tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השינויים החיצוניים מסתכמים בגומי בקצה הקת, טבעת לקת, טבעת כפולה מלפנים.
טבעות אלו מאפשרות חיבור רצועת נשיאה גם לשמאליים.
השינויים שנעשו בנשק זה הפכו לסטנדרטיים בשאר ה-MP5, והם מחזקים את המוניטין שלו כנשק אמין.
ה־MP5/10 היה ניסיון של H&K להגדיל את העוצמה של הנשק באמצעות הגדלת הקליבר ל־10 מ"מ.
ה-FBI אימץ את הנשק בשנת 1994 כתת-המקלע הסטנדרטי של הבולשת.
למרות הפסקת פיתוח נשק זה ממשיכה הבולשת לדבוק בו.
כינוי מוטעה של נשק זה הוא MP10.
הבדלים בין סוגי הקתות של הנשק מצוינים באות A.
A1 מציינת שלנשק אין קת.
A2 ו-A4 מציינות שלנשק יש קת קבועה.
A3 ו-A5 מציינות שלנשק יש קת מתכווננת.
נצרת SEF פירושה: sicher כלומר נצור.
einzelfeuer כלומר בודדת (חצי אוטומטי).
דהיינו, זוהי נצרה בעלת שלושה מצבים.
נצרת Burst לירי שלושה קליעים
Single Fire, ללא מצב אוטומטי
דגם שפותח עבור הצי האמריקני.
בעל אפשרות להרכבת משתיק קול מפלדת אל-חלד.
MP5F - קת מתכווננת עם רפידת גומי וטבעת לרצועה.
חלק עליון שטוח וכוונות ברזל קטנות
בעל נצרת Burst לירי שלושה קליעים
MP5KA5 - כלומר, MP5KA1 אך עם נצרת Burst לירי שלושה קליעים
MP5K-N - דגם מקוצר של MP5N
MP5K-PDW - כלומר, MP5K-N עם קת מתקפלת.
עם נצרת NAVY או Burst לירי שלושה קליעים
MP5SD1 - דגם A1 עם טבעת לרצועה.
MP5SD4 - כלומר, MP5SD1 בעל נצרת Burst לירי שלושה קליעים
MP5SD5 - כלומר, MP5SD2 בעל נצרת Burst לירי שלושה קליעים
MP5SD6 - כלומר, MP5SD3 בעל נצרת Burst לירי שלושה קליעים
MP5SD בעל נצרת NAVY משתיק קול מפלדת אל חלד של KAC
MP5/10 - תצורות שונות של קתות ונצרות.
MP5/40 - תצורות שונות של קתות ונצרות.
HK94 - נצרה מיוחדת של נצור ובודד בלבד.
יוצר עבור אזרחים בין השנים 1983- 1989. מופיע בשלוש תצורות
SP89 - כלומר, Sport Pistole M1989. גרסה חצי אוטומטית של MP5K לשימוש אזרחי.
תכנון חדש של ידית ההסתערות שהפכה מיותרת עקב המחסור במצב אוטומטי.
HK 54 - הגרסה המקורית שפותחה באמצע שנות השישים.
גרסה מעט שונה היא ה-MP5A1
מפתחים - טילו מולר, מנפרד גרינג, גאורג סיידל והלמוט בורוטר
קוטר תחמושת עיקרית - 9 מ"מ
קצב אש - 800 כדורים בדקה
תכולת מחסנית - 15 או 30 כדורים
האקדח MP-448 הוא אקדח חצי אוטומטי תוצרת רוסיה, שפותח על ידי דימיטרי בוגדנוב במפעל הנשקים בעיר איז'בסק בשנת 1990. הוא יוצר כגרסה משופרת של האקדח מקארוב PM משנות החמישים.
MP-448S- גרסה מיוחדת של האקדח, נועדה לחברות הגנה ואבטחה
MP448-MINI גרסה קומפקטית וקטנה של האקדח, עם קליבר 9x17
קזחסטן- בשימוש בחברות פרטיות, מאז 2003.
MODY מורשת באופן אוטוזומלי דומיננטי - כלומר, היא אינה תלויה במין ההורה, ומספיק שאחד ההורים יהיה נשא על מנת להעביר את המחלה.
הסוגים הנפוצים ביותר הם MODY סוג 2 ו-3. שכיחותה של סוכרת זו היא כ-1%-2% מתוך כלל חולי הסוכרת.
סוכרת MODY אינה מחלה אוטואימונית - לא נמצאו נוגדנים הקשורים למחלה.
סוגי ה-MODY השונים נחלקים בהתאם לפגם הגנטי המאפיין אותם.
כך למשל, חלק מהמוטציות קשורות בפקטורי שעתוק שונים.
לחלק מהחולים במחלה זו יש מוטציה בגלוקו-קינאז הנמצא בתאי בטא, ותפקידו להפוך את הגלוקוז לגלוקוז-6-פוספט אשר זמין לתהליכים תוך תאיים.
נראה, כי החיישן בלבלב, אשר מרגיש אם קיים סוכר או לא, תלוי בפעילותו של גלוקו-קינאז: כאשר הגלוקו קינאז עובד באופן יעיל פחות (כתוצאה ממוטציה), יש פחות גלוקוז-6-פוספאט, ולכן הלבלב ישחרר פחות אינסולין לזרם הדם.
זאת למרות שבפועל יש רמה גבוהה של גלוקוז בדם אשר לא הפך לגלוקוז-6-פוספאט כתוצאה מפעילות לקויה של גלוקו-קינאז.
כתוצאה מכך יש צורך בריכוז גבוה יותר של גלוקוז, על מנת להפריש את אותה רמת אינסולין מתאי הלבלב - דבר הגורם לרמות הסוכר גבוהות בדם באופן קבוע.
לסוכרת MODY מאפיין גנטי חזק - על אף שהמחלה נדירה, ניתן למצוא במשפחה אחת מספר רב של בני המשפחה הנגועים במחלה (40%-70%), ועל כן מומלץ לכל הקרובים לבצע בדיקות.
האבחנה של MODY היא אבחנה גנטית, יחד עם תסמינים קליניים: סוכרת המופיעה בגיל מוקדם, לפחות קרוב משפחה אחד עם סוכרת דומה, מציאת הפרשה עצמית של c-peptide, וממצא גנטי.
הטיפול הסטנדרטי במחלת הסוכרת הכולל דיאטה מאוזנת ופעילות גופנית יעיל ונחוץ גם בסוג MODY.
טיפולים אחרים כגון לקיחת תרופות והזרקת אינסולין מצריכים מחשבה מחדש לגבי כל סוג של MODY, כתלות בגורם המחלה ובמאפיניה.
ב-MODY 2 לדוגמה, תרופות אוראליות הן יחסית לא יעילות ולקיחת אינסולין מיותרת.
ב־MODY1 ו־MODY3, אינסולין עשוי להיות יעיל יותר מאשר תרופות להגברת רגישות לאינסולין.
סוגי ה-MODY נבדלים ביניהם בתלות באינסולין- למשל, MODY מסוג 5 ו-6 החולים מפתחים תלות באינסולין יחסית די מהר, בעוד ב-MODY מסוג 2 שהיא צורה קלה יותר של המחלה, אשר ניתן לטפל בה במשך שנים על ידי פעילות גופנית ודיאטה נכונה.
ML היא שפת תכנות פונקציונלית לשימוש כללי, שפותחה בתחילת שנות השבעים על ידי רובין מילנר ואחרים באוניברסיטת אדינבורו.
מקור השם ML הוא בראשי תיבות של המונח Meta-Language - מטה-שפה, דהיינו שפה העוסקת בשפה עצמה.
השפה תוכננה במקור לסיוע בפיתוח מוכיח-טענות אוטומטי, ש-ML שימשה כמטה-שפה עבורו.
ML ידועה בשל מנגנון הסקת טיפוסים שיושם בה לראשונה, ומאפשר למפרש של השפה לקבוע באופן אוטומטי את הטיפוס של מרבית הביטויים בשפה, ללא צורך בציון מפורש.
ML נחשבת לשפה פונקציונלית שאיננה 'טהורה', בשל העובדה שהיא מאפשרת תוצאות לוואי בקריאות לפונקציות, בשונה משפות פונקציונליות 'טהורות' כגון Haskell.
מאפייני השפה כוללים העברת פרמטרים על פי ערכם, פונקציות כטיפוסים "ממחלקה ראשונה", ניהול זיכרון אוטומטי בעזרת מנגנון איסוף זבל, פולימורפיזם פרמטרי (כלומר פולימורפיזם בקריאה לפונקציות), טיפוסיות חזקה וסטטית, מנגנון הסקת טיפוסים וטיפול בחריגות.
בשונה משפת Haskell, ML נוקטת בחישוב ביטויים מוקדם (Eager evaluation).
עם זאת, חישוב ביטויים עצל (Lazy evaluation) ניתן להשגה באמצעות מנגנון סְגוֹר (Closure).
כיום ישנן מספר שפות במשפחת ML.
שני הדיאלקטים העיקריים הם Standard ML (SML) ו-Caml.
עם זאת קיימים דיאלקטים נוספים, בהם F# - שפה שבה תומכת מיקרוסופט עבור טכנולוגיית NET..
רעיונות משפת ML השפיעו על שפות רבות אחרות, בהן Haskell.
עיקר כוחה של ML בא לידי ביטוי בעיצוב ועיבוד שפות (מהדרים, מנתחי שפה, מוכיחי טענות), אך היא שפה לשימוש כללי ונמצאת בשימוש גם בביואינפורמטיקה, מערכות פיננסיות, ושימושים רבים אחרים.
טווח ההכרה של מזהים בשפת ML הוא סטטי.
הדוגמאות להלן הן בדיאלקט SML, שהוא הדיאלקט הנפוץ ביותר.
דיאלקטים אחרים אינם שונים ממנו במידה רבה.
פונקציית העצרת מבוטאת כ-ML בצורתה הטהורה, כלומר ללא תוצאות לוואי פרט לחישוב ערך הפונקציה:
כאן הגדרנו את פונקציית העצרת כפונקציה רקורסיבית, עם תנאי עצירה יחיד.
זוהי דרך דומה לזו שבה מוגדרת הפונקציה במתמטיקה.
דומה למתמטיקה בכלים שלו ובתחביר.
חלק מההגדרה שהוצגה כאן היא אופציונלית, ומתארת את הטיפוסים של הפונקציה.
הסימון E : t ניתן להיקרא כ"לביטוי E יש טיפוס t".
לדוגמה, הארגומנט n מקבל את הטיפוס מספר שלם (int), ותוצאת הפעלת הפונקציה (fac (n: int מקבלת את הטיפוס int גם כן.
הפונקציה כולה מקבלת בהתאם את הטיפוס "פונקציה ממספר שלם למספר שלם" (int -> int).
הודות למנגנון הסקת הטיפוסים, ניתן לוותר על כתיבת הטיפוסים במפורש ואלו יוסקו על ידי המפרש או המהדר של השפה.
כתיבה מחדש של הדוגמה ללא הטיפוסים תראה כך:
הפונקציה מתבססת גם על התאמת-תבניות, מנגנון חשוב בתכנות בשפת ML.
כמו כן, פרמטרים לפונקציה לא בהכרח נמצאים בתוך סוגריים (כמו ברוב שפות התכנות הנפוצות) אלא מופרדים ברווח (אוסף פרמטרים בתוך סוגריים ייחשב כפרמטר אחד, מסוג Tuple).
כאשר הארגומנט לפונקציה הוא 0 יוחזר המספר 1. לכל מקרה אחר תיבחר השורה השנייה לפעולה.
זהו החלק הרקורסיבי, והפונקציה תיקרא שוב ושוב עד שיגיע מקרה השפה - ארגומנט 0.
המימוש הזה של פונקציית העצרת איננו מובטח שיעצור, כיוון שארגומנט שלילי יגרום לשרשרת אינסופית של קריאות רקורסיביות.
מימוש יציב יותר יבדוק שהארגומנט הוא אי-שלילי, בצורה הבאה:
המקרה הבעייתי (מספר שלילי) מנוהל בעזרת מנגנון הטיפול בחריגות של השפה.
הפונקציה יכולה להיכתב בצורה יעילה יותר על ידי שימוש ברקורסיית-זנב, כלומר רקורסיה שבה לא מבוצע כל חישוב לאחר הקריאה הרקורסיבית בפונקציה הקוראת, ומחסנית הקריאות לא תצטרך לגדול ביחס ישר למספר הקריאות לפונקציה.
זאת ניתן להשיג בעזרת שימוש פרמטר נוסף, "צובר" (Accumulator) עבור הפונקציה הפנימית:
בקריפטוגרפיה, MMB (Modular Multiplication-Based Block Cipher) הוא שמו של צופן בלוקים שתוכנן בשנת 1993 על ידי ג'ון דיימן כתחליף לצופן IDEA.
אבן הבסיס של הצופן היא כפל מודולרי.
חולשות שהתגלו במנגנון הרחבת המפתח שהתגלו על ידי אלי ביהם יחד עם העובדה שהצופן לא תוכנן לעמוד בפני קריפטאנליזה ליניארית הובילו לזניחת השימוש בצופן.
גודל המפתח וגודל הבלוק הם בני 128 סיביות כל-אחד.
MP7 הוא תת מקלע גרמני תוצרת חברת הקלר וקוך.
הוא עוצב עם מחסנית חדשה כך שיענה על הדרישות שפרסם נאט"ו בשנת 1989.
נשק זה נכנס לייצור בשנת 2001 והוא מתחרה בתת-המקלע הבלגי מדגם P90, שאף הוא עונה לדרישות נאט"ו.
תפוצתם ההולכת והגדלה של אפודי מגן איכותיים הורידה את יעילותם של כלי הנשק היורים תחמושת אקדח (כמו תת-המקלע הקודם בסדרה - מדגם MP5 - והאקדח מדגם USP, אף הוא מתוצרת הקלר וקוך).
כמענה לסוגיה זו הושק ה-MP7, המסוגל לחדור אפוד מגן אבל עדיין קטן דיו כדי להחליף אקדח.
המלחמה היחידה בה נעשה שימוש בנשק היא מלחמת אפגניסטן.
עם זאת, הנשק השתתף במספר פעולות מבצעיות של יחידות לוחמה בטרור, כמו יחידת GSG-9 הגרמנית.
- בשימוש צבא גרמניה וה-GSG-9
- בשימוש משרד הביטחון של בריטניה והמשטרה הבריטית
- בשימוש צבא עומאן בלבד
- בשימוש היחידה הקוריאנית ללוחמה בטרור ובמשטרת קוריאה הדרומית
- בשימוש הכוחות המיוחדים של קרואטיה
- בשימוש הכוחות המזוינים של נורווגיה
MP3+G הוא פורמט קובץ של שירי קריוקי שנוצר במטרה שאפשר יהיה לנגן על גבי מחשבים אישיים בקלות ובזריזות קובצי אודיו מסוג MP3 בשילוב תצוגה של מידע גרפי בסיסי (כגון מילות שירים) מסוג CD+G.
הפורמט משלב שימוש בקובצי אודיו בפורמט MP3 בתוספת קובץ CD+G גולמי המכיל מידע גרפי בסיסי.
כל שיר בפורמט MP3+G מורכב בפועל משני קבצים דיגיטליים שונים בעלי שם קובץ זהה וסיומת קובץ שונה - קובץ MP3 וקובץ CDG.
גודלם הקטן של קובצי MP3 ואיכות השמע הגבוהה יחסית שלהם הפכה ברבות השנים את השימוש בשירי קריוקי בפורמט MP3+G לנפוץ בהרבה מאשר שירי קריוקי בתקליטורי CD+G וזאת משום שקובץ של שיר בפורמט זה תופסים בסביבות שמינית משטח האחסון אשר אותו השיר היה תופס על גבי תקליטור CD+G סטנדרטי.
את קובצי ה-CD+G עם מילות השירים ניתן לייצר באמצעות תוכנות עריכה מיוחדות המאפשרות למשתמשים בהם ליצור אלמנטים גרפיים שונים, ובהם תצוגה של מילות השירים, על מנת שאלו ינוגנו במקביל לנגינת קובץ MP3 מסוים.
כמו כן, ישנן גם תוכנות מחשב שונות המאפשרות לצרוב שירי קריוקי בפורמט MP3+G על גבי תקליטור CD+G (בסביבות 15-20 שירים על גבי כל תקליטור) על מנת להפעילו במכונות הקריוקי הסטנדטיות.
זהו אחד הפורמטים הנפוצים ביותר לנגינת שירי קריוקי במחשב האישי.
מערכות מיקרו אופטו-אלקטרו-מכניות (MOEMS) הן מערכות הנדסיות ממוזערות בקנה מידה של מיקרונים בודדים, הקולטות ומעבדות אותות אופטיים.
מערכות אלו הם התקנים המשלבים פונקציות מכניות, אלקטרוניות ואופטיות על שבבים של מוליך למחצה (בעיקר צורן).
התקנים אלו מיוצרים בדומה לייצורם של רכיבי מיקרואלקטרוניקה בתעשיית המוליכים למחצה המיוצרים בייצור המוני.
Edward Motamedi), חדשן לשעבר מרוקוול אינטרנשיונל בתחום מערכות מיקרו-אלקטרו-מכניות (MEMS) ובתחום המיקרו-אופטיקה, השתמש בראשי התיבות של MOEMS למערכות מיקרו אופטו-אלקטרו-מכניות מתוך מטרה להבחין בין MEMS ל-MOEMS.
בשנת 1993, ד"ר מוטמדי הציג באופן רשמי MOEMS בפעם הראשונה, כשילוב רב עצמה של MEMS ומיקרו אופטיקה בכנס SPIE של טכנולוגיה בסן דייגו.
מערכת מיקרו-אופטו-אלקטרו-מכניות (MOEMS) היא MEMS המשולב מיקרו אופטיקה.
למעשה MOEMS הוא התקן או מערכת משובצי מערכות מיקרו מכניות, אופטיות, וחשמליות הפועלות באופן אינטגרטיבי (דבר זה לא נכון, ברוב המקרים, עבור MEMS האופטי שיכול לכלול אופטיקה בתפזורת)
התקני MOEMS הם בדרך כלל חיישנים אופטיים או מעבדי אותות אופטיים המיוצרים באמצעות טכנולוגיות ייצור סטנדרטיות של תעשיית המיקרואלקטרוניקה תוך שימוש בחומרים כגון צורן (סיליקון), דו תחמוצת הצורן, סיליקון ניטריד וגליום ארסניד.
רכיבי MOEMS הם מבנים תלת-ממדיים עם קורות תלויות או ממברנות חופשיות.
באמצעות תנועותיהן ניתן לבצע מדידות פיזיקליות או פונקציות מכניות מגוונות.
בנוסף, צמוד אליהן שבב עיבוד מיקרואלקטרוני מקובל (כמו ASIC).
הרכיב המאוחד יכול להתמיר תנועה או גודל פיזיקלי מסוים לאות חשמלי, או בכיוון ההפוך – להתמיר אות חשמלי לתנועה.
בדרך זו ניתן לקבל מערכת מורכבת שלמה, כשהשאיפה האולטימטיבית היא "מערכת על שבב" הכוללת אינטגרציה של פונקציות חישה, הנעה, חישוב, אופטיקה ותקשורת במיקרו-מערכת אחת.
כדי לייצר רכיבים אלו פותחו מספר טכנולוגיות ייחודיות לייצור, וכן שיטות תכן ייחודיות.
טכנולוגיות אלו צעירות הרבה יותר מטכנולוגיות המיקרואלקטרוניקה, ורובן הגיעו לבשלות רק לפני עשור ופחות.
כיום ניתן למצוא את רכיבי ה-MOEMS בטכנולוגיה כדוגמת תקשורת, טלפונים חכמים, סורקים, ג'יירוסקופים ועוד.
אחד מרכיבי MOEM השימושיים ביותר הוא מראת הבוכנה הממונעת אלקטרוסטטית.
מכשיר זה מנצל את עקרון הייצור הפלאנרי של תעשיית המוליכים למחצה כדי ליצור מבני לוחות מקביליים.
הלוח העליון של המבנה ניתן לציפוי במתכת כדי ליצור מראה.
כאשר מתח חשמלי מופעל בין שני הלוחות, כוח משיכה אלקטרוסטטי המנוגד לכוח המכני של החומר ממנו עשויים הלוחות מתפתח בין הלוחות.
בתהליך זה ניתן לשלוט על כיפוף המראה אשר בלוח העליון.
הפאזה של האור הנכנס המאופנן על ידי הסטת הראי יכולה להישלט על ידי מתח המופעל בין שתי אלקטרודות.
תפקודי המראה כוללים תיקון עיוותים אופטיים בעקבות טורבולנציות באטמוספירה או בחלל החופשי ומיושמים במערכות תקשורת אופטיות.
אורכי גל ארוכים יותר (אדום) עוברים יותר דיפרקציה (עקיפה) אך נשברים פחות מאשר אורכי גל קצרים יותר (סגול).
סריג אופטי הוא אלמנט אופטי נוסף שיכול להיות מיוצר בקלות במשטח פוליסיליקון.
הסריג האופטי הוא רכיב המשמש לאפנון מחזורי של פאזה או משרעת של הגל הפוגע.
מבנה הסריג גורם לתופעת העקיפה באורך גל בזווית מסוימת.
הסריג מוזז בניצב למישור המצע כדי לשנות יחס הפאזה בין האור המוחזר מהסריג למצע.
הסריג מתוכנן כך שיוכל לאפנן עצמה אופטית מסדרי העקיפה 0 ל-1±
התקן ה-MOEMS שולט באור על ידי תהליך העקיפה.
בדרך כלל התקן כזה מורכב ממערך של קרניים מקבילות שבו מאפייני העקיפה תלויים בצורה, במרווח והמיקום של הקרניים.
ההבדל בין סריג אשר ב-MOEMS וסריג סטנדרטי הוא שאלמנטי העקיפה (קרני האור) ניתנים לעירור בנפרד או כקבוצה.
משמעות דבר היא שכל מאפייני סריג העקיפה – תלות באורך גל, יעילות זוויתית – ניתנים לכוונון כרצוננו.
עדשת פרנל מורכבת ממערך של טבעות מעגליות פוליסיליקון הגדלות בקוטר ובמרווח לכיוון המרכז.
עדשת פרנל על מצע יכולה לשמש לרכז אור לייזר מדיודת לייזר.
עקב השימוש בחומרים עם עובי שכבה אחיד, קשה לייצר עדשות בעלות עקמומיות: לעומת זאת, ניתן לייצר עדשות פרנל בקלות.
MODY 2 היא אחת הצורות של סוכרת מסוג MODY (קיצור של: "Maturity onset diabetes of the young", בתרגום לעברית: סוכרת מבוגרים התוקפת צעירים).
MODY היא סוג נדיר יחסית של מחלת הסוכרת (כ-1%-2% מתוך כלל חולי הסוכרת), המתאפיין בערכי סוכר גבוהים המופיעים בגיל צעיר, אך נמוכים משמעותית מאשר בסוכרת מסוג 1. מתוך כ-11 סוגי MODY, הסוג MODY2 הוא השני בשכיחותו, ומהווה 30%-70% מכלל מקרי ה־MODY.
MODY2 מורשת באופן אוטוזומלי דומיננטי.
תורשה דומיננטית פירושה שגן פגום מהורה אחד מסוגל לגרום למחלה, למרות שהגן התואם מההורה השני הוא נורמלי.
אם להורה אחד בלבד יש פגם גנטי, לכל ילד יש סיכוי של כ-50% לרשת את ההפרעה.
שלא כסוכרת מסוג 1 או 2, MODY אינה מחלה אוטואימונית.
מקור המחלה הוא מוטציה גנטית בגלוקו-קינאז הנמצא בתאי בטא שבלבלב.
גלוקו-קינאז הוא אנזים שתפקידו להפוך את הגלוקוז שבדם לגלוקוז-6-פוספט אשר זמין לתהליכים תוך תאיים.
כמו כן, לגלוקו-קינאז תפקיד חשוב בוויסות מטבוליזם הפחמימה: הוא משמש גלאי גלוקוז ומעורר את פעילות המטבוליזם כתגובה לעליה או צניחת רמת הגלוקוז.
גלוקו-קינאז מהווה חיישן גלוקוז לתאי הבטא.
כאשר הוא נפגע, נפגעת כאמור גם ההמרה של הגלוקוז לגלוקוז-6-פוספט, וכתוצאה מכך הגלוקו-קינאז אינו מרגיש ברמות הסוכר הגבוהות.
יש צורך בריכוז גבוה יותר של גלוקוז על מנת להפריש את אותה רמת אינסולין מתאי הלבלב, ורמת הסוכר בדם עולה.
אצל אדם בריא, גלוקו-קינאז מעורר הפרשת אינסולין כשהגלוקוז עולה על 90 מ"ג/ד"ל.
ב־MODY2 מוטציות בגן גורמות למולקולת גלוקו-קינאז להיות רגישה פחות לרמות העולות של הגלוקוז.
יש לתאי בטא את היכולת להפריש אינסולין, אבל הם עושים זאת רק מעל סף גבוה של סוכר בדם (בדרך כלל 126-144 מ"ג/ד"ל).
מצב זה מייצר היפרגליקמיה כרונית, מתונה, שהיא בדרך כלל ללא תסמינים ותופעות לוואי.
יש לציין שהמחקר בתחום סכרות נדירות אלו עודנו באיבו, וקשה למצוא מחקרים וסטטיסטיקות מקיפות וסופיות.
רמת ההיפרגליקמיה ב-MODY2 בדרך כלל אינה מחמירה עם הגיל באופן דרמטי כמו בסוכרת רגילה, וסיבוכים לטווח ארוך הם נדירים.
בילדים ובמבוגרים בריאים, ניתן למנוע היפרגליקמיה על ידי תזונה בריאה ופעילות גופנית.
פעילות גופנית קבועה היא הגורם המשמעותי ביותר במניעת הסתבכות המחלה.
עם זאת, כאשר החולים נכנסים לגילאי 50 ו-60, לפעמים אין בכך די באלה כדי לשלוט בהיפרגליקמיה.
במקרים אלה, תרופות רבות עבור סוכרת מסוג 2 אינן יעילות, משום שהם מתמודדות עם עמידות הגוף לאינסולין, ו־MODY2 אינו גורם כלל עמידות לאינסולין.
תרופות אחרות (כמו Repaglinide ועוד) יכולות לעזור לגוף לווסת את רמת הגלוקוז על ידי גירוי הלבלב לשחרר אינסולין לפני ארוחות.
פצצת MOP (ראשי תיבות של: Massive Ordnance Penetrator), או בתיוג המקצועי GBU-57A/B, היא מפצחת בונקרים חכמה, עצומת ממדים, המיוצרת על ידי "בואינג" עבור חיל האוויר של ארצות הברית.
מדובר בפצצה הקונבנציונלית החזקה ביותר בארסנל האמריקאי, שפותחה לחדור ביצורים תת-קרקעיים כבדים ובונקרים תת-קרקעיים מבוצרים במיוחד.
הפצצה שוקלת למעלה מ־13.5 טון, אורכה 6.2 מטרים וקוטרה 80 סנטימטרים, והיא מסוגלת לחדור לעומק של עד 60 מטרים מתחת לפני הקרקע.
לשם השוואה, קודמותיה בסדרה, GBU-28 ו־GBU-37, שוקלות כ־2.27 טון בלבד.
המטוס היחיד שמיועד כיום לשאתה הוא המפציץ הכבד B-2 ספיריט.
פיתוח ה-MOP החל בתחילת המאה ה-21, בעיקר עקב הצורך של ארצות הברית ביכולת לפגוע במתקנים תת-קרקעיים מבוצרים היטב, כגון מתקני גרעין תת-קרקעיים, שאינם נגישים לכלי נשק קונבנציונליים קיימים.
הפיתוח בוצע על ידי מעבדת המחקר של חיל האוויר (Air Force Research Laboratory Munitions Directorate) ב שבצפון-מערב פלורידה, עם עבודות תכנון ובדיקה שבוצעו על ידי בואינג.
החל משנת 2008, ה-MOP נבחנה בהצלחה בתנאי בדיקה שונים, כולל בניסויי מזחלת רקטית ובבדיקות הטלה ממטוסי B-52 סטרטופורטרס ו-B-2 ספיריט.
ה-MOP מיועדת בעיקר לתקיפת מטרות מבוצרות ועמוקות שפצצות פיצוח בונקרים קודמות, כמו ה-GBU-28 וה-GBU-37 (שמשקלן כ-2.27 טון), אינן מסוגלות להשמיד.
רק המפציץ B-2 ספיריט מיועד כיום לשאת ולהטיל את פצצות ה-MOP, ועד שתי פצצות בכל יעף.
על פי התכנון, גם מפציץ נורת'רופ-גראמן B-21 ריידר העתידי יוכל לשאת אותה.
ב-22 ביוני 2025, במסגרת תקיפת ארצות הברית את מתקני הגרעין באיראן, חיל האוויר האמריקני הטיל 12 פצצות מסוג MOP על המתקן הגרעיני בפורדו, ושתיים על המתקן הגרעיני בנתנז.
זהו השימוש המבצעי הראשון בפצצות אלו.
פלטפורמת נשיאה מוגבלת: גודלה ומשקלה העצומים של הפצצה מגבילים את פריסתה למפציצים אסטרטגיים בלבד, כאשר B-2 ספיריט הוא המטוס היחיד המבצעי כעת שמסוגל לשאת אותה.
עלות: עלות פיתוח ה-MOP נאמדת בכ-400–500 מיליון דולר, ועלות יחידה עומדת על כ-3.5 מיליון דולר, מה שהופך אותה לפצצה יקרה במיוחד.
דרישות מודיעיניות: יעילותה המרבית תלויה במידע מודיעיני מדויק על מבנה הבונקר ומיקום המטרות בתוכו.
מבנה: מעטפת הפצצה עשויה מסגסוגת פלדה בצפיפות גבוהה, שתוכננה לשרוד את הלחצים הקיצוניים של חדירה עמוקה לפני הפיצוץ.
הנחיה: הפצצה מונחית באמצעות שילוב של מערכת מיקום גלובלית (GPS) ומערכת ניווט אינרציאלית (INS), המאפשרת לה פגיעה מדויקת בטווח של מטרים ספורים מהמטרה.
מנגנון פיצוץ: מצוידת בנפץ חכם בשם Large Penetrator Smart Fuze (LPSF), אשר מסוגל לכוונן את עיתוי הפיצוץ בהתאם לעומק החדירה ולמאפייני המבנה התת-קרקעי.
הנפץ כולל גם יכולת חישה חללים (void-sensing fuze) המאפשרת פיצוץ אופטימלי בתוך חללים כמו חדרים או קומות בתוך הבונקר.
עומק חדירה: מסוגלת לחדור לבונקרים תת-קרקעיים לעומק של עד 60 מטרים בבטון מזוין או קרקע סלעית.
MOWAG-AEG הוא טרקטור דחיפה שמטרתו הסעת מטוסים, מתוצרת יצרנית כלי הרכב המשוריינים ה-שווייצרית Mowag (שם מלא: Motorenfabrik MOWAG, קרויה גם: MOWAG) אשר יוצר בין השנים 1967–2003.
היצרנית Mowag מפתחת, מעצבת ומייצרת כלי רכב משוריינים ליישומים צבאיים בתצורות קרקע בלבד ובתצורות אמפיביות.
תפקידו של "טרקטור הדחיפה" הוא הסעתו של המטוס בדרך כלל לאחור באמצעות כוח חיצוני, משער העלייה למטוס או מרחבת החניה, וזאת כאשר אין דיי מרחב תמרון המאפשר למטוס להסתובב ולעזוב את שטח החנייה בכוחות עצמו.
הדחיפה מתבצעת באמצעות כלי רכב ייעודי המכונה "טרקטור דחיפה" (Pushback tractor) ובדרך כלל רק "טרקטור" או "טאג" (Tug).
בעברית מכונה רכב דחיפה "נע-דחף" או "נדחף".
לטרקטור המשמש לדחיפת המטוסים פרופיל נמוך על מנת שיוכל לנוע גם מתחת לגחונם של מטוסים נמוכים.
צוות: נהג + 2 אנשי צוות.
סיבוב - קוטר מעגל בפרופיל - 6.40 מטר.
טרקטור הדחיפה "MOWAG-AEG" נתן שירותי דחיפה למטוסי מיראז' 3 (מתוצרת חברת דאסו תעופה הצרפתית הוא מטוס קרב על-קולי מהדור השני של מטוסי הקרב).
טרקטור הדחיפה "MOWAG-AEG" נתן שירותי דחיפה למטוסי סוויסאייר (הייתה חברת התעופה הלאומית של שווייץ).
MOSE (באיטלקית: MOdulo Sperimentale Elettromeccanico, Experimental Electromechanical Module, ראשי תיבות של "מודול אלקטרו-מכני נסיוני") הוא פרויקט עתיר תקציב שנועד להגן על ונציה, איטליה, ועל הלגונה הוונציאנית מהצפות.
הוא החל לפעול בשנת 2021 ומאז הוא מופעל באופן תדיר למניעת הצפות בעיר.
שמו של הפרויקט מרמז על קריעת ים סוף, שכן Mosè באיטלקית הוא משה.
זוהי מערכת משולבת הבנויה משורות של 78 שערים ניידים המותקנים על מפרצי הלידו, מאלמוקו וקיוג'ה.
בשגרה הם מלאים מים, אולם כשיש חשש להצפה המים מתרוקנים מהם, והם מתמלאים באוויר ומתרוממים מעל גובה פני הים, וכך מונעים את ההצפה ומבודדים את הלגונה הוונציאנית זמנית מן הים האדריאטי במהלך גאות אקווה אלטה.
יחד עם אמצעים אחרים, כמו חיזוק חופי, העלאת גבעות רציפות, וסלילת הלגונה ושיפורה, MOSE נועד להגן על ונציה והלגונה מעליית מפלס המים של עד 3 מטרים.
ה"קונסורציו ונציה נואובה" אחראי על העבודה מטעם משרד התשתיות והתחבורה - רשות המים בוונציה.
הבנייה החלה בו-זמנית בשנת 2003. ב-10 ביולי 2020, המבחן המלא הראשון הושלם בהצלחה, ולאחר עיכובים מרובים, חריגות בעלויות ושערוריות שונות נוספות שהביאו לכך שהפרויקט התעכב מעבר למועד הסיום ב-2018.
ב-3 באוקטובר 2020, ה-MOSE הופעל לראשונה בעת אירוע גאות, ומנע הצפה של חלקים נמוכים בעיר (ובמיוחד פיאצה סן מרקו).
ההערכות בעת בנייתו היו שיהיה צורך להפעילו בממוצע כחמש פעמים בשנה, אולם עד אפריל 2023 הוא הופעל כבר 49 פעמים.
אוזואכי אוסיסיומה "אוזו" אמניקה , הידוע בשם הבמה MNEK, הוא זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי בריטי.
הוא היה מועמד לפרס גראמי והוא קיבל את פרס החלוץ של ה-ASCAP.
ב-2011, כשהיה בן 16, החל לכתוב ולעבוד עם קבוצת ההפקה קסנומניה והיה אחד מהכותבים של 3 שירים של פלורי , שהופיעו מאוחר יותר במיני-אלבום השני שלה, Experiments.
זמן קצר לאחר מכן, הוא התחיל לעבוד עם הסאטרדייז ועם הוונטד.
בנובמבר 2011, הוא הוציא את סינגל הבכורה שלו, "If Truth Be Told".
ב-2012, הוא היה אחד מהכותבים של סינגל הבכורה של KABBA , "City Lights", בהשתתפות ברטובן.
בפברואר 2012, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם רודימנטאל ודייזי סירון ראסל , את הסינגל "Spoons".
מאוחר יותר, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם רודימנטאל וסינאהד הרנט , את השיר "Baby".
הוא גם היה אחד מהכותבים של השירים "Hell Could Freeze" ו-"Hide" של רודימנטאל.
שירים אלו, הופיעו מאוחר יותר, באלבום הראשון של הלהקה, Home.
ב-2013, הוא היה אחד מהכותבים של השיר "Need U (100%)", של דיוק דומונט, בשיתוף פעולה עם KABBA .
מאוחר יותר, הוא נכלל כאחד מ-15 האמנים שהגיעו ל-BBC's Sound of 2014.
ב-26 בינואר 2014, הוא התארח בסינגל "Ready for Your Love" של גורגון סיטי.
השיר, בשיאו, הגיע למקום ה-4 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-2014, הוא היה אחד מהכותבים של גרסת החידוש של השיר "Gecko" של אוליבר הלדנס, בשיתוף פעולה עם בקי היל.
הוא גם היה אחד מהכותבים של השיר "Hold Tight" של מדונה, ואחד מהמפיקים של השיר "Feels So Good" של קיילי מינוג.
ב-22 ביולי 2014, הוא הוציא את הסינגל השיווקי "In Your Clouds", במסגרת קמפיין iTunes Ones to Watch.
ב-12 בפברואר 2015, הוציא את הסינגל "The Rhythm".
המיני-אלבום הראשון שלו, Small Talk, יצא ב-20 במרץ 2015. במרץ 2015, הודיעה ג'וג'ו כי היא עבדה עם MNEK באלבום האולפן החדש שלה.
ב-22 ביולי 2015, הוציא בשיתוף פעולה עם זארה לארסון, את הסינגל "Never Forget You".
לאחר ההצלחה בשיתוף הפעולה עם זארה לארסון, הוא החל לכתוב לאמנים אחרים.
אחד מהשירים שכתב היה השיר "Hold Up" של ביונסה.
ב-13 במאי 2016, הוא הוציא את הסינגל "At Night (I Think About You)".
זמן קצר לאחר מכן, הוא הוציא גרסת כיסוי לשיר "Don't Stop Me Now" של קווין.
ב-2017, הוא הוציא את הסינגל "Paradise", שיש בו דגימה מהסינגל "Free" של אולטרה נייט , ודגימה מהסינגל "Deeper" של ריטון ו-House Gospel Choir.
ב-7 בספטמבר 2018, הוא הוציא את האלבום הראשון שלו, Language.
ב-15 במאי 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם יירס אנד יירס את הסינגל "Valentino".
ב-3 ביולי 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'ואל קורי, את הסינגל "Head & Heart".
הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי.
ב-2021, הוא הופיע כמאמן ווקאלי אורח בעונה השנייה של הגרסה הבריטית של המרוץ לדראג של רו פול.
ב-11 במאי 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם שוגאבייבז, עיבוד מחודש לסינגל "Run for Cover", למליאת 20 שנות מאז יציאת האלבום One Touch.
בשנת 2022 הפיק את "Cardboard Box" עבור להקת הבנות Flo.
ביולי 2019, הוא אירח את המחנה לזמרים-יוצרים להט"בים, בשיתוף פעולה עם Pride In Music.
מטרת המחנה הייתה לעזור למוזיקאים להט"בים למצוא מקום בטוח לעבוד בו, מפני ש-MNEK עצמו חווה שיקול דעת בתעשייה בשל נטייתו המינית.
בין משתתפי המחנה, הופיעו אל דווין , אולי אלכסנדר ורינה סאוואיאמה.
"MMMBop" ("מממבוֹפּ") הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי להקת הפופ רוק האמריקאית הנסון.
הוא יצא לאור ב-15 באפריל 1997, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן הראשון שלהם באורך מלא, Middle of Nowhere (1997).
השיר היה מועמד לשני פרסי גראמי בטקס פרסי הגראמי השנתי ה-40 והוא הסינגל המצליח ביותר של הלהקה.
"MMMBop" זכה להצלחה גדולה ברחבי העולם, והגיע למקום הראשון בלפחות 12 מדינות, ביניהן אוסטרליה, קנדה, גרמניה, ניו זילנד, בריטניה וארצות הברית.
השיר הופיע במקור באלבום העצמאי MMMBop מ-1996 עם קצב איטי יותר, אך עובד מחדש כשיר פופ אופטימי, והוא נהפך ללהיט.
בראיון באוגוסט 2004 ל-Songfacts, זאק הנסון הסביר את מקורות השיר:
לארי פליק מ"בילבורד" כתב, "בהתחלה זה שילוב צורם מעט, אבל בסופו של דבר זה די מגניב.
אם מחשיבים את הפזמון הקליט, ברור שיש כאן להיט." שרה סקריבנר מ"לוס אנג'לס טיימס" ראתה בו "פזמון קליל של פופ שטותי".
המגזין הבריטי "Music Week" נתן לשיר ציון ארבע מתוך חמש, וקבע כי "תשומת הלב התקשורתית בשמיים עבור שלושת האחים הטלסנים האלה, בני 11, 14 ו-16. שיר הפופ החמוד והקליט הזה הוא סינגל הבכורה האידיאלי."
צ'אק אדי מ"רולינג סטון" הרגיש שהשיר "נדבק למוח שלך כמו מסטיק טרידנט לשטיח".
איאן היילנד מ"סאנדיי מירור" דירג את השיר שמונה מתוך עשרה, והעיר, "[חברי הלהקה הם] אחים מתבגרים מאמריקה שנשמעים קצת כמו שריל קרואו על הליום.
אתה תאהב את זה בהתחלה, אבל בעוד כמה שבועות אתה תבעט את הטלוויזיה בכל פעם שיופיעו פרצופי הסמיילי שלהם." דייוויד סינקלייר מ"הטיימס" סיכם: "[השיר הוא] מספר 1 באמריקה ובכל רחבי הרדיו הבריטי כמו פריחה, זה כבר נשמע כמו סטנדרט פופ מוזהב".
ארגוןרשימהמיקוםמקורבילבורד500 שירי הפופ הטובים ביותר בכל הזמנים61
וידאו קליפ הופק לקידום הסינגל, בבימויה של במאית הקולנוע, הטלוויזיה והקליפים האמריקאית טמרה דייוויס.
הוא מציג את האחים הנסון שרים ומנגנים בכלים שלהם בסלון של בית בפרברים.
בין לבין יש קטעים שבהם הם נכנסים למערה ומסיימים על חוף.
סצנות אחרות מציגות אותם משחקים בעיר, רוקדים על הירח, נוהגים במכונית או מופיעים בצילומים ישנים של אלברט איינשטיין.
20 שנה לאחר ההקלטה הראשונה של "MMMBop", כ-93,000 גרסאות כיסוי של השיר הנמצאות ביוטיוב נספרו על ידי כתב MTV, פטריק הוסקן, במרץ 2016. חברי הנסון אמרו לרבקה מילזוף ב-"Vulture" שהם לא שמעו גרסאות כיסוי טובות, כי "אנשים לא יכולים לשיר את הפזמון כמו שצריך.
רוב הזמן הם מסנכרנים את זה לא נכון".
MP18 הוא תת-מקלע גרמני שתוכנן ויוצר על ידי Bergmann Waffenfabrik.
ה-MP18, שהוכנס לשירות בשנת 1918 על ידי הצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה, נועד לשימוש על ידי חיילי הסער, קבוצות תקיפה המתמחות בלחימת חפירות, כנשק התקפי קצר טווח שיספק לחיילים בודדים כוח אש מוגבר טוב יותר משל אקדח.
למרות שייצור MP18 הסתיים לאחר מלחמת העולם הראשונה, הוא היה בעל השפעה רבה על עיצוב נשק קל לאחר מכן; הוא היווה את הבסיס לרוב תתי־המקלעים שיוצרו בין 1920 ל-1960.
למרות שנכנס לשימוש רק בסוף מלחמת העולם הראשונה, היה בשימוש בידי כוחות רבים עד סוף מלחמת העולם השנייה ואחריה, לרבות בידי כוחות משטרה.
הנשק יוצר בידי מדינות רבות אחרות תחת רישיון ובשמות אחרים, לדוגמה MP28 שהיה גרסה משופרת של הנשק.
איראן הקיסרית: ה-MP28 נרכש לפני מלחמת העולם השנייה והשתמשו בו במהלך המשבר באיראן של 1946.
: הפקה המונית של MP 28 שכונה 'Avispero' במהלך מלחמת האזרחים בספרד.
: אימצו חיקויים סיניים מתוצרת מקומית.
: שירות המשטרה הנורווגית רכש 26 תת-מקלעים בשבת 1937.
הרפובליקה הסינית: עותקים מיובאים ומקומיים.
: יחידות שנתפסו מתוצרת רפובליקנית היו בשימוש לאחר מלחמת האזרחים.
: MP 28 ב-7.65 מ"מ יוצר בבראסו דה פראטה החל משנת 1929, והונפק לצבא ולמשטרת הביטחון הציבורית.
: נרכשו כמה מכשירי MP 28 לפני מלחמת הצ'אקו.
: לאחר מלחמת העולם הראשונה יחידות רבות הוחרמו בידי צרפת; הם עדיין היו במלאי ב-1939.
: צבא השחרור הקוריאני בשימוש במלחמת סין-יפן השנייה שהתקבלה על ידי צבא המהפכה הלאומי.
: מספר קטן של תת-מקלעים MP 18 ו-MP 28 אומצו על ידי יחידות המשטרה בשנים שבין המלחמות.
: אומץ על ידי המשטרה.
שימש גם להוצאות להורג עד שנות ה-80, אז הוחלף ב-MP5SD.
"" (בעברית: "MMX (הַשִּׁיר הַחֶבְרָתִי)") הוא שיר של הפרויקט המוזיקלי הגרמני אניגמה.
הוא פורסם ב-15 בדצמבר 2010 במטרה לציין את יום השנה העשרים לפרויקט המוזיקלי.
באוקטובר 2010 המפיק של אניגמה מיכאל קרצו הזמין את המעריצים להקליט את עצמם ולהצביע עבור סולן שייצור את השיר דרך האינטרנט.
"Fei Mea" של פוקס לימה הלטבית (אליס קטנר) זכה להצבעה הגבוהה ביותר והפך לקטע השירה הראשית של הפזמון של השיר החברתי.
שלושת הסגנים האלופים, ז'רום פריגו (ג'יי.
ספרינג) מספרד, מארק ג'ושר מברזיל וראזה ורטורסביאן (ראזה סרה) מליטא סיפקו חלקים חשובים נוספים בשירה כמו שירת רקע, הגשר המוזיקלי ואחד מהבתים של הגרסה הסופית של הסינגל.
כל ארבעת הזמרים קיבלו קרדיט מלא על המילים והלחן.
המעריצים היו מעורבים גם בהפקת השיר בבחירת כלי נגינה, סגנונו ואופייו המוזיקלי הסופי, כמו גם עטיפתו שנוצרה על ידי לארס דורוולד.
לבסוף, אריסטידס מורנו (Steadycamline) נבחר על ידי המעריצים לביים את הווידאו קליפ הרשמי שפורסם ביוטיוב, באתר הרשמי של אניגמה ובפייסבוק ב-17 במרץ 2011. מורנו גם ביים וערך את הסרטון הנלווה שהציג את מאחורי הקלעים של השיר.
"MMX" הוא הרצועה הראשונה שקרצו הקליט באולפן ההפקה הנייד שלו, "מרלין", וזהו גם השיר הראשון שנוצר והופק אי-פעם דרך האינטרנט אך ורק עבור מעריצים ועל ידי מעריצים.
בסוף ספטמבר 2010 המפיק של אניגמה, מיכאל קרצו, הכריז רשמית על אירוע מיוחד לרגל יום השנה העשרים לפרויקט בשם "השיר החברתי של אניגמה" הכולל את המעריצים בכל רחבי העולם.
הפרויקט הוקם כאירוע לציון יום השנה העשרים של אניגמה בהשתתפות מעריצים באופן פעיל בתהליך יצירת שיר יחד עם קרצו.
בפעם הראשונה, הוא אפשר לאנשים להסתכל מאחורי הקלעים בכתיבה והפקה לפי העדפת הציבור.
הם עסקו בהגשות קוליות מקוריות, בסדרת הצבעות ובהשתתפות פעילה.
לכן הוא נקרא "שיר חברתי".
האתר הרשמי של השיר החברתי של אניגמה נוצר גם הוא.
בשלושת השבועות הבאים, מאות מעריצים הגישו והצביעו עבור השירה האהובה עליהם באמצעות יוטיוב.
בשבועיים הראשונים של ההצבעה, "Time Machine" של ג'יי ספרינג היה החביב על המעריצים, אבל "Fei Mea" של פוקס לימה היה בסופו של דבר הפופולרי ביותר, ובעקבות כך זו הפכה לסולנית הראשית, ואחריה דורגו "Set U Free" של מארק ג'ושר, "Time Machine" של ג'יי ספרינג ו-"Oi Giria Giria" של ראזה סרה.
בעקבות יציאת השיר, פוקס לימה חשפה כי למילים שלה ל-"Fei Mea" אין משמעות אלא היו למעשה מילים וצלילים שהגיעו אליה בזמן ההקלטה.
mRNA (קיצור באנגלית של Messenger RNA; בעברית: רנ"א שָׁלִיחַ) הוא מולקולה, אחד מסוגי ה-RNA הנמצאים בתאיהם של יצורים חיים.
mRNA הוא המולקולה שמעבירה את המידע הגנטי מה-DNA אל הריבוזומים, שם מידע זה משמש כתבנית לייצור חלבונים.
מגפת COVID-19 וריצוף של הנגיף המחולל SARS-CoV-2 בתחילת 2020, הובילו לפיתוח מהיר של חיסוני ה-mRNA הראשונים שאושרו, של ביונטק ושל מודרנה.
ה-mRNA הוא תוצרו של תהליך השעתוק, במהלכו מסונתז גדיל בודד של mRNA לפי רצף ה-DNA.
במידה ומדובר בגן העובר תרגום, ייווצר חלבון חדש לפי רצף ה-mRNA, לפי כללי הקוד הגנטי.
ה-mRNA מהווה אם כן את שלב הביניים בין ה-DNA והחלבון, כשלב הראשון של הדוגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית.
הנוקלאוטידים של RNA לעומת אלו של DNA, מורכבים מריבוז (במקום דאוקסיריבוז), מבסיסים חנקניים A, U, G, C – כאשר האורציל (U) מחליף את התימין (T) – והוא חד גדילי.
כאשר יש צורך בחלבון מסוים בתא, נשלחת הוראה לייצר mRNA מהגן המכיל את המידע הדרוש לייצר החלבון.
הmRNA נוצר על ידי RNA פולימראז, המחבר נוקליאוטידים חופשיים זה לזה בקשר פוספודיאסטרי, בדומה לפעולת הDNA פולימראז.
אולם, בניגוד לו, ה-RNA פולימראז אינו זקוק לתחל (פריימר) על מנת לסנתז גדיל RNA חדש.
מאריך את מולקולת ה-RNA מקצה 5' לקצה 3' – כלומר מוסיף נוקלאוטידים לקצה 3' של המולקולה.
גדיל התבנית שממנו משועתק ה-RNA מכונה הגדיל המוּל-קריא (antisense), והגדיל המשלים שלו מכונה הגדיל הקריא (sense), הקוד שב-RNA המשועתק מקביל לרצף שבגדיל הקריא.
גדיל ה-mRNA מתנתק מה-DNA על ידי יצירת מבנה המכונה hairpin loop, במקום שימוש בפריימר, RNA פולימראז 'יודע' היכן הגן המבוקש מתחיל בזכות רצפי הפרומוטור, מקטעי DNA אופייניים המציינים אזור של גן, וממוקמים באזור 5' שלו, לפני אזור תחילת השיעתוק.
אזורים אילו מאופיינים ברצפים של TATA ושל CAT, המכונים 'TATA box' ו-'CAT box, והם שמגדירים את כיוון השיעתוק והגדיל ממנו ישועתק ה-mRNA.
לאזור הפרומוטור נקשר קומפלקס של חלבונים ובכללם RNApol על מנת להתחיל את תהליך השיעתוק.
לפי כללי הקוד הגנטי, מיוצר חלבון חדש לפי רצף ה-mRNA.
ה-mRNA מהווה אם כן את שלב הביניים בין ה-DNA והחלבון.
תהליך סינתזת החלבון לפי תבנית ה-mRNA נקרא תרגום.
בתאים פרוקריוטיים (חיידקים) מתבצעים השעתוק והתרגום באותו החלל, כיוון שבחיידקים אין גרעין תא או חלוקה כלשהי של התא למחיצות.
בתאים איקריוטיים, לעומת זאת, מיוצר גדיל ה-mRNA בגרעין התא (כיוון ששם שוכן ה-DNA).
לאחר מכן נודד ה-mRNA אל מחוץ לגרעין, אל הציטופלזמה, שם הוא מתורגם לחלבון על ידי הריבוזומים.
כאשר ה-RNA שליח מגיע לריבוזום, אל הקודון מוצמד אנטי קודון המתאים לו והמורכב ממולקולות נוספות של RNA המכונות RNA מעביר (tRNA או transfer RNA) האנטי קודון נושא בצידו האחר חומצות אמינו שונות כך שממולקולת RNA שליח אחת שאורכה 3n בסיסים נוצר חלבון שאורכו הוא n חומצות אמינו.
באאוקריוטים, לפני שה-mRNA יוצא מגרעין התא, הוא עובר מספר עיבודים:
5' Cap – מודיפיקציה בקצה 5', יש קישור של גואנין ממותל לקצה 5' של ה-mRNA דרך גשר של שלושה פוספטים, קשר של 5' ל-5'.
את הקשר עושה אנזים מיוחד בשם גואנליל טרספראז.
ה-cap מעלה את יציבות ה-mRNA ומגן עליו מפני דגרדציה על ידי אקסונוקלאזות שמתקשות לפרק קשר של 5' ל-5'.
פוליאדנילציה – הוספת זנב polyA לקצה 3', יש סיגנל לפוליאדנילציה ברצף הטרמינציה של ה-mRNA.
יש חיתוך של הקצה 3' המיותר שאחרי רצף הסיגנל ואז הוספה של זנב polyA על ידי פולי אדנילאז מרצף הסיגנל.
זנב ה-polyA יכול להגיע למאות בסיסים לאחר אזור הגן, ותפקידו גם להעלות את יציבות ה-mRNA ולהגן מפני נוקלאזות שמפרקות את הבסיסים.
כי עד שהדפוליאדנציה – הפירוק של זנב ה-polyA מתרחש, ה-mRNA הספיק להיות מתורגם מספיק פעמים.
שחבור (Splicing) – אנזימים מסוימים קוטעים ממנו רצפי נוקלאוטידים חסרי משמעות גנטית (אינטרונים, אשר לא מקודדים לחומצות אמינו מסוימות); תהליך זה נקרא שחבור (Splicing).
בפרוקריוטים לא מתרחש שחבור, ומקטעי ה-mRNA מתחילים לעבור תרגום תוך כדי שעתוקם.
דבר זה מתאפשר בזכות זאת שלתאיהם אין גרעין ושני התהליכים – שעתוק ותרגום – מתבצעים בציטופלזמה.
לפני שנת 2020 פותחו מספר חיסונים מבוססי-mRNA למחלות לב וכלי דם, מחלות מטבוליות, מחלות בכליות, מספר סוגי סרטן ומחלות נדירות כמו תסמונת קריגלר נג'ר.
רוב החיסונים שפותחו לא היו יעילים דיים ועלותם הייתה גבוהה ולכן לא המשיכו מעבר לשלב הקליני השני
לאחר שפרצה מגפת הקורונה בסין והתפשטה בכל העולם התחילו מעבדות שונות בעולם לפתח זריקות חיסון נגד מחלת הקורונה.
חברות פייזר ומודרנה השתמשו ב-mRNA כחומר מחסן.
לאחר שהצליחו לפענח את הרכב הנגיף (מולקולת ה-RNA ומולקולות החלבון) בחרו בחלבון ה-Spike כאנטיגן.
חלבון זה הוא חלק ממעטפת הווירוס שבעזרתו הוא חודר לתא.
על פי רצף החומצות האמיניות של החלבון הרכיבו את מולקולת ה-mRNA (על פי הקוד הגנטי).
את מולקולות ה-mRNA עטפו במעטפת שומנית כדי להקל על חדירתן לתאים.
כאשר מזריקים את החומר לזרוע האדם, mRNA חודר לתאי השריר.
בתוך התאים מולקולות השומן מתפרקות ומולקולות ה-mRNA "מתיישבות" על הריבוזומים (יצרני החלבונים בתא) ומשמשות תבנית ליצירת מולקולות חלבון ה-Spike.
מולקולות אלה נודדות אל קרום התא ומוצגות על פניו.
מערכת החיסון מזהה את החלבון כאנטיגן שיש לפעול נגדו ומייצרת בין השאר נוגדנים ספציפיים שתוקפים את החלבון ומפרקים אותו.
כעבור כמה ימים מערכת החיסון תרגע ותצמצם את פעילותה אך יישאר זיכרון חיסוני.
אם וכאשר תהיה חשיפה לנגיף תחזור מערכת החיסון לפעולה ותיצור שוב נוגדנים ספציפיים שישמידו אותו.
מולקולות ה-mRNA לא חודרות לגרעין התא ולא משפיעות על ה-DNA שלו.
קל לייצר מולקולת mRNA וקל לשנות את הרכבה כדי שתתאים לווריאנטים חדשים שבהם חלבון האנטיגן (בו חלה מוטציה) יהיה שונה.
ב- 2 בדצמבר 2020 הפכה הסוכנות הרגולטורית לתרופות ומוצרי בריאות בבריטניה (MHRA) לרשות הרגולטורית הראשונה לאישור חיסון mRNA, ואישרה את חיסון פייזר-ביונטק נגד COVID-19 לשימוש נרחב.
ב-11 בדצמבר הוציא מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) אישור לשימוש חירום בחיסון פייזר ביונטק.
ושבוע לאחר מכן אישר באופן דומה את חיסון מודרנה.
דיווחים על תופעות לוואי חמורות, כמו תגובות אלרגיות, היו נדירים.
הם סיפקו הגנה חזקה נגד הנגיף.
משך ההשפעה החיסונית אינו ידוע עדיין.
מאז האישור, חוסנו מאות מיליונים ברחבי העולם.
ב-23 באוגוסט 2021, מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ה-FDA, נתן אישור קבוע לחיסון.
MRSA (ראשי תיבות באנגלית של Methicillin-resistant Staphylococcus aureus; בעברית: סטפילוקוקוס זהוב עמיד למתיצילין) הם חיידקי Staphylococcus aureus בעלי עמידות נרחבת כנגד אנטיביוטיקה.
MRSA אינו מהווה גורם סיכון משמעותי באוכלוסייה רגילה, אך הוא גורם זיהום נפוץ בבתי חולים, ועמידותו בפני מרבית סוגי האנטיביוטיקה הופכת אותו לאיום משמעותי על מאושפזים (בייחוד מאושפזים בעלי מערכת חיסון מדוכאת), שעשויים להידבק בו במהלך אשפוז בבית חולים (זיהום נוזוקומי).
חיידקים אלו מייצרים את האנזים בטא לקטמאז וכן יש להם חלבונים קושרי פניצילין בעלי אפיניות מופחתת לאנטיביוטיקה.
תכונות אלה מקנות להם עמידות כנגד סוגים רבים של אנטיביוטיקה.
החיידקים עמידים לכל סוגי הפניצילין והצפלוספורין, תרופות הבחירה המיועדות לטיפול בזיהומים שנגרמים על ידם.
MRSA רגישים לאנטיביוטיקות הבאות: ואנקומיצין, פוסידין ולינזוליד.
חיידקי MRSA אינם אלימים יותר מ-S.
aureus רגישים למתיצילין (MSSA), אולם התגלו כבר מקרים של MRSA עמיד בפני ואנקומיצין.
בשנת 2012 דיווח צוות חוקרים מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו על גילוי תרכובת אנטיביוטית חדשה, מקבוצת המקרולידים (Macrolide), שנקראת Anthracimycin.
תרכובת זו נמצאה יעילה מאוד בהשמדת חיידקי MRSA (כמו גם חיידקי Bacillus anthracis).
אפשרות אחרת להתמודדות עם זיהומי MRSA היא באמצעות סוג בקטריופאג' התוקף באופן טבעי את החיידק.
חולי סיסטיק פיברוזיס המטופלים במינים שונים של אנטיביוטיקה מועדים לתקיפה של MRSA.
על פי הערכה שניתנה בארצות הברית בשנת 2005, מתים במדינה זו בין 800 ל-955 אנשים בשנה מזיהומים שיוצרים חיידקים אלו.
על פי פרסומים עדכניים יותר (2007) נראה כי חיידקים אלו יצאו מבתי החולים והם מתפתחים גם במקומות צפופים המאופיינים בהיגיינה בעייתית, כגון בגני ילדים, בתי ספר ומחנות צבאיים.
החיידק תוקף ביתר שאת אנשים בעלי מערכת חיסונית חלשה.
לפי הערכות חדשות, בארצות הברית מת אדם בכל 30 דקות כתוצאה מחיידקים אלו, העמידים כאמור בפני אנטיביוטיקה.
הערכות המוות השנתיות בארצות הברית עומדות על כ-35,000 אנשים שמתים מהחיידק מדי שנה.
גורמים רפואיים בארצות הברית משווים את הסכנה הטמונה בחיידקים אלו כגדולה מזו של נגיף ה-HIV.
הערכות עולמיות חדשות מדברות על עד כ-53 מיליון בני אדם ברחבי העולם המהווים נשאים של החיידק, אשר התפרצותו אצל בני אדם מאופיינת בעיקר בזיהומי עור קשים.
מקובל לחלק זיהומי MRSA לזיהומים הנרכשים בבתי חולים (HA-MRSA), אשר נוטים לגרום לדלקת ריאות ולמחלות חריפות, ולזיהומים הנרכשים בקהילה (CA-MRSA) אשר גורמים בדרך כלל לזיהומים שטחיים בעור.
זנים מסוימים של CA-MRSA מייצרים את הטוקסין PVL ההורס לויקוציטים, גורם נקרוזה ובכך מהווה גורם וירולנטיות משמעותי, אשר הופך חיידקים אלו ל"אלימים" במיוחד.
MPAIAC (בספרדית: Movimiento por la Autodeterminación e Independencia del Archipiélago Canario - התנועה להגדרה עצמית ולעצמאות של הארכיפלג הקנרי) הוא ארגון שרואה כמטרתו את השגת הזכות להגדרה עצמית והפרדה של האיים הקנריים מממלכת ספרד.
הארגון הוקם ב-22 בנובמבר 1964 באלג'יריה על ידי הגולה הספרדי עו"ד אנטוניו קוביז'ו.
בשנת 1975 התנועה החלה לשדר תעמולה ברדיו אלג'יראי.
באותה שנה ובשנת 1976 נהרגו שני פעילים של התנועה בידי כוחות ביטחון.
ב-1 בנובמבר 1976 הארגון הכריז על מאבק מזוין באמצעות זרועו הצבאית FAG.
פעולתם הראשונה בוצעה באותו חודש, כשהתפוצץ מטען חבלה באיים הקנריים, לא היו נפגעים.
ב-1977 ה-FAG פוצצו מטען חבלה ראשון מחוץ לאיים הקנריים, במדריד, לא היו נפגעים.
באותה שנה הם הטמינו פצצה בחנות פרחים בנמל התעופה גאנדו, כתוצאה מהפיצוץ נפצעו מספר אנשים.
בעקבות הפיגוע ומפני חשש לפצצה נוספת בנמל התעופה הטיסות הוסטו לשדה התעופה לוס רודאוס בטנריפה, מה שגרם (יחד עם מזג האוויר הגרוע ושרשרת של טעויות אנוש) לאסון המטוסים בטנריפה.
ב־1978 נהרג הסמל רפאל ולדנברוס, מהיחידה לניטרול מטעני חבלה, כשניסה לנטרל פצצה בטנריפה.
זה היה המקרה היחיד שבו גרמה פעילות הארגון באופן ישיר לנפגעים בנפש.
ב-5 באוגוסט 1978 אנטוניו קוביז'ו יצא בחיים מניסיון התנקשות באלג'יר, אך נשאר נכה.
ההתנקשות בוצעה ביוזמת משרד החוץ הספרדי וב-2003 קוביז'ו פוצה בסך 150,000 אירו.
בשנת 1979 הארגון ויתר על המאבק המזוין ומייסדו אנטוניו קוביז'ו גורש מהארגון בשל חילוקי דעות עם ההנהלה.
בשנות ה-80 וה-90 הארגון חדל מלהתקיים.
ב-1985 קוביז'ו חזר מגלותו באלג'יריה והקים מפלגה בדלנית בשם "הקונגרס הלאומי של האיים הקנריים" (Congreso Nacional de Canarias).
שיא כוחה של המפלגה היה ב-1987, כאשר זכתה במושב אחד במועצה של העיירה ארסיפה (Arrecife) באי לנסרוטה.
בשנת 2003 חלק מפעיליו הוותיקים של MPAIAC הקימו אותו מחדש, אך הפעילות שלו היא כמעט אפסית ומסתכמת בעיקר בתעמולה באינטרנט.
אנשי הקונגרס הלאומי של האיים הקנריים מתנערים מפעילות זו וטוענים שזו למעשה פעילות של סוכנויות הריגול הספרדיות.
ה-FAG (בספרדית Fuerzas Armadas Guanches - הכוחות המזוינים הגואנצ'ים) היו הזרוע הצבאית של הארגון הבדלני הקנארי MPAIAC בין השנים 1976 ו-1978. שמו של הארגון נגזר משמה של האוכלוסייה הקדומה של הארכיפלג הקנרי, הגואנצ'ים.
עיקר פעילותו הייתה הטמנת מטעני חבלה באתרים אסטרטגיים באיים הקנריים ובמדריד.
מטרת הפעילות הייתה להפעיל לחץ על הממשל הספרדי ולא לגרום לנפגעים.
הגשושית החלה להקיף את מאדים ב־10 במרץ 2006, כשבעה חודשים אחרי שיגורה החלה בבלימה אטמוספירית והורידה מהירותה מ־10,400 קמ"ש ל־6,800 קמ"ש.
מסלול ההקפה הראשוני הוא מסלול אליפטי בגובה רב, ובנובמבר 2006 הגיעה הגשושית לגובה מבצעי שבין 255 ל-320 ק"מ מעל פני מאדים.
המקפת ממשיכה לפעול במאדים עד היום.
נכון לסוף אוגוסט 2023, המקפת עדיין פעילה, יותר מ־17 שנה לאחר שיגורה והרבה מעבר לתוכנית המקורית.
זאת הן באמצעות זיהוי מינרלים המעידים על הימצאותם של מים לאורך זמן ארוך בהיסטוריה של כוכב הלכת, והן באמצעות רדאר שיזהה קיום מים תת־קרקעיים בהווה.
משימה זו אמורה לסייע בפתרון השאלה אם מאדים קיים אי פעם חיים.
זאת על ידי חקירת תנועת האבק ואדי המים באטמוספירת מאדים, והשפעתם על האקלים לאורך עונות השנה.
זאת על ידי מצלמות בעלות יכולת הפרדה גבוהה, שיצלמו מבנים גאולוגיים על פני המאדים, שמאפשרות לחוקרים לזהות את התהליכים שעיצבו את פני מאדים.
מצלמות הגשושית מאפשרות לצלם סלעים בגודל של צלחת אוכל.
יכולת זו מאפשרת למתכנני משימה מאוישת הן לדעת מה המקומות המעניינים ביותר מבחינה מדעית לנחות בהם, והן מה הם המקומות הבטוחים ביותר.
הגשושית יועדה לתמוך בבחירת אתרי נחיתה של שתי משימות קרקעיות.
פיניקס ששוגרה ב־4 באוגוסט 2007 ונחתה על מאדים ב־25 במאי 2008 ו־MSL ששוגרה בהצלחה ב־26 בנובמבר 2011 ונחתה על מאדים ב־6 באוגוסט 2012 במכתש גייל.
מצלמת רזולוציה גבוהה (HiRISE) – מצלמת טלסקופ ברזולוציה של 33 ס"מ מגובה 300 ק"מ
מצלמת קונטקסט (CTX) – מצלמת טלסקופ ברזולוציה של 8 מטר
מצלמת צבע (MARCI) – מצלמה לתמונות אקלים בשבעה צבעים
מצלמת ספקטרוסקופ () – מצלמת ספקטרום (אור נראה) ואינפרה אדום ברזולוציה של 18 מטר, לצילום מפות מינרלים
מצלמת אקלים (MCS) – מצלמת ספקטרום ואינפרה אדום, לצילום מפות אטמוספירה ואקלים
מכ"ם חודר קרקע (SHARAD) – מכ"ם תת־קרקעי, למחקר שכבות סלע וקרח עד לעומק של קילומטר אחד
מערכת לחקר שדה כוח המשיכה של מאדים, הפועלת באמצעות מעקב אחרי השינויים במהירות הגשושית
מערכת לחקר צפיפות ומבנה האטמוספירה
מערכת אלקטרה – מערכת תקשורת בתדר אולטרה גבוה (UHF), לקשר עם חלליות באזור מאדים ועל פניו
מצלמת ניווט אופטי (ONC) – מצלמה לניווט מדויק, באמצעות זיהוי מיקומם של שני הירחים של מאדים, פובוס ודימוס
חלקי הגשושית נבנו על ידי אוניברסיטת אריזונה, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, סוכנות החלל האיטלקית, חברת מאלין ומעבדות JPL של נאס"א.
חומרי הבנייה העיקריים כללו סיבי פחמן, אלומיניום וטיטניום.
הגשושית הורכבה במפעל מערכות החלל של לוקהיד מרטין בדנוור, קולורדו.
משקלה המלא של הגשושית כ-2,180 ק"ג.
הגשושית מתנשאת לגובה של 6.5 מ' שמעליהם מתנוססת צלחת אנטנה בקוטר של 3 מ'.
רוחבה 13.6 מ' כאשר מודדים מקצות הפאנלים הסולריים.
שישה מנועים ראשיים, בעלי דחף כולל של 1,023 ניוטון, משמשים לניהול מסלול ההקפה.
שישה מנועים משניים, בעלי דחף כולל של 133 ניוטון, משמשים לתיקון מסלול ושינוי גובה.
בנוסף, שמונה מנועים קטנים בעלי דחף כולל של 7 ניוטון, מיועדים אך ורק לשינוי גובה.
מקור הכח החשמלי למכשירים הוא שני לוחות סולאריים, בעלי שטח כולל של 19 מ"ר, הספק כולל של 2,000 ואט ומתח כולל של 32 וולט.
הגשושית משדרת לכדור הארץ במהירות של פי 10 מאשר גשושיות קודמות.
מכשירי החללית גילו מאות קילומטרים רבועים של קרחונים באזורים המשווניים של המאדים.
קרחונים אלו מרובדים מתחת לשכבות קרקע.
זוהו מרבצים נרחבים של מינרלים כלורידיים (chloride minerals).
העדויות מצביעות על היווצרותם של מרבצים אלו כתוצאה מהתאדות מיים עשירים במינרלים.
יש אומרים שמרבצים כאלו יכולים לשמר עדויות על חיים קדמוניים.
נמצאו מינרלים שונים ומגוונים, מתוכם בין שתיים לחמש קטגוריות של מינרלים שנוצרו בדרגת חומציות מתאימה וכמות מספקת של מיים שיכלה לאפשר קיום חיים.
התגלו שבתחילה חשבו שנגרמו מזרימת מים מלוחים על פני השטח או מעט מתחת לפני השטח של מאדים.
כמה שנים מאוחר יותר, ב 2017, הגיעו למסקנה שככל הנראה מדובר בגרגירי חול ואבק שמחליקים במדרונות.
2002 עד אוגוסט 2005 – הכנות למשימה, כולל הרכבה, בדיקות ושינוע לנמל החלל קייפ קנוורל.
12 במרץ 2006 – הגשושית נלכדת בכח המשיכה של מאדים.
מרץ 2006 עד נובמבר 2006 – הגשושית מאטה באמצעות מעבר באטמוספירת מאדים.
היא מתחילה להקיף את מאדים במסלול נמוך ומעגלי מעל לקטבים שלו על מנת לאסוף נתונים על צפיפות האטמוספירה העליונה של מאדים.
נובמבר 2006 עד נובמבר 2008 – על פי התכנון המקורי, זהו השלב המדעי העיקרי של המשימה.
תצפית ברזולוציה גבוהה באטמוספירה, בפני השטח ובמה שמתחת לפני השטח.
זיהוי אתרי נחיתה פוטנציאליים ותקשורת עבור משימת פיניקס.
נובמבר 2008 עד דצמבר 2010 – הדמיה ברזולוציה גבוהה של מבנה פני השטח והרכבו במטרה לחפש אזורים בהם אפשר יהיה להתיישב בעתיד.
חקר כיפות הקטבים, חיפוש קרח מתחת לפני השטח ותמיכה באתר הנחיתה המיועד של המעבדה לחקר המאדים.
דצמבר 2010 עד ספטמבר 2012 – אפיון תהליכים עונתיים והשינויים השנתיים בהם.
מתן כיסוי משמעותי לנחיתת המעבדה לחקר המאדים.
אוקטובר 2012 עד אוקטובר 2014 – בדיקת אזורי עניין חדשים והרחבת החקר של ממצאים קודמים.
המשך אפיון תהליכים אטמוספיריים עונתיים ואפיון שונותם משנה לשנה.
תמיכה בשידור עבור המעבדה לחקר המאדים ועבור מארס רובר.
29 ביולי 2015 – MRO משנה את מסלולה כדי לתמוך בשלבי ההנמכה והנחיתה של הנחתת InSight.
זה היה התמרון המשמעותי ביותר מאז הגעתה למאדים ב-2006.
2017 – מערכות הקירור של המצלמה CRISM הפסיקו לעבוד ולכן יכולת הצילום בה הוגבלה לתחום הנראה בלבד.
2018 – בגלל התיישנות הגירוסקופים ומדי התאוצה, הועברה MRO לניווט על פי כוכבים, הנסמך על ניתוח קלט ממצלמותיה.
אפריל 2023 – נאס"א הכריזה על הפסקת פעילותה של מצלמת CRISM
מערכת ההפעלה הוחלפה בהדרגה על ידי מערכות אשר הציעו ממשק משתמש גרפי (GUI), ובייחוד משפחת מערכות ההפעלה Microsoft Windows.
הגרסה האחרונה שפותחה הייתה גרסת MS-DOS 8.0.
ה-MQ-1 פרדטור (MQ-1 Predator; מאנגלית:"טורף") הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) תוצרת ג'נרל אטומיקס אירונאוטיקל סיסטמס.
הפרדטור מסוגל לשאת ולשגר שני טילי אוויר-קרקע מסוג AGM-114 הלפייר או שני טילי אוויר-אוויר מסוג AIM-92 סטינגר.
בתחילת דרכו הפרדטור קיבל את הציון RQ-1, כאשר R ציין סיור (Reconnaissance), אך בשנת 2002 קיבל את הציון MQ-1, כאשר ה-M מציינת רב-משימתי (Multi-role).
הפרדטור היה בשימוש חיל האוויר האמריקני בשנים 1995–2018, והשתתף בפעילות מבצעית בבוסניה, קוסובו, אפגניסטן, תימן ועיראק.
מאז סוף 2004 הוא נמצא גם בשימוש חיל האוויר האיטלקי ומאז 2006 גם בשימוש חיל האוויר המלכותי הבריטי.
ה-RQ-1 מרינר היא גרסה של הפרדטור המותאמת לשימוש הצי האמריקני.
הפרדטור נשלט על ידי תחנה קרקעית באמצעות תקשורת קו-ראייה או באמצעות תקשורת לווינית.
הפרדטור מצויד בחיישנים אלקטרו-אופטיים לשימוש ביום, חיישן תת-אדום לשימוש בחשיכה, ומכ"ם מִפְתָּח סינתטי המסוגל לספק תצלומים של עצמים המוסתרים על ידי עשן, עננים או ערפל.
בסוף שנות ה-70 רעיון הכטב"מים תפס תאוצה בקרב קהילת הביטחון של ארצות הברית.
בתחילת שנות ה-80 ענף פיתוח הנשק במחלקת ההגנה האמריקאית התחיל לפתח את המל"ט הראשון לאיסוף מודיעין טקטי ואסטרטגי במרחקים גדולים.
בנוסף לאיסוף המודיעין, המל"ט שימש סוג של פצצה ותוכנן כך שבמקרה הצורך יוכל לשמש גם כנשק מונחה מדויק במרחקים גדולים מאוד.
הפרויקט קיבל במהרה את השם "אמבר" והטיסה הראשונה בוצעה ב-1989. לאחר כמה טיסות ניסויים הפרויקט נחל כישלון ובמהרה הוחלט לסיים את המימון.
לאחר שהפרויקט נסגר, חברת ג'נרל אטומיקס לקחה על עצמה את הפרויקט.
על בסיס ה"אמבר" היא פיתחה את המל"ט הראשון שלה "גנט" (GNAT 750), שהיה בעל יכולות איסוף והנעה מתקדמות יותר משל "אמבר".
הטיסה הראשונה של "גנט" בוצעה ב-1989 והוגדרה כהצלחה גדולה.
לאחר מספר ניסויים מוצלחים הוחלט על יצור סדרתי של המל"ט.
לעומת אחיו הגדול ה"גנט" נועד רק לאיסוף מודיעין קרבי ויכול היה להגיע לטווחים של 2000 ק"מ.
בשנת 1994, סוכנות הביון המרכזית שלחו צוות מפעילים ואת המל"ט "גנט" לאלבניה.
המשימה שלהם הייתה איסוף מודיעין ביוגוסלביה שהייתה עמוק בתוך מלחמת אזרחים.
המשימה הזאת הייתה הניסוי המבצעי הראשון של המל"ט.
המשימה נחלה כישלון, בסוכנות הוחלט על הפסקת רכישת מל"טים נוספים.
למל"ט היו חסרונות רבים והמרכזי שבהם הוא יעילות נמוכה מאוד בתנאי מזג אוויר קשים, למל"ט לא היו אמצעים טובים מספיק על מנת לעבוד בשטח שבו ישנו ערפל כבד או עננות.
בעקבות התעניינות רבה במל"ט ודרישות חדשות שהוצגו ג'נרל אטומיקס המשיכו לפתח את המל"ט וככה נולד ה"פרדטור".
הטיסה הראשונה של ה"פרדטור" הייתה ב-1994 והוא הוצג לראשונה ב-1995. המל"ט בעל מבנה דומה לזה של "גנט" רק מצויד במנוע חזק ושקט יותר ובאמצעי תצפית מתקדמים יותר.
המל"ט קיבל את שם הקוד שלו RQ-1. במחלקת ההגנה האמריקאית האות R מסמנת את הסיור והאות Q מסמנת כלי בלתי מאויש.
בשנת 1995 נפרסו שתי מערכות "פרדטור" באלבניה שוב לאיסוף מודיעין ביוגוסלביה.
לעומת קודמו "גנט", ה"פרדטור" הוכרז כהצלחה רבה.
בשנת 2001 ארצות הברית פלשה לאפגניסטן בעקבות אוסאמה בן לאדן שהיה אחראי על פיגועי 11 בספטמבר, וגם שם המל"ט שימש לאיסוף מודיעין.
לאחר הצלחה רבה באיסוף מודיעין, עלה רעיון לחמש את המל"ט על מנת שיוכל לירות ולסייע לכוחות יבשה בעת הצורך.
ההחלטה נלקחה בכובד ראש ומשנת 2002 החלו ניסויים בחימוש המל"ט עם טילי ה"הלפייר" (Hellfire).
המל"ט החמוש הפך למבצעי רק בשנת 2004, הוא קיבל את השם MQ-1. האות M מסמנת "רב-תפקידי" (multi-role).
המל"ט נחשב להצלחה עד עצם היום הזה, נעשה בו שימוש במבצעים רבים (בהם גם מבצעי חיסול) באפגניסטן, בעיראק ובתימן.
המערכת של המל"ט מורכבת מ-3 חלקים מרכזיים: המל"ט עצמו, תא שליטה ואנטנת ממסר.
המל"ט ניתן לפירוק לשישה חלקים מרכזיים: גוף המל"ט, כנפיים, זנב, כן נחיתה, גוף הנעה ומערכות אוויוניקה.
בעת מעבר ממקום למקום ניתן באופן קליל לפרק את המל"ט ולמיין אותו לתוך מכלית קטנה בגודל "ארון קבורה".
החלק הגדול יותר במערכת הוא תא שליטה שבו נמצאות כלל מערכות האלקטרוניקה והמודיעין המתקדמות.
בעת המעבר ניתן להעביר את תא השליטה בעזרת מטוסי הרקולס C-130.
צוות המפעיל את המל"ט מורכב משלשה אנשים לכל היותר: טייס ושני מפעילי המערכות.
הטייס הוא מפקד המשימה והוא אחראי על הטסת המטוס.
תהליך נחיתה והמראה מתבצע באופן ידני אך הטיסה עצמה יכולה להתבצע גם באופן ידני וגם באופן אוטומטי על ידי המסלול שתוכנן מראש על ידי הטייס.
מפעילי המערכות אחראים על הפעלת מערכות התצפית והאלקטרוניקה, איסוף המודיעין, פענוח והפצת הערכת מצב לכלל הגורמים הרלוונטיים.
לא בכל משימה חייבים להיות נוכחים שני מפעילי המערכות אלא רק במקרים שבהם יש משימות רבות או משימה מורכבת.
במשימות הפשוטות המל"ט מופעל על ידי טייס ומפעיל מערכות אחד.
התקשורת עם המל"ט מתבצעת בערוץ C-band במקרה שבו יש תקשורת ישירה בין המל"ט לתא תקשורת, כלומר אם המל"ט מופעל בסביבה הקרובה לבסיס.
בנוסף לזה התקשורת עם המל"ט יכולה להתבצע דרך ערוץ Ku-band (ערוץ רחב פס), תקשורת דרך הממסר והלוויין למקרה שבו המל"ט מופעל במרחקים גדולים מאוד מתא השליטה (היום חלק ממטוסי "פרדטור" באפגניסטן מופעלים מארצות הברית).
התקשורת בין הלוויין ותא תקשורת נעשית באמצעות אנטנה מקשרת ובעזרת הלוויין ניתן לשלוח את התמונות והסרטונים הישר לבית הלבן או לפנטגון.
מכ"מ מפתח סינתטי – המכ"ם מותקן על המטוס ומטרתו בעצם לשמש ולשדר תמונה לתא התקשורת בזמן שיש עננות או ערפל כבד מעל האזור המצולם.
המכ"ם סורק אזורים מסוימים שומר אותם במערך ואז לאחר מכן מחבר את כל המערך לתמונה אחת שלמה.