tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המפרץ התגלה ומופה בשנת 1898 על ידי הספינה בלגיקה, של המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר חקרה את האזור בין השנים 1897–1899.
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי ציידים אלה, והשתמשו במפרץ כנמל החל משנת 1920.
המפרץ היה אחד משני אתרים ששימשו את צידיי הלווייתנים כמקומות עצירה (השני בהם הוא נמל נקו).
ארגנטינה הקימה על חוף המפרץ את בסיס אלמירנטה בראון וצ'ילה הקימה אף היא תחנת מחקר - הבסיס האנטארקטי גונזאלס וידלה.
ב-1950 הוקם ליד הבסיס הצ'יליאני מחסה לכבודו של גבריאל גונסאלס וידלה, ראש המדינה הראשון שביקר באנטארקטיקה.
המחסה מהווה דוגמה לפעילות המחקר באנטארקטיקה שקדמה לשנה הגאופיזית הבינלאומית.
אתר זה הוכרז כאתר מורשת היסטורי אנטארקטי (אתר שמספרו - HSM 30), בעקבות הצעה של צ'ילה לפי אמנת אנטארקטיקה.
בשל יופיו המפרץ הוא אתר תיירות פופולרי (ביחס לאתרים אחרים באנטארקטיקה), וספינות נופש רבות עוצרות בו.
האתר הוא האתר המתויר ביותר באנטארקטיקה.
המפרץ (ונמל נקו), הם שתי נקודות העצירה לתיירים המבקשים לבקר באנטארקטיקה.
מפרץ סנדוויץ' (באינוקטיטוט: Natsitok) הוא מפרץ טבעי בים לברדור, הממוקם בפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור הקנדית.
המפרץ היה יושב בתחילה על ידי האינואיטים.
במאה ה-18, בשל נדידת כלבי הים, החלו יותר אירופאים לפקוד את האזור.
ב-1763, בעקבות מלחמת שבע השנים, השתלטו האנגלים על המפרץ, והוא התמלא בציידי לווייתנים.
הימאי האנגלי ג'ורג' קרטרייט היה הראשון שחקר את המפרץ ביסודיות.
הוא נתן שמות למרבית האיים במפרץ, ובשנת 1775 ייסד את שתי הערים שלחופי המפרץ, קרטרייט ופרדייס ריבר.
אורך המפרץ הוא כ-40 קילומטרים, רוחבו הממוצע הוא 10 קילומטרים ורוחבו המרבי הוא 20 קילומטרים.
למרות היקפו הקטן, מפרץ סנדוויץ' הוא עמוק יחסית, וקרקעיתו היא סלעית ובוצית.
עומקו בדרך כלל הוא כחמישים מטרים, אך בחלקו הדרומי, שבו יש יותר איונים ושוניות, העומק יכול להגיע עד 86 מטרים.
המפרץ ממוקם באזור בו זרמי הגאות והשפל מתונים יחסית, אך באזור האי ארל צורת המפרץ משתנה בחדות, ולכן זרמי הגאות שם חזקים מאוד.
באזור נמל קרטרייט התפתח מפרץ קטן ורדוד המוגן מפני זרמים אלו.
במפרץ איים רבים בגדלים שונים, ומספר יובלים של נהרות נשפכים אליו.
האקלים באזור הוא אקלים תת-ארקטי.
המדרונות שסביב המפרץ מכוסים ביערות של אשוחית שחורה, אשוחית לבנה ואשוח ריחני.
בנהרות המפרץ מצויים בעיקר דגי אלתית, טרוטה וזאב נהרות צפוני.
במימי המפרץ יש מגוון לווייתנים ודולפינים רחב, בהם לווייתן מינקי, לווייתן גדול-סנפיר, דמויי ראשתן, נתב, לווייתן כחול וקטלן.
במדרונות המפרץ מקננות קהילות גדולות של אוריה מצויה ותוכי ים אטלנטי.
סביב המפרץ ממוקמות שתי ערים גדולות, קרטרייט ופרדייס ריבר, המחוברות לקנדה באמצעות כביש 510 וכביש 516.
בקרטרייט קיים נמל גדול, ובו גם מפעל של חברת "Labrador Fishermen's Union Shrimp Company" המעבד סרטני שלג וחלזונות ים במפעל מועסקים כ-100–150 עובדים.
מעבורות מחברות בין הערים הגדולות ובין כפרי האינואיטים הקטנים שסביב.
באזור קיימת תיירות קיאקים מפותחת, אך הניווט באזור יכול להיות קשה בשל זרמי הגאות ופגעי מזג האוויר.
מפרץ פררו הוא מפרץ רחב בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בסמוך ממערבית למדף הקרח קוסגרוב, ומהווה את החלק המערבי של המפרץ שבין חצי האי קינג, וחצי האי קאניסטאו.
רוחבו של המפרץ 30 קילומטרים.
המפרץ מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בדצמבר 1946.
המפרץ נקרא על שמו של לוטננט קומנדר ה.
Ferrero) שהיה קצין תקשורת במטה חיל העזר של צי ארצות הברית לאנטארקטיקה (U.S.
מפרץ פיין איילנד הוא מפרץ רחב בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרץ 64 קילומטרים; רוחבו של המפרץ 48 קילומטרים.
קרחון פיין איילנד נשפך אל המפרץ, בקצה הדרום- מזרחי של ים אמונדסן.
המפרץ נקרא על שמה של ספינת צי ארצות הברית פיין איילנד (USS Pine Island) - נושאת מטוסי - ים, וספינת הדגל של כוח המשימה המזרחי ( the eastern task group) של צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה, אשר חקר את אזור זה.
מפרץ פרידז או מפרץ אולף פרידז הוא מפרץ עמוק בין חוף לארס כריסטנסן לחוף אינגריד כריסטנסן בארץ הנסיכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
המפרץ נמצא בקצה במורד הזרם של מערכות ניקוז קרחוניות ענקיות שמקורן בפנים מזרח אנטארקטיקה.
קרחון למברט זורם מגראבן לאמברט ונשפך אל מדף הקרח אמרי בצד הדרום-מערבי של מפרץ פרידז.
קרחונים גדולים אחרים נוספים נשפכים לקצה הדרומי של מדף הקרח אמרי.
חלקים מהמפרץ נצפו בינואר ובפברואר 1931 על ידי צידי לווייתנים נורווגים, וכן על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה.
המפרץ נחקר בפברואר 1935 על ידי ציד הלווייתנים הנורווגי קפטן קלריוס מיקלסן (Klarius Mikkelsen) שהפליג בספינה תורסהאבן.
המפרץ מופה בפירוט רב בהתסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1936–1937.
המפרץ נקרא על שמו של אולאף פרידז (Olaf Prydz), שהיה המנהל הכללי של Hvalfangernes Assuranceforening מסאנדפיורד, שבנורווגיה.
תחנות המחקר דייוויס (האוסטרלית), פרוגרס (הרוסית), לו-ראקוביצה (הרומנית), ז'ונגשאן (הסינית) ובהאראטי (ההודית) ממוקמות על גבעות לארסמאן, שלחוף מפרץ פרידז.
מפרץ פוג הוא מפרץ בצידו הדרומי של האי רוס, שבאנטארקטיקה.
המפרצון ממוקם בסמוך מערבית - צפון-מערבית מנקודת טרור, והוא נפתח למפרץ וינדלס.
שמו של המפרץ ניתן לו ביולי 1911, על ידי משלחת החורף ( winter journey party) של משלחת החקר האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה) 1910-13, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913. משלחת החורף חקרה את האזור בפיקודו של אדוארד אדריאן וילסון.
שם זה ניתן למפרץ בשל הערפל הכבד שהיה בו עת שגילו אותו.
מפרץ פורטו הוא מפרץ בחלקה המערבי של קורסיקה, הידוע בנופיו ובמצוקיו הסלעיים.
אזור המפרץ, הכולל את המפרץ עצמו, את הקאלאנקות של פיאנה, את מפרץ ג'ירולאטה הסמוך, ואת שמורת הטבע סקנדולה, הוכרז ב-1983 כאתר מורשת עולמית.
בנוסף, מרבית אזור המפרץ נכלל בפארק טבע אזורי הגדול (Parc Naturel Régional de Corse), המהווה כ-40% משטחה של קורסיקה.
אזור המפרץ מיושב בדלילות, במספר כפרים קטנים, המחולקים מבחינה מנהלית לחמש קומונות.
מצדו הצפון-מערבי של המפרץ ובכיוון השעון, הקומונות (ומספר התושבים בהן, מעודכן ל-2018) הן
נהר פורטו נשפך למפרץ בקצהו המזרחי, היכן שנמצא הכפר פורטו (בתחום הקומונה של Ota), שצמח סביב תעשיית התיירות באזור, ובו נמל קטן.
האזור היה מיושב בדלילות לאורך ההיסטוריה עקב תנאי הקרקע וקשיים רבים.
בחצי השני של המאה ה-16 סבל האזור מפשיטות של שודדי ים ברברים, שהוביל להקמה של מגדלי שמירה ג'נוביים בקורסיקה.
שלושה מגדלים כאלה הוקמו באזור מפרץ פורטו, אך האזור המשיך לסבול מפשיטות אלה.
קאלאנקות הן מפרצים צרים ותלולים הנוצרים לאורך החוף באזורים קרסטיים כתוצאה מהמסת הסלע, ונמצאים בעיקר לחופי הים התיכון בצרפת.
הקאלאנקות של פיאנה הן קבוצת קאלאנקות בצדו הדרומי של מפרץ פורטו.
כביש צר ומתפתל מחבר את הכפרים פורטו ופיאנה ועובר דרך הקאלאנקות של פיאנה, המצוקים התלולים והסלעים הצבעוניים.
מפרץ ג'ירולאטה הוא מפרץ קטן בצד הצפוני של מפרץ פורטו.
במרכזו נמצא הכפר ג'ירולאטה, כפר דייגים קטן שהגישה אליו אפשרית רגלית או באמצעות סירה.
שמורת הטבע סקנדולה ממוקמת בקצה המערבי של קורסיקה, בצד הצפוני של מפרץ פורטו.
גבולות השמורה, שהוכרזה ב-1975, כוללים גם אזורים בים, ומשלבים הגנה על ערכי הטבע ביבשה ובים.
נופי השמורה מתאפיינים בסלעים געשיים היוצרים מצוקים מרהיבים היורדים בתלילות אל הים.
הביקור בשמורה אפשרי רק באמצעות סירה.
מפרץ פטהייה (בטורקית: Fethiye Körfezi) הוא מפרץ בים התיכון בדרום מערב טורקיה.
הערים פטהייה וגוצ'ק ממוקמות סביב המפרץ.
זהו אזור פופולרי לתיירות ויאכטות.
עד שנת 1923 הוא היה ידוע כמפרץ מגרי, השם היווני של פטהייה.
מפרץ פלמה הוא מפרץ שנמצא מדרום לפלמה דה מיורקה, ספרד.
המפרץ נמצא בדרום מערב האי הבלאארי של מיורקה.
הנמל של פלמה דה מיורקה ממוקם על החוף הצפוני יחד עם כמה חופים מפורסמים.
המפרץ גובל במערב כף קאלה פיגוארה, בצפון בעיר פלמה, בדרום הים התיכון ובמזרח הכף הלבן.
מפרץ סקוילצ'ה (באיטלקית: Golfo di Squillace; בלטינית: Scylleticus Sinus או Scyllaceus Sinus; ביוונית: Σκυλλητικὸς κόλπος) הוא מפרץ קטן הממוקם בים היוני, על החוף המזרחי של קלבריה שבאיטליה.
שמו של המפרץ לקוח מעיר החוף האיטלקית סקוילצ'ה.
המפרץ נחשב תמיד למסוכן והוא שמר על מוניטין רע עד סוף המאה ה-19 עקב הספינות הטרופות הרבות הקיימות במפרץ.
מפרץ פומרניה (בפולנית: Zatoka Pomorska; בגרמנית: Pommersche Bucht) הוא מפרץ בדרום מערב הים הבלטי, מול חופי פומרניה של פולין וגרמניה.
בדרום הוא גובל באיים אוזדום ווולין.
עומקו המרבי של המפרץ הוא 20 מטר והמליחות בו היא 8%.
את המפרץ חוצה תעלה של מים עמוקים מנמל שצ'צ'ין, דרך נהר האודר, לגונת שצ'צ'ין וסווינה ומאפשר לאוניות גדולות להיכנס לנמלי שווינואוישצ'ה ושצ'צ'ין.
מפרץ פלאנדרז או מפרץ פלאנדרס או מפרץ פלנדריה הוא מפרץ גדול, באזור חוף דנקו של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בין כף רנאר וכף וילמס.
המפרץ התגלה בשנת 1898, על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
המפרץ מופה לראשונה, באופן גס, ב-10 בפברואר - 11 בפברואר 1898, על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית.
המפרץ מופה באופן מדויק לראשונה בפברואר 1904 על ידי משלחת החקר הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905).
המפרץ מופה בשנית על ידי משלחת החקר הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908–1910).
המפרץ צולם מהאוויר על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
ז'רלאש נתן למפרץ את שמו.
המפרץ נקרא על שם אזור פלנדריה ההיסטורי (אשר היה גדול ממחוז פלנדריה המצוי בבלגיה).
מפרץ פיוג'ט על חוף האוקיינוס השקט הוא ציור נוף מן המאה ה-19 מאת הצייר האמריקאי אלברט בירסטדט, שנוצר בשנת 1870. היצירה מציגה חזון אידיאלי ורומנטי של אזור מפרץ פיוג'יט שבמדינת וושינגטון, בתקופה שבה החלה אמריקה להרחיב את מבטה ואת שאיפותיה לעבר חופי האוקיינוס השקט.
הציור נתפס כתגובה חזותית לרוח ההתרחבות הטריטוריאלית והחזון התרבותי של "המערב הפרוע" - לא בהכרח כפי שהיה בפועל, אלא כפי שנתפס בדמיון הציבור.
בירסטדט מציג נוף רחב ידיים של מפרץ הררי, עטוף בצמחייה פראית, ובמרכזו מים רגועים שבהם שטות סירות קאנו של דייגים ילידיים.
ההרכב הקומפוזיציוני מתמקד בשלווה הטבעית ובתחושת ראשוניות.
הקהל צופה בנוף שמכיל גם פרטים אתנוגרפיים - דמויות ילידיות, סירות, ואובייקטים אותנטיים שנאספו במהלך מסעותיו של בירסטדט לאורך נהר הקולומביה וצפון־מערב החוף האמריקאי.
הציור אינו מייצג תיאור גאוגרפי מדויק של מפרץ פיוג'ט, אלא ניסיון ליצור "דיוקן של מקום" - ייצוג שמנסה לתפוס את רוח המקום יותר מאשר את פרטיו.
זוהי יצירה שמייצרת סיפור תרבותי ואידאולוגי, לא רק תמונה של נוף.
הציור נוצר שנה אחת בלבד לאחר חיבור מסילת הרכבת הטרנס־קונטיננטלית (1869), שאיחדה את מזרח ומערב ארצות הברית.
בתקופה זו החלו משקיעים, פוליטיקאים ואזרחים לגלות עניין גובר באזורים שעדיין נחשבו "שוליים", ובהם טריטוריית וושינגטון.
בירסטדט, שכבר היה מוכר כצייר של המערב האמריקאי, נענה לרוח התקופה - לאו דווקא מתוך תיעוד ישיר של המפרץ, אלא מתוך מענה לביקוש לדימויים רומנטיים של הטבע האמריקאי.
הציור מציג את פיוג'ט סאונד כמקום מסתורי, קדום, שופע טבע ואוכלוסייה ילידית אותנטית, ועם זאת כרקע להגשמת החלום האמריקאי של קִדמה, מסחר והתיישבות.
בציור יש מתח בין עבר "אצילי" לבין עתיד מודרני - רעיון שלפיו הטבע והתרבות הילידית הם פרולוג להופעתה של "ציוויליזציה ימית חדשה", כפי שתיארו זאת מבקרים בני הזמן.
בעיתונות התקופה נטען כי מדובר ב"דיוקן של מקום", גם אם האמן לא ביקר במקום עצמו.
ציור זה זכה להכרה לא בזכות דיוק טופוגרפי אלא בזכות יכולתו לעורר את הדמיון - כמעין "חזון של ארץ החלומות", לפי ניסוחו של עיתון ה־New York Evening Mail בשנת 1870.
בירסטדדט היה חלק מזרם האמנים הרומנטיים שפעלו במאה ה־19 בארצות הברית, בדגש על אסכולת נהר ההדסון וציירי המערב.
בדומה ליצירות של סנפורד רובינסון גיפורד ופרדריק אדווין צ'רץ', גם ציור זה מדגים את השאיפה לאחד בין טבע, נשגב וגורל לאומי.
עם זאת, היצירה מעלה שאלות מודרניות על ייצוג - כיצד אמנים לבנים הציגו עמים ילידיים וטריטוריות לא־מוכרות למערביים, לעיתים מתוך ריחוק גאוגרפי ותרבותי.
בירסטדט שאף לאותנטיות, ואסף חפצים ותיאורים כתובים של התרבויות הילידיות, אך הבנייה החזותית שלו מבטאת בעיקר את הפנטזיה התרבותית של צופיו.
כיום מוצג הציור במוזיאון לאמנות של סיאטל כחלק מהתערוכה "American Art: The Stories We Carry", בה נבחנים נרטיבים אמריקאיים שנוצרו דרך האמנות.
הציור מוצג בהקשר ביקורתי, לא רק כאובייקט אסתטי אלא כעדות לדרך שבה אמריקה בנתה לעצמה סיפורים על טבע, טריטוריה, זהות ואחרוּת.
מפרץ קורינתוס, או המפרץ הקורינתי (), הוא מפרץ המפריד בין פלופונסוס לבין מרכז ומערב יוון.
גבולותיו הם מצר קורינתוס (דרכו עוברת תעלת קורינתוס) וחבל אטיקה ממזרח, מצר ריו–אנטיריו (שגשר ריו–אנטיריו עובר מעליו) ומפרץ פטרס ממערב, חצי האי פלופונסוס מדרום והמחוזות מערב יוון ומרכז יוון מצפון.
המפרץ משתרע 130 קילומטר לתוך היבשה, רוחב פתחו שלושה קילומטרים, רוחבו המקסימלי 34.5 קילומטר ועומקו מגיע עד 860 מטר.
המפרץ נוצר על ידי התרחבות של סדק טקטוני והוא ממשיך להתרחב בקצב של 30 מילימטר לשנה.
ישנה פעילות סייסמית ניכרת באזורו.
המפרץ מכיל נתיבי מסחר לאתונה ומעבורות בחלקו המערבי.
הערים השוכנות על חופי המפרץ הן:
מפרץ קַמְפֵּצֶ'ה (בספרדית: Bahía de Campeche), הוא מפרץ בדרום מפרץ מקסיקו.
חופי המפרץ נמצאים במדינות מקסיקו: קמפצ'ה, וראקרוס וטבסקו.
בשל חום מימי המפרץ, מפרץ זה מהווה "חממה" של הוריקנים.
המפרץ התגלה על ידי החוקרים הספרדים פרנסיסקו ארננדס דה קורדובה ואנטוניו דה אלמינוס בשנת 1517 והם נתנו לו את שמו.
במפרץ מספר שדות נפט המהווים את אזור הפקת הנפט השני בתפוקתו בעולם.
המפרץ מספק שני שלישים מייצוא הנפט של מקסיקו.
ב-3 ביוני 1979, בעקבות פיצוץ במתקן השאיבה איקסטוק I נגרמה דליפת הנפט מהגדולות בהיסטוריה.
מפרץ רריטאן הוא מפרץ של האוקיינוס האטלנטי בין המדינות ניו יורק וניו ג'רזי.
המפרץ ממוקם במקום המפגש בין מצר ארתור לנהר רריטאן, הזורם אל המפרץ ממערב.
המפרץ תחום מצפונו ברובע סטטן איילנד של העיר ניו יורק והעיירה פרת' אמבוי שבניו ג'רזי, ומדרומו במחוז מונמאות' של ניו ג'רזי.
המפרץ והנהר קרויים על שם שבט רריטאן - שבט של הלנאפי שהתגורר באזור עד המאה ה-17, עת התיישבו באזור מתיישבים הולנדיים.
המפרץ היה בעבר אתר דיג ושימש בעיקר לדיג צדפות, אולם בראשית המאה ה-20 נחפרה במפרץ תעלה המאפשרת לספינות מסחריות להיכנס לארתור קיל בדרכן לנמל ניוארק.
בעקבות חפירת תעלה זו פחת בצורה משמעותית מספר הצדפות במפרץ.
מפרץ קליפורניה (בספרדית: Golfo de California) המכונה גם ים קורטס (בספרדית: Mar de Cortés) הוא מפרץ הנמצא בין מקסיקו עצמה לבין חצי האי באחה קליפורניה והמתחבר לאוקיינוס השקט.
במפרץ גובלות 4 ממדינות מקסיקו: באחה קליפורניה, באחה קליפורניה הדרומית, סונורה וסינלואה.
השם "מפרץ קליפורניה" הוא השם המקובל ברוב מפות העולם למפרץ, אולם תושבי המקום קוראים למפרץ "ים קורטס" על שם הקונקיסטאדור הספרדי הרנאן קורטס.
שם המפרץ ניתן לו על ידי פרנסיסקו דה אויואה (Francisco de Ulloa) שגילה אותו בשנת 1539. אויואה האמין שהמפרץ הוביל אל מצר אניאן (Anián) האגדי המקשר בין האוקיינוס השקט לאוקיינוס האטלנטי.
בשנת 1540 מיפה מלצ'יור דיאס את המפרץ ואת נהר הקולורדו הנשפך אליו.
המפרץ נוצר לפני 5.3 מיליון שנים, ואפשר לנהר הקולורדו להישפך אל האוקיינוס השקט תוך יצירת הדלתה של הקולורדו.
במפרץ קליפורניה שני איים עיקריים, אנחל דה לה גוארדיה וטיבורון, וכן מצויים במפרץ מספר איונים.
ב-2005 הוכרז חלק מהמפרץ כאתר מורשת עולמית בשם האיים והאזורים המוגנים של מפרץ קליפורניה, בעיקר במטרה להגן על מין הפוקנה האנדמי הנדיר הוואקיטה, השרוי בסכנה בשל דיג לא חוקי של דג הטוטואבה באמצעות רשתות גדולות, בהן נתקעות הוואקיטות.
בפועל ההכרזה לא סייעה להציל את הוואקיטה.
מפרץ קליפורניה הצר והמוארך, מכיל בחובו מערכת ייחודית ועשירה של בעלי חיים וצמחים ימיים.
מינים רבים של בעלי חיים מהגרים בעונות שונות למפרץ ובהם: לווייתן גדול-סנפיר, לווייתן אפור, כנפתנים וצבי ים.
בשל מספר הדגים הרב במפרץ, שימש המפרץ לאורך ההיסטוריה כאתר דיג מסחרי פופולרי, ובשל כך נפגעה בצורה קשה אוכלוסיית הדגים של המפרץ.
השפעה שלילית נוספת על כמויות הדגים במפרץ הייתה להסטת מי נהר הקולורדו לשימושים חקלאיים - הסטה שהביאה לעלייה במליחות מי המפרץ.
ניסיונות ממשלת מקסיקו להפוך אזורים במפרץ לשמורות טבע נכשלו בשל לחץ של קבוצות בעלי עניין על פוליטיקאים, ובשל היעדר אכיפה.
מפרץ ריגה (בלטבית: Rīgas Jūras Līcis; באסטונית: Liivi Laht) הוא מפרץ בים הבלטי, בין לטביה לאסטוניה.
שטח מפרץ ריגה הוא 18,000 קמ"ר כשהעומק המרבי הוא 54 מטר מתחת פני הים.
מפרץ ריגה מנותק באופן חלקי מהים הבלטי על ידי האי האסטוני סארמאה, בעיקר על ידי חצי האי סורבה והאי הסמוך מוהו.
מפרץ ריגה מחובר לים הבלטי רק דרך מצרי סור (Suur Väin) בצפון ומצר אירבה (אסטונית: Irbe Väin; לטבית: Irbes Jūras Šaurums) במערב.
האי רוהנו (Ruhnu) במרכז מפרץ ריגה שייך לאסטוניה.
בין הערים השוכנות לחופי המפרץ נמצאות ריגה, יורמלה ופרנו.
הנהרות העיקריים הזורמים אליו הם דאוגבה, ליילופה, גאויה, וסאלאקה.
בחודשי החורף המפרץ מכוסה קרח שנמס בהדרגה בחודשי הקיץ.
גישה לנמל ריגה אפשרית תוך שימוש בשוברי קרח.
מפרץ קרפנטאריה הוא מפרץ רדוד המוקף משלושת עבריו ביבשת אוסטרליה, ומצוי בצפונה של היבשת.
צפונית למפרץ מצוי ים אראפורה המפריד בין אוסטרליה לגינאה החדשה.
המפרץ נוצר במהלך עידן הקרח האחרון, והוא "צעיר" מבחינה גאולוגית.
המפרץ מוקף בשפלה שטוחה ונמוכה.
ממערב למפרץ מצויה ארץ ארנהם ואזור טופ אנד של הטריטוריה הצפונית.
ממזרח למפרץ מצוי חצי האי כף יורק.
דרומית למפרץ מצויי אזור המכונה "אזור המפרץ" ("Gulf Country") של קווינסלנד.
העונה היבשה נמשכת בין אפריל לנובמבר, והיא מאופיינת ברוחות דרומיות מזרחיות ומזרחיות יבשות.
העונה הרטובה נמשכת בין דצמבר ולמרץ ומרבית המשקעים יורדים בעונה זו.
האירופאי הראשון שחקר את אזור המפרץ היה ההולנדי וילם יאנסזון, בשנת 1606. הולנדי נוסף, יארן קרסטנזון (Jan Carstenszoon), חקר את האזור בשנת 1623 וקרא למפרץ על שם פייטר דה קראפנטייר (Pieter de Carpentier) – המושל הכללי של איי הודו המזרחית ההולנדיים באותה עת.
מתיו פלינדרס מיפה את אזור המפרץ בין השנים 1802–1803. החוקר הראשון שהגיע לאזור דרך היבשה ולא דרך הים היה הפרוסי לודוויג לייכהרדט (Ludwig Leichhardt) שחקר את אזור המפרץ בין 1844–1845.
בשנת 1856 חקר את האזור אוגוסט גרגורי ולאחריו בעקבות משלחת בורק ווילס משנת 1861 משלחותיהם של ג'ון מקינלי, פרדריק ואקר וויליאם לנדסבורו עמדו בראש משלחות חיפוש בשנים 1861 ו-1862 בניסיון למצוא את בורק ווילס.
מפרץ קוריו (Corio) הוא אחד ממספר מפרצים בפינה הדרום מערבית של מפרץ פורט פיליפ, שבמדינת ויקטוריה, אוסטרליה.
המפרץ מהווה בית עבור מועדון היאכטות גילונג רויאל.
כאשר המילטון הומי וויליאם הובל הגיעו לראשונה למפרץ בשנת 1824, פגשו את אנשי הוואט'אורונג המקומיים הקוראים למקום "ג'ילונג" ולאדמה המקיפה "קוראיו", אבל עד שהאזור נחקר בסוף 1830, נשכחו השמות האיבורגינים.
כמו כן גם השמות "ג'ילונג" ו"קוראיו" שונו ל"קוריו" ו"גילונג".
מפרץ קוורנר (בקרואטית: Kvarnerski zaljev; באיטלקית: Golfo del Quarnero/Quarnaro/Carnaro), הוא מפרץ בקרואטיה בצפונו של הים האדריאטי, והממוקם בין חצי האי איסטריה והחוף הקרואטי.
האיים העיקריים במפרץ קוורנר הם צרס, קרק, פג, ראב ולושין.
עיקרו של שטח המפרץ הוא ממערב לאיים קרק וצרס, ואילו חלקו שמדרום וממזרח להם מכונה קוורנר הקטן (Kvarnerić).
העיר החשובה ביותר השוכנת לחופיו של המפרץ היא רייקה, ועומק מימיו של המפרץ מאפשר לכל סוגי הספינות להגיע לנמלה של העיר.
מפרץ קוורנר נהנה מאקלים ים תיכוני נוח וחופיו מפורצים והרריים.
כל אלה תרמו להתפתחות התיירות לאורך חופי המפרץ ובאיים העיקריים שבתחומו.
מפרץ תאילנד (בתאית: อ่าวไทย, בווייטנאמית: Vịnh Thái Lan, בקמרית: ឈូងសមុទ្រសៀម, בעבר "מפרץ סיאם") הוא מפרץ בדרום-מזרח אסיה, המהווה שלוחה של ים סין הדרומי, שכשלעצמו הוא שלוחה של האוקיינוס השקט.
המפרץ מוקף ביבשה משלושת צדדיו על ידי מלזיה מדרום, תאילנד מדרום, מערב וצפון, ועל ידי קמבודיה ווייטנאם ממזרח, והוא חוצץ בין חצי האי המלאי לבין הודו-סין.
אורך קו החוף המקיף את המפרץ הוא כ-2,600 ק"מ, שטחו כ-320,000 קמ"ר וגבולו הימי עם ים סין הדרומי מוגדר כקו המקשר את כף ביי בונג בווייטנאם ואת העיר קוטה ברו במלזיה.
במפרץ איים רבים שהגדולים שבהם הם סמוי, פהנגן, צ'אנג וקוט בתאילנד, ופו קווק בווייטנאם.
מפרץ תאילנד רדוד למדי - עומקו הממוצע הוא 45 מטר ועומקו המרבי הוא 80 מטר.
בשל כך תחלופת המים בו איטית, וזרימת המים החזקה מהנהרות הנשפכים אליו מקטינה את מליחותו העומדת על 3.05%-3.25%.
רק בחלקו הקרוב אל ים סין הדרומי, עולה אחוז מליחות המים עד 3.4% כתוצאה מהשפעת מי הים, וגם זאת רק בעומק של למעלה מ-50 מטר.
הנהרות העיקריים הנשפכים אל המפרץ הם הצ'או פהריה והמה קלונג, הנשפכים שניהם אל מפרץ בנגקוק בקצהו הצפוני של מפרץ תאילנד.
בשפכי הנהרות שוקעים מטעני הסחף הנישאים על ידיהם, ואלה מביאים להתקדמותו של קו החוף אל תוך תחומי המפרץ.
בשל היותו כה רדוד, לא היה המפרץ קיים בשיאו של עידן הקרח, אלא היווה את המשכו של עמק הנהר צ'או פהריה.
במימי המפרץ החמים שוניות אלמוגים וסביבן קמו אתרי צלילה וקייט.
ענף התיירות הוא ענף הכלכלה העיקרי במספר אזורים לאורך חופי המפרץ ובאייו (בעיקר בתאילנד), וידועים במיוחד הם חוף פטייה דרומית מזרחית לבנגקוק, אזור קו סאמט בקרבת הבירה והאיים סמוי ופהנגן.
חלק מאתרים אלה חוו פיתוח יתר והשלטונות התאילנדים מנסים למתן את התופעה באתרים שטרם נפגעו.
מעבר לתיירות נשענת כלכלת האזור גם על דייג, ובמימי המפרץ מצויים מאגרי נפט ובעיקר גז טבעי.
מפרץ קוטור (סרבית Boka Kotorska או Бока Которска, איטלקית Bocche di Cattaro) הוא מפרץ מפותל בים האדריאטי בצפון-מערב מונטנגרו.
המפרץ שבשל צורתו וההרים התלולים המקיפים אותו מכונה לעיתים "הפיורד הדרומי באירופה" הוא למעשה עמקו השקוע של נהר בוקליי (Bokelj) שזרם בעבר מהר אוריין (Orjen) אל הים האדריאטי.
המפרץ היה מיושב מהעת העתיקה, והערים קוטור ממנה קיבל את שמו, ריסן (Risan, איטלקית Risano), טיווט (Tivat, איטלקית Teodo), פרסט (Perast, איטלקית Perasto) והרצג נובי (Herceg Novi, איטלקית Castelnuovo), יחד עם נופי המפרץ עצמו, מהוות כולן אטרקציות תיירותיות.
בשנת 1979 הוכרז חלקו המזרחי של המפרץ (אגני קוטור וריסן) לאתר מורשת עולמית.
שטחו של המפרץ הוא 87 קמ"ר, עומקו המרבי הוא 60 מטר, ועומקו הממוצע הוא 27.3 מטר.
המפרץ היה נהר שעבר תהליכים טקטונים וקרסטים ואשר הביאו להיעלמותו.
המפרץ מורכב ממספר אגנים קטנים המחוברים זה לזה במצרי ים, ומהווה את אחד מהמעגנים הטבעיים הטובים ביבשת.
בחלק הפנימי נמצאים האגנים של קוטור וריסן, שניהם בצורת משולשים, והשוכנים בצילם של הר אוריין והר לובצ'ן (Lovćen).
אגנים אלה מחוברים במצר וריגה (Verige, איטלקית "קטנה" Catene) באורך של 2 ק"מ וברוחב של 300 מטר אל אגן טיווט, גם הוא בצורת משולש; וזה מחובר בתעלת קומבור (Kumbor) אל האגן החיצוני שליד הרצג נובי.
על חלקו החיצוני של המפרץ מגונן חצי האי פרבלקה (Prevlaka, בקרואטית "מצר יבשה") השייך לקרואטיה ומהווה את הנקודה הדרומית ביותר של מדינה זו.
סוגיית השליטה בחצי האי פרבלקה הייתה נתונה במחלוקת בין שתי המדינות, אך לאחרונה הכירה מונטנגרו בריבונותה של קרואטיה בפרבלקה.
במפרץ שורר אקלים ים תיכוני גשום במיוחד, והר אוריין שמצפון למפרץ זוכה לכמות המשקעים הגדולה באירופה - כ-6,250 מ"מ.
בריסן שלחוף המפרץ עצמו יורדים מדי שנה כ-3,500 מ"מ של משקעים.
משמעות העובדה שמרבית המשקעים יורדים בחורף היא שבימים ספורים בחודשי החורף עשויים לרדת עד 200 מ"מ של גשם המחיים את המעיינות והמפלים הקרסטים.
בין אלה ידועים במיוחד מעיין סופוט (Sopot) שהוא המעיין הקרסטי השופע בעולם (עד 200 מ"ק לשנייה), ומעיין שקורדה (Škurda).
70% מתושבי האזור מתגוררים בערים, עובדה העושה אותו לאזור המעוייר ביותר במונטנגרו.
לפי מפקד משנת 1991 הגדירו עצמם 42% כסרבים, 35% כמונטנגרים וכ-8% כקרואטים.
את המפרץ חוצה קו מעבורת בנקודה הצרה ביותר שבו, בין קמנרי (Kamenari) ולפטני (Lepetani), ובטיווט שוכן שדה התעופה השני בגודלו במונטנגרו.
כלכלת האזור נסמכת בעיקר על ענפי התיירות והשירותים, והחקלאות אינה מהווה ענף פרנסה מרכזי בשל היעדר קרקע המתאימה לכך.
ענף החקלאות העיקרי הוא החקלאות הימית, כלומר דייג וגידול צדפות למאכל במימי המפרץ.
מפרץ קוטור הוא חלק מהריביירה של מונטנגרו, הנפרשת לאורך 283 קילומטרים של חופי הים האדריאטי.
מאז שב השקט לשרור במדינות יוגוסלביה לשעבר, לאחר מלחמת האזרחים וההיפרדות מסרביה, חוזרים תיירים רבים ומציפים את חופי מפרץ קוטור.
העיר המרכזת את מרב התיירים היא העיר קוטור.
כביש מפותל עולה מקוטור לעבר העיירה נייגושי והר לובצ'ן, ממנו יש נקודות תצפית מרהיבות על מפרץ קוטור.
מפרץ קופאנו הוא מפרץ הממוקם במדינת טקסס שבארצות הברית.
המפרץ ממוקם מערבית לעיר רוקפורט, בין מחוז רפוג'יו למחוז ארקנסו.
אורכו של המפרץ כ-19 ק"מ ורוחבו כ-10 ק"מ.
מדרומו של המפרץ נמצא מפרץ פורט, מצפונו מפרץ מישון, וממזרחו מפרץ אראנסאס.
על שפת המפרץ ובמימי המפרץ הותקנו אסדות להפקת נפט.
המפרץ התגלה בשנת 1766 על ידי דייגו אורטיז פארייה (Diego Ortiz Parrilla), אשר קרא למפרץ בשם "סנטו דומינגו" (Santo Domingo).
בשנת 1785 הוקמה בסמוך נמל שנקרא נמל קופאנו על שם שבט אינדיאני ששכן בסמוך, ומאז נקרא המפרץ בשמו הנוכחי.
המפרץ הרדוד (עומקו פחות מ-2 מטרים) משמש אתר נופש לדיג ואתר לציד ברווזים.
מרבית תושבי המפרץ מתגוררים בצידו המזרחי של המפרץ.
המפרץ אוזכר בשיר "אני אוהב את טקסס" של זמר הקאנטרי פט גרין, ובשירה של להקת הקאנטרי תזמורת רנדי רוג'רס - "מפרץ קופאנו".
מפרץ קורפוס כריסטי הוא מפרץ הממוקם לחוף מפרץ מקסיקו במדינת טקסס שבארצות הברית.
המפרץ ממוקם בשטח מחוז נוצ'ז, אף שחופו הצפוני מהווה את גבול מחוז סן פטריקיו.
האי מוסטנג והאי נורת' פאדרה מפרידים בין מפרץ מקסיקו לבין מפרץ קורפוס כריסטי.
מעבר המים העיקרי אל המפרץ הוא מעבר אראנסאס.
שטחו של המפרץ 497 קמ"ר, ועמקו הממוצע 3 מטרים.
מליחות המפרץ, אליו נשפכים מימי נהר נוצ'ז היא 22 ppt.
סביב המפרץ מצויים שטחי ביצות בשטח כולל של 121 קמ"ר.
אזור המפרץ הוכרז כאתר שימור על ידי הרשות לשימור הסביבה של ארצות הברית בשל היותו בית גידול ל-490 מיני ציפורים ו-234 מיני דגים.
סביב המפרץ ממוקמות ערים רבות: קורפוס כריסטי, פורטלנד, אינגלסייד, ארנסאס פאס ופורט ארנסאס.
ככל הנראה, המפרץ התגלה על ידי אלונזו אלווארז דה פינדה ביום קורפוס כריסטי בשנת 1519, ועל שם החג הנוצרי נקרא המפרץ.
אלונזו דה לאון היה האירופאי הראשון שחצה את המפרץ, וגילה את נהר נוצ'ז ב-4 באפריל 1689. דה לאון נתן לנהר את שמו.
בשנת 1746 נשלח חוארין דה אורביו אי באסטרה על ידי מושל האזור הספרדי, חוזה דה אסקאנדון, לחקור את האזור וליישבו.
אורביו קרא למפרץ על שם המלאך מיכאל, אולם בדוח של דייגו אורטיז פארליאה משנת 1766 נקרא המפרץ מחדש בשמו הנוכחי.
ביוזמת חבר הקונגרס של מדינת טקסס, ג'ון נאנס גארנר הורה נשיא ארצות הברית וורן הרדינג ב-22 בספטמבר 1922 על הקמת נמל במפרץ, ובשנת 1926 נחפרה במימי המפרץ תעלה באורך של כ-30 ק"מ ובעומק של 8 מטרים על מנת לאפשר כניסת אוניות לנמל.
במהלך השנים התעלה הועמקה והורחבה.
כיום מהווה אזור המפרץ, בשל אקלימו הנוח ומימיו השקטים, אתר תיירות ונופש הן בחודשי הקיץ והן בחודשי החורף.
מפרץ שלמה הוא השם העברי שנתנה ישראל למפרץ שארם א-שייח' בדרום סיני לאחר כיבושו במלחמת ששת הימים ב-1967.
הפעם הראשונה שבה כבשה ישראל את שארם א-שייח' הייתה במלחמת סיני ב-1956. צה"ל החזיק באזור ארבעה חודשים עד נסיגתו מסיני.
במלחמת ששת הימים ב-1967, כבש צה"ל בפעם השנייה את המפרץ.
המפרץ נתחם בלשונית יבשתית ומחלק את המפרץ לשניים ("שארם" בערבית זוהי לשונית ים).
עם השנים הוקם בצד המערבי של המפרץ בסיס חיל הים - בסיס מפרץ שלמה שפונה באפריל 1982. מן העבר השני של הבסיס, הוקמה ממול מפרץ שארם אל מויה (שהוא הצד השני של מפרץ שלמה), העיר אופירה.
על שם המפרץ, נקרא כל אזור דרום סיני - מרחב שלמה, שהייתה המפקדה שניהלה את האזור כולו.
עקב חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים פינתה ישראל את סיני עבור מצרים, והמפרץ נעזב באפריל 1982. כיום המקום נמצא בשליטת מצרים.
ממול למפרץ הוקמה העיר התיירותית שארם א-שייח'.
תושבי סיני המצרים ביטלו את השם הישראלי של המקום, הן של מפרץ שלמה והן של העיר אופירה.
בשנת 1982 יצא לאור השיר "מפרץ שלמה" של הזמר זוהר ארגוב במסגרת אלבומו נכון להיום
מפרץ רמלה (במלטית: Ir-Ramla il-Ħamra; פירוש השם במלטית: החול האדום; באנגלית: Ramla Bay) הוא מפרץ השוכן בצפונו של האי גוזו במלטה, ובו נמצאת רצועת החול המשמעותית ביותר בחופי האי, שרוחבה המרבי כמאה מטרים.
משמעות שמו המלא של המקום במלטית היא "החול האדום", וזה ניתן לו בשל צבעו.
המפרץ מוקף בגבעות שבהן נטועים גנים ופרדסים.
בחוף שוכנת מערת קליפסו, המיוחסת לנימפה קליפסו, שלפי האודיסאה הצילה את אודיסאוס לאחר שספינותיו טבעו בסערה.
היא טיפלה בו עד שהתאושש ובמשך שבע שנים שהה עימה.
מתחת לחול התגלו מספר שרידים רומיים, ועוד נמצאו בו שרידי מלט מעורב באבק שרפה, בו עשו האבירים ההוספיטלרים שימוש כמעין מוקש פרימיטיבי, כדי להגן על החוף במאה ה-18. במרכז החוף ניצב פסל לבן של הבתולה.
בשנת 2007 עמד המפרץ בליבה של שערורייה שנגעה לכוונת יזמים להקים וילות במקום.
מפרץ קומונוולת' הוא מפרץ פתוח ברוחב כ-48 ק"מ בפתחו, בין פוינט אלדן וכף גריי באנטארקטיקה.
את המפרץ גילתה ב-1912 המשלחת האוסטרלו-אסייתית לאנטארקטיקה בראשות דאגלס מוסון, שהקימה את בסיס המשלחת העיקרי בכף דניסון בקדמת המפרץ.
הוא כונה על ידי המשלחת על שם חבר העמים הבריטי (קומונוולת') של אוסטרליה.
המפרץ רשום הן בספר השיאים של גינס והן במהדורה השמינית של אטלס נשיונל ג'יאוגרפיק כמקום נשוב הרוחות ביותר עלי אדמות, שהרוחות בו מגיעות לא פעם למהירות של יותר מ-240 ק"מ לשעה ולממוצע שנתי של 80 ק"מ לשעה.
סערות נגרמות על ידי רוח קטבטית, זרם מרוכז של אוויר קר, הנע לאורך פני השטח התלולים של תכסית הקרח לקראת הים.
השיפוע הגדל והולך של פני הקרח ומקשת המצוק בכף דניסון גורמים להאצה בזרימת האוויר.
בקיץ יש תקופות של רגיעה יחסית, אבל במשך החורף הסופות חזקות במיוחד, נמשכות זמן רב ויכולות להתחיל ולהסתיים בפתאומיות.
להתחלה ולסיום פתאומי של סערה עשויות להתלוות מערבולות רבות-עוצמה ועננים נמרצים, הנעים בחיפזון ונעלמים חיש מהר בקו החוף.
על אף מזג האוויר הקיצוני, חופו של מפרץ קומונוולת' הוא אזור רבייה חשוב ליסעור האנטארקטי, לפינגווין הקיסרי ולפינגווין אדלי, ומכאן, גם מקום מחיה לכלב ים נמרי.
מפרץ תוניס הוא מפרץ גדול בים התיכון, אשר נמצא בצפון-מזרח תוניסיה.
העיר תוניס שוכנת בדרום-מערב המפרץ, יחד עם שרשרת של יישובים וערים נוספות השוכנות במפרץ.
העיר תוניס ממוקמת במרכז המפרץ, כך שיש לה יתרון אסטרטגי של הגנה מפני תקיפות מהים.
בחוף העיר ממוקם נמל גדול המשמש את כל תוניסיה.
העיר העתיקה קרתגו, שהיא כיום אתר מורשת עולמית, ממוקמת בצפון המפרץ.
ג'יבל ראסיס , הר השוכן באזור המפרץ, מתנשא לגובה של 795 מטרים כ-15 קילומטרים מחוף המפרץ, והוא ההר הגבוה ביותר באזור.
המפרץ כולל מספר איים לרבות זמברה.
מפרץ קולה , הנקרא גם פיורד מורמנסק, הוא פיורד הנמשך דרומה מים ברנץ בחלקו הצפוני של חצי האי קולה בצפון מערב רוסיה.
אורכו הוא 57 קילומטר, רוחבו המקסימלי שבעה קילומטר ועומקו 200 עד 300 מטר.
חופיו המזרחיים של המפרץ הם סלעיים ותלולים וחופיו המערביים מישוריים יחסית.
ערי הנמל מורמנסק וסברומורסק שוכנות בחופיו המזרחיים של המפרץ.
בסיס הצי הרוסי בפוליארני, הבסיס העיקרי של הצי הצפוני, ממוקם בחופו המערבי.
הנהרות טולומה (Tuloma) וקולה נשפכים אל המפרץ.
הפרשי המפלס של הגאות בו מגיעים עד לארבעה מטר.
בחורף עשוי חלקו הדרומי של המפרץ לקפוא.
מדרום למורמנסק חוצה את המפרץ גשר מפרץ קולה, הגשר השני באורכו מצפון לחוג הארקטי.
מפרץ רניק הוא מפרץ המצוי בשפכו של קרחון רניק אל הים בחוף פנל שבאנטארקטיקה.
קצהו המערבי של המפרץ הוא נקודת בלוסוב, וקצהו המזרחי הוא הדום הקרח סטאלינגר.
חלקו המזרחי של המפרץ התגלה מהספינה "טרה נובה", של משלחת טרה נובה, שחקרה את האזור בין השנים 1910–1913.
המפרץ מופה על ידי תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה גבוהה (מבצע היי ג'אמפ) בשנת 1947, וכן על ידי משלחת החקר האנטארקטית הסובייטית בשנת 1958.
מפרץ קוריאה המזרחי (בקוריאנית: 동조선만), הידוע גם בשמו הקוריאני דונג'וסאון-מאן (Dongjoseon-man), הוא מפרץ במזרח קוריאה הצפונית, המהווה חלק מים יפן.
המפרץ ממוקם ממזרח למדינה, בין מחוז דרום האמגיונג למחוז קאנגוונדו.
בעבר תושבי היישובים הסמוכים למפרץ נהגו לצוד לווייתנים במימיו, בעיקר לווייתנים מצויים.
המפרץ היה ידוע בעבר גם בשמו האנגלי, מפרץ ברוגטון (Broughton).
מפרץ קרטיס הוא מפרץ רחב בחוף דייוויס בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
המפרץ נמצא בין כף סטרנק, וכף אנדראס.
המפרץ נמצא מצפון לחצי האי צ'אוודאר.
אל המפרץ נשפכים קרחון סאמודיווה, קרחון פירין, וכיפת הקרח טומבה.
המפרץ מופיע במפה ארגנטינאית משנת 1957, בה הוא מכונה באהיה אינוטיל (בספרדית: Bahia Inutil; מילולית: "המפרץ חסר התועלת"), וזאת אף ששימש כמעגן לספינות באזור.
שמו הארגנטינאי של המפרץ שונה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה בשנת 1960.
המפרץ נקרא על שמו של גלן קרטיס, מהנדס אווירונאוטיקה וחלוץ תעופה אמריקני.
קרטיס בנה את המטוס הימי הראשון בשנת 1911, והיה הראשון שהטיס מטוס ימי.
מפרץ שארלוט הוא מפרץ בחוף המערבי של חצי האי אנטארקטיקה במערב ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרץ 22 קילומטרים, והוא מצוי בין חצי האי רקלוס, לבין כף מוריי.
אל המפרץ נשפכים הקרחונים נובילה, בוז'ינוב, קרב, ולמאן ורנאר.
המפרץ התגלה על ידי אדריאן דה ז'רלאש שעמד בראש המשלחת האנטארקטית הבלגית שחקרה את האזור בשנים 1899–1897.
ז'רלאש קרא למפרץ על שמה של שארלוט דומייה (Charlotte Dumeiz), ארוסתו של ז'ורז' לקונט (Georges Lecointe), מגלה ארצות והידרוגרף, שהיה סגנון של ז'רלאש בפיקוד על משלחת החקר.
אנשי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (חלק מהסקר האנטארקטי הבריטי) בנו בקתה בנקודת פורטל בין האי בראבאנט לבין חוף דאנקו.
בעונת המחקר 1957–1956, ואלי הרברט, מיפה את האזור שבין מפרץ התקווה לבין מפרץ שארלוט ובסיום המחקר הגיע לבקתת במטרה שהספינה שקלטון תאסוף אותו.
בהיעדר מכשיר רדיו בבקתה הרברט לא ידע כי הספינה פגעה בקרחון וחזרה לאיי פוקלנד לתיקונים.
ששת חברי המשלחת של הרברט המתינו בבקתה שלושה חודשים מבלי לדעת מתי יאספו אותם.
מפרץ ריגלי הוא מפרץ הצמוד למדף הקרח גץ באנטארקטיקה.
רוחבו של המפרץ 185 קילומטרים.
גבולות המפרץ הן האי גראנט, האי דין, האי סיפל (אשר מוקפים כולם או חלק במדף הקרח גץ).
המפרץ התגלה בדצמבר 1940 על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית.
המפרץ נקרא על שמו של פיליפ נייט ריגלי (Philip K.
Wrigley) תעשיין, יצרן מסטיקים, ונשיא השיקגו קאבס, משיקגו שבארצות הברית, אשר מימן מסעות מחקר באנטארקטיקה.
מפרץ קיל (בדנית: Kiel Bugt, בגרמנית: Kieler Bucht ) הוא מפרץ לחופי הים הבלטי, שבערך במרכזו לשון-הים קיל (Kieler Förde) שבסופה העיר קיל.
במערב ובדרום נתחם המפרץ בחופי שלזוויג-הולשטיין, בדרום-מזרח באי פמרן ובצפון באיים הדניים אלס , אירו ולנגלן .
בצפון-מערב המפרץ, לאורכה של לשון-הים פלנסבורג, עובר הגבול בין גרמניה לדנמרק.
המפרץ מכיל מספר מפרצים קטנים ושפכי נהרות, כמו שליי , מפרץ אקרנפרדה ומפרץ הוואכט.
המפרץ מחובר למפרץ מקלנבורג במזרח, לחגורה הקטנה (בדנית: Lillebælt) בצפון-מערב, ולחגורה הגדולה (בדנית: Storebælt) בצפון.
תנועה ימית שיוצאת או נכנסת לים הבלטי דרך שתי החגורות חייבת לעבור במפרץ קיל.
משם, ביכולתה להמשיך דרך מצר חגורת פמרן ולצאת לכיוון מפרץ מקלנבורג, הנפתח אל הים הבלטי.
בכיוון השני, הספינות יכולות להמשיך דרך החגורה הגדולה לכיוון קטגט, או להיכנס ללשון-הים קיל ולהגיע לעיר קיל, ממנה ניתן לעבור דרך תעלת קיל עד לים הצפוני.
במפרץ אקרנפרדה ובשליי נערכו תחרויות השיט התחרותי באולימפיאדת 1936 ובאולימפיאדת 1972, בהתאמה.
מפרץ קייסי הוא מפרץ גדול בארץ אנדבי שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בין לשון היבשה טאנג וכיפת הקרח דינגל שבחוף ארץ אנדרבי.
המפרץ התגלה ממטוס של משלחת החקר האוסטרלית הלאומית לאנטארקטיקה בשנת 1956.
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
המפרץ נקרא על שמו של ריצ'רד קייסי, ברון קייסי (לימים לורד קייסי),שר החוץ של אוסטרליה בין השנים 1960–1951.
מפרץ קיאק הוא מפרץ, בצדו הפנימי (המערבי) של מעבר פמפה, אל תוך החוף המזרחי של האי ברבנט בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
המפרץ נמצא מצפון לנקודת מומינו ומדרום לנקודת בוו.
קרחון מאלפיגי וקרחון מקנזי נשפכים אל תוך מפרץ קיאק.
המפרץ מופה לראשונה, באופן חלקי, בשנת 1898 על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית.
המפרץ מופה בפירוט על ידי משלחות ארגנטינאיות משנת 1947–1948 ונחשב על ידם כחלק ממפרץ פמפה (כיום - מעבר פמפה).
שמו של המפרץ ניתן לו בשנת 1986 הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
שמו של המפרץ ניתן לו על מנת להזכיר את סירות הקיאק של משלחת הכוחות המשולבים הבריטית (British Joint Services Expedition) שהקיפה את האי בראבנט בפברואר 1985.
מפרץ שוקאלסקי הוא המפרץ המזרחי ביותר באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרץ 17 קילומטרים, ואורכו (הוא חודר לתוך האי) 11 קילומטרים.
פתח המפרץ מצוי בין הר קאלה לבין כף בראון.
המפרץ סמוך למדף הקרח ג'ורג' השישי, שבמפרץ ג'ורג' השישי.
קרחון המפטון נשפך במפל קרח אל מפרץ שוקאלסקי, ולכן אזור זה של המפרץ מלא קרח מבוקע, המונע אפשרות כניסה לפנים שטחו של האי במזחלות כלבים דרך המפרץ.
המפרץ התגלה לראשונה, מרחוק, בשנת 1909, על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-בפטיסט שארקו.
שארקו מיפה באופן גס את המפרץ, כאשר הוא חושב שמדובר במצר ים, החוצה את האי אלכסנדר.
החוף בסביבה זו צולם מהאוויר והמפרץ מופה באופן גס בשנת 1937 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, וזו לא מצאה את "מצר שוקאלסקי" ששארקו מיפה.
סקרים שנערכו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948 זיהו את המפרץ כמצר שאותו מופה שארקו.
שארקו קרא למפרץ (אשר הוא חשב שמדובר במצר) על שמו של יולי מ.
Shokalskiy), גאוגרף, מטאורולוג ואוקיינוגרף רוסי (כשהוא משתמש באיות של שמו של שוקאלסקי באותיות לטיניות - כפי ששוקאלסקי איית אותו).
סקר שטחי חסות איי פוקלנד נתן למפרץ את השם ששארקו נתן למצר.
מפרץ קופרן הוא מפרץ מכוסה קרח בחוף הדרומי של חצי האי בטהובן, בדרום מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בין נקודת פרס, ונקודת ברליוז.
המפרץ התגלה מן האוויר, על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948
המפרצון מופה בשנת 1960 על ידי ד.
שמו של המפרץ נתן לו בשנת 1977 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרץ נקרא על שמו של המלחין הצרפתי פרנסואה קופרן; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
מפרץ ריימיל הוא מפרץ בחוף המערבי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרץ 16.7 קילומטרים, ואורכו של המפרץ (כניסתו לתוך היבשת) 9.3 קילומטרים.
המפרץ מצוי בין מצוק רד רוק לבין הדום הקרח ברטרנד.
המפרץ התגלה ממרחק על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-בפטיסט שארקו בשנת 1909.
המפרץ נסקר לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
המפרץ נסקר בשנית בשנת 1948 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, במשלחת שיצאה מתחנת האי סטונינגטון.
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי אנשי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
המפרץ נקרא על שמו של ג'ון רידוך ריימיל, המפקד האוסטרלי של המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם; ולימים מפקד משלחת חקר בריטית למזרח גרינלנד, בין השנים 1932–1933.
מפרצון או'דואוד או מפרצון או'דאוד הוא מפרצון מכוסה קרח, היוצא ממדף הקרח אבוט, דרומית לאי ת'רסטון בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
המפרצון ממוקם בין חצי האי ויליאמסון, לבין נקודת וון דר וול.
שמו של המפרצון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המפרצון נקרא על שמו של קומנדר ויליאם או'דואוד (William O'Dowd) קצין התעופה בנושאת מטוסי- הים אוניית צי ארצות הברית פיין איילנד (USS Pine Island (AV-12)) שהייתה חלק מקבוצת האוניות המזרחית של הצי במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בין השנים 1946–1947.
מפרץ שרף או מפרץ סראף הוא מפרץ רחב בקצה הדרום-מזרחי של האי ת'רסטון, בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרץ 28 קילומטרים.
המפרץ גובל בכף אנאוואן שמצפון-מערב לו; ובמדף הקרח אבוט, והאי דסטין, שמדרום-מזרח לו.
המפרץ התגלה על ידי חברי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בטיסה שהמריאה מן האונייה בר (Bear) בפברואר 1940.
המפרץ מופה על ידי משלחת חקר ים בלינגסהאוזן של צי ארצות הברית בפברואר 1960.
המפרץ נקרא על שם הבריג שרף מסטונינגטון, במדינת קונטיקט שבארצות הברית, בפיקודו של קפטן בנג'מין פנדלטון (Captain Benjamin Pendleton) אשר הפליגה בשנת 1830 לכיוון מערב מאיי שטלנד הדרומיים, והגיעה עד קו אורך 101 מערב, מדרום לקו רוחב 60 דרום.
מפרץ קראנטון הוא מפרץ ארוך ורחב, מדרום לחצי האי קאניסטאו בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
המפרץ נשפך אל ים אמונדסן.
אורכו של המפרץ 37 קילומטרים.
המפרץ תחום מדרומו באיי בקר, ובמדף קרח המפריד את המפרץ ממפרץ פיין איילנד.
המפרץ מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1946–1947.
המפרץ נקרא על שמו של לוטננט אלמר מ.
Cranton) מצי ארצות הברית, שהיה קצין רפואה, ומפקד תחנת בירד בשנת 1967.
מפרץ ראסל הוא מפרץ רחב בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בסמוך לצידם הצפוני של האי סיפל, מדף הקרח גץ, והאי קארניי, ומשתרע מהאי פרנק לכף גייטס.
המפרץ מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1966.
המפרץ נקרא על שמו של אדמירל ג'יימס ס.
Russell) מצי ארצות הברית, שהיה המשנה לראש מחלקת המבצעים של צי ארצות הברית בין השנים 1957–1958.
מפרץ שלי הוא מפרץ בחצי האי מירמר בוולינגטון, ניו זילנד.
רוב האדמות היו בבעלות כוח ההגנה של ניו זילנד במשך 124 שנים עד שנת 2009. כיום זהו אתר מתוכנן לפיתוח מגורים שנוי במחלוקת אשר נכון ליולי 2020 הוא נושא לשלושה תיקים משפטיים מתמשכים והצבעה עתידית של מועצת העיר עודנה תלויה ועומדת.
מפרץ שלי נמצא במערב חצי האי מירימר, מצפון למצר היבשתי שלו והוא ממוקם במרחק 8 ק"מ לערך מהכביש ממרכז העיר וולינגטון.
האדמה במפרץ היא חלק מפרבר וופלינגטון מאופויה וכוללת כמה אדמות מאוחזרות, עם גבעות סמוכות שנחפרו כדי לספק מילוי.
על פי ראש המחלקה לגאוגרפיה, סביבה ומדעי כדור הארץ באוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון, האדמה במפרץ שלי נמצאת בסיכון מהצפות על החוף בשל עליית מפלס הים.
בשנת 2019, הוא חזה שתוך ארבעים שנה, נזק שנראה בעבר אחת למאה שנים יתרחש אחת לשלוש או ארבע שנים.
הוא סבר כי חומת ים אפשרית אך הגנה על הכביש סביב החוף תהיה בעייתית.
על פי מאגר המידע על הקרקעות של ניו זילנד, השם "מפרץ שלי" אינו רשמי; עם זאת אין מידע על מקור השם.
היסטוריה מאורית ורכישת קרקעות אירופית
בשנות 1820 ו-1830 נדדו לאזור מספר שבטים (איווי) מאוריים.
הכפר הממוקם בקצה הצפוני של המפרץ נקרא מארו-קאי-קורו.
בשנת 1839 נרכש המפרץ על ידי החברה הניו זילנדית יחד עם רוב וולינגטון.
מאוחר יותר יוגדר שטר הרכישה כפגום "מאוד".
הוא נכתב באנגלית בלבד ולא הייתה בו מפה להגדיר גבולות.
בשנת 1885 הפך המפרץ לאתר בסיס כרייה נגד צוללות, בשל החשש מפני מתקפה רוסית.
צריפי מחסני הכרייה והצוללת הוקמו בשנת 1887. הבסיס היה מקום פיצוץ בשנת 1891 שהרג אדם אחד.
חקירה נערכה וחבר המושבעים שלה מצא כי אין מספיק ראיות ישירות כדי שיוכלו לומר מה גרם לפיצוץ.
בשנת 1907 הועברה האדמה לידי הצי המלכותי הניו זילנדי.
בשנת 1942 החלה עבודת אחזור קרקע והאזור הפך לתחנה ימית בשם HMNZS Cook.
בשנת 1946 הועברה הבעלות לידי חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד ושמה שונה לבסיס חיל האוויר מפרץ שלי, כדי להכיל יחידת קייטרינג ועד 300 עובדים.
בסיס חיל האוויר נסגר בשנת 1995 וכוח ההגנה הניו זילנדי העמיד את האדמה להחכרה.
במקום היה מוזיאון ימי אך זה נסגר בשנת 2008.
בשנת 2003, בית הדין בווייטנגי קבע כי מגיע לשבט איווי חלים פיצויים בגין מפרץ שלי.
ב-14 בפברואר 2009 הועברה 4.5 דונם אדמה לידי השבט שקנה את הקרקע כחלק מהסכם להסדר וייטנגי בסך 25 מיליון דולר.
ההסדר קשור למעשי עוולה שבוצעו בעת רכישת הקרקע בשנת 1839. בית המלוכה הבריטי התנצל על מכירה זו ואמר כי המעשה לקוי ומעולם לא קיימו הבטחות.
הממשל לא הצליח להפריש עשירית מהאדמה למאורים כנדרש בתנאים, לקח קרקעות למטרות ציבוריות ללא תמורה, ונעל את קרקעות המאורים הנותרות בשכירות מתמדת.
ההסדר כלל את הזכות לרכוש את הנכס במפרץ שלי (כמו גם כמה אדמות אחרות סביב וולינגטון) והאיווי בחרו לעשות זאת בעלות של 13.3 מיליון דולר לפחות.
בבניינים שהיו בעבר חלק מבסיסי צבא הייתה תחזוקה מועטה אם בכלל מאז עזיבת הצבא.
מספר אמנים שוכרים חללי סטודיו באזור.
האזור כולל גם את בית הקפה Chocolate Fish; ראש העיר לשעבר קרי פרנדרגסט תיאר את בית הקפה כ"אייקוני" והוא התפרסם לאחר ששחקנים וצוותי טרילוגיית שר הטבעות פקדו אותו.
חלק מהסרט קינג קונג משנת 2005 צולם במפרץ שלי, כולל בניית חומת הענק המפרידה בין קונג לשאר אי הגולגולת.
מפרץ שלי נמצא במרחק נסיעה קצר מאולפני מירימר ששימשו לצילומי הסרט.
מאז סגירת בסיס הצבא הוצעו שימושים מרובים עבור אדמת מפרץ שלי, כולל קזינו, יצירת יערות גשם מלאכותיים ומוזיאון לסרטים, האחרון היה הצעתו של הבמאי פיטר ג'קסון.
פיתוח האזור הוא נושא שנוי במחלוקת; אתר החדשות Stuff דיווח כי כתב כ-400 מאמרים על מפרץ שלי בשנים 2011–2019.
הסכמת משאבים ניתנה לראשונה על ידי מועצת העיר וולינגטון בשנת 2017, אולם קבוצת הלובי Enterprise Mirimar ערערה עליה באופן חוקי.
החלטה של בית משפט לערעורים בשנת 2018 ביטלה את הסכמת המשאבים הזו ואמרה כי המועצה פירשה בטעות את החוק כשהחליטה להעניק אותה.
בעקבות החלטת בית המשפט, נערכה בחינה מחודשת של הליך ההסכמה, שנערך על ידי נציבים עצמאיים, שהושלם באוקטובר 2019. נציבים אלה אישרו הסכמת משאבים חדשה.
הסכמה זו מאפשרת דיור אינטנסיבי יותר ממה שהתוכנית המחוזית של וולינגטון הייתה מאפשרת בדרך כלל.
באם, Enterprise Mirimar המשיכה להתנגד להסכמת המשאבים.
כדי לפתח את האזור, קאסלס רכשה קרקעות מהאיווי.
חלק ניכר מהאדמות, שנמצאות בבעלות רשמית של ישות בשם גוש ההתיישבות פורט ניקולסון (Port Nicholson Block Settlement Trust, בראשי תיבות PNBST), נמכרה ביוני 2017 תמורת 2 מיליון דולר, פחות ממה שהאיווי שילמו עליה.
בתחילה הועמדו למכירה כל האדמות, וחברי השבט הצביעו נגד המכירה, אך מכירת חלק מהקרקע הייתה עניין קטן יותר ולא הצריכה הצבעה.
מאו ווה-נואה, משהו האיווי, אמר כי להחלטה על המכירה לא היה תמיכה מצד בני השבט.
גוש ההתיישבות פורט ניקולסון טאנו כי היה עליהם לבצע את העסקה כדי לשרוד מכיוון שהיא קשורה במזומן.
העסקה למכירת הקרקע הנותרת תמורת 10 מיליון דולר נעשתה על ידי PNBST, בשנת 2019. הבעלים הרשומים כיום של חלקת אדמה זו היא חברה בבעלות קאסלס ושותפו.
בדצמבר 2019 הודיעה PNBST על ידי ידיעון לחברי איווי כי היא שואפת לחזור לרעיון של פיתוח מפרץ שלי.
העלון ציין כי PNBST מנהלת שיחות עם חברת קאסלס לרכישת קרקעות במפרץ שלי מהחברה.
הקרקע ש-PNBST מעוניינת לרכוש נמצאת כיום בבעלות מועצת העיר וולינגטון, ולכן תדרוש מהמועצה להמשיך בתוכניות מכירה לקאסלס לפני שקאסלס יוכל למכור אותה ל-PNBST.
הצעה למכירה של אדמות בבעלות המועצה
הפיתוח המוצע ידרוש גם ממועצת העיר וולינגטון למכור ולהחכיר אדמות ליזמים.
חברי המועצה הצביעו בעד המכירות והשכירות בספטמבר 2017 והעניקו למנהל המועצה את הסמכות לעשות זאת, אך לאחר שעלו סוגיות עם הסכמת המשאבים והמחלוקות בשאלה האם ליועצי המועצה היה את כל המידע הנכון, סירב המנכ"ל קית' לאברי לבצע את העסקה וציין בשנת 2019 כי העניין צפוי להגיע להצבעה מחודשת.
מכירת מפרץ שלי הפכה לנושא בחירות בבחירות המקומיות בוולינגטון באוקטובר 2019, ולרוב המועמדים הייתה עמדה לגבי הפיתוח.
לפני הבחירות רוב חברי המועצה תמכו בפיתוח, אך לאחר הבחירות רוב חברי המועצה הנוכחיים מתנגדים לה.
בבחירות לראשות העיר במקביל התייחסו גם לראש עיריית וולינגטון, ג'סטין לסטר, שתמך בהצעה, במקומו של אנדי פוסטר, שכחבר מועצה התנגד לה במשך כמה שנים.
הפיתוח נתקל בהתנגדות מצד צדדים אחרים.
הבמאי פיטר ג'קסון מתנגד לפיתוח, ותיאר אותו כ"שטח ירוק יקר" המאוים על ידי "דירות מתקופת ברית המועצות".
הוא איים בהליכים משפטיים בנושא.
קבוצת הלובי Enterprise Mirimar מצטטת חששות כמו בטיחות בתעבורה.
ראש העיר אנדי פוסטר אמר כי המועצה צריכה לחקור את יכולת הכביש ובטיחות הקשורים לפרויקט.
מועצת העיר וולינגטון הצביעה בעבר לקבוע את חלקה במימון התשתית לפיתוח בסכום של 10 מיליון דולר.
תמיכה אפשרית של הממשל המרכזי
בשנת 2020 הודיעה הממשלה המרכזית על קרן תשתית בהיקף של 3 מיליארד דולר שתפעיל מחדש את כלכלת ניו זילנד בעקבות מגפת הקורונה.
איאן קסלס פנה לקרן ואמר כי פרויקט מפרץ שלי הוא "מוכן ליישום", ואילו עורכי הדין של פראן וולש ופיטר ג'קסון הפצירו בשרי הממשלה לדחות את הבקשה.
מפרץ קושדסי הוא מפרץ ומצר קטן בים האגאי, המפריד בין האי היווני סאמוס לטורקיה.
קושדסי היא עיירת נופש בחוף האגאי המערבי של טורקיה, במפרץ קושדסי.
סאמוס ביוון גובל במפרץ מצפון וממזרח, וטורקיה גובלת ממערב.
מצר מיקלה מפריד גם בין האי סאמוס לבין טורקיה, ומחבר בין מפרץ קושדסי למים מדרום מערב לטורקיה ודרומית לאי סאמוס.
ב-30 באוקטובר 2020 רעידת אדמה פגעה במפרץ וגרמה לצונאמי שהרג 117 אנשים בטורקיה ושניים באי סאמוס.
מפרץ קטאניה (באיטלקית: Golfo di Catania) הוא מפרץ ב בחוף המזרחי של האי האיטלקי סיציליה.
אורכו של המפרץ הוא כשלושים ושניים ק"מ.
הוא נמצא במחוזות קטניה וסירקוזה.
חופו הצפוני הוא סלעי ותלול.
המפרץ נמצא בין כף קמפולטו מדרום וכף מוליני מצפון.
הר אטנה קרוב אליו, ונהר סימטו עובר אליו מתחת לקטניה.
מפרץ שארקו הוא מפרץ באזור חוף דייוויס של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרץ 20 קילומטרים.
המפרץ ממוקם בין כף קייטר וכף שכלמן.
המפרץ התגלה על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
המפרץ מופה לראשונה על ידי המשלחת השוודית בשנת 1902.
המפרץ מופה מחדש על ידי משלחת של סקר שטחי חסות איי פוקלנד, שיצאה ממפרץ הופ (Hope Bay) בעונת המחקר 1959–1960.
המפרץ נקרא על שמו של דוקטור ז'אן בפטיסט שארקו, באותה תקופה חוקר ארקטי ידוע, שהתכונן למסע הראשון שלו לאנטארקטיקה, במהלכו תכנן לחפש את נורדנשלד (שחזרתו איחרה).
מפרץ קרדיגן הוא מפרץ רחב, המאפיין את רוב רצועת החוף המערבית של חצי האי הוולשי.
המפרץ קרוי כך על שם ממלכת קרדיגיון ההיסטורית ומחוז קרדיגיון הצמודים למפרץ, שמם נובע מקרדיג בנו של קונד'ה ומייסד הממלכה (קרדיגיון: "אנשי קרדיג").
המפרץ כולל את רצועת החוף והשטח שבין קצה חצי האי ל'ין מצפון ואזור סטרמבל הד בחצי האי פן קר (Pen Cear) שבפמברוקשייר מדרום.
שטחי המפרץ כוללים את "אזור השימור המיוחד מפרץ קרדיגן", אזור שימור שנוסד ב-1992 וכולל כ-1,000 קמ"ר משטח הים וכ-20 ק"מ של רצועת החוף בצד הדרומי של המפרץ.
אזור השימור נועד להגן על מיני בעלי חיים וצמחייה, בעיקרן מיני "שלושת הגדולים": פוקנה מצויה, כלב ים אפור ודולפינן.
מפרץ קרדיגן כולל גם אתר ניסויים ושטח אש של משרד הביטחון בגודל של ב-6,500 קמ"ר עם תחנות ניטור בכמה נקודות לאורך רצועת החוף.
ממרכז השליטה באברפורת', משמש האתר מאז מלחמת העולם השנייה לבחינת חימושים שונים, פיתוח אמצעי לחימה וטיסות אימון ותקיפה.
מפרץ קוריאה (בקוריאנית: 서한만), לפעמים נקרא מפרץ קוריאה המערבי (בקוריאנית: 서조선만), הוא מפרץ שנמצא צפונית לים הצהוב, בין קו החוף הדרום-מזרחי של מחוז הרפובליקה העממית של סין, ליאונינג, וקו החוף המערבי של מחוזות קוריאה הצפונית, צפון פויאנג , דרום פויאנג ודרום הואנג-הה .
עומקו של רוב המפרץ הוא פחות מ-50 מטר.
הנהרות יאלו, צ'ונגסון וטאדונג נשפכים למפרץ.
מפרצון הוא סוג של מפרץ קטן (מפרץ+צורן סופי וֹן) או לשון ים חופית.
למפרצונים יש בדרך כלל כניסות צרות ומוגבלות, הם לרוב עגולים או מעוינים, ולעיתים קרובות ממוקמים בתוך מפרץ גדול יותר.
מפרצים קטנים, נחלים או גומחות בחוף מוגדרים לרוב כמפרצונים.
בשפה המדוברת, המונח "מפרצון" יכול לשמש גם לתיאור מרחבים מוגנים, כגון המונח "מפרצוני חירום" בכבישים.
לצד זה, המונח יכול לתאר גם פינה, מפלט או נקיק.
מפרצונים נוצרים על ידי שחיקה מעריכית, המתרחשת כאשר סלעים רכים יותר נשחקים מהר יותר מאשר סלעים קשים יותר המקיפים אותם.
הסלעים הרכים נשחקים עוד יותר ומותירים את שלד הסלעים הקשים כקיר עגול עם כניסה צרה, הנקרא מפרץ.
מפרצון אוגנן הוא מפרצון החודר אל החוף הצפון-מערבי של חצי האי טריניטי באזור ארץ גרהאם, של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
המפרצון הוא חלק ממפרץ שארקו, המצוי ממערב לנקודת ניקיופ.
המפרצון הופיע כתוצאה מנסיגתו של קרחון אנדרו במחצית השנייה של המאה ה-20.
המפרצון מופה בשנת 1996 על ידי סוקרים גרמניים מטעם המכון לגאודזיה יישומית (Institut für Angewandte Geodäsie) וסוקרים בריטיים מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי.
המפרצון נקרא על שם הכפר אוגנן שבדרום-מזרח בולגריה.
מפרץ קולבוקורסס הוא מפרץ בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בשפכו של קרחון ויליאמסון, היוצרת זווית ישרה החודרת אל תוך היבשת.
רוחב מפתחו (שפכו אל הים) של המפרץ 56 קילומטרים.
במפרץ מצויים לשונות קרחוניים ושברי קרחונים צפים שמקורם בקרחון ויליאמסון ובקרחון ויטל.
המפרץ מופה לראשונה בשנת 1955 על ידי ג'י.
Blodgett), בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע היי ג'אמפ (מבצע קפיצה לגובה), שנערך בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבין השנים 1946–1947.
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (Advisory Committee on Antarctic Names ;בראשי תיבות: US-ACAN), של ארצות הברית.
המפרץ נקרא על שם ג'ורג' קולבוקורסס (George Colvocoresses), ששירת כפרח קצונה (מידשיפמן (Midshipman)) על הסלופ ונסנס (Vincennes ), במהלך מסעה כחלק ממשלחת החקר מטעם ארצות הברית (שנערכה בין השנים 1838–1842), בפיקודו של לוטננט צ'ארלס וילקס.
קולבוקורסס, שלימים קיבל דרגת קפטן, פרסם בין השנים 1852–1855 את חוויותיו במהלך משלחת החקר, בספרו: "ארבע שנים במשלחת החקר מטעם ממשלת ארצות הברית, בפיקודו של קפטן וילקס" ("Four Years in the Government Exploring Expedition Commanded by Captain Wilkes").
מפרץ קורון הוא אזור צלילה ידוע בים סולו במערב הפיליפינים, בין האיים קורון ובוסואנגה , באיי קלמיאן .
רוב מפרץ קורון נמצא באזור המוגן של האי קורון והוא אזור דיג מסורתי של שבט הטגבאנווה הילידי.
מפרץ קורון מפורסם בזכות עשרה אתרי צלילה אל ספינות יפניות טרופות.
אלה טובעו ב-24 בספטמבר 1944, על ידי הצי האווירי השלישי של כוח המשימה האמריקאי 38 .
חלק מהספינות הטרופות הן באורך של יותר מ-100 מטר ויש בהן סיפונים, מסדרונות, מטבחים ואתרים אחרים שניתן לצלול אליהם.
חלק מהציוד חולץ מחלק מהספינות הטרופות (למשל, בלוקי המנוע הוסרו), אך עדיין יש שם ציוד מגוון וכמה רימונים.
בגלל העומק והגודל של הספינות הטבועות, נייטרוקס משמש בדרך כלל לצלילה, בגלל זמן ללא עצירה ארוך יותר ועצירות דקומפרסיה קצרות יותר.
השרידים מכוסים באלמוגים ובחיים ימיים.
המפרץ גובל באי קורון ממזרח, באי בוסואנגה ממערב, ואיים קטנים יותר, היוצרים מפרץ מוגן הידוע בצלילה.
השטח שמסביב כולל צוקי גיר תלולים ונופי קארסט המתנשאים בפתאומיות מהמים, מעוצבים על ידי שוניות אלמוגים עתיקות שהתרוממו לפני כ-30 מיליון שנה ונשחקו על ידי גלים, גשם ורוח לרכסים חדים, מגדלים, בולענים, מערות ונהרות תת-קרקעיים.
עומק המפרץ משתנה משמעותית עבור צלילת ספינות חורשות, כאשר האתרים נעים בין 3–9 מטרים רדודים ליותר מ-40 מטרים, ולעיתים קרובות כוללים מים רגועים, תצורות סלע וראות גבוהה של עד 24 מטרים.
שוניות שוליים מופיעות בעיקר בצדדים הדרומיים והמערביים של האי, בעוד שבאזורים המזרחיים והצפוניים יש מצעים סלעיים עם אלמוגים ומקרו-אצות; תעלות מרכזיות בין האיים נותרות רדודות בעומק של 1–5 מטרים.
אבן גיר דומיננטית מתקופת הטריאס המאוחרת (אבן גיר קורון) בבלוק הצפוני של פאלאוואן מכסה חלק ניכר מהאזור, ומקווה במרבצים ימיים מתקופת הפרם-יורה שנדחסו במשך מיליוני שנים לטופוגרפיה קארסטית משוננת בגובה של יותר מ-400 מטרים במקומות מסוימים.