tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא יצא לאור ב-14 באוגוסט 2024 בהוצאה עצמית.
לוי היה בעבר חבר בהרכב הפופ "נוער שוליים", שחזר להופיע מאז 2022 עם הסולן מיכאל בן דוד.
האלבום הוא הפרויקט המוזיקלי התשיעי שלו לבדו, ואלבום האולפן השביעי שלו בסך הכל.
עטיפת האלבום מורכבת מקולאז' תמונות של הסינגלים שקדמו להוצאתו.
האלבום "מגדל בבל" כולל עשרה שירים, שיצאו כולם בין השנים 2017–2024 ואוגדו יחדיו.
לוי הרגיש שהוא עדיין "חי ונושם אותם".
שיר הנושא של האלבום, "מגדל בבל", מלווה בווידאו קליפ ונכתב בהשראת משפטים שלמד בלימודי ימימה, העוסקים במאבק בין אור וצל, ומשפט נוסף שמיוחס למארק טוויין: "השקר יכול לעבור חצי עולם בזמן שהאמת עדיין נועלת את נעליה".
שלושה שירים באלבום הם שיתופי פעולה: "לצדי" עם אילן דמרי מלהקת המדרגות, "עתיד מתוק" של להקת משינה, בביצוע משותף עם להקת בית הבובות ו"בתוך הניגון הזה", שנכתב במשותף עם חברו המנוח דן תורן.
מגדל בבל הקטן הוא ציור שמן על עץ מאת פיטר ברויגל האב, המתוארך לסביבות שנת 1563 ונמצא כיום במוזיאון בוימנס ואן בונינגן ברוטרדם.
הציור מתאר את סיפור מגדל בבל, המופיע בספר בראשית וכן בכתבי ההיסטוריון היווני הרודוטוס.
יצירה זו היא הגרסה השנייה משתי גרסאות שצייר ברויגל בנושא זה.
הגרסה הראשונה, המתוארכת לשנת 1563, היא "המגדל הגדול של בבל", השוכן כיום במוזיאון לתולדות האמנות בווינה.
מחקרים חדשים מציעים כי "המגדל הקטן של בבל" נוצר בין השנים 1564–1567, לאחר נישואי ברויגל ועזיבתו את אנטוורפן לטובת בריסל בשנת 1563.
הצופה מתבונן בציור מנקודת מבט גבוהה על אתר בנייה עצום של מגדל, השוכן בנוף של שטחי פולדרים.
למגדל נמל משלו, השוכן בשפך נהר או במפרץ ימי, ובקרבתו אי קטן.
חלקו העליון של המגדל כבר חודר אל תוך שכבת העננים הנמוכה, המטילה אווירה אפלה וקודרת על הסצנה כולה.
בגרסה הרוטרדאמית של הציור, קו האופק נמוך יותר מאשר בגרסה הווינאית, ונמצא קרוב לאמצע היצירה.
המגדל מתואר מזווית מעט שונה ונראה קרוב יותר לצופה.
בהשוואה לגרסה הווינאית, המבנה נראה דחוס, צר ומאורגן יותר.
שני פסים צבעוניים, המשתרעים לכל גובהו בצד השמאלי, מחזקים את תחושת האנכיות של המבנה.
לפי החוקרת אולריקה וגאנר, פסי צבע אלה מייצגים שובל אבק הנובע מהובלת לבנים אדומות וסיד לבן באתר הבנייה.
כבבסיס המגדל נראית רמפה המוגנת על ידי שער, וממנה מתפתלת דרך ספירלית מעלה.
לאורך הרמפה פזורים צריפי עבודה, ובאזור ניתן להבחין במנופים מסוג "עגורן גלגלי", אשר שימשו בבנייה בתקופת הרנסאנס.
הדמויות האנושיות זעירות ומופיעות רק בהתבוננות קפדנית.
המגדל נראה בשלב מתקדם יותר של בנייה בהשוואה לגרסה הווינאית של הציור.
כמו שם, גם כאן המבנה נוטה מעט שמאלה, תוצאה של בניית הקומות האנכיות בזווית ישרה לרמפה הלוליינית.
הסביבה המקיפה את המגדל מצטיירת כדלילה באוכלוסייה.
מבט מעמיק מגלה כי בהשוואה לדמויות האנושיות, המגדל בגרסה זו גדול בכ-250% מזה שבגרסה הווינאית.
בניגוד ל"מגדל הגדול של בבל", כאן לא מופיעות סצנות יום-יומיות כגון חיי מגורים.
גם סביבת המגדל עצמה כמעט ריקה, ורק מספר בתי מגורים מבודדים מחליפים את העיר הצפופה שהופיעה בגרסה הקודמת.
נראה כי רוב צריפי הבנייה הוסרו או הועברו לקומות הגבוהות.
עם זאת, הנמל נראה פעיל יותר, ובו מספר רב של אוניות.
אלמנט בולט נוסף בציור הוא תהלוכה דתית המטפסת במעלה הרמפה, במרכז המגדל, כשהיא נושאת חופה אדומה.
ייתכן שתהלוכה זו מסמלת את עמדת הכנסייה ביחס ליוהרה ולשחצנות האנושית, נושא שהיה רלוונטי במיוחד לתקופתו של ברויגל.
הנושא הוא מגדל בבל המתואר בספר בראשית:
ברויגל העניק לסיפור המקראי פרשנות עכשווית לתקופתו.
המגדל ממוקם בנוף הולנדי של שטחי פולדרים, והפועלים משתמשים בטכניקות בנייה מן המאה ה-16. בתחתית התמונה, מעט מתחת לקו האופק, ניתן לראות תהלוכה דתית המטפסת במעלה הרמפה עם חופה אדומה.
אלמנט זה עשוי לרמוז כי אפילו הכנסייה אינה חסינה מפני חטא ההיבריס.
לדברי החוקרת אולריקה וגאנר, עד אמצע המאה ה-17 תועדו למעלה מ-180 ציורים בנושא מגדל בבל, בנוסף לאינספור הדפסים.
ההסבר הרווח לריכוז זה הוא נסיבות פוליטיות ודתיות: נושא המגדל הפך פופולרי בתקופה שבה הולנד חוותה מתחים פוליטיים ודתיים חריפים, במיוחד בעקבות המאבק בין הפרוטסטנטים לקתולים.
בציור אין רמזים לזהות המזמין או האמן.
עם זאת, על פי מחקרי האמנות, היצירה מיוחסת באופן חד-משמעי לפיטר ברויגל האב.
מגדל דוד הוא שמה של מצודה הנמצאת על חומות ירושלים בסמוך לשער יפו.
המצודה שוכנת באחד המקומות הגבוהים בעיר העתיקה, מעל נקודת ההשקה של גיא בן הינום ונחל צולב.
נקודה אסטרטגית זו היוותה עילה להקים ביצור במקום, במטרה להגן על העיר ממערב.
המבנה הקיים היום משויך ברובו לתקופת ממלכת ירושלים הצלבנית, בה עברה המצודה (או הטירה) הרחבה ניכרת במיוחד, כאשר הייתה צמודה למתחם הארמוני של המונרך (במתחם הקישלה של היום).
בנוסף לתקופה הצלבנית, ישנם גם שרידים מתקופת הורדוס, מהתקופה הרומית המאוחרת, הביזנטית, המוסלמית הקדומה, הממלוכית והעות'מאנית.
כיום שוכן במבנה מוזיאון המוקדש לתולדותיה של ירושלים.
המלך הורדוס בנה מצפון לארמונו שלושה מגדלי שמירה, מהם נותרו שרידים רק באחד, כנראה כמגדל פצאל, הגדול מבין השלושה, אך יש הרואים בו את שרידי מגדל היפיקיוס.
בזמן המרד הגדול, מצודה זו הייתה הנקודה האחרונה שעמדה בפני הרומאים (החומה נבקעה בי"ז בתמוז, בית המקדש הועלה באש בט' באב, העיר העליונה נפלה בח' באלול, ומגדל דוד נפל בכ"ח באלול).
על חורבות מגדליו של הורדוס הקימו הרומאים אחרי החורבן את מחנה הלגיון העשירי פרטנסיס, שממנו נמצאו בחפירות ארכאולוגיות רעפים ולבנים עם טביעות חותם של הלגיון.
ממלכת ירושלים והתקופה הנוצרית השנייה
בתקופה הערבית המוקדמת המבצר היה קטן ביחס לגודלו הנוכחי.
עם זאת לפני ההרחבות הצלבניות הנרחבות הספיק לבקר בירושלים האב דניאל ב-1107, אשר התרשם מהמגדל כבר אז:
המצודה עצמה היוותה בסיס צבאי חשוב לממלכה הנוצרית, ומאידך גם לעיר ירושלים הנוצרית של אותה התקופה, כאשר המצודה עצמה הייתה לרכושו האישי של המונרך, ואף על כן היוותה לסמלו הגדול ביותר לאחר מעברו לאזור זה של העיר מהמתחם הכנסייתי והארמוני שעל הר הבית.
ראש המצודה נקרא הקסטלאן, והיה לדמות מפתח בחשיבותו הפוליטית בעיר אשר נשאה כבוד רב.
סביר להניח שרוב השינויים המהותיים במבנה וההרחבות הגדולות קרו באזור שנות השישים של המאה ה-12, עקב תיאורו של תיאודוריך מ-1172, כי המגדל היה מלווה בחפירים, ברביקן ואף הארמון שהיה קיים כבר אז בסמוך למצודה.
רוב הבנייה הייתה מערבה וצפונה ביחס למבנה הראשוני מהתקופה הערבית הקדומה וכאשר נחל המצודה שעבר במקום הוסב לחפיר.
קודם לכן הכניסה המערבית הייתה באזור "מגדל דוד" עצמו (להבדיל מהשם המתייחס למצודה כולה), כאשר לאחר ההרחבות הגדולות הכניסה עברה למקום שער יפו כיום.
המצודה לא עברה שינויים מרובים גם תחת ידיו של צלאח א-דין, ואף לא בעת הפגיעה בביצורי החומה בתקופה המוסלמית שלאחר מכן ב-1219. עם זאת כן ישנה אפשרות להמשך בנייה מסוימת בידי הנוצרים בתקופה הצלבנית השנייה בין 1229–1244.
בשנת 1538, בנה סולימאן המפואר, הידוע כבונה חומות ירושלים, את קיר החומה במגדל דוד, באורך כ-50 מטר, על אדמת חפיר, תעלת שפכים עמוקה, שנועדה להגן עליה הן מתוקפים מבחוץ, והן מפני מרידות תושבי העיר מבפנים.
הטורקים הפכו את המצודה לקסרקטין, הוסיפו לה רחבת תותחים, ובמאה ה-17 אף עיטרו אותה במינרט (צריח המסגד), שהפך לסמל ירושלמי.
בשנת 1898 מולא חלק מחפיר זה באדמה, בחלק הצמוד לשער יפו, וקטע קטן מחומת החפיר הוסרה, כדי ליצור מעל המילוי מעבר נוח למרכבתו של קיסר גרמניה, וילהלם השני.
השם "מגדל דוד" מקורו בכתבי יוסף בן מתתיהו:
עם זאת, במגילת שיר השירים מוזכר מבנה גדול, שככל הנראה היה בירושלים, ונקרא גם הוא "מגדל דוד":
הבריטים היו הראשונים שהשתמשו במצודה למטרות שלום, כאשר הפכו אותה למוזיאון קטן.
בין השנים 1921–1932 הוצגו במבנה מספר תערוכות, המכונות כיום "תערוכות מגדל דוד", שהציגו את האמנות החזותית הארצישראלית הצעירה.
מדינת ישראל המשיכה בקו זה, ועד היום משמשת המצודה כמרכז תרבות ותיירות.
ב-1989 נפתח במגדל דוד המוזיאון לתולדות ירושלים.
תצוגת הקבע כוללת מיצגים חזותיים שונים, לרבות הולוגרמות, מודלים תלת־ממדיים ואמצעי מדיה הממחישים אירועים שונים בהיסטוריה הארוכה של העיר, מתקופת בית המקדש הראשון והשני ועד תקופת המנדט ומדינת ישראל.
בנוסף, המוזיאון מציג תערוכות מתחלפות ואף יצירות אמנות סביבתיות (כגון פסלי הזכוכית של האומן דייל צ'יהולי).
בחצר המצודה, המכילה ממצאים ארכאולוגיים, מתקיימים קונצרטים ואירועים ציבוריים שונים.
בשנת 2008 נחנך החיזיון הלילי במוזיאון, שבו מסופר סיפורה ההיסטורי של העיר ירושלים בדימויי-ענק על חומות המצודה והשרידים הארכאולוגיים בה.
בנוסף מוצג במוזיאון מופע המלך דוד, חיזיון אור-קולי המספר את סיפורו של דוד המלך לאורך השנים, ועל החותם שהותיר על ירושלים.
בשנת 2023 – לאחר שש שנות תכנון ושלוש שנות עבודה – נפתח במגדל דוד מוזיאון ירושלים החדש.
במוזיאון תצוגת קבע חדשה בת עשר גלריות, שבהן משולבים ממצאים ארכאולוגים, תעודות וחפצי אמנות יחד עם עמדות אינטראקטיביות חדשניות, עבודות וידאו-ארט וסרטים.
התערוכה מציעה למבקרים לצאת למסע בעקבות העיר שהפכה לטבורו של עולם, והתקדשה ליהדות, לנצרות ולאסלאם.
לצד זאת פתח המוזיאון שלוש גלריות לתערוכות מתחלפות, העוסקות באמנות ובתרבות, הנוגעות לירושלים.
במתחם מגדל דוד סמוך לקישלה נמצא חלל תת-קרקעי גדול (50x9מ') שנבנה על ידי העות'מאנים לצורך מגורי חיילים, ושימש בתקופה הבריטית כבית מעצר.
חפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום זה חשפו שרידים מחומת חזקיהו מהמאה ה־8 לפני הספירה, לצד שרידי חומה חשמונאית ויסודות לארמון הורדוס.
שרידים אחרים שנתגלו הם בריכות ששימשו לצביעת בדים בימי הביניים.
בנוסף, נמצא, שאין לחומה בסיס חזק, ושלמעשה היא הוקמה על תעלה עמוקה של שפכים הנקראת חפיר, ובה נמצאו חפצים עתיקים, עצמות של בעלי חיים, רימון יד, מטבעות ועוד.
לכן, בהמלצת מומחים לשימור עתיקות, ובמימון משרד התיירות, משרד ירושלים ומורשת, עיריית ירושלים ותורמים פרטיים, נערכו בשנים 2020-2021, עבודות לחיזוק החומה, הוקמו 70 כלונסאות בטון בעומק של 17 מטר, וכל החומה רושתה בחיישנים, שעקבו אחר התזוזות שלה בזמן השיפוץ, מחשש לקריסתה.
בשנת 2022 שופץ צריח המצודה באופן מקיף, לאחר שנמצא כי הוא עומד בסכנת קריסה בעקבות תהליך הבליה שלו.
בעבודות השיפוץ הוחלפו חלק מאבני הצריח, חודש הטיח וכן טופלו הסדקים במבנה.
מגדל גאלטה (בטורקית: Galata Kulesi) הוא מגדל הממוקם באיסטנבול שבטורקיה, צפונית לקרן הזהב.
מגדל זה הוא אחד המבנים הבולטים בקו הרקיע של איסטנבול בחלק העיר הצפוני לקרן הזהב.
המגדל המקורי נהרס במהלך מסע הצלב הרביעי, ושוקם בשנת 1348, בעת שיקומה של העיר והתיישבות הגנואזים בחלק זה של קונסטנטינופול.
המבנה היה חלק מביצורי האזור.
הפולקלור מספר על הזארפן אהמט צ'לבי שבמאה ה-17 עף מהמגדל אל צידו השני של הבוספורוס לאזור אוסקודר תוך שימוש בכנפיים מלאכותיות.
המגדל שופץ מספר פעמים במהלך תקופת האימפריה העות'מאנית.
בשנת 1990 שוקם המגדל ונפתח לציבור הרחב כמגדל תצפית, וכן כמסעדה ובית קפה.
מגדל בריטיש טלקום או מגדל BT הוא מגדל תקשורת בגובה 175 מטרים (קצה תורן המגדל מגיע לגובה 189 מטרים) ברחוב קליבלנד מס' 60 בשכונת פיצרוביה ברובע קמדן של לונדון.
בעבר נקרא המגדל "מגדל רשות הדואר" (Post Office Tower).
הקמת המגדל הייתה יוזמה של רשות הדואר המרכזית (General Post Office) של אנגליה.
מטרתו הייתה לשמש לתקשורת במיקרוגל.
המגדל תוכנן על ידי אדריכלים ממשרד המבנים והעבודות הציבוריות, בהם אריק בדפורד (Eric Bedford) ו-ג'.
המגדל בנוי מבטון מצופה זכוכית.
צורתו המעוגלת והמוארכת נבחרה בהתאם לדרישות של מגדלי תקשורת - צורה דקה זו מונעת תנודות בעת רוח חזקה (ברוח של 150 קילומטר לשעה ייטה הבניין לא יותר מ-25 סנטימטר).
במבנה תוכננו 16 קומות לציוד אלקטרוני, מעליהן מקטע של 35 מטרים עבור אנטנות, ובראש המגדל שש קומות של חדרים.
בניית המגדל החלה ביוני 1961 והסתיימה ב-15 ביולי 1964. הוא החל לפעול ב-8 באוקטובר 1965. עלות הבנייה הגיעה ל-2.5 מיליון ליש"ט.
בעת הקמתו היה המבנה הגבוה ביותר בבריטניה.
בראש המבנה אולמות, שבהם היו חנויות מזכרות, מסעדה מסתובבת וחדרי תצפית.
אלה נפתחו לציבור ב-16 במאי 1966. המסעדה השלימה סיבוב כל 22 דקות.
מנהג נוסף היה מרוץ שנערך מדי שנה במעלה המדרגות מתחתית המבנה עד ראשו.
ב-31 באוקטובר 1971 בוצע פיגוע של ארגון ה-IRA בשירותים שבראש המבנה, ומרפסות התצפית נסגרו משיקולי בטיחות.
בשנת 1980 נבנה בניין מגדל 42, ומגדל רשות הדואר הפך למגדל השני בגובהו בבריטניה.
עם הפרדת השירותים השונים שנותנת רשות הדואר בשנת 1981 כהכנה להפרטתם בשנת 1984 שונה שם המגדל, והוא נקרא "מגדל לונדון טלקום" (London Telecom Tower).
לאחר שינוי שם החברה שונה שוב שם המגדל לשמו הנוכחי.
מגדל התקשורת נמצא עדיין בשימוש, אף שמרבית ציוד התקשורת המבוסס על מיקרוגל הוחלף בסיבים אופטיים, והמסעדה משמשת לאירועים של בריטיש טלקום (בהם היא אף מסתובבת).
עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 נחשב עצם קיומו של המגדל לסודי, והוא לא הופיע במפות רשמיות של לונדון.
צילום המגדל נחשב לעבירה על חוק הסודות הרשמיים.
קיום המגדל אושר ב-19 בפברואר 1993 על ידי חברת הפרלמנט קייט הואי בנאום שנשאה בפרלמנט, כדוגמה לאי התאמת חוק הסודות הרשמיים למציאות.
חברת הפרלמנט הודיעה כי "אני מקווה שאני מוגנת בחסינות פרלמנטרית (בעוברי על החוק) כשאני מודיעה שמגדל בריטיש טלקום אכן קיים, וכתובתו היא רחוב קליבלנד 60, לונדון".
בשנת 2003 הוכרז הבניין כבעל חשיבות ארכיטקטונית.
בשל גובהו נחקק חוק מיוחד בפרלמנט, המתיר שינוי בתקנות הבטיחות באש, ומאפשר פינוי המבנה בעת שרפה באמצעות מעליות.
זהו המבנה היחיד באנגליה שבו מותר פינוי באמצעות המעליות.
חלקים ניכרים מהסדרה "מכונות המלחמה" בסדרת הטלוויזיה "דוקטור הו" מתרחשים במגדל.
בסדרת הטלוויה הבריטית "ד'ה גודיז" בפרק "קיטן קונג" נאכל המבנה על ידי חתול ענק.
ברומן ונדטה של אלן מור נהרס המבנה.
בסרט שצולם על פי הרומן מופיע המבנה אך אינו נהרס.
על פי הרומן, המבנה הוא מפקדת מוסדות הביון של השלטון.
בספר "הארי פוטר וחדר הסודות" עפים הארי פוטר ורון ויזלי מעל המגדל במכונית פורד אנגליה.
בספר מלחמת הרובוטים המבנה משמש את ישות האינטליגנציה המלאכותית "ארקוס", לשלוט ולשבש את תקשורת הלוויינים.
מגדל בלפרון הוא בניין דירות בן 27 קומות, המצוי בשכונת פופלר של רובע טאוור האמלטס שבלונדון.
המבנה מהווה חלק מאחוזת בראופילד (Brownfield estate) שבקרבת מנהרת בלקוול.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל ארנו גולדפינגר, והוא דומה ביותר למבנה מאוחר יותר שתכנן גולדפינגר - מגדל טרליק.
המבנה בנוי בסגנון האדריכלות הברוטליסטי שהיה נפוץ בלונדון בשנות ה-60 של המאה ה-20.
מגדל בלפרון (כמו גם מגדל טרליק) נחשב על ידי רבים לאחד מהמכוערים שבמבני העיר לונדון.
גולדפינגר כה אהב את הבניין עד שעבר להתוגרר בדירה 130 בקומה ה-26 בשנת 1968. הוא התגורר בדירה חודשיים עד שהושכרה על ידי בעלי הבניין.
גולדפינגר עיצב את בית קארדייל ובית גלנקרי הסמוכים בסגנון התואם את סגנון הבנייה של מגדל בלפרון.
גובהו של המגדל 84 מטרים ובו 146 דירות.
מעליות הבניין מצויות במגדל נפרד ושבעה מסדרונות מקשרים כל קומה שלישית במגדל המעליות אל הבניין.
שתי הקומות שאינן מקושרות אל מגדל המעלית מקושרות אל מסדרון הקישור באמצעות מדרגות פנימיות.
כך לדוגמה, הקומה ה-12 במגדל המעליות מקושרת למגדל הדירות.
על מנת להגיע לקומות 11 ו-13 יש לרדת או לעלות מהמעליות בקומה 12.
במבנה אין רק דירות מגורים, אלא גם חללים משותפים, כמו חדרי כביסה, חדרים לחוגים ולמוזיקה, וגן ילדים וחנויות במבנה צמוד.
בשנת 1998 הוכרז המבנה כמבנה בעל חשיבות ארכיטקטונית שיש לשמרו.
מגדל בלומברג הנקרא על שם חברת בלומברג הוא שמו הלא רשמי של גורד שחקים לעירוב שימושים המצוי בשדרות לקסינגטון 731, בין רחובות 58 ו-59 באזור מידטאון של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
המבנה משמש את הנהלת חברת בלומברג.
גובה המבנה 246 מטרים ובו 54 קומות.
המבנה נבנה בין השנים 2001 ו-2005 על פי תכנון חברת האדריכלים של סזאר פלי.
לוחות המתכת המעטרים את המבנה מאפשרות למטפסי מבנים לטפס על המבנה בקלות רבה יחסית.
מסיבה זו הוצבו סביב המבנה שומרים במטרה למנוע טיפוס על המבנה.
המבנה נמצא כיום בבעלות חברת ורנאדו ריאלטי טראסט (Vornado Realty Trust).
מגדל בֶּלֶן (פורטוגזית: Torre de Belém, או בשמו המלא: Torre de São Vicente de Belém - "מגדל ויסנטה הקדוש מבלן") הוא מגדל מבוצר שנמצא על גדת הנהר טז'ו ברובע בלן (שמה של העיר בית לחם בפורטוגזית) שבמערב ליסבון בירת פורטוגל.
המגדל נבנה בתחילת המאה ה-16 לציון גילוייו של ואסקו דה גמה, והפך לאחד מסמלי העיר.
בעת הקמתו ניצב המגדל על אי קטן סמוך לגדה הצפונית של הנהר, אך במהלך השנים היא קרבה אליו, ובשעת שפל הוא מוקף ביבשה.
בשנת 1983 הכריז ארגון אונסק"ו על מגדל בלן ועל מנזר ז'רונימוש הסמוך לו, שניהם דוגמאות טובות לגותיקה מנואלינית, כאתרי מורשת עולמית.
מגדל בלן נבנה במטרה לשמש שער כניסה ימי רשמי וחגיגי לליסבון, אך גם כחלק ממערכת הגנה על גדות הנהר טז'ו, שאת בנייתה החל ז'ואו השני כשבנה מבצרים בשתיים מהערים הסמוכות לנהר.
הספינה "גרנדה נאו" (Grande Nau) הגנה על חופי מחוז בלן עד בניית המגדל על ידי מנואל הראשון.
בניית המגדל נמשכה שש שנים, מ-1514 עד 1520. תכנון המגדל נעשה על ידי האדריכל פרנסישקו דה ארודה (Francisco de Arruda), שבנה מספר מבצרים פורטוגזיים במרוקו.
השפעת האמנות המורית ניכרת בקישוטים המעודנים על קשתות החלונות והמרפסות, וכן בכיפות המרובעות של מגדלי השמירה.
בתכנון המגדל השתתף, ככל הנראה, גם דיוגו דה בויטקה (Diogo de Boitaca), האדריכל הראשון של מנזר ז'רונימוש.
ב-1580, כשפלשו לליסבון כוחות ספרדיים במהלך המאבק על הכתר הפורטוגזי, נכבש המגדל על ידי פרננדו אלבארש דה טולדו, הדוכס מאָלבָּה.
במאות שלאחר מכן, שימש המגדל בעיקר כבית סוהר (כשהתאים במפלס הקרקע היו בדרך כלל מוצפים במים) וכנקודת מכס.
בשנות ה-40 של המאה ה-19, שיחזר המלך פרננדו השני את המגדל, עקב לחצים מצד המשורר הרומנטי אלמיידה גארט (Almeida Garrett).
ב-1910 הוכרז מגדל בלן כאתר לאומי.
למבנה שני חלקים - מוצב הגנתי (Bastion) בחלקו התחתון שצורתו כשל מלבן הנעשה צר בצדו הפונה לנהר, והמגדל עצמו המתנשא לגובה של חמש קומות.
המבנה כולו נראה כירכתיה של ספינת קרוולה שצידה המוגבה סמוך ליבשה.
המגדל מעוטר במספר עיטורים אופייניים לסגנון המנואליני, אם כי חלקם נוספו לו בעת ששופץ במאה ה-19. צדו הפונה לנהר הוא העשיר ביותר מבחינה זו.
במוצב יש אולם מקורה חלקית בקשתות ובו 16 תותחים.
בקירות המוצב, שעוביים 3.5 מטרים, נקבעו פתחים עבור התותחים, ובמרכזה של התקרה נקבע פתח גדול כדי לאפשר את אוורורו של החלל.
גם המשטח המקורה יכול היה לשמש כקומה שנייה להצבת תותחים נוספים, דבר שנחשב לחידוש באותה עת.
בשש פינותיו של המשטח ישנם מגדלי שמירה קטנים הנושאים כיפות בסגנון מורי, והם מעוטרים בדמויות של בעלי חיים.
על המשטח ניצב פסל "המדונה והילד מבלן" והפתח במרכזו מוקף במעקה מעוטר.
המגדל נמצא בצדו של המבנה הקרוב ליבשה וגובהו 35 מטר.
מגדלי שמירה בסגנון מורי, דומים לאלה שבקצות המשטח התחתון, נקבעו גם בפינות גגו של המגדל ובקומתו השנייה הפונה ליבשה.
המגדל מעוטר בדוגמאות של חבלים מתפתלים עשויים מאבן, בספירה הארמילרית, סמלו של מנואל הראשון, ובפסליהם של מיכאל הקדוש וויסנטה הקדוש, הקדוש הפטרון של ליסבון, המשקיפים לעבר היבשה.
בכל צדדיו של המגדל קבועים חלונות ביפוריים וחלונות רגילים, כולם מעוטרים.
קומת המסד, בגובה קו המים, שימשה כמחסן תחמושת, וזו שמעליה שימשה את המפקד.
הקומה הבאה נועדה עבור המלך והיא מתאפיינת במרפסות מקורות בשלושת צדדיה, ובלוג'יה בסגנון הרנסאנס שבה שבעה פתחים, והיא פונה דרומה לכיוון הנהר.
בקומה השלישית שכן אולם שימוע, ברביעית קפלה ובחמישית מרפסת תצפית.
מגדל גאוס הוא מגדל תצפית עשוי בטון בגבעות בדרנספלד, גרמניה.
המגדל נקרא על שם קרל פרידריך גאוס.
הקמת המגדל נמשכה 11 חודשים ובנייתו הסתיימה בספטמבר 1964. גובה המגדל 51 מטרים, וקומת התצפית שבראשו מצויה בגובה 528 מטרים מעל פני הים.
עומק יסודות המגדל 6 מטרים, קוטר היסודות 13 מטרים וקוטר המגדל עצמו 5 מטרים.
מעלית מביאה את המבקרים במגדל למרפסת התצפית תוך 55 שניות.
מגדל ג'ון האנקוק או בניין ג'ון האנקוק הוא השם בו ידועים שלושה בניינים שונים בבוסטון, מסצ'וסטס, אם כי לרוב הכוונה היא למגדל משרדים בעל קירות זכוכית שתכנן איי אם פיי.
Hancock Place ("מגדל ג'ון האנקוק")
שמו הרשמי של הבניין הידוע בשם "מגדל ג'ון האנקוק" הוא "Hancock Place".
הבניין הוא גורד שחקים בעל 60 קומות המתנשא לגובה 241 מטרים.
הוא תוכנן על ידי איי אם פיי ושותפו הנרי קוב.
נכון ל-2007, המגדל הוא הגבוה בבוסטון, הגבוה בניו אינגלנד, ה-45 בגובהו בארצות הברית וה-135 בגובהו בעולם.
כתובת הבניין היא רחוב קלרנדון 200. החברה משתמשת גם בשם Hancock Place וגם בשם "רחוב קלרנדון 200" ככתובות למשרדים בבניין.
חברות ג'ון האנקוק היו הדיירים המרכזיים של הבניין, אך ב-2004 החברה הכריזה שחלק ממשרדיה יעברו לבניין חדש ברחוב קונגרס 601.
בעת בניית המגדל נתקלו הבונים בבעיות תכנון קשות.
בתחילת דרכו הבניין התפרסם יותר כפגם תכנוני מאשר כהישג אדריכלי.
פתיחתו התעכבה מ-1971 ל-1976, והעלות הכוללת שלו עלתה מ-75 ל-175 מיליון דולר.
הפרשות הקשורות בשמו של המגדל היוו מבוכה והוציאו שם רע לבוני המגדל, לאדריכל שתכנן אותו ולענף האדריכלות.
הפגם התכנוני המסוכן והבולט ביותר של המגדל היה שמשותיו הפגומות.
שמשות במשקל של כ-227 ק"ג נפלו מהבניין והתרסקו למדרכות.
המשטרה סגרה את הרחובות הסמוכים למגדל בכל פעם שמהירות הרוח הגיעה ל-72 קמ"ש.
לפי הבוסטון גלוב, אוניברסיטת MIT בנתה דגם של כל האזור הסמוך למגדל במנהרת הרוח שלה כדי לזהות את הבעיה.
הסיבה המדויקת לא נחשפה לציבור, כתוצאה מהסכמים משפטיים ומצו איסור פרסום, אך הבעיה מוסברת כשילוב של שיטת הבנייה כפולת-השמשות ושל הפרשי הלחץ בין האוויר בתוך ומחוץ למגדל.
באוקטובר 1973 משרדו של פיי הודיע כי כל השמשות יוחלפו בעלות של כ-5–7 מיליון דולר.
בזמן השיפוצים, עץ לבוד ("דיקט") החליף את השמשות, וזיכה את המגדל בכינויים "ארמון הדיקט" ו"בניין הדיקט הגבוה בעולם".
בניין ברקלי הידוע גם בשם בניין ג'ון האנקוק הישן הוא בניין בן 26 קומות המתנשא לגובה של כ-151 מטרים.
בניין זה היה השני מבין בנייני ג'ון האנקוק בעיר.
הבניין ידוע בעיקר בגלל "מגדלור מזג האוויר" שלו, מעין מגדלור המשדר אורות בצבעים שונים כתחזית מזג האוויר.
בראון הוא הישן מבין בנייני ג'ון האנקוק.
הבניין הושלם ב-1922, וממוקם ברחוב קלרנדון 197. בשנים האחרונות הבניין נודע בשם "בניין קלרנדון".
ב-2001 שמו שונה לשם הנוכחי, על שם היושב ראש של חברת ג'ון האנקוק.
ב-2002, חברת מניולייף התחילה בבניית בניין בן 14 קומות ברחוב קונגרס 601. הבניין תוכנן על ידי סקידמור, אווניגס ומריל (SOM), מתכנניהם של מרכז ג'ון האנקוק ומגדל סירס בשיקגו.
ב-2004, מנכ"ל הפעילות של מניולייף בבוסטון דאז הכריז כי הבניין יקרא "בניין ג'ון האנקוק".
לפי מניולייף שמו של הבניין, שהושלם ב-2004, הוא "קונגרס 601", ולפי אתר גורדי השחקים העולמי שמו הוא "מגדל מניולייף".
מגדל ברודוויי הוא פולי ראוותני שעוצב כתרגיל אדריכלי הממוקם בראש גבעת ברודוויי, כ-1.6 קילומטר דרומית מזרחית לכפר ברודוויי וכ-30 קילומטרים מהעיר ווסטר במחוז ווסטרשר, אנגליה.
בסיסו נמצא בגובה 312 מטרים מעל פני הים.
ביום בהיר ניתן לראות מראש הגבעה שלושה עשר מחוזות שונים של אנגליה וויילס.
המגדל מהווה מוקד משיכה לתיירים ומתקיימות בו תצוגות שונות שהכניסה אליהן בתשלום.
גובה המגדל שבעה עשר מטרים.
המגדל, הבנוי בסגנון האדריכלי הסקסוני, תוכנן על ידי האדריכל ג'יימס ויאט בשנת 1794. הוא נבנה עבור ליידי קובנטרי בשנת 1797. הגבעה עליה ניצב המגדל היא גבעה בולטת באזור שבראשה נהגו להדליק משואות באירועים מיוחדים.
הליידי, שתהתה האם ניתן יהיה להבחין במשואה דולקת על ראש הגבעה מביתה בווסטר, מימנה את בניית המגדל כדי לברר את הסוגיה.
עם סיום הקמתו התברר כי אכן ניתן לראות את המשואה על נקלה.
מסלול ההליכה הארוך דרך הקוטסוולדס חולף בסמוך למגדל.
מגדל ג'דה , לשעבר מגדל הממלכה הוא גורד שחקים מגה גבוה הנבנה בעיר ג'דה שבערב הסעודית ויתנשא לגובה של כ-1,000 מטרים.
עלות הקמתו מוערכת בכ-1.23 מיליארד דולר אמריקני והוא מהווה את חלקו המרכזי והשלב הראשון של פרויקט "ג'דה אקונומיק סיטי" הממוקם לחופי הים האדום בצפון העיר ג'דה שעלותו הכוללת נאמדת בכ-26 מיליארד דולר אמריקאי.
בנייתו של המגדל נעצרה בינואר 2018 וחודשה ב-2025. כאשר תושלם בנייתו, יהפוך למבנה הגבוה ביותר בעולם והראשון בהיסטוריה האנושית שמגיע לגובה של קילומטר.
בפברואר 2008 הכריזה חברת "קינגדום הולדינג קומפני" (KHC) של הנסיך אל-וליד בן טלאל כי היא מתכננת להקים את המגדל הגבוה בעולם, בעיר ג'דה, שעלות הקמתו הוערכה אז בכמיליארד דולר.
בתחילה תוכנן המגדל לגובה של כ-1,600 מטרים וכונה בהתאם "מגדל בגובה מיל".
לאחר שנבחן השטח המיועד לבנייה, הסתבר שמסיבות גאולוגיות מתחייבת הנמכה של המגדל ל-1,000 מטר.
המגדל תוכנן ועוצב על ידי האדריכל אדריאן סמית'.
היזם והמממן הוא הנסיך הסעודי אל-וליד בן טלאל, הערבי העשיר בעולםואחיינו של המלך סלמאן.
אל-וליד בן טלאל הוא יושב ראש חברת "קינגדום הולדינג קומפני", החברה הגדולה ביותר בערב הסעודית, השותפה בחברת "ג'דה הולדינג קומפני" שהוקמה ב-2009 במטרה לתכנן ולהוביל את פרויקט "ג'דה אקונומיק סיטי".
באוגוסט 2011 חשף הנסיך בן טלאל את התוכנית לבניית המגדל שתוכנן על ידי משרד האדריכלים האמריקאי אדריאן סמית' + גורדון גיל אדריכלות (AS+GG), משרד המהנדסים האמריקאי ת'ורנטון טומאסטי (הנדסת מבנים) וחברת הייעוץ ההנדסי RWDI (הנדסת רוח והנדסת סביבה) מקנדה.
בנוסף הודיע כי חתם על חוזה בשווי 4.6 מיליארד ריאל (1.23 מיליארד דולר) לבניית המגדל עם חברת הבנייה "סעודי בן לאדן גרופ" (SBG).
בניית המגדל בפועל החלה באפריל 2014.
לאחר שבניית הפרויקט הושהתה בשנת 2018 עקב בעיות כלכליות, בינואר 2025 הבנייה התחדשה, ואמורה להסתיים ב-2028.
כאמור, הותאם גובה המגדל לסביבתו והקרקע באזור כך שהונמך למעשה מ-1,600 מטרים לכ-1,000 מטרים (הגובה המדויק נשמר בסוד), לאחר קביעת גובהו החדש והסופי הוא יהיה גבוה פי שניים וחצי מבניין אמפייר סטייט וגבוה ב-172 מטרים לפחות מבורג' ח'ליפה.
המגדל הוא חלק מתוכנית כוללת על שטח של 500 דונם ומהווה את חלקו המרכזי והשלב הראשון מתוך שלושה של פרויקט "ג'דה אקונומיק סיטי".
מגדל בנק דיסקונט הוא מגדל משרדים השוכן במפגש רחוב הרצל ורחוב יהודה הלוי בתל אביב-יפו, ושימש עד 2024 כמשכנה של הנהלת בנק דיסקונט לישראל.
המגדל הוקם על מגרש בגודל של כארבעה דונם, שבו ניצב קודם לכן מבנה ההנהלה הישן של הבנק ומגרש חניה.
הוא נרכש ביולי 2002 על ידי חברת "משולם לוינשטין", תמורת 13.4 מיליון דולר, עם הסכם לפיו יושכרו לבנק לתקופה של 13 שנה משרדים בשטח של כ-11.6 אלף מ"ר ומרתפי חנייה, בתמורה שנתית של כ-3 מיליון דולר.
בפברואר 2003 אישרה הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה את תוכנית הבנייה.
המבנה הקודם נהרס, בספטמבר 2004 600 מערבלי בטון ייצקו את הבסיס למגדל ותחילה הוקמו 13 הקומות הראשונות שלו.
הוא אוכלס בחלקו ולאחר מכן הושלמו 17 הקומות הנותרות.
את הבניין תכנן האדריכל עמי מור.
קבלן הביצוע הייתה חברת "אל-הר הנדסה" מקבוצת קרדן נדל"ן.
עלות ההקמה הסתכמה בכ-50 מיליון דולר.
הבניין כולל 31 קומות - 30 קומות שרות ומשרדים וקומה טכנית נוספת בראשו, ושבע קומות תת-קרקעיות.
הוא מתנשא לגובה של 118.26 מטרים (לא כולל אנטנה בגובה 7 מטרים המותקנת על הגג) ושטחו 22,000 מ"ר.
במגרש החניה של המגדל 240 מקומות חניה.
המגדל אוכלס על ידי הנהלת בנק דיסקונט, אשר רכש 14 מתוך 30 הקומות של המגדל תמורת 200 מיליון שקל ביולי 2005, במקום הסכם השכירות עליו חתם קודם, ועל ידי משרדים נוספים אשר אכלסו את יתר 12 הקומות.
את בניין מנהלת חברת "נכסי אריאל".
בשנת 2007 רכשה חברת "ישראלום נכסים", שבבעלות אנשי העסקים מתיו ברונפמן ושלום פישר, את הקומה ה-27 של המגדל תמורת כ-16.5 מיליון שקל.
בדצמבר 2008 נקנסה חברת "משולם לוינשטין" ב-3.5 מיליון שקל על חריגות בנייה שביצעה במגדל.
בקומה ה-28 נמצאת שגרירות אוסטרליה ובקומה ה-30 שגרירות ברזיל.
ביוני 2016 זכה בנק דיסקונט במכרז שפרסמה עיריית ראשון לציון לרכישת 21 דונם במתחם האלף, תמורת כ–105 מיליון שקל.
הקמפוס אוכלס במהלך 2024 והנהלת בנק פינתה את המגדל.
מגדל דניאל פריש (מכונה באופן רשמי "המגדל" ומוכר גם כ"מגדל הקיבוץ הארצי", בעבר היה ידוע גם כ"מגדל רסקו") הוא מגדל משרדים הנמצא ברחוב דניאל פריש 3 בתל אביב-יפו.
תוכנן על ידי משרד איתן-גושן (דן איתן וערי גושן) ונחנך בשנת 1986.
במגדל 29 קומות והוא מתנשא לגובה של 92 מטר.
הוא מלבני בצורתו ומעוצב בסגנון מודרני.
קומת מבואת המגדל כפולה בגובהה משאר קומות המגדל ונמצאת על פלטפורמה במפלס פלוס אחת ביחס לרחוב דניאל פריש, כך שמחוצה לה נוצרת רחבה מוגבהת.
מעטפת הבניין כהה ואחידה והוא עוטה זכוכית בגוון שחור לכל גובהו, כאשר בקצהו מחופה המגדל ברשת סרגלי פלדה מושחרת.
מופע המגדל האחיד נקטע רק בארבע פינותיו, בהן נמתחים "פסים" מאונכים לבנים מאבן טרוורטין מוחלקת.
במרוצת השנים התלכלכו פסי האבן מפיח ואבק, במיוחד הפסים לכיוון צפון-מזרח ודרום-מזרח, ובשנת 2003 שויפו ונוקו והוחזרו למצבם המקורי.
מאז, נכון לשנת 2017, חזרו פסי אבן אלו והתלכלכו וטרם נוקו מחדש.
פרויקט הבנייה החל ב-1980 על ידי חברת רסקו, אך היא נקלעה לקשיים כלכליים ומכרה את הפרויקט ב-1982 תמורת 23 מיליון דולר לקיבוץ הארצי שתכנן לאכלס את משרדיו בחלק מקומות המבנה.
לקראת סיום הבנייה ב-1985 החליט הקיבוץ הארצי שלא לעבור למגדל, ולהשכיר את הקומות שיועדו עבורו.
עם חנוכת המגדל ב-1986 אכלסו את המגדל בין השאר חברות תנובה ואיי די בי.
ברחבת הכניסה לבניין ניצב פסל של הפסל דב אור-נר "אתרים של רע" (1989).
הפסל עשוי מפלדת אל-חלד והוא עושה שימוש באנרגיה סולארית כדי להניע את המים הזורמים בו.
בבניין שוכנות, בין היתר, שגרירויות אירלנד, פורטוגל, ספרד, יוון וגאורגיה בישראל, ובקומת הכניסה שלו מוצגות תערוכות.
בעבר שכנה במגדל גם שגרירות גרמניה.
בצמוד למגדל שוכנים בית ציוני אמריקה, לונדון מיניסטורס ובניין מחוז תל אביב של לשכת עורכי הדין בישראל.
כ1 - קומת לובי עליונה
כ - קומת לובי תחתונה ומפלס הכניסה
מ - מקלט ומפלס הרחוב בפועל
מגדל בקפורד , הידוע גם כמגדל לנסדאון (Lansdown Tower), הוא מבנה שטות בסגנון נאו-קלאסי, השוכן בגבעת לנסדאון שליד העיר באת', אנגליה.
המגדל נבנה על ידי האדריכל הנרי גודרידג' עבור ראש העיר לונדון, סר ויליאם תומאס בקפורד, וכשהסתיימה הבנייה ב-1827 הוא התנשא לגובה 37 מטרים.
בקפורד, שרצה כי גובה המגדל יהיה גבוה בכ-13 מטרים, הודה כי "כפי שזה יצא, [המגדל] הוא ציון דרך מפורסם עבור חוואים שיכורים הנמצאים בדרך לביתם מהשוק".
הוא השתמש במגדל כספרייה וכמקום מנוחה, השוכן בקצה גני התענוגות הנקראים בקפורד רייד.
גנים אלו השתרעו מהבית שלו בחצי הסהר לנסדאון, ועד המגדל שבראש הגבעה; בקפורד נהג לרכב אל המגדל, לצפות בהתקדמות העבודות והגנים, ולחזור לביתו לארוחת בוקר.
בקפורד שיכן במגדל ובבית שלו בבאת' את מה שהחשיב ליצירות האמנות, הספרים, ההדפסים והריהוט הטובים ביותר, אותם מכר ב-1822. אחד החדרים הארוכים הפך לחדר תפילה, שבו כל הציורים היו של סצנות דתיות ופסל שיש של מרים וישו הואר על ידי פתח נסתר.
המאפיין הבולט של המגדל הוא הבלוודרה המוזהבת, המבוססת על אחד המקדשים בטיבולי שבאיטליה ועל מגדל הרוחות באתונה, ואליה ניתן להגיע דרך גרם מדרגות ספירלי ולהשקיף על הנוף הכפרי שמסביב.
בקפורד יכול היה גם להשקיף על הספינות השטות בערוץ בריסטול.
כיום משמש המגדל כמוזיאון המכיל תצוגה של אוסף הרהיטים המקוריים במגדל, ולצידם ציורים, הדפסים וחפצים שונים המתארים את חייו של בקפורד כסופר, אספן ופטרון של האמנויות.
המבקרים יכולים לטפס במדרגות הספירליות עד הבלוודרה המשוחזרת, וממנה להביט על הנוף הפנורמי של באת'.
המגדל נמצא בבעלות של הקרן לשימור באת', ומנוהל על ידי "קרן הנאמנות מגדל בקפורד".
הוא הוכר על ידי הסוכנות "מורשת אנגלית" כבניין רשום מדרגה I.
בית קברות מהתקופה הוויקטוריאנית, שאיננו פעיל עוד, משתרע על פני מה שבעבר היה החלק של בקפורד רייד הקרוב ביותר למגדל.
בית הקברות הוא גם מקום קבורתו של בקפורד.
מגדל ג'וצ'ה (נקרא באופן רשמי מגדל הרעיון של ג'וצ'ה בקוריאנית: 주체사상탑) הוא מונומנט בפיונגיאנג, קוריאה הצפונית.
המגדל קרוי על שם רעיון הג'וצ'ה - תזה שנכתבה על ידי קים איל-סונג, שליט קוריאה המבוססת על קומוניזם, מרקסיזם, הדוגלת ב"הסתמכות עצמית" ועל כלכלה אוטרקית.
הרעיון העיקרי של התזה הוא שכל קוריאני צריך לרתום את ייעודו האישי כדי להפוך את האומה לגדולה.
המגדל נבנה על גדות נהר הטאדונג לכבוד יום הולדתו ה-70 של הרודן קים איל-סונג והושלם בשנת 1982.
הבניין מתנוסס לגובה של 170 מטרים.
המגדל מורכב מ-150 מטרים הבנויים מ-25,550 לבנים המסמלות, כל אחת, יום בחייו של קים איל-סונג (365×70).
בראש המגדל יש לפיד עשוי מברזל המתנוסס לגובה 20 מטרים.
המגדל הוא יעד תיירותי פופולרי, בו המבקרים יכולים להעפיל לראש המגדל במעלית כדי להשקיף על פיונגיאנג מלמעלה.
הבניין הוא המונומנט העמודי השני הגבוה בעולם אחרי אנדרטת סן חסינטו.
מגדל ג'וצ'ה גבוה מאנדרטת וושינגטון ב-70.6 סנטימטרים.
מגדל בנק אוף אמריקה הוא גורד שחקים סופר גבוה בגובה 366 מטר הממוקם בשדרה השישית, פינת רחוב 42 במידטאון מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית.
נכון לשנת 2025, המגדל הוא ה-9 בגובהו בעיר ניו יורק, אחרי מגדל החירות, שדרת פארק 432 והאמפייר סטייט בילדינג, ה-11 בגובהו בארצות הברית ובאמריקה הצפונית וה-70 בגובהו בעולם.
הבנייה הושלמה בשנת 2009 בעלות של כמיליארד דולר.
המגדל הוא אחד המבנים היעילים והידידותיים לסביבה בעולם.
בחודש יוני 2010, הוכתר כבניין הגבוה הטוב ביותר על ידי המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית (CTBUH).
הצריח הארכיטקטוני של המגדל בגובה 77.9 מטר הוצב ב-15 בדצמבר 2007. הבניין בן 58 קומות ומכיל 195,096 מטרים רבועים של שטחי משרדים, שלושה דרגנועים ו-52 מעליות מתוצרת יצרנית המעליות השווייצרית קבוצת שינדלר.
מספר מבנים נהרסו כדי לפנות מקום למגדל, ביניהם מלון דיפלומט, מבנה בן 13 קומות והתיאטרון של הנרי מילר, שנבנה מחדש ונפתח מחדש במיקומו הקודם.
מגדל בנק אוף אמריקה נחשב מודל עולמי לאדריכלות ירוקה של גורדי שחקים.
מגדל בין ערים הוא גורד שחקים סופר גבוה המתוכנן להיבנות בתל אביב-יפו בסמוך לגבולה המוניציפלי עם רמת גן וגבעתיים.
המגדל מתוכנן להבנות על מגרש בשטח של כ-6 דונם המהווה חלק מחלקה בת 11 דונם, בסמוך לצומת "על פרשת דרכים" שליד תחנת הרכבת תל אביב מרכז.
השטח, הנמצא בבעלות עיריית תל אביב, ממוקם בקרבת "מתחם הבורסה" ברמת גן ו"מתחם הסיטי" של גבעתיים.
באזור זה קיימת תוכנית בניין עיר מאושרת לבניית מספר מגדלים בני 40 עד 70 קומות.
על פי התוכנית, השטח הבנוי הכולל של המגדל יהיה כ-121,500 מטרים רבועים, הוא יתנשא לגובה של כ-400 מטרים מעל פני הקרקע ויכלול 100 קומות (ועוד 6 קומות תת-קרקעיות לחניון).
שתי הקומות הראשונות בשטח של כ-2,000 מטר רבוע מיועדות לשימוש כלובי ולצורכי מסחר, חמש הקומות שמעליהן בשטח של כ-6,000 מטר רבוע מיועדות לצורכי ציבור ו-71 הקומות הבאות מיועדות לשימוש כמשרדים.
מעל קומות המשרדים מתוכנן חלל בגובה שלוש קומות לשימוש כלובי נפרד לבית מלון כשמעליו 15 קומות עם כ-1340 חדרים ועל גג המבנה בריכת שחייה לאורחי המלון.
צורתו החיצונית של המבנה עוצבה ותוכננה בשנת 2014 על ידי האדריכל משה כץ ממשרד מילוסלבסקי-שוורץ אדריכלים והושפעה ממיקומו של המבנה בגבול שלוש הערים אליהן מופנות שלוש החזיתות.
כל חזית נראית כבעלת תנועה המשכית ועצמאית משלה, שנפתחת בקצה העליון אל השמים.
תנועות אלו, בניגוד לגורדי שחקים אחרים בסביבה, עומדות בניגוד לצורה השלמה-סגורה הידועה בעיצוב מבנים מסוג זה (תיבה, גליל, חרוט).
במבט על, המבנה בעל צורה כללית של מנסרה משולשת בעלת צלעות גליות שאינן צמודות זו לזו, וממחישות באופן סמלי את הדינמיות והתנועה של העיר ת"א ממנה נלקחה ההשראה לעיצוב המבנה.
תכנון המבנה המיועד לשימושים מעורבים חייב את האדריכלים למצוא פתרון אשר יאפשר הפרדה מקסימלית ביניהם כך שכל אחד מן השימושים המיועדים במבנה יכלול דרכי גישה נפרדות.
לשם כך תוכננו במבנה 24 מעליות לשירות משתמשי מוסדות הציבור, עובדי המשרדים ואורחי המלון.
אחת הדרישות ממתכנני המגדל הייתה ליצירת מרחבים ירוקים בלב מתחם כבישים סואן הנעדר גינות או פארקים.
לשם כך הוחלט להקים גינה בשטח של כשלושה דונם על גגו של החלק המסחרי התחתון שיהיה רחב יותר מן המגדל שמעליו.
בנוסף לכך תוכננו כאמור לכל גובהו של המגדל מרווחים בין שלוש הצלעות שלו וביניהן מרפסות בסגנון "גנים תלויים" כהשראה מרעיון עיר הגנים של תל אביב.
תוספת הגובה למגדל בין ערים נועדה להבטיח כי יעבור זמן רב עד שיתוכנן מבנה גבוה ממנו בישראל.
ב-5 ביוני 2018 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה תל אביב סופית את התוכנית להקמת המגדל.
בניית המגדל הותנתה בהקמת שני גשרים להולכי רגל ולרוכבי אופניים, המחברים את מתחם המגדל למתחם הסיטי של גבעתיים (מדרום) ולרחוב ז'בוטינסקי ברמת-גן (מצפון).
ב-22 במאי 2024 אישרה הוועדה המקומית היתר בנייה למגדל בין ערים, ללא תנאי מקדים של הקמת הגשר הצפוני (אשר שייך לתמ"א 65 וצפוי להבנות אחרי המגדל).
מגדל בית המכס הוא גורד שחקים מוקדם הממוקם בכיכר מקינלי 3 בעיר בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית.
חלקו התחתון נבנה בשנת 1849 והמגדל בראשו הוקם בשנת 1915. המגדל מתנשא לגובה של 151 מטרים, והוא חלק ממתחם בית המכס של בוסטון ובעל מעמד של מבנה היסטורי לאומי משנת 1973.
מִגְדַּל גָּד הייתה עיר מקראית בשפלת יהודה, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך, בתיאור ערי נחלת שבט יהודה באזור לכיש: .
לפי הסברה, המקום נקרא על שם האל השמי גד, כמקומות נוספים בארץ.
הזיהוי המקובל לעיר היה בח'רבת אלמג'דלה, הנמצאת כשמונה ק"מ דרומית לבית גוברין, ובה נמצאו חרסים מהתקופה הישראלית ומהתקופה הביזנטית.
עם זאת, מיעוט הממצאים מתקופת המקרא הביא לזהות את מִגְדַּל גָּד עם החורבות שבין שרידי הכפר דָוָּוימֵה הסמוך (כיום במסגרת היישוב כרמי קטיף) שם נמצאו ממצאים מתקופת הברזל, מהתקופה הפרסית ומתקופות מאוחרות יותר.
שם היישוב מופיע בשני מדרשים כשם המקום שממנו עתיד הקב"ה לצאת ולהיפרע מהגויים:
כקילומטר דרומית מערבית לחורבה נמצאת שמורת הטבע "גבעת גד".
השמורה אינה רשומה ברשימת שמורות הטבע והגנים בישראל, אך מופיעה במפות ובספרות.
הערה: בראשית ימי המדינה שימש השם "מגדל גד" כשמו של היישוב אל-מג'דל, ושונה בהמשך לאשקלון.
מגדל דְזְה-פֶֿנְג (בסינית: 紫峰大厦) הוא גורד שחקים סופר גבוה בגובה כ-450 מטר, השוכן בעיר נאנג'ינג שבמחוז ג'יאנגסו שבסין.
בנייתו של המגדל בן 89 הקומות הסתימה בשנת 2010 והוא כולל מכירה קמעונאית ומשרדים בחלקו התחתון.
הקומות הגבוהות משמשות כבית מלון, מסעדות רבות ומצפה כוכבים ציבורי.
נכון לשנת 2025, הוא הבניין ה-1 בגובהו בנאנג'ינג, ה-11 בגובהו בסין, ה-16 בגובהו באסיה וה-21 בגובהו בעולם.
משרד האדריכלים סקידמור, אווינגס ומריל (SOM) תכנן את הבניין, כשבראש הצוות עמד האדריכל אדריאן סמית'.
המגדל תופס כ-137,529 מטרים רבועים.
מגדל דובאי אחד הוא גורד שחקים מגה גבוה בדובאי, איחוד האמירויות הערביות, הנמצא בתהליך בנייה.
על פי תוכניות הבנייה, יתנשא המגדל לגובה של 711 מטר (2,333 רגל) ויכלול 161 קומות.
ובכך הוא יהיה וגורד השחקים הרביעי בגובהו בעולם ומגדל המגורים הגבוה בעולם.
במגדל מתוכננות 885 דירות מגורים ובית מלון הכולל 350 חדרים ברמת אירוח של חמישה כוכבים
בניית המגדל החלה ביולי 2016 והיא מתוכננת להסתיים בשנת 2023.
מגדל ג'והאי (ידוע גם בשם "מגדל המשרדים ומלון ג'והאי סנט ריג'ס") הוא גורד שחקים סופר גבוה בעיר ג'והאי שבמחוז גואנגדונג בסין.
בנייתו החלה בשנת 2013 והסתיימה בשנת 2017. המגדל מכיל מלון וחדרי משרדים.
מגדל האונג קונג (בסינית: 中洲控股中心) הוא גורד שחקים סופר גבוה המתנשא לגובה של 303 מטרים וממוקם בנאנשאן שבעיר שנג'ן שבמחוז גואנגדונג שבסין.
בניית המגדל החלה בשנת 2009 והסתיימה כעבור 5 שנים בשנת 2014. המגדל כולל מלון בעל 388 חדרים של מריוט ואטריום גדול בקומות העליונות.
המגדל כולל 61 קומות עיליות ו-3 קומות תת-קרקעיות ומשתרע על שטח של 233,902 מטר רבוע.
אדריכל המגדל הוא אדריאן סמית'.
במגדל ישנם 1,221 מקומות חנייה.
המגדל עומד במרכז העסקים הראשי של נאנשאן במרחק הליכה מתחנת חובאי של הרכבת התחתית של שנג'ן.
מגדל האבולוציה הוא גורד שחקים בן 55 קומות שנמצא במוסקבה סיטי, מרכז העסקים הבינלאומי של מוסקבה.
בניית מגדל האבולוציה החלה בשנת 2011 והסתיימה ב-2014. המגדל בנוי על סטילובטה תלת מפלסית וגובהו מגיע ל-255 מטרים.
פיתוח הפרויקט היה באחריות חברת ZAO Snegiri פיתוח בשיתוף עם חברת KG-Techstroy.
תכנון מכני, חשמל ואינסטלציה והתקנה הוענקו לחברת הבנייה רנסאנס.
רנסאנס בנתה את המבנה הראשי גם כן.
בניית המגדל משלבת טכניקות הנדסיות מודרניות ומאפיינת סגנונות אדריכליים רוסיים.
המגדל, כולל 55 קומות, עם 3 קומות מתחת לאדמה, מתפתל בכל קומה בכ-3 מעלות סביב הליבה המרכזית.
צורת המגדל היא סיבוב של 135 מעלות בכיוון השעון מהקרקע ועד למעלה.
בשנת 2016 רכשה את המגדל חברת צינורות הנפט הממשלתית טרנסנפט, תמורת מיליארד דולר.
בסטילובטה של המגדל, בשטח של 28 אלף מ"ר, ממוקם מרכז הקניות גלריה אבולוציה.
מגדל בלקפול הוא מגדל ברזל בעיר בלקפול באנגליה, המתנשא לגובה של 158 מטרים.
המגדל נבנה בהשראת מגדל אייפל בפריז, ונפתח לציבור ב-14 במאי 1894. בעת שנחנך היה למגדל הגבוה ביותר בכל האימפריה הבריטית והמושבות שלה.
בניית המגדל החלה בשנת 1890, על ידי "חברת מגדל בלקפול" (Blackpool Tower Company) שהוקמה על ידי התאגיד הלונדוני Standard Contract & Debenture Corporation.
החברה רכשה את השטח עליו בנוי המגדל במרכז הטיילת של העיר, כדי לבנות במקום העתק של מגדל אייפל שנחנך בפריז בשנה הקודמת.
תפקיד מנכ"ל חברת המגדל הוצע לג'ון ביקרסטאף, ראש עיריית בלקפול, והתאגיד החל למכור את מניות החברה ביולי 1891, תוך שהחברה שמרה לעצמה 30,000 מניות בשווי של פאונד אחד, וכן הציעה במקביל לציבור מניות בשווי 150,000 פאונד.
לבסוף, כדי למנוע את קריסתו האפשרית של המיזם, החליט ראש העיר ביקרסטאף לרכוש בעצמו את כל המניות שלא נמכרו ונותרו זמינות (מניות בשווי של כ-20,000 פאונד, כאשר במקור החזיק בבעלותו מניות בשווי של 500 פאונד בלבד) ובנוסף לכך כיסה גם את כל התחייבויות המניות של התאגיד.
המגדל עוצב על ידי ג'יימס מקסוול וצ'ארלס טוק, שני ארכיטקטים בני מחוז לנקשייר, שמתו בטרם נפתח המגדל לציבור.
ביום 29 בספטמבר 1891 הניחו השניים את אבן הפינה באופן רשמי.
לצורך בניית המגדל והבסיס שלו, נעשה שימוש בכ-5 מיליון לבני אקרינגטון, 3,534 טונות של פלדה ו-358 טונות של ברזל יצוק.
עם חניכת המגדל במאי 1894, התברר כי ההשקעה המאסיבית בבנייתו (שהסתכמה בקרוב ל-290,000 פאונד) השתלמה, כאשר בשנת 1896 הרוויחה החברה בסביבות ה-30,000 פאונד.
ב-22 ביוני 1897 פרצה שרפה בקומת התצפית של המגדל, שעל פי הדיווחים נצפתה ממרחק של 50 מיילים (כ-80 קילומטרים) מהעיר.
רציף התצפית נהרס לגמרי ועלויות הזנק שנגרם למגדל הוערכו בכ-30,000 פאונד.
במהלך שלושים השנים הראשונות מהקמתו, המגדל לא נצבע מחדש והחליד, דבר שהוביל לדרישה ציבורית להורסו.
לבסוף, הוחלט לבנות אותו מחדש במקום זאת, וכל עבודות הפלדה במבנה הוחלפו וחודשו בין השנים 1920 ל-1924.
המגדל הוא העתק מוקטן בגובה 170 מטר לעומת 324 מטר, של מגדל אייפל ומכונה לעיתים "מגדל אייפל לעניים".
בבסיס המגדל פועל קרקס המכונה "קרקס המגדל" (The Tower Circus).
הקרקס נפתח לראשונה עם פתיחתו של המגדל לציבור, ב-14 במאי 1894 ופעיל ברציפות עד היום.
הארנה של הקרקס, שמתפרשת על רוחב של 110X110 רגל ומכילה מקומות ישיבה ל-1,300 איש, נחשבת לזירת הקרקס הקבועה הישנה בעולם.
עד שנת 1990 מופעי הקרקס כללו הופעות של בעלי חיים ביניהם פילים, אריות, טיגריסים ודובי קוטב.
המגדל מהווה סמל של העיר.
כדי לפרסם את התיירות לעיר, עוצב באמצע שנות ה-60 אוטובוס שקדמתו היה בצורת מגדל בלקפול, שנסע ברחבי אירופה כדי לעודד תיירות לבלקפול.
מגדל דִּמְרִי הוא גורד שחקים השוכן במע"ר הצפוני ברובע הקריה ("הסיטי") שבאשדוד, מדרום־מערב למגדלי K.
המבנה כולל 41 קומות וגובהו כ-141.52 מטרים.
בניית המגדל החלה בשנת 2010 ונעצרה למשך כמה שנים בעקבות עיכוב בקבלת היתרי בנייה.
היא חודשה בשנת 2018. קומת הקרקע של הבניין היא קומת מסחר, 7 הקומות הראשונות משמשות למשרדים ולמרפאה, 33 קומות מעליהן משמשות למגורים, וקומה טכנית נוספת בראש הבניין.
מגדל גייט טאוור (ביפנית: ゲートタワービル) הוא גורד שחקים ובניין משרדים בן 16 קומות באוסקה, יפן.
המגדל, שנבנה ב-1989–1992, ידוע בכך שכביש איקדשי (כביש 11) עובר בין הקומה החמישית לקומה השביעית של המגדל.
על גג המגדל יש מנחת מסוקים.
מאז תקופת מייג'י המוקדמת, לבית עסק שעסק בייצור עץ ופחם היה זכויות קניין על חלקת האדמה, שבה המגדל קיים כיום.
ב-1983, אושר פיתוח מחדש של השטח, אך ללא קבלת היתר בנייה, בשל תכנון מתקדם של הכביש המהיר.
בעלי זכויות הקניין סירבו לכך, ונהילו משא ומתן עם תאגיד הנשין, האחראי על בניית הכביש, למשך כ-5 שנים.
אף על פי שבדרך כלל תאגידי כבישים מהירים רוכשים את הקרקע שהם בונים עליה כביש מהיר או מעליה, לא מובטח שלא יועלו בעיות.
מסיבה זו, חוקי הכביש המהיר, חוקי תכנון ערים, חוקי שיפוץ ערים וחוקי בנייה עודנו בחלקם ב-1989 כדי לאפשר פיתוח מזורז של כבישים מהירים ומבנים באותו מרחב.
מערכת זו תוכננה במקור כדי להקל על בניית כביש הטבעת השני במינאטו, טוקיו, אך בסופו של דבר לא הושם שם.
במקום זאת, החוק אפשר לבנות את המעבר בתוך הבניין, ולכן נהפך לבניין הראשון ביפן שכביש מהיר עובר בו.
בדרך כלל, כבישים מהירים עדיין בנויים מתחת לאדמה במקרים אלה, ומעבר בבניין הוא אירוע נדיר ביותר.
מגדל החירות הוא גורד שחקים סופר גבוה במנהטן תחתית בניו יורק שנבנה במתחם מרכז הסחר העולמי, בסמוך לחורבות מגדלי התאומים שנהרסו בפיגועי 11 בספטמבר 2001. גובהו 1,776 רגל (541.32 מטר), כשנת העצמאות של ארצות הברית.
הוא הבניין הגבוה בחצי הכדור המערבי (הבא אחריו הוא מגדל סנטרל פארק) ובארצות הברית כולה (הבא אחריו מחוץ לניו יורק הוא מגדל ויליס בשיקגו) והבניין השביעי בגובהו בעולם.
הוא נחנך בנובמבר 2014. המגדל נחשב לאחד מסמליה של ניו יורק ומנהטן בעיקר.
פיגועי 11 בספטמבר 2001 הובילו לקריסת מגדלי התאומים.
בעקבות האסון, עלה בשנת 2002 רעיון לשיקום מתחם מרכז הסחר העולמי.
הרעיון הראשוני כלל שחזור של המגדלים בעיצוב אדריכלי דומה, אך גבוהים יותר בחמש קומות, עמידים וחזקים יותר.
מכיוון שהאנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר תוכננו לקום במיקום המקורי של המגדלים, הוחלט כי המתחם החדש יוזז כשלושים מטר דרומה.
האדריכל דניאל ליבסקינד, אשר עמד בראש הפרויקט ונודע בעיצוביו המסמלים אירועים בולטים, חשף בפברואר 2003 את עיצובו הראשון למגדל.
בעיצוב זה תוכנן בניין של כ-55 קומות, שיכלול במקביל אליו אנטנה רחבה וצבעונית שתוסיף לגובהו.
עיצוב זה נדחה על ידי משטרת העיר ניו יורק (NYPD) מחשש שהאנטנה עלולה להתנפץ ולגרום לקריסה.
בהמשך, בדצמבר 2003, חשפו ליבסקינד והאדריכל דייוויד צ'יילדס את עיצובו המחודש של המגדל, שכלל 60 קומות משרדים ומעליהן כחמישים קומות נוספות עשויות זכוכית בלבד, שהוצבו ליופי על עמוד ברזל.
גם רעיון זה נדחה על ידי המשטרה מחשש לפיגועי תופת, אף על פי שלבניין תוכננה צורה טרפזית שהייתה אמורה להקשות על קריסתו.
בשני העיצובים הראשונים תוכנן פארק זיכרון בדרום הבניין, ובו אלומת אור המנצנצת לשמיים.
בתחילת שנת 2004 הודיעה משטרת ניו יורק כי יש לערוך שינויים בתכנון הפרויקט עקב שימוש מופרז בזכוכית.
לבסוף, הוחלט כי המגדל יוזז למרחק 25 מטרים מהכביש הראשי.
כמו כן, כדי למנוע חשש לפיגועי פתע ממכוניות תופת, הוחלט כי המגדל יעמוד על בסיס מסיבי בגובה עשרים קומות (כ־60 מטרים), שישמש כקומות שירות.
קומות משרדים יחלו רק מקומה 21 ומעלה.
במקביל, הציעו האדריכל הרברט בלטון והמהנדס קנת' גרדנר תוכנית חלופית תחת שם הקוד "מגדלי התאומים 2".
ביולי 2004, התקיים טקס הנחת אבן הפינה באתר "גראונד זירו", כשהאבן עשויה גרניט במשקל 20 טונות ונשאה את המשפט: "נושאים ברוח החירות".
שנתיים לאחר הנחת אבן הפינה, בשנת 2005, הציג דייוויד צ'יילדס את עיצובו הסופי של הבניין.
העיצוב היה שונה מקודמיו, בצורת טרפז שהורכב משישה משולשים משתלבים.
הבניין תוכנן להיות חסכוני באנרגיה, וכלל טורבינות נסתרות בקומות העליונות שנועדו לספק 20% מתצרוכת החשמל.
בראש המגדל ניצבה אנטנה ענקית, שלא נועדה לשידורי טלוויזיה כמו במגדלי התאומים המקוריים, אלא הוצבה לזכר הנספים ולסמל החירות הנצחית.
ליבסקינד הדגיש כי המגדל ישתלב בנוף פסל החירות מנמל ניו-יורק, כך ש"כל המגיע מספינות נוסעים אל העיר ידע כי הגיע לארץ חירות".
העיצוב הסופי כלל גם חיבור תת-קרקעי לתחנת מרכז הסחר העולמי.
שאר מגדלי מרכז הסחר העולמי החדש
מרכז הסחר העולמי 2 - נמצא בתכנון
מרכז הסחר העולמי 4 - נחנך בשנת 2013.
מרכז הסחר העולמי 5 - נמצא בתכנון
מרכז הסחר העולמי 7 - נבנה במקומו של מגדל באותו השם, שקרס בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, נחנך בשנת 2006.
בצורת עיצובו של מגדל החירות, גם הבניינים המקיפים אותו קיבלו עיצוב מעניין, למשל, בבניין 2 הרצפה נפרדת לארבעה חלקים בקומות הגג עד ליצירת משולש ישר-זווית.
מגדלים 3 ו-4 גם הם יבנו תוך כדי הפרדות חלקים של התשתיות.
פארק הזיכרון נדחה בעיצוב זה, ובמקומו עוצבה אנדרטת זיכרון הכוללת את טביעות הרגל של הבניינים המקוריים, וביניהם מוזיאון.
העיצוב כלל גם פסל מרשים הדומה לסיכת שיער בין בניין 2 לבניין 3. משטרת ניו יורק הציעה לצ'יילדס לעשות את הבניין ברוחב אחיד, וכך בסוף 2006 הוצגה הגרסה הסופית של הבניין, תוך כדי סיום העבודות על הבניין השישי, שנקרא "בניין 7", היות שנבנה על חורבות הבניין השביעי המקורי.
משטרת ניו יורק קיבלה את ההצעה והבניין החל להבנות בשנת 2009, תוך כדי מאבק ציבורי לבניית מגדלי התאומים 2.
בפברואר 2007 הערכה הייתה כי העלות הראשונית של בניית מגדל החירות תהיה כ-3 מיליארד דולרים, או 12,380 דולר למטר רבוע.
עם זאת, בינואר 2012 העלות המוערכת של המגדל עלתה ל-3.8 מיליארד דולרים, מה שהפך אותו לבניין היחיד היקר ביותר בעולם באותה העת.
בנייתו של המגדל מומנה בחלקה בכמיליארד דולרים מכספי ביטוח מחברת הביטוח של לארי סילברסטיין שהיה השוכר הבלעדי של מרכז הסחר העולמי המקורי.
מדינת ניו יורק גייסה 250 מיליון דולרים עבור עלויות הבנייה, ורשות הנמלים הסכימה לממן מיליארד דולרים נוספים באמצעות מכירה של איגרות חוב.
כמו כן העלאת סכומי האגרה עבור גשרים ומנהרות על ידי רשות הנמלים נועדה כדי לגייס כספים, עם זאת, ההכנסות של העלאות אגרה אלה לא שימשו בסופו של דבר לשלם עבור בניית המגדל.
המגדל נמצא בבעלות רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי, אך 5% מזכויות הבניין הם בבעלות חברת Durst, בתמורה להשקעה של מאה מיליון דולר.
כמו כן, החברה ניהלה עבור רשות הנמלים את ניהול הבנייה, השכרת המשרדים ותחזוקת הבניין.
בשנת 2006, מדינת ניו יורק הסכימה לחכירה למשך 15 שנים של שטח בגודל 38,600 מ"ר של מרחב פנימי במרכז הסחר העולמי, עם אופציה להארכת תקופת החכירה ולהגדלת השטח עד ל-90,000 מ"ר.
מנהל השירותים הכלליים של ארצות הברית (GSA) הסכים בתחילה לחכירה כ-59,900 מ"ר של שטח, והמשרד לשירותים כלליים של מדינת ניו יורק (OGS) תכנן חכירה של כ-38,300 מ"ר של משרדים.
עם זאת, בחודש יולי 2011, GSA העביר את רוב שטח הרצפה המוחכרת שלה לרשות הנמלים, וגם OGS נסוג מהסכם החכירה.
בחודש אפריל 2008, רשות הנמלים הודיעה שהיא מחפשת מועמד להפעלת מרפסת תצפית בשטח של 1,700 מ"ר בקומה ה-102 של המגדל.
מגדל היובל, הידוע גם בכינוי מגדל קריית הממשלה, הוא גורד שחקים שהוקם בשנת 2005 ברחוב קפלן פינת דרך בגין בתל אביב (מחלף קפלן), מדרום למחנה רבין (הקריה) ומדרום-מערב למגדלי עזריאלי.
עם חנוכתו היה זה הבניין הרביעי בגובהו בישראל.
בראשו ממוקם מנחת מסוקים ובמרתפו כ-1,000 מקומות חניה.
המגדל נבנה על ידי חברת אפריקה ישראל ומנרב.
על פי התוכנית המקורית אמור היה הבניין לכלול 26 קומות.
לאחר תחילת בנייתו, אושרו תוספות בנייה והמגדל הוגבה ב-10 קומות, כך שהוא כולל ביחד 36 קומות ושטח של 72 אלף מטר רבוע.
המגדל נבנה כחלק מפרויקט דרום הקריה, לאחר מכירת השטח מצה"ל לגורמים אזרחיים, וכחלק מתוכנית צמצום וריכוז משרדי ממשלה בערים המרכזיות, המיושמת בין השאר גם בחיפה בבניית מגדל המפרש, ובבאר שבע בבניית קומפלקס בניינים חדש ומרוכז אשר מאפשר ריכוז פעילויות וצמצום עלויות.
בניית המגדל אפשרה מכירת שטחים ישנים בהם השתמשה הממשלה, כמו גם הגברת היעילות והריכוז שמאפשרים שליטה קלה יותר על פעילויות וצרכים משרדיים.
המכרז להקמת המגדל פורסם ב-1998 ובדצמבר אותה שנה נבחרו באמצעותו החברות אפריקה ישראל ומנרב.
הפרויקט הוקפא במאי 1999, על ידי עיריית תל אביב, עקב דרישתה להקמת כביש משוקע בצומת דרך פתח תקווה-דרך השלום-נתיבי אילון ומחלוקת על גובה הבניין המתוכנן.
הבנייה החלה לבסוף בשנת 2000, לאחר שאושר תקציב ליישום הסדרי התחבורה החדשים באזור.
בשנת 2008, בקשה אפריקה ישראל להקים עוד 930 מקומות חנייה, בגלל המחסור בחניות במבנה שהקשה על השכרת המשרדים בבניין.
כמו כן, לבנות מעליות שאטל חיצוניות במבנה לקומה 25, המכונה "לובי עליון", שתתפקד ככניסה נפרדת לקומות העליונות שלא בשימוש משרדי הממשלה.
בשנת 2010, השלימה חברת דניה סיבוס את החניון הנוסף, הלובי והמעליות החיצוניות מצידו המערבי של המגדל.
24–26 קומות משמשות משרדי ממשלה של מחוז תל אביב, כולל מרבית משרדי רשות מקרקעי ישראל, רשות המיסים בתל אביב, משרד הפנים, משרד המשפטים, משרד הבינוי והשיכון והטאבו.
המדינה שכרה קומות אלו במחיר של כ-14 דולר למ"ר, עם אופציה לרכוש אותן.
11–12 הקומות האחרונות שכניסתן נעשית במעלית נפרדת, משמשות משרדים פרטיים, בהם חמש קומות המשמשות את מטהו של בנק מרכנתיל דיסקונט וכן שלוש קומות המשמשות את משרדי עמיתים קרנות הפנסיה הוותיקות.
מגדל הטלוויזיה ז'יז'קוב (צ'כית: Žižkovský vysílač) הוא מגדל תקשורת בולט בקו האופק של פראג, בירת צ'כיה.
המגדל נבנה בין השנים 1985 ל-1992. הוא ניצב ברקיע של פראג על פסגתה של גבעה במחוז ז'יז'קוב, שממנו גם נלקח שמו של המגדל.
למבנה עיצוב מאוד לא קונבנציונלי: הוא מכיל שלושה עמודי בטון, שמכילים תאים עבור משדרים, מסעדה ובית קפה, ושלושה חדרי תצפית.
גובהו של המגדל 216 מטרים; מקומות התצפית נמצאים בגובה 100 מטרים, ואילו המסעדה ובית הקפה ממוקמים בגובה 63 מטרים בתאים נמוכים.
המעליות במגדל נעות במהירות של 4 מטרים לשנייה.
משקלו של המגדל 11,800 טונות והוא משמש גם כמצפה מטאורולוגי.
המגדל חבר בפדרציה העולמית למגדלים גדולים.
כמו דוגמאות רבות של התקופה הקומוניסטית שדגלה באדריכלות "ברוטאלית" במרכז ומזרח אירופה, תושבי האזור מתייחסים בהתמרמרות ובתיעוב למגדל הטלוויזיה.
אף על פי שביקורת רשמית הייתה בלתי אפשרית במהלך תקופת השלטון הקומוניסטי, באופן לא-רשמי ספג המגדל ביקורת על כך שהוא מגלומני מאוד, צורם לקו הרקיע של פראג, ועל כך שהרס חלק מבית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב שהיה ממוקם ליד יסודותיו של המגדל.
למרות זאת, באופן רשמי טוענים שבית הקברות הועתק לפני שהחלה בנייתו של המגדל.
התגלגלו שמועות על כך שהמגדל שימש לחסימה אלקטרונית של משדרים מערביים (במיוחד רדיו אירופה החופשית) או ששימש כמרכז תקשורת של ברית ורשה במקרה של עימות שעלול היה להיווצר עם נאט"ו.
הצ'כים תוהים לעיתים קרובות למה תיירים זרים (בעיקר ממערב אירופה וצפון אמריקה) כל כך מרותקים מן המגדל, בה בשעה שהם עצמם סבורים שהוא גם מכוער להפליא וגם סמל למורשת הדיכוי הרוסית בצ'כיה.
מערביים כנראה מתייחסים באופן שונה לתקופת השלטון הקומוניסטי, בניגוד לתושבי המקום שבאמת חיו תחת אותו המשטר, למרות שהנהלת המגדל מנסה למשוך אליו יותר מבקרים מקומיים כאשר הם מפרסמים את היתרונות הטכנולוגיים של המגדל.
בשנת 2000 פסלים של תינוקות זוחלים למעלה ולמטה על עמודי המגדל (נוצרו בידי האמן הצ'כי דויד צ'רני) הודבקו באופן זמני לעמודיו.
הפסלים התחבבו חלקית על התיירים, וכך בשנת 2001 הודבקו לעמודי המגדל לצמיתות.
למרות זאת, חלק מאזרחי פראג טוענים שהפסלים מורידים מערכו ומעיצובו של המגדל ומורידים את הרמה של מבנה היי טק.
מגדל היהלום ברובע וסטמינסטר שבלונדון הוא אחד משני השרידים שנותרו מארמון וסטמינסטר (השני הוא אולם וסטמינסטר).
המגדל נבנה בשנים 1365-1366 במטרה לשמר את בגדי המלך אדוארד השלישי, ושמו הרשמי היה "ארון הבגדים האישי של המלך" .
המגדל הוא מבנה אבן בן שלוש קומות, שמולו נמצא כיום הפרלמנט של בריטניה.
המבנה היה בקצהו הדרומי של הארמון והיה חלק מחומת הארמון, אולם לא היה מקושר ליתר חלקי הארמון.
מסיבה זו שרד המבנה את השריפה של 1834 שבה נהרס רוב הארמון.
סביב המגדל נותרו שרידים של חפיר הארמון.
כיום מנוהל המבנה על ידי ארגון מורשת אנגליה (English Heritage) ומהווה מוזיאון המציג את ההיסטוריה של הפרלמנט הבריטי.
מגדל האימה של אזור הדמדומים או בקיצור, מגדל האימה היא סדרה של מתקני נפילה חשוכים שנמצאים באולפני הוליווד של דיסני בדיסניוורלד באורלנדו, פארק אולפני וולט דיסני בדיסנילנד פריז, טוקיו דיסני סי בדיסנילנד טוקיו, ולשעבר בהרפתקה הקליפורנית של דיסני בדיסנילנד באנהיים.