tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
+שנהסרטתפקידהערות2019The Giantטיילור2021איידה רד (אנ')פיטי2023התחייה הרוחנית (אנ')צ'ארליFresh KillsאליGood Eggג'יו מנסיני2024The 4:30 Movie ברני2026Charlie HarperTBAThe Silence GameI've Got YouקיילTwo Shovels and a Willקיילב וילסון סרט קצר
+שנהסדרהתפקידהערות2019הרצח: ג'יפסי רוז (אנ')לוקפרק: "La Maison du Bon Reve"דברים מוזריםמתבגרפרק: "Chapter Seven: The Bite"2020נותנות בראש (אנ')ג'נינגס2 פרקים2020–2024חופים של סודותבארי14 פרקים2022שי-האלק: עורכת דין בשירות החוקצ'אד4 פרקים2023פוקר פייסגאוויןפרק: "Rest in Metal"2025מראה שחורהשייןפרק: "Common People"מורדוק: מוות במשפחה (אנ')קונור קוק2 פרקים
ניקולס ואן דייק היה אחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, שכיהן כנשיא דלאוור השביעי בשנים 1783–1787. הוא כיהן כחבר האספה הכללית של דלאוור, והיה נציג לקונגרס הקונטיננטלי, בו הוא חתם על תקנון הקונפדרציה.
ניקולס ואן דייק נולד ב"ברוויק" (Berwick), בית משפחתו בנפת סנט ג'ורג' שבמחוז ניו קאסל, מושבת דלאוור, ליד מיקומה הנוכחי של דלאוור סיטי.
הוא היה בנם של ניקולאס ורייצ'ל אלי ואן דייק, שאביו, אנדרו ואן דיין, הגיע לשם מלונג איילנד ב-1704. ניקולס הצעיר התחנך בחינוך ביתי, ולאחר מכן למד משפטים בקריאה עצמית בפילדלפיה, שם הוא התקבל ב-1765 ללשכת עורכי הדין של פנסילבניה.
ואן דייק שב לניו קאסל, שם הוא חי עם משפחתו והחל לעסוק בעריכת דין.
ב-1766 לאליזבת ניקסון, שנפטרה ב-1770, שבועיים לאחר לידת בנם ניקולס הבן.
לאחר מות רעייתו הוא נישא בשנית לשרלוט סטנלי.
הם קבעו את ביתם בניו קאסל ונולדו להם עוד כמה ילדים.
הם היו חברים בכנסיית עמנואל האפיסקופלית.
ב-1774 נכנס ואן דייק לחיים הפוליטיים כחבר ועדת הרווחה של בוסטון בדלאוור.
לאחר מכן הוא היה נציג לוועידת החוקה של דלאוור ב-1776 וכיהן במשך שנתיים כחבר מועצת המדינה (כיום הסנאט של דלאוור) החל מהמושב של 1776/1777. באותה שנה הוא מונה כשופט בבית המשפט הימי של דלאוור, ובפברואר 1777 נבחר כנציג בקונגרס הקונטיננטלי במקומו של ג'ון אוונס שדחה את המינוי.
הוא כיהן בקונגרס עד 1781 וחתם על תקנון הקונפדרציה מטעם דלאוור.
במשך חמישה מושבים של בית הנבחרים של דלאוור, החל מ-1778 ועד להיבחרו כנשיא דלאוור, הוא כיהן בו, ובמושב של 1780/1781 היה יושב ראש הבית.
חודשים ספורים לאחר התפטרותו של ג'ון דיקינסון מתפקידו כנשיא דלאוור ב-1782, קיימה האספה הכללית של המדינה בחירות מיוחדות לתפקיד הנשיא כמחליפו של ג'ון קוק השמרן, שהחליף את דיקינסון.
הסיעה השמרנית בבית ניסתה לקדם את בחירתו של ג'ון מקינלי, שכבר כיהן קודם לכן כנשיא דלאוור הראשון לאחר קבלת העצמאות, אך סיעת הפטריוטים הצליחה להביא לבחירתו של ואן דייק.
ב-1 בפברואר 1783 הוא הושבע לתפקידו וכיהן בו עד 27 באוקטובר 1786.
במהלך כהונתו כנשיא דלאוור הסתיימה רשמית מלחמת העצמאות של ארצות הברית עם חתימת חוזה פריז ב-1783. בניסיון לפתור את אחת הבעיות שנבעה מהמלחמה, הציע ואן דייק תוכנית לשלם את חלקה של דלאוור בחוב שנבע מהמלחמה.
בעיה בלתי פתורה אחרת שנבעה מהמלחמה הייתה גורלו של הלויאליסט צ'ני קלאו.
קלאו נעצר ב-1778, נשפט ב-1782 בעוון בגידה וזוכה.
לאחר מכן הוא הואשם ברצח של אחד מחברי הכוח שנשלח לעוצרו ב-1778. אף על פי שלא הייתה עדות לכך שקלאו אכן הרג את האיש, במאי 1783, הרשיע אותו חבר מושבעים ודן אותו לגזר דין מוות.
בשל אי יכולתו מבחינה פוליטית להעניק לקלאו חנינה, אך בהיותו מודע לכך שאנשים רבים, כולל אחיו של סיזר רודני, תומאס רודני, האמינו שקלאו חף מפשע, דחה ואן דייק את ההוצאה להורג ללא הגבלת זמן.
במושב של 1786/1787 שב ואן דייק לסנאט המדינתי, ושוב לזמן קצר לפני מותו במושב של 1788/1789, בו הוא היה יושב ראש הסנאט.
ניקולס ואן דייק נפטר בברוויק ב-19 בפברואר 1789, ושם הוא נטמן.
קבורתו הועברה מאוחר יותר לבית הקברות של כנסיית עמנואל האפיסקופלית בניו קאסל.
בנו, ששמו היה גם ניקולס, כיהן לימים כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם דלאוור.
בתו ננסי אן, נישאה לקנסי ג'ונס ב-1784 בחתונה שהתקיימה בבית אמסטל בניו קאסל בה נכח גם ג'ורג' וושינגטון.
בנם קנסי ג'ונס הבן, כיהן לימים כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
רוב השטח סביב לביתו של ואן דייק, ברוויק, נלקח ב-1829 לטובת כריית תעלת צ'ספיק ודלאוור, אך הבית נותר על עומדו עד לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית.
כל שטחי הבית הנותרים נלקחו לטובת הרחבת התעלה ב-1929. ביתו בניו קאסל, שכיום ידוע כבית אמסטל, עדיין ניצב על עומדו בעיר ופתוח לציבור.
לא קיים דיוקן ידוע של ואן דייק.
ניקולס ואן דייק היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כחבר האספה הכללית של דלאוור, כתובע הכללי של דלאוור, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם דלאוור.
ואן דייק נולד ב-20 בדצמבר 1769 בניו קאסל שבמושבת דלאוור, בנם של ניקולס ואליזבת (ניקסון) ואן דייק.
אמו נפטרה שבועיים לאחר לידתו.
אביו, שהיה חבר הקונגרס הקונטיננטלי ונשיא דלאוור, התחתן מאוחר יותר עם שרלוט סטנלי.
בשנת 1788 השלים ניקולס הצעיר את לימודיו בקולג' של ניו ג'רזי, כיום אוניברסיטת פרינסטון, לאחר מכן למד משפטים עם גיסו, קנזי ג'ונס, ובשנת 1792 התקבל ללשכת עורכי הדין של דלאוור בניו קאסל.
ואן דייק היה איש המפלגה הפדרליסטית וכיהן כחבר בבית הנבחרים של דלאוור ב-1799. מ-1801 עד 1806 כיהן כתובע הכללי של דלאוור.
בשנת 1807 נבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית לשארית המושב של הקונגרס העשירי כדי למלא את המושב שהתפנה בשל התפטרותו של חבר בית הנבחרים ג'יימס ברום.
הוא נבחר מחדש לקונגרס ה-11 וכיהן בבית הנבחרים מ-6 באוקטובר 1807 עד 3 במרץ 1811. כשחברי המפלגה הפדרליסטית הפכו למיעוט חסר אונים בקונגרס, הוא חזר הביתה כדי לכהן כתובע הכללי של דלאוור.
ואן דייק התחתן עם מרי אן לווניי בשנת 1792. נולדו להם שישה ילדים, ביניהם ניקולס השלישי, קנזי ג'ונס ודורקס מונטגומרי.
בני המשפחה התגוררו בבתים רבים בניו קאסל וסביבתה.
אחד מהם היה מקום החתונה של דורקס ואן דייק וצ'ארלס הראשון דו פונט ב-1824, בה נכח המרקיז דה לה פאייט.
החווה והמעון שלו בקיץ, ההרמיטאז', נוספה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-1973. בני המשפחה היו חברים בכנסיית עמנואל האפיסקופלית.
ואן דייק מת ב-21 במאי 1826 בניו קאסל שבדלאוור, ונקבר בבית הקברות בכנסיית עמנואל אפיסקופלית על הגרין.
עורך דין עמית שהכיר את ואן דייק השווה אותו לעורכי דין אחרים באומרו כי הוא "עורך דין טוב ונעלה על כולם כעורך דין שוטף, חינני ומצליח ובניהול מיומן של תיקיו".
ניקולס (ניק) דייוויד מוזין הוא אסטרטג פוליטי רפובליקני אמריקאי ממוצא יהודי-קנדי, לוביסט, עורך דין ורופא.
הוא שימש כמנהל הקואליציות של הוועידה הרפובליקנית של בית הנבחרים בארצות הברית והיה יועץ בכיר וסגן ראש הסגל של המועמד הרפובליקני לנשיאות ארצות הברית הסנאטור טד קרוז.
לפני כן היה ראש הסגל של חבר הקונגרס דאז טים סקוט.
לאחר הבחירות ב-2016, הוא הקים את חברת סטונינגטון אסטרטגיות, שייצגה, בין היתר, את מדינת קטר ואת המפלגה הדמוקרטית של אלבניה.
מוזין גדל במשפחה יהודית בטורונטו, אונטריו, והוא בנם של הלן וגארי מוזין.
אביו היה נשיא חברת הפצה ואספקה לבנייה.
מוזין למד בישיבה התיכונית נר ישראל בטורונטו.
לאחר בית הספר התיכון הוא למד זמן קצר בישיבה התלמודית של פילדלפיה, ולאחר מכן עבר ללמוד בישיבה יוניברסיטי בוושינגטון הייטס במנהטן.
בזמן לימודיו שם שימש כעורך הראשי של עיתון בית הספר "הקומנטטור" (The Commentator), הוא סיים את לימודיו בשנת 1997. בשנת 2001 סיים לימודי רפואה במכללת אלברט איינשטיין לרפואה לאחר שקיבל מלגה מלאה לארבע שנים.
לאחר שנה כמתמחה ברפואה פנימית, הוא המשיך לבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל, שם שימש כסגן נשיא האגודה הפדרליסטית.
בייל, מוזין היה חבר באגודת המנהיגות היהודית שבתאי .
בשנת 2000, מוזין תמך במועמד לנשיאות אל גור ובסגנו ג'ו ליברמן.
מוזין עבד במרכז הרפואי מונטיפיורי בברונקס, ניו יורק.
בעודו לומד בבית ספר למשפטים, הצטרף מוזין לקמפיין הבחירות מחדש של ג'ורג' ווקר בוש ב-2004 כיועץ משפטי לוועדה הרפובליקנית הלאומית, ושימש כיועץ רפואי לקמפיין הנשיאותי של הסנאטור ג'ון מקיין ב-2008. בין 2005 עד 2008 היה מוזין עורך דין יועץ (council) במשרד עורכי הדין ויליאמס אנד קונולי, והתמקד בליטיגציה בתחום הבריאות.
מוזין פגש לראשונה את סקוט במהלך המרוץ של סקוט לתפקיד סגן המושל בדרום קרוליינה בשנת 2009. מוזין הציע לו לעבור מהקמפיין לסגן המושל להתמודדות לקונגרס.
סקוט היה אז חבר מועצת העיר צ'ארלסטון.
מוזין שימש כמנהל הקמפיין לקונגרס האמריקאי בשנת 2010 וסקוט זכה בבחירות וזכה להיות הסנאטור הרפובליקני השחור הראשון מהדרום מאז הסתיים השיקום שאחרי מלחמת האזרחים.
מוזין כיהן כראש הסגל ויועץ המדיניות של סקוט עד דצמבר 2011.
מוזין וסקוט התחברו על רקע מדיניות בריאות והתעניינות זה באמונותיו של זה.
בסוף 2012 הפך מוזין למנהל האסטרטגיה והקואליציות של הוועידה הרפובליקנית בבית הנבחרים לקונגרס ה-113. בתפקיד זה, הוא ריכז את נושא האסטרטגיה וההסברה לכל 234 חברי הרוב הרפובליקני בקונגרס.
באותה שנה מונה סקוט לסנאט האמריקני על ידי מושלת דרום קרוליינה, ניקי היילי.
מוזין נשאר מעורב במהלך המעבר של סקוט מבית הנבחרים לתפקידו הנוכחי בסנאט.
לאחר עבודתו עם טים סקוט
מוזין מונה למנהל הפוליטי הלאומי של ועדת הפעולה הפוליטית של וושינגטון די.סי.
אשר מתמקדת בעידוד יזמות, שירותי בריאות פרטיים מונעי שוק, רפורמת מס, חיזוק הקשרים עם ישראל ואיתור מועמדים בני קיימא לחיזוק הבסיס הפוליטי של תנועת מסיבת התה.
בשנת 2013, מוזין ביצע בהצלחה את תמרון היימליך על חבר הקונגרס טד פו, והציל את חייו, לאחר שחבר הקונגרס החל להיחנק מחתיכת פופקורן.
לאחר עבודתו עם טד קרוז
ביולי 2016, מוזין מונה על ידי ישיבה יוניברסיטי, לתפקיד נשיא האוניברסיטה.
סטיבן ג'ואל טרכטנברג, הנשיא לשעבר של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ניהל את תהליך האיתור ושיבח את מוזין כמועמד "אטרקטיבי".
עבודה עם ממשל דונלד טראמפ
מוזין הוצג לראשונה בפני הנשיא טראמפ ב-2013. הוא ארגן אירועים פוליטיים לבחירות 2016 ומילא תפקיד בהעברת השלטון ובטקס ההשבעה.
במהלך מושב החקיקה של 2017, מילא מוזין תפקיד מפתח בהעברת חוק הצעד הראשון (First Step Act), סעיף מרכזי בחקיקה הפלילית.
זו הייתה תקופה קשה במיוחד לרפורמה במשפט הפלילי, ואחד המתנגדים החשובים ביותר בצד הרפובליקני באותה תקופה היה הסנאטור מטקסס טד קרוז.
המפתח להגיע לקרוז היה מוזין, ש"ארגן שיחת ועידה שכללה תומכי קרוז ותיקים, מנהיגים בולטים של רבני טקסס, דמויות משפטיות משפיעות כמו אלן דרשוביץ, התובע הכללי לשעבר מייקל מוקאסי ומנהיגי מחשבה שמרניים, עם מספר דוברים שסקרו את הנושא מנקודת מבט אישית, דתית, מוסרית, מדיניות ומשפטית".
קצת יותר משבוע לאחר מכן, ב-7 בדצמבר - הכריז קרוז על תמיכתו בחקיקה.
עם שינוי דעתו של קרוז ושל אחרים, חוק הצעד הראשון עבר ברוב מוחץ של 87–12.
ממשל טראמפ הראשון שכר את חברת סטונגטון גלובל של מוזין כדי לעזור ל"קול אמריקה" לספק שירותי תכנות לסיקור שלה במזרח התיכון.
בפברואר 2018 דווח בהארץ ו-The Times of Israel כי ממשלת קטר שכרה את מוזין כדי לשפר את יחסי איחוד האמירויות עם ממשל טראמפ והקהילה היהודית-אמריקאית.
על פי הדיווחים, עבודתו של מוזין כללה ארגון פגישות בין פקידים קטרים ומנהיגי קבוצות הסברה יהודיות ופרו-ישראליות.
בספטמבר 2017 נרשם מוזין במשרד המשפטים האמריקאי כסוכן זר עבור קטר.
הוא וג'ואי אללהאם הכירו לקטרים אישים אמריקאים יהודים בולטים והציעו להם טיולים לדוחה כדי להיפגש עם אמיר קטר ועם גורמים ממשלתיים בולטים אחרים.
מנהיגים יהודים אמריקאים שהשתתפו בטיולים שאורגנו על ידי אלהם ומוזין כללו את אלן דרשוביץ, ראש ההסתדרות הציונית של אמריקה מורטון קליין ומלקולם הונליין.
בין השאר פורסם כי מוזין העביר באמצעות חברת סטונינגטון תשלום של 50 אלף דולר לד"ר גו'זף פרגר עבור ייעוץ שנתן לממשלת קטר על "חיזוק קשריה עם ארצות הברית".
ב-6 ביוני 2018, הודיע מוזין בטוויטר כי הפסיק לעבוד עבור קטר.
בדצמבר 2020, מוזין, אלן דרשוביץ ותומכים נוספים ברפורמה במשפט פלילי עזרו לבקש חנינה לאליהו (אלי) ויינשטיין, שנידון ל-24 שנות מאסר בגין הונאה בעסקאות נדל"ן, המאסר הארוך ביותר בתולדות ניו ג'רזי בגין עבירה כזו.
בינואר, הנשיא טראמפ הקל את עונשו של ויינשטיין.
מוזין הוא המייסד והיו"ר של סטונגטון גלובל, חברת עורכי דין וייעוץ מתמחה שבסיסה בוושינגטון, שם הוא מתמקד בייעוץ אסטרטגי בינלאומי ובעבודה בתחום ההשקעות הפרטיות ומשמש כעורך דין.
החברה מספקת שירותי תכנות לרשת החדשות בפרסית של "קול אמריקה", כלי התקשורת הנתמך על ידי הממשל האמריקאי, שמפיק תוכן עיתונאי עבור הקהילה האיראנית ברחבי העולם.
סטונגטון גלובל עובדת גם על נושאים פרו-בונו הקשורים לרפורמה במשפט הפלילי, חופש דת וזכויות האדם.
ברבעון השני של 2024, סטונגטון העולמית חתמה על עסקה של 750,000 דולר עם מקסיפ טלקום.
הוא מתגורר בסילבר ספרינג, מרילנד עם אשתו ושלושת ילדיו.
ניקולס וייר היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ג'ורג'יה.
וייר נולד ב-16 בפברואר 1776 במחוז קרוליין שבווירג'יניה, ולאחר מכן עבר עם הוריו לאדג'פילד בקרוליינה הדרומית, ומספר שנים לאחר מכן עברו שוב לאוגוסטה שבג'ורג'יה.
הוא קיבל חינוך אנגלי מקיף ולמד רפואה.
לאחר מכן למד משפטים באוגוסטה וכן בבית הספר למשפטים בליצ'פילד, קונטיקט.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין באוגוסטה.
בשנת 1819 נבחר לראש עיריית אוגוסטה וכיהן בתפקיד עד 1821. באותה שנה בחר בו בית המחוקקים של ג'ורג'יה לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית (ולאחר מכן כ"רפובליקני קרופורדיאני") כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של פרימן ווקר.
הוא כיהן בתפקידו מה־10 בנובמבר 1821 ועד מותו בעיר ניו יורק ב-7 בספטמבר 1824. הוא נקבר מתחת לאגף כנסיית גרייס (Grace Church).
וייר היה בעל מטעים ובעל עבדים.
במפקד האוכלוסין של 1820 נמנו בבעלותו 62 עבדים, והיו לו אדמות נרחבות סמוך לעיר אוגוסטה.
הוא פיתח את אחוזתו לגידול כותנה – הגידול החקלאי העיקרי של הדרום העמוק בתקופה שלפני מלחמת האזרחים.
הוא נישא לסוזן ברוקס סאבאג', ולזוג נולדו שני ילדים.
ניקולס קים קופולה , או בשם הבמה שלו ניקולס קייג' (Nicolas Cage), הוא שחקן קולנוע ומפיק אמריקאי.
זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "לעזוב את לאס וגאס".
נולד בשם ניקולס קים קופולה בלונג ביץ', קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה קתולית ממוצא איטלקי, פולני, גרמני, אנגלי וסקוטי.
הוא בנו של חוקר הספרות אוגוסט קופולה.
מצד אביו הוא דודנה של הבמאית סופיה קופולה ושל השחקן ג'ייסון שוורצמן.
קייג' הוא אחיינם של במאי הקולנוע פרנסיס פורד קופולה ושל השחקנית טליה שייר.
הורי סבו מצד אביו נולדו בעיר ברנלדה שבחבל בזיליקטה בדרום איטליה.
אבי סבו, אוגוסט קופולה, היה פסנתרן שליווה את אנריקו קארוזו והגיע לאמריקה במהלך מסע הופעות של קארוזו.
פרנצ'סקו פנינו, אבי סבו מצד האם, היה אף הוא מוזיקאי.
סבו, קרמיין קופולה היה נגן חליל בתזמורות רדיו, וסבתו, איטליה קופולה, הייתה שחקנית.
קייג' בחר בקריירה של משחק לאחר שצפה בג'יימס דין בסרטו "קדמת עדן".
כבר בשלב מוקדם בקריירה שינה את שם משפחתו "קופולה" ל"קייג'", כמחווה על שם גיבור-העל הקומיקס לוק קייג', וכן על-מנת להישמר מטענות בדבר פרוטקציות משפחתיות פוטנציאליות כנגדו.
ב-1976, כאשר היה בן 12, התגרשו הוריו, והוא עבר לסן פרנסיסקו עם אביו, שם בילה ולמד רבות על עולם הקולנוע מדודו פרנסיס פורד קופולה.
תפקידו הראשון היה ב-1983 בסרט של דודו.
תפקידו המשמעותי הראשון היה בסרט "בירדי".
בשנת 1987 התפרסם בסרטים "בייבי אריזונה" ו"מוכת ירח".
ב-1996 זכה בפרס האוסקר על תפקידו בסרט "לעזוב את לאס וגאס".
קייג' ידוע בהכנות המדוקדקות שהוא עושה לפני כל תפקיד וביכולת המשחק הרב-גונית ורבת העוצמה שלו.
הוא עבד עם מיטב הבמאים בהם, סקורסזה, דייוויד לינץ' וקופולה.
בעשור השני של המאה ה-21 קייג' נקלע לחובות כבדים ונאלץ לשחק בסרטים רבים - אף בסרטים זוטרים עם תקציב נמוך - כדי להמשיך להתפרנס.
ניהל רומנים עם שרה ג'סיקה פרקר, אומה תורמן וכריסטינה פולטון (שממנה נולד ב-1990 בנו ווסטון).
בין 1995 ל-2001 היה נשוי לשחקנית פטרישה ארקט.
ב-2002–2004 היה נשוי לליסה מארי פרסלי, בתו של אלביס פרסלי, ובשנים 2005–2015 היה נשוי לאליס קים, ויש להם בן שנולד באוקטובר 2005.
במרץ 2019 נישא לאריקה קויקה בלאס וגאס.
כעבור 4 ימים בלבד הגיש קייג' בקשה לגירושים.
ביוני 2019 התגרשו השניים באופן רשמי.
בפברואר 2021 נישא לריקו שיבאטה.
ספיידר-נואר (2026) - בתפקיד ספיידרמן נואר
ניקולס ג'ק רוג היה במאי קולנוע וצלם קולנוע בריטי.
סרטיו של רוג כבמאי אופיינו בטכניקת עריכה בה קטעי-קטעים היו שזורים זה בזה, תוך טשטוש ממד הזמן ועמימות בין התרחשות אמיתית ומדומה.
רוג הצליח בכך להביא את כל הקשור להשתלשלות סיפור העלילה הקולנועי למקומות בלתי שגרתיים.
לרוב בחר רוג לצלם את סיפור העלילה באופן מקוטע ורציף-אך-למחצה, כך שהצופה (לפעמים יחד עם גיבור הסרט) מקבל את מלוא משמעות העלילה רק בדקות האחרונות, כאשר פיסת אינפורמציה אחרונה באה אל מקומה.
בטכניקה זו, בנוסף לכישרונו בכל הקשור ליצירת אווירה בסרטיו, השפיע על יוצרי סרטים רבים, ביניהם רידלי סקוט ופרנסואה אוזון.
סרטיו האחרונים, עם זאת, זכו להצלחה פחותה.
בשנת 1957 הוא התחתן לסוזן סטיבן, הזוג התגרש בשנת 1977.
"המבט" (Don't look now) בכיכובם של דונלד סאת'רלנד וג'ולי כריסטי
"שאלה של זמן" (Bad Timing) בכיכובו של ארט גרפונקל
"האיש שנפל מכוכב אחר" (The Man who Fell to Earth), בכיכובו של דייוויד בואי
ניקומרורו אשר נקרא בעבר האי גארדנר הוא אטול אלמוגים מוארך, המהווה חלק מאיי פניקס שבקיריבטי באוקיינוס השקט.
אורכו של האטול כ-6 ק"מ ורוחבו כ-2 ק"מ.
שתי תעלות מקשרות את הלגונה עם האוקיינוס, והן יבשות בעת השפל.
במהלך המאה ה-19 נקרא האטול בשמות: האי קמינס (Kemins' Island), מוטו אונגה (Motu Oonga) והאי מרי לטישה (Mary Letitia's Island).
ב-19 באוגוסט 1840 עגנה באי אוניית מחקר של הצי האמריקאי "וינסנס", אשר מיפתה את מיקומו המדויק ועשתה שימוש בשם - "האי גארדנר" (Gardner Island).
מקורו של שם זה ב-1825 והוא הוענק לאי על ידי צייד לווייתנים אשר קרא לאי על שם חתנו גידיון גרדנר, חבר בקונגרס של ארצות הברית.
בשנת 1865 הכריזה חברת ס.
ויליאמס ושות' (CA Williams & Co) מניו לונדון בקונטיקט שבארצות הברית על האי כשטח כלכלי של ארצות הברית בהתאם לחוק איי הגואנו.
בשנת 1892 עגנה אוניית הוד מלכותה "קוראסאו" באי והכריזה עליו כעל שטח בריטניה.
בריטניה העניקה באותה שנה רישיון ליזם ג'ון ארונדל לנטיעת עצי קוקוס באי.
באי יושבו 29 מתיישבים מאיי הסביבה ומספר מבנים נבנו במקום לצרכיהם.
ניסיון גידול דקלים זה כשל בשל בצורת שפקדה את האטול בשנת 1893.
ב-29 בנובמבר 1929 עלתה המכלית "נורוויץ' סיטי" על שרטון באחת משוניות האי במהלך סופה.
שמונה מאנשי הצוות נספו והיתר מצאו מחסה במבנים שבנה ארונדל, עד שחולצו מספר ימים לאחר מכן.
שרידי האונייה עדיין נמצאים במקום בה עלתה על השרטון.
ב-1 בדצמבר 1938 הגיעה לאי משלחת החקר הבריטית לאיי האוקיינוס השקט, במטרה לבדוק התכנות בניית שדה תעופה באי למטוסים ימיים.
ב-20 בדצמבר הגיעו לאי מתיישבים מאיי גילברט במסגרת התוכנית ליישוב האיים.
מחסור במי שתייה הקשה על יישוב האי ועל נטיעת עצי קוקוס.
מספר בארות נכרו באי ביוני 1939 ו-58 מתיישבים מאיי גילברט הגיעו אל האי.
באי התמקמה גם מפקדת התוכנית ליישוב איי פניקס.
הכפר הוקם בקצה המערבי של האי, דרומית למעבר העיקרי אל הלגונה, ונבנו מספר רחובות.
בין השנים 1944-1945 הייתה למשמר החופים של ארצות הברית תחנה באי ובה 25 אנשי צוות.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 התגוררו באי כ-100 תושבים, אולם בשל הבצורות והמחסור במי שתייה עזבו המתיישבים את האי ופונו לאיי שלמה בשנת 1963. בשנת 1965 הוכרז האי באופן רשמי כבלתי מיושב.
בשנת 1971 העניקה בריטניה אוטונומיה לאיי גילברט והשליטה באי נמסרה להם במסגרת אוטונומיה זו.
בשנת 1979, עם קבלת עצמאותה של קיריבטי הפך האי לחלק מהרפובליקה.
באותה שנה, ארצות הברית, לאחר שמיפתה את האי ובדקה את התאמתו לניסויים בכלי נשק, החליטה לוותר על תביעתה לריבונות באי והכירה בריבונותה של קיריבטי.
בעקבות זאת שונה שם האי ל"ניקומרורו" - שם מהמיתולוגיה הגילברטית.
בשנות ה-90 נעשו באי חיפושים על ידי הקבוצה הבינלאומית להנצלת כלי תעופה היסטוריים במטרה למצוא את מטוסה של אמיליה ארהארט שהתרסק לטענתם באי ביולי 1937.
מרבית המבנים שנותרו באי נהרסו בסופה בשנת 2002.
ניקונאו הוא אי אלמוגים השייך לשרשרת איי גילברט ברפובליקת קיריבטי שבמרכז האוקיינוס השקט.
האי מהווה את אחד ממחוזות רפובליקת קיריבטי.
צורת האי כשני איים מוארכים המחוברים במרכזם במצר יבשה צר.
לגונות אלה אינן מקושרות לאוקיינוס.
סביב האי נמצאת שונית אלמוגים נמוכה, המצויה מתחת לפני הים.
באי גדלה צמחייה טרופית צפופה הכוללת בעיקר דקלי קוקוס ופנדנוס.
מספר מיני צמחים במקום מצויים בסכנת הכחדה.
בקצהו המערבי של האי נמצא שדה תעופה קטן (סימן IATA: NIG, סימון ICAO: NGNU).
ניקומדס הראשון היה מלכה השני של ביתיניה לאחר שירש את אביו זיפיטיס (Zιπoιτης) (או זיוויטיס) (Zιβoιτης) בשנת 278 לפנה"ס.
בעזרתם של 10,000 לוחמים גאלים אותם הזמין מתראקיה בשנת 278 לפנה"ס ניצח ניקומדס את אחיו זיפיטיס, הוציא גם אותו להורג ואיחד את ביתיניה כולה תחת שליטתו.
לנגד איומיו של אנטיוכוס הראשון, מלכה של הממלכה הסלאוקית, כרת ניקומדס ברית עם העיר השכנה הראקליאה ועם אנטיגונוס השני גונטס בשנת 275 לפנה"ס, אך הכוחות הסלאוקים לא הסבו נזק של ממש לממלכה ונסוגו זמן קצר לאחר מכן.
משלב זה נראה כי שלט בממלכה ללא הפרעה והביא לשגשוגה עד מותו בשנת 255 לפנה"ס.
בשנת 264 לפנה"ס ייסד ניקומדס הראשון את בירתו בניקומדיה (כיום איזמיט בטורקיה) שלחופי ים השיש וקרא לה על שמו.
ניקומדס הרביעי (פילופאטור) היה מלכהּ האחרון של ביתיניה, שעליה מלך משנת 94 לפנה"ס לערך ועד שנת 74 לפנה"ס, עת מסר את ממלכתו מרצונו לידי הרפובליקה הרומית.
תאריך לידתו, כמו גם תולדותיו טרם היה למלך, אינם ידועים, ונראה כי שנות מלכותו הראשונות היו רגועות.
עם זאת בשנת 90 לפנה"ס ובסיוע אחיו של ניקומדס, פלש מיתרידטס השישי, מלך פונטוס לביתיניה ובכך החל את מלחמת מיתרידטס הראשונה בינו לבין הרומאים.
ניקומדס נמלט לאיטליה ושב אל ממלכתו רק לאחר שלבקשת הרומאים נסוג מיתרידטס מביתיניה.
בשנת 81 לפנה"ס נשלח יוליוס קיסר הצעיר לביתיניה על מנת לארגן את הצי הרומי שלחופיה.
הצלחתו הובילה לשמועות אודות יחסים הומוסקסואליים שקיים עם ניקומדס:
בשנת 74 לפנה"ס ויתר ניקומדס על השלטון ומסר את ממלכתו לידי הרומאים אשר הכריזו עליה כפרובינקיה רומית.
ניקוס "ניק" גאליס הוא כדורסלן עבר יווני.
נחשב לאחד משחקני הכדורסל הטובים ביותר של יוון והיה פעיל בזכייתה של נבחרת יוון באליפות אירופה בכדורסל בשנת 1987 לאחר ניצחון בגמר על נבחרת ברית המועצות, רגע השיא בקריירה שלו בו גם נבחר למצטיין הטורניר.
גאליס נולד בניו ג'רזי, ארצות הברית למשפחת מהגרים מיוון וכיכב באוניברסיטת סיטון הול.
נבחר בסיבוב הרביעי בדראפט על ידי בוסטון סלטיקס.
לאחר שנבחר בסיבוב הרביעי בלבד פציעה מנעה ממנו להצטרף לקבוצה מבוסטון, לכן החליט להגר למולדת הוריו והפך לגיבור לאומי ולאחד הקלעים הבולטים בכדורסל האירופאי.
העפיל ארבע פעמים לפיינל פור האירופאי (1988, 1989, 1990, 1994) אך מעולם לא זכה בגביע אירופה לאלופות.
ב-2017 נבחר לחבר בהיכל התהילה של הכדורסל.
ניקולס רוסולימו היה שחמטאי אמריקאי-צרפתי-יווני-אוקראיני בדרגת רב-אמן.
זכה בתואר אמן בינלאומי בשנת 1950 ובדרגת רב-אמן בשנת 1953.
רוסולימו נולד באוקראינה ועבר לפריז עם אמו בשנת 1929. סיים במקום השני אחרי חוסה ראול קפבלנקה בתחרות פריז 1938.
בשנת 1947 שיחק בתחרות האזורית, שם ניצח בין היתר את קונל יו אודונל אלכסנדר.
רוסולימו ניצח באליפות צרפת בשנת 1948 והיה אלוף פריז בשחמט שמונה פעמים.
סיים בתיקו שני דו-קרבות עם סבלי גריגורייביץ' טרטקובר, בשנים 1948 ו-1949. בשנת 1948 ניצח גם בתחרות הייסטינגס, להלן ניצחונו על וינטר, באותה שנה ניצח בתחרות סאוסי (לפני סבלי גריגורייביץ' טרטקובר ולודק פאכמן, בתחרות באד גסטיין חלק מקום 2–3 עם פאל בנקו עם 14.5/19 (ניצח: אריק לונדין).
להלן ניצחונו המהיר מול מולר בתחרות זו
, ניצחונו מול הנרי גרוב
, ניצחונו מול ויליאם פיירהורסט, הנחלת תבוסה ב-12 מסעים לקוטנאור וניצחונו על אריק לונדין.
בשנת 1949 סיים במקום השני בתחרות הייסטינגס אחרי לאסלו סאבו.
באותה שנה שיחק גם בתחרות אולדנבורג, להלן ניצחונו על יפים בוגוליובוב.
שיחק בתחרות ונציה בשנת 1949, להלן ניצחונו על טרטקובר
בשנת 1950 סיים במקום השני בתחרות הייסטינגס (ניצח: וולפגאנג אונציקר).
בתחרות ונציה הגיע למקום השלישי, אחרי אלכסנדר קוטוב ווסילי סמיסלוב.
שיחק בתחרות אמסטרדם, להלן ניצחונו על הארי גולומבק.
בשנת 1953 עבר רוסולימו לארצות הברית כדי להיות עם אביו היווני.
באותה שנה ניצח את מקס אויבה, אלוף העולם בעבר וזכה בקורוס (ויק אן-זהה).
שיחק בתחרות הוליווד בשנת 1954, שם ניצח את לארי אוונס
בשנת 1955 ניצח רוסולימו באליפות ארצות הברית הפתוחה, לפני שמואל רשבסקי.
בתחרות זו השתתפו 156 שחקנים.
בין היתר ניצח את לארי אוונס
הוא עבד כנהג מונית, נגן אקורדיון וכזמר ובו בזמן ניהל מועדון שחמט כדי להתפרנס.
הוא מת בניו יורק מפציעה בראשו לאחר תאונה.
רוסולימו השתתף באולימפיאדות כחבר של נבחרת צרפת וארצות הברית.
על התוצאה באולימפיאדה התשיעית שהתקיימה בדוברובניק קיבל רוסולימו מדליית כסף אישית, על התוצאה באולימפיאדה השלוש עשרה שהתקיימה במינכן קיבל רוסולימו מדליית ארד אישית.
באולימפיאדות של 1960 ו-1966 קיבל מדליית כסף קבוצתית.
לבן: ליאונרד בארדן שחור: ניקולס רוסולימו הייסטינגס 1950
לבן: ניקולס רוסולימו שחור: פאול רייסמן פוארטו ריקו 1967
התקפה מרשימה של הלבן בפתיחה איטלקית
אחד מחידושיו של רוסולימו בתיאורית הפתיחות היא ההסתעפות של ההגנה הסיציליאנית שנושאת את שמו.
1. ה-4 ג5 2. פו3 פג6 3. רב5 בשעה ששומרים מרחק מזיקוקי די נור טקטיים האופייניים לסיציליאנית הפתוחה, הסתעפות רוסולימו (כמו גם הסתעפות מוסקבה הסגורה) מציעה יתרון קל ללבן בשלב הפתיחה ומאפשרת ללבן להתחמק מכמויות הענק של התאוריה הקיימות בסיציליאנית הפתוחה.
ההסתעפות של ההגנה הסיציליאנית הקרויה על שמו של רוסולימו.
ניקולס מרטין פארֶחה (בספרדית: Nicolás Martín Pareja; נולד ב-19 בינואר 1984 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.
פארחה החל לשחק בארחנטינוס ג'וניורס.
שיחק לראשונה בקבוצה הבוגרת בשנת 2004 ושיחק בה עד שנת 2006 אז עבר לשחק בקבוצת אנדרלכט כמחליפו של וינסנט קומפני שעזב את הקבוצה.
פארחה היה שותף לזכייתה של אנדרלכט באליפות כבר בעונתו הראשונה בה, וכן לזכייה בסופר קאפ הבלגי.
ב-30 באוגוסט 2008 עבר פארחה לאספניול הספרדית תמורת 4.5 מיליון אירו.
בקיץ 2008 זומן פארחה לסגל ארגנטינה למשחקים האולימפיים באולימפיאדת בייג'ינג (2008) והיה אחד מהמצטיינים בדרך לזכייה במדליית הזהב.
ב-2013 הושאל לסביליה, עמה זכה בליגה האירופית לאחר שפתח בהרכב בניצחון במשחק הגמר על בנפיקה ליסבון.
ב-23 ביוני 2014 חתם באופן קבוע בסביליה לשלוש שנים.
בנובמבר 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
ניקון (Nikon) הוא תאגיד יפני רב-לאומי הממוקם בטוקיו, אשר מתמחה באופטיקה ובצילום.
החברה היא יצרנית מרכזית של מצלמות, מיקרוסקופים, עדשות, כוונות טלסקופיות ומשקפות.
ניקון נוסדה בשנת 1917 תחת השם Japan Optical Industries Corporation) Nippon Kōgaku Kōgyō Kabushikigaisha, תאגיד תעשיות האופטיקה יפן) וכיום מהווה נתח מתאגיד הענק היפני מיצובישי.
תאגיד ניקון נוסד בשנת 1917 כאשר שלושה מפעלי אופטיקה מובילים התמזגו על מנת ליצור חברה אחת מובילה ומקיפה ליצור מוצרי אופטיקה.
במהלך עשרות השנים הבאות הפכה החברה למעצמת אופטיקה ובכך השאירה את חותמה בתחום זה במהלך המאה ה-20. בזמן מלחמת העולם השנייה הגדילה החברה את מספר מפעליה לכ-19 והעסיקה כ-23,000 עובדים בעודה מספקת משקפות, עדשות, פריסקופים ופצצות תאורה לצבא היפני.
לאחר המלחמה חזרה החברה למתכונת מפעל יחיד ובשנת 1948 הוציאה לשוק את מוצר המותג, מצלמת ניקון.
בשנת 1982 החלה החברה בהקמת שלוחות בארצות הברית.
תחילה בצפון ארצות הברית בבלמונט, ויסקונסין.
תוך זמן קצר משכה ניקון לקוחות רבים, ופתחה שלוחה בניו יורק שכוללת מרכז מכירות ופיתוח.
כיום מעסיקה ניקון כ-17,000 עובדים בכל העולם.
בשנת 2006 הצהירה החברה על הפסקת יצור מצלמות הפילם ומעבר ליצור מצלמות דיגיטליות בלבד.
כיום החברה מייצרת מגוון של ציוד צילום ואופטיקה כגון מצלמות דיגיטליות, עדשות, מבזקים (פלאש), סורקי סרטי צילום, מיקרוסקופים ומשקפות.
המתחרים העיקריים של ניקון בייצור מצלמות ועדשות כוללים את אולימפוס, סוני, פוג'יפילם, פנטקס, פנסוניק וקנון.
במרץ 2011 נפגעו מספר מפעלים ראשיים בבעלותם של ניקון במהלך רעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011) שהתרחשה ביפן, וכתוצאה מכך הופסקה פעילות הייצור של מוצרי הצילום המיועדים לקהל הצלמים המקצועי.
בסוף שנת 2011 חזרו מפעלי ניקון לפעולה.
בספטמבר 2017, ניקון רכשה את החברה האנגלית מארק רוברטס מושן קונטרול
ניקון כבר לא מייצרת חיישני תמונה משלה מכיוון שהיא מבצעת מיקור חוץ של הייצור לסוני.
ב-7 במרץ 2024, הודיעה ניקון על רכישת יצרנית המצלמות האמריקאית המתמחה בצילום דיגיטלי, רד דיגיטל סינמה.
מאז יולי 2024, מטה ניקון נמצא בשינגאווה, טוקיו, שם המפעל ממוקם מאז 1918.
ניקולס רוז (Nikolas Rose נולד ב-1947 בלונדון, אנגליה) הוא פרופסור לסוציולוגיה יהודי בריטי בבית הספר לכלכלה של לונדון.
רוז מוכר בעולם בזכות פרשנותו המקורית לעבודתו של הוגה הדעות הצרפתי מישל פוקו, והחייאת המחקר בנושא הממשל-טליות בעולם האנגלו-אמריקאי.
רוז גדל במשפחה יהודית בלונדון.
הוא אחיו הצעיר של סטיבן רוז, נוירולוג בריטי מפורסם.
ניקון היה ראש הכנסייה הרוסית, הנהיג רפורמה דתית נרחבת, אך בסופו של דבר סולק מכל תפקידיו.
ניקון נולד במשפחת איכרים ממוצא מורדובי בכפר ליד ניז'ני נובגורוד.
אימו נפטרה בילדותו ואביו התחתן שנית.
בגיל 12 הוא עבר לגור במנזר.
בשנת 1624 חזר להוריו, התחתן והחל לשרת ככומר מקומי.
בשנת 1635 לאחר פטירת ילדיו, הכריח את אשתו לנדור נדרי נזירה, ונעשה נזיר בעצמו במנזר סולובקי.
מאוחר יותר עבר למנזר אחר ובשנת 1643 התמנה לאב המנזר.
בשנת 1646 הגיע למוסקבה לפגישה עם אלכסיי הראשון.
הצאר התרשם ממנו מאוד והחליט להשאיר אותו בחצרו.
עם הזמן השפעתו על הצאר גדלה וכל יום שישי הוא היה מגיע לצאר לשיחות והתייעצויות בנושאים דתיים ומדיניים והוא התיישב במנזר נובוספסקי.
בשנת 1649 התמנה לראש כנסייה בנובגורוד.
ב-15 באפריל 1653 נפטר הפטריארך הרוסי.
ב-25 ביולי 1652 ניקון התמנה לראש הכנסייה הרוסית החדש.
במהלך הטקס הוא הצליח לקבל את הבטחת הצאר שהוא לא יתערב בענייני דת וכנסייה.
זמן קצר לאחר קבלת תפקיד הפטריארך ניקון החל בביצוע רפורמה דתית ברוסיה.
מהות הרפורמה הייתה בהתאמת הספרים הדתיים הרוסים לספרים היוונים והתאמת מנהגי התפילה עם המנהגים היוונים.
צורת ניהול הרפורמה הביאה להתנגדות עזה ובסופו של דבר לפילוג בכנסייה הרוסית.
באותה תקופה אלכסיי הראשון ניהל מערכה צבאית נגד האיחוד הפולני-ליטאי – מלחמת רוסיה–פולין (1654–1667).
בזמן העדרו של הצאר ממוסקבה ניקון ניהל את ענייני המדינה.
מצב זה, לאור האופי וההתנהגות שלו גרמו להתמרמרות עזה בין הבויארים וההנהגה הדתית.
בסופו של דבר היחסים בינו לבין הצאר התקררו וב-10 ביולי 1658 ניקון עזב בהפגנתיות את התפקיד הרם ועבר למנזר ליד מוסקבה.
בשנת 1660 בהתייעצות של ראשי הכנסייה הרוסית תוכנן לשלול מניקון את כל תפקידיו ותואר הכומר.
התוכנית לא יצאה אל הפועל, אך סוכם לערוך לו משפט.
בשנת 1666 החל המשפט שבו ישבו פטריארכים מאלכסנדריה ואנטיוכיה.
ב-12 בדצמבר 1666 התקיימה הישיבה השלישית והאחרונה.
מניקון נשללו כל תפקידיו ותואריו והוא נשלח למנזר פראפונטוב כנזיר מן המניין.
לאחר פטירת אלכסיי הראשון הוא הועבר למנזר אחר עם משטר נוקשה.
בשנת 1681 ניקון קיבל אישור לחזור למנזר באזור מוסקבה.
בדרך, באזור ירוסלבל הוא נפטר.
בלוויה שהתקיימה הצאר החדש פיודור השלישי התייחס לניקון כראש הכנסייה למרות מחאות הכמורה.
בשנת 1682 בהתאם לבקשות הצאר ולמרות התנגדות ראש הכנסייה סוכם להחזיר את ניקון לרשימת ראשי הכנסייה ולהתייחס לזכרו בהתאם.
למרות העונש האישי הכבד שהוטל עליו, הרפורמות שהוא יזם נמשכו.
ניקולס צ'ארלס ספארקס הוא סופר רומנים רבי מכר, תסריטאי ומפיק קולנוע אמריקאי.
בספריו הוא עוסק בנושאים כגון אמונה נוצרית, אהבה, טרגדיה וגורל.
11 מהם עובדו לסרטים: מכתב בבקבוק, סיפור אהבה בלתי נשכח, היומן, לילות ברודנטה, ג'ון היקר, השיר האחרון, בר מזל, מקום מבטחים, הטוב שבי, אהבה למרחקים ארוכים ו"הבחירה".
הוא השני מבין שלושת ילדיהם של פרופסור פטריק מייקל ספארקס וג'יל אמה מרי (לבית Thoene) ספארקס.
שורשי משפחתו מגיעים ממוצא גרמני, צ'כי, אנגלי ואירי.
אחיו הבכור הוא מייקל ארל "מיקה" (1964).
אחותו הצעירה דניאל "דנה" ספארקס (1966–2000) נפטרה בגיל 33, ספארקס אמר שהיא ההשראה לדמות הראשית ברומן שלו "סיפור אהבה בלתי נשכח".
הוריו חינכו אותו כנוצרי קתולי אמונה בה הוא מחזיק עד היום ועל פיה מחנך את ילדיו.
במהלך ילדותו, נדדה משפחתו באזורים שונים של ארצות הברית; מינסוטה, לוס אנג'לס, גרנד איילנד-נברסקה ולבסוף, בהיותו בן שמונה, השתקעה המשפחה בפייר אוקס שבקליפורניה, בה הוא סיים את לימודיו התיכוניים.
מ-1984 למד באוניברסיטת נוטרדאם, תחת מלגת הצטיינות באתלטיקה, וב-1988 סיים תואר במנהל עסקים.
לאחר סיום לימודיו ניסה ספארקס להתקבל לבית ספר למשפטים ובמקביל חיפש עבודה בתחום הפרסום, אך ללא הצלחה.
ובמשך תקופה ארוכה עסק בעבודות מזדמנות, בהן שמאות מקרקעין, מלצרות וטלמרקטינג.
בתקופה זו הכיר את קאתי קוט, והם נישאו ב-1989. בשנת 1993 עבר הזוג להתגורר בגרינוויל שבדרום קרוליינה.
והחל משנת 1997 עברו לניו-ברן בצפון קרוליינה, ולהם שלושה בנים ותאומות.
ספארקס ואשתו קאתי נפרדו ב-2015, נשארו בקשרי ידידות.
את ספר הביכורים שלו: "The Passing", שמעולם לא פורסם, כתב ספארקס ב-1985, במהלך חופשת מחלה ארוכה, אותה בילה בקיץ של שנת לימודיו הראשונה באוניברסיטה, כתוצאה מפציעת ספורט.
ב-1989, כתב רומן נוסף שלא פורסם, "The Royal Murders".
ב-1990 כתב בשיתוף עם אצן העבר וזוכה מדליית הזהב האולימפית בילי מילס, את הספר "Wokini: A Lakota Journey to Happiness and Self-Understanding".
הספר נמכר בכ-50 אלף עותקים בשנה הראשונה לצאתו לאור.
לאחר שעבר להתגורר עם משפחתו בגרינוויל, כתב את ספרו הבא, "היומן" (The Notebook).
שנתיים לאחר מכן הוא התגלה על ידי סוכנת הספרות תרזה פארק, שקראה את הספר והוא מצא חן בעיניה.
היא השיגה לו מקדמה של מיליון דולר עבור פרסומו בהוצאת הספרים של טיים וורנר; הספר פורסם ב-1996 והפך לרב-מכר כבר בשבוע הראשון לצאתו.
לאחר הצלחת ספרו, עבר ספארקס להתגורר בניו-ברן , שם כתב מספר רבי מכר נוספים.
רבים מספריו תורגמו לעברית, בהם "היומן", "עיקול בדרך", "מכתב בבקבוק", "סיפור אהבה בלתי נשכח", "החתונה", "שומר הראש", "מאמין אמיתי", "ג'ון היקר", "לילות ברודנטה", "הבחירה", "להתחיל מחדש", "הטוב שבי", "בר מזל", "שניים שניים" ו"אהבה למרחקים ארוכים".
באוקטובר 2024, פורסם כי הספר "Counting Miracles" מאת ספארקס יעובד לסרט באולפני אמזון, בכיכובו של אלן ריצ'סון, כוכב הסדרה "ריצ'ר".
עלילת "Counting Miracles" עוסקת בדמות של חייל לשעבר החוזר לעיירת ילדותו בחיפוש אחר אב שמעולם לא הכיר.
במהלך החיפוש הוא פוגש רופאה שמתמודדת עם חייה כאם חד הורית לשניים וזקן מסתורי עם עבר לא ברור, מה שמוביל לחיבורים בלתי צפויים ולמסע אל תחושת שייכות.
הספר יצא לאור ב-24 בספטמבר הגיע למקום הראשון ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
ניקולס קריסטוף הוא עיתונאי ופובליציסט אמריקאי, פרשן ב-CNN ובעל טור ב"ניו יורק טיימס", זוכה שני פרסי פוליצר.
קריסטוף נולד בשיקגו, אילינוי וגדל בחוה חקלאית ביאמהיל אשר במדינת אורגון.
שני הוריו, לאדיס וג'יין היו פרופסורים באוניברסיטת מדינת פורטלנד.
קריסטוף החל כבר בתיכון לערוך את העיתון של בית הספר המקומי.
הוא למד באוניברסיטת הרווארד ועבד בעיתון האוניברסיטה הרווארד קרימסון.
הוא סיים את לימודיו בהרווארד ב-1981 והמשיך בלימודי במשפטים באוניברסיטת אוקספורד עם מלגת רודז.
בין השנים 1983-4, למד ערבית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר.
שימש כמתחמה בעיתון וושינגטון פוסט בשתי חופשות קיץ עד שהצטרף לעיתון הניו יורק טיימס בשנת 1984. בתפקידיו הראשונים שימש ככתב כלכלה, וככתב בלוס אנג'לס, בהונג קונג, בבייג'ינג ובטוקיו.
הוא התקדם עד לתפקיד עורך שותף בפועל של העיתון ואחראי על מהדורת יום ראשון.
בשנת 1990 זכה בפרס פוליצר על סיקורו של המחאות בסין כנגד השלטון ודיכויין.
קריסטוף כותב טור ב"ניו יורק טיימס" מאז נובמבר 2001, והוא מרבה לסקר נושאים הקשורים לזכויות אדם וקונפליקטים מזוינים במדינות העולם המתפתח, במיוחד באפריקה ובאסיה.
הבמאי האמריקאי אריק דניאל מצגר צילם סרט דוקומנטרי אודותיו, בשם "Reporter".
הבמאי התלווה לקריסטוף בקיץ 2007 לקונגו ולדארפור.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס בשנת 2009. בשנת 2009 הוענק לו פרס דייטון לספרות שלום.
בשנת 2009 הוא פרסם ספר Half the Sky בו מתואר תפקיד הנשים בחברה בת זמננו תוך התמקדות בנושא זנות, אונס, חינוך נשים וכו'.
פרק מיוחד בספר הוקדש לפרשה של מח'תאראן ביבי.
בשנת 1988 נישא לשירלי וודוון, והם מתגוררים באזור ניו יורק.
ניקולס רידלי היה בישוף לונדון והכומר האישי של הנרי השמיני, מלך אנגליה.
רידלי היה נצר למשפחה מיוחסת מנורת'מברלנד שבצפון אנגליה.
ב-1518 החל ללמוד בקולג' פמברוק שבאוניברסיטת קיימברידג'.
ב-1526, לאחר קבלת תואר מוסמך אוניברסיטה, עבר ללמוד בסורבון ובאוניברסיטת לוון.
עם שובו התמנה לאחד ממשגיחי האוניברסיטה (פרוקטור) ולאחר מכן היה לכומר האוניברסיטה.
ב-1534 חתם על גילוי דעת של כמרי האוניברסיטה המכריז על חוסר הסמכות החוקית של האפיפיור באנגליה.
הוא נודע כמטיף, נואם ואיש ויכוח מוכשר.
ב-1537 זכה לתואר בתאולוגיה ומונה על ידי הארכיבישוף מקנטרברי, תומאס קרנמר לאחד מעוזריו.
ב-1541 התמנה לכומר האישי של המלך הנרי השמיני ולקאנון של קנטרברי.
ב-1547 התמנה לבישוף רוצ'סטר וסייע לקרנמר בהשלמת ספר התפילות של הכנסייה האנגליקנית.
בתפקידו כבישוף לונדון חתם ב-9 ביולי 1553 על ההצהרה הכנסייתית לפיה, כיוון שהן נישואיו של הנרי השמיני לקתרין מאראגון, אמה של מרי והן נישואיו לאן בולין, אמה של אליזבת הוכרזו כמבוטלים, הרי שהן מרי והן אליזבת הן ממזרות ואינן ראויות לרשת.
לפיכך היורשת החוקית של הכתר לאחר מות אדוארד השישי, מלך אנגליה היא הליידי ג'יין גריי.
ב-10 ביולי הוכתרה ג'יין גריי כמלכה ומרי נמלטה, אך תשעה ימים לאחר מכן חזרה מרי ללונדון ותפסה את הכס.
ג'יין ורידלי נתפסו ונכלאו במצודת לונדון.
ב-1554 נכלאו יחד עם רידלי גם בישוף ווסטר, יו לטימר והארכיבישוף מקנטרברי, תומאס קרנמר, תחילה במצודת לונדון ולאחר מכן בכלא פוקסום באוקספורד.
ניקולס פארל הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
פארל נולד בשם ניקולס פרוסט (Frost).
בהמשך למד בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק" בעיר בריסטול.
בתחילת הקריירה שלו הופיע פרל בתפקיד אוברי מונטגיו בסרט "מרכבות האש" זוכה פרס אוסקר משנת 1981. ב-1983 גילם את דמותו של אדמונד ברטרם בסדרת הטלוויזיה "מנספילד פארק" עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן.
ב-1984 שיחק בסרט "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" ובסדרת הדרמה "היהלום שבכתר" המבוססת על "רביעיית הראג'" של פול סקוט.
עבודתו בקולנוע ובטלוויזיה כללה מספר תפקידים במחזות שייקספירים כמו הוריישו ב"המלט", סרטו של קנת בראנה משנת 1996, תפקיד שגילם עם בראנה בלהקה השייקספירית המלכותית.
הוא הופיע בעיבודים למחזות "הלילה השנים עשר" (1996), "אותלו" (1995) ובסרט "ההצגה חייבת להמשך" (1995).
הוא דיבב את דמותו של המלט בסדרת האנימציה של מחזות שייקספיר (Shakespeare: The Animated Tales).
ב-2009 גילם את הדמות של אלברט דיסל בסדרת הטלוויזיה "יומנה של אנה פרנק.
ב-2011 השתתף בסרט אשת הברזל בו גילם את דמותו של איירי ניב (Airey Neave), שהיה חבר קרוב ויועץ של מרגרט תאצ'ר.
בין הופעותיו הנוספות בטלוויזיה היו סרטי "פוארו" על הבלש של אגאתה כריסטי, "הרגימנט של שארפ" (Sharpe's Regiment), "שלום אדוני המלך", "טורצ'ווד" והסדרה "Collision".
עוד שיחק בתפקיד אורח בסדרות "לאבג'וי", "מלחמתו של פויל", "יחצ"נים מסוכנים", "ספוקס", "רציחות במידסומר", בסדרה הקומית "Drop the Dead Donkey" ובסדרת בית החולים "Casualty".
בתיאטרון שיחק בין השאר בהצגות "גן הדובדבנים", "הגברת עם הקמליות" ו"ציד המכשפות" מאת ארתור מילר.
השתתף בהפקות של הלהקה השייקספירית המלכותית כגון "הסוחר מוונציה" ו"המלט".
ב-2011 השתתף בפסטיבל צ'יצ'סטר במחזות "South Downs" ו"גרסת בראונינג" בשניהם גילם דמות של מנהל בית ספר.
ב-2012 הופיע במיני סדרה "מדינה סודית" שבכיכובו של גבריאל ביירן בתפקיד הגנרל מונרי.
פארל נשוי לשחקנית הסקוטית סטלה גונה.
ניקוס אנסטסיאדיס הוא עורך דין ופוליטיקאי קפריסאי, ששימש כנשיא קפריסין בין השנים 2013 ל-2023. קודם לבחירתו לנשיא התשיעי של ארצו היה מנהיג המפלגה השמרנית האספה הדמוקרטית (DISY) (דימוקרטיקוס סינאיירמוס).
בעל עיטור נשיא מדינת ישראל (2022).
ניקוס אנסטסיאדיס נולד בפרה פדי במחוז לימסול (למסוס).
הוא למד משפטים באוניברסיטת אתונה, השתלם במשפט ימי בקולג' האוניברסיטאי של לונדון ופתח בקריירה של עורך דין בעיר לימסול.
בעת הלימודים ביוון היה פעיל במפלגת "איחוד המרכז" של גאורגיוס פפאנדראו.
דרכו הפוליטית החלה משנת 1981, כשנבחר ברצף לבית הנבחרים של קפריסין.
בשנים 1996–2001 כיהן כסגן יושב ראש הפרלמנט.
ב-8 ביוני 1997 נבחר ליושב ראש מפלגת "האספה הדמוקרטית".
בשנת 2013 הציג את מועמדותו לתפקיד הנשיאות כשהנשיא דימיטריס כריסטופיאס לא התמודד שוב לתפקיד.
בסיבוב הראשון של הבחירות ב-17 בפברואר 2013 לא הצליח להשיג את הרוב המוחלט הדרוש מול המועמד העצמאי סטברוס מאלאס, שנתמך על ידי המפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד, ומול מועמד עצמאי נוסף יורגוס ליליקס, שנתמך על ידי המרכז הפוליטי, כולל הסוציאליסטים EDEK.
אנסטסיאדיס נבחר בסיבוב השני ב-24 בפברואר 2013 כשגבר על מאלאס ברוב גדול (57.5% מהקולות מול 42.5% שקיבל מאלאס).
אחוז ההשתתפות בבחירות היה 80.7% מבעלי זכות ההצבעה.
2022 עיטור נשיא מדינת ישראל על תרומתו ליחסים הקרובים של ישראל עם יוון וקפריסין
ניקוס אנסטסיאדיס נשוי לאנדרי מוסטקודי ויש לו שתי בנות וארבעה נכדים.
בנוגע לפתרון הפילוג של קפריסין
למרות התנגדות מפלגתו, תמך ניקוס אנסטסיאדיס בתוכנית אנאן לגבי שאלת איחודה מחדש של קפריסין, שהציעה פתרון על בסיס פדרטיבי, שנדחה על ידי הצד היווני-קפריסאי והוא ספג על כך בקורת בתוך המפלגה.
במהלך מערכת הבחירות לנשיאות בשנת 2013 התבטא לטובת פתרון דו-אזורי של בעיית קפריסין, עם אפשרות אימוצו של מודל פדרלי, למרות הקושי של הקפריסאים היוונים להסכים לפתרון כזה.
קפריסין נפגעה מאוד מהמשבר הכלכלי העולמי בשנים 2008–2009, במיוחד עקב קריסתם של הבנקים של יוון.
בנוסף פיצוץ בתחנת הכוח הגדולה של המדינה בשנת 2011 פגע באופן משמעותי במקורות האנרגיה.
כלכלת קפריסין נדרשה לסיוע, שהגיע בעשור השני של המאה ה-21 בעיקר מרוסיה.
אנסטסיאדיס הבטיח שיפנה עם בקשה לחבילת חילוץ אל האיחוד האירופי ואל קרן המטבע הבינלאומית.
בשנת 2011 הצביע הפרלמנט של קפריסין בעד הצטרפותה של המדינה לנאט"ו, אולם הנשיא דימיטריס כריסטופיאס הטיל וטו על החלטה זו בטענה שהייתה עלולה להפריע לאיחודה מחדש של קפריסין.
אנסטסיאדיס תמך בהצטרפות קפריסין לנאט"ו ורואה בכך דווקא סיכוי למציאת פתרון לבעיית פילוגה של קפריסין.
ניקומדס השלישי אוארגטס (ביוונית עתיקה: Νικομήδης Εὐεργέτης Nikomḗdēs Euergétēs) היה מלכה של ביתיניה משנת 127 לפנה"ס ועד לשנת 94 לפנה"ס.
הוא היה בנו ויורשו של ניקומדס השני מלך ביתיניה מאישה בלתי ידועה.
אשתו הראשונה של ניקומדס השלישי הייתה הנסיכה הקפדוקאית נייסה, ביתם של אריארתס השישי מלך קפדוקיה ואשתו לאודיקה מקפדוקיה.
לניקומדס השלישי נולדו שני בנים מנייסה, והם ניקומדס הרביעי וסוקרטס קריסטוס, וגם בת בשם נייסה.
בשנת 108 לפנה"ס פלש ניקומדס השלישי לפפלגוניה יחד עם מיתרידטס השישי, מלך פונטוס.
היה זה לאחר מותו של אשתו הראשונה וחמיו, וניקומדס רצה לקבל את השלטון על קפדוקיה.
הוא נשא לאישה את חמותו לאודיקה, שהייתה באותו הזמן העוצרת לתועלת שני ילדיה הקטנים (אריארתס השביעי ואריארתס השמיני) עד שיגדלו.
מיתרידטס שהיה אחיה הצעיר של לאודיקה החליט לפלוש לקפדוקיה, השתלט עליה ונתן את השלטון שם לאחיינו אריארתס השביעי.
לאחר שנה החליף מיתרידטס את השלטון בקפדוקיה ונתנו לגורדיוס, שרצח אריארתס השישי, אביו של אריארתס השביעי.
שני הצדדים נערכו למלחמה, אבל במהלך המשא ומתן שלפני הקרב נרצח אריארתס השביעי.
מיתרידטס שם את אחד מבניו, אריארתס התשיעי למלך על קפדוקיה כשגורדיוס משמש כעוצר.
כך זה נמשך 4-5 שנים.
בשנת 97 לפנה"ס התקוממו תושבי קפדוקיה כנגד מיתרידטס וקראו לשלטון ניקומדס.
מיתרידטס פלש שוב לקפדוקיה והשיב את בנו לשלטון.
הרומאים ציוו הן על ניקומדס והן על מיתרידטס להסיג את כוחותיהם מפפלגוניה וקפדוקיה.
לקפדוקיה נבחר המלך אריוברזנס הראשון, שאושר על ידי לוקיוס קורנליוס סולה, הנציב הרומאי של קיליקיה (בערך בשנת 95 לפנה"ס).
ניקולס ג'יימס סבסטיאן רואו הוא שחקן סקוטי.
ב-1985 גילם את שרלוק הולמס הצעיר בהפקה של בארי לוינסון סרט ההרפתקאות "שרלוק הולמס הצעיר".
רואו נולד באדינבורו שבסקוטלנד להורים אנגלים.
אמו, אליסון, הייתה זמרת ואביו, אנדרו רואו היה חבר הפרלמנט מטעם המפלגה השמרנית בבריטניה.
רואו למד באיטון קולג' ושיחק בהפקות של בית הספר.
הוא קיבל תואר BA בלימודים היספניים באוניברסיטת בריסטול.
רואו הופיע במגוון סרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה ומחזות.
הוא גילם את שרלוק הולמס בסרט "שרלוק הולמס הצעיר" בבימויו של בארי לוינסון, לאחר שנבחן לתפקיד בהיותו תלמיד באיטון.
רואו היה בן זוגה של השחקנית לו גיש במשך שש שנים, עד למותה ממחלת הסרטן בפברואר 2006.
Holmes 'שרלוק' בהצגה יומית 2018 חברים טובים Old Boys האד-מן2020 מחכים לאניה Waiting for Anya ראש העיר 2022 האיש שלא היה Operation Mincemeat קפטן דייוויד איינסוורת' 2024 הנס של ג'וי Joy ג'יימס ווטסון
נִיקוֹלַאוֹס (נִיקוֹס) אִיקוֹנוֹמוֹפּוּלוֹס הוא זמר לאיקו יווני.
איקונומופולוס הוא אחד הזמרים היווניים הפופולריים בעשור השני של המאה ה-21; היקף מכירותיהם של אלבומיו הוא עצום.
הוא גדל בקאטו אכאיה , עיר קטנה מחוץ לפטרס, מערב יוון.
הופיע לראשונה בתוכנית הכישרונות היוונית: "Dream Show – The Music 2", בה ניצח.
שיתף פעולה עם אמנים שונים, דוגמת סטאמאטיס גונידיס , ניקוס מקרופולוס ואנה ויסי, בהופעות באפריקה.
איקונומופולוס נולד בפטרס ב-30 ביוני 1984. נשאר בקאטו אכאיה עד גיל 17.5.
החל לשיר בערים שונות בפלופונסוס ולאחר מכן בדרום יוון.
לצד עבודתו כזמר, עבד בעבודות שונות כגון מסחר בדגים ובפיצרייה.
בדצמבר 2006 זכה בתוכנית הריאליטי של רשת הטלוויזיה Alpha TV , "Dream Show".
אלבומו הראשון יצא בנובמבר 2007, שמו היה "אהבה ראשונה" .
באלבום זה הצליחו מספר שירים: "את לא בסדר" , "הכל בשבילך" ("Όλα για σένα"), "הסתכל כדי ללמוד" ("Κοίτα να μαθαίνεις"), "שתי שמשות שבורות" ("Δυο Σπασμένα Ποτήρια") ו"הכוכב הזה" ("Αυτό το αστέρι").
ביוני 2008 זכה בפרס עבור הופעת הבכורה הטובה ביותר בטקס פרסי המוזיקה היוונית של MAD TV.
בדצמבר 2008 הוציא את הסינגל "ואל תחזרי" ("Και μη γυρίζεις") באמצעות חברת התקליטים "SONY MUSIC GREECE", ובאותו החודש יצא סינגל נוסף: "שמעתי..." ("Άκουσα").
ביוני 2009 קיבל פרס נוסף במסגרת טקס פרסי המוזיקה היוונית של MAD TV, בעבור קליפ הוודאו הטוב ביותר, בז'אנר הלאיקו העכשווי.
בשנים 2016 ו-2017 הוא הוציא סינגלים על מוזיקה של גיאורגוס סבאניס.
שם פרטים דירוג נתוני מכירות GRE Proti Agapi
11 בדצמבר 2009 1פלטינה Doro Gia Sena
3 בדצמבר 2010 1פלטינה*3 Tha Eimai Edo
12 בדצמבר 2011 1פלטינה*4 Ennoeitai
14 בדצמבר 2012 1פלטינה*4 Eilikrina
ניקולס ג'ון סמית' היה שחקן אנגלי.
הוא היה מוכר בעיקר מהופעתו בסיטקום של ה-BBC "מישהו מטפל בך?" בדמות מר רמבולד, מנהל מחלקה בחנות כלבו דמיונית של "האחים גרייס".
סמית' נולד בבנסטד שבסארי, בנו של מודד מוסמך.
הוא למד בבית הספר סנט ג'ון בלת'רהד.
הוא למד לנגן ולשיר, ולמד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
אחר כך הופיע בתיאטרון רפרטוארי, על הבמות בווסט אנד, בתיאטרון בריסטול אולד ויק ובתיאטראות ברודוויי.
תפקידיו הראשונים בטלוויזיה היו כניצב בתוכניות שונות של רשת ITV.
התפקיד הראשון שבו דיבר היה במיני-סדרה "The Dalek Invasion of Earth" מתוך הסדרה "דוקטור הו" בשנת 1964. סמית' הצליח לשכנע את הבמאי ריצ'רד מרטין להרחיב את הדמות שגילם, ולס, והוא הופיע בשלושה מתוך ששת פרקי הסדרה.
בהמשך שיחק בתפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה כגון "המלאך", "הגומלים", "לוחמי הצדק" ו-"Ace of Wands".
ב-1969 הופיע בדרמה התקופתית "The First Churchills" בה גילם את דמותו של טיטוס אוטס.
ב-1972 שודר פרק פיילוט של הסדרה "מישהו מטפל בך?", בה סמית' גילם את מר קת'ברט רמבולד, מנהל מחלקת הביגוד של כלבו בדיוני בלונדון בשם "האחים גרייס".
סמית' הופיע בסדרה עד סיומה ב-1985, וכן בסרט הספין אוף משנת 1977, ובסדרת ההמשך הקומית "Grace & Favour" (ששודרה בארצות הברית בשם ) בשנים 1992 ו-1993. עם מותו של פרנק ת'ורנטון ב-16 במרץ 2013, היה סמית' השחקן האחרון מהסדרה המקורית שנשאר בחיים.
החל מספטמבר 1972 במקביל לעבודתו בסיטקום "מישהו מטפל בך?" שיחק סמית' בתפקיד השוטר ג'ף ייטס בסדרה "Z-Cars".
הופעתו האחרונה בדמות ייטס הייתה בפברואר 1975. תפקידיו בקולנוע כוללים את הסרטים "Salt and Pepper", "נאהבים לנצח" (1969), "כיסאות לוהטים" (1970), "סיפורי קנטרברי" (1972) בבימויו של פייר פאולו פזוליני, ובסרט "עלילות אחיו הפיקח של שרלוק הולמס" (1975) בתפקיד הנקסטון.
ב-1978 הופיע סמית' בתפקיד מר פוסטר, מנהל בית הספר, בסדרת הטלוויזיה "וורזל גאמידג'".
ב-1986 שיחק סמית' בדמות סר ג'ון טריימיין בסיבוב הופעות הבריטי של המחזמר "Me and My Girl", תפקיד אותו גילם בווסט אנד, פרנק ת'ורנטון שכיכב לצדו בסיטקום "מישהו מטפל בך?".
ב-1987 הצטרף לצוות שחקני התוכנית "And There's More" ושיחק לצדה של ג'ואן סימס במערכונים אחדים בהם גילמו דמויות של בני זוג זקנים.
ב-1994 הופיע סמית' במיני-סדרה "מרטין צ'זלוויט" על פי הרומן מאת צ'ארלס דיקנס.
ב-2005 שיחק בתפקיד משנה בדמות הכומר קלמנט הדג'ס בסרט זוכה האוסקר "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני".
ב-2008 גילם דמות של ויקאר בפרק בסדרה הקומית "בערוב ימי היין".
ב-2010 הופיע סמית' בתוכנית הטלוויזיה לילדים "M.I.
סמית' היה אביה של השחקנית קתרין ראסל.
הוא נפטר ב-6 בדצמבר 2015 אחרי שהיה מאושפז במשך שבעה שבועות משום שנפגע בראשו בנפילה בביתו ברובע סאטון שבלונדון.
מלוויל סדרת טלוויזיה (2 פרקים) 1973 בקסטר Baxter!
נהג מונית 1973 ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד Dr.
Hyde הייסטינגס סרט טלוויזיה 1973 Whodunnit?
מר רמבולד סדרת המשך למישהו מטפל בך?
ניקולס פנל היה שחקן אנגלי, שהופיע בקולנוע ובטלוויזיה בשנות השישים של המאה העשרים.
פנל היגר לסטרטפורד באונטריו שבקנדה שם היה תומך נאמן של פסטיבל סטרטפורד.
פנל נולד בבריקסהם שבמחוז דבון באנגליה.
הוא למד באולהאלוס קולג' בעיר ליים רג'יס.
את הכשרתו המקצועית רכש באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
אחר כך החל להופיע בתיאטרון רפרטוארי.
בטלוויזיה שיחק בסדרות "המלאך", "The Flaxton Boys", "ההגדה לבית פורסייט" בתפקיד מייקל מונט, ובשישה פרקים בסדרה "דוקטור הו" בסיפור בשם "Colony in Space".
בקולנוע הופיע פנל בתפקיד בדפורד בסרט "איזדורה" (1968), ובסרט "Only When I Larf" בתפקיד ספנסר.
ב-1969 גילם טייס בחיל האוויר המלכותי בסרט "הקרב על בריטניה".
ב-1971 שיחק בתפקיד ג'וליאן בסרט "Mr.
ב-1972 הצטרף פנל ללהקת התיאטרון של פסטיבל סטרטפורד.
בעונה הראשונה שיחק בתפקיד אורלנדו במחזה "כטוב בעיניכם" לצדה של קרול שלי שגילמה את רוזלינד.
בשנה לאחר מכן חזר לככב בתפקיד פריקלס בהפקה של 1973 בעיצובו של לזלי הארי ובבימויו של ג'ין גסקון.
כשרובין פיליפס מונה למנהל אמנותי ב-1975, הוא מצא שם פנים מוכרות.
השניים עבדו יחד בסרט הטלוויזיה "דייוויד קופרפילד" משנת 1969, ופיליפס הופיע גם בסדרה "ההגדה לבית פורסייט".
פיליפס גייס את פנל ללהקתו הצעירה ובה הופיע במחזה "קומדיה של טעויות" וב"שני אדונים מוורונה".
ב-1976 שיחק פנל במחזות "המלט" ו"הסערה".
פנל היה חבר בולט בלהקה ומלא התלהבות מהפסטיבל.
משחק במחזות שייקספירים הפך לייעוד שלו.
ב-24 עונות הוא הופיע במגוון רחב של תפקידים החל מסטפנו במחזה "הסערה", יאגו, ריצ'רד השני, השוטה במחזה "המלך ליר", ססון במחזה "Not About Heroes" וכלה במלך ג'ון.
DVD בהשתתפותו של פנל עם המחזה "הלילה השנים עשר" (1986) מאת שייקספיר, יצא לאור בהוצאת CBC Home Video.
הדיסק מבוסס על הפקה משנת 1985 של פסטיבל שייקספיר סטרטפורד.
פנל נפטר ב-22 בפברואר 1995 מסרטן הלימפה בגיל 56.
מעט ידוע על חייו הפרטיים פרט להיותו הומוסקסואל.
ב-2005 פורסמה ביוגרפיה שלו מאת מרי ז.
ניקולס קירטי (בהונגרית: Kürti Miklós) בודפשט, 14 במאי 1908 – אוקספורד 24 בנובמבר 1998) היה פיזיקאי ופרופסור באוקספורד הונגרי-יהודי-בריטי.
מחזיק שיא עולם לשעבר לטמפרטורות נמוכות (קריוגניקה = ייצור והתנהגות של חומרים בטמפרטורות נמוכות מאוד).
הוא סיים את בית הספר התיכון שפעל בבודפשט בחסות אוניברסיטת בודפשט ברחוב טרפורט בשנת 1926 ואחר כך למד באוניברסיטת סורבון בפריז ובאוניברסיטת ברלין.
בשנת 1931 קיבל את הדוקטורט בברלין.
בין השנים 1931–1933 היה מרצה במכללה הטכנית בברסלאו (ורוצלב).
עם עלית הנאצים לשלטון בגרמניה עזב לבריטניה ומספטמבר 1933 עד 1940 והיה עמית מחקר במעבדת קלרנדון באוקספורד.
בשנת 1939 קיבל אזרחות בריטית.
בשנים 1940–1945 השתתף בפיתוח פצצת האטום הבריטית.
בשנים 1945 עד 1960 היה מרצה בכיר לפיזיקה באוניברסיטת אוקספורד, לאחר מכן פרופסור חבר ודיקן משנת 1960, פרופסור מן המנין משנת 1967, ופרופסור אמריטוס משנת 1975.
קירטי היה סגן נשיא החברה המלכותית (האקדמיה האנגלית למדעים) משנת 1965 עד 1967. הוא היה חבר כבוד באקדמיה ההונגרית למדעים משנת 1970, כמו כן היה חבר המערכת של ה"אקטה פיזיקה".
תחום המחקר של קירטי היה "הפיזיקה של הטמפרטורות הנמוכות" ויישומה בטכנולוגיה ובביולוגיה.
הוא עסק גם במגנטיות והיה ממקימי הגסטרונומיה המולקולרית.
לאחר פרישתו ניקולס קירטי התעניין בכמה תחומי מדע.
הוא אהב לבשל מאז שהיה צעיר, ואחרי פרישתו היה לו זמן לבחון את סודות הבישול דרך עיניו של פיזיקאי.
הוא האמין כי האמנות הקולינרית אינה אלא פיזיקה וכימיה יישומית.
ניקולאוס (ניקוס) דנדיאס הוא פוליטיקאי ועורך דין יווני.
דנדיאס, חבר מפלגת דמוקרטיה חדשה, החל לכהן כחבר בפרלמנט ההלני ב-2004 וכיהן כשר במשרדים שונים במספר ממשלות ביוון.
מכהן כשר ההגנה הלאומית של יוון מאז יוני 2023.
דנדיאס נולד ב-7 באוקטובר 1959 באי קורפו, למשפחה שמוצאה מהאי פאקסי.
יש לו תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת אתונה, תואר שני במשפט ימי ובביטוח מיוניברסיטי קולג' לונדון ותואר שני בקרימינולוגיה מבית הספר לכלכלה של לונדון.
מלבד יוונית הוא דובר אנגלית ואיטלקית.
דנדיאס הצטרף לשורותיה של מפלגת דמוקרטיה חדשה ב-1978, עוד בהיותו סטודנט, והיה פעיל גם בארגון הנוער של המפלגה .
הוא ניסה להיבחר לפרלמנט מטעם דמוקרטיה חדשה בפעם הראשונה בשנת 2000, אך הפסיד במחוז הבחירה שלו.
בבחירות של 2004 הוא הצליח להיכנס לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של קורפו, שם נבחר מחדש עוד מספר פעמים לאורך הקריירה שלו.
בין התפקידים הפרלמנטריים שביצע הוא גם היה שותף בפרלמנט של מועצת אירופה.
ב-8 בינואר 2009 מונה לשר המשפטים בממשלתו של קוסטס קרמנליס.
בבחירות שהתקיימו ב-4 באוקטובר באותה שנה הוא שמר על מקומו בפרלמנט, אך המפלגה איבדה את הרוב שלה והממשלה התפטרה ב-7 באוקטובר.
ב-2012 המפלגה חזרה לשלטון בראשותו של אנטוניס סמאראס וב-21 ביוני הוא מונה לשר הסדר הציבורי והגנת האזרח.
בתקופת כהונתו הנציבה לענייני פנים של הנציבות האירופית ססיליה מלמסטרם הטילה ביקורת על יוון בשל סירוב גדול של בקשות מקלט של פליטים מסוריה וכן בשל החזקת מהגרים שניסו להיכנס אליה בתנאים גרועים, תחומים שהיו תחת אחריות משרדו של דנדיאס.
בנוסף בתקופתו במשרד יזם מספר מהלכים נגד ההתחזקות של השחר הזהוב הימנית-קיצונית, ובין היתר יזם חוק למניעת מימון ממשלתי למפלגה.
ב-2014 בוצעו מספר חילופי שרים בממשלת סמאראס: ב-10 ביוני מונה לשר הפיתוח והתחרותיות וב-3 בנובמבר עבר למשרד ההגנה הלאומית.
בעקבות הבחירות בינואר 2015 הממשלה איבדה את הרוב שלה בפרלמנט והתפטרה ב-27 בינואר.
במהלך אותן בחירות דנדיאס עצמו עבר ממחוז הבחירה המסורתי שלו בקורפו למחוז הבחירה אתונה B , שכולל בעיקר פרוורים של אתונה, ושמר על מקומו בפרלמנט.
הוא שמר על מקומו גם בבחירות שנערכו בספטמבר באותה השנה.
לקראת הבחירות ב-2019 נעשתה רפורמה במחוזות הבחירה, שבעקבותיה דנדיאס עבר להתמודד במחוז הבחירה B3 שכולל את פרווריה הדרומיים של אתונה.
בבחירות עצמן שנערכו ב-7 ביולי 2019 הוא שמר על מקומו בפרלמנט, ובנוסף דמוקרטיה חדשה השיגה רוב מחדש והוקמה ממשלה בראשותו של קיריאקוס מיצוטאקיס.
ב-9 ביולי הוא מונה במסגרת הממשלה הזו לשר החוץ.