tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שון הוא בנו של ויליאם שון, עורך הניו יורקר בזמנו, ואחיו של השחקן וואלאס שון.
הם התגרשו בשנת 2002. לזוג שני ילדים: הרולד, מפיק מוזיקלי שיוצר תחת שם הבמה Levelsoundz, ואנני רוזמונד, זמרת-יוצרת.
קינקייד חובבת גינון נלהבת, וכתבה רבות על הנושא.
ב-2006, קינקייד התגיירה במסגרת חינוך ילדיה (שון הוא ממוצא יהודי).
בזמן שעבדה כאו פר, נרשמה קינקייד ללימודי ערב במכללה.
מקץ שלוש שנים, התפטרה ממשרתה כדי ללמוד במכללת פרנקוניה בניו המפשייר, משזכתה במלגה מלאה מאותו מוסד.
אך מקץ שנה אחת נשרה קינקייד מהלימודים וחזרה לניו יורק.
שם החלה לכתוב בכתב עת לבנות עשרה, ושינתה את שמה לג'מייקה קינקייד בשנת 1973, עם פרסום המאמר הראשון פרי עטה.
היא תיארה את שינוי שמה כ"דרך לעשות דברים בלי להיות אותו אדם שלא יכול לעשות אותם, האדם שנשא את כל המטען הזה." את השם ג'מייקה בחרה כהומאז' למוצאה באיים הקריבים, והשם קינקייד צלצל יפה, לטעמה, עם השם ג'מייקה.
לימים החלה קינקייד לכתוב בכתבי העת וילג' ווייס ו-Ingénue.
כמו כן פרסמה סיפורים קצרים ב-The Paris Review ובניו יורקר, שבו פורסם הרומן הראשון שלה, לוסי, בהמשכים.
היא מכהנת כפרופסור ללימודים אפריקאים ואפריקאים-אמריקאים באוניברסיטת הרווארד.
כתוצאה מידידות שקשרה קינקייד עם ג'ורג' טרו (George W.
Trow), מחבר הטור האהוד בניו יורקר, "Talk of the Town", הכירה קינקייד את עורך הניו יורקר, ויליאם שון, שהתרשם מכתיבתה.
שון הציע לה משרת כתיבה קבועה בכתב העת בשנת 1976, ולימים קידם אותה כבעלת טור במסגרת "Talk of the Town", שם פרסמה במשך 9 שנים.
חסותו של ויליאם שון תרמה לבניית המוניטין של קינקייד כסופרת.
היא כתבה בניו יורקר, בצורות שונות, במשך 20 שנה.
היא התפטרה מן הניו יורקר בשנת 1996, כשהעורכת דאז טינה בראון הטילה על הקומיקאית רוזאן בר לשמש עורכת אורחת של גיליון אחד בתור קול פמיניסטי מקורי.
על אף הגידול במכירות תחת בראון, קינקייד ביקרה את בחירתה של בראון לנווט את כתב העת לאזור פחות ספרותי ויותר ממוקד בידוענים.
קינקייד מספרת שכשכתבה בניו יורקר, רבים שאלו אותה, במיוחד נשים, איך השיגה את המשרה.
קינקייד פירשה את השאלות כהתייחסות להיותה אישה שחורה צעירה "משום מקום...
פתאום אני כותבת בניו יורקר, וחיה חיים כאלה, וזה כנראה מעצבן אנשים."
הרומנים של קינקייד שואבים מחייה, אך קינקייד מזהירה שלא לפרש את הרכיבים האוטוביוגרפיים שבהם כפשוטם: יצירתה מטעימה התרשמויות ורגשות על פני התפתחות עלילתית ומתארת מתחים קולוניאליזם ונאו-קולוניאליסטים, כמו גם דמויות אמהות חזקות.
האינטלקטואל ומבקר הספרות השחור הנרי לואיס גייטס ג'וניור ניסח את תרומתה של קינקייד כך:
סגנונה של קינקייד זכה לביקורות חיוביות ושליליות.
מבקרת בשם Annie John שיבחה את סגנונה של קינקייד בשל הבחנות האופי, השנינות, והקיצור, ואחרים שיבחו את הליריות של סגנונה.
המשורר והמסאי דרק וולקוט, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1992, תיאר את סגנונה של קינקייד כך: סוזן סונטג שיבחה את יצירת קינקייד בשל "האמת הרגשית", החריפות, והמורכבות שלה.
לעומת זאת, המבקר פיטר קרת' כינה את ספרה של קינקייד My Brother "הספר הכי מוערך יתר על המידה לשנת 1997".
המבקר דווייט גארנר מהניו יורק טיימס כינה את הרומן See Now Then "דו-קוטבי, חצי סיאנס, חצי מארב", וכן "מעין גירוש שדים מגושם מהסוג שסופרים רבים מחברים אבל משכילים לא לפרסם.
[הספר] אינו צובר שום משקל מוסרי בזמן התגלגלותו.
הוא דורש מאיתנו מעט, ונותן מעט בתמורה."
אני ג'ון/לוסי, הקיבוץ המאוחד, 2000
מקום קטן, לוקוס הוצאה לאור, 2016: קינה נזעמת על גורלה של אנטיגואה תחת השלטון הקולוניאלי האנגלי ותחת השלטון המושחת שצמח בה לאחר שזכתה בעצמאות.
מלגת גוגנהיים לסיפורת לשנת 1985.
פרס אניספילד-וולף לשנת 1997, על ספרה "אוטוביוגרפיה של אמי".
פרס פמינה לשנת 2000 על ספרה My Brother.
דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת טאפטס, 2011
ג'מייקל גרין הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד.
גרין נולד וגדל בעיר מונטגומרי שבאלבמה.
כשחקן קבוצת הכדורסל של "תיכון סנט ג'וד" זכה בשתי אליפויות המדינה, ובסיום עונת 2008, האחרונה שלו בתיכון, זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין באלבמה (Alabama Mr.
Basketball) והשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
בקיץ 2008 שיחק באליפות האמריקות בכדורסל עד גיל 18 כחבר נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הכסף.
מאמן הנבחרת היה אנתוני גרנט, אשר היכרותו עם גרין השפיעה על החלטתו ללמוד ולשחק באוניברסיטת אלבמה, אותה אימן גרנט.
גרין למד באוניברסיטת אלבמה בין השנים 2008–2012, ולאורך תקופתו בקבוצה רשם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-7.4 אסיסטים למשחק.
בשתי עונותיו האחרונות באלבמה נבחר לאחת מחמישיות העונה של המחוז הדרום-מזרחי (SEC).
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2012, החל גרין לשחק עבור קבוצת אוסטין טורוס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בעונתו היחידה בקבוצה קלע 12.3 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה חתם על חוזה בקבוצת קוראל רואן מליגת העל הצרפתית.
בעונת 2014/2015 חזר לשחק באוסטין (אשר בינתיים שינתה את כינוייה ל"אוסטין ספרס"), ולאחר חצי עונה בה הציג יכולת מצוינת עם ממוצעים של 23.0 נקודות ו-10.7 ריבאונדים, נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח.
בינואר 2015 חתם על חוזה ל-10 ימים בסן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, ובתום החוזה שוחרר מהקבוצה.
ב-2 בפברואר 2015, כשבוע לאחר שחרורו מסן אנטוניו, חתם על שני חוזים עוקבים ל-10 ימים בממפיס גריזליס, אשר בסיומם חתם על חוזה חדש בקבוצה עד סיום עונת .
בעונתו השנייה בממפיס הפך לשחקן קבוע ברוטציית הקבוצה, כמחליפו מהספסל של זאק רנדולף, ותרם 7.4 נקודות בממוצע למשחק.
בעונה הבאה תפס את מקומו של רנדולף בחמישייה הפותחת, ועזר לגריזליס להעפיל לפלייאוף ה-NBA בפעם השביעית ברציפות.
לקראת עונת חתם על הארכת חוזה בממפיס לשנתיים נוספות, עבור כ-17 מיליון דולר.
ב-7 בפברואר 2019 נשלח גרין בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, יחד עם גארט טמפל, בתמורה לאייברי בראדלי.
ביולי 2019 חתם על הארכת חוזה בקבוצה לשנתיים נוספות, עבור כ-10 מיליון דולר.
לקראת עונת חתם גרין על חוזה בדנוור נאגטס.
ג'מייקה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מג'מייקה שבעה מדליות, מהן 4 מדליות זהב, בענף האתלטיקה.
ג'מייקה השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016) באופן סמלי.
המשלחת הראשונה של ג'מייקה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
המשלחת כללה 15 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט.
המשלחת הגיעה להישגים בענף האתלטיקה עם זכייה במדליית זהב בריצת 100 מטר לנערים.
המשלחת העפילה בנוסף לשישה מקצי גמר וסיימה במקום הרביעי בריצת 100 מטר משוכות לנערים ולנערות, ריצת 200 מטר לנערות וקפיצה משולשת לנערות, במקום השישי בריצת 400 מטר לנערות ובמקום השביעי בקפיצה לרוחק לנערות.
המשלחת השתתפה ולא הגיעה להישגים בענפים בדמינטון ושחייה.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר שג'מייקה שלחה עד כה.
המשלחת מנתה 20 ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט.
המשלחת זכתה בארבעה מדליות, מתוכן 3 מדליות זהב.
המשלחת הגיעה להישגים בענף האתלטיקה עם זכייה בשלוש מדליות זהב בריצת 400 מטר וריצת 100 מטר משוכות לנערים וריצת 200 מטר לנערות ומדליית כסף בקפיצה לרוחק לנערים.
המשלחת העפילה בנוסף לשישה מקצי גמר וסיימה במקום החמישי בקפיצה משולשת וקפיצה לגובה לנערים, במקום השישי בריצת 100 מטר משוכות לנערות ובמקום השביעי בריצת 400 מטר משוכות לנערות.
הרץ בריצת 100 מטר לנערים לא החל את מקצה הגמר והרץ בריצת 200 מטר לנערים נפסל במהלך הריצה.
המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים כדורעף חופים, סיף ושחייה.
ג'מייקה השתתפה באולימפיאדת הנוער לילהאמר ושלחה משלחת שמנתה ספורטאי יחיד שבתחרה בבובסלי.
הספורטאי סיים במקום ה-13 מתוך 15.
ג'מיימה ג'לאגט סומגונג היא אתלטית קנייתית, האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) בריצת מרתון.
סומגונג הורשעה בשימוש באימרוץ והורחקה בשנת 2017 ל-4 שנים מתחרויות וזאת לאחר שנימצאה חיובית גם בשנת 2012.
סומגונג נולדה וגדלה במחוז ננדי בקניה.
במרתון לאס וגאס שנערך בשנת 2006 היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2:35:12 שעות.
במרתון בוסטון שנערך ב-16 באפריל 2012 היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:31:52 שעות, שתי שניות בלבד אחרי בת ארצה שרון צ'רופ (2:31:50 שעות) ולפני בת ארצה ג'ורג'ינה רונו (2:33:09 שעות).
במרתון רוטרדם שנערך ב-14 באפריל 2013 זכתה סומגונג במדליית זהב בתוצאה של 2:23:27 שעות.
במרתון שיקגו שנערך ב-13 באוקטובר היא זכתה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 2:20:48 שעות, אחרי בת ארצה ריטה ג'פטו (2:19:57 שעות).
במרתון בוסטון שנערך ב-12 באפריל 2014 זכתה סומגונג במדליית ארד בשיא אישי חדש של 2:20:41 שעות.
במרתון ניו יורק שנערך ב-2 בנובמבר היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:25:10 שעות, 3 שניות אחרי בת ארצה מרי קייטני (2:25:07 שעות).
במרתון לונדון שנערך ב-24 באפריל 2016 זכתה סומגונג בתוצאה של 2:22:58 שעות, וכל זאת למרות שנפלה לקראת סיום הריצה, אך סיימה בפיניש חזק לפני טיגיסט טופה מאתיופיה (2:23:03 שעות) ובת ארצה פלורנס קיפלאגט (2:23:39 שעות).
ב-14 באוגוסט היא זכתה במדליית זהב באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בריצת מרתון בתוצאה של 2:24:04 שעות, לפני יוניס קירווה מבחריין (2:24:13 שעות) ומארה דיבאבה מאתיופיה (2:24:30 שעות) ובכך הייתה לקנייתית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית בריצה זו.
ב-6 באפריל 2017 נמצאה סומגונג חיובית לאריתרופואטין (EPO) ומאחר וכבר נמצאה חיובית בשנת 2012 לפרדניזון היא קיבלה עונש הרחקה מתחרויות ל-4 שנים.
ג'מילה סהראווי היא יוצרת סרטים אלג'יראית.
היא למדה ספרות לפני שנרשמה לבית הספר הפריזאי לקולנוע הנודע IDHEC (Institut des hautes études cinématographiques), שם התמחתה בתסריטאות ובימוי.
היא עברה לגור בצרפת ב-1975, ושם החלה את הקריירה שלה כיוצרת סרטים דוקומנטריים.
היא עשתה את הסרט הקצר הראשון שלה, Houria ב-1980, לאחר מכן עבדה כעורכת ועוזרת במאי, ובשנות ה-1990 המשיכה בייצור סרטים תיעודיים משלה.
סרטה משנת 1995, La moitié du ciel d'Allah, מציג ראיונות עם נשים אלג'יראיות על העבודה שלהן ועל מאבקיהן למען שוויון וחופש.
בשנת 1997 היא מונתה כ"יוצרת הבית" של לה וילה מדיצ'י.
בעוד סהראווי ידועה בעיקר בשל עבודות התיעוד שלה, היא גם זכתה להצלחה עם סרטיה העלילתיים, כמו Barakat (!2006) ו-Yema (2013).
ג'מילה ) הוא הרומן הגדול הראשון של הסופר הקירגיזי צ'ינגיס אייטמטוב, שראה אור במקור ברוסית בשנת 1958.
הרומן מסופר מנקודת מבטו של צייר קירגיזי בדיוני בשם סאיט.
סאיט מספר על התקופה בה היה נער בקולחוז.
עקב מלחמת העולם השנייה המתרחשת באותו זמן הרחק מהכפר, שני אחיו מגויסים למלחמה בחזית, והלימודים הסדירים לא מתקיימים.
הוא עצמו נאלץ להתגייס לעבודה בשדות יחד עם נשות הכפר.
הוא עובד יחד עם גיסתו הצעירה – ג'מילה, שבעלה מגויס גם הוא ובהמשך נפצע ואושפז בבית חולים מרוחק.
הנער מתאר את הטרדות הגברים שנותרו בכפר כלפי גיסתו היפה ואת רגשותיו כלפיה.
באותו זמן מתעוררת אהבה בין ג'מילה לבחור צעיר ונכה מפצועי המלחמה - דניאר.
גבר צעיר בעל אופי שקט ומהורהר.
בסופו של הסיפור חוזר בעלה של ג'מילה מן החזית.
ג'מילה בוחרת באפשרות של בריחה מהכפר עם דניאר.
במקביל המספר מחליט לעזוב את הכפר לטובת לימודי אמנות.
בכך משלב הסיפור בין בחירתו האישית של המספר לבין בחירתה של גיבורת הסיפור וזאת בניגוד למקובל ולצפוי בחברה השמרנית בהם הם חיים.
הסיפור מסופר על רקע תרבות החקלאות הקולקטיבית שהייתה בתחילת השיא באותה תקופה, ועל רקע מנהגי החברה הקירגיזית השמרנית.
לואי אראגון שיבח את הרומן כ"סיפור האהבה היפה בעולם".
הספר ראה אור בברית המועצות בשנת 1960. הוא תורגם אחר כך לצרפתית וגרמנית ואחר כך לכמאה וחמישים שפות נוספות.
תרגום לעברית נעשה בידי דינה מרקון ויצא לאור במסגרת ספריה לעם של הוצאת עם עובד והוצאת כרמל בשנת 2005.
הספר עובד לסרט בברית המועצות בשנת 1969. סרט נוסף נעשה בבימוי הבמאית הגרמניה מוניקה טאובר בשנת 1994.
ג'מולידין מירגאריפאנוביץ' אבדוג'פארוב (באוזבקית: Жамолиддин Миргарифанович Абдужапаров; נולד ב-28 בפברואר 1964) הוא רוכב אופני כביש אוזבקי בעבר.
אבדוג'פארוב נחשב לגדול הרוכבים האוזבקים בכל הזמנים, הוא ניצח שלוש פעמים (1991, 1993, ו-1994) בקטגוריית הנקודות בטור דה פראנס ו-9 קטעים נוספים במרוץ.
בנוסף לכך, הוא ניצח בקטגוריית הנקודות בג'ירו ד'איטליה ב-1991 וניצח במרוץ גנט - וולגם באותה שנה.
כינויו של אבדוג'פארוב היה "הטרור של טשקנט" בשל צורת רכיבתו הבלתי צפויה בספרינט אל קו הסיום.
אבדוג'פרוב נולד ב-28 בפברואר בטשקנט.
לאחר גירוש הטטרים מקרים משפחתו גורשה לאוזבקיסטן.
מכיוון שאוזבקיסטן זכתה בעצמאות רק ב-1991, אבדוז'אפארוב ייצג עד שנה זו את ברית המועצות בתחרויות רשמיות.
אבדוג'פארוב התחרה במרוץ הכביש באולימפיאדת סיאול (1988) וסיים חמישי.
החוזה המקצועני הראשון בקריירה של אבדוז'אפארוב הגיע בשנת 1990, כשחתם בקבוצת "אלפה לום" הרוסית, לצד רוכבים כמו אנדריי צ'מיל ועוד.
הוא לא רשם הישגים בולטים בשנה הזו, אך התחרה בטור דה פראנס וסיים רביעי בקטע ה-21.
ב-1991 הצטרף אבדוג'פארוב לקבוצת "קררה ג'ינס" האיטלקית ורשם את אחת העונות הגדולות בקריירה שלו.
הוא סיים רביעי במילאנו - סן רמו וניצח את גנט - וולגם לאחר שהקדים רוכבים בכירים כמו מריו צ'יפוליני ואולף לודוויג.
הוא השתתף לראשונה בג'ירו ד'איטליה וניצח את קטגוריית ה"אינטרג'ירו".
בטור דה פראנס, אבדוג'פארוב ניצח בשני קטעים וזכה בקטגוריית הנקודות, כשהוא מקדים את לורן ז'אלאבר הצרפתי.
מסיים עם 316 נקודות בסך הכל.
לאחר מכן, ניצח קטע בוולטה אה קטלוניה ואת המרוץ החד יומי "גראן פימונטה".
ב-1992 ניצח את קטגוריית הנקודות בוואלטה אספנייה (157 נקודות) וארבעה קטעים נוספים במרוץ.
ב-1993 הצטרף אבדוג'פארוב לקבוצת למפרה–פולטי (כיום יו.
הוא סיים שלישי בגנט - וולגם, וניצח בשלושה קטעים בוואלטה אספנייה.
הוא ניצח שלושה קטעים גם בטור דה פראנס וניצח את קטגוריית הנקודות בפעם השנייה, עם 298 נקודות.
ב-1994 עבר לקבוצת "פולטי - ואפורטו", הוא ניצח שני קטעים בפריז - ניס וסיים שני בשלושת הימים של ברוז'-דה פאנה, וגם ניצח שני קטעים.
אבדוג'פארוב התחרה שנית בג'ירו ד'איטליה ורשם הצלחה רבה, כאשר הוא מנצח שני קטעים ואת קטגוריית הנקודות במרוץ, והופך לאחד הרוכבים היחידים בהיסטוריה שמנצח את קטגוריית הנקודות בכל שלושת הגרנד טורס.
אבדוג'פארוב המשיך להיראות מצוין, כשבהמשך העונה ניצח את קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס בפעם השלישית בארבע שנים וניצח בשני קטעים נוספים.
ב-1995 עבר אבדוג'פארוב לקבוצת נווול–דקה–קולנאגו (כיום נקראת יומבו–ויסמה) ההולנדית.
הוא ניצח קטע אחד בטור דה פראנס.
ב-1996 עבר לקבוצת "רפין–מובילווטה" וניצח שוב קטע בודד בטור דה פראנס.
ב-1997 עבר לקבוצת לוטו–מוביסטאר (כיום נקראת לוטו סודאל), הוא ניצח שני קטעים בדופינה ליברה ופרש בתום העונה, כשהוא בן 33.
ג'מילה אליה ג'מיל היא שחקנית, דוגמנית ומגישת רדיו וטלוויזיה אנגלייה.
ידועה בעיקר על תפקידה כתהאני אל-ג'מיל בסדרת הקומדיה "המקום הטוב", בה שיחקה במשך ארבע עונות.
ג'מיל גם ידועה בזכות פעילותיה נגד מוצרי דיאטה פופולריים והשמצת גוף, ודוגלת בדימוי גוף חיובי.
ג'מיל נולדה בהמפסטד, לונדון לעלי ג'מיל, יליד הודו ולשירין ג'מיל, בריטית-פקיסטנית.
היא נולדה עם אובדן שמיעה חלקי והתמודדה עם אנורקסיה בנערותה.
ג'מיל הצהירה כי בגיל תשע היא אובחנה עם תסמונת אהלרס דנלוס מסוג גמישות יתר, תסמונת גנטית המשפיעה על רקמות חיבור בגוף.
היא למדה בבית הספר קווינס קולג' בלונדון אך לא השלימה את בחינת הבגרות.
לאחר מכן לימדה סטודנטים זרים בבית הספר לאנגלית בלונדון במשך שנתיים.
בראיון למגזין "אינדיפנדנט" ב-2013, היא אמרה שעבדה כציידת דוגמניות אך מעולם לא כדוגמנית, למרות שבשנת 2020, היא הודתה שעבדה בעבר כדוגמנית.
היא גם עבדה כצלמת וסוכנת דוגמניות עבור סוכנות "Premier Model Management".
בין השנים 2009–2012 היא עבדה בתור מגישה בתוכנית בוקר "Freshly Squeezed" של ערוץ 4, לצד ניק גרימשאו, לאחר שהמנחה הקודמת אלכסה צ'אנג פרשה מן התפקיד.
ג'מיל התמודדה זמן קצר עם סרטן השד, ולאחר מכן עברה ללוס אנג'לס.
למרות שלא היה לה שום ניסיון במשחק, הסוכן שלה הציע לה להיבחן עבור הסדרה "המקום הטוב" ברשת NBC, ולאחר שני אודישנים קיבלה את התפקיד.
היא שיחקה בסדרה במשך ארבע עונות בתפקיד ראשי (2020-2016) בתור טהאני, פילנתרופית בריטית שמגיעה אל "המקום הטוב", מעין גן עדן, לאחר שמתה.
בשנת 2019 החלה להנחות את השעשועון האמריקאי "The Misery Index" של רשת הטלוויזיה TBS; בשעשועון אשר מבוסס על משחק הקלפים "Shit Happens", מככבים ארבעת חברי ההרכב הקומי "The Tenderloins" (ג'ו גאטו, ג'יימס מוריי, בריאן קווין וסאל וולקאנו) המוכרים מתוכנית המתיחות "מעשי ג'וקרים".
משנת 2020 ג'מיל מדבבת את הדמות של פושפה בסדרת האנימציה "מירה, בלשית מלכותית" בערוץ דיסני ואת המדריכה רוקסי בסדרת האנימציה "עולם היורה: מחנה הקרטיקון" בנטפליקס; היא מבוססת על הסרט הרביעי של פארק היורה.
ב-27 במאי 2020 הצטרפה לכס השיפוט בתוכנית המציאות "Legendary" בשירות הסטרימינג של HBO Max, החוקרת את עולם תרבות הנשף והיא עוקבת אחר שמונה בתים של קהילות להט"ב כשהם מנווטים בין תשעה אירועי נשפים (ריקוד/ווג/מרתונים), עם פרס של 100,000 דולר לבית הזוכה.
הסדרה זכתה לשבחים על ידי ארגון הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה על השתתפות אמנים קווירים וטרנסים.
בשנת 2022 ג'מיל שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "חתונה בהפתעה" לצד ג'ניפר לופז, היא דיבבה בסרט ההנפשה "ליגת DC סופר-פטס" מבית DC קומיקס ובהמשך השנה גילמה את דמותה של טיטניה בסדרת גיבורי העל "שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק" בשירות הזרמת המדיה דיסני+ כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול.
בספטמבר 2025 הצטרפה לקונצרט הצדקה "Together for Palestine" ביוזמת בריאן אינו.
ג'מיל הצהירה כי מדובר ברגע היסטורי של סולידריות עם העם הפלסטיני וכי כל הכספים יגיעו לשותפים פלסטינים בשטח.
ג'מיל ידועה בשל האקטיביזם הרב שלה עבור דימוי גוף חיובי ובריאות נפשית, וב-2018 הקימה את "I Weigh", חשבון מדיה חברתית שדוגל בעקרונותיה של ג'מיל.
לעמוד יש מעל למיליון עוקבים.
מאז 2015, ג'מיל נמצאת בזוגיות עם הזמר ג'יימס בלייק.
ג'מיל מזדהה כקווירית, לאחר שזו ספגה ביקורת על מינויה כשופטת בתוכנית הריקודים "Legendary" המתמחה בריקודי ווג, שכן הדעה הרווחת היא שסגנון ריקוד זה מושרש בעיקר אצל קהילות הלהט"ב, שחורים ולטינים בניו יורק.
+שנהסרטתפקידהערות2019דולי ויילד המופלאה (אנ')קלאופטרה2022חתונה בהפתעהאניקהליגת DC סופר-פטסוונדר וומןדיבוב2023אהבה ממבט ראשוןהמספרת2025אליאוקווסטהדיבוב2026אנשים שאנחנו פוגשים בחופשהסוואפנה בקשי-הייסמית
ג'מיל אל-אסד היה אחיו הצעיר של הנשיא הסורי לשעבר חאפז אל-אסד, ודודו של המנהיג הסורי הנוכחי בשאר אל-אסד.
הוא כיהן בפרלמנט של סוריה, שנקרא "מג'ליס אש-שא'ב" משנת 1971 ועד מותו.
הוא היה גם מפקד מיליציה משנית.
בעוד ששני אחיו, חאפז וריפאת אסד, אכפו את החילוניות, נאמר על ג'מיל כי הוא אדם מאוד דתי.
במהלך שנות השמונים, ג'מיל תמך באופן פעיל בהמרת דת לזרם השיעי בהרי לטקיה, במיוחד בקרב בני העדה העלאווית.
הוא שלח קבוצות עלאוויות ללמוד אית'נא עשׁריה באיראן.
הם הפכו את אמונת השיעים למקובלת בקרב עמיתיהם העלאווים עם שובם לסוריה.
ג'מיל גם בנה הוסאייניות (חלק ממוסדות הדת השיעים) בהרים, שם היו לפני כן רק מקדשים עלאווים.
על מנת להפוך את האסלאם השיעי למקובל יותר שם הוא מינה שייח שיעי לעמוד בראש מסגד העלאווי "אל זהרה" בעיר בניאס.
הוא גם אפשר לפקידים איראניים להיכנס לסוריה כדי לממש את תוכניתו להמיר אנשים לשיעה.
בשנות השמונים הוא הקים קרן המבוססת בעיר לטקיה שעזרה לעמיתיהם המוסלמים העלאווים לצאת לרגל חג'ג' למכה.
כמו כן, נאמר כי הקרן ניסתה להמיר בדואים מהזרם הסוני לאמונה העלאווית, וזעמה כנגד מפלגת הבעת' החילונית בסוריה.
בין אם נכון ובין אם לא, השמועות גרמו לחיכוך בקרב האוכלוסייה הסונית ברובה.
עוד נאמר כי הקרן אשר הקים החזיקה אגף מיליציה, שהורכב על ידי מוסלמים עלאווים, שהיה חמוש ומצויד על ידי אגף הביטחון הפנימי העוצמתי של רפעת אל-אסד, פלוגות ההגנה.
כנופיות אלה, הנקראות שביחה, היו מעורבות בכל מיני סוגים של אלימות ושחיתות בדומה למאפיה.
קרן זו נאסרה לבסוף על ידי חאפז אסד בשנת 1983. מצד שני, כנופיות כאלו (שביחה) קיימות עד היום בסוריה.
בנו הבכור, מונדהיר, נעצר בשנת 2005 בנמל התעופה בביירות בעת כניסתו ללבנון.
דווח כי היה מעורב בהברחות נשק למורדים העיראקים.
בשנת 2011, האיחוד האירופי הטיל עליו סנקציות בגין "מעורבות במיליציית שיבחה בדיכוי המפגינים במהלך מלחמת האזרחים בסוריה ".
אותן סנקציות הוטלו גם על פוואז אסד בשנת 2011 על ידי האיחוד האירופי בגין "מעורבותו במיליציית שיבחה בדיכוי המפגינים במהלך מלחמת האזרחים בסוריה".
ג'מיל אל-אסד נפטר ב-15 בדצמבר 2004 בגיל 71 בבית חולים צרפתי בו טופל כחודש.
ג'מיל וילסון הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הסמול פורוורד במכבי ראשון לציון.
וילסון למד בבית הספר התיכון הורליק ברסין שבויסקונסין.
בעונתו השלישית, העמיד וילסון ממוצעים של 18.3 נקודות ו-9.4 ריבאונדים למשחק.
בעונה האחרונה שלו, סוכנות ההימורים Associated Press הימרה עליו שיבחר לחמישייה הראשונה של העונה וילסון ענה עם ממוצעים של 21.2 נקודות ו-10.2 ריבאונדים שהובילו אותו לזכייה בתואר שחקן העונה של המחוז.
הוא הוביל את תיכונו למאזן 2–24 בתום העונה.
וילסון דורג על ידי האתר Scout.com במקום ה-30 כשחקן הטוב ביותר בשנתונו.
וילסון החל את קריירת המכללות שלו באוניברסיטת אורגון ובעונתו הראשונה רשם ממוצעים של 4.7 נקודות ו-3.2 ריבאונדים למשחק ופתח 14 פעמים.
בתום העונה עבר וילסון לאוניברסיטת מרקט אך נאלץ לפספס עונה בעקבות חוקי הליגה.
בעונתו השלישית בליגה, העמיד וילסון ממוצעים של 9.7 נקודות ו-4.9 ריבאונדים למשחק.
בעונתו האחרונה הוא העמיד ממוצעים של 11.7 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק כשפתח בכל 32 המשחקים.
ב-11 בפברואר 2014, קלע וילסון 25 נקודות והוריד 10 ריבאונדים בניצחון על אוניברסיטת סטון הול, מה שגרם למאמנו של וילסון, באז ויליאמס, להגדיר את המשחק הזה "המשחק הטוב ביותר מאז שהוא כאן".
בשנת 2014, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, החל לשחק וילסון בוושינגטון ויזארדס במהלך ליגת הקיץ של ה-NBA.
ב-26 בספטמבר 2014, חתם וילסון בפיניקס סאנס, אך ב-14 באוקטובר שוחרר מהקבוצה לאחר ששותף בשני משחקי קדם עונה.
ב-2 בנובמבר 2014, חתם וילסון במוטור סיטי קרוז מליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-14 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 125–127 לטקסס לג'נדס, כשוילסון קלע 17 נקודות והוריד 8 ריבאונדים ב-38 דקות.
ב-19 בינואר 2015, וילסון עזר לקבוצתו לזכות בגביע הראווה של ליגת הפיתוח כשקלע 16 נקודות בגמר מול גרנד ראפידס דרייב.
ב-44 משחקים בקבוצה, העמיד וילסון ממוצעים של 10.9 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
ב-25 ביוני 2015, חתם וילסון בוירטוס בולוניה מהליגה האיטלקית.
ביולי 2015, הצטרף וילסון שוב לוושינגטון וויזארדס בליגת הקיץ.
ב-27 ביולי הוא חתם בדאלאס מאבריקס ובכך בוטל חוזהו בבולוניה.
עם זאת, ב-24 באוקטובר, שוחרר וילסון מהקבוצה לאחר ששותף בשבעה משחקי קדם עונה.
ב-12 בדצמבר חתם וילסון בטקסס לג'נדס.
למחרת הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במהלך הפסד קבוצתו 82–104 לאוסטין ספרס, כשרשם סטטיסטיקה של 9 נקודות, 11 ריבאונדים, אסיסט אחד וחטיפה אחת ב-39 דקות.
ב-48 משחקים בקבוצה, העמיד וילסון ממוצעים של 15 נקודות ו-6 ריבאונדים למשחק.
ב-8 באפריל 2016, חתם וילסון בקנג'רוס דה סנטורס מהליגה הפורטו ריקנית.
באותו הלילה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשקלע 15 נקודות בניצחון על אינדיוס דה מיאגוז.
בשבעה משחקים בקבוצה העמיד וילסון ממוצעים של 10.3 נקודות, 3.9 ריבאונדים, 1.9 אסיסטים וחסימה אחת ב-29.8 דקות.
ב-21 ביולי 2016, לאחר שסיים את עונתו בפוארטו ריקו, חתם וילסון לעונה באוקסיליום טורינו האיטלקית.
במהלך העונה, העמיד וילסון ממוצעים של 12.9 נקודות, 5.9 ריבאונדים, 1.4 אסיסטים ו-0.7 חסימות וחטיפות ב-29.8 דקות למשחק מתוך 30 המשחקים בהם פתח.
ב-3 ביוני 2017, חתם וילסון על חוזה כפול בלוס אנג'לס קליפרס, ובכך הפך לשחקן הראשון אי פעם במועדון שחתם על חוזה כזה.
לאורך העונה הזו חילק וילסון את זמנו בין הקבוצה הראשית לבין הקבוצה שלהם מליגת המילואים, אגווה קליינטה קליפרס.
ב-3 בדצמבר 2017, פתח וילסון בפעם הראשונה בליגת ה-NBA, במהלך משחקה של הקליפרס נגד מינסוטה טימברוולבס, בו קלע 9 נקודות ב-29 דקות.
בדצמבר, בעקבות פציעתו של בלייק גריפין, הוא החל לקבל עלייה בדקות.
למרות היכולת הטובה שהציג בקבוצה, ב-5 בינואר 2018 שוחרר וילסון מהקבוצה.
ב-10 בינואר, לוס אנג'לס לייקרס ניסו להחתים אותו בחוזה ל-10 ימים, אך ההצעה נדחתה לאחר שדווח באתרי החדשות שאישה התלוננה שקיבלה מחלות מין לאחר שיצאה עם וילסון.
ב-18 בינואר 2018, הועבר וילסון בטרייד לפורט ויין מאד אנטס.
ב-21 משחקים בקבוצה, העמיד וילסון ממוצעים של 11.4 נקודות, 4.1 ריבאונדים, 2.6 אסיסטים וחטיפה אחת ב-29 דקות.
ב-22 באפריל 2018, חתם וילסון פעם נוספת בוירטוס בולוניה מהליגה האיטלקית.
ב-28 ביוני 2018, חזר וילסון לאוקסיליום טורינו.
ב-30 באוקטובר 2019, חתם וילסון באוניקס קאזאן מהליגה המאוחדת של VTB.
ב-18 ביוני 2020, חזר וילסון לאיטליה וחתם בפלקנסטרו וירטוס רומא, אך לאחר התפרקותה של הקבוצה עקב בעיות כלכליות, וילסון, כמו כל שחקני רומא, שוחרר מהקבוצה.
ב-11 בדצמבר 2020, חתם וילסון בהפועל ירושלים מהליגה הישראלית.
ב-21 בפברואר 2021, לאחר ארבעה משחקים בלבד בירושלים בהם רשם ממוצעים של 6.0 נקודות, 1.8 ריבאונדים ו-1.0 אסיסטים ב-21.8 דקות, עבר וילסון עד תום העונה למכבי ראשון לציון.
ג'מילה עבדאללה טאהא א-שנטי הייתה חברה בלשכה המדינית של ארגון הטרור חמאס וחברת הפרלמנט הפלסטיני.
ב-19 באוקטובר 2023 נהרגה בסיכול ממוקד על ידי צה"ל במהלך מלחמת חרבות ברזל.
נחשבה לאישה החזקה בארגון הטרור.
א-שנטי נולדה במחנה הפליטים ג'באליה.
ג'מילה א-שאנטי הייתה חברה בחמאס והייתה מייסדת ארגון הנשים של חמאס.
היא הייתה האישה הבכירה ביותר בקבוצת הנשים שנבחרו מטעם חמאס ב-2006.
במרץ 2021 פורסם כי היא נבחרה לחברה בלשכה המדינית של חמאס, ובכך הייתה לאישה הראשונה שכיהנה כחברה בלשכה המדינית.
ב-19 באוקטובר 2023 נהרגה בסיכול ממוקד על ידי חיל האוויר הישראלי במהלך מלחמת חרבות ברזל.
א-שנטי הייתה אלמנתו של עבד אל-עזיז א-רנתיסי, ממייסדי חמאס, שנהרג בשנת 2004, תקופת האינתיפאדה השנייה, מטיל שירה צה"ל לעבר המכונית שבה נסע.
הייתה בעלת תואר דוקטור לשפה האנגלית.
ג'מיל ח'ורי הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ומלחין ערבי-ישראלי.
ח'ורי נולד בחיפה, למשפחה ערבית-נוצרית.
נקרא על-שם סבו, שהיה עורך דין, ראש מועצת כפר יאסיף וחבר עיריית עכו.
אביו הוא השחקן מכרם ח'ורי, אמו, דעה, היא מורה לאמנות; ואחיותיו הן השחקנית קלרה ח'ורי והאוצרת ומבקרת האמנות, רולא ח'ורי.
ג'מיל לביב ח'ורי היה עורך דין, פוליטיקאי, שופט, מורה לערבית ומשורר ערבי-ישראלי.
כיהן כראש מועצת כפר יאסיף בשנות ה-70.
התגורר בשכונת שייח' ג'ראח שבמזרח ירושלים, ישראל, למשפחה ערבית-נוצרית, שם גם נולד בנו השחקן מכרם ח'ורי.
למד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים שבירושלים.
התמנה לשופט שלום זמני בבית משפט השלום בחיפה ב-1947. לשכתו מוקמה בסמוך ללשכות השופטים שמעון אגרנט ומשה לנדוי.
לאחר פרוץ מלחמת העצמאות, ברח עם משפחתו ללבנון.
הם חזרו בטרם נסגרו הגבולות, והתיישבו בעכו.
מאוחר יותר, עברה משפחתו להתגורר עמו בכפר יאסיף שבגליל.
ב-1958 עזב ח'ורי את ה"החזית הערבית" שהיה בין מייסדיה.
ב-1974 נבחר לעמוד בראש מועצת כפר יאסיף, למשך כשנתיים.
בנו הוא השחקן מכרם ח'ורי, ב-1959, הורשעו שני בניו הגדולים של ג'מיל ח'ורי, בריגול נגד מדינת ישראל – כשאחד מבניו של ח'ורי נידון לכלא ל-4 שנות מאסר בפועל – והשני מבניו נידון לכשנה וחצי מאסר בפועל, בעקבות הרשעתם בריגול נגד ישראל.
בין נכדיו נמנים השחקנים: קלרה ח'ורי, ג'מיל ח'ורי (הקרוי על שמו); אוצרת ומבקרת האמנות רולא ח'ורי, והמשפטנית ואקטיביסטית זכויות האדם האלה ח'ורי-בשאראת.
ג'מימה בלקבורן הייתה ציירת סקוטית שיצירתה המחישה את החיים הכפריים בסקוטלנד של המאה ה-19. אחת המאיירות הפופולריות ביותר בבריטניה הוויקטוריאנית, היא איירה 27 ספרים.
ההישג הגדול ביותר שלה היה המהדורה השנייה של "הציפורים מהטבע" (1868).
רוב האיורים היו צבעי מים, כאשר ציורים מוקדמים כללו כמה עבודות דיו.
כמה מהם היו קולאז'ים, שבהם היא חתכה קווי מתאר של ציפור והעבירה אותה לרקע אחר, באופן דומה לג'ון ג'יימס אודובון.
היא ציירה גם סצנות מאגדות ילדים.
היא זכתה להכרה נרחבת תחת ראשי התיבות JB או שמה לאחר הנישואים גברת יו בלקבורן.
היא נולדה באדינבורו ב-1 במאי 1823. ביתם הצעירה של ג'יימס ודרבורן (1782–1822), היועץ המשפטי של סקוטלנד, שמת כמה חודשים לפני לידתה, ושל איזבלה קלרק.
קרובי משפחתה מצד אביה, נסעו לג'מייקה, שם הם התעשרו כבעלי מטעי סוכר.
מצד אמה, ג'מימה הייתה בת דודתו הראשונה של המטימטיקאי הסקוטי ג'יימס קלרק מקסוול, שגר עם משפחתה באדינבורו כשהיה תלמיד בית ספר והיא אישה צעירה, היא עודדה אותו ללמוד לצייר.
ג'מימה הייתה חברה ותלמידתם של ג'ון ראסקין וסר אדווין לנדסייר, שניהם שיבחו מאוד את עבודתה.
היא נישאה למתמטיקאי יו בלקבורן והם קנו את אחוזה ברושבן ( Roshven) במערב סקולטלנד, בשנת 1854. בית זה הפך למוקד ביקורים של כמה מהדמויות המפורסמות ביותר של המאה, כולל הדוכס מארגיל, לורד קלווין, לורד ליסטר, הרמן פון הלמהולץ, סר ג'ון אוורט מיליי, אנתוני טרולופ ובנג'מין דיזראלי.
בחלק ניכר מעבודותיה היא תיארה את הסביבה, החיות והציפורים.
היא הפכה לאחת מציירי הציפורים המובילים של תקופתה.
"...בהצגת חיות, אין לי מה ללמד אותה..." - אמר סר אדווין לנדסייר, 1843
ג'מימה בלקברן הייתה מתבוננת נלהבת בהתנהגות ציפורים, כפי שעולה מכתביה.
1871. צ'ארלס דרווין מתייחס לתצפיותיה של בלקבורן במהדורה השישית של על מוצא המינים.
ציור שמן "סוס נבהל ממנוע רכבת", הוצג באקדמיה המלכותית ב-1849 ובתערוכה הראשונה של אגודת האמניות בלונדון ב-1857. באותה שנה היא התבקשה לתרום לתערוכה הראשונה של אמנות בריטית באמריקה.
עבודותיה הוצגו באדינבורו, גלאזגו ולונדון ודוגמאות נרכשו על ידי המוזיאון הבריטי, הספרייה הבריטית, המוזיאון להיסטוריה של הטבע, האוסף המלכותי, הגלריה הלאומית לפורטרטים, גלריית הדיוקנאות הלאומית הסקוטית וקרן ג'יימס קלרק מקסוול .
ב-1868 פרסמה בלקבורן את "ציפורים מהטבע", שזכה להערכה ציבורית מיידית.
עותק, שנצבע ביד תחת פיקוחה של בלקבורן עצמה, הוצג בפני האגודה הזואולוגית של לונדון."
הסופרת והמאיירת ביאטריקס פוטר, המפורסמת בזכות האיורים שלה של חיות בר וחיות בית, הייתה מעריצה של בלקבורן מילדות.
פוטר נזכרת בתחושה שלה כשניתן לה עותק של הספר "הציפורים מהטבע" של בלקבורן ביום הולדתה העשירי.
בהיותה בוגרת, פוטר העריכה אותה כ"צופה אינטליגנטית רחבה עם עין חדה ליפה שבטבע", שתי הנשים נפגשו ב-1894, כאשר בלקבורן ביקרה בפוטני פארק, ליד לונדון, ביתו של בן דודה של פוטר.
פוטר מצאה אותה אישה מעניינת בצורה יוצאת דופן."
סביר מאוד שעבודתה של בלקבורן השפיעה על האיורים של פוטר מ-1894 ל"כיפה אדומה", ואולי על "סיפור החתול" שנים קודם לכן (1870).
במהלך חייה ברושבן, בלקבורן יצרה מורשת שלא תסולא בפז של ציורים המכסים כל היבט של החיים והמנהגים של זמנה.
כמעט ולא עבר יום מבלי שהיא תיעדה היבט כלשהו בחייה המגוונים.
היא ציירה את משפחתה וחבריה, מבקרים חשובים ואנשים מקומיים שעושים את עבודתם היומיומית: כריית כבול, איסוף בשר, הכנת חציר ועוד פעילויות כפריות רבות.
הציורים הללו מספקים לנו תובנה יקרת ערך על האנשים והעיסוקים של זמנה ושל האזור הזה.
העניין המתמשך שלה היה באזור הכפרי ובעושר חיות הבר שהיו בו.
מיטב יצירתה נמצא בין ציוריה את רושבן ובעלי החיים והציפורים שבו.
בזכות אלה היא זכתה להכרה כאחת מציירי הציפורים המובילים.
ג'מיל ח'אדר הוא כדורגלן עבר ישראלי בעמדת הבלם ששיחק במספר קבוצות כדורגל ישראליות ביניהן הפועל בית שאן ובני סכנין.
ח'אדר הוא יליד הכפר סולם.
התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל בית שאן והיה שותף לעלייה של המועדון לליגה הבכירה בסיום עונת 1993/1994 לראשונה בתולדותיה.
ב-10 בספטמבר 1994 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית בניצחון 2-3 נגד הפועל צפרירים חולון.
ב-5 בנובמבר הורחק בניצחון 0-2 נגד מכבי הרצליה.
ב-19 במרץ 1999 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בהפסד 2–3 נגד הפועל פתח תקווה.
בסיום העונה בית שאן ירדה לליגה השנייה וח'אדר עזב את המועדון.
בקיץ חתם בבני סכנין במדיה שיחק ארבע עונות כאשר באחרונה רשם עליית ליגה נוספת, גם היא הראשונה בתולדות המועדון.
בקיץ הצטרף להפועל אסי גלבוע במדיה שיחק עונה וחצי, ממנה עבר להפועל כפר כנא.
בנובמבר חזר לקדנציה שנייה בהפועל בית שאן במדיה שיחק שתי עונות, אותה עזב בינואר .
בהמשך הקריירה שיחק בהפועל אכסאל, הפועל בני ערערה, מכבי אחי אכסאל, הפועל כפר סולם, הפועל בני מוסמוס, הפועל אום אל גאנם ומכבי סולם.
ג'מימה מונטאג היא אתלטית אוסטרלית-יהודייה, זוכת שתי מדליות ארד אולימפיות (פריז 2024), סגנית אלופת העולם (בודפשט 2023), אלופת חבר העמים הבריטי (גולד קוסט 2018) וסגנית אלופת האוניברסיאדה (נאפולי 2019) בהליכה ל-20 ק"מ.
מונטאג נולדה במזרח מלבורן ויקטוריה, בת למשפחה יהודית.
הוריה נפגשו ב (1989), והיא עצמה הייתה נושאת הדגל של המשלחת מאוסטרליה ב (2017).
היא לומדת מדעים באוניברסיטת מלבורן ועובדת בחברה שמספקת אוכל למשפחות מוחלשות.
במכביה העשרים היא זכתה במדליית כסף בהליכה תחרותית ל-10 ק"מ.
באליפות אוקיאניה בהליכה תחרותית שנערכה באדלייד, אוסטרליה הדרומית בפברואר היא זכתה במדליית כסף בתחרות ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:31:26 שעות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט בשנת 2018 היא זכתה במדליית זהב בהליכה תחרותית ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:32:50 שעות, לפני אלנה ברבר מניו זילנד (1:34:18 שעות) ובטן דייוויס מוויילס (1:36:08 שעות).
באליפות אוקיאניה בהליכה תחרותית שנערכה בטאונסוויל, קווינסלנד בפרבואר היא זכתה במדליית זהב בהליכה ל-10 ק"מ בתוצאה של 43:50:84 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בנאפולי, איטליה ביולי 2019 האי זכתה במדליית כסף בהליכה תחרותית ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:33:57 שעות, אחרי בת ארצה קייטי הייוורד (1:33:30 שעות) ולפני אנשקה דרהוטובה מצ'כיה (1:35:44 שעות).
באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר באוקטובר סיימה במקום עשירי בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:36:54 שעות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיימה במקום שישי בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:30:39 שעות.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית ביולי היא סיימה במקום רביעי בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:28:17 שעות.
חודש לאחר מכן, היא זכתה במדליית זהב במשחקי חבר העמים שנערכו בבירמינגהאם, בהליכה תחרותית ל-10,000 מטר בשיא משחקים חדש של 42:34.30 דקות, לפני פריאנקה גוסאוומי מהודו (43:38.83 דקות) ואמלי וומוסי נג'י מקניה (43:50.86 דקות)
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט זכתה במדליית כסף בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:27.16 שעות, אחרי מריה פרס מספרד (1:26.51 שעות) ולפני אנטונלה פאלמיסאנו מאיטליה (1:27.26 שעות).
ג'מה ריקי היא אתלטית בריטית, סגנית אלופת עולם באולם (גלאזגו 2024) בריצת 800 מטר.
ריקי נולדה בקילברצ'ן שבסקוטלנד, הממלכה המאוחדת.
אלופת אירופה עד גיל 20 בריצת 1500 מטר
באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה ביולי בגרוסטו שבאיטליה זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:13.25 דקות.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בברלין שבגרמניה סיימה במקום 15 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:10.35 דקות.
באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת סיימה במקום 11 בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 4:13.44 דקות.
אלופת אירופה עד גיל 23 בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה ביולי ביבלה שבשוודיה זכתה בשתי מדליות זהב: בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:05.19 דקות, ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:22.81 דקות.
באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר סיימה במקום 32 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:12.51 דקות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיימה במקום רביעי בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 1:56.90 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, סיימה במקום 15 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:00.43 דקות.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט במינכן שבגרמניה סיימה במקום חמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:00.31 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה סיימה במקום חמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.72 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בגלאזגו שבממלכה המאוחדת זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:02.72 דקות, אחרי ציגה דוגומה מאתיופיה (2:01.90 דקות) ולפני נואלי יאריגו מבנין (2:03.15 דקות).
ג'מיל ח'יר הוא ראש המועצה המקומית פקיעין.
למד בבית ספר יסודי פקיעין ובתיכון ראמה.
לאחר הצבא המשיך את לימודיו באוניברסיטת חיפה וקיבל תואר ראשון במתמטיקה, חד-חוגי, בשנת 1989. קיבל תעודת הוראה במחלקה להוראת המדעים בטכניון בשנת 1992, ועבר קורס מנהלי בתי ספר על-יסודיים בשנת 1997. לאחר מכן קיבל תואר ראשון בחינוך ובמדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה בשנת 2002. בהמשך השלים תואר שני במדעי המדינה.
למד משפטים בקריה האקדמית אונו, והוא בעל תואר ראשון משנת 2012. לאחר מכן המשיך בלימודי משפטים באוניברסיטת חיפה וקיבל תואר שני ב-2015. באותה שנה קיבל תעודה בגישור מאוניברסיטת חיפה.
בשנת 2019 הוסמך כעורך דין, ובשנת 2020 עבר קורס מאמן אישי.
משנת 1989 ועד לבחירתו כראש מועצה שימש מורה למתמטיקה בבית הספר השש-שנתי בפקיעין.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024 התמודד מול ראש המועצה המכהן סויד סויד וארבעה מועמדים נוספים.
בסיבוב הראשון זכה לתמיכה של 28.6% מהקולות לעומת 26.7% לסויד, ועלה לסיבוב שני מולו, בו ניצח עם 54.6% מהקולות.
ג'מיל בסול הוא ראש המועצה המקומית ריינה.
נולד לאנוור ונג'יה וגדל בריינה.
למד בבית הספר הפטריארכט הלטיני ריינה ובתיכון ריינה שם סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1983.
לאחר התיכון החל ללמוד לתואר ראשון בכלכלה ב, אך עזב לאחר שנה.
בשנים 1986–1993 שימש כמנהל חברת "דיקור אלקודס" של אחיו ג'מאל, חברה המתמחה ברעפים ושטיחים, אשר פעלה בירושלים.
במקביל, בשנים 1987–1993 שיחק בקבוצת הפועל ריינה בעמדת בלם קדמי, ולאחר מכן, בשנים 1994–1998, שימש כחבר הנהלת הקבוצה.
בשנת 2001 הצטרף לחברת "בונה ריינה" כשותף חלקי, תפקיד בו החזיק עד לשנת 2008.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנים 1998, 2003 וב-2008 שימש כמנהל הקמפיין של אחיו עדנאן, אשר נבחר לראשות המועצה בשנים 1998 ו-2008.
בשנים 2008–2017 ניהל את חברת "באסל שיפוצים ובנייה" שהקים.
עם בחירתו לראשות המועצה, העביר את ניהול החברה לבנו, באסל.
בשנים 2013–2018 כיהן כחבר מועצת ריינה.
בבחירות 2018 התמודד לראשות המועצה ברשימת "חזית התיקון" מול ארבעה מועמדים, וניצח עם 40.77% מהקולות.
בפברואר 2021 הוגש כתב אישום נגד תושב ריינה שאיים על חייו של בסול.
בבחירות 2024 התמודד לקדנציה נוספת מול רדואן טאטור, וגבר עליו עם 58.07% מהקולות, לעומת 41.93% לטאטור.
הוא בעל תואר ראשון במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בסול נשוי, אב לארבעה ומתגורר בריינה.
אחיינו, סעיד בסול, הוא הבעלים והיו"ר של קבוצת הכדורגל מכבי בני ריינה.
ג'מיל יוסף מוסלה אל-טריפי (בערבית جميل الطريفي; 15 באוגוסט 1947 – 7 בינואר 2022) היה פוליטיקאי ושר לעניינים אזרחיים במשך יותר מעשור בממשלות הרשות הפלסטינית.
אל-טריפי נולד בכפר דיר טריף סמוך לרמלה ב-15 באוגוסט 1947. עם הקמת מדינת ישראל עזבה משפחתו את הכפר ועברה להתגורר ברמאללה.
הוא למד משפטים באוניברסיטת עין שמס בקהיר וקיבל תואר ראשון ב-1970. ב-1972 חזר לרמאללה ופתח משרד עורכי דין באל-בירה.
ב-1976 נבחר כסגן ראש עיריית אל-בירה וכיהן בתפקיד עד 1982.
אל טריפי היה חבר בפת"ח ושותף לוועדה המייעצת של המשלחת הפלסטינית לוועידת מדריד ב-1991. הוא נבחר כחבר במועצה המחוקקת הפלסטינית לאחר הבחירות הכלליות ברשות הפלסטינית (1996), וקיבל 13,504 קולות במחוז רמאללה ואל-בירה.
כמו כן, היה אל טריפי חבר המועצה הלאומית הפלסטינית וחבר בצוותי משא ומתן מול ישראל.
הוא כיהן כשר לעניינים אזרחיים בחמש ממשלות של הרשות הפלסטינית, כולל ארבע הממשלות הראשונות ברצף (מ-5 במרץ 1994 עד 29 באוקטובר 2002) ובממשלה השמינית (מ-12 בנובמבר 2003 עד 24 בפברואר 2005).
בשנת 1997 חשף הגרדיאן כי טריפי בונה בהתנחלויות הישראליות באמצעות חברות בנייה שבבעלותו.
אל-טריפי נפטר ברמאללה ב-7 בינואר 2022, בגיל 74. נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס ספד לו.
בנו של אל טריפי, ויסאם, נהרג באוקטובר 1998 בגיל 17 במהלך התפרעות בעקבות הסכם ואי.
בן אחר של אל טריפי, יוסף, נעצר על ידי ישראל ב-2002 בעקבות הברחת נשק מירדן תוך שימוש בתעודת אח"מ שהייתה ברשותו, ושוחרר בעקבות החלטתו של שר הביטחון דאז, בנימין בן אליעזר שגם פעל להקפאת ההליכים נגדו.
בחקירתו טען כי יאסר ערפאת העביר כספים כדי להתערב ולהשפיע על הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה בישראל.
כמו כן בחקירתו התברר כי הוא הפליל את אביו, ואת מפקד הביטחון המסכל ברשות הפלסטינית בעזה לשעבר, מוחמד דחלאן, בהברחת זהב מירדן.
במקרה נוסף, עצרו חיילי צה"ל במחסום פתע את רכבו של טריפי והחרימו כלי נשק שהיו בו.
ג'מיני 5 (או ג'מיני V) הייתה משימה מאוישת של נאס"א בשנת 1965 והיוותה חלק מתוכנית ג'מיני.
ג'מיני 5 הייתה המשימה השלישית המאוישת בתוכנית, המשימה ה-11 המאוישת של ארצות הברית עד אותה תקופה והמשימה ה-19 של כל הזמנים.
זו גם הייתה הפעם הראשונה שבה משימה מאוישת אמריקאית החזיקה בשיא של אורך המשימה, שנשבר ב-26 באוגוסט 1965. עד לתאריך זה אחזה בתואר ווסטוק 5 הסובייטית.
המשימה, ששוגרה ב-21 באוגוסט 1965, הקיפה את כדור הארץ במשך 120 הקפות ונמשכה 190 שעות ו-56 דקות, שיא חדש לאותה תקופה.
המשימה נועדה להראות כי האסטרונאוטים יכולים לשרוד בחלל לשהות הנדרשת כדי לטוס לירח ובחזרה.
קופר היה האסטרונאוט הראשון ששב לחלל בטיסה מסלולית.
קופר וקונארד התאמנו לבצע מפגש (rendezvous) עם פוד שנפרס מהחללית אולם עקב בעיות הספק חשמל הם אולצו להחליף ל"מפגש דמה", שכלל תמרון של החללית למיקום שנקבע מראש בחלל.
בנוסף, קופר וקונראד צילמו צילומים ברזולוציה גבוהה בשביל משרד ההגנה האמריקאי.
בעיות בתאי הדלק המספקים את האנרגיה והבעיות במערכת המפגש מנעו ביצוע חלק מהניסויים.
על כן לאסטרונאוטים היה זמן פנוי.
לכבוד טיסת ג'מיני 5 ביקש קופר לעצב טלאי משימה ייעודי למשימה.
עד לטיסה זו לא היו טלאי משימה.
קופר היה הראשון שעיצב את הטלאי עם פיט קונארד.
הטלאי היה בד לבן עליו נרקמו שמו שלו ושמו של קונראד, עגלה מכוסה, והכיתוב "Days or Bust 8" (8 ימים או כלום) שהתייחס למשך המשימה.
מנהל נאס"א דאז, ג'יימס ווב, אישר את העיצוב של קופר אך דרש להסיר את הכיתוב מהגרסה הרשמית של הטלאי.
טלאי המשימה, שנקרא טלאי קופר, נתפר למדי האסטרונאוטים על החזה מצד ימין, מתחת ללוחית עם שמם ומול סמל נאס"א (שנתפר לשמאל החזה).
ג'מיני 8 (או ג'מיני VIII, באנגלית:Gemini 8) הייתה משימה מאוישת של נאס"א בשנת 1966, חלק מתוכנית ג'מיני.
ג'מיני 8 הייתה המשימה השישית המאוישת בתוכנית, המשימה ה־12 המאוישת של ארצות הברית עד אותה תקופה והמשימה ה־22 בתולדות הטיסות המאוישות לחלל.
המשימה הייתה צריכה לכלול חיבור לתחחילת אחרת ופעילות חוץ רכבית.
אחרי שהחלליות התקרבו במשטר אוטומטי, הבחינו האסטרונואטים בחללית המטרה.
בהמשך התקרבות בוצע באופן ידני וחיבור הסתיים בהצלחה.
בעודה מחוברת אל חללית המטרה "אג'ינה" (Agena Target Vehicle) אירעה תקלה באחד ממנועי ההיגוי של החללית ג'מיני, והשתיים החלו להסתחרר.
האסטרונאוטים, שסברו שמקור הסחרור עשוי להיות מנועי האג'ינה, ניתקו את החללית ג'מיני ממנה.
פעולה זו גרמה לחללית ג'מיני להסתחרר בקצב הולך וגובר, עד כדי סכנה של אובדן הכרה של אנשי הצוות, ובעקבותיו מוות באין מי שינהג בחללית.
כדי להפסיק את הסחרור ארמסטרונג כיבה את מערכת מנועי ההיגוי הבעייתית והשתמש במערכת מנועי היגוי אחרת, זו שנועדה לתמרן את החללית לקראת הכניסה לאטמוספירה.
צריכת הדלק ממערכת זו הכתיבה הפסקה מוקדמת של המשימה ונחיתת חירום.
בעקבות ההחלטה על הפסקה מוקדמת של הטיסה, בוטלה הפעילות החוץ רכבית.
ג'מיני 11 (גם ג'מיני XI), הייתה משימה מאוישת של נאס"א בשנת 1966. היא המשימה התשיעית המאוישת בתוכנית ג'מיני, המשימה ה-17 המאוישת של ארצות הברית עד אותה תקופה והמשימה ה-25 של כל הזמנים.
נאס"א התחברו לרכב לא מאויש מסוג "אג'ינה" ששוגר מראש, ובשימוש בדלק שלו, הכניסו את חלליתם למסלול חדש שהאפוגיאה שלו 1368 ק"מ, הגובה הרב ביותר אליו הגיעו אנשים באותה תקופה.
גורדון אף ה"אג'ינה" לחלליתם בכבל שאורכו כ-30 מ' בפעילות חוץ רכבית שעייפה אותו כהוגן עקב חוסר המשקל, ולאחר זאת הכניסו את חלליתם לתנועה סיבובית והמיתר המתוח ביניהן יצר מעין "כבידה מלאכותית".
חללית זו הייתה הראשונה ששבה לכדור הארץ באמצעות מחשב בלבד.
ג'מיני 1 (גם ג'מיני I; באנגלית: Gemini 1) הייתה המשימה הראשונה בתוכנית החלל ג'מיני של נאס"א.
במשימה זו שוגרה חללית ג'מיני בלתי מאוישת באמצעות טיל השיגור טיטאן 2 למסלול סביב כדור הארץ לצורך בדיקות ראשוניות לקראת שיגורים מאוישים בשלבים הבאים של התוכנית.
בדיקת יעילות רכב השיגור והתאמתו לחללית, לקראת המשימות הבאות.
בדיקת שלמות המבנה של החללית ורכב השיגור.
בדיקת מצבי החום השונים בזמן השיגור, של החללית ושל רכב השיגור.
בדיקת היכולות של החללית ושל מערכת ההנחיה הקרקעית להוביל את החללית למסלול היקפי תקין.
הערכת התהליכים המבצעיים השיגור מוצלח של טיל השיגור ושל החללית.
המשימה הסתיימה אחרי 3 הקפות.
החללית התפוררה 3.5 ימים אחרי השיגור.
ג'מיני 2 (גם ג'מיני II) הייתה המשימה השנייה בתוכנית החלל ג'מיני של נאס"א.
במשימה זו שוגרה לחלל החללית ג'מיני 2 באמצעות טיל השיגור טיטאן 2, לצורך בדיקת מגני החום של החללית.
יעד השיגור המקורי של החללית היה ה-9 בדצמבר 1964, אך באותו יום, לאחר הספירה לאחור, מערכת איתור התקלות של הטיל איתרה תקלות טכניות שנבעו מאיבוד לחץ הידראולי וכיבתה את מנועי הטיל.
בדיקת מגני החום בזמן החזרה.
בדיקת שלמות המבנה של החללית.
בדיקת תפקוד המערכות של החללית.
בדיקת מערכת גיבוי הנחיה בזמן השיגור.
בחינת תאי הדלק ומערכות התקשורת.
בדיקה נוספת של יכולות השיגור של רכב-השיגור והתאמתו לחללית.
הכנה נוספת של צוותי הקרקע, לקראת משימות מאוישות.
כל המטרות הושגו, למעט בחינת תאי הדלק; אלה נותקו לפני ההמראה.
ג'מיני 3 (גם ג'מיני III) הייתה המשימה השלישית בתוכנית החלל ג'מיני של נאס"א, והמשימה המאוישת הראשונה במסגרת תוכנית זו.
במהלך המשימה שוגרו שני אסטרונאוטים לחלל ומטרתה העיקרית הייתה לבחון את תהליכי השיגור בשיגור צוות המונה שני אנשים ולבצע הפעלות ראשונות של מערכת התמרון הממוחשבת בזמן שהייה במסלול היקפי.
ב־13 באפריל 1964, הציג רוברט גילרות', ראש המרכז לטיסות חלל מאוישות בפני העיתונות את הראשונים לטוס בחללית ג'מיני: מפקד הצוות ורג'יל ("גאס") גריסום ושותפו לצוות ג'ון יאנג.
צוות הגיבוי הורכב מוולטר שירה ותומאס סטאפורד.
גריסום, ששהה כבר בחלל במסגרת המשימה המאוישת השנייה של תוכנית מרקורי, עמד להיות האדם הראשון שיזכה לטיסתו השנייה לחלל.
שני השלבים של רכב השיגור הועברו בחודש ינואר של 1965 למקום שיגורם במרכז החלל קנדי וב־5 בפברואר צורפה אליהם החללית.
במהלך ההכנה לטיסות של תוכנית מרקורי, ניתנה לכל טייס הזכות להעניק כינוי לחללית שבה הוא יטוס, וכך גם ניתנה זכות דומה לגריסום ויאנג, הטייסים של משימה זו.
"טיטניק", הייתה האפשרות השנייה שגריסום חשב עליה, שזכתה לסירוב גורף מנאס"א.
ג'מיני 3 הייתה היחידה מבין חלליות ג'מיני שזכתה לכינוי.
שאר החלליות קיבלו שם המסומן בספרות רומיות.
לבחון את יכולות השיגור המאויש של החללית לקראת משימות מאוישות נוספות בעתיד.
לבחון את עיצוב התא של שני אנשי הצוות ואת השפעתו על ביצועיו של הצוות.
לבדוק את ביצועי התקשורת בין צוות הקרקע לצוות החללית.
לבדוק את יכולות התמרון בזמן שהחללית במסלול היקפי, על ידי מערכת התמרון הממוחשבת.
לבחון את יכולת השליטה במסלול של הטיסה חזרה ובמיקום הנחיתה.
לבחון את ביצועי המערכות של החללית.
לבחון את תהליכי השיגור וטרום השיגור של כלי־חלל המאויש בשני אנשי־צוות.
להשיג חזרה את החללית לאחר הנחיתה.
לבחון את הציוד של צוות התעופה, הכלים הרפואיים ומערכת ההגיינה האישית.
לבדוק את השפעות הנענוע הנובע ממנוע רכב השיגור על צוות החללית.
להשיג תצלומים כלליים בזמן המסלול ההיקפי.
החללית שוגרה ב 9:24 בבוקר ב־23 במרץ 1965 באמצעות טיל השיגור טיטאן 2, אחרי שהשיגור עוכב בכ־24 דקות בעקבות דליפה קטנה באחד מצנורות החמצון, שתוקנה באמצעות חיזוק אחד הברגים שהיה רופף קמעה.
מס' דקות אחרי־זה היא נכנסה בהצלחה למסלול היקפי סביב כדור הארץ.
כ־20 דקות אחרי תחילת ההקפה הראשונה, מדד החמצן ומדדים אחרים בחללית הצביעו על ירידה פתאומית, אבל בדיקה מהירה של הטייסים העלתה שמקור הבעיה הייתה אספקת הכוח של המדדים, והבעיה נעלמה כשיאנג עבר מהספק הראשי לספק המשני.
כשעה אחר־כך, הפעילו הטייסים לראשונה בחלל את מערכת התמרון במסלול־היקפי הממוחשבת, כשהאטו את מהירותה של החללית ב־15 מטרים לשנייה; הם השתמשו בה שוב כשעה אחרי־כן כששינו את זווית המסלול בחמישית מעלה ופעם נוספת כשגריסום שינה את הפריגיאה ל־72 קילומטרים.
הצילומים שצולמו בחלל לא היו מוצלחים עקב חוסר התאמת העדשה למצלמת ה־16 מ"מ.
לאחר שלוש הקפות ושהייה של 4 וחצי שעות בחלל, החלו הטייסים את דרכם חזרה ולבסוף נחתה החללית כ־84 קילומטרים ממקום הנחיתה המיועד.
שני הטייסים המתינו כ־30 דקות עד שהגיעו לאסוף אותם וגריסום, שלא רצה שלחללית יהיה גורל דומה לגורלה של החללית הקודמת שלו, חיכה שיחברו ל"מולי בראון" את מתקני הציפה לפני שפתח את צוהר היציאה.
בינואר 1964 המשרד למדעי החלל יחד עם המרכז לטיסות חלל מאוישות, לאחר שקיבלו ודנו בהצעות שונות, החליטו על הניסויים המדעיים שיערכו בחלל במשימות של ג'מיני ואפולו.
שניים מתוך שלושה מהניסויים, היו ניסויים שהוצעו לקראת המשימה העשירית בתוכנית מרקורי, משימה שלא יצאה בסוף לפועל.
עיקרו של הניסוי הראשון, עלה בעקבות סימנים של נזק תאי רב יותר ממה שצופה שנבע מקרינה, אחרי הטיסות הראשונות, עניין שהוחלט להקדיש לו תשומת לב רבה יותר לאור התוכניות לשהיות ממושכות בחלל.
ההשערות העיקריות לגבי הגורמים לתופעה הזו היו השפעות ביולוגיות בלתי־ידועות על ידי מרכיבים של קרינה שבדרך־כלל נחסמים על ידי האטמוספירה של כדור־הארץ, או האינטראקציה של הקרינה עם היבט מסוים של טיסה בחלל, כגון חוסר משקל.
בניסוי אמורות היו דגימות דם אנושי להיחשף לכמות ורמה ידועה של קרינה (גם בחללית וגם על הקרקע) בזמן השלב במשימה שבו השפעת כח הכבידה לא תהייה נוכחת, וההבדלים בין הדגימות אמורים היו להיבדק.
דגימות הדם הוגשו לטייס בקופסת אלומיניום סגורה הרמטית יחד עם מכשיר פולט קרינה.
על הטייס היה למשוך את ידית ההפעלה לכיוון אחד כדי להפעיל את המכשיר ולאחר מכן למשוך אותה לכיוון השני כדי לעצור אותו.
יאנג הצליח לתפעל את הניסוי.
בדיקות הראו שהדגימות מהטיסה ספגו נזק רב יותר מאלה שהיו על הקרקע והאפשרות שהנזק נגרם כתוצאה מהיבט כלשהו של השהייה בחלל נותרה בעינה, רק שהשאלה לגבי איזה היבט נשארה בלתי פתורה.
הניסוי השני עוצב כדי לבחון את האפשרות שתאים ואופן גדילתם עשויים להיות מושפעים ישירות מנוכחותו של כח־כבידה נמוך, השפעות שיכולות להיות להן השלכות חשובות לגבי שהייה ממושכת בחלל.
בגלל מבנה התא הפשוט יחסית שלהם, לצורך עריכת הניסוי, נבחרו ביצים של קיפוד ים.
הביצים הוכנסו לתא עגול קטן עם ידית קטנה.
על הטייס היה לסובב את הידית חמש פעמים.
פעם אחת לפני הטיסה כדי להפרות את הביצים, ואז ארבע פעמים נוספות בזמן הטיסה.
במהלך הטיסה, כשניסה גריסום לסובב את הידית, הוא סובב אותה חזק מדי ("זה היה בגלל ההתרגשות והאדרנלין", הוא יטען אחר־כך) והיא נשברה, כך שהניסוי נהרס.
הניסוי השלישי נגע לעובדה שכלי־חלל שצונחים חזרה לתוך האטמוספירה "מתעטים" בפלזמה מיוננת שחוסמת כל תקשורת רדיו.
מחקר הראה שתוספת של נוזל לפלזמה המיוננת בזמן הכניסה המחודשת לאוויר יכולה אולי להחזיר את יכולת התקשורת על ידי הנמכת תדירות הפלזמה בצורה שתספיק לגלי UHF לחדור.
מטרת הניסוי הייתה לבדוק אם טכניקה דומה יכולה לעבוד במקרה של כלי־חלל גדול כמו הג'מיני.
מערכת הזרקת מים הותקנה בחללית.
כשהחללית מגיעה לגובה של כ־90,000 מטרים, שאז כבר אמורה להיות מוקפת במעטה הפלזמה חוסם התקשורת, הטייס אמור ללחוץ על כפתור ההפעלה, שיגרום להזרקה אוטומטית של מים לתוך הפלזמה בהפסקות קבועות במשך שתיים וחצי דקות בעוד תחנות הקרקע מנטרות את קבלת גלי הרדיו.
במהלך הכניסה מחדש של החללית לאטמוספירה, לחץ יאנג על מתג ההפעלה כדקה אחרי שהפלזמה קיבלה צורה והחלה דממת אלחוט.
התוצאות היו מעודדות; בקצב הזרמת מים גבוה, הצליחו תחנות הקרקע לקבל סימני רדיו מהחללית.
מטר הג'מינידים הוא מטר מטאורים חזק אשר מתרחש באמצע חודש דצמבר (בדרך כלל בימים ה-7 עד ה-17 של החודש ושיאו ביום ה-13).
מטר הג'מינידים מתרחש כאשר כדור הארץ חולף דרך שובל האבק שמותיר אחריו האסטרואיד 3200 פאת'ון (Phaethon) המקיף את השמש כל 1.4 שנות ארץ.
מטר הג'מינידים מתחזק כל שנה, ובשנים האחרונות נראים בין 120 ל-160 מטאורים בשעה.
מטר הג'מינידים נחשב למטר שנראה באופן הטוב ביותר בשנה, אחריו הפרסאידים.
שמו של המטר "ג'מינידים" נובע מכך שנקודת ההקרנה (radiant) של מטר זה נמצאת בקבוצת הכוכבים "תאומים" .
ג'מיר נלסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק 14 עונות בעמדת הרכז בליגת ה-NBA.
לאחר ששיחק בנבחרתה של אוניברסיטת סנט ג'וזף הצטרף נלסון לאורלנדו מג'יק ב-2004, שבמדיה שיחק ברוב שנותיו ב-NBA והעפיל פעם אחת לסדרת גמר הליגה, ב-2009.
נלסון נולד בצ'סטר שבפנסילבניה ולמד בבית הספר התיכון של צ'סטר, ובמקביל ללימודים הצטיין במיוחד בכדורסל.
הוא שיחק בנבחרת הכדורסל של בית הספר וסייע לה לזכות בשתי אליפויות מדינת פנסילבניה (PIAA).
נלסון החל לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סנט ג'וזף בעונת של ליגת המכללות.
כבר בעונתו הראשונה פרץ נלסון לתודעה הלאומית וזכה בתואר " השנה" בארצות הברית כולה.
בעונתו השלישית במכללות, , השיג ממוצעים של 19.7 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-4.7 אסיסטים למשחק.
בסיומה הוא עמד בפני כניסה לדראפט ה-NBA של 2003, אך ביטל לבסוף את הרשמתו.
במהלך עונתו האחרונה, , הפך נלסון לשחקן המכללות הבולט בארצות הברית כשהשיג ממוצעים של 20.6 נקודות, 5.3 אסיסטים ו-2.9 חטיפות למשחק.
הוא הוביל את אוניברסיטת סנט ג'וזף למאזן של 27 ניצחונות ללא הפסד במהלך העונה הסדירה, ולהשגת המקום הראשון בדירוג לטורניר אליפות המכללות.
יחד עם דלונטה וסט הוא הרכיב את חוליית הגארדים שנחשבה לטובה ביותר במדינה.
סנט ג'וזף העפילה לרבע גמר טורניר המכללות, שם הפסידה לאוקלהומה סטייט כתוצאה מסל שנקלע בשניות הסיום.
כהוקרה על יכולתו הטובה זכה נלסון בפרס נייסמית' לכדורסלן המכללות המצטיין של השנה.
בעקבות התפרסמותו ברחבי ארצות הברית הופיע נלסון על שער המגזין ספורטס אילוסטרייטד, והיה לשחקן הראשון של התאחדות ה"אטלנטיק-10" שזוכה לכבוד זה מאז מרק מאקון ב-1998. הוא סיים את הקריירה שלו באוניברסיטת סנט ג'וזף במקום הראשון בתולדותיה בנקודות (2,094), באסיסטים (714) ובחטיפות (256).
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה הציע נלסון את מועמדותו לדראפט ה-NBA ב-2004, ונבחר במקום ה-20 על ידי קבוצת דנוור נאגטס.
הוא הועבר לבסוף לאורלנדו מג'יק, בתמורה לבחירה עתידית בסיבוב הראשון של הדראפט.
מיקומו של נלסון הגיע על אף שמרבית ההערכות ציפו לבחירתו באחד מעשרת המקומות הראשונים, ולבסוף הוא עבר לאורלנדו, שנזקקה במיוחד לרכז מצטיין.
נלסון התחיל את עונתו הראשונה, , בצורה לא טובה, ותפקד בעיקר כרכז מחליף לסטיב פרנסיס.
עם זאת, בשלב מאוחר יותר של העונה החל לקבל דקות משחק רבות יותר והפך לשחקן קבע ברוטציית הקבוצה, ובעקבות כך החל להפגין את כישוריו בתחומים רבים של המשחק.
לאחר שפרנסיס הוסט לעמדת הקלע החל נלסון לבסס מעמדו כרכז הפותח של אורלנדו, ופתח בחמישייה בכל המשחקים עד לסיום העונה למעט משחקים בודדים תחת המאמן הזמני כריס ג'נט.
בעונת שיפר נלסון במידה רבה את יכולתו באורלנדו והשיג ממוצעים של 14.6 נקודות ו-4.9 אסיסטים למשחק.
לאחר שפרנסיס הועבר לניו יורק ניקס בפברואר 2006, הפך נלסון לשחקן חמישייה קבוע באורלנדו.
הוא שיחק ב-62 משחקים בלבד באותה עונה בשל פציעות.
בעונת פתח נלסון בחמישיית קבוצתו בכל המשחקים בהם השתתף והשיג ממוצעים של 13 נקודות, 4.3 אסיסטים ו-3.1 ריבאונדים למשחק.
באותה עונה העפיל עם אורלנדו לראשונה בקריירה למשחקי הפלייאוף, שם הודח עמה בסיבוב הראשון על ידי דטרויט פיסטונס.
בעונת היה נלסון, לצד שחקנים כמו דווייט הווארד ואחרים, אחד משחקני המפתח בהצלחה של אורלנדו שסיימה במקום השלישי במזרח.
בנוסף, הוא סייע להאוורד בחלק מהטבעותיו במהלך תחרות ההטבעות של ה-NBA באותה שנה.
במשחקי הפלייאוף, הפגין נלסון יכולת עילאית עם ממוצעים של 16.2 נקודות, 4.7 אסיסטים ו-4.1 ריבאונדים והיה שותף להגעת קבוצתו לסיבוב השני.
בעונה הבאה, , המשיך את יכולתו הטובה עם ממוצעים של 16.7 נקודות ו-5.4 אסיסטים למשחק, ונבחר לראשונה בקריירה שלו למשחק האולסטאר של ה-NBA.
הוא השתתף במשחק יחד עם שני חבריו לקבוצה, האוורד ורשארד לואיס.
במשחק נגד דאלאס מאבריקס ב-2 בפברואר עזב נלסון את המגרש במהלך הרבע השלישי, לאחר עבירה של אריק דמפיר.