tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1 בפברואר 2011, לראשונה מאז 1983, ממשלת אירלנד קיבלה החלטה לגרש דיפלומט רוסי שבסיסו בדבלין לאחר שחקירה של ה-Garda SDU (בעקבות טיפ מה-FBI) מצאה כי זהותם של שישה אזרחים אירים נגנבו ושימשו ככיסוי למרגלים רוסים שנמצאו שעבדו בארצות הברית ביוני 2010.
ב-26 במרץ 2018 קיבלה ממשלת אירלנד את ההחלטה לגרש דיפלומט אחד רוסי מאירלנד.
זה נבע בעקבות ההרעלה לכאורה של סרגיי ויוליה סקריפל בסולסברי, אנגליה.
הטישך ליאו ורדקר אמר שהוא "ממש נסער ובהלם ממה שקרה בסליסבורי שלשום.
בינואר 2022, רוסיה הודיעה כי היא מתכננת לבצע תרגילים ימיים בתוך האזור הכלכלי הבלעדי של אירלנד, כ-240 ק"מ מחופי קורק.
בתגובה לבקשת ממשלת אירלנד, הסכים שר ההגנה של רוסיה, סרגיי שויגו, להעביר את התרגילים הללו מהמקום ב-29 בינואר "כמחווה של רצון טוב".
ב-24 בפברואר 2022, הטישך האירי, מיהאל מרטין, גינה את הפלישה הרוסית לאוקראינה וכינה אותה כ"הפרה בלתי מוסרית ומקוממת של העקרונות הבסיסיים ביותר של המשפט הבינלאומי" ו"מעשה תוקפנות רצחני מזעזע נגד מדינה שלווה ריבונית", והבטיח כי האיחוד האירופי יטיל סנקציות.
כמה ימים לאחר מכן, נהג משאית נסע לתוך השגרירות הרוסית בדבלין במכוון.
יחסי אירלנד–צרפת מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הרפובליקה הצרפתית לרפובליקה של אירלנד.
בין צרפת ואירלנד יש היסטוריה ארוכה של יחסים קרובים בין המדינות.
מאז ומעולם הייתה הגירה דו-צדדית בין המדינות.
בשנת 1578 הוקמה המכללה האירית בפריז כבית ספר קתולי להכשרת סטודנטים איריים.
בשנת 1689, צרפת תמכה באירלנד במלחמה הוויליאמית להשבת ג'יימס השני, מלך אנגליה לכסאו.
לאחר אמנת לימריק, במשך מאה השנים הבאות, הצבא הצרפתי כלל חטיבה אירית.
האירים שנלחמו למען צרפת (ומדינות זרות אחרות) כונו אווזי בר.
חיילים אירים רבים שירתו עם הצרפתים בחקירה ובקולוניזציה של צרפת החדשה.
בשנת 1796, בהשראת המהפכה הצרפתית, החלה אגודת האירים המאוחדים התקוממות נגד השלטון הבריטי באירלנד שנודעה בכינוי המרד האירי של 1798 והונהגה על ידי לוחם המהפכה האירי וולף טון.
צרפת תמכה במרד האירי ובדצמבר 1796 שלחה חיל משלוח של 12,000 חיילים לבאנרי ביי, מחוז קורק; עם זאת, החיילים לא הצליחו לנחות מכיוון שהיו 40,000 חיילים בריטים באזור שהמתינו להם.
באוגוסט 1798 נחת צי צרפתי במפרץ קיללה שבמחוז מאיו עם 1,060 חיילים בפיקודו של הגנרל ז'אן ג'וזף אמבל הומברט.
מורדים איריים הצטרפו לצרפתים נגד הבריטים אך הפסידו בקרב על בלינמוק בספטמבר 1798. המורדים האירים הוצאו להורג בזמן שהחיילים הצרפתים ששרדו הוחזרו חזרה לצרפת.
מאז הקרב נודע בשם Bliain na bhFrancach (שנת הצרפתים).
בשנת 1803 הקים נפוליאון בונפרטה את הלגיון האירי שנלחם למען צרפת במבצע וולצ'רן ובמלחמת חצי האי.
הלגיון פורק בשנת 1815. בשנת 1873 הפך פטריס דה מק-מהון לנשיא צרפת הראשון ממוצא אירי.
כחלק מהאימפריה הבריטית, חיילים אירים לחמו בצרפת במלחמת העולם הראשונה (1914–1918) וכוחות איריים נלחמו בקרב על הסום.
בשנת 1922 השיגה מדינת החירות האירית את עצמאותה מבריטניה.
בשנת 1929 פתחה אירלנד נציגות דיפלומטית בפריז ומינתה את ג'רלד אדוארד אוקלי דה גאלאג אט טיקולי לנציג האירי הראשון בצרפת.
בשנת 1930 פתחה צרפת את הנציגות הדיפלומטית הראשונה שלה בדבלין.
במהלך מלחמת העולם השנייה (1939-1945) אירלנד נותרה נייטרלית רשמית.
כחמישים גברים ונשים איריים הצטרפו למחתרת הצרפתית, ביניהם הסופר האירי סמואל בקט.
לאחר המלחמה שדרגו שתי המדינות את הנציגויות הדיפלומטיות שלהן לשגרירויות.
בשנת 1969 ערך נשיא צרפת שארל דה גול ביקור רשמי באירלנד ונפגש עם נשיא אירלנד איימון דה ואלירה.
מאז כינון היחסים הדיפלומטיים היו היחסים בין צרפת לאירלנד קרובים ושתי המדינות פעלו יחד בתוך האיחוד האירופי.
צרפת היא שוק התיירות הרביעי בגודלו באירלנד.
9,000 אזרחים צרפתים מתגוררים באירלנד ו-15,000 אזרחים אירים מתגוררים בצרפת.
בשנת 2015 הסתכם המסחר בין צרפת לאירלנד ב-8.9 מיליארד אירו.
הייצוא העיקרי של צרפת לאירלנד כולל מוצרים מבוססי כימיקלים ומוצרי תרופות.
הייצוא העיקרי של אירלנד לצרפת הוא מוצרי תרופות.
בשנת 2015 הסתכמו ההשקעות הצרפתיות באירלנד ב-17 מיליארד אירו עם 350 חברות צרפתיות הפועלות באירלנד.
ההשקעות האיריות בצרפת הסתכמו בכ-5 מיליארד אירו עם 200 חברות איריות שפעלו בצרפת, והפכו את אירלנד ליעד ההשקעות הזרות ה-9 בגודלה בצרפת.
יחסי אל סלוודור–ארצות הברית הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין רפובליקת אל סלוודור לבין ארצות הברית של אמריקה.
על פי דוח המנהיגות העולמית של ארצות הברית ב-2012, 55% מהסלוודורים תומכים בהנהגת ארצות הברית, כאשר 19% מסתייגים ו-26% אינם בטוחים, הדירוג הרביעי הגבוה ביותר בכל מדינה שנסקרה באמריקה.
בשנים 2013 ו-2014, על פי סקר הגישות העולמי של מרכז המחקר פיו, 79% ו-80% מהסלוודורים רואים את ארצות הברית באופן חיובי וחשפו את אל סלוודור כאחת המדינות הפרו-אמריקאיות ביותר בעולם.
ההיסטוריה של יחסי אל סלוודור-ארצות הברית כוללת מספר מהלכים ופעולות שנויות במחלוקת מצד ארצות הברית, כדוגמת המעורבות האמריקאית במלחמת האזרחים הסלוודורית וההתערבות בבחירות בסלוודור, כדוגמת הבחירות לנשיאות ב-2004.
ב-11 בינואר 2018 דיווח הוושינגטון פוסט כי בדיון בהגנה על מהגרים מארצות אל סלוודור, האיטי ומדינות אפריקה, שאל דונלד טראמפ "מדוע כל האנשים האלה ממדינות חור הישבן האלו הגיעו לכאן?".
לאחר פרסום הדו"ח, הכחיש טראמפ בטוויטר ואמר כי הוא השתמש במונח "מדינות זרות", אך הוסיף כי השתמש בשפה קשה בנוגע למדינות.
בתוך כך, דובר האו"ם גינה את התייחסותו של טראמפ, ותיאר אותה כ"גזענית".
הנשיא סלוודור סאנצ'ס סרן אמר כי "דחה בתוקף" את ההערות שיוחסו לטראמפ.
היחסים בין ארצות הברית לאל סלוודור נותרו קרובים וחזקים.
המדיניות של ארצות הברית כלפי המדינה מקדמת את חיזוק המוסדות הדמוקרטיים של אל סלוודור, שלטון החוק, הרפורמה השיפוטית והמשטרה האזרחית; פיוס ושיקום לאומי; והזדמנות כלכלית וצמיחה.
אל סלוודור הייתה חברה מחויבת בקואליציה של המדינות הלוחמות בטרור ושלחה עשר חוליות של חיילים לעיראק כדי לתמוך במלחמת עיראק.
הקשרים של ארצות הברית ואל סלוודור הם דינמיים וצומחים.
יותר מ-19,000 אזרחים אמריקאים גרים ועובדים במשרה מלאה באל סלוודור.
רובם אנשי עסקים פרטיים ומשפחותיהם, אך מספר קטן של גמלאים אזרחיים אמריקאים נמשכו לאל סלוודור כתוצאה מתנאי מס נוחים.
לשכת המסחר האמריקאית באל סלוודור ממוקמת במרכז הסחר העולמי.
השגריר האמריקאי באל סלוודור הוא רונלד ד.
שגרירות ארצות הברית באל סלוודור ממוקמת באנטיגואו קוסקטלן.
יום הידידות בין ארצות הברית לאל סלוודור
ב-9 במרץ 2017, בהכרעת 66 קולות בעד, אישרה העצרת המחוקקת של אל סלוודור את ההכרזה של 15 ביוני כ-"יום הידידות בין אל סלוודור לארצות הברית".
היוזמה נחקרה על ידי הוועדה לענייני תרבות וחינוך של האספה המחוקקת להנצחת כינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות ב-15 ביוני 1863. היחסים הדו-צדדיים בין המדינות התחזקו באמצעות תוכניות ויוזמות משותפות.
"יום הידידות בין ארצות הברית לאל סלוודור "מדגים את היחסים הדו צדדיים ההדוקים ומטרתו להדגיש את המשך המחויבות לעבוד יחד לשיפור הביטחון ולקידום השגשוג באל סלוודור".
יחסי אירלנד–יוון הם היחסים בין יוון לאירלנד.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 בינואר 1975. מאז 1977, יוון מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין, ואירלנד מחזיקה ביוון 4 קונסוליות כבוד בקורפו, הרקליון, רודוס וסלוניקי.
מאז 1978 אירלנד מחזיקה ביוון שגרירות באתונה.
המכון האירי למחקרים הלניים באתונה נפתח בשנת 1995, והוא אחד מתוך 17 מכונים ארכאולוגיים זרים באתונה.
שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה, בארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי, האיחוד האירופי וגוש האירו.
בשנת 2000 ביקר בדבלין נשיא יוון קוסטנטינוס סטפנופולוס.
בשנת 2002 ביקרה נשיאת אירלנד מארי מקאליס באתונה.
במאי 2003 ביקר דבלין ראש ממשלת יוון, קוסטאס סימיטיס.
במאי 2004 ביקר בדבלין ראש ממשלת יוון, קוסטס קרמנליס.
ב־16 בינואר 2006 ביקרו בדבלין ראש ממשלת יוון קוסטס קרמנליס ושר החוץ היווני דורה בקויאניס.
ההסכם להימנעות ממיסוי כפול שנכנס לתוקף ב-1 בינואר 2005.
מרבית האמנות והתקנות בין שתי המדינות נעשות כעת באמצעות האיחוד האירופי.
יחסי אירלנד–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של אירלנד לבין הקונפדרציה השווייצרית.
שווייץ פתחה קונסוליה כללית בדבלין ב-1934, היא עבדה בכפוף לשגרירות השווייצרית בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
צירות שווייצרית נפתחה בדבלין ב-1939 והיא נהפכה לשגרירות ב-1962. אירלנד מחזיקה נציגות דיפלומטית בשווייץ מאז שנת 1940, היא הייתה בתחילה נציגות שראשה הוא הממונה על היחסים, אחר כך שר החוץ, ואז היא שודרגה בשנת 1962 לשגרירות.
הביקור הרשמי של נשיא אירלנד שון או'קלי הוא אבן דרך ביחסים השווייצריים-איריים.
שתי המדינות נהגו במדיניות נייטרלית במלחמת העולם השנייה ושתיהן עקב כך יצאו עם נזקים כלכליים פחותים מהמלחמה לעומת שכנותיהן שנלחמו למען צד מסוים.
אירלנד מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
אירלנד מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בציריך.
שווייץ מיוצגת באירלנד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בדבלין, בירת המדינה.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בשווייץ אלף שש מאות ושמונה עשרה אזרחים שווייצרים.
יחסי אירלנד–מקסיקו הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה של אירלנד לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות.
לאירלנד שגרירות במקסיקו סיטי ואילו למקסיקו שגרירות בדבלין.
במהלך הכיבוש הספרדי במקסיקו, כמה אנשים ממוצא אירי הגיעו לעמדות השפעה, כמו חואן אודונו, שהיה המשנה למלך האחרון.
מאז מתן העצמאות למקסיקו, אירים רבים היגרו למקסיקו ותרמו לבניינה.
במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו (1846–1848) אירים רבים בארצות הברית נטשו את עבודתם והצטרפו לכוחות המקסיקניים מכיוון שחשו כי מדובר באפליה ורדיפה של קתולים על ידי אמריקאים שאינם קתולים.
אחד הגדודים האיריים היה גדוד פטריק הקדוש שנלחם לצד המקסיקנים בקרב בואנה ויסטה וקרב צ'ורובוסקו בין היתר.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן ב-10 בינואר 1974. תחילה, מקסיקו יוצגה באירלנד על ידי שגרירותה בלונדון, בריטניה, ואירלנד יוצגה על ידי שגרירותה בוושינגטון די.
סי., ארצות הברית, עד שב-1990 שתי המדינות הסכימו על פתיחת נציגויות דיפלומטיות.
ביוני 1991 פתחה מקסיקו שגרירות בדבלין, ואירלנד פתחה שגרירות במקסיקו סיטי בספטמבר 1999.
בשנת 2019 עמד היקף הסחר בין המדינות על כ-2.2 מיליארד דולר.
אירלנד ייצאה למקסיקו סחורות בשווי כולל של 1.8 מיליארד דולר, עיקרן הוא שמנים אתריים, בשמים, מוצרי קוסמטיקה וכן מוצרים רפואיים, ואילו מקסיקו ייצאה לאירלנד סחורות בהיקף של 409 מיליון דולר, הבולטות שבהן הן ציוד אופטי, מכונות, דוודים וציוד אלקטרוני.
ב-2013 פרסמה סוכנות היורופול כי "קרטלי הסמים המקסיקניים סימנו את אירלנד ואת היבשת כיעד למכירות הקוקאין והקנאביס" וכן שקיימות "ראיות שהקרטלים המקסיקניים משתמשים באירלנד כתחנת ביניים בדרכם לאירופה."
בשנת 2016 נחשף שמנהיג הכנופיה האירי כריסטי קיניין שיתף פעולה עם קרטל סינלואה לייבוא קוקאין לאירלנד דרך פרו.
יחסי אירלנד–טורקיה הם יחסי החוץ בין אירלנד לטורקיה.
האירוע הידוע הראשון ביחסי טורקיה–אירלנד הוא שחרור ספינת סוחר אירית שנלכדה על ידי שודדי ים בעת שיט ב על ידי הצי העות'מאני ב.
אירלנד חוותה את הרעב הגדול בין השנים 1845–1851, וכתוצאה מכך אבדו חייהם של כמיליון מהאוכלוסייה האירית וגרמה למיליון נוסף להגר מעבר לים.
במהלך הרעב, הסולטן העות'מאני אבדילמג'יט הראשון סיפק 1,000 לירות של סיוע כספי לאירלנד.
יתר על כן, האימפריה העות'מאנית שלחה לאי ספינות שהביאו תבואה ומזון.
אמונה רווחת בקרב העם האירי היא כי, הספינות העות'מאניות שהגיעו מאיסטנבול לא הורשו להיכנס לנמל דבלין, ולכן נאלצו לפרוק את מטענן בחשאי בנמל דרוהדה, עיירה 70 ק"מ צפונית לדבלין.
לזכר העזרה, נחשף לוח ב-2 במאי 1995 בבניין ששימש בית העירייה של התקופה, לרגל חגיגות 800 שנה לעיר ההיסטורית דרוהדה בהנצחה ובזכר השנה לציון 150 שנה לרעב הגדול.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נלחמה דיוויזיה אירית בפיקוד בריטי במהלך המערכה בגליפולי, שם קיפחו את חייהם כ-4,000 חיילים אירים.
הייצוג הדיפלומטי הראשון של טורקיה שהוסמך לאירלנד החל לפעול ב-11 בדצמבר 1972 באמצעות משרד שהוצמד לשגרירות טורקיה בפריז, צרפת.
בהמשך נפתחה שגרירות טורקיה בדבלין ב-10 בדצמבר 1973, ואילו שגרירות אירלנד באנקרה נפתחה בשנת 1998. היחסים הבילטרליים צברו תאוצה יחסית בשנות ה-90, אז אירלנד נפתחה בפני העולם והשיגה פיתוח כלכלי מאסיבי.
שנת 2010 התגלתה כשנה ראויה לציון ביחסים הדו-צדדיים בין המדינות.
שר החוץ אהמט דבוטולו ערך ביקור רשמי באירלנד בתאריכים 10–11 במרץ 2010. ביקורו של השר דבוטולו ואחריו ביקורו הרשמי של הנשיאה מארי מקאליס בטורקיה ב-22–26 במרץ 2010, כולל איסטנבול וצ'נקלה (דרדנלים), יחד עם אנקרה, שהיה הביקור הרשמי הראשון של נשיא אירלנד בטורקיה.
ביקורו הרשמי של השר לענייני האיחוד האירופי Egemen Bağış באירלנד בין 16 ל-18 בנובמבר 2010 הגדיל עוד יותר את המומנטום שהושג ביחסים דו צדדיים.
יתרה מזאת, שר המדינה לסחר ופיתוח, ג'ו קסטלו, ביקר בטורקיה יחד עם משלחת עסקית בתאריכים 27–29 במרץ 2012, ושר המדינה לענייני האיחוד האירופי לוסינדה קרייטון ביקר בטורקיה בתאריכים 9–10 ביולי 2012. ממשלת אירלנד מביעה תמיכה בהצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי.
יותר מ-1,800 אזרחים טורקים, מתוכם 213 בעלי אזרחות כפולה, גרים באירלנד.
בשנת 2011 הסתכם היקף הסחר הדו-צדדי הטורקי-אירי ב-1,19 מיליארד דולר עם עודף אירי של 485 מיליון דולר.
בסוף מרץ 2012, 289 חברות עם הון אירי היו פעילות בטורקיה.
ההשקעה הישירה של אירלנד בטורקיה הגיעה ל-337 מיליון דולר בשנת 2011.
118,620 תיירים אירים ביקרו בטורקיה בשנת 2011.
אירלנד מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ו-2 קונסוליות באנטליה ואיזמיר.
טורקיה מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין.
יחסי אירלנד–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה לאירלנד.
שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ובאו"ם.
האירים הראשונים שהגיעו לצ'ילה של ימינו היו חלק ממאבק של חיילים אירים שעזבו את אירלנד לשרת בעיקר במדינות קתוליות ונודעו כ"אווזי הבר".
חיילים אירים היוו חלק מהפמליה הספרדית במהלך כיבושה של צ'ילה במהלך המאה ה-16. בשנת 1763 הגיע האציל יליד אירלנד אמברוסיו או'היגינס לצ'ילה בשירות ספרד.
בין השנים 1788–1796, אמברוסיו כיהן כמושל המלכותי של צ'ילה ובהמשך הועלה לדרגת המשנה למלך פרו (שכלל את צ'ילה) בין השנים 1796–1801. בשנת 1778 נולד בצ'ילה בנו של אמברוסיו, ברנרדו או'היגינס.
ברנרדו היה ידוע לימים כמנהיג העצמאות של צ'ילה וראש המדינה של צ'ילה העצמאית בין השנים 1817–1823. קצין הצבא הצ'יליאני ממוצא אירי, חואן מק'נה, נחשב גם לגיבור העצמאות הצ'יליאנית והיה מופקד על יצירתו של חיל ההנדסה הצבאית של הצבא הצ'יליאני.
זמן קצר לאחר מלחמת העצמאות האירית מבריטניה, אירלנד החלה לפתח את קשריה הדיפלומטיים עם אמריקה הלטינית ושלחה תחילה את נציג הרפובליקה האירית פרנק וו.
איגן ובהמשך פטריק ליטל בשנת 1921 לצ'ילה כדי לסייע בגיוס כספים ממשפחות איריות בולטות במדינה עבור אירלנד.
בין השנים 1973–1990 צ'ילה הייתה תחת דיקטטורה צבאית המנוהלת על ידי הגנרל אוגוסטו פינושה.
במהלך תקופה זו, אזרחים צ'יליאנים רבים שהתנגדו לממשלה ביקשו מקלט במדינות אחרות, כולל אירלנד אליה 120 אזרחים צ'יליאנים הגישו בקשה למקלט.
בשנת 1988 הגיע נשיא אירלנד לעתיד, מייקל היגינס, לצ'ילה כמשקיף בבחירות בינלאומיות במהלך משאל העם בצ'ילה (1988).
בשנת 1990, הנשיא הראשון שנבחר באופן דמוקרטי של צ'ילה מאז לפני הדיקטטורה הצבאית היה הנשיא פטריסיו איילווין ממוצא אירי.
בתחילת שנות ה-90 כוננו צ'ילה ואירלנד יחסים דיפלומטיים ובשנת 2002 פתחה צ'ילה את שגרירותה בבירת אירלנד.
בשנת 2019 פתחה אירלנד את שגרירותה שלה בסנטיאגו.
ביקורים רמי דרג מצ'ילה לאירלנד
נשיא צ'ילה ריקארדו לאגוס (2003)
ביקורים רמי דרג מאירלנד בצ'ילה
נשיאת אירלנד מרי רובינסון (1995)
בשנת 2005, צ'ילה ואירלנד חתמו על הסכם בדבר הימנעות ממיסוי כפול.
בשנת 2016 נחתם הסכם אשרת עבודה וחופשה על ידי שתי המדינות.
בשנת 2002 חתמה צ'ילה על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את אירלנד).
בשנת 2017 הסתכם הסחר בין צ'ילה לאירלנד ב-400 מיליון אירו.
מוצרי הייצוא העיקריים של צ'ילה לאירלנד כוללים: יין צ'יליאני; מזון חיות; כימיקלים ומוצרים נלווים.
הייצוא העיקרי של אירלנד לצ'ילה כולל: מכונות וציוד תובלה; ביטוח; שירותי מחשוב ומידע; ואלכוהול.
צ'ילה מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין.
אירלנד מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו.
יחסי אירלנד–ספרד הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אירלנד לספרד.
הקשר הראשון בין שתי המדינות היה הגירה קלטית מחצי האי האיברי לאירלנד.
הקשר הדיפלומטי הראשון בין האצולה האירית לספרדית התרחש באפריל 1529 כאשר שגריר ספרד, דון גונזלס פרננדס, ביקר באירלנד ונפגש עם הרוזן העשירי מדזמונד.
כתוצאה מכך, במהלך יישוב אירלנד נקרא מחוז אופאלי כ"מחוז קינג", ופיליפסטאון (כיום דיינגן) נקראה לכבודו, המקום האירי הראשון שנקרא על שם מישהו מספרד.
בשנת 1601, ספרד תמכה במורדים איריים שנלחמו נגד אנגליה במלחמת תשע השנים, ובמיוחד במהלך המצור על קינסייל.
באותה תקופה, הקתולים באירלנד ראו את ספרד כמשחררת פוטנציאלית של ארצם מאנגליה הפרוטסטנטית ובשנת 1595 הציע יו אוניל את הכתר של אירלנד לפליפה השני, מלך ספרד.
פליפה סירב להצעה, לאחר שכבר היה בתואר מלך אירלנד.
אירים רבים שמרדו כנגד השלטון האנגלי חיפשו אחר כך מקלט בספרד בעקבות נדודי הרוזנים (1607), ובמשך שתי המאות הבאות תרמו חיילים אירים לצבא פלנדריה הספרדית ונלחמו זה לצד זה במהלך המרד ההולנדי ובמהלך מלחמת שלושים השנים.
במהלך המלחמה האנגלו-ספרדית (1625–1630) הועלו בשנת 1627 הצעות לפתיחת פלישה לאירלנד תחת שיין אוניל ויו או'דונל, אך הן לא הרחיקו את דרכם משלב התכנון.
חיילים אירים בשירות ספרד השתתפו גם הם בקולוניזציה של אמריקה כמה פקידים ספרדים בולטים ממוצא אירי שלטו וניהלו מושבות ספרדיות כמשנה למלך כמו אמברוסיו או'היגינס בפרו וחואן אודונו במקסיקו, או שהפכו לשרים בממשלת ספרד, ובמיוחד לאופולדו אודונל וקרובי משפחתו קרלוס או דונל וחואן אודונל.
במקביל, במהלך מלחמות העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה, כמה אלפי חיילים אירים נלחמו למען דרום אמריקה נגד ספרד והרכיבו חלקים מהלגיון הבריטי.
עצמאות לרפובליקת אירלנד ומלחמת האזרחים בספרד
בינואר 1801 הפכה אירלנד לחלק מהממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, וכל היחסים בין אירלנד לספרד התקיימו מעתה באמצעות חצר סנט ג'יימס.
הלגיון האירי של נפוליאון השתתף בדיכוי מרד דו דה מאיו.
לאחר המלחמות הנפוליאוניות פורק רגימנט איבריה לפי דרישת בעלת בריתם הבריטית.
בדצמבר 1922, מרבית אירלנד השיגה צורה של עצמאות בתוך האימפריה הבריטית כמדינת אירלנד החופשית, ובשנת 1924 כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים בין המדינה החופשית האירית החדשה לממלכת ספרד.
באותה שנה, ספרד פתחה את הקונסוליה הראשונה שלה בדבלין.
בשנת 1935 מונה השגריר האירי הראשון לספרד במדריד.
בשנת 1936 נקלעה ספרד למלחמת אזרחים בין הפלג הרפובליקני בראשות הנשיא מנואל אסאניה והפלג הלאומני בראשות הגנרל פרנסיסקו פרנקו.
המדינה החופשית הייתה חברה בוועדת אי-ההתערבות.
עם זאת, אירלנד (צפון ודרום) היו חלוקות בדעות על המלחמה.
הרבה קתולים אירים צדדו בפרנסיסקו פרנקו.
מספר קטן יותר צדד עם הפלג הרפובליקני הספרדי.
בשנת 1936 הוקמה החזית הנוצרית האירית כדי לתמוך כלכלית בפרנסיסקו פרנסיסקו והבריגדה האירית הוקמה כדי להילחם למען הצד הלאומני ותרמה לפרנקו 700 חיילים מתנדבים אירים.
הפוליטיקאי האירי-אמריקני ג'וזף קנדי עצר את הקונגרס האמריקני לספק נשק לרפובליקה.
במקביל, 250 מתנדבים איריים סוציאליסטים הצטרפו לגדודים הבינלאומיים ולחמו למען הסיעה הרפובליקנית הספרדית.
שני הפלגים האירים השתתפו בקרב חרמה בפברואר 1937. בקיץ 1937, הבריגדה האירית "פורקה מנשקה וגורשה על ידי פרנקו מספרד" (פירגל מקגארי); מרבית הסוציאליסטים שהו שם עד סוף 1938, אף על פי שלעיתים קרובות התייחסו אליהם כאל pariahs כשחזרו לביתם, ורבים היגרו לבריטניה.
לאחר תום המלחמה בשנת 1939, הציג השגריר האירי את תעודותיו בבורגוס והכיר רשמית בממשלת ספרד החדשה תחת הגנרל פרנקו.
בשנת 1973, גם צפון אירלנד (כחלק מבריטניה) וגם הרפובליקה של אירלנד הצטרפו לקהילה הכלכלית האירופית (EEG), וספרד הצטרפה אחריה ב-1986. ביולי 1986 ערך חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד את ביקורו הרשמי הראשון ברפובליקה של אירלנד.
בשנת 1993, מרי רובינסון הפכה לנשיאה האירית הראשונה שערכה ביקור רשמי בספרד.
מאז התקיימו ביקורים רבים בין מנהיגי שתי המדינות.
לאחרונה, בינואר 2017, ביקר הטישך אנדה קני בספרד.
ספרד הפכה יותר ויותר ליעד תיירותי חשוב למטיילים איריים.
בשנת 2016, 1.4 מיליון אזרחים אירים ביקרו בספרד לתיירות.
במקביל, 263,000 תיירים ספרדים ביקרו באירלנד.
בשנת 2016 למדו 35,000 אזרחים ספרדים אנגלית באירלנד.
מספר חברות תעופה איריות וספרדיות מספקות שירותים ישירים בין שתי המדינות.
בשנת 2015 הסתכם המסחר בין הרפובליקה של אירלנד לספרד בכ-4.5 מיליארד אירו.
הייצוא של אירלנד לספרד כולל: מוצרים פרמצבטיים, ציוד חשמלי, בושם ומוצרים כימיים.
יצוא ספרד לאירלנד כולל: מכוניות, ביגוד ומוצרים כימיים אורגניים.
באותה שנה ההשקעות האיריות בספרד הסתכמו ב-200 מיליון אירו, ובמקביל ההשקעות הספרדיות ברפובליקה של אירלנד הסתכמו ב-4 מיליארד אירו.
אירלנד מחזיקה בספרד שגרירות במדריד.
ספרד מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין.
יחסי אירלנד–פורטוגל הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אירלנד לפורטוגל.
בתקופת ימי הביניים, המסחר גדל בין נמלים איריים ואיבריים, שכן שכירי חרב, צליינים ואנשי חינוך איריים מצאו מקלט בפורטוגל.
עד 1450 לאוליגרכיות סוחרים לאורך החוף הדרומי והמערבי של אירלנד היה תפקיד מפתח בשליטה על סחר היין בין אירלנד לחצי האי האיברי.
ייבוא יין פורטוגזי וספרדי, יחד עם כסף, טקסטיל, קרמיקה ועור.
בין היצוא האירי לחצי האי האיברי היו דגים מלוחים, בקר, צמר ועץ.
במהלך מלחמת קרומוול באירלנד (1649–1658) ובתקופה שלאחר מכן עזבו אירים רבים את אירלנד, וחיפשו מקלט מעבר לים.
מהגרים אירים רבים התיישבו בפורטוגל, כולל בערים ליסבון, קוימברה ואבורה.
זה היווה בסיס איתן לחילופי מסחר, תרבות ואינטלקטואלים.
בין המאה ה-18 ל התפתחו קשרים מסחריים ותרבותיים חיוניים בין נמלים בקורק וליסבון.
מספר משפחות סוחרים בולטות המבוססות על קורק, כולל בני בארי, גולד וגאלווי הפכו לדמויות משפיעות בענף הבנקאות, העסקים והתרבות בליסבון.
והקשרים ההיסטוריים החזקים הללו נמשכים עד ימינו - צאצאו הישיר של יו אוניל מטירונה, הוגו אוניל, המנהיג המוכר של שבט אוניל, מתגורר עם משפחתו באזור ליסבון ושומר באופן פעיל על קשר עם אירלנד.
כיום, שתי המדינות חברות ב ובנאט"ו ומשתפות פעולה במגוון תחומים.
אירלנד מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון.
פורטוגל מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין וקונסוליה כללית בקורק.
יחסי אירלנד–מצרים הם היחסים בין מצרים לאירלנד.
אירלנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם מצרים בשנת 1975. שגרירות אירלנד בקהיר נפתחה באותה שנה.
מצרים פתחה שגרירות באירלנד בשנת 1978, והייתה המדינה הערבית הראשונה שעשתה זאת.
ב-17 בפברואר 2019 נפגשו שר החוץ המצרי סאמח שוכרי וסגן ראש ממשלת אירלנד ושר החוץ והסחר סיימון קובני, ודנו בדרכים להגביר את היחסים הדו-צדדיים בתחומים שונים ובנושאים משותפים.
שוכרי שיבח את קשרי שיתוף הפעולה בין קהיר לדבלין, והצביע כי ביקורו של שר החוץ מציין את יום השנה ה-40 להקמת היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
כיום ישנם 1,055 מצרים החיים באירלנד.
אירלנד מחזיקה במצרים שגרירות בקהיר וקונסוליה כללית באלכסנדריה.
מצרים מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין.
יחסי אירלנד–מלזיה הם יחסי החוץ בין אירלנד ומלזיה.
היחסים הדיפלומטיים בין אירלנד ומלזיה כוננו בשנת 1974. שגרירות אירלנד בקואלה לומפור נפתחה בשנת 1995, ושגרירות מלזיה בדבלין נפתחה בשנת 2001. עם זאת, היחסים בין המדינות התקיימו עוד קודם לכן, ומלזים מגיעים לאירלנד ללמוד רפואה במיוחד למעלה מ-70 שנה.
בשנים האחרונות מלזים מגיעים לאירלנד במספרים הולכים וגדלים כדי ללמוד נושאים אחרים כולל חשבונאות, פיננסים, מדע וטכנולוגיה, תוך הכרה באיכות המעולה של מערכת החינוך האירית.
מלזים שלמדו באירלנד יכולים להצטרף לאגודת הבוגרים האירית המלזית שיש לה קשרים הדוקים עם השגרירות.
אירלנד מחזיקה במלזיה שגרירות בקואלה לומפור.
מלזיה מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין.
יחסי אל סלוודור–בוליביה הם יחסי החוץ בין אל סלוודור ובוליביה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 2015, בתקופת נשיאותם של אבו מוראלס בבוליביה וסלוודור סאנצ'ס סרן באל סלוודור.
בוליביה מיוצגת באל סלוודור באמצעות שגרירותה בסן חוסה, קוסטה ריקה.
אל סלוודור מחזיקה בבוליביה שגרירות בלה פאס וקונסוליה בסנטה קרוס דה לה סיירה.
יחסי אירלנד–קטר הם יחסי החוץ בין אירלנד לקטר.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בספטמבר 1974. ביוני 2017 פרץ המשבר הדיפלומטי הקטרי, ובנקבות כך נתקעו אלפי אזרחים אירים בקטר, וממשלת אירלנד שלחה טיסת חילוץ מיוחדת להחזירם לאירלנד.
אירלנד מיוצגת בקטר באמצעות שגרירותה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות.
קטר מיוצגת באירלנד באמצעות שגרירותה בלונדון, בריטניה.
יחסי אירלנד–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין אירלנד לבין ממלכת תאילנד.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-27 בינואר 1975. בתאילנד צמחה קהילה עסקית אירית תוססת ו-65,000 תיירים אירים פוקדים את תאילנד מדי שנה.
הסחר בין המדינות כמעט 500 מיליון אירו בשנה.
החשוב ביותר מבין הביקורים היה של הנסיכה מהא צ'אקרי סירינדהורן בספטמבר 2014. נוכחותה באירלנד הייתה אבן דרך חשובה בחיזוק הקשרים בין המדינות.
אירלנד מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק.
תאילנד מיוצגת באירלנד באמצעות שגרירותה בלונדון, בריטניה, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בדבלין.
יחסי אירלנד–פולין הם היחסים הדיפלומטיים בין אירלנד לפולין.
באירלנד מתגוררת קהילה פולנית המונה כ-150,000 איש.
השפה הפולנית היא השפה הזרה המדוברת ביותר באירלנד.
שתי המדינות חברות במועצת אירופה, באיחוד האירופי וב-OECD.
אחד המגעים הראשונים הידועים בין אירלנד לפולין התרחש בסוף המאה ה-17, כאשר האירי ברנרד קונור מונה לרופא בחצר יאן סובייסקי, מלך פולין.
בשנת 1694 כתב קונור ספר שכותרתו היסטוריה של פולין בשפה האנגלית.
בשנת 1922 קיבלה אירלנד את עצמאותה מבריטניה.
פולין הייתה בין המדינות הראשונות שכוננו יחסים דיפלומטיים עם המדינה האירית העצמאית, ושלחה קונסול כללי בשנת 1929.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין אירלנד לפולין כוננו בשנת 1976. במהלך המלחמה הקרה היחסים בין שתי המדינות היו מוגבלים.
אירלנד תמכה בתנועת הסולידריות הפולנית.
בשנת 1981 שלחה האגודה הפולנית האירית 20 מכלים של תרופות, אבקת חלב, מזון לתינוקות ובגדים לפולין, בשווי של יותר מ-250,000 ליש"ט.
לאחר נפילת הקומוניזם בפולין התחזקו היחסים בין שתי המדינות.
בשנת 1990 אירלנד פתחה את שגרירותה בוורשה ובשנת 1991 פתחה פולין את שגרירותה בדבלין.
בשנת 1997 הגיע נשיא פולין אלכסנדר קוושנייבסקי לביקור רשמי באירלנד.
בשנת 2003 ביקרה נשיאת אירלנד מארי מקאליס בפולין.
בשנת 2004 הצטרפה פולין לאיחוד האירופי ואירלנד פתחה מיד את גבולותיה ואת שוק העבודה שלה לעובדים פולנים.
אף שאירלנד אינה חברה בנאט"ו, הכוחות האירים לחמו לצד הכוחות הפולניים במלחמת אפגניסטן ובמשימות שמירת שלום בקוסובו ועם EUFOR (צ'אד).
ביקורים רמי דרג מאירלנד בפולין
ביקורים רמי דרג מפולין באירלנד
לאורך השנים שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם לפיתוח שיתוף פעולה כלכלי, תעשייתי, מדעי וטכנולוגי (1977); הסכם למניעת מיסוי כפול ומניעת התחמקות פיסקלית ביחס למס על הכנסה (1995) ואמנת הצטרפות (2003).
קיימות טיסות ישירות בין אירלנד לפולין עם ריינאייר.
ישנן מעל 60 טיסות בשבוע בין שתי המדינות.
בשנת 2018 הסתכם המסחר בין אירלנד לפולין ב-2.7 מיליארד דולר.
הייצוא האירי לפולין כולל: אוכל מוכן, מוצרי חלב, בקר ומשקאות (בעיקר אלכוהול כגון ויסקי אירי).
הייצוא הפולני לאירלנד כולל: בירה של דגנים, בשר עופות ובקר, עוגות, מוצרי בשר, פרוות, מחשבים, רהיטים, טנדרים, מיצים, מוצרי חלב, קונדיטוריה וכלי זכוכית.
ליותר מחמישים חברות איריות יש מפעלים או מתקני פיתוח בפולין בתחומים כמו ICT, הדפסה ואריזות, בנייה ושירותי לקוחות.
פולין היא שוק הייצוא ה-12 בגודלו באירלנד.
אירלנד מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין.
יחסי אירלנד–סרביה הם יחסי החוץ בין אירלנד וסרביה.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1977.
שרת אירופה של משרד החוץ של אירלנד, לוסינדה קרייטון, ביקרה בבלגרד בספטמבר 2012 וביוני 2013.
ראש הממשלה הסרבי איביצה דאצ'יץ' הגיע לביקור עבודה באירלנד בפברואר 2013.
לרגל נשיאות האיחוד האירופי, ראש הממשלה הסרבי איוויצה דאצ'יץ' ותת השר לשילוב אירופי, סוזנה גרוביישיץ', ביקרו באירלנד בינואר 2013.
שר החוץ איוון מרקיץ' ושר החוץ אמון גילמור נפגשו בשולי מועצת השרים של OSCE בדבלין בדצמבר 2012 והמושב ה-67 של העצרת הכללית של האו"ם בספטמבר 2012.
שר החוץ הסרבי ווק ג'רמיץ' הגיע לביקור רשמי באירלנד בינואר 2011.
בנובמבר 2007 ערך שר החוץ של אירלנד, דרמוט אהרן, ביקור עבודה בסרביה.
בשנת 2014 הסתכם הסחר בין המדינות בשווי של כ-73 מיליון אירו, עם יבוא בשווי 68 מיליון ויצוא בשווי כ-5 מיליון אירו.
בשנת 2013 הסתכם הסחר בין המדינות בשווי של כ-72 מיליון אירו, עם יבוא בשווי 65 ויצוא בשווי כ-7 מיליון אירו.
אירלנד מיוצגת בסרביה באמצעות שגרירותה באתונה, יוון, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בבלגרד.
סרביה מיוצגת באירלנד באמצעות שגרירותה בלונדון, בריטניה.
יחסי אירלנד–קוסובו הם יחסי החוץ בין אירלנד לקוסובו.
קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 ואירלנד הכירה בה ב-29 בפברואר 2008.
ב-20 במאי 2011 הגיש שגריר אירלנד ג'ון דדי, המוצב בבודפשט שבהונגריה, את כתב האמנתו בפרישטינה בירת קוסובו.
בשנת 1999 קלטה אירלנד 1,000 פליטים קוסוברים.
מספר זה זכה לביקורת מצד נציבת זכויות האדם של האו"ם ונשיאת אירלנד לשעבר מרי רובינסון שכינתה זאת, השאננות והאנוכיות של האירים בקבלתם של 1,000 פליטים בלבד מקוסובו.
אירלנד שלחה שומרי שלום לקוסובו.
זו הייתה הפעם הראשונה שאירלנד ציוותה כוח כזה בתוך נאט"ו במנדט פעולת תמיכה בשלום של האו"ם.
בשנת 2007, בריגדיר אירי גרי הגרטי, מונה למפקד אחד מחמשת כוחות המשימה הרב-לאומיים.
טקס נערך בקוסובו בשעות הצהריים ב-15 באפריל 2010 לציון סיום המעורבות הגדולה של אירלנד במשימת השלום של KFOR.
יחסי אירלנד–צ'כיה הם יחסי החוץ בין אירלנד וצ'כיה.
במהלך נדידת העמים שבטים קלטיים עברו בצ'כיה בדרכם מערבה, ולאחר מכן המשיכו בנדודיהם והגיעו לאירלנד.
הם העניקו את השמות לבוהמיה, אירלנד ונהר הוולטאבה.
בעקבות מעוף הארל'ס, זרם קבוע של אירים קתוליים עשו את דרכם ליבשת אירופה בתקווה להיות מועסקים בתפקידים שלא יכלו למלא בארצם.
אלה שבחרו להתיישב ברחבי האימפריה האוסטרית נמשכו אליה בגלל סיכויי קריירה וגם בגלל הקתוליות הנחרצת שלה.
בשנת 1637, הקים מסדר של נזירים פרנציסקנים מנזר בפראג במה שמכונה עד היום "היברנסקה אוליצה" או "רחוב האירים".
המנזר שימש כבית מקלט עבור הפרנציסקנים ומהגרים איריים רבים אחרים.
עד שנת 1786, כאשר המנזר נסגר על ידי יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נהנו הפרנציסקנים מיתרונות גדולים מאירוח בוהמי עם גישה למתקנים להדפסה ולהוצאת ספרים.
בשלב מסוים בתחילת המאה ה-18 המנזר היה המרכז האירי החשוב ביותר באירופה.
חלקים מהספרייה שלה שולבו באוספים אחרים בפראג, באולומוץ ובמקומות אחרים בבוהמיה, שם הם שרדו עד היום.
אירים רבים הטביעו את חותמם על ההיסטוריה הצ'כית, רבים מהם חיילים ששירתו בצבא הקיסרי.
בין המפורסמים ביותר היה הגנרל וולטר באטלר, שידוע לשמצה בהיותו קצין מפקד הכוח שביצע את רצח אלברכט פון ולנשטיין, הדוכס מפרידלנד, בהוראת פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ההיסטוריה הצ'כית והאירית המשיכה להיות מקבילות זו לזו.
התנועות הלאומניות והשפות בצ'כיה ובאירלנד ב ובתחילת המאה ה-20 היוו השראה זו לזו, ושתי המדינות קיבלו עצמאות כמעט בו זמנית.
ב-14 בנובמבר 1929 נפתחה קונסוליה צ'כוסלובקית בדבלין, אשר שודרגה ב-29 בינואר 1947 לשגרירות.
השגרירות נסגרה ב-1 באפריל 1950, ולאחר מכן לא הוחלפו עוד דיפלומטים בין צ'כוסלובקיה לאירלנד.
מאז מהפכת הקטיפה בשנת 1989 גוברים המגעים בין אירלנד לצ'כיה בכל התחומים.
אירים רבים הגיעו לצ'כיה בשנות ה-90, בעוד שנערכה הגירה צ'כית משמעותית לאירלנד לאחר הצטרפותם ל בשנת 2004. גם הקשרים הדיפלומטיים התחזקו, במיוחד עם הקמתם של שגרירויות בדבלין ובפראג בשנת 1995 וביקורם של הנשיא האוול וראש הממשלה קלאוס לאירלנד בשנת 1996.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, צ'כים, כולל אלפרד נברטיל, סייעו בהקמת תעשיית עיבוד הסוכר באירלנד, ואילו בשנות הארבעים היה קרל בקיק מייסד מפעל הקריסטל הנודע בעולם בווטרפורד.
צ'כיה היא אחד היעדים הפופולריים ביותר בעולם למשקיעים ויזמים איריים.
בין המשקיעים האיריים הגדולים ביותר במדינה נמנים יצרנית אריזות הנייר סמורפיטקאפה, יצרנית לוחות הבידוד קינגספן, ספקית חלקי הרכב C&F ייצור, יצרנית הפלסטיק מרגון ואירטק תעופה באוסטרבה.
איגוד העסקים והתרבות האירי הצ'כי שואף לתמוך בחברים ארגוניים ופרטיים בעסקים ולשמש גשר בין עסקים ותרבות אירית לבין הציבור הרחב.
יש עניין רב במוזיקה ובמחול אירי בצ'כיה, כמו גם בשפה האירית, עם שיעורים ותוכניות במספר ערים.
יצירות ספרות איריות רבות תורגמו לצ'כית, כולל עבודות של סופרים קלאסיים כמו ג'ונתן סוויפט, אוסקר ווילד, ג'יימס ג'ויס וסמואל בקט, כמו גם עבודות של סופרים עכשוויים כמו שיימוס הייני.
אירלנד מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
צ'כיה מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין.
יחסי אירלנד–פינלנד הם יחסי החוץ בין אירלנד לפינלנד.
שתי המדינות חברות במועצת אירופה וב.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 בנובמבר 1961, כאשר אירלנד יוצגה בתחילה באמצעות שגרירותה במוסקבה ולאחר מכן באמצעות שגרירותה בסטוקהולם.
פינלנד פתחה שגרירות בדבלין בשנת 1989, ואירלנד פתחה שגרירות בהלסינקי בשנת 1993.
הטישך אנדה קני ביקר בהלסינקי ב-7 ביוני 2013, ונפגש עם הנשיא סאולי ניניסטה וראש הממשלה יורקי קאטאינן.
לאירלנד היו יחסי עבודה טובים מאוד וקרובים עם פינלנד במספר כוחות שמירת שלום לאחרונה של האו"ם, ביוניפי"ל השני בלבנון וגם בצ'אד.
פינלנד תמכה באופן פעיל בתהליך השלום בצפון אירלנד.
בשנת 1995 מונו ראש ממשלת פינלנד, הרי הולקרי, יחד עם הסנאטור ג'ורג' מיטשל והגנרל ג'ון דה צ'סטליין, על ידי ממשלות אירלנד ובריטניה לגוף הבינלאומי שינסה להביא לסיום האלימות בין הצדדים.
הולקרי המשיך לשמש כאחד מיו"רים משותפים לדיונים מרובי המפלגות שהסתיימו עם הסכם יום שישי הטוב בשנת 1998.
בשנת 2000 הוטל על נשיא פינלנד, מרטי אהטיסארי, ומזכ"ל ה-ANC לשעבר, סיריל רמפוזה, לפקח על פירוק ה-IRA מנשקו.
בשנת 2007 מונה מרטי אחטיסארי ליועץ בינלאומי לקבוצת הייעוץ בנושא התמודדות עם העבר בראשות הארכיבישוף רובין איימס ודניס בראדלי.
בשנת 2008 הוענק לאהטיסארי פרס נובל לשלום "על מאמציו החשובים בכמה יבשות ולמעלה משלושה עשורים לפתור סכסוכים בינלאומיים".
בשנת 2018, פינלנד ואירלנד סחרו בסחורות בשווי של 444 מיליון אירו, והסחר בשירותים היה שווה 2,390 מיליון אירו.
הסכם למניעת כפל מס נחתם בשנת 1992.
פינלנד מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין וקונסוליות בקורק ולימריק.
אירלנד מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי.
יחסי אירלנד–נורווגיה הם יחסי החוץ בין אירלנד לנורווגיה.
שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה, OECD, נאט"ו והאו"ם.
קיים קשר היסטורי חזק בין שתי המדינות, ויקינגים שמקורם בסקנדינביה ייסדו רבות מהערים החשובות באירלנד כמו דבלין, קורק וווטרפורד.
אף על פי שהוויקינגים זכורים בפולקלור הפופולרי בעיקר כפורעים ושודדי מנזרים, הם היו גם סוחרים גדולים ועשו רבות לפיתוח מסחר באירלנד מימי הביניים.
האמנות הנורדית השפיעה על האמנות האירית ועל ארכיטקטורת הכנסיות והוויקינגים היו אחראים לסחר בתוצרת אירית ברחבי אירופה ופיתחו כוח כלכלי ניכר, במיוחד בדבלין.
רבות מהמילים האיריות הקשורות לסירות ולספנות נובעות מנורדית עתיקה.
לעומת זאת, אירלנד השפיעה על נורווגיה בתקופה זו, כאשר ויקינגים רבים הביאו את הנצרות לנורווגיה עם חזרתם מאירלנד.
היחסים הדיפלומטיים בין אירלנד לנורווגיה כוננו רשמית ב-17 בפברואר 1950 כאשר שגריר נורווגיה בלונדון, HEC Prebensen, הוסמך גם כשגריר באירלנד.
השגרירות הנורווגית בדבלין הוקמה בשנת 1983 והשגריר הנורווגי הראשון באירלנד התמנה בשנת 1987. שגרירות אירית באוסלו הוקמה בשנת 2000, כאשר לפני כן אירלנד יוצגה בנורווגיה ידי שגרירותה בקופנהגן.
אירלנד ונורווגיה פועלות בשיתוף פעולה הדוק בתחומים רבים, שתיהן מדינות עם תוכניות סיוע משמעותיות בחו"ל ומחויבות משותפת לשיתוף פעולה בינלאומי באמצעות חברות פעילה באו"ם.
אף שקיימים קשרים דו-צדדיים ותרבותיים חזקים בין אירלנד לנורווגיה, חלק ניכר מהיחסים הדו-צדדיים ממוסגרים כעת במסגרת ההתקשרות של נורווגיה עם האיחוד האירופי.
השגרירות מסייעת ומאפשרת קשר זה באמצעות התקשרות מקומית עם גורמים פוליטיים, חברתיים וכלכליים רלוונטיים.
הקשרים הכלכליים בין שתי המדינות מקודמים בעזרת סוכנויות המדינה השונות הפועלות באזור הנורדי.
נורווגיה מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין וקונסוליית כבוד בקורק.
אירלנד מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
יחסי אירלנד–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים בין אירלנד לרומניה.
שתי המדינות חברות באו"ם, במועצת אירופה וב.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-18 באפריל 1990. בשנת 1994 פתחה רומניה שגרירות בדבלין, ובשנת 2005 פתחה אירלנד שגרירות בבוקרשט.
נשיאת אירלנד מארי מקאליס ביקרה ברומניה בשנת 2008. באירלנד חיים 17,304 רומנים.
אירלנד מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין.
יחסי אירלנד–קולומביה הם יחסי החוץ בין אירלנד לקולומביה.
האירים מנהלים מערכת יחסים ארוכה עם קולומביה מאז המעורבות של מתנדבים אירים במלחמות העצמאות האמריקאיות הספרדיות (1808–1833).
מתנדבים אירים מילאו תפקיד מרכזי במלחמות בהן קיבלה קולומביה עצמאות מספרד.
בין 1,000 ל-2,000 מתנדבים אירים שהובלו על ידי אירים כמו ויליאם איילמר, פרנסיסקו ברדט אוקונור וג'יימס טאוורס האנגלי סייעו במאבק.
המנהיג האירי ג'יימס רוק הוביל את לגיונותיו הבריטיים עם צבאו של סימון בוליבר בצעדתו האפית ממזרח ונצואלה על פני המישורים ומעלה אל האנדים, שם מילאו הכוחות האירים תפקיד מפתח בקרב ביצת ורגס והקרב המכריע שלאחר מכן, קרב בויאקה.
כאשר הוצעו לו זרי דפנה לאחר הניצחון בבויאקה, זיכה בוליבר את הניצחון בבויאקה לזכות המתנדבים האנגלים והאירים, והצהיר כי "החיילים האלו הם הגברים שצריכים לקבל את זרי הדפנה הללו".
בתהפוכות שלאחר מכן בקולומביה בשנות ה-20 של המאה ה-19 היו אירים כמו דניאל פלורנס או'לירי, ארתור סנדס וג'ון ג'ונסטון בין הקצינים הנאמנים ביותר של בוליבר.
צאצאי המתנדבים האיריים גרים בקולומביה עד היום.
בצורת יחסים אחרת, התנועה הקתולית לגיון מרי שהוקמה בדבלין, אירלנד, על ידי פרנק דאף שלחה את שיימוס גרייס ואלפי לאמב לבוגוטה בשנת 1953 כדי להרחיב את משימתם בקולומביה.
גרייס ולמב הקימו את לגיון פרסידיה ברחבי הארץ.
הלגיון התקבל היטב בקולומביה, במיוחד על ידי העניים, החזיר אנשים רבים לאמונה הקתולית, ומאוחר יותר התרחב לאזורים אחרים בדרום אמריקה.
בשנת 2001 עצרה משטרת קולומביה, על פי מידע מהשלטונות הבריטיים, שלושה אירים בבוגוטה, בטענה שהם חברים בצבא הרפובליקני האירי (IRA) הזמני והכשירו את אנשי כוחות הצבא המהפכניים של קולומביה (FARC).
בשנת 2005 שלישיית קולומביה, כפי שהתפרסמו באירלנד, הצליחו לברוח לאירלנד בזמן שהמתינו לערעור.
לא קיים הסכם הסגרה בין אירלנד לקולומביה, ולכן אירלנד לא נקטה בהסגרת הגברים לקולומביה.
אירלנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם קולומביה ב-10 בנובמבר 1999. בפברואר 2017 ערך נשיא אירלנד מייקל ד.
היגינס ביקור רשמי בקולומביה, ראש המדינה האירי הראשון שביקר במדינה.
במהלך ביקורו ביקר הנשיא היגינס במחנה צבא המורדים של FARC באזור ששוחרר לחלוטין משליטתם ולחץ את ידו ושוחח עם מפקד FARC הבכיר, הכומר אלפה, עם הגעתו.
הנשיא היגינס גם התחייב לשלושה מיליון אירו בחמש השנים הבאות לתמיכה בתהליך האמת והפיוס הקולומביאני.
קולומביה מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין.
אירלנד מחזיקה בקולומביה שגרירות בבוגוטה.
יחסי אירלנד-לוב הם היחסים הדו-צדדיים שבין אירלנד ללוב אשר החלו בשנת 1977.
תחת שלטונו של מועמר קדאפי (1969–2011) היחסים בין שתי המדינות היו מתוחים עקב תמיכתו של קדאפי בצבא האירי הרפובליקני (IRA).
חלק מתמיכתו של קדאפי לכוחות אלו נבע מרצון לנקום על מבצע קניון אל דוראדו בשנת 1986. בסוף 1987 עצרו הרשויות הצרפתיות את ה-"MV Eksund", ספינת סוחר שהעבירה משלוח לובי של נשק במשקל 150 טון ל-IRA.
בשיא הסכסוך בצפון אירלנד שלוש ספינות איריות יירטו ספינה הנושאת נשק מלוב ל-IRA.
משלוח זה הבטיח עד המשכו של הסכסוך עד סיומו בשנת 1998. בשנת 1976 קדאפי הכריז בפומבי על תמיכתו ב-IRA, כנקמה נגד הבריטים.
לאחר הפיגועים בנמלי התעופה של וינה ורומא בדצמבר 1985, שבהם נהרגו 19 ונפצעו 140, קדאפי ציין כי ימשיך לתמוך ב-IRA כל עוד מדינות אירופה יתנגדו לשלטונו.
שר החוץ של לוב כינה גם את מעשי הטבח "מעשי גבורה".
אירלנד מיוצגת בלוב באמצעות שגרירותה ברומא, איטליה.
לוב מיוצגת באירלנד באמצעות שגרירותה בלונדון, בריטניה.
יחסי אירלנד–קפריסין הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של אירלנד לרפובליקת קפריסין.
שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובאומות המאוחדות.
אנשי צבא אירים נשלחו לקפריסין כחלק מכוח השמירה על השלום בקפריסין מטעם האו"ם.
נשיא קפריסין טסוס פפדופולוס הוביל משלחת של פוליטיקאים ודיפלומטים קפריסאים לדבלין בשנת 2005 כדי לחזק את הקשרים בין אירלנד וקפריסין.
כחלק מביקורו באירלנד, פפדופולוס השיק באופן רשמי את אזור העתיקות הקפריסאיות במוזיאון הלאומי של אירלנד .
אירלנד מחזיקה בקפריסין שגרירות בניקוסיה.
קפריסין מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין.
יחסי אל סלוודור–ארגנטינה הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת אֶל סַלְוָדוֹר לבין הרפובליקה הארגנטינאית.
לאל סלוודור שגרירות בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה, ואילו לארגנטינה שגרירות בסן סלוודור, בירת אל סלוודור.
אל סלוודור וארגנטינה חולקות שתיהן היסטוריה משותפת, בהיותן מדינות שקיבלו עצמאות מהאימפריה הספרדית במאה ה-19. במהלך התקופה הקולוניאלית הספרדית, ארגנטינה הייתה חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, שבירתה הייתה בבואנוס איירס במשך רוב תקופת קיומה, ולעומתה אל סלוודור הייתה חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה.
בשנת 1816 הכריזה ארגנטינה על עצמאותה מספרד, ובשנת 1824 הכריזו הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה על עצמאות כשאל סלוודור חלק מהן, וב-1841 גם זו הכריזה על עצמאות מלאה.
ב-1940 ארגנטינה ואל סלוודור כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן.
באמצע שנות ה-70, בתקופת המלחמה המלוכלכת והמשטר הצבאי בארגנטינה, ארגנטינה התעניינה במרכז אמריקה, ויזמה בה את מבצע צ'רלי, בו לפי הנטען, ארגנטינה סייעה בחשאי לארגוני ימין-קיצוני במדינות מרכז אמריקה.
במסגרת המבצע ארגנטינה סייעה לפי החשד לממשלת אל סלוודור שנאבקה במורדים מהשמאל, באמצעות כסף, אימונים צבאיים ונשק.
בנוסף, התקיימו פגישות בדרג גבוה לתיאום תוכניות צבאיות במהלך מלחמת האזרחים באל סלוודור שפרצה ב-1979, וסיוע זה נמשך עד 1982, זמן קצר לפני נפילת המשטר הצבאי בארגנטינה.
שנים מאוחר יותר, אחרי סיום מלחמת האזרחים, צוות פורנזי מארגנטינה סייע בקבורת שרידי קורבנות מלחמת האזרחים באל סלוודור.
באפריל 1982 פרצה מלחמת פוקלנד בין ארגנטינה ובריטניה, אחרי שארגנטינה כבשה את האיים שבשליטת הבריטים.
ממשלת אל סלוודור הכירה בריבונות ארגנטינה על האיים וממשיכה לעשות כן גם היום.
בשנת 1986 קיבלה ארגנטינה 400 משפחות מאל סלוודור שנעקרו מבתיהן והן יושבו מחדש בצפון ארגנטינה.
מאז שנגמרו המלחמות בשתי המדינות היחסים נותרו חזקים.
לאורך השנים נערכו גם כמה פגישות רמות דרג.
בשנת 2017 הסתכם היקף הסחר בין המדינות ב-50 מיליון דולרים.
היו גם מספר ביקורים של אנשי עסקים ארגנטינאים באל סלוודור כדי לחזק את יחסי המסחר בין המדינות.
יחסי אל סלוודור–ברזיל הם היחסים הדו-צדדיים בין אל סלוודור לברזיל.
ברזיל שמרה על יחסים דיפלומטיים יציבים וידידותיים עם אל סלוודור מאז 1906. קשר זה התחזק בעשור האחרון באמצעות ביקורים רמי דרג והגברת שיתוף הפעולה הטכני, שהפך לנושא המרכזי של היחסים הבילטרליים.
אל סלוודור היא המדינה הנהנית העיקרית משיתוף הפעולה של ברזיל בכל מרכז אמריקה.
ביקורו של שר החוץ הוגו מרטינס בברזיל באוקטובר 2017 סימן את חידוש היחסים הבילטרליים והדיאלוג בין ברזיל לאל סלוודור.
באותה הזדמנות חתמו שתי המדינות על הסכמים ליצירת מנגנון התייעצות מדיני דו-צדדי, לשיתוף פעולה בין אקדמיות דיפלומטיות של שתי המדינות ולכינון שיתוף פעולה ביטחוני.
המפגש ה-12 של קבוצת העבודה לשיתוף פעולה טכני ברזיל-אל סלוודור התקיים בסן סלוודור, בתאריכים 10–14 בספטמבר 2018, אשר השיקה פרויקטים חדשים בתחומי החקלאות, הגנה חברתית/הגנה אזרחית ומגוון ביולוגי.
במסגרת שיתוף הפעולה הטכני המשולש, ברזיל מבצעת פעולות לביטחון הציבור בשותפות עם ממשלת יפן לטובת אל סלוודור.
הוספת דינמיות ליחסי סחר והשקעות נותרה נושא בראש סדר העדיפויות של סדר היום הבילטרלי, בנוסף לתיאום נושאים פוליטיים בחצי הכדור המערבי.
מרקוסור הגישה הצעה להסכם אזור סחר חופשי לאל סלוודור בספטמבר 2020.
בשנת 2019, הסחר בין ברזיל לאל סלוודור הסתכם ב-108.4 מיליון דולר.
היצוא הברזילאי הסתכם ב-10.1 מיליון דולר ואילו היבוא הגיע ל-7.3 מיליון דולר.
מאזן הסחר היה נוח לברזיל עם עודף של 93.8 מיליון דולר.
אל סלוודור מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה.
ברזיל מחזיקה באל סלוודור שגרירות בסן סלוודור.
יחסי אירלנד–קניה הם היחסים הדיפלומטיים בין אירלנד לקניה.
שתי המדינות הן חברות מלאות בחבר העמים הבריטי.
אירלנד וקניה חולקות היסטוריה ארוכה של ידידות ושיתוף פעולה פוליטי שהחלה עם הקמת מרכזי מיסיונרים איריים בקניה.
שתי המדינות חולקות חוויה משותפת וכואבת של קולוניזציה, מאבק וליברליזציה, ושתיהן מחויבות לבניית חברות חופשיות ודמוקרטיות.
קניה קיבלה 9.3 מיליון אירו בסיוע מאירלנד ב-2011. בקניה חיים כ-2,000 אזרחים אירים.
ארגוני המיסיונרים האיריים הקימו מרכזים לחינוך ובריאות בחלקים רבים של קניה.
בין אלה מוסדות חינוך ידועים כמו לורטו קולג' לימורו, סנט מרי קולג' בניירובי, סנט פטריק'ס קולג' איטן - ומתקני בריאות כמו בית החולים מאטר.
בשנים האחרונות תרמו ארגונים איריים לא-ממשלתיים כמו Goal, Trócaire, Concern Worldwide ו-Action Aid לתוכניות הומניטריות ופיתוח בקניה.
באמצעות Irish Aid, ממשלת אירלנד מספקת מדי שנה 6.5 מיליון אירו לארגונים לא ממשלתיים הפועלים בקניה.
על מנת לעודד ולחזק את הקשר הזה ולהגביר את קשרי הסחר בין שתי המדינות, ממשלת קניה פתחה שגרירות בדבלין ב-2007 ואירלנד פתחה מחדש את שגרירותה בניירובי ב-2014.
קניה וניירובי מוכרות כמרכז עסקי וכלכלי חשוב במזרח אפריקה.
קניה היא מרכז כלכלי חשוב ביותר אשר ממלא תפקיד מוביל באינטגרציה הפוליטית, המוניטרית והכלכלית של הקהילה המזרח אפריקאית.
יש מספר הולך וגדל של חברות איריות שעושות עסקים בקניה וצמיחה ניכרת בסחר בין שתי המדינות.
סטטיסטיקות הסחר מראות כי הסחר בין אירלנד לקניה גדל ב-110% מאז 2005, מ-22 מיליון אירו באותה שנה ל-47 מיליון אירו ב-2014.
אירלנד מחזיקה בקניה שגרירות בניירובי.
קניה מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין.
יחסי אירלנד–קרואטיה הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין הרפובליקה של אירלנד לרפובליקת קרואטיה.
ב-15 בינואר 1992 הכירה אירלנד בקרואטיה כמדינה עצמאית מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
היחסים הדיפלומטיים בין אירלנד וקרואטיה כוננו ב-27 בינואר 1995. בין המדינות התפתחו יחסי ידידות, ללא משברים רציניים.
אירלנד הביעה תמיכה חזקה בבקשתה של קרואטיה להצטרף לאיחוד האירופי.
במחצית הראשונה של 2004, אירלנד כיהנה כנשיאת מועצת האיחוד האירופי ובקשתה של קרואטיה להתקבל לאיחוד זכתה לתגובה חיובית.
ביוני 2003 ערך ראש ממשלת קרואטיה, איביצה ראצ'אן, ביקור ממלכתי באירלנד, במהלכו נפגש עם ראש ממשלת אירלנד ברטי אהרן, יושב ראש הדאל אירן (בית הנבחרים האירי) רורי או'הנלון ויו"ר הסנאט האירי רורי קילי.
בנובמבר 2005, ברטי אהרן ביקר בקרואטיה, במהלך ביקורו הרשמי הוא נפגש עם נשיא קרואטיה סטייפן מסיץ', ראש הממשלה איבו סאנאדר, דובר הסבור הקרואטי ולדימיר שקס ובכירים נוספים.
ברטי אהרן הביע תמיכה בהצטרפות קרואטיה לאיחוד האירופי ותיאר את היחסים בין המדינות כלבביים וידידותיים מאוד.
ראשי הממשלה של שתי המדינות הדגישו את החשיבות של שיתוף פעולה כלכלי, תרבותי ומדעי עמוק יותר בין המדינות.
ראש הממשלה איבו סאנדאר אמר כי קרואטיה אימצה את הניסיון האירי בהליך רישום חברות ופתיחת מפעלים מסחריים.
ביוני 2013 ערך נשיא אירלנד מייקל היגינס ביקור ממלכתי רשמי בקרואטיה, והפך לנשיא אירלנד הראשון שביקר במדינה.
במהלך ביקורו, נפגש מייקל היגינס עם נשיא קרואטיה איוו יוסיפוביץ' ועם עובדי מדינה נוספים, ונתן הרצאה באוניברסיטת זאגרב על החוויה האירית כחברה באיחוד האירופי ועל עתידו של איחוד זה.
שתי המדינות הן כעת חברות מלאות באיחוד האירופי.
ב-5 באפריל 2017, נשיאת קרואטיה קולינדה גרבר-קיטרוביץ' ביקרה באירלנד, שם נפגשה עם הנשיא מייקל היגינס, ראש הממשלה אנדה קני, ראש עיריית דבלין ברנדן קאר ופוליטיקאים נוספים.
הנשיאה קולינדה גרבר-קיטרוביץ' השתתפה בטקס נטיעת העצים המסורתי במשכן הנשיא האירי, הניחה זר בגני הזיכרון וביקרה במוזיאון ההגירה האירית
משנת 1993 עד 2011, אנשי עסקים איריים השקיעו 139.3 מיליון אירו בכלכלה הקרואטית ודורגו במקום ה-18 בין המשקיעים המובילים במדינה זו.
ב-2010 ביקרו בקרואטיה 28,933 תיירים אירים, וההשקעה של אירלנד בכלכלה הקרואטית הסתכמה ב-70.4 מיליון אירו.
קרואטיה ייצאה לאירלנד סחורות בשווי 14.4 מיליון יורו (בעיקר תרופות ודשנים) וייבאה מאירלנד סחורות בשווי 73.1 מיליון יורו (בעיקר שמנים ובשמים אתריים, תרופות, מכונות וכימיקלים שונים).
בשנת 2012 ייצאה קרואטיה סחורות לאירלנד בשווי 13.3 מיליון דולר ויבוא סחורות בשווי 94.5 מיליון דולר.
בשנת 2013 הצטרפה קרואטיה לאיחוד האירופי ואירלנד הפכה לאחת המדינות הפופולריות ביותר עבור מהגרים קרואטים.
ב-16 ביוני 2015 הרדיו והטלוויזיה הקרואטית שידרו סרט תיעודי על מהגרים קרואטים באירלנד בשם "אירלנד היפה שלנו - הארץ המובטחת לעם הקרואטי" (Lijepa naša Irska - obećana za hrvatske građane).
בשנים 2015–2016, 5,500 קרואטים עברו להתגורר באירלנד, בעיקר בדבלין, קורק, לימריק וגולווי.
לאירלנד יש שגרירות בזאגרב, בירת קרואטיה.
לקרואטיה יש שגרירות בדבלין, בירת אירלנד.
אל סלוודור מיוצגת כיום בישראל בשגרירותה בהרצליה.
בעוד ישראל החזיקה בעבר שגרירות בסן סלוודור, אם כי זו נסגרה במשך השנים, עקב קיצוץ בתקציב משרד החוץ.
בשנות מלחמת העולם השנייה פעלו שני דיפלומטים, חוסה ארטורו קסטייאנוס וחוסה קסטיינוס קונטררס להצלת חייהם של אלפי יהודים, על ידי מתן תעודות אזרחיות ללא כל תמורה.
על רקע פעילותיהם הוכרו כחסידי אומות העולם.
במהלך ההצבעה בנושא תוכנית החלוקה של האו"ם ב-כ"ט בנובמבר 1947, אל סלוודור, ביחד עם תשע מדינות נוספות (ארגנטינה, אתיופיה, הממלכה המאוחדת, הונדורס, יוגוסלביה, מקסיקו, הרפובליקה הסינית, צ'ילה, קולומביה), נמנעו בהצבעה.
שגרירות ישראל באל סלוודור החלה לפעול החל משנות ה-70 של המאה ה-20, ואל סלוודור החלה להפעיל את שגרירותה בבירה ירושלים החל מ-1986.
בשנת 1993 הוחלט לקרוא לרחוב מסוים בשכונת גבעת משואה בירושלים על שם מדינת אל סלוודור, בעוד בסן סלוודור קיימת כיכר על שמה של מדינת ישראל.
בשנת 2007 שגריר ישראל באל סלוודור צוריאל רפאל הוחזר לישראל בשל "התנהגות בלתי הולמת" ובמקומו מונה מתניה כהן.
בין 10 ל-20 באוקטובר 2011 התחולל שקע בשם E12 במדינות אמריקה המרכזית, ובמיוחד באל סלוודור.
השקע התבטא בצורת גשמי זעף בכמויות גבוהות יחסית.
כתוצאה מהאבדות בנפש והנזקים לתשתיות שנגרמו עקב כך, ישראל ומדינות נוספות נרתמו לסייע לאל סלוודור.
הסיוע של ישראל התבטא בהענקת מטהרי מים, שביכולתם גם למנוע אפשרות לזיהומים ומחלות.
בחודש מאי 2014 התקיים בסן סלוודור מצעד תמיכה בישראל אשר כלל אלפי משתתפים.
בשנת 2005, נחנך פסל לזכרו של יאסר ערפאת בסן סלוודור, על אף מחאות וביקורות שליליות רבות מצד הקהילה היהודית ושגרירות ישראל באל סלוודור.
במהלך מבצע צוק איתן בשנת 2014 הוחלט באל סלוודור להחזיר את שגרירם מישראל לצורך התייעצויות, וזאת בדומה להחלטתן של פרו וצ'ילה.
בינואר 2016 דווח, כי באל סלוודור נשקלת האפשרות להעביר את שגרירותם בישראל מתל אביב אל מחוץ לשטחי ישראל.
זאת, בשל החלטת ישראל לסגור את שגרירותה באל סלוודור, וכחלק מההחלטה לסגור נציגויות ישראליות נוספות בחו"ל עקב קיצוץ בתקציב משרד החוץ.
יום לאחר מכן, שגריר אל סלוודור בישראל דחה את הדיווחים הנ"ל אודות כוונותיה לכאורה של אל סלוודור.
יחסי אל סלוודור–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אל סלוודור לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין הרפובליקה של אל סלוודור הם יחסים דיפלומטיים מלאים.
ב-1913 פתחה שווייץ לראשונה קונסוליה בסן סלבדור, בירת אל סלוודור, ששודרגה לדרג הקונסוליה הכללית ב-1959 ולדרג השגרירות ב-1968. ב-1979 סגרה שווייץ את השגרירות לאחר רצח הממונה על היחסים.
סוכנות קונסולרית נפתחה במקום במדינה ב-1982. ב-1997 הסוכנות שודרגה לדרג קונסוליית כבוד כללית.
בנוסף לקונסוליה בסן סלבדור, האמינה שווייץ את שגרירותה שבסן חוסה, בירת קוסטה ריקה, על אל סלוודור.
אל סלוודור ושווייץ חתמו על מגוון הסכמים דיפלומטיים בהם הסכם הגנה וקידום השקעות הדדיות.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 433 שווייצרים חיו באל סלוודור.
הסחר שבין המדינות הוא סחר יחסית גדול ביחס לגודל המדינה.
הסחר הכולל בשנת 2018 בין שתי המדינות הוערך בשווי של 16.4 מיליון פרנקים שווייצרים.
מהם 14 מיליון ייצוא שווייצרי לאל סלוודור ו-2.4 מיליון ייבוא שווייצרי מאל סלוודור.
שווייץ אינה מיוצגת באל סלוודור בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת באל סלוודור בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בסן סלבדור, בירת המדינה.
שווייץ האמינה את שגרירותה בסן חוסה, בירת קוסטה ריקה, על אל סלוודור.
אל סלוודור אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
אל סלוודור מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר ז'נבה.
יחסי אל סלוודור–יפן הם היחסים הדיפלמטיים בין רפובליקת אל סלוודור לבין יפן.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בפברואר 1935.
בשנת 2017, שוויו של הייצוא היפני לאל סלוודור עמד על 14.6 מיליארד ין, וכלל בעיקר מכוניות וברזל.
באותה השנה, שוויו של הייבוא היפני מאל סלוודור עמד על 2.6 מיליארד ין וכלל בעיקר קפה ובגדים.
1997 – ארמנדו קלדרון סול, נשיא אל סלוודור.
2006 – אנטוניו סאקה, נשיא אל סלוודור.
2005 – מסהיטו, נסיך היטאצ'י ובת זוגו.
על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה, באוקטובר 2016 התגוררו באל סלוודור 176 אזרחים יפניים.
אל סלוודור מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
אל סלוודור מיוצגת בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית אחת שהיא מחזיקה ביוקוהמה.
יפן מיוצגת באל סלוודור בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בסן סלוודור, בירת המדינה.
יחסי אל סלוודור–צ'ילה הם יחסי החוץ בין אל סלוודור וצ'ילה.
היחסים בין שתי המדינות החלו בשנת 1826, כאשר פדרו נולאסקו ריזקו, שהיה הקונסול הצ'יליאני במרכז אמריקה (שבסיסה בגואטמלה סיטי) הוחלף על ידי קרלוס ת'ורן הנציג הסלבדורי הראשון בצ'ילה היה סלוסטיו קרבאלו, שמונה על ידי ארצו לקונסול בוולפראיסו ב-11 באוקטובר 1871.
ב-16 במאי 1870 נחתם בסנטיאגו דה צ'ילה פרוטוקול משאל עם למודעה להסכמה על שינוי ההסכמים, וכעבור שש שנים, ב-13 ביולי 1876, חתמו שתי המדינות על אמנת ידידות, שלום, מסחר וניווט.
יש תיעוד שבמהלך מלחמת האוקיינוס השקט, הדיפלומט הצ'יליאני אדולפו קרסקו אלבנו נסע לאל סלוודור כשליחות עסקית.
במהלך העימות הזה, ממשלת אל סלוודור הודיעה למשרד החוץ הצ'יליאני שלה "נייטרליות מוחלטת".
משלחת שיתוף הפעולה הצבאית השנייה התקיימה בשנת 1903, שבראשה עמד הגנרל מצבא צ'ילה ואחר כך נשיא הרפובליקה קרלוס איבנז דל קמפו, שלחם גם למען אל סלוודור במלחמה עם הונדורס ונישא לרוזה קוויזר אי אווילה מאל סלוודור.
בשנת 1937 נחתם הסכם על החלפת נציגויות דיפלומטיות.
בשנת 1949 מינתה צ'ילה את שגרירה הראשון באל סלוודור, אלברטו סראנו פלה, והמשלחת הדיפלומטית נפתחה בסן סלוודור בשנת 1954. מאוחר יותר, בשנת 1981, נחתמו הסכמי מסחר ותרבות, וכעבור ארבע שנים נחתם הסכם משלים להסכם שיתוף הפעולה המדעי והטכני בתחום המינהל הציבורי.