tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קולומביה הבריטית ידועה באוצרות הטבע, הנוף והמורשת שלה, דבר המביא לידי כך ש-114,000 קמ"ר המהווים כ-12.5% משטח הפרובינציה, מוגדרים כשטחים מוגנים.
לצד 830 פארקים פרובינציאליים ו-94 אתרים היסטוריים לאומיים, שטחים אלו כוללים גם 7 פארקים לאומיים:
שמורת הפארק הלאומי גוואי האנאס ואתר המורשת היידה
שמורת הפארק הלאומי פסיפיק רים
חלוקה מנהלית – מחוזות מנהליים
נהוג לחלק את קולומביה הבריטית ל-29 מחוזות אזוריים:
מתיישבים אלו קבעו את מקום מושבם בקולומביה הבריטית בעיקר בשל משאבי הטבע הרבים שבאזור.
האירופאים הראשונים שביקרו בקולומביה הבריטית היו מגלי ארצות ומשלחות מחקר אשר פקדו את יבשת אמריקה לאחר גילויה, בשלהי המאה ה-15. עם זאת, עד המאה ה-17 נעדרה קולומביה הבריטית מביקורים תכופים של משלחות מחקר אירופאיות.
חשיבות רבה במיוחד נודעה למסעו של הנווט הספרדי יליד מקסיקו חואן חוסה פרז הרננדז אשר הפליג בשנת 1774 צפונה לאורך חופי קולומביה הבריטית, כאשר מסע רב חשיבות נוסף נערך כארבע שנים מאוחר יותר, אז ערך הצי הבריטי המלכותי בראשות הקפטן ג'יימס קוק מסע במסלול זה גם כן.
מסעות אלו ועוד הביאו פרסום לקולומביה הבריטית ולנהירה של סוחרים בריטים לחוף קולומביה הבריטית, סוחרים אשר רצו במשאביה הפוריים, בפרט את הפרוות הידועות שלה.
כך החלו להתמסד קשרי מסחר בין האוכלוסיות הילידיות של קולומביה הבריטית לסוחרים האירופים.
לאחר שמשלחות מחקר ומגלי ארצות רבים יותר החלו תרים לאורך חופיה המערביים של קולומביה הבריטית, ובמקביל ידעו תושבי האזור פריחה כלכלית כתוצאה מהמסחר עם האירופאים, הפך האזור לידוע ברחבי העולם.
הדבר הביא מפעם לפעם לחיכוכים בין האוכלוסייה האירופאית לזו הילידית, אך עם זאת נשמרו יחסית השקט ושיתוף הפעולה עד למאה ה-19. בה בעת התרבו התנגשויות בין בריטים לספרדים, והאזור הפך מהרה לשטח מריבה בין שתי האימפריות.
לבסוף יצאו הבריטים כאשר ידם על העליונה, ספרד הסיגה את תביעותיה המסחריות והטריטוריאליות בקולומביה הבריטית, ובכך נפתח השער לבריטיזציה מלאה של האזור.
בין השאר אפשר לציין את חברת מפרץ הדסון (Hudson's Bay Company) וחברת הפרוות האמריקאית (American Fur Company) לקראת אמצע המאה ה-19, הפכה כבר קולומביה הבריטית לחלק בלתי נפרד מהמושבות הבריטיות של קנדה, ובמקביל מדרום הגיעה ההגירה האמריקאית מערבה עד לחוף האוקיינוס השקט.
לפיכך, בשנים הבאות ידעה קולומביה הבריטית הגירה נכנסת נרחבת של מהגרים אשר שאפו להתמקצע בחיפוש זהב.
באותה התקופה מיסדה בריטניה סופית את שליטתה באזור, כאשר היא מחלקת אותו לשתי מושבות שונות – מושבת האי ונקובר (Colony of Vancouver Island; הוקמה בשנת 1848) ומושבת קולומביה הבריטית (Colony of British Columbia; הוקמה בשנת 1858).
בשנת 1859 התחוללה מלחמת החזיר.
בשנת 1866 הוחלט על איחוד שתי המושבות תחת מושבת קולומביה הבריטית, כאשר הבירה המקומית נקבעה בעיר ויקטוריה.
מצב עניינים זה נמשך עוד כארבע שנים, עד שבשנת 1871 הצטרפה המושבה לקנדה, והפכה לחלק בלתי נפרד ממנה במסגרת פרובינציית קולומביה הבריטית.
בעוד ההשתלבות של קולומביה הבריטית בקנדה לא הייתה קלה והפרובינציה החדשה סבלה באותן השנים מחוב ציבורי גדול, עד מהרה היא הצליחה לייצב את מצבה הכלכלי.
בשנת 1881 החלה ממשלת קנדה בעבודות הבנייה של פרויקט הנדסי גדול ממדים – הרכבת הקנדית-פסיפית (Canadian Pacific Railway), רכבת אשר חיברה תחבורתית את קולומביה הבריטית לשאר יבשת צפון אמריקה, ואפשרה זרימה של מהגרים נוספים לפרובינציה.
בתחילת המאה ה-20 נמל ונקובר הפך למוצא הימי המערבי הראשי של קנדה, ובנוסף בתקופה זו החל לראשונה פיתוח משמעותי של משאבי הטבע של קולומביה הבריטית – החל פיתוח של משקים חקלאיים רבים, פיתוח של תעשיית כריית המחצבים וכן פיתוח של תעשיית חטיבת העצים.
בעוד רוב המהגרים היו אירופאים משאר קנדה, מאירופה ומארצות הברית; חלק גודל והולך היה מהגרים ממוצא אסייתי.
לצד תהליכים אלו, השגשוג שקולומביה הבריטית כמו גם קנדה כולה נהנתה ממנו הגיע לקיצו בשנת 1929, אז פרץ השפל הגדול אשר הכניס את האזור לתקופה של משבר כלכלי מתמשך, אשר הגיע לסיומו רק בשנת 1939.
כבר בתחילת מלחמת העולם השנייה (1939), ולמרות המרחק הרב של קנדה מאירופה, קנדה נמנעה מלהישאר מחוץ למעגל הלחימה והכריזה מלחמה על גרמניה ועל לחימה לצדה של בריטניה.
גויסו רבים מתושבי הפרובינציה ואלו נשלחו לחזיתות השונות.
אוכלוסיית קולומביה הבריטית היא עירונית בעיקרה – 86% מאוכלוסייתה מתגוררת בערים.
הערים הגדולות בקולומביה הבריטית הן:
רובה הגדול של אוכלוסיית קולומביה הבריטית מתגוררת בקצה הדרומי של הפרובינציה, כאשר כמחצית מהאוכלוסייה, למעלה משני מיליון תושבים, מתגוררת באזור מצומצם השוכן בפינה הדרום מערבית של קולומביה הבריטית – במטרופולין ונקובר.
ריכוז אוכלוסייה גדול נוסף נמצא מול חופי ונקובר, בדרום האי ונקובר, סביב מטרופולין ויקטוריה, שם מתגוררים כחצי מיליון תושבים נוספים.
מחוץ לשני אזורים אלו, מרבית התושבים מתגוררים בעמקים הפנימיים של קולומביה הבריטית, באזורי העמקים של התומפסון, הפרייזר והאוקינגן, שם ממוקמות ערים שונות כגון קלונה וקאמלופס.
בניגוד לאזורי העמקים והחופים שבדרום קולומביה הבריטית, אזורי ההרים שבדרום ובצפון מאופיינים באוכלוסייה דלילה הכוללת בעיקר עיירות נופש וכפרים המבססים את כלכלתם על עסקי התיירות.
קולומביה הבריטית היא אחת הפרובינציות המגוונות ביותר בקנדה מבחינה אתנית ולשונית.
בעוד בעבר היה בפרובינציה רוב אירופאי גדול, בעשורים האחרונים ניכר גיוון בהרכב האוכלוסייה.
עם זאת, גם היום בקולומביה הבריטית יש רוב אירופאי ברור של 67.3% מכלל האוכלוסייה.
מקומות המוצא המרכזיים של האוכלוסייה האירופאית בקולומביה הבריטית הן אנגליה, סקוטלנד, אירלנד, גרמניה וצרפת.
אם בעבר הייתה האוכלוסייה הילידית של קולומביה הבריטית קבוצת המיעוט הגדולה ביותר בפרובינציה, כיום קבוצה זו מונה 5.4% בלבד מכלל התושבים.
בעוד זאת, עקב ההגירה האסייתית למדינה בעשורים האחרונים, 15.1% מכלל התושבים הם ממוצא מזרח אסייתי (בעיקר סינים) ו-8.4% נוספים הם ממוצא דרום אסייתי (בעיקר הודים).
כמו שהשפיעה על הרכבה האתני, השפיעה ההגירה אל קולומביה הבריטית גם על הרכבה הלשוני.
71.5% מאוכלוסיית קולומביה הבריטית דוברת את השפה האנגלית, כאשר השפות המדוברות ביותר האחרות הן סינית (8.5%) ופנג'אבי (4.0%; שפה הודית).
בעבר הייתה בקולומביה הבריטית דומיננטיות נוצרית, בעיקר פרוטסטנטית.
במהלך המאה ה-20 מגמות שונות הביאו לתמורות בהרכב הדתי של קולומביה הבריטית.
כתוצאה מהגירה ממדינות אירופאיות קתוליות, גדל מספר הקתולים בפרובינציה.
בנוסף, הגירה של אוכלוסייה ממוצא אסייתי בעשורים האחרונים הביאה לעלייה בשיעור המאמינים בדתות כגון אסלאם, סיקיזם, בודהיזם והינדואיזם.
לצד כל זאת, בעשורים האחרונים כתוצאה מסיבות שונות אפשר לזהות גם עלייה בשיעור מחוסרי הדת, לרבות אתאיסטים ואגנוסטים.
כמו ברוב קנדה, גם כלכלת קולומביה הבריטית מבוססת משאבים.
לעומת שכנתה אלברטה, קולומביה הבריטית נשענת פחות על משאבים, שמצויים בכמויות גדולות (עצים ומחצבים), וקטנות יחסית (נפט וגז).
בקו החוף ישנם נמלים רבים.
האבטלה בה עומדת עד 7%, והיא הנמוכה ביותר בקנדה.
בוונקובר, העיר הגדולה ביותר, ולאורך ערי החוף, מגזר השירותים והתעשייה מפותחים מאוד.
במרכז הפרובינציה (בין הרי הרוקי להרי החוף) שוררים חורפים מתונים, ולכן ישנה חקלאות ותעשייה מפותחת באזור זה, והערים קלומפס, קלונה ופרינס ג'ורג' הן מרכזי תעשייה גדולים, והן מוקפות שטחים חקלאיים.
דייג הוא ענף חקלאות שנמצא בתהליך מזעור, הדייג קיים בעיקר לאורך החוף.
בצפון הפרובינציה ישנם יערות גדולים, אשר משמשים לייצוא ותורמים רבות לכלכלה, בנוסף, בשטחה מחצבים רבים בשל היותה הררית, ונפט וגז מצויים בכמויות גדולות באזורי החוף.
בשל היותה הפרובינציה המערבית ביותר, קולומביה הבריטית היא התחנה האחרונה ברכבות קנדה.
משם, כל הסחורות שמייצרים בקנדה מיוצאת למזרח הרחוק ולאסיה.
כמו כן, קו החוף לאוקיינוס רווי נמלי-ים, בראשם נמל ונקובר, הנמל הגדול ביותר בקנדה, שממנו מייצאים ומייבאים סחורות רבות שמגיעות לכל רחבי קנדה, בעיקר דרך רכבות.
בפרובינציה משולבת תוכנית הגירה להגדלת מספר הרופאים, מדענים, תזונאים, רואי חשבון, אנליסטים ועוד מקצועות בעלי השכלה גבוה.
העיר ונקובר מושכת אליה תיירים רבים, בשל היותה עיר מרכזית.
בעיר אטרקציות כמו פארק סטנלי, הר גראוס וגשר קפילאנו.
גם האי ונקובר ובו העיר ויקטוריה מושך תיירים רבים.
במזרח הפרובינציה נמצאים פארקים לאומיים רבים, כגון יוהו וקוטניי בהרי הרוקי, וגם גליישר ווולס גריי באותו אזור.
בדומה לשאר הפרובינציות של קנדה, לקולומביה הבריטית סמכויות רבות ביחס לממשל הפדרלי – סמכויות בנושאי בריאות, חינוך, רווחה ועוד.
הפרובינציה יכולה לגבות מיסים בעצמה ובנוסף היא מקבלת תשלומי מס מהשלטון הפדרלי.
אחת לארבע שנים, בוחרים תושבי קולומביה הבריטית את 85 חברי האספה המחוקקת – הפרלמנט המקומי, פרלמנט חד ביתי.
חברי הפרלמנט נבחרים בבחירות אזוריות, כלומר קולומביה הבריטית מחולקת ל-85 אזורי בחירה, וכל אזור בוחר אישית את נציגו בפרלמנט.
הרשות המבצעת של הפרובינציה היא הוועד המנהל של קולומביה הבריטית (Executive Council of British Columbia), הידוע יותר בשם הקבינט של קולומביה הבריטית.
בראש הוועד המנהל עומד ראש השרים של קולומביה הבריטית (Premier of British Columbia), שהוא המושל או ראש הממשלה בפועל של הפרובינציה.
הרשות המבצעת נבחרת בדומה למשטרים פרלמנטריים בהתבסס על האספה המחוקקת, שצריכה לתת את אמונה בוועד המנהל.
מוסדות השלטון של קולומביה הבריטית יושבים בבירת הפרובינציה, העיר ויקטוריה.
שתי מפלגות עיקריות פעילות בקולומביה הבריטית: המפלגה השמרנית המזוהה עם הימין והמפלגה הדמוקרטית החדשה המזוהה עם השמאל.
מפלגה פעילה נוספת, שולית בגודלה ובחשיבותה, היא מפלגת הירוקים המקומית.
החל מ 2017 המפלגה הדמוקרטית החדשה מחזיקה בעיקר מוסדות השלטון וכן ברוב יציב בפרלמנט.
באופן מסורתי הערים הגדולות ואזורי החוף מצביעים בדרך כלל לשמאל, למפלגה הדמוקרטית החדשה; והעמקים הפנימיים והאזורים המזרחיים של קולומביה הבריטית מצביעים בדרך כלל לימין, למפלגה השמרנית.
נכון לשנת 2025, רש ממשלת קולומביה הבריטית הוא דויד אייבי, מנהיג המפלגה הדמוקרטית החדשה, שלה 47 מ - 93 המושבים באספה.
קולומבוס דסטרוירס היא קבוצת פוטבול אולמות (Arena Football) ששיחקה בליגת Arena Football League (AFL).
הקבוצה נוסדה בשנת 1999 כ-Buffalo Destroyers בעיר באפלו שבמדינת ניו יורק, ועברה בשנת 2003 לשחק בעיר קולומבוס שבמדינת אוהיו.
במהלך השנים בקולומבוס, הקבוצה זכתה לפופולריות גבוהה בקרב האוהדים המקומיים, מה שבא לידי ביטוי ברמות נוכחות גבוהות במשחקים והופעות תכופות בתקשורת המקומית.
הקבוצה זכתה להצלחה מוגבלת מבחינה מקצועית, כאשר ההישג הבולט ביותר היה הגעה ל-ArenaBowl XXI בשנת 2007, שם הפסידה לקבוצת San Jose SaberCats.
הקבוצה הייתה ידועה בסגנון משחק מהיר ועתיר נקודות, ובעלת מסורת של משחקים עם תוצאות גבוהות במיוחד.
המגרש הביתי של הדסטרוירס היה Nationwide Arena, והצבעים הרשמיים של הקבוצה היו שחור, כסף ואדום.
בנוסף, לקבוצה הייתה יריבות קשה עם קבוצת Albany Empire, מה שהוסיף לאווירה התחרותית במשחקיה.
למרות התקופות הקשות, אוהדי הקבוצה ידועים במסירותם, והקבוצה שמרה על מעמד חשוב בתולדות ליגת ה-AFL.
עם זאת, לאחר עונת 2019, הקבוצה שוב הפסיקה את פעילותה, והעתיד של הדסטרוירס נשאר לא ברור.
קולוּמביה רקורדס היא חברת תקליטים בבעלות סוני מיוזיק, חברה בת של סוני.
החברה הוקמה בשנת 1889 והיא אחת מארבע חברות התקליטים הראשיות של סוני מיוזיק ביחד עם RCA רקורדס, ארטיסטה רקורדס ואפיק רקורדס.
זהו המותג הוותיק ביותר בתחום התקליטים, ששרד עד לתחילת המאה ה־21.
בשנת 2025 פורסם כי קולומביה רקורדס היא חברת התקליטים הרביעית הגדולה ביותר ברחבי העולם, עם הכנסה שנתית של 3 מיליארד דולרים.
קולומביה (Columbia) הייתה חברה קטנה שמכרה פטיפונים בערים וושינגטון, מרילנד ודלאוור.
בדומה לחברות פטיפונים אחרות בסוף המאה ה-19, החלה החברה לשווק לצד פטיפונים גם יצירות שהקליטה בצילינדרים פונוגרפים – המדיום שקדם לתקליט.
נכון לשנת 1891 הציגה החברה קטלוג של 10 עמודים עם אוסף ההקלטות שהפיקה.
מהלך זה הוביל לסיומו של שיתוף הפעולה של החברה קודם לכן, בו הייתה המשווק הבלעדי של ההקלטות של חברת "אדיסון פונוגרפים".
החברה הקימה גם תזמורת בשם "תזמורת קולומביה".
בשנת 1901 החלה קולומביה למכור לצד הצילינדרים גם תקליטים, ובתקופה זו הייתה קולומביה אחת משלוש החברות המצליחות בענף זה.
בשנים 1908–1914 יצאה בהדרגה קולומביה מתחום הצילינדרים הפונוגרפים ועברה להתמקד במכירת התקליטים.
בשנת 1925 נקנתה קולומביה על ידי חברת הבת של עצמה, "קולומביה גרפופון קומפני" , אולם בשנת 1931, על רקע המשבר הכלכלי בתקופת השפל הגדול, מוזגה החברה יחד עם החברה לגרמופונים לחברה משותפת הנקראת EMI.
המיזוג יצר תאגיד שהחזיק למעשה בחברות מתחרות בממלכה המאוחדת וארצות הברית יחד, ובעקבות חוקי הגבלים עסקיים של הממלכה המאוחדת, נאלצה EMI למכור את חברת קולומביה האמריקאית, וזו החליפה בעלויות במשך מספר שנים והחברה הגיעה לבעלותה של תאגיד התקליטים האמריקאי (ARC).
בשנת 1938 רכשה חברת CBS את חברת ARC, יחד עם המותג של קולומביה בארצות הברית, במחיר של 700,000 דולרים.
בעקבות המהלך השתנה הסמל המסחרי של קולומביה, עד סוף שנות החמישים, כך שיכלול את המיקרופון של CBS בעיגול מימין לעיגול נוסף המכיל "תווים קסומים".
בשנת 1948 הוסיפה קולומביה לסל המוצרים שלה סוג חדש של תקליטים, הידועים בשם אריך-נגן (באנגלית LP).
תקליטים אלו הסתובבו ב־⅓33 סיבובים לדקה, ובשנת 1951 תקליטים עם 45 סיבובים לדקה.
באותה שנה גם סיימה החברה את החוזה שלה מול EMI, שמאז שסיימה את בעלותה על קולומביה רקורדס הייתה אחראית עד ההפצה של התקליטים שלה.
קולומוביה חתמה על הסכם הפצה חדש מול חברת פיליפס רקורדס, בתקווה שמהלך זה יסייע להם להגביר את המכירות מחוץ לאמריקה הצפונית.
ב-1955 קולומביה USA הציגה את הלוגו החדש שלהם של "עין הולכת".
למעשה היה הלוגו תיאור של מחט של הפטיפון על התקליט.
לוגו זה עבר שינוי קל ב-1961, ומאז ועד היום זהו הלוגו של חברת קולומביה רקורדס.
בשנה שלאחר מכן, CBS סיימה את החוזה עם חברת פיליפס והקימה את ארגון משל עצמה שנקרא CBS רקורדס אינטרנשיונל ששחררה הקלטות של קולומביה מחוץ לארצות הברית וקנדה.
קולומביה נהייתה חברת ההקלטה המצליחה ביותר בעולם בשנות ה-50, כאשר הם שכרו את האמרגן מיץ' מילר מחברת מרקורי רקורדס.
מילר במהרה חתם חוזה עם הכוכב הגדול ביותר של מרקורי רקורדס באותה עת, פרנקי ליין, וגילה חלק מהכוכבים המצליחים של העשור ביניהם טוני בנט, מהליה ג'קסון, ריי קוניף, רוזמרי קלוני וג'וני מאטיס.
כחלק מההתרחבות הבינלאומית של התאגיד, הרחיבה את פעילות למדינות שונות, ביניהן ישראל (החל משנת 1964) ומדינות אחרות באסיה ואפריקה.
החברה הוציאה תחת הארגון CBS Records גם תקליטי מוזיקה ישראלית, ובחנה ייצוא שלהם למדינות אחרות.
ב-1988 CBS רקורדס נרכשה על ידי חברת סוני.
חברת סוני איחדה את שלוחת המוזיקה שלה עם חברת ברטלסמן מיוזיק גרופ ב-2004. החברה המשולבת הנקראת סוני-BMG, המשיכה להשתמש בשמה של CBS ובלוגו שלה (העין ההולכת) בכל העולם מלבד יפן, שם השלוחה בבעלות מלאה של סוני, ושמה הוא סוני רקורדס.
ביפן, הסמל המסחרי (התווים הקסומים) עדיין בבעלות ניפון קולומביה הישנה, שנקראת קולומביה מיוזיק אנטרטיינמנט.
סוני משתמשת בצורה שונה במקצת מהתווים הקסומים בשביל המותגים הקלאסיים שלה.
סוני יצרה את חברת הבת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, שבבעלותה חברות תקליטים רבות, כשקולומביה רקורדס היא אחת החברות המצליחות מביניהן.
קוֹלוּמְבַּרְיוּם (ברבים קוֹלוּמְבַּרְיָה, על פי האקדמיה ללשון העברית קֶבֶר שׁוֹבָכִים) הוא כינוי למתקנים חצובים בסלע מהתקופה העתיקה ובהם גומחות רבות חצובות בקיר זו לצד זו וזו מעל זו.
בתרבות הרומית שימשו קולומבריה לקבורת אפר משריפת מתים ולפולחן.
הכינוי שניתן למתקנים אלו על ידי ארכאולוגים הוא מילה שמשמעותה המילולית שובך, קן יונים (יונה בלטינית: (columb(a), ומקורה במילה היוונית κολόνα (קולונה) שפירושה עמוד).
בישראל נמצאו מספר מתקני קולומבריום, בעיקר בשפלת יהודה.
הם חצובים בסלע קירטון שנפוץ באזור.
הגומחות החפורות של מערות הקולומבריום שנמצאו בשפלת יהודה ובגבול ירושלים הן בצורת משולש קמור בשתי צלעותיו העליונות ושטוחות ברצפת הגומחה.
בחלק מהמתקנים ישנם סידורים מיוחדים ששימשו כנראה למתיחת חבלים.
קיימת סברה שבארץ ישראל שמשו המבנים לגידול יונים והגומחות שימשו לקינון ולהטלת ביצים, וזאת בשונה ממערות הקולומבריום בעולם בעיקר מהתקופה הרומית, ששימשו לקבורת אפר ולפולחן.
יונים גודלו לצורכי מאכל, לקורבן וייתכן שאף לשליחת דברי דואר, וכמו כן ניתן לאסוף את לשלשת היונים לשימוש חקלאי.
גם כיום מגדלים בחברות מסורתיות יונים בגומחות דומות.
המבנים שנמצאו בישראל הם תת-קרקעיים, בעוד רוב המבנים ברחבי העולם הם על פני הקרקע.
קיימות השערות נוספות בעניין השימוש במתקני הקולומבריום שנמצאו בישראל והן:
הקולומבריום שימש לאחסנת אפר מתים - בכל גומחה הייתה נתונה צנצנת ובה אפר מתים.
הטענה מוטלת בספק משום ששריפת מת אינה נפוצה בתרבות היהודית.
במרשה (בית גוברין) בה נמצאו מתקני קולומבריום רבים אמנם הייתה תרבות צידונית שבה התקיים מנהג שריפת הגופה, אך מערת קבורה שנמצאה באתר מעידה דווקא על קבורה במערות ולא על שריפת המת.
בנוסף לכך, בתרבות זו שריפת גופה התבצעה רק מתוך פולחן - אם האדם הועלה כקרבן.
המספר הגבוה של הגומחות במרשה לא סביר לאור הפעמים המעטות בהן נדרשו גומחות לאחסון אפר מתים בתרבות הצידונית.
הגומחות שנמצאו במערות המסתור שימשו לאחסון מזון ומשקה בימים הקשים של המרד הגדול, אך יש הוכחות לכך שנחפרו לפחות 250 שנה קודם המרד, ואם כן זהו שימוש משני בלבד, ולא לכך נועדו הגומחות.
הגומחות הם תוצר של שיטת כרית אבן גיר רכה (קירטון) לצורך סיוד, ולמעשה הן שאריות של מחצבה.
בחפירה באחת המערות באזור מרשה בשנת 1973, שבוצעה על ידי עמוס קלונר ויהודה דגן נעשה ניסיון לברר את מטרת המערות, אך החפירה נתנה בעיקר מסקנה שלילית: לא נמצאו בה שרידי עצמות אדם ולא נמצאו סימנים לשימוש לגידול יונים.
נהר קולומביה הוא נהר שמוצאו בקולומביה הבריטית שבקנדה, הזורם משם לצפון-מערבה של ארצות הברית.
בקטע האחרון מהווה הנהר גבול בין מדינות וושינגטון ואורגון לאורך כ-497 ק"מ.
לנהר קולומביה ישנה ספיקת המים הגדולה ביותר מבין הנהרות הנשפכים לאוקיינוס השקט בחצי הכדור המערבי, והוא הנהר הרביעי באורכו בצפון אמריקה.
אורכו 2,044 קילומטרים והוא מנקז שטח של 258,000 קילומטרים מרובעים.
הסכרים שעליו מייצרים את כמות החשמל הגדולה ביותר מבין נהרות צפון אמריקה.
קפטן רוברט גריי היה האירופאי הראשון שהפליג בנהר קולומביה (11 במאי 1792).
גריי הפליג לצפון-מערבה של אמריקה לסחור בפרוות על ספינה בבעלות פרטית בשם "קולומביה".
הוא קרא לנהר על שם הספינה.
הקטע האחרון של מסע משלחת לואיס וקלארק היה הפלגה בנהר קולומביה עד האוקיינוס השקט.
על גדותיו של הנהר הוקם אתר הנפורד במסגרת פרויקט מנהטן, ובו יוצרה כל כמות הפלוטוניום ששימשה בפצצות האטום הראשונות שפוצצו במלחמת העולם השנייה.
פצצת הפלוטוניום הראשונה פוצצה בניסוי טריניטי, והשנייה הוטלה על נגסאקי שביפן.
כמויות עצומות ממי הנהר שימשו לקירור החום הרב שנוצר בכורים הגרעיניים בתהליך ייצור הפלוטוניום.
לאחר מלחמת העולם נבנו כורים ומעבדות נוספים, אך עד תחילת שנות ה-70 נסגרו רוב הכורים.
עד סגירתם גרמו הכורים לזיהום רדיואקטיבי חמור של מי הנהר ושל חופי ארצות הברית אליהם נשפכים מימיו, שפגע במדינות וושינגטון ואורגון.
בשנת 1980 הופיע הנהר בפתיחת הסרט הניצוץ.
קולומביה היא דמות המסמלת את ארצות הברית ומהווה האנשה של המדינה.
הדמות היא מקור שמו של מחוז קולומביה, ומקורה בתקופה שקדמה למלחמת העצמאות של ארצות הברית.
במהלך השנים פחת השימוש בהאנשה זו, ובמאה ה-20 הפכה הדמות המואנשת של הדוד סם לסמלה של ארצות הברית.
השיר "הייל קולומביה", ששימש בעבר המנון לא-רשמי של ארצות הברית, עדיין נמצא בשימוש כהמנון סגן נשיא ארצות הברית.
הדמות שימשה כמקור שמה של אוניברסיטת קולומביה שבניו יורק ולחברת CBS, ששמה המלא: Columbia Broadcasting System.
חברת סרטי קולומביה גם כן מתבססת על שמה של הדמות, וכן משמשת בתור הסמליל שלה ומופיעה בפתיחים של סרטי החברה.
מקור שמה של דמות זו בשמו של כריסטופר קולומבוס.
האנשה זו מקבילה להאנשה של הממלכה המאוחדת הכוללת דמות נשית - בריטניה ודמות גברית ג'ון בול (שהמקביל האמריקאי שלו הוא הדוד סם), וכן למריאן הצרפתית.
קולומביט (מכונה גם פרוקולומביט, ניוביט וקולומבט) הוא מינרל המכיל תחמוצות ברזל, מנגן, ניוביום (Nb2O5) וטנטלום (Ta2O5) .
לקולומביט ולטנטליט יש אותו מבנה, אך הם נבדלים באחוז תחמוצת הטנטלום שהם מכילים.
בטנטליט 42%-84% תחמוצת טנטלום ו-2%-40% תחמוצת ניוביום, בעוד בקולומביט 5%-30% תחמוצת טנטלום ו-55%-78% תחמוצת ניוביום.
קולומביט טהור שאינו מכיל טנטלום ומנגן יכיל 78.8% ניוביום ו-21.2% תחמוצת ברזל.
הבדל זה באחוזי הטנטלום מתבטא בעיקר בהבדל בין המשקלים הסגוליים שלהם, כאשר לטנטליט יש משקל סגולי בסביבות 8.0+ הגבוה בהרבה מזה של הקולומביט הנע סביב 5.2. במרבצים שונים נמצאים הקולומביט והטנטליט בתערובת המכונה קולטן.
היסוד ניוביום היה קרוי פעם קולומביום וזה מקור השם למינרל.
השם ניוביום נקבע רק ב-1950, אך הגאולוגים המשיכו לקרוא למינרל קולומביט ולא ניוביט שהוצע כשם תחליפי.
ניתן למצוא קולומביט בקנדה, מדגסקר, שוודיה, נורווגיה, רוסיה, פינלנד, ברזיל ומדינות ארצות הברית: מיין, קליפורניה ווירג'יניה.
בין שימושי הקולומביט, מכירה בחנויות של מינרלים, אבל השימוש העיקרי בקולומביט הוא להפקת ניוביום, מתכת המשמשת בייצור סגסוגות בעלות חוזק מיוחד.
לניוביום יכולת לבלוע נייטרונים, ולכן היא משמשת כחומר מגן בכורים גרעיניים.
ניוביום הופך למוליך על בטמפרטורות נמוכות, ולכן משתמשים בו במחקרים על מוליכות על.
קולומביה היא עיר הבירה של מדינת קרוליינה הדרומית בארצות הברית.
קולומביה היא גם בירת מחוז ריצ'לנד, אף כי חלק קטן מהעיר נמצא במחוז לקסינגטון.
שם העיר נגזר משמו של כריסטופר קולומבוס.
קולומביה ממוקמת על גדות הנהר קונגארי.
העיר שוכנת במרכז המדינה (רק 21 ק"מ דרומית-מערבית למרכז הגאוגרפי) ולפיכך היא נחשבת לעיר העיקרית של קבוצת המחוזות המרכזית של קרוליינה, הנקראת "Midlands" (ארצות התיכון).
עקב כך היא נקבעה גם כעיר הממשל.
קולומביה נוסדה בשנת 1786 כדי לשמש כעיר הבירה של המדינה, במקום הבירה הקודמת, צ'ארלסטון.
בתור שכזו, היא אחת הערים המתוכננות הראשונות בארצות הברית.
תכנון זה גרם לאיכות החיים הגבוהה בעיר, המשובצת במוסדות תרבות, פארקים, ואזורי שעשועים.
בסמיכות לקולומביה מתמזגים שני נהרות גדולים, דבר ההופך אותה אידיאלית לשיט קייאקים וקאנו.
גם מספר גדול של קבוצות תיאטרון עצמאיות נמצאות בעיר.
בעיר ממוקם הקמפוס הראשי של האוניברסיטה של קרוליינה הדרומית (University of South Carolina) כמו גם בסיס הטירונים הגדול ביותר של צבא ארצות הברית, פורט ג'קסון.
האירופאים הראשונים שעברו בסביבת העיר היו משלחת ספרדית אשר סקרה את האזור במאי 1540. העיר נוסדה על ידי המועצה הכללית של קרוליינה הדרומית ב-26 במרץ 1786 וכבר משנותיה הראשונות הפכה למוקד חשוב להתפתחות המדינה כולה.
השם "קולומביה" נקבע בבחירות שנערכו בסנאט המקומי, והועדף על פני השם "וושינגטון" שהוצע גם הוא.
היישוב הוכרז ככפר בשנת 1805 וכעיר בשנת 1854. מצודת קונגארי, שמוקמה על הגדה המערבית של נהר הקונגארי הייתה חשובה לפיתוח מערכת הנהר סאנטי.
הממשלה הקולוניאלית הקימה מעבורת לחיבור המצודה עם היישובים בגדה המזרחית של הנהר.
בתחילת המאה ה-19 חל גל פיתוח בעיר.
ב-17 בפברואר 1865, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, החריבו כוחות האיחוד בפיקודו של הגנרל ויליאם שרמן את העיר.
בין היתר, אולם הקונגרס הישן נהרס עד היסוד.
בתחילת המאה ה-20 הפכה קולומביה למרכז טקסטיל אזורי ובשנות ה-30 הפכה גם למרכז מסחרי.
בשנות ה-40 החלו מחאות ציבוריות כנגד חוקי ג'ים קרואו המפלים אפרו-אמריקאים לרעה.
חוקים אלו התחילה להתבטל במדינה בתחילת שנות ה-60, מעט לפני שאר ארצות הברית.
מבחינה דתית, הזרמים הדתיים הדומיננטיים הם הבפטיזם, המתודיזם, האוונגליזם והפרסביטריאניזם.
ישנם כ-3 בתי כנסת הפועלים בעיר.
שני גזעים או יותר- 2%
כיום יש לקולומביה שבע ערים תאומות:
קולומביה סנטר הוא גורד שחקים השוכן בעיר סיאטל, שבצפון-מערב ארצות הברית, והוא גורד השחקים הגבוה ביותר במדינת וושינגטון (נכון ל-2013) ואחד הגבוהים בארצות הברית.
המבנה נקרא במקור "קולומביה סנטר", ובהמשך שונה שמו ל"קולומביה סיפירסט סנטר" לכבוד בנק סיפירסט, שמיקם בו את משרדיו.
בהמשך בנק סיפירסט מוזג לתוך בנק אוף אמריקה, ושם הבניין שונה בהתאם ונקרא "מגדל בנק אוף אמריקה", עד אשר שב לשמו המקורי ב-2005. מהכניסה בשדרה הרביעית ועד הגג גובהו הוא 284.2 מטרים.
את בנייתו של המגדל יזם מרטין זליג, יזם נדל"ן, והוא תוכנן על ידי משרד "צ'סטר ל.
לינדסי אדריכלים" ונבנה על ידי חברת הבנייה "האוורד ס.
בנייתו החלה בשנת 1982 והושלמה בשנת 1985, היא עלתה כמאתיים מיליון דולר.
כאשר הושלם המגדל, היה גורד השחקים הגבוה ביותר מערבית לנהר המיסיסיפי.
המגדל שוכן בבלוק הנתחם על ידי השדרה הרביעית והחמישית, ועל ידי הרחובות צ'רי וקולומביה, ויש הפרשי גובה בין החזיתות השונות; הכניסה הראשית למגדל היא מהשדרה החמישית, הגבוהה ביותר מעשרה מטרים מהכניסה בשדרה הרביעית.
המגדל עשוי פלדה וזכוכית, והוא מקושר על ידי מעבר תת-קרקעי לשני מגדלים, בהם המגדל המוניציפלי של סיאטל.
76 קומותיו של המגדל מאכלסות משרדים, והוא כולל גם 7 קומות תת-קרקעיות ששימושן מגוון, ו-46 מעליות.
בקומה ה-73 ישנו סיפון צפייה הצופה אל סיאטל והסובב אותה.
בקומות 75 ו-76 שוכן מועדון פרטי, "קולומביה טאואר קלאב", הכולל מסעדה, בר, ספרייה וחדרי ישיבות.
בתכנון המקורי, המגדל אמור היה להתנשא לגובה של 306.5 מטרים, אך רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית הביעה התנגדות לגובה כה רב, זאת בשל קרבתו של המגדל לנמל התעופה הבינלאומי סיאטל-טקומה.
על-אף האיסור מספר הקומות נותר כמתוכנן, בעוד גובהה של כל קומה קטן בכחמישה עשר סנטימטרים.
עד האנטנה גובהו של המגדל הוא 295 מטרים, והוא מכיל כ-140,000 מ"ר של שטחי משרדים.
קולומביה סנטר לא זכה לתשואות רבות בעיר סיאטל.
האדריכל ויקטור שטיינברוק, פעיל בולט למען שימור מבנים בסיאטל, אמר על הבניין: "הוא נורא.
חד וחלק, סמל של אגואיזם ותאוות בצע.
מכל המבנים המזדקרים בחוף המערבי שנבנו כדי להפגין את האגו של מישהו, זהו כנראה הדוחה ביותר."
מועדון הכדורגל קולומבוס קרו צוות (של) קולומבוס) היא קבוצת כדורגל מהעיר קולומבוס, בירת אוהיו המשחקת בליגת ה-MLS.
הקבוצה הייתה בבעלותו של למאר האנט עד למותו בשנת 2006, ולאחר מכן היא עברה לניהולו של בנו, קלארק.
בשנת 2013 הפך אנתוני פריקורט למשקיע הראשי של הקבוצה, אך עקב ניסיונו להעביר את הזיכיון לאוסטין, קמה מחאה בקולומבוס, ולבסוף הקבוצה עברה לניהולה של קבוצת אנשי עסקים מקומית.
נכון להיום, מגרשה הביתי של הקבוצה הוא Lower.com פילד (נקרא על שם חברת נדל"ן מקומית שרכשה את זכויות השיום לאצטדיון).
ממאי 1999 ועד יוני 2021, שימש אצטדיון מפרה, האצטדיון הראשון ב-MLS שהיה מיועד לכדורגל בלבד, כמגרשה הביתי של הקרו.
קולומבוס קרו היא הקבוצה הוותיקה ביותר ב-MLS, שכן היא הייתה הראשונה שהצליחה להגיע לרף 10,000 המינויים העונתיים הנדרשים, על מנת להצטרף לליגה.
הקבוצה החלה את משחקיה בליגה כבר בשנת 1996, עונת הייסוד של ה-MLS.
עד לשנת 1998 שיחקה הקבוצה במגרשה הביתי הישן, אצטדיון אוהיו, ומשנת 1999 ועד 2021 היא שיחקה באצטדיון מפרה, האצטדיון הראשון ב-MLS שיועד לכדורגל בלבד.
לאחר המעבר לאצטדיונה החדש, Lower.com פילד, שונה שמו של אצטדיון מפרה והוא נקרא כעת Historic Crew Stadium.
ב-17 באוקטובר 2017, הכריז נשיא הקבוצה, אנתוני פריקורט, על כוונתו להעתיק את הקבוצה מאוהיו לאוסטין, בירת טקסס.
אחת הסיבות לבחירה דווקא באוסטין, הייתה היותה העיר האמריקנית היחידה עם אוכלוסייה של מעל 500,000 תושבים, ללא קבוצת ספורט מקצוענית.
טענות נוספות שהועלו כדי להצדיק את המעבר הייתה הירידה במכירת הכרטיסים העונתיים (אל מתחת לרף המינימום – 10,000 מנויים לעונה), והעובדה שאצטדיון מפרה לא היה ממוקם ליד הדאונטאון של קולומבוס.
בעקבות הצהרתו של פריקורט על המעבר המתוכנן של הקרו לאוסטין, החלו אוהדי הקבוצה בקמפיין נרחב ברשתות החברתיות עם האשטאג SaveTheCrew#, ואף השיקו את אינטרנט ייעודי לקמפיין.
בנוסף לרכישה מאסיבית של כרטיסים עונתיים, על מנת להחזיר את הקבוצה לרף 10,000 המנויים הנדרש, פעילי המחאה עירבו גורמי ממשל בעיר קולומבוס עצמה, ואף ניסו להשפיע על תוצאות ההצבעה של מועצת העיר אוסטין, בניסיון להביא את חבריה לדחות את הרעיון.
לאחר שהניסיון כשל, ופריקורט השיג רוב במועצת העיר של אוסטין להמשך המהלך, פנו פעילי המחאה לאפיק המשפטי, ותבעו את פריקורט ואת הקומישינר של ה-MLS, דון גרבר, בבית משפט באוהיו.
בסיס התביעה הסתמך על חוק מקומי במדינת אוהיו (משנת 1996) הדורש מכל אדם המשתמש במשאבים ציבוריים או בכספי ציבור של המדינה לצורך מימון חלקי (או מלא) של קבוצת ספורט, המעוניין להעתיק קבוצה מקומית לעיר או למדינה אחרת, להצהיר על כוונותיו לפחות חצי שנה בטרם תחילת הליך העתקת הקבוצה.
זו הייתה הפעם הראשונה שחוק זה, שנחקק עקב מעבר הקליבלנד בראונס לבולטימור, בשנת 1995, הועמד למבחן בבית המשפט.
לבסוף הושגה פשרה לפיה הקרו תישאר בקולומבוס, ותעבור לבעלות של חברת אנשי עסקים מקומיים מאוהיו (ביניהם הבעלים של הקליבלנד בראונס), בעוד פריקורט יוכל להמשיך בפרויקט בו הוא החל באוסטין, והקבוצה הצטרפה לליגה בעונת 2021 כחלק מהרחבה של ה-MLS.
בנוסף, אישרה מועצת העיר קולומבוס בניית אצטדיון חדש לקבוצה, באזור הדאונטאון, בו ממוקמים בין היתר גם מגרש הבייסבול Huntington Park, והיכל Nationwide Arena (המשמש את קבוצת ההוקי קולומבוס בלו ג'אקטס).
קולומבוס קרו זכתה בתואר הראשון שלה בשנת 2002, אז זכתה בגביע ארצות הברית הפתוח על שם למאר האנט, מקים המועדון.
דבר זה הקנה לקבוצה, לראשונה, כרטיס לגביע CONCACAF לאלופות שנה לאחר מכן.
בשנת 2004 קולומבוס קרו סיימה את העונה הסדירה עם מרבית הנקודות בליגה, אך לא זכתה באליפות מכיוון שהודחה בשלבי הנוק אאוט.
עם זאת, לאחר שפילדלפיה יוניון, טורונטו וספורטינג קנזס סיטי הודחו מהתחרות עוד לפני הגמר של כל מחוז, הפכה קולומבוס לקבוצה עם הניקוד הגבוה ביותר בליגה, שטרם הודחה, והובטח לה יתרון ביתיון בגמר המחוזי ובגמר ה-MLS.
במשחק הגמר, פגשה קולומבוס את סיאטל סאונדרס שסיימה את עונת המשחקים הסדירה במקום השישי בליגה, וניצחה אותה 3-0 באצטדיון מפרה.
בשנת 2021, זכתה הקבוצה בתואר הבינלאומי הראשון שלה, לאחר שניצחה באצטדיון Lower.com פילד, בגמר גביע קמפאונס, את אלופת מקסיקו לשנת 2020, קרוז אזול, בתוצאה 2-0. בכך הפכה קולומבוס קרו לקבוצה השנייה מליגת ה-MLS (אחרי אטלנטה יונייטד) שזכתה בתואר זה, המהווה מעין "סופר קאפ" של הליגות האמריקנית והמקסיקנית.
בין הסיבות ליריבות בין המועדונים היא היריבות העירונית בין קולומבוס, בירת אוהיו, לבין סינסינטי, העיר הוותיקה ביותר במדינת אוהיו, המהווה מרכז מסחרי ותחבורתי חשוב באזור ה-TriState (נקודת מפגש הגבולות בין אוהיו, אינדיאנה וקנטקי).
עם זאת, נכון לתום עונת המשחקים 2021, סינסינטי טרם הצליחה לנצח משחק ליגה בקולומבוס, אך קולומבוס הצליחה לנצח בסינסינטי כבר פעמיים.
מלבד הדרבי של אוהיו נגד סינסינטי, לקולומבוס קרו ישנן עוד מספר יריבויות עיקריות בליגה:
היריבה הוותיקה ביותר של קולומבוס בליגה היא שיקגו פייר, וראשיתה עם הצטרפותה של שיקגו לליגה, בשנת 1998. כחמש שעות נסיעה מפרידות בין האצטדיון הביתי של הקרו לאצטדיון סיטגיק, ביתה של הפייר.
לאור המרחק היחסית קצר (בסטנדרטים אמריקניים), כבר בשנות ה-90 החלו אוהדים משתי הערים נוסעים למשחקי חוץ, מה שיצר חיכוך בין מחנות האוהדים וליבה את היריבות.
בנוסף, גם על כר הדשא הצליחו הקבוצות לגרום להגברת היריבות ביניהן.
בשנת 1998 ניצחה שיקגו את קולומבוס בגמר גביע ארצות הברית הפתוח, ועשור לאחר מכן, בשנת 2008, ניצחה קולומבוס את שיקגו בקרב על המקום הראשון במזרח (בדרך לזכייה ראשונה בגביע ה-MLS).
היריבות של קולומבוס עם טורונטו, נובעת מסיבות דומות לזו עם שיקגו.
כשש שעות נסיעה מפרידות בין מגרשה הביתי של קולומבוס לבימו פילד שבטורונטו, ולפיכך אוהדים משני המחנות נוסעים למשחקי החוץ של קבוצתם.
עם זאת, נכון לשנת 2021, טרם הכריע משחק בין שתי הקבוצות על זכייה של אחת מהן בתואר כלשהו (או אובדן שלו).
היריבות עם אוסטין, שהחלה רק בעונת 2021, אינה קשורה לכדורגל באופן ישיר, והיא ברובה חד-צדדית (מהצד של קולומבוס).
המרחק הרב בין הערים (כמעט 2,000 קילומטרים), והעובדה שאין טיסה ישירה המחברת ביניהן, לא מאפשרת לאוהדים משני המחנות להגיע למשחקי החוץ, אלא אם מזדמן להם להיות בעיר ביום משחק.
עם זאת, סוגיית העברת הקרו לאוסטין יצר רגשות שליליים כנגד הקבוצה, ובמשחקיה של הקרו (גם לא נגד אוסטין) לא אחת ניתן לשמוע שירים בגנותה של אוסטין ובייחוד כנגד הבעלים שלה (נכון לשנת 2021) – אנתוני פריקורט.
למעשה, מכיוון ששתי הקבוצות לא משחקו אף באותו מחוז של ה-MLS, הן נפגשות רק אחת לעונה (אלא אם הן נפגשות גם בגמר גביע ה-MLS) והיריבות שלהן על המגרש היא שולית ביותר.
סמלה הראשון של הקבוצה, אשר שימש אותה בשנים 1996 – 2014, היה סמל ייחודי בלידת ה-MLS, שכן הוא כלל אנשים בתוך הלוגו.
בחירה זו משקפת את כינוייה של הקבוצה "הצוות", ומטרת סמל זה הייתה לקשור את הקבוצה לעיר (ומדינה) שהייתה מזוהה בעשורים שלפני הקמת הקבוצה עם אנשי הצווארון הכחול של התעשייה הכבדה.
בשנתיים הראשונות לקיומה של ה-MLS, הייתה הקרו אחת משתי הנציגות של המערב התיכון בליגה (השנייה הייתה קנזס סיטי ויזארדס), וקהל היעד שלה התפרס מעבר לגבולות העיר קולומבוס או מדינת אוהיו.
באחד הפרקים של העונה החמישית בסדרה אבא חורג, אמא חורגת, ניתן גם לראות פוסטר עם לוגו של הקרו בדירתם של ג'יי.טי.
למעשה, עד שנת 2017, עת הצטרפה מינסוטה יונייטד לליגה, הייתה הקרו אחת משלוש נציגות בלבד של המערב התיכון בליגה כולה.
לאחר שאנתוני פריקורט לקח את המושכות בהנהלת הקרו, שינתה הקבוצה את סימלה בפעם הראשונה.
ב-8 באוקטובר 2014 חשפה הקבוצה סמל חדש, שעוצב בקפידה רבה.
הסמל הפך לעגול, כצורתו של כדורגל, והוא כלל בתוכו את שם העיר, ואת התוספת SC (מועדון כדורגל; באנגלית אמריקנית: Soccer Club).
עשרת הפסים בתוך הסמל מייצגים את עשר הקבוצות המייסדות של הליגה (כולל הקרו בעצמה), והמספר "96" מייצג את שנת הצטרפותה של קולומבוס ל-MLS.
הריבועים הזהובים-שחורים מייצגים את הדגלים שהאוהדים שישבו ביציע Nordecke המיתולוגי, הניפו במהלך משחקי הבית, ואשר הפכו מזוהים עם הקבוצה.
העיגול האמצעי בסמל, עוצב בצורה דומה לעיגול הנמצא בדגל מדינת אוהיו, סמל לכך שהקבוצה מייצגת לא רק את העיר קולומבוס לבדה, אלא את מדינת אוהיו כולה.
בשנת 2021, כחלק מהמיתוג החדש של הקבוצה, חשפה ההנהלה החדשה של הקרו את הלוגו הנוכחי של הקבוצה.
שמה של העיר ושם הקבוצה הוצאו מהסמל עצמו (אך נכתבו מעליו ומתחתיו, בהתאמה), והאות C, המייצגת הן את שם העיר והן את שם הקבוצה, הוכנסה פנימה.
שנת הייסוד, 96, גם היא הושארה בסמל החדש.
למרות זאת, ועל אף מחאתם של אוהדי הקבוצה כנגד ניסיונו של פריקורט להעתיקה לאוסטין, הם קיבלו את הסמל החדש במורת רוח, ופתחו במחאה חדשה בסימן "Keep the Crew" (מאנגלית: "שמרו על הקרו").
על אף שנכון לנובמבר 2021, הסמל החדש נשאר כמו שהוא, הקבוצה עצמה חזרה לשחק עם הסמל הישן על חולצות השחקנים.
עד שנת 2008, בטרם החליטה הנהלת הקרו על שינוי חלקו הצפוני של אצטדיון מפרה, והפיכתו לבמה (על מנת לאפשר הגדלת רווחים בפגרת הליגה), היו לקבוצה שלוש קבוצות אוהדים: Crew Supporters Union (מאנגלית: איחוד האוהדים של הקרו), Hudson Street Hooligans (מאנגלית: החוליגנים מרחוב האדסון), ו-La Turbina Amarilla (מספרדית: הטריבונה הצהובה).
כל אחת מקבוצות האוהדים הייתה שונה מרעותה בקבוצת הגיל של חבריה, כמו גם במוצא האתני שלהם.
בניית הבמה החדשה, אילצה את שלוש קבוצות האוהדים לשבת בפינה הצפון-מזרחית של האצטדיון, יחדיו.
לאור זאת, ארגוני האוהדים השונים התגבשו לארגון אחד, המתקרא Nordecke (מגרמנית: "הפינה הצפונית").
הבחירה בשם גרמני מדגישה את העבר של המורשת הגרמנית של העיר.
החל משנת 2009, החלו אוהדים אלה לצאת יחד למשחקי החוץ של הקבוצה, מה שתרם לגיבושם.
הצלחתה של קבוצת עידוד זו, הבאה את הקבוצה לקרוא ליציע הצפוני כולו (יציע העמידה) בLower.com פילד בשם Nordecke.
ביציע זה, המקומות לא מסומנים, וסדר העמידה הוא בבחינת "כל הקודם זוכה".
תמונות ממשחק הנעילה של עונת 2021, ב-Lower.com פילד:
בעידוד הנהלת הקבוצה והשחקנים, אוהדי הקרו שרים לפני תחילת המשחק (בטרם העלייה לדשא ושירת ההמנון) את הפסקאות הראשונה והרביעית משירו של אלביס פרסלי Can't Help Falling in Love, כאשר את המילה you הם מחליפים ב-crew.
במקרים רבים, שיר זה מבוצע גם בסיום המשחק, כשהשחקנים והצוות המקצועי שרים יחד עם הקהל.
מנהג זה מוכר מיציעי אנפילד, שם האוהדים שרים את You'll Never Walk Alone של רוג'רס והמרשטיין לפני משחקיה של ליברפול.
נתוני ההופעות והשערים מתייחסים למשחקי ליגה בלבד ונכונים ל-31 באוקטובר 2021.
להסתרת הטבלה לחצו על "הסתרה"שםלאוםעמדהקריירה במועדוןהופעותשעריםבריאן מקבריידחלוץ1996–200316162ג'סטין מיראםחלוץ2011–2017 18837זאק סטפןשוער2016–2019 760
הנתונים נכונים ל-31 באוקטובר 2021.
ניצחון שיא (בכל המסגרות): 6-1 (1998) נגד ניו אינגלנד רבולושן, (2001) נגד טמפה ביי מיוטיני
שיא שערים במשחק בודד (בכל המסגרות): 6-2 (2003) ניצחון נגד שיקגו פייר, (2011) הפסד נגד סיאטל סאונדרס
שיא קהל (שלילי) במשחק (בית): 1,064 (2016) במסגרת הסיבוב הרביעי של גביע ארצות הברית הפתוח
שיאן הופעות (בכל המסגרות): צ'אד מרשל (277)
שיאן הבקעות (בכל המסגרות): בריאן מקברייד (79)
שיאן בישולים (בכל המסגרות): רוברט ורזיצ'ה (71)
שיא שערים מבעיטה חופשית ישירה (בעונת MLS סדירה): לוקאס זלראיאן (5)
קולומיאה (באוקראינית: Коломия; בפולנית: Kołomyja; ביידיש: קאלאמיי) היא עיר באובלסט איוואנו-פרנקיבסק אשר באוקראינה שאוכלוסייתה ב-2021 מנתה 61,140 נפש.
העיר השוכנת במערב אוקראינה לגדות נהר פרוט, שימשה כבירת פוקוטיה, אזור השייך לחבל גליציה ההיסטורי, שבמהלך המאות האחרונות עבר מיד ליד.
מהווה כיום מרכז מנהלתי של הראיון קולומיאה.
בתחום העיר עוברים שלושה נחלים, נחל קולומיקה הזורם ממערב, קריניצה ששימש כמקור המים העיקרי של העיר ופלבניה (או קלבניה) במזרח.
העיר מהווה צומת תחבורה ומרכז תעשייתי (טקסטיל, הנעלה, עיבוד עץ, נייר ומכונות).
יש שתי סברות מהו המקור לשמה של העיר, האחת סוברת שהשם קולומיה הוא שיבוש של המילה קולוניה (מושבה) כי המקום היה בעבר מושבת מסחר והאפשרות השנייה היא שהעיר קרויה על שם מלך הונגרי בשם קולומאן שבא ב-1199 לעזרתו של נסיך רוסי והקים במקום מחנה שממנו התפתחה העיר.
העיר מוזכרת לראשונה בכתובים ב-1240, בתקופה בה המונגולים חדרו לרוסיה, כאשר השתייכה לרוס של קייב.
לאחר התפרקות נסיכות קייב השתייכה העיר לנסיכות גליציה-ווהלין.
ב-1340 סופחה לפולין על ידי המלך קזימיר השלישי, באותה תקופה הפכה העיר למרכז סחר אזורי ואוכלוסייתה גדלה.
ב-1412 מישכן המלך ולדיסלאב השני עקב המלחמה עם המסדר הטבטוני את פוקוטיה לאלכסנדר, שליט (הוספודר) מולדובה אולם הריבונות על העיר נשארה פולנית.
ב-1424 אחרי שהוחזר החוב והעיר חזרה לבעלות המלך, הוענקו לה זכויות מגדבורג.
ב-1443 הוענקה לעיר הזכות לסחור במלח בישול.
ב-1540 הורשו היהודים רשמית להתיישב בעיר.
בין 1589 ל-1616 העיר הייתה תחת כיבוש עות'מאני.
עם חלוקתה הראשונה של פולין ב-1772 עבר האזור לשליטת האימפריה האוסטרית.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה והתפרקותה של הקיסרות האוסטרו-הונגרית, לפי הסכם ריגה צורפה קולומיאה לשליטת פולין.
ב-17 בספטמבר 1939 עקב הסכם ריבנטרופ מולוטוב נכבשה קולומיאה על ידי ברית המועצות.
ב-1941 נכבשה על ידי הגרמנים שהשמידו את רוב היהודים.
לאחר סיום המלחמה סופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית עד התפרקותה של ברית המועצות ב-1991 ומאז באוקראינה העצמאית.
העיר שהייתה עיר מסחר השוכנת על צומת דרכים משכה אליה סוחרים יהודים.
ב-1616 הורשו לרכוש חלקת אדמה לבניית בית כנסת.
ב-1648/9 בגזירות ת"ח ת"ט הרגו כוחות חמלניצקי כ-300 יהודים.
הקהילה התאוששה לאיטה וב-1765 מנתה 1,072 נפש.
ב-1772 עם השתלטות אוסטריה הוטל על היהודים מס על נישואים, בשר כשר, בתי כנסת ועוד.
אולם הקהילה שהתבססה על מסחר התרחבה וב-1812 מנתה 2,033 נפש.
ב-1860 קיבלו היהודים רשות לרכוש נכסי דלא-ניידי.
בשנת 1882, אחרי סלילת מסילת הרכבת לבוב-צ'רנוביץ ופריחת המסחר, מנתה העיר 24,000 נפש מתוכם 12,000 יהודים.
אחוז זה נשמר עד מלחמת העולם השנייה.
רבי חיים, בנו של רבי יהושע השיל בעל ה"מגיני שלמה" מקראקא, כיהן כאב"ד בעיר, (נפטר כ"ו באדר ה'תל"ג), ולאחר פטירתו בנו רבי אפרים פישל מילא את מקומו.
במחצית השנייה של המאה ה-19 כיהן כרב העיר רבי הלל ליכטנשטיין, שנודע בכינוי "רבי הלל מקולומיאה".
רבנים נוספים ששימשו ברבנות העיר היו רבי אורי שרגא פייבל שרייער תלמידו של רבי אברהם דוד מבוטשאטש, שכיהן אחר כך כרבה של ברדשין, רב נוסף ששימש כראב"ד קולומיאה (ובהמשך כראב"ד פשמישל) היה הרב גדליה שמלקיש, מנהיג המזרחי בגליציה ואחיינו של הרב יצחק יהודה שמלקיש.
אחרי הרב שמלקיש, כיהן הרב ישראל יוסף לאו שנרצח בשואה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 מנתה קהילת יהודי קולמיאה כ-14,500 יהודים והייתה הקהילה היהודית השלישית בגודלה בגליציה כולה (אחרי קרקוב ולבוב).
הקהילה הייתה קשורה ארגונית ותרבותית לקהילות בוצ'אץ' וסניאטין ובבחירות לפרלמנט האוסטרי ייצג את שלוש הקהילות נציג אחד.
ב-17 בספטמבר 1939 סופחה קולומיאה לברית המועצות ואלפי פליטים יהודים נהרו אליה מהשטח שנכבש על ידי הגרמנים.
ב-30 ביוני 1941 עזבו הכוחות הסובייטים את העיר, ובמשך יומיים האוקראינים ערכו פוגרום ביהודים, עד בואו של הצבא ההונגרי שהשליט מעט סדר.
בתחילת אוגוסט 1941 הגיעו הגרמנים, הקימו יודנראט, חייבו את היהודים לשאת טלאי מגן דוד צהוב והטילו עליהם קנסות כספיים.
ב-12 באוקטובר 1941 הייתה האקציה הראשונה, בה הובילו הגרמנים כ-3,000 יהודים ליער שליד הכפר שפרוביץ' ורצחום.
ב-6 בנובמבר הובלו מאות יהודים נוספים אל בורות ההרג ביער.
ב-23 בדצמבר הובאו לבורות ההריגה כל היהודים בעלי אזרחות זרה, כ-1,200 נפש ונרצחו.
אחרי עוד מספר פעולות הרג רוכזו כ-18,500 יהודים בגטו המקומי, חלקם הובאו מאוברטין השכנה אשר באותה עת "נוקתה מיהודים" ומאז לא פסק הרצח.
חלק נרצחו בגטו על ידי הנאצים ועוזריהם האוקראינים וכ-16,000 נשלחו לבלזץ.
במקביל הזרימו הנאצים אל הגטו את יהודי הכפרים שבסביבה.
באקציה של ה-4 בנובמבר 1942 רצחו האוקראינים שלוחי הנאצים למעלה מ-5,000 נפש.
ב-2 בפברואר 1943 הוכרזה העיר כ"נקייה מיהודים".
כאשר הגיע הצבא הרוסי ב-29 במרץ 1944 יצאו ממחבואם מספר מועט של יהודים שהצליחו לשרוד.
קולומבנוס היה נזיר ומיסיונר נוצרי אירי שהקים מספר מנזרים באירופה וכתב תקנון נזורה הנושא את שמו.
קולומבנוס קרא לעצמו "קולומבה", אך ההגיוגרפים שלו קראו לו "קולומבנוס" כדי להבדיל בינו לבין קולומבה מהאי איונה (שהיה אחד משלושת הקדושים המגינים של אירלנד), וכך הוא מוכר בהיסטוריוגרפיה המודרנית.
קולומבנוס היה בן אצולה אירית בעלת אדמות, שנולד להורים נוצרים.
התנזר בגיל 20 ושהה במנזר בנגור בצפון אירלנד, שהיה המנזר הגדול לתקופתו באירלנד.
קולומבנוס הוסמך לכמורה, יצא ב-590 למסע לגאליה עם 12 מלווים על רקע הנוהג באירלנד לצאת לנדודים כ"שליחות למען אהבת האל" (peregrinatio pro amore Dei) וכחיקוי למעשיו של ישו עצמו וכן כאמצעי להטפה בקרב הלא-מאמינים.
קיבל את חסותו של המלך כילדברט הראשון בבורגונדיה, בשנת 592 הקים מנזר באנגריי שבהרי הווז' ואסף נזירים ומבקשים להתנזר.
כשהמקום הפך להומה מדי, עבר ללוקסיי (Luxeuil-les-Bains) והקים מנזר שני ואחר כך מנזר שלישי בפונטיין, שם כתב שני תקנוני נזורה וספר כפרת עוונות.
בשנת 607 או 608 עורר עליו את זעמה של המלכה ברונהילדה מאוסטרזיה כשסירב לברך את בניו הלא חוקיים של נכדה – המלך תיאודריך השני.
בשנת 610 עזב קולומבנוס את המנזר בלוקסיי במטרה מוצהרת לחזור לאירלנד, אולם, על פי הסיפורים, הספינה נסחפה פעם אחר פעם לחוף ורק אחרי שקולומבנוס ירד ממנה התאפשר לספינה להפליג.
קולומבנוס פנה לאיטליה לחצרם של המלך והמלכה הלומברדים, אגילולף ותיאודלינדה, שהעניקו לקולומבנוס שטח אדמה עליו הוקם מנזר בוביו (Bobbio).
הוותיקן קידש את קולמבנוס כקדוש, הפטרון של האופנוענים.
ספר הדרכה לניהול חיי נזיר במנזר.
עיקר הדיבור בתקנון הוא על ציות.
החטאים אותם מציין קולומבנוס הם חוסר משמעת, חוצפה, איבוד סבלנות, רשלנות, ודיבור ללא צורך.
בדומה למערכות חוקים דומות באותה תקופה, בהן החוק הסאלי, התקנון בנוי כתעריפון, הקובע תעריף עונש לכל עבירה.
יש לערוך וידוי לפני הארוחה, לפני השינה ובכל הזדמנות, גם על עבירות קלות.
על חוסר ציות – יחיה החוטא יומיים על פת לחם אחת ומים.
על סירוב לבצע מטלה – שלושה ימים על פת לחם אחת ומים, ועל התמרמרות - יומיים כאלו.
על ניהול שיחה עם זר בלי רשות - יאמר הנזיר 24 מזמורי תהילים.
אם בסיום המטלה שהוטלה עליו לא יבקש הנזיר מטלה אחרת ויעשה משהו בלי הוראה מתאימה יאמר הנזיר 24 מזמורי תהילים
אם נזיר אכל בביתם של זרים בלי לקבל על כך אישור מראש - יום על לחם ומים
אם נזיר הכעיס נזיר אחר, התנצל אבל השני לא מחל ופנה לממונה – המכעיס יאמר 24 מזמורי תהילים והשני יחיה יום על לחם ומים.
אם נזיר ביקש מהאקונום דבר מה והאקונום סירב, והנזיר פנה לאב המנזר בבקשה זהה בלי לידע אותו שכבר ביקש מהאקונום, יחיה הנזיר החוטא חמישה ימים על לחם ומים
מי שלא השתתף בתפילה של אחרי הארוחה יאמר 12 מזמורי תהילים
מי שנרדם בזמן תפילה, אם זה חד פעמי יאמר 6 מזמורי תהילים, אם זה חוזר – יאמר 12 מזמורי תהילים
נזיר שלא ענה אמן בסוף תפילה או בסוף מזמור – 30 מלקות (על היד)
מי שאכל לפני השעה היעודה (ואינו חולה) – יחיה יומיים על לחם ומים
מי ששיקר בשוגג – 50 מלקות, שיקר במזיד – יומיים על לחם ומים, אם הוא מכחיש ששיקר – 7 ימים על לחם ומים
אם נזיר ישן בבית שנמצאת בו אישה – יומיים על לחם ומים
מי ששכח לנעול דלת הכנסייה – 12 מזמורים
הפטפטן יענש בדומיה, חסר המנוחה בתרגול עדינות, הגרגרן בצום, העריק בגירוש – כל אחד על פי מה שמגיע לו.
מי שהתכוון להרוג אדם אחר או לנאוף או לגנוב או לשתות לשוכרה בסתר, יעשה תשובה ועל חטאיו הקלים יחיה 40 יום על לחם ומים ועל חטאים כבדים חצי שנה כזו.
אם נאף פעם אחת, יעשה תשובה שלוש שנים.
קולומבנוס לא מתייחס בתקנון שלו אל הבישופים כאל בעלי סמכות במנזרים.
לפי ד"ר נירה פנסר מאוניברסיטת חיפה, קולמבנוס הגיע מאירלנד, בה הכנסייה הייתה חלשה וההיררכיה הכנסייתית פחות נוקשה, ולכן לא ראה בבישוף בר סמכא.
קולומביה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932).
היא השתתפה בכל המשחקים שנערכו מאז, פרט לאולימפיאדת הלסינקי (1952).
לאורך השנים צברו הספורטאים הקולומביאנים 34 מדליות בשמונה ענפים שונים, בהן 5 מדליות זהב.
קולומביה השתתפה באולימפיאדת חורף הראשונה שלה באולימפיאדת ונקובר (2010).
היא שלחה גולשת סקי אלפיני אחת למשחקים אלה.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) השתתפו 4 ספורטאים מקולומביה.
בראשית דרכם במשחקים, לא הגיעו הספורטאים הקולומביאנים להישגים גבוהים.
באולימפיאדה הראשונה בה השתתפה, אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), השתתף רק ספורטאי קולומביאני אחד, רץ המרתון חורחה פרי, שלא הצליח לסיים את המירוץ.
הספורטאי הקולומביאני הראשון שזכה במדליה אולימפית היה הקלע הלמוט בלינגרודט, שזכה במדליית כסף בירי במטרה נעה באולימפיאדת מינכן (1972).
באותם משחקים זכו גם שני מתאגרפים, קלמנטה רוחאס ואלפונסו פרס, במדליות ארד.
בשתי האולימפיאדות הבאות לא הצליחו הקולומביאנים לזכות במדליות, אך השחיין פבלו רסטרפו היה לשחיין הקולומביאני הראשון, והיחיד עד כה, שהעפיל לגמר אולימפי.
הוא סיים במקום השביעי במשחה ל-100 מטר חזה באולימפיאדת מוסקבה (1980).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) שב בלינגרודט וזכה במדליית כסף בקליעה.
פבלו רסטרפו סיים במקום השישי במשחה ל-200 מטר חזה, וההלך קרובין מורנו סיים במקום התשיעי בהליכה ל-20 ק"מ.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה המתאגרף חורחה חוליו רוצ'ה במדליית ארד, ובאולימפיאדת ברצלונה (1992) הגיעה להישג דומה האתלטית חימנה רסטרפו, לאחר שסיימה במקום השלישי בריצת 400 מטר, תוך שהיא קובעת שיא דרום אמריקאי חדש, 49.64 שניות.
הקטור מורנו סיים במקום התשיעי בהליכה ל-20 ק"מ.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) לא הצליח איש מהספורטאים הקולומביאנים לזכות במדליה, אך המתאגרף דניאל רייס העפיל לשלב רבע הגמר ורץ המרתון קרלוס גריסאלס סיים במקום ה-11.
באולימפיאדת סידני (2000) הייתה מרימת המשקולות מריה איסבל אורוטייה לקולומביאנית הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית.
מרימת משקולות נוספת, קרמנסה דלגאדו, סיימה במקום הרביעי.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכו שתי קולומביאניות במדליות ארד: מרימת המשקולות מאבל מוסקרה ורוכבת האופניים מריה לואיסה קאיה.
המתאגרף חואן קמילו נובואה הודח בשלב רבע הגמר, והקופץ למים חואן אוראן העפיל לשלב הגמר בקפיצה מ-10 מטר, וסיים במקום ה-12.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הגיעו מספר ספורטאים קולומביאנים להישגים גבוהים.
שלושה מהם זכו במדליות: בהרמת המשקולות דייגו פרננדו סלאסאר זכה במדליית כסף וליידי סוליס זכתה במדליית כסף.
מתאבקת ג'קלין רנטרייה זכתה במדליית ארד.
אולימפיאדת לונדון (2012) הייתה מוצלחת מקודמותיה.
המשלחת בת 104 הספורטאים צברה 8 מדליות (לעומת 11 בכל האולימפיאדות הקודמות גם יחד).
רוכבת האופניים מריאנה פאחון הייתה לקולומביאנית השנייה בהיסטוריה שזוכה במדליית זהב אולימפית, כשניצחה במרוץ אופני BMX.
קלוס אוקנדו זכה במדליית ארד בתחרות המקבילה לגברים, ואנדרס קאיסדו סיים במקום השישי.
רוכב אופניים נוסף, ריגוברטו אוראן, זכה במדליית כסף במרוץ אופני כביש.
קטרינה איברגואן זכתה במדליית כסף בקפיצה משולשת, וואנר מילר סיים במקום התשיעי בקפיצה לגובה.
מרים המשקולות אוסקר פיגרואה זכה אף הוא במדליית כסף, ומרימי משקולות קולומביאנים נוספים רשמו הישגים נאים: רוסמרי ויאר ואובלדינה ואלוייס סיימו במקום השישי, וסרחיו ראדה סיים במקום השביעי.
הג'ודוקא יורי אלוואר זכה במדליית ארד, והיה לקולומביאני הראשון שזוכה במדליה אולימפית בענף זה.
גם בטאקוונדו נרשמה בכורה, כאשר אוסקר מוניוס רשם הישג דומה.
במדליה השמינית זכתה המתאבקת ז'קלין רנטרייה.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה המוצלחת בתולדות קולומביה.
כבלונדון, זכו הספורטאים הקולומביאנים ב-8 מדליות, אך הפעם 3 מהן היו מדליות זהב, יותר מבכל האולימפיאדות הקודמות גם יחד.
מריאנה פאחון שמרה על תוארה באופני BMX, וקרלוס רמירס זכה במדליית ארד, לאחר שהקדים בסך הכל ב-5 אלפיות השנייה את האמריקאי ניקולאס לונג שהגיע אחריו.
גם רוכבי אופניים אחרים זכו להצלחות בריו.
פרננדו גווירייה סיים במקום הרביעי באומניום, פביאן פוארטה סיים במקום החמישי בקיירין וג'ונתן בוטרו סיים במקום החמישי במרוץ אופני הרים.
מרים המשקולות אוסקר פיגרואה זכה במדליית זהב, ולואיס חאווייר מוסקרה זכה במדליית ארד.
מוסקרה לא השתתף בטקס חלוקת המדליות, שכן מדליית הארד הוענקה תחילה לקירגיזי איזאט ארטיקוב, אלא שלאחר מכן התברר כי ארטיקוב נטל חומרים אסורים, והמדליה הועברה למוסקרה.
שלוש מרימות משקולות קולומביאניות היו קרובות אף הן למדליה, אך סיימו במקום הרביעי: מרסדס פרס, ליידי סוליס ואובאלדינה ואלוייס.
אביב דה לאס סאלאס ואנדרס קייסדו סיימו במקום השישי.
במדליית הזהב השלישית זכתה קתרין איברגואן, בקפיצה משולשת.
בתחרות המקבילה לגברים סיים ג'ון מורייו במקום החמישי.
המתאגרף יוברחן מרטינס זכה במדליית כסף, ואינגריט ולנסיה זכתה במדליית ארד.
מתאגרף נוסף, סייבר אווילה, הודח בשלב רבע הגמר.
בג'ודו, זכתה יורי אלוואר במדליית כסף, שהייתה המדליה האולימפית השנייה שלה.
המתאבקות קרולינה קסטיו וג'קלין רנטרייה סיימו במקום השמיני והמתעמל ג'וסימאר קאלבו העפיל לגמר הקרב-רב וסיים במקום העשירי.
קלוב אתלטיקו קולון (בספרדית: Club Atlético Colón; מכונה גם קולון דה סנטה פה) היא קבוצת הכדורגל של העיר סנטה פה, ארגנטינה.נכון לעונת 2025 משחקת הקבוצה בליגת המשנה הארגנטינאית.
המועדון סיים באחד משלושת המקומות הראשונים של ליגת העל הארגנטינאית שלוש פעמים: מקום שני בקלאוסורה 1997, מקום שלישי בקלאוסורה 2000 ובאפרטורה 2009.
קולון סנטה פה נוסדה ב-1905, אך אין בנמצא עדויות רשמיות אודות הקבוצה עד 1920.
ב-1947, הצטרפה הקבוצה להתאחדות הארגנטינאית לאחר ששיחקה בליגה האזורית של סנטה פה.
הקבוצה שיחקה בליגות נמוכות עד שב-1965 זכתה באליפות הליגה השנייה והעפילה לליגה הבכירה לקראת עונת 1966.
משחק הדרבי מול אוניון מכונה "אל קלאסיקו סנטפסינו", והוא התקיים לראשונה ב-1913.
בעונת 2021 עשתה היסטוריה וזכתה בגביע הליגה הארגנטינאית, התואר הרשמי הראשון בתולדותיה.
ב-1997 שיחקה סנטה פה את משחק הבכורה שלה בטורניר בינלאומי מול קבוצת אוניברסידד דה צ'ילה במסגרת גביע קונמבול (Copa CONMEBOL).
הקבוצה הגיעה עד לשלב חצי הגמר, שם הודחה על ידי קבוצת לנוס הארגנטינאית.
בעונה שלאחריה, שיחקה הקבוצה לראשונה בטורניר גביע הליברטדורס.
משחקה הראשון הסתיים בהפסד 2-1 לריבר פלייט, אך בסופו של דבר הצליחה להעפיל לשלבי הנוק-אאוט.
לאחר ניצחון בבעיטות עונשין על אולימפיה מפאראגוואי, שיחקה הקבוצה ברבע הגמר, שוב נגד ריבר פלייט במשחק שהסתיים בתבוסה 5-2.
ב-2003 שיחקה הקבוצה בקופה סוד אמריקנה, ניצחה את ולס סארספילד, אך הודחה לאחר הפסד לקבוצת בוקה ג'וניורס.
קולומביה השתתפה לראשונה ב בטורונטו (1976), ומאז שלחה משלחת ספורטאים לכל אחד מאירועי הקיץ של אולימפיאדות הנכים פרט לתחרויות המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984).
במשחקי החורף הפאראלימפיים לא נטלה קולומביה חלק מעולם.
לאורך השנים זכתה המשלחת הקולומביאנית בארבע מדליות פאראלימפיות.
אחת מזהב, אחת כסף ושתי מדליות ארד.
במדליות הראשונות זכה השחיין פדרו מחייה שזכה ב במדליית זהב ב-100 מטר חזה (קטגוריה D) תוך שהוא קובע שיא עולם חדש עם 1:27.88, ומדליית ארד נוספת.
קולומביה נאלצה לחכות 28 שנה עד למדליה הבאה וזכתה במסגרת המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) בשתי מדליות נוספות, אחת מכסף ומדליה אחת מארד.
קולומביה האוס (Columbia Haus) היה בית מעצר בברלין, ששימש את השלטון הנאצי בגרמניה בשנים 1933 עד 1936. היה זה אחד ממתקני המעצר הראשונים שהקימו הנאצים לאחר עלייתם לשלטון.
בניין בית המעצר שכן ברובע טמפלהוף של ברלין, בגבולו הצפוני של שדה התעופה טמפלהוף.
הוא נבנה במקור כדי לשמש כתחנת משטרה צבאית.
היו בו 134 תאי מעצר, עשרה חדרי חקירות וחדר לשומרים.
הוא החל לשמש כבית מעצר וכמחנה ריכוז מיד לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933. בספטמבר 1933 היו כלואים בו 400 אסירים.
בתחילה אויש בית המעצר על ידי אנשי האס אס והאס אה.
מאוחר יותר הוא הופעל על ידי הגסטפו, ומדצמבר 1934 היה בית המעצר כפוף ליחידת הפיקוח על מחנות הריכוז של האס אס בפיקודו של תאודור אייקה.
המקום נודע לשמצה בברלין בשל העינויים שהושתו על האסירים בו.
רבים מבכירי מנגנון הריכוז וההשמדה לעתיד שירתו בסגל בית המעצר בתפקידים שונים.
באוגוסט 1936 נסגר בית המעצר כדי לאפשר את הרחבת שטח שדה התעופה טמפלהוף ובהמשך נהרס.
האסירים שהוחזקו בו עם סגירתו הועברו אל מחנה הריכוז זקסנהאוזן.
בסמוך לאתר בניין בית המעצר הוקמה לאחר המלחמה אנדרטה לזכר קרבנותיו, שעוצבה על ידי גיאורג סיברט.
קולומנה היא עיר במחוז מוסקבה, ברוסיה, במפגש של נהר מוסקבה עם נהר אוקה, 114 קילומטרים מדרום למוסקבה.
העיר נוסדה ב-1177 ונשרפה על ידי המונגולים במהלך הפלישה המונגולית לאירופה, בתחילת 1238, לאחר קרב קולומנה.
קולון (בספרדית: Colón) היא עיר נמל בפנמה, בירת פרובינציית קולון והעיר השנייה בגודלה בפנמה.
העיר נמצאת לחופי הים הקריבי, כ-50 קילומטרים מבירת פנמה, פנמה סיטי.
העיר נוסדה על ידי ארצות הברית ב-1850 כתחנה על תעלת פנמה.
העיר קרויה על שמו של כריסטופר קולומבוס (בספרדית שמו: Cristóbal Colón).
היא שוכנת על החוף הקריבי של פנמה.
מרבית העיר נשרפה במלחמת האזרחים הקולומביאנית של 1885, אך היא התאוששה ומ-3,000 תושבים בשנת 1,900 היא הגיעה ל-204,000 תושבים בשנת 2000.
מצודת סן לורנסו - מצודה ליד תעלת פנמה.
המצודה נכבשה על ידי הנרי מורגן בשנת 1668, ונכבשה בשנית ב-1739.
השוק החופשי של קולון - (לפניכם דף בוויקיפדיה האנגלית).
"הגשר האטלנטי" בקולון - הגשר השלישי ליד תעלת פנמה שבקולון.
הגשר נמצא ליד האוקיינוס האנטלנטי.
קולומנה היא קבוצת כדורגל מקצוענית מהעיר קולומנה שבמחוז מוסקבה, המתמודדת בליגה השנייה (אזור "מערב").
מועדון הכדורגל קולומנה הוא אחד ממועדוני הכדורגל הוותיקים ביותר ברוסיה.
הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1906 ושינתה את שמה פעמים רבות.
ב-1997 התמזגה עם קבוצת "אוקה קולומנה" (שהוקמה ב-1923) וקיבלה את שמה הנוכחי.
הקבוצה הוקמה לראשונה בקיץ 1906 בשם KGO (ראשי תיבות ברוסית של Коломенское гимнастическое Общество, חברת ההתעמלות של קולומנה), ביוזמת פועלי מפעל המכונות של קולומנה שבבעלות האחים סטרובה.
בשנת 1919 שונה שם הקבוצה והיא הפכה לקבוצת SFK (ראשי תיבות ברוסית של Голутвинская секция физической культуры, חטיבת גולובטינו לתרבות פיזית).