tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסדרה בוחנת את הדיאלוג והמגעים בין הרצל לקיסר הגרמני וילהלם השני, גורל שתי משפחותיהם כאלגוריה לגורל שני העמים, וגורל עם שלישי, הפלסטיני.
הסדרה שהוצגה לראשונה ב-2012 בגלריה "דן" בתל אביב, משלבת בין דיוקנאות של בני שתי המשפחות ובין מבנים ארכיטקטוניים הקשורים לסיפורם וגורלם.
ב-2014 הוצגה עבודה מן הסדרה בתערוכה "העץ הנדיב" בגלריה לאמנות אום אל-פחם.
עבודה נוספת מן הסדרה דיוקן הקיסר הגרמני וילהלם השני הוצגה באותה שנה בתערוכה הפוליטית-היסטורית "נקודות מפנה " בגלריה הלאומית של הונגריה בבודפשט.
באותה תערוכה בהונגריה אף הוצגו שני דיוקנאות מתוך הסדרה "פרויקט ארנדט".
דרך יצירותיהם של פונטורמו ומרקוזה בוחן עבאדי את היחסים המורכבים בין האמנות והמסורת הציורית המערבית - נוצרית לבין זאת היהודית– ישראלית.
הסדרה נוגעת באפשרויות בהן יכלו לכאורה להתפתח האמנות היהודית- ישראלית וההיבטים החושניים והאסתטיים שבהן ביחס לאופן בו התפתחו אלו הנוצריים-מערביים.
בדצמבר 2022 הוצגה הסדרה ב-"גלריית המדרשה הירקון 19 באוצרותו של אבי לובין.
ב-2016, לאחר שנים בהן עסק בנושאים "מערביים-אירופאים", החל עבאדי ליצור את הסדרה "חזרה ללבנט", סדרה עוסקת במרחב הלבנטיני וקורותיו ומפגישה בין ההיסטוריה האזורית המורכבת והטעונה לבין ההיסטוריה המשפחתית האישית של האמן.
הסדרה מערבת את האישי עם הציבורי והפוליטי, ומטשטשת את הגבולות בין הזהות היהודית והערבית.
עבאדי מצייר דיוקנאות של אישים פוליטיים ערביים ממרחב המזרח התיכון הנתפסים בעין הישראלית כדמויות עוינות (כמו גמאל עבד אל נאצר וחאג' אמין אל-חוסייני) לצד בני משפחתו, כולם ילידי האזור שחיו שנים רבות בקרב ערבים במזרח התיכון ובירושלים.
כמו כן לצד כיתוב בערבית מופיעים גם בסדרה אתרים ומקומות קדושים וטעונים (כמו כיפת הסלע, קברי שייחים וקברי צדיקים).
במקביל נוגעת הסדרה בנקודת המפגש בין המערב למזרח כחלק מזהות טעונה בתוך השיח הישראלי ובזהותו של האמן עצמו.
מספר דימויים מוגדלים של העבודות מן הסדרה הוצגו באוקטובר 2016 בתערוכות החוצות בירושלים, "קופסה שחורה" ונתלשו תוך זמן קצר.
באוקטובר 2017 הוצגו שתי עבודות נוספות מהסדרה במסגרת הביאנלה של ירושלים.
ב-2017 עלתה ב"גלריה שכטר" בנווה שכטר בתל אביב התערוכה "חסרי מנוח" של עבאדי.
בתערוכה הוצגו דיוקנאות מסדרות שונות שיצר במהלך השנים בניהן דיוקנאות מתוך הסדרות, "שובה של התשוקה" ו"בחזרה ללבנט".
היצירה "הכלה הסורית (אמא)", שהייתה לאחת מן עבודות המפתח בתערוכה, הוצגה בפברואר 2019 ב"מוזיאון ארץ ישראל" בתערוכה, "ז'קלין כהנוב: הלבנט כמשל".
באפריל 2021 חמש עבודות נוספות מהסדרה "חזרה ללבנט" הוצגו בתערוכה "סברה" ב"גלריה שכטר".
הפעם אלו הבוחנות את מיתוס "הצבר" כפי שהוא מופיע אצל יהודים וערבים בארץ.
עבאדי השתמש בדמותם של גיבורי הסרט "הוא הלך בשדות (סרט)" אורי ומיקה (אסי דיין ואיריס יוטבת) ושיבש את המערך האיקוני המוכר של זהויותיהם תוך שימוש ברקעים מוזהבים, כיתוב בשפה העברית והערבית ועוד.
בנובמבר 2024 הוצגה כל הסדרה "חזרה ללבנט" ב-הגלריה לאמנות אום אל-פחם שהפכה באותו החודש למוזיאון הערבי הראשון בישראל לאמנות עכשווית.
את התערוכה באום אל פאחם אצרה, טלי תמיר.
ב-2018 החל עבאדי ליצור את הסדרה "פאול צלאן-להט חום וצעקת החמור", סדרה שנולדה בעקבות יוזמה של אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת סטנפורד לציון יובל לביקורו ההיסטורי של המשורר היהודי פאול צלאן בישראל (אוקטובר 1969).
בסדרה שיצר כרך עבאדי בין דמותו, שירתו וחייו הדרמטיים של צלאן לבין חוויית ביקורו בירושלים המזרחית ובסביבתה.
עבאדי דולה מילים ומשפטים מתוך שיר אחד ממחזור שירי ירושלים שכתב צלאן בהשראת הביקור ("לַהַט חוֹם מֵחָבֵּר אֶת שְׁנֵינוּ יַחְדָּו לְצַעֲקַת הַחֲמוֹר מוּל יַד-אַבְשָׁלוֹם,...") ומשלב אותם ביצירתו בערבית ובשפות נוספות.
הכיתוב ביצירות מופיע על רקע אתרים היסטוריים במזרח ירושלים, דימויי החמור, דיוקנאות של צלאן ושל אילנה שמואלי חברת נעוריו מ-צ'רנוביץ שליוותה אותו בעת טיולו בארץ ועוד.
עבאדי בוחר דווקא להדגיש את הצד הלבנטיני/ערבי של הביקור, צד שכמעט לא בא לביטוי ברשמיו של צלאן עצמו ובהתייחסות לביקורו לארך השנים.
העבודות יוצרות זיקה בין הסדרות הגרמניות של עבאדי ("פרויקט ארנדט", "גרמניה האחרת שלי", "אוגוסטה ויקטוריה") לבין הסדרה ב"חזרה ללבנט".
ביוני 2022, תשע יצירות מתוך הסדרה "פאול צלאן- להט חום וצעקת החמור", הוצגו בתערוכה, "פאול צלאן/69/ביקור", במוזיאון נחום גוטמן לאמנות בתל אביב באוצרותה של שלומית ברויר.
ב-2023 החל עבאדי ליצור את הסדרה, "בומרנג בדרכי הנשימה" המהווה מעין המשך לסדרה "גרמניה האחרת שלי" ומתכתבת עם ההיסטוריה היהודית-גרמנית ועם הוויית הקיום הישראלי.
הפעם דרך הטקסט המכונן של ולטר בנימין: "מלאך ההיסטוריה" (אנגלוס נובוס)".
הסדרה בוחשת בעבר ומעלה דמויות כחנה ארנדט, ולטר בנימין, פאול צלאן, יעקב שבתאי, גל גדות וכוכבה לוי, דמויות הטומנות בחובן יסוד של קטסטרופה וכח לצד כאוס ותקווה.
לצידן מופיעים אתרים מדומיינים וסמלים בעלי מטען היסטורי רב כמו, "עיט הרייך" מגדל מים ו"מגן דוד".
הסדרה נוצרה בשנה שבה המציאות הישראלית הפכה לכאוטית ותחושת המתח באוויר הפכה מאוד סמיכה.
הסדרה הוצגה במרץ 2024 בגלריה ביתא ירושלים באוצרותה של שירה פרידמן.
עבאדי הוא בן זוגו של פרופ' שי לביא.
1995 – "ממציאות למיתוס ניז'ינסקי", בית-אריאלה, תל אביב
1998 – "אנטומיה של מיתוס", תיאטרון ירושלים
1999 – "לרגליך בלבד", משכן-אמנים, הרצליה
2005 – "פרויקט ארנדט", המוזיאון היהודי בפרנקפורט
2005 – "פרויקט ארנדט", בית האמנים בירושלים ירושלים
2006 – "איקונה תור-הזהב", בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב
2009 – "המהפכה שרקדה", המשכן לאמנויות הבמה, תל אביב
2012 – "אוגוסטה ויקטוריה", גלריה דן, תל אביב
2017 – "חסרי מנוח", גלריה שכטר, נווה שכטר, תל אביב
2021 – "סברה", גלריה שכטר, נווה שכטר, תל אביב
2022 – "מרקוזה, פונטורמו ואני",גלריית המדרשה הירקון 19, תל אביב
2024 – "בומרנג בדרכי-הנשימה", גלריה ביתא ירושלים
2024 – "חזרה ללבנט", הגלריה לאמנות אום אל-פחם
שי רשף (נולד ב-11 בספטמבר 1955) הוא מנהל ויזם ישראלי.
המייסד והנשיא של אוניברסיטת ההמונים ; אוניברסיטה שהתואר שניתן על ידה זכה להכרה בפברואר 2014 על ידי המועצה האמריקאית לחינוך והכשרה מרחוק (The Distance Education and Training Council).
קודם לכן היה מנכ"ל של קבוצת "קידום" בישראל ושל חברה בת שלה בהולנד.
הוא בעל תואר שני בלימודי סין מאוניברסיטת מישיגן, בארצות הברית.
בין 1989 ל-2005 כיהן כמנכ"ל ואחר כך כיו"ר של קבוצת "קידום", חברה למטרות רווח בתחום שירותי החינוך.
רשף הצטרף לחברה בשנת 1989 כאשר שיווקה מוצר אחד והכנסותיה השנתיות היו כ-100,000 דולר.
תחת הנהגתו צמחה "קידום" לחברה עם הכנסות שנתיות של למעלה מ-25 מיליון דולר, שבה מועסקים למעלה מ-1,000 עובדים ולומדים בה למעלה מ-50,000 תלמידים מדי שנה.
רשף רכש את השליטה בחברה ממייסדיה חמי בן נון וארנן יקותיאלי.
בשנת 2005 הוא מכר את "קידום" ל"קפלן" (.Kaplan Inc), מהחברות הגדולות בעולם להכנה לבחינות, המהווה חברת-בת של ה"וושינגטון פוסט".
בין 2001 ל-2004, בתקופה שבה היה יו"ר של "קידום", רשף חי בהולנד, שם הקים וניהל את "קי"ט אילרנינג" (K.I.T.
החברה הוקמה בשותפות עם קבוצת אלרון והייתה השותפה המקוונת של אוניברסיטת ליברפול, האוניברסיטה המקוונת הראשונה מחוץ לארצות הברית.
K.I.T הציעה תוכניות לימוד לתואר שני בתחום מנהל עסקים וטכנולוגיית המידע.
החברה פתחה גם שלוחה בסין ובהונג קונג.
בשנת 2004, K.I.T נרכשה בידי "לוריאט אונליין אדיוקיישן" תמורת 9.4 מיליון דולר במזומן וסכום נוסף של עד 10 מיליון דולר על פי ביצועיה העתידיים.
בשנת 2009 השיק רשף את אוניברסיטת ההמונים ("University of the People"), אוניברסיטה מקוונת שלא למטרות רווח וללא שכר לימוד, שחותרת ליצור מהפכה בתחום ההשכלה הגבוהה, באמצעות מתן אפשרות לסטודנטים מכל העולם ליהנות מלימודים אקדמיים.
בשנת 2011 חתמה האוניברסיטה על הסכם שיתוף פעולה עם אוניברסיטת ניו יורק לחילופי סטודנטים והתמחויות.
בפברואר 2014 זכתה להכרה על ידי "המועצה האמריקאית לחינוך והכשרה מרחוק" (The Distance Education and Training Council).
רשף נשוי לאמנית רתם רשף ואב לארבעה.
רשף הוזמן להשתתף בוועידות ובכנסים בינלאומיים רבים, בהם די.אל.די במינכן, גרמניה; הפורום על המזרח התיכון במסגרת הכנס הכלכלי הבינלאומי בעמאן, ירדן; הפורום הגלובלי של UNDESA-GAID במונטריי, מקסיקו; והסימפוזיון הרביעי של University Industry Council בכלכותה, הודו.
הוא גם הרצה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל.
בשנת 2009 נבחר רשף כאחד מ-100 האנשים היצירתיים ביותר בעסקים של מגזין "Fast Company" וכאחד מ"אנשי השנה 2009" של OneWorld.
ד"ר כבוד של האוניברסיטה הפתוחה הבריטית
פרס הפילנתרופיה של נסיך מונקו
נבחר כאחד מ-50 האנשים המשנים את העולם מטעם המגזין Wire.
בקיץ של 2010 השתתף רשף ב- (Science Foo Camp (SciFoo, כינוס בלתי רשמי בהשתתפות למעלה מ-200 מדענים מובילים, סופרים והוגים והתקבל כחבר על ידי (Clinton Global Initiative (GCI.
רשף גם התכבד בנעילת יום העסקים בנאסד"ק בניו יורק.
ב-2012 נכלל רשף ברשימת "50 האנשים החכמים שישנו את העולם" של מגזין הטכנולוגיה Wired.
2012 נבחר על ידי כתב העת Foreign Policy לרשימת 100 ההוגים הבולטים בעולם.
ב-2023 זכה ב שהוא פרס המוענק זו השנה השביעית לאישים מובילים מתחום החינוך הפועלים למציאת פתרונות לשיפור מערכות החינוך העולמי.
זאת בעקבות הקמת אוניברסיטת ההמונים המקוונת בשנת 2009 אשר מהווה מהפכה בתחום חינוך ההשכלה הגבוהה.
שי אור-צ'ילאג (בהונגרית: Csillag) (1938 - 26 בינואר 2025) היה ניצב במשטרת ישראל.
צ'ילאג נולד בהונגריה ועבר בה את מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1957 עלה למדינת ישראל ולמד לתואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה ב.
מאוחר יותר סיים תואר שני בתכנון כלכלי וחברתי מהמכון ללימודים חברתיים בהולנד.
עבד ב ובמשרד האוצר והיה הממונה על מערכות הביטחון באגף התקציבים.
לאחר מכן הצטרף למשטרת ישראל ושימש בתפקידי חשבות, היה ראש מערך הכספים של המשטרה ונשלח לשמש נציג המשטרה בשגרירות ישראל בגרמניה.
בשנים 1991–1993 עמד בראש אגף התכנון והארגון בדרגת ניצב.
לאחר מכן היה נשיא חברת קרנות השוטרים.
כ-15 שנים שימש מנכ"ל מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל.
שי שטרן (נולד ב-7 במרץ 1967) הוא עיתונאי,מפיק ומגיש טלוויזיה וסופר ישראלי.
שי שטרן הוא בנו של העיתונאי יאיר שטרן ונכדו של מייסד הלח"י אברהם שטרן (יאיר).
שמו מבטא את רגשות הוריו שקיבלו 'מתנה', בן בכור.
בנוסף שי אלו אותיות שטרן יאיר, כמו הכינוי המחתרתי של סבו.
גדל בשכונת צמרת הבירה בירושלים.
בערב יום העצמאות ה-30 הדליק משואה בהר הרצל, יחד עם צאצאיהם של ראשי היישוב ומנהיגי המחתרות.
למד בתיכון הגימנסיה העברית בירושלים ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
את שירותו הצבאי עשה כמפקד טנק.
בשנים 1989–1993 עבד במחלקת הספורט של הערוץ הראשון כעורך תקצירים.
בשנים 1997–1999 הפיק את תוכנית הספורט בערוץ 2 "הדקה ה-91" בהנחייתו של יורם ארבל.
בשנים 1999 - 2003 הפיק את התוכנית "חלומות בהקיציס" בכיכובם של איל קיציס וטל פרידמן שזכתה להצלחה רבה וזכתה פעמיים בפרס מסך הזהב.
בשנים 2003–2008 הפיק וערך תוכניות לספי ריבלין - "אופסייד" לערוץ הספורט, ולעידן אלתרמן - "עושים צחוק" לערוץ 2. ב-2008 הפיק את השעשועון ההומוריסטי חידון האשליות בערוץ 24 הישן, בכיכובם של ליאת הר לב ויניב ביטון.
ב-2009 הפיק והגיש את תוכנית הראיונות הקומית אל תשאל.
אמירה בוזגלו הייתה שחקנית קבועה בשתי העונות הראשונות.
"אל תשאל", שודרה במקביל בקשת ובערוץ ביפ בשעות הלילה המאוחרות.
בתוכנית זו עבר שטרן לראשונה אל קדמת המסך כמגיש ומראיין.
לאחר שתי עונות עברה התוכנית בערוץ 2 לשעת שידור מוקדמת יותר.
שטרן שילב בתוכנית ראיונות עם אנשי שוליים בלתי מוכרים, בעלי תחביבים מוזרים לצד ראיונות של ידוענים מתעשיית הבידור.
סגנון הראיון שלו שילב שאלות מביכות ומיתממות המצליחות להפתיע את המרואיינים ולהפיק מהם תשובות בלתי צפויות.
בעונה השלישית שילב ראיונות עם פוליטיקאים ועסק בשאלות כלכליות, חברתיות ופוליטיות, גם הן בסגנונו הייחודי.
לאחר חמש עונות של התוכנית "אל תשאל", החל להגיש תוכנית אירוח בשם "דבר אלי" בערוץ 24.
ב-2012 יצא לאור ספרו "מיקי, אני מדברת אליך", בהוצאת מודן.
הספר עוסק בירושלמי הנמצא בנקודת מפנה בחייו.
הספר הפך לרב מכר והוביל את טבלת המכירות של צומת ספרים.
ב-2014 יצא לאור ספרו השני "הכי נורמלי בעולם".
באפריל 2013 עזב את ערוץ 2, עבר לערוץ 10 והחל להנחות תוכנית אירוח בשם "שי בשישי" שכללה 30 תוכניות.
התוכנית צולמה בפני קהל, וכן שילבה כתבות שטח בהן שטרן המשיך לעסוק בנושאים חברתיים שונים.
באוגוסט 2014 התוכנית חזרה מוקדם מהמועד המתוכנן במהדורה מיוחדת של מבצע צוק איתן, צולמה ללא קהל ונקראה "שי בשידור".
מאז משודרת התוכנית במתכונת זו.
באוקטובר 2014 עלתה העונה השנייה.
החל מינואר 2019 שודרה התוכנית בערוץ 13 (העונה השישית).
בשנים 2015–2019 זכתה התכנית בארבעה פרסי אקדמיה בקטגוריית תוכניות אירוח.
בשנים 2012–2019 העלה, יחד עם ערן זרחוביץ' ומאור כהן, את מופע הבמה הקומי "כמעט מושלמים".
בסוף 2020 החליט שטרן לעזוב את "רשת" ואת ערוץ 13. החל מאפריל 2021 עבר שטרן לתאגיד השידור הישראלי, שם ממשיך להנחות את תוכניתו בכאן 11. התוכנית עלתה ב-24 באפריל תחת השם "ערב עם שי שטרן".
שטרן נשוי לדפנה, עורכת דין, ואב לשלושה ילדים.
שי תמרי (נולד בשנת 1942) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, ושימש כמפקד עוצבת עמוד האש, חטיבה 275, חטיבת עודד וחטיבה 500
תמרי נולד בעין חרוד לצבי ומרים, בהיותו בן 10 עבר עם משפחתו לבני עטרות.
בשנת 1959 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין של הנח"ל, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח, שם עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר.
תמרי שימש כמפקד כיתה ויצא לקורס קציני חי"ר.
לאחר קורס קצינים אותו סיים בהצטיינות, שירת במגוון תפקידי פיקוד בחטיבת הצנחנים, ובהם מפקד מחלקה ומפקד פלוגה.
במלחמת ששת הימים שימש כקצין האג"ם של החטיבה.
לאחר מכן פיקד על כוח הצנחנים ב"מבצע רוצץ".
במלחמת ההתשה לחם כמפקד גדוד 890 של הצנחנים.
בתפקידו הבא שימש כראש ענף תורת לחימה במפקדת הקחצ"ר.
במלחמת יום הכיפורים שימש כקצין אג"ם של פיקוד הדרום והיה ממתכנני מבצע אבירי לב.
לאחר מכן שימש כמפקד חטיבת עודד לאחר המלחמה שימש לתקופה קצרה כמפקד חטיבה 275. תמרי השתתף בלחימה כנגד המחבלים שביצעו את טבח מעלות.
לאחר מכן פיקד על חטיבה 500 ושימש סגן רמ"ח מבצעים במטכ"ל.
בתפקידו זה היה מעורב בתכנון מבצע אנטבה, ואף שהה בחפ"ק המטכ"לי האווירי שטס מעל לשדה התעופה באנטבה.
תמרי השתחרר מצה"ל בדרגת תא"ל.
כיהן כמנכ"ל החברה לפיתוח קיסריה, יו"ר מקוה ישראל וחבר דירקטוריון התעשייה הצבאית.
לשי תמרי שני אחים אשר גם הם הגיעו לתפקידים בכירים בצה"ל: תת-אלוף דב תמרי והאלוף נחמיה תמרי, שנהרג בינואר 1994 בעת ששימש כמפקד פיקוד המרכז, בהתרסקות מסוק סייפן של חיל האוויר, סמוך למפקדת הפיקוד.
בשנת 2011 נהרג בנו, רוכב אופניים בתאונת דרכים.
שי צורים (נולד ב-1972) הוא צייר ופסל ישראלי.
עבודותיו של צורים עוסקות בהיבטים ארס פואטיים ומכילות דימויים מן התרבות הפופולרית.
יצירותיו הדו-ממדיות של צורים עושות שימוש בטכניקות שונות של איור ואילו בפסליו הוא יוצר חיבורים בין דימויים וחומרים שונים.
כיום חי צורים בברוקלין, ניו יורק עם משפחתו.
צורים מציג בעיקר פיסול, רישום וציור על נייר, ומשלב במיצביו גם ציורי קיר מהירים ווידאו.
עבודותיו מצרפות חומרים ומוטיבים ממקורות שחלקם מעוגנים בתרבות הגבוהה וחלקם שאריות של תרבות הצריכה; חלקם מקומיים וחלקם קשורים לתרבות הפופולרית האמריקאית או לחיי היומיום.
על עבודתו נכתב: "חומרים מצויים וזרוקים הופכים לאמנות מבעד מבטו המובהק, ובני האדם ניבטים מבעד עדשה דו-קוטבית הנעה בין רוב-חשיבות לסתמיות.
צורים בורר מתוך היצע למכביר של מוצרי צריכה ודימויים ומשליט "סדר" בתוך האי-סדר.
באופן סמלי הוא מחבר מחדש את שברי העולם שסביבנו, ומנסה להשיב תקווה במחוות צנועות, אחוותיות ונדיבות".
1995-1999 - תואר BFA בהצטיינות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1998-1999 - סמסטר במסגרת חילופי סטודנטים, בית הספר לאמנות חזותית, ניו יורק
2001-2003 - תואר שני במסגרת לימודי המשך של בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב בתל אביב
2000 - גלריה זומר, תל אביב-יפו
2002 - מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה
2008 - מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו
2009 - "Made In China", גלריה רוזנפלד, תל אביב-יפו
2012 - "מדריך הישרדות", גלריה רוזנפלד, תל אביב-יפו.
2003 - פרס שמואל גבעון, מוזיאון תל אביב לאמנות
2005 - מלגה לספר אמן, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב
2008 - פרס על הישגים יוצאי דופן, מרכז הפיסול הבינלאומי האמריקאי
2008 - פרס מוזיאון תל אביב לאמנות וישראכרט לאמן ישראלי
2008 - שלב הגמר של פרס גוטסדינר
2009 - פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו
שי פיטובסקי (נולד ב-1976) הוא במאי ומחזאי תיאטרון ישראלי.
שי פיטובסקי נולד וגדל ברמת גן.
סבו, משה פיטובסקי, עלה לישראל מפולין.
אביו היה יבואן ממתקים ואמו גננת.
שי פיטובסקי למד בתיכון אהל שם, בצה"ל שירת בצנחנים.
בתום שירותו הצבאי למד קופירייטינג וכעבור זמן קצר התמנה למנהל קריאטיב במשרד הפרסום זרמון-גולדמן, בו עבד במשך שש שנים.
בהיותו בן 28 נפטר אביו, מה שגרם לו להבין שהזמן הוא מצרך יקר ועליו לנהוג בהתאם לנטיות ליבו.
הוא למד תיאטרון במשך ארבע שנים בסמינר הקיבוצים.
המחזה הראשון שביים, "עשרים עשר", הועלה בפסטיבל "פותחים במה" של בית ליסין ב-2002.
הוא כתב את המחזה "גריניץ'", שמספר על שני פקידים שמנהלים את העולם בעזרת אופניים.
הוא העלה את "גריניץ'" בסיום השנה הראשונה ללימודיו בעזרת סטודנטים למשחק מהסמינר.
ההצגה רצה במשך שלוש שנים בתיאטרון הערבי-עברי ביפו.
אחר-כך ביים את המחזה "זה כמו להרוס רק הפוך", שהועלה בפסטיבל עכו וזכה בציון לשבח.
פיטובסקי העלה את המחזה "התקלה" מאת פרידריך דירנמאט, כתרגיל בימוי בסמינר הקיבוצים.
ההצגה "התקלה" זכתה בשלושה פרסי קיפוד הזהב להצגות הפרינג' לשנת 2008/9: בקטגוריות ההצגה, הבמאי והתלבושות, היא ממשיכה ורצה בקאמרי עד היום.
הוא ביים את ההצגה "הרפתקה בקרקס", שעלתה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים והמשיכה ורצה בתיאטרון אורנה פורת וזכתה בהצגת השנה.
פיטובסקי הנהיג את קבוצת צעירי הבימה (מיסודו של אילן רונן) במשך 7 שנים.
הקבוצה כללה את שחר רז, לאה גלפנשטיין, אייל רדושיצקי, אלינור פלקסמן, הראל מורד, נעמה ארמון, יובל שלומוביץ', ועודד אהרליך.
ההפקה הראשונה של קבוצת צעירי הבימה הייתה המחזה "החוטם", פרי עטו של ניקולאי גוגול.
בשנת לימודיו האחרונה עיבד את ספר הילדים של נחום גוטמן "מעשה שתחילתו בחמור וסופו ארי דורס", למחזה בשם "ביאטריצ'ה".
הוא העלה את "ביאטריצ'ה" בכיכובם של תלמדי שנה ג' בסמינר הקיבוצים, ההצגה המשיכה ורצה בצוותא.
אחר-כך ביים את "מסייה דה פורסנייאק" של מולייר, אותו הציג עם קבוצת צעירי הבימה.
ביחד עם קבוצת צעירי הבימה ושחר פנקס, העלה את "ארץ חדשה", שנוצרה כחלק מפסטיבל אירופי בנושא פליטים.
ההצגה הופיעה בפסטיבלים שונים בעולם.
"ארץ חדשה" נוצרה בעקבות מפגשים שבועיים עם נוער מדארפור.
ב-2012 פיטובסקי עיבד את הספר "לא אשנא" פרי עטו של עז א-דין אבו אל-עייש.
המחזה עלה כהצגת יחיד של גסאן עבאס, בבימויו של פיטובסקי בתיאטרון הבימה וכיום הוא מופיע בארצות הברית.
ב-2013 ביים ועיבד את המחזה "השבועה" על פי מעשיה יהודית מימי הביניים, ההצגה הועלתה בתיאטרון הבימה.
ב- 2015 ביים פיטובסקי את ההצגה "עשר דקות מהבית", מחזה מאת מאיה ערד יסעור לציון 20 שנה לרצח יצחק רבין.
ב-2016 הוא מונה למנהל אמנותי של "תיאטרון אלעד", תיאטרון אילת והערבה ועבר עם משפחתו לקיבוץ אילות, יחד עימו עברו לדרום השחקנית נעמה ארמון והשחקן רוי קלדרון.
כמו כן הוא מלמד ילדים כתיבת מחזות, מנחה ומשחק בתיאטרון אימפרוביזציה "פלייבק".
שי פיטובסקי נשוי למאיה, מטפלת ברפואה סינית והם מתגוררים בקיבוץ אילות.
בסתיו 2022 הוציא אלבום בכורה בשם "עכשיו אני כאן" .
שי קלפר (נולד ב-8 בינואר 1976) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף המשרת כמפקד פיקוד העורף.
שירת כמפקד עוצבת הגליל, מפקד מרכז הכשרות היסוד בפיקוד ההכשרות והאימונים, מפקד חטיבת גולני, מפקד המרכז לאימונים באש במל"י, מפקד חטיבת שומרון, מפקד גדוד גפן ומפקד גדוד 51.
קלפר נולד בכפר סבא וגדל בשערי תקווה.
למד במדרשית נעם בפרדס חנה ובישיבת שבי חברון.
התגייס לצה"ל באוגוסט 1996, שובץ בחטיבת גולני והתקבל לפלס"ר גולני.
בהמשך שימש כמפקד פלגת האימונים בפלס"ר.
לאחר מכן מונה למפקד פלוגת מסלול בגדוד 12, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בין היתר במבצע חומת מגן.
בהמשך הקים ושימש כמפקד פלוגה רובאית ב' בגדוד 12. באוקטובר 2003 מונה למפקד פלחה"ן גולני ושירת בתפקיד עד ספטמבר 2004. בתקופה זו השתתפה הפלוגה תחת פיקודו במבצעים רבים ביהודה ושומרון וחבל עזה.
על חלקו בהובלת הפלוגה זכה בצל"ש מפקד אוגדה ממפקד עוצבת געש.
במהלך התפקיד הועמד לדין משמעתי לאחר תקרית שבה ירו כוחות שהיו תחת פיקודו אש חיה לעבר מפגינים פלסטינים ואנשי שמאל בסמוך לגדר ההפרדה ליד אלקנה, ופצעו שניים מהם.
מסקנות ועדת הבדיקה קבעו כי הכוח בפיקודו הגיע לאירוע ללא אמצעים לפיזור הפגנות כנדרש.
בשנת 2005 מונה למפקד פלס"ר גולני, תפקיד שבו שירת עד סוף מלחמת לבנון השנייה, ובמהלכה השתתף בין היתר בחילוץ מקרב בינת ג'בייל.
בשנים 2006–2007 שירת כסגן מפקד גדס"ר גולני.
לאחר לימודים מונה לקצין אג"ם של חטיבת גולני בשנים 2009–2010.
בשנת 2010 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 51, תפקיד בו שירת עד 25 ביוני 2012. בשנת 2012 מונה למפקד גדוד הדס בבה"ד 1, ושירת בתפקיד זה עד שנת 2013. בשנים 2013–2014 שירת כמפקד גדוד גפן.
בעקבות מבצע שובו אחים נדחתה כניסתו המתוכננת לתפקיד מפקד חטיבת שומרון.
לאחר נפילת מחליפו, , במבצע צוק איתן, חזר זמנית לפקד על גדוד גפן.
לאחר המבצע הועלה לדרגת אל"ם ומונה בשנת 2014 למפקד חטיבת שומרון.
הוא שירת בתפקיד עד 1 ביוני 2016. לאחר מכן יצא ללימודים במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית.
ביולי 2017 מונה למפקד המרכז לאימונים באש במל"י, ושירת בתפקיד עד מאי 2018. ב-24 במאי 2018 מונה למפקד חטיבת גולני, תפקיד אותו מילא עד 2 באוגוסט 2020.
באוגוסט 2020 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד מרכז הכשרות היסוד בפיקוד ההכשרות והאימונים, ושירת בתפקיד עד 1 במרץ 2022. ב-26 באפריל 2022 מונה למפקד עוצבת הגליל.
באמצע שנת 2023 התריע קלפר שהכוחות העומדים תחת פיקודו אינם מספיקים כדי להתמודד עם מתקפת פתע.
קלפר הוביל את האוגדה בזירת לבנון במלחמת חרבות ברזל.
ב-17 ביולי 2023 הוחלט על מינויו לראש מטה זרוע היבשה.
שנה לאחר מכן, כאשר ביקש בעקבות מלחמת חרבות ברזל המתמשכת להישאר בתפקידו כמפקד עוצבת הגליל – המינוי בוטל, והועבר לתא"ל רמי אבודרהם.
ב-8 בינואר 2025 סיים את שירותו כמפקד עוצבת הגליל.
ביולי 2025 הועלה לדרגת אלוף ומונה למפקד פיקוד העורף.
קלפר מתגורר בלשם, נשוי לאפרת ואב לארבעה.
בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני באסטרטגיה וביטחון ממכללת המלחמה של צבא ארצות הברית.
שי צברי (נולד ב-14 באוגוסט 1974) הוא מוזיקאי וזמר ישראלי.
צברי גדל בבת ים לאבשלום וצביה צברי עולים חדשים מתימן.
לאחר שירותו הצבאי למד מוזיקה בבית הספר "רימון".
ב-2007, אחרי שנים בהן לא עסק במוזיקה, הצטרף לפרויקט "אדומי השפתות" של ברי סחרוף ורע מוכיח, ומאז משתתף כזמר ליווי בהופעותיו ובאלבומיו של סחרוף.
השתתף כסולן במספר רב של פרויקטים שונים, בהם, האלבום "סאלאם טק" של להקת "מג'יק" (2002), האלבומים "בין קירות ביתי" (2008) ו-"רבע לשש" (2013) של הפרויקט של עידן רייכל, "יהודה הלוי פינת אבן גבירול" (2004) ו-"מעליי דממה" משירי אהובה עוזרי (2013) של פרויקט עבודה עברית.
בנוסף ביצע ב-2001 את השיר "נפרדנו כך" לפסקול הסרט "Made in Israel" והוציא דואט בשם "איפה בעולם" ביחד עם דיקלה בשנת 2011.
הלחין וביצע שירים במסגרת האלבומים "טוב שהעולם גדול" משירי המשורר אבות ישורון (2014) ו"עשוי מאותיות" משירי המשורר חיים גורי (2015).
בשנת 2014 יצאו הסינגלים מתוך אלבום הבכורה של צברי, בהם "קשה בלילה" שהלחין צברי למילותיו של המשורר אברהם חלפי, "המלך" שהלחין למילותיה של חביבה פדיה ו"לווי אותי", שיר של המשורר יהודה עמיחי שהלחין ברי סחרוף.
האלבום המלא "שחרית" יצא בפברואר 2015 ובו מלווה את צברי "נבחרת הגרוב של המזרח התיכון" הכוללת את אסף תלמודי שגם הפיק את האלבום, אייל תלמודי, גרשון וייספירר, איתמר ציגלר וניר מנצור.
שירי האלבום זכו לשבחי המבקרים, שציינו לטובה את הפרשנות החדשה שמעניק צברי למוזיקה מזרחית ופיוטים.
בפברואר 2017 שחרר את "אנא, אנא, אנא", חידוש בעברית לשירו של לאונרד כהן "Lover Lover Lover".
שלומי שבן שתרגם את השיר השתתף גם בהקלטות בנגינת פסנתר וקולות.
בדצמבר 2018 שיתף פעולה עם קותימן בסינגל "רק בלילות" ושנתיים מאוחר יותר הוציאו יחד את "מלכה ומלך".
שני השירים זכו לגרסאות בטורקית בביצועה של מליקה שאהין שאף השתתפה בהלחנת "מלכה ומלך".
בשנת 2020 השתתף בפסטיבל "אינדיזוםזום" אשר שודר בהקצה ביום העצמאות, והועבר בשידור ישיר באמצעות ה-ZOOM עקב מגפת הקורונה.
באוקטובר 2020 הקליט עם קרולינה חידוש לשירו של זוהר ארגוב "היו זמנים" לאלבום השני של פרויקט צו השעה.
בפברואר 2021 הוציא צברי את השיר "דע" - סינגל ראשון מתוך האלבום השני העתידי שלו.
צברי הלחין אותו יחד עם אלון לוטרינגר למילותיו של המשורר אבישי חורי.
ביוני יצא הסינגל השני "מכור לאהבה" שאותו כתב יחד עם נעם רותם והלחין במשותף עם איתמר ציגלר.
הקליפ לשיר שביים רועי ריק, סומן כאחד הקליפים הטובים לשנת תשפ"א.
ב-10 במאי 2023 יצא האלבום המלא בשם "בוא הביתה".
נכללו בו הסינגלים "דע", "מכור לאהבה" ושיר הנושא "בוא הביתה".
על שירי האלבום חתומים מפיקים שונים, בהם תמיר מוסקט, איתמר ציגלר, אלון לוטרינגר, ריג'וייסר, אסף תלמודי ויוגב גלוסמן.
ב-13 במרץ 2024 השתתף בסינגל המשולש של אביב בכר בשיר "תפילה אחת".
ב-27 במאי הוציא צברי את השיר "כל החיים", שיתוף פעולה עם ההרכב בום פם.
צברי היה נשוי לסופרת תמר קפלנסקי ולהם שני בנים.
לייב באקווריום של מפעל הפיס (2023)
מאז אבחונו כחולה ALS פעל למציאת תרופה למחלה, ועד למותו עמד בראש עמותת "פרס לחיים" (Prize4Life).
חתן אות הנשיא למתנדב ויקיר העיר רמת השרון.
התנדב במשטרה בדרגת תת-ניצב (המתנדב הבכיר ביותר במשטרה).
שי ראשוני גדל ברמת השרון, ולמד בתיכון "רוטברג".
קיבל רישיון טיס פרטי בגיל 17, והיה בכך הטייס הצעיר בארץ.
מאוחר יותר הוציא גם רישיון מסחרי ועבד מעט כטייס.
עם גיוסו לצה"ל, התקבל לקורס טיס אך עם סיומו עבר לשרת בחיל המודיעין, שם הגיע לתפקיד קמ"ן גייס במילואים בדרגת אלוף-משנה.
בהשכלתו, ראשוני היה בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת הרטפורד שבקונטיקט, ארצות הברית, שם נישא לתמי, ולהם נולדו שני בנים.
למד לקראת תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, אך לא סיים.
פרסם Case Study באוניברסיטת INSEAD.
היה מדריך טיולים בתת-היבשת ההודית ובסין, וכן הדריך טרקים בהימלאיה.
במשך מספר שנים מילא תפקיד סמנכ"ל בקבוצת פליינג קרגו, והקים חברה לניהול והפקת אירועי ספורט, מדיטרנאו 365, שיזמה והפיקה את אירועי האופניים הגדולים בארץ בשעתו, ביניהם "רוכב ישראל" "גראן פונדו גלבוע חרמון", "גראן פונדו מכתשים" ו"ג'ירו ד'איטליה בירושלים" וכן את "מרוץ החברים למען חולי ה-ALS" ברמת השרון.
בעצמו, התחרה בענפי המרתון והטריאתלון, וזכה במקום שלישי בתחרות "איש הברזל" הישראלית בקטגוריית הגיל שלו באילת בינואר 2011.
על פעולתו בתחום הספורט, זכה ב-2012 בתואר איש השנה של מגזין "אופניים", וב-2013 נבחר כספורטאי השנה בקטגוריית משפיע השנה בספורט של גולשי אתר "שוונג".
שי היה חבר במועצה הציבורית של תנועת "עתיד כחול לבן", הפועלת לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני על ידי כינון שתי מדינות לשני עמים.
ביוני 2016 זכה לקבל את אות הנשיא למתנדב.
באוקטובר 2016 הגיש תוכנית רדיו בגלי צה"ל והיה בכך כנראה האילם הראשון בהיסטוריה שהגיש תוכנית רדיו.
בנובמבר 2016 זכה בפרס Masschallenge Impact על "תרומה יוצאת מגדר הרגיל לחברה".
בדצמבר 2016 נבחר לאחד מ-50 המשפיעים חברתית של ידיעות אחרונות.
במאי 2017 זכה באות יקיר העיר רמת השרון.
ב-2017 השלים בעזרת קבוצת חברים ומשפחה את מרתון תל אביב והיה בכך כנראה המשותק / מונשם / אילם הראשון בעולם שעשה זאת.
זכה על כך בתואר אירוע הספורט של השנה מטעם "שוונג".
במרץ 2018 השלים גם את מרתון ירושלים.
כתב ופרסם ספר מדריך לרץ המתחיל, עם דנה צימרמן.
בספטמבר 2017 התנדב למשטרה כפרויקטור להפקת מרוץ האופניים ג'ירו דיאיטליה, אירוע הספורט הגדול ביותר שאי פעם נערך בישראל ולצורך כך הוענקה לו דרגת תת-ניצב, והוא היה המתנדב בעל הדרגה הבכירה ביותר במשטרה.
היה שותף בשני פטנטים ושלושה מאמרים אקדמיים.
ב-2011 אובחן שי ראשוני כחולה במחלת ה-ALS.
זמן קצר לאחר מכן, החל לפעול למען חולי ALS ולמען מציאת תרופה למחלה.
במסגרת זאת, ראשוני היה חבר בוועד המייעץ של הארגון האמריקאי Answer ALS וכיהן כמנכ"ל ויו"ר עמותת "פרס לחיים", שהוקמה על ידי חולי ALS ופועלת לקידום חקר המחלה על מנת למצוא לה תרופה או טיפול.
העמותה היא זוכת פרס ראש הממשלה לחדשנות ויצירתיות.
כחלק מההתמודדות האישית והמשפחתית עם המחלה, כתב שי עם בנו הצעיר ספר, שנקרא "אבא לא מגיע", העוסק בחוויה היום-יומית של משפחה בה האב חולה.
גם כשהיה משותק ומונשם, עדיין פעל להאצת חקר המחלה ולקידום מציאת תרופה או טיפול וכן לפיתוח טכנולוגיה מסייעת לחולים.
באפריל 2015 הוביל את עמותת פרס לחיים לזכייה בפרס Bloomberg Genesis Generation בסך מאה אלף דולר לצורך פיתוח אפליקציה למעקב אחר חולי ALS.
האפליקציה זכתה גם במימון המדען הראשי.
היה שותף מייסד בחברת הסטארט אפ EyeControl שזכתה גם היא במימון המדען הראשי, וחבר בוועד המדעי של חברת Neurosense.
היה חבר בוועדה המייעצת ל-FDA בנושאי ניסויים קליניים ותרופות ל-ALS ופעיל להנגשת צה"ל.
הוביל צוות אינטרדיסציפלינרי לשינוי מתודת ההקשבה למטופל בבתי חולים בארץ.
בינואר 2017 פרש מתפקיד המנכ"ל ונותר בתפקיד יו"ר פרס לחיים.
העמותה מציעה את פרס שי ראשוני לחולה המשפיע בעולם בחקר ה-ALS.
שי פלד (נולד ב-20 באוקטובר 1972) הוא שחקן ישראלי, המוכר בתור עופר רוטשילד בסדרה "דני הוליווד", ומסדרות הטלוויזיה "החופש האחרון" ו"לא כולל שירות" בהן שיחק כחלק מחברותו בלהקת צעירי תל אביב.
נולד בשם שי חדד, ובשנת 2008 שינה את שם משפחתו לנוכחי (פלד).
למד בתיכון אליאנס תל אביב במגמה לצרפתית.
בין השנים 1987 עד 1990 היה חבר בלהקת צעירי תל אביב, ובמסגרתה הופיע בסדרות הטלוויזיה של הלהקה "החופש האחרון" ו"לא כולל שירות".
שירת בלהקת הנח"ל, ולאחר שחרורו למד בבית ספר לאומניות הבמה בית צבי.
פלד שיחק גם בסדרות "דני הוליווד", "השיר שלנו", "תנוחי" ו"שבתות וחגים".
פרח השכונות, בתפקיד יוסי, תיאטרון באר שבע
עלובי החיים, בתפקיד אנז'ולרה, המשכן לאומנויות הבמה
יוסף וכתונת הפסים, בתפקיד יוסף, תיאטרון רמת גן
אופרת הקבצנים, בתפקיד מקהי, תיאטרון רמת גן
הכינה נחמה, תיאטרון אורנה פורת
נטע זר, תיאטרון אורנה פורת
שירי אנדרו לויד ובר, תיאטרון רמת גן
ארטי נוגע בשמיים, פסטיבל הצגות ילדים, תיאטרון חיפה
2012 תנוחי, דרמה יומית, HOT3, בתפקיד אורי בן שמחון
2011 סברי מרנן, בתפקיד גל
2010 מנדלבאום בלש פרטי, בתפקיד אלדד
2009-2008 דני הוליווד, בתפקיד עופר רוטשילד
2008 אולי הפעם, בתפקיד גולן
2008 הפיג'מות, בתפקיד אפללו הודיני
2004 השיר שלנו, דרמה יומית Yes, בתפקיד אדם הראל
2001 שבתות וחגים (עונה 2), ערוץ 3, בתפקיד עדי אשכנזי
1999 פלורנטין, סדרת דרמה, ערוץ 2
1990 לא כולל שרות (עונה 1), הערוץ הראשון, צעירי תל אביב, בתפקיד שי
1989 החופש האחרון, הערוץ הראשון, צעירי תל אביב, בתפקיד שי
שי קיפניס (21 בספטמבר 1925 – 2 בנובמבר 2014) היה חבר הפלמ"ח, חייל בצה"ל ועסקן ציבור ברמת השרון.
קיפניס נולד בראשון לציון כבן בכור ללוין ומרים קיפניס (בתו של אחד ממייסדי המושבה דב חביב לובמן).
הוא נחשב לילד הראשון בארץ ישראל בעל השם שי.
לאחר לידתו עברה המשפחה לתל אביב שם למד.
לאחר מספר שנים החל האב לבנות את ביתו בראשון לציון.
בשנת 1935 הסתיימה בניית הבית והמשפחה חזרה למושבה למרות פטירתה של אימו באותה שנה.
לאחר המעבר עבר קיפניס ללמוד בכפר הנוער בן שמן.
בשנת 1942 התגייס לפלמ"ח והוצב לפלוגה א' של הגדוד הראשון שם היה מעורב בפעילות בעמק יזרעאל ועמק הירדן.
ב-1945 השתתף בפריצה למחנה המעצר בעתלית וליווה את המעפילים במסע ליגור.
במלחמת העצמאות הוצב לפקד על היאחזות הפלמ"ח "ג'יב יוסף" (שהפכה לימים לקיבוץ עמיעד).
בהמשך השתתף בקרבות על משמר הירדן ובבלימת הסורים.
נפצע בניסיון הפריצה למנרה הנצורה.
לאחר סיום המלחמה גויס קיפניס לצה"ל ושירת בתפקידי פיקוד ומטה בנח"ל שם הגיע לדרגת סא"ל והשתחרר ב-1970.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד קיפניס במועצת רמת השרון במספר תפקידים (מנהל מחלקת תרבות, נוער וספורט במועצת העיר, חבר מזכירות מועצת הפועלים, חבר הנהלת רשת המתנ"סים, יו"ר רשת המרכזים הקהילתיים, יו"ר הסתדרות הגמלאים ברמת השרון, חבר המועצה המקומית ועוד).
קיפניס היה הבכור להוריו ולאחריו נולדה אחותו ניצה ב-1930. לאחר מות אימו ב-1935 נשא אביו בשנית את דבורה קרסנוב.
ב-1959 נשא קיפניס לאשה את ציונה יזרעאלי בת קיבוץ עין חרוד, שהייתה אלמנת הטייס , ואימץ את בנה ירום אריאב.
לזוג נולדו 2 בנות: מילי ולימור.
המשפחה גרה ברמת השרון ובשנת 2005 הוענק לקיפניס תואר יקיר העיר.
קיפניס נפטר ב-2 בנובמבר 2014 ונקבר בעין חרוד.
חלק מן הערכים על מלחמת העצמאות ופלמ"ח אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992
שי פאוזנר (נולד ב-3 במרץ 1971) הוא עיתונאי, עורך, פובליציסט ופרשן לשעבר בתחום הכלכלי בתקשורת הישראלית.
בתפקידו האחרון בתקשורת שימש במשך 6 שנים כעורך תחום הנדל"ן ביומון הכלכלי "כלכליסט" של קבוצת ידיעות אחרונות, וכפרשן כלכלי בתוכניות של "חברת החדשות" והזכיינית "רשת" בערוץ 2 ובתוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית.
בין השאר, חשף את הכאוס בתחום מדדי מחירי הדיור הממשלתיים השונים, ואת ההתנהלות הכושלת של ממשלות ישראל אשר הייתה הגורם העיקרי למשבר דיור שהחל בשנת 2007 ולמחאת האוהלים של קיץ 2011. מאז שנת 2013 משמש פאוזנר כסמנכ"ל התאחדות בוני הארץ.
פאוזנר נולד וגדל בפתח תקווה.
לאחר שחרורו משירות צבאי שבו שימש חובש ומפקד ביחידה מבצעית של חיל האוויר, השלים לימודי מנהל עסקים במכללה למנהל בתל אביב, ובתקופת לימודיו, בשנת 1995, החל לכתוב במדור הכלכלה של עיתון "הארץ".
בהמשך, לאורך שלוש שנים שימש ככתב כלכלי בעיתון "מעריב" ושנתיים כעורך מדור "נתח שוק" בעיתון "גלובס".
בין השנים 1998 ל-2001 שימש כאיש יחסי ציבור ודובר ב"מיקרוסופט ישראל".
במסגרת זו היה חלק מצוות ישראלי של ארגון BSA - ארגון חברות התוכנה הגדולות בעולם שפעל נגד פגיעה בזכויות היוצרים בענף התוכנה.
פעילות זו זכתה להצלחה גדולה מאוד בישראל, שבה התחום היה פרוץ לחלוטין עד אז ואף הביאה להקמת יחידה משטרתית למניעת הפצת תוכנות לא חוקיות.
בשנת 2002 שב פאוזנר לתחום העיתונות, כשמונה לעורך הראשי של אתר האינטרנט הכלכלי ביזפורטל, מקבוצת קו מנחה.
בתפקיד זה מיסד את מערכת החדשות באתר שעסק עד אז בדיווחים מהבורסה לניירות ערך בלבד והרחיב את תחומי הסיקור שלו לשלל תחומי כלכלה.
הוא אף גייס והכשיר באתר צוות כתבים צעירים שחלקם הפכו ברבות הימים לכתבים מובילים בכלי תקשורת שונים כמו: חזי שטרנליכט, דותן לוי, שרון שפורר, יוסי פינק ואחרים.
בשנת 2007 הצטרף פאוזנר לצוות ההקמה של העיתון היומי הכלכלי "כלכליסט" מקבוצת ידיעות אחרונות ושל אתר האינטרנט שלו, ומונה בו לעורך תחום הנדל"ן.
פאוזנר אף יזם את הקמת מוסף הנדל"ן הרבעוני של העיתון.
מוסף זה היה מוסף הנדל"ן רחב ההיקף הקבוע הראשון בתחום זה בעיתונות היומית בישראל.
במקביל לעבודתו ב"כלכליסט", שימש פאוזנר כפרשן כלכלי במסגרת תוכניות טלוויזיה שונות של "חברת החדשות" ושל חברת רשת ב"ערוץ 2" ובתוכניות של מחלקת החדשות ב"ערוץ הראשון".
כמן כן, בשנת 1996 זכה במלגה לכותבים צעירים שהנהיג חנוך סער בהוצאת "סער" שבבעלותו, והוציא לאור ספר שירים בשם "רשימה חלקית".
הספר נלמד באקדמיה בחוגים לספרות עברית.
מאז 2013 משמש פאוזנר סמנכ"ל התאחדות בוני הארץ, ובה ייסד את מערך הדוברות הפנימי והוביל את הקמתו של מסלול לימודים לניהול חברות בנייה, בשיתוף של ההתאחדות והמסלול האקדמי במכללה למנהל.
מסלול המכשיר את עתודת הניהול הצעירה בחברות הביצוע בענף הבנייה.
שי פאוזנר מתגורר בפתח תקווה, נשוי ואב לבת.
שי פרקש (נולד ב-22 באוקטובר 1957) הוא חלוץ בתחום התיעוד והשימור של אמנות ציורי קיר בישראל.
שי פרקש גדל והתחנך בצפון הישן של תל אביב.
עוד בילדותו התעניין בארכאולוגיה ובילה את זמנו בתל קסילה – האזור עליו הוקם מוזיאון ארץ ישראל, בחיפוש אחר מטבעות וממצאים עתיקים.
בבגרותו למד בפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
שי שירת בחטיבת הצנחנים, התקדם לתפקידי מפקד פלוגה ומד"ר.
השתחרר לאחר שש שנות קבע בדרגת רב-סרן.
בשנת 1981 הצטרף שי לבית המלאכה המשפחתי "פאר מוצרי צביעה וגימור" (כיום- "פאר-נשר"), אשר נוסד על ידי אביו חיים פרקש, כבית מלאכה לייצור מברשות ומכחולים לשימוש תעשייתי ולאומנות.
במקביל למד במסלול הנדסאי תעשייה וניהול במכון לפריון העבודה.
כחלק מעבודתו במפעל המשפחתי, יצר שי קשרים עם ספקים מחוץ לישראל והחל לייבא מוצרים וכלים נוספים לענף הצבע והשיפוץ, והיה הראשון בארץ להביא שיטות צביעה מתקדמות כגון רולרים לצביעה, מוטות טלסקופיים ועוד.
במסגרת עבודתו במפעל המברשות, ביקר שי בתערוכות בתחומי הצבע והצביעה מחוץ לישראל.
באחת התערוכות נחשף לשיטת הציור באמצעות שבלונות.
בשנת 1993 השתתף בכנס של ארגון SALI - אגודה של אמני ציורי קיר דקורטיביים בארצות הברית ומשם המשיך למספר השתלמויות בתחום ציורי הסטנסיל (שבלונות).
שי החל לשווק שבלונות בארץ ואף יזם מספר סדנאות ללימוד ציור על קירות באמצעות שבלונות.
בשנת 1999 במהלך סיור בדרום תל אביב, ברחוב שמרלינג בנווה צדק, זיהה שי פרקש במקטע קיר של בית הרוס, תחת שכבות של צבע ישן שהתקלף, שרידי ציור קיר באמצעות שבלונה.
מכיוון שציורי קיר באמצעות שבלונות מתקופת תחילת המאה ה-20 לא היו מוכרים בארץ, החל שי לחקור את הנושא.
הוא ערך סקר רחב בבתי שכונות נווה צדק ונווה שלום, בבתים פרטיים ובבתי כנסת.
סקר זה היה תחילתה של עבודת תיעוד ומחקר מקיפה, אשר מצאה כי ציורי הקיר היו חלק מתרבות העיצוב של הבתים בתקופת סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 והתופעה הייתה נפוצה בבתים רבים ברחבי הארץ.
פרויקט התיעוד והשימור של ציורי הקיר שביצע שי, נערך בשיתוף עם ציירים, משמרים, אדריכלי שימור, המועצה לשימור אתרי מורשת וארגון איקומוס ישראל.
הפרויקט שהחל בשנת 2000 כלל בדיקה פיזית של קירות ותקרות בעשרות בתים היסטוריים, חשיפה וצילום של משטחי צבע דקורטיבי וציורי-קיר.
השלמת המידע והאיסוף המחקרי נעשתה בעזרת תצלומי ארכיון ומסמכים ישנים.
בני משפחות של צבעים וציירי קירות היו אף הם מקור מידע חשוב במחקר, ומהם התקבלו קטלוגים וספרי דוגמאות נדירים של ציורי קיר.
עושר הדגמים והסגנונות של ציור הקיר שנמצא במחקר מעיד על תופעה שנעלמה עד כה מהעין: שרידים של ציורי קיר עדיין קיימים מתחת לשכבות צבע וטיח במאות בתים ישנים בישראל.
תהליך המחקר והתיעוד הובילו את שי להקים בשנת 2000 את סטודיו "תכלת" יחד עם אלי שאלתיאל.
הסטודיו מתמחה בביצוע פרויקטים של תיעוד, חשיפה, שימור ושחזור ציורי קיר.
הם החלו לפעול לשימור ולשחזור של ציורי קיר ביותר ממאה בתים בארץ ולהעלאת המודעות לשימור ציורי הקיר.
אחד הפרויקטים הגדולים בהם השתתפו היה פרויקט שימור "שרונה" אשר בבתיה נמצאו ציורי קיר רבים מהתקופה הטמפלרית ומתקופת המנדט.
לצורך השימור ושיחזור ציורי הקיר בשרונה, יצר שי קשר עם צאצאי הטמפלרים בגרמניה, אוסטרליה ובריטניה ומהם קיבל מידע ותמונות היסטוריות אשר סייעו במחקר ובשחזור בתי שרונה.
כחלק מהעיסוק בנושא חשיפה ושימור של ציורי הקיר, הצטרף שי בשנת 2002 ללימודי התעודה לשימור המורשת הבנויה במגמה לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב.
שי וצוותו עוסקים בשימור בתחומים נוספים לציורי הקיר, כמו אמנות הסגרפיטו, פרסקו, כלי בית וריהוט, פעמונים היסטוריים ובתחומי תרבות חומרית נוספים.
יו"ר ועדת ציורי קיר של איקומוס (ICOMOS) ישראל
יועץ צבע וציורי קיר של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
חבר בעמותה לשימור נכסי תרבות - ISCPCP
חבר בוועדת השימור של העיר לוד.
חבר באגודה בינלאומית של אמני ציורי קיר דקורטיביים SALI בשנים 1997–2010
שי קופרמן (נולד ב-1956) הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת ניצב המכהן כראש אגף הטכנולוגיה והתקשוב.
קופרמן נולד בירושלים לרות ונח.
למד בבית הספר התיכון אורט במגמת הנדסאי אלקטרוניקה.
התגייס לצה"ל ב-1975, והיה לוחם בחיל השריון.
השתחרר בשנת 1978 בדרגת סמ"ר.
למשטרת ישראל התגייס ב-1981, ליחידת המחשוב.
שימש מנתח מערכות, ראש צוות במדור מחשוב באגף המבצעים ושימש ראש מדור משאבים/לוגיסטיקה.
בשנים 1997–2004 פעל בתחום כתיבת תוכנית לאפיון הדור החדש של מערכות ניהול משאבי המשטרה.
ב-2004 מונה לראש המחלקה לפיתוח תשתיות וב-2007 מונה לראש מחלקת פיתוח יישומי מחשב ולסגן ראש מינהל הטכנולוגיות.
ב-2011 מונה לראש מינהל הטכנולוגיות.
בספטמבר 2018 הועלה לדרגת ניצב ומונה לראש אגף התיקשוב של המשטרה, אגף חדש שהוקם על בסיס מינהל הטכנולוגיות.
קופרמן בעל תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני במנהל עסקים.
תושב הוד השרון, נשוי לאביבה ואב ל-2 ילדים.
שי רביבו (נולד ב-13 בדצמבר 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר, אחיהם הצעיר של הכדורגלנים חיים רביבו ודוד רביבו ודודו של המגן רוי רביבו.
רביבו התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, וב-15 באפריל 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 3–0 נגד הפועל פתח תקווה.
בינואר הושאל להפועל אשקלון מהליגה הלאומית עד לסיום העונה, בה רשם 5 הופעות בליגה ואף הגיע עמה לגמר גביע המדינה.
אשדוד ושותף במשחקי הקבוצה בגביע הטוטו, אך בינואר הושאל להפועל רמת גן עד לסיום העונה.
ב-12 בינואר 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 1–0 נגד הפועל רעננה.
לקראת עונת 2008/2009 האריך רביבו את תקופת השאלתו בקבוצה לעונה נוספת, בה כבש ארבעה שערים ובסיומה העפילה הקבוצה לליגת העל אחרי 19 שנות היעדרות.
אשדוד, ושותף ב-24 משחקי ליגה.
בעונת 2010/2011 לא שותף במשחקי הקבוצה, ובינואר 2011 שוחרר מהמועדון, וכעבור שבועיים חתם בהפועל תל אביב.
ב-4 באפריל 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-87 בניצחון 2–0 על הפועל פתח תקווה.
במחזור האחרון לעונה זו ערך את הופעתו השנייה והאחרונה בהפועל תל אביב, כשפתח בהרכב בהפסד 1–2 לעירוני קריית שמונה.
לקראת עונת 2011/2012 חתם בהפועל חיפה, במדיה ערך שלוש הופעות בגביע הטוטו והופעה אחת בליגת העל, אך ב-15 בספטמבר 2011 חזר למ.ס.
אשדוד, ועד תום העונה שותף בארבעה משחקי ליגה.
ב-20 בספטמבר 2012 חתם רביבו במכבי הרצליה מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שישה שערים ב-27 הופעות בעונת 2012/2013. ב-12 ביוני 2013 חתם בהפועל פתח תקווה.
במדיה כבש חמישה שערים ב-35 הופעות, ובתום עונת 2013/2014 העפיל עמה לליגת העל.
ב-5 בספטמבר 2014 חתם בהפועל אשקלון מליגה א'.
רביבו סיים את העונה עם 17 שערים והיה מלך שערי הליגה ביחד עם סהר לוי מסקציה נס ציונה, והעפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית.
בתחילת עונת 2015/2016 כבש רביבו תשעה שערים בליגה הלאומית, אך ב-20 בינואר 2016 חתם במכבי שעריים מליגה א'.
רביבו הבקיע עשרה שערים במדי הקבוצה עד תום העונה, והעפיל עמה לליגה הלאומית.
בעונת 2016/2017 נפצע מספר פעמים עד שבינואר 2017 גמר את העונה.
לאחר כמעט שנתיים שלא שיחק, ב-3 ביולי 2018 חתם רביבו בהפועל אדומים אשדוד, העולה החדשה לליגה א', במדיה הספיק לכבוש שער אחד בארבעה משחקים לפני שנפצע וסיים את העונה.
בפברואר 2007 היה רביבו מעורב בתקרית דקירה ונשלח למעצר בית בן 5 ימים.
שי צור (נולד ב-21 במאי 1983) הוא מקצוען פוקר ישראלי.
צור זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר בשנת 2017. ממייסדי האקדמיה הישראלית לפוקר.
צור נולד וגדל בפתח תקווה.
בשנת 2006 כשחזר מטיול בדרום אמריקה, החל צור לשחק פוקר במשחקים חבריים ביתיים על סכומים זעומים של 50 ש"ח.
בהמשך, כשהיה סטודנט לפיזיקה, המשיך לשחק גם באמצעות האינטרנט וגילה שהוא מצליח להרוויח סכומים גדולים.
עת ששיחק באינטרנט השתמש בכינוי "גאבור מרטון" על שם שחקן הפועל פתח תקווה, אליל ילדותו - כינוי זה דבק בו ומשמש אותו עד היום.
בשנת 2010 החל לשחק פוקר מקצועני.
באותה השנה בטורניר בעיר נוטינגהאם באנגליה, סיים מקום 72 מתוך 620 שחקנים וזכה ב-1,263 דולר.
החל מ-2010 משתתף קבוע בתחרויות ב-IPC (סבב הפוקר הישראלי) - לאורך השנים זכה בסבב זה ב-5 גביעים והגיע 10 פעמים לשולחנות גמר.
בשנת 2013 סיים צור מקום 8 באירוע המרכזי של סבב WPT וזכה בסך של 20,974 דולר.
בשנת 2014 הקים צור ביחד עם שותפים את האקדמיה הישראלית לפוקר, שהוא המוסד הישראלי היחיד שמלמד תוכני פוקר, לאחר מכן שימש כמנכ"ל שלה וכיום מרצה.
בהמשך פיתח אפליקציית לימוד פוקר בשם "Poker Fighter".
ב-7 ביולי 2014 סיים במקום הרביעי בטורניר בסבב אליפות העולם בפוקר וזכה ב-209,805 דולר.
בשנת 2015 סיים במקום ה-38 באירוע המרכזי של אליפות העולם (דמי כניסה בסך של 10,000 דולר) וזכה ב-164,086 דולר.
בשנת 2016 סיים צור במקום השמיני בטורניר בסבב אליפות העולם בפוקר וזכה ב-58,543 דולר.
ב-5 ביולי 2017 רשם צור את הישגו היוקרתי ביותר, כאשר גבר על 1,413 שחקנים, סיים במקום הראשון בטורניר בסבב אליפות העולם בפוקר, וזכה בסך של 223,241 דולר ובצמיד אליפות העולם בפוקר.
בשנת 2018 סיים במקום ה-11 בטורניר מסבב אליפות העולם וזכה ב-55,222 דולר.
נכון ליולי 2022, צור זכה בסך של כמיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-770 אלף דולר בסבב אליפות העולם.
בסבב אליפות העולם הגיע 3 פעמים לשולחן הסופי וסיים 9 פעמים במיקומים שמקנים זכיות כספיות.
שי חיים קונסטנטין (נולד ב-27 ביוני 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בהפועל כפר שלם.
קונסטנטין החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל צפרירים חולון, וכשהיה בן 12 עבר למחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב.
בעונת 2016/2017 שותף בשמונה משחקים בכל המסגרות, מתוכם חמישה משחקים בליגת העל, ובתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה.
הוא לא שותף בניצחונה של בני יהודה על מכבי תל אביב בפנדלים במשחק הגמר.
ב-15 בינואר 2018 הושאל להפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית.
ב-11 במאי 2018 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 3–4 להפועל תל אביב, ובאותו משחק הורחק לראשונה בכרטיס אדום.
לקראת עונת 2018/2019 חזר לבני יהודה, ותפס את מקומו בהרכב של מאור קנדיל שעזב למכבי תל אביב.
ב-2 בספטמבר 2018 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 2–2 נגד מכבי פתח תקווה.
ב-25 ביוני 2019 חתם בקבוצת בית"ר ירושלים לשלוש עונות.
בית"ר ירושלים שילמה עבורו לבני יהודה 400 אלף שקל, ובנוסף העבירה את הזכויות על כרטיסו של אבישי כהן אשר שיחק בבני יהודה כמושאל.
ב-6 בספטמבר 2019 כבש את שער הבכורה שלו במדי בית"ר בניצחון 0–3 על מכבי נתניה.
ב-23 במאי 2021 חתם לשלוש שנים במכבי נתניה, עמה זכה בגביע הטוטו לעונת המשחקים 2022/23.
ב-17 ביולי 2023 חתם בעירוני טבריה.
בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל.ב-12 בנובמבר 2025 חתם בהפועל כפר שלם.
קונסטנטין הוא בנו של כדורגלן העבר משה קונסטנטין.
שי שדה (נולדה ב-16 באפריל 1990) היא כדורגלנית עבר ישראלית ששיחקה בתפקיד מגנה בליגת העל בכדורגל נשים בקבוצת אס"א תל אביב ובנבחרת ישראל.
שדה התחילה בקבוצת הבנים של הפועל הוד השרון ומגיל 14 עברה לקבוצת הנשים של מכבי כישרונות חדרה.
לאחר מכן שחקה בקבוצות שונות - מועדון הכדורגל רמת השרון, אס"א תל אביב, וקבוצות כדורגל של אוניברסיטת ינגסטאון סטייט, ינגסטאון, אוהיו ושל אוניברסיטת טקסס בבראונסוויל, בראונסוויל, טקסס.
ולאחר מכן שיחקה באס"א תל אביב.
כיום לאחר פרישתה התחילה לנהל את קבוצות הכדורגל נשים במועדון מכבי חיפה שבמתחם קצף.
שדה זכתה בתואר שחקנית העונה בעונת 2018/19 של ליגת הנשים ונחשבה בעיני רבים כשחקנית ההגנה הכי טובה בליגת העל לנשים ובנבחרת.
זו הייתה גם השנה האחרונה בה השתתפה במשחקים בליגה ולמעשה פרשה ממשחק פעיל.
לאחר פרישתה, הקימה עסק לקידום ספורטאים בדגש על שחקני ושחקניות כדורגל וסיוע להם במציאת מכללה מתאימה בארצות הברית.
שי שרף (נולד בשנת 1958) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 1.95 מטר ששיחק בהפועל חיפה ובנבחרת ישראל.
כיום איש עסקים בתעשיית ההייטק.
שרף גדל במחלקת הנוער של הפועל חיפה.
בשנת 1977 שיחק במדי בית הספר הריאלי בחיפה בליגת התיכונים בכדורסל.
בעונת 1975/1976 עלה שרף לקבוצה הבוגרת של הפועל חיפה, ושיתף פעולה יחד עם צבי ענבר.
שרף קלע בממוצע של 11.9 נקודות למשחק, אך הקבוצה סיימה במקום ה-11 ונשרה לליגה השנייה.
לאחר עונה אחת בליגה הארצית, חזרה הקבוצה לליגה הראשונה, ואת שתי העונות הבאות סיימה במקום הרביעי בליגה כאשר שרף קלע בממוצע של 18 ו-14.7 נקודות בהתאמה.
בקיץ 1979, השתתף שרף במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה בטורינו תחת המאמן רלף קליין והיה שותף לזכייתה במדליית כסף, כאשר קלע בטורניר 10 נקודות.
את עונת 1979/1980 סיימה הקבוצה שוב במקום ה-4 והעפילה לסיבוב השני של גביע קוראץ' בו הודחה על ידי רייר ונציה האיטלקית.
שרף קלע בממוצע של 10 נקודות במשחק.
במהלך עונת 1980/1981 לאחר שמונה משחקי ליגה בלבד (בהם קלע בממוצע של 11.9 נקודות למשחק) עזב שרף את הקבוצה, ויצא ללמוד בארצות הברית.
למעשה, כך פרש שרף מכדורסל בגיל 23 בלבד.
סך הכל שיחק שרף 5 עונות בליגה הראשונה, בהן רשם 81 משחקים וקלע בממוצע של 13.4 נקודות למשחק.
בנבחרת ישראל רשם שרף 20 הופעות והיה שותף לזכייה במדליית כסף באליפות אירופה בכדורסל 1979.
לאחר הפרישה, עוסק שרף בתחום ההיי-טק.
שרף הקים יחד עם שלושה שותפים אחרים את חברת ההיי-טק אונרו שנקנתה בשנת 2008 על ידי נטוורק אפליינס תמורת 120 מיליון דולר.
שי רוזנצוויג (נולד ב-16 בדצמבר 1975) הוא יזם הייטק ישראלי וראש מועצת אלפי מנשה.
רוזנצוויג שירת כמ"פ במילואים בדרגת סרן.
ראש מועצת אלפי מנשה בבחירות 2018 התמודד רוזנצוויג מול שלושה מועמדים נוספים, בהם ראש המועצה המכהן שלמה קטן, וניצח בסיבוב הראשון כאשר זכה בכ-42% מן הקולות.
כראש מועצה רוזנצוויג התמקד בהבראת היישוב מבחינה כלכלית, אשר היה שרוי בחובות של עשרות מיליוני שקלים.
כיום, לפי נתוני משרד הפנים, היישוב מאוזן תקציבית וסיים בהצלחה תוכנית הבראה.
מבחינה ביטחונית, רוזנצוויג נחשב ממי שהוביל את המאבק לסגירת הפרצות בגדר במהלך 2022 ואף העביר את לשכתו לפרצה בגדר ההפרדה.
במהלך ההתמודדות לתפקיד ראש המועצה, הבטיח רוזנצוויג לקדם שקיפות ציבורית כדי לחזק את הידע, האמון והשתתפות הציבור במערכת הפוליטית.
בתוך כך החל רוזנצוויג לשדר את הישיבות לראשונה בשידור חי וכן להשקיף את יומנו לציבור.
בבחירות שהתקיימו בפברואר 2024, זכה רוזנצוויג להמשיך לקדנציה שנייה, כאשר זכה בכ-85% מן הקולות, ואף דורג ברשימת 15 ראשי הערים האהודים ביותר.
רשימתו למועצה, עשייה, זכתה להישג השיא אי פעם באלפי מנשה, עם 7 מנדטים מתוך 9 בסה"כ.
בשנת 2013 ייסד רוזנצוויג את סיעת "עשייה", אשר חרתה על דגלה את קידום הצעירים, חיזוק הקהילה, החדשנות והחינוך.
בבחירות שהתקיימו ב-2013, זכתה הסיעה ב-36% מן הקולות.
בשנים אלה כיהן רוזנצוויג כחבר מועצת אלפי מנשה, כמ"מ החברה הכלכלית, כיו"ר ועדת החדשנות והשירות לתושב וכן בתפקידים נוספים.
לצד תפקידו כראש מועצת אלפי מנשה, רוזנצוויג פעיל בשלטון המקומי במועצת יש"ע וממלא מספר תפקידים:
יו"ר ועדת טכנולוגיה בשלטון המקומי
יו"ר דירקטוריון החברה לחדשנות בשלטון המקומי
חבר בוועדת החינוך של השלטון המקומי
יו"ר ועדת החדשנות של יו"ש
רוזנצוויג גרוש ואב לשלושה ילדים.
שי פרי הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר כיהן כמפקד עוצבת הרעם ויחידה 5252.
פרי התגייס לצה"ל ושובץ בחיל התותחנים.
בהמשך מונה למפקד סיוע אש אוגדת עזה בשנת 2009 מונה למפקד יחידה 5252 וכיהן בתפקיד עד שנת 2011. לאחר מכן מונה לסגן מפקד עוצבת עמוד האש.
בהמשך הועלה לדרגת אל"ם ומונה בשנת 2014 למפקדה האחרון של עוצבת הרעם שנסגרה בשנת 2016.
שי פרל (נולדה ב-1 במרץ 1997) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת כבלמית בקבוצת SC Sand מהבונדסליגה השנייה ובנבחרת ישראל.
פרל נולדה בפתח תקווה, בת שנייה להוריה איריס ועמית.
אביה היה שחקן כדורגל בצעירותו בקבוצת הפועל פתח תקווה תחת הדרכתו של אברהם גרנט.
בגיל צעיר נחשפה למשחק הכדורגל ושיחקה במגרש השכונתי.
בגיל 11 התחילה להתאמן עם קבוצת בנים בהפועל פתח תקווה ולאחר שנה עברה לקבוצת הנערות של הפועל עירוני פתח תקווה וזכתה איתה באליפות וגביע המדינה לנערות.
עוד לפני גיל 15 הצטרפה לקבוצה הבוגרת ובעונת 2012/2013 נבחרה לתגלית העונה בליגת נשים ראשונה.
בשנת 2013 התקבלה לאקדמיה לכדורגל לבנות במכון וינגייט לתקופה של שנתיים.
בשנה זו שיחקה גם במדי אס"א תל אביב במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
ב-2016 שיחקה במדי מ.כ רמת השרון במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
בשנה זו נפצעה במהלך משחק אימון ובעקבות הפציעה הושבתה לתקופה ארוכה.
שיחקה בשנים אלו בהפועל פתח תקווה, רמת השרון והפועל רעננה בליגת העל ובשנת 2018 חזרה לפתח תקווה ושיחקה איתה בליגה הלאומית.
בעונת 2019/2020 חזרה לליגת העל והייתה חלק מסגל רמת השרון שזכתה באליפות.
פרל שיחקה בנבחרת הנשים עד גיל 17 החל מ-2012 ורשמה בה 11 הופעות.
בנבחרת הנשים עד גיל 19 רשמה 16 הופעות.
בסיום התקופה באקדמיה בשנת 2015 הובילה כקפטנית את נבחרת ישראל עד גיל 19 באליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 שהתקיימה בישראל.
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת ערכה ב-2014 נגד נבחרת שווייץ ורשמה 10 הופעות במדים הלאומיים.
תגלית העונה בעונת 2012/2013 בליגת נשים ראשונה.
שי צוקר (נולד ב-1963) הוא פרופסור למדעים פלנטריים באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2021-2025 שימש ראש בית הספר ע"ש פורטר לסביבה ולמדעי כדור הארץ באוניברסיטה.
נולד בתל אביב בשנת 1963. למד לתואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת תל אביב, שם גם המשיך ללימודי תואר שני ודוקטורט בתחום האסטרופיזיקה תחת הנחייתו של פרופסור צבי מזא"ה.
בתקופה זו פרסם את האלגוריתמים TODCOR ו-BLS, שהפכו לכלים סטנדרטיים בחקר כוכבים כפולים ובחיפוש כוכבי לכת חוץ שמשיים על ידי ליקויים, בהתאמה.
כמו כן היה חבר בצוות שגילה בשנת 2001 את האקזופלנטה HD209458b, שהתבררה כפלנטה הידועה הראשונה המבצעת ליקוי של כוכב האם שלה.
את הפוסט-דוקטורט שלו ביצע באוניברסיטת ז'נבה, במעבדתם של מי שזכו לאחר מכן בפרס נובל מישל מאיור ודידיה קלו, ובהמשך במכון ויצמן למדע, שם עבד עם טל אלכסנדר בשיתוף פעולה עם צוותו של ריינהרד גנצל בגרמניה.
במחקריהם חזו כי ניתן לאשש כמה מיסודות תורת היחסות באמצעות תצפיות על מסלוליהם של כוכבים סביב החור השחור במרכז גלקסיית שביל החלב, טענה שאושרה תצפיתית כעבור כעשור במחקר שהביא לזכייתו של ריינהרד גנצל בפרס נובל.
בשנת 2005 שי צוקר מונה למרצה בכיר בחוג לגיאופיזיקה ולמדעים פלנטריים באוניברסיטת תל אביב, ולפרופסור מן המניין בחוג בשנת 2014. הוא פרסם יותר ממאה פרסומים מדעיים העוסקים במגוון תופעות אסטרונומיות, ובעיקר כוכבים כפולים וכוכבי לכת חוץ שמשיים.
מרבית המחקרים שלו עושים שימוש בשיטות סטטיסטיות ושיטות עיבוד נתונים מתקדמות באסטרונומיה ("אסטרוסטטיסטיקה").
צוקר חבר בקונסורציום DPAC , הממונה על עיבוד הנתונים מטלסקופ החלל גאיה של סוכנות החלל האירופית.
במסגרת זו הוא מתמקד באפשרות גילויים של כוכבי לכת חוץ שמשיים באמצעות נתוני החללית.
בשנת 2021 המאמצים החלו לשאת פרי ו-DPAC הכריז על גילויה של פלנטה ראשונה באמצעות גאיה, על ידי צוותו של שי צוקר.
ביוני 2022 הצוות אפיין בפירוט את שתי הפלנטות הראשונות של גאיה שאף זכו אז לקבל שמות רשמיים - Gaia-1b ו-Gaia-2b.
בנוסף, פורסם כי צוותו של צוקר מוביל, יחד עם צבי מזא"ה, שיתוף פעולה טרנס אטלנטי בין טלסקופ החלל גאיה של סוכנות החלל האירופאית לבין טלסקופ החלל TESS של נאס"א.
שיתוף פעולה זה צפוי להניב גילויים רבים של כוכבי לכת חוץ שמשיים.
שי צוקר מתגורר בגבעתיים, נשוי לד"ר מיכל צוקר ואב לשני ילדים.
שי קקון (נולדה ב-5 בנובמבר 2002) היא שייטת ישראלית.
ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020) ואולימפיאדת פריז (2024).
המאמן האישי והקבוצתי שלה הוא ארז אליהו.
קקון נולדה בשנת 2002 והיא מתגוררת בחדרה.
היא החלה ללמוד שיט תחרותי בגיל 10 בקייטנה ימית בשדות ים.
קקון הייתה אלופת ישראל לנוער בשיט תחרותי, בין השנים 2016–2020, ואלופת ישראל לבוגרות, בין השנים 2018–2021. היא אלופת העולם לנוער בלייזר 4.7 לשנת 2017. בשנת 2018 היא זכתה בתואר סגנית אלופת אירופה לנוער עד גיל 17 בלייזר רדיאל.
שנתיים לאחר מכן, היא זכתה במדליית ארד באליפות העולם לנוער עד גיל 19.
קקון ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020) בדגם לייזר רדיאל וסיימה במקום ה-30.
באליפות העולם שהתקיימה בעומאן בדצמבר 2021 הגיעה למקום ה-22, כשזוהי אליפות העולם הראשונה שלה לבוגרות.
באפריל 2022 זכתה באליפות אירופה עד גיל 21 בסירות ILCA6 (לייזר רדיאל).
באולימפיאדת פריז (2024) ייצגה את ישראל בשייט ILCA, והגיעה למקום ה-24.
שמואל יואל שי (שי) רייכנר (נולד ב-24 במאי 1982) הוא פוליטיקאי ישראלי, המכהן כראש המועצה אזורית נחל שורק מאז 2021. בעבר כיהן כסמנכ"ל דיגיטל ופיתוח כלכלי וכסמנכ"ל הכספים בפועל בחברה למתנ"סים, חברה ממשלתית, ולפני כן היה מנכ"ל מתנ"ס המועצה האזורית נחל שורק.