tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך כהונתו, תמך גורקה במדיניות טראמפ של איסור נסיעות ממדינות מוסלמיות בעיקר ומהגרים, כחלק ממדיניות המאבק בטרור.
באוגוסט 2017 פרש גורקה מתפקידו בבית הלבן, והחל להופיע כפרשן ב-Fox News וב-Newsmax, וכן הנחה את תוכנית הרדיו שלו "אמריקה תחילה עם סבסטיאן גורקה".
במהלך מלחמת חרבות ברזל התבטא בראיון בעד ישראל ואמר כי "אין רצח עם בעזה, ואין דבר כזה פלסטין".
ב-23 בנובמבר 2024, הודיע הנשיא הנבחר דונלד טראמפ כי בחר בגורקה לשמש כסגן היועץ לביטחון לאומי לענייני לוחמה בטרור במועצה לביטחון לאומי בממשלו המתהווה.
בדצמבר 2024 טען: "אין סיכוי להקים מדינה פלסטינית כשיותר מ-70% מהציבור בעזה ובגדה המערבית תומך ברצח ילדים, אונס ושחיטה...".
סבסטיאן איבל הוא איש עסקים גרמני ומנכ"ל קבוצת TUI מאז אוקטובר 2022.
הוא סיים שם תיכון ולמד לתואר בכלכלה באוניברסיטת בראונשווייג.
הוא נשוי ואב לחמישה, ומתגורר בבראונשווייג.
בשנת 1987 החל איבל את הקריירה המקצועית שלו כמתלמד בחברת סלצגיטר, אחת מיצרניות הפלדה הגדולות באירופה.
לאחר מכן השתלב בתאגיד Preussag, וניהל את חברת Talkline.
ב-1997 נכנס לתפקיד ראש תחום טלקומוניקציה בחברת VIAG במינכן, אולם שב כעבור שנה ל-Preussag כמנהל חטיבה בחברת הבת Hapag Touristik Union.
ביולי 1999 התמנה איבל לחבר בדירקטוריון של TUI Deutschland, ומינואר 2001 עד אוגוסט 2006 היה חבר במועצת המנהלים של התאגיד, ששינה את שמו ב-2002 ל-TUI AG.
בעקבות חילוקי דעות בינו לבין מנהלים אחרים איבל עזב את מועצת המנהלים בספטמבר 2006, כדי להקים את חברת Eves Information Technology שעמד בראשה.
ב-2011 החליף איבל את וולקר רולוף בתפקיד סמנכ"ל כספים בחברת וודאפון גרמניה.
בפברואר 2013 חזר לחברת TUI כסמנכ"ל תפעול.
במסגרת תפקידו היה לו תפקיד משמעותי במיזוג של החברה עם מקבילתה הבריטית TUI Travel ב-2014, שלאחריו קיבל על עצמו את תפקיד סמנכ"ל כוח אדם בחברה החדשה שנוצרה מהמיזוג.
ב-2021 עבר לתפקיד סמנכ"ל כספים בחברה, ובאוקטובר 2022 התמנה למנכ"ל, תפקיד בו הוא עתיד להחזיק עד ספטמבר 2028.
סבסטיאן דה קסטל הוא סופר פנטזיה קנדי, ידוע בעיקר בזכות סדרת ספריו קלע הכשף.
נולד ב-Pointe-Claire שבפרובינציית קוויבק בקנדה.
במהלך השנים עבד דה־קסטל במגוון תחומים: מוזיקאי, מעצב UX, מורה, מנהל פרויקטים, כוריאוגרף קרבות, שחקן ועוד.
לפני פרסום הרומן הראשון שלו עבד בבית הספר לקולנוע של ונקובר .
שלוש הסדרות הראשונות שלו – Greatcoats, קלע הכשף ודרך הארגוסים – מתרחשות באותו עולם, סדרת Malevolent מתרחשת בעולם נפרד.
סבסטיאן דה־קסטל היה מועמד למספר פרסים בז'אנר המדע הבדיוני והפנטזיה, החל מהרומן הראשון שלו, Traitor's Blade, שהיה מועמד לפרס Astounding לסופר חדש מצטיין ולפרסי הפנטזיה על שם דייוויד גמל.
שני רומנים מסדרת קלע הכשף הביאו למועמדותו לפרס Grand prix de l'Imaginaire ולפרס Sunburst, וכן לזכייה בפרס Elbakin.net.
דה־קסטל כתב שבחירת הגיבור שלו היא: "גיבורים אופטימיים אך פגומים", ואמר שזה היה סוג הגיבורים שנהנה לקרוא עליהם בילדותו - אך בזמנו הם תוארו כאפלים.
בנוסף לספריו אלו פרסם גם אוספי סיפורים וסיפורים קצרים.
בעברית סדרת קלע הכשף וסדרת דרכי הארגוסים יצאו על ידי כתר הוצאה לאור ותורגמו על ידי לי עברון, ענבל שגיב-נקדימון ונאוה צלר.
בעברית יצא גם סיפור קצר.
נשוי לכריסטינה (ספרנית), נכון ל-2021 מתגוררים בוונקובר.
סבסטיאן הַפנֶר היה כינויו של ריימונד פרצל (Raimund Pretzel), היסטוריון, עיתונאי וסופר גרמני.
הפנר נולד למשפחה אמידה בברלין בירת גרמניה.
הוכשר כמשפטן ואף התמחה בבית המשפט העליון של פרוסיה.
אך עמדותיו האנטי-נאציות, ומערכת יחסים שניהל עם ארוסתו היהודייה, הביאו אותו לעבור בשנת 1938 לאנגליה מתוך שלא יכול היה לסבול עוד את החיים תחת משטרו של אדולף היטלר.
במהלך מלחמת העולם השנייה שהה בלונדון שם עסק בפרסום ספרים ומאמרים אנטי-נאציים.
מתוך רצון להגן על משפחתו שנותרה בגרמניה אימץ את שם העט "סבסטיאן הפנר".
הפנר התקדם בעולם העיתונות באנגליה, והפך לעורך האחראי של העיתון "אובזרבר".
בשל חילוקי דעות עם ידידו, דייוויד אסטור, אשר הפך למו"ל של העיתון, חזר לגרמניה בשנת 1954, והפך לכתב העיתון בברלין, עמדה בה החזיק עד להקמת חומת ברלין, בשנת 1961. אז החל לכתוב עבור העיתון הגרמני "די ולט", עד 1962, ומאז ועד 1975 כתב עבור המגזין "שטרן".
כן הופיע הפנר בתוכניות רבות בטלוויזיה הגרמנית.
במקביל לעבודתו כעיתונאי כתב הפנר ספרים רבים על ההיסטוריה הגרמנית המודרנית, אשר היו מכוונים לקהל הרחב.
רוב עבודותיו יצאו לאור בגרמנית וחלקן תורגמו לאנגלית ולשפות נוספות, לרבות עברית.
הפנר הלך לעולמו ב-2 בינואר 1999. לאחר מותו יצאו לאור זכרונותיו, אשר נכתבו בעת קרות האירועים המתוארים בהם, בשנות השלושים, אך נערכו על ידי הפנר בתקופה מאוחרת יותר.
היטלר - החידה האיומה ופשרה (הוצאת שוקן, 1979 תרגם חיים איזק).
מונוגרפיה העוסקת בחייו ובמשנתו של אדולף היטלר ובניתוח של המשטר הנאצי והאידאולוגיה הנאצית.
הפנר גורס כי מדובר במטורף, אשר גרר עמו עם שלם לתהומות של שפלות מוסרית, מתוך תאוריה גזענית, שמקורה בסטייה אישית.
סיפור של גרמני 1914 - 1933 (הוצאת חרגול, 2002. תרגום מגרמנית, הערות ואחרית דבר - שולמית וולקוב) אוטוביוגרפיה חלקית של הפנר שיצאה רק לאחר מותו על ידי בנו שמצא את הספר במקרה בעת שחיפש אחר רומן אחר שכתב אביו (שלא נמצא עד היום).
המדובר ברשימות שנערכו על ידי הפנר בזמן שהותו באנגליה, אך מעולם לא פורסמו על ידו אלא לאחר מותו.
הספר הוא סיפור מרגש והישג ספרותי מחד, ומבט חד עין על תופעת הנאציזם, ויחסו של "האדם מן השורה" אל הנאציזם מאידך.
הפנר צפה במאורעות בזמן התרחשותם, והיה מהיר להסיק את מסקנותיו ולהעלותן על הכתב בסגנון כתיבה חד וברור.
הועלתה טענה על ידי חוקרי ספרות שהספר נכתב מאוחר יותר מסיבות שונות, לדוגמה בגלל שבספר מוזכרות מדרגות נעות שלפי הטענה לא היו בגרמניה של שנות ה-30, אולם בדיקת מעבדה של מיפלג הפשיעה של המשטרה הגרמנית הוכיחה מעבר לכל ספק כי תיארוך הספר לתקופה בה הוא נכתב נכונה.
סבסטיאן קבוט (באיטלקית: Sebastiano Caboto; בערך 1484–1557) היה מגלה ארצות וספן איטלקי.
קבוט נולד בוונציה כ"סבסטיאנו קבוטו" לג'ובאני קבוטו, שהיה אף הוא ספן מפורסם ומגלה ארצות, שנודע באנגליה כג'ון קבוט.
קבוט סיפר לאנגלי ריצ'רד אדן כי נולד בבריסטול ונלקח אל ונציה כשהיה בן ארבע, אך לאחרים סיפר כי הוא יליד ונציה.
ג'ון קבוט הפליג בשירותה של אנגליה במאי 1498 למסע גילוי ארצות כשהוא יוצא מבריסטול אל עבר חופי ניופאונדלנד.
כפי הנראה נלווה סבסטיאן לאביו במסע זה.
ישנה מחלוקת היכן בדיוק נחת קבוט, אך מניחים כי המדובר בנובה סקוטיה.
קבוט ואנשיו סברו כי המדובר בסין.
ב-1512 היה קבוט כנראה בשירותו של המלך האנגלי הנרי השמיני כשרטט מפות בגריניץ'.
בשנה זו הגיע לספרד שם הוכתר בתואר "קפיטן" על ידי פרננדו השני, מלך אראגון.
לאחר מותו של פרדיננד שב לאנגליה, בשנת 1517 אך לא הצליח לקבל תמיכה ליציאה למסע גילויים חדש.
בשנים שלאחר מכן ניסה לקבל תמיכה מגורמים שונים בספרד, אנגליה וונציה ליציאה למסע לגילוי המעבר הצפון-מערבי האגדי המוביל מאירופה לסין.
לבסוף קיבל מספרד את התואר "קפיטן גנרל" וב-4 במרץ 1525 הופקד בידו צי ליציאה למסע שמטרתו למצוא את תרשיש, אופיר וקתאי (שמה של סין בידי האירופים בתקופה ההיא).
המשלחת כללה שלוש ספינות ובהן 150 איש ויצאה מקדיס ב-5 באפריל 1526. המשלחת הגיעה עד לשפך ריו דה לה פלטה וקבוט היה זה שנתן לה את השם המודרני.
קבוט ירד אל החוף והשאיר מאחוריו חלק מן המשלחת, עמו היה מצוי בסכסוך.
הוא חקר את אזור הנהר פרנה עד למקום בו הוא מתאחד עם הנהר פרגוואי, ובנה במקום שתי מצודות.
באוגוסט 1530 שב לספרד, שם הועמד לדין על יחסו למלוויו ועל חוסר הצלחתו.
הוא גורש ב-1 בפברואר 1532 לעיר אוראן במרוקו.
לאחר שנה קיבל חנינה וחזר לסביליה.
הוא המשיך לשמש בתפקיד בצי הספרדי עד שנת 1547, כאשר עבר לשירותה של אנגליה (מבלי לאבד את תוארו או את קצבתו מן המלך הספרדי), שם נשא בתואר "נווט גדול".
בשנת 1553 ניסה קארל החמישי מספרד לקבלו בחזרה לשורותיו.
קבוט החל בינתיים במגעים עם ונציה, ולמעשה שימש בשלב זה בשירותן של שלוש המדינות.
כפי הנראה נפטר בשנת 1557.
התיאור שכתב קבוט בעצמו על מסעיו אבד.
כל שנותר מעבודתו היא מפה של העולם ששרטט בשנת 1544, אשר נמצאה בבוואריה, ומוצגת כיום בספרייה הלאומית בפריז.
מפה זו חשובה מאוד, שכן היא שופכת אור על מסעותיו המוקדמים של אביו.
אופיו של קבוט היה חסר מנוחה.
הוא העסיק עצמו בפרויקטים רבים, ועמד בקשר עם כל מדינה שיכלה לסייע לו בהגשמת תוכניותיו.
אנגליה היא כנראה המדינה לה תרם יותר מכל, שכן בשהותו שם עודד רבים אחרים לצאת למסעות חקר וכיבוש.
הוא ואביו נחשבים למניחי היסוד לעליונות הבריטית בימים.
לורד סבסטיאן ניובולד קו הוא אתלט לשעבר ופוליטיקאי בריטי.
עמד בראש הוועדה המארגנת של אולימפיאדת לונדון (2012) והיה יושב ראש הוועד האולימפי הבריטי.
מ-2015 מכהן כנשיא התאחדות האתלטיקה הבינלאומית ומ-2000 כחבר הוועד האולימפי הבין-לאומי.
קו הוא מגדולי האתלטים הבריטים בכל הזמנים.
הוא האלוף האולימפי היחיד בהיסטוריה שזכה פעמיים ברציפות בריצת 1500 מטר, בעל ארבע מדליות אולימפיות (2 זהב ו-2 כסף), אלוף אירופה ושיאן עולם, קבע 11 שיאי עולם (8 באצטדיון ו-3 באולם) בריצות למרחקים בינוניים.
שיאו בריצת 800 מטר, שנקבע ב-1981, הוא עדיין השיא הבריטי בריצה זו.
קו נולד בלונדון, אך גדל בשפילד.
הוא החל להתאמן באתלטיקה בגיל 12, ועד מהרה התמקד בריצות למרחקים הבינוניים.
אביו, פיטר קו, שימש כמאמנו האישי.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם, שנערכה בסן סבסטיאן ב-1977 זכה קו במדליית זהב בריצת 800 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג ב-1978 הוא זכה במדליית ארד בריצה למרחק זה.
בתקופה זו החלה להתפתח היריבות המקצועית בינו לבין אתלט בריטי אחר, סטיב אובט, שתלווה את השניים במהלך שנות ה-80.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה קו במדליית זהב בריצת 1,500 מטר, שהייתה דווקא הריצה בה אווט נחשב טוב יותר, ואילו אווט זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר, שבה קו הוא שנחשב לטוב יותר.
קו זכה במדליית הכסף בריצה זו.
באותה שנה שבר קו את שיא העולם בריצת 1000 מטר, וב-1981 אף שיפר שיא זה, כשקבע תוצאה של 2:12.18 דקות.
שיא זה נשבר רק ב-1999, והוא עדיין השיא הבריטי בריצה זו נכון ל-2020. באותה שנה שבר פעמיים את שיא העולם בריצת מייל ואת שיא העולם בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:41.73 דקות.
שיא זה נישבר על ידי וילסון קיפקטר מדנמרק בשנת 1997 (1:41.24 דקות, לאחר השוואת השיא בעצמו.
לאחר קביעת השיא שיפר קיפקטר את השיא בשנית), וגם בריצה זו מחזיק עדיין קו בשיא הבריטי.
בתחרות גביע העולם באתלטיקה ובגביע אירופה שנערכו אותה שנה, ניצח קו הן בריצת 800 מטר והן בריצת 1,500 מטר.
שנה מאוחר יותר היה חבר בנבחרת בריטניה שקבעה שיא עולם בריצת שליחים 4x800 מטר.
שיא זה נשבר רק בשנת 2006, על ידי נבחרות קניה וארצות הברית.
במהלך רוב 1983 היה קו מושבת מפעילות עקב פציעה, אך הוא הצליח להתאושש לקראת אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
באולימפיאדה זו שיחזר את הישגיו מאולימפיאדת מוסקבה, כאשר זכה במדליית זהב בריצת 1,500 מטר ובמדליית הכסף בריצת 800 מטר.
בכך, הפך לספורטאי היחיד בהיסטוריה שזכה במדליית זהב בריצת 1,500 מטר בשתי אולימפיאדות רצופות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, ב-1986, זכה קו במדליית זהב בריצת 800 מטר ובמדליית כסף בריצת 1,500 מטר ושיפר את שיאו האישי.
במבחנים הבריטיים לקראת אולימפיאדת סיאול (1988), לא הצליח לעלות ממקצה המוקדמות לחצי הגמר ולכן לא צורף למשלחת הבריטית והאפשרות לשחזר את הישגיו בשלישית נמנעה ממנו.
הדבר הגיע לכדי כך שאף נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי דאז, חואן אנטוניו סמראנש, ניסה להתערב, אך ללא הועיל.
היה זה אקורד הסיום של הקריירה הספורטיבית של קו.
בראשית שנות ה-90 פנה קו לפוליטיקה.
ב-1992 נבחר לחבר פרלמנט מטעם המפלגה השמרנית כנציג מחוז הבחירה פאלמות' וקמבורן, אך הפסיד את מקומו ב-1997. הוא נשאר בחיים הפוליטיים, ושימש במשך זמן קצר כראש המטה של יו"ר המפלגה השמרנית דאז, ויליאם הייג.
כשלונדון הכריזה על מועמדותה לאירוח המשחקים האולימפיים של 2012, הפך קו לאחד מהיחצ"נים הבולטים למען בחירתה.
ב-2004 מונה לעמוד בראש הארגון שהוקם לשם קידומה של לונדון.
היכרותו עם עולם הספורט האולימפי והדמויות המובילות בו הקנתה לו יתרון, ורבים בבריטניה מייחסים לו את הצלחת הקמפיין.
לאחר שלונדון נבחרה למארחת המשחקים, התמנה קו ליו"ר הוועדה המארגנת של המשחקים.
ב-2006 מונה קו במפתיע ליושב ראש ועדת האתיקה של פיפ"א.
בהמשך עזב את התפקיד, כדי לעסוק בקידום מועמדותה של אנגליה לאירוח מונדיאל 2018.
ב-2007 מונה קו לתפקיד סגן נשיא התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
הוא שב ונבחר לתפקיד ב-2011.
קן מונה ליושב ראש הוועדה המארגנת של אולימפיאדת לונדון 2012. לאחר הצלחתו בארגון האולימפיאדה מונה ליושב ראש הוועד האולימפי של בריטניה, תפקיד אותו מילא עד 2016.
ב-19 באוגוסט 2015 התמנה קו לנשיא התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
באולימפיאדת פריז (2024) העניק סבסטיאן קו ביחד עם ואלרי בורזוב את המדליות לזוכים בריצת 100 מטר לגברים.
ב-1982 קיבל קו תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית וב-1990 היה לאביר (KBE).
בשנת 2000, קיבל תואר של לורד לחיים, וכינויו הרשמי הוא הברון קו מראנמור שבמחוז סארי.
סבסטיאן פריי (נולד ב-18 במרץ 1980 בת'ונון-לה-באן) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת השוער.
פריי החל את הקריירה שלו במועדון הצרפתי קאן בשנת 1997, בגיל 17. לאחר שתי עונות מרשימות ומבשרות טוב, הוא עבר לאיטליה לשחק בשורותיה של אינטר מילאן, ולאחר שנתיים במילאנו הוא עבר לשחק בפארמה בקיץ 2001, באותה עונה בה זכה עם קבוצתו החדשה בגביע האיטלקי.
הוא קיבל זימון ראשון לנבחרת הצרפתית למשחק מול פולין בנובמבר 2004, אך לא שותף במשחק עצמו.
פריי הצטרף לפיורנטינה בהשאלה לעונת 2005-2006, וחתם רשמית בקבוצה בסופה של אותה העונה אחרי שהציג תצוגות שוער מרשימות והפך לאחד מעמודי התווך של הרכב פיורנטינה יחד עם חבריו לסגל כריסטיאן ברוקי, סטפנו פיורה ולוקה טוני.
פריי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בטורניר המוקדמות של יורו 2008 במשחק נגד אוקראינה ב-21 בנובמבר 2007, המשחק הסתיים בתיקו 2-2, לאחר שספג שער שוויון מאוחר מרגליו של אנדריי שבצ'נקו.
ב-13 בדצמבר 2007 פריי סבל מפציעה במיניסקוס שקיבל במהלך אימון, ועבר ניתוח בברך יום למחרת.
הוא חזר במשחק הניצחון של פיורנטינה 2-1 נגד פארמה ב-13 בינואר 2008, לאחר שהושבת לחודש.
בשנת 2011 חתם פריי בגנואה.
ביולי 2013 חתם פריי בבורסאספור הטורקית.
לאחר ששימש כשוער ראשון בעונתו הראשונה בקבוצה, לא זכה פריי לדקות משחק בעונת , ובסיומה פרש ממשחק פעיל בגיל 35.
סבו של פריי, אנדרה פריי, היה שחקן צרפתי בינלאומי, ואביו, ריימונד, היה גם שוער כדורגלן מקצוען.
אחיו הצעיר ניקולה כדורגלן אף הוא.
סבסטיאן אדוארדו לטו ליס (בספרדית: Sebastián Eduardo Leto Lées; נולד ב-30 באוגוסט 1986 באלחנדרו קורן שבמחוז בואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי.
לטו החל את הקריירה שלו בלנוס, וערך את הופעת הבכורה ב-25 ביוני 2005. הוא שיחק שם במשך שלוש עונות, בהן צבר 52 הופעות ושמונה שערים.
ב-10 באוגוסט 2007 חתם לטו בליברפול תמורת 1.85 מיליון לירות שטרלינג.
הוא ערך את הופעת הבכורה במשחק הידידות מול שאנגחאי שנהואה ב-3 באוגוסט 2007, ואת הופעת הבכורה הרשמית בניצחון 4 - 0 על טולוז במוקדמות ליגת האלופות ב-28 באוגוסט.
לאחר מכן הוא השתתף במשחק נוסף בליגת האלופות ובשני משחקים של גביע הליגה, אך מעולם לא שיחק בפרמייר ליג בגלל בעיות בדרכון שלו.
במקום זאת הוא נאלץ לשחק בקבוצת המילואים של ליברפול.
הוא קיבל דרכון איטלקי באמצע 2007, אך לאחר שזה בוטל הוא נאלץ לבקש היתר עבודה, והרשויות דחו את בקשתו.
רפא בניטז, מאמן ליברפול, מתח על כך ביקורת לאור הישגיו של לטו בליגת האלופות ובמשחקים האולימפיים.
ביוני 2008 הוא הושאל לאולימפיאקוס למשך שנה אחת.
הוא הבקיע את שערו הראשון בניצחון 2 - 0 על נורדסילאנד בגביע אופ"א, ואת שער הליגה הראשון בניצחון הביתי 2 - 1 על תראסיבולוס בדצמבר 2008.
ב-23 ביוני 2009 חתם לטו בפנאתינייקוס למשך חמש שנים, תמורת 1.2 מיליון דולר.
הוא ערך את הופעת הבכורה במשחק החוץ מול ספרטה פראג בליגת האלופות, בו עלה כמחליף במחצית השנייה.
ב-8 באוגוסט פנאתינייקוס הייתה זקוקה לניצחון בהפרש של שני שערים על מנת להעפיל לשלב הבא, ולטו היה אחד מהמבקיעים בניצחון 3 - 0. הוא הבקיע צמד מול ארגוטליס מכרתים ב-22 באוגוסט, ושער ניצחון מול פנתרקיקוס ב-13 בספטמבר.
בסיום אותה עונה זכה לטו עם הקבוצה באליפות הליגה היוונית.
לקראת עונת עבר לטו לקטניה.
ב-2015 הושאל למועדון נעוריו לנוס, וממנה חזר לקדנציה שנייה בקבוצה היוונית פנאתינייקוס.
ב-20 באוגוסט 2017 חתם באמירטס.
דייגו סבסטיאן ויירה גלאין (בספרדית: Diego Sebastián Viera Galaín נולד ב-7 במרץ 1983 בפלורידה שבאורוגוואי) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת השוער ומאמן בהווה.
ויירה החל את הקריירה שלו בנסיונל האורוגוואית שם שיחק 58 משחקים ולאחר שנתיים במועדון עבר לויאריאל הספרדית ושיחק במדיה 75 משחקים.
לאחר שהגיע דייגו לופז לקבוצה הוא הפך לשוער הראשון, וויירה ירד לספסל.
בתום עונתו הרביעית בקבוצה עבר ללאריסה מליגת העל היוונית ובסיום העונה עבר לקבוצת ג'וניור הקולומביאנית.
לזכותו של ויירה 15 הופעות בנבחרת אורוגוואי.
סבסטיאֶן לבּ (צרפתית: Sébastien Loeb, נולד ב-26 בפברואר 1974) הוא נהג מרוצי מכוניות צרפתי המשתתף באליפות העולם בראלי כנהגה של קבוצת יונדאי מוטורספורט ובאליפות האקסטרים אי.
הוא זכה תשע פעמים ברציפות באליפות העולם משנת 2004 עד 2012, עבור קבוצת סיטרואן.
הישגיו של לב הם הטובים ביותר בתחום מרוצי הראלי למכוניות מאז ומעולם.
התחרה בעבר באליפות העולם למכוניות תיור ובאליפות העולם בראלי-קרוס.
סבסטיאן לב נולד בעיר הגנאו בחבל אלזס כבן יחיד לגי ואינגריד לואב (שנפטרו ב-2005 וב-2012 בהתאמה).
הוא החל את דרכו בעולם הספורט כמתעמל, היה אלוף מקומי וסיים חמישי באליפות צרפת.
בגיל 21 הוא החל להתעניין במרוצי מכוניות, ובגיל 24, מאוחר יחסית למתחרים בתחום, הוא החל להתחרות במרוצי ראלי.
בשנת 2001 הוא הצטרף לעונה ראשונה באליפות העולם בראלי לצעירים (JWRC) והפך לאלוף עם חמישה ניצחונות מתוך שישה מרוצים בקטגוריה.
ב-2002 החל לֶבּ להתחרות באליפות העולם בראלי עם קבוצת סיטרואן שהייתה זו עונתה הראשונה בסדרה.
לב נהג בסיטרואן קסארה WRC וכמעט זכה במרוץ הראשון במונטה קרלו, אך סיים לבסוף במקום השני עקב גרירת זמן עונשין בגלל גלגל שהוחלף במקום אסור.
לב לא השתתף בכל מרוצי העונה, בהתאם להחלטת הקבוצה בעונת הבכורה שלה.
הוא השיג את ניצחונו הראשון לקראת סוף העונה בראלי גרמניה וסיים את העונה במקום העשירי.
ב-2003 התחרה לראשונה באופן מלא והשיג את הניצחון ששמט בעונה הקודמת במונטה קרלו.
בסיום העונה הוא זכה בשבעה פודיומים ומתוכם בשלושה ניצחונות שדירגו אותו במקום השני הכללי אחרי פטר סולברג הנורווגי שזכה באליפות באותה שנה ביתרון נקודה על לב.
עונת 2004 נשלטה על ידי לב שזכה בשישה מרוצים וסיים שני בשישה מרוצים נוספים.
פער הנקודות בינו לבין סולברג, השני, היה 36 נקודות כשמרב הנקודות שניתן לצבור במרוץ עמד על עשר.
בעונה זו הוכיח לב הצטיינות לא רק במרוצי אספלט אלא גם בסוגי קרקע אחרים כגון עפר ושלג.
בראלי שוודיה הוא הפך לנהג הלא סקנדינבי הראשון שזכה אי פעם במרוץ זה.
בעונת 2005 המשיך לֶבּ בשליטתו.
הוא זכה באליפות, בהשיגו מספר שיאים, ביניהם ההישג של שישה ניצחונות רצופים, ניצחונות בעשרה מרוצים בעונה אחת ואף היה לנהג הראשון שזכה אי פעם בכל הקטעים במרוץ ראלי בודד.
בעונת 2006 החליט קונצרן פיג'ו-סיטרואן להפסיק את השתתפות סיטרואן ופיג'ו באליפות הראלי, אך עם תכנון להשתתפות מחודשת של סיטרואן עם ה-C4 WRC ב-2007. לב נאלץ להשתתף בעונה זו כמתחרה פרטי עם תמיכה חלקית של סיטרואן והוא אף נעדר מיומו הראשון של מרוץ מונטה קרלו כדי להיחשב כמתחרה שחזר לאחר פרישה.
הוא סיים מרוץ זה במקום השני אחרי מרקוס גרונהולם הפיני שהוביל את האליפות לאחר מרוצי העונה הראשונים.
בראלי מקסיקו החל לב בסדרת ניצחונות שהחזירה אותו להוביל את האליפות בפער נקודות גדול.
בראלי יפן זכה בניצחונו ה-27 והפך לנהג הראלי עם מספר הניצחונות הגדול ביותר.
אף על פי שנפצע בתאונת אופניים סמוך לביתו בשווייץ ונעדר מארבעת מרוצי הראלי האחרונים של העונה, זכה לב לקבל את ההודעה על זכייתו באליפות 2006 בעודו נמצא במנוחה בביתו.
בעונת 2007 סבל לבּ מטעויות שהשאירו אותו רוב העונה בפיגור אחרי המוביל גרונהולם, אך לקראת מרוצי העונה האחרונים הוא זכה לסגור את הפער ואף להוביל.
במרוץ בניו זילנד הוא סיים שני בפער של 0.3 שניות, שהיה הקטן ביותר בהיסטוריה של הראלי העולמי.
בראלי יפן עמד לב לנצל פרישה של גרונהולם, אך לבסוף פרש גם הוא כתוצאה מטעות של הנווט.
במרוץ העוקב באירלנד סבל גרונהולם מטעות נוספת כאשר פגע במעקה בטון, אך הפעם לב ניצל אותה כדי לנצח ולעבור להובלת האליפות מרוץ אחד לפני סיום העונה.
מקום שלישי במרוץ האחרון הספיק ללב כדי לזכות בתואר האליפות הרביעי כאשר מיקו הירבונן הפיני ניצח וגרונהולם הגיע שני.
בעונת 2008 סבל לבּ מהתרסקויות בשניים ממרוצי תחילת העונה, אך רצף של חמישה ניצחונות ושיא של אחד עשר ניצחונות בכל העונה, הפכו אותו לנהג הראשון שזכה בחמישה תארים באליפות העולם בראלי.
בעונה זו שוב זכתה סיטרואן באליפות היצרנים, לאחר שבשנתיים הקודמות זכתה פורד.
יריבו הצמוד של לב בעונה זו היה מיקו הירבונן הפיני שסיים את העונה במקום השני.
בעונת 2009 שוב היה הירבונן יריבו העיקרי של לב.
לב איבד את המקום הראשון באליפות להירבונן באמצע העונה, לאחר מקום רביעי בסרדיניה, התרסקויות בראלי יוון ופולין ואי עמידה בתקנות טכניות באוסטרליה.
בראלי קטלוניה הוא ניצח תוך קבלת סיוע מבן קבוצתו, סורדו, והוריד את הפער בינו לבין הירבונן לנקודה אחת.
ניצחון בסיבוב האחרון של העונה בבריטניה, לאחר מאבק צמוד עם הירבונן, קבע את זכייתו של לב באליפות השישית.
עונת 2010 החלה בראלי שוודיה.
לב הפסיד במרוץ זה להירבונן לאחר קרב צמוד בין השניים.
בשלושת המרוצים הבאים ניצח לב ופתח פער בטבלת האליפות, אותו לא שמט עד לסיום העונה.
פרט למרוץ ביפן, בו סיים חמישי, הוא סיים על הפודיום בכל 13 מרוצי העונה וניצח בשמונה מתוכם.
שלושה מרוצים לסיום העונה, במרוץ בצרפת הוא הבטיח את זכייתו השביעית בתואר אלוף העולם, בעוד קטע המרוץ הסופי עבר בהגנאו, עיר הולדתו.
בעונת 2011 נהג לב בסיטרואן DS3 WRC והיה שותף למאבק צמוד עם בן קבוצתו, הצרפתי סבסטיאן אוז'ייה ומיקו הירבונן.
השלושה חלקו ביניהם את מרבית הניצחונות ואף התחלקו בהובלת האליפות במהלך העונה.
עד למרוץ באוסטרליה זכה לב בארבעה ניצחונות והוביל בפער של 25 נקודות באליפות, אך במרוץ זה הוא התרסק והצליח לחזור למקום העשירי בלבד כשלמזלו גם אוגייר נאלץ לפרוש.
במרוץ הבא בצרפת הוא נאלץ לפרוש בגלל תקלה במנוע ועקב כך השתווה אליו הירבונן במניין הנקודות.
במרוץ הבא זכה לב בניצחונו החמישי בעונה ובמרוץ האחרון הוא שוב נאלץ לפרוש עקב תאונה.
פרישתם של מתחריו מסיבות דומות הבטיחו לו את האליפות השמינית.
בעונת 2012 זכה לב בפעם התשיעית ברציפות באליפות, כשהוא מוביל בהפרש ניכר על בן קבוצתו הירבונן.
בתום העונה הודיע לב על פרישתו ממרוצי ראלי במשרה מלאה, אך על כוונתו להשתתף במספר מרוצים נבחרים בהמשך.
בעונת 2013 הוא השתתף בארבעה מרוצים וניצח במונקו ובארגנטינה.
בשנת 2015 השתתף שוב במרוץ הפתיחה של העונה במונקו, נלחם על הניצחון, אך התרסק וסיים לבסוף שמיני.
אחרי שנתיים בהם לא התחרה שב בעונת 2018 והשתתף בשלושה מרוצים.
בראלי ספרד השיג ניצחון מפתיע.
הניצחון בספרד הוביל את לב לחזור ולהתחרות באופן סדיר באליפות.
לקראת עונת 2019 חתם על חוזה לשנתיים בקבוצת יונדאי מוטורספורט.
בכל עונה ייקח חלק בשישה מרוצים, כשהוא חולק את הרכב עם דני סורדו, שיתחרה בשאר המרוצים.
לאחר הפרישה מאליפות הראלי העולמית הצטרף לב לקבוצת סיטרואן שהצטרפה לאליפות העולם למכוניות תיור (WTCC).
בעונת 2014 הוא ניצח בשני מרוצים והגיע לפודיום בשישה מרוצים נוספים.
את העונה הוא סיים במקום השלישי.
ביוני 2013 השתתף לב במרוץ פייקס פיק (Pikes Peak) בקולורדו.
ביולי 2012 השתתף לב בתחרות הראלי-קרוס שנערכה כחלק מסבב ה-X Games שהתקיים בלוס אנג'לס ואף זכה במדליית הזהב בתחרות.
בספטמבר 2013 השתתף לב בתחרות במסגרת סבב אליפות הראלי-קרוס האירופאית (European Rallycross Championship), אך לא הצליח להעפיל לגמר לאחר שסיים במקום הרביעי בשלב חצי הגמר.
בעונת 2016 השתתף באופן מלא באליפות העולם כחלק מקבוצת פז'ו-האנסן, כשהוא נוהג בפיג'ו 208 WRX (ר"ת של World Rally Cross).
במירוץ הבכורה סיים במקום החמישי ובמירוץ בבלגיה, שהיה השלישי בעונה השיג פודיום ראשון כשסיים במקום השני.
בהמשך העונה הגיע עוד פעמיים לפודיום ובמירוץ שהתקיים בלטביה השיג ניצחון ראשון באליפות.
את העונה סיים במקום החמישי בדירוג הנהגים.
בדצמבר 2020 הצטרף כנהג לקבוצת X44, שהקים לואיס המילטון, המתחרה באליפות האקסטרים אי.
סבאסטיאן לייב, פטר סולברג ומרקו מרטין עומדים מאחורי הסגנון החדשני של הנהיגה שפותח בתחילת שנות האלפיים ומונהג מאז ועד היום בקרב נהגי הראלי בעולם.
עיקרה של צורת הנהיגה הוא בשימוש מוגבר בבלמים והתמקדות באחיזה של הרכב כדי לחסוך בזמן שהיה יכול להתבזבז בהחלקות מיותרות.
אמנם סגנון זה הוא פחות ראוותני ביסודו ופחות מלהיב את הקהל אבל הוא התגלה כמהיר יותר.
לבּ נשוי לסברין, המשמשת לעיתים כנווטת של לב.
לזוג יש בת, ולנטיין ׁ(נולדה בנובמבר 2007) והם מתגוררים בלוזאן, שווייץ.
במאי 2009 הוענק לסבסטיאן לב אות לגיון הכבוד.
סבסטיאן הקדוש (באיטלקית San Sebastiano, 256 בגאליה נארבוננסיס - 288 לערך ברומא) הוא קדוש ומרטיר נוצרי.
לפי חיבור מראשית המאה ה-5, אשר יוחס בעבר בטעות לאמברוזיוס הקדוש, ולפי מקראת הזהב, הוא היה בן גאליה נארבוננסיס אשר התחנך במילאנו ושימש כקצין במשמר הפרטוריאני בתקופתם של הקיסרים דיוקלטיאנוס ומקסימנוס.
הוא פעל בחשאי להפצת הנצרות בקרב אסירים ואנשי צבא רומאים, ואף מיוחסים לו מספר ניסים בהם ריפוי אישה אילמת.
משהתגלה לבסוף, בשנת 286, נדון בגין בגידה ונקשר לעץ.
מטח חיצים נורה לעברו והוא הותר במקום לדמם למוות.
באורח נס הוא לא מת, ואירנה הקדושה, נוצרייה מרומא, באה לחפשו במקום על מנת להביא את גופתו לקבורה.
היא הביאה אותו לביתה וסעדה אותו.
בעת שהותו אצלה, ריפא ילדה עיוורת מעיוורון.
הוא נתפס שוב והוצא להורג במכות אלה.
לפי חיבור משנת 354 הוא נקבר בקטקומבות בוויה אפיה, ולפי המסורת שמורים שרידיו בכנסיית סבסטיאן הקדוש מחוץ לחומות (San Sebastiano fuori le mura) ברומא.
פולחנו של הקדוש החל במאה ה-4 והגיע לשיאו במאות ה-14 וה-15. יום חגו חל ב-20 בינואר במערב וב-18 בדצמבר במזרח.
בדומה לגאורגיוס הקדוש, היה גם סבסטיאן הקדוש חייל, וככזה נחשב אף הוא לפטרונם של החיילים.
בשל ירי החצים בו הוא נחשב גם לפטרונם של הקשתים.
מעשה הירי מתקשר גם אל העובדה שמיוחסת לקדוש היכולת לשעות לתחינתם של חולי הדבר, דבר המזכיר שילוב דומה שהתקיים אצל האל היווני אפולו.
לפי המסורת מגפת דבר שפקדה את לומברדיה פסקה עם הקמת מזבח שהוקדש לו, ומאוחר יותר, בשנת 680, נגאלה גם העיר רומא ממגפה קשה בשל התערבותו.
היו שכללו את סבסטיאן הקדוש בין ארבעה-עשר הקדושים המסייעים, אך לרוב שמו נפקד מרשימה זו.
עוד נחשב הקדוש לפטרונם של ספורטאים ואתלטים, ושל הערים אורמי במלטה, סן סבסטיאן בספרד, ריו דה ז'ניירו בברזיל והערים קזרטה ופטיליה פוליקאסטרו (Petilia Policastro) באיטליה.
באמנות מתואר סבסטיאן הקדוש כגבר צעיר ואתלטי, כיאה למעמדו כחייל וכפטרונם של הספורטאים והאתלטים.
הסצנה הפופולרית ביותר מתולדות חייו היא ירי החצים לעברו, ובמידה פחותה מזו, שחרורו כשהוא מדמם מהעץ אליו נקשר, עם תום האירוע.
בשנת 1911 הוציאו המחזאי האיטלקי גבריאלה ד'אנונציו והמלחין הצרפתי קלוד דביסי את היצירה הקולית מות הקדושים של סן סבסטיאן.
את תפקיד סבסטיאן הקדוש נתנו שני היוצרים לאידה רובינשטיין, והארכיבישוף של פריז הביע את זעזועו לנוכח הליהוק של קדוש נוצרי לאישה יהודייה.
בשנת 1975 יצא סרטו של דרק ג'רמן, "סבסטיאן", המציג בלטינית את סיפור חייו של סבסטיאן הקדוש.
בשירה העברית מוכר סבסטיאן הקדוש בזכות יונה וולך שכתבה בספרה 'שירה' שיר בשם זה, שבו נכתב, בין השאר:
הצגתו באמנות כדמות של צעיר גברי אתלטי הפכה את סבסטיאן לסמל הומוארוטי.
לכך נרמז ייצוגו בסרטו של דרק ג'רמן וכן ההתייחסות אליו בספרו של תומאס מאן "מוות בוונציה".
סֵבָּסְטיְאֶן סֶנְסוֹנִי הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הבלם והקשר האחורי.
את הופעת הבכורה שלו בכדורגל המקצועני ערך סנסוני בקבוצת נשאטל גזמאקס השווייצרית בעונת 1999/2000. הוא זכה בגביע העולם בכדורגל חופים של פיפ"א עם נבחרת צרפת בשנת 2005, כששיחק לצד אריק קאנטונה.
בשנת 2006 הצטרף לקבוצת ויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית, במדיה שיחק שלוש שנים, וב-20 באוגוסט 2009 חתם בקבוצת חימקי מליגת העל הרוסית, אך בתום העונה ירד עמה לליגת המשנה.
ב-4 בינואר 2010 הגיע סנסוני לישראל וחתם בקבוצת מכבי פתח תקווה, במדיה שיחק שנתיים וחצי, ובשנת 2012 עבר לשחק בליגות הנמוכות בצרפת.
פיניירה נולד בעיר סנטיאגו שבצ'ילה למגדלנה אצ'ניקה רוסאס ולחוסה פיניירה קארוויו, לשעבר שגריר צ'ילה בבלגיה ובאו"ם.
אימו ממוצא בסקי ומשפחתו של אביו היא במקור מאסטוריאס שבספרד.
לאחר סיום לימודיו הוא עבד כמורה בשנים 1971–1988 והיה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת צ'ילה, באוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של צ'ילה ובאוניברסיטת אדולפו איבאנייס.
ב-1971 היה פרופסור לתאוריה פוליטית כלכלית בבית הספר לכלכלה של אוניברסיטת צ'ילה, ב-1972 היה פרופסור בבית הספר לעסקים של ולפראיסו.
פיניירה הרוויח חלק נרחב מההון האישי שלו דרך השקעות נבונות בתשתיות בנייה, חברות תעופה אזרחית, רשתות קניין אוכל וחברות המוכרות טלוויזיות.
בשנת 2006 אף השקיע בנבחרת הכדורגל קולו-קולו וקנה מעל 50% מהמניות שלה.
דרך השקעות אלו הרוויח פיניירה הון אשר מוערך לפי מגזין פורבס בלפחות 2.9 מיליארד דולר אמריקאי.
ב-6 בפברואר 2024 נהרג פיניירה בהתרסקות המסוק הפרטי שלו.
שימש בעבר כסנאטור והנהיג את "הקואליציה האלקטורלית הנשיאותית והפרלמנטרית למען שינוי".
פיניירה נבחר בסבב השני של הבחירות לנשיאות צ'ילה שנערך ב-17 בינואר 2010 ונכנס לתפקידו ב-11 במרץ 2010. הוא ניצח ברוב של 51.6% לאחר שהתמודד בסבב השני נגד מועמד הקואליציה למען הדמוקרטיה, אדוארדו פריי מונטלבה (בנו של הנשיא לשעבר, אדוארדו פריי רואיס-טאגלה).
עם השבעתו, פיניירה היה למיליארדר הראשון שמושבע לתפקיד נשיא צ'ילה.
ב-17 בדצמבר 2017 סבסטיאן פיניירה נבחר לקדנציה שנייה כנשיא צ'ילה.
הוא זכה ל-36% מהקולות, מה שהיה להישג הגבוה ביותר מבין שמונת המועמדים האחרים לתפקיד הנשיא.
בסבב השני התמודד נגד אלחנדרו גייר (Alejandro Guillier), מגיש חדשות ממפלגתה של מיצ'ל בצ'לט, קואליציית "הרוב החדש".
עם בחירתו לנשיאות היה פיניירה מועמד הימין הפוליטי הראשון לזכות בבחירות דמוקרטיות בצ'ילה מאז 1958. ב-27 בפברואר 2010, שבועיים לפני השבעתו של פיניירה לנשיא, צ'ילה חוותה רעידת אדמה קטלנית בגודל 8.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
הצבא הצ'יליאני העביר יותר מ-10,000 חיילים לאזורים ההרוסים סביב מוקד רעידת האדמה כדי לכוון את פעולות השיקום המקדימות ולחלץ פצועים מתחת להריסות.
כשפיניירה הושבע לנשיאות ב-11 במרץ בטקס שכלל רעידות משנה, חלק ניכר מהכאוס של ימי האסון הראשונים פחת ומאמצי השיקום כבר היו על כנם.
עד יוני הוקמו למעלה מ-50,000 בתים ארעיים, וסבסוד דיור הועבר לרבים שנותרו ללא מחסה.
כעבור שנה חלק מהעקורים טרם עברו להתגורר בקבע, ואזורי החוף שנפגעו מהצונאמי עדיין התקשו להתאושש מהפגיעה בענפי הדייג והתיירות.
עם זאת, תיקונים תשתיתיים, כולל אלו בכבישים מהירים ונמלי תעופה, הסתיימו במהרה יחסית.
ביולי 2013 הממשלה דיווחה כי כ-74 אחוזים מ-222,000 פרויקטים לבנייה מחדש של בתים הסתיימו.
שאר הפרויקטים הושלמו ברובם עד אמצע שנת 2014. המאמץ הממשלתי לנהל את המשבר שלאחר רעידת האדמה מילא חלק נרחב מהקדנציה הראשונה של פיניירה.
במהלך הקדנציה הראשונה של פיניירה כלכלת צ'ילה חוותה עלייה שנתית של מעל חמישה אחוזים, מעל מיליון עבודות חדשות הוקמו, חלק נרחב בתמיכה ממשלתית שלאחר רעידת האדמה ב-2010, והשכר הממוצע עלה בעוד אחוז האזרחים מתחת לקו העוני ירד בחדות.
לקראת התמודדותו לקדנציה שנייה בבחירות לנשיאות ב-2017, פיניירה טען בנוגע לממשלתו הראשונה כי:
באוקטובר 2019 פרץ בצ'ילה גל מחאות על רקע כלכלי.
במהלך המחאה נהרגו 19 בני אדם.
ההפגנות החלו כאשר סטודנטים מחו נגד העלייה במחיר הנסיעה בתחבורה ציבורית בשעות עומס.
העלייה הייתה קטנה אך הוטלה במהלך אי שביעות רצון הולכת וגוברת מעליית תעריפים כללית.
המונים התכנסו בעצרות שלוות כדי לדרוש שינויים במדיניות ההגנה החברתית, כולל פנסיה, חינוך ובריאות.
בהמשך פרצו מחאות אלימות; המשטרה לא הצליחה לשלוט במצב והפעילה אלימות בעצמה.
ממשלת פיניירה הכריזה על מצב חירום ב-19 באוקטובר 2019, והטילה על צבא צ'ילה את האחריות להחזיר את הסדר בבירה.
עד יולי 2020 כבר שככו ההפגנות, אך התמזגו לביקורת פופולרית על תגובת הממשלה להתפרצות נגיף 2019-nCoV.
המשבר הכלכלי החל עוד במהלך כהונתה השנייה של בצ'לט, שממשלה השקיע רבות בהגדלת הוצאות הרשות המבצעת.
פיניירה הודיע על שילובם של 5 מצבים בריאותיים נוספים לתפקוד מערכת הבריאות הלאומית במהלכם עוד בתחילת המשבר ב-2019. במקביל, פיניירה השאיר במקומה את המערכת הביורוקרטית שגבתה הוצאות רבות.
בשנת 1980, במהלך שלטון הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה בראשותו של אוגוסטו פינושה, כוננה חוקה חדשה בצ'ילה שהוסדרה לפי צרכיו של המשטר האוטוקרטי.
אף על פי שהחוקה עברה מספר תיקונים מאז סיומה של הדיקטטורה הצבאית, היא עודנה כוללת קטעים נרחבים שאינם מתאימים למצב הפוליטי הדמוקרטי הקיים, כגון סעיף 9 לחוקה, הבנוי כדי להגדיר גורמי אופוזיציה בתור טרוריסטים ולהרחיק אותם ממעורבות פוליטית.
נוסף על כך, החוקה מעניקה סמכויות נרחבות למוסד הנשיאות כפי שאין בדרך כלל ברוב הרפובליקות הדמוקרטיות.
רק לנשיא ישנה הסמכות להטיל או לבטל מס, להסדיר מחדש חקיקות הנוגעות לפנסיה, להסדיר מחדש חוקים הנוגעים לביטחון פנים ועוד סמכויות.
לנוכח התסיסה האזרחית ומשבר התפרצות נגיף הקורונה, ממשל פיניירה הביע תמיכה בכתיבתה של חוקה חדשה ופחות סמכותנית לצ'ילה.
ב-25 באוקטובר 2020, בנקודת שיא של התסיסה האזרחית והמחאות, התקיים משאל עם שבמהלכו 78.28% מהמצביעים תמכו בהקמת חוקה חדשה ו-78.99% מהמצביעים תמכו בוועדה חוקתית שחבריה יבחרו בהצבעה כללית עבור כתיבת החוקה.
היה נשוי לססיליה מורל מונטס ואב לארבעה ילדים.
סבסטיאן פיניירה מתארח בבית הנשיא, יוני 2019
סבסטיאן סקילאצ'י (Sébastien Squillaci; נולד ב-11 באוגוסט 1980 בטולון) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הבלם.
שיחק במונקו, עמה העפיל לגמר ליגת האלופות ב-2004, וכן באולימפיק ליון, במדיה זכה בשתי אליפויות צרפת.
עם נבחרת צרפת השתתף ביורו 2008 ובמונדיאל 2010.
סקילאצ'י החל את הקריירה שלו ב-1997 במועדון הכדורגל מעיר הולדתו, ספורטינג טולון.
לאחר ששיחק שישה משחקים במדי הקבוצה עבר ב-1998 לא.ס.
מונקו, מהמועדונים החשובים בכדורגל הצרפתי.
סקילאצ'י לא הצליח למצוא מקום של קבע במשחקי הקבוצה, ושיחק בעיקר במסגרת קבוצת המילואים של המועדון.
בשנת 2000 המאמן קלוד פואל החליט להשאילו לקבוצת אז'אקסיו מליגת המשנה.
סקילאצ'י הפגין יכולת משחק טובה במדי אז'אקסיו והפך לאחד מהשחקנים הבולטים בתולדות הקבוצה הקטנה.
לאחר עזיבתו של פואל ומינויו של המאמן החדש דידייה דשאן, חזר סקילאצ'י למונקו ב-2002. בעונתו המלאה הראשונה במדי מונקו, , הוא ביסס את מעמדו כבלם הקבוע בהרכב הפותח של הקבוצה.
הוא סייע לה לסיים במקום השני בליגת העל הצרפתית ולזכות בטורניר גביע הליגה הצרפתית.
בעונת ביסס סקילאצ'י את מעמדו כשחקן מצטיין גם ברמה הכלל-אירופית, כאשר היה אחד מהשחקנים הבולטים במונקו שהעפילה לראשונה בתולדותיה לגמר ליגת האלופות.
הוא שיתף פעולה בחוליית ההגנה של הקבוצה יחד עם גאל ניבה.
בשלב רבע גמר הטורניר, מול ריאל מדריד, כבש סקילאצ'י שער חשוב לקבוצתו במשחק החוץ, בו הפסידה 4-2. לאחר ניצחון 1-3 במשחק הגומלין העפילה הקבוצה בשל הפרש שערי חוץ לחצי הגמר, שם ניצחה את צ'לסי.
במהלך משחק הגמר מול פורטו נכנס סקילאצ'י כמחליף, אך לא מנע את הפסד קבוצתו בתוצאה 3-0.
יכולתו הטובה של סקילאצ'י במדי מונקו העניקה לו מקום לראשונה בנבחרת צרפת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה במשחק מול נבחרת בוסניה והרצגובינה ב-2004, והחל לשתף פעולה בחוליית ההגנה של הנבחרת יחד עם ניבה.
עם זאת, לאחר חזרתו של ליליאן טוראם לנבחרת נופה סקילאצ'י מסגלה, בניגוד לחברו ניבה, וכתוצאה מכך נעדר גם מהסגל למונדיאל 2006.
סקילאצ'י המשיך ושיחק במונקו במשך שנתיים נוספות, אך ב-2006 נחלה הקבוצה אכזבה כאשר סיימה במקום העשירי בלבד בליגה הצרפתית, מה שהוביל להתפטרותו של דשאן.
בעקבות כך החליט סקילאצ'י לעזוב גם הוא את מונקו והועמד למעבר למספר קבוצות, בטרם חתם על חוזה לארבע שנים באולימפיק ליון.
בעונת הבכורה שלו בליון, , יצר סקילאצ'י שותפות חזקה בחוליית ההגנה יחד עם הברזילאי כריס.
הוא סייע לליון לזכות באליפות צרפת בפער של 17 נקודות מהמקום השני, ובאליפות נוספת גם בעונה שלאחר מכן.
לאחר שנתיים במדי ליון חתם סקילאצ'י על חוזה לשלוש שנים בסביליה הספרדית ביולי 2008. בעונתו הראשונה בסביליה הוא היה לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה, אך בעונתו השנייה, , שיחק ב-16 משחקים בלבד.
למרות זאת, הוא היה שותף לזכיית קבוצתו בגביע המלך הספרדי ובהעפלה לשמינית גמר ליגת האלופות.
בעקבות יכולת טובה שהפגין במדי ליון הוחזר סקילאצ'י לסגל נבחרת צרפת, ונכלל בסגלה לטורניר יורו 2008 על ידי המאמן ריימון דומנק.
הוא לא שותף באף משחק במסגרת הטורניר, מאחר שעל פניו הועדפו בהרכב שחקנים כויליאם גאלאס, אריק אבידל ותוראם.
אף על פי כן הוא המשיך לשחק בנבחרת לאחר הטורניר, ונכלל בסגל גם למונדיאל 2010.
באוגוסט 2010 עבר סקילאצ'י לארסנל האנגלית, ששילמרה תמורתו 4 מיליון לירות שטרלינג.
בתאריך סיום החוזה 30 ביוני 2013 עזב את ארסנל ועבר לשחק בקבוצת בסטיה.
סגנות גביע הליגה הצרפתית: 2006/2007
סבסטיאן טלפייר (מאנגלית: Sebastian Telfair; נולד ב-9 בינואר 1985 בברוקלין, ניו יורק) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז.
אף על פי שבשנתו האחרונה בתיכון הגיע טלפייר לסיכום עם מאמנה של אוניברסיטת לואיסוויל, ריק פיטינו, שישחק בשורות המכללה לאחר שיסיים את התיכון, בחר טלפייר להעמיד עצמו לבחירה בדראפט, ונבחר בידי קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס במקום ה-13.
בעונת הרוקי רשם טלפייר את משחק השיא שלו כאשר קלע 14 נקודות, קלט 5 ריבאונדים, ומסר חמישה אסיסטים ב-1 בינואר 2005. בעונת שיפר טלפייר את ה שלו במעט, אך איבד את מקומו בחמישייה הפותחת לסטיב בלייק לאחר פציעה בבוהן בדצמבר, בעקבותיה החמיץ 12 משחקים.
לאחר שחזר טלפייר מהפציעה המשיך בלייק לפתוח בחמישייה עד לסיום העונה.
ב-28 ביוני 2006 עבר טלפייר בעסקת חליפין אשר כללה שלוש קבוצות ביחד עם תיאו רטליף ועוד בחירת סיבוב שני בדראפט 2008 לקבוצת בוסטון סלטיקס תמורת דן דיקאו וריף לפרנץ שעברו לפורטלנד, רנדי פוי עבר מבוסטון למינסוטה טימברוולבס וברנדון רוי עבר ממינסוטה לפורטלנד.
בבוסטון הוא קיבל את המספר 30, למרות שגם בתיכון וגם בפורטלנד שיחק עם המספר 31, מכיוון שבוסטון החליטה שאיש לא ילבש יותר את הספרה 31 בקבוצה, מתוך כבוד לשחקן העבר סדריק פאוול ששיחק עם המספר.
באפריל 2008, כשבוע לאחר מעצרו של טלפייר בעוון של החזקת נשק בלתי חוקית, הודיעו בבוסטון כי טלפייר לא ימשיך בקבוצה בעונה שלאחר מכן.
ב-31 ביולי 2008, עבר טלפייר בעסקת חליפין למינסוטה ביחד עם אל ג'פרסון, ג'רלד גרין, ריאן גומז, תיאו רטליף ושתי בחירות סיבוב ראשון בדראפט בתמורה לקווין גארנט.
במינסוטה קיבל טלפייר את המספר 3, מכיוון שהמספר 31 היה תפוס בידי ריקי דייוויס.
עונתו הראשונה במינסוטה הייתה הטובה ביותר בקריירה שלו כשהעמיד ממוצעים של 9.3 נקודות ו-5.9 אסיסטים למשחק.
בסיום העונה חתם טלפייר על חוזה לשלוש שנים נוספות בקבוצה.
ב-20 ביולי 2009 הועבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס ביחד עם קרייג סמית' ומרק מדסן בתמורה לקוונטין ריצ'רדסון.
ב-17 בפברואר 2010, עבר טלפייר בעסקת חליפין משולשת מלוס אנג'לס לקליבלנד קאבלירס, ובסיום העונה חזר בטרייד שכלל העברה שלו ושל דלונטה וסט למינסוטה בתמורה לרמון סשנס וריאן הולינס שעברו לקליבלנד.
ב-16 באוקטובר 2006 התלונן טלפייר במשטרה כי נשדדה ממנו שרשרת בשווי של 50,000 דולר מחוץ למסעדה של שון קומבס בניו יורק.
משטרת ניו יורק העמידה אותו מול מסדר זיהוי, אך הוא כשל בזיהוי השודד.
ב-20 באפריל 2007 נעצר טלפייר עם עוד חבר בגין החזקת נשק לא חוקית בניו יורק
טלפייר נהג ברכבו במהירות מופרזת בעת שהיה בשלילת רישיון.
כשעצרו אותו השוטרים הם מצאו ברכבו אקדח טעון.
טלפייר וחברו הכחישו כל קשר לאקדח.
בעקבות המעצר, הודיעה קבוצת בוסטון סלטיקס כי טלפייר לא ימשיך בקבוצה בעונה שלאחר מכן
בספטמבר 2008, הרשיע בית המשפט את טלפייר בעבירה של החזקת נשק, וגזר עליו שלוש שנות מאסר על תנאי.
בעקבות ההרשעה החליטה הנהלת הליגה להשעותו משלושה משחקים.
סבסטיאן פֶטֶל הוא נהג מרוצי מכוניות גרמני לשעבר שהתחרה באליפות הפורמולה 1. זכה ארבע פעמים ברציפות באליפות הנהגים, מעונת 2010 עד עונת 2013. 53 הניצחונות שהשיג במהלך הקריירה מציבים אותו במקום הרביעי ברשימת מנצחי המרוצים באליפות.
פטל החל להתחרות ב-1995 במרוצי קארטינג.
ב-2001 הוא זכה בגביע מונקו למרוצי קארטינג ובתוך שנתיים עבר להתחרות במכוניות מרוץ מקצועיות מטיפוס גלגל חשוף.
ב-2004 הוא זכה באליפות פורמולה BMW כשהוא מנצח 18 מתוך 20 המרוצים שנערכו בעונה.
ב-2005 הוא עבר להתחרות בפורמולה 3 יורו סירייס וסיים במקום החמישי.
בעונת 2006 הוא סיים כסגן האלוף ואף הוזמן לבחון ולשמש כנהג המרוץ המחליף קבוצת הפורמולה 1 סאובר בגרנד פרי טורקיה.
הוא גם בחן את המכונית בגרנד פרי האיטלקי .
את עונת 2007 הוא החל באליפות העולם של רנו, אך עזב באמצע העונה בעודו מוביל את האליפות, כדי להצטרף כנהג המחליף של ב.מ.וו.
עקב פציעתו של רוברט קוביצה.
פטל התחרה לראשונה בפורמולה 1 במרוץ ארצות הברית של עונת 2007 בתור מחליף של קוביצה בקבוצת ב.מ.וו סאובר.
בעונת 2008 הוא המשיך לנהוג עבור קבוצת טורו רוסו וסבל מפתיחת עונה גרועה, בה עקב התנגשויות עם נהגים אחרים הוא נאלץ לפרוש מארבעת המרוצים הראשונים של העונה.
בגרנד פרי מונקו הוא זכה לנקודות הראשונות בעונה כשסיים חמישי.
בגרנד פרי האיטלקי הוא ניצח והפך לנהג הצעיר ביותר שניצח במרוץ פורמולה 1, כשהוא מחליף בתואר זה את פרננדו אלונסו הספרדי.
הוא גם זכה לתואר הנהג הצעיר ביותר שזינק מעמדת הפול פוזישן.
במרוץ סיום העונה בברזיל הוא כמעט מנע מלואיס המילטון לזכות באליפות, כשעקף אותו למקום החמישי שנדרש לו לזכייה באליפות, אך לקראת הסיום שניהם עקפו את טימו גלוק הגרמני והמילטון זכה באליפות.
בעונת 2009 עבר פטל לקבוצת רד בול.
הוא פתח את העונה במרוץ אוסטרליה בכושר טוב, כשהוא מדורג במקום השני רוב המרוץ, אך נאלץ לפרוש עקב תאונה.
בגרנד פרי הסיני הוא השיג פול פוזישן וזכה לניצחון במרוץ כשבן קבוצתו, מארק ובר האוסטרלי, זכה במקום השני וביחד הם העניקו לקבוצת רד בול הישג כזה בפעם הראשונה .
פטל ניצח גם במרוצים בבריטניה, ביפן ובאבו דאבי.
הוא גם עלה ארבע פעמים נוספות לדוכן המנצחים, וסיים את העונה במקום השני אחרי האלוף הבריטי ג'נסון באטן.
את עונת 2010 פתח פטל עם פול פוזישן בגרנד פרי בחריין אותו סיים במקום הרביעי.
הוא זכה לניצחון ראשון במרוץ מלזיה ולקראת אמצע העונה הוא דורג במקום השני בטבלת האליפות, במרוץ צמוד עם בן קבוצתו וובר.
במרוץ בטורקיה הוא התרסק לאחר מאבק על המקום הראשון עם וובר, והדרדר למקום החמישי בדירוג האליפות.
בגרנד פרי אירופה, שנערך בספרד הוא זינק מהמקום הראשון והוביל בכל המרוץ עד לניצחון.
הוא שיחזר זאת גם בגרנד פרי היפני וכמעט גם במרוץ בקוריאה עד שנאלץ לפרוש עקב כשל במנוע.
במרוץ הלפני האחרון בברזיל הוא זינק מהמקום השני אך הוביל מההקפה הראשונה עד לסיום.
ניצחונו והמקום השני של וובר הבטיחו לרד בול את הזכייה באליפות היצרנים.
לפני המרוץ האחרון באבו דאבי הוא פיגר בדירוג האליפות ב-15 נקודות אחרי המוביל אלונסו ובשבע נקודות אחרי וובר.
במרוץ הוא שוב דורג בפול פוזישן והוביל לכל אורך המרוץ.
אלונסו, שנדרש לסיים במקום הרביעי כדי לזכות באליפות, הידרדר למקום השביעי וובר סיים במקום השמיני.
תוצאת הסיום העניקה לפטל יתרון של ארבע נקודות והפכה אותו לאלוף הצעיר בהיסטוריה.
עונת 2011 נפתחה בשליטה מוחלטת של פטל שניצח שישה מתוך תשעת המרוצים הראשונים בעונה וסיים במקום השני בשלושת המרוצים הנותרים ופתח פער של 80 נקודות עוד לפני אמצע העונה.
באוקטובר 2011 זכה פטל באליפות הפורמולה 1 בפעם השנייה ברציפות, לאחר שסיים במקום השלישי בגרנד פרי היפני, והבטיח את זכייתו באליפות, כאשר נותרו עוד ארבעה מרוצים לסיום העונה.
ב-25 בנובמבר 2012 סיים פטל במקום השישי במרוץ האחרון של העונה שנערך בסאו פאולו והשלים זכייה שלישית ברציפות באליפות הפורמולה 1 לאחר מאבק צמוד עם פרננדו אלונסו.
גם בעונת 2013 היה אלונסו יריבו העיקרי של פטל במאבק על אליפות הנהגים, אך שוב יצא פטל כשידו על העליונה.
בגרנד פרי הודו שנערך ב-27 באוקטובר 2013 סיים פטל במקום הראשון והבטיח זכייה באליפות נוספת.
הייתה זו זכייתו הרביעית ברציפות באליפות הפורמולה 1.
בעונת 2014 התקשה פטל להסתגל לשינויים במכוניות הפורמולה 1 שעברו למנועים קטנים מוגדשי טורבו.
הוא לא ניצח באף מרוץ במהלך העונה, סיים פעם אחת במקום שני ושלוש פעמים במקום השלישי.
בעיות אמינות במכונית של פטל פגעו אף הן בעונת המרוצים שלו והוא סיים את העונה במקום החמישי.
הוא האלוף הראשון מאז ז'אק וילנב ב-1998 שלא ניצח במרוץ בעונה שלאחר האליפות.
באוקטובר פורסם כי פטל לא ימשיך ברד בול רייסינג ויעבור לקבוצת פרארי.
במרוץ פתיחת עונת 2015 סיים במקום השלישי ובמרוץ הבא רשם ניצחון ראשון עבורו לאחר יותר משנה.
בארבעת המרוצים הבאים הגיע שלוש פעמים לפודיום והתבסס במקום השלישי בטבלה אחרי לואיס המילטון וניקו רוזברג, צמד נהגי קבוצת מרצדס.
בגרנד פרי הונגריה רשם את ניצחונו השני בעונה ובסינגפור ניצח פעם נוספת.
את העונה סיים במקום השלישי, כשלזכותו 278 נקודות.
בעונת 2016 לא הצליח להשיג ניצחון, אך הגיע שבע פעמים לפודיום וסיים את העונה במקום הרביעי.
בעונת 2017, המחצית הראשונה של העונה התנהלה כקרב שקול בין פטל ללואיס המילטון.
פטל ניצח את מרוץ פתיחת העונה במסלול אלברט פארק שבאוסטרליה, המילטון השווה את מספר הנקודות לאחר ניצחון בגרנד פרי סין, אך פטל שב ולקח את היתרון לאחר ניצחון בגרנד פרי בחריין.
המילטון צמצם את הפער בטבלה ל-6 נקודות לאחר ניצחון בגרנד פרי ספרד, אך הפער נפתח מחדש לאחר ניצחון של פטל במונקו בעוד המילטון סיים במקום השביעי.
העימות בין פטל והמילטון החריף בגרנד פרי אזרבייג'ן לאחר שהגרמני התנגש בכוונה ברכבו של הבריטי ונענש בעצירה של 10 שניות.
המילטון, שזינק מהפול פוזישן, נאלץ לעצור במהלך המרוץ על מנת להחליף את משענת הראש במכוניתו ואיבד את היתרון לדניאל ריקארדו, שניצח את המרוץ.
באוסטריה הפער שב וגדל ל-20 נקודות לטובת פטל.
לאחר ניצחון נוסף להמילטון בסילברסטון וניצחון לפטל בהונגריה הוביל פטל ב-14 נקודות בפגרת הקיץ.
החצי השני של העונה החל עם שלושה ניצחונות רצופים להמילטון אשר סימנו את נקודת המפנה בעונה: המילטון ניצח בבלגיה, ובאיטליה זינק מהפול פוזישן, ניצח במרוץ ועלה, לראשונה בעונה, למקום הראשון בדירוג.
פטל זינק מהפול פוזישן בגרנד פרי סינגפור, בעוד המילטון זינק מהמקום החמישי.
בפנייה הראשונה של המרוץ פגע קימי רייקונן ברכבו של מקס ורסטאפן.
כתוצאה מכך איבד ורסטאפן את הגלגל האחורי ופגע ברכבו של פטל.
שלושת הנהגים המעורבים בתאונה נאלצו לפרוש.
המילטון ניצח את המרוץ והגדיל את הפער ל-28 נקודות.
בגרנד פרי מלזיה, פטל זינק מהמקום האחרון לאחר תקלת מנוע, הצליח לשפר את מיקומו ב-16 שלבים וסיים במקום הרביעי, בעוד המילטון מסיים שני.
המילטון ניצח גם בשני המרוצים הבאים ביפן ובארצות הברית, בעוד פטל סבל מתקלה מכנית נוספת ביפן.
בגרנד פרי מקסיקו המילטון סיים את המרוץ במקום התשיעי, אך הבטיח את זכייתו בתואר אליפות הנהגים.
בסיכום העונה פטל ניצח ב-5 מרוצים, הגיע 6 פעמים למקום השני ופעמיים נוספות לשלישי.
הייתה זו העונה הטובה ביותר של פטל עד אז, כשכך ביסס את מעמדו כנהג השני הטוב בעונה לאחר לואיס המילטון, שעקף אותו ב-46 נקודות בלבד.
אחרי שתי עונות לא מוצלחות בקבוצת אסטון מרטין הודיע פטל על פרישה ממרוצי פורמולה 1.
סבסטיאן מינסטר היה הומניסט גרמני ואחד מ-15 ההבראיסטים הבולטים בתקופת הרפורמציה.
כמו כן, היה קרטוגרף, קוסמוגרף, תאולוג, בלשן בתחום השפות השמיות ופרופסור ללשון העברית.
ספרו החשוב ביותר, עליו עמל קרוב לשלושים שנה, הוא הספר "קוסמוגרפיה", שראה אור לראשונה בשנת 1544. הוא נחשב עד היום לתיאור הגרמני הקדום ביותר של העולם, והיה אחד מספרי המדע הפופולריים והמצליחים ביותר במאות ה-16 וה-17. הוא הודפס והורחב במהלך השנים, יצא לאור ב-35 מהדורות, ותורגם לחמש שפות.
מינסטר זכה למוניטין רב, בשל הספרים הרבים שערך ותרגם מעברית ללטינית, בהם "מילות הגיון", ותרגום התנ"ך שיצא לאור בשני כרכים.
הוא ספג ביקורת קשה מצד הממסד הנוצרי השמרני, בשל קשריו עם אנשי רוח יהודים ובשל הסתמכותו על הספרות הרבנית כמקור לפרשנות של הברית הישנה.
כתגובה לביקורת, שלח מכתבים למלומדים יהודים, בהם הטיף להמרת דתם היהודית לדת הנוצרית.
מאחורי משימה "מיסיונרית" זו עמדה מטרתו להדוף את הביקורת שהוטחה כלפיו, ולשכנע את מבקריו להתיר את קריאתם של הטקסטים הרבניים השנויים במחלוקת.
פעולה זו הסתייעה בידו, שכן במהלך הזמן זכה למוניטין גם בשל תרומתו המכריעה להפיכת לימודי העברית בגרמניה לדיסציפלינה אקדמית עצמאית.
סבסטיאן מינסטר נולד לאנדריאס מינסטר באינגלהיים (היום אינגלהיים אם ריין), עיר קטנה על גדות הריין, הממוקמת בין הערים בינגן ומיינץ, שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
שמו סבסטיאן ניתן לו כיוון שנולד ב-20 בינואר, ביום שבו חוגגים את חג סבסטיאן הקדוש.
אביו ניהל את בית החולים "הייליגייסט" ("Heiliggeist", "רוח קדוֹשה"), והכנסתו מעבודתו אפשרה לו לממן את לימודי בנו באוניברסיטה.
בין השנים 1503–1508, למד לוגיקה, קוסמולוגיה, תאולוגיה, מתמטיקה ומדעי הטבע באוניברסיטה הפרנציסקנית בהיידלברג.
שנתיים לאחר שהחל את לימודיו, הצטרף למסדר הפרנציסקני, ובגיל 24, הוסמך לכמורה מטעם המסדר והמשיך את לימודיו במנזר סנטה קתרינה בעיירה רוּפאך (Rufach) באלזס.
במקום זה, פגש לראשונה את ההומניסט וההבראיסט קונרד פליקן (Konrad Pelikan) שהיה מורה לעברית, ליוונית, למתמטיקה ולקוסמוגרפיה.
במשך חמש שנים תרם פליקן תרומה משמעותית להרחבת ידיעותיו של מינסטר ונטע בו את הכמיהה להמשיך ולחקור את הנושאים הללו.
בשנת 1514, עבר מינסטר עם פליקאן לטיבינגן, והחל ללמד פילוסופיה באוניברסיטת טיבינגן, שם למד גם במקביל לעבודתו כמרצה, אסטרונומיה, מתמטיקה וגאוגרפיה בהנחיית יוהנס שטפלר (Johannes Stöffler), שהיה יושב ראש הקתדרה ללימודי מתמטיקה וללימודי אסטרונומיה.
במשך חמש שנות לימוד, הקנה שטפלר למינסטר גם את היסודות של תורת הקרטוגרפיה.
באותה עת, הוציא מינסטר לאור ספר המכיל תמצית של כתבים שהתפרסמו בעבר בתחום הקרטוגרפיה, המלווים ברשימות שכתב בנושא, ותוך זמן לא רב ביסס את מעמדו כגאוגרף בולט.
בין השנים 1518–1520 התגורר בבזל ועבד בבית הדפוס של אדם פטרי (Adam Petri).
באותה שנה יצא לאור בבזל ספרו של אליהו בחור (המכונה בלטינית אליה לוויטה) "דקדוק אליהו", אותו תרגם מינסטר ללטינית.
לאחר חזרתו להיידלברג, לימד בין השנים 1524–1529 עברית ופרשנות של התנ"ך באוניברסיטת היידלברג ותרם לכך שלימוד ההבראיזם יקבל מעמד של מקצוע לימוד ומחקר לכל דבר ולשילובו כדיסיפלינה במסגרת המדעים החדשים, שקיבלו לגיטימציה באותה עת.
במהלך השנים הללו, תרגם והוציא לאור מספריהם של גדולי רוח יהודים, בהם הרמב"ם, רד"ק והרב אליהו מזרחי.
לצורך הוצאתם לאור, השקיע מינסטר מאמצים כבירים כדי להגיע לבזל לפחות פעם בשנה.
מאמצים אלה לוו בתסכול כבד, שכן המסדר הפרנציסקני בו היה חבר ואוניברסיטת היידלברג בה לימד, לא ראו בעין יפה את נסיעותיו.
באחד מהמכתבים שכתב, קבל על המחנק שחש בהיידלברג, על רצונו להשתחרר מהמסדר ועל הקשיים לבצע זאת.
כמו כן כתב כי אולי בעתיד תיקרה האפשרות הזו בפניו, אבל אין הוא מאמין בכך.
אני משתוקק להיות אדם חופשי, להיות נוצרי טוב, אבל זה בלתי אפשרי, בשעה שאני ידוע לעולם באופן רב יותר מאשר תקוותיי ידועות לי.
אני כותב עכשיו מספר ספרים על השפות ארמית ועברית ואין לי שמץ של מושג אם אקבל אישור לנסוע שוב לבזל...".
במכתבו רמז סבסטיאן מינסטר על עריכתו את הספר ערוך (Dictionarivm Chaldaicum).
עבודה זו של סבסטיאן מינסטר, שיצאה לאור בשנת 1527, היא מהלקסיקונים המוקדמים ביותר שיצאו לאור בשפה הארמית והלטינית, המהווה המשך ישיר לעבודתו הקודמת דקדוק דלישן ארמי (Chaldaica Grammatica), שיצא לאור מוקדם יותר באותה שנה.
באחרית דבר לספר דקדוק זה, התייחס סבסטיאן מינסטר לתוכניתו להוציא לאור את הספר ערוך, וכך כתב: בכתיבת הלקסיקון, אותו ערך לפי סדר אלפביתי, התבסס סבסטיאן מינסטר על הספר "הערוך" שכתב המדקדק בן המאה ה-12, רבי נתן בן יחיאל, אותו מצא במנזר דומיניקני ברגנסבורג.
כמו כן, הכניס לספר הערות שכתב מורהו לעברית פליקן, המתייחסות לאוצר המילים של התלמוד.
בדברי הפתיחה למהדורה זו, הבהיר כי הלקסיקון נועד לסייע למלומדים להבין את הספרות הרבנית וחלק מספרי התלמוד שנכתבו בארמית.
לקסיקון זה, כלקסיקון הקודם, הוא בין השאר, פועל יוצא משאיפתו של סבסטיאן מינסטר להקנות כלים לקריאת ספרי דניאל ועזרא, המהווים חלק מהברית הישנה, אותם על פי תפיסתו, ראוי כי הנוצרי יוכל להבינם גם בשפה הארמית – שפת המקור בה הם נכתבו.
הודות לסבסטיאן מינסטר וליוהאן פרובן (Johann Froben), עבודה זו, כמו רבות אחרות, הפכה לכלי משמעותי לתרגול הבלשנות הרבנית בידי ההבראיסטים הנוצרים.
בחלק העליון של התחריט המופיע בשער הספר, מתנוסס שמו של הנס הולביין.
כחלק מהתעמקותו של מינסטר במקורות של הפילוסופיה העתיקה, תרגם באותה עת את ספרו של הרמב"ם מילות הגיון (Logica sapientis) שהיווה דוגמה מובהקת לשימוש של הרמב"ם במונחי היסוד בלוגיקה של אריסטו, שסייעו לו בביאור לוגי של מושגים ומילים בשפה העברית.
ספר זה, שנכתב במקור בערבית יהודית, נקרא "מקאלה פי צנאעת אלמנטק".
הוא תורגם לעברית שלוש פעמים, ואת תרגומו של רבי משה אבן תיבון תרגם מינסטר ללטינית.
הספר יצא לאור בהוצאת יוהאן פרובן בבזל, 1527.
בשנת 1529 התגשמו תקוותיו של מינסטר.
הוא התפטר ממשרתו כמרצה, לאחר שנענה להזמנה לשמש כראש הקתדרה ללימודי עברית באוניברסיטת בזל.
עם המעבר לבזל, נטש את המסדר הפרנציסקני, לאחר שאימץ את ההשקפות הלותרניות של תנועת הרפורמציה שקראה לשינוי ערכי ומוסדי בכנסייה הקתולית, והמיר את השקפתו התאולוגית מקתולית לפרוטסטנטית.
נטישת הדת הקתולית והמרתה לפרוטסטנטית הייתה עבור סבסטיאן מינסטר מהלך בלתי נמנע שתאם את תפיסותיו ההומניסטיות.
שנה לאחר השתקעותו של סבסטיאן מינסטר בבזל, נשא לאישה את אנה פטרי, אלמנתו של אדם פטרי, אצלו הועסק שנים קודם, ובשנת 1532 נולדה בתם ארציה (Aretia).
הנישואין הללו ביססו את מצבו הכלכלי של מינסטר ואפשרו לו להמשיך במחקריו הגאוגרפיים לצד משרתו באוניברסיטה, ללא דאגות פרנסה.
הנישואין הניבו עבורו יתרון כלכלי נוסף.
בנו של אדם פטרי, היינריך, המשיך לנהל את בית הדפוס המשפחתי ואפשר למינסטר להדפיס שם את ספריו.
מתיו מקלין כתב כי החיים בבזל "הסכימו עם מינסטר", שכן עבודתו, קשריו המקצועיים והאווירה האינטלקטואלית שאפיינה את העיר שהייתה פרוטסטנטית במהותה, היוו יחדיו ביטוי הרמוני לאישיותו ולהשקפותיו ההומניסטיות.
בשנותיו הראשונות בבזל סיים מינסטר לתרגם ללטינית את ספר התנ"ך מקדש ה' (Hebraica Biblia), ולהוציאו לאור בשני כרכים בשנים 1534–1535. כרך זה מכיל את חמשת חומשי התורה, ספר יהושע, ספר שופטים, ספר שמואל, ספר מלכים, ובמהדורה שיצאה לאור בשנת 1537, נוספה גם הבשורה על-פי מתי, בעברית ובלטינית.
כדי להבהיר את הטקסט התנ"כי ולהוסיף משנה תוקף לתרגומו ברוח ההבראיסטית, הוסיף סבסטיאן מינסטר לטקסט, פרשנויות של רבנים ופרשנויות משלו.
בפתיחה לספר כתב מינסטר, כי אסור לגנות את הפרשנות הרבנית, אך בגלל המלכודות הפוטנציאליות הטמונות בה, יש להתייחס אליה במשנה זהירות.
עם זאת, הוסיף ואמר כי לפרשנות הזו יש ערך רב ומקורות מידע שאין להתעלם מהם.
תרגום זה של סבסטיאן מינסטר היה בסיס לתרגומים מאוחרים יותר של התנ"ך לשפות נוספות.
במהלך השנים הבאות התמסר סבסטיאן מינסטר למפעל הגדול של חייו – איסוף חומרים עבור ספרו גאוגרפיה ובעיקר עבור ספרו קוסמוגרפיה, שיצא לראשונה לאור בשנת 1544, בשפה הגרמנית.
בשנת 1547, התמנה מינסטר לרקטור של אוניברסיטת בזל, משרה בה אחז עד ליום בו חלה ונפטר כתוצאה ממגפת הדבר שפשטה בעיר בזל.
חברו הקרוב ועמיתו לעבודה וללימודים, אראסמוס אוסוולד שרקנפוקס (Erasmus Oswald Schreckenfuchs), נשא נאום לזכרו בשפה העברית, ובמצבה שהונחה על קברו, נכתב בין השאר בלטינית: "Germanus Esdras Heic Straboque conditur" – "כאן מונח סטראבון הגרמני", כדי להצביע על כך שחשיבותו עומדת בקנה אחד, עם זו של הגאוגרף היווני סטראבון.
סבסטיאן מינסטר חווה במהלך חייו את השינויים הרבים שהתחוללו עם תום ימי הביניים ותחילת העידן החדש של תקופת הרנסאנס.