tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במקביל להדפס זה יצר האמן שני הדפסים נוספים של אותו דימוי.
בראשון (T.1657) הודפס הדימוי על גיליון נייר בגובה 44 ס"מ וברוחב 63 ס"מ.
בעבודה הנוספת הודפס הדימוי על פורמט גדול ממדים שצורף מארבעה גליונות נפרדים בגובה 76 ס"מ וברוחב 105 ס"מ כ"א.
בשנת 2011 הודפס תצלום ההדפס הקטן יותר בקטלוג התערוכה הרטרוספקטיבית של גרשוני במוזיאון תל אביב לאמנות.
ההדפס מבוסס על מוטיב שהופיע כבר ביצירתו המוקדמת של גרשוני.
בשנת 1970 יצר האמן עבודה ובה הדביק ארבעה כוכבים מתוך ערכת לטרסט בארבע פינותיו של דף נייר.
באותה עת נתפסה עבודה זו, ועבודות דומות לה, כפעולה פוסט-מושגית העוסקת בסימון גבולות הפורמט.
בהדפס זה בחר גרשוני ליצור את ההדפס על רקע צהוב, האופייני ליצירתו בהדפס באותה עת.
הצבע הצהוב מהווה היפוך של מגמה זו לטובת ביטוי אקספרסיבי.
הוא מאזכר את צבעו של הטלאי הצהוב בתקופת השואה, אולם גם מתייחס לחוויה דתית וביטוייה ביצירות אמנות דתיות בעלות רקע מוזהב.
"ללא כותרת" הוא הדפס מאת הצייר הישראלי דוד בן-שאול.
ההדפס של בן-שאול נוצר בשנת 1986 והודפס בטכניקה של הדפס אבן ב-4 צבעים במהדורה של 50 עותקים במרכז ברסטון לגרפיקה.
ההדפס, בגובה 78.5 ס"מ וברוחב 62.5 ס"מ, מציג סצנה של טבע דומם בסטודיו של האמן.
על השולחן מתוארות צנצנות עם מכחולים, צלחת על רגל וכן דמויות של תרנגול ומעין כלב.
דמויות אלו הן פסלוני קרמיקה אותן נהג ליצור האמן, שעסק גם בקדרות ובפיסול קרמי.
סגנון הציור של ההדפס אקספרסיבי, דבר המתבטא, לדוגמה, במילוי משטח הצבע החום של השולחן ובתיאור התלת-ממדי של צנצנות המכחולים.
בן-שאול מתאר את דמות פסל הציפור כאילו היא עטופה בתחבושות.
גדעון עפרת קישר את העבודה, כמו גם את יצירתו של בן-שאול בתקופה זו, כביטוי ליחס למוות.
ההדפס הופיע על כריכת קטלוג תערוכת היחיד שערך בן-שאול בסדנת ההדפס ירושלים בשנת 1987.
ללא מילים היא קומדיית מצבים אמריקאית שנוצרה על ידי סקוט סילברי.
הסדרה משודרת החל מ-21 בספטמבר 2016 ברשת ABC.
בסדרה מככבים מיני דרייבר, ג'ון רוס בואי, מייקה פאולר, מייסון קוק, קיילה קנדי וסדריק יארברו.
ב-2019 הסדרה בוטלה בתום שלוש עונות.
דימאו (מייקה פאולר), תלמיד תיכון עם שיתוק מוחין, ובעל שנינות נוצצת וחוש הומור.
בעקבות שיתוקו, לא ניתן לו לדבר בעצמו, אז ג'יי.
מתקשר באמצעות כיסוי ראש עם מצביע לייזר כדי לציין מילים, אותיות ומספרים שונים על לוח מחובר לכיסא גלגלים, בעוד שאחרים קוראים בקול רם מה הוא כותב.
משפחת דימאו עוברים בית לעיתים קרובות כדי לדאוג לסביבה חינוכית טובה עבור ג'יי.
והם מאמינים שהם מצאו בחירה אופטימלית כאשר הם מגלים בית הספר המתגאה על היותו כולל את ג'יי.ג'יי, וששם יהיה עוזר המדבר בשבילו.
מכיוון שבית הספר נמצא בחלק יוקרתי של העיר, ג'ימי ומאיה מעבירים את המשפחה אל הבית הזול והמוזנח ביותר בשכונה נחמדה אחרת.
למרות שהם מוצאים במהירות כי לא הכל טוב כמו שזה יכול להיות, ג'יי.
נהנה כשעוזרו החדש הוא קנת' קלמנטס (סדריק יארברו), מנקה בית הספר עם קול דיבור עמוק ומהדהד.
מאיה דימאו - מיני דרייבר: אם המשפחה, ממוצא בריטי.
נורא דואגת לג'יי ג'יי וחשוב לה שהוא יהיה בסביבה חינוכית טובה, מאוד עקשנית ותעשה הכל בשביל משפחתה.
ג'ימי דימאו - ג'ון רוס בואי - אב המשפחה, מאוד עצלן ולא ממש אכפת לו מה אחרים חושבים.
הוא מאוד אוהב את משפחתו ומאיה, וזורם עם כל השגעונות שלה.
דימאו - מייקה פאולר - הבן הבכור במשפחת דימאו, בעל שיתוק מוחין.
שנון ובעל חוש הומור, עוזרו החדש הוא קנת'.
ריי דימאו - מייסון קוק - הבן האמצעי והחכם במשפחת דימאו, שמרגיש שהוא הכי מושפע מחוסר תשומת הלב של הוריו, העסוקים בטיפול באחיו.
דילן דימאו - קיילה קנדי - בת הזקונים במשפחת דימאו, אתלטית, כנה מאוד וחסרת טאקט.
מאוד אגרסיבית ולא יודעת להפנים.
קנת' קלמנטס - סדריק יארברו - המנקה של בית הספר החדש של ג'יי.
הופך להיות עוזרו משום שיש לו קול עמוק מאוד וקשוח לדעת ג'יי.
גברת מילר - מרין הינקל - מנהלת בית הספר החדש של ג'יי.
אישה לחוצה מאוד, מאשרת כל דרישה ובעיה של מאיה לגבי בית הספר.
מר פאוורס - ג'ונתן סלאבין - מורו החדש של ג'יי.
טיילור - סידונה ג'יימס (כהן) - חברתו החכמה של ריי.
ללה וורד היא שחקנית וסופרת אנגלייה.
היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד רומנה בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
וורד נולדה בשם שרה ג'יל וורד בלונדון לאדוארד וורד ומרג'ורי אליס בנקס.
אביה הוא ויקונט בנגור השביעי ולכן זכתה בתואר "הנכבדה" (The Honourable).
אביה היה כתב צבאי של ה-BBC בפינלנד בתחילת מלחמת העולם השנייה, ואמה הייתה כותבת ומפיקה של דרמות דוקומנטריות.
יש לה אח, אדוארד, שהוא צעיר ממנה בשנתיים, ואח למחצה, ויליאם, שהוא מבוגר ממנה בשלוש שנים.
ויליאם הוא ויקונט בנגור השמיני.
מצד אביה וורד היא צאצאית של ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס אחיהם של המלכים אדוארד הרביעי וריצ'רד השלישי, ושל ג'ון מורדנט רוזן פטרבורו הראשון, ג'ון ויקונט מורדנט הראשון, וברנרד וורד ויקונט בנגור הראשון.
סבתא רבתא שלה הייתה מרי וורד, מאיירת ומדענית חובבת.
מרי וורד הייתה הראשונה שנהרגה בתאונת דרכים על ידי כלי רכב מנועי.
שם הבמה שלה "ללה" הוא הצורה שבטאה את שמה בילדותה.
היא עזבה את בית הספר בגיל 14 ועשתה בכוחות עצמה בחינות O-levels.
אחרי שנים אחדות בהן עסקה בציור, נבחנה לבתי ספר למשחק בלונדון.
קריירת המשחק של וורד החלה ב-1972 כשהופיעה בסרט האימה "Vampire Circus".
היא גילמה את לוטי, בתה בת העשרה של לואיזה טרוטר (ג'מה ג'ונס) בסדרת הדרמה הפופולרית של ה-BBC "הדוכסית מרחוב דיוק" משנות השבעים של המאה העשרים.
בקולנוע הופיעה וורד בסרט "England Made Me" ו"מטושקה" (שניהם מ-1973), "רוזבאד" (1975), ובסרט "בן המלך והעני" (1977).
ב-1974 שיחקה בסרט "Got It Made" שנערך וקוצצו ממנו סצנות סקס, וב-1978 יצא לאקרנים בשם "Sweet Virgin".
בטלוויזיה שיחקה וורד בסדרה "Upper Crusts" (מ-1973) בתפקיד בתם של מרגרט לייטון ושל צ'ארלס גריי.
עוד ב-1973 הופיעה בפרק בסדרה "ואן דר ואלק" ו-"The Protectors".
ב-1975 שיחקה בסדרת הדרמה "Quiller".
ב-1978 השתתפה בפרק בסדרה "המקצוענים" וב-1979 הופיעה בסדרה "הייזל".
ב-1980 שיחקה וורד בתפקיד אופליה בהפקה של ה-BBC למחזה "המלט" בכיכובו של דרק ג'קובי בתפקיד הראשי.
וורד הייתה השחקנית השנייה שגילמה את דמותה של רומנה, ליידי הזמן, (Romanadvoratrelundar) בסדרה "דוקטור הו".
ב-1979 הופיעה וורד בתפקיד אורח בדמות הנסיכה אסטרה בסיפור "The Armageddon Factor".
אחר כך נבחרה להחליף את השחקנית מרי טאם, שהחליטה לוותר על התפקיד.
היא שיחקה בכל פרקי העונה ה-17, ובפרקים הראשונים של העונה ה-18 בסיפור "Warriors' Gate".
ב-1982 שיחקה וורד בסרט הטלוויזיה "Schoolgirl Chums".
אחרי נישואיה לריצ'רד דוקינס החליטה וורד לסיים את קריירת המשחק שלה.
עם זאת היא חזרה וגילמה את דמותה של רומנה בשנת 1993 בסרט הטלוויזיה "Dimensions in Time", ב-2003 בגרסת הוובקאסט של "דוקטור הו: שאדה", ובמחזות אודיו של "דוקטור הו" וגאליפריי בהפקת חברת ביג פיניש.
עוד שיחקה בתפקיד "מיסטרס" לצדו של ג'ון לסן שגילם את K-9 במחזות אודיו של חברת BBV.
וורד השתתפה בכנסים ואירועים אחדים של "דוקטור הו".
בנובמבר 2013 הופיעה בקומדיה "(בערך) חמשת הדוקטורים, האיחוד" שהופק לכבוד חגיגות היובל של הסדרה.
וורד הקליטה ספרי שמע בהם "האינסטינקט הלשוני" מאת סטיבן פינקר, ואת "שאדה" מאת גארת' רוברטס ודאגלס אדמס.
היא הייתה שותפה להקראת הספרים "הגן האנוכיי", "The Ancestor's Tale", "יש אלוהים?", "השען העיוור" ו"ההצגה הגדולה בתבל" יחד עם בעלה.
בשנות השמונים של המאה העשרים כתבה וורד שני ספרים על סריגה וספר אחד על רקמה.
וורד היא שפית נלהבת ותרמה מתכון ל"ספר הבישול של דוקטור הו" בעריכת גארי דאוני.
היא איירה את ספרו של בעלה "הטיפוס על ההר הבלתי סביר", ואת הספר "Astrology for dogs (and owners)" מאת ויליאם פרצ'יילד שיצא לאור ב-1980.
וורד היא אמנית טקסטיל וקרמיקה.
הנושאים בהם היא עוסקת הם בעלי חיים נדירים ובסכנת הכחדה.
היא מתייחסת ליצירתה כאל "ציור בחוט" (thread drawing), ולדעתה מושג זה מתאר יותר טוב את עבודתה מאשר המושג המקובל "צביעה בחוט" (thread painting).
ב-2009, על פי הצעת קרן ג'רלד דארל, הכינה וורד מוצגים לתערוכה של טקסטיל וקרמיקה בנושא חיות הבר בגלאפגוס.
במכירה הפומבית של היצירות גויסוי 24,000 ליש"ט עבור קרן דארל לשימור חיות בר.
וורד הציגה בשלוש תערוכות בתיאטרון הלאומי בלונדון.
ב-2010 העלתה תערוכת טקסטיל בשם "Stranded" בהשראת האבולוציה של בעלי החיים באיים.
ב-2011 הציג את התערוכה "Migration" בה הוצגו עבודות בשילוב טקסטיל וקרמיקה.
הנושא של התערוכה "Vanishing Act" משנת 2013 היה הסוואה.
במשך כמעט עשרים שנה שימשה וורד בוועדה של קרן הצדקה של השחקנים TACT, וכנאמן הקרן שימשה במשך עשר שנים.
לוורד הייתה מערכת יחסים עם השחקן טום בייקר שכיכב לצדה בסדרה "דוקטור הו".
השניים גרו בדירה בדפטפורד, והתחתנו בדצמבר 1980. נישואיהם ארכו 16 חודשים.
ב-2004 אמרה וורד שידידותה ארוכת השנים עם דאגלס אדמס, איתו עבדה בסדרה "דוקטור הו", הייתה חשובה לה ובעלת ערך עבורה יותר מאשר נישואיה לבייקר.
ב-1992 ביום הולדתו ה-40 הציג אדמס בפני וורד את ידידו ריצ'רד דוקינס.
השניים התחתנו בהמשך אותה שנה.
ב-2016 נפרדו בני הזוג אחרי 24 שנות נישואים.
האסטרואיד 8347 Lallaward קרוי על שמה.
ללא מוצא הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמת מתח פוליטית משנת 1987, בבימויו של רוג'ר דונלדסון על פי תסריט שכתב רוברט גרלנד, המבוסס בחלקו על הספר "השעון הגדול" (The Big Clock) מאת הסופר והמשורר קנת' פירינג משנת 1946. בסרט מככבים קווין קוסטנר, ג'ין הקמן, ויל פטון ושון יאנג.
בסיס העלילה הוא מות פילגשו של מזכיר ההגנה האמריקאי, שהייתה גם מאהבתו של קצין צי העובד תחתיו, וניסיונות עוזרו האישי של מזכיר ההגנה להגן עליו.
קצין הצי טום פארל (קווין קוסטנר) נחקר בבית בפרוור של וושינגטון על ידי שני חוקרים באשר להכרותו עם מזכיר ההגנה של ארצות הברית, דייוויד ברייס.
הוא אינו משתף פעולה עם חוקריו.
העלילה חוזרת שישה חודשים אחורה.
פארל מגיע למסיבה לכבודו של נשיא ארצות הברית בהזמנתו של סקוט פריצ'רד (ויל פטון), חברו מימי המכללה.
פריצ'רד הוא עוזרו האישי של מזכיר ההגנה, דייוויד ברייס (ג'ין הקמן), אותו הוא מעריץ.
הוא מקווה לשכנע את ברייס להעביר את פארל לעבוד תחתיו בפנטגון.
פריצ'רד מציג את פארל בפני ברייס, אך ברייס אינו מתרשם.
פארל מגלה עניין באחת מאורחות המסיבה, סוזן אטוול (שון יאנג) ופותח איתה בשיחה.
אף על פי שהיא מתוודה בפניו שבאה למסיבה עם אחד האורחים שהוא נשוי, השניים מתקרבים, ולאחר נסיעה סוערת בלימוזינה שלה מגיעים לדירתה.
כדי שמאהבה הנשוי לא יבחין בעקבות מפגשה עם פארל, היא מחליפה דירות עם שכנתה וחברתה, נינה ביקה (אימאן), ומארחת את פארל בדירתה של נינה.
עם תום חופשתו נפרד פארל מסוזן וחוזר לספינה בה הוא משרת.
במהלך סערה הפוקדת את הספינה בלב ים מציל פארל את חיי אחד המלחים שנפל למים.
ברייס, שקורא על מבצע ההצלה בעיתון כשהוא סועד עם פריצ'רד, משנה את דעתו ומורה לפריצ'רד להעביר את פארל לעבוד בלשכתו.
פארל חוזר לוושינגטון ומתאחד שוב עם סוזן.
לאחר שפארל וסוזן חוזרים מסוף שבוע רומנטי, מגיע לדירתה של סוזן מאהבה המבוגר והנשוי - מזכיר ההגנה ברייס.
פארל הממורמר והקנאי נענה לתחנוניה של סוזן, שמבטיחה לו שבדעתה להיפרד מברייס, ויוצא מהבניין ביציאה צדדית.
ברייס ופארל רואים זה את זה לפני שברייס נכנס לבניין, אך פארל נמצא במקום חשוך וברייס לא יכול לזהותו.
לאחר שנכנס לדירתה של סוזן, דורש ברייס הזועם לדעת מי היה הגבר שיצא מדירתה ועם מי בילתה את סוף השבוע.
כשסוזן מסרבת לענות לו הוא מכה אותה בזעמו, וסוזן נופלת מגרם המדרגות בדירה ונהרגת מנפילתה.
ברייס ההמום והמבוהל נמלט מהדירה ומגיע באישון לילה לביתו של פריצ'רד.
בעוד ברייס מוכן להסגיר את עצמו, פריצ'רד עוצר בעדו ומציע לו סיפור אליבי בדוי, לפיו סוזן התרועעה עם "יורי" - סוכן רדום סובייטי שכביכול נשתל בארצות הברית כנער צעיר, ו"יורי" הוא זה שהרג אותה.
למרות שהן ברייס והן פריצ'רד מאמינים ש"יורי" הוא מיתוס שאינו קיים במציאות, הרי שהרשויות מאמינות בקיומו.
לפיכך, תיוג מאהבה האחר של סוזן כ"יורי" יהפוך את מציאתו וחיסולו לעניין של ביטחון לאומי ויאפשר לברייס ופריצ'רד לשלוט בחיפוש אחריו, לחסל את מאהבה האחר של סוזן באצטלה שהוא "יורי", לטפול עליו את הריגתה של סוזן, ובכך לנקות את ברייס מאשמה.
פריצ'רד מגיע לדירה ומנקה אותה מראיות העלולות להפליל את ברייס.
מתחת למיטתה של סוזן הוא מוצא תשליל פולארויד, זכר לתמונה שצילמה סוזן את פארל - אך הדמות בתשליל היא לא יותר מצללית לא ברורה ובלתי ניתנת לזיהוי.
משטרת וושינגטון אינה מעורבת בחקירה, ותחת פארל מוצב כוח משטרה צבאית.
במסגרת החקירה מגיעים פארל ופריצ'רד אל נינה ביקה, חברתה של סוזן.
פריצ'רד חוקר אותה והיא מאשרת שסוזן התרועעה עם גבר נוסף, אך למרות שהיא יודעת את זהותו של פארל היא אינה מסגירה אותו לפריצ'רד, גם לאחר שפריצ'רד מגלה שהיא מהגרת בלתי חוקית מדרום אפריקה ומאיים עליה בגירוש מארצות הברית.
עם זאת, נינה מזכירה את השר ברייס בשמו.
בשובם לפנטגון נתקל פארל בשני מתנקשים שגייס פריצ'רד, ומבין שפריצ'רד הורה להם לחסל את נינה בשל ידיעתה על הרומן בין ברייס וסוזן.
הוא ממהר לקניון שבו עובדת נינה, מתעמת עם המתנקשים ומסייע לה להיחלץ ולהיעלם.
בשובו לפנטגון הוא מתעמת עם פריצ'רד על שיטותיו ופעולותיו.
בינתיים, איש המחשבים המסונף לחקירה, סם האסלמן - מכר וותיק של פארל - מריץ תוכנת פענוח על התשליל שמצא פריצ'רד בדירתה של סוזן, בניסיון לזהות את האדם המצולם בו.
התוכנה מתגלה כיעילה ויותר ויותר מאפיינים של האדם בתצלום מתגלים, ופארל מבין שזמנו קצר בטרם יפוענח התצלום והוא יתגלה.
הוא מחפש הוכחה שתקשור את ברייס להריגתה של סוזן, ולצורך כך מחפש במחשבי מחלקת המדינה רישום של תיבה יקרת ערך שקיבל ברייס משר החוץ של מרוקו, כיוון שברייס העניק את התיבה כמתנה לסוזן והתיבה נמצאה בדירתה והפכה לראייה.
בינתיים, אנשי המשטרה הצבאית מביאים לפנטגון שני עדים שראו את פארל וסוזן בסוף השבוע שלהם - עובד בבית המלון בו שהו, ובעל עסק להשכרת סירות ממנו שכר פארל סירת מפרש לשיט רומנטי.
הם אינם יודעים את שמו של פארל, אך כשהם נתקלים בו במקרה במסדרון הם מזעיקים את החוקרים, שמבינים ש"יורי" נמצא בבניין.
הם מורים לסגור את הפנטגון, אין יוצא ואין בא, ומעבירים את העדים חדר חדר כדי לזהות את האדם שראו.
פארל, שמבין שהטבעת סוגרת עליו, נכנס לחדרו של האסלמן ומתוודה בפניו שהוא האיש שבתמונה, ושהחיפוש אחרי "יורי" הוא תרמית כיוון שסוזן הייתה פילגשו של ברייס והוא זה שהרג אותה.
הוא מספר לו גם על התיבה שהעניק ברייס לסוזן, ומבקש מהאסלמן לזרז את החיפוש במחשבי מחלקת המדינה ובעצם "לשתול" בחיפוש את התיבה כדי שתצא מהר בתוצאות החיפוש.
האסלמן משתכנע ומבצע את בקשתו, אך כשמתעורר בו ספק הוא מטלפן לפריצ'רד ונפגש איתו ביחידות באולם הספורט בבניין.
הוא מספר לפריצ'רד על וידויו של פארל ועל כך שפארל חושד שברייס הרג את סוזן.
פריצ'רד מודה לו על עזרתו - ורוצח אותו ביריות אקדח.
פארל, שאנשי המשטרה הצבאית בלווי העדים סוגרים עליו, ממהר בחזרה לחדר המחשבים ולוקח את התדפיס ממחשב מחלקת המדינה, בו רשומה התיבה שקיבל ברייס משר החוץ של מרוקו.
בחדר המחשבים הוא נתקל במתנקשיו של פריצ'רד, שכעת נשלחו כדי לחסל אותו.
הוא נמלט מהם במסדרונות הפנטגון לכוון לשכתו של ברייס, מהמם אחד מהם באמצעות מטף אש, ומביא למעצרו של השני ממש מחוץ לדלת לשכתו של ברייס.
כשבידו התדפיס הקושר את ברייס לסוזן, מתעמת פארל עם ברייס, מאשים אותו בהריגתה של סוזן, ודורש ממנו להפסיק את החיפוש המזויף אחרי "יורי".
בלשכתו של ברייס נודע לו שאנשי המשטרה הצבאית מצאו את גופתו של סם האסלמן ומאמינים שנרצח בידי "יורי".
פריצ'רד מספר לברייס שמאהבה האחר של סוזן הוא פארל - וכיוון ש"יורי" הוא זה שהרג את סוזן, הרי שפארל הוא "יורי".
לפיכך, הוכתרה תוכנית החיפוש המזויף אחרי "יורי" בהצלחה, פארל יטופל כמרגל סובייטי וכאיש שהרג את סוזן, וברייס ינוקה מאשמה.
אך ברייס, שיודע שבידי פארל נמצא התדפיס הקושר אותו לסוזן, מתחנן בפני פארל ומנסה לתאם איתו סיפור אליבי בדוי חדש - שמפליל את פריצ'רד.
לפי הסיפור שממציא ברייס, פריצ'רד, שהוא הומוסקסואל, רצח את סוזן כיוון שקינא ביחסיה עם ברייס.
פריצ'רד, ההמום מבגידתו של מושא הערצתו והאיש שעליו הגן, מתאבד בלשכתו של ברייס ביריית אקדח.
כשאנשי המשטרה הצבאית, ששמעו את הירייה, פורצים ללשכה - מספר להם ברייס שפריצ'רד הוא "יורי", והוא האיש אחריו חיפשו.
הוא כביכול התאבד כשהבין שהטבעת נסגרת עליו.
פארל, שמסרב לקחת חלק בסיפור הבדוי, נותן את התדפיס המפליל את ברייס בחשאי לחייל שמשרת תחתיו בפנטגון, ומורה לו למסור את התדפיס אישית לראש ה-CIA, שהוא גם יריב פוליטי של ברייס.
לאחר מכן הוא עוזב את הפנטגון שלא על מנת לחזור.
לאחר שהוא עוזב את הבניין, מסיימת תוכנת הפענוח של האסלמן את ריצתה על התשליל מדירתה של סוזן, ופארל מתגלה בו.
כשהוא מתבודד באבלו ליד קברה של סוזן, מוצאים את פארל שני אנשים, מספרים לו שאנשים רבים מחפשים אחריו, ומורים לו לבוא איתם.
העלילה חוזרת לבית בפרוורי וושינגטון שבו החל הסרט, שמתגלה כ"בית בטוח" של ה-KGB.
לאחר שגילה עוינות כלפי שני החוקרים שלו ולא שיתף איתם פעולה, נכנס לחדר מפעילו של פארל - שהוא אכן מרגל סובייטי שנשתל בארצות הברית כנער.
המפעיל פונה אליו בשמו האמיתי, יבגני אלכסייביץ', אומר לו שהוא גיבור ברית המועצות ומבקש להחזירו למולדתו.
מתברר שהרומן שניהל פארל עם סוזן החל כמשימה של ה-KGB, שידע על קשריה עם ברייס וקיווה שפארל יוכל לפתות אותה ולרגל באמצעותה אחרי ברייס.
הם מאשימים אותו בכך שהרומן עם סוזן נוהל שלא כנדרש.
פארל הנסער, שמתקשה לדבר רוסית אחרי שנים רבות בארצות הברית, מסרב לחזור לברית המועצות.
כשהוא פונה לצאת מהבית, שולפים שני החוקרים אקדחים ומאיימים לירות בו - אך מפעילו של פארל עוצר בעדם, משוכנע שפארל עוד יחזור כיוון שאין לו לאן ללכת.
קווין קוסטנר - טום פארל
ג'ין הקמן - דייוויד ברייס, מזכיר ההגנה
ויל פטון - סקוט פריצ'רד, עוזרו האישי של ברייס
שון יאנג - סוזן אטוול
ג'ייסון ברנרד - מייג'ור דונובן, ראש צוות החקירה של המשטרה הצבאית (CID)
פרד תומפסון - מרשל, ראש ה-CIA
ג'ורג' דזונדזה - סם האסלמן
הסרט לא זכה בפרסים משמעותיים, אך זכה לשבחים מצד הביקורת כולל ציון של 91% באתר "Rotten Tomatoes" וציון מושלם של 4 כוכבים מצד מבקר הסרטים רוג'ר איברט.
ביקורות אחרות היללו את הפיכתו של הספר המקורי משנות ה-40 - שמתמקד במשולש אהבים במערכת עיתון - למשולש אהבים משולב בעלילה פוליטית עכשווית בוושינגטון, אך ביקרו את הקו העלילתי של הסוכן הסובייטי הרדום, שלא היה לו מקביל בספר המקורי ובשני סרטים שנעשו על פיו לפני כן, ושלדעתם פגע באמינות הסרט.
"ללא כותרת" (1977) הוא הדפס מאת הצייר הישראלי מיכאל ארגוב.
הדפס זה הוא אחד מכ-18 הדפסים שיצר ארגוב בסדנת ההדפס ירושלים בין השנים 1980-1975. ארגוב היה אחד מן האמנים הראשונים שהחלו לעבוד בסדנה לאחר פתיחתה.
מרבית העבודות שיצר הן מופשטות ועוסקות ביחסי צורה וקומפוזיציה בנוסח של מופשט גאומטרי.
באותה עת יצר ארגוב ציורים ששילבו אפקטים תלת-ממדים בעזרת חומרים שונים, כגון קרטון גלי.
לשם תרגום אפקטים כאלו למדיום ההדפס, השתמשה הסדנה בטכניקה של תלחיץ.
הדפס זה, שנוצר בשנת 1977, נשלט על ידי תנועה של משטח צבע צהוב בעל עקומה, אליו צמוד פס בצבע ירוק.
עם זאת, השימוש בתלחיץ, שיצר פסים בולטים בשני האזורים הלבנים של הפורמט, הופך אותם מחלל נגטיבי לאלמנט בעל משמעות עצמאית ביצירה.
הלני "ללה" קאראיאני הייתה לוחמת ומנהיגת התנגדות יווניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
אשתו של רוקח ממחוז אטיקה ואם לשבעה ילדים, קרגיאני פעלה לתאום תאי התנגדות יוונים ופעילותם כנגד כוחות הציר הכובשים.
היא נתפסה ועונתה על ידי הגרמנים בשנת 1944, נשלחה למחנה הריכוז חיידרי, שם המשיכה לארגן את ההתנגדות נגד הגרמנים.
היא הוצאה להורג על ידי כיתת יורים ב־8 בספטמבר 1944.
ללה קאראיאני נולדה בלימני באי היווני אוויה.
לפני מלחמת העולם השנייה הייתה קאראיאני עקרת בית שהתגוררה באתונה.
בעלה היה רוקח, ולזוג נולדו שבעה ילדים.
כאשר מדינות הציר פלשו וכבשו את יוון בשנת 1941, בני המשפחה קאראיאני סיפקו תרופות לחיילים בריטים הנסוגים, ומאוחר יותר סייעו לכמה חיילים שנתקעו באי להימלט מהמדינה.
ככל שהכיבוש נמשך, המשפחה החלה להיות יותר פעילה בתנועת ההתנגדות המתפתחת נגד הכובשים האיטלקים באתונה.
בסופו של דבר זה הביא לכך שללה, בעלה ובניה הגדולים הצטרפו לליגה הרפובליקנית היוונית הלאומית, הידועה בכינויו ראשי התיבות היווניים EDES.
ללה הקימה תא משלה בתוך התנועה, בשם הקוד "בובולינה" בהתייחס ללסקרינה בובולינה, אישה יווניה שנלחמה ב במהלך מלחמת העצמאות היוונית.
קאראיאני וחבריה הפרטיזנים פעלו מבית המרקחת של בעלה באתונה וממנזר במגארה.
החוליה העבירה מידע לתאים אחרים, הבריחה אנשים ויהודים מבוקשים לאזורים הנשלטים על ידי כוחות פרטיזנים יוונים, וזייפה מסמכים ותיאמה עם המודיעין הצבאי הבריטי לשיבוש הכיבוש בידי כוחות מדינות הציר.
ביולי 1944 נעצרה קאראיאני באתונה על ידי כוחות הכיבוש הגרמניים.
היא נלקחה למטה האס אס ברחוב מרלין, המכונה על ידי אסירים יוונים "בית הגיהנום".
שם עונתה מספר ימים לפני שנשלחה למחנה הריכוז חיידרי בפאתי אתונה.
תוך כדי המשיכה ללה המשיכה במשימותיה ותיאמה את התנגדות נגד הגרמנים.
עם זאת, היא ולוחמים נוספים בנאצים, נתפסו והוצאו להורג על ידי כיתת יורים בבוקר 8 בספטמבר 1944, רק 34 יום לפני שחרור אתונה על ידי כוחות בעלות הברית.
לאחר המלחמה זכו ללה קאראיאני ומשפחתה בעיטורי כבוד (בעלה, בנותיה ובניה ששרדו את המלחמה) על מאמציהם במהלך המלחמה.
דיוקן של קאראיאני הוזמן על ידי האגודה ללימודי נשים היוונית בשנת 1963. בשנת 2011 הוכרה כחסידת אומות העולם.
ללא רחמים (2016) הפוסטר הרשמי של האירוע בכיכובם של המיז ומאריס מידע ארגון WWE מותג (ים) סמאקדאון תאריך 9 באוקטובר 2016 עיר סקרמנטו, קליפורניה אולם גולדן ואן סנטר מספר צופים 14,324 ספונסר (ים) WWE 2K17מאטל סדרת אירועי שלם וצפה של ה-WWEהתנגשות של אלופיםללא רחמים(2016)גיהנום בכלוב סדרת אירועי ללא רחמים2008ללא רחמים(2016)2017
ללא רחמים (2016) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network.
האירוע כלל את המותג סמאקדאון ונערך ב-9 באוקטובר 2016, באולם גולדן ואן סנטר שבסקרמנטו, קליפורניה.
האירוע היה האירוע ה-12 בסדרת אירועי ללא רחמים והראשון מאז שנת 2008.
בקרב שפורסם כקרב המרכזי, שלמעשה היה הקרב הפותח של האירוע, AJ סטיילס ניצח את דין אמברוז וג'ון סינה בקרב משולש ושמר על אליפות ה-WWE העולמית.
הקרב המרכזי היה אמור לסגור את האירוע, אך הוחלט להקדימו לקרב הפותח של האירוע, משום שהעימות הנשיאותי השני של ארצות הברית שודר באותו הזמן שהקרב המרכזי שודר.
עקב שינוי זה, הקרב המרכזי הפך להיות הקרב בין בריי וויאט לרנדי אורטון, שבו וויאט ניצח.
עוד ברשימת הקרבות, דולף זיגלר ניצח את המיז וזכה באליפות הבין יבשתית בקרב אליפות נגד קריירה.
באירוע סאמרסלאם, AJ סטיילס ניצח את ג'ון סינה.
סטיילס זכה באליפות ה-WWE העולמית באירוע באקלאש, לאחר שהוא ניצח את דין אמברוז.
יומיים לאחר מכן בפרק של התוכנית סמאקדאון, סינה דרש קרב חוזר מול סטיילס בניסיון להפוך לאלוף עולם בפעם ה-16 בקריירה שלו, נתון אשר ישתווה לשיאן ההחזקות באליפויות העולם, ריק פלייר.
מנגד, אמברוז דרש קרב חוזר על התואר, שאותו הפסיד.
הממונה על סמאקדאון, שיין מקמהן, קבע קרב משולש בין סטיילס, סינה ואמברוז על התואר באירוע ללא רחמים.
מאוחר יותר באותו הערב, סטיילס תקף את סינה ואמברוז, בצעד שגרם לג'נרל מנג'ר של סמאקדאון, דניאל בריאן, לקבוע קרב שבו סטיילס יגן על האליפות נגד אמברוז שבוע לאחר מכן בתוכנית סמאקדאון.
בקרב זה ביניהם, סטיילס ניצח הגן על התואר בהצלחה לאחר הסחת דעת מצד סינה.
לאחר הקרב, סינה תקף את אמברוז וסטיילס בעזרת מהלך הסיום שלו, האטיטיוד אדג'סטמנט.
במועד קיום האירוע, ארגון ה-WWE הודיע שהקרב המרכזי על אליפות ה-WWE העולמית אשר היה אמור לסגור את האירוע, למעשה יפתח את האירוע, משום שהעימות הנשיאותי השני של ארצות הברית שודר באותו הזמן שהקרב המרכזי שודר.
באירוע באקלאש, בקי לינץ' ניצחה את אלכסה בליס, כרמלה, נעמי, נטליה וניקי בלה בקרב הדחות משושה אשר קבע את אלופת הנשים הראשונה של סמאקדאון.
ב-13 בספטמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, בליס ניצחה את כרמלה, ניקי בלה, נטליה ונעמי בקרב מחומש אשר קבע את זהות הטוענת לכתר לאליפות הנשים של סמאקדאון, שתתמודד מול לינץ' באירוע ללא רחמים.
שבוע לאחר מכן, בליס תקפה את לינץ' במהלך מעמד חתימת החוזה ביניהן.
ב-8 באוקטובר, נודע שלינץ' לא כשירה להגן על תוארה באירוע עקב פציעה.
באירוע באקלאש, הית' סלייטר וריינו ניצחו את האוסוס (ג'יי אוסו וג'ימי אוסו) בשלב הגמר של טורניר להכתרת אלופי הזוגות הראשונים של סמאקדאון.
בד בבד, סלייטר קיבל חוזה בסמאקדאון.
ב-20 בספטמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, האוסוס ניצחו את אמריקן אלפא בקרב אשר קבע את זהות הטוענים לכתר לאליפות הזוגות של סמאקדאון, שיתמודדו מול סלייטר וריינו באירוע ללא רחמים.
באירוע באקלאש, המיז הגן בהצלחה על האליפות הבין יבשתית נגד דולף זיגלר לאחר שאשתו, מאריס ריססה תרסיס פלפל בפניו של זיגלר.
שבועיים לאחר מכן, המיז ניצח את זיגלר פעם נוספת בקרב אליפות שבו המיז בעצמו השתמש בתרסיס הפלפל על זיגלר.
ב-27 בספטמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, זיגלר הסכים להניח את הקריירה שלו על כף המאזניים בתנאי שהמיז יתן לו קרב נוסף על תוארו.
המיז הסכים לכך, והקרב הפך רשמי לאירוע ללא רחמים.
בפרק העוקב של התוכנית סמאקדאון, המיז הציג סרטון עם הרגעים המביכים במהלך הקריירה של זיגלר, כולל ימיו כחבר בקבוצת הספיריט סקוואד.
לאחר מכן, המיז הציג את חבריו לקבוצת הספיריט סקוואד, מייקי וקני, שתחילה עודדו את זיגלר, אך לאחר מכן תקפו אותו.
זיגלר השיב מלחמה ונאבק מול מייקי וקני עד שהמיז הצליח להימלט.
באירוע באקלאש, בריי וויאט תקף את רנדי אורטון מאחורי הקלעים, וגרם לו לא להיות כשיר לקרב ביניהם, שבו וויאט ניצח כתוצאה מפרישה.
בשבועות שבאו לאחר מכן, השניים המשיכו להתגרות אחד בשני, כולל קטעים, שבהם המתאבק האחד חיפש את האחר מאחורי הקלעים, ולהפך.
ב-28 בספטמבר, קרב בין השניים הפך רשמי לאירוע ללא רחמים.
ב-23 באוגוסט בפרק של התוכנית סמאקדאון, כרמלה תקפה את ניקי בלה לפני הקרב שתוכנן ביניהן, גם לאחר מכן בתוכנית Talking Smack, ופעם נוספת במהלך קרב ב-4 באוקטובר בפרק של התוכנית סמאקדאון.
לבסוף, קרב בין השתיים נקבע לאירוע ללא רחמים.
ב-16 באוגוסט, קורט הוקינס הופיע בסדרת עובדות צ'אק נוריס, במה שנראה כחזרה שלו ל-WWE.
בקטע האחרון, הוא חשף שהוא ייכנס לזירה באירוע ללא רחמים.
ב-13 בספטמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, ג'ק סוואגר התעמת עם ברון קורבין.
ב-4 באוקטובר בתוכנית, סוואגר ניצח את קורבין בצורה מעוררת מחלוקת.
יום לאחר מכן, קרב חוזר בין השניים נקבע לאירוע ללא רחמים.
ב-9 באוקטובר, קרב בין ההייפ ברוס (מוג'ו ראולי וזאק ריידר) ואמריקן אלפא (צ'אד גייבל וג'ייסון ג'ורדן) לאסנשן (קונור וויקטור) והוודוילנס (איידן אינגליש וסיימון גוץ') נקבע למופע המקדים לאירוע.
+ אישיויות אחרות על המסך תפקיד: שם:צוות השידור באנגליתמאורו רנאלוג'ון "בראדשו" לייפילדדייוויד אוטונגהצוות השידור בספרדיתקרלוס קבררהמרסלו רודריגזצוות השידור בגרמניתסבסטיאן האקלקרסטן שייפרכרוזגרג המילטוןשופטיםדן אנגלרג'ייסון איירסמייק קיודהריאן טראןפאנל לפני האירוערנה יאנגבוקר טיג'רי לולרליטהפאנל Talking Smackרנה יאנגדניאל בריאן
במהלך המופע המקדים, קורט הוקינס ערך את חזרתו ל-WWE.
כפי שפורסם, הוא נכנס לזירה.
לעומת זאת, הוא לא לקח חלק פעיל בקרב, אך הודיע שהקרב הראשון שלו יתרחש בפרק הבא של התוכנית סמאקדאון.
לאחר מכן, שיין מקמהן ודניאל בריאן הודיעו לאלכסה בליס שעקב סיבות רפואיות, בקי לינץ' לא כשירה להתחרות.
עוד הם אמרו שקרב האליפות המתוכנן ביניהם יידחה ל-8 בנובמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, ואלכסה בליס תתמודד מול יריבה אחרת באירוע.
המופע המקדים הכיל קרב אחד בודד, ובו ההייפ ברוס (מוג'ו ראולי וזאק ריידר) ואמריקן אלפא (צ'אד גייבל וג'ייסון ג'ורדן) התמודדו מול האסנשן (קונור וויקטור) והוודוילנס (איידן אינגליש וסיימון גוץ') בקרב ארבעה נגד ארבעה.
ג'ורדן העניק לקבוצתו את הניצחון בקרב לאחר שביצע על אינגליש את מהלך ה-Grand Amplitude ואז הצמיד אותו לספירת שלוש מוצלחת.
האירוע עצמו נפתח בקרב שבו AJ סטיילס הגן על אליפות ה-WWE העולמית נגד דין אמברוז וג'ון סינה בקרב משולש.
במהלך הקרב, סינה ביצע על אמברוז את מהלך הסיום שלו, האטיטיוד אדג'סטמנט, כשניסיון ההצמדה שבא לאחר מכן לא היה מוצלח.
סינה המשיך וביצע עליו את מהלך ההכנעה שלו, ה-STF, אך אמברוז סירב להיכנע.
אמברוז המשיך לספוג מהלומות, הפעם מסטיילס שביצע עליו את מהלך הספרינגבורד 450 ספלאש והסטיילס קלאש.
לעומת זאת, סינה ביצע על סטיילס את מהלך ה-STF, אך אמברוז היה שם כדי למנוע את ההכנעה.
לאחר מכן, אמברוז ביצע על סטיילס את מהלך ההכנעה של סטיילס, הקאלף קראשר, וסינה ביצע על סטיילס את מהלך ה-STF, בו זמנית.
סטיילס נכנע, אך השופט המשיך את הקרב, מכיוון ששני המשתתפים לא יכולים להכניע את האחר באותו הזמן.
אמברוז ביצע על סינה את מהלך הסיום שלו, ה-Dirty Deeds, אך סטיילס מנע את ההצמדה שבאה לאחר מכן, כשמשך את השופט מחוץ לזירה.
בסיום, סינה ביצע על אמברוז את מהלך הסופר אטיטיוד אדג'סטמנט, אבל סטיילס הכה את סינה בעזרת כיסא והצמיד אותו לניצחון, שהקנה לו הגנה מוצלחת על התואר.
אז, ניקי בלה התמודדה מול כרמלה.
ברגעי הסיום של הקרב, ניקי בלה ביצעה על כרמלה את מהלך ה-Rack Attack 2.0 כדי להשיג את הניצחון בקרב.
בקרב שבא לאחר מכן, הית' סלייטר וריינו הגנו על אליפות הזוגות של סמאקדאון נגד האוסוס (ג'יי אוסו וג'ימי אוסו).
הקרב הסתיים לאחר שריינו ביצע על ג'יי אוסו את מהלך ה-Gore כדי להעניק לו ולריינו הגנה מוצלחת על חגורות האליפות.
בקרב הרביעי, ג'ק סוואגר התמודד מול ברון קורבין.
בסיום, סוואגר ביצע על קורבין את מהלך ההכנעה שלו, הפטריוט לוק, אך קורבין הצליח להגיע לדופן הזירה, שכתוצאה מכך חייב את סוואגר להפסיק את המהלך.
קורבין ניצל את המצב לטובתו ונעץ אצבע בעינו של סוואגר.
קורבין ביצע על סוואגר את מהלך הסיום שלו, ה-End of Days, כדי לנצח בקרב.
אז, המיז (שלווה לקרב על ידי מאריס) הגן על האליפות הבין יבשתית נגד דולף זיגלר בקרב אליפות נגד קריירה, כאשר הקריירה של דולף זיגלר הונחה על כף המאזניים.
במהלך הקרב, המיז ביצע על זיגלר את מהלך ההכנעה, פיגר פור לג לוק, אך זיגלר הצליח להגיע לחבלי הזירה ולשבור את ניסיון מהלך ההכנעה.
זיגלר ביצע על המיז את מהלך הזיג זג, שלא עזר לו בהשגת הניצחון.
לאחר שמאריס ריססה תרסיס פלפל בפניו של זיגלר, המיז ניצל זאת וביצע עליו את מהלך הסיום שלו, הסקול קראשינג פינאלי, אבל זיגלר הניח את רגלו על חבל הזירה התחתון כדי למנוע את ההצמדה לפני תום ספירת שלוש.
מייקי וקני מקבוצת הספיריט סקוואד הופיעו על מנת להסיח את דעתו של זיגלר, אך האחרון הדף אותם, כאשר הוא ביצע על מייקי את מהלך הסופרקיק.
המיז ביצע פעם נוספת על זיגלר את מהלך הסקול קראשינג פינאלי, אך גם בפעם הזאת זיגלר הצליח לצאת מניסיון ההצמדה שבא לאחר מכן.
השופט הרחיק את מאריס, מייקי וקני ממתחם הזירה.
כתוצאה מכך, היתרון המספרי לטובת המיז בוטל, מה שאיפשר לזיגלר לבצע על האחרון את מהלך הסופרקיק, שהבטיח לו את הניצחון בקרב ואת הזכייה בתואר.
כמו כן, ניצחון זה של זיגלר הציל את הקריירה שלו.
בקרב הלפני אחרון, אלכסה בליס הגיעה החוצה.
מוקדם יותר, נודע שאלופת הנשים של סמאקדאון, בקי לינץ', לא כשירה להתחרות.
בליס התלוננה על כך שהקרב האליפות שהובטח לה נדחה, עד שנעמי הגיעה וקטעה אותה, כך שהשתיים ניהלו קרב ביניהן.
בסיום, בליס ביצעה על נעמי את מהלך ה-Cross Armbar, אך נעמי הצליחה להפוך את בליס ולהשתמש במשקל גופה כדי להצמיד אותה לניצחון.
בקרב המרכזי, רנדי אורטון התמודד מול בריי וויאט.
במהלך הקרב, אורטון ניסה לבצע על וויאט את מהלך הסיום שלו, ה-RKO, אך וויאט התחמק מכך והשליך את אורטון על שולחן השדרנים.
מנגד, וויאט ניסה לבצע על אורטון את מהלך "האחות אביגיל", אך אורטון חמק וניסה להכות אותו בעזרת מהלך ה-RKO, שנבלם על ידי וויאט, שביצע את מהלך האורנאגי סלאם, שלא הספיק לו כדי להשיג את הניצחון בקרב.
בסיום, אורטון ביצע על וויאט את מהלך ה-DDT ואז ניסה לבצע את מהלך ה-RKO, אך אז האורות כבו וכאשר הם דלקו בחזרה, לוק הארפר הופיע בזירה והסיח את דעתו של אורטון.
וויאט ניצל הסחת דעת זו כדי לבצע על אורטון את מהלך "האחות אביגיל" אשר הספיק לו כדי לנצח בקרב.
דין אמברוז הפך לטוען לכתר לאליפות ה-WWE העולמית של AJ סטיילס באירוע הבלעדי הבא של סמאקדאון, TLC: Tables, Ladders & Chairs, כשהשניים התמודדו בקרב TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות.
רנדי אורטון הצטרף למשפחת וויאט בתרחיש שבו "אם אינך יכול לנצח אותם - הצטרף אליהם".
דולף זיגלר הציע למיז קרב חוזר על האליפות הבין יבשתית, אך המיז סירב לכך.
בעקבות דחיית ההצעה, זיגלר הציב בפני כל מתאבק Raw קרב על תוארו באירוע סדרת ההישרדות.
הודות לאשתו של המיז, מאריס, המיז קיבל קרב חוזר על האליפות הבין יבשתית עוד לפני קיום האירוע סדרת ההישרדות.
מכיוון שמתאבק סמאקדאון הגן על התואר שלו מול מתאבק מ-Raw, דניאל בריאן ניהל משא ומתן מול הג'נרל מנג'ר של Raw, מיק פולי, כדי שהמחזיק באליפות ה-WWE במשקל קל, השייכת ל-Raw, יגן על התואר מול מתאבק מסמאקדאון.
בריאן בחר בקאליסטו כמתאבק אשר יתמודד על תואר זה ואמר שבמידה שהוא ינצח, כל מחלקת משקל קל תועבר לסמאקדאון.
לליב סיון (נולדה ב-24 ביולי 1981) היא במאית, שחקנית, משוררת ויוצרת ישראלית.
סיון נולדה וגדלה בקריית גת.
למדה בתיכון רוגוזין קריית גת.
שירתה בצה"ל כמפקדת מחלקת טירוניות והשתחררה לאחר שירות קבע בדרגת סגן.
לאחר השחרור מצה"ל עברה להתגורר בבריסל ועבדה בשגרירות ישראל באיחוד האירופי.
לאחר מכן חזרה לישראל והחלה את לימודיה האקדמיים.
בשנת 2011 סיימה לימודי תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב והמשיכה ללימודי אמנות חזותית במדרשה לאמנות בבית ברל.
סיון החלה את דרכה המקצועית בבימוי בעולם הווידאו קליפים והציגה עבודות וידאו ארט בתערוכות שונות.
בשנת 2022 זכתה בפרס האקדמיה הישראלית על בימוי סדרת הנוער לחינוכית: "מיוחדת", שכתבו ויצרו מיכל קופר-קרן וליאור ירון.
ביימה, כבמאית נוספת, בסדרות "בשבילה גיבורים עפים", "ביום שהאדמה רעדה", "אזהרת מסע", "ירושלים" ועוד.
בשנת 2018 זכתה בפרס השחקנית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה עבור תפקידה כאליס בסרט "עירום", עליו הייתה גם מועמדת לפרס אופיר.
בשנת 2020 שיחקה לצד תומר קאפון בסדרת הטלוויזיה "אחד על אחד" ששודרה בכאן 11.
נוסף לעבודתה בתחומי הבימוי והקולנוע, עוסקת סיון ביצירת מוזיקה ובכתיבת שירה.
בשנת 2024 הוציאה סינגל בשם "אני ואת" אותו הלחין והפיק אדם גורליצקי.
מאז שנת 2022, שירים אחדים שלה פורסמו בבמות ספרותיות שונות, ובכלל זאת בעיתונות (מוסף הספרות של ידיעות אחרונות בעריכת אלעד זרט וגלובס), בכתבי עת לספרות (ננופואטיקה) ובאנתולוגיה "בלי להישיר מבט – אהבה בשירה העברית בת־זמננו" בהוצאת קתרזיס בעריכת המשורר ועורך הספרות מיכאל קגזנוב.
"ללא כותרת" או "אל מלא רחמים" (1996-1995) הוא ציור מאת האמן הישראלי משה גרשוני.
הציור, המהווה חלק מסדרה של עבודות דומות, נוצר בין השנים 1995–1996 והוצג לראשונה בין התאריכים 31 במאי-28 ביוני 1996 בתצוגה שכללה שתי תערוכות יחיד - של גרשוני ושל רפי לביא - בגלריה גבעון בתל אביב-יפו.
בציור מופיעים שני כתמים שחורים מעוגלים, כמעיין שתי עיניים, על רקע צהוב בהיר.
מתחתיהן כתוב בעיפרון טקסט הלקוח מתפילת "אל מלא רחמים": "אֵל מָלֵא רַחֲמִים שׁוֹכֵן בַּמְּרוֹמִים, הַמְצֵא מְנוּחָה נְכוֹנָה".
למרות שיש בעבודה ממד אירוני, המתבטא בעימות לוגי בין נוסח התפילה המבקש "מנוחה נכונה", לבין אופן הציור הגופני והגס, המאזכר גם נוזלי גוף.
הרי האופן שבו רשום הטקסט - בכתב יד אישי ורועד - מעניקים לו ממד של עדות או של פנייה.
העיסוק במוטיב העיניים, אופייני ליצירתו של גרשוני בשנות ה-90 של המאה ה-20. אלו הם עיניים חלולות, חסרות אישונים, המצוירות באקספרסיביות.
שרה בריטברג-סמל קשרה את מוטיב העיניים הריקות אל עבודות המוקדמות מסדרת "הנייר נראה לבן מבחוץ אבל בפנים הוא שחור" (1970).
וגם טקסטים של המשורר אברהם בן יצחק ואל הגותו של עמנואל לוינס, העוסק בעיצוב ההוויה דרך פניו של האחר הנגלה אל הסובייקט
בראיון משנת 2008 תיאר גרשוני את הרקע לדימוי:
למרות שצויר לפניו, התגובות לעבודה הושפעו מאוד מרצח יצחק רבין, שאירע כחצי שנה לפני כן בסיום עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל.
רבים זיהו את סדרת העבודות כעוסקת לא רק בהתמודדות עם המוות, כי אם גם בשבר של מות המנהיג.
בשנת 2003 תיאר אורי דסאו תחושות אלו:
ללא כימיקלים הוא מונח המשמש בעולם הפרסום והשיווק, כדי לרמוז שמוצר בטוח, בריא או ידידותי לסביבה מכיוון שהוא מכיל רק רכיבים טבעיים.
מנקודת מבט כימית המונח מוטעה, שכן כל החומרים והעצמים ביקום מורכבים לחלוטין רק מכימיקלים (או תערובות כימיקלים) ואנרגיה.
המונח "כימיקל" מציין חומר שהרכבו ידוע, ומכאן שכל החומרים, כמו מים ואוויר הם כימיקלים או תערובות כימיקלים.
השימוש במונח בתחום הפרסום כדי לציין שהמוצר אינו מכיל מרכיבים סינתטיים והיחס של ארגון ה-ASA אליו בממלכה המאוחדת זכה לביקורות קשות.
ממחקר שערך הכימאי גייל ניקול בשנת 1997על הבנת המונח "כימיקל" בקרב בוגרי אוניברסיטה אמריקאים עלה כי "אנשים עשויים להחזיק בהגדרה מדעית ובהגדרת של הדיוטות של כימיקל מבלי לקשר בין השניים בשום צורה.
הם עשויים להבחין במודע או שלא במודע.
למונח 'כימיקל' יש קונוטציות שונות בהתאם למצב."
"ללא כותרת" (1995) הוא ציור מאת האמנית מרים כבסה.
הציור מציג משטח של צבע שמן מדולל, שקיבל גוון שחור-חום, בצורה של דגם ספירלי-כאוטי.
לאורך דפנותיו של הציור מופיעות טביעות אצבעותיה של האמנית כחלל נגאטיבי.
בין הספירלות השונות מופיעה הטבעה נגטיבית נוספת - הרדי מייד של מרסל דושאן - גלגל אופניים (1913/1916).
הצבע נמרח על לוח המזוניט, ו"מנוגב" או "נגרר" בעזרת ידיה של האמנית במין "ציור פעולה" בעל ממד אירוני.
אלן גינתון הצביעה על אופיה הסוריאליסטי של טכניקת הציור זו, המשלבת בין "הנשגב והנמוך".
גם שרה ברייטברג סמל הדגישה את הגישה הסוראליסטית המתבטאת "בקצות ידיה הפוגשות את העולם.
[...] מתוך חזרה קצובה על אותה תנועה".
אלו יוצרות מפגש בין הגופני לאוטומטי.
הציור הוצג בתערוכת היחיד של כבסה במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 1995 ונמצא כיום באוסף המוזיאון.
ללא כותרת (1998-1996) הוא תצלום מאת הצלמת הישראלית שוש קורמוש.
העבודה שייכת לסדרה של תצלומי זרי פרחים, שקורמוש יצרה בין השנים 1996–1998. העבודה מתארת זר זר דפנה או עטרה המורכב, מענף עלי ער אציל ותצלומים של פרחי קלה.
הזר, מקושר בתרבות המערבית הן לדימויים של ניצחון והן לאבלות.
מבחינה טכנית הסדרה כולה מהווה מעין קולאז' של תצלומי פרחים, שקורמוש צילמה מתוך ספרים וחוברות שונות, שאותם גזרה וצילמה מחדש.
סדרת העבודות קושרה למחלת הסרטן, שבה לקתה האמנית בתקופה זו.
לא ידוע מתי נודע לשוש קורמוש שהיא חולה במחלה סופנית, אך ניתן לקבוע שב־1996 החלה לצלם זרים הדומים לזרי בתי קברות.
העבודה הוצגה לראשונה בתערוכה משותפת לקורמוש ולמשה גרשוני, שנערכה בסדנאות האמנים בתל אביב (1998), והכילה דימויים של זרים.
בנוסף, העבודה הוצגה גם בתערוכת היחיד של קורמוש "זרים, 1996-1998" שנערכה בגלריה גורדון (2008), אז הופיעה על גבי ההזמנה, ובתערוכה הרטרוספקטיבית "מונח דומם: עבודות 1987-2001", שנערכה ב, בתל-חי (2008).
לאחר שנת 2004, הודפסה העבודה מחדש בידי סולי פורדי, במהדורה בת 5 עותקים.
הסיבה לכך הייתה כי עיזבונה של האמנית היה במצב לא טוב, ולא אפשר הצגה ומכירה של יצירותיה.
העותקים הודפסו על אותו נייר צילום שבו השתמשה האמנית.
על סיבת השימוש בנייר זה העידה קורמוש " "זהו נייר מט, נטול ברק, נייר שבולע אל תוכו את כל הזוהר והנצנוץ של הפרחים.
זהו נייר עם טקסטורה של טפט, יש בו משהו דומם ועמום, נעדר חיים".
ללא כותרת (אברהם ויצחק) הוא תצלום מאת הצלם הישראלי עדי נס, המשתייך לסדרת "סיפורי התנ"ך" והוצגה בתערוכה הנושאת את שם סדרת הצילומים משנת 2004, שאצר מרדכי עומר.
היצירה הוצגה במוזיאון הלנה רובינשטיין בתל אביב וכן בגלריות רבות ברחבי העולם.
התצלום מציג עיבוד מודרני לסיפור עקדת יצחק, תוך שימוש באלמנטים חזותיים המרמזים על מסורות אמנותיות קלאסיות ועיסוק בנושאים חברתיים ופוליטיים.
בתצלום מופיע איש מבוגר ומזוקן, לבוש בבגדים בלויים ונועל נעלי בית, הדוחף עגלת קניות ישנה ומחלידה המלאה באשפה – בקבוקים ריקים, שקיות, שמיכות ישנות וחתיכות קרטון ועץ.
על הערמה שוכב ילד יחף ומוזנח, שפניו ורגליו מלוכלכות.
האיש מביט בו במבט מודאג.
הסביבה מתוארת כרחוב צדדי בשכונה מוזנחת עם גגות פח ומדרכה מבוקעת, כאשר מאחוריהם ניצב מכל אשפה צהוב, ומעליהם עצים נוטים.
בתצלום ניתן להבחין במגוון אלמנטים אדריכליים וטבעיים היוצרים קומפוזיציה מאוזנת ומרובדת.
בצדו הימני העליון של הצילום מופיע מבנה חלקי, שחלקו נסתר וחלקו גלוי.
במבנה זה מצוי פתח מלבני כהה יחסית לצבעו של הקיר.
משמאל למבנה זה ניתן לראות מספר בניינים נוספים, אשר מופיעים ברקע בצורה מטושטשת ומרוחקת, בעלי מבנה א-סימטרי ובגוונים של אפור ולבן.
במרכז הצילום בולט פח אשפה גדול בצבע צהוב, המהווה מוקד צבעוני בתוך הסביבה המונוכרומטית.
משמאל לפח ניתן להבחין בארבעה גזעי עצים – שלושה מהם דקים, בעוד הרביעי, השמאלי ביותר, עבה יותר.
בצדו השמאלי של הצילום מופיעים צמרות עצים בגוונים ירוקים, הנראים מטושטשים.
בסמוך להם מצויה חומה מלבנית בצבע לבן, שבמרכזה ממוקם עצם מלבני בצבע אפור.
לצד עצם זה נראים שלושה עמודים בגוונים ירוקים, המשתלבים עם צבעי הצמחייה שמסביבם.
הצילום מאופיין במשחק בין חדות לטשטוש, גאומטריה א-סימטרית ושילוב בין אלמנטים עירוניים וטבעיים, היוצרים יחד קומפוזיציה ייחודית.
התצלום הוא חלק מסדרת "סיפורי התנ"ך", שבה מציג נס דמויות מקראיות בהקשר עכשווי.
נס הדגיש כי הדמויות ביצירותיו חולקות חוויות של משברים משפחתיים וחברתיים.
במקרה זה, דמות האב נידונה להוביל את בנו לחיים של עוני ומצוקה, בדומה למעשה העקדה שבו אברהם נדרש להקריב את יצחק.
עגלה עמוסת האשפה מסמלת את עיסוקם של עניים באיסוף בקבוקים למחזור, ומרמזת על חיי מחסור.
ייתכן כי הדמות המבוגרת היא חסר בית או אדם קשי יום, שנאלץ להתמודד עם הזקנה ללא אמצעים כלכליים או ביטחון תעסוקתי.
התצלום מצביע על כישלון המדינה לספק רשת ביטחון כלכלית לאזרחיה, הן הצעירים והן המבוגרים.
היצירה, מציעה פרשנות חדשנית ומטלטלת לסיפור המקראי.
נס בוחר לתאר את הדמויות התנ"כיות באופן עכשווי, תוך הצבתן בהקשר חברתי טעון.
בתצלום זה, במקום הדימוי ההרואי המסורתי של העקדה, מוצג "אברהם" כדמות חסרת בית הדוחפת עגלת סופרמרקט עמוסה בשקיות, שבה ישן "יצחק".
באמצעות בחירה זו, נס מעורר דיון על גורל, הקרבה, ומקומם של המוחלשים בחברה, ומערער על הנרטיב ההיסטורי המקובל בכך שהוא מעניק פנים חדשות לדמויות התנ"כיות האיקוניות.
המתח האסתטי ביצירתו של נס נובע מהשילוב בין הממד התאטרלי של הצילום המבוים לבין האותנטיות המטרידה של המציאות החברתית שהוא משקף.
בכך, הוא יוצר חוויית צפייה מורכבת, המניעה את הצופה לבחון מחדש את יחסו למסורת ולמציאות העכשווית.
הבחירה לצמד את דמויותיהם של חסרי הבית לדמויות הזכורות ביותר בתרבות היהודית יוצרת הקבלה חזקה בין העבר להווה ומחייבת עימות עם שאלות של נראות, זיכרון ומוסר.
נס ממיר את הסיפור המקראי במציאות מודרנית קשה, ומעניק לו רובד ביקורתי-חברתי שמערער על גבולות המוכר והמקודש.
הקומפוזיציה של התצלום מזכירה יצירות רנסאנסיות, בהן תיאורי העקדה של אברהם ויצחק, עם הופעת מלאך בפינה.
עם זאת, כאן מופיע במקומו של המלאך עץ דומם, המסמל עדות אילמת למתרחש.
כך, המסר של נס הוא כי האחריות לשינוי מוטלת על בני האדם, שאינם נראים בתצלום.
מראהו של האב בתצלום מזכיר את תיאורו של אברהם בציורו של קרוואג'יו "עקדת יצחק".
בדומה לקרוואג'יו, גם נס בחר במודלים שאינם שחקנים מקצועיים, אלא אנשים מהרחוב, מה שמחזק את האותנטיות של הסצנה ומדגיש את הרקע החברתי של הדמויות.
התצלום מתכתב עם "אישה עם עגלת קניות" מאת הפסל דואן הנסון.
בעוד שהאישה בפסל מייצגת את תרבות השפע המלאכותי והנהנתנות, התצלום של נס מציג את ההיפוך הגמור – מי שאינם יכולים למלא את עגלתם אפילו במוצרי קיום בסיסיים.
באמצעות דימוי זה, נס מבקר את אי-השוויון החברתי ואת חוסר הביטחון הכלכלי של קבוצות מוחלשות.
עדי נס נוהג לשלב בתצלומיו רמזים איקונוגרפיים ממסורות אמנותיות מוכרות, תוך שילוב של ביקורת חברתית ופוליטית.
יצירתו מבוססת על מסורות קלאסיות אך משקפת את המציאות הישראלית המודרנית, תוך שימת דגש על דמויות השוליים וקשייהן.
"עקדת יצחק" ממשיך מגמה זו ומציע פרשנות עכשווית לסיפור המקראי דרך עדשת הצילום המודרני.
ללא כותרת (קין והבל) הוא תצלום מאת האמן הישראלי עדי נס, שנוצר בשנת 2006 כחלק מסדרת "סיפורי התנ"ך".
היצירה מציגה פרשנות עכשווית לסיפור התנ"כי של קין והבל, תוך שימוש בסביבה אורבנית עכשווית ובדמויות השואבות השראה מהחברה הישראלית.
בתצלום נראה הבל מוטל על הקרקע, גופו מכונס, כאשר קין ניצב מעליו, אוחז בראשו ומניף אגרוף מאיים.
הבל, פלג גופו העליון חשוף ומקועקע, מפגין הבעה של אימה והתגוננות, בעוד שקין, בעל מבנה גוף שרירי ולבוש חלקית, נראה נחוש וכעוס.
הרקע מציג פינה מוזנחת בשכונת עוני, המדגישה את תחושת המתח והמצוקה החברתית.
נס משתמש בטכניקה צילומית מוקפדת, המדגישה אור וצל, קומפוזיציה דרמטית, ושימוש בגוף האנושי להבעת רגשות חזקים.
הצילום מדגיש את הדינמיקה בין הדמויות ומחזק את המסר על מאבקי כוח וזהות.
התצלום משתלב בסדרת "סיפורי התנ"ך" של נס, אשר מציבה דמויות מקראיות בהקשרים מודרניים.
האמן מציין כי הדמויות שהוא מצלם חולקות קונפליקטים בתוך התא המשפחתי.
במקרה זה, ניתן לפרש את קין והבל כדמויות המייצגות הגירה, קונפליקט חברתי ומאבקי שליטה.
היצירה מציעה פרשנות עדכנית לסיפור המקראי, שבו הרצח נבע ממריבה על טריטוריה.
בהקשר העירוני שבו צולם התצלום, האלימות משמשת כאמצעי לשליטה במרחב.
פערי הכוחות אינם בהכרח פיזיים אלא חברתיים ותרבותיים.
ניתן לראות את קין כדמות ותיקה בשכונה ואילו הבל, עם עורו הבהיר וקעקועיו, עשוי לייצג עולים חדשים מברית המועצות לשעבר.
בכך היצירה מרמזת על המאבקים החברתיים בין קבוצות שונות בשולי החברה.
במקרא מסופר כי קין נשא אות על גופו.
עם זאת, בתצלום זה דווקא הבל הוא המקועקע, כאשר לקעקועים עשויות להיות משמעויות שונות: סמלי חבורות רחוב, סימני כוח בעולם הפשע, ביטוי אישי או אלמנט אסתטי.
ההיפוך הזה מדגיש את השכבתיות של הייצוגים התרבותיים והחברתיים שהיצירה מציעה.
נס כתב בחשבון האינסטגרם שלו שהוא קיבל השראה מהציור של טיציאן "קין הורג את הבל", במיוחד מהקו האלכסוני הדרמטי שעובר בו.
הוא רצה לשחזר את האפקט הזה בצילום, אך הבין שבצילום לא ניתן "להקפיא" שחקנים בתנועה מזויפת, ולכן חיפש אנשים שנלחמים באמת כדי לתפוס את הרגע.
כיוון שאף אחד מחבריו לא ידע להילחם, הוא פנה לאינטרנט וגילה מועדוני קרב בישראל, בדומה לסרט "מועדון קרב".
הוא פנה לאלוף ישראל באגרוף ללא חוקים, וכשפגש את אחד מחבריו – בעל שרירים וקווי פנים דרמטיים – הוא זיהה בו את "קין המודרני" שדרכו יוכל ליצור את הקו האלכסוני הרצוי מהפינה השמאלית העליונה ועד הימנית התחתונה של התמונה.
עם זאת, כמעט ולא צילם את התמונה, כי האלוף לא רצה לשחק את הקורבן.
הוא בחר לצלם את הסצנה ליד מדרגות שאינן מובילות לשום מקום – הן משום שהן מזכירות מזבח, והן כסמל לכך שרצח אינו מוביל לשום דבר.
בנוסף, הוא מתאר כתמי מים על הקיר בצד ימין של הפריים, שהזכירו לו דם נוזל וגם את זעקת חבקוק נגד אי צדק: "אבן מקיר תזעק" (חבקוק ב', 11).
ללא כותרת (קין והבל), עדי נס, תמונה ופרשנות
ללא כותרת הוא צילום מאת הצלם הישראלי עדי נס.
היצירה, אשר צולמה במסגרת עבודתו של נס על "סדרת הנערים", מציגה דמות נער ממוצא מזרחי (ייתכן ויהודי או ערבי), שעל כתפו נח עורב.
היצירה נחשבת לחלק מהמוטיב הציוני והתרבותי העוסק בעיצוב דמות הגבריות הישראלית והשפעותיה.
בהקשר הרחב יותר של יצירתו של עדי נס, ניתן לראות בצילום זה חלק מתהליך הביקורת והפרשנות של האמנות הישראלית על זהות לאומית, גבריות ומעמד חברתי.
הקישור בין דמות הנער לבין הפסל נמרוד של יצחק דנציגר משמש כמוקד לדיון על היחסים שבין העברי החדש לבין היהודי הישן.
אם ב"נמרוד" של דנציגר מופיעה דמות מלכותית ארכאית, הרי שבצילום של נס הדמות מופיעה בפרשנות מודרנית, אורבנית, השייכת לשולי החברה.
המוטיב של הציפור בצילום הוא בעל משמעות עמוקה.
במקום הבז המאולף שמלווה את דמות נמרוד בפסל המקורי, נס משתמש בעורב – ציפור טורפת אך מקושרת יותר לנוף העירוני מאשר לנוף המדברי.
באמצעות שינוי זה, הדמות המצולמת מאבדת את האריסטוקרטיות והופכת לייצוג של דמות מן השוליים, אשר עוסקת במאבק יומיומי על זהותה ומקומה.
לצילום קשרים מיתולוגיים ברורים, ובהם האנלוגיה לדמותו של גנימדס מהמיתולוגיה היוונית.
בדמותו של גנימדס, שהיה נער יפה תואר שנחטף על ידי זאוס המחופש לנשר, ניתן למצוא קווים משיקים לצילום של נס.
העורב שבתמונה עשוי להוות הקבלה לנשר המיתולוגי, ואילו הנער עצמו מייצג את הדמות הפסיבית בסיפור, אשר הופכת לסמל של יופי, אהבה ותשוקה פדרסטית בתרבות היוונית.
לפרשנות זו יש השלכות על הקריאה המגדרית של הדימוי.
הנער בצילום מביע תערובת של גבריות עדינה והומו-ארוטיות.
הדבר מחזק את הביקורת על הדימוי ההגמוני של "היהודי החדש", תוך שהוא מצביע על חזרה לדימוי היהודי הישן – זה שהיה מזוהה עם עדינות, רוך ולעיתים אף "נשיות", כפי שהוגדרה בביקורות אמנותיות שונות.
הצילום מתכתב עם זרמים באמנות הבארוק, תוך שימוש בטכניקות כמו טנבריזם, המדגישות ניגודים חדים בין אור וצל.
ניתן למצוא השראה ביצירותיהם של ציירים כקראווג'ו, אשר עסקו בדמויות של נערים יפים ומלאי הבעה, תוך יצירת דרמטיזציה רגשית ואור-צל מוקצן.
באופן זה, יצירתו של נס אינה רק צילום תיעודי, אלא עבודה אשר חורגת מהזמן והמקום הספציפיים שבהם צולמה, ומעוררת דיון תרבותי, מיתולוגי ומגדרי רחב.
הצילום מאתגר את התפיסה של הזהות הישראלית והזכריות הציונית, תוך שהוא מציע אלטרנטיבה פואטית, אישית ומורכבת.
"ללא כותרת" (1995) הוא צילום מבוים של האמן הישראלי עדי נס, מתוך סדרת הצילומים "חיילים".
בצילום נראה חייל מטפל בחברו הפצוע, כאשר לא ברור אם הדמות השוכבת חיה או מתה.
המכשיר שבו משתמש המטפל איננו כלי רפואי, אלא מכחול, וה"טיפול" מתבצע באמצעות ציור הפצע על החזה בצבעי מים.
ייצוג זה מהדהד את דמותו המיתולוגית של פטרוקלוס, בן לווייתו של אכילס, אשר לפי פרשנות אמנותית מוקדמת "גורלו הומתק" בציור.
בהתאם לכך, החייל הפצוע בצילום של נס נראה בו-זמנית חי ומת.
רעיון זה משתלב עם תפיסתו של רולאן בארת, שלפיה איפור מסמן את הגוף כמת וחי בעת ובעונה אחת, והצילום ממילא מציג את הפנים החיים כמתים.
הצילום מתאר חייל פצוע שוכב על הקרקע בעוד חייל אחר מחזיק את ראשו ומטפל בו.
בין השניים נרקם רגע אינטימי, כאשר החייל המטפל מביט ברוך על חברו.
על גופו של החייל השוכב נראית פלטת צבעים של צייר, והדבר מעורר שאלות באשר לאופייה של הסצנה – האם מדובר בטיפול רפואי או ביצירה אמנותית?
הדימוי מתפרש ככזה המטשטש את הגבול בין פציעה לאמנות, בין גבריות צבאית לאינטימיות רגשית.
נס הציג את דמות החייל הישראלי כדמות שברירית ואינטימית, תוך שימוש באסתטיקה של ציור קלאסי והקבלה לאיקונוגרפיה נוצרית של סבל.
אף על פי שהצילומים של נס מבוימים באופן מובהק, הם חושפים צדדים פחות נראים של החברה הישראלית.
סדרת "חיילים", ממנה נלקח הצילום, מציגה גברים צעירים בסיטואציות טעונות – ישנים, פצועים, משתעשעים או מטפסים על עמוד – באופן המשלב הומוארוטיקה, מחוות לאמנות קלאסית וביקורת חברתית.
דימויים אלו מזכירים לעיתים ייצוגים דתיים כמו דמותו של ישו המת או "הסעודה האחרונה" של לאונרדו דה וינצ'י.
נס מביא קול קווירי מזרחי אל תוך שיח הזהות והייצוג בישראל.
בכתבה שהתפרסמה ב־Time Out תל אביב, נידונה גם כן עבודתו של נס, ובמיוחד הצילום "ללא כותרת".
לפי הכתבה, החייל שמצייר את הפצע בצבעי מים יוצר סצנה דרמטית ומובנית בקפידה, אשר מאזכרת ציורים נוצריים של קבורה.
הדימוי נטען במתח שבין טיפול לאמנות, בין פגיעות אינטימית לאתוס צבאי.
הפעולה האמנותית בתוך ההקשר הצבאי מתפרשת כביקורת על גבריות הרואית, תוך הבעה של רוך וזהות קווירית בתוך מוסד גברי-ממסדי.
יש הטוענים כי כדי להדגיש את אופייה הבימתי של סדרת החיילים כולה, יצר נס את הסצנה בה חייל מטפל בחייל פצוע, המתכתבת עם מיתוסים צבאיים מוכרים כמו דמות החובש מהספרות והזמר העברי ("בלדה לחובש").
במקביל, הצילום מאזכר באופן ישיר את דימוי ה"פייטה" הנוצרית – מריה האוחזת בגופת ישו – כאשר הפצע בין צלעותיו של החייל הפצוע תואם את פצעו האיקוני של ישו.
ליד הפצע מונחת ערכת איפור, שמרמזת כי מדובר בסצנה מבוימת; בכך קורס "הקיר הרביעי", והצופה הופך לעד לרגע של הכנה לקראת צילום.
נס עושה שימוש בתאורה דרמטית המבליטה ניגודי אור וצל, בסגנון המזכיר את ציוריו של קראווג'ו, כמו ברבות מיצירותיו האחרות.
ללה מיגירוב (נולדה ב-12 באפריל 1965) היא אמנית ישראלית-צרפתייה, הידועה ביצירתה האינטלקטואלית.
פרופסור בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
ללה מיגירוב נולדה בעיר גורי שבגאורגיה (לשעבר גאורגיה הסובייטית), לסמיון ואיזולדה, מהנדסים.
מיגירוב למדה רפואה ב בנלצ'יק, רוסיה, וקיבלה תואר בהצטיינות יתרה, ולאחר מכן עלתה לישראל עם משפחתה בשנת 1992.
נישאה ב-1988 לסבי מיגירוב, להם בן אחד.
היא סיימה התמחות באוֹטוֹרִינוֹלָרינגוֹלוֹגְיָה (רפואת אף אוזן גרון) במרכז הרפואי שיבא, שם עבדה בין השנים 1994 ל-2015.
במהרה הפכה למנתחת אוזניים בעלת שם עולמי, המתמחה בהשתלת שתלי שבלול ובכירורגיה אנדוסקופית של האוזן.
מאז 2009 מיגירוב משמשת פרופסור בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2010–2017 כיהנה כחברת ועד בצוות הבין-לאומי לניתוחים אנדוסקופיים באוזן, ופרסמה מעל 100 מאמרים מדעיים וכן העבירה מעל 90 הרצאות וקורסים ברחבי העולם באבחון מחלות אוזן ובכירורגיה של האוזן.
בשנת 2021 הצטרפה ללשכה הבונים החופשיים בנֶיי-סור-סֶן, מערב פריז.
בשנת 2012 סיימה מיגירוב לימודי אמנות במכללת ורצברגר לאומנויות ומלאכת יד, והמשיכה בלימודי אמנות פלסטית ב- ובסדנאות של עיריית פריז המיועדות לאמנים.
משנת 2015 התמסרה מיגירוב לעיסוקה האמנותי, ועברה להתגורר בפריז, שם היא חיה ופועלת עד היום (2025).
יצירתה מהווה מסע אל עולמות של חלום, הצעות, רגשות, כוחות קסומים, מסתורין ועוצמה ביטויית, המייצגים פיגורציה אקזיסטנציאליסטית באמנות האינטלקטואלית העכשווית.
מיגירוב חברה ב (AEAF), ב, בעמותת l'Association des Artistes des Professions de Santé (AAPS - "אמני המקצועות הרפואיים"), באמ"י (איגוד אמני ישראל), ואזרחית .
עבודותיה של מיגירוב מוצגות דרך קבע במוזיאון האמנות האירופית בדנמרק, ב, בחברת פרנץ קפקא בפראג ובגלריה הבין-לאומית לאמנות בפריז.
בשנת 2022 הייתה אמנית מוזמנת לביאנלה של רובע 6 בפריז.
ללה מיגירוב הוזמנה להשתתף בתערוכות רבות בישראל ובעולם.
כמו כן, מיגירוב מבטאת רוחניות וחומריות כאחד, בתערוכות המוקדשות לזכר השואה בפריז ובישראל.
במסע אמנותי אישי לפיתוח שפתה הייחודית, משלבת מיגירוב טכניקות מעורבות ומחברת בין האבסטרקט לפיגורטיבי, בין גוף לנפש ובין המיקרוקוסמוס למקרוקוסמוס.
בהגדרתה: "יצירתי נעה בין סדר בתוהו, בין מציאות ודמיון, ידע ורגש.
ניסיתי לבטא את התדהמה מהחלקיקים של אור בתוך החשכה התהומית, שם שורה רוח, עצב ואמונה.
אני משוכנעת שגם כתם אור קטן מסוגל לגרש את החושך שמקיף אותנו ושוכן בנו".
2018 – פרס בין-לאומי ע"ש לאונרדו דה וינצ'י – "האמן האוניברסלי"; פרס לאומי ע"ש טיציאן; פרס בין-לאומי ע"ש רפאל; פרס בין-לאומי ע"ש ג'וליו צ'זר; פרס בין-לאומי ע"ש קראוואג'יו
2019 – פרס בין-לאומי ע"ש ולסקז; פרס בין-לאומי ע"ש בוטיצ'לי
2020 – פרס שני בביאנלה של רובע 6, פריז
2020 – פרס בין-לאומי ע"ש לאונרדו דה וינצ'י, פרס של העיר ניו יורק
להלן תערוכות יחיד נבחרות, רשימה מלאה של התערוכות מופיעה באתר היוצרת.
The angels don't fly", שגרירות צ'כיה, תל אביב
א-קפלה", גלריה הציפור הכחולה, פתח תקווה, ישראל
רוח חופשית", חנות-הגלריה של הוצאת Caractères, פריז
14.10-5.11.2022 – "Changement de paradigme", אמנית מוזמנת בביאנלה, עיריית הרובע ה-6, פריז
ספרה של מיגירוב "Paris, eclairs et vous" מצוי באוסף ספרי האמן של ספריית קנדינסקי (מרכז פומפידו, פריז).
בשנת 2015 יצרה מיגירוב את העיצוב של ספר האמן הזה במהלך קורס שעסק בתרבות האוכל ובתי הקפה ב-Paris College of Art.
הגרסה האנגלית של הספר הוצגה לראשונה בחנות הספרים "תולעת ספרים" בדצמבר 2015 (תל אביב) ולאחר מכן ביריד ספרי האמן בינואר 2016 (תל אביב).
הגרסה הרוסית הוצגה לראשונה בחנות הספרים "בבל" בפברואר 2016 (תל אביב) ובעמותת "גלאגול" במרץ 2016 (פריז).
הגרסה הצרפתית הוצגה לראשונה בפברואר 2016 (ירושלים) וב-Salon du livre במרץ 2016 (פריז).
ללכת על המים הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של איתן פוקס, שיצא להקרנה בבתי הקולנוע בשנת 2004.
מנחם (גדעון שמר) הוא ניצול שואה, העובד כמפעיל סוכני מוסד, שתפקידם הוא סיכולים ממוקדים.
הוא מנצל רגע של חולשה אצל סוכן שלו, אייל (ליאור אשכנזי), שהוא בן לניצולי שואה ושולח אותו למשימה, שמדינת ישראל לא מעוניינת בה כלל.