tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מלחמת העולם השנייה היה תיאטרון הבונרקו אחד התיאטראות הראשונים שנבנו מחדש, ובשנת 1955 ממשלת יפן הכירה בבונרקו כנכס תרבותי לאומי.
הוקם תיאטרון הבונרקו בטוקיו, ובשנת 1963 קם ארגון הבונרקו.
בשנת 2003 אומנות בונרקו נוספה לרשימת יצירות מופת שאינן מוחשיות של אונסק"ו.
עם זאת, כמות להקות הבונרקו הלכה וירדה מאז מלחמת העולם השנייה, והיום קיימות כ-30 להקות בונרקו בלבד.
מרביתן מופיעות רק פעם-פעמיים בשנה בפסטיבלים לאומיים, ורק כ-5 להקות, בהן להקת תיאטרון בונרקו הלאומי באוסקה, מופיעות בצורה סדירה.
בשנת 2003 הוקמה להקת בונרקו ראשונה מחוץ לגבולות יפן באוניברסיטת מיזורי בארצות הברית.
בובת בונרקו נשלטת על ידי שלושה מפעילים, כאשר המפעיל הבכיר, אוֹמוֹ זוּקָאִי, שולט בראש וביד ימין של הבובה, המפעיל הפחות ותיק, הִידָארִי זוּקאָיִ, שולט ביד שמאל של הבובה, והמפעיל אָשִי זוקאי, שהוא בעל הכי מעט ניסיון, שולט ברגלי הבובה.
לבובות של נשים אין רגליים, ולכן צריך המפעיל לדמות את רגליה בעזרת הידיים.
בצורה כזאת, תנועה טבעית וחיה של הבובה דורשת מהמפעילים רמת קואורדינציה גבוהה מאוד.
ההכשרה של מפעיל נמשכת זמן רב - לפי המסורת, המפעיל צריך ללמוד 10 שנים כדי ללמוד לשלוט בידיים, ועוד 10 שנים כדי לשלוט ביד שמאל.
בניגוד לרוב סוגי תיאטרון הבובות, כל שלושת מפעילי הבובה נמצאים על הבמה.
הדבר עלול להפריע לצופה להתרחש בבובה עצמה, ועל-כן לבושים המפעילים בקוּרוֹגוֹ, בגדים שחורים עם כיסוי ראש.
המפעיל הראשי מופיע בדרך-כלל ללא כיסוי ראש, והוא לובש חליפה המסורתית המעוטרת בסמל משפחתו והקאמה.
הזמר, טאָיוּ, הוא זה שמדובב את כל הדמויות וגם ממלא את תפקיד המספר.
תפקידו הוא לתת קול ואישיות שונים לכל דמות, וגם לתאר את הרגשות של הדמויות בעזרת הקול והבעת הפנים.
המשחק של הזמר מוגזם בכוונה, כדי להציג את הרגשות בצורה ברורה ולגרום לתגובה רגשית אצל הצופה.
נגן השמיסן יושב ליד הזמר, על במה מסתובבת מיוחדת שנמצאת מימין לבמה העיקרית.
בבונרקו משתמשים בסוג השמיסן הגדול ביותר, שהוא גם בעל הצליל הנמוך ביותר: פוּטוֹ-זָאוֹ שמיסן.
תפקידו של נגן השמיסן - לבטא את רגשות הדמויות ומצב הרוח של המחזה בעזרת הנגינה, בשילוב ותיאום מושלם עם קול הזמר.
בובת בונרקו בנויה מראש חלול שמתחבר למוט, אשר מחזיק את רוב משקל הבובה; בעזרת המוט הזה המפעיל הראשי שולט בראש הבובה.
לוח הכתפיים מושחל על המוט, והידיים והרגליים מתחברים בנפרד ללוח הכתפיים.
יד שמאל מחוברת גם לעוגן ארוך, כדי לאפשר לאידארי-זוקאי לשלוט ביד.
לבובות של נשים בדרך-כלל אין רגליים.
הראש של בונרקו עשוי עץ, הוא חלול וכולל מספר מנגנונים המאפשרים להניע את גבות הבובה, את עיניה ואת הפה.
בנוסף, בעזרת מנגנון מיוחד ניתן להניע את ראש הבובה למעלה ולמטה.
ראשי הבובות מתחלקות לסוגים רבים בהתאם לגיל הדמות, מעמדה החברתי ותכונות האופי שלה.
חלק מהראשים יכולים לשמש למספר דמויות במחזות שונים, תוך שינוי פאה וגוון של העור של הראש, ואילו ראשים מסוימים משמשים רק דמות אחת מסוימת.
שימור הראשים והכנתם לכל הצגה הוא תפקידו של "המומחה לראשים"(קָאשִירָה-טַנטוֹ).
בן-אדם נפרד, "המומחה לפאות" (טוֹקוֹיָמַה) עוסק בעיצוב הפאות עבור הבובות ובחיבור הפאה לראש.
תלבושת הבובה כוללת בגד פנימי, קימונו חיצוני, קולר וחגורה.
את הבגדים ממלאים בצמר גפן והמפעילים מלבישים את הבובה לפני כל הצגה.
בוסטון קומון הוא הפארק הציבורי המרכזי בעיר בוסטון.
ראשיתו של הבוסטון קומון בשנת 1634, והוא הפארק הוותיק ביותר בארצות הברית.
שטח הפארק הוא כ-200 דונם.
במקום בית קברות ישן בו קבורים בין השאר הצייר גילברט סטיוארט והמלחין ויליאם בילינגס.
הבעלים הראשונים של המגרש עליו יושב הקומון היה ויליאם בלקסטון, המתיישב האירופאי הראשון בבוסטון.
בשנות השלושים של המאה ה-17 שימש השטח כאזור מרעה לפרות, אולם כעבור מספר שנים התדלדל שטח המרעה עקב רעיית יתר.
הבריטים השתמשו בקומון כמחנה צבאי בתקופה שקדמה למלחמת העצמאות של ארצות הברית, וממנו יצאו הכוחות הבריטים לקרבות הראשונים במלחמה, קרבות לקסינגטון וקונקורד.
בשנת 1965 נערכה בפארק הפגנה גדולה נגד מלחמת וייטנאם, ובשנת 1969 נערכה הפגנה נוספת שבה השתתפו כ-100,000 איש.
בשנת 1967 ערכה ג'ודי גרלנד הופעה רבת משתתפים במקום.
בשנת 2006 נשבר בפארק שיא גינס, כאשר הודלקו בו מספר שיא של 30,128 דלעות הלואין.
כיום משמש ה"בוסטון קומון" כפארק ציבורי, ומתקיימים בו גם הופעות ואירועים שונים.
בין השאר נאמו בו האפיפיור יוחנן פאולוס השני ומרטין לותר קינג.
כמו כן בפארק נמצא מרכז למבקרים בבוסטון והוא ניצב בתחילתו של מסלול שביל החירות העירוני.
בשנת 1987 קיבל הפארק את המעמד הרשמי של "אתר לאומי בעל משמעות היסטורית".
בּוּסֶטוֹ (איטלקית: Busseto) היא קומונה בנפת פארמה במחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה.
בוסטו ידועה כעירו של מלחין האופרה הידוע ג'וזפה ורדי.
בעיר ובסביבתה מצויים אתרים רבים הקשורים בורדי.
העיירה רונקולה הסמוכה, מקום הולדתו של ורדי.
בסמוך לכיכר המרכזית נמצא ביתו של אנטוניו בַּארֶצִי, סוחר שנעשה לפטרונו של ורדי בשנותיו המוקדמות.
בטרקלין שבקומה השנייה הופיע ורדי הצעיר לראשונה בפני קהל בשנת 1830, והוא המשיך לפקוד את הבית עד מות מיטיבו.
ורדי נשא לאישה את ביתו, מרגריטה, בשנת 1836, והיא ילדה לו 2 ילדים.
כיום משמש הבית את ארגון "Amici di Verdi" (חברים או ידידים של ורדי), שפיקח על עבודות שיפוץ ושחזור הבית מ-1979 עד 1998. כיום מוצגת בבית תערוכה קבועה, הכוללת מוצגים הקשורים בורדי ובקשריו עם משפחת בארצי.
בין היתר מוצגים הפורטרט הראשון של ורדי, ציור שמן של אנטוניו בארצי, וכן מכתבים של ורדי.
הבית אותו רכש ורדי בשנת 1845, שם חי עם ג'וזפינה סטרפוני בשנים 1849-1851 (עוד לפני שנישאו).
בעודו מתגורר בבית הזה כתב ורדי את האופרות לואיזה מילר, סטיפליו וריגולטו.
בעיירה סמוכה Sant'Agata במחוז פיאצ'נצה, הורה ורדי בשנת 1848, בעודו מתגורר בבוסטו, להקים לו בית - וילה ורדי.
הוריו התגוררו בבית עד 1851, אז עבר לשם והתגורר בו עד סוף חייו.
תיאטרון ג'וזפה ורדי הוא בית אופרה קטן, המכיל 300 מקומות, שנבנה בידי הרשות המוניציפלית.
למרות התנגדותו של ורדי לבניה, בטענה כי היא יקרה מדי וחסרת תועלת, ומקובל כי לא דרך את רגלו מעולם במקום, תרם ורדי מכספו 10 אלפים לירטות להשלמת הבניה.
התיאטרון נחנך בשנת 1868 באופרות "ריגולטו" ו"נשף המסכות".
בוסטון סיינטיפיק (NYSE: BSX) (בקיצור BSC) היא חברה שמרכזה במרלבורו, מסצ'וסטס, המפתחת, יצרנית ומשווקת עולמית של התקנים רפואיים.
מוצריה נפוצים לטווח רחב של תחומי התמחות כגון קרדיולוגיה, טיפולים היקפיים, נוירומודולציה, אלקטרופיזיולוגיה, ניתוח לב, ניתוח כלי דם, אנדוסקופיה, אונקולוגיה, אורולוגיה וגינקולוגיה.
החברה הוקמה ב-1979. בין מקימיה היה הישראלי לשעבר יצחק בנטוב.
בוסטון סיינטיפיק ידועה במיוחד בשל פיתוח טקסוס תומכן, שהוא תומכן מצופה תרופה, שנועד לפתוח עורקים סתומים.
המוצר עמד במרכז תביעה להפרת פטנט מצידה של בוסטון סיינטיפיק, שנמצאה אשמה וחויבה לשאת בפיצוי של $431 מיליון עבור הנזקים.
ב-2006 רכשה את חברת Guidant, שהייתה מתחרתה מזה זמן רב, עבור סכום של $27 מיליארד.
Guidant פוצלה בהמשך בין בוסטון סיינטיפיק למעבדות אבוט.
החל משנת 2003 היו מעורבות בוסטון סיינטיפיק וג'ונסון אנד ג'ונסון בסדרת דיונים משפטיים לגבי הזכויות על פטנטים של תומכן לעורקי ללב.
שני הצדדים טענו שהצד השני עבר על החוק.
הדיון הוסדר בספטמבר 2009, כשבוסטון סיינטיפיק הסכימה לשלם $716 מיליון לג'ונסון אנד ג'ונסון וסכום נוסף של $1.73 מיליארד בפברואר 2010.
בינואר 2026 הודיעה החברה על רכישת חברת פנומברה תמורת כ־14.6 מיליארד דולר.
המתחרים העיקריים של החברה הם ג'ונסון אנד ג'ונסון, מדטרוניק וסט ג'וד מדיקל.
בשנת 2000 פתחה החברה סניף בישראל שעסק בשיווק וביצירת שיתופי פעולה אסטרטגיים.
עקב שינויים פרסונליים והתנהלות משפטית עם שותפתה העסקית החליטה החברה לסיים עסקיה בישראל.
בשנת 2008 נסגר המשרד המקומי ופעילות השיווק עברה לידי חברת מדיסון.
בשנת 2014 נרכשו זכויות השיווק של החברה בארץ, על ידי חברת עמוס גזית בע"מ.
ב-2015 הצהירה החברה כי ברצונה לחזור להיות מעורבת בהשקעות ורכישות בישראל.
בספטמבר 2021 רכשה בוסטון סיינטיפיק את החטיבה הכירורגית של חברת לומניס הישראלית, תמורת 1.1 מיליארד דולר.
בּוֹס הוא אזור טבעי בצפון צרפת, מדרום לפריז, השוכן בין הנהרות סן ולואר.
מבחינה מנהלית הוא משתייך לחבל סאנטר־עמק הלואר והוא כולל את מחוז אר ולואר וחלקים מהמחוזות לוארה , אסון ולואר־א־שר .
מבחינה היסטורית האזור השתייך לפרובינציה אורליאנה ונקשר גם לרוזנות שארטר, אשר מהווה גם כיום את העיר המרכזית באזור.
בוס הוא אחד מהאזורים החקלאיים הפוריים בצרפת ועל כן מכונה גם "הגורן של פריז".
פרט לחיטה ושאר דגנים מגדלים באזור גם סלק סוכר.
אזור בוס מתפרס על שטח של 6,000 קמ"ר.
מבחינה טופוגרפית מדובר ברמה אשר גובהה הממוצע הוא 140 מטרים, נעדרת עצים ושיחים עוד מהתקופה הנאוליתית.
נופה נשלט מרחוק על ידי קטדרלת נוטר דאם משארטר.
הערים העיקריות הן שארטר, שאטודן , אטאמפ וואנדום .
ארטנה, אונו, אונה־סוז־אונו, שמפיני־אן־בוס, מארול־אן־בוס, רוזייר־אן־בוס, ריאן (לוארה), ווֹב, וילוֹ, אפּרנון, מנטנון, ירמנונוויל, אַנש, סן־פיאה, אוּ (אר־ולואר), אוּ, שארטנווילייה, קולטנוויל, לוויזאן, ליסה (אר־ולואר), לֶוו, שאמפול, מנווילייה, דימאנשוויל, מבוֹאזן, פייר (אר־ולואר).
האזור נחצה על ידי צירי תחבורה ראשיים, דוגמת כביש A10 ומסילת הרכבת TGV האטלנטית.
בדרום־מערב האזור ניתן להבחין בשלדי פרויקט ה"אירוטרן" שבנייתו הופסקה.
דרך הבוס זורמים מצפון אל צפון־מערב האסון והאר, יובלים של נהר הסן.
כמו כן הנחל לואר (Loir), יובל של הנהר לואר, זורם מערבה.
אזור בוס ידוע בגידולי הדגנים, סלק הסוכר, תפוחי האדמה והלפתית.
התפוקה יוצאת הדופן שלו ופוריות הקרקע קשורות לאקוויפר ענק של מי תהום, שנקווה בשארית תת־קרקעית שמקורה בהטיה של מי הלואר בעקבות תנועות טקטוניות.
אחרי שנת 2005, במחוז אר־א־לואר, לאורך הכביש A10, הוקם פארק לטורבינות רוח.
האזור היה לזירה לכמה יצירות של סופרים צרפתים מפורסמים.
שארל פגי הקדיש לאזור בוס את "הצגתה של חבל בוס בנוטר דאם בשארטר" (1913).
ביישוב אילייה־קומברה במחוז אר ולואר, בילה מרסל פרוסט חלק מילדותו, בבית דודתו.
זכרונות מתקופה זו שימשו להשראה עבור קטעים ידועים ברומן "בעקבות הזמן האבוד".
עלילת הרומן "האדמה" מאת אמיל זולא התרחשה בחבל בוס, בעיקר בכפר הדמיוני "רון" Rognes שתואר בהשראת הכפר רומיאי־סיר־אגר (Romilly-sur-Aigre).
בוסטון קרים פאי היא עוגת ספוג עגולה.
העוגה נחצית לשניים וממולאת בקרם או פודינג ולאחר מכן מצופה בשוקולד.
על אף שמה של העוגה, אין מדובר בפאי.
העוגה הומצאה על ידי השף הצרפתי מ.
העוגה נחשבת לקינוח הרשמי של מדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית ולאחד מסמלי המדינה בעקבות הכרזה מה-12 בדצמבר 1996, והיא נקראת על שם בירתה בוסטון.
בוסטון קונסולטינג גרופ הוא תאגיד בינלאומי לייעוץ אסטרטגי שהוקם ב-1963. לתאגיד מעל ל-100 משרדים ביותר מ-50 מדינות ברחבי העולם ובראשו עומד כריסטוף שוויצר (Christoph Schweizer).
הפירמה הוקמה על ידי ברוס הנדרסון כיחידה של איש אחד כחלק מ-Boston Safe Deposit and Trust Company.
הנדרסון, בוגר בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד, הועסק בעברו על ידי חברת הייעוץ ארתור ד.
שנתיים מאוחר יותר הנדרסון יצא בתוכנית אופציות לעובדים (ESOP), כך שיוכלו לקנות ולהפריד את BCG מחברת בוסטון ולהפוך אותה לעצמאית.
ב-1998 הפירמה הקימה את "המכון לאסטרטגיה", והעשירה את החשיבה האסטרטגית בקבוצה באמצעות יישום תובנות ממגוון דיסציפלינות אקדמאיות לאתגרים אסטרטגיים שניצבים בפני עסקים והחברה בכלל.
ב-2017 דורגה BCG במקום השמיני הכללי והראשון מבין החברות הקטנות ברשימת פורצ'ן של "100 המקומות הטובים לעבוד בהם".
חברת BCG השיקה את פעילותה בישראל בשנת 2010, בהובלת שותפים מהחברה בארצות הברית.
BCG תל אביב מייעצת לתאגידים בישראל מכל ענפי המשק, כולל מוצרי צריכה, אנרגיה, שירותים פיננסיים, שירותי בריאות, ייצור, תחבורה, תשתיות, טכנולוגיה וטלקום.
כמקובל ב-BCG העולמית, BCG תל אביב משתתפת בפרויקטים חברתיים, כמו למשל שותפות עם מכון חרוב שמטרתו מניעת התעללות והזנחת ילדים בישראל.
בנייני החברה בישראל ממוקמים בקניון עזריאלי בתל אביב.
תהליך TLMS ש BCG ישראל ניהלה וערכה בחברת טבע כפר סבא.
גרם לקריסת המחלקות ומרמור רב בקרב העובדים, תהליך שהוא תחילת סגירת מפעל טבע בכפר סבא
BCG מנוהלת על ידי כ-1,500 שותפים בכל רחבי העולם.
את המשרד הישראלי הקימו השותפים גילי גורדון ותומר צור, וכיום מובילים אותו השותפים אסף אליקים, טל רוזנבלום, שרון זיכרמן ואור קליר.
בשנת 2019, המשרד הקים את ה-TLV Tech Hub על מנת לייצר ערך עבור לקוחות BCG העולמיים מתוך חיבורים עם סטרטאפים טכנולוגיים ישראליים ומינוף המומחיות הטכנולוגית במדינה.
ה-Tech Hub מורכב משני גופים:
TLV Cyber-security Center of Competence – מרכז מומחיות בתחום הסייבר, שמובל על ידי בעלי מקצוע ישראלים המסייעים ללקוחות BCG מהארץ ומהעולם להיערך לאיומי הסייבר.
TLV Innovation Ecosystem Center – מרכז חדשנות, שמטרתו ליצור חיבורים בין הלקוחות הגלובליים של BCG לסטרטאפים ישראליים ולשחקני מפתח בסביבת הטכנולוגיה בישראל, לתמוך בהטמעה של פתרונות טכנולוגיים ישראליים עבור לקוחות BCG וליצור שותפויות ארוכות טווח עם שחקני מפתח ב-Ecosystem הטכנולוגי הישראלי.
BCG יצרה והטמיעה בשנות השבעים את מטריצת צמיחה-נתח שוק.
טבלה פשוטה שעוזרת לתאגידים גדולים להחליט כיצד להקצות הון ליחידותיו השונות.
התאגיד יגדיר את היחידות העסקיות שלו כ"כוכבות", "פרות מזומנים", "סימני שאלה" ו"כלבלבים".
את ההון התאגיד יקצה בהתאם לקטגוריות אלו תוך שהוא מעביר הון מ"פרות חולבות" ל"כוכבות" ו"סימני שאלה" שיש להן שיעורי צמיחה גבוהים יותר ולכן פוטנציאל גבוה יותר.
BCG בנתה רשת חברות שמשלימה את מערך הייעוץ שלה.
BCG Platinion אחראית על עיצוב הצדדים הטכנולוגיים והאנושיים של שינויים טכנולוגיים.
BCG Digital Ventures משתפת פעולה עם חברות כדי לחקור, לעצב ולהשיק מוצרים ושירותים חדשים.
BCG Gamma מיישמת מדעי וניתוח נתונים ובינה מלאכותית כדי למצוא יתרונות תחרותיים.
BCG Omnia חטיבת הנכסים או המוצרים של הפירמה, המספקת את ליבת הייעוץ העסקי עם מוצרי תוכנה ונתונים, ובמקרים אחדים מספקת אותם ישירות ללקוחות.
BCG מגייסת לחברה מועמדים מהאוניברסיטאות המובילות בעולם וממגוון רקעים אקדמיים כמו עסקים, משפטים, מדעים, חשבונאות, פסיכולוגיה, פילוסופיה ועוד.
תהליך הקבלה הוא תחרותי ומורכב ממספר שלבים בשיטת "Case Method" – סימולציית מקרה בוחן עסקי, שפתרונו מצריך שימוש בכישורים אנליטיים כמותיים ואיכותיים בהתאם לעבודה כיועץ בסביבה עסקית.
BCG מפרסמת בכל שנה מאמרים, דו"חות תעשייה, מחקרים וספרים בתחומי התמחות רבים.
מבין הספרים שכתבו שותפים בחברה:
"מחקר: התעשייה הביטחונית מתקשה להסתגל למהפכת הדיגיטל".
"לקום בארבע בבוקר כדי להגיע בזמן לעבודה: התוכנית שתחלץ את המדינה עם הפקקים הגרועים בעולם".
בוסטון דיינמיקס היא חברה אמריקאית מקבוצת יונדאי, המתכננת מוצרים בתחומי הרובוטיקה וההנדסה וידועה בזכות "כלב גדול", רובוט בעל ארבע רגליים שפותח עבור צבא ארצות הברית.
החברה הוקמה על ידי מארק רייברט, פרופסור ב-MIT.
החברה שיתפה פעולה בעבר גם עם חברת אמריקן סיסטמס שהייתה תחת חוזה עם Naval Air Warfare Center Training Systems Division (NAWCTSD) כדי להחליף הדמיות ממוחשבות תלת־ממדיות המדמות מספר תרחישי המראה של מטוסים מנושאת מטוסים.
ב-13 בדצמבר 2013 נרכשה בוסטון דיינמיקס על ידי גוגל במשא ומתן אותו ניהל אנדי רובין.
זמן קצר לפני הרכישה העבירה בוסטון דיינמיקס את התוכנה אותה פיתחה, DI-Guy, ל-VT MÄK, ספקית תוכנות סימולציה מקיימברידג', מסצ'וסטס.
בשמיני ביוני 2017 מכרה גוגל את החברה לקבוצת סופטבנק תמורת סכום לא ידוע.
בדצמבר 2020 רכשה יונדאי את החברה תמורת 1.1 מיליארד דולר.
כלב גדול (BigDog) הוא רובוט בעל ארבע רגליים שפותח בשנת 2005 על ידי בוסטון דיינמיקס בשיתוף עם פוסטר-מילר, המעבדה להנעה סילונית, ואוניברסיטת הרווארד.
המימון לפיתוח הרובוט הגיע מ-DARPA בשאיפה ליצור רובוט המסוגל לשאת משאות כבדים, בדומה לפרד, שיתלווה לחיילים בשטחים קשים למעבר לכלי רכב.
במקום גלגלים, כלב גדול משתמש בארבע רגליו ובכך משיג יתרון על פני רכבים.
הוא תוכנן לשאת עד 150 קילוגרמים, הוא נע במהירות של 6.4 קמ"ש ומסוגל לעבור שטחים משופעים עד 35 מעלות.
רובוט ה-LS3 (Legged Squad Support Systems) אותו פיתחה החברה דומה לכלב גדול.
צ'יטה (Cheetah) הוא רובוט בעל ארבע רגליים המסוגל לרוץ במהירות של עד 45 קמ"ש ונכון לאוגוסט 2012, זו מהירות שיא לרובוט בעל רגליים.
השיא הקודם של 21.1 קמ"ש היה שייך לרובוט שפותח בשנת 1989 ב-MIT.
גב הרובוט בנוי בצורה בו הוא מסוגל להתכופף קדימה ואחורה בכל צעד בעת ריצה, דבר המגדיל את צעדיו של הרובוט ומהירות ריצתו, בדומה למבנה עמוד השדרה הביולוגי של החיה בטבע.
רובוט צ'יטה השיג את מהירותו (45 קמ"ש) על מסילת כושר במעבדה כשהוא מחובר לאמצעים השומרים עליו במרכז מסילת הכושר.
רובוט שרץ ופועל באופן חופשי בשטח נקרא "חתול פראי" (WildCat) והוא הוצג לציבור ב-3 באוקטובר 2013.
כלב קטן (LittleDog) הוא רובוט בעל ארבע רגליים שפותח על ידי בוסטון דיינמיקס ובמימון DARPA לצורכי מחקר.
RiSE הוא רובוט המסוגל לטפס על משטחים אנכיים, כמו קירות, עצים וגדרות, באמצעות מיקרו-טפרים שבגפיו.
הוא משנה את יציבותו בהתאם לעקמומיות של משטח הטיפוס וזנבו עוזר לו לאזן את עצמו בעליות תלולות.
אורכו של הרובוט 25 סנטימטרים, משקלו 2 קילוגרמים והוא מסוגל להגיע למהירות של 1.1 קמ"ש.
כל אחת משש רגליו של RiSE מונעת בעזרת זוג מנועים חשמליים ומחשב מרכזי אחד בגוף הרובוט שולט בתזוזת הרגליים, מנהל את התקשורת ביניהן ומפעיל מספר חיישנים.
בוסטון דיינמיקס פיתחה את RiSE בשיתוף עם חוקרים מאוניברסיטת פנסילבניה, אוניברסיטת קרנגי מלון, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת סטנפורד וקולג' לואיס וקלארק במימון DARPA.
PETMAN (קיצור של Protection Ensemble Test Mannequin) הוא רובוט בעל שתי רגליים שפותח ונבנה כדי לבחון ציוד וחליפות שתוכננו להגנה מפני חומרים כימיים.
הוא הרובוט האנתרופומורפי שזז בדיוק כמו בן אדם.
חלק גדול מטכנולוגיית הייצור שלו נלקחה מכלב גדול.
LS3 (קיצור של Legged Squad Support System), הידוע גם בכינויו כלב-אלפא (AlphaDog), הוא גרסה צבאית לכלב גדול ולשם כך שלדתו חוזקה והוא מסוגל לפעול בחום, קור, סביבה רטובה ויבשה.
אטלס (Atlas) הוא רובוט דמוי אדם בגובה של 1.8 מטרים המבוסס ברובו על טכנולוגיית הרובוט PETMAN ותוכנן למגוון משימות של חיפוש והצלה במימון DARPA.
רובוט דמוי כלב בעל חיישני מיפוי המצויד במצלמות מכל הצדדים.
ב-11 במאי 2018 מנכ"ל החברה, ד"ר מארק רייברט, אמר כי מתוכננת מכירה של מוצר זה עבור חברות אבטחה החל משנת 2019.
בוס בהסוואה הייתה תוכנית מציאות תיעודית ישראלית המבוססת על הפורמט הבריטי "Undercover Boss" .
התוכנית שודרה לראשונה ב-31 בינואר 2013 בערוץ 2 במסגרת הזכיינית "רשת".
בכל פרק בתוכנית בוס של חברה גדולה יתחזה לעובד חדש בחברה, יתחיל הכול מהתחלה ויצא למסע של ארבעה-חמישה ימים.
בכל יום הבוס מגיע לעמדת עבודה אחרת בחברה, ויעבוד בעבודות שונות.
בדרך כלל ישולב סיפור מרגש על העובד אשר מלמד אותו את העבודה.
בסוף המסע הבוס פוגש את העובדים שפגש במהלך המסע, ויגלה להם את זהותו כבוס, ולעיתים יעניק להם תגמולים אישיים עבור עבודתם.
הסוואת מעמדו של העובד החדש (הבוס) שונה מעונה לעונה: בעונה 1 סיפור הכיסוי היה שצוות ההפקה בא לצלם סרט דוקומנטרי על הבוס המוסווה.
בעונה 2 הבוס כביכול מתמודד בתוכנית ריאליטי בדיונית בשם "המיליון הראשון" בהנחיית גיא זו-ארץ.
"Boston" Corbett, 29 בינואר 1832 – 1 בספטמבר 1894) היה חייל בצבא האיחוד שירה והרג את ג'ון וילקס בות', המתנקש בחייו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן.
הוא נעלם בשנת 1888, אולם על פי ראיות נסיבתיות מעריכים שהוא נהרג בשריפה בהינקלי, מינסוטה (Great Hinckley Fire) בשנת 1894.
קורבט נולד בשנת 1832 בלונדון, אנגליה והיגר ביחד עם משפחתו לעיר ניו יורק בשנת 1839. משפחתו נדדה בין מספר מקומות עד שלבסוף התיישבה בעיר טרוי (Troy) שבמדינת ניו יורק.
כבר מגיל צעיר החל קורבט להתמחות במקצוע הכובען, מקצוע שבו הוא החזיק לסירוגין במשך כל חייו.
ככובען נחשף קורבט באופן קבוע לאדים של כספית (Mercury(II) nitrate), כאשר החומר משמש לטיפול בפרוות הכובעים.
חשיפה ממושכת לאדי הכספית יכולה לגרום לתופעות של הזיות ופסיכוזות (ידוע בתור "רעידות הכובען" - "Hatter Shakes").
ישנם מספר היסטוריונים שהעלו תאוריה על פיה המצב הנפשי של קורבט לפני ואחרי מלחמת האזרחים נבע כתוצאה מהחשיפה לאדי הכספית.
לאחר פרק זמן מסוים שבו עבד קורבט ככובען בעיר טרוי, שב קורבט לניו יורק סיטי.
לאחר מכן הוא נישא, אולם אשתו וילדו מתו במהלך הלידה.
בעקבות המוות, עבר קורבט מניו יורק סיטי לבוסטון, בנוסף על כך כתוצאה מהמוות נכנס קורבט לדיכאון והפך לאלכוהוליסט.
הוא לא היה מסוגל להחזיק עבודה ונהפך לחסר בית.
לאחר לילה של שתייה חריפה, הוא התעמת עם מטיף ברחוב ששכנע אותו להצטרף לכנסייה המתודיסטית האפיסקופלית (Methodist Episcopal Church).
לאחר הפגישה קורבט חדל לשתות ונהפך למאמין אדוק.
כחלק מתהליך האמונה, קורבט עבר טבילה, ושינה את שמו לבוסטון (Boston) על שם העיר בה נהפך למאמין.
הוא החל ללכת למפגשים במספר כנסיות בבוסטון שם זכה לכינוי "The Glory to God Man".
בניסיון להדמות לישו קורבט חדל מלהסתפר והחל לגדל שיער ארוך (הוא חויב להסתפר כאשר הצטרף לצבא האיחוד).
בשנת 1857 הוא החל לעבוד במפעל כובעים בבוסטון, הוא נחשב לעובד אשר היה בקיא בתחום הכובענות, אולם היה ידוע בכך שנטל לעיתים קרובות הפסקות בזמן העבודה על מנת לשיר ולהתפלל.
נוסף על כך הוא החל לעבוד בתור מטיף ברחוב, דבר שהקנה לו תוך זמן קצר מוניטין של "אקסצנטרי מקומי" ו"דתי פנאטי" בסביבת בוסטון.
ב-16 ביולי 1858, קורבט קיבל הצעה מגונה משתי פרוצות, במהלך הליכתו ממפגש בכנסייה לביתו.
קורבט שהיה מוטרד עמוקות מן ההצעה שקיבל, החל לקרוא לאחר ששב לביתו את פרקים 18 ו-19 בהבשורה על פי מתי (מוזכר שם משפט המתאר אנשים שהפכו את עצמם לסריסי מלכות למען השם).
לאחר מכן במטרה להימנע מפיתויים מיניים ולהישאר קדוש, הוא סירס את עצמו באמצעות זוג מספרים.
אחרי הסירוס הוא פנה תחילה לקבוצת תפילה ורק לאחר מכן פנה לטיפול רפואי.
באפריל 1861, בתחילת מלחמת האזרחים האמריקנית, הצטרף קורבט כחייל במחלקה השייכת לגדוד ה-12 במיליציה של ניו-יורק (New York Militia).
התנהגותו האקסצנטרית של קורבט הכניסה אותו במהירות לצרות.
כך למשל, הוא נשא איתו ספר תנ"ך כל הזמן, קרא קטעים ממנו בקול רם על בסיס קבוע, ארגן מפגשי תפילה ונקלע לוויכוחים עם הקצינים הממונים עליו.
יתר על כן קורבט גינה את קציניו על מה שהוא כינה אלימות נגד כתבי הקודש.
בפעם אחת הוא נזף בקולונל באטרפילד (Daniel Butterfield) על ניבולי פה ונשיאת שם האל לשווא.
הוא נשלח לבידוד בביתן שמירה לכמה ימים אך גם שם סירב להתנצל על מרדנותו.
בשל העובדה שקורבט המשיך להתנהג כמתואר וסירב למלא פקודות, הוא נשפט על ידי בית דין צבאי, ושוחרר מן הצבא באוגוסט 1863.
מאוחר יותר באותו חודש, קורבט התגייס מחדש כחייל במחלקה L, בגדוד הפרשים ה-16 של ניו יורק (New York Cavalry Regiment).
ב-24 ביוני 1864, נתפס קורבט בקולפפר, וירג'יניה על ידי חיילים מצבא הקונפדרציה שהיו תחת פיקודו של הקולונל ג'ון ס' מוסבי.
לאחר שנשבה הוא הועבר לכלא אנדרסונוויל, שם הוחזק במשך כחמישה חודשים.
הוא שוחרר בנובמבר 1864 כחלק מעסקת חילופי שבויים.
לאחר השחרור הוא הועבר אל בית החולים הצבאי באנאפוליס, מרילנד בשל צפדינה ותת-תזונה.
לאחר שיצא מבית החולים חזר קורבט למחלקתו שם קודם לדרגת סמל.
מאוחר יותר קורבט נתן עדות במהלך משפט התביעה נגד מפקד כלא אנדרסונוויל, קפטן הנרי וירץ.
המרדף אחרי ג'ון וילקס בות'
ב-24 באפריל 1865, נשלח הגדוד של קורבט לעצור את ג'ון וילקס בות', אשר התנקש בחייו של הנשיא אברהם לינקולן ב-14 באפריל 1865. ב-26 באפריל הקיף הגדוד של קורבט מבנה של חוות טבק בווירג'יניה, בחווה הסתתרו בות' ושותפו דייוויד הרולד.
כתוצאה מכך שהבינו שהם מוקפים, הרולד נכנע אולם בות' סירב להסגיר את עצמו.
על מנת לגרום לבות' לצאת החוצה הועלתה החווה באש אולם בות' נשאר בה.
במשך כל זמן המעצר קורבט הוצב על יד סדק גדול שהיה בקיר האסם בו התחבא בות'.
בראיון שנערך בשנת 1878, קורבט טען שראה את בות' מכוון אליו את רובה הקרבין שלו ובשל כך נאלץ לירות בו על מנת לפגוע על אף שמזכיר המלחמה באותה תקופה, אדווין סטנטון נתן הוראה כך שיש לתפוס את בות' בחיים.
הכדור שנורה פגע מאחור בראש של בות' ופצע אותו קשה, בות' מת כשעתיים לאחר הפגיעה.
לוטננט קולונל אברטון קונגר, חשב בתחילה שבות' ירה בעצמו, לאחר שהבין שבות' נפגע על ידי ירייה של בן אדם אחר, שאל קונגר את חייליו מי ירה בבות'.
קורבט עצמו הודה מיד שהוא האיש שירה בבות'.
כשנשאל מדוע הפר את ההוראה (להביא את בות' למשפט בחיים) השיב קורבט, "השגחה עליונה כיוונה אותי" (במקור: "Providence directed me").
הוא נעצר מייד והובל לתשאול.
במהלך התשאול הוסכם שקורבט אכן לא ציית לפקודות, אולם קורבט התעקש שהוא האמין שבות' התכוון לירות בו ושמעשהו היה הגנה עצמית.
בציטוט ממהלך תשאולו הוא אמר "...
בות' היה הורג אותי אם לא הייתי יורה ראשון, אני חושב שנהגתי נכון." בסוף התשאול פסק סטנטון לטובתו של קורבט ושחרר אותו.
לאחר ששוחרר קורבט התקבל על ידי קהל מריע.
קורבט התייחס לעובדה לכך שהיריה פגעה בבות' באותו אזור בו פגע הקליע שבות' עצמו ירה לעבר לינקולן, באומרו "איזה אל יש לנו...
אלוהים נקם את נקמתו של אברהם לינקולן".
מספר עדי ראייה לירי לעבר בות' סתרו את גרסתו של קורבט לאירועים והטילו ספק בכך שקורבט הוא האחראי לירי לעבר בות'.
קצינים שהיו ליד קורבט בעת הירי טענו שהם לא ראו אותו יורה ברובה שלו (הרובה של קורבט מעולם לא נבדק).
הם טענו שקורבט טען שהוא האיש שאחראי לירי רק לאחר שקונגר העלה את השאלה מי ירה בבות'.
ריצ'רד גארט, שהיה בעל החווה בה נתפס בות', סתר גם הוא את גרסתו של קורבט בדבר הטענה להגנה עצמית, גארט עצמו טען שבות' עצמו לא זז לפני הירי.
על אף הביקורת על פעולתו של קורבט, הוא התקבל על ידי רוב הציבור כגיבור.
על חלקו בתפיסת בות' קיבל קורבט חלק מן הפרס של ה-100,000 דולר שהוצב על ראשו של בות'.
באוגוסט 1865, לאחר שחרורו מהצבא, שב קורבט לעבודתו ככובען בברוקלין, בנוסף לעבודתו המשיך קורבט לפקוד באופן קבוע את הכנסייה באזור בו התגורר.
מאוחר יותר כאשר עסקי הכובעים באזור בוסטון נחלשו, עבר קורבט לעיירה דאנבורי, קונטיקט.
בנוסף לצד הכלכלי, קורבט ראה גם צד דתי במעבר תוך כדי מטרתו להטיף ברחבי המדינה ("Preached in the country rount about").
בשנת 1870 קורבט התמקם מחדש בקמדן, ניו ג'רזי, שם נודע כ-"Methodist lay preacher".
התנהגותו הבעייתית של קורבט תרמה לכך שלא הייתה לו את היכולת להחזיק עבודה במקום קבוע לאורך זמן, הוא פוטר באופן סדרתי ממספר מקומות עבודה בשל העובדה שהיה באופן קבוע מפסיק את עבודתו על מנת להתפלל עבור שותפיו לעבודה.
מתוך מטרה להרוויח כסף, קורבט ניסה להעביר הרצאות באמצעות פנס קסם על ההתנקשות בבות'.
קורבט העביר הרצאות בבתי ספר, קבוצות מפגש של נשים וכדומה.
בשל העובדה שהיה בעל התנהגות בלתי יציבה ושנאומיו והרצאותיו היו מבולבלים, הוא מעולם לא נתבקש לחזור ולהעביר הרצאה נוספת במקום בו כבר היה.
ר.ב הובר, אשר התיידד בתקופה מאוחרת יותר עם קורבט, טען שקורבט עצמו האמין ש"אנשים שהיו בדרגים גבוהים בוושינגטון בעת ההתנקשות" ניסו לפגוע בו.
הוא האמין שהאנשים הללו פעלו נגדו מכיוון שהוא שלל מהם את האפשרות להעמיד לדין את בות'.
כמו כן הוא חשב שהאנשים הללו הם אלו שגרמו לפיטוריו ממספר עבודות שונות.
הפרנויה ממנה סבל קורבט, קיבלה חיזוק כאשר הוא קיבל בדואר מכתב שנאה על הריגת ג'ון וילקס בות'.
הוא החל לפחד מנקמה ("Booth's Avengers"), והיה משוכנע שישנם ארגונים אשר מתכננים לנקום בו, דבר אשר גרם לו להסתובב עם אקדח כל הזמן.
כאשר הפרנויה התגברה, החל קורבט לנופף באקדחו אל עבר כל בן אדם אשר נראה בעיניו חשוד.
בשנת 1875, כאשר הלך למפגש של חיילי האיחוד בקולדויל, אוהיו, נכנס קורבט לעימות עם מספר אנשים בנוגע למותו של ג'ון וילקס בות'.
במסגרת העימות הועלתה השאלה האם בות' בכלל נהרג, דבר שעורר את זעמו של קורבט.
במסגרת העימות הוא שלף את האקדח תוך מטרה לירות על אחד מהאנשים שהעלו את השאלה, אולם הוא נעצר לפני שהספיק לירות.
בשנת 1878, עבר קורבט לקונקורדיה (Concordia), קנזס, שם רכש אדמה והקים לעצמו מקלט (Dugout).
הוא המשיך גם שם בעבודתו כמטיף ונהג ללכת לעיתים קרובות למפגשים וכנסים דתיים.
מצבו של קורבט הלך והדרדר עם השנים.
ב–1886 ארגון של יוצאי צבא גילה רחמים על התמהוני, והציע לו משרה של עוזר לשוער בבית המחוקקים של מדינת קנזס בטופיקה.
ב-15 בפברואר הוא האמין (כנראה מהתקף פסיכוזה) שהקצינים בבית המחוקקים מפלים אותו, כתוצאה מכך, הוא החל לרדוף אחרי הקצינים תוך כדי שהוא מנופף באקדחו.
במהלך האירוע קורבט נעצר ולא נפגע אף אחד.
ביום שלאחר מכן, השופט קבע כי קורבט אינו שפוי ("מטורף") ושלח אותו למקלט עבור חולי נפש.
ב–26 במאי 1888, בשעת ההתעמלות של החוסים, הבחין קורבט בנער שליח הקושר את סוסו בחזית המוסד.
הוא התנתק מהקבוצה, קפץ על הסוס ונמלט מהמקום.
הוא רכב על גבי סוסו לניאודשה (Neodesha), קנזס, שם הוא שהה למשך זמן קצר אצל ריצ'רד טאצ'ר, אותו הוא הכיר מן התקופה בה שניהם היו שבויי מלחמה.
כאשר הוא עזב הוא אמר לטאצ'ר שהוא מתכוון להגיע למקסיקו.
נכון להיום, מעריכים כי קורבט לא הגיע למקסיקו, אלא התיישב במבנה שהוא הקים ביערות בסביבת הינקלי, במזרח מינסוטה.
על פי הערכות הוא נהרג בשריפה בהינקלי, מינסוטה (Great Hinckley Fire) ב-1 בספטמבר 1894. על אף שאין הוכחה חד משמעית לכך שהוא בין ההרוגים, השם תומאס קורבט הופיע ברשימת הנעדרים והמתים של השריפה.
בשנים שבאו לאחר התאריך המשוער בו נהרג קורבט, מספר אנשים טענו שהם האנשים ש"נקמו את נקמתו של לינקולן".
מספר שנים לאחר הפעם האחרונה בה נראה קורבט (בנאודשה, קנזס), איש מכירות באניד, אוקלהומה, מילא טפסים תוך שהוא משתמש בשם של קורבט וזאת במטרה לקבל הטבות בפנסיה.
לאחר חקירה התברר שהאדם אינו בוסטון קורבט והוא נשלח לכלא.
בספטמבר 1905, נעצר אדם נוסף בדאלאס שטען שהוא בוסטון קורבט.
כמו במקרה הקודם גם כאן לאחר חקירה התברר שהוא מתחזה והוא נשלח לכלא ומאוחר יותר הועבר לבית חולים עבור חולי נפש.
בשנת 1958, הוקמה אנדרטה לזכר בוסטון קורבט לצד הכביש הראשי בקונקורדיה, קנזס.
כמו כן ישנו שלט המסמל היכן היה ביתו בתקופה בה חי בעיירה זו.
בשנת 1962, במסגרת התוכנית "איש החוק" (Lowman), של רשת ABCwestren הוצגה דמות בדיונית המבוססת על קורבט.
הדמות עצמה שוחקה על ידי דאבס גריר.
בוסטון קולג' היא אוניברסיטה פרטית קתולית הממוקמת בצ'סנט היל שבסמוך לעיר בוסטון במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית.
האוניברסיטה נוסדה ב-1863 על ידי מסדר הישועים ולומדים בה 14,100 סטודנטים.
המוסד הוקם ב-1863 על ידי מסדר הישועים במטרה לספק שירותי השכלה גבוהה לקהילת המהגרים האירים קתולים.
בתחילה פעל המוסד מבניין בשכונת סאות' אנד בבוסטון ב-1909 עברה האוניברסיטה לצ'סנט היל, הסמוכה לבוסטון על שטח של כ-31 אקר.
במהלך השנים הורחב שטח הקמפוס הראשי בצ'סנט היל לכ-130 אקר, בנוסף הוקמו שלוחות נוספות במדינת מסצ'וסטס: קמפוסים בניוטון ובברייטון, מרכז אקדמי בדובר ומצפה כוכבים ומעבדה בווסטון.
בית הספר ללימודי דת וכמורה
נבחרות הספורט של האוניברסיטה מתחרות ב-29 ענפים שונים.
הענף הבולט הוא הוקי קרח בו זכתה נבחרת הגברים בחמש אליפויות ה-NCAA בשנים 1949, 2001, 2008, 2010, 2012. נבחרת הפוטבול זכתה באליפות ב-1940.
בוסה בול הוא משחק כדור קבוצתי, המשלב אלמנטים של כדורגל, כדורעף והתעמלות בליווי מוזיקה.
המשחק משוחק על גבי משטחים מתנפחים ובאמצע רשת, ובכל צד של הרשת יש טרמפולינה.
המשחק הומצא בספרד על ידי הבלגי פיליפ אייקמנס בין השנים 2003–2005. בהיותו צעיר היה שחקן טניס בנבחרת הלאומית של בלגיה, ובילה את זמנו הפנוי בסיוע כשופט במשחקי כדורגל.
בתחילת שנות התשעים, הפך למנהל של מספר להקות מוזיקה, ובסוף שנות התשעים, כאשר כדורעף החופים וטרמפולינות הבאנג'י הופיעו בכל רחבי הקניונים, אייקמנס ניסה להתרחב, לשלב טכניקות גוף שונות וליצור חיבור בין מוזיקה לספורט.
כתוצאה מכך, שילב את האלמנטים של הכדורגל, הכדורעף עם מוזיקת רקע במשחק אחד.
המשחק משוחק בין שתי קבוצות בנות 3 עד 5 שחקנים.
משחקים את המשחק על מגרשים מתנפחים, שבהם טרמפולינה מכל צד של הרשת, הרשת מחלקת את המגרש לשני חלקים, בחלק אחד משחקת קבוצה נגד הקבוצה שמשחקת בחלק השני.
כל קבוצה מונה 4–5 שחקנים.
רק אדם אחד יכול להיות על הטרמפולינה.
מותר עד 5 נגיעות בכל צד של המגרש.
רק למי שעל הטרמפולינה מותר להעביר את הכדור לצד השני.
המשחק נגמר כאשר אחת הקבוצות מגיעה ל־25 נקודות.
אחרי כל נקודה השחקנים מבצעים חילוף, כדי שלכולם תינתן ההזדמנות להיות על הטרמפולינה.
אם הכדור נופל על הטרמפולינה בצד של היריב הקבוצה זוכה ב-3 נקודות.
אם הכדור נופל בכל מקום אחר במגרש אזי נפילה זו מזכה את הקבוצה היריבה בנקודה אחת.
בוסטון פיצה (BP), הידועה גם כמסעדת הפיצה גורמה והספורט בר של בוסטון, היא רשת מסעדות קנדית רב-לאומית, המחזיקה בזכיינות מיקומים בקנדה, ארצות הברית ומקסיקו.
בוסטון פיצה החלה את דרכה באדמונטון, אלברטה, ב-12 באוגוסט 1964, כאשר מהגר יווני, גוס אג'יורטיס, הקים את בוסטון פיצה ובית הספגטי.
עד 1970 היו לבוסטון פיצה 17 סניפים במערב קנדה, 15 מהם בזכיינות.
אחד מהזכיינים הראשונים היה ג'ים טרליווינג, קצין המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה.
בשנת 1968 הוא הבחין בפופולריות הגוברת של בוסטון פיצה ורכש את הזכויות לפתיחת מסעדה בפנטיקטון, קולומביה הבריטית.
בעודו בפנטיקטון, הוא פגש את ג'ורג' מלוויל, רואה חשבון.
הוא שימש כיועץ העסקי של טרליווינג במשך ארבע שנים, ובשנת 1973 הפך לשותף העסקי של טרליווינג.
במשך 10 שנים הם פתחו 16 מסעדות בקולומביה הבריטית.
בשנת 1983 רכשו טרליווינג ומלוויל את רשת פיצה בוסטון מרון קויל, שרכש את החברה מאג'יורטיס בשנת 1978. השניים חילקו 15 מהמסעדות שלהם לזכיינים אחרים, הסבו מסעדה אחת למסעדת הדרכה של חברות והתחילו לבסס מערכות ותקני הפעלה כדי לתקנן את פעילות החברה.
בתחילת שנות השמונים, בוסטון פיצה התרחבה במזרח קנדה אך בסוף 1985 רובן, אם לא כל המסעדות באונטריו נסגרו.
בשנת 1986 הפכה בוסטון פיצה לספקית הפיצה הרשמית של אקספו 86 בוונקובר.
עד 1995 גדלה הרשת ל-95 מסעדות במערב קנדה עם רווח של יותר מ-110 מיליון דולר קנדי.
לאורך השנים הרבות המסעדות הפכו להצלחה, והוקמו יותר ברים ספורטיביים כחלק בלתי נפרד מהעסק.
בשנת 1997 נשכר מארק פצינדה להביא את הרשת לאזורים מזרחיים יותר של קנדה.
ברגע שנפתח משרד מזרחי במיסיסוגה, נפתחה מסעדה אחרת באוטווה בספטמבר 1998. בהמשך פתחה החברה משרד אזורי בלאוואל, באפריל 2004. נכון לדצמבר 2012, פעילים בקנדה 348 סניפים של בוסטון פיצה, ומעל 40 בארצות הברית ובמקסיקו.
בוסטונ'ס הייתה הגרסה האמריקאית והמקסיקנית של זיכיון בוסטון פיצה.
בשנת 1998 הוקמה מטה אמריקני בדאלאס, טקסס.
שמה של בוסטון פיצה שונה ל"מסעדת הפיצה גורמה והספורט בר של בוסטון".
לבוסטונ'ס היו מעל ל-30 סניפים בארצות הברית ו-4 במקסיקו.
כחלק מקמפיין פרסום שנוצר על ידי תקשורת ZIP, במהלך המחזור הראשון של פלייאוף סטנלי קאפ 2011, כאשר בוסטון ברואינס שיחקה במונטריאול קנדיאנס, החברה מיתגה מחדש את מיקומיה במונטריאול באופן זמני כ"מונטריאול פיצה".
בסיבוב הגמר של הפלייאוף, כאשר הברואינס שיחקו בונקובר קנאקס, החברה מיתגה מחדש את מיקומיה בקולומביה הבריטית כ"ונקובר פיצה".
בשנת 2002 פיצה בוסטון פתחה בתביעה נגד בוסטון מרקט בבית המשפט הפדרלי של קנדה בגין השימוש בסימן המסחרי במילה "בוסטון" בקנדה.
להגנתה טענה בוסטון מרקט כי סימני המסחר של בוסטון פיצה אינם תקפים מכיוון שמתואר סגנון של פיצה מאזור ספציפי.
המחלוקת נמשכה לאחר שבוסטון מרקט הפסיקה לפעול בקנדה בשנת 2004. הצדדים סיכמו את המחלוקת בשנת 2008 על פי הסכם לפיו בוסטון מרקט לא תשתמש במילים "בוסטון" או "בוסטון מרקט" בקנדה במשך חמש שנים למסעדות או למוצרי מזון או שתייה (למעט מוצרי מזון ארוזים מראש, אך לא כולל פיצה ולזניה).
בוסטון מרקט הסכימה לא להשתמש בשום סימן מסחרי הכולל את המילים או הצירופים "בוסטון" ו"בוסטון פיצה" (למעט מקרים חריגים).
בונר פרנק פלרס (באנגלית Bonner Frank Fellers; (7 בפברואר 1896 – 7 באוקטובר 1973) היה קצין בצבא ארצות הברית בדרגת בריגדיר גנרל, ששירת בזמן מלחמת העולם השנייה כנספח הצבאי בשגרירות ארצות הברית במצרים ואחר כך כראש היחידה ללוחמה פסיכולוגית של המשרד לשירותים אסטרטגיים.
בעת שפעל במצרים תשדורות רבות שלו, ובהן מידע טקטי בריטי מפורט, יורטו על ידי סוכני מעצמות הציר והועברו לפילדמרשל ארווין רומל במשך שישה חודשים, וגרמו לתבוסה בריטית הרת אסון בקרב גזאלה (26 במאי – 21 ביוני 1942), שהיה אחד הקרבות החשובים במסגרת המערכה במדבר המערבי.
בקרב זה הביסו הכוחות הגרמנים-איטלקיים בפיקודו של רומל את הארמייה השמינית של חבר העמים הבריטי, בפיקודו של ניל ריצ'י, שהחזיקה במערך עמדות מבוצר, שנודע בשם קו גזאלה, ולאחר מכן כבשו את נמל טוברוק האסטרטגי שבחוף המזרחי של לוב.
אף על פי שהכוחות הבריטיים נהנו מעדיפות כמותית ואיכותית ניכרת על כוחותיו של רומל, הם ספגו במהלך הקרב את תבוסתם הקשה ביותר במהלך המערכה בזירת הלחימה של צפון אפריקה, ואיבדו עשרות אלפי חיילים, מתוכם למעלה מ-40 אלף שבויים.
פלרס נחשב לבן טיפוחיו של הגנרל דאגלס מקארתור ולאחר המלחמה, בהוראת מקארתור, חקר את בני המשפחה הקיסרית היפנית שמקארתור לא רצה להעמידם לדין.
פלרס נולד למשפחת של קווייקרים בחווה באילינוי.
הוא התחנך במכללה בריצ'מונד, אינדיאנה, משנת 1914, שם יצר ידידות לכל החיים עם סטודנט יפני דרכו הוא בא במגע עם כתביו של הסופר לפקדיו הרן, שעיצב את דמותה המערבית של יפן בראשית המאה ה-20. הוא עזב את המכללה בשנת 1916 כדי להירשם לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט.
פלרס נכנס לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט ביוני 1916, זאת בשל הצורך הגובר בקצינים זוטרים במלחמת העולם הראשונה.
עקב מלחמת העולם הראשונה כיתתו סיימה את לימודיה ב־1 בנובמבר 1918, אחרי שנתיים במקום ארבע השנים הרגילות.
עם סיום הלימודים הוצב פלרס ליחידת חיל התותחנים במשמר החופים.
ב שנות העשרים והשלושים ערך שלושה סיורים בפיליפינים.
מטלותיו כללו סיוע בפתיחת האקדמיה הצבאית הפיליפינית, וקישור לנשיא הפיליפינים מנואל קזון.
הפיליפינים העניקו לו את אות השירות המכובד על תרומותיו להגנתם.
סיים לימודים במכללה הצבאית האמריקאית בשנת 1939 והועלה לדרגת רב-סרן ב-1 ביולי 1939, והועלה לדרגת סגן-אלוף ב־15 בספטמבר 1941 ולקולונל בחודש שלאחר מכן.
יירוט תשדורתיו על ידי האיטלקים והגרמנים
בחודש אוקטובר 1940 מונה פלרס מונה לנספח הצבאי בשגרירות ארצות הברית במצרים.
הוטל עליו לפקח ולדווח על פעולות צבאיות בריטיות בזירת הים התיכון והמזרח התיכון.
הבריטים העניקו לפלרס גישה לפעילותם ולמידע שלהם.
פלרס דיווח על כל מה שלמד לממונים עליו בארצות הברית.
את הדו"חות קראו הנשיא פרנקלין רוזוולט, ראש המודיעין בצבאי האמריקני והרמטכ"ל.
פלרס דאג לאבטחת תשדורתיו ושיגר אותן בקשר רדיו.
פרטי הצופן נגנבו משגרירות ארצות הברית במצרים בפשיטה לילית לשגרירות על ידי מרגלים איטלקיים בספטמבר 1941, זה איפשר לאיטלקים ולגרמנים לקרוא את הדיווחים והנתונים הסודיים ביותר על העוצמה, הכשלים, האספקה והתוכניות של בריטניה.
המידע היה נרחב על שיירות בריטיות בים התיכון, כולל מאמצים לתחזק את חיל המצב של מלטה.
החל מינואר 1942 נמסר מידע על מספרם ומצבם של הכוחות הבריטיים לרומל ואיפשר לו לתכנן את פעולותיו בידיעה על הכוחות שכנגדו.
הגרמנים התייחסו לפלרס כאל "המקור הטוב".
רומל התייחס אליו כאל "הבחור הקטן".
מצב זה נמשך עד 29 ביוני 1942, שאז עבר פלרס למערכת צופן חדשה.
דליפת המידע עלתה לבעלות הברית באבדות רבות.
לדוגמה, ביוני 1942, הבריטים ניסו לתחזק את מלטה, שהייתה תחת מתקפה אווירית מתמדת והורעבה.
הבריטים החליטו להפליג בשתי שיירות אספקה במקביל, בתקווה שאם תתגלה אחת מהן, התקפות עליה יסיחו את דעתם של מדינות הציר מהאחרת.
המשט של השיירות מאלכסנדריה במזרח וגיברלטר במערב תואם עם המאמץ של צוותי כוחות מיוחדים לנטרל את ספינות ומטוסי הציר.
שדר שלו, מיום 11 ביוני, יורט הן ברומא והן על ידי המטה הצבאי הראשי של הצבא הגרמני בשדר זה נכתב כי בלילות 12 ביוני ו-13 ביוני היחידות המוטסות הבריטיות מתכננות מתקפה נגד מטוסי הציר על ידי הצנחת כוחות נרחבת באזור המדבר.
הכוחות הצרפתיים והבריטים נכנסו לפעולה מאחורי הקווים בלוב ובכרתים.
ברוב ההתקפות הללו נתקלו הפושטים באש מדויקת של האויב וסבלו אבדות כבדות, תוך שלא הצליחו להסב נזק ללופטוואפה.
ההצלחה היחידה שלהם הגיעה כאשר ההתרעה המוקדמת של פלרס לא התקבלה, או שהתעלמו ממנה או שטופלה בצורה לא מסודרת.
בינתיים שתי השיירות של כוחות הברית אותרו והתקפו, יום לאחר שעזבו את גיברלטר, שש האוניות של השיירה ומלווייה נקלעו למתקפה מהאוויר ומהקרקע.
רק שתיים מאוניות הסוחר שרדו והגיעו למלטה.
השיירה האחרת שהייתה המאמץ הגדול יותר הייתה מורכבת מ-11 אוניות סוחר, והיא ספגה אבדות כה חמורות, עד שנאלצה לחזור למצרים.
התעוררה מחלוקת האם דליפת המידע השפיעה באופן כולל על תוצאות הקרב בצפון אפריקה.
היו שסברו כי מאחר שהדיווחים של פלרס היו לא מושלמים והערכותיו לא מדויקות, תרמה הדליפה למפלתו של רומל, לאחר נפילת טוברוק, היא גרמה להחלטתו לסגת מערבה מאלסנדריה, אך האופטימיות שלו גברה כתוצאה מדיווחיו של פלרס והערכתו כי הבריטים יקרסו תחת מתקפה נוספת של רומל.
שניהם, גם פלרס וגם רומל, טעו ורומל נחל מפלה.
הבריטים החלו לחשוש שהגרמנים צוברים מידע ממקור בתוך מצרים והמודיעין הצבאי הבריטי הביא בחשבון את פלרס כמקור אפשרי.
ב-10 ביוני 1942 הגיעו הבריטים למסקנה סופית שהדיווחים של פלרס נחשפו על ידי הגרמנים.
ב–29 ביוני החליף פלרס את הצופן והביא קץ להדלפות.
פלרס לא נמצא אשם בגין הדלפת תשדורותיו אבל הועבר ממצרים ב-7 ביולי 1942. מחליפו בתפקיד השתמש בצופן הצבאי האמריקאי שלא היה מוכר לגרמנים.
עם שובו לארצות הברית הוענקה לו מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה, שמוענקת על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית לקצינים בכירים שהתבלטו בשירות מצוין ותרמו לביטחון הלאומי של ארצות הברית, על הערכותיו ודיווחיו אודות המצב בצפון אפריקה.
ב-4 בדצמבר 1942 הוא הועלה לדרגת בריגדיר, תת-אלוף.
הוא סופח למשרד לשירותים אסטרטגיים ה-OSS, קודמו של ה-CIA.
דיווחיו של פלרס השפיעו על ההחלטה כי הכוחות האמריקאים יספקו אספקה ונשק לכוחות הבריטיים בצפון אפריקה.
למרות גישתו האנטי-בריטית, פלרס והדיווחים שלו השפיעו על ההחלטות להביא אספקה וחיילים אמריקאים שיסייעו לבריטים בצפון אפריקה.
לאורך כהונתו בצפון אפריקה דאג פלרס להרחיב את התמיכה האמריקנית בבריטים בצפון אפריקה.
זה כלל גם נשק וגם חיילים אמריקאים.
זה היה בקנה אחד עם הרמטכ"ל המשותף ופיקוד אירופה של ארצות הברית באשר לרמת התמיכה בנשק ובחיילים אמריקאים.
המדיניות הצבאית באותה תקופה הייתה שהצלת הבריטים בצפון אפריקה לא נדרשת אסטרטגית, במיוחד לא באמצעות פלישת צפון אפריקה (מבצע לפיד), מכיוון שהדבר יסיט את המיקוד ממבצע בולרו, תוכנית לפלישה אירופית מוקדמת.
הנשיא רוזוולט העריץ את הדיווחים של פלרס והושפע מהם.
ביום 29 ביוני 1942 כתב הגנרל ג'ורג' מרשל לנשיא כי "פלרס הוא משקיף בעל ערך רב אך אחריותו איננה של אסטרטג והשקפותיו מנוגדות לשלי".
הנשיא הזמין את פלרס לבית הלבן עם שובו מקהיר, והם נפגשו ב-30 ביולי 1942.
בקיץ 1943 עזב פלרס את עבודתו ב-OSS, שם מילא תפקיד בתכנון לוחמה פסיכולוגית, וחזר לדרום מערב האוקיינוס השקט וחזר לעבוד אצל הגנרל מקארתור.
בהמשך שימש פלרס כמזכיר צבאי וכראש התפעול הפסיכולוגי תחת מקארתור.
במהלך שחרור הפיליפינים מהיפנים היו לפלרס כמה מטלות, כולל מנהל ענייני אזרחים בפיליפינים.
על מאמצים אלה קיבל פלרס אות הוקרה.
לאחר המלחמה מילא פלרס תפקיד מרכזי בכיבוש יפן.
בין תפקידיו היה הקשר בין המפקדה למשק הבית הקיסרי.
זמן קצר לאחר תחילת הכיבוש כתב פלרס כמה מזכרים משפיעים בנוגע לשאלה מדוע יועיל לאינטרסים ארוכי הטווח של ארצות הברית להשיב לקיסר את מעמדו אם יוברר כי הוא לא היה אחראי בבירור לפשעי מלחמה.
פלרס נפגש עם הנאשמים העיקריים של בית הדין לפשעי מלחמה בטוקיו אשר בהמשך זיכה את הקיסר הירוהיטו ואת כל בני משפחתו.
הגנרל דאגלס מקארתור, המושל הכללי של יפן בתקופת הכיבוש האמריקאי, החליט שלא תהיה שום תביעה פלילית של הקיסר ומשפחתו.
בשנת 1971 הקיסר הירוהיטו העניק לפלרס אות הוקרה כהערכה על תרומתו לקידום הידידות בין יפן לארצות הברית.
לאחר פרישתו מהצבא עבד פלרס בוועדה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית בוושינגטון הבירה.
בשנת 1952 היה מעורב באופן פעיל בקידומו של רוברט טאפט כמועמד לנשיאות.
פלרס היה חבר באגודת ג'ון בירץ', על שמו של קצין מודיעין צבאי, שנחשב על ידי חברי המייסדים שלו לנפגע הראשון במלחמה הקרה.
פלרס היה מעורב גם בקידום בארי גולדווטר לנשיאות במהלך קמפיין 1964.
בונר פרנק פלרס נפטר בשנת 1973 ונקבר הבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
בוסאסו (בסומלית: Boosaaso; בערבית: بوصاصو) היא עיר נמל בצפון סומליה לחופי מפרץ עדן, כ-1,100 ק"מ ממוגדישו בירת סומליה.
ליד העיר גם שדה תעופה.
החודש החם ביותר הוא מאי (34 מעלות צלזיוס בממוצע).
החודש הקר ינואר (26 מעלות צלזיוס בממוצע).
כמות המשקעים הממוצעת היא 201 מילימטרים בשנה.
החודש הגשום ביותר הוא ספטמבר (73 מ"מ גשם בממוצע), וחודש יולי היבש ביותר (1 מ"מ גשם בממוצע).
בוסטון היא עיר בלינקולנשייר במזרח אנגליה.
התיישבות באזור הייתה קיימת עוד בתקופת רומא העתיקה.
לפי המסורת בוטולף הקדוש הקים בשנת 654 מנזר שנהרס בשנת 870. בשנת 1086 העיר לראשונה מוזכרת בכתובים.
עם הזמן היישוב התפתח לנמל חשוב.
המבנה המרכזי בעיר עד היום היא כנסייה שנבנתה במהלך המאה ה-14.
העיר בוסטון שבארצות הברית הוקמה על ידי תושבי העיר שעברו להתגורר מעבר לים.
בשנת 1848 העיר חוברה למערכת מסילת ברזל.
התעשייה העיקרית בעיר היא תעשיית המזון והנמל.
בוסטון רבתי הוא אזור המטרופולין של אזור ניו אינגלנד אשר בצפון מזרח ארצות הברית שבמרכזו נמצאת העיר בוסטון (בירת מדינת מסצ'וסטס והעיר המאוכלסת ביותר באזור ניו אינגלנד).
אזור בוסטון רבתי הוא האזור המטרופוליני העשירי בגודלו בארצות הברית.
אזור בוסטון רבתי משתרע על פני שלוש מדינות - מסצ'וסטס, ניו המפשייר ורוד איילנד.
נכון לשנת 2020 כ-64% מאוכלוסיית מדינת מסצ'וסטס התגוררה באזור בוסטון רבתי (כ-4,941,632 תושבים לפי מפקד האוכלוסין האמריקני של שנת 2020).
אזור המטרופולין של בוסטון הוא לא רק אחד מהאזורים החשובים ביותר בארצות הברית במונחים כלכליים (הוא מכיל את משרדי המטה של חברות גדולות רבות), זהו גם אחד מהאזורים הוותיקים ביותר בארצות הברית שפותחו במקור על ידי מהגרים אירופאים.
בוס הוא דמות במשחקי וידאו המקשה על השחקן הרבה יותר מאויבים אחרים, לרוב באמצעות גרימת נזק קשה יותר, תוך שכמות החיים שלה רבה יותר משל שאר הדמויות.
ברוב משחקי הווידאו בוס היא דמות שחזקה הרבה יותר משאר הדמויות הממוחשבות במשחק, אם כי גם היא ממוחשבת.
בניגוד לשאר הדמויות, דמות הבוס אמורה להווה אתגר הרבה יותר משמעותי עבור השחקן, שכן היא תנאי להתקדמות השחקן לשלב הבא, או לקבלת תגמול, באופן שבוחן ומביא לידי ביטוי את כמות הידע והכישורים שצבר.
הבוס יכול להיות בוס חוזר ונשנה כל פעם מחדש, למשל דוקטור אגמן, או דמות שמופיעה פעם אחת בלבד בסוף המשחק, כמו הדרקון ממיינקראפט.
בוסים נפוצים במשחקי יריות, משחקי הרפתקה, ובסוגים רבים אחרים.
לרוב, בוס היא דמות שעושה יותר נזק לשחקן, וכמות החיים שלה רבה יותר משל שאר הדמויות הרגילות איתם השחקן ייפגש רבות במהלך מסעו.
ברוב המשחקים בוסים הם דמויות שהרבה יותר נדיר להיפגש ולהיתקל בהם, הבוסים לרוב נמצאים במקום ספציפי, או מזומנים על ידי משהו ספציפי, וכן הלאה.
לבוסים יכולות להיות התקפות מיוחדות ושונות, כאלה שנותנים גיוון במשחק ולבוס.
הבוס אף עלול לזמן דמויות רגילות שילחמו נגד השחקן, כשלבסוף הבוס עצמו ילחם בשחקן.
להרבה מהבוסים יש מוזיקות ייחודיות בזמן מלחמה בהם, וזה על מנת להעצים את החוויה של השחקן במהלך מלחמתו בבוס, ולתת לשחקן תחושה מיוחדת של חוויה שונה ומאתגרת.
במשחקי וידאו, קיימים כמה סוגי בוסים שונים.
מיני-בוס הוא בוס שמהווה לשחקן אתגר גדול יותר משאר הדמויות, אך עדיין אינו מספיק חזק ביחס לבוסים המרכזיים.
מיני-בוס מתאפיין בכמות מעטה יותר של חיים מאשר בוס מרכזי, בכמות נזק פחותה יותר, בפחות יכולות, וכדומה.
עם זאת, המיני-בוס עדיין אמור לתת קרב ראוי לשחקן, אך לא אמור להקשות עליו כמו הבוס המרכזי.
לרוב, חלק מהמיני-בוס אלו פשוט גרסאות מחוזקות של דמויות אחרות.
בוס זה לרוב יהיה באמצע שלב, וידרשו מהשחקן להביס אותו על מנת לעבור את השלב.
בוס מיוחד או בוס מרכזי הוא בוס שעושה כמות נזק רבה יותר משאר הדמויות וגם מהמיני-בוס, וגם כמות חיים רבה יותר.
הבוס לרוב גדול יותר משאר הדמויות בגודלו הפיזי, ומאיים יותר.
לבוס כמה סוגי מתקפות שהופכים את המלחמה בו ליותר מעניינת.
חלק מהבוסים עלולים לזמן דמויות קטנות וחלשות ממנו כל כמה זמן במהלך המשחק, דבר ששומר על ערנותו של השחקן שצריך להיות מרוכז ביותר מרק מטרה אחת שנעה על המסך.
בוס סופי הוא בוס שלרוב משתמש בכל הידע והכישורים שצבר השחקן במהלך מסעו במשחק ומקבץ אותם לרגע זה על מנת להילחם בו, לבוס הסופי יש כמות מרשימה של חיים, והמתקפות השונות שלו משאירות את השחקן ערני במהלך כל זמן המלחמה בו.
בוס סופי יכול להיות בוס שניתן להילחם בו רק פעם אחת במהלך כל המשחק, וכאשר השחקן מנצח אותו – המשחק מסתיים באופן סופי, כאשר הדברים שנותרו לשחקן לעשות אלו דברים צדדים.
יכולים להיות כמה בוסים סופיים, אך הם בדרך כלל יופיעו בסוף שלב משמעותי במשחק ולא בתדירות גבוהה.
לאחר כל הצעדים הראשונים של הסרטים והמשחקים שהשתמשו במונח בוס, ההתפתחות של המושג בוס שמשמש כדמות חזקה שלרוב אחראית על כנופיה מתחתיה הנוטע לעשות דברים רעים התפתח בצורה מהירה.
המונח הגיע למשחקי מחשב, סרטי קולנוע, משחקי קופסה ועוד.
הבוסטון גארדן (נוסד בשם בוסטון מדיסון סקוור גארדן; באנגלית: Boston Garden) היה אולם ספורט בשכונת נורת' אנד בבוסטון, מסצ'וסטס, שנוסד ב-1928 ונהרס ב-1998. האולם שימש כמגרשם הביתי של הבוסטון ברואינס מליגת ה-NHL והבוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA.
בנוסף אירח האולם מופעי רוק, אגרוף, קרקסים, מופעי החלקה על קרח ועצרות דתיות ופוליטיות.
כשלוש שנים לפני הריסתו נחנך אולם חדש בשם ה-FleetCenter (שכיום נקרא ה-TD Garden) שמאז משמש כאולמם הביתי של הברואינס והסלטיקס.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, טקס ריקרד, שהקים את האולם השלישי שנשא את השם מדיסון סקוור גארדן וייסד את הניו יורק ריינג'רס הפנה את תשומת לבו לבוסטון.
הוא החליט להקים את הבוסטון מדיסון סקוור גארדן, שהיה אמור להיות השני מתוך שבעה אולמות גארדן, אך בסופו של דבר היה האחרון.
מטרתו העיקרית של ריקרד הייתה לבנות אולם אגרוף שבו המושבים יהיו קרובים ככל שניתן לזירה כך "שהקהל יוכל לראות את הזיעה על גבותיהם של המתאגרפים." עלות הקמת האולם מוערכת ב-10 מיליון דולר והאירוע הראשון שהתקיים בו, ב-17 בנובמבר 1928, היה קרב אגרוף, בו גבר דיק פיניגן על אנדרה רוטיס.
שלושה ימים לאחר מכן קיימו הברואינס את משחקם הראשון באולם כאשר הפסידו למונטריאול קנדיאנס.
הברואינס זכו בסטנלי קאפ בעונתם הראשונה בגארדן ולאורך שנות קיומו של האולם זכו הברואינס בחמש אליפויות NHL.
בנובמבר 1946 קיימו הבוסטון סלטיקס את משחקם הראשון באולם כאשר גברו על הטורונטו האסקיז לעיניי כחמשת אלפים צופים.
בשנים שלאחר מכן הברואינס ומשחקי כדורסל מכללות משכו מספר גדול של צופים מאשר הסלטיקס אך ב-1950 מונה רד אאורבך למאמן הסלטיקס ובמהלך העשור הצטרפו לקבוצה כוכבים כמו ביל ראסל ובוב קוזי.
הסלטיקס זכו באליפות ה-NBA ב-1957 ובשמונה אליפויות רצופות בשנים 1959–1966. הסלטיקס זכו בשתי אליפויות נוספות בשנות ה-60 כאשר ראסל משמש כמאמן-שחקן ובשתי אליפויות נוספות בשנות ה-70 כאשר ג'ון האבליצ'ק ודייב קאונס כיכבו במדי הקבוצה.
בשנות ה-80, בתקופתו של לארי בירד זכו הסלטיקס בשלוש אליפויות נוספות ובסך הכל זכו הסלטיקס ב-16 אליפויות לאורך שנות קיומו של הבוסטון גארדן.
הגארדן נודע כאולם בייתי מאוד ובמהלך העונות 1985/1986 ו-1986/1987 הפסידו הסלטיקס רק שלושה משחקי עונה סדירה מתוך 82.
לאורך השנים התקיימו בגארדן אירועי בידור ומוזיקה רבים וכן עצרות דתיות ופוליטיות.
פרנקלין רוזוולט, תומאס דיואי וג'ון פ.
קנדי קיימו עצרות בבוסטון גארדן ומוזיקאים רבים כמו הביטלס, הרולינג סטונס ואלביס פרסלי קיימו הופעות בגארדן.
בנוסף לכך קרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי קיים מופע שנתי בבוסטון גארדן.
הגארדן נודע כאולם בעל ליקויים ומיושן ביחס לאולמות אחרים בספורט האמריקאי המקצועני.
באולם לא היה מיזוג אוויר ובמהלך המשחק החמישי של סדרת גמר ה-NBA ב-1984 נעזרו השחקנים בבלוני חמצן בכדי להתמודד עם חום של 36 מעלות.
גלי חום הובילו להתעבות שגרמה לפרקט להיות רטוב וחלק ולעיתים היעדר מיזוג אוויר גרם ליהיווצרותו של ערפל על גבי משטח הקרח.
ב-1988 בזמן משחק בסדרת הגמר ה-NHL קרסה מערכת החשמל באולם והמשחק נדחה.
בנוסף לכך היו נקודות על הפרקט עליהן היה קשה יותר להקפיץ את הכדור ונטען כי הסלטיקס ניצלו זאת בכדי לחטוף כדורים מהיריב.
האולם היה אחד מהקטנים ביותר ב-NBA ורד אאורבך התלונן על כך שכ-9,000 מהמושבים היו מאחורי הסלים ולא היה ניתן לדרוש מחיר גבוה עבורם, וממושבים רבים באולם הראייה הייתה חסומה באופן חלקי.
בנוסף לכך, משטח הקרח בגארדן היה קטן ביחס למגרשים אחרים ב-NHL היות שהגארדן נבנה בזמן שלא היה סטנדרט מחייב ב-NHL.
בשל הליקויים באולם הוצעו לאורך השנים תוכניות להחליפו.
הסלטיקס בדקו אפשרות לבנות אולם חדש בערים אחרות במסצ'וסטס והברואינס שקלו לבנות אולם חדש בניו המפשייר.החל משנות ה-60 העלו יזמים ופוליטיקאים תוכניות לבניית אולם חדש אך תוכניות אלה לא צלחו בעיקר בשל קשיי מימון ומחלוקות בין פוליטיקאים ליזמים.
ב-1993 העביר בית המחוקקים של מסצ'וסטס חוק המאפשר את בנייתו של אולם חדש בסמוך לבוסטון גארדן.
הזכויות לשם האולם נמכרו בתחילה לבנק שואומאט אך זה התאחד עם פליט פיינשל גרופ והשם שניתן לאולם הוא FleetCenter.
ב-2005 נמכרו הזכויות לשם האולם לחברת TD Banknorth וב-2009 שונה השם ל־TD Garden.
הבוסטון גארדן סגר את שעריו ב-1995 ואירוע הספורט האחרון שהתקיים בו היה משחק ראווה בן התמודדו הברואינס והמונטריאול קנדיאנס.
משחקם האחרון של הסלטיקס בגארדן היה במאי 1995 כאשר הפסידו במשחק פלייאוף לאורלנדו מג'יק.
אירוע פרידה מהגארדן נערך בספטמבר 1995.
ב-30 באוקטובר 1940, מספר ימים לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית, נשא הנשיא פרנקלין רוזוולט נאום בבוסטון גארדן, בו הבטיח שלא לשלוח חיילים אמריקאים להילחם במלחמת העולם השנייה.
תומאס דיואי, מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות, קיים עצרת בבוסטון גארדן במהלך קמפיין הבחירות של 1944.
ב-1949 הוזמן ויינסטון צ'רצ'יל לשאת דברים בסימפוזיון של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בשל הביקוש הרב האירוע הועתק לבוסטון גארדן שם נשא צ'רצ'יל נאום שהתמקד ביחסי המערב עם ברית המועצות.
במאי 1951 נאם ראש הממשלה דוד בן-גוריון בבוסטון גארדן בפני אספה של יהודי בוסטון.
בדצמבר 1954 נכח שר האוצר לוי אשכול בכנס חנוכה שנערך בבוסטון גארדן, בו נקנו איגרות חוב ישראליות בשיעור של כמיליון דולר.
קנדי קיים בבוסטון גארדן עצרת ביום שלפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1960.
להקת הביטלס הופיעה בבוסטון גארדן בספטמבר 1964 במהלך מסע ההופעות הראשון שלהם בארצות הברית.
ביום שלמחרת ההתנקשות במרטין לותר קינג באפריל 1968, קיים ג'יימס בראון קונצרט בבוסטון גארדן שגם שודר בתחנת טלוויזיה מקומית.
למרות גילויי אלימות בבוסטון לאחר ההתנקשות, שידור המופע סייע להרגיע את הרוחות בעיר.ב-2017 בחר המגזין רולינג סטון בקונצרט כאחד מ-50 הקונצרטים הטובים ביותר של 50 השנים האחרונות.
אלביס פרסלי הופיע פעם אחת בבוסטון גארדן בנובמבר 1971.
בוסוליי היא קומונה במחוז האלפים הימיים בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור בדרום מזרח צרפת.
היא צמודה לנסיכות מונקו מדרום לה.
הקומונה של בוסוליי הוקמה ב-1904; היא הייתה אמורה להיקרא "מונטה קרלו העליונה" לזמן מה, אך הרעיון נזנח לאחר הפגנות מצד הרשויות במונקו.
בוסטון פאבליק היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שנוצרה על ידי דייוויד אי קלי ושודרה ברשת פוקס.
הסדרה מתרחשת בבוסטון, ומתרכזת בתיכון וינסלו, תיכון ציבורי בדיוני.
הסדרה כללה אנסמבל רחב והתמקדה בעבודה ובחיים הפרטיים של המורים, התלמידים והמנהלים השונים בבית הספר.
היא שודרה מאוקטובר 2000 עד ינואר 2004.
הכותרת של כל פרק הייתה פרק ממוספר, דומה לזה שבספר לימוד בית ספר תיכון, וכל דמות הופיעה בקשת סיפור נתונה, כשהחיים המקצועיים והאישיים מצטלבים לעיתים קרובות.
רשת פוקס העבירה את הסדרה בעונתה הרביעית ל"משבצת המוות של יום שישי", כמות הצופית ירדה משמעותית והסדרה הסתיימה לפתע.
שני הפרקים האחרונים שודרו ב-1 וב-2 במרץ 2005. אף סיפור של הדמויות לא נסגר.
"בוסטון פאבליק" זכתה בפרס פיבודי לשנת 2002 ("פרק שלושים ושבע") ממכללת הנרי וו.
גריידי לעיתונאות ותקשורת המונים באוניברסיטת ג'ורג'יה.