tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החלת כללי Solvency II – כללי ניהול סיכונים הקובעים כרית ביטחון של הון עצמי שגופים פיננסיים, כגון חברות ביטוח, נדרשים להחזיק.
ביטול פוליסות ביטוח סיעודיות קולקטיביות לזמן קצוב (הנחיה זו ניתנה לפני תקופת סלינגר אולם התממשה בתקופתה), והסדרת פוליסות הביטוח הסיעודיות של קופות החולים בתנאים אחידים.
התחלת תהליך האחדת תקנונים של קרנות הפנסיה החדשות.
החלת כללים אחידים לפוליסות ביטוח מפני אובדן כושר עבודה, שהחליפו את התנאים הישנים (עבור פוליסות חדשות).
יישום המודל הצ'יליאני להתאמת מסלולי ההשקעה בחיסכון הפנסיוני לגיל החוסך.
כמו כן שונתה ההקצאה של איגרות חוב מיועדות לקרנות הפנסיה החדשות, כך שפנסיונרים וחוסכים מבוגרים מקבלים שיעור גבוה יותר של איגרות חוב מיועדות לעומת חוסכים צעירים.
בתקופתה הפך אגף שוק ההון, ביטוח וחסכון באוצר לרשות עצמאית, וקיבל את האחריות לפיקוח על שירותים פיננסיים נוספים – שירותי מטבע (change), אגודות אשראי ועוד.
בשנת 2017, במשפט שהתקיים בבית הדין הארצי לעבודה, הביעה את חוות דעת המקצועית שביטוח אובדן כושר עבודה בקרן הפנסיה נחות משמעותית מאותו הביטוח במסגרת פוליסת ביטוח.
בתוקף תפקידה הופיעה כמה פעמים בוועדות הכנסת.
אירוע יוצא דופן אירע בכנסת בישיבתה של ועדת החקירה הפרלמנטרית לנושא האשראי ללווים גדולים ב-31 ביולי 2018, שאליה הייתה אמורה סלינגר להגיע לאחר שהופעתה תוכננה מראש והיא אף הכינה מצגת.
סלינגר החליטה להיעדר כשהתברר לה שהאולם מסודר כך שהנחקר יושב במרכז החדר מול חברי הוועדה, כמו בשימוע בסנאט האמריקאי.
החלטה זו גררה ביקורת רבה מחברי הכנסת.
בסוף אוגוסט 2018 הסתיימה תקופת כהונתה, והיא פרשה בלא שמונה לה מחליף.
משה ברקת מונה לתפקיד בנובמבר אותה שנה.
זכתה באות אבירת איכות השלטון 2018 בקטגוריית מאבק חברתי ציבורי מטעם התנועה לאיכות השלטון.
דורית שדה (נולדה ב-4 ביולי 1953) היא מעצבת אופנה ישראלית.
בעברה הייתה זמרת, יוצאת להקת הנח"ל, בשם נעוריה דורית פן.
נולדה בתל אביב בשם דורית פנדריך.
בנערותה למדה בגימנסיה הרצליה והייתה סולנית של להקת עיריית תל אביב והופיעה עמה במסע הופעות בעולם.
שירתה בלהקת הנח"ל תחת השם דורית פן.
השתתפה בתוכניתה ה-23 של להקת הנח"ל, "פלנח"ניק", שכללה את שיר הרעות, שבו הייתה אחת הסולניות.
לאחר שחרורה השתתפה בדואט עם שלמה ארצי בשיר "ארץ גלויה", שנכלל באלבום האוסף שלו "אומרים ישנה ארץ" שיצא בשנת 1973. ארצי גם כתב לה את השיר "שיר עם", שזכה להצלחה במצעדי הפזמונים.
באמצע שנות ה-70 נוצר קשר בינה לגבי שדה, שחיפש זמרת לצורך הקמת צמד.
הרעיון לא יצא אל הפועל, אך בשנת 1977 נישאו השניים.
לאחר שגבי שדה קיבל מלגה ללימודי אופרה עברו השניים להתגורר בלונדון.
בתקופה זו נחשפה לתחום עיצוב האופנה ועם שובם לישראל החלה שדה לעצב אופנה ולשווקה.
כעבור זמן החלה שדה לפתוח חנויות שנושאות את שמה.
כיום לשדה 3 חנויות שנושאות את שמה בקניון רמת אביב, ברחוב דיזנגוף ובמתחם התחנה תל אביב.
בשנת 2005 העסיקה את בתה הזמרת מיקה שדה כפרזנטורית של המותג "דורית שדה" שבבעלותה.
בשנת 2009 היא שיתפה בהצגת קולקציית שלה את הדוגמנית הוותיקה עדיה מאירצ'ק.
בקיץ 2012 שבה והעסיקה את בתה יחד עם גיסתה, השחקנית סנדרה שדה, כפרזנטוריות של קולקציית הקיץ שלה.
בשנת 2017 עיצבה את בגדיה של גיסתה סנדרה שדה בתפקיד נעמי שמר במחזמר "סימני דרך" בתיאטרון הבימה.
דורית וגבי שדה מתגוררים בתל אביב והם הורים לזמרת מיקה שדה ולאורי, הלומד מוזיקה בלונדון, אחייניתה היא הזמרת יעל פנדריך שהתחרתה ביחד עם בתה בתוכנית "כוכב נולד".
דורית אשכנזי-נאור (נולדה ב-7 בפברואר 1970) היא אתלטית ישראלית, היא זכתה 19 פעמים בתואר אלופת ישראל (משנת 1992) ושיאנית ישראל בהטלת כידון.
נאור נולדה בשם דורית אשכנזי.
היא החלה להתאמן בהטלת כידון בגיל 15 בשנת 1985 בהפועל פתח תקווה, בהדרכת ז'ק כהן.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ביולי 1989 זכתה נאור במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 37.20 מטר, אחרי קלרה סימון (40.02 מטר) ומיטל בראל (38.40 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1991, זכתה נאור במדליית זהב בקרב 7 בתוצאה של 4006 נקודות ושנה לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1992, היא זכתה במדליית זהב בהטלת כידון, בתוצאה של 44.14 מטר (כידון ישן), לראשונה בקריירה שלה, מתוך 19 תארים.
בתחרות שנערכה בשנת 2000 קבעה נאור בהטלת כידון שיא ישראלי חדש של 43.67 מטר, שיא זה החזיק מעמד כ-6 שנים ונשבר על ידי חן אדרי (43.75 מטר).
3 שנים לאחר מכן, בתחרות שנערכה ב-14 בפברואר 2009, היא החזירה לעצמה את השיא והעמידה אותו על תוצאה של 43.85 מטר.
חודש וחצי לאחר מכן, היא החלה במסע לשיפור השיא הישראלי שלה בהטלת כידון וקבעה עוד 4 שיאים ישראלים חדשים.
בתחרות שנערכה ב-28 במרץ 2009 היא קבעה שיא ישראלי חדש של 44.13 מטר.
פרשה לאחר זכייה באליפות ישראל ב-2014.
נאור נשואה לשחר, מתכנן אתרי בנייה ואם לשתי בנות דביר ויובל ומתגוררת עם משפחתה בראש העין.
היא בעלת דוקטורט בחינוך גופני, מרצה להוראה בסמינר הקיבוצים ומתאמנת בהדרכת אמנון גור.
דורית פלג (נולדה ב-1953) היא סופרת ישראלית.
הוריה, אליעזר ורחל (לילי) פלג, עלו ארצה אחרי השואה מצ'כוסלובקיה.
אחותה הצעירה הייתה הסופרת והעיתונאית מיכל פלג.
בגיל אחת עשרה נסעה עם משפחתה לאתיופיה לארבע שנים והתחנכה, בהיעדר סִפרייה עברית, על ברכי הספרות האירופית, בפרט האנגלית והצרפתית.
עם שובה לישראל סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר הריאלי בחיפה, ושירתה באגף המודיעין ביחידה 8200. ב-1977 סיימה בהצטיינות את הפקולטה למדעי המחשב בטכניון.
בתחילת 1978 יצאה למסע ארוך בדרום אמריקה ובספרד.
לאחר שובה ראו אור סיפוריה הראשונים בכתבי העת 'סימן קריאה' ו'עכשיו' (1983), וב-1985 התפרסם ספרה הראשון, קובץ הסיפורים "קווים לבנים".
במקביל לעבודתה כמהנדסת למדה פלג בחוג לקולנוע וטלוויזיה, באוניברסיטת תל אביב, וב-1984 הוענק לה על סרטה פרס ההצטיינות של הפקולטה.
שנה אחר כך זכתה במלגות שהות ליצירה (Fellowships) במושבות האמנים יאדו ומיליי בארצות הברית, שם המשיכה לעבוד על הרומן הראשון שלה, אונה, שיצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ב-1988.
בלב 'אונה' עומדת השואה, המתגלמת במאבק בין שתי דמויות – אישה צעירה החיה את חייה הנוחים במנהטן, וילדה נודדת המנסה לשרוד בכל מחיר באירופה הקרועה במלחמה.
ב-1988 עזבה פלג את תחום הנדסת התוכנה, ומאז היא מנחה סדנאות כתיבה וקורסים בין-תחומיים בתחומי האמנויות, בין השאר במכללה האקדמית אורנים, בלסלי קולג', באקדמיה לאמנות בצלאל, ובבית הספר הגבוה לאמנות קלישר.
כמו כן עבדה שנים רבות בהנחיית סדנאות כתיבה לילדים ונוער בעיירות פיתוח במסגרת 'אמנות לעם'.
בד בבד, עבדה כלקטורית לספרות חו"ל של הוצאת 'הספריה החדשה', הוצאת הקיבוץ המאוחד.
ב-1992 ראה אור ב'ספריה לעם' של הוצאת עם עובד הרומן קולה של הגברת פאני.
הרומן מתבונן בדור שעלה ארצה אחרי המלחמה, המתמודד עם תביעותיהם של שני עולמות סותרים – חברת המהגרים של העולם הישן, וחברת-הצרכנות-שבדרך של עולמם הנוכחי.
פאני, שהתחנכה בברלין שלפני-המלחמה כזמרת קלאסית ומוצאת עצמה פקידה אפרורית בחברת ייבוא בתל אביב, ממאנת לאחיזת-הצבת הכפולה הזאת.
היא מנערת מעליה את שני העולמות כאחד; ומצליחה להוציא מן הכוח אל הפועל את קולה, קונקרטית ומטפורית, דווקא במועדון לילה יפואי זול בישראל של שנות השישים.
הרומן זכה ככתב-יד ב-1988 במענק היצירה של קרן תל אביב לספרות ולאמנות לשנת 1988, וב-1993 בפרס עיריית חולון לספרות יפה.
יצא לאור בתרגום אנגלי בבריטניה בשנת 2000 בהוצאת ג'ונתן קייפ, ושנה לאחר מכן ראתה אור מהדורה נוספת בהוצאת וינטייג'.
ב-1994 הוענק לפלג פרס היצירה לסופרים ומשוררים.
ב-1997 ראתה אור (ב"ספריה החדשה", הוצאת הקיבוץ המאוחד) האסופה רישום סיני, הכוללת נובלה אחת ('ערפל') ושני מחזורי שירה.
הספר נכתב בעקבות שהות של שנה בסין (1990–1991), שם הנחתה פלג סדנה לכתיבת פרוזה במחלקה לשפות זרות באוניברסיטה למורים של דרום-מערב סצ'ואן.
ב-1998 יצאה בהוצאת אבן חושן האסופה "שתי אגדות", ספר משותף עם הציירת מאיה כהן לוי, שזכה למענק היצירה של קרן תל אביב לספרות ואמנות.
סביב 'הילדה אטי' מתנהל עולם ססגוני ועשיר, אך היא ספונה בביתה של סבתהּ, שלו שלושים וששה חדרים ותיבת תפירה אחת.
הוריה שייכים זה-כבר לעולם הצללים, עולם הבין-לבין; אפשר אמנם להגיע אליו דרך המדור המתאים בתיבת התפירה של סבתא, אך מרגע שנכנסת, שוב איך לך חזרה.
'הפיל והדג', לעומתה, במהלך נגדי, זונחים מדף מאובק בחנות צעצועים ויוצאים לרבגוניותו וחיוניותו של העולם הגדול.
בשנת 2001 פורסם בסדרת 'הספריה החדשה' של הוצאת הקיבוץ המאוחד קובץ הסיפורים האם היה זה ביתם.
בַּקובץ סיפורים קצרים שנכתבו על פני חמש-עשרה שנים במגוון סוגות.
בשנת 2002 זכתה פלג בשנית בפרס היצירה של ראש הממשלה לספרות יפה.
בשנת 2006 ראה אור בהוצאת זמורה-ביתן (סדרת 'עמודים לספרות עברית') הרומן השלישי פרי עטה, 'פני המקום', שהחלה לכתוב ב-1995 במסגרת Hebrew Writer Fellowship של המרכז אוקספורד ללימודי עברית ויהדות באוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 2010 הוציאה המחברת מהדורה חדשה (בכריכה חדשה) של 'פני המקום', בה הכניסה שינויים – היא כתבה מחדש את אקורד הסיום של הספר, והוסיפה פרק קצר לקראת סופו.
בשנת 2016 יצא לאור בהוצאת זמורה-ביתן ספרה 'אמנות ההכרחי'.
הספר זכה במקום הראשון לפרוזה בפרס י.ל.
כחלק מפעילותה כיוצרת מנחה פלג במכללת אורנים, החל מ-2003, רצף של קורסים בין-תחומיים בתחומי האמנות, תחת הכותרת 'הזיקה בין האמנויות'.
הנחת העבודה של רצף זה היא שעל אף השוני בשפת-המדיה של תחומי אמנות שונים, קיים דמיון יסודי – אולי אף זהות – בתהליכי החיפוש וההתפתחות של האמן, בתהליכי היצירה, ובאופני העיבוד של יצירות אמנות בכל התחומים.
פלג מתגוררת בתל אביב, והיא אם לשני בנים.
2016 - אמנות ההכרחי, רומאן, הוצאת זמורה ביתן
2010 - פני המקום, רומאן, מהדורה חדשה עם שינויים, עמודים לספרות עברית, הוצאת זמורה ביתן
2006 - פני המקום, רומאן, עמודים לספרות עברית, הוצאת זמורה ביתן
2001 - האם היה זה ביתם, קובץ סיפורים, הספריה החדשה, ספרי סימן קריאה והוצאת הקיבוץ המאוחד
2000 - שתי אגדות, אגדות למבוגרים, ספר משותף עם הציירת מאיה כהן לוי, הוצאת אבן חושן
1997 - רישום סיני, קובץ פרוזה, הספריה החדשה, סימן קריאה והקיבוץ המאוחד
1992 - קולה של הגברת פאני, רומאן, ספריה לעם, עם עובד
1988 - אונה, רומאן, סימן קריאה והקיבוץ המאוחד
1985 - קווים לבנים, קובץ סיפורים, ספרית פועלים
דורמאמו הוא דמות בדיונית של נבל-על שד המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Strange Tales #126 מנובמבר 1964 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו.
מאז הצגתה בתור הכסף של הקומיקס, הדמות הופיעה במשך שישה עשורים של פרסומי החברה בחוברות של דוקטור סטריינג' כאויבו המושבע של הגיבור המיסטי.
הדמות גם הופיעה בעיבודים שונים שנעשו לקומיקס, ביניהן סדרות אנימציה ומשחקי מחשב.
הדמות מדורגת במקום ה-56 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
את דמותו בסרט הלייב אקשן "דוקטור סטריינג'", מגלם באמצעות לכידת תנועה, השחקן בנדיקט קמברבאץ'.
הישות הדמונית דורמאמו הוזכרה לראשונה בידי קארל אמדיאוס מורדו, מתלמדו הבכיר של מכשף-העל שידוע בכינוי "העתיק".
תחת שירותו של דורמאמו, מורדו מבקש להחליש את כוחו של העתיק, אך מאמציו סוכלו בידי סטיבן סטריינג', שהתריע בפני העתיק על בגידתו.
הדמות הופיעה בעצמה כאשר שלחה שליח כדי להתרברב בפני יריבה המזדקן על כוונותיה לכבוש את יקום מארוול.
כתגובה, דוקטור סטריינג' ערך מסע לממד האפל בו שכן דורמאמו מאחר שהעתיק לא היה חזק דיו כדי להביס את השד, והצליח להדוף את כל משרתיו העל-טבעיים של דורמאמו שנשלחו לעצרו.
דורמאמו התעמת עם סטריינג' בקרב מיסטי והוכיח שכוחותיו עצומים.
אולם, כאשר הוא שאב אנרגיות מהממלכות, הוא החליש בטעות את המחסום האנרגטי שהכיל את עדר המפלצות הקרויות "חסרי הבינה".
סטריינג' עזר ליריבו לתחום מחדש את המפלצות על ידי כך שנתן לאנרגיה שבקמע שלו לזרום בדורמאמו.
דורמאמו הכיר תודה לסטריינג' וסיים את הקרב ביניהם, ובתגובה סטריינג' דרש ממנו נדר שלא להיכנס יותר לממלכת הארץ.
דורמאמו נעתר לבקשתו, אך מתחיל לפתח שנאה תהומית אליו בעקבות העלבון שספג.
בהמשך, דורמאמו מצא פרצה בשבועתו בכך שהעניק למורדו כוח עצום והנהיג את משרתיו למצוד נרחב אחר סטריינג'.
הוא חטף את העתיק והשתמש בו כקלף מיקוח.
אחייניתו של דורמאמו, קליאה, עזרה לסטריינג' בכך שהחלישה את המחסום של חסרי הבינה ואילצה את דודה להתמקד על מקום אחר.
כשדורמאמו לומד על בגידתה, הוא מזמן את שלושת מכשפי הארץ לממלכה נייטרלית כדי לאפשר לה לראות כיצד חסידיו משמידים את סטריינג'.
כאשר סטריינג' משיג יתרון על מורדו, דורמאמו מחליט להתמודד מולו בקרב פנים אל פנים.
הישות העוצמתית נופלת בסופו של דבר הודות לידע הנרחב של אויבה באמנויות לחימה.
דורמאמו סופג עלבון נוסף, כאשר לנגד עיניהם של אדוני האופל סטריינג' מאלץ אותו לנדור נדר שלא לאיים שוב על כדור הארץ, אפילו באמצעות עושי דברו.
הנבל מנחית מכת פרידה כשהוא מגרש את קליאה וגורם לאחד מאדוני האופל להתקיף את סטריינג'.
בחיפוש אחר כוח אבסולוטי, דורמאמו מתעמת מול הישות הקוסמית אטרניטי אך הוא מובס ומגורש.
בהמשך, הוא לוכד את קליאה וכולא את סטריינג', אולם אחרי שהמכשף מפעיל מניפולציה על אומאר שתשחרר אותו, הוא מפתיע את דורמאמו בכך שדוחף אותו דרך שער לכדור הארץ.
הדבר גורם לדורמאמו להיחלש כתוצאה מהקללה שהוטלה באמצעות כוחו שלו.
הוא נשבע שלא להיכנס שוב לממלכת הארץ ועוזב למישור הקיום שלו.
דורמאמו כורת ברית עם האל האסגארדי לוקי, אחיו המאומץ של תור, ומערים על שתי קבוצות גיבורי-העל האוונג'רס ודפנדרס להילחם אחת נגד השנייה על חזקתם של חלקי ממצא עתיק בשם "העין הרעה".
העין מורכבת מחדש ומאפשרת לדורמאמו למזג את היקום שלו עם כל כוכבי יקום מארוול מבלי להפר את הנדר שלו.
דורמאמו כולא את לוקי הבוגדני ומביס את יתר יריביו בקלות, למעט מכשפת השני.
כאשר לוקי נמלט ומסיח את דעתו של דורמאמו, האוונג'רס מטילים כישוף על העין שגורם לה לשאוב את דורמאמו לתוכה.
אולם, כתוצאה מכך לוקי מאבד את שפיות דעתו.
לאחר שדמותו של דורמאמו נראתה בפלאשבק, הוא מצליח לשלב את עצמו בחזרה בתוך יקום מארוול ואט אט מחזק מחדש את כוחו.
יחד עם אחותו אומאר, הוא לוכד את האלה הבכירה גאיה ומחפש לנקום במכשפת השני בכך שהוא חוטף אותה מחתונתה עם ויז'ן האנדרואיד.
אחרי שמכשפת השני מסירה את החום שנדרש עבור התחדשותו של דורמאמו, נראה שהוא מסכים לעזוב חזרה לממלכתו.
למעשה, דורמאמו אינו מרגיש מחויב לשמור על הנדר שלו משום שהוא אינו חייב למכשפת השני טובות, וכמעט מיידית מתכנן ניסיונות חוזרים להשמיד את דוקטור סטריינג' ואת קליאה.
הוא נבגד בידי קליאה, שגונבת את כוחותיו ובכך מאפשרת לו להיות מגורש מכדור הארץ.
דורמאמו מערים על דוקטור סטריינג' להילחם גם בגוסט ריידר וגם בצייד הראשים, וזאת מתוך ניסיון כושל להרוג אותו.
בנוסף, הוא מופיע בסיפור שמתרחש ביקום חלופי.
דורמאמו משמש כשליחו של לורד הכאוס כאשר הוא משחק משחק קוסמי גורלי של שחמט עם אודין, אבי האלים הנורדים על האיזון בין סדר לכאוס ביקום.
אומאר מנסה להטות את המשחק לטובת אחיה באמצעות הפעלת מניפולציה על תור, אך המשחק מסתיים לבסוף בתיקו כששני הצדדים מגלים זאת.
סוכנו של דורמאמו, ברון מורדו, נוסע בזמן ללונדון של שנת 1943, שם הוא מתחבר לאריסטוקרטים ויקונט קראולר וסר אנתוני בסקרוויל.
דורמאמו משתלט על קראולר, ומתחיל לעבור למישור הארצי דרך ספיגת אנרגיות כתוצאה מהרס מלחמת העולם השנייה.
אולם בסופו של דבר הוא מגורש בידי דוקטור סטריינג'.
הדמות מופיעה מחדש במהלך אירועי אינפרנו.
בסיפור זה, דוקטור סטריינג' מחלים לאחר עימות מפרך עם שומא-גוראת' ועובר תוך כדי דרך מספר ממלכות מיסטיות.
הדבר מאפשר לדורמאמו להתחבר אל אויבו ולהשתלט על גופו, ובכך לעקוף את הנדר שאוסר עליו להיכנס ישירות לממלכת הארץ.
הוא מזמן מכשפים חוץ-ממדיים כדי שישמשו כסגניו ונשבע לשרוף את "השמימיים" ולהחליפם ככוח השליט הבלעדי על היקום.
אולם, דעתו מוסחת בידי קליאה וסטריינג' (שתודעתו השתלטה על חולדה), בזמן שבעלת בריתם - המכשפת טופז - מגרשת את נוכחותו מכדור הארץ.
הדמות מתגשמת מחדש ומשיגה שליטה על הממד האפל על ידי כך שהיא חותרת תחת רצונה של קליאה ומזמנת את הוריה, אומאר ואוריני, חזרה מהגלות.
אולם, אומאר וברון מורדו מחליטים לחבור אל קליאה ודוקטור סטריינג'.
כתגובה, דורמאמו הזועם מאיים להשמיד את הממד האפל, אך אומאר משכנעת אותו לקבל הצעת פשרה כשליט תת-ממלכה, בעוד ששלטונה של קליאה יעבור לאומאר, עם מורדו כבן זוגה.
קליאה מוותרת על כס השלטון, וזאת כפתרון זמני לאובדן אנשיה, אך מבטיחה לחזור אם אומאר תנהל שלטון רודני.
דורמאמו מבין שהערימו עליו, והוא נכלא כשליט הממלכה של המפלצות חסרי הבינה.
לאחר שתי הופעות קצרות, דורמאמו מפתה את אחייניתו קליאה תחת מסווה של ישות אנרגיה בין-ממדית כדי לאסוף אנרגיות מיסטיות מאדוני השאול ולהדיח את אמה.
הדבר משחרר את דורמאמו כדי שיוכל לתבוע את ממלכתו בחזרה.
הוא שואב את אומאר ואת מורדו לתוך עצמו וצובר כוח רב.
באופן חסר רחמים הוא משמיד את יתר הישויות האנרגטיות.
דוקטור סטריינג', שכוחו הוחלש ללא תמיכה מהכוחות העליונים, מתעמת עם דורמאמו יחד עם בני בריתו הגולש הכסוף, הענק הירוק וגוסט ריידר, אך כוחותיהם המשולבים אינם משתווים לדורמאמו, שהותקף בשכרון חושים עקב כוחו העצום והרגשת הניצחון שלו.
סטריינג' עורך מסע לתוך ישותו של דורמאמו ומשתמש בעין של אגאמוטו כדי להסיר ממנו את אשליית שגעון האלוהות שלו.
מתוך ניסיון נואש להכניס בו הגיון, הוא גורם לו להבין שצמאונו לכאוס, כוח וכיבוש אינם ראויים לישות במעמדו.
דורמאמו מושפע מכך לרגע קצר, ואף נראה שהובס, אך מתברר שמדובר באשליה.
הנבל מתרברב בעובדה שלא הראה אפילו עשירית מכוחו האמיתי, אך כעת הוא מבין ששלטונו על יקום עלוב אחד הוא מעבר למעמדו ושיש לו עכשיו שאיפות נעלות ומעניינות יותר.
הדמות מבחינה כאשר קבוצת שומרי הגלקסיה המקורית עושה את דרכה מהמאה ה-31 של יקום חלופי לתוך יקום מארוול.
מטבע סקרנותו, דורמאמו עוקב אחריהם חזרה לממד שלהם ומתמזג עם המקביל שלו מאותו יקום.
כוחו מוכפל לאין שיעור, והוא מתקיף את המפקדה שלהם בדרישה שדוקטור סטריינג' של אותו יקום יתעמת מולו.
סטריינג' - שנקרא ביקום זה "העתיק" - מגיע יחד עם חניכו קרוגר, ונלחם בדורמאמו בעזרתם של שומרי הגלקסיה, השומרים הגלקטיים והישות הקוסמית שידועה בשם כוח הפניקס.
דורמאמו הורג את סטריינג' המבוגר וכמעט מביס את יריביו, אך קרוגאר מזמן את רוחו של סטריינג' ומתעל את כוחותיהם של כולם כדי לגרש את דורמאמו לממד שלו.
דורמאמו מופיע גם בסיפור "מסע הצלב האינסופי" בתור הכוח המניע שמאחורי ההתקפה על האלה.
במהלך סיפור "מעוף העצמות", הוא התגלה כגורמן של מספר בעירות ספונטניות של פושעים, וכן התקפתו של בן ברית לסטריינג' בידי אנשי כת.
דורמאמו משתמש באדון השדים שטניש (שמתברר כיצירתו) ובמכשף ניקולס סקראץ' כדי להוביל את צבאו וללכוד את חמשת מקומות השאול הבין-ממדיים, במזימה אולטימטיבית לכבוש את כל החיים והחיים לאחר המוות.
אולם, מזימתו מסוכלת כאשר הלקאט אוספת את כל כוחות השאול ומסירה כל נוכחות של להבה מיסטית כדי להחליש את הישות הדמונית.
דורמאמו גם חובר לשד מפיסטו כדי לסלק את הכוחות התוקפים מהממדים מהם הגיעו.
דורמאמו שולח צבא של חסרי בינה להתקיף את העיר ניו יורק, ומשתמש בעורמתו הרבה כדי לגרום להם לשלב אנרגיות מממדים אחרים במטרה לסלק את חסרי הבינה, ובאופן עקיף לזמן אותו.
דוקטור סטריינג' מתעמת איתו בקרב, ושולח את ספיידרמן חזרה לנקודה קריטית בזמן ולעצור את אויבו מלהיכנס לתוך יקום מארוול.
ספיידרמן מזהיר את גיבורי הארץ שלא להתעמת עם חסרי הבינה, מספיק זמן כדי שסטריינג' יופיע ויגרש אותם מבלי לזמן את דורמאמו.
למרות הכל, דורמאמו חוזר, כשהוא מקושר כעת בקשר סימביוטי עם אומאר.
הם מבקשים להקים מועצה מפקחת על כלל-הממדים, כשסטריינג' ונייטמר נמנים בין חבריה, כדי להכות בגיבורי הארץ בטרם עת כנשק להשמדה המונית.
דורמאמו אוכל את מרבית חבריה ואומאר הופכת את היתר לג'לי צווח וחסר בינה.
הצמד מתקיף גם אווטאר של הישות אטרניטי ומשתמשים בכוח שצברו כדי לעצב את היקום בצלמם.
כמה מחברי הדפנדרס המקוריים מתאחדים כדי לעצור את השניים (סטריינג', הענק הירוק ונאמור).
דורמאמו נסוג כאשר אומאר גונבת את כוחו.
בהמשך, הדמות מופיעה בקצרה בסיפור בו סטריינג' נזכר בעברו.
תחת מעטה הצללים, דורמאמו מעצים את כוחו של הפושע שידוע בכינוי הברדס, אשר מקים לתחייה צבא של נבלי-על מתים.
כשהברדס מבקש לדעת משטאנה מיהו אותו אחד שהעצים את כוחותיו, היא אומרת שדורמאמו נפטר מאחותו.
הדמות משתלטת על וירוס זומבים שהשמיד את ארץ-2149, וכן מנצל את העובדה שדוקטור סטריינג' איבד את התואר של מכשף-העל.
בסופו של דבר, סטריינג' מגרש את השפעתו מהברדס ביחד עם דיימון הלסטרום ודוקטור וודו..
דורית משלר (8 במאי 1972 – 30 באוגוסט 2000) הייתה אלופת ישראל בשחייה.
דורית משלר נולדה וגדלה בירושלים.
בתו של פרופ' למתמטיקה, מיכאל משלר.
היא שחתה בקבוצת השחייה של הפועל ימק"א ירושלים בהדרכתו של מנו מאי.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכתה משלר במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 14 של 1:11.61 דקות, לפני שרון אקסלרוד מהפועל עמק חפר/נתניה (1:11.65 דקות) וורד ליברמן ממכבי תל אביב (1:13.87 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1987 זכתה משלר בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:12.38 דקות, אחרי שרון אקסלרוד מהפועל עמק חפר/נתניה (1:11.27 דקות) ולפני הדס פדה מהפועל נהריה ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:39.63 דקות, אחרי שרון אקסלרוד (2:32.76 דקות) והדס פדה (2:37.67 דקות).
בשנת 2000 עברה משלר לסינגפור מטעם עבודתה.
במשך כחודש היא חשה ברע, ולמרות שהלכה להבדק אצל רופא, הבדיקות לא העלו דבר.
יום למחרת הבדיקה הרפואית, היא התמוטטה במשרדה ואושפזה עקב קריש דם, שפגע בריאות.
ב-30 באוגוסט 2000 היא נפטרה בסינגפור.
דורית שרצר (נולדה בשנת 1939), היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל בשחייה במשחה ל-100 מטר פרפר (1954 ו-1955) ושיאנית ישראל בשחייה במשחים בסגנון פרפר.
שרצר התאמנה בקבוצת ברית מכבים עתיד.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1954 זכתה שרצר במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:41.7 דקות, לפני אילנה רייזנר (1:49.0 דקות) ונורית צור (1:50.7 דקות), שתיהן מהפועל גוש זבולון.
בתחרות שנערכה ברחובות ביולי 1955 קבעה שרצר במשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 1:37.6 דקות.
חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריכת מכבי אבשלום בפתח תקווה באוגוסט היא קבעה במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 43.2 שניות, שיפור לשיאה הקודם 43.5 שניות.
שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריכה בגבעת רמב"ם בספטמבר היא שיפרה את שיאה במשחה ל-50 מטר פרפר והעמידה אותו על 42.6 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר היא זכתה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא מכבי חדש של 1:36.3 דקות, לפני רחל ברגשטיין מהפועל גוש זבולון (1:41.2 דקות) ויהודית לוזיה מהפועל אפיקים (1:46.5 דקות) ובכך הגנה על תוארה.
בתחרות שנערכה בהאג הולנד ביולי 1956 קבעה שרצר במשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 1:35.6 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי לנוער חדש של 1:33.6 דקות, אחרי חברתה לקבוצה שושנה ריבנר (1:33.2 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה החמישית שנערכו בספטמבר 1957 זכתה שרצר בשתי מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם שושנה ריבנר, גלי להב וברגר בשיא מכביה חדש של 5:13.3 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ברגר, חיותה מרצ'ביאק ושושנה ריבנר בשיא מכביה חדש של 5:52.7 דקות.
שרצר למדה רפואה באוניברסיטת וינה.
דורית שביט (נולדה ב-13 במרץ 1949) היא דיפלומטית ישראלית בדימוס.
שביט נולדה בירושלים להורים שעלו מגרמניה, רעיה ואמנון אלון (קרוזו).
בגיל חמש עברה עם משפחתה לשכונת מעוז אביב בתל אביב.
היא למדה בתיכון חדש והייתה חניכה בתנועת השומר הצעיר.
שירתה בצה"ל ביחידה 8200. ב-1973 סיימה תואר ראשון בספרות ערבית ולימודי האסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1988 סיימה תואר שני בלימודי נצרות באוניברסיטה העברית.
ב-1974 החלה לעבוד במשרד החוץ, ושימשה חוקרת במרכז למחקר מדיני.
ב-1977 עברה לחטיבה המדינית במשרד החוץ.
ב-1983 מונתה לסגנית הקונסול הכללי במיאמי.
ב-1989 מונתה ליועצת מדינית בשגרירות ישראל בקהיר שבמצרים, ב-1992 מונתה לראש מחלקת המזרח התיכון 1 במרכז למחקר מדיני.
ב-1994 מונתה לקונסול כללי בסן פאולו שבברזיל.
ב-1999 מונתה לראש מרכז מצב (מרכז השליטה וחדר החירום של משרד החוץ).
כמו כן שימשה לאחראית על קידום מעמד הנשים במשרד החוץ עד 2005. בשנים 2001 עד 2003 עמדה בראש חטיבת המזרח התיכון במרכז למחקר מדיני.
ב-2003 מונתה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש אגף אמריקה הלטינית והקריביים.
ב-2011 מונתה לשגרירת ישראל בארגנטינה, תפקיד בו כיהנה עד צאתה לגמלאות ב-2016. במקביל שימשה שגרירה לא תושבת בפרגוואי עד פתיחת השגרירות הישראלית במדינה ב-2015.
שביט התאלמנה מבעלה הראשון ב-2003. היא נשואה בשנית ואם לארבעה ילדים.
דורית פלדמן (24 באפריל 1956 – 5 בספטמבר 2020) הייתה אמנית רב-תחומית ישראלית.
עסקה ביצירותיה בסוגיית 'המָקום', שברוח שנות ה-70, שנות לימודיה, שילבה אמנות מושגית, אמנות אדמה ואמנות גוף , יצרה ביניהן סינתזה והרחיבה את גבולות השפה הוויזואלית.
בעבודותיה שאבה השראה מתחומי ידע שונים כגון ספרות, מחקרים מדעיים וטקסטים פילוסופיים.
עבודותיה הוצגו ב-34 תערוכות יחיד ובמאות תערוכות קבוצתיות, בגלריות ובמוזיאונים מובילים באירופה, ארצות הברית, יפן, סין וסינגפור.
פלדמן יצרה פסלים ותבליטים בשילוב חומרים וטכניקות ייחודיות, למרחבים ציבוריים בישראל.
בוגרת המדרשה לאמנות, רמת השרון (1975–1979) למדה אצל רפי לביא, מיכל נאמן, דגנית ברסט, מיכה קירשנר, רן שחורי, אוסוולדו רומברג, אליהו גת, ועוד, במחזור שעם בוגריו נמנים נורית דוד, ציבי גבע, פיליפ רנצר, בועז טל.
מתוך רצון להבין סוגיות לעומקן הפילוסופי, פנתה ללימודי קבלה באוניברסיטת תל אביב, ובמכון לחקר הקבלה (1980–1982) ובהמשך למדה, תולדות האמנות, צילום, אנתרופולוגיה, פילוסופיה ואיטלקית במסגרת התוכנית ללימודי חוץ בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב (1985–1988).
ב-1987, במסגרת תוכנית לתואר MFA, של בית הספר לאמניות חזותיות בניו יורק למדה באורבינו, איטליה בהנחיית האמנים, אנצו קוקי וג'אניס קונליס.
על יצירתה זכתה ב'פרס האמן הצעיר' מטעם משרד החינוך והתרבות (1989) ובפרס 'מענק לעידוד היצירה' של מועצת הפיס לתרבות ואמנות (2008).
עבודותיה של פלדמן נמצאות באוספי מוזיאונים, גלריות ואוספים פרטיים, בישראל ובעולם.
פלדמן שילבה סריקת הדפסים ותחריטים עתיקים של מפות ארץ ישראל עם צילומים דיגיטליים של המרחב הקונקרטי, תוך בחינת השפה המדעית והמנוכרת של מיפוי לב, מוח, עין, ומיפוי הגנום האנושי בתמונת המציאות המורכבת.
פרדוקס 'עומקו של נייר הצילום' מדגיש את הפער בין הניסיון לקודד את העולם לבין עולם המושגים, הערכים, הרגש והזיכרון שנשואי המחקר נושאים.
התוצאה המתקבלת היא תמונת עולם מרוּבֵדת וסימבולית.
עבודות אלה שילבו דימויי מיפוי עם צילומי נוף / גוף בשילוב חומרים כגון מתכות למיניהן, חלקן במסגרות פיסוליות שהפכו אותן ליצירות היברידיות שלעיתים מיזגו לתוכן טקסט דיאלוגי, בין הכותבים המשוררת ורדה גנוסר, הסופר יורם מלצר.
עבודות אלה הוצגו בגלריות ומוזיאונים בארץ ובארצות שונות.
פלדמן הוזמנה להרצות ולהציג את עבודותיה במוזיאון לאמנות עכשווית במוסקבה NCCA, במסגרת סימפוזיון בנושא 'מיפוי באמנות עכשווית'
ניכר מתחילת דרכה של פלדמן והוביל ללמעלה ממאה פרויקטים פיסוליים המוצבים במרחב הציבורי.
ספרי אמן היה עיסוק נוסף שבחן שילוב עולמות החומר, הממדים, הטקסט והדימוי ונוסף בו מרכיב הדפדוף/המשך, מוביל מתחילה ועד סוף.
כל ספר היה יצירה ייחודית בודדת והם נמצאים באוספים פרטיים שונים בארץ, בקליפורניה, ניו יורק, לונדון, בנק LBLux, לוקסמבורג, ועוד.
משפחתה הקימה את קרן דורית פלדמן.
למאמר מחקרי מצטיין לשימור ופיתוח מורשתה האמנותית והרעיונית של דורית.
בשנת 2022 זכתה ד"ר נאוה סביליה שדה על מאמר שעסק ביצירתה של האמנית סיגלית לנדאו.
עבודותיה של פלדמן נכללות באוספים פרטיים ברחבי עולם, וכן באוספים הקבועים הבאים:
דורלינג קינדרסלי היא הוצאה לאור בריטית בין-לאומית המתמחה בספרי עיון לכל הגילים ובספרי ילדים ונוער.
ספריה מאופיינים בתמונות רבות ועושר ויזואלי.
היא חברה-בת ומותג של הוצאת פינגווין רנדום שנמצא בבעלות הקונצרן הגרמני ברטלסמן והחברה הבריטית פירסון PLC.
להוצאת DK משרדים בלונדון, ניו יורק, מלבורן, מינכן, ניו דלהי וטורונטו.
בנוסף היא מוציאה ספרי ילדים "בידוריים" יותר המבוססים על מותגים כגון חברת וולט דיסני, מלחמת הכוכבים, מארוול קומיקס, DC קומיקס, לגו, סופי הג'ירפה ועוד.
ספריה של החברה, בייחוד אלה מסדרות מדריכי Eyewitness וספרי Eyewitness, מבוססים על הפילוסופיה ש"תמונה אחת שווה אלף מילים" ומאופיינים בעושר רב של צילומים, איורים עם הסברים וחומר גרפי רב.
התמונות הרבות מלוות בהסברים, הן בגוף התמונה והן לצידה.
חלק גדול מהתמונות נצרבות ומוצבות על רקע לבן ונותנות תחושה של מוצג במוזיאון.
לחלק מהספרים מצורף תקליטור (CD) הכולל חלק מהתמונות בפורמט דיגיטלי.
מספר ספרים מוצעים במארזים מיוחדים הכוללים חומר נוסף בנוסף לספר הראשי כגון פוסטר קיר אינפורמטיבי, ספרוני מידע נוסף ותיקי מומחים (המתארים את המדענים ודרך עבודתם), תקליטור מולטימדיה ודגם להרכבה.
דורית קלנר (נולדה ב-21 ביולי 1959) היא סופרת ישראלית.
דורית קלנר (לבית וקסלר) נולדה בראשון לציון להורים אנשי חינוך.
סבה היה אפרים פישל וקסלר, החזן הראשי בבית הכנסת הגדול בעיר.
הציירת ופסלת שולה רוס היא אחותה.
דורית למדה בגימנסיה הריאלית בעיר הולדתה והיא בעלת תואר דוקטור בכימיה אורגנית מהטכניון בחיפה.
לאחר השתלמות פוסט-דוקטורט באוניברסיטת אלברטה בקנדה שימשה כמנהלת מפעל, כסמנכ"ל מחקר ופיתוח וכסמנכ"ל שיווק בחברות תעשייתיות בתחומי הכימיה, הפלסטיק וההתקנים הרפואיים בישראל.
בשנת 2014 יצא לאור ספרה הראשון, עמקפלסט, העוסק בחייהם של עובדים במפעל פלסטיק בעמק יזרעאל.
הספר זכה לשבחי הביקורת ובפרס משרד התרבות ליצירה ספרותית ונכלל ברשימה הארוכה של המועמדים לפרס ספיר.
בשנת 2017 יצא לאור ספרה השני, עונות מעבר, רומן בלשי שעלילתו ממוקמת באזור כפר ורדיםומעלות-תרשיחא, בגליל המערבי.
הספר זכה בציון לשבח בפרס ברנר.
השופטים ציינו כי הספר כתוב "בעברית עכשווית עגולה, מלאה, מעובה, עשירה בשכבות של ספרות, שפה שסגנונות יזהריים קנוניים שזורים בתוכה."
בשנת 2019 זכה הספר בפרס שולמית אלוני ליצירה עברית.
מנימוקי השופטים: "עונות מעבר הוא רומן ישראלי עכשוי, שלא חושש להעמידבמרכזו את היחסים בין יהודים וערבים בגליל.
דורית קלנר מצליחה לגעת בכל הפחדים, החששות והסטראוטיפים ביד רגישה ובדרך אותנטית ומספקת התבוננות מדויקת על יחסי שתי הקהילות – יהודית וערבית".
"מולטיפוקל', שיצא לאור ב-2022, הוא הספר השלישי ב'"טרילוגיית הגליל'.
הספר מתמקד בחיי העבודה של דפנה, גיבורה שמאחוריה גם תקוות וגם אכזבות, במפעל רפואי באחד מקיבוצי הגליל, ומתבונן בהם בעין נוקבת, ביקורתית אך גם חומלת.
סיפורים קצרים של דורית קלנר פורסמו בכתבי העת המקוונים "הפתיליה" ו"המוסך", באתר "מעבורת - פרויקט הסיפור הקצר"
דורית קלנר היא כלת פרס היצירה לסופרים עבריים על-שם ראש הממשלה לוי אשכול לשנת תשע"ח 2018. מנימוקי השופטים: סופרת שעלתה לא מכבר על במת הספרות העברית וכבר מתבלטת באיכויות שביצירתה.
קלנר מיטיבה לצייר את המגזרים השונים המרכיבים את החברה הישראלית.
היא נעה בנוחות על פני קווי המתאר של דת, לאום, קבוצה אתנית ומגדר – וגם חוצה את הקווים, כדי להעניק לדמויותיה חיים ואמינות.
בחברה הישראלית, כפי שהיא עולה ביצירתה, חיים בני קבוצות שונות מאוד זה לצד זה – סובלים יחד, מתמודדים יחד, שותפים מרצון או מכורח.
השכלתה המגוונת ניכרת בפרוזה שלה, שלוקחת את הקוראים אל מחוזות הגליל, אל מפעל תעשייתי, אל הדרמות הסיפוריות שמעידות על כלל פניה של החברה.
ברגישות ובכוח סיפורי מובהק מוכיחה קלנר את כוחה ביותר מסוגה סיפורית אחת, ורבה הסקרנות לגלות לאן עוד תגיע בספריה הבאים.
דורל לורנס רייט הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בעמדת הסמול פורוורד.
בין השנים 2004–2016 שיחק עבור 4 קבוצות שונות בליגת ה-NBA, ולאורך התקופה רשם ממוצעים כוללים של 8.4 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק.
אחיו המבוגר של הכדורסלן דלון רייט.
רייט נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה, וגדל בעיר לונדייל הסמוכה.
בשנת 2003 עבר ללמוד ב"תיכון סאות' קנט" אשר במערב קונטיקט, המוכר בשל אקדמיית הכדורסל שלו, בה שיחקו בשנים הבאות שחקני NBA רבים כגון אנדריי בלאטץ', אייזיאה תומאס, דיון וייטרס ומוריס הארקלס.
בעונתו היחידה בקבוצת התיכון רשם רייט ממוצעים של 29.4 נקודות, 14.0 ריבאונדים ו-5.8 חסימות למשחק.
במהלך אותה שנה הודיע שילמד באוניברסיטת דה-פול שבשיקגו, אילינוי, אולם בסופו של דבר בחר להירשם לדראפט ה-NBA מבלי ללמוד באוניברסיטה.
בדראפט ה-NBA 2004 נבחר רייט בבחירה ה-19, על ידי מיאמי היט.
בשתי עונותיו הראשונות עם ההיט שותף ב-23 משחקים בסך הכול, ולא שיחק כלל בפלייאוף , בסיומו זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה.
בשתי העונות הבאות נכנס לרוטציה הקבועה של ההיט, ותרם 6.7 נקודות ו-4.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת שיחק רייט בשישה משחקים בלבד, בשל פציעה בברכו השמאלית.
ביולי 2010, לאחר 6 עונות במיאמי, חתם רייט על חוזה בגולדן סטייט ווריורס.
בעונתו הראשונה עם הווריורס פתח בכל 82 המשחקים, והשיג שיאי קריירה בממוצעי נקודות (16.4), ריבאונדים (5.3), אסיסטים (3.0) וחטיפות (1.5) למשחק.
בסך הכול, קלע רייט בעונה זו, אשר הייתה השביעית שלו ב-NBA, יותר נקודות מסך כל הנקודות שקלע בשש עונותיו הראשונות בליגה במצטבר (1,344 לעומת 1,333).
כמו כן שבר את שיא המועדון לסך שלשות בעונה, וסיים את העונה כ"מלך השלשות" של הליגה, לאחר שקלע 194 שלשות בסך הכול.
בהצבעות לפרס השחקן המשתפר של העונה סיים רייט במקום השלישי, אחרי קווין לאב ולמרכוס אולדרידג'.
בעונת המשיך לשמש כשחקן חמישייה בגולדן סטייט, ותרם 10.3 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת הועבר לפילדלפיה 76', במסגרת טרייד משולש בו הייתה מעורבת גם ניו אורלינס הורנטס.
בעונתו היחידה בפילדלפיה קלע רייט 9.2 נקודות בממוצע למשחק.
ביולי 2013 חתם על חוזה בפורטלנד טרייל בלייזרס.
בעונת קלע 5.0 נקודות למשחק כמחליפו מהספסל של ניקולא באטום, וסייע לקבוצה להעפיל לחצי גמר האזור המערבי, לראשונה מזה 14 שנים.
בקיץ 2015 עזב את ה-NBA כאשר חתם על חוזה בקבוצת בייקונג פליי דראגונס מליגת העל הסינית.
ב-37 משחקיו בקבוצה רשם ממוצעים של 24.3 נקודות, 7.5 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק.
באפריל 2016 חזר לשחק במיאמי היט, לקראת פלייאוף .
בפלייאוף שותף רייט בחמישה משחקים, בעוד קבוצתו הודחה בסיבוב השני, על ידי טורונטו ראפטורס.
באוקטובר 2017 חתם רייט על חוזה בקבוצת איגוקאה מליגת העל הבוסנית.
לאחר ארבעה משחקים בלבד עזב את הקבוצה, וחתם על חוזה בברוזה במברג הגרמנית.
הקבוצה הודחה מהיורוליג בשלב הבתים הראשון, וסיימה את העונה במקום הרביעי בליגת העל הגרמנית.
ב-27 משחקיו ביורוליג קלע 11.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת שיחק עבור לוקומוטיב קובאן הרוסית.
קובאן סיימה את העונה במקום החמישי בליגת ה-VTB, והודחה מהיורוקאפ בשלב רבע הגמר.
לקראת עונת 2019/2020 חזר לשחק עבור איגוקאה, אך כבר לאחר שמונה משחקים שוחרר מהקבוצה.
בנובמבר 2020 הודיע על פרישתו ממשחק, בגיל 34.
דורית שילה (נולדה דורית שוילי ב-27 באוגוסט 1969) היא מתרגמת, סופרת, עורכת, מבקרת, וחוקרת ספרות ישראלית.
ב-12 באוגוסט 2020, הוענקה לשילה אזרחות צרפתית עבור "תרומתה להפצת התרבות הצרפתית בישראל".
שילה היא ילידת תל אביב.
אמה נולדה בבוקרשט להורים ניצולי שואה ואביה נולד בירושלים בשכונת שיח ג'ארח למשפחה ממוצא סורי וגרוזיני.
כשהייתה בת עשר שינו הוריה את שם משפחתם משוילי לשילה.
שילה בוגרת בית הספר תיכון חדש במגמת היסטוריה וקולנוע.
את שירותה הצבאי עשתה בחיל החינוך כצלמת ועורכת סרטי וידאו.
ב-1996 הייתה ממקימי הארגון ההומניטרי "אקיליבר" - ישראל, שהפך שנתיים לאחר מכן לארגון לתת.
ניהלה את הנסיעה ההומניטרית הראשונה של הארגון לקרואטיה בתום מלחמת האזרחים ביוגוסלביה לשעבר.
בין השנים 1996–2011 התגוררה בצרפת, כתבה שם את עבודת הדוקטורט שלה ולימדה באוניברסיטאות שונות, בהן אקול נורמל סופרייר בליון.
לשילה תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בהיסטוריה מודרנית מאוניברסיטת הסורבון ותואר דוקטור בספרות (בהצטיינות יתרה) מאוניברסיטת אינלקו שבפריז.
כיום משמשת כמתרגמת של שגרירות צרפת בישראל, מרצה לספרות צרפתית ולתרגום בתוכנית לתרבות צרפת באוניברסיטת תל אביב ובמכון הצרפתי בתל אביב, וחברת סגל באוניברסיטת הקיץ לשפות עתיקות של אוניברסיטת לוזאן, המתקיימת כל שנה באוניברסיטה הבינלאומית בוונציה.
שילה מלמדת שם עברית מקראית ותרגום.
בשנת 2017 הקימה עם חברותיה לקבוצת "תיקון" את המוסך, כתב עת מקוון לספרות.
שילה חברה בהנהלת עמותת כתב העת לספרות הו!.
סיפורים פרי עטה ראו אור במוספים וכתבי עת ספרותיים כגון "תרבות וספרות", "הו!", "מעבורת", "פטל", "אלכסון", "המוסך".
ספר הביכורים שלה, "אחרי הספירה", ראה אור בשנת 2020 בהוצאת פרדס וזכה לתמיכת קרן רבינוביץ לאמנויות תל אביב ומשרד התרבות, ולפרס קרן י.ל.
גולדברג לתרבות וספרות לספר ביכורים.
"אחרי הספירה" גם זכה בפרס ספר הפרוזה הישראלי ע"ש ז'קלין כהנוב לשנת 2023, מטעם המכון למחשבה ישראלית, לצד הסופרת אילנה ברנשטיין.
שילה כתבה לאורך השנים ביקורות ספרות ומסות וערכה ראיונות עם אנשי ספרות מעל בימות שונות, ביניהן מוסף "ספרים" של עיתון "הארץ", "ידיעות אחרונות", כתב העת "הו!" "עיתון 77" ו"המוסך".
כיום היא משמשת כמבקרת ספרות קבועה במוסף "תרבות וספרות" של ידיעות אחרונות.
בשנת 2017 ראה אור תרגומה לספר "חיבוק גדול" מאת רומן גארי (אמיל אז'אר) בהוצאת עם עובד.
בספטמבר 2023 ראה אור תרגומה לרב המכר "להתראות שם למעלה" מאת פייר למטר בהוצאת בבל.
שילה נשואה לפילוסוף תדהר ניר ומתגוררת ביפו.
בין השנים 2015-2018, לימדה עברית בהתנדבות ילדים של מבקשי מקלט בדרום תל אביב, במסגרת פעילותה של עמותת אליפלט - אזרחים למען ילדי פליטים.
במאי 2021, בעקבות המהומות בישראל והמצור שהוטל על ערים מעורבות בימי מבצע שומר החומות, ארגנה שילה מבצע קניות נרחב ברחוב יפת ביפו על מנת לתמוך בבתי המסחר המקומיים.
במהלך ימי המבצע, הקימה שילה מערך משלוחים מיפו לתל אביב ונאספו 10,000 שקלים לקניית מוצרי יסוד אשר נתרמו לעמותות רווחה.
דורית שילה, פרק מספר בכתובים, מאזניים, מרץ 2025
"הזר", סיפור מאת דורית שילה, מאזניים, מרץ 2021.
אלכסון, הסיפור "נובמבר", מאת דורית שילה, 1 בפברואר 2018.
, פורסם לראשונה בכתב העת "הו!", גיליון 15.
"הסיפור הקצר מאריך ימים", מסה מאת דורית שילה, עיתון 77, גיליון 6–375, מאי-יוני 2014
דורית שירה ג'אן (נולדה ב-27 ביוני 1965) היא משוררת ישראלית.
דורית שירה ג'אן נולדה וגדלה בשכונת התקווה להורים יוצאי עיראק.
בגיל 47 החלה לכתוב שירה.
שירתה כוללת בעיקר שירת וידוי, שירת התגלות ושירת שורשים ענפה.
לאורך השנים הללו זכתה שירתה לפרסום נרחב: בעיתונות הכתובה: בעיתונים כגון "הארץ", "ישראל היום".
" מעריב", "מקור ראשון" ועוד.
כמו כן, הופיעו מאמרים וראיונות בכתבי עת ובעיתונות היומית, בין השאר: מאמר נרחב אודותיה ואודות שירתה מאת המשוררת והסופרת שולמית כהן אסיף שפורסם בעיתון "הארץ", וכן, מאמר מאת ההיסטוריון ד"ר אורי מילשטיין בנה של שרה, אחייניתה של רחל המשוררת, הקושר בין שירתה לבין רחל המשוררת שפורסם ב'מעריב'.
שירה "נולדתי אומה" נכלל בתקליטור "ואף על פי כן", מבוצע לפי לחן של רחלי וולשטיין, מתוך המיזם "שיר-א-שיר" של שרה אהרונוביץ-קרפנוס, השיר בוצע על ידי הזמרת טובה להב.
שירתה נלמדה בקורס 'ספרות ורפואה' באוניברסיטת תל אביב.
מאמרים על שירתה בכתבי עת ספרותיים כגון: האומה, מאזניים, המסדרון, פסיפס.
מאמרים נכתבו על שירתה גם בכתבי עת מקוונים: ניוז 1, בכיוון הרוח, סלונט, האתר למקרא הוראה וחינוך של ד"ר לאה מזור.
בנוסף שיר שלה הוקרא על ידי איתן כבל בפתיחת דיון בוועדת הכלכלה של הכנסת.
בימים אלו שוקדת המשוררת על ספרה הרביעי שייקרא : "נולדתי אומה".
נוסף על כך, עוסקת ג'אן בכתיבת מאמרים בעיקר בנושא שירת רחל המשוררת ובנושאים אחרים העוסקים בשירה.
ארגמן-מיטב הוצאה לאור, תל אביב 2015
ציפור תכולת כנף : שירים.
ארגמן-מיטב הוצאה לאור תל אביב.
"צלע מן האדם" בעריכת שושנה ויג, 2016
"שירה עבריה"- אנתולוגיה לשירה על העברית, בעריכת הרצל ובלפור חקק, ארגמן-מיטב הוצאה לאור, 2018
'"עורי שפת עבר"- אנתולוגיה עברית בעריכת לאה צבעוני", 2018
"בשדה כובס" בעריכת ד"ר מירי דבי קריצלר, 2018
"לזאת ייקרא אישה" בעריכת עדי אביטל רוזין, 2019.
קרן ע"ש יהושע רבינוביץ (עיריית תל אביב) על הספר ציפור תכולת כנף- 2016
פרס אח"י לשירה מטעם אח"י- אגודה לקידום היצירה- 2019.
דורית מיה-גור (נולדה ב-25 ביוני 1978) היא אמנית, יוצרת וכותבת קומיקס ישראלית.
עיקר עבודתה עוסק בגיבורי על ישראליים, כשהמפורסם שבהם הוא פלאפלמן.
דמותו מוצגת בתצוגה הקבועה במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס.
במהלך שנות הקריירה שלה פרסמה יותר מ-15 ספרי קומיקס לבדה ואיירה עוד רבים.
בשנת 2010 איירה ספר היסטוריה של העיר חולון לכבוד חגיגות ה-70 לעיר, והספר נכנס לרשימת ספרי הלימוד של תלמידי בית הספר היסודי בעיר.
מיה-גור נולדה וגדלה בעיר חולון.
כשהתבגרה וסיימה את בית הספר התיכון, עברה ללמוד בבית ספר לקומיקס ואנימציה "The Kubert School" בארצות הברית, תחת ניהולו של ג'ו קוברט.
שם תחילה הסתירה את היותה ישראלית, מחשש שקריירת הקומיקס שלה תפגע מכך.
בשנת 2006 פרסמה את חוברת הקומיקס הראשונה שלה, פלאפלמן.
הקומיקס עוסק בגיבור העל הישראלי "פלאפלמן" שהוא דמותי פרודית על גיבורי-העל החטובים והשריריים של מארוול קומיקס ו-DC קומיקס.
פלאפלמן, ששמו האמיתי הוא אבי, הוא בחור ג'ינג'י ו"שמנמן" שכוחות-העל שלו קשורים בפלאפל: היכולת לירות שמן רותח וכדורי פלאפל קטנים על אויביו.
עם יציאת החוברות הראשונות רבים הופתעו שהיוצר של הקומיקס היא בכלל אישה - שכן תחום הקומיקס, ובפרט גיבורי-העל, נחשב תחום שסטריאוטיפית נשלט בידי גברים.
הסדרה הצליחה מאוד ומיה-גור הוציאה עוד מספר חוברות שהפכו את הסדרה לקאלט וביססו את מעמדו של הקומיקס בישראל.
בהערכות עכשוויות מספר החוברות שנמכרו עולה על 15,000 ברחבי העולם כשהשיא היה במכירה פומבית באתר EBay בה נמכרה אחת מחוברות הקומיקס ב-500 דולר לאספן אמריקאי.
בין 2010 ל-2015 איירה מיה-גור את סדרת הקומיקס של מכון ויצמן למדע, "ננו קומיקס" בשיתוף עם אלית אבני שרון והכותב מאיר גולדברג.
בשנת 2017 הוציאה את ספרה הראשון בסדרת "הסייר העשירי", מתוך חמישה שמיועדים לצאת על ידי הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, אשר היה להצלחה ונבחרה לרשימת הספרים של משרד החינוך לשנת תשע"ח.
בשנת 2019 הוציאה את ספר ההמשך "הסייר העשירי 2: מלכודת הסיטרונים".
סגנונה האומנותי של מיה-גור הוא הסגנון השגור בשוק הקומיקס האמריקאי, ובפרט של גיבורי-על.
הסיבות הן בין היתר השתתפותה במסגרת לימודים אמריקאית, עם השפעה רבה של הסגנון המקובל בחברות כמו DC קומיקס ומארוול קומיקס המוציאים לאור את קומיקס גיבורי העל כדוגמת סופרמן, באטמן, וונדר וומן, ספיידרמן, האוונג'רס וכו'.
קווי המתאר, הירידה לפרטים, התנועות המפורשות והאיור הסמי-ריאליסטי של גוף האדם באיוריה של גור מעידים על השפעה ניכרת מהקומיקס האמריקאי.
מחולות לקומיקס: נובלה גרפית במלאת שבעה עשורים לאיחוד חמש שכונות חולון הראשונות/ כתב אלון רוזנבלום, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס ועיריית חולון, 2010
כוחות על: גיבורי -על כמקור העצמה, המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס, 2017
לחשב ערכים מחדש: שיהיה למה לקום בבוקר / כתב שמואל ורשבסקי, סטימצקי, 2017
הסייר העשירי: מכת ברק, כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2017
הסייר העשירי: מלכודת הסיטרונים, כנרת, 2019
דורית מרים רבליס (נולדה ב-9 בדצמבר 2001) היא דוגמנית ישראלית בינלאומית.
דורית רבליס נולדה וגדלה באשדוד.
הוריה עלו לישראל ב-1991 כשאביה, ואדים לדימיר רבליס, עלה מרוסיה מהקווקז, ואמה זויה שפיר, מאוקראינה.
בבית הספר התיכון הרחיבה מתמטיקה ופיזיקה.
ניגנה על פסנתרת בילדותה, במשך כעשר שנים הייתה מתעמלת אמנותית, הייתה בחוג התעמלות אמנותית בגיל ארבע, ומשם זה הפך לעניין מקצועי של תחרויות, נבחרת ובהמשך גם מדליות, ואף זכתה בין השאר בגיל 12 באליפות העולם בהתעמלות אמנותית לקטורגיית גילה.
לאחר מכן, עברה לאתלטיקה קלה, לריצת משוכות.
היא הפכה לראשונה לפופולרית בקרב צלמים מקצועיים בזכות שיערה הבלונדיני המתולתל שיצר דמיון לדוגמנית העבר הישראלית מיכאלה ברקו.
בשנת 2016, היא חתמה חוזה בלעדי להובלת קמפיינים עבור בית האופנה הצרפתי איב סן-לורן, אולם החוזה בוטל על ידי החוק הצרפתי עקב היותה בת 16 אז.
בשנת 2017 נבחרה רבליס לפתוח את מופע ההוט קוטור של בית האופנה הצרפתי כריסטיאן דיור.
עם זאת, הדבר בוטל מכיוון שהם האמינו שהיא עשויה להיראות צעירה מדי.
בשנת 2017 היא הייתה במסעות פרסום בינלאומיים רבים, כולל קמפיינים פרסומיים עבור מותג האופנה האמריקאי ראלף לורן.
היא גם הובילה קמפיינים עבור מותגים בינלאומיים כגון טופשופ, קלווין קליין, סוניה ריקייל, אורבן אאוטפיטרס , שאנל, קלודי פיירלו , מיו מיו ומסימו דוטי .
בשנת 2018 הוחתמה על ידי מותג האופנה הספרדי זארה.
היא גם נבחרה להוביל את הקמפיין העולמי עבור מותג האופנה השוודי H&M לשנת 2018.
ב-2020 החלה לעבוד בתור הפרזנטורית של רשת האופנה הישראלית קסטרו.
הצטלמה לקמפיינים של מעצבת שמלות הכלה הישראלית ברטה, ומותג השעונים היפני "ג'י-שוק".
ביוני 2022, אחרי כחצי שנה של זוגיות עברה להתגורר ביחד עם חברה השחקן דניאל פרץ (יוצא העונה השישית של "המירוץ למיליון") בדרום תל אביב.
דורית מילמן (נולדה ב-3 באוקטובר 1974) היא רקדנית ישראלית.
מילמן נולדה בקריית ביאליק כאחת משבעה ילדים, דור שמיני בארץ וצאצאית למשפחות מיוחסות בירושלים.
היא בעלת קשרי משפחה למשפחת ריבלין וגם צאצאית לגאון מווילנה.
סביה היו ממקימי קיבוץ משגב עם.
מילמן גדלה בחיפה ולמדה בבית ספר אורט לאומנויות בעיר, במגמת גרפיקה ממוחשבת.
בגיל ארבע החלה ללמוד התעמלות קרקע ולאחר מכן עברה להתעמלות אומנותית, בה התאמנה עד גיל 11. היא החלה לימודי אדריכלות ובינוי ערים בטכניון, אך עזבה את הלימודים כדי להתרכז בתחום הריקוד.
מילמן התגוררה באיטליה ובאוסטרליה, שם עסקה בריקוד וייצגה את ישראל בתחרויות בין לאומיות רבות, וזכתה במספר גביעים.
היא השתתפה במרב העונות של התוכנית "רוקדים עם כוכבים", והיא הייתה בין היתר בת הזוג של המשתתפים איתן אורבך, נדב אבקסיס, זהר שטראוס ופיני טבגר.
בעונה השישית של התוכנית היא רקדה יחד עם גילי שם-טוב, וזו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה העולמית של התוכנית שהתמודדו בה זוג נשים.
מילמן היא בעלת סטודיו ללימוד ריקוד.
בשנת 2017 החלה לימודי סיעוד באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיימה אותם בהצטיינות יתרה.
ב-2010 נישאה לבן זוגה גולן הרמולין.
דורמאנד (בהונגרית: Dormánd) הוא כפר בנפת פיזשאבון במחוז הווש בהונגריה.
דורמאנד הוא כפר 4 ק"מ דרומית לפיזשאבון.
ניתן להגיע אליו מהכביש המהיר M3, מהכבישים הראשיים 31 ו -33.
בפאתי הכפר נמצא מכוש מתקופת הנחושת וקברים מתקופת הברונזה וסרמטיה בסמוך ל"תעלת צ'רס" או "תעלת השטן".
(בגבול היישוב עובר מה שנקרא "תעלת השטן" עד העשור האחרון של המאה הרביעית, התעלה היוותה קו הגנה מתקדם עבור הרומאים (לימס סרמטיה) והגנה על שלום האימפריה הרומית מפני התקפות של עמים ברברים שפלשו בנדידת העמים).
כמו כן נמצאו קברות אווארים ובית קברות מתקופת התיישבות המדיארים במרכז אירופה שמכונה "כיבוש המולדת" על ידי השבטים ההונגרים.
במאה ה-13 במקום של דורמאנד היה יישוב בשם בוגר-בשנה.
שמו של היישוב הופיע במאה ה-13 בשם דורמאנד ודורמנזה.
הוא הוזכר במפקד של 1549 כיישוב עני לחלוטין שלא שילם מיסים כלשהם.
במפקד המיסים בשנת 1552 הוזכר בין היישובים ההרוסים, וכך אף הוזכר במפקדי האוכלוסין של שנת 1554 ו-1564, אך שמו לא הוזכר במפקדי האוכלוסין של 1635 ו-1686. בסוף המאה ה-18 הוא היה נחלתו של הברון מיהאי שאגי.
במאה ה-19 אדמות הכפר היו בבעלות משפחת הרוזן פאיי, וכן בידי איסטוואן פאיי, שאגי, סלקני, זבריסקו ומשפחות אחרות.
בראשית המאה העשרים נרשמו כבעלים הרוזנת זיצ'י ולאיוש אנגל (אביו של לאסלו דורמאני).
הכנסייה הרומית-קתולית מוקדשת לכבוד מרים, אם ישו.
הכנסייה נבנתה בין השנים 1771–1773 בסגנון הרוקוקו באתר של קודמה שהייתה עם מגדל עץ מימי הביניים.
הקפלה של אנה הקדושה בהניפוסטה נבנתה בשנת 1719 בסגנון בארוק ואחר כך שופצה בשנת 1814. הפריבילגיות של אתר העלייה לרגל הוענקו לקפלה על ידי האפיפיור פיוס בשנת 1791.
לאסלו דורמאנדי נולד כאן, במקור: אנגל ( 1898 - פריז, 1967) היה סופר, עורך, לקסיקוגרף, מתרגם יהודי-הונגרי.
דורית צמרת (30 באוגוסט 1942 – 5 בינואר 2023) הייתה מרצה לקולנוע, פעילת שלום ופזמונאית ישראלית.
נולדה לשמריה צמרת, פעיל תנועת ההעפלה, ולהדסה צמרת בקיבוץ בית השיטה.
היא שירתה בצה"ל בנח"ל, וכתבה בעיתון "במחנה נח"ל".
לאחר שחרורה מצה"ל, חזרה לקיבוץ, שם ערכה את "יחד", ביטאון התק"ם בין השנים 1984–1986.
צמרת כתבה את המילים למספר שירים שהולחנו.
שירה המפורסם ביותר הוא "החיטה צומחת שוב", ללחן של חיים ברקני, אותו כתבה לאחר מלחמת יום הכיפורים לזכרם של 11 בני הקיבוץ שנפלו במלחמה.
השיר בוצע, בין היתר, על ידי הגבעטרון, חוה אלברשטיין, אביבה שחף, קולות ירדן, אחינועם ניני, ירדנה ארזי, קרן פלס, שלומית אהרון, אוהד חיטמן, רוחמה רז, שי המבר ודודו זכאי.
שירים נוספים שכתבה הם "זה רק מילים" ללחנו וביצועו של יחזקאל דורי, "יש מה לספור" שהלחין דן פלד, "סיפורי אהבה" שהלחין יחזקאל דורי וכן "וכל זה תם ולא נשלם יותם" ללחן של נחום היימן, שביצעה סי היימן.
השיר נכתב לזכר יותם לוטן, בן בית השיטה, שנהרג במלחמת לבנון השנייה.
בראיון איתה שפורסם ב-2014, סיפרה צמרת שכפעילת שלום, בין השאר, תמכה בתנועות ארבע אמהות, שוברים שתיקה ולוחמים לשלום והייתה פעילה בעמותת בדרך להחלמה.
צמרת הייתה נשואה לניסן ארנברג, אם לארבעה ילדים וסבתא לתשעה נכדים.
בתה היא התסריטאית והיוצרת נועה ארנברג.
צמרת נפטרה בביתה ב-5 בינואר 2023 בגיל 80.
דורית דבורה פדן-איזנשטרק (10 בדצמבר 1925 – 9 בפברואר 1976) הייתה סוציולוגית שהתמחתה בנושאי מגדר ומעמד האישה, ובתהליכי ריבוד חברתי ומוביליות חברתית של נשים.
הייתה מחלוצות המחקר האקדמי בנושאים אלה בישראל, הובילה את הקמת החוג למדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ועמדה בראשו, וכן קידמה את מעמד הנשים בחקיקה, בצבא ובציבוריות הישראלית.
נולדה בנירנברג, גרמניה בשם דורותיאה (לימים: דבורה דורית) נוסבאום לאנה וד"ר מיינהולד נוסבאום (פעיל ציוני, שהיה בסוף ימיו היועץ המשפטי של משלחת השילומים בגרמניה ונהרג שם בתאונת דרכים).
עלתה לישראל עם הוריה בשנת 1933 מיד לאחר עליית הנאצים לשלטון.
למדה בגימנסיה העברית הרצליה ובשנת 1943 התגייסה לפלמ"ח.
צורפה לפלוגה ב', מחלקת בית השיטה, לכיתת הבנות בפיקודה של המ"כית חנה אבריאל.
עם שחרורה מהפלמ"ח סיימה סמינר למורים בנען, והוסמכה כמורה.
היא עבדה מספר שנים כמורה בכפר הנוער בן שמן ובבית ספר הכרמלי בירושלים.
בשנת 1957 בסמוך ללידת בתה השלישית, סיימה תואר ראשון בהיסטוריה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
את עבודת הדוקטור, שעסקה במוביליות (ניעות) חברתית בין דורית של נשים, כתבה בהדרכת פרופ' רבקה בר-יוסף.
במקביל ללימודיה עבדה במחקר ובהוראה בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה ובמכון לחקר העבודה והרווחה באוניברסיטה העברית וכן במוסדות נוספים.
לאחר סיום הדוקטורט הצטרפה כמרצה לסגל האקדמי של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שזה מקרוב הוקמה, קודמה לדרגת מרצה בכיר, הייתה ממייסדי החוג למדעי ההתנהגות שם, והתמנתה כראש החוג הראשון.
היא נהרגה בשנת 1976, כשהמונית שבה נסעה מביתה בירושלים לעבודתה באוניברסיטת בן-גוריון, הייתה מעורבת בתאונת דרכים.
פדן-איזנשטרק החלה את הקריירה האקדמית שלה בעשור החמישי לחייה, בהיותה אם ומפרנסת עיקרית לשלושה ילדים.
בראשית שנות ה-70 של המאה העשרים, עקבה פדן-איזנשטרק אחר התפתחות התנועה הפמיניסטית בארצות הברית באותה עת.
היא חזרה משהות של מספר חודשים שם, ועיסוקה בסוציולוגיה נועד לקדם את מעמד הנשים בישראל.
במחקריה בישראל ניתחה את מעמד הנשים בשוק העבודה בישראל ובמוסדות החברתיים המרכזיים של החברה הישראלית: בקיבוץ, במושב, בפוליטיקה, בצבא ובאקדמיה.
זו הייתה תקופה בה שוויון האישה בישראל בכלל, ובקיבוץ בפרט, הוחזק כמיתוס, וניתוח ביקורתי שלו היה פריצת דרך תודעתית הן באקדמיה והן בציבור הרחב.
פדן-איזנשטרק אספה נתונים מספריים מישראל ומהעולם, ופירשה אותם תוך התייחסות למגוון רחב של היבטים: אידאולוגיים, תרבותיים, אתניים, דתיים, כלכליים ותחיקתיים.
בירור והצגת הנתונים הכמותיים במחקריה נבע לא רק מתוך המתודולוגיה השגורה אז (לפני שהכירו באקדמיה הישראלית באפשרויות של מחקר איכותני), כי אם גם מתוך חסרונם של נתונים בסיסיים על מעמד הנשים, והצורך לברר ולהניח את המצע העובדתי הכרוך במעמדן המוחלש של הנשים כבסיס למאבק חברתי למען שוויון הזדמנויות ומעמד.
במקביל הקדישה מזמנה למתן הרצאות ולהופעות שונות בכלי התקשורת.
מעורבותה בצוותי חשיבה שונים הניבה מחקרים ופרסומים שסייעו לחקיקה ולאכיפה בתחומי שוויון נשים במיוחד.
לצד פעילות מחקרית וציבורית, טיפחה פדן-איזנשטרק תלמידים רבים, שאותם שילבה במחקר על היבטים שונים הקשורים במעמד האישה בישראל.
כך למשל, התפרסמה עבודת המחקר שכתב בהדרכתה יעקב טרנר (לימים ניצב במשטרה וראש עיריית באר שבע), על תפיסות של טייסים גברים לגבי שילובן של נשים בקורסי טייס.
בשנת חייה האחרונה החלה במחקר, בשיתוף עם פרופ' מארצות הברית, על מודעות ילדי גן לציפיות המגדריות מהם.
כמו כן, קידמה את הקמתו של מרכז ללימודי נשים באוניברסיטת בן-גוריון.
היא השיגה מימון להקמת המרכז, אך הקמתו, כמו גם מספר מחקרים שבהם החלה, נקטעו באיבם עקב מותה.
בין הקורסים שלימדה במהלך שנות עבודתה כמרצה לסוציולוגיה: מבוא לסוציולוגיה, הסוציולוגיה של המשפחה, מעמד האישה, הסוציולוגיה של תפקידי המינים, ומוביליות של קבוצות שוליים.
ב-6 בינואר 2026, במלאת 100 שנה להולדתה ו-50 שנה למותה, נערך באוניברסיטת בן גוריון כנס מדעי לזכרה תחת הכותרת "צעד קדימה, צעד אחורה: נשים ומגדר בישראל 2026".
הייתה נשואה למאיר פלקר-פדן (1914–1968), עד למותו ממחלה.
אם לשלושה ובהם מיכל בלר, נעה ועמרי פדן.
לאחר שהתאלמנה, התחתנה עם צלם העיתונות ודובר אגף הרישוי במשרד התחבורה יהודה איזנשטרק (1912–2005).
הייתה נשואה לו עד למותה.
התגוררה בשכונת בית הכרם בירושלים.
רבקה בר-יוסף ודורית פדן, האספקט הכלכלי בגיבוש החברה, המכללה לביטחון לאומי, 1964.
דורית פדן, מוביליות תעסוקתית בין דורית של נשים, במקראה: ש.נ.
אייזנשטדט ואחרים (עורכים), רבדים בישראל, ירושלים, אקדמון, 1968, עמ' 375–381.
דורית פדן-איזנשטרק והלן מאיר-הקר, נשים במושב השיתופי במלכודת אידאולוגית, מגמות, כרך כ"א, מס' 4, אוגוסט 1975, עמ' 423–438.
רבקה בר-יוסף ודורית פדן-איזנשטרק, שינוי מערכת התפקידים במצבי לחץ (מלחמת יום כיפור, אוקטובר 1973-אפריל 1974), מגמות, כרך כ"ב, מס' 1, נובמבר 1975, עמ' 36–50.
דורית טקס מנובה (נולדה בשנת 1970) היא רופאה ישראלית, מנהלת רפואית של המרכז הרפואי מעיני הישועה בבני ברק.
מגיל צעיר נמשכה לעולם הרפואה, ואף התנדבה במד"א.
למדה בתיכון שמעון בן צבי בגבעתיים.
מנובה למדה רפואה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב במסגרת עתודה אקדמית.
בצה"ל שירתה בחיל האוויר כרופאה מוטסת בבסיס הטכני של חיל האוויר בחיפה.
מנובה התמחתה ברפואה פנימית במרכז הרפואי תל השומר והמשיכה בקריירה צבאית כמפקדת המרכז לבדיקות תקופתיות.
ב-2010 השתחררה טקס מנובה מצה"ל בדרגת רס"ן.
טקס מנובה סיימה תואר שני במנהל מערכות בריאות (MHA) עם התמחות-על במנהל רפואי מאוניברסיטת בן-גוריון (2011).
מנובה בוגרת תוכנית מנהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד, במסגרת תוכנית הבכירים של קרן וקסנר.
בחודש אפריל 2025 הודיעה על התפטרותה מתפקיד מנהלת רפואית של המרכז הרפואי מעיניי הישועה, וכן נמסר כי פרופ' מרדכי רביד יחליף אותה.
אחרי שפרשה מצה"ל ב-2010 החליטה להתמחות במינהל רפואי בבית החולים וולפסון בחולון.
חלק נוסף של ההתמחות היה בהמשך, בקופת חולים לאומית, כמנהלת המחלקה לאיכות הרפואה.
כשרק החלה את שלב ההתמחות בלאומית, קיבלה הצעה ממי שהיה אז מנהל בית החולים הכללי של שיבא, פרופ' ארי שמיס, להצטרף אליו כסגניתו.
בין השנים 2012 ל-2017 מנובה כיהנה כסגנית מנהלת בית החולים הכללי שיבא תל השומר.
ב-2017 מונתה כמנהלת בית החולים אסותא רמת החייל תפקיד אותו מילאה עד שנת 2020.
בשנת 2020, לאחר פרישתו של פרופ' מוטי רביד, מונתה למנהלת רפואית של המרכז הרפואי מעייני הישועה, לאחר פרישתו של פרופסור מוטי רביד.טקס מנובה היא האישה הראשונה המכהנת כמנהלת רפואית בבית חולים חרדי בישראל.
מנובה חברה בפורום הישראלי לבטיחות המטופל ובחברה הישראלית לאיכות ברפואה.
מנובה מתגוררת ברמת אפעל, מנהלת אורח חיים חילוני, היא נשואה ואמא לשלושה.