tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפער זה ניתנו שני הסברים: לפי הראשון, מדובר בשיבוש השם "סאט גומבד" שמשמעו שבע כיפות על שם שבע הכיפות מעל המעבר המרכזי; ולפי השני והסביר יותר, מדובר בשיבוש של השם "שאט קומבאז" שמשמעו "שישים עמודים".
עיטורי המסגד עשויים בעיקרם מטרקוטה וסידור לבנים, אך חלקם הגדול נשחק ונעלם עם השנים.
המבנה שופץ לראשונה על ידי הבריטים ולאחר מכן על ידי המחלקות לארכאולוגיה של פקיסטן ובנגלדש.
מסגד סינגר שוכן כ-700 מטר דרומית-מזרחית למסגד סאיט גומבאד.
המסגד הוא מבנה רבוע שאורך כל אחת מצלעותיו הוא 13 מטר ומעליו כיפה בודדת שעובי קירותיה מגיע ל-2.2 מטר.
המסגד מוזנח למדי וארבעת העמודים העגולים בארבע פינותיו נמצאים במצב של התפוררות.
בחזית המזרחית שלושה שערים בצורת קשת הקבועים בתוך מסגרת מלבנית, ושער בודד קבוע בחזית הצפונית ובחזית הדרומית.
בקירו המערבי של המסגד מיחרב מקושט בטרקוטה.
מסגד צ'ונאקהולה שוכן על תל נמוך כ-720 מטר מערבית למסגד סאיט גומבאד ().
למסגד כיפה בודדת והוא דומה באופיו ובממדיו למסגד סינגר, אך הוא שמור ממנו.
מתחם מאוזולאום אולו חאן ג'נה () שוכן לחופו הצפוני של אגם מלאכותי רבוע, המכונה טהאקור דיגי, והחומר שנחפר ממנו שימש להקמת התל עליו ניצב המאוזולאום.
המתחם רבוע ואורך כל אחת מצלעותיו הוא 70 מטר.
חומת לבנים מקיפה את המתחם בו ניצבים גם מבנה זהה למבנה הקבר אשר משמש כמסגד ובניין לבנים הרוס נוסף ששימש כמבנה שער או כמטבח.
גרם מדרגות מוליך מהמתחם אל האגם.
קברו של ג'נה שוכן במרתף קבורה מתחת למבנה הקבר, המוקף בחומת לבנים נוספת, שבה קבועים שני שערים בצידה הדרומי ובצידה המזרחי.
לחופו המערבי של האגם שוכן מסגד קטן הידוע בשם מסגד תשע הכיפות ().
גגו של המסגד הקטן והרבוע עשוי מתשע כיפות הערוכות בשלוש שורות והנישאות על ארבעה עמודים צרים.
למסגד תשעה שערים בצורת קשת, הערוכים בשלוש שלשות, אחת בכל אחד מצדדיו, למעט בחזית המערבית, שבה קבועים שלושה מיחרבים.
המיחרב האמצעי גדול משני האחרים, וכל השלושה מעוטרים בעיטורי טרקוטה.
בארבע פינותיו של המסגד, ניצבים ארבעה מגדלים עגולים.
סבק דנגה הוא מונומנט קטן נוסף במתחם המזרחי בעיר.
המבנה ששימש ככל הנראה כמקדש החל בתחילת המאה ה-16 עבר שינויים רבים והפך למסגד במאה ה-18. כיפתו המקורית כוסתה בשכבת בטון, אך קירותיו החיצוניים לא תוחזקו ומצבם התדרדר.
הדלת המקורית שהייתה קבועה בחזיתו הדרומית הפכה לחלון, ודלתות חדשות נפערו בחזית המזרחית והצפונית.
חשיבותו של המבנה היא על כן בעיטורי הטרקוטה הפנימיים שבו, המתארים מוטיבים מעולם הצומח והחי.
עיר ומלואה הוא אסופת סיפורים של ש"י עגנון שהביאה לדפוס בתו, אמונה ירון, ב-1973, כשלוש שנים לאחר פטירתו.
הסיפורים מתרחשים כולם בעיר הולדתו בוצ'אץ' ונכתבו אחרי השואה וחורבן הקהילה היהודית של העיר.
וכך הוא כותב בהקדמה לספר, שהוא הארוך בספריו:
בסיפורים הכלולים בספר זה חזר עגנון לקרוא לעירו ביטשאטש במקום הכינוי "שִבּוּש" שבו כינה אותה ביצירות מוקדמות, כאשר חש כי השתבש משהו בחיי תושביה.
הסיפורים הכלולים בספר מספרים על העיר מראשיתה, על אנשיה בעיקר היהודים אך גם הגויים, על שקיעתה ועל חורבנה וכוללים קטעים אוטוביוגרפיים רבים.
את הכרך חותם הסיפור "הסימן", שראה אור כבר בשנת 1962, בכרך "האש והעצים".
על מיקומו של הסיפור בסוף "עיר ומלואה" העירה ניצה בן-דב: "הבחירה העריכתית לחתום בסיפור זה קובץ, העוסק בעיר המולדת בוצ'אץ', מרמזת שזה סופו הנורא וזו חתימתו האחרונה של אותו עולם ומלואו תוסס וחיוני שעגנון תיעדו באהבה, במסירות ובביקורתיות בכרך זה וביצירות אחרות."
ספר ראשון: סיפורה של עיר
ספר שני: רבותינו הראשונים שבביטשאטש
ספר רביעי: סיפורים של ביטשאטש
עיר המתים הוא כינוי לבית קברות גדול בצפון קהיר המכיל בתוכו רשת צפופה של מבני קבר ומאוזוליאה רבים, שביניהם חיים למעלה ממיליון בני אדם.
מתחם בית הקברות מוקף חומה ומצויים בו קברים ממאה ה-14 ועד היום.
במשך מאות שנים התגוררו בבית הקברות אנשים מדלת העם שלא יכלו לרכוש מגורים רגילים בעיר, פושעים נמלטים או פליטים.
אולם מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 גדלה מאוד אוכלוסיית בית הקברות בעקבות תהליכי העיור המואצים שעברו על קהיר בתקופת שלטונו של גמאל עבד אל נאצר.
על פי מחקר של הבנק העולמי משנת 1990 התגוררו במקום למעלה ממיליון בני אדם.
תושבי "עיר המתים" חיים במאוזוליאומים המפוארים ובמבנים שהוקמו לצד הקברים.
חלקם משלמים דמי שכירות מועטים למשפחות המשכירות את מתחם הקבר של קרוביהם.
השבילים הצרים בין הקברים מונעים כניסה של כלי רכב לבית הקברות.
ברוב המאוזוליאומים קיימות בארות מים, וחיבור לחשמל מתבצע בדרך כלל באופן פיראטי לשכונות הסמוכות.
בצפון המתחם הוקם בית קברות לחללי מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים.
עִיר הַמֶּלַח היא עיר שנזכרת במקרא כאחת משש ערי המדבר של שבט יהודה.
בתרגום השבעים עיר המלח מתורגמת ל־Πόλεις Σαδωμ (פולֶאיס סַדוֹם – ערי סדום) או ל־Πόλεις αλων (פולֶאיס אלוֹן – ערי הכיכר, שהפכו למלח).
זכריה קלאי כותב שעל פי שמה יש לזהות אותה בקרבת ים המלח.
מרטין נות זיהה את העיר בחירבת קומראן, שבסביבותיה נמצאו מגילות קומראן.
אולם היו חוקרים שהציעו זיהויים אחרים, זאת על פי פסוק במגילת הנחושת ממנו ניתן לזהות את קומראן עם העיר סככה.
בהתבסס על הסמיכות בפסוק של עיר המלח לעין גדי, היו שזיהו את עיר המלח במיצד גוזל הנמצא למרגלות הר סדום הצפוני, שהיה כנראה חלק מדרך אדום שעברה בנחל זהר.
אחרים זיהו את עיר המלח בעינות סמר, צפונית לעין גדי.
אחרים דחו זיהויים אלו משום שמקומות אלו קטנים מכדי להקרא עיר.
פסח בר אדון הציע לזהות את עיר המלח עם עינות סמר, על סמך מצד תורבה הישראלית הנמצא לצידן.
זיהוי אחר מציב את עיר המלח בבאב א-דרה ונומיירה בירדן, מזרחית לעין גדי.
זיהוי זה מתבסס בעיקר על זיהויה של צוער בכפר הבדואי א-סאפי בשפך ואדי חסה.
חנזיר ופייפה נחשבות לשתי ערי הכיכר הנוספות.
אולם ערים אלה חרבו בסוף תקופת הברונזה הקדומה ואינן מתאימות לתיארוך המקובל לתקופת אברהם אבינו בברונזה התיכונה.
עיר השמש (באיטלקית: La Citta del Sole, בלטינית: Civitas Solis) הוא ספר אוטופי הכתוב בצורה דיאלוגית פואטית, בתבנית המדינה של אפלטון.
הספר נכתב באיטלקית על ידי הנזיר תומאסו קמפנלה, בשנת 1604 בעת שהיה בכלא בעוון "חתרנות".
הספר ראה אור לראשונה ב-1623 באיטליה בתרגום ללטינית שנערך על ידי המחבר.
הספר השפיע רבות על הוגי דעות חברתיים ומהפכנים רבים, בעיקר סוציאליסטים.
בעקבות ספרו נחשב קמפנלה לאחד מהאבות הרעיוניים של הסוציאליזם.
קמפנלה, מצידו, ראה בספרו כממשיך רעיונותיהם של אפלטון בדיאלוג המדינה, ושל תומאס מור בספרו אוטופיה.
הספר בנוי כדיאלוג בין חבר במסדר ההוספיטלרים לבין "איש ג'נובה", אחד מספניו של קולומבוס.
לפי סיפור המסגרת, בעת שהקיף את העולם, נקלע הספן לאי (או יבשת) ליד קו המשווה בשם טַפּרוֹבַּאנָה.
ילידי המקום לקחו אותו ל"עיר השמש" והסבירו לו את מנהגיה וחוקיה.
תבניתה הגאוגרפית של העיר מרמזת על המודל ההליוצנטרי:
העיר קרויה "עיר השמש", כיוון שבראשה עומד כהן ושמו 'שמש' (Metaphysicus).
אותו כהן הוא הסמכות העליונה במדינה השולט שלטון ללא מצרים וללא הגבלות כל שהן.
המנהיג בעיר השמש חייב להיות בקי בתולדות העמים, חוקיהם ודיניהם, לדעת את כל המלאכות ידיעה טובה, גם אם לא ברמה של בעל המלאכה עצמו.
בנוסף עליו לקנות ידע נרחב במדעי הפיזיקה המתמטיקה האסטרונומיה, ובעיקר ידע במטאפיזיקה ותאולוגיה כדי לדעת את רצון הבורא.
גם ידיעה באסטרולוגיה חשובה מאוד בעיר השמש.
כל פקידי העיר בעיר השמש קרויים בשם המידה הטובה אותה הם מייצגים, ושהתגלתה בהם בעודם נערים: "פקיד אחד נקרא נדיבות, שני חסד, שלישי צניעות, רביעי עוז-רוח, חמישי משפט-צדק (פלילי ואזרחי), שישי שקדנות, ויש גם אמת, צדקה, הכרת תודה, חמלה וכך הלאה." (מקורותיה של גישה זו ברומן הוורד מימי הביניים).
החינוך בעיר זו מושג בדרך מקורית.
על חומות העיר מצוירים תמונות ותרשימים המציגים, למעשה, את רעיונות המדע ומסקנותיו.
בצורה זו הילדים למדים את המדעים השונים בלי לדעת שהם לומדים ידיעות מדעיות, והידע נקנה להם בצורה טבעית.
בעיר השמש אין קניין פרטי היות שהקניין הפרטי מהווה את הגורם העיקרי לפילוג החברה.
בנקודה זו קמפנלה מסתמך על שיטתם של סוקרטס ואפלטון.
כמו כן אין עבדות בעיר השמש, והחובה לעבוד מוטלת על כולם בשווה.
אולם זמן העבודה מוגבל לארבע שעות בלבד, ובשאר הזמן האזרחים עוסקים בלימוד, טיולים ואימון הגוף והנפש.
גם המשפחה נתפסת כחלק מהקניין הפרטי, ולכן בעיר השמש אין לה מקום.
למעשה, החוק בעיר הוא הקובע מי יתאחד ועם איזו אישה, כאשר טובת הכלל, כלומר השבחת הצאצאים, היא הגורם המכריע בעניין זה.
גם עיתוי הזיווג נקבע על ידי האסטרולוגים בזמן המתאים ביותר להולדת הצאצאים המוכשרים ביותר.
לעיר עצמה יש זכות על הילדים יותר מהוריהם.
במקרה שאדם מתאהב באשה, או להפך, מותר להם לשוחח לשחק יחד או לתת מתנות אחד לשני וכדומה, אך זיווגם מסור בידי רשויות החוק, ואם יתברר כי זיווגם לא יעלה יפה, זיווגם נאסר אלא אם כן האישה הרה או עקרה.
בחוקים אלו באה לידי ביטוי ההתערבות הקיצונית ביותר של המדינה בחיי הפרט.
עיר הטוקיו דום הוא קומפלקס בידור בבונקיו, טוקיו, יפן.
בקומפלקס מבקרים כ-30 מיליון איש בשנה, וביום ממוצע כמעט 100,000 איש.
הקומפלקס נפתח ב-1955, ועבר מאז שיפורים רבים.
הוא מכיל בתוכו את אצטדיון הבייסבול המקורה הגדול בעולם, אשר שמו הקודם של הקומפלקס ניתן לו בזכותו: בשל צורתו הייחודית של האצטדיון, המדמה ביצה, הוא מכונה בחיבה "הביצה הגדולה" או "הביצה הגדולה של טוקיו".
לכן נקרא הקומפלקס עד 1 בינואר 2000 כ"עיר הביצה הגדולה".
בקומפלקס מגוון רחב של אפשרויות בילוי.
הן כוללות פארק שעשועים בשם "אטרקציות עיר הטוקיו דום", והוא מהמפורסמים ביפן.
הוא כולל, בין השאר, שתי אטרקציות עולמיות בתחום פארקי השעשועים: רכבת ההרים Thunder Dolphin, רכבת ההרים המעגלית ה-6 הכי גבוהה בעולם, והBig O, הגלגל הענק הראשון בעולם שהיה נטול חיבור מרכזי, ובמשך מספר שנים גם גלגל הענק הגדול בעולם (קוטרו 60 מטר).
שתי האטרקציות משתלבות זו בזה, כאשר הThunder Dolphin, הנוסעת במהירות של 130 קילומטר בשעה, עוברת דרך הגלגל הענק.
מלבד פארק השעשועים, בעיר הטוקיו דום ישנו גם מרכז לייף סטייל מושקע (הכולל ספא, חדר כושר וקניון ענקי), מלון בן 43 קומות, אולם אירועים, והוא אף מקושר לרכבת התחית של טוקיו דרך תחנת רכבת הממוקמת בתוך הקומפלקס.
עיר היונה הוא ספר השירה הלירית הרביעי של נתן אלתרמן.
הספר ראה אור סמוך ליום העצמאות של שנת 1957, 13 שנים לאחר ספרו הקודם, "שירי מכות מצרים".
הספר כולל שני חלקים, הראשון הוא מחזור שירי עיר היונה, בו ביקש אלתרמן לגולל את אתוס הקמת מדינת ישראל.
בחלקו השני של הספר מקובצים מחזורי שירים שנכתבו על ידי המשורר עוד מראשית שנות הארבעים, בהם "שיר עשרה אחים".
הספר נחשב בשעתו כאכזבה וכפחות טוב מספרי המשורר, אך למרות זאת זיכה את אלתרמן בפרס ביאליק.
המוכר ביותר מבין שירי מחזור "עיר היונה" הוא השיר "ליל חניה" שהולחן על ידי יאיר רוזנבלום לקראת פסטיבל הזמר והפזמון בשנת 1973.
שם הספר לקוח מהפסוק בספר צפניה: () ומהפסוק בספר ירמיהו: (), אליו מתייחס אלתרמן במישרין בגוף השיר.
המילה "יונה" מתפרשת הן כשם הציפור יונה, המבשרת את השלום והן כפועל משורש י.נ.ה (הציק, לחץ).
שירי "עיר היונה" באים לתאר את העשייה הציונית בארץ ישראל בתקופה שלפני הקמת המדינה ובראשית ימיה על פי סדר התרחשותם: ההעפלה, קיבוץ הגלויות, כור ההיתוך, התפתחות השפה העברית והעיר (תל אביב), תקופת מלחמת העצמאות, מגויסי גח"ל (גיוס חוץ לארץ), העלייה ההמונית ועוד עניינים שבסדר היום הציבורי.
השירים נכתבו לאורך שנות הארבעים אשר התאפיינו בתהליך מואץ של בנייה ומאבק לעצמאות ישראל.
אלתרמן מתאר תהליך אבולוציוני של עניינים קטנים וטריוויאליים אך מעשיים, אשר ביחד מצטרפים למעשה הגדול וטווה אתוס לא-מהפכני ולא-משיחי של המעשה הציוני.
היצירה מחזיקה 157 עמודים ובהם 30 שירים, חלקם ארוכים ומורכבים מאוד.
גיבורי מחזור השירים הם שני צעירים עבריים מתים מיכאל ומיכל, שאינם אלא הנער והנערה מהשיר "מגש הכסף" ואבות-הטיפוס לנוער העברי החלוצי, הלוחם ובונה המדינה.
החטיבה השלישית מעלה על נס את העלייה ההמונית ואת קליטתה במדינה הצעירה.
חלקו השני של "עיר היונה" כולל שירים שטרם כונסו, חלקם התפרסמו במסגרות שונות כגון "לוח הארץ" ו"שנתון דבר" וחלקם טרם ראו אור בדפוס.
חלק זה של הספר מתחלק לארבעה מדורים:
שירים על רעות הרוח כולל את מחזור השירים "שירים על רעות הרוח" , מקבץ משירי העיר תל אביב, "שירים על ארץ הנגב", בלדות מימי מלחמת העולם השנייה ("אמרה חרב הנצורים" ו"הנה תמו יום קרב וערבו") והשיר "מריבת קיץ", המהווה פולמוס עם הכנענים.
כחוט השני כולל שירי אהבה, בהם "ניגון עתיק", "העלמה", "קרן הפוך", "שלושה שירי גוזמאות" ועוד.
שירי נוכחים כולל 19 מונולוגים מפי דמויות, מושגים ועצמים מעולמו של אלתרמן והמדינה ("הרחוב", "הפונדק הישן", "חצרו של קיבוץ" ועוד).
שיר עשרה אחים ראו להלן.
מחזור 11 השירים הכלולים תחת הכותרת "שירי רעות הרוח" ראו אור בחוברת "מחברות לספרות" בספטמבר 1941. השירים מתייחסים לספר קהלת המכנה את החיים מספר פעמים .
בשירים מצרף אלתרמן את חיי היומיום ויופיים האגבי הכולל מראה רחוב, נעורים, אהבה לעלמה, שמחה, קלות-דעת ואהבת מראה נושן עם האידיאלים והעשייה: המאבק לחירות, הנאמנות, אחוות האחים ומעל הכל הקמת עיר, ארץ, ואומה.
דווקא אלו המכונים "רודפי שטותים" ו"רועי רוח" אלו הם הנושאים בעול, הבונים את המדינה והנכונים לשלם עבורה בחייהם, כפי שבא הדבר לידי ביטוי בווידוי אותו נושא אחד הלוחמים באוזני רעו.
אחד האלמנטים המקשרים בין חיי הרגע לחיי המעשה וההקרבה הוא ערך הרעות, המועלה על נס בשיר, שהפך לאחד מנכסי צאן הברזל של הפלמ"ח
"שיר עשרה אחים" הוא מחזור שירים שנושאו הוא הנאות החיים הפשוטים וחגיגת ערך החיים אל מול החורבן.
אלתרמן החל לחבר את מחזור השירים כבר ב-1939, חלקו התפרסם כ"שיר ארבעה אחים" על ידי אברהם שלונסקי בקובץ "6 פרקי שירה".
מתכונת השיר גזורה משיר-עם היתולי בסגנון נונסנס ביידיש, בו מספר האח הצעיר שהיו לו תשעה אחים וכולם מתו או נעלמו בדרכים גרוטסקיות ומגוחכות.
אלתרמן נטל את המסגרת אך שינה אותה לגמרי, בשירו מכונסים האחים בפונדק אליו נקלעו בשל שיטפון.
בשיר נושא כל אחד מעשרת האחים נאום על אחת מהנאות החיים (למשל "הבקתה" מעלה על נס את השלווה והאחווה בחיק המשפחה, "היין" מעלה על נס את שמחת החיים ואהבת המשקה, "הספרים" מהלל את הספר והספרייה ו"שבחי קלות הדעת" את זוטות החיים, השמחות הקטנות והומור).
השיר הרביעי, "האב" יוצא דופן ומעלה את דמותו של אב המשפחה, המגלם את עמוד-השדרה המקנה יציבות לתא המשפחתי ולעולם כולו.
בשירי האחים נשזרת אהבת האשה המכונה "הַחֲמוּטָל".
בין השירים מופיע שיר-מעבר, כעין פזמון חוזר או "זֶמֶר" שניסוחו קבוע.
הציפייה לקראת צאת הספר הייתה גדולה.
אלתרמן ביסס מעמד יחיד במינו בציבוריות הישראלית בזכות שירי "הטור השביעי" שלו, והיה בשיא השפעתו, אולם בד בבד לא הוציא ספר שירים זה 14 שנה.
עם היוודע דבר הכנתו של הספר לדפוס שיגר הרמטכ"ל דאז, משה דיין, את שלישו מרדכי בר-און אל המו"ל ישראל זמורה על מנת לקבל עותק ראשוני, אולם הושב ריקם.
עם זאת, ברגע שיצא הספר לאור שלח אלתרמן מיד שני עותקים ממנו בהקדשתו ובחתימתו, אחד לדיין והשני לבר-און.
דבר השבוע הקדיש כתבת שער לצאת הספר ב-20 ביוני וכלל בגוף הגיליון רשימה מאת משה שמיר שהכתיר את אלתרמן בתואר "משורר האומה".
אהרן מגד הקדיש את כל גיליון יום שישי 21 ביוני של כתב העת "משא" לספר.
מגד הגדיר את "עיר היונה" כאפוס, כינה את מחזור השירים "אפוס הדור" ו"האודיסיאה שלנו" והצהיר "נפל דבר!".
יעקב הורוביץ פרסם באותו יום בהארץ מאמר ביקורת ובו העלה על נס דווקא את שירי החלק השני של הספר ולא את מחזור "עיר היונה" עצמו.
אולם, בניגוד להתלהבות הראשונית, זכה הספר עד מהרה לקבלת פנים צוננת בקרב עמיתיו של אלתרמן.
מנחם דורמן, למשל, כתב ביומנו שהספר אינו אלא "טור שביעי" משוכלל ואינו מגביה לשירה של "כוכבים בחוץ".
לאחר הפרסומים הראשונים בעיתונות באה שתיקה ארוכה.
ב-9 באוגוסט פרסם מתי מגד מאמר ארוך ב"משא", שבו שלל בזהירות את מחזור השירים ומצא בו ראייה שטחית, לאומית, חסרת מורכבות והומור.
העיתון "העולם הזה" בחר להשתלח באלתרמן וכתב על הספר שהוא "יצירה בלתי-שווה מאד" שכלל אמנם כמה שירים אמתיים אך בצדם "פזמונים אפורים כשק, טור שביעי-וחצי" המשורר כונה "כלי שרת ותועמלן של השלטון".
קבלת פרס ביאליק ב-2 בינואר 1958 נתפסה כעין "פרס ניחומים" שהעניק לאלתרמן ידידו משכבר, יו"ר ועדת הפרס, דב סדן, שאף כתב בעיתון "הפועל הצעיר" מאמר ניתוח אוהד של היצירה בשם "במבואי עיר היונה".
מבקר הספרות החשוב ביותר של אותה עת, ברוך קורצווייל, תקף הן את מאמרו של סדן והן את הספר, וכתב שמצא את שירתו של אלתרמן ב"עיר היונה" (למעט יוצאי דופן במדורים בהם כינס שירים מוקדמים, בפרט "שיר עשרה אחים") סנטימנטלית, שטחית, פגומה, מלאכותית, קלושה ובלתי-אחידה.
כל זאת מאת משורר גדול שלא נכשל בכך בעבר.
התחושה ש"דמו של אלתרמן הותר" על ידי מאמרו הקטלני של קורצווייל, איפשרה לנתן זך לפרסם את דעתו שלו על אלתרמן במאמרו "הרהורים על שירת אלתרמן".
עיר החטאים עלמה להרוג הוא סרט פילם נואר תלת מימד משנת 2014 בכיכובם של ברוס ויליס, ג'סיקה אלבה, מיקי רורק ג'וש ברולין, אווה גרין, פאורס בות, רוזריו דוסון, ג'וזף גורדון לוויט, דניס הייסברט וג'יימי קינג.
הוא הסרט השני בסדרת סרטי "עיר החטאים" המבוססים על סדרת רומנים גרפיים פרי עטו של פרנק מילר, קודמו נקרא עיר החטאים.
הסרט מציג ארבעה סיפורים נפרדים אך קשורים המבוססים על הרומנים הגרפיים של פרנק מילר
כל הסיפורים מתרחשים בעיר הבדיונית באסין סיטי.
כל אחד מהסיפורים מתואר כחוברת קומיקס.
בתוכם קטעי אנימציה זזים בתים עם חלונות ללא נוף פנימי ומלבד בני אדם ודברים בודדים אחרים כגון בגדים, שאר הדברים צבועים בשחור לבן
מארב מתעורר על הכביש פצוע ומחוסר הכרה ליד מכונית מרוסקת ומנסה להזכר מה קרה לו.
הוא נזכר כי עכשיו הזמן הוא מוצאי שבת מה שאומר שהוא בילה בפאב הקבוע, מארב שהיה משועמם גילה שחבורת צעירים מתעללת בהומלס, מארב מאיים על החבורה שאם הם לא יעזבו את הבחור הוא יהרוג אותם, הם יורים בו אך הוא נשאר בחיים ורודף אחרי החבורה על הכביש עד שהם מתרסקים.
מארב שנמצא כרגע בשכונת הולדתו אומר לשכניו הישנים לתקוף את החבורה.
הם פוצעים אותם אך מארב מחליט להרוג אותם בעצמו.
הלילה הארוך והרע חלק א'
ג'וני הוא מהמר בעל מזל רב שאף פעם לא מפסיד במשחקים.
הוא נוסע לעיר החטאים לפאב של קייטי בו כל הטיפוסים המפוקפקים מבלים את הזמן.
הוא הולך אל מאחורי הפאב עם בחורה יפה כדי לשחק נגד הסנאטור רורק (ראש משפחת הפשע החזקה והעשירה ביותר בעיר החטאים) ג'וני מוזהר על ידי אחד משותפיו של רורק שאם הוא ישפיל אותו בניצחון רורק יתעלל בו עד מותו, אך ג'וני מתעלם ממנו ומנצח את רורק.
לפני שג'וני עוזב את הבר הוא מוזהר שוב רק הפעם שיברח מהעיר ואולי הוא יזכה לחיות, אך הוא מתעלם שוב והוא נוסע עם מרסי הבחורה לבלות בעיר.
בזמן הבילוי הזוג מאוים על ידי עובדיו של רורק שלוקחים את ג'וני ללימוזינה בה נמצא רורק ששובר לג'וני את האצבעות ויורה לו ברגל.
דוויט הוא צלם ובלש פרטי שמקבל בלילה אחד מחברתו לשעבר אווה לורד (מגולמת על ידי אווה גרין) שיחת טלפון שבו היא רוצה להיפגש איתו בפאב.
הוא מגיע אליה והיא אומרת לו שבעלה דמיאן מתעלל בה.
דוויט מחליט שלא לעזור לאווה, ולאחר מכן הוא משתגע ומגלה כי הוא מאוהב עדיין באווה.
הוא פורץ לאחוזה של אווה שם הוא נתפס וחוטף מכות על ידי מאנוט, שומר ראש גברתן וחזק במיוחד, עד שדוויט מתעלף.
הוא מושלך לדירתו ומגלה שאווה ממתינה לו שם בעירום ומפתה אותו.
היא מספרת לדוויט את מה שדמיאן ומאנוט עושים לה והוא מחליט לעזור לה.
הוא מבקש שמארב (בגילומו של מיקי רורק) יעזור לו לשחרר את אווה והוא מסכים.
השניים נאבקים במאבטחים ודוויט הורג את דמיאן ומגלה כי אווה שיקרה לו מההתחלה.
היא פוצעת אותו אך מארב מחלץ אותו לעיר העתיקה שם הוא מקבל טיפול.
הוא והבנות של העיר העתיקה יוצאים להרוג את אווה כאשר דוויט שפניו השתנו מניתוח מתחזה לרוצח שכיר שאווה שלחה לדוויט.
דוויט הורג את אווה והבנות את שאר המאבטחים.
הלילה הארוך והרע חלק ב'
ג'וני הפצוע הולך לרופא ללא הסמכה שמטפל בפציעות שלו.
ג'וני נזכר שמרסי לבד והולך לבדוק איפה היא.
הוא מגיע לחדר במלון אך רורק אורב לו ומראה לו איברים כרותים מהגוף של מרסי.
ג'וני בורח ומנסה לחשוב על נקמה.
הוא הולך למסעדה לבקש מים והמוכרת (ליידי גאגא) נותנת לו כוס מים ומעט כסף.
ג'וני הולך למכונת ההימורים וזוכה והולך להשפיל את רורק.
ג'וני מנצח את רורק המעוצבן שמחליט לירות בג'וני והורג אותו.
4 שנים לאחר האירועים מהסיפור של הממזר הצהוב (אחד הסיפורים מהסרט הראשון) ננסי שבורת הלב מהתאבדותו של הארטיגן יוצאת מדעתה.
היא הוזה, שותה אלכוהול בכבדות ולא נותנת למותו של הארטיגן לעבור אפילו שהרוח של הארטיגן לא רוצה שננסי תנקום ברורק שאשם במותו.
ננסי גוזרת לעצמה את השיער וחותכת את פרצופה.
לבסוף מארב מגיע לעזור לה לנקום ברורק וננסי הורגת אותו.
ננסי קלהאן (ג'סיקה אלבה) - ננסי היא רקדנית ארוטית בפאב המרכזי בסיפור שרוצה לנקום את מות אהובה ג'ון הארטיגן.
במהלך הסיפורים ננסי מנסה לחשוב או להרוג את רורק האשם אך לא מצליחה.
מארב (מיקי רורק) - רוצח פסיכופת בעל פרצוף מעוות.
במהלך הסרט עוזר לדמויות בקרבות גדולים נגד הרבה אנשים.
הארטיגן (ברוס וויליס) - השוטר המת שהציל את ננסי ממוות.
בסרט מופיע בתור הרוח השומרת של ננסי שמנסה למנוע ממנה את הנקמה שלה ברורק.
דוויט מקארת'י (ג'וש ברולין) - בלש פרטי וצלם שנופל למלכודת על ידי חברתו לשעבר אווה לורד.
אווה לורד (אווה גרין) - חברתו לשעבר של דוויט.
פאם פאטאל יודעת לפתות גברים לשרת אותה בעזרת פיתוים מיניים שבסוף מובילים למותם.
גייל (רוסריו דוסון) - מנהיגת הפרוצות בעיר העתיקה.
מאוהבת בדוויט אפילו שהוא לא מאוהב בה.
היא אוהבת להשתמש בכלי נשק ולהרוג אנשים שמגיע להם.
רורק (פאורס בות') - אחד מאנשי הפשע הגדולים בעיר החטאים.
תמיד בורח מפשעיו בעזרת כסף.
מרבית זמנו הוא משחק קלפים אבל כל מי שמעז לנצח אותו משלם על כך.
ג'וני (ג'וזף גורדון לוויט) - מהמר ואלוף במשחקי קלפים.
מאנוט (דניס הייסברט) - שומר הראש הקשוח של אווה.
מנצח כמעט את כל מי שנלחם בו חוץ ממארב שעוקר את עינו.
בשנת 2005 לאור הצלחת עיר החטאים הראשון רצו לעשות סרט המשך אך זה לא הסתדר מאחר שלא כל השחקנים היו פנוים ושני שחקנים ראשים מתו (בריטני מרפי ומייקל קלארק דאנקן) בשנת 2013 צולם סרט ההמשך הוכרז ולבסוף יצא בסוף אוגוסט 2014
הסרט זכה לביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע ומעריצי הסדרה אך התלת מימד זכה לביקורות חיוביות.
הסרט מחזיק כיום 46% באתר הביקורות Rotten tommatos.
עיר ובהלות הוא אלבום האולפן התשיעי של המוזיקאי והזמר הישראלי דודו טסה, שיצא לאור ב-20 במרץ 2014 תחת חברת התקליטים הד ארצי.
האלבום "עיר ובהלות" יצא כשנתיים לאחר אלבום האולפן הקודם של טסה, "סחרחורת".
האלבום הופק על ידי טסה עצמו ועל ידי ניר מימון, וביצירתו השתתפו כותבים נוספים - מיכה שטרית, יהלי סובול והמשורר אלי אליהו, שכתב ופרסם ב-2011 את שיר הנושא של האלבום, "עיר ובהלות".
מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים - "גרמניה", "לשים ת'ראש", "בכינו טעינו" ו-"בן של אבא שלי".
האלבום זכה לביקורות מהללות, ובעקבותיו זכה טסה בפרס אקו"ם ע"ש סשה ארגוב על הישג השנה למלחין לשנת 2014. בנימוקי השופטים נכתב:
עיר המראות הוא רומן אימה משנת 2016 של הסופר ג'סטין קרונין, והוא הספר האחרון בטרילוגיית המעבר, כאשר קדם לו הספר התריסר.
עיר המראות יצא לאור ב-24 במאי 2016 על ידי ספרי בלנטיין.
עיר המראות ממשיך היכן שהתריסר הסתיים, עוקב אחר השמדתם של התריסר והנגועים בווירוס, וחוקר את הרקע של חולה אפס, האדם הראשון שהשתנה בתחילת המאה ה-21. כדי לעשות זאת הספר מציג פלשבק וגם קופץ 900 שנים קדימה על מנת לחשוף את גורל האנושות.
עיר השעשועים היא חברה פרטית האחראית על מספר פארקי שעשועים בישראל, בהם: מימדיון, לונה פארק תל אביב, סופרלנד, ובעבר גם הצפארי.
בפארקי החברה נמצאים מתקנים כגון ה"קונגו" (הנהר הגועש) וה"קומבה" (רכבת הרים) בסופרלנד, ה"אנקונדה" (רכבת אקסטרים) ו"טופ ספין" בלונה פארק תל אביב.
עיר הנפט הוא מחזה מאת הלל מיטלפונקט.
המחזה, שנכתב בשנת 2002 והוצג לראשונה על הבמה ב-2004 (בהפקה משותפת של התיאטרון הקאמרי והתיאטרון העירוני חיפה), מגולל אירועים שאירעו כביכול בעיר אבו רודס שבמערב חצי האי סיני בשנת 1970, אז הייתה בשליטה ישראלית.
במרכז המחזה ניצב פנסיון המנוהל על ידי קשישה ניצולת שואה ובתה העגונה, אליו מגיעים טיפוסים שונים החולמים על התעשרות מהירה עקב היותו של המקום מרכז שדה נפט משגשג.
המחזה ראה אור בהוצאת גוונים ב-2005 וכולל גם חלקים שלא הוצגו על הבמה.
מרכז העלילה הוא הפנסיון ההזוי בלב המדבר, המנוהל על ידי איטה (תפקיד שחיבר מיטלפונקט במיוחד עבור תיקי דיין), קשישה ניצולת שואה ובתה יודית, עגונה שבעלה נעלם בקרבות מלחמת ששת הימים.
הפנסיון מרכז אליו שורה של טיפוסים המבקשים להימלט מהציוויליזציה, להתעשר, לפתוח דף חדש בחייהם ולחפש הרפתקאות בספר הישראלי החדש שנפתח לאחר כיבוש סיני במלחמת ששת הימים.
בין הטיפוסים הססגוניים במקום, סרסורית (עם רטייה על עינה, באזכור למשה דיין) ושתי פרוצות, ד"ר שדה, רופא צבאי המעוניין להתעשר במהירות על מנת לממן לבתו ניתוח בארצות הברית ומוכן לעשות לשם כך הכל, כולל גנבה ומכירה של ציוד צבאי ועוד.
העיר האזרחית-למחצה ממוקמת ליד בסיס צבאי וכך מתקיימים יחסי גומלין בין רס"ב המטבח הזקן של הבסיס, רובק, לבין איטה, כאשר רס"ר המטבח מחזר אחריה ואף גונב אוכל מן הבסיס עבורה.
בהמשך מגיעה למקום להקה צבאית לקראת ביקורה של גולדה מאיר במקום.
המשבר מתחיל כאשר מתברר שהפנסיון מצוי בפשיטת רגל.
באי המקום אינם משלמים, חברת הנפט, שהעיר למעשה נמצאת בבעלותה, אינה מעוניינת בנוכחותה של איטה במקום ואיל נדל"ן מעוניין לרכוש את המקום.
אז מופיע במקום קובו, צעיר תמהוני ואשף קריאה בקלפים ההופך את הפנסיון למרכז הימורים מצליח (כאשר קובו מנצח בהם באמצעות כישוריו).
הוא ויודית מתאהבים, אך יודית אינה מספרת לו שהיא למעשה עגונה, אבל אז מתגלה לפתע גופת בעלה המת.
העיירה אבו רודס נכבשה על ידי ישראל ב-1967 והייתה מרכז הפקת נפט חשוב, במקום הוקם ישוב ישראלי בשם שלהבת, עבור העובדים בחברת "נתיבי נפט" ובני משפחותיהם.
העיירה הוחזרה למצרים ב-1975 במסגרת הסכם הביניים בין ישראל למצרים 1975. מיטלפונקט הכיר את אבו רודס בימי שירותו הצבאי.
לדבריו, "הדמויות במחזה בדיוניות, אבל המקום קיים...
ב-1975-1967, כשאבו רודס הייתה בידינו, היא סיפקה את תצרוכת הנפט של ישראל והניבה רווחים של מיליוני דולרים...
כחייל בשירות סדיר יצא לי להיות במקום שנהפך למעין לאס וגאס ישראלית באמצע המדבר, מקום שנהפך לעיר מקלט ששאב אליו טיפוסים שרצו לעשות כסף מהיר, ובחורות שעסקו בזנות במסווה של חדרניות".
לדברי מיטלפונקט: "זו דרמה אפית על הבהלה הישראלית לזהב...
מעין משל על הכיבוש שהורס ומשחית כל חלקה טובה, מעוות ומעקם את מי שמנסה ליהנות מפירותיו.
הסיום טרגי, כי אנשים מאבדים את כל הטוב והיקר להם כדי להשיג פטה מורגנה מדברית...
של אם ניצולת שואה, שבשבילה הישרדות היא ערך עליון, בשמה מותר הכל.
הבת היא ישראלית שנולדה אחרי השואה, והיא סוחבת את הטראומות של האם, אך בסופו של דבר נהפכת לשרדנית יותר ממנה.
במילים אחרות, המחזה עוסק באופן שבו נהפכנו אחרי 1973 מחברה שטרחה למצוא את ההצדקות שלה לישראל החדשה - צינית וערמומית, שאפילו לא טורחת לחפש הצדקות למעשיה".
המחזה הועלה לראשונה בהפקה משותפת של התיאטרון הקאמרי והתיאטרון העירוני חיפה בעונת 2004, בבימויו של מיטלפונקט.
פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2004 - תיקי דיין
מעצב תפאורה – רוני תורן
מעצבת תלבושות – עופרה קונפינו
מעצב תאורה – עמיר ברנר
הביקורת נטתה להלל את משחקה של דיין, ברוח אמא קוראז', "במשחק מרגש ומצחיק וגדול בהרבה מהדמות שאותה יצק עבורה המחזאי", או: "תיקי דיין סוחבת את ההצגה על הכתפיים עושה תפקיד גדול".
עוד זכו לשבח השחקנים אולה שצ'ור, רוזינה קמבוס, מיכה סלקטר ויוסף כרמון; התפאורה של רוני תורן, התלבושות של עופרה קונפינו, המוזיקה של אורי וידיסלבסקי והכוריאוגרפיה של איריס לנה.
עם זאת, המחזה עצמו זכה לביקורת על נטייתו להשען על מחזהו של ברטולט ברכט "אמא קוראז' וילדיה" כמו גם על הסרט "קפה בגדד", תוך שהוא שב וחובט בדמותה של איטה, כמייצגת ניוון מוסרי ושחיתות ואינו מעניק לה כל חסד.
כן זכה לביקורת השימוש שנעשה בשירי הלהקות הצבאיות, שהפכו את ההצגה למסכת מוזיקלית.
עיר המלאכים (באיטלקית: Angel's Friends, בתרגום לעברית: החברים של אנג'ל) היא סדרת הנפשה איטלקית משנת 2009 בעלת שתי עונות ו-104 פרקים באורך 13 דקות מסוגת פנטזיה, רומנטיקה והרפתקאות.
הסדרה מבוססת על קומיקס איטלקי בעל אותו שם שנכתב על ידי סימונה פרי והופץ לראשונה במרץ 2007. הסדרה בוימה על ידי אורלנדו קורדי, נכתבה על ידי פרנצ'סקו באלטה ופרנצ'סקו ארלאנץ' והופקה על ידי "Mondo TV", ".R.T.I" ו-"Play Entertainment".
הסדרה עוסקת בארבע מלאכיות ובארבעה שטנים, אשר נשלחים לכדור הארץ בזוגות בשביל לעזור לבן אנוש שצוותו אליו לבחור בדרך הנכונה או השגויה בלי שיתגלו.
במהלך הסדרה נרקמת ידידות בין השטנים למלאכיות, הם משיגים כוחות חדשים ועוברים הרפתקאות שמובילות לגילויים חדשים.
הסדרה שודרה במדינות רבות ברחבי העולם, ביניהן איטליה, ארצות הברית, רוסיה וישראל.
הסדרה שודרה לראשונה באיטליה בערוץ Italia 1 החל מה-12 באוקטובר 2009 עד שנת 2011. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים החל מקיץ 2010 עד שנת 2013, ושודרה בשידורים חוזרים בערוץ הירו.
לסדרה נוצר סרט טלוויזיוני בשם "Angel's Friends - Tra sogno e realtà" ("החברים של אנג'ל - בין חלום למציאות") המתרחש לאחר עלילות העונה הראשונה.
הסרט שודר לראשונה באיטליה ב-23 באפריל 2011, ובישראל הוא אינו שודר.
סרט או סדרת לייב אקשן המבוססים על הסדרה ומכוונים לקהל יעד יותר בוגר, נמצאים בשיחות.
הסדרה מספרת על ארבע מלאכיות וארבעה שטנים הנשלחים לכדור הארץ, שם הם לומדים כיצד להפוך למלאכיות ושטנים שומרים.
ביום הראשון ללימודים, המלאכיות והשטנים חולקו לבני זוג על ידי המורים של כל אחת מהקבוצות, קבוצת המלאכים וקבוצת השטנים, ועליהם לעזור לבן אנוש אשר צוותו אליו לבחור בדרך הנכונה או השגויה בלי שיתגלו.
למלאכים והשטנים אסור לעזור לבן אדם באותו זמן, ובגלל זה הם קובעים כל פעם מי ילך אל בן האנוש שקיבלו בעזרת חדר הנקרא "אתגר", חדר בו הם עוברים אתגר על פי בחירתם, כל פעם אחד אחר בוחר את האתגר אותו יעברו.
המלאך או השטן אשר מנצח באתגר רשאי ללכת אל בן האנוש ראשון.
למלאכים והשטנים אסור לגעת זה בזה לפי חוק הוטו, חוק אשר נוצר על מנת למנוע מלחמה בין המלאכים והשטנים.
בעונה הראשונה, ריינה ומלאכי, שני נבלים הנמצאים בלימבו, רוצים לנקום במלאכים ובשטנים אשר לכדו אותם שם.
בשביל להשתחרר מהלימבו, ריינה ומלאכי צריכים שתהיה עבירה על החוקים בין המלאכים והשטנים.
הם מנצלים את הרגשות שיש בין ראפ המלאכית וסולפיס השטן, ובעזרתם משתחררים.
כאשר הם משתחררים, ריינה מספרת לראפ שהוריה מתו בקרב נגד השטנים ושהיא מאומצת.
ריינה מספרת גם שאיפה שנמצאות התמונות של בני האנוש, תמונות שבעזרתם המלאכים והשטנים מגיעים לבני האנוש, יש תמונה של הוריה של ראפ.
ראפ וריינה מגיעות לשם וריינה גונבת את התמונות שבעזרתם היא יכולה לשלוט בבני האנוש.
לבסוף, המלאכים והשטנים מצליחים לנצח אותה ולהחזיר את התמונות למקומן.
מלאכי גילה לראפ שהוא אביה ושהוא עשה את כל זה בשביל להגן עליה.
בעונה השנייה, המתרחשת לאחר חופשת הקיץ, המלאכים והשטנים חוזרים לכדור הארץ, שם הם מקבלים בני אנוש חדשים.
בינתיים, סולפיס נסחט על ידי שני אנשים שאי אפשר לראות את פניהם אשר מחזיקים את אמא של ראפ.
בשביל שסולפיס לא יברח, הם שולחים נערה בשם בלו שתעקוב אחריו.
במהלך העונה האהבה של ראפ וסולפיס מתגברת, ומתגלים דברים חדשים על עברה של ראפ.
לקראת סיום העונה, המלאכים והשטנים מגלים שהמנהלים שלהם הם האנשים שסחטו את סולפיס, והם נלחמים מולם.
לבסוף המלאכים והשטנים ניצחו אותם.
העונה, שהיא גם העונה האחרונה של הסדרה, מסתיימת בסוף פתוח בו בלו משחררת את ריינה מהלימבו.
ראפ (באיטלקית: פטריזיה מוטולה, בעברית: ספיר דרמון) - הדמות הראשית בסדרה.
מלאכית בת 15 כוכבים, ומנהיגת קבוצת המלאכים.
את כל המחשבות שלה היא כותבת ביומן.
היא המלאכית השומרת של אנדרו ובת זוגו של סולפיס.
לראפ מספר כוחות: הכוחות של ראפ מבוססים על מהירות הנפש והגוף כאחד ומאפשרים לה לעוף במהירות.
בצורה זו, ראפ מרוויחה כנפיים גדולות יותר בעלות מספר רב יותר של כוכבים.
אורי (באיטלקית: בנדטה פונטיצ'לי, בעברית: נעמה אוזן) - מלאכית בת 15 כוכבים.
יש לה מצלמה שיכולה לצלם חלומות.
היא המלאכית השומרת של ג'ניפר.
מיקי (באיטלקית: מרסלה סילבסטרי, בעברית: לורן סביר) - מלאכית בת 16 כוכבים, נשארה שנתיים באותה כיתה.
יש לה חוש הומור מפותח, והיא מעודדת את כולם.
היא המלאכית השומרת של מתיו.
מיקי לא אוהבת אלימות, לכן כוחותיה מתבססים על הגנה.
כוחותיה של מיקי מאפשרים לה להרים חומת מגן לפניה, להחזיר את התקפות האויבים בחזרה אליהם, לירות סוג של תוויות דבק חלקלקיות נגד אויביה, ותעופת פריזמה.
מותק (באיטלקית: פרנצ'סקה בילי, בעברית: אלעד סמוכה) - מלאכית בת 15 כוכבים.
יש לה אוסף של משקפי שמש.
היא המלאכית השומרת של אדוארד.
כוחותיה של מותק מתבססים על טכנולוגיה ומאפשרים לה לפלוט קולות המסחררים את אויביה למשך זמן מסוים, ליצור הולוגרמות, לעצור את הזמן למשך זמן מסוים, לגרום לשערה לגדול ולהתקיף את אויביה (את כוח זה משיגה בעונה השנייה תוך לחימה עם קבלה) ותעופת פריזמה.
פרופסור ארקאן (בעברית: צביקה שווצברג) - מנהל בית ספר המוזהב בעונה הראשונה.
בעונה השנייה הזהיר את ראפ מהסכנה שמתקרבת אליה.
היכולת של ארקאן מאפשרת לו ליירט עבירות, אלימות, שקרים וגנבה.
סולפיס (באיטלקית: סימון דיאנדראה, בעברית: תום שוורצברג) - שטן בן 16 ברקים, ומנהיג קבוצת השטנים.
אלים ואוהב להקניט את חבריו.
הוא השטן המפתה של אנדרו ובן זוגה של ראפ.
לסולפיס כוחות המבוססים על מגע פיזי והם מאפשרים לו לירות כדורי אש, להעצים את גודלו, להעצים את השרירים שלו, לרפא פצעים (זהו כוח של מלאך וקיבל אותו בגלל הדאגה שלו לראפ ורצונו להגן עליה) לירות חתיכות ברזל, לחזק את האגרופים שלו (את כוח זה השיג בעונה השנייה) ותעופת פריזמה.
קבלה (באיטלקית: עמנואלה פקוטו, בעברית: מיכל רשף / מייה קדוש ב-2013) - שטנית בת 16 ברקים.
מאוהבת בסולפיס, דבר הגורם לה לשנוא את ראפ.
היא השטנית המפתה של אדוארד.
כוחותיה של קבלה מבוססים על שינוי המראה שלה ומאפשרים לה להפוך לבלתי נראית, להכפיל את עצמה, להפוך לכל דבר שתרצה ותעופת פריזמה.
קביריה (באיטלקית: מדלנה ודאצ'ה, בעברית: טליה ברקאי) - שטנית בת 16 ברקים.
היא השטנית המפתה של ג'ניפר.
כוחותיה של קביריה מבוססים על החושך והם מאפשרים לה להפיץ עשן שחור שמסנוור את אויביה, לעורר חיות בר, ליצור רוח יבשה שתייבש כל דבר מסביב לה, לטוס מהר יותר (בכוח זה השתמשה רק ב-12 הפרקים הראשונים), להפנט אחרים, ליצור עכביש וירטואלי ענק (את כוח זה משיגה בעונה השנייה) ותעופת פריזמה.
גאס (באיטלקית: לוקה בוטייל, בעברית: מירון אהרונוביץ') - שטן בן 16 ברקים.
אוהב לאכול ובגלל זה הוא סובל מעודף משקל.
הוא השטן המפתה של מתיו.
כוחותיו של גאס מאפשרים לו ליצור רעידת אדמה, ליצור כדורי רוק ענקיים, ליצור גל המכה את היריב והופך אותו לשומן שבגללו הוא לא מסוגל לזוז באופן זמני, לזמן אליו נשק ומוצרי מתכת כמו מגנט, ליצור ענן של גז רעיל (את כוח זה משיג בעונה השנייה) ותעופת פריזמה.
פרופסור טמפל (בעברית: רונה בקרמן) - מנהלת בית ספר המוזהב בעונה הראשונה.
מגלה בעונה השנייה לכולם שקאסידי וקובראל מתחזים.
כוחותיה של טמפל מאפשרים לה ליירט עבריינים ולהרחיב סדקים על הקירות.
אנדרו (בעברית: דניאל מגון) - נער בן 14. אוהב לשחק במשחקי מחשב.
במהלך העונה הוא גילה שהוא מאומץ.
ג'ניפר (בעברית: מאי יעקובסון) - נערה בת 14. מאמינה ביופי טבעי ולא אוהבת ללבוש מותגים ולהתפאר.
מתיו - נער, מנגן בגיטרה חשמלית.
אדוארד (בעברית: קובי ליקורמן) - נער, הוריו גרושים, והוא מתגורר אצלו אמו.
במהלך הסרט הקשור לסדרה התאהב בג'ניפר.
אנג'לי (בעברית: אורלי קטן) - אשתו של מלאכי ואמה של ראפ, נחטפה על ידי קאסידי וקוברל כשראפ הייתה קטנה.
מלאכי (בעברית: יורם יוספסברג) - אבא של ראפ.
היה עוזרה הנאמן של ריינה בגלל שהיא החזיקה בתמונה ששמרה על הנשמה שלו וזה הפך אותו לבובה על חוט.
לבסוף גילה את האמת ונפצע תוך כדי הגנה על ראפ מפני ריינה.
ריינה (בעברית: אורלי קטן) - הנבלית הראשית של העונה הראשונה.
הייתה לכודה עם מלאכי בלימבו.
בסיום העונה השנייה, בלו שחררה אותה מהלימבו.
בלו (בעברית: עדן גמליאל) - במהלך העונה השנייה היא עקבה אחרי סולפיס בשביל להשיג מפתח שיוכל לשחרר את ריינה מהלימבו.
קאסידי - נבלית בעונה השנייה.
רוצה להרוס את מאזני הווטו, לפגוע בראפ ובסולפיס ולהתחיל מחדש את המלחמה בין המלאכים לשטנים.
קובראל (בעברית: עמי מנדלמן) - שטן, נבל בעונה השנייה.
בסדרה כל הדמויות כמעט באותו גיל, לעומת הקומיקס שם יש הפרש גילאים בין הדמויות.
מותק וריינה אינן מופיעות בקומיקס, בעוד שבקומיקס יש דמויות שלא מופיעות בסדרה.
בקומיקס מוצגים התחביבים של המלאכים והשדים, דבר שלא נמצא בסדרה.
בקומיקס מסופר שראפ נלהבת מתרופות אקולוגיות, מיקי ממוחית למוזיקה, קבלה אוהבת כימיה וקביריה אוהבת סרטים והיא במאית.
בקומיקס למלאכים יש להקת פאנק ולשטנים יש להקת רוק, דבר שלא מזוכר בסדרה.
בקומיקס מסופר שמיקי נשארת שנה מפני שניסתה לרפא את הארצית שלה, דבר ששבר את הווטו ואינו מוזכר בסדרה.
עיצוב הדמויות בסדרה שונה מהעיצוב המקורי של הקומיקס.
בקומיקס ארקאן וטמפל מלמדים נושאים שונים ממה שהם מלמדים בסדרה.
ב-2 בנובמבר 2010 יצא תקליטור המוקדש לסדרה.
התקליטור הופק על ידי חברת התקליטים "מדיהסט", והוא מכיל את שיר הפתיחה של הסדרה שבוצע על ידי כריסטינה ד'אוונה ומספר שירים על שמות הדמויות בסדרה.
לסדרה נוצר סרט טלוויזיוני המתרחש בין העונה הראשונה לשנייה.
לסרט קוראים "Angel's Friends - Tra sogno e realtà" ("החברים של אנג'ל - בין חלום למציאות") והוא שודר לראשונה באיטליה ב-23 באפריל 2011. הסרט מתרחש לאחר עלילות העונה הראשונה, ובו המלאכים והשטנים נפגשים בבית ספר, שם ראפ וסולפיס נפגשים, למרות שראפ קיוותה שזה לא יקרה.
ראפ דיברה עם סולפיס וסיפרה לו שהיא התאהבה במישהו אחר.
באותו זמן, הארציים מקבלים משימה לשפץ תיאטרון ולארגן את המחזה "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר.
בסיום הסרט ראפ וסולפיס מסיקים שהם יחליטו מה לעשות בקשר לעתידם יחד ברגע שיחזרו לבית הספר המוזהב לשנה החדשה.
הסרט אינו דובב לעברית ולא שודר בישראל.
המשך לייב אקשן לסדרה, או סדרת טלוויזיה או סרט, נמצא בשיחות.
הטריילר עובד על ידי דניאלה קוססי ובוים על ידי אלסיו ליגורי.
בסרט השתתפו אלסנדרו דנצי בתפקיד סולפיס, דמטרה בלינה בתפקיד ראפ ודניס טאנטוקיי בתפקיד ריינה.
העלילה מכוונת לקהל מבוגר יותר של הסדרה, והיא עוקבת אחר סיפור אפל יותר, בו ראפ וסולפיס נהרגים על ידי ריינה ונולדים מחדש כבני אדם ללא זיכרונות.
על בסיס הסדרה נוצרו מגזינים, ספרים ונובלות בנוסף לקומיקס המקורי.
עיר הנערים הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1938 בבימויו של נורמן טאורוג, עם ספנסר טרייסי ומיקי רוני בתפקידים הראשיים.
התסריט הבוסס על עבודת חייו של הכומר אדוארד פלאנגן שהקים בנברסקה את "עיר הנערים" - מוסד בו התחנכו נערים ממשפחות הרוסות ומעוטות אמצעים.
העלילה היא פיקטיבית אך הבסיס הוא אמיתי.
למרות שמדובר בסרט ישן, הוא זכה להתייחסויות ביצירות מאוחרות יותר, כמו למשל בפרק 2 בעונה 2 של הסדרה "חשיפה לצפון".
האב פלאנגן (ספנסר טרייסי) מגן על חבורת נערי רחוב שהתפרעו וגרמו נזק לחנותו של דייב מוריס (הנרי האל).
הוא מבטיח לשופט לקחת אותם תחת חסותו.
פלאנגן משכנע את דייב לתת לו הלוואה ובכסף הוא שוכר בניין באומהה ומקבץ לשם ילדים חסרי בית.
המוטו שלו הוא "אין דבר כזה - ילד רע".
בעזרת דייב ובעל עיתון משפיע, הרדגרייב (ג'ונתן הייל), הוא מגייס תרומות ומקים בפאתי אומהה מוסד לילדים ממשפחות הרוסות בשם "עיר הנערים".
הנערים לומדים מקצוע ומתחזקים את המוסד בראשם עומד ראש עיר שנבחר מידי שישה חודשים על ידי הנערים.
בין הנערים נמצא גם נער יהודי שמברך ברכת המוציא לפני האוכל.
באחד הימים מתקשר אליו ג'ו מארש (אדוארד נוריס) אסיר על שוד אלים, ומבקש ממנו שייקח למוסד את אחיו וויטי (מיקי רוני) שיצא לתרבות רעה.
וויטי הוא שחצן מתנשא וחסר נימוס.
הוא מתחצף לפאלנגן ושאר הנערים.
רק הילד הקטן פיווי (בוב מטסון) מעריץ אותו.
בין הילדים בולט טוני פונסה (ג'ין ריינולדס) הסובל מצליעה.
פאלגן מעודד אותו בכך שמספר לו על אדם כמוהו שהפך להיות נשיא ארצות הברית.
בראש עיר הנערים עומד פרדי (פרנקי תומאס).
עומדות להיערך בחירות והמועמדים הם טום, פרדי ווייטי.
טום משתחצן ופלאנגן מארגן תחרות אגרוף בינו לטום שבה הוא מובס.
הוא עוזב את המוסד אבל פיווי הקטן רודף אחריו ונדרס.
ווייטי אכול רגשות אשמה מסתובב בלילה באומהה ונקלע לשוד בנק אלים עם יריות.
הוא נפגע בטעות מהירי ומסתבר שאחד השודדים הוא אחיו שנמלט מהכלא.
אחיו גורר אותו לכנסייה ומתקשר לפלאנגן.
ווייטי מאושפז במוסד כשסגן השריף שומר עליו.
הוא לא מלשין על אחיו.
העיתונים מפרסמים שבגלל זה המוסד עומד בסכנת סגירה.
הוא מצליח להתחמק ולהיפגש בביתן במוסד עם אחיו ושני שותפיו.
הנערים עוקבים אחריו ומתפרצים למקום ביחד עם פלאנגן.
ווייטי בהסכמת אחיו מודיע בבכי כי הוא לא השתתף בשוד אלא אחיו וחבריו.
לסוף נבחר ווייטי ברוב קולות להיות ראש עיר הנערים והוא מודה בבכי לכולם ובעיקר לפלאנגן.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותספנסר טרייסיהאב פלאנגןמיקי רוניווייטי מארשתלמידג'ין ריינולדסטוני פונסהתלמידהנרי האלדייב מוריסתורםבוב ווטסוןפיוויתלמיד קטןפרנקי תומאספרדי תומאסראש עיר הנעריםאדוארד נוריסג'ו מארשאחיו של וויטיג'ונתן היילג'ון הרדגרייבבעל עיתון
אליאונור גריפין ודור שארי זכו בפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר.
נורמן טאורוג היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
עיר היצרים הוא מערבון אמריקאי משנת 1959 בכתיבתו ובבימויו של אדוארד דמיטריק, עם הנרי פונדה, אנתוני קווין, ריצ'רד וידמרק ודורותי מלון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "Warlock" מאת אוקלי האל משנת 1958.
העלילה מתרחשת בשנת 1880 בעיירה הפיקטיבית "וורלוק" ביוטה הנשלטת על ידי כנופיות אקדוחנים העושים במקום כאוות נפשם עד שתושבי העיירה שוכרים אקדוחן שיישמש להם כסגן שריף (Deputy).
העיירה וורלוק ביוטה נתונה שלטון של טרור ופחד מכנופייתו של אייב מקאון (טום דרייק).
הם נכנסים לעיירה, יורים לכל עבר, נכנסים לפאב ושותים ללא תשלום ובעיקר מתעללים בסגני השריף.
הם תופסים את הסגן תומפסון (וולטר קוי), מתעללים בו לנוכח עייניהם של התושבים ולבסוף מעלים אותו על סוס ומגרשים אותו מהעיירה.
התושבים אובדי עצות ומחליטים להזמין את האקדוחן קליי בליסדייל (הנרי פונדה) כשריף פרטי של העיירה על חשבונם.
רק השופט הולווי (וולאס פורד) מתנגד להזמין אקדוחן שיגרום לשפיכות דמים נוספת.
קליי מגיע עם עוזרו הצמוד טום מורגן (אנתוני קווין) הצולע מלידה בגלל רגל קלוטה.
קליי עומד יפה בהתנגשות הראשונה עם הכנופיה ושולף ראשון את אקדחו נגד האקדוחן הבולט קרלי (דפורסט קלי).
האקדוחן ג'וני גנון (ריצ'רד וידמרק) מחליט לפרוש מהכנופיה בגלל אכזריותם.
כעבור זמן הוא מתנדב להיות סגן השריף באישורו של השריף האזורי והוא מתחרה על השמירה עם קליי.
אחיו בילי (פרנק גורשין) מחליט להישאר בכנופיה ונהרג בקרב אקדחים עם קליי.
מורגן מקבל ידיעה שלעיירה מגיעה כרכרה ובה לילי דולר (דורותי מלון) ואתה בוב ניקולסון אחיו של בן זוגה שנרצח על ידי קליי ומגיע להרוג אותו.
שני אקדוחנים מכנופיית מקאון מגיעים לשדוד את הכרכרה אך מורגן מגיע למקום והורג ממקום מארבו את ניקולסון.
שני אנשי הכנופיה נתפסים ונאסרים וקליי מציל אותם מלינץ'.
בינתיים מתפתח רומן בין קליי לתושבת העיירה ג'סי מרלו (דולורס מייקלס) ובין ג'וני ללילי מלון.
כעת מתגלה שמורגן היה בעבר בן זוג של לילי וכשהיא החליפה אותו בניקולסון הוא סכסך בין קליי וניקולסון שבסופו הרג קליי את ניקולסון.
עובדה זו גורמת לסכוך בין קליי למורגן שמתפתח לדו-קרב בין שניהם בו נהרג מורגן.
כעת מחליטים אקדוחני מקאון לחזור לוורלוק.
ג'וני מגיע אליהם כדי לשכנע אותם לבטל זאת אך מותקף על ידי מקאון שפוצע אותו בסכין ובמכות.
כעת ממתינים כולם לקרב הגורלי עם הכנופיה.
הם מגיעים לוורלוק ובראשם אייב מקאון ולקראתם יוצא סגן השריף ג'וני גנון.
מתפתח קרב יריות בו משתתפים אנשי העיירה וכן קרלי מהכנופיה שעבר לצד ג'וני.
לבסוף מובסים אקדוחני הכנופיה, השקט חוזר לעיירה וקליי עוזב לחפש עבודה במקום אחר.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותהנרי פונדהקליי בליסדיילאקדוחן/ שריףאנתוני קוויןטום מורגןאקדוחןריצ'רד וידמרקג'וני גנוןאקדוחן/סגן שריףדורותי מלוןלילי דולרדולורס מייקלסג'סי מרלוטום דרייקאייב מקאוןאקדוחןדפורסט קליקרליאקדוחןפרנק גורשיןבילי גנוןאקדוחן, אחיו של ג'וניוולטר קויסגן שריף תומפסוןוולאס פורדהשופט הולוויי
עיר הרצח היא סדרת טלוויזיה משטרתית קומית המבוססת בעיקרה על אלתורים.
הסדרה פותחה על ידי קריסטר ג'ונסון עבור רשת הזרמת המדיה נטפליקס.
הסדרה מבוססת על הסדרה הבריטית ברשת הטלוויזיה BBC.
הסדרה עלתה לאוויר ב-3 בפברואר 2022 וכללה עונה אחת בת שישה פרקים וכן פרק ספיישל לכבוד חג המולד.
בסדרה המקורית, כל תושבי העיירה (וביניהם גם החשודים ברצח) הם סלבריטאים בריטים מוכרים המגולמים על ידי שחקנים.
בעיר הרצח, כל הדמויות הן פיקטיביות ולא מבוססות על אנשים אמיתיים.
בעיר הבדיונית "עיר הרצח" , טרי סיאטל הוא בלש בכיר בתחנת המשטרה בעיר ובעלה לשעבר של רונדה ג'נקינס-סיאטל, מפקדת התחנה.
בכל פרק, שחקן אורח מפורסם מגלם "בלש טירון" ומצוות בתור השותף החדש של טרי על ידי רונדה.
למרות זאת, השחקן האורח לא מקבל תסריט לפני צילומי הפרק ועליו לאלתר במטרה למצוא את הרוצח.
מבנה הפרקים מתחיל כך שטרי מקבל שותף חדש, המפקדת רונדה מספרת שבוצע רצח וטרי ושותפו יוצאים לחקור.
בכל פרק ישנם שלושה חשודים ברצח, כאשר את השניים הראשונים מראיינים טרי ושותפו, ואילו את החשוד השלישי, השחקן האורח מתשאל לבדו כאשר טרי בחדר אחר ומסייע לשחקן באמצעות מיקרופון ואוזניה נסתרת.
בסוף כל פרק, שלושת החשודים מרוכזים בחדר אחד וטרי מצווה על השחקן האורח לחשוף מי לדעתו ביצע את הרצח.
לאחר שהשחקן האורח נקב בשם של חשוד, המפקדת רונדה מתפרצת לזירה וחושפת בפני השחקן אם הוא צדק או לא.
במידה והשחקן האורח ניחש נכון, הרוצח נלקח מהמקום על ידי שוטרים.
במידה והשחקן האורח טעה, רונדה מפטרת אותו וחושפת בפניו מי היה הרוצח האמיתי.
לאחר מכן הרוצח נלקח מהמקום על ידי שוטרים.
ויל ארנט – הבלש טרי סיאטל, הבלש הראשי בתחנת המשטרה בעיר.
אדם מגושם המצוי בעיצומם של הליכי גירושין מרונדה.
טרי מתקשה להמשיך הלאה לאחר מותה של שותפתו הקודמת, לורי גריפין שמתה לפני כ-15 שנה במהלך עבודתה.
– מפקדת התחנה רונדה ג'נקינס-סיאטל, מפקדת התחנה ואשתו לשעבר של טרי.
מופיעה בתחילת הפרק כשהיא מצוותת את טרי לשותף חדש ומודיעה על רצח שהתרחש בעיר.
לאחר מכן, רונדה מופיעה בסוף הפרק וחושפת בפני השחקן האורח האם הוא צדק או טעה בניחושו.
– אמבר קאנג, חוקרת מקרי מוות שמופיעה בתחילת הפרק.
נוהגת להציג את הגופה בפני טרי ושותפיו.
פיליפ סמית'י – דרן "דאז" פיליפס, בלש משטרה שמתחיל לצאת עם רונדה.
השותפים הם שחקנים מוכרים שמופיעים בתפקיד עצמם ומצוותים לטרי במטרה לחקור רצח.
קונאן או'בריאן (עונה ראשונה) – סטנדאפיסט ומנחה תוכניות אירוח אמריקאי.
(עונה ראשונה, אורח בפרק הספיישל) – שחקן פוטבול אמריקאי.
קומייל ננג'יאני (עונה ראשונה) – שחקן אמריקאי.
(עונה ראשונה) – שחקנית אמריקאית.
שרון סטון (עונה ראשונה) – שחקנית אמריקאית.
קן ג'ונג (עונה ראשונה) – שחקן אמריקאי.
ג'ייסון בייטמן (פרק הספיישל) – שחקן אמריקאי.
מאיה רודולף (פרק הספיישל) – שחקנית אמריקאית.
פיט דייווידסון (פרק הספיישל) – שחקן אמריקאי.
– דב מלטון, שוליית קוסם לשעבר שעובדת בתור מלצרית.
– קאת'י, מנהיגת תנועת מחאה נגד קוסמים.
דייוויד ויין – מג'יק מלווין, קוסם.
צ'ארלס וורטינגתון – בנה של קורה וורטינגתון שירש מאמו את העסק המשפחתי.
צ'סטר וורטינגתון – בנה השני של קורה המנודה ממשפחתו בעקבות פרנויות שמקורן בשרדנות.
מתגורר בבונקר אותו הוא מכנה "המדינה שלו".
צ'אד וורטינגתון – בנה השלישי של קורה ומשפיען רשת כושל.
איאן גומז – קווין ריביירה, שותפו העסקי לשעבר של הנרצח סת' גורלי.
– בראד טורקר, ספורטאי שלמד עם סת' גורלי וטרי סיאטל בתיכון.
– ליסה קאפאביאנקו, למדה בעבר עם טרי בתיכון.
נינה פדרט – נאנט' דובואה, שפית.
אריקה הרמנדז – גברת אניה קמפבל, גננת בגן.
– ויני פאלמירי, מנהיג "מאפיית משאית האוכל".
אירן וויט – ד"ר ג'וסלין אלכסנדר, מנהלת בית חולים.
סמנת'ה קוטארן – ד"ר מדיסון צ'אן, בת זוגו לשעבר של סבסטיאן פירס.
ניקול סאליבן – רבקה הנדריקס, יזמית.
פיטר גיליס – שיימוס דויל, רוצח שכיר במאפיה האירית.
– דונלד ברטון, מפקח המשטרה במשטרת עיר הרצח.
– ג'ים טרנטלי, שדרן ספורט.
קורטני פרצ'מן – מיה בריגס, העוזרת של ג'וני בריגס.
אלייזה קופ – דונה פוקאצ'ה, משקיעה.
דניס סיסנרוס – אנג'י, בת זוגו של ג'ים.
ג'ניפר אניסטון – לורי גריפין (עונה ראשונה), שותפתו לשעבר של טרי סיאטל שנהרגה בעת מילוי תפקידה כ-15 שנה טרם תחילת הסדרה.
לא מופיעה בסדרה באופן פיזי, אך תמונתה מופיעה במשרדו של טרי.
אניסטון קיבלה מקום ברשימת הקרדיטים של הפרק האחרון בעונה הראשונה.
שון הייז – ג'וני בלייז (פרק הספיישל), שחקן פוטבול שנרצח בזמן שהיה מחופש לסנטה קלאוס.
טואוני ניוסם – ראשת העיר פאלמר (פרק הספיישל), ראשת "עיר הרצח" שמסייעת לטרי ולבלשים לפתור את תעלומת הירצחו של ג'וני בלייז.
עונהפרקיםתאריך שידור מקורי163 בפברואר 2022פרק הספיישל15 בדצמבר 2022
+פרק הספיישלמספר כללימספר בעונהשם הפרקשחקן אורחבוים על ידינכתב על ידיתאריך שידור מקורי71מי הרג את סנטה?ג'ייסון בייטמן, מאיה רודולף ופיט דייווידסוןלורה מרפיקריסטר ג'ונסון15 בדצמבר 2022
האתר Rotten Tomatoes העניק לסדרה ציון של 74% טריות על סמך 35 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסדרה ציון של 65/100 על סמך 17 ביקורות.
עיר החטאים היא סדרת קומיקס נאו-נואר מאת כותב הקומיקס האמריקאי פרנק מילר.
דמותו של מארב מהקומיקס "עיר החטאים" מדורגת במקום ה-75 ברשימת מאה גיבורי הקומיקס הגדולים של מגזין IGN.
עיבוד קולנועי לסדרת הקומיקס, בבימויהם המשותף של רוברט רודריגז ומילר, עלה לאקרנים ב-1 באפריל 2005. בעקבות הצלחתו של הסרט, הופק לו סרט המשך, "עיר החטאים: עלמה להרוג", שעלה לאקרנים ב-22 באוגוסט 2014 וספג ביקורות שליליות בהשוואה לקודמו.
במהלך שנות ה-80, זכה הסופר פרנק מילר לתהילה בתעשיית הקומיקס האמריקאית בעקבות עבודתו בשנים 1981–1983 על דמותו של דרדוויל מבית מארוול קומיקס, והמיני-סדרה "האביר האפל חוזר" מבית DC קומיקס משנת 1986, ושבשניהם ניתן היה להבחין אלמנטים עדינים המזוהים עם סוגת הפילם נואר.
משיכתו של מילר לסוגת הפילם נואר העמיקה בעת עבודתו על סדרת הקומיקס, שהחלה להתפרסם בצורה סדרתית בסדרת האנתולוגיה "Dark Horse Comics Dark Horse Presents #51–62".
הסיפור הראשון יצא לאור בכריכה רכה, ולאחר מכן, יצא לאור מחדש בשנת 1995 תחת השם "Sin City: The Hard Goodbye".
בריאיון שהתקיים בשנת 2016, הסביר מילר את השראתו לכתיבת הסדרה:
השפעת הפילם נואר על האמנות של הסדרה ניכרת בשימוש שלה בצללים ורקעים עזים.
צבעי השחור ולבן הם הצבעים הבלעדיים בהם נעשה שימוש רוב הזמן, למעט צבעי האדום, צהוב, כחול וורוד, שבהם נעשה שימוש מוגבל בחלק מהסיפורים על מנת למשוך את תשומת לבו של הקורא לדמויות מסוימות.
בנוסף, נשען סגנון כתיבת הקומיקס רבות גם על סגנון כתיבתן של ספרות בלשית ופשע.
עבודתו של מילר ב"עיר החטאים" אתגרה את מוסכמויותיהם הקובנציונליות של סדרות הקומיקס באותה התקופה.
אותיותיהן של מילים אונומטופיות, כמו "blam", שולבו לרוב בסצנות באמצעות אפקטי תאורה, נכתבו ברווח שבין הפאנלים או נוצרו על ידי קווי המתאר של הפאנלים עצמם.
שבירת מוסכמות זו הייתה בולטת במיוחד בסיפורי "עיר החטאים" הראשונים, דוגמת "The Hard Goodbye", שהיו ניסיוניים יותר.
ב-28 באפריל 2022, הוכרז רשמית שמילר ישיק את חברת הוצאת הקומיקס "פרנק מילר פרזנטס" (FMP), וכי הקומיקס הראשון שהחברה תוציא לאור יהיה סיפור-מערבון המתרחש בעברה של "עיר החטאים", "Sin City 1858".
עלילת הסדרה מתרחשת בעיר הבדיונית באסין סיטי, המכונה בפי כל "עיר החטאים", הממוקמת במערב ארצות הברית, שם האקלים חם וצחיח, אם כי פרוורי סייקרד אוקס, הממוקמים בקצה העיירה, מאופיינים בעיקר כאזור מיוער.
בעיר עובר נהר מרכזי הנשפך אל החוף הסמוך.
בנוסף, בעונת החורף יורד בעיירה גשם זלעפות (אם כי לרוב גשם זה מגיע רק פעמיים בשנה) ואף שלג כבד.
בין המראות הנפוצים שניתן לראות בעיר נמנים לטאות מדבריות ועצי דקל, בעוד שבורות זפת, אזורים מדבריים, רכסי הרים ואדמות חקלאיות שטוחות נמנים עם הנופים המקיפים את העיר.
במשטרת באסין סיטי בעיקר שוטרים המהווים כוח צבאי או SWAT, זאת מכיוון שעל המשטרה המקומית להתמודד עם שיעורי פשיעה גבוהים להפליא בקרב פושעים ואזרחים כאחד, אם כי רובם מאופיינים או מתוארים לרוב במהלך סדרת הקומיקס כעצלנים, פחדנים ו/או מושחתים.
רק לקומץ מהשוטרים מצפון ישר, אם כי לעיתים קרובות עשירי העיר משחדים את השוטרים המושחתים למלא את תפקידם (בדרך כלל כתוצאה מפשע כלשהו הקשור לבן משפחתם).
במהלך שנות הבהלה לזהב בקליפורניה, "ייבאה" משפחת רורק מספר רב של נשים מושכות במטרה לשמר את אושרם של הכורים, להרוויח הון ולהפוך את באסין סיטי ממחנה כורים קשה-יום לעיר משגשגת ושוקקת חיים.
במהלך השנים, כאשר משפחת רורק פנתה לתחום העסקים והכוח, נשים אלו בסופו של דבר ייסדו את האולד-טאון, רובע החלונות האדומים של העיר שעליו יש להן שליטה מוחלטת.
בנוסף, האנשים שהופקדו על ניהול העיר, רובם ממשפחת רורק, נשארו בשלטון העיר במשך דורות, וניהלו אותה כראות עיניהם.
עם התקדמות הסדרה, מתמצא הקורא בהדרגה עם מיקומים מרכזיים בבאסין סיטי וסביבותיה:
השיכונים – שכונה הממקומת בצדו המוזנח ומוכה-העוני של עיר החטאים, השיכונים מורכבת מסבך של בנייני דירות גבוהים, מוזנחים ושוממים שבהן הפשע משתולל ללא הבחנה או איכוף החוק.
תושבי השיכונים ככל הנראה פיתחו חברה עצמאית משלהם כמעט ללא מגע חוקי עם העולם החיצון, וצוותי ה-SWAT כמעט ואינם נכנסים לשכונה זו.
לעומתו, דווייט מתחמק מהשיכונים ושונא שכונה זו.
הרציפים – אזור בו ממוקמים רציפים ומחסנים השייכים לתושבי השיכונים, שכן הרציפים משקיפים על שכונה זו הסמוכה לה.
הארטיגן ורורק ג'וניור מתעמתים לראשונה ברציפים בסיפור "That Yellow Bastard", ומארב מסיע ניידת משטרה גנובה מאחד הרציפים בתחילת הסיפור "The Hard Goodbye".
הבר של קיידי – בר ומועדון חשפנות הממוקם באולד-טאון, בו עובדות ננסי קלהאן ושלי, ושם דווייט מקארתי ומארב מבלים את זמנם הפנוי.
למרות היותו מלא בגברים שיכורים ואלימים, הבר של קאדי נחשב לאחד האזורים הבטוחים ביותר בעיר החטאים מכיוון שהוא נשמר בכבדות על ידי זונות ומגיניהן.
מארב, שלו חוש אבירות גבוה במיוחד, מגן על העובדות של "קיידי" מכל גבר אלים שעושה את דרכו פנימה.
חוות משפחת רורק (המכונה גם "החווה") – החווה המשפחתית של משפחת רורק, הנמצאת ברשותה מזה דורות רבים וממוקמת על הגבעות מחוץ לבאסין סיטי ומופיעה במספר סיפורים, כולל "The Hard Goodbye", "That Yellow Bastard", "The Babe Wore Red" ו-"Hell and Back".
החווה שימשה גם כביתו של קווין, רוצח סדרתי שחונך על ידי משפחת רורק.
החווה היא המקום היחיד בסדרת הקומיקס שממוקם מחוץ לבאסין סיטי.
אולד-טאון – רובע החלונות האדומים, בו מתגוררת אוכלוסיית הזונות של העיר.
אולד-טאון מנוהלת על ידי ונדי וגולדי.
תחומי אולד-טאון אסורים וסגורים בפני המשטרה, אם כי לשוטרים רשות להיכנס עבור כל אקט מיני במחיר הנכון, נשות אולד-טאון אינן מרחמות על מי ש"שובר את הכללים", ומגבות את עצמאותן בכוח קטלני.
משפחות הפשע והסרסורים ששלטו בעבר באולד-טאון נזרקו מהשכונה.
סייקרד אוקס – ביתם של העשירים והחזקים בעיר החטאים.
פרוורים אלו ממוקמים בפאתי באסין סיטי כהגנה על תושביהם.
בנוסף, בפרוורים אלו נמצאת אוניברסיטה, והאזור כולו מפוקח על ידי עובדים חמושים של תושביה העשירים, ובעיקר צוותי SWAT.
תחנת הרכבת המרכזית – תחנת הרכבת היחידה של באסין סיטי, אשר מגיעה ישירות לפיניקס.
התחנה ממוקמת בפאתי הרציפים, ונחשבת לאחד המקומות הבטוחים ביותר בעיר.
מימי'ס – מוטל קטן ומוזנח בפאתי באסין סיטי, המכיל חדרים בודדים בלבד המשמשים זוגות צעירים.
ב"מימי'ס", ננסי והארטיגן התחבאו מפני רורק ג'וניור, שם היא התוודתה על אהבתה בפניו.
בנוסף, במקום זה תקף רורק ג'וניור את הארטיגן אנושות.
בורות הזפת של סנטה יולנדה – פארק שעשועים נטוש, שבו ממוקמים מספר בורות זפת ואף התגלו עצמות דינוזאורים בשלב כלשהו.
לאחר שבמקום התעתדו להתחיל צילומיו של "סרט דינוזאורים בתקציב גדול", המחוז הציב שם פסלי בטון של דינוזאורים במטרה למשוך את הקהל, אולם לאחר שאישה זקנה נפלה מבעד למעקה אל תוך אחד הבורות וקיבלה התקף לב, הפארק נסגר ללא הגבלת זמן.
הפארק משמש לעיתים קרובות כמקום לזרוק דברים שאנשים לא רוצים שיימצאו; גם תיכוניסטים נוטים להתגנב לשם הרבה.
פרנק מילר הודה שהסיבה העיקרית לקיומו של הפארק הוא כתירוץ לצייר את פסלי הדינוזאורים.
מכיוון שרובם הגדול של תושבי באסין סיטי הם עבריינים, ישנם מספר ארגונים, משפחות וקרטלים מרכזיים בסיפורים שמתחרים על המונופול והשליטה בפעילויות הפשיעה השונים בעיר.