tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גלגל המזלות ובו שמות המזלות בעברית, כאשר בארבע פינות הגלגל חלוקה לארבע התקופות (תקופת תשרי, תקופת טבת, תקופת ניסן, תקופת תמוז) במרכז המעגל ישנה דמות אדם המזוהה עם הליוס אל השמש, במרכבה הרתומה לארבעה סוסים על רקע שמים זרועי כוכבים.
עקדת יצחק עם מילות הסבר לגבי הדמויות שבו.
שני אנשים ההולכים עם חמור, מזבח ועליו אש בוערת, אברהם שבידו האחת מחזיק סכין ארוכה ובידו השנייה מרים את יצחק לעבר המזבח, וכף יד המגיחה מהשמיים ומתחתיה הכיתוב "אל תשלח".
כאשר מתחתה שיח עם שני ענפים ולצדו אייל.
מעל כל הפסיפס הזה ישנה שורה של דקלים קטנים.
המיקום של הכפר ברעם הוא בגליל העליון.
נמצאו בו חורבות של שני בתי כנסת עתיקים.
בין הממצאים הבולטים חזית שלמה של בית הכנסת.
ראש אריה ותבליט, וכן כתובות בעברית: בנהו אלעזר בן יודן והכתובת יהי שלום במקום הזה ובכל מקומות ישראל יוסה הלוי עשה השקוף הזה תבא ברכה במע (ש)יו של (ום).
חלק מכתובת זו מצוי במוזיאון הלובר.
בעין קשתות נמצאו שרידי בית כנסת מהמפוארים והחשובים שבדרום הגולן.
את בית הכנסת גילה לורנס אוליפנט בשנת 1885 בעת סיוריו בגולן במטרה למצוא שטחים המתאימים לחקלאות ליהודי מזרח אירופה.
משערים שבית הכנסת התמוטט ברעידת אדמה.
ממצאים עיקריים: כותרת מעוטרת בנשר.
כמו כן נתגלו במקום שני עמודים מעוטרים (מוצגים במוזיאון קצרין) ששמשו לעיטור בימת בית הכנסת שנשתמרה במצב נדיר יחד עם המדרגות העולות אליה.
בסמוך לבית הכנסת נמצא "מעיין הקשתות" (אום אל קנטיר) בחפירות שנערכו במעיין נתגלו בריכות קטנות.
השערת החוקרים היא שבריכות אלו שמשו לשריית פשתן שעליו הייתה פרנסת תושבי המקום והוא זה שאפשר להם את הקמת בית הכנסת המפואר יחסית.
בשנים אלו הוסב שמו של האתר לקשתות רחבעם על שם שר התיירות המנוח רחבעם זאבי שבטרם נרצח הספיק, על-פי עדות מקורביו, לאשר תקציב נכבד לחפירת האתר ושחזור בית הכנסת.
החפירות במקום נעשות על ידי יהושע (ישו) דריי מחברת טכנולוגיית שחזור עתיקות ובפיקוח הארכאולוג ד"ר חיים בן דוד זוהי חפירה ארכאולוגית מתקדמת ביותר מבחינה טכנולוגית ומיושמים בה הרבה טכנולוגיות חדישות.
בית כנסת מהמאות השלישית והרביעית.
נמצאו קטע מקיר אבני גזית מספר אדני עמודים, קטע מרצפת פסיפס שהכילה קטע מגלגל סמלי שבטי ישראל, וציורי בעלי חיים.
ייחודו של בית הכנסת היה שכוונו היה ממערב למזרח ולא כמקובל בבתי כנסת גליליים שפנו מכוון צפון לדרום לכוון ירושלים.
בית כנסת בארבע שכבות היסטוריות שונות.
שמשתרעות מ-250 לספירה ועד 550 לספירה.
בבית הכנסת נמצאו בימת אבן מוגבהת.
ואבן משקוף מעוטרת בתבליט נשר וורד.
כמו גם עמוד מעוטר בכתובת הקדשה אותה ניתן לראות במקום.
גוש חלב נזכרת רבות בכתבי יוסף בן מתתיהו ובמקורות חז"ל.
האתר שסמוך לנחל ג'ילבון שבגולן, נסקר לראשונה על ידי שומכר, את בית הכנסת גילה מעוז בשנת 1982.
בין הממצאים היה משקוף בעברית שבו שני חיוואים אוחזים בנחשים וכתובת בעברית: זה בית מדרשו של רבי אלעזר הקפר – כנראה התנא שמופיע במסכת אבות.
בשנת 1979 התגלה בית הכנסת על ידי בן עמי.
בקצה הכפר מעל מצוק מעל נחל יהודיה שבגולן.
בין הממצאים אבן קשת שעליה תבליט מנורה, שופר ומחתה, מוטיב שחוזר על עצמו בכמה בתי כנסת.
קלעת בוסטרא -חר' חרויעא -מורדות מערב החרמון
בסקר החרמון, סקר יישובים קדומים על מורדות כתף החרמון (שמעון דר), אתר מס' 12, נמצא מתחם מבני ציבור ובתוכו משקוף מעוטר עם זר קשר הרקולס ואותרו שרידים מהפתח.
זרים דומים נמצאו בבתי הכנסת של קצרין, פיק, חיספין ודבורה.
שרידי המבנים כאן בנויים כולם מאבן גיר קשה המסותת גזית.
שמעון דר, עורך הסקר, חזר בו מדעתו שיש כאן בית כנסת מהסיבה שלא ידוע על יישוב יהודי בסביבה.
חלקי המבנים שנמצאו כוללים חווה חקלאית גדולה ומקדש עם שבר עמוד ועליו כתובת נקדשה שם נזכרו "אנשי חרויעא, אנשי סנגרא, אנשי קפואה".
בית הכנסת והאתר כולו נמצאים בתחום לבנון, כאשר הסקר נערך גם מחוץ לגבול המדיני.
מציאות מקדש כאן מעידה שהיו כאן גם לא יהודים ואולי יטורים, כשידוע כי היטורים התייהדו.
אולי זה מעיד על התייהדותם של היטורים (כפי שכתב יוסף בן מתתיהו).
כורזים הייתה עיר יהודית בגליל שנזכרת בברית החדשה.
בית הכנסת הוקם כנראה בתחילת המאה החמישית לספירה ונחשב ראשון מבין בתי הכנסת בתקופה הביזנטית שעמד על תילו עד המאה השביעית לספירה בשלושה שלבים שונים.
בית הכנסת היה במרכזה של העיר והיה בנוי בזלת.
במבנה היה אולם תפילה מרכזי שניצב על 12 עמודים.
אחד הפריטים המעניינים הוא הקתדרא דמשה כיסא ועליו חקוקה כתובת בארמית שתרגומה הוא: זכור לטוב יודן בן ישמעאל, שעשה את העמודים ואת המדרגות מכספו, יהיה חלקו עם צדיקים.
עמוד אבן שמזכיר עמוד שליח ציבור של ימינו, ששימש את החזן או את הרב בדרשותיו.
ובו מקום להניח ספר כאשר משני צדיו טבעות מסותתות, כנראה להניח בהם את הידיים של החזן או הדורש.
הארכאולוג מרדכי אביעם סובר שהוא שימש כמקום ישיבה לנכבד הקהילה.
כפר נחום שוכן לחופה הצפון מערבי של הכנרת.
בית הכנסת עשוי מאולם תפילה, חזית ורחבה.
בבית הכנסת נמצאו כתובת ביוונית ובארמית לכבודם של מקימי עמודי בית הכנסת.
ממצאים נוספים: כרכובים שבהם חרוטים סוסוני ים ונשרים, מדליונים מעוטרים וכותרת עמוד שמעוטר בתבליט מנורה, שופר ומחתה – מוטיב שנמצא בבתי כנסת נוספים.
הכפר הקדום נבוריה התקיים בתקופת המשנה והתלמוד בהרים שמצפון לעיר צפת, וממנו הגיע בין היתר החכם יעקב איש כפר נבוריא הנזכר בתלמוד.
במקום נמצא בית כנסת אשר מיוחס לתקופת המאה ה-3. המבנה הקטן, מידותיו 11.5 על 16 מטרים, נתמך בשתי שורות של עמודים ולאורכן שתי שורות של ספסלי אבן.
במקום נמצאו תחריטים וכתובות המתוארכים לשנת 563 לספירה, תקופה מאוחרת מהתקופה בה נבנה המבנה המקורי.
העיר ציפורי שבגליל התחתון הייתה אחת מהערים שבהן שכנה הסנהדרין, בה נחתמה המשנה בידי רבי יהודה הנשיא, והיא נזכרת מאות פעמים בתלמוד.
העיר לא נהרסה מכיוון שלא מרדה ברומאים, שקראו לה לאות הוקרה "עיר השלום", ועל כן השתמרו בה עתיקות רבות ופסיפסים חשובים.
רצפת בית הכנסת בציפורי בנויה מפסיפס, ובה ציורים של גלגל המזלות וסיפור עקדת יצחק, מוטיבים ידועים מהתקופה הרומאית.
הפסיפס מתוארך למאה החמישית לספירה.
רצועה ראשונה: זר ושני אריות משני צדיו, וחלק ממנה חסר.
הרצועה מחולקת לשלושה חלקים – ספינים: בחלק אחד ישנו זר בעל עלים מסוגננים שרק קצותיו נראים, והוא קשור בחוט.
כמו כן ישנה כתובת יוונית: ..."תהי עליו ברכה".
מצדי הזר מתוארים שני אריות ניצבים זה מול זה.
כף רגלו של האריה שנשתמר אוחזת בראש שור.
תיאורי האריות נפוצים כמוטיבים יהודיים בבתי הכנסת.
השילוב של אריה ושור, מופיע בחזון יחזקאל (יחזקאל א', י') שם הם מסמלים שתיים מארבע חיות הקודש, הנושאות את המרכבה.
ארבע חיות הקודש המתוארות שם, הן: אדם, אריה, שור ונשר.
רצועה שנייה: חזית אדריכלית, מנורות וסמלים יהודיים.
הרצועה מחולקת לשלושה ספינים כמעט אחידים בגודלם.
בספין המרכזי מתוארת חזית אדריכלית עם שתי דלתות מעוטרות ריבועים.
משני צדי הפתח ניצבים שלושה עמודים ובראשם כותרות יווניות מסוגננות ומעליהם גמלון.
מעל הגמלון עיטור של קונכייה.
ישנו גביע שככל הנראה שימש להתזת בשמים.
בשני הספינים שמצדי החזית – מתוארים מנורה, שופר, וארבעת המינים.
רצועה שלישית: הקדשת אהרון לעבודת המשכן וקורבן התמיד, רצועת פסיפס שכולה ספין אחד.
בתמונה ישנן שלוש סצנות הנקראות מימין לשמאל ומגיעות עד הרצועה שמתחתיה.
בבית הכנסת נמצאו כמה רצפות פסיפס מתקופות שונות.
כנראה היה פעיל בין תקופת המרד ועד המאה השמינית, כאשר הוא נהרס מספר פעמים.
במרכזה של רצפת הפסיפס שמכילה צורות גאומטריות, כתובת ביוונית והצעת השחזור שלה מדובר ב-24 משמרות הכהונה.
בין הממצאים כותרות שבהם תבליט מנורת שבעת הקנים, כתובת שבה כתוב ברילוס ראש בית הכנסת ואפוטרופוס בן יוסטוס עשה רצפת פסיפס של הטרקלין מכספו שלו.
וכתובת ביוונית ה' עזור, מנחת העם בזמנה של מרתה.
בתלמוד הירושלמי נזכרים חכמים רבים מקיסריה, ונזכר רבות הביטוי "רבנן דקיסרין".
בתל רחוב דרומית לבית שאן נמצא בית כנסת תוך עבודה אקראית של אנשי קיבוץ עין הנציב.
בבית הכנסת שלשה שלבים מתקופות שונות.
הקדום ביותר הוא מהתקופה הרומאית המאוחרת, והמאוחר במאה השביעית לספירה.
בין הממצאים העיקריים, משקוף מעוטר במדליון וראש אריה (מהתקופה הרומאית המאוחרת), לוח מעוטר במנורת שבעת הקנים בתוך זר (מהתקופה הביזנטית), כתובת הקדשה על טיח, פסיפס גאומטרי, וכתובת הלכתית ארוכה ברצפת הפסיפס, שבה שמונה סעיפים שערוכים ב-29 שורות, ובהם טקסטים המופיעים במקורות תנאים ואמוראים, שנוגעים למצוות התלויות בארץ.
זוהי הכתובת הארוכה ביותר שנמצאה ברצפת פסיפס בארץ, והכתובת היחידה מתקופת התלמוד שבה מובאים חלקים מהתלמוד.
בכתובת מנויים שמותיהם של עשרות יישובים יהודיים באותה תקופה, באזור הגולן, הבשן, השומרון והגליל המערבי, אשר רובם השתמרו עד ימינו.
במרות (ח'רבת מארוס) בצפון מזרח הגליל העליון נמצאו בית כנסת ובית מדרש שנוסד בסוף המאה הרביעית לספירה.
בית הכנסת היה קיים מסביבות 450 לספירה ועד ל-1200 לספירה.
בבית הכנסת נמצאה רצפת פסיפס המתארת דמויות ואירועים מהתנ"ך.
במה ששרד ממנה נראה לוחם צעיר וסביבו חרב, מגן וקסדה.
בפסיפס כתובת ארמית "יודן בר שמעון מני".
קירות בית הכנסת היו מטויחים בטיח צבוע באדום וצהוב.
בתחילת המאה השישית ובתחילת המאה השביעית.
בשיפוץ השני בוטלו הפתחים בדרום ונפערו בצפון, כדי שהמתפללים יכנסו ופניהם יהיו לירושלים.
שינוי זה תואם את הבניה בבתי הכנסת המאוחרים בקצרין, נערן, בית אלפא ויריחו.
לאחר השיפוץ החזית הדרומית הפכה לחדר לימוד לילדים ולבית מדרש.
בבית המדרש נמצא רצפת פסיפס, ובה הכתובת "זאיב וטלה ירעו כאחד".
נמצאה גם אבן משקוף ועליה זר ושני נשרים מצדדיו, ובה הכתובת "ברוך אתה בבאך וברוך אתה בצאתך" בעברית.
גילוי המקום וחשיפתו היו ביוזמתו של הארכאולוג צבי אילן.
באתר חמת טבריה מתקופת בית שני ומתקופת המשנה והתלמוד התגלתה רצפת פסיפס מרשימה של בית כנסת שראשיתו במאה השלישית לספירה וסופו במאה השישית לספירה.
ברצפה עיטורי מנורת שבעת הקנים, ארון הקודש, שופר ומחתה, וכן גלגל המזלות.
חמת טבריה נזכרת במקורות חז"ל כיישוב שהתחבר לטבריה.
באתר חמת גדר מתקופת בית שני ומתקופת המשנה והתלמוד, אשר נחפר תחילה בשנת 1932 בידי משלחתו של החוקר אליעזר ליפא סוקניק, התגלו שרידי רצפת פסיפס עם מגוון כתובות הקדשה בעברית ובארמית, וכן עיטור אריות, המוצג כיום בבית המשפט העליון בירושלים.
חמת גדר נזכרת רבות במקורות חז"ל.
בתי זיקוק לנפט בע"מ (בראשי התיבות "בז"ן"), הידועה גם כ"קבוצת בזן", היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בזיקוק נפט גולמי ובייצור וייצוא מוצרי דלק בישראל, הקבוצה היא תשלובת הפטרוכימיה הגדולה בישראל.
לבתי זיקוק לנפט שתי חברות בנות: "כרמל אולפינים" ו"גדיב תעשיות פטרוכימיות".
החברה מחזיקה בבעלויות חלקיות בגופים עסקיים נוספים.
החברה מייצרת מוצרים לתעשייה הפטרוכימית וחומרים ארומטיים.
תוצרי המפעל כוללים, בין היתר, דלק להנעת כלי רכב, חומרי גלם לתעשיות הדלק, הפלסטיקה, הגז, ולהכנת אספלט לסלילת כבישים.
בז"ן היא אחת החברות המזהמות בישראל.
בדצמבר 2023 אישרה ועדת השרים לענייני פנים, שירותים, תכנון ושלטון מקומי את תמ"א 75, ובכך סללה את הדרך להוצאת המפעלים הפטרוכימיים ממפרץ חיפה.
בז"ן מוגדרת כחברה שלמדינת ישראל יש אינטרס חיוני בקשר אליה ולכן להעברת שליטה בה יש לקבל היתר מהמדינה.
כשהחל פיתוחו של שדה נפט גדול בכירכוכ שבצפון עיראק ב-1927 החלו שלטונות המנדט וחברת הנפט העיראקית לתכנן את חיבור השדה בצינור לנמל בים התיכון.
חיפה נבחרה כנמל מוצא לצינור הנפט בגלל מספר גורמים, בהם: רציפות השלטון הבריטי מעיראק עד חיפה; בחיפה כבר היה תכנון ותשתיות להקמת נמל חדש; מפרץ חיפה התאים לעגינת מכליות נפט, והיו לחופיו שטחים פנויים גדולים; ומסילת רכבת העמק עברה לאורך חלק מהתוואי.
כאשר הושלמה בניית צינור הנפט כירכוכ–חיפה ב-1934 החלה חברת הנפט העיראקית במגעים עם הממשלה הבריטית להקמת בתי זיקוק לחופי מפרץ חיפה.
הממשלה הבריטית עודדה את הקמת בתי הזיקוק, בתנאי שיהיה זה פרויקט משותף עם חברת הדלק הגדולה רויאל דאטש של.
לפי החלטתו של הנציב העליון, הוגדר באותה שנה המתחם, שבו הוקמו בתי הזיקוק, כשטח ללא מעמד מוניציפלי, לאחר שהוסר מתחומיה של חיפה, במסגרת הסכם בין ממשלת המנדט לחברה שבנתה את בתי הזיקוק, שכלל הסדרי מס שונים.
לשם הקמת בתי הזיקוק הוקמה חברת Consolidated Refineries Limited–CRL (מפעלי זיקוק מאוחדים), בבעלות משותפת של חברת הנפט האנגלו-איראנית ("Anglo-Persian Oil Company") וחברת הנפט האנגלית-הולנדית "רויאל דאטש של".
עד שנת 1972 היה שמם של בתי הזיקוק "בתי זיקוק חיפה" ואז שונה ל"בתי זיקוק לנפט", או בראשי תיבות "בז"ן".
בהמשך, מותגו כל חברות הקבוצה כ"קבוצת בזן".
ב-2006, עם מכירתו של בית הזיקוק שהחזיקה באשדוד לחברת פז, פורק המונופול של בז"ן על תחום זיקוק הנפט בישראל.
שטחם הכולל של בתי הזיקוק, ללא המפעלים הסמוכים, הוא כ-1,700 דונם.
כושר הזיקוק: כ-9 מיליון טון נפט גולמי בשנה.
על פי נתוני המשרד להגנת הסביבה, בשנת 2014 הייתה בז"ן המפעל המזהם ביותר בישראל, ויחד עם מפעלים נוספים בסמוך יוצרת מוקד זיהום נרחב באזור מפרץ חיפה.
בשנת 2018 ירדו למקום השני, בעקבות אסון נחל אשלים.
ב-2019 חזר למקום הראשון ברשימת המפעלים המסוכנים ביותר לסביבה בישראל.
בשנת 2020, בז"ן דורגה במקום השמיני במדד העלויות החיצוניות.
ביולי 2021 קבוצת בז"ן הכריזה על כוונתה להיות הספק הישראלי הראשי לאנרגיות מתחדשות ודלקים חילופיים.
בהשקעה של 1.5 מיליארד דולר עד 2030, החברה תפעיל אסטרטגיה בת שלושה מרכיבים בהתאם לפרוטוקולים בינלאומיים הכוללת מימן ירוק ודלקים חלופיים, פולימרים מתקדמים, ודלקים ותשתיות.
בתי הזיקוק הוקמו בעידוד שלטונות המנדט הבריטי במפרץ חיפה בשנת 1938, כחלק מהיערכותם לקראת אפשרות של מלחמה עתידית, שתדרוש הפקת מלאי גדול של דלק לצרכים מלחמתיים.
בתי הזיקוק מוקמו על גדות נחל קישון משלוש סיבות:
החל מ-1934 הגיע לשם הדלק בצינור הנפט כירכוכ-חיפה.
באזור הקישון היה ניתן לשאוב מים לקירור מתקני הזיקוק.
זה היה מתחם שממנו היה אפשר לתכנן גישה נוחה בתחבורה ובהולכה בצנרת לנמל חיפה.
העבודה להקמת בתי הזיקוק החלה בשנת 1938, ונמשכה במלא התנופה בשנות מלחמת העולם השנייה.
כבר ב-1939 החלו בתי הזיקוק לספק מזוט לאניות שעגנו בנמל חיפה.
במשך כל תקופת הבנייה היה מאבק בין העובדים הערביים לעובדים היהודים על כיבוש העבודה במפעל הגדול, שהעסיק אלפי עובדים בתקופה של חוסר עבודה ומלחמה.
עבודת הקמת בתי הזיקוק בוצעה במהירות רבה על ידי חברת "קלוג" האמריקאית, שהסתייעה בחברת "סולל בונה".
עבודות שלב ההקמה הושלמו בשנת 1944.
במהלך מלחמת העולם השנייה סיפקו בתי הזיקוק תזקיקי נפט ושמנים תעשייתיים לצבא ולצי הבריטיים וכן לצבא האמריקאי שפעל בצפון אפריקה.
בשל החשיבות האסטרטגית של בתי הזיקוק בחיפה למאמץ המלחמתי הבריטי, בשנים 1940–1942 נערכו 21 התקפות אוויריות על בתי הזיקוק, רובן על ידי חיל האוויר האיטלקי.
התקפות אלו גרמו לנזקים, אך לא השביתו את עבודת הזיקוק.
הצבא הבריטי הקים באזור מערכת הגנה נגד מטוסים, שכללה תותחים, מסכי עשן ובלונים, ובנוסף מוגנו מכלי האחסון.
בחודש מאי 1941 אירעה הפסקה זמנית של זרימת הנפט מכירכוכ לחיפה, עקב המלחמה האנגלו-עיראקית.
הנפט חזר לזרום בקיץ 1941, זמן קצר לאחר שדוכאה המרידה, והמפעל בחיפה חזר לתפעולו הרגיל.
החל מ-1947 פעלו בתי הזיקוק בתפוקה מלאה, והבריטים תכננו את הרחבת המפעל והנחת צינור נפט חדש לעיראק, אך עם החלטת החלוקה בנובמבר 1947 הופסקו כל עבודות הפיתוח.
ארגון לח"י תקף את בתי הזיקוק פעמיים:
ב-1 בנובמבר 1945 (ליל הרכבות) ניסו ארבעה לוחמי לח"י להחדיר מטעני חומר נפץ לבתי הזיקוק.
לפני הפריצה אירע אסון ופצצה התפוצצה, הרגה את מפקד הפעולה , ופצעה קשה את שהצליח בכוחות אחרונים להגיע למקום מבטחים ולקבל טיפול.
הוא נהרג כעבור שישה חדשים בהתקפה על בתי המלאכה של הרכבת בחיפה.
ב-30 במרץ 1947 הצליחו שלושה לוחמי לח"י, בחסות הלילה, לפרוץ את גדרות בתי הזיקוק מבלי להתגלות, להניח מטעני חומר נפץ בתוך שלושה מכלים גדולים ולסגת בשלום.
בהתפוצצות עלו באש אחד עשר מכלים גדולים.
הנזק הכספי היה גדול, והממשלה הזדרזה להטיל היטל מיוחד על כל ליטר דלק, כדי לפצות את חברת הנפט העיראקית שבבעלותם.
ב-1 בדצמבר בשנת 1947 פרצה שביתה של העובדים הערבים בבתי הזיקוק, לאחר שהוועד הערבי העליון הכריז על שביתת מחאה בת שלושה ימים נגד החלטת החלוקה.
העובדים הערבים בבתי הזיקוק הודיעו להנהלת המפעל שאינם יכולים לבוא לעבודה, כמחאה על כך שההסעה מתבצעת באוטובוסים של חברה יהודית, ודרשו שהחברה תספק להם אוטובוסים מטעם הנהלת המפעל או אוטובוסים ערבים.
ההנהלה דחתה את דרישות העובדים הערבים, אבל מאוחר יותר באותו היום שינתה את דעתה והעמידה לצורך הסעתם אוטובוסים של חברה ערבית.
ערב ההצבעה על תוכנית החלוקה עבדו בבתי הזיקוק כ-1,700 ערבים וכ-470 יהודים, בנוסף למנהלים בריטים.
בבוקר 30 בדצמבר 1947 תקפו אנשי אצ"ל, מתוך מכונית חולפת, קבוצה גדולה של פועלי-יום ערבים שהמתינו בשער הכניסה לבתי זיקוק לנפט.
בהתקפה נהרגו שישה פועלים ונפצעו 42. מיד אחר כך, פרץ המון זועם לשטח בתי הזיקוק והרג 39 פועלים יהודים שעבדו שם ופצע 49 אחרים.
עוד באותו יום החליט פיקוד "ההגנה" לשלוח ארבע מחלקות מהגדוד הראשון של הפלמ"ח ושתי מחלקות מחי"ש חיפה לתקוף את הכפרים בלד א-שיח' (תל חנן), וחוואסה, שבהם התגוררו פועלים רבים מבתי הזיקוק.
בתקיפה נהרגו שישים מתושבי הכפרים ושלושה מהתוקפים.
במקביל ליציאת הבריטים מהארץ הם הורו לחברת האנרגיה של להפסיק הזרמת נפט גולמי בצינור הנפט מעיראק.
במהלך החודשים הראשונים של שנת 1948 פעלו בתי הזיקוק ובהם עבדו פועלים ערביים וגם יהודים.
ההנהלה הבריטית צפתה ניצחון צבאי לכוחות הערביים, ולכן, כאשר פרצה שביתה של הפועלים הערבים במפעל באפריל 1948, עזבו המנהלים הבריטיים את המפעל ואת הארץ והפקידו את בתי הזיקוק בידי העובדים היהודיים.
במקביל כבשו כוחות ההגנה והפלמ"ח את חיפה והודיעו לדוד בן-גוריון כי גם בתי הזיקוק בידם.
במאי 1948 חזרו הבריטים למפעל בליווי צבא ואוניות קרב ורוקנו את הנפט מהמכלים, וב-1 ביוני הורה שר החוץ הבריטי, ארנסט בווין, על סגירת בתי הזיקוק בחיפה.
עובדי בתי זיקוק גילו כי ניתן להוציא מהמכלים ומצינורות הנפט כמויות גדולות של דלק על ידי הצפתם במים, וכך התקיימה מדינת ישראל מספר חודשים על דלק זה, ולא קרסה מחוסר אנרגיה.
במהלך שנת 1949 חזרו המנהלים הבריטיים, אולם בתי הזיקוק היו מושבתים משום שלא זרם נפט בצינור.
רק בסוף אותה שנה החלו להגיע מכליות נפט גולמי ממקורות אחרים ורחוקים לנמל חיפה.
סיפוח לשטח המוניציפלי של חיפה
במשך כל השנים השטח עליו ישבו בתי הזיקוק היו שטח אקס-טריטוריאלי, שלא השתייך לשום רשות מקומית (על אף שמם הקודם, "בתי זיקוק חיפה", הם לא היו שייכים לשטח השיפוט של העיר חיפה).
בנובמבר 2005, על פי החלטת שר הפנים אופיר פז-פינס, צורף שטח בתי הזיקוק לשטח המוניציפלי של חיפה, ובתי הזיקוק נדרשו לשלם ארנונה לעיר חיפה (בשיעור של 45%), וגם לכל הרשויות המקומיות הגובלות בהם: הערים קריית אתא (25%) ונשר (15%) וכן המועצה האזורית זבולון (15%).
בתי הזיקוק התנגדו לצעד זה והגישו על כך עתירה לבג"ץ.
בעקבות סגירת תעלת סואץ (שמאוחר יותר הובילה למלחמת סיני), וכדי להבטיח הספקה סדירה של דלק לישראל הוקמה בשנת 1956 חברה ממשלתית "אפיקי נפט" לצורך קליטה בנמל אילת של נפט גלמי והזרמתו לבית הזיקוק בחיפה.
בשנת 1957 החלה הזרמת נפט איראני בצינור, בהתחלה מאילת לבאר שבע ומשם ברכבת ובמהלך שנת 1957 הונח קטע נוסף של הקו מבאר שבע לאשדוד ומשם הובל הדלק באוניות לחיפה, שם זוקק.
בשנת 1959 הושלמה הנחת הצינור עד בתי הזיקוק בחיפה, והוקמה "חברת קו צינור אילת" (קצ"א) לשם תפעול הקו.
בפברואר 1963, הצעה שהועלתה למכור את בתי הזיקוק בחיפה למשקיעים פרטיים הוקפאה, עקב התנגדותו של משרד האוצר.
במרץ 1964 נמנה בית הזיקוק בחיפה עם מקבלי פרס "יצואן מצטיין" במסגרת יום היצואן.
במאי 1965 חתמה הנהלת בזן על הסכם להקמת בית זיקוק בסיירה לאון.
בעת חתימת ההסכם לא פורסם מיקום מדויק אך בהמשך נודע שם המדינה האפריקנית.
באוקטובר 1968 המפעלים הפטרוכימיים שולבו עם בזן.
כעבור שנה, בדצמבר 1969, התחילו שיחות עם "החברה לישראל" לרכישת חלק מבתי הזיקוק.
ב-1973 בתי הזיקוק ייצרו כ-10 מיליון טון של נפט.
ב-2006, עם מכירתו של בית הזיקוק שהחזיקה באשדוד לחברת פז פורק המונופול של בז"ן על תחום זיקוק הנפט בישראל.
ברבעון 4 לשנת 2018, הגיע דירקטוריון החברה להחלטה על הפסקת פעילות "שמנים בסיסיים חיפה" לנוכח ירידה בערך פעילות החברה.
ביולי 2019 חתמה בז"ן על שיתוף פעולה עם חברת האייר, יצרנית מכשירי חשמל, בתחומי חדשנות שונים ובהם טרנספורמציה דיגיטלית של התעשייה.
בז"ן השקיעה בחברת H2PRO ומאמציה לייצור מימן באמצעות אנרגיה סולרית וללא פליטות פחמן דו-חמצני.
בז"ן פועלת כזרוע השיווקית של H2PRO ומרחיבה את סל האנרגיה שהיא מציעה בישראל ובמזרח התיכון.
בדצמבר 2019 זכתה בזן, יחד עם חברת EDF Renewables מקבוצת האנרגיה הצרפתית ותאגיד הכימיה הבריטי Johnson Matthey, במכרז ממשלתי להקמת מעבדת החדשנות ESIL, המשקיעה בסטארט-אפים בתחומי סביבה, קיימות ואנרגיה נקיה.
בנובמבר 2020 בזן וחברת MAZURI LLC מאיחוד האמירויות חתמו על הסכם למיזם משותף בו תוכל חברת בזן לייבא סוגי פולימרים שאינם מיוצרים בישראל ולשווק אותם בישראל, באירופה, ובארצות הברית.
במסגרת האסטרטגיה החדשה שלה לאספקת פולימרים ממוחזרים ומתכלים לתעשיית הפלסטיק, חתמה בז"ן, באוקטובר 2022, על הסכם עם חברת UBQ Materials לאספקת חומר תרמופלסטי ידידותי לסביבה — שניתן להעביר אותו ממצב מוצק לנוזל ובחזרה מבלי לשנות את תכונותיו.
החומרים התרמופלסטיים של UBQ ישולבו בפיתוח של כרמל אולפינים והחברה הבת ההולנדית דוקור בייצור פולימר מיוחד מסוג פוליפרופילן, Eco Capilene, בעל טביעת רגל פחמנית מופחתת.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, פעלה בז"ן בתפוקה מלאה בין היתר כדי לספק את צרכיה הגדלים של חברת החשמל ומערכת הביטחון בסולר, וגם כדי להיערך למצב בו גם הפקת הגז ממאגר לווייתן תושבת.
החברה דחתה, לבקשת הממשלה, את הטיפול התקופתי במתקן הזיקוק הגדול 4 (מז"ג 4), המספק חלק ניכר מכושר הזיקוק של החברה.
החברה הגדילה את תקציב התרומות שלה ל-30 מיליון שקלים עבור תמיכה בעורף הישראלי.
בתגובת איראן למבצע עם כלביא נפגעו קווי צנרת של בז"ן ועקב כך הודממו אחדים ממתקני החברה, אך מתקני הזיקוק המשיכו בפעילותם.
בפגיעה נוספת נהרגו שלושה עובדים ונפגעה תחנת כוח במתקן בז"ן, ועקב כך הודממו כלל מתקני בית הזיקוק והחברות הבנות.
להערכת החברה גודל הנזק שנגרם לה הוא כ-150 עד 200 מיליון דולר, ביולי קיבלה מקדמה בסך 160 מיליון שקל מקרן הפיצויים הממשלתית.
ברבעון השני של 2025 הפסידה החברה 37 מיליון דולר עקב נזקי המתקפה בחודש יוני.
קבוצת בזן, המייצרת גם מימן, בונה תשתית לאספקת מימן לתחבורה, לאחר שזכתה במענק של משרד האנרגיה והתשתיות עבור פרויקט חלוץ.
המימן נחשב לדלק ידידותי לסביבה, מפני שתוצר הלוואי היחיד משרפתו הוא מים.
בשנת 2020, חתמה קבוצת בזן על הסכמים להשקעה ושיתוף פעולה אסטרטגיים עם המיזם H2PRO, המפתח מימן ירוק.
במסגרת אסטרטגיית המימן, בזן הקימה יחד עם סונול תחנת דלק מימנית, וחתמה על הסכם משולש עם כלמוביל וסונול לשיתוף פעולה ראשון ליישום טכנולוגיית ייצור חשמל ממימן באמצעות תאי דלק ושימוש במשאיות חשמליות.
כחלק מההסכם שלוש החברות יביאו לישראל משאיות המונעות במימן לצי הרכב שלהן.
באפריל 2022 רכשה כרמל אולפינים את השליטה (76%) בחברת VPM - שעוסקת במחזור מכני של פלסטיק, כלומר שטיפה, גריסה והפיכת החומר הממוחזר לגרעינים.
VPM מייצרת פלסטיק ממוחזר בישראל בהיקף של 12 אלף טונה בשנה.
בנוסף, כרמל אולפינים חתמה על מזכר הבנות עם חברת ורידיס להקמת מפעל מחזור פלסטיק בשנת 2023.
ב-1969 קיבלה הממשלה החלטה להקים בית זיקוק נוסף באשדוד, וזאת הן לשם פיזור הסיכונים, ובעיקר בגלל הקרבה לחוות המכלים של קו צינור אילת-אשקלון (קצא"א).
ב-1973 הופעלו המתקנים בבתי הזיקוק באשדוד, והגדילו את יכולת הזיקוק של בתי הזיקוק.
שטחם הכולל של בתי הזיקוק באשדוד הוא כ-1,000 דונם.
כושר הזיקוק עומד על כ-4 מיליון טון נפט גולמי בשנה.
בשנת 2006 נמכר בית הזיקוק באשדוד לחברת פז.
בתי הזיקוק בחיפה הם בעלי יכולת זיקוק של כ־25,000 טון נפט ביום.
תהליך הזיקוק נעשה באמצעות חימום נפט גולמי, שמרכיביו השונים הם בעלי טמפרטורות רתיחה שונות.
אדי הנפט עולים במגדל הזיקוק, שהטמפרטורה בו יורדת עם עלייה בגובהו, ונאספים במפלס המתאים לאחר שהתעבו.
מאחר שהדרישה לתוצרי נפט אינה חופפת להרכב הנפט, נעשה בנוסף שימוש במתקני פיצוח לשינוי מולקולרי של חומרי הדלק השונים, כדוגמת המרת מזוט לבנזין.
לאחר הפקת חומרי הדלק מבוצעות בו פעולות השבחה, כגון העלאת רמת האוקטן (למניעת הצתה עצמית של הבנזין), הורדה למינימום של תכולת הגופרית בדלק, הוספת תוספים שונים לשיפור איכות הדלק ועמידה בדרישות החוק השונות, כדוגמת הוספת חומר ריח לגפ"מ וצבע אדום לסולר המיועד להסקה.
תוצרי הדלק השונים מוזרמים בצנרת אל הצרכנים המחוברים למערכת הצינורות, או מועברים במכליות כביש.
במסגרת מפעלי עזר לתהליך הייצור פועלת בתחום בתי הזיקוק תחנת כוח לאספקת חשמל וקיטור לצרכים תפעוליים של המפעל (פעלה בעבר במזוט והוסבה לפעילות בגז טבעי), מפעל טיהור שפכים, מתקני קירור, ולפידים שנועדו לשרוף גזים שמצטברים בעת תקלה על מנת למנוע פיצוץ הרסני.
בתי הזיקוק פועלים באופן רציף ללא הפסקה, לרבות בשבתות, חגים ויום כיפור.
בבתי הזיקוק מעסיקים 1,500 עובדים ישירים ו-2,000 עובדי קבלן, כשמרבית העובדים הם תושבי אזור חיפה וצפון הארץ.
מאפיין בולט שהפך לסמל בתי הזיקוק בחיפה הוא ה"לֶבֶּנִיוֹת", צמד מגדלי קירור בזרימה טבעית שנועדו לקרר את המים החמים המוזרמים אליהם ממתקני הזיקוק.
המגדלים (שגובהם היה 76 מטר) זכו לכינוי הזה בגלל צורתם, שהזכירה את צנצנות הלֶבֶּנִיָה שנמכרו בארץ באותן שנים.
מאחר שהלבניות הן מחליפי חום ונפלטו מהן אדי מים בלבד, הן לא זיהמו את הסביבה.
בשנת 2008 הפסיקו הלבניות לשמש לקירור, ובתי הזיקוק משתמשים במגדלי קירור בזרימה מאולצת.
עקב מצבן הרעוע של הלבניות בתחילה התקבלה החלטה לפרק אותן, אולם לאחר התלבטויות רבות וסקר שנערך בקרב תושבי האזור, הוחלט להשאירן כסמל של העיר חיפה.
מאז הוארה לבנייה אחת באור ירוק והאחרת באור כחול, שני הצבעים של סמל החברה, עד לקריסת הלבנייה המזרחית.
בנובמבר 2011 החלה בניית פיגומים סביב הלבנייה המערבית במתחם בתי הזיקוק כדי לשקם את המבנה, כחלק מהפיכתו למרכז מבקרים במסגרת פרויקט של רון אסולין.
ביוני 2020 קרס חלקה העליון של הלבנייה המזרחית.
לאחר הקריסה הורתה עיריית חיפה, באמצעות הוועדה המקומית המשותפת למתחם בז"ן, על ביצוע סקר מבנים מסוכנים במתחם המפעל וכן על שיקום ושחזור מבנה הלבנייה שקרס.
החברה ביצעה תוכנית להריסת הלבנייה בלבד, אולם עיריית חיפה דרשה גם הצגת תוכנית לשיקומה.
ב-1958, כתוצאה מחשש מהחרם הערבי, החליטה ממשלת בריטניה למכור את כל עסקיה בארץ, כולל עסקי הנפט.
בין העסקאות שבוצעו הייתה מכירת בתי הזיקוק לממשלת ישראל, שהחליפה את שמם ל"בתי זיקוק חיפה".
ב-1969, עם הקמת בתי הזיקוק באשדוד, קיבלה ממשלת ישראל החלטה לגייס חלק מההשקעה ממשקיעים זרים, בעיקר מיהודים עשירים מהתפוצות.
לצורך כך, המדינה הקצתה 26% ממניות בתי-הזיקוק ל"חברה לישראל" – חברה שהוקמה ב-1968 לצורך יצירת שותפות בין המדינה לבעלי הון זרים.
אחד המשקיעים שנענו להצעת השותפות היה איש העסקים שאול אייזנברג.
על סמך החלטות אלו נחתם ב-2 בדצמבר 2002 הסכם בין המדינה לבין החברה לישראל בע"מ ובתי זיקוק לנפט בע"מ, על פיו הפיצול וההפרטה של בתי הזיקוק יבוצעו במהלך השנים 2004–2005. על פי ההסכם, יוקמו שתי חברות נפרדות לבתי הזיקוק באשדוד ובחיפה.
בית הזיקוק באשדוד יימכר כעסק פעיל, ולאחר מכן יונפק בית הזיקוק בחיפה במלואו לציבור בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בהסכם נכלל גם סעיף לפיו תשלם המדינה לחברה לישראל עבור מניותיה בבז"ן.
מניות אלה חולקו במקור בחכירה והיו אמורות לחזור למדינה ללא תמורה באוקטובר 2003. התנהלות הממשלה ובפרט החשב הכללי ניר גלעד בעניין התשלום ספגה ביקורת קשה של מבקר המדינה וגם הגיעה לדיון בבג"ץ.
התנהלות הממשלה תועדה לאחר מכן בסרט "שיטת השקשוקה".
לבסוף, למרות התנגדות החשב הכללי הנכנס, ירון זליכה, שילמה המדינה ב-2006 סכום של 677.5 מיליון ש"ח לחברה לישראל.
ב-1 באוגוסט 2006 רכשה חברת פז את בית הזיקוק באשדוד תמורת 3.25 מיליארד ש"ח, וזה הפך לחברה בשם פז בית זיקוק אשדוד בע"מ.
בפברואר 2007 הופרט בית הזיקוק בחיפה בשני שלבים.
בשלב הראשון נמכרו 44% מהמניות למשקיעים מוסדיים (קופות גמל, קרנות הון סיכון וקרנות פנסיה), ו-46% נמכרו לקבוצת עופר-פדרמן תמורת כ-702 מיליון דולר, ובשלב השני נמכרו שאר המניות במסגרת הנפקה בבורסה של תל אביב.
נכון לינואר 2024 חברת מפעלים פטרוכימיים בישראל מחזיקה ב-24.52% ממניות החברה, והציבור מחזיק ב-75.39%.
בחודש מרץ 2020 פרסמה בזן דוח אחריות תאגידית לשנים 2017–2018, הכולל (לראשונה) יעדים כמותיים בנושאי איכות הסביבה, בטיחות, חדשנות ואתיקה בשרשרת האספקה.
זה הדוח הראשון שפורסם מאז 2011.
על פי נתוני המשרד להגנת הסביבה לשנת 2014, בתי הזיקוק בחיפה (בזן) היה המפעל המזהם ביותר בישראל.
ב-2018 היה המפעל השני בזיהום בעקבות אסון נחל אשלים, זאת על אף עלייה של 5 נקודות ביחס לדירוג שהתפרסם בשנת 2017. בשנת 2023 פורסם כי במפרץ חיפה נרשמה הפחתה בפליטת המזהמים של עד 95 אחוז בעשור האחרון.
לפי נתוני המפל"ס - מרשם פליטות לסביבה, של המשרד להגנת הסביבה, מפעלי בתי הזיקוק לנפט פולטים מגוון חומרים מזהמים.
בשנת 2022 החומרים כללו 671 אלף טונות של תחמוצות חנקן, 197 אלף טונות של תחמוצות גופרית, 74 אלף טונות פחמן חד-חמצני, 59 אלף טונות תרכובות אורגניות נדיפות למעט מתאן, 23 אלף טונות חומר חלקיקי עדין מרחף.
כמו כן המפעלים פלטו לאוויר 129 ק"ג בנזן, 292 ק"ג פורמאלדהיד, 1,100 ק"ג של טולואן, 663 ק"ג קסילן וכן כמות של כמה ק"ג בודדים של תרכובות מתכות כבדות כמו קדמיום, ניקל, מנגן וכרום.
המפעלים גם פלטו גזי חממה - 1.6 מיליון טונות של פחמן דו-חמצני ו-27 טונות מתאן.
נתוני שנת 2022 מראים גם על פליטות של תרכובות שונות מהמפעל לים.
הפליטות כוללות 140 טונות כלורידים, 100 טונות של נתרן, 2 טונות חנקן, 88 ק"ג בורון, 81 ק"ג זרחן, 29 ק"ג של בריום ותרכובות מסיסות, 9 ק"ג תרכובות סלניום, ו-4 ק"ג תרכובות נחושת.
עוד תרכובות הועברו כשפכים לטיפול במכונים טיהור כמו 1,381 אלף טונות של נתרן, 1,929 טונות של כלורידים, 30 טונות חנקן, 62 ק"ג נחושת, 75 ק"ג תרכובות מנגן, ו-399 ק"ג בריום ותרכובות מסיסות.
המאבק הציבורי כנגד זיהום האוויר
המאבק למען אוויר נקי החל כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוקמה מפלגת ירוקים וזכתה במושבים במועצת העיר, ואף סגנות ראש עיר.
עמותות וארגונים שיצאו כנגד זיהום האוויר הכבד שנגרם מבתי הזיקוק, הם: ארגון אנז"א שפעל בשנות השמונים, "הקואליציה לבריאות הציבור", שנוסדה על ידי ד"ר ג'ימי קריקון, מגמה ירוקה, אדם טבע ודין ועמותות וארגונים נוספים.
פעילות זו הביאה לדיונים בכנסת של ועדת הפנים והגנת הסביבה בראשות חבר הכנסת דב חנין בשנת 2014.
באותה עת פנה מבקר המדינה יוסף שפירא אל הוועדה לביקורת המדינה על מנת לקיים דיון דחוף בנושא החומרים המסוכנים במפרץ חיפה.
מחקרה של פרופ' תמר פרץ, העלה כי חיפה סובלת מתחלואה גדולה יותר בכ-16% מאשר בכל עיר אחרת בישראל.
פרסום הנתונים על ידי משרד הבריאות שסמך ידיו על המחקר הניע את ראש העיר חיפה יונה יהב לפעולה והוא הורה לחסום במשאיות העירייה את הכניסה למתחם בתי הזיקוק.
החל משנת 2014 חלה התעוררות במודעות הציבורית למאבק המתהווה, בעיקר לנוכח בקשת בתי הזיקוק להרחיב את המתחם.
בחודש מרץ אותה השנה, אירעה שרפה במפעל גדיב, בעקבות תקלה באחד ממתקני המפעל.
השרפה נמשכה כ-5 שעות ונשרפו בה החומרים בנזן, קסילן וככסלורן.
בשנת 2015 התפרסם מאמר באתר כלכליסט המודיע על תובענה ייצוגית בסך 14 מיליארד שקל: "תושבי חיפה והקריות הגישו תביעה נגד 11 מפעלים במפרץ חיפה ובהם בתי הזיקוק, חיפה כימיקלים, פז כימיקלים, סונול ישראל ונשר מפעלי מלט.
בתביעה נדרש פיצוי כספי לכל אחד מתושבי המפרץ שנחשף לזיהום וכן הקמת קרן בהיקף מיליארד שקל לפיקוח והשגחה על המפעלים".
באותה השנה, נקנסה החברה על סך 732 אלף ש"ח בגין זיהום נחל הקישון.
פעולות ארגונים אלו וכן הדיונים על הנושא בכנסת והסיקור התקשורתי, הולידו גם פעולות אזרחיות והתארגנויות פרטיות של קבוצות תושבים במפרץ חיפה, ואלו מרכזים את פעולתם בקבוצות ברשתות החברתיות.
כחלק מהמאבק הציבורי כנגד מתחם בתי הזיקוק בפרט והתעשייה המזהמת במפרץ בכלל, הושק בשנת 2016 הישומון "סביבתית" - יוזמה אזרחית לדיווח על מפגעי סביבה במטרופולין חיפה, דרכה עושים שימוש אלפי מדווחים אשר מדווחים על מפגעי איכות הסביבה בעיקר ממתחם בז"ן.
כמו כן, מכילה האפליקציה מערך מעקב אוטומטי אחר חריגות מהתרי הפליטה אשר מתועדים במערך ניטור האוויר בכלל ובמתחם בז"ן בפרט.
בחודש אוקטובר 2016, הוציאה עיריית חיפה למפעל כרמל אולפינים צו סגירה, לאור מספר מקרים בהם תועדה פעילות חריגה בלפיד המפעל שגרמה לזיהום אוויר.
על צו זה הוגש ערר מטעם בז"ן אשר התקבל, ובית המשפט לעניינים מקומיים בחיפה החליט לבטל את הצו.
על עבירות אלו שתועדו, הטיל המשרד להגנת הסביבה קנסות בגובה 2.7 מיליון ש"ח על המפעל ופתח כנגדו בהליך שימוע פלילי בטרם הגשת כתב אישום.
ב-25 בדצמבר 2016, בעקבות טיפול שגוי במפגע, ניצת אחד ממכלי הבנזין במתחם בז"ן.
השרפה נמשכה מספר שעות רב ועקב רגישות האזור הוקפצו 40 צוותי כיבוי מרחבי הארץ לכיבוי השרפה.
בזמן השרפה הונחו תושבי האזור להסתגר בבתיהם ולהגיף את התריסים.
כמו כן, נסגרו לתנועה שלושה צירי תנועה מרכזיים המקשרים בין חיפה והקריות: כביש 4 (שד' ההסתדרות) וכביש 22 (עוקף קריות) העוברים בצמוד למכל שנשרף והמקטע המזרחי של כביש 23 (מנהרות הכרמל).
כשנה וחצי לאחר מכן, ב-6 ביוני 2018, הוגש כתב אישום כנגד ארבעה מבכירי החברה באשמת זיהום אוויר ומעשי פזיזות ורשלנות בחומרים מסוכנים והפרת תנאים בהיתר פליטה ובהיתר רעלים.
כמו כן, גם בשנת 2017 דורג בתי הזיקוק כמפעל המזהם ביותר בישראל בעל ההשפעה הסביבתית הגדולה ביותר, בפעם השלישית ברציפות (מתוך שלוש שנים בהן מבוצע הסקר הסביבתי ועל סמך הנתונים של שנת 2015).
בשנת 2018 ירד המפעל למקום השני בעקבות אסון נחל אשלים.
על אף הירידה בדירוג, 3 מתוך ארבעת מפעלי קבוצת בז"ן (בית הזיקוק, כרמל אולפינים וגדיב), דורגו בחמשת המקומות הראשונים של המדד, כך שכמתחם הם עדיין בעלי ההשפעה הסביבתית הגדולה ביותר.
במאי 2018 פרסם מרכז המחקר והמידע של הכנסת דו"ח ובו תיעוד של אלפי חריגות מהיתרי הפליטה בארובות בז"ן.
בינואר 2019 נתגלה זיהום ים ברציף הכימיקלים בנמל חיפה, בעקבותיו נפתחה חקירה סמויה.
כ-4 חודשים לאחר מכן, פשטו משטרת ישראל והמשרד להגנת הסביבה על משרדי חברת "גדיב" והחרימו מסמכים ומחשבים הנוגעים לדליפה של תרכובות אורגניות נדיפות למי הים.
ב-4 בפברואר 2019, יום המודעות הבינלאומי לסרטן, התקיימה בחיפה צעדה של ארגוני סביבה נגד בז"ן בדרישה לסגור את המפעלים המזהמים, לאמץ מדיניות שימוש באנרגיה חלופית ולפרסם את דו"ח מקינזי.
בין הארגונים המפגינים היו פעילי מגמה ירוקה, הקואליציה לבריאות הציבור, מרכז מחקר סביבתי וגופים נוספים, ובסך הכל השתתפו בה כ-300 מפגינים.
באוקטובר 2019, פרסם המשרד לאיכות הסביבה את נתוני מרשם הפליטות לסביבה לשנת 2018. אחד מעיקרי הממצאים בדוח מצביעים על כך שבמפרץ חיפה התרחשה הפחתה בפליטות לאוויר בשנת 2018 של 10% עד 45%, חלקית כתוצאה מהשבתת מפעל שמנים בסיסיים של בז"ן.
בנובמבר 2019 זכה המאבק החיפאי בפרס נחמה ריבלין לקיימות אשר הוענק לראשונה במסגרת ועידת האקלים הישראלית הרביעית.
בדצמבר 2019, לאחר מכתב פעילי סביבה למשרד להגנת הסביבה, שנכתב בעקבות חריגות חוזרות ונשנות במזהם בנזן, זימן המשרד את מנהלי בז"ן לשימוע, בעקבותיו קיבל בזן צו לסגירת המתקן לייצור ביטומן עד אפריל 2020. בין מועד השימוע למועד הוצאת הצו, פרצה שרפה במתקן הביטומן, בעקבות נזילת שמן.
באפריל 2020 תוצאות דיגום הפליטות ממתקן הביטומן הראו שהחברה עומדת בתקני הפליטה ובהתאם לכך הודיע המשרד להגנת הסביבה על ביטול הצו.
בפברואר 2020 זומנו מנהלי בז"ן וגדיב לשימוע נוסף במשרד להגנת הסביבה, בגין הפרות ועבודה שלא על פי הנהלים, לאחר צו הפסקת עבודה שהוצא לחברה על ידי עיריית חיפה.
ביולי 2020 זומנו מנהלי גדיב לשימוע עקב אי עמידה בתנאי היתר הפליטה להקמת והפעלת מערכת להפחתת פליטות חומרים אורגנים לאוויר.
בעקבות שימוע זה, חיברה החברה את המתקן המזהם למתקן טיפול קיים.
בנובמבר 2020, נקנסה גדיב בשל אי עמידה בתנאי היתר הפליטה להקמת מתקן להפחתת פליטות במועד, לאחר הליך מנהלי שארך כ-3 שנים.
בדצמבר 2020 זכתה בז"ן במענק משרד האנרגיה להקמת תשתית ומתקן לשיווק מימן לצורכי תחבורה.
באפריל 2021 פרצה שרפה במתקן ה-CCR והוקפצו למקום כוחות כיבוי והצלה רבים.
איגוד ערים חיפה להגנת הסביבה והמשרד להגנת הסביבה פתחו בחקירה.
על פי דיווחי החברה, השבת המתקן לפעולה תארך מספר שבועות, במהלכם תפגע גם פעילות מתקנים נוספים במפעל ויגרם הפסד של 20–30 מיליון דולר.
בחודש מאי 2021 הוקם מאהל מחאה בירושלים,על רקע פרסום טיוטת המלצות ועדת המנכ"לים במטרה לקבוע את שנת 2025 כשנת יעד לסגירת המפעל.
סיכום כל מפעלי הקבוצה, אשר פיזית ממוקמים באותו המתחם ופועלים בסינרגיה, מעלה את קבוצת בזן למקום הרביעי.
בשנת 2023 פורסם כי במפרץ חיפה נרשמה הפחתה בפליטת המזהמים של עד 95 אחוז בעשור האחרון, חלקם בשל סגירת מפעל שב"ח.
השוואת פליטות מבתי הזיקוק בישראל עם בתי זיקוק באירופה, בנרמול לפי כמות זיקוק נפט גולמי, מעידה על תמונת המצב הבאה: פליטות תחמוצות חנקן בישראל דומות לממוצע באירופה; פליטות תחמוצות גופרית נמוכות ביחס לפליטות באירופה; ופליטות NMVOC ובנזן בישראל הן הנמוכות ביותר מבין המדינות שנבדקו.
פיצוץ חזק נשמע מבז"ן בבוקר ה-14 בינואר 2024 שבעקבותיו נראתה פטריית עשן.
הרעש נשמע חזק בנשר ובקריות.
מבז"ן מסרו: "עליית לחץ פתאומית במתקן לחץ גבוה ומוגן, גרמה לפריצת דיסקית ביטחון.
כתוצאה, נגרם קול רעש פתאומי" מאיגוד ערים אזור מפרץ חיפה - הגנת הסביבה נמסר שהפיצוץ הוא תזכורת להתנהלותה חסרת האחריות של בז"ן, ומתייחסים לאירוע 'שגרה תפעולית'"
במאי 2024 הורשעו חברת בז"ן וחברות הבת שלה בגרימת זיהום אוויר בניגוד להיתרים הסביבתיים.
החברה נקנסה בסך של 3.5 מיליון ש"ח על זיהום, ועל מנהל בחברה הוטל קנס של 100,000 ש"ח.
בהסדר טיעון נמחקו יתר כתבי האישום כנגד בכירים נוספים.
כמו כן, באותו החודש, הוטל על חברת הבת כרמל אולפינים, עיצום כספי על סך של כ-18.7 מיליון ש"ח, בגין עיכוב בהתקנת אמצעים להפחתת זיהום אוויר וחריגה מתנאי היתר הפליטה.
בשנת 2023 היו לבז"ן 65 חריגות מערכי סביבה לפי חוק אוויר נקי.
החריגות נרשמו בתחנת ניטור הקיימת בצמוד לשטח המפעל.
חריגות רבות נרשמו גם בשנת 2024
בשנת 2024 היו לבז"ן 81 חריגות מהתקן לפליטת המזהם המסרטן, החוק בישראל מתיר לבז"ן עד 7 חריגות
דו"ח מקינזי הערכת נחיצות וחלופה
חרף היותו מפעל העוגן של התעשייה הכבדה בישראל, משקלו המכריע בין מזהמי הסביבה והיותו סיכון בטיחותי בשגרה וסיכון ביטחוני בחירום, לא ריחפה סכנת סגירה על בתי הזיקוק מאז הקמתם לצרכיי האימפריה הבריטית ושאלת נחיצותו לרווחת הציבור הישראלי מעולם לא עלתה לדיון ציבורי.
בעשור השני של המאה ה-21 מקדמים בעלי המפעל תוכנית לשלש את השטח הבנוי בחצרם.
עולה השאלה הסביבתית/מוסרית מדוע על מדינת ישראל לאפשר לעסק פרטי לייבא לארץ נפט גלמי מזוהם ולייצא תזקיקי נפט נקיים כאשר נזקי תהליך הזיקוק, הזיהום הקטלני והסיכונים, נותרים בארץ.
בחודש יוני 2018 הובאה לידיעת הציבור עבודתה של חברת הייעוץ מקינזי במסגרת דו"ח, שהוזמן על ידי המועצה הלאומית לכלכלה.
במסגרת עבודתה, בחנה החברה 4 חלופות לעתידה של בז"ן:
עסקים כרגיל תוך החמרת הדרישות הסביבתיות
סגירה חלקית והעברת קרקעות לטובת מסחר ותעשייה לא מזהמת
העתקת המפעלים למיקום אחר בארץ
בחודש אוקטובר אותה השנה, פורסם כי מסקנת החברה היא שניתן לסגור את החברה עד לשנת 2025, ללא פגיעה כלכלית במשק הישראלי.
על פי הפרסום, הקמת אלפי יחידות דיור, שטחי מסחר ותעסוקה תכלכל את המהלך.
בחודש מרץ 2019, פורסמה עבודתה של רשות מקרקעי ישראל הקרויה "צפון ירוק" (שמות נוספים - "עמק החדשנות", "מפרץ החדשנות"), לפיה במקום מתחמי בז"ן ותש"ן המצויים בחיפה, יבנו בין 80,000 ל-100,000 יח"ד, כמו גם מרכזי תעסוקה ומסחר ופארק מטרופוליני בן כ-4000 דונם.
עוד באותו היום, הביעו ראשי המועצות באזור המפרץ את תמיכתם בתוכנית.
ביום שלמחרת הצגת התוכנית, הצביעה מליאת מועצת העיר חיפה, במושבה כוועדה המקומית לתכנון ובנייה, פה אחד לאישור התוכנית.
בהמשך החודש זכתה התוכנית לתמיכת כל ראשי הרשויות הסובבות את המתחם, במפגש שנערך במעמד שר האוצר, מנכ"ל רשות מקרקעי ישראל ונציגי משרדי האדריכלים המעורבים בתוכנית ובינואר 2020 הצביעה מליאת המועצה המקומית קריית טבעון בעד תמיכה בתוכנית.
בחודש יוני 2019, דיווחה החברה לבורסה, כי על פי דו"ח מקינזי סגירת המפעל בשנת 2030 תניב את הערך הכלכלי הגבוה ביותר.
בחודש ספטמבר 2019, הוצגה התוכנית בפני הוועדה לאיכות הסביבה בעיריית חיפה.
הוא מידרדר כבר 30 שנה, ובלי סגירת התשלובת הוא ימשיך להידרדר".
באותו החודש, פורסמה גרסה מצונזרת של הדו"ח בעקבות עתירה של עמותת "הצלחה".
בחודש אוקטובר 2020 החליטה הממשלה על הקמת ועדת מנכ"לים לפיתוח וקידום מפרץ חיפה, אשר תציג את מסקנותיה לממשלה תוך 90 ימים.
בכתב המינוי של הוועדה, נכתב כי הוועדה תדון בנושאים הבאים:
עתיד התעשייה הכבדה, בדגש על התעשייה הפטרו-כימית במפרץ חיפה.
תשתיות האנרגיה הקיימות במפרץ חיפה והבטחת רציפות התפקוד של משק האנרגיה הלאומי בטווח הקצר הבינוני והארוך.
צורכי דיור ופיתוח עירוני של מטרופולין חיפה.
פיתוח כלכלי ואזורי, הגברת הפריון ועידוד השקעות.
צורכי תעסוקה קיימים ועתידיים במטרופולין חיפה.
סיכונים מחומרים מסוכנים, זיהום אוויר, שיקום קרקע והיבטים סביבתיים נוספים במפרץ חיפה.
בחודש ינואר 2021, לקראת סיום עבודת הוועדה, 7 ראשי רשויות הסובבות את המתחם שיגרו מכתב המפציר ברוה"מ לפנות את המתחם הפטרוכימי לפי תוכנית "מפרץ החדשנות" וכן הודיע מנכ"ל רשות מקרקעי ישראל, שהרשות לא תשא בעלויות תוכנית "מפרץ החדשנות" הכוללת פינוי בתי הזיקוק מחיפה.
כמו כן, הודיע יו"ר המועצה הלאומית לכלכלה שגם אם יפונו בתי הזיקוק, האזור עשוי לשמש כמחסן דלקים.
בחודש פברואר הודיע מנכ"ל רמ"י כי ימשיך לתמוך בתוכנית "מפרץ החדשנות".
בחודש אפריל 2021, פורסמה טיוטת המלצות הוועדה ובראשה הגדרת יעד ממשלתי לסגירת התעשייה הפטרוכימית במפרץ חיפה תוך עשור, בכפוף לעמידה בצרכי משק האנרגיה ובנובמבר 2021 מונו צוותי תכנון ברמ"י במטרה להכין תוכנית מתאר חדשה למפרץ חיפה על בסיס תוכנית "מפרץ החדשנות" והמלצות ועדת המנכ"לים.
בחודש מרץ 2022 התקבלה החלטת ממשלה 1231 לפיתוח וקידום מפרץ חיפה, במסגרתה תופסק הפעילות הפטרוכימית במפרץ חיפה תוך עשור.
בחודש יוני 2023, נקבעה שנת 2029 כשנת היעד לסגירה.
בחודש ספטמבר 2023, אושרה תמ"א 75 במועצה הארצית לתכנון ובנייה.
בדצמבר 2023 החליטה ועדת שרים לענייני פנים על תוכנית פינוי המפעלים הגורמים לזיהום, ובהם בתי זיקוק לנפט, ממפרץ חיפה.
הפינוי יאפשר חיבור אורבני בין הקריות לחיפה ותאפשר קידום תוכניות בנייה למגורים, תעסוקה ומסחר, תשתיות ועוד.
בשנת 2025 המשרד להגנת הסביבה בראשות השרה עידית סילמן אישר לבזן להקים מתקן חדש למיצוק גופרית.
בשנת 2015 אושרה תוכנית חפא"ג 1200ב' להרחבת מתחם בתי הזיקוק בוועדה המקומית לתכנון ובנייה ובשנת 2016 נדחו העררים שהגישו הארגונים ופעילי הסביבה במפרץ חיפה למועצה הארצית לתכנון ובנייה.
בעקבות המאבק הציבורי אשר התגבר באותה העת, ובעקבות חוות הדעת של היועץ המשפטי לממשלה לפיה למועצה הארצית סמכות לשנות את החלטתה או לדון בנושא מחדש, בחודש ינואר 2017 קיבל יו"ר המועצה הארצית אביגדור יצחקי החלטה לדון מחדש בתנאים מסוימים בתוכנית להרחבת מתחם בתי הזיקוק.
למעשה, הייתה זאת הפעם הראשונה בה החלטתה של המועצה הארצית לתכנון ובנייה נפתחה לעיון לחוזר.
בחודש יוני 2017 אישרה המועצה הארצית לתכנון ובניה את בקשת בתי הזיקוק להתרחב ב-44,000 מ"ר, חרף המאבק הציבורי והצהרת בתי הזיקוק לפיה עתידים לקום מתקני יצור נוספים.
בעקבות ההחלטה התקיימו צעדי מחאה מטעם פעילי הסביבה במפרץ חיפה, במשך כחודש וחצי נערכו מדי מוצאי שבת הפגנות מול ביתו של שר האוצר משה כחלון האחראי על התכנון והבנייה, כמו גם משמרות מחאה יומיות וצעדים אלו אף הוחרפו כאשר הוקם מאהל מחאה מול ביתו של השר.
בד בבד עם צעדי המחאה, הגישו ארגוני הסביבה "אדם טבע ודין", "מגמה ירוקה" ו"הקואליציה לבריאות הציבור" עתירה משותפת לבית המשפט המחוזי בחיפה ופעלו לקדם עתירה נוספת ומשותפת של הרשויות הסובבות את מתחם בתי הזיקוק.
בעקבות פעילות זו, שמונה הרשויות (חיפה, קריית אתא, נשר, מועצה אזורית זבולון, קריית ביאליק, קריית מוצקין, קריית ים וקריית טבעון) חברו והגישו עתירה יחדיו.
לאחר הגשת העתירה פורק המאהל.
ב-28 ביולי 2019 קיבל בית המשפט העליון את ערעור הרשויות על פסק דינו של בית המשפט המחוזי בחיפה בשבתו כבית המשפט לעניינים מנהליים, ופסק כי אם לא תתוקן התוכנית תוך 12 חודשים, לא יורחב מתחם בז"ן.
בחודש מאי 2017, תועדה בשכונת קריית בנימין בקריית אתא חריגה במזהם מסוג בנזן, מזהם קריטריון המדורג כחומר מסרטן וודאי על פי ארגון הבריאות העולמי.
לאחר פניית ארגוני הסביבה ו"סביבתית" למשרד להגנת הסביבה בוצעה על ידי המשרד בדיקה אשר העלתה שהמקור לחריגת הבנזן הוא ככל הנראה מבתי הזיקוק בחיפה, שכן נמצאה התאמה בין הפעילות במפעל, משטר הרוחות והחריגות שנמדדו.
בעקבות החריגה שתועדה פרסם המשרד להגנת הסביבה הודעה לפיה רק בשנת 2017 תועדו כבר 3 חריגות מההיתר ברמה היומית.
בעקבות החריגות נפתח כנגד בית הזיקוק הליך שימוע במשרד להגנת הסביבה.
בחודש אוקטובר 2017, הוציא המשרד להגנת הסביבה צו מנהלי לפי סעיף 45 לחוק אוויר נקי בעקבות המשך חריגות הבנזן באותה השנה בתחנות הניטור בשכונת קריית בנימין ובתחנה ניידת 5 הממוקמת במורד נחל הקישון, כמו גם בדיגומים יממתיים המתבצעים באופן סדיר ב-12 נקודות מחוץ לגדר מתחם בז"ן.
בהוראת הצו המנהלי, המפעל נדרש לתכנון וביצוע תוכנית מיידית להפחתת פליטות הבנזן.
לאחר אי עמידה בהפחתת הפליטות על פי התוכנית המקורית (שהסתיימה בסוף חודש מרץ 2018) קיבל המפעל ארכה לביצוע תוכנית מקיפה יותר עד סוף חודש יולי באותה השנה.
מאחר שבמהלך שנת 2018 וגם אחרי תום ביצוע התוכניות נמשכו חריגות הבנזן על פי תיעוד תחנות הניטור הסמוכות למתחם, נערך ב-12 בפברואר 2019 שימוע לבכירי החברה כצעד מקדים לסגירת המתקנים.
על אף מהלכים אלה, לאחר השימוע, כבר נמדדו 3 חריגות בנזן יממתיות בסמיכות למתחם בז"ן.
בעקבות השימוע הוצא לחברה צו 45 נוסף ב-17 במרץ 2019. בחודש ינואר 2020, הוצא צו 45 נוסף למפעל, בגין חריגות ממתקן הביטומן, בעטיו חויב המפעל להפסיק את פעילות המתקן תוך 3 חודשים.
כשבועיים לאחר הוצאת הצו, דיווח המפעל לבורסה אודות רכישת מערכת זמנית להפחתת פליטות ממתקן הביטומן, עד להתקנת המערכת הקבועה.
בחודש ינואר 2021, הוצא צו 45 לכרמל אולפינים בגין אי עמידה בתנאי היתר הפליטה להפחתת פליטת תחמוצות חנקן מהדוודים.
בחודש יולי 2022 הוגש כתב אישום כנגד כאו"ל, בגין גרימת זיהום אוויר והפרות חוזרות ונשנות של תנאי היתר הפליטה ורישיון העסק.
בחודש ינואר 2023 הוטל עיצום כספי בסך כ-18 מיליון ש"ח על כאו"ל, בגין אי עמידה בערכי היתר הפליטה, החל משנת 2021.
בתי מונקאטש (מונקאץ') היא שכונה חרדית זעירה בירושלים, הניצבת בשכנות לבתי ראנד ומהווה חלק מגוש הנחלאות.
שכונת בתי מונקטש הוקמה על ידי חסידים מהעיירה מונקאץ' הנמצאת באוקראינה ובאותה עת שכנה בתחום הונגריה.
חסידות מונקאטש העמידה שושלת רבנים ששמם יצא לפניהם בעולם היהודי וידועים כמתנגדים חריפים לתנועה הציונית.
האדמו"ר השני של החסידות רבי צבי הירש שפירא (1850–1913) ייסד את כולל מונקאטש ועשרה הגלילות ובזמנו עלו חסידים ממונקאטש לארץ ישראל.
תחילה נתמכו החסידים במסגרת צדקת רבי מאיר בעל הנס שבירושלים אך בעקבות סכסוך על חלוקת התמיכה פרשו יוצאי מונקאטש והקימו את כולל מונקאטש ונשיאו - רבי צבי הירש שפירא.
עם פטירתו של רבי צבי הירש עלה על כיסא החסידות בנו רבי חיים אלעזר שפירא (1871–1937).
בזמן כהונתו כאדמו"ר יסד שכונה בירושלים עבור אנשי הכולל, הידועה בשם בתי מונקאטש.
ב-12 במאי 1914 דיווח העיתון מוריה על שליחים של החסידות שהגיעו לירושלים: מלחמת העולם הראשונה שפרצה באותה שנה טרפה את הקלפים.
אף על פי שהשטח אכן נרכש בשנת 1914 החלה הבניה רק בשנת 1930 עם ביקורו היחיד בארץ של הרב חיים אלעזר שפירא, כאשר בא לבקר את ה"סבא קדישא" רבי שלמה אליעזר אלפנדרי.
מסעו של הרב זכה לתהודה בציבור.
במהלך הביקור עבר הרב בארץ לאורכה ולרוחבה וביקר במקומות הקדושים.
גולת הכותרת של הביקור הייתה המפגש עם רבי שלמה אליעזר אלפנדרי, מספר הסופר חיים באר בספרו עת הזמיר: האדמו"ר עצמו הוא שחתם על ספר תקנות השכונה.
בתקנות משתקפת השקפת העולם של החסידות.
תושבי השכונה מחויבים לשלוח את ילדיהם לבית ספר חרדי בלבד ומחויבים לקוד לבוש המתאים למסורת החרדית ונאסר עליהם לגלח את זקנם ואת הפאות.
תקנות אחרות מתייחסות לבית הכנסת שנמצא בשכונה, לפי תקנות אלו כל אדם הלומד בכולל מחויב להתפלל בבית הכנסת השכונתי לפחות פעם בשבוע בימי חול ופעמיים בחודשיים להתפלל בשבת.
תחילה התכוונו אנשי החסידות לבנות על כל המגרש שיועד לשכונה, אך בהיעדר משאבים נבנו בסך הכול שלושה בניינים העומדים עד היום.
במרכז השכונה עומד "בית המדרש תפארת צבי" (על שם צבי הירש שפירא) הנמצא ברחוב הנצי"ב.
בית הכנסת ובית מגורים ובו שמונה דירות ניצב בפינת הרחובות שומרון ומסילת ישרים.
השכונה בנויה בתבנית של שכונות הכוללים שנבנו בירושלים בסוף התקופה העות'מאנית - בדומה לשכונת בתי אונגרין שנבנו בשנת 1891 ושכונת כנסת ישראל השוכנת בסמוך ונבנתה בשנת 1902. שלושת המבנים הוקמו סביב חצר פנימית מלבנית.
בית המגורים בנוי במתכונת בתי רכבת דו קומתיים.
בתים אלו הם רצף של יחידות מגורים הצמודות זו לזו.
בכל יחידת מגורים הוביל חדר כניסה (הול) למטבח ולשירותים ושני חדרי שינה.
ליחידות המגורים בקומה העליונה מוביל גרם מדרגות חיצוני ממנו נמתחת מרפסת ארוכה העוברת לאורך החזית ומחברת את כל הכניסות שלאורכה.
ברבות השנים הוסיפו הדיירים תוספות בנייה מאולתרות על מנת להקל על הצפיפות, כפי שקרה בשכונות כוללים אחרות בירושלים.
על הכולל מציינת כתובת כדלקמן:
נכון לסוף המאה העשרים משמש משה יהודה ליב רבינוביץ, האדמו"ר ממונקאטש, כנשיא הכבוד של הכולל וכן של השלוחה "כולל מנחת אלעזר דחסידי מונקאטש" הנמצאת ברחוב יואל בשכונת מאה שערים.
בתי כנסת קדומים בארץ־ישראל הוא ספר המסכם מחקר על יותר מ-200 בתי כנסת שהיו קיימים בתחומי ארץ ישראל.
הספר נכתב ונערך ברובו על ידי צבי אילן, שנפטר בטרם יצא הספר לאור, את העריכה השלימו כמה מידידיו, אשר שמותיהם מופיעים בהקדמה לספר.
מחקר בתי כנסת קדומים היה גולת הכותרת של פעילותו המדעית של צבי אילן בתור ארכאולוג.
וספר זה הוא הפרסום המקיף ביותר שפרסם בנושא.
הספר כולל מידע על 200 בתי כנסת ידועים ומובאת בו רשימה של 60 בתי כנסת משוערים נוספים.
לכל אחד מבתי הכנסת מצוינים מיקומו ובמידה והשרידים הועברו למקום אחר גם האתר בו הם מוצגים, המקורות הקשורים בהם וכן חשיפת המיקום של המחזיקים בעתיקות.
בכך הוא מאפשר למבקרים לראות את השרידים גם אם הם לא מצוים במקומם הטבעי.
במבוא לספר מובאים סקירה על בתי הכנסת.
צבי אילן מציין כי "הם יצירה יהודית מקורית של ימי בית שני".
הוא מוסד מרכזי בחיים הקהילה ותפקידו הדתי נשמר עד היום.
הידע על בתי הכנסת בא ממקורות ספרותיים שניתן לאשש אותן בממצאים ארכאולוגיים.
בספר זה מוצגים אלה בצד אלו.
מחקר בתי הכנסת החל כבר מימי הביניים כאשר הגיעו לארץ ישראל נוסעים ועולי רגל.
המחקר המודרני החל רק במאה ה-19, כאשר הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל ערכה בשנת 1865 את הסקר הידוע.
חפירות ראשונות היו בבקעת ארבל.
בגולן חפרו לורנס אוליפנט וגוטליב שומאכר.
המחקר היהודי החל באזור ים כנרת - חמת טבריה וחמת גדר ובהמשך מעט דרומה בית אלפא.
לאחר קום המדינה הורחבו החפירות לכל רחבי הארץ.
אתרי בתי הכנסת מובאים בהתאם לאזור בארץ ישראל בו הם מצויים.
במבוא לכל פרק מוצגים קווי האפיון של בתי הכנסת באזור.
בפרק מתוארים בתי כנסת ידועים ובתי כנסת פחות מוכרים.
לכל אחד ואחד מוקדש תיאור מלא כיצד מגיעים ברכב או ברגל, והאם הכניסה בתשלום או חינם אל האתר.
אזור ייחודיים חשובים אתרים פרטים נוספים 1. גליל עליון 24 ברעם, מירון, גוש חלב ופקיעין, נבוריה, ומרות.
* עמוקה, חרבת שמע, דלתון, יסוד המעלה, קציון רצף בתי כנסת במזרח הגליל ב.
רמת הגולן 34 חמת גדר, קצרין, עין נשוט, אום אל-קנאטר, גמלא, דבורה אפיק, דיר עזיז, חרבת דקה, יהודיה, עסליה, גשר בנות יעקב, סוסיתא וחרבת בית הבק פריסה צפופהג.
גליל תחתון מזרחי 43 כפר נחום, חמת טבריה, ארבל, חורבת עמודים, כורזים טבריה, כפר חנניה, בית ירח, חרבת ורדים, חמת מצפון לטבריה, הרצף המרשים ביותרד.
עמק בית שאן וחרוד 11 בית אלפא, בית שאן (3) רחוב, באלה מהיפים והחשוביםה.גליל תחתון מערביועמק יזרעאל מערבי 23 ציפורי, בית שערים, כפר כנה וגופתא ציפורי יודפת, יפיע, כפר יאסיף באזורים מצומצמיםו.כרמל ושרון6 חרבת סוּמק, קיסריה, עוספיה אום א-זינאת, רמת אביב (שומרוני) ייחודיים בודדיםז.
יהודה, שומרון, בקעת הירדן8 מצדה, יריחו, נערןמיעוט יהודי בתקופה הביזנטיתח.שפלת יהודה, דרום מישור החוף וצפון הנגב27 מעון העתיקה, עזה (2), בית גוברין, חורבת מדרס, רימון, חרבת שקף, אשקלון, חרבת חברה ריכוז באזורי משנה, בית גוברין והסביבהט.
דרום הרי חברון10 סוסיא העתיקה, עין גדי, מעון שביהודה, ואשתמוע.
חרבת יתיר, חרבת ענים מהחשובים והיפים
בתי כלונסאות או "בתים על קבים" אלו מבנים אשר היסודות שלהם הם מכלונסאות, בדרך כלל מעץ התקועים בקרקע האדמה או של מקווה המים.
כך למשל בנויים הבתים בעיר ונציה שבאיטליה.
מבנים אלו הוקמו במטרה להגן על יושביהם מפני שיטפונות, גאות ומזיקים.
לעיתים, הקומה התחתונה של המבנה משמשת בית מלאכה או מחסן.
בתקופת האבן החדשה ובתקופת הברונזה בתי כלונסאות היו מקובלים באזור הרי האלפים.
שרידי בתי הכלונסאות הפרהיסטוריים בהרי האלפים נמצאים עד היום, באוסטריה, שווייץ, גרמניה, צרפת, איטליה וסלובניה.
תחילה סברו הארכאולוגיים, כמו השווייצרי פרדיננד קלר (Ferdinand Keller), כי בתים אלו הוקמו על איים מלאכותיים כמו האי קרנוג' (Crannóg) בסקוטלנד, אך היום מרביתם בדעה שרובם הוקמו על גדות האגמים ורק לאחר מכן היסודות שקעו במים כמו בוונציה.
בתי כלונסאות שוחזרו וניתן לראות אותן ב"מוזיאון הפתוח" בפאלבאולאנד (Pfahlbauland) בציריך שבשווייץ.
בשוודיה נחשף מבנה כזה, המכונה בית כלונסאות "אלווסטרה": Alvastra pålbyggnad.
בהווה, בתי כלונסאות נפוצים בחלקים של דרום-מזרח אסיה, פפואה גינאה החדשה ומערב אפריקה.
בהרי האלפים מבנים דומים משמשים בשווייץ כאסמים.
בתפקיד דומה משמשים מבנים כאלה במאלי וגינאה במערב אפריקה.
בתי כלונסאות מקובלים גם בחצי הכדור המערבי.
נראה כי מקורם קדום וניתן להבחין בהם על גדות נהר האמזונס ונהר האורינוקו.
בתים נוספים גם נמצאו על גדות אגם מאראקאיבו.
חוקר העולם החדש, אמריגו וספוצ'י, אשר הבחין בהם, כינה את הארץ בה הם נמצאו בשם ונצואלה, דהיינו :"ונציה הקטנה".
בעקבות נזקי ההוריקנים קיימת מגמה לבנות בתי כלונסאות במדינות חוף דרום-מזרח ארצות הברית (Gulf Coast of the United States).
בתי הכנסת בלוב היוו מוסד מרכזי בחיי הקהילה היהודית בלוב.
בטריפוליטנית כונה בית הכנסת בשם צְלָא.
קיומם של בתי כנסת בלוב ידוע כבר מהמאה ה-4 ומספרם גדל עם הגידול במספרם של היהודים בארץ זו.
בשנת 1923 ציין אברהם אלמליח את דבר קיומם של 35 בתי כנסת בעיר טריפולי, ועל כך יש להוסיף את בתי הכנסת בכפרים, אחד או שניים בכל קהילה.
רוב בתי הכנסת בלוב (בעיקר בטריפולי אך גם בעיירות ובכפרים) היו בנויים תחת כיפת השמים, וברובם היו בין 70 ל-100 מקומות ישיבה, למעט מספר מצומצם של בתי כנסת גדולים יותר, מרביתם כאלה שנבנו בתקופת השלטון האיטלקי ולאחריה.
בכל בית כנסת ההיכל היה עשוי עץ ומעליו כתר, על פי רוב שני לוחות הברית, קרני שמש (ע"פ הפסוק: "כי באורך נראה אור") או זוג כנפים פרושות (ע"פ הפסוק: "ובצל כנפיך תסתירני").
ספסלי הישיבה היו קבועים וצמודים לקירות וכן מסביב לבימה.
לכל בית כנסת היה חזן קבוע לכל אחת מן התפילות בימי שבת חג ומועד וכן חזן לימי החול.
במשך ימי השבוע היו מתקימים ברוב בתי הכנסת כמה מניינים ולכל מנין היה חזן קבוע.
בימי שבת וחג היה עורך הגבאי מכירה פומבית של המצוות השונות (דְלָאלָה) ובהן פתיחת ההיכל (אותה קנו לרוב אנשים שנשותיהם עמדו לפני לידה), הגבהה, ועליות לתורה, משלישי ואילך, למעט הרביעי.
העלייה הרביעית כונתה "מדליק" הואיל וכל ההכנסות מעליה זו היו קודש לרכישת שמן לנר התמיד.
עלייה זו נמכרה בתחילת השנה ולכל השנה.
בתי חינוך עממיים הם מוסדות חינוך לנוער ולמבוגרים אשר אינם מעניקים תארים אקדמאיים.
מוסדות אלו מצויים לרוב במדינות הנורדיות, וגם בגרמניה ואוסטריה.
את הרעיון הגה המשורר ואיש הדת הדני ניקולאי גרונטוויג (1783-1872) שהושפע מהמרקיז דה קונדורסה ועבודותיו במתקופת המהפכה הצרפתית, שהשפיעה באופן ישיר על החינוך הפופולרי בצרפת.
למרות השם הדומה והמטרות הדומות למדי, קיים שוני בין המוסדות בגרמניה ובשוודיה לבין המוסדות המסורתיים בדנמרק ובנורווגיה.