tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אצטילציה של הקצה האמיני דורשת ביקוע בלתי הפיך של המתיונין הראשון והחלפתו בקבוצת אצטיל.
תהליך זה קורה בכ-80%–90% מהחלבונים האנושיים, וחשיבותו אינה ברורה.
אצטילציה של ליזין בקצה האמיני של היסטונים היא שיטה נפוצה לבקר שעתוק של גנים.
אצטילציה מתרחשת בעיקר על ליזין, אך מתרחשת גם על אלנין, ארגינין, אספרטט, ציסטאין, כליצין, גלוטמאט, מתיונין, פרולין, סרין, תריאונין וואלין.
פגיעה במסלולי האצטילציה מעורבת במחלות שונות, ובהן סרטן, הזדקנות, מחלות חיסוניות, מחלות קרדיווסקולריות ומחלות נוירולוגיות.
אוביקוויטינציה התגלתה לראשונה בשנת 1975 על ידי גדעון גולדשטיין.
עיבוד זה הוא בלתי הפיך, ויכול להתרחש על כל חומצות האמינו.
אוביקוויטין הוא פוליפפטיד במשקל 8 kDa ומכיל 76 חומצות אמינו.
לאחר תיוג חלבון באוביקוויטין, יכול להיווצר פולימר של אוביקוויטין שיוכר על ידי הפרוטאוזום 26S, שיפרק את החלבון למרכיביו.
פגיעה במסלולי האוביקוויטינציה מעורבת במחלות שונות ובהן סרטן, מחלות מטבוליות, דלקות, סוכרת מסוג 2, ומחלות נוירודגנרטיביות.
לגליקוזילציה השפעה רבה על קיפול החלבון, מבנהו, תפוצתו, יציבותו ופעילותו.
בתהליך זה סוגי סוכרים שונים (החל מחד-סוכרים פשוטים ועד פוליסכרידים גדולים) מקושרים לחלבון.
פחמימות שנקשרות לאספרגין, סרין ותריאונין אופייניות לקרום התא ולחלבונים שמופרשים החוצה מהתא.
גליקוזילציה מתרחשת לרוב על סרין, תריאונין, אספרגין, טריפטופן וגליצין, אך יכולה להתרחש גם על אלנין, ארגינין, איזולאוצין, ליזין, ולין, גלוטמט, פרולין, תירוזין, ציסטאין וגליצין.
פגיעה במסלולי הגליקוזילציה מעורבת במחלות שונות ובהן סרטן, שחמת כבד, סוכרת, HIV, אלצהיימר וטרשת עורקים.
המחקר על מתילציה החל בשנת 1939. העברה של קבוצת מתיל באמצעות מתילטרנספרז לחנקן או חמצן בשיירי הצד של חומצות האמינו מעלה את רמת ההידרופוביות של החלבון, ובכך יכולה להפוך חלבון בעל מטען שלילי לנייטרלי כאשר הוא מוסף לחלבונים קרבוקסיליים.
מתילציה של ליזין בקצה האמיני של היסטונים היא שיטה נפוצה לבקר שעתוק של גנים.
בתאים איקריוטים, ליזין וארגינין הן חומצות האמינו הממותלות לרוב.
בנוסף, אלנין, אספרגין, ציסטאין, גליצין, גלוטמט, גליקוגן, היסטידין, מתיונין, לאוצין, פנילאלנין ופרולין מסוגלות לעבור מתילציה.
פגיעה במסלולי מתילציה מעורבת במספר מחלות ובהן סרטן, פיגור שכלי (תסמונת אנגלמן), סוכרת וליפופוסינוזיס.
ליפידציה היא שיטה לכוון חלבונים לממברנות של אברונים (רשתית תוך-פלזמית, מיטוכונדריה, גולג'י), לבועיות ולקרום התא.
באמצעות ארבעה עיבודים שונים החלבונים רוכשים תכונות ייחודיות, וארבעתם מעלים את רמת ההידרופוביות של החלבון ולכן את האפיניות שלו לממברנות.
בתנאים פיזיולוגיים הקשרים בין פפטידים הם יציבים, ולכן התא נדרש למנגנון בכדי לבקע אותם.
פרוטאזות הם משפחה של אנזימים שיכולים לבקע קשרי פפטידים.
הם חיוניים ליצירת נוגדנים, לאפופטוזיס, ולמעבר אותות.
באדם ישנם מעל 11,000 פרוטאזות המתמחים בסוגי סובסטראט שונים, ונבדלים זה מזה במנגנון הביקוע, במיקום התוך-תאי ובמשך הפעילות.
פרוטואוליזה יכולה להוביל לדגרדציה סופית של החלבון אם הקיפול היה שגוי, או שנותרה תת-יחידה מיותמת ובכך לשמור על ההומואוסטזיס התאי.
פרוטאזות משמשות כמתג תאי, אשר בתהליך בלתי הפיך ומבוקר היטב מבצעים ביקוע של אנזימים בכדי ליצור צורה בוגרת ופעילה של החלבון.
נכון לשנת 2018, ידועים 1,950 עיבודים לאחר תרגום ב-749 חלבונים, מ-24 סוגי עיבודים שונים המעורבים ב-275 מחלות שונות באדם.
עיבודים לאחר תרגום מעורבים בסוגי סרטן שונים, סוכרת ומחלות נוירודגנרטיביות.
לדוגמה, אוביקוויטינציה של החלבון MTSS1 (חלבון מדכא גידולים) המתווכת על ידי אוביקוויטין ליגאז חיונית לתהליך בקרת גדילת התא ולהתפשטות שלו בסרטן השד ובסרטן הערמונית.
עיבוד נתונים מקדים הוא מונח המתייחס לשלב הקודם לניתוח הנתונים, שמטרתו לשפר את יכולות הניתוח והסקת המידע מהנתונים באמצעות הפעלת כלים המשנים חלקים מסוימים במידע ובאמצעות הסרה של חלקי מידע לא נחוצים.
שלב עיבוד הנתונים המקדים הוא שלב חשוב של הכנת נתונים בתהליך כריית מידע.
כאשר אין בקרה הדוקה על הנתונים הנכנסים למאגר מידע, דבר הקרוי בעגה "זבל פנימה, זבל החוצה" (GIGO), נתונים שגויים או לא רלוונטיים נכנסים למאגר המידע.
לדוגמה, עלולים להיכנס נתונים של משתנה מסוים מחוץ לטווח הרלוונטי (משקל: 900 קילו) או שילוב נתונים בלתי אפשרי בין כמה משתנים (למשל, מין: זכר, בהריון: כן).
באופן מקביל ברישומי EEG המנסים לעקוב אחר פעילות המוח, ייתכן וייכנסו אותות אשר מקורם לא בקליפת המוח, אלא בשרירי הקרקפת.
בהליך העיבוד המקדים, מפרקים את האותות באמצעות שיטות לזיהוי רכיבים בלתי תלויים כמו independent component analysis (ICA), תרים אחר אותות בעליי מאפיינים מיוחדים המזוהים עם פעילות שרירי הקרקפת, ומסירים אותם.
ניתוח הנתונים לפני שבוצע איתור בעיות מסוג זה, או ללא התייחסות מתאימה לאותן הבעיות בטרם הניתוח עלול להוביל להסקת מסקנות שגויות או פחות מדויקות.
בשלב עיבוד הנתונים המקדים מטפלים בבעיות אלו.
לעיתים הליך זה הוא כה חשוב בהתייחס למסד הנתונים הספציפי, עד שהוא הופך להיות השלב החשוב ביותר בהליך השימוש בנתונים בכללותו.
דוגמאות להליכים המבצעים בעיבוד נתונים מקדים הם: ניקוי, בחירת מופעים, נורמליזציה, One Hot Encoding, טרנספורמציה, חילוץ ובחירה של תכונות וכו'.
עיבוד הנתונים המקדים עשוי להשפיע על פרשנות התוצאות של הניתוח בכללותו.
לפיכך יש להפעיל שיקול דעת בהפעלת הכלים השונים כחלק מהליך זה, מתוך הבנה של המשמעויות שהכלים יוצרים על פרשנות התוצאות.
עיאש 250 היא רקטת קרקע-קרקע ארוכת טווח מייצור עצמי של ארגון הטרור חמאס שככל הנראה מבוססת על רקטת זלזאל איראנית.
טווח הרקטה הוא 250 קילומטר.
שם הרקטה מייצג את טווח הרקטה בצירוף שם משפחתו של יחיא עיאש ממייסדי גדודי עז א-דין אל-קסאם של חמאס, תמונתו מתנוססת על הרקטה.
בהכנת הרקטות האלה השלים החמאס את היעד לשיגור רקטות לכל מקום במדינת ישראל מרצועת עזה.
את הרקטה פיתחה מחלקת ייצור אמצעי הלחימה של חמאס, כאשר האחראי העיקרי על פיתוחה הוא ג'מאל א-זבדה, שחוסל במבצע שומר החומות.
הרקטה נחשפה לראשונה במסגרת מבצע שומר החומות במאי 2021, אז חמאס פרסם סרטון של ההכנות לירי של הרקטה.
הרקטה נכנסה לראשונה ב-13 במאי 2021 במהלך מבצע שומר החומות, עת שוגרה רקטה בודדה לעבר נמל התעופה רמון מרחק של כ-190 קילומטר מהרצועה.
לפי התקשורת הישראלית הרקטה שנורתה מרצועת עזה התפוצצה בשטח פתוח באזור המערבי של המועצה האזורית חבל אילות, רחוק מאוד מכל יישוב.
ולכן, לא הופעלה אזעקה ביישובים.
ב-13 באוקטובר 2023, במהלך היום השביעי של מלחמת חרבות ברזל, שיגר חמאס רקטה מרצועת עזה לכיוון הצפון.
התרעות הופעלו באזור צפת וגם ביישובים שפרעם, זרזיר וקריית טבעון.
כמה דקות לאחר מכן נטל חמאס נטל אחריות לירי והודיע שהירי היה של רקטת עיאש 250. מערכת קלע דוד ירטה את הרקטה ושבריה נפלו וגרמו לשריפה במפעל לשריפת פסולת בקריית אתא וברובע המפרץ בחיפה.
חודש לאחר מכן ב-4 בנובמבר, שיגר חמאס 2 רקטות מדרום רצועת עזה לעבר אזור הערבה.
רקטה אחת נפלה בשטח הרצועה ופצעה כ-15 עזתים, מערכת חץ 2 יירטה בהצלחה רקטה אחרת מעל הערבה התיכונה.
עיבוד תמונה הוא תחום במדעי המחשב, מתמטיקה שימושית, הנדסת חשמל ואלקטרוניקה העוסק בעיבוד של תמונות ובמניפולציות שונות עליהן.
לרוב העיבוד נעשה בתחום הדיגיטלי לאחר שהתמונה כבר נדגמה אך שם התחום כולל גם עיבוד תמונה אופטית במערכות אופטיות בהם נעשה שילוב של עיבוד ספרתי ואנלוגי.
עיבוד תמונה נעשה לשתי מטרות עיקריות:
לשם שיפור התמונה: הפחתת "רעשים", הדגשת פרטים, חידוד, ריטוש תמונה, יצירת אפקטים, תיקון צבעים ורמות אפור וכדומה.
לשם הסקת מסקנות: מדידות, זיהוי פגמים, גילוי תנועה, זיהוי צורות וסיווג אובייקטים.
בתעשייה עיבוד התמונה משמש למדידות ולזיהוי פגמים.
ישנן גם מכונות ש"רואות" את העובד המשתמש בהן, מכוונות את כלי העבודה ואחר בודקות את התוצאה.
בביטחון לאומי, בביטחון פנים ובאבטחה עיבוד התמונה משמש לזיהוי תנועה וסיווג צורות.
בציבור הרחב משתמשים בעיבוד תמונה על מנת לשפר את התמונות שצולמו.
בתחום זה עוסקים בקביעת פורמטים שונים לאחסון תמונות, במיוחד אלו העוסקים בדחיסה ובפריסת קובץ התמונה, בפילטרים ובעיבודים נוספים של התמונות, כמו שיפור איכות ירודה של תמונה.
בתחום הזה ישנו ענף של זיהוי צורות, כדי שעבודת העיבוד תהיה אוטומטית.
אחד היישומים הנפוצים ביותר בתחום, הוא שינוי רזולוציה של תמונה, סיבובה או היפוכה .
גם המנגנון של הסרת עיניים אדומות מהתמונה, שקיים היום ברוב התוכנות הנפוצות לעיבוד תמונה, הוא יישום די נפוץ.
תחום המצלמות הדיגיטליות שהתפתח בשנים האחרונות, הזריק דם חדש בתחום הזה, ותוכנות לעיבוד תמונה נפוצות היום, כמעט כמו תוכנות לעיבוד תמלילים.
כל קובץ תמונה מורכב מנקודות זעירות הקרויות פיקסלים.
ככל שיש יותר נקודות ביחידת שטח, כך הרזולוציה של התמונה גבוהה יותר, והתמונה תראה חדה יותר.
ככל שנקודה יכולה לתת טווח יותר גדול של צבעים, כך עומק הצבע גדול יותר, והתמונה תראה ריאליסטית יותר.
הנתונים הללו מאוחסנים כמו שהם בקובץ Bitmap (תמונת מפת סיביות), שבו יש יצוג מספרי לכל נקודה בתמונה, או שנדחסים באמצעות אלגוריתם מיוחד ונשמרים בקבצים דחוסים כדוגמת JPG.
בכל תהליך של שמירה ופתיחה בקבצים דחוסים, התוכנה משתמשת בתהליך עיבוד מיוחד, שיודע לדחוס את נתוני התמונה תוך איבוד מינימלי של מידע.
מערכת עיבוד תמונה בסיסית מורכבת מדוגם תמונה המחובר למחשב המסוגל לאחסן את התמונה בזיכרון ואחר כך לעבד אותו באמצעות תוכנה מתאימה המסוגלת לנהל את הדגימה, את התצוגה של התמונה ולבצע את האלגוריתמים השונים.
התמונה הנדגמת תופיע בזיכרון בצורת מטריצה דו־ממדית , כל איבר במטריצה הוא פיקסל.
כל פיקסל מכיל אינפורמציה על רמת האור שהפיקסל הזה נחשף לה בזמן הצילום.
הרזולוציה נקבעת על ידי צפיפות הפיקסלים על חיישן המצלמה, ואם דוגמים ומייצגים פיקסל בבייט (8 ביט) זה אומר שכל פיקסל מייצג אחד מ־256 רמות אפור.
במקרה של טיפול בתמונה צבעונית משתמשים לרוב ב־RGB (Red Green Blue) ואז ישנן שלוש מטריצות:
לצורך שיפור תמונה משתמשים בחיבור בין פילטר המתוכנן לתוצאה שרוצים להשיג לבין התמונה.
לרוב הפילטר יהיה קטן בממדים מהתמונה ואז כדי לייצר את מטריצת החיבור מציבים את הפילטר על התמונה, מצמידים אותה לפיקסל 0,0 (שהוא בדרך כלל הפיקסל השמאלי עליון), מבצעים מכפלות בין הפיקסלים, מסכמים את כל המכפלות ומקבלים מספר המוצב במקום 0,0 במטריצת התוצאה.
מזיזים את הפילטר פיקסל אחד לימין (ב־X) מחשבים באותה דרך את המספר שיוצב במקום ה־1,0 וכך עד שמסיימים את השורה (הטיפול בעמודות דומה).
פעולה זו היא בעצם פעולת קונבולוציה בדידה.
צריך לשים לב לכך שמטריצת היציאה קטנה בממדיה מהתמונה, אם גודל התמונה הוא X,Y וגודל הפילטר M,N אזי גודל מטריצת היציאה יהיה 1+X-M+1 ,Y-N.
פילטר המחליק רעש לבן (רעש בתדר מרחבי גבוה)
פיקסל במקום x,y במטריצת היציאה יהיה:
אפשר לראות שהתוצאה היא שכל פיקסל ביציאה יהיה ממוצע של 4 פיקסלים מהתמונה וזה ימצא רעש בתדר גבוה, אם תדר הרעש נמוך יותר (נקודות רעש גדולות יותר) אפשר יהיה לבחור מטריצה גדולה יותר שהמשמעות תהיה מיצוע שטחים גדולים יותר.
פילטר המבליט רק את השינויים בתמונה
פילטר זה מתקבל לאחר פעולת סכימה בין 4 פילטרי נגזרת שנייה הבאים:
נגזרת שנייה בציר ה- X:
נגזרת שנייה בציר ה- Y:
נגזרת שנייה אלכסונית בכיוון השני:
אפשר לראות שאם אין שינויים בתמונה הפילטר המאוזן הזה יפיק אפס, כדי לקבל ערך כלשהו בתמונה חייבים להיות שינויים.
פילטר פופולרי זה ידוע בכינויו "לפלסיאן" (laplacian).
בכל זמן נתון דוגמים תמונה לתוך מטריצה .
השימוש בערך המוחלט הוא מטעמים מעשיים, מערכות עיבוד תמונה עובדות עם מספרים חיוביים (אין משמעות לערך פיקסל שלילי).
חוסר תזוזה גורם למטריצה יציאה שכולה אפסים, תוצאות אחרות מתקבלות רק כאשר יש תנועה.
אלגוריתם זה מאתר כל תנועה ולכן גורם להרבה זיהויים שגויים מאחר שכל תזוזת ענפי עצים ברוח או מעוף ציפור יפעילו את הגלאי ולכן לרוב מוסיפים אלגוריתמים נוספים לטיפול במקרים אלו.
פוטושופ (Photoshop) - תוכנה מקצועית לעיבוד תמונה
לייטרום (Lightroom) - תוכנה מקצועית לעיבודי תמונה מהירים לצלמים
Paint Shop Pro - תוכנת עיבוד תמונה הדומה במקצת לפוטושופ
Facetune - אפליקציה לעיבוד תמונה במכשיר טלפון נייד
פוטו אדיטור - תוכנה לעיבוד תמונה שמשולבת באופיס
פוטו פיינט - תוכנה מקצועית לעיבוד תמונה המשולבת בתוכנה קורל דרו
פיינט.נט - תוכנה חופשית בסביבת דוט נט
GIMP - תוכנה חופשית (תחת רישיון GPL), מולטי-פלטפורמית, הנתמכת על ידי מערכות הפעלה נוספות מלבד חלונות
PIXLR - תוכנה לעיבוד תמונה בWEB ולמכשירים ניידים של חברת אוטודסק
עיבוד שבבי הוא תהליך ייצור תעשייתי בו מוסר חומר מגוש של חומר גלם (עֻבָּד) ליצירת עצם כלשהו.
בשונה מעיבוד פלסטי בו מקנים לחלק צורה על ידי עיוות, בעיבוד שבבי משתמשים בגוש חומר גלם גדול דיו להכיל את המוצר הסופי כולו ובעזרת מכונות לעיבוד שבבי כגון מחרטות, כרסומות, מסורים, מקדחות ומשחזות מוסר עודף החומר ברמות דיוק המגיעות עד אלפית המילימטר.
בתהליך הסרת עודפי החומר משתמשים בכלים מיוחדים (ראשי מקדח, ראשי כרסום, מסורים וכדומה) המחוברים למכונות הנזכרות, והם בעלי צורות שונות המיועדות לשימושים מגוונים ולחומרי גלם רבים.
תהליך המשמש בעיקר לייצור תבניות לתעשיית הפלסטיק.
במקום לשחוק את מתכת התבנית באמצעים מכניים כקידוח או כרסום, מנמיכים באיטיות צורה רצויה כלשהי (העשויה לרוב מגרפיט או נחושת) אל עבר לוח מתכת עבה (בדרך כלל פלדה).
צורה זו טבולה בנוזל אלקטרוליטי וטעונה במתח גבוה.
הניצוצות החשמליים הנוצרים בין שתי האלקטרודות שוחקים את הפלדה במשך כמה שעות ויוצרים עליה את התבנית השקועה המדויקת של הצורה הרצויה.
נוח גם להשתמש בשיטה זו לשינוי צורתם של כלים מפלדה מחוסמת, שכן היא אינה דורשת חיסום מחדש.
לא כל החומרים נוחים לעיבוד שבבי.
עופרת למשל, אינה נוחה לעיבוד כזה מאחר שהיא יוצרת שבבים גדולים מאוד.
הפליז, לעומת זאת, יוצר שבבים קטנים ועדינים ולכן הוא נוח מאוד לעיבוד שבבי.
חומרים נפוצים לעיבוד שבבי הם:
אלומיניום - רך יחסית ונוח לעיבוד שבבי.
פלדה - קשה יותר לעיבוד שבבי מאשר אלומיניום.
עץ - חומר רך ונוח לעיבוד שבבי, בדרך כלל מעובד במחרטות ליצירת אביזרים גליליים כרגליות רהיטים, קתות וכדומה.
ישראל היא יצרנית ויצואנית דומיננטית של כלים לעיבוד שבבי.
עם החברות הישראליות העוסקות בתחום זה נמנות: ישקר, מפעל מתכת חניתה (חברה-בת של קנאמטל , ורגוס, כרמקס, יעקובוביץ חיים בע"מ נוגה הנדסה ויהב עיבוד שבבי ממוחשב.
עיבוד שפה טבעית הוא תת-תחום של בינה מלאכותית ובלשנות.
הוא עוסק בבעיות הקשורות לעיבוד ומניפולציה של שפה טבעית והבנה של שפה טבעית על מנת לגרום למחשבים "להבין" דברים שנאמרים או נכתבים בשפות אנושיות.
עיבוד השפה הטבעית קשור לתחום הבלשנות החישובית, ולעיתים משתמשים במונחים אלה ללא הבחנה ביניהם.
כאן, נתייחס לעיבוד שפה טבעית כתחום המעשי של פיתוח יישומי מחשב המטפלים בשפה אנושית.
הערך "בלשנות חישובית" עוסק בפן התאורטי של שילוב רעיונות מתחום מדעי המחשב בחקר השפה האנושית.
בשנות ה-50 וה-60 מערכות מוקדמות כמו SHRDLU , שעבדו ב"עולמות קוביות" עם אוצר מילים מצומצם, ולאחר מכן ELIZA, עבדו היטב, והובילו את החוקרים לאופטימיות מוגזמת, שחלפה במהירות כאשר המערכות הוגדלו למצבים מציאותיים יותר עם המורכבות וחוסר הבהירות של העולם האמיתי.
הבנת שפה טבעית תלויה בידע רחב על העולם, ידע שלעיתים קרובות נתפס כטריוויאלי, אבל יש להזין אותו למערכת כדי שתוכל לפענח את השפה.
גם ההגדרה של המושג "הבנה" היא בעיה מרכזית בעיבוד שפה טבעית.
דוגמאות לבעיות העומדות בפני מערכות הבנת שפה טבעית:
למשפטים "נתנו לקופים את התפוזים משום שהם היו רעבים", ו"נתנו לקופים את התפוזים משום שהם היו רקובים", יש לכאורה מבנה תחבירי זהה, אף כי למעשה באחד מהם המילה "הם" מתייחסת לקופים, ואילו באחר לתפוזים.
אי אפשר להבין את המשפט כראוי ללא היכרות עם המאפיינים והתכונות המתייחסים לקופים ולתפוזים.
בשפות רבות קשה למיין את מרכיבי המשפט ולסמן את היחסים ביניהם באמצעות ניתוח פשוט של המבנה התחבירי.
למשל, יש שפות שקשה לדעת בהן לאיזה שם עצם מתייחס שם התואר, ויש שפות בהן אין סימון מורפולוגי לחלקי הדיבר.
כדי לפתור את הבעיות האלו, הציעו כמה בלשנים וחוקרי אינטליגנציה טבעית לעשות שימוש בשפה מלאכותית, שתוכל לבטא את כל הדקויות והעומק של השפות הטבעיות שאנו מכירים, אך עם זאת שתהיה בעלת תחביר וחוקי כתיב עקביים מבחינה לוגית או מתמטית, כדי להסיר כל עמימות או רב-משמעות הנובעת ממבנה המשפט.
דוגמה לשפה שכזו היא לוז'באן.
המשימות העיקריות של עיבוד שפה טבעית
בעיות המקשות על עיבוד שפה טבעית
הפרדת משפט למילים בשפה מדוברת אין בדרך כלל הפרדה ברורה בין מילים; רוב הבלשנים מניחים כי הדוברים מזהים מילים ורכיבים תחביריים אחרים במשפט על-פי רמזים פרוזודיים (בעיקר הטעמה) ואינטונציה.
גם בשפה הכתובה אין בהכרח הפרדה בין המילים.
בשפות כמו סינית אין רווחים בין המלים, ובווייטנאמית מסמנים רווח בין הברות ולא בין מילים.
גם בשפות אירופיות כללי ההפרדה בין המילים משתנים משפה לשפה (למשל, באנגלית משתמשים ברווח יותר מאשר בגרמנית).
רב־משמעות לקסיקלית למלים רבות יש יותר ממשמעות אחת; מציאת המשמעות הנכונה מחייבת התחשבות בהקשר וב"ידע העולם".
רב-משמעות לקסיקלית עשויה להביא ליצירת צירופים שנראים אבסורדיים, אך בעצם הם מובנים לדוברי השפה, למשל: "סבון נטול סבון" (סבון במשמעות "תכשיר רחצה" לעומת סבון במשמעות "סוג של חומר").
עמימות תחבירית התחביר של השפות הטבעיות הוא עמום, כלומר אין יחס של אחד לאחד בין מבנים תחביריים לבין משמעות.
מבנים תחביריים שונים עשויים לשאת משמעות זהה, ולמבנה תחבירי אחד עשויות להיות מספר משמעויות.
בחירת המובן הנכון מצריכה מידע סמנטי, קונטקסטואלי וידע חוץ-לשוני על העולם.
לדוגמה: "דוב נמלים" הוא בעל-חיים שאוכל נמלים.
"כלב זאב" אינו בעל חיים שאוכל זאבים.
מצד שני, "כלב זאב" הוא סוג של כלב, ואילו "דוב נמלים" אינו סוג של דוב.
על אף כל זאת, המבנה התחבירי בשני המקרים זהה.
קלט לא ברור מבטאים מקומיים או זרים, הפרעות בדיבור, טעויות הדפסה או לשון; טעויות בזיהוי תווים אופטי (OCR).
חלק מדוברי עברית ישראלית למשל, אינם דוברים ילידיים ולפיכך נושאים מבטא זר כלשהו, דבר המקשה על פענוח ממוחשב של הדיבור.
בערבית קיימים סגנונות רבים של כתבי יד, דבר המקשה מאוד על פיתוח זיהוי תווים אופטי לכתב יד ערבי.
פרגמטיקה של השפה פירוש המשפט אינו נובע בהכרח ממשמעות המילים והמבנים התחביריים.
למשל: המשפט: "האם אתה יכול להעביר את המלח?", אף שהוא בנוי כשאלת "כן או לא", אינו שאלה למעשה, אלא בקשה.
התגובה המצופה למשפט כזה היא העברת המלח למבקש.
התשובה "לא" עדיין נשמעת סבירה, אבל התשובה "כן" לשאלה כזאת נשמעת מוזרה.
מבחינה לוגית פשוטה, קשה להסביר מדוע התשובה "כן" אינה קבילה עבור משפט שמנוסח כשאלת "כן או לא".
התשובה לשאלה: "כמה תלמידים נכשלו בבחינה?" צריכה להיות "כולם" אם כל התלמידים שניגשו לבחינה נכשלו.
התשובה "שלושה" (במקרה שבו רק 3 תלמידים ניגשו לבחינה) נתפסת כבלתי-קבילה, אף שמבחינה לוגית אין בה פגם.
פול גרייס ניסח שורה של כללים המכונים "עקרון שיתוף הפעולה" שמסבירים את המקרים האלה, אולם אלה הם כללים פסיכולוגיים או סוציולוגיים, ואינם כללים לוגיים.
לפיכך, קשה מאוד לכתוב תוכנית מחשב שתכלול אותם.
עיבוד שפה טבעית סטטיסטי משתמש בשיטות של סיכויים והסתברויות על מנת לפתור כמה מהבעיות שצוינו למעלה, במיוחד אלה שעולים מכך שמשפטים ארוכים הם לרוב לא ברורים כשמעבדים אותם בשיטות לשוניות, והדבר מביא לאלפי או מיליוני אפשרויות ניתוח.
שיטות להבהרת המצב משתמשות בדרך כלל באוצר של טקסט מוכן ובמודלי מרקוב.
הטכנולוגיה לעיבוד סטטיסטי מגיעה בעיקר מתחומי למידת מכונה וכריית מידע, שני תחומים באינטליגנציה מלאכותית העוסקים בלימוד ממידע.
במחזור שנה סוג תאריך פסחי"טה'תשע"ומעוברת23.4א'ה'תשע"זפשוטה11.4ב'ה'תשע"חפשוטה31.3ג'ה'תשע"טמעוברת20.4ד'ה'תש"ףפשוטה9.4ה'ה'תשפ"אפשוטה28.3ו'ה'תשפ"במעוברת16.4ז'ה'תשפ"גפשוטה6.4ח'ה'תשפ"דמעוברת23.4ט'ה'תשפ"הפשוטה13.4י'ה'תשפ"ופשוטה2.4י"אה'תשפ"זמעוברת22.4י"בה'תשפ"חפשוטה11.4י"גה'תשפ"טפשוטה31.3י"דה'תש"ץמעוברת18.4ט"וה'תשצ"אפשוטה8.4ט"זה'תשצ"בפשוטה27.3י"זה'תשצ"גמעוברת14.4י"חה'תשצ"דפשוטה4.4י"טה'תשצ"המעוברת24.4א'ה'תשצ"ופשוטה12.4מחזור העיבור הנוכחי (305)ושנה לפניו ואחריו והתאריך הגרגוריאני של פסח לאורכו
בהלכה היהודית, עיבור השנה הוא קביעת שנה מעוברת מדי כמה שנים בה נוסף חודש אדר א'.
הלוח העברי מבוסס על מחזור הירח, ועיבור השנה נועד להתאים אותו לעונות השנה התלויות במחזור השמש.
שנה בת 13 חודשים מכונה "שנה מעוברת", כמטפורה לאישה מעוברת, כלומר אישה בהיריון.
שנה שאינה מעוברת נקראת גם "שנה פשוטה" או "שנה רגילה".
בדומה לקידוש החודש, בתקופת חז"ל הייתה הסנהדרין מחליטה מדי שנה אם לעבר את אותה שנה, על פי שיקולים שונים.
כיום נוהג לוח עברי קבוע, שבו השנים המעוברות נקבעות מראש בקביעות מחזורית של 7 שנים מעוברות בכל מחזור של 19 שנים.
בלוח הקבוע יש בשנה מעוברת בין 383 ל-385 ימים.
ההלכה מסבירה את הסיבה לעיבור השנה בחובה לקיים את חג הפסח באביב.
חז"ל דרשו מהפסוק "שָׁמוֹר אֶת חֹדֶשׁ הָאָבִיב וְעָשִׂיתָ פֶּסַח לַה'" שיש לשמור שחודש ניסן יהיה תמיד באביב (), ועל כן קבעו שיש לעבר את השנה כל שלוש שנים.
חילופי העונות נובעים מהקפת כדור הארץ את השמש, והקפה אחת כזאת מכונה באסטרונומיה שנה טרופית.
לפיכך שנה טרופית אחת ארוכה בכ-11 ימים מ-12 מחזורי ירח, ואילו כללה השנה העברית 12 מחזורי ירח בלבד, היה חג הפסח "נודד" לעבר החורף.
כדי למנוע זאת, קובעים שנה מעוברת, בת 13 חודשים, עבור כל פעם שהפער מצטבר לכדי מחזור ירח שלם.
גם בלוח השנה הרומי שלפני התקנת הלוח היוליאני נהגו לעבר את השנים, על ידי הוספת חודש נוסף בן כ-20 יום אחת לשנתיים בערך.
הערבים גם הם השתמשו בלוח הדומה ללוח העברי עד ראשית האסלאם במאה ה-7 לספירה.
עם קבלת האסלאם בחצי האי ערב התבטל עיבור השנים אצל הערבים, וכיום הלוח המוסלמי נקבע על פי מחזור הירח בלבד.
המסורת המוסלמית מייחסת למוחמד את האמירה כי עיבור השנה הוא כפירה, על פי המובא בסורה התשיעית בקוראן (פסוקים ל"ה-ל"ז): בשל האיסור המוסלמי לעבר את השנה, חגי האסלאם ומועדיו "נודדים" מדי שנה על פני עונות השנה, בקצב של 10–11 ימים אחורנית.
בשנה מעוברת נוסף חודש בין שבט לאדר המכונה אדר א' (או "אדר ראשון") וחודש אדר הרגיל הופך לחודש אדר ב' (או "אדר שני").
מסורות וכללים שונים קובעים כיצד יש לנהוג בשנים מעוברות במועדים החלים בחודש אדר.
ימי הפורים מצוינים באדר ב', על מנת לסמכם לחג הפסח.
גם ציון יום פטירתו של משה (ז' באדר) נקבע לאדר שני.
בימים הארבעה-עשר והחמישה-עשר בחודש אדר א', שבו לא נחוג פורים, נחוגים שני ימי "פורים קטן" ("פורים קטן" ו"שושן פורים קטן").
בפורים קטן לא נהוגות מצוות הפורים כגון קריאת המגילה, משלוח מנות, או מתנות לאביונים, אבל הוא אסור בתענית ולא אומרים בו תחנון ומרבים בו בסעודה.
חגיגת בר מצווה של מי שנולד בחודש אדר נדחית לאדר ב'.
לעומת זאת לגבי אזכרות לנפטרים יש מחלוקת: האשכנזים מקדימים לחודש אדר א', ואילו הספרדים מציינים באדר ב'.
אירוע שחל בשנה מעוברת באחד משני חודשי אדר, יצוין בשנה פשוטה בחודש אדר.
כיוון שבאדר בשנה לא מעוברת יש 29 ימים בלבד, אם נפטר אדם בל' באדר א', מקובל לקיים לו אזכרה בל' בשבט בשנה פשוטה, משום שהוא א' דראש חודש אדר, כמו של' באדר א' הוא א' דראש חודש אדר ב'.
מנגד, בר מצווה לנער שנולד בל' אדר א' מקובל לציין בשנה פשוטה בא' בניסן, אף שיש פוסקים שכתבו שנהיה בר מצווה ב-ל' בשבט.
תופעה אפשרית נוספת היא, לידת תאומים בראש חודש אדר בשנה פשוטה.
אם אחד ייוולד לפני שקיעת החמה (כלומר, בל' בשבט), והשני - לאחריה (כלומר, בא' באדר), יחוגו התאומים את בר המצווה שלהם בהפרש של חודש זה מזה, אם תחול בר המצווה בשנה מעוברת.
האחד בל' בשבט, והשני בא' באדר ב' (גם תופעה זו קורית ב4 שנים - פשוטות, לא מעוברות - מתוך מחזור של 19 שנים - ששנת בר המצווה שלהן חלה בשנה מעוברת).
עיבור השנה, כלומר הוספת חודש כשנוצר פער של מחזור ירח שלם בין לוח השנה לבין ציוני הזמן החקלאיים, היה מקובל בקרב העמים שהשתמשו בלוח הירחי, בפרט בבבל.
הבבלים הכירו שיטה לחישוב העיבור מראש כבר במאה ה-6 לפנה"ס, שבה קבעו שלוש שנים מעוברות בכל מחזור של שמונה שנים.
במאה ה-4 התפתחה שיטה מדויקת יותר שעל-פיה מעברים 7 שנים בכל מחזור של 19 שנה.
נראה שהשיטה האחרונה הייתה ידועה גם בארץ ישראל, ובאמצעותה אפשר היה לחזות את השנים המעוברות, אולם על-פי עדויות בתלמוד ובמקורות אחרים, עד המאה ה-4 לספירה היו נסמכים בעיקר על תנאי מזג האוויר כדי להחליט על עיבור השנה, ופחות על חישובים אסטרונומיים.
בימי בית שני ולאחר החורבן הייתה הסנהדרין מחליטה מדי שנה אם לעבר את אותה השנה.
דיון בעיבור השנה מופיע בגמרא במסכת סנהדרין דפים י'-י"ג.
ההחלטה הייתה מתבססת על חישובים אסטרונומיים שפסח יהיה בתוך תקופת ניסן (אחרי מועד השתוות היום והלילה בסוף החורף), וגם על שיקולים אחרים כמו עונת המלטת הטלאים לצורך קרבן הפסח והבשלת התבואה להבאת מנחת העומר.
הגמרא אף מציינת שניתן לעבר את השנה כדי שהעולים לרגל יגיעו בשלום ובזמן לירושלים והדרכים לא תהיינה משובשות בשל גשמי החורף.
לשם עיבור השנה נדרשה רשותו של נשיא הסנהדרין ורק אנשים שהוזמנו לכך היו מורשים להשתתף בדיון.
תקנות אלו נועדו כנראה למנוע מחלוקות לגבי עיבור השנה בין חלקים שונים מהעם הנוהגים לפי לוחות שונים.
ההחלטה הסופית לגבי עיבור השנה נעשתה מלכתחילה במעמד שבעה דיינים לפחות, ומעמד העיבור התקיים ביום ולא בלילה.
על פי המסורת המקובלת, בשנת 359 לספה"נ, עם התערערות מצב היהודים בארץ ישראל, קבע הלל נשיאה את כללי הלוח העברי, כולל כללי עיבור השנה ("סוד העיבור"), מתוך חשש כי ינסו למנוע מההנהגה היהודית לפרסם את מועדי ראשי החודשים ואת השנים המעוברות.
יש החולקים על מסורת זאת וטוענים שהלוח הקבוע אומץ רק במהלך המאה ה-9 לספירה.
דעה מפשרת טוענת שאמנם חכמי ארץ ישראל לאחר הלל נשיאה המשיכו לקבוע את השנים המעוברות בכל שנה בהתאם לכללי העיבור, אך הם הקפידו שההחלטות שלהם יתאימו ללוח הקבוע.
במאה התשיעית נוהג זה הופסק והלוח הקבוע הפך לבלעדי ביהדות הרבנית עד ימינו אלו.
הלוח הקבוע של הלל נשיאה מתבסס על המחזור המטוני שבמהלך 19 "שנות שמש" יש מספר שלם של "חודשי ירח".
ליתר דיוק, בשנה טרופית יש כ-12.368 מחזורי ירח, ובכל 19 שנים טרופיות יש כ-234.997 מחזורי ירח, כלומר מספר כמעט שלם של חודשים סינודיים.
פירוש הדבר, שבכל מחזור של 19 שנים, המכונה "מחזור קטן", יש 7 שנים מעוברות - בממוצע כל 2.71 שנים.
בלוח הקבוע חודש אדר א' הוא תמיד בן 30 ימים.
לפיכך, שנת התשס"ה היא שנה מעוברת.
לחלופין חשב האם השארית בחלוקת ((השנה העברית כפול 7) ב-19 והוספת 1) קטנה מ-7, ואם כן אזי השנה מעוברת.
היו שנהגו לחשב את השנים והמחזורים מבריאת אדם הראשון (רק בבבל) או משנה שאחר כך (גם בארץ ישראל) או שנתיים אחר כך (גם בפרס).
אין הבדל בין השיטות בשנים המעוברות בפועל אלא בחשבון ובמספר (לדוגמה שנת ה'תשפ"ב מעוברת לפי כולם כי היא שישית בגוחאדז"ט, חמישית בבהזיגו"ח, רביעית באדוטבה"ז ושלישית בגבטב"ג).
הסטייה נובעת מכך שהשינוי במספר הימים בשנה העברית (חסרה, כסדרה, שלמה) ובשנה הלועזית (רגילה, מעוברת) אינם תלויים במחזור של 19 שנים, ולכן הם לא מאפשרים תמיד מפגש מדויק בין התאריכים.
לפי ה, לא מעברים שנת שמיטה.
רש"י מפרש שם שהטעם הוא כדי שלא יתארכו האיסורים של שנת השמיטה, הרמב"ם מסביר שטעם הדבר הוא כדי שיהיו שעורים למנחת העומר וחיטים לשתי הלחם.
בלוח הקבוע כ-37% משנות השמיטה חלות בשנה מעוברת, כפי שכ-37% מכלל השנים הן מעוברות.
ב, מופיעה התייחסות לעניין: .
לדעת השרידי אש הטעם שמעברים שנות שמיטה בלוח הקבוע הוא על פי חידושו של הרמב"ם ששנים שדורשות עיבור כדי שיחול חג הפסח באביב יש לעבר גם בשנות שמיטה.
הגעת האביב נקבעה לפי מידת הבשלת השעורה בארץ ישראל.
אם לא הגיע האביב בחודש השנים עשר הוא חודש אדר, אז היו מעברים את השנה כלומר מוסיפים חודש נוסף בסופה - אדר ב'.
כך נדחה למעשה חג הפסח בחודש ונפל באביב.
הקראים המשיכו בלוח השנה הקראי להחליט על עיבור השנה בהתאם להבשלת השעורה בארץ ישראל גם לאחר המאה ה-9. גם לאחר שנתרחקו הקראים מהחקלאות הם שמרו על זיקתם לארץ ישראל ולאדמתה.
מדי שנה הקראים שלחו שליחים לבקש את האביב בארץ ישראל ואם לא נמצא האביב בסוף השנה, עוברה השנה.
עיקרון זה של לוח השנה העברי היה כה חשוב עבור הקראים עד שבכתובה הקראית קיים תנאי בו מתחייבים בני הזוג לשמור את הלוח לפי עקרון האביב ולפי עקרון ראיית הירח.
יש הטוענים שתנאי זה הוסף לכתובה כדי שיקוימו החגים לפי ההלכה הקראית גם בנישואין בין קראים לרבניים.
אולם במרוצת הימים בעקבות ההתפשטות הקראית הנרחבת ברחבי העולם - מפרס במזרח ועד המגרב, ממצרים בדרום ועד ליטא בצפון, לא יכלה עוד עדות ה'אביב' להגיע אל כל קהילות הקראים, וקהילות קראיות החלו לאמץ אט-אט את מחזור 19 השנים הרבני.
בתחילה רק הקהילות הקראיות המרוחקות מארץ ישראל נאלצו לוותר על עיבור השנה לפי עקרון 'מציאת האביב' מחמת קשיי הריחוק ואי יכולתן לקבל דיווחים על מצב הבשלת השעורה בארץ ישראל.
עם זאת, אותן קהילות לא כפרו בעקרון שצריך לעבר את השנה לפי תצפיות על מצב השעורה בארץ אלא טענו שבמצבן הן אינן מסוגלות לעשות כן.
חכמים קראיים מהמאה ה-15 דיווחו שהיו שנים בהן קהילות בארץ ישראל, שפעלו לפי עקרון מציאת האביב, וקהילות בגולה, שפעלו לפי מחזור 19 השנים, לא עיברו את אותן שנים.
בסביבות המאה ה-19 נטשו גם קראי ארץ ישראל את שיטת עיבור השנה לפי מציאת האביב ועברו למחזור 19 השנים הרבני, וזאת כדי למנוע פער במועדי החגים בין הקהילות הקראיות השונות.
כיום, עם שיבתם של הקראים לארץ ישראל, ישנה מגמה של חזרה לשיטה המקורית של עיבור השנה לפי מציאת האביב בארץ ישראל.
עיבוי בוז איינשטיין (נקרא לעיתים עיבוי בוזה-איינשטיין) היא תופעה המתרחשת בבוזונים (כלומר חלקיקים עם ספין שלם) ובה מספר רב של חלקיקים נדחס ברמת היסוד (הרמה בעלת האנרגיה הנמוכה ביותר) של מערכת קוונטית, כאשר הטמפרטורה קרובה מאוד לאפס המוחלט.
התופעה קרויה על שם הפיזיקאים סאטינדרה נאת בוז ואלברט איינשטיין שתיארו אותה מבחינה מתמטית (התפלגות בוז-איינשטיין) עשרות שנים לפני שנצפתה בפועל.
לתופעה זו ישנה חשיבות ניסיונית ביצירת מצבים קוונטים קוהרנטיים ובפיזיקה של חומר מעובה.
עיבוי בוז-איינשטיין הופק ונצפה לראשונה במעבדה בניסוי שביצעו אריק קורנל וקארל וימן ב-1995. הם השתמשו בגז של אטומי רובידיום, שקורר לטמפרטורה של 170 ננו-קלווין (אחד חלקי מיליארד של קלווין), ובמצב זה חלק רב מהאטומים אכן קרס לרמת היסוד.
המצב שבו נמצאים חלקיקים שעברו עיבוי נקרא תַּעְבִּית (או: קוֹנְדֶנְסָאט) בוז איינשטיין, ויש המחשיבים אותו כמצב צבירה בפני עצמו.
עיבוי בוז-איינשטיין נובע מסטטיסטיקת בוז-איינשטיין המתארת כיצד מתפלגת אוכלוסייה של בוזונים בין רמות אנרגיה שונות כתלות בטמפרטורה.
התפלגות זו יכולה לתאר התנהגות של פוטונים ולמעשה נוצרה כהכללה שלה להתנהגות זאת.
בדומה לפרמיונים, הבוזונים הם חלקיקים זהים שלא ניתן להבחין ביניהם, ולכן הדבר היחיד שניתן לתאר הוא מספר החלקיקים המאכלסים כל רמת אנרגיה (או "מצב" קוונטי) אך לא ניתן לומר איזה חלקיק נמצא באיזו רמה.
בניגוד לפרמיונים, המקיימים את עקרון האיסור של פאולי, אין הבוזונים מוגבלים מבחינת אכלוס, ומספר רב של בוזונים יכולים לאכלס את אותה רמת אנרגיה.
הבוזונים (חלקיקים כדוגמת פוטונים או אטומי הליום-4) מצייתים להתפלגות בוז-איינשטיין הנתונה על ידי
כאן הוא האכלוס הממוצע (או צפיפות האכלוס) של רמת אנרגיה בעלת אנרגיה , הוא הפוטנציאל הכימי, הוא קבוע בולצמן ו- היא הטמפרטורה.
כאשר מקררים בוזונים לטמפרטורה נמוכה מאוד, מאחר שהם יכולים לחלוק אותו מצב קוונטי, שיער איינשטיין שאותם חלקיקים ייפלו (או "יִתְעַבּוּ") למצב הקוונטי בעל האנרגיה הנמוכה ביותר המותר במערכת.
במצב כזה, הבוזונים מפגינים התנהגות שונה ונוצר מצב צבירה חדש של חומר, הנקרא "גז בוזונים מנוון".
הטמפרטורה הקריטית שמתחתיה מתרחש העיבוי (בגז במרחב תלת-ממדי ללא פוטנציאל חיצוני) ניתנת לחישוב מהתאוריה.
כאשר מבצעים אותו מקבלים שהיא
כאן היא צפיפות החלקיקים, מסת הבוזון, הוא קבוע פלאנק, ו- היא פונקציית זטא של רימן.
ב-1938 גילו פיוטר קפיצה (Pyotr Kapitsa), ג'ון אלן (John Allen) ודון מייזנר (Don Misener) שהליום-4 הופך לסוג חדש של נוזל – "נוזל על" – כאשר הטמפרטורה שלו נמוכה מ-2.2 קלווין.
להליום על-נוזלי יש מספר תכונות השונות מנוזל המוכר בטמפרטורות גבוהות, ביניהן היכולת לזרום ללא צמיגות וללא חיכוך פנימי וכן קיומן של מערבולות קוונטיות.
מהר מאוד הבינו שהעל-נוזליות של ההליום מתרחשת הודות לעיבוי בוז-איינשטיין של מולקולות ההליום-4, שהן בוזונים.
תכונות רבות של על נוזל מופיעות גם בגז בוזוני מנוון שיצרו קורנל, וימן וקטרל .
למרות זאת, ההליום העל-נוזלי איננו גז בוזוני מנוון, מאחר שהוא סוג של נוזל ולא גז, והאינטראקציות בין החלקיקים בו חזקות עד כדי כך שיש לתקן את המודל המקורי של בוז ואיינשטיין על מנת לתארה ולהסבירה כיאות.
העיבוי האמיתי הראשון שנצפה במעבדה נוצר בידי אריק קורנל וקארל וימן במעבדת JILA ב-5 ביוני 1995. הם עיבו אדים דלילים שהורכבו מ-2000 אטומי רובידיום-87 עד לטמפרטורה של 170 ננו-קלווין תוך שימוש בקירור באמצעות לייזרים וקירור באידוי מגנטי.
כעבור 4 חודשים, בניסוי בלתי תלוי הצליח וולפגנג קטרלה מ-MIT ליצור גז בוזונים מנוון של נתרן-23. בעיבוי זה היו פי 100 יותר אטומים מבזה של קורנל, דבר שאפשר לקטרלה לצפות בתופעות חשובות הנובעות ממכניקת הקוונטים (למשל, התאבכות קוונטית).
ב-2001 זכו קורנל, ווימן וקטרלה בפרס נובל לפיזיקה על הישגם ביצירת עיבוי בוז-איינשטיין במעבדה.
בעקבות זוג ניסויים מוצלחים אלה, החל גל של ניסויים שמטרתם ליצור עיבוי של מערכות פיזיקליות שונות.
בנובמבר 2003 הצליחה קבוצה שהורכבה מוולפגנג קטרלה, דבורה ג'ין ורודולף גרים, ליצור גז בוזונים מנוון המורכב ממולקולות.
קשיים ביצירת גז בוזונים מנוון
עיבוי בוז-איינשטיין הוא מצב מאוד שביר ולא יציב, בהשוואה למצבי צבירה נפוצים יותר.
אינטראקציה של הגז עם העולם הסובב אותו – קטנה ככל שתהיה – עשויה לחמם את הגז מעבר לטמפרטורה הקריטית של העיבוי, וכתוצאה מכך להפוך את התעבית חזרה לגז רגיל.
כרגע נחקרות דרכים כיצד לנצל את גז הבוזונים המנוון למחקרים פיזיקליים נוספים וליישמו באופן מעשי.
אחד הניסיונות הוא להשתמש בגז בוזונים מנוון כמנגנון ליצירת מצבים קוונטים קוהרנטיים רבים, שכן במצב העיבוי כל האטומים נמצאים ברמה האנרגטית הנמוכה ביותר.
עיגול הוא פעולה הנעשית על מספרים, לצורך פישוטם למספר פחות מדויק, אך נוח יותר לזכירה והבנה.
במסגרת עיגול של מספר מוחלפות ספרות פחות משמעותיות בו (ממוקמות בימין המספר ומייצגות ערך יותר קטן) באפסים, וספרה משמעותית יותר עשויה להיות מוחלפת בספרה קרובה.
מספר שמספר הספרות המשמעותיות בו הוא כמתבקש לאחר העיגול קרוי מספר עגול.
לעיגול חשיבות גבוהה במצבים של אומדן, שבהם הוא משקף את מידת הדיוק של אומדן זה.
כאשר אנו מבקשים מצופה לאמוד את מספר האנשים הנמצאים בהפגנה, והוא עונה 120,000, משקפת תשובתו גם את העובדה שהאומדן שלו מעוגל לעשרות אלפים, משום שאינו מסוגל לתת אומדן מדויק יותר.
תשובה כגון 121,238 לשאלה הנ"ל תהווה, בדרך כלל, יומרה שאין לה כיסוי.
פעמים רבות נעדיף לקבל מידע מעוגל על-פני מידע מדויק, משום שכך נוח יותר.
כאשר תייר שואל אדם: "מה המרחק אל המפל?" הוא יעדיף כתשובה, בדרך כלל, "חמישה ק"מ" על-פני "5,138 מטר".
כאשר אנו שואלים אדם למשקלו, אנו מצפים לתשובה בקילוגרמים שלמים, ורמת דיוק גבוהה יותר, גם כאשר המאזניים מספקים אותה, תהיה לנו לטורח.
אם לא צוין אחרת, עיגול פירושו החלפת מספר ממשי נתון במספר השלם הקרוב אליו.
זהו עיגול לשלמים, אך ניתן לעגל גם לעשרות, למאות וכו', וכן ניתן לעגל מימין לנקודה העשרונית.
תוצאות מספריות העוסקות בדולרים לתשלום, למשל, אין טעם להציג בדיוק העולה על שתי ספרות מימין לנקודה, משום שהמטבע הקטן ביותר בדולר הוא סנט אחד (בשער חליפין לעומת זאת מוצג הדולר גם בדיוק של ארבע ספרות מימין לנקודה, דיוק שיש לו משמעות בהמרה של סכומים גדולים).
דוגמאות: עיגול לשלמים של 12.35 ייתן 12, ואילו עיגול לשלמים של 12.57 ייתן 13. עיגול של מספרים אלה לעשרות ייתן בשני המקרים 10.
ציין את הספרה הימנית ביותר שיש לה משמעות.
אם אין ספרות מימין לה, התהליך הסתיים.
אם הספרה שמימין לה היא 5 או יותר, הוסף 1 לספרה שצוינה;
את הספרות שמימין לספרה שצוינה שהן גם מימין לנקודה העשרונית קצץ, ואת אלה שמשמאל לנקודה העשרונית החלף באפסים.
בהקשרים שונים מופיעות פונקציות עיגול אחרות, שאף הן מקבלות כקלט מספר ממשי ומחזירות מספר שלם:
עיגול כלפי מטה: החלף מספר במספר השלם הגדול ביותר שקטן (או שווה) ממנו (פונקציית הערך השלם).
במספרים חיוביים פעולה זו שקולה לקיצוץ הספרות שאחרי הנקודה העשרונית.
דוגמה: 7.9 יעוגל ל-7. הסימון המתמטי המקובל הוא .
בסעיף 7(ד) לחוק עבודת נשים נאמר: "עובדת רשאית להיעדר מהעבודה, מתום תקופת הלידה וההורות, מספר חדשים כרבע מספר החדשים שבהם עבדה אצל אותו מעסיק או באותו מקום עבודה, אך לא יותר משנים עשר חודשים מיום הלידה וחלק של חודש לא יבוא במנין" - זהו עיגול כלפי מטה לחודשים שלמים.
עיגול כלפי מעלה: החלף מספר במספר השלם הקטן ביותר שגדול (או שווה) ממנו (פונקציית התקרה).
דוגמה: 7.1 יעוגל ל-8. הפונקציה מסומנת .
כאשר מבצעים מדידה במדעים מדויקים, כמו בפיזיקה, בכימיה או בביולוגיה, מקבלים נוסף על המדידה עצמה גם שגיאת מדידה.
שגיאה זו מציינת השפעה של גורמים אחרים (למשל בניסוי המודד את האפקט הפוטואלקטרי השגיאה מציינת בין השאר את האור שמקורו מחוץ למעבדה ואיננו ניתן לשליטה) על מערכת הניסוי.
כמו גם חוסר דיוק בסיסי של כלי המדידה (למשל בסרגל שבו השנתות הן בגודל של מילימטר, לא ניתן לקבל מדידה בעלת דיוק גבוה יותר).
במצב כזה ייתכן שיתקבלו ספרות נוספות שהן קטנות מטווח השגיאה ולכן הן חסרות משמעות ויש לעגלן.
למשל, במצב בו שגיאת המדידה של השעון היא שנייה וקיבלנו תוצאה של 4.58 שניות, אין לספרות לאחר הנקודה משמעות ויש לעגלן למספר השלם הקרוב ביותר (5).
ההבדל שבין הערך המדויק לבין הערך המקורב כפי שנמדד נקרא שגיאת קירוב.
בחומרת המחשב, בדרך כלל לא משתמשים בעיגול אלא בקיצוץ של הסיביות האחרונות בתוצאה.
כך לא יתקבל 1 כתוצאת החישוב של 3*(1/3), וזאת מכיוון שזכרונו הבינארי של המחשב - סופי (ניתן להגדיל את צריכת הזיכרון ובכך להקטין את השגיאה).
ניתן לטפל בבעיה זו, במידה מסוימת, באמצעות שכלול האלגוריתם של החילוק.
שפות תכנות רבות כוללות פונקציית עיגול, ויש הכוללות גם את פונקציית הערך השלם ופונקציית תקרה.
עיבור (בלעז: אינקובציה) הוא מינוח המשמש לתיאור ישות או השפעה חיצונית הפועלת על נפש האדם לזמן קצוב ומסיימת את פעולתה מעצמה וללא התערבות.
בקבלה היהודית, בעיקר בספרות הקשורה להאר"י הקדוש, העיבור נחשב כתופעה חיובית.
השפעה חיצונית שלילית המקבילה לעיבור, שאת ההשפעה שלה יש להפסיק בכוח מכונה דיבוק.
עיבור על פי הקבלה היהודית
בתורת הקבלה המושג עיבור בא לתאר הדבקות של נשמת צדיק באדם אחר.
וכך מנסח זאת ר' חיים ויטל:
להבדיל מגלגול נשמות אשר כרוך בתקופת חיים שלימה, עיבור הנשמה יכול להיות זמני ותלוי ברצונו של הנשמה המתעברת או במעשיו של האדם החי.
לעיתים בעיבור ישנן מספר נשמות אשר מתעברות באדם, כפי כותב ר' יוסף קארו:
עד סוף המאה השלוש עשרה ותחילת הארבע עשרה, היו מקובלים שלא הבחינו בין תורת הגלגול והעיבור, והם כינו את כל נושא הגלגולים תחת שם אחד בשם "סוד העיבור", כפי שכותב בספר המערכת:
צער הנשמה ע"כ שעליה לשוב ולרדת לעולם החומרי קיים בעיקר אצל הנשמה המתגלגלת, שכן היא כולה, על כל חלקיה, יורדת, בעוד שבעיבור אינה יורדת כולה אלא רק חלק מסוים שבה, לכן כותב האר"י:
"צער הגלגול גדול במאוד מאוד מצער העבור" (שער המצוות תצא)
יש להבדיל בין עיבור נשמות לבין המושג עיבור בתורת התיקון של קבלת האר"י (דהיינו התכנסות שברי הכלים בפרצוף אמא שהמשכו שלב היניקה ואז המוחין).
בדת ההלניסטית נהגו מאמיני האל יופיטר ללון במקומות מקודשים, על מנת לחלום חלומות בעלי מסרים נבואיים.
טקס זה כונה בלטינית אֶינקוּבּציָה.
שימוש באינקובציות התבצע גם במסורות הקלטיות והדרואידיות כאשר הכוהנות המתנבאות השתמשו בשיקויים רעילים או כמעט רעילים כדי לחוות נוכחות אלוהית וכדי לקבל מסרים מהכוחות העליונים.
במיסטיקה המודרנית קיימים אזכורים לעיבורים ולשימוש בהם.
השימוש הנפוץ ביותר הוא בתרגול מדיטציה כשהדוגמה המאפיינת היא מדיטציית עצירה שפותחה על ידי אושו במסגרת הפירוש שלו על עבודתו של גיאורג איבאנוביץ' גורדייף.
עיבוד עץ הוא תהליך בניית, גילוף או יצירת חפץ עשוי עץ.
חלק מן המוצרים המעובדים הם מוצרים מוגמרים, בעוד שאחרים מיועדים להפוך לחלק מסחורה מוגמרת לאחר הרכבה.
עיבוד היא אחת מטכניקות הגימור.
עבודה בעץ מסייעת בשימור העץ, סוגי עץ שונים דורשים סוגים אחרים של עיבוד.
ענפי תעשייה ומלאכה שונים עושים שימוש בעיבוד עץ, כך למשל בייצור תכשיטים, כלי עבודה, ותבניות; וכן תחומים כמו הנדסת רכב, הנדסת מכונות, הנדסת אניות ובנייתן במספנה, בניית גשרים ומתקנים אחרים בתחום ההנדסה האזרחית.
לצד אבן, בוץ וחלקי בעלי חיים, עץ היה אחד החומרים הראשונים שעובדו על ידי המין האנושי, כבר מתקופות מוקדמות ביותר.
ניתוח כלי אבן של ניאנדרטלים מן התרבות המוסטרית העלה כי חלק ניכר מהם שימשו לעיבוד עץ.
התפתחות הציוויליזציה הייתה קשורה להתפתחות כישורים גבוהים יותר בעיבוד חומרים אלה.
בתקופות מאוחרות יותר, נעשה שימוש בעיבוד עץ לייצור חפצים אשר כיום כמעט שלא מיוצרים, או לא מיוצרים מעץ: בוני כרכרות, חרשי אופן, או יצרני נעלי עץ (שאמנם מיוצרות כיום, אך לא באופן נפוץ כפי שהיה לפני תחילת השימוש במוצרים סינתטיים לייצור הסוליות).
העיבודים לשירי עם סקוטיים וולשיים הוא מן הקבצים הגדולים ביותר ביצירתו של יוזף היידן, וכולל כמעט 400 שירים שעיבד לזמרים בליווי הרכב.
רוב העיבודים הללו נכתבו בשנות חייו האחרונות לשלושה מו"לים בריטיים שונים.
בעת ביקורו הראשון בלונדון בשנים 1792–1793, פגש בה היידן את המו"ל ויליאם נפיר.
היידן התבקש על ידי נפיר לכתוב "מוזיקה לשלושה תפקידים" לקול, כינור ובס ממוספר, על פי מלודיות (Airs) וטקסטים שאותם יספק נפיר.
המפגש הזה הניב את הקובץ הראשון של שירים סקוטיים ובו 100 שירים שיצאו לאור בשנת 1792. בביקורו השני של היידן בלונדון בשנת 1795, הוא כתב קובץ עיבודים שני בן 50 שירים לאותו מו"ל, שיצא לאור באותה שנה.
בחודש נובמבר 1799 קיבל היידן פניה מן המו"ל ואספן המוזיקה העממית ג'ורג' תומסון לכתוב גם לו עיבודים לשירים עממיים שאותם יספק המו"ל, אך הפעם להרכב שכולל כינור, צ'לו, פסנתר ושני קולות, לסירוגין וביחד.
תוכניתו של תומסון הייתה ליצור אוסף של שירי עם מכל העמים ששכנו באיים הבריטיים, ושמעבדיו יהיו מן המלחינים הידועים של אותה תקופה, ביניהם גם בטהובן, ובר, פלייל ומלחינים נוספים.
בין חודש יוני 1800 ועד אוקטובר 1804 שלח היידן לתומסון שבאדינבורו, סך של 208 עיבודים, והוא המלחין המשמעותי ביותר שתרם לאוסף זה של תומסון.
במשלוחים שבשנים 1803–1804 שלח היידן בין שאר השירים הסקוטיים, גם 60 שירים וולשיים.
אך המשלוחים הללו מתייחדים גם בכך שהם אינם כולם משל היידן.
כיום ידוע שכ-30 מן השירים הללו עיבד תלמידו של היידן, זיגיזמונד פון נויקום, וזאת מחמת התגברות מחלתו של היידן.
העבודה של נויקום התבססה על זו של היידן ונעשתה בפיקוחו, אך היא נחשבה לפחותה ברמתה.
המו"ל עצמו לא ידע מכך, וחשב כי איכות הכתיבה ירדה, ולפיכך חלק מן העיבודים במשלוח הזה לא פורסמו בחוברות שהוציא.
את שישים וחמישה השירים הנותרים עיבד היידן בשביל ויליאם וואיט.
וואיט לא היה מו"ל באופן רשמי, אלא בעל חנות ספרים מאדינבורו, שמכר גם מוזיקה.
היידן כתב לוואיט עיבודים לפי המתכונת שכתב לתומסון.
הכרך הראשון של וואיט יצא לאור ב-1804 ובו 40 עיבודים משל היידן.
הכרך השני יצא לאור ב-1807 ובו 25 עיבודים.
העיבודים שנכתבו בשביל וואיט הם לשירים סקוטיים בלבד, כאשר את חלקם היידן כבר עיבד קודם לכן בשביל המו"לים הקודמים, ועל כן יש זהות רבה בין הגרסאות.
היידן עצמו חש חיבה רבה לעיבודים ולתפוקה הסופית שכתב, ובאחד ממכתביו לתומסון כתב: "אני גאה בעבודה הזו".
ככל הנראה, היידן הכיר טוב ומקרוב את הסגנון המוזיקלי העממי שבשבילו נדרש לכתוב, מאחר שבילה בבריטניה במשך כמה שנים פוריות, ואף חשב להשתקע בה.
כל המו"לים שלהם כתב היידן, דרשו מן המעבדים לכתוב למוזיקאים חובבים, ועל כן הרמה הטכנית של העיבודים הללו היא לא גבוהה, והם כמעט נטולי פסאז'ים וקטעים הקשים לנגינה.
היידן עצמו היטיב לשמור על רמת כתיבה מתאימה, והתבקש לערוך שינויים רק לעיתים בודדות.
כל זה לא גורע מאופיים הקולח והעליז של השירים המהירים, או מן האינטימיות, ולפעמים אף הקדרות, של השירים המתונים.
רוב השירים הסקוטיים מתאפיינים, מבחינה מוזיקלית, בכתיבה שאינה טונאלית מובהקת, אלא בנטייה קלה למודאליות.
הדבר ניכר בראשונה במלודיות העממיות שניתנו מראש, אך גם בהרמוניה; קדנצות פלגאליות וסיומים מדומים הם שכיחים מאוד, וכמו כן מהלכים הרמוניים שאינם טיפוסיים לגמרי לסגנון הקלאסי ה"היידני", נפוצים גם הם.
המקצב גם הוא כזה האופייני למוזיקה עממית קלטית, ושכיחות מאוד סינקופות ו"פולסים" אופייניים, כמו למשל המקצב המסורתי של הג'יג.
השירים הוולשיים, מאידך, הם יותר "קלאסיים" מבחינה מוזיקלית; הטונאליות שלהם היא מובהקת, וכמו כן גם המשקל והמקצב.
כמעט כל השירים כולם כתובים כ"שיר בתים", כלומר אותה המוזיקה שחוזרת בבתים השונים.
הכתיבה להרכב מתאפיינת בכך שהמקלדת והכינור פותחים את השיר, ועם כניסת הזמר\זמרים הם עוברים לתפקיד הליווי, גם אם זה מאוד עשיר ויצירתי.
תפקידו של הצ'לו הוא הבס הממוספר בעיבודים לנפיר.
בעיבודים המאוחרים יותר הצ'לו מקבל תפקיד עצמאי, אך לרוב הוא מכפיל את קול הבס של המקלדת.
ישנם מספר שירים "ללא מילים" בקובץ של תומסון, הכתובים להרכב בלבד.
הכתיבה לזמרים גם היא פשוטה ונוחה מאוד.
לרוב הם לא נדרשים להפגנת וירטואוזיות, אך לעיתים ניתנת להם הזדמנות לשיר ללא הצמדות לליווי (כשהוא איננו) במעין קדנצות קצרצרות.
הטקסטים להם כתובים השירים הם באנגלית.
בשירים הסקוטיים ישנם מונחים רבים מן הניב הסקוטי, אך השירים הוולשיים הם כולם באנגלית ולא בוולשית.
רוב השירים הם שירי אהבה, דבר שניכר בחלק מן הדואטים לזמר ולזמרת.
ישנם שירים עד הטבע, על המלך, שירי עם לכבוד החגים, וכדומה.
כל העיבודים שכתב היידן יצאו לאור בהוצאה הכוללת של יצירותיו, וכמו כן אוספי שירים נבחרים יצאו לאור בהוצאות שונות.
בקטלוג יצירותיו של הובוקן הם נמצאים בקבוצה מס' 31 Hob.
חלק מן השירים הוקלטו במשך השנים על ידי זמרים ידועים כגון דיטריך פישר דיסקאו, פריץ וונדרליך ואליזבת שוורצקופף.
בשנים האחרונות (ראשית שנות האלפיים) מוקלטים בחברת "בריליאנט" כל העיבודים של היידן לשירי העם, בביצועם של לורנה אנדרסון, ג'אמי מקדגל וטריו היידן-אייזנשטאדט, כחלק מפרויקט ההוקרה להיידן שנערך ב-2009 לציון 200 שנים למותו.
עיגול לטובה היא עמותה המעודדת תרומות קטנות לעמותות.
באמצעות הוראה קבועה, ניתן לעגל כלפי מעלה כל עסקה בכרטיס אשראי או לעגל כלפי מטה את השכר נטו בתלוש המשכורת החודשי ואת ההפרש לתרום לעמותה או למטרה על פי רשימה גופים באתר "עיגול לטובה".
הכסף הנתרם מועבר לעמותות הנבחרות.
עיגול לטובה נוסדה בשנת 2008 על ידי אורני פטרושקה, יעקב בורק ויהושע אגסי.
נכון לאוקטובר 2019, למעלה מ-294,000 איש תורמים באמצעות עיגול לטובה ומעבירים, מדי חודש, כ-4 ש"ח בממוצע, וסכום הכסף שנתרם הוא כ-55 מיליון ש"ח.
העמותות העומדות לבחירת התורם הן עמותות שעברו את מבדקי "מידות – שיקוף ודירוג עמותות", חברה לתועלת הציבור וללא כוונת רווח, שמדרגת אותן ומנתחת את התחומים שבהם הן פועלות, כדאי לאמוד את יכולתן להשיג את היעדים והמטרות שלהן.
בנוסף, העמותות עוברות סינון בידי ועדה ציבורית שבראשה עומד שופט בית המשפט העליון בדימוס פרופ' אליקים רובינשטיין.
כל העמותות החברות בעיגול לטובה מחויבות באישור ניהול תקין ובסעיף 46א' לזיכוי התרומה במס.
נכון ל-2019, עיגול לטובה מסייעת ל-168 עמותות, המחולקות ל-10 תחומי פעילות שונים: הגנת הסביבה ובעלי חיים, אנשים עם מוגבלויות, בריאות, חינוך, ילדים ונוער בסיכון, נשים במצוקה, סובלנות וזכויות אדם, אזרחים ותיקים וקהילות נזקקות, רווחה ותעסוקה, ותרבות והתנדבות.
התורמים יכולים לבחור לתרום בשלוש אופנים שונים:
תרומה ישירות לארגון ללא כוונת רווח (עמותה או חברה לתועלת הציבור).
תחום – כאשר התרומה תחולק באופן שווה בין כל הארגונים המשויכים לתחום הנבחר.
כללי (ברירת המחדל) – התרומה מחולקת באופן שווה בין כל הארגונים שמופיעים ברשימה.
בשנת 2018 העבירה עיגול לטובה לעמותות החברות תרומות בסך 10,332,000 ש"ח.
בנוסף היו לה הכנסות מתרומות בסך למעלה מ-1.5 מיליון ₪.
סך ההוצאות של העמותה בשנה זו עמדו על למעלה מ-1.2 מיליון ש"ח.
באוקטובר 2023, בזמן מלחמת חרבות ברזל, יצאה העמותה בקמפיין פרסום עם קשת 12 שמטרתו לגייס כסף לתושבי הדרום ולכוחות הביטחון.
עיבוד תנועות מקוון הוא עיבוד תנועות המתבצע על ידי משתמשים העובדים בעבודה אינטראקטיבית מול המערכת.
למשל: פקידי בנק ולקוחות בנק המבצעים פעולות בחשבונות באמצעות האינטרנט או עובדי חברת תעופה או סוכני נסיעות המבצעים הזמנת כרטיסי טיסה.
יחידת העבודה הבסיסית בעיבוד מסוג זה נקראת טרנזקציה.
עיבוד תנועות מקוון מאופיין במספר רב של משתמשים העובדים במקביל ובניגוד לעיבוד באצווה מספר המשתמשים בזמן נתון וסוג העבודה אינם צפויים מראש.
בגלל העבודה האינטראקטיבית של משתמשים מול מערכות מסוג זה נדרשת שמירה על זמני תגובה קצרים ויציבים, בשונה מעיבוד באצווה בו מנסים להשיג תפוקה מקסימלית מהמחשבים.
על מנת להבטיח שלמות נתונים בסיום תקין של טרנזקציה מתבצעת פעולה של Commit, כלומר: אישור כתיבת כל המידע הקשור בה.
במקרה של סיום לא תקין מבוטלים כל הנתונים הקשורים בטרנזקציה באמצעות פעולת Rollback.
מסיבות טכניות קיים קושי בביצוע סדרתי רציף של עבודת משתמש בסביבה מרובת משתמשים במקביל, לפיכך במקרה של הפסקת עבודת משתמש נדרשת שמירת מצב עבודתו, לפרק הזמן הקצר עד להמשך עבודתו.
כאשר מתחדשת העבודה משוחזר מצב עבודתו.
קיימות שתי תפיסות לשמירת המצב: stateful בה מוצר התשתית לניהול העבודה המקוונת מבצע את שמירת המצב ו-stateless בה האחריות היא על המערכת הישומית.
השיטה השנייה מאפשרת מדרגיות (Scalability) גדולה יותר ואופיינית לעבודה בהיקפים גדולים באינטרנט.
מוצרי התשתית מספקים מגוון רחב של שירותים לתמיכה בניהול עיבוד תנועות מקוון, כגון: רישום ביומן (Log), דווח מצב, אופטימיזציית ביצועים, טיפול בתקלות.
ניתן להתייחס אליהם כמעין מערכת הפעלה העובדת תחת מערכת ההפעלה של שרתים.
קיימים שני סוגים של מוצרי תשתית התומכים בעיבוד תנועות מקוון:
מוניטורי טרנזקציות מסורתיים שהנפוצים ביותר הם: CICS ו-IMS/DC של חברת י.ב.מ במערכת ההפעלה z/OS ובמערכת ההפעלה VSE ו-Tuxedo של חברת Oracle תחת מערכות ההפעלה Windows, UNIX ולינוקס.
מוצר נוסף MTS של חברת מיקרוסופט, חדל להתקיים כמוצר עצמאי והפך לרכיב בתוך מערכת ההפעלה Windows.
שרתי יישומים או באנגלית Application Servers מודרניים שנבנו מראש גם לעבודה בסביבה מבוזרת ובסביבת אינטרנט.
שרתי היישומים מסוג זה הנפוצים ביותר עובדים בסביבת JEE או בסביבת Net..
עיבוד קולנועי או אדפטציה קולנועית הוא התהליך של יצירת סרט קולנוע שתסריטו מבוסס על יצירה אמנותית קודמת.
היצירה המקורית עשויה להיות רומן, סיפור קצר, מחזה, קומיקס, סדרת טלוויזיה, תסכית רדיו, משחק מחשב או סרט קודם.
כמה מן הסרטים הראשונים שהופקו התבססו על עיבוד, למשל סרטם של האחים לומייר "פאוסט" מ-1896 שהשתמש במספר סצנות קצרות מתוך המחזה הגדול של גתה, "אוהל הדוד תום" מ-1902 של אדווין ס.
פורטר על סמך הרומן של הרייט ביצ'ר סטו ו"מסע אל הירח" מאותה שנה, על סמך ספרו של ז'ול ורן.
ספרים וקומיקס – עיבודים קולנועיים המבוססים במידה כלשהי על ספרים, סדרות ספרים וחוברות קומיקס.
מחזמר – עיבודים קולנועיים של מחזות זמר היו פופולריים בשנות ה-60 וחזרו במידה פחותה במאה ה-21.
טלוויזיה – עיבוד קולנועי לסדרות טלוויזיה מציג בדרך כלל פרק מעובה מתוך הסדרה, כמו למשל הסדרה תיקים באפלה שהובילה למספר סרטים בפורמט של פרק מורחב, הסדרה מסע בין כוכבים שבעקבותיה יצאו למעלה מעשרה סרטים ועוד.
במקרים אחרים נדחסת עלילת מיני סדרה לסרט קולנוע באורך מלא שנכתב על ידי אותו יוצר, למשל פאני ואלכסנדר של אינגמר ברגמן.
לעיתים מהווה הסרט פריקוול (הקדמה) המגולל אירועים שהובילו לאירועי הסדרה ושהתרחשו לפני האירועים המתוארים בה, כמו למשל הסרט אש לכי עמי שיצא בעקבות הסדרה טווין פיקס.
תוכניות טלוויזיה מייצרות לעיתים גיבורים (לעיתים גיבורים שוליים) הזוכים לסרט קולנוע המפתח את דמותם.
הדוגמה הבולטת ביותר היא תוכנית הטלוויזיה סאטרדיי נייט לייב שבעקבות מערכונים שהוצגו בה עובדו מספר סרטי קולנוע, בהם: האחים בלוז, מר מוצ"ש, עולמו של ויין, ואל תתעסקו עם הזוהן.
יש וסרט קולנוע מופק בהשפעת נוסטלגיה מסדרת טלוויזיה ישנה, כך למשל הסרט סמנת'ה, שהופק בשנת 2005 כמחווה לסדרה ששודרה בשנות ה-60 וסדרת סרטי משימה בלתי אפשרית.
משחקי וידאו – אחד הסרטים הראשונים שעובדו על סמך משחק וידאו היה "האחים סופר מריו" שיצא ב-1993 ונחשב לכישלון, למשך תקופה ארוכה סרטים שמבוססים על משחקי וידאו נחשבו לכישלון מוחלט אצל המבקרים וגם אצל המעריצים, שהסרטים אינם עוקבים אחרי עיבודי משחקי וידאו ולא נאמנים לעלילה או למקור.
סרט האנימציה "Final Fantasy" מ-2001 על בסיס משחק בשם זה היה מצליח בעיני צופים ומבקרים בזכות האנימציה מושקעת ואפקטים המיוחדים אבל נחשב לכישלון אצל המעריצים שזה אינו נאמן בכלל למקור וסיפור חלש.
סדרת סרטים נוספת המבוססת על משחקי וידאו היא טומב ריידר בכיכובה של אנג'לינה ג'ולי.
ב-2010 יצא הסרט הנסיך הפרסי: חולות זמן על בסיס משחק בשם זה, בניגוד לסרטים הקודמים היה הסרט יחסית נאמן למקור ונחשב עד עכשיו לסרט מבוסס משחק וידאו הכי מצליח וגם אצל המעריצים.
יצירה מוזיקלית – הסרט אמריקאי בפריז הוא עיבוד חופשי לתכני היצירה המוזיקלית של ג'ורג' גרשווין, אמריקאי בפריז.
סרטי פנטסיה ואלגרו נון טרופו הם עיבודי אנימציה ליצירות קלאסיות שונות.
כמו כן קיים עיבוד קולנועי על חייהם של אמנים מפורסמים, למשל הסרט אמדאוס על חייו של מוצרט ועל אופן יצירת הקלאסיקות שחיבר ופרסומן.
מצגת – סרטו של אל גור, "אמת מטרידה" הוא עיבוד קולנועי למצגת שהציג סגן הנשיא לשעבר במסגרת מסע הסברה לעצירת ההתחממות העולמית.
מתקן שעשועים – סרטי שודדי הקאריביים מבוססים על מתקן השעשועים שודדי הקאריביים בפארק השעשועים דיסנילנד.
"עיבל" הוא רומן הביכורים של הקולנוען, הסופר והמרצה אברהם הפנר, אשר יצא לאור בהוצאת מסדה בשנת 1969. הרומן משלב בתוכו מוטיבים פילוסופיים, אך נושאיו המרכזיים הם נפשו של האדם וההתמודדות עם דיכאון.
הספר לא ראה אור בהוצאה מחודשת ולא ניתן לקנותו ברשתות הספרים.
הספר מגולל את מסעו של עיבל, צעיר ישראלי, ביוון.
העלילה מתחילה כאשר עיבל מגיע באחד ממסעותיו לכפר קטן, ובו הוא מתאקלם ויוצר קשר עם התושבים המקומיים: ניטיר - צעירה יפה שמקבלת את פניו עם בואו, מזמינה אותו לביתה ומארחת אותו.
דאנה - כומר העיר, שמאמין בדת ייחודית הסוגדת לאלת ה"אין", ושאיתו נסחף עיבל בשיחות פילוסופיות על דת ומהות.
קללינד - אישה מסתורית ושקטה, שגרה לבדה וסובלת ממחלת לב שאינה מאפשרת לה להתאמץ, ובנארה - איש אילם ומוזר, שנמצא תמיד בסביבתו של עיבל אך אינו מדבר.
לאורך הספר עיבל הולך ומשתלב בקהילה של העיירה הקטנה ביוון.
הוא מתאהב בניטיר, מתיידד עם קללינד ועם הכומר דאנה, ויוצר איתם קשרי חברות אמיצים.
לאורך כל הסיפור מהרהר עיבל בהתאבדות, ואף מנסה להתאבד מספר פעמים.
בסוף הספר מצליח עיבל, אחרי מאמצים רבים, למות.
כרומן ביכוריו של הפנר, בספר זה התגבש והתפתח סגנון הכתיבה הספרותי שייחד אותו בהמשך דרכו כסופר.
הכתיבה מרוכזת ותמציתית, סגנונה חופשי ואסוציאטיבי, והיא מכילה רבדים רבים.
ספר זה היה בשעתו לספר פולחן.
עיגול הטשטוש באופטיקה הוא הכתם המתקבל מדימות של עצם נקודתי.
הכתם מתקבל במקום נקודה, על ידי חרוט האור המגיע מעדשה כתוצאה מאי יכולתה של העדשה ליצור דמות נקודתית מושלמת של העצם הנקודתי.
עיגול זה משמש בצילום לקביעת עומק השדה, כלומר, את חלק הדמות הנתפס כחד.
מאחר שגודל זה תלוי בתפיסת הראיה האידיבידואלית, ערכו נקבע על-פי תקן התלוי בפורמט של הדמות.
עם זאת, גם עבור התקן המתאים ביותר, עדיין, כאמור, הערך תלוי בחדות הראיה, בתנאי הראות, ובמידת ההגדלה.
בשל עיוותים אופטיים ובשל מגבלת העקיפה, עדשות אינן מסוגלות ליצור דמות נקודתית של עצם נקודתי, כלומר, הן אינן יכולות למקד בצורה מושלמת, וגם מערכת אופטית בעלת כושר המיקוד הטוב ביותר, תיצור עדיין כתם אור במקום נקודה.
עיגול הטשטוש הקטן ביותר שניתן לקבל על ידי עדשה מכונה עיגול מיעוט הטשטוש.
עיבוד תיאטרוני או הַמחָזה (בלועזית דְּרָמָטִיזַצְיָה) הוא תהליך של יצירת מחזה או הצגה, או שניהם גם יחד, על סמך יצירה אמנותית קיימת, קודמת, כגון רומן, סיפור קצר, סרט קולנוע, קומיקס, סדרת טלוויזיה, כתבה עיתונאית, ראיונות בטלוויזיה, שיר, מוזיקה, ציור וכדומה.
על בסיס היצירה נכתב מחזה, ומופקת הצגה, המהווה יצירה נגזרת.
התסריטאים בתחום הקולנוע והטלוויזיה, והמחזאים בתחום התיאטרון, הם בדרך כלל אנשי המקצוע הנוהגים לערוך עיבודים מן הספרות והאמנויות אל התיאטרון, או מן הספרות והאמנויות אל הקולנוע והטלוויזיה.