tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עונה מספר פרקים תקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשון שידור אחרון שידור ראשון שידור אחרון12616 בינואר 201710 בפברואר 20184 ביוני 20172018
בפרק "חגיגות החברות", התגלה שלבאנסן יש חבר פיה בשם קוזמו (סנדק הפיה של טימי טרנר).
בפרק זה, אמנדה קילמן ודנזל קרוקר (מורו של טימי טרנר) החליטו ביחד ליזם מזימה לבאנסן ולקוזמו כי לשניהם יש אובססיה מטריפה.
מרכז באנף לאמנות ויצירה , הידוע בכינויו מרכז באנף (The Banff Centre), ובעבר נקרא המרכז ללימודי המשך של באנף (The Banff Centre for Continuing Education), הוא מרכז כנסים והשכלה גבוהה הממוקם בעיירה באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
הוקם בשנת 1933 בשם בית הספר של דרמה של באנף.
הוענקה לו אוטונומיה מלאה כמוסד אקדמי (שאינו רשאי לתת תארים מתקדמים) בשנת 1978. קמפוס מרכז באנף ממוקם על מורדות הר טאנל.
המרכז מלמד במסלולים של אמנות הבמה ואמנויות יפות, כמו גם הדרכה בנושאי מנהיגות.
מרכז באנף הוא חבר ברשת פיתוח הספר של אלברטה.
ב-2008 מרכז הכנסים שינה את שמו למרכז בנאף, וב-2016 שינה את שמו למרכז באנף לאמנויות ויצירה, ומטרתו החדשה שהוגדרה היא "לעורר אמנים ומנהיגים להפוך את תרומתם הייחודית לחברה".
המרכז נוסד בשנת 1933 על ידי אוניברסיטת אלברטה, במימון של מענק מקרן קרנגי שמושבה בארצות הברית.
בראשית פעילותו המרכז הציע רק קורסים בנושא דרמה.
בשנת 1935 שינה המרכז את שמו ל"בית הספר באנף לאמנות".
בשנת 1953 החל המרכז לקיים כנסים, ובשנת 1954 החל המרכז להפעיל את מסלול הניהול.
ב-1970 הפך המרכז למרכז ללימודי המשך, וקיבל אוטונומיה מלאה מאוניברסיטת אלברטה, אך לא הותר לו לתת תארים מתקדמים.
המרכז עכשיו מהווה חלק מאוניברסיטת קלגרי, אשר מאז 1966 שולחת תלמידים ללמוד במרכז.
תוכניות המרכז כוללות התמחויות, סדנאות, תוכניות פרקטיקום, מושבת האמנים לייטון (the Leighton Artists' Colony) - מרכז יצירה לאמנים, וכן את פסטיבל האמנויות של באנף, הנערך מדי קיץ.
באנף היא עיירה בשטח הפארק הלאומי באנף, בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
העיירה ממוקמת לצד הכביש המהיר הטרנס-קנדי, 126 קילומטרים מערבית לקלגרי, ו-58 קילומטרים מזרחית ללייק לואיז.
העיירה נמצאת בגובה שבין 1,400 מטרים - 1,630 מטרים מעל פני הים.
באנף היא העיר השנייה בגובהה באלברטה, אחרי העיירה אגם לואיז.
באנף היא העיירה הראשונה שקיבלה מעמד של עיר בשטח פארק לאומי של קנדה.
באנף היא עיירת נופש ואחת מיעדי התיירות הידועים והפופולריים ביותר בקנדה.
העיר ידועה בנופי ההרים המרהיבים שסביבה, במרחצאות המרפא ובמעיינות החמים שבה (המרחצאות החמים של באנף) והיא יעד של ענפי ספורט כגון טיולי הליכה, רכיבה על אופניים בהרים, טיפוס הרים וסקי.
העיירה מוקפת הרים שהעיקריים בהם הם הר רנדל, הר סאלפר, הר נורקווי והר קסקייד.
העיירה סמוכה למפלי בואו, בנקודת המפגש בין נהר בואו ונהר ספריי.
העיירה באנף היא אתר התיירות הפופולרי ביותר בקנדה.
בסמוך לעיר מספרי אתרי סקי, שהסמוך בהם הם מדרונות הר נורקווי.
בנוסף הבאנף גונדולה היא אתר פופולרי, המאפשרת עלייה לראש הר סאלפר, ומבט מהטיילת בראשו (Banff Skywalk) אל העיר.
הטיילת מובילה אל פסגת סאנסון (Sanson Peak) - אתר מורשת לאומי של קנדה.
בנוסף, לרגלי הר סאלפר מצויים מעיינות חמים ומרחצאות פופולריות (Banff Upper Hot Springs).
אגם מינוונקה ממוקם שבסמוך לעיירה, והוא אתר תיירות ומחנאות פופולרי.
הר טאנל הסמוך הוא אתר טיולים פופולרי, ומספר מסלולי הליכה מצויים בו.
במדרון ההר מצוי באנף סנטר - מרכז אמנויות, המארח אירועי חוצות, קונצרטים, פסטיבלים (ובהם פסטיבל סרטי ההרים של באנף) ואירועי אופרה ותיאטרון.
ההתיישבות הראשונה באיזר באנף הייתה בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19, לאחר שמסילת הרכבת הטרנסקונטיננטלי נבנתה בעמק נהר בואו.
בשנת 1883 שלושה מעובדי הרכבת הקנדית פסיפית גילו את המעיינות החמים בבסיס הר סאלפר (מילולית: "הר הגופרית" - בשל המעיינות).
בשנת 1885 הוכרזה סביב המעיינות האתר ההיסטורי הלאומי קייב אנד באסין, והאזור החל להתפתח כאתר תיירות ונופש.
בשנת 1887 אזור היישוב הוכלל בשטח "פארק הרי הרוקי" ששטחו 673 קמ"ר - אזור שעתיד להיות חלק מהפארקים הלאומיים של קנדה.
בשנת 1884 הוענק לאזור השם "באנף" על ידי ג'ורג' סטפן, המנהל של הרכבת קנדית פסיפית, על שם עיר הולדתו - באנף באברדינשייר שבסקוטלנד.
הרכבת הקנדית פסיפית, על מנת לעודד נסיעה ברכבות הנוסעים, הקימה מלונות לכל אורך הקווים שלה, ופרסמה את המלון שהקימה מלון באנף ספרינגס (מלון המעיינות החמים באנף) כאתר תיירות בינלאומי.
העיירה באנף התפתחה בסמוך לתחנת הרכבת באנף, כמרכז עבור התיירים המעוניינים לבקר בפארק הלאומי באנף.
עד שנת 1990 העיירה נוהלה על ידי שירות הפארקים הלאומיים של קנדה, ובשנת 1990 הפכה למועצה מקומית עצמאית בתוך שטח הפארק.
בין יולי 1915 ליולי 1917 הוקם בהר קאסל בשטח העיירה באנף מחנה מאסר עבור אזרחי מדינות אויב במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1985 הוכרז הפארק הלאומי באנף, וכן העיירה באנף כאתר מורשת עולמית.
בשנת 1976 נקרא מכתש באנף במאדים על שם העיירה באנף.
באנף אירחה את משחקי החורף של אולימפיאדת החירשים בשנת 1991.
החל משנת 2008 פועלת בבאנף מערכת תחבורה ציבורית הנקראת "Roam".
• קו 1 - מוביל להר סאלפר
• קו 2 - מוביל להר טאנל
• קו 3 - מוביל מבאנף לעיירה קאנמור הסמוכה
תחנת הרכבת של באנף משרתת קווי רכבות תיירותיים, אך לא רכבות נוסעים רגילות.
בסמוך לעיר מצוי שדה התעופה באנף, המשמש רק לטיסות חירום.
נמל התעופה הפעיל הקרוב ביותר לעיר הוא נמל התעופה הבינלאומי קלגרי שבקלגרי.
עלילת סרט הטלוויזיה הרומנטי-קומי "נשיקה בשלג" משנת 2021, בהפקת ערוץ "הולמרק", מתרחשת בבאנף, וצולמה בעיירה וסביבתה.
באניו היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור אדמאווה.
טינייר ממוקמת כ-207 ק"מ מבירת האזור נגאונדרה וכ-314 ק"מ מבירת המדינה יאונדה.
בנוסף, העיירה ממוקמת כ-25 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה וכ-341 ק"מ מהגבול של קמרון עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית.
החודש הכי חם הוא פברואר (24 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,894 מילימטרים בשנה.
חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (344 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
קרב באניו התרחש בנובמבר 1915 בזמן מלחמת העולם הראשונה.
הקרב התנהל בין הקיסרות הגרמנית לבין האימפריה הבריטית שבה היה ניצחון בריטי בקרב.
באניו ממקומת ליד הכביש הלאומי N6.
הדת העיקרית בבאניו היא דת האסלאם.
באנרבה (בהונגרית: Bánréve) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בבאנרבה התגוררו מעט יהודים בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 ובמקום היה בית קברות יהודי שנחרב.
בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
עבאס חמאד (Abbas Hamad; נולד ב-27 במאי 1987 בפריז שבצרפת), הידוע בשם הבמה באס (Bas) הוא ראפר צרפתי שמתגורר בקווינס שבניו יורק.
משתייך לחברת התקליטים דרימוויל החל משנת 2013 ואף יצר בשורותיה חמישה אלבומים.
האלבום המצליח ביותר שיצר הוא "Milky Way", שבו הוא מארח אמנים כמו אייסאפ פרג וג'יי קול.
נולד בפריז להורים סודאנים, ובגיל שמונה עברה משפחתו לעיר ניו יורק.
ב-2011 הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, "Quarter Water Raised Vol.
המיקסטייפ השני שלו, שיצא בשנת 2013, נקרא "Quarter Water Raised Vol.
באותה שנה שר בשיר "New York Times" של ג'יי קול לצד פיפטי סנט, וכן בשיר "Hells Kitchen" של די ג'יי חאלד, מתוך אלבומו "Suffering from Success".
השתתף באלבום האוסף של דרימוויל "Revenge of the Dreamers".
שבועיים לפני צאת אלבום הבכורה שלו, "Last Winter", הוציא EP בשם "Two Weeks Notice".
"Last Winter" יצא ב-29 באפריל 2014 בחברות התקליטים דרימוויל ואינטרסקופ רקורדס.
בשבוע הראשון לצאתו הגיע למקום ה-103 בבילבורד 200, ומכר 3,601 עותקים.
לאחר יציאת האלבום, החל באס בסיבוב הופעות ארצי הנושא את שם האלבום.
לאחריו השתתף בסיבוב הופעות בינלאומי לצד אב-סול.
אלבומו השני, "Too High to Riot", יצא לאור ב-4 במרץ 2016, ומכיל הופעות אורח של ג'יי קול, קוז וכן של The Hics.
בשבוע הראשון לצאתו מכר 10,965 עותקים, והגיע למקום ה-49 במצעד בילבורד 200. לקידום האלבום השתתף בסיבוב ופעות לצד קוז ו-EarthGang, שכלל 26 ערים בצפון אמריקה ו-10 ערים באירופה.
האלבום השלישי של באס, "Milky Way", פורסם ב-24 באוגוסט 2018. קדמו לו הסינגלים "Boca Raton" בשיתוף ASAP Ferg ו-"Tribe" בהשתתפות ג'יי קול.
בשבוע הראשון לצאתו, מכר האלבום 13,150 עותקים, והגיע למקום ה-35 במצעד הבילבורד.
כדי לקדם את האלבום יצא באס במסע הופעות של 43 ערים, שהסתיים בפברואר 2019.
ב-19 ביולי 2023 הוציא את הסינגל "Passport Bros" בהשתתפות ג'יי קול.
באס יוצר שירים עם אמנים נוספים לעיתים קרובות, את רוב שיתופי הפעולה שלו הוא יצר עם ג'יי קול ועם JID.
בעברו יצר הרבה שירים גם עם Cozz, אך בזמן האחרון יצר פחות שירים עימו.
עם ג'יי קול יצר באס את השיר הכי מוכר שלו בשם "Tribe" שאף הופיע במשחק הכדורגל FIFA 19, בתור שיר רקע.
באנק באן היא דרמה בחמישה חלקים של הסופר והמחזאי יוז'ף קטונה (1791–1830) באנק באן הוא יצירתו הידועה ביותר של הסופר, ותופס מקום נכבד בספרות ההונגרית.
היצירה הוצגה בשלמותה ביום שישי, 23 במרץ 1848, (בתחילת מהפיכת 1848 בהונגריה ב"תיאטרון ההונגרי של פשט" (עקב הפסקת ההופעה המהפכנית הציבורית ב-15 במרץ).
המחזה הולחן כאופרה על ידי המלחין ההונגרי פרנץ ארקל.
כמו כן הוסרטו שבע גרסאות של סרטים על המחזה החל משנת 1912 וכלה בשנת 2002.
בלה (לימים בלה הרביעי, מלך הונגריה), אנדרה, מריה – ילדיהם הקטנים
אוטו, בנו של ברכטולד, נסיך מראניה, אחיו של גרטרודיס
באנק באן, אציל בכיר של הונגריה
מיכאל באן, שימון באן – אחיה הגדולים של מלינדה
פטור באן, הפלטין הראשי של ביהאר
מישקה באן, מחנך ילדי המלך
דגלנים אצילים, אורחים, חצרנים, גבירות חצר, אבירים, חיילים, צמיתים
מכרז של כתב עת שיצא בשנת 1814 קרא לכתיבת מחזה היסטורי.
לזוכה במקום הראשון הובטח גם תגמול כספי כ"תמריץ".
המועד האחרון להגשת המכרז היה כעבור שנה מהפרסום, כלומר בשנת 1815. היה צריך לסיים את הכתיבה וההגשה עד סוף ספטמבר באותה השנה.
בסופו של דבר המכרז הסתיים למעשה ללא תוצאה, עבודתו של קטונה לא עוררה שום הד מיוחד.
נושא הדרמה שלו נחשב למוכר יחסית, בשום פנים ואופן לא נחשב למיוחד, כי בעבר עבדו עליו כנושא דרמה גם כמה אמנים אחרים.
הגרסה השנייה והאחרונה של באנק באן הושלמה בשנת 1819, ופורסמה בדפוס שנה לאחר מכן בשנת 1820. העיבוד של היצירה נבע מהעובדה שקטונה ביקש מידידו בולדיז'אר באראני, לקרוא אותו, שכתב עליו את הביקורת המשמעותית הראשונה.
שני ההבדלים המהותיים בין שתי הגרסאות של היצירה הם שקטונה הבהיר יותר את פיתויה של מלינדה בעזרת כדורי שינה ואבקות וכן היצירה השתפרה גם מבחינת האותנטיות ההיסטורית, מכיוון שקטונה שינה את תאריך העלילה.
במהלך חייו של המחבר הצנזורה של הקיסרות האוסטרית התירה את הופעת הדרמה רק בדפוס.
את המהדורה הראשונה של הספר ניתן לייחס להוצאת טרטנר.
המחזה הועלה על הבמה רק כמה שנים לאחר מותו של המחבר בשנת 1833 בקושיצה.
אפילו הרוזן אישטוואן סצ'ני כתב ביומנו למראה ההצגה בשנת 1839: "בלתי נתפס שהממשלה מאפשרת להציג שטויות כאלה.
הצגת הבכורה של המחזה היא הודות לחברו של הסופר, מיקלוש אודווארהיי, שבחר בדרמה כהצגת פרס עבור חברת התיאטרון של קושיצה בשנת 1833. היצירה התפרסמה אט אט; וגם הביקוש לספר גדל משמעותית.
זמן: "נרות דולקים" – בערב
בהקדמה אנו מתוודעים למצב הבסיסי, בהיעדר המלך באנק מפעיל כוח, אך הוא נשלח לסיור במדינה על ידי המלכה.
אוטו רוצה לפתות את אשתו הצעירה והיפה של באנק את מלינדה.
בביתו של פטור מתרחשת הקנוניה הפוליטית.
החבורה של פטור קוראת לבאנק לפגוש את הקושרים, באנק קורא להם להיות סבלניים.
בינתיים, ביברך מגיע ומספר לבאנק שאוטו ומלינדה ביחד.
באנק רץ אל מלינדה ומשאיר את פטור המרדן וחבריו מאחור.
מלינדה מתחננת למחילה של באנק, מכיוון שאינה נושאת בכל אשמה ומעשיה היו בתמימות.
באנק מגרש אותה, אך מאוחר יותר מבין שאשתו באמת חפה מפשע.
טיבורץ מופיע וסוף סוף מספר מה מעיק על נשמתו: המלכה גזלה מהם את כל רכושם ולכן הוא נאלץ לגנוב עבור משפחתה הרעבה.
באנק מבין רק עכשיו עם מי הוא מתמודד: בצעירותו הציל טיבורץ את חייו בקרב יאדירה, לכן הוא מפקיד את ביטחונה של אשתו בידי טיבורץ ומטיל עלי ללוותה הביתה לאחוזתו הכפרית.
אוטו, שנמלט מאחותו, פוגש את ביבראך, שמסרב להמשיך לעזור לו.
האביר שאינו אשם בשבר עומד לעזוב, אך הנסיך דוקר אותו מאחור.
זמן: "שקיעה" – מוקדם בערב
מיכאל נשלח לארמון לגרטרוד כשגריר, שם גם הוא וגם אחיו נעצרים, אף על פי שרק רצו לדבר על הקונספירציה.
גם באנק מופיע ומבקש לדבר עם המלכה.
הוא מאשים אותה בגזל העם ומתוך סערת רגשות הורג אותה.
ברגע זה המורדים פורצים לארמון.
אנדראש השני, מלך הונגריה, חוזר הביתה ממערכה מנצחת, אך מקבלים את פניו בבית בידיעה על מות אשתו.
הוא מחפש את הרוצח, אך המורדים כולם מכחישים ואומרים שהמלכה כבר מתה כשבאו.
לבסוף באנק מגיע ומקבל על עצמו את המעשה הנורא.
הוא מנמק שעשה את כל אלה כדי למנוע מלחמת אזרחים במדינה.
אנדראש רוצה לאסור אותו, אך מכיוון שבאנק הוא ממשפחה עתיקה ומיוחסת הוא אינו יכול לשפוט אותו.
הוא קורא לדו-קרב, אך באנק דוחה זאת.
משלחת עצובה מגיעה, טיבורץ מביא את מלינדה המתה.
לדבריו, אנשי אוטו הציתו את ביתו של באנק והוא הביא את גופתה של מלינדה.
המלך סוף סוף, לאחר מחשבה רבה, משחרר את באנק ומאפשר לו לקבור את אשתו.
על פי מודל הדרמה שפיתח טמאש בצ'י (מבקר והיסטוריון ספרות), באנק באן הוא דרמת קונפליקט.
אנו יכולים להתבונן בשתי דמויות עיקריות: גרטרוד היא השלילית ובאנק הוא הגיבור החיובי.
לגרטרוד יש אינטרס חיוני בשמירה על המצב, אך על באנק לסיים זאת על מנת להחזיר את ההרמוניה.
לפני המצב הבסיסי, באנק מקבל את ההנהגה של אנדראש: רק לאחר שעושה סיור במדינה הוא יחווה את ההפך: עיניו ייפקחו והוא יבין שהם חיים בסדר חברתי לא מוסרי.
הצמיתים שהתנהגו אליהם שלא בצדק גוועים ברעב וקמלים, במקום אצילים הונגרים, אצילים זרים יושבים בעמדות הכוח העיקריות; מלבד כל זה, המיראנים (אנשי גרטרוד) משתעשעים ואחד מהם גם רצה לפתות את אשתו.
באנק צריך לפתור את זה – הוא מתנהג כמו פלטין לאורך כל הדרך.
כך מתחילה סדרה של שינויים בפעולתו.
בּאנצָ'ה (ביפנית: 番茶) הוא תה ירוק יפני מהדרגה הנמוכה ביותר.
התה נקטף מאוחר, באוגוסט וספטמבר, משיחים המשמשים לקטיף סנצ'ה קודם לכן.
בקטיף זה נקטפים עלים גדולים וגסים יחד עם גבעולים שנותרו לאחר קטיף העלים הצעירים יותר.
באנצ'ה רגיל הוא תה של הקטיף השלישי והרביעי.
הוא מורכב מעלים גדולים וגסים המופיעים 15–20 יום לאחר קטיף הסנצ'ה.
קיים גם תת-סוג מאוחר "אָקי-באנצ'ה" ( יפ.秋番茶,"באנצ'ה סתוי"), המורכב מזרדים קטנים שנותרו לאחר קטיף הבאנצ'ה.
הבאנצ'ה האיכותי ביותר נקטף ביוני.
בשל איכותו הנחותה בהשוואה לסנצ'ה, הבאנצ'ה אינו מסווג בהתאם למקום הגידול.
טעמו של באנצ'ה הוא חזק יותר מסנצ'ה, ולכן יפנים שותים אותו לרוב בזמן ארוחה.
באנק באן (בהונגרית: Bánk bán) היא אופרה בת שלוש מערכות מאת פרנץ ארקל.
הלברית נכתבה על ידי בני אגרשי על סמך הדרמה באותו שם מאת יוז'ף קטונה.
ההשמעה הראשונה של קטע מהאופרה הייתה (התמונה על גדת הטיסה) הייתה ב-1861, ב-6 בינואר, בפשט, באולם הטקסים של המוזיאון הלאומי של הונגריה.
הבכורה של כל היצירה התקיימה התקיימה ב-9 במרץ 1861 בתיאטרון הלאומי (בודפשט).
באנק באן היא כאמור דרמה בחמישה חלקים של הסופר והמחזאי יוז'ף קטונה (1791–1830) באנק באן הוא יצירתו הידועה ביותר של הסופר, ותופס מקום נכבד בספרות ההונגרית.
היצירה (המחזה) הוצגה בשלמותה ביום שישי, 23 במרץ 1848, (בתחילת מהפיכת 1848 בהונגריה ב"תיאטרון ההונגרי של פשט".
לאחר הצלחתו של האופרה לאסלו הוניאדי, ארקל יצא מיד לחפש נושא לאופרה חדשה.
מכיוון שרצה לכתוב שוב אופרה היסטורית, זו לא הייתה משימה קלה.
הוא ידע מעט על אירועים היסטוריים דרמטיים הונגריים.
לפי כמה דיווחים, לפיכך, רצה תחילה להלחין לברית שהייתה במקור בצרפתית.
גם אם זה לא כל כך סביר, בכל מקרה עובדה היא שלפני הלחנת האופרה השלישית הזו של המלחין הוא רצה להעריך אם מלבד בני אגרשי (שכתב את הלברית לאופרה לאסלו הוניאדי) מי עוד יכול לבוא בחשבון כלברטיסט מלבדו.
לארקל לא הייתה משימה קלה.
האינטלקטואלים המובילים באותה תקופה היו כמעט ללא יוצא מן הכלל אנשי ספרות, סופרים, משוררים, שחלק ניכר מהם ראה במוזיקה ובעיקר באופרה מותרות מיותרות.
גדולי הספרות של הרפורמציה בהונגריה - שמה של תקופת הרפורמציה (מ-1825 עד 1848) מתייחס לכוונת החדשנות והמודרניזציה בחברה ההונגרית, אשר הייתה מפגרת אחרי מדינות המודל של מערב אירופה (בעיקר אנגליה וצרפת) בהתפתחות - ראו קלות דעת ובידור זול בתיאטרון המוזיקלי (אופרה).
בנסיבות אלו, לא היה קל למצוא סופר שמכיר את הכללים הדרמטורגיים של כתיבת הלברית וגם היה נקי מדעות קדומות לגבי הז'אנר, כך שאגרשי נותר היחיד בסופו של דבר.
הדרמה באנק באנק של יוז'ף קטונה הועלה על הבמה לראשונה בבודפשט כהוקרה לכבודו של השחקן גאבור אגרשי, כתוצאה מכך ניתן להעלות על הדעת שהוא המליץ על הנושא לאחיו הליברטיסט בני אגרשי.
בינתיים פרצה מלחמת העצמאות, שלא אפשרה הצגת אופרה חדשה, ואז בשנות ה-50 של המאה ה-19 הגיעו הדיכוי והצנזורה.
השלמת האופרה הופרעה גם על ידי נסיבות אחרות: בני אגרשי נפטר ב-1851, וקורנליה הולושי, שהייתה מיועדת על ידי ארקל לתפקיד מלינדה, עזבה לחו"ל למשך זמן רב.
ואז, לקראת סוף שנות ה-50, האקלים הפוליטי נרגע לאט לאט.
לבסוף, הבכורה הראשונה התקיימה ב-9 במרץ 1861.
היו כמה בעיות עם היצירה מההתחלה.
זמן רב לא היה רצוי לתאר על הבמה רצח של מלכה ואומללות איכרים.
בהצגות הדרמה של יוז'ף קטונה, הוכתב מראש שהרצח של המלכה לא יתרחש על הבמה הגלויה, אלא רק במוסתר מאחורי הקלעים.
נוהג ביצוע זה נקבע גם לאופרה.
מתרחש: בווישגראד ועל גדת הטיסה, במאה ה-13
מיקום: מערכה ראשונה: אולם בארמון המלכותי; מערכה שנייה, תמונה 1: מרפסת הטירה, תמונה 2: החדר של המלכה בטירה; מערכה שלישית, תמונה 1: גדת הטיסה, תמונה 2: חדר כס המלכות בארמון.
אורך: הגרסה המחודשת היא שעתיים וחצי, הגרסה המקורית הייתה כ-3 שעות.
אוטו מודיע לביבראך שהוא ישיג לעצמו את מלינדה, בכל מחיר.
לאחר מכן צועד קהל האורחים אל חגיגת הנשף.
פטור זועם על כך שהמלכה וחסידיה מפזרים כסף בשתי ידיים.
חסידיו מנסים להרגיע אותו כדי לא לעורר תשומת לב.
הם מבקשים ממנו שיר יין, ופטור מקבל את בקשתם, אבל שר שיר יין מריר ואז אומר לחסידיו שהוא קרא לבאנק הביתה כדי שהאדון הגדול יוכל סוף סוף לראות במו עיניו מה קורה בחצר.
אוטו מופיע אז עם מלינדה והמלכה.
הנסיך מחזר אחרי מלינדה במילים יפות והיא מסרבת להתקרבותו.
במילותיה המעורפלות גם המלכה היא בעצם מעודדת את מלינדה.
באנק מגיע הביתה, פטור מגלה לפניו שהם מתכוננים לקשירת קשר נגד גרטרוד.
בנאק מוצא את הרעיון מטורף, אבל כשפטור אומר שהסיסמה הסודית להתכנסות הסודית שלהם היא מלינדה, דעתו משתנה.
תורמת לכך הופעתו של ביבראך שאומר לו שאם הוא רוצה לראות את אוטו ומלינדה ביחד, הוא יתחבא מתחת לגרם המדרגות.
לאחר מכן מופיעה הסצנה של מלינדה ואוטו.
הנסיך צר על האישה במילים עזות, מתוודה בפניה על אהבתו, מתחנן ולבסוף נופל על ברכיו.
לאחר מכן מלינדה נזכרת בבאנק ומבקשת מאוטו לשחרר אותה.
בייאושו הגבר מתחיל לצור על האישה ביתר שאת.
בסופו של דבר מלינדה בורחת, ואוטו עוקב אחריה.
באנק שמע את הסצנה ועכשיו מרגיש המום לחלוטין, נשבע לנקום בנסיך.
באנק עוזב ואוטו מופיע שוב, הפעם מלווה בביבראך.
האביר הנודד מייעץ לו לבקר את מלינדה ולהתנצל בפניה.
הוא נותן לה שני סוגי אבקה: סם שינה עבור המלכה וסם משכר עבור מלינדה.
תמונה 1: באנק מריר על האומללות של המדינה.
מחשבותיו מוטרדות על ידי טיבורץ, שבאנק רואה בו תחילה שודד דרכים.
טיבורץ מתלונן בפניו על עליבותם של האיכרים, אך באנק כל כך מתייסר בכאבו עד שהוא בקושי יכול לשים לב אליו.
ואז, הודות לצלקת של טיבורץ הוא מזהה את המושיע הישן שלו בטיבורץ שהציל אותו.
אז מביא ביבראך את הבשורה שתוכניתו של אוטו הצליחה.
באנק מתמוטט, מקלל את ילדם כשמלינדה מופיעה לפניו.
האישה מבועתת מדברי בעלה ומבקשת ממנו להרוג אותה, אך שלא יקלל את בנם הקטן.
באנק סולח בסופו של דבר לאשתו המבולבלת ומפקיד אותה יחד עם בנם בידי טיבורץ.
תמונה 2: באנק מבקר את המלכה בסוויטה שלה.
בתחילה, גרטרוד מאשימה בגאוותנות את האציל הבכיר שהוא מאשים אותה בהוללות ללא בסיס ומאיימת להתחשבן איתו על בכך.
לאחר מכן, באנק נוטל את רשות הדיבור, מתלונן על עליבות המדינה ועל העובדה שהמלכה משתעשעת וחוגגת בזמן שבעלה, המלך, נלחם הרחק בארץ ניכר ושהמלכה אפילו לקחה על עצמה את תפקיד הסרסורית עבור אחיה.
המילים של באנק מתגברות, גרטרוד מבועתת וזועקת לעזרה.
אוטו רץ פנימה, אבל רואה את באנק ובורח באימה.
זו הייתה הטיפה האחרונה בכוס עבור באנק.
הכעס שלו פונה נגד כל מראניה ובשלב זה גרטרוד תופסת פגיון, אך באנק משחרר אותו מידיה ובסופו של דבר הוא דוקר בו את המלכה.
תמונה 1: טיבורץ ומלינדה מגיעים לגדות נהר הטיסה.
מוחה של האישה מתבלבל יותר ויותר, הוזה על ציפור שהיא רוצה לגרש.
בינתיים פורצת סערה, מוחה של מלינדה שוקע לחלוטין והיא משליכה את עצמה לנהר עם בנה הקטן.
תמונה 2: המלך חוזר הביתה מהקרב, אבל בבית הוא לא מתקבל בטקס מפואר אלא בטקס קבורת אשתו.
מנהיגי התסיסה המורדים מובלים בפניו, הם כופרים באחריות לרצח המלכה ופטור וחבריו מכחישים זאת כל הזמן.
בסופו של דבר, באנק מופיע ומקבל על עצמו את הרצח.
המלך שולף את חרבו ורוצה להילחם בו.
עם זאת, באנק נאמן למלכו, ולכן הוא לא רוצה להילחם איתו.
הסצנה נקטעת על ידי הופעתו של טיבורץ, שמביא את גופת מלינדה ובנם הקטן על אלונקה.
באנק מתמוטט מהכאב ואומר למלך שהוא כבר קיבל את עונשו.
כאשר הלחין את הבאנק באן, ארקל המשיך בדרך שהחל עם לאסלו הוניאדי.
ניתן לראות באופרה סיכום של המאסטר הבוגר מכמה בחינות: פתרונות מבניים ומוטיבים נושאיים קשורים קשר הדוק לשתי האופרות הקודמות של ארקל.
המלחין עשה שימוש תכליתי יותר באפשרויות הדרמטורגיות הגלומות בסגנונות מוזיקליים זרים והונגריים מאשר במקרה של לאסלו הוניאדי.
המערכה הראשונה נשלטת על ידי גוונים צרפתיים ואיטלקיים, מנגינות אלו מאפיינות את גרטרוד וחצרו.
במערכה השנייה בצפיפות דרמטית יוצאת דופן, האלמנט ההונגרי הוא הגורם הקובע.
במערכה השלישית, סצנת הטירוף של מלינדה היא מוזיקת ורבונקוש עם ליווי אינסטרומנטלי ייחודי.
קטעי המקהלה, ללא יוצא מן הכלל, נשמעים כצלילי אופרה איטלקית וכך גם הדואט של באנק וטיבורץ.
המשחק המקדים, כמו האופרות של ג'וזפה ורדי, יוצר דרך לאווירה דרמטית.
אם תשים את נשמתך הגברית על גברת - שיר היין של פטור (מערכה ראשונה) טקסט: מיהאי ורשמארטי: "כוס מרה"
לו העין הזו הייתה עיוורת רצ'יטטיב והרומנסה של באנק (מערכה ראשונה)
מולדתי, מולדתי - האריה הגדולה של באנק (מערכה שנייה)
שלום ויום טוב - דואט טיבורץ ובאנק (מערכה שנייה)
הרוג אותי, האריה של באנק - ושל מלינדה (מערכה 2)
איפה פרח שושן המצח הלבן שלך - כפול של באנק ומלינדה (מערכה שנייה)
ביקרתי בכפרים של מולדתי ההונגרית - דואט של גרטרוד ובאנק (מערכה שנייה)
פעם מזמן חיו שתי ציפורים קטנות - סצנה על גדת הטיסה.
האריה של מלינדה (מערכה שלישית)
נלחמתי במאה קרבות הרואיים - אריה של המלך (מערכה שלישית)
סבסטיאן "באס" ראטן (נולד ב-24 בפברואר 1965) הוא שחקן הולנדי-אמריקאי, לוחם MMA לשעבר, קיקבוקסר ומתאבק.
בתור קיקבוקסר, הוא נלחם 16 פעמים, ניצח ב-14 הקרבות הראשונים בנוקאאוט, 13 בסיבוב הראשון, והפסיד בשני הקרבות האחרונים שלו, אחד מהם מול פרנק לובמן על התואר האירופי המואי טאי ב-1991, כאשר ראטן הפסיד בנוקאאוט בסיבוב הראשון.
ב-MMA, הוא היה אלוף UFC במשקל כבד ושלוש פעמים אלוף העולם של מלך פנקריז.
לאחר ההפסד שלו לקן שמרוק ב-1995, הוא סיים את קריירת ה-MMA שלו ברצף של 22 קרבות ללא הפסד (21 ניצחונות, תיקו אחד).
כלוחם מקצועי, אחת הטקטיקות המועדפות עליו הייתה מכת כבד (גם אגרוף וגם בעיטה), והוא הפך את השימוש בה ב-MMA לפופולרית.
מאז פרישתו, עסק כפרשן בכמה ארגוני MMA, כולל Pride, והופיע במספר רב של תוכניות טלוויזיה, סרטים ומשחקי וידאו.
רוטן גם מאמן MMA וחיבר מספר חומרי הדרכה.
בשנת 2008, רוטן דורג על ידי Inside MMA כלוחם הרביעי בגודלו באמנויות הלחימה המעורבות בכל הזמנים.
בשנת 2015, הוא נכנס להיכל התהילה של UFC.
רוטן הפך לאמריקאי לאחר שהתאזרח בסוף שנות ה-90.
בגיל שש הוא פיתח אקזמה ואסתמה קשה.
האקזמה שלו פירושה שהוא תמיד לבש שרוולים ארוכים, צווארי צב וכפפות, כמו גם תחבושות בכל לילה, והאסתמה שלו גרמה לכך שהוא לא היה מסוגל להשתתף בפעילות גופנית, וכתוצאה מכך היה רזה יחסית.
הוא הוטרד על בסיס יומיומי בילדותו, למרות שהסתיר זאת מהוריו כדי לחסוך מהם דאגה רבה יותר.
הוא למד לטפס על עצים ולקפוץ בין צמרות העצים כדי להתחמק מהבריונים, שבסופו של דבר הפסיקו לרדוף אחריו כשאחד מהם נפל וכמעט מת בניסיון לעקוב אחריו.
באס התחיל להתאמן באגרוף בחצר האחורית של בית ספר יסודי עם חבר.
ראטן החל להתעניין באמנויות לחימה בגיל 12 לאחר שמשפחתו נסעה לחופשה בצרפת, שם הוצג בבית קולנוע מקומי הסרט "הדרקון" בכיכובו של ברוס לי.
באס לא הצליח להיכנס בגלל שהסרט דורג 17+, אז הוא ואחיו סיורד התגנבו לתיאטרון.
לאחר שראה את הסרט, הוא התעניין באמנויות לחימה.
ראטן גם בנה נונצ'קו מאולתר כדי לחקות את לי.
בהתחלה, הוריו השמרנים לא אפשרו לו לעסוק בעניין שלו, אבל בגיל 14, אחרי שנתיים של קבצנות, הם אפשרו לו לתרגל טאקוונדו.
הוא קלט את זה מהר מאוד, אפילו ניצח מבוגרים בספארינג, ואחרי כמה חודשים הוא נקלע לקרב רחוב עם הבריון השכונתי, אותו גמר ראטן עם האגרוף הראשון שהוא נתן, תוך ששבר לו את האף.
המשטרה הגיעה לבית הוריו וראטן נאסר מיד על ידי הוריו להמשיך ולתרגל אמנויות לחימה.
כבר אז, ראטן הכין רשימה עם כל הבריונים שהציקו לו והכה אותם אחד אחד.
בגיל 21 הוא עבר מבית הוריו, והלך לעבוד כשף כשהוא למד בבית ספר קולינרי במשך ארבע שנים.
הוא גם התחיל להתאמן שוב בטאקוונדו.
הוא היה מחויב, בסופו של דבר זכה בחגורה שחורה מדרגה 2. לאחר מכן החל ללמוד קראטה קיוקושינקאי וזכה בחגורה שחורה מדרגה שנייה.
באס ראטן החל להתחרות בקיקבוקסינג בגיל 20 תוך כדי עבודה גם כסדרן וכדוגמן.
הוא נלחם 16 פעמים, ניצח ב-14 המשחקים הראשונים בנוקאאוט, 13 בסיבוב הראשון, והפסיד בשני הקרבות האחרונים שלו.
אחד מהם יהיה נגד פרנק לובמן על תואר מואי תאי האירופי ב-12 בפברואר 1991, כאשר ראטן הפסיד ב-KO בסיבוב הראשון.
הוא החליט לסיים את קריירת הקיקבוקסינג שלו לאחר שספג ביקורת על הקרב היחיד הזה.
הקרב השני אחרון שלו היה נגד רנה רוז, שנשך את אוזנו של רוטן במהלך המשחק.
בתגובה, בס הנחית ברך למפשעה, מה שקטע את ההתמודדות וגרם לקטטה.
ראטן החל את הקריירה המקצועית שלו באמנויות לחימה משולבות כשעבד כבדר.
הוא נבדק על ידי כריס דולמן והוזמן להתאמן בדוג'ו Fighting Network RINGS Holland.
למרות שההכשרה הראשונה שלו הייתה התחלה קשה עבורו, הוא התמקד בלימוד יסודות האמנות.
בשנת 1993, כאשר המתאבקים המקצוענים היפניים מסקאטסו פונאקי ומינורו סוזוקי נסעו להולנד כדי לחפש לוחמים עבור ארגון ה"היאבקות ההיברידית" החדש שלהם, Pancrase, ראטן נבחר מיד לאחר שראו אותו מביס את אלוף ה-RINGS בסחרינג.
הארגון היה מבשר לאמנויות לחימה מעורבות מודרניות, הארגון היה הראשון מסוגו והציג קרבות ללא מכות אגרוף סגורות על הפנים, והתהדר בשמות ה-MMA המוקדמים פרנק שמרוק, ורנון ווייט, מוריס סמית', קן שמרוק וגיא מצגר.
רוטן נאמר במקור על אליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC) לפני האירוע הראשון שלה ב-1993, כאשר מתחרה ה-UFC לעתיד, קן שמרוק, הציע לו את זה, אבל רוטן החליט להישאר בפאנקרייס, מכיוון שלדעתו הפורמט של "אין חוקים" היה מדי מסוכן והוא לא רצה לסכן את הקריירה שלו כל כך מוקדם.
עם זאת, הוא חתם ב-UFC ב-1998, לאחר הקריירה שלו בפנקרייס.
ראטן נכנס ל-UFC עם כמות עצומה של הייפ; הוא היה בלתי מובס ב-19 הקרבות האחרונים שלו והוכרז על ידי הארגון כ"אמן הלחימה הגדול בעולם".
ב-22 במאי 2015, נשיאת UFC, דיינה ווייט, הופיעה ב־Inside MMA כדי להכריז שראטן ייכנס להיכל התהילה של UFC במהלך שבוע הקרב הבינלאומי ביולי.
ראטן הוא האירופי הראשון שנבחר, ותופס את מקומו באגף "החלוצים" של היכל התהילה החדש של ה-UFC.
אלוף UFC במשקל קל-כבד לשעבר, טיטו אורטיז, זיכה את ראטן כהשראה בימיו הראשונים.
אורטיז אמר; "הסתכלתי למעלה אל באס רוטן.
אנשים פשוט כל כך פחדו להילחם בו, הוא היה כמו האיש.
חשבתי שזה מה שאני צריך לעשות עכשיו.
אם אתאמן קשה כמוהו אז יום אחד אני אהיה טוב כמוהו וכעבור שנתיים אראה איפה אני נמצא, אני בפסגת העולם, אני חייב להגיד לו תודה (באס) על שעזר לי בכך שגרם לי להאמין בחלומות."
רוטן התחרה בהיאבקות מקצוענית יפנית בעקבות שליטתו בפנקריז.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באירוע Inoki Bom-Ba-Ye 2000, שם התחבר עם אלכסנדר אוטסוקה כדי להביס את הצוות של נאוקי סאנו וריקו רודריגז, כאשר ראטן הגיש את סאנו באופן אישי עם כנף עוף צולבת.
הוא גם נאבק ב־Battlarts, והביס את קרל מלנקו ב-KO באמצעות מכת כף היד.
ראטן מתגורר באוסטין, טקסס, עם אשתו קארין ושתי בנותיו - סבין וביאנקה.
לרוטן יש גם בת מאשתו הראשונה; קוראים לה רחל.
הוא הפך לאזרח ארצות הברית לפני עשרים שנה.
בסוף 2015 הוא הפך לראשונה לסבא: נכד מרחל, המתגוררת בבלגיה.
בשנת 2010, רוטן שיתפה פעולה עם מותג הבגדים, Tokyo Five, כדי להפיק ולככב בתוכנית בישול בשם Grandma's Kitchen עם Bas Rutten.
הפיילוט של התוכנית היה אמור לעלות לאוויר ב-26 בפברואר 2010; עם זאת, עקב התנגשות בין ראטן למארחים שותפים, ההפקה נדחתה ללא הגבלת זמן.
בשנת 2018, הוא נכנס להיכל התהילה הבינלאומי של הספורט.
רוטן הוא קתולי מאמין, מדבר על אמונתו באלוהים ביוטיוב.
גדל במשפחה קתולית, ראטן הפסיק לתרגל את האמונה בסביבות גיל 12 כשהוריו הפסיקו ללכת לכנסייה, אך הוא חזר לאמונה ב-2013. הוא ייחס לחברו קווין ג'יימס ואחרים שעזרו לו במסעו חזרה לקתוליות.
רוטן התבטא נגד אפליה אנטי-קתולית בהוליווד.
באנקה (בספרדית: Banca (navegación); באנגלית: Bangka) באנקה הם כלי שיט שונים מקומיים בפיליפינים.
במקור, המונח התייחס לקאנו קטנים בעלי שני גופי ציפה מייצבים משני צידיו, ששימשו בנהרות ובמי חוף רדודים.
אף על פי שהמונח זהה בכל רחבי הפיליפינים, "באנקה" יכול להתייחס למגוון רחב מאוד של סירות ספציפיות לאזורים שונים.
באנקה אוית גם כ-banca, panca או panga (מ.
הוא ידוע גם באופן עתיק כ-sakayan (אוית גם sacayan).
באנקה נגזר מהשורש הפרוטו-מלאיו-פולינזי *baŋkaʔ, עם מילים קודמות (קוגנט) הכוללות את באנקה קוואלנית , באנקה מורי וסומבווה באנקה .
זוהי כפלה של שתי צורות פרוטו-צוריות אחרות המתייחסות לסירות: *qabaŋ הפרוטו-אוסטרונזית ו-*waŋka הפרוטו-מרכזית-מלאיו-פולינזית.
בסופו של דבר, מהשורש הלקסיקלי הפרוטו-אוסטרונזי *baŋ שמשמעותו "סירה".
סירות פיליפיניות ילידיות מקורן בקאנו בעלות גוף ציפה של העמים האוסטרונזיים, אשר התפתחו בעצמם מקטמרנים.
סירות אלו היו כלי השיט הראשונים בעולם לשייט באוקיינוס, שאפשרו את ההתפשטות הימית של האוסטרונזים בסביבות 3000 עד 1500 לפני הספירה, מדרום מזרח סין החופית וטייוואן לאיי דרום מזרח אסיה, מיקרונזיה, אי מלנזיה, פולינזיה ומדגסקר.
הסירות העתיקות ביותר שנמצאו בפיליפינים הן הבלנגיי משנות ה-9 עד ה-11 שנמצאו בבוטואן , המתוארכות לשנים 689 עד 988 לספירה, כולן היו סירות אוסטרונזיות טיפוסיות עם זיזים קשורים.
הטכניקה נותרה נפוצה בסירות פיליפיניות (ובדרום מזרח אסיה) עד המאה ה-19, אז החלו לבנות סירות מודרניות עם מסמרי מתכת.
קרשים מחוברים בקצוות ממשיכים לשרוד באזורים מסוימים בפיליפינים, אם כי אלה בדרך כלל מאובטחים באמצעות מוטות קשירה ומוטות מתכת, במקום זיזים וקשרים מסורתיים.
רוב החפירות והחילוץ של ספינות טרופות מהתקופה הטרום-קולוניאלית (כולל אלו שביצעו המוזיאון הלאומי) בדרום מזרח אסיה מתמקדות יותר במטען מאשר בלימוד מבני הספינות עצמן.
ביזה היא גם בעיה, מה שתורם למחסור במחקר על כלי שיט פיליפיניים מהתקופה הטרום-קולוניאלית.
סוגים שונים של בנקה שימשו בסחר ימי.
בעוד שהממשלות בפיליפינים נותרו קטנות ובעיקר בפריפריה של הסחר בדרום מזרח אסיה, הן היו בכל זאת חלק משוק דרום מזרח אסיה.
חילופי התרבות החומרית המוקדמים ביותר היו הסחר הנאוליתי המאוחר בקישוטי ירקן או זהב בעלי ראש כפול מדגם לינגלינג-או , שיוצרו בלוזון, אשר נסחרו עם ממשלות אוסטרונזיות אחרות בדרום וייטנאם ובטייוואן.
לאחר מכן הגיע סחר מאוחר יותר בקרמיקה מדרום מזרח אסיה היבשתית ומדרום סין בתמורה לשרפים, עצים ארומטיים, זהב, פנינים, מלפפון ים (טרפנגינג) שריון צבים , זבד , בדים, דונג דבורים וקן ציפורים.
אנשי הקשר המסחריים העיקריים של הממשלות הפיליפיניות כללו את ממשלות צ'אמפה בווייטנאם, סין וסולטנות ברוניי.
באנקה שימשה גם במלחמות, בלוחמה ימית ובפשיטות חופיות של תלאסוקרטיות.
דוגמה בולטת לאוניית מלחמה כזו היא הקארקואה של איי ויסאיאס.
אלו היו עונתיים ומילאו תפקיד חשוב בהשגת יוקרה ושלל בקרב האצילים והלוחמים.
לוחמים שהשתתפו בפשיטות תועדו בקעקועים מורכבים על כל הגוף.
באמונות האנימיסטיות השונות של הפיליפינים הטרום-קולוניאליות, בניית הבאנקה כללה לעיתים קרובות טקסים דתיים, החל מבחירת העצים לבניית הסירה, ועד לטקסים לפני מסעות.
באנקה שנבנו לאחרונה הוטבעה ברוח שומר (אניטו) באמצעות טקסים שונים, שבדרך כלל כללו קורבנות דם.
באנקה עתיקת יומין ומוקדמת של התקופה הקולוניאלית עוטרה בדרך כלל גם בפנים מגולפות או צבועות.
לבאנקה היה תפקיד מרכזי בתרבות הפיליפינית הטרום-היספנית, כשהיא משמשת ככלי תחבורה אישיים, ספינות דיג, ספינות מסחר וספינות מלחמה שפושטות.
באנגקה ממונעת או מונעת על ידי משוטים נותרה עדיין כלי השיט העיקרי בפיליפינים.
באסטד (Busted) היא להקת פופ רוק בריטית שבה היו חברים ג'יימס בורן, מאט ויליס וצ'ארלי סימפסון.
הלהקה הוקמה ב־2000 על ידי מאט וג'יימס.
הם נפגשו במועדון, באותה שנה לג'יימס הייתה להקה בשם "הכלב החולה" לאחר שמאט ראה אותם מופיעים הוא התלהב והציע לג'יימס להקים להקה משלהם, שקיבל את הצעתו.
אף על פי ששניהם נהנו עד מאוד לנגן יחד, הם הסכימו שלהקה לא יכולה להיות מבוססת על שני חברים בלבד.
על כן הם פרסמו מודעה בעיתון "שני בחורים מוכשרים בטירוף מחפשים חבר נוסף לשלישייה." רבים נענו למודעתם אך לאחר מבחנים שערכו השניים נבחר צ'ארלי.
בתחילת הדרך הלהקה ניקראה "באסטר" רק לאחר שחברתו של מאט התקשרה ל-MTV ריקווסט שהנחתה אז ג'רי האליוול מהספייס גירלז וביקשה להעלות אותם לשידור, ג'רי קראה להם בטעות "באסטד".
לכן הם החליפו את שמם.
הם אהבו את התהילה מהתוכנית, והחליטו לחפש חברת תקליטים שתקבל אותם ואת סגנון המוזיקה הייחודי שלהם.
בשנת 2002 באסטד הוחתמה על ידי חברת התקליטים "יוניברסל".
חצי שנה לאחר מכן באסטד נכנסו לראשונה לאולפן ההקלטות להקליט את אלבומם הראשון הקרוי על שמם.
השיר הראשון שהם הוציאו בספטמבר של אותה שנה היה תחת השם What I go to school for.
השיר עורר סערה גדולה ברחבי בריטניה והגיע לראש המצעדים.
בשנת 2003 הוציאה באסטד לחנויות את אלבומה השני הקרוי "A Present For Everyone", לאחר צאת אלבום זה באסטד זכתה להכרה בכל העולם.
"פייטסטאר", הלהקה החדשה של צ'ארלי, הוציאה 3 אלבומים, והגיעה למקום הראשון עם השיר The English Way במצעד של מיי ספייס.
באפריל 2009 יצא האלבום החדש של הלהקה - "Be Human" וזכה אף הוא להצלחה גדולה.
מאט הוציא 2 סינגלים ודיסק בתור סולן וג'יימס הקים להקה חדשה בשם "סאן אוף דורק" אשר משמרת את הסגנון הייחודי של באסטד.
ב-2013 הלהקה "מקפליי" הזמינה את חברי הלהקה להופיע איתם בסיבוב ההופעות לכבוד 10 שנים ללהקה, אך רק מאט וג'יימס הצטרפו לסיבוב ההופעות.
לאחר ההצלחה הרבה בסיבוב הופעות שתי הלהקות החליטו ליצור איחוד זמני של שתי הלהקות בשם "מקבאסטד" הכולל את חברי להקת מקפליי ובאסטד -למעט צארלי (לפי דבריו של ג'יימס, טען שיש סיכויים שחזירים יעופו לפני שצארלי יחזור לבאסטד) .מקבאסטד הוציאו אלבום בשם Mcbusted.
ב-10 בנובמבר 2015 באסטד הודיעו על איחוד וחזרתו של צארלי ללהקה, הלהקה צפויה לצאת לסיבוב הופעות במאי 2016 .
באסו קונטינואו (מאיטלקית: Basso Continuo, בתרגום מילולי: "בס מתמשך") או בקיצור הרווח קונטינואו, היא שיטת הלחנה ופרקטיקת ביצוע אשר ליוותה את תקופת הבארוק, ונמשכה הלאה גם לתקופה הקלאסית.
בהלחנה "יחידת" או "קו" הבאסו קונטינואו כתובה בחמשה התחתונה בפרטיטורה, עבור כלי הרמוני (בדרך כלל כלי מקלדת או תֵיאוֹרבּוֹ), המנגן "קו" הבס ואקורדים, לעיתים יחד עם כלי בס מלודיים כמו צ'לו, ויולה דה גמבה או בסון, המכפילים ומקשטים את קו הבס במה שהוא למעשה תפקיד אובליגטו.
לכן כאשר מצוין כלי מסוים כחלק מיחידת הקונטינואו יש לראותו כתוספת לכלי המקלדת ולרוב הקטעים הרלוונטיים בקו המנגינה יצוינו עבור המבצעים, הכל בחמשה אחת.
יחד עם זניחת שיטת ההלחנה המודאלית, התמורה הסגנונית בכתיבה ההרמונית שבתורה הזמינה תמורות בבניית כלי הנגינה כיוונם (Pitch) וכוונונם (Temperament), הבאסו קונטינואו מהווה נקודת המפנה ואבן בוחן בין מוזיקת הרנסאנס למוזיקת הבארוק.
הקונטינואו הוא חלק כל כך מהותי ושגרתי הטבוע במוזיקת בארוק עד כדי הנוהג המקובל לציין במיוחד יצירות שאינן דורשות קונטינואו, ולא רק באילו יצירות נדרש, לדוגמה הסיווג המיוחד של הסוויטות לצ'לו והסונטות ופרטיטות לכינור מאת באך כ"סוויטות לצ'לו ללא ליווי קונטינואו" וכיוצא בזאת.
תפקיד הכלי ההרמוני לא נכתב במלואו, ועל הנגן למלא את ההרמוניה הנכונה לפי ראות עיניו, כך שנשמרת מידה רבה של אלתור.
צירופי הכלים היו שונים בתקופות שונות.
כך למשל בבארוק המוקדם היו נפוצות קבוצות קונטינואו גדולות (עוגב, מספר צ'מבלי, מספר תיאורבי, נבל וכו'), ואילו במחצית הראשונה של המאה ה-18 היה נפוץ צירוף מופחת כלים של צ'מבלו וצ'לו.
ברוב המקרים לא ציין המלחין באילו כלים להשתמש, והסתפק בציון המילים "באסו", "קונטינואו", "פונדמנטו" וכדומה.
כל קו באס נוגן כקונטינואו.
ברוב המקרים - אם כי לא תמיד - הוסיפו המלחינים שורת מספרים מעל קו הבאס כדי לייצג את ההרמוניה שיש לנגן.
המספרים מייצגים את המרווח מקו הבס - למשל הספרה 6 מסמלת סקסטקורד, אקורד המורכב מטרצה וסקסטה מעל הבס.
בכל-אופן, ביצירות רבות אין מספרים (או מספר מועט שלהם) ועל נגן הקונטינואו לדעת לפענח את ההרמוניה בלעדיהם.
ראשיתה של טכניקת הקונטינואו בסביבות שנת 1600 באיטליה, כשהמקור הראשון המסביר את הטכניקה החדשה הוא של לודוביקו ויאדנה.
הקונטינואו המשיך ללוות את כל תקופת הבארוק כפונקציה הכרחית הן בטכניקת ההלחנה והן בפרקטיקה הביצועית.
בסוף המאה ה-18 החלה דעיכתה של הטכניקה, והחל מ-1800 היה נדיר למצוא תפקיד קונטינואו, למעט במוזיקה כנסייתית ובאופרה, בה היה נהוג ללוות רצ'יטטיבים בצ'מבלו או פורטפיאנו קונטינואו.
עם זאת, הכתיבה ב"סגנון קונטינואו" המשיכה במשך כל התקופה הקלאסית; תפקידי באס מן התקופה דומים מאוד באופיים לקונטינואו, גם אם לא משתתף בהם כלי הרמוני.
עם התפתחות אסכולת הנגינה בגישה היסטורית, קם דור מבצעים היודעים לפענח ולנגן קונטינואו, תוך הסתמכות על המקורות ההיסטוריים השונים של תקופת הבארוק.
תיווי באסו קוניטנואו מורכב מקו בס בתווים רגילים על חמשה בודדת, ולצדו מספרים וסימני היתק (ובמקרים מסוימים גם קווים נטויים) מתחת לחמשה.
סימנים אלו מציינים אילו מרווחים מעל תווי הבס יש לנגן, ובכך קובעים אילו אקורדים של אילו אקורדים יש לנגן.
המונח tasto solo מציין שיש לנגן רק את קו הבס (ללא אקורדים מעליו) לפרק זמן קצר, לרוב עד להופעת הסימן הבא.
הוראה זו מנחה את הנגן שלא להרמן או לאלתר אקורדים מעל קו הבס באותו פרק זמן.
הסיבה שיש צורך לציין tasto solo היא, שהמוסכמה המקובלת היא שכאשר אין ספרות או סימנים באזור מסוים של קו הבאסו קונטינואו, על הנגן להניח שמדובר באקורד ללא היפוך, או להסיק בעצמו לפי המהלך ההרמוני את ההיפוך הנכון.
לדוגמה, אם תפקיד קונטינואו בסולם דו מז'ור מתחיל בתו בס של דו בתיבה הראשונה, שיורד לסי בתיבה השנייה, גם ללא כל סימן נוסף הנגן יניח שמדובר באקורד דומיננטי בהיפוך ראשון (המורכב מהצלילים סי-רה-סול, מהנמוך לגבוה).
מלחינים לא הקפידו על אחידות בשימוש בסימנים המתוארים להלן.
במיוחד במאה ה־17, לעיתים קרובות הושמטו הספרות כאשר המלחין סבר שהאקורד מובן מאליו.
מלחינים בראשית תקופת הבארוק, כמו קלאודיו מונטוורדי, נהגו לעיתים לציין את הצלילים שמעל לאוקטבה באמצעות מרווחים מורכבים (אוקטבה ועוד מרווח הקטן מאוקטבה), כגון 10, 11 ו־15.
סימנים מוסכמים נפוצים לבאסו קונטינואו
אקורדים משולשיםהיפוךמרווחים מעל צליל הבססימןדוגמהשורשללא סימןהיפוך ראשון6היפוך שניאקורדים מרובעיםהיפוךמרווחים מעל צליל הבססימןדוגמהשורש7 5 37היפוך ראשון6 5 36 5היפוך שני6 4 34 3היפוך שלישי6 4 22 או 4 2
הסימנים המקובלים בימינו לבאסו קונטינואו עבור אקורדים משולשים ומרובעים מופיעים בטבלה.
המספרים מציינים את מספר צעדי הסולם מעל קו הבס הנתון שיש לנגן.
כאן, תו הבס הוא דו, והמספרים 4 ו-6 מציינים שיש לנגן את צלילי הסולם הרביעי והשישי מעליו, כלומר פה ולה.
במילים אחרות, ניתן לבנות את ההיפוך השני של אקורד פה מז'ור כ:
במקרים שבהם המספרים 3 או 5 אמורים להיות מובנים מאליהם, הם אינם מצוינים.
יש את אותה המשמעות כמו
והאקורדים עשויים להיבנות באופן זה:
אם כי המבצע עשוי לבחור באיזו אוקטבה לנגן את התווים, ולעיתים קרובות הוא ירחיב את האקורדים בדרך כלשהי, למשל על ידי נגינתם בארפג'יו ולא בבלוק, או על ידי הוספת קישוטים מאולתרים, בהתאם לקצב ולמרקם של המוזיקה.
לפעמים, מספרים אחרים עשויים להיות מושמטים.
לדוגמה, 2 בפני עצמו או 4 2 מציין 6 4 2. מנקודת מבטו של כותב הבאסו קונטינואו, תו הבס הזה הוא ללא ספק אקורד מרובע בהיפוך שלישי, כך שמרווח הסקסטה נתפס כמרווח שהנגן צריך להסיק באופן עצמאי.
במקרים רבים כל המספרים של תווים מסוימים מושמטים, בדרך כלל כאשר ברור מתוך המהלך ההרמוני או המלודי מהו האקורד הרצוי.
לפעמים האקורד משתנה אבל אותו תו הבס עודנו מתנגן.
במקרים אלו הסימונים של האקורד החדש נכתבים בכל מקום בתיבה בו הם אמורים להופיע.
כאשר תו הבס משתנה אך אותם התווים שבאקורד שמעליו צריכים להמשיך ולהתנגן, נמתח קו ליד הסימן או הסימנים, כל עוד יש להחזיק את האקורד, כדי לציין זאת:
כאשר קו הבס נע, מרווחי האקורדים השתנו למעשה, במקרה זה מ-6 3 ל-7 4, ואף על פי כן הדבר לא נכתב כמספרים נפרדים.
כאשר סימן היתק נכתב בפני עצמו ללא מספר, הוא חל על התו השלישי בסולם מעל הצליל הנמוך ביותר; לרוב, זוהי הטרצה של האקורד.
לעומת זאת, אם סמוך לסימן ההיתק מופיע מספר, סימן ההיתק מתייחס למרווח שהמספר מציין:
לעיתים סימן ההיתק נכתב אחרי המספר ולא לפניו, במשמעות זהה.
לחלופין, סימן חיבור (+) שממוקם ליד מספר מציין שיש להגביה את הצליל של אותו התו בחצי טון (כך שתו שאמור לפי הסולם להיות במול יהיה ללא סימן היתק, ותו ללא סימן היתק יהפוך לדיאז).
דרך אחרת לציין זאת היא לצייר קו נטוי לאחור על גבי המספר.
שלושת הסימונים הבאים, לפיכך, מציינים משמעות זהה:
ניתן לנגן את כולם כ:
לעיתים רחוקות יותר, קו נטוי לפנים על גבי מספר מציין שיש להנמיך את גובה הצליל בחצי טון:
ניתן לנגן את שניהם כ:
כאשר דיאזים ובמולים מופיעים ביצירה עם סימני היתק בסולם, ייתכן שיש להם משמעות מעט שונה, במיוחד במוזיקה של המאה ה-17. דיאז עשוי לשמש על מנת לבטל במול השייך לסולם, ולהפך, במקום השימוש המקובל כיום בבקר.
ג'וזף פרנק "באסטר" קיטון היה שחקן ובמאי ראינוע קומי אמריקאי פופולרי ומשפיע.
קיטון יצר קומדיה פיזית, אך שמר על פרצוף חסר הבעה, שהביא לו את הכינוי "פני אבן".
עבודתו החדשנית כבמאי תרמה תרומה חשובה להתפתחות אומנות הקולנוע.
על אף שנעשו בטרם הומצא הפסקול ממשיכים סרטיו להיות נצפים ומוערכים על ידי חובבי הקולנוע, וסרטים כמו "הגנרל" (1927), או "הנווט" (1924) נחשבים לנכסי צאן ברזל של הקומדיה הקולנועית לדורותיה.
קיטון נולד בשם ג'וזף פרנק קיטון, לג'וזף האלי קיטון ומיירה אדית' קאטלר.
אביו היה אמן וודוויל נודד, שותף ללהקה נודדת שנקראה "להקת הרפואה של שבט המוהוק", שהופיעה על הבמה, ובמהלך ההופעה קידמה מכירת תרופות פטנט.
קיטון נולד בעיירה פיקווי שבקנזס, שם הופיעה הלהקה.
כיום משמשת העיירה כמוזיאון למורשתו של קיטון, על אף שבית ההארחה בו נולד קיטון נהרס בסופת טורנדו.
העיירה היא כה זעירה עד שפסטיבל קיטון השנתי נערך בעיירה השכנה איולה.
קיטון טען שהארי הודיני היה שותף בלהקה של אביו ושימש כסנדקו של הבן.
לטענתו, את הכינוי "באסטר" קיבל קיטון מהודיני כאשר היה בן שישה חודשים, והתגלגל במורד גרם מדרגות מבלי להיפגע.
באותה העת היה פירוש המילה "נפילה".
הביוגרפית של קיטון, מאריון מיד, מצאה כי הודיני לא היה כלל באותה העת במסע הופעות הוודביל של להקת רופאי המוהוק, וכי מדובר במיתוס שיצר קיטון.
בגיל שלוש החל קיטון להופיע עם הוריו במופע וודוויל שנקרא "שלושת הקיטונים".
מיירה ניגנה בסקסופון בעוד שג'ו ובאסטר הופיעו על הבמה.
במהלך ההופעה היה באסטר מתגרה בג'ו ולא מציית לפקודותיו, וג'ו היה משליך אותו על התפאורה, אל בור התזמורת או אף אל הקהל.
עוד מגיל צעיר למד קיטון את סודות הנפילה הבטוחה, ומעולם לא נפגע על הבמה.
בשנים מאוחרות יעלו האשמות כנגד ג'ו על התעללות בבאסטר במהלך המופע.
קיטון עצמו טען כי לא היה מדובר בהתעללות, וכי נפילה בטוחה היא עניין של אימון ותזמון.
למעשה, קיטון טען כי כל כך נהנה מהעניין, בתור פעוט, שהתחיל לצחוק בשעה שהושלך על הבמה, ושם לב כי כאשר לא צחק, הדבר גרר תגובה חיובית יותר מהקהל, וכך החל לאמץ לעצמו את הפרצוף חסר ההבעה שהיה לסמלו המסחרי.
המופע פעל בניגוד לחוקים האוסרים על שימוש בילדים במופעי וודוויל.
אך למרות זאת, ולמרות סיור הופעות כושל באנגליה היה קיטון הנער כוכב במה ידוע, עד כדי כך שכאשר ניסו מיירה וג'ו להחליפו באחיו, דרש הקהל את באסטר ולא איפשר זאת.
כבר כשהיה בן שש שונה שמו של המופע ל"באסטר, ואיתו ג'ו ומיירה קיטון"
כאשר היה קיטון בן 21 הביא האלכוהוליזם של אביו לפירוק המשפחה.
באסטר עזב לניו יורק והחל להופיע בראינוע.
בפברואר 1917 פגש באסטר בקומיקאי העולה רוסקו ארבוקל באולפני תלמדג' בניו יורק, בהם יצר ארבוקל סרטים.
הוא נשכר ככוכב משנה, ואיש פעלולים.
קיטון וארבוקל הפכו לידידי נפש, וקשר זה עמד במבחן קשה כאשר נשפט ארבוקל על הריגת צעירה, ועל אף שזוכה, איבד את מעמדו ככוכב ואת משפחתו.
אין לדעת בכמה סרטים היה קיטון מעורב באותה התקופה.
חלק גדול מן הסרטים אבד (בין היתר בשל האיסור על הקרנה של סרטי ארבוקל לאחר השערורייה שנקשרה בשמו).
אחד מן הסרטים, "הקצב הצעיר" (1917) הצליח מאוד.
המדובר בכמות רבה של סרטים שנעשו בין 1917 ל-1919.
לאחר שהצליח מאוד בסרטיו עם ארבוקל קיבל מהמפיק ג'וזף שנק, שהפיק את סרטי ארבוקל, אולפן משלו, שנקרא "אולפן קיטון".
במסגרת זו צילם קיטון סדרה של קומדיות קצרות בנות כחצי שעה.
לאחר הצלחת סדרה זו של קומדיות, שצולמו בין 1920 ל-1922, עבר קיטון ליצירת סרטים באורך מלא.
סרטים אלו הפכו את קיטון לאחד הקומיקאים המפורסמים בעולם.
באותה העת נחשב לאחד משלושת הקומיקאים הידועים, לאחר צ'ארלי צ'פלין והרולד לויד.
"הגנרל" המתרחש במלחמת האזרחים האמריקנית נחשב ליצירת המופת של קיטון, והוא משלב קומדיה פיזית, עם אהבתו של קיטון לרכבות.
עם כל זאת, כמה מהסרטים היו כישלונות קופתיים.
כאשר החל השימוש בפסקול, נראה היה כי דמותו הקולנועית של קיטון, שניחן בקול ערב, תסגל עצמה להמצאה החדשה, שלא כדמותו של "הנווד" הצ'פליני, שנראה היה כי לא תשרוד.
אולפני קיטון נרכשו על ידי חברת MGM בשנת 1928, והוא נאלץ לעבוד במסגרת שיטת "האולפנים הגדולים", באווירה שונה לחלוטין מן החופש האומנותי לו היה רגיל עד אז.
הוא לא יכול היה לעמוד בכך, ופנה אל האלכוהול, דבר שהביא לאובדן כוחו היצירתי, ואף לאשפוז פסיכיאטרי בשנת 1937. בתוך מספר שנים אבדה תהילתו, והוא בילה את שנות השלושים באלמוניות יחסית, ככותב קטעי הומור עבור קומדיות שונות.
קטעים שכתב קיטון מצויים בסרטי האחים מרקס "לילה באופרה" (1935), "האחים מרקס בקירקס" (1939) ו"האחים מרקס במערב הפרוע" (1940).
הבדיחות שכתב, לעיתים מורכבות ולפעמים ארוכות מדי, לא לגמרי התאימו לסגנון ההומור של האחים מרקס, וגרמו לחיכוכים בין קיטון לאחים.
כאשר גראוצ'ו אמר לקיטון שהבדיחות שלו לא מתאימות לאחים מרקס, קיטון ענה, "אני רק עושה מה שביקש ממני מר מאייר לעשות.
אתם לא ממש זקוקים לעזרה".
כמו כן כתב עבור הקומיקאי רד סקלטון.
בשנת 1940 הופיע בסרט "הנבל עדיין רדף אחריה", לצד הקומיקאי ריצ'רד קרומוול.
מעת לעת היה מופיע בסרטים קצרים שלא זכו להצלחה.
אחרי שנגמל מאלכוהול בעזרת אשתו השלישית, חזר למסך בהופעות אורח בסרטי קולנוע וטלוויזיה.
בשנים 1950 ו-1951 הופיע בסדרות טלוויזיה "המופע של באסטר קיטון" ו"לחיות עם באסטר קיטון", אך למרות הצלחתן של הסדרות, קיטון ביטל אותן, כי לא יכול היה לייצר קומדיה ברמה גבוהה מדי שבוע.
בשנת 1952 הוזמן להתארח בסרטו של צ'ארלי צ'פלין אורות הבמה.
בסרט, קיטון משחק בסצנה היתולית לצד צ'פלין , מחווה לימי הקומדיה האילמת של שניהם (למעשה הפעם היחידה בה נפגשו שני כוכבי הראינוע על הבמה).
בסצנה צ'פלין וקיטון מגלמים קומיקאים מבוגרים שימי הזוהר שלהם חלפו-עברו, ומתאחדים למופע וודוילי חד-פעמי.
הצלחת הסרט הביאה לתחיית הקריירה של קיטון.
החל עניין בסרטיו הישנים, והוא שימש כדמות אורח נדרשת בקומדיות הוליוודיות.
הוא מצא פרנסה טובה ביצירת תשדירי פרסומת לטלוויזיה, בהופעות בפסטיבלי קולנוע, וברטרוספקטיבות לסרטיו.
עוד בימי חייו הופיע הסרט "סיפורו של באסטר קיטון" (1957) בו גולמה דמותו על ידי הקומיקאי דונלד או'קונור.
בשנת 1965 שיחק בסרט הקצר "The Railrodder" בו החיה את אומנות הסלפסטיק של הסרט האילם מימי הצלחתו.
באסטר קיטון היה מעשן כבד ובשנת 1966 נפטר מממחלת סרטן ריאות, לא לפני שהספיק לפרסם ביוגרפיה בשם "עולם הסלפסטיק המופלא שלי".
קיטון, צ'פלין ולויד זכורים כחדשנים הגדולים בקומדיה של הראינוע.
רבים סבורים כי מבין השלושה קיטון יצר את הקומדיות החדשניות יותר.
הדואר של ארצות הברית כיבד את זכרו של קיטון בבול דואר הנושא את דיוקנו בשנת 1964 שעוצב על ידי הקריקטוריסט אל הירשפלד.
קומיקאים רבים הושפעו מקיטון, ובהם אלק גינס, פיטר סלרס, בלייק אדוארדס וג'קי צ'אן.
ב-1921 נישא קיטון לנטלי תלמדג' , אחותה של כוכבת הראינוע נורמה תלמדג' שהייתה נשואה למפיק ג'ו שנק, שהיה הבעלים של האולפן בו עבד קיטון.
לאחר לידת בנם השני החלו הנישואים להתערער.
בשנת 1932 התגרש הזוג, ונטלי נטלה לעצמה את כל ההון שרכש קיטון בשנות תהילתו.
בית המשפט אסר על קיטון להתראות עם ילדיו.
בשנת 1933 נישא קיטון למיי סקריבן, ששימשה כאחות בעת שעבר משבר הקשור באלכוהוליזם.
כאשר התגרשו בשנת 1936 נטלה סקריבן את שארית רכושו של קיטון.
בשנת 1940 נישא קיטון לאלינור נוריס, שהייתה צעירה ממנו ב-23 שנים.
היא סייעה לו לשקם את חייו ואת הקריירה שלו, ונישואים אלו נמשכו עד מותו של קיטון.
בשנים 1947–1954 הופיע הצמד כזוג בקרקס מדרנו בפריז.
באסטר היא בירת סנט קיטס ונוויס.
העיר ממוקמת בחופו המערבי של האי סנט קיטס, והיא אחת מהנמלים המסחריים החשובים ביותר באיי ליווארד.
העיר היא אחת הערים העתיקות ביותר בים הקריבי.
העיר באסטר נוסדה בשנת 1627 על ידי מתיישבים צרפתיים שבראשם עמד פייר בלן ד'אסנאמבו (Pierre Belain d'Esnambuc).
העיר שימשה כבירת המושבה הצרפתית סט כריסטוף (St.
Christophe) שכללה את חלקיו הצפוניים והדרומיים של האי סנט קיטס (מרכז האי היה בשליטת בריטניה.
פיליפ דה לונגוילייה דה פוינסי, מושל העיר, בנה בשנת 1639 את נמל האי, שהפך למרכז הסחר והקולונזציה של האיים באזור.
בשנת 1713 עם כיבוש חלקי האי הצרפתיים על ידי הבריטים, הפכה העיר לבירת כל האי.
העיר נבזזה ונשרפה פעמים רבות בשל המלחמות בין המעצמות הקולוניאליות על השליטה באיים, וכן נהרסה פעמים רבות על ידי רעידות אדמה, שיטפונות והוריקנים.
על אף גודלה הקטן, מהווה העיר מרכז תרבות אזורי, ובשנת 2000 נערכה בעיר הקריפסטה (Carifesta) השביעית - פסטיבל האמנות של האיים הקריביים.
כמו כן העיר נבחרה לארח את גביע הקריקט העולמי בשנת 2007, ואף גברה על ערים בארצות הברית שהתמודדו על אירוח אירוע הספורט.
העיר נמצאת לחוף מפרץ באסטר (בעבר - מפרץ ספוונפוס - Spawnapuss Bay) על האי סנט קיטס, ובתוך עמק באסטר (Basseterre Valley).
בשל המישור הנמוך ביחס לגבעות סביבו נתנו המתיישבים הראשונים שם זה לעיר (באסטר בצרפתית משמעו "ארץ נמוכה").
בעיר עוברים שני נחלי אכזב - נחל קולג' (College River) ונחל ווסטבורן (Westbourne River).
בעיר ארבעה רחובות ראשיים החוצים אותה ממערב למזרח והם, מדרום לצפון: דרך המפרץ (The Bay Road), דרך ליברפול (Liverpool Row), הרחוב המרכזי (Central Street) ורחוב קניון (Cayon Street).
הרחוב הראשי החוצה את הצעיר מצפון לדרום הוא רחוב בנק (Bank Street) בו מצויים מרבית המוסדות הפיננסיים של האי.
בעיר שני מרכזי מסחר - האחד מכונה "The Circus" והשני - "כיכר העצמאות" (Independence Square) בו מצויים הקתדרלה של האי ובתי המשפט.
שתי הכיכרות המרכזיות של העיר:
הכנסייה האנגליקנית על שם ג'ורג' הקדוש.
מוזיאון יצור הסוכר של סנט קיטס.
בעיר מספר רב של כנסיות נוצריות יחסית לגודלה ומספר תושביה.
מרבית התושבים אנגליקנים בשל הכיבוש הבריטי של האי.
כמו כן באי מספר רב של כתות פרוטסטנטיות אחרות: מתודיסטים, עדי יהוה פנטקוסטילים, בפטיסטים ועוד.
עיקר כלכלת העיר מתבססת על ייצוא רום, בירה, מוצרי מזון אחרים ועל מוצרי אלקטרוניקה, וכן על תיירות.
תעשיית הסוכר שהיוותה בעבר מרכיב חשוב בכלכלת העיר הפסיקה להיות בעלת חשיבות בשל הורדת המחירים של הסוכר באיחוד האירופי.
בעיר מצויה הבורסה של מזרח האיים הקריביים.
בין הבנקים הפועלים בעיר ניתן למנות את הבנק הלאומי של סנט קיטס, נוויס ואנגווילה, הבנק המרכזי של מזרח האיים הקריביים וכן בנקים קנדיים כגון בנק נובה סקוטיה, הבנק המלכותי של קנדה.
באסטר מהווה מרכז התחבורה של האי.
בעיר חמישה קווי אוטובוסים ציבורים ותחנת מוניות אחת.
נמל המים העמוקים של באסטר משמש הן אוניות מסחריות והן ספינות טיולים.
הנמל ממוקם בצידו המסחרי של מפרץ באסטר.
נמל זאנטה, הממוקם במרכז המפרץ משמש ספינות טיולים בלבד.
בהנל זנטה מצויה מרינה לספינות מפרש ויאכטות.
בעיר ממוקם שדה התעופה הבינלאומי רוברט ל.
ברדשו, המשמש את האי כולו.
לשדה התעופה מגיעות טיסות ישירות מלונדון ומיאמי.
באי 58 ק"מ של מסילות ברזל שמרכזם בעיר באסטר.
מסילת הברזל מקיפה את האי ותחנה המרכזית מצויה בעיר.
באסֶל אל-אסד היה בנו הבכור של נשיא סוריה לשעבר, חאפז אל-אסד, ואחיו של הנשיא לשעבר, בשאר אל-אסד.
מגיל צעיר ייעד אותו אביו להיות מחליפו.
הוא עמד בראש מערך הביטחון הנשיאותי, והנהיג מאבק עיקש בתופעת השחיתות שפשתה בממשל הסורי.
הוא נהג להופיע לבוש במדי הצבא הסורי באירועים רשמיים, וגם היה ידוע כחובב מכוניות ורכיבה על סוסים.
ב-21 בינואר 1994 יצא באסל אל-אסד במכונית מרצדס לכיוון נמל התעופה של דמשק, והתנגש במעגל תנועה, ככל הנראה לאחר שנהג במהירות גבוהה ובערפל, ומת במקום.
מותו אילץ את אביו לשנות את תוכניותיו, והוא החל לטפח את בנו השני, בשאר, כיורשו.
האחרון אכן היה לנשיא סוריה עם מותו של חאפז אל-אסד, בשנת 2000.
התקשורת מטעם המשטר הסורי מתייחסת לבאסל כאל שהיד.
רחובות וכיכרות נקראו על שמו ברחבי סוריה, ופסלו הוצב בכמה מעריה.
באסל נקבר במאוזוליאום בכפר הולדתו של אביו, קרדאחה.
בשנת 2000 נטמן לצדו אביו.
באסטר ואפון הפלא הוא משחק מחשב המבוסס על סדרת הטלוויזיה המצוירת "עלילות טייני טון".
המשחק פותח והופץ על ידי "טראגליף אינטראקטיב" ויצא למחשב האישי בשנת 1997. למשחק יצאה גם גרסת פלייסטיישן בשם "עלילות טייני טון: אפון הפלא הגדול" (Tiny Toon Adventures: The Great Beanstalk) שהגיעה עם תוספות למשחק.
בישראל הופץ המשחק בגרסה מדובבת לעברית בהשתתפות המדבבים מהסדרה.
המשחק מבוסס על הסיפור "ג'ק ואפון הפלא".
מטרת המשחק היא לעזור לשני הטייני טון הנוכחים: באסטר באני ופלאקי דאק להיכנס אל הטירה של הענק.
לשם כך דרושים 9 חלקי מפתח שעליהם למצוא על ידי רמזים שניתנים בקולה של באבי באני.
השחקן צריך להצביע וללחוץ בעכבר על אובייקטים אשר נמצאים בכל סצנה במשחק, כדי למצוא את החתיכות מהמפתח לפי הרמז שניתן.
אם מוצאים את האובייקט הנכון לפי הרמז שניתן, חתיכה מהמפתח תצוץ.
ישנם 3 מפתחות בסך הכל כדי לבנות ברמה קלה, אך כשמשנים לרמה קשה, זאת תהיה הרפתקה ארוכה.
למקרה שהשחקן נתקע, הנסיכה הקסומה והיפהפייה (באבי באני) נותנת לשני הגיבורים בתחילת המשחק טלפון סלולרי קסום שבעזרתו הם ישתמשו כדי להשתחרר.
אולם, מירה המכשפה אשר זוממת ללכוד את באסטר ופלאקי, מעט מעכבת אותם במשימתם.
אוהד שחר - באסטר באני
אבי פניני - פלאקי דאק
שרית וינגורד - באבי באני
נטלי פיק - אלמירה דאף
מיכה מורים - קריינות (קריינות הוראות במשחק)
הידוע בשם השמה באסטה ריימס (Busta Rhymes)
טרוור ג'ורג' סמית' ג'וניור , הידוע בשם הבמה באסטה ריימס (Busta Rhymes), הוא ראפר ושחקן קולנוע אמריקאי.
ריימס היה מועמד לשנים עשר פרסי גראמי אך לא זכה .
ריימס הוציא כ-11 אלבומים נכון ל-2025.
טרוור סמית נולד בברוקלין, ניו יורק להורים מוסלמים ג'מייקנים.
בגיל 12 עבר עם משפחתו ליוניונדייל, פרבר של ניו יורק, שם גדל.
בשנת 1991 הוא נזרק מבית הספר והחל לעסוק במוזיקה.
סמית' החל את הקריירה שלו בגיל 17 בהרכב לידרס אוף ניו סקול.
ההרכב חתם בחברת התקליטים אלקטרה רקורדס והחלו להופיע כלהקת חימום בסיבוב ההופעות של פאבליק אנמי שם גם סמית' קיבל את הכינוי שלו 'באסטה ריימס' מצ'אק די, חבר בהרכב פאבליק אנמי.
ההרכב הוציא אלבום בכורה בשנת 1991 בשם "A Future Without a Past" ואת האלבום השני "T.I.M.E.