tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה שנה נשלחו מטעמה לביאנאלה הראשונה לכרזות בוורשה שישה נציגים.
חברי אגודת הגרפיקאים הישראלית הוזמנו להשתתף בקביעות בכתב העת היוקרתי Graphis, ובתחרות כרזות של אונסק"ו ב"שומון" בצרפת.
בנוסף, השתתפה האגודה בתחרות כרזות בפולין, בפראג ובתערוכת עיצובים תעשייתיים וכרזות ביפן.
שנת פעילותו של צבי נרקיס כיו"ר האגודה (1969) עמדה בסימן הידוק הקשר בין האגודה לשירות הבולאי, שבעקבותיו הופיעו בולים הנושאים את שם המעצב (1971).
כמו כן, באותו זמן יצרה קשר האגודה עם המכון הישראלי לאריזה ולעיצוב המוצר, שהניב תערוכת אריזות במכון; במוזיאון ישראל נפתחה תערוכת "עיצוב גרפי בישראל"; והתקיים הכנס "אות היא עולם" ביוזמתו של משרד החינוך והתרבות ובשיתוף עם האגודה.
עם היבחרו של ירום ורדימון, נציג הדור החדש, לתפקיד יו"ר האגודה, חלה התפתחות בגיבוש האגודה כאגודה מקצועית: הוגדרה שיטת התקשרות עם גופים כמו השירות הבולאי (שיטת X), והחלו להתפתח קשרים בינלאומיים בעקבות מינויו של ירום ורדימון לסגן נשיא ה"איקוגרדה" (1972).
כמו כן, המסמך "קווים מנחים לתמחור", שניצניו הראשוניים פורסמו לראשונה בשנות ה-30, מעודכן ומופץ בכל משרדי הפרסום ובמפעלים רבים בארץ.
בנוסף, לאורך שנות פעילותה עורכת האגודה תחרויות, שתפקידן לשמש קטליזטור להעלאת רמתם המקצועית של החברים וכאמצעי להגברת מודעות ציבורית לחשיבות המקצוע ולתפקידיו.
נושא התחרויות קיבל באותה עת גיבוש סופי ברמה העקרונית על ידי אימוץ עקרונות ה"איקוגרדה".
בסוף שנות ה-70 החלו לפעול דמויות חדשות באגודה: אליעזר וייסהוף, רן כספי, גבי נוימן וגד אלמליח.
באפריל 1977 הופיע לראשונה המסמך של "המלצות לתמחור" של האגודה במתכונתו החדשה ביוזמתם של אלמליח ונוימן.
יוזמתו של וייסהוף התרכזה בין השאר בהרחבת האופקים של חברי האגודה, והידוק הקשרים הפנימיים ביניהם באמצעות כינוסים ומפגשים חברתיים שנערכו בבית סוקולוב בתל אביב.
נוימן פעל בעיקר בתחום החוקי, ויזם חיזוק מבנה האגודה כגוף משפטי על ידי רישומה כעמותה.
בתקופתו, נקבעו הסכמי שכר עם מוסדות השלטון, בהם בנק ישראל, החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות ואחרים.
משנת 1983 החלו להתקיים ימי עיון מקצועיים בשפיים ובמעברות.
ב-1985 שלושה אירועים ציינו את שנת ה-50 לאגודה: תחרות כרזות – בה זכו כרזותיהם של ירום ורדימון במקום הראשון, מוריס ארבל בשני וגד אלמליח בשלישי; הוצאתו לאור של הספר עיצוב גרפי בישראל, פרי מאמציו של גד אלמליח; וקיומו של הקונגרס הראשון בישראל לתקשורת חזותית שנערך בחיפה.
הקונגרס התקיים בחסותם ובעזרתם של "מכללת הדסה", "מכללת ויצו חיפה", "מפעלי נייר אמריקאים ישראליים" ו"ידיעות אחרונות".
בין חברי הוועדה המארגנת נכללו גד אלמליח (יו"ר), אלכס רינגר, דן גלברט, אייב רוזנפלד ודן ריזינגר.
מטרות האגודה, כפי שנוסחו בשעתו בידי רודי דיין, נותרו למעשה בעינן.
במהלך 50 שנות קיומה, גובש נוסחן המעשי של מטרות אלה.
נשיאי האגודה בתקופות השונות תרמו להגשמת מטרות האגודה.
בשנת 1985 נבחר אייב רוזנפלד לסגן נשיא ה"איקוגרדה", תפקיד אותו מילא עד שנת 1992. בשנת 1986 התקיים סמינריון הר הצופים בהשתתפות המחלקה הגרפית של "בצלאל", ובהשתתפות חברי הוועד המנהל של ה"איקוגרדה" באותה עת.
סמינריון נוסף, במהלך כהונתו של עמרם פרת כיו"ר האגודה, נערך בהר הכרמל בשיתוף המחלקה הגרפית של מכללת ויצו חיפה.
בתקופה זו השתתפה האגודה בטקסי הסיום של בתי הספר לעיצוב (בצלאל, ויצו חיפה) להגברת המודעות לאגודה בקרב הסטודנטים.
כמו כן, עסקה האגודה במכירת ספר השלום – בהפקתו של היו"ר הקודם, גד אלמליח, להנהלת הכנסת ולציבור הרחב.
הספר לווה בתערוכה שהתקיימה במשכן הכנסת, שהוצגו בה כרזות שלום שעיצבו חברי האגודה.
התערוכה נדדה ברחבי הארץ בשיתוף "אמנות לעם".
האגודה כמנהגה, המשיכה להגביר את המוטיבציה בין חבריה להשתתף במכרזים.
אחד מהם היה עיצוב סמל לרשות הדואר וסמל לחיסכון במים.
בנוסף, קיימה האגודה מגעים עם בנק ישראל לשיפור תנאי המכרזים.
בקונגרס האיקוגרדה שנערך בעיר ניס בשנת 1985 הצליח רוזנפלד, לאחר שתדלנות מרובה, להעביר החלטה שישראל תארח את הקונגרס ה-13 של הארגון, שהתקיים באוגוסט 1989 בשיתוף אוניברסיטת תל אביב.
רוזנפלד כיהן כיו"ר הקונגרס, ומדינת ישראל הוציאה בול דואר לכבוד האירוע (בעיצוב גד אלמליח).
עם היבחרו של דוד טרטקובר לנשיא האגודה, קיבלה האגודה את מקום משכנה הנוכחי מעיריית תל אביב (1993), מקלט אמנים ברחוב דב-הוז.
כמו כן, קיבלה האגודה הכרה ותמיכה תקציבית ממשרד החינוך, לימים משרד המדע התרבות והספורט.
בשנת 1997 נבחר לנשיא דייוויד גרוסמן נציג האגודה לאיקוגרדה (בין השנים 1999–2001).
בשנת 1998 קיבל חבר האגודה דן ריזינגר את פרס ישראל.
האגודה קיימה את תחרות "חתך הזהב" במתכונת החדשה אותה החל נס לביא (1993).
התחרות מתקיימת גם היום מדי שנתיים, ומהווה אירוע שיא בהוויה של עיצוב גרפי לתקשורת חזותית בישראל.
בסוף 1999 נבחר ועד חדש.
אייב רוזנפלד נבחר לתפקיד יו"ר האגודה, ואיתו בהנהלה יואב בן-צור ורן כספי.
הם המשיכו בקיום מפגשים, תערוכות וימי עיון.
כמו כן, החלו שוב שיתופי הפעולה עם מוסדות המדינה לעיצוב תדמית למשרדים השונים.
בשנת 2000 התקיימה תחרות לעיצוב סמל וסיסמה למשרד להגנת הסביבה.
תערוכת העבודות שהוגשו הוצגה בבניין הכנסת בירושלים.
בשנת 2002 נערכו תחרויות לעיצוב סמל למשרד התעשייה והמסחר, ולעיצוב סמל למשרד מבקר המדינה.
בנוסף, בשיתוף האגודה, חבר האגודה מיכאל הורוביץ הוציא לאור את מגזין המעצבים והגרפיקאים בישראל "קרדיט".
חבר אגודה אחר, רפאל בלומנברג הוציא לאור את הספר "תקשורת חזותית בישראל".
באותו זמן, החלה האגודה להוציא לאור את העלון "חפוז" ובו דיווח שוטף לחבריה על הפעילויות השונות.
בשנת 2001 הציגה האגודה את תערוכת "הלקוח סרב" בגני התערוכה בתל אביב וקיימה מפגש בנושא תמחור וזכויות יוצרים.
בסוף 2002, נערכה תחרות לעיצוב בול "55 לעצמאות ישראל", מטעם רשות הדואר – השירות הבולאי.
האגודה המשיכה במגעיה עם השירות הבולאי בנושא עדכון שכר מעצבי הבולים.
בשנה זו, קיבל חבר האגודה, דוד טרטקובר, את פרס ישראל.
במשך השנים זכו חברי האגודה להצלחה בעולם, והשתתפו בביאנלות, תערוכות ומיצגים בינלאומיים.
במסגרת ההכוונה והייעוץ שמעניקה האגודה בנושא הקשר בין המעצב ללקוח, הפיקה חוברת מעודכנת של "קווים מנחים לתמחור עבודות עיצוב".
בסוף שנת 2003 הוקם "סוהו-מרכז לעיצוב" בדיזנגוף סנטר בתל אביב, והאגודה קיימה בו סדרת הרצאות תחת השם "מפגשים עם אמנים בתקשורת חזותית" (בהשתתפות ברוך נאה, אשר קלדרון, רות רהט, גד אולמן ויוסי למל).
בסוף 2003 הוצגה התערוכה "מעצבים דימוי עצמי" במסגרת תערוכת אינטר מדיה בגני התערוכה.
במאי 2004 נערך טקס העבודות הזוכות בתחרות "חתך הזהב" לצד תערוכת העבודות בבית חיל האוויר בהרצליה.
האגודה המשיכה בסדרת המפגשים "מעצב אמן", ובסוף שנת 2004 התקיים מפגש עם דן ריזינגר בבית מקאן אריקסון בתל אביב.
תחרות לעיצוב סמל וחיבור סיסמה למשרד המדע והטכנולוגיה נערכה בתחילת שנת 2005, ובתחילת חודש מאי הכריז הוועד האולימפי בישראל בשיתוף עם האגודה על תחרות לעיצוב כרזה שתלווה את המשלחת הישראלית לאולימפיאדה בבייג'ינג 2008.
1935 – רודי דיין (דויטש רודולף)
אגודת המפגש הבין דתי היא עמותה רשומה ללא מטרת רווח שפועלת לגשר בין יחידים וקהילות דרך שיח בין דתי בישראל.
פעילות העמותה מתקיימת בכל רחבי הארץ והשטחים שבשליטת הרשות הפלסטינית, ללא משנה פוליטית.
העמותה פועלת ליצירת שיח בין דתי בין קבוצות מדתות ותרבויות שונות, גילאים ורקעים שונים.
היא א-פוליטית וללא דרישות סף או דמי חבר.
באופן זה האגודה פועלת ליצירת שינוי לטובה ביחסים שבין הקהילות והאזרח הפשוט, כבסיס לכל פתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
מטרת העל של העמותה היא קידום שלום בארץ ישראל, ובניית פתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני, על ידי יצירת שיח בין דתי ובין תרבותי בין הקהילות השונות בישראל.
על ידי יצירת קבוצות שיח רבות, האגודה שואפת ליצירת אפקט מצטבר שיגרום לשינוי מלמטה למעלה בחברה.
העמותה הוקמה בשנת 2001 על ידי קבוצת פעילים בראשות יהודה סטולוב , והיא מנוהלת על ידו משעת הקמתה ועד היום, לצד שותפים נוספים.
ההחלטה להקים את העמותה התקבלה על רקע האינתיפאדה השנייה ואסון התאומים, מאורעות מתוקשרים של אלימות דתית קיצונית.
מייסדיה חשו צורך להקים עמותה שתיצור שלום, צדק ויציבות בארץ ישראל ובמזרח התיכון כולו, דווקא דרך השיח הבין דתי, וראו באמונה הדתית ובמסורות התרבותיות גשר המאחד בין אנשים שונים.
בעיני מייסדי העמותה, דו-קיום אמיתי יושג רק כאשר כל צד יכיר את האחר וילמד לכבד אותו, באמצעות מפגש ישיר ובלתי אמצעי.
האגודה צמחה לאורך שנות פעילותה.
בשנת 2001 היא כללה רק שתי קבוצות שיח וכ-300 משתתפים, וכיום היא מונה מעל 100 קבוצות וכ-5,000 משתתפים.
בעמותה יש שלושה מקבלי שכר, ושאר פעיליה (כשבעים איש) מתנדבים.
בשנת 2022 קיימה האגודה 412 מפגשים ואירועים, ב-120 קבוצות שונות.
להערכת האגודה, מעל 4,000 השתתפו בפעילות.
פעילויותיה השונות כוללות בין השאר: קבוצות של נשים, צעירים, מנהיגים דתיים, מחנכים, מיילדות, מוזיקאים ועוד, שיח ישראלי-פלסטיני, כנסים של יומיים או יותר, סיורים לימודיים ועוד.
עיקר הפעילות של העמותה היא ביצירת קבוצות שיח ברחבי הארץ, ביישובים יהודים וערביים, ורוב הפעילויות מתנהלות בתוך תחומי הקו הירוק.
רוב הקבוצות מונות בין עשרה לשלושים משתתפים מדתות שונות.
מרבית המשתתפים הם יהודים, נוצרים, מוסלמים, דרוזים ובהאים.
חלק מהקבוצות נפגשות בתדירות של פעם בשבוע או שבועיים, וחלקן אחת לכמה חודשים.
את המפגש הקבוצתי מנהל צוות רכזים שמשמש כראש הקבוצה, ותוכן המפגש משתנה אך אינו פוליטי.
בקבוצה חברים דתיים וחילונים גם יחד, ואולם השיח מתבסס על העניין המשותף בדת, במסורת ובתרבות.
חלק מהקבוצות מיועדות לנשים בלבד, או לגברים בלבד, וחלקן מעורבות.
קיימות גם מספר קבוצות נפרדות לבני נוער, וכן למנהיגים דתיים כמו ראשי ישיבות וכמרים.
העמותה מקיימת גם כנסי שיח חד פעמיים בבתי ספר ולציבור הרחב בפורמטים משתנים.
בנוסף, היא מקיימת מפגש שנתי של כל קבוצות השיח.
מעבר ליצירת שיח, העמותה מארגנת שלושה פרויקטים נוספים:
מבצע חמץ: לקראת חג הפסח, יהודים דתיים מבערים את החמץ.
הלכתית, עליהם להיפטר מכל מאכלי הדגנים שנמצאים בבתיהם, לרוב בשריפה.
העמותה החליטה למנוע את בזבוז המזון, ולקראת כל חג פסח, היא פונה אל יהודים ומבקשת מהם לתרום את החמץ לנזקקים, ומדגישה שמדובר במשפחות מוסלמיות ונוצריות ממזרח ירושלים.
המשפחות הנזקקות גם הן מודעות לכך שהמזון מגיע מיהודי מערב ירושלים.
דיבייט למען השלום: העמותה מביאה יחדיו בני נוער ערבים ויהודים מכל רחבי הארץ כדי לנהל דיבייט בסגנון מודל האו"ם, בו הם דנים בפתרונות לסוגיות בינלאומיות בוערות.
הר קדשי: מיזם מחקרי-רעיוני של העמותה, שחותר להפיכת הר הבית ממקום נפיץ ומכשול בפתרון הסכסוך למקום המעודד שלום בין-דתי.
מטרתם היא לצייר חזון של הר הבית כמקום כזה, ולהשיג מרבנים תמיכה בו, הלכתית ורעיונית.
התפרסמו כמה מאמרים בנושא במסגרת המיזם, בין השאר בכתב העת ההלכתי "תחומין".
האגודה קיבלה מספר פרסים, וביניהם:
אונסק"ו הכירו בעמותה כארגון התורם ל'תרבות השלום'.
העמותה זכתה בפרס האנושות מיסודה של קרן קציני הדת (פברואר 2006).
הפרס ניתן לעמותה ולמנהלה יהודה סטולוב בפרט, "ככבוד לכל אלו שחירפו נפשם על מנת להגן על בני דת או גזע אחרים מהם".
נג'יבה סירחאן ואסנת ארם-דפנה, רכזות קבוצת המפגש כרמיאל – מג'ד אל-כרום, קיבלו את האות לנשים מקדמות שלום מטעם מרכז טננבאום להבנה בין-דתית (אוקטובר 2007).
האות לקידום הדתות במסגרת פרויקט INTR°A ניתן לעמותה, וכלל גם מענק כספי (אוקטובר 2007).
הסרט "מפגש בין-דתי בגליל", אותו הפיקה העמותה כדי להציג את פרויקט חילופי התלמידים שלה, זכה בציון לשבח במסגרת "הפסטיבל למוזיקה, קולנוע ושלום בעולם השני", שאורגן על ידי התנועה לדמוקרטיה כלל-עולמית (אפריל 2008).
במסגרת חגיגות שישים שנה למדינה, ועידת הנשיא מנתה את העמותה כחלק משישים המיזמים שהוגדרו כ'משנים את פני המחר' (מאי 2008).
הפרס ע"ש פרופ' ר' ברגמן ליצירתיות בסיעוד הוענק לד"ר אניטה נובל על קבוצת המפגש של עובדי רפואה שהיא מפעילה באגודה (יוני 2014).
הפרס לשלום במזרח התיכון ע"ש ויקטור ג'.
גולדברג הוענק למנכ"ל ולסמנכ"ל על פועלם בעמותה (יוני 2015).
מספר מאמרים נכתבו על האגודה ועל השאלה האם קיום שיח בין דתי משפיע על המשתתפים בו.
מחקרים שנעשו באוניברסיטת בר-אילן מצאו שלמפגשים בקבוצות השיח של אגודת המפגש הבין דתי יש השפעה חיובית על הדעות של שני הצדדים אחד על השני, והרצון לקיום שיח עולה.
למשל, באחד המחקרים התבקשו המשתתפים לחוות את דעתם על מאפייני אישיות כלליים של הקבוצה השנייה, לפני ואחרי המפגש.
חוות הדעת נעשתה חיובית יותר לאחר המפגש בין שתי הקבוצות.
מצד שני, המחקרים גם מצאו שהמשתתפים בשיח היו מלכתחילה בעלי רצון לקיום שיח ויצירת קשר עם הצד השני.
בכל זאת, גם אם המשתתפים פתוחים יותר מהממוצע, נראה שלקבוצות שיח יש השפעה חיובית על קידום הרצון לשלום וקיום הדדי בקרב המשתתפים בהן.
אגודת המצנחים האמריקאית היא אגודה המנהלת את ספורט הצניחה החופשית בארצות הברית.
מטה האגודה שוכן בעיר פרדריקסבורג שבווירג'יניה.
קביעת תקנות הצניחה החופשית .
תחרויות ספורט של צניחה חופשית.
פרסום מדריכים לצניחה חופשית ופרסום מדריכים להדרכה לצניחה חופשית.
סיוע במציאת עורכי דין הבקיאים בתקנות הצניחה החופשית
סיפוק ביטוח צד שלישי למבצעים צניחה חופשית.
פרסום מגזין "הצנחן" לחברי האגודה.
כמו כן, מוזיאון הצניחה החופשית האמריקאי עתיד להבנות על ידי ועל יד מתקן של האגודה.
אגודת המושלים הלאומית היא ארגון פוליטי בארצות הברית.
חברי האגודה הם 55 מושלי המדינות והטריטוריות של ארצות הברית.
אומנם חברי האגודה באים מהמפלגה הדמוקרטית ומהמפלגה הרפובליקנית, אך האגודה כשלעצמה בלתי-מפלגתית.
ב-1907, נציבות נתיבי המים היבשתיים (Inland Waterways Commission) חשבה לנכון לבקש מ"וועידת הנגידים" (שנערכה בבית הלבן ב-13 עד 15 במאי 1908) לספק הן עמדות ארציות והן עמדות לאומיות הנוגעות לשאלות מעשיות בסוגיות כמו ניצול וניהול משאבי טבע בעידן הפרוגרסיביזם בארצות הברית.
אגודת המושלים הלאומית מייצגת את מושלי 50 המדינות של ארצות הברית וחמש הטריטריות שלה: סמואה האמריקנית, גואם, איי מריאנה הצפוניים, איי הבתולה של ארצות הברית ופוארטו ריקו.
האגודה ממומנת בעיקר על ידי משלמי המיסים, מענקים וחוזים פדרליים ותרומות פרטיות.
האגודה משמשת כקישור מדיניות ציבורית בין ממשלות המדינות והטריטוריות לבין הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
האגודה מספקת למושלים ואנשי הסגל הבכירים שלהם שירותים הנעים בין ייצוג מדינות בגבעת הקפיטול ובבית הלבן בדיונים על סוגיות פדרליות, לפיתוח יוזמות מדיניות ועד לאירוח ימי סמינר ברשתות החברתיות עבור נציגי הרשות המבצעת של המדינות.
"מרכז NGA לשיטות עבודה מומלצות" מתמקד בחדשנות במדינות ארצות הברית ובשיטות עבודה מומלצות בנושאים שנעים בין חינוך ובריאות לטכנולוגיה ואיכות הסביבה.
נוסף על כך, האגודה מספקת ניהול וסיוע טכני למושלים נבחרים ומכהנים כאחד.
ב-1977 נקטה האגודה במדיניות המסדירה את ניהול הוועדה: תפקיד יושב הראש מתחלף מדי שנה בין מושל דמוקרטי למושל רפובליקני, כך ששום מפלגה לא תוכל לשלוט באגודה שנתיים ברצף.
סגן היו"ר הוא בדרך כלל מהמפלגה הנגדית לזו של יושב הראש.
בדרך כלל הוא מקבל את תפקיד יו"ר האגודה בשנה שלאחר מכן.
יו"ר האגודה הנוכחי הוא מושל אוקלהומה קווין סטיט, וסגנו הוא מושל מרילנד וס מור.
ביל קלינטון, לשעבר מושל ארקנסו, הוא יושב הראש היחיד והראשון של האגודה שנבחר לנשיא ארצות הברית.
ג'נט נפוליטנו מאריזונה הייתה האישה הראשונה לשבת בראש הוועדה ב-2006.
אגודת הלמהולץ הוא הארגון המדעי הגדול ביותר בגרמניה המאחד 19 מרכזי ומכוני מחקר מדעיים-טכניים וביולוגיים-רפואיים.
איגוד מרכזי המחקר הגרמניים של הלמהולץ הוקם בשנת 1995 בכדי למסד קשרים קיימים בין מספר מרכזי מחקר עצמאיים בעלי שם עולמי.
המשימה הרשמית של האגודה היא "פתרון האתגרים הגדולים של מדע, חברה ותעשייה".
מדעני האגודה מתמקדים לכן במערכות מורכבות המשפיעות על חיי האדם ועל הסביבה.
שם האגודה ניתן על שמו של הפיזיולוג והפיזיקאי הגרמני הרמן פון הלמהולץ.
נכון לשנת 2020, התקציב השנתי של אגודת הלמהולץ מסתכם ב־5 מיליארד אירו.
שני שלישים מהמימון הזה מגיעים מנותני חסות ציבוריים (ביחס 1:9 בין הרשויות הפדרליות והממלכתיות) ומרכזי הלמהולץ הפרטניים אחראים בעצמם ל־30% בצורה של מימון חוזים הניתן על ידי נותני החסות במגזר הציבורי והפרטי.
מימון הליבה ניתן ל־19 מרכזי המחקר האוטונומיים, על ידי משרד החינוך והמחקר הגרמני (BMBF), שגם מעריך את יעילותם על פי הסטנדרטים הבין־לאומיים הגבוהים ביותר.
בשנת 2020 מספר העובדים עלה ליותר מ־42,000 ובשנה זו כ־7,000 מדענים זרים עבדו במרכזי הלמהולץ.
אגודת הלמהולץ דורגה במקום ה־7 בשנת 2019 על ידי Nature Index, המודד את התורמים הגדולים ביותר למאמרים שפורסמו ב־82 כתבי עת מובילים בעולם.
נכון לשנת 2020, שלושה מחוקרי האגודה זכו בפרס נובל, חמישה זכו בפרס לייבניץ וארבעים ושלושה זכו בפרס ארווין שרדינגר - פרס המדע של איגוד התורמים
מרכזי ומכוני המחקר של אגודת הלמהולץ, נכון לשנת 2020:
מכון אלפרד ווגנר לחקר הקוטב והימים (AWI) - ברמרהאפן
מרכז הלמהולץ להבטחת מידע (CISPA) - זארבריקן
סינכרוטרון האלקטרונים של גרמניה (DESY) - המבורג
המרכז הגרמני לחקר הסרטן (DKFZ) - היידלברג
המרכז הגרמני לחקר החלל (DLR) - קלן
המרכז הגרמני למחלות ניווניות (DZNE) - בון
מרכז המחקר יוליך (FZJ) - יוליך
מרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים (GSI) - דרמשטאדט
מכון קרלסרוהה לטכנולוגיה (KIT) - קרלסרוהה
מרכז הלמהולץ לחקר זיהומים (HZI) - בראונשווייג
מרכז למחקר חומרים וחקר החופים (HZG) - גייסטהכט
מרכז המחקר הגרמני למדעי כדור הארץ (GFZ) - פוטסדאם
מרכז הלמהולץ לחומרים ומחקר חופים (HZB) - ברלין
מרכז הלמהולץ לחקר האוקיינוס בקיל (GEOMAR) - קיל
מרכז הלמהולץ בדרזדן-רוזנדורף (HZDR) - דרזדן
מרכז הלמהולץ מינכן (HMGU) - נויהרברג
מרכז מקס דלבריק לרפואה מולקולרית (MDC) - בוך
מכון מקס פלנק לפיזיקת פלזמה (IPP) - גרכינג ליד מינכן
מרכז הלמהולץ למחקר סביבתי (UFZ) - לייפציג
מרכז הלמהולץ לחומרים ואנרגיה בברלין (HZB) - ברלין
עבודתם של המרכזים מסווגת לתוכניות המחולקות לשבעה תחומי מחקר.
עבור כל תחום מחקר מצוין אילו מרכזים מעורבים:
אנרגיה - נחקר במרכזים הבאים: הבאים: DLR, KIT, FZJ, GFZ, HZB, HZDR, IPP.
הנושאים הם אנרגיות מתחדשות, המרה חסכונית באנרגיה, מיזוג גרעיני ובטיחות גרעינית.
הנושאים הם מערכות כדור הארץ, הים, החוף והקוטב המשתנים, האטמוספירה והאקלים, מערכות ביו־גאוגרפיות והנושא הסביבתי הארצי.
זה כולל מחקר סרטן, מחלות לב וכלי דם ומחלות מטבוליות, מערכת העצבים, זיהום וחסינות, מחקרים על בריאות הסביבה, גנומיקה השוואתית לבריאות האדם.
אווירונאוטיקה, חלל ותחבורה - נחקר במרכז הבא: DLR.
נושאי המחקר העיקריים הם ניידות, מערכות מידע ותקשורת.
מבנה החומר - נחקר במרכזים הבאים: DESY, FZJ, KIT, HZG, GSI, HZB, HZDR.
הנושאים הם פיזיקה אלמנטרית ואסטרו חלקיקים, האדרונים ופיזיקה גרעינית, מחקר PNI (מחקר עם פוטונים, נייטרונים ויונים), מחקר אווירונאוטיקה, חלל ותחבורה.
טכנולוגיות מפתח - נחקר במרכזים הבאים: FZJ, KIT, HZG, HZB.
בנושא אחד יש שיתופי פעולה של ה־HZB.
מידע - נחקר במרכזים הבאים: FZJ, HZB, HZG, KIT, מרכז CISPA לאבטחת מידע
חמש עשרה מרכזי הלמהולץ שותפים ליוזמת האקלים האזורי של הלמהולץ במטרה להתמודד עם יחסי הגומלין בין האטמוספירה, מדף קרח הים, האוקיינוס ומשטחי היבשה.
יחסי גומלין אלה קובעים את האקלים של כדור הארץ.
היוזמה באה בעקבות פרסום דין וחשבון מיוחד על שינויי האקלים בעולם, של הפאנל הבין־ממשלתי לשינויי אקלים (IPCC) בוועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2015).
יוזמת האקלים החדשה של הלמהולץ הושקה ב־1 ביולי 2019 במימון ראשוני של 12 מיליון אירו לשנתיים.
היוזמה תתמקד בשני תחומים מרכזיים; "צמצום פליטות" ו"התאמה להשפעות שינויי האקלים".
באשכול הראשון, התוכנית היא לפתח תרומות מדעיות למפת הדרכים שתראה כיצד גרמניה יכולה להפחית את פליטת הפחמן הדו־חמצני שלה לאפס עד שנת 2050. האשכול השני יתמקד במחקר למציאת דרכים אפשריות לבחון השפעות שינויי האקלים בתחומי חיים מגוונים כגון בריאות, חקלאות, אספקת אנרגיה ותחבורה.
בשני האשכולות החוקרים יחפשו גם את הדיאלוג עם החברה ושיתוף פעולה הדוק עם יוזמות שכבר קיימות, כמו גם עם ארגונים מדעיים אחרים בתחום חקר האקלים.
יוזמת האקלים לא רק תנקוט בגישה חדשה מבחינת שיטות מדעיות, אלא גם מבחינת תקשורת.
יוזמת האקלים מעניינת מגזרים רבים בחברה, כמו מקבלי החלטות בפוליטיקה ובעסקים, בתקשורת ובציבור בכלל.
המימון ליוזמה האקלימית מגיע מקרן היוזמה והרשתות שתומכת במרכזי המחקר ושיתופי הפעולה של אגודת הלמהולץ.
הקרן תתמקד במהלך השנים 2021–2025, בנושאים הבאים: נושאי מחקר חדשים, יוזמות לפיתוח תרבות ההעברה וניהול כישרונות.
כארגון מחקר הפועל למען האומה, אגודת הלמהולץ מפתחת פתרונות לשאלות הדחופות העומדות בפני מדע, תעשייה וחברה.
עם זאת, עם אתגרים גדולים כמו שינויי אקלים, אספקת אנרגיה לעתיד ולחימה במגפות רחבות היקף באופן גלובלי, נידרש בטווח הרחוק שימוש מתואם ושיטתי במשאבים.
לשם כך מרכזי הלמהולץ משתפים פעולה עם מיטב מוסדות המחקר בעולם ועובדים בצמוד למומחים בינלאומיים.
תשתית המחקר של אגודת הלמהולץ, שאין דומה לה בעולם משמשת בסיס לשיתוף פעולה ומחקר בין־לאומי ברמה הגבוהה ביותר.
למעלה מ־6,200 חוקרים אורחים מכל רחבי העולם משתמשים בכל שנה במתקנים הגדולים של אגודת הלמהולץ.
בספטמבר 2017, אגודת הלמהולץ פרסמה את האסטרטגייה הבין־לאומית החדשה שלה לשנים 2017–2022. היא מתמקדת בארבעה עמודי תווך אסטרטגיים: • הרחבת שותפויות אסטרטגיות בין־לאומיות • מחקר שיתופי ברמה העליונה האירופית • משיכת כישרונות מכל רחבי העולם • דיפלומטיה מדעית - 'בניית גשרים' באמצעות מחקר.
אגודת הלמהולץ הייתה אחת החותמות הראשונות על הצהרת ברלין על גישה פתוחה לידע במדעים ומדעי הרוח משנת 2003. התחייבות זו אושרה רשמית על ידי אספת החברים שלה.
כדי לקדם את הרעיון של גישה פתוחה, אגודת הלמהולץ הקימה את המשרד לתיאום גישה פתוחה בהלמהולץ.
המשרד מדווח ומייעץ לעובדים לגבי התפתחויות, אסטרטגיות ורעיונות חדשים, לדוגמה, דרך סדנאות מדע חופשיות בהלמהולץ וניוזלטר המדע החופשי של הלמהולץ.
גישה פתוחה לנתוני מחקר היא חלק חיוני בתרבות המדעית ותייצר ערך מוסף ניכר למדע.
גם כיום, לשיתוף נתונים כבר יש רלוונטיות גבוהה עבור המרכזים הרבים באגודת הלמהולץ.
מספר גדל והולך של מרכזי נתונים עם גישה פתוחה - כולל שלושה מתוך סך הכל ארבעת מרכזי הנתונים של מערכת הנתונים העולמית של מועצת המדע הבין־לאומית (ICSU-World) בגרמניה שמנוהלים על ידי מרכזי הלמהולץ.
מדעני הלמהולץ מעורבים באופן פעיל ביוזמות לאומיות ובין־לאומיות הקשורות לגישה פתוחה.
אגודת הכינור של אמריקה הוא ארגון אמריקאי, המוקדש לבוני כינורות, ויולות וצ'לי.
הארגון פתוח גם לנגנים בכלים אלה.
האגודה נוסדה בשנת 1973 ותחילה שכנה בפּוֹקִיפְּסִי מדינת ניו יורק.
כיום היא יושבת בדאלאס, טקסס.
אגודת הכינור מקיימת כנס שנתי מאז 1974. היא מוציאה את "ז'ורנל אגודת הכינור של אמריקה" שלוש פעמים בשנה.
אגודת הנטורופתים בישראל היא עמותה, המאגדת נטורופתים בישראל.
היא מפרסמת רשימה של חבריה, שעברו הכשרה בתוכנית לימוד למקצוע הנטורופתיה.
מתוך 800 נטורופתים בישראל, כ-250 מהם מאוגדים באגודה.
האגודה יוזמת הרצאות, ימי עיון, כנסים וסדנאות לחיזוק הנטורופתיה בישראל, הגברת המודעות לבריאות בדרך טבעית ולשילובה במערכת הבריאות הכללית, וחינוך הציבור לאורח חיים בריא.
כל קופות החולים מציעות טיפולי נטורופתיה כחלק משירותי הרפואה המשלימה של הקופה.
בבתי החולים, נטורופתים משולבים במחלקות השונות ובעיקר ביחידות הכאב אך גם במחלקות אונקולוגיות כתמיכה לטיפולים, לדוגמה, במכון דווידוף.
אגודת הנטורופתים בישראל הוקמה בנובמבר 1998, על ידי נמרוד שיינמן, בוגר אוניברסיטת באסטיר לרפואה נטורופתית בסיאטל, שבמדינת וושינגטון, ארצות הברית, בשעה שמקצוע הנטורופתיה היה כמעט בלתי מוכר בישראל.
בשנת 2002 אגודת הנטורופתים בישראל התמזגה עם אגודת הנטורולוגים, ביוזמתו של ד"ר דן קרת.
יושבי ראש של האיגוד כללו את ענת גרינשטיין, יפה שמעוני, יוסי שבח, עמית בן אדירי, ושמעון כהן הנוכחי.
בישראל ישנם כ-800 נטורופתים וכ-250 מהם מאוגדים באגודת הנטורופתים בישראל.
האגודה נמנית בין הארגונים החברים ב-להב – לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל.
בעלי התפקידים באגודת הנטורופתים פועלים מתוך רצון לקדם ולהפיץ את הטיפול הנטורופתי ועבודתם נעשית בהתנדבות.
מדי שנה האגודה עורכת כנס שנתי ובכל שלוש שנים נערכות בחירות.
מעבר לכנס השנתי, נערכים כנסים, ימי עיון בנושאים כגון: אפיגנטיקה, מוח ונפש, חדשנות בתעשיית תוספי התזונה, הדרך אל החוסן-גישות חדשניות ברפואת הלב, חיסון מול חוסן בראי השעה, מחלות אוטואימונית והתמכרויות.
האגודה פועלת לאורך זמן מול הגופים הממשלתיים כגון משרד העבודה ומשרד הבריאות, מתוך רצון לקבל הכרה מקצועית.
בתקופת הקורונה מתוך פעולה בקו חם ועזרה לצוותים רפואיים, ומקצוע הנטורופתיה קיבל הכרה כ"מקצוע חיוני".
האגודה עורכת כנסים והרצאות לקהל הרחב.
למשל, כנס על ויטמין D, כנס בנושא איכות המים, וסדנה בנושא התמכרויות.
האגודה ניסחה קוד אתי בעזרתם של פרופ' אסא כשר ושל המרכז הבינלאומי לבריאות, משפט ואתיקה באוניברסיטת חיפה.
הקוד מגדיר מיהו נטורפת, מה דרישות האתיקה ממנו, המקצועיות, האחריות, סודיות ופרטיות ויחסים בין עמיתים, הנדרשים מהמטפלים.
מספר רב של מכללות מקיימות שיתוף פעולה עם אגודת הנטורופתים בישראל, בהסמכת תלמידיהן במקצוע הנטורופתיה.
האיגוד פועל לשיתופי פעולה עם איגודים נוספים, כמו: אגודת המטפלים הסינים בישראל, אגודת הרפלקסולוגים ואגודת ההרבליסטים.
בדצמבר 2020 יזמה אגודת הנטורופתים כנס משותף לאיגודים המקצועיים, להעלאת המודעות לרפואה המשלימה ולסינרגיה בין האיגודים השונים.
כמו כן ב-2021, הייתה בין מגישי העתירה לבג"ץ מטעם הארגונים העצמאיים, בטענה לאפליה בקבלת מימון מדינה עבור ימי בידוד בתקופת הקורונה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, פתח האיגוד קו חם לשאלות והעמיד לרשות הפונים הרצאות שוטפות.
אגודת הסטודנטים והסטודנטיות של אוניברסיטת תל אביב היא עמותה המאגדת את הסטודנטים הלומדים באוניברסיטת תל אביב, מייצגת אותם ופועלת למען רווחתם.
האגודה נוסדה בשנת 1965 (הוקמה מחדש בשנת 1983), והיא אחת מאגודות הסטודנטים הוותיקות והגדולות בישראל.
אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב היא חברה מלאה בהתאחדות הסטודנטים בישראל, ולמעשה הייתה (בגלגולה הקודם כ"אגודת הסטודנטים של בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב") אחת ממייסדות ההתאחדות בשנות ה-30 (אז נקראה "התאחדות הסטודנטים העברים בארץ ישראל").
אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב הוקמה לראשונה בשנת 1965. עד תחילת שנות ה-70 שלט באגודה תא הסטודנטים שזוהה עם מפלגת המערך, שלימים הפכה למפלגת העבודה.
בשנת 1970 התחולל המהפך הפוליטי הראשון באגודה כשלראשותה נבחר מיכאל קליינר מתוך תא סטודנטים שהיה מזוהה עם תנועת החרות.
רבים מפעילי האגודה בתחילת שנות ה-70 הפכו לאחר מכן לפוליטיקאים וחברי הכנסת: מיכאל קליינר, שכיהן כיו"ר האגודה הראשון מטעם תנועת החרות, אחריו מיכה רייסר שכיהן כיו"ר האגודה, לימור לבנת שכיהנה כסגנית יו"ר האגודה, ופעילים נוספים כמו חיים רמון, רוני מילוא ומיכאל איתן, ואף חנן מלצר, לימים שופט בבית המשפט העליון.
ב-1982, בעקבות אי-סדרים כספיים שנתגלו באגודה, הוגשו כתבי אישום נגד ראשיה דאז, והאגודה פורקה וחדלה לפעול.
במשך כשנה וחצי לא הייתה אגודת סטודנטים באוניברסיטת תל אביב, ודקאנט הסטודנטים סיפק חלק מהצרכים והשירותים שנהגה האגודה לספק.
בדצמבר 1983 הוקמה האגודה מחדש, ביוזמה משותפת של תאי הסטודנטים המזוהים עם הליכוד ועם מפלגת העבודה ובחסות האוניברסיטה.
על מנת להבדילה מהאגודה הקודמת ולהדגיש את עובדת היותה אגודה חדשה, נרשמה האגודה כעמותה תחת השם "אגודת הסטודנטים החדשה של אוניברסיטת תל אביב".
רק ב-2006 שינתה האגודה את שמה באופן רשמי, והשמיטה ממנו את המילה "החדשה".
מאחר שנדרשה הסכמת האוניברסיטה להקמת האגודה מחדש ב-1983, תקנון האגודה נוסח על ידי האוניברסיטה, והעניק לאוניברסיטה סמכויות פיקוח ובקרה נרחבות על פעילות האגודה.
כך, למשל, היו האגודה, נושאי התפקידים בה וספרי החשבונות שלה כפופים ופתוחים לביקורתו של מבקר האוניברסיטה.
ב-1999 אישרה מועצת האגודה ברוב גדול תקנון חדש, שבין היתר ביטל את סמכויות הפיקוח והבקרה הללו, וביסס את עצמאותה של האגודה.
מאז 1983 שלט באגודה תא הסטודנטים "הדור החדש", המזוהה עם מפלגת העבודה.
זאת, למעט שנה אחת, 1998, בה שלט באגודה תא "דור שלום", בהנהגתו של ארז אשל.
אשל כיו"ר האגודה, ביחד עם יו"ר התאחדות הסטודנטים, ליאור רוטברט, ויו"ר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בן-גוריון, גילה גמליאל, היה ממובילי מאבק הסטודנטים להפחתת שכר הלימוד ב-1998 - מאבק שבעקבותיו החליטה הממשלה על הקמת ועדת וינוגרד.
הרוב הניכר שהיה למפלגת העבודה באגודה התערער, וכיום מרבית הנציגים לא מזוהים פוליטית ואלו שכן מגיעים מתאים רבים ומגוונים.
כל סטודנט הלומד באוניברסיטת תל אביב והוא מעל גיל 17 זכאי להיות חבר באגודת הסטודנטים.
החברות אינה כרוכה בתשלום, אלא אך בהצהרה בכתב על רצון להצטרף לאגודה.
חברות באגודת הסטודנטים מקנה לסטודנט את הזכות ליהנות מכל שירותי האגודה, וכן את הזכות לבחור ולהיבחר למוסדותיה.
סטודנט מתחת לגיל 17 אינו יכול להיות חבר באגודה, בשל מגבלות חוק העמותות, אולם באפשרותו ליהנות ממעמד של "ידיד אגודה".
המעמד מקנה לו את הזכות ליהנות ממרבית שירותי האגודה, אך הוא אינו יכול לבחור או להיבחר למוסדותיה.
נכון לשנת תשע"ד היו חברים באגודה כ-90% מכלל הסטודנטים הלומדים באוניברסיטת תל אביב.
מועצת האגודה היא האספה הכללית שלה, והיא מהווה את הגוף העליון בה.
המועצה בוחרת את שאר מוסדות האגודה (נשיאות, הנהלה, ועדות), מפקחת על פעולות הנהלת האגודה, מאשרת את התקציב השנתי ואת הדוחות הכספיים של האגודה, והיא המוסמכת לאשר שינויים בתקנון האגודה.
המועצה מורכבת מ-75 חברי אגודה, המייצגים את חוגי הלימוד השונים בקמפוס, ונבחרים אחת לשנה בבחירות ממוחשבות אזוריות ואישיות על ידי ציבור הסטודנטים חברי האגודה.
ההצבעה הממוחשבת הראשונה לבחירת חברי מועצת הסטודנטים נערכה בשנת 1999 באמצעות חברת יאיאסופט, והייתה זו בפועל ההפעלה הראשונה של מערכת הצבעה דיגיטלית בישראל בשימוש מסחרי.
מאז, אלפי סטודנטים מצביעים באופן דומה מדי שנה.
כך, בבחירות שנערכו בדצמבר 2013 הצביעו 4,291 סטודנטים, אשר היוו כ-21% מבעלי זכות ההצבעה, שבאזורי הבחירה שלהם הייתה התמודדות והתקיימו בחירות.
המועצה מפעילה מספר ועדות, שתפקידן לסייע למועצה לפקח על פעילותו התקינה של ועד האגודה: ועדת ביקורת, ועדת כספים וועדת מכרזים.
נשיאות המועצה, בה חברים נשיא ושני סגנים, מכהנת גם כוועד האגודה.
הנהלת האגודה הנה הזרוע המבצעת שלה.
ההנהלה מורכבת משמונה חברי אגודה, הנבחרים מדי שנה על ידי מועצת האגודה.
בראשה עומד יו"ר אגודת הסטודנטים, אשר מייצג את האגודה בפני רשויות האוניברסיטה ובפני גורמים חיצוניים.
סגן יו"ר האגודה אחראי על ניהולם השוטף של ענייני המנהלה וכוח האדם באגודה, וכן על פרויקטים מיוחדים.
ששת חברי ההנהלה האחרים עומדים בראש מחלקות האגודה: ראש מחלקת הסברה ופרסום; ראש מחלקת מעורבות חברתית; ראש מחלקת תרבות וקשרי חוץ; ראש מחלקת רווחה ומעונות וראש מחלקת אקדמיה.
באגודה קיימת יחידה עצמאית בשם "ספרות זולה", המממנת את פעילותה בעצמה, ונמצאת תחת פיקוחו של סגן יו"ר האגודה.
במסגרת היחידה נמצא בית הדפוס של האגודה, ונמכרות בה מקראות וחוברות מבחנים.
היחידה נותנת שירותים לחברי האגודה בלבד.
תקציב האגודה נקבע מדי שנה בהתאם ללוח השנה האקדמי (אוקטובר עד ספטמבר) ולא על פי לוח השנה הקלנדרי, וזאת בדומה לתקציב האוניברסיטה.
הצעת התקציב מוגשת על ידי הנהלת האגודה ומאושרת על ידי מועצת האגודה.
מקור התקציב העיקרי (80%-75%) מגיע מדמי הרווחה שגובה האוניברסיטה מהסטודנטים, ואשר מועברים בחלקם הגדול לאגודה, בהיותה הספקית המרכזית של שירותי הרווחה בקמפוס.
שאר מקורות התקציב הם הכנסות מתאגידים קשורים (20%-15%), הכנסות ריבית וניצול עודפים משנים קודמות.
סעיפי התקציב המרכזיים הם הנהלה וכלליות (כ-20% מהתקציב), מלגות לסטודנטים (כ-20%) ואירועי תרבות וקהילה (כ-15%).
בשנת תשע"ז עומד תקציב האגודה על 6,444,000 ש"ח, ומחזור הפעילות הכולל שלה, לרבות פעילות היחידות המממנות את עצמן, עומד על כ-10 מיליון ש"ח.
יושבי ראש האגודה מהקמתה ועד היום, לפי שנות כהונתם
תאגידים בבעלות מלאה או חלקית של האגודה
לאגודה יש שתי חברות בנות, הנמצאות בבעלותה המלאה וממוקמות בקמפוס אוניברסיטת תל אביב:
ניהול כספים סטודנטיאליים בע"מ - החברה הכלכלית של האגודה, אשר הוקמה בשנת 1990. החברה עוסקת בהפקת אירועים, פרסום ושיווק, גיוס חסויות וקידום מכירות, ומנהלת פעילות עסקית-כלכלית שהאגודה, כעמותה, מנועה מלנהל.
החברה אחראית, בין השאר, על הפקת יום הסטודנט, אירועי "רוק בקמפוס" ומגזין "תזה".
חברת Xtra סטודנט בע"מ - חברה לתועלת הציבור שהוקמה בשנת 2011, ובשש השנים שקדמו להקמתה פעלה כיחידה עצמאית במסגרת האגודה.
החברה מציעה לסטודנטים קורסי עזר, מרתונים, קורסי שפות, קורסי מנהיגות וחוגי העשרה.
עמותת דיונון - העמותה נמצאת בבעלות משותפת של האגודה ושל אוניברסיטת תל אביב, והיא הבעלים של רשת חנויות "דיונון", המתמחה במכירת ספרים וציוד משרדי.
בעבר מנתה הרשת מספר סניפים, כולם מוקמו באוניברסיטאות ומכללות.
בשנים 2012–2006 חנויות הרשת הופעלו על ידי אופיס דיפו.
החל משנת 2013 מופעלת חנות "דיונון" רק באוניברסיטת תל אביב, על ידי באג מולטיסיסטם.
המועדון לספורט באוניברסיטת תל אביב - אס"א תל אביב (ע"ר) - האגודה מחזיקה בשני קולות מתוך שבעה באספה הכללית של העמותה.
שאר הקולות הם של אוניברסיטת תל אביב.
אס"א תל אביב הוא איגוד ספורט שהוקם עבור סטודנטים ועל ידי סטודנטים במטרה ליצור אצל סטודנטים ואנשי אקדמיה באוניברסיטת תל אביב מודעות לספורט ולפעילות גופנית ואתגר לעשייה ופעילות.
המועדון חבר בארגון אס"א הארצי.
תאגידים שהיו בבעלות האגודה בעבר
- מדריך דיור סטודנטיאלי בע"מ - החברה, שהוקמה בשנת 2001, הייתה בבעלות מלאה של האגודה, ופעלה קודם לכן כמחלקה במסגרת האגודה.
החברה הציעה למכירה לסטודנטים בלבד לוחות מודפסים ואינטרנטיים של דירות להשכרה ורכבים יד שנייה למכירה.
ב-2005 החברה נמכרה לאיש עסקים פרטי ופעילותה עברה לאינטרנט בלבד.
כיום נמצאת החברה בבעלות קבוצת דפי זהב.
חברת סטודנט המרכז ללימודי פסיכומטרי בע"מ - החברה, שהוקמה בשנת 2009, הייתה בבעלות משותפת של האגודה (75%) ושל עו"ד עמית בנימין (25%).
החברה הציעה קורסי הכנה לבחינה הפסיכומטרית במחירים של עד 50% מהמחיר הממוצע בשוק.
ב-2013 נמכרה החברה לרשת תיכון תל אביב.
חברת ג'וב טוב בע"מ - החברה, שהוקמה בשנת 1985 והייתה בבעלות מלאה של האגודה, היא חברה לגיוס, השמה ומציאת פתרונות עבודה לסטודנטים ואקדמאים בראשית דרכם, ומטרתה לספק לסטודנטים ולבוגרים עבודות איכותיות ובתנאים הוגנים.
ב-2014 נמכרה החברה לאיש עסקים פרטי, אך משרדיה ממשיכים להיות ממוקמים באוניברסיטה.
אגודת השומרים (או אגודת השומרים הארץ ישראלית) היא ארגון שמירה ועבודה שהוקם בחודש יולי 1933. האגודה הייתה מזוהה עם תנועת העבודה ונאבקה למען שמירה יהודית מאורגנת.
האגודה נועדה לשמש כזרוע הליגאלית המקומית של ארגון ההגנה ונקבעה חוקתה.
חברי האגודה היו חברי הסתדרות העובדים ובהקימם את הארגון ביקשו לאגן את פעילותם גם כאיגוד מקצועי.
תחילה פעלו חברי האגודה בצפון אך כעבור זמן הרחיבו את פעילותם לאזור השרון והדרום.
לאחר הקמת המדינה הפכה האגודה לארגון שמירה מקצועי-ארצי ובשנת 1958 מנה הארגון כ־400 חברים.
חברי האגודה התנגדו לדרך השומר (קבוצת כפר גלעדי) ורצו להקים כפרי רועים כך שהשמירה לא תהיה המשימה היחידה שיש "לכבוש".
האגודה קמה על רקע התנכלויות הערבים לרכוש יהודי.
הארגון הוקם בצפון, אך עד מהרה פרס את שלוחותיו גם לדרום ולשרון.
חברת האבטחה "אגודת השומרים" היא גלגולה של אותו ארגון.
מגילת הייסוד של האגודה נכתבה ונחתמה עם יסוד האגודה בשייח אבריק.
מאוחר יותר נוספו למגילה חתימות שומרים נוספים שהצטרפו מאוחר יותר.
עמי ומולדתי תמיד לנגד עיני,
חלבי ודמי נְתֻנים לך עד גְאֻלתך השלמה.
להגן עליך מכל צר ואויב
לכל קריאתך - עמי ומולדתי - אני מוכן!
חיי קֹדש לך - קדש לעד!
נאמן ומסור עד נשימתי האחרונה!
ראשון החותמים על ההצהרה היה אלכסנדר זייד.
בית הקברות של אגודת השומרים
אגודת השומרים הקימה בשנת 1936, בגבעות שייח' אבריק, ליד ביתו של אלכסנדר זייד, את בית הקברות של האגודה.
הנקבר הראשון היה בועז פרסוב.
בית הקברות, שהוא היחיד לאגודה, תוכנן על ידי משה יפה, חברו של זייד.
בית הקברות היה פתוח רק לחברי האגודה.
בשנות ה-60 נחתם הסכם חכירה של הקרן הקיימת עם האגודה על שטח של 33 דונם שכלל את בית הקברות.
בשנת 2017 הורה בית המשפט על סיום הסכם החכירה לאחר שנקבע שהאגודה פתחה את בית הקברות לקבורה מסחרית ושבית השומר במקום הוחכר למסעדה ובית אירועים בניגוד להסכם החכירה.
בכניסה חקוקים שמות חברי הארגון שלא נקברו במקום:
עלה לארץ מווילנה והצטרף ב-1936 לאגודת השומרים.
פלונצ'יק היה בין המ"ג ונידון לשנתיים מאסר.
לאחר מכן היה בין כ"ג יורדי הסירה שממנה לא שב.
מרדכי יגאל (אליוביץ) מבני זכרון יעקב (נולד ב-1892), מחבר "עלי אוכף" - ספר שמתאר את תקופת ראשית ההתיישבות.
נודע על אי-התקפלותו בפני הערבים בסכסוכי קרקעות, דבר שהביא להלשנה אשר גרמה למעצרו בפרשת ניל"י.
היה ממונה מטעם הקרן הקיימת לישראל על אדמות כפר עציון ומ-1943 עד 1948 היה אחראי על הביטחון בגוש עציון.
קברו נמצא בבית הקברות של השומר בתל חי.
בבית הקברות נמצאים קבריהם של:
, ראשון הנקברים, נולד בירושלים ב-1909 וכשהיה נער עבר לרעות בשדות שיח אבריק.
פרסוב ירד לארצות הברית עם משפחתו (אחיו הוא השחקן נחמיה פרסוף) וחזר לארץ ישראל כעבור מספר שנים.
כאשר קיבוץ עין חרוד רכש עדר צאן ולא מצא מי שירעה אותו, התנדב פרסוב למשימה והיה הרועה היחיד על הגלבוע.
זוגתו סילביה בנתה מאבני הסביבה אוהל זיכרון.
בתוך האוהל ישנו שלט נחושת, שעוצב על ידי אביו שמואל פרסוב, ובו דמותו ומשפט בחלק השמאלי התחתון: "העבר אַיִן, העתיד מניִן, והרגע כהרף עין".
אלכסנדר זייד, רעייתו ציפורה זייד בניהם גיורא, יפתח ויוחנן וכלותיהם.
פסח טקאץ נולד ב-1913 ועלה לארץ ישראל ב-1935. עם הצטרפותו לארגון נשלח למגדל צדק ומונה לקורפול.
יום לפני מותו התעתד לעזוב את המקום אך נהרג ביולי 1938.
בנימין ברמן מראשי האגודה ופעיליה.
נהרג ב-1938 בכביש עכו-ראש הנקרה.
מנחם שמול נולד ב-1915 בצפת.
הצטרף לארגון ב-1936 ורעה את עדרי האגודה במקומות שונים בארץ.
נדקר ונורה לאחר מכן ביולי 1945. עקבות הרוצחים הובילו לכפר נענה.
אשתו, מרים, הייתה בהריון כאשר נהרג, ובנו, שהיה לימים טייס הניסוי הראשי של התעשייה האווירית, נקרא על שמו.
אריה אברמסון נולד ב-1896 באוקראינה ועלה לארץ ישראל ב-1913. היה חבר הרועה והיה חלק מחבורה שהתערתה בקרב שבט בדואים (הטורקמנים) באזור חדרה במטרה ללמוד מהם כיצד להיות רועים ועובדי אדמה.
אברמסון נישא עם נחמה בת אברהם אברונין והם חיו בעין חרוד.
נחמה נמצאה ירויה כשהיא בהריונה, הדעה הרווחת היא שירתה במאהבה והתאבדה.
לאחר מותה ירד אברמסון למקסיקו, לאחר כמה שנים חזר לארץ ישראל והיה בין מקימי קבוצת רועים.
מאוחר יותר הצטרף לזייד על גבעות שיח אבריק.
ב-1934 פגש לראשונה את ליזה גולדשטיין, אשת אומנות מתל אביב, בעת ביקור בבאר טוביה והשניים התאהבו.
הפגישה הובילה לאהבה גדולה שבעקבותיה התגרשה ליזה, עזבה את הנוחות התל אביבית ועברה לגור עמו במקומות שונים בארץ (רמת ישי, נשר, שיח אבריק ועוד) באירועי קוסקוס-טָבַעון נאסר אברמסון לשנתיים ובמהלך תקופה זו נולד לזוג בנם זמרי.
שיאו של הסכסוך, שהיה בעיקרו סכסוך אדמות, היה בהריגתו של ערבי בידי אברמסון ובלקיחת אחריות על ידי יצחק חנקין.
לאחר שחרורו מהכלא ניסה שוב אברמסון להקים קבוצת רועים שהייתה לימים קיבוץ אלונים.
אברמסון נפטר ב-1941. ציוריה של ליזה משמשים עדות לחיי הרועים של התקופה.
יונה רסין נולד ב-1902. רסין היה השומר הראשון של רמת גן וב-1927 הקים את קבוצת הרועים הראשונה של שיח אבריק.
רסין היה חבר בפלגות הלילה של וינגייט ובין מפקדי חיפה והסביבה של ההגנה.
הוא נהרג בדרך לירושלים בדצמבר 1947, כשהיה בדרכו לפגישה עם המפקד העליון של המשטרה הבריטית בניסיון לשחרר יהודי פצוע, כשדרגתו סגן-אלוף (הדרגה ניתנה לו עם קום צה"ל).
לאחר מותו החליטה ההגנה על קביעת שמו של מחנה האימונים על שפת ימה של תל אביב על שמו (שלט המעיד על כך נמצא בסמוך למלון הילטון כיום).
על שמו מחנה יונה בתל אביב ורחוב יונה ברמת גן.
גם נכדתו, יונת הלפרין-יניר, קבורה על פי בקשתה לא רחוק מקברו.
אריה כץ נולד בסרביה ב-1906 ועלה לארץ ב-1929. במלחמת העולם השנייה הפיל שני מטוסים גרמניים, ונפל לשבי הגרמני.
הוא הצליח לחמוק מן השבי ונלחם בכרתים.
הוא נשבה שוב וחבר לכח פרטיזנים שעד מהרה נהיה מפקדו.
ככזה הצליחו הוא וחבריו להשתלט על סירה גרמנית ולשוט עימה ללוב.
לאחר המלחמה נטל חלק בתנועת הבריחה, ועם שחרורו קיבל מידי הנציב העליון את עיטור האימפריה הבריטית.
אליעזר שמאלי אמנם לא היה חבר אגודת השומרים אך פרסום ספרו "אנשי בראשית" היה אבן שואבת לנוער היהודי הארץ ישראלי לסיפורים על האגודה.
שמאלי נפטר ב-1985 ונקבר, על פי בקשתו, בבית הקברות.
(נולד בפולין ב-1913) ויצחק קליצ'בסקי (נולד בווילנה ב-1911) היו זוג שומרים שנהרגו ב-מאורעות 1936 במטעי חברת "נטר" בעמק נחל השופט, אזור שלימים נקרא רמת השניים על שמם.
קליצ'בסקי נקרא על ידי חבריו "פאנייננקה" (עלמה) שכן היה יפה תואר.
עקבות הרוצחים הובילו לכפרים ריחנייה וקוסקוס-טָבַעון.
תחילה נקברו ביקנעם אך לאחר מכן הועברו קבריהם לכאן.
הרצח זיעזע את היישוב בזמנו, עד כדי כך שילדים קיבלו את שמותיהם של השניים.
אביגדור יוסיפון, יליד רוסיה, ואשתו הזמרת, ילידת תימן, אסתר גמליאלית.
סיפור אהבתם של השניים החל בהופעתה בנס ציונה.
יוסיפון ניגש אליה בסוף ההופעה וביקש את ידה, היא ניסתה להתחמק אך כעבור שבוע התרצתה והם התחתנו.
יוסיפון היה חבר בש"י ולאחר מכן שירת בעזה מיד אחרי מלחמת ששת הימים.
עודד ינאי נפטר בגיל 87, בן נהלל מראשוני המסתערבים, התגורר בחוות ינאי, סמוך לראש פינה, אחרי ששימש כראש מועצת רמת ישי.
שאול היה ממנהלי האגודה מראשיתה.
יהודה ושרה בשן (בורשטיין), תושבי מגדל ואחר כך יקנעם.
יהודה, איש ביטחון שמירה רכישת קרקעות ומודיעין רוב ימי חייו, הקים וניהל את המחלקה הערבית הצפונית ב-ש.ב.
עד מותו בשנת 1966. שרה נפטרה ב-1985. לידם קבורים גם בנו הבכור סא"ל בני בשן ואשתו שושנה.
בסמוך לבית הקברות בגבעות שייח' אבריק הקימה האגודה בשנת 1938 את פינת השומרים, נקודה יישובית של האגודה.
במקום נחנך פנסיון לבָקָּר שחוסל בשנת 1941. בהמשך קיימה אגודת השומרים טקסי השבעה שכללו ארוחה משותפת ביער שליד בית הקברות ומדורה עם בשר על האש.
בשנת 1951 הוחלט להקים במקום את "בית השומר".
"בית השומר" תוכנן על ידי שמואל מסטצ'קין.
על פי התוכנית, כלל הבית אולם עם 300 מקומות ישיבה, מוזיאון וארכיון.
הבית נחנך בעליה השנתית ביולי 1957.
אגודת הפילוסופיה הישראלית (החדשה) נוסדה בשנת 1998. מטרות האגודה הן לקדם חילופי רעיונות בין פילוסופים בישראל, לעודד פעילות פילוסופית אקדמית, ולייצג את הפילוסופיה כדיסציפלינה.
בהנהלת האגודה חברים ראשי המחלקות של המחלקות לפילוסופיה באוניברסיטאות השונות (בן-גוריון, בר-אילן, הפתוחה, העברית, חיפה, תל אביב) וכן פילוסופים נוספים מאוניברסיטאות וממכללות בישראל.
מדי שנה מארגנת העמותה כנס פילוסופיה ארצי, שבו נערכים הרצאות ודיונים במושבים שונים בסוגיות מעולם הפילוסופיה.
הכנס מתקיים מדי שנה באחת מהאוניברסיטאות בישראל.
אגודת הציירים והפסלים בארץ ישראל הוקמה בשנת 1934 והיא איגדה ציירים ופסלים רבים שפעלו בארץ ישראל.
עם הקמת המדינה שונה שמה ל"אגודת הציירים והפסלים בישראל".
בשנת 2001 התפצלה לשני גופים נפרדים - "אגודת הציירים והפסלים (ת"א)" שתפקידה הצגת תערוכות, ו"איגוד האמנים הפלסטיים" שתפקידו פעילות ציבורית למען האמנים.
במקביל לאגודת הציירים והפסלים (ת"א) פועלות שלוש אגודות עצמאיות של ציירים ופסלים, בירושלים, בבאר שבע ובחיפה (אגודת הציירים והפסלים בישראל, חיפה והצפון).
מקורה של האגודה באגודת אמנים עברית שהוקמה באוקטובר 1920. בוועד שלה היו מאיר גור אריה, ש.
בן דוד, אבל פן, אברהם מלניקוב ושמואל אופל.
באפריל 1921 הציגו חברי האגודה תערוכה במגדל דוד.
החל משנת 1923 הציגה האגודה 19 תערוכות קבוצתיות שונות.
היו אלה תערוכות אקלקטיות ובהן הרבה יצירות אמנות ברמות אמנותיות שונות.
לצד תערוכות אלו נערכו מדי פעם תערוכות קבוצתיות שונות על בסיס מסחרי או אמנותי.
בנוסף ערכה האגודה את המדור לציור ולפסול של כתב העת "תיאטרון ואמנות" שיצא לאור בשנת 1927.
ב-4 באוגוסט 1934 התקיים בתל אביב כינוס ראשון של אגודה הציירים והפסלים בארץ ישראל.
דובר על הקמת ביתן לתערוכות ותערוכה מתמדת, הקמת קואופרטיב של ציירים, מועדון, עזרה הדדית ושיכון לחברי האגודה.
לוועד האגודה נבחרו חיים גליקסברג, נחום גוטמן, ניומן, אבני, ישי קולביאנסקי, ליובן ואליהו סיגרד.
ב-14 באוגוסט התקיימה אספה מקבילה בירושלים בה הוחלט על ועד שכלל את זאב בן-צבי, מאיר גור אריה ויעקב שטיינהרדט.
אחת מהתערוכות של האגודה, "תערוכת השמונה", התקיימה בחודש דצמבר 1942 ב"בית הבימה" ובה הוצגו עבודותיהם של אריה ארוך, אהרון גלעדי, צבי מאירוביץ, אברהם נתון (נתנזון), אביגדור סטימצקי ויחזקאל שטרייכמן.
פסל נוסף - דב פייגין הופיע בקטלוג אך לא השתתף לבסוף בתערוכה.
תערוכה נוספת - "תערוכת השבעה" - התקיימה בשנת 1947, במוזיאון תל אביב, בהשתתפות ארוך, גלעדי, מאירוביץ, נתון, שטרייכמן, יעקב וכסלר ויוסף זריצקי.
בתערוכות אלו שאפו האמנים ליצירתה של אמנות מודרנית בהשפעה אירופית וליצירה של "סגנון מקורי, ששורשיו במציאות שלנו".
בתערוכות אלו, הגם שלא ביססו מצע אמנותי משותף ברור, בלטה הנטייה להדגשת האמצעים הציוריים.
בנוסף, סמלו תערוכות אלו התבדלות מסוימת וכ"הופעה חיובית" של האמנים על רקע "משטר ה'כלליות' [...] המסייע לטשטש גבולין ומידות, כדי להשליט את הבינוניות".
בשנת 1948 כיהן יוסף זריצקי כיו"ר האגודה.
כאשר הגיעה הזמנה להציג תערוכה של אמנים ישראלים במסגרת הביתן האיטלקי בביאנלה של ונציה, הוא החליט לבחור על דעת עצמו, ולא מתוך שיתוף כלל האמנים, את רשימת האמנים המשתתפים, בשל חששו מפני בחירתם של אמנים בינוניים על ידי הכלל.
הדבר עורר שערורייה באספה הכללית של האגודה, שהתקיימה בביתו של חיים גליקסברג.
במהלך האספה הוחלט על הרחקתו של זריצקי מהאגודה.
בתגובה להאשמות הודיעו כמה אמנים ובהם משה קסטל, שטרייכמן ויוחנן סימון על פרישה מידית מהאגודה, והם הקימו עם זריצקי את "אופקים חדשים".
בשנים 1967–1964 כיהנה כיו"ר האגודה רות הורם.
בשנים 1969–1981 כיהן כיו"ר האגודה אלכסנדר בוגן.
בשנים 2005-1989 כיהנה כיו"ר האגודה רחל שביט-בנטואיץ, ומאז מונתה ליו"ר של כבוד.
אגודת העשרות (שמה המקורי: אגודת אחים) הייתה אגודת סתרים למחצה, אחוותית וצבאית, שהוקמה ברחובות בסוף המאה ה-19 על ידי מתיישבי רחובות והסביבה.
בשנות העלייה הראשונה התארגנו פועלים במושבות באגודות וארגונים שונים לשם שמירה על זכויותיהם ולשם עזרה הדדית.
איגוד הפועלים הראשון בארץ קם בראשון לציון בשנת 1887, בראשות מיכאל הלפרן, יהודה גרזובסקי (גור) ויחזקאל דנין (סוכובולסקי), אך הוא פעל זמן קצר עד שחוסל עקב האשמתו בליבוי יצרים במושבה כנגד פקידי הברון רוטשילד.
האגודה השנייה הוקמה בשנת 1891 ונקראה בתחילה "אגודת אחים".
בין מייסדיה ופעיליה: יצחק חיותמן, ישראל בלקינד, אפרים חרל"פ, מיכאל הלפרן ויצחק זאב אלטשולר.
היא הוקמה בהשראת אגודת בני משה שפעלה ברוסיה והיה לה גם סניף ארץ-ישראלי.
מטרת "אגודת אחים" הייתה כפולה: עזרה הדדית וארגון צבאי.
היא שמה לה למטרה לדאוג למצבם הכלכלי ולתנאי מחייתם של חבריה.
לשם כך הוקמה קופה משותפת שהכנסותיה נועדו לסייע לרכישת שטח אדמה עליו תכננו להקים את בתי חברי האגודה.
כמו כן הקימה האגודה ברחובות מטבח משותף ומכבסה.
את פעילותה האחוותית של האגודה לא התאמצו חבריה להסתיר.
בנוסף, הייתה לאגודה מטרה צבאית וביטחונית והם תכננו להקים ארגון צבאי לצורכי הגנה עצמית.
זמן קצר לאחר הקמתה שונה שמה ל"אגודת העשרות".
שם זה נוצר בעקבות המבנה הארגוני הפנימי שלה כארגון צבאי, שדמה למתכונת הארגונית שהציע יתרו למשה רבנו: לכל עשרה אנשים היה 'שר עשרה' שהיה ממונה עליהם, לכל חמישים אנשים היו 'שרי חמישים' ומעליהם 'שרי מאה'.
האגודה שמנתה כשישים חברים החלה ליישם את מטרותיה.
אולם על אף התלהבות החברים בפעילות האגודה היא לא האריכה ימים.
המשברים שפקדו את רחובות והסביבה הקשו על פעילותה וכעבור שנה מהקמתה, בשנת 1892, היא שבקה חיים.
למרות תוחלת החיים הקצרה של "אגודת העשרות" ושל קודמתה בראשון לציון, התארגנויות ראשוניות וזעירות אלה זרעו את הזרעים הראשונים להתפתחות כל הסתדרויות הפועלים הציוניות לעתיד לבוא, שהושתתו על היסודות של התיישבות חקלאית, שיתוף משאבים ופרנסה בכבוד מעמל כפיים.
ע"פ אליהו הכהן השיר שאו ציונה נס ודגל שימש את הארגון בתור ההמנון.
אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה היא ארגון אורתודוקסי-חרדי שפעל בצפון אמריקה.
מטרת הארגון הייתה לאחד את פעולות הדת ולייצג את היהדות האורתודוקסית.
הארגון מזוהה עם אגודת ישראל.
הארגון הוקם בשנת 1902 (תרס"ב) כדי לנסות לשמר את ההוויה המסורתית המזרח-אירופאית באמריקה, ומתוך מלחמה בארגונים כמו "איגוד הקהילות היהודית האורתודוקסיות של אמריקה" (OU) שנחשבו בידי מקימי "אגודת הרבנים" כפשרניים מדי.
עוד בשנת 1887 (תרמ"ז) הובא מעבר לים הרב יעקב יוסף (חריף) לכהן כרב "בית המדרש הגדול" (הקהילה האורתודוקסית הגדולה בניו יורק) וכ"רב הכולל" של הקהילות האורתודוקסיות, אך הוא לא הצליח בתפקידו ורבנים רבים לא קיבלו את מרותו.
האספה הראשונה של הרבנים נקבעה ליום כ"ו בתמוז תרס"ב, אך נדחתה עקב פטירתו של הרב הכולל.
לאחר מכן הקימו שבעים רבנים את "אגודת הרבנים" שנועדה לאחד את הרבנים האורתודוקסים ולהתמודד מול הרפורמים.
לאגודה נבחר ועד ובו הרבנים שלום אלחנן יפה, בנימין ביינוש זלקינד רבינר, ודוב בער אברמוביץ מניו יורק, הרב גבריאל זאב מרגליות מבוסטון, הרב אליעזר סילבר, הרב דב אריה לווינטל מפילדלפיה, הרב משה שמעון זיוויץ מפיטסבורג, הרב אברהם יעקב גרשון לסר מסינסינטי והרב זרחי.
אברהם אליעזר אלפרשטיין מונה לסגן נשיא וראש הסניף של ניו יורק.
בעשור השני של המאה ה-20, החליטו רבני אגודת הרבנים להקים מרכזי אגודת ישראל בצפון אמריקה.
האגודה פעלה נגד הזרמים האורתודוקסי המודרני, הקונסרבטיבים והרפורמים.
מפעולותיה המפורסמות הייתה ההתארגנות וארגון חוות דעת מרבני אירופה וארץ ישראל נגד רעיון תנאי בנישואין שהועלה על ידי הרב הקונסרבטיבי יהודה לייב אפשטיין.
בנוסף פעלה האגודה לסיוע ליהודי אירופה וארץ ישראל, והקימה את ארגון עזרת תורה לסיוע כלכלי, ובימי השואה את ארגון ועד ההצלה שפעל להציל את יהודי אירופה מהשואה.
לאחר בואו של רבי יואל טייטלבוים לארצות הברית, הקים האחרון ארגון מתחרה בשם התאחדות הרבנים, שאיגד את הרבנים מתנגדי אגודת ישראל בצפון אמריקה, בעיקר מחוגי רבני ואדמו"רי הונגריה וגליציה.
עם התבססות הציבור החרדי בארצות הברית פחת הצורך בארגון והוא מפעיל כיום בית-דין בלבד.
נשיאים: הרב יוסף קאנוויץ, הרב משה רוזין, הרב אליעזר סילבר, הרב משה פיינשטיין (1967–1986), הרב דוד פיינשטיין.
נשיאי כבוד: הרב ישראל רוזנברג, הרב אפרים אליעזר יאלעס, הרב יוסף אליהו הנקין והרב חיים יצחק בלוך.
חברי נשיאות: הרב יעקב קנטרוביץ, הרב יחיאל מיכל חרל"פ.
סגני נשיא: הרב זלמן רייכמן, הרב צבי הירש דאכאוויטץ
יושבי ראש: הרב שמחה עלברג, הרב צבי מאיר גינזברג.
מזכיר: הרב אברהם שמואל לוין.
רבני בית הדין של הארגון הם הרב אריה רלב"ג, הרב חיים קראוס, הרב אלימלך זלמן ליבוביץ', הרב גבריאל שטרן, הרב מנחם צבי רלב"ג, הרב חיים שלמה גינזברג, הרב שלום דובער שוחט.
אגודת הסטודנטים אוניברסיטת חיפה היא עמותה המאגדת את הסטודנטים הלומדים באוניברסיטת חיפה.
האגודה פועלת לקדם את רווחת הסטודנטים בתחום החברתי, התרבותי והאקדמי, והיא הגוף הרשמי המייצג את ציבור הסטודנטים באוניברסיטת חיפה בפני הנהלת האוניברסיטה ובפני מוסדות חיצוניים.
האגודה היא חברה מלאה בהתאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל.
ב-2024 עלו טענות בדבר אי סדרים בהתנהלות האגודה, דבר שהוביל מספר לא מבוטל של תביעות ועתירות בבית המשפט.
לאור כך הוקם באוניברסיטה תא סטודנטים בשם 'ועד הסטודנטים'.
האגודה בנויה מ-40 נציגי חוגים המהווים את מועצת הסטודנטים.
המועצה נבחרת על פי חוגים, כאשר כל חוג זוכה לייצוג של מספר מנדטים, בהתאם לגודלו ולמספר חברי האגודה הלומדים בו.
בניגוד למרבית האגודות בארץ, הבחירות למועצת הסטודנטים נערכות כחודש וחצי לאחר פתיחת שנת הלימודים וזאת על מנת לאפשר גם לסטודנטים בשנתם הראשונה לבחור את נציגיהם.
במועצת הסטודנטים, המתכנסת אחת לחודש, מובאות לאישור הצעות לשינוי ומאושרות/נשללות החלטות ההנהלה.
שבועיים לאחר בחירת מועצת הסטודנטים מתכנסת המועצה לבחירת הנהלת האגודה והוועד המנהל.
הוועד המנהל מורכב מקבוצת מתנדבים, אשר מפקחת על התנהלות ראשי המחלקות.
ראשי המחלקות הם אלה שמוציאים לפועל את החלטות המועצה ומנהלים את פעילויות האגודה על בסיס יומיומי.
בראש האגודה עומד יושב ראש האגודה ותחתיו נמצאים סגן וגזבר.
יו"ר האגודה מייצג את האגודה בנשיאות התאחדות הסטודנטים הארצית.
תפקידי ההנהלה הנוספים כפופים לסגן היו"ר והם: רמ"ח אקדמי, רמ"ח פרסום והסברה, רמ"ח תרבות, רמ"ח פנים, רמ"ח רווחה ורמ"ח קהילה.
במקביל למשרדי ההנהלה, פועל ורמ"ח קשרי חוץ אשר אחראי על פרויקטים חיצוניים לאגודה (כמו מודל האו"ם, שגרירים ברשת ועוד), גיוס כספי תרומות וקשרי החוץ.
אגודת הסטודנטים היא עמותה ללא מטרות רווח הפועלת לרווחת הסטודנטים/ות באוניברסיטה, ומטרתה לסייע להם בהיבטים השונים בחייהם במוסד האקדמי.
האגודה מספקת שירותים שונים לסטודנטים/יות החברים/ות בה בתחומים האקדמיים, החברתיים והתרבותיים, מטפלת ברווחתם/ן והיא הגוף הרשמי המייצג את ציבור הסטודנטים/יות בכל בעיותיהם/ן בפני הנהלת האוניברסיטה ומוסדות חיצוניים אחרים.
בנוסף, היא חלק מהתאחדות הסטודנטים הארצית המייצגת את האינטרסים של הסטודנטים בכל הארץ.
האגודה מלווה את הסטודנטים במהלך לימודיהם באוניברסיטה ומסייעת להם בכל התחומים כגון:
האגודה מסייעת לסטודנטים בעזרת נציגי החוגים וחברי ההנהלה.
המחלקה האקדמית מהווה את לב ליבה של אגודת הסטודנטים ואמונה על שמירה וקידום של זכויות הסטודנטים האקדמיות, לצד מתן שירותי ייעוץ וסיוע אקדמיים.
בין שירותי המחלקה הבולטים: ייצוג בוועדות האוניברסיטה השונות, חנות מקראות וספריית השאלה, סקרי הערכת הוראה, מערך תגבורים ושיעורי עזר, ומתן הטבות למשרתי מילואים ולאוכלוסיות מיוחדות.
במחלקה זו ישנם שלושה מדורי משנה: מדור קשרי סטודנטים, מדור תארים מתקדמים ומדור סנגוריה.
מחלקת תרבות אחראית על ההווי החברתי והתרבותי בקמפוס, תוך הפקת הופעות, מסיבות, ופעילויות העשרה.
בין פעילויותיה הבולטות של המחלקה נמנים אירועי יום הסטודנט, טורנירי ספורט סמסטריאליים, מערך חוגי פנאי, פרויקט במה פתוחה, וסדרת הרצאות העשרה בנושאים יום- יומיים.
אגודת הסטודנטים החיפאית הייתה אחת האגודות הבולטות במאבק החברתי של קיץ 2011 והייתה חלוצה בהקמת גזרתה הצפונית של המחאה.
פעולת מחאה בולטת נוספת הייתה בנובמבר, 2011, עם ייקור מחירי הקפיטריות באוניברסיטת חיפה.
האגודה יזמה מחאה שזכתה לשם "חרם הקפיטריות", במהלכה הציבה דוכני חלוקת קפה ומזון לצד כל קפיטריה בקמפוס.
המחאה זכתה להצלחה ומחירי הקפיטריות ירדו.
בנוסף קיבלה האגודה אישור מהנהלת האוניברסיטה להפעיל קפיטריה במחירי עלות לסטודנטים, אשר בשנת הלימודים 2012–2013 הורחבה למתחם הסעדה שלם.
בעקבות פרסום המחאה בערוצי התקשורת, אגודות סטודנטים רבות פתחו במחאות דומות ברחבי הארץ.
"יוזמה", החברה הכלכלית של אגודת הסטודנטים, הוקמה על מנת ליצור ערוץ הכנסות שישמשו את האגודה בפעילותה למען סטודנטים.
החברה הכלכלית עוסקת בתחומי השיווק וההפקה ומופקדת בין היתר על הפקת אירועי האגודה כמו יום הסטודנט.
כמו כן, מפעילה החברה הכלכלית את בית הקפה ובית הדפוס של האגודה, ואחראית על תפעול אולם האירועים שהושק ב-2014 בבית הסטודנט.
בינואר 2023 הועברה ביקורת על אגודת הסטודנטים באוניברסיטת חיפה, לאחר שזו נמנעה מקיום בחירות כנדרש.
התנהלות זו הובילה למאבק משפטי כנגדה.
במסגרת המשפט השופט מתח ביקורת על התנהלות האגודה והמליץ להם לתקן את תקנונם וכן לדאוג לפרסום ראוי על דבר אפשרות הגשת המועמדות לבחירות.
בספטמבר 2024 שוב עלו טענות על אי סדרים בהליך הבחירות למועצת האגודה, אשר במסגרתם הוסתרה עצם אפשרות הגשת המועמדויות לבחירות.
סטודנטים אשר גילו על המהלך והגיעו להגיש את מועמדותם טענו כי הנהלת האגודה חסמה אותם פיזית מלהיכנס למשרדיה.
בעקבות אירועים אלו קם מאבק בהובלת אוראל ואקנין המכהן כיו"ר תא 'ועד הסטודנטים' באוניברסיטת חיפה, אשר משמש כאגודה אלטרנטיבית, לקיום הליך בחירות תקין ודמוקרטי.
כחלק מהמאבק פנה ואקנין לבית המשפט המחוזי בחיפה בבקשה לסעד זמני של ביטול ההליך.
לאחר דיון ממושך אשר ארך 5 שעות השופט פסק נגד אגודת הסטודנטים ואסר על האגודה לקיים בחירות.
בית המשפט המחוזי מתח ביקורת חריפה על התנהלות אגודת הסטודנטים וקבע כי פעולותיה גרמו לפגיעה חמורה בזכותם של הסטודנטים להיבחר, על ידי הערמת קשיים, שלא אפשרו להם להגיש את מועמדותם.