tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קקטוס קלבּ היא סדרת עלילונים בצרפתית העוסקת במדריכי ספורט ובנופשים במועדון נופש בחוף טרופי.
גיבור הסדרה הוא מדריך ספורט בשם פיל.
הסדרה שופעת הומור וכל עמוד שלה הוא סיפור קצר בפני עצמו – דבר ההופך את קריאת ספרי הסדרה בלוויית מילון לכלי נוח להעשרת אוצר המילים הצרפתי.
החוברת הראשונה של קקטוס קלבּ יצאה בשנת 1997 ובשנת 2005 יצאה החוברת התשיעית והאחרונה בסדרה.
בשנותיה הראשונות של הסדרה היא נעזרה בכתב העת ספירוּ לשם פרסומה.
דפים נבחרים מהסדרה פורסמו בספירו לצד דפי חידות של קקטוס קלבּ שפורסמו בספירו בלבד ולא בסדרה עצמה.
יוצרי הסדרה: כתיבה – פרנואה גילסון, איור – פיליפ ברסקוביסי, צביעה - סריז.
קקורו (שם מדעי: Kakuru; קרוי על שם נחש הקשת המיתולוגי - "Kajura") הוא סוג של דינוזאור תרופוד קטן שהתקיים בקרטיקון התחתון באוסטרליה לפני 120 עד 113 מיליון שנה בקירוב.
המאובנים שלו התגלו במחצבי אופאל ליד העיר אדלייד, בירת אוסטרליה הדרומית בידי בעלים של חנות פנינים, והם תוארו ב-1980 בידי החוקרים נוויל פלדג' (Neville Pledge) וראלף מולנר (Ralph Molnar).
סוג זה הכיל מין אחד - Kakuru kujani, על שם האבוריג'ינים הקרויים Kuyani.
הממצאים של הדינוזאור כמעט נמכרו ונעלמו למדע אך ב-2004 מוזיאון אוסטרליה הדרומית הצליח לקנות אותם ב-22,000 דולר חזרה.
הממצאים היחידים שכלל הדינוזאור כוללים שוקה באורך 33 ס"מ ושברי שוקית.
הדינוזאור עצמו הגיע לאורך של שתיים שלושה מטרים והיה כנראה אוכל בשר בעל גפיים ארוכות בעלות טפרים מחודדים בקצוות.
משייכים אותו לחלק מהמנירפטורים, הדינוזאורים שהפכו לעופות והיו כנראה מכוסי נוצות.
הוא נחשב לסוג פרימיטיבי של מנירפטור הקרוב בעיקר לאלופטריקס.
קקדו דקלים, או קקדו גוליית (שם מדעי: Probosciger aterrimus) הוא מין יחיד בסוג Probosciger ממשפחת הקקדואיים.
הוא אחד הקקדואים הכי גדולים במשפחה.
הקקדו נפוץ בגינאה החדשה, באינדונזיה, פפואה גינאה החדשה, איי ארו ואוסטרליה.
הגוף, הכנפיים וחלקו העליון של הראש אפורים, המקור קטן והוא בצבע שחור, הלחי בצבע אדום.
הוא בין הקקדואים הגדולים ביותר.
יש לו מערכת אכילה מיוחדת: החלק התחתון של המקור פותח את האגוז, והעליון מחזיק אותו.
צבע הלחי משתנה מלבן לאדום על פי מצב הרוח והרגשות: התרגשות, שמחה, עצב.
מבנהו של המקור מאוד מיוחד: הוא כפוף בצורה ייחודית למין זה ול-Cacatua moluccensis.
מקור זה שימושי לפיצוח אגוזים גדולים, אבל המקור פגיע למתקפות בגלל שהוא חלול.
בגלל גודלו הרב של המקור, הוא לא יכול להיסגר עד הסוף.
עוד פרט המייחד את המקור הזה מרוב הקקדואים הוא שהלשון של הקקדו יכולה להיכנס עמוק יותר לפה מכל שאר הקקדואים.
הקקדו משמיע קולות שיחה רבים ושונים, בהם אף "הלו", אשר נשמע דומה באופן מפתיע לקול אנושי.
יש קולות שיחה שונים ושפה שונה לתת-מינים שונים.
הזכר בדרך כלל מתופף על העץ עם מקל, רעש חזק שיכול להישמע לטווח 100 מ' מהמקום.
סיבת השמעת הרעש עדיין אינה ברורה באופן מספק.
יכול להיות שזהו סימון טריטוריה.
קקדו דקלים הוא עוף יוצא דופן, בין העופות העתיקים ביותר שידעו להשתמש בכלים.
קקדו הדקלים הוא גם בין הקקדואים היחידים שחיים ביער.
בשונה משאר בני משפחתו, קקדואי הדקלים אינם חברותיים.
הם נמצאים לרוב בזוגות, רק לעיתים רחוקות הם נמצאים בקבוצות של 5-7 פרטים.
בזמן החיזור הזכר מנקה את גופו ומשמיע קולות שריקה.
אחרי החיזור הזכר והנקבה בונים את קינם על עצים זקנים יחסית, בני מאה פחות או יותר.
לעיתים יש קרב על החור בעץ עם חיות אחרות.
הקקדו בונה את קינו מעצי במבוק, אקליפטוס, ערבה ושיטה.
הנקבה מטילה ביצה אחת פעם בשנתיים ודוגרת על הביצים 30 יום.
הביצים מתחילות להיסדק אחר כך ועד הבקיעה יישארו 2-3 ימים.
אחר כך בוקעים הגוזלים, שלהם הזכר מביא מזון.
כשהקקדו גדל, הזכר והנקבה מביאים לו אוכל יחד.
עזיבת הקן מתבצעת לאחר כ-100 ימים, תקופת השגחה ארוכה מאוד בשביל תוכים.
תוחלת חייו של קקדו זה, מגיעה לשנים רבות.
ידועים קקדואים שהצליחו להגיע בשבייה לגיל 90. אין עדויות לתוחלת החיים של הקקדו בטבע.
קקדו לבן (שם מדעי Cacatua alba; לעיתים מכונה קקדו אמברלה) הוא מין של תוכי ממשפחת הקקדואיים, שנחשב לאחד התוכיים בעלי האינטליגנציה הגבוהה ביותר.
הקקדו מכונה לעיתים "אמברלה" (מאנגלית: Umbrella, מטרייה) משום שכאשר הוא חש שמחה או פחד נפרשת מראשו מעיין כרבולת הדומה בצורתה למטרייה.
קקדו לבן אנדמי לאיי מאלוקו הצפוניים, ותוחלת חייו הממוצעת היא 40 שנה.
כל גופו של התוכי לבן מלבד תחתית הזנב והכנפיים, שצבועים בצהוב בהיר.
מקורו ורגליו של הקקדו שחורים.
צבע עיניהם של הזכרים הוא שחור ולעומתם, צבע עיניהן של הנקבות הוא חום בהיר.
אורכו של הקקדו הוא כ-46 ס"מ.
הוא ניזון בעיקר מפירות, פירות יער, זרעים, אגוזים ושורשים.
בעונת הרבייה הוא ניזון מחרקים ומזחלים.
עקב ציד מופרז, הידלדלה אוכלוסיית הקקדו והוא הוכרז בסכנת הכחדה על ידי ארגון IUCN.
כמו כל מיני הקקדו, הקקדו הלבן מקנן בחורים בעצים.
הנקבה מטילה שתי ביצים לבנות.
הנקבה והזכר דוגרים עליהן במשך כ-28 ימים.
הגוזלים עוזבים את הקן כ-84 יום לאחר הבקיעה, נעשים עצמאיים 15–18 שבועות לאחר מכן ומגיעים לבגרות מינית בגיל חמש או שש שנים.
קקדו צהוב-ציצית (שם מדעי: Cacatua galerita) הוא מין של קקדו דרום-מזרח אסיאתי בסדרת התוכאים.
הקקדו צהוב הציצית חי במזרח, צפון ודרום-מזרח אוסטרליה אך גם נצפה במערב אוסטרליה, ניו זילנד וגינאה החדשה.
הקקדו כה נפוץ באזורו עד שיש מגדירים אותו כמזיק.
הקקדו צהוב הציצית מאכלס סוגים שונים של יערות, ביניהם יערות נשירים, יערות טרופיים וסובטרופיים.
בנוסף הקקדו חי גם בסוואנה הצפון-אוסטרלית ובאזורי מחיה אנושיים.
הגובה הממוצע באזורי המחיה של הקקדו הוא 1450 מטר.
קקדו זה הוא בינוני, אורכו 45–55 סנטימטר ומשקלו הממוצע כ-800 גרם; מוטת כנפיו כ-103 סנטימטר.
כל גופו לבן להוציא את הציצית הצהובה שעל ראשו ואת מקורו ורגליו החומות-שחורות.
תוחלת החיים הממוצעת של הקקדו בטבע היא 40 שנה.
בשבי, בזכות הטיפול הנאות והיעדר טורפים, תוחלת חייו הממוצעת של הקקדו היא כ-50–70 שנים, וישנם פרטים שאף הגיעו לגיל 100.
הקקדו צהוב הציצית הוא מונוגמי.
עונת הרבייה מתרחשת בזמן שונה בכל אזור; בצפון אוסטרליה ממאי עד ספטמבר, ואילו בדרום היבשת מאוגוסט עד ינואר.
לא נערכו תצפיות במספר מספק על רביית הקקדו בגינאה החדשה.
הקקדו מעדיף לצורך הקינון גזעי עצים חלולים, לרוב ליד מים זורמים.
גודל התטולה הוא כשלוש ביצים סגלגלות-לבנות, עליהן דוגרת הנקבה במשך כ-25–27 ימים.
הגוזלים יגיעו לבגרות מינית בגיל 3–4 שנים.
קקואיי טנאקה (ביפנית: 田中角栄; 4 במאי 1918 – 16 בדצמבר 1993) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-64 וה-65, והדמות המשפיעה ביותר במפלגה הליברלית-דמוקרטית עד אמצע שנות ה-80, אז נאלץ להתפטר בצל פרשיית שחיתות בה היה מעורב, שהקנתה לו את הכינוי "סמל השחיתות של התקופה שלאחר המלחמה."
ביתו מקיקו טנאקה הייתה שרת החוץ של יפן בשנים 2001–2002.
טנאקה נולד למשפחת איכרים בעיירה נישיאמה, שבמחוז ניאיגטה.
יוזמה עסקית של אביו להקים את המחלבה הראשונה בניאיגטה נכשלה, והמשפחה נמצאה מתחת לקו העוני.
טנאקה עזב את בית הספר בכיתה ח', החל לעבוד בבנייה, ותוך זמן קצר עבר לטוקיו, שם המשיך לעסוק בבנייה.
טנאקה גויס לצבא היפני הקיסרי ב-1939 ונשלח למנצ'וריה, שם עבד כפקיד.
לאחר שנתיים בצבא לקה טנאקה בדלקת ריאות ונשלח לטוקיו להבראה.
הוא מעולם לא שב לצבא.
לאחר שהבריא, החל טנאקה לעבוד בחברת הנדסה אזרחית בשם סקמוטו, ונשא את בתו של נשיא החברה, האנה סקמוטו.
בעזרת כסף שקיבל מחמותו פתח טנאקה עסק משלו.
הוא קיבל לידיו את השליטה על חברת סקמוטו ב-1942, ושינה את שמה לטנאקה תעשיות בנייה והנדסה אזרחית.
באותה שנה נולד לזוג טנאקה בן, לו קראו מסנורי, וב-1944 נולדה להם בת, לה קראו מאקיקו.
מזלו של טנאקה שפר עליו, ובמהלך ההפצצות על טוקיו במלחמת העולם השנייה לא נפגעו בנייני החברה שלו.
בנוסף, מספר שבועות לפני כניעת יפן נסע טנאקה לקוריאה הדרומית, והמיר איגרות מלחמה יפניות למזומן, שהגיע לסכום של 15 מיליארד ין (כ-78 מיליון דולר).
עם פתיחת הדיאט של יפן מחדש בדצמבר 1945, תרם טנאקה סכום כסף גדול לגורמים שהיו מקורבים למפלגה המתונה הפרוגרסיבית.
ב-1946 שב טנאקה לניאיגטה, שם התכונן להתמודד בבחירות לבית הנבחרים של יפן כנציג המחוז, אך לא קיבל מספיק קולות.
עם זאת, שנה לאחר מכן הצליח טנאקה לזכות במושב, כנציג המפלגה הדמוקרטית החדשה.
בכהונתו בדיאט, קשר טנאקה קשרים עם ראש ממשלת יפן לשעבר קיג'ורו שידהרה, וב-1948 ערק איתו למפלגה הליברלית-דמוקרטית, שם זכה בחסדו של נשיא המפלגה שיגרו יושידה, שמינה אותו לסגן שר המשפטים.
ב-13 בדצמבר 1948 נעצר טנאקה ונכלא בעוון קבלת שוחד של מיליון ין (כ-13,000 דולר) מגורמים המקורבים לתעשיית הכרייה בקיושו.
יושידה ומפלגתו גדעו את קשריהם עם טנאקה, ביטלו את חברותו במפלגה וסירבו לממן את מסע הבחירות שלו לבית הנבחרים.
אף על פי כן, התמודד טנאקה על מושב בבית הנבחרים ב-1949, לאחר שהשתחרר מהכלא בינואר, לאחר ששילם ערבות.
הוא נבחר פעם נוספת, ובעסקה עם המזכיר הכללי אייסאקו סאטו הסכים לוותר על כל תפקידיו בתמורה לקבלה מחדש למפלגה הליברלית-דמוקרטית.
בית המשפט המחוזי של טוקיו קבע שטנאקה אשם ב-1950, ובתגובה הגיש טנאקה ערעור.
באותה עת, רכש טנאקה את חברת הרכבות נגאוקה ריילווייז הכושלת, והחזיר אותה לפעילות בשנה לאחר מכן.
ב-1951 נבחר שוב לבית הנבחרים, לאחר שזכה בתמיכת פועלי הרכבות.
קבוצת התמיכה הגדולה ביותר של טנאקה הייתה אֶצוּזָנְקַאי (越山会, "איגוד ההרים של ניאיגטה").
מטרת הקבוצה הייתה לקשר בין המצביעים במחוזות הכפריים של ניאיגטה לבין טנאקה.
האיכרים היו מעבירים את דרישותיהם לקבוצה, וטנאקה, בתורו, היה ממלא את דרישותיהם בתמורה לתמיכה בו ובנציגיו במחוז.
חלק מהפרויקטים שממונו על ידי אצוזנקאי הם תחנת הכוח ההידרואלקטרית על נהר הטדאמי וקו הרכבת המהירה בין ניאיגטה לטוקיו.
במהלך שנות ה-50 נהג טנאקה להביא חברי אצוזנקאי לביתו בטוקיו באוטובוס, נפגש איתם באופן אישי, וארגן להם סיורים בעיר.
הקבוצה הפכה להיות הארגון הפוליטי החזק ביותר ביפן, דבר שתרם לדימויו השלילי של טנאקה.
עם היבחרו של נובוסוקה קישי לראשות הממשלה ב-1957, התמנה טנאקה לתפקיד שר הדואר והתקשורת.
באותה עת הוא החזיק בידיו השפעה רבה על מפלגתו, על אף שלא היה החבר הבכיר בה, וזאת בשל קרבתו לראש הממשלה לעתיד, אייסאקו סאטו, ובשל העובדה שבתו נישאה לאחיינו של ראש הממשלה לעתיד האיאטו איקדה.
כך יצר לעצמו קשרים עמוקים בתוך המפלגה.
בממשלתו של איקדה, התמנה טנאקה לתפקיד יושב ראש המועצה לחקר מדיניות, ולאחר מכן לתפקיד שר האוצר.
כשהתמנה סטו לראש הממשלה ב-1965, היה טנאקה מועמד לתפקיד מזכיר המפלגה, אך בשל מעורבותו בפרשיית שחיתות קיבל טקאו פוקודה את התפקיד במקומו.
במהרה הפכו טנאקה ופוקודה ליריבים שהתמודדו על ראשות סיעתו של סטו.
על אף הפרשה בה היה מעורב, זכה טנאקה לתמיכה נרחבת בבחירות של 1967, וסטו מינה אותו למזכיר המפלגה, בעוד שפוקודה היה לשר האוצר.
ב-1971 מינה סטו את טנאקה לשר הסחר הבינלאומי והתעשייה.
בתפקידו זה, גייס טנאקה תמיכה ציבורית רחבה לאחר שהתנגד לבקשתם של האמריקאים להטיל מכסי ייצוא על מוצרים מסוימים.
בבחירות לנשיאות המפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-1971 ניצח טנאקה את פוקודה, לאחר שזכה בתמיכתם של יסוהירו נקסונה ושל מסיושי אוהירה.
בתור ראש ממשלה, הנהיג טנאקה מדיניות חוץ זהה לזו של ריצ'רד ניקסון, והישגו הבולט ביותר היה כינון יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין.
במדיניות הפנים, הציע טנאקה תוכנית לשיפור התשתית במדינה, אך תוכנית זו לא יצאה לפועל מעולם, בעיקר מכיוון שהיא דרשה יותר כסף ממה שהיה ליפן באותה עת.
ב-6 בפברואר 1976 התוודה סגן יושב ראש תאגיד לוקהיד בפני תת-ועדה של הסנאט של ארצות הברית שטנאקה קיבל שוחד של 1.8 מיליון דולר בזמן כהונתו כראש ממשלת יפן, עבור רכישת מטוסי לוקהיד L-1011 לחברות התעופה של יפן.
אף על פי שהנרי קיסינג'ר ניסה למנוע את הגעת הידיעה לממשלה היפנית, כדי לא לפגוע ביחסי שתי המדינות, דרש ראש הממשלה טקאו מיקי את המידע מהסנאט, וטנאקה נעצר ב-27 ביולי.
בתגובה לצעדיו של מיקי, שכנע טנאקה את סיעתו להצביע עבור פוקודה בבחירות של 1976. עם זאת, שנתיים לאחר מכן הצטרף טנאקה לסיעתו של אוהירה, ולאחר מותו של האחרון ב-1980, בחרה סיעתו של טנאקה את זנקו סוזוקי.
משפט לוקהיד הסתיים ב-12 באוקטובר 1983, וטנאקה נמצא אשם ונשלח לארבע שנות מאסר.
הוא הגיש ערעור והכריז שלא יעזוב את הדיאט כל עוד יש לו תמיכה ציבורית.
הכרזה זו עוררה דיון בדיאט בנוגע לאפשרות לצנזר את טנאקה, ובסופו של דבר פיזר ראש הממשלה נקסונה את הדיאט והכריז על בחירות חדשות.
בבחירות שנערכו החזיק טנאקה במושבו, לאחר שזכה ביותר קולות מכל מתמודד אחר במדינה, ונקסונה צירף לממשלתו שישה מחברי סיעתו של טנאקה, בהם ראש הממשלה לעתיד נובורו טקשיטה.
טנאקה איבד את כוחו הפוליטי בראשית 1985. טקשיטה הקים סיעה משלו, שגרמה לפיצול בסיעתו של טנאקה.
הפיצול החריף את האלכוהוליזם ואת בעיות יתר לחץ הדם של טנאקה, ושלושה שבועות לאחר הפיצול, הוא לקה בשבץ מוחי.
במהלך הבחירות הכלליות של 1986 עדיין היה טנאקה בתהליך החלמה, אך אף על פי כן שמר על מושבו בדיאט.
ביום השנה החדשה של 1987 ערך טנאקה את הופעתו הציבורית הראשונה מאז השבץ, ונראה שמצבו היה מדורדר; מחצית מפניו לקו בשיתוק והוא סבל מעודף משקל.
בבחירות הכלליות של אותה שנה עברו כמעט כל חברי סיעתו לסיעתו של טקשיטה, ואצוזנקאי איבדה חמישה מעשרים מושביה במחוז ניאיגטה.
בית המשפט הגבוה של טוקיו דחה את ערעורו של טנאקה ב-29 ביולי 1987, וגזר הדין המקורי, שניתן ב-1983, התקבל.
בתגובה, שילם טנאקה ערבות ועתר לבית המשפט העליון.
בעוד ערעורו מתעכב, חלה הידרדרות במצבו.
הוא פרש מהדיאט ב-1989, ואובחן כחולה סוכרת.
הוא נפטר מדלקת ריאות ב-16 בדצמבר 1993.
בתו של טנאקה, מאקיקו טנאקה, שלא הייתה מקושרת לאצוזנקאי, קיבלה את מושבו של אביה בניאיגטה ב-1991, ובהמשך הפכה להיות שרת החוץ בממשלתו של ג'ונאיצ'ירו קואיזומי ב-2001.
קקורה קירישיטן (ביפנית: 隠れキリシタン, "נוצרים נחבאים") הוא הכינוי המודרני לחברי הכנסייה הקתולית ביפן, שנאלצו לרדת למחתרת לאחר מרד שימאברה בשנות ה-30 של המאה ה-17.
ב-1614 פרסם טוקוגאווה איאיאסו צו שקרא לגירוש הכמרים הנוצרים מיפן ואסר על האמונה הנוצרית.
הפרה של צו זה דינה היה מוות.
האיסור נאכף בדרגות חומרה שונות באזורים שונים במדינה, והכמרים הזרים אכן עזבו את יפן.
מרד שימאברה, שפרץ בשלהי 1637 החל כמחאה כלכלית של פשוטי העם, אך מכיוון שהאזור היה נוצרי ברובו, עוד מימי פעילותה של הכנסייה הקתולית במקום, קיבל המרד גוון דתי.
לאחר דיכויו האלים של המרד חשדה השוגונות בכנסייה הקתולית במעורבות במרד, ובעקבות זאת גורשו גם כל הסוחרים הפורטוגזים מיפן.
לפיכך, נאלצו הקירישיטן, הנוצרים היפנים, לרדת למחתרת.
הקקורה קירישיטן נהגו להתפלל בחדרי תפילה סודיים שהיו מתקינים בבתיהם, ולכן קיבלו את הכינוי "נחבאים".
מכיוון שכל הכמרים הזרים גורשו מיפן, נאלצו הקקורה קירישיטן לשמר את הקהילה בכוחות עצמם, והיו להם מנהיגים מבין האנשים, שהיו אמונים על עריכת הטקסים.
פסלונים בדמות ישו ומרים, אם ישו, שהיו בשימוש בתקופת פעילותה של הכנסייה ביפן, הוחלפו בפסלונים שדמו לפסלים מסורתיים של הבודהה ושל הבודהיסטווה.
התפילות עצמן שונו על מנת שישמעו כתפילות בודהיסטיות, אף על פי שמילים רבות מלטינית, פורטוגזית וספרדית נותרו בהן.
מכיוון שלהחזיק עותק של התנ"ך היה מלווה בסיכון רב בעקבות הרדיפות מצד הרשויות, עברו סיפוריו מפה לאוזן.
במקרים אחדים, עברה הקהילה הנוצרית שינוי במהלך הזמן, שנבע מהניתוק מהכנסייה ברומא.
מילות התפילות איבדו ממשמעותן, והנצרות הפכה למעין פולחן אבות, בו היו אבות המאמינים למעשה למרטירים.
רבים מהקקורה קירישיטן, בהם גם אלה שאימצו גרסה שונה של הנצרות, יצאו ממחבואם לאחר מתן חופש דת במסגרת הרסטורציה של מייג'י.
רבים מהם שבו לחיק הכנסייה הקתולית, אך אחרים שמרו על צביונם הדתי, והם קיבלו את הכינוי הנארה קירישיטן (離れキリシタン, "נוצרים נפרדים").
לאחר מתן חופש דת ותהליך החילון שחל ביפן, נעלמו קהילות של הנארה קירישיטן.
באופן מסורתי למדו הבנים את המנהגים ואת התפילות מאביהם, אך בעקבות תהליכי המודרניזציה, איבדו הראשונים עניין במסורת.
קקומיסטו (שם מדעי: Bassariscus sumichrasti) הוא מין של ראקון קטן החי באמריקה המרכזית ביערות טרופיים.
הוא מהווה מין בינים במשפחת הראקוניים בין הדביבון לחוטמן וקרוב משפחתו היחיד הוא דביבון זנב-טבעת הנפוץ במדבריות אמריקה הצפונית.
הקקומיסטו מגיע לאורך 47-38 ס"מ ולמשקל 1.5-1 ק"ג, אין הרבה הבדל בין הזוויגים.
יש לו זנב גדול ובעל טבעות וגופו כתום-אפור עם ראש בעל עיניים בולטות ואוזניים ארוכות מאוד.
הוא מוארך וגמיש ומומחה בטיפוס על עצים, אך יש לו טפרים קצרים.
הקקומיסטו נפוץ ממקסיקו עד פנמה אך נחבא מאוד אל הכלים.
הוא יוצא לשוטט בלילה וצד לבד.
הם מותאמים למגוון סוגי יערות ומעדיפים לחיות בצמרות אך לא נמצאים ביערות פתוחים עם עצים נמוכים.
אוכלוסייתם בקוסטה ריקה נתונה בסכנה, אבל הרוב הגדול איננו בסיכון.
הקקומיסטו אוכל כל מה שהוא ימצא בחופת היער לרבות יונקים קטנים, עופות וביצים, חרקים וזוחלים קטנים וכן אוכל צמחוני.
הוא יורד לקרקע לעיתים רחוקות, שם הוא פגיע לטורפים משוטטים כמו היגואר.
קקדו לבן-ציצית (שם מדעי: Lophochroa leadbeateri) הוא מין של תוכי גדול ממשפחת הקקדואיים המצוי ברחבי יערות האקליפטוס באוסטרליה והוא המין היחיד בסוגו, אם כי כמה חוקרים מסווגים אותו בסוג קקדו בתת-סוג Licmetis.
קרוי גם קקדו מיטשל על שם החוקר והמגלה תומאס מיטשל (Thomas Mitchell; 1855-1792).
הוא מזכיר מעט את המין קקדו ורדרד (Eolophus roseicapilla), אך בעל נוצות ראש ארוכות וצבעוניות יותר.
שני המינים כמעט זהים במראם, אך הזכרים גדולים יותר ולנקבות עיניים אדומות יותר.
חזהו של מין זה ורדרד, והכנפיים והזנב לבנים.
הראש מגודל, ורוד ובעל מקור אפור עם בליטה קדמית אדומה קטנה, ציצות לבנות המופנות אחורה ו"כתר", דמוי כובע אינדיאני, היכול להיפרש ולחשוף נוצות לבנות יחד עם נוצות אדומות ומעט צהובות, הקצרות יותר.
הם חיים בזוגות בטבע, כנראה לכל החיים.
תוכים מרשימים אלה התמעטו בהדרגה כתוצאה מהשפעת האדם האירופי באוסטרליה, לעומת הקקדו הוורדרד שתפוצתו גדלה.
הם חיים באזורים הצחיחים של היבשת וניזונים מעצי אקליפטוס ועצי Callitris ו-Allocasuarina, צמחים שהסתגלו ליובש של פנים הארץ.
הפגיעה בחורש הזה והבאת מיני צמחים אחרים גרם לקקדואים להתרחק האחד מהשני בחיפוש אחר עצי קינון טבעיים, ובכך בודדו האוכלוסיות.
הם נפגעו גם מהבאתם של טורפים לא-ילידים לאוסטרליה כמו שועלים וחתולים, הטורפים אותם בצורה יעילה הרבה יותר מטורפיהם הטבעיים - עופות דורסים, לטאות כוח, נחשים וכלבי דינגו.
עדיין מצב שימור הנוכחי הוא ללא חשש.
קקדו ורדרד או קָקָדוּ וְרֹד כִּפָּה המכונה גם קקדו גאלה (שם מדעי: Eolophus roseicapilla) הוא עוף טרופי ממשפחת הקקדואיים המצוי ביערות אוסטרליה והוא המין היחיד בסוגו.
זהו מין התוכי הנפוץ ביותר באוסטרליה.
מקורו של השם "גאלה" בשפה האבוריג'ינית הקדומה.
שני הזוויגים דומים מאוד וצבעם ורוד חזק עם "כיפה" לבנה, מקור לבן המופנה למטה ולצידו "זקן" עבה, כנפיים אפורות, רגליים אפורות וזנב שחור.
הם יכולים לפרוש את נוצות הראש שלהם שבפרישתן הן נראות ורודות-לבנות.
ההבדל העיקרי בין המינים הוא צבע העיניים, כשלזכרים עיניים חומות כהות ולנקבות צבע חום עד אדמדם.
לצעירי הקקדו חזה אפרפר וכיסוי עיניים לבן קטן והם אינם פורשים את נוצות הראש.
מין זה הוא קרוב רחוק של קקדו לבן ציצית וכן למיני הקקדו האמיתיים.
לעיתים קקדויים ורדרדים התרבו עם קקדויים מתת-סוג Licmetis ועם נימפית מצוייצת.
מין זה מצוי בכל רחבי אוסטרליה והאי טסמניה למעט האזורים המדבריים וצפון מערב קווינסלנד.
הוא מצוי ביערות, ערבות עשבוניות ובפארקים בערים שונות.
הם התרבו מאוד לאחר הגעת האירופאים שכרתו יערות והשקו אזורים יבשים וכך יצרו בתי גידול אופייניים לקקדו זה, מקומות פתוחים עם עצים פזורים לנוח בהם.
כמו רוב התוכים הם ניזונים מזרעים ופירות של עצים שונים, בעיקר מאקליפטוס ומפרחים שונים בתוספת קטנה של חרקים.
קאיו אריק "קקה" רוזברג (בפינית: Keijo Erik "Keke" Rosberg; נולד ב-6 בדצמבר 1948) הוא נהג מרוצים פיני, שזכה בתואר אליפות הפורמולה 1 בשנת 1982. קקה הוא אביו של ניקו רוזברג, אלוף הפורמולה 1 בשנת 2016.
רוזברג החל להתחרות בפורמולה 1 בגיל 29, גיל מאוחר יחסית למקובל באליפות.
לפני כן השתתף במגוון רחב של תחרויות פורמולה שונות, ביניהן פורמולה 2, פורמולה אטלנטיק ופורמולה פסיפיק.
את הופעת הבכורה ערך נהג בגרנד פרי דרום אפריקה במהלך עונת 1978 כנהגה של קבוצת תאודור רייסינג (Theodore Racing).
הרכבים של קבוצת תאודור לא היו תחרותיים וסבלו מבעיות אמינות קשות.
בהמשך העונה חתם בקבוצת ATS והתחרה עבורה בשלושה מרוצים.
בהמשך העונה החליפה קבוצת תאודור את רכביה לאחר ששאלה את השלדה מקבוצת וולף.
בעקבות החלפת השלדה שב רוזברג להתחרות עבור הקבוצה, אך גם כלי הרכב החדשים לא היו תחרותיים מספיק ורוזברג שב להתחרות עבור ATS בשני המרוצים האחרונים של העונה.
בעונת 1979 עבר להתחרות בקבוצת וולף, אך התקשה לסיים מרוצים וסיים את העונה ללא נקודה.
בעונת 1980 עבר להתחרות עבור קבוצת פיטיפלדי (Fittipaldi).
במרוץ פתיחת העונה סיים במקום השלישי והשיג פודיום ראשון בקריירה, אך בהמשך העונה התקשה לסיים מרוצים וסיים את העונה עם 6 נקודות בלבד.
בעונת 1981, עונתו השנייה בקבוצה, לא הצליח לצבור נקודות כלל.
למרות חוסר ההצלחה בחרה בו קבוצת ויליאמס להחליף את אלן ג'ונס, אלוף הפורמולה לשנת 1980, שפרש בסיום עונת 1981. במהלך עונת 1982 צבר נקודות במרבית המרוצים ובגרנד פרי השווייצרי רשם את ניצחון הבכורה.
במהלך העונה אף אחד מהנהגים לא הצליח לנצח יותר משני מרוצים.
אף על פי שהמכונית בה נהג הייתה מיושנת, ניצחון אחד וחמישה פודיומים הקנו לרוזברג את תואר האליפות.
בעונה שלאחר הזכייה בתואר הצליחו פרארי, רנו וב.מ.וו לשפר את אמינות מנועי הטורבו שלהם, כך שביצועי הרכבים תאמו את יכולות המנוע.
רוזברג שהמשיך בנהיגה ברכבו המיושן התקשה להיאבק בכלי הרכב המהירים, אך למרות זאת רשם ניצחון בגרנד פרי של מונקו.
במרוץ סיום העונה צויד הרכב שלו במנוע טורבו מתוצרת הונדה.
בעזרת המנוע החדש סיים את המרוץ במקום החמישי, מקום בו סיים את העונה בדירוג הכולל.
מנועי הטורבו פעלו היטב, אך שלדות הרכב מתוצרת פורד התקשו להתמודד עם עוצמתם.
רוזברג ניצח את הגרנד פרי האמריקאי שהתקיים בדאלאס, אך הגיע לפודיום רק פעם אחת נוספת במהלך כל העונה.
בעשרה מרוצים נאלץ לפרוש וסיים את העונה במקום השמיני.
עונת 1985 הייתה טובה יותר עבור קבוצת ויליאמס ורוזברג.
שלדת הרכב החדשה, העשויה מסיבי פחמן, אפשרה העברת כוח טובה יותר, חיסכון בדלק ואמינות.
רוזברג ניצח בגרנד פרי בדטרויט וזינק מהפול פוזישן בשני המרוצים הבאים בצרפת ובריטניה.
את הניצחון החמישי והאחרון בקריירה שלו השיג בגרנד פרי האוסטרלי, מרוץ סיום העונה.
למרות השיפור בכלי הרכב בחר לעזוב את קבוצת ויליאמס ולעבור לקבוצת מקלארן.
בעת המעבר הבחירה נראתה מוצלחת, שכן מקלארן זכתה באליפות היצרנים בשתי העונות הקודמות, אך רכב המקלארן MP4/2C עוצב בהתאמה לאלן פרוסט וניקי לאודה.
ג'ון ברנרד, מתכנן הרכב לא הסכים לבצע שינויים ברכב על מנת להתאימו לרוזברג.
רק לאחר שברנרד עזב את הקבוצה לטובת פרארי התאפשר לרוזברג לבצע התאמות ברכב.
התוצאות המאכזבות שהשיג במהלך העונה, יחד עם מותו של חברו אליו דה אנג'ליס, שנהרג במהלך נסיעת מבחן בצרפת בחודש מאי, הובילו את רוזברג להודיע על פרישה בסיום העונה.
בשנת 1989 התחרה רוזברג במרוץ 24 השעות של ספא, כשהוא נוהג בפרארי מונדיאל.
בשנת 1990 הצטרף לקבוצת פז'ו והתחרה באליפות העולם למכוניות ספורט במשך שנתיים, בהם ניצח פעמיים.
לאחר מכן עבר להתחרות באליפות גרמניה למכוניות טורינג (DTM) והתחרה בקבוצות מרצדס-בנץ ואופל.
בשנת 1995 הקים קבוצה עצמאית, שנשאה את שמו.
בסיום השנה פרש מתחרויות והתמקד בניהול הקבוצה.
הקבוצה התחרתה עונה נוספת ב-DTM, עד לסגירתו של הסבב.
לאחר מכן עבר הקבוצה להתחרות בפורמולה ב.מ.וו, פורמולה 3 הגרמנית ואליפות הפורמולה 3 האירופאית.
בשנת 2000 עם החזרה של סבב ה-DTM, חזרה הקבוצה להתחרות בו, כשנהגיה נוהגים בדגמי מרצדס.
הקושי בהשגת נקודות הוביל את הקבוצה להפסיק את פעילותה בשנת 2004. שנתיים לאחר מכן שבה הקבוצה להתחרות, הפעם נהגיה עשו שימוש בדגמי אאודי.
‡ המרוץ נפסק לאחר 75% מהדרך.
קקטה (בספרדית: Caquetá) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה.
המחוז נמצא בדרום קולומביה והוא גובל במחוזות מטה וגואביארה בצפון, בוואופס במזרח, באמסונאס ובפוטומאיו בדרום, בקאוקה במערב ובווילה בצפון-מערב.
בתקופה הפרה-קולומביאנית האזור היה מיושב על ידי שבטי ילידים שונים, בהם שבטי האנדקי, הקריחונה והוויטוטו.
בתקופת השלטון של האימפריה הספרדית החל מהמאה ה-16 לא היו ניסיונות רבים ליצור מושבת באזור בעקבות תנאי המחיה הקשים של יערות הגשם.
חלק גדול הניסיונות המעטים שכן נעשו נכשלו בדרך כלל.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל תחילה בפרובינציית פופאיאן אך כעבור שנים ספורות נכלל במחוז בויאקה.
לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לטריטוריית קקטה, שבירתה הייתה מוקואה (במחוז פוטומאיו המודרני) ושכללה את כל דרום-מזרח קולומביה המודרנית.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 החלה להתפתח באזור תעשייה של הפקת גומי, דבר שתרם להיווסדן של התיישבויות קבע כמו פוארטו ריקו, סן ויסנטה דל קגואן ופלורנסיה.
ב-1905 נוסדה האינטנדנסיה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) של קקטה בשטחי המחוז העתידי עם פלורנסיה כבירתה.
כעבור שנה האינטנדסיה בוטלה והוחזרה למחוז קאוקה, אך ב-1909 היא הוקמה מחדש.
כעבור שנים ספורות שונה מעמדה למעמד דומה יחסית של קומיסריה.
בעשורים שלאחר מכן האזור המשיך להתפתח ביחד עם תעשיית הפקת הגומי ונוסדו בו מספר יישובים חדשים.
ב-1950 שונה מעמד הקומיסריה בחזרה לאינטנדנסיה.
ב-15 בדצמבר 1981 שודרג מעמד הקומיסריה למחוז.
בסוף המאה ה-20 המחוז הפך לאחד המוקדים של מלחמת האזרחים בקולומביה בין ארגוני גרילה כמו FARC לבין הממשלה הקולומביאנית, וכמו כן צמח בו הסחר בסמים.
במסגרת שיחות שלום בשנות ה-90 של המאה ה-20 בהנהגת נשיא קולומביה אנדרס פאסטראנה אראנגו הוחלט ב-1999 להקים אזור מפורז שכלל את הרשות המקומית של סן ויסנטה דל קגואן ביחד עם עוד מספר רשויות מקומיות במחוז מטה.
ב-2009 מושל המחוז לואיס פרנסיסקו קואיאר נחטף ונרצח על ידי FARC.
בשנת 2023 התרחשה התרסקות מטוס הססנה 206 בג'ונגל, לאחר חיפושים שנמשכו 40 ימים נמצאו ילדים ששרדו את ההתרסקות.
כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על גידול מקנה ועל חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, בננה, מניהוט, קקאו וקנה סוכר.
בנוסף ישנם מצבורי זהב בגדות נהר ז'פורה העובר במחוז שנחצבים באופן לא חוקי על ידי FARC כדי לממן את הארגון.
קקדו מולוקי (שם מדעי: Cacatua moluccensis) הוא עוף טרופי ממשפחת הקקדואיים ומהסוג קקדו האנדמי לאי סראם (Seram Island) שבמזרח אינדונזיה.
תוכי זה הוא מהגדולים שבמיני הקקדו.
הצבע הכללי שלו לבן עם מעט צבע ורדרד.
יש כמה נוצות צהבהבות בקדמת הזנב והכנפיים.
סימן בולט מהווה "כתר" גדול בעל נוצות אדמדמות, אותו התוכי פורש כדי להרתיע את יריביו.
תוכי זה בעל קולות גבוהים והוא יכול לחקות קולות של בעלי חיים בסביבתו ואף קולות אנושיים מסוימים.
חי בטבע ביערות גשם באי סראם שבאינדונזיה עד גובה 1,000 מטר.
ניזון מזרעים שונים, גרגרים, פירות יער ופירות שונים כמו פירות קוקוס.
התוכי מצוי בסכנת הכחדה, בעיקר בגלל צייד לשם מסחר בחיות מחמד.
הצייד אינו חוקי אך עדיין מתקיים באי סראם.
קקדו שחור אדום-זנב (שם מדעי: Calyptorhynchus banksii) הוא מין תוכי שחור ממשפחת הקקדואיים החי ברחבי צפון ומזרח אוסטרליה.
אורכו של תוכי זה עד 60 ס"מ והוא בעל דו-צורתיות זוויגית.
הזכרים בעלי נוצות שחורות עם ציצות מעל הראש ולצד הלחיים, מקור אפור וזנב שחור, עם זוג נוצות ארוכות אדומות.
הנקבות שחורות גם אך בעלות נוצות צהובות-כתומות בזנב ובחזה ובעלות כתמים צהובים-אדומים על הלחיים והכנפיים.
הזכרים גדולים יותר ומשקלם עד 670-920 גרם לעומת הנקבות שמשקלן 615-870 גרם.
תוכים אלה מגיעים לבגרות בגיל 4 ויכולים להאריך שנים.
ידוע על פרט אחד שמת בשבי בגיל 50.
הקקדו ניזון מזרעי עצים, בעיקר של עצי אקליפטוס ועצי Corymbia.
הוא יאכל גם פירות שונים לרבות פירות חקלאיים.
קקדו זה אינו נמצא בסכנת הכחדה אך חלק מהתת-מינים מאוימים מפגיעה ביערות, שריפות ומסחר בחיות מחמד.
Calyptorhynchus banksii banksii - מצוי בקווינסלנד ולעיתים רחוקות בצפון ניו סאות' ויילס.
Calyptorhynchus banksii graptogyne - מצוי בדרום-מערב ויקטוריה ועד דרום-מזרח אוסטרליה הדרומית.
Calyptorhynchus banksii naso - מצוי בקצה הדרום-מערבי של אוסטרליה בין פרת' לאלבני.
Calyptorhynchus banksii samueli - מצוי ב-4 אזורים: במרכז החוף המערבי, דרך מעברי נהר במרכז אוסטרליה, דרום-מערב קווינסלנד ובמעלה הנהר דרלינג שבניו סאות' ויילס.
קקדו שחור צהוב-זנב (שם מדעי: Calyptorhynchus funereus) הוא מין של עוף ממשפחת הקקדואיים ומהסוג קקדו שחור החי בטסמניה, ובדרום-מזרח אוסטרליה.
קקדו זה בעל נוצות שחורות כמו קרוביו לסוג, ומגיע לאורך 55–65 ס"מ ולמשקל 750–900 גרם בממוצע.
הוא בעל כתמים צהובים על הראש וזנב צהוב, שהעניק לו את שמו.
הוא אוכל בעיקר זרעי עצים, אותם הוא מפצח בעזרת מקורו החזק והמעוקל.
בנוסף הוא גם אוכל פרחים, זחלים וצעירי חרקים אחרים.
מצב השימור הכללי של קקדו צהוב-זנב הוא ללא חשש, אך במעקב נתגלה כי חלק מהאוכלוסיות שלו נמצאות במגמת ירידה.
הסיבות העיקריות לירידה הן פגיעה בכמות העצים - בעיקר אקליפטוסים - בהם הוא מקנן וצייד לשם מסחר בחיות מחמד.
לכן נקבע מעמדו באוסטרליה כמין מוגן.
קקדו קורלה ארוך מקור (שם מדעי: Cacatua tenuirostris) הוא מין של עוף ממשפחת הקקדואיים ומהסוג קקדו.
הוא חי באוסטרליה בוויקטוריה, ניו סאות' ויילס, קווינסלנד ובאי טסמניה.
קקדו זה מגיע לאורך 38–41 ס"מ, משקל ממוצע - 567 גרם ומוטת כנפיים של 80–89 סנטימטרים.
צבעו לבן, למעט חלק מהצוואר והראש, שצבעם ורוד.
המקור אפור-חיוור ומעוקל כלפי מטה.
ניכר בטבעת כחולה של עור חשוף מנוצות סביב העין.
תפוצתו של הקקדו היא בעיקר בשדות, יערות ואדמות מרעה וכן בפארקים עירוניים או שטחים חקלאיים.
התוכי ניזון על הקרקע והוא מחפש זרעים, תולעים, שורשים ופרחים צעירים כמו חמנית, Microseris ו-Romulea.
כמו מרבית הקקדואים הוא עוף מונוגמי החי עם בן זוג קבוע.
הנקבה מטילה 2–3 ביצים לבנות על עץ גבוה כמו אקליפטוס ולעיתים גם בצוקים.
תוכי זה אינו בסכנת הכחדה, אך פרטים מפרת' מכליאים עם קקדו מהמין Cacatua pastinator ויכולים לפגוע באוכלוסייה.
תוכי זה פופולרי כחיית מחמד אך בטבע נחשב לעוף מזיק: להקותיו גורמות נזק לגידולים חקלאיים ובמרחב העירוני הוא מזיק במגוון תחומים: פוגע בחוטי חשמל, חופר בורות במגרשי ספורט ועוד.
קקוט (בהונגרית: Kékkút) הוא כפר זעיר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בקקוט מספר התושבים נמצא בירידה.
בקקוט חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
קקטוס ג'ק רקורדס היא חברת תקליטים אמריקאית שנוסדה על ידי הראפר טראוויס סקוט.
האמנים הנוכחיים החתומים בחברה הם סקוט, שק ווס, דון טוליבר, לוקסורי טקס, סואופייגו, ליל יוסרי, וונדה-גירל והדי ג'יי של סקוט צ'ייס בי.
לחברה יש גם חטיבת הפצה משלה בשם "קקטוס ג'ק פבלישינג".
בספטמבר 2017, חתם הראפר סמוקפורפ בחברה, אך עזב זמן מה מאוחר יותר בשנת 2019. ב-17 בדצמבר, צמד ההיפ-הופ "האנצ'ו ג'ק" (המורכב מסקוט וקוואבו משלישיית ההיפ-הופ מיגוס) הוציאו את אלבום הבכורה שלהם Huncho Jack, Jack Huncho, תחת החברה.
ב-10 במרץ, הכירז ווס על אלבום הבכורה שלו, Mudboy, שיצא ב-5 באוקטובר.
ב-8 באוגוסט, הוציא סקוט את אלבום האולפן השלישי שלו, Astroworld.
מאוחר יותר באותו החודש, הוחתם הראפר דון טוליבר בחברה, לאחר שהופיע בשיר "Can't Say", מתוך אלבומו של סקוט, Astroworld, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. נוסף על כך, אלבום הבכורה של שק ווס, Mudboy, הגיע למקום ה-17 באותו המצעד.
ב-29 בנובמבר 2019, הכריז סקוט על אלבום האוסף הראשון של החברה, JackBoys, שיצא ב-27 בדצמבר.
אלבום האוסף הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, והפך לאלבום הראשון שהגיע למעמד זה בשנת 2020. ב-13 במרץ 2020, הוציא דון טוליבר את אלבום הבכורה שלו, Heaven or Hell, תחת החברה, שהגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד 200.
אמןשנת חתימההוצאות בחברההערותטראוויס סקוט20173מייסד החברה; בשיתוף עם אפיק וגראנד האסטל האנצו ג'ק (טראוויס סקוט וקוואבו)1בשיתוף עם קוואליטי קונטרול , אפיק, קפיטול, גראנד האסטל ומוטאוןשק ווס20181בשיתוף עם אינטרסקופ ו-GOODדון טוליבר1בשיתוף עם אטלנטיק ו-We Run Itלוקסורי טקס20191בשיתוף עם 808 מאפיה ג'קבויז1בשיתוף עם אפיקדה סקוטס20201בשיתוף עם אפיק, ריפבליק ו-Wicked Awsome
צ'ייס בי (בשיתוף עם קולומביה)
סמוקפורפ (2017–2019; בשיתוף עם אלאמו ואינטרסקופ)
וונדה-גירל (בשיתוף עם סוני\ATV ו-וונדרצ'יילד)
2018: טראוויס סקוט - Astroworld
2019: ג'קבויז וטראוויס סקוט - JackBoys
קקצ'ה (בהונגרית: Kékcse) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בקקצ'ה מספר התושבים נמצא בירידה.
יהודים חיו בקקצ'ה בתקופות זמן שונות ומשנת 1885 היהודים בכפר היו כפופים מבחינה קהילתית לקהילת קישווארדה.
קטטוס הוא סינגל של הצמד המוזיקלי הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי, אשר יצא לאור ב-21 במרץ 2021. השיר נכתב על ידי סטטיק וג'ורדי והופק על ידי ג'ורדי.
על השיר הכריזו הצמד ב-19 במרץ 2021, יומיים לפני צאתו, יחד עם העלאת קטע ממנו לפלטפורמת טיקטוק.
לדברי הצמד, השיר נועד "לתת גרוב לצברים וצבריות לקראת יום העצמאות ה-73 למדינת ישראל".
הווידאו קליפ לשיר פורסם בסמוך לצאת הסינגל ובוים על ידי רומן בוצ'אצקי.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-19 מיליון צפיות ביוטיוב.
איפה הבאס עם הסלסולים שהישראלים רוצים?
איפה הרעננות והחדשנות שאפיינה את המוזיקה בלהיטים הקודמים?".
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורישראל21 במרץ 2021הורדה דיגיטלית • סטרימינגגאגא בוקינג • Mobile1 Music
קקטוס הזהב היא תחרות ישראלית שנתית, שנערכת בחודש מאי על-ידי איגוד הפרסום הישראלי ואיגוד השיווק הישראלי בנושאי פרסום.
בתחרות רשאים להשתתף אך ורק משרדי הפרסום החברים באיגוד הפרסום, או מפרסמים החברים באיגוד השיווק.
ב-2002 הוגשו 1,486 עבודות לתחרות על ידי 32 משרדי פרסום.
התחרות בשנה זו כללה 5 קטגוריות שונות של מדיה: קמפיין השנה, סרטוני פרסומת, מודעות בעיתונים, פרסום חוצות ותשדירי רדיו, בכ-14 תחומים שונים בהם אופנה, פנאי ונופש, מוצרי צריכה וכדומה.
בנוסף נערכה לראשונה תחרות בתחום ה"אינטראקטיב" שכללה את הקטגוריות: באנר השנה, RICHMEDIA ,E MAIL MARKETING, אתר השנה וקמפיין השנה.
משרד "מקאן קשר בראל" שוב זכה במרב הפרסים ונבחר למשרד הפרסום המצטיין של השנה.
בפרס קמפיין השנה זכה קמפיין של האגודה למלחמה בסרטן ומשרד הבריאות, שיצר משרד הפרסום גיתם BBDO.
מנחה הטקס היה גיא פינס אך במהלכו הייתה עזיבה המונית של הקהל, עוד לפני הענקת מחצית מהפרסים.
ב-2003 הוסכם על תקנון חדש לתחרות.
בין השינויים היו: לראשונה הוענק פרס "מפרסם השנה" למפרסם שצבר את מספר הפרסים הגדול ביותר במסעות פרסום, ו/או למי שלדעת השופטים הביא לפריצת דרך בתחום הפרסום, בגין חשיבה מקורית או שינוי בתפישה.
בנוסף שונה הרכב השופטים כך שיכלול מספר שווה של מפרסמים ופרסומאים; ומספר הקטגוריות הוקטן מ-14 ל-11. עוד הוחלט על ביטול התחרות הנפרדת לפרסום בתחום ה"אינטראקטיב".
משרד שלמור אבנון עמיחי זכה בתואר משרד הפרסום המצטיין של השנה.
בתואר קמפיין השנה זכה יופלה של תנובה באמצעות משרד מק'אן קשר בראל.
תנובה נבחרה גם למפרסם השנה.
ליאון קופלר, יו"ר רשת סופר-פארם, קיבל פרס על מפעל חיים.
ב-2004 התחרות נערכה במתכונת תוכנית ליל שישי של שידורי קשת, "ארץ נהדרת", בהנחיית איל קיציס וטל פרידמן.
זאת במסגרת חסות ראשית שחתמה קשת עם מארגני הטקס.
מקאן שוב זכתה בתואר משרד הפרסום של השנה, וחברת פלאפון תקשורת זכתה בתואר מפרסמת השנה, בשל פעילות בניית המותג אסקייפ.
ב-2005 שוב בנערך הטקס בהנחיית איל קיציס וטל פרידמן.
לאחר בתחרות עלתה יוזמה להקמת תחרות חלופית ל"קקטוס הזהב" כמחאה על שיטת השיפוט, עוד קודם מספר משרדים בהם, ראובני-פרידן וזרמון-גולדמן, החליטו להחרים את התחרות.
ב-2006 נערך הטקס בחסות שידורי רשת, בהנחיית כוכבי התוכנית "משחק מכור", ליאור שליין, עינב גלילי וגורי אלפי.
משרד שלמור אבנון עמיחי זכה בתואר משרד הפרסום המצטיין של השנה ולראשונה זכו שני קמפיינים בתואר "קמפיין השנה": שפ"מ (קול ישראל) של שלמור אבנון עמיחי Y&R, ו-yes וייטנאם של מקאן אריקסון; כמפרסם השנה נבחרה חברת שטראוס עלית.
הפרסומאי ראובן וימר קבל אות מפעל חיים.
ב-2008 שונו כללי התחרות כדי שיהיו דומים יותר לכללי תחרות הפרסום הבינלאומית בקאן, לאחר שחמישה משרדי פרסום גדולים החרימו את התחרות.
בתגובה שונה מנגנון השיפוט: במקום שופטים בעלי ותק בענף נבחרו שופטים מקומיים שהם מנהלי קריאייטיב ובמקום 70–100 שופטים נבחרו רק 20. התהליך הפך מסודר יותר ונקבע כי הפשטים יקיימו ימים מרוכזים בהן תהייה הצבעה פתוחה בסופם.
בשנים 2013–2014 לא התקיימה התחרות, וב-2015 נקבע כי מחצית מהשופטים יהיו סמנכ"לי שיווק ומספר השופטים יעמוד על 40. משרד באומן בר ריבנאי זכה בתיאור המשרד המצטיין.
ב-2018 בוטלה התחרות עקב פרישת שלושה משרדי פרסום גדולים, שמתחרים תחת זאת בתחרות אפי.
החל מ-2019 חזרה התחרות להתקיים מדי שנה.
סרטונים - שפורסמו בטלוויזיה, בקולנוע או בדיגיטל
מודפס - מודעות - בעיתונות, מגזינים, ירחונים ועיתונות מקצועית
קדם מכירות - פרסום בגלויות, על ספסלים, פוסטרים בשירותים, פרסום בנקודת מכירה
שילובים - מהלך פרסומי, המשתמש ביצירתיות בלפחות 2 אמצעי מדיה שונים, המשתלבים זה בזה כדי לקדם מסר פרסומי משותף
התנדבותי - כל העבודות שנעשו עבור עמותות וקמפיינים חברתיים ללא הפרדת מדיה
קקיסטוקרטיה היא ממשלה המנוהלת על ידי האזרחים הגרועים ביותר, הכי פחות מוכשרים ו/או חסרי מצפון.
כפועל יוצא, קקיסטוקרטיה משפיע על הכלכלה, הביטחון האישי והמעמד הבינלאומי של המדינה.
היא, לא פעם, הובילה לשחיתות, פגיעה בזכויות האזרח, ניהול ממשל כושל והחלשת מוסדות המדינה.
המילה נטבעה במאה ה-17, כהלחם בסיסים של שתי מילים ביוונית, κάκιστος (קקיסטוס; הגרוע ביותר) ו-κράτος (קראטוס; שלטון) – שלטון הגרועים ביותר.
Maries" של פול גוסנולד: הסופר האנגלי תומאס לאב פיקוק השתמש במונח ברומן שלו משנת 1829 "The Misfortunes of Elphin", שבו הוא מסביר שהקקיסטוקרטיה מייצגת את ההפך מאריסטוקרטיה, שכן אריסטוס (ἄριστος) פירושו "מעולה" ביוונית.
בספר שלו משנת 1838, Memoir on Slavery, הסנאטור האמריקני ויליאם הארפר השווה קקיסטוקרטיה לאנרכיה, ואמר שקקיסטוקרטיה התרחשה רק לעיתים רחוקות:
המשורר האמריקני ג'יימס ראסל לוול השתמש במונח בשנת 1876, במכתבו לג'ואל בנטון, בכותבו: "מה שממלא אותי בספק ובפחד הוא השפלה של הטון המוסרי.
האם זה או לא תוצאה של דמוקרטיה?
האם שלנו היא 'ממשלה של העם, על ידי העם, למען העם', או האם קקיסטוקרטיה, לטובת נבלים במחיר של שוטים?"
על פי ההיגיון היה על השלטון להיות מורכב מהאנשים המוכשרים ביותר ולא הגרועים ביותר.
זאת כדי שהמערכות יתפקדו בצורה טובה, דבר שיוביל לשביעות רצון העם.
ישנן מספר סיבות לתופעת שלטון הגרועים ביותר הסותרת היגיון זה.
המנהיג מעדיף למנות אנשים לא מוכשרים כדי שלא יהיו לו מתחרים או יורשים.
בעלי התפקידים הללו יעשו הכל כדי לשמר את מעמדם, ולשם כך יפתחו נאמנות עיוורת להנהגה על חשבון מקצועיות.
הם ימנו מעגל מקורבים שלהם לתפקידים נוספים, ואלו בתורם יפעלו כדי לשמר תפקידם.
כך ייווצרו מעגלים מתרחבים שישמרו על שרידות השלטון.
סיבה נוספת יכולה להיות במקרה שמעמד המנהיג נחלש וצפוי לפרוש, והוא מעדיף אפשרות שהמדינה שבהנהגתו תיפגע על פני אפשרות בה יוחלף על ידי מנהיג אחר שיוביל להצלחה.
במאמר הסוקר את התפתחות קקיסטוקרטיה במדינות אפריקה שמדרום לסהרה, החוקרים מצביעים על מספר גורמים שהובילו לכך: נפוטיזם, קלפטוקרטיה (שלטון שלוקח משאבים ציבוריים לתועלת אישית), ושימוש בכוח השלטוני כדי לשמר אינטרסים אישיים על חשבון טובת המדינה.
במדינות רבות, מנהיגים מקצים משאבים לתומכיהם במקום להשקיע בתשתיות ושירותים ציבוריים, מה שמחמיר את העוני והאי-שוויון הכלכלי.
קקיסטוקרטיה מובילה למשילות חלשה, חוסר יציבות פוליטית ובריחה של השקעות זרות.
בנוסף, הממשל הכושל פוגע גם במערכת החינוך ובתעסוקה, ומעודד חוסר אמון ציבורי במוסדות המדינה
השימוש במונח קקיסטוקרטיה תיאר צורות שלטון שונות ברחבי העולם.
הנשיא בוריס ילצין מילא תפקיד היסטורי מרכזי בהתפתחויות הפוסט-סובייטיות של רוסיה.
שלטונו היה סותר ושנוי במחלוקת.
ניתן גם לחלק אותו בערך לשני חלקים: הרס האידאולוגיה הקומוניסטית, המפלגה הקומוניסטית והאימפריה הקומוניסטית בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 והנחת היסודות לקקיסטוקרטיה לאחר מכן על ידי ביצוע רפורמות, שהתוצאה הסופית שלהן הייתה יצירה וחיזוק של פסאודו-אליטה אוליגרכית פלילית ומיזוגה עם ההנהגה הפוליטית.
בתקופת שלטונם של הנשיאים בניגנו אקינו ורודריגו דוטרטה לטענת מבקרי השלטון, הייתה הקקיסטוקרטיה בפיליפינים.
זו השפיעה באופן נרחב על הדמוקרטיה, הכלכלה, הביטחון האישי והמעמד הבינלאומי של המדינה.
היא הובילה לשחיתות עמוקה, פגיעה בזכויות האזרח, ניהול ממשל כושל והחלשת מוסדות הדמוקרטיה.
במהלך כהונתו הראשונה של דונלד טראמפ כנשיא ארצות הברית החל שימוש מוגבר במונח זה לתיאור ממשלת ארצות הברית, והוא הפך לוויראלי ב-2017 ו-2018. במונח נעשה שימוש רב במאמרי פובליציסטיקה, בפרסומים פוליטיים ובספרים.
אמצעי תקשורת שונים בישראל תיארו את ממשלת ישראל השלושים ושבע, שבראשות בנימין נתניהו, כקקיסטוקרטיה.
קקדו שחור מבריק (שם מדעי: Calyptorhynchus lathami) הוא מין תוכי ממשפחת הקקדואיים השייך לסוג קקדו שחור.
הוא חי בטבע במזרח אוסטרליה ומצוי בסכנת הכחדה.
המין תואר ב-1807 בידי החוקר ההולנדי קונרד טמינק ושמו המדעי ניתן להוקרת החוקר ג'ון לאת'אם.
זהו מהקטנים שבקקדואים והוא מגיע לאורך של כ-46–50 סנטימטרים ומשקלו 420 עד 500 גרם, כשהוא בעל דו-צורתיות זוויגית לטובת הזכרים.
קקדו זה קרוב בעיקר למין קקדו שחור אדום-זנב הנפוץ יותר ממנו.
צבעו שחור כשהראש כהה עם מקור אפור והרגליים אפורות.
הכנפיים והזנב שחורים ובעלי נוצות אדומות בחלק הפנימי.
הקקדו חי באזורים פתוחים ומיוערים, לרוב סביב עצי קזוארינה או אקליפטוס מהם הם ניזונים ברחבי מזרח אוסטרליה בקווינסלנד, ויקטוריה ובאי קנגורו.
הקקדו מצוי כיום בסכנה עקב פגיעות טבע שנגרמות לאוכלוסיותיו, כאשר תוכים רבים נהרגו במהלך גל השרפות באוסטרליה בשנת 2019 ו-2020 או איבדו את העצים מהם ניזונו ועליהם קיננו.
עוד סכנות כוללות סחר בלתי חוקי, טורפים שונים ביניהם מינים פולשים כמו חולדות וחתולים וכן בידוד גדול של האוכלוסיות.
קקואה סקוט קקומנו (בהוואית: Kekoa Scott Kekumano נולד: 16 ביוני 1998 הוא שחקן אמריקאי.
הוא בוגר בית ספר התיכון קממאה במילילאני.
למרות שהוא ידוע גם כגולש ורקדן נלהב, הוא עובד גם כקצין ביטחון בחופי הונולולו, הוואי הנותן מענה ראשוני למקרי חירום בחופים.
תפקידו הראשון בטלוויזיה היה בתפקיד חוזר, עבריין חסר בית בסדרת הטלוויזיה הוואי חמש-אפס.
בשנת 2017 הופיע בפרק בסדרה הבלתי אנושיים, קצרת הימים.
בשנת 2018 הופיע בתפקיד ארתור הצעיר בסרט הקולנוע אקוומן.
בשנת 2021 שיחק במיני סדרת הטלוויזיה עטורת השבחים, הלוטוס הלבן.
באותה שנה הופיע בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה אני יודע מה עשית בקיץ האחרון.
הסדרה לא חודשה לעונה שנייה.
שנה לאחר מכן הופיע בסרט "Press Play".
קקובה או קרבולה הוא אי טורקי קטן ליד מחוז דמרה (דמרה היא העיר הליקית מיירה ) בנפת אנטליה שבמחוז הים התיכון.
לקקובה יש שטח של 4.5 קילומטרים רבועים והוא ואינו מיושב.
לאחר הכיבוש האיטלקי של קסטלוריזו, האי קקובה, שבאותה תקופה היה מאוכלס זמנית במהלך הקיץ עבור כריתת עצים, ניצב במחלוקת בין איטליה לטורקיה.
אמנת 1932 בין איטליה לטורקיה הקצתה אותו לטורקיה.
בצדו הצפוני נמצאות חורבותיה השקועות בחלקן של דוליקיסטה עיירה עתיקה שנהרסה ברעידת אדמה במהלך המאה ה-2.
האי נבנה מחדש ועדיין שגשג בתקופת האימפריה הביזנטית, הוא ננטש לבסוף בגלל פלישות ערבים.
בצפון-מערב האי נמצא המעגן ששכן במפרץ סמוך לעיר העתיקה Xera, שם יש חורבות של כנסייה ביזנטית.
אזור קקובה הוכרז כאזור מוגן במיוחד ב-18 בינואר 1990 על ידי "המשרד לאיכות הסביבה והיער" הטורקי.
כל סוגי הצלילה והשחייה היו אסורים והיו כפופים לאישורים מיוחדים ממשרדי הממשלה.
בשנים שלאחר מכן בוטל האיסור, למעט החלק בו נמצאת העיר השקועה.
שטחו של אזור קקובה הוא והוא כולל את האי קקובה, את הכפרים קאלקוי ואוקגיז ואת ארבע העיירות העתיקות סימנה, אפרלה, דולצ'יסטה וטימיוסה.
קאלקוי (המקומיים קוראים לו "קאלֶה") (סימנה העתיקה) הוא אתר ליקי על החוף הטורקי.
זהו כפר קטן עם חורבותיה השקועים בחלקם של אפרלה וטירה.
הגישה לכפר אפשרית רק דרך הים.
אוּצַ'אֵז (שם עתיק, טימיאוסה) הוא כפר במרחק של קילומטר מקאלקוי, מצפון למפרץ קטן באותו השם, עם חורבות טימיאוסה במזרח.
פירוש השם "Üçağız" הוא "שלושה פיות", המתייחס לשלוש היציאות לים פתוח.
קקדו שחור קצר-זנב (שם מדעי: Calyptorhynchus latirostris), הוא מין של תוכי ממשפחת הקקאדויים, השייך לסוג קקדו שחור.
הוא אנדמי לדרום-מערב אוסטרליה המערבית ונמצא בסכנת הכחדה חמורה.
אורכו כ-56 סנטימטרים, צבעו שחור עם כתמים לבנים בלחיים, וכתמים אדומים-ורודים באזור הזנב התחתון.
הוא חי ביערות אקליפטוס באזור החוף והדרום של אוסטרליה המערבית.
קראודונטים (שם מדעי: Creodonta) היא סדרת יונקים קדומים שנכחדו.
הם היו נפוצים מתקופת האאוקן עד תקופת האוליגוקן, (תקופה של 30–60 מיליון שנים).
מיעוטם שרד עד תקופת הפלאוקן.
בעבר נחשבו הקראודונטים כענף שממנו הגיחו הטורפים של ימינו, אך בעקבות הצטברות ראיות נוספות נוצרה הסכמה כללית שהטורפים המודרניים הם צאצאי סדרת הטורפים .
בסדרת הקראודונטים שתי קבוצות עיקריות:
ההאינודונים היו טורפים בינוניים בגודלם, דמויי צבוע או כלב.
הם היו מותאמים לריצה מהירה, בעלי לסתות חזקות וטפרים גדולים.
מרבית המאובנים שלהם נמצאו באזור מונגוליה ואמריקה הצפונית ולאורך אירואסיה, ואפריקה.
בעבר הייתה משפחה יחידה בקבוצה - האינודונים (Hyaenodontidae), אך ב-2015 הוחלט להפריד את המשפחה למשפחות קטנות יותר.
לצד המשפחה הראשית ישנם 3 משפחות חדשות: האיניילוריים (Hyainailouridae), Proviverridae ו-Limnocyonidae.
האוקסינודונים היו טורפים קטנים יחסית, ומזכירים את צורת הנמייה או החתול של ימינו, אך הגדול שבהם היה השרקסטודון, אחד מהגדולים שבבני הסדרה.
הם צדו עופות, יונקים קטנים, וייתכן שגם חרקים.
לאוקסינודונים מבנה לסת כבד, ושיניים קהות יחסית, והדעה הנפוצה היא שהם לא היו מותאמים לאכילת בשר, אלא לריסוק עצמות.
קראגויבאץ (בסרבית קירילית: Крагујевац) היא עיר הממוקמת במרכז סרביה.
העיר משמשת כמרכז מנהלי של מחוז שומאדיה ונחשבת לעיר הרביעית בגודלה במדינה אחרי בלגרד, נובי סאד וניש.
היא שוכנת לגדות הנהר לפניצה, כ- 120 קילומטרים דרומית לבלגרד.
קראגויבאץ הוקמה בשנת 1476. העיר ידועה בזכות מפעלי התחמושת, תעשיית הנשק ותעשיית המכוניות של מפעלי זאסטאבה אשר ייצרו את מכוניות היוגו, פלורידה, זאסטאבה 10 (פונטו ברישיון פיאט), וסקאלה.
אוניברסיטת קראגויבאץ ממוקמת גם בעיר (נוסדה בשנת 1976).
שורשי האוניברסיטה נטועים בייסוד ה"ליצאום" בעיר ב-1838, הנחשב למוסד הראשון להשכלה הגבוהה בסרביה.
לאחר עצמאות סרביה נוסד בעיר גם בית ספר תיכון (1833), בית דפוס, התיאטרון (1835) ובית הספר הצבאי (1837).
בשנים 1818–1839 שימשה קראגויבאץ כעיר הבירה של נסיכות סרביה, תחת שלטונו של מילוש אוברנוביץ'.
העיר מוזכרת לראשונה בימי הביניים, ומתקשרת ליישוב הכללי שהוקם בעוד שהעיר הוזכרה לראשונה בטורקית ב-1476. למעלה מ-200 ממצאים שבשומאדיה מוכיחים כי התיישבו באזור לפני 40,000 שנה, בתקופה הפלאוליתית.
ההיסטוריה של העיר משוחזרת לפני והרבה יותר מאשר עיר בירה של סרביה, בלגרד.
העיר עברה תהפוכות רבות, ומוזכרת לראשונה במקורות טורקיים מהמאה ה-15, שם מתוארת העיר ככפר בשם Kragujevdza.
היא עברה מספר אירועים, החמור שבהם באירועי אוקטובר בזמן מלחמת העולם השנייה כאשר הנאצים הרגו בין 2,000 ל-7,000 גברים ומספר תלמידים מ-19 באוקטובר עד 21 באוקטובר 1941 כתגובה להתקפה של פרטיזנים על חיילים גרמניים.
בין ההרוגים היו תלמידים שנלקחו משיעוריהם בכיתה והוצאו להורג.
מצבת זיכרון בעיר מנציחה את ההרג של התלמידים.
הזוועה הביאה לכתיבת שיר אשר נקרא "Krvava bajka" - משל דמים שנכתב בידי דסנקה מקסימוביץ', משוררת מפורסמת מיוגוסלביה לשעבר.
העיר ממוקמת בצומת דרכים ובשל מיקומה נכבשה ונהרסה פעמים רבות ואיבדה אזרחים רבים במלחמות בהיסטוריה.
העיר החלה לשגשג אחרי שסרביה קיבלה את עצמאותה מידי הטורקים ב-1818, כאשר הנסיך מילוש אוברנוביץ' הכריז על העיר כעיר הבירה החדשה של סרביה.
החוקה הראשונה של סרביה נכתבה ופורסמה בעיר ב-1835. החוק הראשון של מכונת הדפוס הוצא בקראגויבאץ ב-1870. העיר הייתה משגשגת, מפותחת, מודרנית וחופשית בזכויותיה הפוליטיות וסימלה ערים אירופאיות רבות.
חוץ מהיותה עיר בירה פוליטית היא הייתה עיר תרבות וחינוך.
מוסדות חינוך רבים הוקמו בה בין השאר בה"ס המשני הראשון "הגימנסייה", בית המרקחת הראשון ובית הדפוס הראשון הוקמו בה גם הם.
העיר הייתה לביתם של אנשי חינוך, פרופסורים, אקדמאים, מדענים, מדינאים ואמנים.
ב-1851 נוסדה בקראגויבאץ קנון שהתחילה בסדר כלכלי חדש.
התעשייה העיקרית הייתה התחמושת והנשק במאה ה-19 וה-20. העיר הפכה לאחת הערים הגדולות בסרביה ב-1886 אשר מייצאות כאשר חוברה לה מסילת הברזל בין בלגרד-ניש.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה הפכה העיר שוב לבירתה של סרביה (1914–1919) ומקום מושבם של מוסדות רשמיים כגון המטה הכללי של צבא סרביה ובית המשפט העליון.
במהלך המלחמה איבדה העיר כ-15 אחוז מתושבייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ספגה העיר אבדות קשות.
ב-21 באוקטובר 1941 לעיר קרתה הטרגדיה הכי קשה מפשעי המלחמה בין 2,300 תושבים ל-7,000 נרצחו.
לאחר המלחמה העיר שבה לעבודתה והייתה מערי התעשייה החשובות.
רבים ממוצרי הייצוא היו מכוניות, צמיגים וכלי רכב תעשייתיים, כותנה, טקסטיל וכולי והמעסיק הגדול של העיר היה מפעל הזאסטאבה אשר העסיק אלפים.
העיר סבלה קשות בתקופת כהונתו של סלובודן מילושביץ' והכול נהרס אחרי ההפצצות של נאט"ו ב-1999. למרות הסכם אשר עלול להחתם בין יצרנית המכוניות פיאט העיר עדיין סובלת מאבטלה קשה.
ב-1976 נוסדה בעיר אוניברסיטת קראגויבאץ, אשר כוללת בית ספר לרפואה, הנדסה, משפטים, כלכלה, אמנות, פסיכולוגיה, מדעי הטבע ומתמטיקה.
הארכטקטורה בעיר מעניינת, היא מבחינה בין 2 תקופות -מסורת טורקית אשר נעלמה לה בימים האלה והמודל הווינאי מתקופת המאה ה-19. העיר משוקפת גם כן באופי מודרני ראשונה בבטון שנבנה לאחר מלחמת העולם ה-2 ושנית במשרדים החדשים אשר אנשי עסקים מנסים לשדר היבט ארכיטקטי מודרני.
העיר קראגויבאץ מחולקת לחמישה רבעים שהם אירודרום, פיברה, סטנובו, סטארי גרד וסטרגרי.
בעיר הייתה קיימת קבוצת כדורסל, רדניצ'קי קרגוייבץ, שהתמודדה בסופרליגה הבכירה ובמסגרת הליגה האדריאטית.
קראגנדי (; ברוסית: Караганда - קרגנדה) היא עיר במרכז קזחסטן ובירת המחוז הקרוי על שמה, המחוז הגדול ביותר בשטחו במדינה.
העיר שוכנת כ-190 ק"מ דרום-מזרחית לבירה אסטנה.
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023, אוכלוסיית העיר מונה 515,835 בני אדם, וזוהי העיר החמישית בגודלה בקזחסטן (אחרי אלמטי, אסטנה, שימקנט ואקטובה).
בשנות ה-40 מעל ל-70% מאוכלוסיית העיר היו גרמנים אתנים.
רובם היו צאצאיהם של גרמני הוולגה, שהוגלו לסיביר או לקזחסטן בפקודתו של סטלין לאחר הפלישה הגרמנית לפולין.
עד לשנות ה-50 רבים מהם נכלאו במחנות עבודה.
קראודה או קרידה היה מלך ממלכת מרסיה בין השנים 584–593, נחשב למלך הראשון של מרסיה.
קראודה היה בנו של קינוולד, נכדו של קנבה ונינו של איסל.
גנאלוגיה זו מהווה בסיס להשערה כי קראודה היה דור רביעי בלבד לאנגלים שהתיישבו באנגליה.
ישנה סברה לפיה אביו וסבו מלכו לפניו על השבט, ורק בתקופתו של קראודה עבר השבט להתיישב באזור בו ממוקמת ממלכת מרסיה.
פרטים מועטים מצוינים בכרוניקות בדבר שנות מלכותו.
"דברי הימים האנגלו סקסים" מציינים כי קראודה נפטר בשנת 593.
קראוות בַּנִי חסַּאן הוא כפר פלסטיני במחוז סלפית, כשלושים קילומטר דרום-מערבית משכם.
לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה גרו בו כ-4,612 תושבים בשנת 2016. שטח הכפר הוא כ-9,684 דונם, מתוכם כ-507 שטח בנוי.
ממזרח ומדרום לגרעין העתיק של הכפר נמצאים מספר מערות ואתרי קבורה שהיוו את הנקרופוליס של היישוב בעת העתיקה.
דיר א-דרב (כתיב מדויק: دار الضرب; בערבית "המיטבעה") – ממוקמת על המדרון ממזרח למרכז הכפר.
הקבר הגדול והמעוטר ביותר בנקרופוליס של קראוות בני חסאן.
זהו מכלול קבר המורכב מחצר חצובה, ממבוא ומשלושה חדרי קבורה.
אנשי הקרן לחקר ארץ ישראל ביקרו במקום בשנת 1875 סקרו ותיעדו את הקבר, וטענו שהוא מן היפים בכל ארץ ישראל.
הקבר מוביל למבוא שעוטר בשתי אומנות ובשני עמודים שבראשון כותרות איוניות.
מעל למבוא אפריז ארוך של 15 טריגליפים וביניהם 14 רוזטות.
חדר המבוא מסותת כולו בסלע ומעוטר בתבליט של אבני בניין בעלות סיתות שוליים עדין.
דרך פתח מרובע, שאפשר היה לסוגרו בגולל נכנסים אל שלושה חדרי קבורה, שבהם נחצבו כוכים לקבורה.
הקבר מתוארך לסוף התקופה ההלניסטית בארץ ישראל ותחילת התקופה הרומית בארץ ישראל (המאה ה-1).
קבר עמר אבן אל-עאץ – ממקום כ-300 מטר מצפון מזרח לדיר א-דרב, אחד ממספר קברים המזוהה כקברו של עמר אבן אל-עאץ, אחד מקבוצת הצחאבה, בני לווייתו של מוחמד והמוסלמים הראשונים.
על גבעה שמצפון לכפר, יש אתר ארכאולוגי גדול בשם "ח'רבת פרדוס" , שהיה מיושב בתקופה ההלניסטית ובתקופה הרומית–ביזנטית, השם הורדוס בערבית הוא פרדוס.
אנשי הקרן לחקר ארץ ישראל מצאו בתוך הכפר מבנה מרשים שנקרא קלעת פרדוס, "על שמו של מלך שקברו נמצא בדרום הכפר".
ואשר לקבר, הם מציינים שהאתר הנקרא "קבר אל-מלכ פרדוס", גל אבנים ארוך הקרוב לדיר א-דרב המופיע במפות של המרכז למיפוי ישראל בשם "קבר אל מלכּ בּירזֶון".
האתר נפגע במסגרת בנייה פלסטינית.
בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, והעריך שגרו בו כ-300 תושבים, וכתב:
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה בקראוות בני חסאן אוכלוסייה של 313 מוסלמים.
בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 450 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל היה 9,685 דונם, שמתוכם הוקצו 105 למטעים וחקלאות שלחין, 2,820 לגידולי דגנים, ואילו 30 דונם סווגו כשטח בנוי.
בשנת 1961, האוכלוסייה של קראוות בני חסאן הייתה 667 נפש.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, קראוות בני חסאן עברה לשליטה ישראלית.
למורדות הכפר שוכן ערוץ אלמגור (בערבית "אל-מאג'ור") של נחל קנה.
מצדו השני של הערוץ נמצא היישוב חוות יאיר.
ב-30 באפריל 2022 נתפסו בכפר שני מחבלים שביצעו פיגוע ירי בכניסה לאריאל בו רצחו אדם אחד.
ב-11 בפברואר 2023 הגיעו מתנחלים יהודים לכפר, התעמתו עם התושבים, ולפי דברי הפלסטינים ירו למוות באחד מתושבי הכפר.
ב-10 במרץ 2023 סוכל ניסיון פיגוע של תושב הכפר במאחז הסמוך "דורות".
בקראוות בני חסאן ארבעה בתי ספר.
קר עד העצם הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2010 בבימויה של דברה גרניק.
הוא מבוסס על ספר בעל אותו שם שיצא בשנת 2006.
הסרט יצא בפסטיבל סאנדנס בתפוצה מוגבלת ב-21 בינואר 2010, ובשאר ארצות הברית ב-11 ביוני של אותה השנה.
בישראל הסרט עלה לאקרנים ב-27 בינואר 2011.
רי דולי (ג'ניפר לורנס) בת ה-17 היא המבוגרת האחראית במשפחתה, היא מטפלת באחיה ואחותה הקטנים ובאימם שאיבדה את שפיותה.
בנוסף, אביה, סוחר סמים, נטש אותם.
יום אחד בא לביתם השריף בסקין (גארט דילאהנט) ומודיע לרי כי אביה ברח ממעצר ומישכן את ביתם כך שאם הוא לא יימצא, משפחתה תיאלץ להתפנות מביתה.
רי הולכת לחפש את אביה ובדרך מקבלת עזרה מדודה, טירדרופ (ג'ון הוקס).
לבסוף מוצאת רי את אביה מת בתוך נחל.
בסוף הסרט יושבת רי עם שני אחיה על המדרגות מחוץ לביתם, אחיה הקטן שואל את רי אם היא תישאר איתם כי שמע שהיא שוקלת להתגייס לצבא, ורי מבטיחה להם שלעולם לא תעזוב אותם.
ג'ניפר לורנס – רי דולי
גארט דילאהנט – השריף בסקין
אתר Rotten Tomatoes העניק לסרט דירוג של 94%.
מכון הסרטים האמריקאי הכניס את הסרט לרשימת עשרת הסרטים הטובים ביותר לשנת 2010. בנוסף, הסרט קיבל שני פרסים מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, הוא גם קיבל שני פרסים מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסטוקהולם.
בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט, הוא הכניס כ-84,797 אלף דולר רק בארבעה בתי קולנוע.
נכון ל-9 בינואר הסרט הכניס כ-6,510,827 בארצות הברית וכ-1,549,061 דולר מחוץ לארצות הברית.
קֵרַאבְנוֹס סְטְרוֹבוֹלוּס , היא קבוצת כדורסל קפריסאית משכונת סטרובולוס בעיר ניקוסיה, המשחקת בליגת העל הקפריסאית וביורופקאפ.
קבוצת הכדורסל של קראבנוס הוקמה בשנת 1964, כאחד מקבוצת המועדונים שייסדו את ליגת הכדורסל הקפריסאית.
פעמיים בתולדותיה ירדה הקבוצה לליגה השנייה (1970, 1978), וחזרה לאחר עונה אחת.
שמה של הקבוצה הוא כשמו של הספורטאי והשחקן סאבא פאנאידס, אשר כינויו היה "קראבנו" (ברק), בעקבות הזריקה החזקה שלו.
הקבוצה משתתפת במפעלים האירופאים השונים מאז עונת 1981/82. בגביע קוראץ', בגביע ספורטה, ביורוקאפ צ'לנג'.