tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התפוחים הם בעלי טעם חומצי חזק שפופולריים ברוסיה, כולל בתקופת האימפריה הרוסית ובברית המועצות, כמו גם בפולין ובבלארוס.
הזן הרוסי הפופולרי ביותר הוא אנטונובקה מצויה (Антоновка обыкновенная), שממנו נגזרים זנים אחרים.
הוא פותח על ידי חוקר הטבע ומגדל הצמחים הרוסי החלוץ איוואן מיצ'ורין במטע הניסויים שלו במחוז טמבוב והוצג ב-1888.
אנטונובקה מפורסמת בארומת הפרי שלה.
לפולין יש שני זנים: Antonówka Zwykła (זהה, כמו ברוסיה) ו-Antonówka Biała הידוע גם בשם Śmietankowa (אנטונובקה לבן או שמנת) עם פרי גדול יותר ולבן במידה ניכרת שמבשיל בסוף ספטמבר, אך גם חיי המדף שלו קצרים יותר.
הפופולריות של עץ האנטונובקה מוגברת על ידי יכולתו לעבור חורפים קשים ארוכים, האופייניים באזורים רבים של מזרח אירופה ורוסיה.
הוא פופולרי יותר בזכות איכויות שימורי הפירות המעולים שלו ואריכות החיים שלו.
תכונות אלו הפכו את הזן הרוסי לפופולרי במיוחד בקרב בעלי הדאצ'ה, והוא עדיין גדל בדאצ'ות במדינות רבות של מדינות ברית המועצות לשעבר, שם הוא מכונה לעיתים קרובות "תפוח העם" (народное яблоко).
העץ סובלני במיוחד למזג אוויר קר, ומכיוון שהוא מייצר שורש אחד ועמוק (יוצא דופן בקרב עצי תפוח), אנטונובקה מופץ לשימוש כשורש לייחור שהוא חלק מהצמח, לרוב החלק התת-קרקעי (שממנו ניתן להפיק צמיחה חדשה מעל הקרקע.
אפשר לתאר אותו גם כגבעול בעל מערכת שורשים מפותחת, שאליו מושתל ייחור מצמח אחר).
שורש אנטונובקה מספק עץ עמיד לקור (עד 45 מעלות צלזיוס מתחת לאפס), מעוגן היטב, נמרץ, בגודל סטנדרטי.
בשל היחס הנמוך יחסית של סוכרים בפרי, תפוחי אנטונובקה מתאימים במיוחד לפאי תפוחים ויין סיידר מאוחר.
טעמו של היין קל יותר באופן ניכר מיין מזנים מתוקים יותר.
בפולין משתמשים באנטונובקה בעיקר לשימור תפוחים.
אנטונובקה הוא זן עממי בלשון העם, שהחל להתפשט מאזור קורסק ברוסיה במהלך המאה ה-19. בעוד שהעצים נושאי הפרי לא זכו להכרה רחבה מחוץ לברית המועצות לשעבר, משתלות רבות מחוץ לרוסיה אכן משתמשות בשורשי אנטונובקה, שכן הם מקנים מידה של עמידות חורף לזנים המושתלים האחרים.
סיפורו הקצר המוקדם של איוואן בונין, "תפוחי אנטונוב" (1900), הוא סוג של אודה לזן התפוח הזה כמטאפורה לעולמה הנעלם והולך של האצולה הרוסית בעלת האדמות.
ב-19 באוגוסט 2008 נחשפה אנדרטה לתפוח אנטונובקה בקורסק.
הפסל היה של ויאצ'סלב קליקוב, וקוטרו 1.5 מטר.
האנטונובקה היא הורה, לאיה אילו (יפיפיית הגן) שהוא זן של תפוח מבוית, מאסטוניה.
אנטוני דוד היימן (נולד ב-27 באוגוסט 1959), הוא פרופסור, חוקר, מרצה בכיר ורופא משפחה ישראלי.
היימן מילא תפקיד מרכזי בהקמת תוכניות התמחות ברפואת משפחה בקופות החולים והשפיע עמוקות על התחום בישראל.
בין השאר, שימש כמנהל המחלקה לרפואת המשפחה בקופת חולים מאוחדת במשך שתים עשרה שנים ובמכבי שירותי בריאות במשך עשור.
בנוסף לתפקידיו הקליניים והאדמיניסטרטיביים, הכשיר דורות רבים של רופאים במספר בתי ספר לרפואה בישראל ושימש כראש החוג לרפואת משפחה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
היימן נולד בלונדון, אנגליה, למשפחה בעלת שורשים ותיקים בתחום הרפואה.
אביו, ד"ר קלאוס היימן, היה רופא משפחה מוערך, ואמו, ד"ר גיזלה אופנהיים, הייתה פסיכיאטרית.
כמו כן, אחיו, ד"ר טימות'י היימן, היה מומחה לרפואה גסטרואנטולוגית.
ב-1983, השלים היימן את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת לונדון.
שנה לאחר מכן, נישא לרותי בץ, בתם של שרה ומאיר רבינוביץ בץ.
בשנת 1988 החליטו בני הזוג לעלות לישראל עם בנם הבכור.
הם השתקעו בבאר שבע, שם נולד בנם השני.
באותה עת החל היימן בקריירה האקדמית שלו במסגרת החוג לרפואת משפחה באוניברסיטת בן-גוריון.
ב-1992, עברה המשפחה להתגורר בגוש דן, שם נולדה בתם.
במקביל לעבודתו כרופא משפחה, היימן החל להרצות באוניברסיטת תל אביב וללמד במסגרת קורס התעודה ברפואת המשפחה ובמחלקה לחינוך רפואי.
בשנת 1999, ייסד את תוכנית ההתמחות ברפואת המשפחה במכבי שירותי בריאות.
באותה תקופה, רפואת המשפחה עדיין הייתה תחום מתפתח בישראל ועשייתו של היימן ביססה באופן משמעותי את מעמדה.
במשך 12 שנים שימש היימן כמנהל תוכנית ההתמחות ברפואת המשפחה במכבי שירותי בריאות, ובמהלכן הדריך רופאים צעירים רבים.
בשנת 2012, הוצע להיימן לייסד את תוכנית ההתמחות ברפואת המשפחה גם בקופת חולים מאוחדת.
התוכנית הורחבה בהמשך לארבע מחלקות והיימן משמש כדקאן משנה להוראה מטעם אוניברסיטת תל אביב במאוחדת.
בין השנים 2010–2014 כיהן כראש החוג לרפואת משפחה באוניברסיטת תל אביב במשך שתי קדנציות.
כהוקרה על הישגיו האקדמיים ותרומתו המחקרית הנרחבת, העניקה אוניברסיטת תל אביב להיימן מעמד אקדמי של פרופסור מן המניין במסלול קליני.
במהלך הקריירה הרפואית שלו, היימן חיבר ופרסם מעל ל-140 מאמרים מדעיים.
עבודותיו זכו ליותר מ-4,000 ציטוטים אקדמיים.
למחקריו השפעה רבה על רפואת המשפחה, במיוחד בתחומי הרפואה המונעת וניהול מחלות כרוניות, כגון דמנציה, סוכרת, יתר לחץ דם ומחלות לב.
אחת מתרומותיו המשמעותיות ביותר למחקר היא פיתוח "רשם" הסוכרת הממוחשב הראשון בישראל, שנעשה במסגרת פעילותו במכבי שירותי בריאות.
המודל אומץ כסטנדרט בקופות החולים הגדולות בישראל ובעולם.
משנת 2012 מכהן היימן כיו"ר ועדת המחקר (ועדת הלסינקי) של קופת החולים מאוחדת, המפקחת על המחקרים הקליניים הנערכים במסגרת הקופה.
מאז 2018 מכהן היימן כחבר בוועדת האיגוד לרפואת המשפחה של ההסתדרות הרפואית (הר"י).
במהלך כהונתו לקח חלק פעיל במאמצים לשיפור תוכנית הלימודים להתמחות ברפואת המשפחה בישראל.
לאורך השנים תרומתו של פרופ' היימן לרפואה זיכתה אותו להכרה ולפרסים:
1982: מלגת סטודנטים על-שם ראול ולנברג, מטעם אוניברסיטת בן-גוריון
2012: פרס רופא המשפחה המצטיין מטעם איגוד רופאי המשפחה בישראל
2024: פרס מפעל חיים מטעם איגוד רופאי המשפחה בישראל
במהלך שנות פעילותו המחקרית, פרופ' היימן זכה ל-11 מענקי מחקר בסכום מצטבר של למעלה משישה מיליון דולר.
אנטונוב An-22 "אנטיי" הוא מטוס תובלה צבאי כבד שתוכנן על ידי משרד התכנון אנטונוב בברית המועצות.
המטוס מונע על ידי ארבעה מנועי טורבו־פרופ, שכל אחד מהם מפעיל זוג מדחף נגד־סיבובי.
זהו המטוס הראשון שנבנה בתצורת רחב גוף, והוא עדיין נחשב למטוס הטורבו־פרופ הגדול בעולם.
מטוס האנטונוב An-22 נחשף לראשונה מחוץ לברית המועצות בסלון האווירי בפריז בשנת 1965. לאחר מכן שימש רבות במבצעי תובלה צבאיים והומניטריים משמעותיים של ברית המועצות, והוא עדיין נמצא בשירות בכוחות האוויר והחלל של רוסיה.
בסוף שנות ה־50 נדרשה ברית המועצות למטוס תובלה צבאי כבד, שיתווסף לאנטונוב An-8 ולאנטונוב An-12 שנכנסו אז לשירות.
בתחילה כונה הדגם "An-20", ועוצב כמטוס רגיל רב־מנועי עם כנף עליונה.
בתחילת שנות ה־60 ייצר משרד אנטונוב דגם עץ בקייב, אוקראינה, תחת הכינוי "Model 100".
אב-הטיפוס, שכונה אז An-22, הושלם ב־18 באוגוסט 1964 וביצע את טיסת הבכורה שלו ב־27 בפברואר 1965. המטוס נקרא על שם אנטאוס, ולאחר כארבעה חודשי ניסויים הוצג לראשונה בסלון האווירי בפריז בשנת 1965. כל המטוסים יוצרו במפעל המטוסים הממלכתי בטשקנט, והאספקה הצבאית הראשונה בוצעה לכנף ההובלה האווירית בבסיס איבנובו בשנת 1969.
המטוס תוכנן כמטוס תובלה אווירית אסטרטגי, במטרה להרחיב את יכולות הנחיתה של כוחות הצנחנים הסובייטיים, כולל כלי הרכב המשוריינים מסוג BMD-1. תא המטען של האנטונוב An-22 יכול להכיל עד ארבעה כלי רכב BMD-1, לעומת אחד בלבד באנטונוב An-12.
למטוס יכולת להמריא ולנחות במסלולים לא סלולים וקצרים, מה שמאפשר ביצוע מבצעי הנחתה אווירית.
יכולת זו מושגת באמצעות ארבעה זוגות מדחפים נגד־סיבוביים, בדומה למטוס טופולב Tu-114. המדחפים ופליטת המנועים יוצרים זרם אוויר חזק על הכנפיים ומדפים כפולי־חריץ גדולים.
כן הנסע מתוכנן לתנאי קרקע קשים, ובגרסאות מוקדמות ניתן היה לשלוט בלחץ האוויר בצמיגים במהלך הטיסה.
תכונה זו בוטלה בדגמים מאוחרים יותר.
לאנטונוב An-22 עיצוב טיפוסי של מטוס תובלה עם כנף עליונה, מה שמאפשר תא מטען באורך 33 מטר ונפח שימושי של 639 מטרים מעוקבים.
חלקו הקדמי של גוף המטוס אטום לחלוטין וכולל מקום ל־5 עד 8 אנשי צוות ועד 28 נוסעים.
לעומת זאת, תא המטען עצמו אטום ללחץ נמוך של 0.245 בר בלבד, כדי להקל במשקל הכולל של המטוס.
דלת עם מחיצה אטומה ללחץ ממוקמת במסגרת מספר 14, ומפרידה בין תא דייל המטען לתא המטען הראשי.
הדבר מאפשר פתיחת דלתות המטען האחוריות במהלך טיסה לצורך הצנחת לוחמים וציוד.
בדומה לאנטונוב An-12, גוף המטוס עגול במבט רוחבי.
האנטונוב An-22 קבע מספר שיאי עולם במשקל מטען וביחס מטען לגובה.
המטוס מזכיר במראהו את האנטונוב An-12, אך גדול ממנו משמעותית ובעל זנב כפול, אשר משפר את יציבות המטוס במקרה של כשל מנוע ומאפשר שימוש בהאנגרים בגובה נמוך יותר.
על גבי כל זנב מותקנות משקולות מיוחדות למניעת רעד.
יוצרה רק גרסה אחת מבצעית של המטוס, האנטונוב An-22 הרגיל.
אב־טיפוס שהוצג בסלון האווירי בפריז בשנת 1965 כלל חרטום מזוגג לחלוטין, ללא מכ"ם קדמי כמו בדגמים מאוחרים יותר.
בדגמים אלו המכ"ם הותקן מתחת לבית הגלגלים הימני, קדמית לגלגלים.
אנטונוב ייעד גרסה עם מערכת חשמל שונה ומערכת בקרה נוספת בשם An-22A, אך הדגם לא אומץ בשירות הצבאי.
גרסה אזרחית עם גוף מוארך, שהייתה אמורה להכיל 724 נוסעים בשני סיפונים, נבחנה אך לא נבנתה.
שלושה אבות־טיפוס נבנו במתקן אנטונוב בקייב, עם חרטום מזוגג.
גרסה אמפיבית של המטוס הוצעה, אך לא עברה את שלב הדגם המוקטן.
גרסת An-22 (גרסת ייצור מוקדמת)
גרסת הייצור ההתחלתית, כללה מערכת התנעה חיצונית.
נבנו 37 מטוסים במפעל בטשקנט.
גרסה משופרת עם יכולת התנעה פנימית, מערכת חשמל שונה, וציוד קשר וניווט מעודכן.
שתי יחידות הוסבו לשם נשיאת חלקי כנף מרכזיים או חיצוניים של אנטונוב An-124 רוסלן או אנטונוב An-225 מרייה מעל גוף המטוס.
בגרסה זו הותקנה סנפיר כיוון שלישי בקו המרכזי של הזנב.
מספר גרסאות נוספות של ה־An-22 תוכננו ונבנו על ידי אנטונוב אך לא נכנסו לייצור סדרתי, בהן גם מטוס עם הנעה גרעינית וגרסה שנועדה לשאת טילים בליסטיים.
האנטונוב An-22 נבנה במקור עבור חיל האוויר הסובייטי וחברת התעופה הממשלתית אירופלוט.
תהליך המעבר מהאנטונוב An-12 בחיל האוויר החל ביולי 1974, ומספר יחידות תובלה צבאית צוידו בו.
הדיוויזיה ה־12 של תעבורה צבאית אווירית (שבסיסה היה בסיס חיל האוויר הרוסי מיגאלובו) הייתה אחת היחידות ששלושת רגימנטיה צוידו באופן מלא באנטונוב An-22. יחידה נוספת שהפעילה את המטוס הייתה הרגימנט לתעבורה אווירית 566 מסולנצ'נוגורסק, שהשתמשה במטוס בין השנים 1970–1987.
השימוש המבצעי הראשון של המטוס היה בהעברת סיוע הומניטרי מברית המועצות לפרו ביולי 1970 בעקבות רעידת האדמה בפרו (1970).
מטוס אחד נעלם ב־18 ביולי במהלך טיסות הסיוע.
מטוסים נוספים שימשו להעברת סיוע צבאי סובייטי למצרים וסוריה במהלך מלחמת יום הכיפורים ב־1973, לאנגולה בשנת 1975 ולאתיופיה בשנת 1977.
מטוסי האנטונוב An-22 ממיגאלובו שימשו להובלת כוחות הצנחנים הסובייטים במהלך הפלישה הסובייטית לאפגניסטן ב־1979. מטוס אחד הופל ב־28 באוקטובר 1984 בעת ההמראה סמוך לקאבול (כנראה על ידי טיל SA-7) בעת ששימש להובלת חיילים – באירוע נהרגו כ־250 איש.
בשנת 1980 התרסק מטוס אחד בשדה התעופה ונוקובו ושניים נוספים התרסקו במיגאלובו (בשנים 1992 ו־1994).
בשנת 1984 שימשו מטוסים צבאיים מסוג An-22 להובלת מסוקי מיל מי-8 לאתיופיה במסגרת מבצעי סיוע בעקבות בצורת.
בשנת 1986 שימשו מטוסי רגימנט התובלה האווירית הצבאית ה־8 ממיגאלובו להעברת ציוד לטיפול באסון צ'רנוביל.
בשנת 1987 שימשו המטוסים להובלת ציוד צבאי לאנגולה.
שנה לאחר מכן, הובילו מטוסי An-22 צבאיים כ־15,000 טון ציוד וכ־1,000 אנשי צוות לפעולות הסיוע לאחר רעידת האדמה בארמניה ב-1988.
מטוסי אנטונוב An-22 הוצגו לעיתים קרובות בסלון האווירי בפריז, ובשנת 1988 העביר מטוס אחד מנוע של אנטונוב An-124 רוסלן להסלון האווירי בפארנבורו.
בסוף שנות ה־80 שימשו מטוסים אלו להובלת כוחות המשמר הפנימי הסובייטי לאזורי סכסוך במהלך ולאחר התפרקות ברית המועצות.
בשנת 1995 הם שימשו לפריסת כוחות דיוויזיית המשמר המוטסת ה-98 במהלך מלחמת בוסניה.
באמצע שנות ה־90 נותרו כ־45 מטוסים בשירות, בעיקר בחיל האוויר הרוסי, אך אלו הוחלפו בהדרגה על ידי מטוסי אנטונוב An-124 רוסלן הגדולים יותר בעלי מנוע טורבו-מניפה.
המטוסים הנותרים מופעלים ככל הנראה על ידי טייסת תובלה צבאית עצמאית בבסיס מיגאלובו שבטבר.
נכון לדצמבר 2018, שישה מטוסים מסוג An-22 היו בשירות טייסת התובלה הצבאית ה־76 בטבר, אך רק שלושה מהם היו כשירים לטיסה.
לפי התכנון, המטוסים אמורים להישאר בשירות עד שנת 2033.
נכון ל־26 בספטמבר 2020, מטוס An-22 בודד (מספר זנב UR-09307) היה בשירות חברת אנטונוב איירליינס, אך ייתכן שניזוק במהלך פעולות צבאיות של רוסיה באוקראינה בשנת 2022.
כוחות האוויר והחלל של רוסיה – מפעילים 11 מטוסים; שלושה כשירים לטיסה, שמונה מקורקעים.
רגימנט התובלה האווירית הצבאית ה-8
נתיבי אוויר אנטונוב – מטוס בודד מדגם An-22 (מספר זנב UR-09307) היה בשירות החברה נכון ל-26 בספטמבר 2020. במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה בקרב על נמל התעופה אנטונוב ב-24 בפברואר 2022, המטוס ניזוק קשות כתוצאה מחדירת קליעים.
נכון לינואר 2011, היו 9 תאונות מטוס עם סך של 95 הרוגים.
תאריך רישום מקום הרוגים תיאור קצר 18 ביולי 1970 СССР-09303 האוקיינוס האטלנטי ליד נמל התעופה הבין-לאומי קפלאוויק, איסלנד כל 7 נוסעים + 15 אנשי צוות העביר סיוע הומניטרי ללימה, פרו.
קשר הרדאר אבד 47 דקות לאחר ההמראה מנמל התעופה הבינלאומי של קפלוויק.
28 בדצמבר 2010 RA-09343 ליד קרסני אוקטיאבר (מחוז טולה, רוסיה) כל 12 אנשי הצוות
(ללא נוסעים) RA-09343 של חיל האוויר הרוסי התרסק והרג את כל 12 אנשי הצוות.
המטוס היה בטיסת מיקום מנמל התעופה וורונז' לבסיס מיגאלובו.
המטוס היה באחסון מאז 2001 והוחזר למצב טס בינואר 2010.
אורך: 57.92 מטר (משוער, משתנה לפי תצורת החרטום)
פרופיל אווירודינמי: שורש: TsAGI S-5-16 ; קצה: TsAGI S-5-13
מנועים: 4 מנועים מדגם קוזנצוב NK-12MA
מדחפים: דו-סיבוביים בעלי 8 להבים, זווית משתנה, סיבוב הפוך
מרחק המראה (במטען מרבי): 1,300 מטר
מרחק נחיתה (במטען מרבי): 800 מטר
אנטוני בנאיז'ס אי נוגס (בקטלאנית: Antoni Benaiges i Nogués; מונט-רוץ' דל קמפ , 26 ביוני 1903 – וייאפרנקה מונטס דה אוקה , 25 ביולי 1936) היה מורה ספרדי.
הוא נרצח על ידי אנשי המיליציה של הפלנחה בתחילתה של מלחמת האזרחים הספרדית.
בשנת 1934 הוא הוצב בבית הספר בכפר בניואלוס דה בורבה שבמחוז בורגוס, שם לימד תלמידים בבית הספר היסודי תוך שימוש במכונת דפוס ובטכניקות חינוכיות אחרות שפותחו בידי הפדגוג הצרפתי סלסטן פרנה .
במהלך קיץ 1936 תכנן לערוך עם תלמידיו מסע ראשון לחוף הים – אך זמן קצר לאחר פרוץ ההפיכה הצבאית שהובילה למלחמת האזרחים הספרדית, נעצר בנאיז'ס בעיירה בריבייסקה , סמוך לבניואלוס.
מקום ותאריך מותו המדויקים אינם ידועים.
תחילה הוערך כי הוצא להורג בידי אנשי הפלנחה ב־25 ביולי 1936, וככל הנראה נקבר בקבר אחים בהרי לה פדרחה.
ואולם, שרידיו לא זוהו במסגרת החפירות והבדיקות שנערכו.
עקב מצבן הירוד של גופותיהם של 135 הרפובליקנים שנרצחו באזור, זוהו עד 2023 רק 23 מהם.
חוקרים מאוחרים יותר טוענים, גם כן ללא ביסוס מוצק, כי בנאיז'ס הוצא להורג כבר ב־19 ביולי 1936, וכי שרידיו נמצאים בצומת דרכים מזוהה בשם "לה מצ'קדורה" (La Machacadora), אתר השוכן בכניסה לכביש המוביל אל סנטה קסילדה (Santa Casilda).
הסיבה לכך שנרצח בשלב כה מוקדם של הסכסוך נעוצה, ככל הנראה, בכך שהיה דמות מוכרת באזור ודגל בגלוי ברעיונות השמאל.
מותו נועד לשמש מסר לדיכוי ולהרתעה.
עם זאת, בצומת זה לא נמצאו עד כה ראיות לקיומם של שרידי אדם קבורים במקום.
בנאיז'ס בא ממשפחה כפרית, אם כי חלק מבני משפחתו היו מעורבים עמוקות בעולם החינוך.
אמו הייתה אחייניתו של , מחנך דגול ופוליטיקאי רפובליקני, ובת דודתה הראשונה של המחנכת מרסה סרדה אוריבארי (Mercè Sardà Uribarri).
נוסף על כך, שניים מאחיה של האם היו קשורים קשר הדוק ל"המוסד לחינוך חופשי" .
מצד המשפחה מצד האם הונחלו לו גם רעיונות הצדק החברתי שהיו מזוהים עם הרפובליקנים.
בשנת 1931, בעת שלימד בבית הספר "קארמן רוחו" (Grupo Escolar Carmen Rojo) במדריד, הצטרף בנאיז'ס לסניף המקומי של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית.
בשנת 1934 החל לפעול באופן בולט במסגרת הפדרציה הארצית של עובדי ההוראה של UGT (איגוד העובדים הסוציאליסטי הכללי) בברצלונה.
במשך השנתיים שבהן לימד במחוז בורגוס, שיתף פעולה באופן אינטנסיבי עם ההתאגדות הרפובליקנית המקומית, והיה חבר ב"בית העם" של העיירה בריבייסקה.
הוא נחשב לאחד הכותבים הבולטים בשבועון השמאלי "לה ווס דה לה בורבה" (La Voz de la Bureba).
בקיץ 1936, רוב כותבי העיתון מצאו את מותם בקבר האחים שבהרי לה פדרחה.
זכרו של בנאיז'ס התפרסם בעיקר בזכות אנקדוטה מרגשת: הבטחתו לתלמידיו – בנים ובנות מכפר בניואלוס – שייקח אותם לראות את הים לראשונה בחייהם.
בינואר 1936 הפיקו יחד חוברת קבוצתית בשם "הים.
חזונם של ילדים שמעולם לא ראו אותו", ובה נכללו תיאורים תמימים של הילדים, כדוגמת: "הים יהיה מאוד גדול, מאוד רחב ומאוד עמוק", או פשוט: "הים יהיה...".
בנאיז'ס הבטיח לקחת את תלמידיו לעיירת הולדתו מונט-רוץ' דל קמפ, לבית משפחתו, כדי שיחזו בים במו עיניהם.
ודמיונם של ילדים המטפסים ויורדים
במעלה, רק במעלה – במעלה הקשה –
פרץ אל המרחקים כדי להיבלע
יודעים את הים מבלי שראו אותו מעולם.– בנאיז'ס, מתוך ההקדמה ל"הים.
חזונם של ילדים שמעולם לא ראו אותו" (Cuaderno del mar).
ב־20 ביולי 1936 הגיעה לבניואלוס חוליית מיליציה מטעם הפלנחה הספרדית.
הם פנו ישירות לבית הספר: בעוד חלקם שאלו שאלות על קשריו החברתיים של המורה, אחרים ערמו מול הבניין חומרים שלדבריהם היו תעמולה חתרנית – ספרים, ציוד לימודי, מכונות דפוס, עבודות תלמידים ואוסף החוברות ששימש כארכיון.
מישהו הצליח להציל מן הלהבות טיוטות בכתב יד והחביא כמה עותקים של החוברות, שנותרו עד היום.
עם זאת, רבות מהמשפחות נפטרו מעותקיהן מחשש לעונשים.
שרידי האוסף שנערך בבית הספר בבניואלוס דה בורבה נשמרים כיום בעיירת הולדתו של בנאיז'ס, מונט-רוץ' דל קמפ, בידי משפחתו, שהייתה מנויה על הפרסום וקיבלה אותו בקביעות.
קבר האחים של לה פדרחה
בפברואר 2010 איתרה אגודת משפחות הנרצחים בהרי לה פדרחה (Montes de la Pedraja) תרמילי קליעים ושרידי גופות באחת מגבעות הסמוכות לעיירה וייאפרנקה מונטס דה אוקה, במחוז בורגוס.
חודשים ספורים לאחר מכן, באוגוסט, ביצעה "אגודת המדעים ארנסדי" (Sociedad de Ciencias Aranzadi) חפירה ארכאולוגית רשמית ומצאה קבר אחים ובו שרידיהם של 105 איש שנרצחו בין יולי לאוקטובר 1936.
באוקטובר 2011 התגלתה במקום גם חלקת קבר שנייה, שהעלתה את מספר הקורבנות ל־135.
באוגוסט 2010, עמד עד ראייה לצד אחד הקברים ואמר: "כאן קבור המורה של הכפר שלי."
ואולם, מתוך 135 שלדים שנחפרו מהקברים – עקב מצבו הירוד של החומר הגנטי – רק 23 בני אדם זוהו עד 2023. אנטוני בנאיז'ס איננו ביניהם.
העיתונאי פרנססק אסקריבנו, יחד עם סרז'י ברנל, קראלט סולה ופרנסיסקו פראנדיס, חיברו את המסה "אנטוני בנאיז'ס: המורה שהבטיח את הים", המספרת את סיפור חייו של בנאיז'ס.
בתחילת שנת 2020 פורסם כי הספר יעובד לסרט קולנוע, וכי מרסל ברנה יביים אותו.
בסופו של דבר, הבמאית פטריסיה פונט לקחה את מושכות הבימוי, והסרט המורה שהבטיח את הים יצא לאקרנים בשנת 2023. הסרט הוקרן בבכורה במסגרת הרשמית של פסטיבל הקולנוע הבין-לאומי של ואיאדוליד (SEMINCI) ב־27 באוקטובר.
את התפקידים הראשיים מגלמים אנריק אאוקר ולאיה קוסטה .
בשנת 2018 פרסמו המורה סבסטיאן חרטרודיקס והדוקומנטריסט סרז'י ברנל רומן המבוסס על שנותיו של אנטוני בנאיז'ס כמורה בכפר באנואלוס.
שם הרומן הוא El mar será (בספרדית: "הים יהיה") ובקטלאנית: Els vaig prometre el mar ("הבטחתי להם את הים").
בשנת 2020 פרסם הסופר חוסה אנטוניו אבייה (יליד בורגוס) את המסה־הרומן "הים ההוא שמעולם לא ראינו" (Aquel mar que nunca vimos), העוסקת בבנאיז'ס, ומשלבת תיעוד היסטורי.
אבייה שימש כרופא בבניואלוס דה בורבה בשנים 1979–1983, אך לדבריו, איש ממטופליו לא הזכיר כי ארבעה עשורים קודם לכן שימש אנטוניו בנאיז'ס כמורה של הכפר.
אנטוניה שלי הוא ספרה של וילה קאתר מ-1918, המספר את סיפור המתיישבים בערבות נברסקה, ארצות הברית,
בעיניו ובקולו של ג'ים ברדן, שבא מווירג'יניה בגיל עשר לחיות בחוות סבו וסבתו לאחר מות הוריו.
סיפור המסגרת, כאמור בפרק הפותח את הספר, הוא מסירת זכרונותיו הכתובים של ג'ים ברדן לידי ידידה ותיקה.
מכאן ואילך מובא הסיפור מפי ג'ים.
ברכבת שבה מגיע ג'ים יחד עם ג'ק, פועל מחוות אביו המנוח, שיעבוד מעתה בחוות הסבים בנברסקה, נוסעת גם משפחת שימרדה, מהגרים בוהמים מצ'כיה.
פגישתם הראשונה, הרגעית, היא על רציף התחנה החשוך והקר של בלק הוק, עיירה קטנה ונידחת, משם הם נלקחים בעגלות שוברות-עצמות בדרך הארוכה אל החוות המרוחקות.
בימים הבאים מתוודע ג'ים אל סבו וסבתו, קשישים למודי עבודה, הגונים ויישרי דרך, אל עובד החוה הוותיק, אוטו פוקס, אוסטרי הרפתקן ומקועקע, שסיפוריו קוסמים לילד ולג'ק, הפועל הצעיר, ואל משפחת שימרדה, נוכרים שאינם דוברים אנגלית, חסרי כל, המומים וקרובים ליאוש בארצם החדשה.
האב, קשיש עדין, חולני, כורע תחת נטל געגועיו אל ארצו ולשונו ונחמתו היחידה היא אנטוניה שלו, בת טיפוחיו.
היחידים שהוא מסוגל לדבר עמם הם שני רוסים תמהוניים, הכורעים תחת נטל זכרונות זוועה מארץ מולדתם.
ג'ים, הצעיר מאנטוניה ב-3 או 4 שנים, מתחיל ללמד אותה אנגלית והשניים מתקרבים מאוד.
ברקע ידידותם של הילדים משתרעות ערבות נברסקה רחבות הידיים בחילופי העונות - יוקדות בשמש הקיץ המבשילה תירס מצוין בטיבו, קופאות בשלגי החורף הכבדים, תחת סופות הכולאות את התושבים בבתיהם ומאיימות על עצם קיומם, פורחות בחמימות האביב ומשתלהבות בשקיעות הסתיו המרהיבות.
ג'ים ואנטוניה מתוודעים אל הנובחניות, החיות במאורותיהן במושבות מאורגנות היטב, אל הליליות שוכנות המחילות ואל הנחשים, המשתלטים על המאורות, אוכלים את הביצים וטורפים את הגורים.
מר שימרדה, שהביא עמו רק את כינורו, לשונו ותרבותו מן העולם הישן ובחדש אין להם דורש, איננו עומד בקשיי החיים ושם קץ לחייו.
בנו אמברוש, איכר ערמומי וגס-רוח, מוציא את אחותו הצעירה לעבודה מפרכת בשדות המשפחה ובחוות השכנים, בתמיכתה המלאה של האם, ואנטוניה איננה פנויה עוד לשיעורי אנגלית ולשיטוטים בטלים עם חברה הצעיר ג'ים.
שלוש שנים לאחר בואו לנברסקה מחליטים סבו וסבתו של ג'ים להחכיר את חוותם הנידחת ולעבור לעיירה בלק הוק, וזמן קצר אחר כך מסדירה סבתו של ג'ים את העסקתה של אנטוניה במשק הבית של שכנתה בבית הסמוך, מרת הארלינג הנורווגית.
בהביאה תמורה זו לחיי אנטוניה מקווה הקשישה, שאנטוניה זכתה לחיבתה ולהערכתה מיום בואה, להציל אותה מחיים של עבודת פרך שאין לה קץ בשדות ולהשיב לה משהו מן העידון התרבותי, שנסך עליה אביה לפני מותו.
בנות המהגרים מפלסות להן דרך, כל אחת על פי אופייה, אל חיים של הצלחה ורווחה.
עם סיום הספר מתבהרת לקוראים תרומתו של הפרק הפותח להשלמת הסיפור, בכך שהוא שופך אור על התקופה שלאחר מועד התרחשותו בכל הנוגע לג'ים.
הפתיחה נאמרת מפי דמות ששמה אינו נזכר, המגדירה עצמה כידידתו של ג'ים משכבר, מעיירת ילדותו (הקוראים רשאים לנסות ולנחש מי היא מבין הדמויות המופיעות בסיפור).
בנוסף, בסיום הספר הוא משוטט בדרכים שבהן הלך עם אנטוניה בילדותם, וחש כי הוא "חוזר הביתה אל עצמו".
הזכרונות הכתובים מסתימים כאן, אך מפי הידידה האלמונית בפרק הפותח - ככל שניתן לסמוך על דעתה הסובייקטיבית - נראה שחייו בהמשך עם אשתו (שאינה נזכרת במהלך הספר, והידידה מעידה כי "אינה מחבבת אותה") הם חיים של פשרה ואכזבה.
עם זאת, הידידה מעידה כי הצלחתו בעבודתו כיועץ משפטי לחברת רכבות גדולה נובעת מאהבת הנפש לארצו, אמונתו בה וידיעתו אותה.
ניתן להסיק שבניגוד לאהבתו לאנטוניה, הצליח יותר במימוש אהבתו לארצו - זו האהבה השנייה שבסיפור.
תיאורי הנוף של וילה קאתר משווים לערבות נברסקה יופי ועוצמה.
נברסקה היא גיבורת הספר לא פחות מתושביה, שכולם, גם האמריקאים הוותיקים שביניהם, באו אליה כמהגרים למצוא בערבותיה את דרכם לעושר ולהצלחה.
כוחה של קאתר הוא באיזון בין כניסה לפרטי פרטים לבין רוחב היריעה, חרק זעיר וקופא בצינת הסתיו, שאנטוניה מצילה ומטמינה מתחת למטפחת הראש שלה בין תלתליה, לעומת מרחבי אין קץ של עשב אדום, רוכן ברוח.
דמות מחרשה המצטיירת לרגע קל על רקע השמש השוקעת, מובלטת פרט לפרט, ותלי השלג הנערמים ומבליעים כל סימן לתואי הדרך המוכר במשבי הסופה האדירים.
הניגוד בין חום קיץ כבד ומחניק לקור מקפיא בחורף, בין עבודת הפרך שאין לה קץ וכמעט אין לה גמול של הפועלים השכירים ושל המהגרים הדלפונים לעומת העושר, שצוברים הנוכלים הנצלנים בהונאת אותם פתאים חסרי כל ומשוללי דעת, הנותנים בהם אמון מחוסר ברירה.
וילה קאתר מצליחה לפרוש את כל היריעה הרחבה והססגונית הזאת בספר לא גדול ולעקוף בכישרון את המהמורות של תיאורי נוף משמימים או הטפות מוסר משמימות לא פחות.
הספר "אנטוניה שלי" יצא בעברית בשנת 1952, בהוצאת עם עובד, בתרגום ע.
אנטוניה הצעירה (31 בינואר 36 לפנה"ס – 37), אצילה מן השושלת היוליו-קלאודית, אשתו של דרוסוס, אמם של המצביא גרמניקוס והקיסר קלאודיוס וסבתו של הקיסר קליגולה.
היא גם הייתה גיסתו של הקיסר טיבריוס וסבתא רבתא של הקיסר נירון מצד אמו.
הייתה אחת מן הנשים המשפיעות ביותר של זמנה ברומא העתיקה.
אנטוניה נולדה בשנת 36 לפנה"ס ביוון והייתה קרובת משפחה של שניים מהאנשים החזקים ביותר ששלטו ברומא, אביה היה מרקוס אנטוניוס ודודה מצד אמה אוקטביה היה אוקטביוס.
זמן קצר לאחר לידתה אביה נטש אותה ואת אמה לטובת קלאופטרה השביעית מלכת מצרים שהייתה מאהבתו לשעבר ואנטוניה עברה עם משפחתה להתגורר ברומא.
אנטוניה נישאה לדרוסוס שהיה בנה של ליוויה ובנו החורג של אוגוסטוס.
לזוג נולדו מספר ילדים שמתוכם רק שלושה שרדו והגיעו לבגרות: קלאדיוס, גרמניקוס וליווילה.
אנטוניה התאלמנה לאחר שדרוסוס נפטר בשנת 9 לפנה"ס כתוצאה מפציעה שספג בעת שהותו בחזית בגרמניה.
אוגוסטוס נתן לה אישור לא להתחתן מחדש והיא קיבלה פטור מחוקי הנישואים הנוקשים של רומא.
לאחר עלייתו של טיבריוס לשלטון היא תיווכה בינו לבין בנה גרמניקוס כשהסכסוכים ביניהם התחילו לצוץ, לאחר מותו בשנת 19 היא תמכה בטיבריוס כנגד אלמנתו אגריפינה וכשאגריפינה הוגלתה על ידי טיבריוס בשנת 27, אנטוניה טיפלה בנכדיה קליגולה, דרוסילה, יוליה ליווילה ואגריפינה הצעירה.
אנטוניה הייתה זאת שהזהירה את טיבריוס בשנת 31 על הקשר שסיאנוס מפקד המשמר הפרטוריאני רקם נגד שלטונו, כמו כן כאשר התגלה שבתה ליווילה הייתה מעורבת בקשר טיבריוס נתן לאנטוניה רשות לטפל בה כפי שהיא תמצא לנכון ואנטוניה הרעיבה אותה למוות.
אולם היסטוריונים מודרניים מפקפקים בכך ורואים את הסיפור על הקשר של סיאנוס כתעמולה כוזבת של טיבריוס ושלמעשה זה היה הוא שיזם את חיסולו של סיאנוס.
כאשר נכדה קליגולה עלה לשלטון בשנת 37 הוא העניק לה אותות כבוד מרובים כולל את התואר אוגוסטה שקודם הוענק רק לליוויה אלמנתו של אוגוסטוס.
אולם לאחר מכן יחסיו עם אנטוניה התדרדרו והוא סירב לקבל אותה לראיון פרטי.
לבסוף אנטוניה נואשה מחייה ושמה להם קץ.
לאחר מותה, קליגולה נחשד בכך שהרעיל אותה.
אנטוני סְלוֹנימסקי (בפולנית: Antoni Słonimski; 15 בנובמבר 1895, ורשה – 4 ביולי 1976) היה משורר וסופר יהודי-פולני.
אנטוני סלונימסקי נולד בוורשה בשנת 1895, נכדו של מייסד עיתון "הצפירה" ר' חיים זליג סלונימסקי, ובנם של בנו, רופא עיניים ידוע שהתנצר, ואשתו הקתולית האדוקה.
באוטוביוגרפיה שלו הוא מספר שהוריו עסקו בענייניהם והזניחו לגמרי את הטיפול בילדים ועל כן הוא לא זכה ללימודים מסודרים בגיל צעיר.
זמן מה התגורר בבית סבו חיים זליג סלונימסקי.
בשלב מסוים נודע לאב שסלונימסקי אינו לומד בבית ספר והוא הקדיש מספר חודשים להכנתו לכניסה לגימנסיה.
בשנת 1919 היה שותף עם המשוררים יוליאן טובים וירוסלב איוושקביץ' (Iwaszkiewicz) לייסוד חבר המשוררים המודרניסטי "סקמנדר" (Skamander).
הוא התערה בחיי הבוהמה של ורשה של שנות ה-20 של המאה ה-20, כמשורר וכותב פיליטונים וגם כצייר.
בכתיבתו הטיף לחופש, הומניזם ואהבת השלום ובחוגיו של יוזף פילסודסקי זכה לבקורת כפציפיסט.
הוא הרבה לטייל ברחבי העולם ואף ביקר בארץ ישראל.
בעקבות ביקורו יצא קובץ שירים בשם "הדרך למזרח" הספוג געגועים לארץ ישראל ואהדה למפעל הציוני.
עם זאת, בשנת 1936 פרסם גם מאמר התוקף את היהודים.
בשנות המלחמה שהה בגלות באנגליה ובצרפת.
למן שובו לפולין בשנת 1951 היה סלונימסקי אנטי-סטליניסט פעיל, שתמך בליברליזציה.
מזכירו האישי של סלונימסקי היה אדם מיכניק (Michnik), ממנהיגי האופוזיציה המחתרתית הפולנית בין השנים 1968–1989. בשנת 1964 הוא הגיש למשרד ראש הממשלה בפולין מכתב של 34 פרופסורים ואנשי רוח הדורש להגביר את חופש הביטוי בפולין.
ב-4 ביולי 1976 נהרג בתאונת דרכים בוורשה.
Droga na wschód (פולנית: "הדרך למזרח"), 1924 – אסופת שירים שנכתבו בהשראת מסעותיו לארץ ישראל ולברזיל.
Rodzina ("משפחה"), 1933 – קומדיה על אודות שני אחים, האחד קומוניסט והשני נאצי
Dwa konce swiata ("שני קיצי עולם"), 1937 – רומן החוזה את חורבנה של ורשה בידי דיקטטור נאצי.
לאחר השואה, בשנת 1947, חיבר סלונימסקי אלגיה המבכה את עולם השטעטלעך שחרב: "הקינה על העיירות היהודיות" (Elegia miasteczek żydowskich), שבהּ בא חשבון עם שכניהם הפולנים של היהודים שנרצחו:
בעברית יצא לאור קובץ משיריו: חזרה הביתה ושירים אחרים (מפולנית: שושנה רצ'ינסקי; אחרית דבר מאת רישרד לב), בהוצאת המתרגמת, 1993.
אנטוני רמלייטס אי סימון (בקטלאנית: Antonio Ramallets i Simón; לעיתים נודע בשם הספרדי "אנטוניו" (Antonio); 4 ביוני 1924 - 30 ביולי 2013) היה שחקן ומאמן כדורגל.
רמלייטס שיחק במשך רוב שנות הקריירה שלו בקבוצת ברצלונה.
רמלייטס היה השוער שספג את מספר השערים הקטן ביותר לאורך העונה בליגה הספרדית 5 פעמים בשנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60. הוא זכה בפרס ריקרדו זאמורה בשתי מהדורותיו הראשונות, בעונות 1958/59 ו-1959/60, כשוער הטוב בליגה.
לצד משחקו בברצלונה שיחק גם במדי נבחרות ו.
לאחר פרישתו ממשחק אימן מספר קבוצות, כגון ריאל ואיאדוליד וריאל סרגוסה.
בשנות ה-40 שיחק רמלייטס במספר קבוצות בספרד.
הוא שיחק במדי אאורופה ב-1941, ולאחר שירות החובה בצבא הספרדי שיחק במדי "סן פרננדו" בעונת 1944/45 ובמדי ריאל ואיאדוליד בעונת 1946/47, שהייתה אז בליגה השלישית.
הוא עזר לקבוצה לעלות לליגה השנייה.
בתום עונה זו, בגיל 23, הצטרף לברצלונה.
הוא החל כשוער השני בקבוצה, אחרי חואן סמבודיו ולסקו.
רמלייטס ערך את הופעת בכורתו במדי ברצלונה בליגה בניצחון 2-1 על סביליה ב-28 בנובמבר 1948. הייתה זו הופעתו היחידה לאותה עונה, עונת 1948/49. כשוולסקו נפצע, רמלייטס החליפו וביסס את מעמדו בקבוצה.
בעונות הבאות היה השוער הראשון בקבוצה.
רמלייטס היה חבר חשוב בקבוצה שזכתה להצלחות רבות בשנות ה-50, לצד שחקנים כדוגמת ז'ואן סגרה, לאזלו קובאלה, שנדור קוצ'יש, לואיס סוארס וזולטאן צ'יבור.
בעונת 1960/61 הגיע עם הקבוצה לגמר גביע אירופה לאלופות, אך קבוצתו הפסידה 3-2 והחמיצה את הזכייה בתואר אלופת אירופה.
רמלייטס פרש ממשחק שנה לאחר מכן, בגיל 38. נערך משחק הוקרה לפרישתו ב-6 במרץ 1962 נגד המבורג.
ברצלונה ניצחה 5-1, ורמלייטס הדף בעיטה מרשימה של אובה זילר.
הוא ערך במדי הקבוצה 473 הופעות במשך 15 שנים, בסיכום כל המסגרות.
הוא זכה עם הקבוצה בשש אליפויות הליגה.
מספר זה החזיק כשיא של מספר אליפויות לשחקן במועדון כחמישים שנה, עד שצ'אבי זכה באליפות השביעית שלו.
בנוסף לאליפויות, זכה רמלייטס חמש פעמים בגביע הגנרל ופעמיים בגביע ערי הירידים.
הצלחתו במדי ברצלונה זיכתה אותו בזימון לסגל נבחרת ספרד במונדיאל 1950. במונדיאל הגיעה ספרד למיקום שיא בתולדותיה עד אז, מקום רביעי.
בטורניר זכה רמלייטס לכינוי "החתול של המרקנה" בשל יכולותיו בשער הנבחרת.
בנוסף, שיחק 7 פעמים במדי נבחרת קטלוניה.
לאחר שפרש ממשחק החל לאמן מספר קבוצות בספרד, כל קבוצה במשך עונה.
קבוצתו הראשונה כמאמן הייתה ריאל ואיאדוליד בעונת 1962/63 ואחריה ריאל סרגוסה.
לאחר שאימן את ריאל מורסיה, שב אל ויאדוליד.
הוא אימן את הקבוצות CD לוגרונייס, הרקולס אליקנטה וקבוצת המילואים של אלצ'ה.
אנטוניה סן חואן (בספרדית: Antonia San Juan; נולדה ב-22 במרץ 1961) היא שחקנית, במאית ותסריטאית ספרדייה, אשר מוכרת בעיקר בשל תפקידה בסדרת הטלוויזיה הקומית "La que se avecina", בשל המונולוגים הקומיים שלה במופע התיאטרון "El Club de la Comedia" וכן בשל תפקידה בסרט "הכל אודות אמא" של פדרו אלמודובר.
נולדה בלאס פאלמאס דה גראן קנריה, שנמצאת בקהילה האוטונומית של האיים הקנריים בספרד.
בגיל 17 עברה למדריד על-מנת לעבוד.
בשנים הראשונות עבדה בעיקר כשחקנית תיאטרון בהצגות קלאסיות וכן בהופעות קברט ומונולוגים בפאבים.
פרסומה העיקרי הגיע בעקבות תפקידה בסרטו של פדרו אלמודובר מ-1999, "הכל אודות אמא".
על תפקידה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס גויה (הנחשב למקביל הספרדי לפרס האוסקר האמריקאי) ל"תגלית השנה".
תפקדיה זה זיכה אותה גם בפרס איגוד השחקנים הספרדי.
בשל תפקידה הבולט בסרט של אלמודובר, דבק בה לעיתים הכינוי "נערת אלמודובר" (כינוי שדבק לשחקניות נוספות שהשתתפו בסרטים שלו, כגון כרמן מאורה, ססיליה רות, פנלופה קרוז ולולס לאון).
בראיונות עמה הביעה סן-חואן חוסר שביעות רצון מכינוי זה.
בשנים 2010–2009 שיחקה סן-חואן בסדרת הטלוויזיה La que se avecina, סדרת ההמשך של Aquí no hay quien viva (אחת הסדרות הפופולריות ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה הספרדית).
סן-חואן שיחקה בסדרה לצד שחקנים כמו מריבי בילבאו ומריה אדאנס, והיא גילמה בסדרה את הדמות של אסטלה ריינולדס (Estela Reynolds), אחת הדמויות הפופולריות והבולטות ביותר בסדרה.
גם בן-זוגה של סן-חואן, לואיס מיגל סגי, משחק בסדרה.
בשנת 2012 חזרה סן-חואן לשחק בסדרה והצטרפה לעונתהּ השישית.
באותה העונה הצטרף לסדרה גם פרננדו טחרו, המגלם את פרמין טרוחיו, בן זוגהּ לשעבר של ריינולדס.
בשנת 2010 הנחתה את התחרות למלכות דראג בקרנבל של לאס פאלמאס דה גראן קנריה.
סן-חואן זוכה לפופולריות רבה גם בשל המונולוגים שלה במופע התיאטרון "El Club de la Comedia" (מועדון הקומדיה), המשודר גם ברשתות טלוויזיה שונות.
סן-חואן מנהלת חברת הפקות תיאטרון משלה.
זוכת פרס Telón Chivas למשחק הקומי הטוב ביותר, על תפקידה ב-''Las que faltaban.'
מדליית זהב באומנויות מטעם ממשלת הקהילה האוטונומית של האיים הקנריים.
תואר "בת מועדפת" של עיר הולדתה, לאס פאלמאס דה גראן קנריה.
מועמדת לפרס גויה לתגלית השנה (שחקנית), על תפקידה בסרט "הכל אודות אמא".
מועמדת למדליית Círculo de Escritores Cinematográficos, על תפקידה בסרט "הכל אודות אמא".
זוכת פרס איגוד השחקנים הספרדי על תפקידה בסרט "הכל אודות אמא".'''
מועמדת לפרס Premios Satellite על תפקידה בסרט "הכל אודות אמא".
מועמדת לפרס Premios Chlotrudis על תפקידה בסרט "הכל אודות אמא".
אנטוני מרטי (בקטלאנית: ;Antoni Marti ) היה פוליטיקאי מאנדורה, שכיהן כראש ממשלת אנדורה בין 11 במאי 2011 עד 16 במאי 2019 (למעט תקופה קצרה ב-2015).
לאחר הבחירות לפרלמנט בשנת 2011, בהן מפלגת דמוקרטים למען אנדורה, מפלגתו של מרטי, ניצחה את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית באנדורה והוא מונה לראש ממשלה.
עיקר פעילותו של מרטי כראש ממשלה, הייתה בהורדת מס ההכנסה באנדורה.
מרטי נבחר שוב בשנת 2015.
בשנת 2019 הוא הוחלף על ידי שאווייר אספוט זמורה.
ליידי אנטוניה מרגרט קרוליין פרייזר CH DBE (נולדה ב-27 באוגוסט 1932, לונדון, הממלכה המאוחדת) היא סופרת, היסטוריונית, וביוגרפית בריטית.
היא אלמנתו של המחזאי זוכה פרס נובל לספרות (2005) הרולד פינטר, ועד מותו בשנת 2008 נקראה גם אנטוניה פינטר.
פרייזר היא בתו של פרנק פאקנהם, הרוזן השביעי מלונגפורד (1905–2001), ושל רעייתו, אליזבת פאקנהם, לבית הארמן (1906–2002).
בשל היותה בתו של רוזן, היא זוכה לכינוי הכבוד "ליידי", ולכן נקראת בדרך כלל באנגלית "ליידי אנטוניה".
בנעוריה, המירה את דתה לנצרות קתולית, בעקבות הוריה (אביה היה פרוטסטנטי ואמה הייתה אוניטרית ויחד עם שאר ילדיהם.
היא התחנכה בבית הספר Dragon באוקספורד, בבית הספר על שם מרים הקדושה באסקוט , ולאחר מכן בקולג' ליידי מרגרט באוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 1956 נישאה לפוליטיקאי סר יו פרייזר (1918–1984), נצר אצולה סקוטי וחבר המפלגה השמרנית בבית הנבחרים הבריטי, שהיה מיודד עם משפחת קנדי האמריקאית.
נולדו לזוג שישה ילדים, שלושה בנים ושלוש בנות.
כל שלוש הבנות סופרות וביוגרפיות בעצמן.
שניים מהבנים בנקאים ואחד עורך דין עסקי.
בשנת 1975, ניצלו בני הזוג פרייזר, יחד עם קרוליין קנדי שביקרה אותם באותה עת, ממטען חבלה שהוטמן תחת מכוניתם על ידי הצבא הרפובליקני האירי (IRA).
ההתפוצצות הרגה שכן, חוקר סרטן בשם גורדון המילטון פרלי.
בשנת 1975 החלה פרייזר לקיים רומן עם המחזאי הרולד פינטר, שהיה נשוי באותה עת לויויאן מרצ'נט.
בשנת 1977, לאחר שחיה עם פינטר כשנתיים, התגרשה מפרייזר.מרצ'נט התלוננה בפומבי, והקשתה על פינטר להתגרש ממנה.
בשנת 1980, מיד עם גירושי פינטר ומרצ'נט, נישאו פרייזר ופינטר.
כמה שנים אחר כך, לאחר מות שני בני זוגם הקודמים, השיא כומר ישועי את פרייזר ופינטר בהתאם לתפיסות הנצרות הקתולית (שאינה מכירה בגירושים).
פרייזר מתגוררת באזור הולאנד פארק, ברובע קנסינגטון בלונדון, ושם היא כותבת.
בשנת 2011 קודמה במסדר האימפריה הבריטית מדרגת קצינה לדרגת גבירה מפקדת, על תרומותיה לספרות האנגלית.
פרייזר עבדה כמזכירה עבור המו"ל ג'ורג' וויידנפלד, שלימים הוציא את ספריה.
יצירתה הראשונה שפורסמה היא ביוגרפיה של מרי מלכת סקוטלנד (1969), והיא זכתה להצלחה.
בעקבותיה פרסמה פרייזר ביוגרפיות היסטוריות נוספות, בהן ביוגרפיה מצליחה על אוליבר קרומוול (1973).
הביוגרפיה שחיברה על צ'ארלס השני, מלך אנגליה (1979) השפיעה על המיני-סדרה של ה-BBC "צ'ארלס השני: הכוח והתשוקה".
בשנת 1990 פרסמה פרייזר ספר בשם "מלכות לוחמות", על דמויות היסטוריות שפיקדו על צבאות, כגון בודיקיאה וקלאופטרה.
בשנת 1992, שנה לאחר שההיסטוריונית אליסון ויר פרסמה ספר בשם "שש נשותיו של הנרי השמיני", פרסמה פרייזר ספר משלה באותו שם.
בשנת 1996 פרסמה ספר על קשר אבק השריפה, עליו זכתה בפרס הספרותי של סיינט לואיס וכן בפרס פגיון הזהב לכתיבה לא-בדיונית של ה-Crime Writers' Association.
הביוגרפיה שחיברה על מארי אנטואנט (2001) עובדה לסרט משנת 2006 בבימוי סופיה קופולה, בכיכוב קירסטן דנסט.
היא זכתה בפרס וולפסון להיסטוריה על ספרה "הכלי החלש יותר", מחקר על חיי נשים באנגליה של המאה ה-17. בין השנים 1988 ו-1989 שימשה נשיאת ארגון PEN באנגליה, ועמדה בראש הוועדה לסופרים כלואים של הארגון הבינלאומי.
בנוסף, חיברה פרייזר סדרה של רומנים בלשיים, והגיבורה ברובם היא ג'מיימה שור.
לימים הופקה סדרת טלוויזיה על בסיס הספרים, והיא שודרה באנגליה בשנת 1983. באותה שנה שימשה פרייזר נשיאת מועדון וולטר סקוט באדינבורו.
בשנת 2010 פרסמה ספר זכרונות בשם "אתה מוכרח לעזוב?
אנטוניה הזקנה (לטינית: Antonia Maior; נולדה במחצית השנייה של המאה ה-1 לפנה"ס) הייתה אצילה רומאית, בתם של מרקוס אנטוניוס ואוקטביה (אחותו של אוקטביאנוס), וסבתו של נירון קיסר.
נולדה בתאריך לא ידוע באתונה.
אביה היה מרקוס אנטוניוס, ואמה הייתה אוקטביה אחותו של אוקטביאנוס, כך שהיא הייתה קרובת משפחה של שניים מהאישים החזקים ביותר ברומא.
הייתה לה אחות קטנה שזכתה לשם אנטוניה הצעירה.
זמן קצר לאחר לידתה, עזב אביה אותה ואת אמהּ לטובת אהובתו משכבר הימים, קלאופטרה השביעית מלכת מצרים, ומשפחת אוקטביה חזרה לרומא.
לאחר מותו של אנטוניוס, התיר אוקטביאנוס לה ולאחותה ליהנות מעזבונו.
בסביבות שנת 22 לפנה"ס אנטוניה נישאה למדינאי לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס, אשר שימש כקונסול בשנת 16 לפנה"ס.
היא ילדה לו שלושה ילדים: דומיטיה הזקנה, דומיטיה לפידה הצעירה (אמהּ של הקיסרית מסלינה), וגנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס (אביו הביולוגי של הקיסר נירון).
טקיטוס כותב שלמעשה אחותה נישאה לאהנובארבוס, אולם כיום מקובל להאמין שטקיטוס התבלבל.
אנטוני "טוני" ניס הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW).
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה טוני ניס ובו היה פעם אחת אלוף ה-WWE במשקל קל.
ניס ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה בתשעה בספטמבר 2005 עבור ארגון היאבקות ניו יורקי בשם NYWC בקרב באטל רויאל, קרב שמטרתו הייתה לקבוע את הטוען לכתר לאליפות הארגון.
חודשיים לאחר מכן שב לזירה תחת שם במה אחר, "מאט מאבריק", קרב שבו הפסיד.
ניס ניצח את הקרב הראשון שלו ב-17 בדצמבר בקרב משולש.
ניס המשיך להתאבק בארגון זה מספר שנים נוספות עד שעבר בארגון בשם ECWA וערך כמה "קרבות חושך" לארגון ROH בשנת 2009.
את קפיצת המדרגה שלו ניס ערך בארגון השני בגודלו בארצות הברית, TNA, ב-7 ביולי 2011 בטורניר X דיוויז'ן.
הוא הודח מהטורניר אחרי שהפסיד בקרב משולש לג'ק אוואנס וג'סי סורנסן.
חודש לאחר מכן ניס הודיע שהוא חתם על חוזה עם הארגון.
תקופה קצרה אחרי החתימה, ניס לקח הפסקה מהטלוויזיה.
וערך את החזרה שלו לזירה באמצע דצמבר, בקרב הטוב משלוש נגד זימה איון כדי לקבוע את הטוען לכתר השלישי לאליפות ה-X דיוויז'ן באירוע "ג'נסיס".
מכאן והלאה ניס ערך סדרה של קרבות עם זימה, שבו ניצח והפסיד מספר פעמים עד שאת הופעת הזירה האחרונה שלו ערך בתאריך 22 במרץ 2012 בקרב מרובע נגד אוסטין אריס, קיד קאש וזימה איון, שנגמר ללא הכרעה.
ניס פוטר מ-TNA באמצע חודש מאי לאחר שביקש אישור להופיע בקרב זוגות בארגון PWS.
לניס הוצגה האופציה להתפטר מהארגון והוא הסכים.
בתחילת שנת 2013 ניס ערך קרב זוגות ב-TNA, קרב שהוקלט בינואר ושודר למעשה באפריל באירוע X-travaganza.
לאחר התקופה של ניס ב-TNA, הוא חזר לסצנת הארגונים העצמאיים, לארגון NYWC שבו הוא הופיע לראשונה, ולארגון PWS.
בתקופה זו הוא החל להשתמש בשם האמיתי שלו בתור שם הבמה שלו.
ניס הפך לאלוף ה-Tri-State של ארגון ה-PWS והיה בלתי מנוצח.
זמן קצר לאחר מכן הוא התאבק נגד מאט הארדי שאותו הוא ניצח ושמר על האליפות, עד שהפסיד את האליפות בקרב משולש ב-9 בנובמבר.
בתחילת 2013 ניס החל לעבוד בעבור הארגונים Dragon Gate USA ו-Evolve.
מכאן ואילך ניס התחרה בקרבות זוגות ואף זכה באליפות FWE ונלחם נגד ג'ון הניגן שידוע יותר בתור ג'ון מוריסון, אשר הופיע ב-WWE.
ניס הודיע על השתתפותו בטורניר CWC של ה-WWE, בעבור אליפות ה-WWE במשקל קל.
הטורניר החל ב-23 ביוני עם ניצחון של ניס על אנתוני בנט בסיבוב הראשון.
שלושה שבועות לאחר מכן, הוא הודח מהטורניר, כשנחל הפסד לבריאן קנדריק.
ניס הופיע בסוף ספטמבר בפרק של Raw בהפסד לזוכה בטורניר ולאלוף במשקל קל TJ פרקינס.
לאחר מכן, הוא נוסף לרוסטר הרשמי של הארגון וב-3 באוקטובר, רשם ניצחון ראשון בתוכנית נגד ריץ' סוואן.
את הופעת הבכורה באירוע שלם וצפה ערך במופע המקדים לאירוע גיהנום בכלוב, שנערך ב-30 באוקטובר, כאשר צוות לדרו גולאק וארייה דבארי בהפסדם לסדריק אלכסנדר, לינסה דוראדו וסין קארה.
במופע המקדים לאירוע סדרת ההישרדות, שנערך ב-20 בנובמבר, ניס, גולאק ודבארי הפסידו ל-TJ פרקינס, ריץ' סוואן ונועם דר.
באוקטובר 2017 ניס הצטרף לברית עם אלוף הארגון במשקל קל, אנזו אמורה, דרו גולאק, ארייה דבארי ונועם דר, שהגדירו את עצמם בשם "Zo Train".
ב-12 בדצמבר בפרק של 205 לייב, ניס הותקף על ידי חבריו, מה שהפך את דמותו לדמות הטובה והאהובה.
ניס חזר לאחר שבועיים שוב כדמות הרעה שהתחברה לקבוצת ה-Zo Train, כשניצח את אקירה טוזאווה.
בעקבות פיטוריו של אנזו אמורה בינואר, הקבוצה התפרקה ב-23 בינואר.
ב-5 בפברואר בתוכנית Raw, ניס ודרו גולאק הפסידו לסדריק אלכסנדר ומוסטפא עלי.
ב-13 בפברואר הפסיד לדרו גולאק בסיבוב הראשון של הטורניר להכתרתו של האלוף במשקל קל החדש.
ב-27 במרץ הפסיד למארק אנדרוז.
ב-10 באפריל, הוא הגיע לחלץ את מארק אנדרוז מתקיפה מידי דרו גולאק, מהלך שהפך את דמותו לטובה.
ב-24 באפריל, התחרה בקרב גאונטלט, שבו הפסיד לגולאק בהכנעה.
באירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר, שנערך ב-27 באפריל, ניס השתתף בקרב הרויאל ראמבל הגדול ביותר של 50 המשתתפים ונכנס כמספר העשירי, הספיק להדיח את הורנסווגל, אך הודח לאחר מכן על ידי קופי קינגסטון ואקסבייר וודס.
מספר שבועות לאחר מכן, הוא הצטוות לשורות באדי מרפי, פעם נוספת בתור הדמות הרעה.
הם נקלעו לפיוד נגד הלוצ'ה האוס פארטי (קאליסטו, גראן מטאליק ולינסה דוראדו), כששני הצדדים רשמו ניצחונות בקרבות שהתנהלו ביניהם.
ב-3 באוקטובר במסגרת התוכנית NXT, ניס התחרה מול ג'וני גרגאנו, בקרב שבו הוא נחל הפסד.
ב-10 באוקטובר, ניס רשם ניצחון מרשים בקרב יחידים על סדריק אלכסנדר, שאיבד את התואר לאחרונה למרפי.
שבוע לאחר מכן, ניס השיג ניצחון מרשים על אלכסנדר, גראן מטאליק, ליאו ראש ו-TJ פרקינס בקרב מחומש אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות ה-WWE במשקל קל.
ב-31 באוקטובר, ניס הפסיד למוסטפא עלי בקרב אשר קבע את זהות הטוען לכתר לאליפות ה-WWE במשקל קל.
לאחר מכן, ניס ניהל פיוד נגד נועם דר, כשהוא הצליח לנצח את דר ב-21 בנובמבר, אך ב-9 בינואר 2019, הוא נחל הפסד לאותו דר.
ב-29 בינואר, הוא הושעה עקב התקיפה שלו על דר במגרש החניה.
ב-12 בפברואר, ניס גבר על נועם דר בקרב ללא פסילות אשר סיים את היריבות בין השניים.
במהלך יריבות זו, ניס נטל חלק בטורניר ה-Worlds Collide, שבו הודח כבר בסיבוב הראשון על ידי ולווטין דרים.
ב-24 בפברואר, ניס ניצח את קאליסטו במסגרת הסיבוב הראשון של טורניר הדחות, שהמנצח בו זכה להתחרות על אליפות ה-WWE במשקל קל נגד האלוף, באדי מרפי, ברסלמניה 35. בשלב חצי הגמר, שנערך ב-12 במרץ, ניס ניצח את דרו גולאק, וכתוצאה מכך העפיל לגמר.
שבוע לאחר מכן, ניס גבר על סדריק אלכסנדר והפך לטוען לכתר; לאחר הקרב, מרפי הגיע לברך את חברו על הניצחון, אך זמן קצר לאחר מכן תקף אותו.
במהלך המופע המקדים לאירוע רסלמניה 35, שנערך ב-7 באפריל, ניס ניצח את באדי מרפי והפך לאלוף ה-WWE במשקל קל החדש.
יומיים לאחר מכן בתוכנית 205 לייב, מרפי קיבל קרב חוזר נגד ניס על אליפות ה-WWE במשקל קל, אך ניס הצליח לנצח ולשמור על התואר בהצלחה.
לאחר מכן, ניס הצליח לנצח בקרבות יחידים שאינם היו על התואר את דרו גולאק ואת ליגרו.
באירוע כסף בבנק, שנערך ב-19 במאי, ניס הגן בהצלחה על התואר נגד ארייה דבארי.
במופע המקדים לאירוע סטומפינג גראונדס, שנערך ב-23 ביוני, ניס הפסיד את התואר לדרו גולאק בקרב משולש אשר כלל בנוסף את אקירה טוזאווה; למרות שניס לא הוצמד לניצחון בקרב המשולש, הוא הפסיד את התואר לאחר שגולאק הצמיד את טוזאווה לניצחון לאחר שכיהן כאלוף במשך 77 ימים.
ב-25 ביוני, ניס גבר על אקירה טוזאווה בקרב אשר קבע את זהות המועמד לאליפות ה-WWE במשקל קל באירוע חוקי אקסטרים.
באירוע זה, שנערך ב-14 ביולי, ניס כשל בניסיונו לזכות באליפות ה-WWE במשקל קל לאחר שהפסיד לדרו גולאק.
ב-6 באוגוסט, ניס התחרה בקרב משושה נגד אקירה טוזאווה, ארייה דבארי, "ג'נטלמן" ג'ק גלאגר, קאליסטו ואוני לורקאן אשר קבע את זהות המועמד החדש לאליפות ה-WWE במשקל קל באירוע סאמרסלאם, שבסופו לורקאן ניצח.
ב-20 באוגוסט, ניס, ארייה דבארי, אנג'ל גרזה, מייק קנליס וקפטן הקבוצה, דרו גולאק, התחרו נגד קפטן הקבוצה היריבה אוני לורקאן, אקירה טוזאווה, הומברטו קאריו, ג'נטלמן ג'ק גלאגר ואייזיאה "סוורב" סקוט בקרב הדחות חמישה נגד חמישה, שבו קבוצתו של לורקאן ניצחה.
ב-3 בספטמבר, לאחר הפסדו של ניס למייק קנליס, ניס תקף את אוני לורקאן.
באותו הערב, ניס חבר לשורות דרו גולאק, כשביחד הם תקפו את הומברטו קאריו ולינסה דוראדו.
שבוע לאחר מכן, ניס, ארייה דבארי ודרו גולאק הפסידו בקרב שלושה נגד שלושה לגראן מטאליק, הומברטו קאריו ולינסה דוראדו.
ב-17 בספטמבר, ניס ניצח את אוני לורקאן.
ב-24 בספטמבר וב-11 באוקטובר, ניס חבר לשורות דרו גולאק וביחד הם נחלו הפסדים בקרבות זוגות לדני בורץ' ואוני לורקאן.
ב-18 באוקטובר, ניס ניצח את ארייה דבארי ואוני לורקאן בקרב משולש.
שבוע לאחר מכן, ניס נחל הפסד מפתיע לראול מנדוזה.
ב-6 בנובמבר בתוכנית NXT, ניס הפסיד לאנג'ל גרזה בקרב אשר קבע את המועמד לאליפות ה-NXT במשקל קל, שהתחרה נגד האלוף, ליאו ראש, בשבוע שלאחר מכן.
ב-15 בנובמבר בתוכנית 205 לייב, ניס וארייה דבארי הפסידו בקרב זוגות לליאו ראש וראול מנדוזה.
ב-2 בדצמבר וב-23 בדצמבר בתוכנית Raw, ניס נחל הפסדים נגד אליסטר בלאק ונגד ריקושט, בהתאמה.
ב-13 בדצמבר בתוכנית 205 לייב, ניס גבר על דני בורץ'.
ב-25 בדצמבר בתוכנית NXT, ניס ודמיאן פריסט הפסידו בקרב זוגות לקית' לי וליאו ראש.
ב-3 בינואר 2020, ניס נוצח על ידי אלוף ה-NXT במשקל קל, אנג'ל גרזה, בקרב שאינו היה על התואר.
שבוע לאחר מכן, ניס נחל הפסד נוסף, הפעם לטיילר בריז.
ב-24 בינואר, ניס ניצח את ליאו ראש כתוצאה מספירת חוץ.
ב-7 בפברואר, ניס התחרה בקרב משולש נגד ג'ורדן דבלין וליאו ראש שאינו היה על אליפות ה-NXT במשקל קל, שבסופו דבלין ניצח.
ב-6 במרץ, ניס ומייק קנליס ניצחו בקרב זוגות את דני בורץ' ואוני לורקאן.
שבוע לאחר מכן, ניס, ארייה דבארי, "ג'נטלמן" ג'ק גלאגר, מייק קנליס ודה בריאן קנדריק הפסידו בקרב הדחות חמישה נגד חמישה לדני בורץ', אייזיאה "סוורב" סקוט, קושידה, אוני לורקאן וטיילר בריז, כשבקרב זה הוא הודח על ידי לורקאן.
ב-25 במרץ בתוכנית NXT, ניס הפסיד לקמרון גריימס.
יומיים לאחר מכן, ניס ניצח את אוני לורקאן, כשב-10 באפריל, הוא ניצח את חברו של לורקאן, דני בורץ'.
ב-22 באפריל, ניס הפסיד לקושידה בקרב יחידים במסגרת הטורניר להכתרת אלוף ה-NXT הזמני במשקל קל.
שבוע לאחר מכן, ניס נחל הפסד נוסף, הפעם לדרייק מאבריק במסגרת הקרב השני בשלב הבתים.
ניס הפסיד גם את הקרב השלישי והאחרון בשלב הבתים וסיים את דרכו בטורניר זה ב-13 במאי, הפעם בהפסד לג'ייק אטלס.
ב-3 ביוני, ניס נוצח על ידי אייזיאה "סוורב" סקוט.
בלילה השני של הספיישל המסיבה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-8 ביולי, ניס נחל הפסד לברונסון ריד.
ב-24 ביולי בתוכנית סמאקדאון, ניס נוצח על ידי מאט רידל.
ב-30 בספטמבר בתוכנית NXT, ניס הפסיד לקושידה.
במהלך שלהי שנת 2020, ניס חבר לשורות ארייה דבארי כשביחד הם כינו את עצמם "האורגינלים של 205 לייב" ובמהלך המחצית הראשונה של שנת 2021 הם ניהלו פיוד עם מתאבקים חדשים במותג כמו אוגוסט גריי, קורט סטאליון, איקימן ג'ירו ועוד.
ב-25 ביוני 2021, ניס שוחרר מחוזהו בארגון.
ב-23 באוקטובר בפרק של התוכנית Dynamite, ניס נצפה יושב בקהל כשצוות השידור כינה אותו כ"אחד מהמתאבקים החופשיים החמים ביותר כרגע בענף ההיאבקות המקצועית".
ניס ערך את קרב הבכורה שלו בארגון All Elite Wrestling (AEW) ב-3 בנובמבר בפרק של התוכנית Dark בניצחון על פואגו דל סול.
ב-3 בדצמבר, נודע שניס חתם על חוזה רשמי בארגון.
באותו הערב, הוא כשל בניסיונו לזכות באליפות TNT של AEW לאחר שהפסיד לאלוף, סמי גווארה בקרב אליפות שהתקיים במסגרת התוכנית Rampage.
ב-11 במרץ בפרק של התוכנית Rampage, ניס נחל הפסד לסוורב סטריקלנד.
ב-8 ביולי בפרק של התוכנית Rampage, ניס ספג הפסד לאורנג' קאסידי.
ב-23 בנובמבר 2019 נולד לשניים בן בשם אריק.
PWI דירג אותו במקום ה-137 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2018
אליפות ה-WWE במשקל קל (פעם אחת)
אנטוניה נולדה ב-17 בפברואר 1845 בליסבון, לפרננדו השני, מלך פורטוגל ולמריה השנייה, מלכת פורטוגל, בתם של פדרו הראשון, קיסר ברזיל ומריה לאופולדינה מאוסטריה.
ב-12 בספטמבר 1861 התחתנה אנטוניה עם לאופולד, נסיך הוהנצולרן, ממנו נולדו לה 3 בנים.
פרים חיפש מלך חדש עבור ספרד, הוא הציע את הכתר לפרננדו השני, מלך פורטוגל, אולם פרננדו דחה את ההצעה בנימוס והציע אותו ללאופולד שכאמור היה חתנו.
אם כי יש הטוענים שראש ממשלת פרוסיה אוטו פון ביסמרק לחץ על פרים להציע זאת.
לאופולד ואביו נטו לדחות את ההצעה, המצב הכלכלי והחברתי בספרד לא היה יציב, והיא לא נחשבה למציאה גדולה.
פרים שלא התכוון לחולל משבר כזה, לחץ על לאופולד לחזור בו, וכך גם קיסר צרפת נפוליאון השלישי.
אי לכך הודיע לאופולד שהוא דוחה את ההצעה.
ביסמרק זעם, ואף שקל להתפטר.
אולם קיסר צרפת החליט שלא די בכך, ושגריר צרפת בפרוסיה נפגש עם המלך וילהלם הראשון בבאד אמס, ודרש ממנו הבטחה שלאופולד לא יתמודד עוד לעולם על הכתר הספרדי.
וילהלם השיב תשובה זהירה ומנומקת, והשגריר הצרפתי שלח אותה לפריז במברק.
ביסמרק עיכב את המברק וביצע בו שינויים, כך שהפך למעליב מאוד.
המאורע כולו כונה "מברק אמס", ובתגובה גייסו פרוסיה וצרפת את צבאותיהן ונפתחה מלחמת צרפת–פרוסיה, שבסופה ניצחה פרוסיה והפכה לקיסרות אדירה.
בשנת 1905 מת בעלה לאופולד, וב-27 בדצמבר 1913 מתה אנטוניה בביתה שבזיגמרינגן.
ב-12 בספטמבר 1861 התחתנה אנטוניה עם לאופולד, נסיך הוהנצולרן, ממנו נולדו לה 3 בנים:
פרדיננד ויקטור (1865–1927) הפך למלך רומניה.
אנטוניה לורה תומאס היא שחקנית אנגלייה.
היא מוכרת בעיקר מהופעתה בתפקיד אלישה דניאלס בסדרת הדרמה-קומית של ערוץ E4 "עברייני על", בתפקיד איבי בסדרה הקומית "חולה אהבה" של ערוץ 4 / נטפליקס.
ובתפקיד ד"ר קלייר בראון בסדרה "הרופא הטוב" המשודרת בנטפליקס.
תומאס נולדה בלונדון, בתם של אם מג'מייקה ואב אנגלי.
היא למדה לתואר BA במשחק בבית הספר של תיאטרון בריסטול אולד ויק, וסיימה ב-2009. אחר כך הצטרפה לתיאטרון הלאומי לנוער.
ב-2009, יום אחד אחרי שסיימה את לימודיה בבריסטול אולד ויק, לוהקה תומאס לתפקיד אלישה דניאלס בסדרה "עברייני על".
ב-2011 עזבה את הסדרה באומרה שזו הייתה "תקופה מדהימה".
ב-2012 כיכבה בווידאו קליפ של השיר "Charlie Brown" של להקת קולדפליי.
ב-2013 השתתפה תומאס בסרט המוזיקלי "Sunshine on Leith".
ב-2014 שיחקה תומאס בתפקיד איבי בסדרת הקומדיה הרומנטית "Scrotal Recall" ששודר בערוץ 4. אחרי שהסדרה זכתה להצלחה בנטפליקס, הוזמנה לעונה שנייה של 8 פרקים, שיצא ברחבי העולם בנובמבר 2016 בשם "חולה אהבה".
ב-2015 החלה לדבב בגרסתה המחודשת של סדרת הטלוויזיה לילדים "טלטאביז" כקריינית של שורות הפתיחה והסיום.
ב-2017 החלה לשחק בסדרה האמריקאית "הרופא הטוב"(שודרה ברשת ABC וזמינה לצפייה בנטפליקס)את ד"ר קלייר בראון, מתמחה בבית החולים סנט בונאוונצ'ר בסן חוזה.
אנטוניה, נסיכת לוקסמבורג (7 באוקטובר 1899 – 31 ביולי 1954), הייתה בתו של גיום הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ואשתו של רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה.
אנטוניה נולדה ב-7 באוקטובר 1899 בארמון הוהנבורג בבוואריה, לגיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג ולמריה אנה, נסיכת פורטוגל, בתם של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג.
בשנת 1905 מת סבה אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, ואביה עלה במקומו לשלטון כגיום הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
ב-26 באוגוסט 1918 התארסה אנטוניה עם רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, בנו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם האירוסין בוטלו עקב הנסיבות שנוצרו עם כניעת גרמניה והתפטרות אחותה מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג.
לבסוף התחתנו השניים ב-7 באפריל 1921, ונולדו להם בן אחד ו-5 בנות.
בתקופת השלטון הנאצי עברו בני המשפחה לאיטליה, ולאחר מכן בשנת 1940 עברו להונגריה.
לאחר כיבוש הונגריה בשנת 1944, כלאו הנאצים את בני המשפחה בזקסנהאוזן ובאפריל 1945 הם הועברו לדכאו, זמן קצר לפני שחרור המחנה.
אנטוניה אשר המאסר השפיע קשות על בריאותה, נדרה לא לחזור לגרמניה, ואכן היא התגוררה בשווייץ שם מתה ב-31 ביולי 1954.
ב-7 באפריל 1921 התחתנה אנטוניה עם רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, בנו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
אטיטה מריה גבריאלה אנה, נסיכת בוואריה (1924–2013)
הילדה הילדגארד מריה, נסיכת בוואריה (1926–2002)
גבריאלה אדלגונדה מריה, נסיכת בוואריה (נולדה ב-1927)
סופיה מריה תרזה, נסיכת בוואריה (נולדה ב-1935)
סר אנטוני שר, KBE היה שחקן יהודי-אנגלי יליד דרום אפריקה.
שר זכה פעמיים בפרס אוליבייה והיה מועמד לפרס ארבע פעמים.
ב-1982 הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית ושיחק בתפקידים רבים עם הלהקה.
כמו כן הופיע שר בקולנוע ובטלוויזיה, ועסק גם בכתיבה ובבימוי בתיאטרון.
שר ובן זוגו גרגורי דוראן היו אחד הזוגות ההומואים הראשונים שנרשמו באיחוד אזרחי בממלכה המאוחדת.
שר נולד בקייפטאון בדרום אפריקה לעמנואל ומרג'רי שר, משפחה יהודית ליטאית.
הוא גדל בפרוור סי פוינט.
בן דודו היה המחזאי רונלד הארווד.
שר עבד רוב ימיו בממלכה המאוחדת והוא היה אזרח בריטי.
ב-1968 אחרי שסיים את שירות החובה בצבא הדרום-אפריקני, עבר ללונדון כדי להיבחן לבתי הספר למשחק "Central School of Speech and Drama" ואקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), אבל לא התקבל.
הוא למד בין השנים 1969 ל-1971 באקדמיית דאגלס ובר לאמנות הדרמה.
אחרי הלימודים הופיע עם להקת התיאטרון Gay Sweatshop.
ב-1982 הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית (RSC).
בשנות השבעים של המאה העשרים היה שר חלק מקבוצה של שחקנים וכותבים צעירים שעבדו בתיאטרון ליברפול אברימן.
הקבוצה כללה אישים כגון הכותבים וילי ראסל ואלן בליסדייל, והשחקנים טרוור איב, ברנרד היל, ג'ונתן פרייס וג'ולי וולטרס.
עם הלהקה השייקספירית המלכותית הופיע שר בתפקיד הראשי במחזה "טרטיף", ובדמות השוטה במחזה "המלך ליר".
הפריצה הגדולה שלו הייתה ב-1984 כששיחק בתפקיד הראשי במחזה "ריצ'רד השלישי" וזכה בפרס אוליבייה על הופעתו.
מאז שיחק בהפקות כגון "טמבורליין", "סיראנו דה ברז'ראק", "סטנלי" ו"מקבת'".
הוא הופיע בתפקיד ג'ון פלסטף במחזות "הנרי הרביעי, חלק ראשון" ו"הנרי הרביעי, חלק שני" שהוצגו בסטרטפורד-אפון-אייבון ובסיבוב הופעות לאומי.
עוד גילם את ג'וני במחזה "Hello and Goodbye" מאת את'ול פוגרד, יאגו ב"אותלו", מלווליו ב"הלילה השנים עשר" ואת שיילוק במחזה "הסוחר מוונציה".
ב-1997 זכה שר שוב בפרס אוליבייה על הופעתו בתפקיד סטנלי ספנסר במחזה "סטנלי".