנטית בתאים של יונקים.
כאשר מכניסים AcrIIA4 לתאים אנושיים, הוא מונע את האינטראקציה של Cas9 עם מערכת CRISPR, ועל ידי כך מפחית את יכולת המערכת לחתוך DNA.
עם זאת, מחקרים הגיעו למסקנה כי הוספתו של חלבון האנטי קריספר כמה שעות לאחר הכנסת ה-Cas9, מפחיתה את מספר החיתוכים מחוץ לאזור המטרה באתרים בהם מתבצעת אינטראקציה עם Cas9. זאת מכיוון שלאחר שמתבצעת עריכה באתרי המטרה, Cas9 מבצע גם עריכה באזורים אחרים.
לכן שימוש בחלבון אנטי קריספר גורם לתהליך העריכה הגנטית להיות מדויק הרבה יותר.
דוגמאות לשימושים אפשריים נוספים בגנים של Acr בפרוקריוטיים:
חלבוני Acr יכולים לחסום עריכה על ידי מערכות CRISPR-Cas.
חלבוני Acr יכולים לסייע בהפחתת אירועי עריכה גנומיים לא רצויים העלולים לגרום לרעילות.
גנים של Acr יכולים לשמש כסמנים לבחירה בעריכה גנטית של פאג'ים.
חלבוני Acr יכולים להשבית את פעילות האנדונוקלאז, ובכך לשנות את פעילות המערכת להיות מערכת CRISPRi ולבצע השתקה של גנים.
מנגנון מערכות ה-CRISPR-Cas לעיתים תורמות להדבקה חיידקית (bacterial virulence), למשל, באמצעות קשירה ל-DNA גנומי של המארח.
הכנסת חלבוני Acr עשוי למנוע פונקציות אלה של מערכות CRISPR-Cas, ובכך למנוע את התחזקות פעילותו הוירולנטית של החיידק.
הביטוי של חלבוני Acr יכול להרחיב את מגוון המארחים הפוטנציאליים עבור טיפול פאג'י (Phage therapy, טיפול בזיהום פתוגני על ידי שימוש בפאג'ים) מאחר שהוא יכול לבצע עיכוב של מערכות ה-CRISPR-Cas העלולות לפגוע בטיפול מסוג זה.
שמות חלבוני האנטי קריספר נקבעים על פי המערכת אותה הם מעכבים ועל פי סדר הגילוי שלהם.
לדוגמה, חלבון AcrIIA4 הוא החלבון הרביעי שזוהה מתוך החלבונים אשר מעכבים את מערכת CRISPR-Cas מסוג II-A וכך נקבע שמו.
הטבלה מציגה סיכום של סוגי האנטי קריספר המוכרים, כולל סיווג עבור הדרך שבה החלבונים מבצעים עיכוב אם המנגנון זוהה.
בין היתר זוהו כמה חלבוני Acr אשר מעכבים מערכות ממספר תתי סוגים.
אנטי סמולי קאיקונן (בפינית: Antti Samuli Kaikkonen; נולד ב-14 בפברואר 1974) הוא פוליטיקאי פיני ממפלגת המרכז שימש כשר ההגנה של פינלנד בין 2019 ל-2023.
קאיקונן נולד בטורקו ב-14 בפברואר 1974. בין השנים 1997–2001 שימש כנשיא המרכז הפיני לנוער.
ב-2003 נבחר לפרלמנט הפיני כנציג מחוז הבחירה של אוסימה מטעם מפלגת המרכז ומאז הוא מכהן בתפקיד ברציפות.
ב-2004 שימש לתקופה קצרה כחבר המשלחת הפינית לפרלמנט האירופי.
ב-2009 הסתבך קאיקונן בפרשת שחיתות הקשורה לתקופת כהונתו כנשיא המרכז הפיני לנוער.
ב-2013 קבע בית המשפט המחוזי בהלסינקי כי קאיקונן ניצל לרעה את תפקידו כנשיא המרכז כדי לגייס תרומות עבור הקמפיינים שלו ועבור מסעות הבחירות של מפלגת המרכז.
בין 2016–2019 שימש קאיקונן כיו"ר הסיעה של מפלגת המרכז בפרלמנט הפיני.
ב-6 ביוני 2019 הוא מונה לשר ההגנה של פינלנד.
בתחילת 2023 קאיקונן לקח חופשת לידה באורך כחודשיים, מספר חודשים לאחר לידת בנו השני.
ביוני באותה שנה ממשלתו סיימה את כהונתה ומפלגתו עברה לאופוזיציה.
אנטי אדוורד הקנן (בפינית: Antti Edvard Häkkänen; נולד ב-16 בינואר 1985) הוא פוליטיקאי פיני ממפלגת הקואליציה הלאומית אשר שימש כשר המשפטים של פינלנד בין 2017 ל-2019. מאז 20 ביוני 2023 הוא משמש כשר ההגנה.
הקנן נולד ב-16 בינואר 1985 במנטהריו שבסאבו הדרומית.
הוא למד משפטים באוניברסיטת הלסינקי וסיים תואר שני.
הוא הצטרף למפלגת הקואליציה הלאומית, ובשנת 2009 נבחר למועצת העיר מנטהריו מטעמה.
בין השנים 2011–2013 הוא שימש כמנהיג תנועת הנוער של המפלגה.
שנה לאחר מכן הוא נבחר להתמודד מטעם המפלגה על מושב בפרלמנט האירופי, אולם הפסיד.
בבחירות 2015 הוא נבחר לפרלמנט מטעם מחוז דרום-מזרח פינלנד.
ב-5 במאי 2017 הוא מונה לשר המשפטים בממשלתו של יוהה סיפילה.
הוא סיים את תפקידו ב-6 ביוני 2019 עם פירוק ממשלתו של סיפילה.
ב-20 ביוני 2023 הוא מונה לשר ההגנה בממשלתו של פטרי אורפו.
הקנן נחשב למייצג האגף השמרני-קיצוני בתוך מפלגת הקואליציה הלאומית.
הוא מתנגד להגירה לפינלנד מאפריקה ומהמזרח התיכון, ותומך בהגדלתו וחיזוקו של צבא פינלנד.
כמו כן הוא תומך במדיניות כלכלית ליברטריאנית.
אנטיביוטיקה (מיוונית עתיקה: Αντιβιοτικά, Antibiotiká) היא קבוצת תרכובות אורגניות הגורמות למותם או להפסקת גדילתם של חיידקים.
אנטיביוטיקה נוצרים במקור על ידי חיידקים ופטריות.
עם השנים הפקת אנטיביוטיקה לצרכים רפואיים מבוצעת על ידי סינתזה כימית בתעשיית התרופות.
האנטיביוטיקה הראשונה שהתגלתה הייתה הפניצילין בשנת 1928. מגלה הפניצילין, אלכסנדר פלמינג, זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על הישגו זה.
התרופה האנטימיקרוביאלית הראשונה שנכנסה לשימוש מסחרי היא הסולפה ב-1935, אחריה נכנס לשימוש האנטיביוטיקה פניצילין ב-1941 וסטרפטומיצין ב-1943.
בשנת 1942 נטבע התחדיש antibiotic על ידי הביוכימאי והמיקרוביולוג היהודי אמריקאי זלמן אברהם וקסמן.
גילויה של האנטיביוטיקה היווה את אחת התגליות המהפכניות החשובות ביותר ברפואיות במאה ה-20. מאז תחילת השימוש באנטיביוטיקה לסוגיה, חלה ירידה משמעותית בתמותה ממחלות חיידקיות בהן דלקת ריאות חיידקית, שחפת, עגבת, טטנוס, דיפתריה, דבר, כולרה, דלקות מעיים, ונגד מחלות פטרייתות שונות.
האנטיביוטיקות משמשות לטיפול ומניעה בזיהום שמקורו זוהה או נחשד כחיידקי.
כאשר סוג החיידק ידוע, ניתן לטפל באנטיביוטיקה המותאמת לטיפול באותו החיידק הספציפי.
כאשר אין אפשרות לקחת דגימה, או כאשר לא זוהה סוג החיידק הגורם לזיהום, ניתן לבחור באנטיביוטיקה המתאימה ביותר על סמך תסמיני המחלה.
האנטיביוטיקות נחשבות לתרופות בטוחות יחסית, בעלות נזקים מועטים עד בלתי קיימים לבעלי חיים ובני אדם, ההופך אותן לתרופות נפוצות לשימוש רב ברפואה.
נכון לשנת 2017, מרבית התרופות המיוצרות בעולם הן תרופות אנטיביוטיות.
הנזקים העלולים להיגרם כתוצאה משימוש באנטיביוטיקה הם פגיעה במיקרוביום ובאוכלוסיית החיידקים המהווה את הפלורה הטבעית של המעיים.
נזקים אלו הם לרוב נקודתיים וניתן לטפל בהם באמצעות שימוש מקביל בתכשירים פרוביוטיים או שילוב תזונה עשירה במרכיבים פרוביוטיים כגון, מלפפונים חמוצים, כרוב כבוש בהכנה ביתית ומוצרי חלב ניגרים שבהם נותרו החיידקים אשר שימשו כסטארטרים לתסיסה.
על אף שהנזקים הפיזיולוגיים הנגרמים כתוצאה משימוש באנטיביוטיקה הם מועטים, קיימת מגמה של צמצום השימוש הלא הכרחי בתרופות אנטיביוטיות, מחשש לירידה ביעילותן לאורך זמן בשל היווצרות של מוטנטים עמידים לאנטיביוטיקה.
לצורך בחירת סוג האנטיביוטיקה המיטבי יש לבצע את הבדיקות הבאות:
תרבית – דגימה שנלקחת מהאתר החשוד כמזוהם ונשלחת למעבדה לשם אבחון וזיהוי הזיהום החיידקי.
את התרבית ניתן לקחת מכל מקום מזוהם בגוף – דם, שתן, צואה, עיניים, גרון ועוד.
לעיתים לא ניתן לבצע בדיקה זו או שחסרונותיה עולים על יתרונותיה.
לדוגמה, באופן שגרתי לא מבוצע ניקור אבחנתי של עור התוף לכל ילד עם אבחנה של דלקת באוזן כיוון שפעולה זו דורשת מיומנות גבוהה והיא אינה נעימה לחולה.
ניקור מסוג זה יבוצע בדרך כלל רק בחולים מסוימים כדוגמת מדוכאי מערכת החיסון, יילודים, או ילדים עם דלקות אוזניים חוזרות וחשד להימצאות חיידקים עמידים.
בדיקת רגישות – בדיקה המבוצעת כדי לבדוק האם החיידק רגיש לאנטיביוטיקה ספציפית.
ישנן תרכובות אנטיביוטיות הגורמות לאנשים הרגישים לתרופה לתגובות אלרגיות, אשר עשויות לסכן חיים, אופינית היא הרגישות לפניצילין.
מקובל לבצע בדיקת רגישות לפני טיפול באנטיביוטיקה כאשר ידועה נטייה (גנטית) לרגישת אלרגית.
כמו כל התרופות, גם תרופות אנטיביוטיות עשויות לשנות את השפעתן בנוכחות תרופות אחרות כולל תרופות אנטיביוטיות.
לדוגמה, אנטיביוטיקה בקטריוסטטית שמעכבת יצור חלבונים אך לא הורגת את החיידק, תפריע לפעולת פניצילין, הפועל על חיידקים בשלב יצירת דופן התא.
המיון העיקרי של האנטיביוטיקות הוא לפי השפעתן על החיידק:
תרופות בקטריוסטטיות גורמות להפסקת פעילותו המטבולית של החיידק וכתוצאה מכך להפסקת גדילתו והתרבותו, אך אינן גורמות למותו.
תרופות בקטריצידיות גורמות למות החיידק.
תרופות בקטריוליטיות גורמות למות החיידק על-ידי פריצת הדופן והממברנה העוטפים את החיידק ולהרס מוחלט של התא החיידקי.
במעבדה ניתן להבדיל בין שלושת סוגי האנטיביוטיקה.
לשם זיהוי תרופה בקטריוסטטית יש להרחיקה מהחיידקים.
כיוון שאנטיביוטיקה בקטריוסטטית אינה גורמת לנזק לתאיהם של החיידקים, הרחקת התרופה תגרום לחידוש הפעילות ולהתרבות.
לשם הבדלה בין תרופה בקטריוצידית ובקטריוליטית יש לבצע בדיקת עכירות בתמיסה לאחר השימוש בתרופה.
נוכחות של תאי חיידקים (חיים או מתים) בתמיסה גורמת לתמיסה להיות עכורה, כך שאם מדובר בתרופה בקטריוצידית שרידי החיידקים המתים יגרמו לתמיסה להיות עכורה.
אם העכירות נעלמת לאחר הטיפול האנטיביוטי, הרי שמדובר בתרופה בקטריוליטית, הגורמת לפירוק תאי החיידקים.
בעכירות ניתן להבחין בעין בלתי-מזוינת, אך לשם מדידה מדויקת של העכירות (לשם חישוב כמות החיידקים בתמיסה) מקובל להשתמש במכשירים אופטיים, כגון בדיקת ספקטרוסקופיה.
התרופות נחלקות לקבוצות לפי מנגנון הפעולה שלהם:
פגיעה בדופן או בממברנת התא.
תרופות אלו הן בקטריוליטיות בדרך-כלל, שכן הרס הממברנה מביא לדליפת תוכן החיידק אל הסביבה ולהרס התא.
התרופה יכולה לפגוע בחידוש ובבניית הממברנה, או פשוט להמיס את הממברנה הקיימת.
דוגמה: קבוצת הבתא לקטאם- הכוללת את פניצילין.
פגיעה במטבוליזם של החיידק על-ידי שיבוש המערכת האנזימטית החיונית לקיומו.
פגיעה בשכפול ה-DNA ובמחזור התא – אפקט בקטריוסטטי.
פגיעה בשעתוק ובתרגום ה-DNA, וכתוצאה מכך בייצור החלבונים בתא – אפקט לעיתים בקטריוצידי .
פגיעה בייצור חלבונים על ידי פגיעה בריבוזומים (אורגנלים בתא המייצרים חלבון לפי קוד המועבר מהDNA) בדרך כלל בקטריוסטטי.
החלוקה למשפחות אנטיביוטיקה היא לרוב ביוכימית; לכל התרופות המשתייכות לאותה משפחה הרכב כימי וכן דרך פעולה דומים:
מרבית התרופות האנטיביוטיות הן תרכובות המיוצרות על ידי מיקרואורגניזמים כמו עובשים, פטריות, חיידקים.
תרופות בטא-לקטם (β-lactam) – השם מתייחס לטבעת אמידו- ציקלית המהווה את האתר הפעיל בתרופה.
הטבעת גורמת להרס דופן תאי החיידקים הרגישים לתרופה זו.
התרופות ממשפחה זו הן בקטריוליטיות.
דוגמאות לאנטיביוטיקות המכילות קבוצת לקטם:
קבוצת הפניצילינים (שם כולל לשורה ארוכה של נגזרות).
הכולל צפלוספורין דור ראשון, שני, ושלישי.
טטרציקלינים – שמם מעיד על הרכבם: מכילים ארבע טבעות ארומטיות צמודות האחת לשנייה.
מקרולידים – אב הטיפוס הוא אריתרומיצין.
מעכב מטבולי המונע ייצור חומצה פולית החיונית לחיידקים פתוגנים.
קווינולונים- פוגעים בשיכפול DNA וכך מונעים התרבות החיידקים.
אמינו-גליקוזידים דוגמה-סטרפטומיצין, פוגע בריבוזומים האחראים על ייצור חלבונים ובממברנות של התא.
כלורמפניקול-תרכובת סינתטית : דוגמה- סינטומיצין: פוגע בייצור חלבונים על ידי הפסקת פעילות הריבוזומים- בקטריוסטטי.
בשנים הראשונות לאחר התחלת השימוש באנטיביוטיקה בוצע בה שימוש נרחב ביותר והיחס אליה היה כאל תרופת פלא שעתידה למגר את כל המחלות החיידקיות.
מספר שנים לאחר התחלת השימוש המסחרי באנטיביוטיקה כבר נצפתה לראשונה תופעת עמידותם של חיידקים מסוימים אליה.
השימוש הנרחב באנטיביוטיקה בעשורים האחרונים החריף בעיה זו כיוון שחיידקים מסוימים פיתחו עמידות מולדת (אינטרינסית) לאנטיביוטיקה באמצעות עקרון הברירה הטבעית שגרם להכחדת החיידקים הרגישים לאנטיביוטיקה ולהישארותם בחיים של החיידקים העמידים אליה.
בנוסף, נצפו מקרים של העברת תכונות עמידות בין חיידקים באמצעות פלסמידים.
העמידות הגוברת והולכת של זני חיידקים מסוימים לאנטיביוטיקה מחייבת זהירות בשימוש בה וכן שימוש מושכל בסוגי האנטיביוטיקות המתקדמות יותר, זאת על מנת למנוע היווצרות של חיידקים העמידים גם אליהן.
לבעיה זו נוספת בעיית חוסר הרווחיות שבפיתוח סוגי אנטיביוטיקות חדשים, הנגרמת כתוצאה מעלויות מחקר גבוהות למול הכנסות מועטות יחסית לסוגי תרופות אחרים.
חוסר רווחיות זה גרם לכך שבעשורים האחרונים לא פותחה אף קבוצת אנטיביוטיקה חדשה.
העמידות לאנטיביוטיקה מנוצלת ביישומי ביוטכנולוגיה.
במסגרת הנדסה גנטית של הגנום, נוצרת בעיה בהפרדת התאים שבהם תהליך שינוי הגנום הצליח מהתאים שבהם שינוי הגנום כשל.
על מנת להפריד בין תאים אלו, משלבים יחד עם התכונה הרצויה בגנום גם תכונה המעניקה לתא עמידות נגד אנטיביוטיקה מסוימת.
לאחר תהליך החדרת החומר הגנטי, התרבית המהונדסת נשטפת בחומר אנטיביוטי ורק התאים שבהם ההחדרה צלחה, יישארו חיים עקב העמידות לאנטיביוטיקה שהוחדרה להם.
המיקופלסמה עמידים לאנטיביוטיקה מקבוצת הבטא-לקטם כגון פניצילין מכיוון שהם חיידקים חסרי דופן תא שאיבדו את היכולת ליצר את הפפטידוגליקן (murein) שהוא הפוליסכריד העיקרי בדפנות החיידק.
מאפיין זה הופך אותם לעמידים באופן טבעי לאנטיביוטיקה.
מסיבה זו גם חיידקים בצורת L אשר איבדו את יכולתם לסנתז את דופן התא במהלך האבולוציה של חיידקים עמידים לפניצילין.
אַנְטִיגֵן (בעברית: אֶנגָד; מאנגלית: Antigen) הוא כל סוג של סמן – כמו חלבון או רצף של חומצות אמינו – שמערכת החיסון מסוגלת לזהות.
אנטיגנים הם בדרך־כלל חלבונים או סוכרים הנמצאים על המעטפת החיצונית של תאים או נגיפים.
לכל אנטיגן יש צורה ייחודית, אשר מערכת החיסון קוראת אותה כדי לדעת אם הוא שייך לגוף.
אנטיגנים קיימים על גבי נגיפים, חיידקים, אלרגנים, טפילים, חלבונים, תאים סרטניים ותאים רגילים בגוף.
מקור המונח אנטיגן באנגלית, והוא מורכב מחלקן הראשון של שתי מילים: תחילת המילה Antibody, שפירושה בעברית "נוגדן", ומתחילת המילה Generate, שפירושה "לייצר", כלומר: יוצר נוגדנים.
האנטיגן מפעיל את מערכת החיסון בעזרת הדטרמיננטה האנטיגנית (מכונה גם אפיטופ) שלו.
הגוף מזהה את הדטרמיננטה כלא-עצמית (זרה), ותאים שונים המשתתפים בתגובת מערכת החיסון מתחילים לפעול נגדו.
אפיטופ הוא אזור של רצף חלבוני קטן באנטיגן, שאליו נקשר נוגדן באופן ייחודי, ובכך מעורר תגובה חיסונית.
סיווג על פי אנטיגן (ולמעשה לפי קשירת נוגדנים ייחודיים המופקים מסרום) נקרא סרוטייפינג (Serotyping) והוא משמש לזיהוי זנים שונים של וירוסים, חיידקים, תאים סרטניים וכדומה.
למשל – מוכרים מעל ל-80 סרוטיפים של פניאומוקוק.
האנגד הוא לרוב חלבון או רב-סוכר, אבל גם מולקולות קטנות כמו הפטנים יכולות להוות אנגדים.
אימונוגן – יש המדקדקים ומגדירים את המונח הכללי אנגד כגוף המזוהה על ידי מערכת החיסון, ואילו המונח "אימוּנוגן" משמש לאנגד אשר בנוסף לזיהויו בידי המערכת החיסונית, גם גורם לתגובה חיסונית.
האימונוגן הוא תמיד מקרומולקולה – פרודה גדולה ומורכבת.
יכולתו לעורר את מערכת החיסון תלויה בזרות שלו למאחסן, גודל הפרודה, הרכבה הכימי, ומידת המגוון (הטרוגניות) בהרכב חומצות האמינו של החלבון.
טולרוגן (Tolerogen) – אנגד שאינו מעורר תגובה חיסונית, עקב צורת הפרודה המסוימת שלו.
אם צורת הפרודה של הטולרוגן משתנה, הוא עשוי להפוך לאימונוגן, אשר מעורר תגובה חיסונית.
אלרגן – אנטיגן הגורם לתגובה אלרגית.
סיווג אנגדים (אנטיגנים) לפי מקורם
אנגד או אנטיגן חוץ-תאי (Exogenous antigens) – אנגדים שחדרו לגוף מבחוץ, למשל על ידי שאיפה, עיכול או הזרקה.
באמצעות מנגנוני האנדוציטוזה והפאגוציטוזה, אנגדים אלה מועברים לתאים מציגי אנטיגן (APCs) ומפורקים למקטעים.
מקטעים אלה מוצגים לתאי T מסייעים דרך פרודות היסטוקומפטביליות (MHC) מסוג II – המצויות על גבי קרום התא שמציג את האנגד.
תאי T עוברים שפעול, ומתחילים להפריש ציטוקינים – חלבונים המשמשים לתקשורת עם רקמות הגוף והמערכת החיסונית.
הציטוקינים, בתורם, מפעילים מנגנונים אחרים של מערכת החיסון.
אנגד או אנטיגן תוך-תאי (Endogenous antigens) – אנגדים הנוצרים בתוך התא, כתוצאה מחילוף חומרים רגיל של התא או בגלל זיהום נגיפי או זיהום חיידקי תוך-תאי.
מקטעים של אנגד כזה מוצגים על גבי קרום התא בתוך פרודה מורכבת הכוללת פרודות (מולקולות) היסטוקומפטביליות מסוג I, ומזוהים על ידי תאי T עם קולטן CD8, שמפרישים רעלנים שונים וגורמים להמסה תאית (ליזיס) או מות תאי מתוכנת (אפופטוזה) בתא המזוהם.
התימוס מזהה תאי T המגיבים כנגד תאי גוף בריאים ומסיר אותם, על מנת למנוע את הפגיעה בתאים הבריאים.
בגידולים סרטניים, יש אנגדים המוצגים על גבי פרודות היסטוקומפטביליות מסוג I.
לעיתים אנגדים אלה יכולים להיות מוצגים רק על ידי תאי גידול ולא על ידי תאים בריאים.
אנגדים אלה נקראים ספציפיים לגידול – או: מסוימים לגידול (tumor-specific).
נפוצים יותר אנגדים המוצגים הן על תאים בריאים והן על תאי גידול – ונקראים אנגדים קשורים לגידול (tumor-associated).
תאי T ציטוטוקסיים יכולים לזהות ולחסל תאים אלה לפני שהגידול מספיק להתפשט.
אנגדים עלולים להופיע גם על גבי גידול בצורת קולטן שעבר מוטציה.
תאי B יכולים לזהות אנגדים מסוג זה.
אנטיביוזה היא צורת יחסי גומלין בין אורגניזמים שפוגעת לפחות באחד מהם.
במקרים מסוימים האנטיביוזה כלל לא מאפשרת להם להתקיים כשהם סמוכים זה לזה.
הפגיעה יכולה להיות ישירה או דרך שינוי תנאי הסביבה.
המושג אנטיביוזה קשור למושג אנטגוניזם כשהוא משמש בהקשר של אקולוגיה.
דוגמה לאנטיביוזה היא אללופתיה (Allelopathy), הפרשת חומרים על ידי מין ביולוגי שמונעים התפתחות של מין אחר.
דוגמה נוספת היא פעולתם של מיקרובים גורמי מחלות.
אנטיגונה היא דמות מהמיתולוגיה היוונית, ומחזה מאת סופוקלס.
היא בתו וגם אחותו למחצה של אדיפוס מלך תבאי, ושל אשתו-אמו יוקסטה (Ἰοκάστη).
הגרסה הידועה ביותר של סיפור אנטיגונה מצויה בטרגדיה בעלת אותו שם מאת סופוקלס, שהוצגה ככל הנראה לראשונה ב-442 לפנה"ס.
ישנן גם גרסאות אחרות לסיפור, החורגות מגרסתו של סופוקלס.
אנטיגונה ליוותה ביחד עם אחותה איסמנה את אביהם העיוור אדיפוס לגלות, נמלטה לקולונוס ליד אתונה ושוחררה בידי תזאוס כאשר דודה קריאון ביקש לחטוף אותה.
לאחר מותו של אדיפוס היא חוזרת לתבאי, כדי למנוע את הקרב בין שני אחיה, עליו התנבא אביה.
לאחר עזיבתו של אדיפוס התחלקו שני בניו פוליניקס ואטאוקלס בשלטון בעירם תבאי.
לאחר שפוליניקס גורש בידי אחיו, הוא גייס כוח צבא ועלה על תבאי, "עיר שבעת השערים", כדי לכבוש אותה.
אטאוקלס ניצח בקרב על שישה מבין השערים, אך בשביעי נהרגו שני האחים בקרב, זה מידו של זה.
בנקודה זו מתחיל מחזהו של סופוקלס, כמו גם למשל המחזה "אנטיגונה" מאת המחזאי הצרפתי ז'אן אנוי.
לאחר שאדיפוס הגלה את עצמו והלך לגלות עם שתי בנותיו (איסמנה ואנטיגונה), שני בניו פוליניקס ואטאוקלס נשארו בתבאי למלוך זה לצד זה.
הם חילקו ביניהם את המלוכה כך שכל אחד ימלוך למשך תקופה מסוימת ואז יעבירה לשני.
אטאוקלס היה הראשון שמלך, וכשהגיע זמנו של פוליניקס למלוך, סירב אטאוקלס להעביר לו את מלוכתו, והגלה אותו מתבאי.
פוליניקס הלך בעקבות הגזירה לממלכה אחרת, וכעבור זמן מה, הגיע לתפקיד ראשי באותה הממלכה, והלך להילחם בעיר מולדתו – תבאי.
לאחר שנלחמו שני הבנים וצבאותיהם זה בזה בשישה משערי העיר, הגיעו להילחם בשער השביעי, ונהרגו זה מידו של זה.
בכך התקיימה נבואתו של אדיפוס שבישרה כי שני הבנים יילחמו ויהרגו זה את זה במלחמת אחים.
לאחר שמתו שני הבנים, והעיר תבאי ניצחה, עלה קריאון לשלטון בעיר.
קריאון, שהיה המלך החדש של תבאי, העניק לאטאוקלס הלוויה בעלת טקס דתי מכובד ביותר, היות שנלחם למען ארצו ומת מות גיבורים.
לעומת זאת, הטיל איסור לקבור את פוליניקס, וכינה אותו בוגד, כי טען שהוא נלחם בעיר ובשלטון הנתון, וחזר עם צבא אויב להשמיד את עיר הולדתו.
לאחר ההלוויה שערך לאטאוקלס, הוציא קריאון את צו המלך (צו המלך קריאון), בו נכתב כי אף אדם לא מורשה לקבור את פוליניקס, ואפילו להתאבל עליו.
בצו המלך נכתב כי מי שיעז לקבור את פוליניקס דינו אחד – מוות.
בצו נכתב גם כי גופת פוליניקס לא תיקבר והיא תהיה למאכל הכלבים ולעופות הטרף.
כל עוד קריאון הוא השליט זה הצו ואין להפר אותו (קריאון נותן צו זה מול המקהלה, לפי מחזה סופוקלס).
הבעיה בצו זה, והסיבה למחאה שהוא עורר בקרב תושבי העיר, היא שהאלים אמרו כי יש לקבור כל אדם, לא משנה מה הוא עשה בחייו, כי כל אדם זכאי לקבורה.
צו זה שהורה קריאון עובר על דברי האלים.
לאחר כל זאת, הודיע בנו של קריאון, היימון, כי הוא ואנטיגונה מתארסים.
אנטיגונה, האחיינית של קריאון, ראתה בצו המלך כדבר שאין אמורים לשתף איתו פעולה.
אנטיגונה ניסתה לארגן קבורה לאחיה פוליניקס ביחד עם אחותה איסמנה.
איסמנה אמרה שאומנם אין צו המלך נכון בעיקרון, אך הן אינן צריכות להתעסק בזה, ונגזר עליהן לקבל זאת.
לאחר שיחה זו אמרה אנטיגונה כי היא מתביישת להיות אחותה והיא הולכת לקבור את פוליניקס בעצמה, ואין דבר שיעצור בעדה מלעשות זאת.
לאחר זמן מה, הגיע שליח לקריאון ובישר לו כי פוליניקס נקבר, בניגוד לצו המלך.
השליח מספר כי הקבורה התבצעה בזמן סופת חול ועוד דברים מנעו מהם לראות מי ביצע זאת, ולכן הם לא יכלו לזהות מי הקובר (מסופר כי זו הייתה איסמנה, שרצתה למנוע מאנטיגונה לעשות זאת בכך שתקבור אותו בשקט לפניה).
קריאון אמר לשליח שבישר לו זאת שאם הם לא ימצאו מי עשה זאת – השליח יצטרך לקבל את גזר הדין של הקובר.
השליח התחנן על חייו ואמר שאין זו אשמתו כלל וכלל ושאינו בוגד (כי כך חשב קריאון).
השליח חזר בריצה למקומו וחיפש אחר הקובר רבות.
לאחר מספר ימים, הגיע אותו שליח אל קריאון ובישר לו כי הקובר נתפס בשעת מעשה, בשעת יום ביצע הקובר טקס מכובד ביותר, ואין הקובר אלא אנטיגונה.
קריאון ציווה שיביאו לפניו את אנטיגונה.
קריאון זכר שבנו היימון מאורס לה, וניסה לבדוק האם יוכל שלא להמיתה בכך שיבדוק כי היא אולי אינה מודעת לגזירה ולכן לכאורה לא מגיע לה העונש, אך במהלך החקירה קריאון מבין כי אנטיגונה מודעת לגזירה ולכל מעשיה, ושהיא מוכנה לקבל כל עונש על מעשה זה.
קריאון מחליט שדינה הוא מוות.
לאחר שיחה זו קריאון הבין כי באמת מעשיו אינם נכונים, והוא רץ עם עבדיו לשחרר את אנטיגונה, ועל הדרך לבצע הלוויה מכובדת לפוליניקס.
ובעוד שלפוליניקס הצליח לבצע הלוויה מכובדת, לגבי להציל את אנטיגונה – הוא איחר את המועד.
אנטיגונה נמצאה תלויה במערה שאליה ציווה להשליך אותה.
קריאון שעיניו הבחינו באנטיגונה תלויה, שם לב כי לידה נמצא היימון בנו, שמחזיק בחרב ומכוון אותה כלפיו.
לאחר ניסיון כושל לפגוע באביו עם החרב, מחליט היימן שהוא רוצה להתייחד עם נשמתה של אנטיגונה, ומתאבד באמצעות תקיעת חרבו בגופו.
קריאון שהמום מהמחזה מתחיל לחזור לתבאי, וכשהוא מגיע לתבאי, נודע לו כי אשתו, אורידיקה, כינתה אותו "רוצח משפחתי ובני" (וגם תבאי), וגם היא התאבדה, לאחר ששמעה מה עלה בגורל בנה.
לאחר כל זאת מבין קריאון, שנשאר האחרון במשפחתו, כי כתוצאה מכך שהניח לגאוותו להשתלט עליו, איבד את בנו היחיד ואת אשתו האהובה.
בסיום המחזה, אומר ראש המקהלה כך:
המחזה נחשב, יחד עם אדיפוס המלך, לאחד ממחזותיו המשפיעים ביותר של סופוקלס.
על כך מעידים עיבודים רבים למחזה.
אריסטו אומנם הסתייג ממחזה זה כמיצג נאמן של הטרגדיה, אבל מאות רבות מאוחר יותר כינה הגל, בהרצאותיו על האסתטיקה, את המחזה יצירת האמנות המושלמת ביותר המוכרת לו.
עיבודים מודרניים נוספים למחזה, בעלי משמעויות פילוסופיות ופוליטיות, נעשו על ידי ברטולט ברכט, ז'אן אנוי, ג'ודית באטלר וסרן קירקגור.
בישראל, המחזה נלמד בשיעור ספרות בתיכונים ובחטיבות הביניים, ומהווה חלק מהמחזות ביניהם ניתן לבחור בבגרות בספרות.
מאחורי הטרגדיה הזו עומד מסר מעניין (שעד היום מפענחים אותו, ומביאים לו הסברים מפרספקטיבות שונות).
קודם כל יש פה שני צדדים, הצדק נגד השלטון – האם אדם צריך לציית לשלטונות גם אם אינם עושים את הדבר הנכון.
הטרגדיה הזו היא הוכחה לזה ששניהם אינם טובים במובן מסוים, קודם כל – אכן צריך לרדוף אחרי הצדק במידה מסוימת ובעצם לעשות את המעשה ולשתוק, ובעוד שאיסמנה עשתה זאת טוב, בצורה חשאית שבזכותה לא נתפסה, אנטיגונה עשתה זאת בדרך של תפילה בקול על אחיה המת וכו'..
– דבר שבעיני השלטונות נראה כלעג מוחלט.
עם זאת, גם הצד של השלטון אינו נכון, השלטון צריך להיות קשוב לעם, ולא למלוך בצורה של טוטליטריזם קיצוני (כזו שלא מאפשרת להביע דעות), הרי אם אין עם, אז על מי תמלוך.
קריאון מחליט שזה לא בשבילו, ותופס את תפקיד השלטון והמלוכה בצורה שונה: הוא מחליט שכל אחד שרק יעז לעבור על הגזרה של השלטון – ימות.
זהו צעד קיצוני, במיוחד כאשר הגזרה היא נגד דברי האלים.
ראש המקהלה, מייצג את המקהלה ואת דעת העם
טירסיאס, הנביא העיוור, המייצג את הצדק והנבואה
(בתוך) טרגדיות נבחרות של איסכילוס, סופוקלס ואורפידס; מתורגמות מיוונית עם הערות וביאורים ועם מבוא כולל לטרגדיה העתיקה, מאת אהרן קמינקא, תל אביב: דביר, ת"ש 1940.
סופוקלס, אנטיגונה, בתרגום שלמה דיקמן, כולל מבוא, הערות (ירושלים: מוסד ביאליק, 1966)
סופוקלס, אנטיגונה, מיוונית: אהרן שבתאי (שוקן, ירושלים, 1990)
סופוקלס, אנטיגונה, מיוונית: אהרן שבתאי (שוקן, ירושלים, 2002)
סופוקלס, אנטיגונה, בתרגום שמעון בוזגלו, כולל מבוא, הערות, ותמונות (ספרי עליית הגג/ידיעות אחרונות, 2007)
סופוקלס, אנטיגונה, מיוונית: פרופסור דבורה גילולה כולל מבוא, פירושים ודיסק קריינות מפי דן כנר (הוצאת ליון בוקס, 2014).
אנטיגונה, בתרגום אלי מלכא (הוצאת אור עם, 2020)
עיבוד של ז'אן אנוי למחזה של סופוקלס, תורגם מצרפתית לעברית על ידי נתן אלתרמן והוצג בתיאטרון הקאמרי בשנת 1946
במקורות ספרותיים נוספים נידונה שאלת המחויבות של האדם לצו האלוהי נוכח צו שלטוני סותר.
סיפור דומה על קונפליקט בין צו האל לכבד את המת ובין צו המלך להלין את המת, מובא ב.
בסיפור זה הגיבורה, רצפה בת איה, אינה מפרה את החלטת דוד המלך (שבוצעה על ידי הגבעונים) את שני בניה וחמישה בני משפחה נוספים, ולא להביא לקבורה את גופותיהם..
בשונה מהטרגדיה היוונית, רצפה אינה מפרה את צו המלך בגלוי, ואינה מערערת על סמכותו.
היא אינה קוברת אלא מכסה את הגופות של בניה ושל בני מירב בת שאול בשק, ושומרת עליהן מפני השחתתן על ידי חיות הטרף בשדה ועופות השמים במשך זמן רב – מתחילת הקציר באביב ועד בוא הגשם.
כשדוד שומע על המעשה האציל הזה הוא ניחם, מתרצה, ומורה בעצמו על קבורת הגופות.
בניגוד לאנטיגונה, רצפה משיגה את מבוקשה מבלי לגרום להחרפת הסיטואציה, מבלי לגרום למוות מיותר נוסף ואף גורמת למלך להודות בטעותו ולכפר עליה.
בניגוד לטרגדיה היוונית, בסיפור המקראי ניתנת למלך אפשרות לתקן את שגיאותיו, ולאחר שהוא מורה לקבור בצורה מכובדת את המתים, האל מוחל.
ההיסטוריון מאיר בוסאק העלה סברה ש"חזון ישעיהו" (פרקים י–י"ב בספר ישעיהו, בהם נבואה המתארת את נפילת ממלכת אשור בעקבות גאוותה, ועלייתה המחודשת של מלכות בית דוד), השפיע על כתיבת "אנטיגונה".
זאת דרך כתבי ההיסטוריון הרודוטוס אשר סייר בלבנט ותיעד את סיפור נפילת ממלכת אשור.
ודרך הפיניקים שהעבירו את סיפור הנבואה, זאת על פי המסורת שקדמוס בן אגנור, מלך צור הפיניקי, הוא שבנה את העיר תבאי.
המחזה עלה פעמים רבות בתיאטרון בישראל, בין היתר:
בתיאטרון חיפה 1965 – בתרגום ט.
כרמי, בבימוי של יוסף מילוא, בהשתתפות: ישראל ביררמן-היימון, גיורא שמאי-קריאון, נתן מייזלר-טירסיאס וזהרירה חריפאי בתפקיד אנטיגונה.
בתיאטרון חיפה 1985 – בתרגום ט.
כרמי, בבימוי ועיבוד של ברני סיימון, עם מוזיקה של יוסי מר-חיים, בהשתתפות: מכרם חורי בתפקיד קריאון, טטיאנה קנליס אולייר בתפקיד אנטיגונה, וריקי גל בתפקיד אוורדיקה המלכה.
בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב 1990 – בעיבוד ובימוי של מרים קיני, עם לימור גולדשטיין בתפקיד אנטיגונה.
בהפקה משותפת של תיאטרון הבימה והקאמרי 2007 – בתרגום שמעון בוזגלו, בבימוי חנן שניר עם מוזיקה של יוסי בן נון, עם אולה שור-סלקטר בתפקיד אנטיגונה.
ההצגה זכתה בפרס הצגת השנה בטקס פרס התיאטרון הישראלי וזכתה גם בפרס הבמאי, השחקנית הראשית והמתרגם.
בתיאטרון החאן 2019 – בתרגום שמעון בוזגלו, בבימוי אודי בן משה.
בתיאטרון בית ליסין בשנת 2024 בבימוי יאיר שרמן
בנוסף עלתה בישראל פעמים רבות גרסת המחזה, פרי עטו של המחזאי הצרפתי ז'אן אנוי.
אנטיגונוס הראשון היה מצביא חשמונאי, בנו של יוחנן הורקנוס.
אנטיגונוס היה אחד מחמשת בניו של יוחנן הורקנוס.
לא ידוע אם היה לו גם שם יהודי בנוסף על שמו היווני, אולם ניתן לשער שאכן היה לו כזה, כפי שהיה גם לשני אחיו, יהודה אריסטובולוס וינאי אלכסנדר.
בחיי אביהם שיתפו פעולה הוא ואחיו הבכור, יהודה אריסטובולוס הראשון, במלחמה בצוותא בכיבוש השומרון.
משעלה אריסטובולוס לשלטון, הרג את אימו על ידי הרעבתה בבית הסוהר וכלא את כל משפחתו פרט לאנטיגונוס, שהפך למצביא מהולל שלו ושרת אותו בנאמנות.
אף על פי כן שמר אריסטובולוס, שבריאותו הייתה מעורערת, על חשדנותו.
הוא חשש שמא אחיו איש הצבא הצעיר יתפוס את מקומו ולפיכך הורה שזה לא יבוא אליו מזוין בנשק.
בנוסף אף ציווה שכל מי שיבוא למלך חמוש ייהרג לאלתר.
שלומציון המלכה ששטמה את אנטיגונוס הורתה לספר לו שאחיו רוצה לראות אותו עם כל כלי נשקו, כיאות לגיבור מנצח.
כך הוא אכן בא אל אחיו המלך, וכצפוי הרגו אותו השומרים.
האשמה שחש על מות אחיו הגבירה את חוליו של יהודה אריסטובולוס, ואף מסופר שכשהחל לפלוט דם מפיו, נתגלגלו העניינים כך שדם זה נשפך בדיוק היכן שנשפך דם אחיו, מה שהבעיתו מאוד.
בסופו של דבר הוא מת מחוליו ומאשמתו.
הישגו הגדול של אנטיגונוס בעת שלחם למען אחיו היה בכיבושם וגיורם של היטורים, שבט ערבי צפוני.
אנטיגואה וברבודה היא מדינת איים במזרח הים הקריבי על גבול האוקיינוס האטלנטי ומורכבת משלושה איים, שניים גדולים יחסית - אנטיגואה וברבודה, ואחד קטן - רדונדה.
אנטיגואה וברבודה הם חלק מקבוצת האיים האנטילים הקטנים.
דרומה להם נמצא האי גוואדלופ.
האי מונטסראט נמצא מדרום-מערב להם, סנט קיטס ונוויס ממערב וסן ברתלמי מצפון-מערב.
התושבים האינדיאנים הראשונים התיישבו ב"אנטיגואה וברבודה" בסביבות המאה ה-24 לפנה"ס.
מאוחר יותר, השבטים האינדיאנים אראוואק וקאריב אכלסו את האיים.
האי אנטיגואה נקרא במקור "וודאדלי" על ידי הילידים.
קולומבוס הגיע לאנטיגואה ב־1493 וקרא לאי "סנטה מריה לה אנטיגואה" (מריה הקדושה העתיקה) כשם פסל שעמד בקתדרלת סביליה.
ב־1632 התיישבו באי בריטים, והביאו אליו עבדים אירים קתוליים, למטעי הסוכר.
ב־1667 הפך אנטיגואה למושבה בריטית וב־1678 התיישבו הבריטים בברבודה.
ב־1834 שוחררו העבדים באנטיגואה וב־1860 סופחה ברבודה למושבת אנטיגואה.
ב־1871 הפכו אנטיגואה וברבודה לחלק מהפדרציה של איי ליווארד.
ב־1956 התפרקה הפדרציה ושנתיים לאחר מכן, הצטרפה אנטיגואה לפדרציה של איי הודו המערבית, שהתפרקה ב־1962. ב־1967 זכתה אנטיגואה לממשל עצמי, וב־1981 ב-1 בנובמבר, בעצמאות.
מקור השם אנטיגואה הוא "עתיק" ומקור בשם ברבודה הוא "זקן".
כך שפירוש שם המדינה הוא עתיק וזקן.
אנטיגואה וברבודה הם חלק מחבר העמים הבריטי ובראש המדינה עומד המלך צ'ארלס השלישי, אשר נציגו באיים הוא המושל הכללי.
הממשלה מהווה את הרשות המבצעת.
ראש הממשלה הוא לרוב מנהיג המפלגה הזוכה בבחירות לבית הנציגים (המונה 17 חברים), אשר נערכות כל 5 שנים.
הסנאט, מונה גם הוא 17 חברים, אשר ממונים על ידי המושל הכללי.
כוח ההגנה של אנטיגואה וברבודה כולל כ-250 חיילים.
כלכלת אנטיגואה וברבודה מתבססת בעיקר על תיירות.
התיירות תורמת כ-64% מהתוצר הלאומי הגולמי, והחקלאות כארבעה אחוזים.
הגידולים העיקריים הם כותנה, פירות וירקות, בקר, כבשים ועזים.
ענף חשוב נוסף הוא הדיג.
התעשייה, המייצרת מוצרי מזון ועץ, נייר, טקסטיל וצבעים, תורמת כ־12.5 אחוזים מהתוצר הלאומי הגולמי.
האי אנטיגואה מחולק ל־6 קהילות:
3. קהילת סיינט מרי4. קהילת סיינט פאול
האי ברבודה והאי רדונדה מנוהלים במעמד של איי חסות תחת אנטיגואה.
אנטיגואה וברבודה משתרעת על פני שלושה איים, בין הים הקאריבי לאוקיינוס האטלנטי.
הגדול באיים הוא אנטיגואה (280 קילומטרים ריבועיים), שבו נמצאת הפסגה הגבוהה במדינה, הר בוגי (402 מטר מעל פני הים).
אי האלמוגים השטוח ברבודה (161 קמ"ר) נמצא 40 קילומטרים מצפון-מזרח לאנטיגואה.
האי הלא מיושב הזעיר רדונדה נמצא 40 קילומטרים מדרום-מערב לאנטיגואה.
האקלים הוא טרופי מתון, בהשפעת רוחות הסחר.
הטמפרטורות נעות בין 23 מעלות צלזיוס בחורף ל-30 מעלות בקיץ.
הלחות נמוכה יחסית לאזור הטרופי, וכך גם כמות המשקעים העומדת על כ-1000 מ"מ בשנה.
גשם יורד בכל חודשי השנה, וביתר-שאת בתקופה שבין אוגוסט לנובמבר.
בשנים שחונות מהרגיל קיימת באיים מצוקת מים ממשית.
הוריקנים פוקדים את אנטיגואה וברבודה מדי שנה בממוצע.
תירס, בטטות ותפוחי אדמה הם בין המוצרים שבשימוש רב במטבח המקומי.
דוגמה למאכל אנטיגואני פופולרי הוא דוקונה- כופתה מאודה מתוקה, עשויה מבטטות מגוררות, קמח ותבלינים.
מאכל אנטיגואני נוסף הוא הפונגאי- פסטה עשויה מקמח תירס ומים.
רוב האוכלוסייה במדינה (מעל 90%) הם צאצאי עבדים אשר הובאו על ידי הבריטים, או מולאטים, צאצאי אפריקנים ואירופים.
חלק קטן מהתושבים הוא ממוצא אירופאי טהור, בעיקר אירי, בריטי ופורטוגלי.
הפורטוגלים היגרו לאיים ממדיירה באמצע המאה ה-19. כן מתגוררת באיים אוכלוסייה קטנה ממוצא ערבי-נוצרי, שראשיתה בהגירה של סוחרים בתחילת המאה ה-20.
אוכלוסייה גדולה של ילידי "אנטיגואה וברבודה" וצאצאיהם, מתגוררת כיום בבריטניה.