tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס והתוצאה הטובה שלו במרוץ הייתה מקום 5, כשסיים במקום הזה בקטע נגד השעון הקבוצתי בקטע ה-3 ובקטע נגד השעון האישי בקטע ה-20, קראו אנדרסן סיים את המרוץ במקום ה-52, כשהוא מסייע לטום דימולן לסיים שני.
הוא סיים שביעי בבינקבנק טור, 39 שניות אחרי מאטיי מוחוריץ' המנצח.
הוא זכה יחד עם קבוצתו במדליית הכסף באליפות העולם בנגד השעון הקבוצתי וסיים 18 במקצה האישי.
הוא קבע את ההישג הכי גדול שלו בקריירה עד כה, כשניצח את מרוץ פריז–טור לאחר בריחת יחיד.
את 2019 פתח קראו אנדרסן בפורטוגל, כשהתחרה בוולטה או אלגארבה.
הוא סיים שני בדירוג הכללי, 14 שניות אחרי טאדיי פוגאצ'אר.
קראו אנדרסן סיים שני במרוץ בשני קטעים.
הוא התחרה שוב בטור דה פראנס אך פרש מהמרוץ לפני הקטע ה-18.
ב-2020 החל להראות את כישרונו גם בקלאסיקות האביב, כשסיים שלישי באומלופ הט ניוסבלד לאחר שהיה חלק מדבוקה שכללה גם את יספר סטויבן המנצח, איב למפרט שסיים שני ומטאו טרנטין, לקראת סוף המרוץ התפרקו טרנטין וקראו אנדרסן מהדבוקה והוא סיים שלישי כאמור.
קראו אנדרסן ניצח את הקטע הרביעי בפריז - ניס שהיה נגד השעון, כשהוא מקדים את מקסימיליאן שכמן וקספר אסגרן.
קראו אנדרסן סיים את המרוץ במקום ה-10. בהמשך העונה נבחר בפעם השלישית לטור דה פראנס, בקטע ה-8 סיים שמיני לאחר שהיה חלק מקבוצת הבריחה של הקטע, בפער של 4:04 דקות מננס פטרס המנצח.
גם בקטע ה-12 היה קראו אנדרסן חלק מקבוצת הבריחה וסיים את הקטע במקום השלישי, 52 שניות אחרי בן קבוצתו מארק הירשי שניצח.
בקטע ה-14 התקיף קראו אנדרסן מהפלוטון כ-3.2 קילומטרים לסיום והמשיך עד לניצחון בקטע, מקדים את הפלוטון שהובל בידי לוקה מזגץ וסימונה קונסוני במקומות 2 ו-3 בהתאמה ב-15 שניות.
בקטע ה-19 התקיף קראו אנדרסן כ-15.9 קילומטרים לסיום מהדבוקה הקדמית שהיה חלק ממנה וגם הפעם שרד עד הסיום וניצח את הקטע, כמזגץ סיים פעם נוספת שני לו לאחר שגבר על יספר סטויבו במקום השלישי, 53 שניות פער מקראו אנדרסן המנצח.
לאחר הטור המוצלח מבחינתו וקבוצתו, קראו אנדרסן חזר להתחרות כתשעה ימים לאחר תום הטור בבינקבנק טור, הוא ניצח את קטע נגד השעון שהיה הקטע הרביעי במרוץ לאחר שהקדים את שטפן קינג במקום השני ב-6 שניות, ואת סטפן ביסגר במקום השלישי ב-7 שניות.
בסופו של דבר סיים קראו אנדרסן את המרוץ במקום השני הכללי, 8 שניות ממת'יו ואן דר פול המנצח.
סריקיפטרוס (שם מדעי: Sericipterus; משמעות השם מלטינית: "כנף משי, על שם דרך המשי") הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת הרמפורינקוסיים, אשר חי בסוף תור היורה שלפני 160 מיליון שנה.
המאובנים שלו התגלו בתצורת שישוגאו שבשינג'יאנג, בסין.
הסוג הוגדר ב-2010 בידי החוקרים בריאן אנדרס, ג'יימס מתאו קלארק ושו שינג, ונכלל בו מין אחד - Sericipterus wucaiwanensis, על שם "מפרץ חמישה הצבעים" (Wucaiwan area).
הפטרוזאור הקדום היה בעל מוטת כנפיים של 1.73 מטר והוא היה קרובם של האנגוסטינריפטרוס והרמפורינקוס.
הוא היה קטן ופרימיטיבי יחסית עם זנב מוארך, חרטום בעל שיניים מחודדות ועיטור דמוי קסדה או כרבולת בין תחילת החוטם לכיפת הראש.
הפטרוזאור היה טורף בעל שני טורי שיניים חדות דמויות ניבים, עם שיניים קדמיות המתעקלות מעט אחורה, עיצוב שהקשה על טרף לברוח כשנתפס.
פטרוזאורים אלה נחשבו לאוכלי דגים בשל מבנה שיניהם וחרטומם הדומה למספר עופות או לווייתני שיניים.
עם זאת הממצאים של פטרוזאור זה היו כנראה באזור יבשתי לחלוטין, מה שאומר שהוא ניזון מטטרופודים יבשתיים כמו לטאות ודו-חיים בעיקרו.
סריקולוס (שם מדעי: Sericulus) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הסוכיים החיים ביערות הלחים של גינאה החדשה ושל צפון אוסטרליה.
סוג זה כולל 4 מינים בינוניים בגודלם ביחס למשפחתם.
מינים אלה חיים על קרקע היערות, והם בעלי גוונים צהובים ואדומים עד שחורים בולטים.
הסוכות שלהם מורכבות מערימת ענפים וזרדים הממוקמים בשתי שורות, ביניהם מונחים מספר חפצים נוצצים, המיועדים למשיכת הנקבות.
הם בעלי דו-צורתיות זוויגית, והנקבות הרבה פחות מקושטות ומרשימות מהזכרים.
שם שם מדעי תמונה תפוצה סוכי הלהבה Sericulus aureus יערות גינאה החדשה סוכי ארדנט Sericulus ardens יערות גינאה החדשה סוכי אדלברט Sericulus bakeri פפואה ניו גיני סוכי שחור Sericulus chrysocephalus מזרח אוסטרליה ממרכז קווינסלנד לניו סאות' ויילס
סרמלה (בהונגרית: Szeremle) הוא כפר בנפת באיה שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בסרמלה אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה.
שמו של הכפר סרמלה הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1093.
יהודים חיו בעיירה במאה ה-19 ובמאה ה-20. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר במהלך שואת יהודי הונגריה.
סרך הוא סימן מלבני משוקע בכתב חרטומים מצרי, המייצג חזית גומחה או שער ארמון שעליו, בדרך כלל, בז הורוס, המציין שהטקסט המצורף בתוכו הוא שם מלכותי.
הסרך היה האמנה הקדומה ביותר ששימשה לייחד את השם המלכותי באיקונוגרפיה המצרית העתיקה, והקדימה את הכרטוש המאוחר והידוע יותר בארבע שושלות וחמש מאות עד שבע מאות שנים.
סרך היה וִינְיֶטָה נוי המשלבת נוף של חזית הארמון ותוכנית (מבט מלמעלה) של החצר המלכותית.
המונח סרך נובע מהמילה המצרית ל"חזית".
סרכים שונים על סוגים שונים של חפצים מציגים אינספור וריאציות של עיצוב החזית במורכבותו ובפרטיו.
נראה שלא היו כללים אמנותיים נוקשים לעיצוב הסרך עצמו.
הסרך מופיע לראשונה כמיניאטורת נוי בתקופת תרבות גרזה המאוחרת, אז שימש כסמל מלכותי בלבד.
מתקופת הממלכה הקדומה ואילך, השימושים הראשונים במילה הכתובה המלאה מופיעים בפפירוסים ישנים.
סרך שימש בדרך כלל כסמל מלכותי, המדגיש ומכבד את שמו של פרעה.
השימוש בו מתוארך כבר לתקופת תרבות גרזה (בערך 3400 לפני הספירה).
ההירוגליפים היוצרים את שם השליט הוצבו בתוך מסגרת מלבנית על גבי הסרך, שייצגה את החצר המלכותית.
בנוסף, הבז של האל הורוס, או במקרים בודדים חיית סת , עמד בראש הסרך, והראה את הפטרון השמימי של השליט הנקרא.
אם המילה "סרך" נכתבה באותיות מלאות, לעיתים מלווה במיניאטורה של הסרך, ניתן היה להשתמש בה גם בטקסט.
אחד המרכיבים החשובים ביותר של התצוגה והזהות המלכותית במצרים העתיקה היה שם השליט, חשוב מכיוון שהפרעונים דאגו לכך שהדורות הבאים יישארו מודעים לשלטונותיהם.
אלה נראו לראשונה משליטים כבר מאלה של שושלת 0 והמשיכו לשמש שליטים לאורך ההיסטוריה של מצרים העתיקה.
לדוגמה, נמצא סרך של סנוסרת הראשון, שהיה שליט בתקופת השושלת השתים-עשרה, והוא מוצג כעת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
במוזיאון ניתן לראות גם את סרך הפרעונים מהשושלת ה-30. הסרך ייצג את מקום מושבו של השליט המוצג בשילוב של תוכנית וגובה.
המתחם המלבני ייצג את התוכנית ואילו השטח המעוצב ייצג את גובה החזית.
סרך שנחרץ או נצבע בדיו על כלי ציין שהתכולה היא תוצרת ו/או רכושה של חצר המלוכה.
הסרך המכיל את שם השליט שימש על מגוון חפצים והציג הצהרה יסודית של אידאולוגיה מלכותית.
שם השליט נכתב בהירוגליפים ובז הורוס, בהתייחסות לאל השמים הורוס, הוצג מעליו בדרך כלל.
שם הורוס הוא הראשון מבין חמישה תארים מלכותיים שהיו בשימוש על ידי השושלת החמישית.
התואר השני הוא (הוא של) שתי הגברות, המייצג את השליט כמתבטא, ותחת חסותן, של האלות נחבת מאלקב מהירקונפוליס במצרים העליונה, ו-וואדג'ת מבוטו במצרים התחתונה.
התואר השלישי הוא הורוס הזהב, עם בז הורוס מעל סימן ההירוגליף לזהב .
התואר הרביעי מתורגם לעיתים קרובות כ"הוא של ההכָּרִיךְ והדבורה", כאשר גבעול הצמח מסמל את מצרים העליונה והדבורה מסמלת את מצרים התחתונה.
ידוע גם בשם nswt-bìty, תואר שביטא את הדואליות הרבות שעליהן שלט הפרעה: מצרים העליונה והתחתונה, ארץ העיבוד השחורה וארץ המדבר האדומה, מחוזות היום והלילה והטבע הטבעי והעל טבעי.
התואר החמישי הוא בנו של רע.
שם זה טוען למקור שמש ישיר לשליט כילד של אל השמש.
השם הורוס נכתב בדרך כלל בסרכים של מצרים העתיקה.
ישנם מספר מקרים שבהם השם הורוס מופיע ללא סרכים, ורק לפרי יב סן ולחעא סח'מוי יש סרכים ללא שם הורוס.
שם השליט נכתב בהירוגליפים ובדרך כלל מעליו סמל בז הורוס, המתייחס לאל הורוס.
כתוצאה מכך, שמו של השליט בסרך מוגדר על ידי האגיפטולוגים כ'שם הורוס'.
כתיבת שם השליט בתוך הסרך סימלה את השליט במקום מושבו כמרכז הממשל והכוח השלטוני.
הסרך בכללותו היה אפוא סמל למלכות.
נוכחותו של בז הורוס הראתה שהשליט החי היה ביטוי של האל.
בנוסף, שמות הורוס של מספר שליטי השושלת הראשונה ביטאו את סמכותו התוקפנית של הורוס, אולי משקפת את כוחו הכופה של השלטון בשלב מוקדם זה של הקמת המדינה המצרית.
דוגמאות לשמות כאלה הם 'הורוס הלוחם' (חור אחע), 'הורוס החזק' (צ'ר), ו'הורוס מרים הזרועות' (קע).
כל השמות הללו חושפים את האיקונוגרפיה המלחמתית של המונומנטים המלכותיים המוקדמים ביותר מתקופת הקמת המדינה.
הם מדגישים סמכות המבוססת על כוח צבאי וכוחם של חיים ומוות.
אולם הדגשים בתקופת השושלת השנייה החלו להשתנות אולי בשל תקופות חוסר היציבות שעמן התמודדו השליטים, אם כי הסיבה המדויקת עדיין שנויה במחלוקת.
הדבר הוביל לשינוי קל במבנה הסרך, אך ורק בתקופת שלטונם של פרי יב סן וחעא סח'מוי.
מכיוון ששינוי זה התרחש רק במהלך שתי תקופות שלטון אלו, הוא נתפס כחריג, שכן השליטים הבאים חזרו לאיקונוגרפיה הקודמת.
הסרכים המוקדמים ביותר היו ריקים מכיוון שהסמל לבדו העביר את המסר ההכרחי של כוח מלכותי.
עם הזמן החל השליט לכתוב כינוי בתוך הסרך.
הסרכים הללו נשלטו על ידי סמל הורוס.
במהלך תקופת השושלת השנייה בלבד, נראו שינויים בניסוח שם הורוס לשם סת ולאחר מכן לשם הורוס וסת.
שינויים אלו התרחשו רק במהלך תקופת השושלת השנייה והם נתפסים כחריג לשימוש האופייני בשם הורוס כפי שמעיד על המשך השימוש בשם הורוס בסרכים של שליטיי מצרים לפני ואחרי פרי יב סן וחעא סח'מוי.
הוצעו הצעות רבות לגבי הסיבה לשינוי זה, אם כי הסיבה המדויקת עדיין שנויה במחלוקת.
פרי יב סן וחעא סח'מוי
מסיבות שנותרו לא ברורות, זכה סת לבולטות מיוחדת בשלהי תקופת השושלת השנייה, והחליף זמנית (ולאחר מכן הצטרף) את הורוס בתור האל על גבי הסרך המלכותי.
כשהשם פרי יב סן , שהיה השליט הלפני אחרון של השושלת השנייה, נכתב בסרך, לא היה מעליו ההירוגליף הרגיל של בז הורוס, אלא חיית סת , יצור דמוי כלב ציד או תן עם זנב רחב וישר.
לפיכך טען פרי יב סן בהצהרה חזותית שהוא התגלמותו הארצית של סת.
חשיבותו של סת בתקופת שלטונו של פרי יב סן באה לידי ביטוי גם בחתימה של השליט מאבידוס.
זה התייחס לאל בשם 'הזהוב' או, אולי יותר סביר, 'הוא מנובט (נקאדה)', הכינוי הרגיל של סת בתקופות היסטוריות.
נראה כאילו סת אומץ על ידי פרי יב סן בתור האלוהות האישית שלו.
הדבר מודגש בנוסח הכתובת: 'הוא מנובט מסר את שתי הארצות לבנו, המלך הכפול פרי יב סן.
אחד הפירושים לשינוי הדרמטי הזה בפורמט השם המלכותי היא שהוא ייצג מרד מסוג כלשהו שהופסק או פויס על ידי השליט האחרון של השושלת, חעא סח'מוי, ששמו הופיע בסרכים שעליהם ניצח גם בז הורוס וגם חיית סת .
חעא סח'מוי ידוע במקור בשם חעא סח'ם, שפירושו "האחד שקם ביחס לכוח", בסופו של דבר נודע בשם חעא סח'מוי שפירושו "האחד שקם ביחס לשתי הכוחות".
'שתי הכוחות' בשמו פורשו על ידי אחדים כבז הורוס וחיית סת.
התוספת לשמו של חעא סח'ם היא עדות נוספת לכך שהוא ניסה למזג את הרעיונות של הורוס ושל סת.
בעוד שתקפותה של הצעה זו נתון לפולמוס, כינויו של חעא סח'מוי מתוך טביעות חותם תומכת ברעיון זה.
זה מתפרש כ"שני האדונים שלווים בתוכו" שניתן לראות כאילו הוא פתר קונפליקט פנימי כלשהו, במיוחד אם נתפסים ב"שני לורדים" כמתייחסים להורוס וסת וחסידיהם, בהתאמה.
אחרים ראו ראיות אלה כדרך להכריז על התחדשות לאומית תחת שלטון חעא סח'מוי, שכן הוא הצליח לאחד מחדש את מצרים העליונה והתחתונה.
רעיון זה נותר ספקולטיבי בשל היעדר ראיות מוצקות התומכות ברעיון זה.
אף על פי כן, סביר להניח שיחסי החוץ הגיעו לרמה חדשה תחת שלטון חעא סח'מוי, שכן רושם חותם שלטונו הראה את המופע הראשון של התואר ìmì-r3 h3st שפירושו 'משגיח על ארץ זרה'.
הוא מציע בתוקף הטלת הגמוניה מצרית על שטח זר.
השינוי בתמונת האלוהות על סרך היה משמעותי: בעוד ששם השליט הופיע לפעמים בסרך ללא תמונה של אלוהות למעלה, לא ידוע עד כה על שום אלוהות מלבד הורוס שנחרטה על סרך של שליט עד לתקופת שלטונו של פרי יב סן.
עם זאת, לסרכים של מספר שליטות היו אלוהויות אחרות למעלה.
ודוגמה לכך היא של ניתחותפ , שבסרך שלה היו סמלים של האלה נית מעל שמה.
בשל עדויות לכך שהאסטלות של פרי יב סן היו נתונות למחיקה של חיית סת, הוצעה ההשערה שכל הסיבות שהיו לפרי יב סן להחליף את הבז שלו לא הצליחו לזכות בהכרה בקרב הדורות המלכותיים שבאו לאחר שלטונו של חעא סח'מוי.
סרמיינטו (בספרדית: Club Atlético Sarmiento) הוא מועדון כדורגל ארגנטינאי.
המועדון נוסד בשנת 1911 בעיר חונין שבפרובינציית בואנוס איירס .
במועדון פועלת גם קבוצת כדורסל וענפי ספורט נוספים.
המועדון הוקם בשנת 1911 על ידי קבוצת חובבי כדורגל.
קבוצת המועדון שיחקה כקבוצת חובבים ורק בשנת 1952 הצטרפה להתאחדות הכדורגל הארגנטינאית.
לאור הישגי בליגה המקומית היא צופרה לליגת המשנה הארגנטינאית.
בעונת 1981 בליגת העל הארגנטינאית הקבוצה לראשונה שיחקה בליגה הבכירה.
בהתאם לתוצאות עונת 1982 בליגת העל הארגנטינאית היא חזרה לליגת משנה.
בעונת 2015 בליגת העל הארגנטינאית היא חזרה לליגה הבכירה למספר עונות.
לקראת עונת 2021 בליגת העל הארגנטינאית היא חזרה לליגת העל בפעם השלישית ומשחקת בה נכון לשנת 2025.
בליגת המשנה הארגנטינאית קבוצת "סרמיינטו" שיחקה במשך 35 עונות.
במשך 26 עונות היא שיחקה בליגה השלישית.
"סרמיינטה" הייתה אלופת הליגה המקומית 23 פעמים (בפעם האחרונה בשנת 2018).
החל משנת 2011 הקבוצה משתתפה במשחקי גביע ארגנטינה.
אצטדיון הקבוצה "אצטדיון אווה פרון" נבנה בשנת 1951 ולאחר מספר שדרוגים כולל כיום 22 אלף מקומות.
הסרעפת (TA: Diaphragma) היא שריר במערכת הנשימה, המפריד בין בית החזה לחלל הבטן.
הסרעפת קיימת אצל כל היונקים וגם אצל כמה מיני עופות.
אצל בני האדם הסרעפת צמודה לחוליות המותניים, הצלעות התחתונות, ולעצם החזה.
שלושה פתחים עיקריים בסרעפת מאפשרים את מעבר הוושט, אבי העורקים, הוורידים, העצבים, הכבד ותעלות בית החזה.
אצל בני האדם הסרעפת היא אליפטית, משופעת למעלה, גבוהה יותר בחזית הגוף מאשר בגב, ובעלת קימור בזמן שהיא "נחה".
כיווץ והרפיה של הסרעפת הם חלק חשוב בתהליך הנשימה.
במהלך שאיפה הסרעפת מתכווצת, נעשית שטוחה ומגדילה את נפח בית החזה ואוויר זורם פנימה אל הריאות על מנת למלא את הוואקום שנוצר בהן.
במהלך הנשיפה, הסרעפת נרפית והאוויר יוצא מהגוף.
כיווץ הסרעפת מפעיל לחץ על הבטן, לחץ זה ממריץ את הקיבה וכך הסרעפת מסייעת לתהליך עיכול.
לסרעפת חלק גם בתהליכי ההקאה, מתן השתן והצואה.
הסרעפת מעוצבבת בעיקר על ידי עצב הסרעפת (Nervus phrenicus) שיוצא בעיקר מעל החוליה הצווארית הרביעית (C4).
התכווצויות לא רצוניות ולא סדירות של הסרעפת גורמות לשיהוקים.
הסרעפת היא שריר השאיפה החשוב ביותר לנשימה באדם.
הסרעפת מתפקדת כשריר רצוני וגם כשריר לא רצוני סימפטטי.
במקרים מיוחדים קיימים קוצבים סרעפתיים מסוגים שונים הבאים לפצות על פגיעה בסרעפת.
שיתוק חד או דו-צדדי של הסרעפת נגרם על ידי ניתוח בבית החזה, תהליך ממאיר, חבלה, מחלות עצב, מחלות שרירים או דלקות.
לעיתים השיתוק הוא זמני ותפקוד הסרעפת חוזר כעבור פרק זמן.
אם השיתוק הוא חד-צדדי הסימנים הקליניים עשויים להיות קלים בלבד בעוד ששיתוק דו-צדדי, שהוא פחות שכיח, נותן סימנים מיידיים קשים, אך רק לעיתים רחוקות מסכני חיים.
נזק הנגרם בעקבות חבלה חודרת של סכין, פצע ירייה, או שברי צלעות, או כתוצאה מחבלה קהה, הנגרמת לרוב בתאונות דרכים, בנפילות מגובה ובפצעי מעיכה.
מחלות עצביות הפוגעות בעצבי הצוואר המעצבבים הסרעפת דוגמת פוליומיאליטיס או נזק חבלתי לחוט השדרה הצווארי יכולות לגרום לתת או אי-פעילות ולקוצר נשימה קשה ואף לאי-ספיקה נשימתית המחייבת הנשמה מלאכותית, זמנית או קבועה.
תסמינים דומים מופיעים גם במחלות העצבים ההקפיים, במחלות של חיבור העצב-שריר ומחלות ראשוניות של השריר עצמו.
מחלות אלו מתאפיינות גם בחולשה של שרירים אחרים מאלו של הנשימה.
לעיתים רחוקות חסר מרכיב מסוים בגוף (חסר זרחן כדוגמה) או תרופות מסוימות עלולים לגרום לחולשת שרירי הנשימה.
פזיותרפיה נשימתית מתמקדת בתרגול לנשימה נכונה, בעיקר בזמן מנוחה.
המטרה היא לחזק ולהגמיש גם את הסרעפת אבל גם את שרירי הריאות ושרירים בין צלעותיים נוספים כדי לאפשר לנשום נשימה סרעפתית עמוקה.
פיזיותרפיה נשימתית מומלצת גם לאנשים לאחר ניתוח.
בין אם הניתוח היה קשור למערכת הנשימה או אם הניתוח פגע ביכולת התנועה והפעילות של הגוף.
לעיתים נעשה התרגול לפני הניתוח כחלק מההכנות לניתוח.
גם לאחר מחלות שונות, למשל קורונה, יש חשיבות לבצע פיזיותרפיה לסרעפת בשל הפגיעה במערכת הנשימה.
סרנה הייתה אצילה בתקופת האימפריה הרומית המאוחרת.
סרנה הייתה אחייניתו של הקיסר תאודוסיוס הראשון.
בשנת 395, זמן מה לפני מותו של דודה, אורגנו נישואין בינה לבין המגיסטר מיליטום פלביוס סטיליקו, שהיה ממוצא רומאי-ונדלי.
אחרי כן, ישבה בחצר דודנה, הקיסר הונוריוס, שם בחרה רעיה עבור משורר החצר קלאודיאנוס וטיפלה באחותו למחצה של הונוריוס, גאלא פלקידיה.
על-פי זוסימוס הייתה לה מעורבות עמוקה בהשאת שתיים מבנותיה לקיסר הונוריוס.
בתה הבכורה, מריה, נישאה להונוריוס בעודה נערה רכה, תוך הסכמה שהשניים ישנו יחד במיטה אחת, אך בתוליה יישמרו.
מריה מתה בתולה וסרנה דחפה, כנגד דעתו של סטיליקו, להשאת בתה השנייה, תרמנטייה, להונוריוס, אך גם בת זו מתה.
אחרי הוצאתו להורג של סטיליקו ביד הונוריוס בשנת 408 נותרה סרנה ברומא, אך כאשר צר אלאריק על העיר מאוחר יותר באותה שנה, הוצאה סרנה להורג בחניקה, בנימוק שהיא עשויה לסייע לאלאריק לחדור לעיר.
נטען כי גאלא פלקידיה, שגדלה בביתה, נתנה אישורה למעשה רצח זה, אף כי לאיש לא היה מידע ממשי על בגידה אפשרית, והרצח לא שינה את תוכניותיו של אלאריק.
מאחר שתאודוסיוס היה ילד יחיד, ואמו תרמנטייה הייתה אשתו הראשונה והיחידה של אביו, ניתן להסיק כי אביה היה מנישואים קודמים של תרמנטייה, דבר ההופך אותה רק אחיינית למחצה של תאודוסיוס.
סרנסק היא עיר ברוסיה, בירת רפובליקת מורדוביה.
היא שוכנת על נהר אינסר, יובלו של הוולגה, 642 ק"מ מזרחית ממוסקבה.
העיר נוסדה ב-1641 כמבצר לשמירה על הגבולות המזרחיים של רוסיה, במקום שבו נשפך הנהר סרנקה לאינסר, ונקרא סרנסקי אוסטרוג על שם אותו נהר וצורת היישוב - אוסטרוג.
אוכלוסיית העיר הראשונה הייתה מורכבת מרוסים (בעיקר קוזאקים), מורדובים וטטרים.
ב-1651 האוסטרוג קיבל מעמד של עיר.
ב-1670 תושבי העיר תמכו במרד הקוזאקים של סטפן ראזין והעיר אף נהפכה לבירתו.
כשרוסיה התרחבה למזרח העיר איבדה מחשיבותה האסטרטגית, והייתה עיר מחוז פשוטה עד 1708 בגוברנית אזוב, אחר כך קזן, ומ-1801 בגוברנית פנזה.
ב-1774 תמכו שוב תושבי העיר במרד קוזקים, הפעם בפיקודו של ימליאן פוגצ'וב.
במאה ה-19 חשיבות העיר גדלה עקב היותה יושבת על אם הדרך ממוסקבה לקזן, ולאסטרחן.
בסוף המאה ה-19 דרך העיר נבנתה מסילת ברזל ממוסקבה לקזן, הדבר העלה עוד יותר את חשיבות העיר כעיר מסחר.
מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים ברוסיה פגעו מאוד בכלכלת העיר, והיא השתקמה סופית רק כעבור 8 שנים ב-1928. ב-1934 חשיבות העיר מבחינה אדמיניסטרטיבית גדלה משמעותית כשהעיר הוכרזה כבירת הרפובליקה האוטומית של מורדוביה.
בזמן מלחמת העולם השנייה בין 1941 ל-1945 אירחה העיר מפעלים רבים שעברו מאזור הקרבות.
ב-1991 הפכה העיר לבירת רפובליקת מורדוביה.
את העיר משרת נמל התעופה סרנסק, הממוקם 7 קילומטרים דרום-מזרחית למרכז העיר.
עד 2020 בעיר פעלה קבוצת הכדורגל מורדוביה סרנסק.
משנת 2021 פעילה בה קבוצת כדורגל מקצוענית בשם סרנסק.
סרנסק היא אחת מהערים שאירחו את מונדיאל 2018 ברוסיה ולצורך כך נבנה אצטדיון מורדוביה ארנה בעיר.
סרסור הוא בעל מקצוע המתפרנס מתיווך בין קונה למוכר, אך בימינו משתמשים במושג זה בעיקר בהקשר של זנות, דהיינו, אדם שמתווך בין הזונה ללקוחותיה, ומתפרנס מרווחיה של הזונה.
פירוש המילה "סרסור" בעברית הוא מתווך.
השימוש במילה למושג של "מתווך זימה" מופיע בתלמוד הירושלמי:
אף שרוב הסרסורים הם גברים, יש גם נשים העוסקות בסרסרות.
ברוב המקרים, לא מדובר בניהול עסקיהן של זונות רחוב, אלא במנהלות של בתי בושת.
אישה המנהלת בית בושת מכונה "מאדאם".
במרבית מדינות העולם, ובהן ישראל, הסרסרות היא עבירה פלילית, אם כי יש מדינות שבהן ניהול בית בושת הוא חוקי, הבולטת שבהן היא הולנד.
סעיף 199 לחוק העונשין של ישראל מגדיר את עבירת הסרסרות, וקובע עונש מאסר עד 5 שנים על "מי שמחייתו, כולה או מקצתה, דרך קבע או בתקופה כלשהי, על רווחי אדם העוסק בזנות" ועל "מי שמקבל ביודעין מה שניתן בעד מעשה זנות של אדם או חלק ממה שניתן כאמור".
העונש מוחמר ל-7 שנות מאסר, אם אותו אדם עבר את העבירה כלפי בן זוגו, ילדו או ילדו החורג, או תוך ניצול יחסי מרות, תלות, חינוך, או השגחה.
סעיף 200 לחוק קובע חזקה לפיה "גבר הגר עם זונה או שהוא רגיל להילוות אליה דרך קבע או משתמש בפיקוחו או בהשפעתו עליה בדרך שיש בה כדי לסייע בידה או להכריחה לזנות, חזקה עליו שהוא חי על רווחיה, זולת אם הוכח היפוכו של דבר".
בסעיף 199 השתמש המחוקק בסגנון עוקף מגדר.
סֵרֵנְגֵטִי היא סוואנה אפריקאית גדולת ממדים, המשתרעת על כ-30,000 קילומטרים רבועים בטנזניה ובקניה.
האזור מכיל מספר פארקים לאומיים, וביניהם הפארק הלאומי סרנגטי, המשתרע על שטח של יותר מ-14,000 קילומטרים רבועים.
השם "סרנגטי" מקורו בשפתם של בני המסאי, ופירושו "ערבות אין-סופיות".
עולם החי שבסרנגטי עשיר, ומצויים בו למעלה מ-2 מיליוני פרטים של פרסתנים אוכלי עשב לצד אלפי טורפים ממינים שונים, בעיקר חתוליים.
גנואים כחולים, צבאים, זברות ותאו אפריקני הם מבעלי החיים הנפוצים ביותר באזור.
בסמוך לסרנגטי נמצא אתר מורשת עולמית אזור השימור נגורונגורו, בו נמצאו מאובני אדם המראים את התפתחות האדם לאורך כ-4 מיליון שנים עד לתקופה המודרנית.
באזור נפוץ מנהג ניומבה נטובהו.
בסרנגטי מתקיימת "הנדידה הגדולה" הדו-שנתית של לוחכי עשב; אחת מהנדידות היבשתיות הגדולות ביותר של בעלי חיים בכדור הארץ.
בסביבות חודש אוקטובר, כשני מיליון פרסתנים נודדים מהגבעות הצפוניות של הסרנגטי אל עבר הערבות הדרומיות, תוך כדי חציית נהר המארה, בעקבות הגשמים והעשב הטרי, שצומח בזכות מימיהם.
בערבות הדרומיות הפוריות מעמידים רבים מהפרסתנים צאצאים.
בחודש אפריל הפריטים חוזרים בנדידה לצפון, וחוצים את נהר המארה פעם נוספת.
הנדידה מעמידה לבעלי החיים תלאות רבות, ורבים מהם אינם שורדים אותה.
כ-250,000 גנואים מתים מדי שנה במהלך המסע מטנזניה אל מסאי מארה, מרחק של כ-800 קילומטרים.
סיבות המוות הנפוצות ביותר בעת זו הן פציעות, אפיסת כוחות, או נפילה כטרף.
החתולים הגדולים המצויים בסרנגטי ותניני היאור השורצים בנהר המארה מהווים עבורם טורף עיקרי.
אחד ההסברים המשוערים למנגנון הניווט של בעלי החיים הנודדים הוא אוזן רגישה, המסוגלת לקלוט את התדרים הנמוכים שמחוללים גשמים וסערות, גם כאשר הללו רחוקים מהם עשרות קילומטרים.
סרנו (באיטלקית Sarno) הוא נהר קטן במחוז קמפניה שבאיטליה.
אורכו 24 ק"מ, הוא נובע בגובה של 45 מטר מעל פני הים, שטח אגן ההיקוות שלו הוא כ-500 ק"מ² ונפח זרימתו 13 מ³ לשנייה בממוצע שנתי.
מקורו בסמוך לעיירה סרנו והוא נשפך לים הטירני במפרץ נאפולי.
הנהר עובר בקרבת ערים אחדות, ובהן פומפיי וטורה אנונציאטה (Torre Annunziata), שתי ערים שנחרבו בהתפרצות הר הוזוב בשנת 79 לספירה.
הסרנו נחשב לנהר המזוהם ביותר באירופה.
בשפך הנהר היה ממוקם הנמל העתיק של העיר פומפיי.
סרנדה או רַמְשִׁית בעברית היא יצירה או הופעה מוזיקלית לכבודו של אדם.
יש שלוש קטגוריות של סרנדה בהיסטוריה של המוזיקה:
סרנדה היא יצירה מוזיקלית המושמעת לכבוד אדם אהוב, חבר/ה, או אדם מוערך אחר, לרוב בערב ומתחת לחלון ביתם.
משמעות זו למילה, שנמצאת בשימוש עד היום, מקורה בתקופת ימי הביניים או הרנסאנס.
היצירה המוזיקלית שבוצעה לא נצמדה לסגנון מסוים, חוץ מהעובדה שאדם יחיד ביצע אותה, מלווה בכלי נגינה נישא כלשהו, כמו גיטרה או אקורדיון.
יצירות בסגנון זה נוצרו גם בתקופות מאוחרות יותר, אך לרוב בהקשר שמתייחס ספציפית לתקופות מוקדמות יותר, כמו אריות באופרה.
אחת הדוגמאות המפורסמות לכך היא האופרה "דון ג'ובאני" של מוצרט, בה שר הגיבור סרנדה מתחת לחלונה של דונה אלווירה.
סרנדה באיטלקית משמעה "שיר ערב", ובתקופת הבארוק משמעותה הייתה יצירה מסוג קנטטה שמבוצעת מחוץ למבנה, תחת כיפת השמיים, ולעת ערב או לילה, בליווי קולות וכלי נגינה שונים.
מלחינים נודעים שחיברו יצירות מסוג זה היו אלסנדרו סטראדלה, אלסנדרו סקרלטי, יוהאן יוזף פוקס, יוהאן מאתזון ואנטוניו קלדרה.
בדרך כלל היו אלו יצירות בקנה מידה רחב, בבימוי מינימלי, בתווך שבין קנטטה לבין אופרה.
יש המבחינים בין קנטטה לסרנדה בכך שסרנדה מושמעת מחוץ למבנה, ולפיכך ניתן להשתמש במהלכה בכלי נגינה בעלי עוצמות גבוהות שנשמעים רועשים מדי במהלך קנטטה (המושמעת במבנה סגור), כלים כמו חצוצרה, קרן יער ותופים.
בדרך כלל המלודיות חשובה בה יותר מאשר התפתחות של תימות או עוצמה דרמטית.
רוב היצירות האלה מקורן באיטליה, גרמניה, אוסטריה ובוהמיה.
רַמְשִׁית מקורה בארמית, רְמַשׁ במשמעות של ערב.
אונקלוס מפרש את הפסוק בבראשית א',ה' "ויהי ערב ויהי בוקר יום אחד" – וַהֲוָה רְמַשׁ וַהֲוָה צְפַר יוֹם חַד."
סֶרֶנְדִּיפִּיּוּת היא תגלית שיש בה אלמנט של מזל, שנעשית שלא בכוונה כאשר אדם מחפש דבר אחר.
דוגמאות מפורסמות לסרנדיפיות הן גילוי קרני ה-X על ידי רנטגן וגילוי היכולות ההלוצינוגניות של ה-LSD בידי אלברט הופמן.
את המונח סרנדיפיות, שנגזר משמה העתיק של סרי לנקה, טבע לראשונה הוראס וולפול במכתב שכתב לידידו ב-28 בינואר 1751:
בעקבות הסיפור התנ"כי על שאול, אשר "חיפש אתונות ומצא מלוכה" (שמואל א פרק ט'), הציע יובל נאמן את המילה "אתינות" כתחליף עברי לסרנדיפיות.
וולפול הגדיר סרנדיפיות כ'תגליות בדרך המקריות ובפיקחות, של דברים שלא תרו אחריהם' ("making discoveries, by accidents and sagacity, of things… not in quest of").
לא מספיקה הטעות עצמה אלא החוכמה להבין את משמעותה.
כך, לדוגמה, כריסטופר קולומבוס אמנם גילה את יבשת אמריקה, אך לא עמד על היותה יבשת חדשה; ואלפי תפוחים נפלו מעצים במהלך המאות שלפני ניוטון, אך רק הוא הצליח לקשר אותם לתאוריה פיזיקלית.
ניתן לסכם זאת בציטוט של המדען לואי פסטר, שאמר "במדעי התצפית המזל מעדיף את השכל המוכן".
פרמקולוגיה וכימיה הן שדות המחקר שבהם סרנדיפיות היא הנפוצה ביותר.
סרנדה (באלבנית: Sarandë או Saranda, ביוונית: Άγιοι Σαράντα, באיטלקית: Santi Quaranta) היא עיר בדרום אלבניה, לחוף הים היוני, מול האי היווני קורפו.
מאז נפילת המשטר הקומוניסטי באלבניה התפתחה העיר כמרכז תיירות, ובשנת 2008 התגוררו בה כ-42 אלף תושבים.
העיר היא בירתה של נפת סרנדה במחוז ולורה.
בעת העתיקה, הייתה במקום בו שוכנת היום סרנדה עיר יוונית-חאונית בשם אונכסמוס, ששימשה כעיר הנמל של פואניקה.
במאה השישית הוקם בה מנזר ביזנטי שנקרא על שם ארבעים הקדושים מסבסטיה.
ביוונית, נקרא המנזר אָגִיאוֹי סָרָנְטָה (Άγιοι Σαράντα), ומשם זה נגזר שמה הנוכחי של העיר.
לאחר כיבושה של בוטרינט והריסתה בידי האוסטרוגותים בשנת 550, הגיעו לסרנדה תושבים מעיר זו, אך ככלל, בימי הביניים דעכה העיר ואיבדה מחשיבותה.
בחפירות ארכאולוגיות שערכו בעיר בראשית המאה ה-21 אהוד נצר וגדעון פרסטר מהאוניברסיטה העברית, התגלו שרידי בית כנסת, שהתקיים במאות הרביעית והחמישית לספירה, המעידים על נוכחות יהודים בעיר באותה העת.
בין היתר, נמצאה רצפת פסיפס המכילה סמלים יהודיים כמנורה, אתרוג ושופר.
ב-1912 הוכרזה עצמאות אלבניה, ולאחר קביעת גבולותיה הסופיים בפרוטוקול פירנצה (1913), נכללה בה סרנדה.
עם זאת, יוון כבשה אותה עוד באותה שנה, אך נאלצה לסגת בעקבות הסכם לונדון.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר שוב בידי היוונים, והיא הייתה חלק מהרפובליקה האוטונומית של צפון אפירוס אותה כוננה יוון בדרומה של אלבניה בין 1914 ל-1916. ב-1916 כבש את הרפובליקה כוח של מעצמות ההסכמה, ובאזור סרנדה שלט צבא איטליה.
בוועידת השלום בפריז (1919) הוחלט להחזיר את האזור ליוון, אך לחץ איטלקי וחולשתה של יוון בעקבות תבוסתה במלחמת יוון–טורקיה הביאה לכך שהשטח יהיה בריבונות אלבנית.
באפריל 1939 כבשה איטליה תוך ימים ספורים את אלבניה כולה.
בהוראת השלטונות האיטלקים הוחלף שמה של סרנדה לפורטו אדה (Porto Edda), על שם אדה מוסוליני, בתו של בניטו מוסוליני.
במהלך מלחמת איטליה–יוון כבשו היוונים מחדש את העיר, ב-6 בדצמבר 1940, אך הם נסוגו עם פלישתה של גרמניה ליוון באפריל 1941, והעיר חזרה לידי איטליה.
עם שחרורה של אלבניה מהכיבוש האיטלקי במהלך מלחמת העולם השנייה, חזרה העיר לריבונותה.
במהלך המלחמה נחרב מנזר אגיאוי סרנטה, על שמו נקראת העיר.
לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי במדינה ופתיחתה לזרים בראשית שנות ה-90, היא החלה להתבסס כמרכז תיירותי, בזכות חוף הים שלה וקרבתה לעתיקות בוטרינט, שהוכרזו בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1992. תיירים רבים מגיעים לעיר מקורפו, ובתי מלון רבים הוקמו בה ובעיירה קסמיל הסמוכה.
בעשרים השנים שחלפו מאז נפילת המשטר הקומוניסטי, הכפילה העיר את אוכלוסייתה, מכ-16 אלף לכ-32 אלף.
התיירות מהווה כיום את מקור ההכנסה המרכזי בעיר, ואחריה הדיג.
סֶרֶס היא עיר בצפון מזרח יוון בחבל מרכז מקדוניה, הממוקמת 24 ק"מ צפונית מזרחית מתוואי הנהר סטרומה ו-69 ק"מ צפונית מזרחית לעיר סלוניקי.
סרס היא עיר הולדתם של הזמרת הנודעת גליקריה והכדורגלן אנגלוס חריסטיאס.
האזכור הראשון לעיר מופיע בכתבי הרודוטוס מן המאה ה-5 לפנה"ס בהם היא מכונה סיריס.
מאוחר יותר נזכרת העיר בכתביו של טיטוס ליוויוס בשם סיראה.
בתקופה הרומית השטח היה מיושב על ידי אודומנטים.
היישוב הפך לעיר מבצר תחת שלטון האימפריה הביזנטית ובתקופת האימפריה הבולגרית השנייה הפך לאתר קרבות בין שתי הישויות.
בשנת 1256 נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה של ניקאה וב-1345 הפכה חלק מממלכת סרביה.
הביזנטים חזרו וכבשו את העיר ב-1371, אך ב-1383 נפלה העיר לידי צבאו של מוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, ב-6 בנובמבר 1912 נכבשה העיר על ידי כוחות מצבא ממלכת בולגריה בפיקודו של גאורגי טודורוב, אך במלחמת הבלקן השנייה ב-11 ביולי 1913, נכבשה העיר בידי כוחות ממלכת יוון בפיקודו של יורש העצר קונסטנטין.
הצבא הבולגרי הנסוג נקט במדיניות של אדמה חרוכה והעלה את העיר באש.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר שוב על ידי צבא בולגריה, במסגרת הקרבות בחזית המקדונית והיא הוחזרה ליוונים רק לאחר כניעת בולגריה למדינות ההסכמה בשלהי 1918.
ב-6 באפריל 1941 פלשו הגרמנים ליוון דרך בולגריה וממלכת יוגוסלביה, כבשו אותה ומסרו את שטחי תראקיה המערבית, מקדוניה המזרחית ובכלל זה העיר סרס לחזקת בולגריה.
בספטמבר 1944 נכבשה בולגריה על ידי הצבא האדום וחודש מאוחר יותר הוחזרה העיר סרס לחזקת היוונים.
סרס היא מרכזו של אזור חקלאי ומרכז מסחר אזורי בתחומי הטבק, התבואה והבקר לתעשיית מוצרי חלב ובשר.
בתמיכת הממשלה היוונית הפך האזור החל משלהי המאה ה-20 למרכז תעשיית טקסטיל.
בעיר שורר אקלים ים תיכוני עם מאפיינים מקצינים של אקלים ממוזג בשל משטר הרוחות מכיוון הרי הרודופי.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 15oc וכמות המשקעים הממוצעת עומדת על 600 מ"מ גשם.
העיר סרס מכונה במקורות בעברית גם שירון וסֶרָאי.
עדויות לקיומה של קהילה יהודית רומניוטית קיימות מהמאה ה-12 עת נשלט האזור על ידי האימפריה הביזנטית.
בתקופת מהמט השני סולטאן האימפריה העות'מאנית, לאחר כיבוש קונסטנטינופול, בוצע טרנספר אוכלוסיות על ידי העות'מאנים.
יהודי סרס הגיעו לקושטא והועסקו כעובדי כפייה (בטורקית: סוּרְגוּן) בשיקומה של העיר.
ב-1470 הגיעו לעיר משפחות יהודיות אשר גורשו מבוואריה בצו לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה וייסדו קהילה אשכנזית.
בהמשך, הגיעו לעיר מגורשי ספרד, מגורשי פורטוגל, מגורשי איטליה ואנוסים פורטוגזים "מָרָאנוֹס".
במהלך המאה ה-16 התגוררה בסרס קהילה יהודית בת שני קהלים שמנתה כ-2,000 נפשות ולה שני בתי כנסת, מוסדות חינוך וציבור.
הקהילה הרומניוטית נטמעה בקהילה הספרדית הגולה.
יהודי סרס התגוררו ברובע בעיר העתיקה.
המקובל הידוע הרב יוסף טאיטאצאק מחבר ספר המשיב כיהן כרבה של הקהילה.
במהלך המאה ה-17 חוותה הקהילה משבר קשה בשל תנועת השבתאות שפשטה בקרבה.
רבנים אחרי שכיהנו בעיר היו הרב חיים אברהם אישטרושה והרב חיים נסים רפאל מוצירי.
תהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית הוסיף למשבר התרבותי וההלכתי, גם מימד כלכלי וכך הלכה והצטמצמה הקהילה.
חלק מיהודי העיר היגרו לאסיה הקטנה או עלו לארץ ישראל והם כונו סיריסלי.
בהמשך הכינוי הפך לשם המשפחה שיריזלי.
בפרוץ מלחמת הבלקן הראשונה מנתה הקהילה 1,300 נפשות.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 600 נפשות.
ב-22 בפברואר 1943 נחתם הסכם בין ממשלת בולגריה ששלטה בעיר לגרמניה הנאצית, אשר השלב הראשון בו היה שילוח 12,000 יהודי תראקיה ומקדוניה הוארדארית אל מחנות ההשמדה.
ב-4 במרץ 1943 אחר חצות נערכה אקציה בעיר סרס במסגרתה עצרו השוטרים הבולגרים 499 מבני הקהילה, תוך שהם מכים אותם בקתות רובים ובשוטים.
היהודים רוכזו באחד ממבני הציבור ושולחו למחרת היום ברכבות פתוחות לשטחי "בולגריה הישנה".
שאר בני הקהילה הצליחו להימלט לשטח הנתון לשליטת האיטלקים וחלקם גורשו למחנות ההשמדה מספר חודשים מאוחר יותר, עם כניעת איטליה.
בהגיע הרכבות ליעדן נכלאו בני הקהילה במחסני טבק שהיו ריקים בעונה זו של השנה, מרביתם בעיר בלגואבגרד ומקצתם בעיר דופניצה.
לאחר 10 ימים, הועלו בני הקהילה על רכבות משא פתוחות שנסעו לכוון נמל הדנובה שבעיר לום, שם הועלו על 4 מעבורות אשר הפליגו לכיוון העיר וינה.
לפי מספר גרסאות, מעבורת אחת טובעה על ידי הגרמנים, תוך שהחיילים הגרמנים יורים אל עבר הניצולים וכל נוסעיה נהרגו.
נוסעי שלוש המעבורות הנותרות הועלו לרכבות משא לכוון העיר קטוביץ וממנה למחנה טרבלינקה.
בני קהילת סרס נרצחו ביום הגעתם למחנה טרבלינקה ומקרב המגורשים לא ידוע על ניצולים.
מעריכים, שמקרב 101 היהודים שהצליחו לחמוק מהאקציה הראשונית ניצלו בודדים.
ב-1948 התגוררו בסרס 3 יהודים אשר עלו בהמשך לישראל.
סרניטי הוא סרט קולנוע מסוגת מערבון חלל משנת 2005. הסרט מהווה המשך לסדרה "פיירפליי".
הסרט נכתב ובוים על ידי ג'וס וידון.
הסדרה "פיירפליי" עלתה לשידור ברשת פוקס ב-2002, הסדרה לא הצליחה לשרוד בלוח השידורים של פוקס וירדה מן המרקע לאחר 14 פרקים בלבד.
כאשר בזמן ירידתה קווי העלילה השונים שהופיעו בסדרה נותרו בלתי פתורים.
למרות כישלון הסדרה לשרוד היא הצליחה לרכוש קהל מעריצים נאמן ונרחב, שפתח במערכה להשבת הסדרה למרקע.
בסופו של דבר כתוצאה מנתוני מכירות ה-DVD הגבוהות של הסדרה הוחלט על ידי סרטי יוניברסל להפיק סרט בשם "סרניטי" שיהווה המשך לסדרה ויסגור כמה מקצוות העלילה שנותרו בלתי פתורים לאחר ירידת הסדרה מן המרקע.
מלקולם (מל) ריינולדס (נייתן פיליון) – קברניט הספינה, לחם ביחד עם זואי במלחמת האזרחים תחת דגל "העצמאיים" (חומי המעיל) בעל מוסר אישי ונאמנות טוטאלית כלפי צוות הספינה.
זואי וואשבורן (ג'ינה טורס) – סגניתו של ריינולדס, לחמה איתו במלחמת האזרחים.
הובן "וואש" וואשבורן (אלן טודיק) – טייס הספינה, נשוי לזואי ובעל אוסף מרשים של בובות דינוזאורים.
קיוויניט לי (קיילי) פריי (ג'ול סטייט) – מכונאית הספינה, בעלת חוש טכני מפותח.
ג'יין קוב (אדם בולדווין) – נשק הספינה, שכיר חרב בקבע.
דריאל בוק (רון גלאס) – מכונה הרועה, איש כמורה המשמש כאמת-מידה מוסרית מעניינת לאורך הפרקים.
אינארה סרה (מורנה בקארין) – אשת-ליווי (קורטיזנה) השייכת לתרבות עלית של מארחות, אשר נותנת לסרניטי את אדרת הכבוד הנחוצה לה.
סיימון טאם (שון מאר) – רופא הספינה, הפך למבוקש לאחר שמילט את אחותו ממעבדת ניסויים.
ריבר טאם (סאמר גלאו) – נערה מחוננת אשר עקב ניסויים שעברה במתקן ממשלתי סובלת מהתקפי פרנויה וחרדה.
על פי עולם הרקע של הסרט, האנושות התפתחה לכדי התיישבות בכוכבי לכת וירחים מחוץ למערכת השמש באמצעות "הארצה" - שינוי תנאי הסביבה (אקלים, טמפרטורה, אטמוספירה ואחרים) כך שידמו לתנאים השוררים על כדור-הארץ ויאפשרו לבני אדם לחיות עליהם.
הסדרה מתרחשת בשנת 2517, אם כי לא ברור לחלוטין אם מדובר בספירת הנוצרים.
באותן שנים, בני האדם התיישבו במערכת שמש עצומה בעלת מגוון רחב של פלנטות, כל אחת בעלת אופי ותרבות מקומית נבדלת מאחרות אך הומוגנית לרוב בתוך עצמה, כאשר בהן וביניהן מתרחשת עלילת הפרקים.
השלטון המרכזי בעולמות השונים הוא "הברית", גוף פוליטי וצבאי שנטל את השלטון בעקבות ניצחון במלחמה, המתוארת כמלחמת אזרחים.
מבחינה תרבותית הברית היא התרבות השלטת בפלנטות הליבה של המערכת, ומרבית מתנגדיה הם תושבי הספר המכונים "עצמאים".
כחלק מהמתיחויות הפוליטיות בעקבות ביסוס שלטונה (המתואר לעיתים כטוטליטרי) של הברית, מתבצעת פעילות הברחות ענפה בין עולמות הליבה לעולמות הספר, ודרכה מסופר סיפור הסדרה.
ספינת החלל "סרניטי" (שלווה) היא ספינת נוסעים ומסחר מדגם "גחלילית", דגם מיושן שעבר שיפורים רבים על מנת לטוס; בפועל, סרניטי היא ספינת מבריחים, שמטענה כולל, בדרך כלל, סחורה גנובה, לא-חוקית או בעלת ביקוש רב.
הסרט נפתח בהקלטה הולוגרפית שמתעדת את חילוצה של ריבר על ידי אחיה סיימון, אנו לומדים שהאדם שצופה בהקלטה הוא סוכן של הברית שהוטל עליו ללכוד את ריבר.
בינתיים על סיפון הספינה סרניטי קברניט הספינה מל, זואי וג'יין יוצאים לבצע שוד, מל לוקח את ריבר איתם למרות התנגדותו של אחיה סיימון.
במהלך השוד העיר שהצוות הגיע אליה מותקפת על ידי ריברס, עם אגרסיבי ואלים שאנשיו פועלים בחלל ואוכלים אנשים, כתוצאה מהכוחות העל חושיים של ריבר הצוות מקבל התראה על הגעתם של הריברס מבעוד מועד ומצליח לברוח עם השלל.
התקרית גורמת לסיימון להחליט שעליו ועל ריבר לעזוב את הספינה, אולם לפני שהוא מצליח לעזוב את האזור לחלוטין מסר תת-ספי גורם לריבר להפוך למכונת התקפה קטלנית והיא נלחמת בעשרות אנשים עד שלבסוף סיימון מצליח לעצור אותה בעזרת מילות קוד שגורמות לה להירדם באופן כפוי.
לפני שריבר צונחת לרצפה היא מזכירה מקום בשם "מירנדה", מעתה הסרט מתמקד בעלילה שתכליתה למצוא את המקום הזה, שבו הם ילמדו על מה שנעשה באמת לריבר בידי הברית.
על פי המידע שיש להם מירנדה הוא כוכב לכת שנמצא מעבר לשטח מחיה של הריברס.
לפי ההיסטוריה של המקום ניסו לעשות בו תהליך של הארצה, אבל לא הצליחו אז נטשו את המקום.
מל מחליט שלמרות זאת הם חייבים להגיע לשם.
בינתיים הסוכן של הברית עוקב אחריהם תוך כדי שהוא מנסה להשתמש באינארה כפיתיון.
במהלך המרדף הוא הורג אנשים רבים.
מל מחליט להסוות את הספינה של בסגנון של הריברס וכך להגיע למירנדה.
עם הגיעם הם מגלים כי היישוב עבר הארצה מושלמת.
הם רואים ערים גדולות ובהם מיליוני אנשים מתים.
הקלטה שהם מגלים מסבירה את שקרה: הממשלה החליטה להשתמש בתרכובת שנקראת 'פאקס', בתוך מערכות האוויר של העולם.
תרכובת זו נועדה להרגיע את האוכלוסייה, לשרש אלימות וליצור חברה מושלמת.
רק שהתרכובת גרמה לאנשים לאבד כל עניין בחיים.
הם הפסיקו לדבר, ולאכול עד שמתו.
אחוז מזערי של האנשים איבדו את שפיותם, והפכו לציידים הרצחניים -ה"ריברס".
מל מחליט שעליהם להפיץ את הסרטון הזה לכל העולמות, כדי למנוע מהממשלה לנסות לעשות דבר כזה שוב.
הם יוצאים מהאזור בעוד הריברס רודפים אחריהם ותוקפים את ספינות הברית הממתינות לתקוף את סרניטי כשתחזור לאזורים מיושבים.
הצוות משתמש בהסחת הדעת כדי להגיע לאתר השידור ושם להפיץ את המסר לעולם.
בדרך לאתר השידור, וואש נהרג ושאר הצוות נפצעים.
רגע לפני שהצוות נועל את עצמו במקלט נגד הריברס, ריבר זורקת אליהם את תיק הרפואה של סיימון, נכנסת למצב לחימה, מחסלת את הריברס שהגיעו ומצילה את הצוות.
כשהיא מסיימת צוותי תקיפה של הברית מגיעים ומאיימים על חייה.
מל והסוכן נלחמים אחד עם השני ולאחר שמל גובר עליו, הוא אוסר אותו מול מסך המציג את השידור.
הסוכן בתגובה נותן פקודה לחיילי הברית להוריד נשקים ולהניח לריבר להישאר בחיים.
הם מצליחים להפיץ את המסר לכל כלי התקשורת.
הסרט מסתיים בלוויות של החברים שמתו במהלך המתקפה.
סַרְסֶל (בצרפתית Sarcelles) היא קומונה בעלת 58,000 תושבים, בפרווריה הצפוניים של פריז, השוכנת במרחק של 16.3 קילומטר ממרכז פריז.
הקומונה שייכת לקנטונים סרסל-צפון-מזרח וסרסל-דרום-מערב ברובע סרסל במחוז ואל ד'אואז, בחבל איל-דה-פראנס.
בשנות החמישים והשישים הוקמו בדרום העיר שיכונים עבור הפייה-נואר וכן יהודים רבים אזרחי אלג'יריה שברחו מארצם עקב מלחמת העצמאות של אלג'יריה, בנוסף התיישבו במקום יהודים ממצרים לאחר המשבר בתעלת סואץ וכן יהודים רבים ממרוקו ותוניסיה בעיקר עם התגברות ההתנכלות ליהודים בארצות ערב בעקבות מלחמת ששת הימים ומלחמת יום כיפור.
והעיר (יחד עם העיר הסמוכה סן-בריס-סו-פורה) נחשבת לאחד מהריכוזים היהודיים הגדולים בצרפת.
ברבות השנים התחוללה מהפכה תורנית בעיר והוקמו בה מוסדות תורה וכוללי אברכים עד שזכתה לכינוי "ירושלים של צרפת".
הרב אברהם אלחדד היה במשך עשרות שנים מראשי הקהילה והקים בה בית ספר יהודי תחת רשת אוצר התורה.
בסרסל ישנה תחנה של הרכבת הפרוורית ה־RER בקו D.
לסרסל מספר ערים תאומות והן:
סרנאקי (בפולנית: Sarnaki) הוא כפר במחוז לושיצה שבפרובינציית מזוביה בפולין, בסמוך לגבול בלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1430, ובשנת 1754 הוענקו לו זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בעקבות מרד ינואר, בשנת 1869. חיבור הכפר לקו מסילת הברזל בסוף המאה ה-19 הביא להתפתחותו הכלכלית.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מהמאה ה-18, ומהמאה ה-19 היוו רוב בקרב תושביו.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-2,000 יהודים, רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל, שרבים מאנשיה היו חסידים.
בכפר פעל גם בית ספר עברי.
ב-21 בספטמבר 1939 נכנס למקום הצבא האדום, כעבור שבוע נסוגו הסובייטים מזרחה בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב והגרמנים נכנסו לעיירה.
רבים מיהודי העיירה עזבו מזרחה עם הצבא האדום.
בבתיהם הנטושים שוכנו פליטים פולנים.
עם כניסת הגרמנים ליישוב, גייסו אלו את יהודיו לעבודות כפייה, וביצעו מעשי התעללות ורצח בקרב הקהילה.
בשנת 1940 הובאו ליישוב כ-1,000 יהודים שגורשו מיישובי הסביבה.
בספטמבר 1941 רוכזו כ-1,180 היהודים שנותרו בכפר בגטו שהוקם בו.
במאי 1942 שולחו כולם לגטאות לושיצה ומורדי, מהם גורשו באוגוסט 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה.
כ-70 יהודים בעלי מקצוע שהושארו בגטו שביישוב לביצוע עבודות כפייה נרצחו ב-21 ביולי 1942. מספר צעירים יהודים מהכפר שהצליחו להימלט ליערות הסביבה לפני האקציה נרצחו בידי פרטיזנים פולנים.
סֶרניק (ביידיש: סערניק) או סרניקי (באוקראינית: Серники; בפולנית: Serniki; ברוסית: Серники) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, בסמוך לגבול אוקראינה–בלארוס.
בעיר, השוכנת בחבל פולסיה , התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נוסד בשנת 1449. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,100 יהודים, למעלה מחמישית מתושביה, ופעל בה סניף של תנועת בית"ר.
בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי ברית המועצות.
במהלך מבצע ברברוסה נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובתחילת אוגוסט 1941 רצחו בה אוקראינים מקומיים כ-150 גברים יהודים.
לאחר מכן הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וגיוס לעבודות כפייה.
בתחילת שנת 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו בהמשך יהודים נוספים מכפרי הסביבה.
עם הגעת ידיעות על הכנת בורות לרצח יהודי האזור, ניסו להימלט מהגטו שבעיירה מספר יהודים, ואלו נורו בידי השוטרים האוקראינים ששמרו על הגטו.
ב-8 בספטמבר 1942 התארגנה בעצת היודנראט המקומי בריחה המונית מהגטו שבעיירה, ובאותו לילה נמלטו ממנו כ-500 יהודים.
כ-200 מהם נורו ונהרגו בשעת הבריחה.
כ-550 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה נרצחו למחרת ליד הכפר סוֹלוֹמיר , כ-8 ק"מ מהעיירה.
בבית עלמין הדרום הוקמה אנדרטה לזכר נספי קהילת סרניק.
מילידי העיר: המו"ל הוורשאי מרדכי קפלן והמו"ל היידי הניו-יורקי יעקב מרינוב (מאַרינאָוו).
גם בכפר ויצ'יבקה, הסמוך לעיירה סרניק, התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
סרסוטה היא עיר בדרומו של מפרץ סרסוטה בחוף הדרום-מערבי של מדינת פלורידה שבארצות הברית ומשמשת כבירת מחוז סרסוטה.
מוזיאון האמנות הלאומי של פלורידה ובשמו הקודם מוזיאון האמנות של ג'והן ומייבל רינגלינג.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי סרסוטה-ברדנטון.
סרנדה בפרוטה הוא סרט מלודרמה אמריקאי משנת 1941 בבימוי ובהפקתו של ג'ורג' סטיבנס עם קרי גרנט ואיירין דאן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפור קצר של מרתה צ'יבנס ומספר על זוג שמתמודד עם משברים הקשורים בעיקר ברצונם לגדל ילד.
קרי גרנט היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן בתפקיד ראשי.
ג'ולי אדמס (איירין דאן) עומדת לעזוב את ביתה ולהיפרד מבעלה רוג'ר אדמס (קרי גרנט).
היא משמיעה מוזיקה מתקליטים שלה וכל שיר מחזיר אותה לזכרונות.
ג'ולי עבדה כמוכרת בחנות תקליטים כאשר רוג'ר, עיתונאי במקצועו, התבונן בה ומיד התאהב.
הוא נכנס לחנות באמתלה לקנות תקליטים ומתחיל לחזר אחריה.
רוג'ר מקבל משרה מפתה כעיתונאי ביפן ולפני נסיעתו לשם הם מתחתנים.
ג'ולי נכנסת להריון ומצטרפת לרוג'ר ביפן.
רוג'ר מקבל ירושה ומבקש לקחת את ג'ולי למסע בעולם אבל היה רוצה לחזור לארצות הברית.
ברעידת אדמה קשה ביפן נפצעת ג'ולי ומאבדת את עוברה.
בשובה לארצות הברית מבשרים לה הרופאים כי לא תוכל להביא עוד ילדים לעולם.
רוג'ר קונה עיתון מקומי ובעזרת ידידו, אפלג'ק (אדוארד בוקנן) מתחיל בהפצתו אך העיתון לא צובר תאוצה.
ג'ולי נמצאת בדיכאון ואפלג'ק משכנע את הזוג לאמץ ילד.
ג'ולי אומרת למנהלת גב' אוליבר (באולה בונדי) כי היא מבקשת ילד בן שנתיים, מתולתל עם עיניים כחולות.
גב' אוליבר מציעה להם תינוקת בת מספר שבועות והם לוקחים אותה מחוסר ברירה לשנת ניסיון.
העיתון נסגר מחוסר קוראים ורוג'ר מאבד את הכנסתו.
כעבור שנה הוא נקרא לשופט האימוץ שמודיע לו שעליו להחזיר את התינוקת בגלל שאין לו הכנסה.
לאחר נאום קורע לב כשהוא על סף בכי, מרחם עליו השופט ומאשר את האימוץ.
הילדה טרינה מביאה אושר להוריה כשהיא מופיעה בחגיגת חג המולד בבית הספר אולם לאחר מכן היא נתקפת במחלה ומתה.
ג'ולי שוב נכנסת לדיכאון והזוגיות מתפוררת.
היא מחליטה לעזוב את הבית לאכזבתו של רוג'ר.
בעת שהיא עומדת לעזוב, מצלצל הטלפון ומעברו השני נמצאת גב' אוליבר שמודיעה לג'ולי כי כעת יש בבית היתומים ילד שמתאים לדרישותיה, בן שנתיים עם תלתלים ועיניים כחולות.
החיוך חוזר לפניהם של ג'ולי ורוג'ר.
הם נכנסים לחדר הילדים, מתחבקים וצופים בתקווה לעתיד החדש שנפתח לפניהם.
סרנה גורדון היא שחקנית אנגלייה.
היא הופיעה בין השאר בדמות אמנדה פרוסר בדרמה המשטרתית "The Bill", ובתפקיד קרוליין בסרט ג'יימס בונד "גולדן איי".
גורדון נולדה בלונדון, ליועץ הנדל"ן סטרת'רן גורדון ולשופטת השלום ניקולה מרי גורדון.
היא למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) באותה שנה יחד עם ג'יין הורוקס, והשתיים היו לחברות טובות.
אחרי הלימודים הן היו שותפות לדירה בבייזווטר וחגגו את יום הולדת השלושים במסיבה בגראוצו' קלאב.
בשנת 2011 נפרדה גורדון מבעלה טים לורנס.
השניים מנהלים יחד את הסניף הבריטי של מכון הופמן, המציג תוכנית פסיכולוגית שייסד בוב הופמן ב-1967. לבני הזוג יש שני בנים.
ב-2013 התחתנה גורדון עם אדם דאגלס, סוחר בספרים עתיקים, בארונדל שבמערב סאסקס.
סרנן טונגו (ידועה גם כסרננטונגו וסרנן) היא שפה קריאולית המדוברת בסורינאם ומשמשת שפת לינגואה פרנקה בקרב תושביה.
שפה זו התפתחה לראשונה עם הגעתם של ספנים פורטוגליים לחופי מערב אפריקה.
השפה התפתחה בעקבות מגעים תקשורתיים בין סוחרים
ומגלי ארצות מאירופה לבין ילידי אפריקה.
השפה מבוססת בעיקרה על השפה האנגלית, אך מורכבת גם ממספר רב של מילים מהולנדית, בגלל השתלטותה של הולנד על סורינאם בשנת 1667.
השפה החלה כשפת פידג'ין שהייתה מדוברת בפי עבדים אפריקאים בסורינאם אשר לרוב לא הייתה להם שפה משותפת.
שפה זו גם נהייתה לשפת התקשרות בין העבדים לאדוניהם, מכיוון שלא הורשו העבדים ללמוד או לדבר הולנדית.
עם הגעתם של קבוצות אתניות בתור עובדי קבלן, הפכה סרנן טונגו ללינגואה פרנקה.
על כן, סרנן טונגו היא שפה קריאולית המורכבת מאנגלית, הולנדית (המרכיבות כ–85% מכלל אוצר המילים), מעט פורטוגזית ושפות אפריקאיות אחרות.
דוגמה בשימוש השפה עם הטיית הפועל wroko (לעבוד):
a mu wroko – הוא חייב לעבוד
wi ben wroko – אנחנו עובדים
סרנדיפצרטופס (שם מדעי: Serendipaceratops; מילולית: "פרצוץ מקורנן סרנדיפי") הוא סוג דינוזאור קטן בן לסדרה בעלי אגן דמוי עוף שחי בתחילת הקרטיקון לפני 122.46-112.03 מיליון שנה מזמננו.
מאובניו התגלו ביבשת אוסטרליה לצד פאונה ייחודית של מעט דינוזאורים אשר חיו באקלים קריר.
המאובנים שלו התגלו בתצורות וונטאגי שבויקטוריה ב-1993 קבור בצוקים ליד חוף הים.
כל הממצאים מדינוזאור זה הוא עצם הגומד הכבדה שלו.
הוא נחשב למקורב ללפטוצרטופס, מה שאולי גורם לו להיות מראשוני הצרטופסים המוכרים ובין הבודדים בחצי הכדור הדרומי (לצידו של הנוטוצרטופס (Notoceratops) האפשרי מדרום אמריקה).
מחקרים נוספים הפריכו את הדמיון בינו ללפטוצרטופס ומקשר לצרטופסים.
מאובנים נוספים דומים נמצאו במערה בדרום אוסטרליה אך גם בה קשה להסיק על הקשר בינו לצרטופסים.
כיום רואים בסוג טקסון מוטל בספק מאחר שמאובניו הזכירו מאוד את מאובני המינמי.
סרנץ' (בהונגרית: Szerencs) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו ערים רבות באירופה גם אוכלוסיית סרנץ' נמצאת בירידה כבר שנים רבות מ-10,247 תושבים בשנת 1990 עד 8,676 תושבים בשנת 2018 (ירידה של מעל 15%).
כבר בשנת 1770 ישבו יהודים בסרנץ' ובסביבתה, רובם עסק בסחר יינות והיו ביניהם גם בעלי מלאכה, פקידים ובעלי מקצועות חופשיים.
הקהילה היהודית התארגנה בסוף המאה ה-18, והיו בה חברה קדישא, ובית כנסת שנבנה בשנת 1809 וכן מוסדות צדקה ומוסדות חינוך ביניהם ישיבה שבשיאה מנתה 60 תלמידים.
שבועות אחדים לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה בשנת 1944 רוכזו כל יהודי סרנץ' בבית הכנסת ומשם הועברו לגטו במישקולץ.
בראשית יולי שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה התחדשו חיי הקהילה.
אחר כך הלך ופחת מספרם.
סרסיי לאניסטר היא דמות בדיונית ב"שיר של אש ושל קרח", סדרת ספרי פנטזיה מאת הסופר האמריקאי ג'ורג' ר.
מרטין, והתאומה הטלוויזיונית שלה, "משחקי הכס".
סרסיי הוצגה לראשונה שנת 1996 בספר משחקי הכס.
היא מבית לאניסטר, אחת המשפחות העשירות והחזקות ביותר ביבשת ווסטרוז.
לאחר מכן הופיעה בספר עימות המלכים (1998) סופת החרבות (2000).
ברומנים משתה לעורבים (2005) ריקוד עם דרקונים (2011) היא הופכת לדמות בולטת כשהעלילה מתגוללת בין היתר מנקודת מבטה.
הדמות תופיע גם ב"רוחות החורף".
בסיפור, סרסיי לאניסטר, מלכת שבע הממלכות של וסטרוז, היא אשתו של המלך רוברט באראתיאון.
אביה סידר את הנישואין לאחר שניסיונה להתארס לראיגאר טארגאריין, כפי שרצתה, נכשל.
שושלת טארגאריין הפסידה במלחמה, ואביה תכנן את דרכו לתפקיד היועץ הפוליטי של המלך רוברט, שהוכתר זמן קצר קודם לכן.
הלאניסטרים העשירים עזרו לו לזכות בכס, ולכן רוברט הסכים לנישואין ביניהם.
לסרסיי יש אח תאום, ג'יימי לאניסטר, איתו היא מנהלת רומן סודי תוך גילוי עריות.
כתוצאה מכך, כל שלושת ילדיה של סרסיי הם גם ילדיו של ג'יימי, מה שאינו ידוע למלך, ובעקבות מותו פורץ מאבק כוחות המכונה "מלחמת חמשת המלכים".
מאפייני הדמות הראשיים של סרסיי הם תאוות הכוח והאהבה לילדיה, עליהם היא מבקשת להגן כלביאה על גוריה, מה שמשתלב עם סמל בית לאניסטר: אריה שואג.
בסדרה, מגלמת את סרסיי השחקנית הבריטית לנה הידי.
הידי זכתה לשבחים נרחבים על גילומה של הדמות בסדרת משחקי הכס של HBO.
בזכות הופעתה המוצלחת היא הייתה מועמדת לחמישה פרסי אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה, וכן פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
הידי ושאר חברי הצוות היו מועמדים לפרסי גילדת שחקני המסך על ביצועים יוצאי דופן על ידי אנסמבל בסדרת דרמה בשנים 2012, 2014, 2015 ו-2016. בעונה החמישית, דמותה של סרסיי כנערה מתבגרת מגולמת בפלאשבק על ידי נל ויליאמס.
סרסיי היא בתם הבכורה של טיווין לאניסטר ואשתו ג'ואנה, והיא הילדה היחידה שלהם.
אחיה התאום, ג'יימי, נולד מיד אחריה.
סרסיי וג'יימי נראו כל כך דומים כילדים, עד כדי כך שסרסיי נהגה מדי פעם ללבוש את בגדיו של ג'יימי ולהתחזות לו.
התאומים התנסו מינית אחד עם השנייה כבר בגיל צעיר, אך התגלו על ידי משרת, אשר הודיע לאמם.
ג'ואנה הטילה על השומר לשמור על הפרדה בין תאומים ושמרה את העניין בסוד מאביהם, תוך שהיא מאיימת על התאומים שהיא תודיע לו אם אי פעם יחזרו על כך.
זמן קצר לאחר מכן, ג'ואנה ילדה את אחיהם הגמד, טיריון, ומתה בלידה.
סרסיי האשימה את טיריון במותה של ג'ואנה והחלה להתעלל בו כבר בהיותו תינוק.
מרטין אמר בראיון לרולינג סטון:
כבר בצעירותה קיווה טיווין כי בתו תתחתן עם ראיגאר טארגאריין, והוא דחה את הצעתה של הנסיכה של דורן להשיא את סרסיי וג'יימי לאוברין מארטל ואליה מארטל, בהתאמה.
בגיל 11 ג'יימי נשלח לשרת כנושא כליו של לורד סומנר קרייקהול.
סרסיי התאהבה בראיגאר אך הסתירה מאחיה תחושות אלה, כפי שייעץ לה אביה.
כעבור שנה דחה אייריס טארגאריין את ההצעה כי סרסיי תתחתן עם בנו, והשפיל את טיווין.
טייווין לקח את סרסיי למעלה מלך ובשנים שלאחר מכן סירב לכל הצעת נישואין עבורה.
בשנת 281 לכיבוש, כאשר סרסיי וג'יימי היו בני 15, ג'יימי, שהיה אביר בשדה הקרב ובדרך לקאסטרלי רוק, הגיע למעלה מלך כדי לבקר את אחותו, ממנה הוא הופרד במשך ארבע שנים.
היא הודיעה לג'יימי שאביהם מתכנן להשיא לו את ליסה טאלי, אחות של קייטלין סטארק (לבית טאלי), ושכנעה אותו להצטרף למשמר המלך, כדי שיוכל להיות בקרבתה.
לאחר מכן התאומים ישנו יחד בפעם הראשונה, וכך התחיל רומן שנמשך עד נישואיה של סרסיי עם רוברט באראתיאון.
בתחילה, סרסיי הייתה מאושרת מנישואיה לרוברט, אולם הוא לא השיב על חיבתה ובגד בה שוב ושוב.
אז, היא חידשה את סיפור גילוי העריות שלה עם ג'יימי, וכתוצאה מכך נולדו ג'ופרי, מירסלה וטומן.
במהלך שנות התבגרותה, מתוך אמונה כי בקרוב יוכרזו אירוסיה לראיגאר, סרסיי הביאה את בנות לווייתה, מלארה הת'רספון וג'יין פארמן, למכשפה בשם מאגי "צפרדע".
ג'ין נבהלה מיד ועזבה את האוהל.
סרסיי ומלארה נשארו וניסו לגרום למכשפה לומר להן נבואה.
לנוכח האיומים של סרסיי, הסכימה מגי לענות על שלוש שאלות.
בתשובה לשאלות אלו אמרה מגי לסרסיי שהיא תתחתן עם מלך ולא נסיך, שיהיו למלך 20 ילדים, ואילו לה יהיו שלושה ואלה ימותו במהלך חייה.
שתפיל אותה מלכה צעירה ויפה יותר, וכי ה"וואלונקר" (בוואליריאנית גבוהה: "האח הקטן") יבוא לשים קץ לחייה.
מלארה שאלה אם היא תתחתן עם ג'יימי; מגי ענתה שמלארה לא תתחתן עם איש ותמות עוד באותו הלילה.
משתמע כי סרסיי הרגה את הנערה כדי למנוע ממנה לדבר על הנבואות ולעצור את רעיונותיה לעלות מעל מעמדה החברתי.
סרסיי מבלה את כל חייה הבוגרים בניסיון להכניע את הנבואה ומפתחת פרנויה חזקה, שבסופו של דבר גורמת לנבואה להתגשם.
רוברט, סרסיי ורוב בית המלוכה מבקרים בצפון כדי למנות את אדארד סטארק ל"ימין המלך".
במהלך הביקור המלכותי בווינטרפל, בראן, בנו של אדארד, תופס את סרסיי ואחיה ג'יים מקיימים יחסי מין במגדל.
כדי למנוע את חשיפת הניאוף וגילוי העריות שלהם, ג'יים דוחף את בראן מהמגדל.
בראן שורד, אך אינו זוכר מה קרה לפני הנפילה, והוא נותר משותק מהמותניים ומטה.
בסופו של דבר אדארד מגלה את אמיתות הבגידה של סרסיי ומתעמת איתה, נותן לה את האפשרות לברוח לגלות, ובכך לחסוך מילדיה הוצאה להורג.
אך סרסיי כבר סידרה את מותו של רוברט בעלה ב"תאונת ציד".
כשהוא מת, היא תופסת את השלטון כעוצרת, מפלילה את אדארד וכולאת אותו בגין בגידה.
כוונתה הייתה שאדארד יודה בפומבי, וכעונש יצטרף למשמר הלילה המרוחק, אך במקום זאת ג'ופרי, בנה הבכור ויורש העצר, מורה על הוצאתו להורג.
ג'ופרי, המאורס לסאנסה ביתו של אדארד, במהלך שיטוט משותף בחצר הארמון, מציג לסאנסה את ראשו של אדארד משופד על חנית.
מתוסכל מהטעויות הפוליטיות הרבות של סרסיי, כמו גם מחוסר יכולתה לשלוט בג'ופרי, טייווין ממנה את בנו טיריון ל"ימין המלך", עם הוראות מפורשות לשלוט בסרסיי וג'ופרי.
בהגיעו לבירה טיריון נכנס למאבק כוחות מר עם סרסיי, מסיר את סמכותה ומעביר את אנשיה מעמדות הכוח.
בהיעדרו של ג'יימי, סרסיי לוקח את בן דודם לנסל לאניסטר כמאהב שלה, רומן אותו מגלה טיריון.
סטאניס באראתיאון, אחי המלך המנוח, מפליג עם צבאו אל מעלה מלך בתביעה לכתר.
זאת בהאשמה שג'ופרי אינו הבן החוקי של רוברט אחיו.
במהלך ההתקפה, סרסיי וג'ופרי מתבצרים במבצר האדום, ומשאירים את טיריון לפקד לבדו על הגנת העיר.
לבסוף, מצילים את העיר טיווין וצבאות טיירל, ומאלצים את סטאניס לסגת.
לאחר שנכנס רשמית לתפקידו כימין המלך, טיווין מבהיר לסרסיי כי היא כבר לא רצויה בישיבות המועצה הקטנות, ובכך שולל ממנה את סמכויותיה הפוליטיות.
יתר על כן, מתכוון טייווין להשיא את סרסיי ללוראס טיירל, כדי ליצור ברית עם בית טיירל.
מצב עניינים זה מטלטל את הממלכה, כשג'ופרי מורעל בחגיגת החתונה שלו.
מטורפת מצער על אובדן בנה הבכור, סרסיי הופכת את אחיה טיריון לשעיר לעזאזל, ומאשימה אותו בהרעלת המלך מתוך נקמה.
סרסיי מפעילה מניפולציה במשפטו של טיריון, על ידי שוחד והפחדה של עדים, כדי להבטיח שיורשע בפסק הדין.
כאשר טיריון דורש משפט בקרב, סרסיי בוחרת את גרגור קלגאן ("ההר") כלוחם הכתר.
ההר גובר על שליחו של טיריון, אוברין מארטל, והורג אותו.
לאחר מכן, טיווין מכריז על טיריון כאשם, וגוזר עליו עונש מוות.
עם זאת, טיריון בורח מהכלא בערמומיות והורג את אביו טיווין.