tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לימודיה עם באנו אמין התחילו בקוראן, המשיכו עם החיבור "תפילת כומייל" (دعای کمیل) ו"אסופת האקדמות" (جامع المقدمات) וחיבורים נוספים המשמשים במרכזי הלימוד השיעיים.
היא הייתה הסטודנטית הראשונה להתקבל לפקולטה לתאולוגיה באוניברסיטת טהראן.
בשנת 1976 היא קבלה את תעודת ההסמכה (اجازه) שלה מבאנו אמין, המסמיכה אותה כפוסקת הלכה.
בשנת 1992 הקימה באנו אמין את המכללה לנשים על שם פאטמה (مکتب فاطمه) באספהאן, וזינת א-סאדאת ניהלה אותו עד 1992. בנוסף, היא לימדה והרצתה במוסדות שונים באיראן.
עם פרישתה מניהול מכללת פאטמה ב-1992, הומאיוני הקדישה את רוב זמנה לכתיבה ולתרגום.
היא נפטרה ב-30 ביוני 2016 ונקברה בבית הקברות אבראהים באספהאן.
תרגום "ארבעים [המסורות] ההאשמיות" לבאנו אמין (ترجمۀ اربعینالهاشمیه)
תרגום חלקי של 'אסראר אל-איאת' למולא צדרא
האישה היא מופת בריאת האל (زن مظهر خلاقیتالله)
משב הרוח של הנאמנות, על אודות עלי (نسیم ولایت دربارۀ حضرت علی)
בשנת 2009 נכללה הומאיוני בהיכל התהילה האיראני למדעים ותרבות.
ב-2011 היא זכתה לכבוד נוסף, כאשר במהלך כינוס אמינה אמין באספהאן המנהיג הרוחני עלי ח'מנאי ציין אותה בנאומו כאחת הנשים הבולטות באיראן.
זיס 115 הוא רכב המסווג כלימוזינה משוריינת סובייטית המבוססת על ה"זיס 110" שנבנתה במיוחד עבור יוסיף סטלין.
החלונות, שכל אחד מהם שקל כ-200 ק"ג, הופעלו על ידי מערכת הידראולית והיו מזכוכית מיוחדת בעלת כמה שכבות בעובי 35 מ"מ.
כדי למנוע את ערפול החלונות, המהנדסים יצרו צינורות מיוחדים בחלונות שיספגו את האדים והלחות.
המנוע היה מנוע 6.0L משודרג, והפיק 162 כוחות סוס.
גוף המכונית לא היה מורכב מלוחות נפרדים, אלא מריתוך שלם.
כל חתיכה מרותכת נשאה מספר סידורי ואת שם היצרן, כדי שכל האחריות תיפול על היצרן המסוים במקרה של פגיעה.
צג המהירות במכונית היה מיוחד: עד 40 קמ"ש הוא צבעו היה ירוק, בין 40 ל-80 קמ"ש הוא היה כתום, ומעל ל-80 קמ"ש צבעו הפך לאדום.
המכונית נמצאה לאחר זמן ושוקמה.
השיקום ארך 5 שנים ועלה כ-200 אלף דולר.
זינסהיים היא עיר בדרום מערב גרמניה, העיר היא חלק ממדינת באדן-וירטמברג וממוקמת כ-22 ק"מ דרומית-מזרחית להיידלברג וכ-28 ק"מ צפונה מהיילברון אשר במחוז ריין-נקאר.
האזור סביב זינסהיים יושב כבר כ-700,000 לפני הספירה, כפי שמוצג על ידי מציאת המאובן הומו היידלברגנסיס בכפר מאואר, כ-12 ק"מ צפונית לזינשהיים.
הרומאים שלטו באזור בין 90 לספירה עד 260 לספירה.
העיר הוקמה ככל הנראה בשנת 550 לספירה על ידי האציל הפרנקי, סנו.
דבר זה מוזכר לראשונה באופן היסטורי בשנת 770 לספירה בקודקס של קלוזר קלורש.
מאז 1192 קיבלה העיירה זכויות עירוניות, פריווילגיה שניתנה לראשונה על ידי היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
החל משנת 1910 הוכנסו חשמל וצינורות מים ציבוריים לעיר.
מלחמות העולם והשפל הגדול מנעו בתחילת המאה הקודמת מהעיר להתפתח, ורק בשנת 1968 התחברה העיר לאוטובאן אשר חיברה אותה לכבישים ארציים ובינלאומיים.
באופן מסורתי הייתה זינסהיים עיירה חקלאית, והכביש המהיר הפך אותה למרכז תעשייתי קטן, אך היא נפגעה בשנים האחרונות עקב מיתון וייבוא חוץ.
זינסהיים מורכבת מהעיר עצמה ומ-12 פרוורים עם אוכלוסייה כוללת של 35,442 (נכון לדצמבר 2018).
האטרקציה התיירותית העיקרית בזינסהיים היא מוזיאון הרכב והטכנולוגיה בזינסהיים שנמצא בפרבר שטיינספורט, המוזיאון מציג אוסף של כלי רכב היסטוריים, במקום מבקרים למעלה ממיליון מבקרים בשנה.
בשנת 1989 הוקם באזור יריד סחר המציג אירועים תעשייתיים ופופולריים.
ב-19 בספטמבר 2006 הודיע ראש עיריית זינסהיים על אצטדיון שיוקם לא הרחק ממוזיאון הרכב והטכנולוגיה, אצטדיון שיוקם עבור מועדון הכדורגל המצליח ביותר של העיר, הופנהיים.
עלות בניית האצטדיון נעמדה בכ-100 מיליון יורו, ותכולתו היא 30,164 מקומות, בנייתו מומנה ברובה על ידי דייטמר הופ, איש עסקים וכדורגלן עבר במחלקת הנוער של המועדון.
המועדון ערך הופעת בכורה באצטדיון, "ריין-נקר ארנה", ב-31 בינואר 2009, עם ניצחון 0–2 על אנרגי קוטבוס.
זיפבאכצל (בבווארית: Sipbachzell) היא עיירה במחוז ולס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
השטח העירוני של זיפבאכצל כולל את היישובים הבאים (בסוגריים אוכלוסיית היישוב נכון ל-1 בינואר 2022):
זיסיס וריזאס הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת החלוץ.
וריזאס נולד בקוואלה והתחיל את הקריירה שלו בסקודה קסנתי.
ב-30 בספטמבר 1997 הבקיע בדקה ה-87 את שער השוויון נגד ארסנל במסגרת הסיבוב הראשון של גביע אופ"א שנתן לקבוצתו יתרון 1-2 בסיכום שני המשחקים ובכך פאוק עברה לשלב הבא.
בשנת נקלעה פאוק לבעיות כלכליות והנהלת הקבוצה נאלצה למכור את וריזאס לפרוג'ה מהסרייה א' בה שיחק שלוש שנים.
בקיץ חתם בפיורנטינה שעונה לפני כן עלתה לסרייה א'.
שנה לאחר מכן הושאל לסלטה ויגו מהליגה הספרדית השנייה.
בינואר חזר לאיטליה וחתם בטורינו מהסרייה ב' עד לסיום העונה.
ביוני חזר לקדנציה שנייה בפאוק כאשר חתם לשנתיים.
ב-6 בינואר 2008 ערך את הופעתו האחרונה בקריירה בניצחון 0-1 נגד לאריסה כאשר נכנס בדקה ה-82 של המשחק.
ב-27 באוקטובר 1994 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוון בניצחון 1-5 נגד .
ב-25 בינואר 1995 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-3 נגד .
ב-20 ביוני 2004 הבקיע בהפסד 2-1 ל במחזור האחרון של שלב הבתים של יורו 2004. שער זה נתן ליוון הפרש שערים עדיף ולכן היא זו שהעפילה לרבע הגמר על חשבון משם המשיכה לזכייה סנסציונית ביורו לראשונה בתולדותיה.
ב-8 בינואר 2008 מונה למנהל הטכני של פאוק סלוניקי וצטרף לדירקטוריון של המועדון יחד עם חברו לקבוצה לשעבר ויו"ר המועדון הנוכחי, תיאודורוס זגוראקיס.
ב-9 באוקטובר 2009 החליף את זגוראקיס שהתפטר מתפקיד היושב ראש מסיבות אישיות.
ב-11 באוגוסט 2010 וריזאס סיים את תפקידו בפאוק.
חמישה ימים לאחר מכן, הוא הפך לעוזר המאמן של פרננדו סנטוס, המאמן הראשי של נבחרת יוון בכדורגל לשנה אחת.
בשנת חזר לפאוק כנשיא המועדון וכעבור שנתיים חזר לתפקיד המנהל הטכני.
ב-16 באפריל 2015 התפטר מתפקידו וכעבור מספר שבועות מונה לאותו תפקיד בווריה למשך עונה אחת.
זיפליין או "זיפ" הוא מטוס זעיר ללא טייס של החברה האמריקאית Zipline שמתכננת, מייצרת ומפעילה מטוסי תובלה אוטונומיים זעירים.
מרכזי ההפצה הראשונים של הוקמו ב-2016 ברואנדה במטרה לשמש את מערכת הרפואה במדינה, והמטוסים משנעים בעיקר מנות דם, טסיות, ומוצרי דם אחרים לבתי חולים ומרפאות באזורי ספר, כמעט כל המשלוחים מחוץ לבירה קיגאלי נעשים במטוסי זיפ.
מרכזים נוספים הוקמו במדינות אחרות, נכון לספטמבר 2023 ביצעו מטוסי זיפ קרוב ל-800,000 משלוחים וגמאו קרוב ל-9,000,000 קילומטר.
משלוח בזיפ הוא יקר יותר מהובלה ביבשה, אך מהיר בהרבה ומציל חיים במקרי חירום, והממשלות מסבסדות את השרות הרפואי.
המשלוחים בזיפ הורידו את בזבוז מנות הדם ברואנדה כמעט לאפס, משום שחיי המדף של תאי דם אדומים הוא כ-35 יום, וריכוז המנות במקום אחד הוריד את הפחת.
מטוס מדגם פלטפורמה 2 שנמצא בפיתוח מתקדם מיועד למשלוחים באזורים עירוניים.
הפלטפורמה כוללת את המטוס האוטונומי הזעיר הקרוי בחברה "זיפ", את מתקני השיגור והתפיסה, מערך האספקה הלוגיסטי, ומערך הבקרה.
המערכת נכנסה לפעולה בשנת 2016.
שלד המטוס עשוי מפולימר מחוזק בסיב פחמן , ומחופה בפלסטיק מוקצף קל משקל שזול להחליפו אם הוא ניזוק.
משקל גוף המטוס הוא כ-6.4 ק"ג.
לגוף המטוס מחוברות הכנפיים, ומוכנס לתוכו המצבר.
משקל הכנפיים 2 ק"ג ואורכן כ-3 מטרים מקצה לקצה.
המצבר הוא המרכיב הכבד ביותר ומשקלו כ-10 ק"ג, כמחצית ממשקל המטוס.
הוא מורכב מסוללות ליתיום-יון עם הספק של 1.2 קילוואט שעה (לשם השוואה למכונית טסלה ממוצעת יש 120 קילוואט שעה).
המצבר מכיל גם רכיבי אלקטרוניקה, מעגל ה-GPS נמצא ביחידת המצבר והוא מחובר תמיד ללוויין, כדי לקצר את הזמן הנדרש ליצור קשר עם לווין התקשורת, מה שעשוי לארוך מספר דקות.
במצבר נצאים גם כל נתוני הטיסה מכל החיישנים.
ברגע שהמצבר מוכנס למטוס הנתונים מתחילים לזרום לשרתים של זיפליין.
בכל שעה מיוצר 1 גיגבייט דייטה.
המטוס טס במהירות של 100 עד 130 קילומטר לשעה, בגובה של 100 עד 120 מטר מעל הקרקע.
כשהוא מגיע ליעד הוא מנמיך להרף עין, פותח את דלתות תא המטען, ומיד עולה מעלה ועושה את הדרך חזרה למרכז ההפצה.
החבילה צונחת בעזרת מצנח הנייר ועובד המרפאה אוסף אותה.
המטוס הוא אוטונומי לחלוטין, יכול לטוס כמעט בכל מזג אוויר, והוא בנוי עם יתירות מלאה בכל הרכיבים החיוניים.
אם רכיב אחד מתקלקל רכיב הגיבוי נכנס מיד לפעולה, אם שני הרכיבים מתקלקלים המטוס מפעיל מצנח ונופל בבטיחות לקרקע.
אם מזג האוויר משתנה ונעשה בלתי אפשרי לטיסה, המטוס מחליט לחזור למרכז ההפצה או לצנוח ארצה.
מרכז ההפצה הראשון נבנה ב-2016 בעיר מוחנגה ברואנדה.
הוא משרת 25 בתי חולים ברדיוס של 80 קילומטר, כשבית החולים מרוחק ביותר נמצא במרחק של 4–5 שעות נסיעה ברכב בדרכי העפר הבוציות, לעומת כ-45 דקות טיסה של זיפ.
מרכז ההפצה השני של זיפליין נבנה ב-2019 בעיר קאיונזה ברואנדה.
שני המרכזים פועלים כל שעות היום והלילה, והם משרתים יחד את כל שטח רואנדה.במרכז ההפצה נמצא מחסן המוצרים הרפואיים, שמספר פעמים בשבוע מגיעה אליו אספקה בכלי רכב יבשתי.
בצמוד למחסן נמצא מתקן השיגור, ולידו מתקן ההחזרה של המטוסים.
צוות רפואי בבית חולים מרוחק שולח הזמנה, עובד מחסן המוצרים הרפואיים אוסף את המוצרים, אורז אותם בקופסה שמחובר אליה מצנח נייר קטן, ומעביר את הקופסה דרך אשנב לעובד מתקן השיגור הצמוד.
צוות השיגור מכניס את הקופסה לגוף המטוס ומרכיב את הכנפיים, המצבר והחרטום כשהמטוס כבר על המשגר.
הצוות מבצע בדיקה ממוחשבת לפני טיסה בעזרת אפליקצית טלפון, וכשהכל תקין המטוס משוגר.
הזמנה שהתקבלה מטופלת ומשוגרת בתוך כ-6 דקות.
מתקן השיגור הוא מעין רוגטקה באורך 13 מטר המופעלת על ידי גלגלת וקבל-על, והוא מאיץ את המטוס תוך 0.3 שניות למהירות של מעל 100 קילומטר לשנייה, שהיא מהירות השיוט של המטוס .
מטוס שחוזר אחרי ביצוע משלוח נתפס בעזרת קרס שנמצא בקצה האחורי שלו.
מתקן התפיסה מורכב משני מגדלים שבראשם זרועות מתנועעות שביניהן כבל.
כשמטוס מגיע הזרועות מתרוממות בדיוק ברגע הנכון, הכבל נמתח והקרס נתפס בו .
המטוס מדומם מיד את המנוע, וכשהוא מפסיק להיטלטל על הכבל הוא מדליק נורה ירוקה.
העובדים מורידים את המטוס ומעבירים אותו לפירוק לקראת המשלוח הבא.
מנגנון התפיסה נכשל בכ-10 אחוז מהמקרים, ואז המטוס מגביה, מסתובב ונכנס שוב.
זיפית הכותנה (שם מדעי: Earias insulana) הוא מין של עש ממשפחת התנשמיתיים.
זיפית הכותנה נפוצה בסין, הודו, המזרח התיכון, צפון ומזרח אפריקה, וחלקים מצפון ודרום אמריקה.
כנפיהם הקדמיות של הבוגרים ירוקות-צהובות, עם פס ירוק אלכסוני, וגבם ירוק.
כנפיהם האחוריות כסופות-לבנות, עם פס חום לאורך הקצה.
מוטת כנפיהם כ - 20-23 מילימטרים, ומחושיהם ארוכים ודקים.
הנקבות גדולות מהזכרים, וקצה הבטן של הזכרים שעיר.
אורכם של הזחלים הוא כ - 1.4 מילימטרים בשעת הבקיעה וצבעם אפור, לאחר ההתנשלות האחרונה אורכם נע בין 12 ל - 18 מילימטרים, וצבעם אפור-כחול.
גבם גבשושי ומכוסה שערות קצרות, וראשם כהה ובוהק.
הביצים כחולות בעת הטלתן, וצבען משתנה לירוק-כחלחל ולאחר מכן לחום לקראת הבקיעה.
נקבת זיפית הכותנה מטילה כ - 140 ביצים בודדות על צמחים ממשפחת החלמיתיים כדוגמת כותנה ובמיה, לרוב על ניצני פרחים, תרמילים, חפים או עוקצי התפרחת של הצמח, ועל פי רוב בלילה.
לאחר כשלושה ימים, בוקעים הזחלים.
הזחלים עוברים ארבע התנשלויות, במרווחים של 2 עד 6 ימים, עד שהם מגיעים לגודלם המלא, ולבסוף טווים גולם ומצמידים אותו לצמח, ובו הם שוהים כ - 11 ימים, ולאחר מכן הם בוקעים כעשים בוגרים, מתחילים להזווג בין 2 ל - 3 ימים לאחר בקיעתם וחיים כ - 10 ימים נוספים.
זיפית הכותנה פעילה כל השנה, אם כי קצב התפתחותה תלוי בטמפרטורה, ויכולה להעמיד שישה דורות בשנה.
זיפית הכותנה נחשבת מזיקה של כותנה ובמיה.
זחליה מתחפרים אל תוך הניצנים של צמחים צעירים ותרמילים של פרחים בוגרים, וגורמים להתייבשות ונשירה, ואף למות הצמח.
זִיקִים הוא קיבוץ במועצה אזורית חוף אשקלון, דרומית לאשקלון.
הקיבוץ נוסד ב-1949, בידי גרעין של חניכי תנועת הנוער השומר הצעיר על אדמות הכפר הנטוש הרביא.
סמוך לו נמצאים מאגר שקמה, כרמיה, מחנה זיקים וחוף זיקים.
בתקופה שלפני הקמתו היו מעט יישובים יהודיים באזור.
פרופ' מיכאל הרסגור העניק לקיבוץ את שמו "זיקים", ציטוט מתשובת ה"הדֶקַבְּרִיסְטִים" למכתבו של אלכסנדר פושקין אליהם, האומר (בתרגום לעברית): "מזיקים - תצא להבה".
גרסה אחרת סוברת ששם זה מסמן את השפעת התרבות הקומוניסטית אף בקרב יהודים בארץ ישראל שעלו ממזרח-אירופה הדיי רחוקה, וכי השם הוא תרגום עבר לעיתונו ברוסית של לנין - "זיקים".
בתנ"ך, המילה 'זיקים' מופיעה בספר תהילים , ובספר משלי .
לאורך השנים היו גלי הצטרפות מרובים מארצות שונות, ביניהן: רומניה, אנגליה, ישראל, ברזיל, ארגנטינה ואורוגוואי.
בשנת 2008 הוחל בבניית "שכונת הרחבה קהילתית" בסמוך לבתי החברים בקיבוץ.
מערכת החינוך בקיבוץ מפעילה בית תינוקות, פעוטון, גנון צעיר וגן חובה.
הילדים לומדים בבתי ספר אזוריים ביד מרדכי.
מערכת החינוך בזיקים פעילה כל ימות השנה הן עבור הילדים המתגוררים בזיקים והן עבור ילדי הסביבה.
קיבוץ זיקים נוסד ב-1 בינואר 1944 בהחלטת הסמינריון הראשון של תנועת השומר הצעיר ברומניה לאחר שחרורה מידי הנאצים על ידי הצבא האדום.
שנה וחצי לאחר ייסוד הקיבוץ בבוקרשט, ב-1 ביולי 1945 יצאה לדרכה לארץ הפלוגה הראשונה וב-1 באוגוסט אותה שנה, יצאה הפלוגה השנייה.
שתי הקבוצות הללו היטלטלו בדרכי אירופה בגנבת גבולות ולאחר חצי שנת נדודים בדרכים, הגיעו שמונה מהם, על סיפון ספינת המעפילים "חנה סנש", לחוף נהריה, ב-25 בדצמבר 1945. השמונה נשלחו לקיבוץ שמיר להכשרה.
ב-14 במאי 1946 הגיעו ארצה 30 חברי זיקים על סיפונה של ספינת המעפילים, מקס נורדאו.
אלה הצטרפו לקבוצה הראשונה בשמיר ובכך, למעשה, נוסד הגרעין הראשון של קיבוץ זיקים בארץ ישראל.
ב-29 ביולי 1946 הגיעו 30 חברים נוספים על סיפונה של אוניית המעפילים "הגנה".
היו אלה המעפילים האחרונים שלא גורשו לקפריסין והם נשלחו לקיבוץ עמיר והצטרפו למעפילים הקודמים להם אשר ישבו בקיבוץ שמיר הסמוך.
בראשית 1947 המצב היה כדלהלן: שני גרעינים נמצאים בקיבוצים "שמיר" ו"עמיר", גרעין אחד במחנה עתלית וגרעין נוסף בגירוש קפריסין.
בנוסף, בתקופה זו עדיין שהו ברומניה כ-70 חברים, בעבודת התנועה ובהנהגתה.
במאי 1947 יצאו ראשוני החברים, כמקובל באותם ימים, להתיישבות במושבה – ברחובות.
במקביל נשלחה קבוצה לעזרת קיבוץ רוחמה.
לאט החלו להתרכז מרבית חברי הקיבוץ ברחובות כולל חברי הגרעין שגורשו למחנות המעצר בקפריסין והועלו לארץ ישראל משם.
ב-20 ביוני 1948, הם עלו להתיישב בחוות שפון יחד עם אנשי קיבוץ נצר סרני.
אולם עלייה זאת לא נסתייעה ובהמשך 1948 הקיבוץ היה ברחובות.
ב-15 בפברואר 1949, ט"ו בשבט התש"ט, עלה קיבוץ זיקים על הקרקע על אדמותיה של משפחת עלמי בכפר הרביא שנחרב 3 חודשים קודם, בנובמבר 1948, בנקודה בה הצטלב גבולה הדרומי של מדינת ישראל עם חוף הים התיכון.
עוד בתקופת הישיבה ברחובות וכן לאחר העלייה על הקרקע ובמקביל בקבוצת ההכשרה במשמר העמק, סבל הקיבוץ מפילוג רעיוני מצד קבוצת מיעוט קומוניסטית.
לאחר מאבק פנימי, גורשו מהקיבוץ ומקבוצת משמר העמק כ-29 חברי מק"י, וחברים רבים נוספים העדיפו לעזוב את הקיבוץ.
למעשה החל בקיבוץ תהליך של התפוררות חברתית.
על מנת "להציל את המצב" החליט "הקיבוץ-הארצי" לשלוח לקיבוץ גרעין של יוצאי תנועת "השומר הצעיר" מאנגליה.
גרעין זה החל להתרכז בזיקים לאחר תקופת הכשרה בקיבוץ "עין החורש" במחצית השנייה של שנות החמישים.
במקביל הוחלט ב"קיבוץ הארצי" להפנות לזיקים גם גרעין ישראלי גדול – גרעין "שומריה", אשר כדרך אותם ימים, היה מחולק לשני גרעינים, א' ו- ב'.
ראשוני גרעין "שומריה" החלו להגיע לזיקים בשנת 1954. במקביל נמשכה עזיבת רבים מהמייסדים ועד מהרה היה צורך להוסיף השלמות לקיבוץ.
במחצית הראשונה של שנות השישים הגיע גרעין "עינת", אף הוא גרעין ישראלי ופחות או יותר באותה תקופה החלה קליטת יוצאי תנועת "השומר הצעיר" ותנועות קרובות לה מארצות דרום-אמריקה.
ראשונים היו הברזילאים ובעקבותיהם חברים מארגנטינה ואורוגוואי.
מיקומו של הקיבוץ על גבול רצועת עזה, יוצר בעיות ביטחון במשך שנים רבות.
בעיות כגון חדירות תושבי האזור הקודמים לצורך גנבות יבול, משאבות וציוד חקלאי בתקופות הפדאיון של שנות ה-50, ואילו בשנים 2007–2008 תקיפות באמצעות רקטות קסאם ופצמ"רים.
במסגרת מאבקי ביטחון אלה, נפל בימיו הראשונים של הקיבוץ, המא"ז אריה גולדשטיין, כאשר עלה על מוקש שהוא עצמו טמן.
בראשית שנות ה-2000 התמודד הקיבוץ עם בעיות הביטחון על ידי גידור משוכלל, שמירה ומיגון בתי הילדים ובתי החברים והתושבים.
בשנת 2018 הוקם גם המכשול הימי בגבול רצועת עזה.
במהלך טבח שבעה באוקטובר 2023, תקפו את הקיבוץ שישה מחבלים שהגיעו ברכב סוואנה.
כיתת כוננות שנערכה מראש ניהלה איתם קרב שנמשך כשעה והצליחה להרוג ארבעה מהם, לאחר שאחד מחברי כיתת הכוננות הצליח לאגף את המחבלים, והשאר ברחו.
בהמשך פונו חברי הקיבוץ לקיבוץ מעלה החמישה.
כלכלת זיקים מבוססת על שני תחומים עיקריים: תעשייה – מפעל "פולירון" המייצר מזרנים אורתופדיים ומוצרי שינה; מפעל "פולירית" המייצר מוצרים מפוליאוריטן בטכנולוגיית הזרקה, וחקלאות – רפת גדולה ומודרנית; מטע אבוקדו ומטע סברס; גידולי שדה בשותפות עם מושבי הנגב.
בנוסף, לזיקים מרכז לרפואה משלימה הנקרא "היפר טבע", המצוי באשקלון; מוסך לטיפול בכל סוגי הרכב ועוד מספר ענפים קטנים.
כלכלת זיקים עברה תהפוכות רבות.
לאחר מספר שנים לא פשוטות בראשית שנות ה-2000, בהן התמודד הקיבוץ עם עומס חוב אדיר שהכביד מאוד על הניהול השוטף של המשק והקהילה, הצליחו בעזרת התגייסות של כלל האוכלוסייה ובשילוב עם עסקאות שהניבו תמורות כספיות משמעותיות להגעה להסדרים כספיים המאפשרים את מחיקת מרבית החובות.
שביל הנגב המערבי - מתחיל בחוף הים הסמוך לקיבוץ.
עלמי בר יין - בקיבוץ זיקים (עדכני לינואר 2026)
זיקוק (בלועזית: דיסטילציה, Distillation) הוא תהליך פיזיקלי להפרדה של תערובת נוזלים על בסיס נקודות הרתיחה השונות של מרכיביה.
במערכת פשוטה של זיקוק מרתיחים את התערובת, ואת האדים העולים מעבים בחלקו העליון של הכלי ומוליכים לכלי נפרד.
אדים אלו הם המצב הגזי של החומר בעל נקודת הרתיחה הנמוכה ביותר בתערובת.
לאחר מכן מגיע תורו של החומר הבא לרתוח, וכן הלאה, עד להפרדת התערובת לכל מרכיביה.
באמצעות מדידה קבועה של טמפרטורת התערובת במהלך תהליך הזיקוק ניתן לדעת מתי מפסיק החומר האחד לרתוח (כלומר, מתי הוא התאדה כולו וכבר אינו נמצא בתערובת) ומתי מתחיל החומר הבא לרתוח.
במהלך הרתיחה עצמה הטמפרטורה אינה משתנה; לדוגמה, אם מים מהווים מרכיב בתערובת ונמצאים בכמות כזו שמשך רתיחתם המלאה הוא 5 דקות, הרי שטמפרטורת התערובת כולה תעמוד על 100 מעלות צלזיוס (נקודת הרתיחה של המים) במשך 5 דקות, זאת על אף שחימום התערובת נמשך.
לאחר התאדותם המלאה של המים תתחיל הטמפרטורה לעלות בקצב מהיר ותיעצר שוב כשתגיע לנקודת הרתיחה של החומר הבא.
בזיקוק מפריט רב-שלבי, שהוא תהליך הזיקוק הנפוץ בהנדסה כימית, משתמשים בעמוד זיקוק הבנוי ממגשים או פלטות.
חלק מהתוצר הגזי מעבים ומחזירים לראש העמוד בצורת נוזל וחלק מהתוצר הנוזלי מרתיחים ומחזירים לתחתית העמוד בצורת גז.
בכל מגש (שלב) בעמוד יש מגע מתמשך בין הנוזל לגז והגעה לשיווי משקל נוזל אדים, שפירושו מעבר של החומר הנדיף יותר לפאזה הגזית ושל החומר הנדיף פחות לפאזה הנוזלית.
בתכנון הנדסי נכון, הכולל חישובי אנרגיה ומסה מורכבים, ניתן להגיע להפרדה טובה מאוד בין המרכיבים השונים.
מערכות זיקוק המים הגדולות ביותר מופעלות על היבשה כדי להפיק מים מותפלים ממי ים.
מערכות זיקוק מים רבות מופעלות כיום באזורים שכמויות הגשמים היורדים בהם מעטות.
יש בהן המפיקות מיליוני ליטרים של מים ליממה.
באי מלאכותי ליד לוס אנג'לס יש מתקן זיקוק המפיק 250 מיליון ליטר מים ביממה, בעזרת כור גרעיני המשמש לחימום המים.
גם בארץ פועלים כמה מפעלים ניסיוניים להתפלת מים בשיטת הזיקוק, וחלק ממי השתייה של העיר אילת מקורו במפעל מעין זה.
מערכות קטנות יותר לזיקוק מים מצויות בבתי חולים ובמעבדות מחקר, שכן אלה זקוקים למים טהורים יותר ממי ברז.
מי הברז, גם כשהם נראים לנו צלולים ונקיים, מכילים תמיסה של מלחים שונים בשיעורים שונים.
התמיסות המשמשות את הכימאי במחקריו, או את הרוקח בהכנת תרופות, צריכות להיות בדרגת ניקיון גבוהה, ולכן יש להכין אותן ממים מזוקקים.
הוא הדין בתמיסת האלקטרוליט שבמצבר המכונית.
תהליך הזיקוק נפוץ מאוד בתעשיית המשקאות האלכוהוליים ובתעשייה הכימית - במיוחד בתעשיית הנפט.
בבית זיקוק של נפט מתרחש זיקוק הנפט במכלי ענק.
מרכיבי הנפט השונים - למעשה אלקאנים בעלי שרשרת פחמימנית באורך שונה - מתאדים בטמפרטורות שונות, וכל אחד מהם מהווה מוצר נפט שונה: האלקאנים הקצרים, המתאדים בטמפרטורות נמוכות, משמשים כדלק למכוניות (בנזין), האלקאנים הארוכים יותר משמשים כדלק למטוסים (קרוסין), והאלקאנים הארוכים ביותר משמשים כשעוות ופלסטיקים.
זיקוק אלכוהול הוא תהליך שמגדיל את אחוז האלכוהול בתמיסה מותססת.
בתהליך הזיקוק מאדים את התמיסה, היות שטמפרטורת האידוי של כוהל יותר נמוכה משל המים בתמיסה, כשמאדים כחצי מהתמיסה מתאדים כ-80 אחוזים מהכוהל, כך שאם הייתה תמיסה עם כ-12 אחוזי כוהל, לאחר זיקוק אחד התמיסה תכיל כ-20 אחוז כוהל.
ככל שהמכשירים שמשתמשים בהם יותר טובים, היכולת לרכז את התמיסה טובה יותר.
בתעשיית המשקאות מזקקים לריכוז שבין 70 ל-96 אחוז.
לריכוז סביב ה-70% מגיעים לאחר שני תהליכי זיקוק.
לאחר מכן, מורידים את אחוז האלכוהול לחוזק בקבוק (40% ומעלה, בדרך כלל) באמצעות מהילה במים.
בתעשיית הוויסקי הסקוטית נהוג להוריד את חוזק התזקיק לחוזק של 63.5% לפני מילוי החבית, כך שניתן יהיה לבצע החלפת חביות בין מזקקות בלי לנסות לחשב את הפחת המתאדה, המכונה "חלק המלאכים".
על מנת לבצע זיקוק יש להרתיח את התמיסה בסיר לחץ עם יציאה אחת לאדים, שתעבור למתקן קירור כדי ליצור עיבוי.
טמפרטורת הרתיחה הנמוכה של הכוהל מצריכה דיוק ושליטה בתהליך ואם נשאר גז בצינורות הוא מכיל בעיקר כוהל.
לכן, יש לנסות לעבות את הגז בטמפרטורה נמוכה ככל האפשר ולאחר מכן להעביר את הנוזל למכל אחר.
בנוסף, בתמיסה המזוקקת נוכח אחוז גבוה של מתנול, שהיא תרכובת רעילה ומסוכנת בניגוד לאתנול.
לכן כאשר מזקקים אלכוהול יש צורך להפטר מחלקו כדי שהתוצר הסופי יהיה טוב לשתייה.
מאחר שאי אפשר לאטום את המכל האחרון, כל גז שמגיע אליו צפוי להתנדף.
זיקוקין די-נור, זיקוקי די-נור, זיקוקין או זיקוקים הם מתקני נפץ המתפוצצים תוך הפצת אור רב בשלל צבעים ואפקטים, ומשמשים בחגיגות.
רוב הזיקוקין המשוגרים בחגיגות הם פגזים מיוחדים המשוגרים ממעין מרגמות (ולא רקטות).
את הזיקוקין ומופעי הזיקוקין פיתחו בדרום מזרח אסיה ובעיקר בסין העתיקה, לצרכים פולחניים.
על מנת לשגר ולפוצץ אלמנטים פירוטכניים דרושים חומרי נפץ הודפים שונים.
הנפוץ מביניהם הוא אבק השרפה השחור.
הוא מיוצר מאבקת פחם עץ, גופרית צהובה וחנקת אשלגן על פי היחס 75,10,15 אחוז בהתאמה.
בחומר נפץ זה חנקת האשלגן משמשת כמחמצן ואבקת הפחם והגופרית כדלק.
ישנם עוד כמה חומרי נפץ אחרים המשמשים בזיקוקין הפועלים לפי תגובות חימצון-חיזור דומות לאבק השרפה.
כוכבים פירוטכניים משמשים ליצירת רוב האפקטים הצבעוניים בזיקוקין די-נור.
הכוכבים הם תערובת של חומרים דליקים שנדחסו עם חומר מאגד ועוצבו בצורה מסוימת בהתאם לאפקט הפירוטכני המבוקש.
הכוכב הפירוטכני בוער לפרקי זמן קבועים וגודלו נקבע לפי גודל האלמנט וזמן הבעירה הרצוי.
כחומר מאגד אפשר להשתמש גם בסוגי גומי שונים, אבקת שלק או בניטרוצלולוזה.
המאגד לרוב הוא דקסטרין המופק מחימום של עמילן תירס (קורנפלור).
מערבבים אותו ואת תערובת הכוכבים בתמיסת מים בתוספת אתנול עד שהתערובת הופכת לעיסה הניתנת לעיצוב.
כוכבים חתוכים ("Cut Stars") – התערובת משוטחת ולאחר מכן נחתכת לקוביות בגודל הרצוי.
כוכבים דחוסים ("Pressed stars") – התערובת נכנסת לתוך תבנית ונדחסת לרוב על ידי מכבש הידראולי לצורת צילינדרים קטנים, או שמכניסים את תערובת הכוכבים לתוך מזרק ואז לוחצים את הבוכנה ודוחסים את התערובת.
לשיטה זאת יש 3 שמות: כוכבים דחוסים/שאובים/מוזרקים.
כוכבים מגולגלים ("rolled stars") – התערובת מתגלגלת עם ליבות קטנות ובעת הגלגול התערובת נדבקת לליבות ונוצר כוכב עגול, כמו כדור שלג.
רוב הכוכבים הפירוטכניים מיוצרים בשיטה זו.
הצורה בה נראים הכוכבים בשעת הפיצוץ נקבעת על ידי מרכיבי התערובת.
אבקות מתכת שונות יוצרות אור בצבעים שונים ומלחים שונים יוצרים אש צבעונית.
מלחי אשלגן בוערים בצבע סגול, מלחי נתרן בוערים בצבע צהוב, מלחי בריום בוערים בצבע ירוק, מלחי סטרונציום בצבע אדום, מלחי נחושת (נחושת דו-כלורית) בוערים בצבע כחול, וכן הלאה.
ב-2022 לקראת יום העצמאות של ישראל, עלה הדיון בדבר השפעת רעש הפיצוץ על האוכלוסייה הסובלת מהלם קרב, כמו כן על השפעתו על אוכלוסייה מבוגרת, ילדים, תינוקות, ובעלי חיים, שעלולים גם לסבול מרעש זה.
לפיכך הוחלט במספר רב של מועצות לבטל או להשתמש בזיקוקין שקטים..
זיקוק שקט בנוי ועשוי מחומרים קצת שונים, אך אינו באמת שקט לחלוטין.
פגז כדורי הוא זיקוק בו מסודרים כוכבים מסביב לליבת תערובת נפץ לשבירה.
בעת ההצתה של התערובת נוצרים גזים רבים המרסקים את גוף הפגז ומשגרים את הכוכבים בצורה עגולה וסימטרית.
פגזים כדוריים אופייניים לזיקוקין המיוצרים באסיה, בעיקר בסין ויפן.
ההצתה של התערובת נגרמת על ידי הצתה של פתיל השהיה (הנמצא בתוך צינורית המונעת ממנו להצית את השכבות החיצוניות).
פתיל ההשהיה נדלק כחלק מתהליך שיגור פגז הזיקוקין, על ידי תערובת ההדיפה (לרוב אבק שרפה) המשגר את הפגז לגובה רב.
שריפתה של אבקת ההדיפה מציתה את פתיל ההשהיה, שמדליק את חומר הנפץ לשבירת הפגז.
סוג כזה של פגז נקרא באנגלית "Aerial Shell".
פגזים גליליים דומים מאוד בפעולתם לפגזים הכדוריים, אך בפגז מסוג זה הכוכבים הפירוטכניים מסודרים בתוך מבנה בצורת גליל, מה שגורם לפיצוץ להיות לא עגול או סימטרי.
פגזים גליליים אופייניים לזיקוקין מסורתיים המיוצרים בדרום אירופה במדינות כגון איטליה, ספרד ובאי מלטה.
פגזים אלו הם לפעמים רב-שלביים, מאחר שניתן לחבר כמה פגזים כאלה זה אחר זה, וכך ליצור רצף פיצוצים.
במדינות בהם פגזים גליליים נפוצים נוצרו מסורות של פגזים גליליים רב שלביים, לפעמים בעלי 7 שלבי פיצוץ ואף יותר.
סוג הפגזים הזה פופולרי משום שהוא קל יותר להכנה ולשילוב במתקנים פירוטכניים, אך בדרך כלל מכיל יותר כדורים פירוטכניים מאשר הפגז הכדורי.
סוג זה של פגזים נקרא לעיתים פגז איטלקי למרות שלא ידוע היכן הוא הומצא.
לעיתים ישנם פגזים המכילים בתוכם פגזים קטנים יותר, שמטרתם לעוף בעת השבירה של הפגז הגדול.
פגזים אלו יכולים להוות גרסה מוקטנת של פגז כדורי או פגז צילינדרי.
פגזים קטנים יחסית ניתנים לשיגור בעזרת מנוע רקטי, כאשר בראשו נמצא הפגז שמתפוצץ בסוף בעירת המנוע הרקטי.
שיטה זו יכולה לגרום לסטיות ובכך לסכן את הסובבים, זאת לעומת השיגור מגליל בעל קוטר פנימי בגודל הפגז אשר נותן הדיפה ישרה ובטיחותית.
ישנם עוד מתקנים פירוטכניים רבים כגון:
מזרקות פירוטכניות – יוצרות עמוד של אש וניצוצות.
גלגלים פירוטכניים – מספר מזרקות המחוברות לגלגל אשר מסתובב מהדחף שיוצרות המזרקות.
כוכבי שביט – כוכב פירוטכני גדול אשר משוגר לשמים ויוצר אפקט של שובל ניצוצות.
מוקשי כוכבים פירוטכניים, נרות רומאיים, כוורות בקטרים שונים, ספינרים (Spinners), האמרים (Hummers), מפלים, מניפות, ספרקלרים, רקטות מסוגים שונים ועוד.
מקור הזיקוקין כפי הנראה מסין העתיקה.
התיעוד הראשון לגבי זיקוקין, שאינו נתון לוויכוח הוא מהמאה ה-12, שם מוזכרים זיקוקין ששימשו לצרכים פולחניים, על מנת להפחיד את הרוחות הרעות בקולם הרם ("ביאן פאו") וכן לצורך תפילות לשמחה ולפרנסה.
עם הזמן, התפתחה אמנות הזיקוקין והפכה למקצוע.
את אומני הזיקוקין בסין העתיקה כיבדו על פי כישרונם ליצור מופעים מרהיבים של קול ואור.
בסין ובמונגוליה העתיקות פיתחו גם את הרקטות הראשונות לשימוש צבאי, כפי הנראה על בסיס הזיקוקין.
ישנו תיעוד משנת 1264 על בהלתה של הקיסרית הזקנה דווגר גונג-שנג בעת סעודה שערך לכבודה בנה הקיסר ליזונג מסונג, מירי זיקוק שהומצא אז ונקרא "חולדת עפר".
עד המאה ה-14 הפך המנוע הרקטי למצוי בפעילות מלחמתית וצבאית, כפי שתועד בספר "הולונגג'ינג" על קרבות הסינים, ונכתב בשנים 1330 ועד 1360.
מופע זיקוקין די-נור נהוג באירועים חגיגיים ציבוריים, בעיקר בטקס פתיחה או סיום של אירוע כזה, ובאירועים חגיגיים פרטיים (למשל חתונה).
בישראל נהוגים מופעי זיקוקין בטקסי יום העצמאות.
בביצועים בשטח פתוח של "הפתיחה 1812" מאת צ'ייקובסקי, הכוללת בשיאה מטחי תותח, מסתיימים לעיתים בזיקוקין די-נור.
במהלך המהומות בקרב הפלסטינים וערביי ישראל בשנת 2014 נעשה פעמים רבות שימוש בירי של זיקוקין לעבר כוחות הביטחון.
בעקבות זאת הוטל בנובמבר 2014 איסור זמני על ייבוא זיקוקין לישראל, בתוקף עד 15 בפברואר 2015.
שימוש לא נכון בזיקוקין הוא מסוכן, הן לאדם המפעיל אותם (סיכוני כוויות ופציעות) והן לעוברי אורח.
תאונות בהפעלת זיקוקין גרמו בעבר לפציעות קשות, מוות ונזק כבד לסביבה.
תאונות קשות התרחשו גם במתקנים לייצור או לאיכסון זיקוקין.
מסיבה זו, ייצור, הובלה והפעלה של זיקוקין מוגבלות על פי חוק במדינות רבות רק לאנשי מקצוע שעברו הכשרות מיוחדות.
בישראל, למשל, הפעלת זיקוקין מחייבת השלמת קורס של מפעיל זיקוקין של המוסד לבטיחות ולגיהות.
רעש של זיקוקין עלול להבהיל בעלי חיים ולגרום להם להימלט מהסכנה הנתפסת, לעיתים תוך פגיעה עצמית, פגיעה של כלי רכב וכדומה.
ציפורים מבוהלות עלולות לנטוש את קניהן ולא לשוב אליהם.
הביטוי זיקוקין די-נור מופיע לראשונה בתלמוד הבבלי, שם משמעותו "ניצוצות אש": (בעברית: ויוצאים זיקוקין של אש מפיו של רב לפיו של רבי ואינני יודע מה הם אומרים) () (וראו גם נהר דינור).
בנוסף, הביטוי מופיע בתלמוד הירושלמי במשמעות דומה "אתון בעיון מיקטלוניה וחמון תרין זיקוקין דנור נפקין מקדליה ושבקוה" (בעברית: באו להרוג אותו וראו שני ניצוצות של אש יוצאים מעורפו והניחוהו) (תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות, פרק ה, הלכה א).
זיקה אלקטרונית היא השינוי באנרגיה בתגובה שבה אטום גזי נייטרלי קולט אלקטרון.
בתהליך מתקבל יון שלילי מאטום נייטרלי.
המדידה הניסויית של ערכי זיקה אלקטרונית קשה לביצוע, ונעשתה רק לגבי חלק מהיסודות.
לגבי יסודות אחרים היא חושבה על-פי שיקולים תאורטיים.
ביסודות רבים נפלטת אנרגיה כאשר נקשר אלקטרון לאטום.
הזיקה האלקטרונית מתארת את כמות האנרגיה הנפלטת בתהליך הוספת האלקטרון.
על כן, ככל שהזיקה האלקטרונית בעלת ערך חיובי גבוה יותר, הנטייה של האטום לקלוט אלקטרון גדולה יותר.
בהתאם, כאשר הזיקה האלקטרונית שלילית, יש להשקיע אנרגיה כדי להוסיף את האלקטרון.
לדוגמה, הזיקה האלקטרונית של גז אציל היא שלילית.
ניתן לצרף גם אלקטרון שני ושלישי ליון שלילי.
אלו הן זיקה אלקטרונית שנייה ושלישית בהתאמה, ותהליכים כאלה נוטים לדרוש אנרגיה - כלומר, הזיקה האלקטרונית השנייה והשלישית נוטות להיות שליליות.
לדוגמה: ערך הזיקה האלקטרונית הראשונה של אטום חמצן, O, הוא 141 קילו ג'אול למול.
ערך הזיקה האלקטרונית השנייה של אטום חמצן O הוא מינוס 844 קילו ג'אול למול.
קיימת מחזוריות חלקית לגבי הזיקה האלקטרונית של היסודות במערכה המחזורית.
במעבר משמאל לימין בשורה, יש עלייה במספר האטומי של היסודות, המשיכה בין הגרעין לבין האלקטרון הנוסף לאטום גדלה עם העלייה במספר הפרוטונים ונפלטת אנרגיה גבוהה יותר עם הוספת האלקטרון.
עם זאת, המגמה אינה מונוטונית - לעיתים הזיקה של יסוד עם מספר אטומי גדול יותר דווקא נמוכה יותר, כיוון שיש להוסיף אלקטרון לקליפת אלקטרונים ריקה.
אין מגמה של ממש בטורים בטבלה המחזורית.
זיפרגליים או בלוטי ים (שם מדעי: Cirripedia) הם תת-מחלקה הכוללת כ-1,200 מינים של סרטנאים החיים בסלעים בסביבת חוף הים.
צורתם של בלוטי הים כספלים קטנים, פתחם סגור בלוחיות, והם צמודים לסלע בקרבת פני המים ונראים כחלק ממנו.
שריונם של בלוטי הים עשוי לוחיות גיר, וכאשר גל ים מציף את בלוטי הים, נפתחות הלוחיות הסוגרות את הפתחים ומתוכם יוצאות רגליהם של הבלוטים, הנראות כחוטים עדינים.
הרופא תומסון גילה לראשונה כי בלוטי הים הם זחלים סרטניים טיפוסיים, ובמהרה אישרו חוקרים אחרים את ממצאיו, וגם מצאו כי אצל בלוטי ים בוגרים יש סימנים האופייניים לסרטנים, כגון רגליים שסועות.
בלוטי הים מתיישבים לא רק על סלעים, על צבי ים, ועל לווייתנים אלא גם על אוניות ומתקנים שליד חופי הים.
קביעות המקום ודרך תזונתו גררו שינויים רבים במבנה גופו בהשוואה לסרטנים האחרים.
בלוט הים מונח בתוך הקונכייה במצב הפוך, רגליו כלפי מעלה ועורפו כלפי מטה, ראש של ממש אין לו וגם עיניים לא, הבטן מתנוונת אצלו, וגם המחושים נעלמים בשלב הבוגר.
שאר חלקי הגוף עטופים בקרום בשרני הקרוי "גלימה".
לבלוט הים 6 זוגות רגליים שתפקידן תזונתי בלבד ועליהן שפע של זיפים צפופים והן (פרט לאיבר הזכרות) האיברים היחידים המושטים אל מחוץ לקונכייה.
כשאר הסרטנים, בלוט הים מתנשל לעיתים קרובות.
הקונכייה דומה ללוע של הר געש, העשויה 6 לוחיות היקפיות הדבוקות חזק לתשתית.
אצל סוג בלוטן ים אחד הלוחיות הן בערך שוות בגודלן ואצל בלוטון ים אחר אחת הלוחיות גדולה בהרבה מהשאר.
בעוד שש הלוחיות קבועות במקומן הרי לוחיות ההסגר שבמרכז הן ניידות, והן יכולות להיפתח ולהיסגר באמצעות שרירים.
גובה הקונכייה הוא פונקציה של בית הגידול.
אותם המינים החיים באזור של מפץ גלים עז, הם בעלי קונכייה שטוחה שאינה מהווה התנגדות לגלים המחליקים עליה, לעומתם למינים החיים במים עמוקים או שקטים יש לרוב קונכייה גבוהה.
לבלוטי ים צעירים קונכייה קטנה ובהירה, ואילו לבלוטי ים בוגרים קונכייה גדולה וכהה.
גופו של בלוט הים גדל כמו בסרטנים אחרים תוך כדי התנשלות.
קונכייתם של חלזונות גדלה בדרך של הוספת סיבוב נוסף בכל שלב של גידולם.
לגבי התהליך בו גדלה קונכייתו של בלוט הים אין אחדות דעים בין החוקרים: יש הסוברים כי בזמן הגדילה של הקונכייה ישנה המסה של השכבה הפנימית, ויחד עם זאת הוספת חומר החוצה.
וישנם הסוברים כי הקונכייה גדלה מלמטה כלומר עם הגיל חומר הקונכייה מהבסיס נוסף וכך עולה הקונכייה כלפי מעלה.
בלוט ים ניזון מסינון פלנקטון וחומר רקב זעיר.
ששת זוגות רגליו פועלות כרשת פלנקטון מעולה, הרגליים מוצאות החוצה מבעד ללוחיות הנפשקות על ידי לחץ נוזלי הגוף ומוחזרות על ידי שרירים.
הרגלים נפשקות לצדדים ולאחר מכן מתקרבות ונסגרות הן מוצאות נגד זרם המים.
על הרגליים של בלוט הים זיפים צפופים המסוגלים לסנן מהמים חלקיקים בגודל זעיר.
אצל בלוטי הים שחיים גבוה על הסלע מהירות הרגליים גבוהה במיוחד מפני שעליהם למהר טרם ייסוגו המים ולעיתים המינים הטבולים רוב הזמן במים איטיים יותר.
הנשימה ומחזור הדם אצל סרטנים מתבצע על ידי נשימה בזימים.
אצל בלוט הים מתבצע חילוף הגזים לא בזימים אלא בעיקר ב"גלימה" ובמידה מסוימת מבעד לרגליים.
תנועות הרגליים מכניסות פרט למזון גם מים עשירים בחמצן, ובנוסף מבצע הגוף כולו תנועות מעלה-מטה בתוך הקונכייה ותנועות אלה שואבות מים עשירי חמצן ומבעד לסדק צר בין לוחיות הסגר פולטות מים עשירי פחמן דו-חמצני.
לבלוטי הים הטבולים תמיד במים אין בעיות בנשימה, אך אלו שחשופים ממי הים עליהם לאצור מים מתחת ללוחיות הסגורות הרמטית ומדי פעם נפשקות הלוחיות ודרכו חודר חומר המתמוסס במים שבתוך בלוט הים.
למינים אלו יש כנראה גם מידה מסוימת של נשימה אנאירובית.
לבלוטי הים אין לב ואין צינורות דם, ונוזל הגוף מוזרם אצלם על ידי תנועות הגוף מעלה ומטה.
הפגית (לרווה) מתפתחת במשך כשבועיים עד שלושה שבועות.
מתחילה את חייה בתור נאופלי והוא נבדל משאר הנאופלי בזוג קרניים בקדמת הגוף שמופנות לצדדים.
הזחל מהווה חלק ניכר של הפלנקטון הימי, והוא מתנשל שש פעמים ותוך כדי כך פושט ולובש צורתו.
השלב הבא הוא METANAUPLIUS, בו הוא ניזון מחומר רקב ומפלנקטון.
על ידי נשל נוסף הוא נהפך לצורת הזחל האחרונה המכונה "צדפונית" שהוא שלב מעבר בין הזחל לבוגר.
הוא מכונה כך כי יש לו זוג קשוות ויש לו עיניים מורכבות, זוגות רגליים ומחושים.
מדי פעם הוא יורד על הסלעים ומחפש מקום התיישבות מתאים.
בלוטי הים הבולטים מפרישים ARTHROPODIN שנספג בסלע.
מתברר שהצדפונית יודע להבחין בין ה-ARTHROPODIN של בני מינו לבין זה של מיני בלוטי ים אחרים.
לאחר שהצדפונית מצא מקום מתאים בתוך מושבות הבלוטים, הוא נצמד תחילה לתשתית באמצעות כפתורי הצמדה, ולאחר מכן מופרש מן המחושים חומר הדומה בתכונותיו למלט, המקבע אותו למקום שבחר.
אם יבוא גל ויפגע בזחל המתחיל להידבק בטרם התקשה הדבק יטולטל ממקומו ולא יוכל להידבק שנית.
לאחר שנדבק עוברים על הצדפונית שינויים מכריעים:
הקשוות נעלמות ותחתן מופיעה ה"גלימה" הבשרנית
ה"גלימה" מפרישה עתה בהדרגה את הלוחיות של הקונכיות תוך פרק זמן מופיע בלוט ים מושלם וצעיר.
ישנם בלוטי-ים החיים במים עמוקים על גבי בעלי חיים שונים, וישנם הנצמדים לכלי השיט השונים, מערכות מי קירור, מזחים וגופים מלאכותיים אחרים.
הבלוטים המתיישבים על סלעי החוף הבולטים ממי הים, חיים בתנאים קיצוניים בהיותם נתונים למפץ הגלים ולשפל, ובתנאי ים רגוע גם למשך זמן ארוך.
מי הים מגיעים אליהם לרוב רק כמי התזה.
בוצע ניסוי ובו הוכיחו כי במשך שלוש שנים הוכנסו בלוטי-ים למי-ים רק פעם בחודש למשך יום או יומיים והם החזיקו מעמד ללא בעיות, ולכן ניתן לומר כי בלוטים אלה חיים בתנאים שכמעט אף בעל חיים אינו מסוגל להחזיק מעמד בהם.
המוזר הוא שדווקא בלוטים אלו החיים בתנאים כה קיצוניים מופיעים בצפיפות בלתי רגילה.
בנוסף למפץ הגלים ולחשיפה הממושכת, הם מתמודדים עם שינויים קיצוניים בטמפרטורה, יובש וגשמים על ידי סגירה הרמטית של לוחיות הסגר, לפני שהים נסוג.
בשפל, הם אוצרים מתחת ללוחיות כמות מים המאפשרת להם נשימה ומונעת התייבשות.
גם רבייתם של בלוטי הים היא יוצאת דופן בהשוואה לשאר הסרטנים.
רוב בלוטי הים הם הרמאפרודיטים כלומר זכר ונקבה כאחד, וזאת בשל היותם קבועי מקום.
כל פרט מפרה את שכניו, מופרה על ידם.
יש להם איבר זכרות המוצא מבין הלוחיות לתוך פרט שכן, הביצים המופרות נשארות בתוך חלל ה"גלימה" ושם הם מתפתחות עד להגיען לשלב ה-NAUPLII ומשתחררות מההורה ומצטרפות לפלנקטון הימי.
מתברר שלפני שהזחלים יכולים להשתחרר על ההורה להפריש חומר בקיעה ובלעדיו יישארו הזחלים בתוך עטיפת הביצים.
ההורה מפריש את חומר הבקיעה רק כשבמי הים יש מזון בשפע לזחלים.
נקבות הקבוצה הזאת מכניסות את עצמן לתוך גופם של מעשירי רגל, ומגדלות שורשים בתוכו.
היצור המבוגר נראה כגידול דמוי שק, והסימן היחיד לכך שהם סרטנאים הוא שהזחל הוא NAUPLIUS ללא ספק.
בעבר נחשבו להרמאפרודיטים, אבל התברר שהזכרים מזריקים את עצמם לגוף הנקבה ושם מתנוונים עד למצב של תאי רבייה בלבד.
ארתור אנטונס קוימברה (בפורטוגזית: Arthur Antunes Coimbra; נולד ב-3 במרץ 1953) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ברזילאי הידוע בכינויו זיקו.
הוא נחשב לאחד השחקנים הטובים ביותר בהיסטוריה, וידוע בזכות יכולות הכדרור ובעיטות חופשיות שלו.
ארתור אנטונס קוימברה נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל, הצעיר במשפחה מבין שלשה אחים שחקני כדורגל.
רבים נהגו לכנותו "פלה הלבן", פלה אף הגדיל לעשות כאשר אמר "במרוצת השנים השחקן שהגיע קרוב ביותר לרמתי היה זיקו".
זיקו נודע בזכות יכולות כיבוש מצוינות, יכולת מסירה נפלאה, ובעיקר יכולתו האדירה בבעיטות חופשיות.
זיקו השתתף בשלושה גביעי עולם במדי נבחרת ברזיל (מונדיאל 1978, מונדיאל 1982 ומונדיאל 1986).
במונדיאל 1982 זיקו היה חלק מסגל פנטסטי שנחשב לאחד הטובים בכל הזמנים, כששיחק לצד פלקאו, סוקרטס, אדר, סרזו וג'וניור.
אף על פי שכבש ארבעה שערים לאורך הטורניר והיה מעורב בשמונה שערים רצופים של הנבחרת היא נוצחה על ידי איטליה בתוצאה 3–2 במשחק האחרון בשלב הבתים של הסיבוב השני וסיימה את דרכה בטורניר.
נבחרת זו זכורה כאחת הנבחרות הגדולות שהיו בהיסטוריה.
במהלך הקריירה שיחק בברזיל, איטליה ויפן.
זיקו התגלה בזכותו של שדרן רדיו מקומי, סלסו גארסיה, שהתלהב מהילד הצנום ולקח אותו למבחנים בפלמנגו.
המועדון הברזילאי החליט להשקיע בפרויקט וזיקו עבר דיאטה מיוחדת, קיבל סטרואידים וויטמינים ועבר תוכנית אישית לפיתוח גוף כדי שיתחזק.
עם ארבע אליפויות ברזיל, זכייה בגביע הליברטדורס ובגביע הבין-יבשתי, כשהוא כובש 508 שערים ב-731 משחקים, הפך זיקו לאחד השחקנים הגדולים שלבשו אי פעם את מדי המועדון.
ב-1983 עבר זיקו לאודינזה בתמורה ל-2.5 מיליון דולר (סכום שנחשב לגבוה מאוד באותה תקופה), אולם אחרי שנתיים שב למועדון נעוריו בברזיל.
לפני שהתמנה למאמן נבחרת יפן ב-2002 שיחק זיקו במדי המועדון היפני קאשימה אנטלרס כ-3 שנים כאשר הצטרף אליו ב-1991.
לאחר הפרישה מהכדורגל עסק בפוליטיקה, אחר כך עבר ליפן על מנת לעזור לבנות את ה-"J League", ולבסוף חזר לברזיל ועזר לאמן את הנבחרת הלאומית.
בשנת 2009 התמנה זיקו למאמנה של אולימפיאקוס היוונית, כשהוא חותם על חוזה לשנתיים.
בתחילת שנת 2010 זיקו פוטר וב-2011 החל לאמן את נבחרת עיראק.
לאחר שנתיים מוצלחות בעיראק, הפך זיקו למאמנה של אל גראפה מליגת העל הקטרית.
בשנת 2014 חתם זיקו בגואה מליגת ה-ISL ההודית כמאמן הראשון של הקבוצה החדשה.
אליפות ליגת J-league היפנית 1993
זיקוק נפט הוא כלל התהליכים שבהם הופכים את הנפט הגולמי למוצרי הצריכה השונים.
תהליכי הזיקוק הראשונים פותחו ברוסיה הצארית ובארצות הברית במחצית השנייה של המאה ה-19.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נעשתה התקדמות בתחום הזיקוק והחלו לפרק את המולקולות הארוכות של הנפט למולקולות קטנות יותר על ידי חימום בלחץ חום.
כיוון שהנפט הוא תערובת של חומרים רבים בעלי טמפרטורת רתיחה שונה ישנם מספר מקטעים (פרקציות, קבוצות חומרים) גדול, שכל אחד מכיל תערובת חומרים בעלי נקודת רתיחה קרובה.
עד 20°C מתאן ואלקאנים קצרים (עד 4 פחמנים) 20 °C עד 200 °C נפטא קלה ונפטא כבדה (פחמימנים בתחום של 5 פחמנים עד 12 פחמנים כמעט ללא פחממנים ארומטיים) 180 °C עד 280 °C קרוסין 200 °C עד 400 °C סולר 350 °C ומעלה פרפינים ומזוט
המשקע שנשאר משמש כאספלט לכבישים, זפת, שמני סיכה, שעווה, גריז ועוד.
זיקוק למוצרים ראשוניים ללא שינוי כימי.
תהליך כימי במטרה לשבור את הפחמימנים לשם קבלת פחמימנים קלים כמו בנזין וסולר (תהליך הנקרא פיצוח פחמימנים).
וכן תהליכים כימיים שמטרתם שיפור איכות הבנזין.
שיפור תכונות על ידי ערבוב המוצרים עם תוספים כמו חומרי צבע וריח.
תהליך הייצור כולל מספר מתקנים עיקריים:
מגדל זיקוק גלם אטמוספירי (מז"ג) - משמש להפרדה ראשונית של פרקציות הנפט הגולמי.
מגדל זיקוק גלם בוואקום - משמש להפרדה שניונית של שאריות הזיקוק האטמוספירי.
זיקוק בוואקום מאפשר לזקק בטמפרטורות נמוכות יותר ולצמצם תהליכי פירוק ופיחום.
מתקן שבירת צמיגות (מש"צ) - מתקן לפיצוח תרמי של פחמימנים כבדים שנותרו לאחר הזיקוק בוואקום.
מתקן העלאת אוקטן - מתקן שיפור האוקטן של התזקיקים הקלים כתחליף לתוסף עופרת.
קיימים מספר תהליכים כימיים להעלאת האוקטן וביניהם אלקילציה, איזומריזציה, דימריזציה ועוד.
מתקן הדחת גופרית / מרוקס Merox (מה"ג) - מתקן זה נועד לסלק חלק מהגופרית הנמצאת בתזקיקים על מנת לעמוד בתקני איכות הסביבה.
בדרך כלל קיים מתקן לכל סוג תזקיק (בנזין, קרוסין וסולר).
מתקן השבת גופרית - משמש להפקת הגופרית שסולקה ממתקני הדחת הגופרית
פצחן קטליטי - בדומה למש"צ, משמש מתקן זה לשבירת פרקציות כבדות לתזקיקים קלים.
המתקן משתמש בקטליזטור על מנת להגיע לתהליך הכימי בטמפרטורה נמוכה מהנדרש בפיצוח תרמי רגיל.
תהליכי היצור נתמכים על ידי תהליכי ערבוב תזקיקים ומהילתם (Blending) המאפשרים להביא את התזקיקים למפרט הרצוי לצורך שווקם.
תהליך הזיקוק נבחן לפי מספר רב של מדדים הנבדקים על ידי מעבדה מיוחדת ובעזרת כלים מיוחדים.
משקל סגולי (API Gravity) - משקל הנוזל ביחס למים
נקודת ענן (Cloud Point) - היא הטמפרטורה בה נוזל מתחיל לאבד את צלילותו כשהמשמעות היא תחילת היפרדות פזות.
צפיפות (Density) - יחס המשקל לנפח.
תזקיקים בעלי שרשרות פשוטות מאופיינים בצפיפות גבוהה.
נקודת הבזקה (Flash Point) - הטמפרטורה הנמוכה ביותר בה אדי נוזל יכולים להידלק מניצוץ.
מדד המצביע על תכולת המרכיבים הקלים בנוזל.
נקודת התכה (Melting Point) / נקודת קיפאון (Freeze Poiny) - הטמפרטורה בה מוצרים כמו שמני סיכה קופאים ומאבדים את יעילותם.
אוקטן - משמש אינדיקציה לנקודת ההצתה של בנזין לאחר דחיסה.
ככל שהערך יותר גבוה ניתן ללחוץ יותר את הבנזין לפני הצתתו ובכך להגיע ליעילות שרפה גבוהה יותר.
נקודת העשן (Smoke Point) - הטמפרטורה בה חומרים מתחילים להעלות עשן ולהשרף.
משמש לסווג שמני סיכה למנועים.
צמיגות (Viscosity) - מדד המשמש לסווג שמנים וגריז.
מספר פונה (PONA number) - מצביע על יחסי המרכיבים השונים בבנזין (פרפינים(P), אולפינים(O), נפטנים (N) וארומטים (A)).
זיקון (precipitation hardening או age hardening) הוא שיטה לטיפול תרמי שנועדה לחזק חומרים חשילים.
הזיקון בשימוש לרוב הסגסוגות של טיטאניום, מגנזיום ואלומיניום ומספר פלדות אל-חלד.
השיטה מתבססת על השינוי במסיסות החומר כאשר מעלים את הטמפרטורה שלו, דבר היוצר חלקיקים מזהמים, וכתוצאה מכך מונע תזוזה של נקעים בחומר, או פגמים במבנה הגבישי של החומר.
נקעים הם בדרך כלל הנושאים העיקריים הגורמים לתכונת הפלסטיות בחומר לכן שיטה זו מחזקת את החומר.
זיקון בחומר יכול ליצור גדלים שונים ורבים של גבישים האחראים לתכונות שונות לחלוטין.
כדי להשתמש בשיטה יש להשאיר את הסגסוגת בטמפרטורה גבוהה במשך שעות.
הזמן שעובר נקרא זמן הזיקון.
יצירת גרעינים מתרחשת בטמפרטורות גבוהות יחסית (לעיתים מעט מתחת לגבול המסיסות), משום שכך ניתן להתגבר על המחסום הקינטי של אנרגיית פני השטח.
כך גם ניתן ליצור את המספר המקסימלי של חלקיקים מהתהליך.
לאחר ההעלאה לטמפרטורה הגבוהה, מתרחש תהליך הזיקון במשך מספר שעות, ובו החלקיקים גדלים, מיועד לרוב לבסיסים של מכונות ובסיסי יציקה גדולים.
זיקורת (באכדית: Ziqquratu, מהשורש ז־ק־ר – זקור, בולט), או זיגוראת, הוא מגדל בעל צריח מונומנטלי מטיפוס המיוחד למסופוטמיה (אזור עיראק המודרנית) בממלכות שומר, אכד, עילם, בבל ואשור.
מבנים כאלו הוקמו החל מ־4,500 שנה לערך לפני זמננו לאורך כ־2,000 שנה.
מקור השם למבנה הוא במילה האכדית Ziqquratu.
השורש של המילה באכדית הוא ז־ק־ר, שפירושו "להיות גבוה, בולט" (אכדית Zaqāru 'זקר') המתאים למגדל, בדומה לעברית להזדקר, זקר, זקור (באכדית Zaqru).
האות ת' בסוף המילה היא סיומת הנקבה באכדית (כמו בכל השפות השמיות).
תעתיק קיים נוסף לשם בעברית הוא זיקוראת, אף שבעברית אין אם קריאה א' לפני הוספת סיומת נקבה.
הזיקורת בנוי מדרגות, כאשר בסיסו רחב והוא הולך וצר כלפי מעלה.
חלק מהזיקורתים נבנו במבנה רבוע, כפירמידה וחלקם, בעיקר המאוחרים שבהם, במבנה עגול.
העלייה לזיקורת הייתה על גבי גרמי־מדרגות שנבנו מחוץ למבנה.
זיקורתים גבוהים התנשאו לגובה של יותר מ־50 מטרים.
ברוב הזיקורתים היה חלל פנימי גדול, בחלקם מולא החלל בעפר.
מטרת בניית הזיקורת הייתה פולחנית ויועדה להנציח את השליט וליצור מיזם בו היו שותפים והתגאו כל תושבי העיר.
הד למטרות אלה ניתן למצוא בסיפור מגדל בבל במקרא בבחינת "נעשה לנו שם".
ההיסטוריון היווני הרודוטוס (484–425 לפני הספירה) הִרבּה לטייל במזרח, ראה זיקורתים ותיאר אותם כמקדשים הבנויים על מדרגות אחדות ומשקיפים על העיר כולה.
כמו כן הועלתה השערה שהמגדל היה חיוני על מנת לאפשר לנכבדי העיר ולכהנים להימלט לגובה בשעת שיטפון, שהוא תופעה נפוצה באזורי המישור של מסופוטמיה.
השיטפונות באזור עזים וגובה המים גבוה מבית־חומר רגיל בן קומה אחת.
מטרה נוספת יכלה להיות הקרבת קורבנות בגובה רב, כך שהעשן וניחוח קורבנות עלה כלפי מעלה לשמיים.
באזור עיראק התגלו שרידי 32 זיקורתים בחפירות ארכאולוגיות, אולם טרם נמצא שריד למקדש שהיה אמור להיות בראש המגדל או בבסיסו.
עם זאת נמצאו כתובות עתיקות הנוגעות לבניית זיקורתים כגון כתובת המשויכת לאביו של נבוכדראצר השני, המספרת שהאל מרדוך ציווה עליו לשקם את הריסות העיר בבל ואת מגדל א־תמנ־אנקי (בית יסוד השמים והארץ).
הוא פקד להכין לבנים שרופות, להביא ביטומן ולהגיע עד לשמים.
בניית אותו מגדל מונצחת, לדעת רבים מהחוקרים, באפוס הבריאה הבבלי, "אנומה אליש".
ייתכן שסיפור מגדל בבל מושפע ממראם המרשים של שרידי המגדל, שבנייתו הופסקה.
גם שרידי המגדל היו גבוהים פי כמה מבתי התושבים שהיו בני קומה אחת.
הזיקורת הגדול ביותר שנחשף הוא הזיקורת הגדול של אור.
ציירים רבים דימו את מגדל בבל בדמות זיקורת, דוגמה טובה היא ציוריהם של פיטר ברויגל האב וגוסטב דורה למגדל בבל.
גם מבנים שנבנו לאחר התקופה העתיקה ניסו להעתיק את מבנה הזיקורת וקיימים מבנים רבים המחקים זיקורת רבוע או מעוגל כחלק מהעיצוב.
אחת הדוגמאות השאפתניות ביותר לבנות זיקורת מודרני היא התכנון לארמון הסובייטים, שלא הושלם, במוסקבה.
זיץ (תרגום מיידיש: שב) הוא מושג המבטא בעולם החסידות מסיבת אנשים יחד.
בישיבות הליטאיות והספרדיות משמעות המושג היא התכנסות לשירה משותפת.
פירוש המילה "זיץ" ביידיש הוא ישיבה (שיושבים יחד).
שמות נוספים לזיץ הם: "שבת אחים", "פַארבְּרֶענְגֶען" (בחב"ד), "בָּאטֶע" (כינוי לאספה בליל שבת בויז'ניץ) "טרינק" (בחסידות גור), "חבר'ה" (בחסידות גור ובחסידות בעלז), "קאווע" (כלומר שיושבים על קפה, בחסידות בעלז בגליציה).
מטרת ה"זיץ" העיקרית היא יצירת קשר חברתי בין האנשים ('דיבוק חברים'), שהוא אחד מיסודות החסידות.
על פי החסידות, דיבוק חברים מועיל לא רק להגברת האחווה בין החסידים, אלא גם להתחזקות בעבודת ה' והתעוררות רוחנית.
בספר מאור ושמש כתוב, שאחד מחידושיו של הבעל שם טוב הוא, שעד זמנו ידעו שכדי להתעלות יש להתבודד ולפרוש מחברת בני אדם, ואילו הבעל שם טוב חידש שעל ידי התאספות, אפשר להגיע לדרגות יותר גבוהות.
רבי ישראל מרוז'ין, אמר פעם שעל ידי אספת חסידים, ינצלו מבעיות האמונה.
בליל שבת נוהגים בחסידויות רבות להתאסף בבית הכנסת ולשיר זמירות שבת ולדבר בענייני פרשת השבוע ועבודת ה', כתחליף לטיש הנערך במעמד האדמו"ר בזמן זה.
זיץ זה נועד בעיקרו בשביל להתעורר לקדושת השבת, אשר על פי החסידות, מרוממת את האדם ונותנת כח לכל ימי השבוע.
כמו כן חסידים רבים נוהגים לאכול יחד סעודת מלווה מלכה וסעודת ראש חודש.
בסעודת מלווה מלכה נהוג בדרך כלל לספר סיפורי צדיקים.
בחלק מהחסידויות נהוג שבני האדמו"ר או נכבדי הקהילה מנהלים את הזיץ בליל שבת.
בדרך כלל מנהל הזיץ אומר דברי תורה ומנהל את השירה.
בחסידות ויז'ניץ ובחסידות סלונים ההתאספות בליל שבת היא חובה, ואף כשמתנהל טיש, עורכים החסידים זיץ, לעיתים עד עלות השחר.
בחסידות ברסלב ישנו דגש מיוחד על התאספויות.
שם בדרך כלל נהוג ללמוד בזיץ את ספרי החסידות.
יש ממשפיעי ברסלב שאומרים שיעור על הספר סיפורי מעשיות שלפי המקובל בחסידות ברסלב הסיפורים שבתוכו הם משלים לעבודת השם ומפרשים אותו בהרחבה.
משפיעים אחרים לומדים את הספר ליקוטי מוהר"ן.
בחסידות חב"ד נערכות התוועדויות ("פאברענגענ'ס") על ידי האדמו"רים (בעבר), או על ידי המשפיעים.
בהתוועדות מדבר האדמו"ר או המשפיע דברי חסידות והתחזקות, מספר סיפורי צדיקים, שר ניגונים ואף מנהל שיחות אישיות.
בהתוועדויות אלו נוהגים לשתות משקה אלכוהולי (לרוב וודקה או ויסקי).
בישיבות תוכן הזיץ כולל שירה יחד, וזמן גיבוש תורני.
ערב זיץ מקובל בקעמפים קייטנות, במחנות או בכנסים מיוחדים, ואף יש ישיבות שנוהגים כאחת לחודש לערוך זיץ.
השירים ששרים בזיצים הם בדרך כלל שירי רגש.
ברוב החסידויות יש מסגרת לבחורי החסידות הנקראת "חבורה".
החבורה מותאמת לכל שכבת גיל, ובחצרות מסוימות אף לפי מקום הלימודים.
מטרות החבורה הן הקניית ידע חסידי וגיבוש הבחורים סביב זהותם החסידית.
בדרך כלל מתאספים חברי החבורה פעם בשבוע ושומעים שיחה מראש החבורה, בדרך כלל אברך.
בחלק מהישיבות הליטאיות הקימו ראשי הישיבה חבורות לבחורים החסידיים הלומדים בישיבה.
בכמה חסידויות יש חבורות (חברה'ס) אף לאברכים, ובה הם משוחחים בענייני עבודת ה' וחסידות.
בחסידות גור נהוג לערוך מדי פעם סעודה בבית אחד החברים.
זיקה הוא מושג תלמודי בהלכות ייבום שהגדרתו ומשמעויותיו שנויות במחלוקת, ומהותו היחס בין היבם (אחיו של הנפטר) ליבמה שנפלה לפניו לייבום.
כאשר אדם מת בלי בנים ואשתו נופלת לפני אחיו ליבום, הדבר מסמן או מהווה קשר קלוש של נישואין בין האשה והיבם, קשור זה קרוי זיקה.
במקרה שקשר כזה נוצר, דין היבם דומה לדין הבעל לעניין דיני קרובות מדרבנן, מפני השייכות לקשר האישות הרגיל.
דיני אישות אלו גורמים לכך שהאשה שנופלת ליבום נחשבת במידה מסוימת כאשתו של היבם, ולכן חלים עליהם הרבה מדיני האישות שבין אשה לבעלה; אסור ליבם להתחתן עם אחותה של היבמה בחייה, או לחלופין עם אמה - גם לאחר פטירתה, כאילו הייתה אשתו.
הגמרא מסבירה ש"זיקת נשואה עושה ספק נשואה", כלומר שהזיקה היא קשר שדנים אותו כספק נישואין לעניינים מסוימים.
לדוגמה, אם שומרת יבם נפטרה כשיש בידה נכסים מסוימים, היבם ויורשי היבמה שמגיעים ממשפחתה יחלקו בנכסים כאילו אנו דנים באישה שספק אם נישאה.
הרשב"א מסביר שבגלל שאנחנו מסתפקים אם לבסוף היבם ייבם ויממש את זיקתו או יחלוץ, הזיקה מקבלת דינים של ספק.
הגמרא מביאה את מחלוקת רב ושמואל בשאלה האם יש זיקה או לא.
לדעת שמואל, יש זיקה ולכן היבם יהיה אסור בקרובות היבמה מדרבנן כדין קרובות אשתו, ואילו לדעת רב אין זיקה והיבם לא נאסר בקרובות יבמתו.
רש"י והרמב"ן מסבירים שמחלוקת האמוראים היא לא על מציאות היחס בין היבמה ליבם, אלא על אופי ומשמעות הזיקה.
לדעה שאין זיקה, הזיקה לא נובעת מהיבם, אלא שהיא מהווה המשך לקשר בין הבעל הראשון ליבמתו.
לעומת זאת, לדעת מי שסובר שיש זיקה, ישנו קשר חדש שנוצר בין כל יבם ליבמה.
הרב יוסף דוב סולובייצ'יק הסביר ע"פ הרמב"ן, שלפי השיטה שהזיקה נובעת מהבעל, הבעל הוא לא מי שאוסר את היבמה בקרובותיו, ולכן גם אין סיבה לגזור עליו איסורים כלפי קרובות יבמתו.
אך אם היבם הוא המקור לזיקה, יש מקום לגזור מדרבנן שייאסר גם הוא מקרובות היבמה.
לעומת זאת, כאשר לא אותו יבם ייבם את היבמה אלא אח אחר, אין דיני זיקת היבמה לאחר האחר חלה לגבי היבם, מכיוון שכך הוא דין הזיקה, שכל אחד מהיבמים כאשר הוא מייבם אין משפיעה עליו זיקת היבמה לאחר
גם במקרה שאחד מהאחים מת, נחשבת זיקת היבמה אליו כזיקת אישות, ולכן אם אשתו הייתה ערווה לאחד מהאחים, נחשבת היבמה לצרת ערווה.
בעוד שסוג הזיקה הרגיל מוגדר בגמרא כ"זיקה", ישנה דעה המיוחסת לפי רב אושעיא - לרבי שמעון, כי "זיקה ככנוסה", כלומר שהדבר נחשב כאילו כבר נישאה עמו כליל מהתורה, ואין נחשב עוד אישות המת, אלא אישות היבם.
אם כי נחלקו הראשונים אם הדבר אמור רק לעניין היבום, או גם לעניינים אחרים.
לעומת זאת, אם אחד מהאחים מת כך שלא ניתן לדעת אם היה מייבם או לא, לא ניתן להפקיע את כוחו ויש להחשיבו מספק ככנס את היבמה.
ולפי הדעה האומרת שעד שלא יחזור ויבעלנה משגדל אינה מקודשת מהתורה, כיצד יבעלה משתגדל?
אלא מכאן מוכח שאין זיקה.
ולפי הדעה השנייה, שהקידושין נהפכים לקידושים מהתורה אוטומטית, אכן אין ראיה (ריטב"א) אין זיקה סובר שמותר לבטל מצוות יבמין כנ"ל יח א רב הונא בשם רב אין זיקה.
כז, ארב נחמן אין זיקה.
מביא ראיה מהמשנה הקובעת כי שלושה אחים ששנים מהן נשואין עם שתי אחיות ואחד נשוי נכרית, וגירש אחד מבעלי אחיות את אשתו ומת נשוי נכרית, ונפלה אשתו לייבום לפני שתי האחין, וכנסה המגרש ומת - מותרת היבמה לאח האחר שנשוי עם האחות האחרת.
זיקוק רציף הוא תהליך שבו מועלה ריכוז האלכוהול במשקאות.
בתהליך זה, הופך המשקה לבעל ריכוז אלכוהול גבוה יותר.
הזיקוק הרציף הומצא על ידי כימאי אירי בשם אניס קופי בשנת 1831, ותהליך זה מסמן את תחילת עידן האלכוהול התעשייתי.
בזיקוק רציף נעשה שימוש באדי מים.
מערכת הזיקוק בנויה משני עמודים (קולונות) - לאידוי ולעיבוי.
בקולונה הראשונה מזרימים את המשקה דרך צינורות לקולונה השנייה.
הקולונה השנייה מורידה את המשקה בטיפות והאדים שמתקבלים מוזרמים חזרה לקולונה הראשונה.
אדי האלכוהול מתקררים לאט יותר מהמים ולכן גם כאשר האדים חוזרים המים שנשארו נופלים דבר שגורם להפרדת האתנול מהמתנול המתאדה למעלה.
מזיקוק כזה ניתן לקבל משקה בעל עד 96 אחוזי אלכוהול.
יתרונות התהליך הם מהירותו הגבוהה, האפשרות לשמור על אחידות בתוצר, האפשרות לבצעו ברציפות ואחוז האלכוהול הגבוה שמתקבל.
חסרונותיו הם איבוד הטעם והצבע של המשקה המקורי.
הנוזל המופק הוא נייטרלי ושקוף.
אחד המשקאות הידועים המיוצר בזיקוק רציף הוא וודקה.
בהלכות קדשים, זיקה היא קשר בין שני חלקי קרבנות המוקרבים יחד, התולה את דיניהם של שני חלקי הקרבנות וכשרותם למזבח או לאכילה זה בזה.
סוגי הקרבנות, נחלקים לשניים: ישנם קרבנות המוקרבים כולם על גבי המזבח, כמו למשל קורבן עולה, וישנם קרבנות שונים שחלקיהם השונים אינם שווים בדינם, ורק חלק מהם מוקרב על גבי המזבח, כך למשל קורבן חטאת, רק חלק מבשר הקורבן נאכל על ידי הכוהנים.
במקרה כזה, יש זיקה בין שני חלקי הקורבן, והחלק שעל המזבח הוא זה שמתיר ומרצה את החלק השני, נאכל על ידי הכוהנים, ואם התרחש בו פסול, גם החלק השני אינו כשר לאכילה על ידי הכוהנים.
כך גם בקורבן מנחה, בעוד שחלק קטן מהסולת והשמן המובאים לקורבן, נקמצים על ידי הכוהן, הרי שהנשאר (קרוי בתלמוד "שיריים") נאכל על ידי הכוהנים.
במקרה שהקומץ לא הוקטר על המזבח, השיריים אינם מותרים לאכילה על ידי הכוהנים, והם במצב הראשוני - חלה עליהם קדושת המזבח.
קיימים מקרים, בהם שני חלקי הקרבן אינם מעכבים זה את זה, אם הקריבו כל חלק מהקורבן בנפרד, ורק אם מקריבים את שניהם יחד החלק האחד מעכב את ריצוי השני.
כך למשל, בקרבן העצרת בן מובאים שבעה כבשים לעולה, שני כבשים לשלמים ושתי הלחם, שכבשי החטאת אינם קשורים לשתי הלחם.
לפי חכמי המשנה, למרות שכבשי העולה מתירים את שתי הלחם, אם הביאו כל אחד מהם לקורבן בנפרד, הוא נחשב לקורבן נפרד והוא כשר.