tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שליטת בית הבסבורג בה הגיעה לסיומה לאחר מלחמת העולם הראשונה, ב-1918. לפני מלחמת העולם הראשונה 80% מתושבי העיר היו גרמנים והשאר סלובנים, אך בשל שליטת כוחות סלובנים בה היא הפכה לחלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
העיר, יחד עם שאר חבל שטיריה תחתית, סופחה לגרמניה הנאצית ב-1941 וב-26 באפריל של אותה שנה אדולף היטלר ביקר בה.
לאחר מלחמת העולם השנייה שבה מריבור להיות חלק מיוגוסלביה ועם הכרזת העצמאות של סלובניה ב-1991 הפכה לעיר השנייה בגודלה בה, לאחר הבירה ליובליאנה.
בניין עירייה משנת 1515 נמצא בכיכר גלאווני.
אולם המבוא מעוטר בסגנון הבארוק וחזית המרפסות בסגנון הרנסאנס.
מול היכל העירייה ניצב עמוד דבר משנת 1680. צפונית לבניין העירייה נמצאת הקתדרלה העתיקה משנת 1150 וצפונה ממנה מצודת העיר מהמאה ה-15 ובה מוזיאונים.
למריבור קבוצת כדורגל בליגת העל הסלובנית, אן.
מריבור, אשר נכון לשנת 2011, זכתה 11 פעמים באליפויות הליגה הסלובנית.
קיים אזכור לנוכחות יהודים בעיר החל מהמאה ה-12. מקרב בני הקהילה נמנו סוחרים ומלווים ברבית.
ב-1277 הוקמה השכונה היהודית ובה בית כנסת, מקווה טהרה ותלמוד תורה.
מבני המגורים אשר בלטו בנוף הסביבה כונו על ידי התושבים המקומיים "מגדל היהודים".
בראשית המאה ה-15 עמד בראש הקהילה הרב ישראל איסֶרלן בן פתחיה אשכנזי אשר כיהן במשרתו עד 1455. ב-1490 מנתה הקהילה 257 נפשות שהיוו רבע מכלל האוכלוסייה.
ב-1497, גורשו יהודי מריבור (מרבורג) על ידי מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מבנה בית הכנסת הוחרם ובהמשך הוסב לכנסייה.
במחצית השנייה של המאה ה-19, עת נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית שבו כמה עשרות יהודים להתיישב במריבור.
ב-1931 נמנו במריבור 81 יהודים.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו למריבור פליטים מפולין.
ב-1941 נכבש האזור על ידי גרמניה הנאצית ובהמשך, גורשו בני הקהילה למחנות ההשמדה.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 שופץ מבנה בית הכנסת והוסב לגלריה וב-2001 הוסב למוזיאון ובו מוצגת גם ההיסטוריה של הקהילה היהודית בעיר.
מועדון הכדורגל מריבור (בסלובנית: Nogometni Klub Maribor) הוא מועדון כדורגל ממריבור, העיר השנייה בגודלה בסלובניה.
המועדון הוא אחד המובילים במדינה, יחד עם גוריצה, דומז'אלה ואולימפיה ליובליאנה.
לפני עצמאות סלובניה שיחקה הקבוצה לפרקים בליגת העל היוגוסלבית, ובעונת 1967/1968 הגיעה לחצי גמר הגביע היוגוסלבי.
תקופת ההצלחה של המועדון הייתה בסוף שנות ה-90 ובשנות ה-2000 כאשר שלט ללא עוררין בליגה הסלובנית.
בעונת 1999/2000 השתתפה הקבוצה בפעם הראשונה בתולדותיה בליגת האלופות, ושיחקה נגד לאציו, באייר לברקוזן ודינמו קייב.
מריבור שבה לליגת האלופות בעונת 2014/2015 כאשר בשלב המוקדמות הדיחה בסיבוב השלישי את מכבי תל אביב לאחר ניצחון 0–1 בבית ותיקו 2-2 בחוץ ובסיבוב הפלייאוף הדיחה את סלטיק.
בסיום שלב הבתים סיימה במקום האחרון בבית והודחה מהטורניר.
בעונת 2017/2018 הוגרלה לשחק מול הפועל באר שבע בפליאוף ליגת האלופות.
במשחק הראשון מול הפועל באר שבע שהתקיים באצטדיון טרנר הפסידה מריבור בתוצאה 1–2. במשחק השני ניצחה מריבור 0–1 והדיחה את הפועל באר שבע.
בשלב הבתים של ליגת האלופות הוגרלה בבית ה' עם ספרטק מוסקבה, סביליה וליברפול.
במחזור השלישי בשלב הבתים, הפסידה בבית 0–7 לליברפול.
מָריאָצ'י (בספרדית: Mariachi) הוא סוגה מוזיקלית שמקורה במדינת חליסקו, שבמערב מקסיקו.
מוזיקת הז'אנר משלבת כלי מיתר ומושפעת מההתפתחות ההיסטורית והתרבותית של מערב מקסיקו.
לאורך היסטוריית המריאצ'י, מוזיקאים ערכו יצירות אקספרימנטליות עם כלי נשיפה, וכלי הקשה.
בנוסף, גורמים סוציו-היסטוריים השפיעו על הרפרטואר מבחינת ביצועים ומגוון המאפיינים של השירה בכל אזור.
כמו גם על אבולוציית הלבוש הנלווה לביצועים.
המריאצ'י מהווה אלמנט חשוב בלימודי המוזיקה המקסיקנית משום שההרכב שנוצר במהלך התקופה הקולוניאלית, מצא את מהותו בעידן הפוסט קולוניאלי, ופרח בתקופה לאומנית, ותוך כך הפך לבעל השפעה עולמית בזמנים המודרניים.
במהלך התפתחות זו, בעיקר מאז התקופה הלאומנית, מוזיקת מריאצ'י הפכה לסמל של מוזיקה מקסיקנית וזכתה לפרסום השירה המקסיקנית בפלטפורמה חוץ אזורית.
זאת באמצעות השתתפות בתוכניות רדיו פופולריות, הופעה בסרטים מקסיקניים מוקדמים, וביצוע קמפיינים נשיאותיים.
אנסמבל מריאצ'י מורכב לרוב מכינורות, חצוצרות, גיטרה קלאסית, ויולה, גיטרה בס, גיטרה אקוסטית, ולפעמים נבל.
הנגנים מופיעים בתלבושת אחידה שחורה עם עיטורים בצבע כסף, הכוללת מכנס רכיבה הקרוי "צ'ארו" וכובע רחב-שוליים.
המריאצ'יס המקוריים היו נגני רחוב מקסיקנים, אבל היום מרביתם בדרנים מקצועיים בתעשיית הבידור, ובעלי כישורי נגינה על יותר מכלי אחד, כשכל נגן גם יכול לשיר.
לפעמים הם מלווים זמרי פופ, דוגמת היא הזמרת סלינה, שהתחילה את דרכה כחלק מתרבות המריאצ'י המקומית.
שירי נרקוקורידו הם מוזיקה בסגנון זה.
בשנת 2016 הכיר ארגון אונסק"ו בסוגה המוזיקלית של המריאצ'י כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
מריאנו רחוי נולד בסנטיאגו דה קומפוסטלה בגליסיה, ולמד משפטים באוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה.
בגיל 24 עבר את הבחינות להצטרפות לשירות הציבורי, והפך לרשם מקרקעין.
ב-1981 הצטרף למפלגת "הברית העממית" (AP - "Alianza Popular", מפלגת ימין שנוסדה על ידי שרים בממשלות פרנקו, ושהתגלגלה בהמשך להיות "המפלגה העממית"), ונבחר מטעמה כנציג לפרלמנט האזורי הראשון של הקהילה האוטונומית גליסיה, וב-1982 מונה כשר בממשלת הקהילה.
ב-1986 נבחר כראש מועצת המחוז פונטוורדה, וגם כאחד מנציגי המחוז בבית התחתון של הפרלמנט הספרדי.
בהמשך השנה התפטר מהפרלמנט על מנת לשמש כסגן ראש הממשלה האזורית של גליסיה.
ב-1989, כש"הברית העממית" התאחדה עם מפלגות נוספות על מנת ליצור את "המפלגה העממית", נבחר רחוי כחבר הוועד הפועל הארצי של המפלגה.
ב-1993 נבחר מחדש לפרלמנט הספרדי.
עם ניצחון "המפלגה העממית" בראשותו של חוסה מריה אסנאר בבחירות של 1996, מונה רחוי, שהיה מקורבו של אסנאר, לשר המנהל הציבורי, וב-1999 עבר להיות שר החינוך והתרבות.
רחוי ניהל את הקמפיין של מפלגתו בבחירות של 2000 בהן היא זכתה ברוב מוחלט בפרלמנט.
בעקבות כך הוא מונה לסגן ראשון של ראש הממשלה.
ב-2001 עבר לכהן כשר הפנים וכיהן בתפקיד עד 2002. כשאסנאר עמד לפני סיום כהונתו השנייה כראש ממשלה הוא קיים את הבטחתו לא לרוץ לקדנציה שלישית ותמך במועמדותו של רחוי להיות מחליפו כמועמד המפלגה לראשות הממשלה.
לקראת הבחירות שנערכו ב-14 במרץ 2004 הובילה המפלגה העממית בראשותו של רחוי בסקרים.
אולם הפיגועים במדריד שהתרחשו שלושה ימים לפני הבחירות, ב-11 במרץ שינו את התמונה.
הממשלה, כולל רחוי עצמו, טענה כי ככל הנראה המחתרת הבסקית אט"א עמדה מאחורי הפיגועים.
אולם כשהתברר יותר ויותר שמבצעי הפיגוע היה טרוריסטים מוסלמיים שפעלו בהשראת אל-קאעידה חלה התמרמרות בציבור נגד הממשלה, מה שהוביל לניצחון מפתיע של המפלגה הסוציאליסטית בראשות ספאטרו.
למרות ההפסד בבחירות נבחר רחוי בוועידת המפלגה בהמשך השנה ליו"ר המפלגה.
והנהיג אותה גם בבחירות של 2008 בהן שוב הפסיד לספאטרו, ולקראת הבחירות של 2011. כראש אופוזיציה התנגד לרבות מהרפורמות של ספאטרו, בהן הקלה על הפלות מלאכותיות והנהגת נישואים חד מיניים.
רחוי תקף את התנהלות הממשלה בהתמודדותה מול המשבר הכלכלי העולמי שהחל ב-2008, ושהוביל למשבר קשה בספרד ב-2010 ו-2011, אולם נמנע מלשרטט תוכנית פעולה אלטרנטיבית ברורה.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-20 בנובמבר 2011 זכתה המפלגה העממית בראשות רחוי לניצחון עם 43% מקולות המצביעים שהביאו את מפלגתו לרוב מוחלט של 186 מתוך 350 המושבים בבית התחתון של הפרלמנט.
ב-21 בדצמבר הושבע כראש ממשלה.
ממשלת רחוי הוקמה ב-21 בדצמבר 2011 עם 13 שרים - הממשלה הקטנה ביותר בתולדות ספרד הדמוקרטית.
חודשים ספורים אחרי כניסתו לתפקיד הכריזה ממשלתו על תוכנית צנע דרסטית שכללה קיצוץ תקציב הממשלה ב-16.9%, העלאת מיסים של 27.3 מיליארד יורו והקפאת שכר במגזר הציבורי.
אך כבר ביולי, זמן קצר אחרי שהתקציב נכנס לתוקפו הוא נאלץ להחריף את צעדי הצנע בשביל לעמוד ביעדי הגרעון שעליהם הסכים האיחוד האירופי להתפשר.
ספרד קיבלה מקרן החילוץ האירופית תוכנית סיוע שהעמידה לרשותה עד 100 מיליארד אירו לחילוץ המערכת הבנקאית, אך רחוי החליט להימנע מלקבל תוכנית חילוץ כוללת כפי שקיבלה יון.
ב-30 בינואר 2013 התפוצצה פרשת שחיתות חמורה כאשר העיתון "אל פאיס" פרסם מסמכים של הגזבר לשעבר של המפלגה העממית, לואיס ברסנס, על פיהם רחוי ובכירים אחרים במפלגתו קיבלו באופן לא-חוקי כספים מחברות בנייה ואנשי עסקים.
הפרשה פגעה במעמדו והביאה לקריאות להתפטרותו, אך הוא הכחיש את הטענות נגדו והמשיך בתפקידו.
ב-7 בפברואר 2013 חתמו כמיליון אנשים על עצומה הקוראת לרחוי להתפטר מתפקידו.
הבחירות שהתקיימו ב-20 בדצמבר 2015 התאפיינו באיבוד אמון הציבור במערכת הפוליטית ובפרט בשתי המפלגות הגדולות.
המפלגה העממית של רחוי הגיעה למקום הראשון אך איבדה בחדות מכוחה וזכתה רק בכ-29% מקולות המצביעים שהבטיחו לה 123 נציגים בבית התחתון.
גם המפלגה הסוציאליסטית שמרה על המקום השני אבל תוך ירידה חדה בגודלה.
מנגד עלו שתי מפלגות חדשות - פודמוס שצמחה משמאל למפלגה הסוציאליסטית, וסיודדאנוס (Ciudadanos - אזרחים) שצמחה במרכז ימין.
אחרי הבחירות לא הצליח רחוי לקבל תמיכה של אף מפלגה חוץ ממפלגתו בהמשך כהונתו, וויתר על הניסיון לקבל מהמלך את המנדט להקמת ממשלה.
גם הסוציאליסטים שניסו להקים קואליציה בתמיכה של סיודדאנוס נכשלו בכך, ובחירות חדשות נקבעו ל-26 ביוני, כשבינתיים רחוי ממשיך לעמוד בראש ממשלת מעבר.
בבחירות החוזרות התוצאות לא השתנו בצורה משמעותית, אם כי מפלגת העם רשמה עליה קטנה בכוחה ל-33% מהקולות שהעניקו לה 137 נציגים בבית התחתון.
הסוציאליסטים דחו את הצעתו של רחוי לממשלת אחדות, וגם סיודדאנוס הודיעה שהיא תצטרף לקואליציה של מפלגת העם רק אם רחוי יפרוש מהנהגתה.
בספטמבר נכשל רחוי לקבל את אמון הבית התחתון בממשלת מיעוט בעזרת תמיכה מבחוץ של סיודדאנוס ושל מפלגה אזורית מהאיים הקנאריים.
אבל בסוף אוקטובר, בימים האחרונים לפני שספרד עמדה להיכנס באופן אוטומטי למערכת בחירות שלישית רצופה, החליטה המפלגה הסוציאליסטית להימנע בהצבעת אמון חדשה ובכך לאפשר את הקמת הממשלה, ורחוי זכה לאמון בית הנבחרים ב-29 באוקטובר.
רחוי הנהיג קו תקיף נגד הניסיונות של קטלוניה לקיים משאל עם על פרישה מספרד, וממשלתו אף הגישה תביעה נגד הפרלמנט הקטלוני לבית המשפט החוקתי של ספרד.
ב-1 ביוני 2018 נפלה ממשלת רחוי בהצבעת אי-אמון בשל שחיתות ובכך הוא סיים את תפקידו כראש ממשלת ספרד.
מריאנו ריברה (בספרדית: Mariano Rivera, נולד ב-29 בנובמבר 1969) הוא שחקן בייסבול יליד-פנמה לשעבר ששיחק בקבוצת הניו יורק יאנקיז מליגת ה-MLB בתפקיד מגיש סוגר .
ריברה שיחק כמגיש מחליף (שלא פותח משחקים ולכן שיחק בתדירות גבוהה יותר מאשר מגישים פותחים) כמעט לאורך כל הקריירה שלו, ובתפקיד הסוגר משנת 1997. ריברה נבחר למשחק האולסטאר 12 פעמים והיה שותף לזכיית הוורלד סיריס עם היאנקיז חמש פעמים.
ריברה חתם במועדון היאנקיז בשנת 1990 ושיחק לראשונה במייג'ור ליג ב-23 במאי 1995. במקור היה ריברה מגיש מתחיל, אך התקשה בתפקיד והפך למגיש מחליף.
לריברה סוג זריקה (pitch) מסוים, אשר הישברותה ומהירותה בין 90 ל-95 מיל לשעה הפכו אותה לאחר הזריקות הטובות בהיסטוריה.
ריברה נחשב אחד מהמחליפים הבולטים ביותר בהיסטוריית הליגה.
הגשתו העקבית והארוכה גרמה לכך ששמר לפחות 25 משחקים ב-15 עונות רצופות והראה ממוצע נקודות של פחות מ-2.00 למשך 11 עונות, שניהם שיאים.
ממוצע הנקודות של הקריירה ב-2.21 (ERA) וממוצע החבטות והגישות החופשיות לאינינג של 1.00 (WHIP) שניהם הנקודות הנמוכות ביותר בתקופת הכדור-בסיס החי (1920 והלאה).
דרכו לשמירת מורלו וכוחו היא אחד מהדברים הגדולים שהפכו את ריברה לאחד השחקנים הידועים בהיסטוריה ולשוני מהסוגרים האחרים.
חוץ מבייסבול, לריברה עמותה משלו העוזרת לקהילה הנוצרית.
ב-2019 נבחר לחבר היכל התהילה של הבייסבול, היחיד (נכון ל־2020) שנבחר עם 100% מקולות המצביעים.
ריברה נולד בפנמה סיטי, פנמה למריאנו האב ולדליה ריברה.
לריברה אחות גדולה, דליה, וכן שני אחים צעירים ממנו - אלוורו וגירלדו.
הוא גדל בכפר דיג בפוארטו קאימיטו-מקום אותו תיאר כ "עני"-לעיתים קרובות משחק כדורגל עם חבריו.
כאשר שיחקו כדור-בסיס, הם לקחו קרטוני חלב ישנים והפכו אותם לכפפות וענפי עצים כמחבטים, ובשביל כדור השתמשו ברשתות דיג ישנות.
ריברה השתמש בציוד המקורי שלו עד אשר אביו קנה לו את כפפת העור הראשונה שלו, בגיל 12.
ריברה חשב על כדור-בסיס כתחביב ולא חשב לשחק באופן מקצועי.
להפך, חלומותיו היו להפוך לשחקן כדורגל מקצועי.
אך סדרה של פציעות עקב בעודו שיחק בשביל בית הספר של פדרו פבלו סאנצ'ז גנזו את חלומותיו.
לאחר שסיים את התיכון בגיל 16, תפס שרימפ וסרדינים בספינה עליה פיקד אביו.
העבודה הייתה "הרבה יותר מדי קשה" בשביל ריברה, שהיה מעוניין יותר להפוך לטכנאי.
בגיל 19 היה עליו לנטוש סירה מתהפכת במשקל 110 טון, אירוע זה שכנע אותו לוותר על דיג כקריירה.
בשנת 1988 החל לשחק כעוצר ביניים בשביל קבוצת חובבים בשם "מערב פנמה".
הרב רייבורן, מנהל האופרציות באמריקה הלטינית בשביל הניו יורק יאנקיז ראה אתלטיסיזם בריברה אך לא רצה אותו כעוצר ביניים במייג'ור ליג.
כעבור שנה, המגיש של מערב פנמה הגיש באופן רע מאוד שריברה התנדב לקחת את מקומו.
הוא התמחה בתפקיד, גורם לעמיתיו לתקשר עם סקאוט היאנקיז צ'יקו הרון.
לאחר שבועיים הוזמן ריברה למחנה אימונים של היאנקיז בפנמה סיטי, בו ביקר רייבורן.
רייבורן הופתע לראות את ריברה מגיש, שכן לא נחשב למקצוען כעוצר ביניים בעיני הסקאוטים, אך ריברה שזרק רק זריקה אחת בין 85–87 מייל לשעה (137–140 קמ"ש) הפתיע את רייבורן בצורת הזריקה חסרת העבודה והעייפות שלו.
רואה את ריברה ככישרון נדיר, חתם רייבורן את ריברה כשחקן חופשי חובב עם בונוס של 3,000 דולר (5,337 כיום) ב-17 בפברואר 1990.
לאחר שחתם את חוזהו עם היאנקיז, ריברה- שלא ידע מילה בודדת באנגלית- עזב את ביתו.
ריברה טס לארצות הברית להתחיל להגיש ברמת "טירון", הרמה הנמוכה ביותר עבור היאנקיז של חוף המפרץ בליגת חוף המפרץ (GCL).
בנקודה זו בקריירה שלו, הוא נחשב לשחקן בעל סיכוי גבוה מאוד לעלות למייג'ור ליג בזמן קצר.
בעונתו עם חוף המפרץ הגיש לרוב כמחליף ב-52 אינינגים וויתר רק על נקודה אחת, בעודו מראה ממוצע נקודות של 0.17. הוא הרשה רק 24 רצי בסיסים (0.46 רצים לאינינג).
NO HIT GAME (משחק מושלם בו בוצעו טעויות או גישות חופשיות אך לא נרשמו בו חבטות מוצלחות) אותו החזיק למשך שבעה אינינגים במשחק האחרון של העונה "שם אותו על המפה של המועדון" לפי דברי המנג'ר גלן שרלוק.
בעונת 1991 עבר לקבוצת גרינסבורו הורנטס של רמת A בליגה הדרום אטלנטית של המיינור ליג, בה התחיל 15 מתוך 29 המשחקים בהם לקח חלק.
אף על פי שלריברה נרשמו 4 ניצחונות לתשעה הפסדים, היה לו ממוצע של 2.75 נקודות למשחק ב-114.2 אינינגים, בהם פסל 123 בעזרת סטרייקאאוט והוליך 36. המנג'ר של היאנקיז באק שואווולטר הגיב כי השוואת הסטרייקאאוטים להולכות היא "מרשימה בכל רמה" ו-"אני חושב שנראה אותו כאן ביאנקי סטדיום".
ב-1992 עלה ריברה לקבוצת פורט לאודרדל יאנקיז ברמת A-מתקדם בליגת מדינת פלורידה (FSL).
הוא התחיל 10 משחקים בקבוצה, עם רקורד של 5 ניצחונות ו-3 הפסדים (5-3) וממוצע נקודות של 2.28. הוא ניסה לשפר את זריקת ה-slider שלו על ידי גלגול מפרק כף היד, ולבסוף פצע את מרפקו באופן קשה.
הניתוח נערך באפריל והביא לסיום עונת 1992 בשביל ריברה.
יחד עם ההחלמה, דראפט ההרחבה של 1992 לקבוצות הפלורידה מארלינס והקולורדו רוקיס לקח חלק.
ריברה נותר ללא הגנה מהיאנקיז, אך לבסוף לא נבחר.
ב-1993 הורד חזרה לטירון ולרמת A, בהן התחיל 12 משחקים, ובהמשך עלה לקבוצת ה-A-מתקדם החדשה, טמפה יאנקיז.
בתחילת 1994 עלה לקבוצת ה-AA אלבני-קולוני יאנקיז בליגה המזרחית, ובהמשך ל-AAA קולומבוס קליפרס של האינטרנשיונל ליג.
הוא רשם רקורד של 2–10 ב-22 התחלות, אך רשם ממוצע נקודות של 5.81 בשש מהן.
את עונת 1995 החל עם קולומבוס במקום התשיעי בסיכויים להגיע למייג'ור ליג באותה השנה.
באותה הנקודה, התבסס על ה-fastball כזריקה המרכזית, ועל ה-slider וה-changeup
מייג'ור ליג כדור-בסיס - 1995-היום
לאחר שהחל את העונה עם קולומבוס, ביצע את ההתחלה הראשונה שלו במייג'ור ליג ב-23 במאי נגד הקליפורניה איינג'לס בעודו מחליף את ג'ימי קי הפצוע.
ריברה הרשה 5 נקודות מורווחות ב-3.1 אינינגים בהפסד של 0–10. הצלחתו לא הייתה מושלמת, ועקב כך קפץ בתכיפות בין המייג'ור ליג ל-AAA קולומבוס.
כטירון שרק חזר מניתוח רציני בידו, מקומו ביאנקיז לא היה שמור, ואף כמעט נמכר לדטרויט טייגרס, אך המנג'ר הכללי סירב להצעה כאשר גילה שריברה זורק 95–96 (153-154 קמ"ש) מייל לשעה באחת מהתחלותיו, 6 (9.7 קמ"ש)מייל לשעה מהר יותר מהממוצע הקודם שלו.
הוא נתן את האחריות להתקדמות המדהימה לאלוהים.
ב-4 ביולי הוא הגיש משחק מלא בו הרשה רק 2 חבטות מוצלחות וקיבל 11 סטרייקאאוטים.
את עונתו הראשונה סיים עם רקורד של 3–5 עם ממוצע נקודות של 5.51 ב-10 התחלות ו-9 הופעות החלפה.
התקדמותו והצלחתו להגיש 5.1 אינינגים ללא נקודות בהחלפה בחצי גמר האמריקן ליג הובילו להחלטה להשאירו על הספסל כמגיש מחליף לכל הזמן.
ב-1996 הפך למגיש המכין בשביל ג'ון ווטלנד.
כמעט תמיד הגיש באינינגים השביעי והשמיני בעודו מכין את השמירה לווטלנד.
היעילות של הצוות העניקה ליאנקיז יחס של 3–70 לאחר שהובילו אחרי האינינג השישי.
ב-12 משחקים ו-26 אינינגים בין 19 באפריל ל-21 במאי הגיש ריברה משחק חסר נקודות, כולל 15 אינינגים ברציפות ללא חבטות.
את העונה הרגילה סיים עם ממוצע נקודות של 2.09 על 107.2 אינינגים וקבע שיא חדש לסטרייקאאוטים למחליף (130).
בפלייאוף הוביל את היאנקיז לוורלד סיריס ראשון מאז 1978 נגד האטלנטה ברייבס.
ב-14.1 אינינגים הרשה רק נקודה מורווחת אחת.
הוא סיים שלישי בהצבעות לסיי יאנג ונקרא מגיש מחליף שהיה אמור להיות בקבוצת האולסטאר ובעל סיכוי לזכות ב-MVP.
המנג'ר של המינסוטה טווינס אמר:"הוא צריך להגיש בליגה גבוהה יותר, אם יש כזו.
הוא צריך להיות אי-חוקי." לאחר ששיחק נגד ריברה.
ריברה הרשים את הנהלת היאנקיז כל כך שהחליטו לא להאריך של חוזהו ווטלנד שהפך לשחקן חופשי, ושמו את ריברה בתפקיד הסוגר, כך שיגיש בדרך כלל באינינג התשיעי.
באפריל 1997 הוציא ה-MLB את המספר 42 משימוש, אך ריברה היה אחד משנים עשר השחקנים שהורשו להמשיך וללבוש אותו, מכיוון שלבשוהו לפני ההוצאה משימוש.
כיום ריברה הוא היחיד ללבוש את המספר בכל הליגה.
אך העברת ריברה ממכין לסוגר לא הייתה נקייה.
הוא פיספס שלוש מתוך שש ההזדמנויות הראשונות שלו לשמירה, זאת עקב הרשאת נקודות לעבור באינינג התשיעי ולבסוף להפסיד במשחק, וסימן שלא נוח לו בתפקיד.
לבסוף, הוא התרגל לתפקידו החדש, קיבל 43 שמירות ב-52 הזדמנויות, ונבחר למשחק האולסטאר בפעם הראשונה בקריירה שלו בעודו מציג ממוצע נקודות של 1.88. באותה השנה הוסיף cut-fastball לזריקותיו לאחר שבטעות גילה כיצד לשבור את כיוון הזריקה ללא להוריד ממהירותה (בניגוד ל-slider, ה-cut-fastball נזרק במהירויות של עד 97 מייל לשעה).
מאמני היאנקיז ידעו כי הסיום המאכזב לעונה הקודמת ישפיע על ריברה, וכן הפך ריברה לאחד מהסוגרים הטובים ביותר בכדור-בסיס בעונות הבאות.
לא רק זאת, ריברה אפילו נהפך לראש ספסל ההגשה של היאנקיז, שכלל מספר כוכבים באותה התקופה.
ב-1998 שמר ריברה 36 משחקים ב-41 אפשרויות, וכן ממוצע נקודות של 1.91. הצלחתו נבעה בעיקר מתחילת שימושו הרב יותר ב-cut-fastball, שמהר מאוד הפכה לזריקת החתימה שלו וידועה בעיקר בזכות שבירת המחבטים הרבים עקב השבירה החדה.
בפלייאוף הוא שמר 6 משחקים והגיש 13.1 אינינגים חסרי נקודות, וכך עזר ליאנקיז בסוויפ בוורלד סיריס נגד הסן דייגו פדרס, וכך עוזר ליאנקיז לנצח סך הכל שיא של 125 משחקים בכל שנת 1998 (114 בעונה הסדירה, 11 בפלייאוף).
בסיום העונה, ריברה הרשה רק 2 נקודות מורווחות ב-35 אינינגים בקריירת הפלייאוף-ממוצע של 0.51-נותן לו את שיא המייג'ור ליג עם ממוצע הקריירה הנמוך ביותר בפלייאוף.
ב-1999, ריברה נבחר לקבוצת האולסטאר עם 23 שמירות וממוצע נקודות של 2.29 בחצי הראשון.
באותו הקיץ, צוות ההפקה ביאנקי סטדיום החלו לנגן את השיר "Enter Sandman" של מטאליקה תמיד כאשר בה ריברה מהספסל להגיש.
הצוות החליט לעשות זאת לאחר שצפו בסוגר של הפדרס נכנס עם השיר "Hells Bells" של AC/DC ואיך המעריצים הגיבו לכך.
אף על פי שריברה לא השתנה לאחר תחילת ניגון המוזיקה הזו, הוא פיספס 3 שמירות עם ממוצע של 7.84 נקודות למשחק ביולי, אך לאחר מכן ויתר רק על נקודה אחת ב-30 הופעות אחרונות לעונה.
הוא סיים עם 45 שמירות ב-49 אפשרויות, עם ממוצע נקודות של 1.83, מוביל את המייג'ור ליג בשמירות לראשונה.
הוא קיבל את פרס "המגיש המחליף של העונה".
בוורלד סיריס נגד האטלנטה ברייבס הוא רשם 2 שמירות וניצחון אחד, הופך ל-MVP של הוורלד סיריס.
את 1999 סיים ריברה על ידי הגשת 43 אינינגים רצופים חסרי נקודות, מסוף העונה להופעותיו בפלייאוף.
כמו כן, סיים שלישי בהצבעות לסיי יאנג.
בסוף העונה, הביע את רצונו להפוך לכוהן נוצרי לאחר שישחק עוד 4 עונות, אך ירד מתוכניות אלו בשנה הבאה.
באוף-סיסון (פרק הזמן בו לא מתקיים משחק פעיל) הפסיד ריברה את תיווכו, כאשר דרש 9.25 מיליון דולר, אך המועדון היה מוכן רק ל-7.25 מיליון.
באותה הנקודה בנה ריברה את עצמו כאחד משחקני הפלייאוף הטובים בהיסטוריה, והעיתונאי ג'ק קורי אמר כי "הוא (ריברה) הסיבה שהיאנקיז ניצחו 3 וורלד סיריס ברצף".
עם חוזהו של ריברה שעמד להיגמר לאחר עונת 2001 חתמו היאנקיז עם ריברה על חוזה של 4 שנים בשווי 39.99 מיליון דולר, החוזה לזמן ארוך הראשון של ריברה.
בעונה נבחר למשחק האולסטאר בפעם השלישית ברציפות.
את העונה סיים עם ממוצע של 2.34 נקודות למשחק, שיא קריירה כסוגר עם 80.2 אינינגים, והוביל את הליגה עם 50 שמירות ב-57 הזדמנויות.
כך הרוויח את פרס המגיש המחליף של העונה בפעם השנייה בקריירה.
אף על פי שתואר כאחד משחקני הפלייאוף הטובים ביותר, הפסיד את הוורלד סיריס במשחק השביעי, עקב טעות זריקה אותה ביצע, שלבסוף נתנה לרץ את הנקודה המנצחת ולאריזונה דיאמונדבקס את הניצחון, שובר את שיאו של 23 שמירות וניצחונות בפלייאוף של ריברה.
פציעות במפשעה גרמו לכך שריברה לא שיחק הרבה זמן ב-2002. בחצי הראשון של העונה, היו לזכות ריברה 21 שמירות וממוצע נקודות של 1.47, כדי להיבחר למשחק האולסטאר בפעם החמישית בקריירה.
באחת מהופעותיו, ויתר שש נקודות מורווחות, והיה צריך לעבור לדף הפצועים (disabled list).
את העונה סיים עם 28 שמירות ב-32 הזדמנויות ורק 46 אינינגים של משחק.
ריברה החמיץ את משחקי החודש הראשון של 2003 בגלל עוד בעיה במפשעה.
אף על פי שהעיתונות הטילה ספק ביכולתו לאחר הפציעות, ריברה חזר לתפקיד הסוגר ב-1 במאי.
הוא רשם 40 שמירות ב-46 אפשרויות ב-64 משחקים עם ממוצע נקודות של 1.66 בעונת 2003. בגמר האמריקן ליג נגד היריבה הנצחית בוסטון רד סוקס עשה ריברה את אחת מהופעותיו הזכורות ביותר.
הוא נכנס במשחק המכריע באינינג התשיעי בתיקו 5-5, והגיש 3 אינינגים חסרי נקודות.
למרות הווק אוף הום ראן של היאנקיז, ריברה קיבל את תואר ה-MVP של אליפות האמריקן ליג לאחר 2 שמירות וניצחון.
כאשר אארון בון (אשר חבט את ההום ראן) הקיף את הבסיסים, ריברה רץ מסביב לאזור ההגשה (Pitcher's Mound) בעודו מתמוטט ומודה לאלוהים.
היאנקיז הפסידו את הוורלד סיריס לפלורידה מארלינס; לריברה היו 5 שמירות ורק נקודה מורווחת אחת ב-15 אינינגים באותו פלייאוף.
ב-2004 חתם ריברה הרחבה לחוזהו לשנתיים תמורת 21 מיליון דולר עם אופציה לשנה שלישית ב-2007. בעונה הוא עבר את קו 300 השמירות בקריירה ונבחר לקבוצת האולסטאר השישית שלו, ועד אז היו לו 32 שמירות.
את העונה סיים עם שיא של 53 שמירות ב-57 הזדמנויות, עם ממוצע נקודות של 1.94. בפעם השלישית בקריירה, הוביל את המייג'ור ליג בשמירות וזכה בפרס המגיש המחליף של השנה, בעודו מגיע שלישי בהצבעה לסיי יאנג.
לאחר שיאנקיז ניצחו את המינסוטה טווינס בחצי גמר האמריקן ליג, נסע ריברה לפנמה להתאבל על בני משפחתו שמתו בתאונת שחייה.
הוא חזר לניו יורק למשחק הראשון בסדרה נגד הבוסטון רד סוקס ביום ההלוויה של בני משפחתו.
ריברה שמר את המשחק הראשון וגם את השני, והיאנקיז הובילו 0–3. אך ריברה החמיץ את השמירה במשחקים 4 ו-5, כאשר הרד סוקס מנצחים באקסטרה אינינגים.
אף על פי שהרשה רק נקודה מורווחת אחת, החמיץ 3 מתוך 5 אפשרויות שמירה והרד סוקס עלו לוורלד סיריס ונצחו לראשונה לאחר 86 שנים, שוברים את קללת הבמבינו שהוטלה עליהם כביכול על ידי היאנקיז.
באוף סיסון של 2004 לא התאמן ריברה, והחמיץ זמן באימוני האביב ובגלל זה החמיץ את שתי ההזדמנויות הראשונות לשמירה נגד הרד סוקס, הופך זאת ל-4 הזדמנויות מפוספסות ברצף מהרד סוקס.
לכן, קיבל צעקות בוז ביאנקי סטדיום אך כאשר שיחק בפנווי פארק קיבל מחיאות כפיים, ובחוש הומור הוריד את כובעו להצדעה.
ריברה הפך את עונת 2005 לעונתו הטובה ביותר ברגע מסוים.
היו לו 31 שמירות ברצף, וסיים עם 43 שמירות ב-47 הזדמנויות, עם ממוצע נקודות של 1.38 ובחירה שביעית למשחק האולסטאר.
כמו כן זכה בפעם הרביעית במגיש המחליף של השנה, שני בסיי יאנג ותשיעי ב-MVP של ה-MLB.
ריברה אף נבחר כמגיש המחליף של קבוצת ה"לטינו אולטיים" אשר הייתה רשימה בה קובצו השחקנים הלטיניים הטובים ביותר בכדור-בסיס.
ריברה התחיל את 2006 עם ממוצע נקודות של 3.72 ושני הפסדים באפריל, אך חזר והגיע לקבוצת האולסטאר עם ממוצע של 1.76 ו-19 שמירות.
ב-16 ביולי הפך למגיש הרביעי לשמור 400 משחקי קריירה.
את העונה סיים עם 34 שמירות ב-37 הזדמנויות, עם ממוצע נקודות של 1.80, העונה הרביעית ברצף בה יש לו ממוצע של פחות מ-2. רוב ספטמבר היה ריברה פצוע.
בעונת 2007 עמד חוזהו של ריברה להיגמר.
באפריל ריברה החמיץ שתי אפשרויות שמירה וויתר 9 נקודות ב-7.2 אינינגים.
העונה הייתה הגרועה ביותר כסוגר לריברה, עם הכי הרבה נקודות (25), חבטות (68), וממוצע נקודות למשחק (3.15).
היו לו רק 30 שמירות מתוך 34 הזדמנויות, אך למרות זאת עלה למקום השלישי בשיאי השמירות.
כאשר היאנקיז הודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף, חשב ריברה להפוך לשחקן חופשי, אך בסופו של דבר חתם חוזה לשלוש שנים בשיא היסטורי של 45 מיליון דולר.
את 2008 החל ריברה ב-16 אינינגים חסרי נקודות, ועד שנבחר לאולסטאר בפעם התשיעית הציג 23 שמירות ב-23 הזדמנויות וממוצע של 1.06. ריברה צופה להיות המגיש הפותח במשחק שנערך ביאנקי סטדיום, אך היה זה שעזר להביא את הניצחון באינינגים האחרונים.
ב-15 בספטמבר הפך לאלוף השמירות עם הכי הרבה שמירות בהיסטוריה, 479 בקריירה.
כמו כן הייתה זו העונה הראשונה שבה החמיצו היאנקיז את הפלייאוף בקריירה של ריברה, וגם היה ריברה השחקן לזרוק את הזריקה האחרונה באצטדיון המקורי.
את העונה סיים עם ממוצע נקודות של 1.40 ו-39 שמירות מתוך 40 הזדמנויות, וכן הרשה פחות מחבטה וגישה חופשית אחת לאינינג (0.67, WHIP).
ב-12 ההופעות הראשונות של ריברה ב-2009 הוא ויתר על 4 הום ראנס וממוצע נקודות של 3.97, ומביא לשאלת יעילות ה-cutter ובריאות כתפו בגיל 39. אך המספרים השתפרו וריברה נבחר למשחק האולסטאר העשירי שלו, בעוד שלפני מס' ימים הפך למגיש הראשון לקבל 500 שמירות וקיבל את ה-RBI הראשון שלו מפרנסיסקו רודריגז.
במשחק האולסטאר קבע שיא בשמירת האולסטאר הרביעי שלו.
את העונה סיים עם ממוצע נקודות של 1.76 ו-44 שמירות ב-46 הזדמנויות.
הוא הוביל את היאנקיז בעודו שומר 5 משחקים לוורלד סיריס הראשון מאז שנת 2000 נגד הפילדלפיה פיליז.
כן זכה פעם נוספת במגיש המחליף של השנה ובספורטאי המקצועי של השנה.
ב-2010 הפכו ריברה ועמיתיו דרק ג'יטר וחורחה פוסדה לטריו היחיד להיות יחד 16 עונות ברציפות.
למרות היעילות המצוינת של ריברה בתחילת העונה, שהובילה אותו לבחירת אולסטאר מספר 11, ריברה היה הרבה פחות יעיל בסוף העונה, אך עדיין סיים עם ממוצע של 1.80 אך 33 השמירות מתוך 38 הזדמנויות היו המספרים הנמוכים בקריירה שלו.
בפלייאוף שמר 3 משחקים והגיש 6.1 אינינגים חסרי נקודות.
לאחר שהפך לשחקן חופשי, חתם על עוד חוזה לשנתיים עם היאנקיז.
מס' אחת בשמירות טרבור הופמן פרש באותה השנה, משאיר את ריברה השחקן הפעיל היחיד עם 500 שמירות ויותר, רק 42 שמירות פחות מלהיות מס' 1 בהיסטוריה.
ב-2011 שבר את שיא המשחקים שסוימו, וכן הפך למגיש ה-15 להופיע 1000 פעמים.
העונה הייתה (נכון ל-2012) העונה האחרונה בה נבחר למשחק האולסטאר, וכן שבר את שיא השמירות בעודו שומר את המשחק ה-602 שלו.
את העונה סיים עם ממוצע נקודות של 1.80 ו-44 שמירות ב-49 הזדמנויות, והפך למגיש הראשון בגיל 40 לשמור לפחות 40 משחקים.
אך עונת 2012 לא התחילה על הצד הטוב לריברה.
במשחק הראשון החמיץ ריברה הזדמנות לשמירה, ולפני משחק נגד הקנזס סיטי רויאלס פצע את רגלו ודרש ניתוח שיסיים את עונתו, לאחר הופעות לא רבות כלל.
הזריקה הראשית של ריברה היא ה-cut-fastball.
השבירה של הזריקה ומהירותה כה חדים, שהיא ידועה בשבירת מחבטים.
למעשה, ריברה שבר 44 מחבטים בעונת 2011, וב-At bat אחד בוורלד סיריס של 1999, שבר שלושה מחבטים לריאן קלסקו של האטלנטה ברייבס.
ה-MVP של אליפות האמריקן ליג (2003)
שחקן השבוע של האמריקן ליג (3 פעמים)
ה-MVP של הוורלד סיריס (1999)
חבר היכל התהילה של הבייסבול (2019)
לרשות ריברה שיא היסטורי בשמירות (608) ובמשחקים שסוימו (952).
מריאנו רמפולה דל טינדרו (באיטלקית: Mariano Rampolla del Tindaro; 17 באוגוסט 1843 – 17 בדצמבר 1913) היה קרדינל, מזכיר המדינה של מדינת האפיפיור ופפאביל (מועמד לאפיפיורות) ב-1903. בחירתו על ידי הקונקלווה נדחתה באמצעות וטו אפיפיורי (Jus exclusivae) של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
נולד בסיציליה, למד באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית ולאחר סיום לימודיו כיהן במספר תפקידים מנהליים בקוריה הרומאית.
בדצמבר 1882 מונה לנונציו לספרד.
במרץ 1887 הועלה למעלת קרדינל ולכומר כנסיית סנטה מריה אין טרסטוורה, ושלושה חודשים מאוחר יותר מונה למזכיר המדינה.
מזכירו האישי עוד מימיו כנונציו היה ג'קומו דלה צ'זה, לימים האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר.
עם מותו של לאו השלושה עשר ב-20 ביולי 1903, שררה תמימות דעים שרמפולה ייבחר כאפיפיור.
אולם, לאחר שבחירתו נראתה מובטחת, הגיש הקרדינל-הנסיך של קרקוב, בשם קיסר אוסטריה פרנץ יוזף, למזכיר הקונקלווה צו וטו שסיכל את הבחירה.
הקרדינלים שבחרו ברמפולה העבירו את בחירתם לקרדינל סארטו, שנבחר לאפיפיור פיוס העשירי.
אחת הפעולות הראשונות שביצע פיוס העשירי הייתה ביטול זכות ה-Jus exclusivae.
עד מותו כיהן רמפולה כממונה על בזיליקת סן פייטרו.
כמו כן היה ראש המועצה לדוקטרינה של האמונה בקוריה הרומאית, ספרן ראשי של ספריית הוותיקן, וארכיבר ראשי של הארכיונים הסודיים של הוותיקן.
מריאנסקה לאזנייה (בצ'כית: Mariánské Lázně, גרמנית: Marienbad, "מאריינבאד") היא עיירת מרפא ונופש ידועה במערב בוהמיה שבצ'כיה.
העיר משתרעת על פני שטח של 51.78 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה (נכון לראשית 2013) מעל 13,000 תושבים.
מריאנסקה לאזנייה היא הקטנה מבין שלוש ערי המרחצאות המפורסמות במערב צ'כיה (שתי האחרות הן קרלובי וארי ופרנטישקובי לאזנייה).
העיר, הטובלת בנוף הרים מוריקים, היא פסיפס של פארקים ובתי אצילים.
רוב המבנים המפורסמים שלה נבנו בתור הזהב של העיר במחצית השנייה של המאה ה-19, בתקופה זו עלתה קרנה של העיר, וידוענים רבים כמו גם שליטי מדינות אירופה באו ליהנות ממעיינות המרפא שלה.
ב-2021 העיירה הוכרזה כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם ערי הספא הגדולות של אירופה ביחד עם עוד עשר ערים בצ'כיה ובמדינות נוספות.
מריאנסקה לאזנייה נוסדה במאה ה-12 בידי מתיישבים גרמנים שהובאו לאזור זה בידי שליטי בוהמיה, בני שושלת פרמישילד.
העיר עצמה בצורתה המוכרת כיום היא רק בת מאתיים שנה, אך ידוע שהתקיים בה יישוב כבר זמן רב.
התיעוד הראשון של מתיישבים במריאנסקה לאזנייה הוא משנת 1273. מעיינות המרפא שהעניקו לעיר את פרסומה העולמי מוזכרים לראשונה כבר בתעודה משנת 1341, אז תוחזקו בידי אנשי מנזר מקומי.
בשנת 1808 קיבלה העיירה את כינויה הגרמני "מרינבאד", והיא הוכרזה כעיר רשמית רק בשנת 1868.
בין השנים 1870–1914 ידעה העיר תקופה של פריחה מבחינה תיירותית.
נבנו מלונות חדשים ומבני ציבור, ושופצו מבנים ישנים רבים, בידי אדריכלים גרמניים מפורסמים.
ב-1872 חוברה העיירה בקו רכבת אל העיר איגר (כיום חב) שבמחוז קרלובי וארי בצ'כיה, וממנה אל כל האימפריה האוסטרו-הונגרית ושאר מדינות אירופה.
עד מהרה הפכה העיר לאחד מיעדי תיירות הספא הפופולריים ביותר באירופה, עם כ-20,000 מבקרים מדי שנה.
בין הנופשים במרינבאד נזכרות דמויות בולטות כמו: יוהאן וולפגנג פון גתה, פרדריק שופן, ריכרד וגנר, תומאס אדיסון, הנסיך פרידריך מסקסוניה, ניקולאי השני, קיסר רוסיה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, והמלך אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ורבים אחרים.
מרינבאד נותרה יעד תיירות פופולרי גם בין שתי מלחמות העולם.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בעקבות ועידת פוטסדאם, גורשו מן העיר תושביה הגרמנים אתניים, ובכך התרוקנה מריאנסקה לאזנייה מרוב אוכלוסייתה.
לאחר המהפכה הקומוניסטית ב-1948 נסגרה העיר כמעט כליל בפני תיירות חוץ.
לאחר הקמת השלטון הדמוקרטי בצ'כיה בשנת 1989, הושקע מאמץ רב להחזיר לעיר את צביונה המקורי, כעיירת מרחצאות ואתר נופש וספורט.
בסוף המאה ה-19 הנהיגו בקהילה שינויים שנטו לרפורמה ובשנת 1897 הוכנס עוגב לבית הכנסת.
ביצירתו "מריאנבד" (במקור: מאַריענבּאַד) מ-1911 שבקובץ "חיי קיץ" (במקור: זומער-לעבען), מתאר שלום עליכם את העיירה כמקום מרפא וקיט של עשירי הקהילה היהודית של ורשה.
ב-1 במרץ 1933 הגיע לעיירה הפילוסוף והפובליציסט היהודי-גרמני תיאודור לסינג, שנמלט מגרמניה לאחר שהנאצים, אותם ביקר במאמרים רבים עלו לשלטון.
ב-30 באוגוסט 1933 הוא נורה למוות בידי מתנקש נאצי ונקבר בבית הקברות המקומי.
בין התאריכים י'-י"ח באלול תרצ"ז (17-23 באוגוסט 1937) התקיימה במריאנסקה לאזנייה ועידת הכנסייה הגדולה השלישית של אגודת ישראל, שכונתה גם "הכנסייה הגדולה במרינבאד".
במהלך ועידה זו קיבלה מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, את החלטתה הידועה לדחות, למרות גישתה היונית של המועצה, את תוכנית ועדת פיל לחלוקת ארץ ישראל.
בין ג' לט' באלול ה'תש"ז (19-25 באוגוסט 1947) התכנסו המוסדות העליונים של "אגודת ישראל" שוב במריאנסקה לאזנייה, הפעם בפורום מצומצם .
לאחר המלחמה פעל במריאנסקה לאזנייה מוסד בו למדו נערים ונערות יהודיים, ניצולי שואה, בעיקר לימודי דת.
ב-1948 הוברחו התלמידים לישראל, לאחר שהמוסד לא הצליח לקבל רישיון ממשרד החינוך הצ'כוסלובקי.
הספר "לשנה הבאה במריינבד: העולמות האבודים של תרבות המרחצאות היהודית" מאת מרים זדוף, סוקר את תרבות המרחצאות היהודית בערים שונות וביניהן מריינבד מסוף המאה ה-10 ועד שנות ה-30 של המאה ה-20.
גם כיום נוהגות קבוצות של חסידים מהציבור החרדי לנפוש בעיר.
למריאנסקה לאזנייה שש ערים תאומות:
מריאנסקה לאזנייה, בשמה המוכר במערב "מרינבאד", מככבת בסרט הצרפתי אשתקד במרינבד שנכתב על ידי הסופר והתסריטאי אלן רוב-גרייה, ובוים על ידי אלן רנה.
מריאנו גונסאלו אנדוחר (בספרדית: Mariano Gonzalo Andújar; נולד ב-30 ביולי 1983) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת השוער.
אנדוחר החל את הקריירה הבוגרת שלו בקבוצת הוראקן מליגת המשנה הארגנטינאית.
ב-2005 הושאל לנאפולי ולאחר שנה, חזר לארגנטינה כדי לשחק בקבוצת אסטודיאנטס תחת המאמן דייגו סימאונה.
ב-2006 זכה עם הקבוצה באליפות האפרטורה.
ב-2008 הגיע לגמר גביע סודאמריקנה, וב-2009 זכה עם הקבוצה בגביע ליברטדורס כשוער הראשון בסגל.
במסגרת טורניר זה, שמר על שער נקי 8 משחקים ברצף ובסה"כ ב-11 משחקים מתוך 16.
ב-24 ביוני 2009 הודיעה קטניה שהיא חתמה על חוזה לרכישתו ל-4 שנים.
בתחילת 2012 הודיעה קטניה על השאלתו לאסטודיאנטס לחצי שנה.
בינואר 2014 חתם בנאפולי שהשאילה אותו עד סוף העונה לקטניה והוא צפוי לשחק במדי נאפולי בעונת 2014–2015. לאחר עונה הושאל לאסטודיאנטס.
ביולי 2016 חתם באופן קבוע באסטודיאנטס.
זימונו הראשון לנבחרת ארגנטינה היה ב-2007, לקראת מוקדמות מונדיאל 2010. הופעתו הראשונה הייתה באותו טורניר, בניצחון 0–1 על נבחרת קולומביה ב-6 ביוני 2009. הוא נכלל גם בסגל הנבחרת למונדיאל 2010 כשוער שני, אך לא שיחק.
הוא נכלל גם בסגל הנבחרת למשחקי קופה אמריקה 2011 ומונדיאל 2014.
מריבי בילבאו (Mariví Bilbao או בשמה המלא: María Victoria Bilbao-Goyoaga Álvarez; 22 בינואר 1930 – 3 באפריל 2013) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה ספרדיה.
נולדה ב-1930 בעיר בילבאו, בחבל הבסקים שבספרד.
כבר בגיל צעיר התחילה להשתתף בהופעות של קבוצות מקומיות בעיר ואף הקימה קבוצה כזו, אולם בשל חשש שמשפחתה לא תקבל את המקצוע שבחרה שיחקה באותם ימים תחת השם הבדוי אנחלה ולוורדה (Ángela Valverde).
בקולנוע החלה להופיע בשנות השישים והופיעה במספר לא מבוטל סרטים קצרים במהלך שנות השישים והשבעים.
בשנת 1981 הופיעה לראשונה בסרט באורך מלא, ובמהלך העשורים שלאחר מכן נעשתה לאחת השחקניות הפעילות ביותר בקולנוע הבסקי לו הקדישה את מרב שנות הקריירה שלה.
בשנת 1996 ניתן לה פרס על מפעל חיים מאיגוד השחקנים הבסקי ובשנת 1997 פרס על מפעל חיים מהעיתון הספרדי "אל מונדו".
בשנת 2003 החלה להופיע בסדרה הקומית המצליחה Aquí no hay quien viva, שנחשבת לאחת הסדרות המצליחות ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה הספרדית – הן מבחינת הביקורות שקיבלה והן מבחינת נתוני הצפייה.
בילבאו שיחקה בסדרה לצד שחקנים כמו מלנה אלטריו, פרננדו טחרו, לולס לאון, מריה אדאנס, לואיס מרלו ועוד.
דמותהּ של בילבאו בסדרה הייתה מריסה בניטו (Marisa Benito), פנסיונרית המתגוררת עם אחותה, שתיהן עוסקות רבות ברכילות.
תפקיד זה זיכה אותה בפופולריות רבה מאוד, וכן היא קיבלה עליו מספר פרסים, בין השאר מהאקדמיה הספרדית לטלוויזיה ומאיגוד השחקנים הספרדי.
הסדרה נעשתה לסדרה הנצפית ביותר בספרד בעשור בו שודרה.
בשנת 2006 הסתיימה הסדרה ובשנת 2007 החלו לשדר את סדרת ההמשך, La que se avecina, שגם בה בילבאו שיחקה, לצד שחקנים רבים ששיחקו איתה גם בסדרה המקורית, וכן שחקנים נוספים כמו אנטוניה סן חואן.
דמותהּ של בילבאו בסדרה הייתה איססקון סגסטומה (Izaskun Sagastume).
אישה מבוגרת הבורחת יחד עם חברתה מבית האבות בו התגוררו ופולשות לדירה בבנין בו מתרחשת הסדרה.
בילבאו שיחקה בסדרה עד לחודשי חייה האחרונים.
בשנת 2007 סרט שבו השתתפה, "Éramos pocos", היה מועמד לפרס האוסקר.
במהלך שנות פעילותה קיבלה פרסים רבים, ביניהם פרסים רבים על מפעל חיים.
יחד עם שחקנים ספרדים מפורסמים נוספים, השתתפה פעמים רבות בקמפיין להעלאת המודעות למחלת הטרשת הנפוצה וכן בקמפיינים למען מיחזור.
באפריל 2013 נפטרה בילבאו בביתה.
לאחר מותה קיבלה תואר "בת בילבאו של כבוד", אותו קיבלה בתה בשמה, וכן הוקדש לה פרק בסדרה בה שיחקה שנים רבות, "La que se avecina".
מחווה נוספת הייתה בפרק המאה של הסדרה, כאשר קטע מוקלט של בילבאו שולב בעלילת הפרק.
2007–2012 – La que se avecina – 76 פרקים, בתפקיד איססקון סגסטומה
Apaga la luz – 2007 – בתפקיד מנואלה
2003–2006 – Aquí no hay quien viva – 90 פרקים, בתפקיד מריסה בניטו
2004 – מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה (Aquí no hay quien viva)
2012 – זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה (La que se avecina)
2004 – זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה (Aquí no hay quien viva)
2003 – מועמדת לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בטלוויזיה (Aquí no hay quien viva)
2005 – זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר (Aquí no hay quien viva)
פרס פסטיבל הקולנוע של מאלגה:
2001 – זוכת פרס Biznaga de Plata לשחקנית הטובה ביותר בסרט קצר (La primera vez)
פרס פסטיבל הקולנוע הבינלאומי של אורנסה:
2002 – זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר (La primera vez)
פרס פסטיבל הקולנוע של אליקנטה:
2008 – זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר (Alumbramiento)
2010 – בפסטיבל הקולנוע של סרגוסה
2009 – בפסטיבל הסרטים הקצרים של מוסטולס
2009 – בפסטיבל הטלוויזיה האירופי "זום"
2008 – בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן
2008 – בפטיבל הקולנוע של פמפלונה
2007 – פרס העיר וסקה בפסטיבל הקולנוע של העיר
2005 – פרס "חובילו" על מפעל חיים (יחד עם חמה קוורבו ואמה פנייה)
1997 – מטעם העיתון הספרדי "אל מונדו"
1996 – מטעם איגוד השחקנים הבסקים
מריאנו גסטון מרטינס (בספרדית: Mariano Gastón Martínez, נולד ב-5 בדצמבר 1978) הוא שחקן ודוגמן ארגנטינאי.
ידוע בתפקידיו בטלנובלות הארגנטינאיות "האהבות שלנו", "אלמה פיראטה", "משפחת פיירו", "היחידים" ו"אספרנסה מיה".
מריאנו גסטון מרטינס נולד ב-5 בדצמבר 1978 בשכונת לה בוקה בבואנוס איירס, ארגנטינה.
לאחר גירושיו הוריו, עבר מרטינס להתגורר באבז'אנדה עם אימו וחמשת אחיו.
בשנת 1995, החל מרטינס את קריירת המשחק שלו, כשהופיע בטלנובלה הארגנטינאית "La Nena" ("הילדה"), בה גילם את דמותו של אקסל.
בשנת 1996, שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Por siempre mujercitas" ("תמיד נשים קטנות"), בה גילם את דמותו של טוני.
בשנת 1997 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "De la nuca" ("העורף"), בה גילם את דמותו של תומאס.
בשנים 1998-1997 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Rodolfo Rojas D.T." ("רודולפו רוחאס D.T"), בה גילם את דמותו של מיגל רוחאס.
בשנת 1998 שיחק בטלנובלה "Gasoleros" בה גילם את דמותו של דייגו לזארו.
באותה שנה, שיחק בסרט הקולנוע "El faro" ("המגדלור"), בו גילם את דמותו של חביאר.
בשנת 2000, שיחק בסרט הקולנוע הארגנטינאי "Sólo por hoy" ("רק להיום"), בו גילם את דמותו של אקיס.
בשנים 2001-1999 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Campeones de la vida" ("אלופים של החיים"), בה גילם את דמותו של ולנטין.
בשנת 2001, שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "22, el loco" ("22, המשוגע"), בה גילם את דמותו של אלחנדרו.
בשנים 2004-2002 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Son amores" ("נאהבים"), בה גילם את דמותו של מרטין.
בשנת 2004, שיחק בסרט הארגנטינאי "Peligrosa obsesión" ("אובססיה מסוכנת"), בו גילם את דמותו של טוני קורסיני.
בשנת 2005, שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Una familia especial" ("משפחה מיוחדת"), בה גילם את דמותו של סנטיאגו מולינה.
בשנת 2006, שיחק בטלנובלה הארגנטינאית של המפיקה והיוצרת כריס מורנה, "אלמה פיראטה", בה גילם את דמותו של בניסיו דמרקו.
בשנים 2008-2007 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "משפחת פיירו", בה גילם את דמותו של חואן מרטין פיירו.
בשנים 2010-2009 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Valientes" ("אמיצים"), בה גילם את דמותו של סגונדו סוסה.
בשנת 2011 שיחק בסרט הארגנטינאי "Clipeado" ("קצוץ"), בו גילם את דמותו של דנטה.
בשנת 2011 שיחק בעונה הראשונה של הטלנובלה הארגנטינאית "Los Únicos" ("היחידים"), בה גילם את דמותו של דייגו.
בשנת 2012, שיחק בסרט הארגנטינאי "La pelea de mi vida" ("המריבה של חיי"), בו גילם את דמותו של אלחנדרו.
באותה שנה, הפיק ושיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Mi problema con las mujeres" ("הבעיה שלי עם נשים").
בשנת 2013 שיחק בסדרה ארגנטינאית מיוחדת שהופקה לכבוד יום האיידס העולמי בשם "Una vida posible" ("חיים אפשריים"), בה גילם את דמותו של פבלו.
בשנת 2014, שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "דרך לאהבה", בה גילם את דמותו של ויטו קולוצ'י.
בשנים 2016-2015 שיחק מרטינס בטלנובלה הארגנטינאית "אספרנסה", בה גילם את דמותו של תומאס אורטיס.
בשנת 2017 שיחק את התפקיד הראשי של סנטיאגו אלברדו בטלנובלה "האהבה שאחרי".
בחודש אוגוסט, 2018, שיחק מרטינס בהצגה הארגנטינאית "mentiras inteligentes" ("שקרים חכמים"), בה גילם את דמותו של וילי.
בשנת 2022 שיחק לצד רומינה גאטני בפרק הבכורה של הסדרה האנתולוגית "Dos 20".
מ-2004 עד 2006, מרטינס היה במערכת יחסים עם השחקנית לואיסנה לופילטו, והשניים אף היו מאורסים.
בשנת 2007 נכנס מרטינס למערכת יחסים עם הדוגמנית הארגנטינאית חוליאנה גיאמברוני, אותה הכיר כשהייתה בת 18.
ב-9 באוקטובר 2009 נולדה בתם הראשונה של בני הזוג, אוליביה מרטינס גיאמברוני.
ב-16 במרץ 2012 נישאו בני הזוג בטקס אזרחי.
ב-28 במרץ 2013 נולד בנם השני של בני הזוג, מילו מרטינס גיאמברוני.
ב-16 בספטמבר 2014 נפרדו בני הזוג, ושנה לאחר מכן הם התגרשו.
ב-3 בנובמבר 2015 אישר מרטינס כי הוא והשחקנית לאלי אספוסיטו נמצאים במערכת יחסים.
ב-28 במרץ 2016 אספוסיטו הודיעה בחשבון הטוויטר שלה שהם כבר לא יחד.
באוגוסט 2016 החל לצאת עם הדוגמנית קמילה קבז'ו, איתה יש לו בת בשם אלמה מרטינס קבז'ו שנולדה ב-25 ביוני 2017. באוגוסט 2018 הודיע על חתונתו הצפויה עם הדוגמנית קמילה קבז'ו שנערכה באוגוסט 2019. ב-2020 השניים נפרדו.
גם מפיק2013Una vida posibleפבלוספיישל טלוויזיוני לכבוד יום האיידס העולמי2014דרך לאהבהויקטוריו "ויטו" קולוצ'יטלנובלה2015 - 2016אספרנסהתומאס אורטיזטלנובלה2017האהבה שאחריסנטיאגו חוסה אלברדוטלנובלה2020Separadasדייגו פריירה / חואקין אוסוריוטלנובלה2022Dos 20חואקופרק: "«No preguntes si no querés saber»"
מריגוט הוא היישוב הגדול ביותר במחוז סנט אנדרו שבצפון-מזרח דומיניקה.
בעיירה קיימת פעילות נרחבת של ענף הדיג ופועל בה אחד משני נמלי התעופה של האי.
מריגוט היא מקום הולדתו של ראש ממשלת דומיניקה הרביעי, אדיסון ג'יימס.
מריאנו דיאס מחייה (בספרדית: Mariano Díaz Mejía; נולד ב-1 באוגוסט 1993 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן דומיניקני-ספרדי המשחק בעמדת החלוץ באלאבס מהלה ליגה ובנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית.
הוא החל לשחק במחלקת הנוער של אספניול ב-2002 ב-2006 עבר לפרמיה.
ב-2008 עבר לסאנצ'ס ליברה עד שב-2009 עבר לבדלונה.
ב-2010 הועלה מריאנו לקבוצה הבוגרת וב-2011 ערך מריאנו שלוש הופעות בקבוצה הבוגרת של המועדון אשר שיחקה בליגה השלישית בספרד.
ב-2011 עבר למחלקת הנוער של ריאל מדריד.
הוא הועלה ב-2012 לריאל מדריד C שם שיחק שנתיים בהן רשם 32 הופעות וכבש 16 שערים.
ב-2014 החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה שם ערך 43 הופעות וכבש 32 שערים.
מריאנו שיחק בריאל מדריד קסטיליה עד 2016.
לקראת עונת 2016/2017 הועלה לסגל ריאל מדריד אך לא ביסס את מעמדו כאשר ערך רק שמונה הופעות ליגה וכבש שער אחד.
ב-30 ביוני 2017 נמכר לאולימפיק ליון תמורת שמונה מיליון יורו וחתם על חוזה לחמש שנים.
ב-5 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליון וכבש צמד בניצחון 0–4 על שטרסבורג.
ב-29 באוגוסט 2018 חזר ל-ריאל מדריד תמורת 22 מיליון אירו לחמש שנים, זאת עקב זכות ראשונים של ריאל מדריד על מריאנו שמרשה לה להשוות כל הצעה שתוגש עליו ולרכוש את השחקן עם הנחה של 35% ממחיר ההצעה שהושוותה.
החלוץ קיבל את חולצה מספר 7, אשר השתייכה לכריסטיאנו רונאלדו.
ב-19 בספטמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ריאל מדריד במסגרת משחקי ליגת האלופות, והבקיע את השער השלישי בניצחון 0–3 על רומא.
עונה לאחר מכן איבד את מספרו לטובת אדן אזאר ועבר למספר 24; בעונה זאת היה החלוץ השלישי בהיררכיה של המאמן זינדין זידאן אך בכל זאת הצליח להבקיע בהופעת הבכורה שלו בליגה בעונה זאת מול ברצלונה בשניות האחרונות של המשחק מבישול של דני קרבחאל.
ב-1 בספטמבר 2023 חתם בסביליה.
ב-24 במרץ 2013 ערך מריאנו את הופעת הבכורה שלו ברפובליקה הדומיניקנית בניצחון 1–3 על האיטי.
במשחק זה גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
מאוחר יותר הוא פרש מהנבחרת על מנת להתמקד בקריירה שלו בריאל מדריד.
בשנת 2025 חזר לנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית.
מריאנו טורה (בספרדית Mariano torre; נולד ב-24 בדצמבר 1977) הוא זמר ושחקן טלוויזיה וקולנוע ארגנטינאי ידוע בהשתתפותו בטלנובלת הנוער הפופולרית כמעט מלאכים בה גילם את דמותם של קמילו אסטרז'ה וחואן קרוס.
מריאנו טורה נולד באושואיה, טיירה דל פואגו שבארגנטינה, בין השנים 2003–2005 היה נשוי לדניאלה הררו שחקנית זמרת אגונית ומלחינה, משנת 2009 בת זוגו היא השחקנית אלנה רוג'ר.
בשנת 2013 נולדה להם בת בשם באהיה.
מריאנו גרסיה רמון (; נולד ב-30 בספטמבר 1950 במדריד) הוא כדורגלן עבר ומאמן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער.
רמון שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת ריאל מדריד, למעט השאלה קצרה עם עלייתו לבוגרים.
יחד עם המועדון, זכה רמון בשבע אליפויות ספרד וארבעה גביעים, ובשלהי הקריירה אף נכלל בסגל הקבוצה שזכתה פעמיים ברציפות בגביע אופ"א.
לזכותו שתי הופעות במדי נבחרת ספרד.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון שנעה בין הליגה הבכירה לליגת המשנה.
הוא אף אימן לתקופה קצרה את הקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד.
רמון, יליד העיר מדריד, החל את דרכו בקבוצת הנוער של ראיו ואיקאנו מעיר הולדתו.
כבר בגיל 16 עבר לקבוצת הנוער של מועדון הפאר של עירו, ריאל מדריד.
בעונת , טרם החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, עבר רמון שתי קבוצות בהשאלה.
הראשונה הייתה קבוצת טלאברה, ששיחקה אז בליגה השלישית, והחל מחודש דצמבר 1970 הושאל לריאל אוביידו מליגת המשנה.
בתום העונה, לאחר שסייע לקבוצתו לשרוד את משחקי המבחן להישארות בליגה, שב לריאל מדריד.
בעונת 1971/1972, בגיל 21 בלבד, היה רמון לשוער הבכיר של הקבוצה, תחת המאמן מיגל מוניוס.
כבר באותה העונה החלה היריבות על אפודת השוער הראשון בין רמון לבין מיגל אנחל גונסאלס סוארס.
באותה העונה כבר זכה רמון בתוארו הראשון במועדון, אליפות ספרד.
ב-2 במאי 1973 עלה להופעת בכורה במדי נבחרת ספרד, כשהמאמן לאסלו קובאלה העלה אותו כמחליף במחצית משחק ידידות מול .
כחמישה חודשים אחר כך עלה בהרכב הנבחרת בהופעתו הבינלאומית השנייה והאחרונה, בה נפרדו ספרד ו בשוויון 0-0 במשחק ידידות נוסף.
לאחר שתי עונות כשוער הראשון תחת מוניוס, איבד רמון ממעמדו בעונת 1973/1974, בה הוחלף מוניוס לאחר כחצי עונה בלואיס מולוני.
רמון שותף בפחות ממחצית ממשחקי הליגה, כאשר דקות המשחק חולקו בין שלושה שוערים באותה העונה.
הוא היה שותף לזכייה בגביע המלך הספרדי באותה העונה, אך ראה את מיגל אנחל פותח על פניו במשחק הגמר, בו הביסה ריאל את ברצלונה בתוצאה 0–4. בעונות הבאות היה מיגל אנחל לבחירה הראשונה בשערה של ריאל, ורמון הוגבל ל-15 הופעות ליגה בלבד בארבע עונות.
בתקופה זו הוסיפה ריאל שלוש זכיות באליפות וזכייה נוספת בגביע.
בעונת 1978/1979 החליט המאמן מולוני, ששב לקבוצה עונה קודם לכן, לחלק את דקות המשחק בין שועריו הבכירים.
רמון זכה ל-19 הופעות ליגה, מיגל אנחל זכה ל-16 הופעות, וריאל השלימה זכייה בתואר האליפות באותה העונה, החמישית בקריירה של רמון.
עונה לאחר מכן, תחת המאמן וויאדין בושקוב, שב רמון להיות השוער הבכיר בקבוצה.
הוא רשם 33 הופעות ליגה בדרך לזכייה שלישית ברציפות באליפות ספרד, ופתח לראשונה בגמר גביע, כאשר ריאל מדריד הביסה את קבוצת הבת שלה, קסטיליה, 6-1 בדרך לזכייה בתואר.
גם בעונה לאחר מכן שמר רמון על מקומו עם 31 הופעות ליגה, אך קבוצתו סיימה את העונה ללא תואר.
עונה זו הייתה האחרונה של רמון כשוער בכיר בריאל מדריד.
בעונות הבאות תפסו מיגל אנחל ואגוסטין הצעיר (ובהמשך גם חוסה מנואל אוקוטורנה) את עמדות השוער הבכירות, ורמון נותר כשוער שלישי.
רמון הוגבל לשמונה הופעות ליגה בלבד בחמש עונות, מתוכן שלוש עונות בהן לא שותף כלל במסגרת הליגה.
בעודו בסגל של ריאל זכה המועדון בשני גביעי אופ"א רצופים, וכן באליפות ובגביע נוספים, אך לרמון לא היה חלק פעיל בזכיות אלו.
הוא פרש ממשחק פעיל בתום עונת , כשלזכותו 177 הופעות ליגה במדיה של ריאל מדריד.
עם פרישתו ממשחק פעיל, החל רמון בקריירת אימון במחלקות הנוער של המועדון בו פרש, ריאל מדריד.
לקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן ריאל מדריד קסטיליה.
בעונתו הראשונה על הקווים העלה את הקבוצה לליגת המשנה, לאחר שקבוצתו סיימה ראשונה בטבלה, ולאחר מכן הוליך את הקבוצה במשך שתי עונות נוספות בליגת המשנה.
לקראת עונת 1993/1994 זכה רמון לתפקיד ראשון כמאמן בליגה הבכירה, כשהחל לאמן את ספורטינג חיחון.
כבר בעונת הבכורה שלו הוביל את הקבוצה להישארות בליגה מהמקום ה-14, כולל ניצחונות ביתיים על ריאל מדריד ועל ברצלונה.
בעונה לאחר מכן פתחה חיחון היטב, כאשר גברה 1–2 על ברצלונה במחזור הפתיחה והוסיפה ניצחון 0–1 על ריאל מדריד במחזור החמישי, שפתח רצף של שלושה ניצחונות רצופים.
אלא שאז החלה ירידה חדה ביכולתה של הקבוצה.
היא לא הצליחה לנצח בליגה במשך 13 משחקים רצופים, ולאחר תבוסת 0–4 לריאל מדריד במחזור ה-24, סיים רמון את תפקידו במועדון.
באוקטובר 1996, לאחר כשנה וחצי מחוץ למגרשים וזמן קצר לאחר פתיחתה של עונת , התמנה רמון לתפקיד מאמן אלבסטה מליגת המשנה.
קבוצתו של רמון נותרה במאבק ההעפלה עד לשלבי הסיום של העונה, אך סיימה רביעית בלבד ונותרה עונה נוספת בליגה השנייה, בעוד רמון סיים את דרכו במועדון.
לקראת העונה הבאה, התמנה רמון לתפקיד מאמן לאס פאלמס, אף היא מליגת המשנה, והוביל אותה למקום השלישי.
בפלייאוף ההעפלה לליגה הבכירה פגשה לאס פאלמס את ריאל אוביידו של אוסקר טבארס, שהביסה אותה 0–3 במשחק הראשון בבית.
חניכיו של רמון הצליחו לנצח 1–3 בגומלין, אך התוצאה לא הספיקה להם, ושוב סיים רמון עונת צמרת אך ללא העפלה.
לאחר הכישלון בהעפלה, נותר רמון עונה שלמה מחוץ למגרשים, עד שלקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן סלמנקה מליגת המשנה.
פתיחת העונה הייתה מוצלחת עבור הקבוצה, שרשמה 11 ניצחונות והפסד אחד בלבד ב-16 המחזורים הראשונים של העונה.
אלא שמאז, החלה ירידה חדה ביכולת הקבוצה.
בעקבות ההפסד 0–1 לאוססונה במחזור ה-32, שחתם רצף של שישה הפסדים בשבעה משחקים, סיים רמון את דרכו בקבוצה.
סלמנקה סיימה את העונה במקום הרביעי, ולא הצליחה להעפיל לליגה הבכירה.
רמון פתח את עונת 2000/2001 ללא קבוצה, אך בנובמבר 2000 התמנה לתפקיד מאמן נומנסיה מהליגה הבכירה, אליה שב כמאמן ראשי אחרי כמעט שש שנים.
נומנסיה התקשתה מאוד לצבור נקודות, נותרה עמוק בתחתית הטבלה, וחמישה מחזורים לתום העונה סיים רמון את תפקידו במועדון.
נומנסיה ירדה לליגת המשנה מהמקום העשרים והאחרון.
רמון פתח גם את העונה הבאה ללא קבוצה, עד שבינואר 2002 היה למאמנה הרביעי של קורדובה מליגת המשנה באותה העונה.
רמון הוביל את הקבוצה עד לתום העונה, אותה סיימה הקבוצה במקום ה-13.
לקראת עונת 2004/2005, לאחר שנתיים מחוץ למגרשים, חזר רמון לריאל מדריד, על תקן עוזרו של חוסה אנטוניו קמאצ'ו, חברו לקבוצה במשך 13 שנים.
פתיחת העונה לא בישרה טובות לקבוצה, והובילה להתפטרותו המהירה של קמאצ'ו.
ב-20 בספטמבר 2004 התמנה רמון, עוזרו של קמאצ'ו, למחליפו על הקווים של הקבוצה.
הוא הוביל את הקבוצה בליגה ובליגת האלופות, ושלושה חודשים אחר כך, בעקבות ההפסד 0–1 לסביליה בליגה, סיים את דרכו במועדון והוחלף על ידי ונדרליי לושמבורגו הברזילאי.
לקראת עונת , לאחר פסק זמן של כשנתיים וחצי, שב רמון לאמן והתמנה למאמנה של קדיס מליגת המשנה.
לאחר שלושה חודשים ושבעה משחקי ליגה בלבד, סיים רמון את תפקידו כמאמן הקבוצה.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםריאל אוביידוליגת המשנה הספרדית240ריאל מדרידליגת העל הספרדית290270150303010801903303100050300000סך הכול בקריירה2010
מריאנה סליגמן (בספרדית: Mariana Seligmann, נולדה ב-9 באוקטובר 1984; בואנוס איירס, ארגנטינה), הידועה בשם Muni, היא שחקנית, זמרת, דוגמנית, רקדנית ומנחת טלוויזיה ארגנטינאית.
ידועה בתפקידיה בטלנובלות הארגנטינאיות של כריס מורנה: "קטנטנות", "המורדים" ו"פלוריסיינטה".
הופעת הבכורה של סליגמן הייתה ב-2000, בגיל 16, בטלנובלה של המפיקה הארגנטינאית כריס מורנה, "קטנטנות", בתפקידה של פילאר.
תפקידה בטלנובלה לא היה משמעותי, אך אפקטיבי לפריצתה.
הודות לפריצתה בקטנטנות, בשנת 2002 היא קיבלה תפקיד במחזמר Bella y la Bestia.
בשנת 2002, לאחר הופעת הבכורה שלה, היא הופיעה בתפקיד משני בסרט הספרדי-אמריקאי-בריטי של כריסטופר המפטון, Imagining Argentina.
שנה לאחר מכן, כריס מורנה הציעה לה ליטול חלק בתפקיד ראשי בטלנובלה "המורדים" בתפקידה של לאורה לצידם של בנחמין רוחאס, פליפה קולומבו, קמילה בורדונבה ולואיסנה לופילטו.
בתחילת 2004, לאחר סיומה של הטלנובלה, היא נטלה חלק בהצגת התיאטרון 04, לצידו של השחקן הארגנטינאי חורחה מאחיו.
ב-2004, כריס מורנה שילבה אותה בטלנובלה שלישית אותה הפיקה, "פלוריסיינטה", בתפקידה של קלרה, לצידם של פלורנסיה ברטוטי, חואן מנואל חיל נבארו, מיכאלה ואסקס ושחקנים נוספים אחרים שהופיעו לצידה ב"המורדים".
סליגמן, כחלק מצוות השחקנים, הקליטה את כל שירי הפסקול של העונה הראשונה של הטלנובלה ובסיור התיאטרון הבינלאומי ב-2006.
ב-2005, הופיעה בכמה פרקים בגרסה הארגנטינאית לסדרה "נשואים פלוס" ובתפקיד משני בפרק אחת עשרה: Amigos בסדרה Conflictos en red, לצידם של מרסלה קלוסטרבואר, לוקאס קרספי ולאונורה בלקרסה.
באותה שנה, היא נטלה חלק במחזמר "מאמה מיה!".
משפחתה של סליגמן במקור מגרמניה, ולכן היא שומרת על שליטה מוחלטת בשפה הגרמנית.
בשנת 2002, סליגמן הייתה בזוגיות עם השחקן הארגנטינאי דיאגו מסגליו, שהופיע לצידה בטלנובלה "המורדים".
בהמשך אותה שנה הם נפרדו, אך בשנת 2004 הופיעו יחד בטלנובלה "פלוריסיינטה".
משנת 2015, סליגמן נמצאת בזוגיות עם איש העסקים הארגנטינאי ניקולאס ניימרק, ב-5 באפריל 2016 השניים התארסו, ב-14 בדצמבר באותה שנה הם נישאו ולמחרת היום התקיים הטקס הדתי.
ב-29 במרץ 2021, נולדה בתם של בני הזוג, כרמלה.
מריאנה שארוונקה , הייתה כנרת ומלחינה גרמניה.
היא הייתה נשואה למלחין הגרמני פיליפ שארוונקה.
מריאנו רומור (באיטלקית: Mariano Rumor; 16 ביוני 1915 – 22 בינואר 1990) היה פוליטיקאי ומדינאי איטלקי.
כחבר המפלגה הדמוקרטית-נוצרית (DC), כיהן כראש ממשלת איטליה בין השנים 1968 ל-1970 ובכהונה נוספת משנת 1973 ל-1974. כראש ממשלה הוא הוביל חמש ממשלות שונות, הנתמכות על ידי קואליציות שונות.
הוא כיהן גם כשר החקלאות בין השנים 1959 ל-1963, שר החוץ בין השנים 1974 ל-1976 ושר הפנים בשתי תקופות קצרות, בשנת 1963 ובין השנים 1972 ל-1973. רומור היה גם מזכיר המפלגה הדמוקרטית-נוצרית בין השנים 1964 ל-1969.