tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונתו בנהריה לא זכה ליציבות בדק' המשחק בקבוצה ולא הרבה לקלוע, במהלך העונה הסדירה שותף ב-21 משחקים עם כ-9 דק' ו-2 נק' בממוצע.
בשלב הפלייאוף שותף ב-6 משחקים בהם שותף כ-5.5 דק' ובהן העמיד 0.6 נק' בממוצע.
לקראת עונת 2022/2023 חתם באליצור עירוני נתניה.
בעונת 2023 חתם במכבי רעננה.
יונת מלחמה היא יונה שנעשה בה שימוש צבאי.
החל מהעת העתיקה יוני דואר שימשו להעברת מסרים במלחמות.
בשל יכולת הביות שלהן, המהירות והגובה שלהן, הן שימשו לעיתים קרובות כשליחות צבאיות.
יוני דואר ששימשו בתחרויות שימשו לשאת מסרים במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, ו-32 יוני מרוץ מסוג זה קיבלו את מדליית דיקין.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה העבירו יוני דואר הודעות חזרה לשובך הביתי שלהן.
כשהן נחתו, החוטים בשובך היו מצלצלים בפעמון או מזמזמים, וחייל של חיל האותות היה יודע שהגיעה הודעה.
החייל היה ניגש לשובך, מוציא את ההודעה מהקופסה ושולח אותה ליעדה באמצעות טלגרף, טלפון שדה או שליח אישי.
עבודתה של יונת דואר הייתה מלאת סכנות ליונה.
חיילי אויב בקרבת מקום ניסו לעיתים קרובות להפיל יונים, בידיעה שיוני דואר נושאות לעיתים מסרים חשובים.
חלק מהיונים הללו התפרסמו למדי בקרב חיילי הרגלים שעבורם עבדו.
יונה אחת, בשם "ספייק", שימשה ב-52 משימות מבלי להיפצע פעם אחת.
אחר, בשם "שר אמי", איבד את רגלו ועין אחת, אך המסר שלו עבר והציל קבוצה גדולה של חיילי רגלים אמריקאים מוקפים.
לפני הופעת הרדיו, יוני דואר שימשו תכופות בשדה הקרב כאמצעי לכוח נייד לתקשר עם מפקדה נייחת.
במאה השישית לפני הספירה, כורש, מלך פרס, השתמש ביוני דואר כדי לתקשר עם חלקים שונים באימפריה שלו.
ברומא העתיקה, יוליוס קיסר השתמש ביוני דואר כדי לשלוח הודעות לגאליה.
במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, אנשי פריז הנצורים השתמשו ביוני דואר כדי להעביר מסרים מחוץ לעיר; בתגובה, הצבא הפרוסי העסיק נצים כדי לצוד את היונים.
הצבא הצרפתי השתמש בבלונים כדי להעביר את היונים על פני קווי האויב.
תמונות מיקרופילם המכילות מאות הודעות אפשרו לשאת מכתבים לפריז על ידי יונה מלונדון.
יותר ממיליון הודעות שונות הועברו בדרך זו במהלך המצור על פריז, שנמשך ארבעה חודשים.
יוני הדואר היו שימושיות מאוד, ושימשו תפקיד חשוב גם בתיאוריה הצבאית שהובילה למלחמת העולם הראשונה.
במלחמת העולם הראשונה נעשה שימוש נרחב ביוני דואר.
בשנת 1914, במהלך הקרב הראשון על המארן, קידם הצבא הצרפתי 72 שובכי יונים יחד עם הכוחות.
חיל האותות של צבא ארצות הברית השתמש ב-600 יונים בצרפת לבדה.
אחת מיוני הדואר בשירות צבא ארצות הברית, שר אמי, זכה בפרס על שירות הרואי מכיוון שהעביר 12 מסרים חשובים במהלך קרב ורדן.
במשימתו האחרונה, באוקטובר 1918, הצליח להעביר הודעה על אף שנורה בחזו או בכנפיו.
המסר המכריע, שנמצא בקפסולה התלויה על רצועה של רגלו המנופצת, הציל 194 חיילים אמריקאים של "הגדוד האבוד" של דיוויזיית הרגלים ה-77.
טייסי צי ארצות הברית הקימו 12 שובכי יונים בצרפת, עם כמות כוללת של כ-1,508 יונים בסיום המלחמה.
יונים נישאו במטוסים כדי להחזיר הודעות במהירות לתחנות אלה, ו-829 ציפורים עפו ב-10,995 סיורי מטוסים בזמן מלחמה.
טייסים של 230 סיורים יחד עם הודעות שהופקדו בידי יונים ניווטו את יונת הדואר למעלה או למטה, בהתאם לסוג המטוס, כדי להרחיק את היונה מהמדחף ולהזרים את האוויר לכיוון כנפי המטוס ותמוכות המטוס.
11 מהיונים נעלמו בפעולה, אך 219 ההודעות הנותרות נמסרו בהצלחה.
יונים נחשבו למרכיב חיוני בתקשורת תעופה ימית כאשר נושאת המטוסים הראשונה של ארצות הברית, USS Langley, כללה בית יונים בירכתיה.
היונים אומנו במספנת הצי נורפוק בזמן שנושאת המטוסים עברה הסבה.
כל עוד שוחררו היונים לתרגול, מעטות בכל פעם, הן חזרו לספינה; אך כאשר כולן שוחררו בזמן שנושאת המטוסים עגנה ליד האי טנג'יר , היונים עפו דרומה ונחתו על מנופי המספנה של נורפוק.
היונים לא עלו שוב לים.
מלחמת העולם השנייה ומאוחר יותר
במהלך מלחמת העולם השנייה, הממלכה המאוחדת השתמשה בכ-250,000 יוני דואר למטרות רבות, כולל תקשורת מרגלים בבסיסי האויב.
מדליית דיקין, העיטור הגבוה ביותר האפשרי לגבורה שניתן לבעלי חיים, הוענק ל-32 יונים, כולל GI Joe של שירות היונים של צבא ארצות הברית והיונה האירית פאדי.
בריטניה שמרה על מחלקת היונים של משרד האוויר במהלך מלחמת העולם השנייה, ולזמן מה לאחר מכן.
ועדת מדיניות בנושא יוני דואר קיבלה החלטות לגבי השימוש ביונים בהקשרים צבאיים.
ראש המחלקה, ליה ריינר, דיווחה ב-1945 שניתן לאמן יונים להעביר חומרי נפץ קטנים או נשק ביולוגי למטרות מסוימות מאוד.
הרעיונות לא התקבלו בוועדה, ובשנת 1948 הצהיר צבא בריטניה כי ליונים אין שימוש נוסף.
במהלך המלחמה, יוני דואר יכלו לקבל קצבה מיוחדת של תירס וזרעים, אך ברגע שהמלחמה הסתיימה, הקצבה בוטלה וכל מי שהחזיק יונים נזקק לגדל בעצמו תירס ומזון ליונים כדי להאכילן.
עם זאת, שירות הביטחון הבריטי MI5 עדיין היה מודאג מהשימוש ביונים על ידי כוחות האויב.
עד שנת 1950 הם דאגו לתחזוקה של 100 ציפורים על ידי מגדל יונים אזרחי כדי להתכונן לכל אירוע.
צבא שווייץ פירק את מחלקת היונים שלו ב-1996.
בארגון "ההגנה" ובצה"ל שירתו יוני דואר בשנים 1938–1957. במסגרת "ההגנה" הופעלו היונים בפעולות שונות.
בליל הגשרים, למשל, צוידו החוליות ביונים, והשתמשו בהן להעברת ידיעות מיישובים במצור, וכן לפעולות שונות ולפעולות יחידים בתפקידים מיוחדים, לדוגמה: יצירת קשר עם אוניות המעפילים שהתקרבו לחוף בזמן שנדרשה דממת אלחוט.
חלק נוסף הובאו על ידי שליחות ההגנה שחזרו ארצה עם יונים שנתרמו בארצות הברית.
בשנת 2010, המשטרה ההודית חשדה שיונה שנלכדה נשאה הודעה מפקיסטן.
בשנת 2015, יונה נוספת מפקיסטן נרשמה לרשומות ההודיות כ"חשודה בריגול".
במאי 2020, יונת ריגול פקיסטנית חשודה נוספת נתפסה על ידי כוחות הביטחון ההודיים בקשמיר.
לאחר שלא מצאו דבר חשוד, הרשויות בהודו שחררו את היונה בחזרה לפקיסטן.
בשנת 2016, פקיד גבול ירדני אמר במסיבת עיתונאים כי כוחות המדינה האסלאמית משתמשים ביוני בית כדי להעביר הודעות לפעילים מחוץ ל"ח'ליפות" שלה.
בסך הכל, 32 יונים עוטרו במדליית דיקין כולל:
"יונתן" הוא שיר של הזמרת הישראלית שי המבר.
השיר נכתב והולחן על ידי שי המבר, עובד והופק על ידי המלחין הישראלי חן מצגר-אדר ויצא כסינגל ב-2 בנובמבר 2015.
השיר נכתב על ידי הזמרת הישראלית שי המבר כשהייתה בת 16 והוא עובד והופק על ידי המלחין הישראלי חן מצגר-אדר.
עם צאת השיר ב-2 בנובמבר 2015 הסבירה שי המבר את משמעות השיר בפייסבוק:
השיר זכה להצלחה גדולה ולהשמעות רבות ברדיו.
בריאיון לדודי פטימר מרשת 13 כשנשאלה על יונתן שעליו נכתב השיר ענתה המבר:
בקיץ 2022 החל טרנד טיקטוק בו בנות תיעדו עצמן שולחות את מילות השיר בהודעת וואצפ לבני הזוג שלהן.
המבר הצהירה כי בעקבות כך גם היא עשתה זאת לבן זוגה ובריאיון לרדיו דרום אמרה: .
בנובמבר 2022, בריאיון לכתב העת "את" הצהירה המבר כי: .
הוידאו קליפ של השיר בוים ונערך על ידי לינור קריספין ו-avoxvision.
הקליפ מציג הנפשה של ציורי דו-מימד על רקע דף מחברת שורות בעוד שהאיורים משתנים על פי מילות השיר ומשמעותן, כך מיוצגים שי ויונתן על ידי זוג ציפורים שמתנשקים, בוכים ומתרחקים על פי משמעות השיר.
עם יציאת השיר הקליפ הועלה לערוץ היוטיוב של המבר וחצה את רף ה-100 אלף צפיות תוך שבועיים.
נכון לדצמבר 2022 מונה סרטון הקליפ ביוטיוב מעל למיליון צפיות.
ב-18 בנובמבר 2015 ביצעה המבר את השיר בהופעת הבכורה שלה, לה נמכרו כל הכרטיסים בתיאטרון תמונע שבתל אביב.
ב-10 באוגוסט 2021 ביצעה שי המבר את השיר "יונתן" במהלך שלב התלת-גמר בתוכנית הטלוויזיה "הכוכב הבא" וזכתה ל-98% מהשופטים והקהל, המספר הגבוה ביותר מבין כל השירים שבוצעו בתוכנית באותה שנה.
לאחר הביצוע אמר לה סטטיק: "את כותבת מצוין ואת מוכשרת בזה מאוד..
ואת גם מבצעת מצוינת – יש לך הכל" וקרן פלס הוסיפה: "אני רוצה להזכיר לכם שהיא כתבה את זה בגיל 16 ו"מבחינתי יש מישהי אחת שראויה לזכות במיליון שקלים – וזאת שי המבר".
אביטל סבט ממאקו כתבה כי באותו ביצוע שי "העיפה את האולפן באוויר עם הפאסון והבגרות שכה מאפיינים אותה".
בריאיון עם מאקו אמרה שי:.
באתר "מאקו" תואר השיר כמסמל את המעבר של המבר מתמימות לרומנטיקה.
יונתן אבישי (נולד ב־29 במרץ 1977) הוא מוזיקאי ג'אז, מלחין ופסנתרן ישראלי.
אבישי נולד בתל אביב וגדל בישראל וביפן.
הוא החל לקחת שיעורי פסנתר בגיל צעיר ועד מהרה גילה את סגנון מוזיקת הג'אז.
כבר בגיל 14 הקים הרכבים מוזיקליים משלו והופיע במועדונים ובפסטיבלים.
הוא ליווה לעיתים קרובות מוזיקאים אמריקאים שהגיעו להופיע בישראל, כמו Walter Blanding Jr, Marcus Printup ו-Allan Harris, והפך לחלק מההרכב של הסקסופוניסט ארני לורנס (שהתגורר בירושלים בעשור האחרון לחייו).
אבישי היה חבר ב"גדה השמאלית", קואופרטיב של מוזיקאים שהוקם לקידום מוזיקה מקורית בתל אביב.
דבר זה הוביל לעיסוקו בהיבטים החברתיים והמקומיים של התפתחות תרבותית.
הוא לקח גם חלק בארגון אירועים מוזיקליים במוסדות עירוניים שונים, וכתוצאה מפעילויות אלו, הגיע למרכז חברתי-תרבותי ליד שטרסבורג בשנת 2001.
בשנת 2002 עבר אבישי להתגורר בדורדון, מחוז בדרום צרפת, שם השתלב בסצנת המוזיקה המקומית.
פגישה מקרית באותו שנה בברצלונה עם אבישי כהן, חבר ילדות, הובילה להקמת ההרכב Third World Love יחד עם עומר אביטל (קונטרבס) ודניאל פרידמן (תופים).
הרביעייה, שהייתה פעילה כעשור, הקליטה חמישה אלבומים והופיעה ברחבי העולם.
הוא גם למד תרפיה במוזיקה בבורדו, ולאחר מכן, הנחה סדנאות במוסדות לבתי ספר מיוחדים, בתי ספר יסודיים ובתי ספר למוזיקה.
בשנת 2006 הקליט אבישי אלבום בשם Soledad יחד עם נגן כלי ההקשה Bachir Mouhali, שיצא בחברת התקליטים "Fresh Sound Records".
משנת 2008 החל אבישי ללמוד ולחקור את הקשר שבין עולמות המוזיקה לתיאטרון בשיתוף עם הבמאית שרון מוהר (בתו של עלי מוהר, המתגוררת בצרפת).
עבודתם המשותפת הראשונה הייתה בישראל, כשהעלו לבמה עיבוד לאלבום "הרחק הרחק בארץ כוש...
פנטזיה מוזיקלית" (אותה כתבו יחד האב אהוד אבישי ובנו יונתן).
בצרפת, במסגרת עבודתם המשותפת, הקימו קבוצת אמנים, Compannie L'air du jeu, ובשנת 2010 העלו את הצגת הילדים Il était une fois un gribouille (תרגום לצרפתית של "הרחק הרחק בארץ כוש..").
באותה שנה הקליט אבישי יחד עם המתופף Bertrand Noël את האלבום Lost Boys, שיצא בחברת התקליטים "Cristal Records".
בשנת 2012 עבר אבישי להתגורר במחוז יון.
בנוסף, הצטרף לחמישייה של הבסיסט עומר אביטל, איתה הוציא שני אלבומים (New Song ו-Abutbul Music).
זמן קצר לאחר מכן הקים הרכב בהובלתו, Modern Times, עם נגן הקונטרבס יוני זלניק והמתופף דונלד קונטומנו (בנה של הזמרת אליזבת קונטומנו).
ב-2015 יצא אלבום הבכורה שלהם בשם Trio.
ב-2016, שנה לאחר מכן, יצא אלבומם השני של הטריו, The Parade, אליהם הצטרפו המוזיקאים César Poirier (סקסופון, קלרינט) ו-Inor Sotolongo (תופים).
שני האלבומים יצאו בלייבל התקליטים הצרפתי "Jazz&People" וזכו לשבחי המבקרים בצרפת.
הוא זכה להצלחה ולהכרה בינלאומית כפסנתרן, חבר ברביעייה של החצוצרן אבישי כהן, איתה יצא גם לסיבוב הופעות, והוציא, כמוביל הרכב וכחבר בהרכב של אבישי כהן, חמישה אלבומים בחברת ECM.
בשנת 2019 יצא בפעם הראשונה, אחרי חברות משותפת של שנים רבות, אלבום דואט שלו עם אבישי כהן, Playing the Room, שהוקלט ב-Auditorio Stelio Molo RSI, בלוגאנו.
גם אלבומם השלישי של הרכב הטריו שלו, Joys and Solitudes, יצא ב-ECM באותה השנה, וזכה לביקורות טובות גם בגרמניה.
עליו נכתב שהוא מסתמך על "איכויות פיוטיות עם רגעי הפתעה רודפים.
למעשה, השלישייה לא מנגנת ג'אז, אלא מוזיקה קאמרית ברמה הגבוהה ביותר".
במהלך שנת 2020, בתקופת סגרי הקורונה, החל אבישי לעבוד יחד שרון מוהר על מופע יחיד בשם "פסנתרן - פורטרט תיאטרלי מוזיקלי" (Pianiste – A musical and theatrical portrait), במהלכו אבישי גם מדבר אל הקהל, שר ואפילו רוקד.
המופע החדש, שנכתב במקור בצרפתית, הועלה בהצלחה על הבמות בצרפת, ולאחר מכן נוצרו לו גרסאות גם בשפות נוספות באנגלית ובעברית.
את מופע הבכורה של המופע בשפה העברית ערך אבישי באולם צוותא שבתל אביב.
ביוני 2023, הוציא אבישי את אלבום הסולו הראשון שלו, "Retrouvailles".
האלבום, שהוקלט על ידי אבישי בטייק אחד בשנת 2021 במארסיי, עבור חברת התקליטים "Paradis Improvisé", כולל מלבד יצירות מקוריות שלו גם עיבודים שלו לסטנדרטים, "So In Love" של קול פורטר, ו-"Moment's Notice" של ג'ון קולטריין, וקאבר בביצוע אינסטרומנטלי לשיר "היא כל כך יפה" של להקת כוורת.
באוקטובר 2024, הוציא אבישי את האלבום "Shapes and Sounds", בו חזר לשתף פעולה עם חברי הטריו שלו, יוני זלניק (קונטרבס) ודונלד קונטומנו (תופים).
האלבום, שהוקלט עבור הלייבל הצרפתי, "Jazz&People", בו הקליט לראשונה עם הטריו לפני כעשור, כולל 8 קטעים, בהם 6 יצירות מקוריות שלו ו-2 עיבודים לשירים הקלאסיים, "When You're Smiling" של לואי ארמסטרונג ו-"La Mélancolie" (החותם אל האלבום) של הפזמונאי והמלחין הצרפתי ליאו פרה.
עוד באותו החודש, יצא גם האלבום, "Ashes to Gold" (חברת ECM), של הרכב הרביעייה של החצוצרן אבישי כהן בו לוקח אבישי חלק באופן קבוע.
בשנת 2009 הוצג הסרט עבודה, במסגרת פסטיבל טרוולינג בעיר רן שבצרפת, בליווי חי בנגינה של אבישי.
שנה מאוחר יותר, ב-2010, הוצג הסרט במתכונת דומה גם בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים.
יונת פירות מריאנה הידועה גם בשמות המקומיים: "mwee'mwe", "totot" ו-"Paluman totut" (שם מדעי: Ptilinopus roseicapilla) היא מין של עוף ממשפחת היוניים, החי בטבע רק באיי מריאנה הצפוניים שבהאוקיינוס השקט ובאי גואם.
יונה זו בינונית בגודלה והיא מגיעה לאורך של עד 24 ס"מ.
היונה בעלת צבעים מפוארים הכוללים גב וכנפיים ירוקים בחלק החיצוני ואפורים בחלק הפנימי, ראש אפור-ירקרק עם גוונים סגולים בבסיס המקור ומעליו והמקור צהוב.
החזה והבטן ירוקים ועליהם ישנם זוג כתמים כתומים גדולים לאורך הגפיים, פס כתום בחלק התחתון הקדמי של הזנב ופס סגול מתחת החזה הלבן.
יונה זו היא אוכלת פירות בעיקרה ועוזרת בהפצת הפירות של צמחי גואם.
בעונת הרבייה היונה מקננת על ענפים נמוכים ובקן מטילה ביצה אחת, אשר מקבלת בבקיעתה טיפול דומה משני ההורים.
יונה זו נחשבת לסמל לאיי מריאנה והיא גם מהווה את הציפור הלאומית שלהם.
כמו כן היא נבחרה לייצג את קמע הקבוצה במשחקי התחרות "Micronesian Games" של 2006.
בעבר היונה הייתה בסכנת הכחדה קשה בבית גידולה בגואם, בעיקר בגלל בירוא יערות אך גם בשל החדרתו בשוגג של בויגה עצים חום, אשר חדר לאי כנראה בטעות דרך ספינות במהלך מלחמת העולם השנייה.
הנחשים טרפו את היונים הבוגרת ובעיקר הצעירות ודרדרו את האוכלוסייה הכללית, כמעט להכחדה גם באיים אחרים.
עם זאת מספר גני חיות החלו בתוכניות שיקום של יונה זו ולגידולם בשביה כדי להחזירם לטבע, החל מ-1993. חלק מגני החיות כמו גן החיות של סנט לואיס שבסנט לואיס, מיזורי מכיל את אחת מתוכניות הרבייה המוצלחות ביותר של היונה.
למרות התוכניות והגדילה האיטית של האוכלוסייה עדיין היונה פגיעה עקב אובדן מתמשך של בתי גידולה המיוערים, אוכלוסיות קטועות וקטנות, טווח מחיה מוגבל ופגיעה בידי מינים פולשים שונים היונה עדיין נחשבת למין "קרוב לסיכון" לפי הרשימה האדומה של IUCN.
יונתן ביטון (נולד ב-7 ביוני 1996) הוא זמר ישראלי, מפיק מוזיקלי וקלידן בלהקת התקווה 6. הוא התמודד בעונה העשירית של הכוכב הבא לאירוויזיון.
יונתן ביטון גדל בשכונת רמת אילן בגבעת שמואל.
ביטון הוא בנם של גדי ביטון, מרקיד ריקודי עם וכוריאוגרף, ומיכל, מרפאה בעיסוק, ולו שני אחים.
ביטון החל ללמוד לנגן על פסנתר בגיל 6, והמשיך בבגרותו למגמת המוזיקה בתיכון בליך.
הוא החל ליצור מוזיקה בשנת 2012 כשהשתתף בפרויקט "צעד קדימה", פרויקט בו חודשו שירים ישראליים שהפכו לריקודי עם.
בין 2014–2017 שירת כזמר-קלידן בלהקה הצבאית של חיל החינוך.
ב-2015, במסגרת שירותו כאמן פעיל גם השתתף בפרויקט "אלה האחים שלי", שהוקלט במסגרת יום הזיכרון התשע"ה.
ביטון הלחין, עיבד, הפיק וביצע את השיר "אוטובוס אחרון לקריית שמונה" שנכתב על ידי מאיר שנוולד ז"ל.
בשנת 2020 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "15 דקות של תהילה", שאותו הפיק בעצמו.
בשנת 2022 הוציא אלבום בשם "דהרמה", המורכב משיריו וקטעי קישור.
בשנת 2023 חבר לקבוצת נגנים, זמרות וזמרי ליווי, ויחד הוציאו אלבום שנקרא "מסביב לשולחן", הכולל ביצועים מסביב לשולחן לשירי "דהרמה".
ההרכב שמופיע ב"מסביב לשולחן" הוא ההרכב שעימו ביטון התמודד בעונה העשירית של הכוכב הבא לאירוויזיון, עד שהודח בשלב הספה החמה 2.
ביוני 2024 הוציא את השיר "בימים כאלה".
בינואר 2025 הוציא את השיר "ניצחון".
במאי 2025 הוציא את הסינגל "סבתא שלי כוכבת".
2024: ברוכים הבאים לגבעת שמואל
יונתן בלום הוא צלם מגזין ישראלי, המצלם עבור עיתונים מובילים בישראל ובחו"ל, וכן מורה לצילום.
בלום נולד בלונדון וגדל בבריטניה, ב-1988 השלים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת מנצ'סטר.
ב-1990 עלה לארץ והשתתף באולפן אמנויות בקיבוץ כפר הנשיא, בו למד צילום.
החל מ-1995 עוסק בצילום עיתונאי כפרילנסר המתמחה בתחום המגזיני ובצילום פורטרטים ושערים.
בעבר התפרסמו תמונותיו באופן קבוע בעיתונים חדשות, ג'רוזלם פוסט, גלובס, את, Mako, מנטה, ולמהדורה הישראלית של נאשיונל ג'יאוגרפיק.
כיום מצלם כפרילנסר קבוע עבור המוספים 7 ימים ו-7 לילות בידיעות אחרונות, לכלכליסט, דבר העובדים בארץ ישראל, ושומרים - המרכז לתקשורת ודמוקרטיה.
לאורך השנים צילם מאות שערים עבור עיתונים אלו.
פורטרט של שמעון פרס שצילם בלום הופיע על עטיפת האוטוביוגרפיה של פרס "No Room For Small Dreams", שיצאה לאור בארצות הברית ב-2017 ובהמשך בשאר העולם.
בנוסף מצלם בלום גם פורטרטים תדמיתיים לעולם העסקים וכן צילומי מוצר ועיצוב למעצבי פנים, אדריכלים ולעסקים.
החל משנת 2007, מלמד בלום קורסים בנושא צילום פורטרט בבית הספר 'צילום בעם'.
הוא מלמד גם במכללת מנשר.
מאז 2018 מצלם וכותב טור שבועי המתמקד על מפגשים ספונטניים עם אנשים בטבע, המתפרסם במוסף "מסלול" של ידיעות אחרונות.
בנוסף, מצלם וכותב פרויקטים אישיים בנושאים חברתיים וסביבתיים המתפרסמים מעת לעת בעיתונות הישראלית.
סדרת הצילומים שלו מבתי העלמין ירקון והר המנוחות (אפריל 2021 - ינואר 2022), שעסקה בקבורה בקומות ובמחסור בשטחי קבורה בישראל, זכתה במקום הראשון בתחרות עדות מקומית 2023, בקטגוריית הסדרות בנושא אורבניזם ותרבות.
בנוסף, זכה בפרס 'בחירת האוצרת' בעדות מקומית 2023 בקטגוריית הבודדות בנושא חדשות על צילום של הרמטכ"ל אביב כוכבי סמוך לקיבוץ ניר עם.
פרויקט צילומים שלו ממרץ 2025 עבור דבר העובדים שעסק במפוני מלחמת חרבות ברזל, צפוי להופיע בעדות מקומית 2025.
1995 - במקום מילים, עיריית ראשון לציון
2005 - פרויקט סיזיפוס, גלריית "Artspace", תל אביב
2011 - סטודיו נודד, המוזאון לאמנות ישראלית, רמת גן
2000 - אוכל ים תיכון, משכנות שאננים, ירושלים
2009 - POV פסטיבל צילום, תל אביב
2023 - מקום נפלט, גלריית עין הוד
יונתן מיכאל בורקארט הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ באיינטרכט פרנקפורט ובנבחרת גרמניה.
בורקארט שיחק כילד בדרמשטאדט 98, ובגיל 14 עבר לשחק בקבוצות הנוער של מיינץ 05. בספטמבר 2018, כשהיה בן 18, ערך בורקארט את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, בניצחון 1–2 על אאוגסבורג.
עונת הפריצה של בורקארט הייתה 2020/21. בעונה זו ערך 29 הופעות ליגה, ואף הבקיע את השער הראשון בניצחון 1–2 מול באיירן מינכן, וסיים עם מיינץ במקום ה-12. עונת 2021/22 הייתה טובה אף יותר.
בעונה זו הבקיע בורקארט 11 שערי ליגה, והיה המבקיע המוביל של מיינץ, שסיימה במקום התשיעי בליגה.
בעונה זו נבחר בורקארט על ידי המגזין קיקר בתור הכוכב העולה של העונה.
בעונת 2022/23 החמיץ בורקארט משחקים רבים בשל פציעות, והבקיע שער אחד בלבד ב-11 הופעות.
בעונת 2023/24 חזר בורקארט לכושרו, והבקיע שמונה שערי ליגה ב-21 הופעות, וסיים עם מיינץ במקום ה-13. בינואר 2024 האריך בורקארט את חוזהו במיינץ עד לסוף עונת 2026/27.
ב-4 ביולי 2025 חתם ל-4 שנים באיינטרכט פרנקפורט.
בורקארט שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, והיה חלק מהסגל של נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21 לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 – 2021. בטורניר זה היה בורקארט חלק חשוב בסגל הגרמני, וסייע לה לזכות בטורניר.
במשחק רבע הגמר מול הנבחרת המקבילה של דנמרק, הבקיע בורקארט שער שוויון בהארכה, והמשחק הסתיים בתיקו 2-2. בבעיטות ההכרעה בורקארט בעט ראשון והחמיץ, אך שאר הבועטים הגרמנים הבקיעו וגרמניה ניצחה במשחק, והמשיכה עד לגמר, בו ניצחה 0–1 את פורטוגל.
בורקארט נכנס כמחליף בדקה ה-67 בגמר.
באוקטובר 2024 ערך בורקארט את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה הבכירה, בניצחון 1–2 על בוסניה במסגרת ליגת האומות של אופ"א, כשנכנס כמחליף בדקה ה-66. בורקארט זומן למשחק זה ברגע האחרון על ידי המאמן יוליאן נגלסמן, בעקבות פציעתו של קאי האברץ.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 – 2021
יוֹנַת שֶׁלֶג (שם מדעי: Columba leuconota) היא מין של עוף בסוג יונה במשפחת היוניים, המצויה באזורים הרריים של מרכז אסיה.
ניצויה אפור, שחור, חומות בהיר ולבן.
ישנם שני תת-מינים מוכרים: C.
leuconota ממערב ההימלאיה, ממערב אפגניסטן ועד סיקים; ו-C.
gradaria מהרי מזרח טיבט וממזרח נאן שאן (צ'ינגהאי) ועד יונאן וצפון מיאנמר.
יוני השלג משחרות מזון בשטח פתוח בזוגות או בקבוצות קטנות; הן ניזונות מדגנים, ניצנים, נצרים, פירות יער וזרעים.
הן לנות בלילה במצוקים, מקננות בנקיקים בהם הן בונות קני זרדים מבולגנים ומטילות לרוב שתי ביצים לבנות.
האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע סיווג את מצב השימור של המין ברמת ללא חשש.
שם הסוג Columba הוא המילה הלטינית ליונה, ושם המין הספציפי leuconota מגיע מיוונית, מהמילים leukos, לבן; ו-nōtos, -גב.
gradaria, תואר על ידי ארנסט הארטרט ב-1916, מצוי בהרי מזרח טיבט וממזרח נאן שאן (צ'ינגהאי) ועד ליונאן ולקצה צפון מיאנמר.
leuconota), תוארה על ידי ניקולס אילוורד ויגורס ב-1831. מצויה במערב ההימלאיה ממערב אפגניסטן ועד סיקים; מקייצת בהרי אלאי ופמיר.
זוהי יונה ממוצעת בגודלה, אורכה 31–34 ס"מ ומשקלה 255–307 גרם.
ראשה אפור כהה המנוגד לחלקים התחתונים הלבנים, אשר בתורם מתכהים לאפור מלוכלך בבטן התחתונה.
חלקיה העליונים בצבע חום-אפור עם כתם לבן בגב התחתון.
כנפיה אפורות בהירות עם שלושה פסי-כנף חומים.
במרכז זנבה השחור פס לבן בולט שמתעקל החוצה ומגיע לקצה נוצות הזנב החיצוניות.
לפרטים צעירים שוליים צרים ובהירים לנוצות החלקים העליונים והכנפיים, והלבן של החלקים התחתונים מלוכלך בצבע שחור.
יונת השלג יציבה בגבעות סלעיות של אפגניסטן, בהוטן, סין, הודו, קזחסטן, מיאנמר, נפאל, פקיסטן, טג'יקיסטן וטורקמניסטן.
היונים פוקדות צדי גבעות סלעיות ועמקים מבודדים עד לקו השלג.
הן ניזונות לעיתים קרובות בשדות במהלך היום, אך לנות במצוקים.
הן בדרך כלל ביישניות וזהירות.
התקהלויות של 150 פרטים או יותר מתרחשות בחורף, לעיתים קרובות בחברת יוני הרים ובאזורים מסוימים עם גם יוני סלעים.
בקיץ הן יורדות לגבהים נמוכים יותר ונצפות בזוגות או להקות קטנות.
הקינים ממוקמים בנקיקים או מערות מול צוקים או מדפי סלע.
קיניהן בנויים באופן לא סדור, ממקלות, דשא, קש, נוצות וחומרים דומים.
בדרך כלל נעשה שימוש חוזר בקינים מדי שנה עם תיקונים קלים.
לרוב התטולה כוללת שתי ביצים.
הן ניזונות מפירות יער, דגנים, ניצנים, פקעות, זרעים ונבטים.
זהו מין מצוי ובעל טווח תפוצה גדול במיוחד, ומאמינים כי האוכלוסייה יציבה.
מסיבות אלו העריך האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע את מצב השימור שלה ברמת ללא חשש.
יונתן בן דב (נולד ב-24 באוקטובר 1971) הוא פרופסור מן המניין בחוג למקרא באוניברסיטת תל אביב.
לפני כן היה פרופסור באוניברסיטת חיפה.
הוא עוסק בחקר ולימוד מגילות מדבר יהודה, וחקר המקרא
נולד בירושלים ב־24 באוקטובר 1971 (ה' בחשוון ה'תשל"ב).
סב סבו מצד אימו הוא יהושע שטמפפר.
בוגר החוג למקרא ותוכנית אמירים בשנת 1995. בשנת 2005 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית.
עבודת הדוקטורט שלו הייתה "אסטרונומיה ולוחות שנה בקומראן".
יונתן לימד בין השנים 2002–2019 באוניברסיטת חיפה בפקולטה למדעי הרוח בחוג למקרא.
במהלך תקופה זו היה עורך שותף של כתב העת 'מגילות', כרכים י'–ט"ו.
מאז שנת 2020 מלמד באוניברסיטת תל אביב.
פרופסור מן המניין משנת 2022.
בעברו כיהן כעמית מחקר ב באוניברסיטה העברית, במכון ללימודי העולם העתיק באוניברסיטת ניו יורק ובמכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת דרהאם.
בנוסף היה גם חוקר ומרצה אורח באוניברסיטת ציריך.
היה גם חבר האקדמיה הצעירה הישראלית למדעים.
בן דב השתתף בפרסום הרשמי של מגילות מדבר יהודה, בסדרה שיצאה בהוצאת אוקספורד יחד עם פרופ' שמריהו טלמון.
הכרך שחיברו כולל פרסום ופירוש של מגילות לוח השנה מקומראן.
בן-דב החל להפעיל שיטות חישוביות במחקר המקרא והמגילות כבר בשלב מוקדם, והוא ממובילי התחום של מדעי הרוח הדיגיטליים בארץ.
בין השאר פרסם שיטה להרכבה של קטעי פפירוס על ידי למידה עמוקה.
כיום הוא מכין מהדורה ופירוש מחודשים של חיבור החוכמה העתיק המכונה מקומראן.
בנוסף כיום הוא שותף-מנהל של פרויקט לדיגיטציה של מגילות קומראן (אתר בהכנה), תוך הענקת גישה לציבור הן לצילומי המגילות והן לתעתיק שלהן, יחד עם כלים של "שולחן עבודה" לחוקר.
בן דב נשוי לעורכת הדין מיכל בן דב (מילול), ויש להם שלושה ילדים.
בשנת 2010 זכה בפרס מיכאל ברונו.
בן-דב הצביע על אלמנטים שנמצאו במגילת קומראן בארמית ובעברית, והראה כי היהודים בימי בית שני היו חלק מן העולם התרבותי של המזרח הקדום גם לאורך התקופה ההלניסטית.
לצד זה גם תיאר את ראשית הכתיבה האפוקליפטית ביהודה כחלק מהעולם התרבותי הרחב של המזרח הקדום, ובפרט הלבנט (סוריה-לבנון-א"י) בתקופה ההלניסטית.
הארמית נתפסה כשפה המתאימה לכתיבת אפוקליפסות, והייתה גם השפה שבה ספגו היהודים חומר מדעי ומיתולוגי שבא לידי ביטוי בכתיבתם.
לדעת בן-דב, השנה בת 364 יום שמתועדת במגילות קומראן ובספר היובלים הומצאה על ידי יהודים בימי בית שני, סביב המאה השלישית לפני הספירה, על בסיס מודלים בבליים.
הוא חולק על הדעה שהשנה בת 364 יום נהגה במקדש בירושלים בימי המקרא, בתחילת ימי בית שני ואף בימי בית ראשון.
בן-דב השתתף בסדרת הפרסום הרשמי של המגילות מקומראן תגליות במדבר יהודה (סדרת ספרים), ומאז ערך מהדורות חדשות רבות למגילות שונות, כולל מגילות שנכתבו בכתב צופן.
יחד עם שותפים פרסם ספר ובו השיטה המעודכנת לשיחזור מגילות מקוטעות תוך שימוש באמצעים ממוחשבים.
בשנת 2021 פרסם מחקר על לוחות משרדיים קטנים שנמצאו בחפירות ומדדו חודשים של 30 יום ושנה סכמטית של 360 יום.
שנה זו משתקפת גם בכתיבה הכוהנית בתורה, והיא יכולה לפי שיטתו להסביר את התאריכים בשנת המבול.
בתחום תולדות נוסח המקרא, בן-דב האיר את ההרחבות המאפיינות את התורה הקדם-שומרונית, כלומר, טיפוס נוסח יהודי מימי בית שני שבמהלך הזמן אומץ גם על ידי השומרונים.
לדבריו, תוספות כאלה מאפיינות קריאה אקדמית ומלומדת של המקרא, בדומה למנהגים של סופרים יווניים שהעתיקו את נוסח הומרוס.
בן-דב, "בארמית ובעברית במגילות קומראן ובספרים החיצונים: הרקע בעולם העתיק והחיפוש אחר סמכות יהודית כתובה" תרביץ, כרך עח (תשרי - כסלו תשס"ט) 27-60.
בן-דב, "ילקוט המזמורים האלוהיסטי וכתיבת שמות האל בקומראן", מגילות 8–9 (2010), 80-53.
יונתן חיים אדלר (15 בדצמבר 1924 – 8 בדצמבר 1991) היה פרופסור מן המניין במחלקה לפיזיולוגיה ופתולוגיה בפקולטה לרפואה ב.
יונתן אדלר נולד בירושלים לסופי לבית אוסדן (1986 - 1900), ילידת מנצ'סטר באנגליה, ולשאול אדלר, מיקרוביולוג ורופא שהיה פרופסור לפרזיטולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא קרוי על שם סבא רבא שלו מצד אביו, הרב יונתן חיים יוסלביץ, שכיהן כרב העיירה קרליץ בבלארוס.
הוא התחיל ללמוד בבית ספר תיכון, אך לא סיים את לימודיו.
במאי 1941, בגיל 16 וחצי התגייס לפלמ"ח עם הקמתו ושירת בפלוגה ו' ("הפלוגה הירושלמית").
הוא השתתף בכנס ההקמה של הפלמ"ח בקיבוץ משמר העמק ב-1 במאי 1941, במחנה ההדרכה בג'וערה, ובהמשך - גם בקורס סיירים-חבלנים הראשון של הפלמ"ח בקיבוץ גינוסר.
לאחר תבוסת רומל בקרב אל-עלמיין, התגייס לצבא הבריטי, כדי להילחם בגרמניה הנאצית.
בשנת 1944 הצטרף לבריגדה היהודית ובמסגרתה נלחם בקרבות נהר הסניו באיטליה.
בשנת 1946 השתחרר מהבריגדה, והחל ללמוד ביולוגיה באוניברסיטה העברית בהר הצופים, ובמקביל ללימודיו השתלב בחיל המדע (חמ"ד) בראשות אהרון קציר.
במלחמת השחרור השתתף בקרבות ברמת רחל, חוות הנוער הציוני, העיר העתיקה בירושלים, ובהמשך - במסגרת חטיבה 8 ("חטיבת הַזָּקֵן" ע"ש מפקדה הראשון יצחק שדה) - בקרבות בכיס פלוג'ה.
לאחר תום המלחמה חזר לאוניברסיטה והשלים את לימודיו בשנת 1950.
בהמשך נסע לארצות הברית לאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ("פן סטייט") ללימודי רפואה וטרינרית (סיים ב-1954), אחר כך המשיך ללימודי תואר שלישי בפיזיולוגיה באוניברסיטת קורנל (סיים באוקטובר 1957), ועם קבלת התואר חזר לישראל.
תחילה עבד במכון הווטרינרי בית דגן (היום חלק ממכון וולקני), והתמקד במחקר בתחום הפוריות של בקר וצאן.
ב-1962 עבר למחלקה לפיזיולוגיה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בעין כרם.
מחקריו היו בתחום הפוריות והסוכרת.
הוא הקים וניהל את "בית החיות" של המרכז הרפואי הדסה, ובהמשך לחידושו של אביו להשתמש באוגר הזהוב (הידוע גם כאוגר סורי) במחקרי מעבדה, שילב אדלר את המכרסם המדברי פסמון כמודל מחקרי סוכרת.
השימוש בפסמונים נפוץ מאז בכל העולם.
אדלר כתב אז את הקוד האתי לשימוש בחיות מעבדה לצורכי מחקר.
קוד זה (שנקרא בתחילה "פרוטוקול אדלר") הוא נוהל מחייב בכל גופי המחקר בישראל עד היום.
עבודתו המחקרית הגדולה האחרונה בסוף שנות השמונים (עם ד"ר אלי לוטן וטרינר מחוות המחקר החקלאית בצמח, עמק הירדן, ופרופסור אהוד זיו מהמחלקה לביוכימיה במרכז הרפואי הדסה) הייתה על הזנת פָּרוֹת לפני המלטה.
מסקנת המחקר הייתה שבמקום לפטם את הפרות לפני המלטה, יש לנקוט דווקא שיטת הרזיה.
המהפך בהזנה אוּמץ מיד במשק החלב בישראל, ותוך שנים ספורות גם בכל העולם.
תוצאת השינוי הייתה ירידה בתמותת פָּרות בהַמְלטוֹת, וירידה בדלקות עטין, ולכך נודעה השפעת כלכלית משמעותית על משק החלב העולמי.
בראשית שנות ה-80 של המאה העשרים היה אחד מיוזמי הקמת בית הספר לרפואה וטרינרית ע"ש קורט באוניברסיטה העברית בירושלים.
אדלר נפטר בביתו, לאחר שסבל במשך כמה שנים ממחלה קשה, בשנת 1991. הובא למנוחות בבית העלמין של מושב בית זית .
באוניברסיטה העברית הוקמה פינת הנצחה לזכרו של אדלר, שבה מוצבת תמונתו ומתחתיה הכיתוב:
לזכרו של פרופ' יונתן אדלר מקים המעבדה ומייסד מושבת הפסמונים באוניברסיטה העברית".
היה נשוי לבת כיתתו מבית הספר התיכון, שרה לבית שור, שעמה התחתן עם תום מלחמת השחרור.
אב לארבעה (בת ושלושה בנים).
אחותו, יהודית אילן, הייתה פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב בקליבלנד, אוהיו, ואחיו הצעיר מרצה לפיזיקה בטכניון.
התגורר במושב בית זית משנת 1960 ועד למותו.
יונתן אדלר, רבייה בצמחים ובבעלי חיים: ספר התלמיד, ירושלים, האוניברסיטה העברית, המרכז הישראלי להוראת המדעים ע"ש עמוס דה שליט, תשכ"ג - 1963
יונתן אדלר, אנרגיה וגלגוליה בעולם הצומח, ירושלים, האוניברסיטה העברית, המרכז הישראלי להוראת המדעים ע"ש עמוס דה שליט, 1973
יונתן אדלר, הדסה דינר, הצמח - סביבתו והתפתחותו: ספר התלמיד, ירושלים, האוניברסיטה העברית, המרכז הישראלי להוראת המדעים ע"ש עמוס דה שליט, תשל"ה - 1975
יונתן אדלר, פרקי יסוד: 1. מערכות המווסתות את עצמן 2. ביולוגיה כמותית, ירושלים, האוניברסיטה העברית, המרכז הישראלי להוראת המדעים ע"ש עמוס דה שליט, תשל"ה - 1975
יונתן אדלר ואחרים, רבייה וייצור בעולם החי, ירושלים, האוניברסיטה העברית, המרכז הישראלי להוראת המדעים ע"ש עמוס דה שליט, תשל"ו - 1976
יונתן אדלר, הביולוגיה - יישומה בחקלאות בישראל: פיטוטכניקה, ירושלים, האוניברסיטה העברית, המרכז הישראלי להוראת המדעים ע"ש עמוס דה שליט, תשל"ז - 1978
יונתן אדלר, פרקי יסוד: ביולוגיה כמותית, ירושלים, האוניברסיטה העברית, 1981
יונתן אדלר, פרקים בפיזיולוגיה של בעלי חיים: ספר מעבדה לתלמיד, ירושלים, האוניברסיטה העברית, המרכז הישראלי להוראת המדעים ע"ש עמוס דה שליט, 1986
מינה ארינוס-שחורי, יונתן אדלר, חנן לב, פרקים בפיזיולוגיה של בעלי חיים: ספר למורה, ירושלים, האוניברסיטה העברית, המרכז הישראלי להוראת המדעים ע"ש עמוס דה שליט, 1991
יונתן אחדות (נולד ב-14 באוקטובר 2003) הוא שחיין ישראלי המתמחה במשחים למרחקים ארוכים ובשחייה במים פתוחים.
אחדות מתאמן באגודת הפועל ירושלים.
באליפות ישראל 2020 במשחה ל-5 ק"מ בבריכה שנערכה בינואר זכה במדליית כסף בתוצאה של 54:19 דקות, אחרי עידן מורדל (53:46 דקות) ולפני דניאל פולישצ'וק (55:09 דקות).
באליפות ישראל 2021 במשחה ל-5 ק"מ בבריכה שנערכה ביוני זכה במדליית זהב בתוצאה של 53:36.13 דקות, לפני זיו כהן (55:10.78 דקות) ומאור גורלניק (55:13.59 דקות).
באליפות אירופה לנוער שנערכה ברומא שבאיטליה סיים במקום תשיעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:37.66 דקות, במקום 11 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:08.96 דקות, ובמקום 14 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:57.00 דקות.
יונתן אנגלנדר (נולד ב-5 בספטמבר 1987) הוא עיתונאי, סופר ומגיש פודקאסט ישראלי.
אנגלנדר נולד ב-1987 וגדל בתל אביב.
למד ב ואת שירותו הצבאי עשה ביחידת מגל, כמ"כ, מ"מ וסמ"פ בפלוגות טירונים, והשתחרר לאחר 6 שנות שירות.
הוא בעל תואר ראשון בקולנוע במסלול תסריטאות ותואר שני בספרות אנגלית, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
ב-2017 החל אנגלנדר לעבוד במחלקת האינטרנט של ערוץ 10, ולאחר מכן הצטרף למערכת "הארץ" שם שימש כעורך במחלקת החדשות, ולאחר מכן כעורך, רכז מערכת וראש תחום הקולנוע והטלוויזיה במוסף "גלריה" (לאחר שבתחילת דרכו כתב שני מאמרי ביקורת על המוסף).
בנוסף, הוא כותב תדיר במוסף לסוף השבוע ובמוסף הספרותי של העיתון.
סיפורים קצרים של אנגלנדר התפרסמו במגזיני הספרות "קורא בספרים", עתון 77 וסלונט, ובנובמבר 2024 יצא לאור בהוצאת כנרת–זמורה–דביר ספרו הראשון, "אימפריית החול", קובץ סיפורים המתמקדים בחוויית הטירונות ובטראומות פסיכולוגיות של שירות צבאי, וזכה לביקורות אוהדות.
בדצמבר 2025 תורגם סיפורו "הרב החדש" לאנגלית והופיע במגזין Haaretz.
מאז 2023 הוא מגיש עם לילך וולך, במסגרת "הארץ", את הפודקאסט "ענקי הווידאו" הסוקר סרטי קולנוע משנות ה-80 וה-90.
אנגלנדר נשוי ואב לשניים, ומתגורר ברמת גן.
יונתן הַוָּפְסִי היה בן לשושלת החשמונאים ושליט החשמונאים.
יונתן היה מדינאי, מנהיג החשמונאים אחרי יהודה המכבי במשך 18 שנים, כהן גדול, ונציב יהודה מטעם הממלכה הסלאוקית.
בשל כישוריו הצבאיים והמדיניים והנסיבות, הפכו החשמונאים בהנהגתו ממורדים נרדפים, לגורם מדיני שהוכר על ידי הממלכה הסלאוקית.
מקורו העברי של ספר מקבים א' לא שרד ובנוסח היווני נמסר ככינויו של יונתן השם אַפְּפוּס (פרק ב, פסוק ה).
בתרגום הסורי מופיע הכינוי חָפוּס.
פירוש השם אינו ידוע ויש משערים כי נגזר מן השורש ח.פ.ץ, שפרושו: אהוב, או מן השורש ח.פ.ש, שפרושו: חָפוּשׂ, מְחֻפָּשׂ, כלומר – מבוקש.
אברהם שליט תרגם "החפי" בתרגום ספרו של יוסף בן מתתיהו, "קדמוניות היהודים".
אליה שמואל הרטום השאיר בתרגומו את הצורה היוונית בתעתיק עברי: "אַפְּפוּס", וכך גם אוריאל רפפורט בתרגומו: "אפוס".
הצעיר בחמשת בניו של מתתיהו הכהן, יונתן, היה צאצא לשושלת החשמונאים העתיקה.
באותה תקופה אסר המלך הסלאוקי, אנטיוכוס את היהדות וחוקיה, ועורר מתנגדים רבים, בהם שושלת חשמונאי.
לאחר שמתתיהו הרג יהודי שהתפלל לאל היוונים, ואת היוונים הנוכחים וברח עם חמשת בניו, יוחנן, שמעון, יהודה, אלעזר ויונתן, להרים, שם קיימו את התורה וחוקיה בסתר.
יהודה פיקד על צבא המכבים והשתמש באסטרטגיות קרב חדשות, מה שהוביל לביטול הגזרות, בזמן שיונתן היה מופקד על השגת תמיכת חוץ ממדינות שכנות כמו רומא וספרטה.
לאחר ההצלחות הראשוניות במרד החשמונאים בהנהגת יהודה המכבי, שבהן הם צברו לוחמים, אוהדים וכלי נשק, נחלו היהודים בשנת 160 לפנה"ס תבוסה בקרב אלעשה, ואיבדו בקרב את מצביאם יהודה המכבי.
קרב זה השיב לממלכה הסלאוקית את השליטה במרכזי האוכלוסייה הגדולים ביהודה למשך מספר שנים.
יונתן, אחי יהודה, לקח על עצמו את הנהגת המרד כשלצידו עומד אחיו שמעון התרסי.
מאחר שלא יכלו להחזיק במעוזם שבהרי גופנה, התארגנו המורדים בהנהגתו במדבר תקוע וחזרו למלחמת גרילה.
ב-157 לפנה"ס לאחר פעולת התגמול של יונתן ושמעון כלפי תושבי מידבא, שאנשיהם רצחו את יוחנן הגדי אחיהם, מצא בקכידס, המפקד הסלאוקי, שעת כושר להילחם במורדים ולנסות להשמידם.
צבאו שיצא מיריחו ניסה ללכוד את המורדים בשובם מעבר הירדן כאשר הוא לוחץ אותם במהלך טקטי מוצלח, מכיוון מזרח כשהם דחוקים בגבם לעבר נהר הירדן וצפון ים המלח.
למרות עדיפותו המספרית, ניסיונו הרב ומיקומו העדיף, יצאו המורדים להתקפת נגד מוצלחת, שגרמה לצבאו אבדות קשות, ולמצב שיונתן כמעט הרגוֹ, ובחסות ההתקפה חצו המורדים את הירדן בשחייה ונמלטו חזרה למדבר יהודה, ובקכידס שב על עקבותיו לירושלים בידיים ריקות.
לאחר שהשמדת שארית המורדים לא צלחה בידו, החל בקכידס בהקמת קו ביצורים במבואות ירושלים כדי להבטיח את שלטונו ואת ביטחונו של חיל המצב במצודת החקרא.
הביצורים הגנו על ירושלים מהמורדים מכל כיוון: בית אל בצפון, בית חורון בצפון-מערב, אמאוס ממערב, תמנה מדרום-מערב, תקוע מדרום-מזרח, יריחו ממזרח, ופרתון מצפון-מזרח.
ביצורים אלו, בנוסף לבני ערובה שלקח מהאצולה והחזיק בחקרא, הקשו על המורדים לתקוף בשטח יהודה, והרגיעו את האזור, כך שבקכידס חש שיכול לשוב לאנטיוכיה.
לאחר כשנתיים באנטיוכיה חזר בקכידס ליהודה בראש צבא חזק, בשל שידולם של המתייוונים.
המטרה הייתה ללכוד את המורדים שחזרו למודיעין בעת היעדרו.
החשמונאים שיקמו את בית בצי באזור ספר המדבר, מדרום מזרח לבית לחם, התיישבו בה ואף ביצרוה.
בקכידס ניסה לצור על היישוב, אך החשמונאים, שהיו למודי ניסיון, לא איפשרו לו להשלים את המצור.
יונתן הצליח לכרות בריתות עם הנבטים ושבטים נודדים במדבר יהודה.
במתקפת נגד מוצלחת יונתן התקיף את הצרים ביחד עם השבטים שהצליח לגייס, בזמן ששמעון התקיף מבפנים ואף הצליח לשרוף את מכונות המצור.
בקכידס והכרה לא רשמית ביונתן
בשל כישלונו במצור והכרה בעוצמתם של החשמונאים, שלא בנקל יהיה אפשר להכריעם, בקכידס החליט לעבור לערוץ פרגמטי, ולהפנות עורף למתייוונים שסיבכוהו בעימות לשווא.
כך שהשלטון הסלאוקי יתקיים ביהודה, בלא שיהיה צורך לבזבז עליו משאבים צבאיים גדולים וקבועים.
בהסכם זה קיבל יונתן רשות להתיישב במכמש, כ-10 קילומטרים מצפון לירושלים, ולקבל מעמד מדיני מסוים.
כן הוסכם שבקכידס יכול לעזוב את יהודה עם חילותיו, כאשר הוא מותיר בירושלים בחקרא חיל מצב סלאוקי.
בארבע-חמש השנים הבאות שרר מצב פוליטי לא ברור: היא נשלטה על ידי חיל מצב, כאשר יונתן משמש כמעין שליט ביהודה באופן לא רשמי, בהסכמה לא כתובה עם הסלאוקים, ואת ההסכמה מחזקת החזקה הדדית של בני ערובה רמי-יחס.
לא ברור מה היה המצב בירושלים באותו זמן ומי שימש – אם בכלל – ככהן הגדול בתקופה זו.
משה דוד הר כותב כי "הייתה זו הכרה רשמית בעובדת היותו של יונתן אישיות רבת השפעה ביהודה, שיש לקחת אותה בחשבון בהסדרת המצב ביהודה ובקיום השלום בה".
יונתן הצליח לשקם את כוחו הצבאי ואת מעמד החשמונאים כפי שהיה בתקופה שלפני קרב אלעשה, עד שבשנת 157/6 יונתן הוכר כמנהיג ושופט של עם ישראל.
כעשר שנים לאחר פרוץ המרד, הוא הסתיים במפלת המתייוונים ובהצלחת החשמונאים.
היה זה העימות הצבאי האחרון בין המורדים ביהודה לצבא סלאוקי סדיר, ואחריו החל תהליך התנתקות הדרגתי של יהודה מעולה של האימפריה הסלאוקית.
בתקופה זו יונתן ושמעון תמרנו בין המנהיגים הסלאוקים היריבים, ניהלו מדי פעם קרבות מול נאמניו של מצביא זה או אחר, ובמקביל הרחיבו את גבולות הארץ.
הכרה רשמית במעמד יונתן מדמטריוס הראשון
בשנת 153 לפנה"ס התחולל המפנה.
לאחר מותו של אנטיוכוס אפיפנס (164 לפנה"ס) עלה לשלטון במלכות הסלאוקים בנו בן התשע, הילד אנטיוכוס אאופטור.
שלטונו של ליסיאס היה חלש ומושחת, ועד מהרה (162 לפנה"ס) הגיע לממלכה דמטריוס הראשון שהיה בן אחיו של אנטיוכוס אפיפנס.
דמטריוס השתלט על הממלכה והרג את הילד אאופטור.
דמטריוס שלט בתחילה ביד-רמה, והטיל מרותו על מזרח הממלכה ויהודה, אך מעשיו הקימו לו אויבים רבים: מלכי פרגמון וקפדוקיה, תלמי פילומטור ואף רוב הסנט ברומי, וכך הקימו לו מתחרה בשם אלכסנדר באלאס.
באלאס היה אדם ממוצא בלתי ידוע שדמה במראה פניו לאנטיוכוס אאופטור, שהוצא להורג על ידי דמטריוס.
אטלוס מלך פרגמון, בעצה אחת עם מלך מצרים, ניצל דמיון חיצוני זה, צייד את המתחזה בצבא ושיסה אותו במלך דמטריוס.
בשלב זה השתנה לחלוטין יחס הסלאוקים כלפי המורדים, ולמעשה החלה תחרות בין המנהיגים הסלאוקים היריבים על ידידותו של יונתן.
בשנת 152 לפנה"ס, כאשר עלה דמטריוס למלחמה על באלאס שהתבצר בעכו שאותה הפך לבירתו הזמנית, דמטריוס פנה אל יונתן בבקשה לכרות עימו ברית, כי חשש שאלכסנדר יכרות ברית עם יונתן.
בני הערובה שוחררו, וליונתן ניתנה האפשרות לעלות על ירושלים לשקם את הריסותיה, ולבצר את חומותיה, ואף לגייס צבא ולייצר נשק.
שרידי המתיוונים שעוד נמצאו בעיר נמלטו אל מצודת החקרא, ושלטונו של יונתן קם כשליט ואסאל של הממלכה הסלאוקית בארץ יהודה ועבר הירדן, כאשר המתייוונים מצאו מקלט בבית צור.
הברית עם אלכסנדר באלאס ומינוי לכהן גדול ומושל
בתגובה לבקשת הברית של דמטריוס, בשנת 152 לפנה"ס פנה אלכסנדר באלאס אף הוא אל יונתן על מנת לכרות עימו ברית.
בתמורה הבטיח לו את משרת הכהן הגדול ומעמד "רֵע המלך" בחצר המלוכה הסלאוקית.
באמצעות התמיכה של יונתן ומעגל הברית שלו כמו גם צבאו, חשב שיקל עליו להשתלט על השלטון באנטיוכיה.
בתגובה להרשאה זו לבש באותה שנה יונתן את בגדי הכהן הגדול בחג סוכות.
יונתן היה נאמן לברית זו עד למותו של באלאס.
בתגובה לכך, דמטריוס פנה אף הוא אל יונתן באיגרת ידידות כדי לכרות עימו ברית, והציע ליונתן הטבות כגון ביטול מיסים, הרחבת גבולות יהודה, הענקת הטבות לתושבי ירושלים, שחרור שבויים, הכרה בחגי היהודים, גיוס יהודים בשכר לצבא המלך, תרומות לעבודת המקדש ועוד.
אף שהבטחותיו של דמטריוס היו מופלגות, יונתן בחר לעמוד לצידו של באלאס מסיבות שונות.
בשנת 150 לפנה"ס לאחר שבאלאס הביס את דמטריוס באופן סופי והרגו, הלה אשרר את מינויו של יונתן לכהן גדול ואף מינה אותו להיות מושל ונציב (סטרטגוס ומרידרכס) רשמי של הממלכה ביהודה.
יונתן אף התמנה, ל"רע המלך", ומינוי זה הקנה ליונתן מעמד גבוה בהיררכיה השלטונית הסלאוקית.
השנים הבאות היו שנות פריחה לממלכת החשמונאים וליונתן.
כאשר הגיע אלכסנדר באלאס לעכו (שלא נחשבה לחלק מממלכת יהודה ולא היו בה כמעט תושבים יהודים) על מנת להיוועד שם עם מלך מצרים – תלמי השישי פילומטור, הוזמן אף יונתן להיוועד עם שני המלכים.
כעבור שנתיים תבע באלאס מיונתן לפרוע את חובו ולסייע לבאלאס במאבקו מול דמטריוס השני, בנו של דמטריוס הראשון, ולהילחם מול אפולוניוס, ששירת לפני כן כנציב קוילה-סוריה ופויניקיה, ועבר לצידו של דמטריוס השני.
יונתן הזדרז להגיש את הסיוע הצבאי כמתחייב מן ההסכם בינו לבין באלאס, אך גם משום שחלק מן המערכות התנהלו בסמוך ליהודה, כגון ביפו, באשדוד ובאשקלון, שאותן רצה יונתן להכניע ולהפוך לחלק מהטריטוריה היהודית.
יונתן לא אכזב את באלאס.
במסע שעבר דרך כיבוש יפו, הצליח להכות את המצביא אפולוניוס – מפקד חילות סוריה ונאמנו של דמטריוס השני – באזור השפלה בין יבנה ואשדוד.
ומשם אף עלה על אשדוד וכבשה.
יונתן המשיך את יוזמתו של אחיו הבכור יהודה המכבי לביעור עבודת האלילים, כאשר שרף את מקדש דגון באשדוד.
ואילו אשקלון, שהייתה במחנה של באלאס ותלמי, פתחה את שעריה בפניו וקיבלה אותו בכבוד רב.
הייתה זו הפעם הראשונה שצבא חשמונאי נלחם מחוץ לאזור ההררי.
לאחר ניצחון זה הפך לכוח הצבאי החזק ביותר בכל תחומה של ארץ ישראל.
כגמול על עזרתו העניק באלאס ליונתן את העיר עקרון וסביבתה, ובכך נסללה הדרך להתפשטות טריטוריאלית של יהודה מעבר לגבולותיה המסורתיים.
גם העובדה שיונתן הציב חיל מצב ביפו, שימשה גשר לקראת השתלטות על נמל כלכלי ועל בסיס ימי חשוב כעיר יפו.
לאחר הניצחון במלחמה זו יצא תלמי הששי למסע בראש צבא גדול, והותיר חילות מצב בערי החוף.
יונתן קיבל את פניו ביפו וליווה אותו עד לגבול של קוילה סוריה, עד נהר האלותרוס.
בדרך באו בני ערים שסבלו מיונתן והתאוננו בפניו, אך תלמי לא שעה לדבריהם.
תמיכתו ביונתן הייתה חזקה מדי מכדי שיקשיב להם, וגם מלחמתו של יונתן חסכה ממנו מלחמה בשפלת החוף.
הברית עם דמטריוס השני והפטור ממסים
בנו של דמטריוס, דמטריוס השני המכונה "ניקנור", החליט לנקום בבאלאס את מות אביו, גייס צבא, וניסה להשתלט מחדש על הממלכה הסלאוקית.
יונתן היה נאמן לבריתו עם באלאס, וזאת אף לאחר ששאר בני בריתו של השליט, המצרים, והרומאים, העבירו את תמיכתם אל דמטריוס השני.
עם זאת, יונתן ניצל את מלחמת האזרחים שנפתחה בין באלאס ודמטריוס השני כדי לכבוש את יפו, אשדוד ועקרון, ולצור על מעוזם של המתייוונים – מצודת החקרא.
בשנת 145 לפנה"ס, בקרב מצפון לאנטיוכיה, השתלט דמטריוס השני על הממלכה, והרג את אלכסנדר באלאס בסיועו של תלמי השישי שחש לעזרתו.
לאחר ששמע שיונתן צר על החקרא, עלה לעכו, תבע ממנו להפסיק זאת וקרא אליו להגיע בדחיפות לעכו.
יונתן הפסיק את המצור על החקרא, והעביר את נאמנותו לדמטריוס השני, שבתמורה פטר את יהודה מתשלום מיסים.
כמו כן, קיבל יונתן מידי הסלאוקים שלשה פלכים נוספים – עפריים, לוד ורמתיים, וגבולות יהודה התרחבו איפוא על חשבון נציבות שומרון.
ובכך זכתה יהודה בצעד נוסף לקראת ריבונותה.
בתמורה לכך הבטיח יונתן שקט באזור הזה, והתחייב לסייע לדמטריוס כאשר הדבר יידרש ממנו.
כאשר דמטריוס הושם במצור על ידי מורדים והמון העם בבירתו אנטיוכיה, בעקבות תסיסה פנימית בממלכה הסלאוקית, שלח יונתן בעקבות בקשת דמטריוס השני, גיס בן 3,000 חיילים לסייע לו להסיר את המצור.
דיודוטוס טריפון קצין צבא בכיר הצליח לבצע הפיכה בממלכה, כאשר בשנת 144/145 לפנה"ס הכריז על אנטיוכוס השישי, בנו הצעיר של אלכסנדר באלאס, שהיה עדיין ילד, כמלך, והצליח להשתלט על חלק ניכר מהממלכה, כאשר הוא מושל בה בפועל.
בנוסף, ובמישור אישי, כיבד דיודוטוס את יונתן בזכויות השייכות לגינוני המלכות הסלאוקית: .
בעקבות התרחשויות אלו, וסירובו התקיף של דמטריוס לפנות את מצודת החקרא שבירושלים, על אף הבטחתו לעשות זאת, תמורת סיועו הצבאי של יונתן באנטיוכיה, העביר יונתן את נאמנותו לטריפון.
עם זאת מינוי זה סימל את ראשית צמיחתה של מלכות בית חשמונאי.
יונתן אסף אליו לוחמים מעבר הירדן, והוא ושמעון החלו במלחמות כנגד תומכיו של דמטריוס בארץ, והישגיהם במלחמות אלו היו רבים.
יונתן כבש את עזה ולקח ממנה בני ערובה.
בסוף מסע הכיבושים יונתן הצליח לצאת ממארב, ולנצח בגליל העליון שרי צבא מתומכי דמטריוס, לאחר שחלק ניכר מחייליו ברח, והוא נותר עם קציניו, מתתיהו בן אבשלום ויהודה בן כלבי ואנשיהם.
במקביל שמעון הצליח לגרום לחיל המצב בבית צור להתפנות מהמקום.
בתגובה של ניסיון כיבוש בידי קציני דמטריוס הוא יצא כנגדם, וגרם להם לסגת ללא קרב.
במקביל שמעון כבש את יפו ושם בה חיל מצב.
בהמשך יונתן חיזק את חומות ירושלים עוד.
דיודוטוס טריפון, באמתלא של פיוס והרחבת סמכויות וויתורים, שכנע בדברי חלקות את יונתן, להחזיר את צבאו הגדול ליהודה, והצליח למשוך אותו לעכו, שם בעזרתם הפעילה של תושבי עכו שבה אותו, וטבח את אלף מלויו.
את מקומו של יונתן תפס אחיו שמעון שפתח במלחמה כנגד טריפון.
כליאתו של המנהיג הכריזמטי והפופולרי אשר הנהיג את העם לעצמאות מאז מותו של יהודה המכבי, הייתה נקודת שפל, ופחד נפל על רבים מפני אובדן העצמאות וחידוש הגזירות, אך אחיו שמעון התרסי לקח על עצמו את ההנהגה באופן מיידי.
טריפון הצעיד את צבאו ליהודה כשהוא מוביל את יונתן בשרשראות, ועבור שחרורו, דרש משמעון כופר של מאה כיכר כסף ואת שני בניו כבני ערובה בשביל להבטיח את נאמנותו.
שמעון מילא את דרישותיו, "אף כי ידע כי בנבלה ידבר, ויעש כן לבל ילונו עליו העם".
טריפון אכן לא עמד בדיבורו, אלא המשיך לתקוף את יהודה.
צבאו של שמעון עמד מולו, וטריפון נסוג לגלעד, ובדרך הרג את יונתן בבית שקמה.
שמעון שנותר להנהיג את יהודה, חסם את ניסיונו של טריפון לכבוש את יהודה, וכרת מחדש ברית עם דמטריוס השני מול טריפון.
שמעון לקח את עצמות יונתן וקבר אותו במודיעין, בקבר המשפחתי.
וכל ישראל ספדו לו במה שמתואר כהלוויה ממלכתית גדולה.
לאחר מכן שמעון בנה במקום אחוזת קבר גדולה הכוללת שבע פירמידות, להוריו ולארבעת אחיו, וכן עמודים גדולים שעליהם חקוקים פיתוחים בצורת אניות, שניתן לראות מהים.
ספר מקבים א' עוד מספר שכאשר הגיעה הידיעה על הירצחו לרומי וספרטה, התעצבו השליטים שם על מותו (מקבים א' י"ד 13).
מה שהעיד על כך שיונתן עורר אהדה והערכה שחרגו מגבולות עמו.
יונתן היה אחד המנהיגים החשמונאים הפעילים ביותר בתחום המדיני.
יונתן טיפח ופיתח קשרי חוץ חשובים, לחיזוק מעמדה הבין-לאומי של יהודה, ולנקיטת צעדים לקראת ריבונותה.
הוא חידש את הברית עם רומא, אותה כרת לראשונה אחיו יהודה, חיזק את ידידותו עם תלמי השישי המצרי, דבר שהועיל לו רבות במהלך כיבושיו, ואף רקם קשרים עם בני ספרטה שבדרום יוון, שהיו בעלי ברית של רומא.
מהלך זה מצביע ככל הנראה על מאפיין פרו-הלני מובהק.
מהלכים אלה תאמו את תפישתו המדינית של יונתן: ניצול מלחמות האזרחים בסוריה, שימוש בתפקיד בכיר ("רע המלך") בחצר הסלאוקית, ושיגור כוח יהודי צבאי עד לאנטיוכיה הרחוקה.
יונתן זכה ליחס אוהד מצד העם אשר העריך אותו ואת מעשיו.
הוא התמנה לכוהן גדול באישור הסורים (150 לפנה"ס), מה שנחשב בתקופתו של יאסון (175 לפנה"ס) כפשע בלתי יסולח.
אולם יונתן החשמונאי היה ממשפחת החשמונאים, ועל כן מעשה זה לא היה נתון תחת בקורת מצד רוב העם.
עם זאת, הדבר עורר את חמתם של קבוצה שמרנית בעם, שזעמה על כך שבראשות הכהונה עומד אדם שאינו ממשפחת הכהונה הגדולה, ושידיו מלאות דם; מינוי יונתן לכהן הגדול היה אחד מגורמי המשבר שהביאו אנשים אלה לפרוש מהחיים הציבוריים במרכזי הערים אל מדבר יהודה ולהקים את כת קומראן.
הדים לזעם על יונתן ניתן למצוא בכתבי הכת – פשר חבקוק, פשר נחום ועוד.
עם זאת, נראה שהיוצא מן הכלל מעיד כאן על הכלל, ומינויו של יונתן היה מקובל על שדרות העם הרחבות.
ההיסטוריון צבי גרץ מסכם את כהונתו של יונתן במילים אלו:
חנן אשל משער שיונתן הוא "הכהן הרשע" בפי כת קומראן, מאחר שהוא רדף את "מורה הצדק" של הכת.
על פי השערתו, מגילת מקצת מעשי התורה נכתבה ליונתן לפני שיצא כנגד מורה הצדק, בתקווה לשכנעו לקבל את הגישה ההלכתית של הכת.
על פי משה דוד הר, "יונתן הפעיל את העוצמה הצבאית והמדינית שריכז בידו, בצורה מרשימה והשיג באמצעותה הישגים רבים בתוך האימפריה הסלוקית, הנתונה למריבות שושלתיות".
יונתן בשיא (נולד ב-7 ביולי 1948) הוא איש ציבור שכיהן כיו"ר מנהלת ההתנתקות (מנהלת סל"ע) והאחראי על יישום ההסדרים למפונים במסגרת תוכנית ההתנתקות מטעם משרד ראש הממשלה.
בשיא נולד בקיבוץ הדתי שדה אליהו, בנם של פיארה ופאולו (שאול) בסי, ילידי איטליה.
בינואר 1967 התגייס לצה"ל לגדוד 906 של הנח"ל.
בשיא עבר מסלול הכשרה כלוחם ובמהלך קורס מ"כים חי"ר לחם במלחמת ששת הימים, בין היתר בקרב אום-כתף.
בהמשך השלים קורס קציני חי"ר ושימש כמפקד מחלקה.
בשנת 1969 התמנה בשיא כסגן בנח"ל לפקד על פלוגת בני משקים.
במילואים שימש בשיא במספר תפקידי פיקוד, במלחמת לבנון הראשונה היה מפקד גדוד 7002 בחטיבה 165. בהמשך שימש מפקד חטיבה וראש מטה אוגדה בדרגת אלוף-משנה.
בשיא היה מנהל המפעלים האזוריים של קיבוצי עמק בית שאן וכן שימש כמנכ"ל משרד החקלאות בתקופת השר יעקב צור, בממשלות רבין ופרס.
כיהן משנת 1996 כיו"ר חברת "מהדרין" העוסקת בשיווק פרי הדר ובעיבוד פרדסים, ודירקטור בחברות ציבוריות נוספות עד 2017.
בשיא היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים ציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין ומהשמאל.
לאחר תוכנית ההתנתקות מונה על ידי ראש הממשלה אריאל שרון ליו"ר מנהלת ההתנתקות (מנהלת סל"ע) והאחראי על יישום ההסדרים למפונים מטעם משרד ראש הממשלה.
בעקבות ביצוע תפקיד זה קיבל בשיא איומים על חייו והוצמדה לו אבטחה.
בשנת 2015 הצדיק בשיא את תוכנית ההתנתקות וטען שבגלל הריבוי הטבעי הגבוה ברצועת עזה לא הייתה ברירה אלא לפנות את היישובים מהרצועה.
בתחילת 2007 עזב בשיא את קיבוץ שדה אליהו בשל הצקות מתמשכות מצד אנשי ימין בשל חלקו כראש מנהלת סל"ע ועבר למעלה גלבוע כחבר הקיבוץ, שם מתגוררים שלושה מילדיו.
במרץ 2007 מינה שר החקלאות שלום שמחון את בשיא ליו"ר בהתנדבות של המועצה לענף הלול (מועצת הלול), תפקיד אותו מילא קודם לכן במקביל להיותו מנכ"ל משרד החקלאות.
בפברואר 2011 נבחר בשיא ליו"ר איגוד התעשייה הקיבוצית.
משמש יו"ר הדירקטוריון של חברת מיטרוניקס לייצור ציוד לבריכות שחייה.
בשיא, שמוצאו ממשפחה יהודית איטלקית, עסק בחקר ובעריכת ספרי שמואל דוד לוצאטו (שד"ל).
בפברואר 2008 יצא לאור במסגרת ידיעות ספרים ספרו של שד"ל "על החמלה וההשגחה" בעריכתו של בשיא.
ב-2013 יצא בעריכתו ספרו של שד"ל - "הוויכוח" בהוצאת כרמל.
הספר עוסק בוויכוח על תורת הקבלה ועל קדמותו של ספר הזוהר.
ב-2015 יצאה בעריכתו סדרת ספרי פירוש שד"ל על התורה.
ב-2019 הושלם פירוש שד"ל לתנ"ך עם יציאתה לאור של סדרת ספרי פירוש שד"ל לחלק מהנ"ך.
ב-2022 יצא הפירוש "אוהב גר" של שד"ל על תרגום אונקלוס בעריכתו של בשיא.
ב-2024 יצא הספר "מאמרי שד"ל" שכלל מאמרים מגוונים בנושאי יהדות ששד"ל כתב בכתבי עת שונים במהלך המאה התשע עשרה.
יונתן דנילוביץ' (13 בינואר 1945 – 12 באוגוסט 2022) היה פעיל זכויות אזרח ומהפעילים הבולטים בקהילת הלהט"ב בישראל.
נודע בעיקר בשל פסיקת בג"ץ בעניינו, אשר חייבה את חברת אל על להעניק לו הטבת עובד בצורת כרטיסי טיסה חינם עבור בן זוגו, כנהוג כלפי בני זוג הטרוסקסואלים.
דנילוביץ' נולד בדרום אפריקה, עלה לישראל בשנת 1971 והחל לעבוד בחברת אל על, שבה הגיע לתפקיד כלכל.
משנת 1978 ועד אמצע שנות השמונים היה אחד מראשי אגודת הלהט"ב (בשמה אז - "האגודה לשמירת זכויות הפרט"), אשר למעשה פעלה מביתו.
בשנת 1979 הפיק את כנס ארגוני הלהט"ב היהודיים בארץ, למרות האווירה הציבורית העוינת כלפי הנושא באותה התקופה.
האורחים מחו"ל השתתפו באירוע שנחשב למצעד הגאווה הראשון בישראל - בכיכר מלכי ישראל (כיום כיכר רבין), כאשר דנילוביץ' היה בין המשתתפים הישראלים היחידים.
הוא הרבה מאז להשתתף בכינוסי ארגוני הלהט"ב היהודיים ובמשחקים הגאים (הידועים גם כ"אולימיפידת הגייז") בענפי המרתון והברידג'.
בראשית שנות השמונים, השתתף בכנס עולמי של ארגוני הלהט"ב בווינה, וטרפד ניסיון להרחקת ישראל מהארגון.
בשנת 1992 הקים דנילוביץ' את עמותת תהל"ה - ארגון תמיכה להורי להט"ב, ועמד בראשו בשנותיו הראשונות.
למעשה, הייתה זו הפעם השנייה שהקים את הארגון, לאחר שחמש שנים קודם לכן נכשל הניסיון הראשון.
עד מותו היה דנילוביץ' חבר בוועד הארגון, שהישג בולט שלו היה גיוס תמיכת נשיא המדינה משה קצב לאירועי היום הבינלאומי נגד הומופוביה (ב-17 במאי 2006).
בשנת 1999 נואש דנילוביץ' ממפלגת מרצ בראשות יוסי שריד, בגלל הפרת הבטחתו שלא לשבת עם המפלגות החרדיות בממשלה, וחיפש מסגרת פוליטית אחרת לפעילותו.
זו נמצאה לו במסגרת מפלגת שינוי בראשות יוסף (טומי) לפיד.
בשנת 2003 נעתר לפניית רון לוינטל והוצב במקום הרביעי ברשימת שינוי בבחירות לעיריית ת"א-יפו.
לאחר פילוגה של מפלגת שינוי, לקראת הבחירות לכנסת ה-17, נותר דנילוביץ' במפלגה בראשות
רון לוינטל, והוצב במקום השביעי.
דנילוביץ' היה גמלאי של אל על, והתפרנס מתרגום מקצועי.
מלבד פעילותו בנושא זכויות להט"ב, הוא עסק גם בזכויות הצרכן, הגנה על זכויות בעלי חיים ותקינות השלטון, ומתנדב בארגון "יד שרה".
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכה דנילוביץ' להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
ב-2020 נבחר ליקיר תל אביב.
דנילוביץ' השתתף ב שנערכו בניו יורק 1994 בריצת מרתון ובכך היה לישראלי הראשון שהשתתף במשחקים אלה.
הוא השתתף גם במרתון במשחקים שנערכו באמסטרדם בשנת 1998 והופיע בסרט "משחקים עליזים" בבימויו של רן קוצר שעסק במשחקים אלה.
בשנת 1989 הגיש דנילוביץ', באמצעות האגודה לזכויות האזרח, תביעה נגד אל על בבית הדין האזורי לעבודה, בגין אפלייתו בזכות לכרטיסי טיסה חינם לבן זוגו, לעומת בני זוג שאינם בני אותו המין.
בית הדין (השופט יצחק לובוצקי) פסק לטובת דנילוביץ', וקבע שהמדובר באפליה אסורה על פי חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה.
החברה לא השלימה עם תוצאה זו, ועתרה לבג"ץ כנגדה (בג"ץ 721/94).
תוך כדי התנהלות התביעה המשפטית, קיבל הטיעון של דנילוביץ' חיזוק בצורת התיקון לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (בינואר 1992), אשר קבע מפורשות כי אסורה אפליה בגין נטייה מינית.
בשנת 1994 דחה בג"ץ את עתירתה של חברת אל על.
בפסק הדין, שניתן ברוב של שני שופטים (הנשיא אהרן ברק והשופטת דליה דורנר) מול אחד (השופט יעקב קדמי).
במהלך שנות ה-90 תבע דנילוביץ' את משרד התחבורה כדי לחייב את "אל על" לאסור על העישון בטיסותיה.
גם הפעם זכה דנילוביץ' בתביעתו, והעישון בכל הטיסות נאסר.
יונתן בן עֻזִּיאֵל (המאה ה-1 לפנה"ס - המאה ה-1) היה תנא בדור הראשון לתנאים, גדול תלמידיו של הלל הזקן, שחי בתקופת בית שני ,כמה עשרות שנים לפני חורבנו.
חיבר את תרגום יונתן - תרגום ופירוש של ספרי הנביאים לשפה הארמית.
רבים נוהגים לעלות לקבר המיוחס לו ליד היישוב עמוקה שבגליל, כסגולה למציאת זיווג ופריון.
בתלמוד הבבלי נאמר על יונתן בן עוזיאל:
התרגום כתוב בארמית גלילית, ומעיד על מקום חיבורו, ארץ ישראל.
אמנם, כנראה שהתרגום המשיך לעבור עריכה ועיבוד בבבל ובעקבות כך נכנסו אליו מילים וביטויים בארמית בבלית.