tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחודשים הראשונים של מצב החירום, שררו תוהו ובהו וניהול לקוי של המשבר בממשלה.
בחזית הצבאית, לא ידעו הכוחות הצבאיים כיצד להילחם באויב שנע באופן חופשי בג'ונגלים ונהנה מתמיכתה של האוכלוסייה הסינית הכפרית.
בעלי חוות ומכרות בריטים, שספגו את המתקפות הקומוניסטיות, החלו לדבר על חוסר היכולת של הממשלה ועל כך שהם נבגדו על ידי הווייטהול.
האסטרטגיה הראשונית של הממשלה הייתה בעיקר לשמור על נכסים כלכליים בעלי חשיבות, כמו המכרות והמטעים.
בהמשך, באפריל 1950, נקרא הרולד בריגס, שבתפקידו האחרון היה המפקד הצבאי של בורמה, לשמש כמפקד המבצעים במלאיה.
העיקרון המרכזי של תוכניתו של בריגס הייתה שהדרך הטובה ביותר לדכא מרד כמו זה שמולו התמודדה הממשלה, הייתה לנתק את המורדים ממקור תמיכתם באוכלוסייה.
תוכנית בריגס גם זיהתה את אופיו העוין של הג'ונגל המלאי.
חלק חשוב באסטרטגיה היה לשים למטרה את אספקת המזון של ה-MNLA, שבריגס זיהה שהגיעה משלושה מקורות עיקריים: בסיסי ה-MNLA בג'ונגלים שבהם בוראו יערות לצורכי גידולים לאספקת מזון, שבטי ילידים שסיפקו ל-MNLA מזון שלוקט בג'ונגלים, ותומכי ה-MNLA בקהילות שתפסו קרקעות בשולי הג'ונגלים.
תוכנית בריגס הייתה רבת פנים, ובמסגרתה היה היבט אחד שזכה לפרסום: עקירה כפויה ממקומות מגוריהם של כ-500,000 כפריים מלאים, כולל כ-400,000 סינים, מהיישובים בהם הם התגוררו בשולי הג'ונגלים למחנות מאובטחים שנקראו "כפרים חדשים" .
כפרים אלו היו ברוב המקרים כאלו שנבנו למטרתם באופן מיוחד והיו מוקפים בגדרות תיל, בעמדות משטרה ובאזורים מוצפים, ומטרתם הייתה לשמור את הכפריים בתוכם ואת המורדים מחוצה להם.
בתחילת מצב החירום החזיקו הבריטים 13 גדודי חיל רגלים במלאיה, כולל שבעה גדודי גורקה, שלושה גדודים בריטים, שני גדודים של הרגימנט המלאי המלכותי ורגימנט של הארטילריה המלכותית שחייליו הועסקו כחיילי רגלים.
סדר כוחות זה היה קטן מדי כדי להילחם במורדים באופן יעיל, ונדרשה הצבתם של גדודי רגלים נוספים במלאיה.
הבריטים שיגרו כוחות מיחידות כמו חיל הנחתים המלכותי ורובאי המלך האפריקנים.
מאמץ נוסף הייתה הקמתו מחדש של השירות האווירי המיוחד ב-1950 ככוח שהתמחה במשימות סיור, פשיטות וכלל יחידות לדיכוי מרידות.
מזכיר ההגנה הזמני של מלאיה, סר רוברט גריינג'ר קר תומפסון, שירת בצ'ינדיטים בבורמה במלחמת העולם השנייה.
עיקר ניסיונו בלוחמה בג'ונגלים הוכח כרב ערך במהלך אותה תקופה, שכן עלה בידו למסד יחסים אפקטיביים בין הצבא לאזרחים והיה אחד מהאדריכלים העיקריים של הלוחמה נגד המורדים במלאיה.
ב-6 באוקטובר 1951 נרצח הנציב העליון הבריטי במלאיה, סר הנרי גרני, ובדצמבר שלאחר מכן עזב בריגס.
באותה עת שבה המפלגה השמרנית בבריטניה בראשותו של וינסטון צ'רצ'יל לשלטון.
בינואר 1952 מונה גנרל ג'רלד טמפלר כנציב העליון הבריטי במלאיה.
לזכותו ניתן לזקוף את הפיכת המצב לטובתם של הכוחות הבריטים.
כמה מיחידות הצבא הבריטי החלו "מערכה בהשגת הלבבות והמוחות" , באמצעות מתן סיוע רפואי ומזון לאוכלוסייה המקומית.
באותה עת הופעל לחץ על ה-MNLA באמצעות סיורים בג'ונגלים.
לוחמי הגרילה נדחקו עמוק יותר לתוככי הג'ונגלים ונמנעה מהם גישה לאספקה.
אנשי ה-MNLA לקחו לעצמם בכפייה מזון משבטי הסקאי וכך הפכו אותם לאויביהם.
רבים מלוחמי הגרילה שנפלו בשבי שינו את נאמנותם.
לשם ההשוואה, אנשי ה-MNLA מעולם לא שחררו בריטים שנשבו על ידיהם בחיים.
במהלך השנתיים בהם שימש טמפלר כמפקד הצבאי של מלאיה, "נמחקו שני שלישים מכוחות הגרילה והם איבדו בערך כמחצית מכוחם, מספר התקריות ירד מ-500 לחודש לפחות מ-100 ושיעור אבדות כוחות הצבא והאזרחים ירד מ-200 לפחות מ-40".
לטענת היסטוריונים מהזרם השמרני טמפלר שינה את המצב ולצעדיו ולמדיניותו היו חלק חשוב בהצלחת הבריטים בפיקודו.
היסטוריונים רוויזיוניסטים קראו תיגר על דעה זו ולעיתים קרובות הביעו את תמיכתם ברעיונותיו של הנרי פרסל, מומחה לענייני סין, שב-1954 טען שטמפלר בסך הכול המשיך מדיניות שהותוותה על ידי קודמיו.
בשיאו, מנה סדר הכוחות של הבריטים ושל שאר הכוחות מחבר העמים הבריטי 40,000 איש, מול כ-7,000 עד 8,000 לוחמי גרילה.
בכל דרגי הממשלה (ברמה הלאומית, ברמה המדינתית וברמה המחוזית) ניתן ליווי של ועדה של פקידי צבא, משטרה ומנהל אזרחי.
אלה אפשרו לבצע הערכה והפצה של מידע מודיעיני מכל המקורות ולאפשר נקיטת צעדים נגד אנשי הגרילה.
לדוגמה, בראש כל מועצת מלחמה של המדינות ישב שר בכיר, המפקד הכללי של המשטרה, המפקד הצבאי הבכיר, קצין מהמשמר הלאומי של המדינה, קצין מודיעין של המדינה, מזכיר בכיר ועד שישה מנהיגי קהילות נבחרים.
נציגי המשטרה, הצבא והמשמר הלאומי והמזכיר היו חברים בתת-הוועדה למבצעים שהייתה אחראית למתן הנחיות ברמה יומיומית לפעולות החירום.
עד מהרה הבין הצבא הבריטי שסריקה מגושמת של שטחים על ידי כוחות גדולים היא בלתי יעילה.
תחת זאת, כיתות ומחלקות ביצעו סיורים והניחו מארבים, זאת על בסיס מידע מודיעיני (ממודיעים, מהאוכלוסייה השכנה ל-MNLA, סיורים אווריים וכו').
פעילות טיפוסית הייתה מבצע "נאסאו" שנוהל בביצות של מחוז קואלה לנגט:
הסיוע מכוחות חבר העמים הבריטי
בנוסף לכוחות בריטים ומלאים היו מעורבות במצב החירום המלאי יחידות מכוחות חבר העמים הבריטי, כולל כוחות מאוסטרליה, ניו זילנד, פיג'י, קניה, ניאסלנד, רודזיה הצפונית ורודזיה הדרומית.
כוח היבשה האוסטרלי הראשון, הגדוד השני של הרגימנט האוסטרלי המלכותי, הגיע ב-1955. בהמשך הוחלף גדוד זה בגדוד השלישי של הרגימנט, שבתורו הוחלף על ידי הגדוד הראשון.
חיל האוויר המלכותי האוסטרלי שלח את טייסת 1 שלו, שהטיסה מפציצי אברן לינקולן, ואת טייסת 38 שהטיסה מטוסי תובלה דאגלס C-47 דקוטה ושפעלה מסינגפור עוד בשלבים הראשונים של מצב החירום.
ב-1955 הרחיבו האוסטרלים את בסיס חיל הארוויר בטרוורת', וממנו יצאו מפציצי הקנברה של טייסת 2 (שהחליפה את טייסת 1) ומטוסי הקרב CAC Sabre של כנף 78, שביצעו משימות תקיפה קרקעיות נגד לוחמי הגרילה.
חלק מהמשחתות ביצעו ירי על עמדות של הקומוניסטים בג'והור.
בסך הכול שירתו 1,300 לוחמים ניו זילנדים במצב החירום במלאיה בין השנים 1948–1964, מתוכם נהרגו 15.
תרומתה הראשונה של ניו זילנד לתגבור הכוחות במלאיה נשלחה ב-1949, כאשר מטוסי דאגלס C-47 דקוטה של טייסת 41 של חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד סופחה לחיל האוויר של המזרח הרחוק של חיל האוויר המלכותי.
ב-1955 הייתה ניו זילנד מעורבת באופן ישיר יותר בעימות.
במאי אותה שנה החלו מטוסי קרב דה הבילנד ומפייר ודה הבילנד ונום ניו זילנדים לבצע משימות תקיפה.
רודזיה הדרומית ויורשתה, הפדרציה של רודזיה וניאסלנד, שיגרה שתי יחידות למלאיה.
בין השנים 1951–1953 פעלו מתנדבים לבנים מרודזיה הדרומית במסגרת טייסת C של ה-SAS הבריטי.
ב-1956 ובמשך שנתיים, שירתו "הרובאים הרודזים האפריקאים" (Rhodesian African Rifles), שכוח האדם של החיילים והנגדים שלהם היו שחורים והקצינים היו לבנים, בג'והור.
הראשונים להגיע היו חיילי הגדוד הראשון של רגימנט חיל הרגלים של פיג'י.
25 מחיילי הגדוד נהרגו בקרבות.
הגדודים הראשון, השני והשלישי של רובאי המלך האפריקנים מניאסלנד, רודזיה הצפונית וקניה, בהתאמה, שירתו במלאיה ומתוכם נהרגו בקרבות 23 חיילים.
ב-6 באוקטובר 1951 נהרג הנציב העליון הבריטי במלאיה, סר הנרי גרני.
הרצח תואר כגורם העיקרי שהוביל את האוכלוסייה המלאית לדחות נמרצות את המערכה של ה-MNLA וכן הוביל לחשש שהלך וגבר עקב המחשבה ש"אם הנציב העליון כבר לא יכול להיות בטוח, קיימת תקווה מועטה להגנה ולביטחון לאיש מן הרחוב במלאיה".
לימים אמר מנהיג ה-MNLA, צ'ין פנג, שלרצח הייתה השפעה מועטה ושבכל אופן הקומוניסטים שינו בצורה קיצונית את האסטרטגיה שלהם באותו חודש, במה שנקרא "מהפיכות אוקטובר".
מהפיכות אוקטובר, שהיו תגובה לתוכנית בריגס, כללו שינוי בטקטיקות על ידי צמצום ההתקפות על מטרות כלכליות ועל אזרחים, הגברת המאמצים לכניסה לתוך ארגונים פוליטיים וחתירה תחתם, וחיזוק רשת האספקה באמצעות ארגון "מין יואן" וחקלאות הג'ונגל.
יורשו של גרני, לוטננט גנרל ג'רלד טמפלר, הונחה על ידי ממשלת בריטניה לדחוף לנקיטת צעדים מיידיים למתן זכות בחירה לתושבי מלאיה ממוצא סיני.
ב-8 בספטמבר 1955 פרסמה ממשלת פדרציית מלאיה הודעה על חנינה לכל הקומוניסטים.
מושל סינגפור הוציא הודעה דומה באותה עת.
טונקו עבדול רחמן , השר הראשי של הפדרציה (ולימים ראש ממשלת מלזיה הראשון), הציג את הודעת החנינה, אך הודיע שלא יתקיים שום משא ומתן עם ה-MNLA.
בעקבות ההכרזה יצאו שרי הממשלה מ"מפלגת הברית" (Alliance Party) במסע תעמולה חסר תקדים.
שרי הממשלה יצאו למסעות בכל רחבי מלאיה, בהם הם הטיפו לציבור לקרוא לקומוניסטים להניח את נשקם ולנצל את ההזדמנות לחנינה.
על אף מערכה זו, הסגירו קומוניסטים מעטים את עצמם לרשויות.
היו במערכת הפוליטית שמתחו ביקורת על כך שהחנינה הייתה מסויגת מדי ותנאיה היו שונים במעט מכתב כניעה, שהיה בתוקף במשך תקופה ארוכה.
המבקרים טענו שיש לפעול לגישה מציאותית וליברלית יותר למשא ומתן עם המפלגה הקומוניסטית כדי להגיע להסדר.
בכירים במפלגה הלייבור של מלאיה, כחלק מההסדר, לא כללו את האפשרות של הכרה במפלגה הקומוניסטית כארגון פוליטי.
בחוגי מפלגת הברית עצמה, גורמים משפיעים, הן ב"ארגון הסיני המלאי" (Malaysian Chinese Association) והן ב"ארגון המלאי הלאומי המאוחד" (United Malays National Organisation), השתדלו לשכנע את השר הראשי, טונקו עבדול רחמן, להפסיק את המשא ומתן עם המפלגה הקומוניסטית.
בהבינו שהעימות לא נשא כל פרי, חתר צ'ין פנג ב-1955 לדיון עם הממשלה הבריטית.
הדיונים התנהלו בבית הספר הממשלתי לאנגלית בבלינג, שבמדינת קדה ב-28 בדצמבר.
צ'ין פנג יצא מהג'ונגל וניסה לנהל משא ומתן עם מנהיג הפדרציה, אך שירות המודיעין הבריטי היה מודאג שהמפלגה הקומוניסטית תצבור שוב השפעה בציבור.
המפלגה יוצגה על ידי צ'ין פנג, שהיה המזכיר הכללי שלה, רשיד מיידין, וצ'ן טיין, ראש מחלקת התעמולה המרכזית של המפלגה.
מעברו השני של שולחן המשא ומתן ניצבו שלושה נציגים לאומיים נבחרים: טונקו עבדול רחמן, טאן צ'נג לוק, ודייוויד מרשל, השר הראשי של סינגפור.
הפגישה הייתה אמורה להוביל לסיום הדדי של הסכסוך, אך נציגי הממשלה המלאית, בהנהגתו של טונקו עבדל רחמן, דחו את כל דרישותיו של צ'ין פנג.
כתוצאה מכך העימות הסלים ובתגובה שיגרה ניו זילנד את חיילי השירות האווירי המיוחד, את טייסת 14 ואת טייסת 41, ומאוחר יותר את טייסת 75. שאר מדינות חבר העמים הבריטי שיגרו גם הם כוחות לסיוע לבריטים.
בשל כישלון השיחות החליט טונקו ב-8 בפברואר 1956 לסגת מהכרזת החנינה, חמישה חודשים לאחר שהיא פורסמה, בציינו שהוא לא מוכן להיפגש עם הקומוניסטים פעם נוספת, אלא אם כן הם יציינו מראש את רצונם להיפגש עמו מתוך כוונה לכניעה מוחלטת.
על אף כישלון השיחות, עשתה המפלגה הקומוניסטית את כל המאמצים לחדש את שיחות השלום עם הממשלה המלאית, אך ללא הצלחה.
בינתיים, החלו דיונים במועצת פעולת החירום החדשה כדי להגביר את עוצמת "מלחמת העם" נגד אנשי הגרילה.
ביולי 1957, שבועות ספורים לפני שמלזיה קיבלה את עצמאותה, עשתה המפלגה הקומוניסטית ניסיון נוסף לקיים שיחות שלום, והציעה את התנאים הבאים לניהול משא ומתן:
מתן זכויות אזרח לחברי המפלגה.
מתן ערובות שחברים בגוף הפוליטי והזרוע האזרחית של המפלגה לא ייענשו.
כישלון השיחות השפיע על מדיניות המפלגה הקומוניסטית.
באותה עת נחלשו ה-MNLA והמין יואן ובאוגוסט 1957 הם מנו 1,830 חברים.
אלו שנשארו עמדו בפני יציאה לגלות או בפני מוות בג'ונגלים.
בכל אופן, טונקו עבדול רחמן לא הגיב על ההצעות של המפלגה הקומוניסטית.
עם קבלת עצמאותה של מלזיה ב-31 באוגוסט אותה שנה ובחירתו של טונקו כראש הממשלה הראשון, איבד המרד את היסוד ההגיוני שלו כמלחמת עצמאות לשחרור מהשלטון הקולוניאלי.
מעשי ההתנגדות הרציניים האחרונים של ה-MNLA הסתיימו בכניעה באזור הביצות של טלוק אנסון ב-1958. שרידי הלוחמים נמלטו לגבול תאילנד ומשם מזרחה.
ב-31 ביולי 1960 הכריזה ממשלת מלזיה שמצב החירום הסתיים, וצ'ין פנג עזב דרומה לתאילנד ומשם לבייג'ינג, שם הוא זכה לחסותם של השלטונות הסינים, כמו רבים אחרים ממנהיגי המפלגות הקומוניסטיות של דרום-מזרח אסיה.
במהלך מצב החירום הרגו כוחות הביטחון 6,710 מחברי ה-MNLA ושבו 1,287. 2,702 מלוחמי המחתרת נכנעו מיוזמתם במהלך הלחימה וכ-500 נוספים נכנעו בסיום העימות.
1,345 חיילים ושוטרים מלאים נהרגו בקרבות, בנוסף ל-519 אנשי כוחות חבר העמים הבריטי.
2,478 אזרחים מצאו את מותם, בנוסף ל-810 שהוכרו כנעדרים.
במהלך העימות במלאיה, היו מקרים במהלך פעולות קרביות לאיתור מורדים בהם הבריטים כלאו ועינו כפריים שנחשדו בסיוע למורדים.
בראיין לפינג ציין שהייתה "התנהגות אכזרית של הכוחות הבריטים, שבאופן שגרתי הכו כפריים סינים כאשר הם סירבו, או ככל הנראה לא היו מוסגלים, לספק מידע" על המורדים.
העיתון Scotsman שיבח את הטקטיקות הללו כנוהג ראוי מאחר ש"נאמר לאיכרים תמימים והם האמינו שהמנהיגים הקומוניסטים חסינים מפני פגיעה".
כמה אזרחים ועצורים אף נורו, בין בשל ניסיונם להימלט מאפשרות שיאלצו לסייע למורדים, או פשוט בשל סירובם לסייע לכוחות המודיעין הבריטים.
טקטיות אלו גרמו ליחסי מתיחות בין האזרחים לבין הכוחות הבריטים במלאיה ולפיכך השיגו את התוצאה ההפוכה ומנעו את המשאב החשוב ביותר בלוחמה במורדים, מודיעין טוב.
הכוחות הבריטים לא יכלו לפעמים להבחין בהבדל בין לוחמים פעילים לבין אזרחים בלתי מעורבים כאשר הם ניהלו את הלחימה בג'ונגלים, זאת בשל העובדה שלוחמי הגרילה לבשו בגדים אזרחיים וזכו לתמיכה מהאוכלוסייה האזרחית.
בטבח בטאנג קאלי נהרגו 24 כפריים על ידי חיילים מחלקה 7 של פלוגה G של הגדוד השני של המשמר הסקוטי, לאחר שהם הקיפו מטע גומי בסוגאי רימו ליד בטאנג קאלי שבסלנגור בדצמבר 1948. רבות מגופות הקורבנות נמצאו כשהן מושחתות והכפר בטאנג קאלי הועלה באש עד היסוד.
כאשר נערך בכפר חיפוש לא נמצאו בו שום כלי נשק.
הניצול היחידי מהטבח היה אדם בשם צ'ונג הונג שהיה אז בשנות העשרים לחייו.
הוא התעלף והעמיד פני מת.
מאוחר יותר היה הטבח למוקד של מאבק שנמשך עשרות שנים בין ממשלת בריטניה לבין משפחות ההרוגים.
עריפות ראשים והטלת מומים בחשודים כמורדים על ידי הכוחות הבריטים היו גם הם דרך לזהות לוחמי גרילה מתים כאשר לא היה ניתן להביא את גופותיהם מהג'ונגלים.
תצלום של לוחם קומנדו של חיל הנחתים המלכותי שמחזיק בידם שני ראשים של מורדים גרם לשערורייה ציבורית באפריל 1952. בתחילה טען דובר של האדמירליות שהתצלומים מזויפים.
אך זמן קצר לאחר מכן אישר שר המושבות אוליבר ליטלטון (לאחר וידוי העניין אצל ג'רלד טמפלר) באוזני חברי הפרלמנט שהתצלומים אכן מקוריים.
בשיחות בלתי רשמיות ציינו גורמים במשרד המושבות "שאין ספק שעל פי החוק הבינלאומי מקרה דומה בעת מלחמה היה נחשב לפשע מלחמה".
היו גם מקרים של לוחמי גרילה מתים שגופותיהם הוצגו בפומבי לצורך זיהוי וכדי ללכוד קרובי משפחה אבלים.
השימוש במחנות מעצר - "כפרים חדשים"
כחלק מתוכנית בריגס שנרקמה על ידי הגנרל הבריטי סר הרולד בריגס, 500,000 בני אדם, כעשרית מכל אוכלוסיית מלאיה, הועברו בכוח ממקומות מגוריהם.
עשרות אלפי בתים נהרסו ואנשים רבים נכלאו במחנות שמורים שכונו "כפרים חדשים" .
מטרת צעדים אלו הייתה להטיל ענישה קולקטיבית על כפרים שתושביהם נחשדו בסיוע למורדים וכדי לבודד את האזרחים מפעילות לוחמי הגרילה.
בה בשעה שפעילות זו נחשבה כחיונית, בכמה מהמקרים לא ניתן היה להצדיק את מעשי ההרס של הכפרים המעורבים כצורך צבאי.
מעשים אלו נאסרו באמנות ז'נבה ובמשפט הבינלאומי המקובל, שציין שאסור שיבוצע הרס רכוש, אלא אם כן המעשה חיוני מבחינת הצרכים הצבאיים.
הכוחות הבריטים נהגו למלכד מאגרי מזון בג'ונגלים, להעלות באש כפרים ולספק בחשאי למורדים רימוני יד וקליעים שהתפוצצו בידיהם של מי שהפעילו אותם.
מיוני 1948 ועד אפריל 1950 הוגלו 35,000, כולל אנשים שלא יכלו לעזוב את מלאיה.
מצב החירום המלאי ומלחמת וייטנאם זכו להשוואות רבות ונשאלה השאלה על ידי היסטוריונים שונים כיצד הכוחות הבריטים שמנו 35,000 זכו להצלחה במקום בו מעל חצי מיליון חיילים אמריקאים ובעלי בריתם כשלו בשטח קטן יותר.
קיימים מספר הבדלים בין שני העימותים:
בעוד שמספר לוחמי ה-MNLA לא מנה יותר מ-8,000 איש, הצבא העממי של וייטנאם מנה מעל רבע מיליון חיילים, בנוסף לכ-100,000 לוחמי הגרילה של "החזית הלאומית לשחרור דרום וייטנאם" (הווייטקונג).
העזרה המשולבת של ברית המועצות, קוריאה הצפונית, קובה והרפובליקה העממית של סין, העניקה סיוע בהיקפים רחבים בציוד צבאי, בתמיכה לוגיסטית, בכוח אדם ובאימונים לצפון וייטנאם.
צפון וייטנאם חלקה גבול משותף עם בעלת בריתה, סין, שאפשר סיוע ואספקה בלתי פוסקים.
בריטניה מעולם לא התייחסה למצב החירום המלאי כעימות קונבנציונלי ועד מהרה יישמה מודיעין משולב אפקטיבי (בהובלתם של הכוחות המיוחדים של משטרת מלאיה נגד הזרועה הפוליטית של תנועת הגרילה ופעולות "הלב והמוח").
רוב לוחמי הגרילה היו סינים במוצאם האתני וקיבלו סיוע מחלקים של האוכלוסייה הסינית, אך רבים מהאוכלוסייה המלאית, שהייתה גדולה יותר, הונעו מרגשות אנטי-סינים, והיו נאמנים לממשלה והתגייסו במספרים גדולים לכוחות הביטחון.
רבים מתושבי מלאיה לחמו כתף אל כתף עם הבריטים כנגד היפנים במלחמת העולם השנייה, כולל צ'ין פנג עצמו.
זאת בניגוד להודו-סין הצרפתית (וייטנאם, לאוס וקמבודיה), שם השלטון הקולוניאלי הצרפתי לא היה במצב מלחמה נגד היפנים, שהתאמצו להתסיס את רגשי הלאומיות הווייטנאמית כנגד צרפת.
גורם זה של אמון בין המקומיים לבין השלטון הקולוניאלי היה מה שנתן לבריטים את היתרון במצב החירום בהשוואה לצרפתים והמשך בהשוואה לאמריקאים, שאף אחד מהם לא זכה למידה כזאת של אמון מצדם של הווייטנאמים.
במונחים צבאיים פשוטים, הצבא הבריטי הכיר בכך שבלחימה בעצימות נמוכה, המיומנות והסיבולת של החייל הבודד היא בעלת חשיבות רבה בהרבה בהשוואה לאמצעי לחימה מכריעים (ארטילריה, סיוע אווירי וכו').
אף על פי שחיילים בריטים רבים היו מגויסי חובה, המיומנויות והגישה הנחוצה נלמדו בבית הספר ללוחמת הג'ונגלים, שגם פיתח את הטקטיקות המיטביות שהתבססו על הניסיון שנרכש בשטח.
בווייטנאם, תנועת החיילים והאספקה עברו דרך מדינות שכנות כמו לאוס וקמבודיה, שבהן לא הורשו כוחות ארצות הברית לפעול באופן חוקי.
מצב דברים זה אפשר לכוחות הקומוניסטים הווייטנאמים מרחב בטוח ממתקפות קרקעיות אמריקאיות.
ל-MNLA היה גבול משותף רק עם תאילנד, שם הם נאלצו למצוא מקלט לאחר תום מצב החירום.
רבות מהטקטיקות שהאמריקאים השתמשו בהם בווייטנאם היו דומות לאלו שהבריטים עשו בהם שימוש במלאיה.
במהלך מצב החירום המלאי, הייתה בריטניה המדינה הראשונה שיישמה את השימוש בקוטלי עשבים ובכימיקלים משירי עלים , כדי להשמיד שיחים, יבולי מזון ועצים כדי למנוע מהמורדים מחסה וכחלק מהמערכה למניעת מזון מהמורדים.
בכימיקלים 2,4,5-T ו-2,4-D (אייג'נט אורנג') נעשה שימוש כדי לפנות נתיבי אספקה ותקשורת וכדי להשמיד יבולי מזון כחלק מהאסטרטגיה.
ב-1952 ה-2,4,5-T, ותערובות של קוטלי עשבים פוזרו לאורך כמה כבישי מפתח.
מיוני ועד אוקטובר אותה שנה, רוססו 5 קמ"ר רבועים של שטחי צמחייה בצידי הדרכים ושהיו מקומות אפשריים למארבים.
הבריטים דיווחו שניתן היה להחליף את השימוש בקוטלי העשבים ובמשירי העלים באמצעות הסרה פיזית ופעולות הריסוס הופסקו.
עם זאת, לאחר שאסטרטגיה זו כשלה, חודש בפברואר 1953 השימוש בכימיקלים לצורך מאבק במורדים בהוראתו של הגנרל ג'רלד טמפלר, כאמצעי להשמדת יבולי מזון שגודל על ידי הכוחות הקומוניסטים בג'ונגלים.
מסוקים ומטוסים פיזרו חומצה טריקלוראצטית וטריאוקסאון, יחד עם כדוריות של כלורופניל, אל שדות של גידולים כמו בטטות ותירס.
רבים מהחיילים הבריטים שעשו שימוש בכימיקלים הללו, סבלו במשך שנים מהשפעות ביראותיות של החשיפה אליהם.
חישוף השטחים מהצמחייה למשך זמן ארוך השפיע גם על סחיפת הקרקע במלאיה.
לאחר תום מצב החירום המלאי ב-1960, בחנה ארצות הברית את התקדים הבריטי והחליטה שהשימוש בכימיקלים הוא אמצעי חוקי על פי דיני המלחמה.
מזכיר המדינה של ארצות הברית, דין ראסק, המליץ בפני הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי לפעול על פי התקדים של השימוש בקוטלי העשבים כפי שנעשה על ידי הבריטים במלאיה.
כמו חיל האוויר של ארצות הברית בווייטנאם, נעשה שימוש בהפצצות שטיח במלאיה על ידי חיל האוויר המלכותי במשך כל מצב החירום.
בריטניה ביצעה 4,500 תקיפות אוויריות בחמש השנים הראשונות של העימות.
רמת המיפוי הייתה גרועה, דרכי התקשורת היו לקויות, המטאורולוגיה הייתה לא הייתה לטובתם של הטייסים ושדות התעופה היו בצמצום.
נעשה שימוש בטכניקת גישוש סביב לעמדות האויב (סוג של "הפגנת כוח"), והפצצתם של נתיבי מילוט אפשריים הייתה אף היא בשימוש לעיתים.
ההיסטוריון רוברט ג'קסון אמר: במהלך שנת 1956, הוטלו כמעט 250 טונות של פצצות על מיקום משוער של אחד מבסיסי המורדים, אך החוסר במיקומים מדויקים הפך את השפעת ההפצצות לכמעט אפסית.
הבסיס הופצץ שוב בראשית מאי 1957, אז הוטלו יותר מ-40 טונות נוספים, אך בשל מידע בלתי מדויק, הוטלו פצצות אלו במרחק של כ-250 מטרים מהיעד.
ב-15 במאי אותה שנה הוטלו כ-30 טונות נוספים".
"התקפה זו הייתה מוצלחת", מציין ג'קסון, "ארבעה טרוריסטים נהרגו".
ג'קסון אף ציין שפצצות ממורעמות במשקל 500 ליברה (1.1 טון) הוטלו החל מאוגוסט 1948 והשטח בו כל אחת מהן פגעו ביעילות היה כ-1,400 מטר רבוע.
כלי נשק יעיל נוסף היו פצצות נפיצות של 20 ליברה (9 ק"ג), קודמותיהם של פצצות המצרר.
"מאחר שמפציצי הסנדרלנד יכלו לשאת מטען של 190 פצצות כאלה, השפעתם על מוראל הטרוריסטים היה משמעותי", ציין ג'קסון.
"לרוע המזל, השימוש בפצצות אלו לא היה במספרים גדולים, על אף הפוטנציאל המעולה שלהן כנשק הטרדה".
באחת ההזדמנויות הטיל מפציץ לינקולן "את הפצצות במרחק של שני ק"מ מהמטרה, הרג 12 אזרחים ופצע 26 נוספים".
הבריטים דיווחו שככלל ההפצצות בג'ונגלים היו בזבוז של מאמץ בשל חוסר הדיוק של מיקום המטרות וחוסר האפשרות לוודא אם המטרות היו עוינות אם לאו.
במשך כל 12 שנות מצב החירום, נהרגו בין 670 ל-995 בלתי מעורבים בהפצצות מטוסי חיל האוויר המלכותי.
בריטניה גם מיסדה תוכנית "טרנספר" שהפכה בהמשך למודל עבור "תוכנית הכפרים האסטרטגיים" של האמריקאים בווייטנאם.
במהלך מצב החירום במלאיה הוקמו 450 "כפרים חדשים" וההערכה היא שכ-470,000 איש, מתוכם 400,000 סינים, נכלאו ב"כפרים" אלו במסגרת ישוב מחדש.
אחד מהאמצעים העיקריים של הבריטים בלחימתם במלאיה הייתה הטלת ענישה קולקטיבית על כפרים שתושביהם נחשדו כמסייעים למורדים.
במרץ 1952 הטיל טמפלר עוצר בית של 22 שעות על העיירה טנג'ונג מאלים, ואסר על כל התושבים לעזוב את בתיהם, סגר את בית הספר, הפסיק את שירותי התחבורה הציבורית וצמצם את אספקת האורז ל-20,000 איש.
האמצעי האחרון גרם לבית הספר הלונדוני להיגיינה ולמחלות טרופיות לכתוב למשרד המושבות ש"המלאים שנמצאים בתת-תזונה באופן תמידי" עלולים לא לשרוד כתוצאה מכך.
"צעד זה עלול לגרום לעליה, לא רק בשיעור המחלות אלה גם במקרי מוות, במיוחד בקרב אמהות וילדים צעירים".
חלק מהאנשים נקנסו על כך שיצאו מבתיהם לעשות את צורכיהם בבתי שימוש חיצוניים.
חודש לאחר מכן, במקרה נוסף של עונש קולקטיבי, בסנגאי פלק, כללו צעדי הענישה עוצר ביתי, הפחתה של 40 אחוזים במנות האורז ובנייה של גדר רשת במרחק של 20 מטרים מחוץ לגדר התייל שהקיפה את העיירה.
פקידי ממשל הסבירו שצעדים אלה הוטלו על 4,000 כפריים "על כך שסיפקו מזון ללא הרף" למורדים ו"מפני שהם לא סיפקו מידע לרשויות".
כפי שעשתה בהמשך ארצות הברית בווייטנאם, העלו הכוחות הבריטים במלאיה באש כפרים שתושביהם הואשמו בתמיכה במורדים ועצרו אלפי חשודים בשיתוף פעולה, כדי למנוע מהמורדים להתחזות לכפריים.
יחידות צבא בריטיות שגילו אזרחים שסיפקו סיוע למורדים, עצרו אותם וחקרו אותם, תוך שעשו שימוש בעינויים ובאיומים באלימות נגד בני משפחותיהם, כדי לאתר את מחנות המורדים.
למורדים היו מספר יתרונות על פני הבריטים.
הם חיו באזורים הקרובים לכפרים, לעיתים היו להם קרובי משפחה או חברים בכפרים, והם לא חששו לאיים באלימות או לענות ולרצוח את מנהיגי הכפרים, כדוגמה לשאר תושבי הכפר, כדי לאלץ אותם לסייע להם במזון ובמידע.
כך התמודדו הכוחות הבריטים מול איום כפול: המורדים, והרשת החשאית של הכפריים שסייעו להם.
בעוד שהמורדים לעיתים רחוקות חיפשו לחתור למגע עם הבריטים, הם עשו שימוש בטקטיקות טרוריסטיות כדי להטיל אימה על האזרחים וכדי לסחוט מהם סיוע חומרי.
לעיתים קרובות תיארו הכוחות הבריטים את האימה שבסיורים בג'ונגלים.
בנוסף להישמרות מהמורדים, היה עליהם לנווט בתנאי שטח קשים ולהישמר מבעלי חיים מסוכנים ומחרקים.
רבים מהסיורים נשארו בג'ונגלים במשך ימים, ואף שבועות, מבלי להיתקל באויב, ואז, לרגע אחד קצר, הם נתקלו במארב של המורדים.
הבריטים, שלא היו מסוגלים להבחין בין ידיד לאויב, היו צריכים להסתגל לסיכון התמידי של מתקפת מורדים.
מקרים אלו הובילו בין השאר למקרה הידוע לשמצה של "טבח בטאנג קאלי", בו נהרגו 24 כפריים בלתי חמושים על ידי הכוחות הבריטים.
העימות בין מלזיה לאינדונזיה , שהתנהל בשנים 1963–1966, פרץ כתוצאה ממתיחויות בין אינדונזיה לבין מלזיה שקיבלה אז את עצמאותה וקיבלה גיבוי מבריטניה.
עימות זה נחשב להמשך של מצב החירום המלאי.
בסוף שנות ה-60, החשיפה לו זכה טבח מי ליי במלחמת וייטנאם, עוררה את הצורך בפתיחתה של חקירה של פשעי המלחמה שבריטניה ביצעה לכאורה במהלך מצב החירום, כמו טבח בטאנג קאלי.
לא הוגשו תביעות משפטיות נגד אנשי הכוחות הבריטים שהיו מעורבים במעשים ונשמעו טענות חוזרות ונשנות של ממשלת בריטניה שמדובר בתעמולה, על אף העדויות על טיוח העובדות.
המרידה הקומוניסטית במלזיה, שהתרחשה בשנים 1968–1989, פרצה לאחר סיום מצב החירום ב-1960, כאשר ה-MNLA נסוג על מעבר לגבול עם תאילנד והתארגן מחדש לפעולות תקיפה נגד ממשלת מלזיה.
המרידה החלה באופן רשמי כאשר המורדים תקפו במארב כוחות ביטחון בקרו בטונג שבחלק הצפוני של חצי האי המלאי ב-17 ביוני 1968. העימות התנהל במקביל למתחים שהתחדשו בין מלאים לבין סינים במהלך תקרית שהתרחשה ב-13 במאי במלזיה ובמקביל למלחמת וייטנאם.
מנהיג הקומוניסטים, צ'ין פנג בילה את רוב שנות ה-90 ואת השנים הראשונות של המאה ה-21 בניסיון לשמר את נקודת המבט שלו על מצב החירום.
בשיתוף פעולה עם אנשי אקדמיה מאוסטרליה, הוא קיים סדרה של פגישות עם היסטוריונים ועם אנשים ששירתו בכוחות הביטחון של מדינות חבר העמים הבריטי כדי להוביל לפרסומו של הספר "דיאלוגים עם צ'ין פנג - אור חדש על המפלגה הקומוניסטית המלאית".
פנג גם ביקר בבריטניה, שם הוא חבר לעיתונאי השמרן איאן וורד ולרעייתו נורמה מירפלור כדי לכתוב את האוטוביוגרפיה שלו "צ'ין פנג: ההיסטוריה מנקודת מבטי".
מצב הישרדות, או מצב עדר , הוא מצב משחק במשחק וידאו, בו על השחקן להמשיך לשחק כמה שיותר זמן מבלי למות, בזמן שהמשחק מציב בפניהם אתגרים קשים יותר ויותר.
גרסה של המצב מחייבת שהשחקן יחזיק מעמד למשך זמן סופי מסוים, שלאחריו מושג ניצחון והמצב מסתיים.
המצב נפוץ במיוחד בקרב משחקי הגנת מגדלים, שם על השחקן לשפר את ההגנות של מיקום מסוים, על מנת להדוף את כוחות האויב זמן רב ככל האפשר.
מצב הישרדות הושווה למשחקי הארקייד הקלאסיים, שם השחקנים מתמודדים מול גלי אויבים חזקים יותר ויותר.
מצב זה נועד לתת למשחק סוף מוגדר ולעיתים פתאומי, כך ששחקנים אחרים יוכלו לשחק גם במשחק הארקייד.
לעיתים מצב זה מופיע במשחקי ארקייד בתוך משחקי וידאו אחרים, כמו במשחק ספיידרמן המופלא 2.
Street Fighter II: The World Warrior על ה-Game Boy התחיל את מצב ההישרדות בשנת 1995, וגם Tekken 2 ו-Street Fighter EX שיצאו לאור ב-1996 וב-1997 בהתאמה גם כללו את המצב.
משחקים פופולריים בעלי מצב הישרדות כוללים משחקי זומבים כמו אלה בסדרת Left 4 Dead, משחקים בסדרת Call of Duty בעקבות Call of Duty: World at War, משחק הגנת מגדלים Plants vs.
Zombies, ו-Gears of War 2. בנוסף, משחקי ארגז חול רבים, כמו מיינקראפט, מנצלים את מצב המשחק הזה בכך ששחקנים שורדים את הלילה בזמן שנלחמים במגוון מפלצות, כגון שלדים וזומבים.
משחק ארגז חול נוסף, Rust, משתמש בדמויות שאינן שחקנים ובשחקנים אחרים כאויבים, ומזמין לחימת שחקנים נגד שחקנים על מנת לשרוד בסביבת המשחק.
מצב האומה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1948, בבימויו של פרנק קפרה, עם ספנסר טרייסי, קתרין הפבורן, אדולף מנז'ו, ואן ג'ונסון ואנג'לה לנסבורי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "מצב האומה" מאת ראסל קרוז והווארד לינדסי שהועלה בברודוויי ב-1945 וזיכה אותם בפרס פוליצר.
העלילה היא סאטירה פוליטית על הנעשה מאחורי הקלעים של הרצת מועמד לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית.
הסרט הופק בשנת בחירות בארצות הברית והוקרן מיד בהקרנה פרטית לפני הנשיא הארי טרומן ולדבריו זה שכנע אותו לרוץ לנשיאות לתקופה נוספת.
קייט ת'ורונדייק (אנג'לה לנסבורי) היא בתו של טייקון העיתונים, סאם ת'ורונדייק (לואיס סטון).
סאם סובל ממחלה קשה ולפני שהוא מחליט להתאבד הוא מזמן את קייט מתלונן על מנהיגות המפלגה הרפובליקנית, ומשבח אותה כי יש לה אופי של גבר בגוף אישה ומבקש ממנה למצוא מועמד לנשיאות מטעם המפלגה.
לקייט יש כבר מועמד - גראנט מתיוס (ספנסר טרייסי), טייקון תעופה בעל מפעלים לייצור מטוסים שעשה הכל במו ידיו והוא גם המאהב שלה.
היא מגייסת את העיתונאי ספייק מקמנוס (ואן ג'ונסון) והיחצ"ן בעל ההשפעה, ג'ים קונובר (אדולף מנז'ו) כדי לעזור לה בהרצת מתיוס.
מתיוס מגיע לביתה בוושינגטון די סי ובתחילה הוא מתנגד לרעיון לרוץ לנשיאות כי לדעתו אינו מתאים אבל לאחר שכנוע הוא מתרצה.
הבעיה היא שיש להסתיר את קשריו עם קייט ועליו להראות שהוא איש משפחה הגון.
הוא מתקשר לאשתו מארי (קתרין הפבורן) ומזמין אותה לוושינגטון לאחר שהיה פרוד ממנה ארבעה חודשים.
היא יודעת על קשריו עם קייט ולא מופתעת שהעוזרת הרכלנית נורה (מרגרט המילטון) מוצאת בחדרו משקפיים שהיא מזהה כמשקפיה של קייט.
מארי רוצה בתחילה לחזור לביתה בלונג איילנד אבל במחשבה שנייה היא מחליטה להישאר ולעזור לו אבל נותנת לו לשכב על מזרן על הרצפה.
לפי תוכנית מתחיל מתיוס במספר הופעות לקהל במסגרת ביקור במפעליו על "מצב האומה".
הוא מקבל הוראות מה לומר אך סוטה מהן ובנאום בוויצ'יטה הוא פורש את משנתו כי יש לאחד את העם ולעזור לנזקקים וכי ארצות הברית העשירה צריכה לעזור למדינות העניות.
התנהגותו הזאת מקרבת אליו את מארי אך גורמת לכעס אצל קייט ועוזריה.
לפני נאום חשוב בדטרויט מגיעה אליו בחשאי קייט ומשכנעת אותו לשנות את דעתו אם ברצונו להיות מועמד.
הוא משתכנע ומשנה את כל התנהגותו להפתעתה של מארי.
הוא מחלק הבטחות לכל נציגי המפלגה כדי שיתמכו בו.
כתבות לטובתו מופיעות בכל רשת העיתונים שלה כולל ביידיש.
במקביל מפטרת קייט את העורכים בעיתוניה שלא רוצים להשמיץ את שאר המועמדים של המפלגה.
לבסוף מתוכנן שידור טלוויזיה מביתו של מתיוס לכל ארצות הברית.
גם על מארי מוטלת החובה לנאום לפי נאום שהוכתב לה על ידי ספייק וקונובר.
לטקס מוזמנת גם קייט ומארי מתעמתת אתה ומסרבת לנאום.
ספייק מצליח לשכנע אותה והיא מתחילה לנאום על בעלה כמה שהוא אדם ישר ואיש משפחה טוב.
ברגע זה נשבר מתיוס, מפסיק אותה ומגלה לכולם בשידור ישיר על הצביעות מאחורי מסע הבחירות שלו וכי אינו ישר כפי שהציגה אותו אשתו ומודיע על פרישתו מהמרוץ.
קייט מפטרת את ספייק וקונובר ומחפשת מועמד אחר.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותספנסר טרייסיגראנט מתיוסקתרין הפבורןמארי מתיוסאדולף מנז'וג'ים קונובריחצ"ןואן ג'ונסוןספייק מקמנוסעיתונאיאנג'לה לנסבוריקייט ת'ורונדייקטייקונית עיתונותלואיס סטוןסאם ת'ורונדייקטייקון עיתונותמרגרט המילטוןנורהעוזרת ביתססיל פרקרסיר ויליאםסגן הנציב הבריטי
במכניקה סטטיסטית, מצב מיקרוסקופי של מערכת הוא תצורה מיקרוסקופית מסוימת של מערכת תרמודינמית, שהמערכת יכולה לעבור אליו בהסתברות מסוימת במהלך התנודות התרמיות שלה.
מצב מיקרוסקופי של מערכת תרמודינמית ניתן לאפיון על ידי המיקום והתנע של כל חלקיקי המערכת, מעין צילום רגעי של כל המידע של כל אחד מחלקיקי המערכת.
לעומת זאת, מצב מאקרוסקופי של מערכת מתייחס לערכי המשתנים המדידים של המערכת כולה ולא למצבי החלקיקים המרכיבים אותה.
גדלים כגון: כמות החלקיקים, טמפרטורה, לחץ, נפח או צפיפות.
לצורך ההמחשה: ניתן להגדיר מצב מאקרוסקופי של מערכת באמצעות קביעת הערכים של הפרמטרים: מספר החלקיקים במערכת, נפח המערכת ו- אנרגית המערכת כולה.
עבור מערכת מבודדת, האנרגיה הכוללת שווה לסכום האנרגיות של החלקיקים, .
קיימות אפשרויות רבות לערכי האנרגיה של כל חלקיק, , כאשר הסכום הכולל הוא .
כלומר יש מספר רב של אפשרויות בהן האנרגיה יכולה להתחלק בין החלקיקים של המערכת.
כל אפשרות כזו מגדירה מצב מיקרוסקופי של המערכת.
מצב מאקרוסקופי מאופיין בהתפלגות של מצבים אפשריים על פני צבר מסוים של כל המצבים המיקרוסקופיים.
התפלגות זו מתארת את ההסתברות למצוא את המערכת במצב מיקרוסקופי מסוים.
בגבול התרמודינמי, המצבים המיקרוסקופיים בהם מבקרת מערכת מאקרוסקופית במהלך התנודות שלה, כולם בעלי אותם מאפיינים מאקרוסקופיים.
ניתן לתאר את המצב בו מערכת תרמודינמית נמצאת בשתי דרכים:
תיאור על ידי מצבים מאקרוסקופיים - תיאור גס יותר.
מתאר מה שקורה במערכת ב"מבט על".
תיאור על ידי מצבים מיקרוסקופיים - תיאור שכולל את כל המידע: המיקום, מהירות ואנרגיה של כל חלקיק במערכת.
נדגים על ידי מערכת של שני מטבעות כאשר כל אחד מהם הוטל על אחד משני צדדיו (ניתן גם לחשוב על שני חלקיקים עם ספין up או ספין down).
כל מטבע יכול להימצא בשני מצבים: עץ או פלי.
התיאור המיקרוסקופי מציין באיזה מצב נמצא המטבע הראשון ובאיזה מצב נמצא השני.
בסך הכל קיימים ארבעה מצבים כמתואר באיור.
התיאור המאקרוסקופי מתאר את התמונה הגדולה: מספר המטבעות שהוטלו על צד הפלי (או מספר המטבעות שהוטלו על צד העץ).
אין חשיבות לתוצאת הטלת מטבע מסוים.
נשים לב שבמצב המאקרוסקופי מאבדים מידע, אבל הרבה פעמים לא נתעניין בכל מטבע (או חלקיק) באופן פרטני ונסתפק בתמונה הגדולה.
לכל מצב מאקרוסקופי מתאימים מספר מצבים מיקרוסקופיים.
המצב המיקרוסקופי משתנה כל יחידת זמן אינפיניטסימלית.
לעומתו המצב המאקרוסקופי יכול להישאר קבוע לאורך זמן.
במערכות רב חלקיקיות, כאשר יש הרבה דרגות חופש, התיאור המאקרוסקופי הרבה יותר שימושי.
לסיכום, ההבדלים העיקריים בין מצבים מיקרוסקופיים ומאקרוסקופיים:
המצבים המיקרוסקופיים מכילים את כל המידע על מצב מסוים.
הם מכילים בדרך כלל יותר מידע מהמצב המאקרוסקופי.
ברוב המקרים יש יותר ממצב מיקרוסקופי אחד שמזוהה עם כל מצב מאקרוסקופי.
כאשר מערכת נמצאת בשיוויי משקל תרמודינמי המצבים המאקרוסקופיים שלה קבועים בזמן.
המצבים המאקרוסקופיים מוגדרים היטב רק כאשר המערכת נמצאת במצב שיווי משקל.
לכן, כדי להגדיר את המצבים המאקרוסקופיים בתהליך תרמודינמי מוגדר באופן תאורטי תהליך קוואזי סטטי, תהליך שנמצא כמעט בשיווי משקל בכל צעד.
בניגוד לכך, את המצבים המיקרוסקופיים תמיד ניתן להגדיר, גם כאשר המערכת לא מצויה בשיווי משקל.
יתרה מזאת, המצבים המיקרוסקופיים משתנים גם כאשר המערכת נמצאת בשיווי משקל תרמודינמי.
לכן בתרמודינמיקה עוסקים יותר במצבים המאקרוסקופיים של מערכת תרמודינמית.
מצב חד חלקיקי הוא מצבו של חלקיק בודד במערכת הנתון על ידי משוואת התנועה שלו.
מצב חד חלקיקי זמין של מערכת תרמודינמית הוא אחד מן המצבים המיקרוסקופיים האפשריים המקיימים את כל המאפיינים של המערכת ואת מגבולותיה.
בהינתן הקשר בין פרמטרי הבעיה למשתנים המאקרוסקופיים שלה ניתן להגביל את מרחב האפשרויות של המצבים המיקרוסקופיים ובכך להגדיר את המצבים החד חלקיקיים הזמינים.
ההנחה היסודית של פיזיקה סטטיסטית
בפיזיקה סטטיסטית, ההנחה היסודית היא כי כל המצבים המיקרוסקופיים הזמינים של מערכת סגורה הם שווי הסתברות.
ניסוח שקול הוא שבזמן סופי בו מתבצעת מדידה במצב שיווי משקל, המערכת מספיקה לעבור דרך כל המצבים המיקרוסקופיים שלה ושוהה בהם במשך פרקי זמן שווים.
פרקי זמן אלו הם למעשה אפסיים כי קיים מספר שואף לאינסוף של מצבים מיקרוסקופיים שכאלה.
הנחה נוספת בה משתמשים בפיזיקה סטטיסטית היא כי קיים מצב שיווי משקל תרמודינמי.
כלומר קיים מצב מאקרוסקופי יחיד שעבורו מספר המצבים המיקרוסקופיים של המערכת גדול מאוד ביחס למספר המצבים המיקרוסקופיים המתאימים לכל אחד מהמצבים המאקרוסקופיים האחרים.
מכניקה סטטיסטית קושרת את המשתנים התרמודינמיים האמפיריים של מערכת להתפלגות סטטיסטית של צבר מצבים מיקרוסקופיים.
ניתן לחשב את כל המאפיינים התרמודינמיים המיקרוסקופיים של המערכת באמצעות פונקציית החלוקה שסוכמת את האנרגיה של כל המצבים המיקרוסקופיים.
בכל רגע נתון, המערכת מתפלגת על פני צבר של מצבים מיקרוסקופיים, כל אחד מסומן ב-, ובעל הסתברות , ואנרגיה .
אם המצבים המיקרסוקופיים בעלי אופי קוונטי, אז הם יוצרים סט בדיד כפי שמוגדר במכניקת הקוונטים ו- היא רמה אנרגטית של המערכת.
האנרגיה הפנימית של מצב מאקרוסקופי היא התוחלת של האנרגיות של המצבים המיקרוסקופיים של המערכת:
במקרה הכללי, של הצבר הקנוני, האנטרופיה המוחלטת תלויה בהסתברויות של המצבים המיקרוסקופיים בלבד:
עבור הצבר המיקרוקנוני, המכיל רק את המצבים המיקרוסקופיים עם אנרגיה השווה לאנרגיה של המצב המאקרוסקופי נקבל:
כלומר, האנטרופיה מוגדרת כלוגריתם של מספר המצבים המיקרוסקופיים הזמינים למערכת ().
ביטוי זה מופיע על המצבה של לודוויג בולצמן בווינה.
עבור מערכת סגורה, בתהליך ספונטני אנטרופית המערכת יכולה רק לגדול, ולכן מספר המצבים המיקרוסקופיים הזמינים יכול רק לגדול בהתאמה.
ניתן להבין את זה באופן אינטואיטיבי על ידי כך שבתהליך ספונטני מוסרת מגבלה מן המערכת.
המגבלה מונעת מהמערכת להימצא במצבים מיקרוסקופיים כלשהם.
כעת, מוסרת המגבלה ומספר המצבים המיקרוסקופיים הזמינים יכול רק לגדול.
החוק השני של התרמודינמיקה מתאר איך האנטרופיה של מערכת מבודדת משתנה בזמן.
החוק השלישי של התרמודינמיקה קונסיסטנטי עם הגדרה זו, משום שהמשמעות של אנטרופיה אפס היא שלמצב המאקרוסקופי המתאר את המערכת מתאים מצב מיקרוסקופי יחיד.
ניתן להבחין בין חום ועבודה אם ניקח בחשבון את האופי הקוונטי הבסיסי של המערכת.
עבור מערכת סגורה (ללא העברות חומר), חום במכניקה סטטיסטית הוא האנרגיה המועברת הקשורה לפעולה מיקרוסקופית לא מסודרת של המערכת, קפיצות במידת האכלוס של רמות האנרגיה הקוונטיות של המערכת, ללא שינוי בערך רמות האנרגיה עצמן.
עבודה היא האנרגיה המועברת הקשורה לפעולה מקרוסקופית מסודרת של המערכת.
אם הפעולה מתרחשת בצורה מאוד איטית, התאוריה האדיאבטית של מכניקה הקוונטים טוענת כי לא ייווצרו קפיצות בין רמות האנרגיה של המערכת.
במקרה הזה, האנרגיה הפנימית של המערכת משתנה רק כתוצאה משינוי ברמות האנרגיה של המערכת.
התיאור המיקרוסקופי הקוונטי של חום ועבודה הוא כדלקמן:
שתי ההגדרות הנ"ל של חום ועבודה הן בין הביטויים הבודדים במכניקה סטטיסטית בהן לגדלים התרמודינמיים המוגדרים במקרה הקוונטי אין אנלוגיה בגבול הקלאסי.
הסיבה היא שמצבים מיקרוסקופיים קלאסיים אינם מוגדרים ביחס למצב מיקרוסקופי קוונטי מתאים במדויק, כלומר, כאשר העבודה משנה את סך האנרגיה הזמינה לחלוקה בין המצבים המיקרוסקופיים של המערכת, רמות האנרגיה של המצבים המיקרוסקופיים לא משתנות בהתאמה.
ניתן לתאר מערכת קלאסית בעלת דרגות החופש במונחים של מרחב הפאזה ממימד שציריו מורכבים מ- הקואורדינטות המוכללות של המערכת, ומ- התנעים המוכללים .
המצב המיקרוסקופי של מערכת כזו יתואר על ידי נקודה יחידה במרחב הפאזה.
אולם המצב המיקרוסקופי המדויק של מערכת עם מספר רב של דרגות חופש בדרך כלל אינו חשוב.
לפיכך ניתן לחלק את מרחב הפאזה לתאים בגודל , כאשר לכל תא נתייחס כאל מצב מיקרוסקופי.
כעת, המצבים המיקרוסקופיים הם בדידים וברי-מניה, ולאנרגיה הפנימית כבר אין ערך מדויק אלא היא בין ל-, כאשר .
מספר המצבים המיקרוסקופיים Ω של מערכת סגורה פרופורציונלי לנפח שלהם במרחב הפאזה:
כאשר היא הפונקציית המציינת ושווה ל-1 אם ההמילטוניאן בנקודה במרחב הפאזה הוא בין ל- ו-0 אחרת.
הקבוע הופך את לחסר ממדים.
אם נחליף את המיקום והתנע של שני חלקיקים, המצב החדש יתואר על ידי נקודה אחרת במרחב הפאזה.
במקרה זה, נקודה יחידה תייצג מצב מיקרוסקופי.
אם תת-קבוצה של חלקיקים הם בלתי מובחנים, אז הפרמוטציות שלהם יחשבו כחלק ממצב מיקרוסקופי יחיד.
כאמור לעיל, סט המצבים המיקרוסקופיים הזמינים בא לידי ביטוי באילוצים של המערכת התרמודינמית.
אם מצד שני, המערכת מורכבת מתערובת של שני גזים שונים, שניתן להבחין בין החלקיקים שלהם, נסמנם ו-, אזי מספר המצבים המיקרוסקופיים גדל, כיוון ששתי נקודות בהן חלקיקים ו- מוחלפים במרחב הפאזה, כבר אינן חלק מאותו מצב מיקרוסקופי.
עם זאת, ניתן להבחין בין שני חלקיקים זהים, למשל על סמך מיקומם.
אם הקופסה מכילה חלקיקים זהים, והיא נמצאת בשיווי משקל, ומוחדרת מחיצה המחלקת את הנפח לשניים, ניתן להבחין כעת בחלקיקים בחלק הראשון של הקופסה מאלו שבחלק השני.
במרחב הפאזה, ה- חלקיקים בכל צד של הקופסה מוגבלים כעת לנפח , והאנרגיה שלהם מוגבלת ל-, ומספר הנקודות המתארות מצב מיקרוסקופי יחיד ישתנה: תיאור מרחב הפאזה אינו זהה.
יש לכך השלכות הן בפרדוקס גיבס והן בספירת בולצמן נכונה.
עבור ספירת בולצמן, ריבוי הנקודות במרחב הפאזה הוא שמפחית למעשה את מספר המצבים המיקרוסקופיים והופך את האנטרופיה לאקסטנסיבית.
עבור הפרדוקס של גיבס, התוצאה החשובה היא שהגידול במספר המצבים המיקרוסקופיים (ובכך הגידול באנטרופיה) הנובע מהכנסת המחיצה תואם במדויק לירידה במספר המצבים המיקרוסקופיים (ובכך לירידה באנטרופיה) הנובעת מהפחתת הנפח העומד לרשות כל חלקיק, ומניבה שינוי אנטרופיה נטו של אפס.
מצב החירום בקפריסין היה סכסוך בקפריסין הבריטית, שהתרחש בין השנים 1955–1959.
ארגון אאוקה (ארגון לאומי של לוחמים קפריסאים), ארגון גרילה ימני קפריסאי יווני לאומני, החל במערכה מזוינת לתמיכה בסיום השלטון הקולוניאלי הבריטי ובאיחוד בין קפריסין ויוון (אנוסיס) בשנת 1955. את ההתנגדות לאיחוד הוביל ארגון של קפריסאים טורקים, שנקרא ארגון ההתנגדות הטורקי, יחד עם הצבא הבריטי בקפריסין.
מצב החירום הסתיים בשנת 1959, עם חתימת הסכמי ציריך ולונדון, שקבעו כי קפריסין תהיה מדינה עצמאית שאינה מחולקת ונפרדת מיוון.
קפריסין הייתה שטח של האימפריה העות'מאנית מסוף המאה ה-16 ועד הפיכתה למדינת חסות של הממלכה המאוחדת, תחת פיקוח עות'מאני סמלי.
הסכם זה נחתם באמנת קפריסין שהתקיימה ב-4 ביוני 1878, עקב המלחמה העות'מאנית-רוסית.
בשנת 1915, סופחה קפריסין רשמית לאימפריה הבריטית, לאחר כניסת העות'מאנים למלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות המרכז שנלחמו כנגד הבריטים והיא נשלטה בתחילה על ידי ממשל צבאי עד עשור מאוחר יותר בשנת 1925, אז הוכרזה כמושבת כתר.
משנות העשרים של המאה העשרים ועד שנות החמישים, קפריסאים יוונים נעשו פחות מרוצים מהשלטון הבריטי ותמכו באנוסיס, האיחוד הפוליטי בין קפריסין ליוון.
מספר הצעות לא מוצלחות שהציעו יוון לבריטים למסור את קפריסין בתמורה לוויתורים צבאיים והיעדר ההשקעה הבריטית באי, גרמו לתנועה לאומנית קפריסאית הולכת וגוברת.
ב-1 באפריל 1955, פתח ארגון אאוקה בהתקוממות נגד הבריטים.
אירועי הפתיחה נקראו לאחר מכן התקפות 1 באפריל.
לאחר סדרת אירועים, ב-26 בנובמבר, הכריז המושל הכללי של קפריסין, סר ג'ון הארדינג, על מצב חירום.
הבריטים נתקלו בקושי רב להשיג מודיעין יעיל על אאוקה, מכיוון שרוב האוכלוסייה היוונית-קפריסאית תמכה בהם.
לקראת סוף שנות החמישים, הבריטים זכו להצלחה רבה יותר בהשגת מודיעין יעיל נגד אאוקה ובעצירת ההתקפות.
מצב החירום בקפריסין הסתיים בשנת 1959, לאחר שנחתמו הסכמי לונדון–ציריך, בהם הוחלט כי קפריסין תהיה מדינה עצמאית ונפרדת מיוון.
קפריסין הפכה לרפובליקה עצמאית בשנת 1960, כאשר בריטניה שמרה על שליטה בשני אזורי בסיס ריבוניים, באקרוטירי ודקליה.
כמו כן באי הוצב הכוח היווני ויחידות של הצבא הטורקי.
בינואר 2019, הסכימה ממשלת בריטניה לשלם מיליון לירות שטרלינג ל-33 קפריסאים, שעונו לכאורה על ידי הכוחות הבריטיים במהלך המרד.
הם כללו אישה, אז בת 16, שלדבריה עוכבה ונאנסה על ידי חיילים וגבר שאיבד כליה כתוצאה מחקירתו.
התשלום בא בעקבות ביטול הסיווג של מסמכי הממשלה בשנת 2012, אף על פי ששר החוץ, אלן דאנקן, הצהיר כי "ההסדר אינו מהווה כל הודאה באחריות" אלא כי "הממשלה הסדרה את התיק על מנת לשרטט קו תחת התדיינות זו וכדי הימנע מהסלמה נוספת של העלויות".
מצב כרוני הוא מצב בריאותי או מחלה אצל בני אדם, אשר מתמשכים או בעלי השפעות ארוכות טווח.
לעיתים רבות נעשה שימוש במונח "כרוני" כאשר המחלה ממשיכה להתקיים אצל האדם מעל לשלושה חודשים.
מחלות כרוניות נפוצות כוללות בין היתר סוכרת, טרשת עורקים, יתר לחץ דם, הפרעות תפקודיות במערכת העיכול, דלקת מפרקים, אסתמה, סרטן, מחלת ריאות חסימתית כרונית, מחלת ליים, מחלות אוטואימוניות, הפרעות גנטיות ומספר מחלות ויראליות כגון הפטיטיס C ואיידס.
ברפואה מצבים כרוניים מובחנים כשונים ממצבים אקוטיים.
מצב אקוטי משפיע בדרך כלל על חלק אחד של הגוף, אשר מגיב לטיפול רפואי מסוים.
מצב כרוני, לעומת זאת, משפיע בדרך כלל על מספר אזורים בגוף, אינו מגיב באופן מלא לטיפול מסוים ונמשך לאורך תקופה ממושכת.
למצבים כרוניים עשויים לעיתים להיות תקופות בהן המחלה חולפת באופן זמני, או תקופות בהן המחלה חוזרת, או אף מקרים בהן יש הרעה של המצב.
תקופות של הפוגה והרעה של המצב נפוצות יחסית, כאשר מתייחסים להפרעות הנובעות מהתמכרות לסמים, אשר יש הסבורים כי מצבים אלו נופלים גם כן תחת הקטגוריה של מצב כרוני.
מצבים כרוניים נובעים לעיתים רבות ממחלות שאינן מדבקות.
עם זאת, חלק מהמצבים הכרוניים נגרמים על ידי זיהומים העוברים מאדם לאדם כגון HIV/איידס.
לפי ההערכות 63% מכלל מקרי המוות ברחבי העולם הם ממצבים כרוניים.
מחלות כרוניות מהוות את הגורם העיקרי לתמותה, ולפי ההערכות של ארגון הבריאות העולמי כ-38 מיליון מקרי מוות בשנה נובעים ממחלות שאינן מדבקות.
לכ-40% מהאוכלוסייה הבוגרת בארצות הברית יש לפחות שני מצבים כרוניים.
דוגמאות לסוגים נפוצים של מצבים כרוניים
מחלות לב וכלי דם, כולל אי-ספיקת לב ומחלות לב איסכמיות
מחלות נשימה כרוניות, כגון אסתמה ומחלת ריאות חסימתית כרונית
סוכרת (סוכרת מסוג 1, סוכרת מסוג 2, טרום סוכרת, סוכרת הריונית)
מחלות אוטואימוניות, כגון קוליטיס כיבית, לופוס אריתמטוס, מחלת קרוהן, מחלת צליאק, ומחלת השימוטו
מחלות אוסטאוארטיקולריות כרוניות, כגון דלקת מפרקים ניוונית ודלקת מפרקים שיגרונית
כאב כרוני, כגון תסמונת כאב לאחר כריתת כלי דם
מצבים דרמטולוגיים כגון דלקת עור אטופית ופסוריאזיס
מצאתי היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שנוצרה על ידי נקצ'י אוקורו קרול, ושודרה לראשונה ב- NBC ב-3 באוקטובר 2023. בסדרה מככבת שאנולה המפטון, המשמשת גם כמפיקה.
הסדרה מופקת על ידי ברלנטי הפקות ו-Rock My Soul Productions בשיתוף עם Warner Bros.
העונה השנייה עלתה לאוויר ב-3 באוקטובר 2024.
גבריאל "גבי" מוסלי, מומחית התאוששות, וצוות ניהול המשברים שלה עובדים כדי למצוא אנשים נעדרים שלדעתם המערכת מתעלמת מהם.
צוות המומחים שלה מורכב מאלה שנחטפו בעצמם או שיש להם אדם אהוב שנחטף.
בתור קורבן חטיפה בעצמה בתור נערה מתבגרת, גבי חטפה בחשאי את האיש שחטף אותה, יו "סר" אוונס, ומחזיקה אותו כלוא במרתף שלה כבר שבעה חודשים.
גבי משתמשת בידע של סר כחוטף ופושע כדי לעזור לה לפתור כמה מקרים.
שאנולה המפטון בתור גבריאל "גבי" מוסלי, קורבן חטיפה לשעבר המנהלת חברה לניהול משברים בשם Mosley & Associates שמתמחה באיתור אנשים שנחטפו.
היא מסתמכת בסתר על התובנות של החוטף שלה, "סר", כדי להיכנס למוחם של חוטפים ולהבין את הדפוסים שלהם.
היא הייתה אסירה של "סר" במשך שנה אחת ושמונה ימים לפני שהיא ברחה עם לייסי.
מארק-פול גוסלאר בתפקיד יו "סר" אוונס, מניפולטור פושע ואינטליגנטי ביותר שחטף את גבי כנערה וניסה לאלץ אותה לחיות כ"בתו".
הוא נעלם לאחר בריחתם של גבי ולייסי, ומשתמע שהיו לו קורבנות נוספים.
כעת הוא מתגורר בתא מתחת לביתה של גבי, ומכפר על פשעיו על ידי סיוע למאמצי החקירה שלה.
קלי ויליאמס בתפקיד מרגרט ריד, החוקרת הראשית של גבי.
יש לה חשיבה מצוינת כמו שרלוק הולמס.
בנה ג'יימי נחטף מתחנת אוטובוס 13 שנים לפני כן, והיא מבלה את רוב הלילות בתחנת האוטובוס בניסיון למצוא את בנה או עדות לחטיפתו.
יש לה עוד שתי בנות אשר איבדה את המשמורת עליהן לפני 10 שנים, כשלא יכלה להפסיק לחפש את ג'יימי.
ברט דלטון בתור מארק טרנט, בלש נעדרים וקשר המשטרה של גבי.
הוא וגבי גם ניהלו מערכת יחסים רומנטית קצרה לפני שהוא היה איש הקשר שלה.
גבריאל וולש בתור לייסי קווין, סטודנטית למשפטים שעובדת במשרד של גבי ומספקת סיוע משפטי.
היא וגבי שתיהן נחטפו על ידי סר כשהיו ילדות וחולקות קשר הדוק.
סר חטף את לייסי (בלה) כדי לספק לגבי בת לוויה מספר ימים לפני שהן ברחו ממנו.
ארלן אסקרפטה בתור זיק ואלאס, מומחה טכנולוגי שניסיון העבר שלו כחטוף בילדותו יצר אצלו אגורפוביה.
הוא מספק מידע לגבי טכניקות מעקב ופריצה.
הוא מקורב למשפחתו בעלת הדם הכחול למרות שמצבו אינו מאפשר לו לצאת מביתו.
קארן אוברוי בתור דאן רנה, קורבן חטיפה שפועל כעת כמומחה האבטחה של האגודה וכאוכף בעת הצורך.
הוא גר עם בעלו, שהוא איש מקצוע בתחום בריאות הנפש.
הוא מתואר על ידי לייסי כג'י איי ג'ו מרוחק רגשית.
נכון ל-11 באוקטובר 2023, הקרנת הבכורה של הסדרה נצפתה על ידי 10.5 מיליון צופים בכל הפלטפורמות וזכתה לדירוג של 1.9 בדמוגרפיה 18–49 מפתח מבוגרים.
בתוך שישה ימים מהשחרור, "מצאתי" הפכה להשקת הסדרה המצליחה ביותר של NBC ב-Peacock.
מצב חירום בצרפת יכול להיות מוכרז כחוק על ידי נשיא צרפת או ממשלת צרפת במקרים של נסיבות חריגות.
בעקבות הפיגועים בפריז בנובמבר 2015 הוכרז מצב חירום שנמשך כשנתיים.
הבסיס החוקי להכרזה על מצב חירום הוא בשני סעיפים בחוקת צרפת ובשני חוקים נוספים.
סעיף 16 בחוקה מעניק לנשיא צרפת "סמכויות חריגות" במקרה בו פורץ משבר חריף, וסעיף 36 בחוקה מגדיר מהו מצב חירום.
חוק משנת 1955 מאפשר לנשיא להכריז על מצב חירום, וחוק ממרץ 2020 מאפשר הכרזה על "מצב חירום תברואתי" בזמן מגפה.
משנת 1955 הוכרז מצב חירום מספר פעמים בצרפת.
חוק משנת 1955 מאפשר לנשיא להכריז על "מצב חירום", וחוק ממרץ 2020 מאפשר הכרזה על "מצב חירום תברואתי" בזמן מגפה.
סעיף 16 בחוקת צרפת מעניק לנשיא צרפת "סמכויות יוצאות דופן" במקרים חריגים:
אין לפזר את האספה הלאומית במהלך הפעלת סמכויות חירום.
בסעיף מפורט התהליך להארכת מצב החירום.
במהלך השנים עלו הצעות לבטל את סעיף 16, אך הן לא נשאו פרי.
היוזמה לביטול סעיף זה בגיעה בעיקר מצד מפלגות שמאל בצרפת וארגוני זכויות האדם, בהם הליגה הצרפתית לזכויות האדם ואמנסטי אינטרנשיונל.
סעיף 36 בחוקת צרפת מגדיר מהו מצב חירום, ומאפשר הכרזה על מצב חירום בעת מלחמה או מרד.
הסעיף מאפשר, במצבי חירום, ביצוע פעולות משטרתיות על ידי צבא צרפת, אם יראו בכך צורך.
מותר להגביל זכויות אדם בסיסיות, בהן חופש ההתאספות.
כמו כן מותר לבצע חיפוש בבתי אזרחים ללא הגבלה, ולגרש מהמדינה מי שאינו תושב קבע.
חוק זה נחקק באפריל 1955 על רקע אירועי מלחמת העצמאות של אלג'יריה.
החוק מאפשר לנשיא צרפת להכריז על מצב חירום למשך 12 יום, ולאחר מכן הפרלמנט יכול להאריכו.
החוק מגדיר את סמכויות השלטון במצבי חירום.
החל משנות ה-80 של המאה ה-20 נחקקו בצרפת שורת חוקים למאבק בטרור, המעניקים למשטרה סמכויות נרחבות יותר מאלה המתוארות בחוק מ-1955.
עם פרוץ מגפת הקורונה בצרפת נחקק חוק המאפשר הכרזה על מצב חירום תברואתי , במטרה להגן על בריאות הציבור.
בין השאר, מצב זה מאפשר לרשויות להגביל או לאסור תנועת אנשים, כלי רכב ותחבורה ציבורית, להכריז על הסגר תברואתי, להגביל את הגישה למקומות ציבוריים ולמקומות עבודה, ולהגביל את חופש ההתאספות.
מאז 1955 הוכרז מצב חירום בצרפת שבע פעמים:
בשנת 1955 במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה.
בשנת 1958 עקב ניסיון להפיכה צבאית באלג'יריה.
בשנת 1961 עקב מרד הגנרלים באלג'יריה.
בשנת 1984 הוכרז מצב חירום בקלדוניה החדשה, על רקע התנגדות לצרפת וקריאות לעצמאות קלדוניה החדשה במערכת הבחירות באותה שנה.
בזמן המהומות בצרפת (2005) הכריז הנשיא ז'אק שיראק על מצב חירום למשך שלושה חודשים.
לאחר פיגועי נובמבר 2015 בפריז הוכרז מצב חירום, שהוארך מספר פעמים ובוטל רק בנובמבר 2017. בתקופה זו בוצעו חיפושים בכ-3,600 בתים, מעל ל-400 בני אדם נעצרו והוחרמו מעל ל-500 כלי נשק.
במערכת הבחירות לנשיאות צרפת 2017 אמר עמנואל מקרון שאם ייבחר, הוא יבטל את מצב החירום, אך לאחר הפיגוע במנצ'סטר ארנה (2017) הוחלט להאריכו עד 1 בנובמבר 2017. בתקופה זו נחקקו שורת חוקים נגד טרור המקנים למשטרת צרפת סמכויות נרחבות.
במאי 2024 הכריז נשיא צרפת עמנואל מקרון על מצב חירום בקלדוניה החדשה עקב הפרות הסדר בקלדוניה החדשה (2024).
מצב בטוח היא אפשרות במערכות הפעלה מסוימות המיועדת לפתרון בעיות שונות שצצו על ידי בידוד הבעיות שנגרמו על ידי רכיבים שאינם חלק ממערכת ההפעלה הבסיסית.
אפשרות זו זמינה במערכות הפעלה שונות, כולל Microsoft Windows, MacOS ולינוקס.
כאשר מפעילים את המחשב במצב בטוח ניתן ביתר קלות להסיר תוכנות זדוניות, לפתור בעיות במנהלי התקנים, לבצע שינויים בקבצים שמשמשים את מערכת ההפעלה, וכמו גם לשחזר את ההגדרות של מערכת ההפעלה לאופן בו היא הייתה לפני שהבעיה החלה.
על מנת לטעון את מערכת ההפעלה במצב בטוח ב-Windows יש ללחוץ על המקש F8 מספר פעמים ברצף בשלבים המוקדמים של תהליך האתחול של המחשב.
התפריט שיופיע על המסך יאפשר בין היתר גישה למצב בטוח.
ב-macOS, ניתן לטעון את מערכת ההפעילה במצב בטוח על ידי לחיצה על מקש Shift במהלך האתחול של המחשב.
מצב טעינה (State of Charge – SoC) הוא הקיבולת הנותרת הזמינה בסוללה חשמלית בזמן נתון וביחס למצב התיישנות מסוים.
מדידת המטען החשמלי נעשית ביחידות של אמפר-שעה, אך מצב הטעינה מוצג בדרך כלל באחוזים (0% = ריק; 100% = מלא).
צורה חלופית של אותה מדידה היא עומק הפריקה (Depth of Discharge – DoD), המחושב כגודל המשלים ל-SoC (100% = ריק; 0% = מלא) ומתייחס לכמות המטען שניתן לנצל אם התא נפרק לחלוטין.
מצב טעינה משמש בדרך כלל בדיון על המצב הנוכחי של סוללה בשימוש, בעוד שעומק פריקה משמש בעיקר לדיון בשינוי קבוע של מצב טעינה במהלך מחזורים חוזרים.
מכשירים נפוצים שבהם מוצג מצב הטעינה הם טלפון סלולרי, מחשב נייד, מחשב לוח ורכב חשמלי.
ברכב חשמלי מונע מצבר מצב הטעינה מציין את האנרגיה הנותרת בערכת הסוללה.
זהו המקביל למד הדלק ברכב עם מנוע בנזין.
הצגת מצב הטעינה מועילה במיוחד בעת המתנה לטעינת המצבר, משום שהוא משקף את התקדמות הטעינה ומאפשר לנהג לדעת מתי הרכב יהיה מוכן לשימוש.
עם זאת, בלוח המחוונים של כל רכב, במיוחד ברכב היברידי, מצב הטעינה המוצג כמד או כערך באחוזים עשוי לא לייצג את רמת הטעינה האמיתית.
כמות ניכרת של אנרגיה עשויה להיות שמורה לפעולות היברידיות.
דוגמה לכך היא מכונית מיצובישי אאוטלנדר PHEV, שבה מוצגת לנהג רמת טעינה אפסית, בעת שרמת הטעינה האמיתית היא כ-20%.
בדרך כלל, לא ניתן למדוד מצב טעינה באופן ישיר, אך ניתן להעריך אותו ממשתני מדידה ישירים בשתי דרכים: לא מקוונת ומקוונת.
בטכניקות לא מקוונות, הסוללה נטענת ונפרקת בקצב קבוע כמו מניית קולון.
שיטה זו מספקת הערכה מדויקת של מצב טעינת הסוללה, אך היא ממושכת, יקרה ומפריעה לביצועי הסוללה העיקריים.
לכן, חוקרים מחפשים טכניקות מקוונות.
ישנן חמש שיטות לקביעת מצב טעינה בעקיפין:
כימית: שיטה זו פועלת רק עבור סוללות המאפשרות גישה לאלקטרוליט הנוזלי שלהן, כמו סוללת עופרת-חומצה לא אטומות.
ניתן להשתמש במשקל הסגולי של האלקטרוליט כדי לציין את מצב הטעינה של הסוללה.
הידרומטר משמש לחישוב המשקל הסגולי של סוללה.
כדי למצוא את המשקל הסגולי, יש צורך למדוד את נפח האלקטרוליט ולשקול אותו.
לאחר מכן המשקל הסגולי ניתן על ידי (מסת האלקטרוליט [גרם] / נפח האלקטרוליט [מ"ל]) / (צפיפות המים, כלומר 1 גרם/1 מ"ל).
כדי למצוא את מצב הטעינה מהמשקל הסגולי, נדרשת טבלת השוואה של משקל סגולי מול מצב טעינה.
הוכחה כשיטה ישימה לניטור רציף של מצב הטעינה.
מקדם השבירה של האלקטרוליט בסוללה קשור ישירות למשקל הסגולי או לצפיפות של האלקטרוליט בתא.
ניתוח האלקטרוליט אינו מספק מידע על מצב הטעינה במקרה של סוללת יוני ליתיום וסוללות אחרות, שאינן מייצרות או צורכות ממס במהלך פעולתן.
השיטה עובדת עבור סוללות עופרת-חומצה, מכיוון שריכוז חומצה גופרתית משתנה עם מצב הטעינה של הסוללה בהתאם לתגובה הבאה:
מתח חשמלי: שיטה זו ממירה קריאה של מתח הסוללה למצב טעינה, באמצעות עקומת הפריקה הידועה (מתח לעומת מצב טעינה) של הסוללה.
עם זאת, המתח רגיש יותר לזרם הסוללה (עקב הקינטיקה האלקטרוכימית של הסוללה) ולטמפרטורה.
שיטה זו יכולה להיעשות מדויקת יותר על ידי תיקון קריאת המתח בגורם תיקון המתכונתי לזרם הסוללה, ועל ידי שימוש בטבלה של מתח המעגל הפתוח של הסוללה לעומת הטמפרטורה.
למעשה, מטרה מוצהרת של תכנון הסוללה היא לספק מתח קבוע ככל האפשר, ללא קשר למצב הטעינה, מה שמקשה על יישום השיטה הזו.
עבור סוללות שיש להן מתח בלתי תלוי במצב הטעינה שלהן (כגון ), מדידות מתח במעגל פתוח אינן יכולות לספק אומדן אמין של מצב הטעינה.
מצד שני, סוללות בעלות עקומות מטען מתח משופעות (כגון סוללת ניקל-קובלט-מנגן), ניתנות יותר להערכת מצב טעינה ממדידות המתח במעגל הפתוח.
אינטגרציית זרם: שיטה זו, המכונה גם מניית קולון או מניית מטען, מחשבת את מצב הטעינה על ידי מדידת זרם הסוללה ואינטגרציה שלו בזמן.
כיוון ששום מדידה לא יכולה להיות מושלמת, שיטה זו סובלת מסחף ארוך טווח והיעדר נקודת ייחוס.
לכן, מצב הטעינה חייב להיות מכויל מחדש על בסיס קבוע, כגון על ידי איפוס מצב הטעינה ל-100% כאשר מטען קובע כי הסוללה טעונה במלואה (באמצעות אחת מהשיטות האחרות המתוארות כאן).
סינון קלמן: כדי להתגבר על החסרונות של שיטת המתח ושיטת אינטגרציית זרם, ניתן להשתמש במסנן קלמן.
ניתן לתאר את הסוללה עם מודל חשמלי שבו ישמש מסנן קלמן כדי לחזות את מתח היתר בהינתן הזרם הנצפה.
בשילוב עם מניית קולון, שיטה זו מאפשרת הערכה מדויקת של מצב הטעינה.