tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא אף פתר תרגילים מסובכים בלי ידע בסיסי בחשבון.
בבית הספר קשר ידידות חזקה עם תלמיד לספסל הלימודים, כריסטופר מורקום.
מותו ניפץ את האמונה הדתית של טיורינג והוא הפך לאתאיסט.
הוא סבר שכל התופעות, כולל דרך הפעולה של המוח האנושי, חייבות להיות חומריות.
תרומה לתאוריה של מדעי המחשב
טיורינג נחשב לאחד מאבות מדעי המחשב.
הוא למד מתמטיקה בקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג'.
עוד מימיו כסטודנט (1931–1934) נמשך למחקר התאורטי.
טיורינג פיתח את רעיון מכונת טיורינג באופן עצמאי, בניסיון לענות על שאלות העוסקות ביסודות המתמטיקה שהועלו על ידי דויד הילברט, ופרסם אותו באפריל 1936. המטרה הייתה ליצור הגדרה מתמטית מדויקת של אלגוריתם או "תהליך מכני".
עוצמתו של הרעיון נעוצה בפשטות הקיצונית של המודל (בהשוואה למורכבותם של מחשבים אמיתיים).
תזת צ'רץ'-טיורינג קובעת כי מכונת טיורינג, חרף פשטותה, מסוגלת לבצע כל חישוב או אלגוריתם שהוא בר-ביצוע במחשב כלשהו.
מבחינה זו, מכונת טיורינג שקולה לכל מחשב, ולכן משמשת עד היום במדעי המחשב, בעיקר בתורת הסיבוכיות ובתורת החישוביות, כבסיס לחקר יכולותיו ומגבלותיו של המחשב (מחשב כלשהו, תוך התעלמות מתכונותיו של מחשב מסוים זה או אחר).
בשנים 1936–1938 למד באוניברסיטת פרינסטון שבארצות הברית, ובשנת 1938 השלים את הדוקטורט שלו, בהדרכת אלונזו צ'רץ'.
ג'ון פון נוימן הזמין אותו להצטרף למכון למחקר מתקדם אך הוא העדיף לחזור למולדתו.
טיורינג הוכיח כי בעיית העצירה אינה ניתנת להכרעה על ידי מכונת טיורינג.
במאמרו "On Computable Numbers, With an Application to the Entscheindungsproblem" משנת 1936 הוכיח טיורינג כי קיימות בעיות שלא ניתנות לפתרון באמצעות חישוב או "אלגוריתם".
במאמר טיורינג תיאר את המודל החישובי החדש שהציע, שבדיעבד נקרא על שמו "מכונת טיורינג", והראה באמצעותו כי מספר הבעיות שלא קיים להן פתרון גדול משמעותית ממספר הבעיות שניתן למצוא להן פתרון.
הוכחה זו נעזרת בשיטת הלכסון שבבסיס האלכסון של קנטור להוכחה כי קבוצה אינסופית אחת גדולה מהקבוצה האינסופית השנייה.
במאמר שפרסם בכתב העת Mind בשנת 1950, טיורינג הציע את מבחן טיורינג, כדרך לוודא האם למכונה יש בינה מלאכותית.
פיצוח האניגמה במלחמת העולם השנייה
מספטמבר 1938 עבד טיורינג במשרה חלקית עבור בית הספר לקידוד והצפנה.
ב-1938 השלים את מחקריו באוניברסיטת פרינסטון והוסמך כדוקטור מטעם אוניברסיטה זו.
טיורינג התייצב בבלצ'לי פארק שמצפון ללונדון ב-4 בספטמבר 1939, והצטרף למטה התקשורת הממשלתית, יום אחרי שבריטניה הכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית.
הצוות שאליו הצטרף טיורינג הופקד על אחת המשימות הסודיות והחשובות ביותר במאמץ המלחמתי נגד גרמניה הנאצית: בניית מכונה שתפענח את הצופן הצבאי הגרמני.
הגרמנים השתמשו במכונת הצפנה ששם הקוד שלה היה "אניגמה", ובאמצעותה הפכו מברקים לרצפים אקראיים של סימנים, שרק מכונת אניגמה שנייה יכולה לתרגם בחזרה לטקסט בשפה רגילה.
כדי לפענח את הצופן היה צורך לבנות מחשב שאליו יוזנו המברקים המוצפנים ויפוענחו בעזרת חישובים מסובכים.
על בסיס התפיסה המתמטית של טיורינג, פיתחה המחלקה את המחשב האלקטרוני-ספרתי הראשון, שנקרא "קולוסוס".
המחשב הענק, שהושלם והוכנס לפעילות בדצמבר 1943, סייע לבריטים לפענח חלק גדול מתשדורות האלחוט המוצפנות של הצבא הגרמני, ולהפיק מהן מידע בעל חשיבות אסטרטגית עצומה.
הידע שנצבר בפרויקט זה שימש בסיס לפיתוח טכנולוגיית המחשבים בבריטניה ובארצות הברית.
בנוסף לכך, במהלך המלחמה, שימש ראש "בקתה 8", האגף שהיה אחראי על קריאת האותות של הצי הגרמני.
לאחר המלחמה, טיורינג הירבה לעסוק בבינה מלאכותית.
במהלך עבודתו בבלצ'לי פארק, החל להתרועע עם ג'ואן קלארק, שעבדה שם כמתמטיקאית ומפענחת.
טיורינג ארגן את המשמרות שלהם שיהיו באותן שעות, כדי שאת הזמן הפנוי שלהם יוכלו לבלות יחד.
בשנת 1941 הציע נישואין לג'ואן, אולם לאחר שהודה בפניה שהוא הומוסקסואל, החליט לבטל את אירוסיהם.
טיורינג חקר כבר בשנת 1948 מודלים של רשתות עצביות מלאכותיות, אולם מאמרו התפרסם רק ב-1968, אחרי שאחרים פיתחו את התחום בנפרד.
בשנת 1949 התמנה למנהל מעבדת החישובים באוניברסיטת מנצ'סטר, ועסק בפיתוח תוכנה לאחד המחשבים הראשונים.
במאמר שהתפרסם בשנת 1950 העלה את הרעיון של "מבחן טיורינג".
טיורינג היה הראשון להשתמש בסימולציות ממוחשבות על-מנת לחקור התפתחות בעלי-חיים.
בתחילת שנות החמישים, בשנות חייו האחרונות, עסק טיורינג במחקר חלוצי על מורפוגנזה – תהליך עיצוב צורת העובר במהלך התפתחותו.
טיורינג סבר באופן רדוקציוניסטי כי ניתן להסביר לעיתים את צורתם המורכבת של יצורים חיים באמצעות תהליכים כימיים פשוטים.
במאמרו על "הבסיס הכימי של מורפוגנזה" הוצגה תאוריה שפיתח על מערכת ריאקציה-דיפוזיה (Reaction–diffusion system), שיכולה להסביר את היווצרותם של פסים, כתמים וספירלות בטבע, למשל, על עורם של בעלי-חיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה התאמן טיורינג באופן מקצועי בריצת מרתון, ויצר תוכנת מחשב שמסוגלת לשחק שחמט ברמה בסיסית נגד מתחרה אנושי.
טיורינג מעולם לא הסתיר את עובדת היותו הומוסקסואל; אבל בבריטניה של ראשית שנות ה-50 שררה אווירה פרנואידית והומופובית, במיוחד לאחר ששני הומוסקסואלים הואשמו בריגול וערקו לברית המועצות.
בינואר 1952, החל טיורינג מערכת יחסים עם ארנולד מוריי, מובטל בן 19. זמן קצר לאחר מכן, נפרץ ביתו ומוריי סיפר לטיורינג שהפורץ הוא מכר שלו.
טיורינג הגיש תלונה במשטרה, ובמהלך החקירה הודה במערכת יחסים מינית עם מוריי.
בעקבות כך השניים הועמדו לדין והורשעו ב-Gross indecency – 'חוסר מהוגנות חמור', עבירה לא מוגדרת ששימשה בין היתר להרשעת גברים שקיימו יחסים מיניים עם גברים, אך לא היו ראיות להרשעתם במעשה סדום.
בגזר הדין ניתנה לו האפשרות לבחור בין עונש מאסר לבין המרתו במאסר על תנאי שיכלול טיפול הורמונלי לסירוס כימי, וטיורינג בחר באפשרות השנייה.
הטיפול כלל זריקות הורמונים נשיים, על מנת לדכא את יצרו המיני.
טיורינג שם קץ לחייו כעבור שנתיים, ב-7 ביוני 1954, ככל הנראה בשל תופעות הלוואי של ההורמונים (צמיחת שדיים, השמנה ודיכאון).
על-פי דו"ח המשטרה, טיורינג מת מהרעלת ציאניד, כשלצידו תפוח חצי-אכול, טבול בציאניד.
ככל הנראה כמחווה לסרט האהוב עליו, "שלגיה ושבעת הגמדים".
אמו לא קיבלה את הטענות בדבר ההתאבדות, וטענה שמותו היה תוצאה של רשלנות בטיפול בכימיקלים במעבדה (אף שטיורינג לא היה כימאי).
הביוגרף אנדרו הודג'ס העלה השערה שטיורינג דאג לכך שנסיבות המוות לא תהיינה חד־משמעיות, כדי לתת לאמו את האפשרות להכחיש שהתאבד.
ב-2009, בעקבות עצומה שיזם ג'ון גרם-קמינג ושעליה חתמו למעלה מ-30 אלף בריטים, פרסם ראש ממשלת בריטניה, גורדון בראון, הודעת התנצלות רשמית "בשם ממשלת בריטניה, וכל מי שבזכות עבודתו של אלן חי בחופש", על "היחס המחריד שנהגו כלפי טיורינג" מוסדות השלטון הבריטי.
בהצהרה הכיר בראון בטיורינג כ"הקורבן המפורסם ביותר של ההומופוביה בבריטניה" וכתב:
בדצמבר 2013 העניקה לו אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת חנינה לאחר המוות.
פרס טיורינג, שהוא הפרס החשוב ביותר במדעי המחשב, קרוי על-שמו של אלן טיורינג.
הפרס מחולק מאז 1966 על ידי אגודת ACM.
ב-1986 הועלה המחזה "לשבור את הצופן" על חייו של טיורינג, מאת המחזאי יו ויטמור (הוצג בישראל בתיאטרון הקאמרי ב-1988, ובתיאטרון הספרייה ב-1994).
בשנת 2012 צוין יום הולדתו המאה של טיורינג במסגרת אירועי ליל המדענים והמדעניות האירופי.
בשנת 2014 הופק הסרט "משחק החיקוי", דרמה בריטית המבוססת, באופן חופשי למדי, על פרטים עיקריים מהביוגרפיה של טיורינג.
הסרט בבימוי מורטן טילדום, ובכיכובם של בנדיקט קמברבאץ' וקירה נייטלי, זכה בפרס בחירת הקהל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ובפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
בשנת 2015 הוקם מכון אלן טיורינג בלונדון, בריטניה, כאות הוקרה ולהנצחת הישגיו של המדען.
באותה שנה גם יצאה לאור בעברית הביוגרפיה "אלן טיורינג: האניגמה".
בשנת 2019 פורסם כי שטר הנושא את דמותו ייכלל במסגרת סדרת שטרות חדשים בבריטניה.
בשנת 2021 הונפק שטר בן חמישים לירות שטרלינג הנושא את דיוקנו של טיורינג ומכונת ה"בומב" שפיתח.
השטר הושק ביום הולדתו – 23 ביוני.
רחובות נקראו על שמו בקיימברידג' שבאנגליה ובהרצליה.
אלן ללצ'וק (Alan Lelchuk; נולד ב-1938) הוא סופר יהודי אמריקאי, מחזאי, מורה מרצה ומבקר ספרותי.
אלן ללצ'וק נולד וגדל בברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית.
השלים את לימודיו בכמה אוניברסיטאות ובהן אוניברסיטת סטנפורד, ואוניברסיטת לונדון.
היה מורה ומרצה באוניברסיטת ברנדייס שליד בוסטון, וכן שימש סופר תושב שם.
הוא כתב את ספרו הראשון על להיות יהודי בברוקלין, בשם "נער מברוקלין".
מספרו הראשון עניינו באינטלקטואלים היהודים אמריקאים, חייהם, השקפתם ויצירתם.
בכך הוא ממשיך את המסורת של סול בלו.
הוא פרסם שבעה רומנים, רובם בנושאים אלה.
הוא גם מתעניין בספרות העברית החדשה, ופרסם אנתולוגיה של ספרות עברית מתורגמת לאנגלית.
מרים 34, תרגמה אביבה גורן, הוצאת "אדם", ירושלים 1982.
אלן ליץ' הוא שחקן אירי.
ליץ' למד תיאטרון בטריניטי קולג' בדבלין.
בשנתו הראשונה בקולג' שיחק במחזה הסטודנטים "This Lime Tree Bower".
בעקבות החשיפה לה זכה עקב הופעתו במחזה, לוהק למחזות נוספים במהלך תקופת הלימודים.
פריצת הדרך הקולנועית של ליץ' התרחשה ב-2003, אז גילם את דמותו של וינסנט, סטודנט הומוסקסואל לאופנה בסרט הקולנוע "Cowboys and Angels".
על משחקו בסרט זה היה מועמד לפרס האקדמיה האירית לטלוויזיה ולקולנוע (IFTA) בקטגוריית הכישרון החדש הטוב ביותר.
בשנה שלאחר מכן השתתף בסרט הקולנוע "Man About Dog", שהיה מועמד ל-10 פרסים מטעם האקדמיה האירית לטלוויזיה ולקולנוע (IFTA).
בשנת 2004 הופיע ליץ' לראשונה בסדרת טלוויזיה, "Love is the Drug".
על משחקו בסדרה היה מועמד לפרס IFTA בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
בשנת 2007 היה מועמד בשלישית לפרס IFTA, הפעם בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, על תפקידו בסדרת הטלוויזיה "Legend".
באותה שנה גם גילם את דמותו של מרקוס ויפסניוס אגריפה בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "רומא", בהפקתן של הרשתות BBC ו-HBO.
ליץ' גילם את דמותו של טום ברנסון בסדרת הטלוויזיה התקופתית "אחוזת דאונטון", מ-2011 עד לסיומה של הסדרה ב-2016.
בשנת 2014 גילם את ג'ון קיירנקרוס שעבד לצד המתמטיקאי אלן טיורינג, בסרט "משחק החיקוי".
בשנת 2017 השתתף בסרט "טרף קל".
בשנת 2018 שיחק בדרמה הביוגרפית "רפסודיה בוהמית" שביים בריאן סינגר.
בשנת 2019 שיחק בסרט הטלוויזיה "שמירה קפדנית" לצדם של סופיה בוש, מת'יו מודין וקטלינה סנדינו מורנו.
בשנת 2022, שב עם תפקידו כטום ברנסון לסרט "אחוזת דאונטון 2" ובשנת 2025 בסרט "אחוזת דאונטון: הגמר הגדול".
אלן מור הוא כותב קומיקס אנגלי.
שלוש יצירות אלו אף עובדו לסרטים.
בנוסף לקומיקס כתב מור נובלה בשם "קול האש" ואף ביצע מספר הופעת מיצג וכן הופעות ספוקן וורד עם The Moon and Serpent Grand Egyptian Theatre of Marvels.
חלק מהחומרים אף יצאו על תקליטור.
ככותב קומיקס ידוע מור כאחד הראשונים שהחילו איכויות ספרותיות ואומנותית לתוך הזרם המרכזי של הקומיקס.
כמו כן, יצירותיו עוסקות בנושאים ותמות מאתגרים, המיועדים למבוגרים ואשר לא רווחו בקומיקס לפניו, כגון פאשיזם, עולמות דיסטופים, גיבורים מעוררי מחלוקת, עיצוב חדש ושונה לגיבורי על מוכרים וארוטיקה.
מור מביא מספר השפעות ליצירותיו, ביניהם של סופרים שלא עסקו בקומיקס.
בין אלו ניתן לציין את ויליאם ס.
תומאס פינצ'ון, רוברט אנטון וילסון ואיאן סינקלר, כמו גם סופר הגל החדש של המדע הבדיוני מייקל מורקוק וסופר האימה קלייב בארקר.
ביו השפעותיו בקרב כותבי הקומיקס, ניתן למצוא את ויל אייזנר, ג'ק קירבי ובריאן טלבוט.
מור נולד לעובד מבשלה בנורת' המפטון בשם ארנסט מור ולמדפיסה סילבייה דורין.
הוא גדל באזור של בני מעמד הפועלים.
מור הושעה מבית ספרו בגיל 17 בשל סחר באל אס די.
מאוחר יותר בחייו תיאר עצמו מור כאחד מסוחרי הסמים הגרועים בעולם.
בשלב זה של חייו ניסה את מזלו כצייר קומיקס לפני שפנה לתחום הכתיבה.
נולדו לו שתי בנות מאשתו הראשונה, פיליס - אמבר וליאה.
הזוג גם חלק מאהבת הדדית בשם דבורה.
לימים, עזבו המאהבת, הילדים ואשתו את מור.
במאי 2007, מור התחתן עם מלינדה גבי, אִתה גם שיתף פעולה במספר פרויקטי קומיקס.
הוא צמחוני, עוסק בעל טבעי וסוגד לאל הרומי המיתולוגי הנחש, גלייקון.
מור מודה שגלייקון הוא סוג של מתיחה.
מור התווה את גישתו האנרכיסטית ואת האמונה שלו באתיקה אנרכיסטית בראיון אשר נתן למרגרט קילג'וי, (Margaret Killjoy) ושפורסם בספר מ-2009, "יוצרי המיתוסים ושוברי החוק"
אחרי שהושעה מבית ספרו, עבד מור מספר שנים בעבודות זמניות לפני שהחל בשלהי שנות השבעים לעבוד כמאייר.
הוא כתב ואייר סטריפים של קומיקסים מחתרתיים למגזיני מוזיקה כגון Sounds וה-NME.
את כתיבה זו, עשה תחת שם העט Curt Vile.
שם זה מהווה באנגלית, משחק מילים על שמו של המלחין, Kurt Weill.
בתקופה זו, שיתף פעולה לעיתים עם חברו, הקומיקסאי סטיב מור.
תחת שם העט Jill de Ray, (איות אלטרנטיבי לשמו של הרוצח הסדרתי, Gill de Rais) הוא החל לכתוב רצועת קומיקס שבועית בשם מקסוול חתול הקסם, לעיתון Northants Post הוא המשיך בכתיבת הקומיקס עד 1986.
מור ציין כי היה שמח להמשיך לכתוב את הקומיקס אבל הפסיק לכותבו בשעה שהעיתון שבו פרסם את הקומיקס, כתב מאמר מערכת שלילי אודות הומוסקסואליות בקהילה.
באותה תקופה, החליט כי אינו יכול להתפרנס כאומן.
הוא החל להתרכז בכתיבה וסיפק טקסטים למארוול בריטניה וכן למגזיני קומיקס ידועים בני התקופה, 2000AD ו-Warrior.
הוא גם כתב בתקופה זו, רצועות קומיקס למגזין של דוקטור הו ולשבועון של מלחמת הכוכבים לפני שהחל לכתוב באופן קבוע את קפטן בריטניה עם אלן דייוויס.
סדרה שרצה במגוון פרסומים של מארוול בריטניה.
את שיתוף הפעולה עם 2000AD החל כבר בתחילת 1980 כשכתב רעיון לתסריט שהרשים את עורך המישנה, אלן גרנט.
מור זוכר כי התסריט הראשון שלו היה לסדרת השופט דרד ובשל תמיכתו של גראנט שאהב את העלילה, הוזמן לכתוב עלילה לעתיד מזעזע (Future Shocks), סדרת סיפורים קצרים שיצאה במסגרת 2000AD.
גראנט זוכר כי קיבל תסריט ממור שהיה ארוך מדי לפרסום אך שלא היה ניתן לקצרו מבלי להרסו.
בשל כך, הגיע למסקנה .
הוא ביקש ממור לקצר את הטקסט בעצמו וקנה אותו ממנו בעקבות הקיצור.
בשלוש השנים הבאות, מכר מור טקסטים ל-2000AD על בסיס קבוע יותר ויותר.
הוא גם כתב יותר מחמישים סיפורים קצרים למגזיני הבת של 2000AD.
במקביל לעבודותיו על "קפטן בריטניה" (Captain Britain) למארוול בריטניה ומספר רצועות קומיקס ל-Warrior, החל מור לתכנן ולכתוב סדרת קומיקס ארוכה ל-2000AD.
מור התבקש על ידי עורכיו לכתוב גרסה משלו לאי.טי.
מור אמר כי גרסתו, חייבת מדי ל-Alan Bleasdale.
את סקיז, כתב מור יחד עם האמן ג'ים בייקי (Jim Baikie) שצייר את היצירה.
מור גם כתב באותה תקופה, סיפור לא מתמשך בכיכובם של די.אר.
וקווינץ' שהיו גרסת מדע בדיוני לדמויות או.סי וסטיגס מהמגזין National Lampoon.
מור ציין כי הם ממשיכים באופיים את אופי הדמויות המקוריות, קרי, סגנון של דני שובבני, אך עם יכולת (קרי אופי ומרץ) תרמו גרעיניים.
את ספר זה, כתב יחד עם שותפו מכתיבת קפטן בריטניה, דייוויס.
הקומיקס שנחשב לגולת הכותרת של כתיבתו בתקופת 2000AD
הוא, הבלדה של האלו ג'ונס, (The Ballad of Halo Jones) סדרה ראשונה של קומיקסים שהתבססה על דמות נשית.
עם זאת, סדרה זו לא נהייתה לקלאסיקה מיידית.
את סדרה זו, כתב בשיתוף איאן גיבסון.
אף על פי שעבודותיו של מור, נחשבו לבין הפופולריות ביותר שהופיעו ב-2000AD, מור עצמו, נהיה מודאג לגבי תופעת שלילת זכויות היוצרים בקומיקס הבריטי של הסופרים.
ב-1985 הוא שוחח עם הפנזין Arkensword והודיע להם כי, הוא מפסיק לעבוד עם IPC, המוציאים לאור של 2000AD.
הוא הסביר זאת בכך ש באותה התקופה, יוצרים רבים, לא היו מרוצים מעניין הדרישה על ויתור זכויות היוצרים בנוגע לכתיבה שלהם.
ב-1986, הפסיק מור לכתוב ל-2000AD והשאיר את עתידם של הגיליונות הבאים של "Halo Jones" שנוי במחלוקת.
במהלך השנים, דעותיו הגלויות ועקרונותיו בנושא זכויות יוצרים והבעלות עליהם של יוצריהם, גרמה לו לסכסוכים רבים וניתוק קשרים, עם מספר מוציאים לאור לאורך התגלגלות הקריירה שלו.
לגבי תקופה זו בקריירה של מור, נטען כי העבודות שכתב ל-Warrior קיבלו את הביקורות הטובות ביותר.
מאוחר יותר, שונה שם הסדרה ל"Miracleman" בשל זכויות יוצרים.
בסדרה זו, נוצר דימוי רדיקלי חדש לסופר גיבור שלא נכתב עליו מ-1962. הסיפור צויר בעיקר על ידי גרי ליץ' ואלן דייוויס.
מור כתב את מרב עלילות הקומיקס בהרצה זו כשבמהדורות הספיישל שאיגדו את עבודותיו של מיק אנג'לו כתב רק את הקו הכללי של העלילה.
כבר בהרצה זו של הדמות ניתן לראות את הקווים שיאפיינו מאוחר יותר את מור.
בין קווי עלילה אלו, סופר גיבור שמהווה מקור לטרור כפי שניתן לראות בוונדטה, הנבל מעורר האמפתיה כפי שניתן לראות בגרסתו ל"באטמן" וכן יצירת מיתולוגיה שלמה סביב דמות הגיבור.
מור כתב את הסדרה עד חוברת 16.
מתארת בריטניה פאשיסטית אחרי מלחמה אטומית.
גיבור העלילה הוא אנרכיסט המתלבש כגאי פוקס ונלחם בשלטון הבריטי.
רומן זה צויר על ידי David Lloyd ונחשב בידי רבים לאחת מפיסגות היצירה של מור.
יצירה זו נחשבת למורכבת ומור העיד על עצמו כי רצה להכניס לתוך העלילה השפעות של דייוויד בואי, האסיר, באטמן, ג'ורג' אורוול (George Orwell), אלדוס הקסלי ועוד דמויות קנוניות רבות מתחום הבידור והקולנוע הבריטי.
קומדיה אודות משפחה אנגלית בת מעמד הפועלים המורכבת מערפדים ואנשי זאב.
יצירה זו צוירה על ידי סטיב פארקהאוס (Steve Parkhouse).
Warrior נסגר לפני שמור סיים את יצירות אלו, אך הוא סיים אותם מאוחר יותר אצל מוציאים לאור אחרים.
עבודותיו הבריטיות של אלן מור, משכו את תשומת לבה של DC קומיקס וב-1983, שכר אותו העורך של די.
סי., לן וויין, לכתוב את יצור הביצה.
(Swamp thing) עד אז, קומיקס מפלצות נוסחתי, עם מכירות נמוכות.
מור בשיתוף עם הציירים Stephen R.
Bissette, Rick Veitch ו-John Totleben בנו מחדש את הדמות ואף ציירו אותה בצורה שונה.
הם כתבו לה סדרה של סיפורים נסיוניים ששילבו נושאים חברתיים וסביבתיים במקביל לאימה ולפנטזיה.
עלילת הסדרה גובתה במחקרים אודות תרבותה של לואיזיאנה, מקום התרחשות הסיפורים.
בסדרה, ניתנה למור הזדמנות להחיות רבים מגיבורי DC הקסומים והעל טבעיים שנזנחו במהלך השנים.
הוא גם הציג בסדרה את ג'ון קונסטנטין, קוסם אנגלי בן מעמד הפועלים שחזותית מבוסס היה על סטינג.
כעבור שנים ספורות, קיבל קונסטנטין סדרה משלו.
כיום, הסדרה הארוכה ביותר שעדיין רצה ב"וורטיגו".
הרצתו של מור ליצור הביצה, הייתה הצלחה הן ביקורתית והן מסחרית.
בעקבות כך, DC גייסו כותבים אירופאים ובעיקר בריטים כגון ניל גיימן, גראנט מוריסון, ג'יימי דלאנו ופיטר מיליגן על מנת שיכתבו קומיקסים עם הלך רוח דומה, שמכיל לרוב, הצגה רדיקלית מחודשת של טיפוסים/דמויות קודרות.
הכותרים שהמשיכו את קו זה, היוו את התשתית למה שנהייה מאוחר יותר, "ורטיגו".
מור עצמו, כתב באותה תקופה, מספר קומיקסים נחשבים ל-DC קומיקס.
את כל עבודותיו מתקופה זו לאוגדן שמכיל את כולם.
יצירה משמעותית נוספת שלו בת התקופה, היא "Watchmen" שהחל לכתוב ב-1986 ושנאספה לאוגדן ב-1987, שצוירה על ידי דייב גיבונס.
סדרה קצרה זו בנתה למעשה את המוניטין שלו.
בסדרה הוא יצר תרחיש שבו גיבורי העל קיימים כבר משנות הארבעים של המאה העשרים, ובעקבות אירוע כלשהו כמה עשורים אחר-כך הם נמאסים על אוכלוסיית ארצות הברית ומוצאים מחוץ לחוק - חוץ מכמה גיבורי-על שמשתפים פעולה עם ממשלת ארצות הברית.
בעולם שבסדרה הטכנולוגיה התפתחה בצורה ניכרת, אבל הוא מאוים באופן קבוע על ידי המלחמה הקרה ואיום אטומי.
הייחודיות של הסדרה הייתה הכנסת האלמנט הפסיכולוגי שמתמרן את גיבורי העל לפעול, עלילה לא ליניארית ומגוון הקולות שמספרים את סיפור העלילה.
אלמנט מיוחד נוסף שמשולב בעלילה, הוא העיצוב הסימטרי של חלק מהחוברות.
הכוונה, דף ראשון בחוברת הוא זהה כמעט לחלוטין לדף האחרון השני ללפני האחרון וכו'.
זו דוגמה מוקדמת להתעניינות של מור בתפיסת הזמן של בני האדם והשפעותיו על הרצון החופשי.
זהו הקומיקס היחיד שזכה בפרס הוגו בקטגוריה שהייתה קיימת פעם אחת בלבד, האומנות השונה הטובה ביותר.
יחד עם יצירות נוספות שנכתבו באותה התקופה כגון "מאוס - סיפורו של ניצול" של ארט ספיגלמן, "באטמן, האביר האפל חוזר" של פרנק מילר, "Love and Rockets" של Jaime Hernandez ו"Gilbert Hernandezpart", נחשב "Watchmen" לקו מסוף שנות השמונים של הקומיקס האמריקאי לפנות לקהל מבוגר יותר ולרגש שלו.
מור נהיה במהרה סלבריטי והדבר גרם לו לעזוב את הפנדום שלו ולא לפקוד יותר כינוסי קומיקס.
ידוע מקרה מאותה התקופה בו מור, באחד הכנסים בלונדון, נרדף בידי צידי חתימות לבית השימוש.
"Marvelman" הודפס באותה התקופה מחדש בשוק האמריקאי ואף הוסיפו לו מספר פרקים.
בשוק זה, שונה שם הסיפור ל"Miracleman" ופורסם על ידי המוציא לאור העצמאי, Eclipse Comics.
שינוי השם, נעשה בשל תלונות של Marvel Comics על חשש להפרה של סימן מסחרי.
על אף סכסוך של המוציאים לאור עם מור והאשמה של מור על כך שלא שילמו לו, סיים מור את הסדרה ביחד עם האומנים Chuck Austen, Rick Veitch ו-John Totleben, והעביר את הגיבור לידיו של ניל גיימן ולאומן Mark Buckingham על מנת שימשיכו את הסדרה.
הבעלות החוקית על הדמות המשיכו לעורר מחלוקת ולהיות לא ברורה.
אחרי סיום הסדרה, המשיכו מור ולויד את Vendetta ב-DC סיפור שהתחילו עוד בתקופת "Warrior".
הוא הודפס שם מחדש, נצבע בצורה מלאה אוגד בכריכה רכה ושווק.
ב-1987, הסכים לקבל הצעה לכתוב מיני סדרה בשם דמדומי גיבורי העל.
שם הסדרה, היווה טוויסט על האופרה של ריכרד וגנר Götterdämmerung שמשמעותה דמדומי האלים.
עתידי כשהעולם נשלט על ידי שושלות של גיבורי על.
השושלות מחולקות לבית הפלדה שמונהג על ידי סופר-מן וונדרוומן ובית הרעם שמורכב מקפטן מארוול ומקורביו.
שני בתים אלו אמורים להתאחד בשל נישואי שושלות.
הכוח האדיר המשולב של שני הבתים הוא בעל פוטנציאל אדיר לאיים על החופש וכמה גיבורים ובכללם ג'ון קונסטנטין מנסים לעצור את האיחוד ולשחרר את האנושות מכוחם של גיבורי העל.
הסדרה גם אמורה הייתה לשחזר את העולמות האין סופיים של די.סי.
שחוסלו בסדרה מ-1985, המשבר בעולמות האינסופיים.
סדרה זו מעולם לא הופקה אבל עותקים מרשימותיו המפורטות של מור אודות הסדרה, הופיעו באינטרנט ובדפוס, למרות המאמצים של די.סי., המתייחסת לרעיון לסדרה כרכושם.
אלמנטים דומים מהסדרה כגון תפיסת ה-Hypertime הופיעה מאז בקומיקסים שונים של DC.
המיני סדרה מ-1996, "Kingdom Come", שנכתבה וצוירה על ידי מרק וויד ואלכס רוס מוקמה אף היא בקונפליקט בין גיבורי על ביקום עתידי של די.סי.
שני המחברים אמרו כי הם קראו את ההצעה לסדרה לפני שהחלו לעבוד על הסדרה שלהם אבל הדמיון שנוצר בין ההצעה לבין הסדרה שלהם הוא קטן ונוצר ללא כוונה.
סיום יחסיו עם DC קומיקס
יחסיו של מור עם DC החלו להתערער בעקבות ויכוחים לגבי זכויות יוצרים של מחברים ומרצ'נדייס.
מור וגיבונס לא קיבלו תמלוגים על צעצועים שונים שיצאו בעקבות הקומיקס "Watchmen" כיוון ש-DC הגדירו את החפצים כאמצעי קידום.
בנוסף קבוצת יוצרים שכללה את מור, פרנק מילר, מארב וולפמן והאוורד צ'ייקין התקוממו מאוד אודות הצעה כוללת של DC להתחיל לציין דירוג מבוסס גיל בקומיקס שהחברה מוציאה לאור, בדומה לשיטת הדירוג של תעשיית הסרטים.
אחרי שסיים את "V for Vendetta" ב-1989, הפסיק מור לעבוד עבור DC קומיקס.
אחרי שעזב את DC, החל מור לעסוק במגוון פרויקטים עם מוציאים לאור עצמאיים.
פרויקטים אלו כללו בין השאר את "מובא לאור", היסטוריה של הפעולות הסודיות של סוכנות הביון של ארצות הברית.
את הספר כתב ביחד עם הצייר ביל סיינקוויצ (Bill Sienkiewicz) לחברת אקליפס קומיקס (Eclipse Comics).
באותה התקופה, הוא גם לקח חלק באנתולוגיה AARGH, אומנים נגד הומופוביה ממשלתית משתוללת.
האנתולוגיה יצאה כנגד תחיקה אנטי הומוסקסואלית שהתקבלה באותה התקופה בבריטניה.
האנתולוגיה התפרסמה על ידי מור בשיתוף עם אשתו פיליס מור והמאהבת, דבורה דלאנו.
הספר התפרסם בחברה הפרטית שלו שנוסדה באותה התקופה לערך Mad Love Publishing, כל הרווחים מאותו הספר, נתרמו לארגון למען פעולה הומו לסבית.
אחרי שדורבן על ידי המאייר והמצדד בפרסום עצמי דייב סים, החל מור לפרסם בהוצאה שלו את הפרויקט הבא, "מספרים גדולים", קומיקס שבמקור הוצעו לו 12 פרקים ושמוקם בנורט'המפטון של אותה התקופה.
עלילת הקומיקס קיבלה השראה מתורת הכאוס והרעיונות המתמטיים של בנואה מנדלברוט המאייר של הסיפור היה Bill Sienkiewicz בסגנון שהתבסס רבות אודות צילומים.
אחרי שתי חוברות, עזב המאייר את הסדרה.
יצאה הודעה כי העוזר שלו, אל קולמביה, יחליף אותו אך מעולם לא יצא המשך לסדרה.
בתקופה העצמאית שלו, כתב מור בנוסף שתי סדרות לאנתולוגיית האימה Taboo שנערכה על ידי Stephen R.
הראשונה, ממעמקי הגיהנום, (From Hell) בוחנת את הרציחות של ג'ק המרטש כמיקרוקוסמוס של שנות השמונים של המאה התשע עשרה ואת היותם, למעשה, שורשי המאה העשרים.
את ההשראה לסיפור, הוא לקח מהנובלה של דגלאס אדמס, דירק ג'נטלי, סוכנות בילוש הוליסטית.
מור נימק את הדבר בכך שאמר כי על מנת לפתור פשע בצורה הוליסטית, החוקר צריך לפתור את כל החברה שבה התרחש הפשע ולתאר את הפשע כתוצאה של הפוליטיקה והכלכלה של אותו הזמן.
בשל גישה זו, כמעט כל דמות ידועה מאותה התקופה, קשורה בדרך זו או אחרת לעלילת הסיפור.
בין דמויות אלו, איש הפיל, אוסקר ויילד, הסופר האמריקאי הילידי, הדישון השחור.
ויליאם מוריס, וולטר סיקרט ואליאסטר קרוו'לי שמופיע בקצרה כנער צעיר.
ג'ק המרטש מבצע את רציחותיו כפולחן תורת הנסתר בצורה המיועדת לאכוף את ההגמוניה של הרציונלי והגברי על התת מודע והנשי.
הספר גם מראה את רעיונתיו של מור אודות תפיסת הזמן, נושא שבו נגע לפני ב"Watchmen".
הסיפור צויר על ידי אדי קמפבל בסגנון מפויח ודיו שהולמים את עלילת הסיפור.
למור לקח כמעט עשר שנים לסיים את הסיפור פרק זמן שגרם לאנתולוגיה להאריך ימים ולעבור מספר הוצאות ספרים עד שאוגדה בספר אחד על ידי Eddie Campbell Comics.
מחבר הקומיקס וורן אליס, קרא לו, .
עיבוד לסרט יצא ב-2001 ובוים על ידי האחים Hughes, הסרט קיבל ביקורות מעורבות.
הוא כתב ב-1991 את ספר הקומיקס "הריגה קטנה" (A Small Killing) להוצאת "Victor Gollancz Ltd".
הספר צויר על ידי אוסקר זרטה (Oscar Zarate).
עלילת הספר עוסקת בפרסומאי אידיאליסט לשעבר, בעולמו הפנימי, ובאידיאל תרבות שנות ה-80 כפי שמשתקפים באישיותו.
למרות הציפיות הרבות של מור להמשיך לכתוב את מספרים גדולים, הפסיק לצאת הקומיקס אחרי שני גליונות, ומערכת היחסים שלו עם המאהבת שלו ועם אשתו הגיעו לסופם.
(הוא התגרש מאשתו והמאהבת המשיכה הלאה בחייה).
חברת הקומיקס שהקים עם אשתו Mad Love Publishing התפרקה.
אחרי מספר שנים שהיה מחוץ לזרם המרכזי בקומיקס, החל מור לחזור לקומיקס גיבורי העל בשעה שכתב מספר קומיקסי סופר גיבורים לכמה סדרות של Image Comics ומספר חברות קומיקס שהתפצלו ממנה.
באותה תקופה קיבל את ההרגשה כי השפעתו על עולם הקומיקס הייתה במובנים רבים מזיקה.
במקום לקחת השראה מההבטים החדשניים של עבודותיו, יוצרים שהמשיכו את דרכו, חיקו את האלימות ואת הקדרות.
כתגובת נגד לנטישת התמימות בז'אנר גיבורי העל, מור והאומנים Stephen R.
Bissette, Rick Veitch ו-John Totleben הגו את 1963, סדרת קומיקס שחיקתה (פסטיש) את סגנון העבודה המוקדם של מארוול.
בשעה שחיקה מור את הגרסאות המוקדמות של ספיידרמן, דוקטור סטריינג', איירון מן, ארבעת המופלאים והאוונג'רס, שחזר את סגנון הקומיקס של התקופה.
בין ההיבטים שמאפיינים ניתן לראות את הסקסיזם והגישה הפרו קפיטליסטית ששחקה תפקיד משמעותי באותה התקופה אך מתאימה גם לקהל של שנות התשעים.
הסדרה גם כללה קידום עצמי בסגנון התקופה, קו של קידום עצמי, סאטירה על טורי העורך הבומבסטיים של מארוול וכן על המדיניות של סטן לי.
הסדרה אמורה הייתה להסתיים עם גיליון שנתי שבו הגיבורים היו עוברים בזמן לשנות ה-90 על מנת לפגוש את אב הטיפוס הקודר והאלים במיוחד של חברת Image Comics.
גיבורי 1963 היו אמורים להזדעזע מהצאצאים שלהם אף על פי שהשינוי מארבעה צבעים במקור של שנות השישים, לסגנון עם הצללות של שנות התשעים, אמור היה לעורר ביקורת גם על כך.
השנתון מעולם לא הופיע בשל סכסוך עם חברת הקומיקס ועם היוצרים האחרים.
אחרי 1963, עבד מור על "Wildcats" של ג'ים לי ומספר כותרים של רוב לייפלד, בהם: "Supreme", "Youngblood" ו"Glory".
בכותרים אלו, עבד מחדש על הדמויות, על הרקע הבסיסי שלהן ועל הדמויות החדשות שנגזרו מהן.
מור גם מיקם את הדמויות בסדרות יישומיות יותר.
בידיים של מור, "Supreme", המקבילה האלימה של לייפלד לסופרמן, נהייתה מחווה פוסט-מודרניסטית רבת תושייה לקומיקסי גיבורי העל משנות ה-40 ובמיוחד מקומיקס סופרמן מתקופתו של Mort Weisinger.
פלשבקים להרפתקאות העבר של הדמות, היוו פרשנות להיסטוריית הקומיקס, סיפור סיפורים והמיתוס של סופרמן.
אחרי שסיים לעבוד על WildC.A.T.s, של ג'ים לי יצר מור את הקו של America's Best Comics, קבוצה חדשה של דמויות שתפורסם על ידי חברתו של לי Wildstorm.
ב"ליגה של ג'נטלמנים מובחרים", מספר דמויות מספרים בני התקופה הוויקטוריאנית (שזכויות היוצרים עליהם פגו) קובצו יחדיו על מנת לעבוד עבור האימפריה הבריטית, כדי להחזיר חפץ שבידיים הלא נכונות יכול לשמש כדי לתקוף את אנגליה.
בין הדמויות שאיגד יחדיו מור בספר, כוללים אלן קווטרמיין הפרוטגוניסט ממכרות המלך שלמה של הנרי ריידר הגרד.
הרואה ואינו נראה של הרברט ג'ורג' ולס, קפטן נמו של ז'ול ורן, ד"ר ג'קיל מספרו של רוברט לואיס סטיבנסון, ווילהלמינה מאריי מדרקולה של ברם סטוקר.
הקומיקס הזה היה הראשון שיצא תחת ABC.
הוא צויר על ידי קווין אוניל (Kevin O'Neill).
באוגדן השני החבורה נלחמת בפלישת חייזרים לאנגליה, והחלק השלישי בסדרה נקרא "תיק המסמכים השחור" (The Black Dossier).
בשל בעיות של זכויות יוצרים, הקומיקס לא הוצא לאור מחוץ לארצות הברית.
עיבוד לקולנוע של האוגדן הראשון יצא ב-2003 בכיכובו של שון קונרי.
סדרת קומיקס זו היא היחידה תחת סדרת ABC שמור (ביחד עם אוניל) מחזיק בזכויות היוצרים שלה, ובעקבות זאת ובעקבות בעיות עם ההוצאה לאור, הסדרה עברה להוצאה לאור חדשה עם החלק השלישי בסדרה ("תיק המסמכים השחור" לא נחשב לחלק רגיל מהסדרה, אלא לתוספת).
בליין של ABC יצר מור גם את Tom Strong, סדרת גיבור על פוסט מודרניסטית שבמידה שווה מהווה פארודיה וכן מחווה לז'אנר גיבורי העל.
ההשראה לעיצוב כוכב הסדרה נלקחה מגיבורים מהעידן של לפני סופרמן כגון Doc Savage וטרזן.
אריכות החיים של הדמות שמושגת בזכות סמים, נתנה למור אפשרות לכלול בסדרה פלשבקים מכל אורך המאה ה-20. בשעה שמצוירים הפלשבקים, סגנון ציור הסדרה הופך לסגנון תקופתי שמהווה פרשנות אודות תולדות הקומיקס וספרות הפאלף.
מרב הסדרה צוירה על ידי Chris Sprouse.
Top 10, קומדיה משטרתית, חסרת הבעה שבה, לכל דמויות העלילה, מהשוטרים והאזרחים ועד לחיות המחמד, יש כוחות על, תלבושת וזהות סודית.
הסדרה נכתבה כך שכל חלק עמד בפני עצמו ולא צריך היה לקרוא את כל הפרקים הקודמים על מנת להבין את התגלגלות העלילה.
הסדרה צוירה על ידי Gene Ha שצייר את עיקר החומר ו-Zander Cannon שצייר את קווי הדמויות.
הסדרה הסתיימה אחרי שנים עשר פרקים אבל המשיכה לארבע סדרות בת:
Smax – מיני סדרה שצוירה גם על ידי Cannon.
Top 10 - The Forty-Niners – סדרה שהיוותה למעשה קדם סדרה לסדרה הכללית וצוירה על ידי Ha.
Top 10 - מעבר למחוז הרחוק ביותר – נכתב על ידי Paul Di Filippo וצויר על ידי Jerry Ordway.
Top 10 - עונה שנייה – נכתב על ידי Cannon וצויר על ידי Ha.
סדרה נוספת שכתב מור בקו של ABC הייתה Promethea.
סדרה זו עסקה בסטודנטית ניו יורקית, גיבורת על שמגלמת בתוכה ישות בשם פרומיתי'אה שמטרתה להביא את האפוקליפסה.
הסדרה צוירה על ידי J.H.
הסדרה מבטאת את רעיונותיו של מור אודות תודעה, מיסטיקה, כישוף, כתיבה נשית וקבלה.
הסדרה קיבלה ביקורת אודות היותה שופר לדעותיו של מור אודות אמונותיו הדתיות אבל במקביל קיבלה ביקורות חיוביות אודות על יופייה של אומנות הסדרה והחדשנות של השימוש במדיום.
בהתייחסו לנקודה הראשונה, אמר מור כי הסדרה היא לדעתו דידקטית:
סיפורי מחר (Tomorrow Stories) - סדרת אנתולוגיה של סיפורים קצרים שהושפעה מז'אנר הספרות הזולה.
הסדרה נכתבה על ידי אלן מור, וכל חוברת בסדרה מתמקדת בדמות אחת או שתיים.
הסדרה רצה בין אוגוסט 1999 ל-2002. בשנת 2000 היא זכתה בפרס איינר לאנתולוגיה הטובה ביותר.
מור הגה את המיני סדרה אלביון לווילדסטורם, חברת בת של DC קומיקס.
הסדרה נכתבת על ידי ביתו של מור, ליאה מור ובעלה ג'ון רפיון.
ב-2009, הוכרז כי מור הולך להוציא את המגזין המחתרתי הראשון למאה העשרים ואחת, שייקרא "Dodgem Logic".
על פי הפרסום, יכיל המגזין עבודות של מספר כותבים וכן יצירות מקוריות של מור עצמו.
הספר אמור להתפרסם על ידי הוצאת Top Shelf Production בשנת 2013. בראשית 2009 יצא ספר הקומיקס Light of thy Countenance בהוצאת Avatar Press, ספר שמבוסס על סיפור קצר שכתב ויצא במקור ב-1995. סדרת אימה נוספת שיצאה ב-2009 הייתה "Neonomicon".
מור חזר ב-2009 גם ל"ליגה של ג'נטלמנים מובחרים" ובמאי 2009 הוציא את החלק השלישי.
החלק הבא צפוי לצאת ב-2010 כשהאחרון יצא ב-2011. יצירה משמעותית נוספת מהתקופה האחרונה הייתה נערות אבודות.
עם האומנית מלינדה גבי הוא החל לכתוב את "נערות אבודות" (Lost Girls), סיפור ארוטי המגלה אפשרויות לכוונות מיניות ב"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", בין פיטר וונדי ב"פיטר פן" וב"קוסם מארץ עוץ".
הספר הופיע באוגוסט 2006 בארצות הברית אך בשל סכסוך עם Great Ormond Street Hospital שהחזיקו את זכויות היוצרים לדמויות מפיטר פן, בשוק האירופי המשותף, עד 2008, נמנע פרסום היצירה בבריטניה במשך שנתיים.
מור כתב את "קול האש" נובלה הכוללת מספר סיפורים קצרים אודות אירועים שונים הקשורים אחד לשני ומתרחשים בעירו, נורת'המפטן לאורך השנים, מעידן הברונזה ועד ימינו.
כל הסיפורים ביחד יוצרים סיפור אחד גדול.
בימים אלו, הוא עובד על הנובלה השנייה שלו, "ירושלים", שגם מתרחשת בעירו.
עבודתו המתוכננת הבאה, "דקדוק", ננטשה לבסוף והוא החליט לא לכותבה.
אחרי שיסיים את ירושלים, הוא מתכנן לכתוב ספר אודות קסמים: נוסף על אלו, פרסמה Top Shelf ב-2004 מהדורה בכריכה קשה של הפואמה הארוכה שלו, "מראת האהבה".
עם תמונות חדשות של האמן חוזה וילארביה.
הפואמה הודפסה לראשונה ב-1980 בספר הצדקה "אומנים נגד הומופוביה משתוללת של המשטרה" ואויר על ידי סטיב ביסט וריק וייץ'.
מור גם כתב מספר סיפורים קצרים.
"החצר", פורסם בקובץ סיפורי מחווה ללאבקרפט, "לטאה היפותטית" פורסם כחלק מאנתולוגית פנטזיה בשם Liavek: Wizard's Row.
שני הסיפורים עובדו לקומיקס על ידי הכותב אנטוני ג'ונסטון ופורסמו על ידי Avatar Press.
ב-2006, פרסם מור יצירה בשם האלף בית של התשוקה.
היצירה עוצבה והופקה כהדפס של "11 על "17 במהדורה מוגבלת של 500 עותקים על ידי רושם הקומיקס(letterer) טוד קליין וניתנה להשגה רק דרך הבלוג של קליין.
במהרה אזלה המהדורה המקורית ומהדורה שנייה של 500 עותקים יצאה בשישה במרץ 2008.
בשנת 2016 הרומן Jerusalem התפרסם בשתי מהדורות, מהדורת ספר אחד בכריכה קשה ומהדורה של שלושה כרכים בכריכה רקה.
בביקורת על הספר לז'ורנל הקומיקס המבקר חגי פלבסקי ציין "הספר אינו דוגמה לשלמות מטיטאן ספרותי שכל מילה שלו היא מכת ברק של פלא, מדובר בתרגיל - אך בתרגיל מוצלח ברובו."
מור כתב תסריט בשם "חיית אופנה" אשר מבוסס בכלליות על גרסתו של ז'אן קוקטו ל"היפה והחיה" מ-1946 ועל חיי מעצב האופנה כריסטיאן דיור.
התסריט הופקד אצל מנהלם לשעבר של הסקס פיסטולס מלקולם מקלארן אך עד היום לא הופק לסרט.
מור השתתף וכיכב בסרט הדוקומנטרי "The Mindscape of Alan Moore".
הסרט בוים על ידי דז ויילנז (DeZ Vylenz) והופק על ידי סרטי Shadowsnake.
זה הסרט היחיד אשר שיתף איתו פעולה והתיר להשתמש בעבודותיו.
בנוסף, כמה מיצירותיו הופקו לסרטים.
בין סרטים אלה, "ממעמקי הגיהנום", "ג'נטלמנים מובחרים", "השומרים" ו"ונדטה".
מור בידל עצמו לחלוטין מהפקות הוליוודיות אלו.
מור כתב מאמרים אודות קומיקס, מוזיקה וקסם.
ב-2006, הוא פרסם מאמר בן שמונה עמודים שעוקב אחר תולדות הפורנוגרפיה ושטוען כי הקצב של החברה והצלחתה, קשורים לסבלנותה לגבי נושאים מיניים.
במאמר הוא הפגין זילזול כלפי צריכה של פורנוגרפיה נגישה שנחשבת למבישה וקרא לפורנוגרפיה חדשה ואומנותית שיוכלו להתדיין לגביה בפתיחות ושיהיה לה השפעה חיובית אודות החברה.
מור שיחק בתפקיד עצמו בפרק, "בעלים וסכינים" משנת 2007 של "משפחת סימפסון".
הפרק שודר ביום הולדתו החמישים וארבע.
מור ידוע כמעריץ של הסדרה.
בפרק הופיע מור ביחד עם הקומיקסאים דן קלואס (Dan Clowes) וארט ספיגלמן.
בפרק יש טיזינג כלפי מור וגישתו האנטי קולנועית מסחרית בשעה שהוא מתרתח כשרואה את העיבוד הקולנועי לילדים שמילהאוס מבקש ממנו לחתום אודותיו "Watchmen Babies in V for Vacation" פרודיה כפולה אודות השומרים וונדטה וכן אודות גישתו האנטי קולנועית, מסחרית.
מור גם הופיע ב-1994 בסרט "החשמן והגופה".
מור גם עסק במוזיקה לתקופה קצרה.
בשנות השמונים הוא הקים להקה בשם
(The Sinister Ducks) עם נגן הבאס של להקת הפוסט פאנק, באוהאוס דייוויד ג'י ומקס אקרופוליס.
הם שחררו את הסינגל מצעד הברוזים זוממי הרעה כשמור מופיע תחת הפסבדון Translucia Baboon את הציורים על עטיפת האלבום צייר קווין אוניל.
מור ודייוויד ג' שחררו יחדיו גם תקליטון 12 האינץ' שכולל הקלטה של "קברט אכזרי זה" מונדטה.
הסינגל יצא ב-1984 תחת הלייבל של גלאס רקורדס.
הוא גם הופיע עם הלהקה מנורט'המפטון קיסרי הגלידה.
כמה משיריו אף עובדו לקומיקס במספר קובצי שירים.
מור גם מקריא קטע שירה מהפואמה של אדמונד בלונדן, רוחה של קלייר באלבום משנת 2003.
ב-2007, לכבוד הוצאת חלק נוסף של ליגה לג'נטלמנים מובחרים, הקליט מור, מספר שירים לסינגל שהיווה סוג של מחווה לתומאס פינצ'ון.
על היצירה חתם בשם המזכיר דמויות מתוך ספרו הידוע של פינצ'ון, ארץ הכרמים.
שני שיריו המופיעים על הדיסק הם אהבה נצחית והביתה אתך.
אף על פי שבתחילה הייתה כוונה להוציא את הסינגל יחד עם מהדורת הכריכה הקשה של הספר ואחר כך הוכרז שהסינגל יכלל במהדורת האבסולוט אדישן של הספר, לבסוף לא יצא השיר באופן רשמי.
מור גם כתב את השיר "Leopardman At C&A" לדייוויד ג' מבאוהאוס.
מיק קולינס הכניס את השיר לאלבומו "אתם מוקפים" של להקתו של מיק קולינס, הפצצות המלוכלכות.
מור הוא קוסם יישומי (איש העוסק בעל טבעי), הסוגד לאל הרומי גלייקון.
מור גורס כי האל הוא מתיחה גמורה.
הוא מתאר את הבנתו של הקסם כזהה בבסיסו לאומנות: שימוש במילים, דימויים ויזואליים ומעשים על מנת להשפיע על אנשים ועל דרכי חשיבתם.
מור נוהג לתת הופעות ספוקן וורד והקראת שירה במסגרת ההופעות של קבוצת האומנות The Moon and Serpent Grand Egyptian Theatre of Marvels.
חלק מההופעות של הקבוצה יצאו על תקליטורים כששתיים מהם אף עובדו לקומיקס על ידי אדי קמבל.
במסגרת הופעות אלה משתלב גם הכישוף של מור כאשר הוא מקריא מילים מסוימות שנחשבות לבעלות כוח וטקסיות.
במשך השנים, הפילוסופיה של מור, שמתייחסת בין השאר לפוליטיקה, חברה, מיניות בני האדם ונושאים שונים, השפיעה על הקריירה שלו.
דבר זה הוביל לראיונות רבים שנתן לאורך השנים אודות תפיסותיו וההשפעות שלהן על עבודותיו השונות.
מור ידוע בתעשיית הקומיקס כיוצר בעל עקרונות ומוסר שפעמים רבות לא מתפשר ודבר זה הביא אותו לסכסוכים רבים בתעשייה עם אנשים רבים.
מור חדל לעבוד עם מארוול קומיקס אחרי שמארוול בריטניה פיטרה את ברני ג'יי (Bernie Jay) ובטלה את המגזין The Daredevils.
המגזין כלל את גרסת "קפטן בריטניה" של מור ואלן דייוויס אך מור תרם לסדרה גם סיפורי קומיקס קצרים וקטעי פרוזה.
הוא נשבע אחר-כך לא לעבוד בשביל מארוול בשנית.
הסכסוך עם מארוול התפרץ פעם נוספת בשנות ה-80 בשעה שהם הדפיסו מחדש חלק מסיפורי "דוקטור הו" שלו ממארוול בריטניה בלי רשותו.
בעקבות מקרה זה, הוא מנע כל אפשרות להדפסה מחודשת של הסיפורים בעתיד.
הדבר גרם לצינון היחסים בינו לבין דייוויס, שותפו ל"קפטן בריטניה", כיוון שנמנעו ממנו תמלוגים על הדפסות חוזרות וחשיפה של עבודותיו.
בשנות ה-90, מור התפשר במקצת כטובה לדייוויס ונתן למארוול להוציא מחדש את הסיפורים של "קפטן בריטניה" בסדרה "X-Men Archives Featuring Captain Britain" ב-2002.
העורך הראשי של מארוול, ג'ו קסאדה (Joe Quesada), ניסה לשכנע את מור ליצור עבודה חדשה למארוול.
מור כבר תרם לפני כן לקומיקס המחווה של מארוול לאסון התאומים, "גיבורים".
קסאדה שכנע את מור שהחברה השתנתה ומור הסכים להוצאה מחדש של אוסף סיפורים של קפטן בריטניה ביודעו כי הוא יקבל קרדיט כפי שמגיע לו על זכות היוצרים שיש לו בסדרה.
אולם זכויות היוצרים של מור הופרו והוא לא הוזכר כיאות בחוברת.
קסאדה הוציא במהרה הסבר לציבור כי אי ציונו של מור מקורו בטעות דפוס ושהוא מתנצל ושהטעות אף תתוקן במהדורות הבאות.
מור בכל מקרה לא הראה מאז המקרה כל עניין בלעבוד עם מארוול והודיע לאחרונה כי הוא, נפטר מכל אוסף מארוול ו-DC קומיקס שלו ושהוא לא הולך לקרוא שום דבר שיוצא באחת משתי החברות.
מור נימק את הדבר בסלידה שיש לו באופן אישי לגבי היחס שקיבלו יוצרי קומיקס כמו ג'ק קירבי ממארוול.
דווח גם כי מור לא אהב את ההתעקשות לכאורה של מארוול לכך שבפרסומים האמריקאים של Eclipse Comics למארוול מן ישונה שמם ל ל־Miracleman.
העורך של מארוול, קסאדה, הגיב לנושא בדף המייספייס שלו ובשעה שנשאל האם מור שונא את מארוול אמר כי "ככל שאני יודע, אין שום טינה בין מור למארוול ולהפך".
במהלך הזמן, נוצרו למור סכסוכים גם עם היריבה של מארוול, DC קומיקס שהובילה להחלטתו שלא להמשיך לכתוב להם מאז שלהי שנות השמונים.
בין הסיבות לסכסוך שדווחו, הייתה כוונת DC לצאת בלייבל לקוראים בוגרים יותר בחלק מהספרים שהם מפרסמים.
בנוסף, המשיכה DC בהוצאה לאור של "ונדטה" ו"Watchmen" מחוץ לסדרות המקוריות שלהם, מהלך שמנע ממור ומגיבונס את הזכויות שלהם על הקומיקס.
בנוסף ניסתה DC לשלם למור ולגיבונס תמלוגים מופחתים על מרצ'נדייס ש־DC התייחסו אליו כחפצים לקידום מכירות של "Watchmen".
כתוצאה מהמקרה, מור וגיבונס הצליחו למנוע ייצור של דמויות משחק ליובל ה-15 של הסדרה בשנת 2000, וכן להוציא לאור מהדורת יובל בכריכה קשה.
למרות מצב יחסים זה בין מור ל-DC ובחפיפה ליובל העשרים לסדרה, מהדורת האבסולוט יצאה ב-2005. לסכסוך עם DC והצהרתו כי לא יעבוד עמם בשנית היה פן נוסף בשעה ש-DC רכשו את אולפני ווילדסטורם של ג'ים לי.
רכישה שגרמה למור לעבוד מחדש עם DC כמיופה כח שלהם.
בלתי מרוצים מהמקרה, נסע בעל האולפן והעורך סקוט דונבייר (Scott Dunbier) לאנגליה על מנת להיות בטוחים שמור לא יושפע מהמכירה ושלא יעורב באופן ישיר עם DC.
תקוותיו של מור לכך ש-DC לא יתערבו בעבודותיו ב-ABC נגוזו בשעה שחלקים משתי חוברות קומיקס שהוציא באותה התקופה, ליגה של ג'נטלמנים גיליון 5 מיוני 2000 וגיליון 8 של סיפורי מחר מינואר 2001, שונו לפני שהגיעו לכלל הציבור.
גם גיליון 22 של פרומיתי'אה שונה במקצת בשעה שכמה פאנלים של הסיפור צונזרו.
הפאנלים המקוריים הוכנסו לאוגדנים של הסיפור.
העיבודים הקולנועיים של "The League of Extraordinary Gentlemen" (ג'נטלמנים מובחרים) ו"From Hell" (ממעמקי הגיהנום) היו מעוררי מחלוקת.
בתחילת הפרויקטים מור היה שבע רצון שיעבדו אותם, כל עוד לדעתו אנשים יוכלו להפריד בין הקומיקס והסרטים, אבל לאחר צאת הסרטים מור שינה את עמדתו עקב דעתו על הקולנוע העכשווי.
הקש ששבר את גב הגמל מבחינתו של מור היה כשהמפיק ג'ואל סילבר מסר במסיבת עיתונאים לקראת שחרור הסרט "ונדטה" (שמבוסס על "V for Vendetta") של אולפני האחים וורנר כי המפיקות של הסרט, האחיות וצ'אוסקי (Wachowski), דיברו עם מור ושהוא מאוד נרגש לקראת מה שיש למפיקות להגיד בסרט.
אלן לומקס היה חוקר פולקלור, ומפיק מוזיקלי בתחום מוזיקת הפולק.
הוא הקליט ותיעד את המוזיקה של חלוצי הג'אז והבלוז בארצות הברית כמו גם מוזיקה עממית מאנגליה ואירלנד וערך ראיונות עם מוזיקאים עממיים רבים.
פעילותו השפיעה על התנופה לה זכתה מוזיקת הפולק בעיקר בבריטניה.
בנוסף להקלטות עסק לומקס גם בהפקת תקליטים ומופעים ובכתיבה אקדמאית ופופולרית על מוזיקת העם של ארצות הברית, בריטניה, ספרד ואיטליה.
הוא הוציא ספרי תווים ותמלילי שירים מלאים של מוזיקאים שעסקו באלתור, הן חובבים כפריים והן יוצרים כזמר לדבלי ונגן הג'אז ג'לי רול מורטון.
לומקס נולד בטקסס, אביו, ג'ון א.
לומקס, הקליט מוזיקה של אריסים ואסירים בטקסס, לואיזיאנה ומיסיסיפי והיה מוזיקולוג וחוקר פולקלור עצמאי.
למרות שנשר מלימודיו בגיל 15 למד ולימד מאוחר יותר באוניברסיטת טקסס באוסטין, באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת פנסילבניה ובאוניברסיטת קולומביה.
מגיל 18 החל נוסע עם אביו ברחבי הדרום, תוך שהם מקליטים, מראיינים, חוקרים ומתעדים את המוזיקה שאיש עד אותה עת לא סבר שהיא ראויה למחקר או לתיעוד רציני.
אחת מתגליותיהם הייתה שחלק מהשירים שהושרו על ידי שחורים היו למעשה בלדות מאירלנד וסקוטלנד אותן שמעו אבותיהם ממעסיקיהם.
מחקריהם יצאו בשני ספרים (Our singing country (1934
בשנות ה-30 נדד ממיסיסיפי לשיקגו, הקליט וראיין נגני דלתא בלוז ונגני בלוז אחרים כמאדי ווטרס, וילי מקטל העיוור וממפיס סלים ואת הפולקלוריסטים לדבלי ווודי גאת'רי.
כמו כן הקליט ב-1938 בוושינגטון די.
את חלוץ הג'אז ג'לי רול מורטון.
החשיבות ההיסטורית של הקלטות אלה רבה ביותר כיוון שהן מתעדות את היווצרות הג'אז מכלי ראשון.
עם זאת אמינותם של הסיפורים שמספר מורטון מוטלים בספק כיוון שהוא נטה להדגיש את מקומו בבסיס היצירה של הג'אז, תוך "ניפוח" תרומתו לכל התפתחות הג'אז בניו אורלינס.
בין 1937 ל-1942 עבד לומקס עבור ספריית הקונגרס לה תרם כ-10,000 הקלטות שערכו הוא ואביו לפניו.
באותה תקופה החל נרדף על ידי ה-FBI, בטענה (שלא הוכחה) שהוא חבר המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית, בשל פעילותו למען הזמרים השחורים העניים והאסירים אותם הקליט והתבטאותו לפיה הכל זכאים לזכות השמעה ולימוד שווים.
עקב חוסר הנחת מחייו בארצות הברית ועקב מדיניות ההפרדה הגזעית והגזענות נגד אפרו-אמריקאים, השתקע לומקס בשנות ה-50 בלונדון.
הוא ערך תוכניות ל-BBC, בהן סדרת תוכניות שנקראו "אמנות הכושים" (The Art of the Negro), שהציגה את הבלוז לבריטניה, דבר לו הייתה השפעה על אמנים כאריק קלפטון, ג'ימי פייג', ג'ף בק ורבים אחרים.
במקביל "גילה" זמרים ונגנים אירים, סקוטים ואנגלים ששרו בלדות עתיקות, הקלטות וראיונות ששודרו ב-BBC והשפיעו על אמני פולק בריטים כחברי סטילאי ספאן, ג'ת'רו טאל, דונובן ועוד ("תחיית הפולק הבריטית").
כן תיעד את מחול האוס (Oss) בקורנוול וערך את הסדרה בת 18 התקליטים "Columbia World Library of Folk and Primitive Music" ובה מוזיקה עממית מספרד ואיטליה.
באותן שנים הנחה גם תוכניות רדיו, חלקן עם פיט סיגר, שגלה מארצות הברית עקב חברותו במפלגה הקומוניסטית.
ב-1959 חזר לומקס לניו יורק והפיק את המופע "פולקלור 59'" בקרנגי הול בו השתתפו בין היתר מאדי ווטרס וממפיס סלים (בלוז), פיט סיגר והוויברז (פולק) וכן זמרי גוספל ובלוגראס.
באותה שנה ערך לומקס טיול עם הזמרת שירלי קולינס למדינות דרום ארצות הברית, ובו הקליטו שירי עם רבים בביצוע אמנים מקומיים.
במהלך הטיול גילו השניים את האמן מיסיסיפי פרד מקדואל.
ב-שנות ה-70 ערך מספר מסעות מצולמים שיצאו בסרטים כגון "The Land Where the Blues Began" שצולם ב-1978 ב"דרום העמוק" של ארצות הברית ו-"Rhythms of Earth" המתעד מחולות עממיים בספרד, בריטניה ואיטליה וחוקר את הקשרם התרבותי.
ב-1994 נבחר, יחד עם אביו, להיכל התהילה של הבלוז בקטגוריה שנפתחה באותה שנה עבור Non Performers ("לא מופיעים").
בשנת 2003, לאחר מותו, זכה בפרס גראמי למפעל חיים.
בדצמבר 2004 הורשע ז'ופה בשימוש בכספי ציבור.
הקריירה הציבורית שלו הושעתה כתוצאה מכך, עד אשר נבחר מחדש כראש עיריית בורדו באוקטובר 2006. לזמן קצר כיהן כשר למצב האקולוגיה והפיתוח ב-2007, אך התפטר ביוני 2007 לאחר שנכשל במרוץ לבחירה מחדש לפרלמנט באותה שנה.
עד מרץ 2019 החזיק בתפקידו כראש עיריית בורדו.
אלן ויפר ולס, חבר , הוא אתלט בריטי.
הוא אלוף אולימפי בריצת 100 מטר וסגן-אלוף אולימפי בריצת 200 מטר.
ולס נולד באדינבורו, סקוטלנד, ילד שני מתוך חמישה ילדים לאבא נפח ואמא, בת לדייג שעבדה בניקיון בבית החולים.
את הקריירה הספורטיבית שלו הוא החל בקפיצה משולשת ובקפיצה לרוחק.
בשנת 1970 הוא זכה באליפות סקוטלנד לנוער בקפיצה משולשת, בשנת 1972 קפץ למרחק של 7.32 מטר ובשנת 1974 זכה באליפות סקוטלנד בקפיצה לרוחק.
הוא התאמן בהדרכתו של וילסון יאנג ובאליפות סקוטלנד שנערכה בשנת 1977 הוא זכה בתואר הראשון שלו מתוך שבעה בריצת 100 מטר.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדמונטון, קנדה בשנת 1978 זכה ולס ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.12 שניות בעזרת רוח גבית מעל המותר (4.4 מטר/שנייה) ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.24 שניות.
מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.07 שניות, אחרי דון קווארי מג'מייקה (10.03 שניות) ולפני הייזלי קרופורד מטרינידד וטובגו (10.09 שניות) שוב בעזרת רוח גבית מעל המותר (7.6 מטר/שנייה)
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה ולס בשתי מדליות, זהב וכסף.
בגיל 28 הוא זכה במדליית זהב בריצה היוקרתית ביותר ל-100 מטר בתוצאה של 10.25 שניות, זמן זהה לזה של סילביו לאונרד מקובה ורק לאחר פיענוח הפוטו פיניש נקבע כי הוא המנצח.
שלישי סיים פטר פטרוב מבולגריה (10.42 שניות) ובכך היה לזוכה המבוגר ביותר בריצה זו, עד ברצלונה 1992 שבה זכה בן ארצו לינפורד כריסטי.
בשלב רבע הגמר הוא קבע שיא בריטי חדש של 10.11 שניות.
מדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.21 שניות, 2 מאיות השנייה בלבד אחרי שיאן העולם פייטרו מניאה מאיטליה (20.19 שניות) ולפני דון קווארי (20.29 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.62 שניות, 9 מאיות השנייה איטי יותר מנבחרת צרפת שזכתה במדליית ארד (38.53 שניות).
לאחר המשחקים הייתה תחושה שהוא זכה בתואר היוקרתי בשל החרם האמריקאי, אך בתחרות שנערכה בקובלנץ, מערב גרמניה אותה שנה הוא ניצח את כל האצנים המהירים בעולם כולל את האמריקאים: מל לטני, סטנלי פלויד, קארל לואיס והארווי גלנס.
בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1981 זכה ולס כנציג אירופה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.20 שניות ומדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.53 שניות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בשנת 1982 זכה ולס ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.02 שניות, לפני בן ג'ונסון מקנדה (10.05 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.43 שניות ביחד עם מייק מקפרלן ומדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.33 שניות.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיים ולס פעמיים במקום רביעי, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.27 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.52 שניות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים ולס במקום 16 בלבד בריצת 100 מטר בתוצאה חלשה עבורו, 10.71 שניות ולא הצליח להגן על תוארו.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 10.32 שניות, תוצאה שהייתה מספיקה לו לעלות לשלב הגמר.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.13 שניות, בשלב חצי הגמר הרביעייה הבריטית קבעה תוצאה של 38.68 שניות, שהייתה מספיקה למדליית ארד.
בשנת 1985 סבל ולס מפציעה שמנעה ממנו להתחרות וגרמה לירידה ביכולותיו ובסופו של דבר מספר שנים לאחר מכן פרש סופית מספורט תחרותי.
הוא החל לאמן את נבחרת בריטניה במזחלות (בובסלי).
בשנת 1974 נישא ולס למרגוט וילקי, אף היא אצנית בינלאומית בריטית ולהם בת (נולדה ב-1985) ובן (נולד ב-1988).
הם מתגוררים בגילדפורד, סארי והוא עובד כמהנדס מערכות.
ולס היה לאצן הלבן האחרון שזכה במשחקים האולימפיים בריצת 100 מטר.
אלן וייד יוסטון הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע בליגת ה-NBA.
יוסטון עמד לבחירה בדראפט ה-NBA לשנת 1993 ונבחר במקום ה-11 על ידי דטרויט פיסטונס.
בעונת הרוקי עלה יוסטון מהספסל, כמחליפו של ג'ו דיומרס.
הוא פתח בחמישייה ב-20 משחקים לאורך העונה ותרם 8.5 נקודות בממוצע, אולם דטרויט סיימה את העונה במאזן הגרוע ביותר במזרח, עם 20 ניצחונות בלבד מול 62 הפסדים.
בעונתו השנייה בליגה, , כבר תרם 14.5 נקודות למשחק ובעונתו השלישית כבר היה לשחקן חמישייה קבוע ועם 19.5 נקודות למשחק היה שני בקבוצתו רק לגרנט היל.
הוא סייע לקבוצתו לסיים את העונה במאזן של 46 ניצחונות מול 36 הפסדים ולהעפיל למשחקי הפלייאוף לראשונה זה ארבע שנים.
עם תום סיום חוזהו הראשון בליגה, חתם יוסטון כ בניו יורק ניקס.
מיד עם הגעתו לניקס היה יוסטון לשחקן חמישייה, על חשבון מקומו בחמישייה של ג'ון סטארקס והפך במהרה לקלעי מוביל בקבוצה.
בסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף בשנת פגשה הניקס את מיאמי היט שסיימה את העונה עם המאזן הטוב במזרח והייתה בעלת יתרון הביתיות בסדרה.
במשחק החמישי והמכריע בסדרה, קלע יוסטון סל ניצחון ב 0.8 שניות לסיום שהעניק לניקס יתרון 77-78, וניצחון בסדרה.
סל שנבחר על ידי ליגת ה-NBA לאחד מרגעי הפלייאוף הגדולים בתולדות הליגה.
בסיבוב השני ניצחה הקבוצה ב של 0-4 את אטלנטה הוקס ובגמר המזרח עברה בשישה משחקים את אינדיאנה פייסרס והעפילה לגמר ה-NBA.
בגמר מול סן אנטוניו ספרס, בו שיחקה הניקס ללא הסנטר פטריק יואינג הפצוע, תרם יוסטון 21.6 נקודות והיה לקלעי השני בטיבו בקבוצתו אחרי לטרל ספריוול אולם ידה של הספרס הייתה על העליונה בחמישה משחקים.
בעונת שותף יוסטון בכל 82 משחקי העונה הסדירה, שותף בשיא קריירה של 38.6 דקות, ותרם 19.7 נקודות בשיאי קריירה באחוזי קליעה עם 48.3% מהשדה ו-43.6% מעבר לקשת השלוש.
הוא היה לקלעי המוביל של קבוצתו, וסייע לניקס לסיים את העונה במאזן של ניצחונות מול 32 הפסדים ובמקום השלישי במזרח.
במשחקי הפלייאוף העפילה הקבוצה שוב ופגשה את הפייסרס בגמר המזרח, אולם הפעם הייתה ידה של אינדיאנה על העליונה בשישה משחקים.
בסיום העונה זומן יוסטון לשחק במדיה של נבחר ארצות הברית בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת סידני (2000).
הוא תרם בטורניר 8 נקודות, 1.9 ריבאונדים ואסיסט למשחק, וסייע לנבחרתו לזכות במדליית הזהב.
אלן חלילוביץ' (בקרואטית: Alen Halilović; נולד ב-18 ביוני 1996 בדוברובניק שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בפורטונה סיטארד מליגת העל ההולנדית.
חלילוביץ' הוא השחקן הצעיר ביותר שכבש שער בליגה הקרואטית והצעיר ביותר ששיחק במדי נבחרת .
הוא בנו של כדורגלן העבר סיאד חלילוביץ'.
חלילוביץ' הצטרף בילדותו למחלקת הנוער של דינמו זאגרב.
ב-27 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, במשחק מול היידוק ספליט, כשנכנס כמחליף בדקה ה-80. בכך היה השחקן הצעיר ביותר שלובש את מדי הקבוצה, בגיל 16 ו-101 ימים.
במחזור הבא, במשחק מול סלבן בלופו, הוא נכנס כמחליף והבקיע את השער הראשון שלו במדי הקבוצה הבוגרת.
בכך היה השחקן הצעיר ביותר בהיסטוריית הליגה הקרואטית שכובש שער, בגיל 16 ו-112 ימים.
ב-24 באוקטובר 2012, במשחק ליגת האלופות מול פריז סן-ז'רמן, הוא נכנס כמחליף ובכך היה לשחקן השני הכי צעיר שמשתתף בהיסטוריית ליגת האלופות.
חלילוביץ' הבקיע שער ליגה נוסף בנובמבר 2012, בניצחון 0–5 על נ.ק.
בסוף העונה זכתה דינמו באליפות קרואטיה.
בעונה הבאה, עונת 2013/14, ביסס את מעמדו בדינמו זאגרב והוא השתתף באופן קבוע יותר במשחקי הקבוצה.
העונה החלה בזכייה בסופר קאפ הקרואטי, הודות לניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין על היידוק ספליט.
הוא עזר לקבוצתו לזכות באליפות נוספת, עם חמישה שערים ב-26 משחקי ליגה בהם שותף.
בנוסף עזר לקבוצתו להגיע לגמר הגביע הקרואטי, עם שער אחד בשש הופעות, אך היא הפסידה בו לרייקה.
חלילוביץ' השתתף עם דינמו בשלושה משחקים בליגת האלופות ובחמישה נוספים בליגה האירופית.
כבר במרץ 2014 סוכמה העברתו לברצלונה בתום העונה.
דמי ההעברה הראשוניים היו 2.2 מיליון אירו, סכום שעשוי לגדול בהתאם להישגיו של חלילוביץ' בקבוצה.
הוא חתם על חוזה לחמש שנים, לפיו יחל את עונת 2014/15 בקבוצת המשנה של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, ויתקדם משם.
הוא השתתף במשחקי קדם העונה של הקבוצה הבוגרת במהלך הקיץ, למשל במשחק הידידות מול רקראטיבו ולבה ב-19 ביולי.
את שער הבכורה שלו במדי ברצלונה ב', ששיחקה באותה עונה בליגה השנייה בספרד, הבקיע ב-22 בנובמבר, במשחק בו ברצלונה ב' סיימה בתיקו 4-4 עם פונפרדינה.
ב-15 בינואר 2015, במשחק שמינית גמר גביע המלך, ערך את הופעת הבכורה הרשמית במדי ברצלונה, כשנכנס כמחליף במקומו של אדאמה טראורה.
ב-21 באוגוסט 2015 הושאל לספורטינג חיחון עד לסוף העונה.
הוא השתלב היטב בקבוצה שאומנה על ידי אבלרדו.
ב-20 בספטמבר בישל לראשונה בקריירה שלו בליגה הספרדית ועזר לחיחון לנצח 2–3 את דפורטיבו לה קורוניה.
ב-3 באוקטובר הבקיע שער בכורה בליגה הספרדית במשחק בו ניצחה חיחון 1–2 את אספניול.
ב-1 בנובמבר הבקיע את השער היחיד בניצחון 0–1 על מאלגה.
ב-16 בדצמבר 2015 כבש לראשונה בגביע הספרדי – צמד בגומלין שלב 32 הגדולות לרשתה של ריאל בטיס, שהדיחה את חיחון מהמפעל.
ב-21 ביולי 2016 חתם בהמבורג הגרמנית עבור 5.5 מיליון אירו.
ב-22 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על צוויצקאו בגביע הגרמני.
ב-27 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בבונדסליגה בתיקו 1-1 נגד אינגולשטאדט 04.
ב-26 בינואר 2017 הושאל ללאס פאלמס.
ב-30 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–3 על ולנסיה.
ב-5 בפברואר 2018 הבקיע את שערו הראשון בניצחון 0–1 על מאלגה.
ב-3 ביולי 2018 חתם במילאן לשלוש שנים.
ב-20 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על דודלאנג'.