tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1920 התכנס הקונגרס העולמי הראשון לאחר מלחמת העולם הראשונה בהאג, ובו החלו הדיונים במטרה לאחד את תנועת האספרנטו סביב ארגון בין לאומי כולל.
הדיונים בין אנשי ה-UEA לבין נציגי האגודות הלאומיות הבשילו ל'הסכמות הלסנקי' שנתקבלו בקונגרס בבירת פינלנד ב-1922. על פי ההסכמות, הוקם גוף משותף ל-UEA ולאיחוד הקהילות האספרנטיסטיות IUES בשם 'הוועידה הבינלאומית המרכזית של תנועת האספרנטו' (ICK - Internacia Centra Komitato de la Esperanto-Movado).
הן ה-UEA והן ה-ICK היו אחראיים להפריש מדמי החבר שגבו מחבריהן חלק לקופה המשותפת של ה-ICK - שייצג את התנועה בשלמותה.
בראשות הארגון המשותף נקבעה ועדה בת שישה חברים.
מבנה זה החזיק רק שנים ספורות שכן בפועל כל נושא נדון שלוש פעמים - בהנהגת כל אחד מהארגונים ולאחר מכן פעם נוספת בארגון המשותף.
ב-1929 נעשה לראשונה כינוס משותף של שלושת הגופים תחת הכותרת 'ההנהלה הכללית' (Ĝenerala Estraro) ובו הועלו מספר הצעות לרפורמות במבנה התנועה.
משבר גדול אירע ב-1932 לא שילם ה-UEA את חלקו לתקציב המשותף, וכך גם חלק מהאגודות הלאומיות בהן האגודות של בריטניה, צרפת וגרמניה - שהחליטו להקים ארגון גג נפרד בשם 'הפדרציה העולמית של האספרנטו 'Universala Federacio Esperantista'.
עם זאת הארגון החדש לא האריך ימים שכן בראשית שנת 1933 הסכימו ה-UEA והאגודות הלאומיות על רפורמה שסללה את הדרך להמשך שיתוף הפעולה ביניהן.
ה-UEA החדש והפיצול של שנת 1936
קונגרס קלן ב-1933 הסכים שה-UEA עצמו יהפוך לארגון המטריה הכללי המרכזי של כל תנועת האספרנטו העולמית.
לפיכך החל מ-1934 נשתנו כללי הארגון והוא הפך מארגון המבוסס לגמרי על חברות ישירה לארגון המהווה ארגון גג עבור אגודות האספרנטו הלאומיות, המאפשר במקביל גם חברות ישירה.
ועידת הארגון, המוסד העליון שלו, הורכבה מצירי האגודות הלאומיות בהתאם לגודלן היחסי, לצד צירים שנבחרו על ידי הנציגים של חברי הארגון העצמאיים, וקבוצת צירים נוספת, שנבחרה במשותף על ידי צירי האגודות וצירי חברי הארגון העצמאיים - מה שפתח את האפשרות להכנסת 'מומחים' בתחומים שונים לוועידה.
כיוון שנציגי האגודות היוו את רוב הוועידה היא הפכה בפועל לפדרציה, אך עם זאת הוסכם שכל בעלי התפקידים בארגון - יהיו מקרב החברים הישירים בו.
כמו כן, שירותים מרכזיים של הארגון כמו השנתון - נשמרו רק לחברים הישירים בו.
כך החליף למעשה ה-UEA את ה-ICK בתור ארגון הגג של התנועה האספרנטיסית העולמית ומאז אותה שנה הוא האמון על ארגון קונגרס האספרנטו העולמי.
על אף שנראה היה שהשינוי באופי הארגון יעבור בצורה נוחה, בקונגרס 1934 בסטוקהולם חלק מבעלי התפקידים הוותיקים של הארגון לא נבחרו מחדש, ובעקבות זאת הנשיא אדוארד שטטלר (Eduard Stettler) ובעלי תפקיד אחרים התפטרו.
הנשיא החדש לואיס בסטיין (Louis Bastien) התמודד עם מצב מורכב, ועם משבר כלכלי חמור והחליט בראשית שנת 1936 להעביר את משרדי הארגון מז'נבה ללונדון, שם בשל שיקולי מטבע אפשרויות הקיום של הארגון היו זולות יותר מאשר בשווייץ.
אך קמפיין שיזם שטטלר הפך את ההחלטה להעברת מטה הארגון לבלתי אפשרית.
לאחר דיונים וויכוחים שנמשכו מספר חודשים הודיע בסטיאן יחד עם חברי ההנהלה על עזיבתם, והקימו בספטמבר 1936 אגודה חדשה בשם ליגת האספרנטו הבינלאומית (IEL - Internacia Esperanto-Ligo), כשכמעט כל הארגונים הלאומיים והחברים האישיים עקבו אחריהם ועזבו את ה-UEA.
המנהיגות הישנה של הארגון השתלטה עליו מחדש, אך נותרה כמעט לבדה.
במהלך תקופת מלחמת העולם השנייה הובלה תנועת האספרנטו העולמית על ידי ה-IEL שמשרדיה ישבו בהרונסגייט, מקום קטן בפרברי לונדון.
עם זאת לאחר מלחמת העולם השנייה, שכנע הנס ג'קוב (Hans Jakob), מה-UEA שבז'נבה את ראשי ה-IEL להתאחד חזרה בשנת 1947, כשהוא משקר שסטטלר העשיר הוריש לארגון הון גדול.
איבו לפננה (Ivo Lapenna), פרופסור לונדוני למשפטים, במקור מקרואטיה, שינה את מבנה הארגון באופן דרמטי בשנות ה-50. משרדי הארגון הועברו מהרונסגייט לרוטרדם שבהולנד.
עד אז, מלבד המזכ"ל עבדו בארגון עוד עובד אחד או שניים בלבד, בעשורים שלאחר המלחמה גדל משמעותית צוות הארגון השכיר וגדל עד למעלה מעשרה.
בין היתר עורך מגזין אספרנטו הפך למשרה בשכר, וכן מנהל הקונגרס, אחראי על חנות הספרים וספרן.
לפננה ביקש להקנות לארגון יוקרה והיה נכון להשקיע בכך משאבים.
הוא הוביל קמפיין במטרה לדחוף את אונסק"ו לתמוך בתנועת האספרנטו, ואף זכה להישג כשהביע את תמיכתה הרעיונית בתנועה בוועידת מונטווידאו באורוגוואוי ב-1954. לאחר שכיהן בהנהלת ה-UEA במשך כשלושים שנה, עזב לפננה את הארגון ב-1974 והקים ארגון אחר בשם 'תנועת האספרנטו הנייטרלית' (Neŭtrala Esperanto-Movado).
במהלך ימי המלחמה הקרה התמודד ה-UEA עם קשיים רבים.
בעולם המערבי מרבית החברים היו חברים באמצעות האגודות הלאומיות והמקומיות, ואילו במדינות הקומוניסטיות החברות הייתה ברובה חברות אישית.
המתיחות באה לידי ביטוי גם בתוך המדינות המערביות עצמן, כשבתחילת שנות ה-50 האשים האספרנטיסט האמריקני ג'ורג' אלן קונור חברים שפרשו מהארגון הלאומי והצטרפו ל-UEA כיחידים כ'קומוניסטים'.
הארגון הלאומי שלו והוא עצמו נזרקו בסופו של דבר מן ה-UEA.
תנועת האספרנטו בברית המועצות עצמה מנגד, נרדפה גם כן.
המתיחות הזו נסתיימה עם קריסת ברית המועצות והתפרקות הגוש הסובייטי בתחילת שנות ה-90.
אגודת החרשים בישראל, בעבר אגודת החרשים-אילמים בתל אביב ואגודת החרשים-אילמים בישראל וכיום אגודת החרשים בישראל ובראשי תיבות עדיין אח"א (אגודת חרשים-אילמים), היא ארגון התנדבותי של חירשים וכבדי שמיעה השולטים בשפת הסימנים הישראלית.
אח"א מאחדת חירשים מגיל 18 ומעלה, כאגודה לעזרה הדדית, ופועלים בה חירשים למען חירשים.
חירשים בוחרים בחירשים להנהגת אח"א, על מנת לבצע את המטרות שלשמן היא הוקמה.
בראש אח"א עומד יושב ראש חירש ולצידו ועד מנהל.
הצוות המקצועי שעובד לצד היו"ר והוועד המנהל, מבצע את מדיניות אח"א, שהיא טיפול בצורכי החירשים במדינת ישראל, ושמירה על קשר עם פדרציית החרשים העולמית וארגוני חירשים נוספים.
כמו כן, אח"א שמה לעצמה למטרה לשפר את הנגישות בתחום התקשורת עבור החרשים, להעלות מודעות ציבורית ולבצע הסברה בקרב הציבור הרחב לצורכי החרשים ולקדם חקיקה בנושא זכויות החרשים.
בשנת 1983 נרשמה אח"א כעמותה, שמרכזה בבית הלן קלר בתל אביב.
אח"א נוסדה בשנת 1944 על ידי קבוצת צעירים חירשים שהרגישו בנוח בסביבת חירשים כמוהם.
מסיבה זו הקימה אח"א מועדונים לחירשים, שבהם מתקיימות פעילויות התואמות את צורכי חבריה המונים כ-10,000 איש.
שפת הסימנים הישראלית היא "השפה הרשמית" של אח"א.
המידע המוקדם ביותר שיש על קבוצות של חירשים בישראל הוא מגורים של חירשים יהודים וערבים בירושלים ובצפת בשלהי המאה התשע עשרה.
ב-26 בנובמבר 1943 נוסדה אח"א בקפה סלס, ובשנת 1944 אישרה עיריית תל אביב שימוש על ידי החירשים בחדר ברחוב אהרונסון 1 בתל אביב.
באספה הכללית ב-4 בפברואר 1944 נבחר הוועד הראשון לאגודה, וב-3 ביוני 1944 הוקמה באופן רשמי אגודת החרשים, בהשתתפות 44 חברים.
יושב ראש האגודה הראשון היה משה במברגר.
האגודה קיבלה את אישור ממשלת המנדט וקראה לעצמה "אגודת החרשים-אילמים בתל אביב".
הפעילויות שנעשו במועדון בשנים הראשונות שלאחר היווסדו כללו הרצאות במגוון נושאים כתנ"ך, היסטוריה וחדשות מהמתרחש בישראל ובעולם; טיולים בישראל; ביקורים בתערוכות ונשפי חנוכה ופורים מדי שנה בשנה.
כפי שהעידו חברי האגודה, הנשפים האלה היו הזדמנות יחידה לחירשים לטעום חיי חברה תקינים.
האגודה עסקה גם בקליטת עולים חדשים חירשים, סייעה להם במציאת עבודה, ודאגה שלא ינוצלו בידי מעבידיהם כשהעניקה להם ליווי של עובדות סוציאליות, שידעו את שפת הסימנים או שדיברו ברור.
הנושא המרכזי שעמד במוקד עניינם של חברי האגודה בשנים הראשונות לקום המדינה היה השגת מימון ומקום למועדון למפגשים.
חיים אפטר, מזכיר האגודה וכבד שמיעה, פעל בלא לאות בעזרת פעילים אחרים מקרב האגודה, להשיג את הסכמתה של עיריית תל אביב להקצות מקום להקמת המועדון.
קהילת החירשים התגייסה למבצע איסוף הכספים, ומזיכרונותיהם של חברי האגודה עולה כי גיוס הכספים היה מבצע שאיחד את חברי האגודה, ולכולם היה חלק בו.
שני אירועים מוזכרים בהקשר של הקמת הבניין.
הראשון היה הקרנתו של הסרט "ג'וני בלינדה", שסיפר על סבלותיה של בחורה חירשת בארצות הברית בראשית המאה.
סרט זה נחל הצלחה בקרב הציבור כולו, ונתן חשיפה רחבה ראשונה לקשיים של אנשים חירשים.
עותק אחד של הסרט ניתן במתנה לאגודת החרשים, והיא ערכה הקרנה לציבור הרחב, כאשר כל הכנסות ההקרנה הוקדשו להקמת הבניין.
האירוע השני היה ביקורה של הלן קלר בישראל בשנת 1952. הלן קלר נתנה מספר הרצאות בישראל, ואף נענתה בחיוב להזמנתה של אגודת החרשים ובאה להרצות בפני חברי האגודה.
הלן קלר דיברה באנגלית, מתורגמנית חזרה על דבריה באנגלית ברורה, אדם שומע תרגם מאנגלית לעברית כתובה, ומשה במברגר קרא ותרגם לשפת הסימנים מול קהל החירשים שנכח באירוע.
חברי האגודה שיתפו את הלן קלר בתוכניותיהם למקום משלהם, והיא נענתה לבקשתם לקרוא את הבניין על שמה.
חברי האגודה השיגו מגרש בשכונת יד אליהו בתל אביב וגייסו כספים.
הבנייה הושלמה בשנת 1958. המועדון שימש בשעות הבוקר לכיתות לימוד של "ניב", בית הספר לחירשים.
משעות אחר הצהריים המועדון שימש מקום מפגש חברתי לקהילת החירשים, התקיימו בו חוגים, שיעורי עזר וקורסי הכשרה מקצועית.
שנות החמישים והשישים היו שנים של גלי עלייה רבים מאירופה, צפון אפריקה, עיראק וחצי האי ערב.
בקרב העולים החדשים היו גם חירשים, שהביאו עימם שפות סימנים כוליות ומסומלות (MCL) מקומיות ומשפחתיות.
חלק מהעולים לא למדו בבתי ספר לחירשים בארצות מוצאם, ולא הייתה להם מסגרת חינוכית מבית הספר.
כדי לעזור להם למצוא תעסוקה, הרחיבה אגודת החרשים את הקורסים להכשרה מקצועית שניתנו בבית הלן קלר.
הקורסים ניתנו בתנאי פנימייה, וכללו קורסי תפירה לבנות.
לאחר מכן הורחבה ההכשרה ללימודים בנגרות, צילום וסנדלרות לבנים.
התלמידים גרו במקום, ונוסף על ההכשרה המקצועית, חל ביניהם גיבוש חברתי.
הגיבוש החברתי היה רצוף קשיים, והיעדר שפה משותפת הקשה בתחילה על התקשורת.
בזכות מאמצי המדריכים להשרות על החניכים תחושה טובה, הם למדו להכיר אחד את השני, ורכשו את שפת הסימנים הישראלית.
כך השהות הממושכת והאינטנסיבית של הצעירים במחיצה אחת ומפגשיהם עם חברי האגודה בישראל, תרמו תרומה משמעותית להתפתחות השפה.
גלי העלייה הביאו להתרחבות האגודה.
אגודת החרשים, שהייתה בתחילת דרכה אגודה תל אביבית, נעשתה ב-1951 אגודה ארצית שנקראה בשם "אגודת החרשים-אילמים בישראל" – אח"א.
נוספו לה חברים חדשים, נוצרו קשרים עם חירשים מחוץ לישראל ונוסדו סניפים שלה בערים נוספות.
ב-1950 נוסד הסניף בחיפה וב-1958 הונחה אבן הפינה לסניף בבאר שבע.
בשנות התשעים של המאה ה-20, עם העלייה מחבר המדינות, הגיעו גם עולים חירשים, וחלקם הצטרפו לאח"א.
בסניפים אחדים בישראל מוצעות פעילויות מיוחדות לעולים חדשים, ויש גם אולפנים להוראת עברית ושפת הסימנים הישראלית.
מועדוני אח"א משמשים לחירשים מקום מפגש חברתי ומציעים מערך מגוון של חוגים ופעילויות.
כמו כן, מקדמת אח"א חקיקה, זכויות לחירשים וסינגור עצמי מול מוסדות הממשלה ורשויות ציבוריות אחרות.
במאה ה-21 פועלים תשעה סניפים של אגודת החרשים בישראל בפריסה ארצית.
הסניפים מופעלים על ידי חברים חרשים שמתנדבים ונבחרים על ידי חבריהם.
החברים החרשים הם שמתווים את דרך פעילותה של האגודה והם שנוטלים חלק ניכר בביצוע המעשי של ההחלטות המתקבלות.
הצוות הנבחר בכל סניף כולל יו"ר וחברי ועד.
ההנחיה המקצועית שמקבלים החברים החירשים נעשית בעזרת צוות אדמיניסטרטיבי ומערך עובדים סוציאליים קהילתיים ופרטניים.
אגודת החרשים פועלת למען תקציבים ושירותים לקהילת החירשים ומפתחת את המודעות לקשיי החירשות.
הדבר נעשה במסגרת הרצאות, ימי עיון, וקורסים המתקיימים באגודה ומחוצה לה.
כמו כן, האגודה מקיימת קורסים לשפת הסימנים, קורסי אוריינטציה בנושאי חירשות וקורסי מתורגמנים.
האגודה מפיקה מידע אודות החירשות באמצעי התקשורת השונים, בכתב ובמדיה.
בנוסף, מפעילה אגודת החרשים בישראל מרכז לטיפול בחירש ובמשפחתו, המיועד לבני משפחה של חירשים.
ב-23 באוקטובר 2023 הודיעה היו"ר אתי שוורצברג כי מעתה יסופקו שירותי תמיכה ולוגיסטיקה לחירשים וכבדי שמיעה בישראל ללא דרישת חברות באגודת החירשים.
א-סייד (שפת הסימנים של שבט א-סייד)
יושבי ראש אח"א משנת 1950
ועד חירום: דורון לוי, אתי שוורצברג, גיא בנאי, בן ציון חן 2004–2006
'ממשלה חרשת' הוא מאבק ציבור החרשים בישראל בשנת 2002, שהוביל אהרון עיני.
אח"א נאבקה לקבל תוספת תקציבית מן הממשלה על מנת לממן רכישת מכשירי שמיעה נוספים, קידום חקיקה המחייבת את ערוצי הטלוויזיה לתרגם את שידורי החדשות לשפת הסימנים בשעות צפייה סבירות, הגדלת מכסת הזכאות לשירותי תרגום, הכרה בשפת הסימנים כשפה רשמית של מדינת ישראל, וסיוע בהוצאות החירשים בתקשורת.
מאבק החרשים בא לסיומו בחודש יוני 2002, כאשר נחתם הסכם בין עיני ובין שר האוצר סילבן שלום, והושגו בו מספר הסכמות: נקבעו דמי תקשורת לחרשים, הוגדלו שעות התרגום והתמלול מ-16 שעות ל-45 שעות בשנה לכל אדם חירש, והובטח סיוע ברכישת עזרי שמיעה ותקשורת כל ארבע שנים (סל תקשורת).
כמו כן הובטח כי יוקם מרכז תקשורת לחירשים שמטרתו סיוע בהתקשרות עם גורמים חיצוניים (שירות ממסר טלפוני) בהשקעה של 800,000 ש"ח ובתקצוב שנתי של 450,000 ש"ח.
התחייבות הממשלה לשירות הממסר זכתה לתשומת לב אחרי מאבק בשיתוף עם "פרויקט גל", ארגון סטודנטיאלי לקידום יוזמות חברתיות, אשר יוזמה אחת במסגרתו הייתה בהובלת אורטל מאיר, חירשת מגיל צעיר וסטודנטית למשפטים, שדרשה מהממשלה להקים ולממן שירות ממסר.
השירות הוקם רק ב-27 באפריל 2008 על ידי אגודת החרשים במימון פרטי, ורק לאחר מכן משרד הרווחה החל לממן אותו.
שירות הממסר באגודת החרשים נסגר ב-1 בפברואר 2017, עקב הפעלת שירות זהה על ידי המכון לקידום החירש מ-1 באוקטובר 2016 במימון משרד הרווחה, שקודם לכן מימן את השירות באגודת החרשים, כפי שנקבע בהסכם בין אגודת החרשים לבין הממשלה.
בעקבות הפסקת המימון ממשרד הרווחה, נקלעה אגודת החרשים לקשיים כספיים.
אתי שוורצברג, מזכ"לית אח"א בקדנציה של מוטי אלשוור וחברה בוועד הזמני לאחר הקדנציה שלו, יצאה למסע התרמה.
ב-3 בפברואר 2017 התקיימה אספה כללית בבית הלן קלר, ושוורצברג נבחרה כיו"רית ראשונה של אגודת החרשים בישראל, אחרי פרישתו של היו"ר בן ציון חן.
שוורצברג היא כבדת שמיעה ומתורגמנית מוסמכת.
אגודת הים הייתה חברת ספנות עברית בתקופת היישוב, שנוסדה והחלה לפעול בשנת 1925.
החברה הייתה בבעלות רב חובל אריה באייבסקי, ונוסדה על ידו לשם דיג עם קבוצת דיג עברית במימי הים התיכון, לחופי ארץ ישראל.
בבעלות החברה היו שתי ספינות דיג: "חלוץ" ו"חץ".
"חלוץ", שנרשמה בנמל יפו כנמל בית.
הספינה נקראה על שם האונייה "החלוץ", האונייה העברית הראשונה, שבתורה נקראה כך על שם תנועת החלוץ ועל שם יוסף טרומפלדור.
האוניה השנייה "חץ" - כלי שיט לדיג מסקנדינביה, שאי-התאמתו לדיג במימי הים התיכון הביא לכישלונה הכלכלי של הקבוצה.
בעיות ארגוניות וקשיי מימון אילצו את באייבסקי לפזר את קבוצת הדיג ולמכור את הספינה.
אגודת אלברט איינשטיין יוסדה ב-28 ביוני 1977 על ידי ד"ר מקס פליקיגר, (Max Flückiger).
האגודה נמצאת בברן, שווייץ והיא ידועה בעיקר כמייסדת הפרס מדליית אלברט איינשטיין.
פרס זה מוענק ליחידים אשר תרמו באופן יוצא מן הכלל למדע הקשור לאלברט איינשטיין.
הענקת מדליית אלברט איינשטיין בשנת 1993 עוררה תרעומת גדולה בקהילה המדעית, עקב זכייתו של מקס פלוקיגר מייסד ויושב ראש האגודה, בפרס הניתן על ידה.
אגודת דאנטה אליגיירי (באיטלקית: Società Dante Alighieri) עוסקת בהפצת השפה והתרבות האיטלקית בעולם.
את האגודה ייסד ברומא ארנסטו נתן (Ernesto Nathan) בשנת 1889. נתן, שכיהן מאוחר יותר כראש עיריית רומא, היה מדינאי יהודי איטלקי, בנה של שרה לוי Sara Levi.
מטה האגודה ממוקם ברומא ולו יותר מ-500 סניפים ברחבי איטליה ובמרבית מדינות העולם.
מרכז הפעילות של האגודה סובב סביב הוראת השפה האיטלקית ברמות שונות.
מתקיימים קורסים מרמת מתחילים ועד למתקדמים השואפים להתמודד עם הספרות הקלאסית והמודרנית.
כמו כן, ישנם קורסים למעוניינים ללמוד באוניברסיטאות באיטליה או לאלה השואפים לרכוש ידע באחד מתחומי האומנויות ואף קורסים בסיסיים למטיילים.
את הקורסים ללשון האיטלקית משלימים ערבי תרבות, המציגים את איטליה על היבטיה השונים בתחומי האמנות, הספרות, המוזיקה, הקולנוע ועוד.
בישראל פועל סניף של האגודה בירושלים אשר הוקם בשנת 1949 ופועל מאז ברציפות במרכז העיר וידוע בשם "מכון דאנטה".
בנוסף להוראת האיטלקית ופעילויות התרבות, קיימת ספרייה לעיון ולהשאלה בת כ-4,000 ספרים בשפה האיטלקית.
האגודה לקניית קרקעות בארץ ישראל בביאליסטוק הייתה אגודה דתית שנוסדה על מנת לרכוש קרקעות בארץ ישראל, ולארגן קבוצות שתתיישבנה בהם.
נוסדה באוגוסט 1909; באגודה היו חברים 600–700 חברים, רובם נמנו עם בני המעמד הבינוני.
בראש האגודה עמדו יצחק הורודשיץ ומשה מרדכי מניסביץ, מראשי הקהילה היהודית בביאליסטוק.
האגודה ניסתה ללא הצלחה לקנות קרקעות ברפיח ובעבר הירדן, ולבסוף הצליחה לקנות קרקעות בשפלה ולהקים את כפר אוריה.
קניית הקרקעות בוואדי זרקא, עבר הירדן
באוגוסט 1909, התעניינו אגודת ביאליסטוק ואגודת התיישבות נוספת בלודז' באדמות ואדי זרקא שבעבר הירדן.
הם פנו לרב אברהם יצחק הכהן קוק בשאלה על קרקעות אלו, והרב קוק השיב לאגודה וזירזם לרוכשה.
הרב קוק כתב להם על תנאי השטח:
גודל השטח - 200,000 דונם, המוחזקים בידי שני בעלים עות'מאנים; ניתן לקנות רק חלק אחד, במחיר מועט של 5 פרנקים לדונם.
במקום יכולות להתיישב 700 משפחות (כאשר כל משפחה מקבלת 300 דונם).
תנאי השטח - אדמת מישור הראויה לזריעה ולנטיעה, בלא טרשים, ובקרבתה הרים מהם אפשר לחצוב אבנים לבנייה.
האדמה רווית מים, וקל לחפור בה בארות.
תחבורה - המרחק ממסילת הברזל לדמשק הוא כ-3 שעות, ולירושלים בין 10 ל-12 שעות.
מיסים - החבל פטור ממס העישור, ועלות המיסים מזערית.
האגודה ביקשה לרשום את הקרקע ע"ש נתין לא עות'מאני, אך הרב השיב שזה בלתי אפשרי.
הרב קוק זירז ושידל אותם לקנות אדמות אלו בעבר הירדן, לפני שאחרים יקדימו אותם.
בדצמבר 1909 הגיעו נציגי האגודה, ופנו אל זלמן דוד ליבונטין ואל ארתור רופין, מנהל המשרד הארצישראלי ביפו.
באותו זמן הוצא לבא כוח יק"א, אלברט ענתבי, לקנות את אדמות זרקא.
הוא מסר לנציגי האגודה פרטים על השטח, שהוא סייר בו: גודל השטח - 120,000 דונם (ולא 200,000 כפי שנמסר להם לפני כן), האדמה פורה, מושקית ממי היבוק, וסמוך לה נמצאים הדרך וקו הטלגרף שבין שכם לסלט.
ניתן לקנות כל דונם ב-2 פרנקים.
ענתבי הציע שההסתדרות הציונית תרכוש את האדמה על מנת להתחיל את גאולת עבר הירדן, וקבע שאי אפשר לרשום את הקרקעות ע"ש יהודים כלל, גם לא נתינים עות'אנים, ולכן יש להקים חברה שתרכוש את הקרקעות ותרשום אותן על שם אפ"ק, או על שם נכבד ערבי בירושלים.
הוא גם המליץ ליישב שם רק ספרדים ותימנים יודעי ערבית, שיקל עליהם לקיים קשרים עם הבדואים, ולאחר שאלו יקימו את המושבה באופן מבוסס, יהיה ניתן להושיב שם עולים.
נציגי האגודה יצאו בעצמם לשטח יחד עם רופין ודיזנגוף, והקרקעות מצאו חן בעיניהם.
חששם היה שהשטח לא יספיק לכל חברי האגודה, ולכן פעלו במקביל, בעצת הרב קוק, בעניין רכישת קרקעות ברפיח.
הוועידה הכללית השנייה של האגודה התכנסה בפורים 1910, והחליטה לקנות את אדמות זרקא.
במהלך ראשוני הוחלט בוועידה הכללית של האגודה, לקנות 50,000 דונם במחיר 2 פרנק לדונם, כאשר כל חבר יכניס פרנק לדונם בתוך שבועיים מהוועידה והפרנק הבא ע"פ הוראות הוועד.
הוחלט גם שחברי האגודה יעבדו בעצמם את הקרקע, וכן שהקושאנים יירשמו על שמם.
האגודה הודיעה לרופין, והתקיימו מגעים דחופים לקניית הקרקע.
רופין סבר שהתיישבות חברי האגודה בזרקא אינו אפשרי, כיוון שהם אינם רגילים לתנאי הארץ, והאדמות לא עובדו בשיטות מודרניות נעולם ולכן יש להכשירם, ולכן רצה שחברי האגודה יגיעו לארץ ויעבדו 10 שנים במושבות שונות, עד שהקרקע תוכשר וגם האנשים יוכשרו.
מפני כך הפציר בהם להוציא משלחת חקר לאזור לפני הקנייה וקיווה שממצאי הבדיקה יניאו אותם מכוונתם; האגודה נענתה לו ושלחו 4,000 פרנקים למטרה זו.
רופין סבר שאמנם יש לקנות את השטח לצרכים עתידיים, ולפיכף הציע לאגודה לקנות 50,000 דונם נוספים ב-44,000 פרנקים בלבד; האגודה שלחה 10,000 פרנקים לצורך הקנייה.
משלחת המחקר הודיעה על תנאי השטח וקשייו: החום רב בקיץ (30–35 מעלות), ועם זאת האדמה טובה וניתן להשקותה בתעלות, ותוכל לתת 2 יבולים בשנה.
הם קבעו שאין צורך בעשר שנים לעבד את הקרקע, ודי בשנה-שנתיים.
כן הם המליצו להושיב שם מתיישבים רבים המוכנים להתגבר על המכשולים, בבת אחת.
האגודה הכריעה בחיוב, והחליטה לקנות מיד 50,000 דונם ולכתוב קושאן על כל השטח.
בגלל דבוקתה של האגודה בקרקעות אלו, החליט המשרד הארצישראלי לשלוח משלחת שנייה, גדולה יותר, שתבדוק את אדמות זרקא.
לאחר שובה, נערכה התייעצות של אנשי המשרד הארצישראלי.
בישיבה צוינה החשיבות הלאומית של קרקעות אלו וכן הרווח העתידי של גידולים שאפשר להפיק משם.
הם החליטו שטוב יותר שקבוצה קטנה של בעלי הון, שאינם זקוקים להכנסות מהשנים הראשונות, יקימו שם אחוזה שבה יעבדו 10–20 פועלים עבריים.
החלטות הישיבה הוציאו את האגודות מחשבון קוני זרקא.
מלבד זאת חל עיכוב בקנייה מפני שהעות'מאנים הכבידו על קניית הקרקע והאמירו את מחירה.
רופין הציע להם לקנות קרקע ליד באר שבע, והאגודה הסכימה מיד.
בינתיים החליטה אגודת ישראל לקנות את הקרקעות.
אגודת ביאליסטוק ביקשה מרופין שתחרות זו ביניהם תימנע, ופנתה גם לרב קוק.
רופין הבטיח לרב קוק שאגודת ישראל לא תקנה את האדמות.
אגודת ביאליסטוק הציעה שהקק"ל או אפ"ק ישתתפו עמם בקניית זרקא, ונימקו זאת בשל חשיבותה הלאומית.
אך בינתיים הודיע פתאום סגנו של רופין שישנם קשיים בקניית הקרקעות שליד באר שבע.
רופין החליט לעזור לאגודה, והמליץ לוועד האודסאי לקבל את הצעת האגודה, שקק"ל ישתתפו עמה בקניית הקרקע, ואכן הקק"ל הסכים.
האגודה הודיעה שהיא מוכנה להמציא 200,000 פרנקים, וביקשה את הלוואתה של הקק"ל, וכן שהאדמות יירשמו על שמם.
אלא שלשכת הקק"ל בקלן שבגרמניה חזרה בה מהחלטותיה, הודיעה לאגודה שהדבר צריך להידון לפני כן בוועד הפועל הציוני שיתכנס רק כעבור חודשיים, אוקטובר 1910. האגודה תבעה מרופין לקיים את הקנייה באופן מיידי.
בהמשך השנה נערך משא ומתן בין הקק"ל לאגודה, אך הם נכשלו.
גם ניסיון הרכישה של האגודה ברפיח, ג'ממה, באר שבע, ודילבּ לא יצא לפועל.
אגודת הארץ השטוחה היא אגודה שמקדמת את האמונה השגויה כי הארץ שטוחה ולא כדורית, וזאת בניגוד לדעת הקהילה המדעית המקובלת ולידע המדעי הקיים.
קלף ההוכחה העיקרי בו הם משתמשים, נגזר מחוסר הבנה של תופעה אופטית-פיזיקלית אזוטרית הגורמת לאובייקטים רחוקים להיראות גבוהים טופוגרפית מכפי שהם, מה שלכאורה מוכיח אינטואיטיבית כי כדור הארץ שטוח.
חברי אגודה זו (flat-earthers או flat-earthists באנגלית) מכונים בשיח העממי בעברית "שטוחיסטים".
טבעי להניח שהאמונה כי הארץ היא מישור ולא כדור רווחה בקרב האנושות בימי קדם.
אף על פי שניתן לראות את עקמומיותו של הכדור, למשל בהתבוננות בסירה מרוחקת השטה אל החוף, נראים תחילה רק התרנים שלה ומאוחר יותר תתגלה כל הסירה.
אבל בלי הבנת אופן פעולתו של כוח הכבידה, קשה לתפוס מדוע אנשים בצדו "ההפוך" של הכדור נשארים לעמוד על פני הכדור.
כבר במאה הרביעית לפני הספירה היו מדענים ופילוסופים יוונים אשר טענו שהארץ כדורית, ומאז הקביעה הזו הייתה מקובלת בקרב המשכילים.
במהלך ההיסטוריה קמו מתנגדים לרעיון לפיו הארץ היא כדורית.
הראשון שהעלה התנגדויות בעת המודרנית היה הממציא האנגלי (1816–1884).
רובאתם כתב חוברת בת 16 עמודים בשם "הארץ אינה כדור", שלימים הורחבה לספר בן 430 עמודים.
בחוברת זו, שהתבססה על פירושים של פסוקים אחדים בתנ"ך, שטח את רעיונותיו.
לשיטתו, שכונתה בפיו "אסטרונומיה זטטית" ("Zetetic Astronomy"), הארץ היא דיסקה שטוחה שמרכזה בקוטב הצפוני וחסומה בגבולה הדרומי בחומת קרח (היא אנטארקטיקה); השמש והכוכבים חגים כמה אלפי קילומטרים מעל כדור הארץ (בניגוד למדידות המדעיות, שלפיהן המרחק מהשמש הוא כ-150 מיליון ק"מ, ורדיוס היקום הנצפה הוא מיליארדי שנות אור).
רובאתם וחבורתו משכו תשומת לב בכך שניהלו ויכוחים עם מדענים מובילים באותה תקופה, כגון אלפרד ראסל וולאס.
לאחר מותו של רובאתם, חסידיו הקימו את "האגודה הזטטית העולמית" והחלו לפרסם מגזין בשם "The Earth Not a Globe Review", אשר היה פעיל עד תחילת המאה ה-20. מגזין נוסף, "ארץ", פורסם בין השנים 1901 ל-1904 בעריכת החוקרת ליידי בלונט.
לאחר מלחמת העולם הראשונה והתפתחויות נוספות בתחום התעופה, דעכה התנועה באיטיות.
בשנת 1956 החל סמואל שנטון, עמית בחברה האסטרונומית המלכותית והחברה הגאוגרפית המלכותית, לנהל את החברה הזטטית העולמית כמזכיר כללי מביתו בדובר שבאנגליה.
החברה טענה כי הנחיתה על הירח של חללית אפולו זויפה על ידי הממשלה האמריקאית ובעצם צולמה בהוליווד על בסיס תסריט של ארתור סי.
צ'ארלס ג'ונסון ירש את הספרייה שלו והפך למנהיג האגודה, שאת משרדיה העביר לקליפורניה.
תחת הנהגתו בשלושת העשורים הבאים, גדלה כמות חברי האגודה מחברים מעטים לכ-3,000. ג'ונסון הפיץ מפות ופליירים לכל דורש וכל שלושה חודשים הפיץ עלון מידע בעל ארבעה דפים בשם "חדשות הארץ השטוחה".
בתחילת שנות ה-90 דעכה התנועה, בין השאר בעקבות שרפה בביתו של ג'ונסון בה נשרפו פרטי הקשר של החברים השונים.
מאז ראשית העשור השני של המאה ה-21, זכתה האגודה לצמיחה מטאורית, אשר העלתה את סוגיית מודל הארץ השטוחה לסדר היום התקשורתי, לפחות באופן חלקי.
שלא כמו במקרה של המייסדים המקוריים, שהסתמכו בעיקר על מקורות דתיים (דוגמת התנ"ך), חברי האגודה המודרניים (ואגודות אחרות דומות שצמחו בתקופה זו) נגררו למחוזות הקונספירציה, לפיה זה למעלה מ-500 שנה הבונים החופשיים, האילומינטי וגורמים אחרים מבצעים שטיפת מוח לציבור על מנת להסתיר את היותה של הארץ שטוחה ולא כדורית.
שלא כמו לפני עידן האינטרנט, האגודה זכתה לחשיפה מהירה ואקספוננציאלית, וסרטוני היוטיוב שלה הגיעו למיליוני צפיות.
לפני עידן המידע לא התאפשר להגיע לקהל רב כל כך בזמן כה קצר באמצעות התקשורת הממוסדת.
האגודה מפעילה עמודים בטוויטר ובפייסבוק בשפות רבות.
במהלך שנות ה-70 טענו חברי האגודה כי הנחיתה על הירח זויפה על ידי ממשלת ארצות הברית ונאס"א, וחברי האגודה המודרניים הלכו רחוק יותר.
בין היתר, הם טוענים כי באמצעות האמנה האנטארקטית שומרים נאס"א והאו"ם על חומת הקרח הגבוהה המקיפה את הארץ ומונעים מהציבור הרחב להגיע ולראות במו עיניהם את האמת הגלויה.
בסוגיית המימון, טוענים אנשי האגודה כי ישנם "כספים מסווגים" בתקציבי המדינות השונות החברות באמנה האנטארקטית המיועדים לכוחות הצבא המפטרלים באזור אנטארקטיקה.
אחת מהטענות המרכזיות של חברי האגודה, כשהם נשאלים מדוע מישהו טורח, זה מאות שנים, ליצור קונספירציה כה רחבה, היא שמדובר במזימה שנועדה להרחיק את מרבית אוכלוסיית העולם מהאמת האלוהית בדבר הבריאה, לתת כוח והשפעה לחזקים ביותר ולשלוט באוכלוסייה באמצעות ביטול הממד החושי והסתמכות על מקורות סמכות, כגון ארגונים בינלאומיים.
מרבית הטענות של חברי האגודה ותומכיה מגובות לכל היותר בהסברים אד הוק, או בלעג למי ששואל שאלות המערערות על השערתם.
כמו כן, על אף שחברי האגודה טוענים כי מודל הארץ השטוחה הוכח כבר לפני אלפי שנים, נכון לשנת 2021, טרם הוצג מודל כלשהו המסביר את חילופי העונות, תנועת השמש בשמיים או ליקוי הירח.
ישנם הסברים אד הוק לכל תופעה, אך לא כמודל אחיד.
אחת הטענות של מבקרי האגודה בגרסתה המודרנית, היא שהם בעיקר טרולים, שמקיימים מפגשים ומוכרים סחורה הקשורה לאמונה של אחרים, תוך ניצול תמימותם של מי שאינם חשופים לידע הבסיסי ביותר.
כמו כן, המבקרים דוחים את טענות האגודה לפיה ישנה תוכנית לימודים (לפחות באסטרונומיה) אחידה בכל העולם, המנותבת על ידי האו"ם, לפיה בגיל צעיר ילדים נחשפים לראשונה לגלובוס, ומחנכים אותם שהארץ כדורית.
אחד המבקרים המוכרים של אגודת הארץ השטוחה הוא הפיזיקאי האמריקני ניל דה-גראס טייסון, אשר נהג להופיע בתוכניות טלוויזיה ולהתארח בפודקאסטים, בהם ביקר את צורת החשיבה של אנשי האגודה וציין את השפעתה השלילית וקידומן של שיטות אנטי-מדע.
הדיון הציבורי שעוררה האגודה הוביל להפקת הסרט התיעודי "Behind the Curve" אודות חבריה.
אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל היא אגודה מקצועית של מהנדסים ואדריכלים בישראל שהוקמה בשנת 1921 על ידי מהנדס הבניין ריכרד פסובסקי ושותפו האדריכל יוסף ברלין.
בשנת 1985 היא התאחדה עם הסתדרות המהנדסים ועם ארגון האקדמאים העצמאיים במקצועות ההנדסה, האדריכלות והטכנולוגיה בישראל, להקמת לשכת המהנדסים.
בשנת 1926 יסדה האגודה כתב עת בשם "בנין וחרושת", שהיה ביטאון האגודה.
עורכו הראשון היה יוסף ברורמן, שמונה בשנת 1946 לנשיא האגודה.
האגודה קיימה הוצאת ספרים בשם "מידות", ספרייה של כ-13,000 ספרים בתחומי המדע, הטכניקה, והאדריכלות (בבית המהנדס ברחוב דיזנגוף מספר 200 בתל אביב) וקרן לביטוח הדדי.
לחברים העצמאים באגודה הוקמה קופת תגמולים בשם "נדבכים".
בשנת 1954 היא הכינה לוח תעריפים עבור חבריה.
בשנת 1959 החלה האגודה להוציא ירחון בשם "הנדסה ואדריכלות".
בארכיון אדריכלות ישראל שמורים כל גיליונות עיתוני האגודה וספרי הוצאת "מידות" לצד מאות רבות של פריטים ומסמכים היסטוריים העוסקים בתולדות האגודה וגלגוליה לאורך המאה ה-20.
בשנת 1960 החלה האגודה להעניק את "פרס ארנן" לעבודת מחקר מצטיינת בתחומי ההנדסה והטכניקה שניתן על שם משה ארנן שהיה יו"ר האגודה.
בשנה זו זכו בפרס פרופסור דוד יצחקי וד"ר סקי רוזנהאופט.
בשנת 1963 זכה בפרס ד"ר חיים לרכנטל, בשנת 1964 זכה ד"ר מיכאל וידה מהטכניון ובשנת 1966 זכה בפרס ד"ר עודד לוין מהטכניון.
אגודת הגליל - האגודה הערבית הארצית למחקר ושירותי בריאות היא עמותה הפועלת בציבור הערבי ישראלי בתחומים של בריאות הציבור, תברואה, חקלאות, איכות סביבה ותחומים קרובים נוספים.
אגודת הגליל היא הארגון המקצועי-חברתי, הוותיק והראשון שהוקם בחברה הערבית בשנת 1981. האגודה קמה במטרה לשפר את התנאים הבריאותיים והסביבתיים של האוכלוסייה הערבית בישראל ולקדם את יכולת מיצוי הזכויות של האוכלוסייה בתחומים אלו באמצעות מחקרים, פיתוחים טכנולוגיים, פעילות קהילתית וקידום מדיניות ברמה המוניציפלית והארצית.
אגודת הגליל הוקמה על ידי ארבעה רופאים: ד"ר חאתם כנאענה, ד"ר אנור עאוד, ד"ר שוקרי עטאלה וד"ר רוני מיקיי שרצו לקדם את המצב הבריאותי של החברה הערבית בישראל.
באגודה עובדים אנשי ונשות מקצוע לצד חוקרים וחוקרות בתחומי המחקר השונים: החברתי והביוטכנולוגי.
אגודת הגליל מהווה כתובת לידע, מידע ושיתופי פעולה עבור מגוון רחב של קהלי יעד – חוקרים, סטודנטים, בתי ספר רשויות מקומיות, ארגוני חברה אזרחית, משרד הבריאות, מוסדות אקדמאיים ומכוני מחקר ועוד.
אגודת הגליל מוכרת בחברה הערבית ובקהילת המחקר כמובילה ומקדמת מחקר מדעי אקדמי בתחומים ביוטכנולוגיים שמטרתם קידום פתרונות לבעיות סביבתיות כמו פסולת שמן זית, טיהור שפכים תעשייתיים, צמחי מרפא, ביו אנרגיה.
מחקר ופיתוח: האגודה מקדמת את הפעילות המחקרית ממרכז המו"פ האזורי היישומי בשפרעם המצויד במעבדות חדישות ומאויש במיטב החוקרים בתחום.
בתקופת עבודת המו"פ הצליחה האגודה להקים שבע חברות סטארט אפ.
אחת החברות הללו היא חברת אינזומטיק שהפכה בהמשך למפעל גדול המעסיק כ-200 עובדים במגדל העמק.
המחקרים פועלים בחסות אקדמית של אוניברסיטת חיפה ובהכרה של משרד המדע החלל והטכנולוגיה ובין מטרותיהם:
פיתוח וקידום מחקרים בעלי אופי אזורי יישומי בתחומי סביבה, בריאות, חקלאות וצמחי מרפא, ביוטכנולוגיה, ביולוגיה מולקולארית ועוד.
שיפור וקידום התנאים הבריאותיים, הכלכליים והחברתיים של האוכלוסייה והאזור באמצעות מחקרים שימושיים לטובת ולרווחת הציבור.
בניית שיתוף פעולה עם חוקרים בכירים ממוסדות המחקר השונים בארץ ובעולם ויזום הצעות מחקר משותפות והגשתן למימון קרנות מחקר בישראל ובעולם.
קליטת חוקרים חדשים וקידום ההון האנושי באזור.
הרחבת הקשרים עם גורמים מקומיים כגון רשויות מקומיות, איגודי ערים, תעשיות, ארגונים קהילתיים וחקלאיים ובתי ספר.
העמקת הקשר עם הקהילה על ידי הדרכה ולימוד.
לקידום המחקר החברתי אגודת הגליל מובילה את מרכז ריכאז – בנק המידע העוסק במחקר אקדמי חברתי בתחומי החברה, כלכלה, הבריאות והסביבה.
איסוף הנתונים נעשה באמצעות סקרים ומחקרי עומק מחקרים שנחשבים ייחודיים ומשמשים לצורך בניית תוכניות התערבות ברמת הפרט והקהילה..
צוות אגודת הגליל פועל עם מגוון רחב של שותפים בהפעלת תוכניות התערבות עם הקהילה לקידום אורח חיים בריא, אבחון ומניעה של מחלות ושיפור התנאים הסביבתיים ביישובים הערבים.
האגודה מפעילה את מרכז אלמייסם לצמחי מרפא לצורך קידום פעילות ההדרכה והחינוך, אלמייסם משמש אתר הדרכה ולימוד בתחום צמחי מרפא לתלמידי בתי הספר.
האתר נמצא בכפר כנא על שטח 4 דונמים, בנוסף לחממה המכילה עשרות זנים וסוגים שונים של צמחים אנדמיים לאזור הגליל והארץ בכלל.
האתר כולל כיתות לימוד ואולם הצגות.
התוכניות כוללות חוקר צעיר, בשביל המדע, אקוטופ, השתלמויות לעובדי הוראה ופרויקטי גמר לסטודנטים.
המרכז לצדק סביבתי וזכויות בריאות - עוסק בקידום הזכויות הבריאותיות של החברה הערבית, ומקדם פרויקטים עם רשויות מקומיות בתחום, האגודה מקדמת נושא שירותי הבריאות תוך כדי שיתוף פעולה עם ארגונים מקומיים וארציים ועבודה מול משרד הבריאות.
חברי הנהלה: נבחרים על ידי האספה הכללית.
פרופ' חוסאם חאיק – חוקר בטכניון.
פרופ' אשרף בריק – חוקר בטכניון, ד"ר מבדא נעום – רופא.
ד"ר גמאל דקדוקי – פסיכולוג קליני ומנהל יחידת שפי בכפר כנא.
ד"ר רוזלנד דעים – מרצה במכללה האקדמית בחיפה.
מר ואל עומרי – אח מוסמך ופעיל חברתי.
ד"ר ריממא דעאס – חוקרת בתחום הסטטיסטיקה.
גב' אפנאן חאד עלי – חוקרת בתחום האיכות.
גב' נאדרה חוריה – רוקחת ומקדמת בריאות.
מנכ"ל העמותה הוא בכר עואודה מונה למנכ"ל מאז 2009.
אגודת הזמר הווינאית היא מקהלה המונה כ-230 זמרות וזמרים המופיעה על פי רוב באולם ה"מוזיקפראיין" שבווינה, אוסטריה.
בשנת 1812 יזם אנטוניו סליירי את ביצוען של יצירות מקהלתיות רבות משתתפים בווינה, כגון האורטוריות של גאורג פרידריך הנדל.
יוזמה זו הובילה לייסודה של "אגודת ידידי המוזיקה" הווינאית ("Gesellschaft der Musikfreunde").
בשנת 1858 הוקמה אגודת הזמר הווינאית על ידי יוהאן פון הרבק ועמיתים נוספים.
אגודה זו, הקיימת ופעילה גם כיום, הופיעה עם מספר רב של תזמורות מפורסמות, כגון הפילהרמונית של וינה והתזמורת הסימפונית של וינה, ושרה תחת שרביטם של חשובי המנצחים.
בין מנצחי המקהלה במאה התשע-עשרה היה יוהנס ברהמס.
בין השנים 1947 ועד-1989 עבדה המקהלה באופן הדוק עם המנצח הרברט פון קאראיין, עמו הופיעה גם במסגרת מסעות קונצרטים ברחבי העולם.
החל מ-1991 מנהלה האומנותי של אגודת הזמר הווינאית הוא יוהנס פרינץ.
המקהלה הופיעה עם שורה של מנצחים מישראל, כגון יוזף קריפס, אישטוון קרטס, יורי אהרונוביץ', אליהו ענבל ודניאל בארנבוים, והופיעה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית תחת שרביטו של זובין מהטה במרץ 1993 בווינה.
ביוני 1993 התארחה המקהלה בירושלים, שם השתתפה בקונצרט של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון עם הסימפוניה השנייה ("התחייה") מאת גוסטב מאהלר בניצוחו של גילברט קפלן.
המקהלה השתתפה בביצוע יצירות מפרי עטם של מלחינים כפרנץ שוברט, אנטון ברוקנר, יוהנס ברהמס וגוסטב מאהלר, יצירות שהן מעמודי התווך של הרפרטואר המקהלתי.
עם זאת, המקהלה נטלה חלק גם בביצוען של היצירות "הספר בעל שבע החותמות" (1938) ו"תחייה גרמנית" (1940) מאת פרנץ שמידט, מלחין השנוי במחלוקת בשל קשריו עם המשטר הנאצי.
רפרטואר המקהלה כולל מספר נכבד של יצירות מאת מלחינים יהודים, בין היתר ג'אקומו מאיירבר, פליקס מנדלסון-ברתולדי, ארנולד שנברג ("שירי גורה" ו"ניצול מגטו ורשה"), אריק צייסל (רקוויאם עברי) וליאונרד ברנשטיין (מזמורי צ'יצ'יסטר).
אגודת אמנים עברית הייתה אגודה מקצועית שקמה בירושלים באוקטובר 1920, ואיגדה את ציירי ופסלי היישוב.
מטרת האגודה הייתה "לפתח ולהפיץ בקרב העם את האמנויות, את מלאכת האמנות וטעם ויופי ברוח עברי".
ירושלים של לאחר מלחמת העולם הראשונה סבלה ממצוקה כספית שנבעה ממצב הקהילות התורמות לאחר המלחמה.
ב-"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", לדוגמה, הוקמו מני קבוצות וקואופרטיבים, שביקשו להקל על האמנים ליצור ולמכור את יצירותיהם.
על רקע זה נוסדה ב-25 באוקטובר 1920 בירושלים אגודה של אמנים, חלקם הגדול בוגרי "בצלאל" וחלקם מהגרים מאירופה שהגיעו במסגרת העלייה השנייה והשלישית.
בוועד האגודה הראשון היו חברים מאיר גור אריה, שמואל בן-דוד, אבל פן, אברהם מלניקוב ושמואל לוי.
סמל האגודה, הכולל יד אוחזת מכחול, בתנוחה השואבת מברכת כהנים על רקע לוחות הברית, עוצבה על ידי בן-דוד.
באפריל 1921 הציגו חברי האגודה תצוגה של עבודותיהם באולם מיוחד במסגרת "תערוכת מגדל דוד".
רוב חברי האגודה התגוררו בירושלים, אולם היו חברים בה כמה תושבי תל אביב.
עד שנת 1928 הציגה האגודה שבע תערוכות קבוצתיות שונות.
כולן, לבד מן התערוכה השנייה, שהוצגה בביתו של דוד אידר והשישית, שהוצגה בבית ספר "למל" בירושלים, התקיימו במגדל דוד.
במקביל לקחה האגודה תחת חסותה מספר תערוכות יחיד שהתקיימו באותה עת, כגון תערוכותיהם של ראובן רובין, יוסף טפר, אליהו אליאס נוימן ואחרים.
בנוסף לתערוכות שהציגו ערכה האגודה את המדור לציור ולפיסול של כתב העת "תיאטרון ואמנות" שיצא לאור בשנים 1928-1925. גייסה כספים לטובת הקמת מצבה לשמואל הירשנברג (1925) ועוד.
במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 הופסקה פעילות האגודה, עקב מעבר האמנים למרכז הארץ ובייחוד לתל אביב.
תחתיה הוקמה בתל אביב ב-1934 אגודת הציירים והפסלים.
1921: תצוגת עבודות במסגרת תערוכת אמנות ומלאכה, מגדל דוד, ירושלים (7 באפריל 1921 - 30 באפריל 1921)
1922: אגודת אמנים עברית, מגדל דוד, ירושלים (מאי 1922)
1926: התערוכה השנתית החמישית של אגודת אמנים עברית בקשר למפעל הסופר והאמן לטובת גאולת הארץ, מגדל דוד, ירושלים (4 ביולי 1926 - 5 ביולי 1926)
1926: התערוכה השנתית השישית של אגודת אמנים עברית, בית הספר למל, ירושלים (11 באפריל 1926 - 27 באפריל 1926)
1928: התערוכה השנתית השביעית של אגודת אמנים עברית, מגדל דוד, ירושלים (4 בפברואר 1928 - 28 באפריל 1928)
1965-1964 תערוכת ציירי ישראל 2: תקופת "מגדל דוד", תערוכה נודדת מטעם משרד החינוך והתרבות, ישראל [קטלוג]
1968 מגדל דוד: ראשית הציור בארץ ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים [אוצר: יונה פישר; קטלוג]
1972 תערוכה היסטורית של חברי אגודת אמנים עברית, תיאטרון ירושלים, ירושלים; במסגרת יובל לאגודת הציירים והפסלים בישראל [אוצר: אמנון ברזל]
1991 ימי מגדל דוד: מלחמת התרבות הראשונה באמנות ישראל, מגדל דוד, המוזיאון לתולדות ירושלים, ירושלים [אוצר: יגאל צלמונה; קטלוג]
אגודת ג'ון ברץ' היא קבוצת אינטרס ימנית-שמרנית אמריקאית, אשר פועלת לקידום רעיונות של ממשלה קטנה, מלחמה בקומוניזם, רפובליקה חוקתית וחופש אישי.
הארגון הוקם על ידי רוברט ו.
ולץ' בשנת 1958. בשנות השישים היוותה הקבוצה כוח משמעותי בארצות הברית אולם בשנות השמונים דעכה השפעתה.
הארגון הוקם בשנת 1958 באינדיאנפוליס על ידי רוברט ו.
ולץ', הבן , איש עסקים עשיר ושמרן ממדינת מסצ'וסטס, שעשה את הונו בעסקי הממתקים.
שם הארגון, ג'ון ברץ', הוא מחווה למיסיונר נוצרי אמריקאי שפעל עבור המודיעין האמריקאי בסין בשנות הארבעים, ונרצח על ידי המשטר הקומוניסטי בשנת 1945. ולץ' האמין כי ברץ' נרצח כחלק ממאבק בין כוחות הקומוניזם, שאותם ייצגו הסינים והסובייטים, לבין כוחות החופש, המיוצגים על ידי ארצות הברית.
ולץ' הקים את הארגון על מנת להילחם ברעיונות סוציאליסטיים בפוליטיקה האמריקאית ולעצור את מה שהוא תיאר כ"הסתננות קומוניסטית" לתוך החברה האמריקאית.
ולץ' שימש כראש הארגון עד למותו בשנת 1985. בין המייסדים המקוריים של הארגון היה פרד קוק, מייסדה של קוק תעשיות.
ולץ' האמין שתוכניות רווחה מטעם המדינה וארגוני עובדים גורמים לארצות הברית להפוך למדינה סוציאליסטית.
בתחילת שנות השישים היו בארגון כ-100,000 חברים.
לקראת שנות השמונים דעך בצורה משמעותית כוחו של הארגון.
אגודת היועצים והמטפלים במשפחה בישראל היא עמותה רשומה שהוקמה בשנת 2015 על ידי הרב מאיר שמעון עשור, במטרה לקדם "מאגר חברים" של אנשי מקצוע, העוסקים בתחומי הייעוץ והטיפול, בפרט ובמשפחה, על מנת להנגיש את שרותיהם בקרב הציבור הדתי תורני.
העמותה מנהלת מוקד טלפונים ארצי לכלל הציבור, לפניות לעזרה נפשית ראשונית (ער"ן) וכן ייעוץ נישואין ומשפחה ראשוני י.נ.ר ובעת הצורך הפניות לטיפול.
העמותה מנהלת מרכזי ייעוץ טיפול בפרט ובמשפחה ברחבי הארץ.
האגודה מתנהלת ומופעלת על ידי צוות עובדי העמותה, מנכלי"ת, מזכלי"ת, רכזת "אוגדן החברים" ורכזת מוקד מטיבת"א.
באגודה עשרות מתנדבים ומתנדבות מדי שנה.
האגודה מפעילה ארבע ועדות מקצועיות, שמטרתן לסייע, לפקח ולבקר את התנהלות האגודה.
כל חברי הוועדות מבצעים את עבודתם בהתנדבות.
ועדת אתיקה: ועדת האתיקה של האגודה עוסקת בקביעה, ניהול ואכיפת כללי אתיקה על פי תקנון האגודה.
ועדת הסמכה והכרה במוסדות: הוועדה קובעת ומעדכנת קריטריונים לקבלת חברים לאגודה ובוחנת הכרה במוסדות לימוד מהם ניתן להתקבל לאגודה.
ועדת השתלמויות וימי עיון: הוועדה ממליצה על תכנים להעשרה מקצועית לחברי האגודה ומסייעת בקיום פעילויות העשרה מקצועית לרבות כנסים, ימי עיון והשתלמויות מקצועיות.
ועדת דוברות ויחסי ציבור: הוועדה מייצגת את האגודה, חבריה ופעילותה בכל תחום רלוונטי המתבקש במדיה, בתקשורת, ברשויות, במוסדות וכן בכנסים וימי עיון.
האגודה מנהלת מאגר בשם "אגד מקצועי" הכולל יועצים ומטפלים שומרי תורה ומצוות, בתחום הפרט, הנישואין והמשפחה.
החברים במאגר מעניקים שירותי ייעוץ וטיפול בכל הארץ.
חלקם משמשים גם כצוות טיפולי במרכזי מטיבת"א בישראל.
בנוסף, האגודה פועלת לקידום המטרות המשותפות של כלל החברים הנמצאים ב"אגד המקצועי" באגודה, לחיזוק וביסוס המעמד המקצועי ולהשגת הכרה והטבות עבורם.
מטיבת"א – מרכז טיפול וייעוץ במשפחה תורני ארצי
האגודה מפעילה את מטיבת"א, מרכז המסייע בייעוץ וטיפול לפרטים, זוגות, ומשפחות ומתאים באופיו לציבור הדתי-חרדי.
המרכז פועל בפריסה ארצית ונגיש לכלל האוכלוסייה בישראל.
במטיבת"א מוענקים שרותי ייעוץ וטיפול בנושאים:
המרכז מסייע למתמודדים עם קשת רחבה של קשיים רגשיים ומצבי משבר כגון: התמודדות עם שינויים במעגלי החיים, דימוי עצמי, חרדות, דיכאון, טראומות, פוסט טראומה, אובססיות, פוביות ועוד.
הטיפולים נעשים באמצעות שימוש בכלים מקצועיים מגוונים וממוקדים בפתרון בעיות ספציפיות, במטרה להעניק טיפול מקצועי, קצר מועד ויעיל.
לאחר אירועי 7 באוקטובר, הוקם במטיבת"א "מרכז דוד לטיפול בטראומה".
במרכז ניתנים טיפולים קצרי מועד ובסבסוד לכל מי שזקוק לסיוע.
הטיפולים נעשים בשיטת תרפיית השיח האינטגרטיבי.
החל משנת 2025, מרכז מטיבת"א שותף בקואליציה הישראלית לטראומה ובו ניתנים טיפולים במסגרת "נוהל חרדה".
ייעוץ הניתן לזוגות ומשפחות בשלבי חיים שונים.
במסגרת התהליך נעשה אבחון, הגדרת הבעיה ואיתור דרכי התמודדות המתאימות לבני הזוג והמשפחה מתוך הבנה כי בעיות רבות יכולות להיפתר באמצעות שינוי היחסים ודפוסי יחסי הגומלין במשפחה.
הנחיית הורים וטיפול בילדים ונוער
המרכז מעניק ייעוץ והדרכה להורים הפונים בתחומי החינוך והטיפול, הקשורים להתנהלותם מול ילדיהם באמצעות כלים חינוכיים וטיפוליים המותאמים לאופי, צורכי וגילי הפונים.
בנוסף מעניק המרכז טיפול פרטני לילדים ונוער.
המרכז מתמחה במתן סיוע על ידי ייעוץ וטיפול תואם תרבות, בתחום חיי אישות.
המרכז כולל מתן הדרכה והכנה לזוגות בראשית הנישואין, סיוע בהתמודדות עם קשיים פיזיים ורגשיים בשלבי החיים השונים.
שירותי הייעוץ ניתנים על ידי מטפלים ויועצים.
בנוסף, מקיים המרכז שיתופי פעולה עם מרכזים רפואיים המתמחים בטיפול רפואי בתחום.
המרכז מעניק תמיכה, ייעוץ וטיפול על ידי מומחים הנותנים מענה מקצועי מקיף החל מסיוע בשעת חירום ועד לליווי הפרט/המשפחה בתהליך הטיפולי.
מרכז הטיפול לנפגעים מותאם לאופיו וצביונו של המגזר הדתי- חרדי.
מטפלי המרכז הם אנשי מקצוע מוסמכים, ובעלי תואר שני קליני שעברו הסמכה ייעודית לטיפול בנפגעים.
המרכז מעניק תמיכה רגשית למטופלים המתמודדים עם בעיות בתחום הפוריות.
הסיוע ניתן במתכונת פרטנית, זוגית, בהתאם לצורכי והעדפות הפונים.
הטיפול מוענק על ידי יועצים ומטפלים שעברו הכשרה רפואית, הלכתית ומקצועית בתחום הפוריות ובמידת הצורך עם מרכזי פוריות ברחבי הארץ
מרכז מטיבת"א מבית האגודה מעניק סיוע באיתור מקורות מימון לפונים שאין באפשרותם לממן את מלוא עלות הטיפול.
במקרים מסוימים, קיימת אפשרות לקבל ייעוץ/טיפול בתשלום סמלי על ידי סטודנטים במרכזי לימוד מאושרים ומפוקחים, המקבלים הדרכה צמודה על ידי אנשי מקצוע המומחים בתחום.
מוקד מטיבת"א הוא מוקד טלפוני לסיוע ועזרה ראשונה נפשית.
המוקד מאויש 24 שעות ביממה על ידי אנשי מקצוע, וסטודנטים מתמחים שעברו הכשרה להתערבות בשעת משבר והענקת עזרה ראשונה נפשית.
המוקד מעניק ייעוץ ראשוני ובמידת הצורך מפנה למומחים להמשך טיפול מקצועי.
העמותה פועלת בשיתוף ובפיקוח הלכתי של בית ההוראה שלמות המשפחה – בית הוראה המעניק מענה הלכתי בתחומי הייעוץ והטיפול בכלל, ובתחום אישות ומשפחה בפרט.
המענה ניתן על ידי רבנים מוסמכים, מורי הוראה ומורי צדק שעברו הכשרה מקצועית בתחום, ומעניקים מענה טלפוני או מענה בפורומים ברשת.
התאחדות מדריכי הנישואין הוקמה על ידי אגודת היועצים והמטפלים במשפחה בישראל ונועדה לחזק את תחום ההדרכה וההכנה לחיי נישואין ומשפחה בישראל.
יוזמה זו הוקמה מתוך התפיסה כי לשנה הראשונה לחיי הנישואין ולראשית הקשר הזוגי חשיבות מכרעת ומשמעותית על המשך הקשר הזוגי והמשפחתי לכל אורך החיים.
ההתאחדות דוגלת בגישה מניעתית ושמה דגש על מודעות, הדרכה ואיתור קשיים ובעיות בשלבים מוקדמים על מנת להעניק לזוגות פתרונות לאתגרים לפני שיפתחו למשברים ולחוויית כישלון ואכזבה.
תחת ההתאחדות פועלים מדריכים שהוסמכו בתחום.
ההתאחדות קובעת קריטריונים להכשרה, מקיימת ימי עיון ופיתוח מקצועי למדריכים ומנגישה שירותי הדרכה מקצועית לאוכלוסייה הכללית בישראל.
פעילות ההתאחדות חולשת גם על מוסדות חינוך ונרקמים שיתופי פעולה עם גופים, ארגונים ומוסדות העוסקים בתחום.
בנוסף, כחלק ממטרות האגודה, מתקיימות פעילויות מניעתיות בפריסה ארצית, לצורך צמצום קשיים והתמודדויות חברתיות ומשפחתיות בתחום המשפחה כגון: סדנאות לחיזוק והעצמת הקשר הזוגי, קבוצות הנחיית הורים, הדרכה לזוגות בשנה הראשונה לחיי הנישואין ובשנה הראשונה להיותם הורים ועוד.
האגודה מקיימת שיתופי פעולה עם מוסדות וארגונים, פרטיים וציבוריים לקידום מטרה זו.
אגודת הירח של ברמינגהאם הייתה מועדון אקסקלוסיבי של דמויות בולטות בחברת ההשכלה הגבוהה של בריטניה התיכונה (המידלדנס) שהתכנס בברמינגהאם בסוף התקופה המוגדרת כעידן הנאורות.
האגודה כללה תעשיינים, פילוסופים, חוקרי טבע ואנשי רוח, שנפגשו בקביעות בין השנים 1765–1813. שם האגודה נקבע ב-1775 בשל מועדי המפגשים שנקבעו לאמצע החודש, כדי לאפשר לחברי הקבוצה להגיע באור ירח מלא למפגשי ארוחת הערב של האגודה, בבטחה יחסית בהיעדר תאורת רחוב.
חברי האגודה כינו את עצמם "לונטיקים", "lunarticks", במין הומור עצמי שאפשר משחק מילים עם "lunatics" שמשמעותו "מטורפים".
אגודת הירח התנהלה ברמות שונות של ארגון על פני תקופה של חמישים שנה, אך מאחר שלא הייתה אגודה פורמלית ולא קיימה חוקה או פרוטוקולים של ישיבותיה, הסימוכין להשתייכות אישים לאגודה נובעים רק מתכתובות פנימיות בין חבריה, וקיימת מחלוקת בין היסטוריונים באשר להגדרת אישים מסוימים כחברי אגודת הירח.
גם באשר לתאריך המדויק להפסקת התכנסויותיה שוררת אי בהירות.
המשוררת והבוטנאית אנה סיוורד הייתה האישה היחידה שהייתה מעורבת בקבוצה באמצעות התכתבויות עם חלק מחבריה.
מפגשי האגודה התקיימו במקומות שונים, בביתו של ארסמוס דרווין שבליצ'פילד, בביתו של מת'יו בולטון ובמקומות מפורסמים נוספים.
אגודת אכסניות נוער ארץ-ישראליות (בראשי תיבות: אנ"א) היא עמותה המאגדת את כל ראשי האכסניות בישראל ונמצאת תחת חסותו של משרד החינוך.
האגודה הוקמה בשנת 1937 בתור מוסד ללא כוונת רווח בתחום הארחה, תיירות, והדרכת טיולים.
האגודה אחראית על אכסניות נוער בכל רחבי הארץ ומפעילה "תוכניות חינוכיות" כגון: חידוני ידיעת הארץ, ומיצגים אור-קוליים.
האגודה אחראית גם על העברת קורסי הכשרה לבעלי אכסניות והדרכה של עובדי אכסניות ברחבי הארץ.
האגודה מפעילה אתר אינטרנט, כרטיסי חבר ומגזין חודשי.
מקום מושבה של האגודה, נכון ל-2023, היה במבשרת ציון.
בעבר שכן המטה בבנייני האומה בירושלים.
תחת אנ"א מאוגדות אכסניות בכל רחבי הארץ, מתל חי ועד אילת והיא מתמקדת במתן שירותי לינה, אירוח והדרכת טיולים ליחידים, משפחות וקבוצות, מישראל ומחוצה לה באמצעות האכסניות בבעלותה.
כמו כן, מטופחת הכרת הארץ ואהבתה באמצעות ארגון כנסים בנושאי טבע וחברה תוך חינוך לפלורליזם וסובלנות.
באנ"א פועלות מחלקות שונות ובהם סוכנות נסיעות לתיירות נכנסת מחוץ לישראל המציעה חבילות נופש ליחידים ולקבוצות.
המחלקה לתיירות פנים עוסקת בארגון טיולים למשפחות, מבוגרים ועד בני גיל הזהב ונוער.
היקף הפעילות משמעותי נוסף הוא ללינת תלמידי בית ספר בטיולים שנתיים.
מחלקה זו תומכת גם בארגון מצעד החיים בפולין.
האגודה היא חברה ב"פדרציה הבינלאומית לאכסניות נוער" ובפדרציה האירופית של אכסניות הנוער.
בחלק מן האכנסיות מופעלים מרכזים חינוכיים.
כך בפקיעין נמצא מרכז הדרכה למורשת הדרוזים בישראל ובבית ההארחה על שם יצחק רבין בירושלים פועל מרכז הדרכה והשתלמויות למנהלי בתי ספר וחינוך לדמוקרטיה.
כמו כן נמצאים בחלק מהאכסניות דגמי טופוגרפיה של ארץ ישראל.
"אגודת הכורמים" היא אגודה שיתופית של יקבי זכרון יעקב ושל יקבי ראשון לציון.
היא נוסדה ב-22.11.1901 בישראל בתקופת העלייה הראשונה.
האגודה נוסדה עקב משא ומתן שיזמו כורמים מהיקבים הגדולים עם הברון רוטשילד ועם החברה היהודית להתיישבות - יק"א, על מנת לקבל אחריות על היקבים בעצמם.
בשנת 1901 ביקשו הכורמים ביקבים הגדולים בראשון לציון ובזיכרון יעקב מהברון רוטשילד ליטול את האחריות על היקבים לידיהם, ולנהל את ענייני השיווק והמסחר של היין.
זאת, עקב כישלון כלכלי חרוץ שנחלו היקבים, למרות הכספים הרבים שהושקעו בהם והיבולים הברוכים שהניבו הגפנים שיועדו עבורם.
עם חלוף הזמן החליט הברון להיענות לבקשתם של הכורמים, וכשנה מאוחר יותר נוסדה חברת "כרמל מזרחי", אשר ניתן לה זיכיון בלעדי לשיווק היין במזרח הקרוב בשיתוף עם הכורמים.
שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1904, הכורמים החלו משא ומתן עם יק"א על מנת לקבל אחריות על כלל היקבים.
לאחר המשא ומתן הזה נוצרה אגודה שיתופית של הכורמים ביקבי זכרון יעקב וראשון לציון.
השתלשלות האירועים מעת הקמתה של האגודה
בשנת 1905 נחתם הסכם שתוקפו חמש שנים בין נציגי הכורמים ליק"א ולברון רוטשילד.
בהסכם זה נקבע כי החברה תקצה סכום נכבד לאגודה החדשה לצורך טיפול בגפנים וחידושן.
מצדם של יק"א ורוטשילד נאמר:
זאב גלוסקין, מנהל המשא ומתן מטעם הכורמים, עמד בראש האגודה שנים רבות לאחר הקמתה.
בזמנו, האגודה פעלה בדפוסים שיתופיים והתנהלה בצורה דמוקרטית.
כבר מתחילת דרכה התברר כי לאנשי האגודה כושר מסחרי מצוין, ויחד עם תמיכתם של הברון רוטשילד וייק"א, כושר המסחר של אנשי האגודה הביא להגדלת המכירות, להשגת מחירים טובים יותר עבור היין, ולהפיכת היקבים מכושלים למצליחים.
העודפים של מלאי היין נעלמו, והשיטות הפסולות שננקטו בעבר כדי להיפטר מהם נשכחו.
בנוסף, מספרם של הכורמים, חברי הקואופרטיב, גדל, ורובם נטלו חלק באספות הכלכליות השנתיות.
זו הייתה עדות למעורבותם בקופרטיב.
בשנת 1912, הסתיימו חמש שנות הניסיון שניתנו לכורמים בהתאם לחוזה שנחתם בין יק"א לאגודה.
הברון רוטשילד שהיה מרוצה מאוד מהתוצאות ומהצלחותיהם של הכורמים בשיווק היין וייצורו, חידש בשנת 1912 את החוזה לעוד שלושים ושלוש שנים, עד לשנת 1945. בהסכם החדש נרשם כי על האגודה להחזיר חובותיה ליק"א, דבר שהעיד כי הענף הגיע לרמה טובה של רווחיות, ולא נזקק עוד לעזרה חיצונית כבעבר.
בשנים 1912–1914 חודשו נטיעות כרמים חדשים לאחר הפסקה ארוכה, אשר הביאו לגידול בתוצרת היין.
החל משנת 1953 ניהל ד"ר אליקום אוסטשינסקי את אגודת הכורמים במשך 30 שנה.
מאז ועד היום ממשיכה האגודה בפיתוח גידולים חקלאיים, תוך מתן דגש על גידולי הגפן, על ייצור היין ואף על הוספת מוצרים חדשים כגון משקאות אלכוהול ומוצרי מזון.
אגודת הכורמים המאוחדת ראשון לציון
כורמי המושבות ראשון לציון, רחובות, פתח תקווה, גדרה וואדי חנין חברו יחד על בסיס של שיתוף מסחרי, וכך הוקמה אגודה בשם "אגודת הכורמים המאוחדת ראשון לציון".
שתי מטרות עיקריות עמדו בפני האגודה.
ראשית, לעבד יחדיו במרתפי ראשון לציון את יבול הענבים של חמש המושבות.
המטרה הנוספת הייתה מכירת המשקאות שהופקו מיבול המושבות הללו.
עיקר פעילותה של האגודה היה בראשון לציון, אך היו לה סניפים נוספים ברחבי הארץ.
כל כורם מחמש המושבות, אשר סיפק ענבים ליקבי ראשון לציון במשך ארבע השנים שבין 1902-1905, היה רשאי להימנות כחבר באגודה.
מדי שנה, לפני הבציר, ההנהלה הייתה נוהגת להכין תוכנית, ובה פירוט קבלת הענבים מכל מושבה.
הפירוט כלל כמויות ומינים שונים של הענבים.
התשלום ניתן על תוצרת משובחת בלבד.
האגודה שילמה בעד הענבים מחיר קבוע לכל חבריה.
התשלום התבצע בקנטרים על פי משקל הענבים, הן במצב גולמי והן במצב נוזל.
כל קנטר הכיל 300 קילו.
מחירי הענבים נקבעו מדי שנה על ידי מועצת ההנהגה בלבד.
אגודת החסות הלאומית היהודית (בהונגרית: Országos Izraelita Patronázs Egyesület) הוקמה בבודפשט, הונגריה בראשית שנת 1910 ביוזמתם הנמרצת של חבר האספה הלאומית של הונגריה ארמין נוימן, פרנץ סקיי וכמה יהודים אחרים פעילים בחיים הציבוריים היהודיים.
מהקמתה ובמשך תקופת פעילותה במשך 34 שנים עד 1944, האגודה טיפלה ביותר מ-3,000 ילדים ממשפחות הרוסות ובבני נוער בסיכון וביקשה להגן עליהם ולהעניק להם הן בית והן משפחה.
האגודה סייעה לכמעט אלף ילדים להשתכן בבתיהם של קרובי משפחה.
ילדים שגדלו בבתים עניים ביותר ובמשפחות של הורים חסרי כל אמצעי קיום (מובטלים, חולים וכדומה), כמו גם לצעירים שגדלו בסביבה שהייתה מסוכנת להתפתחותם המוסרית.
אלה הועברו והופקדו לטיפול במשפחות בורגניות נורמטיביות והאגודה שילמה עבורם סכום מזונות משמעותי שוטף (למעשה משפחות אמנה על בסיס פרטי).
ילדים יהודים, שהיו חלק ממערכת ההגנה על ילדים הממלכתית וגדלו במשפחות נוצריות, בעיקר בכפרים אצל איכרים, קיבלו תמיכה והדרכה דתית יהודית.
לאחר שאלה השלימו את לימודיהם בבית הספר היסודי, דאגה האגודה לבני חסותה ללימוד מקצוע או בתחום המלאכה או בתחום המסחר.
היא הציבה בנות תחת הגנה משפחתית ללימוד מקצועות כמו: מלאכות בית או מיילדות.
מהקמתה, האגודה הצליחה למנות למאות נערים ונערות אח/אחות בוגרים שליוו ילדים אלה במשך שנים רבות.
האגודה סיפקה הזדמנויות חינוך ולימוד מקצוע למספר נכבד של יתומי מלחמה יהודים (ממלחמת העולם הראשונה) ופיקחה על גידולם וחינוכם במשך שנים רבות.
במהלך ולאחר מלחמת העולם הראשונה עד להקמת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 האגודה החזיקה וניהלה שני בתי יתומים.
האחד במונור והשני בבלשגיארמט, בהם שוכנו 50–60 יתומי מלחמה יהודים בכל אחד.
היא קלטה ילדים וצעירים יהודים שנדונו למאסר על תנאי או לשחרור על תנאי תחת פיקוח, או כאלה ששוחררו ממאסר לאחר שריצו את עונשם.
האגודה דאגה להגנתם, לחינוכם המוסרי הדתי ולפיקוח לתעסוקתם ההוגנת.
האגודה טיפלה גם בצעירים יהודיים במוסדות של עבריינים צעירים ששהו במוסדות "תיקון" כאלה וטיפלה בהם גם בבתי כלא לנוער או בבתים ארעיים ממלכתיים.
הוא מינתה פטרונים מחברי האגודה למאות ילדים ובני נוער שעקבו אחר גורלם.
האגודה קיימה קשרים הדוקים גם עם מכונים אחרים מהסוג הזה.
כתוצאה מהחוקים (האנטי) יהודיים משנת 1938 (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי יהודים רבים איבדו את עבודתם ויכלו לעבוד רק במוסדות יהודיים.
כך הצטרפה לפעילות האגודה רופאת הילדים יוליה ג'רג' שהקימה באגודה גן ילדים מיוחד, מעון יום, מרפאת חוץ לילדים וייעוץ קריירה.
בתקופה זו עבד אצלה באגודה גם הפסיכולוג פרנץ מיראי.
אגודת האקלוט היא הוצאה לאור בריטית, מוסד ללא כוונת רווח, המתמחה בהפקת מהדורות מדעיות של כתבי נוסעים ותיאורי תגליות גאוגרפיות ממקורות ראשוניים.
מלבד עיסוקהּ בהוצאה לאור האגודה מקיימת ימי עיון בנושאי ההיסטוריה של המחקר הגאוגרפי, מפרסמת מאמרים בכתב העת המקוון שלה ודואגת למענקי מחקר.
האגודה נוסדה ב-1846 בלונדון והיא נקראת על שמו של ריצ'רד האקלוט (1552–1616), אספן ועורך של תיאורי מסעות היסטוריים מעבר לים ותעודות המתייחסות אליהם.
האגודה התגבשה בהנהגתו של הגאולוג רודריק מורצ'יסון מתוך ביקורת על החברה הגאוגרפית המלכותית שהסתמכה – לדעת מקימי האגודה – על חומרים בני הזמן לפתרון שאלות גאוגרפיות והתעלמה מתרומת מקורות היסטוריים.
תחילה הוצע לקרוא לה "אגודת קולומבוס", אבל בחנוכתה הוסכם על שמו של ריצ'רד האקלוט (1552–1616), מי שעסק בתיעוד מסעות אך לא היה בעצמו מגלה ארצות, ובכך זוהה עם מטרות האגודה.
בראשיתה של האגודה הוחלט על הפקת ספרי מסעות וחיבורים גאוגרפיים שקדמו לוויליאם דמפייר, כלומר לסוף המאה ה-17, ובעיקר מעידן התגליות, אך מאז 1908, בתום כהונתו של מורצ'יסון כנשיא החברה, הוחל בפרסום מקורות מהמאות הבאות.
עד 2020 ראו אור בהפקת האגודה למעלה מ-200 פרסומים ב-350 כרכים, רובם תרגומים משפות זרות וכולם באנגלית.
בשנתיים הראשונות להיווסדה קלטה האגודה 220 חברים.
מספר חבריה גדל כשהצטרפו אליה מנויים מוסדיים ואלה מנו ב-1911 כמחצית ממספר חברי האגודה.
תפוצת התדפיסים הראשונים הייתה מצומצמת, שכן הם נועדו רק לחברי האגודה תמורת דמי מנוי שנתיים.