tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השנייה שיחתך כמו במחתה בדומה לזו שמפנים אפר מעל המזבח.
השלישית שיסיח כלומר יגרש אותך ממעמדך באוהל מועד.
הרביעית יעקור את שורשיך וימית אותך מהעולם.
כל זאת למען יראו צדיקים ויפחדו מפני שיש רמות שונות של צדיקות בתורה.
הרמה הגובה של הצדיקים אלו האנשים הדואגים לא רק לצדק של עצמם אלא לצדק של כל החברה תוך שהם מוותרים על שלהם ונותרים לאחר את המגיע לו כדי שהצדק ייצא לאור.
דוד מדבר על אותם צדיקים הדואגים לצדק בסביבתם הקרובה בלבד כלומר דואג רק לעצמו לקבל את מה שמגיע לו, ואינו לוקח מהזולת את מה שמגיע לזולת.
וכאשר אותם צדיקים יראו (בכפל לשון ייראו) הם עתה ילעגו על דואג ויאמרו זהו הגבר אשר לא שם את אלוהים לפניו וחשב כי עדיף ששאול יעשירו במקום האל, ובפועל עכשיו הוא מחזק את עצמו ומעשיו על ידי הילול דברים שהביאו לאסון.
דוד לעומת דואג , אינו מתהלל בדבריו או במעשיו כלל מפני שהם בעקיפין הובילו לרעה גדולה, אך הוא משורש במקום אחד כלומר זן וחיי את תורת ישראל, ועל כן נותר רענן שעליו לעולם לא ינבלו, מפני שבטח בחסדי האל שיסלח לו על מעשיו ולכן תמיד יודה על כך לאל.
}}תהילים נ"ה הוא המזמור ה-55 בספר תהילים.
לפי ילקוט ואלשיך מזמור זה מתאר את מרד אבשלום בדוד.
בהוראת דוד נותר חושי הארכי בירושלים כדי שיהיה מרגל במועצת היועצים של אבשלום, ויסכל את עצותיו של אחיתופל.
פגישה עם שמעי בן גרא
בברוח דוד מירושלים אל בחורים, שמעי בן גרא קילל וסקל באבנים אותו.
שמעי קרא לעבר דוד: .
אבשלום ואנשיו יצאו ממקום ההתכנסות בחברון על מנת לכבוש את מרכז השלטון בירושלים אך גילו שדוד המלך ואנשיו ברחו מלבד חושי הארכי שנשאר ונשבע אמונים לאבשלום.
אבשלום ניצב עתה בפני שתי בעיות שנובעות מהצורך לבסס את ניצחונו, אחיזתו בכס וסילוק האיום מצד דוד ונאמניו.
אבשלום פנה לאחיתופל ביקש את עצתו.
מעשהו של אבשלום היה התגשמות נבואת נתן הנביא בפרשת דוד ובת שבע.
הניסיון להסיר את איומו של דוד המלך
בשלב הבא של המרד פנה אחיתופל לאבשלום והציע תוכנית להשלים את מהלך תפיסת השלטון ולהסיר את האיום היחיד שנותר לאבשלום כמלך - דוד.
אחיתופל מציע לגבש יחידה צבאית ולבוא על דוד המלך בלילה.
אבשלום בוחר להתייעץ גם עם חושי.
בתשובה לפניית אבשלום חושי הדגיש כי העצה שיעץ אחיתופל אינה טובה.
מן הכתוב , הסיקו חז"ל שבטרם התאבד השאיר אחריו צוואה, ובה ציווה שלושה דברים: "אל תהיו במחלוקת, ואל תמרדו במלכות בית דוד, ויום טוב של עצרת ברור זרעו חטים."
פגישה מחודשת עם שמעי בן גרא בחזרה לירושלים
גם כאן בקש אבישי בן צרויה ששמעי יענש על העלבונות שהטיח בדוד אך דוד סלח לשמעי והוא מקבל את ייסוריו באהבה ובהבנה מלאה שהם עונש מאת האלוהים.
השיר נפתחת בתכליתו, "מַשְׂכִּיל לְדָוִד", דהיינו שיר שמטרתו ללמוד מוסר השכל.
המתפלל פונה לאלוהים שישמע את תפילתו ולא יתעלם מתחינתו בעתות בהם יתפלל לאל ובעתות שלא יתפלל לו.
ישמע את תפילתו כלומר מפני שמעי ומפני זהו אחיתופל, ששיטו על דוד בשל מעשי עוולה שעשה בעברו ומתתרצים כי בשמם ימות.
ייתכן כי כוונת דוד למעשיו עם בת שבע וכן אבנר בן נר ולמותו של איש בושת, בשל כך דוד ירא ומפחד מאוד, ומתאווה להיות כיונה שיכולה לעוף ולמצוא מקום לשכון בו שאין שם מלחמה.
מבחינתו גם אם יהיה המקום הזה מדבר אך אפשרות זו נלקחת ממנו מפני שאחיתופל הציע לאבשלום לרדוף אחרי דוד בלילה ולהמיתו במדבר ורק חושי הארכי הציעה עצה אחרת בניגוד לעצת אחיתופל.
דוד מתאר את גודל העוולה שנעשתה לו: או מאיש שמאז ומעולם שנא אותו, מהם יכול היה דוד להסתתר אלא בני משפחתו שלו: בנו – אבשלום וחמו – אחיתופל.
בפסוק זה דוד פונה ומוכיח את אחיתופל: אתה שהיית איש ערכי, כלומר אדם חשוב כמוני, אלופי – שר שלי, ואחד מיועצי עמו הייתי מתייעץ על עניינים שונים הנוגעים למצפון הלב.
למשל כשדוד חשש שיעלה קול "רגש", מרידה, היו מדברים כיצד ילכו הוא ואחיתופל לבית המקדש (שם לא היו הורגים שום אדם) וכך תשקוט המרידה.
עם זאת, אחיתופל מעל בתפקידו.
בעת המרד יעץ לאבשלום שגם אם ינוס דוד או אנשיו לבית אלהים - יהרוג אותו בבית המקדש, וזאת בניגוד לעצה שנתן לדוד.
לכן דוד מתאונן כי יוכל להסתר מאויבו אך לא יוכל להסתר מאוהבו בהגידו לו את כל אשר על לבו.
בפסוק זה גם דברי מליצה של דוד: דוד מושל בכפל משמעות את אחיתופל - הוא לא רק היה איש סודו אלא איש סודו של המוות ולכן ידע את שעומד לקרות ובחר להותיר צוואה ולהתאבד ולנהוג כאילו היה שליח המוות בעצמו.
כאילו דובר הפסוק הוא המוות שאומר לאחיתופל: אתה שר מוות כמוני, כלומר כמו מלאך המוות, מפני שמסרת למיתה רבים.
לא לחינם הרגת נפשות רבות מפני שחלקת סודות עמי, מלאך המוות, כמו שאלך עמך לבית המקדש בעת מרד.
כאן דוד רומז מדוע נפל אחיתופל: הוא אפשר למלאך המוות לטמא את בית המקדש ומכאן שהוא לא רק איש סודו של המוות אלא גם הביא על עצמו את דינו.
דוד ממשיך ומתאר כיצד הוא ואחיתופל היו הולכים אל בית המקדש בהמון חוגג עם ראש הסנהדרין, זקני עם וחכמים.
על כן דורש דוד אחד מבין השניים: א) שימות ויבלעו כקורח מהעולם כדי שכל העם ידע כי האנשים האלו נאצו את ה' ב) שיפצל קולם לשני מחנות.
דוד בפסוק הבא מדבר בלשון עתיד: אקרא אל אלהים והוא יצילני כלומר דוד רומז שטרם יתפלל לטל והוא כבר יצילו.
טרם שלש התפילות דוד דבר ונאנח אל ה' וכבר אז שמע קולו ופדה את חובו טרם תפילתו שעכשיו פודה.
כי רבים עמדו באותה תקופה נגד דוד ושלושה אויבים ידועים: דואג האדומי אחיתופל ושמעי, אשר ה' השפילם כי לא יראו מפניו.
בניגוד לאחיתופל אותו נשא המוות ולא נותרו אחריו צאצאים צדיקים נוספים, לא כך היה לשמעי ששב קדם, חזר בתשובה, וממנו יצאו אסתר ומרדכי.
דוד חוזר אל אחיתופל .
כלומר אחיתופל שלח ידו ביקיריו.
הרי דוד היה רבו של שלמה המלך, נכדו של אחיתופל וכך חלל את בריתו.
יתר מזאת, כאשר דוד הרגיש שיש רחשים של מרד חלק זאת עם אחיתופל וזה נהג בלשון רמיה ואמר לו לא לחשוש ממרד כאשר לבו היה כבר בקרב - במלחמה.
כלומר כבר בעת עצתו לדוד, אחיתופל למעשה פתח כנגדו מלחמה בלי ידיעת דוד.
מילותיו רכות משמן כשהם למעשה כחרבות שלופות למלחמה כנגד דוד שסמך על אחיתופל.
דוד פונה לאל ואומר אתה, כלומר אלוהים, לא אתה תמית אותם כי הם עצמם יהרגו עצמם אלא אתה תורידם לבאר שחת" לגיהנום לבל יזכו לעולם הבא.
כי על ידי דמם, אנשי מרמה קיוו לחלק את ימי חייהם לשני חצאים: חציו בעולם הזה וחציו לעולם הבא, "ואני" שלא קצבת לי כלום כי הייתי עתיד להיות נפל שתתן לי חיים ואת החצי שתסיר מהם תיתנם לי.
על הפסוקים י"ט-כ"ד מושר ניגון חב"ד פדה בשלום המושר בחג הגאולה של אדמור"י חב"ד לניגון ביצועים רבים על ידי זמרים רבים בין היתר על ידי: מיכאל אזולאי, מוטי שטיינמץ, רובי בנט, מנדי ג'רופי, שמחה פרידמן ונמואל הרוש.
פדה בשלום''' - לחן של חיים בנט בביצוע של שלמה כהן באלבום אנעים זמירות.
תהילים ע"ד הוא המזמור ה-74 בספר תהילים (ה-73 בתרגום השבעים ובוולגאטה).
המזמור מכיל קינה ציבורית, המבטאת את תחינותיה של הקהילה היהודית.
מזמור זה מיוחס לאסף בן ברכיהו.
יש נוהגים לומר מזמור זה כתוספת לשיר של יום בעשרה בטבת.
המזמור פותח בתחינה לאלוהים לזכור את עם ישראל ואת ירושלים.
בהמשך המשורר מתאר את חורבן המקדש על ידי אויבים, לאחר מכן את כוחו של אלוהים ובסוף המשורר מפציר בה' לגאול את עם ישראל.
הפסוק הראשון מתאר את עם ישראל כצאן האל, "צֹאן מַרְעִיתֶךָ".
בפרק לא כתוב מי האויב, ולפיכך יש דעות רבות מתי נכתב המזמור ובאיזה חורבן היסטורי הוא עוסק.
בין הדעות השונות ניתן למצוא למשל את גלות בבל, פלישת האדומים ליהודה וגזרות אנטיוכוס.
רד"ק בפירושו על פסוק ב' אמר שמדובר על נבוכדנצר וגלות בבל וכך גם טען עמוס חכם בהתבסס על דמיון לשוני למגילת איכה.
על המילים "ואלהים מלכי מקדם, פועל ישועות בקרב הארץ" מושר ניגון חב"ד שהולחן לרגל יום הולדתו ה־73 של הרבי מליובאוויטש.
תהילים נ"ז הוא המזמור ה-57 בספר תהילים.
זהו הפרק ה-58 על פי המספור הקיים בתרגום השבעים ובוולגטה.
זוהי תפילתו של היחיד הנס מאויביו ומבקש את ישועתו של האל.
זהו אחד מארבעה מזמורים הפותחים במילים "אל תשחת" (בדומה לנ"ח ונ"ט וע"ה).
מכותרת המזמור נראה כי הוא עוסק בסיפור בריחת דוד מפני שאול כחלק ממלחמת שאול בדוד.
אך בהמשך המזמור אין אזכור לאירועים אלו.
יש הטוענים, כי יש לראות בכותרת פרשנות של בעל המזמור.
מבין פרשני ביקורת המקרא יש שסוברים, כי חלקו של המזמור חובר על ידי דוד בעצמו.
היסוד להנחתם זו הוא בסיפור המופיע ב, בו דוד מנגן בפני שאול ומילים דומות שמופיעות במזמור ובספר שמואל א'.
יש הסוברים שכותרת המזמור מעידה על כך שזוהי תפילתו של משה הפותחת במילים: "אַל תַּשְׁחֵת עַמְּךָ וְנַחֲלָתְךָ".
המזמור נחלק לשני חלקים נוסף על כותרתו.
חלקו הראשון הוא קריאה לה' שיציל את בעל המזמור מאויביו (ב'-ה').
וחלקו השני מודה המשורר על ישועת ה' (ו'-י"ב).
יש הסוברים, כי המזמור נכתב בתקופת דוד, ומנגד יש הטוענים כי זמן חיבורו בשלהי התקופה הפרסית.
עם זאת, לא ניתן לקבוע בוודאות את זמנו בעזרת התחום הלשוני או התוכני.
מזמור זה הוא תפילתו של היחיד הנס מאויביו ומבקש את ישועתו של האל.
לאחר תחנוניו של בעל המזמור לישועת ה', מודה ומשבח בעל המזמור את ה'.
ייתכן וחלקו הראשון של המזמור נאמר בעת שבעל המזמור היה שרוי בצרתו וחלקו השני נאמר לאחר שניצל.
תהילים נ"ח הוא המזמור ה-58 בספר תהילים.
(זהו הפרק ה-59 על פי המספור הקיים בתרגום השבעים ובוולגטה) זהו מזמור תוכחה בו מבקש בעל המזמור נקמה.
כותרתו של המזמור וחתימתו מהווים מסגרת לשיר: פסוקים ב'-ג' מתארים משפט שאינו תקין ובניגוד להם פסוקים י"א-י"ב מתארים משפט צדק.
פסוקים ד'-ו' מתארים את מעשי הרשעים ופסוקים ז'-י' מבקש בעל המזמור להעניש את הרשעים ומקלל אותם.
הרעיון המרכזי של המזמור בא לידי ביטוי בתוכה של בעל המזמור את הרשעים.
הוא מבקש לנקום ומקלל אותם.
יש הסוברים שהמשורר מאשים גם את אויביו שהוציאו את דיבתו ברבים וגם את השופטים שיש לו טענה נגד גזר דינם.
לדעת שמאי גלנדר אין ממש בסברה זו וזאת לשיטתו אין במעבר מגוף שני לגוף שלישי הוכחה מספקת לטענה זו וזאת כי מעברים בין גוף שני לשלישי בתחום הלשוני מצויים במזמורים דומים אך גם בשונים ממזמור זה.
מנגד אחרים סוברים כי במזמור זה בא לידי ביטוי תהליך אמוני ומקורו בטקס פולחני בו מתקיים משפט ראווה לאלי הגויים.
תהילים מ' הוא המזמור הארבעים בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-39) ועוסק בשיר הלל ותפילה לעזרה.
מזמור מ' מורכב משמונה עשרה פסוקים, ומחולק לשני חלקים עיקריים:
המשורר שניצל ממצוקה מ"בּוֹר שָׁאוֹן" (רועש)(ג) מלא בטִּיט טובעני שר "שִׁיר חָדָשׁ"(ד) של תהילה לאלוהיו.
בשיר משתף המשורר בסיפור הצלתו ומחזק את הרבים בתודעה ש"אַשְׁרֵי הַגֶּבֶר אֲשֶׁר שָׂם ה' מִבְטַחוֹ"(ה).
אבל בניגוד לתפילה, הוא לא מקריב קורבנות כי הוא יודע ש"זֶבַח וּמִנְחָה לֹא חָפַצְתָּ"...
רק לעשות את רצון האל הכתוב "בִּמְגִלַּת סֵפֶר" ומפנים אותו אל תוכו ממש "וְתוֹרָתְךָ בְּתוֹךְ מֵעָי".
שוב קורא המשורר לאלוהיו לעזרה:"ה' לְעֶזְרָתִי חוּשָׁה".
ועם ההצלה יוכו גם אויביו שמחכים לראות את נפילתו, וקול שמחה יישמע.
המזמור משמש כהשראה לשיר "40" של להקת U2.
השיר "טיפה בלב ים" של נופר סלמאן שיצא ב-2024 נכתב בהשראת המזמור.
השורות "ויעלני מטיט היון / ויקם על סלע רגליי / ויתן בפי שיר חדש תהילה לאלוהיי" נלקחו מפסוקים ג'-ד'.
ויתן בפי שיר חדש - ניגון המושר בחסידות חב"ד, הניגון הולחן לרגל שנת ה-40 לנשיאותו של הרבי מליובאויטש על ידי הרב שלום ברוכשטאט.
לניגון ביצועים רבים בהם: דב הנדלר באלבום הדרן.
לעשות רצונך - שיר של מקהלת הילדים החסידית יונגערליך לחן של הרשי ויינברגר.
לשיר גרסאות כיסוי רבות, בהם: מוישי שוורץ בדואט עם יענקי גרין ומקהלת שירה.
מוטי שטיינמץ במחרוזת קבלת עול מלכות שמיים במסגרת סיום הש"ס של דרשו בליווי מקהלת מלכות ומקהלת שירה.
מקהלת הילדים המשותפת של חסידימלך ויידיש נחת.
ילד הפלא דודי הרשקופ עם מקהלת נרננה.
אתה השם - אייזיק האניג בלחן של האדמו"ר מפיטסבורג, עיבוד של מונה רוזנבלום באלבום אמת ניגוני חסידי פיטסבורג 11.
תהילים פ"ד הוא המזמור ה-84 בספר תהילים וחלק מאחד עשר המזמורים המיוחסים לבני קורח.
מזמור פ"ד מורכב משלושה עשר פסוקים ומחולק לשני חלקים:
המזמור נפתח בתיאורי המשוררים את כיסופיהם ואהבתם לבית המקדש ולאלוהים: "נִכְסְפָה וְגַם כָּלְתָה נַפְשִׁי לְחַצְרוֹת ה' לִבִּי וּבְשָׂרִי יְרַנְּנוּ אֶל אֵל חָי" (ג').
החלק השני של המזמור נפתח בהזכרת בקשת המשוררים בקיצור: "מָגִנֵּנוּ רְאֵה אֱלֹהִים וְהַבֵּט פְּנֵי מְשִׁיחֶךָ" (י').
בנוסח הספרדים ועדות המזרח, המזמור נאמר כחלק מסדר הקורבנות אותו אומרים לפני תפילת מנחה.
קטע התפילה "אַשְׁרֵי יוֹשְׁבֵי בֵיתֶךָ" (בקיצור 'אשרי') נפתח בפסוק ה' בפרק.
"אַשְׁרֵי" נאמר פעמיים בתפילת שחרית (בפסוקי דזמרא ולפני קדושה דסידרא, בשבת ויום טוב שאין אומרים קדושה דסידרא בשחרית, אומרים אותו לפני הוצאת ספר תורה), וכן בתחילת תפילת מנחה, וברוב הקהילות בפתיחת הסליחות.
על הפסוק האחרון בפרק נאמר בתלמוד הירושלמי .
בשל כך, הוא משולב בקטעי תפילה רבים ובהקשרים רבים, למשל בפסוקי דזמרא, בקדושה דסדרא, בסדר הסליחות, בסדר פיטום הקטורת ובטקס ההבדלה במוצאי שבת.
הביטוי: "ילכו מחיל אל חיל" נובע מפסוק ח' בפרק:
יש שהמליצו על קריאת הפרק כמועילה לרזה מרוב חולי.
ילכו מחיל אל חיל - לחן של הרב שלום ברוכשטאט לרגל יום הולדתו ה-83 של הרבי מליובאויטש בשנת ה'תשמ"ה.
ללחן ביצועים של זמרים שונים בהם: אהרן רזאל בפרויקט צמאה.
נכספה - מרדכי בן דוד בלחן של משה לאופר באלבום כיסופים.
קאבר לשיר בוצע על ידי לוי פולקוביץ, ילד הפלא אברהם חיים גרין ומקהלת שירה.
קאבר נוסף לשיר בוצע על ידי יעקב שוואקי ונפתלי משה שניצלר.
נכספה - ילד הפלא ארי רייך, לחן של אהרון אכסטרייכער, הפקה מוזיקלית משה כהן.
נכספה - יוסף קרדונר ומאיר קליינר.
ליבי ובשרי - מוטי ויזל ויענקי היל בליווי מקהלת נשמה, לחן של בנצי שטיין, הפקה מוזיקלית נטע לוין.
ליבי - לחן של לוי פולקוביץ באלבומו טוב לי.
ללחן גם דואט של לוי פולקוביץ ויצחק מאיר.
וגרסת כיסוי של אהרלה סמט ומוטי ויזל.
הפסוק "גם ציפור מצאה בית, דרור קן לה" משולב בשיר "מאן דיהיב" של בערי וועבער בלחן של מאיר אדלר באלבום קרבן.
תהילים מ"ח הוא המזמור הארבעים ושמונה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-47) המזמור מיוחס לבני קרח המוזכרים בספר דברי הימים כבני לוי וכמשוררים במקדש.
יש האומרים כי אמירת הפרק היא סגולה שיפחדו ממך שונאים.
מזמור מ"ח מורכב מחמישה עשר פסוקים, המהווים שיר בן שני בתים.
הבית הראשון של השיר מספר על גדולתה ויופייה של עירו של האל:"יְפֵה נוֹף מְשׂוֹשׂ כָּל הָאָרֶץ...
ככזו, היא זוכה ליחס מיוחד, כל המלכים ש"נוֹעֲדוּ" כדי לפגוע בה, בסופו של דבר "נִבְהֲלוּ" ו"נֶחְפָּזוּ" להימלט עד ש"אֱלֹהִים יְכוֹנְנֶהָ עַד עוֹלָם סֶלָה"(ט).
אז בהתאם לגדולתה של העיר, בני האדם רואים, מתפעלים, שמחים ומעבירים הלאה את המסר: "סֹבּוּ צִיּוֹן וְהַקִּיפוּהָ סִפְרוּ מִגְדָּלֶיהָ שִׁיתוּ לִבְּכֶם לְחֵילָה פַּסְּגוּ אַרְמְנוֹתֶיהָ.
המזמור נאמר כשיר של יום של יום שני.
פסוק ב' מוזכר במשנה במסכת תמיד, בדיון הנוגע לשיר של יום
פסוק י"ב מופיע כחלק מפיוט "שבט יהודה בדוחק ובצער" בסליחות.
פסוק י"ב הולחן ומושר על ידי שושנה דמארי.
תהילים נ' הוא המזמור החמישים בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-49).
המזמור הוא חלק ממזמורי אסף המיוחסים לאסף המשורר המוזכר בספר דברי הימים כאחד המשוררים מבני לוי במקדש.
מזמור זה הוא גם חלק מילקוט המזמורים האלוהיסטי אשר בספר תהילים, המחליפים את השם המפורש יהוה בכינוי "אלוהים".
רוב מובהק של מזמורי תהילים מכילים קינות, הודיות, הלל או המלכת מלך.
מזמור זה הוא מזמור תוכחה אשר מציג משפט, בו דן האלוהים את עמו סביב נושא הזבח.
תוכחה ומוסר נמצאים בעיקר בספרות הנבואית, ועל כן מזמורים מסוג זה מכונים בספרות המחקר מזמורים נבואיים.
המזמור מורכב מעשרים ושלושה פסוקים הנחלק לארבעה חלקים.
החלק הראשון של המזמור מתאר מעמד בו אלוהים מדבר לכל העולם.
כעדים הוא קורא לוותיקים וליציבים מכולם "הַשָּׁמַיִם מֵעָל...
לאחר תיאור המעמד מתחיל נאום בשני חלקים וסיום.
החלק הראשון עוסק בשאלה מצד האל: מי צריך קרבנות?
"לֹא עַל זְבָחֶיךָ אוֹכִיחֶךָ", אין לאל טענות בעניין הקרבנות הוא פשוט לא זקוק להם: "לֹא אֶקַּח מִבֵּיתְךָ פָר".
כל עולם הטבע שייך לאל כך שמתנת האדם מיותרת.
האל ממשיך לתמוה בעניין "הַאוֹכַל בְּשַׂר אַבִּירִים?
אם בכל זאת בני האדם מתעקשים להביא קרבנות, לפחות שהפעולה תהיה מלווה בהתנהגות משמעותית דוגמת "זְבַח לֵאלֹהִים תּוֹדָה" ו"שַׁלֵּם לְעֶלְיוֹן נְדָרֶיךָ".
החלק השני עוסק בתוכחה לרשע.
זה שמצד אחד מראה בעצמו מחויבות לאל "לְסַפֵּר חֻקָּי וַתִּשָּׂא בְרִיתִי עֲלֵי פִיךָ", אבל באורח חייו הוא "שָׂנֵאתָ מוּסָר" ולא מפספס הזדמנויות לנאוף לגנוב ולרמות.
החלק האחרון הוא סיכום הנאום הכולל אזהרה לרשעים והבטחה למאמינים
בבית המקדש, מזמור זה הוא המזמור שהושר בשירת הלויים בעת הקרבת קרבן מוסף ביום השני של חול המועד סוכות.
בשל כך, לדעת הגר"א ולמנהג הפרושים, מזמור זה הוא שיר של יום באחד מימי חול המועד סוכות.
תהילים נ"ג הוא המזמור החמישים ושלושה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-52) המזמור כולו חוזר ומופיע בשינויים קלים בתהילים י"ד.
המזמור נחשב יחד עם עוד מזמורי תהילים כסגולה נגד פחד.
מזמור נ"ג מורכב משבעה פסוקים.
בתחילתו מדבר המזמור על הנבל שחושב ש"אֵין אֱלֹהִים" וטועה שאף אחד לא רואה את מעשיו.
אנשים מסוג זה עושים כל כך הרבה רע עד שנדמה ש"אֵין עֹשֵׂה טוֹב"(ב).
אך האמת, אומר המזמור שיש אלוהים, והוא רואה הכל ומתבונן "עַל בְּנֵי אָדָם לִרְאוֹת הֲיֵשׁ מַשְׂכִּיל דֹּרֵשׁ אֶת אֱלֹהִים".
גם הוא רואה שהבעיה חמורה ו"אֵין עֹשֵׂה טוֹב אֵין גַּם אֶחָד"(ד).
אך בהווה ובעתיד מייחל המשורר להתערבות האל לטובה "מִי יִתֵּן מִצִּיּוֹן יְשֻׁעוֹת יִשְׂרָאֵל".
תהילים נ"ו הוא המזמור החמישים ושישה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-55) המתייחס לאירוע מחיי דוד בו במהלך בריחתו משאול ביקש מקלט בזהות עלומה אצל הפלשתים, אך זוהה על ידם ("בֶּאֱחֹז אוֹתוֹ פְלִשְׁתִּים בְּגַת").
המזמור נחשב סגולה למי שנאסר בכלי ברזל.
המזמור מכיל ארבעה עשר פסוקים.
בפתיחתו כותב המשורר על יונת האלם.
יש שמשערים שמדובר בשם של שיר מוכר בעבר ושכותרת המזמור היא הנחיה מוזיקלית למבצעי המזמור לנגנו כמו שיר "יוֹנַת אֵלֶם רְחֹקִים"(פסוק א) ויש שמבארים את הפסוק כדימוי למצבו של המשורר
המשורר מרגיש רדוף כל היום, ועל ידי רבים, ש"כָּל מַחְשְׁבֹתָם לָרָע" עליו.
אבל גם ב"יוֹם אִירָא", בעיצומו של הפחד, מקור כוחו הוא הביטחון באל, ואז אף אחד לא יכול עליו "מַה יַּעֲשֶׂה בָשָׂר לִי?"
ביטחון המשורר הוא לא רק שתהיה לו הצלה, אלא גם הוודאות שיש מי שרואה את הכאב "נֹדִי (נדודי) סָפַרְתָּה אָתָּה שִׂימָה דִמְעָתִי בְנֹאדֶךָ הֲלֹא בְּסִפְרָתֶךָ".
ומי שרואה אותי לבטח יציל אותי "יָשׁוּבוּ אוֹיְבַי אָחוֹר בְּיוֹם אֶקְרָא"
תהילים נ"ט הוא המזמור החמישים ותשעה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-58) המתייחס לאירוע מחיי דוד בו אנשי שאול המתינו לדוד כל הלילה ליד ביתו כדי להמיתו בבוקר.
המזמור נחשב סגולה נגד עצת "היצר הרע".
המזמור מכיל שמונה עשר פסוקים ובפתיחתו כותב המשורר על אירוע מחיי דוד "בִּשְׁלֹחַ שָׁאוּל וַיִּשְׁמְרוּ אֶת הַבַּיִת לַהֲמִיתוֹ".
מספר כיצד אנשי שאול ממתינים לדוד כל הלילה ליד ביתו כדי להמיתו בבוקר.
דוד ניצל בזכות אשתו, מיכל בת שאול, שעוזרת לו להמלט בעד החלון באישון לילה.
הוא מבקש שאלוהיו יתעורר ויראה את המצוקה שבה הוא שרוי ויעשה משהו "עוּרָה לִקְרָאתִי וּרְאֵה...
בחלקו השני של המזמור המשורר כועס ופגוע והוא מבקש את נקמת האל באויביו:"אַל תַּהַרְגֵם" בשלב ראשון, אלא תשפיל אותם וטלטל אותם טלטלה נאמנה "הֲנִיעֵמוֹ בְחֵילְךָ וְהוֹרִידֵמוֹ".
או שפשוט תגרום להם לעליבות תמידית "יֶהֱמוּ כַכָּלֶב וִיסוֹבְבוּ עִיר" וילכו לישון רעבים.
הפרק הוא אחד מעשרת המזמורים המרכיבים את התיקון הכללי.
תהילים ס' הוא המזמור השישים בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-59).
פתיחת המזמור מדברת על "שושן" ("לַמְנַצֵּחַ עַל שׁוּשַׁן") לפי המפרשים מדובר בכלי נגינה, או במקום במקדש שבו עמדה המקהלה לשירת המזמור בסמוך לעמודים המעוטרים בדגם השושן.
המזמור מכיל ארבע עשרה פסוקים ונחלק לארבעה חלקים, הנושא המרכזי הוא תלונה לאומית לאחר תבוסה במלחמה ובקשת ישועה.
כותרת המזמור קושרת בינו ובין תקופת מלחמות דוד בארם ובאדום.
מלחמות שהובלו על ידי יואב בן צרויה שר הצבא של דוד.
חלקו הראשון של הפרק הוא תלונה של המשורר כלפי האל על הפקרת בני האדם "אֱלֹהִים זְנַחְתָּנוּ" מתלונן המשורר בשם העם.
וההזנחה מתבטאת ב"פְרַצְתָּנוּ" דימוי לפריצה של שורת לוחמים ונחלת תבוסה במערכה "הִרְאִיתָ עַמְּךָ קָשָׁה".
בחלק השני מספר המשורר שפעם היה אחרת.
בעבר "נָתַתָּה לִּירֵאֶיךָ נֵּס לְהִתְנוֹסֵס", כמו דגל מונף אלוהי ישראל הוביל את המערכה.
לפי חלק מהמנהגים הפרק נאמר כשיר של יום בשושן פורים.
תהילים ס"ב הוא המזמור השישים ושניים תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-61).
המזמור הוא אחד משלושה מזמורים שמיוחסים לידותון, שהוא אבי משפחת משוררים מהלויים המוזכר גם בספר דברי הימים.
המזמור נחשב סגולה לאמירה לאחר תפילת מנחה וערבית.
המזמור מכיל שלושה עשר פסוקים ונחלק לארבעה חלקים.
הנושא המרכזי במזמור הוא תפילה והתבוננות על חייהם של הרשעים ועל הצלחתם הזמנית אל מול חייהם של אלו הדבקים בה' אשר קשורים בנצח.
פתיחת המזמור מייחסת אותו לאחד מראשי משפחת משוררים, ידותון.
המזמור מתחיל עם פזמון שיחזור גם בהמשכו "מִמֶּנּוּ יְשׁוּעָתִי", המשורר בוטח באלוהיו, יש לו שקט נפשי (דּוּמִיָּה נַפְשִׁי) וחוסן בזכות הביטחון באלוהיו.
חלקו הראשון של המזמור עוסק בביטחון הנדרש באל, במיוחד כשכוח הסבל של המשורר עומד להיגמר ("מִשְׂגַּבִּי לֹא אֶמּוֹט רַבָּה").
מקור הסבל הוא אנשים שמנסים להפיל אותו ולהדיח אותו.
אנשים שלכאורה קרובים אליו אך "בְּפִיו (בפיהם) יְבָרֵכוּ וּבְקִרְבָּם יְקַלְלוּ".
הפזמון חוזר, הביטחון שיש למשורר באלוהיו ("מִמֶּנּוּ תִּקְוָתִי...
מתוך חוויית הבגידה של רעיו והעוצמה שהעניק לו הביטחון באלוהיו, יוצא המשורר עם מסר לכל בני האדם: "בִּטְחוּ בוֹ (באלוהים) בְכָל עֵת".
אל תבטחו בבני האדם כי "הֶבֶל בְּנֵי אָדָם כָּזָב בְּנֵי אִישׁ" וגם "אַל תִּבְטְחוּ בְעֹשֶׁק", אפילו אם נראה כי העושים אותו מצליחים בחיים.
בסיום המזמור המשורר מסיים בתובנה שהיא עבורו כדבר האל ממש "כִּי עֹז לֵאלֹהִים...
יש לו ביטחון באלוהים כי בסופו של דבר הצדק ייעשה וכל אחד יקבל את מה שמגיע לו.
אך לאלוקים - ניגון המושר בחסידות חב"ד.
ללחן ביצועים רבים, בהם: אלבום ניגוני חב"ד 1 של ניח"ח.
אברהם פריד באלבום האפ קאזאק.
יצחק מאיר ומנדי ג'רופי באלבום פורים שמח.
אך לאלוקים - ביצוע של אהרלה סמט ודניאל מנדלוביץ לניגון של חסידות פיטסבורג באלבום זכר חסדו.
תהילים ע"ו הוא המזמור ה-76 בספר תהילים ואחד משנים עשר המזמורים המיוחסים לאסף בן ברכיהו.
מזמור ע"ו מורכב משלושה עשר פסוקים.
המזמור נפתח בשבח המשורר את אלוהים וגדולתו, במקום משכנו - אזור יהודה בכלל ובירושלים בפרט: "נוֹדָע בִּיהוּדָה אֱלֹהִים בְּיִשְׂרָאֵל גָּדוֹל שְׁמוֹ" (ב'), "וַיְהִי בְשָׁלֵם סוּכּוֹ וּמְעוֹנָתוֹ בְצִיּוֹן" (ג').
בזכות חוזקו הגדול של אלוהים שכינתו מצילה את ירושלים מכל האויבים הנלחמים עליה וכלי הנשק שלהם ישברו: "שָׁמָּה שִׁבַּר רִשְׁפֵי קָשֶׁת מָגֵן וְחֶרֶב וּמִלְחָמָה" (ד').
המשורר מודה לאלוהים על עזרתו הצודקת במלחמות שעושה דין וצדק: "מִשָּׁמַיִם הִשְׁמַעְתָּ דִּין אֶרֶץ יָרְאָה וְשָׁקָטָה" (ט').
החלק האחרון של המזמור נפתח באמירה כי אותם האנשים שנלחמו באלוהים הם יודו לו בעל כרחם.
המשורר מורה לשומעיו לנדור ולשלם לאלוהים על הצלתו: "נִדְרוּ וְשַׁלְּמוּ לַה' אֱלֹהֵיכֶם כׇּל סְבִיבָיו יֹבִילוּ שַׁי לַמּוֹרָא" (י"ב).
המזמור נחתם באמירת המשורר כי בזכות אותם מעשי אלוהים תושפל גאות מלכי הארץ: "יִבְצֹר רוּחַ נְגִידִים נוֹרָא לְמַלְכֵי אָרֶץ" (י"ג).
לדעת הגר"א ולמנהג הפרושים, מזמור זה הוא שיר של יום ביום טוב ראשון של סוכות.
נוֹדָע בִּיהוּדָה - ניגון חבד"י שהולחן לכבוד יום הולדתו ה-75 של הרבי מליובאוויטש
תהילים ס"ג הוא המזמור השישים ושלוש בספר תהילים.
פתיחת המזמור מזכירה את היותו של דוד במדבר יהודה, אירוע שקרה בתקופת בריחתו מפני שאול לפני שהיה למלך ().
המזמור נחשב סגולה להצליח במסחר.
המזמור מכיל שנים עשר פסוקים ונושאו המרכזי הדבקות בתנאי מחסור, צמא וסכנות במדבר.
המשורר מגלה כי קיים צימאון עמוק יותר מן הצמא למים, והוא צמאון התשוקה לקרבת האל.
ובצדה השני של אותה חוויה הקרבה היא משביעה ומרווה "כְּמוֹ חֵלֶב וָדֶשֶׁן תִּשְׂבַּע נַפְשִׁי".
פסוקים ב'-ג', מהווים את הניגון צמאה לך נפשי, ניגון חסידי המבטא כמיהה וגעגוע, מהידועים שבניגוני חב"ד, והוא השיר המזוהה ביותר עם הרבי מלובביץ', והבולט מבין ניגוניו.
ישנו ניגון חסידי בעל אותו שם, גם הוא של הרבי מלובביץ', עם לחן יותר שמח.
פסוקים ג'-ב' (בסדר זה) בניגון עממי, עובדו בידי דן אלמגור בהצגה איש חסיד היה.
דבקה נפשי - ר' אביש ושלום בראדט באלבום ברכה משולשת.
דבקה נפשי - יעקב יהודה דסקל בלחן של שמואל בריזל באלבום שומע תפילה.
תהילים פ"ה הוא המזמור ה-85 בספר תהילים וחלק מאחד עשר המזמורים המיוחסים לבני קורח.
מזמור פ"ה מורכב מארבעה עשר פסוקים ומחולק לשני חלקים:
המשורר מתאר את רחשי העם המבקשים ישועה ושאלוהים יחדל מכעסו: "שׁוּבֵנוּ אֱלֹהֵי יִשְׁעֵנוּ וְהָפֵר כַּעַסְךָ עִמָּנוּ" (ה').
החלק הראשון במזמור מסתיים בבקשת המשורר לחסד וישועה מאלוהים: "הַרְאֵנוּ ה' חַסְדֶּךָ וְיֶשְׁעֲךָ תִּתֶּן לָנוּ" (ח').
בחלק השני של המזמור נפתח בתיאור המשורר של הישועה המתקרבת לחסידי האלוהים: "אֶשְׁמְעָה מַה יְדַבֵּר הָאֵל ה' כִּי יְדַבֵּר שָׁלוֹם אֶל עַמּוֹ וְאֶל חֲסִידָיו וְאַל יָשׁוּבוּ לְכִסְלָה" (ט').
המזמור נחתם בהצהרת המשורר כי הנהגת אלוהים היא בצדק וזאת דרכו: "צֶדֶק לְפָנָיו יְהַלֵּךְ וְיָשֵׂם לְדֶרֶךְ פְּעָמָיו" (י"ד).
נהגו לומר מזמור זה לאחר שיר של יום למחרת יום הכיפורים.
אמת מארץ תצמח - ספר מאת הרב חיים סבתו, שם הספר לקוח מפסוק י"ב
"חֶסֶד-וֶאֱמֶת נִפְגָּשׁוּ צֶדֶק וְשָׁלוֹם נָשָׁקוּ" (י"א) הפך לביטוי המסמל כי מידות החסד והאמת, כמו גם הצדק והשלום, הולכות יד ביד.
רצית ה' ארצך - ניגון שהולחן על ידי הרב שלום ברוכשטאט לרגל יום הולדתו של הרבי מליובאויטש.
תהילים ס"ד הוא המזמור השישים וארבע בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-63).
המזמור הוא תחינה של מי שמוקף באויבים גלויים ונסתרים המשתמשים בכל אמצעי שבידם כדי להזיק לו.
המזמור נחשב סגולה למי שמתו ילדיה.
המשורר מקונן במזמור על קנוניה הנרקמת כנגדו "סּוֹד מְרֵעִים", ועל דברים רעים הנאמרים במטרה להכשילו "אֲשֶׁר שָׁנְנוּ כַחֶרֶב לְשׁוֹנָם...
וכנגד דברים או רוצה המשורר שהישועה תיעשה ותיראה.
פגיעתו של האל תיעשה מידה כנגד מידה כמו שהם "דָּרְכוּ חִצָּם...
כך גם מילותיהם הרעות של האויבים חוזרות עליהם "וַיַּכְשִׁילוּהוּ עָלֵימוֹ לְשׁוֹנָם"(ט)
תהילים ס"ט הוא המזמור ה-69 בספר תהילים ומיוחס לדוד המלך.
המזמור הוא אחד משני המזמורים הפותחים במילים: "לַמְנַצֵּחַ עַל שׁוֹשַׁנִּים".
מזמור ס"ט מורכב משלושים ושבעה פסוקים ומחולק לחמישה חלקים:
המזמור נפתח בקריאת המשורר לאלוהים ובקשה לישועה: "הוֹשִׁיעֵנִי אֱלֹהִים כִּי בָאוּ מַיִם עַד נָפֶשׁ" (ב').
חלקו הראשון של המזמור מסתיים בדברי המשורר כי שונאיו רבים ורודפים אותו ללא סיבה: "רַבּוּ מִשַּׂעֲרוֹת רֹאשִׁי שֹׂנְאַי חִנָּם עָצְמוּ מַצְמִיתַי אֹיְבַי שֶׁקֶר" (ה').
לאחר בקשת המשורר לישועה ותיאור בעיותיו, בחלקו הרביעי של המזמור המשורר ממשיך בפנייתו לאלוהים ומבקש ממנו שיפגע בשונאיו: "יְהִי שֻׁלְחָנָם לִפְנֵיהֶם לְפָח וְלִשְׁלוֹמִים לְמוֹקֵשׁ" (כ"ג) "תֶּחְשַׁכְנָה עֵינֵיהֶם מֵרְאוֹת וּמׇתְנֵיהֶם תָּמִיד הַמְעַד" (כ"ד).
פסוק י"ד "וַאֲנִי תְפִלָּתִי לְךָ ה' עֵת רָצוֹן אֱלֹהִים בְּרׇב חַסְדֶּךָ עֲנֵנִי בֶּאֱמֶת יִשְׁעֶךָ" נאמר בתפילת מנחה של שבת אחרי ובא לציון וחצי קדיש לפני הוצאת ספר התורה.
מנהג אמירת פסוק י"ד גם בהוצאת ספר תורה בשלוש רגלים, ראש השנה ויום כיפור, הוא מנהג מאוחר שנזכר רק בספר שערי ציון (שער ג).
תהילים ס"ט באתר הפיוט והתפילה
וַאֲנִי תְפִלָּתִי באתר הפיוט והתפילה
ואני תפילתי שיר של יונתן רזאל על פי פסוק י"ד
ואני תפילתי שיר של בועז שרעבי בין השאר על פי פסוק י"ד
תפילתי - שמילי אונגר בלחן של פינקי ובר באלבום מדריגות.
תהילים ע"ג הוא המזמור ה-73 בספר תהילים ואחד משנים עשר המזמורים המיוחסים לאסף בן ברכיהו.
המזמור הומלץ בספרי הסגולות כמועיל נגד פחד.
מזמור ע"ג מורכב מעשרים ושמונה פסוקים ומחולק לשני חלקים:
המזמור נפתח בהודאת המשורר כי הוא מקנא בהצלחת הרשעים: "כִּי קִנֵּאתִי בַּהוֹלְלִים שְׁלוֹם רְשָׁעִים אֶרְאֶה" (ג').
בחלקו השני של המזמור פותר המשורר את הבעיה עליה דיבר בחלקו הראשון של המזמור: "עַד אָבוֹא אֶל מִקְדְּשֵׁי אֵל אָבִינָה לְאַחֲרִיתָם" (י"ז).
לאחר מפלת הרשעים, מבין המשורר כי אלוהים היה איתו גם כשהוא לא יכול להבין זאת: "אֲנִי תָמִיד עִמָּךְ אָחַזְתָּ בְּיַד יְמִינִי" (כ"ג).
התגמול האמיתי הוא שהצדיקים זוכים לקרבת אלוהים, לעומת הרשעים: "וַאֲנִי קִרֲבַת אֱלֹהִים לִי טוֹב שַׁתִּי בַּאדֹנָי ה' מַחְסִי לְסַפֵּר כָּל מַלְאֲכוֹתֶיךָ" (כ"ח).
פסוקים שונים מן המזמור זכו להלחנה ולביצוע מפי יצחק מאיר, מוטי שטיינמץ ויוחאי בן אב"י.
תהילים פ"ו הוא המזמור ה-86 בספר תהילים ומיוחס לדוד המלך.
קריאת הפרק הומלצה בספרי הסגולות כמועילה למי שיש לו רוח רעה.
מזמור פ"ו מורכב משבעה עשר פסוקים ומחולק לארבעה חלקים:
הזמור נפתח בבקשת המשורר מאלוהים שיקשיב לו את ושישמע את תפילתו: "הַטֵּה ה' אׇזְנְךָ עֲנֵנִי כִּי עָנִי וְאֶבְיוֹן אָנִי" (א').
חלקו הראשון של המזמור מסתיים בחזרתו של המשורר על בקשתו מאלוהים שישמע לתפילתו: "הַאֲזִינָה ה' תְּפִלָּתִי וְהַקְשִׁיבָה בְּקוֹל תַּחֲנוּנוֹתָי" (ו').
חלקו השני של המזמור מסתיים בבקשת המשורר מאלוהים שיראה לו את הדרך הנכונה איך להתנהג כך שיוכל המשורר לעבוד את אלוהים בלב שלם: "הוֹרֵנִי ה' דַּרְכֶּךָ אֲהַלֵּךְ בַּאֲמִתֶּךָ יַחֵד לְבָבִי לְיִרְאָה שְׁמֶךָ" (י"א).
כי אליך אקרא כל היום, בריו חקשור
שמח נפש עבדך, אליאב חורי
הורני - יעקב יהודה דסקל באלבומו נאר מיט אמונה.
הורני ה' דרכך, פרחי טורונטו.
כי אתה, לחן של ר' משה גולדמן, באלבום לנצח של מחנה שלווה.
אודך ה' אלוקי, ניגון שהולחן על ידי הרב יוסף יצחק ליפסקר, ומושר בחסידות חב"ד, הניגון הולחן על המילים: "אוֹדְךָ ה' אֱלֹקַי בְּכָל לְבָבִי וַאֲכַבְּדָה שִׁמְךָ לְעוֹלָם.
אדדך ה' אלוקי - לחן של חיים בנט וביצוע של שלמה כהן ומקהלת רננו חסידים באלבום אוהבי ה'.
פנה אלי - לחן של שמשי ניימן באלבום נחמה.
בפסוק "כי גדול אתה ועושה נפלאות אתה אלוקים לבדך" משולב בשיר ברוך השם בלחן של שמשי ניימן באלבום נחמה.
תהילים ס"ה הוא המזמור השישים וחמישה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-64).
המזמור עוסק בתהילה לה' שסולח לחוטאים ומקרב את השבים אליו.
וכן ממלא את העולם ברוב טובה ובהדר.
המזמור מכיל ארבעה עשר פסוקים והוא שיר שבח ותודה ממי שזכה בקרבת האל, "אַשְׁרֵי תִּבְחַר וּתְקָרֵב"(ה).
והקרובים זוכים גם בשפע רב של ביטחון, יחס ורוב טובה:"נִשְׂבְּעָה בְּטוּב בֵּיתֶךָ".
המשורר שמח על הביטחון ותשומת הלב מהאל "בְּצֶדֶק תַּעֲנֵנוּ...
מִבְטָח כָּל קַצְוֵי אֶרֶץ"(ו'-ט'), הכי בטוח כשהמענה והביטחון מגיעים ממי שברא את העולם ושולט בו "מֵכִין הָרִים בְּכֹחוֹ" ו"מַשְׁבִּיחַ שְׁאוֹן יַמִּים" עד שאפילו במקומות הכי נידחים "יִּירְאוּ יֹשְׁבֵי קְצָוֹת מֵאוֹתֹתֶיךָ".
הפרק נאמר בשחרית של יום כיפור.
פסוק ג' מופיע כפזמון חוזר של פיוט ליום כיפור
פסוק ה' הוא אחד הפסוקים הפותחים את טקס ברית המילה
מפסוק י"ד למדו חז"ל שמעשר בהמה הוא בא' בתשרי
פסוק ב' מולחן ומופיע בשירים ביניהם "תוכו רצוף אהבה" של ישי ריבו.
תהילים ע"ט הוא המזמור ה-79 בספר תהילים ואחד משנים עשר המזמורים המיוחסים לאסף בן ברכיהו.
מזמור ע"ט מורכב משלושה עשר פסוקים ומחולק לארבעה חלקים:
בחלקו השלישי של המזמור מבקש המשורר מאלוהים שיתעלם מחטאי העבר ומסביר גם מדוע: "אַל תִּזְכׇּר לָנוּ עֲוֺנֹת רִאשֹׁנִים מַהֵר יְקַדְּמוּנוּ רַחֲמֶיךָ כִּי דַלּוֹנוּ מְאֹד" (ח').
המזמור נחתם בהצהרת המשורר כי לא כמו שאר העמים, עם ישראל יודו לאלוהים תמיד: "וַאֲנַחְנוּ עַמְּךָ וְצֹאן מַרְעִיתֶךָ נוֹדֶה לְּךָ לְעוֹלָם לְדוֹר וָדֹר נְסַפֵּר תְּהִלָּתֶךָ", ובזכות זאת אלוהים צריך לשמוע לתפילתם.
פסוקים ח–ט מופיעים בתפילת התחנון שלאחר תפילת העמידה.
פסוק י' משולב בתפילת "אב הרחמים".
בני קהילות אשכנז נוהגים לומר במהלך ליל הסדר פסוקים מתהילים המתחילים בפסוק ו': "שפוך חמתך אל הגוים אשר לא ידעוך" לאחר פתיחת דלת הבית לאליהו הנביא.
ואנחנו עמך וצאן מרעיתך - ניגון חסידי שהותאם למילים במזמור לרגל יום הולדתו ה-78 של הרבי מליובאויטש בשנת ה'תש"מ.
ללחן ביצועים רבים, ביניהם: אהרלה סמט.
אחיה אשר הכהן אלורו בפרויקט חב"ד על הפסנתר.
תהילים ס"ו הוא המזמור השישים ושישה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-65).
המזמור עוסק בתהילה לאלוהים על התגלותו ובפרט התגלות בכל תולדות ישראל.
המזמור מרמז על ניצחון מול מכשולים ואויבים שעברו מהעולם ובסיומו תפילה של אדם פרטי הרואה את השגחת האל בחייו.
המזמור מכיל עשרים פסוקים והוא מתחיל בקול תרועה לאלוהים "הָרִיעוּ לֵאלֹהִים כָּל הָאָרֶץ"(א).
האל הציל את עם ישראל מהשעבוד על ידי הגויים, מצוקה שהוא בעצמו הביא על מנת לחנך אותם: "כִּי בְחַנְתָּנוּ אֱלֹהִים"(י) והעברת אותם תהליך של ניקוי והשבחה "צְרַפְתָּנוּ כִּצְרָף כָּסֶף"(י).
המשורר מתחייב להביא קורבנות לאל כפי שהתחייב "אָבוֹא בֵיתְךָ בְעוֹלוֹת אֲשַׁלֵּם לְךָ נְדָרָי" כפי שנדר בשעת מצוקה.
וחשוב לא פחות מכל הקורבנות "אֲסַפְּרָה...
פסוק ט' מופיע בברכות קריאת שמע.
מפסוק כ' לומדים חז"ל שייסורים של אהבה אלו ייסורים שאין בהם ביטול תפילה.
בשנים בהם ערב פסח חל בשבת, לדעת הגר"א אומרים מזמור זה כשיר של יום ביום השישי מימות הפסח.
פסוק ב' מולחן ומופיע בשירים, ביניהם "תוכו רצוף אהבה" של ישי ריבו.
אכן - שירו של אהרלה סמט באלבום אהר'לע.
תהילים ס"ח הוא המזמור השישים ושמונה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-67).
המזמור עוסק בתהילה על גבורת האל שבאה לידי ביטוי בניצחונות במלחמות.
לשונו של המזמור ארכאית במיוחד ויש בו מלים יחידאיות רבות וכמה וכמה ביטויים ומשפטים שאינם ברורים וזכו לפירושים רבים.
במזמור זה מופיעים כל שבעת שמות ה' המקודשים (יהוה, יה, אדני, אל, אלהים, שדי וצבאות).
המזמור מכיל שלושים ושישה פסוקים והוא נפתח בפסוק דומה לפסוק מספר במדבר - "קוּמָה יְהוָה וְיָפֻצוּ אֹיְבֶיךָ וְיָנֻסוּ מְשַׂנְאֶיךָ מִפָּנֶיךָ" (), שנאמר על מסעות ארון הקודש.
לאחר פסוק הפתיחה, פותח המשורר בתיאור האלוהים שגורם לאויבים לנוס ולפוץ בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים: "יָקוּם אֱלֹהִים יָפוּצוּ אוֹיְבָיו וְיָנוּסוּ מְשַׂנְאָיו מִפָּנָיו כְּהִנְדֹּף עָשָׁן תִּנְדֹּף כְּהִמֵּס דּוֹנַג מִפְּנֵי אֵשׁ יֹאבְדוּ רְשָׁעִים מִפְּנֵי אֱלֹהִים"(ב-ג).
בחלקו השני של המזמור מזכיר המשורר ניצחונות קודמים של עם ישראל, וכיצד האל סייע בניצחונות אלו: "אֱלֹהִים בְּצֵאתְךָ לִפְנֵי עַמֶּךָ בְּצַעְדְּךָ בִישִׁימוֹן סֶלָה.
בחלק מתיאור הניצחונות יש כפילות עם פסוקים משירת דבורה שבספר שופטים.
המזמור מתאר את האל כלוחם חזק שמוחץ את אויבי העם:"הָאֵל לָנוּ אֵל לְמוֹשָׁעוֹת וְלֵה' אֲדֹנָי לַמָּוֶת תֹּצָאוֹת.
בשל פרשנות חז"ל למזמור, שראו בו מזמור העוסק במעמד הר סיני ובמתן תורה, הוא נאמר במנהגי תפילה שונים בשבועות.
לפי נוסח הספרדים הוא נאמר לפני תפילת ערבית, ולשיטת הגר"א הוא משמש שיר של יום ביום טוב שני של גלויות של שבועות.
פסוק ב' מופיע בשיר "למנצח שיר מזמור" (לחן: דובי זלצר, ביצוע: גאולה גיל) שנכתב והתפרסם מיד לאחר מלחמת ששת הימים.
פסוק כ"ג מופיע באנדרטה שבהר הרצל, לזכר הנספים בטביעת הספינה ארינפורה במלחמת העולם השנייה.
תהילים ע"ב הוא המזמור השבעים ושניים בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-71).
המזמור עוסק בשירה ותפילה על המלך שלמה.
יש הסוברים כי גלומה במזמור נבואה על המלך המשיח שעתידה להתקיים בשלמות בימי אחד מצאצאיו של שלמה.
המזמור מכיל שלושים ושישה פסוקים והוא נפתח בכותרת:"לִשְׁלֹמֹה"(א).
עשיית הצדק והמשפט תגרום לכך שהארץ כולה תהיה מלאה בשלום:"יִשְׂאוּ הָרִים שָׁלוֹם לָעָם וּגְבָעוֹת בִּצְדָקָה"(ג).
למשורר ברור שגדולת המלך תלויה בצדק ובמשפט וכך הוא מתחיל את החלק השלישי של המזמור בסיבה:"כִּי יַצִּיל אֶבְיוֹן מְשַׁוֵּעַ וְעָנִי וְאֵין עֹזֵר לוֹ יָחֹס עַל דַּל וְאֶבְיוֹן וְנַפְשׁוֹת אֶבְיוֹנִים יוֹשִׁיעַ"(יב-יג).
המלך המדובר יוכל לזכות בזהב משבא בעקבות מעשיו וכשיזכה בזהב, הוא לא ישאיר את העושר אצלו אלא יעניק ממנו לאביונים:"וִיחִי וְיִתֶּן לוֹ (לאביון) מִזְּהַב שְׁבָא וְיִתְפַּלֵּל בַּעֲדוֹ תָמִיד כׇּל הַיּוֹם יְבָרְכֶנְהוּ"(טו).
מפסוק ה' לומדים חז"ל את זה שה"ותיקין" מדקדקים על עצמן לגמור את קריאת שמע עד הנץ החמה ושיש מצווה להתפלל עם דמדומי חמה.
פסוק י"ח הוא הפסוק המסיים את אחד מחלקי פסוקי דזמרה.
תהילים פ"ט הוא המזמור ה-89 בספר תהילים והמזמור היחיד שמיוחס לאיתן האזרחי.
מזמור פ"ט מורכב מחמישים ושלושה פסוקים ומחולק לחמישה חלקים:
המשורר מדגיש כי אלוהים נוהג בצדק ומשפט ומשבח את עם ישראל שהולכים בדרכו: "אַשְׁרֵי הָעָם יֹדְעֵי תְרוּעָה ה' בְּאוֹר פָּנֶיךָ יְהַלֵּכוּן" (ט"ז).
המשורר תוהה בפני אלוהים עד מתי הוא ימשיך להסתר ולכעוס על בית דוד: "עַד מָה ה' תִּסָּתֵר לָנֶצַח תִּבְעַר כְּמוֹ אֵשׁ חֲמָתֶךָ" (מ"ז).
בשל כך, יש המייחסים מזמור זה לתקופת עתליה שבה פסקה מלכות בית דוד לשש שנים.
לאחר הטענה של המשורר כביכול נגד אלוהים בחלק הרביעי, הוא מביא את הפסוק המסיים של הפרק: "בָּרוּךְ ה' לְעוֹלָם אָמֵן וְאָמֵן", שאומר שלמרות כל הרעות שקרו לבית דוד, עדיין ה' הוא מבורך לנצח, ובכך הוא גם חותם את הספר השלישי בתהילים.
ברכת ברוך ה' לעולם היא ברכה הנאמרת בחלק מנוסחי התפילה היהודיים בתפילת ערבית של חול לאחר ברכת השכיבנו או כחלק ממנה.
מבנה הברכה מורכב ממספר פסוקים שהפותח שבהם הוא הפסוק הנ"ג בפרק ומכאן שמה.
הברכה כוללת שמונה עשרה פעמים את שם ה' ובסופם חתימה בברכה.
בנוסחים שמקורם בארצות אירופה ברכה זו היא ברכה עצמאית לאחר ברכת השכיבנו, בעוד שבנוסחים שמוצאם בארצות המזרח היא משולבת כחלק מברכת השכיבנו.
לאמירת ברכה זו קמו התנגדויות שונות במהלך הדורות, וכיום אמירתה נהוגה רק במספר מצומצם של קהילות.
לך שמים לך ארץ - ספר מאת עזר ויצמן ודב גולדשטיין
תהילים ע"ה הוא המזמור השבעים וחמישה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-74).
המזמור עוסק בתודה לאל ובתקווה הרבה שיש למשורר בישועתו גם בעת צרה.
זהו המזמור הרביעי הפותח במילים "אל תשחת" (בדומה לתהילים נ"ז, נ"ח ונ"ט).
המזמור מכיל 11 פסוקים, והוא עוסק בלימוד לקח ומוסר לרשעים ובשבח לאל השופט.
באופן חריג יחסית לשאר מזמורי תהלים, האל גם משמיע את דברו.
המשורר פותח בשירה בשם כולם: "הוֹדִינוּ לְּךָ, אֱלֹהִים" (ב), ואף מציין את קרבת שם ה', כלומר קרבתו שלו למאמיניו: "וְקָרוֹב שְׁמֶךָ".
לאחר מכן המשורר מצטט את דברי האל עצמו: "בבוא העת "אֶקַּח מוֹעֵד" ואבוא לשפוט את הארץ וכל יושביה".
ציטוט שנאמר כתגובה לבקשה המתוארת בסוף המזמור הקודם לנקום את נקמת האל מהרשעים "קומה אלוהים ריבה ריבך".
לאחר ציטוט זה המשורר חוזר לדבריו הוא ומזהיר את הרשעים לא להתגאות ולדבר בעזות וחוצפה כתוצאה מהצלחתם והישגיהם החומריים: "אָמַרְתִּי לַהוֹלְלִים אַל תָּהֹלּוּ וְלָרְשָׁעִים אַל תָּרִימוּ קָרֶן...
כלומר ההצלחה לא תלויה בכוח האדם אלא רק באלוהים: "כִּי אֱלֹהִים שֹׁפֵט זֶה יַשְׁפִּיל וְזֶה יָרִים".
המשורר מוסיף ומגדיל את אזהרתו בתיאור כוס התרעלה השמורה ביד ה' על מנת להשקות בה את הרשעים " כי כוס ביד ה'...
אך שמריה ימצו ישתו כל רשעי ארץ".
וזאת בניגוד למצבם החיובי של הצדיקים שיזכו לתשועה עליה המשורר מבטיח לזמר: "ואֲנִי אַגִּיד לְעֹלָם אֲזַמְּרָה לֵאלֹהֵי יַעֲקֹב".
המזמור נחתם בציטוט שני ואחרון מדברי האל להכרית את ממשלת הרשעים ולרומם את הצדיקים בישועה לעומתם: "וכל קרני רשעים אגדע תרוממנה קרנות צדיק".
ניכרות הקבלות בין הפרק לתפילת חנה, לשניהם משותף מבנה משפטי השלילה המדלג על מילת "אַל", בשניהם מובעת תוכחה נגד דוברי "עתק", ובשניהם נאמר שה' הוא המשפיל והמרומם, אף חתימתם של שניהם היא בהתרוממות קרן הצדיק - או משיח ה'.
לתיאור "כוס התרעלה" מקבילות רבות במקרא, ציור מלא של השקיית הכוס לאומות בא בספר ירמיהו.
מקור הניגון בחסידות חב"ד והוא מופיע כניגון קס"א בספר הניגונים של חב"ד.
השיר מופיע גם בפרויקט צמאה בביצועו של אריאל זילבר.
תהילים ע"ז הוא המזמור ה־77 בספר תהילים חלק משנים עשר המזמורים המיוחסים לאסף בן ברכיהו וחלק מהתיקון הכללי.
מזמור ע"ז מורכב מעשרים ואחת פסוקים ומחולק לשלושה חלקים:
חלקו השני של המזמור מסתיים בתהיית המשורר האם שכח אלוהים את מידות החנינה והרחמים: "הֲשָׁכַח חַנּוֹת אֵל אִם קָפַץ בְּאַף רַחֲמָיו" (י).
בחלקו האחרון של המזמור עובר המשורר לתפילה לאלוהים בה הוא מבקש ממנו שישוב לעשות את הפלאים שעשה בעבר: "וָאֹמַר חַלּוֹתִי הִיא שְׁנוֹת יְמִין עֶלְיוֹן" (י"א), "אֶזְכּוֹר מַעַלְלֵי יָהּ כִּי אֶזְכְּרָה מִקֶּדֶם פִּלְאֶךָ" (י"ב).
המזמור נחתם בתיאור המשורר כמה אירועים חשובים בתולדות עם ישראל שכמוהם הוא מבקש מאלוהים שיחזרו:
מזמור ע"ז הוא השישי מעשרת המזמורים המרכיבים את התיקון הכללי.
אתה הא-ל עושה פלא, ניגון חב"ד
תהילים פ"א הוא המזמור ה־81 בספר תהילים, חלק משנים עשר המזמורים המיוחסים לאסף בן ברכיהו ושיר של יום של יום חמישי.
מזמור פ"א מורכב משבעה עשר פסוקים ומחולק לשני חלקים:
בחלקו השני של המזמור מביא המשורר חלק מתולדות עם ישראל, יחד עם תוכחה על עם ישראל:
תהילם פ"א הוא שיר של יום של יום חמישי.
הרנינו לאלקים עוזנו, ניגון חב"ד
תהילים פ"ב הוא המזמור ה־82 בספר תהילים, חלק משנים עשר המזמורים המיוחסים לאסף בן ברכיהו ושיר של יום של יום שלישי.
מזמור פ"ב מורכב משמונה פסוקים ומחולק לשלושה חלקים:
כלומר, אלוהים נמצא בבית דין של מעלה ושופט שם.
המזמור נחתם בקריאת המשורר לאלוהים שיקום וישפוט את הארץ: "קוּמָה אֱלֹהִים שׇׁפְטָה הָאָרֶץ כִּי אַתָּה תִנְחַל בְּכׇל הַגּוֹיִם" (ח)'.
תהילם פ"ב הוא שיר של יום של יום שלישי.
אַשְׁרֵי תְמִימֵי דָרֶךְ הוא מזמור בספר תהילים, ונקרא גם תְּמַנְיָא אַפֵּי (בארמית: שמונָה פנים) או אלפא ביתא על שם מבנהו, הוא המזמור הארוך ביותר בספר תהילים והפרק הארוך ביותר בתנ"ך.
תוכנו העיקרי של המזמור עוסק בחשיבות לימוד התורה אך מובאים בו גם נושאים אחרים.
במזמור 176 (קעו) פסוקים; שמונה פסוקים לכל אחת מ-22 אותיות הא"ב (שמונת הפסוקים הראשונים מתחילים באות א', שמונת הפסוקים שאחריהם מתחילים באות ב' וכן הלאה).
בכל שמונה פסוקים של כל אות מוזכר בכל פסוק תיאור אחר לתורה: אמונה, אמרה, דבר, דרך, חק, מצווה, משפט, עדות, פיקודים, תורה.
בסדר הלימוד החודשי של תהילים מחולק מזמור זה לשני חלקים (יומיים) בגלל אורכו.
לפי האמור במסכת ברכות הועלתה אפשרות שפרק זה ייאמר בכל יום (במקום אשרי יושבי ביתך), שכן הוא מסודר לפי סדר הא"ב, אבל מכיוון שאין בו שבח הכנת מזון לכל חי, נדחתה האפשרות.
לכן אומרים את אשרי יושבי ביתך, שמורכב בעיקר ממזמור , שכן יש בו גם את שבחו של הקב"ה שמכין מזון לכל חי (בפסוק "פותח את ידך ומשביע לכל חי רצון"), והוא גם מסודר כמעט לגמרי לפי סדר הא"ב.
את מזמור קי"ט נהוג לקרוא באזכרות.
לפי הנהוג קוראים את חלקי הפרק המתחילים באותיות לפי שם הנפטר לפי פסוקי שמו, ובעדות מסוימות קוראים לאחר מכן אותיות נ', ש', מ', ו-ה'.
עדות המזרח וקהילות אמ"ת (אלג'יר, מרוקו, תוניס) נוהגות לקרוא את המזמור עם מזמורים אחרים לפני ערבית של מוצאי שבת.
בחסידויות מסוימות נהוג לשיר את המזמור בעת הדלקת נרות החנוכה, מספר אותיות בכל לילה.
בחסידות בעלז מושר המזמור בלחנים איטיים עתיקים המיוחסים למגיד ממזריטש ותלמידיו.
רבי מתתיה היצהרי כתב פירוש על המזמור.
נדפס בשנים רע"ה, ש"ו, שע"ג, ובמהודרה חדשה על ידי דב רפל (הוצאת 'ידע סלע' תל אביב).
הרב יעקב אבוחצירא חיבר שני ספרים על המזמור 'מעגלי צדק' ו'אלף בינה'.
הרב ד"ר ראובן מאמו כתב אף הוא ספר בשם 'תבענה שפתי תהילה' על מזמור זה.
אשרי תמימי דרך - יוסף קרדונר מתוך אלבום ההופעה קומזיץ.
במה יזכה - לחן של ר' משה גולדמן, באלבום לנצח של מחנה שלווה.
גמול - לחן של ר' משה גולדמן, באלבום להודיע של מחנה שלווה.
לחן של הרב יצחק גינזבורג וביצוע של דוד רפאל בן-עמי באלבום בוקע חלוני רקיע.
כלתה לתשועתך נפשי - ניגון שהולחן לרגל יום הולדתו של הרבי מליובאויטש.
טוב טעם ודעת למדני - זושא.
טוב לי - לוי פולקוביץ, לחן של הרשי רוטנברג באלבומו טוב לי.
גרסת כיסוי לשיר באלבום לחיים טיש, קומזיץ 4.
טוב לי תורת פיך - יוסף משה כהנא באלבום לחיים טיש - תורה.
לולי תורתך - איתן כץ וג'ואי ניוקומב.
מה אהבתי תורתך - יוסף משה כהנא באלבום לחיים טיש - תורה.
מה אהבתי תורתך - יעקב שוואקי באלבום מאמין בניסים.
הפסוק "מה אהבתי תורתך" משולב בשיר תורה של שמילי אונגר באלבומו מאך א ברכה.
נר לרגלי - עוזיה צדוק.
שלום רב לאוהבי תורתך - שיר של ברוך לוין, לשיר קאבר של אברהם פריד ושלום בראדט באלבום פרויקט רילקס עם אברהם פריד.
על המילים "שש אנוכי על אמרתך כמוצא שלל רב, אז אבדתי בעניי, לעולם לא אשכח פיקודיך כי בם חייתני", שר שמואל גריינימן.
תעיתי כשה אובד - מוטי שטיינמץ לחן של האדמו"ר מסקולען באלבום נועם 2.
תעיתי כשה אובד - הראל טל מתוך האלבום נפשי בשאלתי.
בקש עבדך - ישי לפידות, לחן הראל טל.
בקש - שלמה כהן בלחן של אלי לאופר.
על נהרות בבל הוא שמו של מזמור קל"ז בתהלים (בתרגום השבעים מספרו קל"ו).
המזמור קרוי כך על-פי הפסוק הפותח אותו:
המזמור הוא קינה של בני ממלכת יהודה שהוגלו לבבל עם חורבנם של ציון, בית המקדש הראשון וממלכתם.
במזמור תשעה פסוקים, הנחלקים לשלושה חלקים:
פסוקים א–ד: קינה על גורלם של הגולים לבבל.
פסוקים ה–ו: שבועה שלא לשכוח את ירושלים
פסוקים ז–ט: תפילה לנקמה באדום ובבבל.
המזמור מתאר את אבלות הגולים, שבתגובה לבקשת שוביהם הבבלים לנגן משירי ציון, תלו את כינורתיהם על עצי הערבה שעל גדות נהרות בבל, ולא היו מסוגלים לשיר ולנגן על אדמת נכר.
הגולים נשבעים שאם ישכחו את ירושלים תשכח יד ימינם (תשכח איך לעשות פעולות, תשכח איך לנגן), ואם לא יזכירו את ירושלים בראש כל שמחה, תדבק לשונם לחכם (ולא יוכלו לשיר עוד).
הגולים מתפללים לנקמה בבני אדום שסייעו לבבל בהחרבת ירושלים, וכנגד בת בבל השדודה (השודדת או העתידה להישדד).
המילה "תוֹלָלֵינוּ" היא מילה יחידאית במקרא.
זהות הכותב, זמן כתיבתו ומקום כתיבתו
המזמור הוא מזמור "יתום" ואין בתחילת המזמור שלו ייחוס למשורר מסוים, בתרגום השבעים, לעומת זאת, מופיע בראש המזמור יחוס: "לדוד ירמיהו" (Τῷ Δαυΐδ ῾Ιερεμίου).
דעות שונות נאמרו לגבי זהותו של כותב המזמור וזמן כתיבתו:
במחקר יש מחלוקת אם נכתב בבבל או כשגולים חזרו לארץ החרבה יש תמיכה שנכתב בארץ מלשון העבר שבה משתמשים בפסוקים 1 עד 3 ("בכינו", "תלינו" וכו') ובשל ההתייחסות הגאוגרפית למקום אחר (המילה "שם" במשפט "על נהרות בבל שם ישבנו").
יש נוהגים לומר מזמור זה קודם ברכת המזון בימות החול, ויש נוהגים לאומרו רק בסעודה המפסקת של תשעה באב.
בימים שבהם אין אומרים תחנון מחליפים אותו בשיר המעלות (תהלים קכ"ו).
עדות המזרח אומרות את המזמור מב' באב ועד ח' באב לאחר תפילת ערבית, ובליל תשעה באב פותח המזמור את תפילת ערבית.
מזמור זה הוא התשיעי מבין עשרת המזמורים של התיקון הכללי שהנהיג רבי נחמן מברסלב לומר כתיקון לפגם הברית.
המזמור נכלל בתפילות הבוקר הנאמרות מדי יום שישי בנצרות האורתודוקסית.
כחלק ממנהגי האבלות על החורבן, נהגו לשבור כוס כוס תחת החופה (ולפי מנהגים רבים, נהגו לתת 'אפר מקלה' בראש החתן) כמו כן נהוגים שהחתן אומר את הפסוקים החמישי והשישי מהמזמור:
כיום בחתונות דתיות לאומיות הקהל נוהג לשיר את הפסוקים קודם לכן, בלחנים מוכרים.
יש הנוהגים לתלות שלט ובו קטע זה, בסמוך לאמה המושארת לא מסוידת סמוך לפתח הבית, או כתחליף לה.
באופרה "נבוקו" מאת ג'וזפה ורדי עורגים היהודים למולדתם.
שירת העבדים העבריים באופרה (Va pensiero, sull'ali dorate – "עופי מחשבה על כנפי זהב") מזכירה פרק זה בתהילים.
בתרגומו לאנגלית המזמור ידוע בשני לחנים:
לחן כקאנון מהמאה ה-18 של המלחין האנגלי פיליפ הייז.
לחן זה הופץ בידי להקת פיטר פול ומרי בשנות השישים של המאה העשרים ובביצוע מחודש של דון מקליין בשנות השבעים.
להקת בוני אם התפרסמה ב-1978 עם השיר פופולרי 'ביי דה ריברז אוף בבילון'.
פסוקים מהפרק מצוטטים בשיר בללייקה של אילנית שחיבר יורם טהרלב.
שיר ציון – בנצי שטיין ומקהלת שירה.
על נהרות בבל – מידד טסה לחן של שרון אבילחק.
קאבר ווקאלי של סענדי אופמן.
גרסת כיסוי נוספת לשיר של הזמר מרדכי שפירא יחד עם תזמורת פריילך.
על נהרות בבל – גד אלבז מהאלבום משמעויות.
על נהרות בבל – יוסף קרדונר באלבום תיקון הכללי.
על נהרות בבל – לחן המושר בחסידות באבוב, הולחן על ידי האדמו"ר רבי בן ציון הלברשטאם, בעל הקדושת ציון מבאבוב.
על נהרות בבל – פרחי לונדון מהתקליט ברכי נפשי את ה'.
אם אשכחך ירושלים – יעקב שוואקי מתוך האלבום ידיד.
אם אשכחך ירושלים – מנדי ג'רופי באלבום וידעת היום.
על נהרות בבל – ניגון שהלחין החזן של חסידות באיאן רב פנחס ספקטור, נהוג לנגנו בחתונות לפני ברכת המזון
תהילים קל"ו הוא המזמור ה-136 בספר תהילים, הנקרא בשם הלל הגדול.
הפרק פותח במילים: , ומסיים כל פסוק במילים:.
חשיבותו של הפרק נודעת בעיקר בתוכנו המיוחד המדבר על כלכלת כל העולם מידי ה'.
פרק קל"ו ידוע בשם הלל הגדול.
אולם קיימת מחלוקת במקורות האם הלל הגדול כולל רק את תהלים קל"ו או גם פרקים אחרים.
ב, מובאות דעות שונות על נוסח הלל הגדול.
הדעה המרכזית, היא דעת רבי יהודה האומר שהלל הגדול הוא פרק קל"ו בתהילים, דעה שנייה היא דעתו של רבי יוחנן הסובר שהלל הגדול מורכב מהפרקים: קל"ד, קל"ה וקל"ו ודעה שלישית היא דעתו של רב אחא בר יעקב, הסובר כי הלל הגדול מתחיל בפרק קל"ה פסוק ג' ומסתיים בתחילת פרק קל"ז.
בשולחן ערוך נפסק שהלל הגדול בליל הסדר כולל רק את פרק קל"ו, וככה נוהגות רוב הקהילות, אולם יהודי איטליה אומרים גם פרק קל"ה לפני קל"ו בליל הסדר.
לגבי פסוקי דזמרא בשבת, פרק קל"ה מופיע לפני קל"ו, אבל לפני קל"ה מופיעים עוד כמה פרקי תהילים לא קשורים, ולכן אי אפשר לקבוע האם פרק קל"ה מופיע בתור חלק מהלל הגדול או ככל פרק אחר שנאמר.
המקור לשם "הלל הגדול" מופיע בתלמוד הירושלמי:
"אי זו היא הלל הגדולה, רב פרנך בשם רב חנינא, הודו לאלהי האלהים כי לעולם חסדו הודו לאדוני האדונים כי לעולם חסדו".
בתלמוד הבבלי מובאת הסיבה לכך:"ולמה נקרא שמו הלל הגדול?
אמר רבי יוחנן: מפני שהקב"ה יושב ברומו של עולם ומחלק מזונות לכל בריה" - דכתיב:...
הרשב"ם פירש: והיינו דבר גדול.
כלומר שנקרא שמו כך, משום שמהולל הקב"ה בפרק זה, על מעשה גדול שעושה עם כל בריה.
"הלל הגדול" - דהיינו פרק קל"ו כאמור, נהוג לאמרו בפסוקי דזמרא בתפילת שחרית של שבתות וחגים.
מועד נוסף בו הפרק נאמר קבוע, הוא ליל הסדר, שבו הפרק נאמר לאחר ההלל שבהגדה.
ישנה מחלוקת אם הלל הגדול נאמר על כוס רביעית או חמישית מארבע כוסות.
נכתב במשנה, בפירוט התעניות בסדר מועד, ש"הלל הגדול" נאמר אף בשעת ירידת גשמים שלאחר תענית גשמים לפי ר' טרפון, במקרה שירד גשם קודם חצות.
לפי מנהג הגר"א המזמור משמש כשיר של יום לאחרון של פסח (למעט שנים בהם הוא חל בשבת או ביום ראשון).
אייזיק האניג בלחן של האדמו"ר מפיטסבורג, עיבוד של מונה רוזנבלום באלבום אמת ניגוני חסידי פיטסבורג 11.
עידן רייכל ביצע אדפטציה למזמור זה באלבומו "Toure-Raichel collective".
מילות הפרק מופיעות בשיר כי לעולם חסדו מתוך האלבום יביע אומר של הדג נחש.
מִזְמוֹר לְתוֹדָה הוא המזמור ה-100 בספר תהילים (במספור של תרגום השבעים והוולגטה זהו הפרק ה-99).
המזמור נאמר כתפילת הודיה ועל פי חלק מן המסורות נאמר בבית המקדש בשעת הקרבת קרבן תודה.
המזמור נאמר בתפילת שחרית בימי החול כחלק מפסוקי דזמרא.
מזמור זה חותם את ששת מזמורי הגאולה.
המזמור פותח בכותרת "מזמור לתודה", שהיא אחד מעשרה מאמרות של שבח שבהן נאמר ספר תהילים.
על דרך הפשט משמעות הביטוי "מזמור לתודה" הוא מזמור של דברי הודיה (רד"ק).
פירוש נוסף - זהו מזמור שהושר בעת הבאת קרבן תודה (רש"י).
במזמור ישנם שבעה ציוויים: הריעו, עבדו, בואו, דעו, בואו, הודו, ברכו.
לאחר הציווי השלישי והשביעי בא נימוק לכל הציוויים: "כי ה' הוא אלוהים הוא עשנו ולא אנחנו, עמו וצאן מרעיתו", ו"כי טוב ה' לעולם חסדו, ועד דור ודור אמונתו".
שלושת הציוויים הראשונים הוא קריאת המשורר לעבודת ה' בשמחה: הריעו, עבדו...
הציווי הרביעי, "דעו", הוא הציווי האמצעי הבא בתור נימוק המהווה את אמצעו ועיקרו של המזמור.
בנימוק זה ישנם שלושה חלקים: הודאה ביכולת: "כי ה' הוא אלהים".
הודאה בתלות: "הוא עשנו ולו אנחנו".
הודאה בקרבה וברצון להטיב: "עמו וצאן מרעיתו".
בחלק השני ישנם שלושה ציוויים, שעניינם הוא הודיה לה': בהן נקרא הציבור לבוא להודות, להלל ולברך.
לאחר מכן מגיע הנימוק: "כי טוב ה', לעולם חסדו".
בנימוק זה שלושה חלקים: טובו, חסדו ואמונתו של הבורא.
יש המסבירים את מבנה המזמור כשלושה שלבים: הרגשת הלב, המחשבה, הדיבור והמעשה.
במסורת התלמודית מקובל לייחס את תוכן המזמור אל משה רבנו, כפי שכתוב בתלמוד הירושלמי:
ישנן גם מסורות המייחסות את המזמור לאדם הראשון או לדוד המלך.
מובא בשולחן ערוך שיש לומר את מזמור לתודה בנגינה מפני שהוא מיוחד אף ממזמורים אחרים.
דברי השולחן ערוך מקורם מהספר "כל בו" (סימן ד'), שם מובא מקור לדין זה מהפסוק (תהלים קמ"ז) "ענו לה' בתודה", כאשר המילה "ענו" פירושה שירה כמו "ותען להם מרים" וכן בשירת הבאר "עלי באר ענו לה".
כמובא במדרש תנחומא (וירא, כב) "אין 'וענתה' אלא שירה, שנאמר 'ענו לה' בתודה'".
מזמור לתודה – לעתיד לבוא
במדרש אמרו שלעתיד לבוא כל התפילות וההודאות בטלות חוץ ממזמור לתודה.
ה'אורחות חיים'{{הערה| מובא בב"י ונפסק להלכה בשוע אוח סימן נא }} לומדים שכוונת המדרש היא למזמור לתודה, שכן המילים "כי טוב ה' לעולם חסדו" שנאמרו בירמיה "קוֹל אֹמְרִים הוֹדוּ אֶת ה' צְבָאוֹת - כִּי טוֹב ה' כִּי לְעוֹלָם חַסְדּוֹ" לא נמצאים בתנ"ך כולו רק במזמור לתודה.
הטעם לכך מבאר האבודרהם (תקון התפלות וענייניהם): "כי התפלות בטלות שלא יצטרכו לשאול צורכי עולם, כי בטובה גדולה יהיו כל הימים, ואין להם אלא שבח והודאה לשם יתברך".
יש נוהגים לעשות את "סגולת י"ג" על מזמור לתודה: כאשר זקוקים לישועה מסוימת, י"ג אנשים אומרים במשך י"ג ימים את פרק ק' בתהילים - 'מזמור לתודה'.
מקור המנהג ברב דניאל פריש, מחבר הפירוש "מתוק מדבש" על הזוהר, שהרבה להמליץ לומר את פרק י"ג של תהילים י"ג פעמים במשך י"ג ימים.
בשנים האחרונות יש מנהג ששינה קצת מהנוסחה המקורית של הסגולה.
במקום לומר את פרק י"ג בתהילים, אומרים את פרק ק' בתהילים (מזמור לתודה).
כמו שאומרים ג' פעמים י"ג מידות בפתיחת ההיכל במועדים ואחר כך מבקשים, נהגו הם לומר את מזמור לתודה: י"ג אנשים, י"ג פעמים, במשך י"ג ימים (כל יום פעם אחת).
הרעיון של המספר י"ג מובא במהרש"א (שבת קיט.): "נראה לכוין בזה המספר י"ג הנוגע לכל דבר שבקדושה...
ומלת אח"ד שהוא גימטריא י"ג מורה עליהם, שמדות הללו סובבים על אחדותו".
מזמור לתודה נאמר כחלק מפסוקי דזמרא שבתפילת שחרית (עיין לקמן לגבי המנהגים השונים באיזה ימים הוא נאמר).
בשולחן ערוך מובא שיש לאומרו בנגינה מפני שהוא מיוחד אף ממזמורים אחרים.
בשיבולי הלקט מובאים שני מנהגים הפוכים לגבי אמירת מזמור לתודה - פרק ק' מתהילים.
הדעה השנייה גורסת כי יש לומר את המזמור דווקא בשבת ולא בחול, משום שהשבת היא "יום הודאה" (כדוגמת הפסוק "מזמור שיר ליום השבת, טוב להודות...").
למעשה נהוג ברוב הנוסחים (אשכנז, ספרד, ספרדים ותימן) לומר שיר זה ביום חול בלבד.
יש שכתבו שאין לאומרו גם בערב פסח ובחול המועד פסח, משום שגם אז לא הוקרב קורבן תודה (משום שהוא מוקרב עם חמץ, ומערב פסח בחצות היום ועד לאחר החג אסור להשהות או לאכול חמץ), אולם אחרים נהגו במקרה זה לדלג רק את שתי המילים "מזמור לתודה".
הרמ"א הכריע שלא לומר את המזמור כלל וכן המנהג הרווח בקרב האשכנזים.
יש שכתבו שאין לומר מזמור זה בערב יום כיפור, מחמת שזמן אכילת קרבן תודה הוא יום ולילה, ואסור להקריב קרבן תודה בערב יום כיפור משום שממעט בזמן אכילתו.
בקצת קהילות ספרדיות, אומרים מזמור זה לפני "הבו לה' בני אלים" (תהלים כט) בקבלת שבת.
בטעם המנהגים השונים ראה בפרק לכו נרננה.
אחד מהיסודות העיקריים בתורת החסידות הוא עבודת ה' בשמחה.
בשל כך הפך הפסוק "עבדו את ה' בשמחה בֹּאו לפניו ברננה" מתוך המזמור לאחד המשפטים המובלטים והמודגשים של תורת החסידות.
לפסוק זה חוברו מנגינות רבות והוא מושר תדיר באירועי שמחה רבים כמו גם בימים טובים ומועדים שונים.
מזמור תהילים ק' (המופיע לעיתים קרובות בשמו הלטיני "Jubilate Deo") שימש מלחינים רבים ביצירות שונות, מהם ביותר מיצירה אחת.