tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשעה שכל העמים ראו את יד הבורא בקריעת ים סוף, וכפי המתואר בתורה כל עמי תבל נבהלו וחששו מאימתו של הקב"ה, עמלק היה היחיד שהעז פניו וקם למלחמה עם עם ישראל.
חז"ל המשילו אותו לראשון שהעז לקפוץ לתוך אמבטיה רותחת, שאחריו באים השאר שחששו מלכתחילה.
אף על פי שהוא בעצמו נכווה, כעת האמבטיה אינה רותחת כבתחילה ואחרים מעזים גם כן לקפוץ לתוכה.
בכמה מחטאיהם של עם ישראל בתקופת המסע אל ארץ ישראל, הואשם העם בליצנות.
באחד המקרים עם ישראל התלוצצו על התופעה הניסית באכילת המן, כאשר היה המן נספג באיברים ולא היו נצרכים לנקביהם, היה אחד אומר לחברו: חז"ל ראו בשיחות אלו ליצנות, כלומר זלזול וחוסר אמון בנס שאירע להם.
על פי חז"ל, תגובות כאלו הן שעמדו בבסיס חטא המתאוננים.
במחלוקת קורח על משה, חז"ל ייחסו לקורח כוח שכנוע רב-נגד משה, שהתבסס על ליצנות:
במדרש תהלים פרק א, מתואר כיצד שכנע קורח את העם שמשה ואהרן נגועים בשחיתות, באמצעות ליצנות.
את סיפורו מסיים קורח בתמיהה "האם כך ראוי לעשות לעלובה זאת?
את כל זאת הם אלו שעושים, ותולים בקדוש ברוך הוא, כביכול הוא שציווה על כך!".
מבחינת חז"ל, זוהי דוגמה לביקורת שמאחוריה עומדת ליצנות, ותו לא.
על פי רש"ר הירש, באומרו "איכה אשא לבדי טרחכם ומשאכם וריבכם", התלונן משה בין היתר על נטייתו של העם להתלוצץ על המנהיג במטרה לערער על סמכותו.
לדבריו, אלמלא שמשה נהג להתעלם ממנה לחלוטין מתוך ענווה, ייתכן שהיו הליצנים משיגים את מטרתם.
הביקורת על הליצנות בספר משלי
אחד מנושאיו העיקריים של ספר משלי הוא הליצנות והאדם הלץ.
ספר משלי מדגיש כי אמנם ניתן לחנך כל אדם ולהטותו אל דרך החכמה והתורה, אולם יוצא מכלל זה הוא הלץ; הלץ ילעג ויתלוצץ מכל תוכחה ודבר חכמה שייאמרו לו, ולפיכך אין תקווה להחזירו למוטב, ויש להתרחק ממנו ולא לנסות להוכיחו בדברי טעם.
אי לכך מרבה הספר באזהרות דוגמת , ומבאר שם ראב"ע: "אל תוכח לץ - כי הוא חכם בעיניו; הוכח לחכם ויאהבך, כי הוא חפץ בתיקון מידותיו, ואין מחזיק עצמו חכם.
באורח דומה ממליץ הספר: .
הליצנות והחכמה מנוגדות זו לזו, והאוחז באחת מהן לא ישיג את השנייה: , ופירש רש"י: "כשהוא צריך אל החכמה, אינו מוצאה בליבו"; וכדברי ראב"ע: "בעבור התעסקו בדבר ליצנות, לא יוכל לדעתה".
ליצנות נחשבת כדבר מושך, והמתחבר עם הלץ, עלול להפוך ללץ בעצמו: ; המתחבר ללצים יהפוך במהרה ללץ בעצמו, בעוד המתחבר לענווים ימצא חן בעיני הכל.
על פי המדרש, דברי תורה ודברי ליצנות אינם יכולים לשכון יחד בלבו של האדם:
דברים דומים כותב רבינו יונה בפירושו למשלי:
רמח"ל מתאר את הליצנות ככוח המאתגר את רכישת מעלת ה"זהירות" מן החטא.
לדבריו, השקוע בשחוק ולצון הוא כטובע בים הגדול, שקשה מאוד לצאת מתוכו.
השחוק "מאבד את לב האדם", והלץ חשוב כשיכור או שוטה, חסר יכולת לקבל הדרכה ולהחכים, ומועד ביותר לחטוא.
כמו מגן המשוח בשמן ומסיט את החצים הנורים לעברו, כך הליצנות בפני התוכחה: בצחוק קטן ובליצנות אחת יסיר האדם ממנו התעוררות מוסרית רבה, לא מפני חולשת המסר או חסרון הבנה, "אלא מפני כוח הלצון ההורס כל ענייני המוסר והיראה".
ליצנות, לצד השקר, החנופה וסיפור לשון הרע, גורמת לאדם שלא יקבל פני שכינה.
כלומר, שאף על פי שילמד תורה ויעשה מצוות רבות, ויזכה לעולם הבא, לא יזכה לראות את זיו השכינה.
ויש אומרים, שזאת אף אם חזר על כך בתשובה, שבזכותה חטאו נמחל, אך עדיין איננו אהוב לפני הקב"ה.
בתלמוד החמירו בעונשו של הלץ ואמרו שכל המתלוצץ ייסורים באין עליו, מזונותיו מתמעטים, ולבסוף הוא נופל בגיהנום.
במדרש נאמר כי "כל אדם שיש בו ליצנות אין דנים בגיהנום תחילה אלא הוא".
לדעת רמח"ל, הטעם שליצנות גורמת לייסורים הוא משום שזהו הגורם היחיד שעשוי לשבור את כוח הליצנות ולעורר את האדם לתשובה.
ליצנות גורמת לאדם להיות מתועב על ידי הקב"ה.
חז"ל התייחסו לאדם שאינו מלומד או עסוק ב"דרך ארץ", כלומר סחורה ויישוב ביתו, אלא מכלה את זמנו לריק, כמי שמושבו מושב לצים, מאחר שאין לו דבר אחר שבו יבלה את זמנו אלא הליצנות.
למרות חומרתה היתרה של הליצנות, במקרה אחד היא מותרת ואף רצויה.
בתלמוד, מפרש רב נחמן את הפסוק בספר ישעיהו בו נאמר כלועג לאלילים בל ונבו.
על פי פירוש רש"י, בדברי הנביא מסתתר דימוי של האלילים ככורעים על מושב בית הכיסא ומתאמצים להוציא את הפסולת שבבטנם, עד שהם מצליחים בכך.
תיאור מזלזל ובוטה כל כך נחשב בדרך כלל לליצנות אסורה, ורק במקרה של עבודה זרה היא מותרת, מפני שהיא מסייעת להרחיק את האדם מעבודה זרה.
הוראה נוספת בהקשר זה מתירה ליהודי לסנן לעברו של עובד כוכבים "שקליה לעבודת כוכבים ואנחיה בשי"ן תי"ו שלו", כלומר – "טול את הפסל שלך ותחוב אותו בעגבותיך".
על פי רב נטרונאי גאון, ההיתר להתלוצץ מעבודה זרה כולל רק את גינויה וביזויה במטרה "להפחיתה ולהכהיתה", אך לא גידוף או ניבול פה.
יש המפרשים את נאומו של אליהו הנביא בהר הכרמל הלועג לנביאי הבעל ומעודד אותם לנסות ולעורר את אל הבעל לחיים "כי אלהים הוא, כי שיח וכי שיג לו, וכי דרך לו, אולי ישן הוא ויקץ", כליצנות מעבודה זרה.
בכלל הליצנות מעבודה זרה, אנו מוצאים כינויי גנאי לאישים, ספרים ופסלים שנחשבים לעבודה זרה.
על פי מספר השערות, שמו של מבשר הנצרות, "ישו", שבתחילה לא הייתה לו משמעות מיוחדת, הפך ל"יש"ו", כראשי תיבות של "ימח שמו וזכרו".
ספר הבשורות המרכזי של הברית החדשה, האבנגליון (שמשמעו ביוונית "מסר", או "בשורה"), כונה בלשון חז"ל "עון-גיליון", או "און-גיליון", שפירושם עוון מגולה, או אוון מגולה.
את שמה של העבודה זרה "קילוס", החליפו חז"ל ל"מר-קוליס", מלשון מר – חילוף, קוליס – לעג וקלס.
בספרו "פחד יצחק" כתב הרב יצחק הוטנר כי ברור שבכלל היתר ליצנות מעבודה זרה נכללת אף ליצנות מכל פרטיו של צד הרע, ובוודאי שמותר להתלוצץ מכל משהו של רע ומכל בחינת עוול.
מנהגים רבים בשמחת הפורים בקהילות יהודיות כללו מעשי ליצנות כמו הצגות, נאומים או חיבורים שלעגו לשונאי ישראל, מהמן האגגי ועד גורמים אנטישמיים שבכל דור.
כמה מהאחרונים כתבו להצדיק התנהגות זו בכך שהיא נכללת בליצנות מעבודה זרה.
רבי יהונתן אייבשיץ כותב, שמקור דינו של השולחן ערוך המתיר לזלזל ולהקל בכבוד דיין שהתמנה לתפקידו באמצעות שוחד בלבד, הוא מהדין של ליצנות מעבודה זרה.
כך גם סבור החתם סופר.
בשונה מליצנות במובנה השלילי, היהדות מכירה בכוחה של הבדיחה, ההומור והמליצה לשמח את נפש האדם, ורואה אותם בדרך כלל בחיוב.
בכמה מקומות הוזכר הצחוק בחיוב בתלמוד הבבלי.
במסכת תענית ציין אליהו הנביא בפני רבי ברוקא חוזאה שני בדחנים שהיו מהלכים בשוק ומשמחים בני אדם שנראו להם עצובים, כבני העולם הבא.
במסכת שבת מסופר כי רבה בר נחמני היה פותח כל שיעור בבדיחה, ורק לאחר שצחקו התלמידים, היה מתחיל ללמדם תורה.
עם זאת, חכמים מרבים להזהיר מפני שחוק יתר שעלול להביא לידי ליצנות ולידי עבירה.
ככלל, התפיסה החיובית של הצחוק וההומור היא בעיקר כאשר הם מלווים מעשה מצווה או לימוד תורה, כך שאלו נעשים מתוך שמחה, ולא כשהם עומדים בפני עצמם, אז הם מועדים לגלוש לליצנות, לשון הרע והוללות.
במשנתו של רבי נחמן מברסלב ישנה התייחסות חיובית ל"מילי דשטותא", כלומר "לעשות עצמו כשוטה, ולעשות ענייני שטות וצחוק או קפיצות וריקודים, כדי לבוא לשמחה".
לדעתו, פעולות אלה לא יובילו את האדם להוללות וליצנות, אלא לשמחה, ובלעדיהן, מרוב הצרות שעוברות על האדם, על פי רוב לא יוכל לשמח את עצמו כי אם על ידי שיעשה עצמו כשוטה.
ליצן החצר הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1956 בצבעי טכניקולור עם דני קיי, גליניס ג'ונס ואנג'לה לנסבורי בתפקידים הראשיים.
הסרט נכתב, בוים והופק על ידי מלווין פרנק ונורמן פנמה.
השירים בסרט נכתבו על ידי סילביה פיין (אשתו של קיי).
דני מופיע בסרט בכל כישרונו - ריקוד, זמרה ומשחק שבשיאו הוא מנהל קרב אבירים ומנצח.
הוא מגלם דמויות וטיפוסים שונים בהתאם לעלילה.
העלילה מתרחשת באנגליה בימי הביניים.
לאחר הפיכת דמים, תופס אחד את השלטון וממליך עצמו למלך.
קבוצת מורדים מנסה להורידו ולהחזיר את היורש החוקי היחידי שנשאר.
הסרט לא הוערך בתחילה אבל עם השנים הוכר כבעל חשיבות והוא הוכנס לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
המלך רודריק (ססיל פארקר) עולה לשלטון באנגליה בימי הביניים לאחר שחיסל את כל בני משפחת המלוכה.
הוא בטוח שלא נשאר אף אחד מהם אבל אינו יודע שביערות מתארגנת חבורת מורדים בראשותו של "השועל השחור" (אדוארד אשלי) שמחזיקה בתינוק היחיד שנשאר ממשפחת המלוכה ועל עכוזו סמל המלוכה שעובר בירושה מדור לדור - פרח מרגנית סגולה.
יוברט הוקינס (דני קיי) הוא "קצין התרבות" של המורדים ומופיע לפניהם בקטע שירה וריקוד על להקת גמדים.
"השועל השחור" מטיל עליו להביא את התינוק למקום מבטחים ביחד עם המפקדת ג'ין (גליניס ג'ונס).
בדרך הם פוגשים בג'אקומו "מלך ליצני החצר" שנשכר להיות ליצן החצר של רודריק.
ג'ין חובטת בראשו ומהממת אותו, יוברט לובש את מדיו ונוסע בעגלתו למבצר המלך.
ג'ין נותנת לו משימה: לגנוב את המפתח שסוגר שער של מנהרה סודית דרכה יחדרו המורדים למבצר.
למלך יש בת - הנסיכה גוונדולין (אנג'לה לנסבורי) שהוא רוצה להשיאה לסר גריזוולד, בעל צבא לוחמים שיעזור לו במלחמה נגד המורדים.
גוונדולין מסרבת ומתאהבת ביוברט, ליצן החצר.
לעוזרת שלה, גריזלדה (מילדרד נטוויק) יש יכולות על טבעיות רבות.
בנקישת אגודל היא הופכת את יוברט למאהב שרמנטי ואמיץ אבל בנקישה הבאה הוא חוזר לעצמו.
זה יוצר מצבים קומיים רבים.
סר רייבנהרסט (בזיל רת'בון) הוא יועץ קרוב של המלך.
הוא בעצם שכר את ג'אקומו כרוצח שכיר כדי שירצח את שלושת יריביו ומרוצה ממותם לאחר שגריזלדה מזגה רעל לגביעי היין שלהם, את הרצח הוא מייחס לליצן החצר.
לבסוף מגיע האביר סר גריזוולד והמלך מציע לליצן החצר דו-קרב של כבוד.
יוברט עובר "בחינת אבירות" מזויפת והמלך מעניק לו תואר אביר.
הדו-קרב נערך כשהם מכוסים במעטה מתכת מכף רגל עד ראש.
למרות נחיתותו מצליח יוברט להוריד את גריזוולד לאדמה אך לא הורג אותו.
בינתיים מתפרצים המורדים עם הגמדים דרך המערה הסודית ומתחיל קרב חרבות שבסופו נותרים יוברט ורייבנהרסט.
יוברט מנצח ומשליך אותו לים.
הוא מראה ללורד גריזלי ושאר הלוחמים את עכוזו של התינוק עם סמל המלוכה וכולם כורעים ברך למלך החדש.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותדני קיייוברט הוקינסליצן החצרגליניס ג'ונסקפיטן ג'יןמפקדת מורדיםאנג'לה לנסבוריגוונדוליןנסיכת אנגליהמילדרד נטוויקגריזלדהמכשפה ובת לוויה של גוונדוליןליונל סטנדרספיידרמאמן אגרוףססיל פארקררודריקמלך אנגליהבזיל רת'בוןלורד רייבנהרסטיועץ המלךרוברט מידלטוןסר גריזוולדאביראדוארד אשלי"השועל השחור"מנהיג המורדים
"ליצן" הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי, אשר בוים על ידי ג'ון וואטס, הופק על ידי מק קפוצ'ינו, איליי רות' וקודי ריידר, הוסרט על ידי כריסטופר פורד וג'ון וואטס ונערך על ידי רוברט ריאנג.
השחקנית הראשית בסרט היא לורה אלן, שמגלמת את דמותה של מג מקוי, תוך שאנדי פאוורס מגלם את בעלה, קנט מקוי.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-17 ביוני 2016. באיטליה, יצא לאקרנים כבר ב-13 בנובמבר 2014.
קנט מקוי הוא בעל ואב אוהב שמארגן מסיבת יום הולדת לבנו ג'ק.
עם זאת, הליצן שהיה צריך להגיע, אינו מגיע בגלל ניהול זמנים קלוקל.
למרבה המזל, קנט מגלה תחפושת ישנה של ליצן במרתף הבית שהוא מוכר ובעקבות כך, הוא מחליט להיות בעצמו הליצן.
לאחר המסיבה, קנט נרדם כשהוא לובש את התחפושת ולמחרת בבוקר מגלה שהוא לא מסוגל להוריד אותה.
קנט נאלץ ללכת לעבודה כשהוא לובש את התחפושת, תוך שהוא מנסה להסיר אותה, עד כדי פגיעה בגופו.
הוא חוזר הביתה ומתלונן על המצב ומספר את המאורע לאשתו, מג.
היא מחליטה לנסות להסיר את אף הליצן שלו תוך שהיא פוצעת את אפו האמיתי.
בסמוך לכך, הכלב המשפחתי צל, אוכל בטעות את אף הליצן.
מיד לאחר מכן, כאשר מג מנסה להסיר את פאת הליצן, היא מגלה כי זו הפכה לשיערו האמיתי של קנט וכי אי אפשר להסירה.
כמה רגעים לאחר מכן, חש קנט ברעב כבד מה שגורם לו לאכול את כל האוכל בבית.
לבסוף, הוא מגלה כי אט-אט הוא הופך לליצן היות שהתחפושת שהוא לבש אינה אלא עורו של שד קדמון בשם "לוצן", הטורף ילדים.
לורה אלן – מג מקוי
אנדי פאוורס – קנט מקוי
פיטר סטורמר – הרברט קרלסון
כריסטיאן דיסטיפאנו – ג'ק מקוי
רוברט ריינולדס – ד"ר מרטין קרלסון
איליי רות' – פרוני הליצן
בנובמבר 2010 העלו ג'ון וואטס וכריסטופר פורד טריילר מזויף ליוטיוב שהודיע כי איליי רות' יפיק את הסרט; רות' לא היה מעורב באותה תקופה.
רות' דיבר על הסרט ואמר כי: "אהבתי את זה שהם פרסמו את הטריילר תחת השם שלי.
יש אנשים שחשבו שעשיתי את הסרט ויש שחשבו עוד טריילר מזויף של Grindhouse...
באמת הרגשתי שהחבר'ה האלה צריכים זריקה ושאנשים באמת פוחדים מליצנים מרושעים".
שלב הצילומים החל בנובמבר 2012 באוטווה, קנדה.
רות' הצטרף בהמשך כאחד ממפיקי הסרט, בעוד וואטס ביים את הסרט על פי תסריט שנכתב על ידו ועל ידי פורד.
ליפקי (באוקראינית: Липки) הוא שם של אזור היסטורי של קייב הממוקם ברובע פצ'רסקי בעיר.
השם ליפקי נגזר מעץ טיליה (Lypa).
ליפקי הוא הרובע הממשלתי בפועל של אוקראינה.
בתקופת רוסיה הצארית, ליפקי נחשב לאזור של אחוזות אופנתיות של האצולה.
בתקופה הסובייטית היו כאן בתי המגורים של נומנקלטורה, והמוסדות העיקריים של שלטון המדינה היו ממוקמים ברחובות הסמוכים.
בניין הבנק הלאומי של אוקראינה
המוזיאון הלאומי לאמנות של אוקראינה
ליצ'פילד היא עיר בסטפורדשייר שבאנגליה.
העיר ממוקמת צפונית לברמינגהאם, וידועה בשל קתדרלת ליצ'פילד.
האוכלוסייה בעיר מונה כ-33,000 איש.
העדויות המוקדמות ביותר לקיום העיר מתוארכות לשנת 669 לספירה, כשהבישוף צ'ד ממרסיה הגיע למקום והעביר אליו את הבישופות מרפטון.
הצמיחה הגדולה של העיר החלה במאה ה-12 כשהבישוף רוג'ר די קלינטון החליף את קתדרלת העץ במבנה אבן וסלל בעיר רחובות שקיימים עד היום.
במאה ה-18 העיר הפכה למרכז אינטלקטואלי ומשכה למקום משכילים רבים, בין היתר הסופרים דייוויד גריק וארסמוס דרווין, המשוררת אנה סיוורד וסמואל ג'ונסון, שכתב כי ליצ'פילד היא "עיר של פילוסופים".
רבים מהמבנים המקוריים בעיר, בעלי מאפיינים של אדריכלות ג'ורג'יאנית, עדיין קיימים במקום.
בית ארסמוס דרווין - בית בסגנון ג'ורג'יאני מהמאה ה-18 שהיה שייך לדרווין - רופא, מדען, בוטנאי, ממציא, משורר וסבו של צ'ארלס דרווין,
מוזיאון סמואל ג'ונסון - המוזיאון מציג את חייו של ג'ונסון, סופר ומחבר ה"מילון השפה האנגלית" בשנת 1755, ואת החיים בעיר לאורך השנים.
במקום מתקיימים אירועי תרבות שונים המציגים את היסטוריית העיר.
מרכז העתיקות של ליצ'פילד - ממוקם בבית ויקטוריאני ומכיל אוספי עתיקות מקומיים.
המוזיאון הצבאי בליצ'פילד - מכיל למעלה מ-10,000 פריטים היסטוריים.
אליאס אשמול - עורך דין, כימאי, אנטיקווריאט (חוקר וחובב חפצים עתיקים), אח בלשכת הבונים החופשיים, וחבר החברה המלכותית.
סמואל ג'ונסון - מבקר, משורר, מסאי, ביוגרף ומילונאי.
דייוויד גריק - שחקן, מחזאי, מפיק תיאטרון ומנהל תיאטרון.
ארסמוס דרווין - מדען, רופא, ממציא ומשורר.
תומאס דיי - סופר ופעיל למען ביטול העבדות.
הלן בקסנדייל - שחקנית תיאטרון וטלוויזיה.
ליצו הייתה סיירת כבדה של הקריגסמרינה של גרמניה הנאצית, האונייה החמישית והאחרונה בסדרת הסיירות אדמירל היפר, אך היא מעולם לא הושלמה.
שדרית הספינה הונחה באוגוסט 1937 והיא הושקה ביולי 1939, אך לאחר מכן ביקשה ברית המועצות לרכוש את הספינה.
הקריגסמרינה הסכים למכירה בפברואר 1940, וההעברה הושלמה ב-15 באפריל.
האונייה עדיין לא הייתה שלמה כשנמכרה לברית המועצות, כאשר רק מחצית מהסוללה הראשית שלה של שמונה תותחי 203 מ"מ (8 אינץ') היו מותקנים וחלק גדול מהמבנה העילי היה חסר.
שמה שונה לפטרופבלובסק בספטמבר 1940, העבודה על האונייה התעכבה בגלל שיתוף פעולה גרמני-סובייטי לקוי בהכשרת צוות ואספקת ספרות טכנית כדי לאפשר את השלמת הספינה, שהתבצעה במספנות לנינגרד.
האונייה עוד לא הייתה גמורה כאשר גרמניה פלשה לברית המועצות ביוני 1941, היא השתתפה לזמן קצר בהגנה על לנינגרד על ידי מתן תמיכה ארטילרית למגנים הסובייטים.
היא נפגעה קשות מתותחים גרמניים בספטמבר 1941, טבעה באפריל 1942 ונמשתה בספטמבר 1942. לאחר ביצוע תיקונים, שונה שם הספינה לטאלין והשתמשו בה במתקפת הנגד הסובייטית ששחררה את לנינגרד ב-1944. לאחר תום המלחמה שימשה הספינה כפלטפורמת אימונים נייחת וכספינת מגורים צפה לפני שפורקה לגרוטאות מתישהו בין 1953 ל-1961.
סדרת הסיירות אדמירל היפר של סיירות כבדות הוזמנה כחלק מהחימוש מחדש של הצי הגרמני לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933 ודחתה את סעיפי הפירוק מנשק של חוזה ורסאי.
ב-1935 חתמה גרמניה על ההסכם הימי האנגלו-גרמני עם בריטניה הגדולה, אשר סיפק בסיס חוקי להתחמשות מחדש של הצי הגרמני; האמנה קבעה שגרמניה תוכל לבנות חמש סיירות כבדות בתפוסה של 10,000 טון ארוך (10,160 ט').
הסיירות מסדרת אדמירל היפר היו נומינלית בתוך מגבלת 10,000 טון, אם כי הם חרגו משמעותית מהנתון.
ליצו הוזמנה על ידי הקריגסמרינה ממספנת דשימאג בברמן.
ליצו תוכננה במקור כגרסת סיירת קלה של הסיירות הכבדות מסדרת אדמירל היפר, חמושה בשנים עשר תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') במקום שמונה תותחי 20.3 ס"מ של האדמירל היפר.
אולם הקריגסמרינה החליט להשלים את הספינה באופן זהה לאדמירל היפר ב-14 בנובמבר 1936. שדרית הספינה הונחה ב-2 באוגוסט 1937, והספינה הושקה ב-1 ביולי 1939, אך לא הושלמה.
באוקטובר 1939 פנתה ברית המועצות לגרמניה בבקשה לרכוש את סיירות הסדרה
אדמירל היפר הבלתי גמורות, ליצו, זיידליץ, ופרינץ אויגן, יחד עם תוכניות לספינות קרב גרמניות, ארטילריה ימית וטכנולוגיה ימית אחרת.
הקריגסמרינה דחה את הבקשה עבור זיידליץ ופרינץ אויגן, אך הסכים למכור את ליצו, כמו גם צריחים של תותחי 380 מ"מ (15 אינץ') וכלי נשק אחרים.
המחיר עבור הסיירת הכבדה נקבע על 150 מיליון רייכסמארק, כמעט כפול מהעלות המקורית של הכלי, שהייתה 83,590,000 רייכסמארק.
מפרט טכני מלא, תוצאות ניסויי מנוע וחלקי חילוף נכללו במכירה.
80 אחוזים מהחומרים היו אמורים להימסר תוך שנים עשר חודשים מיום ההעברה, והיתרה הייתה אמורה להימסר תוך חמישה עשר חודשים.
שמה של ליצו שונה ל"L", שם החוזה המקורי שלה, לצורך ההעברה לברית המועצות.
בפברואר 1940, עם חתימת ההסכם, ליצו הותאמה בברמן.
תותחי הסוללה העיקריים שלה הועברו לצבא הגרמני והונחו על תושבות רכבת; היה צורך לפרק אותם ולהחזירם לברמן.
לאחר מכן, הספינה נגררה ללנינגרד ב-15 באפריל על ידי חברת גרירה גרמנית פרטית.
שני הציים הסכימו שגרמניה תהיה אחראית על הליווי הימי, שכלל משחתות וכלי שיט קטנים יותר קונטר-אדמירל אוטו פייגה מונה למפקד המבצע.
בעקבות כך הוביל פייגה ועדה מייעצת שהוקצתה לסייע למאמץ הסובייטי להשלים את הספינה.
בזמן הגעת הספינה ללנינגרד, רק שני צריחי התותחים הקדמיים הותקנו ומבנה הגשר לא היה שלם.
התותחים המשניים היחידים שהותקנו היו תותחי הנ"מ בקוטר 3.7 ס"מ.
הצי הסובייטי שינה את שמה של הספינה לפטרופבלובסק ב-25 בספטמבר 1940, והגדיר את מאמץ הבנייה להשלמת הספינה כפרויקט 83. הספינה שימשה השראה למפרטים של עיצוב סיירת כבדה מתוכננת, שהוגדרה כפרויקט 82, למרות שהעבודה הופסקה על ידי הפלישה הגרמנית ב-1941, לפני שהתחילה מחדש ב-1943 לתכנון גדול בהרבה.
הכשרה לצוות הסובייטי של הספינה התבררה כשנויה במחלוקת; הסובייטים רצו שהעובדים שלהם יוכשרו בגרמניה, בעוד שהגרמנים העדיפו לשלוח מדריכים לברית המועצות.
מחסומי שפה וחוסר ניסיון במשימות הכשרה בינלאומיות הפריעו אף הם למאמץ ההכשרה.
ניסויים ימיים של פטרופבלובסק היו אמורים להתחיל זמן מה בסוף 1941, ולפי תוכנית האימונים, הצוות הסובייטי לא יתחיל להתאמן עד חודש לפני הניסויים.
הוחלט כי קצינים סובייטים יתאמנו בבתי ספר ימיים גרמניים בסתיו 1941, וכי חמישה קצינים יתאמנו
על סיפון זיידליץ כאשר הספינה הוזמנה לניסויים.
מדריכים גרמנים יישלחו גם ללנינגרד כדי להכשיר את אנשי חדר המנועים.
בזמן הפעלת פטרופבלובסק, ההכשרה הגרמנית הרלוונטית והמדריכים הטכניים יישלחו לצי הסובייטי, אם כי בגרמנית בלבד.
בזמן שגרמניה פלשה לברית המועצות ביוני 1941, רק 70% מפטרופבלובסק הושלם.
בכל זאת היא שימשה כסוללה צפה בהגנה על לנינגרד באוגוסט אותה שנה.
כמה ספינות אחרות, כולל הסיירת מקסים גורקי, הצטרפו לפטרופבלובסק בהפגזת הגרמנים המתקדמים.
ב-7 בספטמבר ירתה הספינה על כוחות גרמנים שהקיפו את העיר; היא ירתה ארבעים מטחים מצריחי הסוללה הראשיים הקדמיים שלה - שני הצריחים המבצעיים היחידים - וירתה כ-700 פגזים במהלך ההתקפה.
ב-17 בספטמבר 1941 הושבתה הספינה על ידי ארטילריה כבדה גרמנית; לאחר שנפגעה 53 פעמים, הספינה נאלצה להעלות את עצמה לחוף כדי להימנע מטביעה.
ב-4 באפריל 1942, מטוסים מ- צי האוויר הראשון פתחו במתקפה גדולה על כוחות הצי הסובייטי בלנינגרד: 62 יונקרס Ju 87, 33 יונקרס Ju 88 ו-37 היינקל He 111 פגעו בספינות בנמל.
פטרופבלובסק נפגעה פעם אחת (על ידי הנס אולריך רודל), ספגה נזק חמור וטבעה.
הצי הסובייטי משה את הספינה ב-17 בספטמבר 1942 וגרר אותה לנייבה שם היא תוקנה.
שמה שונה לטאלין ב-1943 וב-1944 חזרה הספינה לשירות כדי לתמוך במתקפת הנגד הסובייטית להקלה על המצור על לנינגרד.
בבדיקה בתום המלחמה נמצא כי רוב המכונות והציוד ניזוקו ללא תקנה.
למרות ההצעה להשלים אותה באמצעות חלקים מזיידליץ שנכבשו ועם נשק סובייטי, הספינה לא הושלמה בסופו של דבר, ושימשה כספינת אימונים נייחת לאחר תום המלחמה.
ליצו הייתה סיירת המערכה השנייה מסדרת דרפלינגר שנבנתה על ידי הצי הקיסרי הגרמני לפני מלחמת העולם הראשונה.
היא הוזמנה כתחליף לסיירת הממוגנת הישנה קייזרין אוגוסטה, ליצו הושקה ב-29 בנובמבר 1913, אך הושלמה רק ב-1916. ליצו הייתה ספינה אחות לדרפלינגר והייתה שונה מעט ממנה בכך שהיא הייתה חמושה בזוג נוסף של תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') משניים והיה לה תא נוסף אטום למים בגוף שלה.
היא נקראה על שמו של הגנרל הפרוסי לודוויג אדולף וילהלם פון ליצו שלחם במלחמות נפוליאון.
ליצו נכנסה לשירות ב-8 באוגוסט 1915, אך לא הצטרפה לקבוצת הסיור הראשונה עד 20 במרץ עקב נזק למנוע במהלך ניסויים.
זאת לאחר שרוב הפעולות הגדולות שערך כוח סיירות המערכה הגרמניות התרחשו.
כתוצאה מכך, ליצו השתתפה במעט מאוד פעולות במהלך המלחמה.
היא השתתפה בפעולת הפגזה אחת בלבד: ההפגזה של ירמות' ולואוסטופט ב-24–25 באפריל 1916, ולאחר מכן הפכה לספינת הדגל של אדמירל פרנץ פון היפר.
חודש לאחר מכן, הספינה הייתה מעורבת בכבדות במהלך קרב יוטלנד, ב-31 במאי–1 ביוני.
במהלך הקרב, ליצו הטביעה את סיירת המערכה הבריטית אה"מ אינווינסיבל ולפעמים זוכה לקרדיט על הטבעת הסיירת המשוריינת אה"מ דיפנס.
עם זאת, היא נפגעה קשות מפגיעות מוערכות של 24 פגזים בקליבר כבד.
כשהחרטום שלה הוצף ביסודיות, הספינה לא הצליחה לעשות את ההפלגה חזרה לגרמניה; הצוות שלה פונה והיא הוטבעה על ידי טורפדו שנורו על ידי אחת מהמלוות שלה, סירת הטורפדו G38.
כדי למנוע מהעלויות להיות גבוהות מדי, מספר התותחים צומצם מעשרה לשמונה, בהשוואה ל-זיידליץ הקודמת, אך אומץ הסדר ירי-על יעיל יותר.
ליצו, האונייה השנייה בסדרה, הוקצתה לתוכנית הבנייה של 1912.
הספינה הונעה על ידי ארבע טורבינות קיטור של פארסונס שהניעו ארבעה גלי הנע.
הקיטור סופק על ידי שמונה עשר דוודים ימיים, ארבעה עשר מהם שרפו פחם, ארבעת האחרים שרפו מזוט.
החימוש של ליצו כלל סוללה ראשית של שמונה תותחי SK L/50 בקוטר 30.5 ס"מ בארבעה צריחי תותחים, המורכבים בזוגות ירי-על לפני ומאחור של המבנה העילי המרכזי.
החימוש המשני שלה היה מורכב מ-14 תותחי SK L/45 בקוטר 15 ס"מ, מותקנים בקזמטים בגובה הסיפון הראשי.
היא גם נשאה שמונה תותחי ירי מהיר SK L/45 בקוטר 8.8 ס"מ בתושבות נגד מטוסים.
בנוסף, היא צוידה בארבעה צינורות טורפדו בקוטר 60 ס"מ (24 אינץ'), כולם ממוקמים בגוף הספינה, מתחת לקו המים.
ליצו הוגנה על ידי חגורת שריון בעובי 300 מ"מ (11.8 אינץ') במצודה המרכזית של הספינה, שם הגנה על מחסני התחמושת וחללי מכונות ההנעה.
ליצו הוזמנה בתור ארזאץ קייזרין אוגוסטה, להחליף את הסיירת הממוגנת הקשישה קייזרין אוגוסטה, שהייתה אז בת 20. היא נבנתה על ידי Schichau-Werke בדנציג, השדרית שלה הונחה במאי 1912, והיא הושקה ב-29 בנובמבר 1913. ליצו נכנסה לשירות ב-8 באוגוסט 1915 לניסויים, ונשלחה לקיל ב-23 באוגוסט.
ספינות הטורפדו G192, G194 ו-G196 סיפקו מיסוך מפני צוללות עוינות שעלולות לפעול באזור, ארבעת כלי השיט הגיעו למחרת.
שם היא השלימה את ההצטיידות האחרונה שלה, כולל חימושה.
ב-13 בספטמבר היא החלה בניסויי הים שלה, כולל ניסויי ירי טורפדו ב-15 בספטמבר וניסויי ירי ב-6 באוקטובר.
בזמן הניסויים ב-25 באוקטובר, טורבינת הלחץ הנמוכה של ליצו נפגעה קשות.
תיקונים נערכו בקיל עד סוף ינואר 1916, ולאחר מכן עברה הספינה ניסויים נוספים.
אלה הסתיימו ב-19 בפברואר; ליצו שובצה בקבוצת הסיור I ב-20 במרץ, והגיעה ליחידה החדשה שלה ארבעה ימים לאחר מכן.
המפקד הראשון והיחיד של הספינה היה קפיטן צור זי ויקטור הארדר.
ב-24 באפריל ליצו וסיירות המערכה זיידליץ ומולטקה ביצעו גיחה קצרה לים הצפוני, בשייט לקצה המזרחי של שרטון אמרון, מאחר שדווח על משחתות בריטיות שהיו באזור.
סיור שני בוצע לאחר יומיים, גם הוא לשרטון אמרון.
תוך כדי פעולה זו, צוללת בריטית ניסתה לטרפד את ליצו ללא הצלחה.
קונטר-אדמירל פרידריך בודיקר, סגן מפקד קבוצת הסיור I, הניף זמנית את דגלו על סיפון הספינה מה-29 במרץ עד ה-11 באפריל.
ב-21–22 באפריל, ליצו הצטרפה לשאר צי הים הפתוח לגיחה לים הצפוני שלא הצליחה לאתר שום ספינת מלחמה בריטית.
המבצע הגדול הראשון של ליצו היה ההפגזה של ירמות' ולואוסטופט ב-24–25 באפריל.
קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר, מפקד קבוצת הסיור הראשונה, יצא לחופשת מחלה, כך שהספינות הגרמניות היו בפיקודו של בודיקר.
זיידליץ, ספינת הדגל, ואחריה דרפלינגר, ליצו, מולטקה ופון דר טאן יצאו משפך היאדה בשעה 10:55 ב-24 באפריל, ונתמכו על ידי כוח מיסוך של שש סיירות קלות ושתי שייטות סירות טורפדו.
האדמירליות הבריטית הודיעה על הגיחה הגרמנית באמצעות יירוט האותות האלחוטיים הגרמניים, ופרסה את הצי הגדול בשעה 15:50.
בינתיים, עד השעה 14:00, ספינותיו של בודיקר הגיעו לעמדה מול נורדרנאי, ואז הוא הפנה את ספינותיו צפונה כדי להתחמק מהמשקיפים ההולנדיים באי טרשלינג.
בשעה 15:38, זיידליץ פגעה במוקש, שקרע חור בגודל בגוף שלה, ממש ליד צינור הטורפדו הימני, ו-1,400 טונות קצרות (1,250 טונות ארוכות) של מים נכנסו לספינה.
זיידליץ הסתובבה אחורה עם מסך של סיירות קלות במהירות של .
ארבע סיירות המערכה הנותרות פנו דרומה מיד לכיוון נורדרני כדי למנוע נזק נוסף ממוקשים.
עד השעה 16:00, זיידליץ הייתה חופשייה מסכנה קרובה, אז הספינה עצרה כדי לאפשר לבודיקר לרדת.
סירת הטורפדו V28 לקחה את בודיקר לליצו.
בשעה 02:00 CET, ב-31 במאי 1916, קבוצת הסיור I יצאה משפך היאדה; ליצו, ספינת הדגל של היפר, הייתה הספינה המובילה, ואחריה אחותה דרפלינגר, זיידליץ, מולטקה, ופון דר טאן.
הספינות לוו על ידי קבוצת הסיור השנייה, בפיקודו של קונטר-אדמירל פרידריך בודיקר, שהורכבה מארבע הסיירות הקלות פרנקפורט, ויסבאדן, פילאו ואלבינג.
כוח הסיור קיבל מיסוך על ידי 30 סירות טורפדו של שייטות II, VI ו-IX, בהנחיית הסיירת רגנסבורג.
כעבור שעה וחצי, צי הים הפתוח - בפיקודו של אדמירל שר - עזב את שפך היאדה עם 16 דרדנוטים.
היא לוותה על ידי קבוצת הסיור IV, שהורכבה מהסיירות הקלות שטטין, מינכן, המבורג, פראונלוב שטוטגרט, ו-31 סירות טורפדו של שייטות I, III, V ו-VII, בראשות הסיירת הקלה רוסטוק.
שש הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה יצאו משפך האלבה בשעה 02:45, ונפגשו עם צי הקרב בשעה 5:00. הפעולה הייתה אמורה להיות חזרה על פעולות הצי הגרמני הקודמות: למשוך חלק מהצי הגדול ולהשמידו.
מעט לפני השעה 16:00, הכוח של היפר נתקל בשייטת סיירות המערכה הראשונה של תת-אדמירל דייוויד ביטי.
בשעה 16:00 הורה היפר להניף את האות "חלוקת אש משמאל" על ליצו.
הספינות הגרמניות היו הראשונות שפתחו באש, בטווח של כ .
שתי סיירות המערכה הבריטיות המובילות, לאיון ופרינסס רויאל, ריכזו את האש שלהם על ליצו, ואילו ליצו ירתה רק על לאיון.
התותחנים של הספינה כיוונו את המטח הראשוני שלהם לטווח של , הרבה מעל הטווח המיועד שלהם.
הספינה ירתה פגזים חודרי-שריון למחצה (SAP), בניגוד לשאר סיירות המערכה הגרמניות, שהעמיסו במקום פגזים חודרי שריון (AP).
מדדי הטווח הבריטים קראו לא נכון את הטווח למטרותיהם הגרמניות, ולכן הפגזים הראשונים שנורו על ידי הספינות הבריטיות נפלו קילומטר מעבר ליריביהם הגרמנים; התותחנים של לאיון ירו את מטח הפתיחה שלהם לעבר .
בטווח של שלוש דקות, ליצו ירתה ארבעה מטחים נוספים, לסירוגין בין ארבעת התותחים הקדמיים לארבעה האחוריים, ופגעה עם האחרון בשעה 16:51.
ליצו קלעה מטח שני דקה לאחר מכן ב-16:52. שמונה דקות לאחר מכן, לאיון קלעה את המטח הראשון על ליצו; מטח מהספינה הבריטית פגע בסיירת המערכה בחזיתה, אך לא נגרם לה נזק גדול.
עם זאת, שתי פגיעות אלו התגלו כחשובות מאוד, מכיוון שליצו ספגה יותר מים עקב נזקים שנגרמו בהמשך הקרב, מכיוון שהם אפשרו למים להיכנס לספינה מעל הסיפון המשוריין.
כמעט בו-זמנית, ליצו הנחיתה מכה אדירה ללאיון; אחד הפגזים שלה בגודל 30.5 ס"מ חדר לגג צריח ה-"Q" המרכזי של אריה ופוצץ את התחמושת שאוחסנה בתוכו.
רק בפעולות הנחרצות של מפקד הצריח - מייג'ור פרנסיס הארווי, שהורה להציף את מחסן התחמושת - נמנעה הספינה מפיצוץ מחסן תחמושת קטסטרופלי.
ואכן, כ-30 דקות לאחר השמדת הצריח, התפשטה האש בצריח אל תא העבודה שהיה ישירות מעל המחסן; שם הוא פוצץ מטענים הודפים שאוחסנו שם.
הפיצוץ שהיה כתוצאה מכך היה ככל הנראה משמיד את הספינה אם מחסן התחמושת לא היה מוצף.
בשעה 17:03, סיירת המערכה הבריטית האחורית ביותר, אינדפטיגבל, נפגעה מכמה פגזים מיריבתה, פון דר טאן.
מחסני התחמושת הקדמיים נחדרו והוצתו; הפיצוץ שנוצר קרע את הספינה לגזרים.
זמן קצר לאחר מכן, ליצו קלעה עוד מספר פגיעות על לאיון, אם כי מבלי שנגרם נזק רציני.
קצין התותחנים של ליצו גינתר פאשן, התחרט מאוחר יותר על ההחלטה לירות פגזים חודרי שריון למחצה, מתוך אמונה כי אם ליצו הייתה יורה פגזים חודרי שריון, היא הייתה משמידה את לאיון במהלך הפעולה הזו.
במהלך 19 הדקות הראשונות של הקרב, ליצו ירתה 31 מטחים לעבר לאיון, קלעה שש פגיעות, מה שאילץ את האחרונה לצאת מהטור באופן זמני.
משעה 17:10 עד 17:16, ליצו חידשה את הירי לעבר לאיון, אבל בתוך האובך, התותחנים שלה האמינו שהם מתמודדים עם פרינסס רויאל.
במהלך שלב זה פתחה פרינסס רויאל באש על ליצו וקלעה שתי פגיעות, הראשונה שבהן התפוצצה בין הצריחים הקדמיים והשנייה פגעה בחגורת השריון.
בשעה 17:24, ליצו שוב פתחה באש לעבר לאיון וקלעה עוד שלוש פגיעות בטווח של שלושים שניות.
בניסיון לארגן מחדש את ספינותיו, אדמירל ביטי ביקש להרחיק את ספינותיו ב-2 מעלות בזמן שאוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת של שייטת אוניות המערכה החמישית הגיעה למקום וסיפקה אש חיפוי.
כאשר החלו סיירות המערכה הבריטיות להסתובב, זיידליץ ודרפלינגר הצליחו לרכז את האש שלהם בקווין מרי.
עדים דיווחו כי לפחות חמישה פגזים משני ספינות פגעו בספינה, מה שגרם לפיצוץ עז שקרע את קווין מרי לשניים.
המשחתות הבריטיות נסטור וניקאטור ירו כל אחת שני טורפדות לעבר ליצו, אם כי כל הארבעה החמיצו.
בשעה 17:34, ליצו שיגרה טורפדו לעבר סיירת המערכה טייגר ללא הצלחה.
ליצו קלעה מכה נוספת על לאיון ב-17:57, ואחריה שלוש פגיעות נוספות, אחת מהן הציתה שריפה בסוללה המשנית האחורית.
הספינות המובילות של צי הקרב הגרמני הגיעו עד השעה 18:00 לטווח יעיל של הספינות הבריטיות, והחלו להחליף יריות עם סיירות המערכה הבריטיות ואוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת.
בשעה 18:13, פגז מאחת האוניות מסדרת קווין אליזבת פגע בליצו; שתי צליפות נוספות פגעו ב-18:25 וב-18:30. הספינה נפגעה שוב בשעה 18:45, כנראה על ידי פרינסס רויאל.
הספינה המשיכה לירות על סיירות המערכה הבריטיות כשהם מפליגים צפונה לעבר הצי הגדול, אך לא זכתה להצלחה בשלב זה.
מאוחר יותר, בשעה 19:05, היא פגעה מכה אחת על לאיון.
במהלך ההתנגשויות בין הצי הגרמני המשולב לבין שייטת סיירות המערכה הראשונה ושייטת אוניות המערכה החמישית הבריטיות, שני המשדרים האלחוטיים של ליצו ניזוקו; לאחר שלב זה, שיטת התקשורת היחידה בין הספינות הייתה באמצעות זרקור.
שייטת אוניות המערכה השלישית של הצי הגרמני, שהכילה את ספינות הקרב החזקות ביותר של הצי הגרמני, שינתה גם היא מסלול כדי לסייע לוויסבאדן.
במקביל, שייטות הסיירות הקלות השלישית והרביעית הבריטיות החלו במתקפת טורפדו על המערך הגרמני; תוך כדי התקדמות לטווח הטורפדו, הם ירו על ויסבאדן עם אש מהתותחים העיקריים שלהם.
במהלך הפנייה לצפון-מזרח, התקרבו המשחתות הבריטיות אונסלואו ואקאסטה לשגר טורפדות לעבר ליצו, אם כי ללא הצלחה.
אונסלואו נפגעה שלוש פעמים על ידי הסוללה המשנית של ליצו ונאלצה לסגת.
זמן קצר לאחר מכן, משחתת שנייה, אקאסטה שיגרה טורפדו לעבר ליצו שהחמיץ; בתמורה, ליצו ירתה מטח של פגזי 15 ס"מ באקאסטה, ופגעו בה פעמיים.
בשעה 19:15, הבחינו סיירות המערכה הגרמניות בסיירת המשוריינת הבריטית דיפנס, שהצטרפה להתקפה על ויסבאדן.
היפר היסס בתחילה, והאמין שהספינה היא הסיירת הגרמנית רוסטוק, אבל בשעה 19:16, קפיטן צור זי הארדר, מפקדה של ליצו, הורה לתותחי ספינותיו לירות.
שאר סיירות המערכה ואוניות המערכה הגרמניות הצטרפו לתגרה; ליצו ירתה חמישה צדדים רחבים ברצף מהיר.
בטווח של פחות מחמש דקות, נפגעה דיפנס מכמה פגזים בעלי קליבר כבד מהספינות הגרמניות.
בעוד ליצו ושאר הצי התרכזו בדיפנס, לאיון קלעה שתי פגיעות על ספינת הדגל של היפר, וגרמה לשריפה רצינית.
עד 19:24, שייטת סיירות המערכה השלישית התגבשה עם סיירות המערכה הנותרות של ביטי לפני הטור הגרמני.
הספינות הבריטיות המובילות הבחינו בליצו ודרפלינגר, והחלו לירות עליהם.
בטווח של שמונה דקות, אינווינסיבל קלעה שמונה פגיעות על ליצו; פגיעות אלו התרכזו בעיקר בחרטום הספינה והיו הגורם העיקרי להצפה שבסופו של דבר תגרום לה לטבוע.
בתמורה, גם ליצו וגם דרפלינגר ריכזו את האש שלהם באינווינסיבל וב-19:33, המטח השלישי של ליצו חדר לצריח המרכזי של אינווינסיבל והציתה את מחסן התחמושת; הספינה נעלמה בסדרה של פיצוצים מסיביים.
מנקודה זו ואילך, ליצו לא ספגה אש נוספת מסיירות המערכה הבריטיות, למרות שהיא הוצפה קשות משתי פגזים של אינווינסיבל שפגעו מתחת לקו המים.
עד השעה 19:30, צי הים הפתוח, שהיה בשלב זה במרדף אחרי צי סיירות המערכה הבריטיות, עדיין לא נתקל בצי הגדול.
התפתחות זו לא איפשרה את נסיגתו של שר, מכיוון שכך היה מקריב את אוניות המערכה הפרה-דרדנוט האיטיות יותר של שייטת אוניות המערכה השנייה.
אם הוא היה בוחר להשתמש בדרדנוטים ובסיירות המערכה שלו כדי לחפות על נסיגתם, הוא היה מעמיד את ספינותיו החזקות ביותר לאש בריטית חזקה.
במקום זאת, שר ציווה על ספינותיו להפנות 16 נקודות לכיוון הימני, מה שיביא את האוניות הפרה-דרדנוט לבטיחות היחסית של הצד המנותק של מערך הקרב הגרמני.
שאר סיירות המערכה עקבו אחר המהלך, אבל ליצו איבדה מהירות ולא הצליחה לעמוד בקצב.
במקום זאת, הספינה ניסתה לסגת לדרום מערב כדי להימלט מהירי הבריטי החזק.
עד השעה 20:00, ההצפה בחלק הקדמי של הספינה הגיעה למחסן התחמושת של הצריח הקדמי.
צוות התותח העלה פגזים ומטענים רבים ככל שניתן היה לאחסן בתא העבודה מתחת לצריח.
מעט לפני, בשעה 19:50, קומודורה אנדראס מיכלזן, על סיפון הסיירת רוסטוק, שלח את סירות הטורפדו של חצי שייטת I כדי לסייע לליצו.
G39 הגיעה לצדה ולקחה את היפר והמטה שלו לסיפון, על מנת להעבירו לאחת מסיירות המערכה האחרות.
V45 ו-G37 החלו ליצור מסך עשן בין הספינה החבוטה לטור הבריטי, אך בשעה 20:15, לפני שהסתיים, ליצו נפגעה ברצף מהיר על ידי ארבעה פגזים בעלי קליבר כבד.
אחד פילח את צריח הירי הקדמי של הספינה והשבית אותו זמנית.
הפגז פוצץ מטען הודף והתותח הימני הושמד.
הפגיעה השנייה השביתה את ציוד המנוע החשמלי של הצריח האחורי ביותר, שכעת היה צריך להפעיל אותו ביד.
בזמן שהיפר היה על סיפון ה-G39, הפיקוד על קבוצת הסיור I נמסר באופן זמני בידי קפיטן צור זי יוהנס הרטוג.
ליצו ירתה את הירייה האחרונה שלה בשעה 20:45, ואז מסך העשן הסתיר אותה בהצלחה מהטור הבריטי.
כשהצי הגרמני החל לסגת לאחר רדת הלילה, ליצו, הפליגה ב-15 קשרים, ניסתה לעבור מאחורי הטור הגרמני כדי לחפש את שלומו של הצד המנותק.
עד השעה 22:13, הספינה הגרמנית האחרונה בקו איבדה את מראה ליצו שלא הצליח לעמוד בקצב של הצי.
שר קיווה שבחושך הערפילי, ליצו תהיה יכולה להתחמק מגילוי ולחזור בהצלחה לנמל גרמני.
עד השעה 21:30, הספינה שקעה עמוק יותר בים.
מים החלו לשטוף אל הסיפון ולתוך המצודה מעל הסיפון המשוריין הראשי; זו תתגלה כבעיה משמעותית.
בחצות הלילה, עדיין הייתה תקווה כי ליצו הפגועה קשות תוכל לחזור לנמל.
הספינה הייתה מסוגלת להגיע ל-7 קשרים (13 קמ"ש) עד בסביבות השעה 00:45 כשהיא התחילה להישטף יותר מים.
לפעמים, הספינה נאלצה להאט עד ל-3 קשרים (5.6 קמ"ש) כדי להפחית את הלחץ על המחיצה האחורית באזור פגיעת הטורפדו.
באופן קריטי, המשאבות הראשיות הקדמיות כבר לא היו שמישות, מכיוון שמוטות הבקרה נתקעו.
עד השעה 01:00, היו יותר מדי מים בגוף הספינה מכדי שהמשאבות יוכלו להתמודד.
מים החלו להיכנס לתאי הגנרטורים הקדמיים, מה שאילץ את הצוות לעבוד לאור נרות.
ליצו הייתה כל כך נמוך במים בשעה 01:30 שהמים החלו להציף את חדר הדוודים הקדמי.
בשלב זה, כמעט כל התאים בחלקה הקדמי של הספינה, עד למגדל הניווט ומתחת לסיפון המשוריין הראשי, הוצפו לחלוטין.
מים נכנסו לספינה גם דרך חורי פגז במצודה מעל הסיפון המשוריין; רוב החלק העליון של הספינה לפני הברבטה הקדמית ביותר הוצפה גם כן.
הצוות של סיירת המערכה ניסה לתקן את חורי הפגז שלוש פעמים, אך ככל שההצפה החמירה והשקיעה גדלה, המים שטפו יותר ויותר את הסיפון ועצרו את ההתקדמות בעבודות התיקון.
הצוות ניסה לשנות כיוון ולהפליג לאחור, אך היה צורך לנטוש זאת כאשר החרטום כל כך שקע במים עד שהמדחפים נמשכו חלקית מהמים; השקיעה קדימה גדלה ליותר מ-.
עד 2:20, כ-8,000 טונות של מים היו בספינה, והיא הייתה בסכנה רצינית להתהפך, ולכן הארדר נתן הוראה לנטוש את הספינה.
ספינות הטורפדו G37, G38, G40 ו-V45 הגיעו לצד סיירת המערכה המוכה כדי לפנות את צוות הספינה, אם כי שישה אנשים נלכדו בחרטום ולא ניתן היה לשחררם.
עד 02:45 ליצו הייתה שקועה עד לגשר שלה.
G38 ירתה שני טורפדות לתוך הספינה, וכעבור שתי דקות היא נעלמה מתחת לגלים.
הספינה הייתה בערך צפונית-מערבית לשונית הורנס כשהיא הוטבעה.
במהלך הקרב ירתה ליצו כ-380 פגזי סוללה ראשיים ו-400 פגזים מהתותחים המשניים שלה, כמו גם שני טורפדות.
בתמורה היא נפגעה 24 פעמים מפגזים בריטיים בקליבר כבד.
צוות הספינה ספג 115 הרוגים ועוד 50 פצועים, שנייה רק לדרפלינגר, שאיבדה 157 הרוגים ו-26 פצועים.
בשנת 2015, אוניית הסקר אה"מ אקו ערך חקירה של האזור תוך הנחת מד גאות ושפל.
במהלך החיפוש, הסונאר של אקו איתר את ליצו על קרקעית הים, כשמונה קילומטרים מהמיקום האחרון שלה שנרשם.
אקו צילמה תמונות סונאר של ההריסה, שמפקדה אמר כי "יבטיחו שמקום המנוחה האחרון של הספינה יוכר כקבר מלחמה".
ליצן הוא מחוז בצפון-מערב מדינת שטיריה שבאוסטריה.
באד מיטרנדורף גייסהורן אם זה
ליקוי חמה מופיע כאשר כדור הארץ, הירח והשמש נמצאים על אותו ציר.
המסלולים מצטלבים אחת לשישה חודשים בערך, ואירוע זה מכונה "עונת הליקויים".
במהלך הליקוי, המתרחש בעת מולד הירח (תחילת החודש ב), הירח נמצא בין כדור הארץ והשמש, ומסתיר את השמש או את חלקה מעיני צופים הנמצאים על כדור הארץ.
ליקוי מלא מתרחש במקום כלשהו על פני כדור הארץ בממוצע כל 18 חודשים, וכל נקודה על פני כדור הארץ תזכה לליקוי חמה מלא אחת ל-375 שנה בממוצע.
לפחות פעמיים בשנה (ולא יותר מחמש) מתרחש ליקוי חמה במקום כלשהו בעולם.
בששת אלפים השנים שבין 2000 לפנה"ס ועד 4000 לספירה התרחשו וצפוים להתרחש 14,263 ליקויים (3,979 מהם ליקויים מלאים), דהיינו קצת פחות מ-2.4 ליקויים בשנה בממוצע.
ליקוי החמה המלא הארוך ביותר ב-8,000 שנה צפוי ב-16 ביולי 2186. אורכו יהיה 7:29 דקות, רק שלוש שניות פחות מהמקסימום התאורטי האפשרי.
כשהירח מכסה את השמש כולה זהו ליקוי חמה מלא.
ליקוי חלקי קורה כאשר הירח אינו קרוב דיו לציר שמש-ארץ, ולכן אינו חוסם באופן מוחלט את אור השמש.
גם כאשר מתרחש ליקוי מלא, הוא נראה במלואו רק באזור צר לאורך כדור הארץ, ורק למשך דקות ספורות.
בעת ליקוי מלא ניתן לראות את עטרת השמש.
מכיוון שמרחק הירח מכדור הארץ משתנה מעט, לעיתים מתרחש גם ליקוי טבעתי, שבו בשיא הליקוי, במקום שהירח יסתיר את כל השמש, נראית סביבו טבעת זוהרת.
ליקוי חמה יכול להתרחש אך ורק סמוך מאוד לתחילתו או לסופו של החודש העברי, משום שראש חודש נקבע תמיד בסמוך למולד הלבנה, דהיינו המועד שבו הירח עובר סמוך לקו הדמיוני המחבר את כדור הארץ עם השמש.
לא בכל פעם שיש ירח מלא או ירח חדש יופיעו ליקוי ירח וליקוי חמה, מאחר שמישור מסלול הירח מוטה ב-5.2 מעלות יחסית למישור מסלול כדור הארץ סביב השמש.
לכן, ליקוי ירח או ליקוי חמה יופיעו בשתי נקודות החיתוך של שני המישורים.
לליקוי חמה השלכות על המחקר המדעי.
ליקוי החמה שהתרחש ב-29 במאי 1919 שימש לאישוש תורת היחסות הכללית של אלברט איינשטיין.
משלחת מדעית הצליחה לצלם בזמן הליקוי המלא כוכב שהיה מאחורי השמש בזמן הליקוי.
העובדה שכוכב זה נצפה איששה את טענתו של איינשטיין לגבי השפעת הכבידה של גוף גדול דיו על קרני אור, השפעה שגרמה לאורו של הכוכב לנוע בקו עקום ולעקוף את השמש.
ליקויי חמה שהתרחשו לאורך ההיסטוריה מסייעים להיסטוריונים לתארך אירועים מהעבר.
אם ידוע זמן של ליקוי אחד, ניתן לחשב את מועד הופעתם של ליקויים נוספים, על פי מחזורי הליקוי.
הידוע במחזורי הליקוי הוא מחזור סארוס, שמשכו 6,585.3 ימים, כלומר לאחר 18 שנים ו-11 ושליש ימים, שהם 223 חודשים סינודים (חודש סינודי הוא זמן ההקפה של הירח ביחס לקו המחבר את השמש וכדור הארץ), יתרחש ליקוי נוסף 120 מעלות אורך מערבה מהליקוי שלפניו.
על סמך הכרת מחזורים אלו הצליח, על פי ההיסטוריון הרודוטוס, תאלס איש מילטוס לחזות מראש ליקוי חמה בשנת 585 לפנה"ס.
הליקוי התרחש בעת קרב בין שני צבאות וחיילי שני הצבאות נבהלו, השליכו את כלי נשקם וכרתו ברית של שלום.
ליקויי חמה תועדו משחר ההיסטוריה, ולעיתים הם מאפשרים להיסטוריונים לתארך מאורעות בעת העתיקה.
התיעוד הראשון של ליקוי חמה היה בסין בשנת 2137 לפנה"ס.
באשור תועדו אירועים כאלה ברשימות הלימו שהיו פקידים אשוריים.
ברשימות נמצא תיעוד של ליקוי חמה בשנתו התשיעית של המלך אשור-דן השלישי, תיעוד זה וחישוב מועד ליקוי החמה לפי חישוב אסטרונומי-מתמטי אפשר לקבע את תאריך הליקוי ל-15 ביוני 763 לפנה"ס, כנ"ל תועד ליקוי חמה מלא בתקופת מלכותו של אשורבניפל שחושב לשנת 661 לפנה"ס.
ציון מאורעות אלה סייעו להיסטוריונים בקביעת הכרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק.
הליקויים נחשבו לעיתים קרובות בעבר לאותות מבשרי רע.
כך מזכיר איינהרד ליקויי חמה בסימנים מבשרים למותו של קרל הגדול.
לפי המיתולוגיה הסינית ליקויי החמה נגרמים על ידי "כלב השמיים", יצור מאיים, שבנוסף להפרעת פעולתם של גרמי השמיים נוהג לזלול ילדים על פני האדמה.
הסינים נהגו לתופף, להכות בסירים ולהקים רעש כדי לסלק את המפלצת ולהציל את השמש.
עוד במאה ה-19 ירו ספינות הצי הסיני בתותחים בניסיון להציל את הירח בעת ליקוי לבנה.
ליקוי חמה נחשב כמנבא את עתיד הצלחתו ובריאותו של הקיסר, ולכן נודעה לו חשיבות מכרעת לחיזויים אסטרונומיים.
בשנת 2300 לפנה"ס נערפו ראשיהם של שני אסטרונומים שלא הצליחו לחזות ליקוי חמה מלא.
במאה הראשונה לפני הספירה כבר הבינו האסטרונומים הסינים את הגורם לליקוי החמה, ובשנת 8 לספירה נעשו תחזיות חלקיות שהתבססו על מחזור של 135 חודשים.
במאה השלישית כבר ידעו הסינים לחזות את הליקויים.
גם במיתולוגיה היוונית יש לליקוי החמה תפקיד של מטה זעם.
באודיסיאה (סיפור מסעו של גיבור מלחמת טרויה, אודיסאוס, לביתו וניצחונו על מחזריה של אשתו) רועה החזירים, היחיד ממשרתיו של אודיסאוס שנשאר נאמן לאדונו, מתנבא כי אודיסאוס ישוב בתחילת החודש:
כזכור, רק בראש חודש עשוי להתרחש ליקוי חמה ואכן, בחגיגת ראש החודש חוזר אודיסאוס (מחופש כנווד) לביתו, ופוגש את המחזרים.
הסימן לפורענות העומדת לבוא עליהם הוא ליקוי חמה מפתיע:
הן האסטרונומים הסינים והן עמיתיהם מיוון הבינו כבר לפני 2400 שנה את סיבת הליקויים.
כך, למשל, מספר פלוטרכוס כי בשנת 430 לפנה"ס גרם ליקוי חמה לבהלה בקרב צוותי אוניות אתונאיות שהיו בדרכן לתקוף את הפלופונז, אולם פריקלס אשר רכש ידע באסטרונומיה מאנקסגורס, הרגיע את הצוותים
היוונים אף הסיקו מצורתו העגולה תמיד של הצל, הנופל על הירח בליקוי לבנה את כדוריות הארץ.
שכן רק גוף כדורי יטיל תמיד צל עגול (בלי תלות בזווית ההארה).
יש המפרשים את דברי הנביא עמוס:
כמתייחסים לליקוי חמה שאירע בתקופתו ובהתאם מתארכים את "היום ההוא" ל-15 ביוני 763 לפנה"ס (א' בסיוון ב'תתקצ"ז) שליקוי החמה בו תועד גם על ידי הבבלים (אם כי ליקוי חמה זה נצפה ביהודה בשעות הבוקר ולא בצהרים).
אולם רש"י ושאר מפרשי המקרא המסורתיים, מפרשים את הפסוק כאלגוריה לנפילת מלכות בית דוד והריגתו של יאשיהו.
הנביא ירמיהו קרא לבני ישראל, שלא ללמוד מהגויים, ולא לפחד מ"אותות השמיים" (ליקויי המאורות):
בגמרא מפורש ליקוי המאורות כסימן לכעסו של הקב"ה:
ובהמשך אותו קטע נמנים ארבעה חטאים שגורמים לליקוי חמה:
עם זאת, התלמוד אינו רואה בליקוי חמה סימן ודאי לפורענות:
המהר"ל, בספרו "באר הגולה", עוסק בדברי הגמרא במסכת סוכה ומעלה את השאלה כיצד ניתן לקשור את התרחשות ליקוי החמה בהתנהגות האדם, בעוד שדבר ידוע הוא שהדבר קורה ויקרה ממילא בדרך הטבע:
בתרוצו מזכיר המהר"ל את אחד מעקרונותיו החשובים - "סבת הסבה", ונדרש גם לנגזרות העולות ממנו:
רבי יהונתן אייבשיץ מבאר, כי ליקוי המאורות המוזכר בתלמוד אינו מה שמכונה בימינו שהוא רק חציצה בין העולם ולא ליקוי של המאורות עצמם, אלא לכתמי השמש.
שד"ל טען, שהאמונה בהשפעתם של ליקויי המאורות על המציאות אינה אמונה יהודית:
ליקוי חמה, שגורם להסתרת אורה של השמש ולחשכה חלקית או מלאה, מבלבל את תחושת הזמן של בעלי חיים.
בעלי חיים, שפעילים ביום, מתנהגים כאילו ירד הלילה, כך למשל נצפו דגי שונית שפעילים בשעות היום שחיפשו מסתור, ודגים שפעילים בשעות הלילה שיצאו החוצה.
מעבר מהיר לדפוסי פעילות ליליים נצפה גם בתנועת פלנקטון בזמן ליקוי מלא, ציפורים מתכנסות ללינה, ועדרי צאן ובקר שנעים לכיוון מכלאות הלילה.
לעומתם, חיות שפעילות בלילה נעשות אקטיביות: צרצרים מתחילים לצרצר, ועטלפים מגיחים מהמערות והנקיקים.
לִיקּוּי יָרֵחַ או לִיקּוּי לְבָנָה (מכונה גם "ירח דם") הוא תופעה אסטרונומית שבה הירח מוחשך ומוצלל, כאשר הירח, כדור הארץ והשמש נמצאים בקו אחד (בקירוב), והירח נכנס לקונוס הצל של כדור הארץ.
ליקוי ירח, בניגוד לליקוי חמה, ייראה ברובו של כדור הארץ.
בזמן ליקוי מלא הירח יהיה בצבע אדום עמום כיוון שאינו מואר ישירות מהשמש, אלא רק מאור שנשבר באטמוספירה של כדור הארץ באופן שמאפשר לו לעקוף את הצל שמטיל כדור הארץ.
ליקוי הירח ארוך יחסית לליקוי חמה (כ-100 דקות), כיוון שבסוג כזה של ליקוי נכנס גוף קטן (הירח) לצלו של גוף גדול (כדור הארץ) בניגוד לליקוי חמה ולכן הדבר גורר לליקוי במשך כשעה ו-40 דקות.
ליקוי ירח יכול להיגרם רק בזמן של ירח מלא, כלומר באמצע החודש העברי, משום שמיקומו של הירח אז ביחס לכדור הארץ הוא בצד הנגדי לכיוון השמש.
עם זאת, לא בכל אמצע חודש נוצר ליקוי לבנה אלא רק כפעמיים עד ארבע בשנה (בממוצע 2.4).
בשנת 2020 היו 4 ליקויי ירח וזה יתרחש פעם נוספת בשנת 2038. בפעם הבא הוא יתרחש בדצמבר 2028.
גודל הליקוי: ליקוי הירח יכול להיות ליקוי ירח מלא – שבו כל הירח מוצלל, ליקוי ירח חלקי – שבו חלק מהירח מוצלל לגמרי וחלקו מוצלל באופן חלקי, או ליקוי ירח חצי צל – שבו חלקו מוצלל וחלקו מואר.
ליקוי מלא נצפה בישראל בספטמבר 2025.
הסינים והבבלים הקדמוניים ידעו לחשב את מחזורי הליקוי כאלפיים וחמש מאות שנה לפני זמננו.
הפילוסוף היווני אריסטו (במאה ה-4 לפנה"ס) צפה שכדור הארץ מטיל על פני הירח צל קמור ובכך הגיע למסקנה שכדור הארץ עגול ואינו שטוח.
אחריו האסטרונום היווני היפרכוס (שחי בשנים 180–125 לפנה"ס) הצליח לחשב את גודלו ומרחקו של הירח מכדור הארץ בעזרת תצפית על צל כדור הארץ בעת ליקוי ירח.
בעולם העתיק ליקויי ירח היו מאורעות מפתיעים, שלעיתים נתפסו כהפרה של הסדר הרגיל של גרמי השמיים, ולכן כותבים רבים חשבו אותם ראויים לציון מיוחד, ועדויות לגבי ליקויי ירח בתרבויות שונות נשמרו.
אסטרונומים יכולים לעיתים להצביע על הזמן המדויק שבו התקיים ליקוי ירח, וכך לעזור לתארך אירועים.
לדוגמה, טקיטוס מתאר בספרי השנים מקרה שבו חיילים רומים, שחזו בליקוי ירח, התייחסו לאירוע כאל סימן רע לבאות, ושינו את התנהגותם בעקבותיו:
עדות זו מראה על קיומן של אמונות תפלות לגבי המקור לליקויי ירח, אך לא כל הכותבים בעת העתיקה החזיקו באמונות כאלה, וטקיטוס עצמו מתאר את התנהגות החיילים כנובעת מבורות ואמונות תפלות.
הוא גם מציין שמפקדם, נירון קלאודיוס דרוסוס, לא היה שותף לאמונות החיילים ושאף לנצלן.
כיום, ניתן לתארך את ליקוי הירח ל-27 בספטמבר 14.
את דברי ירמיהו שאין לישראל סיבה לחשוש מליקוי מאורות, מפרש התלמוד כתקפים "בזמן שישראל עושין רצונו של " כלומר שומרים תורה ומצוות.
בסיכומו של דבר על פי ההלכה היהודית אין מייחסים חשיבות מעשית לליקויי המאורות.
המהר"ל, בספרו "באר הגולה", עוסק בדברי הגמרא במסכת סוכה ומעלה את השאלה כיצד ניתן לקשור את התרחשות ליקוי המאורות בהתנהגות האדם, בעוד שדבר ידוע הוא שהדבר קורה ויקרה ממילא בדרך הטבע:
בתרוצו מזכיר המהר"ל את אחד מעקרונותיו החשובים – "סבת הסבה", ונדרש גם לנגזרות העולות ממנו:
"וגם דבר זה הוא טעות, שאין מדרך חכמים ז"ל להסיר הסיבה הקרובה שודאי תלוי לקות המאורות במהלך המאורות, אבל סיבת הסבה נתנו הם ז"ל.
כי אם לא היה החטא בעולם לא היה דבר זה, כי אין ספק שלקות המאורות הוא פחיתות גדול וחסרון בעולם, ואם לא היה החטא נמצא בעולם לא היה סדר הבריאה נותן שיהיה לקות המאורות שהוא פחיתות וחסרון כמו שמוסכם מכל אדם...
הרי שהשם יתברך סידר הנהגת העולם לפי מדריגתו ומעלתו.
ומפני כי העולם שייך בו חטאים אלו, ולפיכך מתחלת בריאת העולם לא נתן השם יתברך להם אור שלא יקבל ליקוי, ובזולת חטא לא היה סדר זה.
סוף סוף בשביל חטאים אלו הוא ליקוי המאורות.
ואולי תאמר, אם כן מוכרח האדם לחטוא.
"וטעם "אותות" – סימנים, ואומות העולם קראום כן, מפני שהיו מאמינים, שהם סימנים על מה שעתיד לבוא, וכמו שאמר ירמיה "כי יחתו הגוים" "מהמה".
יש אומרים שיש לברך על ליקוי ירח ברכת עושה מעשה בראשית, כדינן של כל תופעות הטבע המרשימות.
ויש אומרים שאין לברך משום שעל פי מסורת חכמים מדובר בסימן קללה, או כי אין לחדש ברכה מדעתנו.
ליקוטי מוהר"ן הוא חיבורו החשוב ביותר של רבי נחמן מברסלב, ספר היסוד של חסידות ברסלב.
חלקו הראשון של הספר נדפס לראשונה בשנת תקס"ח (1808).
הספר הוא אוסף של דרשות (כל פרק דרשה נקרא 'תורה' או 'סימן' או 'מאמר') שנשא ר' נחמן, ואשר לוקטו בידי תלמידו רבי נתן מברסלב.
חלקו הראשון של הספר הודפס בשנת תקס"ח (1808), בחיי רבי נחמן, ואילו חלקו השני נדפס, בנפרד, רק לאחר פטירתו, בשנת תקע"א (1811).
במתכונתו הנוכחית, שני החלקים יחדיו, הודפס הספר על ידי רבי נתן מברסלב בשנת תקפ"א (1821).
הספר מחולק לשני חלקים וכולל 411 סימנים:
ליקוטי מוהר"ן קמא או ליקוטי מוהר"ן חלק א - כולל רפ"ו (286) סימנים או 'תורות'.
ליקוטי מוהר"ן תנינא או ליקוטי מוהר"ן חלק ב - כולל קכ"ה (125) סימנים או 'תורות'.
בין שאר הנושאים הרבים, הספר כולל גם סדרת דרשות על אגדות רבה בר בר חנה ומאמרי ה"משתעי" במסכת בבא בתרא, דרשות על אגדות "סבי דבי אתונא" (מסכת בכורות דף ח'), וביאורים בספרא דצניעותא.
א) הספר נדפס לראשונה בשנת תקס"ח באוסטראה.
נדפס אז רק חלק ראשון.
בשנת תקע"א הדפיס ר' נתן את החלק השני במאהלוב.
ב) בשנת תקפ"א סידר ר' נתן את הספר בתוספת מראה מקומות.
הספר נדפס בבית ר' נתן בלי רישיון הצנזורה.
בשער הספר כתוב דפוס מאהלוב, אך הדבר נעשה במכוון כדי שהדפוס הבלתי-חוקי לא יתגלה.
הספר מכיל הקדמה גדולה, ובצירוף הסכמות מהרב אברהם חיים מזלוטשוב, ומהרב מאיר אב"ד ברוד, ומהרב אפרים זלמן מרגליות.
ג) בשנת תק"צ (בערך) נדפס הספר בלמברג.
ד) בשנת תרל"ד נדפס בירושלים על ידי ר' פסח זסלבסקי, תלמיד ר' נתן.
ה) בשנת תרל"ו נדפס בלמברג על ידי הרב נחמן גולדשטיין, בתוספת מראי מקומות בשולי הגיליון.
נוספו גם הסכמות החוזה מלובלין והמגיד מקוז'ניץ.
ו) בשנת תר"ע נדפס בירושלים.
ז) בשנת תרפ"ד נדפס בוורשה, התחיל בהדפסה הרב יהודה לייב רוזנפלד, שהדפיס חמש בויגין והוא מסרם להרב אהרן לייב ציגלמן, אשר גמר את ההדפסה.
ח) בשנת תרצ"ו נדפס על ידי הרב אהרן לייב ציגלמן והדפיס אז כאלפיים ספרים.
אלף ספרים קנה הרב יהודא לייב רוזנפלד, ולכן הדפיסו בשער כאלף ספרים מהדפסה זו "ירושלים", והם נשלחו לירושלים.
ט) בשנת תרצ"ח נדפס בירושלים על ידי הרב שמואל הורוויץ.
י) בשנת תרצ"ח נדפס בוורשה על ידי הרב ישראל פריד.
בשער כתוב "אפטא", הספר נדפס באותיות דפוס.
יא) בשנת תש"ז נדפס ברגנסבורג על ידי הר"ר צבי רייכמאן באותיות מרובעות.
יב) בשנת תשי"ח נדפס בניו־יורק על ידי הר"ר בירך רובינזהן והר"ר יצחק מנחם רוטנברג והר"ר צבי וואסילסקי.
יג) בשנת תשכ"ו נדפס על ידי ישיבת ברסלב בני־ברק.
יד) בשנת תשכ"ו נדפס על ידי הרב אליעזר שלמה שיק, בהוצאות הרב צבי אריה רוזנפלד ותלמידיו.
רבי נחמן כותב שהאדם יכול לשלוט במחשבותיו (ליקוטי מוהר"ן תנינא סימן נ): "המחשבה ביד האדם להטותה כרצונו למקום שהוא רוצה וכמבואר במקום אחר שאי אפשר שיהיו שתי מחשבות ביחד כלל.
בעניין השמחה ידועה במיוחד אמרתו של רבי נחמן "מצווה גדולה להיות בשמחה תמיד" (ליקוטי מוהר"ן תנינא סימן כ"ד).
רבי נחמן מאוד מדגיש את החשיבות של תפילה ללא טקסט קבוע, אלא תפילה הנובעת מרצונו של האדם ובאופן אישי - תפילה זו נקראת "התבודדות".
על ההתבודדות כתב בליקוטי מוהר"ן: "ההתבודדות היא מעלה עליונה וגדולה מן הכל" (ליקוטי מוהר"ן תנינא סימן כ"ה)
בעניין התקשרות לצדיק נאמר בספר: העיקר והיסוד שהכל תלוי בו, לקשר עצמו להצדיק שבדור, ולקבל דבריו על כל אשר יאמר כי הוא זה, דבר קטן ודבר גדול.
ולבלי לנטות חס ושלום מדבריו ימין ושמאל, כמו שאמרו רבותינו זכרונם לברכה (ספרי פרשת שופטים): 'אפילו אומר לך על ימין שמאל' וכו'.
ולהשליך מאיתו כל החכמות, ולסלק דעתו כאלו אין לו שום שכל בלעדי אשר יקבל מהצדיק והרב שבדור.
וכל זמן שנשאר אצלו שום שכל עצמו, אינו בשלמות, ואינו מקישר להצדיק: (ליקוטי מוהר"ן ח"א סימן קכג)
"דע כי צריך לדון את כל אדם לכף זכות, ואפילו מי שהוא רשע גמור, צריך לחפש ולמצוא בו איזה מעט טוב, שבאותו המעט אינו רשע.
ועל ידי זה שמוצא בו מעט טוב, ודן אותו לכף זכות, על ידי זה מעלה אותו באמת לכף זכות, ויוכל להשיבו בתשובה ...
כי על ידי שמוצאין בו עוד מעט טוב, איזה נקדה טובה, ודנין אותו לכף זכות, על ידי זה מוציאין אותו באמת מכף חובה לכף זכות.
וכן צריך האדם למצוא גם בעצמו, כי זה ידוע שצריך האדם לזהר מאד להיות בשמחה תמיד, ולהרחיק העצבות מאד מאד (כמבאר אצלנו כמה פעמים).
יש מחסידי ברסלב אשר נוהגים לסיים את ליקוטי מוהר"ן אחת לחודש.
הרב אליעזר שלמה שיק תיקן לוח מיוחד המחלק את הספר לימות החודש ועורר את תלמידיו על זה.
בל"ג בעומר תשנ"ז יזמו הרב נתן ליברמנש והרב יעקב מאיר שכטר סדר לימוד יומי קבוע של עמוד ליום בליקוטי מוהר"ן.
בשנת ה'תשפ"א החל פרויקט לטייל בתורתו בו כשלושה חודשים מעיינים בתורה אחת מליקוטי מוהר"ן
לספר נכתבו פירושים רבים, החל מתלמידיו הקרובים ועד ימינו אלה.
בין הפירושים ניתן למנות את הספרים הבאים:
ליקוטי הלכות - דרושים על-פי לקוטי מוהר"ן אשר נכתבו על ידי רבי נתן, המבוססים על סדר השולחן ערוך.
ישנם עניינים רבים שלא מבוארים בלקוטי מוהר"ן, המוסברים היטב בלקוטי הלכות.
ספריו של רבי נחמן מטשערין:
פרפראות לחכמה - הפירוש השיטתי הראשון על ליקוטי מוהר"ן.
מביא בין השאר פירושים ששמע מפי ר' נתן מברסלב.
יקרא דשבתא - פירוש המקשר כל מאמר בלקוטי מוהר"ן ליום השבת
ירח האתנים - פירוש המקשר כל מאמר בלקוטי מוהר"ן לראש השנה
נח"ת השולחן - פירוש על כל חלקי השולחן ערוך על פי מאמר א' בלקוטי מוהר"ן
חידושים וביאורים מאת גדולי החסידים:
ביאור הליקוטים - מאת רבי אברהם בן נחמן.
באבי הנחל - מאת ר' ברוך אפרים.
מי הנחל - מאת רבי אלתר טפליקר.
רינת ציון - מאת רבי אברהם שטרנהרץ.
תורת נתן - חלק הפירוש והביאור לליקוטי מוהר"ן מתוך ספרי ליקוטי הלכות של ר' נתן.
ליקט: הרב נתן צבי קעניג.
מכלל יופי - מאסף לכל החידושים של שאר זקני החסידים מזמן ר' נתן ועד הדור האחרון.
ליקט: הרב שלמה יהודה ויצהנדלר.
בחוקותי תלכו - מאת רבי עמרם יוסף הלוי הורוביץ.
מעיינים בנחלים - חידושים על תורה א, ג, ותורה ט"ו מאת הרב שמואל משה קרמר.
מעדני מלך - חידושים מאת הרב אברהם נחמן שמחה ויצהנדלר וממה ששמע וקיבל מזקני ברסלב.
דרכי נועם - חידושים על תורה לכו חזו ועל ה"שיר נעים" מאת הרב ניסן דוד קיוואק.
אורח מישור - חידושים על כמה תורות מאת הרב יצחק מאיר ברלב.
מקור חכמה - חידושים על תורה א, ותורה קפ"ח מאת הרב אברהם יצחק כרמל, לאחרונה יצאו 4 כרכים בהם התבארו תורות א-כ"ב.
יש מאין - חידושים הערות והארות על הליקוטי מוהר"ן בטעם של ברסלב עם שמועות והנהגות מזקני אנ"ש, מאת הרב שמעון יוסף ויזנפלד.
שיעורים על ליקוטי מוהר"ן - שיעוריו של הרב שמעון גרשון רוזנברג בהם הוא פורש את משנתו של ר' נחמן, ובאמצעותה גם את משנתו שלו (ב' כרכים) .
ספרי עזר ללימוד ליקוטי מוהר"ן (כעין לימוד בחברותא משולב עם פירושים והבנות של המחברים):
ליקוטי מוהר"ן עם מפרשים - ביאורים אשר ביארו לנו גדולי אנשי שלומינו, כל אחד כפי דרכו
פאר הליקוטים - חברותא לליקוטי מוהר"ן בעריכת כמה מתלמידי הרב יצחק בזנסון
נעימות נצח - פירוש מאת הרב חיים מנחם קרמר
שלום מלכות - פירוש מאת הרב שלום ארוש