tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1963 הצטרפו ללהקה שני האחים הקטנים, מרלון ומייקל, לאחר שכבר אז הפגינו יכולות שירה וריקוד.
מייקל החליף את ג'רמיין כזמר הראשי של הלהקה באמצע שנת 1967. שירלי קארטמן, מורה למוזיקה בחטיבת הביניים בה למד טיטו, הבחינה בפוטנציאל המוזיקלי של הלהקה, ושימשה להם כמנטור.
באותה תקופה אימצו חברי הלהקה את השם "The Jackson Five" כשם להקתם.
בהמשך הופיעו באופן אינטנסיבי באינדיאנה, ולאחר שזכו בתחרות כישרונות צעירים חשובה ב-1966 (בה ביצעו גרסת כיסוי ללהיט של הטמפטיישנס, "My Girl") החלו לקיים הופעות באופן מקצועי בשיקגו, אילינוי ומזרח ארצות הברית.
חלק גדול מהופעותיהם היו במועדונים של קהילת האפרו-אמריקאים.
קארטמן הצליחה להשיג ללהקה חוזה הקלטות בחברת התקליטים המקומית "Steeltown" והלהקה החלה לעבוד על אלבום הבכורה.
הסינגל הראשון שהוציאה נקרא "Let Me Carry Your Schoolbooks" שהפך ללהיט מקומי.
לחמישיית הג'קסונים היו מספר מעריצים בתחילת הדרך, ביניהם צמד זמרי הרית'ם אנד בלוז Sam & Dave, אשר עזרו ללהקה להבטיח מקום בתחרות חובבים ידועה בתיאטרון אפולו שבהארלם, ניו יורק.
הלהקה זכתה בתחרות זו ב-13 באוגוסט 1967, דבר שדרבן את חברת התקליטים "מוטאון" להחתים אותה על חוזה הקלטות.
ההחתמה נערכה בנובמבר 1968, לאחר שנשיא החברה, ברי גורדי, התמהמה באשר להעסקתם, בשל היותם קטינים.
בעקבות ההחתמה, עברה החמישייה, יחד עם אביהם, להתגורר בקליפורניה.
באוגוסט 1969 עשו את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלהם, בטקס מלכת היופי האפרו-אמריקנית של ארצות הברית, שהתקיים במדיסון סקוור גארדן, ניו יורק.
בטקס זה ביצעו את הלהיט של אייזלי בראדרז, "It's Your Thing".
המוזיקה של חמישיית הג'קסונים הושפעה מרבים מהשמות הגדולים של שנות השישים כמו להקות הפאנק המשפחתיות "Sly & the Family Stone" ו"אייזלי בראדרז", חלוץ הסול מרווין גיי, להקת הדו-וופ, "The Teenagers", וזמרי הסול: וילסון פיקט, ג'קי וילסון, סטיבי וונדר, ז'ו טקס וג'יימס בראון.
אלבום הבכורה של חמישיית הג'קסונים נקרא "Diana Ross Presents The Jackson 5" והופץ בארצות הברית ב-18 בדצמבר 1969. בתוך חודשים ספורים הפכה חמישיית הג'קסונים להצלחה מסחרית גדולה.
הסינגל היחיד ששוחרר מתוכו, "I Want You Back" (כשהבי-סייד שלו היה גרסת כיסוי לשירם של המירקלס, "Who's Lovin' You"), הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי ולמקום השני בבריטניה.
האלבום, אשר מכר ארבעה מיליון עותקים בארצות הברית, כלל מספר גרסאות כיסוי של אמנים מוכרים כסטיבי וונדר, הטמפטיישנס ו"Sly & the Family Stone".
האלבום השני של הלהקה, ABC, יצא לחנויות במאי 1970, ומתוכו שוחררו הסינגלים "ABC" ו-"The Love You Save".
אלבומה השלישי, Third Album, יצא בספטמבר 1970, ומתוכו שוחרר הסינגלים "I'll Be There" ו-"Mama's Pearl".
שלושת הסינגלים "ABC" ו-"The Love You Save" ו-"I'll Be There" הגיעו למקום הראשון במצעד בילבורד האמריקאי ו-"Mama's Pearl" הגיע למקום השני.
בספטמבר 1970, חודש לאחר יציאת האלבום Third Album, הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי, Jackson 5 Christmas Album.
מאז הוצאת אלבומה הראשון החלה בארצות הברית הג'קסון-מאניה: חמישיית הג'קסונים הפכה להרכב המרכזי של "מוטאון", על חשבון הסופרימס, כש"מוטאון" משווקת את המותג חמישיית הג'קסונים על מוצריו הנלווים.
בנוסף, נוצרה סדרת אנימציה שבועית בשם "The Jackson 5ive", אשר עקבה אחר הקריירה של הלהקה.
הסדרה שודרה במשך שתי עונות (בשנים 1971–1973).
חברת התקליטים "מוטאון" לא הסתפקה בכך והחלה בטיפוח קריירת הסולו של מייקל וג'רמיין.
מייקל הוציא בחצי הראשון של שנות השבעים ארבעה אלבומי סולו, כשמתוכם שוחרר מספר סינגלים שהפכו ללהיטים, וביניהן הלהיט "Ben", אשר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד באוקטובר 1972. ג'רמיין, הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו ב-1972 ובהמשך הוציא אלבומי סולו נוספים.
ב-1973 הוציא גם האח הבכור, ג'קי, אלבום סולו אשר כשל מסחרית וגרם לג'קי לזנוח את קריירת הסולו.
למרות שמועות על עזיבתם של ג'קי, ג'רמיין ומייקל את חמישיית הג'קסונים, השלושה פיתחו את קריירות הסולו שלהם במקביל לפעילות הלהקה, כך שזו המשיכה לפעול.
ביוני 1972, התחתן טיטו, עם די-די, חברתו מהתיכון.
בדצמבר 1973, התחתן ג'רמיין עם הייזל, בתו של נשיא "מוטאון", ברי גורדי, לאחר רומן מתוקשר וחרף התנגדות אביו.
בין השנים 1972–1975, איבדה הלהקה מהפופולריות שלה ולא הצליחה לשחזר את הצלחתה בראשית שנות השבעים, אף על פי ההצלחה היחסית במכירות ובמצעדי המוזיקה.
להיטם הגדול באותה תקופה היה "Dancing Machine", אשר הגיע למקום השני במצעד הבילבורד האמריקאי.
בהמשך העשור הפכו חברי הלהקה לבולטים שבאמני הדיסקו של שנות השבעים.
ב-1975 החליט ג'ו להחתים את להקתו בחברת התקליטים "CBS Records", אשר איפשרה קבלת תמלוגים בסך 20% מכל מכירת תקליט לחברי הלהקה, זאת בהשוואה ל-2.8% בחברת "מוטאון".
בנוסף, חברת "CBS Records" הסכימה לתת ללהקה חופש אמנותי מוחלט המתבטא בכתיבה והפקת השירים באופן עצמאי, ללא סיוע של מפיקים חיצוניים.
כתגובה לכך, החליטה חברת "מוטאון" לתבוע את הלהקה בשל הפרת חוזה, אולם בסופו של דבר ויתרה.
עם זאת, כפתה "מוטאון" על הלהקה לשנות את שמה, לאחר ש-"The Jackson 5" הפך לאחד מסימניה הבולטים של "מוטאון".
אי לכך, הלהקה שינתה את שמה ל-"The Jacksons".
מנגד, החליט ג'רמיין להישאר ב"מוטאון", כדי לפתח את קריירת הסולו בה החל שלוש שנים קודם לכן.
רנדי בן ה-14, בן הזקונים של משפחת ג'קסון, החליף את ג'רמיין בלהקה, בהמשך להיותו חבר בלתי רשמי בה עוד משנת 1972.
בשנים 1976–1977, תחת "CBS Records", הוציאה הלהקה שני סינגלים אשר הפכו לשניים מלהיטיה המצליחים: "Enjoy Yourself" (מקום שישי בארצות הברית) ו"Show You the Way to Go" (מקום ראשון בבריטניה).
בקיץ 1976 החתימה רשת הטלוויזיה CBS את כל אחי ואחיות משפחת ג'קסון (מלבד ג'רמיין), על השתתפות בתוכנית בידור שתתחרה ברשת ABC.
התוכנית עלתה לשידור ביוני 1976 והייתה לתוכנית הבידור הראשונה בטלוויזיה האמריקאית שהונחתה על ידי אפרו-אמריקאים.
התוכנית שרדה שתי עונות, בהן התבלטה האחות הקטנה במשפחה, ג'נט ג'קסון, שהחלה את צעדיה הראשונים בעולם הבידור.
אלבומם המצליח Destiny, שיצא בדצמבר 1978, שילב פאנק, רית'ם אנד בלוז, סול ודיסקו.
אלבום זה כלל שני להיטים גדולים של הלהקה: "Blame It on the Boogie", שהוא מלהיטי הדיסקו הידועים ביותר, ו"Shake Your Body" (שהגיע לעשרת הראשונים בארצות הברית ובבריטניה).
ב-1979 קיבלו הג'קסונים כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בספטמבר 1980 הוציאה הלהקה את אלבומה, Triumph, אשר המשיך את הצלחת האלבומים הקודמים.
אלבום זה כלל את הלהיטים "Can You Feel It" ו-"Walk Right Now", שזכו להצלחה רבה בבריטניה.
בעקבות הצלחת האלבום, יצאה הלהקה למסע הופעות מצליח ביותר, שתואר על ידי מגזין הרולינג סטון כאחד מ-25 מסעי הופעות הטובים בעולם בין השנים 1967 ל־1982. שנה לאחר מכן שחררה הלהקה את אלבום ההופעה, "!The Jacksons Live".
ב-16 במאי 1983, שידרה רשת הטלוויזיה NBC ספיישל טלוויזיוני בשם "Motown 25: Yesterday, Today, Forever", לציון 25 שנים להקמת חברת התקליטים "מוטאון".
בספיישל זה הכריז ג'רמיין על שובו ללהקה, והג'קסונים הופיעו שם, בהרכבם המקורי, לראשונה מזה 7 שנים.
באותה התוכנית ביצע מייקל לראשונה את "הליכת הירח" המפורסמת שלו.
הצלחתו המדהימה של מייקל כאמן סולו הביאה רבים לחשוש כי יעזוב את הלהקה, אולם מייקל טיפח במקביל הן את קריירת הסולו והן את פעילותו בלהקה.
ביולי 1984 שחררה הלהקה את האלבום Victory, שהפך לאחד המצליחים ביותר שלה, ומכר מעל 7 מיליון עותקים ברחבי העולם.
מתוך אלבום זה שוחרר הלהיט הגדול האחרון של הלהקה, "State of Shock" (מקום שלישי בארצות הברית), שהוקלט ביחד עם סולן להקת הרולינג סטונז, מיק ג'אגר.
בשלב זה תפקדו הג'קסונים כשישייה, ויחד יצאו למסע ההופעות בעקבות האלבום, שנחשב בזמנו למסע ההופעות הגדול ביותר של להקה כלשהי אי פעם.
זמן קצר לאחר סיום סיבוב ההופעות עזבו מייקל ומרלון את הלהקה.
הארבעה שנותרו הקליטו אלבום נוסף בטרם פירוק הלהקה.
האלבום, 2300 Jackson Street, יצא ב-1989 ולא זכה להצלחה.
ב-1992 שידרה רשת הטלוויזיה ABC מיני סדרה תעודית בת ארבע שעות המגוללת את סיפור חייהם של בני משפחת ג'קסון על פני ארבעה עשורים.
ההופעה המשותפת היחידה של חמשת חברי הלהקה המקוריים מאז פירוקה, התרחשה ב-7 בספטמבר 2001, במדיסון סקוור גארדן.
הופעה זו הפכה כעבור זמן לספיישל טלוויזיוני של רשת CBS.
כל השמועות וההכרזות על איחודה של הלהקה לא התממשו.
ב-25 ביוני 2009 נפטר מייקל, סולן הלהקה, דבר שסתם סופית את הגולל על איחודה מחדש.
באפריל 2012 הודיעו ג'קי, טיטו, ג'רמיין ומרלון על כוונתם להתאחד לצורך סיבוב הופעות.
סיבוב ההופעות החל ב-20 ביוני והסתיים ב-9 בדצמבר, וכלל הופעות באירופה ובארצות הברית.
לאחר מכן, הודיעו על סיום פעילותה.
בשנת 1997 נכנסה הלהקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול ובשנת 1999 נכנסה להיכל התהילה של הרכבים מוזיקליים.
השירים "ABC" ו-"I Want You Back" נכנסו לרשימת 500 השירים שעצבו את הרוק אנד רול, כאשר "I Want You Back" נכנס להיכל התהילה של גראמי.
יצירתם המוזיקלית השפיעה רבות על עיצוב הפופ והדיסקו במאה ה-20, ואף היוותה השראה למספר גדול של להקות בנים כמו אן סינק, בקסטריט בויז, ניו קידס און דה בלוק, ורבים אחרים.
חמירא סכנתא מאיסורא (עברית: חמורה סכנה מאיסור) הוא כלל הלכתי הקובע שהלכות הנוגעות לבריאות הגוף ולקיום החיים הפיזיים, חמורות יותר מהלכות הנוגעות לעניינים רוחניים.
חומרה זו מתבטאת, בין השאר, בכך שבנוגע להלכות המוגדרות כ"איסורים" הולכים אחרי הרוב, גם במקרים בהם משמעות הדבר היא להקל.
זאת בניגוד לעניינים הנוגעים לחיים הגשמיים - שם פוסקים לחומרה בכל מקרה.
בעוד שבדיני ספק הולכים באופן כללי אחר רוב, ואומרים שהמועט בטל ברוב בדברים שיש בהם משום סכנת נפשות או שעלולים להזיק לגוף, נחלקו אחרונים: יש שסוברים כי גם בזה הולכים אחר הרוב, אך רוב האחרונים סוברים שאין הולכים אחר הרוב, שכן חמירא סכנתא מאיסורא, ויש להתייחס להכול כאילו הוא מסוכן.
דין כל דפריש מרובא פריש כתבו אחרונים שלא אומרים אותו בדברים שיש בהם משום סכנה, ולכן תמיד יש להחמיר ולהתייחס לפורש כאילו הוא מהמיעוט שיש בו סכנה.
חמישיית העונה ב-NBA או נבחרת ה-NBA הוא פרס מטעם ליגת ה-NBA, אותו מקבלים שחקנים שנבחרים כשחקנים המצטיינים של העונה הסדירה בליגה (לא בשלבי הפלייאוף).
הבחירה מבוצעת על ידי פאנל של כתבי ספורט ושדרנים מארצות הברית וקנדה.
החמישייה נבחרת לקראת כל סיום עונה ב-NBA, מאז עונתה הראשונה של הליגה ב-.
הנבחרת מורכבת משלוש קבוצות שחקנים - החמישייה הראשונה, החמישייה השנייה והחמישייה השלישית; בסך הכל 15 שחקנים.
הנבחרת כללה במקור שתי קבוצות, אך הורחבה לשלוש בעונת .
השחקנים מקבלים חמש נקודות על כל קול לחמישייה הראשונה, שלוש נקודות על כל קול לחמישייה השנייה ונקודה אחת על כל קול לחמישייה השלישית.
חמשת השחקנים עם מספר הנקודות הכולל הגבוה ביותר נבחרים לחמישייה הראשונה, חמשת הבאים אחריהם נבחרים לחמישייה השנייה והחמישה שאחריהם לחמישייה השלישית.
במקרה של תיקו על המקום החמישי, מספר השחקנים מורחב - החמישייה הראשונה כוללת שישה שחקנים, והחמישייה השנייה נשארת עם חמישה שחקנים ואפשרות להרחבה במקרה של שוויונים נוספים.
תיקו כזה התרחש רק ב-, בין בוב דייוויז לדולף שייז.
מ- עד והחל מ- החמישיות נבחרות ללא קשר לעמדה.
מ- ועד כל חמישייה כללה שני רכזים, שני פורוורדים וסנטר אחד.
המשמעות של שחקן שנבחר לחמישייה הראשונה היא, שהוא נבחר לשחקן הטוב ביותר בעונה זו בעמדתו, או לשני או לשלישי בטיבו בעמדתו בהתאם לחמישייה בה נבחר.
לברון ג'יימס מחזיק בשיא הבחירות, עם 21 בסך הכול, ואת המקום השני חולקים כרים עבדול-ג'באר, קובי בראיינט וטים דאנקן עם 15 בחירות כל אחד.
קארל מלון ושאקיל אוניל מדורגים אחריהם עם 14 בחירות כל אחד.
דולף שייז, בוב קוזי, ג'רי וסט, האקים אולאג'ואן ודירק נוביצקי חולקים את המקום הרביעי עם 12 בחירות לכל אחד.
לברון ג'יימס נבחר לחמישייה הראשונה יותר מכל שחקן אחר עם 13 בחירות, בעוד קארל מלון וקובי בראיינט נבחרו לחמישייה הראשונה 11 פעמים.
את המקום השלישי בדירוג חולקים בוב קוזי, בוב פטיט, אלג'ין ביילור, ג'רי וסט, כרים עבדול-ג'באר, מייקל ג'ורדן וטים דאנקן שנבחרו עשר פעמים.
+ מקרא ^ = כדורסלן שעדיין פעיל ב-NBA * = חבר היכל התהילה של הכדורסל מודגש = זכה בפרס ה-MVP של העונה באותה עונה
בין עונת לעונת , חמישיית העונה הורכבה משתי קבוצות, כשבכל אחת מהן חמישה שחקנים (מלבד מקרים בהם יש שוויון בין שני שחקנים או יותר).
השחקנים נבחרו ללא קשר לעמדתם.
בין עונת לעונת , חמישיית העונה הורכבה משתי קבוצות, כשבכל אחת מהן חמישה שחקנים.
השחקנים נבחרו לפי עמדתם; הרשימה מסודרת לפי העמדות בסדר הבא: שני גארדים, שני פורוורדים וסנטר.
בין עונת לעונת , חמישיית העונה הורכבה משלוש קבוצות, כשבכל אחת מהן חמישה שחקנים (מלבד מקרים בהם יש שוויון בין שני שחקנים או יותר).
מאז עונת , חמישיית העונה מורכבת משלוש קבוצות, כשבכל אחת מהן חמישה שחקנים (מלבד מקרים בהם יש שוויון בין שני שחקנים או יותר).
השחקנים נבחרים ללא קשר לעמדתם.
חמישיות היא תוכנית ספורט מבית ערוץ הספורט המשודרת בערוץ החל משנת 2004 והיא תוכנית המשך לתוכנית "צעדים".
התוכנית ידועה כאחת מתוכניות הדגל של ערוץ הספורט ונחשבת כאחת תוכניות הספורט הנחשבות והנצפות בישראל.
התוכנית משודרת במהלך עונת הכדורסל (מאוקטובר עד יוני) בימי שלישי אחרי חדשות הספורט (למעט בימים בהם משודרים בימי שלישי אולפן ליגת האלופות).
התוכנית היא מגזין כדורסל שבועי בהגשת עודד הלפרין ובהשתתפות גור שלף ועפר שלח כפרשנים קבועים.
בעונתה הראשונה הגיש עפר שלח את התוכנית יחד עם ניב רסקין ובהשתתפות ארז אדלשטיין כפרשן, ובעונה השנייה עודד קטש שימש כפרשן בתוכניות הראשונות עד שמונה למאמן הפועל גליל עליון והוחלף על ידי שימי ריגר.
התוכנית מחולקת ארבעה רבעים כאשר שני הרבעים הראשונים מוקדשים בדרך כלל למשחקי ליגת העל בכדורסל, ולמכבי תל אביב ביורוליג, והרבע האחרון ל-NBA.
ברבעים עצמם מתבצע דיון בין משתתפי התכנית, ובין הרבעים משודרות כתבות צבע.
בעיקר על שחקי הליגה הן ישראלים והן זרים.
שיר הפתיחה והסיום של התכנית הוא Big Fun (אנ') של Kool & The Gang (אנ').
בשנת 2021, לאחר שפרש מהחיים הפוליטיים, שב עפר שלח להגיש את התוכנית.
פרסשנהקטגוריהמועמדותתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2017תוכנית ספורטחמישיות201920212022חמישיות – עונה 182024חמישיות – עונה 21
שלוש החמישיות לכלי נשיפה מעץ (חליל, אבוב, קלרינט, קרן ובסון) של המלחין הגרמני פראנץ דאנצי, הן מן היצירות הראשונות והחשובות להרכב זה.
חמישיות אלו הן הסט הראשון מתוך שלושה של חמישיות כלי נשיפה אשר כתב דאנצי, והוא המבוצע ביותר מביניהם, ומבין מרבית יצירותיו של המלחין.
הוא פורסם לראשונה בפריז בשנת 1821.
הז'אנר של חמישיית כלי נשיפה מעץ החל להתפתח בשלהי התקופה הקלאסית, בראשית המאה ה-19. המלחין שיסד את ההרכב, פשוטו כמשמעו, היה אנטון רייכה, אשר היה הראשון לכתוב להרכב זה - למעלה משני תריסרים של יצירות.
בתגובה לפרסום חמישיותיו של רייכה משנת 1817 והצלחתן הרבה מאוד, החל דאנצי לכתוב את סט החמישיות הראשון שלו, שיצא לאור בשנת 1821 בפריז.
אופוס זה הוקדש לרייכה, ועל הכריכה של ההוצאה הראשונה ניתן לראות ששמו של רייכה בולט אף יותר משמו של דאנצי עצמו.
ייתכן שצעד זה נעשה מסיבות שיווקיות, שכן חמישיותיו של רייכה היו פופולריות מאוד, וייתכן פשוט, שדאנצי רצה להוקיר את רייכה על ההרכב שיסד.
החמישיות שבאוסף זה כתובות על פי המסורת הקלאסית, בסגנונו הייחודי של דאנצי.
הן עשירות במלודיות, בפיתוחים מוטיביים דרמטיים ובכרומטיקה עדינה שמאפיינת את כתיבתו של דאנצי.
כמו כן, החמישיות מצלצלות כאילו הן כתובות באופן וירטואוזי במיוחד, וזאת הודות להיכרותו העמוקה של דאנצי עם הכלים ויכולותיהם, שכן מבחינה טכנית הן אינן קשות.
כמו כן, בולטים החליל והאבוב בקווים המלודיים העליונים, בעוד ששלושת הכלים הנמוכים מנגנים את הליווי לרוב, אך מקבלים מפעם לפעם קטעי סולו.
בסט שלוש חמישיות בסולמות שונים: חמישייה ראשונה בסי במול מז'ור, שנייה בסול מינור, ושלישית בפה מז'ור.
הסולמות הללו מאפשרים לנגן את כל החמישיות על קלרינט בסי במול.
סדר הפרקים זהה בכל החמישיות; פרק ראשון בקצב מתון יחסית בצורת סונטה (אשר בחמישייה בפה מז'ור מקדימה אותו פתיחה איטית), פרק שני איטי, פרק שלישי שהוא מינואט, אשר קרוב באופיו לסקרצו, ופרק פינאלה ווירטואוזי.
1. חמישייה בסי במול מז'ור
חמישיית ההגנה של העונה ב-NBA הוא תואר הוקרה עונתי בליגת ה-NBA המחולק מאז עונת לשחקני ההגנה המצטיינים במהלך העונה הסדירה.
הבחירות לתואר זה מתבצעות על ידי מאמני הקבוצות ב-NBA, כאשר לכל מאמן אין אפשרות לבחור שחקן מקבוצתו שלו.
נבחרת ההגנה של ה-NBA מורכבת משני הרכבי שחקנים - החמישייה הראשונה והחמישייה השנייה - כשבסך הכול נבחרים עשרה שחקנים לתואר זה בכל עונה.
השחקנים עצמם מקבלים שתי נקודות עבור כל קול שהם מקבלים לחמישייה הראשונה, ונקודה אחת עבור כל קול לחמישייה השנייה.
חמשת השחקנים בעלי מספר הנקודות הגבוה ביותר בסך הכול נכנסים לחמישייה הראשונה, בעוד שחמשת הבאים אחריהם נכנסים לחמישייה השנייה.
במצב של שוויון במקום החמישי באחת מן החמישיות, נבחרת הגנה מורחבת.
במקרה שהחמישייה הראשונה כוללת שישה שחקנים בעקבות שוויון כזה, החמישייה השנייה תכלול בכל זאת חמישה שחקנים, עם אפשרות להרחבה יתרה במקרה של שוויון נוסף.
מצבים כאלה של שוויון אירעו פעמים בודדות, האחרונה שבהן הייתה ב-, כאשר קובי בראיינט וג'ייסון קיד היו בשוויון במספר הקולות שקיבלו.
בבחירת השחקנים לחמישיות ההגנה גם אין התייחסות לעמדה על המגרש בה הם משחקים.
לדוגמה, בשנת 2006 נכללו בחמישיית ההגנה השנייה שלושה פורוורדים, סנטר אחד ורכז אחד.
הפורוורד טים דאנקן מחזיק בשיא של מספר הבחירות הכולל לנבחרת ההגנה עם 15 כאלו, כאשר הוא נבחר ברציפות לאחת מחמישיות ההגנה בכל עונה מאז שנת הרוקי שלו ב- ועד עונת .
קובי בראיינט וקווין גארנט נבחרו 12 פעמים כל אחד וכרים עבדול-ג'באר אחריהם בדירוג עם 11 בחירות.
בראיינט, גארנט, גארי פייטון ומייקל ג'ורדן מחזיקים במשותף בשיא הבחירות לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה עם תשע בחירות; אחריהם בדירוג נמצאים סקוטי פיפן, בובי ג'ונס ודאנקן עם שמונה בחירות כל אחד.
+ מקרא = כדורסלן שעדיין פעיל ב-NBA = חבר היכל התהילה של הכדורסל מודגש = זכה בפרס שחקן ההגנה של העונה באותה עונה
קולמן ניו אורלינס ג'אז ג'מאל וילקס (2) גולדן סטייט ווריורס ביל וולטון פורטלנד טרייל בלייזרס כרים עבדול-ג'באר (6) לוס אנג'לס לייקרס דון ביוז אינדיאנה פייסרס בראיין טיילור קנזס סיטי קינגס נורם ואן ליר (7) שיקגו בולס דון צ'ייני (5) לוס אנג'לס לייקרס בובי ג'ונס (2) דנוור נאגטס אי.
דאן (2) דנוור נאגטס סידני מונקריף (4) מילווקי באקס בובי ג'ונס (9) פילדלפיה 76' פול פרסי מילווקי באקס דני וריינס סיאטל סופרסוניקס מארק איטון יוטה ג'אז האקים אולאג'ואן יוסטון רוקטס מייקל קופר (5) לוס אנג'לס לייקרס דניס ג'ונסון (7) בוסטון סלטיקס מוריס צ'יקס (3) פילדלפיה 76' טי.
חמישיית דג השמך או חמישיית הטרוטה הוא הכינוי הנפוץ לחמישיית פסנתר בלה מז'ור מאת שוברט, מס' 667 ברשימת דויטש.
זו אחת היצירות הפופולריות והאהובות של המלחין, במיוחד הפרק הרביעי שלה - וריאציות על השיר דג השמך.
החמישייה כתובה להרכב של פסנתר, כינור, ויולה, צ'לו וקונטרבס (ההרכב המוכר יותר כיום, של חמישיית פסנתר להרכב של פסנתר ורביעיית מיתרים, טרם התגבש באותה תקופה).
היצירה נכתבה, קרוב לוודאי, בהזמנתו של סילבסטר פָּאוּמגרטנר, שהיה פטרון של מוזיקאים וצ'לן חובב בעצמו, תושב העיירה שטייר באוסטריה.
שוברט כנראה החל לכתוב את החמישייה בשטייר, וסיים אותה בביתו בווינה.
פאומגרטנר, קרוב לוודאי, הוא זה שהציע לשוברט לכלול ביצירה וריאציות על השיר "דג השמך".
בניגוד לרוב היצירות הקאמריות של שוברט, הכתובות בארבעה פרקים, לחמישיית דג השמך חמישה פרקים, מה שמקרב אותה לז'אנר הסרנדה או הדיברטימנטו (ז'אנרים המצטיינים גם הם בכתיבה קלילה יותר), בדומה לשמינייה שחיבר שוברט כחמש שנים מאוחר יותר.
בפרק שולט מוטיב של ארפג'ו מהיר עולה בטריולות, שמציג הפסנתר מיד בפתח היצירה, ואשר לקוח מן הליווי לשיר המקורי.
הנושא הראשון, בצלילים ארוכים, מוצג על ידי הכינור, הנושא השני, מנגינה לירית ונינוחה, מופיע תחילה בצ'לו, והנושא השלישי, שחוזר למצב רוח עליז יותר, מוצג בפסנתר.
בדומה לפרקים מוקדמים אחרים של שוברט שנכתבו בצורת סונאטה, המלחין מתחיל את הרפריזה בסולם הסוב-דומיננטה, וכך אין לו צורך להכניס שינויים נוספים כדי לשוב בסוף הפרק אל הטוניקה.
אנדנטה בפה מז'ור, הכתוב בצורת סונאטה ללא פיתוח (צורה נפוצה בפרקים איטיים).
הגם שהאווירה בפרק מהורהרת יותר מאשר בפרקים האחרים, ויש בו כמה סקציות מינוריות וכרומטיות, הרי בסופו של דבר האפקט הכולל אינו של מלנכוליה אלא של רוגע ונוסטלגיה.
פרק מהיר ועליז, שהכתיבה הכבדה לקונטרבס מוסיפה לו נפח.
הטריו האמצעי (רה מז'ור) שקט יותר, ובביצועים רבים נוהגים לבצעו מעט יותר לאט, אף כי שוברט לא הורה על כך.
אנדנטינו עם וריאציות ברה מז'ור על נושא "דג השמך".
הנושא מוצג תחילה - לראשונה ביצירה - בכלי המיתר בלבד, ללא פסנתר.
שש הווריאציות אינן מתרחקות יותר מדי מן הנושא, וברובן המנגינה ניתנת לזיהוי בקלות.
בווריאציה הראשונה והשישית מופיע שוב מוטיב הטריולות כליווי למנגינה, השאוב היישר מן השיר המקורי (בעיקר בווריאציה השישית, שבה המוטיב מנוגן בפסנתר).
בווריאציה הראשונה מנגן הפסנתר את המלודיה העיקרית, בשנייה הוויולה (עם ליווי וירטואוזי של הכינור ברגיסטר גבוה), ובשלישית כלי הבאס (צ'לו וקונטרבס).
הווריאציה הרביעית היא וריאציה סוערת בסולם המינור המקביל (רה מינור), והחמישית מתחילה באופן לא צפוי בסולם סי במול מז'ור, כשהצ'לו מנגן גרסה לירית של הנושא, הנעה בין המינור והמז'ור.
קטע מעבר קצר מוליך בחזרה לסולם רה מז'ור ואל הווריאציה האחרונה, דואט בין הכינור והצ'לו.
אלגרו ג'וסטו בלה מז'ור, הכתוב אף הוא בצורת סונאטה ללא פיתוח.
פרק זה נחשב בעיני מוזיקולוגים רבים כחלש מבין החמישה, בעיקר בגלל הסטטיות הצורנית שלו - מחציתו השנייה אינה אלא חזרה על המחצית הראשונה, בשינויים קלים בלבד.
זהו מבנה שיכול לעבוד בפרק איטי קצר, שבו הרמוניה עשירה וכתיבה קישוטית לכלים משמשות תחליף נאות למגוון התימטי, אבל בפרק סיום של יצירה גדולה הוא עושה רושם דל מעט.
אף כי היא התקבלה בביקורות מעורבות בקרב אנשי מקצוע, חמישיית דג השמך הפכה תוך זמן קצר מעת צאתה לאור לאחת היצירות הפופולריות והידועות ביותר של שוברט.
ביצועים רבים שלה הוקלטו לאורך השנים, והיא שימשה גם בסיס לסרטו התיעודי של כריסטופר נופן מ-1969, המתעד ביצוע של היצירה בלונדון על ידי יצחק פרלמן בכינור, פנחס צוקרמן בוויולה, ז'קלין די פרה בצ'לו, בעלה, דניאל בארנבוים, בפסנתר וזובין מהטה בקונטרבס.
הסרט, המתעד גם ראיונות וקטעים מן החזרות, התפרסם מאוד כמופת לסרט תיעודי בתחום המוזיקה הקלאסית.
לקראת סוף המאה העשרים נפוצים גם ביצועים של חמישיית דג השמך בכלים אותנטיים.
חמישיית העונה בליגת העל בכדורסל הוא פרס שנתי מטעם מנהלת ליגת העל בכדורסל המחולק מאז עונת לחמשת השחקנים הטובים ביותר במהלך העונה.
הזוכים בפרס נבחרים על ידי ועדה מיוחדת של מנהלת ליגת העל ובשנים מסוימות על ידי הקהל.
חלוקת הפרס מתבצעת בערב הגאלה של ליגת העל בו מחולקים שאר פרסי נבחרי העונה.
ליאור אליהו הוא שיאן הזכיות בפרס, לאחר שנבחר לחמישיית העונה 7 פעמים.
החל מעונת 2015/2016 בוחרת המנהלת גם את החמישייה הראשונה וגם את החמישייה השנייה בליגת העל:
טוקוטוס.פורוורדהפועל תל אביב צ'ינאנו אונואקוסנטרבני הרצליה רומן סורקיןסנטרמכבי תל אביב2022/2023 די.
חמישה קילו סוכר היא קומדיה מוקומנטרית שכתב גור קורן ועלתה בהאנגר תיאטרון גשר בנובמבר 2009.
סבו של גור קורן חוזר אליו אחרי מותו, נגלה אליו דרך דמויות שונות בחייו, ומבקש ממנו לשנות פרט היסטורי מסוים בספר על מלחמת העולם השנייה שעומד להתפרסם: סיפור של הברחת חמישה קילו סוכר בזמן מלחמת העולם השנייה ששמו של הסב עומד להיות נפקד ממנו.
המשימה שהוא מטיל על גור להיפגש עם נכדו של "חברו" מתקופת המלחמה, כדי לדאוג לך שגם שמו של הסבא יוזכר בספר.
המחזה הועלה לראשונה בהאנגר תיאטרון גשר בבימויו של יבגני אריה ב-17 בנובמבר 2009 וקורן משחק בהצגה את עצמו.
באפריל 2012 הוצגה ההצגה בלונדון על ידי שחקנים אנגלים בפסטיבל NEW WRITING בתיאטרון טריסטיאן בייטס.
גור קורן – בתפקיד עצמו
ציון אשכנזי – יועד ריבה
יובל ינאי – קבצן, שחקן מובטל ונהג מונית
נועה קולר – לימאי שמעוני, שמרית וזונה
רונה בקרמן – מנהלת בית ספר, מלצרית בבית קפה וההילרית אוולין ברדה
מעצב במה – סלבה מלצב
מעצב תלבושות – ברק חודריאן
מעצב תאורה – אלכסנדר סיקירין
עוזר במאי – סשה קריינדלין
עריכה מוזיקלית – גור קורן
חמישה שקלים חדשים הוא מטבע שהונפק לראשונה בישראל בשנת ה'תש"ן (1990).
קדם לו שטר בשווי זה שהונפק עם כניסתו למחזור של השקל החדש בשנת ה'תשמ"ה (1985).
השטר מסדרה א' של השקל החדש, בעיצובו של יעקב צים, נושא את דיוקנו של ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל, לוי אשכול, על רקע ירושלים המאוחדת.
אשכול היה ראש הממשלה בתקופת איחוד העיר ירושלים.
בגבו השטר נושא את המוביל הארצי, פרי טיפוחיו של אשכול, על רקע שדות ואדמה צחיחה.
הצבע השליט בשטר הוא כחול ומידותיו הן 13.8 ס"מ אורך על 7.6 ס"מ רוחב.
ריבוע בצד הפנים מימין למעלה מופיע כסימן ללקויי ראייה.
השטר זהה בעיצובו ובשוויו לשטר 5,000 השקלים, אשר יצא מן המחזור לאחר המעבר מן השקל לשקל החדש לפי יחס המרה של 1000 שקלים ל-1 שקל חדש.
בשנת 1990 הוחלט כי השטר יצא מן המחזור ובמקומו יוטבע מטבע.
לאחר יציאת השטר מן המחזור הונפק מטבע בשווי חמישה שקלים חדשים העשוי מסגסוגת של נחושת וניקל – כ-75% נחושת ו-25% ניקל – בצורת מצולע בעל 12 צלעות.
בצד הנושא של המטבע, אשר עוצב על ידי דב ליפ, מוטבעת כותרת פרוטו-איולית, שהייתה בשימוש בבנייה המלכותית של ממלכת ישראל וממלכת יהודה מהמאה ה-10 עד המאה ה-7 לפנה"ס.
מעל העמוד מופיע סמל מדינת ישראל ובהיקף המטבע פנינים.
בצד הערך, אשר עוצב על ידי גבי נוימן, מוטבע ערך המטבע – "5 שקלים חדשים".
מתחת לערך בעברית, בהיקף המטבע, מופיע עריך המטבע בערבית ובאנגלית.
מעל הערך, בהיקף המטבע, מופיע שם המדינה בעברית, בערבית ובאנגלית, וכן שנת ההטבעה העברית.
סביב היקף המטבע מופיעות פנינים.
בשנת 1990 הוטבע דיוקנו של ראש הממשלה לוי אשכול על צד הנושא.
בסוף אותה שנה, ולמשך שלוש שנים נוספות, הוטבעה הטבעה מיוחדת בצד הערך לכבוד חג החנוכה.
בהנפקה זו הוטבעה חנוכייה והמילה חנוכה בעברית ובאנגלית מתחת לערך המטבע.
החל משנת 1994 מונפקת גרסה זו של המטבע בסטים של החברה הישראלית למדליות ולמטבעות בלבד.
בשנת 1992 הוטבע בצד הנושא דיוקנו של הנשיא חיים ויצמן, אשר הופיע בעבר על השטר של 5 שקלים.
בחודש יולי 2021 הודיע בנק ישראל על ההחלטה להנפיק מהדורה חדשה של המטבע, שתכלול מיליוני מטבעות בעיצוב מיוחד עם הקדשה לצוותי הרפואה, כאות הוקרה על תרומתם ומאבקם למען חייהם ובריאותם של אזרחי ישראל במהלך מגפת הקורונה.
העיצוב החדש, אשר עוצב על ידי איתן אלון, נבחר במסגרת תחרות בהשתתפות 15 מעצבים גרפיים בישראל.
במרץ 2019 נתפס זייפן מטבעות כשברשותו 2,270 מטבעות של 5 שקלים, ברמת זהות שמכשירי הבדיקה של המשטרה לא יכלו לגלות.
הזייפן ריצה 22 חודשי מאסר, אך בנק ישראל החליט במאי 2019 לתבוע אותו גם בתביעה אזרחית, בטענה ל'הפרת זכויות היוצרים'.
מנכ"ל הבנק טען כי "התביעה נועדה לשלוח מסר מרתיע מאין כמותו לכל מי שמזייף מטבע או שטר וצפויה להגן על הציבור ולצמצם את תופעת הזיופים בעתיד".
החמישייה לפסנתר בסול מינור של דמיטרי שוסטקוביץ', אופוס 57, היא אחת מיצירותיו המוכרות של המלחין להרכב קאמרי.
כמו חמישיות פסנתר רבות אחרות (של שומאן, ברהמס ופרנק כדוגמה), היא נכתבה לפסנתר ורביעיית כלי קשת (שני כינורות, ויולה וצ'לו).
שוסטקוביץ' החל להלחין את היצירה בקיץ 1940 כשהיה בן 34 וסיים מלאכתו בספטמבר אותה שנה.
החמישייה בוצעה לראשונה כחודשיים לאחר מכן על ידי רביעיית בטהובן (אשר ביצעו את הפרמיירות לרוב רביעיות המיתרים של המלחין) ושוסטקוביץ' עצמו על הפסנתר.
הפרמיירה תפסה מקום בקונסרבטוריון של מוסקבה, וזכתה להצלחה רבה.
בשנת 1941, היצירה זכתה לפרס ברית המועצות (באותה תקופה נקרא "פרס המדינה ע"ש סטלין") ושוסטקוביץ' קיבל מענק בסכום של 100,000 רובל (לעיתים מוגדר כפרס הכספי הגבוה ביותר לו זכתה יצירה קאמרית).
אורכה הממוצע של היצירה עומד על כ-30 דקות.
מבנים מסורתיים וסגמנטים אקספרסיוניסטים מוצגים לאורך כל החמישייה.
שני הפרקים הראשונים, פרלוד ופוגה מאסיביים, כתובים באנלוגיה ישירה לפסנתר המושווה של באך וכוללים מגוון רחב של טכניקות מסורתיות ונושאים מנוגדים בולטים.
הפרק השלישי הוא סקרצו וטריו, המהווה את שיאה של היצירה ולעיתים קרובות מנוגן כהדרן.
בניגוד ליציבות והפאר המאפיינים את שני הפרקים הראשונים, הסקרצו מאופיין במוזיקה ריקודית פרועה וצבעונית, הכוללת פרודיות וסרקזם ציני האופייניים למלחין.
הפרק הרביעי הוא אינטרמצו איטי (התמוה עקב מיקומו הלא מסורתי) המאופיין בייאוש פנימי המתגבר עד לשיאה של סערת רגשות, שלאחריה חוזר עד תומו לאופיו הרגוע והאיטי.
הפינאלה כתוב בצורת סונאטה מסורתית וכולל מוטיבים שונים המתפתחים לאורך הפרק.
מקצב מארש מרומז מבזיק לכל משך הפרק, השזור באזכורים לפרק האינטרמצו ונגמר בנימה אופטימית.
חמישיית העונה ביורוליג הוא פרס עונתי המוענק לעשרת השחקנים המובילים בליגת היורוליג, החל מעונת .
בחירת השחקנים לחמישיות העונה נעשית על ידי הצבעה של חברי תקשורת, המהווה 75% משקלול הקולות, והצבעה מקוונת של האוהדים המהווה את ה-25% הנותרים.
חמשת השחקנים בעלי הדירוג הגבוה ביותר נכללים בחמישיית העונה הראשונה, וחמשת הבאים בדירוג נכללים בחמישיית העונה השנייה.
עד עונת נעשו הבחירות לפי עמדות; לכל אחת מהחמישיות נבחר שחקן אחד מעמדת הרכז, שני שחקנים מעמדות הכנף (קלע וסמול פורוורד) ושני שחקנים מעמדות הפנים (פאוור פורוורד וסנטר).
החל מעונת נבחרים השחקנים ללא תלות לעמדתם במגרש.
ואסיליס ספאנוליס (פנאתינייקוס ואולימפיאקוס) מחזיק בשיא הבחירות לאחת מחמישיות העונה, עם 8 בחירות, ואחריו מדורגים חואן קרלוס נבארו (ברצלונה) ומילוש תאודוסיץ' (אולימפיאקוס וצסק"א מוסקבה) עם 7 ו-6 בחירות בהתאמה.
נבארו, שנבחר 5 פעמים לחמישייה הראשונה, הוא השחקן בעל מספר הבחירות הרב ביותר לחמישייה זו, ואחריו מדורג דימיטריס דיאמנטידיס (פנאתינייקוס) עם 4 בחירות.
שחקן (X) מציין את מספר הבחירות של השחקן לאחת מחמישיות העונה מודגש זכה באותה עונה בפרס ה-MVP של היורוליג (החל מעונת 2004/2005)
שורטס פריז בסקטבולמייק ג'יימס (5) מונקו קארסן אדוארדס באיירן מינכןתאו מאלדון אסוול ליון-וילרבאן קנדריק נאן (2) פנאתינייקוסאוון פורנייה אולימפיאקוס אלכסנדר וזנקוב (3) אולימפיאקוסחואן הרננגומס פנאתינייקוס נייג'ל הייז (2) פנרבחצ'האדי טבארש (6) ריאל מדריד
חמישיית גלבוע הייתה הרכב מוזיקלי פופולרי שהורכב מבני הקיבוצים בית אלפא וחפציבה ופעלה בין השנים 1960 – 1967. החמישייה נוסדה ונוהלה מוזיקלית על ידי נחום היימן הופיעה והקליטה בתוכניות רדיו רבות, ליוותה להקות זמר וזמרים ידועי שם והוציאה שורה של אלבומים.
להקה חמישיית הגלבוע הוקמה בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי נחום היימן שהיה באותן שנים, מורה למוזיקה במוסד החינוכי בית אלפא וריכז את הפעילות המוזיקלית בקיבוץ.
הרכב "החמישייה" כלל את: נחום היימן שניגן באקורדיון וגם ניהל מוזיקלית את החמישייה, יהודה גולני מבית אלפא שניגן בקלרינט, עמוס אלוני מבית אלפא - בחליל צד, אלי בן רעי מבית אלפא - בגיטרה, אברי וייס מקיבוץ חפציבה שניגן בקונטרה בס.
נגנית נוספת שהרבתה לנגן בהרכב "החמישייה" הייתה מיכל לנס בת גן שמואל שעברה לבית אלפא בעקבות נישואיה לבן הקיבוץ וניגנה בחליל צד.
את השם "חמישיית גלבוע" נתן הסופר נתן שחם, חבר בית אלפא.
תחילה הופיעה הלהקה בחגי ובאירועי הקיבוץ, לא חלף זמן רב מהקמתה והיא צברה רפרטואר עשיר ומגוון שכלל מנגינות ונעימות - עם, שירי רועים, ריקודי עם ודבקות, ניגונים חסידיים וגם מנגינות שחיברו מייסד הלהקה נחום היימן ומלחינים נוספים מהתנועה הקיבוצית, כמו ינון נאמן ויעקב שגיא.
המוזיקאי ואיש קול ישראל מאיר הרניק שחיפש כישרונות צעירים, שמע על החמישייה מהגלבוע והזמינה להשתתף בתוכנית הרדיו שערך "תשואות ראשונות".
בעקבות הופעתה המוצלחת של החמישייה בתוכנית רדיו פופולרית זו היא הוזמנה לתוכניות רדיו נוספות זכתה לפרסום רב והוזמנה להופעות באירועים שונים ברחבי הארץ.
הלהקה הביאה משהו חדש והתאייפיינה בצלילים ועיבודים עממיים ייחודיים וחמים שלא היה רגיל לשמוע אותם בארץ.
אחד מלהיטיה של חמישיית גלבוע היה השיר "לאן נושבת הרוח".
השיר נכתב במיוחד לכבוד אירועי פתיחת גני התערוכה בתל אביב.
באירוע זה הופיעה החמישייה לראשונה ביחד עם הגבעטרון.
לא חלף זמן רב מיום הקמתה של החמישייה והיא הוציאה תקליט ובו מנגינותיה.
לאורך שנות פעילותה הוציאה החמישייה שורה של אלבומים ובהם שלל ומגוון נגינות.
עם התמנותו של נחום היימן מיסדה ומנהלה המוזיקלי של חמישיית גלבוע למנהל המוזיקלי של הגבעטרון התקיים שיתוף פעולה פורה בן שתי הלהקות.
הן הופיעו והקליטו יחד והוציאו מספר אלבומים משותפים.
במאי 1963 ייצגה חמישיית גלבוע את ישראל ביריד בינלאומי בעיר טור שבצרפת.
מבין השירים הבולטים והידועים יותר שניגנה חמישיית הגלבוע ניתן לציין את: "שיר בחמישה אקורדים", "מגדים" ("הדודאים נתנו ריחם"), "ניצנים נראו בארץ", "לאן נושבת הרוח".
בשנת 1967 עם נסיעתו של נחום היימן לפריז ואחר כך לאנגליה הגיעה "החמישייה" לסוף דרכה.
ביוני 2005 ערכה החמישייה מעין "קאמבק" כאשר הופיעה וניגנה כמה מעיבודיה המקוריים בערב הענקת פרס הוקרה לנחום הימן על תרומתו לזמר העברי מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
נחום היימן - ניהול מוזיקלי, אקורדיון
עמוס אלוני - חליל צד
אלי בן רעי - גיטרה
מיכל לנס - חליל צד
חמישה סנטימטרים לשנייה (ביפנית: 秒速5センチメートル - ביו֗סו֗קוּ גוֹ סנצ'יאמטוֹרוּ) הוא סרט אנימה רומנטי, בבימויו של מאקוטו שינקאי, שיצא לאקרנים ב-2007. עלילתו של הסרט עוסקת באהבתם של שני בני-נוער, טקאקי ואקארי, שבשל נסיבות שונות מתרחקים זה מזה, פיזית ורגשית, ובהתמודדותו של טקאקי עם אהבתו בפרט ועם העבר בכלל.
הסרט מורכב משלושה חלקים, שכל אחד מהם מתאר חלק אחר מחייו של טקאקי: בראשון, "פריחת הדובדבן" (桜花抄 - אוקאשו) הוא תלמיד בית ספר יסודי; בשני, "קוסמונאוט" (コスモナウト) הוא תלמיד חטיבת ביניים; ובשלישי, "חמישה סנטימטרים לשנייה", הוא אדם מבוגר.
את הפסקול של הסרט הלחין Tenmon, עמיתו-לשעבר של שינקאי בתעשיית משחקי המחשב; רוב הפסקול הוא למעשה וריאציות על אותה מנגינת פסנתר נוגה.
סרט זה נחשב לאחד מסרטיו המוצלחים ביותר של שינקאי, והוא זכה לביקורות חיוביות רבות בשל העלילה הריאליסטית והאנימציה הייחודית; בעקבות סרט זה, שינקאי זכה לכינוי "הייאו מיאזאקי הבא".
עלילתו של הסרט מתפרשת על פני כ-20 שנה, משנות התשעים של המאה העשרים ועד סוף העשור הראשון של המאה ה-21. בכל אחד משלושת החלקים מתוארת תקופה בחייו של הגיבור הראשי, טקאקי קונו.
חלק ראשון - פריחת הדובדבן
טקאקי קונו מתחבר במהירות עם אקארי שינוהארה לאחר שעברה לבית-הספר היסודי שלו שבטוקיו; שניהם דומים זה לזה בתחביביהם ובאופיים, ונוהגים להישאר בכיתה במהלך ההפסקות בגלל אלרגיות.
נוצר ביניהם קשר חזק, והם אף מתחילים לקרוא זה לזה בשמותיהם הפרטיים בלא שימוש בסיומות, סימן לחברות קרובה ביפן.
טקאקי ואקארי צופים יחד בפריחת הדובדבן, ומכאן בא שמו של החלק.
משפחתה של אקארי עוברת למחוז טוצ'יגי, והם מתכתבים באמצעות מכתבים שהם שולחים זה לזה, אך מתרחקים זה מזה רגשית בהדרגה.
לאחר שמתברר לטקאקי שמשפחתו עומדת לעבור מטוקיו למחוז קגושימה, שנמצאת במרחק רב ממקום מגוריה של אקארי, הוא מחליט לפגוש אותה פעם אחת אחרונה.
טקאקי מכין מכתב אהבה שהוא מתכוון למסור לה, ועולה על רכבת למקום מגוריה של אקארי.
טקאקי מאבד את המכתב, ובשל סופת שלגים הרכבת מתעכבת מאוד.
טקאקי חושש מאוד מכך שגרם צער לאקארי, המחכה לו, אך בסופו של דבר הם נפגשים בתחנת הרכבת ומתנשקים.
טקאקי מבין שזוהי הפעם האחרונה בה ייפגש עם אקארי.
הוא ואקארי הולכים לצריף נטוש הסמוך לתחנה, מדברים עד שעות הלילה המאוחרות ונרדמים יחד.
מתברר שאקארי הכינה גם היא מכתב אהבה לטקאקי, אך היא לא מוסרת לו אותו בסופו של דבר.
טקאקי חוזר לטוקיו בבוקר שלאחר מכן.
בחלק זה, טקאקי הוא תלמיד כיתה ט' באי טנגשימה, בו ממוקם מרכז שיגור של סוכנות החלל היפנית.
קאנה סומידה, חברתו לכיתה של טקאקי, מאוהבת בו, אך לא מסוגלת לבטא בפניו את רגשותיה.
היא ממתינה לו לאחר הלימודים והולכת איתו לביתה, אך טאקי לא מבין אותה ומתייחס אליה בתור ידידה.
סומידה שמה לב לכך שטקאקי כותב הודעות בדואר אלקטרוני לאדם לא ידוע ולעיתים בוהה למרחקים, כאילו הוא מחפש דבר-מה רחוק.
בסופו של החלק, מתברר שהנמען של ההודעות הוא טקאקי עצמו, והוא כותב אותן כתוצאה מהבדידות שהוא חש.
טקאקי וסומידה צופים יחד בשיגורה של החללית היפנית הראשונה; סומידה מנסה לומר לו שהיא אוהבת אותו, אך בסופו של דבר מבינה שאין בכך טעם, מכיוון שטקאקי מחפש דבר-מה רחוק ובלתי מושג.
כשראשה מלא במחשבות אלו, סומידה בוכה רגע לפני שהיא נרדמת.
חלק שלישי - חמישה סנטימטרים לשנייה
בחלק זה, טקאקי הוא אדם מבוגר, עובד בחברת הייטק, ואקארי מתכוונת להינשא לאדם אחר.
אהבתו של טקאקי לאקארי עדיין רודפת אותו, וגורמת לו להתפטר מעבודתו בתסכול; חברתו-לשעבר של טקאקי מדברת על כך שהקשר הרגשי שחש טקאקי לאקארי הצל על מערכת היחסים ביניהם.
אקארי מוצאת את המכתב שייעדה לטקאקי.
שניהם מדברים בו-זמנית על חלום בו שוב נפגשו בשלג, ועל תקוותם שיצפו בפריחת הדובדבן יחד שוב.
יום אחד, כאשר טקאקי עובר במעבר חצייה דרך פסי רכבת, אותו מקום בו הוא ואקארי צפו בפריחת הדובדבן 13 שנים קודם לכן, הוא מזהה את אקארי, שחוצה לכיוון ההפוך.
הוא מנסה לחזור, אך מחסום הרכבת יורד ועוברת רכבת ביניהם.
לאחר שהרכבת עברה, הוא לא רואה עוד את אקארי.
טקאקי מחייך לעצמו, וממשיך ללכת הלאה.
טאקאקי הוא הדמות הראשית של הסרט.
בגלל עבודת הוריו הוא נאלץ לעבור הרבה דירה.
הוא ואאקרי הופכים לחברים קרובים, אך כאשר אקארי מתרחקת הם בסופו של דבר לומדים בבתי ספר תיכוניים שונים.
בחלק השני הוא הוצג כמתמחה בקיודו וחבר במועדון הקיודו של בית הספר שלו.
החברה הטובה ביותר של טאקאקי ואהבתו בבית הספר היסודי.
כמו טאקאקי, היא ומשפחתה עוברים הרבה דירה.
לאחר בית הספר היסודי היא עוברת לאיוואפונה.
היא מציעה לגור עם דודתה בטוקיו על מנת להישאר עם טאקאקי, אך הוריה אוסרים זאת.
במשך זמן מה היא וטקקי שומרים על קשר באמצעות הודעה.
חברה לכיתתו של טאקאקי בחטיבת הביניים ובתיכון.
היא מאוהבת בטאקאקי מאז שהחל ללמוד בחטיבת הביניים שלה, אך אינה יכולה להביע בפניו את רגשותיה.
קאנה אוהבת לגלוש ורוכבת על טוסטוס לבית הספר.
היא לא יודעת מה היא רוצה לעשות עם העתיד שלה.
אחותה הגדולה היא מורה בתיכון שלה.
במאנגה היא נראית עובדת כאחות לאחר האירועים המתוארים בסרט.
מקוטו שינקאי הביע כי בשונה מיצירותיו בעבר לא יהיו בסרט זה אלמנטים של פנטזיה או מדע בדיוני.
במקום זאת, הסרט העלילתי ינסה להציג את העולם האמיתי מנקודת מבט אחרת.
סרטו של שינקאי נותן מבט ריאליסטי על המאבקים שאנשים רבים נאלצים להתמודד איתם: זמן, מרחב, אנשים ואהבה.
הכותרת 5 סנטימטרים לשנייה נובעת מהמהירות בה נופלים עלי הכותרת של פריחת הדובדבן, ועלי הכותרת הם ייצוג מטפורי של בני האדם, המזכירים את איטיות החיים וכיצד אנשים מתחילים לעיתים קרובות יחד אך אט אט נסחפים לדרכיהם הנפרדות.
הסרט מציין את הפעם הראשונה שבה שינקאי עבד בצמוד עם צוות מלא של אנימטורים ואמנים.
כמו ביצירות הקודמות של שינקאי, טנמון הלחין את פסקול הסרט הזה.
שיר נושא הסיום של הסרט היה "עוד זמן, עוד סיכוי" מאת מסאיושי יאמאזאקי.
חמישה מאמרים פמיניסטיים הוא ספר בהוצאת פרדס משנת 2004. הספר כולל אוסף של מאמרים פמיניסטיים מאת הפעילה וההוגה האנרכיסטית אמה גולדמן, עם הקדמה מאת חנה ספרן.
המאמרים תורגמו מתוך הספר "Anarchism and Other Essays", שכלל סך הכל 12 מאמרים.
בנוסף לנושאים הפמיניסטיים, עוסקים המאמרים שבספר זה בגיוס לצבא, פטריוטיזם, מיעוטים, אלימות פוליטית ובתי כלא.
גולדמן הדגישה את הצורך של נשים בשחרור כלכלי, חברתי ומיני, וכן שחרור מהמשפחה הפטריארכלית ומחובת הילודה.
היא ראתה בנישואים מיסוד חוקי של הזנות, וכצורה של מסחר במין תמורת קידום כלכלי וחברתי.
ואת התכתיב והמציאוות החברתית ללדת היא פירשה כמגבלה על עצמאותן של נשים, ומחסום בדרך להגשמה עצמית.
גולדמן עמדה בסתירה גם לתנועה הפמיניסטית של זמנה.
התנועה הסופרג'יסטית כללה בעיקר נשים שקידמו אג'נדות שמרניות מבחינה דתית וחברתית, ורק חיפשו להשוות את זכויותיהן הפורמליות של נשים לזכויותיהם של גברים, בעיקר בתחום זכות ההצבעה.
גולדמן, לעומת זאת, לא חשבה שהחלת הזכות הזו תשנה את החברה באופנים היסודיים שיביאו לשחרור אמיתי, וראתה באג'נדה הסופרג'יסטית קידום של נשים בורגניות בלבד.
בניגוד אליהן, היא קידמה חופש מיני, התנגדה להטרוסקסואליות כפויה, ורצתה שאמצעי מניעה וחינוך מיני יהיו זמינים לכל אישה.
"שחרור צריך לאפשר לנשים להיות אנושיות במלוא מובן המילה.
כל מה שבתוכה שרוצה להתממש וכל פעילות שלה צריכה להגיע להתבטאותה המושלמת; כל מחסום מלאכותי צריך להישבר, והדרך לקראת חופש גדול יותר להתפנות מכל שריד של מאות השנים של כפיפות ועבדות".
גולדמן אינה סוברת ששוויון פירושו דומות.
להפך - היא טוענת ששוויון אמיתי טומן בתוכו את החופש להיות שונה, ולממש את האינדיבידואליות הפרטיקולרית של כל אחד מאיתנו.
לפיכך, היא אינה רואה בעין יפה את ההתפתחות של תנועת הנשים לכדי מאבק על דומות באמצעות מנגנונים פורמליים בלבד, כמו זכות ההצבעה; לא כל שכן, כשהתנועה מבוססת על פוריטניות ושמרנות חברתית, שבעיניה היא החוסם הגדול ביותר של החופש והשוויון.
היא מצביעה על כך שהשחרור של נשים אכן הביא לשוויון גדול יותר עם גברים מבחינה כלכלית - אך ללא בסיס חינוכי, מקצועי או חברתי שיתיר לנשים להתחרות עם גברים בשדה שהם עצמם בנו.
ומשכך, אין זה מפתיע שנשים עובדות עדיין בוחרות בנישואים במקום במסלול מקצועי, ושם מוצאות קהות אחרת.
במסלול אחד - המיניות, האהבה, והאמהות גדומות, ובשנייה החרות, העצמאות והשאפתנות.
גולדמן נזכרת שבתחילתה, התנועה לשחרור האישה דרשה שחרור מלא ואמיתי, ומבכה את ההתפתחות לכדי תנועה נוקשה ועטופה מכובדות, "אשר מייצרת ריקנות בנשמתה של האישה אשר לא מאפשרת לה לשתות ממעיין החיים".
לטענתה של גולדמן, הסיבה לזנות וסחר בנשים היא אותה הסיבה לקיום הקפיטליזם: ניצול.
ובחברה בה ההתייחסות לנשים היא לפי מינה, ולא ערך עבודתה, או ערך אנושי בסיסי, לא נותרת לנשים ברירה אלא לחיות על פי חסדיהן המיניים.
לדבריה, ההבדל בין נשים שונות היא רק הכמות ולא המהות של הדבר: חלק מן הנשים בוחרות להינשא, ובכך למכור עצמן לגבר אחד, ואחרות בוחרות למכור עצמן לרגעים שונים למגוון גברים.
אך בכל המקרים, נחיתותן הכלכלית של נשים היא הגורם לזנות.
גולדמן מציינת שאין זה הגורם היחיד, אך שהוא המשמעותי ביותר.
בנוסף, היא מתארת את הגורמים החברתיים והדתיים, על פיהם מגדלים נשים כסחורה מינית, כופים עליהן מחויבות לספק מין לגברים.
בשילוב עם מניעת חינוך ורכישת מיומנויות מקצועיים וכלכליים מנשים בחברה, רוב הנשים אינן מסוגלות לראות או למצוא אלטרנטיבה מספקת.
בה בעת, עיקרון בסיסי בחברה היא שלכל נער וגבר יש זכות יסוד ללכת אחר דחפיו המיניים, וללכת לזונה - או לבת זוגו - לשם כך.
אצלם, החוויות המיניות הן ציון דרך הכרחי ומרשים, בעוד עבור האישה שהיא צד לאותה העסקה, מדובר באות קלון, שכל עוד היא נושאת בו יתקשה עליה עוד יותר להיחלץ מהמצב, וכך החברה משמרת את הזנות לאורך דורות.
אחרי סקירה של ההיסטוריה של הפוריטניזם, שורשיו באירופה וצורתו האמריקאית, מצהירה גולדמן שהפוריטניזם של המאה ה-20 הוא האויב של היופי ושל החירות.
שהפוריטניזם מסמן כחטא את הרגשות האנושיים העמוקים ביותר, מוחק את תפקידם בנוף האנושי, ומבקש להחליפם בבינוניות ריקנית.
היא אומרת שגם הגישה אל גוף האדם, ובפרט גוף האישה, מובילה בהכרח למה שהפוריטניזם מתיימר להתנגד לו.
היא דנה את העניות לזנות, את הנשואות להפוך למכונות ילודה ללא הקשר למיניות הטבעית שלהן, ובה בעת מסמנת מיניות של נשים כמלוכלכת ונושאת בושה.
גישה זו, היא כותבת, מובילה לשחיקה טוטאלית של נשים, שבבליהן לא נותר להם כוח להעניק חינוך או טיפול נאות לילדים שהן יוצרות.
את הזנות היא רואה בתור הניצחון הגדול ביותר של הפוריטניזם - שמצד אחד יוצר את התופעה, ואז רודף אותה ומשתמש בה כסמל של רשע אשר נותן תוקף לקיום ולחשיבות הפוריטניזם עצמו.
גם כאן היא מעבירה ביקורת מעמדית וכלכלית - העשירים, על גבם של המעמד העובד, יכולים להימנע הן מהשחיקה והן מתכתיבי הפוריטניזם.
אלה העניים ועובדים אשר נתונים, ובעיקר נתונות, בסכנה להתדרדרות לזנות בקצה אחד, ולשיפוט וסכנה לפרנסתן בקצה האחר, תוך כדי שהמוסדות החברתיים - מן הפוליטיים ועד הרפואיים - מפעילים את הלחץ והשיפוט על נשים, ומענישים אותן כשאין הן עומדות בלחץ זה.
החיים שנוצרים מכך, על פי גולדמן, הם אבנורמליים, והיא מצטטת: "פוריטנזם הוא המוות של התרבות, הפילוסופיה, ההומור וחברה טובה; מאפייניו הם קהות, מונוטוניות וקדרות".
בין נישואים לאהבה אין מאום, כך טוענת גולדמן, ויתרה מכן, הם אפילו סותרים אחד את השני.
נישואים, היא אומרת, הם קונבנציה חברתית שקשה להשתחרר ממנה; ישנם אלה שבאים בברית הנישואים כתוצאה מאהבה, ולפעמים היא אפילו שורדת את המוסד, אך היא אינה קיימת בשל ההתקשרות הזו.
הנישואים, לדבריה, הם סידור כלכלי, פוליסת ביטוח.
את הפרמיה משלמת האישה בשמה, חירותה, פרטיותה והכבוד העצמי שלה - אך ההחזר על ההשקעה היא קטנה מאשר לו הייתה משקיעה בבורסה - כל זאת, כדי להבטיח לה בעל.
ברכישה זו, היא דנה עצמה לתלות שתארך כל חייה, ולחוסר תועלת, אישית וכן חברתית.
הגבר גם הוא משלם פרמיה, אך הוא מוותר על פחות.
הוא נכבל בכבלים כלכליים, אך לא חברתיים או מקצועיים, אלא להפך - מצבו כנשוי משמש כבסיס להשגת סטטוס גבוה יותר, על בסיס הקונבנציה והמכובדות.
ובכך מתגלה אחד ההבדלים התהומיים בין גברים ונשים בחברה: נשים, מגיל ילדות, לומדות שהמטרה שלהן הוא להינשא, וכל מרצן ומעשיהן נועדים לקיים מטרה זו.
מה שקורה אחר כך - לא מעסיק את החברה.
היא כעת מסוגרת במקום המיועד לה.
לגבר, לעומת זאת, הנישואים מהווים בסיס לכל מאוויו - בין אם בין כותלי הבית, שם הוא מקבל מזון, חום, מין, וילדים; או מחוצה להם, שם הוא משתתף כאיש מכובד בכל ענייני החברה והכלכלה (לפחות הגבר הבורגני, כך).
ההבדלים האלה בין גברים ונשים בנישואים ובעולם משמעותם שאין ביניהם מן המשותף, בעצם, והם חיים את חייהם זה לצד זה בלי שהספרות שלהם ייפגשו, כלומר - כזרים.
גולדמן מצביעה על שיעורי גירושין גדלים ובגידות כהוכחה שהמוסד פגום מיסודו, ושאנשים מודעים לכך, אך אין להם את האומץ לכפור בנורמה החברתית.
היא אומרת שכמו שהקפיטליזם שודד מגברים את זכויותיהם והופך אותם לפרזיטים, כך הנישואים שודדים מנשים את זכויותיהן, והופכים אותן לפרזיטיות.
היא מסיימת בייחול ליום שבו גברים ונשים יחיו באור האהבה, יצמחו בה ויתאחדו בה, והיא תהיה כוח בונה ויוצר.
התנגדותה של גולדמן לתנועה זו מבוססת על שני רעיונות מרכזיים.
הראשון, שהתנועה הסופרג'יסטית מושתתת על עקרונות הנצרות, שהיא זו המכופפת נשים לבית ולמשפחה, ועומדת מאחורי אי-השוויון הגדול ביותר בין נשים וגברים, ובין אנשים בכלל.
שלפי אמונה זו, נשים משוכנעות, וממשיכות לשכנע את עצמן, שעבדות היא אהבה, ושעליהן לרצות להיות במקומן כשפחות.
הרעיון השני הוא לגבי "זכות" הבחירה באופן כללי - אותו גולדמן לא רואה כזכות, אלא כציות לשיטה אשר זורעת כל כך הרבה סבל בעולם, אשר גוזלת מבני אדם את יושרם וביטחוניים העצמי, משחיתה אותם מן היסוד, והופכת אותם לטרף קל בידי פוליטיקאים חסרי מצפון.
היא אינה נגד זכות הצבעה ספציפית עבור נשים - היא דוגלת בכך שכל זכות תהיה לכולם באופן שווה.
אך היא אינה יכולה להתעלם "מן האבסורד הטמון באמונה שהאישה תצליח במקום שבו הגבר נכשל.
הצבעתה של האישה לא תשפר את המצב...
ההנחה שהיא תצליח לטהר את מה שאינו ניתן לטיהור מאציל עליה כוחות על-טבעיים".
גולדמן אומרת שעל פי השיטה הנוכחית, האישה נראית תמיד או כמלאך או כשטן, והשחרור האמיתי יהיה כאשר תהיה גם לאישה החופש להיות בת אנוש.
היא משיבה לטענה המצביעה על מדינות שהכירו בזכות הנשים להצביע ש"זה נראה טוב כי זה אינו קרוב", ושבמקומות האלה ממשיכים להתקיים בתנאים של חוסר שוויון מוסרי, מעמדי וחברתי, ושהענקת זכות הצבעה לנשים לא שינתה את מהות השיטה בהם.
היא גם מציינת שמנהיגות סופרג'יסטיות, כגון אמלין פנקהרסט, מכירות בזה, ואינן מאמינות שייתכן בכלל שוויון מעמדי, ושנכון הדבר שישרור אי שוויון בין הפועלים לבין הבורגנים.
בביקורת בעיתון "הארץ", תמר משמר מברכת על התוספת של הספר "למדף הפמיניסטי", מכיוון שהוא משלים חוסר בשיח, בצורת עמדה פילוסופית ורדיקלית לגבי פשר המונחים "עצמאות" ו"שחרור" עבור נשים, האופי של הטבע והתפתחות החברה, בעיקר קריאת תיגר על עמדות הובסיאניות ודרוויניסטיות, וכן השילוב בין האנרכיזם והפמיניזם, שהוא נדיר היסטורית.
עם זאת, היא מציינת שהעריכה של המסות הפמיניסטיות בלבד מתוך ספר המקור באנגלית, Anarchism and Other Essays, מוציא את האידאולוגיה של גולדמן מהקשרו, ועל כך משמר מבכה.
ביקורות על הספר המקורי בשפה האנגלית מציינים עד כמה הנושאים בהם עסקה גולדמן בכתביה רלוונטיים גם היום, וכן הפתעה לגבי התנגדותה של גולדמן לתנועה הסופרג'יסטית.
חמישה לילות אצל פרדי: מיקום האחות הוא משחק אימה רב פלטפורמות שפורסם בשנת 2016 על ידי מעצב המשחק סקוט קאותון, החמישי בסדרת "חמישה לילות אצל פרדי".
המשחק פורסם ב-2016 בגרסת מחשב נייח, וב-2017 לאנדרואיד ול-iOS .
המשחק עבר שינויים בהשוואה למשחקים הקודמים והוא דומה יותר ל"סרט אינטראקטיבי".
יש להשלים את המשימות שניתנות בתחילת המשמרת ולא להיהרג על ידי האנימטרוניקים.
לפני תחילת המשחק עצמו, מוצג לנו סרטון בו כתב מראיין את מר ויליאם אפטון, כנזכר, יוצר האנימטרוניקים, שבנה את המקום בו המשחק מתרחש.
אפטון מפרט כמה יכולות אנימטראוניות (הנקראות "circus baby"), כמו היכולת להכין גלידה ולנפח בלונים.
מייקל אפטון בנו של ויליאם אפטון מחפש את אביו שנעדר ולכן הולך למסעדה אשר רוב הסיכוים שימצא בה "Circus Bay Pizza World".
בלילה הראשון פוגשת אותו "עזרה ידנית".
זה הקול שמלווה אותו כמעט כל המשחק.
Circus Baby Pizza World הוא מתחם מחתרתי המכיל אנימטרוניקה.
במעלית, העזרה הידנית מבקשת ממייק להזין את שמו בלוח המקשים, אך הלוח מקולקל.
ב"תיקון" הטעות מכריז הקול על שמו של הגיבור - Eggs Benedict.
בתחילת המשמרת, מייק מגיע במעלית.
מייק מוצא את עצמו ב"חדר הבקרה", בו הוא צריך לבדוק את נוכחותם של האנימטרוניקים, ואם הם נעדרים, לתת להם שוק חשמלי.
לאחר מכן הוא צריך לטפס דרך תעלות האוורור ל"חדר בקרת בייבי" ולבדוק את נוכחותה של בייבי.
לאחר מספר ניסיונות לא מוצלחים להחזיר אותה למקום, הוא עוזב.
אבל אז, כשהוא זוחל באוורור, צריכה להיות שאגה מאחור, ברגע זה בייבי שוברת את הזרם "בחדר בקרת בייבי" כך שלא ניתן יהיה לזעזע אותה בפעם הבאה.
כשמייק מגיע ל"חדר הבקרה", העזרה הידנית מודיעה שהמשמרת שלו נגמרה.
המשמרת השנייה מתחילה כמו גם הראשונה.
העזרה הידנית אומרת למייק לבחור קול אחר כדי שלא יימאס ממנו, אך מכיוון שלוח המקשים אינו תקין, מייק מחייג - Angsty Teen (נער מתעצבן).
כשמייק מנסה להחזיר את האנימטרוניקים לחדרים, החשמל לא עובד, ואחרי שהוא מנסה להחזיר את פאנטיים פוקסי (Funtime Foxyx), העזרה הידנית אומרת שיש בעיה כלשהי בעורך הקולי, ומורה לו לבדוק את בייבי.
לאחר שני ניסיונות לא מוצלחים, המערכת מודיעה על בעיות באספקת החשמל ועל הפעלה מחדש אוטומטית ואז המערכת נכבית.
בשלב זה, קול נשי לא ידוע (ככל הנראה בייבי) מתחיל לדבר עם השחקן, מה שמניע אותו להתחבא מתחת לשולחן.
לאחר מכן, השחקן צריך להימנע מקשר עין עם הבידיבב ולסגור את הדלת כדי שהוא לא יהרוג אותו.
מאוחר יותר אספקת החשמל מתחדשת, אך בייבי אומרת למייק להפעיל מחדש את המערכת הידנית לאחר שהגיע ל"חדר הכוח", ומתריעה על האיום של האנמטרוניק באלורה (Ballora).
היא גם מזהירה שאם יקשיב לפקודות של העזרה הידנית, השחקן ימות.
בייבי אומרת שהריצה בגלריית באלורה היא מאוד מסוכנת, ואומרת שעליו ללכת לאט, בעוד העזרה הידנית ממליצה לשחקן לרוץ במהירות האפשרית.
לאחר שהגיבור עובר את "גלריית באלורה", מסתבר שפאנטיים פרדי נמצא ב"חדר המערכות".
עם זאת, השחקן מצליח לשרוד על ידי השמעת קובצי שמע של בובת בון-בון לפאנטיים פרדי.
לאחר הפעלה מחדש של כל המערכות, יש לעבור שוב דרך "גלריית באלורה" והמשמרת של מייק מסתיימת.
הגיבור חוזר למקום עבודתו, והעזרה הידנית אומרת שהוא צריך לתקן את פאנטיים פרדי.
אך כאשר הוא מסתכל על "גלריית באלורה", באלורה מפורקת לחלקים וחלקיה מוחזקים על ידי המינירינות.
וכשהוא מסתכל על פאנטיים אודיטריום, פאנטיים פוקסי לא במקום.
אחר כך מייק הולך ל"חדר בקרת בייבי" ושוב הוא מתחבא מתחת לשולחן, סוגר את הדלת וקול לא ידוע (בייבי) מספרת לו שהיא גם הופיעה בבמה ואומרת שהיא זוכרת כמה ילדים היו כשהיא חילקה להם עוגות, ואת זה שהיא ידעה להכין גלידה.
לאחר מכן, השחקן חוזר ל"חדר הבקרה".
לאחר מכן העזרה הידנית מספרת למייק על האיום שמציב פאנטיים פוקסי ושיש לעבור דרך המסדרון שלו.
לאחר שהשחקן עובר דרך פאנטיים אודיטריום, הוא מוצא את עצמו בסדנה בה עליו לתקן את פאנטיים פרדי על ידי לחיצה על הכפתורים לפתיחת חלקי הגוף.
ובסופו של דבר עליו ללחוץ על הכפתור של בון-בון.
אחרי זה הוא חוזר דרך פאנטיים אודיטוריום, אבל בדרך ליציאה, פאנטיים פוקסי חוטף אותו.
השחקן מתעורר בתוך חליפה של אנימטרוניק לא ידוע ובייבי אומרת לו שהוא חייב להיות שקט, אחרת, ישימו לב אליו.
מייק שומע שני עובדים מדברים ומניחים את באלורה לשמאלו, ה"מציק" מפרק את באלורה ובייבי פותחת את הפנים / המסכה של החליפה בה הגיבור יושב.
אחר-כך מינרינות מנסות להיכנס לחליפה בה מייק יושב והוא צריך להדוף אותן
הגיבור יושב שוב בבית וצופה בסדרה ואז מסיים את הלילה.
מייק חוזר במעלית בחזרה לעבודה שלו והעזרה הידנית אומרת לו שיש שני מתכנתים ביחד איתו שאמורים לתקן את האנימטרוניקים, אך כאשר הוא מסתכל על המסדרונות של באלורה ופאנטיים פוקסי, מתברר שאין שם אנימטרוניקים, אלא אנשים תלויים.
עם זאת, העזרה הידנית אומרת כי "הכל נראה כמו שצריך להיות" ואז המחשב מכוון את השחקן לסדנה דרך פאנטיים אודיטוריום, שם הוא פוגש את בייבי כבויה.
בזמן שבייבי מדברת, מתברר כי בייבי מעמידה פנים שהיא כבויה בגלל המצלמות.
בייבי מבקשת מהשחקן להזין את הקוד שהיא אומרת לו, אך מזהירה את השחקן כי גם באלורה נמצאת בחדר.
אם הקוד הוזן בצורה שגויה, באלורה תתקוף את השחקן.
לאחר שהקוד הוזן, השחקן רשאי לאסוף את הכרטיס ולהפעיל את הכפתור שליד בייבי.
בייבי יוצאת דרך המסוע ומבקשת שמייק ילך אחריה.
השחקן עובר דרך פאנטיים אודיטוריום בו באלורה יכולה לתקוף אותו אם ידליק את המשואה או אם לא יקשיב לבייבי.
ישנם שני סיומים במשחק: "סיום הסקופר" (סיום אמיתי) ו"הסיום של אנארד" (סיום שקרי).
אם השחקן לא פונה לשום מקום ופועל לפי ההוראות של בייבי, הוא יגיע ל"חדר הסקופר" הוא מכיל חלקים מפורקים של באלורה, פאנטיים פרדי ופאנטיים פוקסי.
לרחוק, השחקן יכול לראות את אנארד מביט בו.
בייבי מספרת לו שכל מה שהם רצו היה לחיות בגוף האדם בו היו פעם.
לאחר מכן היא מדליקה את ה"סקופר" שהורג את מייק.
בסצנה שלאחר מכן אפשר לראות כיצד גופו של הגיבור מתקרב למראה בחדר האמבטיה ופוקח את עיניו.
עיניו סגולות, כמו הצל שלו.
מתברר מהצליעה שיש לאנארד, הוא כמו שלד, הוכנס לגופו של הגיבור.
לאחר השלמת הסיום, הכוכב הראשון מופיע בתפריט.
אם השחקן האכיל את כל הילדים במיני-משחק עם קאפקייקס, אפשר להגיע לסוף, לקבל כרטיס (כוכב שני).
השחקן מתבקש לספק אותו אם פנה ימינה בפאנטיים אודיטוריום ולא הקשיב לבייבי.
אם השלמת המיני-משחק וקבלת כרטיס, אפשר לבצע את הסיום הסודי, שם השחקן צריך לשרוד עם אנארד עד שש בבוקר.
המשרד הוא הכלאה של החלק הראשון והשני של חמישה לילות אצל פרדי, מכיוון ששתי הדלתות והאוורור נמצאים בו.
אם מייק יצליח לשרוד את כל שש השעות, אז השחקן יקבל את הסיום של אנארד.
הגיבור הראשי חוזר הביתה וצופה שוב בסדרת הדרמה.
בסוף הסדרה, מימין לשחקן, אנארד מתחיל להיכנס דרך הדלת, לאחר מכן המסך יתחיל להחשיך, יופיעו כותרות.
לאחר השלמת הסיום, מופיע כוכב שלישי בתפריט.
מייקל אפטון - השחקן הראשי ובנו של ויליאם אפטון.
מחפש את אביו במסעדה הישנה שלו אך ללא הצלחה כיוון שגופו נלקח על ידי Ennard אך חזר לחיים מיד אחרי שעזב את גופתו.
בייבי - רובוטית אשר אמורה להציג דימוי לבתו של אפטון, אליזבת, אך כעת רדופה על ידיה.
פאנטיים פרדי - רובוט אשר אמור להציג דימוי לפרדי, הרובוט המקורי מהמסעדה הישנה.
מחוברת אליו בובה אשר אמורה להציג דימוי לבוני בשם "בון בון".
פאנטיים פוקסי - רובוט אשר אמור להציג דימוי לפוקסי, הרובוט המקורי מהמסעדה הישנה.
באלורה - רובוטית דמוית בלרינה שאמורה להציג דימוי לאשתו של אפטון.
אנרד - יצור אשר עשוי מחוטים שנוצר מהחלקים של הפאנטיים אנימטרוניקס.
בעל יכולת לחקות את קולם וככה לעבוד על מייקל.
גונב את גופו של מייקל בסוף המשחק אך בורח ממנה כיוון שהיא לא יכולה לתפקד יותר.
חוזר במשחק השישי בתור "Molten Freddy".
באפריל 2016 פרסם קאוטון תמונה עם החתימה Five Nights at Freddy's: Sister Location) FNaF SL), או (FNaF 5) באתר הרשמי של המשחק, המתאר אנימטרוניק שנראתה כמו ליצן .