tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר נקבה בוחרת בזכר, הוא מציע לה מזון, ועשוי גם להרשים אותה באמצעות הפגנת מופע תעופה המלווה לעיתים בטפיחות כנפיים חזקות.
דפוס התנהגות נפוץ במיוחד הוא הטיפוח ההדדי, שבו זוג דורסי לילה עומדים כשהם צמודים זה לזה על ענף ומנקים זה לזה את נוצותיהם.
התנהגות זו מסייעת לחיזוק הקשר בין בני הזוג, בעיקר בעונת הרבייה.
אצל התנשמת הלבנה, לדוגמה, הנקבה מתקרבת אל הזכר תוך השמעת ציוצים או שריקות, ולאחר מכן מטפחת אותו מסביב לפניו ומאחורי ראשו.
הזכר מצדו משמיע אף הוא ציוצים ונהנה מהחיבה המופנית כלפיו.
התנהגות זו מופיעה גם מחוץ לעונת הרבייה, ואף אצל דורסי לילה צעירים החיים עדיין בקן.
אצל מינים אחדים שמירת האמונים זה לזה נמשכת בעת עונת הרבייה, בעיקר אם אלה מינים הנודדים יותר מאחרים (כגון הלילית האפורה).
לעומתם, מינים כגון כוס החורבות, הנוטים לישיבת קבע, הם מונוגמיים לאורך כל השנה.
דורסי לילה אחדים, ביניהם הלילית המצויה, מונוגמיים במשך כל ימי חייהם.
דורסי הלילה אינם משקיעים די בבניית קיניהם.
הם בדרך כלל מעדיפים לקנן במקומות מזדמנים: השתלטות על קן פעיל של עופות אחרים או השתכנות בקן ישן, קינון בחללים הנמצאים בעצים, בקקטוסים ובסלעים.
כמו כן הם מקננים במבנים מעשי ידי אדם, על גבי גזעי עץ מתים ושבורים, בסבך הנוצר ממחלת הצמחים מטאטא המכשפה ובערימות חציר.
יש מינים שמקננים אף על גבי הקרקע, ביניהם אוח השלג המקנן בגומחות שאותן הוא מרפד קלות עם חומר צמחי.
ינשוף השדות ומיני תנשמת אחדים מקננים בסמוך למקבצי עשב קטנים או בתוכם.
מיני אוח אחדים, חופרים לעיתים את קנם בתילי נמלים נטושים וכוס המחילות מקנן מתחת לפני האדמה במחילות של בעלי חיים אחרים.
אף על פי שהמאמצים הכרוכים באיסוף החומרים הנדרשים לבניית הקן נחסכים מדורסי הלילה, לפעמים נופלות הביצים ונשברות כאשר הקן ישן ורעוע.
עונת הרבייה מושפעת ממזג האוויר, ועל כן טמפרטורות קרות במיוחד או ירידת שלגים רבה עשויה לעכב או למנוע את הקנון, ואף להשפיע על נטישת קן קיים.
דורסי הלילה נוהגים לסקור את מצב אוכלוסיית הטרף שלהם לפני הרבייה, ומתכננים את מועד הטלת הביצים כאשר המזון זמין או נמצא בשפע.
זמינות המזון מתרחשת עקב התמעטות הצמחייה החושפת את הטרף או עקב פעולות הגנה טריטוריאליות המלוות את עונת הרבייה של הטרף, שבה הוא פעיל יותר ונגיש יותר ללכידה.
משום כך תקופות שפע או טמפרטורות נמוכות מובילות להטלת ביצים מוקדמת יותר, ובמקרה של מינים אחדים, ביניהם התנשמת הלבנה וינשוף השדות, גם לקינון בחורף.
תקופות שפע מיטיבות גם עם הגוזלים, שכן שפע מזון משמעו גדילה בריאה יותר, והטלה מוקדמת משמעה זמן רב יותר המוקדש ללמידת אורחות הציד לפני בוא החורף.
חלק עליון: מימין, זוג ינשופים מהמין Athene brama שבסוג כוס מטפחים אחד את השני.
משמאל, זוג כוסי החרבות מזדווגים.
חלק תחתון: משמאל, גוזל צעיר מהמין Pulsatrix perspicillata.
מימין, משפחה מאותו המין, כשהגוזל בצד ימין מבוגר יותר.
מספר הביצים הממוצע בתטולה יחידה משתנה בין המינים.
לדוגמה, התנשמת הלבנה עשויה להטיל עד 14 ביצים בתטולה אחת ומסוגלת להזדווג מספר פעמים באותה עונת רבייה.
לעומתה, גודל התטולה השכיח של האוח המצוי ולילית אורל הוא שלוש עד ארבע ביצים.
גודל התטולה מושפע מתנאי הסביבה: לדוגמה, אוח השלג מטיל כ-10 עד 14 ביצים בתקופות שפע, אך רק שניים עד ארבע בתקופות מחסור.
כל דורסי הלילה מטילים ביצים לבנות, שלעיתים מופיעות עליהן כתמים מעטים וקטנים וההורים מגנים עליהן בחירוף נפש.
הנקבה מטילה את הביצים במרווחים של ימים אחדים, כך שהגוזל הגדול ביותר הוא זה שביצתו הוטלה ראשונה.
יתרונה של ההטלה המדורגת, הוא שבתקופות שפע לכל הגוזלים יש סיכוי רב לשרוד, אולם בעתות מחסור ישרדו רק הגוזלים הגדולים והחזקים ובכך תימנע התפתחות לקויה של הגוזלים החלשים כתוצאה מתת משקל.
הדגירה מתחילה עם הטלת הביצה הראשונה, ונמשכת בדרך כלל כ-30 ימים.
הטיפול נעשה במשותף: הנקבה היא זו שדוגרת אצל מרבית המינים, בעוד שהזכר משחר לטרף.
הזכר שב לקן עד עשר פעמים ביום ומביא עמו את המזון שהצליח לצוד.
הוא מאכיל את הנקבה בעזרת מקורו ומאחסן את עודפי המזון על שפת הקן.
בדומה לעופות אחרים, הגוזלים בוקעים מהביצים חסרי ישע.
הנקבה לא עוזבת את הקן למעט בעת עשיית צרכיה ופליטת הצנפות.
כאשר אחרון הגוזלים מסוגל לשמור על חום גוף יציב ולבלוע את טרפו בשלמות, היא יוצאת מן הקן ומסייעת לזכר לצוד מזון.
בגיל שבוע עד שבועיים מפתחים הגוזלים שכבה עבה יותר של פלומה, ובגיל שלושה שבועות עד ארבעה גוזליהם של מינים אחדים מסוגלים כבר לצאת מהקן ולטפס על העצים שגדלים סביבו.
מספר שבועות לאחר מכן – בגיל 9–10 שבועות אצל אוח וירג'יניה, בגיל 7–8 שבועות אצל התנשמת הלבנה ובגיל 4–5 שבועות אצל המינים מסוג Megascops, מופיע שלב הפרחון, שבו לומדים הגוזלים לעוף, אך עדיין נשארים בקרבת הקן ומטופלים על ידי הוריהם.
רבים מגיעים לבגרות מינית עם הגיעם לגיל שנה.
קצב התפתחותם של המינים הגדולים איטי יותר, ובגרותם המינית מופיעה בין הגילאים שנתיים–שלוש.
על פי תיעוד המאובנים של דורסי הלילה, הם הופיעו בצורתם המוקדמת בחלק המאוחר של תקופת הפלאוקן , והפכו לנפוצים בחצי הכדור הצפוני במהלך תקופות האאוקן והאוליגוקן.
משפחת התנשמתיים, ועמן ארבע משפחות נוספות (שנכחדו), הופיעו לפני הינשופיים והגיעו למספר מינים רב בין תקופת האוליגוקן לתחילת תקופת המיוקן.
בזו האחרונה עלתה כמות מספר המינים של הינשופיים על פני התנשמתיים.
הממצא הקדום ביותר של דורסי לילה הוא עצם אחת מוארכת ודקה בדומה לאלו של התנשמתיים, בת 58 מיליוני שנים מתקופת הפלאוקן, שנמצאה בחפירות שנערכו בקולורדו, ארצות הברית.
מקורה של העצם היא מה-Ogygoptynx wetmorei שהיה סוג ומין יחיד.
(עצם ה–tarsometatarsus; מספר 8 בפסקת שלד ושרירים בערך עופות).
הדמיון בין מאובן זה לבין מינים קיימים, גדול מדמיונם של המאובנים הקדומים והמאוחרים למינים קיימים.
מאובנים קדומים נוספים הם המינים B.
halbedeli בסוג Berruornis, שהיו גדולים כמיני האוח והתקיימו אף הם בתקופת הפלאוקן המאוחרת.
משפחת ה-Protostrigidae שהתקיימה בתקופת האאוקן בצפון אמריקה ובתקופת האוליגוקן באירופה, כללה את הסוגים Eostrix, Oligostrix ו-Minerva.
כמו כן, שישה סוגים של תנשמתיים קדומים נמצאו בין התקופות אוליגוקן ופליוקן: תת-משפחת Necrobyinae הכוללת את ארבעת הסוגים Necrobyas, Nocturnavis, Palaeobyas ו–Palaeotyto; משפחת Palaeoglaucidae הכוללת סוג יחיד ובו המינים Palaeoglaux perrierensis ו–Palaeoglaux artophoron; ותת-משפחת Selenornithinae הכוללת את הסוג והמין היחיד Selenornis henrici.
דורסי לילה מודרניים יותר הופיעו רק בחלק המוקדם של תקופת המיוקן, לפני כ-22–24 מיליוני שנים: מין האוח Bubo poirrieri ומין הלילית Strix brevis נמצאו בצרפת ובארצות הברית בהתאמה.
בתקופה זו הופיע גם הסוג תנשמת Tyto, ומינים שונים שלו נמצאו בתקופות הפליוקן והפליסטוקן (לפני כ-5.5 מיליוני שנים עד לפני 11,700 שנים).
חלק מהמינים הנכחדים מסוג זה היו גדולים מהמינים המודרניים, במיוחד באיים, ששם התפתחו אף מינים גדולים במיוחד.
אחדים מהמינים הללו התקיימו ונכחדו בתקופה שבה אנו נמצאים - ההולוקן.
באוסטרליה ובסביבתה נמצאה הכמות הרבה ביותר של מיני תנשמות, המעידה ככל הנראה על מוצאה של משפחה זו מהיבשת הקדומה גונדוונה.
משפחת התנשמתיים (Tytonidae) ומשפחת הינשופיים (Strigidae), מרכיבות את סדרת דורסי הלילה (Strigiformes).
הם נכללים תחת קבוצת העופות הדורסים, קבוצה לא טקסונומית הכוללת את הסדרות דורסי לילה ודורסי יום.
דמיונם לדורסי היום מתבטא במאפייניהם הפיזיים, כגון מקור מעוקל וראייה טובה.
חלק מתפקידם האקולוגי כמווסתי אוכלוסיות מכרסמים, נובע מאבולוציה מתכנסת ולא מקשר קרוב.
העופות הקרובים ביותר אליהם הם בני סדרת התחמסאים שמאפייניהם דומים.
דמיון זה הוביל את המדען קארולוס ליניאוס להכליל את דורסי היום ואת דורסי הלילה תחת אותה קבוצה; שנשתמרה כ-130 שנים.
על פי מחקרי דנ"א, דורסי הלילה ממוקמים בין התוכאים לבין דורסי היום.
הידע על מאפייניהם, אורח חייהם וההיסטוריה האבולוציונית של רבים מהמינים המשתייכים ל"דורסי הלילה" מוגבל, מפני שמינים רבים הם נדירים וחלק מבתי הגידול שלהם נמצאים באזורים בעלי נגישות מוגבלת.
גודלם של רוב המינים קטן וכמעט כולם פעילים בלילה, מתבודדים ומסתווים היטב.
"דורסי הלילה" הם אחת מהסדרות השנויות ביותר במחלוקת.
החוקרים חלוקים בדעתם בנוגע לחלוקת המינים והסוגים המוכללים בסדרות.
כתוצאה מכך, מספר המינים נע בין 150 ל-250 בערך, המקובצים תחת 27 סוגים.
שונות זו נובעת גם מההגדרות השונות המאפיינות את המין (המתייחסות לכלל בעלי החיים).
ארבע ההגדרות העיקריות הן הגדרת המין הביולוגית, ההגדרה המורפולוגית, ההגדרה האבולוציונית וההגדרה הגנטית.
הגדרת המין הביולוגית מקובלת כאשר פרטים בקבוצה מסוימת מתרבים כתוצאה מהזדווגות עם פרטים אחרים מאותה קבוצה ולא עם פרטים מקבוצה אחרת.
ההגדרה המורפולוגית מתבססת על השוני במאפייניו הפיזיים של הפרט.
בשל הדמיון הרב בין מיני דורסי הלילה, המתבטא בעיקר במופע נוצותיהם, הגדרה זו אינה מבחינה כיאות במאפיינים המורפולוגיים, כמו גם המידע החסר באשר לרבייה בין שני מינים שאינו מספק הסבר בהיר הן להגדרה הביולוגית והן להגדרה המורפולוגית.
ההגדרה האבולוציונית מתבססת על הפילוגנטיקה, אולם הקושי להתחקות אחר ההיסטוריה המדויקת של המינים בגלל מחסור בדגימות דנ"א, מערפל את ההגדרה האבולוציונית.
למרות הדמיון הרב בין מיני דורסי הלילה המשתייכים לאותו סוג ואף לסוגים שונים, קריאותיהם המגוונות והייחודיות של כל מין, מספק לחוקרים כלי אמין המסייע להם לזהות אותו.
רשימת המינים הקיימים מבוססת על הספר "Owls of the world" (2008) של האורניתולוגים קלאוס קֶניג (Claus König), פרידהלם וייק (Friedhelm Weick) ויאן הנדריק בקינג (Jan-Hendrik Becking).
כמו כן, 19 מינים נוספו לרשימת המינים הקיימים כפי שהם מופיעים בספרו של האורניתולוג היימו מיקולה (Heimo Mikkola), "Owls of the world" (מהדורה שנייה; 2013).
מינים קיימים (267 מינים) משפחה: תנשמתיים Tytonidae (27 מינים בשני סוגים)סוג: תנשמת המפרץ (Phodilus) (2 מינים) סוג: תנשמת Tyto (25 מינים) P.
stygius) ינשוף עציםסוג: כוס Athene (6 מינים)סוג: אוח Bubo (24 מינים) A.
שעיר מצוי סוג ומין יחיד: Psiloscops flammeolus סוג: ינשוף לבן-פנים Ptilopsis (2 מינים) ינשוף לבן-פנים דרומי (P.
Asphaltoglaux – מתקופת הפליסטוקן המאוחר.
Athene cretensis – כוס ענק מהאי כרתים.
Berruornis – סוג הכולל שני מינים: B.
Bubo poirrieri – אוח מתקופת הפליסטוקן.
Glaucidium kurochkini – ינשוף ננסי מתקופת הפליסטוקן.
Grallistrix – סוג שכלל ארבעה מינים, כולם מאיי הוואי.
אורנימגלוניקס (Ornimegalonyx) – סוג מתקופת הפליסטוקן, שכן באזור הקריביים והים התיכון לפני 10,000 עד 30,000 שנים.
זהו אולי דורס הלילה הגדול ביותר שהיה קיים אי פעם: גובהו היה יותר ממטר ומשקלו כפול מזה הממוצע של מיני האוח, וככל הנראה תפריטו כלל מכרסמי ענק דומים לקפיבארה.
Otus mauli – שעיר מהאי מדיירה, שנכחד ככל הנראה כתוצאה מפעילות אנושית והרס בית הגידול שהתלווה אליה.
Otus stresemanni – שעיר שתועד בפעם האחרונה בשנת 1914. חוקרים אחדים הביעו ספק במעמדו של דורס לילה זה כמין נפרד, וטענו כי ככל הנראה, הוא היה מופע אדמדם של תת-המין Otus spilocephalus vandewateri, על אף ההבדלים הניכרים ביניהם במראם.
ינשוף צוחק (Sceloglaux albifacies) – מין יחיד בסוג, אשר היה נפוץ למדי בניו זילנד, אך לא תועד מאז שנות ה-30.
Selenornithinae – תת-משפחה של משפחת התנשמתיים הכוללת את הסוג והמין היחיד Selenornis henrici.
Strix intermedia – לילית מתקופת הפליסטוקן.
על אף תפוצתם הנרחבת ושכיחותם הגבוהה של מינים אחדים – כגון התנשמת הלבנה והתנשמת ממין Tyto furcata שאוכלוסייתם הכללית מונה כ-4.9 מיליון פרטים יחדיו, ועל אף אוכלוסייתו הכללית של אוח וירג'יניה המונה כ-5.3 מיליון פרטים – מינים לא מעטים נמצאים תחת איום.
מעל ראשם של 32 מינים מתוך כלל החברים בקבוצת דורסי הלילה, מרחפת סכנת הכחדה.
(שישה מתוכם בסכנת הכחדה חמורה), ו-43 מתוכם מוגדרים כפגיעים או כקרובים לאיום.
רוב המינים הפגיעים חיים על איים או ביערות טרופיים.
הרס בתי הגידול של דורסי הלילה הוא הסיבה העיקרית לסכנה המרחפת מעל ראשם.
רובם חיים ביערות ששטחם החל להצטמצם עם מעבר האדם מקהילות קטנות אל קהילות צפופות הדורשות מרחב מחיה ומשאבים רבים יותר.
גורם נוסף להרס היערות הוא ההתחממות העולמית, שתוצאותיה הם אקלים חם המוביל לשרפות, לבצורות ולדלדול הצמחייה.
פיזור חומרי הדברה המיועדים להדברת מזיקים, הם גורם נוסף המאיים על קהילת דורסי הלילה.
החומרים הללו נישאים בגופם של מזיקים נפוצים כגון חרקים ומכרסמים, המהווים את עיקר תפריטם של רוב דורסי הלילה.
אלה האחרונים נפגעים כתוצאה מספיגת חומרי ההדברה בגופם.
הסיבה השלישית היא ציד והרג מכוון.
הריגת דורסי לילה הייתה בעבר פעולה נפוצה למדי בפינלנד.
בתחילת המאה ה-20 נטבחו בה כ-1,000 אוחים מצויים על בסיס שנתי, ועד שנות החמישים קיבלו אנשים שכר בתמורה להריגתם.
עם יישובה של צפון אמריקה על ידי האירופאים, ציד דורסי הלילה התגבר באופן משמעותי.
הם נורו לשם הנאה וניצודו כדי לשמש כפוחלצים וכדי לעשות שימוש בנוצותיהם.
בעלי המשקים צדו אותם אף הם, כיוון שראו בהם איום על עופות הבית וחיות המשק.
סיבה נוספת להריגת דורסי הלילה באזורים פחות מפותחים, טמונה באמונות הטפלות שנקשרו בם.
הריגת דורסי הלילה באפריקה, נתפסת כאמצעי המגן על האדם מפני המכשפים.
בדרום אמריקה ובמרכז אסיה הם ניצודים כדי לשמש מרכיב ברפואה העממית.
ינשוף השאול, מדרום אמריקה ומהאי היספניולה שנמצא באיים הקריביים ו"ינשוף השטן" מברזיל ("coruja-diabo") נתפסים אף הם כקשורים לשטן ולשאול וככאלה שיכולים להפוך בעצמם למכשפים.
בפוארטו ריקו, ניצודו בעבר דורסי הלילה הנקראים מוקרו (Mucaro), כיוון שהואשמו באכילת פולי הקפה שגידלו האיכרים.
מינים רבים שמקום מושבם הוא באיים עמדו בפני סכנת הכחדה וחלקם אף נכחדו, כאשר בני האדם התיישבו בהם.
המתיישבים גרמו להרס בתי הגידול הטבעיים של דורסי הלילה וצדו אותם.
כמו כן בעלי החיים שהביאו עמם תרמו אף הם לדילול אוכלוסיית הדורסים.
דוגמה אופיינית לכך היא התנשמת מהמין Tyto pollens.
זו הייתה ציפור חסרת יכולת תעופה, שקיננה במחילות שבאי אנדרוס (Andros), (אחד מאיי בהאמה).
תנשמת זו נכחדה זמן קצר לאחר בואם של האירופים לאי במאה ה-16, כתוצאה מכריתת היערות הנרחבת שנעשתה במקום.
סיבה רביעית לאיום על דורסי הלילה כרוכה בתאונות הנגרמות מקרבתם של מינים אחדים ופרטים מסוימים לבני האדם, הן באזורים כפריים והן באזורים עירוניים.
תנשמות לא מעטות, כדוגמת התנשמת הלבנה והתנשמת ממין Tyto furcata, מתגוררות בסמוך ליישובים כפריים, ומינים מסוימים דוגמת האוח המצוי שוכנים אף בערים המתועשות, כגון הלסינקי, עיר הבירה של פינלנד.
החיים בסמוך לאדם, מאלצים את דורסי הלילה להתעמת עם הסכנות הנובעות מקרבתם לעמודי חשמל, לגדרות תיל, לאמצעי תחבורה ועוד.
גם מינים המעדיפים להתרחק מהאדם כגון הלילית האפורה, נאלצים לנדוד בתקופות מחסור לאזורים אחרים כדי להשביע את רעבונם.
המאמץ והרעב פוגעים בחוסנן הגופני של חלק מהליליות ולעיתים הן נמצאות על סף מוות.
חלקן אורבות בצד הכביש למכרסמים הנוברים באשפה המושלכת אל תעלות הניקוז ובגלל קרבתן לכלי רכב הנעים בכביש הן מסכנות את חייהן.
(איום זה אינו אופייני בבית גידולן הצפוני).
הלילית האפורה נוהגת לצוד כשפניה מופנות לעבר הקרקע, ובמקרים רבים היא נפגעת גם בשל סיבה זו מרכב קרב, מעמודים ומקווי חשמל.
בשל כך היא סובלת לעיתים קרובות משברי כנף ורגליים ומנזקי אוזניים בלתי הפיכים המשבשים את חוש השמיעה שלה.
כתוצאה מכך נפגמת היכולת שלה לאתר את מיקומו המדויק של טרפה וסיכויי הישרדותה בטבע קטנים.
דורסי הלילה הם אחת מקבוצות העופות המועילות ביותר לאדם, אך גם אחת מהקבוצות שאינן נהירות לו דיים.
אחד הקשיים המאפיינים את שימורם הוא בתי גידול הנמצאים באזורים טרופיים בעלי נגישות קשה, כגון יערות הגשם ויערות העננים.
נוסף על כך, מינים רבים חופפים בשטחם ביערות אלו, זאת לצד בעלי חיים רעשניים רבים המאפיינים אותם, כגון עופות אחרים, קופים, צפרדעים וקרפדות, ציקדות, צרצריים.
בניית קנים מלאכותיים על ידי האדם, היא פעולת שימור נפוצה שנעשית כפיצוי על אובדן העצים והקנים שנבנו עליהם.
הקנים נבנים מענפים וזרדים, מסלסלות, מקופסאות ועוד.
את העצים הסובבים את הקנים אין כורתים, כך שנוצרים מעין איי עצים הפזורים בשטח נרחב.
מינים אחדים מנצלים את הקנים הללו, וכך קל יותר לחוקרים לבדוק את הצאצאים שבקן באופן קבוע, ללמוד על אורח החיים של המין ולייעל את פעולות השימור.
בין המינים המנצלים את הקנים המלאכותיים נכללים כוס חום, לילית מצויה ולילית אורל.
פעולת שימור נוספת היא הגנה על קנים קיימים מפני טורפים.
מינים קטנים המקננים בחללים ישנים של עצים שנוצרו על ידי בעלי חיים אחרים, כגון נקרים, עלולים להוות טרף לטורפים כגון מיני הדלק והדביבון.
כדי להגן עליהם מפני הטורפים הללו, פעילי השימור נקטו בשיטה שעיקרה הצמדת חתיכות ברזל מסביב לגזע העץ, כמטר אחד מעל הקן וכמטר אחד מתחתיו, המונעת מהטורפים להגיע אל הקן.
מינים המקננים בקנים מלאכותיים קיבלו הגנה דומה, אך הדלקים למדו לקפוץ מעץ אחד למשנהו ולהגיע אל גג הקן.
כדי למנוע זאת, ננקטה שיטה נוספת: כיסוי גג הקן בחתיכת ברזל המותקנת בשיפוע, הגורמת לטורף הקופץ על גג הקן להחליק וליפול.
מינים שנכחדו באופן מקומי מאזור מסוים, הושבו לבית הגידול שלהם במסגרת תוכנית הנקראת השבת בעלי חיים לטבע.
לדוגמה, האוח המצוי הושב לטבע במרכז אירופה, והינשוף הננסי מהמין Glaucidium passerinum הושב ליער השחור לאחר שנכחד מהאזור במהלך מלחמת העולם השנייה, ואוכלוסייתו התייצבה שם בהצלחה.
שיטה אחת לקביעת הימצאותו של דורס לילה באזור מסוים היא חיקוי קריאותיו האופייניות.
הזכרים נוטים להגיב לקריאות המחקות את קולותיהם, ואף מתקרבים בתעופה אל מקור הקול, ובכך מאפשרים לחוקר להבחין בהם.
על כן, שיטה זו יעילה למדי, אך שימוש בלתי אחראי בה עלול לשבש את שגרת חייהם, לפיכך משתמשים החוקרים בשיטה זו במשורה, ולצורכי מחקר מעמיק בלבד.
שיטת זיהוי נוספת, היא ניתוח תזונתו ואיסוף צנפות שנפלטו לרגלי העצים.
החוקרים מנתחים את החומרים ואת העצמים שבהם ומגיעים למסקנות באשר לאורח חייו של המין.
המכרסמים למיניהם גורמים נזקים רבים לחקלאות.
כדי להתמודד עם בעיה זו, משתמשים בני האדם בחומרי הדברה , אך השפעתם של אלו קצרת-טווח, שכן המכרסמים מסתגלים אליהם.
חומרי ההדברה פוגעים במכרסמים, אך גם בדורסי הלילה הניזונים מהם וגם במערכות האקולוגיות.
הם מרעילים את הקרקע ואת מאגרי המים שבה ומזיקים אף לבני האדם הצורכים את היבולים ואת המים.
דורסי הלילה ניזונים מהמזיקים וזקוקים להם לשם השלמת מחזור חייהם.
לפיכך, הם משמשים כמדבירים ביולוגיים המרסנים את אוכלוסיית המכרסמים.
החקלאים והכפריים נוהגים להתקין בשטחיהם מבנים המותאמים לאורח חייהם של דורסי הלילה.
פעולה זו תורמת הן לבני האדם, שנהנים מהשמדת המזיקים, והן לדורסי הלילה, שנהנים מטריטוריות חדשות הכוללות מקום מגורים ומזון.
סוג אחד של מבנה הוא מעין "ינשופיה" (Owl Hole) – חלל המצוי בדרך כלל בגגות של מבנים כגון אסמים וטחנות רוח, המספקים לדורסי הלילה מקום מחיה.
סוג שני הוא שובך המוצב בחלקות חקלאיות ובחצרות.
המין הנפוץ ביותר המשמש כמדביר ביולוגי הוא תנשמת לבנה, על שום הסתגלותה רבת השנים לחיים לצד האדם.
משפחת תנשמות לבנות מסוגלת לצרוך כ-3,000 מכרסמים בשנה.
פרט יחיד של לילית אפורה עשוי לצרוך כ-1,400 נברנים בשנה.
ישראל היא נתיב נדידת עופות חשוב למיני עופות רבים, בהם תנשמות לבנות החולפות על פניה פעמיים בשנה.
במהלך שנות השישים המאוחרות, מתו מאות פרטים ממין זה כתוצאה מהרעלה שמקורה מטרף מורעל.
בשנות השמונים הגו פעילי שימור מקיבוץ נאות מרדכי שבעמק החולה רעיון ליצור תיבות קינון, מתוך תקווה לייסד אוכלוסייה יציבה שתחליף את השימוש בחומרי הדברה.
תוכנית זו נגנזה כיוון שהחקלאים המשיכו כדרך שגרה להשתמש בחומרי הדברה מזיקים.
שנה לאחר מכן הציב קיבוץ שדה אליהו מעמק בית שאן ארבע-עשרה תיבות קינון במיקומים אסטרטגיים בשדות ומחוצה להם, שתרמו להקמת אוכלוסייה יציבה ומשגשגת של דורסי לילה.
נכון לשנת 2014, יש בישראל כ-1,000 תיבות קינון המשמשות את התנשמות הלבנות, וקיימות תוכניות שימור להגדלת כמותן.
בעבר הוקמו רוב התיבות על ידי חוואים וחקלאים, ללא כל פיקוח על אוכלוסיית הדורסים וניתוח אורחות חייהם, אך עם הגדלת היקף השימוש בדורסי לילה בידי החקלאים, החלו משרד החקלאות וגופים אחרים החלו לתמוך בפעולות הללו.
שיטה זו נהוגה גם במקומות שונים בעולם.
כך, למשל, בפינלנד נבנו אלפי תיבות קינון המשמשות את התנשמות הלבנות, ובאסיה (בעיקר במלזיה) טורפות התנשמות את המכרסמים המזיקים למטעים מהם מיוצר שמן דקלים.
דורסי הלילה מהווים חלק ממערכת היחסים שהתהוותה בין האדם והעופות.
הם היוו מקור לאמונות רבות, שונות ומנוגדות והיו מושא לאגדות עם.
תרבויות שונות הפגינו כלפיהם יראת כבוד, הערצה או וזלזול.
התייחסו אליהם כאל יצורים חכמים או טיפשים, הקנו להם מעלות רפואיות, ראו בהם אמצעי למעשי כשפים או כמכשפים, קישרו אותם אל תופעות מזג האוויר ואף אל מעגל החיים המתבטא בלידה ובמוות.
חלק מהדמויות הופיעו במטבעות, על ספלים וכפסלים.
הם היוו נושאים בשירה ובספרות והופיעו בציורים רבים ואף כעצמים בקברי מומיות.
דורנוד (במונגולית: Дорнод аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה.
האיימאג ממוקם במזרח המדינה ובירתו היא צ'ויבלסאן, העיר הרביעית בגודלה במונגוליה, הקרויה על שם הרודן המונגולי הורלוגין צ'ויבלסאן.
על דגלו וסמלו של המחוז מופיע צבי יעלי מונגולי הנפוץ במיוחד באזור זה.
דורנוגובי (במונגולית: Дорноговь аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה.
האיימאג ממוקם במזרח מדבר גובי ומכאן פירוש שמו "מזרח גובי".
דוּרֶס (באלבנית: Durrës; באיטלקית: Durazzo; ביוונית: Δυρράχιον (דיראכיון) או Επίδαμνος (אפידאמנוס); בטורקית: Dıraç) היא העיר השנייה בגודלה באלבניה, בירת מחוז דורס ואחת מן הערים העתיקות שבמדינה.
בעיר מתגוררים כ-114,000 תושבים (2003) והיא ממוקמת לחוף הים האדריאטי במפרץ דורס, ודרומית למפרץ ללז'.
דורס נמצאת במרחק של 33 קילומטרים מבירת אלבניה טירנה, והיא נחשבת לאחת הערים המפותחות ביותר מבחינה כלכלית באלבניה.
בעיר נמצאות גם מספר קונסוליות.
העיר נוסדה תחת השם אפידאמנוס באזור הקדום איליריה על ידי מתיישבים יוונים שבאו מקורינתוס וקרקירה בשנת 627 לפנה"ס.
מיקומה של העיר על החוף הסלעי, כשהיא מוקפת ביצות וצוקים, הפך את התקיפה עליה לקשה מאוד.
ערי המקור של המתיישבים התווכחו על השליטה בעיר, מה שגרם לכך שבמלחמה הפלופונסית, שהתחילה ב-431 לפנה"ס, התרחש קרב מרכזי בים ליד העיר.
ב-312 לפנה"ס האילירים צרו על העיר.
הם תקפו שנית את העיר ב-229 לפנה"ס, אך נסוגו משם עקב הגעת הכוחות הרומאים, שמינו את אחד הגנרלים של האילירים שעזר להם כשליט על האזור.
ב-219 לפנה"ס הרומאים כבשו את האזור.
ב-180 לפנה"ס, האילירים תקפו את העיר שוב, אך הרומאים הביסו אותם.
הרומאים פיתחו את העיר והפכו אותה לבסיס צבאי וימי, תוך כדי שינוי שמה מאפידאמנוס לדִירָכִּיוּם.
השינוי התרחש שהרומאים חשבו שהשם המקורי מבשר רעות, עקב הדמיון המקרי שלו למלה הלטינית דמנום (Damnum) שפירושה הוא "נזק" או "אובדן".
משמעות השם החדש אינה ברורה, אך ייתכן שהיא מתייחסת לצוקים בקרבת העיר.
העיר שגשגה תחת השלטון הרומאי.
היא הפכה לקצה המערבי של ויה אגנטיה, דרך רומית גדולה שהובילה ממנה אל צפון יוון.
אוגוסטוס קיסר הפך את העיר למושבה ללוחמי הלגיונות של לאחר קרב אקטיום.
במאה ה-4 העיר הפכה להיות בירת הפרובינקיה אפירוס נובה, ועם התפצלות האימפריה הרומית דירכיום הפכה להיות חלק מהאימפריה הביזנטית.
במהלך המאה ה-5 העיר נפגעה מרעידת אדמה וביצוריה נהרסו.
אנסטסיוס הראשון, הקיסר באותו זמן שגם נולד בדירכיום, בנה את העיר מחדש וחיזק את חומותיה, ובכך נוצר המבצר החזק ביותר במערב הבלקן באותו זמן.
החומות היו כה עבות, עד שלפי ההיסטוריונית אנה קומננה ארבעה פרשים היו יכולים לרכוב עליהן זה לצד זה.
כמו שאר האזור, דירכיום ספגה פלישות ברברים במהלך נדידת העמים, אך היא שרדה אותם והמשיכה לשמש קישור חשוב לאימפריה הביזנטית עם מערב אירופה.
השלטון הביזנטי באזור התחיל להתערער מהמאה ה-9 בגלל הבולגרים בהנהגת סימאון הראשון, קיסר בולגריה, אם כי העיר נותרה בשליטה ביזנטית עד לסוף המאה ה-10, כאשר סמואיל הראשון כבש אותה והחזיק בה עד 1005.
ב-1082 הנורמנים בהנהגת רובר גיסקאר ובנו בוהמון כבשו את העיר בקרב.
הביזנטים חזרו לשלוט בעיר כעבור מספר שנים, אך היא נכבשה בשנית על ידי ויליאם השני, מלך סיציליה הנורמני ב-1185. ב-1205, לאחר מסע הצלב הרביעי, העיר עברה לשלטון הרפובליקה של ונציה, שיצרה באזור את דוכסות דורצו.
הדוכסות נכבשה ב-1213 על ידי נסיכות אפירוס.
ב-1257 העיר נכבשה על ידי מנפרד, מלך סיציליה, אך היא נכבשה מחדש כעבור שנתיים.
ב-1278 נסיך אפירוס אולץ למסור את העיר לשארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה.
במהלך השנים הבאות העיר החליפה ידיים מדי כמה שנים והתפתחה בה קהילה קתולית.
ב-1392 הרפובליקה של ונציה חזרה לשלוט בעיר.
העיר הדפה מצור של הסולטאן העות'מאני מהמט השני ב-1466, אך לבסוף העות'מאנים כבשו אותה ב-1501.
תחת השלטון העות'מאני תושבים רבים מהעיר התאסלמו ונבנו מסגדים רבים.
שם העיר שונה לדיראץ' וחשיבותה קטנה מאוד.
העיר הייתה פעילה בתנועת השחרור האלבנית.
דגל אלבניה הונף בה ב-26 בנובמבר 1912 אך היא נכבשה על ידי סרביה כעבור שלושה ימים כחלק ממלחמת הבלקן הראשונה.
סרביה הקימה באזור את מחוז דורס, אך היא נסוגה ממנו באפריל 1913, והוא הועבר לאלבניה.
העיר הפכה לבירה הלאומית השנייה של אלבניה, אחרי ולורה, ב-7 במרץ 1914. במלחמת העולם הראשונה העיר נכבשה תחילה על ידי איטליה ב-1915, לאחר מכן על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנים 1916–1918, ולבסוף היא נכבשה על ידי מדינות ההסכמה והוחזרה לאלבניה.
היא נותרה הבירה עד ה-11 בפברואר 1920 כשהוחלט להעביר את הבירה לטירנה.
במלחמת העולם השנייה דורס, כמו יתר אלבניה, סופחה לאיטליה בין 1939 ל-1943 ושמה שונה בחזרה לדורצו, ולאחר מכן נכבשה על ידי גרמניה הנאצית ב-1944. העיר הייתה חשובה אסטרטגית ושימשה כבסיס לפלישה האיטלקית ליוון.
העיר ניזוקה קשות מהפצצות בעלות הברית, והכוחות הגרמנים פוצצו את נמל דורס כשנסוגו ממנה.
תחת שלטונו של אנוור הוג'ה העיר נבנתה מחדש במהירות, הוקמו באזור שלה תעשיות כבדות שונות והנמל שלה הורחב.
בסוף שנות ה-80 שמה שונה לזמן קצר לדורס-אנוור הוג'ה.
עם קריסת המשטר הקומוניסטי באלבניה ב-1990, העיר הפכה למוקד הגירה מאלבניה, כשספינות נחטפו והוכרחו להשיט מהגרים לאיטליה.
עקב כך, איטליה התערבה צבאית והשתלטה על נמל העיר.
ב-1997 אלבניה נכנסה למצב של אנרכיה עקב תרמית פירמידה שקרסה, וכוח שמירת שלום בהנהגת איטליה הוצב בעיר ובערים אחרות.
עם תחילת המאה ה-21 החלו עבודות נרחבות בעיר במהלכם רחובות רבים רוצפו מחדש ופארקים זכו למתיחת פנים.
דורס היא קישור חשוב בין אלבניה ומערב אירופה הודות לנמל שלה ולקרבה שלה לערי נמל איטלקיות, כמו בארי.
בנוסף יש בעיר מספנה ומספר תעשיות שעוסקות בעיקר במוצרי עור ופלסטיק.
חופי העיר מושכים תיירים כבר שנים רבות, ורבים מאנשי אלבניה מבלים את חופשות הקיץ שלהם בחופי דורס.
העיר וחופיה הם יעד פופולרי לתיירים מאלבניה ומחוצה לה, ומעריכים שמבקרים בה כ-800,000 תיירים כל שנה.
בין המבנים החשובים בעיר ניתן למנות את הספרייה המרכזית, ומוזיאונים שונים כמו המוזיאון הארכאולוגי של דורס.
בעיר נמצאים גם החומה של העיר העתיקה של דורס, טירת דורס, והאמפיתיאטרון הרומי הגדול בבלקן, שממוקם ליד הנמל.
פלפל הנאגה של דורסט (Capsicum chinense) הוא זן של פלפל חריף הגדל בכפר וסט בקסינגטון שבדורסט, אנגליה.
הפלפל הוכתר בתואר הפלפל החריף בעולם עד שנת 2011 בה החליף את מקומו ה-Infinity Chilli ומאוחר יותר מלאך-המוות מקרולינה.
פלפל זה פותח על ידי מייקל וג'וי מיכאוד מזן ה"נאגה מוריץ'", הגדל בבנגלדש.
מקור שמו מגיע מהיצור המיתולוגי, נאגה, שחציו אדם וחציו נחש.
צורתו דומה לחרוט, המגיע לעובי של עד כ-2 ס"מ בכתפיים ולאורך של עד 4 ס"מ.
צבע פרי הבוסר הוא ירוק והופך לאדום בבשלותו.
בגלל חריפותו היתרה המקשה על אכילתו, יש הצורכים אותו בעקיפין על ידי הבאת אוכל במגע עמו.
דגימות שנשלחו לשתי מעבדות בארצות הברית דיווחו על דרגת חריפות של 1.032 מיליון במדד סקוביל, עובדה הממקמת אותו כפלפל השני החריף ביותר בעולם, אחרי עקרב מורוגה מטרינידד.
דורנבירן היא עיר במדינת פורארלברג שבמערב אוסטריה על גדות נהר דורנבירנר אך הנשפך לאגם קונסטנץ, ובירת מחוז דורנבירן.
העיר גובלת בגרמניה, שווייץ וליכטנשטיין.
אוכלוסיית העיר מונה 49,278 תושבים (נכון ל-2018), ונחלקת לשישה רבעים מנהליים.
העיר היא מרכז עסקים, והיא עיר המסחר והקניות הגדול בפורארלברג.
בעיר נמצאת רשות השידור האוסטרית - ORF, בתי ספר גבוהים ומכללות.
העיר הייתה בעבר מרכז עיקרי של תעשיית טקסטיל, שהלכה והצטמצמה בשנות השמונים.
השם "דורנבירן" מקורו במילה 'torrin puirron' שפירושה "היישוב של טורו" (שמו של יישוב אלמאני חקלאי שהיה במקום).
העיר הוזכרה לראשונה במסמך משנת 895 מהעיר סנט גאלן שבשווייץ.
ב-1380 העיר הפכה להיות תחת שלטון בית הבסבורג.
בשנת 1793 העיר הועלתה לרמת עיירת שוק.
בשנת 1932 צורף לעיר הכפר אבניט, ובשנת 1969 העיר הפכה למושבה של הרשות המנהלית של מחוז דורנבירן.
דורנבירן היא עיר תאומה של:
"דורנו מול שאלות הנצח" הוא ספר פילוסופיה קיומית-פופולרית, שתורגם מעברית לכעשר שפות.
את הספר כתב ד"ר אהרן ברט, שהיה מנכ"ל בנק לאומי, בעת שנפל למשכב ולא יכול היה להמשיך בעבודתו.
חיבורו המקורי כלל שלושה נושאים: הבריאה, זיקת הנברא לבוראו, העולם הזה והעולם הבא וסוף דבר: דורנו לאן.
הספר הנפוץ היום כולל גם את שאר כתביו.
חיבורו נפתח בדיון על הבריאה.
תחילה על בריאת העולם ולאחר מכן על בריאת האדם.
ככל שהוא העריך את לימודי הטבע ודגל בשילובם בחינוך הדתי, הוא עמד על מגבלתם בהבנת מהות בריאת העולם.
לדעתו בפי המדע אין תשובה על השאלה כיצד נתהוו העולם ומלואו.
מדעי הטבע אינם יכולים להסביר מה קרה לפני היות החומר והאנרגיה בעולם.
אין כל נקודת אחיזה להבין מתוך מדעי ה"טבע" מאין בא החומר או האנרגיה עצמה לעולם.
לאחר מכן הוא עובר לדיון בנושא בריאת האדם.
הוא מתייחס לאמור בתורה כי אלוהים ברא את האדם בצלמו כדמותו, ().
לדעתו, השכל האנושי שואף תמיד לאותה אחדות שהיא מסימני הבריאה.
ולכן כל מחשבה מתחילה אמנם בניתוח, אבל מטרת הניתוח היא להביא את החלקים שהופרדו לאיחוד מחדש על רמה יותר גבוהה ולהתקדמות במחשבה.
חלקו השני של הדיון הוא בנושא: זיקת הנברא לבוראו.
טענתו של אהרן ברט היא:
בדיון בשאלה על קיום ההשגחה וחופש הבחירה של האדם, אהרן ברט מביא לדוגמה את פועלו של בנימין זאב הרצל לקידום הרעיון הציוני.
אלמלא תוכנית אוגנדה שהשיג הרצל, בריטניה לא הייתה מחשיבה את הציונות ואולי הצהרת בלפור לא הייתה באה לעולם.
חלקו האחרון של הספר דן ב"העולם הזה והעולם הבא".
ברט בא בחשבון עם הנצרות הגורסת "מלכותי איננה מן העולם הזה".
אמנם היהדות מאמינה בעולם הבא ובתחיית המתים, אך מה שצריך לעמוד לנגד עינינו הוא העולם הזה.
המצוות שעם ישראל הצטווה, בין אדם למקום ובין אדם לחברו, מעמידות אותנו על תפקידנו בעולם הזה דווקא.
היהדות מדגישה שמרכז פעולות האדם ומרכז התחייבויותיו כלפי ריבונו של עולם הוא בעולם הזה.
(מהדורה ב מורחבת ומתוקנת: תשט"ו)
דורנגו (בספרדית: Durango) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו.
דורנגו גובלת בצ'יוואווה בצפון, קואווילה בצפון-מזרח, סקטקס בדרום-מזרח, נאיאריט בדרום מערב וסינלואה במערב.
בירת המדינה והעיר הגדולה ביותר בה נקראת אף היא דורנגו.
דורסודורו (באיטלקית: Dorsoduro) היא אחד מששת רובעי העיר ונציה שבאיטליה.
ברובע נמצאים האזורים הגבוהים ביותר בעיר, וכן האיים ג'ודקה וסקה פיזולה.
מקור שמו של הרובע במילה האיטלקית ל"רכס קשה" בשל גובהו היחסי של אזור הרובע ביחס ליתר איי החול של לגונת ונציה.
הרובע החל להתפתח במאה השישית משני צדי תעלת ג'ודקה הנמצאת במרכז הרובע.
במהלך המאה ה-11 התפשטה העיר צפונה לעבר התעלה הגדולה ובהמשך לעברה השני של התעלה, וברבע נבנתה בזיליקת סנטה מריה דלה סאלוטה ורציף דזאטרה.
במהלך המאה ה-19 נבנתה ברובע זה האקדמיה של ונציה המקושרת כיום בגשר האקדמיה לרובע סן מרקו.
ברובע ממוקמים המוזיאונים אוסף פגי גוגנהיים וקה רצוניקו המבנים פאלאצו דאריו, פאלאצו אריאני, פאלאצו דזנוביו, קה פוזקארי וכן הכנסיות סן טרובאסו, סן פנטאלון, סן ניקולו דה טולנטינו, כנסיית סן סבסטיאנו וכנסיית סנטה מריה דל קארמלו.
דורסט הוא מחוז בדרום-מערב אנגליה, על גדות תעלת למאנש.
עיירת המחוז מאז 1305 לערך היא דורצ'סטר, השוכנת בדרום המחוז.
מידות המחוז בין הנקודות המרוחקות ביותר הן 80 קילומטרים ממזרח למערב, ו-64 קילומטרים מצפון לדרום.
בסך הכל משתרע המחוז על פני 2,653 קילומטרים רבועים.
דורסט גובל בדבון במערב, בסאמרסט בצפון-מערב, בווילטשייר בצפון-מזרח, ובהמפשייר במזרח.
כמחצית מאוכלוסיית המחוז מתגוררת באגד הערים של דרום-מזרח דורסט.
שאר האוכלוסייה מתגוררת בצפיפות אוכלוסין נמוכה בכפרים.
דורסט ידוע בזכות אתר המורשת העולמית "חוף היורה" השוכן בשטחו, ובו ניתן לצפות בתצורות נוף.
כמו כן, בדורסט יש מספר מקומות נופש בבורנמות', פול, ויימות' וליים רג'יס.
המחוז ידוע גם כמקום התרחשותם של רבים מרומניו של תומאס הרדי, שנולד ליד דורצ'סטר.
לדורסט היסטוריה ארוכה של התיישבות אנושית, ועם אתריו הארכאולוגיים הבולטים נמנות גבעות המבצרים של טירת מיידן וטירת הוד.
מרבית הנוף של דורסט מתחלק לשתי קטגוריות, הנקבעות לפי הגאולוגיה שלהן.
ישנם מספר רכסים גדולים של גבעות אבן גיר, שרובן בוראו מהיערות הטבעיים שגדלו עליהן ומאופיינות כיום בכרי דשא נמוכים וקרקע ראויה לעיבוד חקלאי.
אזורי אבן הגיר כוללים רצועת קירטון החוצה את המחוז מכיוון דרום-מערב לצפון-מזרח, והיא מורכבת מקרנבורן צ'ייס, מדורסט דאונס ומפרבק הילס.
בין אזורי מורדות הגבעות יש עמקי חרסית עם מישורי הצפה.
העמקים משמשים בעיקר למחלבות חקלאיות, אך יש בהם גם כפרים קטנים, חוות וחורשות.
עם העמקים הללו נמנים עמק בלקמור ועמק פרום.
בדרום-מזרח דורסט, ליד פול ובורנמות', נמצאים מרבצי חרסית איאוקנית לא חדירה, חולות וחצץ.
הקרקעות הדקות הללו הן בית גידול עבור כל מיני הזוחלים הטבעיים של בריטניה.
שפך הנהר פרום זורם דרך הסלעים החלשים הללו, ויובליו הרבים חצבו שפכים רבים.
בתחילת שפך הנהר קיימים מרבצי חול שהפכו אותו לנמל פול, הנחשב לאחד המפרצים הגדולים ביותר בכדור הארץ.
המפרץ רדוד מאוד במקומות אחדים, ויש בו מספר איים קטנים.
המפרץ וגבעות הקירטון ואבן הגיר שוכנים מעל אחד משדות הנפט היבשתיים הגדולים ביותר באירופה.
השדה, המופעל על ידי בריטיש פטרוליום, כולל את באר השאיבה הוותיקה ביותר בעולם מבחינת רצף פעילות (קימרידג', מאז שנות ה-60) והקידוח האנכי הארוך ביותר (8 קילומטרים).
רוב קו החוף של דורסט הוכרז ב-2001 כאתר מורשת עולמית בזכות התצורות הגאולוגיות שלו.
בחוף יש תיעוד לכל תרבות המזוזואיקון, בין הטריאס לקרטיקון, והוא הניב מאובנים חשובים כגון האיכתיוזאוריה הראשון ומאובני עצים מהיורה.
בחוף יש דוגמאות לתצורות קרקע חופיות, כגון מפרץ קטן (לולוורת' קוב) וקשת טבעית (דרדל דור).
פורטלנד הוא אי אבן גיר הבולט לתוך תעלת למאנש, והוא מחובר לחלק העיקרי של דורסט באזור חוף צ'סיל.
בחלק המערבי של המחוז יש פחות קירטון וחרסית המאפיינים את דרום-מזרח אנגליה, ובמקומם ניתן למצוא חוואר וגרניט שמקורם בדבון.
במשך שנים מקובל היה לחשוב כי פילסדון פן (277 מטרים) היא הגבעה הגבוהה ביותר בדורסט, אך בסקרים שנערכו בשנים האחרונות התברר כי הגבעה הגבוהה ביותר היא לואסדון היל, המתנשאת ל-279 מטרים.
בדורסט יש את האחוז הגבוה ביותר של אזורי שימור באנגליה, הכוללים את האזור של יופי טבעי יוצא דופן (44% משטח המחוז), אתר מורשת עולמית (155 קילומטרים), שני חופי מורשת (92 קילומטרים רבועים), ואתרים בעלי עניין מדעי מיוחד (199.45 קילומטרים רבועים).
נתיב החוף הדרום מערבי, שהוא שביל לאומי, משתרע לאורך חוף דורסט בין הגבול עם דבון לקרבת פול.
האקלים של דורסט מאופיין בקיץ חם ובחורף מתון, כיוון שהוא המחוז השלישי באנגליה מכיוון דרום, אך איננו מערבי מספיק כך שיושפע מהרוחות האטלנטיות החזקות של קורנוול ודבון.
דורסט, ביחד עם דרום-מערב אנגליה, מאופיין בטמפרטורות חורפיות גבוהות יותר (ממוצע של 4.5 עד 8.7 צלזיוס) בהשוואה לשאר הממלכה המאוחדת, וטמפרטורות קיץ גבוהות יותר בהשוואה לדבון ולקורנוול (ממוצע של 19.1 עד 22.2 צלזיוס).
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא בין 9.8 ל-12 צלזיוס, מלבד האזורים הגבוהים כגון דורסט דאונס.
נדיר לחזות בירידת שלג באזורי החוף של דורסט.
מחוזות החוף הדרומיים דורסט, המפשייר, מערב סאסקס, מזרח סאסקס וקנט נהנים מיותר ימי שמש בהשוואה לכל הממלכה המאוחדת, והממוצע שלהם הוא 1541 - 1885 שעות אור.
כמות המשקעים הממוצעת במחוז משתנה בהתאם למיקום: באזורי החוף הדרומיים והמזרחיים יורדים 741 מילימטרים של גשם לשנה, ובאילו בדורסט דאונס יורדים 1061 עד 1290 מילימטרים לשנה.
כמות זו פחותה בהשוואה לדבון וקורנוול שבמערב, אך גבוהה יותר בהשוואה למחוזות שבמזרח.
ההתיישבות האנושית הראשונה הידועה בדורסט הייתה של ציידים מזוליתים בערך בתחילת האלף השמיני לפנה"ס.
אוכלוסיות הציידים היו קטנות ומרוכזות לאורך החוף בקרבת האי פרבק, האי פורטלנד, ויימות' וצ'סיל ביץ', לאורך נהר סטור.
האוכלוסיות הללו השתמשו בכלים ובאש על מנת לפנות חלק מיערות האלון הטבעיים שגדלו בהם.
גבעות הקירטון הגבוהות של דורסט היו מקום משכנם של יישובים מוגנים במשך אלף שנה בקירוב, וישנם תילי קבורה מתקופת האבן החדשה ותקופת הברונזה ברוב גבעות הקירטון של המחוז, ומספר גבעות מבוצרות מתקופת הברזל, שהידועה מביניהן היא טירת מיידן שנבנתה בערך בשנת 600 לפנה"ס.
בתקופת הברזל בוצע גם בירוא יערות של רוב גבעות הקירטון, על מנת לפנות מקום לחקלאות וגידול בעלי חיים.
בדורסט יש עתיקות רומיות רבות, הנמצאות בעיקר ליד העיר הרומית דורצ'סטר, שבה שכנה טירת מיידן שנכבשה מהקלטים הדורוטריגים על ידי לגיון רומי בפיקודו של אספסיאנוס בשנת 43, כחלק מתחילת הכיבוש הרומי של בריטניה.
דרכים רומיות הובילו מדורצ'סטר ומגבעת המבצר בבדברי, לאורך רכסי הקירטון, אל הכפרים הרומיים הקטנים ששכנו ברחבי המחוז.
הרומאים הגיעו גם לאי פורטלנד, וביצעו בו עבודות עפר למטרות ביצורים בגבעת ורנה.
בתקופה הרומית החלה מגמה של מעבר היישובים מראשי הגבעות אל העמקים, ובמאה ה-4 ננטשו ראשי הגבעות סופית.
במשך כמאתיים שנים עיכב חפיר הגנתי גדול בשם בוקרלי דייק את ניסיונות הסקסונים לכבוש את דורסט מכיוון צפון מזרח.
הרומנו-בריטים נותרו בדורסט במשך מאתיים השנים שלאחר נסיגת הלגיונות הרומים.
קו החוף הקשה מנע אפשרות של פלישה ימית.
לאחר שיקום הדרך הרומית לאורך קרנבורן צ'ייס במאה ה-6 הצליחו הסקסונים להתקדם לתוך דורסט.
הרומנו-בריטים נסוגו, ובנו ביצורים נוספים שקרסו בתוך מאה שנים.
הסקסונים הצליחו לכבוש את מזרח דורסט בערך באמצע המאה ה-7, ואת מערב דורסט זמן קצר לאחר מכן.
לאחר מכן היה דורסט לחלק מממלכת וסקס הסקסונית.
בספר יום הדין מתועדים יישובים סקסוניים רבים המתאימים למיקום של עיירות וכפרים מודרניים, רובם בעמקים.
במאות השנים שלאחר מכן יצרו המתיישבים דפוס יישוב של חוות חקלאית, שהיה הדומיננטי ביותר במאה ה-19. מנזרים רבים הוקמו במשך השנים, והם היו בעלי קרקעות ומרכזי כוח חשובים.
במהלך האנרכיה של המאה ה-12 התרחשו בדורסט מספר אירועים בעלי אופי צבאי, וכתוצאה מהם בוצר המחוז באמצעות בניית טירות בקורפה קאסל, פאוורסטוק, וורהאם ושפטסברי, וחוזקו המנזרים השונים.
ב-1348 החלה מגפת המוות השחור באנגליה, ככל הנראה לאחר שנשאי המחלה הגיעו לנמלי החוף הדרומי, כולל ויימות' שהייתה אחת העיירות הראשונות שנפגעו.
במאה ה-14 ובמאה ה-15 החלה מגמה של העברת היישובים מראשי הגבעות לעמקים.
לאורך כל ימי הביניים שימש האזור את האצולה, כולל חלק ממלכי אנגליה, כאתר לאחוזות ציד.
במלחמת האזרחים האנגלית של המאה ה-17 היו במחוז מספר מעוזים מלוכניים, שחלקם נהרסו על ידי תומכי הפרלמנט.
בין תקופת בית טיודור לתקופה הג'ורג'יאנית החל תהליך התמקצעות של החוות וגדילת המנזרים, דבר שהוביל לגידול באוכלוסייה ובשטח היישובים.
המהפכה התעשייתית כמעט ולא השפיעה על דורסט, שנותר ברובו אזור כפרי, אולם כלכלת החוות גרמה לאחד האירועים שהביאו להקמת תנועת האיגודים המקצועיים.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 הקימה קבוצת עובדי חווה את אחד האיגודים הראשונים.
ב-1832 הוצאו האיגודים מחוץ לחוק, ושישה אנשים הוגלו.
מסילות הרכבת שנבנו במאה ה-19 הגדילו את יכולת הניידות והתקשורת של תושבי דורסט.
במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה היה דורסט יעד חשוב של הצי המלכותי, הודות למקומו על גדות תעלת למאנש.
נמל פורטלנד, שנבנה במאה ה-19 והוגן על ידי מבצר נות' ומצודת ורנה, היה במשך שנים רבות אחד מבסיסי הצי הגדולים ביותר.
ספינות בריטיות, אמריקניות וקנדיות עגנו בנמל ובמפרץ ויימות' הסמוך לפני הפלישה לנורמנדי.
האימונים לקראת ההגעה לנורמנדי נערכו גם כן בדורסט, בקטע החוף שליד סטאדלנד.
נמל פורטלנד שימש כבסיס אימונים עבור הצי המלכותי וכוחות נאט"ו עד שנות ה-90. כיום הוא נמל אזרחי ואזור נופש, ואירח את תחרויות השיט של אולימפיאדת לונדון ב-2012.
במאה ה-19 הגיע המלך ג'ורג' השלישי לוויימות' על מנת לנפוש לאחר מחלתו, ומאז חל גידול בתעשיית התיירות של האזור.
עם הגדילה בנפח התיירות היא החלה להוות תחרות לחקלאות כמקור הפרנסה העיקרי של האי.
ב-1974 שונו גבולותיו של המחוז, וסופחו אליו אזורים קטנים מדרום מערב המפשייר, הכוללים את הערים בורנמות' וכרייסטצ'רץ'.
ב-1996 הופרדו בורנמות' ופול ליישובים עצמאיים מהמחוז.
שלושה גופים אחראים על תחום החינוך בדורסט: הרשויות היוניטריות של בורנמות' ופול ומועצת מחוז דורסט, המטפלת בשאר המחוז.
מערכת החינוך בדורסט מורכבת מבתי ספר ציבוריים.
המעבר בין בית הספר היסודי לחטיבת הביניים מתבצע בגיל 9, ומחטיבת הביניים לתיכון בגיל 13. מערכת זו אפשרה למחוז, הכפרי במהותו, לבזר את מקומות הלימוד של שנות הלימוד הראשונות, ולהקטין את דרישות התחבורה עבור תלמידים מבוגרים יותר.
אולם, לאור הירידה במספר התלמידים בחלקים מהמחוז החליטה המועצה לעבור למערכת של בית ספר יסודי ובית ספר על-יסודי, עם מעבר בגיל 11, בעיקר באזורים העירוניים כגון בלנדפורד.
בדורסט יש בסך הכל 27 בתי ספר על-יסודיים, 19 מתוכם של המדינה ו-8 עצמאיים.
מעבר לכך יש בדורסט מכללות בבורנמות' ופול, ובדורצ'סטר וויימות'.
אוניברסיטת בורנמות' היא האוניברסיטה היחידה במחוז, ובנוסף לה יש במחוז מספר בתי ספר פרטיים.
כיוון שדורסט הוא מחוז כפרי במהותו, יש בו פחות מוסדות תרבות בהשוואה לאזורים גדולים או מאוכלסים יותר.
המבנים העיקריים שבהם נערכים קונצרטים והצגות תיאטרון הם הלייטהאוס, המרכז הבינלאומי בורנמות' ותיאטרון הפביליון, תיאטרון טיבולי שבווימבורן, ותיאטרון הפביליון שבוויימות'.
אחד ממוסדות התרבות המפורסמים ביותר של דורסט הוא התזמורת הסימפונית של בורנמות', שהוקמה ב-1893.
לדורסט אין נציגות בולטת בספורט.
שני מועדוני הכדורגל הבכירים במחוז הם בורנמות' (פוטבול ליג 2), דורצ'סטר טאון וויימות' (קונפרנס סאות').
מועדון הקריקט המקומי, דורסט CCC, משחק בליגת הקריקט הלאומית של אנגליה.
ברחבי המחוז מתקיימים משחקי רוגבי יוניון, והגוף המארגן אותם הוא איגוד הרוגבי פוטבול של דורסט ווילטשייר.
אולם, למחוז יש מוניטין בספורט מים, הודות למים המוגנים של מפרץ ויימות' ונמל פורטלנד, מפרץ פול ונמל פול.
פרסומו של דורסט בספרות נובע בין השאר מהיותו מקום הולדתו של הסופר והמשורר תומאס הרדי, שרבים מהמקומות המתוארים ברומנים שלו הנמצאים במחוז וסקס הבדיוני הם למעשה בדורסט, שאותו הוא מכנה דרום וסקס.
הקרן הלאומית מחזיקה בבית הולדתו של הרדי, קוטג' השוכן ביער הנמצא מזרחית לדורצ'סטר, ובמקס גייט, הבית שבנה לעצמו בדורצ'סטר, ובו חי עד מותו.
לדורסט יש קשר עם סופרים נוספים כגון דאגלס אדמס (כתביו הראשונים התפרסמו לאחר שעבר ללמוד בבית ספר מקומי), ג'ון לה קארה (נולד וגדל בפול), ג'ון קאופר פואיס (חלק מעלילות הספרים שלו מתרחשות בדורסט ובסאמרסט), ורוברט לואיס סטיבנסון שכתב את "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד" בעת שהתגורר בבורנמות'.
החוקר סר וולטר ראלי התגורר בדורסט לאורך רוב ימי חייו, ואילו המדען והפילוסוף רוברט בויל התגורר בסטולברידג' מאנור למשך תקופה קצרה; הנטורליסט אלפרד ראסל וולאס התגורר גם כן בדורסט, והוא קבור בברודסטון.
טים ברנרס-לי, ממציא ה-World Wide Web, התגורר במחוז והחל את הקריירה שלו בטלקומוניקציה בפול.
המלחין מוציו קלמנטי התגורר ועבד ליד בלנדפורד.
להקת הרוק המתקדם קינג קרימזון נוסדה בעיר פול שבמחוז דורסט בשנת 1968. רוברט פריפ וגרג לייק נולדו בפול וגדלו בה, שניהם למדו לנגן בגיטרה אצל דון סטרייק, התאמנו באותם התרגילים והכירו היטב זה את זה.
השניים ניגנו בלהקות שונות, עד שפריפ צירף את גרג לייק להרכב שבו ניגן, והפך לקינג קרימזון.
גם אנדי סאמרס מפוליס היה תלמיד של דון סטרייק.
הוא ניגן בפסנתר, וכשעבר לגור בדורסט, עבר גם לנגן בגיטרה.
דורסט הוא מחוז כפרי ברובו עם כפרים קטנים רבים, מספר עיירות, וללא ערים או כבישים מהירים.
אגד הערים היחיד הגדול ביותר הוא אגד הערים של דרום מזרח דורסט, הכולל את אתרי הנופש של בורנמות', הנמל ההיסטורי של פול, העיירה קרייסטצ'רץ' וכפרים קטנים נוספים.
בורנמות' הוקמה בתקופה הוויקטוריאנית בעקבות העלייה בפופולריות של רחצה בים.
אחת הדוגמאות להתעשרות האזור היא אזור סנדבנקס שליד פול.
אזור זה היה קרקע חסרת ערך ולא רצויה בקרב החקלאים במאה ה-19, אך כיום הוא נחשב לאחד האזורים היקרים ביותר בעולם.
בורנמות' וקרייסטצ'רץ' היו בעבר חלק מהמפשייר, אך הן סופחו לדורסט לאחר הרה-ארגון של מחוזות אנגליה ב-1974.
שני היישובים הגדולים האחרים במחוז הם דורצ'סטר (עיירת המחוז) וויימות', שהייתה אחת מעיירות התיירים הראשונות וזכתה לביקורים רבים של המלך ג'ורג' השלישי.
העיירות והחוות של אזור בלקמור וייל מקבלות שירותים מעיירות השוק ההיסטוריות בלנדפורד פורום, שרבורן, ג'ילינגהאם, שאפטסברי וסטרמינסטר ניוטון.
בקצה המערבי של דורצ'סטר מוקמת עיירה מתוכננת בשם פאונדברי, שבנייתה הוזמנה ותוכננה על ידי הנסיך צ'ארלס וצפויה להסתיים עד 2025. הפרבר אמור לשלב מבני מסחר ומגורים, ולהיות ניגוד לעיירות מגורים ולהתפתחות תלוית תחבורה.
שני קווי רכבת עיקריים מחברים את דורסט ללונדון.
החלק המערבי של קו אינגלנד מיין עובר דרך צפון המחוז בקרבת ג'ילינגהאם ושרבורן, עם תחנה ליד הגבול עם סאמרסט.
קו זה מספק שירותי רכבת לכל תושבי המחוז המתגוררים בחלקו המערבי.
קו סאות' וסט מיין עובר בדרום המחוז דרך בורנמות', פול, דורצ'סטר ומסתיים בוויימות'.
בנוסף, קו הארט אוף וסקס עובר דרך ויימות' ובריסטול.
דורסט הוא אחד מארבעת המחוזות הלא-מטרופוליטניים באנגליה שבהם אין כביש מהיר, אך במחוז עוברים שלושה כבישים גדולים (A303, A31 ו-A35).
נמל התעופה האזרחי היחיד במחוז הוא נמל התעופה בורנמות', ובוויימות' ופול יש נמלי ים.
אין כבישים ראשיים המובילים לכיוון צפון מדורסט.
למרות החסרונות הללו חלה התפתחות נרחבת בשירותי האוטובוסים ב-15 השנים האחרונות, תוך ניצול היתרון של מענקי ממשלת בריטניה והממשל המקומי.
על מנת לפצות על היעדר קו רכבת מערבית לדורצ'סטר מופעל קו אוטובוס סדיר לאורך כביש A35, בין ויימות' לאקסמינסטר.
הנהלת חוף היורה מפעילה קו בין פול לאקסטר, ומנצלת בכך את מספר התיירים הפוקדים את המקום.
נתיבים אחרים מגיעים עד לעיירות בסאמרסט, וילטשייר והמפשייר.
בשנים האחרונות חל גידול גם במספר הקווים המגיעים לעיירות והכפרים של המחוז.
מועצת המחוז יושבת בבית המועצה שבדורצ'סטר.
הבחירות האחרונות למליאת המועצה נערכו ביוני 2009, ובהן נקבע כי הרכבה יהיה 28 חברים שמרנים, 16 ליברלים דמוקרטים וחבר אחד עצמאי.
דרום דורסט מיוצג בפרלמנט הבריטי על ידי ג'ים נייט, ובמחוז הבחירה שלו הושג הניצחון הקטן ביותר של מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות של 2005. במחוזות הבחירה האחרים של דורסט זכו השמרנים (מערב דורסט, כרייסטצ'רץ' וצפון דורסט) והליברלים דמוקרטים (מרכז דורסט וצפון פול).
האזור הבנוי של פול ובורנמות' מחולק לשלושה מחוזות בחירה, מזרח בורנמות', מערב בורנמות' ופול, שכולם מיוצגים על ידי חברי פרלמנט שמרנים.
דורסט, ביחד עם שאר דרום-מערב אנגליה וגיברלטר, נכלל במחוז הבחירה דרום-מערב אנגליה של הפרלמנט האירופי.
אוכלוסיית דורסט מונה 406,800 תושבים, בנוסף ל-163,200 בבורנמות' ו-138,000 בפול נכון לאמצע שנת 2007. הסטטיסטיקות שלהלן לא כוללות את פול ובורנמות', שאינן מהוות יותר חלק מהמחוז המנהלי.
98.7% מאוכלוסיית דורסט היא ממוצא לבן.
27.4% מתושבי דורסט הם בני 65 ומעלה, ובכך המחוז הוא בעל החלק היחסי הגבוה ביותר של קבוצת גיל זו ברחבי הממלכה המאוחדת.
קצב הריבוי הטבעי של דורסט, העומד על 8.7 לידות לכל 1,000 תושבים, הוא הנמוך ביותר ב-34 המחוזות הלא-מטרופוליטניים של אנגליה, כשהממוצע באנגליה ובוויילס הוא 12.1 לידות לכל 1,000 תושבים.
שיעור התמותה של המחוז, העומד על 12 מיתות לכל 1,000 תושבים, הוא השלישי בגודלו באנגליה לאחר מזרח סאסקס ודבון.
ב-1996 היו 1,056 מיתות יותר מלידות, כך שקצב גידול האוכלוסייה היה מינוס 2.7 אנשים לכל 1,000 תושבים, אך ב-1997 היגרו לדורסט ולאגד הערים פול-בורנמות' 7,200 תושבים, כך שקצב גידול האוכלוסייה נטו היה השני בגודלו במדינה לאחר קיימברידג'שייר, ועמד על 17.3%.
הערך המוסף הגולמי של המחוז המנהלי היה 4.673 מיליארד לירות שטרלינג בשנת 2003, בנוסף ל-4.705 מיליארד עבור פול ובורנמות'.
4% מהערך המוסף הגולמי יוצרו על ידי תעשייה ראשונית, 26% על ידי תעשייה שניונית ו-70% על ידי תעשייה שלישונית.
הערך המוסף הגולמי עבור 16 האזורים של דרום-מערב אנגליה היה 6.257 מיליארד לירות שטרלינג.
הערך המוסף הגולמי לאדם היה 11,475 לירות שטרלינג במחוז המנהלי, 15,532 עבור פול ובורנמות', 15,235 עבור דרום-מערב אנגליה ו-16,000 עבור הממלכה המאוחדת כולה.
כלכלת המחוז הייתה מבוססת בעבר על חקלאות.
מזה עשורים רבים החקלאות איננה המעסיק הגדול ביותר במחוז, כיוון שהמיכון הפחית במידה רבה את מספר הפועלים הדרושים.
החקלאות הפכה לפחות רווחית, וגודל המגזר הצטמצם בהתאם.
בין 1995 ל-2003 ירד הערך המוסף הגולמי של התעשייה הראשונית (בעיקר חקלאות עם קצת דיג ומחצבות) מ-229 ל-188 מיליון, השווים לירידה מ-7.1% ל-4% בערך המוסף הגולמי של המחוז.
בשנת 2002 שימשו 1,903 קילומטרים רבועים משטח המחוז למטרות חקלאיות.
גם גודל חוות הכבשים והחזירים ירד באותה תקופה.
התיירות התפתחה כגורם תעשייתי חשוב מאז ראשית המאה ה-19. 3.4 מיליון תיירים בריטים ו-360,000 תיירים זרים ביקרו במחוז ב-2006, והוציאו בסך הכל 659 מיליון לירות שטרלינג.
מספרי התיירים המקומיים והזרים התנודדו בשנים האחרון בגלל מגוון גורמים כגון ביטחון ומיתון, מגמה שמשתקפת ברחבי הממלכה המאוחדת כולה.
התעשייה היצרנית בדורסט מהווה 14.6% מכלל כוח העבודה, בהשוואה ל-18.8% במדינה כולה, והוא מדורג במקום ה-30 מתוך 34 במחוזות הלא-מטרופוליטניים של אנגליה.
התוצר המקומי הגולמי שווה ל-84% מהממוצע הלאומי.
המחוז אירח את אירועי השיט של אולימפיאדת לונדון 2012 באקדמיית השייט הלאומית ויימות' ופורטלנד שבאי פורטלנד.
המבנה הושלם כבר ב-19 במאי 2009, ומשמש נבחרות שיט בינלאומיות כהכנה למשחקים האולימפיים.
דורס גרינביין (Durs Grünbein; נולד ב-9 באוקטובר 1962) הוא משורר, מתרגם ומסאי גרמני.
הוא למד מדעים במטרה להיות וטרינר אולם זנח דרך זאת לטובת השירה.
בשנת 1995 זכה בפרס ביכנר, הנחשב לאחד מהפרסים היוקרתיים בגרמניה.
בשנת 2005 לימד בדארטמות' קולג' שבארצות הברית.
החל משנת 2006 מלמד באקדמיה לאמנויות בדיסלדורף (Kunstakademie Düsseldorf).
הוא תרגם יצירות לגרמנית, בהם של היוצרים סמואל בקט, אנרי מישו וג'ון אשבורי.
מחוז דורנבירן הוא מחוז באוסטריה, במדינת פורארלברג.
בירתו היא העיר דורנבירן, שהעניקה למחוז את שמו.
המחוז מחולק לשלוש מועצות מקומיות, שניים מהן - ערים.
דורניה דו 17, המכונה גם "עיפרון מעופף" , היה מפציץ קל גרמני במלחמת העולם השנייה.
המטוס תוכנן כך שיהיה מהיר ויוכל לחמוק ממטוסי יירוט של האויב.
הוא היה דו מנועי, אחד על כל כנף, וזנב-H, כך שהיה יכול לתמרן ביעילות ובגובה נמוך.
הוא היה חמוש במספר מקלעים ויכל לשאת עד 1,000 ק"ג פצצות.
המטוס תוכנן בתחילת שנות השלושים, והיה אחד משלושת המפציצים המרכזיים של הלופטוואפה בשלוש השנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה.
טבילת האש הראשונה של המטוס הייתה במלחמת האזרחים בספרד, במסגרת לגיון הקונדור.
דורניר Do 17, והיינקל He 111 היו המפציצים המרכזיים של גרמניה ב-1939–1940. הוא שימש בעיקר עד 1941, אבל עד סוף המלחמה היה פעיל.
הייצור שלו הופסק ב-1940, עקב פיתוח הדורניר Do 217.
לדורניר Do 17, היו גרסאות רבות, הנפוצה ביותר הייתה Do 17Z.
מחוז דורסנו (בספרדית: Departamento de Durazno) הוא מחוז במדינת אורוגוואי.
המחוז נמצא במרכז אורוגוואי, וגובל בצפון עם מחוז טאקוארמבו, במזרח עם מחוז סרו לארגו, בדרום-מזרח עם מחוז טריינטה אי טרס, בדרום עם מחוז פלורידה, בדרום-מערב עם מחוז פלורס ובצפון-מערב עם מחוז ריו נגרו.
ב-1821, כשהאזור היה תחת שלטון פורטוגזי, הם ביקשו מבעל הברית שלהם פרוקטואוסו ריברה להקים כוח צבאי של פרשים ותותחנים עם בסיס בפאסו דל דורסנו, על גדות נהר ז'י (Yi).
באוקטובר באותה שנה, במסלול הזה, הוקם היישוב סאן פדרו דל דורסנו (San Pedro del Durazno) על שם פדרו הראשון, קיסר ברזיל.
זה היה השם הראשון של העיר הנקראת כיום "דורסנו".
ב-1828 הוקם המחוז תחת השם "אנטרה ריוס ז'י אי נגרו" (Entre Ríos Yí y Negro, מילולית: בין הנהרות ז'י וריו נגרו) וב-1830 שמו של המחוז שונה לדורסנו.
השם "דורסנו" (אפרסק) נובע מכך שבאזור שבו הוקמה העיר הנוכחית גדל עץ אפרסק בודד.
ראש המחוז הנוכחי הוא בנחמין אירסאבל (Benjamín Irazábal), חבר המפלגה הלאומית האורוגוואית, אשר קיבל בבחירות האחרונות 56% מהקולות.
העירייה היא הגוף המבצע של המחוז.
ראש העיר (ראש המחוז) נבחר באופן ישיר עם ארבעה ממלאי מקום על פי הצורך, למשך חמש שנים, עם אופציה לקדנציה נוספת.
המועצה המקומית מתפקדת בתור הרשות המחוקקת, והיא מפקחת על השלטון המקומי.
הנציגים נבחרו באופן יחסי לכמות הקולות שקיבלו בבחירות הכלליות לראש המחוז.
המחוז שייך בשלמותו לאגן ההידרוגרפי של נהר ריו נגרו, אשר ביחד עם נהר ז'י (río Yí) שזורם אליו חוצים את המחוז.
אל ריו נגרו נשפכים נחל סרנדי, נחל דה לאס קניאס, נחל בלנקיז'ו, נחל קרפינטריה ונחל קורדובס.
אל נהר ז'י נשפכים הנחלים טומאס קואדרה, טחרה, מלבחר, אנטוניו אררה, ויז'סבואס וקבז'רו.
מ-1973 כל שנה, בשבועות הראשונים של פברואר, נערך בעיר דורסנו הפסטיבל הלאומי לפולקלור.
מפברואר 2000 מתקיים הפסטיבל בפארק איספנידד (Hispanidad), הסמוך לעיר דורסנו.
אמני פולקלור בולטים באורוגוואי השתתפו בפסטיבל, בהם אלפרדו סיטרוסה, דניאל ויגליאטי, לרבאנויס-קרר וחוסה קרבחל, וכמו כן אמנים ממדינות אחרות בדרום אמריקה, כמו אורסיו גוארני, לאון חייקו וויקטור ארדיה.
משנת 2003, כל שנה בחודש אוקטובר מתרחש בפארק איספנידד אירוע חברתי אזורי הנקרא "פילסן רוק".
האירוע מתקיים במשך יומיים ומופיעות בו מגוון רחב של להקות רוק אורוגוואיות.
לפסטיבל מגיעים צופים לא רק מאורוגוואי, אלא גם מארגנטינה, צ'ילה, פרגוואי ועוד.
משנת 2010 האירוע מתקיים בבירת אורוגוואי, מונטווידאו.
במחוז נמצא נמל התעופה הבינלאומי סנטה ברנרדינה המשמש את העיר דורסנו.
להלן רשימה של יישובים במחוז עם למעלה מ-1,000 תושבים על פי מפקד האוכלוסין משנת 2011:
ויקטוריה דה דורנגו (בספרדית: Victoria de Durango; לעיתים נקראת סיודד דה דורנגו, בספרדית: Ciudad de Durango), או בקיצור דורנגו, היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת דורנגו במקסיקו.
במהלך המאה ה-16 חוקרי ארצות וקונקיסטאדורים ספרדים, כמו קריסטובל דה אוניאטה ונוניו דה גוסמאן, עברו באזור בדרכם לצפון מקסיקו במטרה למצוא מצבורי כסף.
אחד מהם היה פרנסיסקו דה איברה, שהיה ממוצא בסקי וקרא לאזור "עמק גואדיאנה" ב-1554. כעבור שנתיים נוסד בכפר הילידי אנלקו בעמק מנזר פרנציסקני בשם "סן חואן באוטיסטה דה אנלקו".
דה איברה ייסד במקום התיישבות בקרבת המנזר ב-8 ביולי 1563 תחת השם "וייה דה דורנגו", על שם העיירה דורנגו שנמצאת בחבל הבסקים בספרד.
עקב כך, ב-1621 פליפה הרביעי, מלך ספרד, העניק לדורנגו מעמד של עיר.
ב-1824 לאחר קבלת עצמאות מקסיקו, נוצרה מדינת דורנגו כשהעיר דורנגו היא בירתה.
בשלב מסוים שם העיר שונה ל"ויקטוריה דה דורנגו" כהוקרה לגואדלופה ויקטוריה, שהיה הנשיא הראשון של מקסיקו.
כלכלת דורנגו מסתמכת בעיקר על תיירות.
בין האטרקציות המרכזיות בעיר ניתן למנות את מרכז העיר ההיסטורי, רכבל דורנגו והעתק של גשר בלוארטה.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של דורנגו, אוניברסיטת חוארס דל אסטדו דה דורנגו ואוניברסיטת אספניה דה דורנגו.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל גואדלופה ויקטוריה, המציע טיסות לערים אחרות במקסיקו וכן ליעדים בארצות הברית.
דורנגו מקושרת לעיר קונקורדיה במדינת סינלואה דרך גשר בלוארטה.
הגשר, שנחנך ב-2012, נמצא בגובה של כ-390 מטרים, מה שהופך אותו לאחד הגשרים הגבוהים בעולם.
דורסי לילה (שם מדעי: Strigiformes) היא סדרת עופות הנכללת יחד עם דורסי היום בקבוצת העופות הדורסים.