tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ארצות הברית שותפה לקפריסין במספר ארגונים בינלאומיים: קרן המטבע הבינלאומית, הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה, הבנק העולמי, האומות המאוחדות וארגון הסחר העולמי.
קפריסין הייתה פעם מדינה משקיפה בארגון המדינות האמריקאיות.
בדו"ח המנהיגות האמריקני לשנת 2012 26% מהקפריסאים הביעו דעה חיובית בנוגע להנהגת ארצות הברית, 35% הביעו דעה שלילית ו-39% הביעו דעת ביניים או לא ידעו לומר מה הם חושבים על ההנהגה.
ארצות הברית רואה את הסטטוס קוו בסוגיית קפריסין כבלתי מתקבל על הדעת.
ארצות הברית פונה מדי שנה לאומות המאוחדות כדי לנסות למצוא הסדר קבוע והוגן לכל הצדדים.
ארצות הברית פועלת בשיתוף פעולה הדוק עם קפריסין במלחמה בטרור.
הסכם סיוע משפטי הדדי, שנכנס לתוקפו מאז ה-18 בספטמבר 2002, מקדם שיתוף פעולה דו-צדדי.
קפריסין חתמה גם על הסכם ביטחון ימי עם ארצות הברית ב-25 ביולי 2005, המחזק את שיתוף הפעולה הדו-צדדי נגד הטרור.
ארצות הברית העבירה יותר משני מיליון דולר לשתי הקהילות הקפריסאיות (היוונית והטורקית) מאז אמצע שנות השבעים, וכעת היא מספקת כ-24 מיליון דולר בשנה לצמצום המתחים ולקידום השלום ושיתוף הפעולה בין שתי הקהילות.
בשנת 2004 הפקידה ארצות הברית מיליוני דולרים בקופת המדינה של קפריסין הטורקית על מנת לצמצם עלויות כלכליות של הסדר עתידי.
ארצות הברית מיוצגת בקפריסין בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בניקוסיה, בירת המדינה.
קפריסין מיוצגת בארצות הברית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בוושינגטון הבירה.
קפריסין מיוצגת בארצות הברית גם בדרג הקונסולרי באמצעות 12 קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: אטלנטה, שיקגו, דטרויט, יוסטון, ג'קסונוויל, לוס אנג'לס, ניו אורלינס, ניו יורק, פורטלנד, סן פרנסיסקו, וסיאטל.
יחסי ארצות הברית–קומורו הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, המדיניים והשיתופיים שבין האיחוד של איי קומורו לבין ארצות הברית של אמריקה.
ארצות הברית הכירה בממשלת קומורו בשנת 1977, וכיום מתוארים היחסים כידידותיים.
לארצות הברית אין שגרירות בקומורו.
שגריר ארצות הברית במדגסקר מוכר גם כשגריר ארצות הברית בקומורו.
באופן דומה, לקומורו אין שגרירות בוושינגטון, אך נציגם הקבוע באו"ם, מוכר כשגריר קומורו לארצות הברית.
שתי המדינות הן חברות באו"ם, קרן המטבע הבין-לאומית (IMF) והבנק העולמי (WB).
בנוסף, קומורו משמשת מדינה משקיפה בארגון הסחר העולמי, בו ארצות הברית חברה.
על אף ש-19% מהייצוא של קומורו הוא לארצות הברית, רק 1% מהייבוא שלהם מקורו בארצות הברית.
בעבר חתמה ארצות הברית על הסכם סחר עם השוק המשותף של מזרח אפריקה ודרום אפריקה (COMESA), בה קומורו חברה.
קומורו אף זכאית להטבות סחר עם ארצות הברית.
יחסי ארצות הברית–קוסטה ריקה הם היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לקוסטה ריקה, אשר היו קרובים במהלך ההיסטוריה, אם כי היו גם חילוקי דעות ביניהן, וכמו במקרה של ויליאם ווקר.
עם זאת, קוסטה ריקה תמכה בדרך כלל במדיניותה של ארצות הברית, במיוחד בתחומים של דמוקרטיה ושל זכויות אדם, וכיום ישנם יחסים חזקים מאוד בין השתיים.
קוסטה ריקה וארצות הברית כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ביניהן בשנת 1851.
ארצות הברית היא שותפת סחר חשובה מאוד של קוסטה ריקה.
שתי המדינות משתפות פעולה בעניין הגנת הסביבה, וארצות הברית רוצה לשמר את המשאבים הטרופיים של קוסטה ריקה, ולמנוע התדרדרות סביבתית.
בשנת 2007 ארצות הברית הפחיתה את החוב של קוסטה ריקה, בתמורה להגנה ושימור של קוסטה ריקה על היערות הטרופיים בתחומה.
זה הוא ההסכם הגדול ביותר מסוגו עד כה.
באמצעות מתן סיוע של יותר מ-100 מיליון דולר, הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) תמכה במאמצים של קוסטה ריקה לייצב את הכלכלה, ולהאיץ את הצמיחה הכלכלית באמצעות מדיניות הרפורמות וליברליזציה של הסחר.
יוזמות סיוע בשנות התשעים התמקדו במדיניות דמוקרטית, מודרניזציה ויושרה של הממשל ופיתוח בר-קיימא.
לאחר שהסתיימו רוב סוגי הסיוע האמריקני, נסגרה משלחת ה-USAID בקוסטה ריקה בשנת 1996. עם זאת, USAID השלימה פרויקט בהיקף של 9 מיליון דולר בשנים 2000-2001 כדי לתמוך בפליטים של הוריקן מיץ' המתגוררים בקוסטה ריקה.
היחסים בין שתי המדינות התדרדרו בשנת 1980, כאשר ממשל רייגן השתמש בקוסטה ריקה, על מנת לתקוף את ניקרגואה נגד רצונה של ממשלת קוסטה ריקה.
נשיא קוסטה ריקה, אוסקר אריאס אסר על קומץ פקידים אמריקנים לשעבר להיכנס לקוסטה ריקה לאחר שוועדת הקונגרס מצאה כי מעשיהם כדי לספק את המורדים הובילה לסחר בסמים על ידי הטייסים.
ממשל בוש עצר את ההלוואות הפיננסיות הבינלאומיות לממשלת קוסטה ריקה, לאחר שאריאס הפקיע קרקעות שעליהן הוקם נמל תעופה סודי.
יותר מ-3,370 מתנדבי חיל השלום שירתו בקוסטה ריקה מאז שהחלה התוכנית בשנת 1963. כיום, 128 מתנדבים משרתים שם, ועוסקים בתחומים של פיתוח נוער, פיתוח קהילה, עסקים, חינוך אנגלי, והם מיומנים לעבוד אף בספרדית.
כפי שדווח על ידי מפקד האוכלוסין הלאומי של קוסטה ריקה בשנת 2011, עלה מספר האזרחים האמריקנים החיים בקוסטה ריקה ב-4.1% לעומת שנת 2000. 15,898 אזרחים אמריקנים חיים בקוסטה ריקה, בהשוואה ל-9,511 שחיו שם בשנת 2000.
הסכם לשיתוף פעולה בין המדינות נגד סמים
בשנת 1999 חתמו שתי המדינות הסכם לשיתוף פעולה נגד סמים.
ההסכם מאפשר שיתוף פעולה בין משמר החופים של קוסטה ריקה לבין משמר החופים של ארצות הברית, בנוגע להפצת סמים ופעילות בלתי חוקית אחרת.
שיתוף הפעולה, במיוחד נגד סחר בסמים, היה מוצלח.
עם זאת, היה סכסוך פנימי (בתוך קוסטה ריקה) בנוגע לפעולות כוחות הצי האמריקני ועל התמיכה בפעילויות משמר החופים.
בעוד קוסטה ריקה מודאגת מהאיום של פעילויות הקשורות בסמים בלתי חוקיים, ישנם חברי פרלמנט המעדיפים לפתור את הסכסוכים בדרכי שלום, ומתנגדים לפעילות הצי האמריקני.
כמו כן הוגשה עתירה מקוונת נגד כניסת ספינות חיל הים האמריקניות, שזכתה ללמעלה מ-4,200 חתימות וגיוס מפגינים.
המרכז התרבותי של קוסטה ריקה-צפון אמריקה
ארגון Centro Cultural Costarricense Norteamericano הוא מוסד ללא כוונת רווח, אשר הוקם בשנת 1945, והוכרז כ 'פרויקט ציבורי' על ידי ממשלת קוסטה-ריקה בשנת 1993.
מטרות הארגון הן "להוביל דרכים חדשניות של הוראת שפות, וקידום חוויות בין-תרבותיות" בין שתי המדינות.
הארגון מסתייע רבות בשגרירות ארצות הברית בסן חוסה.
יחסי ארצות הברית–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין ארצות הברית של אמריקה והרפובליקה של קניה.
קניה וארצות הברית הן בעלות-ברית קרובות זה מכבר ונהנו מקשרים טובים, באופן יחסי, מאז קבלת עצמאותה של קניה.
היחסים התהדקו עוד יותר לאחר הפיכת הממשל הקנייתי לדמוקרטי יותר ב-2002 ושיפורים נוספים בכיבוד זכויות האדם, בהנהגתו של מוואי קיבאקי.
לאחר קבלת עצמאותה של קניה ב-12 בדצמבר 1963, הכריזה ארצות הברית על הכרתה באומה הטרייה באופן מידי וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים.
השגרירות האמריקאית בניירובי נחנכה ב-12 בדצמבר 1963 - יום העצמאות הקנייתי - כאשר לורנס ואס עמד בראשה במעמד ממונה ארעי על היחסים עד למועד מינויו כשגריר.
קניה בחרה לצעוד בנתיב פוליטי קפיטליסטי, התאימה עצמה אל העולם המערבי ונהפכה אותה לבעלת-ברית מרכזית של אמריקה באזור מזרח אפריקה בימי המלחמה הקרה.
בראשית אוגוסט 1998, מחבלים חברי ארגון הטרור "אל-קאעידה" התקיפו את השגרירות האמריקאית בניירובי, ורצחו יותר מ-200 נפשות נוסף על אלפי פצועים.
מאז פיגוע זה, ממשלת ארצות הברית ומקבילתה הקנייתית הגבירו את שיתוף הפעולה ביניהן במטרה לטפל בסוגיות אי-הביטחון בקניה, וכן בתחום מיגור הטרור.
משפחותיהם של קרבנות וניצולי הפיגוע חתמו, לחוד, על עצומה הקוראת לממשלת קניה לעתור לממשלת ארצות הברית בבקשה שתפצה אותם.
עיתונאי קנייתי המתגורר בארצות הברית ניצל הזדמנויות אחדות על-מנת לגעור ולבקר את הממשל האמריקאי על שוויון הנפש שלו בנושא.
במאמר שכותרתו "עֹל הדמים הגדול של האח הגדול", שפורסם בעיתון הקנייתי "דיילי ניישן" ("Daily Nation"), אחד משני העיתונים בעלי התפוצה הרחבה ביותר בקניה, תהה כותב המאמר בן מוטואה ג'ונתן מאוריטי (Ben Mutua Jonathan Muriithi), מדוע "ממשל אובמה ואחרים לפניו העלימו עין בשעה שהיה ברור כי קניה סבלה מנזק ביטחוני".
למעלה מ-9,000 אזרחים אמריקאים רשומים בשגרירות ארצות הברית בניירובי כתושבי קניה.
בשנת 2006 נרשם שיא בן כ-86,528 אמריקאים בקניה, עלייה של 17.6% לעומת אשתקד, 2005. כשני שלישים מהאוכלוסייה האמריקנית בקניה הם מיסיונרים ומשפחותיהם.
ההשקעה העסקית האמריקאית בקניה מוערכת בלמעלה מ-285 מיליון דולר אמריקאי, בעיקר במישורי המסחר, הייצור הקל ובתעשיית התיירות.
ארצות הברית מספקת ציוד והכשרה לכוחות הביטחון של קניה; הן לאלו המזוינים הצבאיים והן לאלו האזרחיים.
ארצות הברית קוראת לפעולה יעילה של ממשלת קניה נגד שחיתות שלטונית ואי-הביטחון במדינה ורואה בכך כשני המכשולים הגדולים ביותר של הקנייתים בדרך להשגת צמיחה כלכלית מתמשכת ומהירה.
יחסי ארצות הברית–פיג'י הם היחסים הדיפלומטיים המלאים שבין הרפובליקה של איי פיג'י לבין ארצות הברית.
ארצות הברית מפעילה שגרירות בסובה אשר אחראית גם ליחסים עם קיריבטי, נאורו, טונגה וטובאלו.
פיג'י מפעילה שגרירות בוושינגטון די.
אשר אחראית בנוסף גם על היחסים עם קנדה ומקסיקו.
בנוסף על כך, יש לפיג'י קונסוליות בדאלאס, שיקגו, סן פרנסיסקו ולוס אנג'לס.
עד להפיכתה של פיג'י למושבה בריטית בשנת 1874 פעלה באיים קונסוליה אמריקנית.
ארצות הברית הכירה בעצמאות פיג'י באוקטובר 1970 ובשנה שלאחר מכן נוסדו היחסים בין המדינות.
במרץ 2005 ארצות הברית גינתה את פיג'י על האפליה הגזעית אשר לכאורה התקיימה בה, דבר שהוביל למתיחות בין המדינות.
לאחר ההפיכה הצבאית שהתרחשה במדינה ב-2006 היחסים הידרדרו וארצות הברית השעתה את הסיוע הכספי למדינה.
הממשל הצבאי שהוקם בדצמבר לא הוכר על ידי ארצות הברית.
הנתק הוביל לשיפור יחסיה הדיפלומטיים של פיג'י עם מדינות אסיה כגון הרפובליקה העממית של סין וקוריאה הצפונית.
היחסים המשיכו להידרדר עד הבחירות הדמוקרטיות הראשונות שנערכו בפיג'י בספטמבר 2014.
יחסי ארצות הברית–צ'אד הם היחסים דו-צדדיים שבין ארצות הברית לבין צ'אד.
לארצות הברית שגרירות בנג'מנה, ואילו לצ'אד שגרירות בוושינגטון.
לפי דו"ח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 81% מאזרחי צ'אד חושבים שארצות הברית היא המנהיגה העולמית, כאשר 18% מסתייגים ו-1% אינו בטוח; זהו הדירוג הרביעי בגובהו בכל מדינה שנבדקה באפריקה.
היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית וצ'אד נוסדו ב-11 באוגוסט 1960.
במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה הקודמת, קיימו ארצות הברית וצ'אד קשרים כלכליים מצומצמים למדי, כולל ערבויות וסיוע, כמו גם מעורבות של חיל השלום.
הבצורת בצ'אד בראשית שנות השבעים הביאה לסיוע של ארצות הברית במזון וחקלאות לאזורים מרוחקים, כולל אספקת תבואה, שירותי בריאות בעלי חיים וסיוע טכני.
בתקופה זו גובשו גם הסכמים כלכליים אחרים שכללו בניית דרכים באזור אגם צ'אד ופיתוח קהילתי כפרי.
אף על פי שצ'אד הייתה חלק מתחום ההשפעה של צרפת, ארצות הברית סיפקה מידה נמוכה של סיוע צבאי עד 1977. לאור בקשתו של נשיא צ'אד פליקס מאלום מ-1978 להגדיל את הסיוע הצבאי למדינה בעת התקוממות FROLINAT במקביל לעלייה ניכרת בפעילות הסובייטית באפריקה, בעיקר באתיופיה, והגדלת משלוחי הנשק הסובייטים ללוב.
יחסי ארצות הברית עם מדינות אפריקה הוגדרו מחדש בהתאם לערך האסטרטגי החדש שהוקצה לבני ברית אפריקה, ומדיניות החוץ של ארצות הברית השתנתה בהתאם.
בהתאם, במהלך שנות ה-80 גבר העניין של ארצות הברית בצ'אד.
במהלך ממשל רייגן, הפכה צ'אד למוקד המדיניות האמריקאית בצפון אפריקה כאשר מזכיר המדינה האמריקאי אלכסנדר הייג חיפש דרכים חדשות לערער את משטר קדאפי, שגרם לחוסר יציבות בחלק גדול מהאזור מבסיסו בלוב השכנה.
עקב כך גובשה תוכנית לתקוף את החזית הדרומית של לוב דרך צ'אד בתקופה בה חלק גדול מחצייה הצפוני של צ'אד היה כבוש על ידי כוחות קדאפי.
כחלק מהתוכנית, ה-CIA סיפק נשק לכוחות מתנגדי קדאפי בראשותו של היסן הברה.
התוכנית נחלה הצלחה, וקדאפי הסיג את כוחותיו מצ'אד.
הברה השתלט על צ'אד ב-1982, וזכה לתמיכה כלכלית מוושינגטון.
עם זאת, בשנת 1988 החלו יועצים אמריקאים להדגיש את הצורך ליישב את הסכסוכים בין הפלגים הלוחמים ולפייס את קבוצות המורדים בצ'אד.
באותן שנים, התמיכה של ארצות הברית בצ'אד כללה מספר הסכמי סיוע כלכליים וצבאיים, כולל תוכניות אימונים לשיפור יעילות ממשלת הברה, חיזוק אמון הציבור בממשלה ושיתוף פעולה מודיעיני שסייע בהתמודדות עם כוחות לוב בשנת 1987.
נכון לשנת 2020, ארצות הברית נהנית מיחסים לבביים עם ממשלתו של אידריס דבי.
צ'אד הוכיחה עצמה כשותפה בעלת ערך במלחמה העולמית בטרור, ובמתן מחסה ל-200 אלף פליטים ממשבר דארפור שבסודאן בגבולה המזרחי.
באפריל 2024 ביקש צ'אד מארצות הברית לסיים את הסכמי שיתוף הפעולה הצבאיים בין שתי המדינות.
לפני שסגרה לצמיתות את המשלחת צ'אד בשנת 1995 בגלל קיצוץ בתקציבים וחששות ביטחוניים, תוכנית הפיתוח של ארצות הברית בצ'אד התמקדה בענפי החקלאות, הבריאות והתשתיות.
הדבר כלל גם פרויקטים בתחום התיקונים ותחזוקת הכבישים, בריאות האם והילד ומערכות התרעה מוקדמת על רעב.
גם כיום ממשיכות לפעול בצ'אד מספר סוכנויות התנדבות אמריקאיות (בעיקר אפריקארה ו-VITA).
כמו כן, באופן מסורתי הייתה לחיל השלום הבינלאומי נוכחות בצ'אד, עם מתנדבים שהגיעו בתקופה שלאחר המלחמה ב-1987, ולאחר מכן נסוגו בשנת 1998. פעולות חיל השלום התחדשו בספטמבר 2003 עם קבוצה של 20 מתנדבים.
מחזור שני של 17 מתנדבים הגיע בספטמבר 2004.
ב-24 בספטמבר 2017 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על איסור טיולים שהגביל את נסיעתם של אזרחי צ'אד לארצות הברית, תוך ציון חשש לטרור.
מומחים שונים לאזור הביעו חשש כי צ'אד עשויה לצמצם את שיתוף הפעולה בהגנה ובטרור עם ארצות הברית בתגובה.
ב-10 באפריל 2018, פרסמה ארצות הברית הכרזה המגדילה את מגבלות הנסיעות על צ'אד.
יחסי ארצות הברית–קמרון הם היחסים הבין-לאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין קמרון.
היחסים בין המדינות קרובים, אף שלעיתים הושפעו מהחששות מפני פגיעות בזכויות האדם וקצב הליברליזציה הפוליטית והכלכלית.
התוכנית הדו צדדית של ארצות הברית לפיתוח בינלאומי (USAID) בקמרון נסגרה מסיבות תקציביות בשנת 1994.
עם זאת, כ-140 מתנדבי חיל השלום ממשיכים לעבוד בהצלחה בקמרון בתחומי החקלאות, פיתוח קהילתי, חינוך ובריאות.
המרכז לענייני הציבור בשגרירות ארצות הברית ביאונדה מארגן ומממן חילופי תרבות, חינוך ומידע מגוונים.
הוא מחזיק בספרייה ועוזר לטפח את התפתחות העיתונות העצמאית של קמרון על ידי מתן מידע במספר תחומים, כולל מדיניות זכויות האדם של ארצות הברית ודמוקרטיזציה.
קרנות העזרה העצמית והדמוקרטיה, ושגרירויות זכויות האדם בקמרון הן מהגדולות באפריקה.
דרך מספר קרנות אזוריות של מחלקת המדינה וארצות הברית, השגרירות מספקת גם כספים לפליטים, למאבק באיידס, לדמוקרטיזציה ולמלגות לנערות.
מחלקת החקלאות של ארצות הברית (USDA) העניקה מענק סחורות בשווי של 6 מיליון דולר בשנת 2003 למימון פרויקטים לפיתוח חקלאי בפרובינציות הצפון והצפון הרחוק.
תוכנית דומה בסכום של 4 מיליון דולר אושרה בשנת 2004. התוכנית נועדה לממן פרויקט פיתוח חקלאי ושיפור התזונה באזור מזרח אדמאווה.
ארצות הברית וקמרון עובדות יחד באו"ם ובארגונים רב-צדדיים אחרים.
בעוד במועצת הביטחון של האו"ם בשנת 2002, קמרון עבדה בצמוד עם ארצות הברית על יוזמות שונות.
ממשלת ארצות הברית ממשיכה לספק מימון משמעותי למוסדות פיננסיים בינלאומיים, כמו הבנק העולמי, קרן המטבע הבינלאומית, ובנק לפיתוח אפריקני, המספקים סיוע כספי ואחר לקמרון.
שגרירות ארצות הברית בקמרון ממוקמת ביאונדה, בירת המדינה.
היחסים דיפלומטיים בין ארצות הברית והרפובליקה של קזחסטן כוננו בשנת 1991 לאחר שקזחסטן קיבלה את עצמאותה מברית המועצות.
ב-25 בדצמבר 1991 ארצות הברית הפכה למדינה השלישית (אחרי טורקיה והפדרציה הרוסית) שהכירה בעצמאותה של הרפובליקה של קזחסטן, לאחר קריסת ברית המועצות.
ארצות הברית הייתה המדינה הראשונה שפתחה בינואר 1992 את שגרירותה בקזחסטן, באלמה אטה, ולאחר מכן העבירה אותה לאסטנה ב-2006. בשנת 2009, ארצות הברית פתחה קונסוליה כללית באלמטי.
בשנים שלאחר העצמאות של הרפובליקה של קזחסטן, המדינות הקימו יחסים דו-צדדיים קונסטרוקטיביים.
מאז 2003 נערכו מדי שנה בקזחסטן התרגילים הצבאיים של ארצות הברית-קזחסטן "סטפה איגל", תרגילים צבאיים שבהם השתתפו כוחות מארצות הברית, בריטניה, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, וגם, לראשונה, אפגניסטן, נפאל וטורקיה השתתפו בתרגילים "סטפה איגל 2015".
בשנת 2003 שלחה קזחסטן 27 מהנדסים צבאיים לעיראק, ובסך הכל שהו בעיראק 290 חיילים קזחים.
על פי משרד החוץ הקזחי: "קזחסטן נטלה תפקיד מוביל בתמיכה במבצעים של ארצות הברית למאבק באיומים על ביטחון ויציבות באזור מרכז אסיה."
היחידות הצבאיות קזבט וקזברי הוקמו ומשתתפות באופן שוטף בשיתוף עם ארצות הברית וכוחות נאט"ו, ויחידות אלה משתתפות הן בפעולות צבאיות והן בתרגילי התפרעות קרובה אזרחית שנערכו בשטח קזחסטן ומחוצה לה.
בספטמבר 2016 נחנכה באלמטי מעבדה לאבחון מחלות זיהומיות ואחסון זנים של נגיפים מסוכנים במיוחד, אשר לצורך הקמתה הקצתה ארצות הברית 130 מיליון דולר.
נכון לשנת 2011, קזחסטן היא שותפת הסחר ה-78 בגודלה של ארצות הברית, עם מחזור של 2.5 מיליארד דולר.
בשנת 2010 ההשקעה הישירה של ארצות הברית בכלכלה של קזחסטן הסתכמה ב-9.6 מיליארד דולר שהם 23.9% יותר מאשר בשנת 2009. ההשקעות מרוכזות בתחום הנפט והגז, טלקומוניקציה ואנרגיה.
קזחסטן התקדמה מעט ביצירת אקלים השקעה חיובי, אם כי ישנן בעיות חמורות, כולל חוסר השלמות של מערכת המשפט.
חוזה ההשקעות הדו-צדדי של ארצות הברית וקזחסטן וחוזה למניעת כפל מס נחתמו בשנים 1994 ו-1996. בשנת 2001 הקימו קזחסטן וארצות הברית שותפות אנרגיה ביניהן.
הצטרפות לארגון הסחר העולמי נותרת בעדיפות עליונה עבור ממשלת קזחסטן.
ארצות הברית מסייעת לקזחסטן במאבק בפשע מאורגן, טרור וקיצוניות.
לדברי ג'ורג' קרול, שגריר ארצות הברית בקזחסטן: "קזחסטן מילאה תפקיד ענק והפכה ביוני 2015 למדינה המארחת של הוועידה האזורית בנושא התמודדות עם קיצוניות אלימה.
ועידה זו הייתה אירוע מפתח לקראת פסגת ההתמודדות עם קיצוניות אלימה, שתתקיים במסגרת העצרת הכללית של האומות המאוחדות בניו יורק בספטמבר."
שיתוף הפעולה בין ארצות הברית לקזחסטן בתחום הביטחון ואי-הפצת הנשק הגרעיני הוא אבן היסוד של היחסים, כפי שמעידים השתתפותה של רפובליקת קזחסטן בוועידת הביטחון הגרעיני בוושינגטון בשנת 2010, ואז בסיאול בשנת 2012. בשנת 1993 נטשה קזחסטן את הנשק הגרעיני וסגרה את אתר הניסויים סמיפלטינסק .
ארצות הברית סייעה לקזחסטן בהשמדת ראשי נפץ גרעיניים, חומרי נשק ותשתיות תומכות שלהם.
בשנת 1994, קזחסטן העבירה יותר מחצי טון אורניום בדרגת נשק לארצות הברית.
בשנת 1995, קזחסטן הרסה את ראש נפץ הגרעין האחרון שלה, ובסיוע ארצות הברית השלימה את איטום 181 מנהרות גרעין.
במהלך העשור הבא, ארצות הברית וקזחסטן אטמו יחד עוד 40 מנהרות גרעיניות.
קזחסטן חתמה על אמנת הכוחות המזוינים הקונבנציונליים באירופה (1992), על אמנת START (1992), על הסכם אי הפצת נשק גרעיני (1993), האמנה לאיסור כלי נשק כימיים ושלילת ניסויים גרעיניים מקיפים (2001).
על פי תוכנית הפחתת איום השיתופית, ארצות הברית השקיעה 240 מיליון דולר כדי לסייע לחיסול נשק להשמדה המונית בקזחסטן.
יחסי ארצות הברית–פנמה הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין פנמה.
על פי דוח המנהיגות העולמית האמריקאית לשנת 2012, 32% מהתושבים הפנמים תומכים בהנהגת ארצות הברית, 16% מסתייגים, ו-52% לא בטוחים.
בשנים שלאחר מכן חל תהליך משא ומתן ממושך עם ארצות הברית, שהגיע לשיאו עם חתימת הסכמי טוריחוס–קרטר, לפיהם אמורה להסתיים העברת תעלת פנמה לפנמה בדצמבר 1999. ההסכמים נחתמו בשנת 1977 בארוחת ערב ממלכתית שהתקיימה בבניין האיחוד הפאן אמריקאי בהשתתפות כל מנהיגי המדינות החברות בארגון מדינות אמריקה.
תהליך המעבר, עם זאת, חווה עיכובים בעקבות קיומו של שלטונו הצבאי דה-פקטו של מנואל נורייגה בפנמה בשנים 1982–1989.
הסכמי תעלת פנמה משנת 1977 נכנסו לתוקף ב-1 באוקטובר 1979. הם החליפו את הסכם היי-בונאו-וארלה מ-1903 בין ארצות הברית לפנמה (שתוקן בשנים 1936 ו-1955), ואת כל ההסכמים האחרים בין ארצות הברית לפנמה הנוגעים לתעלת פנמה, שהיו בתוקף באותו מועד.
ההסכמים כוללים אמנה בסיסית המסדירה את התפעול וההגנה של התעלה מ-1 באוקטובר 1979 עד ל-31 בדצמבר 1999 (אמנת תעלת פנמה) ואמנה המבטיחה את נייטרליות הקבע של התעלה (אמנת נייטרליות).
פירוט ההסדרים להפעלת ארצות הברית והגנה על התעלה במסגרת אמנת תעלת פנמה מוצגים בהסכמי יישום נפרדים.
אזור התעלה וממשלתו חדלו להתקיים עם כניסת האמנות לתוקף ופנמה קיבלה סמכות שיפוט מוחלטת בשטחים ותפקידי אזור התעלה, תהליך שהושלם ב-31 בדצמבר 1999.
ב-20 בדצמבר 1989, כדי לעצור את מנואל נורייגה, פלשה ארצות הברית לפנמה.
ההתערבות הצבאית סייעה להשביע לשלטון את הזוכה בבחירות במאי 1989, הנשיא גילרמו אנדרה.
תולדות היחסים בין פנמה לארצות הברית הן קורס חובה בתוכנית הלימודים של בתי הספר התיכונים הציבוריים בפנמה.
ארצות הברית משתפת פעולה עם ממשלת פנמה בקידום פיתוח כלכלי, פוליטי, ביטחוני וחברתי באמצעות סוכנויות אמריקאיות ובינלאומיות.
קשרי התרבות בין המדינות הם חזקים ופנמנים רבים פונים לארצות הברית להשכלה גבוהה והכשרה מתקדמת.
בשנת 2007 חברו ארצות הברית ופנמה להשקת מרכז הכשרה אזורי לעובדי בריאות.
המרכז מעניק הכשרה לעובדי שירותי בריאות בקהילה בפנמה ובכל מרכז אמריקה.
כ-25,000 אזרחים אמריקאים מתגוררים בפנמה, רבים הם גמלאי נציבות תעלת פנמה ואנשים בעלי אזרחות כפולה.
ישנה גם מובלעת שהולכת וגדלה במהירות של גמלאים אמריקאים המתגוררים במחוז צ'יריקי במערב פנמה.
פנמה ממשיכה להילחם נגד הסמים והסחר בנשק שלא כחוק.
קרבת המדינה למדינות גדולות המייצרות קוקאין ותפקידה כצומת דרכים מסחרית וכלכלית הופכות אותה למדינה בעלת חשיבות מיוחדת בהקשר זה.
ממשלת פנמה סיכמה הסכם עם ארצות הברית בנושאי אכיפת החוק הימי, טרור, נרקוטיקה, וכן כלי רכב גנובים.
חקירה בת שלוש שנים של משרד התובעים בסמים, ה-PTJ, ומספר גורמי אכיפת החוק באזור, הגיעה לשיאה במאי 2006, במעצרו בברזיל של פאבלו ראיו מונטנו, פושע בעסקי הסמים ויליד קולומביה.
נכסים שנמצאו בפנמה השייכים לקרטל הסמים שלו היו בין אלה שנתפסו על ידי ממשלת פנמה בעקבות כתב האישום שלו בבית משפט פדרלי בארצות הברית במיאמי.
במרץ 2007 תפס משמר החופים של ארצות הברית בשיתוף ממשלת פנמה מעל 38,000 ק"ג של קוקאין מול חופי פנמה, תפיסת הסמים הגדולה ביותר במזרח האוקיינוס השקט.
פנמה חתמה על הצהרת לימה, עליה נחתמו מספר מדינות אמריקה הלטינית.
המסמך הוא דחייה קולקטיבית של האספה המכוננת של ונצואלה ומזהה את הנשיא מדורו מוונצואלה כדיקטטור.
בתחילת אוגוסט 2017, ביקר סגן הנשיא פנס בפנמה סיטי, פנמה, כדי למסור הצהרה משותפת עם הנשיא ורלה ביחס לשתי המדינות והמאמצים המשותפים להחזרת הדמוקרטיה בוונצואלה, אך חשוב מכך לדון על מערכת היחסים בין המדינות.
בזירת ההשקעה הכלכלית, ממשלת פנמה הצליחה באכיפת זכויות הקניין הרוחני וכן סיכמה תיקון חוזה דו-צדדי עם ארצות הברית והסכם עם חברת ההשקעות הפרטית בחו"ל.
אף על פי שהלבנת ההון נותרה בעיה, פנמה עברה רפורמות משמעותיות בשנת 2000 שנועדו לחזק את שיתוף הפעולה שלה נגד פשעים פיננסיים בינלאומיים.
בינואר 2005 שלחה פנמה מפקחי בחירות לעיראק במסגרת המשלחת הבינלאומית לבחירות העיראקיות לפיקוח על הבחירות הלאומיות.
בשנת 2015 נמלט נשיא פנמה לשעבר ריקרדו מרטינלי לארצות הברית וביקש מקלט.
למרות בקשה הפנמנית להסגרה באשמת הסרת האזנות סתר, מרטינלי נעצר רק ביוני 2017 והוסגר ביוני 2018. העיכוב גרם למבקרים בפנמה לשאול על התערבות אמריקאית.
ארצות הברית פעלה גם נגד שיפור היחסים בין פנמה לסין.
כשספינת מכולות סינית הפכה לספינה הראשונה שעברה בתעלת פנמה החדשה ביוני 2016, שגריר ארצות הברית ג'ון ד.
פיילי הציב ספינת חיל הים אמריקנית לנוכח הספינה הסינית.
בעוד שפיילי הביע חששות מפני תוכניות פנמניות לכונן יחסים דיפלומטיים עם סין, נשיא פנמה חואן קרלוס ורלה הכחיש כי קורה משהו.
שגרירת ארצות הברית בפנמה כיום היא רוקסן סברל.
שגרירות ארצות הברית בפנמה ממוקמת בפנמה סיטי, פנמה.
פנמה מחזיקה בשגרירות הממוקמת בוושינגטון הבירה, ארצות הברית.
זו הפך לקונסוליה כללית ב-3 בספטמבר 1884 והפכה לשגרירות ב-6 באפריל 1942.
יחסי ארצות הברית–פרגוואי הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין הרפובליקה של פרגוואי.
על פי דוח ההנהגה העולמית של ארצות הברית 2012, 41% מהפרגוואים תומכים בשלטון ארצות הברית, כאשר 24% מסתייגים ו-35% אינם בטוחים.
ארצות הברית מחזיקה שגרירות באסונסיון, בירת פרגוואי.
שגריר ארצות הברית בפרגוואי כיון הוא מ.
אינטרסים של ארצות הברית בפרגוואי
ארצות הברית ופרגוואי מקיימות יחסים נרחבים ברמה הממשלתית, העסקית והאישית.
פרגוואי היא שותפה ביוזמות חצי הכדור לשיפור שיתוף פעולה נגד נרקוטיקה, הלבנת הון, סחר בבני אדם ופעילויות בלתי חוקיות אחרות הגבולות, והגנה נאותה על זכויות קניין רוחני.
ארצות הברית פונה לפרגוואי, שיש לה משאבים יעריים טרופיים ונהרות, לעסוק במאמצים חצי כדוריים להבטיח פיתוח בר-קיימא.
ארצות הברית ופרגוואי משתפות פעולה גם בארגונים בינלאומיים.
פרגוואי נקטה צעדים משמעותיים למאבק בפעילות מימון טרור באזור הגבול שאותו היא חולקת עם ארגנטינה וברזיל.
היא משתתפת בתוכניות ובפורומים נגד טרור, בהם "דיאלוג האבטחה שלוש פלוס אחת", עם שכנותיה וארצות הברית.
ארצות הברית תומכת בתוקף בגיבוש הדמוקרטיה של פרגוואי והמשך הרפורמה הכלכלית, אבני היסוד לשיתוף הפעולה בין מדינות בחצי הכדור.
ארצות הברית מילאה תפקידים חשובים בהגנה על המוסדות הדמוקרטיים של פרגוואי, בסיוע לפתור את המשבר באפריל 1996, והבטחיה ששינוי הממשל במרץ 1999 יתרחש ללא שפיכות דמים נוספת.
הסחר הדו-צדדי עם ארצות הברית גבר בארבע השנים האחרונות, לאחר ירידה מתמדת לאורך מספר שנים עקב מיתון ארוך טווח של הכלכלה הפרגוואי.
היבוא האמריקני מפרגוואי היה 51.28 מיליון דולר בלבד בשנת 2005, לעומת 58.58 מיליון דולר בשנה הקודמת.
היצוא האמריקני לפרגוואי בשנת 2005 היה בשווי 895.53 מיליון דולר, ומעל ל-622.87 מיליון דולר בשנת 2004, על פי נתוני המכס האמריקני (לא כל היצוא והיבוא באים לידי ביטוי בנתוני הממשלה הפרגוואי).
יותר מתריסר חברות רב לאומיות בארצות הברית מחזיקות חברות בת בפרגוואי.
אלו כוללות חברות בתחומי המחשבים, האגרו-תעשייה, הטלקום, הבנקאות ושירותים אחרים.
כ-75 עסקים בארצות הברית מעסיקים סוכנים או נציגים בפרגוואי, ולמעלה מ-3,000 אזרחי ארצות הברית מתגוררים במדינה.
ממשלת ארצות הברית מסייעת בפיתוח פרגוואי מאז 1942. בשנת 2006 חתמה פרגוואי על תוכנית אתגר המילניום בסך של 34.9 מיליון דולר (MCC), וארצות הברית התמקדה במאמץ של פרגוואי להילחם בחסינות ובאינפורמיות.
כמו כן, בשנת 2006 חתמה פרגוואי על הסכם עם ארצות הברית במסגרת חוק שימור היער הטרופי המספק לפרגוואי 7.4 מיליון דולר להקלת חובותיה הדו-צדדיים שנותרו בתמורה למחויבותה של ממשלת פרגוואי לשמר ולהשיב יערות טרופיים באזור דרום-מזרח המדינה.
בנפרד, הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי (USAID) תומכת בתוכניות לחיזוק המוסדות הדמוקרטיים של פרגוואי בתחומי החברה האזרחית, השלטון המקומי והביזור, הרפורמה הלאומית במדינה, שלטון החוק והאנטי שחיתות.
תחומי התערבות אמריקאית חשובים נוספים הם צמיחה כלכלית, הסביבה ובריאות הציבור.
הסכום הכולל של התוכנית היה בערך 10 מיליון דולר בשנת הכספים 2006.
מחלקת המדינה האמריקנית, המנהל לאכיפת הסמים, משרד המשפטים ומחלקת האוצר מספקים סיוע טכני, ציוד והדרכה לחיזוק האכיפה נגד נרקוטיקה, סחר באנשים, קידום כבוד לזכויות קניין רוחני ומסייעים בפיתוח ויישום של חקיקה בנושא הלבנת הון וחקיקה נגד טרור.
ב-19 בדצמבר 2003 חתמו גורמים רשמיים בארצות הברית ופרגוואי על מזכר הבנות חדש לחיזוק ההגנה והאכיפה החוקית של זכויות הקניין הרוחני בפרגוואי.
מאז 2003 מעסיקה ממשלת ארצות הברית יועץ לצדק התושבים בפרגוואי, התומך במאבק להלבנת הון ומימון הטרור, ופשעים פיננסיים אחרים וכן פשע מאורגן ושחיתות.
בשנת 2006 סיפקה הלשכה של מחלקת המדינה לעניינים נרקומטיים בינלאומיים ואכיפת חוק (INL) לפרגוואי 494,000 דולר בסיוע לתמיכה במאמציה למאבק בסחר נרקוטים, הלבנת הון והפרת זכויות קניין רוחני.
החל משנת 2004, עובדים יועץ חוב ציבורי לתושב, יועץ לתקציבי תושבים ויועץ מיסוי תושבים מטעם משרד האוצר עם עמיתיהם הפרגוואים ליישום רפורמות חיוניות.
כ-160 מתנדבים מטעם חיל השלום עובדים ברחבי פרגוואי בפרויקטים הנעים בין חקלאות ומשאבי טבע וכלה בחינוך, בריאות כפרית ופיתוח נוער עירוני.
ב-2007 צוינו 40 שנים לחיל השלום בפרגוואי.
המשרד לדיפלומטיה ציבורית פעיל גם בפרגוואי, ומממן את פולברייט ומלגות אחרות לארצות הברית, חוקרים אמריקאים לפרגוואי, חילופי דברים אחרים לטווח הקצר והארוך, תוכניות מלגות באנגלית, תרומות של ספרים וציוד, ופרויקט שימור תרבותי לשחזר את הספרייה הלאומית של פרגוואי.
משרד ההגנה האמריקני (DoD) מספק סיוע והדרכה טכניות כדי לסייע למודרניזציה של הצבא ומקצועיותו, כולל על ידי קידום הכבוד לזכויות האדם וציות לרשויות אזרחיות שנבחרו באופן דמוקרטי.
המשרד מספק גם סיוע לקהילות עניות באמצעות תוכנית הסיוע ההומניטרי שלה.
בספטמבר 2009 ביטל נשיא פרגוואי פרננדו לוגו את התוכניות של הכוחות האמריקנים לקיים תרגילים צבאיים משותפים ופרויקטים של פיתוח לאחר שקבע כי הוא כבר לא חושב שאירוח של כוחות המשתתפים בתוכנית "אופקים חדשים" של מחלקת ההגנה של ארצות הברית היה חיוני.
הנשיא לוגו התייחס בהחלטתו להתנגדות אזורית חזקה של מדינות כמו ארגנטינה, ברזיל, ונצואלה, בוליביה ואקוודור להרחבת בסיסים צבאיים של ארצות הברית בקולומביה.
יחסי ארצות הברית–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לבין תאילנד.
בשנת 1833 נחתם הסכם הידידות והסחר בין המדינות.
ארצות הברית ותאילנד כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1882. תאילנד היא בעלת ברית מרכזית של ארצות הברית בדרום-מזרח אסיה: מאז סיום מלחמת העולם השנייה שתי המדינות הרחיבו משמעותית את יחסי הדיפלומטיה והסחר.
תאילנד היא גם אחת מבעלות בריתה העיקריות של ארצות הברית שאינן חברות בנאט"ו.
ארצות הברית היא שותפת הסחר השלישית בגודלה של תאילנד (אחרי יפן וסין).
הסחר הכולל בין שתי המדינות הסתכם ביותר מ-35 מיליארד דולר בשנת 2011. ארצות הברית היא גם אחת המשקיעות הגדולות במשק התאילנדי, ומשקיעה בה יותר מ-466 מיליון דולר.
יבוא תאילנד מארצות הברית כולל: מכונות, כימיקלים, זהב, אופטיקה, מכשירים רפואיים, מטוסים ומוצרים חקלאיים.
יצוא תאילנד לארצות הברית כולל: מכונות, גומי, בשר, שרימפס וטונה, תכשיטים, מוצרים חקלאיים.
בעקבות תוכנית המכסים של טראמפ הוטלו על תוצרת תאילנדית המיובאת לארצות הברית מכס של 19%.
ב-2024 עמד הייצוא התאילנדי לארצות הברית על סכום של יותר מ-63 מיליארד דולר.
ארצות הברית מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק וקונסוליה כללית בצ'יאנג מאי.
תאילנד מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די.
ו-13 קונסוליות באטלנטה, בוסטון, שיקגו, דאלאס, דנוור, הונולולו, יוסטון, לוס אנג'לס, מיאמי, ניו אורלינס, ניו יורק, פורטלנד וסולט לייק סיטי.
יחסי ארצות הברית–פרו הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה של פרו.
שתי המדינות חברות ב-APEC ובארגון מדינות אמריקה.
נכון לשנת 2013, ארצות הברית היא יעדם של 31.4% מהמהגרים הפרואנים.
באופן דומה, 12.4% מהמהגרים לפרו בין השנים 1994–2012, הם אמריקנים.
מאז 2014 החלה פרו בתהליך הפטור מויזה לארצות הברית.
נכון לשנת 2016, מספר המהגרים הפרואנים הבלתי מורשים בארצות הברית הוא 75,000 איש.
פרו מקיימת יחסים דיפלומטיים עם ארצות הברית מאז המאה ה-19. בשנת 1824 מונה הקונסול הראשון של ארצות הברית בלימה, ויליאם טיודור, שהיה לנציג היחיד בפרו עד 1827.
ב-12 באפריל 2006, חתמו ארצות הברית ופרו על הסכם סחר חופשי.
לארצות הברית שגרירות בלימה וסוכנות קונסולרית בקוסקו.
לפרו שגרירות בוושינגטון הבירה, ו-12 קונסוליות גנרליות באטלנטה, בוסטון, שיקגו, דאלאס, דנוור, הרטפורד, יוסטון, לוס אנג'לס, מיאמי, ניו יורק, פטרסון וסן פרנסיסקו.
יחסי ארצות הברית–קולומביה הם יחסי החוץ בין ארצות הברית לבין קולומביה.
בשנת 1822 קיבלה קולומביה עצמאות מממלכת ספרד, באותה שנה ארצות הברית כוננה עמה יחסים דיפלומטיים.
קולומביה היא מדינה עם רמת חיים ממוצעת ואחת הדמוקרטיות הוותיקות באמריקה הלטינית.
כמעט כחצי מאה מנהלת קולומביה סכסוך מזוין עז עם קבוצות מורדים העוסקים בייצור וסחר בסמים לא חוקיים.
ארצות הברית וקולומביה חתמו על הסכמים בנושאי סחר, שמירה על איכות הסביבה, הקצאת נכסים, בקרה כימית, אנרגיה מתחדשת ונקיה, מדע וטכנולוגיה ותעופה אזרחית.
ארצות הברית היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של קולומביה, עם הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות שנכנס לתוקף במאי 2012. הסכם זה נועד לשפר את אקלים ההשקעות, להסיר חובות ומחסמים אחרים לייצוא של ארצות הברית, להרחיב את הסחר ולעורר צמיחה כלכלית בשתי המדינות.
היצוא מארצות הברית לקולומביה כולל בעיקר: מכוניות, נפט, מוצרים חקלאיים, כימיקלים אורגניים ופלסטיק.
היבוא של ארצות הברית מקולומביה כולל בעיקר: נפט גולמי, זהב, קפה, פרחים, טקסטיל ובננות.
בקולומביה רשומים כ-250 חברות אמריקאיות.
ההשקעה הישירה של ארצות הברית בקולומביה מתרכזת בעיקר בענפי הכרייה והייצור.
ארצות הברית מחזיקה בקולומביה שגרירות בבוגוטה וקונסוליה בברנקייה.
קולומביה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון הבירה ו-10 קונסוליות באטלנטה, בוסטון, שיקגו, יוסטון, לוס אנג'לס, מיאמי, ניו יורק, ניוארק, אורלנדו וסן פרנסיסקו.
יחסי ארצות הברית–רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית הם היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית ורפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית.
בדצמבר 2020 ארצות הברית הפכה למדינה הראשונה (והיחידה) המכירה בשטחי סהרה המערבית כחלק ממרוקו.
מדיניות החוץ של ארצות הברית בנוגע לסהרה מאופיינת במתח בין תמיכה פורמלית בעקרון ההגדרה העצמית וההגנה על זכויות האדם בכלל, מחד, לבין הניסיון לשמור על האינטרסים של ארצות הברית במזרח התיכון ועל קשרים טובים עם בעלת ברית עיקרית שלה באזור: מרוקו, מצד שני.
יחסי אתיופיה–ג'יבוטי הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה לבין רפובליקת ג'יבוטי.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-1984. היחסים בין שתי המדינות היו טובים בדרך כלל.
שתי המדינות חולקות בעלות על מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי.
הרכבת עוברת דרך נמל ג'יבוטי, אשר דרכו ג'יבוטי מקיימת קשרי מסחר עם אתיופיה.
אתיופיה מחזיקה בשגרירות בג'יבוטי העיר.
מאידך, ג'יבוטי מחזיקה בשגרירות באדיס אבבה ובקונסוליה בדירה דאווה.
יחסי אתיופיה–גרמניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
היחסים בין גרמניה לאתיופיה נשארו יציבים לאורך ההיסטוריה.
בשנת 2005 נחגג יום מאה השנים לכינון היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין שתי המדינות.
ממשלת גרמניה מסייעת לאתיופיה בתחומי החינוך, הכלכלה, הביטחון, החקלאות, משאבי הטבע ועוד.
בנוסף, הממשלה מעניקה סיוע לפליטים באתיופיה על מנת לעזור להם להשתלב במערכת החינוך ובשוק העבודה.
ממשלת גרמניה התחייבה לספק כ-48 מיליון יורו עבור מערכת החינוך האתיופית עד 2020. גם בתחום החקלאות, גרמניה התחייבה לספק כ-66.5 מיליון יורו שיעזור בפיתוח החקלאות הארצית.
הקיסר האתיופי, היילה סלאסי, ביקר בגרמניה בשנת 1954.
היינריך ליבקה, נשיא גרמניה, ביקר באתיופיה ב-1964.
רומן הרצוג, נשיא גרמניה, ביקר באתיופיה ב-1996.
הורסט קלר, נשיא גרמניה ביקר באתיופיה ב-2004.
אנגלה מרקל, הקנצלרית הגרמנית ביקרה באתיופיה ב-2007 ושוב באוקטובר 2016.
וולדה ג'ורג'יס, נשיאת אתיופיה, ביקרה בגרמניה ב-2008.
יואכים גאוק, נשיא גרמניה ביקר באתיופיה ב-2013.
היילמריאם דסאלן, ראש ממשלת אתיופיה, ביקר בגרמניה בדצמבר 2014.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מגרמניה לאתיופיה הגיעה לסך 607 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מכונות שטיפה, טלפונים, שנאים, מחשבים, משאבות אוויר, לתת, מכוניות, חלקי רכב, טבק מגולגל, טרקטורים, חלקי ברזל, עץ מנוסר ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאתיופיה לגרמניה הגיעה לסך 202 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מיץ פירות, חליפות, סוודרים, קפה, לימון, פלפל ועוד.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מגרמניה לאתיופיה הגיעה לסך 347 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה טורבינות גז, טלפונים, שנאים, מחשבים, משאבות אוויר, חיטה, מכוניות, חלקי רכב, טרקטורים ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאתיופיה לגרמניה הגיעה לסך 241 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה חליפות, סוודרים, נעליים, חולצות, קפה, בצל, פלפל ועוד.
אתיופיה מיוצגת בגרמניה על ידי 2 קונסוליות בברמן, דיסלדורף, קונסוליה כללית בפרנקפורט ועל ידי שגרירות שהיא מחזיקה בברלין, בירת המדינה.
גרמניה מיוצגת באתיופיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה באדיס אבבה, בירת המדינה.
יחסי אתיופיה–דנמרק הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לאתיופיה.
דנמרק מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה, ואתיופיה מיוצגת בדנמרק באמצעות שגרירותה בלונדון, בריטניה.
יחסים דיפלומטיים כוננו בשנות ה-60 של המאה ה-20, ומאז היו היחסים בין דנמרק לאתיופיה בעליות ומורדות.
בשנת 2008 היצוא האתיופי לדנמרק הסתכם בכ-6.5 מיליון קרונה דנית, ואילו הייצוא הדני הסתכם ב-40.3 מיליון קרונה דנית.
דנמרק מספקת עזרה וסיוע לאתיופיה באמצעות סוכנות הפיתוח הבינלאומית הדנית (DANIDA).
אתיופיה היא מדינה שותפה של ה-DANIDA.
בשנת 1954 ביקר קיסר אתיופיה היילה סלסי בדנמרק בביקור ממלכתי, והממשלה הדנית העניקה לו את המסדר הגבוה ביותר של דנמרק, מסדר הפיל.
שר החוץ הדני פר סטיג מולר ושר ההגנה סורן גייד ביקרו באתיופיה בשנת 2004, כדי לפגוש את יו"ר האיחוד האפריקאי באדיס אבבה.
בשנת 2007 ביקרה שרת הפיתוח הדנית אולה טורנס באזור צפון וולו.
מיסיונרים וסוחרים דנים רבים ביקרו באתיופיה לאורך המאה ה-20. דנים וסקנדינבים אחרים עזרו בבניית הכנסייה האוונגלית האתיופית מקנה יסוס.
ביוני 1935, מעט לפני המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, עצרה דנמרק את משלוחי הנשק לאתיופיה, ומנעה מאתיופיה לקנות תחמושת.
עם תחילת המלחמה, דנמרק הסירה את האיסור שלהם וסיימה את האמברגו.
בשנת 1950 הצביעו דנמרק ו-15 מדינות אחרות באו"ם בעד החזרת אריתריאה ואתיופיה תחת שלטונו של היילה סלסי.
במהלך הרעב באתיופיה (1983–1985) תרמה דנמרק עם נורווגיה בסך הכל 27.5 מיליון דולר.
לאחר מלחמת אריתריאה – אתיופיה משנת 1998 עד 2000 שלחה דנמרק 320 חיילים למשלחת האו"ם לאתיופיה ולאריתריאה לפקח על הפסקת אש במלחמות הגבול.
באפריל 2001 ביקר שר החוץ הדני, מוגנס ליקטופט, באתיופיה וקרא לחזק את קשריה עם אתיופיה.
דנמרק פתחה שגרירות באתיופיה בשנת 2004 ובנובמבר 2011 חתמה אתיופיה על הסכם שירות אווירי עם דנמרק.
העמותה הלאומית הדנית דת הכנסייה סייעה בתקציב בסך 17 מיליון קרונה דנית לתוכנית לשימור קרקע ומים בדירה דאווה.
מאז 1994 סייעה דנמרק עם 2.3 מיליון דולר לפרויקט מטעי עץ דלק באתיופיה.
בשנים 1992–1994 סיפקה דנמרק לאתיופיה 80 מיליון קרונה דנית לשיקום המדינה.
בשנים 2004–2008 סיפקה דנמרק לאתיופיה למעלה מ-140 מיליון קרונה דנית.
בשנים 2008 ו-2009 הסתכם הסיוע הדני באתיופיה ב-100 מיליון קרונה דנית.
במהלך בצורת מזרח אפריקה ב-2011 באתיופיה ובמדינות שכנות, תרמה דנמרק 130 מיליון קרונה דנית לאזור.
יחסי אתיופיה – הממלכה המאוחדת הם היחסים הבינלאומיים בין אתיופיה והממלכה המאוחדת.
לפני מלחמת העולם השנייה בריטניה התמודדה על השפעה באתיופיה נגד הצרפתים והאיטלקים.
בשנת 1862 התערערה שליטתו של תוודרוס השני באתיופיה, ומרידות פרצו ברוב שטחי הקיסרות.
בתגובה לחוסר ההיענות כלא הקיסר את האירופים הראשונים שנקרו בדרכו, שני מיסיונרים בריטים בשם הנרי אהרן שטרן ורוזנטל.
משלחת עונשין של הצבא הבריטי שנשלחה למדינה בשנת 1868, פתחה במערכה שעלתה הון תועפות ונמשכה כמעט שנה שלמה, אולם הסתיימה בקרב קצר בן שעתיים.
הבריטים בזזו את מקדלה והעלו אותה באש, וביוני 1868 עזב הכוח הבריטי את אתיופיה.
בשנת 1902 השתתף הקיסר מנליק השני בהכתרתו של אדוארד השביעי כמלך הממלכה המאוחדת ובמהלך נסיעתו שהה בפריז, צרפת, שם קיבלה אותו הממשלה.
ב-13 בדצמבר 1906 חתמו הבריטים, הצרפתים והאיטלקים על חוזה משולש בנוגע לפעילות כלכלית באתיופיה והסדירו גם את מכירת הנשק לאתיופים, שהיה חסר לה בעבר, עם סיורים בים האדום לאכיפת תקנות הנשק.
בשנת 1920, הצרפתים ניסו להסיר את אמברגו הנשק, אך האיטלקים והבריטים סירבו אף על פי שהצרפתים הבריחו נשק מיושן דרך סומלילנד הצרפתית.
בשנת 1930 חתמו שלוש המדינות על חוזה נוסף המסדיר את מכירת הציוד הצבאי לאתיופיה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נותרה האימפריה האתיופית נייטרלית, אך עשתה ניסיונות לצדד במדינות ההסכמה שהופסקו על ידי האיטלקים.
ב-28 בספטמבר 1923 התקבלה אתיופיה לחבר הלאומים.
בשנת 1925, ביקר בבריטניה היילה סלאסי ונפגש עם מלך ג'ורג' החמישי, אשר החזיר לו את כתרו של הקיסר האתיופי אשר נלקח במהלך המלחמה האנגלו–אתיופית.
שלטונו של היילה סלאסי התערער בעקבות המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה בשנת 1936. האיטלקים החלו את הפלישה ב-2 באוקטובר אותה שנה, כבשו את עיר הבירה אדיס אבבה ב-5 במאי והשתלטו סופית על אתיופיה ב-9 במאי.
לאורך מאות שנים נהנתה אתיופיה מיחסים כלכליים, דיפלומטיים ותרבותיים הדוקים עם בריטניה.
למעשה, בריטניה הגדולה הייתה בין המדינות הראשונות שפתחו שגרירות באדיס אבבה, ואילו אתיופיה הייתה המדינה האפריקאית הראשונה שהקימה שגרירות בלונדון.
שתי המדינות משתפות פעולה בנושאים רבים בעלי עניין הדדי ברמה האזורית והעולמית.
בריטניה הייתה ונותרה אחת השותפות המהימנות ביותר באתיופיה במאבקה בעוני.
אתיופיה היא כיום המדינה המקבלת השנייה בגודלה לתמיכה בפיתוח בבריטניה אחרי הודו.
יתר על כן, מתוך סך כל הסיוע לפיתוח שמקבלת אתיופיה מבריטניה, כמעט 80 אחוז ממנו נועדו למתן שירותים חברתיים כגון חינוך ובריאות ופעילויות אחרות הקשורות לפיתוח ישיר.
בריטניה מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה.
אתיופיה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון וקונסוליה בגלאזגו.
יחסי אתיופיה–דרום אפריקה מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אתיופיה לדרום אפריקה.
אתיופיה התנגדה לאפרטהייד בדרום אפריקה, אך לאחר הבחירות הדמוקרטיות ב-1994, שתי המדינות כוננו יחסים דו–צדדיים רשמיים.
שתי המדינות חברות באיחוד האפריקאי וב-G77.
בשנת 1962 נלסון מנדלה נשא את נאומו הבינלאומי הראשון בפני מנהיגים אפריקאים שהתאספו באדיס אבבה.
מנהיגי צבא אתיופיה סיפקו גם הכשרה חיונית למנדלה, שסייעה להשיק את הכוח הצבאי למחצה של הקונגרס הלאומי האפריקני.
לאתיופיה יש שגרירות בפרטוריה, ולדרום אפריקה יש שגרירות באדיס אבבה.
במרץ 1998 חתמו המדינות על הצהרת כוונות בנוגע לסחר.
בין 1998 ל-2017, אתיופיה העניקה רישיון ל-58 חברות מדרום אפריקה להשקיע במדינה.
בשנת 2018 הודיעו המדינות על תוכניות להגביר עוד יותר את היחסים הכלכליים.
בינואר 2020 הסכימו מנהיגי המדינות לחזק יחסים אלה.
יחסי אתיופיה–ישראל כחלק מברית הפריפריה, לישראל היו קשרים מיוחדים עם אתיופיה גם בתקופת משטרו של היילה סלאסי וגם בתקופת משטר ה"דרג" המרקסיסטי הדכאני.
בנוסף, בישראל מתגוררים יוצאי אתיופיה רבים, ומספר דוברי האמהרית בישראל הוא הכי גדול מחוץ לאתיופיה, מה שמחמם את היחסים.
אתיופיה נמנעה בהצבעה על תוכנית החלוקה בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, ולא יצרה קשרים רשמיים עם ישראל עד 1956, כשמונו קונסול אתיופי לישראל וקונסול ישראלי לאתיופיה.
בסוף שנות ה-50 החלה מדינת ישראל להעניק סיוע לאתיופיה באמצעות פרויקטים בתחום החקלאות, הרפואה, הכשרת עובדי שירות ופיתוח.
בנוסף, הופעלו תוכניות חילופי סטודנטים ומרצים בין המדינות.
ב-1966 הגיעה לאתיופיה משלחת צבאית ישראלית שמנתה 100 איש.
זו המשלחת הצבאית השנייה בגודלה שהגיעה למדינה אחרי משלחתה של ארצות הברית.
ב-1964 נשלחו לאתיופיה שני נציגי אגד, לעזור בשירות מערך התחבורה הציבורית.
ב-1964 הוקמה האגודה לידידות ישראל-אתיופיה.
לישראל הייתה גם גישה לנמל מסאווה האריתראי בים סוף.
ב-1973, אתיופיה, בהשפעת ארגון אחדות אפריקה, ניתקה את קשריה הדיפלומטיים עם ישראל, וב-1974 הופל משטרו של היילה סלאסי בהפיכה צבאית.
במדינה שלטה החונטה הצבאית האתיופית המרקסיסיטית-מיליטנטית (ה"דרג") שנתמכה על ידי ברית המועצות.
במלחמה נגד אריתריאה שהתחילה כשנה לאחר מכן, פנתה אתיופיה שוב לעזרת ישראל.
כמאתיים מיהודי אתיופיה הצליחו להגיע לישראל במטוסי תובלה ישראלים, אבל העסקה נפסקה לפני השלמתה בגלל החשיפה של המבצע בתקשורת על ידי משה דיין ב-1977. בנוסף, עד 1977 גם ארצות הברית סייעה לאתיופיה בהכשרה וציוד צבאי.
מ-1976 נכנסו לתמונה לוב ודרום תימן, מדינות האסלאם שתמכו במאבקה של אריתראה קודם לכן והחלו להעניק סיוע לאתיופיה וגם גברה השפעתה של ברית המועצות באתיופיה.
וכך, בעקבות הלחץ של ברית המועצות, מנגיסטו, מנהיג המדינה ניתק את הקשרים עם ישראל.
בתחילת שנות ה-80 שוב הופשרו היחסים בין המדינות ולפי חלק מהדיווחים, ישראל אף סיפקה לאתיופיה ב-1983 ציוד צבאי סובייטי בשווי 20 מיליון דולר, שהוחרם במאבק עם אש"ף.
יחד עם זאת, כאשר דבר המבצע נודע בתקשורת, ממשלת אתיופיה טענה שתושביה נחטפים ודרשה להחזירם.
הרכבת האווירית יצאה משטח סודאן, מדינה שלישראל לא היו יחסים עמה.
נטען שארצות הברית הבטיחה סיוע אמריקאי מוגבר למנהיג סודאן, כאשר החוב של סודאן באותו זמן עמד על 9 מיליארד דולר, והוא הבטיח לאפשר לישראל לבצע את האיסוף משטח סודאן.
בעקבות השינויים במאזן הכוחות של המלחמה הקרה והפסקת התמיכה המתוכננת של ברית המועצות, אתיופיה החלה להפנות את מבטה אל המערב ולישראל.
במסגרת התחממות ביחסים בין שתי המדינות, אתיופיה נמנעה בהצבעה באו"ם על החלטה 4686, שנועדה לבטל את החלטה 3379 אשר הגדירה את הציונות כגזענות.
ב-1991 הוצע לאריתריאה סיוע בתחום החקלאות והפיתוח.
ביוני 2004 נחתמה אמנה למניעת כפל מס בין ישראל לבין אתיופיה.
ביולי 2016, כחלק ממסעו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לאפריקה, הייתה גם אתיופיה.
נתניהו הוא ראש הממשלה הראשון שמבקר באתיופיה זה 30 שנה.
נתניהו נפגש עם מקבילו האתיופי והצדדים חתמו על הסכמים בתחום המדע, הטכנולוגיה והתיירות.
לגבי בני העדה שעדיין לא עלו לישראל אמר נתניהו: "מחויבים להם".
במסגרת הביקור ביקשה ישראל את עזרת אתיופיה בהחזרת הנעדר אברה מנגיסטו מרצועת עזה.
ראש ממשלת אתיופיה אמר כי מדינות מזרח אפריקה תומכות בחזרתה של ישראל כמדינה משקיפה לאיחוד האפריקאי, ממנו סולקה בשנת 2002 בלחץ פלסטיני.
ביולי 2017 ביקר ראש ממשלת אתיופיה בישראל והתקבל בנמל התעופה בן-גוריון על ידי שר התקשורת איוב קרא.
במהלך ביקורו בישראל הוא נפגש עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ועם נשיא המדינה ראובן ריבלין.
במאי 2018, ביקר נשיא המדינה ראובן ריבלין באתיופיה ונפגש עם נשיא אתיופיה מולטו טשומה, הפטריארך האתיופי האורותודוכסי וראש ממשלת אתיופיה אביי אחמד.
בספטמבר 2019, ביקר ראש ממשלת אתיופיה אביי אחמד בישראל ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה למדינת קטר מתקיימים יחסים דיפלומטים חלקיים.
נכון ל-2016, אף אחת מן המדינות אינה מינתה שגריר אצל השנייה.
אתיופיה ציננה בפתאומיות את היחסים הדיפלומטיים עם קטר באפריל 2008. משרד החוץ האתיופי הוא הגורם שתקף את הקטרים, בטענה כי הם מסייעים באופן ישיר ועקיף לארגוני טרור דוגמת חמאס, וכי הם יהפכו כל אבן כדי לפגוע בשקט הרגעי באזור קרן אפריקה.
בנובמבר של אותה השנה תקפה שוב אתיופיה את קטר, הפעם בטענות כלפי "אל-ג'זירה", ומחתה על כך שמפרסמים שם תוכן שגוי על אתיופיה וסומליה.
משרד החוץ בקטר הגיב בהודעה בה הם "הביעו פליאה" על הפעולות שנקטה אתיופיה, הכחישו את כל ההאשמות, "וקראו לממשלת אתיופיה להימנע מלערב את מדינת קטר בצרות שלה".
בהודעה שפרסם משרד החוץ הקטרי נאמר כי ממשלת אתיופיה העלתה בעבר טענות דומות לאלה, אך מדינת קטר העדיפה שלא להגיב בתקווה כי ממשלת אתיופיה תפסיק את ההתנהגויות הללו, אשר עושות רע לכל הבריות באזור.
בין קטר לאתיופיה נחתם הסכם בודד בשנת 2005, בו קטר הצהירה כי תעזור לאתיופיה לפתח את מדינתה בתחומי התרבות והטכנולוגיה.
יחסי בהוטן–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין ממלכת בהוטן לבין מדינת ישראל.
בהוטן ידועה כמי שמחזיקה במדיניות בידוד מכוונת על רקע "הגבלת השפעה זרה במדינה" אשר כתוצאה מכך, מקיימת יחסים דיפלומטיים עם 54 מדינות בלבד ברחבי העולם, שאינן כוללות מדינות גדולות כמו ארצות הברית, מקסיקו, רוסיה וסין.
בין ישראל ובהוטן החלו יחסים דיפלומטיים דה יורה לראשונה בשנת 2020. היחסים בין המדינות דה פקטו החלו מספר שנים לפני כן בשיתוף הידע הישראלי בתחום החקלאות, אותו סטודנטים מבהוטן החלו ללמוד בישראל לאורך השנים.
ב-17 בפברואר 1994 נפגש גד יעקבי, שגריר ישראל באומות המאוחדות עם מקבילו הבהוטני לשיחה בנוגע לכינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
השגריר של בהוטן הסביר שמחמת מגבלותיה השונות של מדינתו, הנהגת בהוטן נוהגת להרחיב את יחסי החוץ שלה בהדרגתיות, בכל שנה עם שתיים או שלוש מדינות בלבד.
עם זאת, בהוטן מוכנה להידברות עם ישראל ולשתף עמה פעולה בנושאים שונים.
בחודש אפריל של אותה השנה נפגש שגריר ישראל בניו דלהי עם שר החוץ של בהוטן.
השר אמר כי לא ידע על עניינה של ישראל בכינון יחסים דיפלומטיים עם ארצו והוסיף שהוא רואה בחיוב אפשרות של קיום יחסים בין שתי המדינות בדרגת שגריר שאינו תושב והבטיח להביא עניין זה להכרעת המאהאראג'ה (העומד בראש הנסיכות הבהוטנית).
השר אמר כי בהוטן "לא זקוקה לסיוע חוץ" והוסיף כי עשוי לחלוף זמן רב עד להכרעה בעניין.
ב-1997 השתלמו בישראל שלושה בהוטנים בתחומי החינוך, החקלאות והמדע והטכנולוגיה.
שנה לאחר מכן הגיעו לישראל חמישה בהוטנים נוספים לקורסים שונים.
מאז 2012, סטודנטים בהוטנים לומדים חקלאות בישראל באמצעות תוכנית "AgroStudies" בת 11 חודשים.
באוגוסט 2016 ביקר לראשונה ליונפו ישי דורג'י, שר החקלאות והיערות של בהוטן למשך 3 ימים בישראל, והשתתף בטקס הסיום של 30 סטודנטים מארצו שסיימו קורס בנושא חקלאות בישראל.
בכך, ביקורו של דורג'י סימן את ביקורו הראשון של פקיד מטעם ממלכת בהוטן בישראל.
השר הכריז על אפשרות להקמת נציגות דיפלומטית בין בהוטן לישראל בעת כינון יחסים דיפלומטיים בעתיד, ונפגש עם נציגי חברת הנסיעות הישראלית "FLY east" איתם שוחח על זרם התיירים הגובר מישראל לבהוטן.
בשנת 2017 ביקרה בבהוטן משלחת ישראלית שנועדה עם ראש ממשלת בהוטן, צרינג טובגה וצמרת השלטון.
כחלק מהמשלחת, הפך גלעד כהן, ראש מחלקת אסיה-פסיפיק במשרד החוץ הישראלי, לפקיד הישראלי הבכיר הראשון שערך ביקור רשמי בבהוטן.
ב-12 בדצמבר 2020 חתמו ישראל ובהוטן על ידי שגריר ישראל בהודו רון מלכא ושגריר בהוטן בהודו וטסופ נמגייל על הסכם לכינון יחסים דיפלומטיים מלאים.
לדברי מלכא, שביקר בממלכה פעמיים, "ממשלת בהוטן עצמה יצרה קשר עם הנציגים הישראלים.
הם התרשמו מההישגים הישראלים בשנים האחרונות.
ייעצנו להם בנושאים רבים וחשובים, כמו ניהול מים, חקלאות, טכנולוגיה, חינוך, הכשרה מקצועית ורפואה".
בתחילת דצמבר 2020, שר החוץ הישראלי גבי אשכנזי קיים שיחת טלפון עם מקבילו הבהוטני טנדי דורג'י.
במהלך השיחה נדון שיתוף פעולה בין שתי המדינות בתחומי אספקת מים, חקלאות ובריאות.
אשכנזי הזמין בנוסף את מלך בהוטן לבקר בירושלים בשנת 2021.
ביוני 2022, ביקר שגריר ישראל בהודו נאור גילאון, המוסמך גם בבהוטן בבירה טהימפהו, שם הציג את כתב האמנתו למלך בהוטן ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק בטקס רשמי שזכה לסיקור נרחב בטלוויזיה הבהוטנית.
במסגרת הביקור נפגש גילאון גם עם ראש הממשלה ושר החוץ של הממלכה, איתם שוחח בסוגיות של שיתוף פעולה בתחומי מים וחקלאות.
יחסי בהוטן–צרפת הם היחסים הכלכליים והגישושים המדיניים שבין ממלכת בהוטן לבין הרפובליקה הצרפתית.
בין צרפת לבהוטן מעולם לא כוננו יחסים דיפלומטיים כחלק ממדיניות הבידוד של בהוטן, אם כי מתקיים סחר מזערי עד זניח בין שתי המדינות.
נושאים הנוגעים לדיפלומטיות מנוהלים בשגרירות צרפת בהודו ובהוטנים הזקוקים לקבל שירותים קונסולריים מצרפת צריכים להגיע לקולקטה לקונסוליה הצרפתית בה.
יחסי בהוטן–גרמניה הם היחסים הבילטרליים בין ממלכת בהוטן לבין גרמניה.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-25 בנובמבר 2020.
למרות שבהוטן מקיימת קשרים דיפלומטיים עם האיחוד האירופי משנת 1985, במשך עשרות שנים לא היה יחסים דיפלומטיים בין בהוטן לגרמניה, עד נובמבר 2020, כששתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים.
שגריר גרמניה בניו דלהי, הודו ממונה גם על הקשרים עם בהוטן.
בשנת 2000 ביקר נשיא גרמניה לשעבר ריכרד פון וייצזקר בבהוטן, ובשנת 2010 נפגשה קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל עם ראש ממשלת בהוטן ג'יגמה טינלי במהלך עצרת האו"ם.
יחסי בהוטן–רוסיה הם היחסים הבילטרליים בין ממלכת בהוטן לבין רוסיה.
לבהוטן אין יחסים דיפלומטיים עם רוסיה.
בכנס התשיעי של הפורום האזורי הבין-ממשלתי "דיאלוג של שיתוף פעולה באסיה", שנערך בטהראן בדרג של שרי החוץ ב-8-9 בנובמבר 2010, נפגש ראש המשלחת הרוסית, סגן שר החוץ סרגיי ריאבקוב עם שר הכלכלה של בהוטן הונדה ואנגצ'וק.
עיקר תשומת הלב הופנתה לנושאים שעל סדר היום האזורי והבינלאומי, ועל פיתוח שיתוף הפעולה בין שתי המדינות באו"ם.
ב-13 באוקטובר 2011 התקיימה חתונתו של ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק, מלך בהוטן ואשתו ג'טסון פמה, ובין האורחים בטקס היה אלכסנדר קאדקין, שגריר רוסיה על בהודו.
ב-24 בנובמבר 2011 אירחה שגרירות הודו בטהימפהו, בירת בהוטן, את התערוכה "בודהיזם ברוסיה." שכללה את המיצגים:.
"חייהם של מנזרים בודהיסטיים", "קוסמולוגיה ופנתאון", "אנשים בודהיסטים" , "בודהיזם מודרני" ו"מתנות של הבודהיסטים הרוסים למשפחה הקיסרית", וחלק משמעותי של התערוכה נתרם לאחר מכן למוזיאון הלאומי של בהוטן.
בשנת 2012 העניק ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק, מלך בהוטן לוולדימיר פוטין, נשיא רוסיה פיל צעיר במתנה, והוא הועבר אל גן החיות במוסקבה.
יחסי אתיופיה–סרביה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה לבין הרפובליקה של סרביה.
בשתי המדינות קהילות גדולות של נוצרים אורתודוקסים, אתיופיה היא אחת מהתומכות הגדולות ביותר בסרביה בסוגיית קוסובו.
אתיופיה ניהלה קשרים עם הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה מאז שנת 1952 והצטרפה לגוש המדינות הבלתי-מזדהות שזו הקימה מיד לאחר היווסדו.
יוסיף ברוז טיטו העניק למנהיג האתיופי הרוחני היילה סלאסי, קיסר אתיופיה תואר אזרחות כבוד בעיר בלגרד, בירת המדינה.
הספינה הראשונה של חיל הים האתיופי הייתה מתנה מיוגוסלביה.
כאות הוקרה, קיבל יוסיף ברוז טיטו במתנה וילה באדיס אבבה, בירת אתיופיה.
הווילה משמשת דהיום כשגרירות סרביה באתיופיה.
ב-27 בינואר 2012, נפגשו שני שרי החוץ של שתי המדינות באדיס אבבה על מנת לדון בעמדתה של אתיופיה בסכסוך סרביה-קוסובו, במהלך הביקור חתמו שני השרים על מזכר הבנות בין שתי המדינות.
סרביה מיוצגת באתיופיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באדיס אבבה, בירת המדינה.
אתיופיה אינה מיוצגת בסרביה בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
השגרירות המייצגת שלה בסרביה היא זו שהיא מחזיקה ברומא, בירת איטליה.
יחסי אתיופיה–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה לפדרציית מלזיה.
הקונסוליה הכללית האתיופית בקואלה לומפור נפתחה בשנת 2003, מטרתה העיקרית של הקונסוליה הייתה להגביר את היחסים הכלכליים בין המדינות.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לאתיופיה הגיעה לסך 321 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר שמן דקלים, מחשבים, סבון, גומי ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאתיופיה למלזיה הגיעה לסך 6.51 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר קפה, קטניות מיובשות ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לאתיופיה הגיעה לסך 166 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר שמן דקלים, מחשבים, גומי, סבון ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאתיופיה למלזיה הגיעה לסך 1.87 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר מכונות סריגה, קפה ועוד.
מלזיה אינה מיוצגת באתיופיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
אתיופיה מיוצגת במלזיה על ידי קונסוליה כללית בקואלה לומפור, בירת מלזיה.
בין בהוטן לנפאל מתקיימים יחסים דיפלומטיים מאז 1983. שתי מדינות אלו נמצאות בהימלאיה, אולם היחסים ביניהן מתוחים עקב משבר הפליטים.
שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן בשנת 1983, על אף היותה של בהוטן מדינה מבודדת אשר יחסי החוץ שלה דלים מאוד.
מלך בהוטן דאז, ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, ביקר בנפאל בשנת 1987 בעוד מלך נפאל, בירנדרה ביקר בבהוטן שנה לאחר מכן.
ב-2002, ראש ממשלת בהוטן ביקר בנפאל.
הנושא הגורם למתיחות בין שתי מדינות אלו בצורה הרבה ביותר הוא נושא הפליטים הבהוטנים שגורשו בשנים 1966–1992, אשר מספרם נאמד על כ-100,000 איש, ואשר גורשו מבהוטן לאחר שהפגינו בעד דמוקרטיה בבהוטן.
כיום פליטים אלו נמצאים ב-7 מחנות פליטים בחלקה המזרחי של נפאל.
למרות שרוב הפליטים תובעים אזרחות בהוטנית, בהוטן טוענת כי הם היגרו מרצון מהמדינה.
רוב הפליטים הללו הם הינדים דוברי נפאלית.
ב-2008 הודיעו מדינות רבות שהן מסכימות לקלוט את הפליטים הללו.
יחסי בהוטן–סן מרינו לא מתקיימים בין ממלכת בהוטן לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו עקב סגירותה של בהוטן בפני העולם.