tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף קבע החוק שהאקדמיה הלאומית למדעים תסקור באופן מחזורי את המחקר על דיאוקסין וקוטלי צמחים ששימשו בווייטנאם ותיידע את מחלקת חיילים משוחררים על ממצאים מדעיים הנוגעים לחשיפה לאייג'נט אורנג'/דיאוקסין ולהשפעותיו.
מספר בכירים בממשל העלו חשש כי המחלות הכלולות ברשימה כוללניות מדי, וייתכן שנכללים בה גם כאלו שאינם בהכרח קשורים לחשיפה לאייג'נט אורנג'.
ב-2005 הסוכנות האמריקנית לשמירת הסביבה (EPA) החלה לעבוד יחד עם הממשלה הווייטנאמית כדי למדוד את רמות הדיאוקסין בבסיס חיל האוויר דה נאנג.
ב-2005 הוקמה גם ועדה משותפת בנושא אייג'נט אורנג', עם נציגים מסוכנויות ממשלתיות אמריקניות ווייטנאמיות הנפגשת מדי שנה כדי לבחון אזורים לשיתוף פעולה מדעי, סיוע טכני, טיפול סביבתי בדיאוקסין.
ביוני 2011 התקיים טקס בשדה התעופה דה אננג לציון התחלת פרויקט ניקוי זיהום הדיאוקסין במימון אמריקני בווייטנאם.
הקונגרס האמריקני הקצה לפרויקט זה 32 מיליון דולר.
בקיץ 2012 החל פרויקט בעלות של 43 מיליון דולר, כשארצות הברית ווייטנאם הביעו עניין משותף בקידום המסחר בין המדינות והתנגדות לעליית ההשפעה סינית באזור הים הסיני הדרומי.
תובענה ייצוגית של נפגעים וייטנאמים
ב-31 בינואר 2004 האיגוד הווייטנאמי לנפגעי אייג'נט אורנג'/דיאוקסין הגיש תובענה ייצוגית בבית המשפט המחוזי במזרח ניו יורק, נגד מספר חברות אמריקניות על אחריותן בגרימת פגיעות אישיות, באמצעות פיתוח וייצור החומר.
בתביעה צוינו דאו כימיקלים ומונסנטו, שני היצרנים העיקריים של אייג'נט אורנג' עבור צבא ארצות הברית, יחד עם חברות נוספות (דיאמונד שמרוק - ואלרו, יונירוייל, תומפסון כימיקלים, הרקולס ועוד).
ויינשטיין, דחה את התביעה ופסק כי אין בסיס משפטי לטענות התובעים.
הוא סיכם שאייג'נט אורנג' לא נחשב כרעל בחוק הבינלאומי בעת שנעשה בו שימוש על ידי ארצות הברית; ארצות הברית לא הייתה מנועה מלהשתמש בו כקוטל צמחים; והחברות שייצרו אותו אינן אחראיות לאופן השימוש שנעשה בו על ידי הממשלה.
ממשלת ארצות הברית לא הייתה חלק בתביעה, עקב חסינות ריבונית, ובית המשפט פסק שהחברות, כקבלניות של ממשלת ארצות הברית, זוכות לאותה החסינות.
ערעור הוגש על הפסיקה, ונשמע בבית המשפט לערעורים ב-18 ביוני 2007. בית המשפט לערעורים אישר את דחיית התיק, וקבע כי קוטלי הצמחים שנעשה בהם שימוש במהלך המלחמה לא יועדו לשמש להרעלת אנשים ולפיכך לא פגעו בחוק הבינלאומי.
בית המשפט העליון סירב לדון בתיק.
כדי לסייע לאלו שנפגעו מהשפעותיו של אייג'נט אורנג'/דיאוקסין, הקימה וייטנאם "כפרי שלום", המארחים בין 50 ל-100 נפגעים, ומספקים להם סיוע פסיכולוגי ורפואי.
כמו כן הוקם על ידי חיילים שלחמו בווייטנאם כפר ידידות באזור האנוי.
ב-1998 הקים הצלב האדום הווייטנאמי קרן לנפגעי אייג'נט אורנג' הווייטנאמים כדי לספק סיוע ישיר למשפחות בווייטנאם שנפגעו.
ב-2003 הוקמה אגודת נפגעי אייג'נט אורנג' הווייטנאמית, שהגישה תביעה נגד החברות הכימיות, ובנוסף מספקת סיוע רפואי ופיננסי לנפגעי אייג'נט אורנג'.
הממשלה הווייטנאמית מחלקת קצבה חודשית קטנה ליותר מ-200 אלף וייטנאמים שנפגעו מקוטלי הצמחים; הסכום הכולל שהושקע בקצבה במהלך 2008 עמד על 40.8 מיליון דולרים.
הצלב האדום הווייטנאמי גייס יותר מ-22 מיליון דולרים כדי לסייע לנפגעים ולנכים, ומספר קרנות אמריקאיות, האו"ם, ממשלות אירופאיות, וארגונים לא ממשלתיים השקיעו סכום של כ-23 מיליון דולר לניקוי הזיהום, שיקום היערות, עזרה בריאתיות ושירותים אחרים לאלו הזקוקים לכך.
אייברי פרנקלין ברוקס הוא זמר ושחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אמריקאי, אשר ידוע בעיקר בשל תפקידיו כבנג'מין סיסקו, בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9"; כהוק בסדרת הטלוויזיה "Spenser: For Hire" וסדרת-הבת שלה "A Man Called Hawk"; וכד"ר רוברט סוויני בסרט הקולנוע "אמריקה X".
אייברי נולד בעיר אוונסוויל, במדינת אינדיאנה, בארצות הברית, לאווה לידיה וסמואל ברוקס.
אימו הייתה מנצחת תזמורת ומורה למוזיקה, בעוד אביו היה פועל החבר באיגוד מקצועי.
סבו מצד אימו, סמואל טראוויס קרופורד, היה אף הוא זמר.
בגיל שמונה, משפחתו עברה להתגורר בגארי, אינדיאנה, כאשר סמואל ברוקס פוטר מעבודתו ב-"International Harvester".
בראיון מאוחר יותר, אמר ברוקס: אני נולדתי באוונסוויל...
אבל זו הייתה גארי, אינדיאנה, שעשתה אותו".
משק הבית של ברוקס היה מלא במוזיקה.
אימו, אשר בין השאר הייתה אחת מבין הנשים האפרו-אמריקאיות הראשונות ללימודי תואר שני במוזיקה באוניברסיטת נורת'ווסטרן, למדה מוזיקה בכל מקום בו התגוררה המשפחה.
אביו היה חבר במקהלת הזמר "Wings Over Jordan" אשר הופיעה בתוכנית רדיו של רשת CBS בשנים 1937–1947, ודודו מצד אימו סמואל טראוויס קרופורד היה אחד מ-"Delta Rhythm Boys".
"מוזיקה היא כל הזמן סביבי ובתוכי, כפי שאני בתוכה", אמר ברוקס.
ברוקס למד באוניברסיטת אינדיאנה וב-"Oberlin College", ולאחר שסיים את התואר הראשון שלו, וכן תואר שני בשנת 1976 באוניברסיטת ראטגרס, הוא הפך לאפרו-אמריקאי הראשון שקיבל תואר MFA במשחק ובבימוי מאוניברסיטת ראטגרס".
תפקידו הראשון של ברוקס בטלוויזיה היה בסדרת הבלשים הפופולרית "Spenser: For Hire" של רשת ABC, בתפקיד הוק, היה בשנת 1985 ולאחר שלוש עונות, ב-1989, קיבל תפקיד ראשי בסדרת בת בשם "A Man Called Hawk" שלא החזיקה מעמד.
ברוקס ידוע בתרבות הפופולרית בעיקר בגין גילום דמותו של קומנדר (ומאוחר יותר - קפטן) בנג'מין סיסקו, בסדרת הטלוויזיה המדע הבדיוניית "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", שנמשכה 7 עונות, בשנים 1993–1999.
ברוקס נבחר לגלם את דמותו של בנג'מין סיסקו מבין למעלה מ-100 שחקנים, מרקעים שונים, אשר נבחנו לתפקיד, והפך להיות הקפטן האפרו-אמריקאי הראשון להוביל סדרת "מסע בין כוכבים".
מה שקסם לברוקס בתפקיד זה היה ההזדמנות לתת תקווה לאנשים צעירים.
"כיום, רבים מהילדים שלנו, במיוחד הזכרים השחורים, לא מקרינים כי יחיו מעבר לגיל 19 או 20", כך אמר למייקל לוגן מ-"TV Guide".
"מסע בין כוכבים מאפשר לילדים שלנו את ההזדמנות לראות משהו שאולי, בנסיבות אחרות, לא היו אפילו מעלים על דעתם".
ברוקס ביים 9 מפרקי הסדרה, ביניהם פרק בשם "Far Beyond the Stars", העוסק באי-צדק על רקע גזעני.
מור, ממפיקי הסדרה, אמר על ברוקס: "אייברי, כמו הדמות שלו, הוא אדם מאוד מורכב.
הוא לא שחקן תובעני או המונע משיקולי אגו, אלא הוא אדם מתחשב ונבון, שלפעמים יש לו תובנה לתוך הדמות, שאף אחד אחר לא חשב עליה.
כמו כן, הוא תמיד היה מנומס, ובעל קלאסה, בכל המגעים שהיו לי איתו".
בשנת 1984 ברוקס זכה לשבחים רבים מצד מבקרים, על השתתפותו בהפקת "American Playhouse" בעבור ערוץ PBS של "Half Slave, Half Free: Solomon Northup's Odyssey", בבימויו של גורדון פארקס.
הסיפור מתאר את חייו של סולומן נורת'ופ, אדם חופשי מניו יורק אשר נחטף ונמכר לעבדות בשנת 1841, עד אשר זכה שוב בחירותו בשנת 1853. התסריט עובד מזיכרונותיו של נורת'ופ, אשר התפרסמו תחת השם "Twelve Years a Slave" בשנת 1853.
בשנת 1985 ברוקס הופיע בעיבוד לסרט טלוויזיה של "Finnegan Begin Again".
בשנת 1986 הבוא כיכב בתפקיד הדוד תום, בהפקה "Uncle Tom's Cabin" של ערוץ שואוטיים, פרויקט נוסף אשר איפשר לברוקס להדגיש את ההיסטוריה של בני עמו, כפי שעשה גם בהופעתו משנת 1988 בסרט הטלוויזיה "Roots: The Gift".
בשנת 1998 הוא הופיע בסרט הקולנוע "אמריקה X" בתור מנהל בית הספר, ד"ר סוויני, שלוקח חסות על ילד נאו-נאצי מתוסבך בשם דני (אדוארד פרלונג), ומנסה לגרום לו לשוב למוטב.
את אחותו של אותו נער מגלמת ג'ניפר ליאן (שחקנית המגלמת את דמותה של קס בסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר").
באותה שנה שיחק בתפקיד פריז, בוס המנהיג כנופיית מתנקשים להשכרה, בסרט "The Big Hit".
ברוקס העניק את קולו לסרטי אנימציה, בהם המלך מקסימוס ב-"Happily Ever After: Fairy Tales for Every Child", כמו גם קולו של נוקקאר, בפרק של סדרת הטלוויזיה "Gargoyles" של דיסני.
בשנת 2001, ברוקס הופיע וקריין בסדרה של פרסומות בעבור IBM.
ברוקס למד ב-"Oberlin College" ובאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב.
הפסטיבל, החוגג אחת לשנתיים באטלנטה, ג'ורג'יה את המורשת והתרבות האפרו-אמריקאית, הוא פסטיבל בינלאומי בעל שם.
בנוסף, ברוקס עבד ביחד עם מכון סמית'סוניאן בתוכנית העוסקת בתרבות האמריקאית השחורה.
כבעל קול בריטון, ברוקס הופיע על הבמה במשותף עם בוץ' מוריס, לסטר בואי, וג'ון הנדריקס.
כמו כן, הוא הקליט אלבום עם נגן הסקסופון ג'יימס ספולדינג, כמחווה לדיוק אלינגטון.
בשנת 1985 ברוקס ביצע את התפקיד הראשי באופרה "X: The Life and Times of Malcolm X" מאת אנתוני דייוויס.
כמו כן, הוא הופיע ב-"Paris Banlieues Bleues Festival" בשנת 2005. בתפקידו כקפטן בנג'מין סיסקו, ברוקס ביצע שיר של פרנק סינטרה, "The Best Is Yet to Come" ("הטוב ביותר עוד עתיד לבוא"), בסיומו של אחד מפרקי "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" מהעונה השביעית - "Badda-Bing Badda-Bang".
ברוקס זכה לשבחים מצד המבקרים, על השתתפותו במחזהו של פיליפ הייס הדין "פול רובסון".
ברוקס הציג את חייו של הזמר המפורסם, השחקן והפעיל למען זכויות האזרח, בהצגת יחיד דרמטית, ביוגרפית עטורת שבחים.
מאז 1982 הוא ביצע תפקיד זה ב-"Westwood Playhouse" בלוס אנג'לס, במרכז קנדי שבוושינגטון די.
כמו כן, הופיע הן בברודוויי והן באוף ברודוויי בדמותו של רובסון במחזה "Are You Now Or Have You Ever Been?".
ברוקס החל לזכות בהכרה לאחר הופעתו בהצגה "Spell #7" שהועלה ב-"Public/Anspache Theater" בניו יורק בשנת 1979. לאחר מכן הוא כיכב ב-"אותלו" בפסטיבל "Folger Shakespeare Festival" (בשנת 1985) ובהצגה "Fences" שהועלתה ב-"Repertory Theater" בסנט לואיס, מיזורי (1990).
ברוקס הופיע בתפקיד הראשי ב-"The Oedipus Plays", הפקה שנסעה לפסטיבל אתונה שביוון, בשנת 2003. כמו כן, הוא הופיע בתפקיד הראשי של "המלך ליר", בתיאטרון הרפרטוארי של אוניברסיטת ייל.
בשנת 2005, ברוקס שוב לגלם את אותלו, הפעם במסגרת "Shakespeare Theatre Company", בהפקה אשר ביים מייקל קאהן המוערך.
ברוקס היה מבין 15 שחקנים של ה-"Shakespeare Theatre Company" אשר בוושינגטון די.
סי., אשר זכה בפרס ויליאם שייקספיר לתיאטרון קלאסי (2007).
הוא חזר אל ה-"Shakespeare Theatre Company" בסתיו 2007, על מנת לגלם את התפקיד הראשי במחזהו של כריסטופר מארלו - "טמבורליין".
בשנת 2008, ברוקס חזר ל-"Oberlin College" למלא את התפקיד הראשי בהפקה מעורבת גזע של מחזהו של ארתור מילר "מותו של סוכן".
אייברי חזר לגלם את התפקיד הראשי של פול רובסון, במחזה בשם זה, ב-"Shakespeare Theater", בתאריכים 24–27 במרץ 2011.
ברוקס גילם את ד"ר בוב סוויני בסרט "אמריקה X".
כמו כן, הוא גילם את בוס המאפיה פריס בסרט "The Big Hit".
ברוקס שימש כמנחה וכקריין במספר סרטים תיעודיים שצולמו ב-IMAX, כגון "Africa's Elephant Kingdom".
Satan and Jewels of the Rift" (על מחזורי החיים של דגי ציקליד אפריקאים באגם טנגניקה).
בשנת 2009, ברוקס ביצע קריינות בעבור סרט תיעודי מיוחד של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק, ששמו: "Drain the Ocean".
תוך שימוש באנימצית CGI, נשיונל ג'יאוגרפיק הוציא את המים מהאוקיינוסים וחקר את הגאוגרפיה של הקרקעית העצומה.
בשנת 2011, ויליאם שאטנר ראיין את ברוקס עבור סרט תיעודי באורך מלא בשם "The Captains".
הסרט נכתב ובוים על ידי שאטנר, אשר - כקפטן "מסע בין כוכבים" המקורי - מראיין את כל שאר השחקנים אשר גילמו קפטן בזיכיון מדע בדיוני זה.
ברוקס שמש גם כמפקח מוזיקלי של פרויקט זה.
ברוקס נטל חלק בפאנל של במאים בפסטיבל החוגג את עבודתו של נטוזאקי שאנגיי ב-"New Federal Theatre" בתאריך ה-11 בפברואר 2007. ברוקס ביים את יצירתו של שאנגיי "Boogie Woogie Landscapes" שהועלתה במרכז ג'ון פ.
קנדי לאמנויות הבמה ובוסט אנד בלונדון.
בשנת 2006, Trekweb ו-TrekToday הכריזו כי ברוקס ייקח חלק בסרט "רמבו" הקרוב.
ברוקס עצמו אמר מאוחר יותר כי העניין איננו על הפרק.
הוא אמר: "פגשתי את מר סטאלון, לפני שנים רבות - יש לי כבוד רב למר סטאלון, תמיד היה לי.
עם זאת, רמבו איננו בעתיד שלי".
בחודש מרץ 2007 אושר כי ברוקס יופיע בהפקה חדשה של "טמבורליין" מאת כריסטופר מרלו.
כחלק מהכניסה של ה-BBC לשוק האמריקאי של ספרים מוקלטים, ברוקס קריין ספר מוקלט מאת אלכס היילי - הרומן "Roots: The Saga of an American Family".
זוהי הפעם הראשונה שבה רומן זה קיבל עיבוד אודיו.
ברוקס עצמו כיכב בסרט הטלוויזיה "Roots: The Gift", המבוסס על הספר.
ברוקס השלים את העבודה על אלבומו המיוחל.
הוא מכיל "אוסף של בלדות ושירי אהבה...
אני מדבר על הכבוד שלי לאבא שלי, ולאמנים שאני מקשיב להם כל החיים שלי".
בחודש אוגוסט 2008, פורסם כי ברוקס יגלם את תפקידו של ווילי לומן, בהפקה חדשה של "מותו של סוכן", מחזהו של ארתור מילר.
ברוקס משתתף, מעת לעת, בכנסי מעריצים של "מסע בין כוכבים" מסביב לעולם.
בשנת 1976 ברוקס נישא לויקי לנורה ברוקס, סגנית דיקן בבית-הספר לאמנויות ולמדעים באוניברסיטת ראטגרס (שבו היא עבדה במשך יותר מ-30 שנים).
לזוג שלושה ילדים (איינה, קברל, ואסנטה), והם מתגוררים בפרינסטון, ניו ג'רזי.
אייברי ברנדג' היה הנשיא החמישי של הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC), ושירת בתפקיד זה מ-1952 עד 1972. ברנדג' זכור כחסיד נלהב של החובבנות בספורט, וזכור בקשר עם מעורבותו בקיום אולימפיאדת ברלין (1936) וב-אולימפיאדת מינכן (1972); שתיהן נערכו בגרמניה שאת תרבותה העריץ.
ברנדג' נולד בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית בשנת 1887 למשפחה ממעמד הפועלים.
כשהיה בן חמש, עבר עם משפחתו לשיקגו, אילינוי.
לאחר מכן נטש האב את אשתו וילדיו וברנדג' גודל בעיקר על ידי קרובי משפחה.
הוא למד הנדסה באוניברסיטת אילינוי והפך לספורטאי מצטיין בתחום האתלטיקה הקלה.
ב-1912, הוא התחרה באולימפיאדת סטוקהולם בקרב חמש ובקרב עשר, אך לא זכה במדליות (בשתי התחרויות זכה במדליית הזהב ג'ים ת'ורפ).
הוא זכה באליפויות לאומיות שלוש פעמים בין השנים 1914 ו-1918. במקביל, הקים חברת בנייה משלו ועשה את הונו מחברה זו ומהשקעות, ומעולם לא קבל שכר בגין מעורבותו בספורט.
לאחר פרישתו מפעילותו כאתלט, הפך ברנדג' למנהל קבוצות ספורט, ועלה במהירות בסולם הדרגות בקבוצות הספורט של ארצות הברית.
כמנהיג של הארגונים האולימפיים של ארצות הברית, הוא נלחם בקנאות נגד החרם על האולימפיאדה ב-1936 שהתקיימה בגרמניה הנאצית.
הוא נבחר לנשיא הוועד האולימפי הבינלאומי בשנת 1952. במשך שנותיו כנשיא הוועד האולימפי היה ברנדג' הלוחם המובהק ביותר למען שימור עקרון החובבנות במשחקים האולימפיים וזאת, בשעה שעולם הספורט נע לכיוון המקצוענות.
האולימפיאדה האחרונה שלו כנשיא, אולימפיאדת מינכן בשנת 1972, עמדה בסימן מחלוקת: באזכרה לאחר רצח 11 הספורטאים הישראליים על ידי טרוריסטים, גינה ברנדג' בנאומו את הפוליטיזציה של הספורט, אך סירב לבטל את המשך משחקי מינכן, והצהיר כי "המשחקים חייבים להימשך".
למרות שבשעתו, זכתה הצהרתו של ברנדג' למחיאות כפיים רבות על ידי הצופים באצטדיון, זכתה בהמשך החלטתו, להמשיך את המשחקים, לביקורת חריפה, ונטען כי פעולותיו בשנת 1936 וב-1972 מהוות עדות לאנטישמיות.
לאחר שפרש מתפקיד נשיא הוועד האולימפי ב-1972, נשא לאישה נסיכה גרמניה ומת כעבור שלוש שנים ב-1975.
אייברי ברנדג' נולד בדטרויט, מישיגן, ב-28 בספטמבר 1887, בנם של צ'ארלס ומיני (לויד) ברנדג'.
אביו צ'ארלס ברנדג' היה סתת; משפחתו עברה לשיקגו כאשר אייברי היה בן חמש, וזמן קצר לאחר מכן אביו צ'ארלס נטש את משפחתו.
אייברי ואחיו הצעיר, צ'סטר, גודלו בעיקר על ידי דודים ודודות.
בגיל 13, בשנת 1901, סיים ברנדג' ראשון בתחרות חיבורים, וזכה בביקור אצל הנשיא ויליאם מקינלי בתקופת כהונתו השנייה.
ברנדג' למד בבית הספר ציבורי שרווד ולאחר מכן בתיכון קריין ששניהם בשיקגו.
כיוון שתיכון קריין היה במרחק של 11 קילומטרים מביתו של ברנדג', הוא הגיע אליו רק לאחר שסיים את עבודת הבוקר שלו בחלוקת העיתונים של הבוקר ברחובות שבדרך לתיכון.
לאחר סיום לימודיו בתיכון בשנת 1905, נרשם ברנדג' לאוניברסיטת אילינוי, שבה הוא התחייב ללוח זמנים מפרך של לימודי קורסים בהנדסה אזרחית.
הוא קיבל תואר בהצטיינות בשנת 1909. הוא כתב מאמרים שונים בקמפוס והמשיך את מעורבותו בספורט.
הוא שיחק כדורסל, וכן השתתף בקבוצת ספורט עירוני.
בשנת הלימודים האחרונה שלו, הוא נחשב כתורם חשוב לקבוצה של האוניברסיטה באילינוי (שמאמנה היה עמוס אלונזו סטאג) שעזר לה במשחק המכריע, שבו ניצחו את אוניברסיטת שיקגו ולקחו את האליפות.
לאחר סיום הלימודים, החל ברנדג' לעבוד כמפקח בנייה למשרד האדריכלים המוביל של הולאבירד ורוש.
בשלוש השנים שעבד עבור החברה, הוא פיקח על הבנייה של מבנים בשווי של 7.5 מיליון דולרים שזה 3 אחוזים מכלל המבנים שנבנו בשיקגו בתקופה זו.
הוא סלד מהשחיתות במקצועות הבנייה בשיקגו.
הביוגרף של ברנדג', אלן גוטמן, מצביע על כך שהמהנדס הצעיר היה בעמדה מספיקה כדי ליהנות מהשפעה אם הוא היה רוצה, כפי שהדוד שלו, אדוארד ברנדג', שהיה אז מנהיג הרפובליקאים בצד הצפוני של שיקגו והפך לאחר מכן ליועץ משפטי לממשלת אלינוי היה.
ברנדג' ניצח במספר אירועי אתלטיקה באילינוי.
בשנת 1910, כחבר באיגוד האתלטיקה של שיקגו (CAA), הוא סיים במקום השלישי בתחרות אתלטיקה לאומית, בחסות איגוד האתלטים החובבים (AAU), והמשיך להתאמן במטרה להשתתף באולימפיאדת סטוקהולם.
בסטוקהולם, ברנדג' סיים במקום שישי בתחרות הפנטאתלון ובמקום ה-16 בקרב העשר.
בגלל שפיגר עם סכום נקודותיו, אחרי שמונה מהתחרויות בקרב העשר הוא נשר ממנו, ועל זה תמיד הוא הצטער.
לאחר מכן הוא קודם במקום אחד, כאשר עמיתו האמריקאי, ג'ים ת'ורפ, שזכה בשני האירועים, נפסל לאחר שהתגלה כי הוא קיבל שכר עבור משחקים בקבוצת בייסבול בליגת המשנה והמדליות נלקחו ממנו.
במשך כל כהונתו כנשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, ברנדג' סירב לשחזר את המדליות של ת'ורפ, מה שבסופו של דבר נעשה בשנת 1982, לאחר מותם של שניהם (ברנדג' ותורפ').
סירובו של ברנדג' הוביל להאשמות שהוא נטר טינה בגלל התחרות בסטוקהולם.
בשובו לשיקגו, ברנדג' קבל משרה כמפקח בנייה בחברה ג'ון גריפית' ובניו קבלנים בע"מ.
בין המבנים שנבנו תחת פיקוחו ניתן למנות את בתי החולים המחוזיים - קוק, מוריסון המלון, בניין מונרו, ומחסן החברה הלאומי הביסקוויט.
בשנת 1915, הוא הקים בכוחות עצמו חברת בנייה, ששמה קרוי על שמו, ודודו, אדוארד, היה שותף בה.
ברנדג' המשיך גם את הקריירה הספורטיבית שלו.
הוא היה אלוף ארצות הברית בשנים 1914, 1916 וב-1918. ברגע שהוא חדל להיות כוכב בענף הריצה, הוא עבר לענף הכדוריד.
כאיש צעיר, הוא היה מדורג בעשירייה הראשונה בארצו וגם בשנת 1934, בגיל 46, הוא ניצח במשחק אחד מתוך שניים נגד אנג'לו טרוליו, שנהיה לאחרונה אלוף לאומי בארצות הברית.
כאשר ברנדג' התקרב לסוף הקריירה שלו, הוא החל לערב את עצמו בניהול ספורטיבי, בתחילה בתוך איגוד האתלטיקה של שיקגו (CAA), ולאחר מכן באמצעות האיגוד המרכזי חובב האתלטיקה (שבה ה-CAA היה חבר) ולאחר מכן, החל משנת 1919, באיגוד האתלטים החובבים (AAU).
בשנת 1925 הפך ברנדג' לסגן נשיא ה-AAU, ויו"ר ועדת הכדוריד.
לאחר שנה נבחר לכהן כסגן הנשיא הראשון, שהפך לנשיא בשנת 1928. בתפקיד זה, הוא הצליח להשיג שלום בין ה-NCAA וה-AAU (ארגונים שהיו בסכסוך עמוק).
בשנת 1931, העניק הוועד האולימפי לגרמניה את הזכות לארח את אולימפיאדת הקיץ של 1936 שתערך בבירה, ברלין.
כמה מחברי הוועד האולימפי ציינו כי על ידי מתן זכות אירוח האולימפיאדה לגרמניה, הם מראים את תמיכתם בממשלה הדמוקרטית שלה.
למרות שהנאצים היו חשדנים כלפי יו"ר הוועדה המארגנת האולימפית המקומית, תיאודור וואלד, שהייתה לו סבתא יהודיה, הם ראו את פוטנציאל התעמולה באירוח המשחקים האולימפיים במהירות ולכן הסכימו לאירוח זה.
למרות הרצח הנוראי שהתרחש בלב הכפר האולימפי תוך כדי האולימפיאדה הורה ברנדג' להמשיך את המשחקים האולימפיים שהיו אמורים להתקיים ולא לדחותם או לבטל את האולימפיאדה אך עם זאת נשא נאום לזכרם שבו טען שעם כל הקושי שבדבר יאלצו שאר הספורטאים המתמודדים להמשיך ולהתחרות.
רבים ראו במעשה זה את דעותיו האנטישמיות שהרבה להפיץ גם לאחר אירוע זה בהמשך חייו.
אַייגוֹסְפּוֹטָמוֹי הוא שמו הקדום של נהר קטן בכרסונסוס התראקי (גליפולי של ימינו), צפונית־מזרחית לססטוס, הנשפך אל ההלספונטוס (דרדנלים).
פירוש שמו ביוונית הוא "נַהֲרֵי הַעִזִים".
שמו המודרני בטורקית: צָ'נָקָלֶה בּוֹאזִי (Çanakkale Boğazı).
סמוך לו שכנה עיר יוונית קטנה בעלת אותו שם, ממנה נותרו לימינו שרידים בלבד.
כיום שוכן במקום כפר בשם קרקובה (Kara-kova).
קסנופון כותב כי אייגוספוטמוי נמצאה מול למפסקוס , מעברו השני של המצר, במקום בו רוחבו הוא סטדיון אחד (כ-600 רגל), וכי החוף במקום זה פתוח, ללא נמל.
סטראבון, הגאוגרף היווני, מספר כי המרחק בין אייגוספוטמוי לססטוס הוא שמונים סטדיון וכי בימיו הייתה העיר חָרֵבָה.
ב-405 לפנה"ס התחולל במימי המצר ליד אייגוספוטמוי קרב אייגוספוטמוי, קרב ימי חשוב, שהכריע את המלחמה הפלופונסית בין אתונה לספרטה.
ב-467 לפנה"ס נפל לאדמה לא הרחק מאייגוספוטמוי מטאוריט גדול, אשר לדברי פליניוס הזקן היו ממדיו כגודל מטענה של עגלה וצבעו חום, ושימש ציון דרך לבני המקום.
חיי אישים - אנשי יוון.
תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי.
(הביוגרפיות של סולון, תמיסטוקלס ואלקיביאדס תורגמו על ידי מ"ה בן שמאי.)
סוסיאדד דפורטיבה אייבר (בספרדית: Sociedad Deportiva Eibar) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר אייבר שבחבל הבסקים.
הקבוצה משחקת באצטדיון איפורואה המכיל 8,164 מקומות ישיבה.
בעליה של אייבר הם אוהדיה, כ-10,000 מניות נמכרו לאוהדים מ-69 מדינות שונות בכל רחבי העולם.
בסיום עונת 2013/2014 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה ללה ליגה.
המועדון נוסד ב-1 בינואר 1940, מאיחוד דפורטיבו גאלו ודפורטיבו אייבר.
המועדון היה ידוע במקור בשם מועדון כדורגל אייבר, עד לפני שינוי השם סוסיאדד דפורטיבו אייבר.
לאחר שנים רבות ב-1950 הקבוצה העפילה לליגה הרביעית, בעונת 1952/1953 העפילה לראשונה לליגה השלישית, וב-1959 שבה לליגה השנייה.
לאחר 27 שנה עם עליות וירידות עלתה שוב לליגה השנייה.
בעונת 2006/2007 נשרה שוב לליגה השלישית ולאחר עונה אחת חזרה לליגה השנייה בניצחון 1–2 על ראיו ואיקאנו.
בעונת בגביע המלך הספרדי פגשה את יריבתה מחבל הבסקים אתלטיק בילבאו ולבסוף נצחה בסיכום שני המשחקים, בשמינית הגמר נקטעה הדרך כאשר הפסידה 2–5 למאלגה בסיכום שני המשחקים.
בעונת העפילה אייבר לראשונה בתולדותיה ללה ליגה כאשר הבטיחה את מקומה ב-25 במאי 2014 בניצחון 0–1 על דפורטיבו אלאבס.
בסיום עונת הבכורה שלה בליגה הראשונה, ירדה הקבוצה חזרה לליגה השנייה, על אף שצברה מספר נקודות זהה לגרנדה ולדפורטיבו לה קורוניה, מכיוון שמאזן הנקודות שלה במשחקים הפנימיים בין שלוש הקבוצות היה הנמוך ביותר.
לבסוף נשארה בליגה הראשונה, במקומה של אלצ'ה, שנקלעה לחובות קשים והורדה על ידי התאחדות הכדורגל הספרדית במקומה של אייבר.
לקראת סופה של עונת 2014/2015 הודיעה ההנהלה כי כחלק מרצון להפוך את העיר הקטנה לעיר כדורגל תיירותית אטרקטיבית, היא שיפצה את אצטדיונה הביתי הנקרא "איפורואה".
תחילת השיפוצים החלו בסיום עונת 2015/2016 וצפויים להסתיים בינואר 2017. עלות השיפוצים יסתכמו בכ-3.2 מיליון יורו.
השיפוצים יכללו הוספת מושבים לאצטדיון כך שיוכל להכיל 7,100 צופים, שיפוץ כניסת האצטדיון ובניית מוזיאון אשר יציג את היסטוריית המועדון.
לאחר שהודיע אלכס ארנסבל כי לא ימשיך בתפקידו כנשיא המועדון הוחלט כי הנשיאה אשר תחליפו תהיה אמאיה גורוסטיסה.
כניסתה של אמאיה לתפקיד היסטורית מכיוון שאמאיה תהיה הנשיאה הראשונה של אייבאר בכל 77 שנות היווסדותה.
ב-10 במרץ 2018 שברה אייבר את שיא האוהדים שנכחו באצטדיונה הביתי, כאשר 6,694 צופים נכחו במשחקה נגד ריאל מדריד.
בסיום עונת 2020/2021 שבה אייבר לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום האחרון בלה ליגה.
אייבּל מאירופול (Abel Meeropol; 10 בפברואר 1903 – 30 באוקטובר 1986), הידוע יותר בשם העט לואיס אלן (Lewis Allan), היה סופר, מורה ופזמונאי יהודי אמריקאי.
אביהם המאמץ של בניהם של יוליוס ואתל רוזנברג.
מאירופול נולד ברובע הברונקס שבניו יורק.
מאירופול כתב והלחין כמה שירים שהפכו ללהיטים, בהם:
"הבית שאני גר בו" (The House that I Live In), שהוקלט על ידי פרנק סינטרה.
"תפוחים, אפרסקים ודובדבנים" (Apples, Peaches and Cherries), שהוקלט על ידי פגי לי וגם על ידי הזמר הצרפתי סשה דיסטל.
הלברית של האופרה "החייל האמיץ שווייק" מאת המלחין האמריקאי רוברט קורקה.
ב-1937 פרסם את שיר המחאה "פרי מוזר" (Strange Fruit), שהיה לאחד השירים הפוליטיים החשובים של המאה ה-20.
מאירופול התחיל להשתמש בשם הבדוי לואיס אלן כדי להנציח את שני בניו שמתו טרם לידתם.
לאחר הוצאתם להורג של יוליוס ואתל רוזנברג (1953), אימץ מאירופול את שני בניהם, מייקל ורוברט, והם אימצו את שם משפחתו.
מאירופול נפטר ב-30 אוקטובר 1986 בבית אבות במסצ'וסטס.
אייג'י קוואשימה (ביפנית: 川島 永嗣; נולד ב-20 במרץ 1983 ביונו שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת השוער בשטרסבורג ובנבחרת יפן.
בשנת 2004, לאחר שנתיים בקבוצה היפנית אומייה ארדיג'ה, קוואשימה הצטרף לנגויה גראמפוס שמשחקת גם היא בליגת העל היפנית.
הוא היה השוער השני בקבוצה עד 2005, אז הגיע המאמן סף ורגוסן.
כאשר השוער הראשון נראזאקי נפצע, קוואשימה פתח בהרכב הראשון בעשרה משחקים.
בשנת 2007, קוואסאקי פרונטייל החתימה את קוואשימה על חוזה עבור דמי העברה בסכום של 150 מיליון ין (כ-5 מיליון שקלים).
ההעברה אז, הייתה היקרה ביותר בתולדות הליגה היפנית.
הוא קיבל זמן משחק יותר מבקבוצותיו הקודמות והרוויח את מקומו בהרכב הראשון.
באותה עונה, קוואסאקי פרונטייל עלתה לליגת האלופות האסיאתית, שם סיימה במקום הראשון בשלב הבתים והודחה ברבע הגמר.
לאחר שהשתתף במונדיאל 2010 עם נבחרתו, קוואשימה השלים את מעברו לאירופה וחתם בלירסה מליגת העל הבלגית.
בלירסה, קוואשימה היה השוער הראשון עוד מתחילת העונה.
קבוצתו נאבקה על מקומה בליגה ונחשבה למועמדת מובילה להדחה לליגה השנייה.
אך במשחק האחרון של העונה נגד קלאב ברוז', קוואשימה החזיק את היריבים ללא שער ועזר לקבוצתו להינצל מהדחה.
הוא נבחר ל-MVP של הקבוצה.
באוקטובר 2011, קוואשימה מונה לקפטן הקבוצה.
מאוחר יותר הוא נבחר שוב ל-MVP של הקבוצה.
ב-18 ביולי 2012, קוואשימה עבר אל סטנדרד לייז' וחתם על חוזה לשלוש שנים.
מבין שלושת שוערי הקבוצה, קוואשימה נבחר להיות השוער הראשון.
ב-29 בדצמבר 2015 חתם בדנדי יונייטד ההסקוטית.
בסוף עונת 2015–2016 שוחרר מהקבוצה לאחר שדנדי ירדה לליגת המשנה בסקוטלנד.
באוגוסט 2016 חתם קוואשימה בקבוצת מץ המשחקת בליגת המשנה הצרפתית.
נכלל בסגל נבחרת יפן בטורנירים גביע אסיה 2007, מונדיאל 2010, גביע אסיה 2011, גביע הקונפדרציות 2013, מונדיאל 2014, גביע אסיה 2015, מונדיאל 2018 וקופה אמריקה 2019.
אייברי אנטוניו בראדלי הבן הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA.
משחק בעיקר מעמדת הקלע, אם כי לעיתים מתפקד גם כרכז.
בראדלי נולד בעיר טקומה שבוושינגטון ובשנת 2001, לאחר שהוריו התגרשו, עבר עם אימו לארלינגטון, טקסס.
בשנת 2009 הוביל את קבוצת התיכון בה שיחק, "אקדמיית פינדלי" מהנדרסון, נבדה, לאליפות התיכונים הארצית ואף זכה בתואר ה-MVP של הטורניר.
באותה שנה הוזמן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן היוקרתי, וניצח בתחרות ההטבעות שהתקיימה במסגרת האירוע.
לאחר לימודיו התיכוניים בחר בראדלי ללמוד באוניברסיטת טקסס.
בעונתו היחידה במכללות, 2009/2010, קלע בראדלי 11.6 נקודות למשחק וביסס עצמו כאחד משחקני ההגנה הטובים בליגת המכללות.
בסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז של מחוז ה-"Big 12".
באפריל 2010 הודיע בראדלי כי החליט לוותר על המשך הלימודים במכללה לטובת התמודדות בדראפט ה-NBA.
בראדלי נבחר בבחירה ה-19 בדראפט 2010 על ידי קבוצת בוסטון סלטיקס.
את עונת הרוקי שלו העביר בראדלי בין הסלטיקס לבין קבוצת הבת שלה בליגת הפיתוח, "מיין רד קלוס".
בתשעה משחקים בליגת הפיתוח קלע בראדלי 17.1 נקודות בממוצע למשחק, אך ב-31 המשחקים ששיחק במדי הסלטיקס התקשה מאוד וקלע 1.7 נקודות למשחק בלבד.
בשל שביתת השחקנים בעונת , חתם בראדלי על חוזה זמני בהפועל ירושלים.
חרף הציפיות הגבוהות שהיו לקבוצה משחקן המשחק ב-NBA, בשלושת המשחקים בהם הספיק לשחק עם הקבוצה בליגת העל הציג בראדלי יכולת בינונית, כשקלע 13.7 נקודות למשחק אך מסר 2 אסיסטים לעומת 11 איבודי כדור בסך הכל.
בתום שביתת השחקנים חזר בראדלי לבוסטון, בהתאם לחוזה שלו עם שתי הקבוצות.
בהמשך העונה זכה בראדלי לדקות משחק מרובות יותר ואף הפך לשחקן חמישייה לאחר שנפצע הקלע הפותח ריי אלן.
בפלייאוף של אותה עונה נפצע בראדלי בעצמו כשנקע את כתפו בחצי גמר המזרח מול פילדלפיה 76'.
הפציעה, אשר דרשה ניתוח, השביתה את בראדלי עד לסיום העונה והסלטיקס הפסידו למיאמי היט במשחק השביעי של גמר המזרח.
בסיום העונה עזב ריי אלן את הקבוצה, ואת תפקיד הקלע הפותח קיבל בתחילת העונה הבאה קורטני לי, בעוד בראדלי מתאושש מהניתוח בכתפו.
בינואר 2013 חזר בראדלי לפעילות ושובץ מיד לחמישייה הפותחת, תפקיד אותו אייש בכל 50 המשחקים בהם שותף.
בעוד המשיך בראדלי להתקשות בצד ההתקפי, כשקלע לאורך העונה 9.2 נקודות למשחק ב-40% בלבד מהשדה, עלה כוחו כאחד השומרים הטובים בליגה בעמדתו.
הסלטיקס הציגו שיפור משמעותי עם שובו של בראדלי לפעילות, ואף ניצחו שישה מתוך שבעת המשחקים הבאים, אך פציעה של כוכב הקבוצה ראז'ון רונדו באותו חודש פגעה בכוח האש של הקבוצה, אשר הפסידה כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בסיום העונה נבחר בראדלי לראשונה לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
בעונת העלה בראדלי משמעותית את תרומתו ההתקפית כשקלע שיא קריירה של 14.9 נקודות למשחק ושיפר את אחוזי הקליעה מכל הטווחים ביחס לעונה הקודמת, למרות פציעות חוזרות בקרסולו שגרמו לו להחמיץ 22 משחקים.
ב"עונת בנייה" של הסלטיקס, בה ניצחה הקבוצה 25 משחקים בלבד, הציג בראדלי יכולת טובה ויציבה שהיוותה את אחת מנקודות האור הבודדות של העונה.
ביולי 2014 חתם בראדלי על חוזה חדש בבוסטון לארבע עונות נוספות עבור 32 מיליון דולר.
ב-3 בנובמבר 2014 קלע בראדלי שיא קריירה של 32 נקודות בהפסד קבוצתו לדאלאס מאבריקס.
לאחר מעברו של ראז'ון רונדו לדאלאס מאבריקס בדצמבר 2014, נכנס הרוקי מרכוס סמארט לתפקיד הרכז הפותח, שלצד בראדלי הרכיב קו אחורי צעיר, קשוח והגנתי במיוחד, שעזר לסלטיקס להפתיע ולהעפיל לפלייאוף מהמקום השביעי במזרח.
בסיבוב הפלייאוף הראשון הפסידו הסלטיקס לקליבלנד קאבלירס בתוצאה 0–4 והודחו.
בעונת הציג בראדלי יכולת שיא כשקלע 15.2 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה.
לפלייאוף 2016 העפילו הסלטיקס מהמקום החמישי במזרח, אך כבר במשחקם הראשון מול המדורגת רביעית, אטלנטה הוקס, נפצע בראדלי במיתר הברך והושבת ממשחק עד סיום הסדרה, בה הפסידו הסלטיקס בתוצאה 2–4.
במשחק השלישי של עונת קלע בראדלי שיא קריירה של 31 נקודות, כולל שיא קריירה של 8 שלשות, בניצחון הסלטיקס על שארלוט הורנטס.
במהלך העונה הושבת בראדלי מ-22 משחקים עקב פציעה בגיד אכילס ברגל ימין.
הוא העפיל לפלייאוף עם בוסטון, וקבע שיא קריירה לנקודות בפלייאוף בניצחון במשחק החמישי של חצי גמר המזרח נגד וושינגטון ויזארדס, כשקלע 29. הסלטיקס ניצחו את הסדרה בשבעה משחקים.
בסדרת גמר המזרח נגד קליבלנד קאבלירס קלע בראדלי סל ניצחון בסיום המשחק השלישי, אך קבוצתו הפסידה בסדרה בתוצאה 1–4 והודחה מהפלייאוף.
לקראת עונת נשלח בראדלי בטרייד לדטרויט פיסטונס, יחד עם בחירת דראפט עתידית, בתמורה לפורוורד מרכוס מוריס.
ב-30 בינואר 2018, לאחר כחצי עונה בדטרויט, עבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, יחד עם טוביאס האריס ובובאן מריאנוביץ', בתמורה לבלייק גריפין, וילי ריד וברייס ג'ונסון.
לאחר שישה משחקים במדי הקליפרס נפצע בראדלי ונאלץ לעבור ניתוח בשריר הבטן הישר, אשר השבית אותו עד סיום אותה עונה.
ב-7 בפברואר 2019 נשלח בראדלי בטרייד לממפיס גריזליס, בתמורה לג'מייקל גרין וגארט טמפל.
ביולי 2019 שוחרר בראדלי מהגריזליס, וחתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס.
לקראת חידוש עונת ביולי 2020 הודיע שלא יצטרף ללייקרס ב"בועה באורלנדו", על מנת להישאר עם משפחתו.
על אף חסרונו של בראדלי בפלייאוף, זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA לאחר שגברה בסדרת הגמר על מיאמי היט.
לקראת עונת חתם בראדלי על חוזה בקבוצת מיאמי היט.
ב-25 במרץ 2021 הועבר בראדלי ביחד עם קלי אוליניק וזכות להחלפת בחירת דראפט ב-2022 בטרייד ליוסטון רוקטס, תמורת ויקטור אולדיפו.
באוקטובר 2021 חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס.
אייברי ג'ונסון הוא כדורסלן עבר ומאמן אמריקאי ששיחק במשך 16 עונות בליגת ה-NBA, בעמדת הרכז.
זכור בעיקר מתקופתו כשחקן קבוצת סן אנטוניו ספרס, עמה זכה באליפות ה-NBA בעונת .
כונה "הגנרל הקטן" (Little General) בשל גובהו הנמוך יחסית (1.78 מטרים), יכולות המנהיגות שלו וחברותו הטובה עם סנטר הספרס באותה תקופה, דייוויד רובינסון, שכינויו "הגנרל".
ממוצעיו של ג'ונסון לאורך הקריירה הם 8.4 נקודות ו-5.5 אסיסטים למשחק.
אימן בעבר את דאלאס מאבריקס, ניו ג'רזי/ברוקלין נטס וקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אלבמה.
ג'ונסון נולד וגדל בניו אורלינס, לואיזיאנה, ובין השנים 1983–1985 למד במכללה הזוטרה, "ניו מקסיקו ג'וניור קולג'" ובאוניברסיטת קמרון, לפני שעבר ללמוד באוניברסיטת סאות'רן שבעיר באטון רוז'.
כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העפיל פעמיים לטורניר אליפות המכללות, ובעונת ה שלו מסר 13.3 אסיסטים בממוצע למשחק - הממוצע הגבוה ביותר בתולדות טורניר המכללות.
ג'ונסון היה מועמד לבחירה בדראפט ה-NBA לשנת 1988, אך לא נבחר על ידי אף קבוצה.
ב-6 העונות הבאות שיחק בקבוצות "פאלם ביץ' סטינגרייס" (מליגת ה-USBL), סיאטל סופרסוניקס, דנוור נאגטס, סן אנטוניו ספרס, יוסטון רוקטס וגולדן סטייט ווריורס, ורשם לאורך תקופה זו ממוצעים צנועים של 6.3 נקודות ו-4.4 אסיסטים למשחק, לרוב כשחקן ספסל.
בין עונת ל- שיחק עבור סן אנטוניו ספרס, ושימש בה כשחקן חמישייה קבוע לצד כוכבי הקבוצה דייוויד רובינסון ושון אליוט.
בעונת הצטרף לקבוצה הרוקי המצטיין טים דאנקן, שהוביל את הספרס לאליפות ה-NBA בעונת .
תקופתו של ג'ונסון כשחקן הספרס הייתה הטובה בקריירה שלו, ובמהלכה השיג ממוצעים של 10.9 נקודות ו-7.3 אסיסטים למשחק.
במהלך עונת עקף את ג'וני מור כ'מלך האסיסטים' של הספרס בכל הזמנים, והחזיק בתואר עם 4,474 אסיסטים עד עונת , בה השיג אותו טוני פארקר.
לקראת עונת חתם ג'ונסון על חוזה בדנוור נאגטס, ובהמשך שיחק גם עבור דאלאס מאבריקס וגולדן סטייט ווריורס כשחקן ספסל זניח למדי, עד שפרש ממשחק בסיום עונת , בגיל 39. ב-22 בדצמבר 2007 העלו הספרס את גופייתו של ג'ונסון עם המספר '6' לתקרת אולמם הביתי, כהוקרה על תרומתו לקבוצה.
מיד עם פרישתו ממשחק החל לשמש כעוזר מאמן בדאלאס מאבריקס, תחת דון נלסון, וכחמישה חודשים לאחר כניסתו לתפקיד, במרץ 2005, החליף את נלסון כמאמן הראשי של הקבוצה.
בגמר התמודדה דאלאס מול מיאמי היט, והפסידה לה בשישה משחקים לאחר שניצחה בשני משחקי הסדרה הראשונים, אך הפסידה בארבעת המשחקים הבאים.
בין השנים 2008–2010 שימש ג'ונסון כפרשן ברשת הטלוויזיה ESPN.
לקראת עונת מונה ג'ונסון למאמנה הראשי של קבוצת ניו ג'רזי נטס, אשר סיימה את העונה הקודמת עם המאזן הגרוע בליגה, 12-70. בעונתו הראשונה עם הנטס, אותה הובילו ברוק לופז ודרן ויליאמס, רשמה הקבוצה שיפור קל עם מאזן ניצחונות 24-58 (29.3%).
בעונת המקוצרת המשיכו הנטס להציג יכולת בינונית עם מאזן 22-44 (33.3%), ולאחר 24 משחקים בתוך עונת פוטר ג'ונסון מהנטס והוחלף על ידי עוזר המאמן פי.
בשנת 2013 חזר ג'ונסון לפרשן ברשת ESPN, ובאפריל 2015 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אלבמה.
בשנת 2019, לאחר 4 עונות באלבמה, פוטר מאימון הקבוצה.
אייבן לישינסקי הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי בגובה 2.06 מטרים, ששיחק בעמדת הסנטר בהפועל תל אביב ונבחרת ישראל.
היה שותף לזכייתה האחרונה של הפועל תל אביב בדאבל.
לישינסקי נולד בארצות הברית למשפחה יהודית.
בוגר מכללת לונג איילנד בברוקלין.
שיחק בנבחרת המכללה והיה שותף לסגנות "ליגת המכללות הקטנות", עם ממוצע 15.6 נקודות למשחק.
ביוני 1968 עלה לישראל והצטרף להפועל תל אביב.
באותה עונה היה חלק מחמישיית יהודים אמריקנים בקבוצה עם מרק טורנשיין, לארי זולוט, אלן צוקרמן ובארי ליבוביץ'.
לישינסקי לקח חלק בצירוף ליבוביץ', אחד הסמלים של הפועל תל אביב, לקבוצה, לאחר שאירח אותו בישראל יחד עם טורנשיין.
אחרי יום שלם בחוף הים, שכלל לא מעט אלכוהול, הזמינו לישינסקי וטורנשיין את ליבוביץ' לראות אימון של הפועל במגרש אוסישקין הפתוח, (שלימים הוחלף באולם אוסישקין).
בשלב מסוים, ביקש לישינסקי מהמאמן, שמעון שלח, שייתן לליבוביץ לקחת חלק באימון.
ליבוביץ שאל ממישהו זוג נעליים, עלה למגרש, הרשים את הקבוצה והוחתם בהפועל.
בעונתו הראשונה 1968/1969 היה שותף לישינסקי לזכייתה של הקבוצה בדאבל - אליפות, עם יתרון של שלוש נקודות בטבלה לפני מכבי תל אביב, וגביע המדינה, לאחר שהפועל הביסה בגמר גביע את מכבי תל אביב 70:88. אלו התארים היחידים שבזכייתם היה שותף לישינסקי בקריירה ותואר האליפות האחרון של הפועל תל אביב.
במהלך עונת 1969/1970 שקל לישינסקי לחזור לארצות הברית, לאחר שפוטר מעבודתו כמורה מחליף בבית ספר בכפר שמריהו.
ביוני 1971 עזב לישינסקי את הפועל תל אביב, וחתם בקבוצת שטרסבורג הצרפתית.
סך הכל שיחק בהפועל תל אביב במשך 3 עונות, בהן קלע 905 נקודות בממוצע של 13.7 נקודות למשחק.
בנבחרת ישראל, קלע לישינסקי 227 נקודות ב-21 הופעות, השתתף באליפות אירופה בכדורסל 1969 באיטליה.
באליפות זו סיים לישינסקי כקלע הבולט של הנבחרת עם 103 נקודות (14.7 למשחק), ודורג במקום השמיני ברשימת הקלעים של האליפות.
כן השתתף במשחקי אסיה 1970. זכור במיוחד משחקו נגד נבחרת איראן בו קלע 27 נקודות בניצחון ישראל 78:134.
אֵייבַּר (בבסקית: Eibar; בספרדית: Éibar) היא עיר במחוז גיפוזקואה שבחבל הבסקים, ספרד.
העיר נוסדה על ידי אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה בשנת 1346 וקיבלה ממנו את השם וילאנובה דה סן אנדרוס דה היבר.
לאייבר, כמו לשאר היישובים בעמק, הייתה תעשייה המבוססת על ייצור ברזל ונשק.
בשנת 1794, העיר הותקפה על ידי הצרפתים שהרסו את העיר.
במאה ה-19, תנועת העבודה והסוציאליזם התחזקה במיוחד באייבר.
בשנת 1931, אייבר הייתה העיר הראשונה בספרד שהכריזה על הרפובליקה הספרדית השנייה כהוקרה, קיבלה את הכיוני "עיר מופתית".
בשנות מלחמת האזרחים בספרד, נהרסה אייבר כמעט לחלוטין.
הבנייה המחודשת הביאה את העיר לכדי פיתוח תעשייתי חשוב ועלייה דמוגרפית, שכן אייבר הגיע לכמעט 40,000 תושבים בתוך שנים ספורות.
בשל חוסר המקום ביחס לגידול בדמוגרפיה, מספר מפעלים גדולים עזבו את העיר והמשבר התעשייתי בשנות ה-80 גרם לחלק ניכר מאוכלוסיית העיר לעזוב.
אייבר היא ביתה של מועדון הכדורגל אייבר (סוסיאדד דפורטיבה אייבר) אשר משחק בלה ליגה, הליגה הבכירה בספרד מאז 2014. הקבוצה משחקת באצטדיון העירוני איפורואה ובו 7,083 מקומות ישיבה.
קבוצת הנשים בכדורגל של העיר משחקת גם היא בליגה הבכירה (Primera División) החל מעונת 2019/2020.
מאז שנת 2009 העיר מארחת סיום שלב שנתי בטור של חבל הבסקים, לרוב לאחר שהרוכבים רכבו באלטו דה ארייט.
אייבנהו (Ivanhoe) הוא סרט היסטורי אמריקאי משנת 1952 בבימויו של צ'ארלס ת'ורפ, עם רוברט טיילור, אליזבת טיילור, ג'ואן פונטיין וג'ורג' סנדרס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן ההיסטורי אייבנהו של וולטר סקוט.
עלילת הספר מתרחשת במאה ה-12 באנגליה, על רקע הכיבוש הנורמני הרודה בסקסונים הילידים ומסעות הצלב לארץ הקודש.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר - פנדרו ברמן
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - פרדי יאנג
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר - מיקלוש רוז'ה
ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה (נורמן וודלנד) נעלם לאחר שחזר ממסע הצלב.
אחיו הנסיך ג'ון משמש בינתיים כעוצר.
האביר הסקסוני אייבנהו (רוברט טיילור) שיצא אתו למסע, מסתובב באוסטריה כטרובדור עד שריצ'רד שומע את שירתו וזורק לו פתק כי הוא כלוא על ידי לאופולד מלך אוסטריה הדורש סכום ענק כדי לשחררו.
ג'ון מסרב לתת את הכופר.
אייבנהו מגיע לאחוזת אביו סדריק שכועס עליו כי יצא למסע למרות התנגדותו ונישל אותו מנחלתו.
הוא פוגש שם את אהובתו רוונה (ג'ואן פונטיין) שהיא בת חסותו של אביו.
למקום מגיעים היהודי יצחק (פליקס אילמר) ובתו רבקה (אליזבת טיילור).
בלילה מתקיפים שודדים את יצחק ואייבנהו ומשרתו וומבה (אמלין ויליאמס) מצילים אותו.
הם מחזירים את יצחק ורבקה לשפילד ורבקה מתאהבת באייבנהו.
הוא מספר לה כי ברצונו להשתתף בתחרות הפלה ברומח באשבי ואין לו כסף לסוס ורומח.
רבקה נותנת לו את תכשיטיה ויצחק מבטיח לאסוף כסף לשחרור ריצ'רד.
בתחרות מופיע אייבנהו בתחילה כאלמוני ומנצח את כולם.
לבסוף הוא נלחם נגד יריבו הנורמני דה בואה גילברט (ג'ורג' סנדרס) אך נפצע קשה ומדמם.
רבקה אומרת שיש בכוחה לרפאות אותו ורוונה מבינה שהיא מאוהבת בו אך מסכימה לכך.
רבקה מצליחה להציל את אייבנהו.
הוא הולך לידידו לוקסלי (רובין הוד) בעוד שהשאר רוכבים ליורק אך נתפסים על ידי הנורמנים בפיקודו של גילברט ומוחזקים כשבויים בטירתו של האציל פרונט דה בף (פרנסיס דה וולף).
אייבנהו שומע על כך כשהוא אצל רובין הוד והולך להסגיר את עצמו תמורת שחרור האסירים גילברט מסכים לעסקה אבל אחר כך חוזר בו מהבטחתו קושר אותו ומאיים להרוג אותו.
גילברט כופה עצמו על רבקה אך היא מתנגדת לו.
חייליו של רובין הוד ובראשם הוא וחברו הנזיר טאק (סבסטיאן קבוט) תוקפים את המבצר וכובשים אותו באבידות גדולות לשני הצדדים כולל וומבה, משרתו של אייבנהו.
לבסוף גילברט מצליח להימלט על סוסו כשהוא לוקח אתו את רבקה.
יצחק מצליח לגייס 100,000 מארקים לשחרור ריצ'רד אך כעת ג'ון דורש את הסכום הזה לשחרור רבקה.
הוא נוסע לאוסטריה לשחרר את ריצ'רד ואייבנהו מבטיח לשחרר את רבקה.
רבקה עומדת לדין בפני ג'ון באשמת כישוף ו"עדים" מעידים עליה שהיא עוסקת בכישוף.
גזר הדין עלול להיות מוות בשריפה.
כאן מתערב לטובתה אייבנהו ואומר כי הוא מוכן להילחם למענה עם כל מי שיבחר ג'ון ואם ינצח זה יהיה רצון האלוהים שתזוכה.
ליריבו נבחר דה בואה גילברט ובקרב מנצח אייבנהו וגילברט נפצע קשה ומת.
רבקה משתחררת ומתפייסת עם רוונה.
היא מוותרת על אייבנהו לטובתה של רוונה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותרוברט טיילוראייבנהואביראליזבת טיילוררבקהיהודייהג'ואן פונטייןרוונהג'ורג' סנדרסדה בואה גילברטאביראמלין ויליאמסוומבהמשרתו של אייבנהופרנסיס דה וולףפרונט דה בףאביררוברט דאגלסיו דה ברייסיאבירגאי רולףהנסיך ג'ון עוצרפליקס אילמריצחקיהודיפינלי קוריסדריקאביו של אייבנהוהרולד וורנדרלוקסלי (רובין הוד)סבסטיאן קבוטהנזיר טאקחבר של רובין הודנורמן וודלנדהמלך ריצ'רד
אייברי רוברט פישר היה כנר חובב, חלוץ בתחום שיעתוק צליל היי פידליטי, מייסד חברת הרדיו הפילהרמונית ו"פישר אלקטרוניקה", ופילנתרופ יהודי אמריקאי, שתרם מיליוני דולארים לארגוני אמנויות ולאוניברסיטאות.
אייברי פישר נולד בברוקלין, מדינת ניו יורק, הצעיר בששת ילדיהם של צ'ארלס (אנשל) (1946-1868) ומרי (מרים) (בייראך מנעוריה) (1945-1869).
הוריו היו יהודים, שהיגרו לארצות הברית מקייב, אז חלק מרוסיה בשנת 1903, שלוש שנים לפני הולדתו.
פישר סיפר, שמשיכתו למוזיקה החלה באוסף הגדול של גלילי הקלטה של אביו וכי כל אחד במשפחתו נדרש ללמוד לנגן.
כל אחד מילדיהם של הורי נהנה מהזדמנות ללמוד נגינה.
אבא עבר מאחד לשני: כינור, פסנתר, כינור, פסנתר, כינור"
פישר למד בתיכון דוויט קלנינטון, סיים את אוניברסיטת ניו יורק בתואר ראשון להנדסה בשנת 1929 ולאחר זאת עבד במשך שש שנים בהוצאת ספרים ועיצובם.
במשך הזמן הזה החל פישר, כנר חובב, לערוך ניסויים בעיצוב שמע ואקוסטיקה.
הוא רצה לבנות רדיו שהמוזיקה שישמיע תהיה כמו נגינה של תזמורת חיה - רדיו שישיג הפקת היי פידליטי של הצליל המקורי.
פישר הסביר את רצונו לעזוב את ההוצאה לאור ולעבור לעיצוב שמע במילים אלה, "כך התחלתי להתפרנס למחייתי כשסיימתי את הקולג'.
עבדתי עם בית הוצאה לאור, דוֹד, מִיד ושות' - שלהם אני חייב הכל, אם לרדת לשורש הדברים.
עבדתי בבית ההוצאה אצל האדם היחיד האכזרי ביותר שפגשתי בחיי - ואינני מגזים.
האיש הזה היה מבוגר ממני רק בשנה.
הוא היה בנו של הבוס, ואני חושב שהוא זיהה את החשש שלי בנושא עבודה, כל עבודה שהיא.
התחלתי לעבוד שם בשנת 1933, אחרי שעבדתי בסוכנות הפרסום שטיפלה בחשבון שלהם.
הסוכנות הזאת נסגרה כשהבנקים נסגרו באותה שנה, ואני נשארתי מובטל למשך כשישה חודשים.
בסתיו של אותה שנה, פניתי אל "דוד ומיד" לשאול, אם יוכלו להיעזר בשירותי, והם שכרו אותי ב-$18 לשבוע.
אחרי כשישה חודשים, אולי מתוך רגש אשמה או משהו, נתנו לי תוספת של שני דולר.
עשיתי שם אותה עבודה שעשיתי בשבילם בסוכנות, והסוכנות גבתה מהם $100 לעיצוב עלון קידום מכירות.
הייתי מוציא שניים או שלושה עלונים כאלה בשבוע, ועדיין קיבלתי רק 18 או 20 דולר.
פישר המשיך, "ב-1937 שמתי לב, שמחלקת הפרסום של דוד ומיד קונה את תחריטי הצילום שלהם ממקור אחד ומחלקת ייצור הספרים קונה ממקור אחר.
אם יאחדו את שתי הקניות האלה ויקנו ממקור אחד, יוכלו לחסוך, הודות להנחת הכמות שיקבלו, כמעט 10,000 דולר לשנה.
הלכתי לממונה עלי, אד דוד, ואמרתי לו את זה.
הוא אמר, ,זה רעיון מעולה, פישר.' הוא מעולם לא קרא לי בשמי הפרטי - תמיד בשם המשפחה, כמו נער סיפון.
הוא אמר, אני חושב שאעשה משהו בעניין מזה,' וכך עשו.
ואני אמרתי, ,דרך אגב, אעריך זאת מאד אם אוכל לקבל תוספת של חמישה דולר לשכרי.' הוא היה יכול להגיד, ,טוב, לא ברגע זה.' אבל מה שהוא אמר היה, ,מה, לא.
קרוב לוודאי שנוכל להשיג איזה בחור מייל לעשות את העבודה שלך בפחות ממה שאנו משלמים לך.' אותו יום אמרתי לעצמי, ,אני צריך להסתלק מכאן כך או אחרת,' והתחלתי להרכיב מכשירי רדיו-פונוגרף לחברים.
עשיתי זאת כעבודה נוספת, והמשכתי בכך במשך שנים אחדות עד שהייתי בעמדה שאפשרה לי להתפטר ולהקדיש את כל זמני לעבודה הזאת.
עד 1943, כבר הבאתי את החברה שלי, פילהרמוניק רדיו, לנקודה שבה יכולתי להוציא ממנה די כסף למחייתי.
אז כבר היו לי אישה וילד.
מכאן שאני חייב להם (דוד ומיד) הכל, כי באמת אהבתי את עבודתי כמעצב ספרים, והוצאתי מתחת ידי כמה דברים משובחים, שזכו בפרסים.
אחד הספרים שעיצבתי נקרא Grassroot Jungles, שהיה לאחד מ-50 הספרים המצטיינים של השנה לעיצוב גרפי - מבין 40,000 כותרים - ואד דוד לא הרשה לי מעולם לציין את שמי בספר כאחראי לעיצוב.
אם כן, הרי לך תשובה ארוכה לשאלתך הפשוטה, מה הביא אותי לעסוק בהיי-פיי.
זה היה מעשה של יאוש - וגם של אהבה, משום שבאמת נהניתי מהאזנה לציוד טוב."
פישר, פילנתרופ לאורך שנים, ישב במועצות המנהלים של מרכז לינקולן לאמנויות הבמה, הפילהרמונית של ניו יורק, האגודה למוזיקה קאמרית של מרכז לינקולן ובית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו.
כמו כן יצר בשנת 1974 את תוכנית אייברי פישר לאמנים, הכוללת את פרס אייברי פישר ומלגות אייברי פישר לפיתוח קריירה.
אייברי פישר הוא שיזם תוכנית זו ב-1974.
זוכה "פרס אייברי פישר" עמנואל אקס אמר על הפרס, "אחת הבעיות שניצבת לפני מוזיקאים היא, שאנחנו כל הזמן עומדים למשפט.
ניסיתי לא להסתמך על דעה חיצונית, משום שאם אתה עושה זאת, אתה עלול לצאת מדעתך, והסוף הוא, שאינך יכול לבטוח בשיפוט שלך עצמך.
באופן כללי, גם אינני מאמין בפרסים.
אבל "פרס אייברי פישר" היא הכרה מיוחדת במינה, ומה שגורם לסיפוק הכביר שהוא מעניק היא העובדה, שהוא מגיע מן השווים לך, שממליצים עליך לקבלתו - שאומרים, ,הוא מנגן היטב, הוא עושה דברים טובים והוא ראוי להיות פסנתרן אמריקאי.' אינני חושב, שהמטרה היא בהכרח לקדם את הקריירות שלנו.
זה יותר כמו פרס פוליצר או פרס נובל, בכך שהוא מכיר בעובדה, שהשגת משהו ראוי לשמו."
מרכז אייברי פישר למוזיקה ומדיה
מרכז אייברי פישר למוזיקה ומדיה (שנקרא במקור "חדר ההאזנה של אייברי פישר") בספריית אלמר הולמס בובסט של אוניברסיטת ניו יורק נוסד בשנת 1987 בעזרת קרן אייברי וג'אנט פישר.
פישר הסביר את הסיבה לתרומתו למחלקת הספריות של אוניברסיטת ניו יורק, "הייתי בוגר אוניברסיטת ניו יורק," אמר, "ואני חייב להם הרבה מאוד, משום שלמדתי שם במלגת עובד."
תרומות נוספות ממשפחת פישר עזרו למרכז אייברי פישר לרכוש ציוד חדש בשנת 20017.
מרכז אייברי פישר למוזיקה ומדיה, מערכת של 8 ספריות ו-6 מיליון ספרים, הוא אחד ממרכז המדיה האקדמיים הגדולים בעולם.
המרכז ממוקם בקומה השביעית של ספריית בובסט באוניברסיטת ניו יורק.
אוסף הווידאו של מרכז פישר, הכולל DVD, בלו-ריי וקלטות ודאו מכיל מגוון רחב של יצירות קלאסיות ובנות-זמננו, הן אמריקאיות והן מרחבי העולם.
סדרות טלוויזיה, מופעי במה וקונצרטים, סרטי תעודה וסרטים אמנותיים כלולים באוסף הספרייה.
מתקני מרכז אייברי פישר כוללים חדרי מדיה שיתופיים, כמו גם חדר לריכוז, מצויד בשיא השכלול והחדשנות.
כאחד ממרכזי המדיה האקדמיים הגדולים בעולם, הואט מכיל יותר מ-100 תאים להאזנה ולצפייה בווידאו ו-3 חדרי כיתות מועשרים במדיה.
סטודנטים וחוקרים משתמשים בשנה ביותר מ-100,000 הקלטות שמע ווידאו במרכז אייברי פישר.
אייג'קס הוא ציור שמן על קנבס מאת האמן האמריקאי ג'ון סטיוארט קרי, שצויר בשנים 1936־7. הציור מתאר פר הרפורד אוכל עשב, כשמעליו שתי ציפורים מסוג פזאי הבקר.
הציור נעשה מתוך כוונה להרגיע את האמריקאים לאחר שנות אגן האבק.
לפי חברו של קארי רג'ינלד מארש, הציור היה ממש דיוקן עצמי.
קארי הציג את אייג'קס השור בכמה מיצירותיו, כגון ציור הקיר "קנזס פסטורל".
הציור מוצג במוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית בוושינגטון די.
מריאן מור מזכירה את אייג'קס בשירה "הבאפלו".
אַייגֵאוּס היה אחד ממלכיה המיתולוגיים של אתונה העתיקה ואביו של תסאוס.
הים האיגאי נקרא על שמו.
אייגאוס היה בנם של , מלך אתונה, ופיליה, בתו של פילאס, מלך מגארה.
היו לו שלושה אחים - פאלאס, ו, ואחות שנישאה לסיירון.
לאחר מות פנדיון תפס את כס המלכות.
אייגאוס ואחיו הדיחו את מטיון וחילקו את הממלכה ביניהם.
הוא ביקש עצה במקדש אפולו בדלפי, והאורקל השמיעה לו את דבר האלים בשיר:
אייגאוס לא ידע את פשר הנבואה, ולכן בדרכו לאתונה עצר ללון אצל מלך טרויזן ולשאול לעצתו.
פיתאוס השקה את אייגאוס ביין עד שהשתכר, ובלילה הנחה אותו אל מיטתה של בתו אַייתֶרָה.
אייגאוס שכב עם אייתרה, ובאותו לילה חצתה אייתרה את הים אל האי הסמוך לחוף ושם שכבה גם עם פוסידון.
מן הזיווג הכפול נולד תסאוס.
אייגאוס ביקש מאייתרה שתגדל את בנם בלי לגלות לו את זהותו של אביו, אך קודם עזיבתו טמן את סנדליו ואת חרבו תחת סלע ענק ואמר לה כי לכשיגדל הבן, אם כוחו יעמוד לו, עליו להזיז את הסלע וליטול לעצמו את כלי הנשק כהוכחה למוצאו המלכותי.
באתונה חבר אייגאוס למדיאה, אשר נמלטה מקורינתוס לאחר שהרגה את ילדיה מיאסון, ומצאה באייגאוס בן לוויה חדש.
היא ילדה לו בן בשם .
שלטונו של אייגאוס באותו זמן היה מעורער, שכן בניו של אחיו פאלאס חתרו תחתיו.
כשגדל תסאוס, הוא הרים את הסלע ומצא את הסנדלים והחרב שהשאיר שם אביו.
אמו גילתה לו את זהותו של אביו ואמרה כי עליו ליטול את החפצים אל המלך ולטעון לזכותו לכתר.
אייגאוס, שלא זיהה את בנו, חשש ממנו ושלח אותו, בעצתה של מדיאה, לצוד את השור מכרתים, חיה אימתנית שהפילה את חיתתה על יושבי מרתון.
תסאוס הצליח במשימתו, הביא את השור המת לאתונה וזבח אותו במקדש אפולו.
בלית ברירה הזמין אייגאוס את תסאוס לארמונו, ובעת הסעודה הגיש לו גביע יין מהול ברעל שהכינה מדיאה.
אך ברגע האחרון, כשתסאוס עמד לשתות, זיהה אייגאוס את חרבו והפיל את הגביע מידיו של בנו.
כשאייגאוס התאחד עם בנו שלטונו התחזק, הוא דיכא את המרד של בני פאלאס ומדיאה נאלצה לעזוב.
כאשר יצא תסאוס לכרתים במטרה להרוג את המינוטאורוס, ביקש אייגאוס שספינתו תניף מפרשים לבנים אם תסאוס בחיים ושחורים אם נכשל במשימתו ונהרג בקרב מול המינוטאורוס.
תסאוס, המאושר מניצחונו, שכח מבקשתו של אביו והשאיר את המפרשים השחורים שאיתם יצא למשימה.
אייגאוס השקיף אל הים מראש צוק, ומשראה את המפרש השחור מונף על ספינתו של תסאוס, קפץ מהצוק אל הים ומת.
מאז נקרא ימה של אתונה בשם הים האגאי.
פאוסניאס כתב שהוקם לזכרו של אייגאוס מקדש באתונה.
אייבקס תל אביב הוא מועדון רוגבי מתל אביב.
הוא מועדון הרוגבי הגאה הראשון והיחיד במערב אסיה.
המועדון נוסד ב-2021 עם עשרה שחקנים בלבד, שרובם לא שיחקו רוגבי לפני כן.
אחד מהחברים המייסדים תיאר מאוחר יותר למאקו כיצד כילד בבית ספר הוא תמיד היה "האחרון להיבחר בשיעורי ספורט".
המועדון נקרא בתחילה " תל אביב לווייתנים", מאוחר יותר השם שונה לאייבקס על שם היעל המזוהה עם ישראל.
המועדון היה מזוהה עם איגוד הספורט האקדמי (ASA) תל אביב בשנת 2022. ובשנת 2023 הפך לחבר ב־רוגבי גיי בינלאומי (International Gay Rugby).
באפריל 2023 Ibex שיתפה פעולה עם שני מועדונים נוספים - הברקשייר יוניקורנס ובריסטול ביזונס - כדי להתחרות ב־Union Cup ברמינגהאם, אנגליה.
אייבקס תרם ארבעה שחקנים לקבוצה משותפת ששיחקה תחת דגל Berkshire Unicorns.
במאי 2023 זכה המועדון בטורניר רוגבי שביעיות ארצי בקיבוץ יזרעאל.
המועדון התחרה בגביע Bingham הדו-שנתי ברומא במאי 2024, וזכה ב-Gladiator Plate.
שחקני אייבקס מגיעים ממגוון של רקעים תרבותיים וזהויות מיניות, כולל חברים בקהילת LGBTQ+ וגם בעלי ברית סטרייטים .
על פי כתבת i24NEWS על המועדון ביוני 2024, אייבקס מונה גם שחקנים יהודים וגם שחקנים ערבים, כאשר הדיווח מתאר זאת כ"דו קיום עדין שמרחיק את הפוליטיקה ממגרש הרוגבי, אך מאלץ את השחקנים להיתקל בנקודות מבט שאולי לא היו שומעים עליה אחרת" .
אייברהם ג'מאל המאדה הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת אריזונה.
המאדה, חבר המפלגה הרפובליקנית, היה טרם היבחרו לקונגרס המועמד הרפובליקני לתובע הכללי של אריזונה בבחירות 2022, אך לא נבחר לתפקיד.
המאדה נולד בשיקגו שבאילינוי ובהמשך עבר עם משפחתו לפיניקס שבאריזונה.
הוא הילד הצעיר במשפחה של סורים שהיגרו לארצות הברית, וגדל בבית דתי-מעורב עם אב מוסלמי ואם דרוזית.
המאדה השלים באוניברסיטת המדינה של אריזונה לימודי תואר ראשון, ובהמשך סיים לימודי משפטים בפקולטה למשפטים ע"ש ג'יימס א.
במהלך לימודיו הגבוהים זכה המאדה במלגת אודל מטעם המועצה המייעצת של תובעי אריזונה.
המאדה שירת בכוחות המילואים של צבא ארצות הברית כקצין מודיעין מאז 2016, והגיע לדרגת קפטן.
בשנת 2020 נשלח לערב הסעודית בעקבות פיגוע הטרור בתחנת הצי האווירי בפנסקולה בדצמבר 2019, עליה נטל אחריות ארגון הטרור אל-קאעדה.
במסגרת שירותו הוא הדריך את הכוחות המזוינים של ערב הסעודית במשך 14 חודשים, בטרם שב לארצות הברית ב-2021. על שירותו עוטר במדליית השירות הראוי לשבח.
תפקידו המשפטי הראשון של המאדה היה כמתמחה ללא שכר במשרד התובע העירוני של טוסון.
הוא עבר את בחינת לשכת עורכי הדין של אריזונה במאי 2017, וחודשיים לאחר מכן החל לעבוד כפרקליט במשרד התובע של מחוז מריקופה.
על פי העיתון "Arizona Republic", המאדה ניהל לפחות שישה משפטים במהלך תפקידו במשרד התובע המחוזי.
הוא התפטר מתפקיד זה בספטמבר 2021, עם כניסתו לפוליטיקה של ארצות הברית וגם בשל היעדרותו מהמשרד בעקבות שירותו הצבאי שהחל ביולי 2020.
הבחירות לתובע הכללי של אריזונה 2022
הקריירה הפוליטית של המאדה החלה בנובמבר 2021, כאשר הכריז על מועמדותו לתפקיד התובע הכללי של אריזונה .
הנושא המרכזי במסע הבחירות שלו היה "ביטחון הבחירות", כאשר הביע תמיכה בטענות הכוזבות שהבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 זויפו באמצעות הונאת בחירות רחבת היקף — טענות שקידמו הנשיא לשעבר דונלד טראמפ ובעלי בריתו לאחר הפסדו לג'ו ביידן.
נושאים נוספים שבהם התמקד בקמפיין היו אכיפת חוקי הגבולות של המדינה, תמיכה בזרועות אכיפת החוק של אריזונה והתנגדות לצנזורה של חברות טכנולוגיה.
בתוך השבוע הראשון למועמדותו, הודיע מטה הבחירות של המאדה כי גייס תרומות בסך של למעלה מ-100 אלף דולר אמריקאי.
ביוני 2022 הוא זכה לתמיכתו של טראמפ, ובאוגוסט ניצח בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית כשהביס את חבר המועצה לשעבר רודני גלסמן ואת שופט בית המשפט העליון של אריזונה לשעבר אנדרו גולד.
בבחירות הכלליות התמודד המאדה מול מועמדת המפלגה הדמוקרטית קריס מאייס , פרופסור למשפטים ולשעבר יו"ר נציבות התאגידים של אריזונה.
תחזיות ניבאו תוצאה צמודה, בהתחשב בהובלות המזעריות בסקרים של שני המועמדים ובמעמדה של אריזונה כמדינה מתנדנדת בשל הניצחונות הדמוקרטיים האחרונים בבחירות הפדרליות שהתקיימו במדינה.
ביום הבחירות שהתקיים ב-8 בנובמבר 2022 לא היה מנצח ברור.
מאייס הובילה על המאדה בפער של כמה אלפי קולות בזמן שהספירה נמשכה.
עם השלמת הספירה ב-21 בנובמבר, הובילה מאייס על המאדה ב-510 קולות מתוך 2.5 מיליון קולות שנספרו בסך הכול – המירוץ הקרוב ביותר לתפקיד תובע כללי של מדינה במחזור בחירות זה.
משום שההפער היה נמוך מ-0.5% מסך הקולות, נדרשה ספירה אוטומטית חוזר בהתאם לחוקי אריזונה, שהחלה ב-5 בדצמבר.
ב-29 בדצמבר הכריז טימותי תומפסון, שופט בית המשפט המחוזי העליון של מחוז מריקופה, על מאייס כמנצחת בבחירות עם פער של 280 קולות בלבד, מה שהפך את הבחירות לאחת הצמודות בהיסטוריה של אריזונה.
מאייס נכנסה לתפקידה ארבעה ימים לאחר מכן ב-2 בינואר 2023.
המאדה ניסה לערער על תוצאות הבחירות כמה וכמה פעמים.
לראשונה ניסה לערער בתום ספירת הקולותף אך תביעתו נדחתה בידי השופט רנדל וורנר בשל חוק מדינתי המחייב להגיש ערעורים על תוצאות בחירות לאחר אישור התוצאות.
לאחר אישור זה ב-5 בדצמבר, הגיש המאדה תביעה נוספת וטען למחדלים בתפקודם של עובדי הבחירות, כולל פירוש שגוי של פתקי הצבעה פגומים לכאורה.
למרות טענה זו, 14 פתקי הצבעה בלבד הוגשו כראיות לבית המשפט, והשופט לי ג'אנצן קבע כי הראיות מצביעות על שגיאות של הבוחרים עצמם ולא של עובדי הבחירות.
ב-23 בדצמבר דחה ג'אנצן את הערעור הנוסף של המאדה מתוקף חוסר ראיות.