tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחד העצים הפילוגנטיים הראשונים והנודעים ביותר שצוירו היה של צ'ארלס דרווין בספרו מוצא המינים (1859).
הביולוגיה האבולוציונית עדיין משתמשת בעץ הפילוגנטי לתיאור האבולוציה, כיוון שעצים אלה מעבירים בצורה יעילה את היווצרות המינים תוך כדי הסתגלות של מינים ופיצולי שושלות אקראיים למחצה.
במשך הזמן, סיווג מינים הפך לדינמי יותר.
אחד התורמים המשמעותיים לתחום של בניית עצים פילוגנטיים היה וילי הניג ותרומותיו החשובות ביותר היו השיטה של בדיקת הומולוגיות בין יצורים באמצעות דמיון מורש בין יצורים (כולל ריצוף DNA, בדיקת התנהגות, בדיקות מורפולוגיות וכו') וכן הדגשתו לבדיקת העבר של היצור בעיקר בעזרת מאובנים.
עם התפתחות תחום הביואינפורמטיקה, ניתן כיום לבנות עץ פילוגנטי בהינתן מספר רצפים ידועים של מולקולות בעלות תפקוד זהה, כגון רצפי DNA אשר מקודדים לחלבון משותף בין מינים שונים.
שתיים מהשיטות הפשוטות לבניית עץ פילוגנטי מבוססות על מטריקת מרחק הן Neighbor joining ו-UPGMA, אשר מסתמכות על חישוב מרחק גנטי על בסיס עימוד רצפים מרובה.
שיטה נוספת לבניית עץ פילוגנטי היא עץ פרסימוני, שיטה שמניחה מספר החלפות מינימלי.
שיטות מתוחכמות יותר מתבססות על נראות מקסימלית, על פי מודל אבולוציוני הסתברותי.
מציאת העץ הפילוגנטי הסביר ביותר בחלק מהשיטות הנ"ל היא בעיית NP קשה, ולרוב נעשה שימוש בחיפוש היוריסטי ושיטות אופטימיזציה יחד עם פונקציות לשערוך טיב העץ על מנת למצוא עצים שיסבירו בצורה טובה את הנתונים.
עץ תעשייתי הוא חומר מורכב, מעשה ידי אדם, המיוצר מחלקי עץ טבעי, סיבי עץ וצומח אחרים המחוברים יחד באמצעות שרפים ודבקים מלאכותיים, ליצירת חומרים מרוכבים.
עץ תעשייתי משמש למגוון רחב של שימושים בתעשייה ובבנייה.
מוצרי עץ תעשייתי מיוצרים ממגוון רחב של חומרי עץ וצורות חיתוך: מוטות עץ מהוקצעים המחוברים יחדיו, סיבי עץ, קש מכל סוגי הצומח, במבוק, פסולת עץ, שאריות ממפעלי סוכר, סוגים של סיבים צמחיים או כל חומר אחר מהצומח המכיל תאית.
העץ התעשייתי פותח למגוון רחב של מוצרים שנועדו לענות על צרכים ספציפיים בתעשייה ובבנייה, וכאלה שלא ניתן להם מענה על ידי עץ טבעי, באופן שיוזיל את המוצר הסופי.
שבבית – לוח המורכב משבבי עץ, נסורת ופסולת עץ, נגרסים יחדיו ומעורבבים עם דבק.
עץ לבוד – מורכב משכבות עץ המודבקות בניצב זו לזו.
סיבית (MDF) – לוח העשוי משאריות נסורת ואבק שיוף ו/או מסיבי תאית ומעורבבים בשרפים ודבקים.
מזוניט – לוח דחוס וקשה, מבריק בצידו האחד ומחוספס באחר, עשוי מסיבי עץ בלבד המעובדים בקיטור.
לוח בנאים (OSB) – לוח בנייה העשוי מפתיתי עץ, שעווה ושרף.
עץ רב שכבתי – קרשים ומוטות עץ מהוקצעים המודבקים יחדיו ליצירת קורות או לוחות.
צמנטבורד – לוח העשוי מתערובת מלט וסיבי עץ; קיימים גם לוחות צמנטבורד העשויים מתערובת מלט וסיבי זכוכית או סיבים מלאכותיים אחרים.
שרפים ודבקים בייצור עץ תעשייתי
אוריאה פורמלאדהיד – שרף עמיד במים, זול ונפוץ ביותר.
פנול פורמאלדהיד – שרף המשמש בעיקר לשימושי חוץ.
מלמין פורמאלדהיד – שרף עמיד בחום ובמים.
פוליאוריטן – פולימר עמיד שאינו מכיל פורמאלדהיד.
עץ פיתגורס הוא פרקטל במישור שנתגלה על ידי אלברט בוסמן, מורה הולנדי, בשנת 1942. הוא קרוי על שם המתמטיקאי היווני בן העת העתיקה פיתגורס, בשל העובדה שכל שלושה ריבועים סמוכים בפרקטל יוצרים משולש ישר-זווית, ולכן מקיימים את משפט פיתגורס.
כמו פרקטלים רבים עץ פיתגורס מתקבל מבנייה בת אינסוף שלבים.
בשלב האפס מתחילים עם ריבוע עם צלע באורך 1. בשלב הראשון בונים שני ריבועים זהים כך שהם יוצרים משולש ישר-זווית שווה-שוקיים עם צלע הריבוע ההתחלתי.
בהתאם למשפט פיתגורס אורך הצלע של כל אחד מן הריבועים הללו הוא .
בשלב השני בונים על גבי כל אחד מן הריבועים האלו שני ריבועים זהים באותו אופן בדיוק ומתקבל שאורך הצלע של כל אחד מן הריבועים החדשים הוא .
ובאופן כללי בשלב ה--י בונים ריבועים על הצלע של הריבועים שנבנו בשלב הקודם, כאשר לכל אחד מהם צלע באורך .
עץ פיתגורס מתקבל מחזרה על התהליך אינסוף פעמים.
עץ פיתגורס הוא פרקטל בעל דמיון עצמי בכל קנה מידה.
כל ריבוע בעץ פיתגורס יוצר גרסה מוקטנת של עץ פיתגורס בעצמו.
עץ פיתגורס הוא עצם דו-ממדי.
הוא מורכב משני עותקים של עצמו שכווצו בפקטור .
לכן הממד הפרקטלי שלו הוא .
עץ פיתגורס כלוא בתוך מלבן בגודל .
לפי משפט פיתגורס סכום השטחים של שני הריבועים הנבנים על כל ריבוע, שווה לשטח הריבוע עליו הם נבנים.
מכיוון שהשטח של הריבוע התחילי הוא 1 נובע מכך באינדוקציה (או באופן ישיר - בכל שלב נוספים ריבועים ששטחם ) כי בכל שלב נוסף שטח השווה ל-1, ולכן לכאורה שטחו של עץ פיתגורס אינסופי.
אולם למעשה החל מהשלב החמישי בבנייתו, עץ פיתגורס מתחיל לחפוף את עצמו וריבועים נוצרים על גבי ריבועים קיימים.
מכיוון שעץ פיתגורס כלוא בתוך מלבן בהכרח שטחו קטן מ-24. חסם טוב יותר על שטחו של העץ קובע כי שטחו של העץ הוא בין 5 ל-18. ניתן להציג חסמים טובים יותר אך הערך המדויק של השטח אינו ידוע.
עץ פיתגורס מוכלל הוא הכללה של עץ פיתגורס כך שעל כל ריבוע נבנים שני ריבועים שאינם בהכרח זהים.
העץ נבנה באותה צורה כמו עץ פיתגורס רק שאת הריבועים הזהים ניתן להחליף בכל זוג ריבועים היוצרים משולש ישר-זווית עם הריבוע עליהם הם נבנים.
עץ פיתגורס מוכלל שאינו עץ פיתגורס רגיל הוא א-סימטרי.
הכללה נוספת היא החלפה של המשולש ישר הזווית במשולש שווה-שוקיים שזווית הראש בו שונה מ-90. לדוגמה, כאשר הזווית היא 60, המשולשים שנוצרים הם שווי-צלעות, וכל הריבועים שנוצרים זהים לריבוע המקורי.
החפיפה הראשונה מתרחשת בשלב הרביעי, והצורה הסופית שנוצרת היא מערך משושים משוכללים כך שמקיפים אותם ריבועים.
בגבול שבו זוויות הבסיס הן 90 אין שום חפיפה.
לא ידוע קשר בין זוויות הבסיס לבין השלב הראשון בו מתרחשת חפיפה.
עצב החישור (TA: Nervus radialis) הוא אחד העצבים העיקריים של הגפה העליונה והענף הסופי הגדול ביותר של מקלעת הזרוע.
עצב החישור מעצבב את מרבית השרירים הפושטים של הזרוע והאמה, ואת העור בחלקים אחוריים של הגפה.
עצב החישור הוא המשכו של הכבל האחורי של מקלעת הזרוע.
לעצב חיבורים לשורשי העצב הצוואריים החמישי עד השמיני (C5-C8) ולשורש העצב החזי הראשון (T1).
עצב החישור יוצא מבית השחי ונכנס לזרוע בין הראש הארוך לראש האמצעי של שריר הזרוע התלת-ראשי, במיקום אחורי לעורק הזרוע.
הוא מלווה את עורק הזרוע העמוק (A.profunda brachii) במהלכו מסביב לעצם הזרוע ולאורכה ונכנס למַעֲנִית העצב החישורי של עצם הזרוע.
לאחר מכן חוצה העצב את החיץ הבין-שרירי הצידי של הזרוע (Septum intermusculare brachii laterale) ונע בין שריר הזרוע לשריר הזרוע והחישור ומגיע לקדמית לעילית העלי הצידית של עצם הזרוע.
שם מתפצל העצב לשני ענפים, ענף עמוק וענף שטחי, ונכנס לאמה.
בעת מהלכו בזרוע, מתפצלים מהעצב ענפים ומעצבבים את שריר הזרוע התלת-ראשי, את שריר המרפק ואת שריר הזרוע והחישור.
ענף החישור נכנס לאמה מפוצל לשני ענפים.
הענף העמוק של עצב החישור (Ramus profundus nervus radialis) מעצבב שרירים ומפרקים והענף השטחי של עצב החישור (Ramus superficialis nervus radialis) מעצבב עור בחלק האחורי של היד ושל האצבעות.
הענף העמוק של עצב החישור מעצבב את השריר פושט שורש היד החישורי הקצר ואת השריר הגבן, עובר דרך השריר הגבן ונכנס למדור האחורי של האמה.
במדור האחורי מתפצלים מהענף העמוק מספר ענפים משניים ומעצבבים את שרירי המדור האחורי של האמה.
אחד הענפים או המשכו של הענף העמוק משנה את שמו לעצב הבין-גרמי האחורי (או הגבי, Nervus interosseus antebrachii posterior).
העצב הבין-גרמי האחורי נע על הקרום הבין-גרמי יחד עם העורק הבין-גרמי האחורי עד לשורש כף היד.
במהלך דרכו הוא מעצבב את השרירים העמוקים של המדור האחורי של האמה ובסוף מהלכו הוא מעצבב את מפרק החישור והגומד המרוחק ואת המפרקים בשורש כף היד.
הענף השטחי של עצב החישור נע באמה במיקום קדמי לשריר הכפן העגול ומתחת לשריר הזרוע והחישור.
במהלכו באמה הוא מלווה את עורק החישור.
בשליש המרוחק של האמה, נע הענף השטחי אחורה ונכנס למדור האחורי של האמה, סנטימטרים ספורים לפני שורש כף היד, יוצא הענף השטחי מהמדור האחורי של האמה ומעצבב את העור בחלק האחורי של כף היד, האגודל ועוד אצבע או שתיים.
לעצב החישור מספר ענפים תחושתיים המעצבבים את העור, נוספים על הענף השטחי של העצב:
עצב עור הזרוע הגבי (Nervus cutaneus brachii posterior) - מעצבב את העור בחלק האחורי של הזרוע.
עצב עור הזרוע הצידי התחתון (Nervus cutaneus brachii lateralis inferior) - מעצבב את העור בחלק התחתון הצידי של הזרוע.
עצב עור האמה הגבי (Nervus cutaneus antebrachii posterior) - מעצבב את העור בחלק האחורי של האמה.
גפה עליונה עם נקודות ציון לעצמות, עורקים ועצביםפיזור עצבי בגפה עליונה,הפיזור של החישור באזור כף היד צבוע צהוב
עץ על מים הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמר הישראלי, עמיר בניון, שיצא בשנת 2012.
מהאלבום יצאו חמישה סינגלים; הסינגל הראשון היה אחרי שנקרע הים, הוא יצא לאור ביוני 2011 ומילותיו חוברו על ידי רעייתו של בניון, מרים.
הסינגל השני הוא השיר עד מתי אשר יצא לתחנות הרדיו באוקטובר 2011, והפך במהרה ללהיט גדול.
הסינגל השלישי הוא שיר אהבה שנקרא אם אשכחך אהובתי, אשר הפך גם הוא ללהיט עם צאתו, בדצמבר 2011. סינגל רביעי נקרא כמו תינוק אשר יצא בינואר 2012 וכבש את ראשות מצעד הפזמונים של רשת ג', 'מקום בצמרת'.
סינגל נוסף שיצא הוא שיר הנושא של האלבום עץ על המים שיצא לרדיו במאי.
באוגוסט 2012 הוציא לאור סינגל שביעי מתוכו מלך בשדה (תודה).
חמישה מהשירים באלבום נכתבו בידי אשתו של בניון, מרים.
כמו כן הוא כולל גרסת כיסוי לשירה של נעמי שמר, כמו חצב.
האלבום זכה לביקורות אוהדות מאוד.
בעקבות האלבום יצא בניון לסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום.
יולקה הוא שם המקובל במזרח אירופה לעץ מקושט המוצב בימי החגים לרגל תחילת השנה – נובי גוד או חג המולד – כשלרוב נעשה שימוש בעץ אשוח.
מקובל לזהות את השם עם העצים אורן, אשוח ואשוחית, אבל כל עץ ממשפחת המחטניים יכול לשמש בתפקיד.
נהוג לקשט את העץ בבית בקישוטי זכוכית או פלסטיק, ולהציב מתנות מתחת לעץ.
קיימים מספר סוגים לשימוש יולקה בחגים:
נובי גוד – שימושים תרבותיים, המבוססים על סממני החג בתקופת הכנסייה הפרבוסלאבית.
חג מולד – שימוש דתי נוצרי ידוע כעץ חג המולד.
במערב, השימוש בעץ כסמל חגיגי קיים בצורות שונות ובתרבויות שונות.
בארצות הברית ובאירופה המערבית, נהוג להשתמש בעץ אשוח או אורן כחלק מחגיגות חג המולד.
קיימת אף מנהג של "עץ החגים", המיועד להכיל סממנים ממגוון חגים ותרבויות.
ביפן, לדוגמה, ישנו מנהג של קישוט עץ בראש השנה האזרחית, אך זהו יותר השפעה מערבית מאשר מנהג מקומי.
בהודו, חג הדיוואלי כולל גם קישוטים ואורות, אך לא באותו האופן של עץ חג המולד.
באפריקה, במיוחד במדינות עם השפעה נוצרית, קיים גם מנהג של קישוט עץ בחג המולד.
בכל זאת, ברוב המקרים הקישוטים יכולים להיות שונים ולכלול חומרים מקומיים כמו קשתות ופירות.
באמריקה הלטינית, כחלק מחגיגות חג המולד (בספרדית: Navidad), נהוג גם לקשט עצים.
כאן גם יכולים להיות קישוטים כמו דמויות של קדושה ורגלים, בנוסף לכוכבים ואורות.
השנה הטורקית החדשה – באזורים שהיו תחת שלטון טורקי או בעלי השפעה טורקית ארוכה לאחר 1920 השימוש בשם Yılbaşı Ağacı ירד, והשתמשו בשם יולקה.
על פי הנהוג אין הבדל בין מראהו של יולקה לחג כזה או אחר, זה קשור יותר באיזה חג העץ יוצג (אותו העץ עם אותם הקישוטים רק בחגים שונים).
בשנת 1699 המלך פיוטר הראשון ציווה על העם לקשט יולקה לכבוד חג המולד.
בשנת 1935 הועלה לפני המפלגה הקומוניסטית קישוט יולקה לכבוד הנובי גוד
פולחן Yule – כתות גרמאניות היו חוגגות את תקופת ה-Yule על ידי קישוט עצים ושריפת בולי עץ.
בראש העץ מוצב סמל החג (כוכב בחג המולד)
בשנת 2011 היה משבר דיפלומטי בין ריגה לטאלין סביב השאלה באיזו משתי הבירות הללו התחיל השימוש בעץ מקושט כחגיגה דתית.
עצב השמיעה ושיווי המשקל הוא זוג עצבי הגולגולת השמיני.
תפקידו להוביל את השמע ואת תחושת שיווי המשקל מהאוזן הפנימית.
העצב יוצא מהפונס, עובר בחלק הסלעי של עצם הרקה, דרך פתח השמיעה הפנימי Internal auditory meatus, פתח שדרכו חודר גם עצב הפנים אל האוזן התיכונה.
עצב השמיעה (Cochlear nerve) - המגיע אל השבלול, וממנו מוליך את השמע.
עצב שיווי המשקל (Vestibular nerve) - המגיע אל מערכת שיווי המשקל, וממנה מוליך את האותות משלוש התעלות העגולות למחצה.
מיקום העצב בין עצבי הגולגולת
עצב הלוואי הוא זוג עצבי הגולגולת האחד עשר.
עצב תנועה, האחראי על כמה משרירי הצוואר והכתפיים.
מקובל לראות בו שני עצבים – עצב הלוואי הגולגולתי ועצב הלוואי השדרתי.
עצב הלוואי השדרתי מתחיל בחוט השדרה הצווארי, חודר לגולגולת דרך נקב העורף הגדול, מתאחד עם עצב הלוואי הגולגולתי שיוצא ישירות מהמוח המוארך.
העצב המאוחד חודר את בסיס הגולגולות דרך הנקב הצווארי (jugular foramen) יחד עם עצבי הגולגולת התשיעי והעשירי.
לאחר מכן מתפצל העצב לשניים:
סעיף פנימי (Internal branch), שמקורו עצב הלוואי הגולגולתי (זה שיוצא ישירות מהמוח המוארך) – מתאחד לתוך העצב התועה.
סעיף חיצוני (External branch), שמקורו בעצב הלוואי השדרתי (זה שיוצא מחוט השדרה הצווארי) – ממשיך כעצב עצמאי, חודר את שריר עצם החזה, הבריח והזיז הפיטמתי (Sternocleidomastoid muscle) ושולח אליו סעיפים מוטוריים, ולאחר מכן שולח סעיפים מוטוריים אל שריר הטרפז.
עצב הסליל הוא זוג עצבי הגולגולת הרביעי, ואחד משלושת זוגות עצבי התנועה האחראים על תנועות עיניים (יחד עם העצב השלישי והעצב השישי).
עצב הסליל אחראי על תנועת שריר האלכסון העליון (Superior oblique muscle) אשר מניע את גלגל העין למטה וכלפי פנימה (לכיוון האף).
שריר זה מסתיים בגיד בצורת לולאה, הקרוי "הסליל" trochlea, ומכאן שמו של העצב.
העצב יוצא מהחלק האחורי (הגבי) של המוח האמצעי, מקיף אותו, חודר את קרומי המוח סמוך לחיבור אוהל המוחון, משם מתקדם עד לארובת העין.
עצב הריח הוא זוג עצבי הגולגולת הראשון, המוביל את תחושת הריח מחלל האף.
זהו עצב הגולגולת הקצר ביותר.
עצב הריח ועצבי הראייה הם שני עצבי הגולגולת היחידים שיוצאים ישירות מהמוח הגדול, ואין להם כל נגיעה לגזע המוח.
עצב הריח הוא בעל יכולת התחדשות והוא עצב התחושה היחידי בגוף שאיננו עובר הצלבת שמאל-ימין (Decussation).
לכן, תחושת ריח שמקורה מנחיר ימני תגיע אל המיספירת המוח הימנית, וריח מנחיר שמאלי יגיע אל המיספרת המוח השמאלית - בניגוד לכל יתר החושים, בהם יש הצלבה.
בסיומו, העצב מתעבה בחלל האף לצורה המכונה "פקעת ההרחה" (Olfactory bulb) בתוך עצם הכברה.
מהפקעת יוצאים סעיפים אל התאים האולפקטוריים (Olfactory cells), שהם כימורצפטורים ברקמת האף, אשר חשים בשינויים בריכוזי חומרים שונים, ומעבירים מידע זה בצורת דחף עצבי.
עצב הלשון והלוע הוא זוג עצבי הגולגולת התשיעי.
זוג העצבים יוצא מגזע המוח משני צידי המוח המוארך, מעט פנימית לעצב התועה.
רכיב תנועתי רצוני של אזור הזימים Branchial motor componentתנועה של שריר החרט והלוע Stylopharyngeus muscle - אשר מרים את הלוע בזמן הבליעה והדיבור.
רכיב תנועתי פנימי Visceral motor componentעצבוב פאראסימפתטי לבלוטות מֵצַד האוזן (הפרוטידיות).
רכיב תחושתי פנימי Visceral sensory componentקבלת נתונים המגיעים מגופי עורק התרדמה (Carotid bodies) ומסינוס התרדמה (Carotid sinus), הכוללים לחץ חמצן, לחץ פחמן דו-חמצני ועוד.
רכיב תחושתי כללי General sensory componentתחושה מהלוע העליון, מהחגורה הלימפטית על שם ולדייר, מהאוזן התיכונה (כולל הצד הפנימי של עור התוף, וכן מהשליש האחורי של הלשון.
כמו כן תורם העצב את החלק התחושתי לרשת העצבים בלוע Pharyngeal plexus (העצב התועה תורם את החלק התנועתי לרשת זו).
רכיב תחושתי מיוחד Special Sensory Componentטעם מהשליש האחורי של הלשון.
עצב עור התוף Tympanic nerve - מעצבב את התחושה מהאוזן התיכונה.
סעיף החרט והלוע Stylopharyngeal branch - מעצבב את התנועה של שריר החרט והלוע.
סעיף השקד Tonsillar branch - מעצבב את התחושה מהשקדים.
סעיף אל סינוס עורק התרדמה - קבלת נתונים המגיעים מגופי עורק התרדמה (Carotid bodies) ומסינוס התרדמה (Carotid sinus), הכוללים לחץ חמצן, לחץ פחמן דו-חמצני ועוד.
סעיף אל הלשון האחורית - תחושה וטעם מהשליש האחורי של הלשון.
קישור אל רשת העצבים בלוע Pharyngeal plexus.
עצב הפנים הוא זוג עצבי הגולגולת השביעי.
אחראי לתנועת מרבית שרירי הפנים, וכן לתחושת הטעם בשני שלישים הקדמיים של הלשון, ולתחושת מגע באוזן החיצונית ובריריות האף.
דרכו עוברים גם עצבים פאראסימפתטיים לבלוטת הדמעות ולגנגליונים שונים בראש ובצוואר.
החלק העיקרי התנועתי של עצב הפנים יוצא מגרעין עצב הפנים התנועתי Facial motor nucleus
שבגזע המוח, בין הפונס לבין המוח המוארך.
חלק נוסף של העצב, הכולל תחושת הטעם ועצבים פאראסימפתטיים עובר בעצב הביניים Nervus intermedius
שמהלכו חופף את החלק העיקרי של עצב הפנים, ולכן נחשב חלק מעצב הפנים.
העצב המשותף חודר לגולגולת אל תוך החלק הסלעי של עצם הרקה (Petrous part of the temporal bone) סמוך מאוד לאוזן התיכונה, דרך פתח השמיעה הפנימי Internal auditory meatus, פתח שדרכו חודר גם עצב השמיעה ושיווי המשקל אל האוזן התיכונה.
מהלך העצב בתוך הגולגולת סמוך לאוזן התיכונה
עצב הפנים עובר בגולגולת בתוך עצם הרקה בתוך תעלה פנימית "תעלת עצב הפנים" Facial canal שהיא בצורת האות Z - החל מפתח השמיעה הפנימי Internal auditory meatus ועד לפתח היציאה הקרוי Stylomastoid foramen.
במהלך זה, העצב נמצא סמוך מאוד לאוזן התיכונה.
דרכו של עצב הביניים Nervus intermedius שהוא עדיין חלק מעצב הפנים, עוברת דרך גנגליון הברך Geniculate ganglion.
גנגליון זה, קולט סעיפים שמקורם מעצב הלשון והלוע (עצב גולגולת 9), וממנו מתפצל:
העצב הסלעי הגדול (או השטחי) Greater (or superficial) petrosal nerve - עצב פאראסימפתטי המפעיל את בלוטת הדמעות, בלוטות הרוק ובלוטות נוספות בריריות האף והסינוסים, החך והלוע.
עצב הביניים Nervus intermedius כולו מתפצל מעצב הפנים:
לאחר הפיצול מעצב הפנים, עצב הביניים נקרא בשם חדש: עצב מיתר התוף Chorda tympani.
עצב זה ממשיך ומתחבר אל עצב הלשון Lingual nerve.
עצב הלשון Lingual nerve מעצבב את השליש הקדמי של הלשון, זהו סעיף משנה של עצב הגולגולת החמישי (העצב המשולש) כאשר:- תחושת הטעם בשליש הקדמי של הלשון מגיעה מעצב מיתר התוף Chorda tympani, שהוא סעיף של העצב השביעי - עצב הפנים.- תחושת מגע מגיעה מהעצב החמישי - העצב המשולש.
מהחלק העיקרי התנועתי של עצב הפנים יוצא סעיף נוסף:
עצב אל שריר הארכוף Nerve to stapedius - הנעת שריר עצם הארכוף סמוך לעור התוף.
עצב הפנים יוצא מחלל הגולגולת דרך פתח בעצם הרקה בין הזיז החרטי לבין הזיז הפטמתי, פתח הקרוי Stylomastoid foramen.
בשלב זה העצב הוא תנועתי בלבד (לאחר שכל סעיפי עצב הביניים Nervus intermedius פנו בעצם הרקה לכיוונים אחרים).
מייד לאחר היציאה מחלל הגולגולת יוצאים מהעצב שלושה סעיפים קטנים:
סעיף אל החלק האחורי של השריר הדו-בטני.
סעיף אל שריר החרט ועצם הלשון (Stylohyoid muscle).
העצב מגיע אל מאחורי בלוטת מיצד האוזן (Parotid gland), ואז הוא מתפצל לחמשת הסעיפים העיקריים באזור הפנים:
פציאליס Facialis - שיתוק עצב הפנים (כמעט תמיד בצד אחד) הוא תופעה שכיחה שיכולה לנבוע ממספר גורמים.
בכ-80% מהמקרים הסיבה איננה ידועה, ואז התופעה נקראת שיתוק על שם בל, אולם חייבים לשלול מחלות כגון שבץ מוחי, גידול מוחי ואחרות, לפני שקובעים את האבחנה.
שיתוק על שם בל יכול להופיע באופן מהיר יחסית, ונגרם לרוב על ידי זיהום נגיפי כגון הרפס.
לרוב, השיתוק עובר מעצמו תוך מספר שבועות עד חודשים.
שיתוק בעצב הפנים בצד אחד מתבטא בעיקר בפגיעה בחלק התנועתי של העצב, ומכאן שיתוק שרירי הפנים בצד אחד, מה שעלול לגרום לפה לא סימטרי, לקושי בעצימת עין ולהפרעות בהבעות פנים שונות.
כמו כן רגישות לקולות (עקב פגיעה בעצבוב שריר הארכוף).
במקרה של פגיעה בעצב בצד ימין לאחר יציאתו מהגרעיני העצב - ייגרום לפה יסטה לצד שמאל (כי השרירים בצד ימין משותקים), ולקשיים בעצימת העין בצד ימין, ולשיתוק בתנועות שרירים בצד ימין.
במקרה של פגיעה בקליפת המוח התנועתי Motor cortex, האחראי על תנועות שרירי הפנים בצד ימין, או במסלול העצבי המוליך עד לגרעיני העצב - התופעות תתבטאנה בשיתוק בצד שמאל, והפה יסטה לצד ימין (כי השרירים בצד שמאל משותקים).
פגיעה בעצב בעת מעברו סמוך לאוזן או לפני כן עלול לגרום לפגיעה גם בעצב הביניים Nervus intermedius.
תופעה שעלולה לקרות במחלות או בחבלות באזור האוזן.
במקרה כזה עלול להיפגע חוש הטעם בשליש הקדמי של הלשון, עלולה להיות הפרעה לייצור הדמעות, וכן לפגיעה בתחושת מגע באוזן החיצונית ובריריות האף.
פגיעה בסעיף של עצב זה - בעצב מיתר התוף Chorda tympani, תפגע נקודתית בחוש הטעם בשליש הקדמי של הלשון.
עצב השת (TA: Nervus ischiadicus ובאנגלית: Sciatic nerve) הוא עצב גדול שמתחיל מעמוד השדרה באזור חוליות המותן, (הרביעית והחמישית) וממקלעת העצה, ועובר דרך האגן בצד האחורי של הירך לכיוון כף הרגל.
העצב מתפצל מעל לחלקה האחורי של הברך והופך לעצב השוקה ולעצב השוקית.
עצב השת אחראי על תנועתם של השרירים האחוריים בירך ושל כמעט כל שרירי השוק וכף הרגל.
הוא גם אחראי על התחושה של העור באחורי הירך ורוב השוק וכף הרגל.
עצב השת הוא העצב הארוך והעבה ביותר בגוף האדם.
תפקוד לקוי של עצב השת יכול לנבוע ממספר סיבות:
לחץ ממושך על העצב - מקטין את זרימת הדם באזור ויכול לגרום לסיבוכים נוספים.
דחיסה או לחץ על העצב יכול להיגרם גם על ידי חלקים סמוכים בגוף או מבני מחלה קשורים (כגון גידול סרטני).
עצם אגן שבורה או סוכרת - יכולים לגרום לנזק עצבי נרחב לעצב השת.
דימום פנימי באזור האגן או בבטן.
בחלק מהמקרים של פגיעה בתפקוד עצב השת, לא נדרש כל טיפול כי ההתאוששות היא עצמאית.
ניתן לסייע באמצעות טיפול תומך שנועד הגדיל את הניידות והעצמאות בזמן ההתאוששות.
טיפול תרופתי - סטרואידים המוזרקים לאזור כדי לשלוט בנפיחות או דלקת ברורות; תרופות משככות כאבים במידת הצורך; או תרופות להפחתת כאבי ה"דקירה" שחלק מהאנשים חווים.
היתרונות של התרופות צריכים להישקל אל מול תופעות לוואי אפשריות.
הסרה כירורגית של גידולים הלוחצים על העצב.
פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק לחיזוק השרירים.
טכנולוגיה מסייעת - מכשירים אורתופדיים כגון פלטות או קיבועים עשויים לעזור בהליכה.
עץבעיר הוא מרכז ידע חי לאקולוגיה עמוקה ולחוסן אקלימי, המופעל על-ידי קהילה עירונית בישראל, המקיימת אורח חיים התואם את ערכי הקיימות.
הקהילה פועלת כעסק חברתי ומקדמת, מאז היווסדה בתל אביב ב-2006, פרמקלצ'ר, חקלאות עירונית, חזון עיר-יער, פשטות מרצון, קהילתיות, חיי שיתוף, כלכלה מעגלית, מקומיות ועוד.
בעקבות עליית המודעות לשמירה על הסביבה מפני פגיעה בידי האדם, נוצרו בכל העולם תנועות שמקדמות ומדגימות בפועל אורח חיים אקולוגי.
היקפן של תנועות אלה קטן מכדי לחולל בפועל שינוי סביבתי בקנה-המידה הדרוש והמטרה הישירה היא לאפשר למעוניינים בכך לחיות באורח אקולוגי.
זאת באמצעות הדגמה בפועל והפצה של רעיונות ליישום קיימות מקומית ושמירה על הסביבה.
בעקבות דוח ה-IPCC בשנת 2018 נוסף הדגש על משבר האקלים.
קהילת עץבעיר החלה לפעול בישראל בשנת 2006 ביוזמת תושבת העיר שגם נולדה בה, תמי צרי, במטרה להדגים ולקדם חיים מודרניים לא רק באזורים כפריים, אלא גם במרכזים של הערים הגדולות, מתוך חיסכון במשאבי טבע, והימנעות כמעט מוחלטת מפגיעה בסביבה; המיקום המרכזי שנבע מנסיבות החיים הקל את הפצת הרעיון לציבור הרחב.
ברקע הפעילות מצויים המודעות למשבר האקלים ולשורשיו, ההתמודדות איתו והחיים בצילו בד בבד עם חשיבה על אופני חיים חלופיים לבני האדם.
פעילי קהילת עץבעיר נוטים לטבעונות ומתנגדים, במידה שונה של אדיקות (בהתאם לפעיל, להרגליו ולטעמו), לשימוש במוצרים תעשייתיים ובמוצרים שפיתוחם או ייצורם גורם לפגיעה בסביבה או לסבל לבעלי חיים.
בין השנים 2013 ו-2023 התגוררו פעילים מרכזיים בקהילה באופן קבוע בדירה שיתופית וקיימו אורח חיים טבעוני ואקולוגי.
בשנת 2023, בעקבות מצוקה גוברת מפעילות הבנייה הבלתי-פוסקת והפגיעה האנושה במרקם החיים ובערכי הטבע ברחבי העיר, החלו חברי הקהילה בתהליך הדרגתי של העתקת המגורים המשותפים ליישוב כפרי וחידוש הפעילות הפיזית שם.
עד להשלמת התהליך לא קיימת דירה של עץבעיר, ודייריה התפזרו למגורים זמניים אך ממשיכים גם כיום להקדיש את חייהם לקיום אורח החיים העירוני האקולוגי, להפיץ את המסרים והידע בערוצים מקוונים, לקיים כלכלה משותפת ולהיפגש מעת לעת.
הדירה השכורה הייתה מרחב מחיה מזין, שקט, נטול רעלים ומופחת קרינה אשר תמך בריפוי ונתן השראה.
בנוסף לטבעונות, אורח חיים זה כולל: מיחזור של מים אפורים לניקיון הבית, לשטיפת אסלות ולהשקיה; ריהוט, חפצי בית וביגוד משימוש חוזר; שימוש בחומרי ניקוי וטיפוח ידידותיים לסביבה ולבריאות מייצור עצמי; הימנעות מקנייה בסופרמרקט.
הם מעדיפים ללקט, להציל מזון וחפצים מהפסולת, לייצר בעצמם או לקנות ישירות מהמקור.
קומפוסט (דשונת): פסולת אורגנית מכל סוג (שאריות מזון, גזם צמחים ועוד) מועברת ליצירת קומפוסט.
במקום שינוע והטמנה המזהמים את האוויר, האדמה והמים ופולטים גזי חממה, משמש הקומפוסט לטיוב האדמה בסביבה המיידית ולגידול צמחים.
יש ביצירת הקומפוסט מרכיב של שינוי תודעה: ה"פסולת" וה"זבל" הופכים ממטרד לאוצר.
לצורך זה בונים ערמות קומפוסט, לשם מפנים את כל הפסולת האורגנית שנוצרת בבית.
במקביל מיושמות שיטות חלופיות: ארגז ביתי עם תולעי אדמה המייעלות את פעולת הפירוק; דלי בוקאשי, ובו נעזרים בחיידקים מתאימים ליצירת תהליך אנאירובי המכין את החומר לקבורה באדמה.
עבודות שיפוץ ובנייה ביתיות נעשו ככל הניתן על-ידי חברי הקהילה, תוך שימוש בטיח ובחומרים טבעיים, במקום בחומרים הנפוצים שיש בהם מרכיבים תעשייתיים, רעילים ומזהמים.
יושמו גם שיטות בנייה על בסיס חרסית.
מאז תקופת הקורונה מתמקדמת הפעילות לציבור בערוצים מקוונים, כגון מפגשים בזום וסרטונים בערוץ יוטיוב.
כמו-כן, עוסקים אנשי עץבעיר בכתיבת ניירות עמדה ומאמרים ובתרגום טקסטים, ואלה מתפרסמים לחברי הקהילה ולציבור הרחב.
כמו-כן, הם מייעצים בתחומי התמחותם.
האתר המקורי של עץבעיר הוא מאגר של המלצות מעשיות לחיי היום-יום האקולוגיים על בסיס התנסותם של חברי הקהילה; המלצות על בתי עסק וחקלאים ידידותיים לסביבה (אורגניים, מקומיים, ממחזרים) בישראל; קמפיין "יוצאים מהסופר" שסקר מוצר מדף פופולרי אחד בכל פעם ואת התחליף הראוי שלו;.
אתר זה אינו מתעדכן עוד והפך לארכיון.
אנשי עץבעיר מעורבים בגינות הקהילותיות בעיר מאז ימיהן הראשונים.
הם מטפחים גינות אקולוגיות בחצרות של מבני ציבור בקרבת הדירה האקולוגית, ואלה משמשות גם להתנסות של מתלמדים וכזירת מחקר ופיתוח של חקלאות עירונית.
מתוך מודעות לכוחן של המילים בתקשורת, חברי הקהילה יוצרים שפה שמסייעת בהעברת המסרים ומעלים על הכתב בהדרגה מילון משלהם.
לדוגמה, בלוג באתר הישן מכונה ענף בעץ; חדר הכנת האוכל מכונה מיטפח, מלשון טיפוח; אורחים ששוהים בבית לעזרה נקראים מתלמדים; הפעילים עושים גם שימוש רב בשפה מגדרית מעורבת, בנטייה חזקה ללשון נקבה.
"קהילת העץ", כפי שהיא מכונה בפי חבריה, מוגדרת כבנויה ממעגלים, שבמרכזם דירת ההדגמה השיתופית ובה הפעילים הקבועים (בין ארבעה לשמונה בתקופות שונות), ומסביבה מעגלים של פעילים בעצימות נמוכה יותר.
הדירה הייתה ממוקמת בכיכר ביאליק בתל אביב.
ניסיונות להקמת מרכזים דומים בערים גדולות נוספות בישראל לא צלחו.
במעגל השני נמצאים "החברים של העץ" (מכונים גם "המחבקות"), שהם פעילים המשתתפים בתרומה כספית קבועה, אך סכום התרומה נתון לשינוי בהתאם ליכולת התורם.
הסיוע לקהילה מוגדר כ"איכותי" ולא "כמותי".
ב"תמורה" לסיוע הכספי (או האחר), זוכים החברים ל"תמורה" של אירוח, עצה, שימוש בדירה לצרכים חברתיים או הסברה ועוד.
בעץ מתקיימות באופן קבוע פעילויות אשר עליהן ניתן לשלם במחיר נקוב, וחברי העץ רשאים לשלם בתשורה - כלומר, ככל שהם רואים לנכון ולאו דווקא לפי המחיר הנקוב.
עץ פרי הוא עץ הנותן פירות הנצרכים על ידי בני אדם ובעלי חיים מסוימים.
כל העצים בעלי הפרחים מייצרים פרי, שהם שחלות של פרחים המכילים זרע אחד או יותר, אך בשימוש הורטיקולטורלי, המונח "עץ פרי" מוגבל לאלה המכילים פירות למאכל בני אדם.
עץ שאינו נכלל בעצי פרי נקרא עץ סרק או אילן סרק.
המחקר המדעי של הפירות נקרא פומולוגיה, שמחלק את הפירות לקבוצות על פי מורפולוגיה ואנטומיה.
לדוגמה, פירות בשרניים, הכוללים תפוחים ואגסים, ופירות בית גלעין, הכוללים אפרסקים, נקטרינות, שקדים, משמשים, שזיפים ודובדבנים.
בתורת הקבוצות, עץ סוסלין הוא עץ מגובה ω1, כך שכל ענף וכל אנטי-שרשרת הם לכל היותר בני מנייה.
העניין העיקרי בעצי סוסלין הוא זיהוי מתי הם קיימים, וזאת כיוון שקיומו של עץ סוסלין אינו תלוי באקסיומות המקובלות של תורת הקבוצות, אקסיומות צרמלו-פרנקל.
עצים אלו נקראים על שמו של המתמטיקאי הרוסי מיכאיל סוסלין (1894–1919).
עץ (במובן תורת הקבוצות) הוא קבוצה סדורה חלקית, כך שלכל איבר, קבוצת האיברים שקטנה ממנו סדורה בסדר מלא וטוב.
גובה של איבר הוא טיפוס הסדר של האיברים שקטנים ממנו.
הגובה של העץ הוא הסופרמום של הגבהים של האיברים שלו.
ענף או שרשרת היא תת-קבוצה של העץ שסדורה בסדר מלא.
אנטי שרשרת היא תת-קבוצה שכל שני איברים בה אינם ביחס.
אז עבור מונה k, עץ k-סוסלין הוא עץ מגובה k, שכל שרשרת בו וכל אנטי שרשרת בו הם מעוצמה קטנה ממש מ-k.
עץ ω1-סוסלין נקרא "עץ סוסלין".
לכל k סינגולרי יש עץ k-סוסלין.
זאת כיוון שיש סדרה עולה של פחות מ-k מונים שסכומם הוא k, ואפשר לקחת איחוד זר של המונים הללו; זהו עץ k-סוסלין.
עבור k=ω1, קיום עץ סוסלין שקול לקיום ישר סוסלין.
אקסיומת יהלום גוררת קיום של עץ סוסלין.
לעומת זאת, אקסיומת מרטין גוררת אי-קיום של עץ סוסלין.
אקסיומת הבנייה גוררת קיום של עץ k-סוסלין לכל מונה עוקב k.
קיום עץ סוסלין בלתי תלוי גם בהשערת הרצף המוכללת, אך לא ידוע אם היא גוררת את קיומו של עץ ω2-סוסלין (או של כל מונה רגולרי שאיננו קומפקטי-חלש).
עץ תאנה (באמהרית: የሾላ ዛፍ, באנגלית: Fig Tree) הוא סרט קולנוע דרמה ישראלי משנת 2018 שכתבה וביימה עלמוורק דוידיאן.
זה הסרט העלילתי הארוך הראשון שנעשה בארץ על ידי במאית יוצאת אתיופיה.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו כחלק ממסגרת דיסקברי לבמאים בתחילת דרכם, ודוידיאן זכתה בו בפרס "Audentia" לסרט הטוב ביותר שביימה אישה.
הסרט מתרחש בעיצומה של מלחמת האזרחים האתיופית בשנת 1989 ועוקב אחר מינה, נערה יהודיה בת 16 המתגוררת עם סבתהּ ואחיה הפצוע בפאתי עיר הבירה אדיס אבבה.
מינה (בית לחם אסמאמאווה) מבלה את זמנה עם אלי (יוהנס מוסה), חבר ילדות, לצד עץ תאנה מבודד.
אלי מסתתר מפני הצבא והשלטונות שמגייסים את הגברים והנערים של העיר.
בצל המלחמה, משפחתה היהודית של מינה הוגה תוכנית לברוח לישראל - אך מינה מסרבת להותיר את אלי הנוצרי מאחור ומנסה לצרף אותו למסע.
הסרט הופק במשך כשש שנים וצולם באתיופיה בקו-פרודוקציה ישראלית-גרמנית-צרפתית.
הסרט הופק בסיוע קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות, קרן אבי חי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, חממת סם שפיגל לקולנוע בינלאומי ירושלים, מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, World Cinema Fund, Cinema Du Monde ו-MFG.
הסרט מופץ על ידי קולנוע לב.
הסרט דובר אמהרית וצולם בפאתי אדיס אבבה עם צוות שחקנים מקומי.
שם דמות בית לחם אסמאמאווה מינה יוהנס מוסה אלי וויינשיט בלאצ'וה מרתה גטאצ'הו מטקו היילו
פָּאנָה חֻ'וסְרוֹ (בפרסית: فنا خسرو) מוכר יותר בתואר המלכותי עָצֻ'ד אֶל-דּוּלָה או עד'ד א-דוולה היה לאמיר המרכזי של קונפדרצית השושלת הבויהית, שלט מהמרכזים שיראז ובגדאד בין השנים 949 ועד מותו בשנת 983. בשיאו שלט באימפריה אשר התמשכה מבלוצ'יסטן אל תימן ואל חופי הים התיכון.
הוא נודע כגדול שליטי השושלת ובסוף שלטונו היה לאדם החזק ביותר במזרח התיכון.
פאנה נולד ב-24 בספטמבר 936 כבנו של רוח אל-דולה, כאמור היה זה אחיו של אחמד אל-דולה ומואיז אל-דולה.
שמה של אמו לא נודע, מה שכן ידוע כי מקורה מעבר פארס בקירוב אל חוף המפרץ הפרסי.
בשנת 948 עמאד בחר בפאנה להיות לו ליורש משום שלא היו לו ילדים.
בדצמבר שנה אחר כך עמאד נפטר ופאנה עלה לשלטון של השושלת הבויהית, כעת שולטת באזור פארס ודרום מסופוטמיה.
מספר פקידי ממשל לא ראו בעין טובה את ירושת הכס של פאנה ומרדו נגד היורש הצעיר.
רוח אל-דולה, באותה העת מוקם בעיראק, מיהר לדרום פארס בשביל להציל את בנו.
ביחד עם אחיו הוזיר מואיז הם הפילו את המרד ופאנה הוכתר בעודו בן 13 כמלך המלכים (שאהנשאה) בבירה הדרומית שיראז.
עם עלייתו לכס דרש פאנה מידי הח'ליפה העבאסי את התואר טאג' אל-דולה (כתר האומה).
מואיז חשש כי התואר מהווה סיכון על מעמדו שלו כוזיר גדול ולכן פאנה התפשר לבסוף על התואר עצ'ד אל-דולה (ניצב האומה).
חונכו של פאנה היה המדינאי אבו א-פאדי אבן אל-אמיד אשר לימד אותו את כלי השלטון.
בעת תחילת שלטונו של פאנה נראו מרידות רבות ברחבי פרס.
בשנת 967 עברה בהצלחה מערכה לכיבוש בשטחי איחוד האמירויות הערביות ועומאן המודרניים ובמסגרתם מצר הורמוז כולו ניתן לידי השפעה פרסית.
מאוחר יותר באותה השנה מואיז נפטר ובנו איז ירש את אביו כמושל עיראק.
שנה אחר כך, ב-968 יצא פאנה לראשונה בראש צבאו לכיבוש השושלת הזיארית וצפון פרס, הזיארים היו עד לאותה הנקודה השושלת האיראנית המפוארת מכל.
מסעו של פאנה, במסגרתו כבש האחרון את כרמאן, סיסתאן ובלוצ'סתאן והביא לממלכתו חוף נרחב אל הים הערבי כמו גם יוקרה ועושר שהועברו מידי הזיארים.
כאשר בהמשך פנה פאנה צפונה הוא הוסיף לכבוש את ח'וראסאן, נטרל למעשה את השושלת הזיארית, הכפיל את גודל ממלכתו והשיג חוף לעבר הים הכספי מעבר להרי אלבורז.
פועלו מסביב לקונפדרציה, שכלל פעולה מעבר לשטחי ההשפעה של שיראז, הפך אותו לעליון על שליטי ריי ובגדאד.
היה זה בנקודה זו שפאנה הוסיף לעצמו את התואר של אמיר כרמאן.
בשנת 978 נכנס פאנה למאבק באיז אל-דולה, שליט בגדאד אשר התחרה על השלטון בשיראז ופארס.
במהלך מאבק ממושך העיר בגדאד, בירת האימפריה המוסלמית התפרקה לגמרי עד אשר לבסוף צלח פאנה בהבאת איז אל תחת רגליו.
לאחר המאבק פאנה השתמש במצב להעשרת יוקרתו עוד יותר כאשר הפך לאמיר של עיראק וסיפח אל ממלכתו את שטחי ג'זירה כמו גם חוף אל עבר הים התיכון בעבריהם של שטחי העלווים.
פאנה שלט בתקופת תור הזהב של האסלאם כאשר השפעתה של התרבות הפרסית על המזרח התיכון הייתה בשיאה.
השליטה העליונה על נהרות הפרת וחידקל הביאו להשפעה ישירה על סמכותו של הח'ליפה האסלאמי עצמו.
השליטה על חצי האי ערב הוסיפה ונתנה לפאנה אף השפעה על המרכזים הקדושים של מכה, אל-מדינה וירושלים.
כל אלו הביאו להפיכתו של פאנה לדמות החזקה ביותר בעידנו והיחיד אשר היה יכול לערער על סמכותו של בית עבאס.
בתקופת שלטונו פעל פאנה לייצור מבנים רבים מבוססים אדריכלות איראנית ובהם גשרים, חומות, רשתות העברת מים לשם חקלאות, מבני קודש ואף ביצורים להגנת אזרחים.
לאחר השמדתה של בגדאד במאבק נגד איז פאנה החל בבנייתה המחודשת של העיר וכלל עיראק כמו גם את אתריה הקדושים ובהם מסגד האימאם חוסיין.
באותו הזמן ששלט בעיראק ביקר פאנה בקברי עלי אל-האדי, חסן אל-עסכרי ועוד מבין האימאמים השיעים.
המזרחן אדם מז כתב על תרומתו של פאנה לבירה שיראז כך:
על פאנה נאמר כי תרם רבות לבריאות אנשיו.
הוא העלה את ערך העבודה של סנדלרים אשר תיקנו את נעלייהם של עולים לבגדאד דרך החג' ממכה שבחג'אז.
אחד מהחשובים בבניות האדריכלות האסלאמית היה בית חולים אשר הורה פאנה על בנייתו בבגדאד.
כל פועלו של פאנה בעיר הבירה של העבאסים, בגדאד נעשה בחמש שנות שלטונו הישיר על העיר, היו אלו שנות שלטונו האחרונות שכן ב-26 במרץ 983 נפטר ונקבר כבקשתו במסגד האימאם עלי שבעיר נג'ף.
עקב פועלו הרב בקירוב אליהם, מרב ההיסטוריונים מעריכים כי פאנה היה מאמין שיעי אך אין כל כיתוב המוכיח חד משמעית את נכונות טענה זאת.
פאנה זכור כיחיד אשר היה יכול לח'ליפה בתקופת האימפריה המוסלמית, לשליט מוכשר ורב עוצמה ולמביא שיאו של תור הזהב של האסלאם.
עצב מוטורי עליון (או נוירון מוטורי עליון) הוא מונח שטבע ויליאם גוורס (William Richard Gowers) ב-1886. תאי עצב אלו נמצאים בקליפת המוח ובגזע המוח ומעבירים מידע להפעלת עצבי ביניים ועצבים מוטוריים תחתונים, שבתורם מאותתים ישירות לשרירים מתי לפעול (כלומר להתכווץ).
עצבים מוטוריים עליונים הם המקור העיקרי לתנועות רצוניות.
העצבים המוטוריים העליונים הם התאים הפירמידליים הגדולים יותר בקליפת המוח.
חלקם, סוג של תאים פירמידליים ענקיים, מתקרבים לקוטר של כ-0.1 מ"מ (גופי התאים גדולים ביותר במח) ונקראים תאי בֶּץ.
הם נמצאים ממש מתחת לפני השטח של קליפת המוח, בשכבה V של האזור המוטורי העיקרי.
האזור המוטורי העיקרי (אזור 4 על פי ברודמן Brodman ), או הפיתול הקדם מרכזי, הוא ה האחורי ביותר של האונה הקדמית ונמצא קדמי לחריץ המרכזי.
האקסונים (השלוחות העיקריות) של העצבים המוטוריים העליונים מגיעים מתוך הפיתול הקדם-מרכזי אל גזע המוח, שם רובם מצטלבים במוח המוארך התחתון וממשיכים ליצירת המסלול הקורטיקו-ספינלי הצידי בכל צד של חוט השדרה.
האקסונים שאינם מצטלבים יעברו דרך המוחון המוארך וימשיכו הלאה ליצירת המסלול הקורטיקו-ספינלי הקדמי של חוט השדרה.
בחוט השדרה, כל אקסון של עצב מוטורי עליון מגיע עד לגובה שורש העצב המתאים לו בעמוד השדרה.
כאן, יוצר העצב המוטורי העליון סינפסה עם עצב מוטורי תחתון, שכל אחד מהאקסונים שלו מעורר סיב של שריר השלד.
נוירונים אלה מחברים את המוח לרמה המתאימה בחוט השדרה, וממנה ממשיכים אותות עצביים לשרירים באמצעות הנוירונים המוטוריים התחתונים.
המוליך העצבי גלוטמט מעביר את הדחפים העצביים מעצבים מוטוריים עליונים לתחתונים, שם הוא מזוהה על ידי קולטנים גלוטמטרגיים.
עצבים מוטוריים עליונים נעים במספר מסלולים עצביים דרך מערכת העצבים המרכזית:
מסכת נָתִיב פוּנקצִיָה מסלול קורטיקו-ספינלי מקליפת המוח (הקורטקס) המוטורי ועד לעצבים מוטוריים תחתונים בקרן הקדמית של חוט השדרה התפקיד העיקרי של מסלול זה הוא שליטה תנועתית רצונית עדינה של הגפיים.
המסלול שולט גם בהתאמות רצוניות של תנוחת הגוף.
מסלול קורטיקו-בולברי מהקורטקס המוטורי למספר גרעינים בפונס ובמוח המוארך מעורב בשליטה על שרירי הפנים והלסת, ועל תנועות הבליעה והלשון.
מסלול קוליקולו-ספינאלי (מערכת טקטוספינאלית) מהתליל (הקוליקולוס) העליון ועד לעצבים מוטוריים תחתונים מעורב בהתאמה לא רצונית של תנוחת הראש, הנעשית בתגובה למידע חזותי.
מסלול רוברו-ספינאלי מהגרעין האדום לעצבים מוטוריים תחתונים מעורב בהתאמה לא רצונית של תנוחת הזרוע בתגובה למידע על שיווי המשקל; תמיכה של הגוף.
מסלול וסטיבולו-ספינלי מגרעינים וסטיבולריים, המעבדים גירויים מהתעלות החצי מעגליות הוא אחראי על התאמת היציבה כדי לשמור על איזון.
מסלול רטיקולו-ספינלי מהתצורה-הרשתית מווסת פעולות מוטוריות לא רצוניות שונות ומסייע בשיווי משקל.
כל נגע בעצב מוטורי עליון (ידוע גם בשם אי ספיקה פירמידלית), מתרחש במסלול העצבי שמעל הקרן הקדמית של חוט השדרה.
נגעים כאלה יכולים להיווצר כתוצאה משבץ מוחי, טרשת נפוצה, פגיעה בחוט השדרה או פגיעה מוחית נרכשת אחרת.
השינויים הנובעים בביצועי השרירים, שיכולים להיות רחבים ומגוונים, מתוארים באופן כללי כתסמונת עצב מוטורי עליון.
התסמינים יכולים לכלול חולשת שרירים, ירידה בשליטה מוטורית כולל אובדן היכולת לבצע תנועות עדינות, עלייה בעוצמה (וירידה בסף) של רפלקסים בעמוד השדרה, כולל ספסטיות, קלונוס (מחזורים עוקבים של התכווצות והרפיה לא רצוניים של השריר), וכן תגובת אקסטנציה של כף הרגל, המכונה רפלקס בבינסקי.
עצב הגרון החוזר הוא ענף של עצב הוואגוס (עצב הגולגולת X), הקשור לשרירים הפנימיים של בית הקול בגרון, למעט שרירי בלוטת התריס.
ישנם שני עצבי גרון חוזרים, בימין ובשמאל.
העצב הימני והשמאלי אינם סימטריים – השמאלי עובר בלולאה מתחת לקשת אבי העורקים, והימני עובר בלולאה מתחת לעורק התת-בריחי הימני ואז פונה חזרה לכיוון הראש.
שניהם עוברים לצד קנה הנשימה.
בקרב יונקים, הם בין העצבים הבודדים שמהלכם חוזר והם נעים בכיוון ההפוך לעצב ממנו הם מסתעפים, עובדה שממנה הם מקבלים את שמם.
עיצוב מוזר זה של עצבים הוא דוגמה להתפתחות איברים בצורה של היסטוריה אבולוצונית – העיצוב שהיה נראה פשוט והגיוני בקרב דגים, הלך והפך ל"עיצוב לא תבוני" עקב הדרך שבה התפתחות עוברית של גופי בעלי חיים משתנה – במהלך אבולוציוני רציף וללא יכולת לחזור "אל שולחן השרטוט".
עצבי הגרון החוזרים מספקים תחושה לגרון שמתחת למיתרי הקול, מסתעפים למקלעת הלב העמוקה (deep cardiac plexus), לקנה הנשימה, לוושט ולשרירי המכווצים התחתונים (inferior constrictor muscles).
שרירי הקריקואריטנואידים האחוריים (posterior cricoarytenoid muscles), השרירים היחידים שיכולים לפתוח את מיתרי הקול, מעוצבבים על ידי עצב זה.
עצבי הגרון החוזרים הם העצבים של קשת הלוע השישית.
קיומו של עצב הגרון החוזר תועד לראשונה על ידי הרופא גלנוס.
עצבי הגרון החוזרים מסתעפים מעצב הוואגוס, ובמיקומיהם יחסית אליו הם מקבלים את שמותיהם; המונח "חוזר" (re) ו"לרוץ" (currere), מציינים שהם נעים בכיוון ההפוך לעצבי הוואגוס שמהם הם מסתעפים.
עצבי הוואגוס יורדים אל בית החזה, ועצבי הגרון החוזרים שבים ועולים ומגיעים עד לגרון.
עצבי הוואגוס, שמהם מסתעפים עצבי הגרון החוזרים, יוצאים מהגולגולת בפוראמן (נקב) הצוואר ונעים בתוך מעטפת הצוואר לצד עורקי הצוואר דרך הצוואר.
עצבי הגרון החוזרים מסתעפים מהוואגוס: השמאלי – בקשת אבי העורקים, והימין – בעורק התת-בריחי הימני.
עצב הגרון החוזר השמאלי עובר לפני הקשת, ואז עובר בקשת מתחתיה ומאחוריה.
לאחר הסתעפות, העצבים עולים בחריץ במפגש של קנה הנשימה והוושט.
לאחר מכן הם עוברים מאחורי החלק האחורי האמצעי של האונות החיצוניות של בלוטת התריס ונכנסים לגרון מתחת לשריר המכווץ התחתון (inferior constrictor muscle),  ועובר לתוך הגרון מאחורי מפרק הקריקוטירואיד.
בניגוד לעצבים האחרים בגרון, עצבי הגרון החוזרים הימני והשמאלי חסרים סימטריה דו-צדדית.
עצב הגרון החוזר השמאלי ארוך יותר מהימני, מכיוון שהוא חוצה מתחת לקשת אבי העורקים ברצועת אבי העורקים (ligamentum arteriosum).
הסיבים המוטוריים הסומטיים המעצבבים את שרירי הגרון ושרירי הלוע ממוקמים בגרעין האמביגיוס שבתצורה הרשתית ויוצאים מהמדולה (המוח המוארך) בשורש הגולגולתי של עצב העזר.
סיבים חוצים ומצטרפים לעצב הוואגוס בפוראמן (נקב) הצוואר.
גופי תאים תחושתיים ממוקמים בגנגליון הצוואר התחתון, והסיבים מסתיימים בגרעין הבודד (solitary nucleus).
סיבים פאראסימפתטיים של מקטעים של קנה הנשימה והוושט בצוואר, מקורם בגרעין הגבי של העצב התועה.
במהלך התפתחות האדם וכל החולייתנים, נוצרה סדרה של זוגות קשתות לוע בעובר המתפתח.
אלה מקרינות קדימה מהחלק האחורי של העובר לכיוון החלק הקדמי של הפנים והצוואר.
כל קשת מפתחת עורק משלה, עצב השולט בקבוצת שרירים נפרדת ורקמת השלד.
הקשתות ממוספרות מ-1 עד 6, כאשר 1 היא הקשת הקרובה ביותר לראש העובר, והקשת החמישית קיימת רק באופן חולף.
קשתות 4 ו-6 מייצרות את סחוסי הגרון.
העצב של הקשת השישית הופך לעצב הגרון החוזר.
העצב של הקשת הרביעית מוליד את עצב הגרון העליון.
העורקים של הקשת הרביעית, היוצאים בין העצבים של הקשת הרביעית והשישית, הופכים לקשת השמאלית של אבי העורקים ולעורק התת-שוקי הימני.
העורקים של הקשת השישית נמשכים כמו הצינור העורקי (ductus arteriosus) משמאל, ונמחקים מימין.
לאחר הלידה, הצינור העורקי נסוג ליצירת הרצועה העורקית (ligamentum arteriosum).
במהלך הגדילה, העורקים הללו יורדים למקומם הסופי בחזה, ויוצרים את הנתיבים המוארכים החוזרים ונשנים.
בערך ב-1 מכל 100–200 אנשים, עצב הגרון התחתון הימני הוא בלתי חוזר.
הוא מסתעף מעצב הוואגוס סביב רמת הסחוס הטבעתי.
בדרך כלל, תצורה כזו מלווה בשונות בסידור העורקים הראשיים בחזה; לרוב, העורק התת-שוקי הימני נובע מהצד השמאלי של אבי העורקים וחוצה מאחורי הוושט.
עצב גרון תחתון שאינו חוזר הוא נדיר יותר, המחייב את קשת אבי העורקים להיות בצד ימין, מלווה בווריאציה עורקית המונעת מהעצב להימשך אל החזה על ידי תת-העורף השמאלי.
בכארבעה אנשים מתוך חמישה, קיים ענף מקשר בין עצב הגרון התחתון, ענף של עצב הגרון החוזר, לבין עצב הגרון הפנימי, ענף של עצב הגרון העליון.
תופעה זו נקראת בדרך כלל "אנסטומוזה של גלנוס", אף על פי שאנסטומוזה מתייחסת בדרך כלל לכלי דם, וזו אחת מכמה אנסטומוזות מתועדות בין שני העצבים.
כאשר העצב החוזר מתחבר סביב העורק התת-בריחי או אבי העורקים, יוצאים ממנו כמה ענפים.
קיים חשד לשונות בתצורת הענפים הללו בצאתם למקלעת הלב, קנה הנשימה, הוושט ושריר הכיווץ התחתון של הלוע.
עצבי הגרון החוזרים שולטים על כל השרירים הפנימיים של הגרון למעט שריר הקריקוטירואיד.
שרירים אלו פועלים לפתיחה, סגירה והתאמת המתח של מיתרי הקול, וכוללים את שרירי הקריקואריטנואידים האחוריים, השריר היחיד שפותח את מיתרי הקול.
העצבים מעצבבים שרירים באותו צד של הגוף, למעט השריר הבין-אריטנואידי (interarytenoid muscle), אשר מעוצבב משני הצדדים.
העצבים נושאים מידע חושי מריריות הגרון מתחת לפני השטח התחתון של שפתות הקול,  כמו גם סיבים תחושתיים, הפרשתיים ומוטוריים למקטעי הצוואר של הוושט וקנה הנשימה.
עצבי הגרון החוזרים עלולים להיפגע כתוצאה מטראומה, במהלך ניתוח, כתוצאה מהתפשטות גידול או מסיבות אחרות.
פגיעה בעצבי הגרון החוזרים עלולה לגרום לקול מוחלש (צרידות) או לאובדן קול (אפוניה) ולגרום לבעיות בדרכי הנשימה.
פגיעה בעצב עלולה לשתק את שריר הקריקואריטנואיד האחורי באותו צד.
זהו השריר שאחראי על פתיחת מיתרי הקול, ושיתוק עלול לגרום לקשיי נשימה (קוצר נשימה) במהלך פעילות גופנית.
פגיעה בעצב הימני והשמאלי כאחד עלולה לגרום לנזק חמור יותר, כגון חוסר יכולת לדבר.
בעיות נוספות עלולות להופיע במהלך הריפוי, שכן סיבי עצב משיקים עלולים לגרום לפגיעה בתנועת מיתרי הקול ולתנועות לא מתואמות של מיתרי הקול.
העצב זוכה לתשומת לב רבה בניתוחים כי הוא נמצא בסיכון לפציעה במהלך ניתוח צוואר, במיוחד ניתוח בלוטת התריס, בלוטת יותרת התריס וכריתת ושט.
ניתן להעריך נזק עצבי על ידי לרינגוסקופיה, שבמהלכה אור סטרובוסקופ מאשר היעדר תנועה בצד הפגוע של מיתרי הקול.
עצב הגרון הימני רגיש יותר לנזק במהלך ניתוח בלוטת התריס מכיוון שהוא קרוב להתפצלות של עורק בלוטת התריס התחתון הימני ועובר לפני ההסתעפויות, מאחוריהן או ביניהן, באופן משתנה.
באופן דומה, פגיעה תרמית עלולה להתרחש עם שימוש באבלציה בתדר רדיו להסרת גושים של בלוטת התריס.
העצב ניזוק לצמיתות ב-0.3 עד 3 אחוז מניתוחי בלוטת התריס, ושיתוק חולף מתרחש ב-3 עד 8 אחוז מהניתוחים.
בהתאם לכך, נזק לעצב הגרון החוזר הוא אחד הגורמים המובילים לסיבוכים משפטיים (Medical law) עבור מנתחים.
סקירה משנת 2019 הסיקה כי העדויות לא מראות הבדל בין זיהוי חזותי של העצב או שימוש בדימות מוחי תוך ניתוחי במהלך ניתוח, כאשר מנסים למנוע פגיעה בעצב הגרון החוזר.
יש גם סיכון לפציעה במהלך ניתוח כתף.
בתנוחת ישיבה, תנועת הראש יכולה לגרום ללחץ על העצב.
תסמונת טאפיה (Tapia syndrome) מתרחשת כאשר יש נזק לעצב הגרון החוזר וגם לעצב ההיפוגלוסאלי, המספק את הלשון.
העצב עשוי להידחס על ידי גידולים.
מחקרים הראו כי 2 עד 18 אחוז מחולי סרטן הריאה מפתחים צרידות בגלל דחיסה חוזרת של עצב הגרון, בדרך כלל בצד שמאל, בעיקר במצבים גרועים.
כשזה התסמין, לעיתים קרובות הגידול בלתי ניתן לניתוח.
העצב עשוי להיות מנותק בכוונה במהלך ניתוח סרטן ריאות על מנת להסיר גידול מלא.
העצב עלול להיפגע גם מגידולים בצוואר, במיוחד עם בלוטות לימפה ממאירות עם הרחבה חוץ-קפסולרית של הגידול מעבר לקפסולת הצמתים, שעלולה לפלוש לאזור הנושא את העצב העולה מימין או משמאל.
תסמונת אורטנר או תסמונת קרדיו-קולית, היא גורם נדיר לשיתוק עצבי גרון שמאל.
התרחבות של מבנים בתוך הלב או כלי הדם העיקריים פוגעת בעצב וגורמת לתסמינים של פגיעה עצבית חד צדדית.
סוסים חשופים לנוירופתיה גרונית חוזרת של סוסים, מחלה של האקסונים של עצבי הגרון החוזרים.
הסיבה אינה ידועה, אם כי יש חשד לנטייה גנטית.
אורך העצב הוא פקטור שכן הוא נפוץ יותר בסוסים גדולים יותר, והצד השמאלי מושפע כמעט באופן בלעדי.
כאשר תאי העצב מתים, יש שיתוק מתקדם של הגרון, הגורם לקריסת דרכי הנשימה.
התסמין הנפוץ הוא צליל, הנע בין שריקה מוזיקלית לשאגה חריפה או רעש מתנשף נישא (סטרטורוס), מלווה בהחמרת ביצועים.
המצב חשוך מרפא, אך ניתוח יכול לשמור על דרכי הנשימה פתוחות.
אף על פי שאינה שכיחה בכלבים, מחלת עצב גרון חוזרת דו-צדדית עשויה להיות הגורם לצפצופים (סטרידור) כאשר כלבים בגיל העמידה שואפים.
בדינוזאורים מסדרת הזאורופודה, החולייתנים בעלי הצוואר הארוך ביותר, האורך הכולל של עצב הוואגוס ועצב הגרון החוזר היה עד בסופרזאורוס, אבל אלה לא היו הנוירונים הארוכים ביותר אי פעם: הנוירונים שהגיעו לקצה הזנב עלו באורכם על .
המעקף הקיצוני של עצבי הגרון החוזרים, כ- במקרה של ג'ירפות,  מצוטט כראיה לאבולוציה, בניגוד לטענת התכנון התבוני.
המסלול של העצב היה ישיר באבות הקדמונים, דמויי הדגים, של הטטרפודים, בעלי ארבע הרגליים המודרניים, שעברו מהמוח, על פני הלב, אל הזימים, כמו בדגים מודרניים.
במהלך האבולוציה, כשהצוואר התרחב והלב נהיה במיקום נמוך יותר בגוף, עצב הגרון נתפס בצד הלא נכון של הלב.
הברירה הטבעית האריכה את העצב בהדרגה במרווחים זעירים כדי להתאים אותו, וכתוצאה מכך קיים התוואי העוקף.
ריצרד דוקינס מציין כי מעצב תבוני היה מוותר על העיקוף הגדול, אבל דבר זה אינו אפשרי בבעלי חיים שכן הדבר יצריך שינוי גנטי משמעותי, ודבר זה אינו סביר שכן יהיה מדובר ב"קפיצה" הנובעת ממוטציה גנטית גדולה מידי.
באופן זה העיצוב הסופי של המנוע יכיל מיני שאריות ועיצובים מוזרים שלא היו נכללים אם היו המתכננים היו יכולים "לחזור לשולחן השרטוט".
הרופא היווני הקדום גלנוס הדגים את מהלך העצבים ואת התסמונת הקלינית של שיתוק עצבי הגרון החוזרים, וציין שחזירים שהעצב מנותק אצלם לא היו מסוגלים לצרוח.
גלנוס כינה את העצב "העצב החוזר" ותיאר את אותה השפעה בשני תינוקות אנושיים שעברו ניתוח זפק.
בשנת 1838, חמש שנים לפני שתיאר את מושג ההומולוגיה בביולוגיה, האנטומיסט ריצ'רד אוון דיווח על נתיחה של שלוש ג'ירפות, כולל תיאור המסלול המלא של עצב הגרון החוזר השמאלי.
האנטומיסטים אנדריאס וסאליוס ותומאס ויליס תיארו את העצב במה שנחשב כיום תיאור סטנדרטי מבחינה אנטומית, והרופא פרנק לאהי תיעד דרך לזיהוי בין-ניתוחי של עצב זה במהלך פעולות ניתוחיות בבלוטת התריס.
עצבים מוטוריים הם עצבים המעבירים אותות ממערכת העצבים המרכזית אל השרירים.
פעולתם גורמת לתנועות רצוניות או בלתי רצוניות.הנוירון המוטורי כולל את גוף תא הנוירון, דנדריטים מסתעפים ו אקסון.
הנוירונים המוטוריים הגדולים ביותר מגיעים לקוטר של 135μm.
קוטר הנוירונים המוטוריים הקטנים ביותר הוא בערך 5 μm
אקסון של נוירון מוטורי הפועל על שרירים ברגל האדם אורכו הוא כ- 1 מטר (אצל בעלי חיים כמו ליוויתן או ג'ירף מגיע האורך הרבה יותר גדול)
בניגוד לעצבים התנועתיים האֶה-פֶרנטים (efferent - היוצאים ממערכת העצבים המרכזית), העצבים התחושתיים האָפֶרנטים (afferent - הנכנסים אל מערכת העצבים המרכזית) מעבירים אותות מהקולטנים החושיים בפריפריה אל מערכת העצבים המרכזית.
העצבים האֶה-פרנטים (יכולים להתחבר גם לבלוטות או איברים אחרים, במקום לשרירים.
לכן עצבים אֶה-פרנטים אינם זהים לעצבים מוטוריים.
בנוסף יש עצבים שהם גם חושיים וגם מוטוריים ונקראים עצבים מעורבים.
העצבים המוטוריים פועלים כעצבים אֶה-פרנטים (efferent) או תנועתיים המובילים את אות או הפקודה המוטורית ממערכת העצבים המרכזית אל איברי הביצוע (effectors) שהם בעיקר השרירים.
מדובר בסיבים עצביים אֶה-פֶרנטיים (תנועתיים) הנולדים במערכת העצבים המרכזית:במח השדרה ובמרכזים המוחיים המוטוריים.
הסיבים האֶה-פֶרנטיים יוצאים ממח השדרה דרך השורש הגחוני שמקורו בקרן הגחונית של מוח השדרה.
ממח השדרה יוצאים שלוחות הנוירונים המוטוריים γ המגיעים לכישורי השרירים.
מהנוירונים המוטוריים יוצאים אקסונים מוטוריים הפוקדים על כיווץ הסיבים התוך-כישוריים על מנת לשמר את רגישות הכישור.
נוירונים מוטוריים α שולחים שלוחות אל הסיבים החוץ-כישוריים המאפשרים את כיווץ השריר.
קו-אקטיבציה של הנוירונים המוטוריים γ ו- α מאפשרת את פעילות כישורי השרירים, כלומר את שליחת המידע אל השרירים.
מכיוון שרוב העצבים הם מעורבים, כלומר גם מוטוריים וגם חושיים, העצבים שהם מוטוריים בלבד הם יוצאים מן הכלל.
בקרב עצבי הגולגולת, מדובר בעצבים המניעים את העיניים, עצב הסליל, העצב המצדיד, עצב הלוואי ועצב תת-הלשון
עצבי השדרה וכל עצבי הגולגולת האחרים הם מעורבים או חושיים.
סיבי העצבים המוטוריים מעבירים את האותות ממערכת העצבים המרכזית אל נוירונים פריפריים של רקמת השריר הפרוקסימלית.
הסיומות של אקסון העצב המוטורי מעצבבות את השרירים השלדיים או שרירים החלקים
הסיומות של האקסונים של העצבים המוטוריים מעצבבות את השרירים השלדיים ואת השרירים החלקים, כשהם מעורבים מאוד בבקרת השרירים.
סיבי העצבים המוטוריים נוטים להיות עתירי שלפוחיות עם אצטילכולין.
בסיומות האקסונים של העצבים המוטוריים יש שלפוחיות עם סידן.
הריכוז הגבוה של סידן מחוץ לעצבים המוטוריים הקדם-סינפטיים מגביר את פוטנציאל הפעולה
בעצב המוטורי כל אקסון מכוסה באנדונויריום, שכבת רקמת חיבור מעל שכבת המיאלין.
צרורי האקסונים מכונים "אגדים" והם מכוסים נבפרינויריום.כל האגדים המכוסים בפריניוריום מחוברים יחסת על ידי שכבה נוספת של רקמת חיבור הנקראת אפיניוריום.
רקמות הגנה אלה מגנות את העצבים מפני חבלה, ומפני מחוללי מחלות ועוזרות לשמר את תפקוד העצב.
שכבות רקמת החיבור שומרות על התדירות שבה מובילים העצבים את האותות (פוטנציאלים של פעולה)
מקורם שלרוב המסלולים העצביים המוטוריים הוא הקליפת המוח.
האותות מובלות מטה דרך גזע המוח ומח השדרה של אותו הצד ויוצאות ממח השדרה בקרן הבטנית של מח השדרה בצד השני.
העצבים המוטוריים מתחברים אל תאי השרירי שאותם מעצבבים באמצעות נוירון מוטורי מן הרגע שעובים את מח השדרה.
העצבים המוטוריים מתחלקים לכמה תת-סוגים לפי הנוירון המוטורי שאיתו הם מחוברים.
העצבים המוטורים אלפא - Aα הם מכוסים בשכבת מיאלין
הם מחברים בין נוירון מוטורי אלפא אל סיבי שרירים חוץ-כישוריים בשרירים השלדיים.
הקוטר שלהם הוא בין 12–20 μm .סיבי העצבים האלה נדרשים למהירות הגבוהה ביותר של ההולכה.
הם מעצבבים את הסיבים השריריים החוץ כישוריים והם אחראים לכיווץ השריר.
עצבים מוטוריים Aγ או עצבי גאמא הם גם כן מכוסים במיאלין.
הם מגיעים לסיבים התוך-כישוריים בכישורים הנוירו-שריריים ואינם מעורבים ישירות בכיווצי השרירים.
אולם הם גורמים להחזקת הדריכות של כישורי השרירים.
קוטרם הוא בין 3–8 μm ומהירות ההולכה בהם היא בין 15–40 מטר/שנייה.
הניוון העצבי המוטורי הוא חולשה הולכת וגוברת של הרקמות העצביות ושל החיבורים במערכת העצבים.
כשאין יותר עצבוב של השרירים על ידי העצבים והמסלולים המוטוריים השרירים מלחילים להיחלש.
מחלות הנוירון המוטורי יכולות להיות נגיפיות, גנטיות או תומאה של גורמים סביבתיים.
הסיבות המדויקות שלהן עדיין בלתי ברורות, אולם מומחים רבים סבורים שגורמים רעילים וסביבתיים ממלאים תפקיד בהיווצרותן.
קיימת יכולת חלשה לרגנרציה של עצבים וזה לא פשוט ליצור נוירונים חדשים.
הסביבה החיצונית יכולה למלא תפקיד ברגנרציה העצבית.
תאים עצביים עובריים Neural stem cells
הם מסוגלים לעבור דיפרצנציאציה לכמה סוגים של תאים עצביים.
זאת אחת הדרכים שעצבים יכולים "לרפא" את עצמם.
שתל של תאים עצביים עובריים באזורים פגועים מביאים בדרך כלל לדיפרנציאציה של התאים לאסטורציטים המסיעים לנוירונים הסובבים.
תאי שוואן מסוגלים לעבור רגנרציה, אבל יכולתם לרפא נוירונים יורדת עם הזמן וגם עם המרחק בין תאי השוואן למקום הפגיעה.
עֵץ שֶׁמֶן הוא עץ המוזכר במקרא ובמשנה, ששימש כחומר גלם בתעשיית העץ.
עץ שמן היה אחד העצים ששימשו את שלמה המלך בבניית בית המקדש הראשון לצורך הכנת זוג הכרובים הגדולים ודלתות ומזוזות לדביר ולהיכל.
עץ השמן מוזכר גם בנבואת ישעיהו בתוך רשימת עצים שעתידים להפריח את שממת המדבר:
בתקופת שיבת ציון קרא נחמיה לעולים מבבל לאסוף עצים לבניית סוכות, ובהם עץ שמן: .
במשנה מוזכר עץ השמן כאחד העצים שבהם השתמשו לעצי המערכה על גבי מזבח העולה.
כמו כן, מוזכר עץ השמן כאחד המרכיבים בהכנת המשואות שהשיאו על מנת להודיע על קידוש החודש.
אזכור נוסף של עץ השמן הוא בספר בן סירא, שם נזכר בתיאור שבחי שמעון הכהן הגדול: .
בוולגטה ובתרגום יונתן לספר מלכים מתורגם "עץ שמן" כעץ זית (בוולגטה: "lignum olivae" ובתרגום יונתן "אעי זיתא").
בתרגום השבעים לספר מלכים תורגם עץ שמן כ-"πευκίνων" (אורן).
בפשיטתא תורגם במלכים "עצי מידה".
בספר ישעיהו תרגם יונתן "אעא דמשח", תרגום מילולי של "עץ שמן" ללא זיהוי נוסף, ובוולגטה תורגם גם כאן "עץ זית".
בספר נחמיה תורגם שם העץ בתרגום השבעים כ-κυπαρισσίνων (ברוש), בוולגטה כ-"lignnum pulcherrimum" (עץ יפה במיוחד) ובפשיטתא תורגם שם כ"עצי אגוזים".
בתלמוד הבבלי מזוהה עץ השמן על ידי רב "אפרסמא" שהוא מין ממיני הארז.
יש ממפרשי התלמוד שפרשו שמדובר בשיח האפרסמון אמנם פירוש זה בעייתי משום ששיח זה קטן ואינו מתאים לבניית דלתות וקורות עץ.
בתלמוד הירושלמי מזוהה עץ השמן עם "דדנין", אשר לפי הסברה הרווחת הוא δαδινος.
בעקבות תרגום יונתן, פירש גם רש"י ש"עץ שמן" הוא עץ זית.
פרשנים רבים מסתייגים מפירוש זה, שכן בספר נחמיה ובמסכת תמיד נזכרו עץ הזית ועץ השמן בנפרד.
בעל המצודות פירש בספר מלכים שאלו עצי זית, אף בספר ישעיהו ובספר נחמיה פירש שאלו עצי סרק.
רד"ק מזהה את עצי השמן עם עץ האורן ("פי"ן בלע"ז", כלשונו, היינו pinus) ולשיטתו, העץ נקרא כך משום "השמן היוצא ממנו היא הזפת".