tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גפשטיין נולד לפרופ' שמעון גפשטיין.
בשנת 1991 גפשטיין סיים לימודי תואר ראשון במדעי הרפואה בהצטיינות.
בשנת 1996 סיים בהצטיינות לימודי דוקטור ברפואה ובשנת 1999 סיים לימודי דוקטור בפילוסופיה במחלקה לפיזיולוגיה וביופיזיולוגיה.
את כל מסלול לימודיו עשה בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון.
עם סיום לימודיו החל לעבוד כמרצה בפקולטה לרפואה בטכניון ובשנת 2004 התמנה לדרגת פרופסור חבר.
בשנת 2002 הוא סיים התמחות ברפואה פנימית ובשנת 2004 סיים התמחות בקרדיולוגיה במרכז הרפואי רמב"ם.
בין השנים הוא התמחה באלקטרופיזיולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו ומאז שנת 2006 הוא משמש רופא קרדיולוג בכיר ביחידה לאלקטרופיזיולוגיה במרכז הרפואי רמב"ם.
פרסם עשרות מאמרים על מחקריו בירחונים רפואיים בולטים וכתב פרקים במספר ספרי רפואה.
כיום הוא מנהל המחלקה הקרדיולוגית בבית החולים רמב"ם ועומד בראש המעבדה למחקר אלקטרופיזיולוגי ושיחזור תפקודי של הלב ע"ש משפחת סוניס בפקולטה לרפואה של הטכניון.
הוא זכה לפרסים רבים על מחקריו פורצי הדרך.
בשנת 2006 זכה בפרס זייפס להוקרת עבודתו המדעית של חוקר צעיר שנתן תרומה יוצאת דופן למחקר הקרדיו-וסקולרי תוך הצגת הישגים אקדמיים מרשימים.
הוענקו לו פרס מייסדי טבע לשנת 2003, פרס מיכאל ברונו ברפואה לשנת 2009, פרס על הצטיינות במחקר מטעם האיגוד הקרדיולוגי האירופי, האיגוד הקרדיולוגי הישראלי ועוד.
בחודש נובמבר 2012 נבחר לחבר האקדמיה הצעירה למדעים כאחד מתוך 26 חוקרים ומדענים צעירים מהשורה הראשונה בישראל.
הוא הרופא היחיד מבין החוקרים שנבחרו לאקדמיה.
מחקרו של ליאור גפשטיין עוסק בתאי גזע וביישומיהם הרפואיים, בעיקר למחלות לב כגון אי-ספיקת לב והפרעות קצב.
במקרה של אי ספיקת לב, הלב מתכווץ באופן לא תקין בגלל אובדן תאי לב, שלרוב נגרם מהתקף לב קשה.
במעבדתו של ליאור גפשטיין עובדים על פתרון שיהפוך תאי גזע לתאי לב חדשים, ובכך לרפא את המחלה.
במקרה של הפרעת קצב הרכיב שאחראי על קביעת קצב הלב מתקלקל, ואז יש צורך בקוצב לב.
במעבדתו של ליאור גפשטיין עובדים על פיתוח קוצב לב ביולוגי, שבנוי מתאי הלב המותאמים למטרת קביעת קצב הלב.
הבעיה עם קוצבי הלב כיום היא שהוא עלול להתקלקל, לגרום לזיהום או בעיות אחרות שאין בקוצב הלב הביולוגי.
ליאור גפשטיין עובד בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת טורונטו, שם יש חוקרים המסוגלים לגרום לתאי גזע להיות סוג מסוים של תא לב, ובכך להיות מותאמים לאחד מסוגי המחלה המתוארים למעלה.
בשנת 2000 המעבדה שלו הייתה הראשונה בעולם שהצליחה להפוך תאי גזע עובריים לתאי גזע אנושיים, ועל כך הם זכו לפרסום בינלאומי.
כיום הם לא משתמשים בתאי גזע עובריים שמקורם בביצית מופרית, אלא בתאים בוגרים שהוחזרו להיות תאי גזע.
הדרך שבה תהליך זה נעשה פותחה על ידי זוכה פרס נובל שיניה ימאנאקה, שמצא דרך "להחזיר" תאים בוגרים למצבם הצעיר שהוא תאי גזע, ובכך לפתור את הבעיה העיקרית בשימוש בתאי גזע בפרט ובהשתלות בכלל, שהיא דחייה של השתל על ידי הגוף.
תופעה זאת מתרחשת מכיוון שהגוף מתייחס לשתל כאל גוף זר ועקב כך דוחה אותו בתור מנגנון הגנה.
הסיבה שהפתרון של גפשטיין פותר את הבעיה הזאת היא שאפשר לקחת תאים כדוגמת תאי עור מהמטופל, ולהשתיל אותם בלב אחרי תהליך של הפיכה לתאי גזע ומיונם לתאי לב.
הרב ליאור אברהם אדרי (נולד ב-13 בפברואר 1979, ט"ז בשבט ה'תשל"ט) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס בכנסת ה-19.
הוא למד בישיבת באר התורה, ישיבה ליטאית בבית וגן אצל הרב גבריאל יוסף לוי ובישיבת עיון התלמוד בקריית ספר אצל הרב אבא ברמן.
למד חמש שנים בכולל הלכה של הרב שמעון גבאי והוסמך לרבנות בידי הרב אליהו אברז'ל.
שירת שלוש שנים בצה"ל כמורה חייל.
כיום משרת בקצין העיר נתניה כמודיע נפגעים בדרגת רב-סרן.
החל לעבור כמשגיח כשרות ברבנות נתניה, התקדם והפך למפקח רבנות במועצה האזורית חוף השרון.
בשנת 2007 הצטרף לחברת השיווק "נטו מלינדה סחר בע"מ" והיה מנהל המותג "עטרה".
בשנת 2010 צורף בידי הרב משה יוסף לבד"ץ בית יוסף כאחראי על תחום בשר ושחיטה בישראל ובחו"ל.
בהמשך מונה אדרי לסמנכ"ל בד"ץ בית יוסף ונחשב כמקורבו של הרב משה יוסף.
אדרי משמש כרב בית הכנסת "בית ראובן" בנתניה.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה שובץ במקום ה-13 ברשימת ש"ס לכנסת, אך ש"ס זכתה ב-11 מנדטים בלבד.
בשלהי כהונת הכנסת התשע עשרה עם התפטרותו מהכנסת של יושב ראש ש"ס אריה דרעי החל אדרי לכהן כחבר הכנסת ב-1 בינואר 2015.
נשוי לשרה לבית ארביב, בתו של הרב מאיר ארביב, רבה של רמות ג.
ליאור איתן (נולד ב-1963) הוא חלילן ישראלי ונגן הפיקולו הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
את שירותו הצבאי עשה בתזמורת צה"ל וב–1985 סיים בהצטיינות את לימודיו במסגרת האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב בהדרכת אורי שוהם.
באותה שנה התמנה לתפקיד החלילן הראשי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע.
ב-1988 התמנה לנגן הפיקולו הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
מקום נכבד בפעילותו הוא מקדיש לקידום היצירה הישראלית.
מאז 1985 נכתבו עבורו ובוצעו על ידו בביצועי בכורה למעלה מחמישים יצירות ישראליות מקוריות.
ב–1995 הקליט דיסק ראשון ובו יצירות קלאסיות בעיבוד לחליל ולנבל.
כחבר באנסמבל החלילים הישראלי השתתף בהקלטת שלושה תקליטורים עבור חברת Centaur.
כמו כן הקליט עם נגן הגיטרה ראובן סרוסי תקליטור עבור חברת Meridian ובו יצירות מאת באך, מוצרט, בטהובן ושוברט, בעיבוד לפיקולו וגיטרה.
הוא השתתף בהפקת תקליטור כפול מיצירות המלחין הישראלי יחזקאל בראון, ביחד עם בתו של המלחין, הפסנתרנית והמלחינה רתם לוז, ועם נגן הבסון עוזי שלו, שהופק על ידי חברת Romeo records.
התקליטור האחרון בו השתתף יצא ב - 2014 בהוצאת המכון למוזיקה ישראלית.
בתקליטור משתתפות גם הפסנתרנית מוניקה פאלון והחלילנית רות רון.
פעיל מזה שנים רבות כסולן וכנגן מוזיקה קאמרית.
בנוסף לפיקולו וחליל, הוא מנגן גם בחליל אלט וחליל באס.
לצד הקריירה שלו כנגן מבצע פעיל ליאור איתן גם כמעבד וחלק מהעיבודים שכתב ראו אור בהוצאת Svitzer בדנמרק.
הרב ליאור חיים אנגלמן (נולד בי"ט באב ה'תשל"ב, 30 ביולי 1972) הוא רב דתי לאומי וסופר ישראלי.
ראש בית המדרש הקהילתי בכפר סבא.
בתיכון למד בישיבת בני עקיבא בנתניה ולאחר שנה עבר לישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה.
למד בישיבת שבי חברון ובישיבת ההסדר קריית שמונה.
לאחר הצבא למד במשך 6 שנים במכון בני דוד פסגות והוסמך לדיינות.
שימש כרב הגרעין התורני בגבעת זאב וכר"מ בישיבת עטרת ירושלים.
בשנת 2000 זכה סיפורו "עורי צפון ובואי תימן" בתחרות הסיפור הקצר של "מקור ראשון".
פרסם מאמרים תורניים בעלון "באהבה ובאמונה" שבהם שילב סיפורים, וכן בעלוני שבת נוספים.
בשנת 2006, לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות, הוציא את הספר "כיסופים" הכולל פרקי התמודדות אמונית בעקבות פינוי היישובים מגוש קטיף.
ב-2010 הוציא את הספר "שקופים" הכולל אוסף סיפורים קצרים, ובהם עיסוק רב בחייהם של אנשים קשי יום.
לאחר מכן למד בבית הספר לכתיבה "סדנאות הבית" וב-2014 החל להנחות סדנאות כתיבה במסגרת בית הספר.
ב-2014 הוציא את הרומן "לא מפסיקים אהבה באמצע", שזכה בפרס ספר הזהב, ונבחר למצעד הספרים של משרד החינוך.
ב-2018 הוציא את הרומן "קשורה בנפשו" ונבחר אף הוא למצעד הספרים של משרד החינוך.
ב-2020 הוציא לאור את הספר "נשמה יתירה" על מהותה של השבת וסודה.
ב-2020 כתב עם חנן בן ארי את השיר "געגועים לבני אדם", בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
ב-2023 השתתף בכתיבת השיר "למעלה" מתוך אלבומו של חנן יש כאן יותר מזה.
ב-2024 הוציא לאור רומן נוסף, "סולם גנבים", העוסק בעולמם של משפחות הפשע זוכה מקום ראשון בספר הכי אהוב בסטימצקי, ובמקביל פרסם ספר עיון בשם "לעשות את עצמך" העוסק בעבודת המידות.
באותה שנה היה בקשר עם משפחות החטופים במלחמת חרבות ברזל ובעקבות זאת כתב את השיר "אבא חטוף".
חוה אלברשטיין שרה שיר זה בלחנו של ערן ויץ לציון היום ה-300 למלחמה.
מלמד במכון מאיר, בישיבה הקדם צבאית ברוכין ובבית המדרש הקהילתי בכפר סבא.
בין השנים ה'תשע"ה–ה'תשע"ט שימש כראש בית המדרש בישיבת בינות ברעננה.
החל משנת 2021 בעל טור קבוע בעיתון בשבע.
נשוי ואב לחמישה, מתגורר בכפר סבא.
לאחר מספר שנים בהן התגורר בגבעת זאב, חזר הרב לעיר הולדתו והקים בה ביחד עם גיסו הרב מוטי דשא את בית המדרש הקהילתי בעיר.
אחיו הוא אשר אנגלמן הממונה על חדלות פירעון במשרד המשפטים
נשמה יתרה, עיון במהלך השבת ומנהגיה, הוצאת משכל-ידיעות ספרים
לעשות את עצמך, מסע בעבודת המידות, הוצאת מגיד, 2024
שקופים, ספריית בית אל, 2010, איורים: חמוטל שהינו, בעריכת מרים הופמן, 159 עמודים
לא מפסיקים אהבה באמצע, הוצאת כנרת, 2014, בעריכת נועה מנהיים, 352 עמודים
קשורה בנפשו, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2018, בעריכת נועה מנהיים, 427 עמודים
סולם גנבים, הוצאת זמורה, בעריכת נועה מנהיים, 2024
ליאור ארדיטי (נולד ב-16 בדצמבר 1967) הוא כדורסלן עבר ישראלי.
גובהו 1.92 מטרים, שיחק בעמדת הגארד.
נולד ברחובות לאב קרדיולוג ולאם אשת מחשבים.
גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, וזכה עמה באליפות ישראל לנוער.
בעונת 1983/84 שיחק בקבוצת הבת של מכבי תל אביב, מכבי דרום תל אביב.
בין השנים 1985–1987 שיחק במכבי תל אביב אך הרבה לשבת על הספסל.
בשנים 1987–1989 שיחק במכבי רמת גן, ולאחר מכן שיחק שנתיים בבוסטון קולג'.
עם חזרתו לישראל שיחק בשנים 1991–1993 בהפועל אילת.
בין 1993 ל-1995 שיחק בשורות הפועל תל אביב עימה העפיל לסדרת גמר הפלייאוף.
ולאחר מכן שיחק 3 עונות בבני הרצליה.
בעונת 1999/2000 שיחק בהפועל גליל עליון, ובעונת 2000–2001 שיחק במדי מכבי רעננה.
בדצמבר 2000 נפגע במהלך משחק כדורסל ברגלו.
בכך סיים את העונה, ובעקבות הפציעה נאלץ לפרוש ממשחק.
ארדיטי שיחק בנבחרת ישראל ובמסגרתה השתתף באליפות אירופה בכדורסל בגרמניה (1993), ביוון (1995) ובספרד (1997).
לאחר פרישתו הקים סוכנות ביטוח, ולאחר מכן עבר לתחום הנדל"ן והקים את חברת ארדיטי-הייבלום המתמחה בניהול והקמה של קבוצות רכישה.
בשנת 2009 הצטרף לצוות המקצועי של קבוצת אליצור יבנה מן הליגה הלאומית.
משמש כיום בתפקיד יושב ראש מחלקת הנוער של מכבי תל אביב בכדורסל.
כיום רוכב באופני שטח ומשמש כקפטן קבוצת ירקונים מתל אביב ורמת השרון.
הרב דוקטור ליאופולד רוֹקוֹנְשְטֶיין (בהונגרית: Rokonstein Lipót, בגרמנית: Leopold Rockonstein; 1822, פקש, האימפריה האוסטרית – 2 בפברואר 1872, בוקרשט, ממלכת רומניה) היה רב בקהילת אוראדיה, הרב הראשי השלישי של יהודי זאגרב בין השנים 1850–1858, והרב הראשי של סומבטהיי.
בין השנים 1847–1848 היה רב בקהילת אוראדיה.
השתתף במהפכת 1848 בהונגריה וזכה לעיטור כבוד על פועלו.
לאחר הקרע ביהדות זאגרב שהוביל למינוי הרב מוריץ גולדמן תחת הרב אהרן פאלוטה חזרו הקהילות האורתודוקסית והנאולוגית לשתף פעולה, כחלק מהמאמץ המשותף להקים בית כנסת מרכזי לקהילה.
הרב גולדמן שהיה אולטרא-רפורמיסט אולץ לסיים את תפקידו ובמקומו מונה ב-1850 ד"ר ליאופולד רוקונשטיין שהיה מקובל על שתי הקהילות.
מינויו נתמך על ידי יו"ר הקהילה ד"ר מאברו זק"ש והשניים שיתפו פעולה לאיחוד השורות.
ב-30 במרץ 1856 הגיעו שתי הקהילות להסכמה על נוסחי התפילות והמחלוקת יושבה.
ב-1858 פסקה הקהילה האורתודוקסית לתפקד כקהילה נפרדת, והרב רוקונשטיין סיים את תפקידו.
הוא עסק בתפקידי הוראה בנג'קניז'ה וב-1865 מונה לרב הראשי של יהודי סומבטהיי.
ב-1861 ייסד את העיתון היהודי הראשון באזור הונגריה "Magyar Izraelita" אשר הופץ על ידי "החברה היהודית ההונגרית" (בהונגרית: Magyar Izraelita Egyesületet).
ב-1871 נבחר לרבנות בבוקרשט וכיהן כדרשן בית הכנסת הכוראלי של בוקרשט.
ליאופולד שן היה פעיל ציוני יהודי-בריטי, גזבר ונשיא קרן קיימת לישראל בבריטניה, ופעיל מרכזי לגיוס כספים עבור ייעור ורכישת קרקעות בארץ ישראל בתקופת היישוב.
מייסדה של חברת "קרת בינוי ומשכנתאות בע"מ", ממקימיה של העיר קריית טבעון.
שן נולד בעיירה פרידריכשטאט שבפלך קורלנד של האימפריה הרוסית למשפחה יהודית שעסקה במסחר בפשתן.
קיבל חינוך מסורתי-ציוני, ומגיל צעיר היה פעיל בגיוס כספים עבור התנועה הציונית וכן בפעילויות חסד למען עניי הקהילה.
בגיל 18 נשלח ללמוד בבית ספר מסחרי פרטי בריגה והחל להשתלב בעסקי המשפחה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עם התקדמות הכוחות של הקיסרות הגרמנית לכיבוש המדינות הבלטיות, נאלצה משפחתו לנטוש את ביתם.
שן נשלח עם אשתו הטרייה טינה לבריטניה, כדי להמשיך את עסקי המשפחה.
שן החל להתערות בחיי הקהילה היהודית ציונית של לונדון וגילה אהדה לחזונו של מכס נורדאו אבי רעיון יהדות השרירים.
כמהגר בעצמו תמך שן בפליטים יהודים בבריטניה ושילב בעסקיו פליטים מבלגיה.
בשנת 1917, לאחר מהפכת קרנסקי בעת שחתמו ממשלת בריטניה והממשלה הרוסית הזמנית על הסכם לפיו על כל אזרחי רוסיה בבריטניה בגיל הגיוס לחזור ולהתייצב לשירות צבאי ברוסיה, פעל שן להקמת 'ועדה רוסית מאוחדת לענייני השירות הצבאי' כסיוע למשפחות המגויסים שנותרו בבריטניה.
במסגרת הוועדה יזם שן הקמת תת-ועדה צבאית אשר ריכזה את שמות המועמדים לגיוס וסייעה לחלצם מהצו בפטורים רפואיים.
שן גם יזם הקמת ועדת נשים בראשותה של רוזה גינוסר במתן סיוע ותמיכה לנשות 800 כורי הפחם הליטאים שנשלחו לשורות המלחמה ברוסיה.
פעילות ציונית במסגרת קק"ל בריטניה - גזבר ויו"ר
שן הפך לדמות מוכרת בחוגים היהודים-ציוניים בבריטניה כפעיל ציבורי וכתורם כספים.
בין השנים 1924–1925 שימש שן כגזבר קק"ל בריטניה, טרום תקופתו היה הסניף הבריטי במצב רעוע מבחינה ארגונית, שפוף מוראלית ובעל הכנסות ירודות מתרומות.
במהלך תקופתו כגזבר הוכפלו הכנסות הסניף הבריטי.
בסוף שנת 1925 התקדם לתפקיד היושב ראש במקביל לתפקידו כחבר בוועד המנהל של הפדרציה הציונית האנגלית אולם התפטר בשל חילוקי דעות בנוגע למדיניות הארגון בבריטניה.
בעת שיו"ר קרן קיימת לישראל מנחם אוסישקין מנסה לשכנעו לחזור לראשות הארגון הבריטי, נעתר שן לבקשת חבריו להקים מפלגה עצמאית לקונגרס הציוני ה-15. שן הקים מפלגה עצמאית בשם 'הציונים העצמאיים' אשר התמקדה במבנה הארגוני - כלכלי של התנועה הציונית מצע המפלגה פורסם בג'ואיש כרוניקל:
"אנו 'הציונים העצמאיים' מאמינים כי הצורך הראשון שלנו מתוך ומחוץ לפלשתינה הוא במנהלה יעילה, מצוידת באנשים מוכשרים לסוג העבודה המסוימת אותה הם צריכים לעשות.[...] חייב להיות שיתוף פעולה קרוב בין המוסדות הכספיים השונים של התנועה הציונית, לפיכך יש לעשות איחוד וצמצום של המוסדות הכספיים כדי להבטיח התייעלות כספית.
השיטה הנוכחית של תקצוב על ידי הקונגרס מתפקדת בחוסר יעילות.
אנו מציעים להעביר את ההחלטה לגבי חלוקת התקציב להנהלה הציונית, שחבריה יהיו מחויבים לקונגרס הציוני בלבד ללא שייכות פוליטית.
שיטת ההצבעה הנוכחית של שקל מענישה את רוב התורמים לקרנות הציוניות שלנו.
לכן אנו תומכים להרחבת הזיכיון לכל תורם לקרן הציונית.
בראש ובראשונה כדי להבטיח החזר הלוואות עלינו להבטיח את אמון הציבור.
כדי לעשות כן המוסדות הכלכליים שלנו צריכים להיות במקום שיוכלו להחזיר את ההשקעה למשקיעים.
החקלאות צריכה להמשיך להוות את הבסיס של המבנה הלאומי שלנו- אנו מאשרים את עיקרון הבעלות הלאומית של הארץ.
אולם 'קרן קימת', קרן האדמה של כל העם חייבת לאפשר את ישוב הארץ בידי כל סוגי המעמדות בעמנו.
שיטת הקולוניאליזציה חייבת להיות מוכתבת על ידי ניסיון עבר שנצבר ובעצת מומחים, ובכך לחסל את המשך הניסויים לא רווחיים.
יש להיעזר בעצת המומחים שנקראו לשם כך בידי ההנהלה הציונית לא רק בענייני החקלאות בפועל, אלא גם בעתודת הקרקעות.
הפיתוח המסחרי של פלשתינה צריך להתבצע בד בבת ובהרמוניה עם הפיתוח החקלאי.
יש לעודד את פיתוח היוזמה בפרברים כדי שהחקלאים היהודיים יוכלו לספק במידה מרבית את תצרוכת המזון של אנשי הערים.
איחוד ואיזון התקציב חייב להיות המוטיב המרכזי של ההנהלה החדשה.
יש לקבל תמיכה ממשלתית נוספת עבור עלות שירותים ציבוריים יהודיים, כמו בריאות וחינוך.
אנו דורשים שיטה לחישוב מיסוי הקרקע אשר תשרת בצורה הטובה ביותר פיתוח מהיר של קרקע היישוב.
אנו מתעקשים על הדרישה לביצוע מהיר יותר של סקר קרקעות כדי לסייע לנו בקבלת האדמות.
הרחבת הסוכנות היהודית רצויה רק בהנחה שהיא לא תפגע בעקרונות הציונות ולא תערער על עקרונות פיתוח דמותה של ארץ ישראל".
מפלגתו של שן נבחרה גם לקונגרס הציוני ה-16 אולם בזאת הסתיימה דרכו הפוליטית ובלחץ מנחם אוסישקין הוא חזר לתפקידו בקק"ל בריטניה והפעם בתפקיד הנשיא.
פעילות כנשיא קק"ל בריטניה 1927–1930
פעילותו הראשונה כנשיא הייתה ליוזמה לנטיעת יער בלפור לכבוד עשור להצהרת בלפור.
לצורך כך שן ערך מגבית כספים בנוכחות שועיה של התנועה הציונית בבריטניה ובכירי הפוליטיקאים היהודים בפרלמנט הבריטי.
בזכות גיוס הכספים ניטעו בידי אנשי קיבוץ גניגר 50,000 עצים.
ב - 23.2.1928 נחגג טקס נטיעת היער בגניגר באירוע רב רושם ובנוכחות אישים רבי מעלה ביניהם הנציב העליון לורד פאלמר ואשתו, אלפרד מונד (לורד מלצ'ט), הארי סאקר אשר יצג את ההנהלה הציונית, אוסישקין כנשיא קק"ל ודוד ילין, נשיא כנסת ישראל.
בטקס גם הוקראו מברקי ברכה מהלורד בלפור, הרברט סמואל וברנהרד ברון.
ימים אחדים לאחר הטקס קיבל שן מכתב תודה מהמשרד הראשי:
"יער בלפור, אשר היה ביוזמתך, יוכח כיוזמה המבריקה ביותר בהיסטוריה של קק"ל בריטניה".
בשנת 1925 היו כ-60,000 דונם אדמות ב'עמק זבולון' (מפרץ חיפה) בבעלותה של 'חברת הכשרת מפרץ חיפה בע"מ' שהייתה שותפות בחלוקה שווה בין חברת 'קהילת ציון אמריקאית' '(Commonwealth Zion American) חברת 'משק' (Meschek ) וחברת 'קדם' (Kedem Building Company Ltd.
החברה נכנסה למצוקה כלכלית בעקבות משבר העלייה הרביעית והציעה את אדמותיה למכירה.
החברה הכלכלית לארץ ישראל הסכימה לרכוש את הקרקעות בשותפות עם קק"ל אולם התנתה את ההסכם בקבלת 25,000 ליש"ט במזומן.
קק"ל פנתה לליאופולד שן להשיג את הכספים, ושן הצליח לגייס את הסכום כהלוואה מחברת הביטוח הבריטית 'נוריץ' והעבירם לקק"ל לצורך השלמת הרכישה.
פעילות כנציג קק"ל באימפריה הבריטית 1931–1946
הנפקת איגרות חוב של קק"ל
בשנת 1930 פרש שן מתפקידו כיו"ר קק"ל בריטניה וכהוקרה על עבודתו נתרמה הקמת מאגר מים על שמו בקיבוץ נען.
ב־1931 מונה שן להיות נציגה של קק"ל באימפריה הבריטית.
בתפקידו זה פנה שן לאוסישקין והציע לו להנפיק איגרות חוב של קק"ל.
בשנת 1933 הונפקה איגרת חוב ראשונה מעוטרת באיורי שבעת המינים, מעשה ידיו של ארתור שיק.
שן מכר בלונדון, גרמניה וצ'כוסולובקיה בסך 600,000 ליש"ט ואף יזם הנפקה מסודרת של מניות קק"ל בבורסה הלונדונית אולם משרד המושבות טרפד יוזמה זו בשל פרסומו של דו"ח ועדת פיל.
לקראת שנות ה-40 נוצרו מספר גורמים אשר הבשילו להחלטה בקק"ל על שיתוף פעולה עם ההון הפרטי במדיניות רכישת הקרקעות בפלשתינה.
קק"ל פנתה לשן לנהל שתי תוכניות לגיוס הון בבריטניה.
במסגרת 'תוכנית שיתוף ההון הפרטי' הוזמנו יהודי בריטניה להשקיע בשותפות עם קק"ל לרכישת אדמות בעיקר באזור השרון.
שן הצליח לגייס כספים לרכישת אדמות ב:ואדי קבאני (כיום קיבוץ העוגן), קדימה, רמת הכובש, כפר יונה, בית ליד, גאולים ועתיל.
התוכנית השנייה לגיוס הון פרטי מבריטניה נחשבה כתרומה לקק"ל.
במסגרת התוכנית הוזמנו יחידים לתרום 250 ליש"ט ובתמורה יקבלו חלקת אדמה לבנייה עם משק עזר לצידה בהחכרה מתחדשת ל-49 שנים.
את היוזמה להקמת עיר גנים הגה פרד נטלר אולם שן היה מופקד על ניהולה ושיווקה והמתכנן שלהן היה האדריכל אלכסנדר קליין.
התוכנית הצליחה לגייס תורמים להקמת 5 ערי גנים: עיר גנים 1 בדרום נתניה לחוף הים, עיר גנים 2 במזרח נתניה, עיר גנים 3 בעמק זבולון, עיר גנים 4 בצפון כפר ויתקין ועיר גנים 5 סמוך לקריית עמל שבקריית טבעון.
מתוך החמש, רק אחת יצאה אל הפועל - עיר גנים 5 שנקראה בשם 'בית שערים הצפונית'.
דב פטישי, מייסדה של קרית-עמל, שאף להגדיל את השכונה ולהקים מצפון לשכונת הפועלים עיר גנים חדשה של בני מעמד בינוני, אשר בעתיד תהווה יחד עם קריית עמל ישוב מוניציפלי עצמאי מאוזן מבחינה תקציבית.
באוגוסט 1943, כאשר שן הגיע לביקור בפלשתינה כדי לבחון מקום לעיר גנים חמישית במספר, עדכן אותו אברהם גרנובסקי במצוקת הדיור הקשה בארץ והקושי של המשתכנים הארצישראלים בקבלת משכנתאות.
באותו זמן פנה פטישי פנה לקק"ל בבקשה להקצאת שטח להגדלת 'קריית עמל'.
קק"ל הפגישו בין השניים במטרה לגייס את ההון מיהודי בריטניה.
שן התלהב והזמין את פטישי לאנגליה אולם בשל המלחמה הצליח פטישי להגיע ללונדון רק במרץ 1945.
בינתיים נשלחו התוכניות לשן באנגליה ושן הבין כי כדי לשווק את התוכנית בבריטניה יהיה עליו להקים חברת בינוי ומשכנתאות כדי שיוכל לפקח על הבניה עבור התורמים הבריטים וכדי לספק משכנתאות בתנאים נוחים למשתכנים הארצישראלים ואלה יוכלו לרכוש את הבתים מיהודי בריטניה.
כשפטישי הגיע לאנגליה החלו הוא ושן לשווק אותה יחדיו והיא נחלה הצלחה רבה.
כשפטישי חזר לארץ הורה לו שן לפתוח משרד עבור החברה הזמנית שקיבלה את השם "בית שערים הצפונית", על שם השכונה העתידה לקום.
ב־24.12.1945 התכבד שן בהנחת אבן הפינה ל'בית שערים הצפונית' במיקום שיועד לביתו שלו, ובחתימה על מגילת היסוד.
בשלב ראשון החלה בנייתם של 200 בתים וגינות בצידם על ידי סולל בונה, נסללו דרכים, נבנה מרכז מסחרי ובו שש חנויות ובית קפה ('קפה מגדל') כשהחברה הזמנית מנהלת ומפקחת על החוזים.
במחצית 1946 סיים שן את תפקידו כנציג קק"ל באימפריה הבריטית ונפנה לייסד את חברת 'קרת לבינוי ומשכנתאות בע"מ' בשיתוף עם קק"ל (באמצעות 'הימנותא'), אשר העניקה משכנתאות למשתכנים לרכישת בתים ולבנייתם בתנאים שלא נראו בארץ.
במהלך הבנייה נתגלעו סכסוכים עם 'סולל בונה' וכשהסתיים החוזה, החליט שן כי חברת 'קרת' תשמש כחברת הבינוי של 'בית שערים הצפונית'.
באוגוסט 1947 הוחלף שמה של השכונה ל'טבעון' בהמלצת יעקב אריכא מזכיר ועדת השמות של קק"ל.
השכונה שגשגה ו'קרת' המשיכה בתנופת הבניה שהתרחבה לכיוון הגבעות המזרחיות ובהקמת מרכז מסחרי חדש, אכסניות ובית מלון.
אולם, מקורותיה הכספיים של החברה הצטמצמו ושן נפנה לגייס כספים מאמריקה.
באמריקה ייסד שן חברה למימון משכנתאות בשם 'American Kereth Corporation' ונפגש עם הנדבן אברהם בלומנסון אשר מיד תרם סכום כסף נכבד להקמת שכונה בטבעון ע"ש אביו, אברהם פרץ (כיום רח' אמנון ותמר).
בשכונה זו בנתה 'קרת' עוד כ -1,000 בתים ונסלל הכביש ל'רמת הדסה'.
'קרת' גם יצרה שיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית בהקמת חברה קשורה משותפת בשם 'נאות עולים' אשר שן היה מנהלה בפועל.
'נאות עולים' בנתה בנוסף בטבעון 192 בתי שיכון זולים.
שמה של טבעון נישא כעיר הגנים היפה ביותר בארץ.
כך סיפר עליה משה שרת (אז בתפקיד שר החוץ) בביקור שערכו הוא והנשיא יצחק בן-צבי בטבעון בשנת 1955 "הוזמנו לארוחת ערב בחברת הנשיא בביתו של ליאופולד שן, יוזמה של טבעון.
שוב נוכחנו לדעת איזו פינה מרהיבה היא שכונת גבעות וחורשות זו - לעילא מכל חמודותיה של שכונת בית הכרם בירושלים, שהייתה פעם שיא של תרבות עיר גנים בארץ".
הרחבת הבנייה לאזור תל אביב
בסוף 1947 לטש שן עיניו להרחיב את מפעל השיכון לאזור תל אביב.
באמצעות חברה קשורה שהקים בשם נאות אביב קיבל מקק"ל שטח בן 87 דונם באזור שרונה.
אולם חברת שיכון טרפדה את המהלך וקק"ל נסוגה.
בשנות ה-50 רכשה 'קרת' מעיריית רמת גן את השטח להקמת השכונה תל גנים ומקק"ל קיבלה שטח נוסף להרחבת השכונה ל־1,200 יחידות דיור.
במהלך שנות ה-60 המשיכה 'קרת' בבנייה בתל אביב מהידועים שבבנייניה 'מגדל נאות אביב' ומרכז הקניות 'לונדון מיניסטורס'.
ליאופולד שן ומשפחתו עלו לישראל בשנת 1948. המשפחה חילקה את זמנה בין תל אביב לטבעון.
בגיל 75 נטעה לכבודו קק"ל יער בן 20,000 עצים מול מגדל העמק ליד טבעון.
סמוך לפטירתו, בדצמבר 1968, מכר שן את ביתו המפואר שבטבעון, בעלות זעומה, לפליטת שואה.
ליאור גריידי (נולד בשנת 1966) הוא אמן רב תחומי ישראלי.
עבודותיו המושגיות במדיות שונות, פיסול, צילום, וידאו וריקמה- חוקרות זהות פוליטית ומסורת, דרך שימוש באובייקטים יומיומיים ודימויים סמליים.
גריידי, נולד ברמת גן להורים יוצאי תימן, גדל בבית בו חיבור ליהדות ולטקסטים מסורתיים היו חלק בלתי נפרד מחיי היום יום.
את לימודיו האקדמיים החל ב-1991 בירושלים באוניברסיטה העברית בבית הספר לתיאטרון חזותי (1995) בגיל 30 עבר להתגורר בניו יורק ללימודי תואר ראשון באמנות במכללת "אמפייר סטייט" (Empire State University) ושב לישראל לאחר כ-17 שנה.
בשנת 2013 השתתף בתוכנית השהות ארטפורט בתל אביב, מאז הוא חי ופועל בעיר.
עבודותיו המושגיות חוקרות זהות פוליטית ומסורת, דרך שימוש פואטי באובייקטים יומיומיים ובדימויים מוכרים.
עבודותיו נכללות באוספים ציבוריים ופרטיים.
ב־2019, יצא לאור ספר האמן הראשון שלו פועל טבעי, בהוצאת שטרנטל.
גריידי הוא בוגר תוכנית קרן מנדל ישראל למנהיגות בתרבות יהודית לשנת 2020.
עבודותיו של גריידי, עוסקות באופן מינימליסטי בייצוג תרבותי לאומי קווירי, מזרחי, תימני ומסורתי.
גריידי מייצר אובייקטים תרבותיים המספרים על היסטוריות מחוקות במרחב הלאומי.
בעבודותיו הוא מחבר בדרך פואטית בין אובייקטים יומיומיים, דימויים מוכרים, חומרים, וטכניקות מסורתיות (כגון רקמה והשימוש בשמן זית וזהב) לבין ההיסטוריה של האמנות המערבית.
גריידי מתערב בנרטיב של הגוף הלאומי במספר מהלכים, כאשר הוא מייצר דימויים המנכסים מחדש את מה שההיסטוריה של הציונות ההגמונית ניפתה אל מחוץ לתחומיה והגדירה כקטגוריות מוציאות: מודרניזציה/מסורת, לאומיות/דת, הטרוסקסואליות/הומוסקסואליות, עבריות/ערביות.
בדימוייו מנכיח מערכת יחסים סימבולית חדשה המנטרלת את המונופול של נקודת המבט ההגמונית.
(גלריה אחד העם 9, תל אביב-יפו, אוצרת: דרורית גור אריה, 2022).
בתערוכה בוחן גריידי את משמעותו של חיפוי וההעלמה של חפץ, אובייקט או פסל דרך רהיטים – חפצים המשמשים אובייקטים אדריכליים פונקציונליים ומנהלים את מופע חיינו בחלל הביתי.
בתערוכה מוצגים פרטי ריהוט "מולבשים": שידת מגירות, ארון וארוניות, המוצבים כמונומנט שאותו ניתן לחוות משתי נקודות מבט – מהכניסה אל תוך הגלריה הם ניצבים בגבם מחופים בקטיפה כחולה.
מהכיוון השני, מהחזית הקדמית של הרהיטים, הם נראים חשופים, רהיטי עץ ישנים, המעידים על עברם ושימושם הקודם.
(גלריה P8, תל אביב יפו, אוצרת, רווית הררי, 2019)
גריידי מציג בגלריה את תפארת הקוביה הלבנה.
בתערוכה מוצג מעין מזבח מרכזי על הרצפה בצורת האות חית, המזבח מורכב מקירות חרסינה שעליהן נשפך אספלט שחור הזולג לצדדים.
מסביב לעבודה המרכזית 5 עבודות.
החרסינות הלבנות, שהן למעשה ציורים לבנים המייצרים את תחושת החרסינות הלבנות והפשוטות של פעם, לוקחות את הצופה הישר אל מחוזות הניקיון וחדר הרחצה.
עבודה נוספת, מעין וילון רחצה ועליו הכיתוב הרקום בזהב "ורחץ במים כל בשרו".
המשפט הרקום על הווילון הוא משפט הנאמר לאחר שפיכת זרע לשווא.
הניקיון, הרחצה והטהרה יוצרים הקבלה בין ההצבה בתערוכה למקדש.
על הקיר משמאל תמונה רקומה של המילה "לפניך".
המעלה על הדעת מיד השתחוויה לאלוהים של הנביאים, המלכים, בבית המקדש.
הכל בנוי לקראת קדושה, היטהרות ושאיפה לנשגב, אך מסתכם בשפיכת זרע לשווא, בריק, זוהי סוג של בלדה ל"בזות" המונח שטבעה קריסטבה.
כמו בכל תזה מוצלחת התערוכה מציגה קונטרסט.
בין קדושה לביזוי שלה, בין היטהרות לליכלוך, בין הפרט המתפלל ומיטהר לאל שאינו שועה לתפילה.
שאלות הנוגעות לניגודיות הזועקת שבין לבן ושחור, הלבן הוא יפה, נקי בוהק ונשגב, ואילו השחור, הוא מחוספס, מונע ישיבה, זולג.
כמו כן, לניגודיות שבין הצבע החום לפנינה, החום מקיף את הפנינים הנשיות שהן הן "הגוף הזר" וממסגר אותן.
שאלות הנוגעות לנשיות המאד נוכחת בתערוכה באמצעות הפנינים, הניקיון הבוהק, וכך בשאלות מגדר והשתייכותו של האמן לקהילת הלהט"ב ולעדה התימנית.
כתוצאה, העבודות הנובעות מהספירה האישית, הפרטית, הגוף של גריידי עצמו הן למעשה פוליטיות ורלוונטיות לשדות רחבים הרבה יותר -פוליטיים, התערוכה היא מעשה מפגן של "הפרטי הוא הפוליטי".
(הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב יפו, אוצרת: יעל קייני, 2016)
בתערוכה הוצגו וידאו, כתמים, מילים ומכתבים – עבודות חדשות הממשיכות את עיסוקו בנרטיב היסטורי מקומי דרך סיפורם של תימני כנרת אשר חיו בה בין השנים 1912–1930. סיפורם של תימני כנרת הוצל ועומעם מהנרטיב החלוצי אף ששהו שם ותרמו ממרצם, אונם ורוחם לצד החלוצים.
סיפורם העגום מזכיר את סיפורה של רחל המשוררת שגופה ורוחה אף הם לא צלחו את הכנרת.
אך יותר מכל תופסת השפה העברית מקום וערוץ יוצא דופן לבחינת ההיסטוריה.
הטקסטים הרקומים בעבודות השונות לקוחים מתוך מכתביהם של תימני כנרת לראשי היישוב.
בשפה פואטית, ובלשון עשירה ומוקדמת הם מתארים ומאירים את נסיבות ישוב הכנרת מנקודת מבטם.
עבודת הווידאו הדו ערוצית שחזרה ריקוד תימני מסורתי בבחינת היסטוריה המועברת דרך הגוף.
בלב התערוכה עומד הווידאו "פוסטרים", המורכב ממסך מפוצל שבצדו האחד מככבת עפרה חזה ובשני דנה אינטרנשיונל.
זהו וידאו אילם לחלוטין, והאלם גורם לצופה לבחון את שפת הגוף, את הבעות הפנים, את הדימוי והתדמית הוויזואלים הדומים והשונים של השתיים, את הגוף והפנים החשופים ללא מגננת הקול השר, לנתח את שפת הזוהר, לפצח את חידת הנשיות.
גריידי מחזיר אותן אל כור מחצבתן, וכור מחצבתו, בתערוכה שנוצרה במיוחד לגלריה קו 16 שבדרום מזרחה של העיר.
הוא מחזיר אותן אל השוליים מהן צמחו ופרשו כנף, השוליים הרקומים שבשולי הצלחתן, מחזיר אותן אל התום הראשוני שאבד ולא אבד בסיפור החיים והמוות.
אל מול הווידאו גולש על הקיר הנגדי אשד של מטפחות ראש ססגוניות, שקצוותיהן נטבלו בצבע זהב, והצבע נקרש על ציציותיהן כברכה שהייתה לקללה, או כשריון מגונן.
כשמקרבים את הפנים אל רכות המטפחות עולה מהן קול חרישי של גבר הקורא את מילות שיריה של דנה - כתת־מודע נסתר, אחר, הבוקע מחיק מעטה הנשיות, שהוא נוכח מאוד אך גם חשוף לחלוטין לכל פגע מזדמן או זומם.
בהמשך הקיר תלוי בד ציור גולמי שגריידי רקם עליו בחוט זהב את שמות אלבומיה של חזה.
כך גריידי מערב קודש וחול, זכרי ונקבי, ללא הפרד.
עדויות במטפחות הראש של אמותיהן, וזר צמחי גינה בידיהן, חולמות על העולם הגדול שמעבר לשכונת התקווה ויפו.
2012: "אובייקטים של חיבה", גלריה וואיי, ניו יורק, אוצרת: Cecilia Jurad
2012: ללא כותרת (ארונית), גלריה ראש לאמנות, ניו יורק, אוצר: Nico Wheadon
2014: "מלך שחור", הלובי – חלל תצוגה, תל אביב, אוצרת: אורית מור
2014: "ישנן בנות", גלריה קו 16, תל אביב, אוצרת: רווית הררי
2015: "הלב חומד כל יופי", גלריה אס טי איי, תל אביב, אוצרת: כרמית גלילי
2016: "פועל טבעי", הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב, אוצרת: יעל קייני
2019: "ביתלחם", גלריה נווה שכטר, תל אביב, אוצרת: שירה פרידמן
2022: "כ חול", גלריה אחד העם 9, תל אביב-יפו, אוצרת: דרורית גור אריה
2023: "ימים לבנים", הגלריה העירונית רמת השרון, אוצרת: רווית הררי
2024: "ליד", בית בנימיני לקרמיקה עכשווית, אוצרת: שלומית באומן
2025: "חלוץ", מוזיאון פתח תקווה לאמנות, אוצרת: אירנה גורדון
1996: פרס יצירה, הקרן לירושלים
2005: מקור – אמן רזידנס, ניו יורק
2012: אמן רזידנסי, ארט פרודקשן פנד, סטודיו P3, לאס וגאס
2013-2014: ארטפורט, המרכז לאמנות צעירה, תל אביב
2015: קרן אוסטרובסקי, פרויקט וידאו
2017: פרס עידוד היצירה בתחומי האמנות הפלסטית משרד התרבות והספורט
ליאור גרוסמן (נולדה בשנת 1962) היא ראש המכון לארכאולוגיה וללימודי המזרח הקרוב הקדום באוניברסיטה העברית, וראש המעבדה לארכאולוגיה חישובית בחוג לארכאולוגיה.
בשלוש השנים הבאות עסקה בפוסט-דוקטורט במכון ויצמן, תחת הנחייתו של עוזי סמילנסקי.
גרוסמן היא פרופסור מן המניין בחוג לארכאולוגיה במדור לארכאולוגיה פרהיסטורית ומכהנת כראש המעבדה לארכאולוגיה חישובית בחוג לארכאולוגיה וללימודי המזרח הקרוב הקדום באוניברסיטה העברית.
במעבדה לארכאולוגיה חישובית היא עוסקת בפיתוח שיטות חדשות לעיבוד ממוחשב של מודלים תלת־ממדיים של ממצא ארכאולוגי.
בשנים 1997–2008 ניהלה את החפירה הארכאולוגית במערת חילזון תחתית.
בחפירה נחשף בית קברות מהתקופה הפלאוליתית השייך לתרבות הנאטופית בן 12,000 שנה.
בית הקברות שנחשף לימד שאנשי התרבות הנאטופית השקיעו מאמצים רבים בבית קברות ובקבורה.
הם הקימו בשקע שבמערה שני מבנים ושלושה בורות שאותם חפרו ברצפת המערה.
בתוך המבנים התגלו שלוש קבורות ראשוניות כאשר בבורות התגלו שרידי קבורה של 25 אנשים נוספים.
הממצאים הראו שהם נהגו לעשות קבורה ראשונית ולאחר מכן הם פתחו את הקברים ומתוכם הוצאו הגולגולות והעצמות הארוכות.
בשנת 2008 בחפירות שנעשו באתר, נחשפו 28 שלדים שנקברו במערה.
הקבר הייחודי ביותר שנמצא באתר הוא של האישה השאמאנית, שלד של אישה נכה שבזמן מותה הייתה בת כ-45.
החל משנת 2010 מנהלת את החפירה המחודשת בנחל עין גב II.
החפירה נכון להיום (2020) עדין מתנהלת.
ליאור גרוסמן, התרבות הקדומה ששופכת אור על תחילת הציוויליזציה האנושית, פורסם 15 אוקטובר 2015 באתר קרן הלאומית למדע.
ליאור אקרמן (נולד ב-12 בספטמבר 1964) הוא בכיר בשב"כ בדימוס, פרשן לענייני טרור, אסלאם, מודיעין וערבים, ובעל טור במספר עיתונים ותוכניות טלוויזיה, יועץ ומאמן אישי וניהולי, סופר ומרצה.
ממקימי תנועת "הדור בקצה המנהרה", וממייסדי "מועצת העם החדשה" לשינוי שיטת ומבנה הממשל בישראל.
חוקר בכיר וראש תחום החוסן הלאומי במכון למדיניות ולאסטרטגיה באוניברסיטת רייכמן.
אקרמן נולד בפתח תקווה להורים ניצולי השואה.
בוגר ישיבת בני עקיבא נחלים ותנועת הנוער בני עקיבא בה שימש כמדריך וכקומונר מספר שנים.
לאחר קורס קצינים שובץ בגדוד שריון 34. הוא נמנה עם הצוות המצומצם (יחד עם המג"ד ציון ספיר וארבעה קצינים נוספים) שהקים בשנת 1984 את יחידת הנ"ט "דוכיפת" שפעלה אז בעיקר בדרום לבנון, (כיום גדוד 94 בכפיר) והיה אחראי על עיצוב סמל היחידה.
בהמשך שימש כקצין בשירות קבע במפקדת פיקוד הדרום.
אקרמן בעל תואר ראשון בתקשורת ובמדעי המדינה ובעל תואר שני במשפטים, שניהם בהצטיינות מאוניברסיטת בר-אילן.
במסגרת הכשרותיו בשירות השלים גם לימודי פסיכולוגיה ומזרחנות.
כמו כן, במסגרת לימודי מנהלים באוניברסיטת בר-אילן, השלים קורס במנהל עסקים.
בשנת 1987 סיים אקרמן את שירות הקבע בצה"ל והחל את שירותו בשב"כ.
במסגרת הכשרתו למד באולפן לערבית ובקורס המודיעין, החקירות וההפעלה של השב"כ, ומאוחר יותר סיים את הקורס הבכיר לפיקוד ומודיעין של קהיליית המודיעין הישראלית.
שימש במגוון תפקידי שטח מודיעיניים במגזר הערבי בשטחי יהודה ושומרון, ומאוחר יותר כממונה על החקירות לסיכול טרור במרחב ישראל.
בתפקידים אלו היה אמון על מבצעים מודיעיניים במגזר הערבי ובשטחים, באינתיפאדה הראשונה ולאחריה.
בנובמבר 1995 היה מעורב בחקירת רצח יצחק רבין, והיה איש השב"כ הראשון שפגש ביגאל עמיר עם הגעתו לחקירה לאחר מעצרו.
בשנים 1999–2000 שימש ראש לשכת סגן ראש השב"כ, והיה אחראי על ארגונו מחדש של מבנה המטה המבצעי שפעל תחת פיקודו של סגן ראש השב"כ.
משנת 2000 שימש בתפקיד ראש לשכת ראש השב"כ, אבי דיכטר.
בשנת 2001 יזם והקים את מערך הדוברות והתקשורת של הארגון, וכן יזם והחל בהקמת מערך קשרי החוץ.
התהליך צוין בהרחבה בעבודת הדוקטורט של נחמן שי.
בין השנים 2000–2003, עם הפסקת המגעים הדיפלומטיים בין ממשלת ישראל לרשות הפלסטינית על רקע מאורעות האינתיפאדה השנייה, השתתף במגעים שהתנהלו מול הנהגת הרשות הפלסטינית ומול גורמים מצריים, ירדנים ואמריקאים אשר הובילו את התיווך במשא ומתן בין ישראל לרשות הפלסטינית.
במהלך שנים אלו היה אחראי על קשרי שב"כ בפרט וישראל בכלל עם המודיעין המצרי, עם ראשי מנגנוני הביטחון הפלסטיניים ועם גורמי המודיעין הזרים שפעלו בישראל.
בשנת 2000, לבקשת ראש הממשלה אהוד ברק, ועל רקע אי-סדר תפקודי בלשכה, הגיש הצעה לשינוי מבני בלשכת ראש הממשלה, שכללה מינוי ראש מטה לראש הממשלה וארגון כלל הפעילות תחתיו.
הצעה זו התקבלה ויושמה חלקית בתקופתו של אריאל שרון ובתקופתו של אהוד אולמרט בראשות הממשלה.
בשנים 2003–2006 שימש ראש מחלקת משאבי אנוש בשב"כ.
בשנים 2006–2011 שימש ראש חטיבה וסגן ראש מרחב צפון.
בשנים אלו עמד בראש המנהלה הביטחונית לסיוע, שהייתה אחראית על שיקום כל סוכני קהילת המודיעין ובכירי צד"ל בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2011 פרש בדרגת סגן ראש אגף.
בשנת 2011, עם פרישתו, הצטרף לקבוצת Runup בה שימש כדירקטור והקים וניהל חברת בת בשם סקויה, שפיתחה מערכות מחשב מוצפנות לניהול מערכי אבטחה בחברות וארגונים.
בשנים 2014–2017 היה פעיל בתנועת "הדור בקצה המנהרה".
בשנת 2020 החל ביוזמה פוליטית אזרחית הנקראת "מועצת העם החדשה", להקמת ממשל, הפועל בתיאום עם אזרחי המדינה ובשליחותם.
במסגרת זו הוא פועל לאיחודם של כלל הכוחות האזרחיים במדינת ישראל, ליצירת כוח פוליטי שיהווה תחליף לממשל הקיים ויקדם ממשל יציב, אמין וישר הפועל בשם אזרחי המדינה ולמענם במטרה לשקם את המערכות האזרחיות במדינת ישראל.
למיזם צורפו ארגונים ומובילי דעה.
במאמר שבו יצא נגד "שוברים שתיקה" כתב גם על עדויות "בצלם": "הארגון מציג את פרסומיו ואת העדויות בפורמט רשמי ואף אקדמי לעיתים, המאוגד כדו"ח מסודר ומחקרי.
ואולם בפועל מדובר בעבודה ברמה חובבנית המבוצעת כולה על ידי פלסטינים חסרי הכשרה מחקרית, למען פלסטינים ובמימון פלסטיני או פרו־פלסטיני.
ב-6 באפריל 2024 נאם בקפלן בהפגנה במלאת חצי שנה לטבח ה-7 באוקטובר, וקרא לבחירות.
מאז פרישתו משמש אקרמן פרשן לענייני טרור, ביטחון, ערבים ומודיעין באמצעי התקשורת.
אקרמן היה בעל טור קבוע, ומשמש כפרשן אורח במספר עיתונים ואתרי אינטרנט, בהם "מעריב", "ג'רוזלם פוסט", "ישראל דיפנס" ועוד.
הוא השתתף מספר פעמים בתוכנית הבוקר של ניב רסקין, והתארח בתוכנית "העולם הבוקר" עם אברי גלעד.
כמו כן הוא משתתף כחבר פאנל בתוכניות שונות בערוץ 13. בתחילת מבצע "שומר החומות" והמאבק בין ישראל לחמאס, הופיע אקרמן באולפן ynet, בערוץ הכנסת ובערוצים 12 ו-13, בין השאר אצל אילה חסון ובתוכנית "המטה המרכזי".
החל משנת 2022 הוא משמש כחוקר בכיר וכראש תחום החוסן הלאומי במכון למדיניות ולאסטרטגיה, בבית הספר לממשל ומדיניות באוניברסיטת רייכמן.
הלנצח נאכל חרב?" המרכז את כלל המאמרים שכתב לאורך השנים על אופן התנהלות המדינה בתחומים השונים ובו הוא שוטח את משנתו המדינית, הכלכלית והחברתית בנוגע לסוגיות הליבה שמעסיקות את החברה הישראלית.
"השליח", רומן פעולה בדיוני בעוסק בגיבור על מסוג חדש.
בנובמבר 2020 הפיץ ברשת את חיבורו "מדינת ישראל השלישית", המתאר את השתלשלות השליטה הישראלית במדינה לאורך ההיסטוריה, את הסיבות לכשלים המרכזיים הקיימים כיום במבנה ושיטת הממשל בישראל, ואת הדרך לשינוי המצב.
אינטואיטיVי - ספר המציג מודל המבוסס על שיטת החשיבה האינטואיטיבית כאמצעי לאימון עצמי של כל אדם, הוצאת סטימצקי, 2021.
משנת 2016 הוא חבר במועצה הציבורית של ארגון "פתחון לב" ביחד עם העומד בראשו אלוף במיל' והשר לשעבר יוסי פלד.
משנת 2017 משמש אקרמן כחבר דירקטוריון ופורום הנהלה מצומצם ב"קרן לחקר הסרטן בישראל" בה הוא מוביל יחד עם העומד בראשה, עו"ד תמיר גילת, איסוף תרומות לחיזוק חקר הסרטן בישראל על ידי חוקרים ישראלים.
בינואר 2018 הודיע אקרמן על כוונתו להתמודד על ראשות עיריית פתח תקווה מטעם מפלגת הליכוד בעיר.
בעקבות פטירת אביו נאלץ לפרוש מההתמודדות.
אקרמן גרוש ואב לשלושה ילדים.
ליאופולד קרל מילר היה צייר אוסטרי, שהתמקד בציור תמונות מחיי היום-יום ונודע ביצירותיו האוריינטליסטיות.
הציירת יוזפין סובודה הייתה בת דותתו.
נולד בדרזדן להורים אוסטרים, היה תלמידו של קרל פון בלאס ושל כריסטיאן רובן באקדמיה לאמנויות בווינה.
לאחר מות אביו נאלץ לשאת בפרנסת המשפחה ועבד שמונה שנים כמאייר עבור כתב העת "פיגארו" בווינה.
בהמשך לימודיו ביקר בהונגריה ובאיטליה, שהה בוונציה והתפרסם בסדרת הציורים מחיי האנשים שפגש.
בסוף שנות ה-60 נסע לפריז, שם קיבל השראה מיצירתו של אז'ן פרומנטן ובעקבותיו הפנה את תשומת ליבו לז'אנר ציורי המזרח.
מאז 1873 חזר וביקר במצרים, שבה שהה תקופות לא קצרות, והוא שתרם הרבה מן האיורים בספריו של האגיפטולוג הגרמני גאורג אברס.
בשנת 1877 מונה לפרופסור באקדמיה בווינה ובשנים 1890–1891 אף כיהן כרקטור שלה.
בין תלמידיו היו כמה אוריינטליסטים כמו לודוויג דויטש, יוהאן ויקטור קרמר, פול יואנוביץ' וז'אן דיסקארט .
אחיותיו היו הציירות מריה מילר (1847–1935) וברטה מילר (1848–1925) שנודעו באוסטריה בציורי הדיוקנאות שיצרו.
האחות השלישית, ג'וזפין, נישאה לצייר הדיוקנאות האוסטרי אדוארד סוובודה (1814–1902).
מילר נפטר בגיל 57 בווינה, ונקבר בבית העלמין המרכזי בווינה.
גוטלוב ליאופולד עמנואל שפר היה משורר, סופר ומלחין גרמני.
שפר נולד בעיר באד מוסקאו שבגרמניה.
הוא היה בן יחיד להוריו.
שפר אהב את אמו אהבה עזה, ואף כתב בנובלה Der Sklavenhändler (סוחר העבדים) כי "רק דבר אחד על פני הארץ הוא יפה וטוב יותר מאישה - זו האם".
בתקופת התיכון למד בעיר באוצן, ואז גם החל לכתוב יומנים, שירים ויצירות מוזיקה, בעידוד מורו יוהאן סמואל פטרי, שהיה מלחין, מנצח וסופר.
לאחר סיום לימודיו, שב למוסקאו, לסייע לאמו שהתאלמנה.
האציל הרמן פון פיקלר-מוסקאו, שהעריך את יצירתו של שפר, סייע לו ללמוד באנגליה.
שפר המשיך ללמוד גם בווינה, עם המלחין אנטוניו סליירי, וכן באיטליה, יוון, מצרים וטורקיה.
שפר חזר אל מוסקאו, שם נישא, הפך לאב לבן וארבע בנות, והמשיך ליצור עד מותו.
שפר כתב מספר רב של רומנים, נובלות וסיפורים.
Viel Sinne, viel Köpfe, 1840 ("הרבה משמעויות, הרבה מוחות")
Der letzte des Hauses, 1842 ("גרף פרומניץ, האחרון בבית")
לְיָאוצֶ'נְג (בסינית: 聊城; בפין-יין: Liáochéng) היא נציבות עירונית במערב מחוז שאנדונג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה כ-5.95 מיליון תושבים, מתוכם כ-2 מיליון בשני הרבעים.
הנציבות משתרעת על פני 8,643 קמ"ר וגובלת בבירת המחוז ג'ינאן מדרום-מזרח, בנציבויות העירוניות ו מצפון-מזרח ומדרום בהתאמה ובמחוזות חביי וחנאן ממערב.
התעלה הגדולה זורמת במרכז העיר.
בתקופת שושלת סונג, אזור ליאוצ'נג של היום כלל את נציבויות בו וג'י.
העיר הוכתרה כאחת מעשר "הערים הראויות למגורים בסין" על פי דו"ח "Chinese Cities Brand Value Report", שפורסם בפורום פסגת הערים הסיניות בבייג'ינג 2007.
הנציבות העירונית ליאוצ'נג מחולקת לשני רבעים, חמש נפות ונפה עירונית אחת:
ליאור בן עמי (נולד ב-15 בפברואר 1975) הוא עיתונאי, פובליציסט ועורך.
בעבר שימש כראש מחלקת התחקירים של "ידיעות אחרונות".
מזוהה כאחד האוהדים המוכרים של קבוצת הכדורגל מכבי קביליו יפו.
בן עמי נולד בבת ים, ב-15 בפברואר 1975, לברכה ואליהו.
יש לו תואר ראשון בתקשורת ומדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, וכן תואר ראשון ושני במשפטים.
באמצע שנות ה-90' החל לעבוד בידיעות תקשורת.
הוא שימש במגוון תפקידי עריכה, בהם כעורך הראשי של המקומון "ידיעות הדרום", וכעורך הראשי של שלושת מקומוני השרון של הרשת.
בהמשך מונה לסגן עורך המוסף "7 ימים".
באפריל 2008 ייסד בן עמי את מחלקת התחקירים של "ידיעות אחרונות", ועמד בראשה במשך כעשור.
אין ספור התחקירים שפרסמה המחלקה בראשותו הובילו לחשיפת שחיתויות, תיקון עוולות, דוחות מבקר מדינה וחקירות משטרה.
בין התחקירים שחשפה המחלקה: סדרת תחקירים על אלפי האיברים שנשמרו במכון לרפואה משפטית באבו כביר, חשיפת עברו של ריצ'רד גולדסטון, השופט שמאחורי דו"ח החקירה על מבצע "עופרת יצוקה", ששלח אפריקאים לתלייה, ושירת את חוקי הגזע של דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד.
חשיפת עסקי הגז של אבריאל בר יוסף, המשנה לראש המטה לביטחון לאומי.
סדרת תחקירים על יו"ר מרכז השלטון המקומי לשעבר, שלמה בוחבוט, שניצל את מעמדו כדי להיטיב עם מקורביו.
סדרת תחקירים על הנעשה במפעל הפיס, ובמכון הביולוגי בנס ציונה.
חשיפת פרשת רונן בר שירה, הנוכל שגייס כספים למען גלעד שליט.
חשיפת רשת של סוחרי איברים, חשיפת אוניברסיטה שמחלקת תארים פיקטיביים, חשיפת מצלמות נסתרות בחדרי רופאים ועוד.
לאורך השנים משמש כעורך מוספי חגים ומוספים מיוחדים.
בין השאר שימש כעורך מוסף עצמאות ה-70 למדינה, וכעורך מוסף ה-80 לידיעות אחרונות.
בין השאר שימש כעורך מוסף 50 שנה למלחמת יום הכיפורים.
בין השאר שימש כעורך מוסף "גיבורים" שהתפרסם לאחר השבעה באוקטובר, וכעורך מוספי הזיכרון של מלחמת "חרבות ברזל".
בן עמי כותב מאמרי דעה וביקורות, ומפרסם כתבות מגזין וצבע, בין השאר ב"מוסף לשבת" וב"7 ימים".
לאורך השנים יצא למסעות עיתונאיים, וכתב עליהם בסגנונו הרגשי הייחודי, שלעיתים נוטה ללירי.
כך למשל באוגוסט 2018 התלווה לשגריר הודו, דניאל כרמון, במסע לרוחב חצי היבשת לרגל סיום תפקידו .
ביוני 2019 הצטרף למסע חיפושים בים אחרי הספינה אלטלנה וכתב את רשמיו ב"7 ימים".
בנובמבר 2019 יצא למסע במחנה הפליטים לסבוס ביוון, וכתב על הישראלים באי הפועלים למען הפליטים.
במאי 2021 שהה בשייח ג'ראח, וכתב בהרחבה על ההתחממות בשכונה ערב מבצע שומר החומות ועד פרוץ המבצע.
ביוני 2021, במלאת עשור לאסון התרסקות מסוק היסעור ברומניה, התלווה למסע של משפחות הנופלים אל מקום האסון.
באוגוסט 2022 יצא למסע לאורך תעלת סואץ על ספינת המלחמה אחי אילת.
באוקטובר 2022 פרסם כתבה נרחבת, בת 12 עמודים, על תופעת הרילוקיישן של ישראלים ליוון, לאחר שיצא למסע לאורך המדינה, יחד עם הצלמת אביגיל עוזי.
בשתי מערכות הבחירות האחרונות סיקר בן עמי מקרוב ובאופן נרחב את עלייתו של איתמר בן גביר.
במסגרת פרויקט "בית נוסף לשירים מוכרים" שערך הוא ביקש מאריק איינשטיין לכתוב בית המשך לשיר "אני ואתה".
הבית "אני ואתה לא שינינו שום דבר / אני ואתה, תצלצל אליי מחר / אמרו את זה קודם לפניי / לא משנה / אני ואתה לא שינינו שום דבר", התפרסם לאחר מותו של איינשטיין, ויש הרואים בו עדות לשינוי שחל בהשקפתו.
במרץ 2023 פרסם כתבה תיעודית נרחבת במוסף "7 ימים", לאחר שבמשך כשלושה חודשים ליווה את גדוד 51 של גולני בעת שזה תפס קו בעיר חברון.
באוקטובר 2023 גיבורי הפלוגה שליווה נלחמו בגבורה בקרבות העוטף במוצב מו"פ דרום.
בן עמי ליווה את הפלוגה גם אחר כך וכתב על נופליה.
במאי 2023 התלווה למשלחת לאתיופיה מטעם צה"ל.
המשלחת כללה קצינים יוצאי אתיופיה, שיצאו למסע שורשים ראשון מסוגו.
כתבת המסע פורסמה ב"מוסף לשבת" ובוינט.
אחד ממשתתפי המסע, מפקד סיירת נח"ל, יהונתן (ברנש) צור, נפל חודשים ספורים לאחר מכן בלחימה בשבעה באוקטובר, ובן עמי כתב לזכרו.
בספטמבר 2023 התלווה למסעה לדיסלדורף של הנבחרת הפראלימפית של ישראל, שהורכבת מנכים יוצאי צה"ל, במשחקי ה"אינוויקטוס", טורניר ביוזמת הנסיך הארי, דוכס סאסקס, המיועד לנכי צבאות מכל רחבי העולם.
סיפור המסע פורסם במוסף "7 ימים" ובעמודי החדשות.
ערב תחילת התמרון בעזה, בשטח כינוס, בן עמי פגש את הצנחן שחר פרידמן ז"ל, וראיין אותו.
דבריו באותה שיחה "אני רואה את העם עכשיו.
אני מוכן למות בעד המדינה שלנו", התפרסמו על שער "ידיעות אחרונות" ב-20 בנובמבר 2023 לאחר נפילתו בעזה, וזכו לתהודה רבה.
פרידמן ז"ל תואר לא פעם כטרומפלדור של ימינו.
ביולי 2024 התלווה בן עמי אל פלוגת החוג של גדוד 932 של הנח"ל במהלך לחימתה ברפיח.
הפלוגה איבדה אחר כך בקרבות שני מ"פיים.
בן עמי פגש את הפלוגה שוב כדי לסגור איתה מעגל, שנה וחצי לאחר מכן, ערב יציאתה מעזה.
במהלך "חרבות ברזל" בן עמי סיקר מקרוב את הלחימה בעזה ובגזרות נוספות, שהה מספר ימים בצוללת אחי רה"ב בלב ים, והצטרף למספר מסעות מרגשים בחו"ל תוך כדי המלחמה.
בן עמי כתב ביקורת טלוויזיה בקביעות, כותב טורים בספורט והוא בעל הטור הפובליציסטי "ארבע פינות".
במהלך 2023 יצא לאור סיפור קצר שכתב, "החלוץ של טרזין", במסגרת הספר "שבת הייתה שבת", אסופת סיפורים קצרים סביב כדורגל שערך הסופר דודו בוסי.
במרץ 2024 התפרסמו שני סיפורים קצרים שכתב "הבן יחזיר לי אפרים" ו"ארתור" במסגרת הוצאת "יצירה עברית".
בדצמבר 2024 התפרסם הטקסט "הלב הכי אדום" שכתב על עידן רז ז"ל במסגרת הספר "לעולם לא תצעדו לבד".
במהלך 2025 יצא לאור סיפור קצר שכתב "כשהרגל תפסיק לרעוד" בכתב העת "הכיוון מזרח" בהוצאת אחותי למען נשים בישראל, ובעריכת שולה קשת, לורן מילק, אדמית פרא, מתי שמואלוף.
בן עמי ידוע כאחד האוהדים המוכרים של מכבי קביליו יפו, ולאורך השנים פרסם עשרות כתבות וטורים אישיים מעיניו של אוהד שרוף.
במאי 2018 פרסם ב"7 ימים" יומן אישי המתאר את ניסיונה הכושל של הקבוצה לעלות לליגה השנייה, ואת אכזבת אוהדיה.
באפריל 2022 פרסם ב"מוסף לשבת" יומן תיעודי נוסף, שמתאר הפעם את הצלחת הקבוצה בהעפלה לליגה הלאומית.
ליאור גליקליך (נולד ב-2 בינואר 2003) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער במכבי בני ריינה.
בשנת 2011 החל לשחק במחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
בקיץ הושאל להפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית.
ב-10 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 0–1 לבני יהודה תל אביב במסגרת גביע הטוטו.
בקיץ 2024 הושאל להפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית ובסיום העונה העפיל עם הקבוצה לליגת העל.
ב-18 ביוני 2025 חתם במכבי בני ריינה.
גליקליך החל לשחק בנבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19 בשנת 2021. הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה עד גיל 19 בשנת 2022, וערך הופעה אחת בטורניר, בו הצליחה הנבחרת לסיים במקום השני, לאחר הפסד בגמר לנבחרת אנגליה עד גיל 19.
זומן גם לנבחרת עד גיל 20 בטורניר גביע העולם עד גיל 20 לשנת 2023, אך נאלץ להיגרע מסגל הנבחרת עקב פציעה ברגלו טרם תחילת הטורניר, כשאת מקומו בסגל תפס השוער, ניתאי גרייס.
בשנת 2022 החל לשחק בנבחרת ישראל עד גיל 21.
ליאור אשכול (נולדה ב-1987) היא מנהלת ישראלית שכיהנה עד יולי 2024 כמנכ"לית חברת וולט (ישראל).
אשכול גדלה ברמת השרון ושירתה כקצינה בחטיבת המחקר של חיל המודיעין.
היא בעלת תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת תל אביב וב-2017 סיימה MBA במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
בשנים 2013–2015 שימשה כמנהלת מותג בחברת פרוקטר אנד גמבל.
בשנת 2016 עבדה כמנהלת מוצר בכירה באמזון במסגרת התמחות בלימודי ה-MBA.
בשנים 2017–2019 עבדה כראש תחום מוצרים גלובליים במטה חברת WeWork בניו יורק.
בשנת 2020 עבדה כדירקטור מוצר בחברת Healthy.io .
בנובמבר 2020 מונתה אשכול למנכ"לית וולט ישראל.
היא החליפה את אמרי גלאי שקודם לתפקיד ניהולי באירופה.
בתקופת כהונתה גדלה החברה מכ-100 עובדים לכ-1,000 עובדים ופעילות החברה התרחבה מגוש דן לכ-200 יישובים ומכסה כ-70% מהאוכלוסייה בישראל.
כמו כן, בתקופתה התרחבה פעילות החברה מאספקת מזון ממסעדות בלבד למשלוחים מרשתות קמעונאיות בתחומי המזון, הפארם, האופנה ועוד.
ביולי 2024 סיימה את תפקיד המנכ"לית וקודמה לאחראית על הפעילות האסטרטגית בהנהלה העולמית.
ליאור גרטי (נולד ב-12 בנובמבר 1974) הוא שחקן ישראלי, תסריטאי, מחזאי, מרצה, מנהל ומייסד של ה"סטודיו למשחק לילדים ונוער".
גרטי נולד וגדל בגדרה לאפרים, מהנדס אלקטרוניקה, ולעופרה, רופאה אלטרנטיבית.
אחותו היא השחקנית נטע גרטי.
בוגר הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין משנת 2002.
גרטי הוא בוגר לימודי משחק מול מצלמה בהדרכתה של רות דייכס, משנת 2005, בוגר קורס תסריטאות עם צביקה קרצנר באוניברסיטה הפתוחה משנת 2006, בוגר סדנת פיתוח סדרות אלטרנטיביות לטלוויזיה אצל אסף ציפור משנת 2009.
בשנת 2003 שיחק גרטי בתפקיד - חזוס ב"חבילות מאמריקה" מאת הילל מיטלפונקט ובבימויו בהבימה.
בשנת 2004 שיחק בתפקיד הסרן במחזה "וויצק" מאת גיאורג ביכנר בבימוי אמיר קליגר בתיאטרון "המעבדה".
באותה השנה שיחק בתפקיד החייל החדש ב"צפירה " - הצגת הבית של תיאטרון צוותא.
בשנת 2005 שיחק בהצגה "אליפים" בבימוי חגית רכבי בתיאטרון מדיטק, בתפקיד שאול.
בשנת 2006 שיחק בתפקיד יואב בהצגה "פלונטר" בבימוי יעל רונן בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2008 בתפקיד דיקון ב"סוד הגן הנעלם" בתיאטרון המדיטק, בימוי - גלעד קמחי.
עוד באותה השנה בתפקיד ירחמיאל בהצגה "חסמבה" בתיאטרון אורנה פורת בבימוי אלון אופיר, ובתפקיד אשר בהצגה טירונות של תיאטרון אורנה פורת מאת ובבימוי הילל מיטלפונקט.
בשנת 2013 שיחק בתפקיד טרי ב"אם יש עוד לא מצאתי" בתיאטרון הספרייה, בבימוי אורלי רביניאן.
ובתפקיד אופיר ב"משאלה אחת ימינה" בתיאטרון בית לסין בבימוי גלעד קמחי.
משנת 2014 שיחק בתפקיד נדיב בהצגה "המוגבלים", מאת גור קורן, זוכת קומדיית השנה בפרסי התיאטרון, תיאטרון בית ליסין, בימוי גלעד קמחי.
ובשנת 2019 שיחק בתפקיד כפול (גור ואורה)בהצגה פנסיה מוקדמת בתיאטרון צוותא, בבימוי דפנה רובינשטיין.
בשנת 2003 שיחק גרטי בתפקיד אמיר בטלנובלה "משחק החיים".
בשנת 2006 שיחק בתפקיד דן בסדרת טלוויזיה של שי אביבי "בשורות טובות".
בשנת 2010 שיחק בתפקיד הגורו 2010 בסדרה "החברים של נאור".
בשנת 2011 שיחק בסדרה "2.3 בשבוע" בתפקיד - רוביצ'ק.
בשנת 2014 גרטי שיחק בתפקיד ערן אמיגה בסדרה "פצועים בראש".
בשנת 2016 גרטי שיחק בסרט הקולנוע "שבוע ויום", זוכה פסטיבל ירושלים ופסטיבל קאן בתפקיד אייל.
בשנת 2020 החל לשחק בסדרה "מנאייכ" בתפקיד יניב ששון.
בשנת 2003 ביים גרטי את ההצגה "בלב ים" מאת מרוז'יק שהוצגה בפסטיבלים ברחבי הארץ.
בשנת 2010 ביים וכתב את המונודרמה "אחד על אחד".
ב-2013 ביים את הצגת היחיד "גם לי יש אומן בבית" שהועלה במסגרת פסטיבל ישראל, בתיאטרון הסמטה ובצוותא.
בשנת 2014 ביים את ההצגה "פיקוח מיקוח" במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.
גרטי היה שותף בפיתוח של הסדרה "משחק החיים" בשנת 2002, וב-2007 כתסריטאי של הטלנובלה "האלופה 2".
בשנת 2012 כתב גרטי מחזה על פי ספרו של אשכול נבו, "אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה", למחזה בתיאטרון חיפה.
ב-2014 כתב את המחזה "הנקה ופיט" (על פי ספרו של רן כהן אהרונוב) לתיאטרון מדיטק, שזכה בפרס הבמה לילדים ונוער בקטגוריית הצגת השנה לילדים לשנת 2016.
בשנת 2024 עלה המחזה "אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה" בתיאטרון אורנה פורת.
ליאור אמסטרדמסקי (נולד ב-1985) הוא שחקן, יוצר, תסריטאי, ומנחה טלוויזיה ישראלי.
אמו של אמסטרדמסקי עלתה מברית המועצות בשנת 1973. גם אביו עלה מברית המועצות.
אחיו הוא העיתונאי שאול אמסטרדמסקי.
למד בפג'ה בקיבוץ גלויות, אחרי זה למד ברש"י, ובבית הספר השש שנתי אחד העם.
היה חבר בקולקטיב הקומי "כל מה שמצחיק בעולם" יחד עם ירמי שיק בלום, גלית חוגי, ניב מג'ר, אסף קפלנסקי תומר פישמן ואריאל ויסמן בו השתתף בערבי סטנד-אפ של חברי הקולקטיב ויצר מערכוני רשת וביניהם הסרט הקצר "המחברת הסגורה".
בשנת 2015 יצר יחד עם בלום, פישמן ומג'ר את תוכנית הילדים "נדחפים" ששודרה בשידור חי בערוץ הילדים וצולמה במשרדי הערוץ.
באותה השנה גם השתתף בסרט "נדחפים לספרד" שמתעד את טיסתה של הכיתה הזוכה לספרד עם המנחים.
כמו כן באותה השנה גם שיחק בסרט "סרט אפס" בתפקיד דוש בקהל.
בשנת 2017 הגיש פינה וגילם דמויות שונות בתוכנית הבידור והסאטירית "מה נסגר?" ששודרה בכאן 11. באותה השנה גם התארח תוכנית הבידור והסאטירית "עד כאן!" ששודרה בכאן 11.
בשנת 2020 הנחה באופן קבוע את הלייט נייט ששודר בערוץ 24 "קיבלתי תוכנית אירוח", בכל תוכנית המנחה מתחלף ובוחר את מי לארח.
בשנת 2024 החל להגיש את הפודקאסט "צחוק בצד".
בשנת 2019 יצר את התוכנית הטלוויזיה "ניפגש בלובי".
בשנת 2020 יצר את התוכנית הטלוויזיה "רק בהצבעה".
בשנת 2014 היה התסריטאי של תוכנית אירוח והבידור "תוכנית קיציס" שהנחה איל קיציס ושודרה בערוץ 2.
בשנת 2015 הצטרף לצוות התסריטאים של "ארץ נהדרת".
בשנת 2016 כתב את תוכנית הטלוויזיה "פרצופה של המדינה", היה אחראי על כתיבת אולפן ופיתוח ניסויים חברתיים.
בשנת 2017 הצטרף לצוות התסריטאים של "גב האומה" באותה השנה גם היה תסריטאי בתוכנית "לילה טוב עם אסף הראל" שהנחה אסף הראל ושודרה בערוץ עשר וגם הגיש פינה בתוכנית מדי פעם.
בשנת 2020 הצטרף לצוות התסריטאים של התוכנית "עד כאן!".
באותה השנה כתב את התוכנית "רק בהצבעה" כתב את המערכונים של "ההוא והשני".
בשנים 2020–2022 כתב את סדרת דרמת הנוער "פלמ"ח" ששודרה ב־TeenNick.
בשנת 2021 הסדרה זכתה בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער ואמסטרדמסקי זכה בקטגוריית תסריט לסדרת דרמה.
אמסטרדמסקי הוא בן זוגה של השחקנית הדס ירון.
ליאור בורודין (נולד בשנת 2001) הוא מתעמל אקרובטי ישראלי.
אלוף אירופה (פזארו 2021) וסגן אלוף עולם (ז'נבה 2020) בתחרות לרביעיית גברים, פעמיים סגן אלוף עולם (באקו 2022 וגימארייש 2024) בתחרות לרביעיית גברים בתרגיל הדינמי, וסגן אלוף עולם (גימארייש 2024) בתחרות לרביעיית גברים בתרגיל המשולב ובתרגיל שיווי המשקל.
באליפות העולם שנערכה בז'נבה שבשווייץ ביולי זכה במדליית כסף בתחרות לרביעיית גברים, ביחד עם חן בנוז, אמיר דאוס ותומר אופיר.
באליפות אירופה שנערכה בפזארו שבאיטליה בספטמבר-אוקטובר זכה במדליית זהב בתחרות לרביעיית גברים, ביחד עם חן בנוז, אמיר דאוס ותומר אופיר.
באליפות העולם שנערכה בבאקו שבאזרבייג'ן במרץ זכה במדליית כסף בתחרו לרביעיית גברים בתרגיל הדינמי, ובמדליות ארד בתחרות לרביעיית גברים בתרגיל שיווי המשקל ובתרגיל המשולב, ביחד עם חן בנוז, אמיר דאוס ותומר אופיר.
במשחקי העולם שנערכו בברמינגהאם שבאלבמה, ארצות הברית, ביולי, סיים במקום רביעי בתחרות לרביעיית גברים, ביחד עם חן בנוז, אמיר דאוס ותומר אופיר.
באליפות העולם שנערכה בגימארייש שבפורטוגל בספטמבר זכה במדליית כסף בתחרות לרביעיית גברים בתרגיל המשולב, בתרגיל שיווי המשקל ובתרגיל הדינמי, ביחד עם תומר אופיר, רותם עמיחי ואור אברהם.
ליאור גוטמן (נולד 4 ביוני 1973) הוא עיתונאי ישראלי לשעבר, וכיום מנהל אגף דוברות והסברה בחברת "מקורות", חברת המים הלאומית של ישראל.
בעברו שימש כעורך וככתב בכיר בכלי תקשורת כלכליים וכלליים מובילים, בהם "כלכליסט", "הארץ" ו-"TheMarker" והתמחה בסיקור תחומי תשתית, תחבורה ואנרגיה.
גוטמן בעל השכלה אקדמית בתחומי ניהול ותקשורת.
הוא השלים תואר ראשון (B.A.) דו-חוגי בניהול ותקשורת מהמכללה למנהל בתל אביב.
בהמשך לימודיו, רכש תואר שני (M.A.) בתקשורת פוליטית למנהלים, במסגרת החוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
גוטמן פעל כעיתונאי משנת 2007, במהלכו התמקד בסיקור נושאים כלכליים ותשתיות.
הוא שימש ככתב רכב ותחבורה בקבוצת "הארץ" וב-"TheMarker".
לאחר מכן, עבר ל"כלכליסט" מקבוצת "ידיעות אחרונות", שם שימש כעורך אחראי לתחומי התשתיות, התחבורה והאנרגיה.