tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הנבחרת זכתה במדליית הארד בטורניר זה.
ביולי 2016 השתתפה עם הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 18 דרג א' שנערכה בהונגריה.
בשנים 2017–2018 השתתפה עם הנבחרת עד גיל 20 באליפות אירופה דרג ב'.
החל משנת 2018 יצחקי היא חלק מסגל נבחרת ישראל בכדורסל נשים ובשנת 2020 מונתה לקפטנית הנבחרת.
לקראת תחילת עונת 2019/20, יצחקי הייתה בין המקימות של ארגון שחקניות הכדורסל בישראל שהציב לעצמו מטרה לשווק, לקדם, לשנות ולשפר את ענף כדורסל נשים ואת ההתייחסות לענף בציבור ובתקשורת.
יערה זרד (נולדה ב-כ"ז בניסן ה'תשמ"ח, 14 באפריל 1988) היא עיתונאית, פרשנית פוליטית, מגישה ופעילה חברתית ישראלית.
מגישת התוכנית "חמש עם יערה זרד" בערוץ עכשיו 14. בעבר הייתה שדרנית ברדיו גלי ישראל.
זרד נולדה וגדלה בכפר סבא לשלום, איש צבא קבע, שעלה לישראל כבן חמש ממרוקו, ולאווה, עקרת בית, שעלתה לישראל מעיראק כחודש לאחר שנולדה – משפחה מסורתית.
היא הצעירה משתי אחיותיה ואחיה.
שירתה בצה"ל במסגרת משטרת ישראל כשוטרת סיור.
לאחר שחרורה מצה"ל למדה בפקולטה לתקשורת באוניברסיטת אריאל וסיימה תואר ראשון בהצטיינות.
עם סיום לימודיה האקדמיים הצטרפה לעולם התקשורת והדיגיטל, כשבאחרון עסקה כחמש שנים.
בתקשורת החלה את דרכה באתר "ערוץ הידברות" (ערוץ 97), ובעיתון "מקור ראשון".
בשנת 2016 נענתה להצעתו של נועם פתחי ועברה לעבוד ברדיו גלי ישראל כעורכת ומפיקה ראשית בתוכניתו החדשה עם יותם זמרי "פתחי וזמרי בעם" בשיתוף רדיו דרום, ובהמשך בתפקידים נוספים, בהם מנהלת מחלקת הדיגיטל.
בשנת 2019 החלה בהגשת תוכניות, בהן תוכניתה "פעמיים הפוך" עם עו"ד מיכאל דבורין, וביולי 2020 תוכנית משותפת עם יאיר נתניהו בימי שישי.
בשנת 2020 החלה לעבוד בערוץ "עכשיו 14".
הגישה את התוכניות "עכשיו כנסת", העוסקת בחדשות מהכנסת, ו"הערכת מצב".
משמשת כפרשנית פוליטית בערוץ, ומגישה את התוכנית "חמש עם יערה זרד".
בבחירות לכנסת העשרים ואחת לקחה פסק זמן מהתקשורת ושימשה דוברת במטה ההסברה של הליכוד.
בנובמבר 2019 נקראה למתן עדות במשטרה במסגרת פרשת החרמות הטלפונים הניידים של יועצי ראש הממשלה.
כבת ליוצאי עיראק, זרד פיתחה התעניינות בהיסטוריה של יהודי עיראק, בדגש על פרעות הפרהוד.
היא חוקרת את האירוע, מתעדת עדויות ובודקת את נכונות הרשומות ביד ושם.
בכל שנה בשבועות, היום בו מצוין הפרהוד, היא מעלה פוסט בנושא זה בפייסבוק ומנסה ליצור שיח ומודעות על מנת שהציבור יידע מה באמת קרה ליהודים בעיראק.
התנדבה במשך חמש שנים כחובשת במד"א במרחב ירקון וקרני שומרון.
זרד רווקה, ומתגוררת בכפר סבא.
משנת 2020 החלה להתקרב ליהדות ולשמור שבת ומצוות.
יערות הגשם והביצות הקולכיים (בגאורגית: კოლხეთის ტროპიკული ტყეები და ჭაობები) הם אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בגאורגיה שהוכרז בשנת 2021. אתר המורשת מורכב משבעה שטחים לאורך פרוזדור בן 80 קילומטרים מצפון לדרום לאורך החוף המזרחי של הים השחור.
באותו אזור שכנה בעבר ממלכת קולכיס הנחשבת ישות גאורגית מוקדמת, המקור לשם האתר.
בשטחים באתר יש מערכות אקולוגיות טיפוסיות לאקלים הממוזג-חמים והלח באופן קיצוני של האזור, וגובהם נע בין פני הים לגובה של 2,500 מטרים.
המאפיין מערכות אקולוגיות אלו הם יערות גשם נשירים וביצות מסוגים שונים: ממים עומדים דרך אדמה ספוגה במים (percolation bogs) ובוץ טובעני (mire).
יערות הגשם מכילים מגוון גדול של בעלי חיים וצמחים הכוללים מינים אנדמיים ורליקטיים, ששרדו את עידן הקרח של השלישון.
יערות הגשם והביצות הקולכיים הוכרזו כאתר מורשת עולמית סדרתי באזור הקווקז הכולל שבעה אזורים בשטח כולל של 312.53 קילומטרים רבועים המוקפים באזור חיץ בשטח כולל של 268.5 קילומטרים רבועים.
האתר משתרע לאורך פרוזדור בן 80 קילומטרים מצפון לדרום לאורך החוף המזרחי של הים השחור, בתחומי שלושה ממחוזות גאורגיה: אג'ריה, גוריה וסמגרלו וסוואנתי עילית.
אזור מספר 1 (קינטרישי-מטירלה) הוא האזור הגדול ביותר בין שבעת האזורים, וגבולו המזרחי מרוחק 27 קילומטרים מחוף הים.
רוב השטח הוא 23 חורשות וסבך ירוק-עד.
באתר יש נחלים, פלגים וצמחייה תת-אלפינית מעל לקו העצים.
החורשות כוללות 48 מיני עצים, 8 מיני מטפסים ו-64 מיני שיחים.
שאר ששת האזורים צמודים לחוף וגובהם נע מפני הים ועד 10 מטרים והם תערובת של ביצות ושל יערות.
הם אינם כוללים שטחים בים וכל המים בהם מתוקים.
בסך הכל נמנו באזורים אלו כ-1,100 צמחים וסקולריים, ושאינם וסקולריים, כולל 41 מינים בסכנת הכחדה, ו-500 מינים של בעלי חוליות: 67 מיני יונקים, 15 מיני זוחלים, 10 מיני דו-חיים, 55 מיני דגים, ו-327 מיני עופות, שמתוכם 123 מקננים באתר.
בסך הכל 33 מינים של בעלי חוליות הם אנדמיים.
בין היונקים הבולטים: דוב חום, זאב מצוי ושונר צפוני.
19 מינים מופיעים ברשימה האדומה של IUCN, כלומר הם מוגדרים על ידי ה-IUCN בסכנת הכחדה.
שישה מיני חדקן, שמהם ארבעה מתרבים באזור, מוגדרים בסכנת הכחדה חמורה, ובהם "חדקן קולכיס" (Acipenser colchicus) האנדמי.
היערות בישראל מכסים כשישה אחוזים משטחה.
רוב היערות בישראל הם יערות נטע אדם, לאחר שבמשך מאות שנים בוראו מרבית שטחי היער והחורש הטבעי בארץ ישראל לצורך פינוי שטחים לחקלאות ולמרעה, ולניצול עצי יער כחומר גלם לבניין והסקה.
היער הדרומי בישראל הוא יער הולנד שבאילת.
היערות ניטעו באופן שיטתי החל משנות ה-20 של המאה ה-20, בתחילה בעיקר על ידי שירות היערות של משרד החקלאות של ממשלת המנדט הבריטי, ומאוחר יותר, אחרי 1936, על ידי מחלקת היערות העצמאית שירשה אותו ויצרה שמורות יער סגורות.
השטח שהשלטון הבריטי ייער במשך שלושים שנה הגיע ל־54,000 דונם (בערך 0.2% מאדמות הארץ, או 0.5% משטחה שאינו מדברי).
קרן קיימת לישראל נטעה 12,880 דונם ובשטחים שהיו בבעלות פיק"א, ניטעו יערות על 6,500 דונם באותה התקופה.
אחד החוקים הראשונים שחוקקה ממשלת המנדט הייתה "פקודת היערות" משנת 1920, שתוקנה בשנת 1926. ההוראה האופרטיבית הראשונה בפקודה הכריזה כי כל היערות בארץ, פרט לאלה שבבעלות פרטית, יהיו נתונים להגנה, פיקוח וניהול של ממשלת המנדט.
בפקודה הוגדרו שלוש מטרות ליעור:
במסגרת פעולות הייעור של מחלקת היערות של ממשל המנדט, הובאו מינים שאינם אנדמים לארץ ישראל, דוגמת השיטה כחלחלה, מין שהובא לייצוב חולות החוף ולנטיעה באזורים שחונים למחצה (מאז החל להתפשט ברחבי הארץ.
כיום, המין נפוץ מאוד מצפון הארץ ועד צפון הנגב, ונחשב לאחד הצמחים הפולשים המזיקים ביותר בישראל) ולמעלה משבעים מינים שונים של אקליפטוס.
מחלקת הייעור הממשלתי שפעלה בתקופת המנדט הבריטי המשיך את פעילותה לאחר הקמת מדינת ישראל כיחידה במשרד החקלאות.
עיקר עיסוקה היה באכיפת פקודת היערות, בניהול שמורות היער ובנטיעות.
בשנת 1960, בוטל אגף הייעור במשרד החקלאות.
השטחים שבניהולו, חלק מן האנשים ששירתו בו ומרבית ציודו ונכסיו עברו למחלקת הייעור של קרן קיימת לישראל.
המיזוג היה מהלך מקדים לאמנה שנחתמה בין מדינת ישראל לקרן קיימת לישראל בשנת 1961, בה הועברה האחריות לייעור בכל מדינת ישראל לקרן.
בישראל, ההכרזה על שמורת יער מקבילה במובן מסוים להכרזה על שמורות טבע ומשמעותה אזורים שנקבעו על ידי שר החקלאות כשמורים ליער וכי לא ניתן לשנות את יעוד השטחים ולפתחם ללא אישור השר.
בישראל מוכרזים כיום כ-900 אלף דונם כשמורות יער מתוך כ־1.5 מיליון דונם יערות נטועים.
יערות קק"ל (קרן קיימת לישראל) הם שטחים מיוערים שניטעו על ידי הקרן הקיימת לישראל על אדמותיה כחלק ממפעל הייעור בארץ ישראל.
יערות קק"ל מתפרסים על פני כ-920,000 דונם, שבהם למעלה מ-240 מיליון עצים.
בשנת 1989, התרחשה שרפת יער נרחבת באזור הכרמל.
בשנת 1995, התרחשה השרפה בשער הגיא, סמוך למושב מסילת ציון, וכילתה קרוב ל-20,000 דונם של יער נטוע וחורש טבעי בהרי ירושלים ובפארק רבין.
בשנת 2010, התרחשה שרפת יער נרחבת באזור הכרמל.
בשנת 2016, אירע גל שריפות בישראל שבמהלכו טיפלה הרשות הארצית לכבאות והצלה ביותר מ־1,700 שרפות בשטחים פתוחים ובנויים באזורים שונים ברחבי ישראל.
השריפות כילו שטחים בגודל של כ-41 קמ"ר.
בשנת 2019, אירע גל שריפות בישראל נמשך מ-23 במאי ועד 25 במאי 2019. בתקופה זו טיפלה הרשות הארצית לכבאות והצלה ביותר מ-1,000 שרפות בשטחים פתוחים ובנויים באזורים שונים ברחבי ישראל.
בשנת 2021, התרחשה שרפת יער נרחבת באזור הרי ירושלים.
עקב השרפה פונו כאלפיים תושבים ונשרפו עד 11,000 דונם מיערות האזור.
בשנת 2023, פרצה מלחמת חרבות ברזל וגרמה לנזק סביבתי עצום.
כ-340 קמ"ר (340,000 דונם) של שמורות טבע, גנים לאומיים, יערות ושטחים פתוחים נשרפו, בניהם: יער יהודיה (כ-15.5 קמ"ר נשרפו), יער אודם (כ-10 קמ"ר נשרפו) יער ביריה, חרמון, הר מירון ורבים נוספים.
באפריל 2025 התרחש גל שריפות נוסף, שהחל בהרי ירושלים, והתפשט לגלבוע ולגליל.
פארק קנדה נשרף כליל וכ-20,000 דונם של יערות נפגעו.
מבין היונקים ניתן למצוא את אייל הכרמל, היחמור הפרסי, חזיר הבר, הצבי הארץ-ישראלי, הזאב ההודי, הצבוע המפוספס, השועל המצוי, התן הזהוב, הדרבן המצוי, נמנמן העצים, הקוצן המצוי, הקיפוד המצוי, שפן הסלע, הארנבת המצויה ועוד.
יערה רשף נהור (נולדה ב-26 ביולי 1981) היא מחזאית, במאית ושחקנית ישראלית.
מחזאית השנה לשנת 2020 על המחזה "איינשטיין" בפרס הבמה לילדים ונוער.
רשף נהור גדלה בבסיסי חיל האוויר יחד עם הוריה ושתי אחיותיה.
אביה שירת כנווט קרב, ואמה הייתה מורה.
בגיל 12 עברה עם משפחתה ליישוב מכבים-רעות ולמדה בתיכון מו"ר, במגמת תיאטרון וספרות.
בצבא שירתה כמורה חיילת בחברה להגנת הטבע, בבית ספר שדה גולן וחרמונים.
לאחר שירותה הצבאי התקבלה ללימודי משחק בית צבי.
בהמשך למדה לימודי תואר ראשון בסמינר הקיבוצים, בימוי והוראת תיאטרון.
במהלך לימודיה בשנה א' כתבה וביימה את ההצגה הראשונה שלה "האחות של נדב".
הצגה זו נכתבה בהשראת נפילתו של חבר ילדותה אמיר בן אריה קצין צנחנים שנהג בקרב בשכם.
בהמשך כתבתה וביימה עשרות הצגות לתיאטרון.
יצרה את הפודקסט המצליח לילדים "מרבד הסיפורים" בשיתוף תיאטרון חיפה.
כיום היא כותבת ומביימת לתיאטרון, מרצה ללימודי בימוי ותיאטרון למורים וסטודנטים, ומלמדת סדנאות כתיבה.
רשף נהור מתגוררת ביישוב רעות, נשואה ואם לשלוש בנות.
האחות של נדב - מחזה ובימוי, תיאטרון המדיטק 2011. זוכה ציון לשבח ועדת סל תרבות ארצי.
למונה ליזה יש שפם - מחזה, צוותא, בכורה בפסטיבל עכו, 2014. בימוי: יעל סלור.
הצרצר והנמלה - מחזה ובימוי, תיאטרון ארצי לילדים ונוער, 2015.
כפתור ופרח - מחזה ובימוי, תיאטרון ארצי לנוער, 2016.
הר של ספגטי - מחזה ובימוי, תיאטרון ארצי לילדים ולנוער, 2016.
הנשיקה הראשונה – עיבוד לבמה ובימוי, ע"פ שיריו של יורם טהרלב, תיאטרון הנפש 2016. זוכה פרס ההצגה הטובה ביותר לנוער, ופרס הבימוי בפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים חיפה 2016.
נשיקה בכיס - מחזה ובימוי, ע"פ שיריה של שלומית כהן-אסיף, המדיטק, 2017.
דרקון עפיפון - מחזה ובימוי, תיאטרון ארצי לנוער 2017. זוכה ציון לשבח ועדת סל תרבות ארצי.
קול הזה"ב שלי - מחזה ובימוי, תיאטרון ארצי לנוער, 2018.
מלך הטבע - מחזה ובימוי, תיאטרון המדיטק, 2018.
המתנה של ג'ק - מחזה, תיאטרון אורנה פורת, 2019 בימוי: רבקה וולמן.
הולכת ישר בספירלה - בימוי, כתיבה שלומית בכר.
איינשטיין - הילד שלא הפסיק לשאול - מחזה, תיאטרון המדיטק, 2019 בימוי: נועם שמואל.
זוכה פרס הצגת השנה 2020, פרס המחזה הטוב ביותר 2020 בטקס פרסי הבמה לילדים ונוער אסיטז' וציון לשבח ועדת סל תרבות ארצי.
העורלה/ ליל מטאורים - מחזות קצרים בפרויקט 14/48 צוותא, 2019.
גוליבר - מחזה ובימוי, תיאטרון המדיטק, 2020.
הרפתקה בחלל - מחזה, פסטיבל קצר, צוותא, 2021 בימוי: עומר בולנג'ר כהן.
לעוף- משחק, כתיבה ובימוי, תיאטרון הקרון 2022.
מהומה במוזיאון - מחזה, מרכז רבין, 2022 בימוי: גמא פריד, תיאטרון השעה.
אי הילדים - מחזה, תיאטרון המדיטק 2022 בימוי: נועם שמואל.
נוצה ברוח - מחזה ובימוי, תיאטרון תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, 2023.
הנסיך הקטן- מחזה ובימוי, תיאטרון נא לגעת, הצגה בשילוב שפת הסימנים, 2023
בשנת 2020 זכתה בפרס מחזאית השנה של פרס הבמה לילדים ונוער.
בשנת 2016 זכתה בפרס הבימוי הטוב ביותר על ההצגה "הנשיקה הראשונה" בפסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות לילדים ולנוער, ובפרס ההצגה הטובה ביותר לנוער.
בשנת 2008 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל smallbama על תפקידה בהצגה "צוצי" באוניברסיטת תל אביב.
יערה גולדמן (נולדה ב-26 באוגוסט 1993) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הקשרית בבנות יהודה מהליגה הלאומית.
החלה את דרכה בעונת 2005/06 בקבוצת הילדות של מכבי באר שבע, המועדון בו המשיכה בנערות ובעונת 2009/10 עלתה לקבוצה הבוגרת, איתה נעה בין הליגה הראשונה לשנייה.
בעונת 2019/20 עברה לשחק בבית"ר בנות מעלה אדומים, בליגה הלאומית.
עם פתיחת עונת 2020/21 חתמה בהפועל קטמון ירושלים, שקבוצת הבוגרות שלה הוקמה אז, ותוך שנתיים טיפסה עמה מהליגה הארצית לליגה הלאומית ולליגת העל, כשהיא משמשת כקפטנית משותפת של הקבוצה.
עם פתיחת עונת 2022/23 בליגת העל, גולדמן איבדה את מקומה הקבוע בהרכב, ומיעטה לשחק.
בדצמבר 2022 החלה לשחק בהרכב, אך לאחר שפתחה בשלושה משחקים ברצף, נפצעה וסיימה את העונה, עם קרע ברצועה הצולבת.
גולדמן פתחה את עונת 2023/24 במדי הפועל קטמון ירושלים, כאשר היא ממשיכה את ההתאוששות מהפציעה, אך כאשר עמדה לחזור לסגל הקבוצה התברר שתקלה ברישום מונעת את שיתופה, והיא הושאלה לקבוצת בנות יהודה מהליגה הלאומית.
בשנת 2009, בגיל 16, זומנה לראשונה לנבחרת ישראל עד גיל 17, ובמדיה השתתפה בשני משחקים בטורניר הנערות של משחקי המכביה השמונה-עשרה ובמשחק מול איסלנד במוקדמות יורו 2010 לנערות עד גיל 17. נכון ל-2023 היא לא השתתפה במשחקים נוספים בנבחרות ישראל.
יער שוקדה הוא יער קהילתי ב, שניטע על ידי קרן קיימת לישראל בשיתוף תושבי מושבי הסביבה שוקדה, כפר מימון וקיבוץ עלומים אשר ממוקמים סביבו.
עצי היער, ניטעו לראשונה בשנת 1957. היער נחנך באופן רשמי בסוכות תשע"ה.
יער שוקדה ממוקם במערב הנגב.
העצים ביער ניטעו בשנת 1957. בין העצים שניטעו מיני אקליפטוס, אורן וקזוארינה.
עצים אלו צומחים במישורי הלס ומתקיימים בתנאי האקלים באזור הנגב המערבי.
ייתכן ועצי אשל ניטעו בימי המנדט הבריטי וייתכן שניטעו לקראת שלהי התקופה העות'מאנית.
לקראת חודש פברואר פורחות כלניות ביער ויוצרות מרבדים אדומים נרחבים.
מבקרים רבים באים לחזות בכלניות במסגרת פסטיבל דרום אדום.
יישובי הסביבה המושבים שוקדה, כפר מימון וקיבוץ עלומים ממוקמים סביב היער.
ביער נחנכו חניונים ושבילי הליכה ואופניים.
בשנת 2018 שוגרו מרצועת עזה עפיפוני תבערה ובלוני תבערה אליהם מוצמד מטען חבלה וגרמו לשריפות ענק באזור בהן ביער שוקדה.
ח'רבת א-צפריה, הוא אתר ארכאולוגי קדום.
על פי הממצאים באזור ייתכן והתקיים באזור יישוב עוד מהתקופה הביזנטית ועד התקופה העות'מאנית.
בשנת 2014 ביצעה רשות העתיקות במימון קק"ל תוכנית שיקום של באר האנטיליה הסמוכה לחניון.
על פי הממצאים שהתגלו, הבאר נבנתה בתקופ שלטון העות'מאנים בארץ.
המים שנשאבו מהבאר זרמו באמה קצרה לבריכה הסמוכה, שבנוסף אליה נבנתה שוקת להשקיית עדרי הצאן בסביבה.
הבאר עברה שיפוץ בתקופת המנדט הבריטי.
יערה צח (נולדה ב-1984) היא אמנית רב־תחומית ישראלית.
צח הציגה תערוכת יחיד במוזיאון פתח תקווה ובגלריה רו-ארט בתל אביב, והשתתפה בתערוכות קבוצתיות במוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון אשדוד לאמנות, מוזיאון חיפה לאמנות ומוזיאון יאנקו דאדו בעין הוד.
בשנת 2022 זכתה בפרס אן וארי רוזנבלט לאמנות חזותית.
היא בוגרת תואר ראשון באמנות מטעם בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (2009) ותואר שני באמנויות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב-יפו (2011).
צח עוסקת במניפולציה של חפצים מן הנמצא (רדי מייד) וחומרים תעשייתיים, אותם היא מפרקת, מלחימה מחדש, משנה וטוענת בנוכחות גופנית.
אף על פי הטרנספורמציה שעובר האובייקט, עדיין ניתן להבחין בשרידיו המקוריים.
העבודות של צח מאכלסות מרחב לימינלי: הן תלת-ממדיות מכדי להיות מוגבלות למדיום הציור, אך דו-ממדיות מכדי להיות מסווגות כפיסול.
הן מתעלות מעל הבינאריות המגדרית, באמצעות השתלטת אלמנטים ויזואליים הקשורים באופן מסורתי לגבריות ונשיות, ומיזוגם.
צח יוצרת עולם שמקשר בין האובייקטים שהיא יוצרת לגוף האנושי, תוך שהיא משתמשת בזהותה שלה ובמערכת סמלים המיוחדת שלה.
בשנת 2016 הציגה צח את "לאור יום" בגלריה רו-ארט באוצרותה של לאה אביר.
בעבודותיה בתערוכה צח הקצינה את היחסים שבין אלימות ויופי, כמו גם את ההקשרים המגדריים והמיניים שהעבודות נושאות, ואת היחסים שבינן לבין גוף הצופה: צח הופכת את הגלריה לזירת אגרוף ומציגה שקי אגרוף פתוחים בצבעי יסוד, הנושאים שרשראות מתכת, וחגורות עור כהות בשתי וערב.
בשנת 2018 הציגה צח את "ספק בלתי סביר" במוזיאון פתח תקווה לאמנות באוצרותה של הדס מאור.
במרכז התערוכה צח הציבה מיצב מונוכרומטי המורכב ממספר עבודות, שכל אחת מהן היא גלגול או התפתחות אבולוציונית של האחרת.
המיצב כולל סדרה של אובייקטים ייחודיים ומינימליסטיים, המשלבים קביים, שוטי עור ושקיקים אמורפיים שקופים, מלאים בנוזל בלתי מזוהה בגוונים שונים.
בשנה זו צח הוציאה לראשונה את ספר האמן הראשון שלה "Lay Low" שפורסם ביוני באותה שנה.
הספר סוקר את עבודותיה לאורך תשע שנים, ומתמקד בגוף העבודות "ספק בלתי סביר" שהוצג במוזיאון פתח תקווה לעיל.
כריכתו הייחודית, החצי קשה והעשויה עור מרוקע מתקשרת עם האובייקטים המופיעים בו.
כל עותק נתפר בנפרד, בדומה לעבודות הטקסטיל של האמנית.
2009-2005 תואר ראשון, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2011-2009 תוכנית לתואר שני באמנויות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב-יפו
2009 פרס הצטיינות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2010 מלגה, תוכנית לתואר שני באמנויות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב
2011-2010, פרס הצטיינות, התוכנית לתואר שני, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב
2013 מלגה, קרן יהושוע רבינוביץ' לתרבות, תל אביב
2015 מלגה, קרן יהושוע רבינוביץ' לתרבות, תל אביב
2016 תוכנית שהות, ארטפורט, תל אביב
2022 פרס אן וארי רוזנבלט לאמנות חזותית
2020 - "בלאק פריידי", גלריה לאמנות גבעון, תל אביב, ישראל
2018 - "ספק בלתי סביר", מוזיאון פתח תקווה לאמנות, ישראל
2014 - "מניקור פדיקור", גלריה רו ארט, תל אביב
2014 - "אסונולוגיה", מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח-תקוה
2017 - "תנועת הפועלות", מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, קיבוץ אשדות יעקב מאוחד
2017 - "אין כמו בבית", מוזיאון ישראל, ירושלים
2017 - "נונפיניטו", ארטפורט, תל אביב
2018 - "No Place Like Home", מוזיאון אוסף ברארדו, ליסבון, פורטוגל
2019 - "בחזרה לארטפורט", ארטפורט, תל אביב
2020 - "מי תהום", הגלריה העירונית לאמנות עכשווית, רמת השרון
2021 - "משקל נגד", גבעון גלריה לאמנות, תל אביב
2023 - "קפיצת הדרך", מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח, קיבוץ הזורע
יערה זקס היא פוליטיקאית קנדית ממוצא ישראלי המכהנת כחברת בית הנבחרים של קנדה.
כיהנה כשרה עמיתה לבריאות הנפש ולמניעת התמכרויות וכן כשרה במשרד הבריאות בממשלתו של ג'סטין טרודו.
זקס היא הישראלית הראשונה שכיהנה כשרה בקנדה.
זקס נכנסה לפרלמנט כנציגת המפלגה הליברלית של קנדה לאחר שזכתה בבחירות ביניים פדרליות במחוז מרכז יורק ב-26 באוקטובר 2020, לאחר התפטרותו של הנציג הקודם.
עם השבעתה כחברה בבית הנבחרים של קנדה, עלה מספר חברות הפרלמנט בקנדה ל-100, והן מהוות 30% מחברי הפרלמנט.
זהו השיעור הגבוה ביותר של נשים בפרלמנט הקנדי מאז הווסדו.
בדצמבר 2021 מונתה זקס למזכירה פרלמנטרית של שר המשפחות, הילדים והפיתוח החברתי.
בפברואר 2022, כשדיברה בבית הנבחרים על אישור "חוק חירום" בתגובה למחאת "שיירת החירות", טענה זקס כי "צְפו֗ר צְפו֗ר" ("honk honk" באנגלית), ביטוי ששימש את תומכי השיירה בהתייחסות לצופרי המשאיות, מייצג "ראשי תיבות של הייל היטלר", טענה שנתמכת על ידי פעילת אנטיפה ו-Urban Dictionary.
ביולי 2023 מונתה לשרה לבריאות הנפש והתמכרויות ולשרה במשרד הבריאות.
בראיון לרשת ב' ב-2024 ציינה שהקשרים בין קנדה לישראל אינם דיפלומטיים בלבד, הם קשרי חברות ושותפות, ומאז השבעה באוקטובר 2023 יש פגישות קבועות עם השגריר הישראלי כדי לוודא שהתקשורת זורמת והצרכים מובנים.
כאשר נכנס מארק קרני לתפקיד כראש ממשלת קנדה לאחר התפטרות קודמו, הוא לא שיתף את זקס בקבינט והיא סיימה את תפקידה ב-14 במרץ 2025. בבחירות 2025 הפסידה את מושבה לרומן בבר, מועמד המפלגה השמרנית.
זקס מתחה ביקורת חריפה על מדיניות ממשלת נתניהו ביחסה לאזרחי ישראל הערבים ועל חוק הלאום, והביעה את החשש שהוא מוביל את ישראל להיות , וכן ביקרה את הרפורמה המשפטית בישראל.
למרות חילוקי הדעות בינה לבין ממשלת הליכוד, זקס הצהירה כי היא וכי היא מגנה את תנועת ה-BDS (חרם, הרחקה וסנקציות נגד ישראל), ומחשיבה אותה כאנטישמיות.
היא אינה רואה סתירה בין היות ישראל מדינה יהודית להיותה מדינה דמוקרטית המגינה על כל אזרחיה, יהודים כערבים, ומצטטת ממגילת העצמאות: .
זקס אינה רואה בערבים את אויבי מדינת ישראל אלא מאמינה כי האויבים הם חמאס וחזבאללה.
לזקס אזרחות כפולה, קנדית וישראלית.
משפחתה עלתה לישראל בשנות ה-30 של המאה העשרים.
היא נולדה בטורונטו לאב ישראלי ועלתה לישראל ב-1995 בגלל תחושת ציונות ותקווה לשלום.
זקס למדה לתואר ראשון באוניברסיטת מקגיל, ולאחר מכן השלימה את התואר השני ביחסים בינלאומיים ודיפלומטיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
חזרה לקנדה ב-2006. לפני שנכנסה לפוליטיקה, זקס הייתה הבעלים של סטודיו ליוגה במרכז יורק (בקצה הצפוני של טורונטו) והייתה המנהלת של Trauma Practice for Healthy Communities, ארגון צדקה המתמקד בבריאות הנפש.
זקס דוברת אנגלית, עברית וערבית.
נשואה לישראלי דתי ולהם שתי בנות הלומדות בבית ספר יהודי אורתודוקסי.
יערה גונר (נולדה ב-28 ביוני 1989) היא אדריכלית ומעצבת ישראלית המתגוררת בבריטניה.
גונר נולדה בהרצליה, בת יחידה לאם יחידנית.
אימה לאה גונר, הייתה בת קיבוץ גבת.
גונר למדה בתיכון היובל בהרצליה, ובשנים 2010–2015 למדה לתואר ראשון באדריכלות באוניברסיטת תל אביב, אותו סיימה בהצטיינות יתרה.
במהלך הלימודים לקחה גונר ב-2014 חלק בפרויקט קליניקה להתחדשות ביפו בהנחיית פרופ' אילה רונאל ואיתן מן.
ב-2015 הגיעה לגמר טקס פרסי האדריכלות ע"ש דוד עזריאלי, כשהגישה תוכנית לעיצוב מחדש של שכונת סילואן במזרח ירושלים.
עם סיום לימודיה הצטרפה גונר למשרד קימל אשכולות והובילה את הפרויקט לחידוש המרקם העירוני במתחם הקריה בתל אביב, שזכה לפרסים רבים.
כמו כן הייתה שותפה בצוות מטעם המשרד שזכה בתחרות לעיצוב מבנה המורשת של המערך ללוחמה אווירית בצומת טללים.
לאחר כשנה הצטרפה לצוות האדריכלים של משרד ברנוביץ-קרוננברג והובילה פרויקטים של מלונות ומסעדות יוקרה בישראל ובאירופה.
במקביל גם עיצבה בהתנדבות פרויקט עיצוב מחדש של מרכז גמילה בתל אביב.
ב-2018 הצטרפה לחברת הנדל"ן LabTech של איש העסקים טדי שגיא, בעקבות המלצה של מכר משותף, והייתה אחראית על הגדרת הקו העיצובי של היחידות השונות - חללי עבודה, יחידות דיור וחללים.
הפרויקט הראשון שלה בחברה היה עיצוב חמש הקומות של חלל LABS TLV במתחם שרונה בתל אביב.
סגנון העיצוב שלה נוטה להיות מונוכרומטי ומאופיין במינימליזם.
ב-2019 עברה ללונדון כדי לשמש כמעצבת ואדריכלית ראשית, ועמדה בראש פרויקט הדגל של החברה לעיצוב מחדש של שוק קמדן הלונדוני, אחרי ששגיא רכש את המתחם ב-2014 בעסקה בשווי 400 מיליון פאונד.
במסגרת הפרויקט הוסיפה גונר למתחם מוזיאונים אינטראקטיביים, גלריות תלת־ממדיות, חללי חוויות ייחודיים ומלונות.
ב-2021 עיצבה גונר בשיתוף משרד האדריכלים הבריטי הצ'ינסון ושות' את ויקטוריה האוס בשכונת בלומסברי, מבנה לשימור משנות ה-20 של המאה ה-20 שכולל שטח בנוי של 19,000 מ"ר.
באותה שנה נבחרה גונר לרשימת פורבס 30Under30.
יערה ענבר (נולדה ב-27 ביוני 1976) היא סופרת של ספרי עיון ופרוזה למבוגרים ושל ספרי ילדים ונוער.
בנוסף מלמדת כתבים יהודיים ומחשבת ישראל במסגרות שונות.
נולדה בירושלים לרבקה מרים וליחיאל שרשבסקי.
אמה היא משוררת, סופרת וציירת.
אביה הוא פסיכולוג קליני, שעמד בראש המערך השיקומי של בריאות הנפש בישראל.
סבה מצד אמה הוא הסופר לייב רוכמן.
סבה מצד אביה הוא המשפטן ושופט בית המשפט העליון פרופסור בנציון שרשבסקי.
בתיכון למדה בבית ספר פלך (סיימה ב-1994).
לאחר סיום לימודיה שירתּה שירות חובה כמש"קית ת"ש בבסיס גדנ"ע צלמון ששימש בזמן שירותה בסיס טירונות ואולפן של עולים חדשים.
בשנים 1996-2000 למדה לתואר הראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוג למחשבת ישראל ובחוג ללימודים כלליים.
במהלך הלימודים עשתה הפסקה בת שנה, בה למדה בבית הספר לתיאטרון חזותי.
בשנים 2000-2003 למדה לתואר שני בחוג למחשבת ישראל.
עבודת הגמר שלה עסקה בנושא "אברהם של ספר יצירה מול אברהם של ספר הבהיר" ונכתבה בהנחיית פרופ' יוסף דן.
בשנת 2004 החלה בלימודי תואר שלישי אך לא סיימה את התואר.
לאורך השנים היא עוסקת בכתיבת מאמרים, סיפורים וספרים.
במקביל לכתיבה, למדה ולימדה בבתי מדרש שונים: בית מדרש "חברותא", בית המדרש המתקדם של מכון שלום הרטמן, בית המדרש של מרכז "מעגלים", בית מדרש "כנה" במרכז שטיינזלץ, בית מדרש "הקול קורה" ובית מדרש "הקומה השנייה" בבית מורשה בירושלים.
בין השנים 2018-2025 לִמדה בבית הספר הלל חמ"ד הניסויי, ובשנת 2025 הצטרפה לצוות "נביעה" המוביל זרם חינוך חדש - חינוך יהודי ממלכתי קהילתי.
נשואה לגלעד ענבר, במאי, עורך, תסריטאי ומפיק סרטי קולנוע.
חלום של בין השמשות: עיון ודרישה בסיפורים תלמודיים, הוצאת ידיעות אחרונות, 2013. ספר עיון.
בקול ובלחש: סידור לילדי ישראל, הוצאת ידיעות אחרונות, 2014. סידור לילדים.
שביל של רגלים קטנות: מסיפורי ילדי ישראל במדבר, כנרת זמורה ביתן, 2017. ספר ילדים.
שנה אחת בכפר, הוצאת ידיעות ספרים, 2018. ספר ילדים.
רגע לנשום, הוצאת ידיעות ספרים, 2023. ספר נוער.
דלת אמות, הוצאת ידיעות ספרים, 2025. ספר פרוזה למבוגרים.
ענבר כתבה מאמרים וסיפורים שהתפרסמו במסגרות שונות ומגוונות.
יערה ענבר, "יורד ומסתכל בגאוה: לשאלת הגאוה בספרות יורדי המרכבה", בספר: שי ליוסף: קובץ מחקרים במדעי היהדות, ירושלים, האוניברסיטה העברית, תשס"ג.
ספר לרגל פרישתו של פרופ' יוסף דן.
יערה ענבר, גור אריה יהודה – השבת ה'גוּריוּת' לשיח הזהות, אקדמות, ל', פברואר 2015.
יערה ענבר, לחש מוסרך למו – הלחישה כנקודת השקה וכנקודת נשיקה, דימוי, 26, חורף תשס"ו.
יערה ענבר, "ובנית ביתך – זה מדרש" או: חוק כלים שלובים בבית המדרש, עמודים, גיליון פסח 2016.
מדרשים פרי עטה התפרסמו בשני הכרכים של הספר: תמר ביאלה ונחמה וינגרטן-מינץ (עורכות), דרשוני - מדרשי נשים, הוצאת ידיעות אחרונות, כרך א', 2009, כרך ב', 2018.
כתבות רבות באתר 929 - תנ"ך ביחד, המעלה לימוד פרק יומי בתנ"ך.
מאמרים שפורסמו ב"שבת" (מוסף מקור ראשון)
"צחוקה של בתי", שבת וירא, חשון תשס"ו.
"מכורים לראשוניות", שבת בהר בחוקותי, אייר תשס"ו.
"אסור למטה, מותר למעלה", שבת אחרי מות-קדשים, אייר תשס"ז.
" 'כפרה' עלינו ועל כל ישראל", שבת וילך, תשרי תשס"ט.
סיפורים משלה נכללים בספר: רות סירקיס (ליקטה), שבעת המינים: סיפורים, שירים, מתכונים, ספריית פיג'מה/ הוצאת ר.
סירקיס והוצאת ידיעות אחרונות, 2018.
"סיפור לימי מלחמה: הַזְּאֵב הַמְּעוֹפֵף", סיפור ילדים בעיתון "מקור ראשון".
סיפורים לילדים בעיתון הילדים "אותיות וילדים".
"הכנפיים של סבתא", סיפור ילדים בעיתון הילדים "אדם צעיר".
יערה שרעבי (נולדה ב-25 באוגוסט 2009) היא שחיינית אמנותית ישראלית.
שרעבי מתאמנת באגודת ע.ל.ה מזכרת בתיה.
בתחרות מסבב גביע העולם שהתקיימה בפריז שבצרפת במרץ זכתה במדליית ארד בתרגיל קבוצתי אקרובטי יחד עם אביב חיים, יוגב דגן, אלכסנדרה לרמן, איה מזור, ליאור מקמל, שיה שר שלום נחמד ואלה שטיינר בתוצאה של 164.1551 נקודות.
בנוסף, סיימה במקום חמישי בתרגיל קבוצתי טכני יחד עם מריה דיאצ'נקו, יוגב דגן, אלכסנדרה לרמן, ליה מקמל, איה מזור, ליאור מקמל ושיה שר שלום נחמד בתוצאה של 215.9117 נקודות.
באליפות אירופה שנערכה בפונשל שבפורטוגל ביוני זכתה במדליית ארד בתרגיל קבוצתי חופשי יחד עם יוגב דגן, קתרין קונין, אלכסנדרה לרמן, נוגה לוי, ליאור מקמל, איה מזור ושיה שר שלום נחמד בתוצאה של 223.7710 נקודות.
יערה אורן (נולדה בשנת 1982) היא אמנית ישראלית העוסקת בציור, רישום, קרמיקה ואמצעים משולבים.
יצירתה מאופיינת בשפה ציורית מופשטת המדגישה את היחסים בין ערכים ציוריים וחומריים לבין דימויים.
אורן נולדה ברמת השרון בשנת 1982. בין השנים 2005–2009 למדה במדרשה לאמנות, מכללת בית ברל, שם השלימה תואר ראשון באמנות (B.Ed.F.A).
כבר בתקופת לימודיה זכתה במלגת מצוינות בעשייה אמנותית של המדרשה, והציגה בתערוכות קבוצתיות ובפרויקטים עצמאיים.
מאז זכתה בפרסים נוספים והציגה תערוכות יחיד בגלריות שונות.
עבודותיה הוצגו במוסדות אמנות רבים, במוזיאונים וגלריות בישראל ובעולם, והיא מלמדת ומרצה בתחומי הציור והאמנות.
הסטודיו של יערה אורן נמצא בתל אביב.
עבודתה של אורן נעה בין ציור, רישום וקרמיקה, תוך עיסוק מתמשך במפגש שבין הציור המופשט לבין הדימוי המצוי או המדומיין.
במשך השנים יצרה אורן גוף עבודה עשיר החושף עניין מתמיד במקומו של הציור בעידן העכשווי, תוך דיאלוג עם חוויות אינטימיות, עם המרחב העירוני ועם התרבות הישראלית והאוניברסלית.
על סגנונה האמנותי כתב האוצר רון ברטוש במסגרת תערוכתה במוזיאון הנגב לאמנות כי "על אף אופייה המופשט מאוד, היצירה של אורן מוותרת על המנדט האוטונומי של ההפשטה וכורכת את עצמה עם העולם שמחוץ לה.
לאורך פרקי יצירתה השונים, בוחרת אורן פעם אחר פעם לתקף את הקשר שבין המסמן (הציור) לבין המסומן (העולם), לא כדי לתאר או לייצג אלא כדי לשאת באמצעות המסמנים המפורשים את המסומנים הסבוכים.
במילים אחרות: כמו סוס טרויאני או תרופה בטעם תות, הציור של אורן משתמש בקרבה שמייצר דימוי מזוהה וכן בצבע העשיר והמפתה כדי להוביל על גבם מטענים נוספים, שאינם מסתכמים בייצוג או בתיאור – מסומנים מורכבים".
בראיון לעיתון הארץ אמרה אורן שתוך כדי עבודה על ציור היא שמה לב לכך שהדברים נזילים מכפי שחשבה תחילה.
"הדברים משתנים כל הזמן תוך כדי העבודה, אבל לרוב נותרים גם שרידים לשלבים המוקדמים יותר של הציור".
2005–2009 – תואר ראשון באמנות, המדרשה לאמנות, מכללת בית ברל
2021 – מלגת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב
2018 – פרס ע"ש אסנת מוזס לאמנים צעירים
2009 – מלגת מצוינות בעשייה אמנותית, המדרשה לאמנות, מכללת בית ברל
2025 – יערה אורן: שמיכת טלאים, מוזיאון הנגב לאמנות, באר־שבע.
2024 – משאלות הגיוניות, גלריה מאיה, תל אביב.
(אוצרת: סמדר שינדלר), גלריית מרכז ההנצחה, קריית טבעון (אוצרת: מיכל שכנאי)
2022 – שמות וציורים נוספים, טרקלין האמנות בבית עלמא, תל אביב.
2021 – ביחד עם השמש, גלריה מאיה, תל אביב.
2018 – תריס, בית האמנים בירושלים.
2016 – קיר גינה, גלריה רוזנבך קונטמפוררי, ירושלים
2014 – אקזוטיקה פארק, גלריה קיבוץ ראש הנקרה.
(אוצרים: אסיה דובלין ויורי כץ)
2012 – תרגול, גלריה אלפרד, תל אביב
2019 – בעיית הסוכן הנוסע, תערוכה זוגית עם עדן בנט, גלריה עינגע, תל אביב
2011 – רות שלוס ויערה אורן, גלריה תירוש, הרצליה.
2024 – השלם וחלקיו, גלריה קרן בר גיל, רמת השרון.
2020 – הביאנלה לאמנויות ולעיצוב, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
(אוצרים: אנריאטה אליעזר ברונר ויובל סער)
2019 – לשמור מרחק: על אינטימיות בציור עכשיו, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2018 – שחור, מוזיאון ראלי, קיסריה.
(אוצרים: סמדר שינדלר ובעז נוי)
2016 – מחברות פתוחות #2, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
2015 – מודרניזם, גלריה רוזנבך קונטמפוררי, ירושלים.
2014 – צבע טרי – המהדורה המיוחדת, מגדל שלום מאיר, תל אביב.
(אוצרות: יפעת גוריון ורז שפירא)
2010–2011 – Regeneration2 – Tomorrow's Photographers Today, תערוכה בינלאומית נודדת, מוזיאון האליזה, לוזאן; ארל, צרפת; מיאמי, טורונטו ועוד.
אוסף מוזיאון אליזה , לוזאן, שווייץ
אוסף בית ההספר לאמנות ע"ש מיכאליס , אוניברסיטת קייפטאון, דרום אפריקה
תל אביב: גלריה מאיה, 2021
תל אביב: גלריה אלפרד, 2012
יערה זקס (נולדה ב-27 באפריל 1986) היא יזמית ואוצרת אמנות ישראלית.
מתמחה ב"תערוכות פופ אפ" המתקיימות לזמן קצר, החל ממספר ימים ועד כמה חודשים.
זקס היא אוצרת, יזמית אמנות ומפיקה של תערוכות אמנות אימרסיביות ו-site-specific.
בגיל 20 הקימה בוטיק אופנה בגן החשמל עם קרן מולד בתל אביב, ובהמשך יזמה יחד עם יונתן טרוים שוק למעצבים תעשייתיים ולמעצבי פנים.
בתקופה זו הייתה שותפה להקמת אחד מאתרי הסחר האלקטרוני הראשונים בישראל, לאקי פיפל.
זקס למדה תקשורת חזותית בבית הספר מנשר לאמנות במשך כשנתיים, ניהלה עסק בלונדון, והייתה מעורבת בניהול הלייבל של המוזיקאי אסף אבידן.
לאחר שהות באירופה, שבה נחשפה לתרבות הפופ-אפ ואמנות הרחוב, יזמה את Pop-Up Museum TLV, תערוכת אמנות אימרסיבית שנערכה בבנייני מגורים שעמדו לפני הריסה בתל אביב, בשיתוף חברת הנדל"ן אנשי העיר ונוי שי.
בהמשך יזמה, אצרה והפיקה את Imperial Hotel Wonderland, תערוכה אימרסיבית רחבת היקף בתוך מלון אימפריאל בתל אביב, בשיתוף קבוצת אימפריאל.
את התערוכות Work Off Art ואת The Spark יזמה, אצרה והפיקה באופן עצמאי במפעל טרה הישן ברחוב יגאל אלון בתל אביב.
עבודתה מתאפיינת ביזמות עצמאית ובהובלה מלאה של התהליך האמנותי וההפקתי, תוך מתן במה ליוצרים צעירים ורב-תחומיים.
במהלך פעילותה הגיעו לתערוכות שיזמה, אצרה והפיקה למעלה מ-500,000 מבקרים, והציגו בהן יותר מ-650 אמנים מתחומי האמנות, העיצוב והמדיה השונים.
זקס נחשבת לחלוצה בישראל בפיתוח מודל של תערוכות אמנות אימרסיביות ו-site-specific במבנים קיימים שאינם מוסדות אמנות מסורתיים, ובהם בנייני מגורים, מלון ומפעל תעשייתי, והפיכת מבנים זמניים לפלטפורמות תרבותיות רחבות-היקף הפתוחות לקהל הרחב
ב-2025 נבחרה זקס לרשימת הנשים המובילות של כלכליסט, כהכרה על תרומתה המתמשכת לתחום האמנות והתרבות בישראל ועל פיתוח מודלים חדשניים של תערוכות אמנות אימרסיביות ו-site-specific במרחב העירוני.
2019 – Pop-Up Museum TLV, בניין מגורים בן 15 דירות, רחוב קליי, תל אביב
2020 – Pop-Up Museum TLV, בניין מגורים, רחוב כצנלסון, תל אביב
2022 – Pop-Up Museum TLV, בניין מגורים, רחוב פנקס, תל אביב
2024 – WORK OFF ART, המפעל הישן של טרה, רחוב יגאל אלון, תל אביב
2025 – THE SPARK, המפעל הישן של טרה, רחוב יגאל אלון, תל אביב
יערה שאוליאן (נולדה ב-4 בדצמבר 1991) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
השתתפה בעונה השלישית של תוכנית הטלוויזיה "The Voice ישראל".
היא החלה את הכשרתה המוזיקלית בגיל שש בלימודי כינור אצל המורה אברם קופלוב.
למדה במגמת המוזיקה בתיכון אלון לאומניות ברמת השרון.
במסגרת לימודי המוזיקה שלה היא בחרה להתמקד בעיקר במוזיקה קלאסית ובמוזיקת ג'אז.
בהמשך דרכה למדה בבית הספר למוזיקה רימון, אך בחרה לפרוש מהלימודים בטרם סיומם כדי לגבש את זהותה האמנותית באופן עצמאי.
במקביל לעיסוקה המוזיקלי פנתה שאוליאן לאפיק אקדמי ולמדה בחוג ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב.
במסגרת לימודיה התמחה בשפה הפרסית ובשירה פרסית ספרותית, מהלך שהשפיע רבות על יצירתה המאוחרת.
בשנת 2014 כשהייתה בת 23, השתתפה שאוליאן בעונה השלישית של תוכנית המציאות The Voice ישראל.
בשלב "האודישן העיוור" זכתה להערכת השופטים ובחרה להצטרף לנבחרת של אביב גפן.
לאחר סיום התוכנית, החלה בשיתוף פעולה מקצועי עם המפיק המוזיקלי לני בן בשט.
מפגש זה סימן תפנית בסגנונה המוזיקלי; בהשפעתו של בן בשט, החלה שאוליאן לחקור את שורשיה המשפחתיים ואת המוזיקה הפרסית הקלאסית, תחום שבעבר נמנעה מעיסוק בו.
תהליך החיפוש אחר השורשים והשילוב בין התרבויות הוביל להוצאת המיני-אלבום הראשון שלה.
שיתפה פעולה עם הלהקה סבבה 5 בשיר "חלומות על אהבה" שקיבל הדים בינלאומיים והושמע בין היתר בתחנת הרדיו BBC6 ובתכניות נוספות ברחבי העולם.
אלבום ראשון – יערה שאוליאן
אלבום הבכורה שלה הופק מוזיקלית בידי לני בן בשט, בפורמט מיני אלבום הכולל 6 קטעים.
ב-4 במרץ 2025 שאוליאן הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "זהר", שהופק מוזיקלית על ידי תמיר מוסקט.
האלבום מאופיין בסגנון פיוז'ן, המשלב אלמנטים של מוזיקה אלקטרונית עם השפעות מהמוזיקה הפרסית.
היצירה באלבום זה מאופיינת במיזוג בין אלמנטים של מוזיקה פרסית מסורתית לבין מוזיקה ישראלית עכשווית, תוך דגש על זהותה כיוצרת במרחב המזרח-תיכוני.
השימוש בפרסיות נעשה כתבלין, ביחד עם השפעות נוספות מעולמות הג'אז, רית'ם אנד בלוז, מוזיקה אלקטרונית, רגאטון ועוד.
שאוליאן הלחינה וכתבה את 8 שירי האלבום.
מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה יונתן ובתה.
יַפְאוֹרָה-תבורי בע"מ היא חברה העוסקת בייצור ובשיווק של משקאות קלים בישראל.
היא החברה השנייה בגודלה בישראל למשקאות קלים, ומשמשת גם כחברת הפצה של שני מותגי המים המינרליים המובילים בישראל מי עדן ועין גדי מים מינרליים.
חברת יפ-אורה נוסדה ברחובות ב-1930 כמפעל לייצור מיץ תפוזים.
באוגוסט 1935 נכנסו חמשת הקואופרטיבים הגדולים של מגדלי תפוזים ביישוב היהודי לשותפות עם המפעל, שהוגדל כדי שיוכל לעבד יותר מ-90,000 ארגזים בשנה.
הקואופרטיב, שהשתמש במותג של פירות הדר מארץ ישראל, תפוזי ג'אפה (Jaffa Oranges), נקרא Jaffa Orange Products Company – ובקיצור Jaf-Ora, יפ-אורה.
בבניין היקב ייצרה החברה את "מיץ פז" - מיץ תפוזים שנסחט משטחי הפרדסים ששכנו באזור באמצעות 20 מסחטות ידניות.
בשנת 1969 החלה יפאורה לייצור ולשווק בישראל בזיכיון משקאות קלים תחת מותג המשקאות הבינלאומי "שוופס".
בשנת 1987 שקלה "שוופס" לא לחדש את הזיכיון, עקב לחץ של החרם הערבי, אך לבסוף הסכימה לחדש אותו.
בפברואר 2007 רכשה יפאורה-תבורי את זכויות המותג "שוופס" בישראל ובשטחי הרשות הפלסטינית מקבוצת "קדבורי שוופס" העולמית, תמורת 9 מיליון שקל.
במסגרת ההסכם רכשה החברה גם את השם וגם את ידע המותג, במקום לפעול תחת הסכם זיכיון.
המשמעות של הרכישה היא שמאז יפאורה-תבורי רשאית לפתח מגוון מוצרים בלעדיים ולשווקם תחת שם המותג שוופס בישראל, ללא תלות בחברה העולמית.
בשנת 1936 הקימו יששכר טָבּוֹריסקי ובנו יעקב תבורי מפעל בפרדס חנה.
בתחילת דרכו ייצר המפעל מתקני "סיפון" של מי סודה, ומשקאות קלים בהיקף של 500–800 בקבוקים ליום שנמכרו ליהודי וערביי הסביבה.
במלחמת העולם השנייה התרחב מאוד היקף הייצור במפעל שעלה ל-5000 בקבוקים לשעה שסופקו בעיקר לצבא הבריטי.
בשנים 1947–1949 זוהה המפעל כ"בית חרושת למים מינרליים".
לאחר קום המדינה, הפכה חברת "תבורי" לספקית המובילה של השק"ם.
בשנת 1954 החל תבורי לייצר בשותפות עם משה בורנשטיין את המשקה טמפו.
ב-1957 פורקה השותפות עם בורנשטיין ותבורי השיק את המשקה המתחרה קריסטל.
בשנת 1960 הונחה אבן הפינה למפעל שני של תבורי שמוקם בבאר שבע ובשנת 1964 הוקם מפעל שלישי, בבת ים.
בשנת 1964 השיקה החברה את מותג מים המינרליים "פונטנה" שהיה המשקה ה-18 בסדרת המוצרים של החברה.
בהמשך ייצרה "תבורי" גם את המותגים "טרופי", "טרופית" ו"ספרינג".
בשנת 1990, בעקבות חובות כבדים של תבורי, הוקמה חברה חדשה בשם יפאורה-תבורי, שהייתה 60% בבעלות יפאורה ו-40% בבעלות תבורי.
החברה סגרה את המפעל של תבורי בפרדס חנה והתמקדה בייצור ברחובות ובת ים.
בשנת 2025 הטילה רשות התחרות על החברה עיצום כספי של כ-12 מיליון ש"ח, עקב הפרה של חוק קידום התחרות בענפי המזון והפארם.
החברה מייצרת את המשקאות הבאים:
תפוזינה: המשקה מיוצר משנת 1994 ומתאפיין במספר טעמים ובהם: תות-בננה, אשכולית, לימונים, תות-תפוז, ענבים ותפוזים.
בנוסף, למוצר שלושה טעמי דיאט: תפוזים, אשכוליות ולימונים.
המשקה מכיל חתיכות פרי טבעי.
בהשקת המשקה, הוא שווק כחלק מסדרת "ספרינג", אך סרטי הפרסומת שהופקו עבורו זכו להצלחה גדולה והביאו את המותג לנתוני מכירות חזקים, מה שהוביל בהמשך להחלטה לשווק את סדרת משקאות "תפוזינה" כמותג נפרד.
בנוסף, לכל משקה וטעם הוצמד אחת מהאותיות הלטיניות: Z = תפוזינה, L = לימונינה, E = אשקולינה ו-G = ענבינה, אך במסגרת מיתוג מחדש לסדרת תפוזינה ב-2003 אוחדו כל הטעמים תחת המותג תפוזינה, וכיום מופיעה האות Z על כל הטעמים.
ב-2025 הופחתה בכמחצית כמות הסוכר במשקאות המותג עתירי הסוכר, מכ-9 גרם סוכר לכ-4.5 גרם ל-100 מ"ל משקה.
ספרינג: סדרת משקאות קלים שהושקה בשנת 1986. למשקה מספר גרסאות, ביניהן: תפוזים, מנגו, אפרסק, פירות-טרופיים, אננס-מלון, אגס-סברס-קיווי, תמציות פטל-דובדבנים-חמוציות, אשכולית-אננס, אגסים, עגבניות, משמש, תות-פירות-יער, פסיפלורה-בננה, תפוחים ותות-בננה.
המשקה נמכר בקרטונים ובבקבוקי פלסטיק (1.5 ליטר).
כמו כן, משווקת החברה את "ספרינג-שייקר" – משקה פירות על בסיס חלב סויה.
שוופס: המשקה הגיע לארץ בשנת 1967, והיה המותג הבינלאומי הראשון שהצליח להיכנס לשוק הישראלי.
למשקה מספר טעמים ובהם: ביטר-לימון, ג'ינג'ר אייל, טוניק ואשכולית.
קריסטל: סדרת משקאות בטעמים שונים.
"Fruit Water" - סדרת משקאות מים בטעמים.
עד 2002 ייצרה החברה את המשקה טרופית.
חברת עין גדי מים מינרליים לייצור מים מינרליים נמצאת בבעלות משותפת של חברת יפאורה-תבורי וקיבוץ עין גדי.
חברת יפאורה-תבורי בע"מ נמצאת בבעלות מלאה של חברת יפ-אורה בע"מ, הנמצאת בבעלות קרור אחזקות בע"מ (כ-70%) וכלל תעשיות בע"מ.
במרץ 2015 הוסכם שתשלובת תבורי בע"מ, שבידיה היו 15% ממניות יפאורה-תבורי בע"מ, תמכור מניות אלה ליפ-אורה בע"מ.
העסקה משקפת ליפאורה-תבורי שווי של כ-800 מיליון ש"ח.
יפה גבאי (נולדה ב-4 באוגוסט 1955) היא שחקנית, מדבבת ובמאית דיבוב ישראלית.
מבכירי המדבבים בישראל; בין היתר דיבבה גבאי את הדמויות המונפשות מרקו, בינבה, פומיקי, עליסה בארץ הפלאות ודני שובבני.
נולדה במושב פעמי תש"ז למשפחה יוצאת כורדיסטן, דור שלישי למייסדי המושב.
בהיותה בת שבע עברה עם משפחתה לגור בשכונת הרכבת בלוד.
כבר מגיל צעיר רצתה להיות שחקנית.
את לימודיה בסטודיו למשחק ניסן נתיב החלה במקרה, לאחר שהצטרפה לידיד לאודישן במהלכו התגלתה על ידי ניסן נתיב, אשר על מנת לאפשר את לימודיה העניק לה מלגת לימודים בבית הספר.
בהמשך, עברה גם קורס קריינים ב"קול ישראל" והשתתפה בתסכיתים שהוקלטו ושודרו בקול ישראל.
בשנת 1975 היא הופיעה בשניים מפרקי הסדרה "גם אנו שופטים", בטלוויזיה הלימודית.
בשנת 1983 בחרה בה במאית הדיבוב הבכירה שפרירה זכאי לדבב את קולו של מרקו מהסדרה "הלב" ובהמשך הן שיתפו פעולה בעוד סדרות כמו "עליסה בארץ הפלאות" (עליסה), "פומיקי" (פומיקי), "ניצנץ מארץ החלומות" (ניצנץ) ו"דובוני אכפת לי".
בנוסף יפה דיבבה בסדרות "דני שובבני" (דני), "היי!
בינבה" (בינבה), "קופידו" (קופידו), "קוסמים קטנים" (דוראל), "ג'ימבו" (ג'ימבו), "באי הקסום" (תני).
יפה גבאי ביימה ושיחקה (גם כיום) במספר רב של הצגות תיאטרון לילדים, בהן: "האריה והעכבר – השועל והעורב", "מפלצת מותק", "הלב", "סימבה", "דובי לא לא", "טרופותי", "רציתי שתדע" שירי עוזי חיטמן.
כיום יפה גבאי מנהלת תיאטרון ילדים ומנחה קורס דיבוב באולפני ביאליק בת"א,
היא גם מביימת סדרות, סרטים מצוירים ומשחקי מחשב וכמו כן משתתפת במפגשים בנושא דיבוב.
בין הסדרות שביימה: "פוקימון", "בובספוג מכנסמרובע", "סוניק X", "קפטן פלמינגו", "סופר פיג", "סופרמן", "רובוקופ", "מרווין הסוס המרקד", "הברווזון המכוער", "וולטר מלון" ועוד.
סרטי קולנוע: "מפצח האגוזים", "מקס בעולם המים", "קואלה קיד", "הרוח הקטנה", "אלמ"ו, "פרדי שיגועים" ועוד.
גבאי שיחקה גם בתור אלכסנדרה מגדת העתידות בכמה פרקים בעונה השנייה והשלישית בסדרה "השמיניה", בה כיכבה בתה.
גבאי גרושה ואם לארבעה ילדים, בהם השחקניות והמדבבות דון לני-גבאי וטומיקה לני-גבאי.
תוכניתתפקידערוץ טלוויזיה/אפליקציההלבמרקו רוסי/מרקו רוסוהטלוויזיה החינוכית הישראלית/ערוץ הילדים/ערוץ ג'וניור/יוטיוב/טלגרםעליזה בארץ הפלאותעליזה קינגסליהערוץ הראשון/הטלוויזיה החינוכית/ערוץ הילדים/ערוץ ג'וניור/יוטיוב/טלגרםהיי!
בינבהבינבההטלוויזיה החינוכית הישראלית/ערוץ ג'וניור/יוטיוב/טלגרםסימבה מלך הג'ונגלסימבה הצעירערוץ הילדים/יוטיוב/טלגרםדני שובבנידני תומרהערוץ הראשון/הטלוויזיה החינוכית/ערוץ ג'טיקס/ערוץ פוקס קידס/ערוץ הילדים/ערוץ ג'וניור/יוטיוב/טלגרםסוניק Xמיילס פרואוור/אלהערוץ ג'טיקס/ערוץ פוקס קידס/ערוץ הילדים/ערוץ 10/ערוץ ג'וניור/טלגרםפומיקיפומיקיהערוץ הראשון/הטלוויזיה החינוכית/ערוץ הילדים/ערוץ ג'וניור
יערנות היא האמנות, המדע, ותחום הידע המעשי של ניהול יערות ומטעי עצים, וכן משאבי טבע הנלווים אליהם.
יערנות מודרנית עוסקת בדרך כלל בשיפור היערות כמקור לעץ כחומר גלם למוצרי עץ, משכן לבעלי חיים, מטהר מים טבעי, מקום בילוי לשעות הפנאי, גורם בעיצוב הסביבה, מקור תעסוקה ואמצעי להפחתת כמות הפחמן דו-חמצני באטמוספירה.
היער כמערכת אקולוגית הוכר כאחד המרכיבים החשובים ביותר בביוספירה ויערנות זכתה להכרה כתחום מדעי בעל ערך, כאמנות יישומית וכטכנולוגיה.
יערנים עשויים להיות מועסקים על ידי תעשיית העץ, סוכנויות ממשלתיות, ארגוני שימור ואיכות הסביבה, רשויות גנים לאומיים, התארגנויות אזרחיות, או בעלי קרקעות פרטיים.
יערנים העובדים בשירות תעשיית העץ נוטלים חלק בנטיעת מטעי עצים, כריתת עצים לצורך עיבודם וחידוש יערות שנכרתו.
יערנים אחרים עשויים לשאת במטלות מגוונות.
לדוגמה, יערנים עירוניים פועלים בתחום העירוני כדי לשמור ולהגדיל את מספר העצים בתחום העיר, בהתאם לצרכיה.
יש יערנים העובדים במשתלות עצים המטפחות ומגדלות עצים החל משלב הנבטת הזרע ועד לנטיעת השתיל ביער.
יש יערנים העוסקים בגנטיקה של עצי יער, או בהנדסת יערות.
מקצוע היערנות גדל והתרחב מאוד וכולל עתה מגוון גדול של עיסוקים, יערנים מקצועיים בארצות מפותחות הם בדרך כלל בעלי תואר ראשון וחלקם אף בעלי תואר שלישי בתחום עבודתם.
יערנים מקצועיים מפתחים ומיישמים "תוכניות לניהול יער".
תוכניות אלה מבוססות על מאגרי העצים ומראות את מבנהו הטופוגרפי של האזור המנוהל ואת תפוצת העצים בו (על מיניהם) וכן תכסית צמחים אחרת.
התוכניות כוללות אף דרכים, ערוצי ניקוז מים, קרבה ליישובי אדם, תנאים הידרולוגיים, תיאור סוגי הקרקע וגורמי סיכון אקולוגיים.
לבסוף, תוכנית ניהול היער כוללת אף את השימוש המתוכנן לקרקע ולוחות זמנים ליישום.
תחום היערנות שוקד על פיתוח תוכניות לנטיעת עצים לצורכי כריתה תעשייתית ולשיקום היער לאחר כריתתו, זאת בהתאם למטרות בעל הקרקע.
קיימת נטייה גוברת והולכת בעולם להביא בחשבון בשיקולי התכנון אף גופים אחרים, לא רק בעלי הקרקע (כך לדוגמה, קהילות היושבות בפאתי היער, או תושבים הגרים בלב יערות).
במדינות רבות בעולם קיימת חקיקה המגבילה ומסדירה את אופן השימוש ביערות ואף שיקולים אלה מתבטאים בתוכניות הייעור.
יערנות מסורתית התמקדה בעיקר בניצול משאבי היער כחומר גלם לתעשיית העץ, הנייר, הפקת עץ כדלק ותעשיות נוספות.
בגישה זו איכות העץ וכמותו, וכן הרווח שניתן להפיק ממנו, שימשו כשיקולים מרכזיים בקבלת החלטות.
חלק מעבודת היערנות היא בנטיעת עצים, לאחר כריתת היער או הריסתו בידי כוחות הטבע (שריפות, מחלות, ועוד).
על כן חלק בלתי נפרד מגוף הידע ביערנות כולל טיפול בעשבים, דישון וכן שיטות נטיעה שונות ודילול עצים.
יערנים אף מודדים באופן קבוע את קצב גידול העצים ביער ועשויים ליטול חלק בתוכניות לשימור אוכלוסיית בעלי החיים ביער.
התמודדות עם סכנות טבעיות לבריאות היער, כגון מניעת שריפות, זיהוי מחלות יער והדברתן, אף הוא מהווה חלק ממקצוע היערנות.
בשנים האחרונות קיימת נטייה גוברת והולכת במקצוע היערנות לתת לטבע לעשות את שלו ויש הגורסים כי אין להילחם בתופעות טבעיות המסכנות את היער וכי הן חלק ממעגל חייו של יער טבעי.
בית הספר הראשון ליערנות נוסד על ידי ג'ורג' הרטיג בעיר דילנבורג בגרמניה בשנת 1787, אף שמקצוע היערנות נלמד כבר בתקופות קודמות במרכז אירופה.
בית הספר הראשון ליערנות בצפון אמריקה נוסד על ידי ג'ורג' ו.
ואנדרבילט השני (George Washington Vanderbilt II), בשטח אחוזת בילטמור, אותה הקים ואנדרבילט סמוך לעיר אשוויל בקרוליינה הצפונית, בשלהי המאה ה-19, זאת לאחר שחזה בהרס שנגרם ליערות האזור על ידי תעשיית העץ.
שטחי אחוזת בילטמור, מכוסים כמעט לגמרי ביער שניטע וגודל על ידי יערנים, החל משנת 1895. בית ספר נוסף ליערנות נוסד בקולג' מדינת ניו יורק באוניברסיטת קורנל בשנת 1898, ובית ספר שלישי נפתח ב-1900 במסגרת אוניברסיטת ייל, בתרומת גיפורד פינצ'ו ואביו ג'יימס.
גיפורד פינצ'ו שלמד יערנות בצרפת היה אחר כך למנהל הראשון של שירות היערות של ארצות הברית.
היערנים הראשונים בארצות הברית, במאה ה-19, סיימו את הכשרתם המקצועית בבתי ספר בצרפת ובגרמניה.
תוכנית ההכשרה המקצועית ליערן בתחילת המאה ה-21 כוללת לימודים בביולוגיה, בוטניקה, גנטיקה, מדעי הקרקע, קלימטולוגיה, הידרולוגיה, כלכלה וניהול יערות.
כמו כן תוכניות הלימוד ביערנות כוללות לעיתים אף לימודי במושגי יסוד בסוציולוגיה ובמדע המדינה.
בתחילת המאה ה-21 נפתחה לראשונה בישראל תוכנית בלימודי יערנות באוניברסיטה העברית.
יפאת (ኢፋት) הייתה סולטנות במערבה של שאווה ומאוחר יותר מחוז אתיופי בתוך האימפריה האתיופית.
על פי ההיסטוריון צ'יהאב אל אמארי, ממלכת יפאט שכנה לחוף ים סוף.
אורכה היה כ-20 ימי הליכה ורוחבה כ-15. מספר חייליה עמד על כ-15,000 פרשים ו-20,000 חיילים רגליים.
צ'יהאב אל אמארי גם מזכיר את שבע הערים הגדולות שלה שהוא קרא להם בשם "ערי אם": באלקלזאר, קאלג'ארה, שימי, שאווה, אדאל, ג'אם ולאבו.
היסטוריונים מודרניים מקבלים את הערכותיו של אל אמארי וכוללים בשטח יפאט גם את פאטאגאר, דאווארו ובלה.
שטחים אלו נתנו ליפאט שליטה על דרכי המיסחר מפנים הארץ ועד לעיר הנמל זילע.
<font size="+1" color=black>שליטי יפאטשושלת וולאשמה עלי אבן וואלי אסמה חאק א-דין הראשון סאבר א-דין הראשון ג'מאל א-דין הראשון עלי אבן סאבר א-דין אחמד אבן עלי חאק א-דין השני סעאד א-דין השני
יפאט מוזכרת לראשונה במאה ה-13. בשנת 1285 יפאט, בהנהגת הסולטאן עומר וולאשמה (או בנו עלי, לפי מקור אחר), כבשה את סולטנות שאווה.
נטען שהסולטאן עומר כבש את השטחים המוסלמים בדרום אתיופיה כתגובה לכיבוש הצפון הנוצרי על ידי הקיסר האתיופי יקונו אמלאק.
שתי המדינות נלחמו באופן קבוע על השליטה באזור שאווה ודרומה יותר.
המלחמות בין שתי הממלכות נמשכו עד שיפאט הובסה על ידי אתיופיה בתקופת שלטונו של עמדה ציון הראשון בשנת 1332. הקיסר האתיופי מינה את ג'מאל א-דין הראשון, ומאוחר יותר גם את אחיו נאסר א-דין למלכי יפאט.
תושביה המוסלמים של יפאט התמרדו בתחילת המאה ה-15, והקיסר האתיופי כינה אותם "אויבים של אלוהים" ופלש שוב ליפאט.
צבא יפאט הובס שוב, ומלך יפאט סעאד א-דין השני נמלט לעיר הנמל זיילה.
הקיסר האתיופי רדף אחריו עם צבאו ובסופו של דבר הרג אותו באי סקדין שבאיי זיילה.
יפאט סופחה סופית לאתיופיה ללא האוטונומיה שנהנתה ממנה בעבר, והפסיקה למעשה להתקיים כישות עצמאית.
המושג יפאט נעלם לבסוף תחת פלישתו של האימאם אחמד גראן והגירת האורומו הגדולה שבאה לאחר מכן לאזור זה.
נכון לשנת 2007, יפאט הוא שמו של פלך במחוז אורומיה המודרני.
אדגר איזידור-יפסל (יפ) הרבורג Harburg; 8 באפריל 1896 – 4 במרץ 1981) לעיתים חתם E.Y.
Harburg, היה משורר ופזמונאי יהודי-אמריקאי אשר כתב עבור מחזות זמר בברודוויי וסרטים מוזיקליים בהוליווד ושיתף פעולה עם מלחינים נודעים בכתיבת מעל 600 שירים.
מחשובי היוצרים של ספר השירים האמריקאי הגדול.
בין היתר חיבר את המילים לשירים המפורסמים Brother, Can You Spare a Dime?
ו-April in Paris (לחן: ורנון דיוק).
כמו כן חיבר את מילות השירים לסרט הקוסם מארץ עוץ ובכללם את מילות השיר "מעבר לקשת בענן", עבורו זכה בפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר.
הרבורג נולד למשפחת מהגרים יהודים מרוסיה בלואר איסט סייד, ניו יורק.
הוא למד יחד עם איירה גרשווין באותו בית ספר והשניים התחברו על רקע חיבתם לאופרטות של גילברט וסאליבן ועבדו יחד בעיתון בית הספר.
חברות זו נמשכה לאורך כל חייהם.
יחד למדו גם בקולג' העיר ניו יורק (City College of New York).
הרבורג אימץ אידאולוגיה סוציאליסטית פציפיסטית ולפיכך, לאחר סיום הלימודים נסע לשלוש שנים לאורוגווי כדי להימנע משירות צבאי במסגרת הגיוס למלחמת העולם הראשונה.
לאחר חזרתו לניו יורק נשא אשה ועבד ככותב שירים קלילים בעיתון מקומי.
הוא היה שותף בבעלות על חברת מוצרי אלקטרוניקה, אשר פשטה את הרגל בעת המשבר הכלכלי הגדול של 1929. המשבר הותיר את הרבורג שקוע בחובות של עשרות אלפי דולרים.
הרבורג שילם את חובו במהלך השנים שלאחר מכן.
איירה גרשווין גייס את הרבורג המובטל והציע לו לכתוב שירים למחזות זמר.
עבור המופע New Americana ב-1932 כתב את מילות השיר שביטא את תחושת המשבר הכלכלי יותר מכל שיר אחר – Brother, Can You Spare a Dime?
בעקבות הצלחתו ובעקבות "סגירת" ברודוויי עקב המשבר, עבר הרבורג להוליווד, לוס אנג'לס.
שם היה חבר לקהילת כותבים גדולה יוצאת ניו יורק בהם המלחינים ורנון דיוק, ג'רום קרן וג'ורג' גרשווין וכותבי המילים איירה גרשווין, דורותי פילדס ואחרים.
הוא קיבל חוזה בחברת ההפקה סרטי פרמאונט ובמסגרתה כתב את השירים ל"הקוסם מארץ עוץ" וזכה להוקרה ופופולריות ככותב השיר "מעבר לקשת בענן" אותו ביצעה בסרט ג'ודי גרלנד.
בהמשך נע בין הוליווד וברודוויי, בה כתב מספר תמלילים למחזות בעלי מסר חברתי ופוליטי.
בשנת 1944 חזר הרבורג לברודוויי עם המחזמר "Bloomer Girl" (ביחד עם עזרת הליברטיסט Fred Saidy).
על אף שבמובנים חיפש לחקות את המחזמר "אוקלהומה!", הפעם הסיפור עסק במלחמת האזרחים הסופרג'יסטית והדרישה לביטול העבדוּת.
במחזה הצגו נושאים כגון שוויון זכות לנשים, האומללות בעבדות וזוועות המלחמה.
בשנת 1948 תמך במסע הבחירות של המועמד השמאלי הנרי ואלאס ואף כתב לו את שיר הקמפיין Everyone Likes Wallace, Friendly Henry Wallace.
החשדות שהעלה הסנטור ג'וזף מקארתי בנוגע לזיקתו של ואלאס לקומוניזם ופעילותו של הרבורג עצמו הביאו לידי הכללתו ב"הרשימה השחורה של הוליווד" של אמנים החשודים בקשרים עם המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית , דבר שלא איפשר לו לעבוד בהוליווד בין השנים 1951–1962. עם זאת, המשיך הרבורג לכתוב עבור מחזות בברודוויי.
בשנת 1981 נהרג הרבורג בתאונת דרכים בשדרות סנסט, הוליווד.
יפה זילברשץ (נולדה ב-21 בספטמבר 1953) היא פרופסור חבר למשפטים.
כיהנה כדיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן וכמשנה לנשיא האוניברסיטה, וכיו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה.
סיימה ב-1977 את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
ב-1980 סיימה את לימודי התואר השני (International Legal Studies) באוניברסיטת ניו יורק.
ב-1992 סיימה את לימודי הדוקטורט במשפטים באוניברסיטת בר-אילן, בהנחיית פרופ' אהרן ברק ופרופ' יצחק-הנס קלינגהופר.
מתמחה במשפט בינלאומי, משפט חוקתי, הגנה על זכויות האדם (בדגש על הגירה ואזרחות).
כיהנה כדיקנית הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן בשנים 2004 עד 2008.
כיהנה כחברת הוועדה הציבורית שבחרה את רשימת הבית היהודי לבחירות 2009.
כיהנה כמשנה לנשיא אוניברסיטת בר-אילן בשנים 2010 עד 2015.
חברת הנהלת הסוכנות היהודית בשנים 2004–2009. חברת הנהלת המכון הישראלי לדמוקרטיה בשנים 2005–2015. סגנית נשיא הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים בשנים 2004–2011.
כיהנה במספר ועדות ציבוריות, כולל הוועדה להכנת חוק אזרחות, ועדת רובינשטיין לבחינת מדיניות הגירה למדינת ישראל, ועדת נאמן להשלמת ניסוח חוקה לישראל וועדת פלסנר לקידום השוויון בנטל.
באוגוסט 2015 מונתה ליושבת ראש הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה, האישה הראשונה בתפקיד זה.
ועדה הפועלת במסגרת המועצה להשכלה גבוהה בישראל, ואחראית על חלוקת תקציב המדינה המוקדש להשכלה גבוהה לאוניברסיטאות ולמכללות הפועלות בישראל.
בסוף ספטמבר 2021 הסתיימה כהונתה בתפקיד זה.
נשואה ליעקב זילברשץ, אם לשלושה, מתגוררת בגבעתיים.
בראיון בשנת 2017 הגדירה את חזונה בנוגע להשכלה הגבוהה בישראל:
אנחנו מדינה קטנה, והכל חייב להיות חלק מהכל.
בתוך קריאת המציאות אני מכניסה את התוכנית שתשנה את מערכת ההשכלה הגבוהה ותתאים אותה לעתיד".
"הצבתי יעד גידול של 40% במספר הסטודנטים שיתקבלו למקצועות המדעיים אשר ילמדו את מקצועות הליבה: מדעי המחשב, הנדסת מחשבים, הנדסת מידע ואלקטרוניקה".
לדבריה "המחסור החמור במהנדסים אינו נובע מירידה במספר הפונים ללימודי מדעים במוסדות האקדמיים, אלא בגלל מגבלות יכולת של המוסדות לקלוט אותם, בין היתר עקב מחסור בתקציבים ומשאבים".
מה שקורה, הסבירה, "הוא שהאוניברסיטאות לא מצליחות להנפיק את כמות המהנדסים שדרושים לשוק, בגלל מגבלות של קיבולת, כיתות לימוד ומחסור במרצים.
כולנו יודעים שתחום ההיי-טק היה במשך שנים תנודתי.
כאשר יש האטה זה משפיע כמובן על השיקולים של המועמדים, והאוניברסיטאות לא מספיקות להתארגן כאשר הביקוש עולה.
אנחנו בתקופה שמזה כמה שנים יש גידול מתמיד במספר המבקשים ללמוד את המקצועות המדעים.
כבר כיום מסיימים 4,500 סטודנטים בשנה, והשאיפה שלנו היא להגיע ל-6,000 במסגרת תוכנית החומש – ואני מאמינה שנגיע ליותר".
לדברי זילברשץ, "כדי לסייע לאוניברסיטאות והמכללות להגדיל את יכולת הקיבול שלהם, היקצה הות"ת סכום כולל של 700 מיליון שקלים לחמש שנים, ששותפים בו גם המיזמים של ישראל דיגיטלית.
הוא נועד לאפשר למוסדות להוסיף כיתות לימוד, לגייס עוד סגל מרצים, ומשאבים נוספים.
אני משוכנעת שהפעילות שאנחנו מניעים תזרז את צמצום הפערים בין הביקוש בשוק לבין מה שהאקדמיה מנפיקה".
בראיון שבו הגנה על אחד מעמיתיה שהורשע בהטרדה מינית אמרה: "אני טוענת שלנשים יש חלק במה שקורה.
למה לי זה לא קרה מעולם?
אני אמנם לא גרייס קלי, אבל אני נראית לא רע לגילי.
ועובדה, אף פעם זה לא קרה לי", והוסיפה: "זה נושא עדין ומורכב, רב גוני, ואני לא סבורה שהדרך הנכונה לטפל בו היא בהכרח הזירה המשפטית הפלילית.
מקרים רבים זקוקים למסגרת טיפול גמישה יותר, שיכולה להכיל את המורכבות שלהם ולא לחרוץ דין בשחור לבן".