tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על ידי קשירת האנטיגנים הספציפיים שלהם, נוגדנים יכולים לגרום לאגלוטינציה (הצטברות) ולמשקעים של תוצרי נוגדן-אנטיגן, המשמשים לפגוציטוזיס על ידי מקרופאגים ותאים אחרים, לחסימת קולטנים ויראליים וליצירת תגובות חיסוניות אחרות, כגון מסלול המשלים.
עירוי דם לא תואם גורם לתגובת עירוי, המתווכת על ידי התגובה החיסונית ההומורלית.
תגובה מסוג זה, הנקראת תגובה המוליטית חריפה, גורמת להרס מהיר (המוליזה) של תאי הדם האדומים של תורם הדם על ידי נוגדני המארח.
הסיבה היא בדרך כלל טעות משרדית, כגון יחידת דם שגויה שניתנת למטופל הלא נכון.
התסמינים הם חום וצמרמורות, לפעמים עם כאבי גב ושתן ורוד או אדום (המוגלובינוריה).
הסיבוך העיקרי הוא שהמוגלובין המשתחרר על ידי הרס של כדוריות דם אדומות עלול לגרום לאי-ספיקת כליות חריפה.
בתגובה חיסונית הומורלית, תאי B מבשילים לראשונה במח העצם ומקבלים קולטנים של תאי B (BCRs) המוצגים במספרים גדולים על פני התא.
לקומפלקסים אלה של חלבונים הקשורים לממברנה יש נוגדנים שהם ספציפיים לזיהוי אנטיגן.
לכל תא B יש נוגדן ייחודי הנקשר עם אנטיגן.
לאחר מכן נודדים תאי B הבוגרים ממח העצם אל בלוטות הלימפה או איברים לימפתיים אחרים, שם הם מתחילים להיתקל בפתוגנים.
כאשר תא B נתקל באנטיגן, מופעל אות, האנטיגן נקשר לקולטן ונלקח לתוך תא B על ידי אנדוציטוזה.
האנטיגן מעובד ומוצג שוב על פני השטח של תא B על ידי חלבוני MHC-II.
חלבוני MHC-II מזוהים על ידי תאי T עוזרים, ממריצים את ייצור החלבונים, מאפשרים לתאי B להתרבות ולצאצאים להתמיין לתאים מפרישי נוגדנים המסתובבים בדם.
ניתן להפעיל תאי B באמצעות סוכנים מיקרוביאליים מסוימים ללא עזרתם של תאי T ויש להם יכולת לעבוד ישירות עם אנטיגנים כדי להגיב לפתוגנים.
תא B ממתין לתא T עוזר (TH) שייקשר לקומפלקס.
קישור זה יפעיל את תא ה-TH, וזה משחרר ציטוקינים הגורמים לתאי B להתחלק במהירות ויוצרים אלפי שיבוטים זהים של תא B.
תאי בת אלה הופכים לתאי פלזמה או תאי זיכרון.
תאי הזיכרון B נשארים לא פעילים; מאוחר יותר, כאשר ייתקלו באותו אנטיגן עקב הדבקה מחדש, יתחלקו וייצרו תאי פלזמה.
תאי הפלזמה מייצרים נוגדנים רבים המשתחררים למחזור הדם.
נוגדנים אלו יתקלו באנטיגנים וייקשרו איתם.
זה יפריע לאינטראקציה הכימית בין תאים מארחים לתאים זרים, או שהם עלולים ליצור גשרים בין האתרים האנטיגנים שלהם ומפריעים לתפקודם התקין.
נוכחותם עשויה גם למשוך מקרופאגים או תאים הורגים לתקוף אותם ולעשות להם פגוציטוזיס.
מערכת המשלים היא מפל ביוכימי של מערכת החיסון המולדת המסייעת בניקוי פתוגנים מאורגניזם.
המפל מופק מחלבוני פלזמה קטנים בדם הפועלים יחד כדי לשבש את קרום התא של תא המטרה המוביל לציטוליזה (Cytolysis) של התא.
מערכת המשלים מורכבת מיותר מ-35 חלבונים מסיסים הקשורים לתאים, 12 מהם מעורבים ישירות במסלולי מערכת המשלים.
מערכת המשלים מעורבת בפעילויות של חסינות מולדת וחסינות נרכשת כאחד.
הפעלה של מערכת זו מובילה לציטוליזה, כימוטקסיס, אופסוניזציה, ניקוי חיסוני ודלקת, כמו גם לסימון פתוגנים לפגוציטוזה.
החלבונים מהווים 5% מהחלק של הגלובולין בסרום.
רוב החלבונים הללו מסתובבים כזימוגנים, שאינם פעילים עד לחישוף פרוטאוליטי (פרוטאוליזה, Proteolysis, היא פירוק חלבונים לפוליפפטידים קטנים יותר או חומצות אמינו).
שלושה מסלולים ביוכימיים מפעילים את מערכת המשלים: מסלול המשלים הקלאסי, מסלול המשלים החלופי ומסלול הלקטין קושר מנוז.
מסלול המשלים הקלאסי דורש בדרך כלל נוגדנים לצורך הפעלה והוא תגובה חיסונית ספציפית, בעוד שניתן להפעיל את המסלול החלופי ללא נוכחות של נוגדנים וזו תגובה חיסונית לא ספציפית.
נוגדנים, במיוחד מחלקת IgG1, יכולים גם "לתקן" משלים.
תהליכים אלו נבדלים רק בתהליך של הפעלת C3 convertase, שהוא השלב הראשוני של הפעלת המשלים, והתהליך שלאחר מכן יוצר ממברנה מסוג שנקרא "מבנה התקפת ממברנה" (MAC) על דופן התא החיידקי כדי להשמיד את החיידקים.
חֲסִין כְּאֵב הוא סרט קומדיית פעולה אמריקאי שבוים על ידי דן ברק ורוברט אולסן.
בסרט מככב ג'ק קווייד בדמותו של ניית'ן קיין, מנהל בנק נאיבי ומרובע שנולד ללא היכולת לחוש כאב פיזי, שיוצא להציל את הקולגה שלו, אותה מגלמת אמבר מידת'אנדר, בה הוא מאוהב לאחר שהיא נלקחת כבת ערובה על ידי קבוצת שודדים.
בסרט מככבים גם ריי ניקולסון, ג'ייקוב בטלון, בטי גבריאל ו.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-14 במרץ 2025, בהפצתה של "סרטי פרמאונט".
ניית'ן קיין הוא אדם מופנם ומרובע שנולד ללא היכולת לחוש כאב פיזי, העובד כסגן מנהל באיגוד אשראי בסן דייגו.
שותפתו לעבודה, שרי מארגרייב, מגלה בו עניין רומנטי, אך ניית'ן מהסס להציע לה לצאת עמו בשל מצבו הרפואי וחוסר ניסיונו עם נשים.
במהלך בילוי משותף בבר, נתן נתקל בבריון מהעבר שכינה אותו "נובוקאין".
שרי נוקמת עבורו כשגורמת לבריון לשתות רוטב חריף, והשניים מקיימים יחסי מין.
בבוקר למחרת, בערב חג המולד, חבורת שודדים בתחפושות סנטה קלאוס פורצת לאיגוד האשראי.
מנהיגם, סיימון גרינלי, רוצח את הבוס של ניית'ן, נייג'ל, וחוטף את שרי.
ניית'ן גונב ניידת משטרה במטרה לרדוף אחרי רכבי החוטפים, אך בטעות עוקב אחר הרכב שלא מכיל את שרי ומסתבך בעימות אלים עם השודד שבו, בן קלארק, במטבח של מסעדה.
בסופו של דבר, הוא יורה בבן למוות, אך נכווה קשות בידו כשמנסה לחלץ את אקדחו מתוך צ'יפסר.
לאחר ששם לב לקעקוע על גופו של בן, נתן פונה לעזרתו של רוזקו דיקסון – גיימר שהכיר ברשת – במטרה לאתר את מקעקע הקעקוע.
הוא מוצא את האמן, זינו, וחולץ ממנו במכות את שמו המלא של בן.
נתן משיג את כתובתו דרך מסמכי הלוואה ומגיע לביתו, שם הוא נלכד במלכודת.
רוזקו מגיע לעזרתו, והשניים מצליחים להרוג את אנדרה, אחיו של בן, לאחר שזה החל לענות את ניית'ן.
השוטרים מינסי לנגסטון וקולטריין דאפי מגיעים לזירה ועוצרים את רוזקו, שזהותו התחלפה עם זו של ניית'ן.
ניית'ן מאתר את שרי וסיימון במוסך, ומגלה כי שרי היא אחותו המאומצת של סיימון ושותפתו לשוד.
תחילה, שרי תכננה לפתות את ניית'ן כדי להשיג את הקוד לכספת הבנק, אך התאהבה בו באמת ונחרדה ממותו המיותר של נייג'ל.
סיימון מנסה להרוג את ניית'ן, אך קולטריין יורה בו, שרי וניית'ן נעצרים.
סיימון מצליח לירות בקולטריין למוות ולפצוע את מינסי, ונמלט עם ניית'ן באמבולנס.
שרי מצליחה להשתחרר מהאזיקים ורודפת אחרי האמבולנס, בעוד רוזקו מסיע את מינסי לבית החולים.
ניית'ן מתעורר, משתחרר מאזיקיו, ומחשמל את סיימון ואת עצמו באמצעות דפיברילטור – מה שגורם לתאונה.
סיימון שובר את זרועו של ניית'ן בדיוק כששרי מגיעה.
כאשר הוא עומד להרוג אותה, ניית'ן מזריק לעצמו אדרנלין, והורג את סיימון בכך שהוא תוקע את עצם הזרוע השבורה שלו דרך לסתו של סיימון – ואז מאבד את ההכרה.
נתן מתעורר בבית החולים כשבועיים לאחר מכן, ומגלה כי נגזר עליו מעצר בית למשך שישה חודשים וחמש שנות מאסר על תנאי, במקום מאסר בפועל, בזכות פעולותיו להצלת שוטרת והעדויות החיוביות שסיפקו רוזקו ושרי.
שנה לאחר מכן, ניית'ן מבקר את שרי, הנמצאת בסיומה של תקופת מאסר קצרה בגין חלקה בשוד.
הם חולקים יחד פאי דובדבנים – המאכל המוצק הראשון שאכל מאז הדייט הראשון שלהם.
כששרי מוחזרת לתאה על ידי הסוהרים, נתן לועס ומחייך.
ג'ק קווייד – ניית'ן קיין, סגן מנהל של איגוד אשראי.
אדם מופנם ומרובע שנולד ללא היכולת לחוש כאב פיזי.
אמבר מידת'אנדר – שרי מארגרייב, פקידת בנק העובדת לצדו של ניית'ן ומושא אהבתו.
ריי ניקולסון – סיימון גרינלי, שודד בנק.
ג'ייקוב בטלון – רוזקו דיקסון, גיימר שהכיר את ניית'ן באמצעות משחקי רשת.
בטי גבריאל – מינסי לאנגסטון, בלשית במשטרת סן דייגו (SDPD).
– קולטיין דאפי, בלש במשטרת סן דייגו (SDPD)
קונראד קמפ – אנדרה קלארק, שודד בנק.
אוון הנגסט – בן קלארק, שודד בנק ואחיו של אנדרה.
קרייג ג'קסון – נייג'ל, המנהל של ניית'ן.
לו בייטי ג'וניור – ארל, אחד מלקוחותיו של ניית'ן.
גארת' קולינס – זינו, מקעקע ומכר של בן.
באוקטובר 2023, הוכרז על כיכובו של ג'ק קווייד בקומדיית הפעולה "חסין כאב", אותו התעתדו לביים דן ברק ורוברט אולסן על פי תסריט מאת לארס ג'ייקובסון.
נוסף לכך, נמסר כי סרט זה יהיה הראשון בהפקתה של חברת ההפקה "Infrared" מבית "FilmNation Entertainment".
בפברואר 2024, נמסר על רכישת זכויות הפקת והפצת הסרט על ידי "סרטי פרמאונט", כשבמקביל נמסר על ליהוקה של אמבר מידת'אנדר לצדו של קווייד.
במרץ 2024, נמסר על ליהוקם של ריי ניקולסון, ג'ייקוב בטלון, בטי גבריאל ו לצוות השחקנים המשני.
הסרט הופק על ידי סרטי פרמאונט בעלות של 18 מיליון דולר.
צילומי הסרט התקיימו באפריל 2024, בקייפטאון שבדרום אפריקה.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-14 במרץ 2025.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס הסופר של בחירת המבקרים7 באוגוסט 2025השחקן הטוב ביותר בסרט אקשןג'ק קווייד
במתמטיקה, חֶסֶם של תת-קבוצה של קבוצה סדורה חלקית הוא איבר של הקבוצה הסדורה שבינו לבין כל אחד מאברי התת-קבוצה מתקיים אי-שוויון חלש.
חסם הגדול או שווה לכל אחד מאברי התת-קבוצה נקרא חסם מלעיל, וחסם הקטן או שווה לכל אחד מאברי התת-קבוצה נקרא חסם מלרע.
קבוצה שיש לה חסם מלעיל וחסם מלרע נקראת קבוצה חסומה.
דוגמה: קבוצת המספרים הממשיים שבקטע הסגור [0,1] חסומה מלרע על ידי 0 ומלעיל על ידי 1. גם הקטע הפתוח (0,1) חסום מלרע על ידי 0 ומלעיל על ידי 1.
עבור קבוצה סדורה ותת-קבוצה שלה , מגדירים כי:
איבר ייקרא חסם מלעיל של אם ורק אם לכל מתקיים ש-.
איבר ייקרא חסם מלרע של אם ורק אם לכל מתקיים ש-.
קבוצה שקיים לה חסם מלעיל תקרא קבוצה חסומה מלעיל.
באופן דומה, קבוצה שקיים לה חסם מלרע תקרא קבוצה חסומה מלרע.
קבוצה שיש לה גם חסם מלעיל וגם חסם מלרע נקראת קבוצה חסומה.
הגדרת החסם מחייבת שהוא יהיה שייך לקבוצה הסדורה, אך לאו דווקא לתת-הקבוצה אותה הוא חוסם.
נתבונן למשל בתת-הקבוצה של הטבעיים {1,2,3}.
המספר 4 הוא חסם מלעיל של תת-הקבוצה כי הוא שייך לטבעיים וגדול מכל אחד אברי תת-הקבוצה, אף שהוא עצמו אינו שייך לקבוצה.
לעומת זאת, המספר 3 הוא גם חסם מלעיל של תת-הקבוצה וגם שייך לה.
חסם מלעיל ששייך לתת-הקבוצה אותה הוא חוסם נקרא "מקסימום", וחסם מלרע השייך לתת הקבוצה נקרא "מינימום".
חסם מלרע מקסימלי וחסם מלעיל מינימלי, כאשר הם קיימים, נקראים אינפימום וסופרמום בהתאמה (החסם התחתון והחסם העליון בעברית).
חסמים אלה הם "הדוקים" במובן זה שאין חסם מלרע או חסם מלעיל שגדול או קטן מהם בהתאמה.
כמו כן, הלמה של צורן מבטיחה קיום של חסם כזה גם בקבוצות כלליות יותר, בהינתן תנאים מסוימים.
הקיום של חסם מלעיל וחסם מלרע מובטח לכל תת-קבוצה סופית של קבוצה סדורה היטב ולא ריקה.
במקרה של הקבוצה הריקה, כל איבר בקבוצה הסדורה מקיים באופן ריק הן את התנאי של חסם מלעיל והן את התנאי של חסם מלרע.
יותר מכך, כל איבר של קבוצה סדורה חלקית יכול לשמש כחסם מלעיל ומלרע של הקבוצה הריקה.
עבור קבוצה חלקית סופית ולא ריקה של קבוצה סדורה היטב מובטח קיומם של מקסימום ומינימום, ואלה כאמור חסמים מלעיל ומלרע בהגדרה.
לעומת זאת, בקבוצות אינסופיות לא תמיד קיים חסם מלעיל או מלרע, לדוגמה: לקבוצת המספרים השלמים אין חסם מלעיל ואין חסם מלרע; המספר 1 הוא חסם מלרע של קבוצת המספרים הטבעיים, אך אין לה חסם מלעיל (עקרון הסדר הטוב).
הטענה לגבי תת-קבוצות סופיות לא מתקיימת בהכרח כשמחליפים את הדרישה לקבוצה סדורה היטב בדרישה לקבוצה סדורה חלקית.
חסם כניסה לשוק הוא מונח כלכלי שמשמעותו המכשולים העומדים על דרכם של חברה או פרט המבקשים לפעול בשוק מסוים.
ישנם סוגים רבים של חסמים לכניסה לשוק, חלקם טכניים וחלקם שרירותיים.
במקרים רבים, קיימים מספר חסמים בו-זמנית:
חסם ידע: חסם כזה קיים כאשר לצורך פעילות בשוק מסוים נדרש ידע מסוים אותו יש להשיגו לפני שניתן יהיה להחל לפעול בשוק או להתחיל לפעול בו ביעילות.
הצורך בלמידה, פורמלית או לא, כדי להתחיל לפעול בשוק היא דוגמה טיפוסית לחסם ידע.
לדוגמה, אדם המבקש לפתוח פיצרייה נדרש ללמוד כיצד מכינים פיצה, היכן קונים את חומרי הגלם המתאימים, מה הדרך הנכונה לפרסם פיצרייה, וכן הלאה.
חסם אמצעי ייצור: חסם כזה קיים כאשר לצורך פעילות בשוק מסוים נדרשים אמצעי ייצור שיש להשיגם לפני שניתן יהיה להחל לפעול בשוק.
לדוגמה, כדי לפתוח פיצרייה יש צורך בתנור לאפיית פיצות; כדי לחלק עיתונים יש צורך במכונית חלוקה או אופניים, וכן הלאה.
חסם אמצעי ייצור קיים גם כאשר הכניסה לשוק כרוכה בתשלום גבוה מיוחד.
חסם רישיון: חסם כזה קיים כאשר לצורך פעילות בשוק מסוים נדרש רישיון מיוחד, שבלעדיו הפעילות בשוק לא תצלח או שאינה חוקית.
לדוגמה, אדם המבקש להיות רופא או עורך-דין נדרש לקבל רישיון מיוחד לכך מטעמה של גילדת הרופאים או עורכי-הדין.
חסם מכסה: חסם כזה קיים כאשר הכניסה לפעילות בשוק מסוים אפשרית רק למספר מוגבל במכוון של אנשים.
דוגמה טיפוסית אחת לכך היה קיומו של נומרוס קלאוזוס, שהגביל את מספרם של היהודים שיכלו ללמוד מקצועות מסוימים.
דוגמה אופיינית אחרת היא הגבלת מספר הרישיונות להפעלת מונית.
חסם מעמדי: חסם כזה קיים כאשר הכניסה לפעילות בשוק מסוים מותרת רק לבעלי מעמד מסוים או אסורה על בעלי מעמד מסוים.
פעמים רבות, החסם המעמדי מקושר עם חסם אמצעי ייצור.
לדוגמה, בימי הביניים, כדי להיות אביר נדרש אדם להיות בעליו של אמצעי ייצור בדמות סוס, חסם שהיה משמעותי ביותר עבור רוב אנשי התקופה.
חסם גבולות: חסם כזה קיים כאשר הכניסה לפעילות בשוק מעבר לגבול כלשהו אסורה או מוגבלת באופן אחר.
דוגמה טיפוסית לחסם גבולות הם מכסים.
חסם רגולטורי: חסם כזה קיים כאשר הכניסה לפעילות בשוק כרוכה בעמידה במגוון תנאים אותם מעמיד רגולטור.
דוגמה טיפוסית לכך יכולות להוות התקנות שקובע רגולטור בתחום התקשורת או הרפואה.
דוגמה אחרת היא הדרישה מרופאים או עורכי-דין לעמוד בשלבי התלמדות ממושכים (סטאז').
חסם ביורוקרטי: חסם כזה קיים כאשר הכניסה לפעילות בשוק כרוכה בעמידה בתנאים ביורוקרטיים שונים.
לרוב, חסם זה אינו פורמלי, אך למרות זאת קיומו ממשי ביותר.
דוגמה טיפוסית לחסם ביורוקרטי הוא הליכי הרישיון הממושכים לביצוע פעולות מסוימות, הגבלות שרירותיות מטעם פקידים, וכדומה.
חסם עלויות-תחרות: חסם כזה קיים כאשר הכניסה לפעילות בשוק כרוכה בעלויות מיוחדות הנגרמות בגלל פעולתם של מתחרים בשוק.
דוגמה אחת לכך היא הצורך להתמודד עם מתחרים קיימים בשוק המפרסמים ביד רחבה את מוצריהם, מצב בו מתחרים מוכרים את מוצריהם במחיר נמוך במיוחד, או מצב בו מתחרים מנסים לשכנע סוחרים וספקים להימנע משיתוף פעולה עם מתחרה חדש.
קיומם של חלק מחסמי הכניסה לשוק הוא טבעי, במובן זה שפעילות בשוק מסוים כרוכה בדרך כלל בהשקעת הון מסוים ורכישת ידע מסוים כדי שאפשר יהיה לפעול בו ביעילות.
במקרים רבים אחרים, עם זאת, החסמים הם שרירותיים ונובעים מפעולתה של גילדה, מתחרים קיימים, או ממשלה המעוניינים להגביל את התחרות באמצעות הגבהת חסמי הכניסה לשוק.
חסם פלוטקין הוא חסם על גודלו של קוד בינארי מאורך ומרחק קוד המקיים .
חסם זה נקרא על שם מוריס פלוטקין.
במקרים בהם , חסם זה לרוב הדוק יותר מחסם המינג הרגיל.
יהי קוד מאורך ובעל מרחק קוד .
מספר המילים M בקוד מקיים:
כאשר היא פונקציית הערך השלם.
נסמן ב- את מרחק המינג בין המילים .
(כלומר, מספר המקומות בהם שונות שתי המילים) הוכחת החסם מתבססת על הערכת הסכום בשתי דרכים שונות:
מצד אחד, יש אפשרויות בחירה עבור המילה , ו- אפשרויות בחירה עבור המילה .
מאחר שהמרחק בין כל שתי מילות קוד הוא לפחות, נסיק:
מצד שני, נתבונן במטריצה מגודל אשר שורותיה הן כל מילות הקוד של .
נסמן ב- את מספר האפסים בעמודה ה-i של .
עמודה זו מכילה, אם כן, אחדים.
כל בחירה של 0 ושל 1 בעמודה זו תורמת 2 לסכום המרחקים הכולל.
נחלק את המשך ההוכחה לשני מקרים:
במקרה זה, ערכו המקסימלי של כל איבר בסכום מימין מתקבל עבור , ולכן:
לכן, משילוב החסמים התחתון והעליון, נקבל:
ושוויון זה שקול לאי השוויון:
ומאחר ש-M זוגי, נוכל להסיק:
במקרה זה לעומת זאת, מקבל הסכום:
אשר ערכו מקסימלי כאשר לכל , ולכן:
ושנית, באמצעות שילוב אי השוויונים מתקבל:
בשני המקרים, קיבלנו את טענת החסם.
בתורת ההסתברות, חסם הופדינג, על שמו של וסילי הופדינג (Hoeffding), הוא חסם עליון על ההסתברות שממוצע של משתנים מקריים יהיה רחוק מהתוחלת שלו.
חסם הופדינג הוא תוצאה של אי שוויון ברנשטיין.
יהיו משתנים מקריים בלתי תלויים.
אזי הממוצע שלהם מקיים לכל t חיובי את האי-שוויונות הבאים :
הכללה עבור משתנים מקריים תת-גאוסיים
ניתן להכליל את חסם הופדינג עבור סכום של משתנים מקריים בעלי התפלגות תת-גאוסית.
עבור משתנים מקריים תת-גאוסיים, בלתי תלויים, עם תוחלת אפס,
כאשר c הוא קבוע ו
משמעות החסם היא שההסתברות שמדגם כלשהו מתוך הסתברות, לא יהיה "מדגם מייצג", קטנה באופן מעריכי בגודל המדגם.
לחסם זה חשיבות רבה בתחום של למידת מכונה, מכיוון שהוא נותן אינדיקציה לגבי גודל המדגם שדרוש כדי ללמוד על התפלגות.
חסם צרור הולכה ימני , הוא פגם במערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב, המתרחשת בחדר הימני של הלב.
מערכת ההולכה החשמלית שבחדרי הלב, מורכבת משני צרורות (bundles) - ימני ושמאלי, כאשר הצרור או הענף השמאלי מתפצל בנוסף לצרור שמאלי אנטריורי (קדמי), וצרור שמאלי פוסטריורי (אחורי).
חסימה של הצרור הימני, אשר אחראי על ההולכה החשמלית של החדר הימני של הלב, יכולה להיות מולדת (עד 1% מהאוכלוסייה), או להתפתח עם השנים כתוצאה מתהליכים דלקתיים, היווצרות של אוטם ועוד.
כתוצאה מהחסימה, עוברת ההולכה החשמלית לחדרים באמצעות הצרור השמאלי בלבד (left bundle branch), ופוטנציאל הפעולה מגיע לחדר ימין דרך סיבי שריר הלב (המיוקארד) ולא דרך מערכת הולכה כלשהי, ולמעשה לאחר הפעלת חדר שמאל.
ישנם מספר קריטריונים באמצעותם ניתן לאבחן חסם בצרור ההולכה הימני:
מאחר שכיוון פעולת המחיצה הבין חדרית (הספטום) נותר משמאל לימין, נקבל כי הגל הראשון הוא נורמלי.
לאחר מכן יופעל חדר שמאל ללא חדר ימין (בא לידי ביטוי בגל גבוה יחסית מאחר שאין שקול כוחות המבטא את הפעלת חדר ימין, ולבסוף יופעל חדר ימין, בכיוון ההפוך לכיוון ההפעלה של חדר שמאל.
כתוצאה מהתהליכים האמורים, נקבל את המאפיינים הבאים:
משך ההפעלה הכוללת - QRS יגדל ויהיה ארוך יותר מ-100 מילישניות.
(בחסימה מוחלטת- מעל 120 מילישניות, עד ל-120 מילישניות מדובר בחסימה שאינה מוחלטת- Incomplete Block).
בחיבור V1 המבטא את ההסתכלות על הלב מצד ימין, ניתן יהיה לראות גל R חיובי גבוה כתוצאה מהתקדמות פוטנציאל הפעולה בחדר ימין לאחר הפעלת חדר שמאל
בחיבור V6 המבטא את ההסתכלות על הלב מצד שמאל, ניתן יהיה לראות גל S שלילי בולט יחסית המבטא את הפעלת החדר הימני לאחר הפעלת חדר שמאל.
התמונה המתקבלת בחיבור L1 (חיבור שמאלי) תהיה דומה לאות W.
סיבות הגורמות לחסם צרור הולכה ימני
ישנן מספר סיבות המביאות לחסם בצרור ההולכה הימני, בהן:
מחלות וזיהומים הפוגעים בשריר הלב (מיוקרדיטיס)
משנית להגדלת החדר הימני (במצבים אלו, בדרך כלל החסם הוא בלתי שלם)
פגם במחיצה שבין העליות (ASD) (מום לב מולד)
חסם בלתי שלם בצרור ההולכה הימני הוא ממצא שכיח למדי באנשים צעירים ללא מחלה, ואם הוא מופיע לבדו הוא אינו נחשב לרוב כממצא פתולוגי.
לעיתים ישנו שילוב של חסימה בצרור ההולכה הימני יחד עם השמאלי או חלקים ממנו, ולעיתים ישנה חסימה זמנית בלבד של צרור ההולכה הימני (למשל, במקרים של עומס ריאתי זמני כגון בתסחיף ריאתי או בהחרפה זמנית של מחלה ריאתית כרונית).
חסם צרור הולכה שמאלי , הוא פגם במערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב, המתרחש בחדר השמאלי.
(ייתכנו גם חסמים של הצרורות המשניים, והם מכונים חסם צרור הולכה שמאלי קדמי או חסם צרור הולכה שמאלי אחורי).
מצב זה מייצג מחלה של מערכת ההולכה או של שריר הלב עצמו.
באופן נורמלי מערכת ההולכה פועלת משמאל לימין, במצב זה מאחר שמערכת ההולכה של הצרור השמאלי אינה מתפקדת, יתקבל גירוי חשמלי אשר מופעל מימין לשמאל: ראשית, המחיצה הבין חדרית (ספטום) תופעל מימין לשמאל (בניגוד למצב הנורמלי), ולאחר מכן פוטנציאל הפעולה יגיע מחדר ימני אל החדר השמאלי דרך המיוקארד (שריר הלב).
הקומפלקס QRS רחב (מעל 120 מילישניות מדובר על חסימה מלאה, ובין 100 ל-120 מילישניות זוהי חסימה חלקית, בדומה לחסם צרור הולכה ימני).
בחיבור V1 ניתן לראות כי מאחר שכיוון ההולכה במחיצה הבין חדרית הוא בכיוון הפוך, מתקבל גל q ולאחר מכן גל חיובי קטן המבטא את הפעלת חדר ימין, ולאחר מכן גל שלילי המבטא את הפעלת חדר שמאל, ומתקבלת צורת האות W.
בחיבור V6 ניתן לראות בתחילה הופעת גל R חיובי המבטא את ההפעלה של הספטום, לאחריו הפעלת חדר ימני המבוטאת כשנץ שלילי, ולאחריה הפעלת חדר שמאל המבוטאת באופן חיובי (כיוון שהאלקטרודה מונחת מכיוון שמאל) לקבלת גל הדומה לאות M.
בנוסף לכך, קיימת התהפכות של גל T, ולרוב ציר הלב סוטה שמאלה (סטיית ציר שמאלית).
חסם שמאלי קדמי חלקי הוא פגם במערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב, במסגרתו נחסם חלקו הקדמי של צרור ההולכה השמאלי, כך שאינו מוליך את הדחפים החשמליים.
כששני צרורות אלו פועלים יחדיו, שקול הכוחות שלהם פונה למטה ושמאלה, אך אם אחד מהם נפגע, נותר וקטור חשמלי אשר פועל לכיוון שונה, וניתן לראות זאת בתרשימי האק"ג כמפורט להלן.
בחסימה של הצרור השמאלי הקדמי- left anterior fascicle block או LAFB, (מכונה גם left anterior hemiblock) צד שמאל יופעל רק על ידי הצרור השמאלי האחורי, אשר יוצר גירוי חשמלי המצביע לכיוון הכתף השמאלית.
בתוצאה מכך מתקבלת סטיית ציר שמאלית (זהו הסימן השכיח ביותר של LAFB).
למעשה, הכוח אשר פועל "ימינה" נעלם, כתוצאה מהחסימה, ולכן יש סטייה שמאלה.
רוחב QRS תקין יחסית או מעט מורחב, אם ה-QRS רחב יחסית, מדובר בהפרעה גדולה יותר, כגון חסם צרור הולכה שמאלי.
בחיבורים התחתונים, (II, III, avF) ההפרעה מאופיינת בתבנית של גל r קטן ולאחריו S עמוק.
למעשה, האלקטרודות בחיבורים התחתונים "רואות" את הפעילות החשמלית שנעשית כלפי מטה על ידי הצרור הפוסטריורי, שמגיעה לכיוונן, ולאחר מכן את העלייה כלפי מעלה אשר מתרחקת מהן ומביאה לגל S עמוק.
תבנית של qR בחיבורים I, aVL
בחישוב ציר הלב ניתן לראות ציר לב שמאלי שהוא לפחות מינוס 60 מעלות.
(עד זווית של -90. בזווית שלילית יותר ייתכן כי מדובר בבעיה אחרת כגון דקסטרוקרדיה (לב הפוך) או מומי לב מולדים).
סטיית ציר שמאלית נגרמת גם כתוצאה מאוטם תחתון (אולם באוטם ניתן לראות גלי Q עמוקים), או כתוצאה מהיפרטרופיה של החדר השמאלי (ואז תהיה תבנית של היפוך גלי T- strain pattern יחד עם זווית שלילית הנמוכה לרוב מ-60-).
חסם שמאלי קדמי חלקי קיים בכ-4% מהמקרים של אוטם חריף בשריר הלב.
זהו הפגם הנפוץ ביותר במערכת ההולכה התוך חדרית, במקרים של אוטם חריף, כאשר העורק left anterior descending הוא הגורם לכך.
חסם שמאלי קדמי חלקי מקושר גם למחלות לב נוספות שונות, כגון קרדיומיופתיות, מחלות מסתמים ועוד.
בתורת הקודים, חסם סינגלטון הוא חסם בסיסי המתאר עבור קוד תיקון שגיאות את הקשר בין מרחק הקוד (מרחק המינג בין שתי המילים הקרובות ביותר) ובין אורך מילות הקוד ומספרן.
החסם קרוי על שם ריצ'רד סינגלטון שפרסם אותו ואת מושג הקודים מופרדים מקסימלית ב-1964.
לכל קוד לתיקון שגיאות המכיל מילות קוד שונות באורך מעל אלפבית בגודל , ובעל מרחק קוד מתקיים:
עבור קוד ליניארי, ולכן לכל קוד ליניארי מתקיים:
החסם נובע מכך שכדי לקודד מילים שונות באורך מעל אלפבית נדרש כי .
אם מביטים על אוסף כלל המילים בקוד כאשר מכל מילה מתעלמים מ- האותיות הראשונות (כלומר, הסיפא של המילה באורך אותיות), עדיין יהיו כל הסיפאות שונות זו מזו, כיוון שמרחק הקוד הוא לפחות .
קוד בו מתקיים השוויון בחסם סינגלטון נקרא קוד מופרד מקסימלית (MDS - Maximum Distance Separable).
הקוד המלא (כלל המרחב )
בתורת האמידה ובסטטיסטיקה, חסם קרַמר–ראו (, בראשי תיבות: CRB; נקרא גם Cramér–Rao lower bound, בראשי תיבות: CRLB) הוא חסם תחתון על השונות של אומדים של פרמטרים דטרמיניסטיים.
לעיתים הוא ידוע בשמות "אי-שוויון קרמר–ראו" או "אי-שוויון האינפורמציה".
הוא נקרא על שם הראלד קרמר וק.
ראו, שהיו בין הראשונים לקבל אותו.
בצורתו הפשוטה ביותר, החסם קובע שהשונות של כל אומד חסר הטיה היא חסומה מלמטה על ידי ההופכי של האינפורמציה של פישר.
אומד חסר הטיה שהשונות שלו שווה לחסם נקרא אומד יעיל .
לאומד כזה השגיאה הריבועית הממוצעת הנמוכה ביותר מבין כל האומדים חסרי ההטיה, ולכן הוא נקרא גם אומד חסר הטיה בעל שונות מינימלית במידה שווה (uniformly minimum-variance unbiased estimator – UMVUE).
עם זאת, לעיתים לא קיים אומד חסר-הטיה שמשיג את החסם, אף במקרה שיש אומד שהשונות שלו היא הקטנה ביותר מכל שאר האומדים.
גרסה מוכללת של חסם קרמר–ראו נותנת חסם גם עבור השונות של אומדים בעלי-הטיה ידועה.
במקרים מסוימים, אומד מוטה עשוי להניב שגיאה ריבועית ממוצעת ושונות נמוכות יותר מאלו שמשיג חסם קרמר–ראו עבור אומר חסר-הטייה.
החסם תקף תחת שני תנאים רגולריים חלשים יחסית על פונקציית צפיפות ההסתברות :
האינפורמציה של פישר מוגדרת היטב, כלומר לכל שבו , הנגזרת קיימת והיא סופית.
ניתן להחליף את הסדר של גזירה לפי ואינטגרציה לפי .
התנאי הזה מתקיים כאשר אחד מהבאים מתקיים:
הפונקציה היא בעלת תומך סופי ב-, שגבולותיו אינם תלויים ב-.
הפונקציה היא בעלת תומך אינסופי, גזירה ברציפות, והאינטגרל מתכנס במידה שווה לכל .
יהי פרמטר דטרמיניסטי לא-ידוע הנאמד בעזרת וקטור של מדידות של .
צפיפות ההסתברות של המדידות, שתלויה בפרמטר, היא .
השונות של כל אומד חסר-הטיה של הפרמטר חסום על ידי ההופכי של האינפורמציה של פישר:
האינפורמציה של פישר במקרה הסקלרי , מוגדרת לפי:
כאשר היא הלוגריתם הטבעי של פונקציית הנראות של דגימה יחידה ו־ היא התוחלת לפי הצפיפות של .
אם לא כתוב אחרת להלן, התוחלת היא תוחלת לפי .
אם גזירה פעמיים ותנאים רגולריים מסוימים מתקיימים, אזי ניתן להגדיר את האינפורמציה של פישר גם כך:
היעילות של אומד חסר הטיה מורה כמה קרובה שונות האומד לחסם התחתון; יעילות אומד מוגדרת כך:
כלומר היחס בין השונות המינימלית האפשרית עבור אומד חסר הטיה לבין השונות שלו בפועל.
אומד חסר-הטיה של פונקציה של פרמטר
צורה כללית יותר של החסם מתקבלת עבור מקרה של אומד חסר הטיה, , שנועד לאמוד את , פונקציה ידועה של פרמטר סקלרי דטרמיניסטי לא-ידוע .
משמעות חוסר ההטיה היא שמתקיים .
כאשר היא הנגזרת של לפי , ו־ היא האינפורמציה של פישר, כפי שהוגדרה לעיל.
ניתן להכליל את החסם עבור אומד של פרמטר בעל הטיה ידועה, .
השונות של כל אומד חסר הטיה שהתוחלת שלו היא חסומה על ידי הביטוי שלעיל; במילים אחרות, השונות של כל אומד שהטייתו ידועה, חסומה על ידי:
כאשר היא הנגזרת של לפי .
ניתן לראות כי תוצאה זו מתכנסת לנוסחה עבור אומד חסר-ההטיה עבור .
אם כן, השגיאה הריבועית הממוצעת של כל אומד מוטה חסומה על ידי:
הצורה הכללית ביותר של החסם עבור אומד סקלרי היא עבור אומד מוטה של פונקציה של פרמטר , שנועד לאמוד את , פונקציה ידועה של פרמטר סקלרי דטרמיניסטי לא-ידוע .
משמעות ההטיה היא ש־ לא בהכרח שווה ל־0.
ניתן להכליל את החסם עבור וקטור של פרמטרים לא-ידועים, המוגדר:
כאשר פונקציית הצפיפות מקיימת את התנאים הרגולריים לעיל.
במקרה זה, החסם דומה מאוד, אלא שכעת צורתו וקטורית: האינפורמציה של פישר היא מטריצה , ולא סקלר, ואת שונות האומד מחליפה מטריצת השונות המשותפות של אומד פונקציה כלשהי של וקטור הפרמטרים, המסומן .
האיבר ה־ במטריצת האינפורמציה של פישר מוגדר:
במילים אחרות, מטריצת האינפורמציה של פישר היא תוחלת המכפלה החיצונית של גרדיאנט פונקציית לוג-הנראות עם עצמו.
יהי אומד של פונקציה כלשהי של וקטור הפרמטרים :
נסמן את קטור התוחלות ב־.
חסם קרמר–ראו קובע כי מטריצת השונות המשותפות (Covariance Matrix) של מקיימת:
האי-שוויון הוא אי-שוויון מטריצי, כלומר ההפרש בין אגף שמאל לאגף ימין הוא מטריצה חיובית למחצה (Positive semi-definite).
היא מטריצת יעקובי שהאיבר ה־ שלה הוא .
במקרה הפרטי הפשוט שבו הוא אומד חסר-הטיה של (כלומר ), חסם קרמר–ראו מצטמצם לצורה:
צורה זו מזכירה מאוד את המקרה הסקלרי.
אם מסובך להפוך את מטריצת האינפורמציה של פישר, ניתן פשוט לקחת את ההופכי של האלמנט האלכסוני הרצוי כדי למצוא גבול תחתון, אם כי ייתכן שהוא יהיה מעט נמוך מהגבול התחתון האמיתי שיביא היפוך המטריצה:
ההוכחה הבאה היא זו של המקרה הסקלרי הכללי שהוצג לעיל.
נניח ש- הוא משתנה מקרי עם פונקציית צפיפות הסתברות , וש- הוא אומד של .
יהי הניקוד (score) של הפילוג:
כאשר החלפת סדר הגזירה והאינטגרציה אפשרית בהנחה שהתנאים הרגולריים מתקיימים.
השונות המשותפת של ושל :
מאחר ש- הוא אומד חסר הטיה, מתקבל:
השונות של היא גם האינפורמציה של פישר (לפי הגדרה), ולכן יתקבל בהצבה לאי-שוויון:
דוגמה: חסם קרמר–ראו עבור משתני אינדיקטור
נחפש את חסם קרמר–ראו עבור מודל שבו .
כדי לקבל את האינפורמציה של פישר, צריך לחשב את לוגריתם הנראות:
ולכן האינפורמציה של פישר היא:
ולפי חסם קרמר–ראו עבור כל אומד חסר הטיה , מתקיים:
בתורת האמידה ובסטטיסטיקה, חסם צ'פמן-רובינס (Chapman-Robbins Bound; לעיתים חסם המרסלי-צ'פמן-רובינס) הוא חסם תחתון על השונות של אומדים של פרמטרים דטרמיניסטיים.
חסם זה הוא הכללה של חסם קרמר–ראו, ובהשוואה אליו - הוא הדוק יותר ומתאים למגוון רחב יותר של בעיות.
עם זאת, חישובו לרוב מסובך יותר.
החסם נגזר לראשונה ובאופן בלתי-תלוי על ידי ג'ון המרסלי ב-1950 ועל ידי דאגלס צ'פמן והרברט רובינס ב-1951. זהו מקרה פרטי של חסם ברנקין (Barankin) המורכב יותר.
יהי פרמטר דטרמיניסטי לא-ידוע, ויהיה אומד של פונקציה כלשהי של הפרמטר, .
הפילוג של (שתלוי ב-), ונניח כי הוא מוגדר היטב וחיובי לכל ולכל .
אם הוא אומד חסר-הטיה של , כלומר:
למעשה, אי השוויון (ללא הוצאת הסופרמום) מתקיים לכל , ולכן החסם ההדוק ביותר הוא כאשר הביטוי מקבל את הסופרמום שלו לפי .
התנאי לקיומו של החסם הוא שהתומך של יהיה מוכל בתומך של .
חסם צ'פמן-רובינס (הביטוי ללא הסופרמום) מתכנס לחסם קרמר–ראו כאשר , בהנחה שהתנאים הרגולריים הדרושים מתקיימים .
מתוך כך, חסם צ'פמן-רובינס הוא תמיד הדוק לכל הפחות כמו קרמר–ראו.
יתר על-כן, חסם צ'פמן-רובינס קיים תחת תנאים רגולריים חלשים משמעותית מאלו של חסם קרמר–ראו.
כך למשל, להוכחת החסם לא נדרש כי הפילוג יהיה גזיר.
במקרים כאלו, האינפורמציה של פישר לא מוגדרת, ולכן חסם קרמר–ראו לא קיים.
הוא משערך חסר-הטיה, ולכן מתקיים:
נחסיר בין שתי המשוואות האחרונות, לקבלת:
העלאת המשוואה בריבוע ואי-שוויון קושי-שוורץ יניבו:
חסם ברנקין , חסם תחתון על השונות של אומדים חסרי-הטיה של פרמטרים דטרמיניסטיים.
זוהי הכללה של חסמי קרמר–ראו וצ'פמן-רובינס, ובהשוואה אליהם - הוא הדוק יותר.
למעשה, זהו החסם התחתון ההדוק ביותר שקיים על השונות האמורה (Greatest lower bound), וחסרונו בכך שלפעמים קשה לחשב אותו.
החסם נגזר לראשונה על ידי אדוארד ברנקין (Edward William Barankin) ב-1949.
נניח שהתפלגות המשתנה המקרי תלויה בפרמטר הדטרמיניסטי , ומתוארת על ידי פונקציית הצפיפות .
תחת תנאים רחבים, אם הוא אומד חסר-הטיה של , כלומר (ולכן
במעבר לגבול שבו המרחק המקסימלי בין ערכי h שואף לאפס, מתקבלת צורה רציפה של החסם, שנגזרה על ידי ג'ק קיפר (Jack Kiefer):
כאשר הן פונקציות התפלגות שרירותיות, ו- הן התוחלות של לפי בהתאמה.
מכיוון שהחסם מתקיים לכל בחירה של a,h (במקרה הראשון) ושל (בשני), הוא נשאר נכון גם כשמחליפים את אגף ימין בסופרימום על כל האפשרויות.
נוכיח את הצורה השנייה של החסם.
מתוך חוסר הטיה, לכל H מתקיים:
לכן, מתוך העברת אגפים ושימוש בתכונות של פונקציות פילוג:
נבחן את תוחלת המכפלה של A,B.
מצד אחד (תחת תנאים רגולריים המאפשרים החלפת סדר אינטגרציה):
התוחלת הפנימית היא בדיוק H, כפי שהראינו לעיל מתוך חוסר ההטיה.
מצד שני, לפי אי-שוויון קושי-שוורץ:
לאחר הצבת כל הגדלים באי-שוויון זה מקבלים בדיוק את החסם.
על-מנת לקבל את הגרסה של ברנקין, יש להציב:
כאשר היא הדלתא של דיראק.
חסם הולכה עלייתי-חדרי הוא מצב בו נפגע מסלול הולכת החשמל התקין בלב האדם כתוצאה מפגיעה בהעברת הדחף החשמלי בקשר הפרוזדור והחדר (AV node).
ההפרעה מחולקת לשלוש דרגות עיקריות כאשר כל אחת מהדרגות מאופיינת בתצורה קלינית שונה.
מסלול העברת הדחף החשמלי בלב במצב התקין מתחיל מקוצב הסינוס (SA Node).
קוצב הסינוס מייצר דה-פולריזציה מוקדם יותר מכל שאר תאי הלב.
הוא מכניס בכך את כל שאר תאי הלב ל"תקופה רפרקטורית מוחלטת", במהלכה הם אינם מסוגלים לייצר דה פולריזציה עצמונית.
הדחף החשמלי היוצא מקוצב הסינוס עובר בסיבי ההולכה השונים בעליות ומשם הוא יורד אל הקוצב המשני - "Atrioventricular Node".
הקוצב המשני מהווה את נקודת הקישור היחידה שבין העליות לחדרים.
באדם בריא ובמצב התקין מתעכב הזרם בקוצב המשני לפרק זמן של בין 120-200 מילישניות (3-5 משבצות בתרשים המוניטור).
מהקוצב המשני ממשיך הדחף החשמלי אל חדרי הלב דרך סיבים המכונים "סיבי פורקנייה".
הוא עובר באלומת הפרוזדור והחדר, המכונה גם "סיב ההולכה על שם היס", ממשיך אל צרור ההולכה הימני והשמאלי ומשם ממשיך אל סיבי ההולכה הסופיים המפושטים לאורכם ולרוחבם של חדרי הלב.
חסם הולכה עלייתי-חדרי כולל את המקרים בהם הדחף החשמלי מתעכב בקוצב המשני לפרק זמן העולה על פרק הזמן הנורמלי (0.2 שניות), וכן את המקרים בהם הקוצב המשני נחסם באופן חלקי או מלא.
חסימה מלאה של קוצב ה-AV היא מצב חירום רפואי.
היא עשויה לגרום להפסקת התכווצות החדרים בשל אי הגעת הדחף החשמלי אליהם.
במצבים מסוימים עשויים תאי הלב להשתמש בתכונת האוטומטיות שלהם ולהתחיל לייצר דה פולריזציה עצמונית על מנת לפצות על אי הגעת הזרם.
הגורמים לחסם הולכה עלייתי-חדרי מגוונים וכוללים בתוכם איסכמיה, מחלות ניווניות של הקוצב המשני, מיוקרדיטיס, פריקרדיטיס, גורמים תורשתיים, השפעת ארס נחשים מסוימים (שרף עין גדי לדוגמה), גירוי וגאלי או שימוש בתרופות מסוימות.
סוגים מסוימים של חסם הולכה עלייתי-חדרי עשויים להופיע גם באופן תקין אצל ילדים או אצל ספורטאים.
הדרגה הראשונה והקלה ביותר של חסם הולכה עלייתי-חדרי.
בחסם הולכה מסוג זה הדחף החשמלי הנוצר בקוצב הסינוס עובר מהעליות אל החדרים דרך קוצב ה-AV בכל פעימה ופעימה כמו אצל אדם בריא.
הבעיה בסוג זה של חסימה היא עיכובו של הדחף החשמלי בקשר הפרוזדור והחדר לפרק זמן העולה על 0.2 שניות.
חולה עם חסם הולכה מדרגה ראשונה יהיה לרוב א-סימפטומטי.
קצב הלב צפוי להיות סדיר והחסם לא צפוי לגרום לברדיקרדיה יוצאת דופן.
ההפרעה עשויה להתגלות בבדיקת א.ק.ג.
אקראית שהתבצעה מכל סיבה אחרת והחולים יכולים לחיות עם חסם הולכה זה ללא פגיעה או שינוי באורח החיים.
תרשים המוניטור בסוג חסם זה ידגים הארכה של מקטע PR.
מקטע PR הוא המקטע הנמצא בין גל ה-P - המייצג את מעבר הזרם בעליות, לבין קומפלקס QRS - המייצג את מעבר הזרם בחדרים.
מקטע זה מבטא את עיכוב הדחף החשמלי בקוצב ה-AV.
בחסם הולכה מסוג זה מעוכב הזרם החשמלי בין העליות לחדרים לזמן רב יותר מאשר הוא מעוכב בחסם מדרגה ראשונה.
הפרעה זו מחולקת לשני סוגים:
סוג 1 - מכונה גם "מוביץ סוג 1" או "ונקבאך" - קשר הפרוזדור והחדר מעכב את הדחף החשמלי לפרקי זמן הולכים וגדלים בכל פעימה.
לבסוף, כעבור מספר פעימות, ניתן יהיה לראות פעימה אחת ש"נופלת" ולא מתרחשת.
קצב הלב בחסם הולכה מסוג זה צפוי להיות לא סדיר.
רוב החולים יהיה א-סימפטומטיים ואלו שיחוו סימפטומים יגיבו בדרך כלל באופן טוב לטיפול תרופתי.
בתרשים המוניטור תתבטא התופעה בהגדלה הדרגתית של המרווח בין גל ה-P לבין קומפלקס QRS (מרווח PR), עד להופעתו של גל P שלאחריו לא יופיע קומפלקס QRS, כלומר - הדחף שיצא מקוצב הסינוס עבר בעליות אך לא עבר בחדרים אלא נחסם בקוצב ה-AV.
סוג 2 מכונה גם "מוביץ סוג 2" - "נפילה" פתאומית של פעימה אחת מדי כל מספר פעימות, ללא סימנים מקדימים וללא התארכות הדרגתית של מרווח PR.
נפילת הפעימה עשויה להיות בחוקיות מסוימת אך עשויה גם להיות ללא חוקיות.
במידה ותהיה חוקיות הפרעת הקצב יכולה להיות סדירה.
דוגמה לכך היא תת-קטגוריה של מוביץ סוג 2 הנקראת 2:1 - כל שתי דה פולריזציות עלייתיות מתקיימת דה פולריזציה חדרית אחת.
מוביץ סוג 2 נחשבת להפרעה מסוכנת יותר ממוביץ סוג 1 והיא עשויה להידרדר לחסימה מלאה של סיב ההולכה.
חסם הולכה מדרגה שלישית הידוע גם בשם "complete heart block" הוא מצב בו אין קשר כלל בין הפעילות החשמלית העלייתית לבין הפעילות החשמלית החדרית.
בתרשים המוניטור הדבר יתבטא כהיעדר מוחלט של סינכרון בין גל ה-P לבין קומפלקס QRS.
גלי ה-P יהיו סדירים וכן הקומפלקסים יהיו סדירים, אך לא יהיה קשר בין גלי ה-P לקומפלקסים.
למעשה משמעות הדבר היא שקשר ההגת והפרוזדור מפעיל את העליות באופן תקין והן מתכווצות, אך מעבר הזרם מהעליות דרך קשר הפרוזדור והחדר אל החדרים חסום לחלוטין.
החדרים מתכווצים כתוצאה מפעילות חשמלית שמקורה במוקדים אקטופיים בחדרים עצמם או בחלקים התחתונים של קשר הפרוזדור והחדר.
חסם הולכה מדרגה שלישית הוא סוג החסם החמור ביותר.
חולים הסובלים מסוג זה של חסם יסבלו לרוב מסימנים וסימפטומים שונים כגון חולשה, סחרחורות, לחץ דם נמוך, דופק איטי, התעלפות וכאבים בחזה.
הם יזדקקו לטיפול רפואי מיידי ודחוף שלרוב יכלול השתלת קוצב לב.
חסם הולכה עלייתי-חדרי מדרגה ראשונה, המכונה גם הארכת מרווח PR, הוא הפרעה במערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב, שבמהלכה מתרחש עיכוב מסוים בהעברת הזרם החשמלי בין עליות הלב וחדריו, לפרק זמן העולה על 0.20 שניות.
על פי רוב, הביטוי של חסם הולכה מדרגה זו הוא באק"ג בלבד, ואינו גורר תסמינים או סימנים כלשהם.
מכאן, שכאשר מדובר בהפרעה מבודדת, היא אינה מצריכה טיפול.
הפרעה זו שכיחה יחסית בקרב האוכלוסייה הכללית, ושיעורה עומד על 0.65%–1.1%.
הגורמים הנפוצים לחסם הולכה מדרגה ראשונה הם מחלות של הקשר העלייתי-חדרי, עלייה בהשפעה וגאלית (למשל אצל ספורטאים או במצבים של גירוי וגאלי), מיוקרדיטיס, אוטם שריר הלב (בייחוד אוטם בקיר התחתון), הפרעות אלקטרוליטריות והשפעה של תרופות.
התרופות הגורמות לרוב לחסם הולכה מדרגה ראשונה הן תרופות המאריכות את התקופה הרפרקטורית של הקשר העלייתי-חדרי, ובכך מאטות את ההולכה בקוצב.
תרופות אלו כוללות חוסמי תעלות סידן, חוסמי בטא, דיגוקסין ועוד.
באנשים בריאים מעכב הקשר העלייתי-חדרי את ההולכה החשמלית בין העליות לחדרים לפרק זמן מסוים.
מטרתו של עיכוב זה היא לגרום לכך שהחדרים יתכווצו זמן קצר לאחר כיווצן של העליות, ובכך יתאפשר לחדרים להתמלא בדם בטרם יתבצע כיווצם.
פרק הזמן הקצר בו מושהה הזרם בקשר העלייתי-חדרי, מתבטא בתרשים האק"ג כמרחק שבין תחילת גל P לבין תחילת מכלול QRS.
מרווח זה נקרא "מרווח PR", ואורכו התקין הוא 120–200 מילישניות.
בחסם הולכה מדרגה ראשונה, הקשר העלייתי-חדרי מוליך את הזרם החשמלי באופן איטי יותר, מה שמתבטא בתרשים האק"ג כמרווח PR מוארך מעל ל-200 מילישניות.
חסם הולכה מדרגה ראשונה לרוב אינו מתבטא בתסמינים כלשהם, והאבחנה מתבצעת בבדיקת אק"ג, לרבות בדיקה שגרתית.
ככלל, חסם עלייתי-חדרי מדרגה ראשונה כשלעצמו אינו מצריך טיפול, אך נהוג לעקוב אחר תרשים האק"ג תקופתית, בפרט אם הוא מלווה בהפרעות הולכה נוספות, כדוגמת חסם צרור הולכה ימני או שמאלי.
במקרה של סיבה הפיכה, אזי טיפול בגורם, כגון תיקון של הפרעות אלקטרוליטריות או הפסקת טיפול תרופתי, עשוי לפתור את ההפרעה.
קיום של חסם הולכה מדרגה ראשונה אינו התוויית נגד לתרופות המאטות את ההולכה החשמלית בקשר העלייתי-חדרי, כגון חוסמי בטא, חוסמי תעלות סידן ודיגוקסין, אולם רופאים נוקטים משנה זהירות בעת רישום תרופות אלה לאנשים המציגים חסם הולכה זה.
כאשר הוא אינו מלווה בהפרעות נוספות, חסם הולכה מדרגה ראשונה הוא לרוב חסר משמעות קלינית.
עם זאת, מחקרים מראים כי קיומו של חסם הולכה מדרגה ראשונה מכפיל את הסיכון להתפתחותה של הפרעת קצב מסוג פרפור עליות, משלש את הסיכוי של החולה להזדקק בהמשך להשתלת קוצב לב ומקושר לעלייה קטנה בתמותה.
הסיכון עולה ככל שעיכוב הזרם בקשר העלייתי-חדרי הוא משמעותי יותר, כלומר ככל שמרווח PR ארוך יותר.
השילוב של חסם הולכה מדרגה ראשונה עם חסם צרור הולכה ימני וחסם צרור הולכה שמאלי קדמי או אחורי (שילוב הידוע גם בשם "trifascicular block" – חסם תלת-צרורי), מעלה באופן משמעותי את הסיכון להתפתחות של חסם הולכה מלא של הלב.
חסם הולכה מסוג זה הוא חמור יותר מחסם הולכה מדרגה ראשונה אך קל יותר מחסם הולכה מדרגה שלישית.
ישנם שני סוגים של חסם הולכה מדרגה שנייה – סוג 1 וסוג 2. בשני הסוגים קיימת הפרעה במעבר הדחף החשמלי, כך שלא כל דחף חשמלי המגיע מקשר הגת והפרוזדור, עובר את קשר הפרוזדור והחדר וממשיך אל החדרים.
בתרשים האק"ג יתבטאו שני סוגי ההפרעות בקיומם של גלי P אחדים שלאחריהם לא יופיע מכלול QRS.
ההבדל בין שני סוגי ההפרעות הוא שבחסם הולכה מדרגה שנייה סוג 1, תהיה הארכה הדרגתית של מקטע PR (כלומר עיכוב הולך וגדל של הדחף החשמלי בקוצב המשני) עד שלבסוף יופיע גל P שלאחריו לא יופיע מכלול QRS.
בחסם הולכה מדרגה שנייה מסוג 2, לעומת זאת, לא תהיה התארכות הדרגתית, אלא יופיע מרווח PR תקין, ולסירוגין גל P ללא מכלול QRS.
כאשר החסימה מתרחשת בכל פעימה שנייה (מקצב 2:1), ההבחנה בין שני הסוגים קשה יותר.
חסם הולכה מדרגה שנייה סוג 1 נחשב למסוכן פחות מחסם סוג 2.
שני סוגי החסמים נקראים על שמו של וולדמר מוביץ (Mobitz).
חסם מסוג 1 נקרא גם על שמו של קארל פרדריק ונקבאך, ואילו חסם מסוג 2 נקרא גם על שמו של ג'ון האי.
חסם הולכה מדרגה שנייה סוג 1
חסם הולכה מדרגה שנייה סוג 1, ידוע גם כ"מוביץ 1" או "ונקבאך", הוא כמעט תמיד מחלה של קשר הפרוזדור והחדר.
ההפרעה התפרסמה לראשונה במאמרו של הרופא ההולנדי קארל פרדריק ונקבאך ב-1906, שם הוא כתב על הפרעה המתאפיינת בהתארכות הדרגתית של מרווח PR.
בהמשך סווגה ההפרעה כהפרעה סוג 2 במאמרו של הרופא הרוסי-גרמני וולדרמן מוביץ ב-1924. שני השמות, "מוביץ 1" ו"ונקבאך" מתייחסים לאותה הפתופיזיולוגיה.
במאמרו של ונקבאך ב-1906 מתייחסת ההפרעה להיבט המכני שבהתארכות הדרגתית של פרק הזמן העובר בין התכווצות העליות לבין התכווצות החדרים.
לאחר המצאת מכשיר האק"ג נעשה בו שימוש על מנת להבין את מקורה החשמלי של ההפרעה המכנית.
חסם הולכה מדרגה שנייה סוג 1 מאופיין בהתארכות הדרגתית של מרווח PR, כאשר לאחר התארכות זו צפויה "נפילה" של מכלול QRS.
לאחר "נפילת" המכלול, חוזר מרווח PR לטווחו התקין והמעגל חוזר על עצמו בשנית.
הגורם להפרעה זו הוא התארכות הדרגתית של הרפרקטוריות (אי-היענות, או תקופת ההתאוששות) של קשר הפרוזדור והחדר לאחר כל דחף חשמלי המגיע אליו מקשר הגת, עד למצב בו כושל קשר הפרוזדור והחדר בהעברת אחד הדחפים החשמליים המגיעים אליו מהגת.
אחד התנאים הנדרשים על מנת לקבוע אם הפרעה מסוימת היא מוביץ 1 הוא הימצאות פעילות עלייתית סדירה (מרחק סדיר בין גלי P).
אם הפעילות העלייתית אינה סדירה, יכולים להיות הסברים שונים לאי מעבר אחד הדחפים החשמליים מהעליות אל החדרים.
הגורמים להפרעה עשויים להיות איסכמיה של שריר הלב, שימוש מופרז בתרופות מסוימות כמו חוסמי בטא או דיגוקסין, מחלות דלקתיות, מחלת לב איסכמית, עמילוידוזיס, מחלת לב מסתמית או פגם במחיצת הלב.
מוביץ סוג 1 הוא כמעט תמיד מצב שפיר.
ברוב המוחלט של המקרים לא יידרש טיפול מיידי בקצב עצמו והחולה יהיה לרוב ללא תסמינים.
במצבים בהם מופיעים תסמינים, טיפול באטרופין תוך-ורידי יגרום לרוב לשיפור זמני.
חסם הולכה מדרגה שנייה סוג 2
חסם הולכה מדרגה שנייה סוג 2, ידוע גם כמוביץ 2, הוא כמעט תמיד בעיה במערכת ההולכה המרוחקת יותר - סיבי ההולכה על שם היס ופורקינייה.
באק"ג מאופיין מוביץ 2 בגלי P שלאחריהם לא מופיע מכלול QRS, אך ללא התארכות או התקצרות של מרווח PR.
לרוב ייראו מספר מסוים של גלי P שאינם מלווים במכלול, ומדי פעם הוא כן יופיע.
כלומר, לא כל דחף חשמלי המגיע מקשר הגת והפרוזדור מצליח להמשיך אל החדרים ולעורר אותם.
תבנית זו באק"ג ייחודית למוביץ 2. גם מוביץ 2 מתחלק למספר תת-סוגים, זאת על פי היחס שבין מספר הדחפים המגיעים מקשר הגת והפרוזדור לבין מספר הדחפים המצליחים לעבור דרך קשר הפרוזדור והחדר ולהמשיך אל החדרים.
בפועל הדבר מתבטא ביחס בין מספר גלי ה-P לבין מספר מכלולי QRS.
לדוגמה, מצב שבו על כל שני גלי P יופיע מכלול QRS אחד יכונה מוביץ סוג 2 - 2:1, ומצב שבו על כל שלושה גלי P יופיע מכלול QRS אחד יכונה מוביץ סוג 2 - 3:1.
הסכנה בחסם הולכה מסוג זה היא שהוא עלול להתפתח לחסם הולכה מדרגה שלישית (חסם הולכה מלא) עם או בלי קצב מילוט מן החדרים, מה שעלול לגרום לדום לב או לברדיקרדיה קיצונית שתלווה בלחץ דם נמוך.
בשל העובדה שמוביץ סוג 1 מתרחש באופן מעגלי, היחס בין גלי P לבין מכלולי QRS במעגל נשאר בדרך כלל קבוע.
היחס בין מספר גלי P לבין מספר המכלולים משמש לאפיון נוסף של סוג חסם ההולכה.
לדוגמה, מוביץ סוג 1 שבו יש 4 גלי P ו-3 מכלולי QRS במעגל (כלומר, קיים בו גל P אחד שלאחריו לא מופיע QRS) יכונה "מוביץ סוג 1 - 4:3".
גם מוביץ סוג 2 יתרחש לרוב באופן בו קיים יחס קבוע בין מספר גלי P לבין מספר מכלולי QRS.
גם כאן משמש היחס בין מספר גלי ה-P לבין מספר מכלולי ה-QRS לצורך אפיון ספציפי של סוג חסם ההולכה.
ככל שהיחס בין גלי ה-P לבין מכלולי QRS הוא גדול יותר, כך חסם ההולכה הוא חמור יותר.
חסם הולכה מוביץ סוג 2 נחשב לחסם הולכה שאינו יציב מטבעו ועל כן נפוץ שהיחס משתנה במהלך הזמן.
יחס P:QRS הוא תמיד בתבנית של (X:(X-1 במוביץ סוג 1 ו-X:1 במוביץ סוג 2 (כאשר X מייצג את מספר גלי ה-P), זאת בגלל צורת הפעולה של כל אחד מהחסמים.
מסיבה זו ניתן לרוב לוותר על ציון סוג החסם, ולקרוא לחסם ההולכה על פי יחס החסימה.
למשל, "מוביץ 3:1" יתייחס בהכרח למוביץ סוג 2, כיוון שרק בו יכול להיווצר יחס כזה, ואילו "מוביץ 4:3", לעומת זאת, יתייחס בהכרח למוביץ סוג 1. יש להוציא מכלל זה מצב של יחס חסימה 2:1, שיכול להתאים גם למוביץ סוג 1 וגם למוביץ סוג 2.
במצב של חסם הולכה עם יחס P:QRS של 2:1, לא ניתן להיעזר ביחס על מנת לקבוע את סוג חסם ההולכה, וכן לא ניתן להיעזר בהתארכות של מרווח PR לשם כך (כיוון שאין אפשרות לצפות בהתארכות PR באמצעות צפייה בגל P אחד בלבד המלווה במכלול QRS).
במצב כזה מרווח PR ארוך מהתקין, המלווה ב-QRS תקין ברוחבו, מצביע בסבירות גבוהה יותר על מוביץ סוג 1, ואילו מרווח PR תקין באורכו המלווה ב-QRS רחב מהתקין, מצביע לרוב על מוביץ סוג 2.
חסם הולכה עלייתי-חדרי מדרגה שנייה אינו בא תמיד לידי ביטוי בתסמינים, אולם הוא עלול לגרום לברדיקרדיה, קרי דופק איטי, וכתוצאה מכך לעייפות וחולשה, עילפון ואף מוות.
כמו כן, תפוקת הלב הירודה עלולה להתבטא בסימנים של אי-ספיקת לב, כגון קוצר נשימה במאמצים.
קיצוב מלאכותי על ידי קוצב לב, בין אם זמני או קבוע, הוא הטיפול העיקרי בחסם הולכה עלייתי-חדרי תסמיני, וישנן התוויות מסוימות לקיצוב מלאכותי גם בהיעדר תסמינים, כפי שיפורט להלן.
יחד עם זאת, כאשר ישנה סיבה הפיכה להופעת חסם ההולכה, כגון טיפול תרופתי המעכב את ההולכה בקשר הפרוזדור והחדר או הפרעות אלקטרוליטריות, טיפול בגורם עשוי להביא לחלוף חסם ההולכה.
במתאר חריף, כאשר הברדיקרדיה מלווה בסימנים של אי-יציבות המודינמית, כגון לחץ דם נמוך, ערפול וחוסר הכרה וסימני בצקת ריאות, קובע אלגוריתם ההחייאה במבוגרים ACLS כי יש לטפל באטרופין, ומשטיפול זה אינו מסייע יש לשקול קיצוב חיצוני.
בהיעדר סימנים של אי-יציבות המודינמית מתבצע ניטור סימנים חיוניים וניטור אלקטרוקרדיוגרפי עד להחלטה על השתלת קוצב לב קבוע.
לפי הקווים המנחים של איגוד הקרדיולוגיה האמריקני (ACC) משנת 2018, חסם הולכה מדרגה שנייה סוג מוביץ II, או חסם הולכה מתקדם אחר, הוא התוויה (המלצה חזקה רמה I) להשתלת קוצב לב קבוע, ללא קשר לתסמינים, וזאת בהנחה שחסם ההולכה אינו כתוצאה מגורם הפיך.
בחסם הולכה מדרגה שנייה סוג מוביץ I, ישנה המלצה בינונית (רמה IIa) לקוצב לב רק אם חסם ההולכה גורם לתסמינים.
אם הוא אינו גורם לתסמינים, ההמלצה היא שלא להשתיל קוצב לב קבוע (רמה III), למעט אם מדובר בחסם הולכה שנגרם על רקע מחלת עצב-שריר, ואז זוהי המלצה חזקה (רמה I).
קווים מנחים דומים פרסם איגוד הקרדיולוגיה האירופי (ESC) בשנת 2013, כאשר לגבי חסם הולכה מדרגה שנייה סוג מוביץ I, ההמלצה להשתלת קוצב לב קבוע, גם היא ברמה בינונית (IIa) היא כאשר הוא גורם לתסמינים או כאשר חסם ההולכה נמצא בבדיקות אלקטרופיזיולוגיות בגובה צרור ההולכה על שם היס או מתחת לו.
חסם הולכה מדרגה שלישית הוא הפרעה בקצב הלב, שבמסגרתה הדחף החשמלי היוצא מהקוצב הראשי הנמצא בעלייה הימנית של הלב אינו מסוגל לעבור אל חדרי הלב בשל חסימתו של קשר הפרוזדור והחדר (AV node).
בשל חסימת הדחף החשמלי, אחד מהתאים הנמצאים בחדרי הלב ישתמש בתכונת האוטומטיות שלו וייצר קצב עצמוני שיגרום להפעלה של חדרי הלב.
קצב זה מכונה "קצב מילוט".
מכיוון שהקצב שייצר הקוצב החלופי אינו תלוי בקצב המוכתב על ידי הקוצב הראשי של הלב, ניתן יהיה לראות בתרשים הא.ק.ג.
שני מקורות עצמאיים המייצרים קצב ועובדים ללא תיאום ביניהם.
בקיומם של גלי P סדירים המייצגים את הדחפים החשמליים היוצאים מהקוצב הראשי, ומנגד וללא סינכרון, קיומם של קומפלקסי QRS סדירים המייצגים את הדחף החשמלי המיוצר ומתפשט בחדרי הלב, ללא סינכרון עם הפעילות העלייתית.
המרווח בין גל P לגל P שאחריו יהיה סדיר, המרווח בין גל R לגל R שאחריו יהיה סדיר, ואילו המרווח בין גל P לגל R יהיה לא-סדיר.
חסם הולכה מדרגה שלישית הוא מצב חירום מסכן חיים.
חולים הסובלים מחסם מסוג זה יציגו לרוב ברדיקרדיה, תת-לחץ דם ואי יציבות המודינמית.
בניגוד לחסמי הולכה מדרגה ראשונה או שנייה, שבחלק גדול מהמקרים לא צפויים לגרום לסימפטומים כלל, חסם הולכה מדרגה שלישית יגרום לרוב לסימפטומים שיכללו חולשה, סחרחורות, התעלפות וכאבים בחזה.
הפרוגנוזה של חולים שלא יטופלו צפויה להיות ירודה.
קיימים גורמים רבים העשויים להוביל לחסם הולכה מדרגה שלישית:
הסיבה הנפוצה ביותר להופעה של חסם מסוג זה היא איסכמיה קרדיאלית ובמיוחד איסכמיה המתרחשת במהלך אוטם שריר הלב.
אוטם שריר הלב המערב את הקיר התחתון, עלול לגרום לנזק לקוצב ה-AV, מה שעלול לפגוע במעבר הדחף החשמלי דרכו ובכך לגרום לחסם הולכה מדרגה שלישית.
מחקרים הראו כי פגיעה שהיא תוצאה של אוטם בקיר התחתון, היא לרוב פגיעה הפיכה החולפת בתוך כשבועיים.
מקורו של קצב המילוט שייווצר במקרים אלו יהיה לרוב קוצב ה-AV עצמו, כך שקומפלקס QRS במקרים אלו יהיה לרוב צר.
אוטם בקיר הקדמי של הלב עשוי לגרום לנזק לסיבי ההולכה המרוחקים שבלב, מה שעלול לגרום גם הוא להופעה של חסם הולכה מדרגה שלישית.
בניגוד לאוטם בקיר התחתון, כאן יהיה מדובר לרוב בנזק משמעותי וקבוע למערכת ההולכה, והטיפול יכלול לרוב השתלה של קוצב לב קבוע.
במקרים אלו יהיה מקורו של קצב המילוט בחדרי הלב עצמם, כך שקומפלקס QRS צפוי להיות רחב.
סיבה נפוצה נוספת היא התנוונות של מערכת ההולכה, שעשויה לגרום להיווצרות הדרגתית של חסם הולכה, כך שלעיתים יופיע בתחילה חסם הולכה מדרגה ראשונה, חסם הולכה מדרגה שנייה, וחסם צרור הולכה ימני או שמאלי.
באופן שאינו לחלוטין מוסבר, קיימים מקרים מולדים של חסם הולכה מדרגה שלישית.
שכיחותה של התופעה עומדת על בין אחד ל-15,000 לאחד ל-22,000 לידות.
שכיחותם של מקרים אלו עולה כשמדובר בתינוקות שנולדו לאם הסובלת ממחלת הזאבת.
מעריכים כי נוגדנים ממערכת הדם של האם חודרים דרך השלייה ותוקפים את תאי הלב של העובר במהלך ההיריון.
היפרקלמיה עשויה גם היא לגרום לחסם מדרגה שלישית, בעיקר בחולים הסובלים ממחלת לב.
מינון יתר של תרופות בעיקר מסוג חוסמי בטא, דיגוקסין וחוסמי תעלות סידן.
הסכנה המיידית בחסם הולכה מדרגה שלישית היא קצב לב איטי שיגרום לתת לחץ דם.
הטיפול הראשוני בהפרעה מתרכז בניסיון להעלות את קצב הלב ובכך להעלות גם את לחץ הדם והפרפוזיה.
במקרים רבים משמש אטרופין תוך-ורידי כקו ראשון בטיפול בחסם הולכה מדרגה שלישית.
אטרופין הוא אנטגוניסט תחרותי לקולטני אצטילכולין, כך שהוא מצמצם את פעילותה של מערכת העצבים הפאראסימפתטית.
הוא מעלה את יכולת ההולכה של קשר הפרוזדור והחדר ומצמצם את פעילותו של העצב התועה על הלב.
פעולות אלו מעלות את קצב הלב ואת לחץ הדם.
אטרופין יעיל בעיקר במקרים בהם קומפלקס QRS הוא צר, מה שמעיד על היותו של קצב המילוט נובע מתאים בקשר הפרוזדור והחדר.
השפעתו של האטרופין על חסם הולכה מדרגה שלישית עם קומפלקס רחב, כלומר קצב מילוט הנובע מהחדרים עצמם, היא לרוב דלה עד בלתי קיימת.
כמו כן אטרופין אינו יעיל בחולים שעברו השתלת לב.
תרופות נוספות המשמשות להעלאת קצב הלב הן אדרנלין תוך ורידי או דופמין תוך-ורידי, הניתנות לרוב במקרים בהם לא חל שיפור לאחר שימוש באטרופין, או במקרים בהם האטרופין לא צפוי להיות יעיל (קומפלקס QRS רחב או חולים לאחר השתלת לב לדוגמה).
במקרים בהם יש חשד כי הסיבה לחסם ההולכה היא מינון יתר של תרופות, ניתן להשתמש באנטידוטים הרלוונטיים על פי סוג התרופה.
כך במינון יתר של חוסמי בטא ניתן להשתמש בגלוקגון על מנת לסתור את השפעת התרופה, ואילו במינון יתר של חוסמי תעלות סידן ניתן להשתמש בסידן
במצבים חמורים בהם החולה מציג ירידה חמורה בפרפוזיה, עשוי הטיפול הראשוני לכלול קיצוב חיצוני של הלב.
אם החולה בהכרה ניתן לשקול שימוש בתרופות כמו בנזודיאזפינים ואופיאטים, על מנת לטשטש את רמת ההכרה ולהקל על הכאב שנגרם כתוצאה מהקיצוב.
במצבים בהם נגרם נזק בלתי הפיך למערכת ההולכה יש צורך בהשתלה של קוצב לב.
סוג הקוצב שנמצא בשימוש במקרים אלו הוא קוצב המקבל את הדחף החשמלי היוצא מהקוצב הראשי של הלב באמצעות אלקטרודה הממוקמת בעלייה הימנית, משם הוא שולח את הדחף החשמלי דרך אלקטרודה המובילה אל החדר הימני, באופן בו הוא שומר על ההשהיה של הדחף החשמלי לצורך הסנכרון הנדרש בין התכווצות העליות והחדרים.
הקוצב עוקף בכך את החסימה בקוצב ה-AV ולמעשה מפעיל את שני החדרים.
הקוצב מתוכנת כך שימנע האטה של הדופק מתחת לקצב מסוים, וכן מתוכנת לרוב, כך שיתעד מקרים של פרפור או רפרוף עליות, שני מצבים משניים שעשויים להיות נלווים לחסם הולכה מדרגה שלישית.
תופעת לוואי מסוימת של השתלת קוצב מסוג זה עשויה להיות התכווצות לא מסונכרנת של חדרי הלב, זאת כיוון שהדחף החשמלי עובר קודם דרך חדר ימין ומשם הוא ממשיך אל חדר שמאל.
בחולים מסוימים, ובמיוחד בחולים הסובלים מאי ספיקת לב, עשויה תופעה זו לגרום לירידה בתפוקת הלב, כך שלעיתים יש להשתמש בקוצב מסוג CRT, לו קיימת אלקטרודה נוספת המקצבת ישירות את החדר השמאלי וכך מאפשרת סנכרון בהתכווצות החדרים.
חסם צרור הולכה שמאלי אחורי (left posterior fascicular block - LPFB) הוא הפרעה במערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב במסגרתה נחסם חלקו האחורי של צרור ההולכה השמאלי, כך שאינו מוליך את הדחף החשמלי אל הקיר התחתון והאחורי של חדר שמאל.
במערכת הולכה חשמלית תקינה, דחף חשמלי ראשוני (דה-פולריזציה) מופק על ידי הקוצב הראשי של הלב, עובר בעליות הלב ומשם ממשיך אל קשר הפרוזדור והחדר (AV node).
לאחר השהייה קצרה בקשר הפרוזדור והחדר, ממשיך הזרם החשמלי דרך "סיב ההולכה על שם היס" אל לצרורות ההולכה הימני והשמאלי שמוליכים את החשמל אל החדרים.
צרור ההולכה השמאלי מתחלק לאלומה קדמית ואחורית, כאשר האלומה האחורית מוליכה את החשמל לקיר התחתון ולקיר האחורי של חדר שמאל של הלב.
במצב של חסם צרור הולכה שמאלי אחורי, עובר הזרם החשמלי אל הקיר התחתון והאחורי דרך חלקו הקדמי של צרור ההולכה השמאלי ודרך צרור ההולכה הימני, מה שגורם לסטיית ציר ימנית, אותה ניתן לראות בתרשים הא.ק.ג..
בניגוד לחסם צרור הולכה שמאלי קדמי, חסם אחורי הוא נדיר יחסית, זאת בשל עוביו של צרור ההולכה השמאלי האחורי ואספקת הדם הכפולה אליו, שמונעים את חסימתו.
הקריטריונים לאבחנה של חסם צרור הולכה שמאלי אחורי הם:
סטיית ציר ימנית - בין 90–180 מעלות
גלי R נמוכים וגלי S עמוקים בלידים 1 ו-AVL
גלי Q קטנים וגלי R גבוהים בלידים 3 ו-AVF
QRS צר או מעט מורחב - 80–110 מילישניות
התארכות הזמן העובר בין תחילת מכלול QRS ועד לנקודה הגבוהה ביותר בגל R (Prolonged R-wave peak time) למעל 45 מילישניות
היעדר סיבה אחרת לסטיית ציר ימנית, כגון היפרטרופיה של חדר ימין
חסלט עלי קטיף היא חברה ישראלית שעוסקת בגידול ושיווק של ירקות כשרים למהדרין והייתה הממציאה של רעיון הירקות ללא חרקים.
החברה נוסדה ב-1989 על ידי מספר חקלאים וחוקרים תורניים מכפר דרום, החברה גידלה את תוצרתה בחממות שבהם החקלאים יכלו להקפיד על שטח נקי מחרקים ותולעים.
צוות גדול של משגיחי כשרות בדקו את תוצרת החברה על מנת לוודא את הכשרות, בנוסף לכך קבעה לחסלט גם תו הדברה בשיתוף עם מעבדת בקטוכם ששוכנת בנס ציונה.
מנהל החברה הוא אליעזר ברט שגם הוא היה תושב כפר דרום.
איש בכיר נוסף וממקימי החברה היה גם אביו של העיתונאי אלי ביתאן.
לחברה ולחממות שהיו בבעלותה הייתה זיקה לדת כמו חברות ומוסדות נוספים בגוש קטיף, זיקה זו התבטאה בכך שעובדיה היו שומרי מצוות ועבדו בשיתוף פעולה עם מכון התורה וארץ, מלבד זאת היו עוד דברים שבוצעו, כגוון התקנת מכונות שיבצע את פתיחת חלונות החממות באופן אוטומטי.
על פי ראיון שנתן לתקשורת שמעון ביטון, האגרונום של חברת חסלט וממפתחי רעיון הירקות ללא תולעים, החברה התחילה עם דונם אחד במושב גדיד ובשיאה החזיקה בשטח של כ-1,000 דונם בין בני עצמון לכפר דרום.
המפעל של החברה בכפר דרום הופעל עד ימי הפינוי האחרונים ואף שלחה מספר קווי ייצור זמן קצר לפני סגירתו של הגוש ליוצאים ונכנסים כהכנה לביצועה של תוכנית ההתנתקות.
בינואר 2018 ביקר הרב הראשי לישראל דוד לאו במפעל "חסלט– עלי קטיף" וכן בחממות אשר משמשות את תוצרת החברה, לאו ציין לשבח את החברה על מאמציה ליצור ירקות ללא תולעים שגם בריאים וגם כשרים לצרכן.
חסם נישואים הוא איסור חוקי או נוהלי על העסקתן על נשים נשואות, וכפיית התפטרות על נשים עם נישואיהן.
חסמים מסוג זה התקיימו בעולם המערבי משנות ה-70 של המאה ה-19 ועד שנות ה-70 של המאה ה-20. לאיסור זה לא הייתה הצדקה כלכלית, ויישומו השרירותי הפריע לפעילותם התקינה של מקומות עבודה.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 נתפסים חסמי הנישואים כאפליה בשוק העבודה, ובמקומות שהתקיימו חסמים שכאלו הם נאסרו או בוטלו.