tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם התחתנו ב-14 במרץ 2020 במאליבו, קליפורניה.
בריטני גריינר היא כדורסלנית אמריקאית.
גריינר המתנשאת לגובה 2.03 מטרים, נבחרה במקום הראשון בדראפט ליגת ה-WNBA על ידי פיניקס מרקורי.
ב-2012 זכתה עם קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ביילור בטורניר אליפות המכללות בכדורסל וזכתה בתואר שחקנית השנה במכללות מטעם AP.
עם נבחרת ארצות הברית זכתה שלוש פעמים רצופות במדליית זהב באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), באולימפיאדת טוקיו (2020) ובאולימפיאדת פריז (2024).
גריינר נולדה ביוסטון, הצעירה מארבעה ילדיהם של ריימונד וסנדרה.
למדה בתיכון נימיץ המקומי והצטיינה בקבוצת הכדורסל, כשהיא מנצלת את גובהה הרב לקבוע שיאי חסימות למשחק (25 חסימות) ולעונה (318 חסימות).
גריינר נחשבה לכישרון הבולט ביותר בארצות הברית ומכללות רבות ביקשו לצרף אותה לשורותיהם.
היא בחרה ללמוד ולשחק באוניברסיטת ביילור, לדבריה בשל האווירה המשפחתית ורצונה להישאר בטקסס.
במהלך עונתה הראשונה בביילור רשמה 223 חסימות ושברה את שיא החסימות לעונה ב-NCAA.
היא הובילה את הקבוצה עד לפיינל פור של טורניר המכללות בו הפסידה לאוניברסיטת קונטיקט.
בעונתה השלישית הובילה את ביילור לעונה מושלמת עם 40 ניצחונות ללא הפסד ולזכייה בטורניר המכללות.
היא נבחרה ל-MVP של הפיינל פור.
במהלך ארבע עונות בליגת המכללות השיגה שיא של 736 חסימות.
בדראפט ה-WNBA באפריל 2013 נבחרה גריינר במקום הראשון על ידי פיניקס מרקורי.
במשחק הבכורה שלה, הפכה לשחקנית הראשונה בתולדות הליגה שמטביעה פעמיים במשחק בודד.
בעונתה הראשונה סיימה עם ממוצע של 12.6 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-3 חסימות למשחק,
בעונה השנייה השיגה 15.6 נקודות, 8 ריבאונדים ו-3.8 חסימות למשחק וסייעה לפיניקס לזכות באליפות.
היא נבחרה לשחקנית ההגנה של העונה.
בעונת 2015 השיגה 15.1 נקודות, 8.1 ריבאונדים ו-4 חסימות למשחק ונבחרה בפעם השנייה לשחקנית ההגנה של העונה.
בעונת 2017 סיימה כמלכת הסלים של הליגה עם ממוצע של 21.9 נקודות למשחק.
בפגרת ליגת ה-WNBA שיחקה גריינר בקבוצות שונות מחוץ לארצות הברית, לאחר העונה הראשונה שלה ב-WNBA חתמה בקבוצת ג'ג'יאנג גולדן בולס מג'ג'יאנג שבסין, ולאחר עונה עברה לבייג'ינג גרייט וול.
ב-2016 עברה לאוגמ"ק יקטרינבורג מרוסיה וזכתה עם הקבוצה באליפות היורוליג באותה עונה.
גריינר זומנה לסגל נבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים ב-2011 והשתתפה במחנה אימונים של הנבחרת באירופה.
היא בחרה לא להשתתף באולימפיאדת לונדון בעקבות מחלת הזאבת של אמה.
ב-2014 זכתה עם נבחרת ארצות הברית באליפות העולם בכדורסל נשים שהתקיימה בטורקיה.
במהלך האליפות רשמה 12.3 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-2 חסימות בממוצע למשחק.
באליפות העולם ב-2018 זכתה עם הנבחרת פעם נוספת בזהב.
ב-2016 זכתה עם הנבחרת במדליית זהב באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, ב-2021 זכתה עם הנבחרת במדליית זהב באולימפיאדת טוקיו וב-2024 במדליית זהב באולימפיאדת פריז.
בהיותה בחטיבת הביניים זיהתה גריינר את מיניותה כלסבית.
חיכוך עם אביה על רקע זה, הביא לעזיבתה את הבית בתיכון והיא עברה להתגורר בבית מאמנת קבוצת הכדורסל שלה.
גריינר שבחרה ללמוד באוניברסיטת ביילור, אוניברסיטה פרטית המזוהה עם זרם הבפטיזם, גילתה שמדיניות המוסד היא נגד הומוסקסואליות ומאמנת נבחרת הכדורסל דוגלת בקוד שתיקה בנושא.
לאורך השנים הופעלו עלייה לחצים לא להפגין בפומבי את נטייתה המינית, והיא אולצה לכסות בחולצת שרוולים כתובות קעקע שעשתה שמרמזים על נטייתה, היא שקלה פעמים רבות לעזוב את המוסד.
יומיים לאחר בחירתה בדראפט ה-WNBA יצאה מהארון בריאיון לספורטס אילוסטרייטד.
במאי 2015 נישאה לכדורסלנית גלורי ג'ונסון , שאף היא משחקת ב-WNBA.
שבוע לפני כן נעצרו גריינר וג'ונסון לאחר מריבה אלימה ביניהן.
השתיים הושעו על ידי הליגה לשבעה משחקים, העונש הממושך ביותר בתולדות הליגה.
ג'ונסון ילדה תאומים לאחר הפריית מבחנה וגריינר הצטוותה לשלם עבורם מזונות.
ביוני 2019 נישאה לשרל ווטסון.
במרץ 2022, על רקע המתיחות ביחסי ארצות הברית – רוסיה, פרסמו הרשויות הרוסיות כי גריינר נעצרה בשדה התעופה במוסקבה על החזקת סמים (בתיקה נמצא משאף עם שמן קנאביס).
במאי 2022 הודיעה מחלקת המדינה של ארצות הברית כי היא רואה בגריינר כמי שמוחזקת ברוסיה בכליאת שווא.
משפטה החל ב-1 ביולי אותה שנה ובפתיחתו הודתה גריינר באשמות נגדה.
ב-4 באוגוסט 2022, נידונה גריינר לתשע שנות מאסר בפועל.
בדצמבר 2022 שוחררה ושבה לארצות הברית במסגרת עסקת חילופי אסירים, בה שוחרר סוחר הנשק הרוסי ויקטור בוט.
בריטניה 11 הוא מועדון כדורגל, המשחק בליגת העל בגיברלטר.
המועדון זכה ב-14 אליפויות וב-3 גביעים.
המועדון נוסד בשנת 1907 והוא אחד ממועדוני הכדורגל הוותיקים בגיברלטר.
שם המועדון היה מועדון כדורגל בריטניה.
בשנת 1937 זכה בפעם הראשונה בגביע של גיברלטר ובאליפות.
המועדון זכה באליפות גיברלטר 5 שנים ברציפות משנת 1955 ועד שנת 1959. בשנים 1961, 1963 זכה באליפות.
בשנת 2009 שונה שם המועדון לשם הנוכחי מועדון כדורגל בריטניה 11. המועדון שיחק 5 עונות ברציפות בליגה השנייה בגיברלטר מעונת 2009/2010 ועד עונת 2013/2014 שבסופה סיים את הליגה השנייה במקום הראשון והעפיל לליגת העל של גיברלטר בעונת 2014/2015.
בעונת 2014/2015 המועדון השתתף בפעם הראשונה בטורניר גביע הליגה.
המועדון השתתף בשלב הבתים וסיים את הבית במקום השלישי מתוך 4 קבוצות ולא עלה לשלב חצי הגמר.
בריטני לורן מיינרד הייתה אמריקאית אשר אובחנה במחלה סופנית והחליטה לסיים את חייה באמצעות המתת חסד.
סיפור מחלתה תועד באמצעי התקשורת, וכלל גם את מאמציה לקדם את חוקי "הזכות למות בכבוד" בארצות הברית.
היא אובחנה כחולה במחלת הסרטן, עם גידול מוחי מסוג גליובלסטומה רב-צורנית בינואר 2014 בהיותה בת 29. בעקבות האבחון, היא עברה ניתוח ראש באזור האונה הרקתית כדי לעצור את התפתחות הגידול.
אך באפריל באותה שנה, אבחון נוסף קבע כי הגידול חזר והוא ממשיך בקצב התפתחותו, והרופאים העריכו כי נותרו למיינרד שישה חודשים לחיות.
מיינרד עברה מקליפורניה לפורטלנד שבמדינת אורגון מתוך כוונה לנצל את חוק "הזכות למות בכבוד" במדינה, אחת מחמש המדינות האמריקניות אשר מתירות המתת חסד.
מיינרד התבטאה כי "לאחר חודשים של מחקר, אני ומשפחתי הגענו למסקנה הכואבת שאין טיפול שיציל את חיי, והטיפולים המומלצים יהרסו את הזמן שנשאר לי בחיים".
בחודשים האחרונים לחייה חברה מיינרד למלכ"ר הנקרא "חמלה ובחירה" , הפועל למען הסדרה בחוק של המתות חסד, והקימה קרן הקרויה על שמה למען אותה מטרה.
באוקטובר 2014 מיינרד פרסמה מאמר באתר CNN שכותרתו "הזכות שלי למוות עם כבוד בגיל 29".
מיינרד תכננה לסיים את חייה ב-1 בנובמבר, אולם ב-29 באוקטובר ציינה כי היא עדיין לא חושבת שזהו הזמן המתאים, מכיוון שהיא עדיין חשה שמחה יחד עם משפחתה וחבריה, על אף שמצבה הידרדר והיא סובלת מהתקפים.
ב-2 בנובמבר פורסם כי מיינרד הלכה לעולמה ב-1 בנובמבר, כשהיא מוקפת במשפחתה הקרובה וביקיריה, לאחר שנטלה כמות גדולה של סמי הרגעה שניתנו לה במרשם רופא.
מרסיה אנג'ל, לשעבר העורכת הראשית של כתב העת המדעי "New England Journal of Medicine", כתבה כי מיינרד הפכה ל"פנים החדשות" של התנועה הפועלת למען זכות של חולים במחלות סופניות לסיים את חייהם באופן מהיר ואנושי יותר.
מיינרד סיימה תואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ותואר שני באוניברסיטת קליפורניה באירוויין בחינוך.
טיילה רבות באזור דרום-מזרח אסיה, ולימדה בבתי יתומים בקטמנדו, נפאל.
בספטמבר 2012 נישאה לדניאל דיאז, לאחר היכרות של חמש שנים.
בריטני ג'ויס אלמסלי, מדליה (OAM) היא שחיינית אוסטרלית, היא פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016), אלופת העולם בבריכת 25 מטר (וינדזור 2016), במשחה ל-100 מטר חופשי וסגנית אלופת העולם (ברצלונה 2013) במשחי שליחות 4x100 מטר חופשי וב-4x200 מטר חופשי.
אלמסלי נולדה וגדלה בנמבור, קווינסלנד.
מתאמנת בהדרכתו של דייוויד לאש בבריזביין.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה אלמסלי ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אלישיה קוטס, קייט קמפבל ומלני שלנגר בשיא אולימפי חדש של 3:33.15 דקות, לפני הולנד (3:33.79 דקות) וארצות הברית (3:34.24 דקות).
כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.41 שניות.
מדליות כסף, במשחי שליחות 4x200 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.13 שניות.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 26.03 שניות ועלתה מהמקום הרביעי ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.56 שניות.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 58.27 שניות ועלתה מהמקום השמיני.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד ביולי 2014 זכתה אלמסלי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב, במשחה שליחות 4x200 מטר בשיא משחקים חדש של 7:49.90 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות והייתה שותפה לקביעת שיא משחקים חדש נוסף של 3:34.57 דקות.
מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.91 שניות.
חודש לאחר מכן, באליפות הפאן פסיפיק בשחייה, שנערכה בגולד קוסט, בריזביין באוגוסט היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 3:32.46 דקות.
כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.72 שניות.
מדליית כסף, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:47.47 דקות.
כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.92 דקות.
גילוי וטיפול במחלת סרטן השד
אלמסלי החמיצה את אליפות העולם לאחר שנאלצה להתמודד עם מחלת סרטן השד בגיל 21.
לאחר שהחלימה ממחלת הסרטן היא חזרה לכושר והצליחה להיכלל בנבחרת אוסטרליה למשחקים האולימפיים.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה אלמסלי בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בפעם השנייה ברציפות, ביחד עם אמה מקיאן, ברונטה קמפבל וקייט קמפבל בשיא עולם חדש של 3:30.65 דקות, לפני ארצות הברית (3:31.89 דקות) וקנדה (3:32.89 דקות).
כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.12 שניות.
מדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.07 שניות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 זכתה אלמסלי בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.81 שניות, לפני ראנומי קרומווידג'ויו מהולנד (51.92 שניות) והאלופה האולימפית פני אולקסיאק מקנדה (52.01 שניות).
מדליית ארד, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:49.66 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:47.89 דקות וקנדה 3:48.87 דקות.
כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 51.75 שניות.
בריטן נורמן איילנדר הוא דגם של מטוס נוסעים קל, דו מנועי.
האיילנדר נבנה על ידי חברת בריטן נורמן.
האיילנדר עדיין מיוצר והוא אחד מדגמי המטוסים המסחריים הנמכרים ביותר מעולם שיוצרו באירופה.
למרות שתוכנן בשנות ה-60 של המאה ה-20, למעלה מ-750 מטוסים עדיין היו בשירות מפעילים מסחריים ברחבי העולם בתחילת המאה ה-21. הוא שימש במשך השנים גם כמטוס תובלה קלה עבור למעלה מ-30 חילות אוויר וכוחות צבאיים ברחבי העולם.
המטוס משמש לטיסה המסחרית הקצרה בעולם הנמשכת 53 שניות, טיסה שמחברת בין שני איים בארכיפלג אורקני שמצפון לסקוטלנד, ומחזיקה בשיא גינס.
בשנת 1953, בריטן-נורמן הוקמה במטרה להסב ולהפעיל מטוסי ריסוס חקלאיים.
בשנת 1963, החלה החברה לעבוד על פיתוח מה שיהפוך לאיילנדר, לאחר שחשה שיש דרישה למטוס פשוט וזול.
המייסדים, ג'ון בריטן ודזמונד נורמן, הבחינו בצמיחה המהירה של תחום התעופה האזורית, והגיעו למסקנה שלקיבולת יש ערך גבוה יותר עבור מפעילים בתחום זה מאשר טווח או מהירות שיוט, לפיכך האיילנדר פותח בדגש על קיבולת המטען על פני שני התכונות הללו.
ב-13 ביוני 1965, האב הטיפוס הראשון ערך את טיסת הבכורה שלו, מופעל על ידי זוג מנועי בוכנה מדגם רולס רויס/קונטיננטל IO-360B; רק ארבעה ימים לאחר מכן, אב הטיפוס הוצג ב.
ב-20 באוגוסט 1966, אב טיפוס שני ביצע את טיסת הבכורה שלו.
ב-24 באפריל 1967 ביצע האיילנדר הראשון מייצור סדרתי את טיסת הבכורה שלו; הוא קיבל את אישור רשות התעופה הבריטנית באוגוסט 1967, וקיבל את אישור רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית בדצמבר 1967.
הייצור הראשוני של האיילנדר החל במפעל בריטן-נורמן בעיירה במברידג' באי וייט; עם זאת, תוך שנים ספורות החברה גילתה שהיא לא יכולה לייצר את המטוס בקצב מספק כדי לעמוד בביקוש מצד הלקוחות.
כדי להרחיב את הייצור, נחתם הסכם עם חברת Intreprinderea de Reparatii Material Aeronautic (IRMA) מרומניה, בתחילה להרכבת מטוסים בצורת ערכה, שנשלחה לאחר מכן לבריטניה להשלמה.
באוגוסט 1969 ביצע האיילנדר הראשון בייצור רומני את הטיסה הראשונה שלו.
IRMA הוכיחה את עצמה בייצור כלכלי ויעיל של המטוס, לעיתים בכמות של כ-30-40 מטוסים בשנה, ובסופו של דבר הפכה לאתר הייצור העיקרי של האיילנדר.
ב-1977 קיבלה IRMA חוזה לייצור של 100 מטוסים נוספים; מנקודה זו ואילך, החברה ייצרה את כל מטוסים הבאים.
במאי 1970 נערכה טיסת הבכורה של גרסה צבאית של המטוס "בריטן נורמן דפנדר".
למרות ההצלחה המסחרית של האיילנדר, חברת בריטן-נורמן חוותה קשיים כלכליים בסוף שנות ה-60, שבסופו של דבר הוביאו את החברה לפשיטת רגל, באוקטובר 1971. הבעלות על החברה עברה אחר כך דרך מספר בעלים.
קבוצת Fairey Aviation רכשה את בריטן-נורמן ב-1973. ב-1978 החברה נמכרה ל-Oerlikon-Bührle (בעליה של Pilatus Aircraft משווייץ, לכן חלק מהמטוסים שייצרו נקראים פילאטוס בריטן-נורמן איילנדר).
חברה בשם B-N Group רכשה את הנכסים של בריטן-נורמן בשנת 2000.
בספטמבר 2023 הודיעה החברה כי ייצור מבנה המטוס יעבור חזרה למפעל ההיסטורי של החברה בעיירה במברידג' באי וייט, לאחר כ-65 שנה בהם קו הייצור של מבנה המטוס היה ברומניה.
החברה מקווה להגיע לקצב ייצור של 12-16 מטוסים בשנה באתר תוך שלוש שנים.
מטוס האיילנדר הראשון הגיע לישראל ב-1969 ונכנס לשירות בחברת "יעף", ועד אפריל 1970 כבר היו ברשותה שלושה מטוסים.
"יעף" גם שימשה כסוכנת של היצרנית בישראל.
בנובמבר 1971 חברת תעופה "נתיב" החלה להפעיל טיסות במטוס איילנדר ממנחת בצת בגליל המערבי לנתב"ג ועטרות.
בתחילת שנות השבעים רכשה את האיילנדר "חברת כנף לתעופה כללית", שהפכה לאחר מכן לשותפות כנף-ארקיע.
שהפעילה את המטוסים למנחתים ביעדים הקצרים (שדה תימן ליד באר שבע, מנחת בר-יהודה ליד מצדה, סדום, מנחת ספיר ליד עין יהב, מנחת מצפה רמון, מנחת קריית שמונה ושדה תעופה חיפה).
ביוני 1973 רכשה כנף-ארקיע את פעילות חברות "יעף" ו"נתיב" והיא הפעילה באותה עת 11 מטוסי איילנדר.
בהמשך רכשה מטוסים שלושה מטוסים נוספים, ב-1976 היו ברשותה 14 מטוסים.
ערב מלחמת יום הכיפורים סבל חיל האוויר הישראלי ממחסור במטוסי סיור קלים.
עקב כך עם פרוץ הקרבות נחכרה על ידי צה"ל טייסת אזרחית קלה שכללה 11 מטוסים.
מטוסים אלו העבירו במשך המלחמה אח"מים ומפקדים מחזית לחזית וכמו כן העבירו דו"חות מודיעין מהמפקדות לחזיתות.
המטוסים הגיעו לחיל האוויר מחברת כנף, עשרה מהם היו מסוג "איילנדר" ואחד צ'ייפטין.
המטוסים הוטסו בעיקר על ידי טייסים יוצאי חיל האוויר שרובם גויסו למילואים במלחמה.
למרות המחסור בכוח האדם הצליחה הטייסת להפעיל את מטוסיה והשתלטה במהלך המלחמה על כ-70 אחוזים מטיסות הטייסות הקלות.
הסיבה לנתח הגדול לו זכו המטוסים האזרחיים הייתה נעוצה בכך שהם היו גדולים יותר ממטוסי הטייסת הקלה של חיל האוויר ויכלו לשאת יותר מטען.
המטוסים הצטרפו לכוחות חיל האוויר כבר ב-6 באוקטובר והשתחררו בתחילת פברואר, לאחר ארבעה חודשים.
המטוסים, שבשלושת הימים הראשונים למלחמה לא פעלו מחשש לפגיעה בהם, טסו שעות רבות ותרמו לחיזוק כוחו של חיל האוויר בטיסות הפנים והקישור.
בחיל האוויר שרתו באופן רשמי ארבעה מטוסים, שני מטוסים שנתרמו על ידי נדבנים מחו"ל, בשנות השבעים ופעלו במסגרת טייסת הסיור והקישור הקלה (כיום טייסת 135 "מלכי האוויר"), ושני מטוסים שגייסו מחברת ארקיע לאחר מלחמת יום הכיפורים.
המטוסים שהופעלו בחיל האוויר התאפיינו במכלי דלק משולשים שהותקנו בקצה הכנף.
מאחר שכח האדם הדרוש להטסת המטוסים לא היה מצוי בחיל האוויר, הם הופעלו בעיקר על ידי טייסי מילואים.
בשלב כלשהו הועברו המטוסים לאימון תובלה וניווט בביס"ט ובהמשך הוחלט להוציאם משרות.
יצרן 139B) שהופעל על ידי חברת "ברק שירותי תעופה", ירד מהמסלול בעת שהמריא מנמל התעופה חיפה לקפריסין.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 וב המשיך האיילנדר לשמש בקווי תעופה סדירים בישראל, בין היתר במרץ 1998 החלה חברת ארקיע להפעיל קו תעופה בין מנחת ציקלון שליד כרמיאל לשדה דב, עם מטוס איילנדר.
וב-2002 חברת עיט שירותי תעופה ותיירות החלה להפעיל קו טיסה סדיר ממנחת פיק ברמת הגולן אל מרכז הארץ, עם מטוס איילנדר.
בריטניה היא סדרת דרמת פנטזיה היסטורית שכתב גֵ'ז באטרוורת'.
העונה הראשונה בת תשעה פרקים הופקה על ידי סקיי ופריים וידאו.
מככבים בסדרה קלי ריילי, דייוויד מוריסי, זואי ואנאמייקר, מקנזי קרוק, ניקולאי לי קאס ואלינור וורת'ינגטון קוקס.
שידור הבכורה של הסדרה בממלכה המאוחדת היה בערוץ Sky Atlantic ב-18 בינואר 2018, ובארצות הברית בפריים וידאו ב-26 בינואר 2018.
הסדרה מתרחשת בשנת 43 לספירה והיא עוקבת אחר כיבוש בריטניה על ידי הרומאים.
ארץ מסתורית הנשלטת בידי נשים לוחמות פראיות ודרואידים חזקים שיכולים לתעל את הכוח העוצמתי של השאול.
היריבות הקלטיות קרה ואנטדיה חייבות לשתף פעולה כדי להילחם בפולשים הרומאים בהנהגתו של אולוס פלאוטיוס.
דייוויד מוריסי – אולוס פלאוטיוס
רנה זאגר – דסימוס (תפקיד אורח)
ג'רארד מונקו – עריק רומאי
איאן מקדרמיד – המלך פלנור
אלינור וורת'ינגטון קוקס – קייט
זואי ואנאמייקר – המלכה אנטדיה
מקנזי קרוק – וראן והארקה
ניקולאי לי קאס – דיביס / המנודה
סטנלי ובר – לידון הגאלי
את העונה הראשונה הפיקו ריק מקאלום, סרטי ורטיגו והפקות ניל סטריט.
הסדרה צולמה באתרים בצ'כיה ובוויילס.
רוב הדיאלוגים בסדרה הם באנגלית, שמייצגת את השפה לטינית וולגרית, אותה מדברים הרומאים, והבריטונית אותה דוברים הקלטים.
בסדרה משתמשים גם בשפות הלטינית והוולשית.
במרץ 2018 פורסם שסקיי אטלנטיק חידשה את הסדרה לעונה שנייה.
בריטני בראון היא אתלטית אמריקאית, סגנית אלופת העולם (דוחה 2019) בריצת 200 מטר ואלופת ארצות הברית באולם (2019) בריצת 300 מטר.
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה בסטטן איילנד, ניו יורק בפברואר 2019 זכתה בראון במדליית זהב בריצת 300 מטר בתוצאה של 35.95 שניות.
באליפות ארצות הברית שנערכה בסוף יולי אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.61 שניות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-2 באוקטובר היא זכתה במדליית כסף בריצת 200 מטר, בשיא אישי חדש של 22.22 שניות אחרי דינה אשר-סמית' שקבעה שיא בריטי חדש של 20.88 שניות ולפני מוג'ינגה קמבונדג'י משווייץ (22.51 שניות).
באולימפיאדת פריז שנערכה ב-3 באוגוסט היא זכתה במדליית ארד בריצת 200 מטר בזמן של 22.20 שניות, אחרי ג'וליאן אלפרד מסנט לוסיה (22.08 שניות) ובכך שיפרה את שיאה האישי.
בריטני אנדרסון היא אתלטית ג'מייקנית, סגנית אלופת העולם (יוג'ין 2022) בריצת 100 מטר משוכות.
באליפות העולם עד גיל 18 שהתקיימה בקניה ב-2017 זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות.
באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה בפינלנד ב-2018 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 13.01 שניות, לאחר המנצחת טיה ג'ונס שסיימה בזמן זהה.
ב-2019 החלה להתאמן במחנה בארצות הברית לצד עומאר מקלאוד וניה אלי.
ביולי אותה שנה שברה פעמיים את שיא עולם לנועד עד גיל 20 של אליוסקה לופס שנקבע בשנת 1987, תחילה קבעה במוקדמות תחרות במונטה קרלו תוצאה של 12.79 שניות ובגמר קבעה תוצאה של 12.71 שניות.
באולימפיאדת טוקיו שיפרה במוקדמות את שיאה האישי ל-12.40 שניות.
היא עלתה לגמר בו סיימה שמינית.
באליפות העולם באתלטיקה 2022 קבעה בחצי הגמר שיא לאומי חדש של 12.31 שניות.
בגמר זכתה במדליית כסף בתוצאה של 12.23 שניות (עם רוח גבית של 2.5+), לאחר טובי אמוסן (12.06 שניות).
בְּרִיטְן דלטון הוא שחקן אמריקאי.
דלטון נולד ב-12 בדצמבר 2001 בלוס אנג'לס, קליפורניה..
אביו הוא הפזמונאי, ג'רמי דלטון, שהיה מועמד לפרס גראמי.
דלטון החל את קריירת המשחק שלו במקרה, כאשר סטודנט לקולנוע הבחין בו עושה תרגילי קלפים עבור קהל ברחוב, וביקש ממנו להיבחן לתפקיד הראשי בסרט של אוניברסיטת צ'פמן, "המחווה של ג'וד".
עד שהצילומים הסתיימו, חתם בריטיין בסוכנות הכישרונות אוסברינק.
בשנת 2014 הופיע בפרק בסדרה "מחשבות פליליות" ובסרט הקצר "Grill Dog".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד משנה בעונתה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "גוליית".
בשנת 2017 הופיע בסרט הקולנוע האוסטרלי "Thumper" ושיחק בתפקיד קטן בסרט "Actors Anonymous".
באותה שנה לוהק לתפקיד לואק, בנם השני של ג'ייק ונייטירי, בסרט הקולנוע, "אווטאר: דרכם של המים" של הבמאי ג'יימס קמרון.
הסרט הוקרן לראשונה בדצמבר 2022. דלטון ישחק גם בסרט השלישי בסדרה, "אווטאר 3" שעתיד לצאת במהלך שנת 2025.
שנה סרט תפקיד הערות 2017 Thumper דין Actors Anonymous שון הצעיר 2018 שחקן מספר אחת ילד בתיכון2022 אווטאר: דרכם של המים לואק2023Dark Harvestג'ים שפרד 2025 אווטאר 3לואק
שנה סדרה תפקיד הערות 2014 מחשבות פליליות בילי הוקינס פרק: "Boxed In" 2016 גוליית ג'ייסון לרסון 8 פרקים
בריטני לואיז פטרסן היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת קולורדו.
טרם שירותה בקונגרס של ארצות הברית, ייצגה פטרסן את מחוז הבחירה ה-22 בסנאט של קולורדו בין השנים 2019–2023, ולפני כן את המחוז ה-28 בבית הנבחרים המדינתי של קולורדו בשנים 2013–2019.
היא השלימה לימודי תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת המדינה המטרופולינית של דנוור.
בטרם התמודדה לבית המחוקקים של קולורדו, עבדה פטרסן ב-"New Era Colorado", קבוצת חשיבה פוליטית פרוגרסיבית ללא כוונות רווח הפועלת להגברת השתתפות הנוער בפוליטיקה של ארצות הברית ובתהליך הממשלתי.
בבחירות 2012 נבחרה לבית הנבחרים של קולורדו כנציגת מחוז הבחירה ה-28, וכהונתה החלה ב-9 בינואר 2013.
בשנת 2013 התנגדה פטרסן לביטול עונש המוות בקולורדו.
ב-9 באפריל 2017, לאחר הכרזתו של חבר הקונגרס אד פרלמוטר על התמודדותו לתפקיד מושל קולורדו, הכריזה פטרסן על מועמדותה לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השביעי של המדינה.
משנכנס פרלמוטר מחדש למירוץ לקונגרס במקום התמודדותו לאחוזת המושל, גדעה פטרסן את מסע הבחירות שלה.
בבחירות 2018 התמודדה לסנאט המדינתי, ונבחרה כנציגת המחוז ה-22. כהונתה בסנאט החלה ב-4 בינואר 2019.
ביולי 2019, מזכירת המדינה של קולורדו ג'ינה גריזוולד אישרה הפצת עצומה להליך Recall election נגד פטרסן.
על מארגני הריקול היה לצבור עד ל-16 בספטמבר 2019 18,376 חתימות כדי להעלות את הריקול להצבעה, אך ב-10 בספטמבר הודיעו יוזמי המהלך כי הם נוטשים את המאמץ ואינם מגישים חתימות.
המהלך נגד פטרסן קרם עור וגידים בעקבות הצבעתה בעד הקמת אתרי הזרקת הרואין מבוקרת במימון כספי מסים ובעד הצעות חוק אחרות שהיו לצנינים בעיני מתנגדיה.
לאחר שאד פרלמוטר הודיע כי יפרוש מבית הנבחרים של ארצות הברית עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, הכריזה פטרסן בשנית על מועמדותה לייצוג מחוז הקונגרס השביעי של קולורדו בבחירות 2022. היא נבחרה בנובמבר 2022 עם למעלה מ-56% מקולות הבוחרים, והחלה את כהונתה בראשית ינואר 2023.
בריטני אולדפורד היא שחקנית קנדית–אמריקאית הידועה בעיקר בשל מגוון תפקידים, ביניהם גילומן של קיידי קמפבל ב"סקינס", אלמה ווקר ב"אימה אמריקאית: המוסד הסגור", רמי בומונט ב"רייבנסווד", ריגן בסדרה "Hunters", מיסי בסרט "לשחרר את גאי" (2021), ופיי הארגריבס / דרור מספר שלוש בסדרת גיבורי העל "אקדמיית המטרייה" (2022).
בריטני אולדפורד נולדה בטורונטו, אונטריו בקנדה ב-23 ביולי 1992.
אולדפורד היא בעלתה אזרחות כפולה; היא עברה להתגורר בניו יורק כדי להמשיך בקריירת המשחק שלה.
בשנת 2021 גילמה את מיסי בקומדיית הפעולה שביים שון לוי, "לשחרר את גאי" ובכיכובו של ראיין ריינולדס.
בשנת 2023 השתתפה במותחן הפסיכולוגי "תאומות המריבה", מיני-סדרה מבית אמזון פריים וידאו.
בריטיש רייל סדרה 395 המכונה "ג'אוולין" (Javelin) היא סדרת קרונועי נוסעים חשמליות (EMU) שנבנתה על ידי היטאצ'י כחלק ממשפחת ה-A300 לשירותי נוסעים מהירים על המסילה המהירה 1 (HS1) (המחברת את לונדון למנהרת התעלה) וברחבי קווי דרום-מזרח אנגליה.
כיום רכבות הצי מופעלות על ידי חברת סאות'איסטרן והן נחשבות לרכבות הנוסעים המהירות בבריטניה.
סדרת ה-395 מגיעה למהירות מרבית של עם מתח 25 קילוואט (AC) בחשמול עילי במסילה המהירה HS1 ו- עם מתח 750 ואט (DC) בחשמול מסילה שלישית בקווים האחרים.
רכבות הסדרה מורכבות בדרך כלל בתצורת שש קרונות, אם כי ניתן להתאימן ליצירת רכבת בנות 12 קרונות לפי הצורך.
הסדרה, שיוצרה כולה ביפן, היא הרכבת הראשונה תוצרת היטאצ'י שנמכרה ללקוח אירופאי, וכן ההזמנה הבריטית הראשונה לרכבת יפנית.
סדרת ה-400 "מיני שינקנסן" ומשפחת ה-A-Train של היטאצ'י היוו את הבסיס לעיצוב ופיתוח סדרת ה-395. בדומה לסדרת 400, ה-395 כוללת מערך של שש קרונות באורך 20 מטרים, אבל בשונה היא כוללת שתי דלתות בכל צד הממוקמות בשליש ובשני שלישים הקרון.
שני סוגי הרכבות מיועדים לפעולה במהירות גבוהה בקווים חדשים (מותאמים למהירות גבוהה), כמו גם במהירות נמוכה יותר בקווים מדור קודם.
שלא כמו סדרת ה-400 בעלת גוף הפלדה, לסדרת ה-395 גוף מרכב (קירות, גג, רצפה) עשוי לוחות מאלומיניום חלולים (FSW) עם חיכוך בחישה (FSW), טכנולוגיה אופיינית לרכבות היטאצ'י ומפרט משפחת רכבת A-Train.
כל מערך מסדרה 395 כולל שישה קרונות; עם קרון ניהוג (DPT) בכל צד וארבעה קרונות נוסעים (MS) ביניהם.
קרונות האמצע נושאות את מנועי המתיחה - אחד בכל ציר - בעוד הקרונות החיצוניים חסרות הכוח נושאות את הפנטוגרפים.
הבוגיות הן חסרות חיזוק, כאשר הן בוגיות מונעות והן ללא הפעלה חולקות עיצוב משותף כדי לפשט את התחזוקה, לפי צורך ניתן להרכיב מערכים של עד 12 קרונות.
אורך כולל: ב-122 מטר לתצורה סטנדרטית של 6 קרונות; קרון ניהוג (DPT) בכל קצה וארבע קרונות נוסעים (MS) באמצע (20.8 מטר לכל קרון ניהוג ו-20 מטר לקרון נוסעים)
מספר נוסעים: 340 (בתצורה סטנדרטית)
בריטיש רייל הייתה חברה ממשלתית בריטית שהייתה אמונה על התחבורה המסילתית בבריטניה.
בריטיש רייל עסקה בשינוע נוסעים ומטען באמצעות רכבות, הפעילה את תחנות הרכבת, הייתה אחראית על תכנון ופיתוח תשתיות הרכבת במדינה כמו גם עסקה בפיתוח ויצור של ציוד נייד כולל קטרים וקרונות ששימשו אותה.
החברה נוצרה על ידי הלאמת חברות הרכבת הגדולות בבריטניה ב-1948, אשר החלה בניסיון ליעל את המערך, התשתיות וקווי הרכבת ברחבי בריטניה.
כחלק ממאמצי היעול הוכנסו רכבות דיזל בשנות ה-50 ואז בשנות ה-60 החל מאמץ חישמול של הקווים המרכזיים, בנוסף בתקופה זו נסגר חלק נרחב מרשת הרכבות שנחשב לפחות רווחי מה שהוביל לניתוק הרכבת מאזורים מרוחקים או בעלי פחות נוסעים מהרשת הלאומית.
בריטיש רייל הוקמה ב-1 בינואר 1948 כתוצאה מחוק התחבורה של שנת 1947, שהלאים את ארבע חברות הרכבת הבריטיות הגדולות יחד עם כמה רכבות קטנות אחרות (אך לא כולן).
הרווחיות של שירותי הרכבות הדאיגה מאוד את הממשלה במהלך שנות ה-50, מה שהוביל למאמצים לחיזוק כולל סגירה של קווים פחות רווחיים.
תוכנית המודרניזציה של 1955 כללה תהליך של מעבר מרכבות קיטור לרכבות דיזל וחשמל; בהתאם לכך, קטרי הקיטור הוחלפו במלואם בדיזל ובמתח חשמלי עד לשנת 1968. ב-1 בינואר 1963, הוקמה מועצת הרכבת הבריטית כדי לנהל את מסילות הברזל כיורשת של ועדת התחבורה הבריטית.
במהלך שנות ה-60 התרחשו השינויים המהותיים ביותר; בשאיפה להפחית את סובסידיות הרכבות, שליש מהרשת ויותר ממחצית מכלל התחנות נסגרו לצמיתות - מה שזכה לכינוי "קיצוצי ביצ'ינג".
במהלך שנות ה-80 וה-90, ממשלת בריטניה החלה בתהליך הפרטת בריטיש רייל.
לאחר השלמת תהליך ההפרטה ב-1997, הועברה האחריות על המסילה, האיתות והתחנות לריילטרק (לימים הולאמה כנטוורק רייל) בזמן שקווי הנוסעים הופעלו על ידי מגוון חברות פרטיות בעלות זיכוין זמני להפעלת הקו.
אזורי השירות השונים ברחבי בריטניה (שנותרו דומים לאזורי הפעילות של "ארבע הגדולות") ניתנו בזיכיון למפעילות השונות לפרק זמן קצוב, כאשר החברה הלאומית נשיונל רייל (הוקמה ב-1999) ניהלה את הזיכיונות ואת מסגרות הפעילות, כולל תמחור כרטיסים ותדירות פעילות בקווים השונים.
בשנת 2024 החל תהליך הלאמה מחודשת של הרשת, כאשר המפעילות הפרטיות יחזירו בהדרגה את הקווים לידי גוף חדש בבעלות ציבורית בשם גרייט בריטיש ריילווייז (רכבת בריטניה הגדולה).
צפוי לנהל בעתיד תשתיות רכבת ושירותי רכבת לנוסעים, כששאר הזיכיון המופרט יובא לשליטה ציבורית על פי הוראות חוק שירותי הרכבת הנוסעים (בעלות ציבורית) משנת 2024.
בריטני אן או'גריידי היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
היא ידועה בתפקידיה הראשיים בסדרות: "סטאר" (אנ'), "Little Voice", "הלוטוס הלבן" ו"היועץ" (אנ').
היא גם שיחקה בסרט האימה "על החגים ועל המוות".
בריטני או'גריידי נולדה במחוז ארלינגטון, וירג'יניה ב-2 ביוני 1996, בתם של מייק ומוניק או'גריידי.
אחותה הגדולה, קייטלין, גם היא שחקנית.
לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון וושינגטון-ליברטי (אנ'), החלה לגשת לאודישנים.
או'גריידי סיפרה שאביה הוא לבן, ממוצא אירי, ואילו אמה היא קריאולית מלואיזיאנה.
לאחר שהופיעה במספר תוכניות טלוויזיה, או'גריידי קיבלה את התפקיד הראשי הראשון שלה בטלוויזיה ב-2016 עם הסדרה המוזיקלית "סטאר" (אנ') של רשת Fox, בתפקיד סימון דייוויס.
התפקידים הקולנועיים הראשונים שלה היו ב-2019 עם מותחן הפשע "מעל לכל חשד" בתור ג'ורג'יה ביל ובסרט האימה "על החגים ועל המוות" בתור ג'סי בולטון-סינקלר.
בשנת 2021, היא כיכבה בתור פאולה בסדרת הקומדיה השחורה "הלוטוס הלבן" של רשת "HBO".
באותה שנה או'גריידי כיכבה בקליפ "Love Me Now" של קייגו בתור מושא האהבה של קייגו.
בשנת 2024 כיכבה בתפקיד הראשי בתור שלבי במותחן הקומי "מה שבפנים" (אנ') של נטפליקס.
בשנת 2025 שיחקה לצד אידריס אלבה במותחן הפוליטי "על סף פיצוץ" (אנ') של נטפליקס, שביימה קתרין ביגלו על פי תסריט מאת נואה אופנהיים (אנ').
ב-10 בספטמבר 2022 היא נישאה לבן הווארד, לאחר שבע שנות זוגיות.
ראיין דסטיני, ג'וד דמורסט ואמיה סקוט מ"סטאר" שימשו כשושבינות.
שנה סרט תפקידvgru, 2019 מעל לכל חשד (אנ') ג'ורג'יה ביל על החגים ועל המוות ג'סי בולטון-סינקלר 2023 Sometimes I Think About Dying סופיגם מפיקה 2024 מה שבפנים (אנ') שלבי In Our Blood אמילי ווילנד2025The Best You Canסאמיעל סף פיצוץ אשתו של ג'ייק2026Jumanji: The Next Level sequelTBAMonitor
בריטני לין ריימונד היא שחקנית ורקדנית קנדית.
ריימונד נולדה ב-24 בפברואר 1995 בברמפטון, אונטריו שבקנדה, להורים, פאולה וג'ון ריימונד.
יש לה אחות גדולה בשם סמנתה.
היא רקדה בבית הספר למחול 'ג'ואן צ'פמן'.
בגיל 17, ריימונד עברה לג'ורג'טאון, אונטריו, כשהתחילה לעבוד על הסט של סדרת הטלוויזיה "נולדו לרקוד" שצולמה שם.
מ-2013 עד 2017 שיחקה בסדרה "נולדו לרקוד" של ערוץ המשפחה, בתפקיד ריילי.
כחלק מקידום הסדרה, ריימונד הופיעה בקנדה, בריטניה, אוסטרליה, וניו זילנד.
מ-2015 עד 2016, היא גילמה את ריילי בסדרת הספין-אוף של "נולדו לרקוד", "אולפני אבדות ומציאות".
בשנת 2019, היא שחזרה את תפקידה כריילי בפרק הספיישל לכבוד חג המולד של "נולדו לרקוד", ששודרה ב-CBBC Gem.
באותה שנה היא גם החלה להופיע בסדרת הטלוויזיה של USA, "נראה אותך" בתור קורי רוס.
מלבד היותה רקדנית, היא גם כותבת, היא עזרה בכתיבת התסריטים לשתי סדרות אינטרנט שבהן השתתפה: "Australianaire$" ו-"Graped".
היא כיכבה בכל אחת מאלה לצד חברה ושותפה העסקי שאיתו הקימה את חברת ההפקות "Knuckles on Four", ברנן קלוסט.
השניים הפיקו מיני סדרת אינטרנט בת שישה פרקים, "Australianaire$" ב-2020 וכן סרט קצר, "כמעט 20", בשנת 2021.
בסוף 2016, היא אובחנה כחולה במחלת קרוהן, והיא נאלצה לעבור ניתוח להסרת חלק מהמעי שלה.
היא יוצאת עם בנג'מין דאנלופ, צלם בבריזבן, אוסטרליה, מאז שנפגשו בטקס פרסי המסך הקנדי בשנת 2017.
+שנהמסגרתקטגוריהעבודה מועמדתתוצאההפניות2015פרס המסך הקנדיההופעה הטובה ביותר בתוכנית או סדרה לילדים או לנוערנולדו לרקוד2017
בריטיש רייל סדרה 37 המכונה גם "אינגליש אלקטריק סימן 3" היא סדרת קטרי דיזל-חשמל בתצורת Co-Co שנבנתה על ידי אינגליש אלקטריק עבור בריטיש רייל בתחילת שנות ה-60.
הקטרים, המצוידים במנוע דיזל מסוג אינגליש אלקטריק 12CSVT בהספק של כ-1,750 כוחות סוס, הפכו לאחד הדגמים האיקוניים והעמידים של בריטיש רייל, עם מאות יחידות שנבנו ושנות שירות שנמשכו אף למעלה מחמישה עשורים.
קטרי סדרה 37 פעלו על מגוון רחב של קווים, החל בקווי החוף במערב ויילס ובסקוטלנד ועד קווי משא כבדים במידלנדס ובצפון-מזרח אנגליה, ובשל צליל המנוע הייחודי ומראה הגוף האופייני זכו למעמד מיוחד בקרב חובבי רכבת.
פיתוח סדרה 37 החל במסגרת מעבר חברת הרכבות הלאומית בריטיש רייל מדיזל-קיטור לדיזל-חשמל סטנדרטית בשלהי שנות ה-50, כאשר אינגליש אלקטריק הציעה את קטר "סימן 3" ("Type 3") בהספק ביניים, שתפקידו למלא את הפער בין קטרי משא כבדים ("סימן 4") לבין קטרים קלים יותר.
גוף הקטר תוכנן במבנה "קופסאתי" ארוך עם שני תאי נהיגה בקצוות וגג מעוגל חלקית, שאפשר התקנת מערכת קירור גדולה ושימור גישה נוחה למכלולים פנימיים לצורך תחזוקה.
במהלך הייצור נבנו תתי-דגמים שונים (כגון 37/0, 37/4, 37/5 ו-37/7) שנבדלו בפרטים כמו מערכות חימום רכבת, התאמות למשא כבד, שיפורי בלימה ושדרוג מערכות החשמל והפיקוד.
רבים מהקטרים שודרגו במהלך שנות ה-80 וה-90 במסגרת תוכניות השבחה, מה שהאריך את חיי השירות שלהם מעבר לצפוי במקור.
אחד המאפיינים הייחודיים של סדרה 37 היה הרב-תכליתיות המבצעית שלו.
הקטרים שימשו הן לרכבות נוסעים מהירות יחסית בקווים לא מחושמלים והן לרכבות משא.
קטרי 37/4 עם חימום רכבת חשמלי התאימו במיוחד לקווים צפוניים בסקוטלנד, כולל הקווים להיילנדס, ושילבו ביצועים יציבים בתנאי מזג אוויר קשים עם יכולת טיפוס בעמקים תלולים.
תתי-דגמים אחרים הותאמו למשא כבד ולשירותי תשתית, למשל בשימוש חברות תשתית והנדסה לאחר הפרטת הרכבות, כאשר חלק מהקטרים עברו לחברות פרטיות והמשיכו לגרור רכבות עבודות, רכבות מדידה ושירותי צ'רטר מיוחדים.
גם לאחר כניסתם של דגמים מודרניים יותר (סדרה 47, 56 ו-66), המשיכו מספר קטרי סדרה 37 לפעול בשירות סדיר ומסחרי במקומות שונים, וכן נשמרו במספר רב יחסית בקווי מורשת ובמוזיאוני רכבות.
הנעה: מנוע דיזל-חשמלי V12 אינגליש אלקטריק 12CSVT; סך הכל 1,750 כוח סוס (1,305 קילוואט)
גודל הצי: 309 קטרים יוצרו סך הכל; 33 בשימור, 1 הומר לתצורת סדרה 23, ו-66 עדיין בשירות
בריטיש רייל סדרה 47 המכונה גם "בראש סימן 4" היא סדרת קטרי דיזל-חשמל רב-תכליתיים בתצורת Co-Co שנבנתה על ידי בראש טרקשן עבור בריטיש רייל במהלך שנות ה-60.
בסך הכול נבנו 512 קטרים במפעלי בראש בלפבורו, ובמפעלי בריטיש רייל בקרו בין 1962 ל-1968, מה שהפך את הסדרה לדגם הדיזל הנפוץ ביותר בקווים הראשיים בבריטניה.
הקטרים נבנו בקטגוריית "סימן 4" (הספק 2,000–2,999 כוחות סוס) ונועדו לגרור רכבות אקספרס לנוסעים, רכבות דואר ומטען כבד, תוך עמידה במגבלות משקל ציר שאפשרו להם לנוע כמעט בכל רשת המסילות של בריטיש רייל.
הסדרה פותחה על בסיס דרישות מועצת התחבורה הבריטית לצי קטרי דיזל-חשמל אחיד בקטגוריית "סימן 4", שיחליף קטרי קיטור ישנים ויוכל לתת מענה לרכבות נוסעים מהירות ורכבות משא כבדות כאחד.
חברת בראש טרקשן תכננה קטר בעל תצורת גלגלים Co-Co, אורך של כ-19.5 מטר, משקל של כ-112 טון וחטיבת כוח דיזל-חשמלית מסוג סאלזר 12LDA28-C, בהספק של כ-2,750 כוחות סוס (שהונמך בהמשך לכ-2,580 כוחות סוס לשיפור אמינות).
אחת הדרישות הקריטיות הייתה מגבלת משקל ציר של כ-19 טון, שאפשרה לקטרים לפעול ברוב רשת המסילות מבלי להכביד על תשתיות שנבנו במקור לעידן הקיטור, מה שהעניק לסדרה 47 גמישות רבה ויתרון משמעותי.
לצד הסדרה העיקרית הופיעו גם מספר קטן של קטרים מסדרה 48, שנבנו עם מנוע סאלזר 12LVA-24 בהספק 2,650 כוחות סוס ולאחר מכן הוסבו גם הם למפרט סדרה 47, מה שהדגיש את הרצון לאחידות טכנית בצי.
במהלך הקריירה הארוכה עברו קטרי הסדרה שדרוגים רבים – בשדה הבלימה, בהספק, בציוד חימום הרכבת ובמערכות הבלמים – ונחלקו לתתי-סדרה שונים שכל אחד יועד למשימות ייחודיות.
קטר סדרה 47 תוכנן מראש כקטר "רב-תכליתי" (Mixed Traffic) ושימשה לאורך עשרות שנים כעמוד שדרה של צי הקטרים הבריטי, הן לשירותי "אינטר סיטי" לנוסעים והן למשאות כבדים.
תת-הסדרה 47/0 יועדה במקור בעיקר לשירותי נוסעים ומטען עם מחמם קיטור לרכבת, בעוד שה-47/3 נבנתה ללא ציוד חימום רכבת ולכן הוצבה בעיקר ברכבות משא; 47/4 צוידה בחימום חשמלי (ETH) והופעלה ברכבות נוסעים, דואר ומשלוח.
בהמשך הופיעו גם 47/7 ו-47/8, שחלקם קיבלו אספקת ETH מחוזקת, בלמים משופרים ותצורות מיוחדות, למשל לקווי לילה לסקוטלנד (Sleeper service) ולרכבת המלכותית, כולל יחידות ידועות במספור 47798 ו-47799.
בתחום המשא, קטרי 47/3 וקטרים ללא חימום רכבת נטלו חלק מרכזי ברכבות פחם לתחנות כוח, רכבות מכולות, רכבות דלק ותובלה כבדה של חצץ וחומרי גלם תעשייתיים.
הקטרים שירתו בקווי האזור המערבי, קו מידלנדס הראשי, קו החוף המזרחי הראשי וקווי הגבול האנגלו-סקוטי וסקוטלנד, ושימשו מספר שירותים וזכיינים לאורך השנים.
עם כניסת קטרים מודרניים יותר (כגון סדרה 56, סדרה 58 וסדרה 66) בשנות ה-80 וה-90, הופחת חלקם של קטרי 47 בשירותים הראשיים, אך רבים מהם הוסבו לשירותי משא, תשתית ורכבות מיוחדות, וחלק נרכשו בידי מפעילים פרטיים וחברות צ'רטר.
מספר ניכר מקטרי הסדרה נמצא בשימור במוזיאוני רכבות, קווי מורשת ובידיים פרטיות, והם ממשיכים להופיע באירועים מיוחדים וטיולי חובבים.
גודל הצי: 512 קטרים יוצרו סך הכל; 32 בשימור, 33 הומר לתצורת סדרה 57, ו-51 עדיין בשירות
בריטיש רייל ספרינטר היא משפחה של קרונועי דיזל (DMU) שפותחה על ידי בריטיש רייל ונמצאת בשירות רשת הרכבות הבריטית מאז שנות ה-80.
דגמי הספרינטר פותחו כקרונועי דיזל מדור שני ונועדו להחליף את צי הקרונועים מדור ראשון בקווים אזוריים וקווי "אקספרס למחצה" ברחבי בריטניה.
משפחת הספרינטר כוללת בעיקר את הסדרות 150, 155, ו-158, שנבנו על ידי בריטיש רייל, מטרו-קמל וליילנד, ומשרתים כמעט בכל חלקי בריטניה, החל מקווים כפריים ועד לקווי נוסעים מהירים יחסית למרכזים עירוניים.
רכבות הספרינטר העניקו שיפור משמעותי בנוחות, באמינות ובביצועים לעומת הקרונועים מדור ראשון, והיוו בסיס לשירותי רכבות אזוריות (Regional Railways) לפני ואחרי הפרטת בריטיש רייל.
בתחילת שנות ה-80 הפעילה בריטיש רייל צי גדול של קרונועי דיזל מדור ראשון, שתוכננו ונבנו בשנות ה-50 וה-60 בתצורות רבות ושונות, והזדקנותם העלתה בעיות של אמינות, תחזוקה וחומרים מסוכנים (לרבות אסבסט).
בחינת העלויות הגבוהות של שיפוץ מעמיק לצי הישן הובילה את הנהלת בריטיש רייל לגיבוש תפיסה של "דור שני" של קרונועי דיזל, שיבוססו על מפרט מודרני אחיד יותר, עם מהירות מרבית של כ-121 קמ"ש, יחס הספק–משקל משופר וטווח פעולה של כ-1,600 קילומטר.
ניסוים ראשוניים, בהם בסדרה הניסיונית 210 מתחילת שנות ה-80, הובילו להקטנת דרישות הפרט כלפי מטה לטובת צי בר-השגה ובעל תחזוקה פשוטה יותר.
הספרינטרים פותחו במקביל למשפחת הבריטיש רייל פייסר, אך נבדלו מהם בכך שהתבססו על בוגיות ארבע-סרנים "סטנדרטיות" (במקום שלדת אוטובוס), ולכן העניקו נוחות נסיעה גבוהה בהרבה בקווים בינוניים וארוכים.
סדרה 150, שנבנתה על ידי מפעלי בריטיש רייל ביורק בין 1984 ל-1987, הייתה הדגם הראשון שזכה למיתוג "ספרינטר", לאחר שגברה במכרז על סדרה 151 של מטרו-קמל.
ההצלחה התפעולית של סדרה 150 בקווים מקומיים ברחבי בריטניה הובילה להזמנות נוספות לדגמים דומים ומשופרים; בהם סדרה 155, סדרה 156 "סופר ספרינטר" ו-סדרה 158 ו-159 "אקספרס ספרינטר", אשר התפתחו למשפחת הספרינטר המוכרת.
משפחת בריטיש רייל ספרינטר, על שלל דגמיה, עיצבה מחדש את פני התחבורה האזורית בבריטניה משנות ה-80 ואילך, ושימשה גשר בין עידן הקרונועים מדור ראשון לבין צי קרונועי הדיזל והחשמל המודרני.
קרונוע דיזל-הידראולי מדור שני, שנבנה על ידי מפעלי בריטיש רייל (BREL) ביורק בין 1984 ל-1987, ונועד לקווים אזוריים קצרים עד בינוניים.
יחידות הייצור העיקריות (150/1 ו-150/2) הן בנות שני קרונות, עם מהירות מרבית של 121 קמ"ש, דלתות כפולות לרציף ומבנה פנימי בצפיפות גבוהה לשיפור קיבולת.
הקו עוצב על בסיס גוף בתקן "סימן 3", עם חלונות פתיחה ואוורור טבעי, ללא מיזוג אוויר.
סך הכל יוצרו 134 קרונועים מסדרה 150 (שניים מהם בתצורת 3 קרונות והשאר ב-2 קרונות), קרונועי הסדרה נמצאים בשימוש נרחב בקווי נורת'רן, גרייט וסטרן ריילוויי, לונדון נורת'ווסטרן ריילוויי וטרנספורט פור ויילס רייל.
סדרת קרונועי "סופר ספרינטר" דו-קרוניים שנבנו על ידי חברת ליילנד בשנות ה-80 המאוחרות, עם דלת יחידה בכל קצה קרון, לשירותים ארוכים יותר ופחות "אוטובוסיים".
חלק גדול מיחידות סדרה 155 הוסבו מאוחר יותר לקרונועים חד־קרוניים (סדרה 153), כדי לשרת קווים מועטי-נוסעים וגמישים יותר.
סדרה 153 "סופר ספרינטר": סדרת קרונועים חד-קרוניים שנוצרה מפיצול יחידות סדרה 155, המיועד לקווים כפריים ולחיזוק רכבות קיימות.
יחידות אלו מצטיינות בגמישות תפעולית גבוהה, ומשמשות גם כרכבות קטנות לקרונות בדיקה, הדרכה ושירותים מיוחדים בקווי מורשת.
סדרה 156 "סופר ספרינטר": סדרת קרונועים דו-קרוניים שנבנו על ידי מטרו-קמל בין 1987 ל-1989, עם דלת הזזה יחידה בקצה כל קרון, ישיבה בתצורת 2+2 ונוחות משופרת לנסיעות ארוכות יותר, עם מהירות מרבית של 121 קמ"ש.
סך הכל נבנו 114 מערכים דו-קרוניים מסדרה 156 (228 קרונועים), אלו נמצאים כיום בעיקר בשימוש סקוטרייל ונורת'רן.
קרונוע "אקספרס ספרינטר" דו או תלת-קרוני, שנבנה על ידי מפעלי בריטיש רייל בדרבי בין 1989 ל-1992, ונועד לנסיעות בינוניות–ארוכות באיכות נסיעה גבוהה.
יחידות סדרה 158 מצוידות במיזוג אוויר, ישיבה 2+2, מנועים משודרגים בהספק גבוה יותר ומהירות מרבית של 145 קמ"ש.
קרונועי סדרה 158 משרתים בקווים בסקוטלנד, מידלנדס, צפון אנגליה, ויילס ואזור דרום-מערב.
סדרה 159 "אקספרס ספרינטר": גרסה משודרגת של סדרה 158, שיועדה בעיקר לשירותים בין לונדון ווטרלו לדרום-מערב אנגליה תחת נטוורק סאות'איסט ובהמשך סאות' וסטרן.
ההבדלים כוללים התאמות פנים, מערכות בטיחות משופרות ומפרט נוחות מעודכן, תוך שמירה על מהירות מרבית של 145 קמ"ש ומאפייני "אקספרס ספרינטר".
סך הכל נבנו 30 מערכי סדרה 159 תחת-קרוניים (90 קרונועים) לשימוש סאות' וסטרן ריילווי.
בריטניה הגדולה הוא אי השוכן צפונית-מערבית מחופה של יבשת אירופה, ומזרחית לאירלנד, ומהווה את שטחה העיקרי של הממלכה המאוחדת.
המונח "בריטניה הגדולה" משמש גם כמונח פוליטי המתאר את שילוב האומות אנגליה, סקוטלנד וויילס, שיחדיו מאכלסות את האי כולו ומספר איים נוספים.
שטחו של האי הוא 218,595 קילומטר רבוע.
זהו האי הגדול ביותר באירופה, הגדול באיים הבריטיים, והתשיעי בשטחו בעולם.
האי הוא השלישי המאוכלס בעולם לאחר ג'אווה והונשו.
בריטניה הגדולה משתרעת מצפון לדרום על-פני כעשר מעלות של קווי רוחב.
לפני סוף עידן הקרח האחרון, היה שטח זה מחובר לאירופה כחצי אי.
הפשרת הקרח בסוף עידן הקרח גרמה לעליית מפלס הים ולהיווצרות תעלת למאנש, המפרידה כיום את בריטניה הגדולה מיבשת אירופה.
האקלים בבריטניה מתון יחסית לאזורים אחרים בחצי הכדור הצפוני באותו קו-רוחב, כיוון שהמים החמים של זרם הגולף עוברים דרך האיים הבריטיים וממתנים את מזג האוויר.
מזג האוויר מאופיין במרבית הימים בטמפרטורות קרות, עננות יחסית, וגשמים רבים.
בבריטניה הגדולה יש נהרות רבים.
20 הנהרות הארוכים ביותר מפורטים בטבלה הבאה:
מבחינה פוליטית, המונח "בריטניה הגדולה" מתאר את השילוב של אומות הבית אנגליה, סקוטלנד וויילס המהוות 94.3% משטחי הממלכה המאוחדת.
הוא כולל איים אחרים כגון האי וייט, אנגלסי, האי סילי, האיים ההברידיים, קבוצת האיים אורקני ושטלנד אך אינו כולל את האי מאן או את איי התעלה.
במהלך המאות, בריטניה הגדולה התפתחה מבחינה פוליטית ממספר מדינות עצמאיות (אנגליה, סקוטלנד וויילס) דרך שתי ממלכות תחת כתר משותף (אנגליה וסקוטלנד), ממלכת בריטניה הגדולה יחידה בכל האי, עד למצב שלאחר 1801, אז בריטניה הגדולה ביחד עם האי אירלנד הרכיבו את הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד.
ב-1927 הצטמצמה הממלכה לממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד בעקבות השגת העצמאות של העם האירי על חמש-השישיות מהאי אירלנד.
הגאוגרף היווני תלמי קרא לאי הגדול "מגאלה ברטניה" (Megale Brettania; בריטניה הגדולה), ולאי הקטן יותר, אירלנד, "מיקרה ברטניה" (Micra Bretannia; בריטניה הקטנה).
לפיכך, במקור, המונח "בריטניה הגדולה" התייחס לאי הגדול ביותר מבין האיים הבריטיים, כפי שהאי הגדול ביותר מבין איי קומורו נקרא "גראנדה קומורו" (Grande Comore).
החל מימי הביניים נקרא האי "בריטניה הגדולה", על מנת להבדילו מ"בריטניה הקטנה" (Less, Lesser or Little Britain), היא ברטאן.
למרות סיווגן הז'אנרי כבריטפופ, להקות אלו לא עשו בהכרח מוזיקת פופ, ורבות מהן היו בעלות צליל שונה זו מזו.
הלהקות הללו כיוונו את עיקר מאמציהן לנוער הבריטי ותרבותו, ואכן שירתן הייתה רוויה רפרורים תרבותיים-לאומיים בריטיים, שזר יתקשה להבינם.
לצד הצלחתו האדירה של זרם זה, אש צולבת כוונה אל הבריטפופ ופעמים רבות הוא תואר כזרם לא מקורי ולא מחדש, שעסוק בלנסות ולהחיות את העבר.
בתחילתו ובמהותו היה זרם הבריטפופ תנועת ריאקציה לסגנונות מוזיקליים שונים, שפרחו בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90: מחד גיסא, יצא הבריטפופ כנגד המוזיקה ששלטה דאז במצעדים הבריטיים: מוזיקה אלקטרונית, מונוטונית ברובה, שהתמקדה במקצב ובמשקל קבועים, בלופים ארוכים, פסיכדליים, חוזרים ונשנים תוך הפניית עורף לרוק הגיטרות הקלאסי.
מאידך גיסא, היווה הבריטפופ אנטיתזה לסצנת הגראנג' האמריקאית, ששלטה באותם ימים בשוק המוזיקה העולמי.
אנטיתזה זו היא בעלת סגולות מיטונימיות, כיוון שהבריטפופ לא יצא רק נגד המוזיקה האמריקאית, אלא גם כנגד התרבות האמריקאית שהלכה ופעפעה אל תוך התרבות הבריטית הפופולרית.
בנוסף, חלק להקות הבריטפופ יצאו גם נגד זרם השוגייז שהיה נפוץ בבריטניה מאמצע ה-80.
הבריטפופ הצליח לסחוף אחריו המונים, וזכה לתמיכתם ולעידודם של כלי התקשורת הבריטים, לרבות מגזיני המוזיקה ולבסוף, גם לתקשורת מחוץ לבריטניה.
השפעתו אף חרגה מתחומי המוזיקה אל תחומי האמנות, הספרות והקולנוע.
לפי הסרט Live forever שקרוי על שם אחד משיריה של להקת אואזיס, טוני בלייר ומפלגת הלייבור באנגליה השתמשו בדיבוריהם על הבריטפופ כמכשיר לתעמולה פוליטית.
בראש ובראשונה, להקות הבריטפופ הושפעו מהמוזיקה הבריטית של שנות ה-60 וה-70, ובעיקר ממוזיקת הרוק שיצרו להקות הפלישה הבריטית: מצד אחד, להקות רוקנ'רול כמו הביטלס, הרולינג סטונז, קווין, פינק פלויד ולד זפלין.
ומצד שני, להקות מוד כמו הקינקס, המי, הפנים הקטנות (The Small Faces) ואחרות.
להקות אלו, ובמיוחד הביטלס, היו משמעותיות ביותר להתפתחותו של זרם הבריטפופ, והשפעתן עליו ניכרת בעליל.
מוזיקת שנות ה-70 וה-80, ובמיוחד זרמי הפאנק, הגלאם והגל החדש, מהווים מקור השפעה נוסף.
הרכבים ואמנים כגון דייוויד בואי, טי רקס, הקלאש, הג'אם (The Jam), הקיור, הסמית'ס והסקס פיסטולס תרמו להתהוותו של זרם הבריטפופ, והשפיעו במיוחד על דרך ההגשה המוזיקלית, אופן ההתבטאות, התכנים הליריים והרגשת ה"כוכבות".
בנוסף, הבריטפופ הושפע עד מאוד מלהקות פוסט-פאנק אלטרנטיביות שפעלו בשנות ה-80, דוגמת הקיור, ג'וי דיוויז'ן, הג'אם, אקו והבאנימן ובמיוחד הסמית'ס.
להקות אלו היו בריטיות במהותן ובתכליתן, ועולמן המוזיקלי-לירי סבב סביב האי הבריטי, שאוקיינוס שלם מפריד בינו לבין העולם החדש.
מעבר להשפעות אלה, ההשפעה המיידית והברורה ביותר על הבריטפופ הייתה הסצנה המוזיקלית שפרחה במנצ'סטר, ושבאה לידי עיקר ביטויה באלבום הבכורה המצליח של להקת הסטון רוזס, שנקרא כשם הלהקה.
אלבום זה שילב פופ, דאנס ופסיכדליה, והצליח לעורר מחדש את הרוק הבריטי הפופולרי.
הצלחתו האדירה של אלבום זה סללה את הדרך לייסודן של רבות מלהקות הבריטפופ, שמצאו לעצמן נקודת התייחסות ומשען קרובה ומעודדת.
ב-27 במאי 1990 ערכו הסטון רוזס הופעה ב-Spike Island, שמשכה אליה כ-30,000 בני נוער והיוותה למעשה, את יריית הפתיחה של עליית הבריטפופ.
בשנת 1990 הלאז (The La's), להקה מליברפול שהוקמה ב-1986, הוציאה את אלבומה הראשון, שנקרא, גם הוא, The La's.
מאוחר יותר נואל גלאגר, הגיטריסט וכותב השירים העיקרי של אואזיס, תיארו כאלבום הבריטפופ הראשון.
ב-1991 שיר מאלבום זה - There She Goes - הפך ללהיט, הגיע למקום 13 במצעד הסינגלים הבריטי, ונחשב עד היום לאחד מהשירים הראשונים והטובים של הבריטפופ.
אולם, הצלחתם של הלאז מתמצה עם שיר זה, ודווקא פול וולר (Paul Weller), סולנה לשעבר של הג'אם, מוכר כאביו הרוחני של הבריטפופ.
הכרה שמתבססת על שני אלבומי הסולו הראשונים שלו (Paul Weller שיצא ב-1991, ו-Wild Wood שיצא ב-1993) שזכו להצלחה מסחרית מחד, ולאהדת הביקורות מאידך.
יתרה מכך, וולר זכה להערצתן של להקות הבריטפופ, ולא בכדי: הוא סייע לרבות מהן בתחילתן, ואף ביצע עמן שירים, לרבות ביצועו המוכר עם אואזיס לשירה Champagne Supernova.
עם זאת, ועל אף מחלוקות שיש בעניין, נהוג לקבוע שאלבום הבכורה של הבריטפופ הוא אלבום הבכורה של הלהקה הלונדונית סוויד (Suede), שאף הוא נקרא על שמה.
אלבום זה, שיצא במרץ 1993, הציג מוזיקת פופ נוצצת ואטרקטיבית, שהושפעה רבות מדייוויד בואי ומהסמית'ס, בשילוב עם טקסטים שהציבו סימני שאלה סביב זהותו המינית של סולן הלהקה ברט אנדרסון.
האלבום זכה לשבחים רבים ולהצלחה מסחררת, הגיע למקום הראשון במצעד המכירות, וכן זכה בפרס מרקורי ב-1993. על עטיפת האלבום הוצג זוג מתנשק, כשזהותו המינית לא ברורה, בהתאמה להצהרתו של ברט אנדרסון שהוא "ביסקסואל, אך ללא ניסיון הומוסקסואלי".
באפריל 1993 הציג המגזין "סלקט" (Select) את אנדרסון על שערו, כשמאחוריו מתנוסס דגל בריטניה ומופיע הכיתוב "ינקים, לכו הביתה!
("!Yanks, go home"), ובזאת עורר את הגאווה הבריטית וסייע להרים את קרנו של הרוק הבריטי.
שנת 1994 הייתה שנת מפנה בהתהוותו של הבריטפופ, ויצאו בה מספר אלבומים חשובים, שכולם הפכו - כבר אז, או מעט מאוחר יותר - לקלאסיקות בריטפופ.
באפריל 1994 יצא האלבום Parklife, השלישי במספר של הלהקה בלר (Blur).
בלר הוציאה קודם לכן שני אלבומים ומספר סינגלים, שלא זכו להצלחה גדולה, אך הפעם האווירה הייתה שונה.
מצד אחד, עיתונות המוזיקה הבריטית, לצידן של להקות כמו סוויד והלאז, הכינו את הדרך לשובה של המוזיקה הבריטית.
ומצד שני, בתחילתו של אותו חודש התאבד קורט קוביין, סולנה ומנהיגה של להקת הגראנג' "נירוונה", וכך החלה גסיסתו של הגראנג'.
ואכן, האלבום, שהושפע רבות ממוזיקת המוד של שנות ה-60 ושהציג מגוון של סגנונות מוזיקה - החל בדאנס-פופ (Girls & Boys), עבור דרך פּאנק (Bank Holiday) וכלה ברוק (Trouble in the Messege Centre) - זכה להצלחה כבירה והגיע למקום הראשון במצעד המכירות הבריטי.
היה זה אלבום בריטי במלוא מובן המילה: שיר אחר שיר תיאר בחדות את החיים בבריטניה בשנות ה-90, ובביקורות עליו נטבע המושג "בריטפופ".
מעט מאוחר יותר, ביוני 1994, הוציאה הלהקה פאלפ (Pulp), שהוקמה כבר ב-1978 בעיר שפילד, את אלבומה הרביעי והראשון שזכה להצלחה - His n' Hers.
הטקסטים של השירים, שנכתבו כולם על ידי מנהיג הלהקה והדמות הבולטת בה ג'רוויס קוקר, במיוחד התבלט השיר
אולם, אלבומה הבא של הלהקה, Different Class, שהנפיק המנוני בריטפופ דוגמת Common People ו-Disco 2000, הוא זה שקנה לה את עולמה.
האלבום השלישי הבולט של אותה שנה היה Definitely Maybe, אלבום הבכורה של אואזיס (Oasis), שהייתה להקה של בני מעמד הפועלים ממנצ'סטר.
זמן קצר לאחר יציאתו הרקיע האלבום, שנישא על גלי ההצלחה של הסינגלים Supersonic ,Shakermaker ו-Live Forever, את שחקי המצעדים.
אואזיס, שהושפעו רבות מהביטלס, הציגו באלבום רוק גיטרות רעשני ובועט, שלווה בקולו המאנפף של הסולן ליאם גלאגר.
בשנים אלו הוקמו להקות רבות, שלא כולן עשו בריטפופ, אך בשל ההתעניינות המחודשת במוזיקה בריטית הן זכו להצלחה וכמו כן, להקות שקודם יצרו בסגנונות אחרים, יישרו קו עם סצנת הבריטפופ.
דוגמאות בולטות הן להקות כגון: פלסיבו (Placebo), אלסטיקה (Elastica), הוורב (The Verve), סופרגראס (Supergrass), פריימל סקרים (Primal Scream) ומנסן (Mansun).
חברי הלהקות השונות נעשו לכוכבי על, ומגזיני המוזיקה השונים החלו מחזרים על פתחיהם, מראיינים אותם ומציגים אותם על שעריהם.
לא פלא, אפוא, שהמושג "בריטפופ" נבחר כמושג המתאר באופן הטוב ביותר את שנת 1995. בשנה זו התחולל גם קרב האיתנים בין שתי הלהקות המצליחות ביותר בז'אנר, בלר ואואזיס.
באוגוסט 1995 הוציאו שתי הלהקות סינגלים חדשים באותו שבוע: בלר שחררו את Country House ואואזיס שחררו את Roll With It.
אירוע זה משך את עין הציבור והמדיה, והגיע אפילו לחדשות ה-BBC.
בקרב המתוקשר הזה ניצחו בלר: הסינגל שלהם מכר 274,000 עותקים והגיע למקום הראשון, ואילו הסינגל של אואזיס מכר 216,000 עותקים והגיע למקום השני.
אולם, בסופו של דבר אואזיס ניצחו ב"מלחמה": אלבומם השני - (What's The Story) Morning Glory?
- הביס במצעדי המכירות את אלבומם החדש של בלר - The Great Escape - ביחס של 1:4. כתוצאה מכך, אואזיס הפכו ללהקה המצליחה ביותר בממלכה, הסינגלים החדשים שלהם - Wonderwall ו-Don't Look Back In Anger - העפילו לראש מצעד המכירות, והם אף נהנו מהצלחה בארצות הברית.
גם כיום, האלבום השני של אואזיס נחשב לאחד מהאלבומים שהצליחו ללכוד, כמו בקפסולת זמן, את התחושה ברחובות ואת מהותו של הבריטפופ.
"הסצנה הוולשית" של הבריטפופ התאפיינה בהקמתם של הרכבים וולשים ששמרו על קשר מסוים עם תרבותם הייחודית, כגון סופר פרי אנימלס (Super Furry Animals), מאניק סטריט פריצ'רס (Manic Street Preachers) וקטטוניה (Catatonia), שבאחד משיריהם שרו: Everyday when I wake up, I thank the Lord I'm Welsh.
כן קמו הרכבים סקוטיים, דוגמת טראוויס (Travis) ובל אנד סבסטיאן (Belle and Sebastian), ואיידלויילד, ואף הרכבים איריים, כגון אש (Ash) והקרנבריס (The Cranberries) וJJ72.
ב-1996 יצא הסרט "טריינספוטינג", שהפך לסרט קאלט, ושפסקולו הציג שלל אמנים בריטיים.
שנים אלו היו שעתו היפה של הבריטפופ, שבהן נותבה ההתרגשות הראשונית להצלחה חסרת תקדים.
באוגוסט של אותה שנה ערכו אואזיס שתי הופעות פתוחות בנבוורת' (Knebworth), ששברו כל שיא קודם.
ב-1997 הוציאו סוויד את אלבומם השלישי Coming Up, שחמישה משיריו - Lazy ,Saturday Night ,Trash ,Beautiful Ones ו-Filmstar - הגיעו כולם לעשרת המקומות הראשונים במצעד.
בשנת 1997 החל הבריטפופ לשקוע, וההתלהבות ממנו שככה לאט, בעיקר משום שרוב הלהקות נטשו, במידה זו או אחרת, את סגנונן המוזיקלי הקודם.
ביטוי לכך ניתן באלבום האולפן החמישי של בלר, שנקרא על שם הלהקה, ושהציג התרחקות בולטת מהבריטפופ לעבר מחוזות רוקיסטיים יותר, שהיו, עד עתה, נחלתן של להקות גראנג' אמריקאיות.
היו אלה אואזיס שכמו והחלו את ההידרדרות: אלבומם השלישי, Be Here Now, יצא באוגוסט 1997 וזכה להצלחה מרשימה, אך - להבדיל משני אלבומיהם הקודמים, שהתאפיינו בבלדות רוק הדוקות - אלבום זה התאפיין בשירים ארוכים ובריפים אינסופיים של גיטרות.
כמו כן, ביקורות רבות טענו שמדובר באלבום בומבסטי, לא מקורי ומופק יתר על המידה.
מבקרי מוזיקה אחדים טענו שקו השבר התחיל עם יום מותה של הנסיכה דיאנה, ב-31 באוגוסט 1997, ימים ספורים לאחר צאתו של האלבום Be Here Now.
לפי טענה זו, לאחר מותה של הנסיכה נוצרה כמיהה למוזיקת הבריטפופ הישנה, אך אף להקה לא מילאה את כמיהה זו.
ב-1997 יצא אלבום חשוב נוסף: Urban Hymns של הוורב.
אלבום זה זכה להצלחה - הן מסחרית והן מבחינת הביקורות.
אך הוא היווה התרחקות מהצליל המוכר של הבריטפופ, לעבר צליל אלקטרוני, סימפוני יותר.
גם פאלפ באלבומם - This Is Hardcore - חשפו מוזיקה קודרת ואירונית יותר בהשוואה לאלבומיהם הקודמים, שהתאפיינו בפופ קלידים עולז.
עם סוף המאה העשרים, תשו כוחותיו של הבריטפופ, והוא נתפש כזרם שמיצה את עצמו וששיאו מאחוריו.
את מקומו תפסו הרכבי וזמרי הפופ שהלכו והשתלטו על מצעדי הלהיטים.
עם זאת, להקות מסוימות המשיכו ליצור מוזיקה ולהקליט אלבומים, והצליחו לשמור על פופולריות, שנסמכה על קהל אוהדים מסור.
בלר המשיכו להתרחק מתיוגם כלהקת בריטפופ, והוציאו שני אלבומים נוספים, שהושפעו, בין היתר, ממוזיקת רוק, פולק וגוספל אמריקאית: האלבום 13 יצא ב-1999, ואלבומם האחרון (נכון ל-2006), Think Tank, יצא ב-2003, לאחר פרישתו של הגיטריסט גראהם קוקסון מהלהקה.
אואזיס, לעומתן, לא הראתה התרחקות ניכרת מעברה אך גם חבריה ידעו מנת שבר: חלק מחברי הלהקה פרשו והוחלפו באחרים, ואלבומיהם החדשים - Standing on the Shoulder of Giants שיצא ב-2000, Heathen Chemistry שיצא ב-2002 לא הצליחו לשחזר את הישגי העבר, הן מבחינה אמנותית והן מבחינה מסחרית.
למרות כל הטלטלות שעברו על אואזיס, הלהקה נראתה מאוחר יותר כחוזרת במידה מסוימת לסגנון המוקדם שאפיין אותה, תוך שילוב עם הסגנון המאוחר יותר.
מעיד על כך היטב אלבומה Don't Believe The Truth, אשר זכה להצלחה מרשימה והביא לתפוסה מלאה בסיבוב ההופעות של אואזיס, אשר התקיים לאחר צאת האלבום ב-2005.
סוויד המשיכו לפעול, והוציאו שני אלבומים נוספים, אך בסופו של דבר התפרקו ב-2003. פאלפ הוציאו את אלבומם האחרון We Love Life ב-2001, ולאחר מכן יצאו להפסקה ממושכת.
הוורב התפרקו כבר ב-1999, לאחר ריבים ממושכים ומתוקשרים בין חברי הלהקה.