tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
Rhodes), איש צוות באוניית המחקר "דיסקברי" במהלך משלחת המחקר האנטארקטי הבריטית, האוסטרלית והניו זילנדית לאנטארקטיקה שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931.
הר קרדינל הוא הר בחצי האי טאבארין, שבקצהו הצפוני של חצי האי טריניטי שבקצה הצפון-מזרחי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
להר צורה חרוטית, וגובהו 680 מטרים מעל פני הים, הר קרדינל הוא ההר ה-2,455 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך מדרום להר טיילור;
ההר מתנשא מעל המוצא הצפון-מזרחי של מפרץ דוז.
ההר התגלה על ידי קבוצת מחקר בהנהגת יוהאן גונאר אנדרסון (J.
Gunnar Andersson), שהייתה חלק מהמשלחת השוודית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
ההר מופה לראשונה בשנת 1945 על משלחת סקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד אשר יצאה ממפרץ התקווה.
ההר נסקר בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1956.
בסמוך מדרום להר הוקמה תחנת מחקר ארגנטינאית בשם "מחסה עצמאות ארגנטינה" (Refugio Independéncia Argentina), מאחר שזו נחנכה ביום העצמאות של ארגנטינה - בתאריך 25 במאי.
ההר נקרא על שמו של סר אלן וולסי קרדינל, באותה עת מושל איי פוקלנד ומושל שטחי חסות איי פוקלנד.
הר קרדינל הוא הר גבוה, הממוקם בשיאו של רכס הרי סיירה נבדה שבצפון מדינת קליפורניה שבארצות הברית.
ההר ממוקם על הגבול בין מחוזות קליפורניה פרזנו ואיניו; וכן ההר ממוקם על הגבול בין אזור הטבע הבראשיתי ג'ון מיור לבין הפארק הלאומי קינגס קניון
גובהו של ההר 4,076 מטרים מעל פני הים, והוא ההר ה-94 בגובהו בקליפורניה.
ההר מתנשא לגובה של 173 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם 23 קילומטרים דרומית - דרום-מערבית מהעיירה ביג פיין; ו-2 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מהר ספליט.
שמו של ההר ניתן על ידי ג'ורג' ר' דייוויס (George R.
Davis), טופוגרף מטעם הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
לסלעים בראש ההר צבע ארגמני, המזכיר את הכיפה (גאלרו) האדומה שלובשים החשמנים בנצרות הקתולית.
אגם קרדינל הסמוך להר, נקרא על שמו של ההר.
הטיפוס הראשון לפסגת ההר בוצע על ידי ג'ורג' דאונינג, ג'וניור (George Downing, Jr) ב-11 באוגוסט 1922.
מאז ועד שנת 2021 נערכו 106 ניסיונות להעלות לפסגת ההר, חלק מניסיונות אלה לא צלחו.
הר רוברט סקוט הוא הר ברכס חבר העמים, שבהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך מדרום לרכס אבוני.
ההר ממוקם בין הר הארקורט והר קתלין, ומתנשא מעל צידו המזרחי של שפכו של קרחון בירדמור אל מדף הקרח רוס.
גובהו של ההר 1,000 מטרים מעל פני הים; הר רוברט סקוט הוא ההר ה-2,170 בגובהו באנטארקטיקה.
פסגת ההר שטוחה, ומכוסה שלג.
ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909, בפיקודו של ארנסט שקלטון.
שקלטון נתן להר את שמו.
שקלטון קרא להר על שמו של קפטן רוברט פ.
שקלטון השתתף במשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), בפיקודו של רוברט סקוט, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
הר קתלין הוא פסגה ברכס אבוני, שבקצה הצפוני של רכס חבר העמים, בהרי המלכה מוד, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 900 מטרים מעל פני הים, והוא הפסגה הגבוהה ביותר של רכס אבוני.
הר קתלין הוא ההר ה-2,258 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם במרכז רכס אבוני.
ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909, בפיקודו של סר ארנסט שקלטון.
שקלטון נתן להר את שמו, על שם אחותו הבכורה.
הר רבוט או הר ראבו הוא הר ברכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 3,335 מטרים מעל פני הים.
הר רבוט הוא ההר ה-130 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר הוא השלישי מבין שלושה הרים הממוקמים 83 קילומטרים ממערב למדף הקרח רוס, 55.5 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מהר מרקהאם, ו-5 קילומטרים ממערב להר לקוינט.
ההר נקרא על שמו של שארל ראבו (Charles Rabot), עורך כתב העת "הגאוגרפיה" (La Geographie), עלון החברה הגאוגרפית, אשר מקום מושבה בפריז בירת צרפת, וחוקר קרחונים ידוע באותה עת, ואחד מהתומכים של משלחת החקר של ז'אן-באטיסט שארקו - המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה - שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1908–1909.
הר קרילון הוא פסגה גבוהה ברכס פיירווד'ר, בשטחו של הפארק הלאומי גליישר ביי (מפרץ הקרחונים), באזור הדרומי ביותר של הרי סנט אליאס, במדינת אלסקה שבארצות הברית.
ההר ממוקם בקצה הדרומי ביותר של רכס פיירווד'ר.
גובהה של הפסגה 3,879 מטרים מעל פני הים; הר קרילון הוא ההר ה-51 בגובהו באלסקה.
הר קרילון הוא ההר ה-67 בגובהו באמריקה הצפונית.
ההר מתנשא לגובה של 2199 מטרים מעל סביבתו; הר קרילון הוא ההר ה-21 בהתנשאותו באלסקה.
הר קרילון ממוקם 32 קילומטרים מדרום-מזרח להר פיירווד'ר.
ההר קרילון ממוקם 16 קילומטרים ממזרח לראשו של מפרץ ליטויה (מפרצון היוצא ממפרץ אלסקה).
על ההר מצויים קרחון קרילון הצפוני (North Crillon Glacier) והדרומי (South Crillon Glacier), שניהם זורמים לכיוון מערב, ונשפכים אל מפרת ליטויה.
על המדרון הצפוני של ההר מצוי ראשה (מוצאה) של השלוחה הדרומית של קרחון ג'ונס הופקינס הנשפך לתוך מפרצון ג'ונס הופקינס, הנשפך אל מפרץ גליישר.
לרגלי המדרון המזרחי של הפסגה מצוי שדה קרח גדול, המהווה את ראשו (מוצאו) של קרחון בריידי - שהוא הדרומי ביותר מבין הקרחונים הגדולים של הרי סנט אליאס.
שמו של ההר ניתן לו על ידי מגלה הארצות הצרפתי, ז'אן-פרנסואה דה גאלאפ דה לא פרוס (Jean Francois de Galaup de la Perouse).
לה פרוס קרא להר על שמו של ידידו פלי-פרנסואה-דורות'ה דה ברטון, קומט דה קריון (רוזן קריון) (Felix-Francois-Dorothee de Bretton, Comte de Crillon).
הטיפוס הראשון המתועד לפסגת ההר, בוצע על ידי ברדפורד וושברן (Bradford Washburn), ו-הייץ'.
הר ראמנוס הוא בחוף פאלייר - חוף מחופי ארץ גרהאם שבצפון מזרח חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
במבט מכיוון מערב להר ראמנוס צורת פירמידה, המכוסה בעיקרה שלג.
גובהו של ההר 865 מטרים מעל פני הים.
הר ראמנוס ממוקם 3.7 קילומטרים צפונית-מזרחית מהר נמסיס, מצדו הצפוני של פיורד נני.
הר ראמנוס נסקר לראשונה בשנת 1936, על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם (BGLE), אשר חקרה את האזור בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
האזור נסקר מחדש בשנת 1947 על ידי סקר שטחי החסות של איי פוקלנד (FIDS).
שמו של ההר ניתן לו על ידי סקר שטחי החסות של איי פורלנד.
שמו ניתן לו, בזכות קרבתו להר נמסיס הסמוך.
הר נמסיס קרוי על שם האלה נמסיס, מהמיתולוגייה היוונית, לה היה מקדש ידוע באזור ראמנוס, באטיקה שביוון העתיקה.
הר רחבעם הוא הר בגובה 340 מטרים מעל פני הים בהרי אילת, בדרום הנגב.
ההר ממוקם כ־1.7 קילומטרים מגבול ישראל–מצרים וכשלושה קילומטרים ממערב לאילת.
את ההר מקיפים מספר נחלים: מצפון וממזרח נחל שלמה, מצפון נחל יהושפט ומדרום ומדרום-מזרח נחל רחבעם.
מצפון להר רחבעם נמצא הר יהושפט.
ההר בולט בצבע הלבן שלו על רקע הגבעות שסובבות אותו.
כמו הרים נוספים באזור, גם הר רחבעם קרוי על שם אחד ממלכי יהודה, רחבעם, בנו של שלמה המלך.
הוא גבוה ב-60 מטרים מנחל רחבעם, ושביל ישראל עובר מדרום לו.
הר רידולס הוא הר אנטארקטי המתנשא לגובה של 3,295 מטרים, וממוקם ישירות בראש קרחון רודולף בהרי ויקטורי של ארץ ויקטוריה.
שמו ניתן לו בידי קבוצת הגאולוגים של קרחון מרינר של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד של 1966–67, על שם ברוס וו.
רידולס, העוזר הגאולוגי של הקבוצה.
הר ראשין הוא הר בשומרון ושלוחה של רכס חומש.
הוא מתנשא לגובה של 515 מטרים מעל פני הים.
על ההר ממוקמת העיירה בלעא.
על פסגת ההר נמצא אתר ארכאולוגי מהתקופה הרומית, ח'רבת ראשין.
בין הר זה להר אילן חפרה האימפריה העות'מאנית את מנהרת רמין עבור מסילת השומרון של מסילת הרכבת החיג'אזית.
הר שולחן או הר טבלה הוא שטח אדמה מוגבה שראשו שטוח ומוקף מכל עבריו בצוקים תלולים.
הוא נקרא כך בשל דמיונו לשולחן.
הרי שולחן מאפיינים אזורים צחיחים, בעיקר בדרום-מערב ארצות הברית והם נוצרים בדרך כלל כאשר אדמה שהוגבהה בשל פעילות טקטונית נחשפה לרוח ולבליה.
בראש הרי שולחן ישנו סלע קשיח בשכבה אופקית.
בתהליך הבלייה הסלע הקשיח מתפקד ככיפה מגנה ששומרת על האזורים שבין ודיות או אזורים אחרים בהם הבלייה פעילה במיוחד.
דוגמאות להרי שולחן ניתן למצוא בספרד, צפון ודרום אפריקה ("הר השולחן"), אזורי ה-Bad Lands וקולורדו בצפון אמריקה, בשמורת קנאימה בוונצואלה, חצי האי ערב, הודו ואוסטרליה.
הר שולחן דומה לרמה (פלטו) אך קטן ממנה, ודומה גם לגבעה, אך גדול ממנה.
הר שְׁכַנְיָה הוא הר במערב הגליל התחתון.
שיא גובהו הוא 456 מטרים מעל פני הים ביישוב קורנית.
ההר נמצא בחלקו המערבי של רכס יוטבת - רכס שאורכו כ-14 ק"מ החוצה את הגליל התחתון.
על ההר שוכנים היישובים מנוף, שכניה וקורנית, שבתחום המועצה האזורית משגב (גוש שגב).
כמו כן, על ההר נמצא בית ספר יסודי לישובי האזור השייכים למועצה האזורית משגב אשר בו לומדים מעל 500 תלמידים בית הספר נמצא בין היישוב שכניה לקורנית.
ההר, כמו גם היישוב הסמוך שכניה ונחל שכניה היוצא ממנו, קרוי על שם משמר הכהונה שְׁכַנְיָה (המשמר העשירי מתוך 24), אשר ישב לפי המקורות בעיר המקראית והתלמודית כָּבוּל, המזוהה עם הכפר הסמוך כאבול, כפר ערבי גדול הנמצא במורדות ההר.
שמורת הטבע הנמצאת על ההר
בהר שמורת טבע שגודלה 3,360 דונם, המכוסה בחורש ים תיכוני.
בהר נמצאת מערה קארסטית, הקרויה מערת שכניה, המשמשת למשכן עטלפים נדירים וניתנת לכניסה רק בחודשי הקיץ והסתיו.
ההר הוכרז כשמורה בשל הימצאותו של הצמח הנדיר רצועית הגליל ממשפחת הסחלביים במקום.
במערת שכניה נתגלו בשנת 1990 עצמותיו של איש קק"ל ישראל בן זאב, שנרצח באוגוסט 1938 בידי בדואים מקומיים.
על ההר נבנתה טיילת שאורכה כ-800 מטרים.
הטיילת מתחילה בכניסה ליישוב שכניה ומסתיימת בכניסה ליישוב מנוף, כשלצידה שבילי הליכה, ליד שבילי ההליכה ישנם עצים ושיחים אשר נלקחו ממקומות אשר נשקפה סכנה לקיומם.
על הטיילת ישנה אנדרטה לזכר ישראל בן זאב, איש קק"ל אשר נרצח באוגוסט 1938 ומצפור לזכרו של שמעון רביד.
מהטיילת אפשר לראות את נופי הגליל המערבי, הר עצמון, את הרי נצרת ואת מפרץ חיפה.
ביום בו יש ראות טובה ניתן לראות גם את רמת הגולן ואת ראש הנקרה.
מהטיילת יוצא מסלול רגלי מעגלי העובר בתוך הרכס בחורש טבעי רב.
הר שלמה, שגובהו 705 מטר, הוא אחד ההרים העתיקים ביותר ברכס הרי אילת.
גילו נאמד במאות מיליוני שנים יותר מרוב ההרים הסובבים אותו.
הוא מוקדם בכ-500 מיליון שנים מהר יהורם הצמוד אליו.
ההר קרוי על שמו של שלמה המלך שהקים את המכרות במקום.
הר שלמה אמור היה להיות ההר הגבוה ביותר מבין ההרים שנקראו על שם אחד ממלכי יהודה, אך המלך חזקיהו זכה שעל שמו יקרא הר גבוה משל שלמה, זאת כיוון שבימיו של חזקיהו הוחזרה השליטה של ממלכת יהודה לאזור זה, לאחר מרידה ממושכת של האדומים.
ההר עשוי מסלעים מגמטיים ומותמרים ולכן צבעו שחור.
פסגתו של ההר מחוברת בשבילים מסומנים להר יהורם, לנחל שלמה ולכביש 12, וכן לנחל נטפים.
השבילים המסומנים בהר שלמה מאופיינים בתלילות חדה במיוחד, עקב מבנהו הכללי של ההר.
בשביל המסומן המחבר את נחל שלמה ואת הר יהורם לפסגת ההר הותקנו בתחילת שנות ה-2000 מעקות מתכת המקלים על העלייה והירידה.
בשביל המסומן המחבר את נחל נטפים לפסגת ההר הותקנו כבר קודם לכן עזרי מתכת שונים המקלים על העלייה והירידה ב-10 מקומות שונים, ובמהלך השנים שופרו אותם עזרים באופן המקל עוד את העלייה והירידה.
גם אחרי כל אותם שיפורים, מדובר במסלול תלול ומסוכן למיטיבי לכת בלבד.
מסלולי הר שלמה מתאימים לנוסעים בתחבורה ציבורית, עקב קרבתו הרבה לעיר אילת וכן למסלול קו 392 הנוסע בהרי אילת.
הר רֶיינְיֵיר הוא הר געש במחוז פירס של מדינת וושינגטון, כ-87 ק"מ דרומית-מזרחית לסיאטל, בארצות הברית.
ריינייר הוא ההר הגבוה ביותר ברכס הקסקייד ומתנשא לגובה 4,392 מטר.
שכבת הלבה המוקדמת ביותר היא בת 840,000 שנה.
בפסגתו שני לועות געשיים בקוטר של כ-300 מ' כל אחד.
אגם לוע קטן – הגבוה באמריקה הצפונית (4,329 מ') – שוכן מתחת לשכבת הקרח בחלקו התחתון של הלוע המערבי, והוא נגיש רק דרך המערות.
במטרה להגן על הנוף ולספק הנאה כמו גם לתרום להגדלת מספר הנוסעים במסילת הרכבת ולעסקים המקומיים, הוחלט ב-2 במרץ 1899 להכריז על ההר כפארק לאומי בשם הפארק הלאומי הר ריינייר.
הכרזה זו של נשיא ארצות הברית, ויליאם מקינלי הפכה את הר ריינייר לפארק הלאומי החמישי בארצות הברית.
שטח הפארק הוא כ-950 קמ"ר.
נמצאים בו 26 קרחונים, בהם קרחון קרבון (Carbon Glacier) שהוא הקרחון הגדול ביותר ב-48 המדינות הדרומיות של ארצות הברית (Contiguous United States).
הר שיפון הוא הר געש רדום ברמת הגולן הנמצא כקילומטר מדרום לקיבוץ אורטל וכ-4 קילומטרים צפונית מזרחית לנפח.
והוא ההר הדרומי מערבי שבקבוצת הרי הגעש בצפון הגולן.
גובהו 971 מ' והוא מתנשא מעל סביבתו כ-150 מטרים.
בערבית הוא נקרא תל אבו ח'נזיר, כלומר תל אבי החזיר, כינוי ערבי לשד טוב המופיע בפתאומיות ממעמקי האדמה לעזרת עוברי אורח במצוקה ומשום חזירי הבר הנפוצים באזור זה.
בעברית הוא קרוי על שם צמח שיפון ההרים, הצומח באזור.
מסופר כי אהרן אהרנסון, אשר גילה את "אם החיטה", חקר את צמח השיפון הגדל באזור.
מפסגת ההר תצפית אל הגולן, הגליל והחרמון.
בשנת 2011 נחנך על פסגת התל תיאטרון אבן הצופה לכיוון סוריה.
התיאטרון שנועד להנציח את פעולתה של חטיבת המילואים 679 במלחמת יום הכיפורים, צופה ממרומי התל על גזרת הלחימה בה השתתפה החטיבה בימי הבלימה בראשית המלחמה.
הר רם הוא הר געש רדום בצפון רמת הגולן.
שמו בערבית תל סדר אל-ערוס, והוא מכונה גם תל אל-עמוריה.
ההר הוא הצפוני ביותר בקו התלים הישראלי, והוא שוכן דרומית למג'דל שמס, צפונית-מזרחית לבריכת רם וצפונית להר כרמים.
להר שתי פסגות – המערבית בגובה של 1,182 מטר מעל פני הים, והמזרחית בגובה של 1,185 מטר, על ההר נמצאים שטחים חקלאיים של הכפרים הדרוזים מג'דל שמס ומסעדה.
במורדו המזרחי, נמצא הגבול בין ישראל לסוריה.
הר שנאן או שייח' עבאד הוא שמו של ההר הגבוה בהרי נפתלי שבגליל העליון.
ההר, שגובהו 902 מטר מעל פני הים, ממוקם ברכס רמים, ועל פסגתו עובר הגבול בין ישראל ללבנון (הקו הכחול).
מקור שמו העברי של ההר בפרק ס"ח בספר תהילים.
על פסגת ההר שוכן מוצב ציפורן של צה"ל.
ב-22 באוקטובר 1948, בעת ההפוגה השנייה, נכבש המשלט שעל הר שנאן על ידי צבא ההצלה של קאוקג'י.
לכוח הערבי הייתה עדיפות מספרית והיחידה הישראלית הקטנה שהייתה עליו נאלצה לסגת.
לאחר הכיבוש נפתחה אש מההר לכיוון קיבוץ מנרה הסמוך שנשאר מנותק מכוחות צה"ל.
בשלב זה הוחש כוח של חטיבת כרמלי מדרום, מכיוון מצודת כ"ח.
הכוח נתקל בכוחות ערביים, ובקרב שהתפתח ננטשו רוב כלי הרכב המשוריינים וכלי הנשק נפלו שלל.
כמה לוחמים נפלו בשבי באירוע זה.
למחרת, התגבש כוח של גדוד 22 מחטיבת כרמלי יחד עם אנשי מנרה ואנשי חי"מ על מנת לתקוף את ההר שהייתה לו חשיבות אסטרטגית ממעלה ראשונה.
במסגרת המתקפה הישראלית, שכונתה מבצע יעל, ספג הכוח הישראלי אבדות ונאלץ לסגת.
כוח ההצלה המשיך להשתלט על נקודות מפתח לאורך רכס הרי נפתלי, ולא נענה לבקשת משקיפי האו"ם לסגת מהנקודות שתפס בעת ההפוגה.
בעקבות הסירוב חודשה הלחימה בזירה הצפונית על ידי צה"ל, והר שנאן נכבש ללא קרב במסגרת מבצע חירם בסוף אוקטובר 1948.
בעקבות מלחמת לבנון הראשונה הוקם על פסגת ההר מוצב של צה"ל בשם ציפורן.
המוצב הוקם ברובו מעבר לקו הגבול הבין-לאומי בשטח לבנון.
עם השנים הפך למוצב הגדול ביותר של צה"ל על רכס רמים, תחת אחריות עוצבת חירם.
המוצב אויש על ידי פלוגות מחטיבת הצנחנים וגולני לסירוגין, בדרך כלל פלוגות מסלול, צוות מיחידת הגששים, כוח טנקים, צוות של חיילות שהפעיל מכ"ם קשת, שישב בו באופן קבוע וצוות קשת נוסף, מדלג, שהיה יוצא מהמוצב למארב גדר בנקודה סמוכה, שכן ממנה היה תמיד חשש לחדירות לתוך ישראל.
בעת הנסיגה מרצועת הביטחון הופגז המוצב על ידי החזבאללה.
ב-29 במאי 2000, פוצץ צה"ל את המוצב משום שהיה ברובו ממוקם בצד הלבנוני של הגבול.
המוצב נבנה מחדש, כך שכולו בשטח ישראל, כמבצר בטון בן שש קומות (שלוש מהן תת-קרקעיות).
בצידו הלבנוני התמקם כוח יוניפי"ל של האו"ם במטרה לשמור על השלום באזור.
על פסגת ההר נמצא מבנה קבר קדום.
הקבר זוהה לראשונה במחצית השנייה של המאה ה-20 עם האמורא רב אשי או עם בנו, מר בר רב אשי, בעקבות מסורת יהודית המתארת את קבורתו באזור אחר הקרוב גם הוא לגבול.
על פי מסורת מוסלמית מיוחס הקבר לשייח' עבאד, וזה גם שמו הערבי של ההר (الشيخ عباد).
בשנת 1972 דיווח חוקר ארץ ישראל צבי אילן על קיום שילוט המציין "קבר ר' אשי" בהר שנאן.
בניגוד למסורות המוקדמות שהתייחסו לאזור אחר, בהר שנאן יוחס הקבר רק לדמות אחת – רב אשי (או לבנו).
בשנת 1990 הוקם ושופץ הקבר בהר שנאן על ידי ארגון "קדמונינו" במסגרת פרויקט שימור אתרי מורשת.
בתחילת המאה ה-21 חל שינוי בייחוס הקבר, כאשר החלו לסמנו כקברו של מר טביומי בר רב אשי, בנו של רב אשי.
מחקר מקיף משנת 2007, שנערך על ידי החוקרים הרצברג, סטפנסקי וגבאי, קבע כי המיקום בהר שנאן "רחוק מאוד מהמיקום אותו ציינו עולי הרגל, ואינו שייך כלל לא לבניאס ולא לאזור הבניאס".
על פי ניתוח כתבי המסעות ההיסטוריים, החוקרים הציעו שהקבר המקורי שאליו התייחסו המקורות ממוקם במקאם נבי אל-ח'דר שבבניאס (מעל מערת בניאס), מקום המקודש כיום לעדה הדרוזית, המיוחס לאליהו הנביא.
לפיכך, "ועד אהלי צדיקים" סימן את המקום המזוהה על פי המסורת כקברם של האמוראים (רב אשי, רב פפא ובניו, רבא, אביי ובניו, רב ביבי ורב שימי) במקאם נבי אל-ח'דר.
מחקר שפורסם במרץ 2025 על ידי החוקר דייוויד שפירו, שעסק בפולמוס סביב מיקום הקבר בתקופת מלחמת חרבות ברזל, מציג סקירה היסטורית של המסורות הקשורות למקום.
המחקר מצביע על כך שהמסורת היהודית אודות קבורתם של האמוראים רב פפא, רב אשי ובניו של אביי בסמוך ל"מערת פמיאס" (אזור בניאס), מתועדת לראשונה רק במפנה המאות ה-14 וה-15. תיעוד מהמאה ה-16, המיוחס למקור מהמאה ה-15, מזכיר לראשונה גם את המסורת שלפיה באזור זה התרחש מעמד ברית בין הבתרים.
שפירו טוען במחקרו כי ההיתכנות לקיומו של ידע היסטורי מהימן אודות מקום קבורתו של רב אשי היא אפסית.
הוא מבקר את הזיהוי המייחס את קברו להר שנאן, זיהוי שהתפתח רק במחצית השנייה של המאה ה-20. לעומת זאת, שפירו מציין כי אם יש לייחס משמעות כלשהי, יש להתייחס למסורת הקדומה יותר המקשרת את קברו עם אלו של אישים נוספים באזור בניאס, ובכך תומך במסקנותיהם של הרצברג, סטפנסקי וגבאי.
עם זאת, הוא מדגיש כי גם מסורת זו (בבניאס) היא בעלת חשיבות מבחינה מסורתית בלבד, וחסרת כל ערך היסטורי ממשי.
בהתייחסותו לטענות השוללות את אפשרות קבורתו של רב אשי בארץ ישראל בשל העובדה שנפטר בבבל, שפירו מציין כי אין בכך כדי לשלול לחלוטין את האפשרות, שכן קיימות עדויות בתלמוד על העלאת גופותיהם של חכמים בני דורו לקבורה בארץ ישראל.
הקבר היה אחת מנקודות המחלוקת האחרונות בין ישראל ללבנון, לאחר נסיגת צה"ל מלבנון ב-2000. שליח האו"ם טריה לארסן הציע לחלק את הקבר בין ישראל ללבנון בצורה שתאפשר גישה לשני העמים וכך בוצע.
עד נסיגת ישראל מדרום לבנון היה הקבר כולו בשליטת ישראל, והתאפשרה גישה חופשית של יהודים למקום.
לאחר הנסיגה חולק השטח בין ישראל ללבנון.
זמן קצר לאחר מכן התמקם חזבאללה ליד הגדר, וצה"ל מנע הגעת יהודים לקבר מחשש לחייהם, עד מלחמת לבנון השנייה, אז הורחק חזבאללה מהאזור.
באמצע הקבר היה גדר תיל החוצצת בין צידו הישראלי לצידו הלבנוני, עד מלחמת חרבות ברזל.
בפשיטה של צה"ל במלחמה על אזור הכפרים בלבנון נכבש ההר כולו, מצידו הישראלי של הקבר הוקם מוצב של צה"ל, האזור מוגדר "שטח צבאי" והכניסה אליו מתאפשרת בתאום ביטחוני.
ארגון "יסוד עולם" מארגן עליות המוניות לקבר בחנוכה.
במספר מקרים נכנסו קבוצות מתפללים ללא אישור.
במלחמת חרבות ברזל כבש צה"ל שטחים שולטים בדרום לבנון, בין היתר באזור ההר.
במהלך הפסקת האש היו מספר אירועים שבהם ניסו חרדים לבקר בהר ואף הצליחו לעבור את הגבול.
בפברואר 2025, יידו המבקרים החסידים אבנים כלפי כוח צה"ל, ובעזרת המשטרה נעצרו ארבעה.
ב-7 במרץ 2025 התאפשרה כניסה מסודרת של כ-300 חסידי ברסלב לתפילה בקבר רב אשי בתיאום עם הצבא, כאשר צה"ל מחזיק כעת בכל מתחם הקבר הסמוך לאחד ממוצבי צה"ל באזור החיץ עם לבנון, לאחר הפסקת האש בזירת לבנון במלחמת חרבות ברזל.
הַר רָמוֹן , פסגה בהר הנגב בגובה 1,037 מטר מעל פני הים.
פסגת הר רמון היא הגבוהה בפסגות הר הנגב.
ההר הוא חלק מקמר רמון העולה מגובה 250 מטר עד פסגתו בגובה 1,037 מטר.
בפסגת ההר ישנה תצפית רחבה אל כל פסגות מערב הנגב, למכתש רמון ובתנאי ראות טובים להרי אדום שמעבר לגבול עם ירדן.
על פסגת ההר נמצא שדה של רגמים, שהם גלי אבנים אשר שימשו לקבורה (טומולי) מתקופת הברונזה התיכונה.
בקרבת הרגמים עובר "קו-K" שהוא מעין קיר נמוך הבנוי מאבנים, שאורכו 4.6 ק"מ.
קו זה מתגבר על מכשולים טופוגרפיים ושומר על כיוון מזרח-מערב.
הוא קישר בין היישובים בהר רמון לבין היישוב בהר רומם.
מניחים שהקו וקווים נוספים הדומים לו המצויים בנגב, מעידים על פעילות פולחנית קדומה שהייתה קשורה בקבורה.
סמוך לפסגת ההר נמצא תחילתו של נחל ניצנה, ובקרבתו בור חמת, בורות לוץ ומעלה ערוד.
הגישה אל ההר היא בדרך עפר סלולה היוצאת מכביש 171.
במהלך מבצע עובדה חנה כוח של חטיבת הנגב על הר רמון בדרך לאילת.
הקור העז ששרר על ההר הקפיא את המשאיות של הכוח וגרם לעיכובים בהתקדמות.
לאחר התרסקות מעבורת החלל קולומביה ב-2003, הוקם בהר מצפור קרני רמון ובו אנדרטה לזכר צוות המעבורת.
הר שוֹקֵף הוא הר ברכס הכרמל.
פסגתו – המגיעה ל-497 מטר מעל פני הים – היא הנקודה הגבוהה ביותר בכרמל התיכון, המשתרע מדרום לנחל אורן.
ההר נמצא על גבי שלוחה בין נחל אורן מצפון ונחל בוסתן מדרום, שעל אף גובהה – 480-450 מטרים – היא בולטת אך במעט מעל סביבתה.
ההר בנוי מקירטון חווארי והקרקע המצויה באזור היא רנדזינה.
ההר נמצא ב"גן לאומי שוקף" המשתרע על שטח של 4,000 דונם וכולל גם את חורבת שוקף מדרום למרגלות ההר ואת נחל בוסתן העליון.
גן לאומי זה הוא חלק מפארק הכרמל.
מסלולו של שביל ישראל עובר בשטח ההר ומגיע עד לפסגה, שם נמצאים שרידיו של מבנה הרוס.
מפסגת ההר ניתן להשקיף על היישובים ניר עציון, עתלית, בית אורן, דלית אל-כרמל ועספיא, וכן על חוף דור, אוניברסיטת חיפה והר טללים ומספר שכונות בחיפה.
ההר הוא אתר פריחה של אירוס הסרגל, ערבז סוככני, סחלב פרפרני, סחלב שלוש שיניים, דבורנית דינסמור, דבורנית צהובה.
ניתן לראות את הפריחה בפסגת ההר ומדרום מזרח לפסגה.
באזור נמצאות קרקעות בבעלות פרטית, רובן של תושבי דלית אל כרמל וקרקעות נוספות בבעלות יהודית.
בשנת 2005 אושרה תוכנית להפקיע 4,123 דונם בהר שוקף ובנחל בוסתן לטובת הגן הלאומי.
בחודש אוגוסט 2007 אישרה ועדת המשנה לעררים במועצה הארצית לתכנון ובנייה את ההחלטה, במסגרתה הושארו 600 דונם לשימושים חקלאיים.
המקום היה מיושב במאה ה-19 על ידי דרוזים.
במקום נמצאו שרידי קירות ועדויות לעיבוד חקלאי, ובין שרידי החורבה נמצאו ממצאים ארכאולוגים מתקופות שונות: כלי צור נאוליתיים וכלקוליתיים וחרסים מהתקופה ההלניסטית, הרומית, הביזנטית והערבית.
בנוסף נמצאו במקום שני ריכוזים של גומות.
ממערב לה מצויים שרידי מחצבה קדומה הכוללת שתי מערות קבורה.
במורדות המערביים של הר שוקף נמצאת חורבת רקית מהתקופה הרומית-ביזנטית.
בשרפה בכרמל בחודש דצמבר 2010 נשרף חלק גדול מהגן הלאומי שוקף.
הר שלום היא שכונה אמידה וותיקה בבני ברק.
השכונה נוסדה בסוף 1934, בידי משה רוזנפלד מלוקסמבורג, שמכר את המגרשים בה לחברי "המזרחי" ולעולים מגרמניה.
השכונה בנויה על גבעה שמתחתיה נמצאים בית עיריית בני ברק וגן עקיבא גור ברחוב ירושלים.
הכניסה לשכונה היא מרחוב חברון.
הכביש החד סטרי עולה לראש הגבעה, מקיף את השכונה ויורד בחזרה לכניסה.
השמות הקודמים של הדרך הזאת - רחוב נווה יעקב ורחוב הארזים, הוחלפו לרחוב הרב שמידמן ורחוב האדמו"ר מרוז'ין.
בעבר שכן בשכונה בית ההבראה "נוה הלל" ע"ש הלל יפה.
הבתים ברובם צמודי קרקע ומטופחים והכביש סלול כרחוב הולנדי.
בנקודה הגבוהה נמצא "מצפה עקיבא גור" וממנו תצפית על גן עקיבא גור.
שביל סלול מתפתל ויורד מהמצפה לגן.
חלק מתושבי השכונה הם ממעמד סוציו אקונומי גבוה.
בשכונה התגורר הרב רפאל הלפרין.
בשנת 2006 ניהלו תושבי הר שלום, מאבק משפטי נגד בניית ישיבה של חסידי גור עם כולל אברכים ופנימייה.
לבסוף הגיעו תושבי השכונה להסדר עם הנהלת הישיבה והישיבה נבנתה אך עם תנאים מסוימים.
הר שגיא (שם בערבית: ג'בל א-סָמָאוָוה) הוא הר דמוי טרפז בגובה של 996 מטר מעל לגובה פני הים במערב הר הנגב, והוא ההר השלישי בגובהו באזור זה לאחר הר רמון והר חריף.
הר שגיא הוא הר משאר גדול הבנוי מסלע גיר מתקופת האאוקן.
אורך במתו כ-4 ק"מ ורוחבה המרבי הוא קילומטר אחד.
על במת ההר עובר כביש הגבול.
ההר שוכן קרוב לגבול ישראל-מצרים ולכן מהווה יעד אסטרטגי.
בהר שוכן מחנה צה"ל של חטיבת פארן, האחראי לביטחון שוטף ולהגנה על יישובי הסביבה ברמת נגב.
ההר מהווה חלק מקו פרשת המים באזור הר הנגב המערבי.
הנחלים המנקזים אותו ממזרח - נחל יפרוק בצפון מזרח ונחל שגיא בדרום מזרח - שייכים לאגן הניקוז של נחל פארן.
הנחלים המנקזים את מורדותיו המערביים שייכים לאגן הניקוז של ואדי אל עריש.
הדרך שנסללה אל אזור הר שגיא ואל פסגתו מבוססת על דרך הפטרולים שכונתה "דרך יאיר", על שם יאיר פלד שפיקד ב-1958 על סלילת הדרך מראש מעלה אילת ועד אזור כרם שלום.
ב-3 ביוני 2023 התרחש באזור ההר פיגוע הירי בגבול ישראל–מצרים בו נרצחו 3 חיילי צה"ל על ידי שוטר מצרי שהסתנן מהגבול ופצע לוחם נוסף באורח קל.
הר שאול הוא אחד ההרים ברכס הגלבוע.
גובהו של ההר 302 מטר מעל פני הים, והוא מצוי כ-3 ק"מ מדרום מערב לקיבוץ עין חרוד מאוחד ועין חרוד איחוד ומתנשא מעל לעמק חרוד וכלול בתחומי שמורת הגלבוע.
השם "הר שאול" נקרא על שמו של שאול המלך שנלחם בגלבוע.
בפסגת ההר מצויה נקודת תצפית ושביל הליכה כחול, אשר מהם ניתן להשקיף על עמק חרוד, עמק חרוד, עמק בית שאן, רמת יששכר, הר תבור, גבעת המורה, הרי נצרת, רמת הגולן והחרמון.
מרחבת התצפית שעל ההר ישנה נקודת המראה למצנחים.
בהר שאול גדל אירוס הגלבוע, מין אירוס המיוחד לרכס הגלבוע.
הר שאול, כמו רוב הרי הגלבוע, מכוסה יערות שניטעו בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 בידי הקרן הקיימת לישראל.
הר שֶׁלטוֹן הוא הר הממוקם מערבית למוצאו של קרחון ראסטורפר, במזרח רכס הומראן בהרי האדמירליות שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,485 מטרים מעל פני הים.
ההר מופה לראשונה על ידי משלחת החקר של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרי מחקר ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1963.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם ג'ון אי שלטון (John E.
Shelton), שהיה מטאורולוג בתחנת האלט במסגרת תוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית בין השנים 1964–1965.
הר רפיד הוא הר בפרוזדור ירושלים.
הוא נמצא כשני ק"מ מצפון־מערב לאבו גוש וכקילומטר אחד צפונית־מערבית לקיבוץ מעלה החמישה.
נמצאים לידו שרידי יישוב כפרי מן התקופה הבניזנטית.
מקור השם בחורבת רפיד (ח'ירבאת ראפידיה) הנמצאת בראש ההר.
בחורבה נמצאו שרידים של כ־20 מבנים, שלושה בורות מים, מערת קבורה ומתקנים חקלאיים חצובים בסלע מן ההר.
מן ההר, החולש מגובה רב על עמק נחל כפירה ועל עין כפירה, יש תצפית על הסביבה, על תל כפירה שמעליו, שלוחות הרי בנימין ומישור החוף.
ההר נמצא במגע עם אזור החיץ לשעבר (בגדה המערבית) אשר הפריד בין השטח שבשליטת ירדן לשטח שבשליטת ישראל עד 1967.
הר שארלטון ׁ הוא הר ברכסי המלכה אליזבת, בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי ג'ספר, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של ההר 3,217 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה 197 מטרים מעל סביבתו.
הראשונים שטיפסו על ההר היו ו.
שם ההר ניתן לו על ידי מרי שייפר בשנת 1911. ההר נקרא על שם ה.
Charlton), שהיה עובד של ה-Grand Trunk Pacific Railway, ומימן בשנת 1911 משלחת חקר לאזור אגם מאליין.
הר שורט הוא הר הממוקם כ-2 קילומטרים מזרחית להר סקאלפטשר בחלקו העליון של קרחון רניק, באנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,110 מטרים מעל פני הים.
ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם סגן-אלוף ג'ון ס.
Short), מפקד בצי האמריקאי במהלך מבצע הקפאה עמוקה (Operation Deep Freeze) בין השנים 1967–1968.
הר שחורת הוא חלק מרכס הרי אילת, ונמצא בין נחל שחורת לנחל רודד.
הוא נקרא כך בשל הסלעים השחורים הנמצאים בחלקו התחתון ותוחמים את נחל שחורת העובר למרגלותיו.
הר שחורת הוא גוש נטוי המופרד בכל עבריו בקווי שבירה.
חציו מורכב בעיקר מסלעי גיר ימיים ואילו חציו השני עשוי סלעי יסוד.
המדרון הצפוני של ההר יורד בשיפוע מתון יחסית אל נחל שחורת ואילו מדרונו הדרומי צונח אל נחל רודד.
בבסיסו של ההר יש שכבות אבן חול צבעונית.
נקודתו הגבוהה ביותר של ההר מתנשאת לגובה של כ-586 מטרים מעל פני הים.
בחלקו הגבוה של ההר נמצאת נקודה לתצפית אזורית מקיפה שכוללת את הרי אדום, דרום הערבה, הרי אילת, מפרץ אילת והערים עקבה ואילת.
בצפון נחסם הנוף על ידי קו הרכס של הר שלמה והר יהורם.
ממזרח אפשר לראות את חלקה הדרומי של הערבה ואת הרי אדום.
התצפית מזרחה מתחילה ממורדות ההר וממשיכה לאזור מרכז הערבה-שמחולק באזור זה למספר עמקים (מלחות).
מעבר למלחת עברונה אפשר לראות את נמל התעופה הירדני בבירור, מדרום לנמל ומעליו נמצאת גבעת ג'בל בקר שהיא אחת מהפסגות הגבוהות בירדן.
במורדות ההר, מדרום לשדה התעופה הירדני, נראית העיר עקבה שבתיה נבנו על גבי נחל ואדי אל-יתם התוחם את ג'בל בקר מדרומו.
הר שיפס פרואו הוא הר בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
ההר ממוקם בסמוך לעיירה קנמור.
גובהו של ההר הוא 2,607 מטרים מעל פני הים.
ביחס לסביבתו הקרובה ההר מתנשא לגובה של 107 מטרים.
ההר נקרא בשם זה בשל צורתו, הדומה לחרטום של ספינה.
הר שגוב הוא הר עשוי סלעי גיר בהרי אילת, על גבול ישראל עם מצרים כ־8 ק"מ מצפון להר שני, ומערבית לכביש 12. להר 4 פסגות מצפון לדרום, שהמרחק ביניהן כ-1.5 ק"מ.
הגבוהה בהן היא הפסגה הדרומית בגובה 881 מטר מעל פני הים והיא הפסגה הגבוהה ביותר בהרי אילת שבשטח ישראל לאחר 1979 (הסכם השלום עם מצרים והעברת חצי האי סיני לידי המצרים) ועליה נמצאת אנטנה.
אל פסגת ההר עולה דרך עפר מסומנת שחור שהיא הסתעפות של הכביש מעובדה לעין נטפים.
האקלים באזור מדברי וצחיח, וכמות המשקעים קטנה מ-100 מ"מ בשנה.
מצפון להר צומח אוג קוצני.
מחלקו המערבי של ההר יורד לכיוון צפון נחל שגוב.
הר ריסר-לארסן או הר רייסר-לארסן הוא הר בולט בקצה הצפון-מערבי של הרי טולה בצד המזרחי של מפרץ אמונדסן בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 870 מטרים מעל פני הים.
ההר התגלה ב-14 בינואר או ב-15 בינואר 1930 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה בפיקודו של דאגלס מוסון.
קבוצת מחקר של משלחת הסקר, בפיקודו של פיליפ לו (Phillip Law) הגיעה אל ההר ב-14 בפברואר 1958.
שמו של ההר ניתן לו בינואר 1930 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, שחקרה את האזור בפיקודו של דאגלס מוסון.
מוסון קרא להר על שמו של קפטן היילמאר ריסר-לארסן, שהיה מנהיג המשלחת הנורווגית שחקרה את האזור בספינה נורווגיה (Norvegia) באותה שנה.
הר שומאן הוא הר בדרום מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 600 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-4,916 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם בחצי האי בטהובן, 3 קילומטרים צפונית - מזרחית לגבעת שופן.
ההר ממוקם בבסיסו של מפרצון ברהמס.
ההר נקרא על שמו של המלחין הגרמני רוברט שומאן; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
הר ריצ 'רדסון הוא הר בחלק הדרומי של הרי פוסדיק, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך מערבית למעבר ריס; 5 קילומטרים דרומית להר קולומבו.
גובהו של ההר 701 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-4,727 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר התגלה בטיסה של משלחת השירות האנטארקטי של ארצות הברית, שיצאה מבסיס וסט (West Base).
ההר נקרא על שמו של האריסון ה.
Richardson), שהיה צופה מטאורולוגיה, וחבר משלחת החקר הביולוגית אשר חקרה את אזור הר ריצ'רדסון בשנת 1940.
הר ריצ'רדסון הוא ההר הגבוה ביותר של רכס סלייט הממוקם לצד פסגת פיקה בפארק הלאומי באנף שבאלברטה, קנדה.
ההר נקרא בשנת 1859 על ידי ג'יימס הקטור על שמו של סר ג'ון ריצ'רדסון שהיה המנתח והנטורליסט של הספינה במהלך מסעותיו של ג'ון פרנקלין בשנים 1819 ו־1825 לאזור הארקטי.
אתר הנופש לייק לואיז מפותח על מורדותיו הדרומיים של מרלין רידג', וכולל את הר ריצ'רדסון, פסגת פטרמיגן, פסגת פיקה.
אתר קמפינג נמצא למרגלות ההר, סמוך לאגם הידן.
העלייה הראשונה נערכה בשנת 1911 על ידי ל.
דלפילד שהונחה על ידי אדוארד פוז הבן.
מסלול הטיפוס בזחילה (מדורג קל/בינוני) מתחיל מאגם הידן ועולה במורדות הדרומיים לראש.
האתגר האמיתי היחיד בעלייה הם כמה ערוצי חצץ מעל האגם.
חצייה אל פסגת פיקה יכולה להתבצע דרך אוכף ריצ'רדסון-פיקה והרכס המערבי, אולם משימה זו קשה בהרבה.
הר שייפלס הוא הר באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם ממערב לראשו של הר בולהאם.
גובהו של ההר 2,740 מטרים מעל פני הים; הר שייפלס הוא ההר ה-394 בגובהו באנטארקטיה.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1957 על ידי מחלקת הסקר הצפונית הניו זילנדית (the New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
שמו של ההר הוא תיאורי.
מחלק הסקר הקימה תחנת סקר בראשו של ההר ב-27 בדצמבר 1957.
להר אין צורה ברורה (היינו הוא אינו מעגלי, או פרימידלי).
באנגלית "שייפלס" משמעו "חסר צורה".
הר שולדר או הר שואולדר הוא הר נישא סלעי, ברכס קירקווד, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
המדרון הדרומי של ההר הוא מצוק סלע גבוה בצורת משולש.
גובהו של ההר 1,000 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-4,081 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם מצידו הצפוני של קרחון פריי התחתון, ובסמוך מדרום להר קריק.
ההר מופה על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית (New Zealand Northern Survey Party), של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
משלחת הסקר הניו זילנדית הקימה תחנת סקר על פסגת ההר ב-28 באוקטובר 1957.
משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית נתנה להר את שמו בשנת 1957.
להר צורת "כתף" ולכן הוא נקרא בשם זה.
הר רייזינג וולף הוא הר ברכס לואיס, בשטח הפארק הלאומי גליישר, במחוז גליישר במדינת מונטנה שבארצות הברית.
גובהו של ההר 2,901 מטרים מעל פני הים; הר רייזינג וולף הוא ההר ה-388 בגובהו במדינת מונטנה, וההר ה-7,264 בגובהו בארצות הברית.
הר רייזינג וולף מתנשא לגובה של 876 מטרים מעל סביבתו, והוא ההר ה-56 בהתנשאותו במדינת מונטנה.
ההר ממוקם בחלק הדרום-מזרחי של הפארק הלאומי גליישר, ומתנשא מעל אזור אגם טו מדיסן שבסמוך מדרום לו.
שבט הבלאקפוט, אשר גר באזור הפארק, האמין כי האזור הוא אתר מקודש.
השבט קרא להר בשם "מהרויי-אופואשין" שמשמעו "הדרך בה עולה הזאב".
שמו הנוכחי של ההר הוא תרגום של שם זה.
"רייזינג וולף" משמעו באנגלית: "הזאב המתרומם" או "הזאב העולה".
הטיפוס הראשון המתועד לפסגת הר רייזינג וולף בוצע בשנת 1923, על ידי נורמן קלייד (Norman Clyde).
בדומה להרים אחרים בשטח הפארק הלאומי גליישר, הר רייזינג וולף מורכב מסלעי משקע שמקורם החל מתקופת הפרקמבריון ועד תקופת היורה.
סלעי משקע אלה נוצרו בים רדוד נוצר שהיה באתר עד לפני 170 מיליון שנים, כאשר העתק לואיס דחף לוח סלע ענק (שעוביו 4.8 קילומטרים, אורכו 260 קילומטרים, ורוחבו 80 קילומטרים) מתקופת הפריקמבריון, מעל סלעים צעירים יותר מתקופת הקרטיקון.
הר שארפ הוא הר בחלקו הצפוני של רכס סנטינל המהווה את מחציתם הצפונית של הרי אלזוורת' בארץ אלזוורת' במערב אנטארקטיקה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר מעל 3,359 מטרים מעל פני הים, גובהו של ההר 3,000 מטרים מעל פני הים}, והוא ההר ה-237 בגובהו באנטארקטיקה.
הר שארפ ממוקם 3.2 קילומטרים דרומית--מזרחית מהר בארדן;
הר שארפ מתנשא מעל קרחון ז'נדה שמצפון לו, ומעל קרחון סאבאזיוס שממזרח לו.
ההר מופה לראשונה על ידי משלחת מרי בירד לנד לחציית אנטארקטיקה ( Marie Byrd Land Traverse party), אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958, בפיקודו של צ'ארלס ר.
משלחת מרי בירד נתנה להר את שמו.
המשלחת קראה להר על שם פרופסור רוברט פיליפ שארפ (Robert Phillip Sharp), חבר בפאנל הטכני לחקר הקרחונים (the Technical Panel on Glaciology), חלק מהוועדה הלאומית של ארצות הברית ( U.S.
National Committee), במסגרת השנה הגיאופיזית הבינלאומית (IGY).
הר ריס הוא הר שפסגתו חשופה מקרח, ברמת קונדופריי, בצידו הדרומי של חצי האי טריניטי, באזור ארץ גרהאם של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
הר ריס ממוקם 7 קילומטרים ממערב לנקודת פיט;
הר ריס ממוקם 3 קילומטרים דרום-מזרחית מפסגת סקאקאוויצה.
הר ריס מהווה את הגדה הדרומית של קרחון ויקטורי.
גובהו של הר ריס 1,085 מטרים מעל פני הים, והוא הנקודה השנייה בגובהה ברמת קונדופריי.
הר ריס מופה לראשונה בשנת 1945 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS).
ההר נקרא על שם אלאן ריס (Alan Reece), שהיה מפקד תחנת המחקר של FIDS שבאי דספשן בשנת 1945, ושירת כמטאורולוג וכגאולוג בבסיס מפרץ התקווה בשנת 1946. ריס היה חבר במשלחת הנורווגית-בריטית-שוודית לאנטארקטיקה בין השנים 1949–1952. ריס נהרג בתאונת מטוס באזור הארקטי הקנדי, בשנת 1960.
הר שחמון הוא הר בגובה 325 מטרים מעל פני הים הממוקם בדרום הנגב, כשני קילומטרים צפונית־מערבית לאילת.
במורדות ההר חולפים מספר נחלים, כמו נחל שחמון, נחל נטפים ונחל יעל.
בצידו המזרחי של ההר שוכן קיבוץ אילות.
מן ההר ניתן לצפות אל מפרץ אילת והערים אילת ועקבה.
ניתן לראות רבים מהרי אילת, מהר אמיר בצפון להר צפחות בדרום.
הר שני הוא הר בגובה 894 מטרים מעל פני הים בהרי אילת, בדרום הנגב.
ההר ממוקם על גבול ישראל–מצרים, כשני קילומטרים ממערב לקניון האדום וכ־17 קילומטרים מצפון־מערב לאילת.
הר שני הוא השני בגובהו מבין הרי אילת, לאחר הר נשף הגבוה ממנו בחמישה מטרים.
מדרומו של ההר עובר נחל שני.
הר שומרה הוא הר בגובה 590 מטרים מעל פני הים מצפון למושב שומרה על שמו נקרא ומערבית למושב זרעית בגליל המערבי.
במורדות הצפוניים של ההר נמצא אפיק נחל בצת, ומעבר לו כביש 8993 וגבול ישראל–לבנון.
מושב שומרה נמצא כקילומטר מזרחה לו.
הר שִׂמחון הוא הר בגובה 772 מטרים מעל פני הים בקצה הדרום־מזרחי של מושב דלתון בגליל העליון.
מצפון להר שוכן מושב דלתון, מדרום לו עובר אפיק נחל דלתון ומעבר לו נמצא יער ביריה וממזרח נמצא אפיק נחל אביתר.
הר שזור הוא הר בגובה 886 מטרים מעל פני הים במתלול צורים שבגליל העליון.
במורדות הצפון־מערביים שלו נמצא היישוב חרשים.
המורדות הצפון־מזרחיים שלו חולף כביש 864. לכיוון זה, הר זה, יחד עם הר הוד, יורדים בתלילות לעבר בקעת בית כרם.
הר שזור יורד לעבר היישוב סאג'ור, ואת הקצה המערבי שלו תוחם נחל תליל.
בסמיכות מן העבר השני של הנחל נמצא היישוב נחף.
מפסגת ההר ישנה תצפית נרחבת לעבר בקעת בית רם, ובפרט ליישובים סאג'ור, נחף וכרמיאל.
הר שיאון הוא הפסגה השלישית בגובהה בישראל, הנמצא ברכס החרמון מצפון לרמת הגולן.
גובהו 2,381 מטרים מעל גובה פני הים.
הפסגה נמצאת בשטח שליטתה של ישראל.
הר זה הוא למעשה ההר הנראה מרוב חלקי ארץ ישראל המערבית, כאשר שיא החרמון לעיתים מוסתר.
במורדות ההר זורם לכיוון מערב נחל שיאון, ולכיוון מזרח נהר פרפר.
החצי המערבי של ההר מנוקז על ידי הליטני.
מההר יורדות שתי שלוחות לעבר עמק החולה:
שלוחת דובדבן (הר דובדבן) – מדרום מזרח.
עד מלחמת יום כיפור, התקיים במקום זה מוצב החרמון הסורי.
במבצע קינוח בין 21 ל-22 באוקטובר 1973 שחררו כוחות חטיבה 226 של צה"ל את ההר.
לאחר מכן, במסגרת הקרבות על שיא החרמון, עברה הנקודה מיד ליד מספר פעמים.
בהתאם להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה, בצהרי יום שלישי, 25 ביוני, פינו חיילי צה"ל את השטח והשליטה באזור הועברה לידי כוחות האו"ם.
השליטה במקום נשארה בידי כוחות האו"ם עד סוף הרבע הראשון של המאה ה-21, ובמקום הוקם מוצב של חייליו.
בשנת 2024, בעקבות הפלת שלטונו של אסד והשתלטות היאת תחריר א-שאם על דמשק, הודיע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו על קריסת הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה.
כוחות מיחידת שלדג השתלטו על עמדות צבאיות שהיו מאוישות על ידי צבא סוריה ברום החרמון, עם נטישתן על ידי כוחות הצבא הסורי, לראשונה מאז הסכם הפרדת הכוחות.
עד סוף דצמבר 2024, כוחות הנדסה של צה"ל פתחו צירי תנועה מאזור מצפה שלגים אל פסגת החרמון, דרך הר שיאון.
דרך צירי התנועה האלה מועברות מדי יום שיירות של משאיות הנושאות טונות של אמצעי בינוי וציוד.
במקביל מוקם במקום בסיס צבאי המותאם לתנאי מזג האוויר הקיצוני השוררים בפסגת החרמון.
ב-28 בינואר 2025 ביקר שר הביטחון פעם נוספת בפסגת החרמון, והצהיר כי הפסגה, יחד עם הר שיאון, יישארו בשליטת ישראל "לזמן בלתי מוגבל".
הר שלהבית הוא הר בחרמון, המתנשא לגובה של 1,983 מטרים מעל פני הים.
ההר הוא חלק מכתף שיאון, והוא שוכן למרגלות הר שיאון.
דרומו מתנקז אל נחל שיאון וצפונו אל נהר הליטני.
במרכז פסגת ההר עובר גבול ישראל–לבנון הרשמי, אולם על ההר נמצא מוצב קבע של צה"ל השולט על העיירה שבעא שלמרגלותיו.
הגישה אל ההר מורכבת ונעשית רק בתיאום עם צה"ל.
במרגלותיו הדרומיים של ההר עובר כביש 999.
ההר הוא המערבי ביותר בחרמון הגבוה, ולכן נראית כקצה הרכס במבט מדרום.
בעקבות עובדה זו ובעקבות מיקומו של ההר, קל יחסית לאתר אותו גם מנקודות תצפית רחוקות ברחבי ישראל.
ההר היה לנקודה הצפונית ביותר במדינת ישראל עד למבצע חץ הבשן ב-2024, ונמצא בו משולש הגבולות ישראל–סוריה–לבנון.
הר שזיף הוא הר בחרמון, המתנשא לגובה של 1,541 מטרים מעל פני הים.
צפונו מתנקז אל נחל ערער, הנשפך אל נחל שיאון, מערבו ודרומו אל נחל סנאים הנשפך גם הוא לשיאון ומזרחו אל נחל גובתה.
ההר הוא חלק משלוחת שריון של הר דובדבן, ונמצא מתחת להר נמנמן ומעל מצפור גובתה.
סמוך להר עובר כביש 98, הכביש המרכזי בשלוחת דובדבן, ודרכו דרך ההפעלה הקלה ביותר עליו.
ההר צופה לכתף חרמון וכתף שיאון, על צפון הגליל ועל רכס רמים.
לכיוון מעלה, ניתן לראות ממנו את הר נמנמן ואת הר דובדבן, הגבוהים ממנו.
בהר קיימים מסלולי טיולים רבים.
הר שא-נור הוא הר בשומרון.
הוא מתנשא לגובה של 550 מטרים מעל פני הים, ותוחם ממערב את עמק סאנור.
להר שתי פסגות מרכזיות, ונוספות נמוכות יותר.
במורודתיו, על גבעה, קיים הכפר סנור.
הר שברטון הוא הר בגובה של כ-3,100 מטר הנמצא במחוז האלפים העליונים באזור האלפים הצרפתיים.
ההר התפרסם בכך שלפני מלחמת העולם הראשונה בנו האיטלקים על פסגתו מבצר צבאי שהיה הגבוה באירופה ונועד לשמור על מעבר מונז'נוור ההיסטורי בין צרפת ואיטליה.
המבצר צויד בשמונה תותחים כבדים.
במהלך מלחמת העולם השנייה ירו התותחים האיטלקים על עמדות צרפתיות אך רוב התותחים נפגעו מאש מרגמות צרפתיות כבדות.
בחוזה פריז שנחתם ב-1947 הועבר ההר לרשות צרפת.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפך ההר לפופולרי בקרב גולשי סקי אך חוסר תחזוקה של הדרך אליו וסכנת מפולות שלג צמצמו את היקף הביקורים בו וכיום הוא נגיש בעיקר להולכי רגל ורוכבי אופניים.
הר שברטון נמצא במזרח צרפת באזור האלפים הצרפתיים ובקרבת קו רכס האלפים .
בקרבתו עובר קו פרשת המים המפריד בין נגר המים העילי הזורם דרך נהר הדורה לכוון עמק הפו באיטליה לבין הנגר הזורם לנהר הדוראנס בצרפת ומשם, בסופו של דבר, לים התיכון.
גובה ההר 3,171 מטר והוא נמצא מצפון למעבר מונז'נוור המהווה מעבר טבעי בין איטליה לצרפת.
ב-1882 הצטרפה איטליה לברית משולשת שכללה, בנוסף לאיטליה, גם את הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
ברית זו נועדה לבלום תוקפנות צרפתית כנגד השותפות לברית.
במסגרת ברית זו פעלה איטליה לבצר את גבולה עם צרפת.
ב-1898 החלה צרפת לסלול שביל פרידות משא על האלפים שהוביל לנקודות אסטרטגיות הצופות לצרפת.
במסגרת זו נבנו מבני מגורים לפועלים וחיילים וכן נבנו מצדיות לסוללות ארטילריה.
תשומת לב מיוחדת הפנו האיטלקים להגנה על מעבר מונז'נוור שהיה מעבר הרים נוח בין צרפת לאיטליה ולכן היווה נקודת תורפה בהגנת גבולה המערבי של איטליה.
את השביל המוביל להר שברטון החלו האיטלקים לסלול בעיירה פנילס (Fénils) שבעמק סוסה .
השביל מטפס מזרחה עד לפסגת ההר ואורכו כ-14 ק"מ.
עד 1910 השלימו האיטלקים את שביל הגישה לפסגת ההר.
עם הגיעם לשם שיטחו את הפסגה והורידו כשישה מטר ממנה כדי לאפשר בניית מבצר ארטילרי במקום בשם "מבצר שברטון" שכלל שמונה תותחי שדה.
במלחמת העולם הראשונה הצטרפה איטליה לברית ההסכמה המשולשת בה הייתה צרפת חברה ולחמה כתף אל כתף עם צרפת מול האימפריה האוסטרו הונגרית.
מאחר שהתותחים לא נדרשו הם פורקו מהמבצר והועברו לחזית האיטלקית.
בין מלחמות העולם נפרם ההסכם בין איטליה וצרפת ושתי המדינות שבו לבצר את גבולן כשמהצד האיטלקי נבנתה החומה האלפינית ומבצר שברטון שולב בה ומהצד הצרפתי נבנה קו מאז'ינו ומספר מבצרים נבנו סביב בריאנסון מול הר שברטון.
במסגרת התחמשות זו הוחזרו תותחי ה-149 מ"מ למבצר וכן סללו האיטלקים מחדש את הדרך למבצר כדי להתאימה לרכבים ממונעים.
בנוסף נבנתה אל ראש ההר רכבל חשמלי וכדי להגביר את ההגנה על החיילים מפני תקיפות אוויריות וארטילריה מודרנית חפרו האיטלקים מנהרות במעבה ההר.
במאי 1940 פלשה גרמניה לצרפת באזור הארדנים.
בת בריתה של גרמניה, איטליה, לא ניצלה את ההזדמנות כדי לפלוש גם היא לצרפת ורק ב-10 ביוני הכריזה מלחמה על בריטניה וצרפת.
ב-16 ביוני פלשו כוחות איטלקים לתוך צרפת ונתקלו באש ארטילרית ממבצרים שבנו הצרפתים בזירה.
התותחים הכבדים במבצר שברטון ביצעו ירי ארטילרי על התותחים הצרפתים בגזרת בריאנסון וצפונה לה ופגעו בהם.
כדי להתגבר על הירי היעיל של התותחים במבצר שברטון הביאו הצרפתים לזירה ארבעה מרגמות 280 מ"מ מתקופת מלחמת העולם הראשונה שהוצבו מדרום לשברטון.
ב-21 ביוני החלו המרגמות הצרפתיות בירי לעבר שברטון כשקצין תצפית במבצר נצרפתי יאנוס מסר עדכונים על הפגיעות.
הפגיעות בתותחי שברטון היו מדויקות וגרמו להרס שש מתוך שמונת התותחים שהיו במקום ולפגיעה בתחנת הכוח והמעלית וכן למותם של 9 חיילים איטלקים ולפציעתם של 50. שני התותחים הנותרים המשיכו לירות על מטרות צרפתיות עד חתימת הסכם הכניעה של צרפת ב-24 ביוני.
המבצר המופצץ לא תוקן במהלך המלחמה ובספטמבר 1943 אף ננטש על ידי צבא איטליה.
במהלך 1944 הוא הוחזק זמנית על ידי חיילי הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית שנטשו אותו עם התקדמות כוחות בעלות הברית.
עם סיום המלחמה דרשו הצרפתים שליטה על ההר ובחוזה פריז, שנחתם ב-1947, הוא הועבר לבעלות צרפת וגבול צרפת-איטליה השתנה בהתאם.
הצבא המשיך להחזיק את המבצר עד 1957 אז נטש את המקום לאחר שהוציא את כל ציוד הלחימה שעוד היה בו.
המבצר וההר משמשים כיום לטיולים ורוכבי אופניים.
מבצר שברטון נבנה על ידי איטליה בתחילת המאה ה-20 על פסגת הר שברטון ששוטחה לצורך בנייתו.
המבצר כלל מבני אבן ששימשו כמחסנים ומגורים ושמונה מגדלים בגובה 12 מטר כל אחד וברוחב של כשבעה מטר כשבראש כל מגדל הוצב תותח שדה בקוטר 149 מ"מ .
כל מגדל אויש על ידי צוות של שבעה חיילים והיה בנוי ממגדל ליבה וממעטפת חיצונית כשבין שניהם נבנו מדרגות לולייניות שהגיעו לראש המגדל.
גובהו של המבצר העניק לו את השמות "המבצר בעננים" ו"אוניית המלחמה שבעננים".
כיום ניתן להגיע למבצר שבראש ההר על גבי הדרך המשובשת המובילה אליו.
שמונת העמודים שנשאו את התותחים עדיין עומדים (חלקם הרוסים חלקית) ודרך גרם מדרגות פנימי ניתן להגיע לחלקם העליון.
החלקים החפורים במעבה ההר נמצאים בסכנת התמוטטות ומסוכן לטייל בהם.
דרך העפר שסלל צבא איטליה לראש ההר מתחילה בעיירה פנילס (Fénils) שבעמק סוסה ועוברת לאורך 14 ק"מ ודרך 57 פיתולים ומגיעה לפסגה מצידו הצפוני הפחות תלול של ההר.
לאחר מלחמת העולם השנייה צומצמה ההשקעה בתחזוקת הדרך דבר שהקשה על תיירים שרצו לבקר במקום כשבסופו של דבר הדרך היחידה לנסוע בדרך הייתה בעזרת אופנועים.
בסביבות גובה של 2,000 מטר מעל פני הים עוברת הדרך באזור של מפולות חצץ וב-2010 מפולת כזו חסמה את הדרך לכלי רכב ומאז מתאפשר המעבר עד הפסגה רק להולכי רגל.
הַר תָּבוֹר הוא הר בגליל התחתון, מדרום לרכס הרי נצרת ומצפון לעמק יזרעאל.
פסגתו היא בגובה 562 מטר מעל פני הים, וכ-400 מטרים מעל סביבתו.
הפסגה בולטת ונראית למרחוק ברחבי הגליל ואף מרמת הגולן.
במבט מכפר תבור, ממזרח למערב, הפסגה נראית מחודדת.
במבט מדרום לצפון, מכיוון עפולה, הפסגה נראית מעוגלת ומתונה.
על מדרונות ההר שוכנים שלושה יישובים, דבורייה (בתחתית המדרון המערבי), שבלי (בתחתית המדרון המזרחי) ואום אל-גנם (בקצה הדרום מזרחי) ולמרגלותיו המושבה כפר תבור.
השם "תבור" מקורו בתנ"ך, בתהילים פ"ט, י"ג: "צָפוֹן וְיָמִין אַתָּה בְרָאתָם תָּבוֹר וְחֶרְמוֹן בְּשִׁמְךָ יְרַנֵּנוּ", וממנו נגזר השם היווני של ההר, אִיתַבּוּרְיוֹן, הנזכר בכתבי יוסף בן מתתיהו.
בשם זה נעשה שימוש בעת החדשה, כאשר ניתן כשם מין לצמחים שהוגדרו לראשונה באזור הר תבור, כגון אלון התבור (Quercus ithaburensis), דורבנית התבור (Mt.Tabor Larkspur) ועוד.
השם "תבור" ניתן למקומות נוספים בארץ ישראל, כגון אֵלון תבור הנזכר בנחלת שבט אפרים ().
במאה ה-19 כינו תושבי צפת את הר מירון המתנשא מול העיר בשם "הר תבור".
שמו הערבי של ההר הוא ג'בל א-טור (جبل الطور).
השם מסמל את חשיבותו של ההר במסורת הערבית, ובשם זה מכונים גם הר הזיתים בירושלים, הר גריזים בשכם, והר סיני בחצי האי סיני.
השם דומה למונח הארמי "טורא" שמשמעותו הר.
הר תבור הוא הורסט – גוש שהורם מעל סביבתו עקב פעילות טקטונית.
התזוזות של הבקע הסורי-אפריקני גרמו להעתקים רבים בהרי הגליל, בהם אלה ליד הרי נצרת – הרי טורען, וליד נחל תבור.
התוצאה היא הופעתם של אזורים מורמים, המכונים הוֹרְסְט.
ההנחה היא שהר תבור נוצר כתוצאה מפעילות גאולוגית זו.
ממערב ומצפון-מערב להר תבור מצוי אזור הכולל סלעי גיר, דולומיט וקירטון מתקופת הקנומן-טורון.
מבנה השכבות איפשר יצירת מערות טבעיות בהר.
הסלע המקומי שימש לבניית מבנים על ההר.
אזור הגליל התחתון סבל מחוסר מי תהום.
על הר תבור ישנם בורות אגירה למים, שלתוכם נאספים מי גשמים באמצעות מערכת ניקוז על גגות המבנים שעל ההר.
מצפון, ובייחוד בשיפולים המזרחיים של הגליל התחתון נחשפים סלעי בזלת, וכך הצד הצפוני והמזרחי של ההר הוא רמה בזלתית.
המורפולוגיה של ההר הגנה עליו מפני התיישבות האדם, ולכן הצמחייה נשארה ללא שינוי ניכר עד תחילת המאה ה-20.
לאור המבנה הגאולוגי המשוער, בוצעו לרגלי ההר קידוחי ניסיון בתקווה למצוא נפט.
הר תבור היה מכוסה כולו בצמחייה עד ימי השלטון העות'מאני.
בימי מלחמת העולם הראשונה נכרתו עצים רבים לצורך הסקת קטרי רכבת העמק.
במסגרת מאמצי הקרן הקיימת לישראל נשתלו על ההר יערות המנסים לשחזר את הצמחייה המקורית.
ההר מכוסה בעצי אורן ובעצי חרוב.
צמחיית הר תבור היא מהעשירות בארץ.
בהר ניתן להבחין בשש חברות יסוד, המשולבות זו בזו:
חורש ים תיכוני הכולל את חברת אלון מצוי – אלה ארץ ישראלית ואת חברת אלון התבור – לבנה רפואי.
בתה טיפוסית, הכוללת סירה קוצנית, אזוב מצוי ועוד.
בתת-הספר ובה צלף קוצני, צחנן מבאיש ושעורת התבור, שעורת בר ששמה המדעי קרוי על שם ההר - Hordeum ithaburensis.
חורש-הספר, הכולל אלה אטלנטית ושקד קטן-עלים.
במדרון הדרומי מופיעים גם שיחי שיזף מצוי במקום היער הטבעי שנפגע ממרעה ומגדיעת עצים לצורכי ייצור פחמים.
בחורף ניתן לצפות בפרחים הבאים: סתוונית היורה, כרכום, דודאים, רקפת, נורית אסיה, צבעוני ההרים, דבורנית הקטיפה, עירית גדולה, כלנית.
גודל הצמחייה מושפע מכמות הגשמים הגדולה, 600–700 מ"מ בשנה בממוצע.
על התבור אין מעיינות, אך ההר עשיר בלילות טל המיטיבים עם הצמחייה בקיץ.
ההר עשיר גם בבעלי חיים, כמו חזירי בר, צבועים, תנים ושועלים.
עולי רגל דיווחו על דובים ופנתרים, אך אלה נכחדו במאה ה-19. ניתן למצוא בהר את העופות הבאים: תנשמת, עורבני ושחרור.
בסמוך להר היה צומת דרכים חשוב: למרגלותיו עברה דרך הים שקישרה את עמק יזרעאל עם דמשק בצפון, ואליה התחברו דרכים מכיוונים שונים.
ממזרח: מבקעת הירדן דרך נחל תבור, מעמק בית שאן דרך עמק חרוד וגבעת המורה, ממערב: מחוף הים בסביבות עכו דרך מערב עמק יזרעאל, ומצפון: מכיוון הגליל.
מקומו על צומת הדרכים ומבנהו הבולט מעל סביבתו הקנו לתבור ערך אסטרטגי, ומלחמות נערכו בסביבותיו בתקופות שונות בהיסטוריה.
בסמוך להר תבור נפגשו גבולות נחלותיהם של שלושה שבטים: ממערב – שבט זבולון, ממזרח – שבט יששכר ומצפון – שבט נפתלי ().
בתיאור נחלות השבטים מצוינים גם מספר יישובים שנקראו על שם ההר: כִּסְלוֹת תָּבוֹר בנחלת שבט זבולון (מזוהה כיום עם הכפר אכסאל בבקעת כסולות שממערב להר), ואַזְנוֹת תָּבוֹר בנחלת נפתלי (כנראה בתל גוֹבֵל, בסמוך לקיבוץ בית קשת מצפון להר).
תבור נזכרת כאחת מערי הלויים בנחלת שבט זבולון בספר דברי הימים א' (), אך אינה נזכרת ברשימת הערים הללו בספר יהושע ().
בתקופת השופטים שימש התבור נקודת התכנסות ללוחמים משבטי ישראל, בצאתם למלחמה על הקישון נגד יבין מלך חצור ושר צבאו סיסרא ().
על פי הכתוב, הורתה דבורה הנביאה לברק בן אבינועם, בן שבט נפתלי, לכנס לוחמים מישראל בהר תבור, ואף עלתה עמם אל ההר.
ממרומי ההר הסתערו לוחמי ישראל בהנהגת ברק ודבורה על הכנענים הערוכים בעמק, והביסו אותם במלחמה בנחל קישון.
באירוע נוסף בתקופה זו הרגו המדיינים אנשים מישראל בתבור.
אירוע זה אינו מתואר בפירוט, אך נזכר ברמז בדברי גדעון בן יואש לזבח וצלמונע, מלכי מדין ().
בימי בית שני היה הר התבור אחת הפסגות שבהן נהגו להדליק משואות ולהודיע ליישובי הסביבה על קידוש החודש, כפי שנכתב בתוספתא: (תוספתא, ראש השנה, א, טו).
אלכסנדר השני מבית חשמונאי, שהנהיג מרד בראש צבא של שלושים אלף איש מיהודה נגד אולוס גביניוס, המושל הרומאי של סוריה, הובס בקרב ליד הר תבור.
כעשרת אלפים לוחמים יהודיים נהרגו בקרב, ואלכסנדר עצמו נשבה והוצא להורג.
בימי המרד הגדול, בשנת 66, היה הר תבור אחת מתשע-עשרה הערים שביצרו המורדים בגליל, בפיקודו של יוסף בן מתתיהו.
על פי הכתוב במלחמות היהודים, שלח אספסיאנוס צבא של שש מאות רוכבים בפיקוד פלצידוס נגד המורדים.
פלצידוס הבין כי אינו יכול לעלות על ההר התלול עם חילו, ולכן קרא למתבצרים לרדת אליו בשלום.
היהודים ירדו מההר כביכול על מנת לנהל עמו משא ומתן, אך למעשה התכוונו לתקוף אותו.
כוחות הרומאים נמלטו, אך בהיותם בעמק הרחק מההר, פנו לאחור ותקפו את היהודים, הרגו רבים מהם וחסמו בפני הנותרים את הדרך חזרה להר.
רבים מהיהודים עזבו את הר תבור ועברו לירושלים.
יתר הנצורים במצודה על ההר נכנעו כעבור זמן מה משנגמרו המים שברשותם, והסגירו את ההר לידי פלצידוס.
לאחר חורבן בית שני חודש היישוב היהודי בהר תבור.
יש המשערים כי ישבו בו אנשי משמר הפִּיצֵץ, אחת מכ"ד משמרות כהנים ששירתו לסירוגין בבית המקדש, והתפזרו לאחר חורבן הבית לעשרים וארבע ערים בגליל.
נמצאה כתובת בה רשומים המשמרות ושמות הערים שעברו אליהן.
הכתובת אינה מלאה, וליד שמו של משמר הפיצץ חסר שם העיר.
לפי סדר הערים המופיע בכתובת, משערים כי הייתה זו נצרת או הר תבור.
בשל חשיבותו של הר תבור במסורת הנוצרית, הוא הפך למוקד עלייה לרגל החל מהמאה הרביעית.
על פי תיאורי נוסעים, היו עליו במאה השישית שלוש כנסיות, ובמאה השמינית ארבע כנסיות ומנזר.
בתקופה הערבית, בשנת 947, התחולל לרגלי התבור קרב בין פלגים יריבים שהתחרו על השליטה בארץ ישראל מטעם ח'ליפות בית עבאס.
בתקופה הצלבנית החליף הר תבור ידיים פעמים אחדות בין נוצרים למוסלמים.
בשנת 1099 ביצרו הצלבנים את סביבת הכנסייה והמנזר שבראש ההר, להגנה על עולי הרגל מפני תקיפות המוסלמים.
ב-1212 נכבש ההר בידי הסולטאן האיובי אל-מלכ אל-עאדל, שהקים עליו מבצר גדול יותר.
ב-1229 הוא נכבש שוב בידי הנוצרים, וב-1263 כבש השליט הממלוכי ביברס את המבצר והחריב את המבנים שעל ההר.
ב-1799, בעת מסע נפוליאון בארץ ישראל, נערך בעמק מדרום לגבעת המורה קרב שבו גבר כוח צרפתי של 4,000–5,000 חיילים בפיקוד נפוליאון והגנרל קלבר על כוח עות'מאני של 20,000–25,000 חיילים.
אף שלא התרחשה בקרב שום לחימה ליד הר תבור עצמו, מטעמים תעמולתיים בחר נפוליאון לכנות את הקרב בשם "קרב תבור" על שם ההר המפורסם שמצפון-מזרח לגבעת המורה.
בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 ישב בהר תבור ובסביבתו השבט הבדואי עַרַבּ אֶ-צֻבֵּיח.
חלק מבני השבט הועסקו על ידי תושבי היישובים היהודיים השכנים, כפר תבור ואילניה, אך הסתכסכו עמם בשל גנבות.
בשנת 1938, במהלך המרד הערבי הגדול, פעלה באזור ההר יחידת פלגות הלילה המיוחדות בפיקודו של אורד צ'ארלס וינגייט.
בלילה שבין 10 ל-11 ביולי 1938 פשטו לוחמי היחידה על הכפר דבורייה, אך לא עלו על ההר עצמו.
ב-4 באוקטובר, בעקבות הטבח שביצעו מורדים ערביים ביהודי טבריה, פשטה היחידה שנית על דבורייה.
לוחמי היחידה רדפו אחר חשודים במעלה ההר, וניהלו עמם קרב יריות קצר.
במלחמת העצמאות השתתפו יחידות מבני השבט בצבא ההצלה של קאוקג'י, ובין השאר השתתפו בקרב בית קשת.
בראשית מאי 1948 כבשה חטיבת גולני את ההר.
בני השבט ערב א-צביח ברחו לסוריה ולירדן, מלבד פלג אחד מהשבט, חמולת א-שִׁבְּלִי, שאנשיו שיתפו פעולה עם ההגנה ונשארו בתחומי ישראל.
לאחר המלחמה הפך המאהל שלהם במורדות המזרחיים לכפר קבע, ערב אל-שבלי, כיום חלק מהיישוב שבלי - אום אל-גנם.
בקיץ 2019 פרצה בהר שרפה שכילתה כ-7,000 דונם של חורש.