tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ממשלתו של לואו הייתה מבוססת על שמרנים שרבים מהם היו ממתנגדי הציונות ודרשו שבריטניה תיסוג מארץ ישראל.
הוא הצהיר שיהיה מוכן לדון בשינוי עמדת בריטניה לגבי ארץ ישראל, אך שיש לקחת בחשבון את התחייבויות הממשלות הקודמות.
בסופו של דבר תקוות מתנגדי הציונות לשינוי בעמדת ממשלת בריטניה כלפי הציונות לא התממשה.
עם זאת, היו שהצביעו על כך שהצהרות הממשלה עברו מהתחייבות לקיים את הצהרת בלפור, התחלפו בהצהרות לקיום הספר הלבן הראשון.
כלפי הדרישות להוציא את הצבא מארץ ישראל הגיב לואו שהדבר אינו אפשרי, אך הוא הסכים לקצץ בסדר הכוחות.
היו שתארו אותו כאוהד לציונות.
בונאר לואו נישא ב-1891 לאן לבית רובלי, בת לסוחר מגלאזגו, שנפטרה בשנת 1909. הוא לא התחתן שוב.
לזוג נולדו שבעה ילדים: חמישה בנים (לרבות הראשון שנולד מת) ושתי בנות.
הבן הבכור, שהיה טייס נהרג בקרב ב-21 בספטמבר 1917 במלחמת העולם הראשונה.
הבן השני, צ'ארלי, נהרג בקרב עזה השני באותה שנה.
צעיר הבנים, ריצ'רד קידסטון לו, לימים ברון קולריין, היה אף הוא פוליטיקאי במפלגה השמרנית, וכיהן כשר מדינה וכשר החינוך.
הבת הבכורה, איזבל, נישאה לסר פרדריק סייקס והבת הצעירה, קתרין, נישאה לג'ורג' ארצ'יבלד, הברון הראשון ארצ'יבלד.
אַנְדְרוּ בּירְד הוא מוזיקאי, כותב, מלחין, מולטי-אינסטרומנטליסט ושחקן אמריקאי.
בתחילה הוא נודע דרך עבודתו עם הלהקה Squirrel Nut Zippers, לאחר מכן הקים את הלהקה Bowl of Fire, וכעת מוכר בעיקר כמוזיקאי עצמאי.
כלי הנגינה העיקרי של בירד הוא הכינור, אם כי הוא מיומן בנגינה גם על כלים אחרים כגון הגיטרה, המנדולינה, הקסילופון, והגלוקנשפיל.
בירד ידוע ביכולות השריקה המרשימות שלו, ואכן ברבים משיריו הוא משתמש בשריקות ככלי מוזיקלי נוסף.
בירד התחנך מגיל 4 על פי "שיטת סוזוקי" , שיטה להוראת מוזיקה שנהגתה על ידי הכנר והפדגוג היפני שיניצ'י סוזוקי.
ההנחה העומדת בבסיס השיטה היא כי לכל אדם ישנה המסוגלות ללמוד מסביבתו.
על כן המרכיב המרכזי של תהליך הלמידה הוא יצירה של "הסביבה הנכונה" להוראת למוזיקה (בין היתר: היטעמות בקהילה מוזיקלית; נגינה מגיל צעיר מאד; התמקדות בכלי נגינה אחד).
בעקבות חינוכו טיפח בירד את כישרונו בנגינה על כינור ואת יכולות השריקה שלו.
בשנת 1991 סיים בירד את לימודיו בתיכון Lake Forest, ובשנת 1996 סיים תואר ראשון בנגינה בכינור באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
באותה השנה הוא שחרר עצמאית את אלבום הסולו הראשון שלו Music of Hair.
האלבום הציג לראווה את יכולותיו בנגינת כינור, אם כי סגנונו המוזיקלי (פולק אמריקני ואירופאי, ג'אז ובלוז) שונה מאוד מזה של יצירותיו המאוחרות יותר.
בהמשך לכך, החשיפה הראשונית שלו הגיעה דרך שיתוף פעולה עם הלהקה Squirrel Nut Zippers שכלל הופעה בשלושה מאלבומיהם בין 1996 לבין 1998.
בשנת 1998 בירד שחרר את Thrills כאשר הוא עומד בראש להקתו Andrew Bird's Bowl of Fire, ומיד לאחר מכן ב-1999 את אלבומם השני Oh!
שני האלבומים הושפעו מסגנונות הפולק, הג'אז והסווינג, כאשר בירד תרם את קולו ונשען בנגינתו בעיקר על הכינור.
בשנת 2001 הלהקה של בירד Bowl of Fire שחררה את אלבומה השלישי The Swimming Hour, נסיקה משמעותית מההקלטות הקודמות שלה.
האלבום הציג עירוב סגנונות החל מזידקו (Zydeko, תת-סוגה של בלוז המאפיין את אזור לואיזיאנה שבארצות הברית) ועד רוק טיפוסי.
למרות שזכו לשבחים ממבקרי מוזיקה (The Swimming Hour קיבל דירוג של 9.0 מאתר המוזיקה פיצ'פורק), הלהקה לא זכתה להצלחה מסחרית וניגנה בהופעותיה לקהלים קטנים של עד 40 אנשים.
בשנת 2002 בירד התבקש לפתוח כמופע חימום עבור להקה מעיר הולדתו שיקגו, אך שאר החברים ב- Bowl of Fire לא היו זמינים להופיע באותו התאריך.
בירד המסויג ביצע את המופע לבד, וההצלחה המפתיעה של הופעת הסולו הזו רמזה על כיוונים חדשים בדרכו המוזיקלית.
הלהקה Bowl of Fire התפרקה באופן לא רשמי בשנת 2003 ובירד המציא עצמו מחדש כאמן סולו.
אלבומו Weather Systems משנת 2003 היה יחסית דליל (9 שירים, 34 דקות), כאשר שניים מהשירים בו ("I", "Skin") הם גרסאות מוקדמות של שירים מאלבומים מאוחרים יותר.
בירד הצהיר שהאלבום הוא מעין פרויקט צד שצמח במהלך העבודה בת חמש השנים להקלטת אלבומו הבא.
The Mysterious Production of Eggs משנת 2005 היה ההמשך של ההתקדמות לעבר סגנון אינדי-פולק אקלקטי.
האלבום היה מלא יותר מקודמו (14 שירים, 53 דקות) וזכה לשבחי המבקרים.
שני אלבומי הסולו של בירד הצביעו על היפרדות מסגנון היצירה המוקדם שלו.
בירד החל להשתמש יותר בגיטרה, בגלוקנשפיל, בשריקות, בנוסף לנגינה בכינור ולשירה.
חתימה עם חברת ההקלטות Fat Possum Records והצלחה מסחרית (2006-2011)
בספטמבר 2006 בירד הוחתם לחברת ההקלטות Fat Possum Records, ובמרץ 2007 הוא שחרר את אלבומו Armchair Apocrypha.
האלבום מציג שימוש עשיר יותר בגיטרה חשמלית, בשונה מההפקה האקוסטית של Eggs, אם כי השירים משני האלבומים עדיין דומים באופיים.
בינואר 2007, לפני יציאתו הרשמית לשוק במרץ, האלבום דלף לאינטרנט.
עם זאת, האלבום הצליח להימכר במעל 100,000 עותקים.
גם אלבום זה זכה לשבחי המבקרים, אך הפעם בירד זכה גם להופעות בטלוויזיה המסחרית (תוכניות הלילה של דייוויד לטרמן ושל קונאן או'בריאן).
ההופעות בתקשורת לוו בסיבוב הופעות נרחב שנתחם בשני מופעים, בניו-יורק ובלוס אנג'לס, כאשר לשניהם נמכרו כל הכרטיסים.
אלבום הסולו הבא של בירד, Noble Beast, שוחרר בינואר 2009 וכלל 14 שירים חדשים.
הוצאה מהודרת ומוגבלת של האלבום כללה עטיפה חלופית ולוותה בדיסק הבונוס האינסטרומנטלי Useless Creatures.
האלבום זכה לביקורות אוהדות וקיבל את הציון 79 מתוך 100 מאתר Metacritic המשקלל ביקורות ודירוגים ממספר רב של מבקרים.
בשנת 2009 בירד תרם גרסת כיסוי לשיר The Giant of Illinois עבור האלבום Dark Was the Night, אלבום שנועד לגייס כספים ולעורר מודעות לנגיף האיידס.
במאי 2009 בירד שחרר את Fitz and the Dizzy Spells, אלבום EP שכלל את השיר Fitz and the Dizzy Spells מהאלבום Noble Beast לצד ארבעה שירי בונוס נוספים מאותו אלבום.
בסוף שנת 2011 בירד הוחתם לחברת התקליטים Mom + Pop Music.
ההוצאה הראשונה של בירד עבור החברה הייתה הפסקול לסרט Norman של ג'ונתן סגל.
בדצמבר 2011 בירד הכריז על היציאה של אלבום חדש Break it Yourself שיצא במרץ 2012. הרצועה Lusitania כוללת דואט עם אנני קלארק הידועה בשם הבמה St.
גם אלבום זה זכה לביקורות תומכות וקיבל ציון של 80/100 באתר Metacritic.
בספטמבר 2012 בירד הכריז על Hands of Glory, אלבום EP שילווה את Break it Yourself.
הצמד מוכר בעיקר בזכות שירם Far from Any Road שהופיע כשיר הפתיח בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "בלש אמיתי" של HBO.
זהו אלבומו הראשון של בירד שלא כולל שום יצירה מקורית שלו.
אנדרו בארי קאסון גייז הוא כדורסלן עבר אוסטרלי ששיחק בעמדות הרכז והקלע ושימש כקפטן נבחרת אוסטרליה בשנים 1994-2000. גייז הוא של ה-NBL בכל הזמנים והשחקן המצליח בתולדות הליגה.
לגייז 22 עונות ולמעלה מ-600 משחקים במדי מלבורן טייגרס.
ב-1994 הוחתם בוושינגטון בולטס מה-NBA, אך שוחרר לאחר שבעה משחקים בלבד.
ב-1998 הצטרף לסן אנטוניו ספרס וזכה עימה באליפות ה-NBA.
לאחר קריירה מוצלחת בליגת בתי הספר התיכוניים באוסטרליה, עלה גייז בשנת 1984 לקבוצה הבוגרת של מלבורן טייגרס מה-NBL, אותה אימן אביו לינדזי גייז.
כבר בעונתו הראשונה בליגה קלע 29.1 נקודות בממוצע למשחק וזכה בתואר רוקי השנה בליגה.
בסיום עונת 1988 התקבל לאוניברסיטת סיטון הול ובעונה אחת במדיה, הוביל אותה לגמר טורניר אליפות המכללות, שם הפסידה סיטון הול לאוניברסיטת מישיגן לאחר הארכה.
למרות הצלחתו הרבה בשנותיו הראשונות ככדורסלן, לא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA לשנת 1989 ולכן חזר למלבורן טייגרס.
בעונת 1991, נבחר לראשונה בקריירה ל-MVP של העונה ב-NBL.
בסיום עונה זו יצא לראשונה לאירופה וחתם בקבוצת הליגה האיטלקית אודינה, אותה עזב כבר בסיום עונת 1991/1992 וחזר למלבורן.
שלוש השנים הבאות (1992–1994) היו שנות השיא של גייז בקריירה.
בכולן הוא זכה בתואר מלך הסלים של ה-NBL, ב- וב- זכה בתואר ה-MVP של הליגה וב- הוביל את מלבורן לראשונה בקריירה לאליפות ה-NBL.
לאחר שהפך לכוכב המוביל של הכדורסל האוסטרלי גם בזכות הופעותיו במדי נבחרת אוסטרליה, הוחתם בשנת 1994 בקבוצת ה-NBA וושינגטון בולטס, אך נחתך מסגל הקבוצה לאחר שבעה משחקים בלבד, בהם קלע 3.1 נקודות והוריד כדור חוזר אחד בממוצע.
לאחר מכן שב לאירופה וחתם באפולון פטרס היוונית, בה שיחק עד לסיום העונה.
עם תחילת עונת שב למלבורן ובארבע העונות הבאות שלו ב-NBL, זכה ארבע פעמים בתואר ה-MVP של העונה, שלוש פעמים בתואר מלך הסלים של הליגה והוביל את מלבורן בשנת 1997 לאליפות שנייה בתקופתו.
בעונת , שוב יצא ל-NBA והוחתם בקבוצת סן אנטוניו ספרס, אותה הובילו באותן השנים דייוויד רובינסון וטים דאנקן.
בגלל הפרסום המועט לה זוכה ה-NBL, לא קיבל דקות משחק רבות.
באמצעה של העונה, נפצע גייז והושבת להמשך העונה.
בגלל הפציעה לא נרשם בסגלה של סן אנטוניו לקראת הפלייאוף, בו זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA.
לאחר עונת השפל בסן אנטוניו, שב למלבורן לעוד שש עונות שלאחריהן פרש מכדורסל.
גייז הוא מלך הסלים של ה-NBL בכל הזמנים עם 18,908 נקודות ב-612 משחקי ליגה.
לאחר עונת רוקי מוצלחת ב-NBL, זומן גייז לסגל נבחרת אוסטרליה לקראת אולימפיאדת לוס אנג'לס 1984, שם הוביל את אוסטרליה למקום השביעי.
שנה לאחר מכן הוביל את אוסטרליה לזכייה באליפות אוקיאניה.
בשנים שלאחר מכן הוביל את אוסטרליה לשש זכיות נוספות באליפות אוקיאניה בין השנים 1987-1997.
ב-1986 השתתף עימה באליפות העולם שנערכה במדריד.
לאחר מכן השתתף עימה בעוד ארבע אליפויות עולם, כאשר ב-1994 הוא אף מוביל אותה למקום החמישי, הישג השיא שלה בטורניר וזוכה בתואר מלך הסלים של האליפות.
עוד לפני אליפות זו קיבל את תפקיד הקפטן של הנבחרת.
באולימפיאדת סיאול 1988 הוביל גייז את נבחרת אוסטרליה למקום הרביעי, הישג השיא של אוסטרליה במשחקים האולימפיים, אליו הגיעה הנבחרת גם באולימפיאדת אטלנטה 1996. כמו כן, הוביל את הנבחרת להישג מצוין גם באולימפיאדת ברצלונה 1992, בו סיימה אוסטרליה במקום השישי.
בשנת 2000, נשא את דגל המשלחת האוסטרלית בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סידני.
במשחקים עצמם, שוב הוביל את אוסטרליה למקום הרביעי.
לאחר הטורניר הודיע גייז על פרישה מהנבחרת כשלזכותו 287 משחקים בינלאומיים.
גייז הוא שיאן ההופעות של נבחרת אוסטרליה במשחקים האולימפיים, עם חמש הופעות בין השנים 1984-2000. כמו כן, נבחר שש פעמים לשחקן השנה בנבחרת.
מלך הסלים של אליפות העולם 1994
MVP של משחק האולסטאר: 1989
בום!" בתור ג'ונתן לארסון, תפקיד עליו קיבל מועמדות לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר בפעם השנייה.
גארפילד נולד בלוס אנג'לס, לאם אנגלייה-נוצרייה, ולאב אמריקאי-יהודי, והוא מגדיר עצמו כיהודי.
משפחתו עברה עמו לבריטניה כשהיה בן שלוש.
שם משפחתו במקור שונה מ"גרפינקל" ל"גארפילד" על ידי סבו.
הוריו ניהלו עסק קטן לעיצוב פנים; אביו הפך יותר מאוחר למאמן ראשי של מועדון השחייה של העיר גילדפורד, ואמו היא עוזרת הוראה בגן ילדים.
גארפילד גדל בסארי, והיה מתעמל במהלך שנותיו הראשונות.
כאשר היה בן 9, החל גארפילד בלימודי משחק בגילדפורד והופיע בהצגה "באגסי מלון".
ב-2004, עם סיום לימודי התיכון, החל לשחק בהצגות תיאטרון.
בשנת 2005 שיחק את רומיאו במחזה "רומיאו ויוליה" בתיאטרון במנצ'סטר.
את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה הבריטית ביצע בסדרה "שוגר אהובתי" ב-2007, שיחק בסדרה "דוקטור הו", וכיכב בסרט "בוי A".
ב-2009, שיחק בסרט "מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס" לצידו של הית' לדג'ר".
בשנת 2010 גילם את דמותו של אדוארדו סברין, אחד ממייסדי פייסבוק שנושל מהחברה, בסרט הקולנוע "הרשת החברתית" לצד ג'סי אייזנברג.
על תפקידו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
באותה שנה שיחק בסרט "לעולם אל תתן לי ללכת" בכיכובה של קיירה נייטלי.
במהלך 2010, גארפילד נבחר לגלם את דמותו של פיטר פארקר/ספיידרמן ובכך להחליף את טובי מגוויר ששיחק את דמותו של ספיידרמן בסדרת סרטי ספיידרמן של סם ריימי.
את תפקיד בת זוגו בסרט שיחקה אמה סטון.
הסרט "ספיידרמן המופלא" יצא לאקרנים ב-3 ביולי 2012.
ב-2012 שב לתיאטרון ושיחק בהצגה "מותו של סוכן" בברודוויי.
ב-2014 יצא סרט ההמשך בכיכובו "ספיידרמן המופלא 2".
חרף תוכניות להפקת "ספיידרמן המופלא 3", בפברואר 2015 נודע כי אולפני סוני ומארוול חתמו על חוזה לשילוב דמותו של ספיידרמן ביקום הקולנועי של מארוול כחלק מתוכנית להפקת אתחול מחודש של הדמות עם שחקן חדש שילוהק כספיידרמן.
ב-2016, כיכב בסרט "הסרבן" בבימויו של מל גיבסון.
גארפילד שיחק את דמותו של דזמונד דוס, שהיה הראשון להתנדב לתפקיד חובש קרבי בצבא ארצות הברית ועם זאת סירב להשתמש בנשק, על כך שהצליח להציל עשרות חיילים בשדה הקרב הוענקה לו מדליית הכבוד, ועל תפקיד זה גארפילד היה מועמד בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר.
לאחר מכן באותה שנה, כיכב בסרטו של מרטין סקורסזה "שתיקה", דרמה היסטורית שמתרחשת במאה ה-17 ביפן.
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה של אנדי סירקיס "לנשום" בתפקיד הראשי של רובין קוונדיש.
בהמשך השנה שיחק את הכומר פריור בעיבוד של המחזה "מלאכים באמריקה" בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון.
שנה לאחר מכן, ב-2018 ההצגה עלתה גם בתיאטרון ניל סיימון כחלק מתיאטרון ברודוויי.
עוד בשנת 2018 כיכב בקומדיה השחורה "תעלומה בסילבר לייק".
בשנת 2020 שיחק בסרט "מיינסטרים" לצידה של מאיה הוק.
בשנת 2021 גילם את דמותו של ג'ונתן לארסון בסרט הדרמה המוזיקלי "טיק, טיק...
בום!" שביים לין-מנואל מירנדה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס", ומבוסס על המחזמר הסמי-אוטוביוגרפי באותו השם מאת ג'ונתן לארסון, על תפקידו זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי וקיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ומועמדות לפרס גילדת שחקני המסך לשחקן הראשי הטוב ביותר.
לאחר מכן שב לגלם את דמותו של פיטר פארקר בסרט "ספיידרמן: אין דרך הביתה".
באוקטובר 2023, גארפילד, יחד עם עוד קבוצה של 54 אמנים ואישים בתעשיית הבידור חתם על מכתב פתוח לנשיא ג'ו ביידן.
המכתב מדגיש את המשבר ההומניטרי בעזה, נטען שם כי אזלו לתושבים אספקה חיונית כמו מזון, מים, חשמל ותרופות.
למעט הבקשה לשחרור בטוח של בני הערובה אין במכתב התייחסות לכאב ולנזק שנגרם לתושבי ישראל בכלל ולישובים הסמוכים לעזה בפרט.
בספטמבר 2025 מכתב פתוח שפורסם על ידי קבוצת "Film Workers for Palestine" צבר מעל 4,000 חתימות של שחקנים, במאים ואנשי קולנוע, ביניהם גארפילד.
החותמים התחייבו שלא לשתף פעולה עם מוסדות קולנוע ישראליים שלטענתם "מעורבים ברצח עם ובאפרטהייד נגד העם הפלסטיני".
לגרפילד אזרחות כפולה, של ארצות הברית ושל בריטניה.
בשנת 2009 הוא אמר כי הוא מרגיש באותה מידה בבית גם בארצות הברית וגם בבריטניה, ו"נהנה מקיום תרבותי מגוון".
בשנת 2019, כשנשאל אם הוא מזדהה יותר כאמריקני או כבריטי, אמר, "אני מזדהה כיהודי יותר מכל דבר אחר...
יש לי יחסי אהבה-שנאה עם שתי המדינות, והייתי גאה מאוד שיש לי את שני הדרכונים.
היום, אני קצת פחות גאה".
בין השנים 2011–2015 גארפילד היה בזוגיות עם השחקנית אמה סטון, שכיכבה לצדו בסרט "ספיידרמן המופלא".
כשנשאל על מיניותו, גארפילד הגדיר את עצמו כהטרוסקסואל, אך אמר שהוא פתוח לכל דחף שעשוי להתעורר בתוכו בכל עת.
שנהסרטתפקידהערות2007בוי Aאריק וילסון / ג'ק בארידג'כאריות לכבשיםטוד הייז2008בת בולין האחרתפרנסיס וסטון2009מופע הפלאים של דוקטור פרנסוסאנטון2010לעולם אל תתן לי ללכתטומי די.מועמד פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר (אנ') (2010)הרשת החברתיתאדוארדו סברין2012ספיידרמן המופלאפיטר פארקר / ספיידרמן2014ספיידרמן המופלא 299 בתיםדניס נאשגם מפיק2016הסרבןדזמונד דוסמועמד פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (2016)
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (2016)
מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר (אנ') (2016)שתיקההכומר סבסטיאו רודריגז2017לנשוםרובין קוונדיש2018תעלומה בסילבר לייקסם2020מיינסטריםלינק2021העיניים של תמי פייג'ים בקר טיק, טיק...
בום!ג'ונתן לארסוןפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט מוזיקלי או קומדיה (2021)
מועמד פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר
מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר (אנ') (2021)ספיידרמן: אין דרך הביתהפיטר פארקר / ספיידרמן2024הזמן שלנוטוביאס2025 האמת מאחורי הרדיפההנריק גיבסוןTBAArtificialסם אלטמןThe Magic Faraway Treeטים תומפסון
שנהסדרהתפקידהערות2005Swingingדמויות שונותפרק: "1.1"שוגר אהובתיטוםתפקיד חוזר; (עונה 1): 5 פרקים2006Simon Schama's Power of Art: Caravaggioילד עם פריפרק: "Caravaggio"2007דוקטור הופרנק2 פרקיםקיפאוןקיטפרק: "1.1"משפט ועונשמרטין דאגלספרק: "Closure: Part 1"2009טרילוגיית כיפה אדומהאדי דאנפורדמיני-סדרה2022תחת נס השמייםג'ב פיירמיני-סדרה
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי במיני סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2022)TBABridesheads Revisitedצ'ארלס ריידרמיני-סדרה עתידית של BBC
אנדרו ג'יימס ברייטברט היה מו"ל אמריקאי שגדל במשפחה יהודית, פרשן עבור "וושינגטון טיימס", מחבר, פרשן אורח בתוכניות ידיעות שונות.
ברייטברט שימש גם כעורך של אתר האינטרנט "דו"ח דראדג'" וכעיתונאי חוקר עבור אריאנה הפינגטון.
בנוסף, הוא עזר לה להקים את אתר "הפינגטון פוסט" ועזר בפרסום האתר.
הוא שיחק תפקיד מפתח בשערוריית הסקסטינג של אנתוני ויינר, בשערוריית התפטרותה של שירלי שרוד וכן חשף סדרת סרטונים בפרשת ACORN.
כמו כן, אנדרו ברייטברט לקח חלק פעיל בתנועת מסיבת התה.
אנדרו ברייטברט ייסד את האתר חדשות ברייטברט.
ברייטברט נולד בלוס אנג'לס שבארצות הברית למשפחה ממוצא אירי.
הוא אומץ כתינוק בן שלושה שבועות על ידי הזוג ג'רלד וארלין ברייטברט, בעל מסעדה ובנקאית.
הוא גדל בברנטווד, לוס אנג'לס.
ברייטברט חונך כיהודי (אמו המאמצת התגיירה כשהתחתנה עם אביו המאמץ שהגיע ממשפחה יהודית), הוא למד בבית ספר עברי, ואף חגג בר מצווה.
ברייטברט הסביר כי תעודת הלידה שלו מציינת כי אביו הביולוגי היה זמר פולק.
אחותו של ברייטברט, גם היא מאומצת, היא ממוצא היספני.
כשהיה בבית הספר התיכון, היה ברייטברט שליח פיצה, ולפעמים אף פגש סלבריטאים כגון ג'אדג' ריינהולד.
הוא למד לתואר ראשון בלימודים אמריקאים מאוניברסיטת טוליין בשנת 1991, וסיים עם "שום מושג על העתיד שלו בכלל".
עבודותיו הראשונות לאחר סיום לימודיו כללו שירות בערוץ הבידור בכבלים E!, עבודה במגזין המקוון של החברה ועבודה בהפקת סרט.
ברייטברט, שהיה בעל דעות שמאלניות לשעבר, שינה את דעותיו הפוליטיות לאחר שחווה "התגלות" במהלך 1991 בשימועים המאוחרים לשופט בית המשפט העליון קלרנס תומאס, שהואשם בהטרדה מינית.
מאוחר יותר, תיאר ברייטברט את עצמו כ"שמרן רייגני" עם אהדה לדעות ליברלית.
האזנה לשדרני רדיו שונים כמו ראש לימבו עזרה לברייטברט לחדד את עמדותיו הפוליטיות והפילוסופיות, והציתה עניין בלמידה שהוא הדחיק עקב חוסר האמון שלו ב"הרהורים הניהיליסטיים של תאורטיקנים קריטיים מתים" ששלטו בלימודיו בטוליין.
באותו הזמן, קרא ברייטברט גם את ספרה של קמיל פאליה, Sexual Personae, שכלל סקר מסיבי של אמנות מערבית, ספרות ותרבות ממצרים העתיקה ועד המאה ה-20. ברייטברט כתב כי הספר "גרם לי להבין כמה מעט באמת למדתי במכללה".
בשנת 1995 ראה ברייטברט את דו"ח דראדג' והתרשם עד כדי כך ששלח מייל למאט דראדג'.
הוא אמר, "חשבתי שמה שהוא עושה הוא הדבר הכי מגניב באינטרנט, ואני עדיין חושב כך".
מאוחר יותר הפגיש דראדג' את ברייטברט עם אריאנה הפינגטון (בתקופה שהיא הייתה עדיין רפובליקנית) וכתוצאה מכך עזר לה ברייטברט בהקמת אתר האינטרנט ההפינגטון פוסט.
עבודתו של ברייטברט פורסמה בוול סטריט ז'ורנל ובאתרים נוספים, כמו כן, הוא כתב טור שבועי עבור הוושינגטון טיימס.
ברייטברט גם כתב את הספר Hollywood, Interrupted, ביחד עם מרק אבנר.
הספר מותח ביקורת על תרבות הסלבריטאים בארצות הברית.
ב-19 בינואר 2011, הכריזה התנועה הגאה השמרנית GOProud כי ברייטברט הצטרף למועצה המייעצת שלה.
באפריל 2011 הוציא ברייטברט את ספרו Righteous Indignation: Excuse Me While I Save the Wo, בו הוא דן בהתפתחותו הפוליטית ובחלק שהוא לוקח בעליית המדיה החדשה, בעיקר בדו"ח דראג' ובהפינגטון פוסט.
ביוני 2011 פרסם אתרו של ברייטברט לראשונה כי חבר הקונגרס אנתוני ווינר שלח לנשים תמונות חושפניות של עצמו.
ברייטברט השיק את האתר הראשון שלו כאתר חדשות.
האתר קושר לא פעם לדו"ח דראדג' ולאתרים אחרים.
האתר מכיל סיפורים חדשותיים של סוכנות ידיעות AP, רויטרס, סוכנות ידיעות צרפתיות, פוקס ניוז, PR Newswire, וNewswire ארצות הברית, כמו גם קישורים ישירים למספר עיתונים גדולים בעולם.
קישורי הבלוג של האתר ושל ה"רשת" נוטים לימין בקשת הפוליטית האמריקאית (למשל, הסקירה הלאומית וTownhall.com).
באתר יש גם מנוע חיפוש מופעל על ידי Lingospot וערוץ מימון מופעל על ידי FinancialContent.
בשנת 2007 השיק ברייטברט בלוג וידאו, בשם Breitbart.tv.
ברייטברט הופיע כפרשן בתוכנית זמן אמת עם ביל מאהר, ביחד עם דניס מילר.
בשנת 2004 הוא היה פרשן אורח בתוכנית הבוקר של ערוץ פוקס ניוז ולעיתים קרובות הופיע כאורח בפנל תוכנית הלילה המאוחרת של הרשת, עיניים אדומות עם גרג גאטפלד.
ברייטברט הופיע גם כפרשן ב-2004 בסרט התיעודי מייקל מור שונא את אמריקה.
ב-22 באוקטובר 2009 הופיע ברייטברט בתוכנית C-SPAN של הוושינגטון ג'ורנל.
הוא הביע את דעתו בנוגע לזרם המרכזי של התקשורת, הוליווד, ממשל אובמה ודיבר על דעותיו הפוליטיות האישיות, כאשר התלהט הדיון עם מספר מתקשרים לתוכנית.
בפברואר 2010 קיבל ברייטברט את פרס דיוק ריד אירווין למדיה במהלך הכנס הפוליטי השמרני בוושינגטון.
במהלך נאום קבלת הפרס הגיב ברייטברט ישירות להאשמות של כתבת הניו יורק טיימס קייט זרנייק, שטענה כי ג'ייסון מאטרה, אקטיביסט שמרני צעיר, השתמש ב"טונים רדיקליים" ברמזים לנשיא ברק אובמה.
מעל הפודיום קרא בריטברט לזנייק "אדם נתעב" על כך שהעלתה טענות שכאלו על המבטא הניו יורקי של מאטרה.
באותה הוועידה, ברייטברט גם צולם אומר לעיתונאי מקס בלומנטל שהוא "אידיוט" ו"אדם נתעב" עקב בלוג שפורסם על ידי בלומנטל.
ברייטברט הופיע פעמים רבות כדובר באירועים של תנועת מסיבת התה בכל רחבי ארצות הברית.
לדוגמה, ב-6 בפברואר 2011 היה ברייטברט הנואם המרכזי בכנס הלאומי הראשון של תנועת מסיבת התה במלון גיילורד אופרילנד בנשוויל.
ברייטברט גם עירב את עצמו במחלוקת על ההאשמות בקללות הומופוביות וגזעניות שהוטחו ב-20 במרץ 2010, במהלך עצרת של תנועת מסיבת התה בוושינגטון הבירה.
ברייטברט טען כי הקללות וההשמצות מעולם לא הוטחו, וכי "זה היה תרגיל" של ננסי פלוסי והמפלגה הדמוקרטית.
ברייטברט הציע לתרום $100,000 לקרן האפרו אמריקאית המאוחדת "על כל אודיו/וידאו של שימוש במילה 'Nigger' [במהלך העצרת]".
ברייטברט טען כי מספר חברי קונגרס, שטענו כי המילה הוטחה לעברם מספר פעמים במהלך העצרת, משקרים.
ברייטברט התעקש כי חבר הקונגרס ג'ון לואיס ועדים אחרים הוכרחו לקשר, והסיק כי "ננסי פלוסי עושה שירות רע מאוד לסמל זכויות האזרח על ידי דחיפתו לבצע מהלך מלוכלך שכזה.
המוניטין של לואיס נמצא כעת על הקו כתוצאה מהייאוש שלה להפיל את תנועת מסיבת התה".
בפברואר 2012, הציג סרטון ביוטיוב את ברייטברט צועק על מפגינים של כיבוש וושינגטון מחוץ למלון שאירח את ועידת הפעולה הפוליטית השמרנית (CPAC).
הסרטון הציג את מאבטחי המלון מלווים את ברייטברט חזרה למלון בזמן שהוא אמר למפגינים לשים לב להתנהגותם.
ברייטברט רמז גם על תקיפות מיניות של נשים שדווחו במאהלים של תנועת הכיבוש, כשצעק לעבר המפגינים "להפסיק לאנוס את העם".
ברייטברט גם קרא למפגינים "מטונפים, אנסים, רוצחים ופריקים".
דייוויד קאר אמר שהתקרית גרמה ל"סערה ויראלית ברשת".
ברייטברט היה נשוי לסוזאנה בין, בתו של השחקן אורסון בין.
ב-1 במרץ 2012, התמוטט ברייטברט תוך כדי הליכה בברנטווד, שכונת ילדותו.
הוא הובהל לבית החולים רונלד רייגן, שם הוא מת מאוחר יותר.
הוא היה בן 43. הניתוח שלאחר המוות על ידי משרד הפתולוגיה של המחוז הראה שאנדרו מת מדום לב.
דו"ח הרעלים לא מצא תרופות מרשם או חומרים בלתי חוקיים בדמו ורמת האלכוהול בדם הייתה 0.04%.
ידיד אישי של ברייטברט, ביל וויטל, אמר כי לברייטברט היה התקף לב חמור כמה חודשים לפני מותו.
המועמדים הרפובליקניים לנשיאות ריק סנטורום, מיט רומני, וניוט גינגריץ' שיבחו את ברייטברט.
סנטורום הגדיר את מותו של ברייטברט כ"הפסד גדול" וכי מותו מאוד השפיע עליו, ואילו מיט רומני אמר כי ברייטברט היה "שמרני ללא חת".
ניוט גינגריץ' קרא לו חלוץ החדשניים בתקשורת החברתית שמרנית באמריקה.
הלווייתו נערכה ב-6 במרץ 2012, בבית העלמין היהודי במערב לוס אנג'לס.
המשתתפים כללו את מאט דראדג', הרמן קיין וגרג גאטפלד.
אנדרו דריוס גאודלוק הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע בקבוצת בילבאו באסקט.
גאודלוק שיחק במכללת צ'ארלסטון, במשך 4 שנים.
כששיחק במכללה נבחר לשחקן השנה ב-Southern Conference.
לאחר מכן, נבחר במקום ה-46 בסיבוב השני של דראפט ה-NBA של שנת 2011 על ידי קבוצת לוס אנג'לס לייקרס.
שיחק במשך עונה אחת עבור הלייקרס, ולאחר מכן, בעונת , עבור לסו פולס סקייפורס ולריו גראנדה ואלי וייפרס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
באותה עונה זכה בפרס ה-MVP של ליגת הפיתוח.
לאחר מכן חזר ללייקרס לשארית עונת .
הוא שיחק באוניקס קאזאן בעונת ובפנרבחצ'ה בעונת .
אחר כך שיחק בשינג'יאנג פליינג טייגרס מליגת ה-CBA בעונת .
כמו כן חזר לליגת ה-NBA בתחילת 2016, ושיחק בקבוצת יוסטון רוקטס.
ב-2 באוגוסט 2016 חתם גאודלוק במועדון הישראלי מכבי תל אביב לעונה אחת, שם העמיד אחוזים מצוינים והוביל את מכבי לזכייה בגביע המדינה בכדורסל.
אחרי עונה אחת במכבי חתם באולימפיה מילאנו מהסרייה א'.
ורמז שהוא רוצה לחזור למכבי אחרי עונה לא טובה במדי מילאנו, אך הצהובים מתל אביב לא הביעו בו עניין.
ומאז אומנם לא שיחק אך התאמן גאודלוק עם מכבי תל אביב
אנדרו וינפורד דייוויס הוא סופר ותסריטאי ולשי, המוכר בעיקר מסדרות הטלוויזיה שכתב "בית הקלפים" ו-"A Very Peculiar Practice", ומהעיבודים לרומנים "יריד ההבלים", "גאווה ודעה קדומה", "מידלמארץ'" ו"מלחמה ושלום".
ב-2002 היה לעמית האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה.
דייוויס נולד בשכונת ריבינה שבקארדיף ויילס.
הוא למד בבית הספר ויטצ'רץ' בקארדיף ואחר כך בקולג' האוניברסיטאי של לונדון וסיים ב-1957 תואר BA באנגלית.
הוא קיבל משרת הוראה בבית הספר היסודי סנט קלמנט בלונדון, שם לימד מ-1958 עד 1961. בשנים 1961 עד 1963 לימד בבית הספר המקיף וודברי דאון ברובע האקני של העיר לונדון.
בהמשך היה מרצה במכללה לחינוך קובנטרי , ואחרי כן באוניברסיטת ווריק.
ב-1960 כתב דייוויס לתוכנית הרדיו "Monday Night at Home" של ערוץ "BBC Home Service" יחד עם הרולד פינטר ואייבור קאטלר.
ב-1964 כתב לראשונה מחזה לרדיו ובעקבותיו כתב מחזות רבים נוספים.
ב-1967 שודר בערוץ BBC1 המחזה , הראשון שכתב דייוויס לטלוויזיה, במסגרת רצועת השידור "מחזה של יום רביעי".
המחזות הראשונים שלו נכתבו במקביל לעבודתו בהוראה.
העיבוד הטלוויזיוני הראשון שלו היה סדרת הטלוויזיה "To Serve Them All My Days" על פי רומן באותו שם מאת ר' פ' דלדרפילד .
הסדרה "A Very Peculiar Practice" מהשנים 1986 עד 1988 היא דרמה קומית על חיי הקמפוס השואבת השראה מהקריירה שלו באוניברסיטה.
דייוויס ידוע בעיקר מסדרות טלוויזיה שהן עיבודים שעשה לרומנים קלאסיים כמו "גאווה ודעה קדומה" (1995) בכיכובם של קולין פירת' וג'ניפר אילי, "יריד ההבלים" (1998) ו"תבונה ורגישות" (2008).
הוא כתב את התסריט להפקה של ה-BBC של המיני-סדרה "מידלמארץ'" מ-1994, ומתוכנן לכתוב עיבוד נוסף לסרט באותו שם המבוסס על הרומן.
דייוויס היה שותף ליצירת הסיטקום "Game On" יחד עם ברנדט דייוויס, והיה שותף לכתיבה של שתי העונות הראשונות ב-1995 וב-1996.
הפופולריות של סדרת הדרמה הפוליטית "בית הקלפים" המריצה את הסופר מייקל דובס לכתוב שני המשכים לרומן, שגם אותם עיבד דייוויס לטלוויזיה.
בקולנוע היה שותף לכתיבת התסריטים של שני סרטי "ברידג'יט ג'ונס" המבוססים על הרומנים המצליחים של הלן פילדינג.
דייוויס הוא כותב פורה של ספרי ילדים.
הספר הראשון שלו "Conrad's War" יצא לאור בהוצאת Blackie בשנת 1978. הוא זכה ב"פרס ספרי הילדים של הגרדיאן" לספר הטוב ביותר של השנה, שנבחר על ידי חבר שופטים שהם כותבי ספרי ילדים.
עוד כתב לילדים את הספר וסדרת הטלוויזיה "אלפונסו בונזו" ואת ספרי ההרפתקאות "Marmalade Atkins" שגם שודרו כסדרת טלוויזיה.
בנוסף כתב סיפורים כמו "Dark Towers" ו-"Badger Girl" לסדרה "Look and Read" של ה-BBC עבור תלמידי בתי ספר.
ב-2008 יצאו לאקרנים הסרטים "Affinity", עיבוד לרומן באותו שם מאת שרה וולטרס, ו"בחזרה לבריידסהד", עיבוד לרומן מאת אוולין וו.
באותה שנה שודרה סדרת הטלוויזיה "דוריט הקטנה" של ה-BBC שזכתה בשבעה פרסי אמי, וזיכתה את דייוויס בפרס אמי לתסריט מצטיין למיני-סדרה.
התוכניות לעבד את הספר "דומבי ובנו" מאת דיקנס, ואת סדרת ספרי פליסר מאת אנתוני טרולופ בוטלו על ידי ה-BBC בעקבות החלטה שהתקבלה להתרחק מ"דרמת מצנפת".
ברשת ITV ביקשו לשחזר את הצלחת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון" בסדרה חדשה בשם "מר סלפרידג'" שכתב דייוויס ובכיכובו של ג'רמי פיבן.
העונה הראשונה בת 10 פרקים שודרה החל מ-6 בינואר 2013, ועד 2016 הופקו ארבע עונות לסדרה.
בינואר ובפברואר 2016 שודרה ב-BBC One מיני-סדרה "מלחמה ושלום", עיבוד שכתב דייוויס לרומן באותו שם מאת לב טולסטוי.
בעקבות הצלחת הסדרה הוכרז ב-BBC שמתוכננת הפקה של הרומן "עלובי החיים" מאת ויקטור הוגו שוב בעיבוד של דייוויס.
ב-1960 התחתן דייוויס עם דיאנה האנטלי.
לבני הזוג יש בן ובת.
הוא מתגורר בעיר קנילוורת' שבמחוז ווריקשייר.
שלום אדוני המלך (1993) To Play the King
(1995) Game On (עם ברנדט דייוויס)
יריד ההבלים (1998) Vanity Fair
דוקטור ז'יוואגו (2002) Doctor Zhivago
מנזר נורת'אנגר (2007) Northanger Abbey – כחלק מעונת ג'יין אוסטן ב-ITV
סאות' ריידינג (2011) South Riding
מלחמה ושלום (2016) War & Peace
יומנה של ברידג'ט ג'ונס (2001) Bridget Jones's Diary (יחד עם הלן פילדינג וריצ'רד קרטיס)
"Conrad's War" (בהוצאת Blackie and Son בשנת 1978) זוכה פרס הגרדיאן
"Getting Hurt" (יצא לאור ב-1989), למבוגרים
"Dirty Faxes" (יצא לאור ב-1990), סיפורים קצרים
ספרים המבוססים על סדרות טלוויזיה
"A Very Peculiar Practice" (יצא לאור ב-1986 בהוצאת Coronet) – רומן על פי העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה באותו שם
אנדרו ודיאנה דייוויס כתבו שני ספרים לילדים
"Poonam's Pets" (יצא לאור ב-1990 בהוצאת "Methuen Children's"), עם איורים מאת פול דולינג
"Raj In Charge" (יצא לאור ב-1994 בהוצאת "Hamish Hamilton") עם איורים מאת דבי גליורי
אנדרו דאן הוא שחקן אנגלי.
תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות טוני בסיטקום של ה-BBC "נשות המזנון" בין השנים 1998 ל-2000. ב-2007 ו-2008 שיחק דאן בתפקיד רוג'ר סטיילס באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
דאן נולד בלידס שבמערב ריידינג ביורקשייר.
הוא גדל בנורת' שילדס שנמצא מזרחה לניוקאסל.
בגיל 20 עבר לחיות בלונדון.
הוא למד הוראה אבל החליט שהוא רוצה להיות שחקן.
מאוחר יותר עבר לגור ביורק.
דאן הופיע בסדרות טלוויזיה רבות כולל בסיטקום "נשות המזנון" בתפקיד טוני.
הוא שיחק בסדרות "The Bill", "הולבי סיטי", "55 מעלות צפון", "בקצב הלב" ובאופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בה הופיע ב-2003. בשנת 2000 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע הבריטי "Between Two Women".
בדצמבר 2006 הצטרף לצוות השחקנים של "קורוניישן סטריט" בתפקיד קבוע בדמות רוג'ר סטיילס.
ב-29 בספטמבר 2008 פורסם שדמותו הוסרה מהסדרה וב-8 באוקטובר אותה שנה הופיע בה בפעם האחרונה.
מ-1999 עד 2006 גילם דאן את אלסטייר קמפבל בסאטירה הפוליטית "Bremner, Bird & Fortune".
הוא חזר והופיע באותו תפקיד בתסכית "The Iraq Dossier" ברדיו 4 של ה-BBC מאת דייוויד מורלי, ששודר ב-2 במרץ 2013.
במרץ 2009 השתתף דאן בגרסה הבימתית של הסדרה "נשות המזנון" יחד עם שאר שחקני הסדרה.
ב-13 בנובמבר 2009 הוענק לדאן תואר לשם כבוד מטעם אוניברסיטת יורק סיינט ג'ון.
ב-24 במרץ 2011 שיחק דאן בסדרה הרפואית של ה-BBC "רופאים" בתפקיד אוון ברמפטון.
בספטמבר 2014 החל להופיע בתפקיד ג'רלד בסיבוב הופעות של המחזה "ללכת עד הסוף".
בת זוגו של דאן היא השחקנית אנדרינה קרול.
אד נורמן 2014 The Knife That Killed Me מר בוילד Bait דייוויד 2016 ChickLit מפיק טלוויזיה רופאים Doctors ג'ף אספלנד Moving On קני בפרק "Our House" 2017 Adult Babies ג'ורג' 2021 The Trick גראהם סטרינגר סרט טלוויזיה של BBC One
"נשות המזנון" (2009) – עיבוד בימתי לסיטקום הפופולרי של ה-BBC, תיאטרון רויאל ביורק ובתיאטרון דרלינגטון סיביק
"אמנות" (2006) – תיאטרון רויאל ביורק
"iShandy" (2013) – תיאטרון רויאל ביורק
"ילדי המסילה" (2015) – תיאטרון קינג קרוס
אנדרו גאוור הוא שחקן אנגלי.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בסדרה "כמעט אנושיים", ומתפקידו בדמות הנסיך צ'ארלס סטיוארט בסדרת הדרמה "זרה".
גאוור זכה בפרס ספוטלייט לשחקן הטוב ביותר בשנת 2010.
גאוור נולד באינטרי שבמרזיסייד קרוב לליברפול בצפון-מערב אנגליה.
הוא למד בבית הספר היסודי דייבנהיל באינטרי ובבית הספר התיכון גרייט סאנקי בצ'שייר.
בכיתה ט' החל לשחק והופיע במחזות ובהפקות מוזיקליות של בית הספר.
הוא נרשם ללימודים בקולג' בארו הול, וכשלמד לבחינות A levels הצטרף לתיאטרון חובבים.
גאוור סיים תואר בבית הספר לדרמה של אוקספורד, וזכה בפרס היוקרתי Spotlight Prize לשחקן הטוב ביותר ביולי 2010.
במרץ 2011 הופיע גאוור לראשונה בטלוויזיה הבריטית בסדרה "מונרו" של ITV בתפקיד ד"ר אנדרו מולרי, רופא מנתח בהתמחות.
כדי להתכונן לתפקיד הוא צפה בשני ניתוחי מעקפים כשהוא עומד ליד המנתחים.
גאוור השתתף בשתי העונות של הסדרה, כשבעונה השנייה קודם בתפקיד ועבד עם אליסטר גילספי (בגילומו של ניל פירסון).
באותה שנה הופיע גאוור בשידור הטלוויזיוני של המחזמר "Frankenstein's Wedding...
Live in Leeds", עיבוד מודרני לרומן "פרנקנשטיין" מאת מרי שלי.
התוכנית לא הוקלטה אלא שודרה בשידור חי בערוץ BBC Three לפני קהל של 12,000 צופים בקירקסטול אבי.
ב-2012 הצטרף גאוור לצוות השחקנים של הסדרה "כמעט אנושיים" בעונה הרביעית בתפקיד הערפד ניק קאלטר.
העונה צולמה בבארי שבוויילס ביולי 2011 ושודרה ב-2012. על הופעתו בסדרה זכה גאוור לשבחי המבקרים.
באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרת המדע בדיוני הקומית "עברייני על" של ערוץ E4, והופיע בתפקיד סייפרט במחזה "The Conquest of the South Pole" מאת מאנפרד קרג' בתיאטרון ארקולה.
ברדיו שיחק גאוור בתפקיד לופין בקומדיה "Diary of a Nobody", עיבוד של אנדרו לינץ' לרומן הוויקטוריאני מאת וידון וג'ורג' גרוסמית', ששודר ברדיו 4 של ה-BBC.
ב-2013 הופיע גאוור בתפקיד שרלוק הולמס בעונה השישית של סדרת הדרמה "תעלומות מרדוק".
בעונה השביעית של סדרה חזר וגילם שוב את אותה דמות.
אחרי הופעת קמע בסדרה "הבורג'ס" של שואוטיים, שיחק גאוור בתפקיד לורד סטריינג בשני פרקים במיני-סדרה "מלכה לבנה" של ה-BBC.
ב-2014 שיחק גאוור בסרט הבכורה של ג'ון סטיוארט כבמאי "Rosewater", בתפקיד ג'ימי.
באותה שנה הופיע בעונה השנייה של סדרת הדרמה "הכפר" של ה-BBC בתפקיד גילברט הנקין, ובעונה השנייה של סדרת הפשע "אנדוור" של ITV בתפקיד ניקולס מאיירס.
ב-2015 לוהק גאוור לתפקיד קליגולה בדרמה "A.D.
אחר כך שיחק בתפקיד מארק, בנקאי צעיר, במיני-סדרה בת שלושה חלקים של ה-BBC בשם "קפיטל" המבוססת על רומן באותו שם מאת ג'ון לנקסטר.
ב-2016 הופיע גאוור בתפקיד וינסטון סמית' בעיבוד לתיאטרון של הרומן הדיסאוטופי "1984" מאת ג'ורג' אורוול בתיאטרון פלייהאוס בלונדון.
עוד גילם את הנסיך צ'ארלס סטיוארט בעונה השנייה של סדרת הדרמה ההיסטורית "זרה" המבוססת על סדרת רבי המכר של דיאנה גבלדון.
בהמשך שיחק גאוון בסדרת הדרמה של נטפליקס "מראה שחורה".
הפרק "Crocodile" בבימויו של הבמאי האוסטרלי ג'ון הילקוט, ועוסק בהתקן המשמש לשליפת זכרונות אישיים.
בדצמבר 2017 פורסם שגאוור יגלם את עזרא ספורנרוז, יורש של משפחה עשירה, בסדרת הפנטזיה "קרניבל רואו" בהפקת אמזון.
גאוור הוא חבר בלהקת הרוק "אמרסון".
הוא זמר וכותב שירים, ולדבריו הוא מעריץ שרוף של הביטלס.
הלהקה ניגנה פעמים אחדות במועדון The Cavern Club בליברפול שם התגלו הביטלס.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2011 Frankenstein's Wedding...
אנדרו קרייג ברנסון הוא כומר אמריקאי אוונגלי של כנסיית התחייה של איזמיר.
ברנסון נעצר בטורקיה באוקטובר 2016 בטיהורים שהתרחשו לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה בשנת 2016, שבמהלכו נכלאו עשרות אלפי אנשי צבא טורקים, ומתנגדים למשטר.
בקיץ 2018 הוביל המשך מעצרו לסנקציות הדדיות בין ארצות הברית לטורקיה.
ב-12 באוקטובר 2018 שוחרר ברנסון ממעצר והותר לו לשוב לארצות הברית.
ברנסון הוא כומר אוונגלי של כנסיית התחייה של איזמיר, כנסייה פרוטסטנטית קטנה עם כ-25 מתפללים.
הוא יליד צפון קרוליינה שבארצות הברית, והתגורר בטורקיה במשך 23 שנים.
הוא נעצר באוקטובר 2016 בטיהורים שהתרחשו לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה, והואשם שהוא חלק מתנועת ההתנגדות של גולן אשר הממשל הטורקי מאשים שהיא תנועת טרור.
הוא נעצר יחד עם אשתו, אולם היא שוחררה לאחר 13 יום.
ברנסון הוא אחד מאמריקאים נוספים הנמצאים במעצר בגין האשמות דומות בטורקיה.
במסגרת משפטו מואשם ברנסון שהוא חלק מתנועת טרור.
בין האשמות שהועלו נגדו הוא הואשם בהשתייכות לתנועת גולן, וכן בכך שהוא חלק מתנועת מפלגת הפועלים של כורדיסטן שהוצאה מחוץ לחוק בטורקיה.
ברנסון היה אמור להשתחרר במסגרת עסקה כוללת בין טורקיה לארצות הברית, שכללה שחרור של 35 אנשים ובהם גם שחרור אזרחית טורקייה שנעצרה בישראל.
אולם העסקה קרסה, וב-25 ביוני 2018 שוחרר ברנסון למעצר בית, בזמן שמשפטו ממשיך.
ב-26 ביולי 2018, קרא סגן נשיא ארצות הברית, מייק פנס, לנשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, לשחרר את ברנסון, שאם לא כן יעמוד בפני סנקציות משמעותיות.
באוגוסט 2018 הטילה ארצות הברית סנקציות אישיות על שר הפנים ועל שר המשפטים הטורקים.
במקביל, הסנאט האמריקאי קידם הצבעה אשר מעכבת העברה של מטוסי F-35 לטורקיה.
ב-10 באוגוסט 2018 הכפילה ארצות הברית את המכס על פלדה המיובאת מטורקיה ל-50% ועל אלומיניום ל-20%, וכתוצאה מכך הלירה הטורקית צנחה ב-40% ביחס לדולר.
בתגובה לכך פנה הנשיא ארדואן לעמו וביקש להמיר את הדולרים ואת הזהב ללירה טורקית.
בעקבות צניחת הלירה הכריז ארדואן ב-14 באוגוסט על החרמת מוצרים אלקטרוניים מארצות הברית.
כמו כן אסר ארדואן על ייבוא טבק ופחם מארצות הברית.
ב-12 באוקטובר 2018 לאחר כשנתיים בהן שהה במעצר, קבע בית המשפט הטורקי כי ברנסון ישוחרר ויחזור לארצות הברית.
על ברנסון נגזרו 3 שנות מאסר, אך אלה יקוזזו עם הזמן שכבר ישב בכלא.
בכלי התקשורת פורסם כי טורקיה נענתה להסכם עם ארצות הברית בתמורה לכך שממשל טראמפ יקל בסנקציות הכלכליות שהטיל על המדינה, חלקן המכריע בתגובה למעצר והסירוב של טורקיה לשחרר את ברנסון.
אנדרו האוויל הוא שחקן אנגלי.
האוויל עבד עם הלהקה השייקספירית המלכותית, וב-1996 הופיע בווסט אנד הלונדוני במחזה "האישה בשחור".
תפקידיו בתיאטרון כללו עבודה עם המחזאי אלן אייקבורן במחזה "Virtual Reality", הפקה של הווסט אנד למחזה "Ring Round the Moon" מאת ז'אן אנוי, ובהפקות של המחזות "קומדיה של טעויות" ו"נשות וינדזור העליזות" בבימויו של כריס לסקומב בתיאטרון שייקספיר גלוב.
על הופעתו של האוויל ב-"נשות וינדזור העליזות" כתבה לין גרדנר בהגרדיאן ש"התזמון הקומי של הארוויל הוא תענוג".
ב-2010 גילם האוויל שוב את פרנק פורד באותו מחזה בסיבוב הופעות בארצות הברית.
בן ברנטלי מהניו יורק טיימס שיבח אותו על הופעתו.
ב-2012 וב-2013 השתתף האוויל כחלק מהקאסט המקורי של המחזה "This House" בתיאטרון הלאומי בבימויו של ג'רמי הרין.
הופעותיו של האוויל בטלוויזיה כוללים את הסדרות "אריסטוקרטים", "רעיות ובנות", "האימפרסיוניסטים", וסדרות דוקו-דרמה כגון "אליזבת דייוויד", "דפנה", "שושלת טיודור" ו-"Messiah at the Foundling Hospital".
האוויל שיחק בתפקיד דייל ראשי בפרק "מסע הארורים", ספיישל חג המולד של הסדרה "דוקטור הו", והופיע בעונה השמינית של סדרת הריגול "ספוקס".
כמו כן השתתף בתפקיד אורח בסדרות "רציחות במידסומר" (The Night of the Stag), "שרלוק" (שערורייה בבלגרביה), "האב בראון", ו"חוקרת מקרי המוות".
בקולנוע שיחק האוויל בסרטים "סילביה", "לב חצוי", "נאום המלך", "ההתעוררות", "אשת הברזל", "השבורים", "הייד פארק על ההדסון", "ענן אטלס" ו"משחק החיקוי".
Waste (התיאטרון המלכותי הלאומי, 2015/16)
Farewell to the Theatre (תיאטרון המפסטד, 2012) – בתפקיד ג'ורג'
נשות וינדזור העליזות (סיור הופעות בארצות הברית, 2010) – בתפקיד פרנק פורד
Noises Off (תיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהם, 2010) – גארי לז'ן
נשות וינדזור העליזות (שייקספיר גלוב, 2008) פרנק פורד
קומדיה של טעויות (שייקספיר גלוב, 2006) – אנטיפולוס מסיראקוז
רעל ותחרה (סיבוב הופעות עצמאי, 2005) – בתפקיד מורטימר
קנדידה ( Oxford Stage Company, 2004) – בתפקיד הכומר ג'יימס מורל
אישה ללא חשיבות (הלהקה השייקספירית המלכותית) – בתפקיד ג'רלד ארבת'נוט
חלום ליל קיץ (הלהקה השייקספירית המלכותית) – בתפקיד ליסנדר
אנדרו דוסונמו (Andrew Dosunmu) הוא צלם, במאי קולנוע ווידאו קליפים ניגרי המוכר בארצות הברית בשל וידאו קליפים שביים בין היתר לאייזק הייז, לאנג'י סטון, לקומון, לטרייסי צ'פמן, לווייקליף ז'אן, לקליס, לארון נוויל, לטאליב קוולי ולמקסוול.
דוסונמו ביים את סרט הדרמה "עיר חסרת מנוחה" (2011), שהקרנת הבכורה שלו הייתה בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2011. סרטו הבא, "אמו של ג'ורג'", שגם הוא הוצג לראשונה בסאנדנס, נבחר לערב הסגירה בפסטיבל הקולנוע מארילנד 2013. דוסונמו מתגורר בין ניו יורק ולאגוס שבניגריה.
דוסונמו החל את הקריירה שלו בתור עוזר עיצוב בבית האופנה איב סן לורן.
מאוחר יותר הפך למנהל קריאייטיב (שימש מנהל בעיצוב עטיפות אלבומים של אריקה באדו ופאבליק אנמי), צלם אופנה, ותמונות שלו הופיעו במגוון מגזינים בינלאומיים.
ב-2007 התבקש לשאת הרצאה בוועידת TED בינלאומית.
הוא ביים וצילם פרסומות לטלוויזיה ולמדיות מודפסות עבור חברות כגון AT&T, ג'נרל מוטורס, לוי שטראוס ושות', ג'ורדנו ג'ינס (Giordano Jeans), קנת' קול (Kenneth Cole), "Buddy System" עבור ABC, "My Kind of Town" עבור AMES ו-"Soul Food" עבור שואוטיים.
תמונות שצילם עבור סרטו הדוקומנטרי "The African Game" ("המשחק האפריקאי") פורסמו בתצורת ספר מתנה (פורמט הנקרא בארצות הברית "ספר לשולחן הקפה") על ידי הוצאת הספרים powerHouse Books.
דוסונמו נבחר ב-2008 להשתתף בתערוכת הצילומים "Snap Judgments: New Positions in Contemporary Photography" ("שיפוט מהיר: עמדות חדשות בצילום עכשווי") במרכז הבינלאומי לצילום, לצד כ-30 אמנים אפריקאיים אחרים.
תמונות שצילם דוסונמו הופיעו במגזינים ובעיתונים כמו Vibe, Clam, Fader, Face, Paper, Interview, i-D, Vogue Hommes – צרפת ואיטליה, Complex ו-Ebony.
דוסונמו עשה את עבודת הבימוי הראשונה שלו ב-1996, אז ביים וידאו קליפ לשיר של אייזק הייז.
מאז ביים דוסונמו וידאו קליפים לאמנים ומוזיקאים רבים אחרים, כולל אנג'י סטון (Angie Stone), קומון (Common), וייקליף ז'אן, קליס, ארון נוויל (Aaron Neville), מקסוול (Maxwell), טרייסי צ'פמן וטאליב קוולי.
סרטו הדוקומנטרי משנת 1999 "Hot Irons", זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר ב-FESPACO, פסטיבל הקולנוע והטלוויזיה הפאן-אפריקני של ואגאדוגו.
דוסונמו ביים פרקים של סדרת הטלוויזיה הדרום-אפריקאית "Yizo, Yizo", אשר מציגה על מסך הטלוויזיה את דיוני המדיניות סביב חינוך בבית ספר תיכון ביוהנסבורג בדרום אפריקה של אחרי האפרטהייד.
בשנת 2010, לכבוד גביע העולם בכדורגל שנערך אז לראשונה באפריקה, יצר דוסונמו סרט דוקומנטרי נוסף, "The African Game" ("המשחק האפריקאי"), שבו הוא בוחן את משחק הכדורגל ביבשת האפריקאית ואת קשריה לתרבות האפריקאית על כל גווניה.
המעבר שלו לסרטים עלילתיים הגיע ב-2011 עם הסרט "עיר חסרת מנוחה" (Restless City), שהוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס וזכה לביקורות חיוביות באופן כללי.
היו אף שקראו לו "הסרט האפריקאי הטוב ביותר של 2011".
שנהשםתפקידסוגהפרסים1999Hot Ironsבמאידוקומנטריהסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בטקס הפרסים FESPACO2004Yizo Yizoבמאיסדרת טלוויזיה2010The African Gameבמאי/מפיקדוקומנטרי2011עיר חסרת מנוחהבמאידרמה2013אמו של ג'ורג'במאידרמהבחירת ערב הסיום, פסטיבל מרילנד2017איפה קיירה?במאי/תסריטאידרמה2022ביוטיבמאידרמהTBAMarked Manבמאידרמה
אנדרו גילום הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כראש עיריית טלהסי שבפלורידה.
גילום התמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית לכהונת מושל פלורידה בבחירות שנערכו בשנת 2018.
אחד משבעת ילדיהם של פרנסיס וצ'ארלס.
אביו היה עובד בניין ואמו נהגת הסעות ילדים.
הוא סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת פלורידה A&M.
ב-2003 נבחר למועצת העיר טלהסי, והיה בכך לצעיר ביותר לכהן בתפקיד זה.
ב-2014 נבחר לראשות העיר וכיהן בתפקיד עד נובמבר 2018.
ב-2018 נבחר למועמד המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל פלורידה, לאחר שגבר בבחירות המקדימות על המועמדת שנחשבה לבעלת הסיכויים הגבוהים ביותר, גוון גראהם.
בבחירות הכלליות הוא הפסיד לחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, רון דה-סנטיס בפער של 0.4 אחוזים.
במרץ 2020 נתפס בבית מלון בחברת שני גברים נוספים, אחד מהם זונה שסבל ממנת יתר, כשבחזקתם סמים.
בעקבות הפרסום התוודה גילום על היותו מכור לאלכוהול ולסמים וכן יצא מהארון כבי-סקסואל.
אנדרו גרברינו הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-2 של מדינת ניו יורק.
גרברינו נולד וגדל בלונג איילנד, הוא סיים את בית הספר התיכון סייוויל ועשה את התואר הראשון שלו בהיסטוריה ומדעי הרוח באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, וקיבל את תואר ה-JD מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הופסטרה .
לאחר סיום לימודיו למשפטים עבד גרברינו במשרד עורכי הדין המשפחתי שלו, הנמצא במרכז העיר סאיוויל.
ב-2012 פינה פול בויל את מושבו בבית הנבחרים של ניו יורק וזאת כדי להתמודד למושב בסנאט של מדינת ניו יורק, גרברינו היה המועמד הרפובליקני להחליפו ואכן ניצח וגרף בבחירות כ-56% מהקולות, מאז נבחר לבית הנבחרים של ניו יורק כ-3 פעמים.
בבחירות שנערכו בנובמבר 2020 זכה גרברינו בבחירות המירוץ לקונגרס וב-3 בינואר 2021 נשבע אמונים כחבר בית הנבחרים האמריקאי מטעם מחוז הקונגרס ה-2 של מדינת ניו יורק.
אנדרו גולד היה זמר-יוצר, מוזיקאי ומפיק אמריקאי.
אנדרו גולד נולד ב-2 באוגוסט 1951 בברבנק שבקליפורניה למשפחת מוזיקאים.
אמו מארני ניקסון הייתה זמרת.
אביו ארנסט גולד (1921-1999) היה יהודי יליד אוסטריה שנמלט עם משפחתו לארצות הברית בשנות ה-30 של המאה ה-20. אביו ידוע בכך שהלחין את המוזיקה לסרט אקסודוס (סרט) (1960).
אנדרו גולד החל לכתוב שירים כבר בגיל 13. בגיל 16 בהיותו באנגליה הוא הקים להקה בבית הספר.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוא היה חבר בלהקת Bryndle שפעלה בלוס אנג'לס.
בשנת 1974 הוא עבד על האלבום של לינדה רונסטאדט.
לאור ההצלחה שיתוף פעולה זה נמשך לאלבומים נוספים של הזמרת.
בשנת 1975 יצא האלבום הראשון של גולד.
יצא בשנת 1976. שיר מאלבום זה הגיע למקום ה-7 בבילבורד הוט 100. השיר Never Let Her Slip Away מהאלבום השלישי שיצא בשנת 1977 הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי.
בשנת 1983, יחד עם גרהאם גולדמן, הקים גולד את להקת Wax שפעלה במשך חמש שנים.
שירי הלהקה זכו להצלחה בבריטניה.
בשנת 1989 גולד ניגן באלבום של שר "Heart of Stone".
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 להקתו Bryndle התאחדה והוציאה אלבום חדש.
השיר "Spooky Scary Skeletons" של גולד זכה להצלחה רבה והגיע ל-350 מיליון צפיות ביוטיוב.
לאנדרו גולד חלה בסרטן הכליה והוא נפטר מהמחלה ב-3 ביוני 2011.
אנדרו ברנאפ הוא שחקן אמריקאי, זוכה פרס טוני לשחקן הטוב ביותר עבור תפקידו במחזה "הירושה".
ברנאפ נולד והתחנך בעיירה סאות' קינגסטאון ברוד איילנד.
הוא בוגר תואר ראשון בלימודי דרמה באוניברסיטת רוד איילנד ולאחר מכן למד לתואר שני בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
בשנת 2016 השתתף במחזות "טרוילוס וקרסידה" בתפקיד טרוילוס שעלה בתיאטרון דלקורטה ו"This Day Forward" שעלה בתיאטרון הכרם בניו יורק.
בין השנים 2018–2020 גילם את דמותו של טובי דרלינג במחזה "הירושה" שאף עלה בתיאטראות ברודוויי בחודש נובמבר 2019. על תפקידו קיבל ברנאפ פרס טוני לשחקן ראשי במחזה.
בשנת 2021 שיחק בתפקיד אורח בסדרות "יאנגר" ו"הטובות לקרב".
ב-12 בינואר 2022 פורסם על ליהוקו לסרט "שלגיה" לצד רייצ'ל זגלר וגל גדות.
שנהסרטתפקידהערות2018The ChaperoneפלוידSpare Roomמאט2024אורחת לא רצויהנורמן2025שלגיהג'ונתןTBAThe Up and Comer
שנהסדרהתפקידהערות2018אינסטינקטהנריפרק: "Live"2019קוד צבאיסמל ג'וליאן לוקאספרק: "Smoke-Pit"2021יאנגרטופר קלארקפרק: "The Son Also Rises"הטובות לקרבמקספרק: "And the Détente Had an End..."2022התרסקנופיל6 פרקיםתחת נס השמייםג'וזף סמית' הבן5 פרקים2023אדוארד היקרמקלבויפרק: "Shelter"2024FBI: המבוקשים ביותרגארי מוסקרפרק: "Aquarium Drinker"
שנהמחזהתפקידהערות2014המלך לירדמויות שונותתיאטרון דלקורטה2016טרוילוס וקרסידהטרוילוסThis Day Forwardתיאטרון הכרם2018הירושהטובי דארלינגיאנג ויק, סאות' בנקווסט אנד, לונדון2019–2020תיאטרון ברימור, ברודוויי
פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה (אנ') (2020)
שנה פרס קטגוריה עבור תוצאה 2020 פרס קלייב בארנס פרס אמן התיאטרון הירושה 2020 פרסי טוני השחקן הראשי הטוב ביותר במחזה 2023 פרסי דרמה דסק הופעה ראשית יוצאת דופן במחזמר קמלוט
אנדרו ג'יימס מורלי הוא שחקן אוסטרלי, הידוע בתפקידיו בסדרות הטלוויזיה נקודת גלישה, קרוב רחוק ושכנים שכנים.
מורלי גדל בחווה בקלארקפילד, ויקטוריה.
יש לו אח בכור, תומאס ואחות גדולה, אליסון.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, מורלי למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת RMIT .
שנתיים לאחר מכן, בגיל 20, החל לשחק והופיע בסרטים קצרים שונים.
מורלי היה כבאי מתנדב מאז תחילת שנות ה-2000. מורלי התארס לבת זוגו ג'יי האגר באוגוסט 2017. הגר ילדה את בתם הבכורה ב-14 בדצמבר 2017. מורלי הוא גם אב חורג לשני ילדיה של הגר ממערכת יחסים קודמת.
בסוף 2010 לוהק מורלי לתפקיד הראשי של ברנדון בנדיקט בסדרת הטלוויזיה נקודת גלישה, ששודרה לראשונה בשנת 2012. הוא נאלץ לעבור לגולד קוסט לצילומים של שבעה חודשים.
בינואר 2013, החל מורלי להופיע בסדרת הטלוויזיה קרוב רחוק.
הוא עזב את הסדרה באפריל 2015 לאחר שנתיים.
כמה חודשים לאחר מכן, הוא הצטרף לצוות המגיש של תוכנית הטיולים והלייף סטייל Melbourne Weekender .
בינואר 2016, פורסם כי מורלי לוהק לתפקיד באופרת הסבון עתירת הפרסים שכנים שכנים.
הוא הופיע לראשונה במסך ב-4 באפריל 2016. מורלי עזב את הסדרה בשנת 2018.
שנה כותרת תפקיד הערות 2011Shepherd's Hill דילן 2011Ice ג'ון סמית 2012נקודת גלישה ברנדון בנדיקט 2013–2015קרוב רחוק ספנסר הרינגטון שחקנים עיקריים 2015Melbourne Weekenderעצמו מגיש 2016–2018, 2020שכנים שכנים ג'ק קלהאן שחקנים עיקריים; 239 פרקים
אנדרו פול ברנס (; נולד ב-20 בנובמבר 1969) הוא תת-אדמירל בצי המלכותי הבריטי, שכיהן כמפקד הצי המלכותי בין ספטמבר 2021 לספטמבר 2025.
ברנס נולד ב-20 בנובמבר 1969. הוא למד בבית הספר היסודי בפורטסמות', בבית ספר שרבורן ובאוניברסיטת דרהאם.
ב-1992 הוא התגייס לצי המלכותי הבריטי.
הוא למד בקינגס קולג' לונדון והשלים תואר שני בלימודי הגנה.
בשנת 2000 הוא מונה למפקד שולת המוקשים אה"מ ברקלי (M40), ועמה השתתף במלחמת עיראק.
בשנת 2009 הוא מונה למפקד הפריגטה אה"מ סאמרסט (F82), ובשנת 2012 הועבר לפקד על האוניה האמפיבית אה"מ בולוורק (L15).
במאי 2016 הוא הועלה לדרגת אדמירל משנה ומונה למפקד קבוצת המשימה האמפיבית.
בפברואר 2019 הוא מונה למפקד כוח התקיפה של הצי המלכותי.
ב-24 בספטמבר 2021 הוא מונה למפקד הצי המלכותי, תפקיד אותו מילא עד ל-5 בספטמבר 2025, עת החליף אותו בתפקיד תת-אדמירל סטיב מורהאוס.
אנדרו דסבורג, באנגלית: Andrew Dasburg (4 במאי 1887 - 13 באוגוסט 1979) היה צייר מודרניסטי אמריקאי ו"אחד הנציגים הראשונים של הקוביזם באמריקה".
הוא היגר מגרמניה לעיר ניו יורק עם אמו האלמנה בשנת 1892. לאחר פציעה קשה, הוא העביר את הזמן בהבראה בשרטוט.
ב-1902 הצטרף לליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק, שם לימד אותו קניון קוקס.
בבית הספר הקיץ של הליגה בוודסטוק, ניו יורק, הוא למד נופים אצל בירג' הריסון.
ב-1909 ביקר דסבורג בפריז והצטרף למעגל האמנים המודרניסטי שחי בה, כולל מורגן ראסל, ג'ו דיווידסון וארתור לי.
במהלך טיול ללונדון באותה שנה הוא התחתן עם הפסלת גרייס מוט ג'ונסון.
ג'ונסון חזרה לארצות הברית בתחילת השנה שלאחריה, אך דסבורג נשאר בפריז שם פגש את אנרי מאטיס, גרטרוד סטיין וליאו שטיין, והושפע מציוריו של פול סזאן והקוביזם.
עד מהרה הפך למקדם נלהב של הסגנון הקוביסטי.
דסבורג חזר לוודסטוק, ניו יורק, באוגוסט והוא וג'ונסון הפכו לחברים פעילים בקהילת האמנים.
ב-1911 נולד בנם אלפרד, באותה שנה שבה נערכה התערוכה הראשונה של דסבורג.
דסבורג הציג שלושה שמנים ופסל בתערוכה הבינלאומית לאמנות מודרנית, הידועה יותר בתערוכת הארמורי, בניו יורק בשנת 1913 והציגה בפני אנשי ניו יורק הנדהמים את האמנות המודרנית.
שלושת השמנים בעלי אוריינטציה קוביסטית שהוצגו בתערוכת 1913 נחשבו ל"ניסיוניים בצורה נועזת".
בשנים שלאחר תערוכת הארמורי, הוצגו עבודותיו של דסבורג יחד עם אלה של מודרניסטים אחרים בגלריה 291 של אלפרד שטיגליץ.
בתערוכת הארמורי הציג דסבורג את הפסל היחיד שאי פעם עשה.
לפני התערוכה, הוא עיבד מחדש בהרחבה פסל, במקור ראש גבס יצוק בגודל טבעי מאת ארתור לי, על ידי גילוף פנים ישירות לתוך הטיח.
דסבורג וג'ונסון חיו בנפרד במשך רוב נישואיהם.
עד 1917 הם נפרדו ודסבורג החל ללמד ציור בוודסטוק ובניו יורק.
ב-1918 הוא הוזמן לטאוס, ניו מקסיקו, על ידי מייבל דודג' לוהן, וחזר ב-1919, ג'ונסון הצטרפה אליו לשם לתקופה מסוימת.
לאחר שעבר לסנטה פה, ניו מקסיקו, בשנת 1921, דסבורג שילב את סגנונות הבנייה המסורתיים בניו מקסיקו באמנות הקוביסטית שלו.
בשנת 1924, דסבורג שיתף פעולה עם קבוצה של אמנים וסופרים אחרים כדי להקים את חברת המסחר הספרדית.
בשנת פתיחתה, מכרה החנות את אוסף השמיכות האינדיאניות והמקסיקניות של דסבורג, וכלי הכסף של ויטר ביינר.
גם בניו יורק וגם בטאוס, הוא היה חלק מהעולם החברתי שכלל את ג'ורג'יה אוקיף וגרטרוד סטיין, וחברה קרובה של מייבל דודג' לוהן.
ציור בשם "היעדרותה של מייבל דודג' צויר לכאורה כדי ללבות את קנאתו של אהובה באותם ימים, חברו המשותף ג'ון ריד, ובמשך ארבע שנים של דסבורג וריד.
אהובה אחרת לואיז בראיינט ניהלה איתו רומן.
הוא גם היה מעורב במשך זמן מה עם אידה ראו, מייסדת שותפה של ה-Provincetown Players, ושניהם היו חברים עם ד.ה.
לורנס ואשתו פרידה פון ריכטהופן, ועזרו ללורנס להתאושש מהתקף שחפת שכמעט מנע ממנו להיכנס לארצות הברית בגבול עם מקסיקו.
ב-1933 הוא נישא למשוררת מרי צ'אנינג "מרינה" וויסטר, בתו של אוון וויסטר.
דסבורג מת בביתו בטאוס, ניו מקסיקו, ב-13 באוגוסט 1979, בגיל 92. לאחר מותו, ערך מוזיאון ניו מקסיקו לאמנות בסנטה פה תערוכה רטרוספקטיבית בת 96 עבודות, שמומנה בחלקה על ידי הקרן הלאומית לאמנויות.
עבודותיו נמצאות בין היתר באוספים של מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון ניו מקסיקו לאמנות ומוזיאון דנבר לאמנות.
ביתו בסנטה פה, ניו מקסיקו, ב-520 ו-524 Camino del Monte Sol, רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
אנדרו דונלדס הוא מוזיקאי וזמר ג'מייקני, שהיה חלק מהפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה.
בשנת 1994 הוציא את הלהיט הבין-לאומי "Mishale" שנכנס לעשיריות הפותחות בקנדה ובניו זילנד.
הוא דורג במקום ה-38 במצעד הבילבורד הוט 100.
אנדרו דונלדס נולד בקינגסטון, ג'מייקה.
הסגנון המוזיקלי שלו נע בין פופ, רוק אנד רול, לרגאיי ובלדות.
ההשפעות שלו כוללות את בוב מארלי, בלאק אוהורו , הביטלס, מייקל ג'קסון ופרינס.
לאחר שעזב את בית הספר, נסע דונלדס לאנגליה, הולנד וניו יורק, כדי לפתח את יכולותיו המוזיקליות כזמר-יוצר.
הוא פגש את המפיק והמלחין אריק פוסטר וייט , שעבד עם מוזיקאים כדוגמת פרנק סינטרה, ויטני יוסטון, חוליו איגלסיאס, בקסטריט בויז ובויזון.
יחד הם הפיקו את אלבום הבכורה Andru Donalds, כשהסינגל "Mishale" זכה להצלחה ברחבי העולם.
אלבומו השני של דונלדס Damned If I Don't יצא בשנת 1997. השיר "Somebody's Baby" שימש לפסקול הסרט זוכה האוסקר "סיפורו של ויל האנטינג" (1997).
בשנת 1999 הצטרף דונלדס לפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה של המפיק המוזיקלי הרומני-גרמני מיכאל קרצו והיה הסולן בארבעה אלבומי אולפן שיצאו במסגרת הפרויקט.
קרצו שיתף איתו פעולה גם באלבומי הסולו שלו, Snowin' Under My Skin ו-Let's Talk About It.
סינגל מתוך , "All Out of Love" הגיע למעמד פלטינה.
אנדרו גם היה שותף לכתיבה ושירה ב-"Distorted Love" ו-"Je t'aime Till My Dying Day" מתוך אלבום האולפן השביעי של אניגמה, (2008).
דונלדס גם כתב שיר לסנדרה, אשתו לשעבר של קרצו: "The Way I Am", הסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השמיני שלה The Art of Love שיצא ב-2007.
אנדרו הוראס בֶרק היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הצפונית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הצפונית השני בשנים 1891–1893.
אנדרו ברק נולד בעיר ניו יורק.
בגיל ארבע הוא התייתם מהוריו, וגדל באגודת העזרה לילדים .
כנער הוא מכר עיתונים, ולאחר מכן הוא אומץ על ידי משפחת חוואים ליד נובלסוויל שבאינדיאנה.
ב-17 ביולי 1862, לאחר פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, בגיל 12, הוא התגייס כמתופף צבאי לרגימנט של אינדיאנה.
לאחר שובו לאינדיאנה, הוא סיים את חוק לימודיו, ולמד במשך שנתיים במה שהיה לימים אוניברסיטת דה פאו.