tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התצפית ממוקמת כ-600 מטרים מקצה המושב שפיר ששוכן בצידי כביש 3, מהכביש המקשר בין המושבים שפיר לזרחיה פונים מערבה ונוסעים 1.6 ק"מ בדרך עפר.
מרכז שלם (הוקם ב-1994, וב-2013 הפך ל) היה מרכז אקדמי ומכון למחקר ולחינוך בירושלים, שמטרתו הייתה "לפתח את הרעיונות הנדרשים כדי להוביל ולשמר את העם היהודי בעשורים הקרובים".
המרכז פעל באוריינטציה קרובה לצד השמרני יותר בישראל ומומן בעיקרו מתורמים בארצות הברית, ביניהם שלדון אדלסון ורון לאודר.
המרכז נוסד על ידי ד"ר יורם חזוני, ביחד עם ד"ר דניאל פוליסר, ד"ר אופיר העברי, וד"ר יהושע ויינשטיין.
ד"ר חזוני היה נשיאו הראשון עד 2002, ומאותה שנה ואילך נשיאו היה ד"ר פוליסר, שהיה קודם לכן המנהל האקדמי של המרכז.
מחליפו של פוליסר בתפקיד המנהל האקדמי היה אופיר העברי.
בעקבות עבודה של ועדה בראשות יהודה גלמן, שהוקמה ביולי 2010, העניקה המועצה להשכלה גבוהה בתחילת 2013 היתר למכון להפעיל תוכנית לימודים לתואר ראשון בלימודים הומניסטיים עם התמחות בלימודי המזרח התיכון ובפילוסופיה ובהגות יהודית.
החוקרים החברים במרכז שלם היו ברובם יהודים מישראל ומארצות הברית.
המרכז ניהל מכוני מחקר, תוכנית לסטודנטים מצטיינים ולפוסט-דוקטורנטים.
בנוסף כלל המרכז את הוצאת שלם, המוציאה לאור ספרים מקוריים ומתורגמים במגוון נושאים.
כמו כן הוציא המרכז שני כתבי-עת: תכלת ו-Hebraic Political Studies.
עם צוות המרכז נמנו עשרות חוקרים ועוזרי מחקר – חלקם חברו למרכז לתקופה של שנה או מספר שנים לצורך מחקרים וספרים.
מהבולטים שבהם: מיכאל אורן, נתן שרנסקי, משה (בוגי) יעלון ואילת מזר.
יו"ר חבר הנאמנים של המרכז היה חבר הכנסת ושר החקלאות יאיר שמיר, ששימש בעבר יו"ר התעשייה האווירית.
מכון זה הוקם בשנת 2001 ונוהל על ידי מירב ג'ונס.
הוא הציע תוכניות לימודים לתלמידים מישראל ומחוצה לה.
בלימודים ניתן דגש על היחס בין המסורת היהודית למסורות מערביות.
המכון הציע מלגות לימודים שנתיות למועמדים מצטיינים.
בנוסף ארגן המכון כנסים אקדמיים בינלאומיים ואירח מרצים מחו"ל.
גולת הכותרת של פעילותו הייתה תחום ההבראיזם - אשר חקר את השפעת הציוויליזציה היהודית, כתרבות, על המחשבה המדינית.
לאחר הקמת המרכז האקדמי שלם, הקים ד"ר יורם חזוני את 'המכון ללימודים מתקדמים' בשיתוף עם מירב ג'ונס ואופיר העברי.
מכון זה השתתף במאבק סביב תוכנית משרד החינוך ללימודי ההיסטוריה בבתי ספר תיכוניים, והיה מיוזמי חוק הרצל (2004), במסגרתו מציינת המדינה את "יום הרצל".
המכון פעל לבנות מחקר מקיף בסטנדרטים אקדמיים גבוהים, לבירור התפתחותה של המחשבה הציונית ולהרחבתה והעמקתה, במטרה לסייע בחיזוק התשתית האינטלקטואלית של הלאומיות היהודית ומדינת ישראל.
המכון לארכאולוגיה של העם היהודי
החל משנת 2005 תמך המכון בחפירה ארכאולוגית בעיר דוד בראשות ד"ר אילת מזר מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, שפעלה כחברה בכירה במכון.
במסגרת חפירה זו חשפה המשלחת מבנה רחב-ממדים מתקופת הברזל אשר לדעת מזר שימש ככל הנראה כארמונו של דוד המלך, אולם חוקרים אחרים לא הסכימו להצעת התיארוך של מזר, ומתארכים את המבנה לתקופות מאוחרות יותר.
מכון אדלסון למחקרים אסטרטגיים הוקם בשנת 2006 על ידי קרן משפחת אדלסון מיסודו של שלדון אדלסון, ופעילותו נפסקה בשנת 2009 עקב פרישתם לתפקידים ציבוריים של ראשי המכון, נתן שרנסקי ומשה (בוגי) יעלון.
יושב ראש המכון היה נתן שרנסקי, ובין חוקריו נמנו פרופ' מרטין קרמר, לשעבר מנהל מכון דיין, העיתונאי יוסי קליין הלוי, ד"ר יגיל הנקין חוקר בתחום ההיסטוריה הצבאית ותורות לחימה, והעיתונאי אהוד יערי, שעסק בפיתוח חשיבה יצירתית ארוכת טווח לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
ביוני 2007 התקיימה בפראג ועידה עולמית של דיסידנטים פוליטיים, בארגון מכון אדלסון.
באפריל 2008, בשיתוף פעולה עם המרכז הבינתחומי הרצליה ערך המכון כנס בירושלים בנושא רוסיה והאסלאמיזם הרדיקלי.
בדצמבר 2008 ערך המכון כנס בנוגע למאבק בחתרנות ובטרור בתל אביב, בו השתתפו פוליטיקאים, אקדמאים ואנשי ממשל מישראל, מארצות הברית, מאירופה ומרוסיה.
המכון עסק במחקר ובפרסום בתחום הבחירה החופשית של הצרכן והשוק החופשי, מדיניות כלכלית וצמיחה.
עמיתי המכון מאז הקמתו היו בין השאר אשר בלס (לשעבר כלכלן ראשי בבנק ישראל), פרופ' דוד לבהרי, פרופ' עומר מואב, פרופ' אריק גולד.
הפעילויות הבולטות של המכון בשנים האחרונות:
בשנת 2004 פרסמו לבהרי והדוקטורנט שירן רחמילביץ' מחקר על אי-התחרותיות בענף הבנקאות בישראל.
המחקר הציג חשד לתיאום מחירי עמלות בין הבנקים וקבע כי יש עשרות עמלות מיותרות.
המחקר קבע כי מרבית רווחי הבנקים מבוססים על רווח מעמלות תפעוליות, במקום שיהיו מבוססים על מרווחים פיננסים.
המחקר פורסם בהרחבה, עלה לדיון בוועדת הכלכלה של הכנסת בראשותו של ח"כ גלעד ארדן ויצר דיון ציבורי.
מאז, פרסם לבהרי בשם המכון שורה ארוכה של מאמרים וראיונות בנושא.
בשנת 2005 פרסם המכון את מחקרו של אשר בלס על הסדרי הביטוח הפנסיוני במשק.
בשנת 2006 פרסמו פרופ' עומר מואב ופרופ' אריק גולד את מחקרם בנוגע לבריחת המוחות, שבו הסיקו כי ישראל היא יצואן המוחות מס' 1 לארצות הברית.
בעזרתם של מואב וגולד ניהל המכון קמפיין ציבורי נרחב להעלאת המודעות לתופעה בכתבות בעיתונות, ראיונות, הרצאות והופעה לפני מספר ועדות בכנסת.
בתחילת שנת 2007 פרסם המכון נתונים מעודכנים בנושא.
המכון היה פעיל בשנים 2005–2007 ולאחר מכן נסגר, ופעילות מרכז שלם בנושא החוקה פסקה.
ספריית הגות יהודית: ספרים בתחום ההגות היהודית, במיוחד ספריו של אליעזר ברקוביץ.
תכלת: כתב-עת למחשבה ישראלית היה רבעון אינטלקטואלי שהכיל מאמרים וביקורות במגוון תחומים תרבותיים וחברתיים.
הרבעון החל לצאת לאור בשנת 1996 על ידי מרכז שלם המגזין ראה אור גם בגרסה אנגלית בשם Azure: Ideas for the Jewish Nation, והפסיק להופיע בשנת 2012 .
שמו של המגזין, תכלת, מתייחס לצבע התכלת שבשמיים, בציציות ובדגל ישראל.
כתב-העת תיאר את עצמו כ"במה לחשיבה מקורית בעניינים הנוגעים לעם היהודי ולמדינת ישראל" ואפיין את כותביו כ"מגוון רחב של כותבים צעירים ומנוסים, המאוחדים במחויבותם לביסוסה של מדינת ישראל כמדינה חזקה, יהודית וחופשית, ולקיומה של מסורת יהודית עשירה ומשגשגת."
Hebraic Political Studies (מחקרים בפוליטיקה עברית) היה רבעון אקדמי שיצא לאור משנת 2005 ועד 2009 על ידי המכון לפילוסופיה, פוליטיקה ודת של מרכז שלם.
מטרת כתב העת הייתה "לאמוד את המסורת הטקסטואלית היהודית, לצד מסורותיהן של יוון ורומא בהיסטוריה של הפוליטיקה ובהיסטוריה של המחשבה הפוליטית".
העורכים הראשיים היו פרופ' גורדון שוחט מאוניברסיטת ראטגרס ופרופ' ארתור אייפינגר ממכון היגנס בהולנד וספרן בכיר בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג.
בשנת 2008 נערך כנס משותף של כתב העת ושל פרינסטון בנושא ההיבראיזם הפוליטי, שבו השתתפו כמאה חוקרים מ-15 מדינות.
בין המשתתפים הבולטים היו ד"ר פניה עוז-זלצברגר והאינטלקטואל מייקל וולצר.
מרכז השיקום והאחזקה (מָשָׁ"א 7000) הוא בצה"ל, הכפוף לחיל הטכנולוגיה והאחזקה הנמצא תחת פיקודו של אגף הטכנולוגיה הגוף האחראי על אחזקתם, תיקונם, הסבתם והשבחתם של כלי רכב קרביים, מכשירי קשר, מערכות טכנולוגיות מסווגות מבצעיות, אמצעי תצפית ועוד.
בין מגוון תפקידיו, המש"א מייצר את טנק מרכבה סימן 4.
מש"א צריפין (7300) – ממוקם במחנה ידין (צריפין).
בחלק זה של המש"א נמצאים הגופים הבאים:
מפקדה – מקום מושבו של מפקד המש"א ושאר גופי המטה.
תשתיות ואחזקה (תש"א) - ייעודו לדאוג לרציפות התפקוד וזמינות היחידה על ידי אחזקה, פיתוח וקליטת טכנולוגיות חדשות בתחומי המיכון, התשתיות והאמצעים להבטחת זמינות לייני הייצור התומכים את הקצה המבצעי.
ניהול הייצור (נה"י) – ייעודו לדאוג לכל הקשור לקשרי לקוחות וכן דואג לכל המשאבים הנדרשים לשם אחזקת כל מוצר ומוצר (אחראי על התקציבים, כ"א נדרש, ועוד)
ענף ההנדסה – ייעודו לדאוג לפן ההנדסי של האחזקה.
בנוסף קיימים מספר מדורים המפתחים פתרונות הנדסיים לבעיות שהתגלו באחזקה.
ענף הנדסה מחולק בין תה"ש האחראים למפעלי המרכבה ומכללים לבין צריפין האחראים למפעל התקשוב כמו כן קיים מדור הנדסה במש"א ניוד וצמ"ה.
מפעל הגנת גבולות – יחידה של מש"א העוסקת בפעילויות בט"ש ומודיעין שדה, בכל גזרות המדינה ומעבר לקו הירוק.
היחידה מתמחה בהתקנה ותחזוקה של מערכות תצפית ארוכות טווח ואמצעי גילוי אופטרוניים מיוחדים.
מפעל המכללים – מפעל העוסק בתיקון/שיקום של מכללי טנקים/רק"מ
מפעל המרכבה ורק"מ – מפעל המייצר ומתחזק את טנק המרכבה.
מפעל הרכב – אחראי לאחזקת כלל הרכבים הזחליליים.
מפעל הרק"ם – אחראי לאחזקת כלל הרכבים הממוגנים וכן לשדרוגם.
מפעל הדיגיטל ליבשה – חלקו העיקרי של מש"א תקשוב.
ייעודו תכלול כלל הקצה התקשובי מבחינת שיקום אחזקה וייצור וכולל: תיקון כלל אמצעי האלקטרואופטיקה (מצלמות יום/לילה, מצלמות טרמיות ועוד) וכן מערכות המותקנות על טנקים כגון מכלולי בקרת אש.
ב"מ (בית מלאכה) מערכות ודיגיטל – אחראי על תיקון כלל מערכות התקשוב הצה"ליות כדוגמת מכשירי קשר, מכ"מים, פתילים, מצפינים ציוד בדיקה ועוד
מרכז עוז (משל"ר) - מרכז מבצעי האחראי על פיתוח, הפעלה ותמיכה באמצעי לחימה ומערכות מבצעיות מסווגות מהמתקדמות ביותר במערכת הביטחון.
בימ"ל רפואה – אחראי על תיקון כלל אמצעי רפואה וכפוף מקצועית לחיל הרפואה.
ב"מ רישות המרחב – אחראי על יצור כרטיסים אלקטרוניים, יצור רק"שים (רכבי קשר)/ תק"שים (תאי קשר) וכן יצור חמ"לים.
יחידה 5100 – יחידת אחזקה למערכים מיוחדים, יחידת משנה אשר מכילה את הזרוע הקדמית של המש"א במתן מענה ראשוני לתיקון בשטח של מערכות אלקטרוניות מתקדמות.
ראשיתו של מרכז שיקום ואחזקה 7100 הייתה בבית המלאכה הבסיסי (במ"ב) 1 של שירות התחבורה, שהוקם במלחמת העצמאות במגרשי התערוכה ליד נמל תל אביב.
באוגוסט 1948 עבר במ"ב 1 לצריפין, ובינואר 1949 שונה שמו לבמ"ב 681. בספטמבר 1949, עם ביטול חיל התחבורה, הוכפף הבסיס לחיל הטכנאים.
באפריל 1951 הפכה מפקדת חיל הטכנאים למפקדת קצין החימוש הראשי.
עם הארגון-מחדש של אגף האפסנאות והמעבר למרכזים לוגיסטיים הוכפף במ"ב 681 ישירות לאגף האפסנאות, והפך באוגוסט 1967 למרכז שיקום ואחזקה 681. בינואר 1972 שונה שם המרכז למש"א 7100. בשלבי התפתחותו השונים היו יחידות המשנה שלו ממוקמות בצריפין, בית דגן, תל השומר וקריית שאול.
ב־1967 נקבע ייעודו לאחזק דרג ג ו-ד של טנקים, בנוסף להרכבה, שיקום, יצור והסבה של ציוד צבאי, נשק כבד, טילים וציוד אלקטרו-אופטי והוא היה בנוי ממספר מדורים לתכנון ופיקוח ובתי מלאכה להרכבה ויצור.
לאחר מלחמת ששת הימים הוקמו מחלקות חדשות לקליטת פריטי ציוד חדשים שנקלטו בצה"ל.
ב־1978 הוקם במש"א בתל השומר בית ספר תעשייתי-צבאי, יחד עם רשת אורט ובפיקוח משרד העבודה.
בית הספר נועד להכשיר נערים בוגרי כיתות ח' ו-ט' במקצועות כדוגמת מכשירנות, מכניקה, אופטיקה ועיבוד שבבי ממוחשב במטרה
שישתלבו מאוחר יותר במערך החימושי במש"א.
במש"א 7100 בתל השומר נמצא פס הייצור של טנק המרכבה והחל משנת 1979 יוצרו בו למעלה מאלף טנקים מהדגמים השונים של הטנק, החל במרכבה סימן 1 וכלה במרכבה סימן 4.
בתקופת האינתיפאדה השנייה התקין המרכז מיגון קונכייה (תא מפקד עם חלונות מזכוכית משוריינת) לטנקי מרכבה ונגמ"שי אכזרית.
כמו כן הסב טנקי מרכבה סימן 3 לתצורת LIC שנועדה לעימות נמוך עצימות.
המרכז פיתח יחד עם תע"א את המיגון של דחפורי D9R ומאוחר יותר פיתח והתקין על הדחפורים מיגון כלוב נגד רקטות נ"ט תוך פרק זמן קצר ביותר, ועל הישג זה זכו בפרס מפקד זרוע היבשה לשנת 2006.
מרכז שיקום ואחזקה 7200 התחיל עם הקמת המדינה בבת גלים.
בינואר 1949 קיבל בית המלאכה את השם במ"ב (בית מלאכה בסיסי) 682 ונקבע כבית המלאכה לתיקון כלי רכב, בעיקר משאיות וקומנדקרים ונשק קל.
ב־1963 הועבר שיקום הזחל"מים מבמ"ב 681 לבמ"ב 682, דבר שהביא אותו לאחר מכן לקבל על עצמו משימות פיתוח בתחום הזחל"מים, כך פיתח זחל"מי קשר, זחל"מי נ"מ, זחל"ם זרקור ועוד.
באוגוסט 1966 הועברה כפיפות היחידה מחיל החימוש לאג"א ושמה שונה למרכז שיקום ואחזקה (מש"א) 682.
בעקבות מלחמת ששת הימים עסקה היחידה בהכשרת כלי רכב השלל לקליטה בצה"ל.
מפקדתקופת כהונההערות אל"ם צבי וינברג (תירוש)1973–1965 קודם לאל"ם ב־1971 אל"ם צבי טל 1973–ספטמבר 1981 ששימש כמפקד המרכז במלחמת יום הכיפוריםאל"ם מנחם גבעספטמבר 1981–1985
ב־1995 הוקמה ועדה לארגון מחדש של המש"אות.
הוועדה המליצה לאחד את מש"א 7100 ומש"א 7200 למרכז אחד בן 5 מפעלים, כאשר מש"א 7200 הופך למפעל הרכב בשלוחה בחיפה.
ב-2017 זכתה היחידה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בבית הטכנולוגיה.
תגי יחידות מש"א לפני האיחוד
מרכז שמעון ויזנטל הוא ארגון שבסיסו בלוס אנג'לס, שמטרתו להגן על יהודים באשר הם, ולשמר את זיכרון השואה.
המרכז נוסד בשנת 1977 ונקרא על שם שמעון ויזנטל, שהיה צייד נאצים ידוע.
על פי הצהרת הארגון, באתר האינטרנט הרשמי, "הארגון נועד לשמש כ"מרכז זכויות אדם יהודי אשר מטרתו תיקון עולם, צעד אחר צעד.
משימותיו של המרכז מרובות, והן כוללות פעולות חינוכיות בנושאי אנטישמיות, שנאה וטרור, זכויות אדם וכבוד האדם, תמיכה במדינת ישראל, דאגה לשלום היהודים ברחבי תבל, והנחלת לקחי השואה לדורות הבאים."
המרכז מוכר כארגון לא ממשלתי על ידי האו"ם, אונסק"ו, והאיחוד האירופי.
המרכז שם לעצמו למטרה להעצים סובלנות והבנה דרך מעורבות חברתית, חינוך ופעולות סוציאליות.
המרכז מקיים הידברות על בסיס קבוע עם מגוון גדול של ארגונים ציבוריים ופרטיים ונפגש עם נבחרי ציבור, דיפלומטים וראשי מדינות מארצות הברית וממדינות זרות.
בין התחומים הנוספים בהם מעורב המרכז: העמדה לדין של פושעי מלחמה נאצים, מלחמה ברשתות ODESSA, שהיה ארגון להברחת חברי SS לשעבר, חינוך לסובלנות ולזכר השואה, מדיניות במזרח התיכון, ומלחמה בארגונים נאו-נאצים ואתרי שנאה באינטרנט.
המרכז נקרא על שם שמעון ויזנטל, מהנדס לשעבר ויהודי אוסטרי שאיבד 89 בני משפחה ב.
לאחר המלחמה נשבע שמעון ויזנטל לצוד נאצים ולהעמידם לדין.
בהתאם לכך הוא ייסד ועמד בראש המרכז לתיעוד יהודי בווינה.
בראשות המרכז עומדים הרב מרווין האייר וסגנו הרב אברהם קופר.
המרכז מוציא לאור כתב-עת בשם "Response" – "תשובה".
בשנת 1993 הקים מרכז ויזנטל את המוזיאון לסובלנות בלוס אנג'לס המארח 350,000 מבקרים בשנה, והקים מוזיאון סובלנות דומה גם בירושלים ב־2023.
בין הפעולות הנערכות במוזיאון מתקיימים:
הכשרת צוותי משימה נגד שנאה.
המוסד הלאומי נגד פשעי שנאה.
היו שטענו שפעילותו של מוזיאון הסובלנות תתחרה עם זו של מוזיאון יד ושם.
אחרים חששו כי הקמתו על בית קברות מוסלמי תהווה פגיעה במוסלמים, והיו שטענו שעלותו הגבוהה (כמיליארד שקלים) והפעילות הדלה המתוכננת בו אינה מצדיקה העברת קרקע יקרה במרכז העיר לרשותו.
מרכז הסובלנות בניו יורק הוא מרכז מולטימדיה המיועד להכשיר מחנכים, אנשי ביטחון, ואנשי ממשל לסובלנות.
סירטי מוריה, מחלקת הסרטים של המרכז, הוקם כדי להפיק סרטים דוקומנטריים העוסקים בהסברה.
בנוסף למרכז הנמצא בלוס אנג'לס קיימים לארגון סניפים בין-לאומיים נוספים בניו יורק, מיאמי, טורונטו, ירושלים, פריז ובואנוס איירס.
בראש הסניף בירושלים עומד ד"ר אפרים זורוף, המכונה צייד הנאצים האחרון.
הוא החל לפעול עוד לפני שקיבל היתר מעיריית ירושלים ולפני שנערך טקס הפתיחה הרשמי.
בין השנים 1984–1990 פרסם המרכז שבעה כרכים של Simon Wiesenthal Center Annual המתמקד במחקרים אקדמיים אודות השואה, בהגדרה הרחבה.
הספרייה והארכיון של המרכז ממוקמים בלוס אנג'לס.
והם מכילים אוסף של לערך 50,000 כותרים וחומרים לא מודפסים.
נוסף לכך, הארכיון מכיל תמונות, יומנים, מכתבים, פריטים, חפצי אומנות וספרים נדירים הזמינים לחוקרים, סטודנטים ולציבור הכללי.
בשנת 1980 החל את פעולתו מרכז מוריה, אשר מפיק סרטי תעודה לגבי אירועים היסטוריים במאות ה-20 וה-21. הסרט הראשון שהופק במסגרת זו, Genocide, עסק בשואה וזכה בפרס האוסקר.
סרט נוסף שהופק תחת מכון מוריה וזכה באוסקר הוא הסרט The Long Way Home.
בנובמבר 2005 פרסם המרכז רשימה של עשרת הפושעים הנאצים המבוקשים ביותר, ובראשם אריברט היים שלמרות טענת משפחתו כי נפטר בקהיר ב-1992 ממשיך ד"ר אפרים זורוף, ראש הסניף הירושלמי של הארגון, לטעון כי לא מן הנמנע כי עודנו בין החיים.
ב-2008 יצא זורוף לדרום אמריקה במצוד אחר היים, ולפי דיווח בעיתון הבריטי דיילי טלגרף ב-16 ביולי 2008, החיפוש התמקד באזור הרי האנדים בפטגוניה שבדרום צ'ילה.
בנוסף לפרסום הרשימה העביר המרכז לרשויות גרמניה שמות של ארבעה חשודים בפשעים נאצים.
שמות אלו היו הפירות הראשונים של "מבצע ההזדמנות האחרונה" , מבצע שהחל המרכז באותה שנה למציאת פושעים נאצים לפני שימותו מזקנה.
בשנת 2015 יזם המרכז חקירה נגד הלמה קיסנר.
רשימת פושעי המלחמה הנאצים המבוקשים ביותר על פי מרכז שמעון ויזנטל
נכון ל-2012, הרשימה הייתה כדלקמן:
גרהרד זומר – מת בשנת 2019. בשנת 2015 הוכרז כבלתי כשיר לעמוד לדין עקב דמנציה חמורה.
ולדימיר קטריוק – מת בקנדה ב-22 במאי 2015, בגיל 93. היה מפקד פלוגה אוקראינית והיה בטבח בכפר קאטין בבלארוס במרץ 1943.לא הוגש נגדו כתב אישום, חודש לפני שנפטר ביקשו השלטונות הרוסים ממשלת קנדה שתסגיר אותו לידיהם אך היא סירבה להסגירו בשל לטענתה חוקי הפרטיות הקנדיים.
איוון קלימון – שירת במשטרת העזר האוקראינית שנתמכה על-ידי הנאצים בלבוב שבאוקראינה, בין השנים 1942–1944 קלימון השתתף ברצח וגירוש אלפי יהודים בגטו לבוב.
קלימון עבר לארצות הברית לאחר המלחמה, אך אזרחותו נשללה בשנת 2007. בעת ששירת בכוח המשטרה, קלימון מת ב-2014 במישיגן, בעודו ממתין להסגרה לגרמניה.
אלגימאנטאס דאילידה – מת ב-2015.
מיכאל גרושקאו – בן 89, תיקו נסגר באוקטובר 2011 מחוסר ראיות.
הלמוט אוברלנדר – חי עד מותו בקנדה.
שלטונות קנדה ניסו לשלול את אזרחותו שלוש פעמים אך אוברלנדר עתר לבית המשפט ושלילת אזרחותו נמנעה.
טענתו הייתה ששימש כמתורגמן אך לא ביצע בפועל פשעי מלחמה.
אוסקר גרונינג – בן 94, עבד כרואה ומנהל החשבונות של האושוויץ, בתחום אחריותו היה מיון של הכספים וחפצי הערך של האסירים, הורשע ב-2015 בבית משפט בגרמניה במעורבות ברצח של 300 אלף בני אדם ונידון לארבע שנות מאסר.
גרוניג הגיש מספר ערעורים לבית המשפט בטענה כי הוא מבוגר וכי אינו יכול לשאת את עונשו, בינואר 2018 הגיש בקשה לחנינה שאותה דחה בית המשפט.
גרוניג נפטר במרץ 2018 מבלי שריצה את עונשו.
גרהרד זומר, יליד 1921, מת ב-2019. מואשם במעורבות בטבח של 560 בני אדם בכפר סנטאנה די סטזמה באיטליה באוגוסט 1944. ב-2005 הרשיע אותו בית משפט באיטליה וגזר עליו מאסר עולם, אולם בשל גילו המבוגר, הוא לא הוסגר מגרמניה, בה הוא מתגורר, ולכן הוא לא ריצה את המאסר.
זומר המשיך להתגורר בבית אבות בהמבורג מבלי שהרשויות בגרמניה מנהלות נגדו הליכים משפטיים.
ובמאי 2015 הוא הוכרז כבלתי כשיר למשפט על ידי התובעים בגרמניה.
הלמה קיסנר, ילידת 1923, הוכרזה כלא מתאימה למשפט במאי 2016
פיטר אגנר – רשום עד שנת 2010, מת בינואר 2010 בעודו ממתין למשפט
מרכז ויזנטל העביר ביקורת על הוגו צ'אווס נשיא ונצואלה בעקבות מספר הצהרות, ובכללן ההצהרה מינואר 2006 לפיה "העולם מיועד לכולנו, אבל קרה מקרה ומיעוט, צאצאיהם של אותם אנשים שצלבו את ישו, צאצאיהם של אותם אנשים שבעטו את בוליבר מכאן וצלבו אותו בדרכם שלהם כאן בסנטה מריה בקולומביה.
המיעוט הזה נטל לעצמו את כל העושר של העולם..." מרכז ויזנטל השמיט את ההתייחסות לבוליבר וקבע כי צ'אווס התייחס ליהודים בנאומו, ובהסתמך על כך האשים אותו באנטישמיות כשהאשים את היהודים בצבירת הון.
באותו זמן, לפי האתר Forward.com, הוועד היהודי-אמריקני, הקונגרס היהודי האמריקאי והקונפדרציה היהודית בוונצואלה הגנו על צ'אווס, וקבעו כי לא התייחס ליהודים כי אם לאוליגרכים הדרום אמריקאים הלבנים.
נציג מרכז ויזנטל באמריקה הלטינית השיב כי האזכור של צ'אווס ל"צולבי ישו" היה "במקרה הטוב שנוי במחלוקת" וכי "ההחלטה להעביר ביקורת על צ'אווס התקבלה לאחר שיקול זהיר".
סגן הנשיא של מרכז ויזנטל אישר דיווח שנכתב על ידי גולה איראני לפיו מיעוטים דתיים באיראן חויבו ללבוש סימן זיהוי כדי לאפשר למוסלמים לזהות אותם.
אימות זה גרר כתבה ביקורתית בעיתונות הקנדית על איראן וגרר תגובות בין-לאומיות נזעמות.
לאחר חקירה נוספת התברר כי הטענה לקיומו של חוק איראני הייתה מפוברקת וכי אימות הטענה הייתה חסרת בסיס.
עם זאת לעצם הטענה יש בסיס עמוק בתרבות האיראנית הידועה בגזענותה בכלל ובעמדתה החסלנית כלפי העם היהודי ומדינת ישראל בפרט, מטרה עליה מצהיר המשטר האיראני הנוכחי מיום התחלתו ב-1979.
ב-8 במרץ 2007, האחראי על קשרי חוץ במרכז ויזנטל, שמעון סמואלס, הורשע בעבירת לשון הרע בבית המשפט בפריז, בעקבות האשמתו את הוועד לתמיכה בפלסטינים (CBSP) הממוקם בצרפת בשליחת תמיכה למשפחות של מחבלים מתאבדים.
הרשעה זו בוטלה בבית המשפט לערעורים ביולי 2009.
בכתב התביעה קבע CBSP כי הטענות נגדם "מגוחכות", והצהירו כי פעילות הוועד כוללת מתן סעד ל-3,000 יתומים פלסטינים.
בית המשפט קבע כי המסמכים שמרכז ויזנטל סיפק לא הצביעו על "קשר ישיר או עקיף במימון טרור" וכי הטענות נגד CBSP היו "השמצות כבדות".
מרכז ויזנטל ערער על הפסיקה ובית המשפט לערעורים ביטל את ההרשעה.
בינואר 2004 הסניף הפריזאי של המרכז ביקש מנשיאת אירלנד מארי מקאליס שתדחה את הענקת "אות מוזיאון השנה" באירלנד באותה שנה שאמור היה להינתן ל"מוזיאון הצייד" בלימריק, וזאת עד שתסתיים חקירה בנוגע למקורם של חלק ניכר מהפריטים באוסף.
חקירה זו נדרשה, לדעת המרכז, כיוון שלמייסדי המוזיאון היה קשר הדוק עם המפלגה הנאצית באירלנד, וחשד בריטי כי בזמן מלחמת העולם השנייה המייסדים עסקו בריגול לטובת הנאצים.
בנוסף לכך טען המרכז כי המדריך למוזיאון מתאר רק 150 מתוך למעלה מאלפיים פריטים באוסף המוזאון.
וכן כי בניגוד לתקנות הבין-לאומית, המוזיאון לא מציין את מקור כל הפריטים באוסף.
טענה זו מעוררת חשד כי המוזיאון שומר גם על רכוש גזול ממלחמת העולם השנייה.
המומחה לינן ניקולס שחקר את האשמות טען כי הן "חוסר מקצועיות משוועת" וטיהר את המוזיאון מכל אשמה.
הטענה נלקחה ברצינות והאקדמיה המלכותית האירית פיקחה על החקירה, שתוצאותיה משנת 2006 זמינות ברשת.
נשיאת אירלנד מארי מקאליס, שאליה מוענה הטענה בראשונה, ביקרה את המרכז על כך שפרש "רשת של שקרים", והוסיפה כי המרכז פגע בשמו הטוב של שמעון ויזנטל.
המרכז ענה כי הוא הכין דו"ח בן 150 עמודים שיפורסם במאי 2008 לאחר שעורכי הדין של המרכז יסיימו לעבור עליו, אולם דבר טרם פורסם נכון לנובמבר 2008. הדו"ח הושלם לבסוף ב-12 בדצמבר באותה שנה.
סניף של מוזיאון הסובלנות בירושלים – המוזיאון יגבול בבית קברות מוסלמי.
מרכז שמעון ויזנטל קיבל בברכה את החדשות כי הדרישה שהבישוף ריצ'רד ויליאמסון יחזור בו מטענותיו מכחישות השואה לפני שיקבל חזרה את מינויו בכנסייה הקתולית.
ויליאמסון הוא אחד מארבעה בישופים מאגודת הקדוש פיוס העשירי שנודו ב-1988 כיוון שנמשחו לכהונה ללא סמכות על ידי מרסל לפבר.
בשנת 2013 פרסם המרכז רשימה של עשרת האנטישמים/אנטי-ישראלים הגדולים של השנה, ובהם ח'אמנאי, ארדואן, ריצ'רד פאלק, רוג'ר ווטרס ומפלגת יוביק ההונגרית.
ובן היתר פרסם עוד אנטישמים במשך השנים כמו סדאם חוסיין, השייח' אחמד יאסין, ח'אלד משעל, עבד אל-עזיז א-רנתיסי, מוחמד דף, מחמוד עאבס אבו מאזן, קרלוס לטוף, ודיע חדאד, מחמוד אחמדינז'אד ועוד.
מרכז שיטור קהילתי (בראשי תיבות: מש"ק) הוא מרכז המהווה נקודת קצה מרוחקת של תחנת המשטרה.
במרכז השיטור הקהילתי פועלים מפקד מרכז שיטור קהילתי, (מפקד מש"ק) שהוא שוטר בדרגת נגד ושוטר מרכז שיטור קהילתי שפועלים אף עם המתנדבים שמופעלים במש"ק, מתנדבי המשמר האזרחי בתא שטח מסוים (שכונה, ישוב, מועצה אזורית וכדומה).
פעילות השוטרים והמתנדבים במרכז השיטור הקהילתי נעשית במסגרת מודל "שיטור קהילתי" - שיטור אפקטיבי לפתרון בעיות, שיפור השירות וצמצום תופעות פשיעה בשטח התחנה עליה נמנה המש"ק.
מפקד המש"ק ושוטרי המש"ק כפופים פיקודית למשרד האק"מ (אגף קהילה משטרה) בתחנה, כאשר בראש משרד האק"מ עומד קצין האחראי לכל מרכזי השיטור הקהילתי בשטח התחנה ועל תפקודם התקין ולאחרונה עקב שינוי ארגוני ואיחוד האק"מ עם אגף מבצעים, נעשה כפוף לאגף זה ככל יחידות אגף הקהילה לשעבר.
מפקדי המש"קים ושוטרי המש"ק הם שוטרי תחנה מיומנים ומקצועיים לרוב בעלי ותק בתפקידים קודמים, אשר נבחרו לתפקיד זה בוועדה מרחבית בראשות מפקד מרחב או סגנו וקציני מרחב עקב החשיבות הניתנת לתפקיד זה, ולאחר מכן דוחה או מאשרת את תפקידו והיבחרותו לשמש כמפקד מש"ק או שוטר מש"ק.
עיקר עבודתם של השוטרים במרכזי השיטור הקהילתי היא באזור שעליו הם מופקדים, מול התושבים של אותו אזור ובאי האזור האחרים (עובדים, תלמידים וכו').
לכן, שוטרי המרכזים הקהילתיים מכירים היטב את האזור ואת תושביו והם משמשים גשר - מצד אחד מדריכים את כל כוחות המשטרה שפועלים באזור ומן הצד השני, מסבירים לתושבים על הפעילות של המשטרה ועל השירותים שלה לאזרח.
בהתאם לכוח האדם הפנוי בכל תחנה, מפקדי התחנות משתדלים לשבץ שוטרים רבים ככל האפשר במרכזי השיטור הקהילתי.
הבעיה העיקרית במימוש החזון של מרכזי השיטור הקהילתי היא המחסור החמור בכוח האדם במשטרה, אשר בגללו מתַגברים שוטרי המרכזים לעיתים קרובות את יחידות הסיור ואת יחידות התנועה במקום למלא את תפקידם בקהילה.
מרכז שרשרת הדורות הוא מוזיאון ליד הכותל המערבי בירושלים, העוסק בשרשרת הדורות של העם היהודי ובמרכזיותה של ירושלים בשרשרת זו.
האתר הוקם ומנוהל על ידי הקרן למורשת הכותל המערבי.
במרכז שרשרת הדורות מיצג מיוחד הנמצא במנהרה העוברת במספר חללים תת-קרקעיים, ובהם יצירות מפוסלות בזכוכית, משחקי תאורה, עשן, קול, הולוגרמות ומוצגים ארכאולוגיים.
במקום מוצגת שרשרת הדורות של עם ישראל.
הפרויקט בנוי באתר ארכאולוגי מתחת לפני הקרקע במקום שנחשף לצד הכותל המערבי.
המיצג בנוי משני פרקים המעוצבים כיצירה ייחודית שלובה של פיסול בקרני אור, עשן וזכוכית ומלווה בפסקול הכולל מוזיקה, קטעי קריינות וסיפור.
הפרק הראשון נקרא "שרשרת השמות" והוא מתחיל באברהם אבינו ומסתיים בקיר הנצחה לחללי צה"ל שנפלו בקרבות על ירושלים.
המבקרים יוצאים למעין מסע בזמן על פני הדורות.
המבקרים נעים בטור עורפי על פני גשר מתכת צר המוליך דרך שבעה חללים שכל אחד מהווה אזכור לפרק מרכזי בתולדות האומה.
לצידי הגשר תשע יצירות זכוכית, פרי ידיו של אמן הזכוכית ג'רמי לנגפורד, המייצגות תקופה שמשכה קרוב ל-3,500 שנה.
היצירות בנויות מעשרות אלפי שכבות זכוכית מפוסלת במשקל כולל של כ-90 טון זכוכית שנוצרו מתוך זכוכית גולמית במשקל 150 טון.
עמוד הזכוכית הגבוה ביותר נישא לגובה תשעה מטרים ומשקלו כ-15 טון.
על גבי היצירות חרוטים שמות של אנשים מהתקופות ההיסטוריות המתאימות לכל יצירה.
הפרק השני נקרא "היכל האור" והוא יצירה תיאטרלית של קרני אור בחלל חשוך כאשר הקהל יושב מסביב.
דמות אדם, מוקרנת על גבי מסך בתוך אלומת אור ועשן ומספרת את סיפורו של רבי ישראל הלוי, על פי "", הסיפור המקורי של פרופ' משה עמירב שהיה צנחן שנפצע בשחרור ירושלים במלחמת ששת הימים.
הסיפור, שהופיע בספר שער האריות - הקרב על ירושלים בחווית לוחמי חטיבת הצנחנים, עבר עיבוד והתאמה.
את החלל חוצה יריעת בד חצי שקופה.
כל אחד מהמבקרים רואה במעומעם מולו את בני הקבוצה היושבים מעבר ליריעה.
המקום עוצב על ידי אליאב נחליאלי בשיתוף עם אמן הזכוכית ג'רמי לנגפורד.
המיצג הופק על ידי אודי ארמוני.
מרכז שרשרת הדורות הוקם על ידי הקרן למורשת הכותל המערבי בעזרת תורמים.
המרכז נפתח לקהל בתחילת ינואר 2006 לאחר שבע שנות הקמה ו-18 שנים של חפירה ארכאולוגית.
הקרן למורשת הכותל המערבי זכתה בפרס Thea, פרס של ארגון הגג הבינלאומי של יוצרי מוזיאונים ופארקים נושאיים המאגד אלפי עובדי תעשיית הפארקים הנושאיים בארצות הברית ובאירופה.
הפרס הוענק עבור עיצוב, תכנון וביצוע מרכז שרשרת הדורות.
טקס חלוקת הפרסים נערך בלוס אנג'לס בחודש מרץ 2008.
מרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ו'אן (בסינית: 酒泉卫星发射中心, אנגלית: Jiuquan Satellite Launch Center – בקיצור JSLC) הוא נמל חלל המשרת את סוכנות החלל הסינית בשיגורי החלל שלה.
הנמל ממוקם במדבר גובי שבמונגוליה הפנימית, כ-1,600 ק"מ מבייג'ינג.
המרכז נוסד ב-1958 ובכך היה למרכז השיגור הראשון של הרפובליקה העממית של סין ולפעיל ביותר מביניהם.
המרכז מרוחק ממקומות יישוב, ובאופן כללי הכניסה אליו אסורה לזרים.
המרכז קרוי על שם היישוב הקרוב אליו ביותר, .
מרכז ג'יוצ'ו'אן הוא חלק מעיר החלל דונגפנג (东风航天城), הידועה גם בכינוי "בסיס 10" (十号基地) ו"בסיס דונגפנג" (东风基地), הכולל גם את מתקני הניסויים של חיל האוויר הסיני ואת מוזיאון החלל הסיני.
JSLC משמש בעיקר לשיגורים למסלולים נמוכים ובינוניים עם נטיית מסלול גבוהה, וכמתקן ניסויים לטילים ארוכי טווח.
במרכז מצויים מרכז טכני, כני שיגור, מרכז בקרת שיגור, מרכז הבקרה והשליטה של המשימות המשוגרות, ומתקנים לוגיסטיים נוספים.
המרכז מכסה שטח של כ-2,800 קמ"ר ויכול להכיל בתוכו עד ל-20,000 אנשים.
המתקנים והציוד במרכז נבנו עם סיוע הנדסי ומדעי של ברית המועצות.
מרכז ג'יוצ'ו'אן מהווה נקודה חשובה מאוד בתוכנית החלל הסינית.
מהמרכז שוגר הלוויין הסיני הראשון – דונג פנג הונג 1 ב-1970, וגם משימתה המאוישת הראשונה של סין – שנג'ואו 5, ב-15 באוקטובר 2003.
שנג'ואו 6 שוגרה אף היא מהמרכז ב-12 באוקטובר 2005 על גבי משגר צ'אנגג'נג וגם שנג'ואו 7 ב-25 בספטמבר 2008.
מתחם שיגור דרומי כלל מספר כני שיגור.
השימוש במתחם הופסק בשנת 1996. מאזור זה בוצעו שיגורים ראשונים של סין עם משגרים מדגם פנג באו 1 וצ'אנגג'נג 1.
מתחם שיגור צפוני כולל כני שיגור SLS-1 ו-SLS-2 שמותאמים לשיגורי משגרים ממשפחת צ'אנגג'נג.
בנוסף לכך קיים מתחם לשיגורים מסחריים שכולל מספר כני שיגור:
LS-95 מתאים לשיגורים של צ'אנגג'נג 11, קואיג'ואו, Jielong, היפרבולה וקרס 1. השיגור הראשון בוצע בשנת 2013.
LS-96 פותח לשיגורים של משגרים שפותחו על ידי חברה לנדספייס.
LS-120 פותח לשיגורים של משגרים שפותחו על ידי חברה ספייס פיוניר.
LS-130 פותח לשיגורים של משגרים מדגם קינטיקה 1.
מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג (בסינית: 西昌卫星发射中心, באנגלית: Xichang Satellite Launch Center - XSLC), הידוע גם כבסיס 27 הוא נמל חלל המשרת את תוכנית החלל הסינית, הנמצא כ-64 ק"מ צפונית-מערבית לעיר שיצ'אנג, הנמצאת ב שבמחוז סצ'ואן, סין.
האתר הפך למבצעי ב-1984 ומאז הוא משמש בעיקר לשיגור לוויני תקשורת ומזג אוויר למסלול גאוסטציונרי.
ב-1996 נכשל שיגורו של משגר לונג מארץ' 3B שבראשו היה הלוויין אינטלסאט 708, כאשר 22 שניות לאחר הצתת המנועים סטה המשגר ממסלולו והתפוצץ בתוך כפר כ-1,200 מטרים מכן השיגור.
ההתפוצצות גרמה, על פי דיווחי סין, למותם של 6 אנשים, לפציעתם של 56, והרסה כ-80 מבנים בכפר.
לפי דיווחים ומקורות אחרים הנזקים היו חמורים ברבה.
באוקטובר 2007 שוגרה משיצ'אנג הגשושית הסינית הראשונה לחקר הירח - צ'אנג-אה 1, ובאוקטובר 2010 משימת ההמשך - צ'אנג-אה 2.
כיום ישנם במרכז שני כני שיגור פעילים מתוך שלושה, כאשר השלישי לא שימש מעולם והוסב לנקודת תצפית.
המרכז תומך בשיגור משגרי לונג מארץ' 2A, 2C, 3A, 3B ו-3C.
מרכז הבקרה של שיצ'אנג נמצא כ-7 ק"מ דרומית-מערבית לכני השיגור ומשם מבוקרים כל השיגורים.
מסילת ברזל וכביש מהיר מחברים את המרכז עם נמל התעופה שיצ'אנג הנמצא כ-50 ק"מ מהאתר.
לאחר השלמת שדרוג מרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג השיגורים למסלול גאוסטציונרי עברו משיצ'אנג לשם.
בגלל חסרונותיו הרבים של מרכז השיגור שיצ'אנג, ביניהם קו הרוחב הצפוני בו הוא שוכן, היישובים הסמוכים ובעיות התחבורה אל האתר, האתר צפוי לחדול מפעילות קבועה ויהווה גיבוי לאתרי שיגור אחרים בסין.
במתחם הוקמו מספר כני שיגור:
LC-2 מתאים לשיגורים של משגרים ממשפחת צ'אנגג'נג.
LC-3 מתאים לשיגורים של משגרים ממשפחת צ'אנגג'נג.
מרכז שרובר לתרבות (מכונה לרוב "יס פלאנט") הוא בית קולנוע ומרכז תרבות הממוקם בכניסה לשכונת אבו תור בירושלים (רחוב נעמי פינת דרך חברון), בסמוך לטיילת גבריאל שרובר.
המרכז הוקם על ידי קרן גבריאל שרובר בהשקעה של כ-200 מיליון שקלים, תוכנן על ידי משרד קיסלוב קיי אדריכלים ונפתח באוגוסט 2015. שטח המרכז 28,500 מ"ר, על פני 6 קומות.
המרכז כולל 16 אולמות, מהם 2 אולמות רב תכליתיים, 2 אולמות תיאטרון ו-12 אולמות קולנוע, בהם אחד בפורמט IMAX ואולמות 4DX.
גם האולמות שאינם מוגדרים כאולמות קולנוע מותאמים להקרנת סרטים.
בתי הקולנוע מופעלים על ידי פלאנט.
בנוסף, כולל המרכז אולמות ושטחים פתוחים המיועדים למופעי תיאטרון, מוזיקה ומחול.
לצדם פועלים גם מסעדות, בתי קפה ושטחי מסחר.
לאחר פתיחתו נערכו הפגנות של תושבים חרדים במחאה על פתיחתו בשבת.
מרכז שיגור הלוויינים טַאיוּאַן, (בסינית: 太原卫星发射中心, באנגלית: Taiyuan Satellite Launch Center או TSLC) הידוע גם בכינוי בסיס 25 (בסינית: 二十五基地), הוא קוסמודרום המיועד לשיגור לוויינים של הרפובליקה העממית של סין.
TSLC ממוקם בנפת קלאן שבמחוז שאנשי.
הוא השני משלושת אתרי שיגור שתוכננו במרץ 1966 ונכנס למבצעיות מלאה ב-1968.
הבסיס נמצא ברום של 1,500 מטרים מעל פני הים.
הגובה יחד עם מזג האוויר היבש מהווים תנאים אידיאליים לאתר שיגור מסוגו.
הקוסמודרום משמש בעיקר כדי לשגר לוויינים מטאורולוגיים, לווייני משאבי כדור הארץ ולוויינים לשימוש מדעי על גבי משגרי צ'אנג ז'נג למסלול מסונכרן שמש.
TSLC הוא בסיס שיגור מרכזי עבור טילים בליסטיים בין-יבשתיים ומשמש גם כאתר לניסויים יבשתיים בטילים המשוגרים מצוללות (SLBM).
באתר קיימים מרכז משימה ומוקד שליטה ובקרה מתקדמים טכנולוגית.
ההגעה אליו מתאפשרת בשני קווי רכבת המתחברים עם מסילת נינגוו-קלאן.
LS-7 מתאים לשיגורים של משגרים ממשפחת צ'אנגג'נג.
LS-9 מתאים לשיגורים של משגרים ממשפחת צ'אנגג'נג.
LS-9A מתאים לשיגורים של משגרים צ'אנגג'נג 6
LS-16 פותח לשיגורים של משגרים צ'אנגג'נג 6 וקואיג'ואו.
המכון הפיני שלהבתיה, הנמצא בירושלים, הוא מרכז הפעילויות של ארגון FELM הפיני (), ארגון ללא מטרות רווח שמטרתו קידום זכויות אדם וצדק מסביב לעולם והפצת מסרים של אהבת השכן, תקווה ואמונה לעולם.
ל-FELM כ-200 עובדים ב-30 מדינות ומעל ל-100 שותפים.
הארגון משתף פעולה עם ארגונים ועמותות מקומיים המונים כמיליון איש בשנה ברחבי העולם.
פעילות FELM בארץ ישראל החלה עם הגעתו של הכומר אפלי סאריסלו (Aapeli Saarisalo) ב-1924, כשמטרתו העיקרית הייתה מחקר ופיתוח.
הוא החל בירושלים, ובהמשך עבר לחוות הכנרת בחוף הדרומי של הגליל.
סאריסלו היה כותב, חוקר וארכיאלוג וחקר רבות את ארץ ישראל, מצרים ומסופוטמיה.
ב-1927 ביצע סקר באגן נחל תבור וגילה שאדמות הבזלת אכן פוריות לחקלאות.
על שמו נקראה "חורשת סאריסלו" באזור.
ב-1940 הגיעה לארץ איליי האבאס (Aili Havas), ועיסוקה היה בעיקר ביסוס בית לילדים יהודים שנמלטו מאירופה.
ב-1945 פתחה גם בית ספר וגן ילדים.
הבית היה ממוקם בביה"ח שנלר הישן.
ב-1946 הצטרפה אליה ראווחה מואיסיו (Rauha Moisio) והן המשיכו את פעילויותיהן.
הסופר עמוס עוז ייחד להן פרק (מ"ז) בספרו 'סיפור על אהבה וחושך'.
ב-1950 הועברה פעילות הארגון לבית ברחוב שבטי ישראל בירושלים בשכירות, וניתן לו השם "שלהבתיה", מילה שנלקחה מתוך שיר השירים (פרק ח' פסוק ו') - .
בשנת 1955 רכש הארגון את הקרקע, ביצע הרחבה לבניין המקורי של עוד שני אגפים, וב-1963 שכר את משרד האדריכלים אפשטיין על מנת לבנות בניין נוסף בחלק העליון של הקרקע.
הפעילות במרכז שלהבתיה לאורך השנים
בין השנים 1956–1967 הופעלה במיסיון פנימייה לילדים למשפחות ענייות.
על פי דו"ח שהציג ראש הממשלה בשנת 1964, נמנה בית הספר שלהבתיה על שלושה בתי ספר נוצריים בישראל שהיו מיסיונריים במוצהר.
באותה עת היו בבית הספר כ-50 תלמידים.
המתחם כלל אז גם את בית הבישוף שברחוב הנביאים 25. אחת מהשוהות בפנימייה הייתה הזמרת ריקי גל, אשר סיפרה על חוויותיה בסרט "הנה פתחתי חלון" ובשני שיריה "אילו יכולתי" ו"תפילות הילדים" המספרים על חוויותיה במיסיון.
על המרת דתו של קטין עברה הפנימייה לטפל בילדים ערביים מאזור רמלה.
בנוסף שיתף הארגון פעולה עם הכנסייה האנגליקנית המקומית (האפיסקופלית), ועם כנסייה באזור רמלה-לוד, והמשיכה להציע פעילויות במתחם ולהעביר שיעורי תנ"ך.
בשנת 1976 נסגרה הפנימייה, הבית הפך לבית הארחה בתיאום מראש, ונפתח גן ילדים "מקור התקווה" שפעל במתחם עד לשנת 2000. הארגון החל לנהל פרויקטים חברתיים למען מיעוטי הסביבה, וכן מפעלי הסברה וחינוך להבנה בין תרבותית.
לאורך השנים עבדו במרכז, במצטבר, כ-100 עובדים פינים.
במהלך השנים הגיע מספר המבקרים והשוהים במרכז "שלהבתיה" לעשרות אלפים.
המרכז הוא אתר לפעילות למען הקהילות הישראליות והפלסטיניות, וכן לקהילות אתניות שונות.
מרכז שבאב בלאטה היא קבוצת כדורגל ממחנה הפליטים בלאטה, המשחקת בליגת העל הפלסטינית.
אגודת הספורט שבאב בלאטה הוקמה בשנת 1954 במחנה הפליטים בלאטה, השוכן כ-2 ק"מ ממזרח למרכז העיר שכם.
בשנת 2003 משחק גמר גביע פלסטין, בין בלאטה למרכז שבאב אל-אמערי, בוטל לאחר שחיילי צה"ל עצרו את האוטובוס של שחקני בלאטה במחסום חווארה, ומנעו את נסיעתו בטענה שאין מעבר לגברים בגילאי 16–35 במחסום.
הקבוצה זכתה בגביע פלסטין של הגדה המערבית בעונת 2018/2019. ב-30 ביוני 2019 התקיים משחק גמר של גביע פלסטין מול קבוצת "ח'דמאת רפיח", מחזיקת גביע רצועת עזה בכדורגל, ברצועת עזה, שהסתיים בתיקו 1:1. ב-3 ביולי 2019, היה אמור להתקיים משחק הגומלין בשכם.
לקראת משחק הגומלין, הגישה הקבוצה מרפיח בקשות להיתרי יציאה ל-22 שחקני הקבוצה ול-13 חברי צוות אימון והנהלה.
שלושה ימים לפני מועד המשחק המתוכנן רוב הבקשות סורבו מטעמי ביטחון.
הוחלט לדחות את המשחק, ונקבע לו תאריך חלופי, 25 בספטמבר 2019. אך גם למועד החדש בקשות המעבר סורבו והמשחק לא התקיים.
המנצחת בין השניים הייתה אמור להעפיל למשחקי ליגת האלופות האסיאתית.
בעונת 2019/2020, זכתה הקבוצה לראשונה באליפות ליגת העל הפלסטינית.
הקבוצה משחקת באצטדיון העירוני שכם השוכן במרכז העיר.
אזור מרכז תאילנד (בתאית: ภาคกลางของประเทศไทย), המכונה גם סיאם, הוא אחד מהאזורים הגאוגרפיים של מדינת תאילנד המשתרע לאורך המישור הרחב שבו עובר נהר הצ'או פראיה.
רכס הרי פטצ'בון מפריד בין אזור זה לאזור צפון-מזרח תאילנד (איסאן).
רכס הרי הטנאסרים מפריד בין אזור זה לבין מיאנמר שנמצאת מערבית לו.
רכס הרי פי פאן נאם תוחם אזור זה מצפון.
בין המאה ה-14 למאה ה-18 היווה אזור מרכז תאילנד את לב ליבה של ממלכת אַיוּתַּאיָה (המכונה לעיתים רבות רק "סיאם"), והוא עד היום מהווה את האזור הדומיננטי ביותר של תאילנד, בו נמצאת הבירה בנגקוק, וזהו האזור המאוכלס ביותר במדינה.
אזור מרכז תאילנד מורכב מ-25 מחוזות, ואזור המטרופולין של בנגקוק.
מרכז שווייץ הוא אחד משבעת האזורים סטטיסטיים של שווייץ, לפי החלוקה הסטטיסטית המקובלת באיחוד האירופי ובאיגוד הסחר החופשי האירופי ובעוד כמה מדינות באירופה, המכונים NUTS2. הוא ממוקם מצפון לרכס האלפים.
האזור מכיל שיעור גבוה של דוברי גרמנית שווייצרית.
העיר הגדולה ביותר באזור מרכז שווייץ היא לוצרן.
לפי ההגדרה הרשמית אזור מרכז שווייץ כולל את הקנטונים לוצרן, נידוולדן, אובוולדן, שוויץ, אורי וצוג.
נכון ל-31 בדצמבר 2019 מנתה אוכלוסיית אזור מרכז שווייץ 818,962 תושבים.
מרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג (בסינית: 中国文昌航天发射场, באנגלית: Wenchang Spacecraft Launch Site – בקיצור WSLC) הוא נמל חלל המשרת את סוכנות החלל הסינית בשיגורי החלל שלה.
הנמל ממוקם בנפה העירונית שבמזרח האי האינאן.
הוא אתר השיגור הרביעי של סין ודרומי ביותר.
האתר ממוקם בחוף הצפון-מזרחי של האי.
קרבתו לקו המשווה מעניקה לו יתרון לעומת אתרי שיגורים אחרים של סין.
המשגרים והלוויינים מובאים דרך הים.
שטח האתר הוא כ-20 קמ"ר וניתן להרחיב אותו עד ל-30 קמ"ר.
החלטה על הקמת המתחם התקבלה בשנת 2007. בהמשך, לאחר הגדרת המיקום המדויק החל הליך תכנוני שכלל בין היתר פינוי כ-6,000 תושבי הכפר שנמצא במקום.
עבודות הקמה הסתיימו באוקטובר 2014 וב-25 ביוני 2016 בוצע שיגור ראשון.
באתר נבנו שני כני שיגור:
LC-101 מותאם לשיגור משגר מדגם צ'אנגג'נג 5. בקרבתו הוקם מרכז הרכבה עם מגדל בגובה של כ-100 מטר.
LC-201 מותאם לשיגור משגר מדגם צ'אנגג'נג 7. בקרבתו הוקם מרכז הרכבה עם מגדל בגובה של כ-96 מטר.
נכון לנובמבר 2023 בוצעו 24 שיגורים.
בין היתר בוצעו שיגורים של גשושית לכיוון מאדים ומודול חדש של תחנת החלל הסינית.
נכון לשנת 2023 באתר מבוצעות עבודות בהקמת כן שיגור חדש לטיסות מסחריות.
כמן כן מתוכנן להגדיל מספר שיגורים מהמתחם לכ-20–30 בכל שנה, כולל שיגורים מאוישים לכיוון הירח
מרכז תיאטרון בובות חולון פעל בחולון מ-1989 עד ל-2025 כבית לנושאי תיאטרון בובות.
המרכז לתיאטרון בובות החל כבית הספר לאמנות תיאטרון הבובות של מירי פארי שהגיע לחולון ב-1989 ושכן במשכן לתרבות ולאמנות ע"ש שטיינברג.
בהמשך הזמן נוספו אליו חלל תצוגה ונוסד הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בובות.
בהמשך להחלטת ראש העיר מוטי ששון על הרחבת המרכז והעברתו למקום חדש בעיר, כחלק ממיתוגה של חולון כ"עיר הילדים", הפעילות הועברה למתחם חדש תחת המותג "מרכז תיאטרון בובות" והבובנאי אילן סביר מונה למנהלו הכללי והאמנותי, אחרי ששנתיים קודם לכן מונה למנהל האמנותי של הפסטיבל הבין־לאומי לתיאטרון בובות.
המרכז כולל בית ספר לתיאטרון בובות, מוזאון, שני אולמות מופעים וחוגים לילדים.
מדי שנה נערכים בו הפסטיבל השנתי הבין־לאומי לתיאטרון בובות ומיני-פסטיבלים בסוכות, חנוכה ופסח.
במוזיאון מוצגות 318 בובות, וארכיון המרכז מכיל למעלה מ–4,000 פריטים, בהם בובות, תוכניות ופוסטרים להצגות.
המרכז הפעיל תוכניות חינוכיות ואמנותיות עבור מערכת החינוך העירונית ועבור הקבוצות המבקרות במוזאון.
כחלק ממהלך של ראש העיר שי קינן לקיצוץ ניכר בתקציב התרבות בעיר, הוחלט על סגירת המרכז בסוף פברואר 2025.
מרכז תורה ומדינה הוא מכון מחקר תורני ביישוב ניצן, העוסק בהלכות מדינה וביישומן המעשי במדינת ישראל, וכן בגיבוש וניסוח תפיסה תורנית בנושאים ציבוריים נוספים בעלי היבטים חברתיים וכלכליים.
בראש המרכז עומד הרב יגאל קמינצקי, ובראש מערך המחקר עומד הרב פרופ' נריה גוטל.
המרכז מפרסם מחקרים ומאמרים בנושאים אלה, וכן מהדורה מבוארת של הלכות מלכים לרמב"ם הכוללת פירוט של שיטות הפוסקים.
המרכז הוקם בשנת תשע"ו על ידי הרב יגאל קמינצקי.
המרכז זכה לתמיכתם של אישי ציבור וחברי כנסת מהציונות הדתית, ביניהם ח"כ ניסן סלומינסקי.
בשנת ה'תשפ"ד עבר המרכז לקמפוס החדש מרכז התורה והארץ ביישוב ניצן, יחד עם מכון התורה וארץ ומדרשת התורה והארץ.
במערך המחקר התורני עוסקים רבנים וחוקרים בלימוד ההלכות הרלוונטיות בעיקר על בסיס הלכות מלכים מהספר משנה תורה של הרמב"ם.
העבודה המחקרית נעשית בשיתוף אנשי מקצוע מתחום מדע המדינה, ועל ידי כך גיבוש עמדה הלכתית המתאימה למציאות העדכנית מבחינה מקצועית בתחום.
ימי לימוד מרוכזים בנושא של שילוב התורה והמדינה, הכרת הצד המקצועי של התחום, ועיון בסוגיות המרכזיות: דינא דמלכותא דינא, משפט ומשטר אזרחי, דמוקרטיה ויהדות.
הפקת חומר לימודי לבתי ספר
כתיבת חוברות לימוד וחומרי עזר למורה, המספקים לתלמיד חומר מנקודת מבט תורנית והלכתית על הוראת האזרחות, ובנושאים הנובעים מכך: היחס לממשל, משפט התורה מול משפט אזרחי.
חומרי לימוד לסטודנטים המתמחים בתחומי מדעי המדינה ותחומים קרובים.
הכרת הנושא מהזווית התורנית-הלכתית, שיתופי פעולה ומלגות לטובת מחקר וכתיבת עבודות בנושא.
הרב יגאל קמינצקי – ראש המרכז.
הרב פרופ' נריה גוטל – ראש מערך המחקר.
ד"ר אורי בגנו – ראש המחלקה המדעית.
הרב ד"ר אופיר כהן – מרכז תחום הכתיבה.
הרב עזריאל אריאל – ראש מרכז אחו"ה.
הרבנים החוקרים: מאיר מולר, אביגדור לוינגר, אריה ויזל, בניהו שנדורפי, אחיה ליפשיץ, איתיאל אמיתי, שבח שולמן, דוד שטרן, פיליפ מרכוס (תחום משפחה), נעם אלטמן וזאב שמע (תחום חברה ומשפחה), ודוד קהלת (תחום חברה ורווחה).
חסד שבמלכות – שימוש במשאבים של המדינה לשכבות האוכלוסייה הנמוכות ובעלי קושי כלכלי, והיחס למושג השוויון וערך החירות, לאור ההלכה היהודית.
יושביה עליה – היחס לנושאים: עלייה וקליטה, התיישבות, הרוב היהודי והיחס לבני מיעוטים במבט הלכתי.
בעל מלחמות מצמיח ישועות – אסופת מאמרים בנושא יחסה של תורה למלחמה.
רש"י צריך עיון – דרכו של רש"י בפירושו על התורה.
קשר אמיץ – מבט הלכתי על אימוץ ילדים ומעמד ההורות.
שולחן מלכים – ביאור על פרק א מהלכות מלכים ומלחמות לרמב"ם.
עדרו ירעה – יחסי הגומלין בין מנהיג ובין העם.
ראויים לטוב – זכויותיהם וחובותיהם ההדדיות בקשר הזוגי, בתפיסה היהודית.
מאת מרכז אחווה של המכון.
שיח הראויות – מושג ה"זכויות" בחקיקה, במשפט, בפוליטיקה, בתקשורת, בשיח הציבורי, ובמערכות היחסים החברתיות.
ממשפטי המלוכה – אחריות לאומית כשיקול הלכתי משמעותי להכרעה בסוגיות ציבוריות וממלכתיות.
ואשיבה שופטייך – מעמדו של משפט התורה במדינת ישראל.
בי מלכים ימלוכו – מלכות ישראל בהיבט תורני.
תורת המדינה למלבי"ם – תפיסתו של המלבי"ם את עניינם של אזרח ומדינה, שלטון וממשל, צבא ומלחמה, מוסדות פוליטיים ויחסים בין-לאומיים.
מכת מדינה – הלכות מדינה במשבר מגפת הקורונה.
מרכז תחבורה משולב שפיים (או מתח"מ שפיים) הוא פרויקט תשתית לאומית המתוכנן בצפון מטרופולין תל אביב, בסמוך לקיבוץ שפיים.
המרכז מתוכנן להוות צומת תחבורה מרכזי המשלב מספר אמצעי תחבורה.
המרכז מהווה חלק מפרויקט "הנתיבים המהירים" בגוש דן.
המרכז ישלב חניון "חנה וסע", תחנת רכבת, תחנות אוטובוס ומתקנים נוספים.
עבודות תכנון ראשוניות החלו בשנת 2012, והרעיון קיבל תוקף ממשלתי בשנת 2016 כחלק ממערך מתחמי "חנה וסע" לאורך הצירים המרכזיים לתל אביב.
ביוני 2016 הוצג לראשונה מתווה המתחם על־ידי ניצן יוצר, ראש מינהל נתיבים מהירים, על שטח של כ־610 דונם, עם חניון ל־6,700 כלי רכב, 80 מקומות לילה לאוטובוסים, חניה לאופניים ואופנועים, רציפים לשאטלים וגשר להולכי רגל ולתחנת הרכבת שפיים.
מתחם התוכנית כיום משתרע על שטח של כ־265 דונם, עם שטח בנוי מתוכנן של כ־340,000 מ"ר, כולל חניון בן ארבע קומות בשטח של כ־23,000 מ"ר ותקרות דרוכות, שיכיל כ־7,000 מקומות חניה.
ב־14 באוגוסט 2017 אושרה התוכנית על ידי קבינט הדיור בראשות משה כחלון.
בספטמבר 2022 הושלמה הסגירה הפיננסית לפרויקט, בשנת 2023 הסתיימו עבודות התקרות הדרוכות, ופתיחת המתח"מ לציבור צפויה במהלך 2026.
מרכז התחבורה מהווה חלק ממערך "הנתיבים המהירים" ומרכזי תחבורה משולבים נוספים, במטרה לאפשר תחבורה ציבורית באזור הצירים המרכזיים ולשלב חניונים, תחנות רכבת ואוטובוס במתחם אחד.
במתח"מ יוקמו כ־7200 מקומות חניה לרכבים פרטיים כולל כ-700 עמדות טעינה חשמליות.
ישנם כ־300 מקומות חנייה למטרות תפעול וחניות לילה לאוטובוסים, 400 חניות לאופניים וכן חניות לאופנועים, עמדות רכבי שיתוף, מוניות, חניות נכים רציפי הבא וקח וסע, רציפים לשאטלים, מעליות ודרגנועים, ושלושה מבנים לשימוש הזכיין.
בנוסף ייבנו שטחים לניהול החניון והנתיבים המהירים ושטחים לרווחת הנוסעים.
החניון מהווה חוליה במערך חניונים לצמצום כניסת כלי רכב לגוש דן ולעידוד תחבורה ציבורית, במטרה להפחית את מספר כלי הרכב הנכנסים למרכז, לקצר זמני הגעה ולתת מענה לעומסי תנועה.
כחלק מחזון מרכזי התחבורה המשולבים של משרד התחבורה, המתח"מ יאפשר להשאיר את הרכב מחוץ לאזורי הביקוש ולהמשיך לתוך מרכז המטרופולין בתחבורה ציבורית עם העדפה בדרך.
חברת דניה סיבוס מבצעת את העבודות בשיטת ייצור רכיבים במפעל והרכבתם באתר, כולל כ־23,000 מ"ר תקרות דרוכות שסופקו על ידי חברת אשקריט.
הפרויקט מבוצע על ידי חברת נתיב לעיר בע"מ, בה מחזיקות החברות אלקטרה, דן, דניה ואלקטרה אפיקים (25% כל אחת), במתכונת BOT ל־14 שנים.
ההקמה בידי דניה סיבוס ואלקטרה תשתיות (50%-50%), והתפעול בידי קבוצת דן, שתפעיל כ־170 אוטובוסים חשמליים.
המימון, בהיקף של כ־2.3 מיליארד ש"ח, הועמד על ידי קונסורציום בנקים בראשות מזרחי טפחות ולאומי, ובשיתוף הבנק הבינלאומי.
התוכנית האדריכלית של מבנה החניון תוכננה על ידי משרד קולקר קולקר אפשטיין אדריכלים ותוכנית התנועה הגאומטריה של המתח"מ והכבישים הסובבים על ידי משרד ש.קרני מהנדסים ביוזמת מינהלת הנתיבים המהירים.
מרכז שנקר לחקר העיצוב בישראל הוא גוף מחקרי ואוצרותי הפועל במסגרת מכללת שנקר.
המרכז מנהל ארכיון עיצוב דיגיטלי הנחשב לגדול והמרכזי בישראל בתחום העיצוב המקומי.
המרכז נוסד בשנת 2005 על ידי ראובן כהן, מרצה בכיר במחלקה לתקשורת חזותית, אשר ניהל אותו בשנים 2006–2015. כהן ייסד מערכת דיגיטלית לאיסוף, תיעוד והנגשה של אוספי עיצוב מקומיים.
עבודותו וחזונו יצרו מאגר ייחודי של תיעוד דיגיטלי נרחב של עבודות עיצוב הנמצאות בארכיון המרכז בלבד.
בשנים 2015–2018 נוהל המרכז על ידי המעצב והאוצר יובל סער.
מאז שנת 2018 עומדת בראש המרכז האוצרת והחוקרת גלית גאון.
פעילות המרכז מתמקדת באיסוף, קטלוג, תיעוד והנגשה דיגיטלית של פריטי עיצוב בתחומי תקשורת חזותית, עיצוב מוצר, עיצוב אופנה, עיצוב טקסטיל ועיצוב תכשיטים.
נכון לשנת 2025 כולל הארכיון הדיגיטלי של המרכז מעל ל-31,000 פריטים, שהמוקדמים בהם עוצבו במאה ה-19. עשרות אלפי פריטים נוספים שהתקבלו לאוסף המרכז מצויים בשלבי תיעוד, מיפוי והנגשה דיגיטלית, ומועלים לאתר באופן תדיר.
במקביל, עוסק המרכז באיתור ואיסוף פריטים חדשים, הן מאוספים היסטוריים והן ממעצבות ומעצבים הפועלים כיום, שלעבודותיהם העכשוויות חשיבות לתרבות החזותית הנבנית לעתיד.
המרכז פועל בשיתוף מוסדות, יוצרים, אספנים ואקדמיות בשדה המורשת החזותית בישראל.
בשנות פעילותו התמקד המרכז בתיעוד, הצלה, איסוף, ארכוב והנגשה דיגיטלית.
לצד פעולות האיסוף והקטלוג, עוסק המרכז ביוזמת תערוכות, ימי עיון, כנסים, סיורים והרצאות העוסקים בחקר העיצוב בישראל.
המרכז פועל לעידוד מחקר מקורי בתחום העיצוב המקומי ולפיתוח שיתופי פעולה עם מוסדות אקדמיים, מוזיאונים, אספנים ויוצרים.
לאורך 2024 התקיימה במרכז חממת מפעל הפיס לאות העברית, במסגרתה נבחרו ארבעה פרויקטי מחקר של המעצבים בן נתן, נוי ניימן, שני איבגי וסטודיו RAG (אלון קנצ'וק ורמי רשתי) - שזכו למימון מטעם מפעל הפיס ולליווי מקצועי ואקדמי צמוד במטרה לפתח ארבעה גופנים עבריים חדשים מבוססי מחקר.
עם סיום החממה, הושק "שפה משותפת" – אשכול תוכן שמוקדש כולו לטיפוגרפיה עברית הכולל תערוכה המציגה את כל מחקרי החממה, פודקאסט ראיונות חדש עם מגוון טיפוגרפיים עכשוויים וספר עיון הכולל ארבעה מאמרים חדשים אודות האות העברית.
הגלריה ע"ש יעקב ותמר רוזן - גלריה המתמקדת בעיצוב ובמחקר עיצוב, המציגה תערוכות מתחלפות.
2023 - "מהסטודיו לאוסף" תערוכה והשקת חדר העיון ע"ש דן ריזינגר, מבכירי העיצוב הגרפי בישראל.
2023 - "ים יבשה", תערוכה משותפת עם מוזיאון האדם והחי.
תערוכה קבוצתית מהאוסף לגלריה, מתוך אוסף איורי הקונכיות של המעצב פרנץ קראוס.
אוצרות: רותם קפלן וניב נודלמן
2023 - תערוכת חוצות "הכלניות שלי" שיתוף פעולה עם חברות "הסלון" מפעולה דיגיטלית למרחב הציבורי, תערוכת תגובה לאירועי השביעי לאוקטובר.
2024 - "אפי ריבקינד" תערוכת מחווה למעצב והמאייר אפי ריבקינד, אוצרות: מיכל שפירא
2024 - "לפני שתעלם" תערוכת יחיד למעצב האופנה בוגר שנקר, דוד וקסלר.
אוצרות: גלית גאון ותום כהן
2025 - "שפה משותפת" מחקר עכשווי בטיפוגרפיה עברית, אוצרות וניהול החממה: תום כהן
בתורת החבורות המְרַכֵּז של איבר בחבורה הוא תת-חבורה שמורכבת מכל האיברים שמתחלפים איתו.
המרכז בהכרח מכיל את האיבר, ואת מרכז החבורה.
באופן דומה, באלגברת לי, המרכז של איבר הוא תת-אלגברה המורכבת מכל האיברים שמתחלפים איתו.
מְרַכֵּז של איבר תמיד מכיל את המֶרְכָּז, וגם תמיד מכיל את תת-החבורה הנוצרת על ידי האיבר עצמו.
המנה של החבורה במרכז של איבר מזוהה קנונית עם מחלקת הצמידות שלו.
המרכז של איבר היחידה הוא כל החבורה, וגם המרכז של חבורה אבלית הוא כל החבורה.
משוואת המחלקות מבטאת את גודל החבורה בעזרת הגודל של המֵרכַז והאינדקסים של המרכזים של איברים בכל מחלקות הצמידות.
אחת השאלות הנשאלות בחקר המרכזים של איברים בחבורה היא הערכת המספר שלהם עד כדי הצמדה.
מספר זה חסום על ידי מספר מחלקות הצמידות, ולפעמים נמוך ממנו בהרבה.
לדוגמה, מספר מחלקות הצמידות בחבורה , היא החבורה הליניארית הכללית מממד , הוא אינסופי בעוד שמספר המרכזים עד כדי הצמדה הוא סופי (אקספוננציאלי ב-).
הדבר נכון גם כאשר מחליפים את בחבורה רדוקטיבית G כלשהי ואת בשדה מקומי ממציין 0 (או גבוה מספיק; גדול מ־n במקרה של ).
אם מחליפים את בשדה הסופי אז שני המספרים נהיים סופיים, אולם בעוד שמספר מחלקות הצמידות גדל לאינסוף עם q (באופן פולינומי), המספר השני נשאר חסום כש-q שואף לאינסוף (ו-G קבועה).
שאלת סופיות מספר המרכזים (עד כדי הצמדה) עבור חבורת הסילונים (מסדר k) של G(C) (כאשר G חבורה רדוקטיבית) עודנה פתוחה.
לשאלה זו יש השלחות לגבי תורת ההצגות של סריגים.
מרכז תחבורה משולב (או מתח"ם, גם "האב") בישראל הוא מוקד תחבורתי שמטרתו לספק את הקישוריות הטובה ביותר בין אמצעי התחבורה הציבורית השונים ולאפשר שילוב ומעבר נח ויעיל בין מערכות תחבורה שונות.
כחלק מבניית המטרו בישראל, מתכנן משרד התחבורה שבעה מרכזי תחבורה מרכזיים באזור גוש דן: השלום, ההגנה, יוספטל, סבידור, גלילות דרום, מעבר בן צבי וכפר גנים.
כולם קודמו במסגרת החלטת ממשלה מאוגוסט 2021. בדצמבר 2025 החליטה הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של תשתיות לאומיות (ות"ל) לקדם תוכנית להקמת מרכז תחבורה משולב גלילות – הראשון מבין השבעה המקודמים בגוש דן.
בהם מתוכננים מעבר של כמה אמצעי תחבורה באולם אחד, כשבכולם צפוי לעבור המטרו.
כחלק מהתכנון, נעשה שימוש לראשונה בחוק המטרו שאושר באוגוסט 2024.
מרכזי התחבורה המשולבים יבנו בנקודות שבהן ייפגשו קווי המטרו, רכבות כבדות, רכבות קלות ואוטובוסים.
הם צפויים לשלב מוקדי תחבורה ציבורית עם שטחי מסחר, תעסוקה ומבני ציבור.
מרכז תרבות העמים לנוער (כיום מכונה גם בית יהודית) הוא מבנה המצוי בעמק רפאים, במושבה הגרמנית של ירושלים.
המרכז הוקם בתרומת האגודה האמריקאית "ילדים לארץ ישראל" ונועד לשמש מקום מפגש עם תרבויות שנות מכל העולם.
המרכז נחנך באפריל 1960 ותופעל על ידי עליית הנוער.
בשנתיים הראשונות לפעילותו התקיימו במקום בין השאר תערוכות על מקסיקו, גואטמלה, פרס, חבש, שוודיה והולנד.
אולם הפעילות של תרבות עמים הייתה דלה יחסית ועל כן נוצר שיתוף פעולה עם מחלקת התרבות של עיריית ירושלים שקיימה במקום פעילויות מגוונות לנוער, כמו תחרויות שחמט.
כמן כן התקיימו במבנה פעילויות של משרד החינוך.
בשנת 2001 עבר המבנה לניהול המינהל הקהילתי גינות העיר, ושמו הוסב ל"בית יהודית".
בשנת 2008 עבר המבנה שיפוץ נרחב, ובחצר האחורית הוקם "גן שכטר" לפעילות לילדים.
בשנת 2010 קויימו במבנה פעילויות בשבת, לראשונה במתנ"ס עירוני.
כתובת המרכז היא רחוב עמק רפאים 12 א.
המבנה הוא מבנה בן ארבע קומות, שנבנה על פי תוכניות של האדריכלים מיכאל ושולמית נדלר.
המבנה נבנה בסגנון מודרני, תוך ניגוד קיצוני לסגנון הטמפלרי של המושבה הגרמנית של המבנים סביבו.
המבנה בנוי בסגנון הבינלאומי שהיה נפוץ בבתי תל אביב ובבנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20 בירושלים ונעשה בו שימוש בעיקר במבני גבעת רם בקמפוס האוניברסיטה העברית.
צורתו מלבנית ו"חתוך" מחזיתו חלון מוארך.
המבנה מצופה אבן לבנה חלקה.
ייחודו של המבנה - בקומותיו השלישית והרביעית הבנויות בסגנון אקווריום מזכוכית.
מַרְכַּזִיט - צורת המינרל של סולפיד הברזל (FeS2) שהוא פולימורף של המינרל פיריט.
מקור שם המינרל משמו של המינרל פיריט בערבית.
ואכן, בגלל הדמיון בין הפיריט למרכזיט טועים לעיתים ביניהם, אם כי המרכזיט קל יותר ופריך יותר.
דגימות של מרכזיט מתפוררות ונשברות לעיתים קרובות ולא ניתן לשרוט את המינרל בסכין.
הסיבה לפריכות הוא מבנה הגביש הבלתי יציב שלו, ומבנה גביש זה הוא ההבדל העיקרי בין מרכזיט לפיריט.
למרות שלמרכזיט יש אותו הרכב כימי כשל הפיריט הוא מתגבש בתצורת גביש אורתורומבית בעוד שהפיריט הוא איזומטרי.
בתכשיטנות נוהגים להשתמש בפיריט כאבן חן הקרויה בטעות "מרכזיט".
זוהי שגיאה, שכן לא ניתן להשתמש במרכזיט כאבן חן.
צבעם של משטחים של המינרל מרכזיט שזה עתה נחשפו הוא צהוב חיוור עד קרוב ללבן ויש להם ברק מתכתי זוהר.
במשך הזמן הברק מתעמם והגוון הופך צהבהב עד חום.
כשהגבישים שצורתם לוחיות דקות, שטוחות מתחברים הם יוצרים תצורה המכונה "כרבולת התרנגול" שהיא ייחודית למרכזיט ומהווה סימן זיהוי חד־משמעי.
מרכזיט נוצר הן כמינרל ראשוני והן כמינרל שניוני.
כמינרל ראשוני נוצר המרכזיט בצורת פקעות, גושישים או גבישים במגוון סלעי משקע.
כדוגמת אבן גיר, חרסית וקירטון.
לדוגמה, בדובר במחוז קנט שבאנגליה נוצר מרכזיט כגבישים בודדים חדים, כקבוצות גבישים וכפקעיות (דומות לתמונה שמשמאל) בקירטון.
מרכזיט נוצר כמינרל ראשוני גם בעורקים הידרותרמיים של טמפרטורה נמוכה.
כמינרל שניוני נוצר המרכזיט כתוצאה משינוי כימי של מינרל ראשוני כדוגמת פירוטיט או כלקופיריט.
המרכזיט מסוגל לבצע החלפה איטית של מינרל אחר ותוך כדי כך לשמור על צורתו של המינרל האחר (פסאודומורפיזם).
כך למשל יכול המרכזיט להחליף את המינרלים גבס ופלואוריט ואחרים.
המרכזיט בתורו יכול לעבור תהליך דומה שבו מחליף אותו המינרל גתיט השומר על מבנהו.
המרכזיט הוא מינרל נפוץ מאוד.
מקומות בהם ניתן למצוא מרכזיט לדוגמה הם: בארצות הברית (ג'ופלין במדינת מיזורי, מחוז גרנט בוויסקונסין ומחוז הרדין באילינוי) גואנאחואטו במקסיקו, אסקלה פה דה קלה בצרפת, קלאוסתל צלרפלד (Clausthal Zellerfeld) בגרמניה ומקומות בפרו, סין ורוסיה
בישראל מצויים תרכיזים קטנים של מרכזיט בקירטון מתקופת הסנון ובחרסית מתקופת הפלאוקן
מרכזיט מסוגל לעבור תהליך המכונה "דעיכת פיריט" שבו הדגימה מתפוררת לאיטה לאבקה לבנה.
מעט מאוד ידוע על תהליך התפרקות זה.
התהליך פוגע לכאורה באופן אקראי רק בדגימות מסוימות של מרכזיט, בעוד שאינו משפיע על דגימות אחרות.
כאשר דגימה עוברת דעיכת פיריט, המרכזיט מגיב עם הלחות שבאוויר.
הגופרית מתרכבת עם המים על מנת ליצור חומצה גופרתית התוקפת מינרלים סולפידיים אחרים כמו גם סוגי אחרים של מינרלים.