tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קאופמן-פס שימשה בעבר אחת מעורכות הדין בלשכה המשפטית במשרד האוצר והייתה ראשת המטה שהיה אחראי על העדפת תוצרת חקלאית מישראל.
נוסף על כך, היא הייתה גם מנהלת הרשות לשיתוף פעולה תעשייתי ולקידום השקעות זרות.
בנובמבר 2016 היא מונתה למשנה למנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה, ובהמשך מונתה גם לממלאת מקום של המנכ"ל.
ביוני 2021 שר החקלאות ופיתוח הכפר, עודד פורר מינה את קאופמן-פס למנכ"לית המשרד.
מינויה אושר בממשלה ב-4 ביולי 2021. היא נכנסה לתפקידה באותו יום, והחליפה את המנכ"ל היוצא, נחום איצקוביץ'.
ב 2023 מונתה למנהלת הפעילות בישראל של חברת ide טכנולוגיות הבונה מתקני התפלה בישראל.
באוגוסט 2025 נבחרה לכהן כמנכ"לית הבאה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
היא עתידה להיכנס לתפקידה עם מינויו של פרופ' תמיר שפר לנשיא האוניברסיטה בהמשך השנה.
נעמה רוזן גרימברג (נולדה ב-1981) היא קצינת צה"ל בדרגת תת-אלוף שכיהנה בין השנים 2022 ל- 2025 כמזכירה הצבאית לנשיא המדינה.
קודם לכן שירתה בתפקידים שונים באגף המודיעין, בהם קמ"ן פיקוד המרכז.
נעמה גרימברג גדלה בחיפה וסיימה את בית הספר הריאלי העברי בעיר.
אביה , ששירת במילואים כקצין חימוש, נהרג ברצועת עזה בעת שהייתה בת שמונה.
היא התגייסה לצה"ל בשנת 2000 ושירתה באגף המודיעין, בין השאר ביחידה 8200, ביחידה 9900, וכקצינת מודיעין של אוגדה בפיקוד הצפון.
בשנים 2015–2018 כיהנה כראש ענף ג'יהאד עולמי בחטיבת המחקר.
בתפקידה הבא שימשה קצינת המודיעין של בית הספר לפיקוד, שליטה ומטה מבצעי בדרגת אלוף-משנה.
באוגוסט 2020 מונתה לקמ"ן פיקוד המרכז.
ב-31 ביולי 2022 מונתה למזכירה צבאית לנשיא המדינה, האישה הראשונה בתפקיד זה.
בעלת תארים בהיסטוריה של המזרח התיכון.
נשואה לקצין באגף המודיעין, ואם לשני ילדים.
ורוניקה סקופליטי ידועה בשם הבמה: נעמי ; נולדה ב-25 בינואר 1982) היא זמרת-יוצרת איטלקייה.
היא זכתה לפרסום ב-2009, לאחר שהופיעה בעונה השנייה של תוכנית הכישרונות האיטלקית X Factor .
מיד לאחר שהודחה מהתחרות, היא הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Briciole", שהגיע בשיאו למקום השני במצעד הסינגלים של איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי.
נכון לשנת 2022, היא הוציאה 6 אלבומי אולפן, שהולידו סינגלים מצליחים מסחרית כמו Vuoto a perdere" "Sono solo parole", "La borsa di una donna", "Glicine.
היא שרה דואט עם הלהקה האיטלקית סטאדיו ועם הראפר האיטלקי פדץ, והסינגל שלה "מקומבה", שהיה דואט עם קארל אמיץ, הפך ללהיט קיץ ב-2021. נעמי ביצעה שירים לפסקולי הסרטים האיטלקיים Women vs.
במהלך הקריירה שלה, הקליטה נעמי שירים שנכתבו עבורה על ידי כותבי שירים ידועים, ביניהם ואסקו רוסי, פבריציו מורו, איבנו פוסטי, טומאסו פרדיסו, מרקו מסיני, פדריקו זמפגליונה, ג'וליאנו סנג'ורג'י וגאטנו קוררי.
היא התחרתה שבע פעמים בפסטיבל המוזיקה בסן רמו (הקדם אירוויזיון האיטלקי) בין 2010 ל-2022. היא הופיעה בשנים אילו בכל רחבי איטליה.
בין 2013 ל-2015, היא הייתה מאמנת במשך שלוש עונות בתוכנית "קול איטליה", ובשנת 2019 היא הופיעה כשופטת בעונה השנייה של Sanremo Young.
נולדה בשם ורוניקה סקופליטי ברומא, בתם הבכורה של ארמנדו וסטפניה סקופליטי.
אביה היה יזם, והוא הפך לחבר מועצה בעיר ואסטו, בעוד אמה הייתה ציירת.
שני הוריה שאפו לקריירה מוזיקלית, כאשר ארמנדו התחרה בפסטיבל המוזיקה של קסטרוקארו, וסטפניה הופיעה כזמרת חובבת.
לנעמי אחות צעירה יותר, אריאנה.
כשהייתה בת 19 חודשים, היא הופיעה בפרסומת טלוויזיה של מותג החיתולים פמפרס.
היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת טרא ברומא בשנת 2005, וקיבלה תואר ראשון באמנויות הבמה.
במהלך לימודיה עבדה כיוצרת קולנוע בטלוויזיה האיטלקית Nessuno Tv.
בשנת 2007, נעמי השתתפה ב-SanremoLab, תחרות שמטרתה לבחור שלושה אמנים להופעת בכורה כאמנים חדשים בפסטיבל המוזיקה של 2008 בסן רמו.
היא הייתה בין 12 הפיינליסטים עם השיר שלה "Briciole", אבל היא לא נבחרה.
עם הלהקה שלה, בשם בג'אג'אג'ו, נעמי הופיעה גם בכמה אולמות קטנים ברומא, שמה בעיקר שרה קאברים בשפה האנגלית.
בסוף 2008, נעמי ניגשה לאודישן לעונה השנייה של X Factor, שהחלה בינואר 2009. היא הייתה אחת מארבע זמרות בקטגוריית "מעל 25", בהדרכת הזמר האיטלקי מורגן.
נעמי הקליטה גרסת אולפן של " Albachiara " של ואסקו רוסי ושל "La costruzione di un amore" של איבנו פוסאטי, שהופיעה במקור ב-X Factor, עבור אלבומי האוסף הרשמיים של התוכנית, בשם X Factor Anteprima Compilation 2009 ו-X Factor Finale Compilation.
היא הודחה לפני חצי הגמר של התחרות, וסיימה במקום החמישי הכללי.
למרות זאת, היא הופיעה כאורחת בפרק הבא של התוכנית, וביצעה את סינגל הבכורה שלה "Briciole".
השיר היה אותו השיר בו התחרתה ב-SanremoLab ב-2007, אך מעולם לא פורסם או בוצע בפומבי לפני כן.
באפריל 2009, הסינגל הגיע למקום השני במצעד הסינגלים האיטלקי שנערך על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי .
זמן קצר לאחר מכן, המיני-אלבום שלה יצא על ידי סוני מיוזיק.
האלבום כלל ארבעה שירים מקוריים, כולל הסינגל "Briciole", ושני קאברים.
במהלך קיץ 2009, נעמי סיירה באיטליה, והופיעה במספר אירועים מקומיים קטנים ופסטיבלים שונים.
ב-21 ביוני 2009, היא הייתה בין 43 אמניות שהופיעו באצטדיון סן סירו במילאנו במהלך אירוע הצדקה Amiche per l'Abruzzo, שנוצר על ידי הזמרת לורה פאוסיני במטרה לגייס כספים לתמיכה בבנייה מחדש בשטחים שנפגעו מברעידת האדמה אקילה .
היא שרה את "La tua ragazza sempre" של איירין גרנדי בשיתוף עם גרנדי עצמה, ועם הזמרות סיריה ודולצ'נרה.
ב-19 באוגוסט של אותה שנה, היא הופיעה בקונצ'רטו פר ויארג'יו, אירוע צדקה, שנוצר על ידי זוקרו, שהכנסותיו הועברו למשפחות הקורבנות של תאונת הרכבת בויארג'יו .
אלבום האולפן הראשון של נעמי באורך מלא, Sulla mia pelle, יצא על ידי סוני מיוזיק ב-2 באוקטובר 2009. האלבום, שהופק על ידי דייגו קלווטי, כלל שיר שנכתב על ידי סולן להקת באוסטלה פרנצ'סקו ביאנקוני, ודואט עם פיורלה מנואה, שכותרתו " L'amore si odia ".
"L'amore si odia" יצא כסינגל המוביל של האלבום, ובילה שבועיים רצופים במקום הראשון במצעד הסינגלים האיטלקי .
מאוקטובר 2009 ועד תחילת ינואר 2010, נעמי יצאה למסע קידום מכירות ברחבי איטליה, בשם Sulla mia pelle Live, והופיעה במקומות כמו מועדון אוטל בפירנצה, תיאטרון גריבלדי במודיקה ותיאטרון ורדי בצ'זנה.
2010: הופעת הבכורה של פסטיבל המוזיקה בסן רמו
נעמי נבחרה לאחת האמניות בחלק המרכזי של פסטיבל המוזיקה ה-60 בסן רמו.
היא ביצעה את השיר "Per tutta la vita", שהיה בין עשרת המועמדים המובילים שהגיעו ללילה האחרון של התחרות, אך לא העפילה לשלושת השירים הראשונים.
"Per tutta la vita" הפך לסינגל השני של נעמי, והופיע במהדורה חדשה של Sulla mia pelle, שיצא בפברואר 2010. כדי לקדם את האלבום, נעמי ביצעה מספר קונצרטים בלייב ברחבי איטליה.
הסיור כלל גם קונצרט בנובה גוריצה, סלובניה.
במאי 2010, נעמי קיבלה שלושה פרסי TIM Music בעקבות ההכרה בהצלחה של האלבום Sulla mia pelle.
2011–2012: רוסו-נעמי והופעה שנייה בפסטיבל המוזיקה בסן רמו
ב-28 בינואר 2011, נעמי הוציאה את הסינגל "Vuoto a perdere", שנכתב על ידי ואסקו רוסי וגיטאנו קורי והופיע בפסקול של סרטו של פאוסטו בריזי, "גברים נגד נשים".
השיר קיבל מועמדות ב-Nastro d'Argento 2011 לשיר המקורי הטוב ביותר.
הוא שימש גם כסינגל המוביל לאלבום האולפן השני של נעמי, RossoNoemi, שיצא ב-22 במרץ 2011.
במהלך קיץ 2011, קידמה נעמי את האלבום במספר הופעות, כולל הקונצרטים של סיבוב ההופעות שלה ב-RossoNoemi 2011, בפסטיבל Heineken Jammin' והופעות כמופע פתוח עבור ואסקו רוסי.
בשנת 2012, נעמי חזרה לפסטיבל המוזיקה של סן רמו, בו התחרתה עם השיר "Sono solo parole" וסיימה במקום השלישי הכללי.
השיר שלה, פרי עטו של הזמר והיוצר פבריציו מורו, זכה להצלחה מסחרית, וקיבל אלבום פלטינה כפול.
היא גם השיקה מהדורה חדשה של אלבומה השני, RossoNoemi 2012 Edition .
במרץ 2012, היא יצאה לסיבוב הופעות בלייב באיטליה.
הקונצרט שלה באודיטוריום Parco della Musica ברומא, שנערך ב-1 באוגוסט 2012, הוקלט ויצא כאלבום חי, בשם RossoLive, ב-18 בספטמבר 2012. האלבום כלל גם הקלטות אולפן של ארבעה שירים חדשים, כולל הסינגל "Se non è amore".
2013–2015: קול איטליה ותוצרת לונדון
במרץ 2013, נעמי הופיעה לראשונה כמאמנת בעונה הראשונה של התוכנית "קול איטליה".
מאוחר יותר היא המשיכה באותו תפקיד בעונות השנייה והשלישית של התוכנית, ב-2014 וב-2015. על מנת לעבוד על אלבום האולפן השלישי שלה, נעמי החליטה לעבור ללונדון.
התקליט, שנקרא Made in London, כלל שיתופי פעולה בינלאומיים עם דימיטרי טיקובי, מפיק הרצועה "Don't Get Me Wrong", וג'יימי הרטמן, שכתב את השיר "Passenger".
האלבום יצא ב-20 בפברואר 2014, במהלך פסטיבל המוזיקה ה-64 בסן רמו, בו התחרה נעמי עם השירים "Un uomo è un albero" ו-"Bagnati dal sole".
כדי לקדם את האלבום, יצאה נעמי לסיבוב הופעות שהתקיים בין אפריל 2014 למאי 2014 ברחבי איטליה.
בשנת 2015, נעמי שיתפה פעולה בסינגל "L'amore eternit" עם הראפר האיטלקי פדץ, סינגל שנכלל באלבומו Pop-Hoolista.
השיר נכנס לעשירייה הראשונה באיטליה וקיבל פלטינה משולשת.
בשנת 2016, נעמי חזרה לפסטיבל המוזיקה בסן רמו, במקום ה-8 במדור האמנים הגדולים עם השיר "La borsa di una donna".
במהלך הלילה השלישי של התוכנית, היא גם ביצעה קאבר ל"Dedicato" של לורדנה ברטה.
נעמי וברטה הקליטו גם גרסת דואט של השיר לאלבומה של Bertè Amici non ne ho… ma amiche sì, שיצא באפריל אותה שנה.
אלבום האולפן הרביעי של נעמי, Cuore d'artista, יצא ב-12 בפברואר 2016. הוא כלל את הסינגל המוביל "La borsa di una donna", שנכתב בשיתוף מרקו מסיני, וכן שירים שנכתבו על ידי זמרים-יוצרים פופולריים אחרים איבנו פוסטי, ג'וליאנו סנג'ורג'י וגאטנו קוררי.
בנובמבר 2016, נעמי ערכה סיבוב הופעות נוסף באיטליה.
בשנת 2017 הופיעה נעמי כאמנית בולט באלבום האוסף 50 Palos של להקת הרוק הספרדית Jarabe de Palo, והקליטה גרסת דואט ללהיט שלהם "Mi piaci come sei".
ב-21 ביוני 2017, היא השיגה את שיא גינס בתור האמנית עם המספר הגבוה ביותר של קונצרטים חיים במקומות שונים ביום אחד.
היא הופיעה ב-9 במות שונות, שנמצאות במרחק של יותר מ-50 ק"מ אחת מהשנייה.
אחרי הסינגל בדצמבר אותה שנה, "I miei rimedi", גרסה מחודשת של שיר שהוקלט בעבר על ידי הלהקה האיטלקית La Rua.
כדי לקדם את האלבום, הוציאה נעמי גם את הסינגל "Porcellana" ויצאה לסיבוב ההופעות לה לונה, שהתקיים בין מאי 2018 לאוגוסט 2018.
במאי 2018, נעמי ביצעה את ההמנון הלאומי האיטלקי באצטדיון אולימפיקו ברומא לגמר גביע איטליה 2018 .
במהלך אותו אירוע היא גם ביצעה את להיטיה "Sono solo parole" ו-"L'amore si odia".
2019–2020: Sanremo Young ושיתופי פעולה
בפברואר 2019 הופיעה נעמי כאורחת של הזמר אירמה בפסטיבל המוזיקה ה-69 בסן רמו, ושרה איתו דואט בשירו "La ragazza con il cuore di latta".
הביצוע שלה זכה בפרס מיוחד ב-Nastri d'Argento 2019.
במרץ 2021 השיקה נעמי את אלבום האולפן השישי שלה, Metamorfosi, והתחרתה שוב בפסטיבל המוזיקה בסן רמו עם הסינגל הראשי "Glicine".
ב-1 במאי 2021 היא חזרה לקונצרט של יום העובד הבינלאומי ברומא, בביצוע "Glicine" ו-"Vuoto a perdere".
ביוני 2021, היא הוציאה את הסינגל " Makumba ", דואט עם קארל בראבה שהפך לאחד מלהיטי הקיץ באיטליה וקיבל תעודת פלטינה משולשת.
בינתיים, נעמי הופיעה בשידור חי ברחבי איטליה עם סיבוב ההופעות שלה Metamorfosi.
+ טלוויזיה שנה שם התוכנית תפקיד הערות 2009 אקס פקטור מתחרה עונה 2 2013–2015 הקול של איטליה מאמנת/שופטת עונות 1–3 2016 Baciato dal sole עַצמָה סדרות קטנות; קָמִיעַ 2019 Sanremo Young שופטת עונה 22024הערצה (אנ')דילטה6 פרקים
+ בקולנוע שנה שם הסרט תפקיד הערות 2012 אמיצה מרידה דיבוב קולי איטלקי - חלק שירה בלבד
נעמה דעי (נולדה ב-19 באוגוסט 1988) היא סופרת ומורה ישראלית.
דעי נולדה בנוה דקלים וגדלה במעלה אדומים בשכונה דתית להורים שעוסקים בתחום החינוך, יש לה שלושה אחים ואחות אחת.
הייתה תלמידת אולפנה במעלה אדומים.
דעי עשתה תואר ראשון בלימודי חינוך מיוחד ולימודי ארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן וכשהייתה בשנה השלישית ללימודיה היא חזרה להתגורר במעלה אדומים והחלה לעבוד עם ילדים ממוצא אתיופי.
בעקבות הניסיון הזה היא החליטה לנסוע לשליחות של כמה חודשים באתיופיה.
בשנת 2013 כשחזרה מאתיופיה כשהייתה במהלך לימודי הכתיבה, כתבה סיפור קצר בשם "על השפה" בעקבות החוויות שלה מהשהות שם.
הסיפור זכה במקום השלישי בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ".
בשנת 2014 עלתה לגמר "פרס ספיר ליצירה צעירה 2014".
בעקבות אהבתה לכתיבה החלה בלימודי תואר שני בכתיבה יוצרת באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
לאחר מכן המשיכה ללימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
בוגרת מחזור ו' של מלגת פרדס של הספרייה הלאומית.
בשנת 2019 יצא ספרה הראשון "צערו העתיק של הירח".
הספר היה מועמד לפרס ספיר לספר ביכורים 2019. בשנת 2024 יצא ספרה השני "ופתאום בוקר", שניהם בהוצאת עם עובד.
"ופתאום בוקר" נכנס לרשימה הארוכה של פרס ספיר 2024 וזכה בפרס ספר השנה על שם ז'קלין כהנוב.
דעי מתגוררת בירושלים, מורה לתנ"ך ולספרות ומחנכת כיתה בתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות (יאסא) תיכון ופנימייה בירושלים.
נעמה (צבי-וֶרבּלוֹבסקי) קונסטנטיני (נולדה ב-26 באוקטובר 1956) היא רופאת ספורט ורופאת משפחה ישראלית, פרופסור בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית, אמא לשבעה ילדים ומנהלת המרכז לרפואת ספורט ע"ש היידי רוטברג במרכז הרפואי שערי צדק.
יו"ר הוועדה הרפואית של הוועד האולימפי הישראלי לשעבר, רופאת המשלחת האולימפית לסידני והמשלחת הפאראלימפית לבייג'ינג ויו"ר הוועדה הרפואית של התאחדות השחיה האירופאית כיום.
משנת 2013 מכהנת כיו"ר המועצה הלאומית לבריאות האישה ולרפואה מודעת מין ומגדר.
נולדה בשם נעמה ורבלובסקי לספורטאית עליזה וירץ ולפרופ' רפאל יהודה צבי ורבלובסקי וגדלה בירושלים.
סבתה ד"ר בלה וירץ, בוגרת לימודי רפואה באוניברסיטת מינכן, הייתה רופאת ילדים ורופאת ספורט.
בצעירותה התחרתה כשחיינית במועדון ימק"א ירושלים ולמדה בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים.
עם גמר התיכון התגייסה לתפקיד פקידת מבצעים וחובשת מוטסת ביחידת הפינוי בהיטס 386 (לימים 669), ובשנת 1977 התקבלה ללימודי רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
במהלך הלימודים עבדה כמאמנת שחייה בירושלים ובקיבוץ עין גדי וכאחות בחדר המיון בבית החולים הדסה.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה, על אף שעברה את גיל הפטור ממילואים, התנדבה לשרת כפקידת מבצעים ביחידת הפינוי בהיטס ואף קיבלה אישור להצטרף כחובשת מוטסת לפעילות בלבנון.
במילואים עברה את קורס האימון בחילוץ לרופאים מוטסים, וכאשר סיימה את הסטאז' במרץ 1985 הפכה לרופאה המוטסת הראשונה בחיל האוויר הישראלי.
בשנת 1985 החלה התמחות ברפואת משפחה בבית החולים הדסה, ושנה לאחר מכן עשתה קורס רפואת צלילה במכון לרפואה ימית של חיל הים בחיפה.
בין 1991-1993 למדה רפואת ספורט בניו יורק וב-2003 עשתה השתלמות נוספת ברפואת ספורט בטורונטו ומחזיקה בדיפלומה הקנדית ברפואת ספורט.
משנת 1994 היא מרצה ומרכזת את התוכנית ללימודי המשך ברפואת ספורט בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
משנת 1994 ועד שנת 2000 ניהלה את המרכז לרפואת ספורט ולמחקר במכון וינגייט.
לאחר עזיבתה את וינגייט הקימה וניהלה את המרכז לרפואת ספורט במרכז הרפואי הדסה, וב-2016 עברה למרכז הרפואי שערי צדק, שם הקימה את המרכז לרפואת ספורט ע"ש היידי רוטברג בפיס ארנה ירושלים, אותו היא מנהלת.
מאז תחילת פעילותה המחקרית מתמקדת פרופ' קונסטנטיני בספורטאיות ובהשפעת פעילות גופנית על בריאות האישה, עם דגש על חסך אנרגטי יחסי בספורטאים (REDs), הרגלי אכילה, מחזור חודשי ושברי מאמץ.
היא שותפה לפרסומי מפתח של הוועד האולימפי הבין-לאומי ושל כתבי עת מובילים בתחומי רפואת ספורט ואנדוקרינולוגיה של פעילות גופנית.
ב-2015 פרסמה יחד עם שחר נייס, את הספר "מרשם אישי לאימון גופני ולבריאות" – מדריך לרופאים ואנשי מקצוע למתן מרשם מותאם אישית לפעילות גופנית לשיפור הבריאות.
קונסטנטיני כיהנה כיו"ר הוועדה הרפואית של הוועד האולימפי הישראלי במשך עשר שנים, והייתה רופאת המשלחת האולימפית לסידני והמשלחת הפאראלימפית לבייג'ינג.
החל משנת 2005 היא חברה בקבוצת העבודה של הוועד האולימפי הבין-לאומי לענייני ספורטאיות וכלי ההערכה הקליניים לחסך אנרגטי יחסי בספורטאים ובשנת 2021 נבחרה לחבר הנאמנים של הקולג' האמריקאי לרפואת ספורט .
בשנת 2012 הצטרפה לוועדה הרפואית של התאחדות השחייה האירופאית , ב-2016 נבחרה למזכירות הוועדה וב-2022 מונתה לראשות הוועדה.
מיולי 2025 היא מכהנת כמזכירת הוועדה הרפואית של איגוד השחייה העולמי (לשעבר FINA), ובמקביל משמשת קדנציה שנייה כיו"ר הוועדה הרפואית של איגוד הטיפוס העולמי , אליה הצטרפה שנתיים לאחר שטיפוס הפך לספורט אולימפי.
משנת 2013 מכהנת כיו"ר המועצה הלאומית לבריאות האישה ולרפואה מודעת מין ומגדר, ופעילה בנושא זה גם בקידום מדיניות.
בשנת 1996 החלה קונסטנטיני ללוות את הכשרת לוחמות משמר הגבול כחלק ממאמצי קצין הרפואה הראשי של המשטרה להתמודד עם שברי מאמץ של המגויסות.
לקונסטנטיני ניסיון אישי ומעשי בהרחבת אפשרויות השירות הקרבי לנשים - כשעברה את הכשרתה כרופאה מוטסת ביחידה 669 השתתפה במסע של 25 ק"מ.
בהמשך שימשה כיועצת לקצין הרפואה הראשי של צה"ל, ייעצה בענייני פעילות גופנית ומגדר ביוהל"ן (יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים) והייתה חברה במספר ועדות מקצועיות הנוגעות לשירות נשים במערך הלחימה בראשן ועדת שגב.
בשנת 2022 הגישה פרופ' קונסטנטיני כחלק מבג"ץ קליגר נייר עמדה העוסק בכך שההבדלים הפיזיולוגיים בין גברים ונשים אינם אמורים לגזור באופן גורף הדרת נשים מכלל תפקידי הלוחמה והראתה מדוע לא קיימת כל מניעה שנשים ישרתו בכל תפקידי הלוחמה.
נכון ל־2025 קונסטנטיני עודנה מבצעת שירות מילואים פעיל במדור הכושר הקרבי, ומייעצת לקציני רפואה ביחידות עלית שונות.
נעמה היא אמא לחמש בנות ושני בנים וסבתא לשבעה.
אחיה הם עו"ד יהונתן צבי (שחקן כדורמים בעבר ויו"ר מועדון הכדורמים בירושלים) עו"ד נועם צבי יו"ר איגוד השחייה בישראל לשעבר ומזכ"ל איגוד השחייה האירופאי כיום), נאוה איסרוב (מורה לשחייה ולחינוך גופני בבית ספר לחינוך מיוחד לשעבר וכיום מתנדבת במשטרה), ויסכה הרני (מורת דרך ומומחית לנצרות).
נעמה רדלר (נולדה ב-20 באוגוסט 1983) היא שחקנית תיאטרון ומוזיקאית ישראלית.
בוגרת האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים במסלול קומפוזיציה, בוגרת מסלול תיאטרון-מחול בסמינר הקיבוצים ובעלת תואר שני בטיפול במוזיקה ממכללת דוד ילין.
את ניסיונה הראשון בהלחנה עשתה רדלר ב-2009 להצגה "כי אמיתית היא" של היוצרות ניבה דלומי ורוני ברודצקי.
ב-2011 השתתפה רדלר בהצגה "מלח מים" במסגרת פסטיבל עכו, לצד טל בורשטיין, יעל טל, הדר טלמור ומור מנדל.
ההצגה זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר ובפרס האנסמבל הטוב ביותר.
באותה שנה השתתפה גם במופע הסאטירי "הבועהלי" שיצרה יעל טל, לצד עמיחי אלהרר, ניר וידן, אתי וקנין והדר טלמור, כולם בוגרי סמינר הקיבוצים.
רדלר גם כתבה את הלחנים למופע והייתה אחראית לניהול המוזיקלי.
מאז 2012 מלחינה רדלר מוזיקה עבור הצגות פרינג' וכן לתיאטראות רפרטואריים:
בוקר חום - מופע על פי ספרו של פרנק פבלוף בבימויה של נועה לב (סמינר הקיבוצים, 2012)
חמור אוכל תפוז - סאטירה דוקומנטרית מאת יעל טל ובבימויה (פסטיבל עכו, 2012)
סבתא - יצירה של אנסמבל פרסונה בבימוים של טיירי מורל ונלי עמר (בית ליסין, 2012)
פנינה לב נייר - יצירה של ג'קלין פערל בבימוי חנה ואזנה גרינולד (תיאטרון יפו, 2015)
יונתן בלש ממש - הצגת יחיד על-פי ספרו של דויד גרוסמן, בעיבודו של רואי גורמזאנו ובבימוי יוסי ג'וז כהן (התיאטרון הארצי לילדים ונוער, 2017)
פאקינג תתעוררו (תיאטרון חיפה, 2018)
התאהבתי - מופע ספוקן וורד משותף של רדלר ויעל טל (תמונע, 2018)
נס ציונה: המחזמר - קומדיית נונסנס מוזיקלית של אנסמבל "קבוצת עבודה" (תמונע, 2022)
אש בראש - הצגת יחיד מאת מור ענטר ובבימוי יוסי ג'וז כהן (תיאטרון אורנה פורת, 2023)
מה קרה לשיר - הצגת יחיד של אמיר פתר בבימויו של תום ווליניץ על הטרדה ופגיעה מינית (תיאטרון אורנה פורת, 2023)
איפה הילד - מחזה מאת יעל טל, בבימויה ובהשתתפותה.
רדלר כתבה את המוזיקה להצגה ומשתתפת בה לצד טל, אתי וקנין סובר ואילון פרבר רדלר זכתה על הצגה זו בפרס קיפוד הזהב למוזיקה הטובה ביותר.
אסתר - מופע מאת אתי וקנין סובר ובכיכובה.
עלה בבכורה בפסטיבל הקומדיה הישראלי ע"ש אפרים קישון (האינקובטור, 2025)
ב-2019 יצרה רדלר עם יעל טל וענת דרימר מופע מוזיקלי המבוסס על עדויות של חיילות ששירתו בשטחים, כפי שדווחו לארגון "שוברים שתיקה".
המופע הוצג במשך כשלוש שנים בתיאטרון תמונע ובצוותא, וב-2022 היה אמור לעלות במסגרת תיאטרון הפרינג' באר שבע.
בעקבות פניות של ארגון "בצלמו", של בכירים בעיריית באר שבע ושל אלמוג כהן החליטה הנהלת התיאטרון ברגע האחרון על ביטול ההצגה.
מצד הנהלת התיאטרון נמסר כי הסיבה לביטול היא כרטיסים מועטים שנמכרו וכן התזמון הבעייתי של ההצגה, במקביל למצעד הגאווה שנערך בעיר.
ועד איגוד במאי ובמאיות התיאטרון בישראל גינה את הביטול והכריז על חרם מצד חברי וחברות הארגון על התיאטרון.
לחרם הצטרפו גם הארגונים שח"ם, אי"ב ופורום מוסדות התרבות, והביאו לביטול כל ההצגות בתיאטרון הפרינג' במשך שבועיים.
נעמה גולומב (נולדה ב-15 במרץ 1951 בתל אביב) היא מאיירת ישראלית.
נעמה גולומב היא בת להורים פלמ"חניקים ילידי תל אביב.
כשהייתה בת חמש עברה עם משפחתה לרמת השרון, שם גדלה.
היא למדה בתיכון לאומנות ויצו צרפת בגבעתיים.
נישאה ועברה לשיכון המזרח בראשון לציון.
גולומב היא אמא ל-3 ילדים.
גולומב איירה למעלה מ-50 ספרים.
הספר הראשון שאיירה, "כמו פרח" - ספר איורים שאינו כולל טקסט, יצא לאור ב-1982.
בעקבות פרסום הספר "כמו פרח", פנתה מיכל סנונית אל גולומב כדי שתאייר את הספר "ציפור הנפש" שכתבה.
המהדורה הראשונה של "ציפור הנפש" יצאה לאור בשנת 1984, ומאז יצא הספר במהדורות רבות.
הספר תורגם לשפות רבות ויצא לאור בעברית, אנגלית, איטלקית, ערבית, רוסית, גרמנית עם איורים של נעמה גולומב.
כשהגיע הספר באנגלית למיליון עותקים, יצאה לאור מהדורה מהודרת.
בשנים 2016-2023 היתה פעילה בפורום "קפה סביבה" בראשון לציון.
"ורד הקיפודה", בהוצאת ספרית הפועלים, נכתב על ידי שלומית דותן ב-2006 נבחר בין חמשת הספרים האהובים במשך שנתיים במצעד הספרים.
"השלקט" בהוצאת ספרית הפועלים והקיבוץ המאוחד, נכתב על ידי יורם עבר הדני.
"101 חרוזי לילה טוב" מאת סמדר שיר בהוצאת ידיעות אחרונות 1994.
"שוק המראות הקטנות" מאת שלומית כהן אסיף בהוצאת הקיבוץ המאוחד 1999.
"רחוף בכחל" מאת חני אבנית
ציפור הנפש מאת מיכל סנונית, הוצאה לאור בשיתוף אל-עז, 1985.
כמו פרח, נעמה גולומב, הוצאת כנרת, 1982
פטיפון בטיפת הטל, משה גרנות, איירה נעמה גולומב, כנרת, 1983
איילת השחר, מיכל סנונית, איירה נעמה גולומב, כתר, 1987
אדם והפרח, מיכל סנונית, איירה נעמה גולומב, כתר, 1987
על כדורים גדולים וקטנים, דרור זיו, איירה נעמה גולומב, מסדה 1988 יצא לאור בשלוש מהדורות
דרך הלב, מיכל סנונית, איירה נעמה גולומב, זמורה ביתן, 1988
בצוותא: מדריך להוראת הדמוקרטיה, אוקי מרושק, איירה נעמה גולומב, כנרת, 1988
כל כך רציתי אח, ריקה ברקוביץ, איירה נעמה גולומב, רכגולד חברה בע"מ 1988
איך מציירים ציפור, שלומית דותן, איירה נעמה גולומב, ספרית פועלים 2002
אבא תהיה אריה טוב, נתן בירק, עיצוב ואיור נעמה גולומב, נ.ב.
בואו נשחק, סמדר שיר, עיצוב ואיור נעמה גולומב, תכלת 2001
דמיון מלך ההמצאות, ריקה ברקוביץ, איירה נעמה גולומב, בא"ר 1997
המשפחה שלי, סמדר שיר, עיצוב ואיור נעמה גולומב, תכלת 2001
לילה טוב, סמדר שיר, עיצוב ואיור נעמה גולומב, תכלת 2001
הפכים, סמדר שיר, עיצוב ואיור נעמה גולומב, תכלת 2001
שירה מחפשת אומץ, ליאור חריש, איירה נעמה גולומב, טלקורפ קומיוניקיישן תשס"ז 2007
אמא, האם הירח אדם?, סמדר שיר, איירה נעמה גולומב, משכל ידיעות אחרונות 1995
נעמי חזן () היא פרופסור אמריטה למדע המדינה ולימודי אפריקה באוניברסיטה העברית בירושלים, פוליטיקאית, פעילת שמאל וזכויות אדם.
כיהנה כחברת הכנסת מטעם מרצ.
בשנים 2008–2012 כיהנה כנשיאת "הקרן החדשה לישראל".
שרה נעמי חזן נולדה בירושלים, בת לאברהם הרמן, לימים שגריר ישראל בארצות הברית ונשיא האוניברסיטה העברית בירושלים, ולזינה הרמן, לימים חברת כנסת מטעם סיעת המערך.
לחזן תואר ראשון ושני במדע המדינה מאוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1975 קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "פוליטיקה וארגוני נוער בגאנה ובחוף השנהב".
שימשה כפרופסור באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת הרווארד.
חזן מילאה שורה של תפקידים ציבוריים ואקדמיים, בהם: ראש מכון טרומן לקידום השלום באוניברסיטה העברית, נשיאת הסניף הישראלי של האגודה הבינלאומית למדעי-המדינה (וסגנית נשיא האיגוד העולמי), ממיסדות שדולת הנשים בישראל, וחברת המשלחת הישראלית לוועידת האו"ם לציון עשור האישה הבינלאומי בניירובי ובבייג'ינג.
היא פעילה גם במגוון ארגוני נשים, בהם בת שלום ונציבות הנשים לשלום צודק ישראלי-פלסטיני.
בשנת 2009 הקימה יחד עם פרופ' חנה הרצוג את "שוות – המרכז לקידום נשים בזירה הציבורית" (WIPS) במכון ון ליר, ומאז היא עמיתת מחקר במכון.
כתבה וערכה שמונה ספרים בנושא פוליטיקה השוואתית, ופרסמה מאמרים רבים בנושא פוליטיקה ומדע המדינה באפריקה, יחסי ערב-ישראל, פוליטיקה בישראל ומעמד האשה.
בשנת 1992 נבחרה לראשונה כחברת כנסת מטעם סיעת מרצ (מטעם מפלגת רצ) בבחירות לכנסת ה-13. במהלך כהונתה בכנסת מונתה לסגנית יושב ראש הכנסת ושימשה כיו"ר ועדת המשנה לדיני אישות של הוועדה למעמד האשה בכנסת וכחברה בוועדת החוץ והביטחון.
בשנת 1994, בעודה מכהנת כחברת-כנסת, קודמה חזן לדרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית.
בשנת 1996 נבחרה בשנית בבחירות לכנסת ה-14 מטעם סיעת מרצ ושימשה כסגנית יו"ר הכנסת.
בשנת 1998 הייתה מועמדת מרצ לראשות עיריית ירושלים.
בשנת 1999 נבחרה בפעם השלישית בבחירות לכנסת ה-15, מטעם סיעת מרצ ושימשה כסגנית יו"ר הכנסת.
שימשה כחברת כנסת עד לפברואר 2003.
בבחירות לכנסת ה-17 היא הוצבה במקום ה-113 הסמלי ברשימת מרצ לכנסת, ובבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-112 הסמלי ברשימה זו.
בבחירות לכנסת ה-21 הוצבה במקום ה־116 הסמלי ברשימת מרצ.
בבחירות לכנסת ה-22 הוצבה במקום ה־116 ברשימת המחנה הדמוקרטי.
בבחירות לכנסת ה-24 הוצבה במקום ה־117 הסמלי ברשימת מרצ.
בבחירות לכנסת ה-25 הוצבה במקום ה־115 ברשימה זו.
במהלך פעילותה בכנסת יזמה חזן מספר חוקים, רבים מהם בתחומי מעמד האישה והצרכנות.
בין היתר, יזמה תיקון לחוק שירות ביטחון שעיגן את זכותן של נשים לשרת בצה"ל בכל תפקיד בו משרת גבר, אלא אם כן הדבר מתחייב ממהותו של התפקיד.
כן יזמה תיקון לחוק עבודת נשים המאפשר למי שילדה יותר מילד אחד בלידה אחת להאריך את חופשת הלידה בשבועיים.
יחד עם נעמי בלומנטל יזמה תיקון לפקודת בתי הסוהר המאפשר לשירות בתי הסוהר שלא להפריד בין אסירים לאסירות במקרים שבהם הדבר דרוש לשם מתן טיפול רפואי או טיפול בנפגעי סמים.
בתחום הצרכנות, יזמה עם חיים אורון חוק שאפשר הגשת תובענות ייצוגיות בענייני הגבלים עסקיים ובנקאות.
בהמשך יזמה חוק המאפשר להגיש תובענות ייצוגיות גם בתחום הביטוח.
בנוסף, יזמה שני תיקונים לחוק הגנת הצרכן – האחד הטיל איסור על בעלי עסקים להציב שלטים הפוטרים אותם מאחריות לנזקים גופניים שעלולים להיגרם ללקוחות בתחום בית העסק ותיקון נוסף המאפשר ביטול עסקאות רוכלות בתוך 14 ימים, בנסיבות מסוימות.
בשנת 2002 ניהלה את דיוני ועדת החוץ והביטחון בחוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם, התשס"ב–2002 המגדיל את הקצבאות לחייל מילואים שנהרג או הפך לנכה עקב שירותו במילואים.
החל משנת 2005 ועד 2017 כיהנה כראש בית הספר לממשל וחברה במכללה האקדמית תל אביב-יפו.
משמשת כנשיאת הסניף הישראלי של האגודה הבינלאומית למדעי-המדינה (וסגנית נשיא באיגוד העולמי).
בשנת 2008 מונתה לשמש כנשיאת הקרן החדשה לישראל.
חזן שימשה כחברת הנהלת הקרן גם בשנים 1992–1993 ו-2007–2008. בתחילת 2010 יצאה תנועת "אם תרצו" בביקורת על הקרן, בשל תמיכתה בארגונים כגון רופאים לזכויות אדם ותקפה את חזן אישית, גם בקריקטורות בשלטי חוצות.
נעמי חזן הגיבה ואמרה כי הביקורת שקרית ומרושעת.
ביולי 2012 פרשה מכהונתה כנשיאת "הקרן החדשה לישראל".
מאז 2019 כותבת קטעי דעה באתר "זמן ישראל".
אחותה היא ד"ר אילנה הרמן-בוהם, רופאה, מנהלת מחלקה פנימית ומרפאת הסוכרת בבית החולים סורוקה בבאר שבע.
אחיה הוא דוד הרמן, פרופסור לחינוך, לשעבר מנכ"ל הרשות המשותפת לחינוך יהודי ציוני של ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית, המדען הראשי של הג'וינט וכיום ראש חבר היועצים של ההיברו יוניון קולג' בירושלים.
נעמי אלן ווטס היא שחקנית ומפיקת קולנוע בריטית, אשר הייתה מועמדת לשני פרסי אוסקר לשחקנית הטובה ביותר; עבור תפקידה בתור כריסטינה פק בסרט "21 גרם" (2003) ועבור תפקידה בתור מריה בנט (אנ') בסרט "הבלתי אפשרי" (2012).
ווטס נולדה בכפר שורהם במחוז קנט, אנגליה למשפחה נוצרית ממוצא אנגלי, ולשי ואוסטרלי.
אביה, פיטר ווטס (1946–1976), היה מהנדס סאונד שעבד בין היתר עם הפינק פלויד, ואימה, מייב אדוארדס, ילידת אנגליה שגדלה באוסטרליה, הייתה סוחרת עתיקות ומעצבת תלבושות.
יש לה אח שגדול ממנה בשנה בשם בן.
הוריה נפרדו כשהייתה בת 4, ואביה נפטר כשהייתה בת 7. לאחר מות אביה, עברה ווטס עם אימה ואחיה לאנגלסי, וויילס, שם התגוררו עם הסבים שלהם.
לאחר צפייתה בסרט "תהילה" ב-1980 החליטה ווטס כי היא רוצה להיות שחקנית.
ב-1983, בגיל 14, עברה ווטס עם משפחתה לסידני שבאוסטרליה.
ווטס למדה במספר בתי ספר תיכונים ובאחד מהם למדה לצידה של ניקול קידמן.
במהלך שנותיה בתיכון החלה ללמוד משחק.
ב-1986 לקחה הפסקה מתחום המשחק ונסעה ליפן לעבוד כדוגמנית.
לאחר ארבעה חודשים חזרה לאוסטרליה ועבדה בחנות כלבו מקומית.
לאחר מכן עבדה כעוזרת לעורך אופנה.
הזמנה מקרית להשתתפות בהצגת דרמה גרמה לווטס לעזוב את עבודתה ולהשקיע בקידום קריירת משחק.
קריירת המשחק של ווטס החלה ב-1986 כאשר הופיעה בפרסומות ובתפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה אוסטרליות כמו: "קרוב רחוק".
ב-1991 השתתפה בסרט העצמאי "פלירט" לצידם של ניקול קידמן וטנדי ניוטון.
ב-1994, עברה ווטס לארצות הברית וקיבלה תפקיד משני בסרט "פצצה על הטנק".
לאחר מכן, היה קשה לה למצוא תפקידים משמעותיים בהוליווד, והיא הופיעה בסדרות קצרות או בסרטים שלא זכו להצלחה.
היא נבחנה לסרטים "פגוש את ההורים", "איש על הירח" ו"אבא מתארס" אך לא התקבלה.
לבסוף נבחרה לתפקיד משני בסרט "יופי מסוכן".
ב-2001 הופיעה בסרט האימה "Down".
לאחר מכן הופיעה בסרט "מלהולנד דרייב", וזכתה על השתתפותה בסרט בפרס "שחקנית השנה" בפסטיבל קאן.
באותה שנה גם הפיקה וכיכבה בסרט הקצר "Ellie Parker" שהתמודד בפסטיבל סאנדנס.
ב-2002 כיכבה בסרט המצליח "הצלצול".
ב-2003 הופיעה בסרטים: "כנופיית נד קלי" לצד הית' לדג'ר ואורלנדו בלום, "הגירושים" לצידה של קייט הדסון, ו"21 גרם".
על הופעתה בסרט, זכתה ווטס בפרס הקהל לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל ונציה 2003, והייתה מועמדת לפרס האוסקר.
ב-2004, היא הפיקה וכיכבה בסרט "אנחנו לא גרים כאן יותר".
ב-2005, היא כיכבה ב"הצלצול 2" וב"קינג קונג" של פיטר ג'קסון.
ב-2006, היא הופיעה בסרט "הצעיף הצבעוני" וב-2007 היא הופיעה בסרט "משחקי שעשוע", גרסה אמריקאית (רי-מייק) שביים מיכאל הנקה לסרטו דובר הגרמנית באותו שם.
בינואר 2010 לוהקה לסרט האימה "Dream House".
בשנת 2014 שיחקה לצד בן סטילר ואמנדה סייפריד בסרט הקומדיה "כשנהיה צעירים", וגילמה את לסלי טרומן בסרט זוכה פרס האוסקר "בירדמן" בכיכובו של מייקל קיטון.
בשנת 2015 שיחקה בסרטו של גאס ואן סנט, "ים של עצים", לצד מתיו מקונוהיי.
וגילמה את אוולין בסרטים "מורדים" ו"נאמנים", הסרט השני והשלישי בסדרת "מפוצלים".
בשנת 2017 הופיעה בסרטו של הבמאי קולין טרוורו "הספר של הנרי" לצד ג'יידן ליברהר.
ב-2022 גילמה את הדמות אמא בסרט האימה "לילה טוב אמא" מבית אולפני אמזון.
ב-2006, נבחרה ווטס לשגרירה של רצון טוב מטעם האומות המאוחדות כדי להעלות את המודעות לאיידס.
בין השנים 2002–2004 הייתה ווטס בזוגיות עם השחקן האוסטרלי הית' לדג'ר.
ב-2005, החלה ווטס לצאת עם השחקן האמריקאי-יהודי לייב שרייבר.
בנם הראשון, אלכסנדר 'סשה' פיט, נולד ב-2007, ובנם השני, סמואל קאי, נולד ב-2008. הם התארסו בינואר 2009, ובהמשך השנה הגיעה ווטס עם בן זוגה ושני ילדיה לביקור קצר בישראל.
ב-26 בספטמבר 2016, הודיעו ווטס ושרייבר על פרידתם, לאחר 11 שנות זוגיות.
החל מ-2017, היא בזוגיות עם השחקן האמריקאי בילי קרודופ (עמיתה לסדרה "צוענייה").
+שנהסרטתפקידהערות1986For Love Aloneחברה של ליאו1991פלירטג'נט אודג'רס1993הצגה יומיתכוכבת בשופינגאובדן חושים בסרגסופאני גרייGross Misconductג'ניפר קרטרThe Custodianלואיס1995פצצה על טנקנערת סילון1996ילדי התירס 4: הכינוסגרייס רוד'סPersons Unknownמולי ל.
צ'נוות'1997Under the Lighthouse Dancingלואיס1998יופי מסוכןג'וליה דה-לזה1999כתוב בכוכביםאליס2001Downג'ניפר אוונסמלהולנד דרייבבטי אלמס / דיאן סלווין2002הצלצולרייצ'ל קלר (אנ')למות על הנוףמרדית' מיינוורינג2003כנופיית נד קליג'וליה קוקהגירושיןרוקסן די פרסאנד21 גרםכריסטינה פקמועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר (אנ')
מועמדת פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר
גם מפיקה בפועל2019בקול רםגרטשן קרלסון (אנ')מיני-סדרה2020Taronga: Who's Who in the Zooקרייניתתוכנית טבע בערוץ 9
10 פרקים; גם מפיקה2022הצופהנורה ברנוקתפקיד ראשי; 7 פרקים
גם מפיקה בפועל2024אויבות: קפוטה נגד הנשיםתפקיד ראשי; 8 פרקים
מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה (2025)2025מוגזמתאן רטיגן4 פרקים2025–הווההכל הוגןליברטי רונסוןתפקיד ראשי; 9 פרקים
גם מפיקה בפועל2026American Love Storyג'קלין קנדי-אונאסיססדרה עתידית של FX Networks
נעמי בלומנטל (נולדה ב-22 בנובמבר 1943) היא אשת ציבור ישראלית.
הייתה חברת הכנסת מטעם הליכוד בכנסות ה-13 עד ה-16, בה גם שימשה כסגנית שר התשתיות.
בלומנטל נולדה בשם נעמי גרינבאום בביצרון.
עם סיום שירותה הצבאי בנח"ל למדה לימודי משחק בבית צבי, בית הספר לאמנויות ברמת גן, וסיימה את המחזור החמישי (1967).
היא שיחקה בתיאטראות "הבימה", "האהל", "החאן הירושלמי" וכן בתיאטראות נוספים.
בעקבות נישואיה עברה לבאר שבע, ונמנתה עם ראשוני התיאטרון העירוני.
השתתפה בתפקידים משניים בסרטי הקולנוע "אבו אל בנאת" (1973) ו"יהלומים" (1975).
במקביל החלה בפעילות שטח פוליטית.
נבחרה לראשונה לכנסת ה-13 בשנת 1992, וכיהנה בכנסת ברציפות ב-4 כנסות עד שנת 2006. בין תפקידיה: יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה, יו"ר ועדת העלייה והקליטה, וסגנית שר התשתיות.
ב-13 בפברואר 2006 הורשעה בבית משפט השלום בתל אביב בשוחד בחירות, הדחת עדים ושיבוש מהלכי משפט, על מימון לינתם של 12 חברי מרכז הליכוד במלון שרתון סיטי טאוור לפני ההצבעה בבחירות הפנימיות בליכוד לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה.
במהלך חקירתה בחרה בלומנטל לנצל את זכות השתיקה; עקב כך פיטר אותה ראש הממשלה, אריאל שרון, מתפקידה כסגנית שר.
ב-14 במרץ 2006 ניתן גזר הדין, ובלומנטל נשלחה ל-8 חודשי מאסר בפועל ו-10 חודשים על תנאי, וחויבה בקנס של 75 אלף ש"ח.
כמו כן נקבע כי יש קלון בעבירות.
לאחר שערערה על הרשעתה ועל העונש (אחר כך חזרה בה מהערעור על ההרשעה), דחה בית המשפט המחוזי בתל אביב את ערעורה והשאיר את עונש המאסר שלה על כנו.
השופטים הסכימו לדחות את תחילת ריצוי העונש בחודשיים.
בעקבות הרשעתה, ולאחר פטירת בעלה, נפתח מסע ציבורי למתן חנינה לבלומנטל.
נשיא המדינה לשעבר, יצחק נבון, חברי הכנסת בעבר ובהווה, ילדיה של בלומנטל ופרקליטה, פרופ' אריאל בנדור, פנו אל ממלאת מקום נשיא המדינה ויו"ר הכנסת, דליה איציק, בקריאה להמתיק את העונש, ולהמיר את המאסר בפועל בעבודות שירות.
נשיא המדינה, שמעון פרס, נענה לבקשה בסמוך לבחירתו, והמתיק ב-17 ביולי 2007 את עונשה כך שתרצה עבודות שירות במקום מאסר בפועל.
על אף שהצליחה בבחירות המקדימות בליכוד להיבחר למקום 18 ברשימת המפלגה לבחירות לכנסת השבע עשרה, לא נבחרה בלומנטל לכנסת השבע עשרה עקב מספר המנדטים הנמוך בו זכתה המפלגה.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת, בבחירות לכנסת העשרים ושתיים ובבחירות לכנסת העשרים וחמש שובצה בלומנטל במקום סמלי לקראת סוף רשימת הליכוד.
נעמי בלומנטל היא אלמנתו של פרופ' מיכאל בלומנטל, מנתח עיניים בכיר, אם לשלושה ילדים ולשתי בנות שהמשפחה אימצה באופן בלתי פורמלי.
מתגוררת בשכונת רמת אפעל שברמת גן.
נעמי בן נתן שחורי (נולדה ב-1947) היא מפיקה ובמאית של סרטי תעודה.
שחורי נולדה ברומניה להורים ניצולי שואה.
עלתה לארץ עם הוריה ב-1958. גדלה ברמת גן, שם למדה בתיכון חדש.
בוגרת החוגים לספרות אנגלית ותרבות צרפת באוניברסיטת תל אביב.
שחורי החלה את דרכה בתחום הקולנוע והטלוויזיה ב-1973 כמפיקה במשרד התל אביבי של ערוץ הטלוויזיה הגרמני ה-ZDF, ולאחר מכן כמפיקה ובמאית עבור הטלוויזיה ההולנדית (1976–1978).
בהמשך ערכה עבודות תחקיר ובימוי עבור הטלוויזיה הישראלית, ה-BBC ותחנות טלוויזיה אמריקאיות (1978 - 1980).
בשנת 1980 נסעה לארצות הברית ככתבת ומפיקה עבור ערוץ ZDF במשרדיו אשר בצפון אמריקה - וושינגטון.
משנת 1983 ואילך, שחורי פעילה כמפיקה, במאית ומנהלת בחברות "בלפילמס", "סרטי בלבו" ו"בלשיר אינטרנשיונל".
במסגרות אלה הפיקה עשרות סרטי תעודה, המתאפיינים בשיתופי פעולה בינלאומיים עם
ערוצי טלוויזיה איכותיים באירופה ובארצות הברית.
פעילותה הבינלאומית המרכזית של שחורי היא בתחום סרטי התעודה, בו רכשה מוניטין והכרה כמפיקה וכחברת ההנהלה העולמית ונציגת ישראל, מאז 1995, של ארגון INPUT, המאגד את הפסטיבל הנודד של עורכי התוכן בערוצי הטלוויזיה ברחבי העולם.
בשנת 2005 נבחרה כנשיאת INPUT העולמית.
במקביל, פעלה שחורי בתחומי מדיניות התקשורת ושימשה בשנים 2000–2001 כסמנכ"ל הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, וקידמה מדיניות שידור נאורה.
שחורי היא מורה להפקה בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
משנת 2004 ועד שנת 2006 עמדה שחורי בראש המסלול החדש והייחודי למפיקים יזמים בבית הספר סם שפיגל, ובשנת 2006 היא שימשה כמנהלת בפועל של בית הספר, עם יציאתו של המנהל והמייסד רנן שור לשנת שבתון.
בשנת 2007 החלה לנהל את בית הספר לקולנוע שבמדרשה לאומנות בבית ברל.
ב-2016 זכתה לפרס מפעל חיים מטעם פורום היוצרים הדוקומנטריים.
נעמי שחורי מתגוררת בתל אביב עם בעלה, כתרי שחורי, מפיק ומנהל קרן הקולנוע הישראלי.
"יד ושם" (2004) – הפקת כ-100 סרטים קצרים למוזיאון החדש להנצחת השואה של יד ושם.
"עבדי החרב" (2003) – טרילוגיה על המנהיגות הישראלית עבור ערוץ 8, ה-BBC, ARTE – צרפת ועוד.
"לוצ'אנו בריו" (2000) – סרט תעודה על המלחין האיטלקי, 60 דקות.
הפקת 5 פרקים בסדרה התיעודית "תקומה" של הערוץ הראשון במלאת 50 שנה למדינה (1995 - 1997).
"החלום של פנחס" (1997) – סרט תיעודי בבימוי רות ולק.
נעמי ר' וולף היא סופרת יהודייה-אמריקאית שחיברה רבי מכר, החשוב בהם - "מיתוס היופי".
ידועה כפמיניסטית התומכת בפוליטיקה פרוגרסיבית.
היא שימשה כיועצת אסטרטגית של אל גור וביל קלינטון.
וולף נחשבת לכוכבת הספרותית הצעירה ביותר של מה שכונה לימים הגל השלישי של הפמיניזם.
וולף היא בתה של האנתרופולוגית היהודייה דבורה גולמן ושל הסופר היהודי-אמריקאי (יליד טרנסילבניה) ליאונרד וולף.
היא הייתה נשואה לכותב הנאומים של ביל קלינטון, דייוויד שיפלי, אך הם התגרשו ב-2005. לזוג שני ילדים.
וולף למדה בבית הספר התיכון לוואל בסן פרנסיסקו והשתתפה בתחרויות ויכוחים כנציגת מועדון הוויכוחים של בית הספר.
תואר ראשון למדה באוניברסיטת ייל אותו סיימה בשנת 1984. היא קיבלה מלגת רודז ובמסגרתה למדה בניו קולג', שבאוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 2004 דיווחה וולף על מקרה לכאורה של הטרדה מינית שחוותה כסטודנטית באוניברסיטת ייל על ידי פרופסור הרולד בלום בזמן שהדריך אותה.
האוניברסיטה סרבה להתייחס לאירוע ברצינות, ווולף פרסמה בפומבי את התלונה.
וולף התפרסמה בזכות ספרה הראשון "מיתוס היופי" שיצא לאור בשנת 1991 ונעשה רב מכר בינלאומי.וולף מבקשת להוכיח ש"יופי" כערך נורמטיבי הוא תוצר חברתי לחלוטין, וכי הפטריארכיה קובעת את התוכן שלו במטרה לשחזר את ההגמוניה.
היא תוקפת את ניצולן של הנשים על ידי תעשיות האופנה והיופי.
וולף טוענת כי לנשים מגיעה "הבחירה לעשות ככל העולה על רוחנו עם פנינו וגופנו מבלי שניענש על ידי אידאולוגיה אשר משתמשת בעמדות, לחץ כלכלי, ואפילו שיפוט חוקי המתייחסים להופעתן של הנשים על מנת לחתור תחתינו פסיכולוגית ופוליטית".
מיתוס היופי קיבל תגובות מקוטבות מהציבור ומהתקשורת הנורמטיבית אך בעיקר זכה לשבחים מהקהילה פמיניסטית.
וולף כתבה עוד מספר ספרים:
"אש באש" (1993) עוסק בפוליטיקה והעצמה נשית.
וולף טוענת כי נשים ניצבות בנקודת מפנה היסטורית, שבה הכלים ליצירת שוויוניות נמצאים בהישג יד ומרבית הנשים מאמינות בשוויון, אבל דוחות את "הפמיניזם".
וולף מציעה להחליף את התפיסה של האישה כקרובן בתפיסה מעצימה המחזקת את הנשים לפועל יחד למען שינוי פני ההיסטוריה.
ספרה "מופקרויות" (1997) סוקר ומנתח את הדפוסים של מיניות בגיל ההתבגרות עכשווית.
וולף טוענת שהספרות גדושה בדוגמאות של סיפורי התבגרות של גברים במסווה של ספרות אוטוביוגרפית למשל של ד"ה לורנס, טוביאס וולף, ג'יי-די סלינג'ר ארנסט המינגוויי.
ואף גרוע מכך בתיאורים מיזוגניים בספרות של הנרי מילר, פיליפ רות ונורמן מיילר.
וולף מדגישה, עם זאת, כי התייחסויות למיניות בגיל ההתבגרות של נשים דוכאו באופן שיטתי.
היא מביאה ראיות מתרבויות שונות על מנת להוכיח כי נשים, על פני ההיסטוריה, נתפסו כיותר חושניות מאשר גברים.
וולף טוענת גם שנשים חייבת להחזיר לעצמן את הלגיטימיות של המיניות שלהן על ידי ניפוץ הקיטוב בין הבתולה וזונה בתפיסת המיניות של נשים.
ספרה "טעויות מולדות" (2001) בוחן תפיסות מודרניות הנוגעות להריון ולידה.
עיקרו של ספר מסופר דרך נקודת המבט האישית של וולף בעת הריונה הראשון.
היא מתארת את המדיקליזציה של ההריון והלידה ושואלת מדוע ניתוח קיסרי הפך לנוהל שבשגרה בארצות הברית ומציעה לשלב גישות פחות רפואיות ויותר אישיות ללידה כגון הסתייעות במיילדות.
מחצית השנייה של ספר מתארת וולף סדרה של אנקדוטות על חיים שלאחר הלידה, תוך התמקדות באי-שוויון בין גברים ולנשים בגישות הרווחות לטיפול בילדים.
ב-2005 וולף פרסמה את ספרה: "בית העץ: חוכמה יוצאת-דופן מאבי אודות איך לחיות, לאהוב, לראות".
שבו היא תיעדה את משבר גיל העמידה שלה בניסיונה להחזיר למוטב יצירתיותה, את חזונה השירי והערכתה את אהבתו של אביה.
בעוד שהספר קיבל ביקורות אוהדות, הוא ספג ביקורת שלילית על ידי פמיניסטיות כגון ג'רמיין גריר, כאדיפלי וכמקבל את הפטריארכליות שפעם היא התנגדה לה.
ב-2007 פרסמה וולף את הספר "סופה של אמריקה: מכתב אזהרה לפטריוט צעיר", שבו הזהירה מפני עליית הפאשיזם בארצות הברית.
יצירת אויב פנימי או חיצוני
הקמת בתי כלא סודיים בהם משתמשים בעינויים
בניית כח צבאי שאינו כפוף ונותן דין וחשבון לגופים אזרחיים
אפשרות לעצור ולשחרר אנשים בשרירותיות
להתייחס לכל מתנגדי המשטר הפוליטיים כבוגדים
הספר סופה של אמריקה עובד לסרט דוקומנטרי ב-2008.
וולף פרסמה המשך ל"סופה של אמריקה": "תנו לי חירות: מדריך למהפכנים אמריקאים" ב־2008, שבו השיאה עצות מעשיות לפעילים צעירים כיצד להילחם בפגיעה במעמד הדמוקרטיה וארצות הברית.
היא סוקרת זמנים ומקומות בהיסטוריה בהם אזרחים נלחמו בהצלחה למען חברה פתוחה ודמוקרטית.
ספרה של וולף, מ-2012, וגינה: ביוגרפיה חדשה.
הספר זכה לביקורות שלילות מסופרות פמיניסטיות ובאופן כללי
ב-2019 פרסמה וולף את "Outrages", שהתבסס על עבודת מחקר אקדמית שערכה ועסק בהיסטוריה של החוקים הנוגעים להומוסקסואליות.
הספר זכה לביקורות חריפות בגין קריאה שגויה של המקורות הראשוניים והמהדורה הראשונה של הספר הורדה מן המדפים לצורך תיקונים.
וולף היא ממייסדי מכון וודהל, שמטרתו לאמן נשים למנהיגות בתחומים שונים והיא חברה במועצת המכון.
בשנת 1996, וולף הועסקה במסע לבחירתו מחדש של ביל קלינטון והשתתפה בסיעור המוחות אודות דרכים להשיג קולות נשים ובפרט ה-"soccer moms" (נשות פרברים העסוקות בהסעת ילדיהן).
בהתמודדות של אל גור בבחירות לנשיאות ארצות הברית לשנת 2000, נשכרה וולף כיועצת לנושא הצבעתן של נשים, בחוזרה על תפקידה במסע הבחירות של קלינטון.
הפעם, רעיונותיה של וולף והשתתפותה במסע הבחירות של גור גררו כיסוי תקשורתי משמעותי וביקורת רבה.
לפי הדיווח של מיכאל דאפי במגזין טיים, "שולם לוולף שכר של חמישה עשר אלף דולרים לחודש...
בתמורה לעצה בכל דבר החל מאיך לזכות בקולות הנשים וכלה בצירופים של חולצה ועניבה".
מאמר הטיים ואחרים פיתחו את הרעיון שגור היה "זכר בטא אשר זקוק ליטול אחריות על הזכר אלפא בחדר הסגלגל".
בריאיון שערכה עימה מלינדה הנברגר בניו יורק טיימס הכחישה וולף את הסברה כי ייעצה אי פעם לגור גבי מלתחתו.
וולף עצמה טוענת כי היא הזכירה את המונח "זכר אלפא" רק פעם אחת באקראי ש"זה היה רק דבר מובן מאליו, משהו שפרשנים דשו בו במשך חודשים, שסגן הנשיא הוא בתפקיד משני וכי הנשיא הוא בתפקיד הראשי...
אני השתמשתי במונחים הללו כלאחר יד בדיבורי אודות שונות בתיאורי התפקידים שלהם".
ב-2004 וולף האשימה בפומבי את הפרופסור לספרות מאוניברסיטת ייל הרולד בלום בהטרדה מינית כלפיה ב-1983 כשהייתה שם סטודנטית בת עשרים.
ביולי 2014 פרסמה וולף בדף הפייסבוק שלה שבעזה מתרחש רצח עם והתייחסה לכך שהיא נכדה של ניצולת שואה.
בעקבות פרסום פורסמו תגובות נזעמות בקרב תומכי ישראל בארצות הברית.
ב-2015 נשאלה האם תחזור להתגורר בישראל והיא השיבה בשלילה והוסיפה שהייתה עוזבת את ארצות הברית אם היא הייתה הופכת למדינה דתית.
ביוני 2021 הוקפא חשבון הטוויטר של וולף עקב הפצה מתמשכת של מידע מטעה בנושא חיסוני הקורונה.
עם השנים הפיצה וולף תיאוריות קונספירציה שונות.
היא מכחישה את היותה מפיצה של תיאוריות כאלו.
אש באש: הכוח הנשי ואיך להשתמש בו.
מיתוס היופי: על השימוש בייצוגים של יופי נגד נשים.
מאנגלית: דרור פימנטל וחנה נוה; תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת מגדרים, 2004.
נעמי גל (נולדה ב-1944) היא סופרת ועיתונאית ישראלית.
גל היא מראשוני העיתונאים-כתבים בטלוויזיה הישראלית.
גל, ילידת ירושלים, התחנכה, בין-השאר, בסורבון בפריז.
בשנות השבעים הייתה גל כתבת במעריב, וברוב שנותיה עבדה כעיתונאית בידיעות אחרונות.
במסגרת זו, לצד דיווחים שוטפים בתחומים שונים, הייתה אחראית לכמה ראיונות מקיפים עם אישים כישעיהו לייבוביץ' וקלוד לנצמן.
גל, פמיניסטית מוצהרת, הייתה פעילה חברתית ופוליטית בולטת בשמאל הישראלי.
גל הייתה גם כתבת בערוץ הראשון בשנותיו הראשונות ועבדה עם עזריה אלון על תוכניתו "נקודת חן".
ספרה "אשה לבד", שפורסם תחילה כסדרת מאמרים בירחון את, היה מהראשונים שבספרי המקור הפמיניסטיים בישראל.
היא הייתה נשואה למנתח המערכות יוסף רטנר.
לזוג נולדו שני בנים, אריאל ויואב.
לאחר מכן נישאה (קצרות) למפיק הטלוויזיה האמריקאי-יהודי הרברט וייס.
הייתה במערכות-יחסים עם הצלם יורם ברקאי והסופר אריה קרישק, ופעיל-השמאל והמתרגם פרץ קדרון.
פרופסורית ב-Moravian College שבפנסילבניה, ארצות הברית.
מספריה: "אין דבר העומד בפני הרזון", "רומן רומנטי", "הרומן של רות וג'רי", "לילית", "אנטי-רומן", "העונות של דפנה", וכן כמה ספרי עיון, תרגומים (לאונרד כהן) ותסריטים.
בשנת 1985 היא הוציאה ספר מבוסס על סדרת טלוויזיה יפנית ג'יג'י.
כמו כן הוציאה שני ספרי ילדים.
נעמי גל היא כלת פרס ירושלים לספרות יפה ופרס גילה אוריאל לספרות נשים.
אין דבר העומד בפני הרזון.
אסתר סופר ונעמי גל, הוצאת ידיעות אחרונות, 1978
אשה לבד, הוצאת ביתן, 1982
להיות חיילת: מדריך למתגייסת, הוצאת כתר, 1989.
רומן רומנטי, ספרית מעריב, 1993
עד מוות, הוצאת ידיעות ספרים, 1994
הרומן של רות וג'רי, הוצאת ספרית מעריב, 1994
זווית הראיה, הוצאת גוונים, 1996
על כוס קפה, נעמי גל, מתן שירם, ניר שח, חי גריגרטן, הוצאת שירם-שחר, 2000
אנטי רומן, הוצאת תמוז, 2001
אלימות נגד נשים: נורמה או סטייה?, הוצאת הקבוץ המאוחד, 2003
להוריד במשקל, הוצאת ידיעות אחרונות, 2003
אלם אילמות ואלימות במשפחה בישראל, הוצאת רסלינג, 2023
ג'יג'י והאופנוענים - נסח עברי -נעמי גל, עבוד - ולרי פר, איורים - אן לדוק-דרדיל, הוצאת כתר, 1985
פינשוף הולך לגן גורים, הוצאת כתר, 1998
מישל מונטיניאק, שיטת מונטיניאק – לאכול כדי לרזות, זמורה ביתן, 2002
דונה ליאון, חברים בחלונות הגבוהים, זמורה ביתן, 2003
ניקי פרנץ', מתחת לעור, זמורה ביתן, 2003
נעמי מלאני האריס היא שחקנית קולנוע אנגלייה, אשר מוכרת בזכות תפקידה בתור טיה דאלמה בסדרת סרטי "שודדי הקאריביים" ובזכות הופעתה בתור איב מאניפני (אנ') בסרטי ג'יימס בונד "סקייפול" (2012), "ספקטר" (2015) ו"לא זמן למות" (2021).
בשנת 2016, שיחקה בסרט "אור ירח" שזכה לשבחים, הופעה שזיכתה אותה במספר שבחים, כולל מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, לפרס BAFTA, ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
האריס נולדה וגדלה בלונדון ב-1976 לאם חד הורית, כותבת המערכונים ליסל קיילה, שהיגרה לממלכה המאוחדת מג'מייקה בתור ילדה.
אביה, הוא מעצב אופנה יליד האי טרינידד ושורשיו במקור מגרנדה ומגיאנה.
האריס סיימה את לימודיה ב"מכללת פמברוק" עם תואר ראשון במדעי החברה ומדע המדינה.
לאחר מכן עברה ללמוד משחק בית בריסטול לתיאטרון.
ב-1987, כשהייתה בת 11 החלה לשחק בסדרת טלוויזיה "סיימון והמכשפה", שנמשכה 25 פרקים ושודרה ברשת BBC.
את קריירת המשחק שלה החלה האריס בתחום הטלוויזיה והופיעה במספר בסדרות, בהן "אנשי המחר".
את פריצתה הקולנועית עשתה האריס במותחן האימה הבדיוני של דני בויל "28 יום אחרי"; בסרט גילמה את סלינה, צעירה שמשפחתה נרצחה במגפת וירוס קטלני שהפך את מרבית האוכלוסייה האנושית לזומבים, והיא נאבקת בהם עם ניצול נוסף.
ב-2004 הופיעה האריס בקומדיית הפשע "רישיון לגנוב"; בסרט גילמה את סופי, שוטרת שרודפת אחר פושע חלקלק בשם מאקס בורדט (פירס ברוסנן).
בשנת 2006 נבחרה האריס לשחק בסרט השני בסדרת סרטי "שודדי הקאריביים", "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת".
בסרט גילמה האריס את דמותה של טיה דאלמה, מכשפה מסתורית וידידה של גיבור הטרילוגיה קפטן ג'ק ספארו (ג'וני דפ), המעניקה לו מצפן מכושף ושומרת בביתה את קפטן הקטור ברבוסה (ג'פרי ראש) שנחשב למת.
במקביל לצילומיה בסרט "שודדי הקריביים" שיחקה האריס גם בסרט הפשע "מיאמי וייס" המבוסס על סדרת פשע; בסרט גילמה את טרודי ג'פלין, בלשית מהכוחות המסווגים שנתפסת בידי כנופיה ניאו נאצית, ומתיידדת עם הבלש ריקארדו טובס (ג'יימי פוקס).
ב-2007 שיחקה האריס בחלק השלישי של טרילוגיית סרטי הפיראטים, "שודדי הקאריביים: סוף העולם".
בשונה מהסרט הקודם, דמותה של האריס בסרט זה הייתה משמעותית יותר – היא גילמה דמות כפולה של המכשפה טיה דאלמה ושל קליפסו, נימפה אחת מאלי הים ואלת הסערות, לה סיפור אהבה עם קפטן דייווי ג'ונס (ביל ניי), אדם אימתני דמוי תמנון וקפטן ספינת "ההולנדי המעופף".
בשנת 2015 חזרה לגלם את גברת מאניפני בסרט "ספקטר", ה-24 בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
בשנת 2016 השתתפה בסרט "יופי נסתר", לצד ויל סמית', קייט וינסלט והלן מירן.
באותה שנה השתתפה לצד יואן מקגרגור בסרט "בוגד משלנו".
בהמשך השנה שיחקה בסרט הדרמה עטור השבחים "אור ירח" שנכתב ובוים על ידי בארי ג'נקינס.
האריס גילמה בסרט את פולה, אימו האלימה של טיירון הצעיר; על תפקידה בסרט, קצרה האריס את שבחי המבקרים וכן קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, מועמדות לפרס גלובוס הזהב, מועמדות לפרס באפט"א ולפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2020 לוהקה לסרט הדרמה של בנג'מין קלירי "שירת הברבור" שעלה לשידור במהלך 2021 בשירות הזרמת המדיה של אפל TV פלוס.
באוגוסט 2024, יצא לאור הסרט "The Wasp" בבימויו של גיום מוראלס המתמקד בשתי חברות לשעבר, בגילומן של האריס ונטלי דורמר, שנקלעות למשחק של חתול ועכבר מלא באלימות ואיומים.
הדמות של האריס, הת'ר, היא אישה עשירה וחסרת ילדים מלונדון שנמצאת בנישואים מתוחים עם בעלה.
בסביבות גיל 11 אובחנה האריס עם עקמת.
מצבה החמיר במהלך שנות נעוריה, מה שהוביל לביצוע ניתוח לקיבוע עמוד השדרה.
תהליך ההחלמה ארך כחודש, ובמהלכו נאלצה ללמוד מחדש כיצד ללכת.
בשנת 2012 החלה האריס מערכת יחסים עם פיטר לגלאר.
בריאיון למגזין Woman בשנת 2017, התייחסה האריס לנושא ההורות ואמרה:
"אנשים שואלים, 'אז מתי יהיו לך ילדים?' ואני חושבת שזה דבר מוזר מאוד, כי זו החלטה אישית לחלוטין.
וגם – אי אפשר לדעת מה עובר על מישהו.
זה מוזר בעיניי, אפילו כשחברות שלי לוחצות עליי להפוך לאמא.
למה שמישהו יעודד אדם אחר להביא ילדים אם זו לא תשוקה בוערת עבורו?
צריך להיות מחויבים לזה לגמרי...
תביאו ילדים כשאתם מוכנים, אם אתם מוכנים – ורק אז.
מעולם לא הופעל עליי לחץ".
מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2016)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2016)
מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (2016)
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2016)
מועמדת פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2016)יופי נסתרמדליין2018פראד"ר קייט קולדוולמוגלי: אגדת הג'ונגלנישה (אנ')2019שחור וכחולאלישיה ווסט2021ונום 2פרנסס באריסון / שריק (אנ')לא זמן למותאיב מאניפני (אנ')שירת הברבורפופי טרנר2024רובין וילדי היער (אנ')קליפבורדThe Waspהת'ר2025תיק שחור (אנ')ד"ר זואי ווהן
+שנהסדרהתפקידהערות1987 - 1988סימון והמכשפהג'ויס12 פרקים1989Erasmus Micromanמיליפרק: "Socrates"1992 - 1993Runaway Bayשוקו17 פרקים1992 - 1995The Tomorrow Peopleעמי ג'קסון16 פרקים2002משפט ועונשטארה גרייפרק: "Trial & Retribution V - Part Two"White Teethקלרהמיני-סדרהThe Projectמגי דאןסרט טלוויזיה של BBC2002 - 2003דינוטופיהרומאנה2 פרקים2008Poppy Shakespeareפופי שייקספירסרט טלוויזיה של ערוץ 42009Small Islandהורטנס רוברטסמיני-סדרה
מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה (2009)Blood and Oilאליס אומוקהסרט טלוויזיה2010Accusedאליסון ויידפרק: "Alison's Story"2020היום השלישיהלןמיני-סדרה2022האיש שנפל מכוכב אחרג'סטין פולסתפקיד ראשי; 10 פרקים
נעמי כהן (1930 – 13 בפברואר 2022) הייתה חוקרת במחשבת ישראל והיסטוריה יהודית.
שימשה עמיתת מחקר בכירה באוניברסיטת חיפה.
אשתו של הרב שאר ישוב כהן.
כהן נולדה בניו יורק, בת הזקונים של הרב ד"ר חיים שמשון (הרברט) גולדשטיין, שהיה נשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה, ורבקה, בתו של הנדיב הארי פישל.
בשנת 1949, לאחר קום מדינת ישראל עלתה לארץ ולמדה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בתקופת לימודיה באוניברסיטה הכירה את בעלה לעתיד, שאף הוא היה סטודנט באוניברסיטה העברית, ובשנת 1953 נישאה לו.
כהן הייתה בעלת תואר שני בלימודים קלאסיים, מקרא ותולדות עם ישראל.
נושא עבודת הדוקטורט שלה, שאושרה באוניברסיטה העברית בשנת תשכ"ט, הוא "שמות יהודים ומשמעותם בתקופה ההלניסטית והרומית באסיה הקטנה".
מחקריה עוסקים גם בהיסטוריה של החינוך ובסידור התפילה.
עסקה גם בתורתו של פילון האלכסנדרוני.
מי שעודד אותה לעסוק בתחום זה היה חמיה, הרב הנזיר, ששאף להחזיר את כתבי פילון לארון הספרים היהודי.
לימדה בחוגים לפילוסופיה יהודית ומחשבת ישראל באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת חיפה.
כהן הייתה מחלוצות הפמיניסטיות הדתיות בישראל, והייתה פעילה במסגרות שונות לקידום מעמד האישה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 ייסדה את חוג הנשים הצעירות של תנועת אֹמן (שהתמזגה אחר כך בתנועת אמונה) ובמשך שנים עמדה בראשו, תחילה כיושבת-ראש ואחר כך כנשיאה.
כמו כן הייתה חברה בהנהלה הארצית של "אמונה".
הייתה חברה בהנהלה המייסדת של שדולת הנשים, בין מייסדות ארגון נשים אקדמאיות וחברה בתנועת נאמני תורה ועבודה.
השתתפה בכנס היסוד של ארגון קולך, וצורפה לוועד המנהל הראשון של הארגון.
בשנת 1975 עברה לחיפה לאחר שבעלה נתמנה לרב האשכנזי הראשי של העיר.
הייתה ממקימות סניף "שדולת הנשים" בחיפה.
בשנת 1978 הקימה בחיפה חוג נשים ללימוד התלמוד שהתקיים ברציפות כארבעים שנה עד שחזרה לירושלים לאחר פטירת הרב.
היא עצמה העבירה את השיעורים הכוללים לימוד פרקים נבחרים ומסכתות מן התלמוד הבבלי.
כהן הייתה פעילה בתחומי התרבות, הרווחה וקידום מעמד האישה בעיר מגוריה, ובשנת 1982 זכתה בעיטור 'אשת המופת של חיפה'.
לרב שאר ישוב ולנעמי כהן בת אלירז, אשת חינוך (הייתה נשואה למאיר קראוס).
נפטרה ב-13 בפברואר 2022, והובאה למנוחות לצד בעלה בחלקת הנביאים בהר הזיתים .
נעמי בן עמי (נולדה ב-10 ביוני 1960) היא דיפלומטית ישראלית אשר שימשה כראש ארגון "נתיב".
נולדה בצ'רנוביץ שבאוקראינה ורוב ילדותה עברה עליה בקזחסטן, שם עבדו הוריה.
משפחתה של בן עמי עלתה לישראל בשנת 1973, כשהיא בת 13. המשפחה התגוררה בדימונה ואחר כך בירושלים.
בן עמי למדה בגימנסיה העברית בעיר ושירתה כפקידה בפיקוד מרכז.
היא למדה יחסים בין-לאומיים ולימודים סובייטים באוניברסיטה העברית בירושלים וכן החלה בלימודים לתואר שני בהיסטוריה רוסית.
בן עמי החלה לעבוד במשרד החוץ בשנת 1986 במשרת סטודנטים.
היא כיהנה במספר תפקידים דיפלומטים, בין השאר בליסבון וריגה.
אחר כך שימשה כיועצת מדינית בשגרירות ישראל במוסקבה.
בין השנים 2003 ל-2006 כיהנה כשגרירת ישראל באוקראינה, בין השאר בתקופת המהפכה הכתומה, וכשגרירה לא-תושבת במולדובה, תפקיד שעליו קיבלה את אות מסדר הכבוד מנשיא מולדובה ולדימיר וורונין ב-2007.
בן עמי נבחרה לתפקיד ראש נתיב על ידי ועדת איתור מיוחדת בראשות מזכיר הממשלה, ישראל מימון ומונתה על ידי ראש הממשלה אהוד אולמרט והחליפה בתפקיד את צבי מגן.