tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום ניתן להגדיר חמישה גורמים עיקריים המשפיעים על התהוות קרקע:
בנוסף, נהוג להוסיף את הגורם השישי – האדם.
דרך ההתהוות של הקרקע קובעת במידה רבה את תכונותיה.
קרקע מתחילה להיווצר כאשר סלע יסוד או סלע משקע מתפורר ונשחק בעקבות תהליכי בליה וסחיפה; שינויי טמפרטורה, גשם, זרמי מים וזרמי רוח גורמים להתפוררות הסלע, להמסת חלק ממרכיביו ולתחילת היווצרות הקרקע.
לתהליך התפוררות הסלע תורמות גם חזזיות שהן צורות חיים שבהן שותפים פטריות ואצות ביחסי גומלין.
הצמחים המצליחים להיאחז בקרקע תורמים להתפוררותה ומעשירים אותה בחומר אורגני.
במשך מאות ואלפי שנים משתנה הקרקע ללא הרף; הרוח וזרמי המים מרחיקים את החלקיקים הקלים יותר ועל ידי כך משנים את ההרכב של הקרקע הנותרת.
על הקרקע משפיעים תהליכים פיזיקליים, כימיים וביולוגים.
תהליכים אלה משפיעים יחד על תכונות הקרקע ומתרחשים כל העת ואינם פוסקים.
הקרקע מהווה בית גידול לאורגניזמים כגון חיידקים, פטריות, חד-תאיים שונים, חרקים ויונקים קטנים.
הפטריות והחיידקים מפרקים חלקי אורגניזמים שמתו ומשחררים את תוצרי הפירוק (מינרלים שונים) לקרקע.
הצמחייה כגורם משפיע על הקרקע ולהפך
סוגי הצמחים הגדלים בבית הגידול נקבעים במידה רבה על פי תכונות הקרקע במקום זה.
הצמחייה עצמה משפיעה על תכונות הקרקע; תורמת להתפוררותה ולחומר האורגני שבה, וכך, בעקיפין, משפיעה הקרקע גם על סוגי בעלי החיים המתקיימים בבית הגידול וניזונים מהצמחים הגדלים בה.
כמות האוויר והמים משתנה בהתאם לאקלים ולעונה, אך לרוב ביחד הכמות עומדת על כ-40–45 אחוז מסך הקרקע.
מרקם הקרקע (טקסטורה) נקבע על פי הגדרת התפלגות היחס בין גודל החלקיקים המינרלים בדוגמת הקרקע (חול, טין וחרסית);
מקטע החול, הוא הגס בין המקטעים, מכיל את כל החלקיקים המינרליים שקוטרם גדול מ-63 מיקרומטר ועד לגודל הקטן משני מילימטר.
מקטע הטין (סילט), הוא המקטע הבינוני, מכיל את גודל החלקיקים הנע בין שני מיקרומטר ועד ל-63 מיקרומטר.
בספרות מקצועית מופיע גם המושג חול דק, כמרקם שבין חול לטין.
לרוב, יופיעו בקרקע כל סוגי המרקם.
היחס ביניהם הוא זה שיקבע את טיב הקרקע.
קרקע המכילה 52% חול, 28% חרסית ו-20% טין היא קרקע בעלת מרקם של חול חרסיתי-סילטי.
קרקע המכילה 62% חרסית, 20% חול ו-18% טין היא קרקע בעלת מרקם חרסיתי.
מבנה הקרקע (סטרקטורה של הקרקע) הוא אופן סידור גרגירי המרקם המוצקים במרחב נתון.
יחידת המבנה הקטנה ביותר היא התלכיד (אגרגט).
תלכידי הקרקע נחלקים לסוגים הבאים: אגוזי, לווחי, פריזמטי או עמודי, גרגרי.
אופן הסידור קובע מהו נפח הקרקע הכולל, ומה היחס בין הנפח של נקבובי קרקע לעומת חומר מוצק.
למבנה הקרקע השפעה רבה על מעבר אוויר ומים בקרקע.
ככל שהמעברים החופשיים גדולים ורבים יותר, כך יהיה קל יותר לשורשים להגיע אל המים והגזים שבקרקע.
בקבלת מידע כמותי על תכונות הקרקע משתמשים בליזימטר.
הקרקע היא שכבה של חומר לא מלוכד הנמצא במקומות רבים על פני השטח, בעוביים שונים – מכמה מילימטרים ועד כמה עשרות מטרים.
חלקי סלע וחלקיקי סלע, שהם תוצרים ישירים של תהליכי הבליה.
תוצרי בליה עדינים ודקים יותר, גרגירי חול וחרסית, שחלקם קשורים לתהליכי בליית הסלע באתרו וחלקם הובלו על ידי המים או הרוח מאזורים רחוקים יותר.
חומרים אורגניים ורקב, שהם תוצרים של פעילות הצמחים ובעלי החיים באתר שבו הקרקע מתפתחת.
חללי אוויר, שחלקם מלאים במים, בגרגירי אבק או בחרסיות.
בחתך של קרקע מסוימת אפשר להבחין בפרופיל של הקרקע, הכולל כמה אופקים B, A ו-C – האופקים הם מעין שכבות הנוצרות בתהליך ההיווצרות של הקרקע.
כל אחד מאופקי הקרקע מתאפיין בתכונות פיזיקליות, כימיות וביולוגיות המייחדות אותו מהאופקים שמעליו או מתחתיו.
ככל שזמן ההיווצרות של הקרקע ארוך יותר כן גדל מספר האופקים ואופקי-המשנה שאפשר לראות בחתך הקרקע.
פרופיל הקרקע, הנוצר במהלך התפתחות הקרקע, מתפתח מפני השטח כלפי מטה.
בחתך סכמתי אופק – A האופק העליון, שראשיתו בפני השטח, ועוביו – מסנטימטרים בודדים ועד 40 ס"מ.
צבעו כהה בדרך כלל, והוא עשיר בחומר אורגאני, בעיקר סמוך לפני השטח.
החומר האורגאני כולל עלים, שורשי צמחים, שאריות של בעלי חיים מתים או תרכובות אורגניות שהן תוצרי הפירוק שלהם.
דרך אופק זה מחלחלים מי הגשם ומשקעים אחרים היורדים על פני השטח, והם שוטפים כלפי מטה את החלקיקים הקטנים ביותר: חרסיות, מלחים וחומרים אחרים המתמוססים במים.
בחלקו התחתון של אופק זה יש פחות חומרי ריקבון אורגניים, ולכן צבעו בהיר יותר.
אופק B הוא אופק של הצטברות.
הוא כולל בעיקר את המרכיבים הבאים: גרגרים בגודל חרסיתי; שרידים של פעילות אורגאנית שהתרחשה בעומק (באזור שורשי הצמחים, למשל); ולעיתים גם מלחים או גבישי קלציט, שנשטפו לעומק עם מי הגשמים והתגבשו בחללי האוויר שבקרקע.
צבעו של אופק זה הוא לרוב חום או אדמדם, הוא בהיר יחסית לאופק, A ועוביו בדרך כלל 20–60 ס"מ.
אופק C האופק התחתון – מכיל שברים של סלע האב שלא השתנו.
בין השברים ניתן למצוא גרגרי חול וגרגרים חרסיתיים, שהם תוצר ישיר של בליית סלע האב או שנשטפו מהחלקים העליונים של הקרקע.
עוביו של אופק זה שונה ממקום למקום, והוא מושפע פחות מהתהליכים המתרחשים מעליו.
משאב טבע – כל אחד מהחומרים המצויים באוויר, במים ובקרקע ומנוצלים על ידי האדם לצרכיו.
בית גידול – המקום שבו גדל ומתפתח אורגניזם, והוא כולל את כל התנאים (קרקע, מים, מזון, טמפרטורה ועוד) הנחוצים לקיומו.
סלע המקור שחומרי הבלית מתנתקים ממנו בתהליך הבליה.
חומר אנאורגני (50%–60%) – מוצקים: החומר האנאורגני קובע את המרקם (ביחס בין חלקיקים גדולים לקטנים).
התרכובת הנפוצה ביותר היא צורן דו-חמצני SiO2. עוד חומרים נפוצים הם זרחן, תחמוצות ברזל, חמרן, גפרית, סידן, אשלגן, מגנזיום וכו'.
אלו הם תוצרי פירוק של חומרים אורגנים, למשל אמון +NH4. המינרלים חשובים מאוד להתפתחות התקינה של הצמחים.
מינרלים אלה נקלטים על ידי שורשי הצמחים יחד עם המים.
דוגמה לכך היא היסוד מגנזיום (Mg) המהווה חלק ממולקולות הכלורופיל.
הצמחים קולטים את המגנזיום מהקרקע ובלעדיו לא יתפתח הכלורופיל.
דוגמה אחרת היא היסוד זרחן (P) המהווה חלק ממולקולת ה-ATP וחלק מחומצות הגרעין שבתאי הצמחים.
חומר אורגני (עד 10%) – מוצקים: מקור החומר האורגני בשורשי הצמחים, בהפרשות, בעלים, בפירות שנשרו ובאורגניזמים שמתו.
את כל אלה מפרקים אוכלי הרקב; תולעים, חרקים שונים, פטריות וחיידקים (מפרקים).
חומרים אורגנים אינם אחידים בהרכבם ובשיעורי התפרקותם.
למשל: עמילן וסוכר מפורקים מהר יותר מאשר תאית (רב-סוכר) וליגנין (חומר עיקרי בעצים גדולים).
לאחר הפירוק הראשוני, נותר בקרקע חומר אורגני המתפרק באיטיות רבה, זוהי הרקבובית (הומוס – Humus).
החומר האורגני בקרקע הוא המקור החשוב ביותר לחנקות (תרכובות המכילות בתוכן יוני -NO3) ומלחי אמוניה +NH3 המשמשים לבניית חלבונים.
לתהליך פירוק החומרים האורגנים חשיבות רבה משום שהוא מאפשר קיומה של מערכת אקולוגית ומיחזור חומרים.
החומר האורגני קובע את טיב הקרקע בכך שהוא יוצר גושים גדולים התורמים לאוורור בקרקע.
אוויר בקרקע (15%–20%) – גזים שונים: תהליכי הנשימה של האורגניזמים בקרקע גורמים לשינוי בהרכב האוויר שבקרקע לעומת האוויר החופשי שמעליה.
ההבדל הגדול ביותר הוא באחוז ה־CO2 שריכוזו בקרקע גבוה יותר.
אוויר מהקרקע הוא המקור לחמצן הדרוש לנשימת שורשי העצים והאורגניזמים האחרים.
תמיסת קרקע (25%–35%) – נוזל – מים הממיסים חומרים שונים בתוך הקרקע: מיד אחרי השקיה או רדת גשמים, מתמלאים חללי האוויר שבין חלקיקי הקרקע במים.
כוח הכובד (כוח המשיכה, גרביטציה), גורם לכך שחלק מהמים מחלחלים ישירות לשכבות העמוקות של הקרקע והם אינם זמינים לצמחים ששורשיהם נמצאים בשכבות הקרקע העליונות.
מים אלה נקראים מי הכובד.
לא כל המים מחלחלים לעומק; לחלקיקי הקרקע נצמדות מולקולות מים בכוח האדהזיה (Adhesion);
נקודת קיבול השדה – מצב שבו נמצאת הקרקע כאשר רוב מי הכובד חלחלו לעומק ונותרו מים זמינים לצמחים, בשכבות הקרקע העליונות.
נקודת הכמישה – כמות המים המוחזקת בקרקע ואינה זמינה לצמחים משום שמים אלה צמודים לחלקיקים הקרקע.
נקודת הכמישה מגיעה כאשר הצמחים הצליחו לינוק את רוב המים שהיו צמודים לחלקיקי הקרקע ונותרו עוד מים צמודים לחלקיקי הקרקע אך הצמח אינו יכול לינוק אותם יותר והוא כומש ונובל.
חומציות – קרקע עשירה ביוני מימן בעלת pH נמוך מ-5 היא קרקע חומצית.
החיסרון העיקרי של קרקע זו היא בכך שמשתנה בה מאזן הקטיונים (יונים חיוביים).
כמותם של קטיונים חשובים לצמח, כמו קטיון סידן (Ca+2) יורדת ומצד שני עולה כמותם של קטיונים אחרים כמו אלומיניום וברזל העלולים להיות רעילים לצמחים.
מליחות – קרקע מלוחה אופיינית לאזורים שבהם יורדים משקעים מעטים.
מקור נוסף להגברת מליחות הקרקע היא השקיה של שטחי חקלאות במים שבהם ריכוז המלחים גבוה.
באזורים שבהם משקעים רבים, מומסים המלחים ונשטפים אל מי התהום.
באזורים שחונים מצטברים המלחים בשכבות העליונות של הקרקע.
היונים הגורמים למליחות הקרקע הם יוני כלוריד (-Cl), יוני גפרית (למשל SO4−2), דו-פחמות (-HCO3) ויוני נתרן (+Na).
ריכוז מלחים הנקלטים בצמח הוא גבוה יחסית לריכוזו שבתאי השורש ומקשה על קליטת המים מהקרקע.
על סלע גיר באקלים ים תיכוני נוצרת קרקע טרה רוסה.
על סלע דולומיט באקלים ים תיכוני נוצרת קרקע טרה רוסה עם פחות קלציט לעומת הטרה רוסה שעל סלע הגיר.
על סלע קירטון נוצרת קרקע רנדזינה בעלת גוון אפור.
על סלעי אבן גיר ודולומיט באקלים ערבתי נוצרת קרקע רנדזינה.
על סלע בזלת נוצרת קרקע בזלת.
בצפון הנגב ובצפון-מערב הנגב רווחת אדמת לס בעומק של עד כ-20 מ' (חריג מאוד) – בקעת באר שבע וחבל אשכול.
במרכז הנגב יש קרקע לס מאוד רדודה.
מעורבת בחצץ וסלעים (עומק אדמה של סנטימטרים מועטים).
הגבול הצפוני של קרקעות הלס הוא נחל שקמה.
הלס בישראל הוא תוצאה של בליית סלעים במדבר סהרה והסעתם על ידי הרוח.
הסיבה להתרכזות הלס באזור זה היא מישור החוף והלחות הגבוהה בו.
עם התקדמות חלקיקי הלס צפונה הם סופגים לחות עד שהם נעשים כבדים מדי בשביל הרוח ושוקעים.
לכן מאזור נחל שקמה יורדת דרסטית כמות חלקיקי הלס הנישאים באוויר.
התנאים הגאולוגיים בארץ עוזרים להיווצרות קטנות.
ניתן לראות כי באזורים נרחבים באזור הגלבוע, הכרמל, רמת הגולן, בקעת הירדן והנגב התופעה נמצאת בשפע.
תפרוסת: לאורך קו החוף כאשר הרצועה נעשית צרה יותר כלפי צפון.
גרגירי קוורץ (Sio2) מהווים 90%.
קלציט (CaCo3), שלדי בעלי חיים ימיים – 7%.
ברזל (Fe) ושאר מינרלים כהים – 3%.
סלע עם אחוז גבוה של קוורץ מזכיר את אבן החול בתמנע ובאילת (אבן החול הנובית) אך זה אינו יכול להיות מקור החול שכן הכמות שם קטנה מדי וכן לא קיימת רציפות מאתרים אלה לחול הים.
ריכוז גבוה של קוורץ ואבן חול נמצא ליד הרי הגרניט (השילד הערבו-נובי) באזור חבש (אתיופיה), סודאן ומזרח מצרים.
הנילוס עובר דרך הרי גרניט וחול אלו.
הנילוס מסיע את אבן החול, הגרניט והקוורץ אל הים התיכון שם הם מורבדים ויוצרים את הדלתא של הנילוס (דלתא – כיבוש האדמה את הים).
זרמי הים התיכון סוחפים מתוך הדלתא את החול הזה אל חופי סיני וא"י (תוך אספת קלציט בדרך), המינרלים הכהים מגיעים מהגרניט (מיקה – ברזל).
הצרות הרצועה כלפי צפון תומך במסקנה זו שכן הם קרובים יותר למצרים (מקור החול).
אם בודקים את גודל הגרגירים, מוצאים גרגרים קטנים יותר ככל שמצפינים שכן הספיקו להישחק יותר עם הובלתם בים (סיני: 2 מ"מ, חיפה: 0.1–0.4 מ"מ).
מסע החול ממצרים לחופי ארץ ישראל
הגרגר אינו מוסע על ידי הים בלבד שכן היה שוקע.
כיוון הרוח הדומיננטית (דרום מערב) משפיעה על הגלים והם שזורקים את הגרגר על החוף בסיני.
בעקבות שטיפת הגלים הוא חוזר לתוך הים במאונך לחוף וכשהוא מוטח חזרה בחוף הוא מוטח קצת צפונה (כיוון הגלים עם כיוון הרוח הדומיננטית) וכך הגרגר מתקדם בזיגזגים (גלסים) לאורך החוף צפונה.
סכר אסואן קוטע את מהלכו של הנילוס (באגם נאצר).
הנהר מביא עמו חולות קוורציים.
הסכר חוסם את מעבר החולות הקוורציים, ואל הדלתא של הנילוס זורמת רק כמות קטנה של חול והדלתא מצטמקת.
במהלך 40 השנה מהקמת הסכר הדלתא הצטמקה ב-1–2 ק"מ.
כחלק מניסיון לעצור את הסחף שמו המצרים חגורות בטון כדי לעצור את הסחף ושחיקת הדלתא.
לארץ ישראל מגיע רוב החול היום מהמצבורים הגדולים בסיני אך מצבורים אלה אינם מתחדשים בחול חדש מהדלתא.
כרגע השפעת הסכר אינה משמעותית אך אספקת החול הסדירה לישראל נעצרה.
חולות הים מצפון למפרץ חיפה
כאשר מצפינים ממפרץ חיפה מגלים שהרכב החול שונה לחלוטין: קוורץ (20%–40%), קלציט+דולומיט (40%–60%).
חול זה נקרא בלשון מדוברת זיפזיף ומוצאו בהרס סלעי הכורכר שלאורך החוף ובבלייה של סלעי המשקע הימי בגליל.
לאחר נחיתת החול בארץ ישראל הוא מתחיל לפלוש לפנים הארץ הוא עושה זאת על ידי הרוח לאחר שנשחק מספיק בהובלתו דרך הים והחוף.
החולות נעים "בהקפצות", לרוב עד חצי מטר גובה.
נחיתתם מקפיצה לעיתים גרגרים אחרים (תלוי במסת הגרגיר).
כאשר החול נתקל במכשול הוא נערם ויוצר מתלול מתון אל עבר המכשול ולאחריו נפילה תלולה – הדיונה.
מאחר שהקלציט מושפע מהר יותר מהמים מאשר הקוורץ, הגשם היורד בחורף ממיס את הקלציט וגורם לו לחלחל מטה אל קרקעית הדיונה, תהליך הנמשך לאורך שנים.
עם המעבר לעונה היבשה מתאדים המים דרך החללים שבחול.
מתחת לדיונה נוצר ריכוז גבוה יחסית של קלציט אשר עוטף את גרגירי הקוורץ.
הקלציט מתגבש סביב הקוורץ ומתקבל סלע הבנוי גרגירי קוורץ המלוכדים על ידי הקלציט.
זהו הכורכר (אבן חול גירית: קוורץ וקלציט לעומת אבן החול הנובית: קלציט ותחמוצת הברזל).
הכורכר בנוי 30%–60% קוורץ ו-30%–60% קלציט בתלות בעומק הכורכר ובמשך היווצרותו.
היווצרות הכורכר דורשת אקלים ים תיכוני (עונות גשומות לצד עונות יבשות).
הכורכר מסודר ברכסים בכיוון צפון דרום וגובהם אינו עולה על 80 מ'.
בצפון ישנם 2–3 רכסים זה לצד זה ובדרום מספרם מגיע ל 4–5 רכסים בו זמנית לאורך הרצועה.
ישנה סברה האומרת שרכסי הכורכר הם עדות לקו חוף ישן אך טענה זו הופרכה על ידי בדיקת שרידי האדם ברכסי הכורכר.
אם אכן היו רכסי הכורכר עדות לקו חוף ישן היינו מוצאים רכסי כורכר עם שרידים חדשים יחסית ללא שרידים ישנים, אך זה אינו המצב – אנו מוצאים בכל רכסי הכורכר עדות לבני אדם מתקופות שונות ללא הבחנה או סדר.
מקור השם במילה הערבית אחמר שפירושה אדום – צבעו של חול זה.
תפרוסת: רכסי חול אדום נמצאים במרכזו של מישור החוף.
גודל הגרגירים: תמיד קטן יותר מחול הים
החמרה היא בעצם חול הדיונות עם תחמוצת הברזל.
ההנחה אומרת שצבעה האדום בא מהברזל ששוקע עליה מהלס, וכן זוהי הסיבה שלטרה רוסה יש גוון אדום אף על פי שזו אדמה שהתפתחה מגיר.
אינה נפוצה בארץ (ניתן לראות משטחים בעיקר במעלה עקרבים הרומי, באזור ירוחם ובנחל חתירה).
מדובר במשטחי סלע רציף המכסים את פני הקרקע.
לעומתם נפוצה בארץ – בעיקר לאורך הערבה ובמישורי הנחלים פארן וחיון – תצורת הסרירים (טעות נפוצה בארץ היא לכנות את צורת הסרירים בשם "רג"...), שהיא משטח של חלוקי סלע המכסים את פני הקרקע.
הסרירים הם שברי אבן צור שנותרו על פני השטח אחרי שחלקי סלע רכים וקלים יותר הוסרו והוסעו ברוח ובמים.
קרקע זאת דלה ואיננה משמשת לחקלאות.
קרקס (בלעז: Circus) הוא מופע בידור, הנערך בזירה עגולה בתוך אוהל, ובדוכנים הסובבים אוהל זה, על ידי חבורת בדרנים נודדת.
מופעי קרקס כוללים לעיתים סדרה של מופעים קצרים כגון לוליינות, מופעי בעלי חיים, להטוטנות וקטעי ליצנות.
התוכנית עשויה לכלול פעילויות רבות:
אופנועים בתוך כלוב מתכת עגול
פריק שואו - אנשים עם לקויות נדירות ובולטות לעין (היה מקובל לפני המאה העשרים)
את הקרקס מלווה בדרך כלל תזמורת.
המופעים המשניים בקרקס מכונים מופעי שוליים.
העדות הראשונה במאה 14 לשימוש במילה קרקס באנגלית מתקשר למינוח הלטיני שהוא התעתוק לאותיות הלטינית של κίρκος היווני (kirkos), שבעצמו שיכול אותיות של κρίκος היווני ההומרי (krikos), שמשמעותה "מעגל" או "טבעת" .
ברומא העתיקה, הקרקס היה מבנה לתצוגה של מרוצי סוסים ומרכבות, מופעי רכיבה, קרבות מבוימים, קרבות גלדיאטורים ותצוגה של התגוששות עם חיות מאולפות.
בנייני הקרקס הרומיים היו מלבניים עם קצוות מעוגלים למחצה.
המושבים נמוכים יותר היו שמורים לאנשים בדרגים בכירים.
הקרקס היה המפגן הציבורי היחידי שבו גברים ונשים לא ישבו בנפרד.
הקרקס הראשון בעיר רומא היה קירקוס מקסימוס ששימש לצורכי בידור ציבור המונים.
לאחריו נבנו עוד שלוש זירות נוספות בסביבות העיר רומא.
הקרקס המודרני כפי שאנו מכירים אותו היום החל מהמאה ה-18 מקובל לקשר לפילי אסטלי (1742–1814) פרש מחיל הפרשים הבריטי את פיתוח התפיסה והמבנה של הקרקס כמופע בידור.
לאחר שפרש מהצבא הקים אקדמיה לרכיבה והחל לארגן מופעי רכיבה במבנה ארעי שבמקור אורכו היה 19 מטר ועם הזמן הצטמצם ל-13 מטר.
המבנה כלל זירה ומושבים מסביבה.
מופעי הרכיבה כללו רכיבה שכללו אקרובטיקה, שיווי משקל ושילוב הופעות עם ליצנים במופע.
הקרקסים בתקופה בה אמצעי הבידור - התיאטראות, אולמות הקונצרטים ותחרויות הספורט המקצועיות - היו רק בערים הגדולות.
עבור תושבי מרבית הכפרים והעיירות, הביקור השנתי של הקרקס הנודד היה אחד מאמצעי הבידור היחידים, אם לא היחיד.
הגעת הקרקס הייתה מעין פסטיבל.
עם התפתחות התחבורה, אמצעי התקשורת והבידור, הקהל מאבד עניין בחלק גדל והולך מהצע הקרקס, וקטעים שבעבר נחשבו למרכזיים ולמרשימים, היום נוגדים ערכים שהונחלו לציבור במהלך השנים.
הדוגמה הבולטת ביותר למופע שהיה מקובל בעבר בקרקסים ובימינו אינו קיים בהם כלל, הוא תצוגה של אנשים עם נכויות נדירות ובולטות לעין - דבר שהיום לא תקין פוליטית.
במדינות קומוניסטיות נבנו מבני קבע עבור מופעי קרקס.
כך נעשה ניסיון למסד אותם כמו מיסוד של התיאטראות.
הקרקסים התקיימו לפני שנוסדו גני חיות בעולם ובעבר הוצגו בהם חיות בשני אופנים: חיות לא מאולפות הוצגו בכלובים מחוץ לאוהל הקרקס ובאוהל עצמו היו מופעי קרקס שהרבו לכלול בעלי חיים מאולפים.
אך החל מסוף המאה התשע עשרה הצגת החיות הלא מאולפות מחוץ לאוהל הקרקס הפכה למיותרת והחל מסוף המאה העשרים צומצמו, ולעיתים נאסרו, מופעים כאלה, משיקולים של זכויות בעלי חיים.
בעיה נוספת עם שיתוף חיות בקרקסים נודדים היא העברה של מחלות מהן יכולות לסבול חיות חקלאיות.
בישראל התקבלו תקנות המונעות את השימוש בחיות בר בקרקסים ב-2001, בעקבות מאבק שהובילה עמותת אנימלס.
בנוסף, בערים תל אביב, באר שבע והרצליה התקבל איסור גם על השימוש בבעלי חיים מבויתים בקרקסים.
חבורת בדרני הקרקס, בהרבה מקרים, מורכבת מבני מיעוטים (למשל צוענים) או ממהגרים נודדים שאינם שולטים היטב בשפה המקומית.
לכן עיקר המיצגים בקרקס הם תנועתיים ולא מילוליים.
קרקס פועל, בדרך כלל, כגוף עסקי, ובכל מופע צופה קהל רב.
לרוב הקרקס, על הסגל שלו ומתקניו, נודד ממקום למקום במטרה להגיע ליותר קהל.
לעיתים סגל הקרקס מורכב ממשפחות בהן רוב המשפחה או אף המשפחה כולה עובדים בקרקס בתפקידים שונים.
הקרקסים שוכרים לרוב עובד מקומי אחד - קריין השולט היטב בשפת המקום.
קרקס דורטו - שייך לאיגוד הקרקסים הארופאי (European Circus Association - ECA)
הפקות ענק של קרקסים בישראל (חלקם נודדים)
2014 - קרקס שודדי הקאריביים
2020 - קרקס מדראנו (חגיגות 200 שנה)בוטל בגלל נגיף הקורונה
2022 במקביל התקיים - קרקס מוסקבה הקרקס על הקרח (אוהל קרקס שאפיטו אירח )
2023- קרקס אלמונדו( הפלא מדרום אמריקה)
2025 במקביל התקיים - קרקס על הקרח - FROZA (אוהל קרקס שאפיטו אירח)
2026 - קרקס HUBA CUBA(הקרקס הקובני)
קרקס פלשתינה הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של אייל חלפון שיצא לאקרנים בשנת 1998, ואשר דן בצורה אלגורית ביחסי ישראלים ופלסטינים ובסכסוך הישראלי-ערבי.
הסרט הופק על ידי חברת פרלייט-טרנספקס.
באותה השנה בה הוא הופק הוא זכה בחמישה פרסי אופיר לסרט הטוב ביותר וכן בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר, המוזיקה המקורית הטובה ביותר וכן לתסריט הטוב ביותר.
קרקס כושל מרוסיה, אשר נקלע לחובות ועומד לפני סגירה, מובא על ידי יזם בשם איברהים סוס, משתף פעולה פלסטיני, להופיע בכפר ערבי בשומרון, אשר תושביו נודעו בעיקר כגנבי מכוניות.
במהלך הופעות הבכורה של הקרקס בכפר, נמלט האריה שווייק (האטרקציה המרכזית וסמלו של הקרקס) מהכלוב ומבריח את הצופים.
הקצין עוז (עמוס לביא) ממנה את בלייברג (יורם חטב), מש"ק התרבות של הפיקוד, על חיפושו של האריה.
במהלך הסרט, מתאהב בלייברג במריאנה אדומת השיער (יבגניה דודינה), מאלפת האריות ולוגאסי (רינאן חיים), גנב המכוניות במרגלית המתנחלת מהיישוב הסמוך, "מעלה אל".
לחיפושי האריה מסייע בנו הקטן של היזם איברהים, פתחי (אשר קורא לעצמו פתחי דיין, על שם משה דיין) והוא זה שבסופו של דבר מוצא את האריה ומוביל את בלייברג ומריאנה אליו.
כאשר האריה נתפס, הוא מוחרם על ידי עוז המפקד ומוצג לראווה בחצר לשכת הפיקוד והקרקס מגורש מהארץ.
בלייברג מתכנן בעורמה כיצד לשחרר את האריה, על-מנת להרשים את מריאנה המאלפת.
בסוף הסרט, הקרקס מופיע בהופעת פרידה בכפר, להופעה מגיעים גם המתנחלים מהיישוב היהודי הסמוך, אשר עד כה התנגדו ללכת לצפות בהופעה.
בתום ההופעה, משוחרר שווייק האריה לחופשי.
שחקנ/יתדמות יבגניה דודינה מריאנה יורם חטב בלייברג המש"ק עמוס לביא עוז הקצין בסאם זועמוט איברהים סוס ולדימיר פרידמן מנהל הקרקס רינן חיים לוגאסידרור גבעמושון
קרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז הוא סרט שיצא לאקרנים ב-1996 והוקלט באירוע שאורגן ב-11 בדצמבר 1968 על ידי להקת הרולינג סטונז.
האירוע כלל שני קונצרטים על במת קרקס, בהשתתפות אמנים רבים, ביניהם אריק קלפטון, המי, ג'ון לנון, טאג' מאהל, מריאן פיית'פול וג'ת'רו טאל.
ג'ון לנון ויוקו אונו הופיעו גם כחלק מסופרגרופ שנקראה The Dirty Mac, ביחד עם קלפטון, מיץ' מיצ'ל וקית' ריצ'רדס.
את הרעיון להפקה הגה לראשונה מיק ג'אגר כדרך להתרחב מעבר להופעות ולהקלטות השגרתיות.
ג'אגר פנה אל מייקל לינדזי-הוג, שביים שני קדימונים לשירים של הרולינג סטונז, על מנת שיפיק תוכנית טלוויזיה באורך מלא עבור הלהקה.
ההופעות נערכו בפני קהל שהוזמן מראש והחלו ב-11 בדצמבר 1968, בשעה שתיים בצהריים, אך בשל עיכובים במעבר בין ההופעות השונות והמצלמות שנשברו פעם אחר פעם, ההופעה האחרונה הסתיימה רק בשעה חמש בבוקר ביום שלמחרת.
הקהל וחברי הסטונז היו מותשים בצורה ניכרת, ורק כוח הרצון של ג'אגר הצליח למנוע מהם לעזוב לפני הסוף.
מיק ג'אגר לא היה מרוצה מתוצאותיה של ההופעה.
במיוחד, ההופעה העוצמתית של המי העניקה תחושה כאילו המי גנבו את ההצגה.
הוצאת הווידאו עוכבה ויצאה לבסוף רק בשנת 1996. כלולים בו ההקלטות וכן הקדמות לפני כל הופעה, בין היתר התלוצצות בין לנון לג'אגר, בה הם מבטאים חברות והערכה הדדיות.
DVD מחודש יצא בשנת 2004, בו נעשתה התאמה לטכנולוגיות קול מתקדמות וכן קטעים שהושמטו מהגרסה המקורית, ביניהם ראיון עם פיט טאונסנד ושלושה קטעי פרשנות.
הייתה זו הופעתו האחרונה בפומבי של בריאן ג'ונס עם הרולינג סטונז.
על אף הסימנים לתשישותו במהלך ההופעה (הוא בולע את המילים שלו בהקדמה), עבודת הגיטרה שלו בשיר You Can't Always Get What You Want, כמו גם גיטרת הסלייד שלו בשיר No Expectations, הייתה קליטה ומשכנעת.
למרות זאת, חלקו בהקלטות כמעט ולא נשמע.
לדוגמה, בשיר You Can't Always Get What You Want, הוא נראה פורט על הגיטרה, אבל כמעט ולא נשמעת; הגיטרה שלו נשמעת אך בקושי במשך בהקדמה.
כמו כן, הופעה זו היא היחידה של הגיטריסט טוני איומי מבלאק סבאת' כחבר בג'ת'רו טאל; הוא היה חבר בה רק למשך מספר שבועות.
קרקינובה (בליטאית: Krekenava, קרקנבה; ביידיש: קראַקינאָווע) היא עיירה בת כ-2,100 תושבים במחוז פוניבז' שבליטא, השוכנת על גדת נהר נבז'יס (Nevėžis).
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1372, ומאז שנת 1409 מהווה מרכזו של מחוז אופיטה (Upytė).
בשנת 1419 נבנתה ביישוב כנסיית עץ ראשונה.
בשנות ה-60 של המאה ה-19 פעלו ביישוב כמה ממורדי מרד ינואר.
בתקופה הסובייטית, מיוני 1940, נאסרה פעילות זו, והולאמו בתי העסק ביישוב.
עם פרוץ מבצע ברברוסה ניסו רבים מיהודי העיירה להימלט ממנה, אך אלו הוחזרו אליה בידי הליטאים.
בשלב זה כלאו הליטאים את הצעירים היהודים מהעיירה, ולאחר מכן, הוציאו אותם להורג לאחר עינויים.
בד בבד, חטפו הליטאים נערות יהודיות מהעיירה, אנסו אותן, ואז עינו אותן למוות.
את היהודים שנותרו בעיירה ריכזו הליטאים בבית המדרש המקומי.
כעבור מספר ימים הוצאו מהמקום הגברים היהודים לעבודות כפייה, בהן נרצחו כולם.
הנשים והילדים היהודים שנותרו בעיירה רוכזו בגטו קטן שהוקם סביב בית הכנסת המקומי, בו הוחזקו בתנאי מחיה קשים ביותר.
ב-27 ביולי 1941 נלקחו כל יושבי הגטו לסביבת שדה התעופה בפיוסט, ושם נורו למוות.
רבי נתן נטע לוריא - מחבר "אלף המגן" על מסכת הוריות במשותף עם גיסו הרב מרדכי גימפל יפה
רבי משה חסקין (ה'תר"ס, 1900 - ה'תרע"ה, 1905) - הוא החזיק בעיר גם ישיבה, נאלץ להימלט בשל מלחמת העולם הראשונה
רבי בנימין צבי מובסס - נהרג בשואה
קרקסון היא עיר מבוצרת בחבל אוקסיטניה בדרום־מערב צרפת, בקרבת הגבול עם ספרד.
קרקסון ממוקמת על הדרך הקדומה המחברת בין הים התיכון ובין האוקיינוס האטלנטי, במרחק כ-80 קילומטרים מטולוז.
בעיר קתדרלה הבנויה בסגנון גותי, אך היא ידועה בעיקר בזכות ביצוריה המרשימים, הכוללים חומת עיר כפולה ובה משובצים צריחים ומגדלי שמירה.
הביצורים שוקמו במאה ה-19 על ידי האדריכל והמשמר הצרפתי אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק.
העיר מהווה את אחת התחנות של תעלת מידי.
ב-1997 הוכרזה העיר ההיסטורית המבוצרת של קרקסון כאתר מורשת עולמית.
קיימות עדויות על נוכחות יהודים בעיר עוד במהלך המאה ה-9, כמו גם עדויות שאבותיו היהודים של נוסטרדמוס מוצאם מעיר זו.
בהמשך הם גורשו מהעיר מספר פעמים וקיבלו אישור לחזור.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, האזור היה תחת שליטה של משטר וישי ופליטים יהודים רבים הגיעו לעיר.
המצב החמיר לאחר שהאזור נכבש על ידי הנאצים.
אלבר גו, כומר מקומי פעל להצלת יהודים ועל פעילתו הוכר כחסיד אומות העולם.
קרקס קרחוני (בלעז: cirque מצרפתית: "קרקס" או גם corrie מגאלית סקוטית: קומקום) – הוא שקע גאולוגי, תחילתו של עמק שצורתו דמוית אמפיתיאטרון, שנוצר כנקודת המוצא של עמק קרחוני על ידי סחיפה.
צורת האמפיתיאטרון הקעורה נוצרת בדרך-כלל במדרון של ההר, כאשר חלקו התחתון שטוח וחלקו העליון המעוגל – המקביל למושבים בקרקס המסודרים בחצי מעגל – הם מדרונות התלולים כמעט כצוק זקוף, שעליהם גולשים משלושה כיוונים קרח ודרדרת קרחונית המתלכדים בתחתית המדרון.
קרקעית הקרקס הקרחוני מתעצבת כקערה.
על אזור זה – שבו מתלכדים זרמי הקרח מכיוונים שונים יחד עם מטען הסלעים שהם נושאים עמם – מופעלים כוחות סחיפה חזקים במיוחד, הגורמים לשחיקת הסלע וליצירת שקע הנמוך מפתח היציאה של הקרקס הקרחוני ("הבמה") ומתחתית המדרונות הצדיים.
אם הקרקס נחשף להפשרה עונתית הופכת קרקעית הקרקס הקרחוני לאגם קרחוני קטן מאחורי המורנה והמשקעים הקרחוניים הסוכרים את פתח היציאה.
קרקסים קרחוניים הם צורות נוף בהרים, הנוצרים עקב פעילות קרחונים.
קרקסים קרחונים מצויים גבוה על מדרונות ההרים בסמוך לקו המקפא, ובדרך-כלל הם מוקפים בצוקים זקופים משלושה צדדים.
הצוק הגבוה ביותר מכונה לעיתים קרובות "הקיר הראשי" (headwall).
הצד הרביעי (פתח הקרקס הקרחוני) – שממנו זורם הקרחון אל מחוץ לקרקס הקרחוני – מכונה "שפה", "מפתן" או "משקוף".
קרקסים קרחונים רבים מכילים אגמים קרחוניים הסכורים על ידי משקעים קרחוניים או על ידי מפתן הסלע של הקרקס.
כאשר מצטבר מספיק שלג יכול הקרחון לזרום מהפתח, וליצור עמקים קרחוניים שאורכם יכול להגיע למספר קילומטרים.
קרקסים קרחונים נוצרים בתנאים מסוימים.
בחצי הכדור הצפוני הם נוצרים על המדרונות הצפון-מזרחיים – שם הם מוגנים יחסית מחום השמש ומהרוחות.
בתנאים אלו יכול השלג להיערם, ובשלב מסוים הופכת שכבת השלג לקרחון תחת משקלה העצמי.
באזור מתחילים תהליכי בליה קרחוניים , שבהם חלל קטן במדרון גדל עקב בליה הקשורה לתהליכי קפיאה-הפשרה חוזרים ונשנים ולשחיקה עקב תנועת הקרחון.
מעגל הקפיאה-הפשרה גורם לבליה של הסלעים, ועקב כך הם מתפרקים – תופעה הגורמת למפולת של שלגים וסלעים המגדילים בכך את הקרחון.
בסופו-של-דבר החלל גדל ומאפשר לשחיקה הקרחונית להתגבר.
דרדרת הסלעים בתחתית הקרחון יכולה לשחוק את הקרקעית, והיא פועלת כנייר לטש על הסלע עליו נע הקרחון.
בסופו-של-דבר יקבל החלל צורת קערה גדולה בצדו של ההר, כשהקיר האחורי עובר בליה בשל המחזור המתמיד של קפיאה והפשרה, כמו גם סחיפה כשהקרחון הנע מנתק חלקים רופפים בסלע.
האגן הולך ומעמיק אם נמשך תהליך השחיקה.
הממדים של הקרקס הקרחוני גדלים ככל שתהליכי השחיקה וניתוק הסלעים נמשכים, אבל היחסים בין כל המרכיבים של תצורת הנוף הכללית נשמרים שווים פחות או יותר.
כאשר שני קרקסים קרחונים שוחקים את ההר זה לכיוונו של זה נוצר רכס משונן ותלול משני צדדיו המכונה גב חדיד (arête מצרפתית "רכס").
כאשר שלושה קרקסים קרחוניים או יותר שוחקים את ההר משלושה כיוונים נוצרת פסגה בצורת פירמידה המכונה קרן (horn).
בחלק מהמקרים הדרך אל פסגת זו עוברת על-גבי רכס משונן.
הר מטרהורן בהרי האלפים הוא דוגמה לפסגה מסוג זה.
מכיוון שקרחונים יכולים להיווצר רק מעל קו שלג-עד, מחקר מיקומם של קרקסים קרחוניים בימינו יכול ללמד על תבניות ההתקרחות בעבר ועל שינויי אקלים.
קרקס גווארני הוא קרקס קרחוני בתחומי הפארק הלאומי פירנאים, שבהרי הפירנאים הצרפתים.
קוטרו של הקרקס כשישה קילומטרים, וגובה הקירות התוחמים אותו כ-1,500 מטר.
מבין הפסגות המתנשאות מעליו, הפסגה הגבוהה ביותר היא פסגת מרבורה, שגובהה 3,248 מ' מעל פני הים.
באחד מקירות הקרקס מצוי מפל גווארני, שגובהו 422 מטר, והוא המפל הגבוה באירופה.
קרקע הוא אחד המכשירים עליהם מתחרים גברים ונשים בענף התעמלות מכשירים.
התחרות מתבצעת על משטח מיוחד שהוכן עבור פעילות ספורטיבית.
תרגיל המבוצע על המשטח הייעודי, נקרא "תרגיל קרקע".
תרגיל קרקע מבוצע על משטח מרובע בגודל של 12×12 מטר עם תוספת ביטחון של 1 מטר מכל צד.
המשטח עשוי בדרך כלל מקצף מוקשה ומעליו שכבה של עץ לבוד, והוא נתמך על ידי קפיצים או גושי קצף גומי מוקשה, דבר המייצר משטח קשיח המגיב בעוצמה לדחיסתו, ומאפשר למתעמלים להגיע לגובה רב יותר ולנחות על משטח רך יותר מרצפה רגילה.
המתעמלות מבצעות תרגיל עם כוריאוגרפיה בזמן שלא יעלה על 1:30 דקות, ומשלבות אותו יחד עם מוזיקה.
על המוזיקה להיות אינסטרומנטלית ואין לכלול בה מלל.
תרגיל ארוך מהזמן שנקבע יגרור הורדת ציון.
התרגיל מורכב מסדרה של קפיצות הנקראות "אלמנטים" המשלבות גמישות וכוח רב.
בנוסף על המתעמלות לקשר בין הקפיצות על ידי אלמנטים תנועתיים, קטעי קישור וכוריאוגרפיה המתאימה לאופי המוזיקה.
קטעי קישור אלה משלבים תנועות ריקוד, בלט ומחול.
מתעמלות ברמה גבוהה נדרשות לבצע תרגילים ברמה גבוהה המכונים שרשראות אקרובטיות עם או בלי ידיים בזה אחר זה.
קיים צוות שיפוט המוריד נקודות על שגיאות באמנותיות של התרגיל (כוריאוגרפיה, הבעה, חוסר יכולת למלא תפקיד או אופי המותאם למוזיקה, יצירתיות והקשר בין המוזיקה לתנועה והקצב).
למשל, ניקוד התרגיל נפגע כאשר המתעמלת אינה מסיימת את התרגיל, עם סיום המוזיקה.
המתעמלים מבצעים תרגיל שמטרתו להפגין גמישות וכוח גופני על ידי אלמנטים אקרובטיים והדגמה של יכולות שיווי משקל.
מרבית תרגילי הקרקע של הגברים מבוצעים בין 60–70 שניות ונעשים ללא מוזיקה, בניגוד לתרגילי הנשים.
ניקוד התרגיל נפגע כאשר יש פגם בתנועות הבסיסיות של גוף המתעמל, כגון החמצת פויינט, רגליים לא ישרות, נחיתה לא יציבה, נפילה ועוד.
כמו כן, יציאה של רגל אחת מעבר לפס הלבן המקיף את המשטח תגרור הורדה של 0.1 מניקוד התרגיל ויציאה של שתי רגליים תגרור הורדה של 0.3 נקודות.
הקרקל הוא רכב שטח ממוגן שתוכנן על ידי חברת פלסן סאסא הישראלית.
הרכב מבוסס על שלדת רכבי הפורד מסדרה F שקוצרה לבסיס גלגלים באורך 2.84 מטר.
קיצור השלדה נעשה בחברה בארצות הברית.
לקרקל מיגון מרוכב והוא תוכנן במקור כאפשרות חלופה לרכבי הסופה בצה"ל, אך מאז פותחו מספר דגמים.
הקרקל הוצג לראשונה בתערוכת AUSA בארצות הברית באוקטובר 2005 ומאז הוצג במספר תערוכות שונות ברחבי העולם.
בין היתר הוצג דגם בעל מיגון קרמי כבד שיועד להצגה לצבא ארצות הברית, כמו כן ב-2008 חברת Oshkosh הציגה דגם של הקרקל שתחת שמה.
הקרקל מוצג בחו"ל בשם "סנד-קאט" (חתול חולות).
הקרקל משרת בארץ את המשטרה ואת כוחות משמר הגבול.
הדגם עליו הוא מבוסס הוא פורד F-350 מקוצר.
קיים דגם המשרת בצה"ל בשם גרניט, המשמש לאיסוף מודיעין.
דגם זה החליף את הרקון שהיה מבוסס על ההאמר.
– בצה"ל משרת דגם הטיגריס כרכב בט"ש וכגרניט, בשירות מג"ב והימ"מ.
– בשירות צבא היבשה האזרי והיחידות המיוחדות.
– מופעלים על ידי שירות הביטחון האוקראיני משנת 2017.
– 25 כלי רכב בשימוש המשטרה הצבאית הבולגרית.
אל סלבדור – 50 כלי רכב נרכשו ובשירות צבא סלבדור למשימות ביטחון פנים ומלחמה בפשיעה.
– מספר כלים בשימוש משטרת קולומביה ועוד 22 כלי רכב בצבא קולומביה.
צ'ילה – בשירות כוחות הז'נדמריה של צ'ילה.
– 5 כלי רכב עם עמדות מרגמה של סולתם בשירות.
קרקסון (Carcassonne) הוא משחק הנחת אריחים אסטרטגי, לשניים עד חמישה שחקנים.
שמו של המשחק הוא כשמה של העיר המבוצרת בתקופת ימי הביניים, קרקסון בדרום צרפת.
המשחק פורסם בגרסה עברית בשנת 2014 שהושקה בכנס דרקוניקון, על ידי חברת מאנקי-טיים.
הגרסה העברית הבסיסית כוללת 72 אריחים, ללא הרחבת הנהר הקיימת בחלק מהגרסאות.
למשחק יצאו מספר הרחבות, וכן משחקי מחשב על פלטפורמות שונות.
המשחק זכה בשנת 2001 בפרס משחק השנה הגרמני (Spiel des Jahres).
40 "חיילים" או "אנשים" ("Meeples", בתרגום העברי "קטנישים") בחמישה צבעים שונים (8 אנשים לשחקן)
האריחים מכילים שילוב של אחד או יותר מהרכיבים הבאים:
קטע כביש או צומת כבישים
בתחילת המשחק, כל האריחים, למעט האריח הפותח, מפוזרים על השולחן כאשר פניהם כלפי מטה, והם מהווים "קופה".
האריח הפותח, מונח במרכז השולחן ופניו גלויים (גב האריח הפותח מסומן בצבע שונה).
כמו כן, כל שחקן מניח את אחד מאנשיו על לוח הניקוד, במשבצת ה-0. איש זה משמש אך ורק לסימון הניקוד.
כל שחקן, בתורו, בוחר אריח מה"קופה", מגלה את פניו לכל השחקנים, ומצמיד אותו לפאה של אריח אחד (או יותר) מהאריחים הגלויים.
הפאות הצמודות חייבות להתאים, כלומר, פאה המכילה כביש חייבת להתחבר לפאה המכילה כביש, וכדומה.
במקרה הנדיר, שאין מקום להניח את האריח, הוא מסולק מן המשחק, והשחקן מתחיל את תורו שוב.
לאחר הנחת האריח, השחקן בוחר האם להניח את אחד מאנשיו על אחד הרכיבים (ראה לעיל) על האריח אשר הוא הניח זה עתה.
לא ניתן להניח איש אם קיים כבר איש אחר על הרכיב, אך ניתן להניח אריח המחבר רכיבים אשר כבר מכילים אנשים מתורות קודמים.
אם כתוצאה מהנחת האריח הושלמה בניית כביש, הושלמה עיר או בית תפילה הוקף ב-8 אריחים, כל האנשים המצויים על הרכיבים הנ"ל חוזרים לשחקנים אשר הניחו אותם, והשחקן או השחקנים מקבלים ניקוד על השלמת הרכיב לפי כללי קבלת הניקוד (ראה להלן).
המשחק מסתיים לאחר הנחת האריח האחרון.
בשלב זה מתבצע חישוב ניקוד סופי.
השחקן בעל הניקוד הגבוה הוא המנצח.
הניקוד מוענק לשחקן אשר הניח את המספר הרב ביותר של האנשים על העיר, הכביש או החווה.
אם ישנם כמה שחקנים עם מספר זהה אנשים, הניקוד מוענק לכל אחד מהם.
להלן כמה נקודות אסטרטגיות העולות במהלך המשחק:
איזון כמות האנשים המונחים על האריחים לעומת האנשים הפנויים
מניעת שיתוף של שחקן אחר ברכיבים הנשלטים על ידי השחקן
שיתוף פעולה בין שחקנים בבניית ערים, חוות וכדומה, במקרה שישנם יותר משני שחקנים.
האפשרות לגרום לכך ששחקן לא יוכל להשלים את הרכיב
קרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי הייתה חברת קרקס אמריקאית ששווקה כ"המופע הגדול בעולם".
החברה הוקמה ב-1919 על ידי מיזוג הקרקס של ג'יימס אנתוני ביילי ופי.
ברנום עם "קרקס האחים רינגלינג".
האחים רינגלינג קנו את קרקס ברנום וביילי ב-1907 והפעילו את שני הקרקסים בנפרד, עד שמיזגו אותם ב-1919.
ב-1944 עלה באש אוהל הקרקס בהרטפורד, קונטיקט.
אסון שגבה את חייהם של 167 קרבנות, רובם נשים וילדים.
ארבעה מעובדי הקרקס הורשעו בהריגה ומנהלי הקרקס שילמו עד 1954 סך של 5 מיליון דולר פיצויים לנפגעים.
הופעות הקרקס הוצגו באוהלים עד 1957, אז העביר הבעלים באותה עת, ג'ון רינגלינג נורת', את הופעות הקרקס לאתרים בעלי מושבים קבועים, כגון אצטדיוני ספורט.
ב-1967 קנה את הקרקס אירווין פלד וב-1971 הוא מכר אותו למטאל, אך ב-1982 קנה אותו בשנית.
בינואר 2017 הודיעו מנהלי הקרקס כי עקב הוצאות התפעול הגבוהות, המאבק המתמשך בארגונים למען בעלי חיים ועוד, הקרקס יפסיק את פעילותו בחודש מאי.
קרקס זה היה מרכז עלילת הסרט "ההצגה הגדולה בתבל" (1952) בבימויו ובהפקתו של ססיל ב.
דה-מיל עם בטי האטון וקורנל ויילד בתפקידים הראשיים כלולייני טרפז מעופף.
בטופולוגיה וגאומטריה קרקטר האוריינטציות של יריעה הוא קרקטר כפלי של החבורה היסודית , המודד עד כמה "איננה אוריינטבילית".
הקרקטר טריוויאלי אם ורק אם היריעה אוריינטבילית.
הגדרת הקרקטר מבוססת על כיסוי האוריינטציות.
נסמן את קבוצת האוריינטציות בנקודה ב (זו קבוצה בת שני איברים).
הקרקטר לוקח איבר של החבורה היסודית אל אם האיבר שומר על האוריינטציה, ואחרת אל .
כעת נראה כיצד ניתן לקבוע בעזרת הקרקטר האם יריעה קשירה היא אוריינטבילית.
ראשית, היריעה אוריינטבילית אם ורק אם כל מסילה בה שומרת על האוריינטציה.
תנאי זה שקול להיותה של כל מסילה סגורה שומרת אוריינטציה, ואפילו שקול לכך שכל מסילה סגורה סביב נקודה אחת שומרת על האוריינטציה (ללכת ולחזור).
כעת, שמירה על אוריינטציה אינווריאנטית להומוטופיה (זאת משום שניתן לכסות את המסילות על ידי סביבות שהומאומורפיות לכדור, שהוא אוריינטבילי), ולכן מספיק לבדוק זאת על איברי החבורה היסודית.
ולכן, יריעה קשירה היא אוריינטבלית אם ורק אם קרקטר האוריינטציות שלה טריוויאלי.
במקרה שיש ייצוג נוח של החבורה, מספיק לבדוק את הטענה על היוצרים, כלומר - יריעה היא אוריינטבילית אם ורק אם כל יוצר של החבורה היסודית שלה שומר את האוריינטציה.
עבור יריעות רבות, החבורה מוצגת סופית, ועל כן יש לבצע את הבדיקה עבור מספר סופי של מסילות.
למעשה, ניתן לנסח טענה חזקה יותר, הקשורה לאבליניזציה של החבורה היסודית, השווה גם לחבורת ההומולוגיה הראשונה של המרחב.
מפורשות, האיזומורפיזם הוא איזומורפיזם טבעי, ולכן מספיק (והכרחי) לבדוק האם ההעתקה המושרית היא טריוויאלית כדי לקבוע האם היריעה אוריינטבילית.
בעזרת קרקטר האוריינטציות ניתן להוכיח את קריטריון האוריינטביליות הבא:
מסקנה: יריעה פשוטת קשר היא אוריינטבילית.
קרקיר (שם מדעי: Spatula querquedula) הוא מין של ברווז קטן ממשפחת הברווזיים.
הוא חי במקווי מים רדודים ברחבי העולם הישן וחולף גם בישראל.
משמעות שמו העממי באנגלית של הקרקיר, Garganey, היא ככל הנראה שיבוש של המילה האיטלקית לקנה הנשימה.
הקרקיר קיבל את שמו בזכות קריאות החיזור החזקות של הזכר, שאולי נשמעו כמו נהימה חזקה.
אורכו מגיע ל-39 ס"מ בלבד, ומוטת כנפיו לכ-62 ס"מ.
משקלו של פרט בוגר מגיע עד ל-500 גרם.
לבוגר בלבוש החיזור יש ראש וחזה חומים כהים, עם גבה לבנה עבה היורדת לכיוון העורף.
לנקבה ראש כהה למדי, מפוספס, עם גבה בהירה ופס בהיר היוצא מבסיס מקורה עד אחרי העין.
הנקבה בעלת דגם קשקשים כהים על גבה וקשקשים בהירים יותר לצידי גופה.
הקרקיר הצעיר דומה מאוד לנקבה.
לזכר סוככות אפורות בהירות ו"דגל-כנף" לא בולט, אך עם ניגוד חזק בין הצוואר והחזה לבטן הבהירה.
הנקבה בעלת דגם חדגוני בכנף עם פס זרימה לבן רחב יחסית.
הקרקיר דומה לשרשיר אבל גדול ממנו במעט ובעל דגם ראש וכנף שונים.
בשעת התעופה, נקבת השרשיר מציגה דגל כנף ירוק ופס כנף לבן ורחב.
בשחייה, לנקבת הקרקיר חסר הכתם הבהיר באזור הזנב שמאפיין את נקבת השרשיר.
מקנן בכל אירואסיה - באזורים הממוזגים, ונודד דרומה במהלך החורף לדרום אסיה, אפריקה ואוסטרליה.
בישראל, הקרקיר נחשב לברווז חולף מצוי הנפוץ במהלך נדודיו דרומה, בחודשים אוגוסט-ספטמבר, וצפונה, ממרץ עד תחילת מאי.
בחורף הוא כמעט לא נראה בישראל.
בעונת הנדידה הוא נצפה בבריכות דגים ובמקווי מים גדולים אחרים במרבית אזורי הארץ; מעל הים ובמאגרי הצפון והמרכז - שם לעיתים נצפה בלהקות גדולות.
הוא נוטה "להתערבב" עם להקות של שרשירים ומריות.
נרשמו עד כה רק 2 עדויות לדגירת קרקירים בישראל, והוא נחשב למקנן נדיר ביותר.
שתי הדגירות נצפו בין השנים 1977–1999 באגן החמצון של אשדוד.
בתי גידולו האופייניים של הקרקיר הם ביצות, אגמים ושאר גופי מים עשירים בצמחייה.
הקרקיר הוא ברווז קטן, שבדומה לברווזים "קטנים-בינוניים" אחרים, יכול להמריא במהירות מפני המים - וכך גם להימלט בשעת סכנה.
תזונת קרקיר מבוססת על צמחים, זרעים, שורשים, חסרי חוליות ואף דגים קטנים (לעיתים נדירות).
כאשר הוא שוחה, הוא מסנן את המים או שהוא טובל את כל קדמת גופו בתוכם.
הקן הוא גומה מרופדת על הקרקע בין צמחי גדת נחל.
בהטלה אחת מוטלות לרוב 8–9 ביצים חומות מבריקות.
הנקבה דוגרת לבדה במשך 21–23 יום.
האפרוחים מסוגלים לעוף לאחר 35–40 יום.
קרקס הרעב (ברומנית: Circ al foamei) היה כינוי רומני עממי למבני ענק שנבנו בתקופת שלטונו של ניקולאה צ'אושסקו ברחבי בוקרשט ונועדו לספק לאוכלוסייה מזון מוכן לאכילה.
השם קרקס נגזר מהגג בצורת כיפה, שהזכיר את כיפת הקרקס.
לפי חזונו של צ'אושסקו, היו אמורים מרכזים אלה לספק לאוכלוסייה מזון מוכן לאכילה, כך שעקרות הבית יתפנו ממלאכת הבישול.
המודל לכך היו הסופרמרקטים המערביים, אך עם תוספת של מסעדות גדולות בהן יוגש מזון בריא (פחות בשר ויותר רטבים, פחות סוכר בעוגות וכדומה) לרוצים לאכול במקום ואפשרות לרכוש מזון מוכן לאכילה ולקחת הביתה, שם יצטרכו רק לחמם אותו.
בכל מגזר של בוקרשט (בוקרשט הייתה מחולקת לשישה מגזרים) תוכנן מרכז כזה (אגרו-אָלימנטרי), אך עד המהפכה הרומנית (1989) הושלמו רק שניים ולאחר המהפכה נפסקה בניית יתר המרכזים.
במרכזים שהושלמו נעשה מאמץ גדול למלא אותם במוצרי מזון, למרות המחסור הכללי במזון ברומניה באותה תקופה.
המרכזים אכן התמלאו במזון המבוקש, אך זה היה על חשבון הצרכניות הרבות שהתרוקנו.
רבים הגיעו למרכזים כדי לרכוש מזון וכך התחיל המזון להיגמר בשעות הערב ולאחר זמן מה המזון התחיל להיגמר בשעות הצהריים ולבסוף המלאי אזל כבר בשעות הבוקר.
לאחר המהפכה הרומנית אחד המרכזים הפך למרכז קניות בשם אוניראה והשני היה לחלק מהשוק של שכונת פנטלימון.
המבנים שלא הושלמו עברו שינוי יעוד או הריסה - אחד מהם הפך ל"אוניברסיטה נוצרית על שם דימיטריה קנטמיר".
במתמטיקה, קרקטר (כפלי) הוא הומומורפיזם מחבורה אל החבורה הכפלית של שדה המספרים המרוכבים, ובאופן כללי יותר אל החבורה הכפלית של שדה כלשהו.
קרקטר אל תת-החבורה הכפלית נקרא קרקטר אוניטרי.
השימוש החשוב ביותר לקרקטרים הוא באנליזה הרמונית.
כך, הדוגמה היסודית לקרקטרים הם האקספוננטים המוגדרים לכל .
כפי שידוע מאנליזת פורייה הממשית, משפחת הפונקציות הזו צפופה במרחב ומאפשרת להגדיר התמרת פורייה מעל מרחב זה.
ברוח זו, המושג הכללי של קרקטרים מאפשר להכליל את אנליזת פורייה הממשית לאנליזת פורייה מעל חבורות אחרות.
שימוש חשוב נוסף לקרקטרים הוא בתורת המספרים, באמצעות בניית קרקטר דיריכלה.
יש לשים לב קרקטרים של הצגות של חבורות, כפי שמופיעים בטבלת הקרקטרים הם בדרך כלל אינם קרקטרים כפליים.
חשיבותם של קרקטרים נובעת בין השאר מכך שהם מהווים חבורה אבלית ביחס לכפל נקודתי.
כלומר, בהינתן שדה , אם היא משפחת כל הקרקטרים (הומומורפיזמים) מהצורה , אז יש עליה מבנה של חבורה כפלית באמצעות הפעולה .
יתרה מזו, אם היא משפחת כל הפונקציות מהצורה עם מבנה טבעי של מרחב וקטורי מעל , אז היא תת-מרחב ליניארי שלו שאיבריו בלתי תלויים ליניארית, כלומר: לכל אוסף סופי של קרקטרים שונים , אם מקיימים כי , אז בהכרח .
עבור כל קרקטר , הערך של הקרקטר הוא על כל איברי תת-חבורת הקומוטטורים של .
לכן חבורת הקרקטרים של איזומורפית לחבורת הקרקטרים של החבורה האבלית .
בהינתן חבורה ציקלית סופית , הקראקטרים של החבורה נתונים על ידי אקספוננטים המוגדרים על ידי לכל .
לכן חבורת הקרקטרים של איזומורפית לחבורה עצמה.
בדומה, בהינתן חבורה אבלית סופית , חבורת הקרקטרים של איזומורפית לחבורה עצמה.
באופן כללי יותר, עבור כל חבורה סופית , כל הקארקטים הם קרקטרים אוניטריים, והחבורה במקרה זה איזומורפית לחבורה האבלית .
במקרה ש- היא חבורה טופולוגית, קרקטר הוא הומומורפיזם רציף מהצורה .
ידוע כי אם חבורה אבלית וקומפקטית מקומית אז הקרקטרים שלה מפרידים נקודות, כלומר: לכל שונים, יש קרקטר רציף שמקיים .
לכן ממשפט סטון-ויירשטראס תחת תנאים לא מחמירים נובע כי חבורת הקרקטרים צפופה בתוך מרחב הפונקציות הרציפות מהצורה שיש להן תומך קומפקטי.
לחבורה טופולוגית אבלית וקומפקטית מקומית מתרחשת תופעה של דואליות, לפיה חבורת הקרקטרים של חבורת הקרקטרים של , היא למעשה עצמה.
כלומר יש איזומורפיזם טבעי .
איזומורפיזם זה מתקבל על ידי שהיא ההערכה .
קרקס הספרים היא חנות ספרים ופורנוגרפיה גאה, שנפתחה במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 בשם "Book Circus".
מאחר שהחנות נחשבה כמקום קרוזינג חשוב בקרב הקהילה הגאה ב, נחשבת החנות כאתר חשוב בהיסטוריה הגאה של לוס אנג'לס.
החנות הראשונה נפתחה בשדרות סנטה מוניקה 8230 בווסט הוליווד בשם "Book Circus".
ב-1982, בעל העסק סבל מבעיות כלכליות, והעביר את הבעלות לבארי מייסון, מהנדס לאפקטים מיוחדים לשעבר, ולאשתו קארן, עיתונאית לשעבר, שעבדה בההוצאה לאור של לארי פלינט.
הם שינו את שמו של העסק ל-"Circus of Books", ופתחו סניף נוסף בסילבר לייק .
בנוסף לפורנוגרפיה גאה וצעצועי מין למבוגרים, החנות מוכרת כריכות רכות מאחור, רומנים שנכתבו על ידי סופרים להט"בים, ספרי מדע בדיוני, תנ"כים ועיתונים זרים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, לאחר שנבחר רונלד רייגן לנשיא ארצות הברית ובעיקר לאחר פרסום דו"ח מיס, אכיפת החוק הייתה צריכה לטפל בפורנוגרפיה.
Circus of Books נתפס בעוקץ של ה-FBI ובארי מייסון הועמד לדין.
עורך דינו של בארי מייסן הגן עליו באמצעות התיקון הראשון והוא פוטר לאחר שהודה באשמה.
ב-1989, הורה משרד השריף של מחוז לוס אנג'לס כי החנות בווסט הוליווד תיסגר בין השעות 02:00 בבוקר עד ל-06:00 בבוקר לאחר תלונות על כך שהיא משכה זנות גברית.
סניף שלישי שהיה בשרמן אוקס נאלץ להיסגר בשנות ה-90 של המאה ה-20 מאחר שהיה קרוב מדי לבית ספר יסודי.
הסניף בסילבר לייק נסגר ב-8 באוגוסט 2016. (כיום, מתקיימת שם חנות מריחואנה , אם כי השלט המקורי עדיין שם).
הסניף בווסט הוליווד נסגר ב-9 בפברואר 2019. רחל מייסון , בתם של הבעלים, שהיא אמנית, מוזיקאית ויוצרת קולנוע, אמרה כי הנגישות הקלה של פורנוגרפיה גאה ואפליקציות קרוזינג כמו גריינדר החליפה את הצורך בחנויות קרוזינג כמו Circus of Books.
עם זאת, הסניף בווסט הוליווד נפתח מחדש ב-2020 על ידי Channel 1.
סרט תיעודי אודות החנות, חנות קטנה ועליזה, שבוים על ידי רחל מייסון , הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב-26 באפריל 2019. סרט זה הוצג גם בגאלת הפתיחה של פסטיבל הסרטים Outfest.
קרקס מאנדיבל או מאנדיבל סירק המכונה גם מפרץ מאנדיבל הוא קרקס קרחוני המעקם את קו החוף של חצי האי דניאל, באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרקס הקרחוני ממוקם 9 קילומטרים מערבית - דרומית מערבית מכף פיליפס.
שמו של הקרקס הקרחוני ניתן לו בשנת 1966 על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
השם הוא תיאורי - והוא מתאר את מראה הקרקס המזכיר צורה של הלסת התחתונה.
קרקס אייגלאס או קרקס אייגלס הוא קרקס קרחוני בגבעות קוקרי, בעמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרקס ממוקם 3 קילומטרים ממזרח לקרחון אמריקה הדרומית.
הקרקס ממוקם על המצוקים הדרומיים של גבעות קוקרי.
רכס גבעות קוקרי (ובו גם הקרקס) התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת דיסקברי) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
שמו של הקרקס ניתן ניתן לו בשנת 1993, על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד, אשר נתנה שמות לאתרים באזור הקשורים למדידה.
השם מתייחס לעינית של טלסקופ מדידה.
קרקס קורל הוא קרקס קרחוני גדול, בחלק הדרומי של הרי דרווין, בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
הקרקס ממוקם בין קרקס הארווי לבין מצוק דנקן.
הקרקס ממוקם בקצה המזרחי של מפלי הקרח פרבל.
קרח מכיפת הקרח רמת מידנייט זורם דרך קרקס קורל ונשפך אל קרחון הת'רטון.
הקרקס נקרא על שם רוברט קורל (Robert Corell), מדען אקלים אמריקאי, שעמד בראש הנהלת תחום מדעי כדור הארץ (Geosciences Directorate) של הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית, בין השנים 1987 – 1999.
קרקל (שם מדעי: Caracal) הוא סוג של טורף ממשפחת החתוליים ותת-משפחת החתולים הקטנים, המכיל את המין קרקל, אשר נחשב לרוב בתור המין היחיד בסוגו, אך לאחרונה הוחלט לשייך אליו גם את המין חתול זהוב אפריקני.
לא כל החוקרים מסכימים על סיווג זה.
שני מינים אלה חיים לאורך אפריקה שמדרום לסהרה במספר בתי גידול והקרקל אף מצפין לדרום-מערב אסיה לרבות בישראל.
הסוג תואר לראשונה בידי החוקר ג'ון אדוארד גריי ב-1843 על דגימת עורות של קרקל מכף התקווה הטובה, אשר הגיע למוזיאון להיסטוריה של הטבע, שם הוא תואר (גריי לא ראה קרקלים חיים).
כיום מניחים ששני מינים אלה התפתחו מאב קדמון משותף בעל זיקה לסרוואל במשך המיוקן עד תחילת הפליוקן לפני 7.91 עד 4.7 מיליון שנה מימינו.
חתול זהוב אפריקני (Caracal aurata)
במתמטיקה קרקטר דיריכלה הוא פונקציה כפלית ומחזורית מחוג השלמים לשדה המרוכבים.
דריכלה עבד עם מושג זה בצורתו העוברית.
דדקינד נתן את ההגדרה הפורמלית המודרנית של המושג ונתן לו את שמו.
דיריכלה השתמש במושג זה כדי להגדיר את פונקציית L של דיריכלה שעומדת בבסיס הוכחתו למשפט דיריכלה על מספרים ראשוניים בסדרות חשבוניות.
קרקטרי דיריכלה עמדים גם בבסיסה של התמרת פורייה הדיסקרטית הכפלית.
קרקטר דיריכלה כקרקטר של חבות אוילר
מנקדת מבט זו קרקטר דיריכלה הוא קרקטר כיפלי של החבורה .
קרקס החיות הוא סרט קולנוע בהנפשה ממוחשבת משנת 2017, מסוגת קומדיה ופנטזיה בתלת-ממד, בבימויו של סקוט כריסטיאן סאווה וטוני בנקרופט.
הסרט נכתב על ידי סאווה ודין לורי, והוא מבוסס על העוגייה בצורת חיה ומבוסס באופן רופף על הרומן הגרפי מאת סאווה.
בסרט מככבים הקולות של ג'ון קרסינסקי, אמילי בלאנט, דני דה ויטו, איאן מקלן, סילבסטר סטאלון, פטריק וורברטון, רייבן סימון, הארווי פירסטיין, גילברט גוטפריד, טרה סטרונג, ג'יימס ארנולד טיילור, קווין גרוויו ולידיה רוז טיילור.
הסרט מספר את סיפורה של משפחה שנתקלת בקופסה קסומה של עוגיות קרקרים של בעלי חיים שהופכת כל מי שצורך לחיה שהקרקר מייצג, מה שמועיל בהצלת הקרקס שהמשפחה הייתה קשורה אליו.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל האנימציה הבינלאומי של אנסי ב-12 ביוני 2017. הוא שוחרר בסין ב-21 ביולי 2018. במקור הוא היה אמור לצאת לאקרנים בארצות הברית אך נתקל בעיכובים מרובים עקב איסוף על ידי מפיצים שונים, שהתמודדו עם קשיים כלכליים.
הסרט שוחרר רשמית בנטפליקס ב-24 ביולי 2020 וקיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים.
בשנת 1962, האחים בוב והורציו הנטינגטון מנהלים יחד קרקס נודד, והצליחו היטב למרות האישיות השונה בתכלית.
לאחר הופעה, מגדת העתידות הצוענית של תושבת הקרקס, איזמרלדה, מציגה בפני מעסיקיה את אחייניתה היפהפייה, טליה, ומבקשת שיתנו לה עבודה.
בוב והורציו שניהם נפעמים מיד מהאישה המקסימה, אבל חיבתה היא אך ורק לבוב.
כשהזוג מכריז על תוכניותיהם להתחתן ב-1964, הורציו כועס ומציב אולטימטום לאחיו לבחור בו או בטליה.
בוב מתחתן עם טליה ואיזמרלדה מעניקה להם קופסה מסתורית כמתנת חתונה, המאפשרת להם לפתוח קרקס חדש.
"קרקס החיות הפרוע של באפלו בוב", ידוע בבעלי חיים המבצעים הישגים מדהימים ובלתי אפשריים לכאורה.
שנים לאחר מכן, אחיינו של בוב אוון מתחתן עם חברת ילדותו זואי בקרקס שבו הם נפגשו לראשונה בילדותם.
עם זאת, בעקבות ההתרגשות הראשונית, אוון מגלה עד מהרה שכעת הוא צריך לעבוד כבוחן טעם עבור אביה של זואי, מר וודלי, במפעל שלו המייצר עוגיות לכלבים.
עמיתו לעבודה בינקלי מנסה ליצור סוג חדש של ביסקוויט לכלבים אשר כל הזמן נהרס על ידי העוזר האישי של מר וודלי ברוק.
כמה שנים לאחר מכן, הורציו, שמזלו תפס ירידה רצינית מאז הקרב שלו ונפרד עם בוב, מתגנב לחדרי ההלבשה של בוב וטליה, מנסה למצוא את סוד חיות הקסם, ובטעות מצית שריפה שככל הנראה הורגת את בוב וטליה.
בהלוויה שלהם משתתפים אוון, זואי ובתם מקנזי.
הורציו מגיע לביקור בלתי צפוי ומודיע שהוא ישתלט על הקרקס.
הנטינגטון ואנשיו מריו זוקיני, סמסון, סטאבי ואל דיאבלו פותחים בקרב, וגורמים להנטינגטון לעזוב.
לפני שהם עוזבים, חיות המחמד של הקרקס אולד בלו וזנה נותנות לבני הזוג הנטינגטון את הקופסה המסתורית, מאוחר יותר הם מגלים שהיא מכילה קרקרים של חיות.
אוון אוכל אחד והופך לאוגר.
בני הזוג הנטינגטון חוזרים לקרקס כדי להבין איך זה קרה.
הם לומדים מהליצן צ'סטרפילד שעוגיות החיות יהפכו את המשתמש לחיה שהם אוכלים, אבל היא מכילה רק עוגייה אנושית אחת שתשנה אותם בחזרה.
מאוחר יותר, הוא מספר להם שהם ירשו את הקרקס.
זואי מתרגשת, אבל אוון, נחוש לרצות את מר וודלי, מחליט להמשיך בעבודתו.
זואי משחזרת את הקרקס בעוד אוון נשאר בבית החרושת לעוגיות לכלבים.
מתוסכל מכך שזואי עזבה את עבודתה, מר וודלי מתחיל לשקול את ברוק כמחליפה.
"קרקס החיות הפרוע של באפלו בוב" נפתח מחדש, אך הוא אסון עם גילוי ללא חיות.
אוון מחליט באי רצון לאכול את הקרקרים של החיה ומבצע פעלולים כחיה.
בסופו של יום, אוון מתאהב בזה ומחליט לעזוב את עבודתו.
כשהוא מסיים את האריזה, ברוק אוכל בלי משים את אחת העוגיות והופך לדריל.
כדי להדביק אותו, אוון הופך לאריה, אבל ברוק נתפס על ידי מריו זוקיני, שגם גונב חתיכות עוגיות.
עם החזרה הביתה, אוון מגלה במהרה שהוא איבד את העוגייה האנושית ויישאר חיה לנצח.
הוא מנסה להסתגל לחיים כחיה אחרת, אך זוכה להצלחה מועטה.
בינקלי מגלה את העוגיות של החיות ומשכנעת את מר וודלי להשתתף בקרקס.
בהופעה אחת, הורציו מופיע ומציע לגורילה של אוון מהעוגייה האנושית שלו (שגם מריו גנב מבלי לדעת) בתמורה לקרקס.
אוון מסרב, חושב שהשארת חיה לפחות תחזיק את משפחתו ביחד, אבל הוא נאלץ להיכנס לעסקה על ידי עושיו הכלאיים של הורציו כשהם עוזרים להורציו להאכיל אותו בכוח בעוגייה האנושית.
אמני הקרקס נתקלים בסצנה ופורץ קרב, כשחלקם לובשים צורות של חיות כדי להילחם.
כשהעוזרים שלו מובסים, הורציו אוכל כמה קרקרים והופך לכימרה.
לאחר מכן הוא מתעמת עם אולד בלו וזנה שמתגלים כבוב וטליה, חיים אך לכודים לנצח בצורת חיות עקב הרס העוגיות האנושיות שלהם באש.
הם מבקשים מהורציו לגאול את עצמו, אך הוא מסרב.
הורציו עף למעלה, תופס אותם.
אוון משתמש באיש הקליע בצורת הקרנף שלו כדי להפיל את הורציו כשהוא, הורציו ובוב נוחתים ברשת בעוד מקנזי הופך לקוף כדי להציל את טליה.
לאחר מכן, אוון, זואי ומקנזי, ואמני הקרקס עובדים יחד כדי להכניע את הורציו.
בעוד הורציו נשבע לנקום, אוון הופך אותו לאוגר כאשר איש הקליע מצטט את " לזכר א.ה.ח." מאת אלפרד לורד טניסון .
כשאמני הקרקס, זואי ומקנזי מחזירים לעצמם את צורותיהם האנושיות, צ'סטרפילד אומר בשמחה לעוזרים הכלואים שהעוגיות האנושיות שלהם נשברות כתופעת לוואי של אכילת החתיכות השבורות וייקח לו זמן להבין למי החלקים שלו הולכים למי.
לאחר מכן מריו אומר לצ'סטרפילד לקחת את הזמן שלו, עם האחרים בהסכמה.
הורציו דורש להשתחרר מכלוב האוגר שלו ללא הועיל.
לאחר שראה את ההופעה וברוק עדיין במצב תרגיל, מר וודלי מעריך מחדש את דעותיו על אוון ועל הקרקס.
עם בינקלי, הוא מחליט ליצור מזכרת קרקס חדשה באמצעות הניסויים הכושלים שלה.
עד המופע הבא הם הכינו קרקרים של בעלי חיים שגורמים לעורו של האוכל לקבל זמנית את הצבע והדוגמאות של החיה שאת הקרקר שלה הם אוכלים.
אוון צורך קרקר חיות חדש בצורת דרקון שזה עתה הופיע בקופסה ועולה לבמה בצורת החיה החדשה שלו.
ג'ון קרסינסקי - אוון האנטינגאון, אביה של מקנזי.
אמילי בלאנט - זואי האנטינגאון, אמה של מקנזי.
דני דה ויטו - צ'סטרפילד, ליצן הקרקס המצחיק.
איאן מקלן - הורציו, אחיו הגדול של באפלו בוב, והאיש הרע בסרט.
סילבסטר סטאלון - איש הקליע.
פטריק וורברטון - ברוק, עוזרו הגדול והחזק של מר וודלי, נוטה להציק לאוון ובינקלי.
רייבן סימון - בינקלי, חברת ילדות של זואי.
הארווי פירסטיין - איזמרלדה, צועניה מגדת עתידות ודודתה של טליה, נתנה לבוב את עוגיות החיות.
גילברט גוטפריד - מריו זוקיני, איש נמך קומה אשר רוכב על אופנוע.
טרה סטרונג - טליה, אחייניתה של איזמרלדה ואשתו של בוב, מאוחר יותר שינתה צורה לחתולה בשם זינה.
ג'יימס ארנולד טיילור - באפלו בוב, בעלה של טליה, מאוחר יותר שינה צורה לכלב בשם אולד בלו.
וולאס שון - מר וודלי, אביה של זואי, שונא את אוון.
קווין גרוויו - שמשון, איש חזק, אחד מהעוזרים של הורציו.
לידיה רוז טיילור - מקנזי, בתם של אוון וזואי.
אוראל צברי - מריו זוקיני
עדי בר לב - זואי
גילן שחף - באפלו בוב
דדי זהר - מר וודלי
דן שצברג - איש קליע
גיא גולדברג - אוון הצעיר
הסרט הוצג בבכורה עולמית בתחרות בפסטיבל האנימציה הבינלאומי של אנסי ב-12 ביוני 2017. הסרט היה אמור לצאת במקור ב-28 באפריל 2017 על ידי Relativity Media, אולם משבר פיננסי בחברה מנע מהם להוציא את הסרט.
לאחר מכן הוא היה אמור לצאת לאקרנים ב-1 בספטמבר 2017 על ידי אולפן הסרטים המצליח Serafini Releasing לפני שהם גם נסגרו.
כמה חודשים לאחר מכן, בנובמבר 2017, הוכרז כי אולפני הבידור יפיצו את הסרט ברחבי העולם.
באפריל, סאווה פרסם בפייסבוק כי הסרט נקבע לתאריך יציאה של 10 באוגוסט 2018. העסקה עם אולפני הבידור בוטלה ביוני 2018.
בסופו של דבר, זכויות ההפצה נקנו על ידי נטפליקס והסרט שוחרר ב-24 ביולי 2020 בפלטפורמה.
זה היה הסרט השני הכי נצפה בסטרימינג בסוף השבוע הפתיחה שלו.
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג אישור של 64% על סמך 22 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.00/10. היה לו קונצנזוס קריטי שקרא: "הסרט קרקס החיות רחוקה מלהיות הארוחה המונפשת הייחודית ביותר, אבל ההומור המטורף והמהירות המרופדת שלו הופכים אותו להסחה הגונה לצופים צעירים יותר".