tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפיגוע התחיל מעט לאחר השעה 16:00 בדרך לתחנת הדלק בדרך חברון, בכניסה הדרומית לבאר שבע, שם המחבל דרס למוות את הרב משה קרביצקי תושב העיר, בעת שרכב על אופניו.
לאחר מכן עלה המחבל לרכבו שוב, התנגש ברכב אחר, יצא מרכבו ודקר למוות את מנחם יחזקאל מנוחין בן ה-67.
ארתור חיימוב, נהג אוטובוס ואיש קבע בדימוס, נקלע לזירה במהלך עבודתו.
הוא יצא לסייע כאשר חשב תחילה כשמדובר בתאונת דרכים.
כשראה את המחבל החמוש, שלף לעברו אקדח וקרא לו להוריד את הנשק.
המחבל לא עצר ואף ניסה לדקור את חיימוב, וחיימוב ירה בו ונטרל אותו.
במקביל הגיע לנקודה אזרח נוסף שירה במחבל, ירי שגרם למותו של המחבל.
חלק מהפיגוע תועד במצלמת אבטחה, וחיסול המחבל תועד בצילומי וידאו על ידי עוברי אורח.
המחבל, מחמוד אבו אל-קיעאן, היה בדואי תושב חורה, מורה לשעבר, שריצה בעבר עונש מאסר בישראל בין השנים 2016 ל-2020, עקב תמיכה בארגון הטרור המדינה האסלאמית (דאעש) והסתה.
מיד לאחר הפיגוע המשטרה לקחה את אקדחו של אחד מהאזרחים שירו במחבל לצורך בדיקה בליסטית.
היורה, תושב עשהאל, ביקש שישיבו לו את האקדח, שכן הוא זקוק לו להגנה על חייו והוא חושש מניסיונות נקמה.
שוטרי התחנה הציעו לו שישכור על חשבונו חברת אבטחה, וכשסירב לעזוב את המקום עד השבת הנשק איימו עליו במעצר.
הסיפור התפרסם וגרר ביקורת חריפה על משטרת ישראל.
לבסוף, הורה מפכ"ל המשטרה קובי שבתאי לפתוח את המעבדה בלילה, כדי שיהיה אפשר להשיב את הנשק עד הבוקר, ולאפשר לאזרח להצטרף לבדיקה.
המקרה הוביל לשינוי נהלים במשטרה, לפיו אזרח שנטרל מחבל ונשקו נלקח ממנו ילווה לביתו על ידי שוטרים, ובמצבים מסוימים אף יימסר לו נשק חלופי.
נכבדי שבט אבו אל-קיעאן, שעליו נמנה המחבל, גינו את הפיגוע ופרסמו: .
בתקופה זאת בשנת 2022 אירעו מעשי טרור רבים, יום לפני הפיגוע בוצע פיגוע דקירה בשכונת ארמון הנציב.
בשבוע שלאחר הפיגוע בבאר-שבע, התרחשו פיגוע ירי בחדרה ובבני ברק.
הפיגוע ליד בנייני האומה בוצע באמצעות מטען חבלה ב-23 במרץ 2011, ליד בנייני האומה שבירושלים, ובו נרצחו אישה ונערה ונפצעו 37 אנשים.
בפיגוע נרצחה תיירת מבריטניה, ונפצעו 38 אנשים, מתוכם 3 אנוש.
אחת מהפצועות, בת 14, נפטרה מפצעיה ב-22 בנובמבר 2017 לאחר ששכבה בבית החולים שערי צדק מחוסרת הכרה.
בספטמבר 2011 עצר השב"כ בסיוע צה"ל והמשטרה את אצחאק ערפה, בן 23 מראס אל-עמוד שהניח את מטען החבלה.
הפיגוע הכפול בירושלים (נקרא גם פיגוע המטענים בירושלים) כלל שני פיגועי תופת שהתרחשו בירושלים בזה אחר זה בבוקר 23 בנובמבר 2022, בשדרות בן-גוריון שביציאה מהעיר ובצומת רמות.
בפיגוע נרצחו שני בני אדם ונפצעו 46 אנשים, מתוכם חמישה באורח קשה.
הפיגועים אירעו בתקופה ביטחונית מתוחה, ולאחר מספר פיגועים שגבו את חייהם של ישראלים רבים (ביניהם: הפיגוע המשולב באריאל, פיגוע הירי ליד גבעת האבות, חטיפת טירן פרו ורצח שלום סופר).
הפיגוע אף אירע בתקופה בה לא כיהנה ממשלה קבועה, אלא ממשלת מעבר בראשות יאיר לפיד בה כיהן בני גנץ כשר הביטחון, מכיוון שחלפו שלושה שבועות מהבחירות לכנסת העשרים וחמש, ולאחר שבנימין נתניהו עוד לא הרכיב את ממשלתו במסגרת המנדט שניתן לו על ידי נשיא מדינת ישראל.
הפיגוע אירע ב-23 בנובמבר 2022. הפיגוע הראשון אירע בשעה 07:06 בבוקר, בתחנת אוטובוס בשדרות בן-גוריון – היציאה מהעיר ירושלים.
המחבל, אסלאם פרוח, הטמין מטען חבלה סמוך לתחנה שהתפוצץ לאחר הפעלתו מרחוק, והביא להריגתו של אריה שצ'ופק, בחור ישיבה בן 16, הוא הובא למנוחות בהר המנוחות באותו יום, ולפציעתם של 11 בני אדם, מתוכם אחד באורח אנוש ושניים באורח קשה.
ב-26 בנובמבר 2022 שלושה ימים לאחר הפיגוע נפטר מפצעיו טדסה טשומה, תושב ירושלים בן 50 הפצוע אנוש בפיגוע, שנהרג באותה זירה.
סמוך לשעה 07:35 הופעל מטען חבלה נוסף סמוך לאוטובוס קו 67 בצומת רמות, אותו הניח קודם לכן חשוד שרכב על אופנוע, והביא לפציעתם של שלושה אנשים באורח קל.
בלון גז שהוצמד למטען לא התפוצץ ובכך נמנע נזק גדול יותר.
בשל הסמיכות של זירת הפיגוע לתחנת מד"א ולבית איחוד הצלה – כוחות ההצלה הגיעו במהירות לזירה, ותוך שבע דקות מתחילת האירוע פונו כלל הפצועים לבתי החולים.
לאחר הפיגוע, קבוצת האקרים איראניים שפרצה למצלמות של גוף ביטחוני ישראלי הדליפה סרטון המתעד את הפיגוע מתחילתו ועד להגעת כוחות ההצלה.
בסרטון נצפה הנרצח בפיגוע אריה שצ'ופק לפני ואחרי מותו.
ב-30 בנובמבר 2022, שבוע לאחר הפיגוע נעצרו חשודים שהיו מעורבים בפיגוע, ביניהם המחבל שביצע את הפיגוע.
ב-10 באפריל 2023 אישר בג"ץ, ברוב של שני שופטים, את הריסת ביתו של המחבל ברמאללה, וב-8 ביוני 2023 הרסו כוחות צה"ל ומג"ב את הבית.
בזירת הפיגוע ביקרו מפכ"ל המשטרה קובי שבתאי וחבר הכנסת איתמר בן גביר.
שורת פוליטיקאים מישראל ומהעולם הוציאו הודעות גינוי ואבל בעקבות הפיגועים.
ראש ממשלת ישראל יאיר לפיד קיים הערכת מצב עם בכירי מערכת הביטחון בקריה בתל אביב ולאחר מכן העביר עדכון לראש האופוזיציה בנימין נתניהו.
נתניהו ביקר את פצועי הפיגוע במרכז הרפואי שערי צדק בירושלים, בו היו מאושפזים מרבית הפצועים, ולאחר מכן מסר במקום הצהרה לתקשורת.
ב- 21 בינואר 2024 קיימה עיריית ירושלים טקס לקביעת לוח זיכרון במקום הפיגוע ביציאה מירושלים, בו הונצחו שני הנרצחים, אריה שצ'ופק וטדסה טשומה.
הטקס התקיים במעמד בני המשפחות וראש העיר ירושלים, משה ליאון, בהנחיית משה שטרן.
הפיגוע ליד אלון שבות היה פיגוע ירי שבוצע ב־ז' בכסלו ה'תשע"ו, 19 בנובמבר 2015, בכניסה ליישוב אלון שבות שבגוש עציון.
בפיגוע נהרגו 3 אזרחים ונפצעו 7.
הפיגוע בוצע בצהרי היום, שעות לאחר פיגוע הדקירה בבית הכנסת בתל אביב.
המחבל מחמד עבד אל בסד חרוב מדיר סאמת הגיע במכוניתו ממערב למזרח בכביש 367 בין אלון שבות לצומת הגוש.
בכביש היה פקק תנועה אותו עקף המחבל והחל לירות ללא הבחנה דרך השמשה הקדמית של מכוניתו לעבר הרכבים שעמדו.
לבסוף הוא התנגש במכונית ונורה על ידי כוחות הביטחון ונפצע קשה.
בפיגוע נרצחו יעקב דון, בן 49 תושב אלון שבות (בנו של הכלכלן יהודה דון), עזרא יחיאל שוורץ, בן 18 תושב בית שמש ועולה חדש מבוסטון ושאדי זוהדי חאטב, ערבי תושב חברון שנהרג בתאונה עם רכב המחבל.
הפיגוע סוקר באופן נרחב בתקשורת האמריקאית והוביל ליוזמות מצד חברי קונגרס אמריקאים להטיל עונשים על הרשות הפלסטינית במחאה על העברת משכורות למשפחות מחבלים.
בית המחבל נהרס על ידי כוחות צה"ל ב-23 בפברואר 2016.
במרץ 2017 גזר בית דין צבאי על המחבל מחמד חרוב ארבעה מאסרי עולם.
חרוב צפוי להשתחרר בהסכם ישראל–חמאס השלישי במלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2025.
הפיגוע המשולב בשכונת נאות אפקה הוא פיגוע דריסה ודקירה שהתרחש ב-4 ביולי 2023 בשכונת נאות אפקה בתל אביב, בו דרס מחבל פלסטיני מספר ישראלים, ולאחר מכן יצא מרכבו, דקר ישראלי נוסף וניסה לדקור נוספים.
המחבל פצע 9 ישראלים, חמישה במצב קשה, בהם אישה בהיריון בת 46 שעוברה נהרג בעקבות הפיגוע, שניים באורח בינוני ושניים קל.
יום לפני הפיגוע פתחו צה"ל והשב"כ במבצע בית וגן.
המבצע התמקד בפעולה נגד תשתיות טרור, החרמת אמל"ח, ומעצר מבוקשים של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני וארגוני טרור אחרים, ומטרתו הייתה הרחבת חופש הפעולה בצפון השומרון ושינוי המגמה הסיכולית.
בשעה 13:08 המחבל הפלסטיני עבד אלוהאב עיסא חוסין חלאילה, שוהה בלתי חוקי בן 20 מהעיירה הפלסטינית סמוע שבדרום הר חברון, נהג ברכב מסחרי נגד כיוון התנועה ודרס קבוצת ישראלים ששהו בתחנת אוטובוס ברחוב פנחס רוזן בשכונת נאות אפקה בתל אביב.
לאחר מכן יצא המחבל מחלון הרכב, דקר אזרח ששהה במקום וניסה לדקור נוספים, עד שחוסל על ידי אזרח חמוש שעבר בקרבת מקום.
הפיגוע תועד במלואו באמצעות מצלמות אבטחה.
דובר ארגון הטרור חמאס הצהיר כי הפיגוע מהווה "תגובה ראשונה לפשעים של הכיבוש במחנה הפליטים בג'נין".
הפיגוע בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב בשנת 2002 היה פיגוע טרור שהתרחש ב-25 בינואר 2002, בו מחבל מתאבד פלסטיני פוצץ את עצמו בתל אביב שבישראל, וגרם לפציעתם של 24 אזרחים.
לאחר הפיגוע הארגון האיסלאמיסטי הפלסטיני הג'יהאד האיסלאמי נטל אחריות לפיגוע.
בשבוע שלפני הפיגוע הפיגוע כוחות צה"ל התנקשו בארבעה מבכירי הזרוע הצבאית חמאס גדודי עז א-דין אל-קסאם במהלך פשיטה על המחבוא שלהם בשכם.
ב-24 בינואר 2002 בפעולה, בה היה מעורב מסוק ישראלי, חוסל ברצועת עזה מנהיג גדודי עז א-דין אל-קסאם באכר חמדאן, אשר לטענת גורם ביטחוני ישראלי היה אחראי ל"עשרות פיגועי טרור שבוצעו נגד אזרחים וחיילים ישראלים ב-24 בינואר 2002 ברצועת עזה".
בשעה 11:15 ב-25 בינואר 2002 פוצץ עצמו מחבל מתאבד פלסטיני אשר נשא על גופו מטען חבוי שהיה מלא ברסיסים במדרחוב הומה אדם בסמוך לתחנה המרכזית הישנה של תל אביב.
לפחות 24 בני אדם נפצעו בפיגוע.
שלושה מהם נפצעו באורח אנוש, ארבעה נפצעו באורח בינוני והיתר נפצעו באורח קל.
ארגון הג'יהאד האיסלאמי נטל אחריות לביצוע הפיגוע בהצהרה שהארגון מסר לתחנת הטלוויזיה הלבנונית אל-מנאר.
בהצהרה זו הארגון ציין שהמחבל המתאבד היה ספוואט עבדורחמן ח'ליל בן ה-17, תושב הכפר בית וזן.
מיד לאחר הפיגוע מצאו כוחות משטרת ישראל במקום הפיגוע רובה סער מסוג AK-47 נטוש והצליחו לתפוס את מחבל נוסף, אשר לפי החשד הייתה אמור להשתמש ברובה הסער על מנת להגדיל את מספר הנפגעים בפיגוע.
על פי הדיווחים, המחבל השני, שהיה משכם, נשא עימו קוראן בו היה כתוב התאריך של הפיגוע ומקום הפיגוע.
בתגובה לפיגוע במהלך שעות הלילה תקף מטוס F-16 ישראלי את מטה כוחות הביטחון הפלסטיני ברצועת עזה.
בנוסף, מטוס ה-F-16 ירה שני טילים לעבר בנייני הביטחון הלאומי הפלסטיני בעיר טולכרם.
לפי גורמים פלסטינים שני פלסטינים נפצעו במתקפה בטולכרם.
פחמי הודה באישומים ונידון לשלוש שנות מאסר ושנה על תנאי.
הפיגוע המשולב ברעננה הוא פיגוע טרור פלסטיני שאירע ב-15 בינואר 2024, בזמן מלחמת חרבות ברזל, במספר זירות ברעננה.
בפיגוע נרצחה אישה בת 79 ונפצעו כ-18 אנשים.
שני המחבלים, בני דודים פלסטינים שוהים בלתי חוקיים תושבי בני נעים, נעצרו.
ברחוב החרושת מחבל שנהג בג'יפ שגנב מעט קודם פגע ברכב חולף, יצא מרכבו בסכין שלופה ונכנס לרכב נוסף אותו חטף, והמשיך לדרוס עוברי אורח.
נהגת הרכב הצליחה להימלט מהמקום ללא פגיעה פיזית.
בנוסף, המחבלים שביצעו את הפיגוע הודו בחקירתם כי תכננו לרצוח את דובר צה"ל בשפה הערבית אביחי אדרעי ששהה במסעדה סמוכה לזירת הפיגוע.
ב-15 בינואר 2024 בסביבות השעה 13:30, שני פלסטינים תושבי בני נעים הגיעו לרחוב אחוזה ברעננה.
אחד מהם פרץ לרכב של נהגת, דקר אותה והשתלט על הרכב.
הוא החל בנסיעה ודרס מספר אזרחים, חלקם ילדים ובני נוער שיצאו מבתי הספר סמוכים.
לאחר שהתנגש עם הרכב בקיר, השתלט על רכב נוסף, נסע לכיוון רחוב החרושת ופגע באזרחים נוספים.
לאחר מכן הוא הגיע לרחוב ויצמן, שם דרס מספר אנשים, ונמלט מהמקום.
מיד לאחר קבלת הדיווח אודות האירוע במוקדי החירום, החלו כוחות הביטחון במרדף אחר המחבל.
מצוד מהיר של המשטרה ויחידות מיוחדות הביא לתפיסתו יחד עם מי שככל הנראה סייע לו בפיגוע.
בין הנפגעים אישה בת 79, שמותה נקבע בתום מאמצי החייאה.
בנוסף שלושה נפצעו קשה, בהם נער בן 16. תשעה בני אדם נפצעו בינוני ושישה במצב קל, בהם ילדים.
גדוד ח'ליל א-רחמן מחברון, המשויך לארגון הטרור גדודי חללי אל-אקצא, שהיה בעברו חלק בפת"ח, לקח אחריות על הפיגוע.
בעקבות הפיגוע צה"ל נכנס לכפר בני נעים שבנפת חברון, מקום מגורם של שני המחבלים, וביצע מעצרים.
המחבלים תכננו להתנקש בחייו של דובר צה"ל בשפה הערבית אביחי אדרעי, לאחר שאחד מהם זיהה אותו אוכל במסעדה סמוכה למקום הפיגוע מספר חודשים לפני הפיגוע עצמו וניסה לאתר אותו באזור פעם נוספת.
המחבלים שביצעו את הפיגוע הם מחמוד זידאת בן 44 ואחמד זידאת בן 25, בני דודים מבני נעים שבאזור חברון, ששהו בישראל באופן בלתי חוקי.
השניים נתפסו מספר פעמים בשל שהייה בלתי חוקית בישראל, ובשל עבירות נוספות.
בחודש מאי שקדם לפיגוע, נתפס מחמוד זידאת על שהייה בלתי חוקית, ונגזר עליו עונש קצר יחסית של 20 ימי מאסר בפועל בתוספת לעונש על תנאי, בין השאר בשל התחשבות במצבו האישי והמשפחתי, על אף 6 הרשעות קודמות.
ב-17 באפריל 2024 נהרסו בתיהם של מבצעי הפיגוע בכפר בני נעים.
ב-8 באפריל 2025 נגזר עליהם לרצות מאסר עולם ועוד 60 שנות מאסר.
הפיגוע ליד יצהר היה פיגוע טרור רצחני שהתרחש ב-4 באוגוסט 1998, בו ירו שני מחבלים פלסטינים על רכב סיור שביצע פטרול סביב היישוב יצהר, ורצחו את שני יושבי הרכב, הראל בן נון ושלמה ליבמן.
בבוקרו של 4 באוגוסט 1998, יצאו הראל בן נון בן ה-20 ושלמה ליבמן בן ה-24, תושבי יצהר, לפטרול בדרך עפר היקפית סביב היישוב, כשני ק"מ מצפון ליישוב, במסגרת עבודתם באבטחת היישוב.
סמוך לשעה 11.30 שני מחבלים חמושים ברובי קלצ'ניקוב שארבו להם, פתחו לעברם באש ורצחו אותם.
לאחר הירי ניגשו המחבלים אל הג'יפ, השליכו ממנו את גופות הנרצחים וביצעו וידוא הריגה מטווח קרוב.
הם לקחו מהג'יפ את כלי הנשק היחיד בו, שהיה בידי ליבמן.
אחד ממבצעי הפיגוע היה ח'וילד רמצ'אן מהכפר תל.
הוא נידון לשני מאסרי עולם, שוחרר בעסקת שליט לרצועת עזה, ונהרג בתקיפה ישראלית בקרב רפיח ב-2024.
על שמו של שלמה ליבמן נקרא אחיינו אליקים שלמה ליבמן, שנרצח בטבח בפסטיבל הנובה במסגרת טבח שבעה באוקטובר.
הפיגוע בתחנה המרכזית בבאר שבע התרחש ב-6 באוקטובר 2024, בעיצומה של מלחמת חרבות ברזל.
סמוך לשעה 14:25 נכנס מחבל בדואי, תושב שבט אלעוקבי הסמוך ללקיה לתחנה המרכזית בבאר שבע כאשר הוא חמוש באקדח וסכין.
הוא ירה למוות בסיירת משמר הגבול סמלת שנייה שירה חיה סוסליק, בת 19. לאחר מכן המשיך לירות על עוברי אורח עד שנורה למוות.
בפיגוע נפצעו 24 בני אדם, שניים מתוכם באורח קשה.
9 שנים לפני הפיגוע בוצע הפיגוע בתחנה המרכזית של באר שבע (2015), אותו ביצע קרוב משפחתו של המחבל מפיגוע זה.
המחבל שביצע את הפיגוע הוא אחמד אלעוקבי, אזרח ישראלי מהפזורה הבדואית בסמוך לחורה.
לאחר הפיגוע פרסמו משפחתו ופורום ראשי הרשויות הבדואיות בנגב הודעות גינוי.
הפיגוע המשולב בניו אורלינס התרחש ב-1 בינואר 2025, בסביבות השעה 3:15 לפנות בוקר (זמן מקומי) כאשר מחבל, אשר זוהה על ידי ה-FBI כשאמסוד-דין ג'באר, אמריקאי שהתאסלם, תושב יוסטון שבטקסס, נסע במהירות בטנדר שכור לתוך קהל אנשים גדול ברחוב בורבון וברחוב קאנאל שבמרכז ניו אורלינס שבמדינת לואיזיאנה שבארצות הברית.
לאחר שהוא התנגש בבימה מתרוממת ניידת, הנהג יצא מהטנדר והחל לירות באמצעות נשק חם לעבר שוטרים שהיו במקום.
במהלך חילופי היריות השוטרים הצליחו לנטרל את המחבל.
לפי עדות שני שוטרים, המחבל נשא רובה סער.
לפחות חמישה עשר בני אדם נהרגו ו-36 נפצעו בפיגוע.
המתקפה התרחשה במהלך חגיגות השנה החדשה בעיר, אשר הייתה אמורה לארח את משחק הפוטבול "Sugar Bowl" מאוחר יותר באותו היום.
דגל של ארגון הטרור המדינה האסלאמית (דאעש) נמצא בטנדר של המחבל.
לפני תקופת החגים סוכנויות אכיפת החוק והמודיעין הפדרליות הזהירו את סוכנויות המשטרה המקומיות מפני פיגועי דריסה פוטנציאליים, אשר הפכו נפוצות בעולם המערבי בשנים הקודמות לאחר שהמדינה האיסלאמית החלה לקדם את הביצוע של מתקפות טרור מהסוג הזה.
בתזכיר משנת 2017 הממשל של ניו אורלינס גם ציין שישנו סיכון לפיגוע טרור רב נפגעים ברובע הצרפתי, השכונה בה התרחש הפיגוע הזה.
אנשי ממשל אמריקאים היו מודאגים מהפוטנציאל למתקפות טרור של מחבלים בודדים ומהמאמצים של סניף ח'וראסאן של המדינה האסלאמית לגייס חברים חדשים באמצעות הפצת תעמולה באינטרנט והקצנה של אנשים מסוימים.
חגיגות השנה החדשה בניו אורלינס כללו מסיבות ברחוב בורבון ותהלוכה שהתקיימה במסגרת משחק הפוטבול "Sugar Bowl" – אחד מאירועי הספורט הגדולים ביותר בניו אורלינס – אשר היה אמור להתקיים בליל 1 בינואר באצטדיון סיזרס סופרדום.
רשויות אכיפת החוק הגבירו את האבטחה לקראת האירועים הללו, ואף השתמשו לשם כך ברחפנים באזור הרובע הצרפתי.
המחבל אשר הגיע למרכז ניו אורלינס בטנדר נסע סביב מחסום משטרתי שהוקם במטרה להגן על הקהל שחגג ברחוב בורבון.
בהמשך הוא החל לדרוס אנשים מרובים לאורך הרחובות קאנאל וקונטי.
על אף שלאורך הרחובות הללו הוצבו במקור מחסומים מיוחדים שנועדו לעצור פיגועי דריסה מהסוג הזה, אותם המחסומים הוסרו באופן זמני לצורך עבודות התיקון שבוצעו לקראת משחק הפוטבול "Sugar Bowl".
לטענת מפקדת משטרת ניו אורלינס אן קירקפטריק החשוד "ניסה לדרוס כמה שיותר אנשים".
לאחר שהוא התנגש בבימה מתרוממת ניידת הוא יצא מהטנדר והחל לירות באנשים באמצעות כלי נשק.
שוטרי משטרת ניו אורלינס השיבו באש לעבר המחבל.
שני שוטרים נפצעו בקרב היריות.
עדים וגורמי אכיפת החוק בזירת הפיגוע ציינו שהנהג ירה באנשים באמצעות רובה סער ושהיה לו גם אקדח.
לטענת העדים בזירת הפיגוע המחבל היה מצויד היטב בציוד צבאי.
השוטרים הצליחו להרוג את המחבל בקרב היריות.
את הטנדר הלבן מסוג פורד F-150 לייטנינג בו השתמש המחבל בפיגוע הוא שכר באמצעות אפליקציית שיתוף המכוניות Turo.
הטנדר היה בבעלות של אדם מיוסטון.
לאחר הפיגוע התגלה בטנדר דגל של ארגון הטרור המדינה האסלאמית.
בפיגוע נרצחו 15 בני אדם.
לפחות 35 אנשים נוספים נפצעו בפיגוע, חלקם באורח אנוש.
משרד החוץ הישראלי ציין ששני אזרחים ישראלים נפצעו בפיגוע.
מיד לאחר הפיגוע צוותי החירום לקחו 30 מהפצועים לחמישה בתי חולים באזור, בעוד שפצועים אחרים פנו לטיפול בבית החולים בכוחות עצמם.
מפקדת משטרת ניו אורלינס אן קירקפטריק ציינה שרוב הקורבנות בפיגוע היו תושבים מקומיים.
ה-FBI ציין שנהג הטנדר אשר ביצע את פיגוע הדריסה הוא שאמסוד-דין בהאר ג'באר, אזרח אמריקאי בן 42 שנולד וגדל בטקסס, והתאסלם בגיל צעיר.
הוא התגורר ביוסטון בתקופה שלפני הפיגוע, ובעבר תושב העיר בומונט.
ג'באר שירת בצבא האמריקני במשך 10 שנים כמומחה למשאבי אנוש וטכנולוגיית מידע ובין היתר שירת באפגניסטן ב-2009 במהלך מלחמת אפגניסטן.
בין השנים 2015 עד 2017 הוא למד באוניברסיטת מדינת ג'ורג'יה.
בשנת 2002 הוא נעצר בגין גנבה ובשנת 2005 הוא נעצר משום שנהג בזמן שלילת רישיון.
ג'באר התגרש פעמיים, ובעקבות זאת חווה קשיים כלכליים.
היו לו שתי בנות, בנות 20 ו-15 בזמן ביצוע הפיגוע.
בעלה של אחת מגרושותיו של ג'באר ציין שג'באר היה לא יציב בחודשים שלפני הפיגוע.
לטענת אלתיאה דאנקן, חוקרת בכירה ב-FBI, החוקרים סבורים שג'באר לא פעל לבדו.
משטרת ניו אורלינס בחנה סרטון אבטחה במיקום הפיגוע, בו ניתן להבחין במספר אנשים המניחים מטעני חבלה מאולתרים בזירה לפני ביצוע הפיגוע.
ה-FBI מוביל את החקירה של הפיגוע.
החוקרים מצאו שני מטעני צינור בתוך צידניות ברחוב בורבון, מספר רחובות ממקום הפיגוע.
מטעני הצינור היו מחוברים למשדר אלחוטי להפעלה מרחוק, אשר התגלה בטנדר ששימש את המחבל.
ה-FBI ציין גם שמטעני חבלה התגלו במיקום אחר ברובע הצרפתי, והרשויות בודקות אם מטענים אלו הוצבו על ידי אנשים אחרים.
שריפה פרצה ביום בו בוצע הפיגוע ב-Airbnb בשכונת סנט רוק, בה לטענת החוקרים המפגע שהה.
הפיגוע המשולב בעמק חרוד היה פיגוע טרור פלסטיני משולב ב-26 בדצמבר 2025 שביצע מחבל פלסטיני תושב קבאטיה במספר זירות ברחבי עמק חרוד שבצפון ישראל.
בפיגוע נרצחו 2 ישראלים ונפצעו 3.
מספר ימים לפני הפיגוע חצה המחבל, אחמד יוניס אל שייח' ראשיד אבו אל-רוב, תושב קבאטיה את גדר ההפרדה בצפון מזרח ירושלים, בשכונת א-ראם דרך פרצה בגדר לשטח ישראל הריבוני והתכונן מספר ימים לביצוע הפיגוע.
בבוקר יום שישי, 26 בדצמבר 2025, עבד המחבל בקיבוץ מסילות בעמק המעיינות יחד עם מספר שוהים בלתי חוקיים נוספים ושני מעסיקיו, ערבים ישראלים מעראבה.
משם לקח את הטנדר של מעסיקו הראשי ודרס למוות את שמשון מרדכי, בן 68 בטיילת הליכה ברחוב השומרון בבית שאן.
משם המשיך ברחוב יעקב מכלוף באותה השכונה בעיר ודרס באורח קל יהודי בן 16 שרכב על אופניים.
בהמשך נסע, עצר בתחנת אוטובוס בכניסה לקיבוץ עין חרוד ודקר למוות את אביב מאור, צעירה בת 19 בת הקיבוץ, שחיכתה עם חברה מהקיבוץ להסעת אוטובוס בתחנה מחוץ לקיבוץ עין חרוד איחוד.
לאחר דקירתה התקשר חברה להוריה והודיע להם על הפיגוע, לאחר שבאו לאוספה מהתחנה ראו אותה ללא רוח חיים, כוחות מד"א שטיפלו בנער שנפצע בבית שאן ראו את גופת הצעירה שרועה ודקורה ליד הכביש וקבעו במקום את מותה.
המחבל המשיך בנסיעתו לעפולה, שם ניסה לדרוס יהודי תושב המקום וכן יידה עליו אבנים שנפצע באורח בינוני בראשו, המחבל עוכב ע"י עוברי אורח ונורה ע"י כוחות הביטחון ונעצר ופונה לטיפול בבית חולים העמק.
ב14 בינואר 2026, כשבועיים לאחר הפיגוע, כוחות צה"ל הרסו את ביתו של המחבל, אחמד אבו אלרוב.
ב-7 ביולי 2005, בבוקר יום חמישי, התרחשה סדרת פיגועי טרור, המכונה לעיתים ה-7/7, ברכבת התחתית של לונדון (Tube) ובאוטובוס בעיר.
הפיגועים אירעו בזמן שבריטניה אירחה את ועידת ה-G8, יום לאחר שלונדון זכתה במכרז האולימפי לשנת 2012 ומספר ימים לאחר מופע הלייב 8 שנערך בעיר.
האירוע גרם לפינוי המיידי של תחנות רכבת רבות ולהפסקת פעילות מלאה של הרכבת התחתית.
כבישים בסביבת התחנות נסגרו, וגרמו לפקקי ענק בעיר.
שלושה פיצוצים, שאירעו כמעט בו זמנית, דווחו בקרבת מספר תחנות הרכבת התחתית (Tube) במרכז לונדון בשעת השיא של העיר, בתחנות: אדג'וור רואוד, קינגס קרוס ואלדגייט איסט.
תחנות אלו לא נמצאות כולן על אותו קו.
בתחילה הודיעו שמדובר בתקלה חשמלית ברכבת התחתית.
פיצוץ אירע גם באוטובוס נוסעים סמוך לכיכר טאביסטוק במרכז לונדון, כשגג האוטובוס נקרע מעליו.
בפיגועים נרצחו 52 נוסעים על ידי ארבעת מחבלים מתאבדים שביצעו את הפיגועים.
התקפה זו הייתה הקטלנית ביותר על לונדון מאז מלחמת העולם השנייה, והאירוע הקטלני ביותר בהיסטוריה של הרכבת התחתית של לונדון.
בארבעת הפיגועים נהרגו 52 אנשים בנוסף לארבעה מחבלים מתאבדים.
בין ההרוגים הייתה אזרחית ישראלית.
במסיבת עיתונאים שנערכה ב-8 ביולי דווח על 700 בני אדם שנפצעו במתקפת הטרור.
350 טופלו בשטח, ו-350 טופלו בבתי החולים.
רובם שוחררו באותו יום לבתיהם מלבד 100 שהושארו לאשפוז גם בלילה.
22 מהפצועים סבלו מפציעה קשה או קריטית.
מיקום הרוגים תחנת אלדגייט איסט 7 קינגס קרוס 26 תחנת אדג'וור רואד 6 אוטובוס בטאביסטוק סקוואר 13 סה"כ 52
המספרים אינם כוללים את ארבעת המחבלים.
ארגון הטרור המוסלמי אל-קאעידה לקח אחריות על הפעולות בהצהרתו באתר אינטרנט על ביצוע הפיגועים נגד בריטניה כתגובה על פעולותיה של המדינה בעיראק ובאפגניסטן, ההצהרה היא בת כ-200 עמודים.
עוד מופיע בהצהרה אזהרת "אל-קאעידה אירופה" את ממשלותיהן של דנמרק ואיטליה מפני פיגועים שיתבצעו במדינות אלו, עקב הימצאות כוחות צבאיים של מדינות אלו בעיראק ואפגניסטן.
מאוחר יותר, ארגון טרור בשם "גדודי אבו חאפז אל-מצרי", הקשור לאל-קאעידה הכריז גם הוא על לקיחת אחריות לפיגועים.
בניגוד להשערה הראשונה התברר כי המפגעים המתאבדים הם מוסלמים אזרחי בריטניה ממוצא פקיסטני ואחד ממוצא ג'מייקני, ג'רמיין לינדזי.
אלמנתו של ג'רמיין סמנתה ליוטווייט, המוכרת בכינויה "האלמנה הלבנה", הפכה גם היא לפעילת טרור.
היא הייתה מעורבת בפיגוע בקניון וסטגייט בניירובי בשנת 2013. במטענים לא נמצאו שעוני עצר ולכן הסברה הראשונה הייתה שמדובר במחבלים מתאבדים, מאוחר יותר התברר כי המפגעים שילמו על חניה וקנו כרטיסי נסיעה חזרה, ולכן הועלתה השערה כי המחבלים לא התכוונו להתאבד והוטעו על ידי המפעילים כי יוכלו להיחלץ בשלום.
ארבעת המחבלים הכינו את מטעני החבלה באופן עצמאי באמצעות חומרים זמינים לציבור, ללא שימוש בציוד צבאי או תעשייתי.
החומר הנפיץ המרכזי שבו נעשה שימוש היה "טרי-אצטון-טריפראוקסיד" (TATP), חומר נפץ מאולתר הנפוץ בשימוש בקרב ארגוני טרור עקב זמינותו היחסית.
TATP נוצר בתגובה כימית בין שלושה מרכיבים עיקריים: אצטון (C₃H₆O), מי חמצן (H₂O₂) וחומצה גופרתית (H₂SO₄) או חומצת מלח (HCl), הפועלת כזרז חומצי.
התגובה יוצרת גבישים לבנים רגישים במיוחד לחום, חיכוך ולחץ.
תכונות אלו הופכות את החומר לבלתי יציב במיוחד, ולעיתים מסוכן גם למכין אותו.
יתרונותיו מבחינת מבצעי הפיגוע כללו את העובדה שאינו מכיל מתכות או קבוצות ניטרו ולכן קשה לזיהוי באמצעי סריקה סטנדרטיים.
תהליך ההרכבה בוצע בדירת מסתור בלידס, תוך רכישת חומרי הגלם בכמויות קטנות ממספר חנויות לצורך הסתרה.
לאחר הכנת המטענים, כל מחבל נשא תיק גב המכיל את החומר הנפיץ ועלה לרכבת או אוטובוס ציבורי בבוקר ה־7 ביולי, אז פוצצו את עצמם.
ראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר, אשר שהה באותה עת בסקוטלנד בוועידת ה-G8, נתן הצהרה ל-BBC ששודרה בכל תחנות הטלוויזיה בעולם, ולאחריה עזב את הוועידה ומיהר להגיע ללונדון.
הוא אמר שמדובר בבירור בהתקפת טרור וכינה אותה "מעשה ברברי".
הוא הדגיש שהפיגוע כוון בכדי לטרפד ועידה שעסקה במיגור העוני באפריקה ובשיפור איכות הסביבה.
עם זאת, הוא הבהיר שהנחישות של המדינות המשתתפות גדולה מהרצון של הטרוריסטים להחריב.
ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר ציין לאחר הפיגוע כי הגורמים לפעולת הטרור כללו את אופיים הלא-דמוקרטי של המשטרים האסלאמיים, את הסכסוך הישראלי–פלסטיני ואת תחושת הנחשלות והעוני במדינות מוסלמיות רבות.
ראש ממשלת ישראל אריאל שרון הביע סולידריות עם בריטניה ואזרחיה, אולם בישראל היו גם קולות שביקרו את בלייר על כך ששילב את ישראל בהסבריו למניעי הטרור.
מבקרים אלו טענו כי הגורם המרכזי לפעולה של אל-קאעידה נגד בריטניה היה מעורבותה במלחמה בעיראק ובמאבק תרבויות רחב יותר, שבו נתפשה בריטניה כבעלת ברית מרכזית של ארצות הברית ("השטן הגדול").
בכל רחבי אירופה נשמעו גינויים נחרצים לפיגועים, לצד ביטויי סולידריות עם בריטניה.
ב־14 ביולי, כשבוע לאחר האירוע, נערכה עמידת דומייה בת שתי דקות ברחבי היבשת כאות הזדהות עם הקורבנות.
גם מנהיגים וגופים מוסלמיים גינו את המתקפה, בהם מועצת המוסלמים הבריטית, המועצה ליחסים אמריקאיים–אסלאמיים, איש הדת השיעי מוחמד חוסיין פדלאללה, ואף בכיר חמאס מוסא אבו מרזוק.
בעקבות החשש מפיגועים נוספים, נקטו מדינות אירופה צעדי חירום: בצרפת הוטלו מגבלות על תנועת אזרחים בגבולות, וביום הבסטיליה נפרסו כוחות שיטור מתוגברים ברחבי המדינה; באיטליה פשטו כוחות ביטחון על שכונות מוסלמיות ועצרו כ־170 בני אדם לחקירה.
בתוך בריטניה עצמה שררה תחושת הלם עמוק, במיוחד לאחר שהתברר כי המחבלים היו אזרחים בריטים, ולא זרים שחדרו למדינה.
על רקע תחושות זעם ופחד, דווח על יותר ממאה תקיפות נקמה נגד מוסלמים.
רבים מבני הקהילה המוסלמית הביעו חשש לביטחונם, וראש הממשלה בלייר קרא לציבור להימנע מהכללות ולהבדיל בין הקיצוניים לבין הרוב המוסלמי השקט.
סדרת פיצוצים נוספת ב-21 ביולי
ב-21 ביולי 2005 פונו שלוש תחנות ונסגרו שלושה קווים של הרכבת התחתית של לונדון בחשד לפיגועים או ניסיונות לפיגועים שהתרחשו במקומות אלה.
משטרת לונדון אישרה שאירעו במספר תחנות רכבת תחתית ובאוטובוס 4 פיצוצים.
בתחילה היה חשש שמדובר בפיגוע כימי וצוותי אב"כ נשלחו לאזור.
מאוחר יותר התברר כי מדובר בסדרת פיצוצים "קטנים" יחסית ועם מעט נפגעים, שנגרמו בשל תקלה במטעני הנפץ.
בפיצוצים אלה נעשה שימוש בחומר נפץ נוזלי.
מספר חודשים לאחר מכן סוכל פיגוע אווירי טרנס-אטלנטי שתוכנן באופן דומה.
בניגוד לציפיות של אל-קאעידה לגרום לשבר והתקפלות בשלטון הבריטי כפי שקרה בספרד, ממשלתו של בלייר הגיב בתקיפות רבה, והחל לבנות רשימה של גורמי אסלאם קיצוניים שעודדו טרור ואף הביעו הערכה לפיגועים במטרה לגרשם מבריטניה למדינות ערביות.
ב-11 באוגוסט נעצרו עשרה גורמים שהוגדרו כמסוכנים ביותר בדרך לגירושם, וב-25 באוגוסט הציג שר הפנים הבריטי דאז, צ'ארלס קלארק, את הקריטריונים להכנת רשימות גירוש לקיצונים אסלאמיים.
הפיגועים בשארם א-שייח' (2005) הם סדרת פיגועים שאירעו ב-23 ביולי 2005, בעיר שארם א-שייח' בדרום חצי האי סיני אשר במצרים, שבוצעו על ידי ארגון הטרור הסלפי, המשתייך לארגוני אל-קאעידה - "גדודי עבדאללה עזאם בסוריה ובמצרים", ארגון הקרוי על שמו של עבדאללה עזאם.
בביצוע הוא נתמך על ידי קבוצת הייחוד והג'יהאד במצרים.
שתי מכוניות תופת ומזוודת נפץ פוצצו בסמוך לאתרי תיירות עיקריים: שני בתי מלון והשוק העתיק של העיר.
בפיגוע נהרגו כ-88 בני אדם ונפצעו למעלה מ-200. בין ההרוגים היו כ-10 תיירים ממדינות המפרץ הפרסי ומדינות אירופה, יתר ההרוגים היו מצריים.
ההתקפות אירעו ביום השנה למהפכת הקצינים החופשיים במצרים, שבה הורד מכיסאו המלך פארוק והגנרל מוחמד נגיב עלה לשלטון במקומו.
יום זה מצוין במצרים כיום חג לאומי.
ארגון הטרור הודיע לאתר אינטרנט איסלמי כי הפיגוע נערך בתגובה לפעולות שנעשות על ידי ארצות הברית ומדינות אירופה נגד מוסלמים בעיראק, הרשות הפלסטינית, אפגניסטן וצ'צ'ניה.
הארגון שכוון לפגוע באחד מסמלי התיירות החשובים של מצרים, בירת הנופש של סיני שהושקעו בה מיליארדי דולרים, השיג את מטרתו ובעקבות הפיגועים, נרשמה עזיבה של תיירים רבים וביטול הזמנות נופש רבות.
גם בפיגוע זה אפשר לראות את דפוסי הפעילות של אל-קאעידה ובין היתר המגמה לפגוע במקום החשוב ביותר באזור (מרכז כלכלי) ובתאריך סמלי.
על פי פרשנים הפיגוע נועד לערער את מעמדו של נשיא מצרים חוסני מובארכ לקראת הבחירות שאמורות היו להתקיים זמן קצר לאחר מכן.
בתגובה לפיגוע התבצעו במצרים מעצרים רבים, בעיקר בקרב הבדואים שבסיני שהוחשדו בסיוע והתארגנות לפיגוע.
בנוסף החלה מצרים בבניית מחסום הפרדה סביב שארם א-שייח' והקמת נקודות בידוק בכניסה לעיר, על מנת למנוע כניסה של גורמים טרוריסטים וביצוע פיגועים נוספים.
הפיגועים בנמלי התעופה של וינה ורומא הם שני פיגועי ירי שבוצעו בו זמנית ב-27 בדצמבר 1985.
בפיגועים נרצחו 19 בני אדם ונפצעו 138.
בשעה 08:15 ניגשו ארבעה מחבלים חמושים לדלפקי אל על ו-TWA בנמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י שברומא, והחלו לירות לעבר הנוסעים שעמדו בתור לקבלת הכרטיסים.
שלושה מחבלים נהרגו בידי אנשי האבטחה הישראליים, שהשיבו אש לעבר מקורות הירי.
אחד המחבלים נתפס כשהוא פצוע.
בתקיפה השתתפו ארבעה מחבלים מארגונו של אבו נידאל, שניים מהם נשאו דרכונים מרוקנים.
ארגון הטרור של אבו נידאל התפצל מאש"ף באמצע שנות השבעים והיה אחראי לעשרות פיגועי טרור.
אחד הפיגועים היה ההתנקשות בחייו של שלמה ארגוב, שגריר ישראל בלונדון ביוני 1982, התנקשות שהובילה למלחמת לבנון הראשונה.
שלושת מהמחבלים חוסלו בגלל התגובה המהירה של המאבטחים שהיו באותו בוקר בשדה.
התקרית כולה נמשכה כ-25 שניות.
בפיגוע נהרגו 13 בני אדם (איש מהם לא היה מקרב נוסעי אל על) ונפצעו 76. בין הפצועים היו שבעה עובדי אל על, מהם עוזרי קב"ט ומאבטח, וכן נוסע אחד של אל על.
מאבטחי אלעל פתחו באש אל עבר המחבלים והניסו אותם.
אחד המחבלים עצר מכונית מרצדס בכביש המפלס התחתון, סילק ממנה את הנהג, אסף את שני החברים שלו והם התחילו בנסיעה לכיוון היציאה מהשדה.
הקב"ט וקב"ט מחליף שהיה עמו בחפיפה, החליטו לרדוף אחר המחבלים.
כל אחד מהם נכנס לרכב משטרה אחר, שעמדו בפתח הטרמינל והורו לנהגים להתחיל ברדיפה.
המרדף התנהל לאורך כשלושה קילומטרים, ומדי פעם הוציאו הקב"טים את ראשיהם מתוך מכוניות המשטרה וירו לעבר המרצדס.
המחבלים פספסו את כביש היציאה משדה התעופה לעיר וינה, ונסעו לכיוון הגבול עם צ'כוסלובקיה.
בשלב מסוים, כנראה בגלל הירי של הקב"טים, עצרה המרצדס והשוטרים האוסטרים השתלטו על המחבלים.
בגוף המרצדס נמצאו 19 פגיעות ירי.
מחבל אחד נהרג ושניים נלכדו פצועים.
בתחילה הואשם הארגון לשחרור פלסטין באחריות לפיגוע, אך מנהיגו יאסר ערפאת הכחיש את האשמות וגינה את האחראים.
באש"ף טענו כי ההתקפות נועדו לכפות על אוסטריה ואיטליה את ניתוק הקשרים עם הפלסטינים.
הפיגועים בקניה הם שני פיגועים רצופים שנערכו בקניה ב־28 בנובמבר 2002, על ידי ארגון טרור המקורב לאל-קאעידה:
תקיפת מלון "פרדייז", פיגוע שבו נהרגו שלושה ישראלים ו־13 קנייתים.
ניסיון תקיפת טיסה 582 של ארקיע באמצעות טיל כתף שכשל.
הפיגועים בוצעו על ידי טרוריסטים אסלאמיסטים מארגון טרור אסלאמי המקורב לאל-קאעידה בשם "אל-איתיחאד אל-איסלמיה" .
פאזול עבדאללה מוחמד, מנהיג אל-קאעידה במזרח אפריקה, שעמד מאחורי פיגועים אלה, נהרג בסומליה ביוני 2011.
ב-28 בנובמבר 2002 במהלך חופשת החנוכה ביקרה בקניה קבוצה של כ-200 ישראלים לטיול ספארי.
חוליית טרור אסלאמי עקבה אחריהם לאחר שנחתו בשדה התעופה בקניה והמשיכו לכיוון מלון "פרדייז" במומבסה.
משהגיעה קבוצת הישראלים למלון, אנשי החוליה הגיעו עם מכונית תופת, אחד מהמחבלים נכנס ללובי והפעיל את חגורת הנפץ שעל גופו בעוד ששאר חברי החוליה שחיכו בחוץ הגיעו עם מכונית תופת לכיוון המלון ופוצצו עצמם בכניסה.
המלון נשרף כולו וכתוצאה מכך נהרגו 15 איש.
משלחת של חיל הרפואה והיחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669), הגיעה לקניה לצורך החזרת הפצועים וההרוגים הישראלים לישראל.
לאחר התקרית התברר כי את ניסיון הפלת המטוס ואת הפיגוע במלון הישראלי "פרדייז", שאירע באותו יום ובו נהרגו שלושה ישראלים ו-13 קנייתים, ביצעו פעילי ארגון טרור אסלאמי המקורב לאל-קאעידה בשם אל "איתיחד אל איסלמיה".
בשנת 2004 נעצרו שלושה בחשד שביצעו את הפיגועים.
הועלתה השערה שהסיבה לכישלון הפיגוע היא שכיסוי ראש הביות של הטיל לא הוסר, מה שגרם לטילים להחטיא.
כשבוע לאחר האירוע נמצאו שרידי אחד הטילים בכפר צ'יזרי, הטיל השני שלא התפוצץ נמצא בכפר נגינדו, כשני קילומטרים מצ'יזרי.
הקנייתים הסתייעו לצורך החקירה באנשי מודיעין אמריקנים וישראליים שהצליחו לחשוף את פעילות המפגעים.
רוב האחראיים והמבצעים של הפיגוע הכפול נהרגו או נתפסו על ידי האמריקנים וכוחות ביטחון נוספים במשך השנים.
פאזול עבדאללה מוחמד מפקד הפיגוע המשולב במומבסה, נהרג ב־2011 בידי חיילים סומלים.
סאלח עלי סאלח נבהאן ששיגר טיל לעבר המטוס נהרג בסומליה ב-2009 על ידי הצי האמריקני.
חברו לחוליה עיסא עת'מאן עיסא נעלם ב-2007. אבו טלהא אל סודני שסיפק את הטילים נהרג ב-2007 בסודאן בתקיפת מטוס אמריקני.
עבדאללה אחמד עבדאללה המנהיג הרוחני של אל קאעידה בקרן אפריקה נהרג בטהראן ב-2020.
ההערכה היא כי מארגני המתקפות ביקשו להפחית דרמטית את פעילות ישראל ביבשת אפריקה.
לשני הפיגועים בו זמנית הייתה השפעה ישירה על ענף התיירות בישראל.
מלון פרדייז היה נכס בבעלות ישראלית על חוף הים, שהרבה נופשים ישראלים פקדו אותו.
הקבוצה המיליטנטית של אל-שבאב מרוכזת בעיקר בסומליה ובגלל אבטחת גבול חלשה, לעיתים קרובות זולגת לקניה.
בקניה קיים מיעוט מוסלמי שהיה מנוכר מבחינה היסטורית, והתנגד יותר ויותר לפעילויות מערביות בקניה.
אוכלוסייה זו אפשרה לתנועה הג'יהאדיסטית להשיג אחיזה חזקה בתוך קניה וסייעה לה לפעול.
בעקבות התקרית המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית (DHS) השקיעה במחקר ובפיתוח מערכות מתקדמות להגנה על מטוסים מפני טילים, ישראל פיתחה את מערכת ההגנה למטוסי נוסעים בשם מגן רקיע, וחברות תעופה ציידו חלק ממטוסי הנוסעים שלהן במערכות לשיבוש טילים.
בעקבות התקרית מדינות אירופה המליצו לאזרחיהם להימנע מלנסוע לקניה, וקניה נפגעה כלכלית עקב הפסקת התיירות בשנים שלאחר הפיגועים.
הפיגועים באוטובוסים בקו 18 בירושלים היו שני פיגועי התאבדות שבוצעו בידי ארגון הטרור חמאס באוטובוסי נוסעים ברחוב יפו שבמרכז ירושלים בהפרש של שבוע זה מזה, בחודש פברואר ובחודש מרץ 1996. בפיגועים אלו נרצחו 45 בני אדם ונפצעו עשרות רבות.
גל פיגועים זה נערך לאחר ההתנקשות בחייו של "המהנדס" יחיא עיאש בינואר 1996, וחמאס התייחס אליו כאחד מ"פיגועי הנקמה" שבאו בעקבות ההתנקשות, ביניהם הפיגוע בדיזנגוף סנטר, שבוצע ב-4 במרץ.
בעקבות הלחץ שהופעל על יאסר ערפאת והרשות הפלסטינית ננקטו צעדים קשים נגד תשתית החמאס בחודשים לאחר מכן.
הפיגוע הראשון התחולל בבוקר יום ראשון, 25 בפברואר 1996, בקו 18 של אגד שהיה בדרכו מצומת פת בירושלים אל התחנה המרכזית.
מחבל מתאבד מן החמאס שעלה על האוטובוס הפעיל את מטען הנפץ שנשא בשעה 06:45, כאשר האוטובוס הגיע לצומת הרחובות יפו ושרי ישראל, ליד בניין שערי העיר.
עקב ההתפוצצות נהרס האוטובוס לחלוטין ונפגעו עוברי אורח, מכוניות ואוטובוס נוסף שנמצאו בסמוך אליו.
24 בני אדם נהרגו מיד, ושניים מן הפצועים נפטרו בימים שלאחר מכן.
בין ההרוגים היו תשעה חיילי צה"ל.
כמו כן נפצעו עשרות בפיגוע.
המחבל היה מג'די מוחמד אבו ורדה ממחנה הפליטים אל-פוואר.
באותו בוקר, בתיאום עם הפיגוע בירושלים, נעשה פיגוע התאבדות גם בכניסה לאשקלון, בו נרצחה חיילת צה"ל, , ונפצעו 36 בני אדם.
הפיגוע השני התחולל שבוע בדיוק לאחר הפיגוע הראשון, בבוקר יום ראשון, 3 במרץ 1996, באותו קו אוטובוס.
מחבל מתאבד שעלה עליו הפעיל את מטענו בשעה 06:20, בעת שהאוטובוס חלף ליד בניין ג'נרלי ברחוב יפו.
בפיגוע נרצחו 19 בני אדם (מהם אחד שנפטר לאחר מספר ימים) ונפצעו שמונה.
שישה מההרוגים היו עובדים זרים מרומניה.
המחבל היה רָאאֶד א-שרנובי מכפר בורקה.
למחרת הפיגוע, ב-4 במרץ 1996, ביצע מחבל פלסטיני בתל אביב את פיגוע ההתאבדות בדיזנגוף סנטר, שבו נרצחו 13 בני אדם.
בימים שאחרי הפיגועים נערכו בירושלים הפגנות מחאה, ולאחר הפיגוע השני הוצבו זמנית בירושלים שוטרים וחיילים רבים במטרה להשיב את תחושת הביטחון לציבור.
לימים נתפס המשלח של שלושת המחבלים המתאבדים, מחמוד אבו ורדה.
הוא הועמד למשפט והורשע ובנובמבר 2004 גזר עליו בית משפט צבאי 48 מאסרי עולם.
חסן סלאמה, מבכירי הזרוע הצבאית של חמאס, הורשע בתכנון הפיגועים ונדון בבית המשפט הצבאי בבית אל ל-46 מאסרי עולם מצטברים.
ישראל ניסתה להתנקש מספר פעמים בחייו של מוחמד דף, בכיר נוסף בזרוע הצבאית של חמאס שהיה בין מתכנני הפיגועים, אך ללא הצלחה – עד לחיסולו על ידי ישראל ב-13 ביולי 2024, במסגרת מלחמת חרבות ברזל.
לוחות זיכרון לנרצחים ואנדרטת מתכת לפיגוע הראשון הוצבו באתרי הפיגועים בירושלים (בבניין ג'נרלי וברחוב יפו 214).
באפריל 2010 נתפסו חמישה צעירים בעת שחיללו את האנדרטה.
ב-17 בינואר 2025 החליטה ממשלת נתניהו השישית לשחרר את המחבל מחמד אבו ורדה במסגרת עסקת שחרור החטופים השנייה במלחמת חרבות ברזל.
הפיגועים במוסקבה 1977 היא סדרה של שלשה פיגועים שבוצעו ב-8 בינואר 1977 במוסקבה.
שלשת פיגועי הטרור תבעו את חייהם של 7 אנשים ועוד 37 שנפצעו פציעות חמורות.
אף ארגון לא לקח אחריות על הפיצוצים, אולם שלשה חברי ארגון לאומני ארמני הוצאו להורג במשפט בדלתיים סגורות לאחר חקירה של הקג"ב.
לאחר ההוצאה להורג עלו טענות שלנתבעים היה אליבי, ואנדריי סחרוב האמין כי ייתכן שהפיצוצים סודרו על ידי הקג"ב עצמו.
על פי ההיסטוריון פרופסור ג'יי ברגמן "מעולם לא הוברר מי ביצע בפועל את הפיצוצים."
הפיגוע הראשון אירע ברכבת התחתית.
בשעה 17:33 התפוצץ מטען חבלה בקרון רכבת תחתית, אשר נעה בין תחנות איזמאילובסקיה ופרבומאיסקאיה של קו ארבטסקו פוקרובסקאיה.
הפיגוע השני התרחש בשעה 18:05. מטען חבלה התפוצץ בתוך סופרמרקט מס' 15 ברחוב על שם דזרז'ינסקי, לא רחוק ממטה הק.ג.ב..
הפיגוע השלישי התרחש בשעה 18:10. מטען חבלה התפוצץ ליד הכניסה לסופרמרקט מס' 5 ברחוב 25 באוקטובר.
בפיגועים אלו נהרגו 7 אנשים (כל ההרוגים היו מקרב נוסעי קרון הרכבת התחתית) ו37 נפצעו.
טענות על הטיה לכאורה על ידי הקג"ב
זמן קצר לאחר הפיגועים, העיתונאי הסובייטי ויקטור לואיס, מתנגד ידוע לקג"ב, פרסם מאמר לגבי המעורבות של גורמים אופוזיציונרים בפיצוצים.
לאחר קריאת המאמר פרסם הפיזיקאי הדיסידנט, זוכה פרס נובל לשלום, אנדריי סחרוב את "Appeal to world community" (תרגום: קריאה לקהילה העולמית), בו הוא דרש חקירה עצמאית והציע כי ייתכן והפיגועים אורגנו על ידי הקג"ב בעצמו כדי לפגוע בתנועה הדיסידנטית ברוסיה.
לאחר הצהרה זו, סחרוב לא רק הותקף בעיתונות הרוסית, אלא אף קיבל אזהרות טלפוניות וניסיונות פריצה מצד כאלו שטענו להיותם קרובים של נרצחים בפיגוע.
ב-1 בפברואר 1979, הודיעה קבוצת הלסינקי בהצהרה רשמית "בהוצאה להורג של סטפן זטיקיאן ושני האלמונים הנוספים", אשר הסתיימה "היעדר השקיפות ואווירת הסודיות הכללית מערערים את אמינות הטיעונים נגדם, וכן את האובייקטיביות של בית המשפט."
על פי הדיסידנט אנכסנדר טסרוב, הוא אכן נחקר על ידי סוכן הקג"ב.
הסוכן ניסה ל"שכנע" אותו שהוא בעצם הביא את הפצצה.
"לולא היה לי 300% אליבי (הוא היה מאושפז בבית החולים בזמן הפיגועים), הייתי אני מוצא להורג במקום זטיקיאן", כך אמר.
לפי ההיסטוריון מיכֵל הלר, לזטיקיאן, לסטפניאן ולבגדסריאן היה אליבי שנתמך על ידי עדים רבים וההוצאה להורג שלהם הייתה ההוצאה להורג הפוליטית הראשונה לאחר מותו של סטלין.
הפיגועים במוסקבה 2010 הם פיגועי טרור, שבוצעו על ידי שתי נשים, בשעות השיא של הפעילות, בבוקרו של יום ה-29 במרץ 2010 בשתי תחנות ברכבת התחתית של מוסקבה (תחנת לוביאנקה ופארק קולטורי), בהפרש של כ-40 דקות ביניהם.
בפיגועים נהרגו לפחות 40 אנשים ומעל 100 נפצעו.
פקידים רוסיים כינו את האירועים "הפיגועים הקטלניים והמתוחכמים ביותר בבירה הרוסית בשש השנים האחרונות" (ההתייחסות היא לפיגועים במוסקבה ב-2004).
הוערך כי כ-500,000 נוסעים עברו ברכבת התחתית של מוסקבה באותו זמן.
חקירה ראשונית העלתה כי מבצעות הפיגועים היו שייכות לארגון הצ'צ'ני האיסלמי אמירות הקווקז.
ב-31 במרץ לקח המנהיג הצ'צ'ני דוקה אומרוב אחריות על הפיגוע בווידאו שפרסם באינטרנט.
הוא אף ציין כי הפיגועים ימשיכו עד שרוסיה תתן עצמאות למדינה איסלאמית באזור צפון הקווקז, זאת במסגרת הסכסוך בצפון הקווקז.
האיש שהסיע את המחבלות למוסקבה נעצר ביולי 2010. הוועדה למניעת טרור של רוסיה אישרה באוגוסט 2010 שמגומדלי ווגבוב, יחד עם ארבעה מיליטנטים, נהרגו במבצע בדגסטן.
הוא נחשב למיליטנט שמאחורי הפיגועים, מקושר לאומרוב ובעלה של מרים שריפובה, אחת משתי המחבלות.
הפיגועים היו בזמנו האחרונים בסדרת פיגועים ברוסיה החל משנת 1994, אשר רבים מהם ייוחסו לטרוריסטים צ'צ'נים או ל"אמירות הקווקז".
מאז 1999, בדלנים צ'צ'נים התרחקו מגישת הטרור הפרו-מערבי של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה , המושפעת מההגות הוהאבית, אשר עימתו אותם לא רק עם רוסיה והנשיא הצ'צ'ני רמזן קדירוב, אלא גם עם אוכלוסייה סופית דגסטנית.
קבוצת מוג'הידין, טענה למלחמת קודש, והביעה את רצונה לכונן אמירות בקווקז.
מעל 5,000 אנשים נהרגו ונפצעו בעימותים בקווקז מאז 2002.
כ-48 שעות לאחר הפיגועים ברכבת התחתית, אירע פיגוע התאבדות כפול ברפובליקת הקווקז של דגסטן, בהם נהרג בין השאר בכיר במשטרה.
רוסיה ערכה השוואה מיידית בטענה כי ישנו קשר בין הפיגועים.
בראשון לאפריל אירע פיגוע נוסף בדגסטן בו נהרגו שני אנשים נוספים.
ב-5 באפריל, בדיוק שבוע לאחר הפיגועים ברכבת התחתית עוד פיצוץ באינגושטיה במבנה משטרתי בעל דמיון לפיגוע בדגסטן.
פיגועים אלו נתפסו כמובילים להסלמה כוללת של האלימות.
לאחר האירועים, נשיא רוסיה, דימיטרי מדבדב, וראש הממשלה ולדימיר פוטין, כמו גם רמזן קדירוב, נשיא הרפובליקה הצ'צ'נית היו מהירים להגיב ביחס לפיגועים.
ראשי שלשת הארגונים הדתיים הגדולים ברוסיה, גינו אף הם את האירוע וקראו לעשיית צדק.
ועדת המופתים הרוסית הודיעה כי: "קיצוניות וטרור אינם מבוססים על הקוראן", וכן כי: "מוסלמי אינו יכול להיות טרוריסט, וטרוריסט אינו יכול להיות מוסלמי".
הרב הראשי של רוסיה, ברל לזר, אמר כי הוא בטוח כי המח שמאחורי הפיגועים יקבל את העונש המגיע לו.
הפיגוע גרר הודעות גינוי מממשלות רבות וכן מגופים בינלאומיים כמו נאט"ו, מועצת אירופה, והאיחוד האירופי, אשר גינו אף הם והביעו תנחומים למשפחות הנרצחים.
ארצות הברית תגברה את הגדרות הביטחון ונוכחות כוחות משטרתיים בתחבורה הציבורית בניו יורק, וושינגטון, שיקגו ואטלנטה בעקבות האירועים.
הפיגועים בעיירות היזידיות בצפון עיראק התרחשו ב-14 באוגוסט 2007. בהתקפות של מכוניות תופת על עיירות המיעוט היזידי קטניה וג'זירה שליד מוסול נהרגו 796 בני אדם ונפצעו למעלה מ-1,500. אירוע משולב זה נחשב לפיגוע הקטלני ביותר מאז ראשיתה של מלחמת עיראק.
בשעה 19:20 לערך, בפעולה מתואמת, התפוצצו בשתי העיירות ארבע מכוניות תופת, מהן מכלית דלק אחת.
על פי הערכת משרד הפנים העיראקי נשאו ארבעת כלי הרכב יחד חומרי נפץ במשקל של שתי טונות.
המוני מבנים בעיירות, אשר היו בנויים מבוץ וחומרים בלתי עמידים אחרים, קרסו וקברו תחתיהם משפחות שלמות, ושכונות שלמות נימחו.
מספר הנפגעים המדויק בהתקפה איננו ידוע בוודאות.
ארגון הסהר האדום העיראקי טען כי מספר הנספים הגיע ל-796 ומספר הפצועים ל-1,562.
שום ארגון לא נטל אחריות לפיגועים.
צבא ארצות הברית ייחס את ההתקפה לארגון אל-קאעידה בעיראק בשל האופי המתואם של הפיגוע.
הממשלה העיראקית ייחסה אותה למוסלמים סונים קיצונים.
ההתקפות באו לאחר תקופה של מתח בין היזידים לבין מוסלמים סונים בצפון עיראק, שבמהלכם קיבלו תושבים יזידים איומים על חייהם.
בתקופה זו אירעו באזור שני אירועים ששילהבו את הרוחות: באפריל 2007 נסקלה למוות נערה יזידית, שנחשדה כמי שבכוונתה להתאסלם ולהינשא לסוני, ובהמשך החודש נרצחו (ככל הנראה כנקמה על הסקילה) 23 יזידים נוסעי אוטובוס, שהופרדו על ידי חמושים סונים מהנוסעים המוסלמים והנוצרים בו, הורדו ממנו בכוח ונורו.
הפיגועים בבסיסי הכוח הרב לאומי בביירות התרחשו ביום ראשון, 23 באוקטובר 1983. שתי משאיות תופת נהוגות בידי מחבלים מתאבדים, שפרצו אל מתחמי המגורים של חיילים אמריקאים וצרפתים בביירות בירת לבנון, התפוצצו וגרמו למותם של 305 אנשים – 241 אמריקאים, 58 צרפתים ו-6 אזרחים לבנונים.
הפיגועים הובילו לעזיבת את לבנון במרץ 1984.
בעקבות פרוץ מלחמת לבנון הראשונה והטלת המצור הישראלי על ביירות ביוני 1982 ולפי דרישת לבנון הקים האו"ם כוח רב לאומי, שנפרס בביירות.
הכוח כלל חיילים אמריקאים, צרפתים ואיטלקים, שהגיעו לביירות באוגוסט 1982 על מנת לפקח על יישום ההסכם על פינוי אנשי אש"ף מהעיר ונסיגתם מהעיר לאחר הפינוי.
לאחר רצח נשיא לבנון הנבחר בשיר ג'ומאייל והטבח בסברה ושתילה בספטמבר 1982 יזם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן את הקמתו של כוח רב לאומי חדש ובו חיילים אמריקאים, צרפתים ואיטלקים.
הכוח הגיע לביירות בשלהי ספטמבר במשימת שמירת שלום – לסייע לממשלה ולצבא לבנון לייצב את המצב בה.
בפברואר 1983 הצטרפו אליו חיילים בריטים.
חיילי הכוח הרב לאומי השתכנו במספר בסיסים בנמל התעופה הבינלאומי של ביירות ובמערב העיר.
בחודשים הבאים התעוררה התנגדות מצד גורמים חמושים בלבנון לנוכחות הכוח הרב לאומי, ואלו החלו להתקיף אותו.
ההתקפות הגיעו לשיא זמני בפיגוע מכונית תופת בשגרירות האמריקאית בביירות ב-18 באפריל 1983, שהביא למותם של 63 אנשים.
בחודשים שלאחר מכן הוטרדו חיילי הכוח הרב לאומי על ידי הפגזות על בסיסיהם בביירות, שגרמו להם לאבדות.
בשעה 06:22 בבוקר 23 באוקטובר 1983, הגיעה לנמל התעופה בביירות משאית במשקל של 19 טונות.
היא נשאה מטען נפץ, שהורכב מחומר הנפץ PETN ביחד עם מכלי גז בוטאן.
צירופם נועד ליצור פצצת דלק-אוויר.
נהג המשאית היה איראני בשם איסמעיל עכסרי.
במגרש החנייה הצמוד למתחם חיל הנחתים בנמל התעופה () הסתובבה המשאית פעמיים.
אז האיץ הנהג, פרץ דרך גדר תיל ולאחר מכן דרך שער לכלי רכב בגדר שנייה שהקיפה את המתחם ולבסוף פרץ למבואה של מבנה בן ארבע קומות, ששימש כבניין המגורים של הגדוד הראשון מחטיבת הנחתים השמינית.
רק אחד מן הזקיפים האמריקאים בשערי המתחם הספיק לפתוח באש על המשאית.
בתוך המבואה הפעיל נהג המשאית את מטען חומר הנפץ שלו, שעצמתו הוערכה לאחר מכן כשקולה להתפוצצות 9.5 טון של חומר נפץ מסוג TNT.
ההתפוצצות הביאה לקריסת הבניין כולו ושלחה סביב גל הדף וכדור של אש.
חקירת ה-FBI לאחר מכן הביאה למסקנה שגם אילו הייתה המשאית נעצרת על ידי הזקיפים מחוץ לבניין היה כוח ההתפוצצות מביא לקריסת הבניין.
חיילים ומלחים החלו לעבוד על גבי גל ההריסות של הבניין במאמץ לאתר ניצולים, תוך שימוש בכלי עבודה ידניים.
בהמשך הופעלו במקום כלים מכניים של יחידות הנדסה אמריקאיות ושל אזרחים לבנונים שהתנדבו לעזור.
תוך כדי עבודה הוטרדו המחלצים על ידי אש ארטילרית ואש צלפים שנורתה לעברם.
מספר ניצולים חיים הוצאו מההריסות.
האחרון שבהם חולץ ביום הפיגוע.
פעולות החילוץ נמשכו חמישה ימים אחר כך, אך לא נמצאו בהן עוד ניצולים חיים.
מסוקים אמריקאים הטיסו לאתר צוותי רפואה מאוניות הצי השישי שעגנו מול חוף ביירות והחזירו אליהן נפגעים לטיפול.
מאוחר יותר הוטסו נפגעים במטוסים לטיפול בבית חולים צבאי בריטי בקפריסין ובבתי חולים גרמנים ואמריקאים במערב גרמניה.
אחדים מהפצועים אושפזו בבתי חולים מקומיים בביירות.
הצעת ישראל לאשפז אצלה נפגעים מהפיגוע נדחתה.
כתוצאה מפיגוע נהרגו 241 חיילים אמריקאים ואזרח לבנוני אחד.
בין ההרוגים היו 220 נחתים, 18 ימאי הצי ושלושה מחיילי הצבא.
128 אמריקאים נפצעו בפיגוע (מהם 13 שנפטרו לאחר מכן וכלולים במניין ההרוגים).
עבור האמריקאים היה זה מחיר הדמים הקשה ביותר ביום אחד עבור הנחתים מאז קרב איוו ג'ימה והקשה ביותר עבור חיילים אמריקאים מחוץ לארצם מאז מלחמת העולם השנייה.
פחות מעשר דקות לאחר ההתפוצצות במתחם האמריקאי הגיעה משאית תופת שנייה אל מתחם הכוח הצרפתי בשכונת רמלת אל ביאדה (), כששה קילומטרים מנמל התעופה.
היא הייתה חמושה במטען נפץ בהרכב דומה, אך בעוצמה של מעט פחות ממחצית העוצמה של המטען שהופעל כנגד האמריקאים באותו בוקר.
נהג המשאית כיוון אותה אל בניין בן 9 קומות שבו התגוררו חיילי רגימנט הצנחנים הראשון.
זקיפים צרפתים פתחו באש וככל הנראה הרגו את נהג המשאית והיא נעצרה כארבעה עשר מטרים מהבניין.
חלפו מספר רגעים בטרם היא התפוצצה, כנראה בהפעלה מרחוק, ומוטטה את הבניין.
התמוטטות הבניין גרמה למותם של 58 חיילים צרפתים וחמישה אזרחים לבנונים.
היו אלו האבדות הכבדות ביותר של חיילי צרפת מאז תום מלחמת אלג'יריה.
נשיא ארצות הברית רייגן גינה את הפיגוע והתחייב להשאיר את הכוחות האמריקאים בלבנון.
נשיא צרפת פרנסואה מיטראן ביקר בשני אתרי הפיגועים ביום שלאחר התרחשותם.
גם סגן נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש יצא לבקר בביירות.
ועדת חקירה צבאית אמריקאית שמינה הנשיא רייגן חקרה את הפיגוע במתחם האמריקאי וקבעה כי נפלו פגמים במיגון המתחם כמו גם בהתנהלות הזקיפים בשעריו, וכי אלמלא אלו יכול היה מספר הקרבנות בפיגוע שם להיות קטן בהרבה.
בעקבות הפיגוע התרחב השימוש של ארצות הברית ושל מדינות מערביות נוספות במחסומים כבדים כנגד מכוניות תופת סביב אתרים חיוניים בתחומיהן.
בתגובה לפיגועים הנחיתה צרפת התקפה אווירית על מטרות בבקעת הלבנון.
יוזמה אמריקאית-צרפתית משותפת לתקוף מטרות של משמרות המהפכה האיראניים בבעלבכ תוכננה, אך מזכיר ההגנה האמריקאי קספר ויינברגר הצליח למנוע את מימושה, בנימוק (כפי שסברו אז) שמעורבות איראן בפיגועים איננה ברורה.
חילוקי הדעות בינו לבין מזכיר המדינה ג'ורג' שולץ (שתמך בתגובה צבאית על הפיגועים) מנעו את ביצועה של פעולת תגמול כלשהי.
בחודשים הבאים החריף מצב הביטחון בביירות.
איומים בפיגועים הופנו אל הכוח הרב לאומי וקרבות פרצו סביב העיר בין מיליציות מוסלמיות ודרוזיות.
בדצמבר גם הפילה אש נ"מ סורית שני מטוסים אמריקאים.
נוכח זאת ונוכח דלדול התמיכה בקונגרס בשהייה בלבנון הורה הנשיא רייגן בפברואר 1984 למרבית חיילי ארצות הברית לעזוב את ביירות.
החיילים האיטלקים עזבו את ביירות באותו חודש והצרפתים עזבו במהלך חודש מרץ.
אחרוני החיילים האמריקאים עזבו את לבנון ביולי 1984.
בשנת 2003 פורסם כי איראן דחפה לעריכת הפיגועים באוקטובר 1983 נגד חיילי הכוח הרב הלאומי והוציאה אותם לפועל באמצעות אחד הארגונים אשר הביאו לעולם בשנים הבאות את ארגון חזבאללה.
מבחינת איראן, היה מדובר בסכסוך ארוך שהחל מאז המהפכה האיראנית והפריצה לשגרירות ארצות הברית בטהרן ושביית נציגיו בהיותה השותפה הקרובה של השאה המודח, ושבהמשך סומנה כאויבת הגדולה שלה בניסיונה להתבסס כמעצמה האזורית.
אנשי משמרות המהפכה שלה, שהיו מוצבים בבקעת הלבנון, סייעו בהכנות לפיגועים וסיפקו את חומר הנפץ ששימש לביצועם.
איראן והחזבאללה לא הודו עד היום במעורבותם בפיגועים.
בשנת 2017 הכריזה ארצות הברית על פרס בסך 5 מיליון דולר למי שימסור מידע שיסייע ללכידתו של פואד שוכר משום שנטל חלק מרכזי בהוצאתו של הפיגוע לפועל.
ב-30 ביולי 2024 הרגה ישראל את שוכר בסיכול ממוקד שבוצע במהלך הלחימה בחזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל.
בשנת 2001 הגישו קרובי ההרוגים בפיגוע נגד המתחם האמריקאי ופצועים בו שתי תביעות נזיקין נגד איראן בבית משפט פדרלי בוושינגטון די.
איראן הכחישה את מעורבותה בפיגוע אך לא הגישה כתבי הגנה, ובדצמבר 2002 נתן בית המשפט פסק דין בהיעדר הגנה נגדה בשתי התביעות.
בספטמבר 2007 פסק בית המשפט לתובעים פיצויים בסך של 2.656 מיליארד דולר.
באפריל 2016, בעקבות ערעור שהוגש על ידי הבנק המרכזי של איראן כשנתיים קודם לכן, קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי הקונגרס האמריקאי לא חרג מסמכותו ב-2012, כשקיבל חוק לפיו נכסים איראניים מוקפאים יממנו את התביעה על סך 2.65 מיליארד דולר.
בית המשפט פסק כי הסכום יועבר לידי קרובי ההרוגים כפיצוי על פיגוע זה ועל פיגועים נוספים, דוגמת פיצוץ המשאית הממולכדת ליד מגדלי חובאר בערב הסעודית ב-1996, בו נהרגו 19 חיילים אמריקאים.
אנדרטאות שונות הוקמו בארצות הברית לזכר ההרוגים בפיגוע.
המרכזית שבהן ניצבת בבסיס חיל הנחתים במחנה לאז'ון (Lejeune) בצפון קרוליינה.
פארק זיכרון ובו 241 עצי זית הוקם לזכרם ליד מצפור נוף על הר הכרמל.
הפיגועים בהייד פארק ובריג'נטס פארק שבלונדון בירת בריטניה התרחשו ב-20 ביולי 1982. מטעני חבלה שהניחו אנשי הצבא האירי הרפובליקני התפוצצו במהלך פעילויות צבאיות שנערכו בשני הפארקים.
כתוצאה משתי ההתפוצצויות נהרגו 11 חיילים וכ-50 איש נוספים נפצעו, ונהרגו גם שבעה סוסי פרשים צבאיים.
בשעה 10:40 בבוקר צעדה יחידה ובה 15 פרשים מרגימנט הכחולים והמלכותיים על פני דרך הכרכרות הדרומית בשוליו הדרומיים של הייד פארק.
החיילים וסוסיהם נמצאו בדרכם מבסיסם בנייטסברידג' לטקס חילופי המשמר ברחבת משמר הסוסים.
באותו רגע התפוצץ בקרבתה מטען חבלה, שהוטמן בתא המטען של מכונית פרטית, שחנתה בשולי הדרך.
המטען כלל 11 קילוגרמים של חומר נפץ ו-14 קילוגרמים של מסמרים, שנועדו ליצור אפקט של רסס.
לדעת חוקרי המשטרה הופעל המטען בשליטה מרחוק מתוך הפארק.
כתוצאה מההתפוצצות נהרגו מיד שלושה חיילים ואחרים נפצעו.
אחד הפצועים מת מפצעיו לאחר שלושה ימים.
מספר אזרחים נפצעו גם הם.
שבעה סוסים נהרגו או שנפצעו כה קשה עד שהיה הכרח להמית אותם.
הפיגוע השני התרחש בשעה 12:55, כאשר התפוצץ מטען חבלה שהוטמן מתחת לבמת תזמורות בריג'נטס פארק.
על הבמה נמצאו באותה עת שלושים חברי תזמורת צבאית מרגימנט המעילים הירוקים המלכותי (Royal Green Jackets), שניגנו מוזיקה באוזני קהל של כ-120 איש.
שישה מהחיילים נהרגו מיד והאחרים נפצעו.
אחד מהפצועים נפטר לאחר 12 יום.
נפצעו גם לפחות שמונה אזרחים.
המטען הופעל באמצעות קוצב זמן.
בשונה מהמטען שהונח בשולי ההייד פארק לא הכיל מטען זה מסמרים ונראה כי כוון לפגוע בחיילים בלבד ולא בקהל.
בסך הכל אושפזו בבתי חולים 22 מפצועי שני הפיגועים, מרביתם חיילים.
הצבא האירי הרפובליקני נטל אחריות לשני הפיגועים.
ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר גינתה את הפיגועים והבטיחה כי האחראים להם יובאו לדין.
רושם שני הפיגועים גרם נזק לתמיכה בתנועה הרפובליקאית האירית בארצות הברית.
אנדרטאות לקורבנות הפיגועים הוקמו בשני הפארקים.
חיילי הכחולים והמלכותיים מצדיעים לאנדרטה בהייד פארק מדי עוברם במקום כשחרבותיהם שלופות.
אחד הפרשים שנפצעו בפיגוע בהייד פארק טען שסבל עקב כך מתסמונת פוסט טראומה.
הוא נפרד מאשתו ובשנת 2012 התאבד לאחר שרצח את שני ילדיו.
הליכים פליליים נגד חשודים בביצוע הפיגועים
שני אנשים הועמדו לדין בקשר לפיגוע בהייד פארק:
בשנת 1987 הורשע בלונדון גילברט מקנמה (McNamee), תושב צפון אירלנד, במעורבות בפיגוע זה ואחרים ונדון ל-25 שנות מאסר (הוא טען לחפותו).
בשנת 1998 שוחרר מהכלא בהתאם לתנאי הסכם יום שישי הטוב.
באותה שנה ביטל בית משפט לערעורים את הרשעתו בשל כך שלנאשם לא נמסר על טביעת אצבע של אדם אחר שנמצאה בזירת הפיגוע.
בית המשפט הדגיש כי אין בכך כדי לשלול את האפשרות שמקנמה היה מעורב בביצוע הפיגוע.
ב-2014 הועמד לדין בלונדון ג'ון אנתוני דאוני (Downey) מצפון אירלנד בקשר לביצוע הפיגוע.
הוא כפר באשמה, והתיק נגדו קרס לאחר ששופט קבע כי ניתנה לו הבטחה מטעם משטרת צפון אירלנד כי הוא לא יועמד לדין על חלקו בפיגוע, וכי בנסיבות אלו הוא הוטעה ואין מקום לאשר את פעולת הרשויות נגדו.
עד כה לא הועמד איש לדין בקשר לפיגוע בריג'נטס פארק.
הפיגועים באיסטנבול הייתה סדרת פיגועי טרור שהתרחשה ב-15 וב-20 בנובמבר 2003 בעיר איסטנבול שבטורקיה.
במהלכה הותקפו על ידי פיצוץ משאיות תופת שני בתי כנסת, הקונסוליה הבריטית ובנק בריטי בעיר.
בסך הכל נהרגו בפיגועים 57 (או 59) בני אדם ונפצעו כ-700.
בשעה 09:30 בבוקר יום שבת, 15 בנובמבר, התפוצצו בפעולה מתואמת שתי משאיות תופת ליד בית הכנסת נווה שלום ובית הכנסת בית ישראל, בעת ששהו בהם כ-400 איש וכ-100 איש, בהתאמה.
בהתפוצצויות נרצחו 23 אנשים, מהם תשעה יהודים (בבית הכנסת בית ישראל) והיתר טורקים.
חלק מהנפגעים היו מאבטחים של בתי הכנסת שניצבו לידם.
שני המבנים ניזוקו קשות וכך גם האזורים הסמוכים להם, שבהם חנויות רבות.
הריסות מהפיצוצים התפזרו על פני שטח של מאות מטרים.
ארגון אל-קאעידה נטל אחריות על הפיגועים.
כך עשתה גם הקבוצה האסלאמית הטורקית IBDA-C, אך השלטונות הטורקיים הגיבו על כך בביטול, באומרם כי לארגון זה לא היו היכולת והאמצעים להוציא לפועל התקפות שכאלה.
חמישה ימים לאחר מכן, ב-20 בנובמבר, התפוצצה משאית תופת ליד הקונסוליה הבריטית באיסטנבול ומשאית אחרת התפוצצה ליד מטה הבנק הטורקי HSBC Bank A.Ş, שלוחה של הבנק הבריטי הבינלאומי HSBC.
בפיגועים אלו נרצחו 30 (או 32) בני אדם.
שלושה מהם היו עובדי הקונסוליה הבריטית, כולל הקונסול הכללי רוג'ר שורט.
בעקבות פיגועי ה-15 בנובמבר קטע ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ביקור בצפון קפריסין ושב לארצו.
ב-20 בנובמבר גינתה מועצת הביטחון של האו"ם פה אחד את סדרת הפיגועים במסגרת החלטה 1516.
השלטונות הטורקים הגישו כתבי אישום בקשר לפיגועים נגד 74 אנשים, טורקים וסורים.
לפחות שניים מהם נשפטו שלא בפניהם לאחר שנמלטו מטורקיה.
יוחסו להם אחריות וסיוע לפיגועים כאנשי אל-קאעידה.
26 מהנאשמים זוכו בסופו של דבר והיתר הורשעו.
שבעת הנאשמים הראשיים נידונו כל אחד ל-67 מאסרי עולם מצטברים.
האחרים נידונו לתקופות מאסר שונות, מתשעה חודשים ועד 18 שנים.