tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מור גרינוולד נולד במשפחה יהודית כבנם של יאקאב גרינוולד (1835–1920) סוחר אמיד ושל מריה קורצווייל.
את לימודיו החל בגימנסיה בארשקאויוואר, אך בשל התרוששות המשפחה נסע לבודפשט ללמוד צילום.
בין השנים 1884 לבין 1891 בילה את שנות החניכות אצל אדה אלינגר, צלם יהודי-הונגרי בעל שם וחבר מייסד באיגוד הצלמים ההונגרים.
ארדיאי פתח את הסטודיו העצמאי הראשון שלו בשנת 1891 בכיכר ארז'בט 18. דיוקנאותיו זכו להצלחה כבר מההתחלה, ולכן בשנת 1894 הוענק לו תואר "צלם חצר", ובמשך שנה צילם את בני משפחת המלוכה בעיר גדלה.
במהלך חגיגות האלף שנה להונגריה (התיישבות המדיארים במרכז אירופה) בשנת 1896 הוא נכח בכל האירועים הפוליטיים והחברתיים הגדולים, וצילומיו הופיעו בעיתונים.
בזכות הצלחתו, פתח את הסטודיו השני שלו בשנת 1896 בבית דירות בן חמש קומות פינת רחוב לאיוש קושוט ורחוב אויווילאג (Újvilág, כיום רחוב זמלווייס-Semmelweis).
כתב העת "סלון הונגרי" פרסם מאמר על סטודיו זה כ"מכון הצילום המודרני ביותר בעיר".
אשתו הייתה אנה לורד, עמה התחתן בבודפשט ב-25 ביוני 1903.
עבודתו עד אותה עת הוכרה בהענקת מדליית זהב בתערוכה העולמית של פריז (1900).
ארדיאי צילם יותר ויותר מבנים, כאלה שנבנו לאחרונה וגם אנדרטאות.
יחד עם אנשי הצילם שלו הוא טייל בכל רחבי הארץ וצילם טירות, ציוני דרך אתנוגרפיים ואדריכליים.
באמצעות תמונות אלה פרסם בשנת 1909 אלבום בשם "הונגריה", שהוזמן על ידי המדינה, הכיל 680 תמונות ותורגם למספר שפות.
בנוסף לכל הפעילות הזו, הוא צילם בחריצות את חלקי בבודפשט שנועדו להריסה וגם את הבניינים החדשים שלה.
ארדיאי זכה בהזמנות ממשלתיות רבות עבור משימות צילום.
כך, במהלך פעולת "בית העובדים החקלאיים", הוא צילם שורות רחובות ופנים במחוז בקש וכמה יישובים של המישור ההונגרי הגדול.
החל מתחילת המאה ה-20, ארדיאי חיפשה אפשרויות חדשות ליישום צילומיו והציעה שאלה ישמשו כציוני דרך היסטוריים ואמנותיים בספרי הלימוד של המדינה וישמשו במערכת החינוך.
לשם כך ייסד בשנת 1908 את "מפעל ציוד ההוראה אוראניה", שהתמחה בייצור ומכירה סיטונאית של שקופיות, תמונות המחשה ועזרי הוראה, וכן בייצור צילומים מרגשים אתנוגרפיים והיסטוריים.
העסק הולאם בשנת 1919, אך לאחר מכן הוא התחיל מחדש.
ארדיאי מילא גם תפקיד מוביל בחיים הציבוריים של הצילום.
בשנת 1911 הוא הפך לנשיא "האיגוד הלאומי של הצלמים ההונגרים", ואחר כך משנת 1926 היה נשיא הכבוד שלו.
משנת 1921 - יחד עם אדן אוהר ואלדאר סקיי (מקודם: אהרון בלייר) - הוא היה יו"ר הכבוד של התאחדות התעשייה של צלמי בודפשט.
בשנת 1926 נשלח לפרנקפורט לקונגרס הצלמים הבינלאומי.
ארדיאי פרסם לעיתים קרובות בכתבי עת מסחריים.
הוא ראה במשימה העיקרית של הצילום תקשורת של ידע, ולדעתו התפתחות התיירות נבעה, בין היתר, משימוש נרחב בצילום.
הוא עבד גם במגזין נשיונל ג'יאוגרפיק.
מרבית תצלומיו שנותרו הם אלה שהוא הכין בהזמנה, מכר או תרם למוסדות ואוספים ציבוריים שונים.
התמונות והרשומות שלו (כמעט 150,000 תשלילים) שנצברו וקוטלגו בסטודיו שלו נהרסו או אבדו במידה רבה.
מור ארדיאי (בהונגרית: Erdélyi Mór; פויאנה (מחוז הוניאד), 1 באוקטובר 1877 – בודפשט, 18 באפריל 1929) היה פוליטיקאי יהודי-הונגרי, ממייסדי התנועה הקואופרטיבית הסוציאל-דמוקרטית, עובד דפוס, חבר בממשלת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית כקומיסר העם לאספקה.
מור ארדיאי נולד במשפחה יהודית בכפר קטן (כיום 89 תושבים) בטרנסילבניה שהיה חלק מממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
הוא נדד בגרמניה ובדנמרק בתור מהגר עבודה.
ארדיאי הצטרף לעבודת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19. מאוחר יותר הפך לאחד מיוזמי התנועה הקואופרטיבית של העובדים ההונגרים.
משנת 1904 היה מנכ"ל קואופרטיב הצרכנים הכללי (ÁFOSZ), שהקים.
בממשלת מיהאי קארואי הוא היה תחילה נציב ממשלתי למזון ואחר כך מזכיר מדיני (סגן שר).
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, מה-21 במרץ עד ה-24 ביוני, היה חבר במועצה הממשלתית המהפכנית כקומיסר העם (שר) לאספקה ציבורית.
לאחר נפילת הרפובליקה ברח מהטרור הלבן לווינה, שם עבד בתנועה הקואופרטיבית הסוציאל-דמוקרטית.
הוא חזר להונגריה בשנת 1928 והוביל שוב את התנועה השיתופית כמנכ"ל ÁFOSZ ושלוחותיה.
הוא כתב כמה מאמרים בנושא כלכלה, שהתפרסמו בכתבי עת שונים.
ארדיאי הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
מור רביעי (נולדה ב-26 בינואר 2001), הידועה בשמה הפרטי בלבד, היא זמרת-יוצרת ישראלית בתחום המוזיקה המזרחית.
כנערה למדה באולפנת צביה באשקלון.
לאחר סיום לימודיה שירתה כשנתיים בשירות לאומי בגן חינוך מיוחד.
בנעוריה, החלה כתחביב לשיר ולהעלות סרטונים שלה שרה בחדר השינה בחשבון האינסטגרם שלה.
היא קיבלה הצעות להגיע לאודישן לתוכנית הכוכב הבא אך לטענתה מאחר שהייתה עדיין תלמידת אולפנה היא החליטה לכבד את הכללים של האולפנה ולא להגיש מועמדות לתוכנית מציאות.
רביעי החלה להתפרסם בשנת 2020 בעקבות פנייה אישית של הזמר עדן חסון, ששלח לה הודעה בה נכתב שהוא רוצה לקדם את תחום השירה שלה.
השניים נפגשו אצל יעקב למאי והחלו לשתף פעולה.
בעקבות כך היא חתמה חוזה בחברת ייצוג האמנים שרית הפקות.
ביולי 2020 חברה לליאור נרקיס והשניים ביצעו את הדואט "אין לי סיכוי", אותו כתבו והלחינו תמר יהלומי ויונתן קלימי.
רביעי שיתפה פעולה עם אומנים נוספים, בין היתר עם עדן בן זקן, שכתבה עבורה את השיר "זיכרון ישן" (השיר יצא ב-27 באוקטובר 2020).
הסינגל הראשון שהוציאה, "תקרא לי מאמי", הפך ללהיט תוך זמן קצר יחסית וזכה ללמעלה מ-15 מיליון צפיות.
אלבום הבכורה שלה בשם "הכל אצלך בסדר" יצא לאור בקיץ 2021. הסינגלים שהוציאה לאחר הסינגל הראשון שלה זכו להצלחה גדולה וצברו מיליוני צפיות ביוטיוב.
נכון ליוני 2021, צברה רביעי למעלה מ־30 מיליון צפיות ביוטיוב וחצי מיליון שימושים והשמעות בשירותי הסטרימינג השונים.
היא סומנה על ידי התקשורת בישראל כפורצת דרך לזמרות צעירות בסגנון המזרחי.
ב-31 ביולי 2023 הוציאה את הסינגל "אני לא פה".
ב-12 בספטמבר הוציאה את הסינגל "סופרסטאר" יחד עם סאבלימינל והצל.
ב-12 בדצמבר הוציאה את הסינגל "הילדים שלך שם (עמיתי שלי)".
ב-22 במרץ 2022 ביצעה עם אבי אבורומי את הדואט "חצי שלי".
ב-25 בינואר הוציאה את הסינגל "אין אותנו יותר" יחד עם אבורומי.
ב-22 בספטמבר 2022 הוציאה את הסינגל "אל יקר" יחד עם הזמר עדן חסון.
ב-20 בדצמבר 2022 הוציאה את הסינגל "יאללה לך".
ב-30 במרץ 2023 הוציאה את הסינגל "באתי עד אליך".
ב-9 בנובמבר 2023 ביצעה יחד עם הזמר גל אדם את הקאבר "כשאת עצובה" שירו של עמיר בניון.
ב-1 בינואר 2024, אבי אבורומי ומור הוציאו דואט שלישי יחד בשם "אם אני לא אחזור" שהוקדש לחיילי ולחטופי מלחמת חרבות ברזל.
ב-16 באפריל הוציאה את הסינגל "כולם שמעו עלינו".
ב-13 ביוני, מור הוציאה ביצוע מחודש לשיר "אני חולם על נעמי" בשלוש שפות: עברית, אנגלית ויפנית.
את העיבוד המוזיקלי לביצוע המחודש עשה יעקב למאי, ודוד קריבושי ליווה את תהליך החידוש.
הביצוע מלווה בקליפ בשלוש גרסאות תואמות, עם סטיילינג של ז"ל, שנרצחה במסיבה בנובה וגופתה חולצה מעזה.
ב-8 ביולי, מור הוציאה סינגל בשם "לא אותו אחד" במסגרת פרויקט "החללית" של המפיק והיוצר אופיר מלול, בלדה ים-תיכונית עם לחן, מילים ועיבוד מוזיקלי של מלול.
ב-29 בספטמבר, הוציאה את השיר "המבדיל", המבוסס על לחן בסגנון מרוקאי שלמדה מסבתא שלה לטקס ההבדלה.
ב-24 בנובמבר, קובי פרץ ומור שיתפו פעולה לראשונה בשיר משותף בשם "זיכרון מתוק" ואף צילמו קליפ לשיר.
ב-6 בנובמבר הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, ממנו זכה השיר "סחרחורות" להצלחה.
מור היא חברתה הטובה של עמית אסתר בוסקילה שנחטפה לרצועת עזה ממסיבת הנובה במתקפת חמאס בשבעה באוקטובר, עמית הייתה הסטיליסטית של מור.
לאחר החטיפה מור הוציאה את השיר "הילדים שלך שם (עמיתי שלי)", והייתה שותפה למאבק לשחרורה.
ב-17 במאי 2024 חולצה גופתה של עמית מרצועת עזה.
במאי 2024 פורסם שרביעי בזוגיות עם יונתן בן חמו, לוחם הנדסה קרבית שנפצע במלחמת חרבות ברזל ורגלו נקטעה.
השניים הכירו בבית החולים בזמן שהגיעה לשיר ולשמח את הלוחמים.
מור באלאז' מוורצה (תואר אצולה) (במקור משה כהן (קוֹהְן), בהונגרית: Balázs Mór; פשט, 6 באפריל 1849 – רמאגן, 1 באוגוסט 1897) היה ייזם עצמאי, מהנדס תחבורה יהודי-הונגרי בולט של המאה ה-19. עבודתו עדיין קובעת את התחבורה והנוף העירוני של בירת הונגריה בודפשט.
משה כהן נולד במשפחה יהודית כבנם של ארמין כהן (קוהן) ושל רוז'ה לוריא.
הוא סיים לימודי התחבורה ותעבורה בממלכה המאוחדת.
הוא פיתח תוכנית תחת הכותרת "רשת החשמלית של זרם בודפשט", בו התווה את הבסיס להובלה מתקדמת מבוססת מסילה.
הוא חשב להכניס רכבת עירונית חשמלית, אשר היה רעיון מהפכני באותה תקופה.
כך הפך למנכ"ל המייסד של חברת החשמליות העירונית של בודפשט (Budapesti Városi Villamosvasút Társaság).
בעקבות רעיונותיו, החלה החשמלית הראשונה לנסוע בבודפשט ב-30 ביולי 1889, ונסעה בין כיכר האוניברסיטה (Egyetem tér) לבין כיכר אורצי (Orczy tér) ואחריה קו החשמלית ברחוב פודמניצקי (Podmaniczky utca).
הרעיון והיישום של רכבת התחתית של המילניום (1896 - אלף שנה להתיישבות המדיארים במרכז אירופה) מקושר גם כן לשמו של מור באלאז'.
קו המטרו הראשון ביבשת אירופה נבנה תוך 20 חודשים בלבד עד 1896
לאורך מסלול של 3,228 מטר הששירתה את המכוניות הראשונות התת-קרקעיות שהיו למעשה חשמליות עם קומה נמוכה.
מלך הונגריה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה העניק את תואר האצולה לבאלאז' על הישגיו.
הוא כבר לא היה מסוגל לממש את תוכניותיו האחרות כי מת צעיר יחסית באחת מנסיעותיו.
באלאז' הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
מור באלאז' תרם רבות להפיכת בודפשט לכרך ולמטרופולין עולמי, אבל למרבה הצער, לא הייתה לו הזדמנות לממש את התוכניות האחרות שלו, שכן הוא חי רק 48 שנים.
כעת מונצח גם שמו גם על ידי פרס שנוסד על ידי חברת התחבורה של בודפשט (BKV Zrt) החל משנת 1997, מוענק הפרס לעובדיה בעלי הישגים יוצאי דופן בתחבורה ציבורית.
קברו נמצא כאמור בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
על שמו קרויה תוכנית מור באלאז', קונספט פיתוח התחבורה של בודפשט, שנמצא בפיתוח.
רשת רכבות קטרי הקיטור (חשמלית קיטור) של בודפשט.
בודפשט, 1886 (אותו הדבר בגרמנית.
מור אלדר (נולדה ב-13 באוקטובר 1973) היא מנהלת תוכן בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה בישראל.
אלדר נולדה במהלך מלחמת יום הכיפורים, בת לאם אמנית וליוסף אלדר, איש צבא קבע, תת-אלוף במילואים וקצין חינוך ראשי.
עד גיל 10 התגוררה עם משפחתה בראשון לציון.
בגיל 10 הוריה התגרשו והיא עברה עם אמה ואחיותיה ליבנה.
בגיל 15 עברה המשפחה לתל אביב שם התגוררה עד 2020. בוגרת בהצטיינות של תיכון עירוני ה' בתל אביב.
התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל האוויר בתור קצינת מגדל.
בעלת תואר BA, בוגרת בהצטיינות במסלול דו חוגי של קולנוע ותקשורת באוניברסיטת תל אביב.
ב-1998 החלה לעבוד ברשת בתי קולנוע לב שם הקימה את מחלקת האירועים במקביל להיותה עוזרת מנהלת ההפצה של הרשת.
ב-2000 הצטרפה ל-Yes הטלוויזיה בלוויין עם עלייתה לאוויר, בתור מנהלת רכש תוכן, תפקיד שמילאה במשך 3 שנים.
ב-2003 הצטרפה למפיק מרק רוזנבאום ב"טרנספקס הפקות" בתור מפיצת סרטים ישראלים לחו"ל ומפיקת פוסט.
ב-2005 חזרה לבתי קולנוע לב בתור מנהלת הפצה ושיווק.
ב-2008 הקימה וניהלה את סינמטק חולון.
ב-2009 חזרה לYes הטלוויזיה בלוויין, בתור מנהלת עולם הסרטים ועורכת אחראית סרטי מקור.
באותן שנים שימשה מספר פעמים כלקטורית בקרן הקולנוע הישראלי במסלולים השונים ולימדה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה קורס העוסק בהפצת סרטים לקולנוע במסלול הפקה יוזמת.
כמו כן, שימשה כשופטת בשלל מסגרות ביניהם פסטיבל הקולנוע ירושלים והפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטיות וסטודנטים תל-אביב של אוניברסיטת ת"א.
ב-2022 מונתה אלדר למנהלת חממות בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה הכוללת את החממה הבינלאומית לקולנוע ירושלים וחממת סדרות.
מור גרינוולד (בהונגרית: Grünwald Mór; טולנה, 2 בינואר 1851 – בודפשט, 7 בפברואר 1912) היה דוקטור לרפואה, רופא מיילד-גינקולוג, בלנאולוג, בעל תואר "יועץ מלכותי" שהוענק לו על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה (ומלך הונגריה) באימפריה האוסטור-הונגרית.
בעל בית הבראה ובית חולים פרטי מן הראשונים בהונגריה.
מור גרינוולד נולד במשפחה יהודית כבנם של ברנאט גרינוולד ושל נטי לוי.
הוא השלים את לימודי התיכון שלו בבית הספר התיכון המלכותי הקתולי בבאיה ולאחר מכן הפך לסטודנט בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד).
בשנת 1878 הוסמך כדוקטור לרפואה והחל להתמחות במכון הרפואי של הגינקולוג טיבדאר קזמרסקי ומשנת 1881 המשיך בהתמחות והפך לעוזר הוראה ולמרצה במחלקה למיילדות וגינקולוגיה של מרפאה מספר 2 בניהולו של וילמוש טאופר.
ב-1885 התיישב בסליאץ', במחוז זויום, שם מונה לרופא ספא.
הוא כתב מחקרים ומאמרים שהציגו את המרחצאות (ספא) של סליאץ' והפכו אותן לפופולריות.
בין 1892 לבין 1893 בנה את "בית ההבראה גרינוולד" שנשא את שמו ונבנה בשדרת פארק העיר 13. המוסד היה בית החולים ובית ההבראה (סנטוריום) לנשים בבעלותו הפרטית.
הבניין נבנה על פי תוכניתו של האדריכל ארנה שאנן (ממוצא גרמני).
קברו ומצבתו של גרינוולד נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
אשתו הייתה אתלקה שטרן (1866–1942), בתם של מיהאי שטרן ושל רוזליה ביכלר, לה נישא ב-19 בספטמבר 1886 בבית הכנסת של אובודה.
בעלה היה נאנדור נוח הרשטיין (1878–1944) בעל קרקעות.
סליאץ', מרחצאות עשירות בחומצה פחמתית וברזל ליד זויום.
התיאור העדכני ביותר של מוסדות מקומיים, מקורות רפואיים והתוויות רפואיות.
על ההשפעה הפיזיולוגית של אמבטיות חומצה פחמתית מוגזות.
בודפשט, 1892. (הדפסה מיוחדת מתוך המדריך לבריאות הציבור)
מוֹר אִם הֶמְד הוא קינוח מהמטבח האוסטרי.
הקינוח המרשים מורכב מפודינג שוקולד בציפוי קצפת, ומכאן שמו.
בעידן המודרני, המנה מוכנה לעיתים קרובות עם פירורי לחם ליצירת עיסה מוצקה, הדומה לעוגת שוקולד מותך או קוגלהוף מיניאטורי ומוגשת עם סירופ שוקולד וקצפת.
מתכונים ישנים יותר דומים יותר לחביצת שוקולד, כאשר המרכיבים העיקריים הם שוקולד וביצים.
הקונוטציה הגזעית של שם המנה עוררה מחלוקת בעשורים האחרונים.
בשנת 2012, ארגון זכויות האדם SOS Mitmensch מתח ביקורת פומבית על השם, והציע תחליפים כמו Kuchen mit Schlag (עוגה עם קצפת) לפי השימוש במטבח הווינאי.
כמו כן, עם גידול מספר האזרחים השחורים באוסטריה ובגרמניה והידע הגובר על מצבם של הצוענים, השימוש במילים כמו "מורי" ו"צועני" נתפס יותר ויותר כגנאי.
איגוד הסחר הגסטרונומי של לשכת המסחר הפדרלית הגרמנית השיקה המלצה בנושא זה גם בעלון התעשייה הפנימי שלו "Gastro Aktuell".
כותרת המאמר שם היא: "האם באמת נחוצים שמות מזון 'מפלים'?".
מור אונגרליידר (בהונגרית: Ungerleider Mór; מזלאבורץ (Mezőlaborc), 18 בינואר 1872 – בודפשט, 20 באפריל 1955) היה איש עסקים יהודי-הונגרי, יצרן סרטי קולנוע, בעלים ומנהל בתי קולנוע, מפיק סרטים.
אונגרליידר היה יזם נמרץ ויוצא דופן.
הוא המייסד של תעשיית הקולנוע ההונגרית.
מור אונגרליידר נולד במשפחה יהודית במחוז זמפלן של אז, בנם של מארק אונגרליידר ושל רוזליה בלום.
אחייניו היו אימרה רובוז, מנהל תיאטרון הקומדיה של בודפשט ואלדאר רובוז, מנהל חברת הסרטים Sascha בבודפשט.
הוא החל את דרכו כבעל בית קפה.
ב-1898 החל לקיים הקרנות סרטים קבועות ב"קפה ונציה" (Velence Kávéház) בדרך ראקוצי יחד עם הבעלים השותף איתו בבית הקפה, יוז'ף נוימן.
לאחר מכן פתח כמה בתי קולנוע עצמאיים שהקרינו סרטים אילמים תוצרת אולפנים מחוץ להונגריה.
בשנת 1908, הוא ייסד מגזין מקצועי בשם "חדשות קולנוע" (Mozgófénykép Híradó), ובאותה שנה, יחד עם יוזף נוימן כמשקיע שותף, עם הון של 700,000 קרונות, הקים את חברת המניות "פרויקטגרף מפעל לסרטי קולנוע" (Projectograph mozgófénykép és gépgyár) והפך למנהל הכללי שלה.
הם רכשו את הנציגות בהונגריה של חברות הסרטים הזרות הגדולות וכן עסקו בהקמה ובהצטיידות של אולמות בתי קולנוע.
החברה החזיקה בבתי הקולנוע הפופולריים אפולו ורויאל אפולו.
תמונות עם שירת זמרים ידועים
ולאחר מכן, מ-1912 הפיקו גם סרטים עלילתיים ומערכונים של סרטים.
בשנת 1915 שיתפו פעולה עם במאי התיאטרון והקולנוע היהודי-הונגרי ינה ינוביץ', ובכך יצרו את חברת הסרטים Proja.
אונגרליידר תמך בהפקת סרטים באולפנים בעיר קולוז'וואר והפיץ את סרטיו של יאנוביץ'.
ב-1917 הקים את חברת המניות של מפעל הסרטים "פניקס", שבדירקטוריון שלה ישבו אונגרליידר, לאיוש וייצנפלד ואימרה רובוז והמנהל הראשי של החברה היה מייקל קורטיז (לימים במאי אמריקאי זוכה פרס אוסקר).
החברה רכשה את המעבדה, הסטודיו והציוד של קינו-ריפורט (Kino-Riport), ובין השנים 1917 עד 1918 צולמו על ידה מספר סרטים עלילתיים.
חברת Projectograph הפסיקה להתקיים ב-1946.
מור אונגרליידר הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
אשתו הייתה ינקה גלנצר משנת 1920.
שני סוגים של קרדיטים משמשים באופן מסורתי בסרטים, תוכניות טלוויזיה ומשחקי וידאו, אשר כולם מספקים ייחוס לצוות המעורב בהפקות שלהם.
בעוד שקרדיט הפתיחה יציג בדרך כלל רק את התפקידים העיקריים בצוות השחקנים ואת צוות ההפקה (כגון יוצרים, מפיקים ושחקנים ראשיים), הקרדיטים לסיום יציגו בדרך כלל את כל חברי הצוות שהיו מעורבים בהפקה.
מור ורטנר (בהונגרית: Wertner Mór; אישפצה, 26 ביולי 1849 – שטורובו, 8 ביוני 1921) היה היסטוריון, גנאלוג, רופא יהודי-הונגרי.
מחקריו הרבים היו משמעותיים ופורסמו בלמעלה מעשרה כתבי עת בשפות שונות.
מור ורטנר נולד במשפחה יהודית כבנם של אברהם ורטנר ושל דבורה וינקלר.
הוא סיים את לימודיו התיכוניים ואת בחינות הבגרות בטמשוואר ולאחר מכן הלך ללמוד באוניברסיטת וינה, שם קיבל תואר ברפואה בשנת 1872 ועבד כרופא כללי בצ'יצ'וב עד 1874. מאז ואילך החל ללמוד היסטוריה.
בין השנים 1890–1893 התגורר בפוז'ון (אז הונגריה, כיום בירת סלובקיה) כרופא המחוזי הראשי ובשנת 1894 עבר לעיר מוז'לה כרופא מחוזי.
ב-1908 עבר שטרובורו, שם שהה עד סוף ימיו.
גם מקום מנוחתו נמצא שם.
הוא היה חבר ועדה של החברה ההונגרית להרלדיקה וגנאלוגית ובכמה אגודות גנאלוגיות זרות.
חלק ממורשתו הוכנס לאוסף של אגודת יוקאי , שמחומר הארכיון שלה הועברו מסמכים ארכיוניים אחדים לרבות לארכיון העיר קומארום ב-1954.
עד 1884 הוא כתב כמעט אך ורק מאמרים על תולדות הרפואה ובריאות הציבור, אך לאחר מכן עסק בעיקר במחקרים היסטוריים, בעיקר גנאלוגיים.
הוא פרסם את מחקריו וחיבוריו החשובים בכתבי עת רבים מאוד:
מדריך לבריאות הציבור (Közegészségi Kalauz)
כרוז כתב עת (בלועזית הרולד מכאן השם הרולדיקה)
אשתו הייתה קורנליה, בתם של דיולה קותי ויוזפה ריכטר, שאיתה התחתן ב-24 בפברואר 1906 בארז'בטווארוש, בודפשט.
מחקרי ארכאולוגיה רפואית (בודפשט, 1883)
ההיסטוריה הגנאלוגית של השליטים הדרום-סלאביים מימי הביניים (טמשוואר, 1891)
הקלאנים ההונגרים עד אמצע המאה ה-14 I-II.
ההיסטוריה של המלך בלה הרביעי (טמשוואר, 1893)
מטה הקצינים העתיק ביותר של מחוז הוניאד (דווה, 1900)
שמות זכרים ומקומות (בודפשט, 1916)
שמות נשיים הונגריים ישנים (בודפשט, 1917)
מור בדה (במקור ברנדשפיגל -Brandspiegel עד 1897, בהונגרית: Bedő Mór; סגד, 2 באוקטובר 1878 – בודפשט, 2 בנובמבר 1928) היה משפטן, עורך דין, פוליטיקאי עירוני, מומחה במשפט מסחרי ברמה לאומית שחלק מפסקי הדין שקיבל הפכו להלכות משפטיות בהונגריה.
מור ברנדשפיגל נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף בדה (ברנדשפיגל) (1843–1924), סוחר, ושל פאולינה קוטאני (1851–1908).
הוא למד באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד).
לאחר קבלת התואר דוקטור במשפטים פתח משרד עורכי דין בבודפשט.
ב-1 באוקטובר 1906 נשא לאישה את אדית האיוש, ילידת בודפשט, צעירה ממנו ב-11 שנים, בתם של ז'יגמונד האיוש ושל ז'ני שטיין, אך הם התגרשו ב-1909. בדה היה מומחה במשפט מסחרי, אשר במהלך השנים זכה בבתי המשפט לקבל החלטות בעלות חשיבות עקרונית ותקדימית במספר תביעות מרעישות.
פסקי דין אלה הפכו בחלקם הגדול להלכות משפטיות במשפט ההונגרי.
הוא היה חבר בוועדת הרשות המחוקקת של הבירה (מועצת העיר של בודפשט רבתי) במשך שנים רבות, היה נציג של המפלגה הדמוקרטית העירונית של בודפשט, ובמקביל גם תפס מקום במועצת המנהלים של בסקארט (חברת התחבורה המאוחדת של בודפשט) מטעם מפלגתו.
הוא ביצע מספר קמפיינים מוצלחים לטיהור המינהל הציבורי משחיתות ושל הניהול הפיננסי של עיריית הבירה מפני בירוקרטיה מוגזמת על מנת להגן על התושבים משלמי המיסים.
הוא ביצע גם עבודה ספרותית משפטית בעיתונות המקצועית.
הוא פרסם באופן עצמאי מהדורות של דיני מסחר, שטרי חליפין ופשיטת רגל עם פירושים מעשיים.
Az uj magyar váltótörvény (חוק שטרי החליפיו ההונגרי החדש)
Perenkivüli igazságügyi iratmintatár I-II (ספרייה לדוגמה של מסמכים שיפוטיים חוץ-משפטיים)
מור דימרי (נולדה ב-28 ביולי 1998) היא שחקנית ויוצרת ישראלית.
נולדה וגדלה בבת ים, אחות צעירה לארבע אחיות ואח.
אימה עובדת משק בית ואביה שרברב לשעבר.
דימרי למדה בתיכון שז"ר, שירתה בצה"ל כמש"קית משמעת אך השתחררה תוך שנה עקב רקע משפחתי.
דימרי בוגרת סטודיו למשחק ע"שׁ יורם לוינשטיין מחזור 2021. במסגרת לימודיה הקליטה ביצוע מחודש לשיר "פגישה לאין קץ" והשתתפה בהצגה "הגטו".
ב-2021 גילמה את התפקיד הראשי של מיקה בסרט הסטודנטים "קלה כמו נוצה".
בשנת 2022 גילמה את דמותה של נועם בסרט הסטודנטים "מסיבת העשור!".
בשנת 2024 השתתפה בסדרת הדרמה של הוט "רוח צפונית" בדמותה של סמל ניבי, חיילת במדור סייבר ביחידה 8200.
בשנת 2024 השתתפה בסדרת הדרמה "האמת" בדמות הראשית של רחלי זבטני.
בשנת 2025 עתידה לעלות בהוט סדרת הדרמה "לב של רוצח", בה מגלמת דימרי את תותי, אחת הדמויות הראשיות, לצד ניב סולטן.
בשנה זו עתידה לעלות גם הסדרה "החמאם" שצולמה ב-2022 עבור כאן 11, בה מככבת דימרי לצד יואב רוטמן.
דימרי בזוגיות עם היחצ"נית ציפי רומנו.
מור ג'רג' (במקור עד 1905 מנקו גייגר, בהונגרית: György Mór; סובוטיצה, 5 בדצמבר 1851 – בסביבות 1929) היה מלחין, עיתונאי מוזיקה שכתב יצירות מוזיקליות אופרטות רבות על אף שהיה עיוור.
הוא היה בעל קרקעות גדול ואיש עשיר.
מנקו גייגר נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף גייגר (1814–1895) בעל קרקעות גדול ועשיר ושל מריה רוזנטל.
אביו תמך בבניית בית הכנסת של סובוטיצה (אז בהונגריה) בסכום לא מבוטל והמבנה נבנה מאוחר יותר על חלק הקרקע שתרם לקהילה היהודית.
מילדותו חי ברווחה גדולה ולכן זכה לחינוך איכותי וקפדני ובזכות כישרונו המוזיקלי זכה במהירות להצלחה בקריירה שלו.
לשמו קשורים כ-200 קטעי מוזיקה קטנים יותר מכל סוג ושש אופרטות, על אף העובדה שהיה עיוור.
בשנת 1878, הוא היה חבר מערכת המגזין המוזיקה "אפולו".
יצירותיו המוזיקליות פורסמו מאוחר יותר בהוצאת טאבורסקי ופארש (Táborszky és Parsch), רוז'אוולדי ושות' הוצאה לאור (Rózsavölgyi és Társa Kiadó 1850 המטה: בבודפשט היא הוותיקה ביותר בהונגריה ועדיין אחת מהוצאות המוזיקה הגדולות ביותר בהונגריה שייסד דיולה רוז'אוולדי), ולאחר מכן בחנויות המוזיקה:
בנוסף לאלה כתב כמה יצירות תזמורת ופתיחים, שהוצגו בקונצרטים.
ב-5 בינואר 1909 חגג בסובוטיצה את יום השנה ה-40 שלו כמלחין.
הוא היה סגן הנשיא ולאחר מכן נשיא הקהילה היהודית של סובוטיצה ונשיא החברה קדישא המקומי.
אשתו הראשונה הייתה ברטה וולפינגר (1857–1883), אשתו השנייה הייתה טרז לדרר, לה נישא ב-1885 בקונמדרש.
בעלה דז'ה ליכטשיין היה בעל קרקעות.
ינה גייגר (1878–?) היה בעל קרקעות גדול.
בעלה הראשון, אלפרד פאונץ (1887–1920), היה סוחר, בעלה השני מיקלוש טייאי רוט (1884–1944) היה רופא פנימי ורופא ריאות.
מלחמת טרויה (אופרטה, נכתבה כשהיה בן שבע עשרה.
חיי המלך מידאס (אופרטה במערכה אחת, 1879)
הרפתקאות חצר (אופרטה בשלוש מערכות, הלברית י שאנדור ראטקאי.
יורש העצר (אופרטה, בכורה: מרץ 1916, סובוטיצה)
מוראביה (בצ'כית: Morava, , גרמנית: Mähren, ) היא חבל הארץ המזרחי של צ'כיה.
זהו אזור היסטורי, שאין לו מעמד רשמי כלשהו בתוך הרפובליקה הצ'כית.
מקורו של השם הוא בנהר המוראבה.
עיר הבירה של החבל היא ברנו, העיר השנייה בגודלה בצ'כיה.
מוראביה שוכנת ברוב חלקו של השליש המזרחי של מדינת צ'כיה.
בצפון גובל חבל מוראביה בגבול פולין ובחבל שלזיה הצ'כית; במזרח גובל החבל במדינת סלובקיה; בדרום באוסטריה ובמערב בבוהמיה.
גבולו הצפוני של החבל תחום בהרי הסודטים ההופכים להרי הקרפטים במזרח.
נתיבו המתפתל של נהר טאיה (Thaya או Dyje) יוצר את גבולו הדרומי של החבל עם אוסטריה, באזור זה הוכרזה שמורת טבע משני עברי הנהר.
תושבי מוראביה הם ברובם נוצרים קתולים, המדברים בדיאלקטים מקומיים של השפה הצ'כית.
במפקד מ-1991 הגדירו 1.36 מיליון תושבים את עצמם כמוראבים מבחינה לאומית, ואילו במפקד מ-2001 ירד המספר ל 380 אלף, והיתר הגדירו עצמם כצ'כים.
שאלת קיומו של לאום מוראבי נפרד עולה לעיתים, אך אין לה מימד פוליטי חריף.
תולדות הארץ שזורות באלה של בוהמיה, שכנתה ממערב, המהווה את החלק העיקרי השני של צ'כיה של היום.
מקורה של האוכלוסייה הנוכחית בהתיישבות של קבוצות סלאביות שהגיעו למקום בתקופת המאה החמישית לספירה.
בימי הביניים הייתה מוראביה לפרקים מדינה עצמאית (מרקיזות מוראביה), לפרקים יחידת משנה אוטונומית בדרגות עצמאות שונות ולבסוף חלק מהקיסרות ההבסבורגית.
יהדות מוראביה (מעהרין) הייתה קהילה יהודית עתיקה שהתקיימה כיחידה מובחנת במרחב האשכנזי עד התפרקות האימפריה האוסטרית.
לקהילות יהדות מוראביה היה מבנה ארגוני מסודר, שלושה אזורים ("גלילים") ושבע קהילות מרכזיות: אונגריש ברוד, בוסקוביץ, הלישוי, טרייביטש, לייפניק, ניקלשבורג ו.
רב המדינה היה הסמכות העליונה בכל ענייני הקהילות, ובדרך כלל נבחר לתפקיד זה רבה של ניקלשבורג שהייתה הקהילה החשובה ביותר במוראביה.
עד ראשית המאה ה-18 נבחרו הרבנים לקדנציות של 3 ו-8 שנים, והמינוי היה צריך לקבל חידוש בתום כל תקופת כהונה.
אך מאז בחירתו של רבי דוד אופנהיים בשנת 1701 כרב המדינה לכל ימי חייו, שונה המנהג וכל הרבנים שאחריו נבחרו אף הם לכהונה לכל ימי חייהם.
הגוף העליון שניהל את ענייני יהדות מוראביה, היה ועד שהורכב מרבני שבע הקהילות הגדולות ושישה "ראשי מדינה".
כל אחד משלושת גלילות מוראביה, היה יכול לבחור שני אנשים לתפקיד ראש המדינה, ופעם בשלוש שנים התכנס ועד המדינה וקיבל החלטות נחוצות באשר להנהגת יהדות מוראביה בשנים הבאות.
לוועד המדינה היו סמכויות אוטונומיות מוכרות מטעם השלטונות, ונוהלי העבודה שלו אושרו בידיהם ולא ניתן היה לחרוג מחוקי הוועד שאושרו.
ישיבות מוראביה, שפעלו עד אמצע המאה ה-19 (והיו כמעט האחרונות במרכז אירופה), היו מרובות וחשובות.
תקנה קהילתית מ-1610 קבעה שכל קהילה שיש בה שלושים בעלי-בתים צריכים להחזיק ישיבה של שישה בחורים לפחות.
מורא מקדש היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה על האדם לירא את בית המקדש.
במצווה זו נכללים דברים שאסור לעשותם בהר הבית עצמו ודברים שאסור לעשותם בכל מקום, מפני שהם מבטאים או מעוררים בנפש פחיתות כבוד או קלות ראש כלפי המקדש.
הלכות מורא מקדש נוהגות גם בימים בהם בית המקדש חרב, מלבד האיסור להתפנות ולנהוג בקלות ראש מול המקדש במקום ממנו הוא נראה.
מקור המצווה הוא בפסוק .
חז"ל, בחששם שמא המקדש עצמו יהפך למושא של עבודה זרה, הדגישו: "לא ממקדש אתה מתיירא אלא ממי שהזהיר על המקדש".
שורש המצווה הוא, שהכבוד והיראה כלפי דברים שהאדם מייחס אותם לאלוהים, מביאים אותו בסופו של דבר ליראה וכבוד כלפי האל עצמו.
דברים שדינם נוהג בבית המקדש:
אסור להיכנס להר הבית עם ארנק, או מקל - דברים המרמזים כאילו יש לאדם עוד עיסוקים, בעוד הוא נמצא בבית המקדש.
אסור להיכנס להר הבית בנעליים, או ברגליים מאובקות.
אסור לירוק בכל שטח הר הבית, ומי שאינו מסוגל להתאפק, נדרש להבליע את הליחה בבגדו.
אין להיכנס לשטח הר הבית שלא לצורך מצווה.
אסור לאדם לשבת בשטח העזרה (החצר הפנימית בהר הבית).
יוצא מכלל זה הוא מלך משושלת בית דוד.
היוצא משטח העזרה אינו רשאי להסב את פניו ולצאת כשאחוריו למקדש; עליו ללכת אחורנית או הצידה.
אין להתנהג בקלות ראש וזלזול מול השער המזרחי של העזרה - שער ניקנור.
אין להתפנות או לנהוג בקלות ראש מול בית המקדש, ובכל מקום שבית המקדש נראה ממנו.
דברים שנאסרו בכל מקום מפני מורא מקדש:
נאסר להתפנות או לישון כשפניו למזרח או למערב.
בית המקדש היה בנוי כשאורכו ממזרח למערב, ואסור לעשות דברים בזויים באופן שמזכיר את בית המקדש.
אין לבנות בית בצורה הדומה לבית המקדש או לאחד מאולמותיו הראשיים.
כמו כן, אין לבנות כלים הדומים לכלי בית המקדש, כמו המנורה, השולחן וכדומה.
מור פארק הוא פרוור בסידני.
מור פארק מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney), וענייניו הכספיים מנוהלים על ידי קרן הניהול של מור פארק וסנטניאל פארק.
מור פארק הוא אחד מהפרוורים הבודדים בסידני שאינו כולל בתי מגורים (דוגמה אחרת היא אווליי).
מור פארק ממוקם דרומית לפדינגטון, וגובל ממזרח בסנטניאל פארק ממערב בסארי הילס ווטרלו ובדרום בקנזינגטון.
הפארק טרפזי בצורתו, עם בסיס קטן מדרום ובסיס רחב יותר מצפון, ולאורכו מצפון מערב לדרום מזרח עוברת דרך ראשית אחת, שדירת אנזאק.
פארק מור נקרא על שם צ'ארלס מור, ראש עיריית סידני בין השנים 1867–1869, שדרש כי שטח קרקע באזור יוקצה לרווחת התושבים.
שטח של כ-4 קמ"ר הוקצה לבסוף על ידי המושל לאכלן מקוורי בשנת 1810, בזמנו בעיקר כדי לשמש אדמת מרעה.
ב-1879 הוקם בפרוור גן החיות הראשון בעיר, על שטח של 28,000 מ"ר בקירוב.
בשנת 1917, כשגן החיות התרחב מעבר לגבולותיו המקוריים ל-60,000 מ"ר, הוא הועבר למיקום חדש בדרום הגדה הצפונית, ונחנך מחדש כגן החיות טורונגה.
במקום בו היה גן החיות הוקם בית ספר לנערות ב-1920, וב-1928 הוקם לצידו בית ספר לנערים.
בשנת 1886 היה מור פארק זירת פשע, כשבמקום בוצע אונס קבוצתי אכזרי.
לאחר חקירה והעמדה לדין, תשעה גברים נידונו למוות ומתוכם עלו לגרדום ארבעה.
שתיים מזירות הספורט הגדולות בסידני מצויות במור פארק: אצטדיון הכדורגל של סידני ומגרש הקריקט של סידני.
ליגת הראגבי הלאומית של ניו סאות' ויילס מחזיקה במשרדים מנהליים בפארק, כמו גם שתי ליגות ראגבי זוטרות ממנה.
במור פארק נמצא הורדרן פביליון, אולם אירועים המוניים המושכר לצרכים שונים, בעיקר משחקים.
בפרוור מצוי גם מגרש גולף גדול, מגרשי טניס ומגרשי כדורת דשא.
במור פארק נמצאים שניים מבתי הספר היוקרתיים ביותר באזור סידני רבתי: בית הספר לנערים של סידני, ובית הספר לנערות של סידני.
מור פליישמן (נולדה בשנת 1990) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל במשחה ל-400 מטר חופשי.
פליישמן התאמנה בקבוצת השחייה של מכבי וייסגל רחובות בהדרכתו של ארנון אבני.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2002 זכתה פליישמן במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 12 של 2:31.30 דקות, אחרי שרי מצרי ממכבי תל אביב כפר המכביה (2:19.76 דקות) ומירב פינקלשטיין מהפועל ירושלים (2:28.18 דקות).
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2003 זכתה פליישמן בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.21 דקות, אחרי ורד בורוכובסקי ממכבי אשדוד (59.90 שניות) ולפני שרי מצרי (1:05.52 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:22.47 דקות, אחרי שרי מצרי (2:20.25 דקות) ולפני יבגניה בבין מהפועל ירושלים (2:28.12 דקות).
בתחרות השחייה "גביע קומן" (תחרות שחייה לנוער של מדינות אגן הים התיכון) שנערכה בטירנה, אלבניה ביוני 2004 זכתה פליישמן ב-5 מדליות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ב-2005 זכתה פליישמן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:21.01 דקות, לפני ירדן שר (2:22.25 דקות).
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בפלמה דה מיורקה, ספרד ביולי 2006 סיימה פליישמן במקום 19 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:30.84 דקות ובמקום 22 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:27.50 דקות.
בנוסף, היא סיימה במקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:23.47 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ב-2006 זכתה פליישמן בשתי מדליות אישיות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:22.10 דקות, לפני ירדן שר ממכבי קריית אונו (2:22.60 דקות) ועמית בכר ממכבי פארק מים רעות (2:22.96 דקות).
מור יוקאי (לפי תואר האצולה מכונה גם אַשְווַאִי; בהונגרית: Ásvai Jókai Mór; 18 בפברואר 1825 – 5 במאי 1904) היה סופר, עיתונאי ומחזאי הונגרי.
הוא מכונה "גדול מספרי הסיפורים של ההונגרים", ה"אונורה דה בלזק" ההונגרי.
הוא גם הסופר ההונגרי הנקרא ביותר.
מתוך כמאה יצירותיו, הומחזו והוסרטו רבות ויצירתו כולה נחשבת לנכס צאן ברזל של התרבות ההונגרית והאוניברסלית.
יוקאי שימש גם חבר בפרלמנט ההונגרי וחבר בבית העליון שלו וכן חבר במועצה המנהלת של האקדמיה ההונגרית למדעים.
היה חבר באגודת קישפלודי ובאגודת פטפי.
מרק שעועית יוקאי נקרא על שמו.
מור יוקאי נולד בשם "מוריץ יוקאי" (Jókay Móric) בחלקה הצפוני של העיר קומארום, שמשתייך בימינו לסלובקיה.
זוהי עיר בצפון הונגריה על שתי גדות הדנובה, על הנהר שמהווה כיום את הגבול בין הונגריה לסלובקיה.
ב-1824 היא הייתה הונגרית לכל דבר בשני צדי הנהר.
התקופה הייתה תקופת הרפורמה ותחילת סלילת דרכה של הונגריה להפוך ממושבה אוסטרית מפגרת לשותפה מלאה באימפריה האוסטרו-הונגרית כעבור כארבעים שנה, בשנת 1867. יוקאי, שמשפחתו ממוצא האצולה הנמוכה, התייתם מאביו בגיל שתים עשרה.
אביו, עורך דין שהתרושש, מכר את אחוזת המשפחה ועסק במקצועו.
יוקאי הצעיר נשלח לגימנסיה הקלוויניסטית בברטיסלאבה כדי שילמד גם את השפה הגרמנית.
לימודיו התיכוניים ובחינות הבגרות נסתיימו בקולגיום הקלוויניסטי של העיר פּאַפָּה, שם הכיר את המשורר הגדול של הונגריה שנדור פטפי (Petőfi Sándor) שהפך למשורר הלאומי של העם ההונגרי.
עם סיום לימודי המשפטים עסק יוקאי כאביו בעריכת דין מספר שנים בפֶּשְט.
הרומן הראשון שלו הופיע כבר בשנת 1844, ואילו האחרון ב-1907, לאחר מותו.
ב-1886 נפטרה אשתו, והסופר בן השישים ושתיים נשא לאישה את בֶּלָה נַאדְי בת העשרים.
באביב 1904, עם חזרתם מניס שבצרפת ובסובלו מהתקררות קשה, אמר לרעייתו, 'אני רוצה לישון'.
הוא נפטר בשנתו מדלקת ריאות, כשהוא בן קרוב לשמונים.
מור יוקאי השתתף במהפכת 1848 בהונגריה לשחרור המדינה מעול הכיבוש האוסטרי של בית הבסבורג.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 היה כאמור חבר בפרלמנט ההונגרי, כנציג של המחנה הליברלי.
יוקאי כתב קרוב למאה רומנים ומתוכם גם רומנים היסטוריים רבים.
הוא קיבל השראה במיוחד מתולדות העם ההונגרי.
יצירתו הספרותית התאפיינה בגישה רומנטית-אידיאליסטית, חדורת אופטימיזם ואמון בערכי התרבות האנושית.
הוא הקדיש את כל חייו לטיפוח השפה ההונגרית.
מור קרבסי (נולדה ב-23 באפריל 1986) היא זמרת-יוצרת ישראלית אשר חיה ופועלת בסביליה שבספרד.
אמה שושנה, משוררת וסופרת ילדים, נולדה בנוף הגליל (נצרת עילית דאז) למשפחה ממוצא מרוקאי, ואביה הירושלמי הוא ממוצא איראני.
לשורשיה המגוונים ביטוי גם במוזיקה שלה.
אחד הפרויקטים העיקריים של קרבסי הוא המוזיקה הספרדית ומוזיקה בלדינו, אך היא שרה גם פולק אמריקאי-לטיני ואירופי, מוזיקה אנדלוסית ופיוטים.
לצד ביצוע של שירים מסורתיים, עוסקת קרבסי גם בהלחנה.
את סגנונה המוזיקלי ניתן להשוות לזו של מריצה ויסמין לוי, אך יש לה קול חזק וייחודי.
כמו כן ניתן לזהות במוזיקה שלה השפעות מובהקות של פלמנקו ופאדו.
הושפעה מאמנים כגון אום כולתום, עמליה רודריגז, מרסדס סוסה ומדרדאוש.
קרבסי מרבה להופיע בפסטיבלי מוזיקת עולם ובסיורי קונצרטים ברחבי אירופה וארצות הברית.
בין היתר הופיעה באוויר הפתוח בכיכר טרפלגר בלונדון (2006 ו-2007), בפסטיבל Womad
ובשידורי טלוויזיה ורדיו בצרפת וב-BBC.
בסקירה לרגל צאת אלבום הבכורה שלה, "היפה והים" שהוקלט בלונדון שם התגוררה, הגדיר אותה מבקר הגרדיאן כ"אחת הדיוות הצעירות הגדולות בזירת המוזיקה העולמית".
בשנת 2012 עברה להתגורר בסביליה, ספרד לאחר חמש שנים שהתגוררה בלונדון.
היא נשואה לגיטריסט ג'ו טיילור.
אל-מוראביטון הייתה שושלת מוסלמית ממוצא ברברי, אשר במאה ה-11 ייסדה אימפריה רחבה, שהשתרעה על פני המגרב ואל-אנדלוס.
בירת האימפריה המוראביטונית הייתה בעיר מרקש, אותה הם הקימו בשנת 1062. השושלת נוצרה בקרב שבטי למטונה וגודאלה אשר היו שבטי נוודים ברברים שפעלו בסהרה בשטח שבין דרום מרוקו, נהר הניז'ר ונהר סנגל.
המוראביטון תרמו תרומה חשובה להישרדות של ספרד המוסלמית במאות ה-11 וה-12 בפני הלחץ של הממלכות הנוצריות מסביב.
באותה תקופה אל-אנדלוס הייתה מפולגת לממלכות טאיפה, כלומר נסיכויות קטנות, חלשות ומסוכסכות, מה שהקל על הנוצרים את מלאכת הריקונקיסטה (הכיבוש מחדש).
המוראביטון הביסו בקרב א-זאלקה את הקואליציה הנוצרית בראשות ממלכות קסטיליה וארגון, ובכך נתנו לממלכות המוסלמיות מרווח נשימה.
לאחר הניצחון המוחץ, המוראביטון השתלטו על אל-אנדלוס ובכך יצרו אימפריה רחבת ידיים.
אך שלטונם היה קצר מועד, מפלתם הגיעה דווקא מהבית.
בתחילת המאה ה-12 שבטי המסמודה הברברים של מרוקו התאחדו תחת הנהגתו הכריזמטית של עבדאללה אבן תומארת.
בשנת 1147 נהרג במרקש המלך האחרון לשושלת המוראביטון וקמה שושלת ברברית חדשה המוואחידון.
מוראביטון מתקשר למונח ריבאט שפירושו מבצר-מנזר ספר, ועל כן מוראביטון הם אלה החונים במבצר הספר ומוכנים לצאת למלחמת הקודש בכופרים.
לא ברור לחלוטין מתי ולמה החלו המוראביטון לכנות כך את עצמם.
אל-בכרי מכנה אותם בשם זה כבר ב-1068, לפני שהם הגיעו לשיאם, אך הוא לא מסביר מה מקור השם.
כשלוש מאות שנה מאוחר יותר מציע אבן אבי זובייר את הסברה כי שם זה נבחר על ידי המייסד עבדאללה אבן יאסין.
לפי זובייר, הטפותיו של יאסין לא התקבלו יפה בקרב השבטים הברברים להם הטיף, ולכן הוא לקח את חסידיו למנזר-מבצר (ריבאט).
אבן אד'ארי כותב שאבן יאסין בחר בשם הזה כדי לעודד את חסידיו למסור את נפשם במלחמת הקודש המתרגשת עליהם.
יהיה אשר יהיה ההסבר הנכון, קרוב לוודאי שהמוראביטון בחרו את הכינוי הזה לעצמם, אולי כדי למנוע מתנועתם לקבל תיוג שבטי כזה או אחר, וליצור רושם כלל מוסלמי שיוכל לאחד תחתיו גורמים מקבוצות שבטיות שונות ולצבור עוצמה פוליטית.
סברה אחרת טוענת שמקור השם הוא בריבאט של וג'אג' בן זלו, בית המדרש המוסלמי בו התחנך עבדאללה אבן יאסין מנהיגה הרוחני של תנועת המוראביטון.
מקורות מהמאות ה-12 וה-13 מציינים שבית המדרש של וג'אג' כונה "דאר אל מוראביטון" כלומר בית המוראביטון.
מקורות בני התקופה מתייחסים אליהם בשם של-מולת'ימון (רעולי הפנים).
מכיוון שהמוראביטון היו מכסים את פניהם לפי המנהג המקובל בקרב שבטי הברברים של הדרום (כיום מקובל עדיין בקרב שבטי הטוארג).
מקור המנהג בקרב יושבי הסהרה הוא פרקטי להגנה מפני סופות החול הקשות, אך המוראביטון נהגו כך גם באזורים עירוניים בצפון כסימן היכר לזרותם ולאדיקותם.
אוכלוסיית הברברים של המגרב בימי הביניים המוקדמים התחלקה לשלושה שבטים עיקריים: זנאטה בצפון, מסמודה במרכז מרוקו, וסנהאג'ה במערב הסהרה ובמזרח המגרב.
הסנהג'ה במזרח כללו את שבטי הכותאמה, שהיו בסיס התמיכה של השושלת הפאטימית במאה ה-10 באיפריקיה.
השבט הדרומי ביותר שהשתייך לקואליציית הסנהאג'ה היה שבט ג'ודאלה שגבולו הדרומי היה בנהר הסנגל.
שבטי הסנהג'ה המערביים קיבלו עליהם את האסלאם במהלך המאה ה-9. דת האסלאם נתנה להם תוכן משותף שתחתיו הם יכלו להתאחד.
הדת החדשה התקבלה בהתלהבות רבה ועד מהרה יצאו שבטי הסנהאג'ה למלחמות קודש בכופרים האפריקנים שסביבם.
קואליציית הסנהאג'ה הגיעה להישגים פוליטיים נאים במהלך המאה ה-10 ואף השתלטו על נקודות שולטות בנתיב הסחר חוצה הסהרה.
אך האיחוד של שבטי הסנהאג'ה התפרק עד מהרה והם איבדו את מאחזיהם לשבטים יריבים.
בסביבות שנת 1040, יחיא אבן אבראהים מנהיג שבט ג'ודאלה, יצא לחג' למכה.
בדרכו חזרה הוא עבר בעיר קירואן בירת מחוז איפריקיא.
באותו זמן איפריקיא הייתה שרויה בתסיסה דתית-פוליטית, מכיוון שמושל המחוז שקל למרוד בחסות הפוליטית של השושלת הפאטימית שהיא שיעית בדתה.
חכמי הדת תמכו במהלך הזה ועודדו את המושל לנקוט בו.
יחיא אבן אבראהים ספג את האווירה הדתית הזו באפריקיא והרהר במצבה העגום של דת האסלאם בקרב בני עמו במערב הסהרה.
על סמך עצות שקיבל יצא יחיא אל הרבאט של וג'אג' אבן זלו כדי לאתר מורה הוראה מאליכי ולהביאו אל בני עמו כדי שילמדם את רזי התורה המוסלמית ויחזירם לדרך הישר.
ברבאט המליצו על אדם אחד – עבדאללה אבן יאסין.
שמו של אבן יאסין מלמד שהוא ככל הנראה מתאסלם, הוא לא נולד כמוסלמי.
קרוב לוודאי שבערה בו תשוקה קנאית יוקדת לאסלאם, בשורתו התאפיינה בהיצמדות נוקשה למסורת האורתודוקסית ולכתוב בקוראן עצמו.
מפגשיו הראשונים של איבן יאסין עם בני הג'ודאלה לא עלו היטב.
טיעוניו הנלהבים אך שטחיים למדי של אבן יאסין נפלו על אוזניים ערלות, סגנונו הקנאי והתוקפני לא נעם לאוזניהם.
בני הג'ודאלה גרשו את יאסין מיד לאחר מותו של נותן חסותו יחיא אבן אבראהים.
אך אבן יאסין מצא אוזניים קשובות בקרב בני השבט השכן בני הלמטונה.
יאסין החל להדגיש בדרשותיו את תולדות חייו של הנביא מחמד ואת החשיבות שיש למלחמת קודש כנגד הכופרים.
הרעיון המרכזי בתורתו של יאסין היה, שכדי להיות מוסלמי נאמן לא מספיק לאמץ אורח חיים אסלאמי אדוק אלא גם להילחם כנגד כל מה שמעורר התנגדות לאורח החיים הזה.
מבחינת יאסין כל דבר ועניין שאיננו כלול בהלכה המוסלמית נחשב כהתנגדות ויש להילחם בו, ובייחוד עניין השבטיות.
יאסין האיץ בשומעיו לזנוח את קשרי הדם ואת ההבדלים האתניים, ולהתאחד תחת דגל האסלאם.
הדרישה הזאת התאימה למנהיגי שבט למטונה שחלמו להחזיר עטרה ליושנה ולאחד את שבטי הסנהאג'ה תחת שלטונם.
החל מאמצע המאה ה-11 יצאו בני הלמטונה, אשר החלו לקרוא לעצמם אל-מוראביטון, למסע לאיחוד בני השבטים שסביבם למען המטרה הדתית המשותפת.
כבר בשנת 1053, המוראביטון הפיצו בהצלחה את בשורתם הדתית בקרב בני השבטים הברברים.
לאחר שאיחדו את בני הסנהאג'ה, הם השתלטו על דרך הסחר של הסהרה המערבית לכל אורכה, מסיג'ילמסה בצפון ועד אוודגסט בדרום.
המנהיג הפוליטי, יחיא אבן עמר, נהרג בקרב ב-1057, את מקומו ירש אחיו של אבן יאסין, אבו בכר אבן עמר.
תחתיו המוראביטון התפשטו צפונה לעבר הרי האטלס.
אבו בכר מינה את בן דודו, יוסוף אִבן תָשוּפין כמשנה למלך ולמעשה העניק לו את רוב סמכויות השלטון.
אבן תשפין ירש את השלטון והמשיך את ההתפשטות על כל אזור מרוקו, מאוריטניה והסהרה המערבית.
בשנת 1062 הוא הקים את עיר הבירה מרקש.
בן תאשפין הביס את הקסטיליאנים בקרב א-זלאקה, אך הוא נאלץ לשוב לאפריקה כדי לדכא מרידות שפרצו שם.
עד 1094 יוסוף אבן תאשפין סיפח את רוב ממלכות הטאיפה המרכזיות למעט סרגוסה.
הוא לא הצליח לשחרר שטחים מוסלמיים מידי הנוצרים למעט ולנסיה, אך הוא הצליח להאט את תהליך הרקונקיסטה שצבר תאוצה לאחר התפרקות ח'ליפות קורדובה ופיצולה לממלכות הטאיפה.
יוסוף בן תאשפין קשר קשרי ידידות עם הח'ליף העבאסי בבגדאד, והכיר בו כח'ליף היחידי של האומה המוסלמית, וזאת בניגוד לעמדתה המסורתית של אל-אנדלוס.
הח'ליף ידוע בתואר אמיר המאמינים, ואילו בן תאשפין אימץ לעצמו את התואר אמיר המוסלמים.
הוא מת בשנת 1106, על פי חלק מהמקורות בגיל 100.
הפלישות הנוצריות לאל-אנדלוס התגברו עם סיועם של הפרנקים.
המלך המוראביטוני עלי אבן יוסוף הובס ב-1138 על ידי אלפונסו השביעי, מלך לאון, ושנה לאחר מכן הוא הובס בקרב על ידי אפונסו הנריקש מפורטוגל, שבעקבות כך זכתה לראשונה בעצמאות.
ליסבון נכבשה על ידי הפורטוגזים ב-1147.
לפי חלק מהמלומדים עלי אבן יוסוף היה שייך לדור אחר בהנהגה, שהאידיאלים שהצמיחו את המוראביטון והקנו להם את עוצמתם נשכחו ממנו.
הם זנחו את חיי המדבר והקנאות הדתית לטובת מנעמי השלטון והחיים העירוניים.
הלחץ המשולב של הנוצרים באיבריה מחד ועליית האל-מוואחידון במרוקו מאידך ערערה את יסודות השלטון המוראביטוני.
עלי אבן יוסוף מת ב-1143, יורשו תשפין אבן עלי איבד את האחיזה במהירות אל מול ההתפשטות של המווחידון, ואף מצא את מותו בקרב מולם בשנת 1146.
שני יורשיו היו אבראהים אבן תשפין ואחריו איסחאק אבן עלי, אך שלטונם היה קצר.
כיבוש הבירה מרקש על ידי המווחידון בשנת 1147 סימלה את נפילת השושלת באופן סופי.
יחד עם זאת כיסי התנגדות מוראביטונית נותרו באיים הבלאריים ובתוניסיה.
עבדאללה אבן יאסין כפה על נאמניו משמעת ברזל.
המנהיג הצבאי הראשון של המוראביטון, יחיא אבן עומר אל-למטוני, יצר ארגון צבאי משובח.
הכוח המרכזי שלהם היה חיל הרגלים שהסתדר במבנה דמוי פלנקס, השורות הקדמיות היו חמושות ברמחים קצרים והשורות האחוריות חמושות בחניתות ארוכות.
בנוסף היו יחידות עזר של פרשים באגפים.
בנוסף, היה מקדימה נושא דגל שסימן לכוחות מתי להסתער ומתי לעצור.
אל-בכרי מציין שבמהלך קרב המוראביטון לא רדפו אחר אלה שברחו מפניהם.
מלחמתם הייתה מאומצת והם לא נסוגו לפני כוחות עדיפים מהם, בהעדיפם מוות על פני נסיגה.
עבדאללה אבן יאסין (1040-1059) – מייסד ומנהיג דתי
מור פרנק (נולדה ב-12 באוגוסט 1970) היא במאית ודרמטורגית ישראלית.
מרבית עבודותיה מתבססות על המחזת טקסטים קאנוניים (דיבוקים, הוא הלך בשדות, הזהו אדם, הדבר) ותרגום בימתי לטקסטיים ספרותיים (עיבודים לסיפורים מאת חוליו קורטאסר, ניסים אלוני, ליליאנה הקר, מאיר שלו, עמוס קינן, א.ב.
מור פרנק נולדה לדבורה ולעמי פרנק וגדלה בקיבוץ רעים שבנגב המערבי.
סבה, משה פרנק, שימש כתאורן בתיאטרון הבימה בשנות החמישים.
לימים הקדישה פרנק לסבה את הצגתה הראשונה שעיבדה וביימה בתיאטרון הבימה, "המוות ישב לידי".
בשנים 1995-1992 סיימה פרנק תואר ראשון בחוג לתיאטרון, במגמה לבימוי, אוניברסיטת תל אביב.
במקביל ללימודיה, החלה לכתוב ולביים הצגות לילדים ולנוער.
ב-1997-8 למדה אצל דודי מעיין בתיאטרון עכו.
ב-2000 חזרה פרנק לאוניברסיטה ללימודי תואר שני בבימוי וסיימה בהצטיינות את לימודיה.
חנן שניר, במאי הבית של תיאטרון הבימה, הזמין אותה לשמש כדרמטורגית בהצגה "קופסה שחורה" בבימויו וכן להשתתף בפרויקט במאים צעירים, הנשען על יצירותיו של נסים אלוני.
היא עיבדה את "סיפורי הינשוף" מאת אלוני להצגה מינימליסטית של שחקן ובובה, והפרויקט הועלה לסירוגין בתיאטרון הבימה ובתיאטרון החאן.
בעקבות כך המשיכה פרנק לביים בחאן תחת ניהולו האמנותי של מיקי גורביץ'.
מאז ביימה בו עוד חמש הצגות: "הזמרת קירחת יותר", "שלוש נשים מחכות", "משחיז הסכינים הסיני", "המקצוען" ו"הזהו אדם".
מרבית ההצגות אף עובדו על ידה.
בשנים 2002-2000 למדה לתואר שני בחוג לתיאטרון, מגמת בימוי, אוניברסיטת תל אביב וסיימה בהצטיינות.
ההצגה "דיבוקים" הוצגה במסגרת פסטיבל ישראל 2009 בירושלים ובתיאטרון הבימה.
כיום (2024) מלמדת משחק ובימוי בסטודיו למשחק ניסן נתיב ובמכללת סמינר הקיבוצים.
"הגשם של סבא אהרן", מאת מאיר שלו.
עיבוד, בימוי ומילים לשירים – מור פרנק.
ההצגה הועלתה בפסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים 2017 וזכתה בפרסים:
"שפה בימתית יצירתית, מלאת מעוף, מינימליסטית ומתפתחת כאחד.
כל האלמנטים שיוצרים את ההצגה, מוזיקה, תאורה, עיצוב חלל ודמויות, השתלבו יחד לכדי שפה בימתית מעוררת.
שלישית שחקנים מלאת חדוות יצירה ועשייה בעבודת משחק מלאת פרטים ודקויות.
כל זאת מנוצח ביד בוטחת על ידי עבודת בימוי מדויקת ומקורית".
כמו כן השתתפה ההצגה בתחרות פרס הבמה להצגות ילדים ונוער 2018 וזכתה בפרסים:
"הוא הולך בשדות" - עיבוד (עם אבנר בן-עמוס) ובימוי על פי מחזהו וספרו של משה שמיר, קבוצת תיאטרון רות קנר, מוזיאון תל אביב.
"דיבוקים" - כתיבה ובימוי על פי סיפורי דיבוק מן המאה ה-16, תיאטרון הבימה עבור פסטיבל ישראל.
חלק ניכר מעבודות הבימוי של פרנק מתבססות על יצירות ספרותיות אותן היא מעבדת לבמה; את מרכז הבמה היא שומרת תמיד לשחקן ולמילה.
שתיים מיצירותיה נוגעות בטקסטים מרכזיים בתרבות הישראלית: "הזהו אדם" מאת פרימו לוי, ו"הוא הלך בשדות" מאת משה שמיר.
בעיבוד לבמה של הספר "הזהו אדם", המהווה אבן דרך בספרות השואה, מתמודדת פרנק עם הדילמה הבלתי פתורה – איך ניתן להציג את השואה על במה.
ואכן, ההצגה אינה "עולה" על הבמה, היא מתקיימת אך ורק בדמיונו של הצופה, ללא עזרים חיצוניים כגון תפאורה או סאונד, רק בעזרת המילים, רק בעזרת השחקן; האדם.
מכון "יד ושם" אימץ את ההצגה והיא מועלית בו בפני אנשי חינוך וצבא, וכן בפני בני נוער ברחבי הארץ.
בעיבוד לבמה של הספר והמחזה "הוא הלך בשדות", אשר ניסחו את החלום הציוני ועיצבו את דמות הצבר המיתולוגי, מנסה פרנק למצוא, באותם טקסטים עצמם, גם את שברו של החלום ואת תשליל דמותו של הצבר.
זאת על ידי פירוק הטקסטים, עריכתם או הצבתם זה למול זה, ופירוק הדמויות כמעט עד כדי מחיקה, לטובת מגוון רב יותר של נקודות מבט.
ההצגה נוצרה במסגרת "קבוצת תיאטרון רות קנר" והיא מועלית במוזיאון תל אביב.
המופע הוזמן להשתתף בפסטיבל מחול ותיאטרון בינלאומי בסיביו, רומניה.
אמיר קסטרו, וידאו: אריק פוטרמן אורי אחינועם מופע בינתחומי בעקבות ה-7 באוקטובר, הועלה כמחווה לקיבוץ רעים על ידי קבוצת יוצרים מבית הגידול של הקיבוץ.
מור פולנוהר (נולדה ב-10 בנובמבר 1990) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
עשתה את תפקידה הראשון לטלוויזיה בשנת 2001 (גיל 11) ומאז החלה להופיע בהפקות טלוויזיה, קולנוע ובמה.
היא למדה תיאטרון במשך 8 שנים בבית הספר לאומנויות הבמה, "הבוסתן" שבנתניה שם למדה משחק, מחול קלאסי ומודרני, אקרובטיקה אווירית ומוזיקה.
בשנת 2012 הצטרפה פולנוהר ללהקת מיומנה.
במסגרת הלהקה השתתפה במופע "Momentum" המשלב אקרובטיקה, מחול, טכנולוגיה, קצב ושירה איתו הופיעה בישראל ומחוצה לה.
נשואה לבמאי מרקו כרמל והם הורים לילד.
תפקידה הראשון של פולנוהר בטלוויזיה היה בסרט הטלוויזיה "יומן כיתה", שכיכבה בו בגיל 11, בתפקיד הראשי.
כמו כן, השתתפה בפרסומות ל"סלקום", "קוקה-קולה" ול"האגודה למלחמה בסמים".
בשנת 2009 השתתפה בסדרת הדרמה "פרשת השבוע", ששודרה ב-HOT3.
בשנים 2012–2016 גילמה את דמותה של "רונה דיין" בסדרת הנעורים "גאליס".
ב-2012 הסופרת סמדר שיר הוציאה לאור ספר, המבוסס על תפקידה בסדרה, הנקרא "גאליס - הקיץ של רונה ודורי", שהפך לרב-מכר בקרב בני הנוער.
באותה שנה, השתתפה בשני פרקים בתוכנית המציאות "TLV עושים את תל אביב".
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "משפחה שולטת", שם היא גם מבצעת את שיר הנושא של הסדרה "מלך".
הסדרה שודרה בערוץ הילדים ב-yes במשך 4 עונות.
באותה שנה שיחקה בסדרה האמריקאית "הרודן" ("Tyrant") את סמירה, נערה מוסלמית בת 20, פעילת אופוזיציה, הנלחמת באומץ על עקרונותיה.
הסדרה משודרת ברשת FOX וב-yes.
מור משתתפת גם בעונה השנייה, ששודרה ב-2015.
באותה שנה שיחקה במופע הקברט "קטסטרוף" של הבמאית אסתר אלקיים בפסטיבל צוותא.
השתתפה בשנת 2015 בסדרת הנוער "להתבגר", המבוססת על סדרת הספרים של גלילה רון פדר עמית "להתבגר" בערוץ 10. פולנוהר משחקת את נעמה נאור לצדם של טום יפת וניב סולטן.
בשנים 2015–2016 שבה לגלם את דמותה של רונה בשתי העונות האחרונות (6–7) של הסדרה "גאליס", והופיעה במופע "גאליס מופע סוף" יחד עם חבריה מגאליס תובל שפיר, אליאנה תדהר ועוד.
בשנת 2017 שיחקה בסדרה "כיפת ברזל" בתפקיד יפעה שוורץ כחברתו של גור-אריה כהן, חייל דתי-לאומי שמתאבד עקב פגיעה מינית.
בשנת 2005 גילמה את דמותה של "נטלי" בסרטו של רם לוי "עור", וכן השתתפה בסרט הסטודנטים הקצר ב-2007, "בדרך שלה".
בשנת 2014 לוהקה לסרט הקולנוע "מקום בגן עדן" בבימויו של יוסי מדמוני.
בשנת 2015 דיבבה את דמותה של לולה בסרט "השדון הראשון שלי".
בשנת 2017 שיחקה בסרט "כמעט מפורסמת" לצד עמית יגור, נועה קירל, עומר דרור ועוד.
בשנת 2021 שיחקה בסרט "שתיים" של היוצרת אסתר אלקיים לצד אגם שוסטר.
ב-2024 יצא לאקרנים הסרט "ארוגם ביי".
פולנוהר כתבה את התסריט יחד עם מרקו כרמל, שגם ביים.
מורא אב ואם היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות, שמחייבת התנהגות של יראת כבוד כלפי האב והאם ולא לעבור על דבריהם.
בכלל מצוות מורא אב ואם, איסורים שנועדו לשמור על כבודם, שלא לעשות פעולות שמביעות זלזול בהם: המצווה מטילה חובה על הצאצא (בן או בת) שלא לבזות אותם, לא לזלזל בהם, לא לסתור את דבריהם בפומבי.
ודעת הרב , "כי מצווה זו היא בכלל המצוות המסורות ללב בכך שיש לאדם לירא מורא פנימי מהוריו, ולא תלויה רק בקיום החיצוני שלה".
וזה לשון השולחן ערוך (שם):
לא יעמוד במקומו המיוחד לו...
לעמוד שם בסוד זקנים עם חבריו, או מקום המיוחד לו להתפלל, ולא ישב במקום המיוחד לו להסב בביתו, ולא סותר את דבריו...
ולא מכריע את דבריו בפניו, אפילו לומר נראין דברי אבא, ולא יקראנו בשמו.
לא בחייו ולא במותו, אלא אומר: אבא מארי.
היה שם אביו כשם אחרים, משנה שמם, אם הוא שם שהוא פלאי שאין הכל רגילים לקרות בו"
מצוות זו משלימה את מצוות כיבוד אב ואם, הדורשת מהצאצא התנהגות של עזרה ויחס חיובי - "מאכיל ומשקה מלביש ומכסה מכניס ומוציא".
שתי מצוות לא תעשה כרוכות אף הן ביחס להורים: 1. איסור קללת אב ואם, 2. איסור הכאת אב ואם.
איסורים אלו כרוכים בעונש מוות.
על פי חז"ל, חובת מורא ההורים הוסמכה לחובת יראת שמים - .
במצוות מורא אב ואם הקדימה התורה את האם: "אִישׁ אִמּוֹ וְאָבִיו תִּירָאוּ", בניגוד למצוות כיבוד אב ואם, שם הקדימה התורה את האב: "כַּבֵּד אֶת אָבִיךָ וְאֶת אִמֶּךָ".
רבי יהודה הנשיא הסביר את העניין בכך שידוע לכל (וגם לקב"ה) שילדים מכבדים את אמם יותר מאשר את אביהם, ולכן הקדים הקדוש ברוך הוא את האב, "כדי שיכבד אדם את אביו כשם שהוא מכבד את אמו".
וידוע לכל (וגם לקב"ה) שילדים מתייראים מאביהם יותר מאשר מאמם, ולכן הקדים הקדוש ברוך הוא מורא האם למורא האב, "כדי שיירא אדם מאמו כשם שהוא ירא מאביו".
מחוז מוראביה הדרומית או מחוז ייהומוראבסקי (בצ'כית: Jihomoravský kraj) הוא אחד מ-13 מחוזות של הרפובליקה הצ'כית, השוכן ברובו המוחלט בחלקה הדרום-מערבי של מוראביה ההיסטורית, יוצא מן הכלל הוא הכפר יובובה להוטה (Jobova Lhota) השוכן על אדמת בוהמיה ההיסטורית ומשתייך אף הוא למחוז מוראביה הדרומית.
בירת המחוז היא העיר ברנו, העיר השנייה בגודלה בצ'כיה.
מחוז מוראביה הדרומית, מחולק לשבעה מחוזות משנה (אוקרס, Okres):
מחוז מוראביה-שלזיה או מחוז מוראבסקוסלזסקי (בצ'כית: Moravskoslezský kraj) הוא אחד מ-13 מחוזות של הרפובליקה הצ'כית, המשתרע על פני צפון-מזרח מוראביה ההיסטורית, ועל פני רוב שטח שלזיה הצ'כית.
המחוז מתועש מאוד ובעידן הקומוניסטי כונה "לב הפלדה של המדינה".
עד מאי 2001 נקרא המחוז על שם בירתו אוסטרבה, מחוז אוסטרבה או מחוז אוסטרבסקי.
מחוז מוראביה-שלזיה, מחולק לשישה מחוזות משנה (אוקרס, Okres):
מור ממן (נולדה ב-30 ביולי 1995) היא דוגמנית ואשת עסקים ישראלית.
מלכת היופי של ישראל לשנת 2014. ממן היא הבעלים של מספר עסקים, ובניהם "מור ממן קוסמטיקס" ו"le bébé pur".
ממן נולדה וגדלה בבאר שבע.
אמהּ, אילנה זכתה בתחרות מיס באר שבע בצעירותה.
למדה בתיכון מקיף ו' במגמת גרפיקה ממוחשבת.
בתחרות מלכת היופי שיתפה ממן בחוויותיה האישיות כילדה מלאה, וביקשה להביא למודעות את נושא ההשמנה והטיפול בו בכלים נכונים.
ייצגה את המדינה בתחרות היופי מיס עולם באותה השנה.
לאחר התחרות שירתה בצה"ל בחיל האוויר.
בבעלותה חברת קוסמטיקה הפועלת בכמה אזורים באמריקה והיא עוסקת בנדל"ן בישראל.
בשנת 2019 הקימה את מותג האיפור "מור ממן קוסמטיק".
בשנת 2021 הקימה את חברת הטיפוח לתינוקות ואימהות "le bébé pur".
ב-2016 פורסם כי היא החלה בתהליך של חזרה בתשובה, וב-2025 הגדירה את עצמה כדתייה וכחסידת חב"ד.
לממן שני ילדים שילדה במהלך נישואיה לישראל פרנק אמסלם, ממנו התגרשה ב-2022. במאי 2025 נישאה לאיש העסקים דוד אזולאי, לאחר כשלושה חודשים נפרדו והחלו בתהליך של זוגיות מחדש.
מור קציר (נולדה ב-1980) היא דוגמנית ישראלית.
קציר נבחרה ב-1996 לנערת השנה של מעריב לנוער, היא התחילה לדגמן תקופה בפריז ולאחר מכן עברה לניו יורק ודגמנה עבור סוכנות "ואן".
היא הופיעה על שערי המגזינים הצרפתיים "אל" ו"אופיסיאל", הצטלמה לכתבת אופנה בת עשרה עמודים במגזין "אל" האמריקאי ולכתבה של 12 עמודים ב"ווג" הגרמני, כמו כן הצטלמה למגזינים "W", "ווג" האיטלקי, ו"דה פייס".
היא שימשה כפרזנטורית של דונה קארן ניו יורק (DKNY), והצטלמה לקטלוג ההלבשה התחתונה של המותג.
הצטלמה גם עבור קלווין קליין וטומי הילפיגר.
היא פתחה וסגרה את התצוגה של שאנל ונבחרה לדגמן בנשף הצדקה השנתי של הנסיך צ'ארלס, בישראל היא דגמנה לרשת האופנה הוניגמן.
בגיל 27 פרשה מעיסוק בדוגמנות עקב הריון למשך כ-12 שנים, ובשנת 2019 חזרה לדגמן עבור המותג "פקטורי 54".
מור חן (נולדה ב-7 בספטמבר 1986) היא סטנדאפיסטית, שחקנית ואושיית רשת ישראלית.
מור חן נולדה בבת ים וגדלה בכפר רות.
בשנים 2008–2011 למדה משחק בבית הספר למשחק בית צבי.
בשנת 2011 החלה להופיע על במות כסטנדאפיסטית.
בתחילת דרכה כסטנדאפיסטית, קיימה במקביל גם הפעלות לילדים באירועים והפעלות במסיבות רווקות.
ב-2014 החלה לפרסם סרטונים משעשעים בפייסבוק שזכו להצלחה רבה.
בשנת 2016 החלה חן לשחק בסדרה "מסובך" ששודרה בערוץ 10, בתפקיד גבי, סטנדאפיסטית צעירה המקיימת רומן עם דורון (רן שריג).
בשנת 2017 הייתה חברה בהרכב "הישראליות" של שידורי קשת במסגרתו הועלו לרשת האינטרנט תכנים בהן נשים מתחומי ההומור שוחחו על החיים.
בדצמבר 2017 החלה להשתתף בתוכנית "טין ניק סטנדאפ שואו" בערוץ ניקלודיאון.
בשנת 2019 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "יס מן" מבית yes.
שנה אחר כך, השתתפה בתוכנית הסטנדאפ "קומדי סטאר" בהגשת צביקה הדר ששודרה ברשת 13.
בדצמבר 2024 חן יצאה לסבב הופעות באמריקה, והופיעה במספר מדינות בארצות הברית ובקנדה.
חן רווקה ומתגוררת בבת ים.
ספיר איבד את עשר אצבעותיו במהלך אסון מפולת השלגים ברכס האנאפורנה בשנת 2014, והוא מטפס הקירות היחיד בעולם שמתחרה ללא אף אצבע בכפות ידיו.
ספיר נולד וגדל בעיר רחובות להוריו שלום ופנינה.
את לימודי התיכון סיים בתיכון אמי"ת ברחובות, ובמקביל ללימודיו שיחק בקבוצת הנוער "בני רחובות" בכדורסל.
בשנת 2009 התגייס לצה"ל לחיל ההנדסה הקרבית, היה מפקד כיתה ומפקד מחלקה והשתחרר בתפקיד סמ"פ בדרגת סגן.