tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אף על פי כן, כאשר גריינינג הבין כי המשמעות של הנפשת Life in Hell תהיה כי הוא יאלץ להעביר את זכויות הפרסום של Life in Hell, הוא בחר להציג בפני ברוקס רעיון אחר לסדרת הסרטונים אשר תעסוק במשפחה אמריקאית ממוצעת בעלת תפקוד לקוי.
את שמות הדמויות בסדרה הביא גריינינג משמותיהם של בני משפחתו.
הומר ומרג'ורי (מארג' בקצרה) הם שמות הוריו, וליסה ומרגרט (מגי בקצרה) הם שמות אחיותיו הקטנות.
גריינינג ציין כי משום שהוא לא רצה לקרוא לילד במשפחה על שמו, הוא החליט לקרוא לו בארט ("Bart"), אנגרמה באנגלית של המילה "brat", שמשמעותה פרחח.
משפחת סימפסון הופיעה בפעם הראשונה כסדרת קטעים קצרצרים ב"המופע של טרייסי אולמן".
סרטון האנימציה הראשון, "לילה טוב", שודר ב-19 באפריל 1987. גריינינג הגיש לאנימטורים סקיצות בסיסית של הדמויות כאשר הוא הניח כי הם ישפרו את מראה הדמויות.
עם זאת, האנימטורים העתיקו באופן מוחלט את המראה של הסקיצות הראשוניות של גריינינג - דבר אשר הוביל למראה הפשוט של הדמויות בסרטונים הראשונים.
בשנת 1989 מספר חברות הפקה יצרו על בסיס הסרטונים סדרת אנימציה טלוויזיונית שבועית עבור רשת "פוקס".
צוות ההפקה הראשוני כלל את מה שכיום הוא בית ההפקה "קלסקי-קסופו" (Klasky Csupo).
ג'יימס ברוקס הצליח במהלך ניהול משא ומתן עם רשת פוקס להגיע להסכמה על סעיף בחוזה לפיו רשת פוקס תהיה מנועה מלהתערב בתוכן אשר יוצג בתוכנית.
גריינינג ציין כי המטרה הראשונית הייתה להפיק תוכנית אשר תציע לקהל הצופים אלטרנטיבה למה שהוא כינה "זבל מיינסטרימי" ("the mainstream trash") בו הם צפו.
רשת פוקס לא הייתה בטוחה שהצופים יתעניינו בתוכנית.
המפיקים הציעו להפיק שלוש תוכניות קצרות בנות שבע דקות כל אחת ובנוסף ארבעה פרקים מיוחדים, זאת כדי להרגיל את הצופים לדמויות.
בסופו של דבר הם הימרו וביקשו מפוקס להפיק 13 פרקים מלאים באורך חצי שעה.
בתחילה תוכננה הצגתה של תוכנית הבכורה בסתיו 1989, אך בשל בעיות קריטיות עם הפקת האנימציה של הפרק "Some Enchanted Evening" ("ערב קסום כלשהו") החל השידור ב-17 בדצמבר 1989, בפרק "Simpsons Roasting on an Open Fire".
הפרק "Some Enchanted Evening" שודר במאי 1990 כפרק סיום העונה.
משפחת סימפסון הפכה לסדרה המצליחה הראשונה של רשת פוקס.
הייתה זו הסדרה הראשונה של הרשת אשר הצליחה להתברג לרשימת 20 התוכניות הנצפות ביותר בטלוויזיה האמריקאית.
הסדרה עוררה פולמוס ציבורי בנוגע לדמותו של בארט סימפסון, שמתואר בה כנער בעייתי ומרדן שגורם לצרות ומצליח להתחמק מעונש עליהן.
ארגוני הורים בארצות הברית טענו שבארט הוא מודל חיקוי שלילי לילדים הצופים בתוכנית.
כאשר חולצה של הסדרה ועליה תמונתו של בארט עם הכיתוב "תת-הישגי וגאה בזה, אחי!" החלה להמכר, אסרו בתי ספר רבים את לבישתה בתחומיהם.
התייחסות למחלוקת בנוגע לדמותו של בארט הייתה בפרק הפותח של העונה השנייה של התוכנית.
בפרק זה בית ספרו של בארט רצה שהוא יחזור על לימודיו בכיתה ד', כאשר יועץ בית הספר אף ציטט מן החולצה ואמר "הוא לא מגיע להישגים...
בספטמבר 1990 אמרה ברברה בוש שלדעתה משפחת סימפסון היא התוכנית המטופשת ביותר שהיא ראתה.
שש שנים לאחר מכן שודר פרק בו ג'ורג' בוש האב וברברה עוברים לגור בספרינגפילד ועוזבים לאחר שג'ורג' רב עם הומר סימפסון.
את ג'ורג' וברברה דיבבו שחקני קול.
באחד מאוספי ה-DVD של הסדרה מוצגים מכתבים שנשלחו בין ברברה בוש וצוות הסדרה.
ב-9 בפברואר 1997, עקפה "משפחת סימפסון" את "משפחת קדמוני (הפלינטסטונס)" כסדרת האנימציה ששודרה בפריים-טיים לאורך התקופה הארוכה ביותר וגם את "צבי הנינג'ה" שנתיים לאחר מכן.
מחוץ לארצות הברית ישנן סדרות אנימציה בעלות מספר פרקים גדול עוד יותר, כמו סדרת האנימה "דורימון".
גיליון של המגזין "טיים" מ-1998, שעסק בהישגים הגדולים באמנות ובתרבות של המאה ה-20, הכתיר את משפחת סימפסון כסדרה הטובה ביותר של המאה.
באותו גיליון נבחר בארט סימפסון לאחד ממאה האנשים המשפיעים בעולם, הדמות הבדיונית היחידה ברשימה.
הסדרה זכתה בפרסים רבים וביניהם 34 פרסי אמי.
כמו כן זכתה הסדרה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
יוצרי הסדרה הרבו לשלב בה הופעות-אורח של סלבריטאים, ערכו פארודיות רבות על סרטים קלאסיים ובנוסף שזרו בדברי הגיבורים בדיחות רבות עם קריצה לצופים.
"האזרח קיין" ו"הסנדק" הם שני סרטים שנעשו עליהם פארודיות רבות במהלך הסדרה.
באפריל 2009 הנפיק שירות הדואר האמריקני סדרת בולים של משפחת סימפסון.
ביקורות הסדרה השתנו עם השנים, אך הצלחתה ענקית וממשיכה גם היום.
ב-IMDb, הסדרה קיבלה דירוג של 8.7, והתמקמה במקום ה-100 של רשימת 250 הסדרות המצליחות ביותר בכל הזמנים על פי IMDb, וב - ROTTEN TOMATOES, הסדרה קיבלה ציון של 85%.
במהלך העונות הראשונות המבקרים נהגו לשבח את הסדרה על שנינותה, על הריאליזם שלה ועל התחכום שלה.
במהלך סוף שנות התשעים, הביקורות החלו להיות פחות אוהדות בהתמדה.
חלק מהמבקרים החלו לומר כי התוכנית הפכה מייגעת.
עד שנת 2000 חלק מקהל המעריצים האדוקים של הסדרה החלו לציין שהסדרה השתנתה באופן בו בעבר העלילה הייתה ממוקדת בדמויות מסוימות על פרק וכי כעת, לפי טענתם, מושם בעיקר דגש על קטעי הומור היתוליים.
מייק סקאלי, אשר שימש בתפקיד ה-Show Runner של התוכנית החל מהעונה התשיעית ועד העונה השתים-עשרה, היה המוקד לביקורת רבה על הירידה באיכות הסדרה.
כריס סולנטרופ (Chris Suellentrop) ממגזין האינטרנט "סלייט" כתב כי .
בשנת 2004, הארי שירר מתח ביקורת על מה שנתפס בעיניו כירידה באיכות הסדרה: .
בתגובה מסר דן קסטלנטה: .
ברוקס שימשו כמפיקים בפועל של התוכנית לאורך כל שנות התוכנית, וגם שימשו כיועצים קריאטיביים.
סם סיימון, אשר שימש כמנהל קריאייטיב לאורך ארבע העונות הראשונות של הסדרה, עדיין מקבל קרדיט כ"מפיק בפועל", אף על פי שהפסיק להיות חבר בצוות התוכנית מאז שנת 1993, ונפטר בשנת 2015 ממחלת הסרטן.
בנוסף לכך, אחד הכותבים של הסדרה משמש כ-Show Runner והוא זה שצריך לקבל את ההחלטות הסופיות בנוגע לכתיבה ואשר אמון על ההפקה של התוכנית לאורך כל העונה.
צוות הכותבים של הסדרה מורכב מ-16 כותבים אשר מציעים את רעיונותיהם לפרקים אפשריים בתחילת כל חודש דצמבר.
הכותב הראשי של כל פרק כותב בתחילה את הטיוטה הראשונית לפרק.
במהלך פגישות כותבים אשר מתבצעות לאחר מכן הטיוטה הראשונית משוכתבת לכדי התסריט הסופי של הפרק עצמו כאשר הכותבים מוסיפים או מסירים בדיחות וסצנות, ובהתאם נקרא, לעיתים, צוות המדבבים של הסדרה לדבב מחדש חלקים מהתסריט אשר נוספו לתסריט או עובדו מחדש.
האחראי על העבודה בפגישות הללו הוא ג'ורג' מאייר אשר היה שותף בפיתוח התוכנית החל מהעונה הראשונה.
לדברי הכותב ג'ון ויטי, מאייר בדרך כלל הוגה את מיטב השורות בחלק מהמפגשים אף על פי שכותבים אחרים זוכים למלוא הקרדיט על התסריט הסופי.
ההפקה של כל פרק נמשכת שישה חודשים ובשל כך רק לעיתים נדירות התוכנית כוללת תגובות לאירועים אקטואליים.
עם זאת, לעיתים כן מוזכרים בסדרה אירועים אשר צפויים מבעוד מועד כגון אולימפיאדה או סופרבול.
ג'ון שוורצוולדר, אשר זכה לקרדיט עבור שישים פרקים של הסדרה, הוא הכותב הפורה ביותר מתוך צוות הכותבים של הסדרה.
אחד מכותבי העבר המוכרים ביותר של הסדרה הוא קונאן או'בריין, אשר היה שותף בכתיבת מספר פרקים בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20 לפני שהחליף את דייוויד לטרמן כמנחה של תוכנית האירוח "Late Night".
הקומיקאי הבריטי ריקי ג'רווייס כתב את הפרק "Homer Simpson, This Is Your Wife", ובכך הפך לידוען הראשון אשר גם כתב פרק בסדרה וגם השתתף בעצמו כדמות אורחת.
כמו כן, סת' רוגן ואוון גולדברג, התסריטאים של הסרט "סופרבאד - חרמן על הזמן" צפויים לכתוב תסריט לפרק בסדרה ורוגן מיועד לדבב דמות אורחת בפרק זה.
בסוף שנת 2007 צוות הכותבים של הסדרה היה שותף בשביתה יחד עם שאר איגוד התסריטאים האמריקאי.
צוות הכותבים של התוכנית הצטרף לאיגוד במהלך שנת 1998.
ישנם שישה מדבבים ראשיים לתוכנית: דן קסטלנטה המדבב את קולותיהם של הומר סימפסון, אברהם סימפסון, קראסטי הליצן, בארני גאמבל, ראש העיר קווימבי ועוד דמויות רבות (בעונה 20 הוא מדבב גם את הג'יני, אותו דיבב בסרט שובו של ג'אפר ובסדרת אלדין).
עם אלו, הוא היחיד מבין השחקנים, עד כה, אשר הופיע בסדרה בתפקיד עצמו.
ג'ולי קאוונר מדבבת את מארג' סימפסון ואת אחיותיה, אמה ובפרק אחד גם את דודתה בנוסף למספר דמויות ילדים בסדרה.
היא ידועה גם כאחת אשר אינה מוכנה לבצע את קולה של מארג' בפומבי, על מנת שלא להרוס את המסתוריות של קולה של דמות מצוירת.
קסטלנטה וקאוונר היו חברים בצוות השחקנים של "המופע של טרייסי אולמן", התוכנית שבזכותה התחילה הסדרה.
ננסי קארטרייט מדבבת את קולותיהם של בארט סימפסון, נלסון מאנץ וראלף וויגאם בנוסף למספר ילדים נוספים בסדרה.
ירדלי סמית', המדבבת של ליסה סימפסון, היא המדבבת הראשית היחידה אשר מדבבת באופן קבוע רק דמות אחת בסדרה.
מפיקי הסדרה החליטו במקור לערוך אודישנים לתפקידים של בארט וליסה.
סמית' ניגשה במקור עבור דיבוב דמותו של בארט, אך אחראית הליהוק, בוניטה פיטילה, החליטה שהיא לא מתאימה לתפקיד משום שהקול שלה היה גבוה מדי.
סמית' קיבלה את התפקיד של ליסה במקום זאת.
ננסי קארטרייט ניגשה במקור להיבחן עבור דמותה של ליסה, אבל כאשר היא הגיעה לאודישן ונוכחה לדעת שליסה הוצגה באותה העת כבת האמצעית עם אישיות לא מפותחת מספיק, היא החליטה שהיא מעוניינת דווקא להיבחן עבור דמותו של בארט, אשר תואר כ"ערמומי, שואף לבינוניות, שונא את בית הספר, חצוף ופיקח".
מאט גריינינג נתן לה לנסות להיבחן לתפקיד בארט, ולאחר ששמע את קולה הודיע לה כי היא התקבלה בו במקום.
שני מדבבים ראשיים נוספים, האנק עזריה והארי שירר, אינם מדבבים את קולם של חברי המשפחה אך מדבבים את רוב הקולות הגבריים של תושבי העיר.
האנק עזריה מדבב את מו הברמן, מפקח המשטרה המקומי צ'יף וויגאם, בעל המכולת אפו, קארל קארלסון ועוד דמויות רבות אחרות.
הארי שירר מבצע, כנראה, את המגוון הגדול ביותר של דמויות כאשר ביניהן המיליונר מר מונטגומרי ברנז, עוזרו ווילון סמית'רס, המנהל סימור סקינר, נהג האוטובוס אוטו מאן, לני לאונרד, נד פלנדרס, הכומר לאבג'וי, ד"ר ג'וליוס היברט ועוד.
מלבד הארי שירר, כל שאר המדבבים הראשיים בסדרה זכו עד היום בפרסי אמי בקטגוריית הדיבוב עבור עבודתם בסדרה.
ב-14 במאי 2015 הודיע הארי שירר שהוא עוזב את הסדרה.
אולם ב-7 ביולי 2015, פורסם כי הסכים להמשיך בתפקידו.
בכל הקרדיטים של הפרקים, פרט לפרק אחד, רשומים השחקנים ללא ציון הדמויות שהם מגלמים, כיוון שבמהלך העונות המוקדמות של הסדרה רשת פוקס וצוות ההפקה החליטו לשמור את זהות המדבבים בסוד כדי למנוע מצופים לקשר בין הדמויות לבין זהות המדבבים.
לנוכח המספר הרב של השאלות לגבי זהות המדבבים, החליטו צוות ההפקה לציין את הרשימה המלאה של הדמויות, בפרק ה-17 בעונה השנייה.
בשנת 2003 התראיין צוות המדבבים הראשי בתוכנית "סטודיו למשחק", במהלכה הם גם ביצעו את קולותיהם של הדמויות הראשיות בסדרה.
עד 1998, ששת המדבבים הראשיים של הסדרה קיבלו משכורת של 30,000 דולרים לכל פרק.
בשנת 1998 המדבבים הראשיים היו מעורבים בסכסוך עם רשת פוקס לגבי גובה המשכורת שלהם.
החברה איימה להחליף אותם בצוות מדבבים אחר, ועל מנת להרתיע אותם אפילו החלו לערוך אודישנים לצוות המדבבים החדש שיחליף אותם.
יוצר הסדרה מאט גריינינג תמך במאבק של המדבבים.
עם זאת, המחלוקת נפתרה לבסוף ומשנת 1998 ועד שנת 2004 כל אחד מהמדבבים הראשיים קיבל 125,000 דולרים לכל פרק.
ההכנסות של התוכנית המשיכו להיות במגמת עלייה בעקבות ההצלחה הגדולה לה זכתה הסדרה בשידורי סינדיקציה וממכירת פרקי התוכנית במהדורת ה-DVD, ובשל כך באפריל 2004 צוות המדבבים הראשי החל לשבות ודרש העלאה במשכורת ל-360,000 דולרים לכל פרק.
בשנת 2008, ההפקה של העונה העשרים התעכבה עקב משא ומתן מול צוות המדבבים הראשי שדרש כעת העלאת שכר לגובה של 500,000 דולרים לפרק.
המחלוקת נפתרה לבסוף והשכר של המדבבים הראשיים הועלה ל-400,000 דולרים לכל פרק.
ביוני 2020, עקב מחאות ג'ורג' פלויד, הוחלט כי הסדרה תפסיק להשתמש בשחקנים לבנים על מנת לדבב דמויות שאינן לבנות, ביניהן: אפו, שעד היום מדובב על ידי האנק עזריה.
עזריה עצמו הביע נכונות להפסיק לדבב את הדמות לאחר פניות רבות אליו מצד אמריקאים ממוצא הודי.
בעונה ה-37 הומר לעג לנורמות החדשות האלה כשגילם את הכפיל של "איש הדבורה" ממוצא מקסיקני, ואמר שכפשרה יעטה זרועות כהות מדומות.
דן קסטלנטה ג'ולי קאוונר ננסי קארטרייט ירדלי סמית' האנק עזריה הארי שירר הומר, סבא, בארני, קראסטי, ווילי השרת, ראש העיר קווימבי, האנס מולמן ועוד.
בארט, נלסון, ראלף, טוד פלנדרס ועוד.
מו, צ'יף ויגאם, אפו, קומיק בוק גאי, קארל, קליטוס, פרופסור פרינק, ד"ר ניק ועוד.
מר ברנס, סמית'רס, נד פלנדרס, הכומר לאבג'וי, קנט ברוקמן, ד"ר היברט, לני, המנהל סקינר, אוטו, רייניר וולפקאסטל ועוד.
בנוסף לצוות המדבבים הראשי, פמלה היידן, טרס מקניל, מרסיה וואלאס, מגי רוזוול, וראסי טיילור מדבבים גם כן את הקולות של דמויות המשנה בסדרה.
בין השנים 1999 עד 2002, מרשה מיצמן גייבן דיבבה את הדמויות הקבועות של מגי רוזוול.
לאורך השנים קארל וידרגוט השתתף גם כן בדיבוב של מספר תפקידים קטנים בסדרה.
מדבבים אורחים אשר הופיעו לאורך השנים הרבות בתוכנית כוללים את אלברט ברוקס, פיל הרטמן, ג'ון לוביץ, ג'ו מאנטגנה, וקלסי גראמר.
לעיתים קרובות מופיעים בסדרה מדבבים אורחים ממגוון רחב של מקצועות, כולל שחקנים, ספורטאים, סופרים, להקות, מוזיקאים ומדענים.
במהלך העונות הישנות, רוב האורחים כיכבו כדמויות אורחות, אך עם השנים המדבבים האורחים החלו להופיע בסדרה בתפקיד עצמם.
טוני בנט היה המדבב האורח הראשון שהופיע בתפקיד עצמו בסדרה בפרק החמישי של העונה השנייה.
הסדרה מחזיקה בשיא העולמי של מספר האורחים בסדרת טלוויזיה.
לאורך השנים הסדרה דובבה למספר שפות אחרות.
בהן יפנית, גרמנית, ספרדית ופורטוגזית.
משפחת סימפסון היא גם אחת מהסדרות הבודדות אשר מדובבת גם לצרפתית וגם לצרפתית קנדית (Quebec French).
הסדרה משודרת גם בדיבוב לערבית, אך בשל המנהג האיסלאמי, היבטים רבים של התוכנית שונו תוך כדי עריכה.
לדוגמה, בגרסה הערבית הומר נוהג לשתות סודה במקום בירה ונוהג לאכול נקניק מצרי במקום נקניקייה בלחמנייה.
בשל השינויים הללו, הגרסה הערבית של הסדרה גררה תגובות שליליות מצד מעריצי הסדרה באזורים הללו.
בנוסף, בישראל חוץ מהסרט והעונה הראשונה, הסדרה לא דובבה מעולם.
מספר אולפני אנימציה אשר פועלים בארצות הברית ומחוץ לה אחראים על הנפשת הסדרה.
לכל אורך התקופה בה הופקו סרטוני האנימציה הקצרים של משפחת סימפסון עבור התוכנית של טרייסי אולמן, האנימציה הופקה רק בארצות הברית על ידי בית ההפקה Klasky Csupo.
עם ההופעה הראשונה של הסדרה, בשל הגדלת עומס העבודה, רשת פוקס העבירה את ההפקה במסגרת חוזה משנה למספר אולפני אנימציה בינלאומיים, אשר ממוקמים בקוריאה הדרומית.
Animation, Inc" אחראים על הכנת הסטוריבורד, עיצוב הדמויות החדשות והכנת הרקעים.
לאחר שהחומר הראשוני נשלח לאולפני האנימציה בחו"ל, האולפנים בחו"ל עובדים על יצירת כל הפריימים של האנימציות, צביעת הפריימים, ומבצעים רינדור לאנימציה.
המוצר הסופי נשלח חזרה לארצות הברית לרשת פוקס כשלושה עד ארבעה חודשים מאוחר יותר.
במשך שלוש העונות הראשונות, בית ההפקה Klasky Csupo הפיק את הסדרה בארצות הברית בלבד.
בשנת 1992 חברת ההפקה של התוכנית, סרטי גרייס (Gracie Films), העבירה את ההפקה לאולפני האנימציה "Film Roman" שהנפישו את הסדרה מאז.
במהלך העונה ה-14, ההפקה עברה מאנימציית cel מסורתית לאנימציה ממוחשבת.
הפרק הראשון של הסדרה בו נעשה שימוש בגרפיקה ממוחשבת היה הפרק "Radioactive Man" בשנת 1995. האנימטורים השתמשו גם באנימציה ממוחשבת במהלך הפקת הפרק "Tennis the Menace" בעונה ה-12, אבל סרטי גרייס עיכבו את המעבר לשימוש בגרפיקה ממוחשבת עד שתי עונות מאוחר יותר.
החל מהעונה ה-20 ההפקה של פרקי הסדרה עברה לאיכות HD.
הפתיח של הסדרה הוא אחד מהמאפיינים הייחודיים הבולטים ביותר של הסדרה.
רוב הפרקים מתחילים כאשר המצלמה מתקרבת לכיוון העיר ספרינגפילד.
המצלמה עוקבת אחר בני המשפחה בדרכם הביתה.
לאחר שכולם מגיעים לביתם, הם מתיישבים על הספה בסלון על מנת לצפות בטלוויזיה.
הפתיח של הסדרה נוצר על ידי דייוויד סילברמן והיה הפרויקט הראשון עליו הוא עבד כאשר הפקת הסדרה החלה.
המנגינה אשר מלווה את קטע הפתיח של הסדרה הולחנה בשנת 1989 על ידי המוזיקאי דני אלפמן לאחר שגריינינג ניגש אליו וביקש ממנו שילחין את מנגינת הפתיחה של הסדרה בסגנון רטרו.
לאלפמן לקחו בסך הכל יומיים להלחין את מנגינת הפתיחה של הסדרה.
אחד ההיבטים הייחודיים של פתיח התוכנית הם חלקים ממנו אשר משתנים בכל פרק:
הקטע בו בארט כותב עם גיר דברים שונים על הלוח בכיתתו (בכל פרק בארט כותב משהו שונה).
לפעמים העונש מתאים לפרק או לענייני דיומא.
דברים שונים קורים בכל פעם שהמשפחה נכנסת לסלון לשבת על הספה.
החל מעונה שלישית: הקטע בו ליסה מנגנת סולואים שונים עם הסקסופון שלה (בכל פעם מנגינה שונה).
עד העונה השנייה היא ניגנה גרסאות משלה לשיר הנושא (וחד פעמית גם בעונה 24 ב-HD).
החל מעונה 23 היא ניגנה לפעמים על נבל, טובה או כינור.
החל מאמצע עונה 20 התווספו אלמנטים חדשים לפתיח:
שלט פרסומת מאחורי רחוב מיין (כל פעם פרסומת אחרת, לרוב הזויה)
משהו מעופף על רקע העננים בהתחלה.
במשך העונה ה-20 זה היה עורב בעל 3 עיניים, אבל החל מעונה 21 התעופפו גם דברים אחרים משונים.
בפרקי חג המולד התעופפו גרסאות הזויות למזחלת של סנטה קלאוס.
כמה פעמים אגנס סקינר מעופפת על אופניים בפארודיה על גברת גאלץ' כשברקע המנגינה של "המכשפה מהמערב"/גברת גאלץ'.
המדבבת טרס מקנייל גם מדבבת את המכשפה עצמה בסדרה המצוירת.
מזג האוויר - בעונה ה-30 לכמה פרקים היה מזג אוויר שונה בתחילת הפתיח.
7 פרקים שונים של חג המולד (עונות 18, 25-26, 29-31 ובעונה 20 הפתיח מעונה 18 חזר על עצמו) קיבלו פתיח משלהם עם שלג, גמדונים וסנטה קלאוס.
כשבארט גולש ברחוב מיין נראים בתוך מסעדה סינית כשרה כמה יהודים (דולף, קראסטי, אשתו ואביו) חוגגים את חנוכה.
בפתיחת המנגינה נשמעת שורה משיר חג מולד: "Jingle bells" (עונות 18 ו-25), "עץ חג המולד" (עונה 20), "Deck the halls" (עונות 26, 29 ו-31) ו-"The herald angels sing" (עונה 30).
בפרק ה-15 של עונה 17 הייתה גרסה מצולמת לפתיח עם שחקנים אמיתיים.
בתחילת עונה 19, אחרי הסרט, הפתיח הראה את ספרינגפילד בשיפוצים ושאריות של כיפת הבידוד שהומר שבר.
הומר מביא לספה את החזיר מהסרט.
העונש של בארט הוא "לא אחכה 20 שנה לסרט הבא".
בעונה ה-25 לפרק "ליל כל הקדושים" היה פתיח אפל עם מפלצות ופלישת זומבים.
בפרק 17 באותה עונה הייתה גרסת "מיינקראפט" של הפתיח, באנימציית קוביות אופיינית למשחק.
בעונה 26 פרק 14 היה פתיח שכולו עשוי מפיקסלים.
פרק סיום העונה ה-26 נפתח בקטע קצר בו מככבים ריק ומורטי שהורגים בטעות את הדמויות הראשיות ומשבטים אותן מחדש.
בעונה 28 פרק 8 כולם חוץ מבארט מתים או מתעכבים בדרך הביתה.
בארט עצמו הולך ברגל אחרי שבארני שובר לו את הסקטבורד ומשתלט על שלט הטלוויזיה.
בעונה 29 פרק 7 היה פתיח תת-ימי בו כל הדמויות מהפתיח המקורי הם דגים מסוגים שונים וכתוב "The Shrimpsons" ("החסילסונים")
בעונה 31 פרק 18, בתקופת הסגר שהיה בזמן שידור התוכנית בארצות הברית בעקבות התפרצות מגפת הקורונה במדינה, היה פתיח בו ספרינגפילד נראית שוממת.
בעונה 34 פרק 22, לכבוד הפרק ה-750 של הסדרה, בפתיח אנחנו רואים 750 דמויות שונות.
העונש של בארט הוא "לא אנסה להכניס 750 דמויות לפתיח"
בנוסף לכך היו במהלך הסדרה פתיחים פרודיים על סדרות מפורסמות, כגון: 24, משחקי הכס, שובר שורות, מד מן ועוד.
בפרק בו סקאלי ומאלדר מופיעים, בארט כותב "האמת אינה אי שם" כעונש.
באחד מפרקי העונה ה-30 היה סיומת של משימה בלתי אפשרית.
בפרקים מסוימים היו גרסאות לפתיח באמצע הפרק:
בפרק "Cape Fear" בו המשפחה מסתתרת בעיירה בשם בדוי רואים גרסה של הפתיח עם המילים "The Thompsons".
בפרק "Heartbroken Kid" בארט, שהשמין בצורה מוגזמת מממתקים עתירי סוכרים, מלווה במצלמה לאורך נסיעתו מבית הספר הביתה בסקטבורד - עד שמקבל התקף לב.
בפרק "Little Big Mama" (עונה 20) בו בארט מקבל רישיון נהיגה בצורה חוקית רואים גרסה של הפתיח - כשבארט נוהג כל הדרך במכונית המשפחה.
בעונה 23 פרק 14 כשהמשפחה עוברת לעיירה אחרת (ובעקבותיהם גם כל שאר ספרינגפילד) רואים גרסה "מוזנחת" של הפתיח עם הכיתוב "The Outlands".
פרקי הספיישל של ליל כל הקדושים הפכו למסורת שנתית.
פרק ליל כל הקדושים הראשון בסדרה שודר ב-25 באוקטובר 1990 במהלך העונה השנייה של הסדרה.
פרקי ליל כל הקדושים מכילים שלושה סיפורים נפרדים (אך לא מקבילים) בהם מככבים בני משפחת סימפסון.
ההומור של הסדרה מכיל בחלקו פארודיות ואזכורים מסרטים, תוכניות טלוויזיה, עולם המוזיקה, הספרות, המדע וההיסטוריה.
האנימטורים נוהגים להוסיף גם בדיחות ויזואליות ברקע של התוכנית באמצעות טקסטים מבדחים המופיעים בשילוט, בעיתונים, ובמקומות אחרים.
לעיתים רבות הצופים עלולים שלא להבחין בכל הבדיחות הוויזואליות בצפייה הראשונה.
חלק מהם מופיעים רק לשברירי שנייה וניתן לראות אותם לעיתים רק על ידי לחיצה על כפתור ההשהייה של מקלט הווידאו.
התוכנית משתמשת גם באמרות כנף (catchphrases) ולרוב הדמויות הראשיות והמשניות בסדרה יש לפחות אימרת כנף אחת אותה הם נוהגים לומר לעיתים קרובות.
ביטוי בולט הוא מילת התסכול המפורסמת של הומר סימפסון "".
חלק מאימרות הכנף של בארט, כגון "איי קראמבה!", "אל תהיה פרה, בנאדם!" ו"תאכל את המכנסים שלי!" היו פופולריים במיוחד בתחילת שנות התשעים בהדפסים על חולצות.
עם זאת, בארט כמעט ולא עשה שימוש בשלושת הביטויים הללו לאחר שהם הפכו פופולריים דרך מסחור.
השימוש באימרות הכנף דעך במיוחד בעונות האחרונות של הסדרה.
הפרק בסדרה The Greatest Story Ever D'ohed מתרחש ברובו בישראל.
במהלך הפרק המשפחה מבקרת במספר אתרים בישראל תחת הדרכתו של מדריך ישראלי במיוחד שאותו מגלם הקומיקאי היהודי סשה ברון כהן.
בפרק מוצגים מאפיינים ישראליים רבים.
הפרק הראשון בעונה ה-26, התמקד בעבר ובהווה היהודי של קראסטי הליצן.
בפרק שולבו בדיחות רבות על היהדות, ובסופו, נראה "גן העדן היהודי" שמככבים בו שמונה יהודים מפורסמים: קרל מרקס, ליאון טרוצקי, גולדה מאיר, אלברט איינשטיין, האחים מרקס, ג'ו ליברמן וישו.
בנוסף בעונה 20 פרק 4, מופיעה גולדה מאיר כרוצחת שמשתמשת בשוריקן בצורת מגן דוד כנשק.
בעונה 29 בגראג' של המשפחה נראית קופסה עליה כתוב "אביזרי הומור-ספה משומשים".
מספר תחדישים הומצאו במקור בסדרה והפכו עם השנים לפופולריים בשפה המדוברת הרגילה.
הביטוי המפורסם ביותר בסדרה היא מילת התסכול המפורסמת של הומר סימפסון, "!D'oh", אשר בשל הפופולריות הרבה לה זכתה נכללה במילון האנגלי של אוקספורד, אך ללא סימן הקריאה.
הגדרת המילה קובעת כי היא "מביעה תסכול, בעת ההכרה כי דברים השתבשו או לא התרחשו כמתוכנן, או בעקבות אמירה או עשייה טיפשית".
דן קסטלנטה ציין בעבר כי הוא שאל את הביטוי מג'יימס פינאליסון, שחקן אשר הופיע בסרטי השמן והרזה אשר נהג להגות את הביטוי באופן מוארך יותר ובטון בכייני יותר.
הבמאי של הסדרה ביקש מקסטלנטה לקצר את הנהימה ובכך היא הפכה לאחת מאימרות הכנף המוכרות ביותר בסדרה.
בשנת 2008 נכנסה מילה נוספת מהסדרה למילון האנגלי קולינס: המילה "מה" "Meh" אותה נוהגים בארט וליסה לומר כהפגנת אדישות.
הסדרה הייתה סדרת האנימציה הראשונה שזכתה להצלחה גדולה בפריים טיים בארצות הברית מאז התוכנית "Wait Till Your Father Gets Home" אשר שודרה בפריים טיים בארצות הברית במהלך שנות השבעים.
במהלך רוב שנות השמונים סדרות האנימציה נחשבו מתאימות רק לילדים, וכמו כן ההפקה של תוכניות האנימציה הייתה גבוהה מדי בשביל להגיע לאיכות אשר תתאים לפריים טיים.
הסדרה נחשבת לפורצת דרך בין היתר משום שהצליחה לשנות תפיסה זו.
השימוש באולפני האנימציה בקוריאה לצורך הפקת האנימציה הוזיל באופן משמעותי את עלות ההפקה של הפרקים.
ההצלחה הרבה לה זכתה הסדרה כמו גם עלות ההפקה הנמוכה של הפרקים שלה הובילו לכך שרשתות טלוויזיה נוספות החליטו לקחת סיכונים עם סדרות אנימציה אחרות.
התפתחות זו הובילה לכך שהופקו מגוון סדרות אנימציה אשר יועדו לפריים טיים בהם "סאות' פארק", "איש משפחה", "המלך היל" ו"פיוצ'רמה".
הפרק השביעי של העונה השישית של סאות' פארק אשר שודר שנת 2002 היה כולו הומאז' למשפחת סימפסון - שם הפרק הוא "הסימפסונים כבר עשו זאת" (Simpsons Already Did It).
בטרילוגיית הפרקים "במערבולת הערוצים" של הסדרה קסם של הורים הייתה התייחסות לסדרה בדומה לאחרות, טימי טרנר ייחס את הסדרה כ"מטומטמת וגורמת לאנשים להיות מטומטמים" וגם התייחס לערוץ Fox ואמר עליו "הערוץ גורם לאנשים להיות מטומטמים", הפרק נכתב על ידי בוץ' הארטמן ולכן הייחוס הוא ממנו.
בניית העתק של בית משפחת סימפסון
העתק של הבית של משפחת סימפסון בסדרה נבנה במהלך שנת 1997 על ידי חברת "Kaufman and Broad homebuilders" ברחוב רד בארק ליין 712 שביישוב הנדרסון שבנבדה.
הבית תוכנן באופן אשר מחקה היטב את העיצוב של ביתם של משפחת סימפסון בסדרה.
הבית, אשר עלות הקמתו הייתה 120,000 דולרים, נבנה על מנת שישמש בתור הפרס הגדול בתחרות שנערכה בחסות פפסי, ערוץ פוקס, וחברת "Kaufman and Broad homebuilders".
בסך הכל, בניית ההעתק של בית משפחת סימפסון נמשכה 49 ימים, והוא נחשף לראשונה לציבור ב-1 באוגוסט 1997. בניית הבית הושלמה בסביבות יולי 1997, ובמהלך ספטמבר 1997 אלפי אנשים עמדו בתור כדי לראות את המוצר המוגמר.
בין 13 באוגוסט 1997 (כאשר החלו לערוך לראשונה סיורים בבית לציבור הרחב) ל-1 בספטמבר 1997, בסביבות 20,000 בני אדם ביקרו בבית, כאשר בסופו של דבר, למעלה מ-30,000 אנשים ביקרו בבית.
היוצר של הסדרה, מאט גריינינג, ביקר בבית בספטמבר 1997.
ב-10 ביולי 1997 הוכרז על פתיחת ההגרלה בה יוחלט מי יזכה בבית.
הכללים של ההגרלה קבעו כי הזוכה בהגרלה יוכל לבחור בין הבית עצמו לבין פרס כספי בסך 75,000 דולרים.
הזוכה בהגרלה הייתה ברברה הווארד מהיישוב ריצ'מונד שבקנטקי.
הווארד בחרה לבסוף שלא לקחת את הבית, ובמקום כך, בחרה בפרס הכספי, בהתאם לכללי התחרות.
בשנת 2001, לאחר שהוסרו מהבית רוב הפרטים המזוהים עם העיצוב הייחודי של הבית בסדרה, הבית נמכר לבעלים חדשים.
ברוקס, אל ג'ין, ג'ורג' מאייר, מייק רייס, ג'ון שוורצוולדר, ג'ון ויטי, דייוויד מירקין, מייק סקאלי, מאט סלמאן, ואיאן מקסטון-גראהם.
הפקת הסרט התבצעה במקביל להפקת הסדרה על אף שיוצרי הסדרה הודיעו בעבר כי הסרט יופק רק לאחר שהסדרה תסתיים.
האפשרות של הפקת סרט קולנוע מונפש הייתה על הפרק עוד מהתקופה שבה הופקו העונות הראשונות של הסדרה.
ברוקס היה סבור עוד במהלך העונות הראשונות כי ניתן היה להפיק סרט קולנוע מונפש על בסיס תסריט הפרק "Kamp Krusty" (הפרק הראשון של העונה הרביעית), אך בשל קשיים בהם הוא נתקל כאשר ניסה להרחיב את אורך התסריט, הרעיון ירד מהפרק.
במשך תקופה ארוכה, קשיים שונים כגון היעדר עלילה מתאימה והעובדה שצוות הכותבים היה עסוק בפיתוח של סדרת הטלוויזיה עצמה עיכבו את הפרויקט.
ב-10 באוגוסט 2018, פוקס המאה ה-20 הודיעה על סרט המשך בפיתוח
לאורך השנים יצאו לשווקים ספרי קומיקס רבים של משפחת סימפסון.
משנת 1993 ועד היום יצאו לשווקים תשעה ספרי קומיקס אשר הופקו על ידי חברת Bongo Comics.
רצועת הקומיקס הראשונה אשר התבססה על סדרת הטלוויזיה הופיעה עוד בשנת 1991 במגזין "Simpsons Illustrated".
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה מגזין הקומיקס, בשנת 1993 יצא לשווקים ספר קומיקס של משפחת סימפסון המכיל ארבעה סיפורים שונים.
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה הספר, יוצר הסדרה מאט גריינינג הקים יחד עם ביל מוריסון, מייק רוט, סטיב וואנס וסינדי וואנס את חברת ההוצאה לאור Bongo Comics.
לאורך השנים יצרו לשווקים אוספים המכילים את פסקול הסדרה בהם האלבום "Songs in the Key of Springfield", האלבום "Go Simpsonic with The Simpsons" וכן האלבום "The Simpsons: Testify".
לאורך השנים הוקלטו מספר שירים אשר לא נכללו בסדרה עצמה ושתכליתם הייתה להיכלל באלבום מוזיקלי בעתיד.
האלבום "The Simpsons Sing the Blues" יצא לשווקים בספטמבר 1990 וזכה להצלחה רבה.
השיר הראשון מתוך אלבום זה היה שיר הפופ ראפ "Do the Bartman" אשר בוצע על ידי ננסי קארטרייט ויצא לשווקים ב-20 בנובמבר 1990. השיר עצמו נכתב במקור על ידי מייקל ג'קסון אף על פי שהוא לא זכה לקרדיט על כך.
מתקן שעשועים מיוחד בשם "The Simpsons Ride" נפתח באופן רשמי ב-15 במאי 2008 באולפני יוניברסל פלורידה.
ארבעה ימים אחר-כך נחנך מתקן זהה גם בפארק השעשועים "אולפני יוניברסל הוליווד".
המתקן הוא סימולטור אשר הנסיעה בו נמשכת שש דקות ובמהלכה הצופים מגיעים לפארק השעשועים הבדיוני "קראסטילנד" אשר הוקם על ידי קראסטי הליצן.
עם זאת, לאחר שסיידשואו בוב משוחרר מהכלא הוא מנסה לנקום בקראסטי ובמשפחת סימפסון.
במהלך הסימולציה מופיעים מעל ל-24 דמויות מתוך הסדרה אשר מדובבות על ידי המדבבים המקוריים שלהם, בנוסף לדמויות אורח אשר מדובבות על ידי פמלה היידן, ראסי טיילור וקלסי גראמר.
משום שהארי שירר החליט שלא לקחת חלק בדיבוב הדמויות בסימולציה הדמויות הקבועות אותן הוא נוהג לדבב בסדרה אינן כלולות בסימולציה.
בעקבות הצלחת המתקן, הוחלט להקים באולפני יוניברסל פלורידה מיני-פארק המבוסס על העיר בה מתגוררת משפחת סימפסון.
הפופולריות הרבה לה זכתה הסדרה הפכה אותה לתעשייה המכניסה מיליארדי דולרים ממכירת מוצרים נלווים.
לאורך השנים הופקו משחקי שולחן רבים המבוססים על הסדרה כגון משחקי הרמז, שבץ נא, מונופול, משחקי טריוויה ומשחקי קלפים.
לאורך השנים יצאו לשווקים גם ספרים רשמיים וספרים בלתי רשמיים של משפחת סימפסון המכילים מדריכי פרקים.
לאורך השנים רבים מפרקי הסדרה יצאו לשווקים על גבי תקליטורי DVD וקלטות וידאו.
משנת 2001 ועד היום חברת ההפצה 20th Century Fox Home Entertainment מוציאה לשווקים מדי שנה את עונות הסדרה השונות במהדורות DVD.
מארזי ה-DVD של עונות הסדרה כוללים את כל הפרקים שיצאו בכל עונה, ראיונות עם התסריטאים, המפיקים והמדבבים של הסדרה ותוספות מיוחדות שונות כגון פרסומות ישנות בהם מככבים דמויות הסדרה.
מהדורות ה-DVD של עונות הסדרה יצאו עד היום לשווקים לפי הסדר הבא:
חברת NMC הוציאה בישראל מהדורות DVD של שבע העונות הראשונות והעונה העשרים של הסדרה עם כתוביות בעברית.
ספרים משנות התשעים של המאה ה-20
ספרים מהעשור הראשון של המאה ה-21
(סרטוני האנימציה ששודרו בתוכנית של טרייסי אולמן + עונות 1—8)
אף על פי שרבים מן המשחקים זכו לביקורת רבה מצד מעריצים ומבקרים שונים, חלק מהמשחקים זכה להצלחה מסחרית.
משחקי הווידאו שנוצרו לאורך השנים מכסים מספר רב של ז'אנרים ומערכות משחק - כולל שתי מכונות פינבול.
בנובמבר 2005 הודיעה חברת התוכנה Electronic Arts כי רכשה את הזכויות הבלעדיות להוציא בעתיד משחקי וידאו אשר מבוססים על הסדרה, אותם החזיקה חברת Acclaim במהלך שנות התשעים של המאה ה-20 עד שנות האלפיים.
רשימה זו מאגדת את כל משחקי הווידאו הרשמיים המבוססים על סדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון" אשר יצאו לשווקים לאורך השנים:
יצא גם משחק לסמארטפון הנקרא "The Simpsons: Tapped Out".
בתחילת המשחק הומר משמיד בטעות את ספרינגפילד ועל השחקנים מוטלת המשימה לבנותה מחדש.
ניתן לבנות מבנים (אשר מחלקם מרוויחים דמויות מהסדרה), לשלוח דמויות לעשות משימות, לקנות דברים שיגרמו לעיר להיות יפה, לבקר חברים ועוד.
ישנו גם פארק השעשועים קראסטילנד ("KrustyLand") אשר השחקן יכול לקנות לו משחקי שעשועים ואף לשלוח דמויות לעשות שם משימות.
ישנם גם דונאטס שאותם קונים בכסף אמיתי ואיתם קונים דברים מיוחדים.
כמו ב"Subway Surfers", לקראת ליל כל הקדושים, חג המולד וחגים נוספים המשחק משתנה מעט ונוספים לו ספיישלים (לדוגמה, בספיישל ליל כל הקדושים אפשר להרוויח את קאנג החייזר שמופיע בכל פרק של Treehouse of Horror).
ב־2025 יצאה למשחק פורטנייט מיני עונה בנושא הסדרה.
משפחת סילוני היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מבית היוצר של האנה-ברברה, יוצרי הסדרה המצליחה "משפחת קדמוני".
הסדרה היא קומדיית מצבים מונפשת.
בישראל הסדרה שודרה בטלוויזיה החינוכית ובערוץ המזרח התיכון במשך שנים רבות ובהמשך שודרה גם בערוץ הילדים בגרסה מדובבת וב-Cartoon Network.
בעוד שהעולם של "משפחת קדמוני" מתרחש בעולם דמיוני בו לאדם הקדמון יש מכונות אשר מונעות באמצעות ציפורים ודינוזאורים, משפחת סילוני חיה בעולם עתידני אוטופי אשר מכיל רובוטים משוכללים, חייזרים, הולוגרמות, והמצאות מוזרות.
ג'ורג' סילוני (ג'ורג' אוהנלון / אוהד שחר): טיפוס חביב, רגיל, אך לא בר מזל במיוחד, אשר עובד אצל בוס רגזן שמפטר אותו ושוכר אותו מחדש כל הזמן.
ג'יין סילוני (פני סינגלטון / אורנה לביא פלינט): אשתו של ג'ורג'.
ג'ודי סילוני (ג'נט וואלדו / סיון שביט): נערה מתבגרת טיפוסית.
אלרוי סילוני (דאס באטלר / ציפי מור): ילד טיפוסי וגאון טכני.
רוזי (ג'ין ואנדר פייל / ציפי מור): הרובוטית החביבה והאנושית של המשפחה.
משמשת כעוזרת בית ואומנת לילדים.
אסטרו (דון מסיק / יוני חן): הכלב של משפחת סילוני אשר מסוגל לדבר.
אורביטי (פרנק ולקר / ציפי מור): חייזר תינוק אשר מסוגל לדבר המשמש כחיית מחמד נוספת של משפחת סילוני.
קוזמו חללי (מל בלאנק / שמעון כהן): הבוס הרגזן של ג'ורג' מהעבודה, אדם נמוך חם מזג שתמיד מסבך את ג'ורג'.
להלן פירוט של מרבית הדמויות בסדרה "משפחת סימפסון".
בנוסף לחמש הדמויות הראשיות בסדרה של משפחת סימפסון, הסדרה כוללת כמות גדולה יחסית של דמויות משנה בהם צוות עובדים, מורים, בני משפחה, חברים, סלבריטאים מקומיים וכו'.
במקרים רבים יוצרי הסדרה ייעדו דמויות משנה רבות לצורך מופע חד פעמי בסדרה.
אף על פי כן, חלק גדול מדמויות המשנה קיבלו במשך תפקידים נרחבים יותר לאורך הסדרה ולעיתים אף פרקים אשר התמקדו בהם.
לדברי היוצר מאט גריינינג, הסדרה שאבה את הרעיון למגוון הרחב של הדמויות מתוכנית המערכונים הקנדית "Second City Television".
חלק משמות הדמויות בסדרה נלקחו משמותיהם של אנשים ומקומות הקרובים אל יוצר הסדרה מאט גריינינג.
הומר ומארג' הם שמות הוריו, וליסה ומגי הם שמות אחיותיו הקטנות.
גריינינג סיפר כי לא רצה לקרוא לילד במשפחה על שמו, ולכן קרא לו "בארט" ("Bart"), אנגרמה באנגלית של המילה "brat", שמשמעותה פרחח.
לגריינינג יש גם אח ואחות גדולים, מארק ופטי.
לא ברור אם שמה של אחותה של מארג' בסדרה, פטי, מבוסס על שמה של אחותו.
בראיון משנת 1995 ציין גריינינג, כי "מארק הוא מקור ההשראה האמיתי לבארט".
שם משפחתו של מפקח המשטרה וויגאם הוא שם נעוריה של אימו של גריינינג.
בנוסף, כמה מהדמויות בסדרה קרויות על שם רחובות בעיר מולדתו של גריינינג, פורטלנד שבמדינת אורגון: פלנדרס, לאבג'וי, פאוול, קירני וטרויליגר.
הומר ג'יי סימפסון (דן קסטלנטה) – אב המשפחה, עובד בתחנת הכוח הגרעינית של ספרינגפילד.
לרוב נראה עצלן או חסר בינה.
גס רוח, גרגרן, בעל משקל עודף, חסר סבלנות וסובלנות.
מפורסם בצעקה "ד'או!" (במקור: "D'oh!") שאותו הוא צועק כדי לבטא תסכול וכעס.
הומר הוא איש זללן ושתיין, וידוע בעיקר בשל התמכרותו הרבה לדונאטס.
הוא נולד בספרינגפילד ועבר ילדות קשה בה אביו התעלם ממנו והזניח אותו ואימו ברחה בעודו היה ילד.
בתיכון הוא פגש את מארג' ובשלב כלשהו הם התחתנו (לאחר שהיא נכנסה להיריון).
הומר ידוע גם בהיותו טיפש מוחלט, ולאורך הסדרה משפחתו וסביבתו סובלת בגלל זה.
אחת מהתאוריות לטיפשותו של הומר היא בשל הפעמים הרבות שבהן הוא נפצע בראש.
תאוריה אחרת היא כי זה קרה מתאונה כשהוא היה בתיכון, כאשר דחף עפרונות לאפו כחלק ממשחק, ולאחר שהוציא את כולם, אחד עדיין נשאר תקוע במוח שלו.
הומר נוהג לעיתים קרובות להתחמק ממשפחתו בכך שהולך להשתכר בבר האהוב עליו, של מו .
בנוסף, להומר יש שנאה גדולה כלפי אחיותיה של מארג', סלמה ופטי, וגם כך לאמא שלה.
בנוסף, להומר יש שנאה עבה וטהורה כלפי השכן שלו, נד פלנדרז.
הוא אוהב להציק ולהזיק לו בכול דרך אפשרית, ונוהג לשאול ממנו פריטים רבים כמו רהיטים ולא להחזיר אותם.
עד עונה 3 היה אנאלפבית.
מארג'ורי ז'קלין "מארג'" סימפסון (ג'ולי קאוונר) – אם המשפחה ועקרת הבית.
סבלנית ואכפתית במיוחד כלפי בני משפחתה.
הייתה חכמה מאוד ותלמידה מצטיינת עד שהכירה את הומר אותו היא מכנה לרוב הומי.
שיערה הכחול מתנשא לגובה רב.
מארג' היא אחת מהדמויות היחידות בסדרה אשר חושבת תמיד בהיגיון ומנסה להיות כמה שיותר מוסרית.
אף על פי שהיא סובלת קשות ממעלליו של הומר, מהשתייה המופרזת שלו, מעודף המשקל שלו ומטיפשותו היא עדיין נשארת איתו, אפילו שהיא שקלה לבגוד בו לפחות פעמיים בסדרה.
מארג' מתגאה מאוד בבתה המצטיינת ליסה, שלא כמו בארט, שבו היא מתביישת בגלוי.
ברת'ולומיו ג'ו-ג'ו "בארט" סימפסון (ננסי קארטרייט) – הבן הבכור במשפחה.
מוכר כתלמיד פרוע וחצוף למדי שנוטה להסתבך בצרות.
נוהג לגלוש על הסקייטבורד שלו ולשחק ברוגטקה שלו.
בארט ידוע כילד מאוד פרוע, אשר נוהג לבצע מתיחות ותעלולים כל הזמן.
ישנם פעמים בהם הוא מבצע תעלולים ממש גדולים, כמו נסיעה על טרקטור במסדרונות בית הספר, הצפת אולם הספורט, פיצוץ מכוניתו של המנהל ועוד מתיחות רבות אחרות.
בארט הוא גם ילד מאוד גרוע בלימודים, והוא מקבל נכשלים רצוף.
חברו הטוב ביותר של בארט הוא מילהאוס, אותו הוא נוהג לנצל ולהתעלל בו.
בארט הוא מעריץ מושבע של "קראסטי הליצן", ובמהלך הסדרה האובססיה שלו כלפיו גדלה.
ליסה מארי סימפסון (ירדלי סמית') – הבת המחוננת של המשפחה.
מגלה פעמים רבות טוב לב.
עונדת תמיד מחרוזת פנינים לצווארה אותה קיבלה מאמה בירושה, היא מנגנת בסקסופון.
ליסה היא תלמידה מצטיינת וחכמה אשר מצליחה בלימודים ומקבלת ציונים גבוהים.
למעשה, ליסה היא מקור ההכנסה העיקרי של בית הספר, ובשל ככה היא נוהגת לקבל טיפוח ממושך מצד המורים.
לעומת זאת, חיי החברה שלה הם אסון מוחלט.
אין לה חברים והיא אינה מקובלת בבית הספר בכלל.
כמו מארג', ליסה היא גם אחת מהדמויות היחידות בסדרה אשר תמיד מוסרית וצודקת.
ליסה היא צמחונית אדוקה, בודיהיסטית ופעילה גדולה מאוד בתנועות דמוקרטיות ובתנועות צדקה.
מרגרט לני "מגי" סימפסון – תינוקת, וגם הבת הצעירה במשפחה.
למעט מקרים חריגים היא איננה מדברת.
מסתובבת תמיד עם מוצץ אדום בפיה.
פעמים רבות בסדרה היא מתנהגת כמבוגרת.
בעונה ה-6 של הסדרה היא ירתה עם אקדח במר ברנז שניסה לקחת ממנה ממתק.
בנוסף, ישנם פעמים שבהם היא נמצאת במצבים שדומים לאלה של מבוגרים, כגון נהיגה בשכרות, לקיחת שוחד, שימוש בסמים ועוד.
בדרך כלל רואים אותה בסדרה כשהיא בידיה של מארג'.
"העוזר הקטן של סנטה" (פרנק ולקר, דן קסטלנטה) – כלבם של המשפחה, שאומץ אחרי שהפסיד במרוץ כלבים עליו הימר הומר, בפרק הראשון של הסדרה.
ידוע ככלב פרוע וחסר בינה.
סנובול 2 – הייתה החתולה השנייה של הסימפסונים שהחליפה את סנובול הראשון, לאחר שמת לפני תחילת הסדרה.
סנובול 3 – היה החתול השלישי בבעלות משפחת סימפסון, כמו קודמה גם הוא מת בפרק ה-9 של העונה ה-15 (אותו פרק בו אומץ).
סנובול 4/קולטריין – היה החתול הרביעי של משפחת סימפסון.
הוא דמה קצת לבארט, כמו קודמיו מת בפרק ה-9 של העונה ה-15 (אותו פרק בו אומץ).
סנובול 5 – היא החתולה החמישית של משפחת סימפסון ונראית בדיוק כמו סנובול 2 ואומצה בפרק ה-9 של העונה ה-15, היא ו"העוזר הקטן של סנטה" הם שתי חיות מחמד הנוכחיות של משפחת סימפסון.
אברהם ג'יי סימפסון (דן קסטלנטה) – אביו של הומר.
קשיש סנילי, רגזן ונוסטלגי המתגורר בבית האבות העירוני.
חייל משוחרר שנלחם במלחמת העולם השנייה וחבר במועדון "וטרני המלחמות הלא-פופולריות".
לעיתים קרובות המשפחה הקרובה אליו נוטה להתעלם ממנו.
לאייב יש עבר מאוד קשה, החל מגדילה במשפחה קשת יום בת 12 ילדים (שכולם חוץ ממנו נפטרו מזיהום מי השתייה) וכלה בהשתתפות במלחמות רבות, שאת חלקן הוא המציא.
בילדותו של הומר הוא הזניח אותו ולא טיפל בו כמו שצריך, גם לאחר שאשתו מונה עזבה אותו.
לאייב יש 2 בנים – הומר סימפסון והרברט פאוול ובת – אבי.
היו לו מספר רומנים מחוץ לנישואיו עם מונה סימפסון.
שירת בצבא עם מר ברנז ביחידה קרבית שנקראה "דגי הגיהנום".
למד טיסה מצפייה בטייסים מהבסיס בו שירת כעובד רס"ר- כנראה לפני המלחמה כי באחד הפלשבקים גם טס במלחמה.
מונה ג'יי סימפסון (גלן קלוז) – אמו של הומר.
כאשר הומר היה ילד, מונה נטשה אותו עם אביו לטובת החזון שלה להפוך את העולם למקום טוב יותר.
עד העונה השביעית היו בטוחים בני המשפחה שמונה מתה, אז גילו שהיא עדיין בחיים ובמנוסה מהחוק, ולא מתה כפי שטען אייב.
מונה מתה לקראת סוף העונה התשע-עשרה.
הרברט פאוול (דני דה-ויטו) – בנו של אברהם ואחיו של הומר סימפסון.
נולד כתוצאה מסטוץ של אברהם ואשת קרנבל.
בעונה 2 הומר גילה עליו לראשונה.
אבי סימפסון (דן קסטלנטה) – הבת של אברהם סימפסון ואחותם של הרברט והומר, מתגוררת באנגליה.
גם היא נולדה מסטוץ שאברהם קיים עם אישה בריטית.
אינגריד ג'קלין "ג'קי" לי בובייה (ג'ולי קאוונר) - אימה של מארג'.
קלאנסי בובייה (הארי שירר) – אביה המנוח של מארג'.
גלאדיס גארני – דודתה של מארג'.
סלמה בובייה טרייויילגר האץ מקלור דיסקוטק סימפסון ד'אמיקו (ג'ולי קאוונר) – אחותה של מארג' ואחות תאומה של פאטי.
כל כמה עונות מנסה להתחתן.
בני זוגה לשעבר הם סימור סקינר (עונה 2) סיידשואו בוב (עונה שלישית), ליונל האץ, דיסקו סטו (בעונה ה-13), טרוי מקלור (עונה 7), וטוני השמן (עונה 22).
לגרושים שלה יש נבחרת משלהם בליגת הכדורת המקומית.
מעשנת 135 סיגריות ביום רגיל (לפי הקומיקס).
שתי אחיותיה של מארג' סימפסון מדובבות על ידי ג'ולי קאוונר, שטוענת כי קולן הצרוד אמור להיות כזה ש"שואב מכל דבר את החיים".
הן עובדות ביחד במשרד הרישוי של ספרינגפילד וידועות בשל היותן אנטיפתיות ומרירות.
פטרישיה "פאטי" מאליפיסנט בובייה (ג'ולי קאוונר) – אחותה של מארג' ואחות תאומה של סלמה.
יצאה מהארון בעונה ה-16. מעשנת כבדה כמו אחותה, תמיד עם סיגריה ביד.
לינג בובייה – הבת המאומצת של סלמה בובייה.
סיירוס סימפסון – אחיו הבכור של אייב.
אילן היוחסין של משפחת סימפסון
נדוורד "נד" פלנדרז (הארי שירר) – נולד בניו יורק בשנת 1941 (אף על פי שלפי פרקים מאוחרים יותר, הוא נולד ב-1934) בשם נדוורד פלנדרז.
בהיותו צעיר עבר לספרינגפילד יחד עם אביו, שם נודע כילד מופרע ובעייתי.
לאחר טיפול של ענישה גופנית שארך כשנה, הפך נד הצעיר לילד מחונך ומנומס.
בבגרותו התחתן עם מוד ונולדו ילדיהם רוד וטוד.
מוד נהרגה לאחר כמה עונות.
פלנדרז פגש את הסימפסונים בחג המולד בו עבר לבית בסמוך (למרות שבפרק "המילה הראשונה של ליסה" הסימפסונים עברו לגור לידו 8 שנים לפני עלילת הסדרה), מאז הוא שנוא על הומר.
עד העונה השלישית נד עבד במשרדים שונים, אך שאף לעסק עצמאי.
עקב כך, הוא פתח בקניון שבעיר את החנות "שמאלריום" (leftorium) בה נמכרים מוצרים לאיטרים, ומאוחר יותר גם דוכן נייד בשם "שמאלריום אקספרס".
העסק לא זכה להצלחה מיידית, אולם בעקבות פרסום (שהומר עזר ליצור מנקיפות מצפון), ובשל העובדה שרבים התושבים השמאליים בעיר, לאורך השנים צבר המקום קהל קונים.
נד ידוע כנוצרי מאוד אדוק, אבל אוכל רק כשר "ליתר ביטחון".
ביתו מלא במשפטים, ציורים ומיצגים מהברית החדשה ושל ישו, שחלקם עיצב בעצמו.
הפרק שבו הסימפסונים מבקרים בירושלים הוא למעשה ניסיון של נד להפוך את הומר לאדם יותר טוב על ידי חוויה דתית.
לפי פרק עתידי התאלמן מ-47 נשים שונות.
מוד פלנדרז (מגי רוזוול) – אשתו המנוחה של נד פלנדרז.
הופיעה בעונות הראשונות של הסדרה, אישה אופטימית ונוצרית אדוקה כבן זוגה.
בעונה ה-11 מוד נהרגה לאחר שנפלה מיציע אצטדיון, כתוצאה מתאונה שגרם בטעות הומר.
מוד מופיעה בעונות הבאות בתפקידי אורח בפרקי ליל כל הקדושים, כרוח וכשטן.
רוד פלנדרז (ננסי קארטרייט) – הבן הבכור של נד פלנדרז.
טוד פלנדרז (פמלה היידן) - הבן הצעיר של נד פלנדרז.
גם הוא בעל אופי ואישיות כמו רוד.
מילהאוס ואן האוטן (פמלה היידן) – חברו הטוב ביותר של בארט.
חנון, בעל רגשי נחיתות ודימוי עצמי נמוך.
בפרק המראה מה קורה בעוד 30 שנה, הוא משיג את מבוקשו והתחתן עם ליסה.
קירק ואן האוטן (האנק עזריה) – אביו של מילהאוס, גרוש של לואן.
לאחר שהתגרש ממנה חייו הידרדרו.
לואן ואן האוטן (מגי רוזוול) – אימו של מילהאוס.
נהנה ואן האוטן – סבתו של מילהאוס אשר מתגוררת באיטליה.
היא איטלקייה ולימדה בעבר את מילהאוס איטלקית.
אפו נהספימפטילון (האנק עזריה) – מהגר הודי בעל חנות המכולת הפופולרית Kwik-E-Mart ברחוב מיין מספר 4950, והוא חבר קרוב של הומר סימפסון.
אפו הוא מהגר מהודו שהפך לאזרח אמריקני.
אפו הוא טבעוני אדוק ומעריץ גדול של ספורט הקריקט.
מנג'ולה נהספימפטילון (טרס מקניל) – אשתו של אפו.
אנופ, אומה, נאבנדו, פונאם, פרייה, סאנדיפ, סאשי וגית – שמונת הילדים של אפו.
סאנג'י נהספימפטילון – אחיו של אפו והשותף שלו בחנות המכולת.
הנכבד טימותי לאבג'וי (הארי שירר) – הכומר בכנסייה של הסימפסונים (השייכת לזרם הפרוטסטנטי "הענף המערבי של הפרסבי-לותרניזם הרפורמי האמריקני"), אף על פי שהוא כומר אפשר לראות בסדרה כי נד פלנדרז יותר רציני ביחסו לדת ממנו.
הדיבור האיטי והנמוך שלו, בנוסף לבורות שלו באקטואליה, הפכו אותו לכומר משעמם שלא מצליח למשוך את הקהילה לכנסייה.
שונא קתולים ואת הכמרים שלהם במיוחד.
בעונה 30 מתברר שהוא התגייר בסתר ומתגנב בלילות לבית הכנסת של ספרינגפילד.
מכור לרכבת הצעצוע שלו בעלת פסים ארוכים.
הלן לאבג'וי (מגי רוזוול) – אשתו של טימותי.
ידועה בתכונתה לרכל על כולם.
בינה ולבין מארג' ישנם סכסוכים רבים.
ג'סיקה לאבג'וי (ננסי קארטרייט) – בתו של טימותי.
באחד הפרקים התגלה כי היא אינה "הילדה הטובה" שכולם חושבים שהיא אלא שובבה ומרושעת.
סבא לאבג'וי – אביו של טימותי.
נלסון מאנץ (ננסי קארטרייט) – הבריון של הכיתה של בארט, עני.
ידוע בקריאה "הא-הא!" כאשר הוא צוחק על אחרים.
מר מאנץ – אביו של נלסון.
מאמן כדורגל לשעבר בבית הספר.
כאשר נלסון היה קטן הוא יצא מהבית לקנות סיגריות ואף פעם לא חזר.
גברת מאנץ (טרס מקניל) – אימו של נלסון.
קליטוס דלרוי ספאקלר (האנק עזריה) – דרומי חסר בינה.
נשוי לאחותו ברנדין ואבא ל-42 ילדים.
ידוע בהתמכרותו ל"מונשיין", אלכוהול לא חוקי, וגם מייצר אותו לפעמים בעצמו.
המשפחה גרה בדרך הכפרית 27.
ברנדין דלרוי ספאקלר (טרס מקניל) – אחותו ואשתו של קליטוס.
לרוב נראית בסדרה כאשר היא בהיריון.
מרי ספאקלר נודעה כאהובתו של בארט סימפסון, כאשר שני פרקים בעונה ה-24 של הסדרה עוסקים בקשר בין השניים.
וויטני משחקת בכמה נבחרות של בית הספר.
רות פאוורס (פמלה היידן) – אישה גרושה שגרה בשכנות למשפחת סימפסון.
לורה פאוורס (שרה גילברט) – בתה המתבגרת של רות.
הייתה הבייביסיטר של בארט וליסה כמה פעמים.
העובדים בתחנת הכוח הגרעינית של ספרינגפילד
צ'ארלס מונטגומרי ברנז המכונה מר ברנז (הארי שירר) – בוגר אוניברסיטת ייל.
האדם העשיר ביותר בעיר ספרינגפילד, והוא בעליה של תחנת הכוח הגרעינית בעיר, בה עובד בין השאר גם הומר סימפסון.
מר ברנז הוא נבל מרושע, גזען, שטני וקמצן אשר מעביד את הפועלים שלו בתנאים לא טובים.
מר ברנז הוא איש מאוד זקן, ומבלי הטיפולים הרפואיים והיקרים שהוא עובר יום יום, הוא כבר היה מת.
כמה פעמים בסדרה מר ברנז טען כי גילו הוא מספר בעל ארבע ספרות, וכי הוא עבר מספר השתלות לב.
מר ברנז מחזיק להקת כלבי ציד אותם הוא משסה במי שמעצבן אותו.
המשפט, שהוא הוראה לסמית'רס, והפך למשפט שהכי מזוהה איתו, הוא: "שחרר את כלבי הציד!".
הוא ותיק מלחמת העולם השנייה ולפי הקומיקס גרם למלחמת פוקלנד.
בעונה 32 הוא חולם שהוא רוקד עם ג'ורג' וושינגטון ששואל אותו אם הוא נלחם איתו במלחמת העצמאות של ארצות הברית, וברנז עונה שכן, רק לא באותו הצד.
שירת בצבא עם אברהם סימפסון ביחידה קרבית שנקראה "דגי הגיהנום".
נוהג לעשות "אוהל" בידיו באומרו "מצוין".
ויילון ג'יי סמית'רס הבן (הארי שירר) – סגנו של מר ברנז.
הומוסקסואל שיצא מהארון ומאוהב בברנז.
אביו נשלח על ידי ברנז לטפל בתקלה גרעינית שאיימה לפוצץ את הכור.
לפני שיצא למשימה, הוא נתן לברנז לשמור על בנו התינוק, נכנס לליבת הכור, תיקן את התקלה ומת מקרינה.
ברנז, במעשה נדיר של אנושיות, החליט לאמץ את התינוק היתום.
בתחילת הסדרה היה שחור עור.
לני לאונרד (הארי שירר) – עובד ביחד עם הומר סימפסון במפעל הכוח הגרעיני של ספרינגפילד והוא מתלונן רבות על נטייתם של חפצים להיכנס לתוך עיניו.
מינדי סימונס (מישל פייפר) – אחת מהעובדות בתחנה.
בעלת תחביבים משותפים עם הומר.
פרנק גריימס המכונה גריימי (האנק עזריה) – איש עצבני וכועס אשר סבל כל חייו ועבד קשה עד שקיבל הזדמנות של פעם בחיים לעבוד בתחנה הגרעינית.
בשל הצלחתו היחסית של הומר בהשוואה לסבל שחווה כל חייו גריימס מכריז שהוא אויבו של הומר.
קנאתו להומר מובילה אותו לנסות להשפילו בפומבי וכשתוכנית זאת מובילה לתוצאה הפוכה גריימס מאבד את שפיותו, אוחז בכבלי חשמל ראשיים, ומת.
בהלווייתו הומר המשועמם אומר בישנוניות למארג' שתחליף תחנה, דבר המוביל את כל הנוכחים להתפקע מצחוק, ופרנק גריימס מורד לקברו מושפל בפעם האחרונה.
בית הספר היסודי של ספרינגפילד
כתובת: רחוב פליימטון מספר 19.
המפקח צ'אלמרס (האנק עזריה) – מפקח בית הספר היסודי בספרינגפילד.
פעם אחת אמר לסימור שהוא "מפקח על 17 בתי ספר, אבל אני תמיד איכשהו מוצא את עצמי מדבר איתך על אחד מילדי סימפסון".
בעונה 26 פרק 20 הוא חושף שאביו היה פסיכולוג שחינך אותו בשיטה אכזרית שנקראת "סקינר" ולכן הוא מתרגז בכל פעם שהוא קורא לסימור סקינר, מה שמזכיר לו את ההתעללות של אביו.
באחד הפרקים ביתו חוגגת בת מצווה, מה שאומר שכנראה הוא יהודי.
ליאופולד (האנק עזריה) – סגנו של צ'אלמרס.
סימור סקינר (הארי שירר) – מנהל בית הספר היסודי בספרינגפילד.
זוכה ליחס מזלזל מצד תלמידי וסגל בית הספר על אף ניסיונו להציג את עצמו כדמות סמכותית וכמודל לחיקוי ועל אף ניסיונותיו הנואשים להשיג מימון נוסף לבית הספר חסר ההישגים אותו הוא מנהל.
חי עם אימו השתלטנית, שנוטה להתייחס אליו כאל ילד קטן.
בוגר מלחמת וייטנאם ולוחם לשעבר בכומתות הירוקות של הצבא האמריקאי, שנפל בשבי בצפון וייטנאם, וסובל מטראומה מתקופה זו.
לאחר המלחמה גנב זהות של גיבור מלחמה בשם הזה.
אגנס סקינר (טרס מקניל) – אימו של סימור.
אישה עצבנית וחסרת סבלנות אשר נוטה להעביד את בנה.
היא וסימור עדיין גרים באותו בית ואפילו ישנים באותה מיטה.
באחד הפרקים היא גילתה לו מדוע היא שונאת אותו: בתקופה שהייתה בהיריון איתו היא השתתפה באליפות העולם בקפיצה במוט ובגמר התחרות, בדיוק כשקפצה מעל למוט, סימור העובר בעט בבטנה וגרם לה להפיל את המוט ולהיכשל.
המדבבת מדבבת גם את המכשפה הרעה מהמערב בסדרה המצוירת הקוסם מארץ עוץ, ומספר פעמים בפתיח נשמעה הנעימה של המכשפה/גולץ' כשאגנס רוכבת על אופנים באוויר כמו גברת גולץ'.
שלדון סקינר – אביו המנוח של סימור.
עדנה קרבאפל (מרשה וואלאס) – מורת כיתה ד' בבית הספר היסודי בספרינגפילד.
מלמדת בכיתתו של בארט, אישה פסימית ומעשנת כבדה.
בין עונות 22–23 התחתנה בסתר עם נד פלנדרז בעקבות משאל צופים.
קרבאפל הפסיקה להופיע בסדרה בסוף העונה ה-25, עקב מות המדבבת, והפכה את נד שוב לאלמן.
אליזבת' הובר (מגי רוזוול, מרשה מיצמן גייבן) - מורתה של ליסה.
ידועה בשל כך שהיא שתיינית גדולה.
דיואי לארגו (הארי שירר) – המורה למוזיקה.
ברונלה פומלהורסט – מורה לחינוך גופני בבית הספר היסודי ספרינגפילד.
יש לה שיער בלונדיני וכמעט תמיד היא עונדת משרוקית, לא ידוע אם יש לה בעיה עם הזהות המגדרית שלה אך היא יצאה כטרנסג'נדרית, אך מעולם לא הזדהתה כזכר בסדרה.
קוצ' קראפ – מורה להתעמלות שמעביר את המקצוע עם סימנים סדיסטים רבים, הגיע ללמד בבית ספר היסודי בספרינגפילד כמחליף המורה להתעמלות הקודם, שהיה בחופשה לאחר שעבר ניתוח לשינוי מין.
גברת פייטון - המחנכת של בארט החל מעונה 34. משתדלת להיות תקינה פוליטית.
"אב הבית" וילי (דן קסטלנטה) – השרת של בית הספר.
סקוטי ג'ינג'י חם-מזג בעל מבטא סקוטי כבד.
בפרק אחד מתגלה שהיה פעם מאמן שחייה בבית הספר, אך הפך לשרת לאחר שמתחו את סקינר בבריכת השחייה.
גר במחסן של בית הספר.
בעבר וילי היה דוקטור וכן חבר בפרלמנט הסקוטי בשנים 2005–2010, אך כאשר היגר לארצות הברית הממשלה שינתה את עבודתו לשרת.
אוטו מאן (הארי שירר) – נהג האוטובוס של בית הספר היסודי המחזיק בשיא של 15 תאונות, כולן ללא נפגעים.
דוריס פטרסון (דוריס גראו, טרס מקניל) - אחות בית הספר והטבחית במזנון של בית הספר.
לזמן קצר הדמות הפסיקה להופיע במהלך הסדרה עקב מות המדבבת.
שם משפחתה ידוע הודות לרמיזה שהנער המתבגר הוא בנה (בפרק "Team Homer").
הג'יי לורן פריור – דוקטור לפסיכולוגיה של בית הספר היסודי של ספרינגפילד.
מיירה – המזכירה של סקינר, שפגשה פעמים רבות את בארט סימפסון כשנענש ורותק בבית הספר.
ג'ימבו ג'ונס (פמלה היידן) – אחד מהבריונים בבית הספר היסודי של ספרינגפילד.
נער פרחח, אלים, מרושע ועצבני.
נשאר כיתה פעמים רבות וכיום הוא בן 19 אך עדיין בכיתה ה'.
דולף סטארבים/שפירו (טרס מקניל) – אחד מהבריונים בבית הספר היסודי, יהודי, נוהג להסתובב עם ג'ימבו וקרני וכמעט שלא נראה בסדרה בלעדיהם.
בן 14. שם משפחתו שונה בין העונות, וכנראה שפירו זה שם המשפחה היהודי שלו.
קרני (ננסי קארטרייט) – אחד מהבריונים של בית הספר היסודי, נשאר כיתה הרבה פעמים.
גילו אינו ידוע, אך ידוע כי יש לו כבר ילד.
שרי וטרי מקלברי (ראסי טיילור (1990-2019), גריי דלייל (2019-הווה)) – אחיות תאומות הלומדות בכיתתו של בארט.
הקורבן העיקרי לבריונות של ג'ימבו, קרני ודולף.
ראלף וויגאם (ננסי קרטרייט) – ילד מאותגר שכלית אשר לומד בכיתה של ליסה.
בנו של מפקד המשטרה, קלנסי וויגאם.
ג'ייני פאוול (פמלה היידן, קימברלי ברוקס) – החברה הטובה ביותר של ליסה.
אליסון טיילור (פמלה היידן, טרס מקניל) – חברתה של ליסה.
לואיס – חברו של בארט.
ריצ'רד – חברו של בארט.
אוטר זורקר (ראסי טיילור) – ילד גרמני אשר הגיע במסגרת חילופי תלמידים.
אכלן גדול ואחד מהקורבנות העיקריים של בריוני בית הספר.
וונדל קוויזלי/בורטון (טרס מקניל, פמלה היידן) – ילד חיוור אשר נוהג להקיא לעיתים קרובות.
שם משפחתו שונה בין הסדרה לקומיקס, בהתאמה.
דאטבייס (ננסי קרטרייט) – כינויו של אחד החנונים בבית הספר היסודי.
שונה צ'אלמרס (טרס מקניל) – נערה בת 12 או 19 (באחד הפרקים חוגגת בת-מצווה).
מעשנת וחברה לשעבר של ג'ימבו ג'ונס, נוהגת לגנוב מחנויות.
באחת העונות יצאה עם בארט.
בעונה הראשונה היה צהוב-עור, בהמשך הפך לשחור-עור.
אדי (הארי שירר) – שוטר.
צ'יף קלאנסי וויגאם (האנק עזריה) – מפקד המשטרה.
חסר בינה, בעל עודף משקל ועצלן.
בן זוגה של שרה, בדרך כלל מלווים אותו השוטרים לו ואדי.
וויגאם הוא שוטר מפוקפק אשר נוהג לקחת שוחד ולהתעלם מפשעים כדי שלא יצטרך להתאמץ.
חוש הבטיחות שלו גרוע, למשל כשהוא חושב הוא מגרד מתחת לכובע שלו עם האקדח, באופן קבוע.
מו סיזלאק (האנק עזריה) – הברמן והבעלים של "הטברנה של מו", בר המשקאות של ספרינגפילד.
בעל תואר בברמנות מאוניברסיטת סוויגמור.
אדם אלים בעל אישיות מעורפלת, עבר פלילי ונטיות אובדניות (כולל ניסיונות התאבדות רבים).
חוטא אף בהתנהגויות פליליות: הטרדה מינית של נשים, מסחר בפנדות וחיות בסכנת הכחדה, הימור בתחרויות אגרוף ועוד.
בנוסף, בבר שלו הוא מארח אירועי רולטות רוסיות ומסתיר מהגר הולנדי לא-חוקי.
יש לו חתול בשם מר פיק, אליו הוא קרוב מאוד.
מו הציל מספר פעמים את מגי סימפסון.
מו מאוהב במארג' וניסה להתחיל איתה כמה פעמים בסדרה, אך ללא הצלחה.
בארני גאמבל (דן קסטלנטה) – אלכוהוליסט.
נחשב לאחד מחברי הילדות הטובים ביותר של הומר.
חסר בינה ולרוב נראה בבר של מו, גר מול תחנת המשטרה.
היה בעבר אדם משכיל, אך התמכר לאלכוהול בגלל הומר.
הומר זוכר את תאריך יום הולדתו כי הוא חולק אותו עם היטלר – 20 באפריל.
באחד הפרקים עושה רישיון על מסוק ובהמשך גם טס.
לארי דלרימפל: חבר להשתכרות של הומר וחבריו.
מופיע כמעט בכל העונות עד מותו בעונה 35.
ראש העיר ג'וזף דיאמונד "ג'ו" קווימבי (דן קסטלנטה) – ראש עיריית ספרינגפילד המושחת והנהנתן, בוגד באשתו עם מיס ספרינגפילד.
קולו מבוסס על קולו של ג'ון קנדי.
קווימבי הוא ראש עיר מפוקפק אשר לוקח שוחד, עושה עסקאות עם אנשי מאפיה ומעלים כספים.
מרתה קווימבי (מגי רוזוול) – אשתו של קווימבי.
השופט רוי סניידר (הארי שירר) – שופט ותיק, סלחן לנערים.
השופטת קונסטנס הארם (ג'יין קזמרק) – שופטת חסרת רחמים.
ליונל האץ (פיל הארטמן) – עורך הדין הכושל של הסימפסונים, ידוע כנוכל.
אחד משמותיו הרבים הוא מיגל סנצ'ז.
הדמות חדלה מלהופיע לאחר שהמדבב, הארטמן, נרצח על ידי גרושתו.
ג'בדיה ספרינגפילד (הארי שירר) – מייסד העיר ספרינגפילד, שודד ים בעברו ובעל חובות כבדים.
האב שון – כומר קתולי ומנהל בית הספר הקתולי של ספרינגפילד.
בסיום העונה ה-16 הוא ניסה להפוך את בארט והומר לקתולים.
מספר 1 – מנהל את הכת הסודית "חוצבי האבן" , כת מיוחדת אשר נותנת הטבות רבות למי שנמצא בה.
אלברט סנייק ג'יילבירד (האנק עזריה) – העבריין השכונתי, אסיר.
תרגום שמו לעברית הוא נחש ציפור-כלא.
נוהג לעיתים קרובות לשדוד את המכולת "קוויק-אי-מארט".
"סייד שואו בוב", רוברט טרוויליגר (קלסי גראמר) – שולייתו לשעבר של קראסטי הליצן, שהפך לפושע ולאויבו הגדול ביותר של בארט, משום שבארט חשף שהוא הפליל את קראסטי בשוד מזוין.
נכלא מספר פעמים בשל ניסיונות חוזרים ונשנים לרצוח את בארט סימפסון.
הופיע יותר מ-10 פעמים בהן ניסה לרצוח את בארט, אך בארבע פעמים ב-5 העונות הראשונות היו לו מטרות אחרות – הפללת קראסטי, רציחת סלמה, זיוף בחירות והפלת הטלוויזיה.
האנק סקורפיו – רשע על בסגנון "ג'יימס בונד".
נוטה לתכנן תוכניות מרושעות ולנסות להשתלט על העולם.
הוא הופיע פעמים אחדות בסדרה.
דרדריק טייטום (האנק עזריה, ג'יי פארו) – מתאגרף מקצועי ועבריין מורשע.
פרודיה על המתאגרף מייק טייסון.
דון ויטוריו ד'אמיקו (האנק עזריה) – סנדק המאפיה של ספרינגפילד.
מריון אנת'וני "טוני השמן" ד'אמיקו (ג'ו מנטניה) – סנדק המאפיה האיטלקית בספרינגפילד.
חולם על אשתו שמתה, מת בעונה ה-22 ונקבר לצד אשתו.
בפרק שהומר הצטרף למאפיה, אך הוחלף על ידי בן דודו "פיט טוני", אשר שינה את שמו ל"טוני השמן", פיתח בעיות אכילה והפך לגרסה מדויקת של טוני השמן.