tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדיוקנאות צוירו בפשטות ותוך דיוק רב בפרטים.
בכך מהווים הדיוקנאות כיום חלון לתקופה בה צייר וניתן ללמוד מהם על חיי התקופה בשל הפירוט הרב של הרהיטים, פרטי הלבוש והחפצים השונים המופיעים בהם.
דיוקנה של נטליה ז'דנוביץ המנגנת בהרפסיקורד משנת 1850 ידוע בהרמוניה הנשקפת ממנו, והשלווה הנראית בו.
ציורי השמן שלו מלאים ביקורתיות על החברה הרוסית באותה עת, וגובלים בקריקטוריזם.
פאבל נחימוב (5 ביולי 1802 - 12 ביולי 1855) היה אדמירל רוסי, בין המפקדים הרוסים הבולטים במלחמת קרים וכיהן כמושל צבאי של סבטופול במהלך המלחמה.
פאבל נחימוב נולד בכפר בגוברניית סמולנסק.
בשנת 1813 ביקש להתקבל לבית הספר לקציני חיל הים אך התקבל רק כעבור שנתיים.
בשנת 1818, עם סיום הלימודים החל את השרות בצי הבלטי.
בשנים 1821–1825 השתתף במסע סביב העולם.
בשנת 1827 השתתף בקרב נברינו והיה אחראי על תותחנות באחת הספינות.
בשנת 1828 קיבל לפיקודו את הקורבטה "נברין" שהייתה ספינת שלל טורקית.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) היה חלק מהצי שהשתתף במצור על מצרי הדרדנלים.
בשנת 1830 חזר לים הבלטי.
בשנת 1834 הועבר לצי של הים השחור.
בשנת 1852 קודם לפקד על קבוצת אוניות.
בתחילת מלחמת קרים פיקד על הצי הרוסי בקרב סינופ.
במהלך הקרב גרם לתבוסה מוחצת של הצי הטורקי.
במהלך המצור על סבסטופול היה מפקד הצי והנמל.
בפברואר 1855, לאחר הטבעת הצי, היה מפקד של החזית הדרומית של קו ההגנה הרוסי.
ביוני 1855 קודם לדרגת אדמירל.
ב-10 ביולי 1855 במהלך בדיקת המבצרים הקדמיים נפצע מירי צלף ונפטר לאחר יומיים.
בשנת 1928 פסלו בסבסטופול נהרס בהתאם לפקודת השלטונות.
במהלך מלחמת העולם השנייה יוסיף סטלין החליט להחיות את זכרו.
הוקמו פנימיות צבאיות ליתומים שנקראות על שמו.
בשנת 1944 הוספו למערכת העיטורים הסובייטים עיטור נחימוב ומדליית נחימוב.
בשנת 1946 צולם סרט על חייו.
במשך שנים בצי הרוסי והסובייטי היו אוניות מלחמה שנקראו על שמו.
כיום (2010) נמצאת בשרות סיירת גרעינית שנבנתה בשנת 1986. כמו כן אוניית נוסעים אזרחית נקראה על שמו.
פאבל צ'רנקוב היה פיזיקאי סובייטי שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1958 (ביחד עם איליה פרנק ואיגור תם), על גילוי ופירוש קרינת צ'רנקוב.
פאבל צ'רנקוב נולד למשפחת איכרים בכפר במחוז וורונז'.
בשנת 1928 סיים את לימודיו באוניברסיטת וורונז' והחל לעבוד כמורה בבית הספר.
במהלך הטיהורים הגדולים אביו נשפט והוצא להורג, ואף אביה של אשתו נשפט.
בין השנים 1930 ל-1935, צ'רנקוב למד לתואר דוקטור, בהנחיית סרגיי ואווילוב.
עם השלמת התואר, הוא החל לעבוד במכון לבדב לפיזיקה, במוסקבה.
בשנת 1948 התמנה לפרופסור במכון האנרגטי במוסקבה, ובשנת 1951 התמנה לפרופסור במכון לחקר פיזיקה גרעינית במוסקבה.
במקביל לכך, במשך שנים רבות עמד בראש המחלקה לפיזיקה של אנרגיות גדולות במכון לפיזיקה במוסקבה.
בשנת 1964 התקבל לאקדמיה הרוסית למדעים כחבר בהתכתבות, ובשנת 1970 כחבר מן המנין.
צ'רנקוב נפטר מצהבת בשנת 1990 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
בשנת 1934 החל צ'רנקוב בחקר קרינה בנוזלים שבהמשך נקראה על שמו "קרינת צ'רנקוב".
קרינה זו הייתה ידועה גם לפניו, אך חשבו שמקורה בלומינסציה.
הוא ניתח את התופעה וגילה שאין לה שום קשר עם תופעת לומינסציה.
על הישג זה, בשנת 1946 קיבל צ'רנקוב את פרס סטלין ובשנת 1958 הוענק לו ולשני שותפיו למחקר, איגור תם ואיליה פרנק, פרס נובל לפיזיקה.
צ'רנקוב השתתף בבניית מאיץ חלקיקים בברית המועצות שפעל במכון לפיזיקה במוסקבה, ועל עבודה זו הוענק לו פרס סטלין בשנת 1952.
בשנת 1977 קיבל את פרס ברית המועצות בפעם השלישית – הפעם עבור מחקרים בתחום פיזיקה גרעינית.
על הישגיו המדעיים הוענק לו פעמיים עיטור לנין ופעמיים עיטור הדגל האדום של העמל, ובשנת 1984 תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
פאבל מיליוקוב (; 27 בינואר 1859, מוסקבה – 31 במרץ 1943, אקס לה בן, צרפת) היה פוליטיקאי רוסי, יו"ר המפלגה הדמוקרטית החוקתית, שר החוץ בממשלה הראשונה שהוקמה לאחר מהפכת פברואר.
פאבל מיליוקוב נולד במוסקבה, האימפריה הרוסית למשפחת אדריכל.
לאחר סיום בית הספר למד באוניברסיטת מוסקבה, לאחר סיום הלימודי תואר ראשון נישאר באוניברסיטה במטרה לסיים הכנות לעבודת הדוקטורט.
בשנת 1892 סיים עבודת תואר שני ולא הגיש עבודת הדוקטורט.
החל מתחילת שנות ה-90 היה חבר בחברה להיסטוריה רוסית והחברה הארכאולוגית של מוסקבה.
עבודת תואר שני של מיליוקוב חקרה את הרפורמות של תקופת פיוטר הגדול וקשר הרפורמות עם המצב הכלכלי במדינה.
העבודה הגדולה של מיליוקוב היא "רישומים על ההיסטוריה של התרבות הרוסית" (Очерки по истории русской культуры).
בנוסף לכך הוא כתב מחקר בתחום פיתוח המחשבה ההיסטורית ברוסיה (Главные течения русской исторической мысли).
בשנים 1886–1895 מיליוקוב לימד באוניברסיטת מוסקבה ומוסדות השכלה נוספים בעיר.
ב-18 במרץ 1895 בעקבות הרצאה בניז'ני נובגורוד הושעה מעבודתו באוניברסיטה בהתאם להחלטת המשטרה.
לאחר חקירה הוא לא הואשם בעבירה כלשהי אך נשלח לגלות בעיר ריאזן.
בשנת 1897 הוזמן להרצות בסופיה אך כבר בשנת 1898 בלחץ השגריר הרוסי העסקתו הופסקה.
מיליוקוב נסע למקדוניה בה השתתף בחפירות ארכאולוגיות.
בשנת 1899 פאבל מיליוקוב חזר לאימפריה הרוסית.
בשנת 1901 נעצר באשמת פעילות פוליטית והיה מספר חודשים במעצר.
באותה תקופה פרסם מספר מאמרים בעיתונות מחוץ לגבולות המדינה וקיבל הכרה רחבה.
בשנים 1903–1905 העביר הרצאות בארצות הברית.
בשנת 1904 השתתף בוועידת פריז של מתנגדי המשטר.
בהיוודע על אירועי יום ראשון העקוב מדם חזר לרוסיה.
בינואר 1905 היה בין מייסדי המפלגה הדמוקרטית החוקתית ובמרץ 1907 נבחר ליו"ר הוועד המרכזי.
הוא היה פעיל מאוד בתחום יחסים בינלאומיים.
לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה תמך בניהול המלחמה עד לניצחון הסופי תוך דרישה לקבלת שליטה רוסית על מצרי הבוספורוס והדרדנלים, בעקבות זאת קיבל כינוי מיליוקוב-דרדנלסקי.
בשנים 1914–1915 אף היה מסכים על בסיס זה להגיע להסכם על הממשל.
ב-1 בנובמבר 1916 נאם מדוכן הדומה בה האשים את ראש הממשלה בוריס שטורמר ואשת הצאר אלכסנדרה, נסיכת הסה בהכנות לחתימת הסכם שלום עם האימפריה הגרמנית.
בנאום זה הרבה להשתמש במשפט "טיפשות או בגידה".
הנאום קיבל תהודה רבה היה בין הזרזים למהפכת פברואר.
לאחר מהפכת פברואר מיליוקוב התמנה לשר החוץ בממשלה החדשה.
היה בעד כינון מונרכיה חוקתית, אך עמדתו לא התקבלה.
מיליוקוב תמך בקיום כל התחייבויות המדינה כלפי מדינות ההסכמה, בעלי הברית במלחמה וב-18 בפברואר 1917 הוציא מסמך רשמי בנושא.
בעקבות המשבר החוקתי שהתפתח באותה תקופה, הרכב הממשלה השתנה והוצע לו תפקיד שר החינוך בלבד.
מיליוקוב לא הסכים לקבלו והתפטר מהממשלה.
מיליוקוב המשיך בפעילות מפלגתית והיה מתנגד לבולשביקים.
לאחר שהם הגיעו לשלטון תמך בהתנגדות מזוינת לממשל החדש.
לאחר מהפכת אוקטובר מיליוקוב נסע לדרום המדינה.
היה משתתף פעיל בממשל של אנטון דניקין.
במאי 1918 תמך בניהול משא ומתן עם הגרמנים כי ראה בהם בעל ברית נגד הבולשביקים.
עמדתו לא קיבלה את תמיכת המפלגה ומיליוקוב התפטר מתפקיד יו"ר המפלגה.
בנובמבר 1918 נסע לטורקיה ואחר כך לאירופה.
פעל לרבות לקבלת תמיכה של ממשלות שונות לתנועת מתנגדי הבולשביקים.
מיליוקוב היה יושב ראש ברית סופרים ועיתונאים רוסים.
בתקופה זו התנגד להמשך פעילות צבאית נגד המשטר או התערבות צבאית של מדינות אירופה בנעשה ברוסיה.
עמדותיו לא קיבלו את תמיכת המפלגה והוא עזב את שורותיה והקים מפלגה חדשה.
מ-27 באפריל 1921 ועד ל-11 ביוני 1940 מיליוקוב היה עורך ראשי של עיתון "ידיעות אחרונות" (Последние новости) שיצא לאור בפריז והיה בעל השפעה רבה בקרב המהגרים הרוסים.
במקביל הוא המשיך במחקר היסטורי.
ב-28 במרץ 1922 שרד התנקשות של שני צעירים ימניים-אנטישמיים, שראו בו אחד ממארגני המהפכה, במהלך דיון פומבי באולם הפילהרמונית של ברלין שכינס מיליוקוב עם יריבו הפוליטי ולדימיר דימיטרייביץ' נבוקוב (אביו של הסופר ולדימיר נבוקוב).
כשאחד המתנקשים פתח באש לעבר מיליוקוב, זינק נבוקוב לעברו מן הבמה, התגושש עמו והכריע אותו ארצה.
או-אז רצח המתנקש השני פיוטר שבלסקי-ברוק את נבוקוב בירי שני קליעים.
בשנת 1940, בתקופת מלחמת החורף תמך בברית המועצות וראה במלחמה זו המשך מדיניות הרחבה של האימפריה הרוסית.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוא התנגד לגרמניה הנאצית והביע שביעות רצון לאחר הניצחון הסובייטי בסטלינגרד.
נפטר בשנת 1943 באקס לה בן והוטמן בבית העלמין המקומי.
רישומים על היסטוריה של התרבות הרוסית
נאום טיפשות או בגידה בדומה
פאבל צ'כוב הוא קצין צי הכוכבים ממוצא רוסי ביקום הבדיוני של "מסע בין כוכבים".
וולטר קניג מגלם את דמותו של צ'כוב ב"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" וכן בשבעת סרטי הקולנוע הראשונים המבוססים על הסדרה; אנטון ילצ'ין גילם את הדמות בטרילוגיה המחודשת בשנים 2009–2016.
ג'ין רודנברי, יוצר "מסע בין כוכבים", רצה לכלול צוות שחקנים צעיר, כדי לפנות לקהל בגיל העשרה.
בטרם החלה הפקת העונה השנייה של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", רודנברי ראיין את קניג, בהמלצת הבמאי יוסף פייבני.
לאחר ליהוקו של קניג, רודנברי כתב מכתב למיכאיל זימיאמין, עורך פראבדה, והודיע לו על הופעת הבכורה של הדמות הרוסית; רשת NBC פרסמה הודעה לעיתונות המאשרת את הידיעה שפורסמה בפראבדה.
קניג תמיד הכחיש את סיפור "המוצא הרוסי" ואמר שהדמות נוספה בתגובה לפופולריות של דייווי ג'ונס מהמאנקיז, והתסרוקת והמראה של הדמות הן התייחסות ישירה לכך.
רודנברי ציין בעבר, בתזכיר שהעביר למנהל הליהוק שלו, את הרצון שיש לו לכלול בתוכנית מישהו שמזכיר את אחד מחברי הביטלס או המאנקיז.
צ'כוב הופיע לראשונה בטלוויזיה בפרק "Amok Time", שהיה הפרק הראשון ששודר מהעונה השנייה.
הפרק "Catspaw", שהיה הפרק הראשון שצולם בהשתתפות דמותו של צ'כוב, שודר רק כעבור כחודש, על מנת שיעלה בקנה אחד עם ליל כל הקדושים.
בשל אילוצים תקציביים, הדמות לא הופיעה ב"מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה".
פאבל צ'כוב הוא צעיר ונאיבי, סג"ם שהופיע לראשונה על המסך בעונה השנייה של הסדרה המקורית כנווט האנטרפרייז.
עם זאת, על פי סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן" נקבע כי הוא הוצב לשרת על האנטרפרייז מתישהו לפני התרחשות עלילת הפרק "Space Seed" מהעונה הראשונה, שכן חאן זוכר אותו בסרט.
קניג התבדח שחאן זוכר את צ'כוב מהפרק מאחר שהוא שהה זמן רב מדי בשירותים, בהם חאן רצה להשתמש.
בספר Adaptations: From Text to Screen, Screen to Text מאת דבורה קארטמל, אימלדה וויילהן מכנה את זיהויו של צ'כוב על ידי חאן, על אף שצ'כוב טרם הופיע כאשר צוות האנטרפרייז פגש בחאן לראשונה, כ"פליטת הפה הידועה לשמצה ביותר ברחבי מסע בין כוכבים".
כמו כן, ידוע כי צ'כוב הצטרף אל האנטרפרייז לאחר הפרק "Mudd's Women", שכן הוא איננו מכיר את מאד בפרק "I, Mudd".
צ'כוב משמש כממלא מקומו של ספוק כקצין המדע על גשר הפיקוד, בעת הצורך.
הקידום שלו לדרגת לוטננט בסרט "מסע בין כוכבים: הסרט" מביא איתו גם את העברתו מתפקידיו כקצין הטקטי וקצין הביטחון של הספינה.
עד לתחילת האירועים המתרחשים במהלך הסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", צ'כוב כבר מקודם לדרגת קומנדר ומשמש כקצין מבצעים על סיפון ספינת החלל רילאיינט (Reliant).
בסרט, חאן נוניאן סינג משתמש ביצור אשר עוטף את קליפת המוח של צ'כוב, על מנת לשלוט בו ובקפטן שלו.
צ'כוב מתגבר על השליטה המוחית של היצור, וחוזר לשמש כקצין הטקטי של האנטרפרייז למשך רגע השיא של הסרט – הקרב נגד חאן.
צ'כוב הוא שותפו של קפטן קירק בשימוש האסור בספינת החלל אנטרפרייז לצורך הצלתו של ספוק ("מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק"), אבל הוא מזוכה לבסוף ממעשיו ("מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה").
הוא משמש כנווט וקצין שני על סיפון האנטרפרייז במהלך האירועים המתרחשים במהלך הסרטים "מסע בין כוכבים 5: הגבול האחרון" ו"מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת".
הופעתו הקולנועית האחרונה היא כאורח על סיפון האנטרפרייז-B בהפלגת הבכורה שלה ("מסע בין כוכבים: דורות").
הקריירה של צ'כוב נמשכת בסדרת ספרי "מסע בין כוכבים", אולם אלו אינן נחשבות לקאנון ביקום של "מסע בין כוכבים".
בספרים שנכתבו על ידי ויליאם שאטנר צ'כוב מתקדם עד לדרגת אדמירל, ואף משרת מספר שנים כמפקד העליון של צי הכוכבים.
ביקום המראה המתואר בפרק "Mirror, Mirror", צ'כוב זומם תחבולות ערמומיות המגייסות מספר אנשי צוות שיעזרו לו לרצוח את קירק ולהשתלט על האנטרפרייז.
עם זאת, הוא בתורו נבגד על ידי אחד מאנשיו שלו, ונידון לעינויים ב"תא הייסורים".
12 שנים לאחר "מסע בין כוכבים: דורות", וולטר קניג שב לגלם את דמותו של פאבל צ'כוב בסדרה "New Voyages", בהפקת מעריצים, בפרק "To Serve All My Days", בו אנדי בריי מגלם את צ'כוב הצעיר.
קניג שב וגילם את צ'כוב, פעם אחת ואחרונה, במיני סדרה "Star Trek: Of Gods and Men", אשר עלתה לאוויר לראשונה ב-22 בדצמבר 2007.
בסרט הקולנוע ה-11 של מסע בין כוכבים מגלם את דמותו של פאבל צ'כוב אנטון ילצ'ין כילד פלא בן 17, המוכיח יכולות מתמטיות גבוהות, אשר מסייעות בכמה אירועים בתוך הסרט, וכן כבעל מבטא רוסי כבד, המספק אתנחתא קומית לסרט.
באחת הסצנות, המחשב מתקשה להבין את צ'כוב, אשר מבטא את האות "W" כאות "V".
אולם ניתן לראות זאת גם כהתייחסות ישירה לדמות, שנתקלה באותן הבעיות גם בסדרה המקורית, כמו גם בסרטים (הבולט שבהם – חיפושיו של צ'כוב אחר nuclear wessels, במקום nuclear vessels, בסרט "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה").
ילצ'ין היה יליד רוסיה בעצמו, אך גדל בארצות הברית ולא היה לו מבטא רוסי.
הדמות הופיעה לאחר מכן גם בשני המשכי הסרט סטארטרק: אל תוך החשיכה משנת 2013 וסטארטרק: אל האינסוף.
בסרט ההמשך סטארטרק: אל תוך החשיכה צ'כוב מוצא עצמו מקודם לתפקיד מהנדס ראשי לאחר שסקוטי עוזב.
כשקפטן קירק מורה לו לעטות את החולצה האדומה צ'כוב מגלה עצבנות קלה בשל האחריות וההלם מקידומו המהיר.
בסרט סטארטרק: אל האינסוף, תהיה זו הופעתו האחרונה של אנטון ילצ'ין כפאבל צ'כוב עקב מות השחקן בתאונת רכב ב-19 ביוני 2016, כחודש לפני צאת הסרט לאקרנים, ב-22 ביולי 2016.
פאבל קדוצ'ניקוב , שחקן קולנוע סובייטי.
הוא זכה שלוש פעמים בפרס סטלין (1948,1949,1951) והוענק לו התואר האמן העממי של ברית המועצות (1979).
על הפעילות בתחום הקולנוע הוענקו לשחקן מספר עיטורים ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
פאבל קדוצ'ניקוב נולד בסנקט פטרבורג.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה המשפחה עברה לכפר באזור הרי אורל.
בהיותו בכפר פאבל הצעיר הלך לבית הספר והחל להתעניין בציור.
בשנת 1927 המשפחה חזרה ללנינגרד.
תוך זמן קצר אביו חלה ופאבל קדוצ'ניקוב נאלץ להתחיל לעבוד במפעל לפרנסת המשפחה.
במקביל לעבודה קדוצ'ניקוב המשיך לצייר והשתתף בפגישות חוג לציור.
בקרבת חוג לציור נערכו פגישות חוג תיאטרון ומנהלו הציע לפאבל קדוצ'ניקוב להשתתף באחד ההצגות.
לאור ההצלחה, הוא הציע לנער להתחיל ללמוד משחק בבית הספר למשחק.
בשנת 1931 קדוצ'ניקוב התחיל ללמוד בבית הספר למשחק ששודרג לאוניברסיטה לתיאטרון במהלך לימודיו.
לאור אישיותו והופעתו לקדוצ'ניקוב הייתה הצלחה אצל בנות בית הספר וכבר בשנת 1932 נולד לו בן מחוץ לנישואין.
בשנת 1935 קדוצ'ניקוב סיים את לימודי משחק ועל בסיס בוגרי הקורס הוקם תיאטרון חדש בלנינגרד.
תוך זמן קצר קדוצ'ניקוב התחתן עם אחת משחקניות התיאטרון החדש.
לקדוצ'ניקוב היו תפקידים רבים בהצגות התיאטרון החדש והוא הפך להיות אחד השחקנים הראשיים של הלהקה.
העבודה הראשונה של קדוצ'ניקוב בקולנוע בשנת 1935 לא הייתה מוצלחת.
כאשר בשנת 1937 הבמאי סרגיי יוטקביץ' הציע לו להשתתף בסרטו, קדוצ'ניקוב תחילה סירב אך בסופו של דבר הסכים.
התפקיד היה מוצלח ותוך זמן קצר הוא הצטלם בסרט נוסף של אותו במאי.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה פאבל קדוצ'ניקוב ביקש להצטרף לשורות הצבא האדום ונענה בשלילה.
באותה תקופה סרגיי אייזנשטיין הציע לו להשתתף בסרטו "איוואן האיום".
צילומי סרט נמשכו שלוש שנים וקדוצ'ניקוב שיחק בו אחד התפקידים המרכזיים.
הפרק השלישי של הסרט, בו קדו'צינוקוב גילם שני תפקידים, לא הושלם מעולם ורק כמה דקות מתוכו צולמו.
לאחר סיום המלחמה קדוצ'ניקוב חזר ללנינגרד.
התברר לו שתיאטרון בו הוא עבד במהלך שנות ה-30 נסגר.
הוא קיבל מספר הצעות להיכנס ללהקה של תיאטרון אחר אך סירב והמשיך להצטלם בסרטי קולנוע בלבד.
בשנת 1947 הוא הצטלם בתפקיד ראשי בסרט "גבורת המרגל" (Подвиг разведчика) על פעילות מרגל סובייטי בעורף הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
לסרט הייתה הצלחה בלתי רגילה.
בשנים 1948, 1949 ו-1951 השחקן קיבל 3 פעמים פרס סטלין עבור סרטים בהם שיחק כמו סיפור של איש אמיתי.
בשנת 1954 קדוצ'ניקוב גילם תפקיד גברי ראשי לצד ליודמילה קסטקינה בסרט "מאלפת הטיגריסים".
בשנות ה-60 קדוצ'ניקוב החל לביים סרטים.
באותה תקופה הוא ביים שני סרטים שבהם השתתף גם כשחקן.
במחצית שנות ה-70 ניקיטה מיכלקוב הציע לקדוצ'ניקוב תפקיד בסרטו החדש.
לאור ההצלחה קדוצ'ניקוב בהמשך השתתף בסרט נוסף של אותו במאי.
בשנת 1987 הוא ביים את סרטו האחרון.
קדוצ'ניקוב מת בשנת 1988 מהתקף לב.
נכדתו היא השחקנית, הזמרת והדוגמנית ילידת-דנמרק, נינה ברגמן.
בשנת 2000 הוקרנה בטלוויזיה סדרת סרטי שרלוק הולמס בה שולבו פרקים בהם השתתף קדוצ'קניקוב אך לא הוקרנו.
בסך הכול קדוצ'ניקוב השתתף כבמאי או שחקן בכ-70 סרטים.
פאבל סוחוי היה מתכנן מטוסים סובייטי.
במהלך עבודתו הוא היה אחראי על תכנון של כ-50 מטוסים מהם 34 נכנסו לייצור סדרתי.
על פעילותו הוענקו לו עיטורי לנין (3 פעמים), עיטור הדגל האדום, גיבור העמל הסוציאליסטי (2 פעמים), פרס לנין ופעמיים פרס ברית המועצות.
פאבל סוחוי נולד בכפר בקרבת ויטבסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית היום בבלארוס) למשפחה מורה ממוצא בלארוסי.
הוא סיים גימנסיה בעיר הומל.
ביוני 1915 סוחוי התחיל לימודים באוניברסיטה טכנית במוסקבה.
בקיץ 1916 הוא התגייס ולחם בקרבות של מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1918 סוחוי שוחרר מהצבא וחזר להומל.
תקופה מסוימת הוא עבר כמורה ובשנת 1920 החליט לחזור למוסקבה ולהמשיך את הלימודים שהופסקו.
לאחר סיום הלימודים סוחוי התחיל לעבוד במשרד לתכנון מטוסים בראשות אנדריי טופולב.
בתקופה זו הוא היה אחראי על תכנון מספר מטוסי קרב.
כמו כן הוא תכנן מטוסים לטיסות ארוכות במיוחד בהם ואלרי צ'קאלוב ביצע טיסה מברית המועצות לארצות הברית דרך אזור הקוטב הצפוני.
טיסה זו הייתה מיוחדת במינה לתקופה זו.
בשנת 1939 סוחוי עבר לעיר חרקוב והיה מהנדס ראשי ומתכנן מטוסים במפעל לייצור מטוסים בעיר זו.
סוחוי לא היה מרוצה ממיקום המפעל שהיה מרוחק ממרכזי הפיתוח של התעופה הסובייטית.
לבקשתו המפעל הועבר לסביבות מוסקבה ומעבר הסתיים במהלך שנת 1940. שנת 1949 הוא חזר למשרד של טופולב ומונה לסגנו.
בשנת 1953 סוחוי הועמד במשרד תכנון עצמאי שהוקם מחדש.
בהיותו בראשות משרד תכנון עצמאי סוחוי תכנן מספר מטוסי קרב שהיו בסיס לעוצמת חיל האוויר הסובייטי.
היא תכנן את מטוס ה-סוחוי Su-7 שהיה בין מטוסי קרב עם מנוע סילון הראשונים.
המטוס האחרון שתוכנן בהתאם להנחיותיו היה סוחוי Su-27 שנכנס לשירות מבצעי כבר לאחר פטירתו.
פאבל סוחוי נפטר בשנת 1975 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
החל משנת 1995 אוניברסיטה טכנית בעיר הומל נקראת על שמו של סוחוי.
פאבל סמואילוביץ' אוּריסון היה מתמטיקאי יהודי-רוסי.
ידוע בשל הוכחת משפט אוריסון והלמה של אוריסון, שתי תוצאות יסודיות בטופולוגיה, ובשל תרומותיו לתורת הממד.
יחד עם פאבל אלכסנדרוב טבע ב-1923 את ההגדרה המודרנית לקומפקטיות.
שמו מונצח גם במונחים מרחב אוריסון אוניברסלי, ממד מנגר-אוריסון, מרחב פרשה-אוריסון ומשוואת אינטגרל אוריסון.
הוא התייתם מאמו בצעירותו, ואביו ואחותו גידלו אותו.
בשנת 1912 עברה המשפחה למוסקבה.
בבית הספר הוא נמשך בתחילה לפיזיקה, אך עם הזמן גילה עניין גובר במתמטיקה.
בין השנים 1915 ו-1919 למד לתואר במתמטיקה באוניברסיטת מוסקבה, ואחר כך המשיך לדוקטורט בהנחייתו של המתמטיקאי הידוע ניקולאי לוזין, אותו סיים בשנת 1921. הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית של מוסקבה והמשיך את עבודתו באוניברסיטת מוסקבה.
הוא טבע ב-17 באוגוסט 1924 בעת ששחה ליד בץ סור-מר בצרפת, ושם נקבר.
אחותו של אוריסון, לינה ניימן, הוציאה ספר זיכרון שמתאר את ילדותו וחייו.
הספר כולל מאמרים על עבודתו המתמטית מאת ידידו פאבל אלכסנדרוב, שליווה אותו בהשתלמות באוניברסיטת גטינגן, מאת ואדים יפרמוביץ', אנדריי קולמוגורוב, לזר ליוסטרניק ומארק קרסנוסלסקי.
פאבל אלכסנדר פאבליקובסקי (בפולנית: Paweł Aleksander Pawlikowski; נולד ב-15 בספטמבר 1957) הוא במאי ותסריטאי יהודי-פולני המתגורר בבריטניה.
סרטו "אידה" זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
נולד בשנת 1957 בוורשה לאב רופא ואם פרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטת ורשה.
במהלך חייו הבוגרים גילה כי אמו של אביו הייתה רופאה יהודיה מתבוללת שנספתה באושוויץ.
בגיל 14 עזב לגרמניה ולאיטליה לפני שהתיישב בבריטניה.
לאחר תקופה ארוכה באוקספורד ובפריז עבר בחזרה לוורשה.
כשהחל לכתוב תזה על המשורר האוסטרי גיאורג טראקל, הוא נמשך לתחום קולנוע.
הוא השתלב במחלקה התיעודית של ה-BBC שבה יצר סרטים על מדינות המזרח.
בשנת 1998 הוא ביים את סרטו הראשון באורך מלא, The Stringer.
בשנת 2003 הציב הגרדיאן את פאבליקובסקי במקום ה-33 ברשימת 40 במאי הקולנוע בני זמננו הטובים ביותר.
סרטו אידה, שיצא בשנת 2013, הוא הסרט הראשון שלו מאז חזרתו לפולין.
הסרט שצולם בשחור לבן במימד של 3×4 כפי שצולמו הסרטים הפולניים בשנות ה-60, מספר את סיפורה של אנה, נזירה שמגלה ששמה אידה והיא יהודיה.
הוא זכה להערכה רבה, וקיבל את פרס האקדמיה האירופאית, ופרס אוסקר בקטגוריית הסרט הזר.
זכה בפרסים במספר פסטיבלים בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר.
אהבה של קיץ - 2004, זכה בפרס האקדמיה הבריטית לסרט הטוב ביותר ובפרסים נוספים.
האישה ברובע החמישי - 2011
פאבל ספירידיונוב (נולד ב-27 באוקטובר 1990) הוא כדורסלן רוסי-ישראלי המשחק ביניסיי קרסנויארסק הרוסית ובנבחרת רוסיה.
פאבל נולד במוסקבה בברית המועצות באוקטובר 1990. בגיל צעיר מאוד עלה עם משפחתו לישראל.
אמו ליודמילה הייתה כדורסלנית בעצמה ושיחקה באליצור רמלה.
את קריירת הכדורסל החל בגיל צעיר מאוד בישראל ושיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב עמה זכה באליפות ובגביע.
היה גם שחקן נבחרת העתודה של ישראל ושיחק תחת השם דניאל רום.
זמן קצר לאחר מכן החליט לחזור עם משפחתו לרוסיה, החליף את שמו לשם רוסי, ושיחק בשורות נבחרת רוסיה עד גיל 20 וב-2008 החל לשחק בקבוצת טריומף ליוברצי.
ב-2014 טריומף שינתה שמה לזניט סנקט פטרבורג והמשיך לשחק בשורותיה.
באותה שנה סייע לנבחרת רוסיה לזכות בגביע סטנקוביץ'.
בתום העונה עבר ליניסיי קרסנויארסק.
פאבל פאיידק (בפולין: Paweł Fajdek; נולד ב-4 ביוני 1989) הוא אתלט פולני.
חמש פעמים ברציפות אלוף העולם (מוסקבה 2013, בייג'ינג 2015, לונדון 2017, דוחה 2019 ויוג'ין 2022) וארבע פעמים ברציפות אלוף האוניברסיאדה (שנג'ן 2011, קאזאן 2013 וקוואנגג'ו 2015, טאיפיי 2017) ביידוי פטיש.
שיאו האישי 83.93 מטר מדרג אותו עשירי בכל הזמנים במקצוע זה.
באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן סין ביולי 2011 זכה פאיידק במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 78.14 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) הוא פסל בכל שלושת הניסיונות.
באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן רוסיה ביולי 2013 זכה פאיידק במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 79.99 מטר.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכה פאיידק במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 81.97 מטר, לפני האלוף האולימפי כריסטיאן פארש מהונגריה (80.30 מטר) ולוקאש מליך מצ'כיה (79.36 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ בשנת 2014 זכה פאיידק במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של 82.05 מטר, אחרי כריסטיאן פארש (82.69 מטר) ולפני סרגיי ליטבינוב מרוסיה (79.35 מטר).
באוניברסיאדה שנערכה בקוואנגג'ו קוריאה הדרומית ביולי 2015 זכה פאיידק במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 80.05 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין בשנת 2015 זכה פאיידק במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 80.88 מטר, לפני דילשוד נזרוב מטג'יקיסטן (78.55 מטר) ווויצ'ך נוביצקי בן ארצו (78.55 מטר) ובכך הגן על תוארו.
פאבל אנטולייביץ' סודופלאטוב היה בכיר בשירותי הביון הסובייטיים (נ.ק.ו.ד) בתקופת סטלין.
היה ראש המחלקה האחראית על חיסולים (הממונה על המבצעים המיוחדים).
עמד בראש שירות ביון החוץ של ברית המועצות בשנת 1938.
היה אחראי על כמה מהמבצעים הסובייטיים הידועים והחשובים ביותר: רצח טרוצקי, רצח הלאומן האוקראיני יבהן קונובליץ, וריגול האטום הסובייטי.
שירת עד שנעצר עם קבוצה של תומכי בריה בשנת 1953 וריצה תקופת מאסר של 15 שנים.
הגיע עד לדרגת גנרל-לייטננט בסולם הדרגות של ה-נ.ק.ו.ד.
היה נשוי ליהודייה בשם אמה כהנוב, ובזכרונותיו (בספרו "מבצעים מיוחדים") הזכיר את האנטישמיות בצמרת הסובייטית.
פבל סרגייביץ' מוגילבץ הוא כדורגלן עבר רוסי, ששיחק בעמדת הקשר.
פבל התחיל באקדמיית הנוער של זניט סנקט פטרבורג.
ב-2011 הוא הופיע לראשונה במשחק ליגת הנוער הרוסית במחזור הראשון נגד טרק גרוזני.
ב-2013 לוצ'אנו ספאלטי צירף אותו לקבוצה הבוגרת וב-19 במאי, במחזור ה-29 של ליגת העל פבל ערך הופעת בכורה במדי זניט מול וולגה ניז'ני נובגורוד, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-89 במקום קונסטנטין זיריאנוב שממנו הוא גם קיבל את סרט הקפטן.
ב-20 באוגוסט מוגילבץ רשם הופעת בכורה בליגת האלופות במשחק נגד פאסוס די פריירה אחרי שהחליף את דני בדקה ה-80.
ב-27 בפברואר 2014 מוגילבץ הושאל מזניט לרובין קאזאן עד תום עונת 2013/14, שם הציג יכולת מרשימה וזכה למקום קבוע בהרכב.
בעונת 2014/15 הקשר חזר לזניט, אך לא זכה להרבה זמן משחק ולרוב נשאר על הספסל המחליפים.
ביולי 2015 מוגילבץ עבר בהשאלה לרוסטוב עד לתום עונה 2015/16. ב-24 בפברואר 2017 פבל חתם ברוסטוב חוזה ל-3 שנים.
בפברואר 2018 עבר לרובין קאזאן.
ב-16 באוקטובר 2020 עבר לחימקי.
ביולי 2021 עבר לניז'ני נובגורוד.
ב-26 במאי 2014 הופיע לראשונה במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול סלובקיה.
כמו כן פבל החליף את רומן שירוקוב הפצוע במונדיאל 2014.
פאבל סרניצ'ק (בצ'כית: Pavel Srníček; 10 במרץ 1968 – 29 בדצמבר 2015) היה כדורגלן צ'כי ששיחק בעמדת השוער.
סרניצ'ק התחיל את הקריירה הבוגרת בשערה של באניק אוסטרבה מליגת העל הצ'כוסלובקית במדיה רשם 30 הופעות בין השנים 1989–1991.
בינואר 1991 חתם בניוקאסל יונייטד מליגת המשנה של הפוטבול ליג שאותה אימן ג'ים סמית'.
סמית' עזב את הקבוצה כעבור חודשיים, ותחת המאמן החדש אוסבלדו ארדילס קיבל סרניצ'ק את אפודת השוער הראשון.
ב-15 המשחקים הראשונים ספג סרניצ'ק 32 שערים, שישה מתוכם במשחק אחד נגד טרנמיר רוברס, וארדילס החליט להושיבו על הספסל ולהחליפו בטומי רייט.
יכולתה הדלה של ניוקאסל הובילה לחילופי מאמנים פעם נוספת, והפעם מונה קווין קיגן שהשאיר את הקבוצה בליגה במחזורי הסיום של העונה.
את עונת פתחה ניוקאסל היטב עם 11 ניצחונות רצופים, ולאחר המחזור ה-14 שב סרניצ'ק אל בין הקורות.
את העונה סיימה ניוקאסל ראשונה והעפילה לפרמייר ליג.
בפרמייר ליג, נאלץ סרניצ'ק להיאבק על מקומו בהרכב מול מספר שוערים לאורך שנותיו בניוקאסל אך התמיד ובמהלך שנות התשעים שבר שיא כשהיה לשחקן הזר המשחק הכי הרבה שנים בניוקאסל.
בעונת הגיע עם ניוקאסל לרבע גמר גביע אופ"א אך זו הודחה על ידי מונקו.
ב-1998 שב לבאניק אוסטרבה ושיחק במדיה שישה משחקים בליגה הצ'כית, ולאחר מספר ימי מבחן בשפילד ונסדיי הצטרף למועדון האנגלי ואת הופעת בכורה ערך נגד קבוצתו לשעבר ניוקאסל במשחק שהסתיים בתיקו 1-1. בשנת 2000, לאחר ששפילד נשרה לליגה הראשונה, עזב סרניצ'ק את הקבוצה ובקיץ חתם בברשה מהסרייה א'.
באחד ממשחקי הקבוצה נגד רג'ינה פגע בסרניצ'ק אביזר פירוטכני שהושלך מהיציע והמשחק הופסק.
חפצים נוספים שהושלכו לכר הדשא אילצו את השופט פיירלואיג'י קולינה לסיים את המשחק לפני המועד החוקי.
בשנותיו בברשה, סיימה הקבוצה פעם אחת בסמוך לקו האדום ופעמיים במרכז הטבלה במקום המוליך לגביע האינטרטוטו.
בראשית עונת הצטרף סרניצ'ק לעולה החדשה לפרמיירליג פורטסמות' בהעברה חופשית וכשוער משנה, ערך את הבכורה במדי הקבוצה רק בדצמבר 2003. בפברואר 2004 הושאל לחודש לוסטהאם יונייטד מליגת המשנה כדי להחליף את שוערה המורחק, ובהמשך עבר אליה בהעברה חופשית וחתם בה עד תום העונה.
כששוערה הראשון של הקבוצה שב מההרחקה, מיעט סרניצ'ק לשחק ועזב את וסטהאם בתום העונה.
את קיץ 2004 העביר סרניצ'ק באימונים ובמבחנים בקבוצות שונות ולבסוף חתם בביירה מאר מהליגה הראשונה בפורטוגל.
ביירה מאר סיימה את עונת במקום האחרון ונשרה לליגת המשנה, ובעונה הבאה סרניצ'ק העפיל עמה בחזרה לליגה הראשונה.
בספטמבר 2006 חזר לניוקאסל וחתם על חוזה עד סוף השנה כגיבוי לשוער שיי גיבן, ולאחר שזה נפצע באחד המשחקים, זכה סרניצ'ק לתשואות רמות מהקהל כשעלה מהספסל במקומו של גיבן.
חוזהו של סרניצ'ק הוארך עד סוף העונה ובתומו שוחרר מהקבוצה.
סרניצ'ק זומן לראשונה לנבחרת צ'כיה ב-1994. ביורו 1996 הוא נמנה עם סגל הנבחרת בהדרכתו של דושאן אוהרין שסיימה כסגנית האלופה ושימש שוער מחליף.
בהמשך, הפך לשוערה הראשון של הנבחרת ועמד בין קורותיה בגביע הקונפדרציות 1997 שבו סיימה צ'כיה במקום השלישי וביורו 2000. לאחר שצ'כיה לא הצליחה להעפיל למונדיאל 2002, ולאחר שרשם במדיה 49 הופעות, פרש סרניצ'ק מהנבחרת.
לאחר הפרישה הקים סרניצ'ק במולדתו בית ספר לשוערים לאימון שוערים צעירים מרחבי העולם.
ב-2012 הצטרף לצוות המקצועי של ספרטה פראג.
בדצמבר 2015 שב לטיינסייד כדי לקדם את המכירות של האוטוביוגרפיה שהוציא לאור, "פאבל הוא ג'ורדי" ("Pavel is a Geordie").
ב-20 בדצמבר לקה בדום לב במהלך ריצת אימון.
הוא אושפז בבית חולים באוסטרבה כשהוא נמצא בתרדמת וב-29 בדצמבר נפטר.
פאבל פארדו סגורה (בספרדית: Pável Pardo Segura; נולד ב-26 ביולי 1976 בגוודלחרה) הוא כדורגלן עבר מקסיקני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
פארדו שיחק לאורך רוב הקריירה בקבוצת קלוב אמריקה המקסיקנית, עמה זכה בגביע CONCACAF לאלופות ובשני תוארי אליפות מקסיקו.
לזכותו גם זכייה באליפות גרמניה עם שטוטגרט, ובשלהי הקריירה שיחק ב-MLS במדי שיקגו פייר.
פארדו הוא סגן מלך ההופעות בנבחרת מקסיקו, עם 148 הופעות.
פארדו החל את קריירת המשחק ב-1993, במדי קבוצת אטלס.
הוא השתלב במהרה בקישור הקבוצה, ובאותה תקופה זכה לכינוי "אל בבה" (בספרדית: "El Bebé", התינוק).
בזכות היכולת הגבוהה שהפגין במשך חמש שנים בקבוצה, הוא זכור כאחד מהשחקנים הטובים ביותר שיצאו ממחלקת הנוער של המועדון.
לקראת טורניר החורף (אינביירנו) של שנת 1998 עבר פארדו לאסטודיאנטס טקוס, אך לאחר שנה בלבד ושני טורנירים במדי הקבוצה, עבר פארדו לקראת טורניר החורף של שנת 1999 לקבוצת הפאר המקסיקנית קלוב אמריקה.
פארדו שיחק במדי הקבוצה במשך שבע שנים ו-14 טורנירי ליגה בסך הכול, ובכולם היה לשחקן הרכב משמעותי.
את תואר אליפות מקסיקו הראשון בקריירה השיג פארדו עם קלוב אמריקה בטורניר הקיץ (וראנו) של שנת 2002. הקבוצה פגשה בגמר כפול את נקקסה, והפסידה במשחק הראשון בבית בתוצאה 2-0. במשחק הגומלין בחוץ החזירה אמריקה עם ניצחון 2-0 ושלחה את המשחק להארכה, בה כבשה פעם נוספת וזכתה בתואר האליפות.
שלוש שנים אחר כך, בטורניר הקלאוסורה של שנת 2005, זכה פארדו עם קבוצתו באליפות נוספת.
הוא פתח בהרכב הקבוצה לצמד משחקי הגמר מול קבוצתו הקודמת, אסטודיאנטס טקוס.
לאחר שוויון 1-1 בחוץ, ניצחה אמריקה 6-3 בגומלין הביתי וזכתה בתואר.
בעונת היה שותף פארדו לזכייתה של הקבוצה בגביע CONCACAF לאלופות.
אמריקה פגשה לגמר כפול את דפורטיבו טולוקה בת ארצה.
לאחר שוויון 0-0 במשחק הראשון בחוץ, אירחה קלוב אמריקה את הגומלין שהסתיים אף הוא בשוויון 0-0. שלוש דקות בתוך ההארכה נקלעה אמריקה לפיגור 1-0, אך הצליחה להפוך את התוצאה חמש דקות לסיום ההארכה ולנצח 2-1, שהעניק לה זכייה דרמטית בתואר.
הזכייה בטורניר גביע האלופות, וההשתתפות עם נבחרת מקסיקו בטורנירי גביע הקונפדרציות 2005 ומונדיאל 2006 - שניהם על אדמת גרמניה, הביאו להתעניינות גוברת בפארדו מצד קבוצות בכירות באמריקה הדרומית ובאירופה.
לאחר התעניינות מצדן של ריבר פלייט הארגנטינאית ורקראטיבו ולבה הספרדית, הצטרף פארדו לשטוטגרט הגרמנית של המאמן ארמין פה.
באותו הקיץ הצטרף לקבוצה גם חברו לנבחרת, ריקרדו אוסוריו.
פארדו היה מעמודי התווך של הקבוצה בעונתו הראשונה בבונדסליגה.
הוא רשם 33 הופעות ליגה (החמיץ משחק אחד בלבד), והיה חלק חשוב בזכייתה של הקבוצה באליפות גרמניה, בפער שתי נקודות משאלקה 04. במחזור הרביעי של אותה עונה, ב-16 בספטמבר 2006 מול ורדר ברמן, כבש פארדו את השער שהפך אותו למקסיקני הראשון שכובש שער בתולדות הבונדסליגה.
בסיום העונה נבחר במקום החמישי ברשימת שחקני העונה המצטיינים.
פארדו שמר על מקומו בהרכב גם בעונה השנייה בקבוצה, שהייתה מוצלחת פחות והסתיימה רק במקום השישי.
ההידרדרות ביכולתה של הקבוצה נמשכה אל תוך פתיחת עונת , והביאה לפיטוריו של פה בחודש נובמבר של אותה עונה, ובקידומו של העוזר מרקוס באבל לתפקיד המאמן, כשהקבוצה במקום ה-11. על אף ששיחק באופן קבוע במסגרת האירופית, פארדו מיעט לקבל דקות משחק בליגה ועזב את הקבוצה בחלון ההעברות של החורף.
לאחר שנתיים וחצי בגרמניה, חזר פארדו לקבוצתו הקודמת, קלוב אמריקה, תמורת סכום של כ-600 אלף דולר.
כפי שהיה לפני שעזב, גם בחזרתו היה פארדו לשחקן משמעותי בהרכב הקבוצה.
הוא שיחק במדיה שנתיים וחצי נוספות, והשתתף בחמישה טורנירי ליגה אך לא הצליח לזכות עם הקבוצה בתארים נוספים.
בחודש יולי 2011 הודיע פארדו על עזיבתו לטובת ה-MLS האמריקאית, ולצורך מעברו אפשרה לו הקבוצה לבטל את חוזהו ולהשתחרר מהקבוצה.
ב-26 ביולי הודיע על חתימתו בהעברה חופשית בקבוצת שיקגו פייר.
ב-19 בינואר 2013, לאחר שנה וחצי בקבוצה, הודיע פארדו על פרישה ממשחק פעיל בגיל 37.
זמן קצר לאחר שייצג את מקסיקו בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת אטלנטה, החל פארדו את דרכו במדי נבחרת מקסיקו הבוגרת.
פארדו זומן על ידי מאמן הנבחרת מנואל לפואנטה לסגל מקסיקו לקראת מונדיאל 1998 בצרפת.
פארדו פתח בהרכב בשני משחקיה הראשונים של מקסיקו בטורניר.
במשחק הראשון גברה מקסיקו 3-1 על , ובמשחק השני פגשה את .
בדקה ה-28, בעקבות תיקול מאוחר על ויטאל בורקלמאנס, הורחק פארדו בכרטיס אדום ישיר.
בהמשך המשחק, שהסתיים בשוויון 2-2, הורחק גם גרט ורהיין הבלגי, מה שגרר ביקורות על שופט המשחק, יו דאלאס הסקוטי.
פארדו נאלץ לצפות מהצד בנבחרתו מסיימת בשוויון 2-2 גם מול .
פארדו שב להרכב בשמינית הגמר מול , במשחק בו נבחרתו איבדה יתרון 1-0 ברבע השעה האחרונה, נוצחה 2-1 והודחה מהטורניר.
שנה לאחר מכן רשמה מקסיקו שני טורנירים מוצלחים.
היא סיימה במקום השלישי את טורניר קופה אמריקה 1999, וזמן קצר אחר כך אירחה את גביע הקונפדרציות 1999. במשחקה השני של מקסיקו בטורניר, מול , כבש פארדו לאחר רבע שעה את שער הבכורה שלו בנבחרת, והעלה אותה ליתרון ראשון במשחק בדרך לשוויון 2-2 בסיום.
בגמר הטורניר, בו פתח פארדו בהרכב, גברה מקסיקו על 4-3 וזכתה לראשונה בתולדותיה בתואר.
לאחר שהשיגה רצף תוצאות חלש מאוד תחת המאמן אנריקה מסה בבית הגמר של מוקדמות מונדיאל 2002, הגיע לנבחרת המאמן חבייר אגירה.
הגעתו של המאמן החדש סימנה הפסקה בדרכו הבינלאומית של פארדו.
הוא לא רשם ולו הופעה אחת במשך קרוב לשנתיים, והחמיץ את טורנירי קופה אמריקה 2001, בו הגיעה מקסיקו לגמר, גביע הזהב 2002, וכן את הטורניר החשוב ביותר, מונדיאל 2002, אליו הצליחה לבסוף מקסיקו להעפיל.
השינוי בעמדת המאמן והגעתו של הארגנטינאי ריקרדו לה וולפה, סימנה עבור פארדו את הדרך חזרה לנבחרת.
הוא זכה עם מקסיקו בתואר בפעם השלישית בגביע הזהב 2003. הוא חזר ליטול חלק משמעותי בטורניריה השונים של מקסיקו, וכך ייצג אותה בקופה אמריקה 2004, ושנה אחר כך בגביע הקונפדרציות 2005.
לה וולפה זימן את פארדו לטורניר המונדיאל השני שלו, מונדיאל 2006 בגרמניה.
פארדו פתח בהרכב הנבחרת בכל משחקיה בטורניר.
הוא שיחק לאורך כל שלב הבתים, ממנו העפילה מקסיקו מהמקום השני, ופתח בהרכב בשמינית הגמר מול אך הוחלף כבר לאחר 38 דקות בדרך להפסד נבחרתו 2-1 בהארכה.
הטורניר האחרון של פארדו בנבחרת היה גביע הזהב 2007, תחת המאמן הוגו סאנצ'ס, בו סיימה הנבחרת במקום השני לאחר הפסד 2-1 בגמר ל.
לקראת סיום הטורניר הודיע פארדו, יחד עם חברו לשטוטגרט באותה התקופה ריקרדו אוסוריו, כי לא ייטול חלק במשחקיה של מקסיקו בקופה אמריקה 2007, עקב עייפות פיזית ומנטלית.
המהלך התקבל בביקורת רבה במקסיקו, ופארדו נענש על ידי סאנצ'ס בכך שלא זומן יותר לנבחרת באותה השנה.
פארדו חזר לנבחרת בתחילת 2008, ונטל חלק במוקדמות מונדיאל 2010, תחת המאמן סוון-יוראן אריקסון.
מקסיקו התקשתה לתפקד תחת השוודי, ובאפריל 2009 חזר לנבחרת המאמן חבייר אגירה, שהשבית בקדנציה הקודמת שלו את פארדו מכדורגל בינלאומי.
חזרתו של אגירה סימנה את סיום דרכו הבינלאומית של פארדו, ומשחק הבכורה של אגירה, בהפסד 2-1 ל ב-6 ביוני 2009 במסגרת מוקדמות המונדיאל, היה משחקו האחרון של פארדו בשורות הנבחרת.
בסך הכול ערך פארדו 148 הופעות בינלאומיות בהן כבש 11 שערים.
הוא ממוקם שני בטבלת ההופעות בנבחרת בכל הזמנים.
אליפות מקסיקו (2): (וראנו), (קלאוסורה)
פאבל מסלק (צ'כית: Pavel Maslák; נולד ב-21 בפברואר 1991) הוא אתלט צ'כי.
שלוש פעמים ברציפות אלוף העולם באולם (סופוט 2014, פורטלנד 2016 וברמינגהאם 2018) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה באולם (גטבורג 2013, פראג 2015) בריצת 400 מטר.
מאסלק הוא האצן הצ'כי הראשון שירד מתחום 45 השניות בריצה זו.
באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23 שנערכה באוסטרבה, צ'כיה בשנת 2011 זכה מאסק במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.67 שניות.
באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית באותה שנה הוא סיים במקום 14 בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.87 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 20.63 שניות ועלה מהמקום ה-11.
באליפות העולם באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 סיים מסלק במקום חמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 46.19 שניות.
במאי 2012 קבע בריצת 400 מטר שי צ'כי חדש של 45.31 שניות, שיפור של כמעט חצי שנייה לשיא הקודם שנקבע בשנת 1978. חודש לאחר מכן שיפר שוב את השיא כשסיים בזמן של 45.17 שניות.
באותו החודש זכה במדליית הזהב באליפות אירופה, שהתקיימה בהלסינקי בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.24 שניות, לפני מרצ'ל דאק-נאג'י מהונגריה (45.52 שניות) ויאניק פונסה מצרפת (45.82 שניות).
באולימפיאדת לונדון סיים במקום 12 בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.15 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 44.91 שניות ובכך היה לאצן הצ'כי הראשון שירד מתחום 45 השניות בריצה זו.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 28 בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.67 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שהתקיימה בגטבורג בשנת 2013 זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב, בריצת 400 מטר תוך שהוא קובע שיא לאומי חדש באולם 45.66 שניות, שיפור של כמעט מחצית השנייה לשיא הקודם.
באליפות העולם באולם שהתקיימה בסופוט, פולין בשנת 2014 זכה מסלק במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא לאומי חדש של 45.24 שניות, לפני כריס בראון מבהאמה (45.58 שניות) וקייל קלמונס מארצות הברית (45.74 שניות).
באליפות אירופה באולם שנערכה בפראג, צ'כיה בשנת 2015 שחזר את ההישג מהאליפות הקודמת וזכה במדליית זהב ובמדליית ארד.
מדליית זהב, בריצת 400 מטר בשיא אליפות חדש של 45.33 שניות, לפני דילן בורלה מבלגיה (46.25 שניות) ורפאל אומלקו מפולין (46.26 שניות).
מדליית ארד, בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא לאומי חדש של 3:04.09 דקות, אחרי בלגיה שקבעה שיא אירופה חדש של 3:02.87 דקות ופולין שקבעה שיא לאומי חדש של 3:02.97 דקות.
באליפות העולם באולם שהתקיימה בפורטלנד, אורגון במרץ 2016 הגן מסלק על תוארו לאחר שזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.44 שניות, לפני עבדאללה חרון מקטר (45.59 שניות) ודיון לנדור מטרינידד וטובגו (46.17 שניות).
באליפות אירופה שהתקיימה בחודש יולי זכה במדליית כסף בתוצאה של 45.36 שניות, אחרי מרטין רוני מבריטניה (45.29 שניות) ולפני לימרווין בונוואסיה מהולנד (45.41 שניות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים מסלק במקום 16 בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.06 שניות, תוצאת השנה שלו.
פּאבל פיליפּ (ברומנית: Pavel Filip, נולד ב-10 באפריל 1966 בפנששט) הוא פוליטיקאי מולדובי, שכיהן בין 20 בינואר 2016 - ל־8 ביוני 2019 (נשאר במקביל עד 14 ביוני) כראש ממשלת רפובליקת מולדובה.
ב-9 ביוני 2019 השעה בית הדין החוקתי של מולדובה את הנשיא איגור דודון מתפקידו ומינה את פאבל פיליפ לנשיא בפועל ולראש ממשלת מעבר.
אולם ב-14 ביוני ויתר על השלטון לטובת ממשלת הקואליציה בראשות מאיה סנדו שהצליחה להשיג רוב בפרלמנט וקיבלה את תמיכת המעצמות - רוסיה, האיחוד האירופי וארצות הברית.
בית הדין החוקתי ביטל את החלטותיו מ-9 ביוני, חזר להכיר בנשיאותו של דודון.
פיליפ הוא מהנדס מכונות בהכשרתו ומילא בעבר את תפקיד השר לטכנולוגיה של המידע והתקשורת בממשלות פילאט, ליאנקה, גבוריץ' וסטרלץ.
הוא מכהן כסגן יושב ראש המפלגה הדמוקרטית של מולדובה שבראשות ולדימיר פלחוטניוק.
מינויו לראש הממשלה אירע אחרי שלושה חודשים של משבר ממשלתי.
פאבל פיליפ מונה על ידי הנשיא טימופטי אחרי שהנשיא דחה את מועמדותו של איש העסקים ולדימיר פלחוטניוק, גם הוא חבר המפלגה הדמוקרטית, ואחרי ניסיון למנות לתפקיד את מזכיר הנשיאות יון פדורארו.
פיליפ קיבל את תמיכתם של 57 מקרב 101 חברי הפרלמנט.
פאבל פיליפ נולד ב-1966 ביישוב פנששט במחוז סטרשן, באותם הימים ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית, חלק מברית המועצות.
הוא למד בשנים 1983–1990 הנדסת מכונות בבית הספר הפוליטכני בקישינב, אחר כך בשנים למד 1991–1996 מנהל בינלאומי במכון הבינלאומי למנהל בקישינב.
בשנים 1984–1986 עשה במקביל ללימודים שירות בצבא הסובייטי.
בשנים 1991–2008 הוא עבד בחברה לייצור ממתקים "בוקוריה בע"ם" ובשנים 2001–2008 כיהן כמנכ"ל שלה.
בין 2008–2011 היה מנכ"ל של החברה הממלכתית לייצור סיגריות TUTUN-CTC.
פאבל פיליפ נשוי והוא אב לשני ילדים.
הוא דובר רומנית (שפת אם), רוסית ואנגלית.
פבל אלהביץ' סביצקי (בבלארוסית: Павел Алегавіч Савіцкі; נולד ב-12 ביולי 1994) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת נמאן גרודנו ובנבחרת בלארוס.
סביצקי נולד בגרודנו שבבלארוס, וגדל במחלקת הנוער של נמאן גרודנו המקומית.
ב-15 באפריל 2011 ערך סביצקי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בפתיחת המחצית השנייה בהפסד 1-0 לויטבסק במסגרת המחזור הרביעי בליגת העל הבלארוסית.
ב-9 ביולי 2011 הבקיע סביצקי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-43 בתיקו 1-1 נגד בלשינה בוברויסק במסגרת המחזור ה-17 בליגה.
בחודש ינואר 2015 הושאל סביצקי ליאגלוניה ביאליסטוק מליגת העל הפולנית לחצי עונה, וערך בה 5 הופעות ליגה.
ב-18 במאי 2014 ערך סביצקי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס, כשנכנס כמחליף בדקה ה-66 בתיקו 0-0 נגד נבחרת איראן במשחק ידידות.
שלושה ימים לאחר מכן הבקיע סביצקי את שעריו הראשונים בנבחרת, צמד שערים בניצחון 5-1 על נבחרת ליכטנשטיין במשחק ידידות, לאחר שעלה כמחליף בתחילת המחצית השנייה.
פאבל קדראבק (בצ'כית: Pavel Kadeřábek; נולד ב-25 באפריל 1992 בפראג שבצ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ספרטה פראג מליגת העל הצ'כית.
לקראת סוף עונת החל לשחק בספרטה פראג, קבוצת המילואים של ספרטה פראג, ששיחקה בליגת המשנה הצ'כית.
ב-25 באוגוסט 2010 ערך קדראבק את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-61 בהפסד 0–1 למ.ש.ק.
ז'ילינה במסגרת פלייאוף ההעפלה לליגת האלופות.
ספרטה פראג הצליחה להעפיל רק לליגה האירופית, וב-16 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של המפעל, כשנכנס כמחליף בדקה ה-90 בניצחון 2–3 על פלרמו.
בחודש אוגוסט 2011 הושאל קדראבק לוויקטוריה ז'יז'קוב מליגת העל הצ'כית.
ב-21 באוגוסט ערך קדראבק את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 76 דקות בהפסד 0–2 למלאדה בולסלאב במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
קדראבק ערך במועדון 11 הופעות ליגה, והוסיף הופעה אחת בגביע.
לאחר ההשאלה חזר קדראבק לספרטה פראג, והמשיך לשחק בקבוצת המילואים שלה.
ב-18 בפברואר 2012 ערך קדראבק את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-58 בניצחון 0–1 על סלובסקו במסגרת המחזור ה-17 בליגה.
במחזור הבא ערך קדראבק את הופעתו השנייה והאחרונה בקבוצה הראשונה לעונת .
בעונת החל קדראבק לצבור דקות משחק רבות יותר.
ב-5 באוגוסט 2012 הבקיע קדראבק את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-50 בניצחון 1–2 על פריברם במסגרת המחזור השני בליגה.
בסך הכל ערך קדראבק 19 הופעות ליגה בעונה זו, בה סיימה ספרטה פראג במקום השני בליגה, והבקיע שני שערים.
הוא הוסיף שלוש הופעות ושני שערים בגביע הצ'כי, וחמש הופעות בשלב הבתים של ליגת האלופות.
בעונת , שבסופה זכתה ספרטה פראג באליפות צ'כיה, היה קדראבק שחקן מפתח.
הוא לא החמיץ דקת משחק בכל 30 משחקי הליגה, והבקיע חמישה שערים.
בנוסף ערך שבע הופעות בגביע הצ'כי, כולל הופעה בניצחון בגמר על ויקטוריה פלזן לאחר דו-קרב בעיטות עונשין.
בעונת ערך קדראבק 25 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-18 ביולי 2014 שיחק קדראבק 90 דקות בניצחון 0–3 על ויקטוריה פלזן במסגרת הסופר קאפ הצ'כי.
קדראבק הוסיף שש הופעות ליגה בשלב הבתים של הליגה האירופית והופעה בגביע הצ'כי.
ב-17 ביוני 2015 חתם קדראבק בהופנהיים מהבונדסליגה.
ב-8 באוגוסט ערך קדראבק את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–2 למינכן 1860 במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני.
ב-15 באוגוסט ערך קדראבק את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–2 לבאייר לברקוזן במסגרת המחזור הראשון בליגה.
בסך הכל ערך קדראבק 28 הופעות ליגה בעונת , בה ניצלה הופנהיים מירידת ליגה וסיימה במקום ה-15.
ב-21 באוגוסט 2016 הורחק קדראבק לראשונה בקריירה, לאחר שספג כרטיס צהוב שני בדקה ה-72 בניצחון 0–6 על גרמניה אגסטורף במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני.
קדראבק שיחק בנבחרות הצעירות של צ'כיה.
ב-21 במאי 2014 ערך קדראבק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה, כששיחק 90 דקות בתיקו 2-2 נגד נבחרת פינלנד במשחק ידידות.
ב-16 בנובמבר 2014 הבקיע קדראבק את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בתוספת הזמן של המחצית הראשונה בניצחון 1–2 על נבחרת איסלנד במסגרת מוקדמות יורו 2016. ב-13 באוקטובר 2015 הבקיע קדראבק את שערו השני בנבחרת, שער בדקה ה-24 בניצחון 2–3 על נבחרת הולנד במשחק נוסף במסגרת מוקדמות יורו 2016.
בחודש יוני 2016 נכלל קדראבק בסגל נבחרת צ'כיה לקראת טורניר יורו 2016. הוא שיחק 90 דקות בכל שלושת משחקי שלב הבתים, בו הודחה נבחרת צ'כיה לאחר שסיימה במקום הרביעי בבית שכלל את נבחרות קרואטיה, ספרד וטורקיה.
בשנת 2014 החל קדראבק לצאת עם מיס צ'כיה, תרזה צ'לבובסקה.
ב-3 בספטמבר 2016 נולדה לזוג בת.
פאבל אדמוביץ' פלווה (; 30 ביוני 1850 - 28 במרץ 1916) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על ארמיות במלחמת העולם הראשונה.
פלווה נולד ב-30 ביוני 1850 בעיר מוסקבה שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית.
בשנת 1868 התגייס לצבא האימפריה הרוסית הוא למד במכללת חיל הפרשים ובתום לימודיו ב-1870, והוצב ברגימנט האולאנים של המשמר.
בשנת 1877 הוא סיים את האקדמיה לפיקוד ומטה, ונשלח עוד באותה שנה להילחם במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) כקצין מטה בקורפוס ה-13. הוא חזר לרוסיה עם החתימה על חוזה השלום ב-1878, ונשלח לנסיכות בולגריה שזה עתה הוקמה, לסייע בארגונו של הצבא הבולגרי.
הוא שירת בתפקידי מטה שונים בצבא הבולגרי, וב-1880 הוחזר לרוסיה.
בשנת 1890 קיבל פיקוד על רגימנט הפרשים ה-12, וב-1893 הועבר למטכ"ל המחוזי בווילנה.
ב-1895 מונה למפקד בית הספר לפרשים ניקולאי, וב-1899 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-2. ב-7 במרץ 1905 מונה למפקד המבצר בוורשה, אבל ב-4 ביולי של אותה שנה הועבר לפקד על הקורפוס ה-13. ב-1906 מונה לסגן מפקד חיל המצב של וילנה, וב-6 בדצמבר 1907 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים.
ב-17 במרץ 1909 מונה למושל המחוז הצבאי של מוסקבה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה פלווה למפקד הארמייה החמישית.
הארמייה שתחת פיקודו פלשה לגליציה שהייתה תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בהמשך השתתפה הארמייה בקרב על הוויסלה, ובקרב לודז', אשר במהלכו קיבל פלווה את הפיקוד על כל הכוחות הרוסיים בלודז' וסביבותיה.
על חלקו בקרב גליציה קיבל את עיטור גאורגי הקדוש.
בהמשך פיקד פלווה על הארמייה במסגרת הנסיגה הגדולה משטחי פולין וגליציה.
ב-14 בינואר 1915 קיבל פיקוד על הארמייה ה-12 ולחם עמה בקרב השני על האגמים המזוריים.
במהלך הקרב, ארגן פלווה מתקפת נגד מוצלחת אשר בלמה את המתקפה של צבא הקיסרות הגרמנית.
ב-8 ביולי 1915 הוחזר לפקד על הארמייה החמישית עד 6 בדצמבר של אותה שנה עת הועבר לפקד על החזית הצפונית.
בשל מצבו הבריאותי המעורער, שוחרר מהצבא ב-6 בפברואר 1916.
פלווה מת בביתו שבמוסקבה ב-28 במרץ 1916, בגיל 65 ושרידיו קבורים בבית הקברות לחללי מלחמת העולם הראשונה בעיר.
פאבל גריגורוביץ' פונדלין (; 4 במרץ 1893 - 25 באוגוסט 1950) היה גנרל מיור בצבא האדום אשר פיקד על הארמייה ה-12 במהלך מלחמת העולם השנייה.
נפל בשבי הגרמני, וכשחזר לאחר המלחמה לברית המועצות הוצא להורג.
פונדלין נולד ב-4 במרץ 1893 בכפר במחוז איוואנובו שבאימפריה הרוסית, כבן הרביעי במשפחת איכרים בת שבעה ילדים.
מבין כל משפחתו הוא היה היחיד שקיבל חינוך, וגם בהמשך חייו הוא נודע כאדם משכיל מאוד.
ב-1914 התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ועד 1915 למד בבית ספר צבאי במוסקבה.
הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית, וב-1918 התגייס לצבא האדום.
הוא לחם במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה כנגד הצבא הלבן וכנגד כוחותיו של נסטור מאכנו.
במהלך המלחמה הוא נפצע, מונה למפקד גדוד ולאחר מכן למפקד בריגדה.
ב-1920 הוא לחם במלחמה הפולנית-סובייטית, ועל חלקו בה עוטר בשני עיטורי הדגל האדום.
הוא למד באקדמיה הצבאית פרונזה אותה סיים ב-1926, ועד 1930 שימש כראש מטה הדיוויזיה ה-31. ב-1930 הוצב כמדריך באקדמיה הצבאית פרונזה, ובאפריל 1933 מונה למפקד הדיוויזיה ה-95. במרץ 1934 הוא מונה למפקד בית הספר הצבאי בלנינגרד.
ב-1937 נעצר במסגרת הטיהורים הגדולים, אולם שוחרר כבר ב-1938. במאי של אותה שנה הוא מונה לראש מטה הקורפוס הראשון, וב-17 בדצמבר 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-139 ולחם עמה במלחמת החורף נגד פינלנד.
ב-4 ביוני 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-9 ביולי של אותה שנה מונה לראש מטה המחוז הצבאי לנינגרד.
עם פתיחת המתקפה הגרמנית ביוני 1941, נכללה הארמייה של פונדלין במסגרת החזית הדרום מערבית.
הארמייה נסוגה באוקראינה, וביולי כותרה בעיר אומן בידי הגרמנים במסגרת קרב אומן.
פונדלין עצמו לחם באומץ רב, אולם ב-7 באוגוסט הוא נפל בשבי הגרמני בנסיבות לא ברורות לחלוטין.
יחד עמו נפל בשבי הגנרל ניקולאי קירילוב.
הגרמנים השתמשו בגנרלים השבויים לצורכי תעמולה, צילמו אותם לצד קצינים גרמניים והפיצו את התמונות ביחידות הסובייטיות במטרה להציג אותם כעריקים ולא כשבויים.
ב-16 באוגוסט דן בית משפט צבאי סובייטי את פונדלין להורג שלא בפניו.
אשתו נינה ואביו גריגורי נעצרו גם כן.
הגרמנים ניסו לשכנע אותו באמצעות אנדריי ולאסוב לפקד על צבא השחרור הרוסי, אולם פונדלין סרב.
ב-29 באפריל 1945 שוחרר פונדלין מהשבי בידי כוחות של צבא ארצות הברית, וב-3 במאי של אותה שנה הוחזר לרוסיה.
ב-30 בדצמבר הוא נעצר ברוסיה, נכלא בכלא לפורטובו, ונשפט על כך ש"לא הראה את הנחישות הנדרשת כדי לנצח", וכן הואשם במסירת מידע לגרמנים.
במשך ארבע שנים לא היה שינוי במצבו.
ככל הנראה הוא פשוט נשכח, וייתכן שהיה שורד עד לאחר מותו של סטלין וחוזר לצבא.
אולם בתחילת 1950 הוא החליט להזכיר לסטלין את קיומו, ושלח לו מכתב ובו בקשה לשקול את עניינו מחדש.
על פי עדויות מסוימות, כשסטלין קיבל את המכתב הוא הכריז בתדהמה "מה פונדלין עוד חי?", והורה להוציא אותו להורג.
הוא נורה ב-25 באוגוסט של אותה שנה, בגיל 57. ב-1956 טוהר שמו והוא זוכה מכל אשמה.
פאבל פטריקוב (בצ'כית: Pavel Petřikov; נולד ב-20 ביוני 1986) הוא ג'ודוקא צ'כי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בשלב שמינית הגמר לאחר ניצחון על גאווין מוגופה מבוטסואנה והפסד לנאוהיסה טקאטו היפני.
פאבל ואלרייביץ' פרילוצ'ני (; נולד ב-5 בנובמבר 1987) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון רוסי.
אמו הייתה צלמת ואביו מאמן אגרוף.
את ילדותו העביר בכוריאוגרפיה ואגרוף.
למד בבית הספר לתיאטרון בנובוסיבירסק, רוסיה.
בגיל 17 עבר למוסקבה והתקבל לאקדמיה הרוסית לאומנות התיאטרון, אך בשל טעות בניירת הוא לא היה ברשימת המועמדים לאקדמיה ובמקום להמתין לכך שהטעות תתוקן הוא החליט לנסות את מזלו בבית הספר המוסקבאי לאומנות התיאטרון ולמד שם במשך שנתיים.
מאוחר יותר סיים את לימודיו במכון GITIS.
מיד לאחר שהשלים את לימודיו הוא התקבל לעבודה בתיאטרון הדרמה המוסקבאי במלאיה ברונאיה ועבד גם בתיאטרון הדרמה על שם פושקין ובבית בולגאקוב.
סרטו הראשון היה מכורים למשחק משנת 2009 כשגילם את "דוק" והוא ככב גם בסרט ההמשך מכורים למשחק 2.
ב-2012 גילם את הדמות הראשית בסרט ההמשך לעולם אפל, עולם אפל: המאזן.
ב-2014 כיכב בסדרת הטלוויזיה מז'ור כאיגור סוקולובסקי, ילד מפונק שנאלץ לעבוד במשטרה.
סדרה זו העניקה לו תהילה ברוסיה.
בהמשך, הוא לוהק לסרט הדרמה ההיסטורי "ברית ההצלה" בתפקיד אחד מהמורדים על רקע אירועי מרד הדקבריסטים וגילם את אותה דמות גם בסדרת הטלוויזיה ברית ההצלה: זמן הזעם.
בשנת 2020 גילם את מיכאיל דביאטאייב בסרטו של טימור בקממבטוב, "דביאטאייב".
ב-2009 ניהל רומן קצר עם ניקי ריד.
ב-2011 נישא לשחקנית אגאטה מוצנייצה.
בפברואר 2020 החליטו השניים להתגרש.
חייו והרפתקאותיו של מישקה יאפונצ'יק
פאבל פיודורוביץ' סאדירין היה כדורגלן ומאמן סובייטי-רוסי.
סאדירין שיחק בעמדת הקשר במועדונים זבזדה פרם ובזניט לנינגרד.
כמאמן, הוא הוביל את זניט לאליפות ברית המועצות היחידה שלהם בעונת 1984. בשנת 1991 הוא זכה בגביע ובתואר הסובייטי האחרון עם צסק"א מוסקבה.
סאדירין גם העפיל פעמיים לליגת העל: עם צסק"א (בשנת 1989) ועם זניט (בשנת 1995) ובשתי הקבוצות הוא נחשב לאגדה.
סטדירין שימש גם כמאמן נבחרת רוסיה בשנים 1992–1994 והוביל את רוסיה להשתתפות במונדיאל 1994.
בשנת 2001 הוא הלך לעולמו ממחלת הסרטן.
פאבל סרגייביץ' פאבליוצ'נקו (בבלארוסית: Павел Сяргеевіч Паўлючэнка; נולד ב-1 בינואר 1998, מוהילב, בלארוס) הוא כדורגלן בלארוסי, המשחק בעמדת השוער במועדון מקסליין ויטבסק מליגת העל הבלארוסית ובנבחרת בלארוס.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 2016 במועדון הליגה הראשונה דניפרו מוהילב, איתו זכה באליפות הליגה הראשונה והעפיל לליגת העל.
לפני תחילת העונה הבאה, הוא חתם על חוזה עם מועדון דינמו ברסט.
הוא ערך איתו את הופעת הבכורה שלו ב-27 באוגוסט 2017 במשחק המחזור ה-20 באליפות בלארוס מול סלביה-מאזיר.
בשנת 2021 עבר למועדון רוך ברסט.
בקיץ 2021 זומן לזניט סנקט פטרבורג לאימוני מבחן, במסגרת חיפושי הקבוצה אחר שחקן מחליף לאנדריי לוניוב.
מאז 2014, שיחק בנבחרות הלאומיות של בלארוס בגילאים שונים.
בנובמבר 2017 הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת למשחקי ידידות עם נבחרות ארמניה וגאורגיה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב הנבחרת ב-13 בנובמבר במשחק עם גאורגיה, כשעלה כמחליף לאחר הפסקת המחצית.
אליפות הליגה הראשונה בבלארוס: 2016
פאבל פטרוביץ' צ'יסטיאקוב היה צייר אימפריאלי רוסי ומורה לאמנות; ידוע בסצנות היסטוריות וז'אנריות כמו גם פורטרטים.
אביו היה צמית משוחרר שעבד כמנהל אחוזה.
למרות הנטל הכספי, הוא דאג שלבנו תהיה השכלה ראויה; תחילה בבית ספר קהילתי, אחר כך בבית הספר התיכון בבז'צק.
בשנת 1849, הוא נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם למד אצל פיוטר באסין ומקסים וורובייב.
מ-1854 עד 1858, הוא קיבל שתי מדליות כסף וזהב אחת, על תיאורו של הרמוגנס בכלא.
בשנת 1861 סיים את לימודיו בתואר "אמן".
מדליית זהב נוספת (על ציורו של סופיה מליטא בחתונת בנה, וסילי השני) וזכות למלגה ללימודים באירופה.
לפני שעזב, לימד תקופה קצרה במכינה בסנקט פטרבורג.
ב-1862 הוא נסע לגרמניה, ואחר כך לביקורים ארוכים בפריז וברומא.
עם שובו ב-1870, הוענק לו התואר "חבר אקדמיה" על מספר יצירות ששלח הביתה.
לאחר תקופה זו, הוא הקדיש את עצמו בעיקר להוראה, תחילה בחברה האימפריאלית לעידוד האמנויות, ולאחר מכן באקדמיה, שם פיתח שיטות הוראה משלו ששילבו התבוננות ישירה עם מחקר מדעי.
יצירותיו הבודדות היו ברובן בעלות אופי היסטורי, שהוא ניסה להחדיר בהן עומק פסיכולוגי, במקום רק לייצג את האירועים.
הוא הפך לפרופסור חבר באקדמיה ב-1872, ובעקבות הארגון מחדש של 1892 הפך לחבר במועצה האקדמית.
בשנים 1890 עד 1912 כיהן כראש המחלקה לפסיפס ופיקח על כמה פרויקטים של פסיפס; במיוחד בקתדרלת ישו המושיע ובקתדרלת יצחק הקדוש.
אשתו ורה, בתו של הצייר יגור מאייר, הייתה אף היא אמנית חשובה.
הרחוב שבו הוא גר נקרא לכבודו ובשנת 1987 הפך ביתו בפושקין (פרבר של סנקט פטרסבורג) למוזיאון.
פאבל ניקולאייביץ' פילונוב היה אמן רוסי.
פילונוב נולד במוסקבה ב-8 בינואר 1883. בשנת 1897, הוא עבר לסנט.
פטרבורג, שם לקח שיעורי אמנות.
בשנת 1908, הוא נכנס לאקדמיה לאמנויות סנט פטרבורג, ממנה גורש ב-1910.
בשנים 1910–1914 השתתף בקבוצת האמנויות סויוז מולודיוז'י.
ב-1912 הוא כתב את המאמר "הקנון והחוק", שבו ניסח את עקרונות הריאליזם האנליטי, או "אנטי-קוביזם".
לפי פילונוב, הקוביזם מייצג אובייקטים באמצעות אלמנטים של גאומטריית פני השטח שלהם, אך "הריאליסטים האנליטיים" צריכים לייצג אובייקטים באמצעות אלמנטים של נשמתם הפנימית.
הוא היה נאמן לעקרונות אלה למשך שארית חייו.
במהלך השנים 1913 עד 1915 היה פילונוב מקורב לולדימיר מאיאקובסקי, ופוטוריסטים נוספים.
הוא אייר את השירים הנבחרים של חלבניקוב לצד קזימיר מלביץ'.
בסתיו 1916 התגייס לשירות במלחמת העולם הראשונה, ושירת בחזית הרומנית.