tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעידוד הילדים, ויניפרד מחליטה ללכת לבנק בעקבות ג'ורג' ולעמוד שם לצידו ("Anything Can Happen").
ללא ידיעתם של ההורים, מרי לוקחת לשם גם את הילדים.
בבנק, ג'ורג' מופתע לגלות את התוצאה האמיתית של הבחירה שלו: הוא לא רושש את הבנק, אלא הרוויח הון, בהחלטותיו לדחות את הצעתו של וון הוסלר ולאשר הלוואה לנורת'ברוק.
בכירי הבנק מבקשים ממנו לדעת מהי המילה שהפכה אותם לכל כך מצליחים, וג'ורג' מודה שהמילה לא שלו, אלא של מרי ("סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס").
ויניפרד, שהגיעה לתמוך בבעלה, מוצאת במקום זאת את גיבור השעה.
אחרי שהיא מזכירה את שמה של מיס אנדרו למנהל הבנק, גם הזקן מספר על חוויותיו תחת משטר האימה שהנהיגה.
בני משפחת בנקס חוזרת יחד הביתה ("Anything Can Happen").
מרי מבינה שכעת, כאשר המשפחה מאוחדת ומאושרת, עבודתה הסתיימה.
היא נפרדת מברט בנשיקה, ועוזבת ("A Spoonful of Sugar").
ג'יין ומייקל משלימים עם כך שמרי עזבה אותם, ומבטיחים שלא לשכוח אותה.
שני הילדים צופים בהוריהם רוקדים יחד ואלס באושר, ומרי נראית עפה מהמקום מעל הקהל ונעלמת.
הבדלים בין המחזמר לבין הספרים והסרט
המחזמר הבימתי אינו עיבוד ישיר של הסרט של דיסני, אך הוא כולל בתוכו אלמנטים של הסרט ושל הספרים המקוריים, בתוספת אלמנטים מקוריים מעודכנים.
סצנות הפינגווינים הרוקדים לשיר "Jolly Holiday" ומסיבת התה על התקרה בביתו של הדוד אלברט - המוכרות מהסרט - הוצגו בגרסה הבימתית, אם כי חלק בחלק מההפקות שורת המקהלה לבושה כפינגווינים במהלך שיר זה.
דמותו של נלוס מן הספרים מופיעה במחזמר, אך לא נראתה בסרט הקולנוע.
לגב' קורי ולבנותיה יש הופעת קמע בלבד בסרט, והן נמצאות הן במחזמר והן בספרים.
ישנם אלמנטים רבים מהספרים שאינם מופיעים בסרט או במחזמר, כמו נלי רובינה ואשת הבלונים.
במחזמר, ג'יין ומייקל מוצגים כשובבים הרבה יותר, והוריהם מוצגים כלא-מתפקדים הרבה יותר, על מנת להגביר את הדרמה.
ג'יין ומייקל כל הזמן מתחצפים ורבים, התנהגות המובילה לסיקוונס חדש שבו מרי פופינס מפיחה רוח חיים בבובות ובצעצועים של הילדים, אשר נוזפים בהם (השיר "Playing the Game").
סיקוונס זה (שבמקור כונה "Temper Temper"), נכתב בהשראת אחד הפרקים בספר "Bad Wednesday".
כמו כן, דמותו של ג'ורג' בנקס הורחבה: במחזמר נחשף כי הייתה לו ילדות קשה שבה הוריו התעלמו ממנו, והוא הושם תחת טיפולה של אומנת מפחידה.
האומנת, מיס אנדרו, היא דמות המופיעה בספרים, כאשר במחזמר היא מוצגת כדמות מנוגדת לדמותה של מרי פופינס, הדוגלת ב-"brimstone and treacle" (מילולית: גפרית ואש) במקום "A Spoonful of Sugar" (כפית של סוכר).
ויניפרד בנקס כבר איננה הסופרג'יסטית אשר הוצגה בסרט הקולנוע, אלא שחקנית-עבר הנאבקת לעמוד בציפיותיו של בעלה.
דמותה של המשרתת אלן, אותה גילמה הרמיוני באדלי בסרט, נחתכה לגמרי מן המחזמר.
דמות חדשה, מיס סמית', נוצרה על מנת לגלם את יו"ר הבנק.
אדמירל בום לא יורה בתותח שלו ומרעיד את בית משפחת בנקס, כפי שנראה בסרט.
דמות נוספת שנחתכה היא מיס פרסימון, שגולמה על ידי מרג'ורי איטון בסרט (אחת מהנשים להן ברט מקדיש שיר בפתיחת הסרט).
גם אביו של יו"ר הבנק לא מופיע במחזמר הבימתי, על אף שהוא נראה בסרט.
כך גם מר בינאקל, עוזרו של אדמירל בום.
דמויות חדשות פותחו כדי ליצור קונפליקט חדש בבנק: ג'ון נורת'ברוק החביב והר פון הוסלר התככן.
דמותו של שומר הפארק שמופיעה בספרים נראית במחזמר, אך היא איננה מופיעה בסרט.
דמות נוספת מהספרים הנמצאת במחזמר, ושאיננה מופיעה בסרט, היא דמותו של הנער רוברטסון איי.
בספרים, לג'ין ולמייקל יש אחים תאומים, ג'ון וברברה, ואחות תינוקת אנאבל; דמויות אלו לא מופיעות בסרט וגם לא במחזמר.
כמו כן, מספר שירים שהופיעו בסרט הקולנוע בהקשר מסוים, מופיעים במחזמר בהקשר אחר, והם:
"A Spoonful of Sugar" - במקור, מרי פופינס שרה את השיר הזה כאשר היא מגיעה לראשונה לבית משפחת בנקס, ואילו במחזמר השיר מופיע בשלב מאוחר הרבה יותר, לאחר שהילדים משחקים והורסים את המטבח, ומרי פופינס עוזרת להם לסדר.
כמו כן, השיר נכלל במחרוזת שירי סיום ההצגה.
"Supercalifragilisticexpialidocious" - השיר מבוצע במקור במהלך טיול הילדים בפארק; הועבר לסצנת ביקור הגב' קורי.
"Feed the Birds" - במקור, מרי פופינס מבצעת את השיר לפני שהילדים יוצאים לבקר את אביהם במקום עבודתו.
במחזמר, השיר מבוצע כדואט על ידי מרי פופינס וגברת הציפורים.
מאוחר יותר בסרט נרמז שגברת הציפורים מתה; רמיזה זו הושמטה מהמחזמר.
"Let's Go Fly a Kite" - במקור, השיר מבוצע על ידי כל בני משפחת בנקס כשיר הסיום של הסרט.
במחזמר השיר מופיע בראשית המערכה השנייה, והוא מבוצע על ידי ברט והילדים.
שם הדמות אודות הדמות מרי פופינס ברט ויניפרד בנקס ג'ורג' בנקס ג'יין קרולין בנקס מייקל בנקס גב' קלרה בריל רוברטסון מיס יופימיה אנדרו גב' קלרה קורי אשת הציפורים מיס לוסינדה אמילי לארק שומר פארק נלאוס יו"ר הבנק ולנטין אדמירל בום שוטר וון-האסלר ג'ון נורת'ברוק קייטי ננה אנני פאני
זמן קצר לאחר הופעת הבכורה בווסט אנד, שוחררה הקלטה של המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של לונדון.
האלבום כולל את רוב השירים העיקריים מתוך ההצגה.
לאחר העלאת המחזמר בברודוויי, הוקלט אלבום בביצוע צוות השחקנים האמריקאי, שכלל גרסה ארוכה יותר של השיר "Feed the Birds" בביצועה של אשלי בראון (השחקנית שגילמה את דמותה של מרי פופינס בצוות השחקנים המקורי בניו יורק).
ב-18 בפברואר 2011 הופצה הקלטה בביצוע צוות השחקנים האוסטרלי, הקלטה שכללה מספר שינויים שבוצעו בלחן של השירים מאז הועלה המחזמר לראשון בלונדון.
מרי פופינס חוזרת הוא סרט מוזיקלי קומי-דרמטי שיצא לאקרנים בשנת 2018, בהפקת והפצת אולפני וולט דיסני.
הסרט מהווה המשך לסרטו האייקוני של וולט דיסני משנת 1964, "מרי פופינס".
במאי הסרט הוא רוב מרשל ומככבים בו השחקנים אמילי בלאנט, לין-מנואל מירנדה, בן וישו, אמילי מורטימר, ג'ולי וולטרס, מריל סטריפ, קולין פירת'.
השחקן דיק ואן דייק, שכיכב בסרט המקורי, מופיע בהופעת אורח.
הקרנת הבכורה העולמית התקיימה ב-19 בדצמבר 2018, ויום לאחר מכן בישראל.
זהו אחד מסרטי ההמשך שנעשו בפער הזמן הגדול ביותר מהסרט המקורי.
בשנת 1935, בלונדון, בעיצומו של השפל הגדול, מייקל בנקס המבוגר מתגורר עדיין בבית ילדותו מאז אירועי הסרט הקודם, יחד עם שלושת ילדיו: ג'ון, אנאבל וג'ורג'י.
אל הבית מגיעים שני עורכי דין, נציגי בנק "פידליטי נאמנות", המודיעים למשפחה שהבית עובר לבעלות הבנק.
הסיבה להעברת הבעלות היא הלוואה שמייקל לקח לפני מותה של אשתו, הלוואה שהותירה את המשפחה בחובות כלכליים.
מייקל ואחותו ג'יין נזכרים שאביהם המנוח השאיר להם מסמך שבו פירט את מניותיו בבנק.
הם מתחילים לחפש את המסמך המוכיח את בעלותם על המניות.
מייקל לוקח חפצים מסוימים מעברו, כולל עפיפון הילדות שלו, ומניח אותם בחוץ ליד פחי האשפה.
משב רוח מעיף את העפיפון מחוץ לקופסה ואל שמי הפארק, שם, באותו זמן משחקים ילדי משפחת בנקס.
מרי פופינס מופיעה ויורדת מן העננים עם העפיפון בידה.
הילדים, יחד עם מרי פופינס, חוזרים אל ביתם, שם מייקל וג'יין מופתעים לראות שוב את האומנת הוותיקה שלהם שלא הזדקנה כלל.
בלית ברירה, מייקל מסכים לתת למרי פופינס להישאר בביתם ולהשגיח על ילדיו.
בחדרם, ג'ון מציע להציל את ביתם על ידי מכירת קערת חרסינה עתיקה שהייתה שייכת לאמם.
עם זאת, ויכוח בין הילדים גורם לסדק בקערה, דבר המוביל את ג'ק, מרי והילדים לצאת למסע בתוך הציור שעל הקערה במטרה לתקן אותה.
הקבוצה מגיעה לאולם המוזיקה המלכותי של דולטון, שם המסע מקבל תפנית מסוכנת כשג'ורג'י נחטף באופן בלתי צפוי על ידי זאב ועוזריו הנאמנים, סמור וגירית.
ג'ון ואנאבל מצליחים להציל את ג'ורג'י לפני שהקערה נשברת ושולחת אותם יחד עם מרי וג'ק בחזרה אל העולם האמיתי.
בחדרם, מרי מנחמת את הילדים ואומרת להם שאמם אולי איננה, אך ממשיכה לחיות בזיכרונותיהם.
בבוקר, מרי, ג'ק, והילדים מבקרים את בת דודתה האקסצנטרית של מרי, טופסי, על מנת לבקש ממנה לתקן את הקערה, ולאחר מכן עוברים בבנק על מנת למסור למייקל את התיק שלו ששכח בבית.
בבנק, הילדים שומעים את ויליאם וית'ראל וילקינס הבן, הנשיא החדש של הבנק, שזומם להשתלט על בית משפחת בנקס.
כאשר הם מנסים להזהיר את אביהם, וילקינס מבטל את דבריהם ומאלץ את מייקל לצדד בו.
לאחר מכן, מרי פופינס מחזירה את הילדים הביתה עם ג'ק וחבריו למקצוע המלווים את הילדים.
בבית, הילדים מנסים לעודד את אביהם.
בלילה, המשפחה אורזת את חפציה ומתכוננת להתפנות מביתה ולהיפרד לשלום משכניה, עד שג'ורג'י מוציא את העפיפון, ומייקל מגלה שמופיע עליו ציור של אשתו וילדיו שהוא צייר.
כשהוא מתבונן מקרוב, הוא מגלה שהציור נעשה על המסמך שהוא חיפש.
בעוד מייקל וג'יין ממהרים אל הבנק, מרי, בעזרתם של ג'ק ושאר מדליקי המנורות, מעופפת אל שעון מגדל הביג-בן בדיוק לפני שהמחוג מורה על חצות, ומצליחה להזיז אותו חמש דקות אחורה.
במשרדו של וילקינס, המשפחה מנסה לחבר את חלקי המסמך, הם מגלים שחסר להם החלק החשוב שכולל את החתימות.
בדיוק אז, דודו של וילקינס, מר דוס הבן, חוזר ממסעותיו ומבקר את אחיינו על מעשיו המלוכלכים נגד אנשי לונדון.
מר דוס הבן חוזר לנהל את הבנק ומפטר את וילקינס.
מר דוס מספר למייקל שהוא הכיר את אביו, שעשה עבורם מספר השקעות טובות, כך שהמניות יספיקו כדי לשלם את ההלוואה ולכסות את החוב, ובתמורה יתאפשר למשפחה לשמור על ביתה.
למחרת, המשפחה יוצאת לפארק, שם מייקל קונה בלון ונזכר איך זה להיות ילד.
כשהמשפחה המאושרת חוזרת הביתה, משב רוח פותח את הדלת הקדמית, ומרי חשה זאת ומרגישה שהגיע זמנה ללכת.
מייקל וג'יין מבינים זאת ומודים לה בשקט על כל מה שעשתה עבורם.
ב-14 בספטמבר 2015, פורסם לראשונה כי אולפני וולט דיסני עובדים על סרט חדש המבוסס על עלילותיה של מרי פופינס, והוא יתקיים כ-20 שנה אחרי אירועי הסרט הראשון, תוך כדי שהוא יכלול תסריט חדש ועצמאי שיתבסס על שבעת הספרים הנותרים בסדרה.
רוב מרשל נבחר למלאכת הבימוי, בעוד שג'ון דלוקה ומארק פלאט נבחרו להפיק את הסרט יחד עם מרשל, ודייוויד מגי נשכר כתסריטאי.
באפריל 2016, אולפני וולט דיסני אישרו באופן רשמי כי הסרט נמצא בפיתוח.
במאי, האולפנים הכריזו כי כותרת הסרט הרשמית היא "מרי פופינס חוזרת".
ב-18 בפברואר 2016, הוכרז כי אמילי בלאנט נבחרה לגלם את דמותה של מרי פופינס בסרט ההמשך.
ב-24 בפברואר 2016, לין-מנואל מירנדה לוהק לדמותו של ג'ק, מנקה ארובות וידידה הקרוב של מרי פופינס, אשר דמותו מבוססת במידת מה על ברט, מנקה הארובות אשר גם הוא היה ידידה של מרי פופינס מהסרט הראשון.
באפריל 2016, אולפני וולט דיסני אישרו כי בלאנט ומירנדה לוהקו לתפקידים הראשיים.
ביולי 2016, מריל סטריפ ניהלה משא ומתן על הצטרפות לצוות השחקנים כטופסי פופינס, דודניתה של מרי פופינס, ובחודש שלאחר מכן נחשף כי בן וישו מנהל משא ומתן על גילום דמותו של מייקל בנקס המבוגר.
בספטמבר 2016, אושר רשמית כי סטריפ תהיה חלק מצוות השחקנים.
בחודש שלאחר מכן, אמילי מורטימר לוהקה לדמותה של ג'יין בנקס המבוגרת, וקולין פירת' הצטרף לסרט כויליאם וית'ראל וילקינס, נשיא בנק הנאמנות של פידליטי.
בפברואר 2017, אושר רשמית כי אנג'לה לאנסברי תשחק את דמותה של מוכרת הבלונים.
ג'ולי אנדרוז, שגילמה את מרי פופינס בסרט המקורי, הוזמנה להופיע בסרט בהופעת אורח, אך דחתה את ההצעה משום שרצתה שזה יהיה "המופע של אמילי".
בניגוד לאנדרוז, דיק ואן דייק, אשר גילם את ברט ואת מר דוס האב בסרט המקורי, יופיע בסרט ההמשך בהופעת אורח ויגלם את מר דוס ג'וניור במקום השחקן ארתור מאלט, שנפטר בשנת 2013.
הצילומים הראשיים של הסרט החלו ב-10 בפברואר 2017 באולפני שפרטון בסארי שבבריטניה.
מירנדה סיפר ל"ניו יורק טיימס" בטלפון מלונדון: "אני באמצע עבודת החלומות שלי לרקוד עם אמילי בלאנט כל היום, ואסיר תודה על שאני כאן".
צילומי הסרט הסתיימו ביולי 2017.
כמו בסרט המקורי, הסרט הנוכחי כולל סצנה המשלב צילומי לייב אקשן לצד אנימציה מסורתית מצוירת ידנית, על ידי האנימטורים ג'ים קאפוביאנקו וקן דאנקן.
מעל ל-70 אנימטורים שהתמחו באנימציה דו־ממדית מאולפני ההנפשה של וולט דיסני, אולפני ההנפשה של פיקסאר ועוד אולפני הנפשה נוספים עבדו על הסצנה.
הציורים המונפשים נוצרו באמצעות עיפרון ונייר ונסרקו במחשב על מנת להיצבע בדיו דיגיטלי.
מעצב הדמויות ג'יימס וודס והאנימטור ג'יימס בקסטר עזרו גם בעיצוב מחודש של הפינגווינים מהסרט הראשון.
כל האנימציה המצוירת ידנית נוצרה על ידי אולפן ההנפשה של דאנקן, חברת בת של "אולפן דאנקן", שנמצאת בפסדינה, קליפורניה.
הפסקול והמוזיקה עבור הסרט הולחנו על ידי המלחין מארק שיימן ומילות השירים נכתבו על ידיו ועל ידי התמלילן סקוט ויטמן.
אלבום הפסקול המלא הופץ על ידי "Walt Disney Records" ב-7 בדצמבר 2018.
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בהקרנת בכורה ב-25 בדצמבר 2018. לדברי הפקת הסרט, הם בחרו להוציא את הסרט לאקרנים בתאריך זה מאחר שרוח חג המולד מתאימה במיוחד עבור הסרט.
בסופו של דבר, יציאת הסרט לאקרנים הוקדמה בשבוע.
מרי פיץ' הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה בריטית ילידת דרום אפריקה.
מרי פיץ' נולדה בדרבן שבדרום אפריקה ב-1934. היא הייתה מוכרת מהופעותיה בתוכניות טלוויזיה של ה-BBC בהן הסדרה "ד'יזראלי" בה גילמה את מרי אן אשתו של ד'יזראלי.
פיץ' כיכבה לצדו של רוק הדסון בסרט "להקת הנשרים".
היא השתתפה בסדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו" בסיפור "The Enemy of the World" עם הדוקטור השני.
ב-1968 כשהשחקנית דיאנה ריג פרשה מהסדרה "הגומלים" הייתה פיץ' אחת המועמדות להחליף אותה בתפקיד העוזרת של סטיד.
ב-1970 הופיעה פיץ' בסרט "סקרוג'", עיבוד מוזיקלי לספרו של צ'ארלס דיקנס "מזמור חג המולד" בכיכובו של אלברט פיני.
פיץ' הייתה נשואה לתסריטאי והבמאי ג'ימי סנגסטר עד למותו בשנת 2011. לזוג היה בן אחד.
מרי פירס היא טניסאית עבר צרפתית.
אחת הטניסאיות הבולטות בעולם בשנות ה-90 ובתחילת המאה ה-21. היא זכתה ב-2 תחרויות גראנד סלאם לנשים, פעם לזוגות נשים ופעם לזוגות מעורבים.
בסך הכל היא זכתה ב-28 תחרויות (מהם 10 לנשים).
מרי פירס נולדה בקנדה להורים בעלי אזרחות צרפתית ואמריקאית.
היא התחילה לשחק טניס בגיל 10 ובגיל 14 החלה להופיע בתחרויות מקצועיות.
בשנת 1994 היא העפילה לגמר אליפות צרפת הפתוחה.
בשנת 1997 היא הייתה חלק של נבחרת גביע הפדרציה של צרפת שזכתה בגביע.
היא זכתה בגביע גם בשנת 2003.
בתחרויות גראנד סלאם לזוגות נשים היא הגיעה להצלחה לצד מרטינה הינגיס כאשר בשנת 2000 הן ניצחו באליפות צרפת הפתוחה והיו בגמר של אליפות אוסטרליה הפתוחה.
לאחר הפרישה היא עוסקת באימון.
תוצאה שנה טורניר יריבה בגמר תוצאהסגנית1994אליפות צרפת הפתוחה ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו4–6, 4–6זכייה||1995||אליפות אוסטרליה הפתוחה || ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו||6–3, 6–2
|bgcolor=FFA07A|סגנית||1997||אליפות אוסטרליה הפתוחה || מרטינה הינגיס||2–6, 2–6
|bgcolor=98FB98|זכייה2000אליפות צרפת הפתוחה קונצ'יטה מרטינס6–2, 7–5סגנית2005אליפות צרפת הפתוחה ז'וסטין הנין1–6, 1–6סגנית2005אליפות ארצות הברית הפתוחה קים קלייסטרס3–6, 1–6
|colspan=25 align=right|אליפות סוף שנהחצי גמרחצי גמרסיבוב ראשוןגמררבע גמררבע גמרגמר0 / 713–7דירוג סוף שנה2431072613125
מרי צ'רץ' טרל הייתה אחת הנשים האפריקאיות-אמריקאיות הראשונות לקבל תואר אקדמי, והייתה לאחת הפעילות הידועות למען זכויות האזרח וזכות הצבעה לנשים ולשחורים; ב-1909 הייתה חברה מייסדת של ה-NAACP (האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים).
היא לימדה והייתה מנהלת בבית ספר תיכון אקדמי בוושינגטון.
ב-1896 היא הייתה האישה האפריקאית-אמריקאית הראשונה בארצות הברית להימנות למועצת חינוך בעיר גדולה, ושירתה כך במחוז קולומביה עד שנת 1906. טרל הובילה מספר ארגונים חשובים, כולל את האיגוד הלאומי של נשים צבעוניות.
טרל הייתה בתם של עבדים לשעבר, שהיו מעורבים גזעית והיו מן המובילים בהקמת האליטה השחורה בממפיס, טנסי, לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית.
אביה, רוברט ריד צ'רץ' היה ליזם עשיר, ונחשב למיליונר השחור הראשון בדרום ארצות הברית.
מרי "מולי" צ'רץ' נולדה בממפיס, טנסי, לרוברט ריד צ'רץ' ולואיזה איירס, שניהם עבדים משוחררים מגזע מעורב.
אמו של רוברט הייתה בת לאישה מלגשית ובעל המטע שהחזיק בה כשפחה; אביו היה קפטן צ'ארלס ב.
צ'רץ', בעלים ומפעיל של אוניית קיטור מווירג'יניה.
אביו התיר לרוברט לשמור את הכנסותיו מעבודתו כדייל בספינה, וכך רוברט הצעיר קנה את נכס הנדל"ן הראשון שלו בממפיס בשנת 1862. הוא המשיך להשקיע, במיוחד אחרי שהעיר התרוקנה מאוכלוסייתה בעקבות מגפת קדחת צהובה ב-1878, וכך גדל הונו כשהעיר התאוששה.
מקורות מרובים מתייחסים לצ'רץ' כאל המיליונר השחור הראשון בדרום, אך כנראה שהונו לא הגיע עד סכום המיליון בפועל.
הוריה של צ'רץ' הדגישו את חשיבות החינוך, וכשהיא הייתה בת שש, שלחו אותה ללמוד בבית ספר ניסיוני באוהיו, עם דגש על מדעי הרוח, בו למדיו יחדיו בנים ובנות.
אחרי שנישואיהם של הוריה הסתיימו בגירושים, אביה התחתן בשנית, ולה ולאחיה נולדו עוד אח ואחות.
מאוחר יותר נישא רוברט צ'רץ' אף פעם שלישית.
צ'רץ' המשיכה ללימודי תואר ראשון באוברלין קולג', שם למדה לימודים קלאסיים.
אוברלין היה אחד ממעט מוסדות ההשכלה אשר קיבלו ללימודים סטודנטים מכל מגדר או גזע.
עם זאת, צ'רץ' מצאה את עצמה האפרו-אמריקאית היחידה בשכבה של בעיקר גברים לבנים.
בשנת הלימודים הראשונה היא נבחרה כמשוררת השכבה, והיא נבחרה גם לשתי אגודות ספרותיות במכללה.
היא שימשה כעורכת עיתון המכללה, Oberlin Review.
במעמד קבלת התואר שלה, בשנת 1884, היא הייתה בין הנשים האפרו-אמריקאיות הראשונות לעשות כן.
הראשון אפריקני אמריקאי נשים כדי לעשות זאת.
צ'רץ' גם סיימה גם תואר שני באוברלין בשנת 1888.
העבודה הראשונה של צ'רץ' הייתה כמורה בבית ספר תיכון לשחורים בוושינגטון די.
סי, ובמכללת וילברפורס, מכללה לשחורים שנוסדה בשיתוף פעולה בין הכנסייה המתודיסטית באוהיו והכנסייה המתודיסטית אפיסקופלית האפריקאית (AME).
כנסיית AME קנתה את המוסד בפרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, אז הכנסייה המתודיסטית נאלצה למשוך את תמיכתה, ובכך הפכה המכללה לראשונה המופעלת על ידי שחורים.
לאחר זמן מה, נסעה צ'רץ' ללמוד באירופה למשך שנתיים, שם למדה צרפתית, גרמנית, ואיטלקית שוטפת.
היא חזרה ללמד ובסופו של דבר הייתה למנהלת בית ספר התיכון.
ב-18 באוקטובר 1891 נישאה צ'רץ' לרוברט הברטון טרל, עורך דין שהיה לשופט הראשון בוושינגטון.
לשניים נולדו שלושה ילדים שמתו בינקותם, ובת אחת, פיליס, ששרדה עד בגרותה.
היא נקראה על שם פיליס ויטלי, המשוררת האפרו-אמריקאית הראשונה שעבודותיה ראו אור.
הזוג גם אימץ בת נוספת מרי.
דרך אביה, טרל פגשה את הפעיל השחור פרדריק דאגלס, וכן את בוקר ט.
וושינגטון, מנהל האוניברסיטה השחורה מכון טוסקגי שבאלבמה.
היא ודאגלס התקרבו מאוד, ועבדו ביחד על מספר קמפיינים לזכויות האזרח.
בשנת 1896, טרל הייתה לנשיאה המייסדת של הארגון החדש שקם באותה שנה, האיגוד הלאומי של נשים צבעוניות (NACW), אשר חברותיה הקימו מעונות יום וגני ילדים, וסייעו ליתומים.
גם בשנת 1896, היא ייסדה את האגודה הלאומית של נשות מכללה, אשר מאוחר יותר הפך לאיגוד הלאומי של נשות אוניברסיטה (NAUW).
גני הילדים ותוכניות ההדרכה שהתקיימו במסגרות אלה מילאו צרכים ללא מענה, מכיוון שבאותה תקופה הן לא נכללו במסגרות החינוכיות.
ההצלחות שלה כמנהלת וביישום התוכניות החינוכיות האחרות שיזמה, הובילו למינויה של טרל למועצת החינוך של מחוז קולומביה, בה שירתה בין השנים 1895-1906. היא הייתה האישה השחורה הראשונה בארצות הברית להחזיק בתפקיד כזה.
היא הייתה גם חברה פעילה באגודה האמריקאית הלאומית למען זכות בחירה לנשים.
היא ביקשה להבטיח שהמאבק של הארגון לא ישאיר מאחור נשים שחורות.
יחד עם ג'וזפין סנט פייר ראפין, היא הקימה את פדרציית הנשים האפרו-אמריקאיות.
בנוסף לאקטיביזם ולעובודתה בתחום החינוך, טרל גם פיתחה קריירה משגשגת כעיתונאית.
בשם העט "יופימיה קירק" היא פרסמה מאמרים בעיתונות השחורה ובעיתונות הלבנה, בעיקר כדי לקדם את התנועה הנשית האפרו-אמריקאית.
התנועה שהובילה איגדה את שני המאבקים הגדולים לשוויון זכויות - של נשים ושל שחורים.
ב-1892 היא נבחרה בתור האישה הראשונה לשמש כנשיאת מועדון הדיבייט השחור הידוע בוושינגטון, Bethel Literary and Historical Society.
בשנת 1904 טרל הוזמנה לנאום בקונגרס הנשים הבינלאומי שנערך בברלין.
היא הייתה האישה השחורה היחידה בכנס.
קיבלו אותה במחיאות כפיים נלהבות כאשר היא כיבדה את המדינה המארחת כשהעבירה את הנאום שלה בגרמנית.
היא אז חזרה עליו בצרפתית, וסיכמה עם הגרסה האנגלית.
בשנת 1909, טרל הייתה אחת משתי נשים שחורות (העיתונאית אידה ב.
ולס הייתה השנייה) שהוזמנו לחתום על מסמך הקריאה לפעולה ולהשתתף באספת ההקמה של NAACP (האגודה הלאומית לקידום אנשים צבעוניים).
בשנים 14–1913, היא עזרה לארגן את אחוות הנשים השחורות דלתא סיגמא תטא.
בשנות מלחמת העולם הראשונה, טרל הייתה מעורבת בעבודות שירות, כמו ארגון בידור עבור חיילים.
הארגון שפעלה באמצעותו גם היה מעורב בסיוע לחיילים שחורים משוחררים.
לקראת סיום המלחמה, טרל ובתה פיליס הצטרפו לאליס פול ולוסי ברנס, מאיגוד הקונגרס למען זכות בחירה לנשים (CUWS), במחאות מול הבית הלבן בנושאים הקשורים לצורכי התעסוקה של יוצאי הצבא השחורים.
טרל הייתה נציגה בוועידת השלום הבינלאומית שהתקיימה אחרי המלחמה.
בעת שהותה באנגליה, היא התארחה אצל ה.
בעבודתה במסגרת התנועה לזכות הבחירה, היא פעלה למען חקיקתו של התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית.
כפעילה במפלגה הרפובליקנית, היא הייתה נשיאת ליגת הנשים הלאומית במהלך הקמפיין לנשיאות של וורן ג.
הרדינג בבחירות של 1920, בבחירות הראשונות שבהן כל הנשים האמריקאיות זכו להצביע; טרל הצהירה ש"כל זכות שהוענקה לנו השחורים הייתה ביוזמת המפלגה הרפובליקנית." עם זאת, הדמוקרטים ששלטו במדינות הדרום מ-1890 עד 1908 העבירו חוקים להרשמה לבחירות אשר בפועל מנעו זכות זו מאזרחים שחורים.
מגבלות אלו לא מוגרו עד מעבר חוק זכויות ההצבעה של 1965.
בשנת 1950 היא פתחה במאבק כדי לסיים הפרדה גזעית במסעדות ומקומות אכילה בוושינגטון די.
בשנת 1890 המחוז החיל הפרדה גזעית פורמלית כפי שעשו כל מדינות הדרום.
ב-1949, טרל ועמיתיה נכנסו למסעדת "תומפסון" המופרדת גזעית.
כאשר סורבו שירות, הם מיד הגישו תביעה, בה נטען שחוקי ההפרדה הם בלתי חוקתיים, ומאוחר יותר בית המשפט קיבל את הטענה.
בשלוש השנים בין התביעה להחלטה, טרל וחבריה פעלו גם נגד מסעדות אחרות.
הטקטיקות שלה כללו חרמות, הפגנות, ו-sit-ins.
לבסוף, ב-8 ביוני 1953, בית המשפט קבע כי מסעדות מופרדות גזעית בוושינגטון, די.
גם אחרי הגיעה לגיל 80, טרל המשיכה להשתתף בשביתות ובמחאות נגד הפרדה גזעית במסעדות ותיאטראות.
בתקופה זו, היא גם הצליחה לשכנע את הסניף המקומי של האגודה האמריקאית של נשות אוניברסיטה לקבל חברות שחורות.
היא זכתה לראות, לפני מותה, את החלטת בית המשפט העליון בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך, אשר קבע שהפרדה גזעית בבתי ספר ציבוריים אינה חוקתית.
טרל נפטרה חודשיים אחר מתן פסק הדין, ב-24 ביולי 1954, כשהיא בת 90.
1933 – בחגיגות המאה של אוברלין קולג', טרל זכתה להכרה אחת מ-"100 הבוגרים המצטיינים".
1948 – אוברלין קולג' מעניק לטרל תואר דוקטור לשם כבוד.
1954 – הגברת הראשונה, מיימי אייזנהאואר, כתבה מכתב אשר הוקדש לזכרה של טרל, והוקרא בפני כנס NACW.
1975 – בית מרי צ'רץ' טרל בוושינגטון הוכרז כאתר מורשת לאומי.
2002 – החוקר מולפי קטה אסאנטה כלל את טרל ברשימתו של 100 האפרו-אמריקאים הגדולים.
2009 – טרל היא בין 12 חלוצי זכויות האזרח אשר הונצחו בסדרת בולי דואר.
בית הספר היסודי M.C.Terrell Elementary School בוושינגטון נקרא על שמה.
מרי צ'ייפין קרפנטר היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
קרפנטר שווקה תחילה בתור זמרת קאנטרי, והיא נחלה במסגרת זו הצלחה, כולל ארבעה סינגלים שהגיעו לעשרים המובילים במצעדי הקאנטרי.
אך בשנות ה-1990 מצאה קרפנטר קהל רחב עוד יותר, על אף שהמוזיקה שלה נהייתה מורכבת יותר, פוליטית יותר, ופחות ידידותית לרדיו.
היא זכתה בחמישה פרסי גראמי, והיא היחידה שזכתה ארבע פעמים ברצף בתור זמרת הקאנטרי הטובה ביותר, בין השנים 1992–1995. היא מכרה יותר מ-12 מיליון תקליטים ברחבי העולם, והוכנסה להיכל התהילה לפזמונאים בנאשוויל ב-2012.
קרפנטר נולדה ב-1958 בפרינסטון, ניו ג'רזי, לאביה צ'ייפין קרפנטר ג'וניור, מנהל במגזין לייף, ואמה מרי בואי רוברטסון.
היא התגוררה ביפן משנת 1969 עד 1971, ואז וושינגטון די.
קרפנטר מתארת את ילדותה, בתור "די טיפוסית לפרברים".
הטעם המוזיקלי שלה הושפע על ידי אחיותיה, והיא הייתה מאזינה לThe Mamas & the Papas, הביטלס, ג'ודי קולינס, וכדומה כאשר קרפנטר הייתה בת 16, ההורים שלה התגרשו, אירוע שהשפיע עליה קשות, ועליו כתבה בשיר שלה "בית הקלפים".
קרפנטר בילתה את רוב זמנה בתיכון בניגון על גיטרה ופסנתר.
למרות עניינה במוזיקה, היא לא חשבה להופיע בציבור, עד אשר אחרי סיום התיכון אביה הציע לה להופיע באירוע "מיקרופון פתוח", חוויה מלחיצה עבור קרפנטר הביישנית.
אך היא צלחה את הערב, ומאוחר יותר אף אירחה אירוע מיקרופון פתוח בבר בשכונת קליבלנד פארק של וושינגטון די.
קרפנטר סיימה תואר ראשון בתרבות אמריקאית באוניברסיטת בראון ב-1981. היא ניגנה במהלך הקיץ בסצנת המוזיקה של וושינגטון, שם פגשה את הגיטריסט ג'ון ג'נינגס, שמאוחר יותר הפך למפיק שלה ויצר עמה שיתופי פעולה.
עם זאת, היא עדיין החשיבה את המוזיקה לתחביב, ותכננה להשיג "עבודה אמיתית".
היא הפסיקה להופיע בעת שחיפשה עבודה, אבל אחרי כמה ראיונות החליטה לחזור למוזיקה.
ג'נינגס שכנע את קרפנטר לנגן חומר מקורי במקום גרסות קאבר.
בתוך כמה שנים, היה לה מנהל מקצועי והקלטת דמו, ואלו הובילו לחוזה עם קולומביה רקורדס.
האלבום הראשון של קרפנטר, Hometown Girl, הופק על ידי ג'ון ג'נינגס ויצא בשנת 1987. שירים מהאלבום הושמעו בתחנות רדיו ציבוריות ובקמפוסים, אבל רק אחרי שקולומביה החלו לקדם את קרפנטר כאמנית קאנטרי, היא מצאה לעצמה קהל רחב יותר.
במשך זמן רב, נגר היה אמביוולנטית לגבי התיוג הזה, ואמרה שהיא מעדיפה את המונח "זמרת-יוצרת" או לפחות להוסיף "לוכסן רוק" (במובן של קאנטרי/רוק).
היא אמרה בריאיון ל"רולינג סטון" ב-1991: "מעולם לא ניגשתי לתהליך כתיבת המוזיקה מתוך מקום של קטגוריזציה, כך שזה מפריע להיות קורבן של הדבר הזה".
ישנם מבקרי מוזיקה שטוענים שהסגנון של קרפנטר מכסה מגוון השפעות רחב הרבה יותר מאשר אלה של קאנטרי ופולק בלבד.
אחרי שיצא אלבומה משנת 1989 State of the Heart, קרפנטר הוציאה את Shooting Straight in the Dark ב-1990, אשר הניב את הסינגל המצליח ביותר שלה עד לנקודה זו, זוכה פרס גראמי "Down at the Twist and Shout".
שנתיים מאוחר יותר, הוציאה קרפנטר את האלבום המצליח ביותר שלה עד כה, Come On Come On (1992).
האלבום הגיע לסטטוס פלטינה x4, ונשאר ב-100 המובילים של מצעד הקאנטרי יותר מ-97 שבועות, ובסופו של דבר הוליד שבעה סינגלים שעלו למצעדים.
Come On Come On זכה גם לשבחי המבקרים; קרן שומר, מבקרת של "הניו יורק טיימס", כתבה שקרפנטר "עלתה בשורות הקאנטרי בלי פלאש או רהב: ללא שיער גדול, שמלות מנצנצות, או הופעות מדמיעות...
והאלבום Come On Come On, המועשר בעדינותה של קרפנטר, נהיה חזק יותר, ויפה יותר עם כל האזנה."
לשירים של Come On Come On היו את התכונות שהפכו למזהות את עבודתה של קרפנטר: הומורי, מקצב קאנטרי-רוק מהיר, עם מוטיבים של התמדה, רצון, עצמאות, המשולבים לסירוגין עם בלדות איטיות ומופנמות, המדברות על בעיות חברתיות או ביחסים.
הסינגל "Passionate Kisses", קאבר לשירה משנת 1988 של לוסינדה ויליאמס, הגיע בשיאו למספר 4 במצעד Hot Country Songs, והיה הראשון מבין שיריע של קרפנטר לחצות אל מצעדי הפופ המיינסטרימים, והגיע למספר57 במצעד בילבורד הוט 100 ולמספר 11 במצעד המוזיקה העכשווית.
אך היה זה הסינגל השישי, "He Thinks He'll Keep Her", שהיה הלהיט הכי גדול מהאלבום, והגיע למספר 2. במצעד הקאנטרי של בילבורד, ולמספר 1 במצעד הקאנטרי של Radio & Records.
בעקבות ההצלחה של Come On Come On, קרפנטר כתבה שירים עבור מגוון רחב של אמנים, כולל ג'ואן באאז, שהקליטה את "Stones in the Road" עבור אלבומה משנת 1992 Play Me Backwards, לאחר ששמעה את קרפנטר שרה אותו בהופעה חיה.
היא כתבה גם השיר "ג'ון ויקלס בות" שביצע טוני רייס באלבום שלו משנת 1992 Native American.
זמרת הפופ סינדי לאופר כתבה יחד איתה את "Sally's Pigeons", והוא נכלל באלבומה משנת 1993 Hat Full of Stars.
זמרת הקאנטרי ווינונה ג'אד הקליטה את יצירתה של קרפנטר "Girls With Guitars" ב-1993 לאלבום Tell Me Why.
ג'אד הוציאה את השיר כסינגל ב-1994, ועל זה אמרה קרפנטר שהוא "הדבר הכי מרגש שקרה לי, ככותבת שירים", והוא הגיע בשיאו למספר 10 במצעד Hot Country Songs.
מאוחר יותר, קרפנטר כתבה את "Where Are You Now", אשר טרישה יירווד הקליטה לאלבום משנת 2000 Real Live Woman; השיר הגיע למקום 45 במצעד הקאנטרי.
בשנת 1990, קרפנטר הקליטה דואט עם שון קולווין (השתיים הופיעו לעיתים קרובות באלבומים אחת של השנייה), והיא שרה גיבוי בשיר של רדני פוסטר "Nobody Wins", ועבור דולי פרטון (בסינגל מ-1993 "Romeo"), וכן עבור ג'ואן באאז בהקלטה חיה ב-1995 של "Diamonds & Rust".
היא גם ביצעה מספר הופעות עם באאז והאינדיגו גירלז בשם The Four Voices במהלך באמצע וסוף שנות ה-1990.
גם ב-1994, קרפנטר תרמה את השיר "Willie Short" לאלבום ההתרמה למען האיידס Red Hot + Country.
האלבום השישי של קרפנטר, Place in the World, יצא ב-1996 לשלל תשבחות, בפרסומים מגוונים כמו TIME, "פיפל", Elle, "ניו יורק פוסט", USA Today ו"הבוסטון גלוב".
ב-1996, הקאבר של קרפנטר לשירו של ג'ון לנון "Grow Old With Me", מתוך אלבום מחווה ללנון, Working Class Hero, הפך ללהיט במצעד המוזיקה העכשווית.
שירה "10,000 Miles" היה לשיר ההיכר של הסרט משנת 1996 סרט לכל המשפחה Fly Away Home.
ב-2001, קרפנטר הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה מזה חמש שנים, Time*Sex*Love.
בביקורת ב"ניו יורק טיימס" נכתב כי באלבום "קשה יותר מאשר אי פעם להגדיר [את קרפנטר] מבחינה סגנונית".
Time*Sex*Love נמכר בפחות עותקים מאשר עבודתה המוקדמת יותר של קרפנטר, ורק סינגל אחד ממנו עלה למצעדים, "Simple Life", אשר הגיע לשיאו למקום 53 במצעד Hot Country Songs.
בשנת 2004, קרפנטר הוציאה את Between Here and Gone, אלבום נוגה שהתייחס לאירועים כגון פיגועי 11 בספטמבר ומותו של הזמר דייב קרטר.
האלבום זכה לביקורות מהטובות בקריירה שלה.
אלבום האולפן התשיעי של קרפנטר, The Calling, יצא בשנת 2007, וכלל התייחסויות לסוגיות של פוליטיקה עכשווית, כולל להשפעה של הוריקן קתרינה ("Houston"), וסולידריות עם הדיקסי צ'יקס, אשר חוו התייחסות שלילית מאוהדי קאנטרי בשל התנגדותן למלחמה ("On With the Song").
בתוך פחות משלושה חודשים לאחר השקת האלבום, נמכרו יותר מ-100,000 עותקים בארצות הברית, ללא סיוע משמעותי של השמעה בתחנות קאנטרי מסחריות.
בסוף אותה שנה יצא אלבום חג המולד, Come Darkness, Come Light, ששילב חומר מקורי ומסורתי.
שני אלבומים אלה יצאו בלייבל Zoë .
אלבומה העשירי, The Age of Miracles יצא ב-27 באפריל 2010. הוא הגיע מיד למקום 28 במצעד האלבומים, המקום הגבוה ביותר שהגיעה אליו מאז 1996.
ב-2012 יצא האלבום, Ashes and Roses; ב-2013 הקליטה בפעם הראשונה עם תזמורת, שיצא בתחילת 2014 בשם Songs from the Movie.
ב-2016, עברה לחברת תקליטים חדשה, איתם הוציאה שני אלבומים עד כה, The Things That We Are Made Of ב-2016, ו-Sometimes Just the Sky ב-2018.
בשנת 2002 קרפנטר נישאה לקבלן טים סמית'.
לאורך הקריירה שלה, תמכה קרפנטר באופן פעיל במספר ארגונים למטרות שונות, ביניהם CARE (אחד הארגונים ההומניטריים הבינלאומיים הוותיקים ביותר) וכן Habitat for Humanity (ארגון שבונה בתים עבור משפחות חסרות אמצעים).
היא גם ערכה הופעות לגיוס כספים למטרות כגון מיגור של מוקשים.
1992 ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של זמרת - "Down at the Twist and Shout"
1993 ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של זמרת - "I Feel Lucky"
1994 ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של זמרת - "Passionate Kisses"
1995 אלבום הקאנטרי הטוב ביותר - "Shut Up and Kiss Me"
1995 ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של זמרת - "Shut Up and Kiss Me"
מרי פרינס (סביבות 1788 – לאחר 1833; מתה בגיל 45 בערך) הייתה שפחה בריטית, פעילה בתנועה לביטול העבדות ואוטוביוגרפית.
פרינס נולדה בברמודה למשפחת עבדים ממוצא אפריקני.
לאחר שנמלטה מאדוניה השונים היא חיה בלונדון, ושם הכתיבה את קורות חייה למעסיקה החדש שהיה מייסד התנועה לביטול העבדות בבריטניה, תומאס פרינגל.
העבדות אמנם נאסרה בפרלמנט הבריטי בשנת 1807, אך דבר לא נעשה להפסיק את סחר העבדים ברחבי האימפריה.
העדות ממקור ראשון על העבדות בשטחי האימפריה הבריטית, שהתפרסמה בתקופה שעבדות עדיין הייתה מקובלת בקולוניות הבריטיות: ברמודה והאיים הקריביים, הכתה גלים בבריטניה, ושלוש מהדורות של הספר יצאו בשנה הראשונה.
ספרה של פרינס: "ההיסטוריה של מרי פרינס" (1831) היה אחד הגורמים העיקריים לביטול העבדות בכל שטחי בריטניה.
מרי פרינס נולדה למשפחת עבדים בברמודה.
אביה היה חוטב עצים ואמה הייתה שפחת בית.
היו לה שלושה אחים ושתי אחיות.
כאשר נפטר אדוניה, נמכרה מרי מבעלים אחד לשני, כשבמהלך סחר העבדים המפותל היא גם הופרדה ממשפחתה.
כשהייתה בת 12 נמכרה מרי תמורת 38 פאונדס לבעלים, שגם הוא וגם אשתו הלקו אותה באכזריות על כל עבירה קטנה ביותר.
במהלך חייה נמכרה מרי לבעלים רבים ושונים, ונאלצה לעבוד בבריכות המלח של ברמודה, כשרגליה טובלות במים עד הברכיים, לעיתים 17 שעות ביום, לעבור התעללויות אלימות ומיניות, וגם לאחר שנישאה לדניאל ג'יימס, עבד משוחרר, לא חסכו ממנה הבעלים עונשים, משום שהתנגדו לקרבתו.
בשנת 1828 ביקרה משפחת אדוניה של פרינס בלונדון כדי להסדיר את חינוך ילדיהם.
פרינס, שצורפה לנסיעה, הצליחה להימלט מהמשפחה, לאחר עשר שנות עבדות אצלם, ולמצוא מחסה בכנסייה.
לאחר מספר שבועות היא החלה לעבוד אצל תומאס פרינגל, שהיה המזכיר של התנועה לביטול העבדות בבריטניה.
הוא ניסה להשיג מאדוניה הקודמים את שחרורה, אך הם סירבו, דבר שמנע את אפשרות חזרתה לאנטיגואה, שם נשאר בעלה.
בשתי התביעות שנבעו מפעולותיו של פרינגל לשחרורה של פרינס ומהדפסת הספר, היא נקראה להעיד בפני בית המשפט.
פרטי חייה של מרי פרינס לאחר פרסום הספר אינם ידועים.
לא ידוע אם חזרה לאנטיגואה כדי להתאחד עם בעלה, אך ידוע שנשארה בלונדון לפחות עד שנת 1833, אז העידה בבית המשפט.
בהקדמה שהופיעה בספר שהתפרסם לראשונה בשנת 1831, כתב תומאס פרינגל שהרעיון לכתיבת הספר היה של פרינס עצמה, במטרה שאנשים טובים באנגליה יראו מה עוברת שפחה בידי אדוניה.
הסיפור הוכתב מפיה כלשונו, מעיד פרינגל, לגברת שהתגוררה בביתם באותו זמן, ולאחר מכן עבר בדיקה יסודית של פרינגל, כדי לאמת את הפרטים.
הספר הותיר רושם עצום על הציבור והודפס שלוש פעמים בשנה הראשונה להופעתו.
הוא עורר חילוקי דעות בקרב הקוראים ואנשי הממסד לגבי אמינותו וצדקתו ואף הוגשו שתי תביעות דיבה כנגדה וכנגד פרינגל מצד שניים מאדוניה לשעבר.
רות אלמוג מציינת שהספר קשה לקריאה, משום שלקורא קשה להבין את האכזריות הבלתי נתפסת שבה נהגו בפרינס, שנבעה בעיקר מההנאה שהפיקו הבעלים, ולא בהכרח מחריגות בהתנהגותה.
וכך כתבה מרי פרינס בספרה:
מרי פרינס הייתה האישה השחורה הראשונה שפרסמה את סיפור חייה.
היא נחשבת עד היום לאישה אמיצה מאוד שתרמה רבות לביטול העבדות באנגליה.
בבלומסברי נקבע לאחרונה שלט לזכרה, ובכך הוכרה פרינס רשמית כמי שמילאה תפקיד חשוב במאבק לביטול העבדות.
מרי פרוקטור (Mary Proctor, 1862–1957) הייתה מרצה אמרקיאית וסופרת בענייני אסטרונומיה.
פרוקטור, שהייתה אחת מהנשים הראשונות שנבחרו כחברה באגודה המלכותית לאסטרונומיה (Royal Astronomical Society), לא הייתה אסטרונומית מקצועית ועסקה בעיקר בהסברה והפצת ידע מדעי לקהל הרחב בתחום האסטרונומיה באמצעות הרצאות, ספרים, ומאמרים פופולריים בכתבי עת.
אחד מהמכתשים בירח - פרוקטור קרוי על שמה כאות הוקרה לפועלה.
מרי פרוקטור נולדה בדבלין, אירלנד.
היא נחשפה לאסטרונומיה על ידי אביה, ריצ'רד אנטוני פרוקטור, שהיה אסטרונום מוביל במאה ה-19 אשר התפרסם, בעיקר, בעקבות שירטוט חלוצי של מפת מאדים.
כבתו הבכורה, סייעה לו מרי כבר בגיל מוקדם בעבודתו המדעית; היא הייתה אחראית על ספריתו ועשתה הגהות של פרסומיו.
בשנת 1898 היא השלימה את לימודיה בקולג למורים (College of Preceptors) בלונדון.
בשנת 1881, היא היגרה לארצות הברית, והתגוררה עם משפחתה בסנט ג'וזף שבמדינת מיזורי.
שם היא למדה כתיבה וסייעה לאביה בעריכת כתב עת חדש בשם 'ידע' (Knowledge).
בצעירותה תכננה פרוקטור לעסוק באומנות, אך עם מותו של אביה בשנת 1888, החליטה להתמקד בהסברה של ידע מדעי בתחום האסטרונומיה.
בשנת 1893 הוזמנה פרוקטור להרצות בתערוכה הקולמוביאנית העולמית בשיקגו.
למרות כשלים שונים בלוגיסטיקה מצד מארגני ההרצאות (האולם היה חשוך מדי להקרנת השקפים שהוכנו להרצאה) ואי-התאמת גיל הנוכחים להרצאה המתוכננת (רוב הנוכחים היו מבוגרים, ולא ילדים כמתוכנן), הרצאותיה באירוע בינלאומי חשוב זה זכו להצלחה מסחררת והביאו לה פרסום רב.
ספרה הראשון "Stories of Starland" שיצא לאור ב-1898 מספר על ילדה שמספרת לאחיה השוכב על ערש דווי על כדור הארץ, הירח והכוכבים.
האח מתעניין מאוד ומקשיב בשקיקה לאחותו.
ספר זה, אשר הוקדש לאחיה של מרי פרוקטור אשר מת בגיל מוקדם, זכה להצלחה גדולה ונעשה בו שימוש נרחב בבתי הספר של העיר ניו-יורק.
לאחר מכן, המוניטין של פרוקטור רק הלך וגדל עד שבשנת 1901 היא קיימה כ-500 הרצאות, והייתה המרצה המרכזית בכנסים ואירועים רבים.
בשנת 1898 היא נבחרה כחברה באגודה האמריקאית לקידום המדע.
בשנת 1916 היא נבחרה כחברה אגודת המלכותית לאסטרונומיה (Royal Astronomical Society).
בנוסף, אגודה זו העניקה את שמה למכתש - בקוטר 12 מייל - בירח.
מרבית ספריה של פרוקטור יועדו לקהל הצעיר, והיא התפרסמה כ"אסטרונומית הילדים".
בין ספריה ופרסומיה הרבים נכללים:
מרי אליזבת' פיטרס היא אשת ציבור אמריקאית, שכיהנה כמזכירת התחבורה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בשנים 2006–2009. היא האישה השנייה בתפקיד זה אחרי אליזבת דול.
פיטרס נולדה בשם מרי אליזבת' רות' בפאוריה שבמדינת אריזונה.
היא קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת פיניקס ואף למדה בבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד.
כאשר הייתה בת שש התגרשו הוריה.
אביה גידל את מרי ושלושת אחיה בפיניקס.
ב-1985 הצטרפה פיטרס אל מחלקת התחבורה של מדינת אריזונה, וב-1998 מונתה למנהלת המחלקה בידי מושלת המדינה ג'יין הול.
לאחר כניסתו לתפקיד של מושל טקסס ג'ורג' ווקר בוש לנשיא ארצות הברית ב-2001, עזבה פיטרס את אריזונה לוושינגטון הבירה לשם מינויה לנציבת מינהל הכבישים הפדרלי.
היא כיהנה בתפקיד זה 2005.
גם בבחירות 2010 עלה שמה כמועמדת פוטנציאלית, אך במקום זאת שימשה כיושבת ראש משותפת של מטה הבחירות של המושלת המכהנת ג'ן ברואר (ביחד עם התובע הכללי של אריזונה לשעבר גרנט וודס).
ב-5 בספטמבר 2006 הכריז הנשיא בוש כי פיטרס עתידה להחליף את נורמן מינטה כמזכירת התחבורה של ארצות הברית.
מינויה אושר ב-6 בספטמבר בידי הסנאט של ארצות הברית.
באותה השנה מינה בוש את פיטרס לסגנית יו"ר המועצה הלאומית למדיניות ותעבורת הובלה בשטח.
היא התפטרה מתפקידה כמזכירת התחבורה עם הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 והיבחרו של הסנאטור ברק אובמה לנשיאות.
היא הוחלפה בידי ריי להוד ב-22 בינואר 2009.
פיטרס סברה כי קופת מערכת הכבישים המהירים הלאומית תתרוקן בתוך עשור אם לא יתבצעו בה שינויים מהותיים, ובמקום להעלות מיסים, על מדינות מסוימות להחכיר כבישי אגרה לתאגידים פרטיים.
כמזכירת התחבורה, קבעה פיטרס כי כלבים, חתולים, חזירים ואפילו קופים נחשבים כחיות לתמיכה רגשית, ועל כן ניתן לאפשר להן לעלות לטיסות מסחריות בתא הנוסעים.
ב-1965, בגיל 17, נישאה לטרי פיטרס, נחת אמריקאי.
לה ולטרי שלושה ילדים יחד.
ב-2013 הורשע טרי בהתעללות מינית בילדה בת שבע, והוא נידון לארבע עשרה שנות מאסר.
פיטרס כיום היא יועצת תחבורה לארגוני הנדסה ותכנון לאומיים.
מרי פרנסס ברי היא היסטוריונית, סופרת, עורכת דין, פעילה חברתית אמריקאית ופרופסורית, המתמחה בהיסטוריה של חוקה ומשפט של ארצות הברית בנושא של אפרו-אמריקאים.
היא מלמדת היסטוריה משפטית אמריקאית במחלקה להיסטוריה שבבית הספר לאמנויות ומדעים של אוניברסיטת פנסילבניה ויושבת הראש לשעבר של נציבות ארצות הברית לנושא זכויות האזרח.
בעבר הייתה ברי פרובוסט של המכללה למדעי ההתנהגות והחברה באוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק, והקנצלר האפרו אמריקאי הראשון של אוניברסיטת קולורדו שבבולדר.
ברי נולדה בנאשוויל, טנסי, השנייה מבין שלושת ילדיהם של ג'ורג' פורד ופרנסס ברי (שם נעורים סאות'אל).
בשל תלאות כלכליות ונסיבות משפחתיות, היא ואחיה הגדול גדלו בבית יתומים במשך זמן מה.
ברי למדה בבתי הספר המופרדים שבנאשוויל.
בשנת 1956 סיימה את לימודיה בהצטיינות בתיכון פרל והמשיכה ללימודים באוניברסיטת פיסק, נאשוויל, שם תחומי העניין העיקריים שלה היו פילוסופיה, היסטוריה וכימיה.
ברי עברה לאוניברסיטת הווארד, שם בשנת 1961 קיבלה תואר ראשון.
בשנת 1962 קיבלה תואר שני מהווארד.
בשנת 1966 קיבלה ברי דוקטורט בהיסטוריה חוקתית אמריקאית מאוניברסיטת מישיגן ובשנת 1970 היא השלימה גם דוקטורט.
ברי עבדה שש שנים באוניברסיטת מרילנד, ובסופו של דבר הפכה לפרובסטוס ביניים של החטיבה למדעי ההתנהגות והחברה.
בשנת 1976 היא הפכה לקנצלרית של אוניברסיטת קולורדו בבולדר, קולורדו, האישה השחורה הראשונה שעמדה בראש אוניברסיטת מחקר גדולה.
בשנת 1977, ברי לקחה הפסקה מאוניברסיטת קולורדו כאשר הנשיא ג'ימי קרטר מינה אותה לעוזרת למזכירה בנושא חינוך במחלקה לבריאות, חינוך ורווחה .
בשנת 1980 עזבה ברי את המחלקה לחינוך וחזרה לאוניברסיטת הווארד כפרופסור להיסטוריה ומשפט.
קרטר מינה אותה לחברה בוועדה לזכויות האזרח של ארצות הברית שם במהלך תקופת כהונתה הייתה מעורבת בקרבות משפטיים עם יורשו של קרטר, רונלד רייגן.
כשרייגן ניסה להוציא אותה מהוועדה היא פנתה בהצלחה לבית המשפט כדי לשמור על מושבה.
ברי התנגשה לעיתים קרובות בוועדה עם יושב הראש והמינוי של רייגן, קלרנס מ.
פנדלטון ניסה להעביר בוועדה החלטות בהתאם לדעותיו של רייגן בנושאים של זכויות חברתיות ואזרחיות ועוררה את רגזם של הליברלים והפמיניסטים, הוא שירת משנת 1981 עד מותו הפתאומי בשנת 1988.
בשנת 1984, ברי ייסד את תנועת דרום אפריקה החופשית, שהוקדשה לביטול האפרטהייד בדרום אפריקה.
אחת משלושה אמריקאים בולטים שנעצרו בשגרירות דרום אפריקה בוושינגטון יום לפני חג ההודיה; תזמון שהיה מכוון כדי להבטיח חשיפה מרבית לחדשות.
בשנת 1987 קיבלה ברי קביעות באוניברסיטת פנסילבניה בעודה ממשיכה לכהן בנציבות לזכויות האזרח.
בשנת 1993 ראה אור ספרה "הפוליטיקה של ההורות: טיפול בילדים, זכויות נשים ומיתוס האם הטובה".
לורה ואן טויל בביקורת שפורסמה בעיתון נוצרי בנושא מדע אמרה כי"ברי מציגה היסטוריה נטולת פניות של תנועת הנשים מעונות היום וחיי הבית ומציגה את המכשולים המתמשכים מצד הכוח הכלכלי והפוליטי שהתעמתו עם נשים כתוצאה מהגדרתן בחברה כ"אמהות".
הכרונולוגיה שלה מייחסת את כישלון תיקון שוויון הזכויות, דשדושה של תנועת הנשים בשנות ה-80, ושנים של ריבים לגבי חופשת הורים וחקיקה בנושא טיפול בילדים לחוסר נכונות לחשוב מחדש על תפקידי המגדר המסורתיים."
בשנת 1993 מונתה ברי ליושבת ראש נציבות זכויות האזרח על ידי הנשיא ביל קלינטון, שמינה אותה גם לכהונה נוספת בשנת 1999.
בנוסף לעבודתה בנציבות לזכויות האזרח, מונתה ברי כיו"ר המועצה הלאומית של הקרן לרדיו, פסיפיקה, ביוני 1997. היא משכה אש ועוררה מחלוקת בין המאזינים, עורכי תוכניות ואנשי התחנות, לאחר שהיא וועדת המנהלים ניסו לשנות את לוח השידורים כדי למשוך קהל מגוון יותר.
"היפים לבנים מעל גיל 50," כך למשל תיארה ברי את העורכים והקהל של KPFA בברקלי.
שמועות על פעולות הכוללות מכירת תחנות דגל כמו KPFA הופצו באופן נרחב על ידי העורכים.
(בניגוד לרוב תחנות השירות הציבוריות, התחנות של פסיפיקה מחזיקות ברישיונות יקרים לחשמל בוואטים בתדרים מסחריים בשווקים עירוניים גדולים שכוללים בין השאר את ניו יורק) בשנת 1999 היא ומנכ"ל פסיפיקה לין צ'אדוויק פיטרו את מנהל התחנה והוציאו צו איסור פרסום שאיים לפטר כל מי שעבד בתחנה שדיבר על מעשיהם.
ברי הורתה לאחר מכן על נעילת כל אנשי KPFA, בניגוד להסכמים עם תאגידים של עובדי התחנות.
לאחר מכן היא המשיכה לדרוש הטלת העדפות גזעיות בכל רחבי ההנהלה של KPFA וסירבה להיפגש עם אנשי צוות המיעוטים בתחנה, שרובם לא הסכימו עם מעשיה.
פעולותיה של ברי בנושא של הקרן לרדיו, פסיפיקה עוררו מחאה מצד קבוצות שנלחמות למען חופש הדיבור כגון ה-ACLU.
בהמשך התפטרה מתפקידה בתור יושבת הראש.
ברי המשיכה לכהן כיו"ר הוועדה לזכויות האזרח.
בשנת 1999, שכנע ברי את ממשל קלינטון למנות את ויקטוריה וילסון, העורכת שלה בהוצאת אלפרד א.
בשנת 2001, היא וחברי ההנהלה הדמוקרטיים של הוועדה מנעו את מינויו של פיטר קירשנוב על ידי הנשיא ג'ורג בוש, כדי להחליף את וילסון בוועדה.
ברי והגוש הדמוקרטי טענו כי וילסון הייתה רשאית להשלים כהונה מלאה של שש שנים, אך ממשל בוש טען כי היא מונתה רק למשך השלמת כהונתו של חבר קודם.
קירשנוב תבע וטען שכהונתו של וילסון פגה והוא מונה בתוקף.
וילסון ניצחה בבית המשפט המחוזי הפדרלי אך בסופו של דבר הפסידה בערעור בשנת 2002 ובית המשפט הורה על המינוי של קירסנוב.
המחלוקת קבעה לאיזו מפלגה פוליטית יהיה רוב בחברי ההנהלה.
ברי עזבה את תפקידה לפני תום כהונתה בסוף 2004 והוחלפה על ידי ג'רלד א.
בשנת 2009 ראה אור ספרה התשיעי, היסטוריה של נציבות זכויות האזרח.
סמואל ג 'פרידמן כתב את סקירתו ב"ניו יורק טיימס", וכתב ש"סקירת ספר אינה סקירה של חיים.
עבור שירותה הציבורי מטעם הצדק הגזעי, מרי פרנסס ברי ראויה לשבחים רבים.
אבל על פי העדויות של 'וצדק לכולם', ייתכן שהיא הייתה האדם הלא נכון לספר סיפור שברור שחשוב לה באופן כל כך עמוק."
1974-1976: המכללה למדעי ההתנהגות והחברה באוניברסיטת מרילנד, פרובסטוס
1976-1977: אוניברסיטת קולורדו בבולדר, קנצלר
1977-1980: משרד הבריאות ושירותי אנוש של ארצות הברית, עוזרת המזכירה בנושא חינוך
1987 - הווה: אוניברסיטת פנסילבניה, פרופסור למחשבה חברתית אמריקאית ע"ש גרלדין ר' סיגל
1997-2000: הקרן לרדיו, פסיפיקה, יו"ר הדירקטוריון
1990-1991: ארגון ההיסטוריונים האמריקאים, נשיאה; חבר
2003: הקרן לחופש ע"ש וודהול, מייסדת משותפת
1965: מלגת שולחן עגול במלחמת האזרחים
1983: NAACP, פרס לזכויות האזרח ע"ש רוי ווילקינס
1985: ועידת המנהיגות הנוצרית הדרומית, פרס רוזה פארקס
1986: פרס זכויות האזרח ע"ש הוברט ה.
1987: המועצה הארצית של נשים שחורות, פרס הישג
2008: פרס מטעם המרכז הלאומי למחקר הבריאות
2014: ארגון ההיסטוריונים האמריקנים, פרס השירות המובחן ע"ש רוי רוזנצוויג
מרי פרייזר טייטלר הייתה אמנית, מעצבת סימבוליסטית ורפורמטורית חברתית בריטית, ילידת הודו.
מרי פרייזר טייטלר, נולדה בהודו.
היא בתם של צ'ארלס אדוארד פרייזר טייטלר ואלדורי, שעבדה בחברת הודו המזרחית הבריטית.
חלק גדול מילדותה בילתה בסקוטלנד, שם גידלו אותה סבה וסבתה, והתיישבה באנגליה בשנות השישים של המאה ה-19.
בתחילת 1870 למדה אמנות בדרזדן לפני שנרשמה לבית הספר לאמנות דרום קנזינגטון בהמשך אותה שנה.
במהלך 1872 ו-1873 טייטלר למדה פיסול בבית הספר סלייד לאמנות .
תחילה התפרסמה כציירת פורטרטים, והייתה קשורה לג'וליה מרגרט קמרון ולקהילת האמנים שסביבה.
בסלייד פגשה את הצייר ג'ורג' פרדריק ווטס, ובגיל 36 (הוא היה בן 69), הפכה לאשתו השנייה ב־20 בנובמבר 1886 באפסום, סורי.
ווטס הייתה נשיאת האיגוד הלאומי של החברה לזכויות נשים וכינסה לפחות ישיבת זכות נשים אחת בקומפטון, סורי.
מרי ווטס נפטרה בביתה, בקומפטון ב־6 בספטמבר 1938.
לאחר נישואיה עבדה מרי ווטס בתבליטים, בסגנון אר נובו, בעיצוב כלי חרס, וטקסטיל.
היא הקימה את הגילדה לאומנויות של קומפטון, סורי.
היא עיצבה, בנתה ותיחזקה את קפלת ווטס בקומפטון (1895–1904) ובנתה ותיחזקה את גלריית ווטס (1903–1904) לשמירה על עבודות של בעלה.
מרי ווטס הציגה את עבודותיה בבניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
מרי ווטס הייתה חלוצה בסגנון הקלטי של חברת "ליברטי", כאשר חלק ניכר מהעיצוב לשטיחים, עבודות מתכת וטקסטיל עבורם התבססו על העיצובים הקודמים שלה בקפלת ווטס.
אחרי מות בעלה הצייר, כתבה מרי ווטס על השימוש בסמלים בקפלת בית הקברות ווטס, והשלימה ביוגרפיה בת שלושה כרכים על בעלה, Annals of an Artist's Life (1912).
מרי ווטס, באמצעות איגוד האומנויות והמלאכות הביתיות (HAIA), פעלה ליצירת תעסוקה לקהילות כפריות באמצעות שימור מלאכת יד.
במהלך השלמת הקפלה של ווטס, הכשירה מרי ווטס עובדים במודלים של חימר, יוזמה שהובילה בסופו של דבר להקמתה של גילדת הקדרים של קומפטון בשנת 1899.
היא האמינה ברעיון שכל אחד יכול לייצר דברים יפים ושכולם צריכים להיות בעלי כישורים שיוכלו לבטא את עצמם באופן יצירתי.
היא תמכה בתחיית הסגנון הקלטי, הביטוי האמנותי העתיק בסקוטלנד ואירלנד.
בשנת 1899 היא התבקשה לעצב שטיחים בסגנון זה עבור חברת השטיחים אלכסנדר מורטון ושות' מדרבל, הייצרנית העיקרית של בדים לריהוט.
בשיתוף עם מועצת המחוזות באירלנד, הוקמו סדנאות כדי להעסיק נשים מקומיות שלא הייתה להם הזדמנות אחרת לפרנסה.
כאשר הקימה מועצת הכפר קומפטון בית קברות חדש, הציעה האמנית תושבת המקום, אשתו של הצייר והפסל מהתקופה הוויקטוריאנית ג'ורג' פרדריק ווטס, לעצב ולבנות קפלת חדשה.
שני האמנים הקימו בית, במרחק כמה מאות מטרים מבית הקברות, המשמש היום חלק מגלריית ווטס.
מרי טייטלר הייתה תומכת של האיגוד לאומנויות ומלאכה ביתית, שהקים הברון בראונלו בשנת 1885 כדי לעודד עבודות יד בקרב המעמדות הנמוכים.
והקפלה הייתה תרומתם של הזוג לתעסוקה לשיפור חברתי באמצעות יצירת אמנות.
קבוצה של חובבים מקומיים, שרבים מהם המשיכו אחר כך עם מרי פרייזר-טייטלר להקים את הגילדה לאומנויות של קומפטון, הקימה את הקפלה בשנים 1896 - 1898. כמעט כל תושבי הכפר היה מעורבים.
תוכנית המבנה היא מעגלית במהותה.
מבחוץ הבניין נראה כקפלה רומנטית.
תושבי הכפר המקומיים הוזמנו לקשט את הקפלה בהדרכתה של מרי, והתוצאה הייתה עיצוב פנים הממזג בין השפעות ארט נובו והשפעות קלטיות, בשילוב עם הסגנון המקורי של מרי.
לבני הזוג ווטס מצבות זיכרון ב"קלוייסטר" כמה מטרים מהקפלה.
מרי קוסטה היא זמרת אופרה ושחקנית אמריקאית.
קוסטה נולדה בנוקסוויל, שם גרה חלק ניכר מילדותה.
היא גדלה כבפטיסטית ומגיל שש שרה סולו בבית ספר של יום ראשון בו למדה.
כשהייתה בשנות העשרה המוקדמות שלה, עברה עם משפחתה להתגורר בלוס אנג'לס, שם סיימה את לימודי התיכון.
לאחר בית הספר היא למדה בקונסרבטוריון למוזיקה בלוס אנג'לס.
בשנים 1948–1951 הופיעה עם הקומיקאי אדגר ברגן בתוכנית הרדיו שלו.
היא גם שרה עם דין מרטין וג'רי לואיס.
בשנת 1952, לאחר שפגשה אנשים במסיבה עם בעלה לעתיד, הבמאי פרנק טשלין, היא נבחנה לתפקיד הנסיכה אורורה בסרט "היפהפייה הנרדמת" של חברת וולט דיסני.
מספר שעות לאחר מבחן הבד נודע לה שהיא התקבלה לתפקיד.
הסרט יצא שבע שנים לאחר מכן, בשנת 1959. על השתתפותה בסרט זכתה בתואר אגדות דיסני בשנת 1999.
בשנת 1953 שיחקה בסרט הקומדייה "Marry Me Again".
בשנת 1958 נקראה קוסטה להחליף את אליזבת שוורצקופף בקונצרט גאלה.
בעקבות הביקורות הטובות שקיבלה, היא הוזמנה להופיע בתפקיד הראשי בהפקה האופראית "The Bartered Bride", שהופקה על ידי המפיק הגרמני קרל אברט.
בשנת 1972 גילמה את אשתו של יוהאן שטראוס בסרט ביוגרפי על חייו.
מרי אליזבת אנדרסון פולנטי היא שופטת אמריקאית, ורעייתו של טים פולנטי, לשעבר מושל מינסוטה.
הייתה הגברת הראשונה של מינסוטה בשנים 2003–2011.
פולנטי נולדה בשם מרי אנדרסון בעיר אידינה (Edina) שבמחוז הנפין במינסוטה, הצעירה מבין חמש בנות.
בשנת 1983 השלימה באוניברסיטת בת'ל לימודי תואר ראשון במדע המדינה, לאחר מכן החלה ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מינסוטה, שם השלימה ב-1986 לימודי תואר שני במשפטים.
יתרה מזאת, כסטודנטית באוניברסיטה זו הכירה את בעלה לעתיד טים פולנטי.
בתום הלימודים התמחתה בעריכת דין ביוסטון שבטקסס.
אחר כך שבה למינסוטה ונישאה לטים.
ב-1994 מונתה לשופטת בידי ארני קלרסון , מושל המדינה.
היא ישבה בכס השיפוט של בית המשפט המחוזי עבור מחוז דקוטה, אשר משכנו בעיר הייסטינגס.
ב-2003 נבחר בעלה טים למושל מינסוטה ובעקבות כך נהייתה לגברת הראשונה של המדינה.
במהלך כהונתו של פולנטי כמושל, בני הזוג המשיכו לתהגורר בבית מגוריהם הפרטי, ובחרו שלא לעבור אל המעון הרשמי של המושל.
כגברת הראשונה, יזמה פולנטי תוכנית אינטרנטית המקשרת בין ארגונים קהילתיים שונים.
בינואר 2007, לאחר שבעלה נבחר לכהונה שנייה הכריזה פולנטי כי תעזוב את כס השיפוט, החל מ-12 בפברואר 2007. לזמן מה שימשה כיועצת משפטית בארגון "National Arbitration Forum", אך היא פרשה מתפקיד זה בספטמבר אותה שנה.
אחר כך עבדה כמגשרת ב"מרכז הגישור גילברט", שם היא סייעה ביישוב סכסוכים בין גורמים שנקלעו למחלוקת, בטרם ובמהלך נקיטת הליכים אזרחיים.
מינואר 2009 עד ינואר 2010 היא הייתה מנהלת דיפלומטיה רפואית ב-Children's HeartLink, מוסד ללא כוונת רווח בין-לאומי.
מרי פיירצ'יילד מקמוני לאו , ילידת ניו הייבן, קונטיקט הייתה ציירת אמריקאית שהתמחתה בנופים, ציורי ז'אנר ודיוקנאות.
מרי פיירצ'יילד למדה בבית הספר לאמנויות יפות בסנט לואיס, שם זכתה במלגה לשלוש שנים ללמודים בפריז באקדמיה ז'וליאן.
היה לה סטודיו משלה בפריז.
היא נישאה לפסל פרדריק ויליאם מקמוני בשנת 1888, וגרה איתו בז'יברני, היא ביצעה איתו מספר עבודות, אבל נישואיהם התפרקו.
לאחר שהתגרשה ממנו בשנת 1909 היא התחתנה עם הצייר ויל היקוק לאו, שהתאלמן מאשתו.
בבניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית 1893 היא ציירה ציור קיר בנושא "אישה פרימטיבית".
באפריל 1892 פנתה מרי לואו (אז מקמוני) לאוצרת שרה טייסון האלוול, שהובילה את עיצוב בניין האישה בתערוכת הקולומביאנית העולמית, שיקגו, 1893. היא ביקשה לצייר את אחת משתי היצירות מעל הכניסה המתוכננות לבניין.
הדמות השנייה הייתה "אישה מודרנית", מאת מארי קאסאט.
לפי כל הדעות בזמנו, הציור של מרי מקמוני לאו היה המוצלח מבין השניים.
היא הציגה גם את עבודותיה בארמון לאמנויות יפות בתערוכת 1893.
היא הציגה במוזיאון רואן שבצרפת, שם זכתה במדליית זהב בשנת 1903 ושוב בשנת 1911. היא זכתה גם במדליית זהב בדרזדן בשנת 1902, במרסיי בשנת 1905, ובפרס ג'וליה שאו של אגודת האמנים האמריקאים בשנת 1902.
היא הפכה לעמית של האקדמיה הלאומית לעיצוב.
מרי פולברוק היא היסטוריונית בריטית, המשמשת כפרופסורית להיסטוריה גרמנית באוניברסיטת קולג' לונדון (UCL).
מרי פולברוק נולדה בשם מרי ג'ין אלכסנדרה וילסון בקארדיף שבוויילס, לארתור ג'יימס קוקרן וילסון ולהארייט שרלוט וילסון.
אביה היה פרופסור קנדי לקריסטלוגרפיה ואמה קרימינולוגית גרמנית.
היא התחתנה בשנת 1973 עם עורך דין בשם ג'וליאן ג'ורג' הולדר פולברוק, וביחד הביאו לעולם שלושה ילדים - קונראד, הרייט וקארל.
ב-1976 פולברוק סיימה תואר שני בארכאולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'.
בהמשך עברה ללמוד באוניברסיטת הארוורד, שם השלימה תואר שני נוסף בשנת 1975, וב-1979 השלימה את עבודת הדוקטורט שלה.
פולברוק קיבלה את מענק "Krupp" במרכז הארוורד ללימודי אירופה, ואת מלגת המחקר "ליידי מרגרט" בניו הול, קיימברידג'.
תפקידיה של מרי פולברוק באוניברסיטת קולג' לונדון כוללים את וראש המחלקה להיסטוריה גרמנית (ינואר 1995 עד ספטמבר 2006); סגנית דיקן (בינתחומי), הפקולטה לאמנויות ומדעי הרוח (2010-2013); תפקיד הדיקנית המנהלת של הפקולטה למדעי החברה וההיסטוריה (2013-18); היא כיהנה גם במועצת UCL והייתה מנהלת המכון האירופי של UCL.
מרי פולברוק היא חברה במועצה המייעצת האקדמית (Wissenschaftliches Kuratorium) של קרן הזיכרון למחנות הריכוז לשעבר, בוכנוולד ומיטלבאו-דורה.
היא כיהנה במועצת האקדמיה הבריטית, וכיו"ר מדור ההיסטוריה המודרנית שלה.
היא הייתה חברה במועצה המייעצת של המכון הגרמני להיסטוריה בלונדון וחברה בוועדה המייעצת הבינלאומית של Bundeskanzler-Willy-Brandt-Stiftung (קרן על שם המדינאי ווילי ברנדט המנציחה אותו).
כיום היא מכהנת בחבר היועצים העורכים של כתב העת "הפוליטיקה והחברה הגרמנית" ושל חברת "Zeithistorische Forschungen".
היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה כיו"ר החברה להיסטוריה של גרמניה, והייתה עורכת שותפה של כתב העת שלה, "German History".
בספרה (1983) פולברוק מציגה ניתוח היסטורי ותאורטי חדש של דת ופוליטיקה באירופה המודרנית הקדומה.
פולברוק מבצעת ניתוח השוואתי-היסטורי שיטתי של התרומות השונות מאוד של התנועות הפוריטניות והפטיסטיות להצלחתו או לכישלונו של השלטון האבסולוטי באנגליה, וירטמברג ופרוסיה.
הספר (1990) מספק מדריך ברור ואינפורמטיבי לפיתולי הסיפור של האדמות והעמים הגרמניים מימי הביניים המוקדמים ועד ימינו.
"" (1996) בוחן כיצד התפתחו מושגי אזרחות במדינות שונות ובהקשרים משתנים.
הוא בוחן את הקשר בין רעיונות האומה, אופני אזרחות וטיפול במהגרים.
האוסף מאמץ גישה רב תחומית ובינלאומית, ומאגד מומחים מכמה תחומים, כולל לימודי פוליטיקה, היסטוריה, משפטים וסוציולוגיה.
ספרה "" (1999) מתבסס על מגוון רחב של חומרים ומספק ניתוח ברור של מחלוקות מרכזיות, אירועים ודפוסים של תודעה היסטורית ולאומית במזרח ומערב גרמניה בעומק שווה.
Europe since 1945" (2000)"; ספר זה מפרש את המגמות, ההתפתחויות והנושאים שהיו בעלי חשיבות מרכזית במזרח ומערב אירופה במחצית השנייה של המאה העשרים.
"" (2000) הוא אוסף מאמרים העוסק בסוגיות של ייצוג, פרשנות וזהות בגרמניה של המאה העשרים.
הספר (2008) מספק מבט לתוך חיי היום יום בדיקטטורה של מזרח גרמניה.