tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרילנדר העניק תמיכה כלכלית משמעותית לוועדה המדעית-הומניטרית של ד"ר מגנוס הירשפלד בברלין.
מטרתה העיקרית של הוועדה הייתה לפעול כנגד סעיף 175 בחוק העונשין הגרמני, אשר אסר על פעולות שהגדיר כ"סטיות בלתי-טבעיות" בין גברים.
הוועדה המדעית-הומניטרית סייעה לנאשמים במשפטים, הנהיגה הרצאות ציבוריות ואספה חתימות לעצומה לביטולו של החוק.
היא זכתה לתמיכה פרלמנטרית מסוימת בנוגע לרפורמה זו בחוק מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
עם אדולף ברנד ועשרה אישים נוספים ייסד פרילנדר בשנת 1903 את הארגון ההומוסקסואלי "Gemeinschaft der Eigenen" (GdE), "קהילת הייחודיים".
שמו של הארגון ניתן לו בין היתר על רקע הרעיון הפילוסופי של מקס שטירנר בנוגע ל"בעלות עצמית" או אוטונומיה.
ה-GdE דחה את ראייתו של הירשפלד את ההומוסקסואליות כתופעה המתפרשת במסגרת ספקטרום בין-מגדרי, ובמקום זאת הדגיש את הגבריות שבמיניות שבין גברים.
חלק מחברי ה-GdE דגלו בפרקטיקה שנהגה בימי יוון העתיקה, של קיום מערכת יחסים עם גבר צעיר יותר במקביל לחיי נישואים.
בנוסף, ה-GdE בז למאמציו של הירשפלד לבצע רפורמה בחוק ולבנות קואליציה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ועם התנועה הפמיניסטית, ואימץ תחת זאת נקודת מבט אנרכיסטית משהו, בהשראת האינדיבידואליזם של שטירנר וביקורת התרבות הסוחפת של פרידריך ניטשה.
אף-על-פי-כן, שמר פרידלנדר על חברותו בוועדה המדעית-הומניטרית עד שנת 1906, אז נפרד מעל הירשפלד וייסד ארגון הומוסקסואלי שלישי, שנקרא תחילה Sezession des Wissenschaftlich-humanitären Komitees ("הפרישה מהוועדה המדעית-הומניטרית"), ובהמשך Bund für männliche Kultur ("הברית למען תרבות גברית").
ואולם פיצול זה לא האריך ימים אחרי מותו המוקדם של פרידלנדר ב-21 ביוני 1908 בברלין.
בנדיקט היימן גְרוֹס הוא מתמטיקאי יהודי-אמריקאי ופרופסור באוניברסיטת הרווארד.
גרוס, יליד סאות' אורנג', ניו ג'רזי, סיים לימודי תואר ראשון מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1971, תואר שני מאוניברסיטת אוקספורד בשנת 1974 ובשנת 1978 סיים דוקטורט בהרווארד תחת הנחייתו של פרופסור ג'ון טייט.
לימד באוניברסיטת בראון ובאוניברסיטת פרינסטון ובשנת 1985 הצטרף לסגל אוניברסיטת הרווארד.
הוא חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
הוא ידוע על תרומתו לתורת המספרים, במיוחד בעבור משפט גרוס-זאגייר (Gross–Zagier theorem).
בשנת 1987 זכה יחד עם דון זאגייר ודוריאן גולדפלד בפרס קול, על תרומה לתורת המספרים.
גרוס שימש כמנחה הדוקטורט של פרופ' נועם אלקיס.
בשנת 2010 היה חבר בוועדה להערכת הלימודים במתמטיקה באוניברסיטאות בישראל מטעם המועצה להשכלה גבוהה.
בנדיקט טימותי קארלטון קמברבאץ' CBE הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אנגלי.
התפרסם בגילום דמותו של שרלוק הולמס בסדרה "שרלוק" ובסרטים "בת בולין האחרת", "רוחות של חופש", "כפרה", "האויב בתוכנו - סטארטרק", "דוקטור סטריינג'" ו"כוחו של הכלב".
קמברבאץ' היה מועמד פרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2015 על תפקידו בתור אלן טיורינג בסרט "משחק החיקוי".
כמו כן זכה בפרס אמי על הופעתו בסדרה "שרלוק" ובפרס באפטא ועל הופעתו במיני-סדרה "פטריק מלרוז".
קמברבאץ' היה מועמד בשנית לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2022 על תפקידו בתור פיל בסרט "כוחו של הכלב".
קמברבאץ' נולד בלונדון לזוג השחקנים וונדה ונטהאם וטימותי קרלטון.
הוא גדל ברובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי.
יש לו אחות למחצה, טרייסי פיקוק, מנישואיה הראשונים של אמו.
קמברבאץ' התחנך בפנימיות מגיל 8. הוא למד בבית הספר בראמבטלי במערב סאסקס ובבית הספר הארו שבצפון-מערב לונדון.
הוא היה חבר באגודת רטיגן, מועדון הדרמה המרכזי של בית הספר הארו, אשר נקרא על שם המחזאי טרנס רטיגן.
הוא השתתף בהצגות רבות של שייקספיר בבית הספר.
הופעת הבכורה שלו הייתה בגיל 12 בתפקיד טיטניה, מלכת הפיות, בהצגה "חלום ליל קיץ".
מורה הדרמה שלו, מרטין טיירל, אמר עליו שהוא השחקן הכי טוב שהוא אי פעם עבד איתו בבית הספר.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הארו, קמברבאץ' התנדב כמורה לאנגלית במנזר טיבטי בדרג'לינג, הודו.
לאחר מכן הוא למד דרמה באוניברסיטת מנצ'סטר.
הוא המשיך את לימודי המשחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון וסיים עם תואר שני במשחק קלאסי.
ב-2015 קמברבאץ' קיבל את עיטור מסדר האימפריה הבריטית.
בספטמבר 2025 הצטרף לקונצרט הצדקה "Together for Palestine" ביוזמת בריאן אינו.
מאז 2001 השתתף קמברבאץ' בהצגות רבות בתיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק, בתיאטרון אלמיידה, בתיאטרון רויאל קורט, בתיאטרון המלכותי הלאומי ועוד.
הוא היה מועמד לפרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בהצגה הדה גאבלר.
ב-2010 השתתף קמברבאץ' בהפקה המחודשת של ההצגה "After the Dance" בתיאטרון המלכותי הלאומי.
ההפקה זכתה בארבעה פרסי אוליבייה, כולל להפקה המחודשת הטובה ביותר.
ב-2011 השתתף קמברבאץ' בהצגה "פרנקנשטיין" בתיאטרון המלכותי הלאומי בבימויו של דני בויל.
הוא וג'וני לי מילר שיחקו שניהם גם בתפקיד ויקטור פרנקשטיין וגם בתפקיד היצור.
ההצגה הוקרנה בבתי קולנוע ברחבי העולם.
קמברבאץ' זכה על הופעתו בפרס אוליבייה, בפרס עיתון ה-Evening Standard ובפרס מעגל מבקרי התיאטרון.
ב-2015 הופיע קמברבאץ' בתפקיד הראשי בהצגה "המלט" מאת שייקספיר במרכז האמנויות ברביקן שבלונדון בבימויה של סוניה פרידמן.
זו הייתה ההפקה לה נמכרו כרטיסים הכי מהר בהיסטוריה של התיאטרון בלונדון.
קמברבאץ' היה מועמד לפרס האוליבייה על הופעתו.
תפקידיו המוקדמים של קמברבאץ' בטלוויזיה כוללים את "Heartbeat", "Tipping the Velvet", "מרגלי קיימבריג'", "Fortysomething", "ספוקס" ו-"עדות אילמת".
ב-2004 שיחק קמברבאץ' בתפקיד הראשי הראשון שלו כאסטרופיזיקאי והתאורטיקן סטיבן הוקינג בדרמה "הוקינג", תפקיד עליו היה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר.
ב-2005 קמברבאץ' גילם את דמותו של אדמונד טלבוט במיני-סדרה "To the End of the Earth".
במהלך הצילומים, כאשר שהה בדרום אפריקה, הוא חווה חוויה מפחידה כאשר הרכב שבו היה נחטף.
ב-2007 הוא השתתף יחד עם טום הארדי בסרט הטלוויזיה "Stuart: A Life Backwards".
ב-2008 הוא השתתף במיני-סדרה "The Last Enemy" וזכה עליה במועמדות לפרס Satellite לשחקן הטוב ביותר.
ב-2010 החל לגלם את דמותו של הבלש האגדי שרלוק הולמס בסדרה "שרלוק" וזכה להערכה רבה על הופעתו בתפקיד.
ב-2014 הוא זכה בפרס אמי לשחקן הטוב ביותר על משחקו בפרק השלישי של העונה השלישית, "His Last Vow".
ב-2017 חזרה שודרה העונה הרביעית של הסדרה.
ב-2012 השתתף קמברבאץ' במיני-סדרה "הג'נטלמן האחרון".
הופעתו זיכתה אותו במועמדות לפרס אמי לשחקן הטוב ביותר.
ב-2016 השתתף בסדרת סרטי הטלוויזיה "הכתר החלול" המבוססת על המחזות ההיסטוריים של שייקספיר בתפקיד ריצ'רד השלישי.
ב-2017 שיחק בתפקיד הראשי במיני-סדרה של רשת הכבלים "שואוטיים" "פטריק מלרוז", על פי סדרת הספרים באותו שם, העוסקת בגבר נהנתן ושתיין מהמעמד הגבוה המנסה להתגבר על טראומות ילדותו.
הסדרה זכתה בפרס באפט"א לשנת 2019.
ב-2018 שיחק בסרט הטלוויזיה של רשת HBO "Brexit: The Uncivil War in the U.K", בו גילם את דומיניק קמינגס, מנהל הקמפיין של תומכי הברקזיט ב-2016. הסרט הציג את אחורי הקלעים של הקמפיין ואת האסטרטגיות שלו שכללו הנדסת תודעה באמצעות הרשתות החברתיות.
ב-2019 שיחק במיני-סדרה הבריטית "בשורות טובות", המבוססת על ספר באותו השם, שם הוא מגלם את השטן, שליט הגיהנום.
בשנת 2021, לוהק קמברבאץ' למיני-סדרה מקורית של נטפליקס "39 המדרגות" בדמותו של ריצ'רד האניי; המיני-סדרה מבוססת באופן רופף על רומן המתח-הרפתקאות באותו השם מאת הסופר הבריטי ג'ון באקן בשנת 1915 וכן מהווה עיבוד מחודש לסרטו של אלפרד היצ'קוק, ב-אותו השם משנת 1935, והיא תעלה לשידור במהלך שנת 2023.
קמברבאץ' עשה את הופעת הבכורה שלו בקולנוע ב-2006 בדרמה הפוליטית "רוחות של חופש", בתפקיד ראש ממשלת בריטניה ויליאם פיט הבן.
התפקיד זיכה אותו במועמדות לפרס מעגל מבקרי הקולנוע של לונדון לפריצת השנה.
באותה שנה הוא הופיע גם בקומדיה "שאלת הפתיחה" בתפקיד פטריק ווטס.
ב-2007 הוא הופיע בדרמה התקופתית "בת בולין האחרת" בתפקיד ויליאם קארי, איש החצר הנאמן של הנרי השמיני (אריק באנה) ובתפקיד קטן בדרמת המלחמה הרומנטית "כפרה".
ב-2009 הועמד לפרס הבפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו במיני סדרה "עיר קטנה" ושיחק בדרמה "המצאה" בתפקיד מגלה הארצות המפורסם ג'וזף דלטון הוקר.
ב-2010, שיחק לצידן של זוכות האוסקר רייצ'ל וייס וונסה רדגרייב במותחן "חשופות".↵ב-2011 הוא הופיע בסרט הריגול "החפרפרת".
ב-2012 הוא הופיע בסרט "סוס מלחמה" בבימויו של סטיבן ספילברג.
קמברבאץ' זכה לתשבחות על הופעותיו בסרטי טרילוגיית ההוביט בתפקיד כפול: הן כ"בעל האוב" והן בתור הדרקון "סמאוג", תפקיד אשר ביצע באמצעות טכנולוגיית לכידת תנועה.
ב-2013 הוא הופיע בתור חאן נוניאו סינג בסרט - "האויב בתוכנו - סטארטרק".
באותה שנה הופיע גם בתור ויליאם פרינס פורד בסרט "12 שנים של עבדות".
הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר.
עוד באותה שנה הוא הופיע בתור מייסד ויקיליקס, ג'וליאן אסאנג', בסרט "הרשות החמישית" ובתור צ'ארלס אייקן בסרט "אוגוסט: מחוז אוסייג'".
ב-2014 הופיע גם בתפקיד ראשי כאלן טיורינג, בסרט הדרמה ההיסטורי "משחק החיקוי", לצדה של קירה נייטלי ובבימויו של מורטן טילדום; קמברבאץ' היה מועמד על משחקו בסרט לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר.
באותה שנה הופיע גם בסרט "חוקי הפשע".
קמברבאץ' הופיע בתפקיד הראשי כדוקטור סטריינג' בסרט "דוקטור סטריינג'", אשר יצא לאקרנים בנובמבר 2016. הסרט הפך לסרט המרוויח ביותר בקטגוריית סרטי פתיחה של דמות יחידה ביקום הקולנועי של מארוול.
קמברבאץ' הופיע שוב באותו התפקיד גם בסרטים "תור: ראגנארוק" (2017), "הנוקמים: מלחמת האינסוף" (2018), "הנוקמים: סוף המשחק" (2019), "ספיידרמן: אין דרך הביתה" (2021) ו"דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" (2022).
ב-2017 גילם קמברבאץ' את דמותו של תומאס אדיסון בסרט "מלחמת הזרמים" (The Current War).
בשנת 2019 הוא גילם את לואיס ויין בסרט על חייו, ושיחק בסרט "1917".
ב-2020, כיכב בסרט "השליח האנגלי".
ב-2021, הופיע בסרט "כוחו של הכלב" לצידה של קירסטן דנסט.
על תפקידו בסרט קיבל קמברבאץ' מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה ופרס גילדת שחקני המסך לשחקן הראשי הטוב ביותר.
קמברבאץ' הביע שוב ושוב את חיבתו לרדיו והשתתף בהפקות רדיו רבות עבור ה-BBC.
בין 2008 ל-2014 קמברבאץ' שיחק את קפטן מרטין קריף בסדרה "Cabin Pressure" עבור ה-BBC.
הוא שיחק גם את המלאך איסלינגטון בעיבוד מ-2013 ל-BBC Radio 4 ליצירתו של ניל גיימן, לעולם-לא-עולם.
באותה שנה הוא הוביל את צוות השחקנים בעיבוד ל-BBC Radio 3 ליצירתו של מייקל פריין, "Copenhagen" בה הוא שיחק את הפיזיקאי תאורטי ורנר הייזנברג.
קמברבאץ' דיבב סרטים דוקומנטריים רבים לנשיונל ג'יאוגרפיק ולערוץ דיסקברי.
בנוסף הוא הקריא גם בשביל כמה וכמה ספרים מוקלטים, הכוללים את קזנובה, הסערה, ספר של שרלוק הולמס בשם "Sherlock Holmes: The Rediscovered Railway Mysteries and Othe Stories".
הוא דיבב עשרות פרסומות, כולל לחברת יגואר, חברת סוני וחברת גוגל.
לכבוד אולימפיאדת לונדון (2012) הופיע קמברבאץ' בסרט קצר על ההיסטוריה של העיר לונדון, מה שסימל את התחלתו של טקס הפתיחה של האולימפיאדה.
ב-2013 קריין קמברבאץ' את הסרט הדוקומנטרי "ירושלים", על העיר העתיקה.
ב-2014 הוא קריין סרט דוקומנטרי על שחקן הכדורגל הפורטוגזי, כריסטיאנו רונאלדו.
בשנת 2018 דיבב קמברבאץ' בסרט "הגרינץ'" את הדמות הראשית.
ב-2013 השיקו קמברבאץ', אדם אקלנד, פטריק מונרו, בן דילון ואדם סלבס חברת הפקות בשם "SunnyMarch Ltd".
הפרויקט הראשון של החברה היה סרט במימון המונים בשם "Little Favour", אשר נכתב ובוים על ידי מונרו.
סרט נוסף בו קמברבאץ' כיכב והופק בשיתוף עם חברת ההפקות SunnyMarch היה "השליח האנגלי".
קמברבאץ' נשוי לסופי האנטר , שחקנית קולנוע, במאית תיאטרון ואופרה וזמרת אנגלייה בוגרת אוקספורד.
קמברבאץ' מצהיר כי הוא מחזיק בתפיסת עולם בודהיסטית.
בראיון ב-2018 ציין כי הוא טבעוני.
מועמד פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי (2015)ש
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (2015)
מועמד פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי (2022)ש
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (2022)
+שנהסדרהתפקידהערות1998, 2000, 2004Heartbeatצ'ארלס / טובי פישר3 פרקים2002מגעים אסוריםפרדיפרק: "#1.1"עדות אילמתוורן רייד2 פרקיםFields of Goldג'רמיסרט טלוויזיה של BBC2003מרגלי קיימברידג'אדוארד הנדפרק: "#1.2"ספוקסג'ים נורת'פרק: "Legitimate Targets"Fortysomethingרורי סליפריתפקיד ראשי; 6 פרקים2004Dunkirkג'יימס לאנגליפרק: "Deliverance"הוקינגסטיבן הוקינגסרט טלוויזיה של BBC Two
מועמד פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר (2004)2005Nathan Barleyרובין2 פרקיםTo the Ends of the Earthאדמונד טאלבוטמיני-סדרהBroken Newsוויל פארקר3 פרקים2007סטיוארט - חיים מהסוף להתחלהאלכסנדר מאסטרססרט טלוויזיה של BBC Two2008The Last Enemyסטיבן איזרדמיני-סדרהמיס מארפללוק פיצ'וויליאםפרק: "Murder Is Easy"2009Small Islandברנרדמיני-סדרה
מועמד פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר (2009)2010Van Gogh: Painted with Wordsוינסנט ואן גוךסרט טלוויזיה של BBCInto the Universe with Stephen Hawkingסטיבן הוקינגדיבוב; 2 פרקיםThe Rattigan Enigmaקרייןסרט טלוויזיה תיעודי של BBC2010–2017שרלוקשרלוק הולמסתפקיד ראשי (4 עונות); 13 פרקיםש
מועמד פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר (12-2011, 2015)ש
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (2012)2012הג'נטלמן האחרוןכריסטופר טייטג'נסמיני-סדרה2013, 2021משפחת סימפסוןראש-ממשלת בריטניה / סוורוס סנייפדיבוב; 2 פרקים2014הקולבר ריפורסמאוגדיבוב; פרק: "#1,443"2016הכתר החלולריצ'רד השלישי, מלך אנגליה2 פרקים
מועמד פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר (2017)2017הילדים שבזמןסטיבן לואיססרט טלוויזיה של BBC One
גם מפיק בפועל2018פטריק מלרוזפטריק מלרוזמיני-סדרה
פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר (2019)ש
מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (2018)
גם מפיק בפועלTBA39 המדרגותריצ'רד האניימיני-סדרה עתידית של נטפליקס
+שנהמחזהתפקידהערות1998Rat in the Skullרושפסטיבל הפרינג' של אדינבורו1999סיפור גן החיותג'ריפסטיבל הפרינג' של אדינבורו1999, 2002The Kvetchג'ורג'Teatro Della
Contraddizione2000וויצקDidsbury Studio2001ביקור הגברת הזקנהאנטון שילפסטיבל הפרינג' של אדינבורועמל אהבה לשוואפרדיננדהתיאטרון הפתוח בריג'נטס פארקחלום ליל קיץדמטריוס2002כטוב בעיניכםאורלנדורומיאו ויוליהבנווליוהו, איזו מלחמה נחמדה2004Dead Handאולד ויקהאישה מן היםלינגסטרנדתיאטרון אלמיידה2005הדה גאבלרג'ורג' טזמןתיאטרון אלמיידה
תיאטרון הדוכס מיורק, וסט אנד2006תקופת הסתגלותג'ורג'תיאטרון אלמיידה2007קרנפיםברנג'רתיאטרון רויאל קורטבידרמן והמציתיםאייזנרינגתיאטרון רויאל קורט2008The Cityכריסתיאטרון רויאל קורט2010After the Danceדייוויד סקוט פולרהתיאטרון המלכותי הלאומיThe Children's Monologuesמקריאאולד ויק2011פרנקנשטייןהמפלצת של פרנקנשטיין / ויקטור פרנקנשטייןהתיאטרון המלכותי הלאומי201350 Years on Stageרוזנקרנץ וגילדנשטרןהתיאטרון המלכותי הלאומי2015המלטהמלטמרכז האמנויות ברביקן
בנדיקט הובדס הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם.
הובדס שיחק לאורך רוב הקריירה שלו בשאלקה 04, בה שימש קפטן במשך שש עונות.
להובדס גם הייתה קריירה בין-לאומית ענפה בנבחרת גרמניה, בשורותיה ערך 44 הופעות, והיה חלק בלתי נפרד מהזכייה במונדיאל 2014, בו לא החמיץ ולו דקת משחק אחת.
הובדס החל לשחק כדורגל ב-1994 במחלקת הנוער של קבוצת עיר הולדתו, ט.ו.ס הלטרן, וב-2001 עבר למחלקת הנוער של שאלקה 04. בשנת 2003 מונה הובדס לקפטן של קבוצת הנוער של שאלקה 04, ובשנת 2006 היה חלק מזכייתה של הקבוצה באליפות הנוער של גרמניה.
בינואר 2007 חתם הובדס על חוזה מקצועני עם שאלקה שהיה אמור להסתיים בסוף עונת 2009-10, וביולי של אותה שנה הוא הועלה לסגל של הקבוצה הבוגרת של המועדון.
אף על פי שהיה מספר חודשים בקבוצה הבוגרת, את הופעת הבכורה שלו במדיה הוא ערך רק באוקטובר 2007, במסגרת משחקיה של הקבוצה בליגת האלופות.
ב-30 באוגוסט 2017, לאחר שאיבד את סרט הקפטן לראלף פאהרמן, חתם הובדס ביובנטוס מהליגה האיטלקית בהשאלה לעונה תמורת 3.5 מיליון אירו, עם אופציה לרכישה בתום תקופת ההשאלה בסכום של 16 מיליון אירו הכולל בונוסים.
בכך סגר הובדס 16 שנים בשאלקה.
לאחר עונה אחת ביובנטוס, בה סבל מפציעות וערך רק שלוש הופעות בהן הבקיע שער אחד, חזר הובדס לשאלקה.
ביולי 2018 נמכר הובדס ללוקומוטיב מוסקבה, שם חתם על חוזה לארבע שנים.
ביולי 2020 הודיע על פרישה ממשחק.
הובדס שיחק באופן קבוע בנבחרות הצעירות של נבחרת גרמניה, וב-29 במאי 2011 ערך הובדס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת מול אורוגוואי במשחק ידידות.
ב-7 ביוני 2011 ערך הובדס את ההופעה הבין-לאומית הרשמית הראשונה שלו במסגרת מוקדמות יורו 2012 נגד אזרבייג'ן.
המשחק נגמר בתוצאה 3-1 לטובת גרמניה, והובדס בישל את השער הראשון למסוט אוזיל.
שיחק במונדיאל 2014 וזכה עם נבחרת גרמניה בגביע העולם.
מדליית פריץ ואלטר לשחק המצטיין (עד גיל 19): 2007
בנדיקט קונסטנטינוביץ' ליבשיץ היה משורר ומתרגם אוקראיני-רוסי ממוצא יהודי.
בנדיקט קונסטנטינוביץ' ליבשיץ נולד במשפחה יהודית מתבוללת באודסה, ולמד משפטים באוניברסיטת אודסה, ויצא להשלים את לימודיו באוניברסיטת קייב, שם סיים את לימודיו בשנת 1912. התגייס לצבא הרוסי הצארי, ושירת בגדוד החי"ר 88. ליבשיץ השתחרר מהצבא אך בשנת 1914 הוא גויס שוב, ושירת בחיל הרגלים הרוסי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ליבשיץ הצטיין בקרבות ועוטר בצלב גיאורגי הקדוש.
שיריו הראשונים פורסמו עוד בעת לימודיו באוניברסיטה.
שיר משלו נדפס באנתולוגיה של השירה הרוסית המודרנית, שיצאה בקייב בשנת 1909. בשנת 1910 הוא הצטרף לעורכי כתב העת הסימבוליסטי "אפולון", עם העורך סרגיי מקובסקי.
בשנת 1913 פרסם ליבשיץ את המאמר 'שחרור המילה' שהיה המאמר המרכזי בקובץ הפוטוריסטי "הירח המקרקר".
בשנות העשרים חבר למשוררים הפוטוריסטיים הקומוניסטים הסובייטים, יחד עם ניקולאי בורליוק ואחיו המו'ל דוד בורליוק, ולדימיר מאיאקובסקי, וסילי קמנסקי, ואדים שרשניביץ', ילנה גורו, קורניי זלינסקי, בוריס אגפוב, איליה סלווינסקי ומשוררים נוספים.
והיה בין מייסדי הקבוצה "הילאה" - ברוסית "גילאה", של הפוטוריסטים הרוסיים.
בתגובה לפוטוריזם האיטלקי אמני האוונגרד הרוסי גיבשו תפישה מיוחדת של פוטוריזם.
הפוטוריסטים האיטלקים סגדו למכונה כמרכיב היסודי של קדמת הציוויליזציה האירופאית, ובכך הם הבליטו את הנטייה הדה-הומניסטית של המודרניזם המערבי.
בניגוד לכך הפוטוריסטים הרוסים פנו לפרימיטיביזם, ובעזרתו גילו את היסודות הראשוניים של אמנות כשלעצמה שבה הם ראו את היצירתיות האנושית הטהורה שתוביל לתרבות העתיד'', מתוך מאמר של איגור ארונוב באתר "בצלאל".
בשנת 1933 פרסם ליבשיץ ספר זכרונות, על משוררי הפוטוריזם, שנחשב לאחד מהספרים הטובים ביותר על הפוטוריזם הרוסי.
בשנת 1934 הוא פרסם ספר גדול של תרגומי שירה מצרפתית, מהשירה הרומנטית ועד לסוריאליזם.
כמו משוררים סובייטים נוספים שאויימו בידי השלטון הסטאליניסטי, התרגום נותר השדה היחיד שבו יכלו לפרסם.
בשנת 1937 במהלך הטיהורים הגדולים, נעצר בנדיקט ליבשיץ ונרצח בספטמבר 1938 כ" אויב העם".
נסיבות מותו זויפו בתיקו, וכללו הצהרה שליבשיץ נפטר מהתקף לב ב-15 במאי 1939. לא הועילו לו לא ההתבוללות של משפחתו ולא ההתנצרות ולא הטמיעה באינטליגנציה הרוסית.
הוא נרצח גם כמשורר יהודי ולא רק כמתנגד המשטר.
מעט מאוד משירתו תורגם בתוך מאמריהם של עמנואל גלמן רועי חן, ואיגור ארונוב.
בכמה מאמרים וספרי זכרונות מהתקופה ההיא, יש בלבול מסוים בין שני הליפשיצים - משה ליפשיץ ובנדיקט ליפשיץ.
שניהם היו משוררים ומתרגמים והעיקר - שניהם היו מקורבים לולדימיר מאיאקובסקי.
האפיפיור בנדיקטוס התשיעי היה האדם היחיד שכיהן כאפיפיור בשלוש תקופות כהונה נפרדות (ולמעשה היחיד שכיהן יותר מפעם אחת), לאחר שהודח ושב לכסאו בזכות קשריו למשפחות בעלות עושר ועוצמה.
בנדיקטוס התשיעי היה אחד האנשים הצעירים ביותר בהיבחרם ולטענת מתנגדיו, אחד האפיפיורים המושחתים והבלתי-כשירים ביותר, עקב אורח חייו המופקר.
תקופות כהונתו היו בין אוקטובר 1032 לספטמבר 1044, שנית בין אפריל למאי 1045 ופעם נוספת בין נובמבר 1047 עד יולי 1048.
נולד ברומא בשם תיאופילקטוס מטוסקולום (עיר בלאטיום, סמוך לרומא).
שניים מדודיו, בנדיקטוס השמיני ויוחנן התשעה עשר, היו אפיפיורים לפניו.
באוקטובר 1032 רכש עבורו אביו את משרת האפיפיור, גילו באותה עת היה כנראה 18 או 20, לפי האנציקלופדיה הקתולית, שאף טוענת שהעטה בושה וכלימה על כסאו של פטרוס.
לפי רדולפוס גלאבר היה בן 10 כאשר נבחר למשרה.
דיווחים שונים מייחסים לו מעשי אונס ורצח וקיום אורגיות הומוסקסואליות בארמון האפיפיורי.
בשנת 1036 הוגלה מרומא, אך הוחזר מיד על ידי קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בספטמבר 1044 הודח, ותחתיו התמנה כאפיפיור סילבסטר השלישי.
באפריל 1045 שב בנדיקטוס והדיח את סילבסטר, ולאחר כחודש הסכים למכור את הכס לסנדקו שהתמנה לאפיפיור גרגוריוס השישי, בתמורה לסכום כסף.
ביולי 1046 התחרט ושב לרומא בראש צבא, אך גרגוריוס המשיך לכהן כאפיפיור.
היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כינס ועידה אקומנית בסוטרי.
בדצמבר 1046 גינתה הוועידה הן את בנדיקטוס והן את סילבסטר השלישי והצהירה על טענתם לכס כשקרית ובטלה.
הוועידה קיבלה את עדותו של האפיפיור המכהן גרגוריוס, לפיה רכש את הכהונה בכסף והאיצה בו להתפטר מתפקידו.
לבסוף מינתה הוועידה לאפיפיור את קלמנס השני.
בנדיקטוס לא קיבל את מרות הוועידה, ועם מותו של קלמנס באוקטובר 1047 שב ותפס את הארמון האפיפיורי, בו שלט מנובמבר ועד גירושו ביולי 1048 על ידי חיילי האימפריה הרומית הקדושה.
במקומו מונה כאפיפיור דמסוס השני.
ב-1049 נודה בנדיקטוס מן הכנסייה, לאחר שסירב לעמוד למשפט בעוון סימוניות (מכירת משרות כנסייתיות בכסף).
בנדיקטה, נסיכת דנמרק (דנית: Prinsesse Benedikte; נולדה ב-29 באפריל 1944) היא השנייה משלוש בנותיו של פרדריק התשיעי, מלך דנמרק, אחותה הצעירה של מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק, ואחותה הגדולה של אנה מריה, מלכת יוון.
הנסיכה בנדיקטה נמצאת כרגע במקום ה -11 בסדר הירושה לכתר הדני.
בנדיקטה נולדה ב-29 באפריל 1944 בארמון אמליינבורג, לפרדריק, נסיך הכתר של דנמרק ולאינגריד, נסיכת שוודיה בתם של גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה ומרגרט, נסיכת קונוט.
היא התחנכה בבית ספר פרטי ובילתה את חופשות הקיץ שלה בבית הקיץ הרשמי של משפחת המלוכה הדנית השוכן ביוטלנד ולמדה מספק שיעורים בבית ספר לאופנה ועיצוב בקופנהגן.
בשנת 1962 היא הייתה שושבינה ביחד עם אחותה בחתונתם של חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד וסופיה, מלכת ספרד.
ב-3 בפברואר 1968 היא התחתנה עם ריכרד, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג השישי, ממנו נולדו לה שלושה ילדים.
בנדיקטה ייצגה פעמים רבות את אחותה באירועים של בית המלוכה.
היא מכהנת כיושבת-ראש פדרציית תנועות הנוער בדנמרק, ומעורבת גם בתחום הרכיבה.
הנסיכה בנדיקטה מעורבת מאוד בתנועת הצופים של דנמרק וגם בפעילות בינלאומית של תנועת הצופים.
כשהייתה ילדה, הוקם שבט צופים מיוחד על מנת לאפשר לה להשתתף בפעילות התנועה.
היום מעורבותה היא בעיקר ברמה הארגונית: בנדיקטה היא יושבת הראש של המועצה המשותפת של הצופות הבנות בדנמרק (Pigespejdernes Fællesråd Danmark).
היא גם הפטרון של ארגון De grønne pigespejdere (תנועת הצופות הירוקות של YWCA) ושל ארגון הצופים והצופות הדני (Det Danske Spejderkorps).
בנוסף, היא משמשת בתור הפטרון של "אחוות אוליב באדן פאוול", ארגון עולמי התומך באגודת המדריכות והצופות העולמית.
בשנת 2007 בנדיקטה זכתה בפרס של כבוד מאת ארגון בוגרי תנועת הצופים של St George.
ב-3 בפברואר 1968 היא התחתנה עם ריכרד, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג השישי, ממנו נולדו לה שלושה ילדים:
גוסטב, נסיך זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג השביעי (נולד ב-1969)
אלכסנדרה, נסיכת זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג (נולדה ב-1970), התחתנה עם הרוזן ג'פרסון פון פפייל אונד קליין-אלגוט
נטלי, נסיכת זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג (נולדה ב-1975), התחתנה עם אלכסנדר ג'ונסמן
בנדיקטוס השמיני, נולד בשם תיאופילאטו השני, רוזן טוסקולום (באיטלקית: Teofilatto II dei conti di Tuscolo; 980 – 9 באפריל 1024), היה אפיפיור ברומא בין השנים 1012–1024.
תיאופילאטו נולד בשנת 980 ברומא, כבן לגרגוריו הראשון, רוזן טוסקולום, ואחיינו של האפיפיור יוחנן השנים עשר.
בצעירותו הוא פנה ללימודי כמורה, ועד מהרה טיפס בסולם הדרגות בכנסייה, וב-11 ביולי 1001 מונה לקרדינל על ידי האפיפיור סילבסטר השני.
לאחר מותו של קודמו סרגיוס הרביעי, נבחר תיאופילאטו כאפיפיור ב-18 במאי 1012. אולם, בנדיקטוס השמיני הוברח עד מהרה מרומא על ידי האנטי-אפיפיור גרגוריוס השישי, אשר הוכתר על ידי ג'ובאני קרסנציו ממשפחת קרסנטי, אשר שלט למעשה ברומא.
בנדיקטוס השמיני, שנמלט דרך הרי האלפים לגרמניה, פנה אל היינריך השני, מלך גרמניה וביקש את הגנתו, ואכן היינריך הסכים להחזיר את בנדיקטוס השמיני לכס האפיפיור, בתמורה להכתרתו כקיסר.
לקראת סוף שנת 1013, כינס היינריך השני צבא באאוגסבורג, ועד מהרה עבר עם צבאו את הרי האלפים, תוך שהוא מלווה באשתו, המלכה קוניגונדה ובכמה אנשי דת.
בהגיעו לפאביה הצטרפו אליו הבישופים וראשי הדת האחרים.
ארדואינו מאיבראה, שעדיין שלט בחלקים חשובים של צפון איטליה, הציע להיכנע להיינריך, והציע אף את בניו כבני ערובה, בתנאי שהיינריך יכיר בו כמלך איטליה, אולם היינריך סירב והטיל מצור על איבראה עד לשנת 1015.
בתחילת 1014 הגיע היינריך השני לרומא, והחזיר את בנדיקטוס השמיני לכס האפיפיור.
ב-14 בפברואר 1014 הכריז בנדיקטוס השמיני על היינריך השני כעל קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבזיליקת פטרוס הקדוש.
לאחר מכן קיימו השניים סינוד ברומא, ובו מינו חמישה בישופים, והוציאו צווים נגד הסימוניה, וקידמו דרכים לקיום הצניעות בקרב אנשי הדת, והורו על השבת רכוש הכנסייה.
זמן קצר לאחר מכן, עבר היינריך צפונה, שם הקים את הדיוקסיה של בוביו, ולאחר מכן חגג את חג הפסחא בפאביה, ובאמצע מאי 1014 חזר לגרמניה.
הוא השאיר את שלטונו של רומא על האפיפיור, ומאוחר יותר התערבה בפוליטיקה של איטליה או של מדינות האפיפיור.
בשנת 1020 נסע בנדיקטוס השמיני לגרמניה, על מנת לדון עם היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על האיום הביזנטי במצוג'ורנו.
בחג הפסחא הוא שהה בבמברג, וקידש שם את הקתדרלה החדשה.
לאחר מכן אף ביקר במנזר פולדה, ואף קיבל אישור מהיינריך השני המאשר את תרומותיהם של קרל הגדול ואוטו הגדול לכנסייה.
בנדיקטוס השמיני פעל בכל מאודו על מנת להשיג את שביתת הנשק של אלוהים, ומאידך שכנע את היינריך השני שיכניע תחתיו את האצילים האיטלקים שחברו לביזנטים.
ב-9 באפריל 1024 מת בנדיקטוס השמיני ברומא, במקומו מונה כאפיפיור אחיו יוחנן התשעה עשר.
בנדיקטוס השלושה עשר היה אפיפיור מ-29 במאי 1724 ועד מותו.
האפיפיור השלישי והאחרון מבית אורסיני.
מאז 24 בפברואר 2017, בעל תואר "משרת האל" (Servus Dei).
גם בתור אפיפיור חי חיים שקטים וצנועים, התרכז במיוחד בנושאי דת וכמעט ולא היה מעורב פוליטית בניהול מדינת האפיפיור.
כתוצאה מכך זכה מזכירו האישי, ניקולו קושיה (Niccolò Coscia), ביד חופשית אותה ניצל לשחיתות ומעילה בכספי הכנסייה.
נולד למשפחת אורסיני בגרווינה (Gravina) שבמחוז פוליה, כבנו הבכור ויורשו של פרדיננדו השלישי דוכס גרווינה.
בגיל 18 ויתר על ההון והתואר והפך לנזיר דומיניקני.
ב-1672 מינה אותו קלמנס העשירי לקרדינל.
ב-1686 מונה לארכיבישוף בנוונטו, משרה כנסייתית בעלת משמעות מדינית וכלכלית, כיוון שהארכיבישוף היה למעשה הסניור (שליט) הפיאודלי של אזור בנוונטו.
הוא המשיך לשאת בתואר זה גם לאחר שהתמנה כאפיפיור ושלט בו באמצעות מזכירו, ניקולו קושיה.
אורסיני התמנה לאפיפיור על ידי קונקלווה שהתכנסה עם מות קודמו, אינוקנטיוס השלושה עשר.
אינוקנטיוס השלושה עשר מינה בימי כהונתו רק שלושה קרדינלים, כך שרוב הקרדינלים שנכחו בקונקלווה מונו על ידי קודמו, קלמנס האחד עשר.
אורסיני התמנה בגיל מופלג, 75, וסירב בתחילה לקחת על עצמו את התפקיד.
הוא בחר לעצמו את השם בנדיקטוס, על מנת לציין את המשכיות דרכו של בנדיקטוס האחד עשר שהיה אף הוא מן המסדר הדומיניקני.
בתחילה כינה את עצמו "בנדיקטוס הארבעה עשר", אך כיוון שפירוש הדבר היה הכרה כביכול באנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר כלגיטימי, שינה את כינויו לבנדיקטוס השלושה עשר.
הוא ביקש להמשיך לנהל חיים צנועים וצמצם במידה ניכרת את משק ביתו ואת כמות בעלי המשרות בוותיקן והעמיד את מצבת המשמר השווייצרי על המינימום ההכרחי.
הוא לא היה פעיל כמעט מבחינה מדינית, והותיר את ניהול המדינה לאחרים, בהם מזכירו המושחת ניקולו קושיה, שנחקר, נודה מן הכנסייה, נמלט מרומא וסופו שנכלא בטירת סנטאנג'לו למשך עשר שנים.
"האח ויצ'נצו מריה", כפי שכונה תמיד, נפטר מדלקת חריפה של הקרום הרירי ונקבר בכנסיית המסדר הדומיניקני, סנטה מריה סופרה מינרווה ברומא.
ב-1755 ביקש האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר להתחיל בתהליך קאנוניזציה על מנת להכריז עליו כמבורך ולאחר מכן כקדוש, אולם התהליך נעצר.
התהליך התחיל בשנית בשנת 1931 אך נסגר שוב ב-1940, בשל ספקות לגבי השאלה האם ידע האפיפיור על מעשי השחיתות של מזכירו, או שהללו נעשו לחלוטין שלא בידיעתו.
התהליך נפתח מחדש ב-17 בינואר 2004 והחקירה החלה במעמד חגיגי בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו בראשית 2012. היא הסתיימה חמש שנים מאוחר יותר, כאשר הוכרז על מעבר השלב הראשון בתהליך הקנוניזציה והכתרתו בתואר "משרת האל" (Servus Dei).
יורגן אנטון בנדיקט ניזה (Jürgen Anton Benedikt Niese; 24 בנובמבר 1849 – 1 בפברואר 1910) היה מלומד גרמני של התקופה הקלאסית.
ניזה נולד בבורג, על האי פמרן, אז חלק מהקונפדרציה הגרמנית אולם תחת שלטונו של פרדריק השביעי, מלך דנמרק.
אביו היה אמיל אוגוסט ניזה, כומר בעיירה, ואמו נולדה בשם בנדיקטה מארי מטהיסן.
הוא למד בדומגימנסיום בשלזוויג והחל מ-1867 באוניברסיטת בון ואוניברסיטת קיל, שם למד אצל אלפרד פון גוטשמיד .
לאחר שהתנדב לצבא במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, הוא קיבל דוקטורט בשנת 1872. לאחר שלימד במשך זמן קצר בבית ספר תיכון בפלנסבורג, הוא נסע לאיטליה ולצרפת.
ב-1876 הוא הפך למרצה באוניברסיטת גטינגן.
הוא היה פרופסור באוניברסיטת מרבורג בין השנים 1877–1881, ולאחר מכן הפך לפרופסור לפילולוגיה קלאסית באוניברסיטת ברסלאו.
ב-1885 הוא קיבל את אותה משרה באוניברסיטת מרבורג וכיהן בה כרקטור בשנים 1900–1901. ב-1906 הוא מונה לפרופסור להיסטוריה של העת העתיקה באוניברסיטת האלה-ויטנברג, ונפטר שם בשנת 1910. ב-1881 הוא נישא לברתה צימרמן (1859–1937).
בנם, האנס, נולד ב-1882. הוא הפך למרצה להיסטוריה באוניברסיטת גוטינגן (Göttingen) ונהרג בשנת 1915 במלחמת העולם הראשונה.
ניזה ידוע ביותר בשל "המהדורה הגדולה" שלו של ספריו של ההיסטוריון היהודי יוספוס פלאביוס, שהתבססה על מחקר מדוקדק של כתבי היד הטובים ביותר הקיימים.
שיטת המספור שלו היא עדיין בשימוש הנפוץ ביותר ביחס לטקסט.
עבודותיו האחרות כוללות את ההיסטוריה הרומית, מחקרים על סופרים יוונים קלאסיים, "התפתחות השירה ההומרית" ו"היסטוריה של יוון ומקדוניה מאז קרב כאירוניאה".
אחותו של בנדיקט ניזה הייתה הסופרת שרלוטה ניזה .
Flavii Josephi opera (חיבורי פלאביוס יוספוס, 7 כרכים, ברלין 1885–1895)
בנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן , הייתה חותנתו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בנדיקטה הנרייטה נולדה ב-14 במרץ 1652 בפריז, לאדוארד, רוזן פפאלץ-זימרן ולאנה גונזאגה, בתם של קרלו הראשון גונזאגה, דוכס מנטובה ומונטפראט וקתרין דה מיין.
ב-30 בנובמבר 1668 התחתנה בנדיקטה הנרייטה עם יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ממנו נולדו לה 4 בנות.
בשנת 1679 מת בעלה יוהאן פרידריך, ואחיו ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו.
לאחר מותו התגוררה בנדיקטה הנרייטה בעיקר בצרפת, וב-28 באוגוסט 1730 היא מתה בביתה בהנובר.
ב-30 בנובמבר 1668 התחתנה בנדיקטה הנרייטה עם יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ממנו נולדו לה 4 בנות:
שרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג (1671–1710), התחתנה עם רינלדו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה
וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג (1673–1742), התחתנה עם יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
בנדיקט וונג הוא שחקן אנגלי המופיע בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון.
וונג מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד קובלאי חאן בסדרה "מרקו פולו" של רשת נטפליקס (2014–2016) ובדמות ברוס נג בסרט הקולנוע "להציל את מארק וואטני" (2015).
בסרטי גיבורי העל של היקום הקולנועי של מארוול הוא מגלם את הדמות וונג, כשהופעתו הראשונה הייתה ב-2016 בסרט "דוקטור סטריינג'", ואחר כך בסרטים "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "שאנג-צ'י ואגדת עשר הטבעות", "ספיידרמן: אין דרך הביתה", "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף".
וונג נולד באקלס שבמנצ'סטר רבתי להורים שהיגרו לממלכה המאוחדת מהונג קונג דרך אירלנד.
הוא גדל בעיר סלפורד והוא אוהד של מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד.
וונג למד בבית הספר De La Salle בסלפורד.
אחר כך למד שנתיים אמנויות הבמה בקולג' סלפורד סיטי.
ב-1993 הופיע וונג בפעם הראשונה ברדיו ה-BBC במחזה בשם "Kai Mei Sauce" מאת קווין וונג.
הוא שיחק בתפקיד ארול ספירס לצדו של שון לוק בקומדיית המצבים "15 Storeys High", ובדמות פרנקלין פו בעונה השנייה של הסדרה הקומית "Look Around You".
ב-2007 כיכב וונג בסרט הקולנוע "תדאג לעצמך" בבימויו של ריצ'רד לקסטון.
בהמשך הופיע וונג בעונה הרביעית של הסדרה הקומית "צוות איי טי" של ערוץ 4, בדמות בשם פריים, שהיה מתחרה בשעשועון "Countdown".
עוד הופיע וונג בסרט "שנחאי" בתפקיד ג'וסו קיטה, ובסדרה "Spirit Warriors" של ה-BBC בדמות לי.
ב-2012 שיחק וונג בסרטו של רידלי סקוט "פרומתאוס" בתפקיד טייס הספינה ראבל.
ב-2013 לוהק וונג לתפקיד הראשי במחזה "The Arrest of Ai WeiWei" שהועלה בתיאטרון המפסטד.
זמן קצר אחר כך תיאטרון אלמיידה הכריז על צירופו של וונג לצוות שחקני המחזה "Chimerica".
עוד ב-2013 שיחק וונג בתפקיד גנגסטר בשם לאו בדרמה הקומית של ערוץ BBC Two "האנשים הלא נכונים".
ב-2014 גילם וונג את דמותו של קובלאי חאן בסדרה "מרקו פולו" של נטפליקס, שחודשה לעונה שנייה ב-7 בינואר 2015. בשנה לאחר מכן הופיע וונג בסרט מדע בדיוני נוסף של רידלי סקוט "להציל את מארק וואטני" בו גילם את ברוס נג מנהל המעבדה להנעה סילונית.
ב-2016 הופיע וונג בפרק "Hated in the Nation" של סדרת האנתולוגיה "מראה שחורה", בו גילם את הסוכן שון לי מסוכנות הפשע הלאומית.
באותה שנה גילם דמות בשם וונג, מכשף מיסטי, בסרט גיבורי העל "דוקטור סטריינג'".
הוא חזר לגלם את הדמות בסרטים "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "שאנג-צ'י ואגדת עשר הטבעות","ספיידרמן: אין דרך הביתה",ו "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף".
ב-2017 דיבב וונג את הדמות אלכס יו במשחק הווידאו "Prey" של ארקיין סטודיוס.
עוד כיכב בסרט הקצר "2036: Nexus Dawn", פריקוול לסרט "בלייד ראנר 2049" בבימויו של לוק סקוט ובכיכובו של ג'ארד לטו.
ב-2018 הופיע וונג בדמות המדען לומקס בסרט האימה מדע בדיוני "העולם שאחרי: הכחדה".
וונג דיבב את הענק טונג בסרט "ריה והדרקון האחרון" של חברת דיסני, אשר יצא לאור במרץ 2021.
ב-2003 היה וונג מועמד לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו גואו יי בסרט "דברים יפים מלוכלכים".
ב-2013 היה וונג מועמד לפרס West End Frame להופעת הדרמה הטובה ביותר על תפקידו בדמות ז'אנג לין במחזה "Chimerica".
Dick's Electric Dreams אד אנדרוז בפרק "Impossible Planet" 2019 כיתה קטלנית Deadly Class מאסטר לין סדרת טלוויזיה (10 פרקים) 2022 שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק She-Hulk: Attorney at Law וונג 3 פרקים 2024 בעיית שלושת הגופים The Three-Body Problemדא שי סדרת טלוויזיה של נטפליקס
שנה שם תפקיד הערות 2017 Prey אלכס יו
האפיפיור בנדיקטוס השני היה האפיפיור מ-26 ביוני 684 עד מותו.
יום חגו של האפיפיור בנדיקטוס השני הוא 7 במאי.
בנדיקטוס נולד ברומא בשנת 635. ייתכן שהוא היה חבר במשפחת סאוולי, אם כי זה לא בטוח.
בצעירותו הוא נשלח לקנטורום שולה, והתבלט ביודעו את כתבי הקודש ועל ידי שירותו.
הבישופים של רומא נבחרו על ידי הכמורה ואנשי רומא, על פי הנוהג באותם זמנים: הקיסרים הנוצרים היו ראשי העם, ולכן נדרשה הסכמתם לבחירה.
אבל בשל היותם מתגוררים במזרח, מצב זה הפיק עיכובים ממושכים ומספר רב של אי-נוחות.
אף שנבחר בשנת 683, הוא לא הוכתר עד לשנת 684, בשל המתנתו לאישורו של הקיסר קונסטנטינוס הרביעי.
על פי ה"דיאורנוס ליבר", הוא השיג מן הקיסר צו אשר ביטל לחלוטין אישורים אימפריאליים או נתן להם אפשרות להשגה מהאקסרכיה של רוונה.
בנדיקטוס אימץ באופן סמלי את שני בניו של קונסטנטינוס, יוסטיניאנוס והרקליוס.
כדי לעזור לדכא את המונותליטיזם, הוא השתדל להשיג את החתימות של הבישופים של היספניה לפסיקות של ועידת קונסטנטינופול השלישית של 680/1, ולהביא את ההכנעה לצווי מקאריוס, הבישוף המודח של אנטיוכיה.
שחזור של כנסיות רבות ברומא מיוחס לשלטונו של בנדיקטוס שנמשך פחות משנה.
לאחר ששלט 11 חודשים, מת האפיפיור בנדיקטוס השני ב-8 במאי 685 ונקבר בסנט פטרוס.
האפיפיור בנדיקטוס הרביעי היה האפיפיור מ-1 בפברואר 900 עד מותו בשנת 903. ההיסטוריון פלודורד מהמאה העשירית, שכינה אותו "הגדול", שיבח את הולדתו הנדיבה ואת נדיבותו הציבורית.
בנדיקט היה יליד רומא, בנו של אחד בשם ממלוס, והוסמך על ידי האפיפיור פורמוסוס.
ב-1 בפברואר 900 הוא הוכתר לאפיפיור, בעקבות מותו של יוחנן התשיעי.
באותה שנה הוא גירש את בלדווין השני, רוזן פלנדריה על שרצח את פולק, הארכיבישוף של ריימס.
בשנת 901, בנדיקטוס הכתיר את לואי מפרובנס, נכדו של לואי השני, מלך איטליה כקיסר רומי הקדושה.
בשנת 902, ברנגאר מפריולי הביס את לואי השלישי ואילץ אותו לעזוב את איטליה.
בנדיקט מת ברומא בקיץ 903; ייתכן שברנגריוס היה מעורב במותו במעורבות כלשהי.
בנדיקטוס נקבר לפני בזיליקת פטרוס הקדוש, ליד שער גואידו.
לאחר מותו נבחר לאפיפיור לאו החמישי.
האפיפיור בנדיקטוס השישי היה האפיפיור מ-19 בינואר 973 עד מותו בשנת 974. שלטונו הקצר התרחש בהקשר הפוליטי של הקמת האימפריה הרומית הקדושה, במהלך המעבר בין שלטונם של הקיסרים גרמנים אוטו הראשון ואוטו השני, אשר שילב את המאבק על שלטון של משפחות רומיות האריסטוקרטית כגון קרסנטי וטוסקולאני .
בנדטו היה בנו של רומאי ממוצא גרמני בשם הילדברנד, ונולד ברומא באזור שנקרא Sub Capitolio.
לפני בחירתו כאפיפיור, הוא היה הדיאקון הקרדינלי של כנסיית תאודורה הקדושה.
עם מותו של יוחנן השלושה עשר בספטמבר 972, רוב הבוחרים שדבקו בסיעה הקיסרית בחרו בבנדיקט ליורשו, אולם הוא לא הוכתר עד ינואר 973, בשל הצורך לקבל את אישור הקיסר הגרמני, אוטו הראשון.
האפיסטוקרטיה הרומית המקומית, שהתנגדה לאפיפיור תחת חסותו של אוטו הראשון, אשר נתפש כבובה של הקיסר, התמרמרה על הדומיננטיות של הקיסר בעניינים אזרחיים וכנסייתיים רומיים.
התכתובת מתקופת שלטונו של בנדיקטוס כאפיפיור היא מועטה.
יש מכתב מתקופת שלטונו של בנדיקטוס מפיליגרים, הבישוף של פסאו, המבקש שבנדיקט יעניק לו את הפליום, ויעשה אותו בישוף כדי שיוכל להמשיך במשימתו להמיר את העם ההונגרי לנצרות.
עם זאת, התגובה של בנדיקטוס נחשבת למזויפת.
הוא גם ידוע כמי שאישר פריבילגיות מסוימות עבור מנזרים וכנסיות מסוימים.
לבקשת לותר, מלך צרפת ואשתו, בנדיקטוס הציב את מנזר בלנדין תחת הגנת האפיפיור.
יש גם בולה אפיפיורית שבה פרידריך, הארכיבישוף של זלצבורג ויורשיו נקראים כוהני האפיפיור בפרובינציות הרומיות לשעבר של פאנוניה העליונה והתחתונה ונוריקום ; עם זאת, האותנטיות של בולה זו שנויה במחלוקת.
אוטו מת מיד אחרי בחירתו של בנדיקטוס ב-973, ועם עלייתו לשלטון של אוטו השני, צצו בגרמניה בעיות עם האצולה.
עם הקיסר החדש שהסיח את דעתו, סיעת האצולה הרומית התנגדה להתערבותם של הקיסרים הגרמנים בעניינים הרומיים, ניצלה את ההזדמנות לנוע נגד בנדיקטוס השישי.
בהנהגתו של קרסנטיוס הזקן והקרדינל-דיאקון פרנקו פרוצ'י (שהיה המועמד המועדף על הסיעה האנטי-גרמנית), בנדיקטוס נעצר ביוני 974 ונכלא בטירת סנטאנג'לו, אז מעוז של משפחת קרסנטי.
פרוצ'י הוכרז אז כאפיפיור החדש, ונטל את השם בוניפקיוס השביעי.
כששמע על הדחתו של בנדיקטוס השישי, שלח אוטו השני נציג קיסרי, הרוזן סיקו, לדרוש את שחרורו.
בוניפקיוס סירב לשחררו, והורה לכומר בשם סטפנו לרצוח את בנדיקט בזמן שהיה בכלא, והלה חנק אותו למוות.
לאחר הפלתו של האנטי-אפיפיור בוניפקיוס השביעי, נבחר האפיפיור בנדיקטוס השביעי.
האפיפיור בנדיקטוס השביעי היה האפיפיור מאוקטובר 974 עד מותו בשנת 983.
בנדיקט נולד ברומא, והיה בן של דויד או דודאטוס (אחיו של אלבריק השני מספולטו).
תאריך הלידה שלו אינו ידוע בוודאות, אך ידוע כי הוא היה קשור לנסיך אלבריק השני ומחובר למשפחת קונטי.
לפני בחירתו לאפיפיורות, הוא שימש כבישוף של סאטרי .
הוא נבחר על ידי הכמורה הרומית ואנשי רומא באוקטובר 974 תחת השפעתו של הרוזן סיקו, השליח הקיסרי של הקיסר אוטו השני.
הוא ירש את האפיפיורות כמועמד פשרה להחליף את האנטי-אפיפיור בוניפקיוס השביעי.
בוניפקיוס, שגרם למותו של בנדיקטוס השישי, גזל את האפיפיורות, ובמשך חודש בזז את הוותיקן על תכולתו היקרה ביותר, ואחר כך נמלט לקונסטנטינופול.
סמכותו של האפיפיור החדש הייתה נתונה להתנגדותם של בוניפקיוס השביעי ותומכיו, ואף על פי שהאנטי-אפיפיור עצמו נאלץ להימלט, מפלגתו הלכה בעקבותיו בעקשנות ואילצה את בנדיקטוס לקרוא לאוטו השני לעזרה.
לאחר שהקיסר הקים את הקיסר על כס המלכות שלו, הוא הראה את עצמו מרוצה לבדוק את זרם הסימפונות המתנשא גבוה בכנסייה, ולקדם את סיבת הנזירות.
בנדיקטוס השביעי קידש את הכומר ג'יימס, שנשלח אליו על ידי אנשי קרתגו "כדי לעזור למחוז אפריקה העלוב", אשר מאז הכיבוש המוסלמי של המגרב, חלה בו ירידה תלולה במספר הבישופים.
בנדיקטוס השביעי ביקר בעיר אורבייטו עם אחיינו פיליפו אלבריצ'י, שהשתקע שם מאוחר יותר והפך לקונסול העיר ב-1016. בשנת 978 הוציא בנדיקטוס בולה אפיפיורית המגדירה את גבולות הדיוקסיה של ויק עבור הבישוף פרויה, ובכך ביטל את הבולה שהוציא יוחנן השלושה עשר, שהפכה את ויק לארכיבישופות.
במרץ 981 ניהל בנדיקטוס סינוד בסנט פטרוס, שאסר על סימוניה.
בספטמבר 981 הוא כינס סינוד לטרני.
בנדיקטוס השביעי מת בשנת 984, ונקבר בזיליקת סנטה קרוצ'ה אין ג'רוזלמה, ובמקומו נבחר יוחנן הארבעה עשר.
האפיפיור בנדיקטוס החמישי היה האפיפיור מ-22 במאי 964 עד 23 ביוני אותה שנה.
בנדיקטוס נולד ברומא והיה בנו של אחד בשם ג'ובאני, וגדל באזור שסביב תיאטרון מרקלוס.
הוא שימש כקרדינל וכנוטריוס, ואף נטל חלק בתצהיר של האפיפיור יוחנן השנים עשר.
בדצמבר 963 כבש אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את רומא, כינס "סינוד" של חמישים בישופים מאיטליה וגרמניה, וערך רשימה ארוכה של האשמות פוליטיות ואישיות נגד האפיפיור יוחנן, כולל חילול הקודש, מעילה בקודש, שבועת שקר, רצח, ניאוף וגילוי עריות.
הסינוד שלח שלושה מכתבים ליוחנן, בדרישה להופיע אישית כדי להתגונן מפני ההאשמות כנגדו.
יוחנן הגיב בהצהרה זועמת של נידוי (Ferendai Sententia) כלפי כמרים שהשתתפו בסינוד או ששיתפו פעולה עם אוטו למנות אפיפיור חדש.
בארבעה בדצמבר 963, הסינוד של המלך אוטו הדיח את יוחנן בשל ניסיון המרידה נגד אוטו ובשל התנהגות בלתי ראויה, והמועצה החליפה את יוחנן בלאו השמיני שנבחר לאפיפיור.
לקראת סוף אותה שנה, מתוך שורה של הצלחות צבאיות, המלך אוטו שלח הביתה את רוב צבאו, ויצא מרומא.
רבים ברומא התמרמרו כי האפיפיור החדש, לאו, היה הדיוט ובובה על חוטים של הקיסר.
יוחנן חזר לרומא עם צבאו, כבש מחדש את העיר ונקם בכמרים שהדיחו אותו: יוחנן חתך את יד ימינו של הקרדינל - דיקון ג'ון והצליף בבישוף אוטגר משפייר.
בפברואר 964, יוחנן כינס סינוד חדש, ובו הוא ביטל את כל ההצהרות של הסינוד הקודם, השיב את עצמו לכס האפיפיור, והכריז על לאו כפולש.
במאי 964 מת יוחנן השנים עשר, ובמקומו נבחר בנדיקטוס לאפיפיור, על ידי אצילי רומא.
עד מהרה כבש אוטו הראשון את רומא, והחזיר את לאו השמיני לכס האפיפיורות, תוך שבנדיקטוס הודח מכל תפקידיו, למעט מתפקיד הקרדינל.
ב-4 ביולי 965 מת בנדיקטוס בהמבורג, ונקבר בקתדרלה בעיר, ובשנת 988 הועברו עצמותיו לרומא.
האפיפיור בנדיקטוס השלישי היה אפיפיור מ-29 בספטמבר 855 למותו בשנת 858.
מעט מאוד ידוע על חייו של בנדיקטוס לפני האפיפיורות שלו.
בנדיקטוס היה משכיל וחי ברומא ונתמנה על ידי האפיפיור לאו הרביעי ככומר הראשי של כנסיית סן קליסטו.
בנדיקטוס זכה למוניטין של לימוד ואדיקות.
הוא נבחר לאפיפיור, לאחר סירובו של אדריאן, הבחירה הראשונית של אנשי דת ואנשי כמורה.
ארסניוס, הבישוף של הורטה, פגש את הנציגים שנשלחו כדי לייעץ לקיסר לגבי הבחירות ושכנע אותם לבגוד בבנדיקט ולשכנע את הקיסר להכתיר את בנו של הבישוף, אנסטסיוס.
אנסטסיוס נודה קודם לכן על ידי לאו הרביעי.
הנציגים חזרו עם השליחים הקיסריים, והבחירות של בנדיקטוס בוטלו, ואנסטסיוס נבחר במקומו.
אנסטסיוס תפס את מקומו בלטראן ובנדיקטוס נכלא.
עם זאת, דעת הקהל המקומית הייתה כה חזקה שהפרנקים הכירו בהכתרה של בנדיקטוס.
בנדיקטוס התייחס אל אנסטסיוס ואל חסידיו בקלילות.
הפילוג סייע להחליש את אחיזת הקיסרים באפיפיורים, בייחוד בבחירותיהם.
בנדיקטוס התערב בסכסוך בין בני לותר הראשון (לותר השני מלותרינגיה, הקיסר לודוויג השני ושארל מפרובנס) לאחר מותו.
הוא כתב אל הבישופים הפרנקיים, ונזף בהם על ששתקו נוכח ההפרעה שהשפיעה על הממלכות הקרולינגיות.
אתלוולף, מלך וסקס ובנו, אלפרד הגדול, ביקרו ברומא בתקופת שלטונו של בנדיקטוס.
הסקולה אנגלורום, שנהרסה על ידי שרפה בשנת 847, הוקמה מחדש על ידי בנדיקטוס.
מסורת מימי הביניים טענה שהאפיפיורית יוהנה, אישה המחופשת לגבר, הייתה קודמו של בנדיקטוס, אולם ככל הנראה זו אגדה בלבד.
בנדיקטה קיאר (בדנית: Benedikte Kiær נולדה ב-10 בדצמבר 1969) היא פוליטיקאית דנית ממפלגת העם השמרנית אשר שימשה כשרת הרווחה בממשלתו של לארס לקה ראסמוסן.
משמשת כיום כראש עיריית הלסינור.
קיאר נולדה בגנטופטה ב-10 בדצמבר 1969 ולמדה תקשורת באוניברסיטת קופנהגן.
היא שימשה כיועצת תקשורת במספר חברות, ובמקביל החלה לטפח קריירה פוליטית במסגרת מפלגת העם השמרנית.
ב-2006 נבחרה כחברה במועצת מחוז הבירה, וב-2010 נבחרה למועצת העיר הלסינור.
היא ניסתה שלוש פעמים להיבחר לפולקטינג בשלושה מחוזות בחירה שונים, אולם לא הצליחה להיבחר.
ב-23 בפברואר 2010 היא מונתה לשרת הרווחה וכיהנה בתפקיד עד 3 באוקטובר 2011. באותה שנה היא הצליחה להיבחר לראשונה לפולקטינג, ובמקביל מונתה לדוברת מפלגת העם השמרנית.
ב-27 ביוני 2012 היא הודיעה על מועמדותה לראשות עיריית הלסינור מטעם השמרנים.
בעזרת מהלך פוליטי, היא הצליחה להוביל להדחתו של ראש העיר המכהן פר טארסבול, וב-1 בינואר 2014 נכנסה ללשכתו.
במקביל היא התפטרה מחברותה בפולקטינג.
בנדיקט ריצ'רד פלדר מת'ורין הוא כדורסלן קנדי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד באינדיאנה פייסרס.
מת'ורין נולד במונטריאול שבקנדה, ובצעירותו שיחק הוקי קרח, כדורסל ופוטבול.
ב-2018 הוא הצטרף לאקדמיית אמריקה הלטינית של ה-NBA הממוקמת במקסיקו סיטי.
מת'ורין בחר לשחק כדורסל עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אריזונה.
ב-2 בינואר 2021 רשם 24 נקודות ו-11 ריבאונדים בניצחון 86–82 על וושינגטון סטייט.
ב-14 בינואר רשם 31 נקודות ושמונה ריבאונדים בניצחון 98–64 על אורגון סטייט.
בתום עונתו הראשונה באוניברסיטה מת'ורין העמיד ממוצעים של 10.8 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים למשחק, וקלע 41.8 אחוזים מטווח שלוש הנקודות.
ב-11 בדצמבר 2021 קלע 30 נקודות בניצחון 83–79 על אילינוי, ובתום עונתו השנייה נבחר לשחקן העונה בקונפרנס שבו שיחק.
בדראפט נבחר מת'ורין בבחירה השישית על ידי אינדיאנה פייסרס.
הוא הפך לשחקן הראשון ממונטריאול שנבחר בבחירת לוטרי ולבחירת הדראפט הגבוהה ביותר של הפייסרס מאז 1988. הוא הצטרף לסגל הקבוצה לקראת ליגת הקיץ של ה-NBA, ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר ב-8 ביולי ורשם 23 נקודות וארבעה ריבאונדים בניצחון 96–84 על שארלוט הורנטס.
בתום הטורניר נבחר מת'ורין לחמישייה השנייה של הטורניר, עם ממוצעים של 19.3 נקודות, 4 ריבאונדים ו-1.3 חטיפות למשחק.
הַבַּנְדִּיר, הַבֵּנְדׇאיֵיר אוֹ הָאַלּוּן (באמזירית: ⴰⵍⵍⵓⵏ אַלּוּן) הוא כלי הקשה נפוץ בצפון אפריקה (בעיקר בתוניסיה, אלג'יריה ומרוקו), ובמיוחד במוזיקה האמזירית.
מדובר בתוף מסגרת השייך לקבוצת הממברנופונים.
דוברי ערבית קוראים לתוף בֵּנְדִיר.
בשפת הטמאזירט משתמשים במספר כינויים בהתאם לאזור: התוף נקרא אַלּוּן, תָּגֵנְזָהּ באזור האטלס גבוה, או אַדְּג'וּן באזור הרי הריף.
באזור קביליה שבצפון אלג'יריה, התוף מכונה אַמֵנְדַאיֵיר ואַבֵּנְדַאיֵיר.
המונחים האלה הם ככל הנראה המקור לשם בנדיר המקובל כיום בערבית, עברית ובמרבית השפות הלטיניות.
הבנדיר הוא בעל דמיון מסוים לתוף הדף האסייתי, אך אין לבלבל בינו ובין הדף או הטאר.
בנדיקטה בוקולי (באיטלקית: Benedicta Boccoli; נולדה ב־11 בנובמבר 1966) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע איטלקייה.
בוקולי נולדה במילאנו ב־11 בנובמבר 1966, ועברה עם משפחתה לרומא בילדותה.
אחותה, בריגיטה בוקולי, גם שחקנית.
יש לה שני אחים, בארנבי ופיליפו בוקולי.
בוקולי ידועה כשחקנית מגוונת ואקלקטית.
הופעתה הטלוויזיונית הראשונה הייתה בגיל 18, אך לאחר מספר שנים הבינה כי אהבתה האמיתית היא לתיאטרון.
השחקן והבמאי ג'ורג'ו אלברטצי כינה אותה "Artistissima" (אמנית על) בשל הופעותיה המרשימות.
היא זכתה לשבחים גם בעיתונים כמו קוריירה דלה סרה, לה רפובליקה, לה סטמפה, איל טמפו וגאזטה דל מזוג'ורנו.
בכל יום שני היא מפרסמת טור קבוע בשם Cosa resterà בעיתון Il Fatto Quotidiano.
זהו יומן המשקף את חייו של מתבגר בשנות ה-80 וה-90.
בנדיקט הולרבאך הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדות קשר הכנף והחלוץ במיינץ מהבונדסליגה.
לאחר ששיחק בקבוצות הנוער של באיירן מינכן ושטוטגרט, הולרבאך חתם בוהן ויסבאדן בספטמבר 2020.
ביולי 2023 הוא חתם באוניון ברלין.
ב-1 ביוני 2025 הוכרז כי הולרבאך יצטרף למיינץ 05 לאחר שחתם על חוזה עד 2029.
הולרבאך ייצג את גרמניה בנבחרת עד גיל 18.
בנדר סרי בגוואן (; בג'אווי: بندر سري بگاوان) היא עיר הבירה של ברוניי ושל מחוז ברוניי ומוארה, והעיר הגדולה ביותר בה.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2021 התגוררו בעיר 266,682 תושבים.
מקור השם של העיר היא בשפה הפרסית בה המילה בנדר משמשת לתיאור נמל, בתרגום לעברית שמה הוא "עיר הנמל (של) אור כהן הדת".
בעיר ממוקמים מוסדות השלטון והתרבות המרכזיים של ברוניי ובהם אולם הטקסים המלכותי, בניין הסמלים, מרכז ההיסטוריה ובתי הספר העיקריים והחשובים.
בנוסף, בעיר מפעלים ליצור ריהוט, טקסטיל, מוצרי אומנות-יד ועיבוד עץ.
מבחינה מוניציפלית כוללת העיר גם את הכפר קמפונג אַייֶר, "כפר המים", שבתיו בנויים על כלונסאות כחצי קילומטר אל תוך הים שלחופו שוכנת העיר עצמה.
התיישבויות ראשונות באזור החלו לקום במהלך המאה ה-6 וה-7, בצורת כפרי דייג.
הפיתוח הגדול של העיר הגיע בין המאה ה-15 ועד למאה ה-17. עם הגעת מעצמות אירופיות כגון ספרד, הולנד והממלכה המאוחדת, ההתיישבות בעיר נחלשה מאוד.
החל משנת 1888 הפכה העיר (עם שאר ברוניי) לשטח חסות בריטי ולנציג הבריטי נבנה בובונגאן דואה בלאס.
החל משנת 1899 החלו ניסיונות למצוא נפט בסביבת העיר, ללא הצלחה.
בשנת 1920 בנדר סרי בגוואן הוכרזה כבירת הטריטוריה והפכה לשטח מוניציפלי בפני עצמו.
השגשוג שהיה בתקופת הבריטים פסק עם כיבוש העיר בידי האימפריה היפנית בשנת 1941, כחלק ממלחמת העולם השנייה.
בנדר סרי בגוואן הייתה תחת שלטון יפני עד סוף המלחמה בשנת 1945. במהלך המלחמה מרבית מהתשתיות נהרסו, כתוצאה מהפצצות בעלות הברית והמאבק של היפנים.
אחרי המלחמה, בריטניה ניסתה לשקם את העיר והשקיעה רבות במערכת החינוך והסדר הציבורי.
בשנת 1950 ניהל הסולטאן המקומי משא ומתן עם הבריטים, והעלה את מס החברות ל-30%.
בנוסף על כך, האיץ את תהליך השיקום מהמלחמה.
עם התרחבות תעשיית הנפט והגז בברוניי, חל תהליך פיתוח מהיר בעיר.
בשנת 1968 הוקם בעיר מוזיאון ברוניי, המוזיאון הלאומי של הסולטנות.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי של ברוניי.
בנו אודריך (בסלובנית: Beno Udrih; נולד ב-5 ביולי 1982 ביוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סלובני ששיחק בעמדת הרכז.
בעבר שיחק בקבוצת סן אנטוניו ספרס, איתה זכה בשתי אליפויות NBA, וכן בישראל, במכבי תל אביב.
אביו של אודריך היה כדורסלן, וכן אחיו.
את בכורתו כשחקן מקצועני עשה אודריך בגיל 15, במדי קבוצת פולזלה מהליגה הסלובנית השנייה.
שנתיים מאוחר מכן, כאשר העפילה הקבוצה לליגה הבכירה, אודריך היה להפתעת הליגה ונבחר ל"תגלית השנה" בסלובניה לעונת 1999/00.
בעונת 2000/2001 המשיך לשחק בליגה הסלובנית אך עבר למועדון ידוע יותר, קבוצת אולימפיה ליובליאנה עימה זכה באליפות סלובניה.
בשנת 2002 סיים עם נבחרת העתודה של סלובניה במקום השישי באליפות אירופה.
הוא שותף במסגרת היורוליג במשך 20 משחקים, במהלך השלב הראשון שותף ב-14 משחקים והשיג ממוצעים של 6.3 נקודות למשחק וסיים את השלב הראשון של היורוליג עם 88 נקודות.
במהלך השלב השני אודריך השתפר משמעותית ב-6 המשחקים שבהם שותף והשיג ממוצעים של 13.2 וסיים את השלב השני עם 79 נקודות.
בשנת 2003 שיחק באבטודור סראטוב הרוסית שבה הפגין יכולת טובה ובמשחק הסיום שלו סיים עם 18 נקודות, קבוצתו אישרה את בקשת השחרור ששלחה ההתאחדות הישראלית בכדורסל והחליטה להתיר לו לחזור לשחק בסיום עונת 2003/04 במכבי תל אביב, הוא החליט להירשם לדראפט ה-NBA, אך לא נבחר.
בעונת 2004/2005 שיחק אודריך בברייל מילאנו האיטלקית שבה הציג יכולת טובה, לאחר שהושאל לקבוצה האיטלקית ממכבי תל אביב.
בדראפט 2005 נבחר בסיבוב הראשון במקום ה-28 על ידי סן אנטוניו ספרס, שחיפשו רכז שיוכל למלא את תפקיד המחליף של טוני פארקר, ובאותה העונה עזר לקבוצתו לזכות באליפות ה-NBA לעונת 2005.
בעונת , שבה זכתה סן אנטוניו באליפות נוספת, חלה ירידה במעמדו של אודריך בקבוצה, וב-27 באוקטובר 2007 (על סף פתיחת עונת ) הועבר אודריך למינסוטה טימברוולבס תמורת בחירת סיבוב שני של הספרס בדראפט ופיצוי כספי, אך נחתך מהקבוצה כ-10 דקות לאחר שנודע לו על ההעברה.
עם זאת, כבר לאחר 48 שעות הוחתם אודריך בסקרמנטו קינגס, שהייתה זקוקה לרכז לאחר שהרכז הפותח שלה דאז מייק ביבי, נפצע ונעדר מספר חודשים.
אודריך פתח בחמישייה של הקינגס מתחילת העונה ורשם הצלחה מפתיעה.
ב-16 בפברואר 2008 הועבר מייק ביבי לאטלנטה, ובכך קיבל אודריך את תפקיד הרכז הפותח הקבוע של הקבוצה.
בינואר 2013 עבר אודריך לצידם של טוביאס האריס ודורון לאמב ב לאורלנדו מג'יק בתמורה לג'יי.
רדיק, גוסטבו איון ואיש סמית'.
לקראת עונת חתם כשחקן חופשי בניו יורק ניקס, ושוחרר ממנה כעבור חצי עונה, ב-24 בפברואר 2014. שלושה ימים לאחר מכן חתם בממפיס גריזליס.
בתחילת עונת נשלח בטרייד למיאמי היט, יחד עם ג'רנל סטוקס, בתמורה למריו צ'למרס וג'יימס אניס.
ב-24 בפברואר 2016 הודיעה מיאמי כי פציעה בכף רגלו של אודריך תמנע ממנו לשחק עד תום העונה, ולאחר חמישה ימים שוחרר מהקבוצה.
בנה-הפעל-העבר (BOT) היא שיטה של שותפות ציבורית-פרטית למימון פרויקט, שבה גוף פרטי מקבל זיכיון מגוף ציבורי כדי לממן, לתכנן, לבנות ולהפעיל מתקן ציבורי לתקופה קצובה.
בישראל משך ההסכם הוא לרוב 25–35 שנים (כולל תקופת ההקמה), ואילו במדינות אחרות משך ההסכם הוא בין 10 ל-99 שנים.
בתום תקופת ההסכם נמסר המתקן לידי הגוף הציבורי.
הבעלות על המתקן נמצאת בידי הגוף הציבורי, אך במשך תקופת הזיכיון מקבל המפעיל זכות לגבות תשלום ממשתמשי המתקן, בהתאם לתנאים האמורים בחוזה, וזאת כדי להשיב לעצמו את ההשקעה בבניית המתקן ובאחזקתו וכן רווח (וזאת בשונה מחוזה BOOT - Build-Own-Operate-Transfer לפיו הבעלות בתקופת הזיכיון נמצאת בידי היזם).
חוזי BOT הפכו נפוצים מאוד בעיקר בארצות מתפתחות, החל משנות ה-90 של המאה ה-20, ככל שגבר הקושי לגיוס מימון בינלאומי לעבודות תשתית לאומיות.
בין המדינות שבהן נפוצים חוזי BOT נמצאות אנגליה, אוסטרליה, יפן, הרפובליקה הסינית (טאיוואן), מלזיה והונג קונג.
במספר מדינות, כגון קנדה וניו זילנד מקובל דגם של עסקאות BOOT.
חוזי BOT נפוצים לבניית תחנות כוח, מתקני טיהור שפכים והתפלת מים, כבישים מהירים, נמלים ושדות תעופה, רכבות תחתיות, מתקני תקשורת, ועוד.
בעשורים האחרונים נעשות עסקאות BOT אף בין חברות פרטיות.
במקרים אלה חברות מערביות גדולות, מצפון אמריקה ואירופה, חותמות על חוזה עם גוף מסחרי בדרך כלל בהודו או בסין, לפיו החברה מאסיה תבנה ותפעיל מרכז שירות לקוחות עבור החברה המערבית, או שירות אחר, לתקופת זמן קצובה, אולם החברה המערבית מחזיקה בזכות להעביר לבעלותה את המפעל שהוקם, בתנאים ובמחיר הנקובים בחוזה.
לעלייה במספר עסקאות BOT הנעשות בעולם קיימים מספר גורמים, בהם: שילוב יתרונות המגזר הפרטי והציבורי, ביקוש העולה על ההיצע לתשתיות ציבוריות, וכן מגבלות תקציביות ציבוריות כפועל יוצא מסדרי עדיפויות.
הפרויקטים הבולטים בשיטת BOT בישראל הם:
בנדר בנדינג רודריגז, או בקיצור בנדר (ידוע גם כיחידת כיפוף 22), הוא רובוט בדיוני בסדרת האנימציה פיוצ'רמה.
בנדר מוצג כדמות האנטי-גיבור, ומתואר על ידי טורנגה לילה כ"אלכוהוליסט, סוחר בזנות, מהמר ומעשן כפייתי", ועל ידי עצמו כלטיני שחום כובש (בנדר יוצר במקסיקו).
בנדר החל דרכו במפעל מקסיקני השייך לחברת הרובוטים של מאמ.