tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהערה שמצוטטת לעיתים קרובות, חומסקי טען ש"תעמולה משמשת לדמוקרטיה באותו אופן שבו האלה משמשת במדינות טוטליטריות" (Media Control).
הרמן, חוקר נושא זה לעומק, ומציג את התאוריה מאחורי הניתוח המאוגד בעבודות אחרות שלו .
ב-1971 נערך דיבייט ("הדיבייט בין חומסקי לפוקו"), בינו לבין הפילוסוף הפוסט-סטרוקטרליסט הצרפתי מישל פוקו.
במשך השנים חומסקי העלה הסתייגויות חמורות מהביקורת על המדע מכיוון הדקונסטרוקציה והפוסט מודרניזם:
חומסקי מעיר כי הביקורת כנגד "מדע הגבר הלבן" דומה מאוד להתקפות אנטישמיות כנגד "פיזיקה יהודית" (טרמינולוגיה בה השתמשו הנאצים כדי לשלול מחקר שנעשה על ידי מדענים יהודים):
חומסקי הוא אחד מהידועים שבאנשי השמאל הרדיקלי האמריקאי.
הוא מגדיר עצמו במסורת האנרכיזם, פילוסופיה פוליטית שהוא מסכם כחיפוש אחר כל צורה של היררכיה וחיסולה, אם היא אינה מוצדקת.
הוא מזדהה במיוחד עם הזרם האנרכו-סינדיקליסטי באנרכיזם, הנוטה לכיוון הסוציאליזם.
שלא כמו אנרכיסטים רבים, חומסקי לא מתנגד תמיד לפוליטיקת בחירות; הוא תמך במועמדים לבחירה.
הוא תיאר עצמו כ"חבר למסע" של המסורת האנרכיסטית, בניגוד לאנרכיסט טהור, בשביל להסביר מדוע הוא מוכן מדי פעם לקיים יחסים עם המדינה.
סיכום ביניים של ביקורתו על מדיניותה של מדינת ישראל מאז מלחמת ששת הימים הופיע בספרו Peace in the Middle East?
דרכי הפעולה העיקריות של חומסקי כוללות כתיבת מאמרים במגזינים ובספרים ועריכת דיונים.
יש לו מעגל רחב של תומכים בכל רחבי העולם, והדבר גורם לו לעיתים לקבוע דיונים שנתיים מראש.
הוא פופולרי במיוחד בקרב סטודנטים באוניברסיטאות בארצות הברית ובקנדה.
אולם, ישנה גם קבוצה גדולה של אנשים המבקרים את דעותיו - הן שמרנים והן ליברלים, וכן אנרכיסטים מסוימים, אשר אמנם לרוב מסכימים עם ניתוחיו הפוליטיים, אך מחשיבים את תמיכתו בפוליטיקת בחירות כעומדת בניגוד לעקרונותיהם.
חומסקי מבדיל בבירור בין טרור המכוון לפגיעה באזרחים לבין פגיעה בחיילים ובמתקנים צבאיים ושולל כל הצדקה לטרור.
בשביל חומסקי, טרור הוא מעשה אובייקטיבי, לא יחסי.
אולם חומסקי שם דגש רב בהתייחסות לטרור על מעשיהן של ממשלות בפגיעה באזרחים.
חומסקי הוא מבקר עקשן ומתמיד של ממשלת ארצות הברית.
בספרו 9-11, סדרת ראיונות בנושא פיגועי 11 בספטמבר, הוא טוען, כפי שטען בעבר, שממשלת ארצות הברית היא המובילה במדינות הטרור בזמנים המודרניים.
הוא ביקר את ממשלת ארצות הברית על מעורבותה במלחמת וייטנאם, ובמלחמת הודו–סין; התערבותה במדינות דרום ומרכז אמריקה, ותמיכתה הצבאית בישראל, ערב הסעודית וטורקיה.
חומסקי ממקד את הביקורת החריפה ביותר שלו על ידידות רשמיות של ארצות הברית, בזמן שאויבות רשמיות שלה, כברית המועצות לשעבר וצבא צפון וייטנאם, הוא מבקר רק בעקיפין.
הוא מסביר זאת על ידי העיקרון הבא: אין שום ערך מוסרי בלשפוט את מעשיהם של אחרים.
יותר חשוב להעריך את המוסר של הפעולות שיש לך יכולת להשפיע עליהן במסגרת השיטה הדמוקרטית.
חומסקי הדגיש שוב ושוב את התאוריה שלו, על פיה חלק ניכר ממדיניות החוץ של ארצות הברית מבוסס על "איום הדוגמה הטובה" - שם נרדף שהציע חומסקי לתאוריית הדומינו, ומציג דווקא באור חיובי את הסכנה שממנה מזהירה תאוריית הדומינו.
"איום הדוגמה הטובה" פירושו שמדינה יכולה לפתח בהצלחה עצמאות מכלכלה קפיטליסטית ומהשפעת ארצות הברית, ובכך להוות דוגמה למדינות אחרות, כולל מדינות שבהן יש לארצות הברית אינטרסים כלכליים חזקים.
איום זה, טוען חומסקי, גרם לארצות הברית להתערב ולדכא שוב ושוב תנועות סוציאליסטיות ואחרות באזורים בעולם, שבהם אין לארצות הברית אף אינטרס כלכלי או ביטחוני חשוב.
באחת מעבודותיו המפורסמות, What Uncle Sam Really Wants, חומסקי משתמש בתאוריה זו כדי להסביר את התערבות ארצות הברית בגואטמלה, לאוס, ניקרגואה וגרנדה.
חומסקי מאמין שמדיניות המלחמה הקרה של ממשלת ארצות הברית לא עוצבה לחלוטין על ידי פרנויה אנטי-סובייטית, אלא נוצרה גם כדי לשמר את השליטה האידאולוגית והכלכלית של ארצות הברית בעולם.
כפי שהוא כתב ב"הדוד סם": "...מה שארצות הברית רוצה הוא 'יציבות', כלומר ביטחון למעמדות העליונים ולמפעלים זרים גדולים".
לפי חומסקי לאחר מלחמת העולם השנייה החל תהליך של דעיכה אמריקאית.
לאחר חיסולו של אוסאמה בן-לאדן פרסם מאמר בו תקף את ממשלת ארצות הברית על הפעולה שהפרה לדבריו את החוק הבינלאומי, וטען כי פשעיו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש "עולים במידה רבה על אלה של בן-לאדן".
חומסקי מתנגד בתקיפות למערכת "מדינת התאגיד הקפיטליסטית" של ארצות הברית ובנות בריתה.
הוא תומך בדעותיו של מיכאל באקונין על הסוציאליזם, ודורש חופש כלכלי בנוסף ל"שליטה באמצעי הייצור של הפועלים בעצמם, ולא בעלים ומנהלים ששולטים בהם וקובעים את כל ההחלטות".
הוא מתייחס לכך כ"סוציאליזם אמיתי", ומתאר את הסוציאליזם הסובייטי כדומה, במונחי "שליטה טוטליטרית", לסגנון הקפיטליסטי של ארצות הברית; כל אחת משיטות אלה מבוססת על סוגים ורמות שונות של שליטה, ולא על ארגון או יעילות.
על פי חומסקי, הערותיו של באקונין על המדינה הטוטליטרית היו נבואות של מדינת המשטרה הסובייטית הברוטלית שעמדה לקום.
הוא מצטט את אמרתו של בקונין "...לאחר שנה...
המהפכה תיעשה גרועה מהצאר בעצמו", ומרחיב את הרעיון שהמדינה הסובייטית הדיקטטורית הייתה אך צמיחה טבעית של אידאולוגיה בולשביקית לגבי שליטה במדינה.
הוא אף כינה את הקומוניזם הסובייטי כ"סוציאליזם מזויף", וטען כי, בניגוד למה שחושבים רבים בארצות הברית, יש להתייחס לקריסתה של ברית המועצות כ"ניצחון קטן עבור הסוציאליזם", ולא עבור הקפיטליזם.
ב-For Reasons of State, חומסקי מגן על הטענה כי במקום מערכת קפיטליסטית, שבה אנשים הם "עבדי תלוש השכר", או מערכת אוטוריטטיבית, שבה החלטות נעשות על ידי ועדה מרכזית, חברה יכולה לתפקד ללא עבודה בשכר.
לטענתו, אנשי האומה צריכים להיות מסוגלים לבחור עבודות אותן הם מעדיפים.
אנשים יהיו חופשיים לעשות כרצונם, והעבודה אותה הם בחרו מרצונם תהיה הן "מתגמלת" ו"יעילה חברתית".
החברה תנוהל על ידי מערכת של אנרכיזם רודף שלום, ללא מוסדות כ"מדינה" או "ממשלה".
חומסקי גדל במסורת תרבותית הציונית-יהודית.
אביו היה אחד מהחוקרים המוכרים ביותר של השפה העברית, והוא לימד בבית ספר דתי.
חומסקי היה מוקסם ומעורב בפוליטיקה השמאלנית-ציונית, כפי שהוא מתאר:
הוא ביקורתי מאוד ביחס למדיניות ישראל כלפי הפלסטינים ומיעוטים אתניים יהודיים בתוך ישראל.
ביקורתו איננה פוסחת גם על אישים ציבוריים ישראלים; בעת דיון משודר באוניברסיטת הרווארד עם הפרופסור אלן דרשוביץ כינה חומסקי את שמעון פרס "רוצח המונים".
מבין ספרים ומאמרים רבים, נחשב ספרו, "The Fateful Triangle", אחד מהטקסטים המרכזיים מבין אלו המתנגדים לטיפול הישראלי בפלסטינים ולתמיכה אמריקאית בישראל.
הוא אף גינה את התפקיד שמילאה ישראל ב"הדרכת טרור המדינה" במכירת נשק לארצות אמריקה הלטינית, שהוא מתאר כמדינות בובה של ארצות הברית, כגואטמלה בשנות ה-70 (What Uncle Sam Really Wants, פרק 2.4).
בנוסף לכך, הוא גינה פעמים רבות ובהחלטיות את ארצות הברית על תמיכתה הצבאית והדיפלומטית בישראל, ואף חלקים של הקהילה היהודית על תפקידם בהשגת תמיכה זו.
כך, למשל, הוא טען כלפי הליגה נגד השמצה (ADL):
בקשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני, חומסקי עבר מתמיכה במדינה דו-לאומית לתמיכה בפתרון שתי המדינות, לדבריו, מפני שהקודם חדל להיות מעשי.
במאי 2010 ניסה לעבור דרך גשר אלנבי מירדן, בדרכו להרצאה באוניברסיטת ביר זית, אך ישראל מנעה את כניסתו.
כשבוע לאחר מכן ביקר בלבנון, ונפגש שם עם נציג חזבאללה בדרום לבנון, השייח' נביל קאווק.
ב-2013 שכנע את הפיזיקאי סטיבן הוקינג להחרים את ישראל.
הביקורת שלו לכיבוש הישראלי ותמיכתו בהחלטות מועצת הביטחון בנוגע לסכסוך הישראלי פלסטיני גררו ביקורת רבה.
הביקורת שלו על מדינת ישראל וכן על השפעת היהודים על הממשל האמריקאי, הובילה לכך שהוא הואשם באנטי-ישראליות ואף באוטואנטישמיות.
ב-11 במאי 2006 הוא נפגש בביירות עם מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה, ואמר כי הסיבות להחזקת הנשק של חזבאללה מוצדקות.
הביקור עורר זעם רב בישראל.
חומסקי הסתבך בשערורייה כאשר התנגד לפיטוריו והרשעתו של רוברט פוריסון שהכחיש את קיומם של תאי הגזים.
רוברט פוריסון היה מרצה צרפתי שבשנת 1979 פרסם ספר שבו טען שלא היה ניסיון מכוון להשמיד את היהודים ושתאי הגזים לא היו קיימים.
הפרשה עוררה שערורייה וגרמה לפיטוריו של פוריסון מהמוסד בו לימד ולחקיקת חוק גייסו, האוסר הכחשת השואה בצרפת.
פוריסון אף הורשע בבית משפט בהוצאת דיבה, הוא נקנס ונשפט למאסר.
חומסקי חתם על עצומה לתת לפוריסון "מימוש חופשי של זכויותיו החוקיות", כשהכוונה הייתה לחופש הביטוי.
בנוסף, חומסקי כתב מסה בשם "Some Elementary Comments on The Rights of Freedom of Expression", שבה טען כי אין לפגוע בחופש הביטוי גם כאשר מדובר בהכחשת השואה.
כמו כן, טען חומסקי, שפוריסון לא תומך בנאציזם ושהכחשת השואה באופן כללי אינה מהווה הוכחה לאנטישמיות או לתמיכה בנאצים.
פוריסון פרסם את המאמר של חומסקי (ללא ידיעתו) כהקדמה לספרו "Mémoire en défense", בו הוא מגן על עצמו.
חומסקי הואשם גם על ידי ארגונים יהודים רבים (ביניהם הליגה נגד השמצה ודברה ליפשטדט) כאנטישמי וכסנגור של הנאצים ("Nazi apologist").
ההיסטוריון הצרפתי פייר וידאל-נאקה בספרו "רוצחי הזיכרון" כתב על חומסקי:
חומסקי הדגיש פעמים רבות שהוא לא מסכים עם פוריסון, ודווקא משום כך עליו להיאבק למען חופש הביטוי שלו, והפנה את מבקריו לציטוט מספרו משנת 1967:
בשנת 2006 סינגר חומסקי בעיתון "גארדיאן" גם על זכותה של המחברת דיאנה ג'ונסטון שכתבה ספר והפכה דוברת למכחישי הטבח של אזרחים בוסנים מוסלמים בסרברניצה על ידי לוחמים בוסנים סרבים.
מדבריו לא היה אפשר להבין שהוא מכיר בקיומו של הטבח ועורר ביקורת מצד העיתונאי דייוויד אהרונוביץ', בעל טור ב"טיימס" ואחרים.
לפני פרסום הקבצים אמר כי קיבל כ-270,000 דולר מחשבון הקשור לאפשטיין בעת סידור כספים משותפים לאחר מותה של אשתו קרול.
בשנת 2016 הזמין אפשטיין את חומסקי ואת אשתו, ולריה, להיפגש בניו יורק או בקריביים.
חומסקי השיב: "ולריה תמיד נלהבת מניו יורק.
אני ממש מפנטז על האי הקריבי."בשנת 2019 התייחס אפשטיין לעצה שלדבריו חומסקי נתן לו לגבי התמודדות עם תשומת לב תקשורתית לאחר עסקת הטיעון שלו מ-2008: "הדרך הטובה ביותר להתקדם היא להתעלם מזה...
זה נכון במיוחד עכשיו עם ההיסטריה שהתפתחה סביב התעללות בנשים, שהגיעה לנקודה שבה אפילו הטלת ספק בהאשמה היא פשע חמור יותר מרצח." חומסקי התייעץ עם אפשטיין לצורך הנחיות בניסוח הודעת דוא"ל ליועץ הפיננסי שלו בנוגע לתשלום בסך 187,000 דולר שכבר הועבר.
חומסקי גם יצר קשר עם באנון באמצעות כתובת דוא"ל שאפשטיין סיפק.
בשנת 2026 כתבה ולריה חומסקי כי מערכת היחסים של חומסקי עם אפשטיין הייתה "טעות חמורה" והתנצלה בשמו של חומסקי, וכתבה: "זה היה מטריד מאוד עבור שנינו להבין כי קיימנו קשר עם אדם שהציג עצמו כחבר מועיל אך ניהל חיים נסתרים של מעשים פליליים, בלתי-אנושיים וסוטים."
ביקורת על חומסקי הועלתה גם בספרו של הסופר השמרני פיטר שווייצר , "Do as I Say (Not as I Do): Profiles in Liberal Hypocrisy", המבקר את הצביעות שמפגינים, לטענתו, פעילים פוליטיים והוגים ליברליים.
בספרו טוען שוויצר לצביעות מצד חומסקי מצד כמה כיוונים:
למרות הערכים האנרכיסטיים (במיוחד בתחום הבעלות על רכוש) שלהם מטיף חומסקי, הרי שאורח חייו הפרטיים הוא קפיטליסטי: חומסקי גר בבית יקר ומנהל את השקעותיו בצורה קפיטליסטית.
למרות הבוז הרב שבו מדבר חומסקי על המערכות הממסדיות של ארצות הברית (ובמיוחד על המערכות הביטחוניות שלה) הוא לקח מהפנטגון ומהצבא האמריקאי כסף למימון מחקריו.
לשון וחרות, מסות בנושאים אידאולוגיים, פוליטיים והיסטוריים (מאנגלית: חגי פורשנר), מפרש ירושלים, 1979
לשון ורוח, הוצאת ספריית פועלים, 1978
שפה ושאלות על הידע: הרצאות מנאגואה, תרגום: נועה שובל, הוצאת רסלינג, 2004 [1986]
אוטופיה לאדונים, תרגום: דפנה רוזנבליט, הוצאת פרדס, 2000
(?What Kind of Creatures Are We), תרגום, מבוא והערות: עידן לנדו, הוצאת ידיעות ספרים, ספרי עליית הגג, 2020 (יצא באנגלית ב-2015)
נועם אלימלך הוא מקבץ דברי תורה של הרבי רבי אלימלך מליז'נסק שהיה מראשוני מנהיגיה של החסידות.
הספר נדפס לראשונה בשנת ה'תקמ"ח (1787) בעיר למברג בשנה שלאחר פטירת מחברו על ידי בנו רבי אלעזר.
הספר נחשב כנכס צאן ברזל בתנועת החסידות ורבים קובעים בו לימוד מדי שבת.
רבי אלימלך עצמו לא הכין את הספר לדפוס.
בנו רבי אלעזר ותלמידו רבי זכריה מענדל מירוסלב ליקטו את הדברים שאמר רבי אלימלך בשבתות ובחגים וערכו אותם לדפוס לפי סדר פרשיות השבוע לאחר שקיבל מאביו את ברכתו.
בהקדמה לספר כותב בנו, שעל-פי ציוויו של אביו לא הובא הספר לדפוס בחייו "מטעם הכמוס".
רבי זאב וולף שהיה אב"ד בליזנסק, כתב בהסכמתו לספר, השערה בנוגע ל"טעם הכמוס" מחמתו ציווה שלא להדפיסו בחייו: בחיבור חומר רב המפרט את האידאולוגיה ואת דרך החיים של החסידות.
ספרו של רבי אלימלך עוסק במיוחד בדמותו של הצדיק ועל כן יש שכינוהו "ספרן של צדיקים".
שמו של הספר נועם אלימלך נגזר משמותם של שני האחים הקדושים הרב המחבר רבי אלימלך ואחיו רבי משולם זושא מאניפולי שזושא תרגומו "נועם".
הספר מחולק לשני חלקים: החלק הראשון והעיקרי מסודר לפי פרשיות התורה.
החלק השני נקרא ליקוטי שושנה הוא אוסף של רעיונות קצרים על פסוקי תנ"ך ומאמרי חז"ל.
בנוסף נדפסו עם הספר ספר אגרת הקודש שנדפס כבר בחייו של רבי אלימלך ובו שני מכתבים מרבי אלעזר ומאת רבי זכריה מנדל.
ברוב מהדורות הספר שנדפסו מאוחר יותר ישנן עוד תוספות, והם: א.
שתי גרסאות של החיבור הנהגות האדם, הראשונה תחת הכותרת "הנהגות האדם מהרב המגיד, איש אלקי המפורסם מוהר"ר אלימלך זצ"ל, אלה הדברים אשר יעשה האדם וחי בהם", והשנייה נקראת "צעטיל קטן".
תפילת רבי אלימלך לפני התפילה תחת הכותרת "תפלה קודם התפלה, תפלה זו יש לאומרה קודם התפלה, יסדה הרב החסיד המפורסם, איש אלהי, מהור"ר אלימלך, בעל המחבר ספר 'נועם אלימלך' זצ"ל".
מספר רבנים הזכירו את הספר פעמים רבות בחיבוריהם, ביניהם רבי אברהם יהושע השיל מאפטא ורבי קלונימוס בעל ה"מאור ושמש".
רבי נחמן מברסלב אמר על מחבר הספר: "קדושת מעלת הרב הקדוש רבי אלימלך ז"ל נשגבה למעלה למעלה ממה שנראה ומובן מתוך ספרו".
רבי מנדלי מרימנוב, אמר כי רק אחרי שהוא טובל במקווה בערב שבת הוא מסוגל להבין משהו ב"נועם אלימלך", וכך אמר גם האדמו"ר השפע חיים מצאנז בשם זקינו הדברי חיים.
בהווי החסידי מייחסים לספר מספר סגולות.
האדמו"ר רבי משה יהושע הגר, מויז'ניץ, אמר כי הלימוד בספר מסוגל לרפואה.
יש שנהגו להניח את הספר 'נועם אלימלך' תחת מיטתם של חולים לשמירה ולהגנה, וכן תחת מיטתן של יולדות כסגולה ללידה קלה.
נועם אלימלך - מהדורה ראשונה, למברג, ה'תקמ"ח (1787)
נועם אלימלך, סלאוויטא, ה'תקנ"ד (1794)
נועם אלימלך, ה'תרכ"ב (1862), לבוב-למברג
נועם אלימלך, ה'תרכ"ו (1866), לבוב-למברג
נועם אלימלך, ה'ת"ש (ה'תרנ"ן), מונקאטש
נועם אלימלך, ניו יורק, ה'תש"ב, הודפס על ידי נכדו של המחבר ר' יהושע וגשל
נועם אלימלך, הוצאת ישיבת חכמי לובלין, שנגהאי, ה'תש"ו (1946)
נועם אלימלך, ב' כרכים, עריכה חדשה, בעריכת גדליה נגאל, פרסומי המכון לחסידות - יד הרב מימון, מוסד הרב קוק, 1978
נועם אלימלך, עם הארות יפה מראה, הוצאת משה אברמוביץ, הפצת ספרי קודש
נועם אילמלך, עם ביאורים והערות, מהדורת הדרת חן
נועם אלימלך, עם ביאורים והערות, מהדורת פאר מקדושים, ה'תשע"ד בהוספת "פניני נועם אלימלך" על סדר הא"ב בסוף הספר
הגדה של פסח - נועם אלימלך - מהדורת פאר מקדושים, ביאורי ההגדה מספה"ק נועם אלימלך
נועם אלימלך המפואר, מהדורת עוז והדר
נועם אלימלך, ב' כרכים, מהדורת סוד ישרים, ה'תשע"ח
נועם אלימלך, מאירות, ה'תשע"ט, ברוקלין, ניו יורק
נועם אלימלך המבואר, ג' כרכים, מהדורת עוז והדר, ה'תש"פ
נועם אלימלך, ה'תשפ"א, הוצאת הרב אהרון רוזנברג, מאנסי, ניו יורק
נועם גיל (נולד ב-1983) הוא סייף ישראלי לשעבר (בענף הדקר).
הוא ייצג את ישראל בתחרויות רבות בעולם, וזכה במדליות במספר תחרויות מסבב גביע העולם.
גיל החל את דרכו ב-1989 אצל המאמן אפרים דביר בבית הספר "רעות" בו למד.
בשנת 1993 עבר להתאמן במועדון הסיוף הפועל כפר סבא תחת המאמן שמעון שפרוכמן.
חבר פעיל בסגל נבחרת ישראל בגילאים השונים משנת 1996 ועד 2005.
כמו כן, בשנים אלו השיג גיל תוצאות בינלאומיות מכובדות, ובהן:
מקום שלישי בגביע העולם לנוער
מקום שלישי בתחרות סבב הדירוג העולמי לבוגרים
בשנת 2006 קיבל גיל מלגת סיוף מלאה באוניברסיטת המדינה של אוהיו, אך עקב פציעה בפרק כף ידו נאלץ לחזור לישראל לאחר שנה אחת בלבד.
ב-2004 הקים גיל עם מאמנו שפרוכמן את מועדון הסיוף מכבי הוד השרון, בו הוא גם שימש עוזר מאמן במהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
גיל למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, ולתואר שני בפסיכולוגיה חינוכית במרכז האקדמי פרס.
כיום עובד בשירות הפסיכולוגי החינוכי כפסיכולוג חינוכי מומחה.
נועם טוּר (נולד ב-2 באפריל 1983) הוא דוגמן ישראלי שהתפרסם בזכות השתתפותו בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "הישרדות".
טור נולד וגדל ביישוב חופית.
אמו היא השחיינית שלומית ניר, שהייתה שיאנית ישראל בשחייה וייצגה את מדינת ישראל בשתי אולימפיאדות.
בצה"ל שירת טור כלוחם ביחידת העלית 669. לפני פרסומו עבד בתור דבוראי בעסק המשפחתי.
בשנת 2008 השתתף בעונה הראשונה של התוכנית הישרדות, שצולמה באיים הקריביים; טור היה המודח השביעי אך חזר למשחק מ"אי המתים" לאחר שניצח את כל המודחים האחרים ב"דו-קרב".
הוא הגיע לגמר לצד נעמה קסרי ודן מנו וזכה במקום השני.
בעונה זו זכה טור להיות "אהוב הקהל".
לאחר התוכנית התקבל כדוגמן עבור חברת האופנה "פוקס", ודגמן לצד בר רפאלי בין השנים 2008–2013 והצטלמו למספר רב של פרסומות של המותג.
בשנת 2009 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "רמזור" וגילם את עמוס.
ב-2010 השתתף כמתמודד אורח בתוכנית טלוויזיה "שחקו אותה בגדול" וב-2011 השתתף בשעשועון "חכמים בריבוע".
בשנת 2015 השתתף בעונת ה-VIP של התוכנית "מאסטר שף" והיה המודח הרביעי.
בשנת 2010, הקים טור חברת תיירות בשם "נועם טורס", המציעה טיולים בהם מתקיימת פעילות ספורט ימי.
בנובמבר 2015 השתתף בפרסומת לשכונת מגורים חדשה בחוף אכזיב, דבר שעורר סערה לאחר שנטען כי השכונה פוגעת בחוף.
נועם טור היה בן זוגה של הזמרת קרן פלס.
ב-13 בדצמבר 2023 הזוג הודיע על פרידה לאחר 12 שנות זוגיות.
נועם זייד הלוי (נולד ב־1952) הוא נגן כלי הקשה וכלי נשיפה ישראלי.
שותף קבוע בתקליטים ומופעים של אהוד בנאי.
בהופעותיו משלב קטעי תנועה וריקוד ייחודיים תוך כדי נגינה.
גדל בצפת, חיפה וראש פינה במשפחה מוזיקלית ותיקה בארץ שמקורה בעיר חאלב בסוריה.
כשהיה בן 17 הוציא תקליטון ובו שני שירים שכתב אהוד מנור והלחינה נורית הירש: "גלי בוכה בלילה" ו"ילדותי עברה עליי בדממה".לאחר שירות בצה"ל נסע לאירופה, חי בקומונה בגרמניה וניגן בלהקה Amon Düül.
לאחר 1973 חזר לישראל והתגורר בתל אביב.
הופעתו הראשונה בישראל כנגן כלי הקשה הייתה במופע סע לאט של אריק איינשטיין, כחלק מלהקה בה ניגנו גם שלום חנוך ואריאל זילבר.
בשנת 1976 השתתף כנגן כלי הקשה בלהקת הליווי של זילבר במופע הסולו שלו "רוצי שמוליק".
ב־1977 חזר לראש פינה, שם הכיר את אהוד בנאי כנגן גיטרה וזמר מתחיל.
השניים שיתפו פעולה בפרויקטים ביתיים שונים ויחד עם מוזיקאים מהאזור.
ב־1981 חזר לתל אביב והשתלב בלהקת "כרומוזום" ביחד עם דורון אייל, רמי פורטיס, ואיוון מונטיאל, ובהופעות של מוזיקה אוונגארדית במועדון הפינגווין.
הוא ניגן בכלי הקשה מסורתיים וכן על כיסא, מזמרה, משור, מכונית ואקווריום.
ניגן בכלי נשיפה והופיע בקטעי דיבור וריקוד בהרכבים שונים וקצרי מועד.
באותה תקופה הכיר את ז'אן ז'אק גולדברג ויוסי אלפנט, חבריו ללהקת "הפליטים" לעתיד.
עם להקת הפליטים ואהוד בנאי
ב־1986 הקימו אהוד בנאי ויוסי אלפנט את להקת הפליטים והפיקו את התקליט "אהוד בנאי והפליטים", שבו היה להלוי תפקיד מפתח כמי שהביא, כדברי אהוד בנאי, את "הניחוחות הגליליים של ראש פינה" אל מוזיקת הרוק ויצר את הייחודיות של צליל התקליט.
עוד לפני כן ניגן הלוי עם הרכב זה באופרת הרוק מאמי.
בהופעות שליוו את הוצאת התקליט ניגן הלוי על דרבוקה מאחורי וילון, כאשר זרקור מאיר אותו מאחור, אפקט שיצר צללית מעניינת, שהפכה לסמל היכר של הלוי.
מאז משתתף הלוי בפרויקטים רבים של בנאי.
בין היתר ניגן בתקליטו של בנאי קרוב, ניגן חליל בתקליט שיצר בנאי עם אביו, יעקב בנאי, "תחת שיח היסמין", השתתף בסדרת המופעים של בנאי "מלון אורחים" (1989–1990), השתתף בשירת קולות ונגינה בכלי הקשה, פעמונה, פעמונים, חליל וכלי נשיפה מזרחיים מסורתיים בתקליטו של בנאי השלישי וכנגן ליווי של בנאי בהופעותיו.
הלוי ליווה את יהודה פוליקר במופע "אפר ואבק" (בתקליט "אפר ואבק" ניגן פוליקר עצמו את תפקידי כלי ההקשה).
בשנות ה-90 שב לראש פינה ושיתף פעולה עם הבמאי דני וקסמן בכתיבת מוזיקה מקורית לסרטיו "מסע בגליל" (1990) ו"שירת הגליל" (1997).
עוד בשנות ה-90, השתתף ב"פרויקט חנוך לוין" בהלחנה ונגינה וליווה שותף נוסף של אהוד בנאי, דודי לוי, בתקליטיו והופעותיו.
ב-2003 היה שותף לזכייה, לצד אהוד בנאי וגיל סמטנה, בפרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר עבור המוזיקה לסרט מסעות ג'יימס בארץ הקודש.
נועם וזאנה (נולדה ב-9 בנובמבר 1982), המוכרת בשם הבמה "נאני", היא זמרת, מוזיקאית, מלחינה ושחקנית ישראלית.
וזאנה נולדה בירושלים וגדלה בבאר שבע.
בגיל 5 החלה לנגן בפסנתר ובגיל 12 בטרומבון.
בהמשך למדה גם סקסופון, הלחנה, ניצוח ופיתוח קול.
במסגרת שירותה הצבאי, שירתה וזאנה בתזמורת חיל האוויר ובתזמורת צה"ל כטרומבוניסטית, זמרת ומעבדת מוזיקלית.
וזאנה למדה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה ובקונסרבטוריון אמסטרדם.
היא השתתפה בכיתות אמן בהנחיית זובין מהטה, גלינה וורצ'בה, לוקאס ויס, מיכה דייוויס, ומיכאל וולפה.
וזאנה ניגנה כטרומבוניסטית בתזמורת סימפונט רעננה, בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, בתזמורת הסימפונית של אוטרכט בהולנד, בסינפונייטה הישראלית באר שבע ובתיאטרון "הקאמרי".
היא הייתה שותפה להקמתה של "תזמורת המהפכה" בהרכבה המקורי, לצד המנצח רועי שפירא; וניהלה אותה במשך ארבע שנים יחד עם רועי אופנהיים וזוהר שרון.
בשנת 2008 יצא מיני-אלבום הבכורה שלה "נועם וזאנה".
שני השירים הראשונים מתוכו, "Sorry" ו-"Rebreathing" נכנסו לרשימת "top 20" ההולנדי למשך מספר שבועות.
בשנת 2011 יצא אלבום הבכורה הרשמי של וזאנה "Daily Sketch".
בשנת 2013 יצא בהולנד אלבום הפופ שלה "Love Migration".
בשנת 2014 יצא אלבומה השני של וזאנה "Love Migration".
האלבום, שהופק באופן עצמאי באמצעות מימון המונים בהשתתפות למעלה מ-800 תומכים, הגיע למקום ה-14 ברשימת רבי-המכר של iTunes בהולנד ודורג במקום השני ברשימת "האלבומים הטובים של השנה" של הבלוג ההולנדי DPRP.
במסגרת קידום האלבום יצרה וזאנה קליפ דוקומנטרי שבו פגשה חמישים מתומכיה; הקליפ הפך לווידאו הרשמי של הסינגל "Waiting".
בשנת 2018 יצא בהולנד אלבומה "Andalusian Brew", שבו שולבו סגנונות המוזיקה קאנטרי ופולק.
בשנת 2021 הוציאה וזאנה בהולנד את האלבום "Ke Haber", שבו כתבה והלחינה שירים חדשים בשפת הלאדינו.
בשנת 2008 ייסדה וזאנה בהודו את פרויקט "One God", ששילב תפילות יהודיות ומנטרות הודיות בעברית ובאורדו לצד טקסטים באנגלית.
בשנת 2009 הופיעה בהודו עם פסנתרן הג'אז לואי בנקס.
באותה השנה ייסדה גם עם הקלרניטנית ההולנדית קימיה קרמני את ההרכב הישראלי-פלסטיני "West East Bank".
בשנת 2010 לקחה חלק באלבום "The First Statement" עם מוזיקאי ההיפ-הופ ההולנדי פראס.
בשנת 2013 הקליטה קולות וטרומבון באלבום הבכורה של אמן הספוקן וורד ההולנדי פואטרי פושר.
בשנת 2014, באלבומה "Love Migration", הקליטה דואט עם הזמר-יוצר ההולנדי ארתור אדם.
וזאנה הופיעה גם עם קייטי מלואה בפסטיבל ג'אז בים הצפוני בהולנד, ועם ג'ון קלייטון בפסטיבל הג'אז בהאג.
בשנת 2007 הופיעה וזאנה בפסטיבל הג'אז בהאג ובפסטיבל הג'אז בברדה שבהולנד, יחד עם "הפרויקט של ג'ון קלייטון".
בשנת 2010 הופיעה בהולנד ובמומבאי שבהודו, ובשנת 2011 השתתפה בפסטיבל "Nessiah" בפיזה ובאירועי יום העצמאות ההולנדי באוטרכט.
בשנת 2012 הופיעה בפסטיבל הג'אז בים הצפוני, בפסטיבל "Music Meeting" בהולנד, ובפסטיבל "Tanjazz" במרוקו, ובשנת 2014 הופיעה בפסטיבל "Jazzahead" בגרמניה.
בשנת 2019 ייצגה את הולנד בפסטיבל המוזיקה של האיחוד האירופי בווייטנאם.
בנוסף, הופיעה בפסטיבל הג'אז בירושלים.
בשנת 1999 השתתפה וזאנה ב"רות ובועז".
בשנת 2002 השתתפה ב"המחברת" אותה המחיזה וביימה אינה אייזנברג.
בשנת 2003 השתתפה בתוכנית הילדים "גור ואוח".
בשנת 2003 השתתפה בסרט קצר בשם "גילוי", בבימויה של סתיו שהרבני.
בשנת 2007 שיחקה ושרה בפרסומת לרשת ההולנדית "Bagles and Beans".
בשנים 2006–2007 הנחתה וערכה מוזיקלית את תוכנית הרדיו "Patapoe" ברדיו אמסטרדם.
וזאנה כותבת, מלחינה, מעבדת ומפיקה את יצירותיה בעצמה.
בשנת 2019 השיקה קורס מקיף בן 14 חודשים בשם "Why DIY" (בתרגום חופשי: "למה לעשות זאת בעצמך"), שנועד להכשיר אמנים לפעול בתעשיית המוזיקה באופן עצמאי.
בנוסף, מעבירה וזאנה סדנאות והרצאות ברחבי העולם, המבוססות על הקורס – ובהן היא מנחה מוזיקאים עצמאיים כיצד להתמודד ללא תלות בסוכנים או חברות תקליטים.
2002–2008 – פרס קרן התרבות אמריקה-ישראל (קרן שרת) למוזיקאים מצטיינים במשך 6 שנים רצופות.
2008 – פרס קרן היסוד לעידוד יצירה.
2009 – פרס הברונית, אמסטרדם.
2010 – פרס הנרי מארטו, גרמניה.
ASF – 2010 פסטיבל, מקום ראשון בתחרות זמרים-יוצרים, הולנד.
Mooie Noten – 2010 מקום ראשון תחרות בתחרות Mooie Noten לזמרים-יוצרים, הולנד.
2011 – להיט השבוע, Personality רדיו מורטלה, הולנד.
2012 – אלבום השבוע Daily Sketch רדיו NTR, הולנד
2012 – השיר החדש הטוב ביותר Personality רדיו TROS, הולנד.
2012 – שיר השבוע Personality רדיו NTR, הולנד.
2012 – שיר השבוע David's Lament רדיו NTR, הולנד.
2014 – מקום שני ברשימת אלבומי השנה של הבלוג DPRP, הולנד, עבור האלבום Love Migration.
2014 – פרס אקו"ם לעידוד יצירה ישראלית עבור האלבום Love Migration.
2019 – פרס SENA להפקת אלבום מקור בשפת הלאדינו בהולנד.
2019 – בפרס Art Council England ליצירה מקורית בהולנד.
2020 – מענק מפעל הפיס להפקת אלבום מקורי.
נועם אלקיס הוא מתמטיקאי יהודי-אמריקאי ופרופסור למתמטיקה באוניברסיטת הרווארד.
נולד במנהטן למשפחה יהודית אמריקאית.
בדצמבר 1970 עברה המשפחה לרמת גן ובשנת 1978 חזרה לניו יורק.
בגיל ארבע עשרה זכה במדליית הזהב עם ציון מושלם באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית.
הוא סיים את התיכון בשנת 1982 בגיל 15, ואז החל ללמוד באוניברסיטת קולומביה.
בגיל 16 זכה בתחרות פטנאם (Putnam) למתמטיקה.
הוא סיים בהצטיינות לימודי מתמטיקה ומוזיקה בגיל 18 ובגיל 20 סיים דוקטורט בהנחיית בנדיקט גרוס ובארי מזור באוניברסיטת הרווארד.
הוא החל ללמד באוניברסיטת הרווארד, בשנת 1990 קיבל דרגה של פרופסור חבר ובשנת 1993, כשהוא בן 26, קיבל דרגה של פרופסור מן המניין, ובכך היה לפרופסור הצעיר ביותר בהיסטוריה של אוניברסיטת הרווארד.
הוא שיתף פעולה עם אטקין בהרחבת אלגוריתם שוף ליצירת אלגוריתם שוף-אטקין-אלקיס.
אלקיס הוא מחבר ופותר של בעיות שחמט וזכה באליפות העולם ליחידים בפתרון בעיות שחמט בשנת 1996.
הוא עוסק רבות בחקר הקשרים בין מתמטיקה למוזיקה ומשמש כיועץ לוועד העורכים של כתב העת Journal of Mathematics and Music.
נועם הלבבות הוא חיבור של הרב אהרן ראטה, מייסד חבורת שומר אמונים.
הספר נדפס לראשונה בסאטמאר בשנת תרצ"ד.
הספר עוסק בענייני אמונה, ביטחון, פרישות, שמחה, תפילה, התבוננות במעלת הקב"ה ובשפלות האדם, עם ישראל, חשיבותה של עבודת ה' ועוד.
נועם גרשוני (נולד ב-30 בינואר 1983) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי, אלוף פאראלימפי (לונדון 2012) והיה מדורג שני בעולם בטניס נכים בדרגת הנכות הגבוהה.
ב-2018 השיא משואה בטקס יום העצמאות בהר הרצל.
גרשוני, בנם של פנינה ומשה, נולד בכפר סבא, למד בבית ספר יסודי בן-גוריון, בחטיבת הביניים בר-לב ובתיכון כצנלסון בעיר.
הוא ניגן בחצוצרה בקונסרבטוריון ובתזמורת הייצוגית העירונית.
בצה"ל שירת כטייס מסוק קרב AH-64 אפאצ'י בטייסת 190 של חיל האוויר.
במלחמת לבנון השנייה נפצע קשה בהתנגשות מסוקים שבה נהרג רב-סרן וסבל משברים מרובים ופציעות בארבע הגפיים.
אחרי שיקום רפואי הצטרף לבית הלוחם תל אביב והחל להתאמן בטניס כיסאות גלגלים.
מלבד הטניס, התנדב גרשוני במשך שנים בהוסטל "מקום אחר" בתל אביב ולימד בני נוער מתמטיקה.
כיום נועם מרצה בארגונים, חברות וכנסים ומתנדב ב"עמותת ארז".
בדצמבר 2010 זכה בגמר טורניר בינלאומי בצ'כיה לטניס כיסאות גלגלים.
באותו טורניר זכה גם בתחרות הזוגות עם נציג צרפת.
אחרי תחרות זו דורג 29 בעולם.
בספטמבר 2011 העפיל לגמר אליפות ארצות הברית.
בנובמבר 2011 זכה בגמר תחרות המאסטרס בבלגיה, אליה מוזמנים ארבעת השחקנים הטובים בעולם.
מדובר בפעם הראשונה ששחקן ישראלי העפיל לגמר היחידים בתחרות.
בינואר 2012 זכה בגמר האליפות הפתוחה של סידני אוסטרליה בטניס בכיסאות גלגלים, לאחר שגבר על המדורג מספר שתיים בעולם דייוויד וגנר, והיה לספורטאי הישראלי הראשון שזכה בתואר יחידים בתחרות גראנד סלאם.
באפריל 2012 גבר על האלוף הפאראלימפי של משחקי 2008 פיטר נורפוק וזכה בטורניר פנסקולה בפלורידה.
במאי 2012 העפיל עם שרגא ויינברג לשלב חצי הגמר בתחרות זוגות, במסגרת הטורניר הבינלאומי ביפן לטניס כיסאות גלגלים.
ב-1 ביולי 2012 זכה באליפות צרפת הפתוחה, ובזוגות זכה במקום השני יחד עם בועז קרמר.
השתתף בנבחרת הישראלית למשחקים הפאראלימפים 2012. הוא התחרה בקטגוריית הקוואד וזכה במדליית זהב בטורניר היחידים ובמדליית ארד בטורניר הזוגות יחד עם שרגא ויינברג.
במרץ 2022 הוביל את נבחרת ישראל בטניס בכיסאות גלגלים לניצחון על דרום קוריאה ובמוקדמות אליפות העולם באנטליה, טורקיה.
נועם ורדי הוא במאי, עורך וידאו ותסריטאי ישראלי.
בשנים 2004–2008 עבד ככתב וידאו באתר ynet, ולאחר מכן שימש במשך כשנה ככתב ב-nrg מעריב.
בשנת 2007 ביים את הקליפים הראשונים שלו, לשירים "בשורות רעות" ו"עולה ויורד" של המוזיקאי נעם רותם.
בהמשך ביים מאות קליפים עבור אמנים ישראלים רבים נוספים, בהם אסף אמדורסקי, הדג נחש, בני בשן, איתי לוקץ', איתמר רוטשילד, נצ'י נצ', איה כורם ועברי לידר.
ביים את סדרת הרשת "סנאי סנאי" בכיכובם של ירון ברלד ודודו ארז.
במרץ 2012 ביים את קליפ השקת עמוד הפייסבוק הרשמי באנגלית של נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס, שגם השתתף בו, לצלילי מוזיקה שיצר נוי אלוש.
באוגוסט 2013 ביים את תוכנית הלייט נייט "חיות לילה" בערוץ הוט קומדי סנטרל, בהנחיית דודו ארז וירון ברלד.
במהלך 2014 ביים את תוכנית הילדים "המופע של טל.נט" בערוץ 10, בכיכובם של איתי שגב ויובל בינדר.
ביים את הפתיח וקטעים נבחרים כמו סדרת מערכוני הקאלט הכנופיה בכיכובם של טל טירנגל ומיכאל סוויסה בתוכנית הטלוויזיה "לילה טוב עם אסף הראל", ששודרה בערוץ 10 בין השנים 2015 ל-2016.
ביים פרסומות וקמפייני דיגיטל ל"קסטרו", "ויזה כ.א.ל", "WIX", "מגה בעיר", "האגודה הישראלית נגד ניסויים בבעלי חיים", "גולדסטאר", "XL", "אל על" ו"שרוטונים".
ביים מספר קמפיינים פוליטיים במהלך הבחירות המקומיות ב-2013 והבחירות לכנסת ב-2015.
משנת 1995 ורדי הוא טבעוני וממייסדי עמותת שב"י לזכויות בעלי חיים.
כמו כן פעל גם במסגרת עמותת אנימלס והאגודה הישראלית נגד ניסויים בבעלי חיים.
לנועם יש תואר ראשון במשפטים ותואר שני בקולנוע מאוניברסיטת תל אביב והוא מרצה בבצפר.
נועם גינגולד הוא מוזיקאי, מפיק מוזיקלי, ויזם בתחום המוזיקה.
גינגולד עוסק בתחום האינדי רוק פופ ובמוזיקה אלקטרונית, ובזכות פועלו זה זכה בפרס עידוד יצירה מטעם אקו"ם בשנת 2010.
נועם הוא המייסד של חברת סאונדג'ים שמפתחת פלטפורמות אימון-אוזניים למוזיקאים אנשי סאונד ומפיקים מוזיקליים.
נועם הוא גם מעצב סאונד בעל שם עולמי.
המייסד של חברת Musicrow המפתחת פלאגינים, סינטיסייזרים, אפקטים וירטואליים וסאונדים (Reaktor Ensembles) לפלטפורמת הריאקטור של Native Instruments.
בסאונדים ובסינטיסייזרים של נועם משתמשים המפיקים המוזיקליים המובילים בעולם ביניהם סיימון פוספורד, טרנט רזנור, גיי סיגוורת', אד בולר, אד סטארינק, ריק סימפסון, ג'יימי מהוברק ועוד רבים נוספים.
בנוסף עומד נועם מאחורי מגזין LFO ליוצרי מוזיקה אשר פועל מאז שנת 2007 ומשמש מקור ידע ייחודי למוזיקאים ויוצרים בכל הקשור לצדדים הטכנולוגיים ביצירת והקלטת מוזיקה.
ב-2010 הוציא את האלבום "אהבה אפלה", אלבום אינדי רוק-פופ שמשלב אקוסטיקה ואלקטרוניקה רכה.
ב-2013 יצא אלבומו החדש "The Human Project" תחת השם Gingold X (בלייבל האנגלי Climactic Records) שעוסק באמביוולנטיות של תשוקה ופחד בעולם היפר-טכנולוגי.
ב-2019 שוחרר האלבום Pixie, תחת פרויקט Gamma Juice, בו משתף נועם פעולה עם אוריין סימון וגיא בן-צבי.
נועם גיל-אור (נולד ב-6 בספטמבר 1964) הוא שדרן רדיו עורך ומנחה מופעים.
גיל-אור ערך והגיש תוכניות בקול ישראל והנחה תוכניות בערוץ הראשון עד לסגירת רשות השידור ב-2017.
גיל-אור נולד לרבקה, אשת חינוך ומנהלת סניף ויצו רמת גן, ולאברהם גיל-אור.
לאחר שחרורו עבר קורס קריינים והחל לעבוד ב"קול ישראל".
בשנת 1985 הופיע בתפקיד ש.ג בבסיס הטירונות בסרט בנות.
גיל-אור היה אחד המנחים של תוכנית הטלוויזיה "להיט בראש" בערוץ הראשון בשנים 1988–1992. הגיש בשנים 1992–1995 ברשת ג' את תוכנית מצעד הפזמונים "מקום בצמרת".
כן הגיש את תוכניות הרדיו "ארוחת בוקר" "בדרכי נועם" "מופע אולפן"
בין השנים 2008–2012 ניהל את רשת ג' ואת חטיבת הבידור ב"קול ישראל".
ערך והגיש את התוכנית "ציפורי שיר" ברשת ג' והגיש יחד עם אלי לפיד את התוכנית "מציאות" ב-88 FM.
בשנת 2018 הגיש בערוץ 24 ובשידורי קשת יחד עם עינת שרוף את התכנית 'חוזרים לשבעים' שהוקדשה לשירים הישראליים בשבעים שנות המדינה ומשתתף באירועי מחווה לגדולי היוצרים בזמר העברי.
גיל-אור הוא בעל תואר ראשון בתקשורת ומדע המדינה ותואר שני במינהל ציבורי מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2025 סיים הכשרה לרבנות חילונית-הומניסטית במכון "תמורה – יהדות ישראלית".
גיל-אור מנחה טקסים ממלכתיים וטקסי התייחדות בהיכל הזיכרון הלאומי בהר הרצל בירושלים, ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה ובטקסי אזכרה והתייחדות בצה"ל.
מורה לדיבור ושפה בבית הספר לאומנויות הבמה בית צבי.
גיל-אור נשוי ללילך, אב לשלושה בנים, יובל (במאי קולנוע וטלוויזיה) יהונתן ויואב, הוא צאצא של הרב מרדכי אקלר רבם של אנוסי משהד, ומתגורר בתל אביב.
נועם אמיר (נולד ב-3 בספטמבר 1974) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כפרשן צבאי בערוץ עכשיו 14, ושדרן רדיו 90FM.
את השירות בצה"ל עשה כלוחם בשייטת ספינות הטילים.
במילואים הוא משרת כמודיע נפגעים של מערך הנפגעים בדרגת רב-סרן, וכמרצה לתקשורת בקורס קציני הנפגעים של צה"ל משנת 2005.
החל את דרכו העיתונאית בשנת 2000 בתחנת הרדיו מיקס 104.5fm, שהייתה בעבר בבעלות רדיו חיפה.
באותן שנים שידר גם בתחנת רדיו חיפה בעיקר ברצועת הלילה תחת המותג "רדיו 1".
לדבריו, כשהגיע לרדיו ב-1999 נאמר לו שיש בתחנה שלהם כבר בוזגלו אחד וחייבו אותו לשנות את שם משפחתו מאמזלג לאמיר.
בין השנים 2001–2003 סיקר בעיתון "הארץ" שתי קבוצות ספורט צפוניות: עירוני קריית שמונה בכדורגל ועירוני נהריה בכדורסל.
בשנת 2003 התחלפו הבעלים בתחנה ורדיו ללא הפסקה לקח חסות על התחנה שהפכה לרדיו צפון ללא הפסקה.
אמיר קיבל את משרת מגיש תוכנית הבוקר "קפאין", מנהל התקליטייה והעורך הראשי ומגיש מבזקי החדשות.
במהלך השנים שידר מגוון תוכניות כמו "ספורט באוויר" תוכנית ספורט יומית, "יש מצב" תוכנית בידור שבועית, ו"חשיפה לצפון" יומן הצהריים של התחנה.
בשנת 2007 עבר לחדשות המקומיות בצפון לתקופה של שלוש שנים, שם עבד ככתב בצפון, עורך משנה ומגיש המהדורה המקומית של הערוץ הראשון.
לאחר תקופה זו חזר לרדיו צפון ללא הפסקה והגיש תוכניות אקטואליה וחדשות מקומיות.
בתחילת 2013, החל לפעול "maariv.co.il" - אתר האינטרנט של העיתון "מעריב השבוע", המאגד גם תכנים מתחנות הרדיו אקו 99 FM, רדיו ללא הפסקה ורדיו צפון ללא הפסקה, ומהעיתונים סופהשבוע, וג'רוזלם פוסט.
אמיר הצטרף למערכת האתר ככתב בצפון.
החל משנת 2014 שימש כתב לענייני צבא וביטחון של "מעריב השבוע".
החל מחודש מארס 2017 שימש כתב לענייני צבא וביטחון של "ערוץ 20".
החל מיולי 2019 הוא משמש הכתב הצבאי של העיתון מקור ראשון.
החל מפברואר 2023 הוא שימש פרשן אורח לענייני צבא וביטחון בערוץ 14. באפריל 2024 עזב את תפקידו ככתב צבאי בעיתון מקור ראשון, והצטרף לערוץ 14 כפרשן לענייני צבא וביטחון.
בחודש אוקטובר 2024 בציון שנה למתקפת הפתע של חמאס על ישראל הביע חרטה וחשבון נפש על כך שלא מספיק אתגר את מערכת הביטחון בסיקור התקשורתי שלו לפני מאורעות המתקפה של חמאס.
ביוני 2025 פרסם טענה לפיה מבנה ממולכד בחאן יונס שבו נהרגו ארבעה חיילים לא הותקף מהאוויר לפני כניסת הכוחות בשל הנחיות של הפרקליטה הצבאית הראשית.
דובר צה"ל הבהיר בתגובה כי לא הייתה כל הנחיה של הפרקליטות הצבאית שלא לתקוף את המבנה שקרס, וכינה את הטענות של אמיר "שקריות, מרושעות ונטולות כל יסוד".
גם הרמטכ"ל אייל זמיר גינה את הפרסום של אמיר.
ביולי 2025 פרסם אמיר כתבה בלעדית בערוץ 14, שחשפה לראשונה לציבור את פעילותה של יחידת מיתר – יחידת איסוף והשמדה מסווגת בצה"ל.
הכתבה כללה תיעוד ממבצעי היחידה במהלך מלחמת חרבות ברזל, לרבות סגירת מעגל על חוליות טרור באמצעות הכטב"ם "דוהר שמיים".
הייתה זו הפעם הראשונה בה נחשפה היחידה לציבור באופן רשמי.
בדצמבר 2025 נחשף שבמהלך מלחמת חרבות ברזל אמיר שידר ידיעות מפוברקות הקשורות בקטאר, כחלק מפרשת הקשר בין לשכת נתניהו לממשלת קטר וללא הצלבת מקורות.
נעם בן צבי (נולד ב-1951 בכפר יהושע) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
פיקד בעבר על יחידת מגלן וחטיבת הגזרה המערבית של יחידת הקישור ללבנון.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1969 התנדב בן צבי לשרת בחטיבת הצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, והשתתף באימונים ובפעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה.
עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר בהצטיינות.
לאחר סיום הקורס, שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה בגדוד 890.
בן צבי לחם במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה.
במסגרת שירותו במילואים, שימש במספר תפקידי פיקוד, והשלים קורס מפקדי גדודים.
לאחר מכן, נענה בן צבי לבקשת האלוף נחמיה תמרי, שב לשירות קבע ומונה למפקד יחידת מגלן, עליה פיקד במהלך הלחימה ברצועת הביטחון בדרום לבנון.
לאחר תום תפקיד זה, שימש כסמח"ט חטיבת צמח וחטיבת שומרון.
עם תום תפקיד זה, מונה בן צבי למפקד חטיבת הגזרה המערבית של יחידת הקישור ללבנון.
בהמשך, מונה למשרת נספח צה"ל בנאטו-בלגיה -הולנד-לוכסנבורג.
במסגרת שירותו במילואים, משרת בן צבי במטה גיס לבנון.
במלחמת חרבות ברזל שרת מעל 400 ימי מילואים.
בן צבי הוא בוגר אוניברסיטת חיפה (תואר בלימודים כלליים).
נועם גלאי (נולד ב-9 בספטמבר 1984 בירושלים) הוא צלם תרבות ישראלי המתגורר בניו יורק.
גלאי התפרסם בשל תמונת הצעקה שאותה צילם, שהפכה במהלך השנים לדוגמה בתחום זכויות היוצרים מסביב לעולם.
נועם גלאי נולד בירושלים (1984).
הוא בנו של הפרופסור למימון דן גלאי.
לנועם שלושה אחים: אורי, ירון ואיתן.
הוא החל לצלם בעת שירותו בצה"ל, ולקראת שחרורו החל לצלם עבור קבוצת מכבי תל אביב בכדורסל.
בינואר 2006 היגר גלאי לניו יורק והחל לצלם עבור ליגת ה-NBA וליגת ה-WNBA במקביל לצילום משחקי יורוליג שאליהם טס מדי מספר חודשים.
לאחר מספר שנים שבו התמקד בצילום ספורט, החל גלאי לצלם מוזיקאים ושחקני קולנוע עבור גטי אימג'ס ולקוחות כמו דיסני, אן-בי-סי וסרטי פרמאונט.
בשנת 2011 נבחרה תמונתו של גלאי של ניו יורק בערב ה-11 בספטמבר 2011 לאחת מתמונות השנה במגזין LIFE.
במרץ 2016 נועם צילם את דונלד טראמפ לשער של מגזין טיים.
בין רשימת המצולמים של גלאי אפשר למצוא את ביונסה, שון מנדס, טיילור סוויפט, ג'רי סיינפלד ולברון ג'יימס.
כמו כן צילם גלאי רשימה של ידוענים ישראלים כגון עומרי כספי, עודד קטש, מיקי חיימוביץ' ופיני גרשון.
ב-17 בפברואר 2006 צילם גלאי סדרה של פורטרטים עצמיים המראים אותו צועק.
לאחר שהעלה את התמונות לאתר שיתוף התמונות פליקר, אחת מהתמונות החלה לשמש בעבודות גרפיות ללא ידיעתו של גלאי, והפכה לסמל של מספר רב של הפגנות ומהפיכות אזרחיות במדינות כמו מצריים, איראן, עיראק, ארגנטינה, הונדורס וספרד.
בנוסף, התמונה שימשה חברות לצרכים מסחריים כגון כריכות ספרים, עטיפות אלבומים מוזיקליים וחולצות.
הסיפור של גלאי נידון בתקשורת האמריקאית בכל הקשור לזכויות יוצרים, ואף נכנס לתוכנית הלימוד בקולג'ים בארצות הברית.
הרב נועם יצחק אלון (נולד בכ' באב תשל"ב, 31 ביולי 1972) הוא ראש ישיבת מיר ברכפלד.
נולד וגדל ברחובות, אביו, הרב יואב אלון, בעל תואר דוקטור לפיזיקה ממכון ויצמן למדע, עבד בתעשייה הביטחונית, ואמו, בת שבע, פרופסור אמריטה במכון ויצמן, כלת פרס א.מ.ת.
למד בישיבת בני עקיבא נחלים, ב"ישיבת צעירים" ברחובות ובישיבת אור ישראל.
נחשב לתלמידו של הרב יגאל רוזן.
התחתן עם גולדה בתו של הרב נתן צבי פינקל, ראש ישיבת מיר.
בקיץ ה'תש"ס (2000) הקים חותנו את ישיבת מיר ברכפלד ומינה אותו לר"מ בישיבה.
בשנת ה'תשס"ח החל לשמש כראש קיבוץ בישיבה.
לאחר פטירת חותנו בשנת ה'תשע"ב מונה לכהן כראש ישיבה לצדו של הרב אריה פינקל.
לאחר פטירת האחרון בשנת ה'תשע"ו (2016) הפך לראש הישיבה הבולט.
הרב אלון מוסר בישיבה שיעורים יומיים, לצד שיעורים כלליים אחת לשבועיים, ושיחות.
מתגורר בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים, לו ולרעייתו אחד עשר ילדים.
נועם בָּרְדִין (נולד ב-18 במאי 1971) הוא איש עסקים ומנהל ישראלי, אשר כיהן כמנכ"ל Waze בשנים 2009–2021 והוביל אותה עד שנרכשה על ידי חברת גוגל.
לאחר רכישת Waze על ידי גוגל, כיהן נועם ברדין כסגן נשיא בחברת גוגל משנת 2013 ועד 2021.
נועם ברדין למד בירושלים בבית הספר הניסויי ועם גיוסו לצה"ל התנדב ליחידת הקומנדו של חיל האוויר שלדג.
ברדין הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית (בשנת 1997) ומוסמך במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד (2003).
בשנת 1997 הצטרף לחברת דלתא שלוש, שפיתחה טכנולוגיות לשירותי טלפוניה באינטרנט.
במרץ 2000 מונה לתפקיד נשיא ומנכ'ל החברה.
במרץ 2002 עבר לכהן גם כיושב ראש החברה, תפקיד אותה מילא עד 2007., וביוני 2002 חדל לשמש כמנכ"ל.
בין השנים 2007–2009 שימש כמנכ"ל של חברת אינטרקאסט אינטראקטיב (Intercast Networks), שעסקה בפיתוח פתרון להפצת תוכני וידאו לאמצעי אחסון פרטיים.
ברדין מונה למנכ"ל חברת ההזנק הישראלית Waze בשנת 2009. בעת הצטרפותו של ברדין לחברה בסיס המשתמשים מנה כ-14,000 משתמשים רשומים.
ברדין הוביל שני גיוסי הון לחברה ועם התרחבותה עבר לנהל את החברה מעמק הסיליקון.
מנכ"ל חברת אפל טים קוק המליץ למשתמשי האייפון להשתמש בווייז לצורכי ניווט וההד התקשורתי שנלווה לכך מיצב את אפליקציית ווייז בתודעה העולמית כשחקנית מובילה בעולם הניווט.
ביוני 2013 רכשה חברת גוגל את ווייז ב-1.1 מיליארד דולר.
ברדין שהוביל את העסקה, מונה למנהל בגוגל והמשיך להוביל את ווייז כחטיבה עצמאית תחת תאגיד האם.
מרכז הפיתוח של ווייז נשאר בישראל.
בשנת 2014 מונה ברדין לסגן נשיא בגוגל.
בסוף ינואר 2021 פרש מתפקידו כמנכ"ל Waze וסיים העסקתו בגוגל.
פעילות עסקית לאחר הצלחת Waze
בשנת 2015 השקיע בחברה ישראלית, יומייק (Umake), שמפתחת דרך חדשה ואינטואיטיבית ליצירת מודלים תלת־ממדיים עם עט ואייפד.
בשנת 2016 השקיע בחברה ישראלית, אירובוטיקס (Airobotics), שפיתחה רחפן המיועד לתעשיות מורכבות ואמור לשמש לצורכי סריקה, מיפוי, בקרה ואבטחה, ומשדר וידאו בזמן אמת.
בשנת 2017 מונה לדירקטור בחברה.
מכהן כדירקטור גם בחברת בוטסנטרל (Botcentral).
ב-2022 השיק עם היזם נואל בארון את הרשת חברתית המקוונת פוסט ניוז (Post News).
הרשת אסרה על פרסום מידע כוזב ועל התקפות אישיות על אדם או קבוצה.
היא הושקה בגרסה ניסיונית למוזמנים בנובמבר 2022 ובאפריל 2023 נפתחה לציבור.
הרשת כשלה ונסגרה באפריל 2024.
דורג במקום הרביעי ברשימת 100 האנשים המשמעותיים ביותר בעמק הסיליקון ברשימה של אתר החדשות (2013).
נבחר, יחד עם מייסדי וויז, לאיש השנה של גלובס (2013).
אתר החדשות, "ביזנס אינסיידר", בחר ב-וויז במקום החמישי מבין 25 חברות ההיי-טק "הקוליות" ביותר בישראל.
ברדין התגורר בסן פרנסיסקו, לאחר מכן עבר לניו יורק ולאחר מכן לקונטיקט.
היה נשוי לליסה, שעלתה לישראל.
בטרם היגרו השניים לארצות הברית, התגוררו בכרמי יוסף.
בשלב מסוים התגרשו, ולאחר טבח שבעה באוקטובר חזר לישראל והביע תמיכה ביאיר גולן.
אחת מהן היא מיקה ברדין, שחקנית סקווש.
נועם אבירם (נולד ב-26 באוקטובר 1961) הוא קריין, מגיש רדיו ומגיש טלוויזיה ישראלי.
נועם אבירם החל את דרכו המקצועית בשנת 1977 כטכנאי וכמגיש רדיו בתחנת קול השלום.
לאחר שירותו הצבאי למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
במקביל הוא שימש כשדר חוץ בתוכנית הטלוויזיה "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1990 היה מגישה הראשון של תוכנית הטלוויזיה "בוקר טוב ישראל" יחד עם רוני יובל.
בשנת 1992 הגיש יחד עם רוני יובל את תחרות הקדם אירוויזיון.
בשנת 1993 עם הקמתה של תחנת הרדיו גלגלצ היה מנהלה הראשון.
הגיש תוכניות רדיו ברשת ג' של קול ישראל.
עד שנת 2012 שימש כמגיש מהדורות חדשות בגלי צה"ל.
נועם אבירם משמש כקריין בפרסומות בטלוויזיה וברדיו, ונחשב לאחד הבכירים שבהם.
נכון לשנת 2021 משמש אבירם כקריין חדשות בתחנות הרדיו של תאגיד השידור הציבורי.
נועם דדון (נולד ב-20 ביוני 2005) הוא זמר ישראלי ונציג ישראל באירוויזיון הילדים 2018 עם השיר "ילדים כאלה".
נועם דדון נולד בישראל, ומתגורר בירוחם.
דדון התפרסם ב-2015, בעונה השלישית של "בית ספר למוסיקה".
שם עבר את האודישנים והיה התלמיד של הזמרת שרית חדד.
הוא הגיע לשלב הגמר של התוכנית וסיים במקום השני.
באפריל 2016 פרסם את שירו הראשון "לחלום אותך".
חודשיים אחר כך יצא לרדיו הדואט שביצע עם איציק שמלי לשירו השני "רגע מושלם".
באוקטובר 2016 הופיע בערוץ הראשון בספיישל "כשהיינו ילדים" יחד עם ילדי בית הספר למוזיקה בשיר הנושא של התוכנית "ראש כרוב"
ב-11 בפברואר 2018 פרסם את שירו "הלילה תלבשי לבן".
ב-6 בספטמבר 2018 השתתף דדון בקדם-אירוויזיון הילדים 2018 שנערך בתיאטרון ראסל בעיר רמת גן ושודר בטלוויזיה ב-2 באוקטובר 2018. בקדם, ביצע דדון את השיר "מחכה" של הזמרת ריטה.
דדון זכה במקום הראשון ונבחר לייצג את ישראל באירוויזיון הילדים 2018.
ב-8 באוקטובר 2018 פורסם השיר שדדון יבצע באירוויזיון הילדים 2018 "ילדים כאלה" שכתב והלחין עדן חסון שבמקור גם ביצע אותו.
ובסוף הוא זכה במקום ה-14 באירוויזיון הילדים 2018.
ב-24 ביוני 2018 הוציא ביחד עם הזמר נתנאל את השיר "אל תשכחי אותנו" של מיסטר הרי, במסגרת הפרויקט "אבק של כוכבים" לחידוש של הלהיטים הגדולים והבלתי נשכחים במוזיקה הישראלית.
ב-19 בפברואר 2019 פרסם את שירו "ימים טובים".
נועם אקוטונס (נולד ב-1976) הוא זמר-יוצר, מפיק ומעבד ישראלי, לשעבר עיתונאי וכתב פלילים.
אקוטונס נולד בדימונה וגדל בפריז, בדימונה ובבאר שבע.
אביו, מיכאל, הוא מורה ומרצה לקולנוע, הראשון בישראל שהגיש תלמידי תיכון לבחינת בגרות בקולנוע (בשנת 1976).
אמו, רינה, היא מורה לאנגלית ולצרפתית.
בנעוריו היה כתב 'מעריב לנוער' במחוז דרום.
כתבותיו הראשונות התאפיינו בנושאים שנחשבו חריגים יחסית לשבועון דאז: פשיעה ועבריינות מקומית, גנבת סמלים ממכוניות, "רולטת כביש", רומנים בין צעירות יהודיות לבחורים בדואים וציד חיות בר כתחביב משפחתי.
שירת בצה"ל כצלם צבאי מוטס בחיל האוויר ובין השאר תיעד בווידאו מתוך מסוק ירדני, את מטס השלום המיוחד במלאת שנה להסכם השלום בין ישראל לירדן, במהלכו מסוקים ירדנים וישראלים חגו זה לצד זה לאורך קו הגבול.
מיד אחרי שירותו הצבאי התקבל לעבוד ככתב פלילים במקומון "כל-בי" בנגב.
שנתיים לאחר מכן עזב את באר שבע ועבר לתל אביב כדי ליצור מוזיקה באופן מקצועי.
בשנת 2001 התקבל ללימודים בבית הספר רימון למוזיקה אך עזב את המוסד כעבור 3 חודשים.
ב-2004 הקליט בהפקה עצמית את אלבומו הראשון "מתוק מדם" שזכה לשבחים בתקשורת, בין השאר בידי אהוד מנור, מנחם בן, טל ברמן, אביעד קיסוס ונתן זהבי.
חלק משירי האלבום נכתבו בהשראת אירועי האינתיפאדה השנייה וחלק אחר היו שירי מחאה שהתריסו נגד המסע לפולין ("טיול לפולין"), ההוויה התל אביבית ("מולדת הסושי") ונגד ההומופוביה בציבוריות הישראלית ("סקס עם גבר").
הסינגל 'טיול לפולין' נחשב עד היום ליצירה חריפה שנכתבה בנושא משלמות הנוער לפולין.
השיר הושמע רבות בתוכנית "זהבי עצבני" ברדיו ללא הפסקה.
כמו כן זכה לאייטם רחב
בהמשך הופיע אקוטונס בעשרות אירועי תרבות ופסטיבלים, בליווי שלל הרכבים מגוונים והוציא לאור מספר סינגלים.
ב-2015 יצא אקוטונס לקמפיין גיוס המונים בהדסטארט כדי לממן את אלבומו החדש.
במהלך הקמפיין נאספו 47 אלף ש"ח.
את האלבום הפיק המוזיקאי עופר פריאון.
האלבום נושא את שם השיר 'זר דפנה לנצח' ויצא ב-2017 בפורמט של דיסק ואלבום אינטרנטי.
שנה לאחר מכן יצא בפורמט של תקליט (ויניל).
תומכי הדסטראט זכו גם לקבל אלבום אוסף מיוחד שיצא במהדורה מוגבלת - 'השנים האבודות', המסכם את יצירתו של אקוטונס במהלך 13 השנים שעברו בין שני האלבומים.
בשנת 2021 הוא החל לעבוד עם צמד המפיקים רונן סאבו ואור גורפינקל במטרה להקליט חומרים בעלי סאונד עדכני וקצבי יותר, עם נגיעות של אלקטרוני וביט.
שנה לאחר מכן יצא לאור ה-EP "הטרילוגיה התל אביבית" שכלל את 4 הסינגלים, פרי עבודתם המשותפת.
סינגל הבכורה - "כמה קרוב זה קרוב מדי".
בהמשך שחרר אקוטונס סינגל נוסף בשם "רק לסגור פינה" שתיאר חוויות של בחור השוהה במלון בחו"ל.
בשיר התארחה הזמרת דלית קלמר.
בשנת 2023 החל אקוטונס לאסוף סקיצות ישנות של שירים מתוך אלה שכתב והלחין כשהיה עדיין חייל צעיר.
החומרים תועדו בזמנו בקלטות טייפ ישנות, נבחרו בקפידה, הוקלטו מחדש (חלקם - לראשונה) והפכו ל-EP בשם "ילד 95 - שירים מהמחברת הראשונה".
הפרויקט זכה במענקים מטעם מפעל הפיס ומאקו"ם וראה אור בחודש יולי 2024.
אקוטונס מרבה להפיק אירועי מחווה לאומנים שאותם הוא אוהב ומעריך, כמו לו ריד, שמוליק קראוס ושאנסונרים צרפתיים.
הוא ניגן גיטרה בהרכב של הזמר-שחקן אמנון פישר.לצד עבודתו כיוצר עצמאי, אקוטונס מפיק ומעבד מוזיקלי שעובד בעיקר עם אומנים בתחילת דרכם ומשמש להם גם כיועץ ומנטור.
אקוטונס הועסק בספרייה המרכזית לעיוורים, כמנהל תחום הנגשת תרבות וכן כמפיק ומנגיש הצגות לעיוורים וכבדי ראייה.
משנת 2011 מעביר חוג קולנוע עיוני לילדים בגילאי 6–8 במספר מוסדות חינוך בתל אביב.
כמו כן משחק בפרסומות בתפקידים שונים מעל 15 שנים.
עד כה כיכב ביותר מ-60 פרסומות בין השאר לבזק, מקדונלד'ס, כאן תאגיד, משרד הפנים, בנק לאומי, בנק הפועלים, מחלבות טרה, מעדנות, סטינג TV, מגה בעיר, תה ויסוצקי, אלטשולר-שחם ועוד.
אקוטונס מתגורר בתל אביב משנת 1999, רווק, מנהל לפרקים אורח חיים פוליאמורי מוצהר.
הוא חבר במסדר הבונים החופשיים – ישראל, אח בלשכת "אביב 10" בדרגת "רב בונה".
אם אותי את אוהבת בבקשה אל תצחקי (2010)
הבלדה על כרישי הנדל"ן (2011)
לשרוד/ירח הכה בי הלילה (2017)
באלבום האחרון אקוטונס שיתף פעולה עם מספר יוצרים בעלי שם לצורך הפקת קליפים.
לכבוד הוצאת הסינגל 'צוללים', הופק קליפ אנימציה מיוחד על ידי הצמד גלנדון ואיזבלה את הסינגל 'כדאי שתדעי' ליווה קליפ עבודת חול, יצירתה של האומנית אילנה יהב, הנחשבת לאחת המובילות בעולם בתחום הנפשת החול.
ואיזבלה את הסינגל 'כדאי שתדעי' ליווה קליפ עבודת חול, יצירתה של האומנית אילנה יהב.
הסינגל "כמה קרוב זה קרוב מדי" מ-2021 לווה בקליפ שצולם בדיינר בסגנון אמריקאי עם עשרות ניצבים.
הווידאוקליפ נוצר בידי במאי הקליפים, משה מיקו דורון.
נועם שמעון דוברת (נולד ב-16 ביולי 2002) הוא כדורסלן ישראלי המשחק באוניברסיטת מיאמי בקונפרס ה-ACC מדיוויז'ן 1 של הNCAA בעמדת הרכז והקלע.
בגיל חמש הצטרף לבית הספר לכדורסל של מכבי ראשון לציון שם שיחק בכל קבוצות הגיל.
בעונת 2017/18 זכה עם קבוצת הנערים א' של המועדון באליפות ובגביע המדינה.
בעונת 2018/19 נבחר על ידי האתר ספסל לשחקן העונה של מחוז הדרום בליגת הנוער.
במקביל שיחק דוברת בקבוצת הכדורסל של הגימנסיה הריאלית בראשון לציון.
דוברת אובחן כילד מחונן ובגיל 14 הצטרף לפרויקט נוער מוכשר במתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן.
הוא גם החל ללמוד לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב אך פרש לאחר זמן קצר.
ב-2017 היה דוברת חלק מסגל נבחרת הקדטים של ישראל אך החמיץ את אליפות אירופה בשל כאבי גב.
ב-2018 נטל דוברת חלק באליפות אירופה לקדטים שנערכה בסרביה והוביל את קלעי הנבחרת, שסיימה במקום העשירי בטורניר, עם ממוצע של כ-14 נקודות למשחק.
ב-2019 זכה דוברת עם נבחרת הנוער באליפות אירופה דרג ב' שנערכה ברומניה.
דוברת הוביל את הנבחרת בנקודות עם ממוצע של כ-16 נקודות במשחק ובאסיסטים (4.5 למשחק) ונבחר ל-MVP של הטורניר.
ב-2022 השתתף דברת עם נבחרת העתודה באליפות אירופה שנערכה במונטנגרו, שם קלע כ-18 נקודות למשחק ונבחר לחמישיית הטורניר.
בפברואר 2019 הועלה דוברת לקבוצת הבוגרים של מכבי ראשון לציון.
עד סוף עונת 2018/19 שותף דוברת בשמונה משחקים במהלך העונה הסדירה בהם מיעט לשחק.
דוברת העפיל עם הקבוצה לגמר הפיינל פור, שם נוצחה על ידי מכבי תל אביב, אם כי גם בפלייאוף מיעט דוברת לשחק.
בקיץ 2019 הוחתם דוברת בראשון לציון לארבע עונות נוספות והוחלט שיישחק באופן בלעדי בקבוצת הבוגרים.
בעונת 2019/20 זכה דוברת לדקות משחק משמעותיות יותר, הן בליגת העל והן במסגרת היורוקאפ, כאשר בחלק מהמשחקים הוא אף עולה בחמישייה הפותחת.
הוא סיים את עונת 2019/20 עם ממוצעים של 5.5 נקודות בכ-19 דקות והעפיל עם הקבוצה לגמר הפיינל פור, שם שוב הפסידה ראשון לציון למכבי תל אביב.
בתום העונה נבחר דוברת לתגלית העונה בליגת העל.
בעונת 2020/21 העמיד דוברת ממוצעים של 10.6 נקודות בכ-27 דקות למשחק כאשר ברוב המשחקים הוא עלה בחמישייה הפותחת.
עם זאת, לקראת סיום העונה נפצע דוברת ולא שב לשחק עד תום העונה.
בשל הפציעה החמיץ דוברת את גמר גביע המדינה בו הפסידה ראשון לציון למכבי תל אביב.
בתום העונה נבחר דוברת לשחקן המשתפר של העונה.
דוברת שב לשחק בתחילת עונת 2021/22 אך התקשה לשחזר את יכולתו מלפני הפציעה והעמיד ממוצע של כ-5 נקודות למשחק.
בדצמבר 2021 עבר דוברת להפועל ירושלים תמורת סכום המוערך בכ-1.3 מיליון שקלים, וחתם על חוזה לשלוש וחצי עונות עם סעיפי יציאה ליורוליג ול-NBA.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הפועל ירושלים ב-1 בינואר 2022, במשחק מול מכבי תל אביב.
בנובמבר 2022, במהלך משחק במסגרת ליגת האלופות בכדורסל, נפצע דוברת בברכו ונעדר מן המגרשים במשך שנה וחצי.
במאי 2024, זמן קצר לאחר שהתאושש מהפציעה, זכה יחד עם הפועל ירושלים בגביע המדינה.
ב-18 באפריל 2025, לקראת משחקי הפלייאוף דוברת עבר למכבי עירוני רמת גן בטרייד תמורת רועי הובר.
ב-29 ביולי 2025, התחייב דוברת לשחק באוניברסיטת מיאמי.
נועם בנאי (נולד ב-14 בנובמבר 1991) הוא זמר-יוצר ישראלי.
בנם של הזמר מאיר בנאי ושל ענת בנאי.
בן למאיר בנאי, ולענת, תרפיסטית באמנות.
כשהיה בן 10 התגרשו הוריו, והוא עבר לגור עם אמו בתל אביב.
שנים אחדות לאחר מכן חזר אביו בתשובה, מה שקירב גם אותו ליהדות ולאמונה, ובריאיון סיפר "החזרה בתשובה של אבא שלי קרבה אותי עוד יותר לדת.
אני לומד תורה פעמיים בשבוע, מניח תפילין ומתפלל".
בנעוריו למד במשך כמה שנים תופים, פסנתר וגיטרה במסגרות שונות.
ב-2009 התגייס לצה"ל, ושירת כלוחם בצוות תצפיות ביחידה מסווגת.
ב-2012 לאחר שחרורו מצה"ל, עבר קורס משחק, והחל ללמוד פיתוח קול אצל רחל הוכמן.
ב-2013 טס להודו, שם כתב את רוב חומרי האלבום הראשון שיצא מאוחר יותר.
לאחר שובו לישראל, חתם בחברת התקליטים NMC, ובנובמבר 2015 הוציא את הסינגל הראשון שלו "עץ אלון".
בשנת 2016 הוציא בנאי לאור שלושה סינגלים נוספים: "קטנים", "תל אביבית" ו"זה יבוא" – שהפך לשיר הנושא במיני-אלבום הבכורה שיצא לאור בשנת 2017, גם הוא בשם "זה יבוא", שאת חומריו כתב והלחין.
בינואר 2017 נפטר אביו מאיר בנאי ממחלת הסרטן.
באותה שנה הוציא בנאי שני שירים חדשים "לחזור לאותה נקודה" ו"זכרונות", ויצא לסיבוב הופעות עם הלהקה של אביו.
באותה שנה השתתף בפסטיבל יערות מנשה ובפסטיבל הפסנתר.
בינואר 2018 לקח חלק במחווה לאביו מאיר, שיזם יחד עם משפחתו, לצד אומנים שעבדו עם אביו כגון: מתי כספי, ארקדי דוכין, יזהר אשדות, שלומי שבת ועוד.
במהלך אותה שנה הוציא לאור שלושה סינגלים: "טיול אחרי צבא", "רעידת אדמה", ו"להרפות", והוציא לאור את אלבומו (EP) השני, "להרפות", שאת שיריו כתב והלחין, ושאותו הפיק מוזיקלית פטריק סבג.
בנובמבר 2018 השתתף בפרויקט "צמאה" ונכלל באלבום החמישי של הפרויקט לצד עמיר בניון, רמי קלינשטיין, שולי רנד, אברהם פריד, עקיבא תורג'מן ועוד.
ביולי 2020, הוציא סינגל בשם "אהבה זה לא מספיק".
בנובמבר 2020 הוציא סינגל יחד עם אהוד בנאי, לזכרו של אביו בשם: "אף פעם לא לבד".
בדצמבר 2020, הוציא קאבר יחד עם לאה שבת לשיר "מה אעשה", במסגרת פרויקט "צו השעה" למען המוזיקה הישראלית.
במרץ 2021 הוציא סינגל בשם "בסוף זה תמיד שמח", בהפקתו המוזיקלית של סתיו בגר.
ביולי 2021 השתתף כמועמד בעונה השמינית של התוכנית "הכוכב הבא", אך החליט לפרוש בסוף שלב האודישנים ולהמשיך בדרכו העצמאית.
בנובמבר 2021 שיתף ברשתות החברתיות כי נולד לו ולאשתו יעלי תינוק ראשון, וכי החליטו לקרוא לו דויד מאיר בנאי על שם אביו מאיר בנאי.
במרץ 2022 הוציא את האלבום המלא הראשון שלו "אף פעם לא לבד".
ב-31 במרץ 2024 יצא לאור אלבומו השני, "השמש לא שוקעת".
ב-3 בספטמבר הוציא בנאי שיר בשם "עיניים טובות", המשלב בפזמון את ניגון ברדיצ'ב המיוחס לרבי לוי יצחק.
ב-7 באוקטובר של אותה השנה הוציא לאור את הסינגל "שיר ישן".