tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו כן ווזניאקי זכתה בטורניר מסבב ה-ITF באודנסה ובתואר זוגות ראשון בטורניר מסבב ה-WTA בבייג'ינג ביחד עם אנבל מדינה גאריגס.
גולת הכותרת של ווזניאקי בשנה זו הייתה ההגעה לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס, בו הפסידה לקים קלייסטרס.
ווזניאקי גם זכתה בשנת 2009 בשלושה תוארי WTA נוספים, בחוף פונטה ודרה (הקטגוריה הבינלאומית; ניצחה את אלכסנדרה וזניאק בגמר) שבפלורידה, באיסטבורן (הקטגוריה העליונה; ניצחה את וירז'יני רזאנו בגמר) שבאנגליה ובניו הייבן (הקטגוריה העליונה; ניצחה את ילנה וסנינה בגמר).
מלבד הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיעה ווזניאקי בשנת 2009 לשלב הגמר גם בטורנירים בממפיס (הקטגוריה הבינלאומית; הפסידה לוויקטוריה אזרנקה; זכתה גם בתחרות הזוגות ביחד עם אזרנקה), בצ'ארלסטון (הקטגוריה העליונה; הפסידה לזאבינה ליזיקי), במדריד (הקטגוריה העליונה; הפסידה לדינארה סאפינה) ובבסטאד שבשוודיה (הקטגוריה הבינלאומית; הפסידה למריה חוסה מרטינס סאנצ'ס).
ווזניאקי העפילה בסוף שנה זו לאליפות סבב ה-WTA, והגיעה עד לשלב חצי הגמר, בו הפסידה לסרינה ויליאמס.
ווזניאקי זכתה ב-2010 בשישה טורנירים מסבב ה-WTA.
הזכייה הראשונה התרחשה בחודש אפריל, אז זכתה ווזניאקי בפעם השנייה בקריירה שלה בטורניר שנערך בחוף פונטה ודרה.
הזכיות השנייה, השלישית והרביעית התרחשו בחודש אוגוסט.
תחילה זכתה ווזניאקי במהדורה הראשונה של הטורניר הביתי שלה בקופנהגן.
הטורניר הוא מהקטגוריה הבינלאומית, ווזניאקי ניצחה במשחק הגמר את קלרה זאקופלובה.
לאחר מכן זכתה ווזניאקי בטורניר מונטריאול (הקטגוריה העליונה-5), בו ניצחה בשלב הגמר את ורה זבונרבה.
בסוף חודש אוגוסט היא זכתה בפעם השלישית ברציפות בטורניר ניו הייבן, לאחר שניצחה בגמר את נדיה פטרובה.
הזכייה החמישית והשישית התרחשו בחודש אוקטובר.
תחילה ניצחה ווזניאקי בגמר טורניר טוקיו את ילנה דמנטייבה, ולאחר מכן זכתה באליפות סין הפתוחה שנערכה בבייג'ינג לאחר ניצחון בגמר על ורה זבונרבה.
בנוסף, הגיעה ווזניאקי בשנת 2010 פעמיים לשלב הגמר בטורניר WTA, בטורניר אינדיאן וולס מאסטרס (הקטגוריה העליונה), בו הפסידה לילנה יאנקוביץ' ובאליפות סבב ה-WTA, בה הפסידה לקים קלייסטרס.
פעמיים נוספות הגיעה ווזניאקי לשלב חצי הגמר, בטורניר צ'ארלסטון, בו פרשה במהלך המשחק מול ורה זבונרבה, ובאליפות ארצות הברית הפתוחה, בו הפסידה לזבונרבה.
לאחר הטורניר באינדיאן וולס היא עלתה למקום השני בדירוג העולמי.
לאחר ניצחונה ברבע גמר באליפות סין הפתוחה עלתה ווזניאקי למקום הראשון בעולם.
ווזניאקי היא האישה העשרים במספר שהגיעה לפסגת הדירוג העולמי מאז החלה שיטת הדירוג הנוכחית בשנת 1975, והדנית הראשונה לעשות כן.
בשנה זו זכתה ווזניאקי בשישה טורנירים בסבב ה-WTA.
הזכייה הראשונה התרחשה בפברואר בטורניר דובאי לאחר ניצחון בגמר על סבטלנה קוזנצובה.
הזכייה העלתה את ווזניאקי בחזרה למקום ראשון בדירוג העולמי.
במרץ זכתה ווזניאקי בטורניר היוקרתי שנערך באינדיאן וולס לאחר שגברה בגמר על מריון ברטולי, באפריל היא זכתה בטורניר צ'ארלסטון כאשר גברה על ילנה וסנינה בגמר ובמאי היא זכתה בטורניר בריסל, לאחר שניצחה במשחק הגמר את פנג שוואי מסין בשלוש מערכות.
בחודש יוני זכתה ווזניאקי בפעם השנייה ברציפות בטורניר קופנהגן, לאחר ניצחון בגמר על לוציה שפרובה.
בחודש אוגוסט זכתה ווזניאקי בפעם הרביעית ברציפות בטורניר ניו הייבן, לאחר ניצחון בגמר על פטרה צ'טקובסקה.
בנוסף לכך, הגיעה ווזניאקי בשנת 2011 לשלב הגמר בשני טורנירים.
בטורניר דוחה היא הפסידה בגמר לוורה זבונרבה ובטורניר שטוטגרט היא הפסידה בגמר ליוליה גורגס.
בשלושה טורנירים נוספים הגיעה ווזניאקי לשלב חצי הגמר - באליפות אוסטרליה הפתוחה, בה הגיעה ווזניאקי לראשונה בקריירה שלה לשלב חצי הגמר (שבו הפסידה ווזניאקי לנה לי), בטורניר רומא בו הפסידה למריה שראפובה שבסופו של דבר זכתה בטורניר ובאליפות ארצות הברית הפתוחה (הפסידה לסרינה ויליאמס).
בשנה זו קרוליין ווזניאקי לקחה חלק בטורנירים רבים של ה-WTA.
כמו כן ווזניאקי השתתפה ב-2 גראנד סלאמים - אליפות אוסטרליה הפתוחה והפסידה לקים קלייסטרס ברבע גמר.
ברולאן גרוס ווזניאקי הודחה על ידי קאיה קנאפי המדורגת 23 בעולם.
באליפות סבב ה-WTA שנערכה באוקטובר 2017 זכתה ווזניאקי בטורניר לאחר שניצחה בגמר את ונוס ויליאמס בשתי מערכות (4–6, 4-6).
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר 2018 זכתה ווזניאקי בתואר לאחר ניצחון במשחק הגמר על סימונה האלפ מרומניה, שדורגה אז במקום הראשון בעולם, בשלוש מערכות (7–6(7–2), 3–6, 6–4).
זו הזכייה הראשונה שלה בטורניר גראנד סלאם, שבעקבותיה העפילה מהמקום השני למקום הראשון בעולם בדירוג העולמי.
בינואר בתום השתתפותה באליפות אוסטרליה הפתוחה, הודיעה ווזניאקי על פרישתה מטניס.
בחודש יוני הודיעה על כוונתה לחזור למשחק פעיל, לעונת המשטחים הקשים הצפון-אמריקאית, שבמרכזה אליפות ארצות-הברית הפתוחה.
הופעת הבכורה של ווזניאקי בגביע הפדרציה הייתה באפריל 2005, אז היא הפסידה לאנה איבנוביץ' בהפסד של הנבחרת הדנית לזו של סרביה ומונטנגרו.
במשחקי בית אירופה/אפריקה 1 של גביע הפדרציה באילת (2011) ניצחה ווזניאקי את כל שלושת משחקיה ביחידות, אך הפסידה בכל שלושת משחקי הזוגות.
המאזן של ווזניאקי בגביע הפדרציה עומד על 14 ניצחונות (11 במשחקי יחידות ו-3 במשחקי זוגות) מול 8 הפסדים (5 במשחקי יחידות ו-3 במשחקי זוגות).
כמו במקרים של דינארה סאפינה וילנה יאנקוביץ', גם על ווזניאקי נמתחה ביקורת, עד ניצחונה באליפות אוסטרליה הפתוחה בינואר 2018, על כך שהיא הגיעה למקום הראשון בדירוג העולמי מבלי לזכות בתואר גראנד סלאם.
בתגובה לביקורת זו יצאה להגנתה של ווזניאקי נשיאת ה-WTA, סטייסי אלאסטר.
אלאסטר אמרה ש"שיטת הדירוג מתגמלת את הספורטאיות עבור 12 חודשים של עבודה עקבית", ושווזניאקי "ראויה לתהילה ותירשם בספרה כמספר אחת ראויה ביותר." אלאסטר גם התייחסה לתואר הגראנד סלאם שחסר לווזניאקי, ואמרה שהיא משוכנעת שווזניאקי תזכה בתואר גראנד סלאם בקרוב.
סגנון המשחק שלה היה בדרך כלל הגנתי.
ווזניאקי השתמשה בהנפה ייחודית שנותנת הרבה ספין לכדור ולכן בכדורים נמוכים, שלא קופצים הרבה, היא הצליחה ברוב המקרים להשיבם בעוד שבכדורים גבוהים היא התקשתה יותר.
ישנם הטוענים שסגנון משחקה ההגנתי מנע ממנה להשיג הישגים רבים יותר, ולהתמודד עם שחקניות התקפיות יציבות, כמו סרינה ויליאמס.
חבטת גב היד שלה נחשבת ליציבה, חזקה, ויעילה יותר מחבטת כף היד שלה, שלוקה בעוצמה שלה.
ווזניאקי נחשבה ל-'Pusher'- דחפנית- סגנון משחק הנחשב להגנתי ביותר.
מס'תאריךטורנירמשטחשותפהיריבות בגמרתוצאה 1.28 בספטמבר 2008 בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין קשה אנבל מדינה גאריגס האן שיניוןשו יי-פאן 1-6, 3-6 2.21 בפברואר 2009 ממפיס, ארצות הברית קשה (אולם) ויקטוריה אזרנקה יוליאנה פדאקמיכאלה קרייצ'ק 1-6, 6-7(2)
מס'תאריךטורנירמשטחשותפהיריבות בגמרתוצאה 1.25 בפברואר 2006 ממפיס, ארצות הברית קשה ויקטוריה אזרנקה ליסה ריימונדסמנתה סטוסור 6-7(2), 3-6
קרולוס פפוליאס היה פוליטיקאי יווני, נשיא יוון בין השנים 2005–2015.
פפוליאס נולד ב-1929 בעיר יואנינה שבצפון יוון.
פפוליאס היה בנו של מייג'ור גנרל (מקביל לאלוף בצה"ל) גרגוריוס פפוליאס.
למד משפטים באוניברסיטת אתונה ובאוניברסיטת מילאן.
קיבל תואר שלישי באוניברסיטת קלן.
פפוליאס נבחר לנשיאות ב-8 בפברואר 2005 בהצבעה בפרלמנט היווני בתמיכה של 279 קולות מתוך 300 והושבע במרץ של אותה השנה.
בפברואר 2014 הכריז ראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס כי המועמד לנשיאות שבו תתמוך מפלגת השלטון סיריזה הוא פרוקופיס פבלופולוס.
פבלופולוס נבחר לנשיא על ידי הפרלמנט ב-18 בפברואר 2015, והחליף את פפוליאס בתפקיד.
פפוליאס נפטר ב-26 בדצמבר 2021. הותיר אחריו אישה, מאריה, ושלוש בנות.
קרוליין לוקרציה הרשל (Caroline Lucretia Herschel; 16 במרץ 1750 – 9 בינואר 1848) הייתה אסטרונומית גרמנייה-אנגלייה.
עבדה עם אחיה, ויליאם הרשל, וסייעה לו בכל מהלך הקריירה האסטרונומית שלו.
בנוסף, היא גילתה באופן עצמאי מספר כוכבי שביט, ביניהם השביט המחזורי שנקרא על שמה, 35P/הרשל-ריגולט.
קרוליין הרשל נחשבת לאחת המדעניות הראשונות שזכו להכרה בפני עצמן.
היא הייתה האישה הראשונה שקיבלה קיצבה שנתית מבית המלוכה האנגלי עבור עבודתה המדעית.
אביה, יצחק הרשל, היה מוזיקאי, וכל הילדים קיבלו חינוך מוזיקלי.
אביה היה ממשפחה יהודית, אך ככל הנראה אמה לא הייתה יהודייה.
הרשל הייתה קרובה במיוחד לאחיה, ויליאם, שהיה מבוגר ממנה ב-12 שנים.
ויליאם עבר לאנגליה ב-1766. לאחר מות אביהם שכנע ויליאם את אימם ואחיהם לאפשר לקרוליין להצטרף אליו באנגליה.
באותה תקופה היה ויליאם נגן עוגב ומורה למוזיקה בעיר באת' בדרום אנגליה.
קרוליין למדה אצלו שירה, והופיעה כזמרת וכסולנית במופעים עליהם ניצח.
היא קיבלה הזמנה להשתתף כסולנית בפסטיבל ברמינגהאם, אך סרבה להזמנה זו, ובכך ויתרה על קריירה מוזיקלית עצמאית.
באותה תקופה ויליאם היה כבר עסוק בתחביבו, אסטרונומיה, שהפך אחרי כן למקצועו העיקרי.
הוא שיתף את קרוליין בידע שרכש, ובמהרה נדבקה ממנו בהתלהבותו.
היא סייעה לו הן בבניית טלסקופים, תחום שבו הצטיין, והן בעריכת תצפיות באמצעותם.
במרוצת הזמן הוא בנה לה שני טלסקופים משלה, וכאשר הוא לא היה זקוק לסיועה, היא ערכה תצפיות משל עצמה.
תגליותיה כללו, בין השנים 1783 ו-1797, את גלקסיית הלוויין של גלקסיית אנדרומדה M110 (לאחר מכן התברר שהיא התגלתה בנפרד על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה), ו-8 כוכבי שביט, מתוכם 5 שאין ספק שגילתה אותם ראשונה.
החל משנת 1787 קיבלה הרשל קצבה משלה מארמון המלוכה, בתפקידה כסייעת לאחיה.
הקצבה, בסך 50 לירות שטרלינג, ניתנה לה באופן רשמי על ידי המלכה שרלוט.
הקטלוג התבסס על הקטלוג של ג'ון פלמסטיד, שהיה בשימוש באותה תקופה, והיא הוסיפה על הרשימה של התצפיות של הכוכבים שנכללו בו, רשימת טעויות, ורשימה של מאות כוכבים שלא הופיעו בקטלוג המקורי.
הקטלוג של הרשל יצא לאור בשנת 1798 על ידי החברה המלכותית.
לאחר מות אחיה, ב-1822, חזרה קרוליין להאנובר עיר הולדתה.
שם, היא המשיכה בעבודתה המדעית, אשררה את תצפיותיו של אחיה, וערכה קטלוג של ערפיליות (Nebulae), לשימושו של בן-אחיה, ג'ון.
היא מתה ב-1848, בגיל 97, ונקברה בהאנובר.
קרוליין קיבלה מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה על עבודתה (כבוד לו לא זכתה אף אישה אחרת עד לורה רובין בשנת 1996).
ב-1835 היא נבחרה לחברות כבוד באגודה האסטרונומית המלכותית, ביחד עם מרי סומרוויל.
הן היו שתי הנשים הראשונות שזכו בכבוד זה.
בשנת 1838 נבחרה לאקדמיה הלאומית האירית.
בשנת 1846, בגיל 96, קיבלה מדליית זהב עבור שירותה ממלך פרוסיה.
כמו כן נקראו על שמה, פרט לשביט שגילתה, גם אסטרואיד (281 לוקרישה) ומכתש על הירח (מכתש ק.
ב-16 במרץ 2016 בחרו בגוגל לציין 266 שנים להולדתה של הרשל.
באותו יום שונה סמליל דף הבית של האתר בחלק ממדינות העולם לשרבוט גוגל המציג את דמותה של הרשל צופה בכוכבי שביט מבעד לטלסקופ.
קרוליין אמילי גריי היל הייתה ציירת וצלמת.
בין השאר, גריי היל ציירה וצילמה בארץ ישראל בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
אמילי גריי היל נולדה בטוטנהאם.
בשנת 1864 נישאה לג'ון אדוארד גריי היל, פרקליט מליברפול.
הזוג נהג לבלות את חופשותיו במסעות לארצות הים התיכון.
בשנת 1887 יצא הזוג לטיול ממושך של חודש ימים בארץ ישראל, ולאחריו המשיכו לבקר בארץ ישראל מדי שנה.
בני הזוג הקימו בית בירושלים על הר הצופים.
ביקורם האחרון של בני הזוג בירושלים היה במרץ 1914. במהלך הביקורים בארץ ישראל הרבתה אמילי גריי היל לצייר ולצלם את נופי הארץ, ובעלה פרסם ספר זכרונות בשם 'עם הבדואים' אשר הכיל את רישומי מסעותיהם בישראל.
גריי היל נמנתה על זרם הציור האוריינטליסטי, אשר חבריו התמחו בציור התושבים, בעלי החיים והנופים של המזרח התיכון.
להבדיל מרבים מהאמנים חברי התנועה, התבלטה גריי היל משום שהיא שהתה במזרח התיכון במשך תקופות ממושכות וציוריה שיקפו מראות להם הייתה עדה ממקור ראשון.
גריי היל ציירה בעיקר להנאתה, וציוריה הוצגו בבתיה בירושלים ובליברפול, אך גם הוצגו בין השנים 1885 ל-1923 בתערוכת בגלריה 'ווקר' בליברפול.
מעטים מהציורים נמכרו לחובבי אומנות, או נתרמו לצדקה.
ציוריה גם עיטרו את ספרו של בעלה, 'עם הבדואים'.
לאחר מותה של גריי היל עברו רוב תמונותיה לרשותו של נורמן היל, אחיינו של בעלה, אשר העביר חלק גדול מהם כמתנה לאוניברסיטה של ליברפול.
תערוכה מציוריה התקיימה בבית טיכו בירושלים בקיץ 2002.
קרוליין ווקר ביינום היא חוקרת אמריקאית של תקופת ימי הביניים.
ביינום היא פרופסור אמריטה באוניברסיטת קולומביה ובמכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון.
היא סיימה את התואר הראשון באוניברסיטת מישיגן בשנת 1962, וקיבלה דוקטורט מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1969.
ביינום הייתה האישה הראשונה שמונתה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1996 שימשה כנשיאת האגודה ההיסטורית האמריקאית, ומחקריה נחשבים פורצי דרך בחקר ההיסטוריה הדתית של ימה"ב ובתחום ההיסטוריה של המגדר.
מחקריה של ביינום מתמקדים בהיסטוריה הדתית והתרבותית של מערב אירופה במאות ה-15-12. אחד מחיבוריה החשובים ביותר הוא ספרה משנת 1987, Holy Feast and Holy Fast: The Religious Significance of Food to Medieval Women ("סעודה קדושה, צום קדוש: משמעותו הדתית של המזון לנשות ימה"ב").
בחיבור זה הצביעה ביינום על מרכזיותם של המזון והצום בפרקטיקות הדתיות של נשים נוצריות בימה"ב וניסתה להסבירה.
הניתוח אפשר לה לעמוד על תפקידם החשוב של חלוקת התפקידים המגדרית ושל ייצוגי הגבריות והנשיות בפרקטיקה הדתית וברעיונות התאולוגיים של הנצרות הימי-ביניימית.
מחקר זה השפיע רבות על הבנת התודעה הדתית באירופה של ימי הביניים והוביל למיקוד תשומת הלב בהיבטים המגדריים של תופעות דתיות שונות.
בחיבור זה, שראה אור ב-1995, עקבה ביינום אחר השינויים בתפיסת הגוף בתאולוגיה הנוצרית למן שלהי העת העתיקה ועד ימי הביניים התיכוניים.
מסקנותיה שינו באופן משמעותי את הבנת יחסה של הנצרות כלפי הדואליזם גוף-נפש.
בשנת 2007 פרסמה ביינום את המונוגרפיה "Wonderful Blood: Theology and Practice in Late Medieval Northern Germany and Beyond" ("דם מופלא: תאולוגיה ופרקטיקה בצפון גרמניה של שלהי ימי הביניים"), שעסקה בשימושים ובכוחות המאגיים שיוחסו לדם האוכריסטיה בגרמניה של ימי הביניים ונגעה גם בקשר שבין רעיונות אלה לעלילות הדם.
נוסף לכך פרסמה ביינום כמה קובצי מאמרים.
קרוליין לואיז מרגריט גרימלדי (נולדה ב-23 בינואר 1957) היא "נסיכת הנובר" ו"הנסיכה ממונקו", בת משפחת האצולה לבית גרימלדי.
היא השלישית בסדר הירושה אחרי שני ילדיו של אחיה, אלבר השני, נסיך מונקו.
קרוליין נולדה ב-23 בינואר 1957 בארמון מונקו, כבתם הבכורה של רנייה השלישי, נסיך מונקו מבית גרימלדי, ושל השחקנית האמריקנית גרייס קלי.
קרוליין היא אחותם הבכורה של אלבר השני, נסיך מונקו וסטפני, נסיכת מונקו.
בילדותה בילתה קרוליין את רוב זמנה בבית סבה וסבתה (הוריה של אמה גרייס קלי), ג'ון ב.
קלי האב ומרגרט סרן בפילדלפיה.
הנסיכה קרוליין סיימה את תואר הבגרות בצרפתית בשנת 1974 בהצטיינות, כמו כן התחנכה בבית הספר סנט מרי באסקוט.
את לימודיה האקדמיים המשיכה קרוליין באוניברסיטת סורבון, שם קיבלה תעודת בפילוסופיה, פסיכולוגיה וביולוגיה.
הנסיכה קרוליין דוברת מספר שפות: צרפתית, אנגלית, ספרדית, גרמנית, ואיטלקית.
בעקבות מות אמה בשנת 1982, שימשה קרוליין בפועל כגברת הראשונה של מונקו עד נישואי אחיה לשרלין וויטסטוק בשנת 2011.
היא משתתפת באופן קבוע באירועים חברתיים חשובים במונקו הקשורים למשפחתו של נסיך מונקו, כגון חגיגות יום העצמאות, נשף רוז השנתי, נשף הצלב האדום, ופורמולה 1 בתחרויות הגרנד פרי למכוניות והגרנד פרי לאופנועים במונקו.
בשנת 2007 נסעה קרוליין לרפובליקת דרום אפריקה, שם נפגשה עם הנשיא לשעבר נלסון מנדלה.
בשנת 1979 מונתה הנסיכה קרוליין על ידי אביה ואמה כנשיאת ועד מונקו לשנת הילד הבינלאומית, שנתיים לאחר מכן בשנת 1981 הקימה קרוליין קרן באחריותה "ז'ן ז'אקוט".
הנסיכה קרוליין שיתפה בעבר פעולה עם ארגונים פילנתרופיים אחרים כגון קרוליין הייתה מעורבת כוללים את "האגודה העולמית של ידידי הילדים" (AMADE), "קרן הנסיכה גרייס", "קרן הנסיך פייר", "קרן הנאמנות של פיטר לה מרצ'נט", ו"יוניצ"ף" (UNICEF).
בשל מחויבותה לפילנתרופיה ולאמנויות, מונתה קרוליין לשגרירת רצון טוב מטעם "יוניצ"ף" ב -2 בדצמבר 2003, ובנוסף קיבלה פרס "אלוף הילדים" ב -20 במאי 2006. בחודש דצמבר 2011 "האגודה העולמית של ידידי הילדים" העניקה מחווה של כבוד לקרוליין, בעקבות "מאמצים בלתי נלאים להמשיך במורשת הארגון".
לקרוליין הוענק בעבר אות "הצלב הגדול" של "מסדר סנט צ'ארלס", קיבלה את התואר "מפקדת מסדר ההצטיינות והתרבות.
תחביביה האישיים של הנסיכה קרוליין כוללים רכיבה על סוסים, שחייה וסקי.
מאז נעוריה, היא נחשבה כסמל אופנה בינלאומי, כאחת הנשים הלבושות היטב בעולם האופנה.
בנובמבר 2011, נפתחה תערוכה לכבוד הנסיכה קרוליין במוזיאון הלאומי של מונקו.
בשנת 1978 התחתנה קרוליין לראשונה, עם פיליפ ז'ונו, בנקאי צרפתי, ממנו התגרשה כעבור שנתיים.
בשנת 1983 התחתנה קרוליין בשנית, עם סטפנו קסיראגי.
אנדראה קסיראגי (נולד ב-1984), הרביעי בסדר הירושה לכתר.
שרלוט קסיראגי (נולדה ב-1986), דוגמנית מצליחה.
סטפנו נהרג בתאונת שיט בשנת 1990, ובשנת 1999 התחתנה קרוליין בשלישית, עם ארנסט אוגוסט החמישי, נסיך הנובר ונולדה להם בת אחת:
לאחר גירושיה מפיליפ ז'ונו, היא הייתה מאורסת לרוברטינו רוסליני (בנם של רוברטו רוסליני ואינגריד ברגמן), בין נישואיה השניים והשלישיים הייתה קרוליין במערכת יחסים עם השחקן הצרפתי וינסנט לינדון.
לקרוליין היו יחסים גרועים עם התקשורת והפפראצי מאז נעוריה, מאז תלונותיה במדיה כשטענה כי היא "לא יכולה לחיות את חייה של סטודנטית רגילה".
ב-24 ביוני 2004, הנסיכה זכתה בבית המשפט האירופי לזכויות האדם בתביעה שהגישה נגד גרמניה, על זכותה לפרטיות בחייה האישיים על פי סעיף 8 לאמנה האירופית לזכויות האדם.
במקרה הנדון, במוקד המשפט היו מספר צילומים שפורסמו בעיתוני רכילות בגרמניה, וביניהם תמונותיה של הנסיכה שצולמו בסתר ממועדון חוף במונטה קרלו, וצילומים מחופשת סקי.
בית המשפט האירופי קבע כי בתי המשפט בגרמניה, שם התנהלו הליכים קודמים, שגו באיזון של הזכות לפרטיות וחופש העיתונות.
נפסק שצילומים מחייה האישיים של הנסיכה אינם תורמים די לשיח הציבורי, ומשום כך הזכות לפרטיות גוברת.
לאחר פסק הדין פנתה הנסיכה שוב לבתי משפט בגרמניה, שדחו את בקשתה לצו מניעה כנגד פרסומים חוזרים של הצילומים.
הסכסוך הגיע פעם נוספת לבית המשפט האירופי לזכויות אדם, שפסק בפברואר 2012, כנגד הנסיכה.
נקבע שביישום הקונקרטי של עקרונות הדין לנסיבות המקרה, בתי המשפט בגרמניה איזנו בין הזכויות המתנגשות באופן שאינו מצדיק התערבות של בית המשפט האירופי.
קָרוֹלָה נֶהֶר הייתה שחקנית גרמנייה.
נהר נולדה במינכן למורה למוזיקה בשנת 1900. היא החלה לעבוד כפקידה בבנק ב-1917. בקיץ שנת 1920, ביצעה את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון באדן-באדן ללא לימוד משחק קודם, ואחר כך המשיכה לעבוד בתיאטרוני דרמשטאדט, נירנברג וב-Munich Kammerspiele.
ב-1924, נהר החלה לעבוד בתיאטרון בורוצלב, שם פגשה את תרזה גיזה ואת פיטר לורה.
ב-7 במאי 1925 נישאה לאלפרד הנשקה (המשורר קלאבונד), שעבר עבורה ממינכן לוורוצלב והיה באותה תקופה אמן ומשורר מוכר ומצליח למדי.
ב-1926 עברה נהר לברלין כדי לעבוד עם ברטולט ברכט.
ברכט כתב את המחזה אופרה בגרוש, בו הייתה נהר אמורה לשחק בתפקיד פולי פיצ'ם אך לאור פטירתו של בעלה באוגוסט 1928 נעדרה מהצגת הבכורה.
נהר גילמה את פולי בהופעות מאוחרות יותר.
ברכט כתב תפקידים נוספים עבור נהר, אותם שיחקה בהצלחה.
כמו כן, נחלה נהר הצלחה בגילום דמותה של מריאנה בהצגה אגדות מיערות וינה של אדן פון הורבאט.
היא גילמה והנציחה את דמותה של פולי בסרט אופרה בגרוש, שבוסס על המחזה.
בעודה בברלין, נהר תרגלה אגרוף עם המאמן הטורקי סאברי מאהיר בסטודיו שלו, שנפתח לנשים בשנות ה-20 (כולל ויקי באום ומרלן דיטריך).
היא הצטלמה לתמונה בעמדה נגדית למאהיר, בעודה מצוידת בכפפות אגרוף וגרביונים, והגדירה עצמה כ"אישה חדשה", המאתגרת קטגוריות מגדריות מסורתיות.
ב-1932 נישאה לאנטול בקר ועזבה את גרמניה לאחר עלייתו של אדולף היטלר לשלטון באביב 1933. היא היגרה לפראג, שם עבדה בתיאטרון הגרמני החדש, אך המשיכה לברית המועצות ב-1934, שם פגשה בגוסטב וון ונגנהיים ועבדה עמו בקברט דובר הגרמנית שלו, Kolonne Links.
ב-1936, במהלך הטיהורים הגדולים של משטר הסטליניזם, ונגהיים האשים את נהר ובעלה אנטול בקר בטרוצקיזם.
נהר נאסרה ב-25 ביולי 1936. בקר הוצא להורג ב-1937 ונהר נשפטה לעשר שנות מאסר ונשלחה לגולאג ליד אורנבורג.
היא נפטרה בעודה בכלא מטיפוס ב-26 ביולי 1942.
גורלה גרר מחאות בקרב מהגרים אחרים מחוץ לברית המועצות, במיוחד לאור העובדה שברכט שתק ולא סייע לנהר.
בנה של נהר, גאורג בקר, נמסר לבית יתומים.
הוא חי בברית המועצות עד שנת 1975, אז הורשה להגר למערב גרמניה.
רחוב קרולה נהר בשכונת הלרסדורף שבמזרח ברלין קרוי על שמה של נהר.
קרוליין הרקר היא שחקנית תיאטרון וטלוויזיה אנגלייה.
הרקר היא בתם של השחקנים פולי אדמס וריצ'רד אוונס, ואחותה של השחקנית סוזאנה הרקר.
היא מוכרת מתפקידים כמו סיליה במיני סדרה "מידלמארץ'" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'ורג' אליוט, ובתפקיד השוטרת (ואחר כך סמלת בילוש) הייזל וולאס בסדרת המשטרה " A Touch of Frost" של רשת ITV ששודרה בשנים 1992 ועד 2003.
עוד שיחקה הרקר בשנת 2012 בארבעה פרקים באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
בעיבוד של מייק קני לספר "ילדי המסילה" בבימויו של דמיאן קרודן גילמה הרקר את דמות ה'אמא', בהצגה שהועלתה בתחנת הרכבת הבינלאומית ווטרלו .
הרקר נשואה לשחקן אנתוני קאלף.
קרוליין אן בנט היא פוליטיקאית ורופאה קנדית המכהנת כשרה בממשלתו של ג'סטין טרודו.
ב־1976 היא הוסמכה לרופאה מאוניברסיטת טורונטו ועבדה כרופאת משפחה.
ב־1995 התמודדה לפרלמנט המקומי באונטריו אך לא נבחרה.
בבחירות של שנת 1997 התמודדה שוב ונבחרה.
לפני בחירתה ב־1997, השרה בנט הייתה רופאת משפחה ושותפה מייסדת של גורמים רפואיים במרכז העיר טורונטו.
היא גם הייתה פרופסור עוזר במחלקה לרפואה משפחתית וקהילתית באוניברסיטת טורונטו.
המאבק שלה להצלת בית החולים קולג 'לנשים בטורונטו נתן לה השראה להיכנס לפוליטיקה.
בשנים 2003–2006 שימשה כשרת הבריאות.
ב־2006 היא מונתה לחברה בפרלמנט הקנדי.
היא כיהנה כשר יחסי ילידים בכתר, והייתה בעבר שר המדינה לבריאות הציבור.
כמו כן שימשה כמבקרת על בריאות הציבור, קשישים, אנשים עם מוגבלות, הכלכלה החברתית וענייני אבוריג'ינים.
מ־1999 עד 2003 שימשה כיושבת ראש הארגון החברתי בין קנדה לישראל, והיא חברה בארגון הפרו ישראלי "פרלמנט ליברלי עבור ישראל".
בנובמבר 2015 מונתה לשרה בממשלתו של ג'סטין טרודו, הממונה על משרד הילידים.
בשנת 2021 הוא הועברה לנהל משרד אחר ובמקומה מונה מארק מילר.
קרוליין קרויס גודול היא שחקנית ותסריטאית אנגלייה.
ב-1989 הייתה מועמדת לפרס של מכון הסרטים האוסטרלי (AFI) על תפקידה במיני-סדרה "קסידי", וב-1995 הייתה מועמדת לפרס על הופעתה בסרט "Hotel Sorrento".
גודול נולדה בלונדון לאב מו"ל ואם עיתונאית.
היא למדה בבית סיינט לאונרדס-מייפילד.
ב-1981 סיימה תואר BA בדרמה ואנגלית באוניברסיטת בריסטול יחד עם התסריטאי ג'רמי ברוק.
גודול הייתה חברה בתיאטרון הלאומי לנוער.
גודול הרבתה להופיע על במת התיאטרון.
היא הצטרפה ללהקה השייקספירית המלכותית (RSC) ואחר כך לתיאטרון המלכותי הלאומי.
עם הלהקה השייקספירית שיחקה בתפקיד ליידי אן במחזה "ריצ'רד השלישי" בסיור הופעות באוסטרליה יחד עם סר אנתוני שר, ובתפקיד היפטיה במחזה "Misalliance".
עם התיאטרון הלאומי שיחקה בתפקיד רבקה במחזה "Command or Promise".
היא גילמה את ג'ולייט ב"רומיאו ויוליה" בתיאטרון שו, כיכבה בתפקיד ויולה במחזה "הלילה השנים עשר" בתיאטרון מנצ'סטר רויאל אקסצ'נג'.
עוד הופיעה בתפקיד סוזן בקומדיה "Susan's Breasts" מאת ג'ונתן ג'ם בתיאטרון רויאל קורט, ובהפקת הבכורה בארצות הברית של המחזה "משאלות נסתרות" מאת דייוויד הר.
ב-1991 נבחרה גודול על ידי סטיבן ספילברג להופיע בסרט "הוק".
היא שיחקה בתפקיד הנבל קריסטל בסרט "סחרור מסוכן" (1993), בדמות אמילי שינדלר ב"רשימת שינדלר" (1993), ולצדו של מייקל דאגלס בסרטו של בארי לווינסון "חשיפה" (1994).
באוסטרליה כיכבה גודול לצדו של ראסל קרואו בסרט "סוס בצבע כסף" משנת 1993, והייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר של מכון הסרטים האוסטרלי (AFI) על הופעתה בסרט "מלון סורנטו" ב-1995. לפני כן ב-1989 היא הייתה מועמדת לפרס AFI לשחקנית הטובה ביותר בסרט טלוויזיה או במיני-סדרה על הופעתה בסדרה "קסידי".
ב-1996 כיכבה יחד עם פולין קווירק במיני-סדרה של ה-BBC "הפסלת".
ב-1998 הייתה גודול מועמדת לפרס לוג'י לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה ב-"A Difficult Woman" שזכתה בפרס המיני-סדרה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של ניו יורק.
ב-1996 כיכבה גודול לצדו של ג'ף ברידג'ס בסרטו של רידלי סקוט "ים של חברים".
ב-2001 הופיעה בתפקיד הלן תרמופוליס בסרט המצליח "יומני הנסיכה" של גארי מרשל, ושיחקה באותו תפקיד בסרט ההמשך "יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים" מ-2004. ב-2012 שיחקה גודול בסרט "חטיפה לאור יום" לצדם של ברוס ויליס והנרי קאביל.
עוד השתתפה בסרטים אירופיים כגון "Urs Egger's Opernball" מ-1998, "אדון הגנבים" ו-"Épées Des Diamants".
ב-2013 הופיעה גודול בסרט "נימפומנית" של לארס פון טרייר, וזכתה בפרס RIFF לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה במותחן "The Elevator" של מאסימו קוליאטורה משנת 2014. בשנת 2015 שיחקה בתפקיד אלסבת' בומונט בסרט זוכה הפרסים "המלבישה" של ג'וסלין מורהאוס יחד עם קייט וינסלט וג'ודי דייוויס.
כתסריטאית כתבה גודול את "The Bay of Silence", ועיבוד לקולנוע של "Dreams of Leaving" מאת רופרט תומסון.
ב-2013 הופיעה גודול בתפקיד ססילי נוויל, הדוכסית מיורק, אמם של המלכים אדוארד הרביעי וריצ'רד השלישי, בסדרת הדרמה "מלכה לבנה" ובסדרת ההמשך "נסיכה לבנה" משנת 2017. ב-2016 היא גילמה את קלי פרוסט בסדרת המתח והריגול "Berlin Station".
ב-17 בספטמבר 1994 התחתנה גודול עם ניקולה פקוריני.
לבני הזוג נולדו שני ילדים, ג'מה ולאוני.
אחותה היא המפיקה ויקטוריה גודול הנשואה לבמאי והשחקן דאלאס קמפבל.
דיים קרוליין דין היא בוטניקאית בריטית, העובדת כיום כמנהלת מעבדת דין של מרכז ג'ון אינס .
ידועה בזכות מחקריה החלוציים על המנגנונים שבאמצעותם צמחים מתאימים את עצמם לסביבתם ולשינויי האקלים.
דיין זכתה במספר פרסים יוקרתיים כולל מדליית דרווין מטעם החברה המלכותית, לשנת 2016 וכלת פרס וולף לחקלאות לשנת 2020 על "תגליותיה החלוציות בבקרת זמן הפריחה והבסיס האפי-גנטי לקיוט (ורנליזציה)".
דין נולדה ב-2 באפריל 1957 באנגליה.
כבת שנייה מבין 4 אחים.
סיימה בשנת 1978 תואר ראשון בהצטיינות בביולוגיה באוניברסיטת יורק והמשיכה שם במסלול ישיר לדוקטוראט גם הוא בביולוגיה, אותו סיימה ב-1982. תיזת הדוקטורט שלה עסקה בחקר הגנום של עלי חיטה צעירים.
עם סיום לימודיה עברה לקליפורניה שם עשתה את הפוסט-דוקטורט בחברת הסטארט אפ הביוטכנולוגית Advanced Genetic Sciences.
ב-1988 חזרה לאנגליה, למרכז ג'והן אינס, שם הקימה את המעבדה הנקראת על שמה.
תחומי מחקרה הם תהליכי התזמון בצמחים.
היא גילתה את המנגנון שבעזרתו הצמחים "זוכרים" שעברו תקופות של קור.
הציגה תהליכי RNA ה"משגיחים" על מועדי הפריחה.
לתגליותיה יש השלכה על תחומים כמו אפיגנטיקה, אבולוציה מולקולרית ו-Post-transcriptional regulation , את רוב מחקריה עשתה על התודרנית הלבנה ותרמה רבות לפיתוחה כאורגניזם מודל, בפיתוח משאבים למיפויה הגנטי ולמוטגנזה חודרנית .
ב-1991 נישאה לג'ונתן ג'ונס אף הוא פרופסור לבוטניקה.
חברת הארגון האירופי לביולוגיה מולקולרית - 1999.
קצינה מפקדת (The Dame Commander) של מסדר האימפריה הבריטית - 2004.
עמיתת החברה המלכותית - 2004.
חברת האקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים - 2008.
חברת האקדמיה הגרמנית למדעים לאופולדינה - 2008.
זוכת המדליה של החברה הגנטית הבריטית - 2007.
זוכת פרס EMBO FEBS למדעניות המשמשות דוגמה (Role Model) לדור העתיד של מדעניות - 2015.
זוכת מדליית דרווין מטעם החברה המלכותית - 2016.
זוכת פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע - 2018.
כלת פרס וולף לחקלאות 2020.
קַרוֹלִי שְנֶיְמֶן הייתה אמנית פמיניסטית אמריקאית-יהודייה רב תחומית, שיצירותיה בהגדרות נושאי מיניות, גוף ומגדר.
שניימן נולדה ב-1939 וגדלה בשכונת פוקס צ'ייס בפילדלפיה, למשפחה יהודית.
היא החלה לצייר בגיל מוקדם, ובגילאים מאוחרים יותר ראתה בזה ניצנים לקריירה העתידית שלה.
בנעוריה ביקרה במוזאון פילדלפיה לאמנות, והרגישה חיבור עמוק לעבודות האמנות שם.
שניימן למדה ציור באוניברסיטת קולומביה.
שם פגשה את אישהּ, ג'יימס טניי, מלחין ותאורטיקן.
קיבלה תואר באמנויות יפות מאוניברסיטת אילנוי ב-1962. בתקופה זו שניימן התמקדה בציור בסגנון ביטויי מופשט.
מיד אחרי קבלת התואר עברה לניו-יורק, שם בשנת 1963 פגשה את ארו, מה שלדבריה שינה את חייה ונתן לה השראה ודחף אמנותי רב.
בשנות השבעים, שניימן המשיכה לשתף פעולה עם זרם הפלוקסוס, אמני מיצגים והפנינגים, והתכתבה עם האמן האמריקאי קאפרוו , שהיה חלוץ בהקמת מושג המיצג.
ב-1972 פרסמה את ספרה הראשון "חלקים של בית גוף" (parts of a body house), בו היא קישרה את הגוף למציאות הבית.
ספרה השני "סזאן: היא הייתה ציירת גדולה" (Cézanne: She was a Great Painter) יצא ב-1976, והשתמש בציור של שניימן מגיל ארבע שבו דמות מסתכלת במראה, ושם היא משקפת את סיפור חייה, היסטוריית אמנות המערב והציירת סזאן.
ב-1975 הכינה שניימן את העבודה שנחשבת הכי נועזת שלה, "עבודה פנימית": היא עלתה על במה מאולתרת בפסטיבל פמיניסטי בניו יורק, התפשטה, מרחה את גופה בצבעים והוציאה מאיבר מינה נייר מגולגל ובו מניפסט פמיניסטי שכתבה.
העבודה הציתה סערה, ורבים ביקרו אותה וכינו אותה סטריאוטיפית ונרקיסיסטית.
בסרט תיעודי של BBC, מספרת שניימן שהעבודה אפשרה לה להיות חלוצת אמנות פמיניסטית, אך לא מעבר לזה.
רק בשנותיה המאוחרות החלה התעניינות בעבודות אחרות שלה, כגון ציורים רבים שרוב האנשים שהכירו אותה לא ידעו על קיומם, מתוך חוסר עניין של מי שכן נחשף אליהם.
שניימן נפטרה ב-6 במרץ 2019 בגיל 79, ממחלת הסרטן.
שניימן לימדה במוסדות ומכונים רבים, הבולטים שבהם הם אוניברסיטת ניו יורק, מכון האמנות בקולומביה, הקולג' "בארד" ומכון האמנות של שיקגו.
ציוריה, מיצגיה ותערוכותיה הוצגו גם הם במוזאונים רבים ונחשבים, כגון מוזאון האמנות העכשווית בלוס אנג'לס, מוזאון וויטני לאמנות אמריקאית, המוזאון לאמנות מודרנית – מומ"ה.
עבודותיה של שניימן על סרטי צילום השפיעו על אמנים רבים אחרים, כגון פגי אהווש ואביגייל צ'יילד, וסיפקה להם תקדים היסטורי ראשון מסוגו לסרטים פמיניסטיים.
המיצגים והצילומים שלה סיפקו גם הם תקדים לאמנים כמו אנה מנדייטה וחנה ווילק בחשיבה על רעיונות תנועה של דימויי אלוהות, התפתחות ומושגיות הנקביות מכך ואידיאלי יופי.
גם המופע האמנותי של אלן סטיינברג לא יכול היה להתקיים אילולא שניימן חקרה את האינטימיות הגופנית בעבודות האמנות שלה.
תערוכות רבות בין שנות ה-90 של המאה העשרים לשנות האלפיים הוקדשו לאמנים פמיניסטיים בדור הנוכחי, בהקשר ישיר עם עבודותיה של שניימן מ"יצר" (oeuvre).
כיום נשים ואמנים רבים מגלים את עבודותיה, והדיאלוג ששניימן יזמה בשנות הששים המוקדמות על נשים, הגוף שלהן, חושניות ואינטימיות ממשיך להעסיק צופים אמנים ומבקרי אמנות גם כיום.
שניימן הנחילה באמנות את הלגיטימיות של גוף נשי חושפני, אף על פי שהנושא שנוי במחלוקת גם היום.
Parts of a Body house – יצירות המקשרות את הגוף למציאות ביתית טיפוסית.
Cezanne, She was a Great Painter – ספר העוסק בסיפור חייה של שניימן, היסטוריית האמנות המערבית, והציירת סזאן, תוך שימוש בציור של שניימן מגיל ארבע בו דמות המסתכלת במראה.
Video Burn – ספר המכיל תמונות דינמיות/טקסט מתערוכת ציורים שלה בעלת שם זהה, שהוצגה בין השנים 1987 ל-1991. יצא לאור ב-1992.
קרוליין דריס היא תסריטאית ומפיקת טלוויזיה אמריקנית.
עבדה כתסריטאית של חמש סדרות עבור The CW: "סמולוויל", "מלרוז פלייס", "באטוומן" ושימשה גם כמפיקה בפועל של "יומני הערפד" ו"החץ".
התפרסמה בגיל 21 בעקבות וידאו של פיגועי 11 בספטמבר שצילמה.
דריס למדה באוניברסיטת ניו יורק.
בספטמבר 2001 קיבלה במתנה מצלמת וידאו.
בשעה 8:46 בבוקר ב-11 בספטמבר 2001 התעוררו קרוליין ומייגן בחדר שלהן באוניברסיטה כשמטוס טיסה 11 של אמריקן איירליינס התנגש במגדל התאום הצפוני של מרכז הסחר העולמי.
קרוליין התחילה לצלם את ההתרסקות מהחלון ולתאר חפצים שנפלו מהחלונות, שבצפייה התגלו כקורבנות שקפצו מפחד.
לאחר 15 דקות התנגש מטוס טיסה 175 של יונייטד איירליינס במגדל התאום הדרומי, ואז קרוליין ומייגן הבינו שההתנגשויות נעשו במזיד.
מייגן המבוהלת החלה לארוז את חפציה כדי לברוח מהסביבה, וקרוליין עקבה אחריה.
מחוץ לבניין הן ראו שכל הסטודנטים מבולבלים ולא ידעו לאן ללכת ואיך.
קרוליין ומייגן חזרו לחדר ואז המגדל הדרומי התמוטט וקרוליין צילמה אותו.
לאחר מכן התמוטט גם המגדל הצפוני.
ב-8 בספטמבר 2018 התחתנה עם המפיקה דניאל מיינרד, עמה היא מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה.
"Stay" (יחד עם בריאן יאנג)
"Tell Me the Truth" (יחד עם נטלי אברמס)
קרולטון היא העיר ה-23 בגודלה בטקסס שבארצות הברית המהווה למעשה פרבר של דאלאס.
נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-139,000 תושבים.
ההתיישבות באזור החלה בשנת 1842. עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-19 הכלכלה התבססה בעיקר על חקלאות, אבל בתקופה זו קרולטון הפכה להיות תעשייתית יותר, דבר אשר התחזק עם בניית הרכבת באזור בשנת 1880.
אוכלוסיית העיר צמחה באופן משמעותי ביותר לאחר מלחמת העולם השנייה.
קרוליין ג'ורג'יאנה בלקיסטון היא שחקנית אנגלייה.
לקהל הבריטי היא מוכרת מהופעתה בסדרה הקומית "Brass", ולקהל הבינלאומי היא ידועה מהופעתה בתפקיד מון מות'מה בסרט "שובו של הג'דיי" מסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים", ובתפקיד הדודה אגאתה בסדרה "פולדארק".
בלקיסטון נולדה בלונדון, בתו הצעירה של הארכיאונאי והסופר יו נואל בלקיסטון ושל רייצ'ל ג'ורג'יאנה (צאצאית של הדוכס השישי מבדפורד ושל הרוזן השני מגראנוויל).
מקור המשפחה ממחוז דרהאם, והם קרובי משפחה של הברונטים בלקיסטון.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הופיעה בלקיסטון בשלושה פרקים של הסדרה "הגומלים", כמו גם בהפקות של ITC כגון "המלאך", "Department S" ובפרק בסדרה "Randall and Hopkirk (Deceased)".
ב-1967 שיחקה בתפקיד מרג'ורי פראר בסדרה "ההגדה לבית פורסייט" עיבוד לרומנים מאת ג'ון גולסוורתי.
ב-1977 הופיעה בתפקיד ליידי פולטון בסדרת הטלוויזיה "Raffles", ובתפקיד הלן קרובליט בסדרת "Murder Most English".
ב-1980 ו-1981 כיכבה בסדרה הקומית "Private Schulz" של ה-BBC בתפקיד הרוזנת.
ב-1983 שיחקה בלקיסטון בתפקיד ליידי פיישנס הארדקר בסדרה הסאטירית "Brass" של חברת "גרנדה", שרצה במשך שלוש עונות.
ב-1983 גילמה את מון מות'מה, אחת המנהיגות של ברית המורדים, בסרט "שובו של הג'דיי" מתוך סדרת סרטי "מלחמת הכוכבים".
בשנים 1984 ו-1985 כיכבה בתפקיד ראשי לצדו של אלן מקאוון בסדרה "Mr.
ב-1986 גילמה בלקיסטון את בס סדג'וויק בפרק "At Bertram's Hotel" בסדרה "מיס מארפל" בכיכובה של ג'ואן היקסון.
עוד הופיעה בתפקיד גרושתו של ליונל הרדקאסל (בגילומו של ג'פרי פאלמר) בפרק בסדרה "בחלוף השנים".
בין השנים 2015 ל-2018 גילמה בלקיסטון את הדודה אגאתה בסדרה "פולדארק".
ב-1970 התחתנה בלקיסטון עם השחקן ראסל האנטר.
השניים הכירו כששיחקו יחד במחזה "חלום ליל קיץ" בתיאטרון הפתוח ריג'נטס פארק.
קרוליין הסלט הייתה מהנדסת חשמל, שפתחה את עולם ההנדסה עבור נשים.
היא פעלה בארגונים שונים, למען קידום נשים בתעשיית ההנדסה וסייעה בהפחתת הקושי בעבודות הבית באמצעות שימוש במכשירים חשמליים.
במשך חייה פרסמה ספרים שונים המדריכים נשים כיצד להשתמש במכשירי חשמל בעבודות הבית.
קרוליין הסלט נולדה בשנת 1895 בוורט', סאסקס (Worth, Sussex) באנגליה.
הסלט נולדה כבת השנייה מבין חמישה אחים, לרוברט הסלט, אביה שעבד כמהנדס מסילת רכבת, ולאמה קרוליין שרה הסלט שהייתה עקרת בית.
כאשר אחיה הבכור, ויליאם, היה בן שלוש הוא נפטר מהמחלה דיפתריה והפכה הסלט לאחות הבכורה.
משפחתה חיה באורח חיים דתי, והסלט המשיכה לחיות לפיו גם בחייה הבוגרים.
בילדותה, הסלט הייתה מרותקת לכלי עבודה שונים של אביה והשקיעה שעות רבות בלמידת השימושים שלהם.
בנוסף, היא לא אהבה דברים אשר בתחילת המאה ה-20 נחשבו ל"נשיים" (סריגה, בישול ועוד), בניגוד למצופה מנשים צעירות.
בשנת 1906 זכתה הסלט במלגה לתיכון "Haywards Heath".
במהלך לימודיה, החלה להתעניין בחשמל והנדסה.
באותו הזמן הדעות הקדומות על נשים, לפיהן נשים לא יכולות לעבוד במקצועות החשמל וההנדסה, שנחשבו ל"גבריים", החלו להשתנות.
שינוי זה אפשר לה להתפתח בתחומים אלו.
הסלט לא התחתנה ואין לה ילדים.
בשנת 1957, נפטרה ממחלה כשהיא בחברת אחותה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, כאשר הייתה בת 18, נשרה הסלט מבית הספר התיכון והחלה לעבוד כפקידה בחברת דודי חימום בשם "Cochran".
הסלט השתעממה מתפקידה ולא הייתה מרוצה מעבודתה, וביקשה לעבור לעבוד במחלקה הטכנית של החברה ולהיות מהנדסת.
תחילה עבדה כמהנדסת כללית ולאחר מכן כמהנדסת חשמל.
החברה בה הסלט עבדה הבינה שהיא עובדת טובה וחכמה והיא הוצבה במשרדם שבלונדון, אותו ניהלה בשנת 1918. בנוסף, הם שלחו אותה למפעלם שבסקוטלנד – כדי שתלמד מקרוב על בניית הדודים ועל הנדסתם.
הסלט עזבה את חברת דודי החימום כדי להרחיב את אופקיה.
בשנת 1919, כשהיא בת 24, נתקלה הסלט במודעת דרושים עבור אישה עם ניסיון בהנדסה שתהיה מזכירת הארגון Women's Engineering Society , ארגון שפועל למען קידום נשים בתעשיית ההנדסה.
הסלט הצליחה לקבל את המשרה והפכה לשרה הראשונה של הארגון וערכה את המגזין שפרסם – 'The Woman Engineer'.
בשנת 1941 הפכה לנשיאת הארגון.
בנוסף, בשנת 1924 יסדה את הארגון "Electrical Association for Women" , אשר פעל להעלאת המודעות בקרב נשים לאפשרות לשימוש בחשמל במשק הבית, על מנת להקל על קושי עבודות הבית.
במשך 15 שנה מחייה פעלה הסלט לפיתוח וקידום ארגון זה.
בשנת 1930 הסלט לקחה חלק בוועידה העולמית לאנרגיה (World Power Conference) שהתקיימה בברלין.
במהלך הוועידה אורגן כנס מיוחד בה לקחו חלק נשים משתתפי הכנס לרבות מהנדסות מגרמניה וקייט גליסון מארצות הברית.
לאחר הוועידה, מגזין גרמני בשם "The Berliner Stadtblatt" פרסם ראיון עמה, ותיאר אותה כאדם נחמד ואינטליגנטי.
בזכות ביקור זה בגרמניה, הארגון אשר עבדה בו (WES) פתח גם מוקד בגרמניה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקמה במוסד להנדסת חשמל (IEE) ועידה אשר דנה בדרישות של התקנים חשמליים בבתים לאחר המלחמה, והסלט הייתה האישה היחידה שהוזמנה לכהן בה.
בהמשך, הייתה חברה במוסד זה.
בין השנים 1947–1956 הייתה הסלט החברה האישה היחידה בארגון הסמכות הבריטית לחשמל – British Electricity Authority, והארגון קרא לספינת קורת פחם על שמה.
הפעילות של קרוליין הסלט למען נשים
הסלט פעלה בכמה דרכים שונות למען קידומן של נשים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, שכנעה מעסיקים ומוסדות הנדסה כי לנשים יש את היכולת והכושר השכלי לעבודת הנדסה קלה.
הסלט ראתה כי בזמן המלחמה גברים רבים שירתו כחיילים בצבא ונשים תפסו את מקומם וקיבלו הזדמנות לעבוד בתפקידי הנדסה שנחשבו כ"גבריים".
בתום המלחמה, עם חזרתם של הגברים מהמלחמה לשוק העבודה, חזרו הנשים לעבודות משק הבית והיו מתוסכלות מכך.
הסלט הצביעה על כך שבהעסקת נשים בתעשייה זו יש מה להרוויח.
שיפור איכות החיים של עקרות בית באמצעו שימוש במכשירי חשמל
כבר בילדותה הסלט שמה לב כיצד אמה מנהלת את משק הבית ללא סיוע של מכונות.
הסלט הבינה כי החשמל הוא מקור כוח חדש שיכול לסייע גם לנשים בעבודת הבית, ולכן היא שאלה במגזין שערכה – 'The Woman Engineer' של הארגון WES, איזה מכשירי חשמל יוכלו להקל על נשים העובדות במשק הבית.
בנוסף, ייסדה ארגון בשם "Electrical Association for Women" אשר כאמור פעל להעלאת המודעות בקרב נשים לאפשרות לשימוש בחשמל בעבודות משק הבית, באופן שהקל עליהן.
ארגון זה ערך הרצאות, פרסם ספרים ומגזינים המנחים ומסבירים על שימוש נכון ובטוח בחשמל במשק הבית ועודד נשים להשתמש במכשירי חשמל.
הסלט עבדה בארגון לנשות עסקים ומומחיות שקידם את השתלבותן של נשים בשוק העבודה.
ארגון זה ממשיך לפעול עד היום.
מדליית כסף של הארגון Royal Society of Arts, בשנת 1941. על ההרצאה אשר העבירה לארגון על נשים בתעשייה.
קרוליין הלנה ארמינגטון הייתה אמנית ילידת קנדה.
ארמינגטון עבדה במספר מדיומים, כולל תחריטים.
היצירה העיקרית שלה כללה ציור והדפסים.
בנוסף להיותה אמנית, עבדה גם בבית חולים כאחות.
קרוליין הלנה וילקינסון נולדה ב־11 בספטמבר 1875 בברמפטון, אונטריו, קנדה.
בין השנים 1892 עד 1899 למדה לימודי אמנות בהנהלת ג'יי פורסטר.
היא נסעה לניו יורק בשנת 1899, שם עבדה כאחות.
בשנה שלאחר מכן היא הפליגה לאירופה והתחתנה עם פרנק ארמינגטון.
בשנים 1905 עד 1910 חזרו בני הזוג ללמוד בפריז באקדמיה דה לה גרנדה שאומייר ובאקדמיה ז'וליאן.
בשנת 1908 התקבל הציור של קרוליין בתערוכה השנתית של "סלון דה ארטיסט פרנסיס", שהתקיימה בגרנד פאלה, פריז.
הם סייעו לבית החולים האמריקני בפריז בין השנים 1914 ל -1918, כשקרוליין עבדה כאחות ופרנק כסדרן.
תחריטה של ארמינגטון בקתדרלת בייו היה על שער של מגזין Brooklyn Life במאי 1924. [9] על פי המאמר במגזין, אוספי התחריטים שלה היו אז במוזיאונים הבאים: לוקסמבורג ופטיט פאלה, פריז; המוזיאון הבריטי ומוזיאון דרום קנזינגטון, לונדון.
במוזיאון בבריסל; בספרייה הציבורית בניו יורק והגלריה הלאומית של קנדה, אוטווה, קנדה.
ארמינגטון עזבה את פריז בשנת 1939 ועברה לניו יורק.
קרולה מוואסה הייתה נסיכת שוודיה, ומלכה רעיה של סקסוניה.
היא הייתה המלכה האחרונה של סקסוניה.
קרולה נולדה ב-5 באוגוסט 1833 בארמון שנברון, וינה והייתה בתם של גוסטב, נסיך ואסה ולואיזה אמליה, נסיכת באדן, ונכדתו של מלך גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה שהודח בשנת 1809.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19 היא נחשבה לאחת הנסיכות היפות של אירופה.
מחזרים לא חסרו לה, והיו תוכניות לחתנה עם נפוליאון השלישי, קיסר הצרפתים.
היא הייתה בת דודה של הקיסר דרך סבתה מצד אמה סטפני דה בוארנה, בתו המאומצת של נפוליאון הראשון ונסיכת האימפריה הצרפתית הראשונה.
אביה היה נגד הנישואים בשל המצב הפוליטי ההפכפך בצרפת והמחלוקת ההיסטורית של שושלת שלו עם שושלת בונפרטה.
20 שנה לאחר מכן, כשנפוליאון השלישי הודח מהשלטון, צוטט אביה כאומר, "חזיתי את זה נכון!"
בשנת 1852, בניגוד לרצונו של אביה, קרולה המירה את דתה לקתולית.
ב-18 ביוני 1853, נישאה קרולה בדרזדן לאלברט, נסיך הכתר של סקסוניה.
נישואיהם היו ללא ילדים, אף על פי שהיא סבלה מהפלות רבות.
יורשיה הקרובים ביותר היו: מצד האב, פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן (1857–1928), בנו של בן דודה הראשון; ובן דודה הראשון, מלך רומניה קרול הראשון (1839–1914) מצד האם.
הייתה לה מערכת יחסים טובה עם חמיה ותוארה כתמיכתה בם בזמנים קשים.
כבר בתור נסיכת כתר, החלה קרולה את הפעילות בנושאים חברתיים אותה המשיכה כמלכה.
בשנת 1866, היא ביקרה בבתי החולים השדה של סקסוניה בווינה, שם התפרסמה כאחות טובה.
ב-1867 היא ייסדה את ועדת אלברט, שתרמה לטיפול הרפואי של הצבא הגרמני במהלך מלחמת 1870–1871. על עבודתה היא עוטרה בעיטור מסדר לואיזה הפרוסי ובמסדר הסקסוני של זידוניה.
ב-1871, היא ליוותה את אלברט לקומפיין לאחר תבוסת צרפת, שם אירחה את קציני הצבאות המנצחים כמארחת פופולרית.
בשנת 1873, בן זוגה מת חמיה, ובעלה הוכתר כמלך אלברט הראשון.
בשנת 1884, הסניף השוודי המודח של בית אולדנבורג עשה שלום עם שושלת ברנדוט השוודית החדשה באמצעותה ובתו של בן דודה הראשון אשר הפכה לנסיכת הכתר ויקטוריה משוודיה, כאשר שרידי סבה של קרולה, מלך שוודיה גוסטב הרביעי אדולף, אביה ואחיה לודוויג נלקחו לסטוקהולם ונקברו בקריפטה המלכותית.
בשנת 1888, קרולה ובן זוגה ערכו ביקור רשמי בשוודיה.
המלכה קרולה תרמה תרומה חשובה לארגון הבריאות בסקסוניה.
בשנת 1867, כנסיכת הכתר, היא ומארי סימון הקימו את אלברט-וריין.
היא הקימה בית ספר לאחות רטובה בלייפציגר טור (1869), את בית החולים "קרולה-האוס" (1878), את סוכנות התעסוקה לנשים יוהנס-וריין (1876), בית ספר לנשים בשוורצנברג (1884), את בית "גוסטבהיים" עבור הזקנים, החולים והחלשים בנידרפוירץ (1887), בית הספר Lehrertöchterheim Carola-Stift Klotzsche (1892) ובית הנכים Amalie hus Löbtau, Friedrichstadt (1896).
בשנת 1902 מת בעלה וגיסה גאורג, מלך סקסוניה עלה לשלטון במקומו.
היא הייתה הגבירה ה-499 של המסדר המלכותי של המלכה מריה לואיסה.
קרולה מתה ב-15 בדצמבר 1907 בדרזדן, ובזמן מותה, היא הייתה הנכד האחרון שנותר בחיים של גוסטב הרביעי אדולף.
קרוליין גראהם הנסן (נולדה ב-18 בפברואר 1995) היא שחקנית כדורגל נורווגית המשחקת בעמדת הקשר בנבחרת נורווגיה ובקבוצת ברצלונה.
במהלך השנים זכתה עם קבוצתה 3 פעמים בליגת האלופות, 4 אליפויות ספרד, 3 אליפויות גרמניה, 2 אליפויות נורווגיה וגביעים רבים בשלוש ארצות אלו.
היא החלה לשחק כדורגל במועדון המקומי לין, המעורב לבנים ובנות.
בגיל 14 עברה לשחק בקבוצת גיל שנה מעליה בגלל שהמאמן שלה טען שהיא משפיעה לרעה על הבנים בקבוצה.
בגיל 15 עזבה את המועדון לא לפני שזכתה בגביע הנורווגי לבנות עד גיל 16.
הנסן עברה למועדון המקצועני הראשון שלה סטבק באוגוסט 2010. היא ערכה את הופעת הבכורה שלה מול טופסריין כשנכנסה כמחליפה בדקה ה-73. באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות נורווגיה ובשנה לאחר מכן זכתה בגביע, בגמר הגביע בשלה הנסן שער שוויון בתוספת הזמן אך החמיצה פנדל בדו-קרב פנדלים.
באוגוסט 2013 חתמה בקבוצה השוודית טירסה שהייתה אלופת שוודיה.
באותה עונה שחקה בליגת האלופות לנשים.
הנסן חזרה לסטבק בינואר 2014 על מנת לסיים את לימודיה בבית ספר התיכון.
ב-8 במאי 2014 הודיעה המועדון הגרמני שהנסן חתמה אצלו על חוזה לשנתיים, ובתקשורת הנורווגית דווח שהשכר השנתי שלה הוא 100,000 פאונד.
לקראת סוף השנה היא אובחנה כסובלת מברך קופצים.
הפציעה גרמה לה להיעדר מליגת האלופות ומגביע העולם.
בסוף העונה הבאה סבלה הנסן מפציעה נוספת בברך שגרמה לה להיעדר מגמר ליגת האלופות לנשים בה הפסידה קבוצתה לליון לאחר דו-קרב בעיטות עונשין.
בעונת 2016–2017 זכתה בדאבל הגרמני וכך גם בעונה שלאחר מכן כאשר היא כובשת פנדל מכריע בגמר הגביע מול באיירן מינכן.
בעונה האחרונה שלה בוולפסבורג 2018–2019 זכתה פעם נוספת בדאבל הגרמני כשהיא כובשת 14 שערים ומבשלת 29 שערים ב-33 משחקים.
ב-20 במאי 2019 חתמה על חוזה לשנתיים בקבוצת ברצלונה והייתה לשחקנית הנורווגית הראשונה במועדון.
הנסן ערכה את הופעת הבכורה שלה בליגה בברצלונה במחזור הראשון מול קבוצת סי די טאקון (שהפכה לריאל מדריד) והיא כבשה במשחק את השער השישי במשחק שנגמר בתוצאה 1–9.
במרץ 2020 הצטרפה הנסן לקבוצת שחקניות שהודיעו שיתרמו 10% מהשכר שלהן לטובת אנשים שנפגעו ממגפת הקורונה.
באותה עונה הגיעה הקבוצה עד חצי גמר ליגת האלופות והודחה על ידי וולפסבורג קבוצתה הקודמת.
בעונה לאחר מכן בשלה לאלכסיה פוטיאס את השער הראשון במשחק נשים תחרותי שנערך אי פעם בקאמפ נואו.
באותה שנה זכתה קבוצתה בליגת האלופות לנשים כשהנסן תורמת בישול בחצי הגמר מול קבוצת פריז סן-ז'רמן ושער בגמר בניצחון 0–4 על צ'לסי.
בעונת 2022-23 זכתה עם קבוצתה ברצלונה באליפות ספרד ובליגת האלופות.
במשחק הגמר של ליגת האלופות בשלה את השער הראשון של קבוצתה בדרך לניצחון 3-2.
בעונת 2023-24 זכתה עם קבוצתה ברצלונה בכל התארים האפשריים.
הנסן כבשה 21 שערים ובשלה 19 ב-25 משחקי ליגה וסיימה כמלכת השערים ומלכת הבישולים של הליגה.
כמו כן כבשה 5 שערים בליגת האלופות בדרך לזכייה בתואר.
בעקבות הישגיה בעונה זאת הגיעה למקום השני בפרסי כדור הזהב.
הנסן ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת נורווגיה בנובמבר 2011 מול בלגיה.
היא כבשה את שערה הראשון בנבחרת ביוני 2012 מול בולגריה.
היא זומנה לסגל של הנבחרת ליורו 2013 ביחד עם אדה הגרברג.
הקבוצה הגיעה לגמר הטורניר מול גרמניה אך הפסידה 0–1 כשהשוערת הגרמנייה עוצרת שני פנדלים אחד מהם כתוצאה מעברה על הנסן.
הנסן נעדרה מגביע העולם לנשים ב-2015 כתוצאה מפציעה בברך.
ביורו 2017 הוגרלה נורווגיה לבית המוות יחד במהלכו הפסידה את כל שלושת המשחקים ולא כבשה שער.
במהלך המשחק האחרון החמיצה הנסן פנדל.
לאחר היורו פרשה אדה הגברג מהנבחרת כביקורת על חוסר ההשקעה בנבחרת הנשים - מהלך שהפתיע את הנסן אם כי היא הצטרפה לביקורת זאת.
במונדיאל 2019 היא הובילה את הנבחרת לרבע הגמר בו הפסידו לאנגליה וסיימה את הטורניר כשחקנית שהשלימה הכי הרבה דריבלים.
אליפות ליגת העל הנורווגית 2010, 2013
ה-MVP של העונה בליגת העל הספרדית בעונת 2020/2021
מועמדת לכדורגלנית השנה בעולם ב-2019, 2020
קרוליין סידני אהרון היא שחקנית וקומיקאית אמריקאית-יהודייה.
קרוליין סידני עבאדי נולדה בריצ'מונד, וירג'יניה, ארצות הברית.
אמה, נינה עבאדי (לבית פרידמן) הייתה פעילת זכויות אזרח; ילידת אלבמה ממוצא יהודי סורי, ועבדה במשרה מלאה כדי לפרנס את שלושת ילדיה לאחר שאביה של אהרון, שהיה ממוצא לבנוני-יהודי, נפטר.
אחותה הגדולה של אהרון, ג'וזפין עבאדי, במאית ומפיקה תיאטרון, נפטרה מסרטן השד ב-25 במאי 2002, בגיל 52.
אהרון למדה באמריקן יוניברסיטי בוושינגטון די סי, ולמדה אמנויות הבמה.
היא למדה משחק בסטודיו HB בניו יורק.
היא גם הופיעה בסרטים של טים ברטון "המספריים של אדוארד" (1990) וב"לילה הגדול" של סטנלי טוצ'י (1996).
היא ידועה גם בזכות עבודתה בטלוויזיה, כולל תפקידי אורח ב"כנפיים", "פרייז'ר", "תרגיע", "עקרות בית נואשות", "טרנספרנט", "מזכירת המדינה", ו"הטובות לקרב".
התפקידים שלה בברודוויי כוללים את "מדברים יחסית" של וודי אלן, "אני שונא את המלט", "ביטוח לאומי" ו"האיש הקרח" בכיכובו של ג'ייסון רוברדס.
החל מ-2017 היא שיחקה בתפקיד קבוע בתוכנית זוכת פרס אמי לבידוק בפריים-טיים "גברת מייזל המופלאה", עם תפקיד קומי של אם יהודייה.
היא זכתה בשני פרסי גילדת שחקני המסך ברציפות על הופעה יוצאת דופן של אנסמבל בסדרה קומית לצד שאר צוות הסדרה.
בנוסף ב-2023 הופיעה בסדרה הישראלית "חאנשי" לצד הנרי וינקלר בתפקיד אשתו של אביה של חאנשי (עליזה חנוביץ).
באותה שנה שיחקה בסרט הקומדיה המוקומנטרי "חזרה גנרלית" בתור ריטה כהן; הסרט בבימויה של מולי גורדון מבוסס על הסרט הקצר של גורדון באותו שם משנת 2020.
אהרון היא מרצה אורחת בבית הספר למשחק, סטודיו אייץ בי.
היא נשואה לג'יימס פורמן מאז 1980, לזוג יש שני ילדים.
the Waltersג'יין2023חזרה גנרלית ריטה כהן2024בין בתי הכנסת מאירה גוטליב
עונה 6 בפרק 1Girlfriendsמישל גרטבפרק: "All God's Children"2006Sharkהשופטת סילביה הווארדבפרק: "Fashion Police"2007אחים ואחיותאליסבפרק: "Sexual Politics"הפמליהשילה רובינשטייןבפרק: "The Return of the King"האנטומיה של גרייקוניבפרק: "Let the Truth Sting"2008בוסטון ליגלפיליס גולטבפרק: "True Love"2009מונקשילה דורפמןבפרק: "Mr.
Ackroyd in Half"הטובות לקרבלוסי הייברגבפרק: "Day 415"2020Outmatchedסילביה בנטבפרק: "Grandparents"2021–הווהרוחות רפאיםקרול2 פרקים2023חאנשיבאבשיסדרת ישראלית-אמריקאית
שנה שם הפרויקט תפקיד הערות סימוכין 2015 פולאאוט 4 קולות נוספים משחק וידאו 2022–2023 Around the Sun קתי / נינה אודיו דרמה
שנה פרס קטגוריה כותרת תוצאה 2018 פרס גילדת שחקני המסך אנסמבל מצטיין בסדרה קומית גברת מייזל המופלאה 2019
קרוליין אן מריה ואן דר פלאס (בהולנדית: Carolina Ann Maria van der Plas, נולדה ב-6 ביוני 1967) היא עיתונאית ופוליטיקאית הולנדית המכהנת כחברה בבית הנבחרים מאז 2021. חברה לשעבר במפלגה הנוצרית-דמוקרטית (CDA), אותה עזבה ב-2019, היא המייסדת ומנהיגת המפלגה הנוכחית של תנועת האזרח החקלאי (BBB).
ואן דר פלאס נולדה ב-6 ביוני 1967 בקאויק לאב הולנדי ולאם אירית.
אביה, היה עיתונאי ספורט בעיתון האזורי של דוונטר ואמה היא פוליטיקאית בדימוס של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (CDA), ששימשה כיושבת ראש בהנהלת העירייה של דוונטר.
ואן דר פלאס גדלה במשפחה קתולית, אך מאז נערותה חדלה ללכת לכנסייה.
לאחר שסיימה תיכון, החלה לעבוד כעורכת פרילנסרית בעיתון האזורי של דוונטר.
ב-2004 החלה לעבוד כעיתונאית עצמאית בנושאי חקלאות, במגזין בתחום תעשיית הבשר.
בהמשך עבדה עבור מספר מגזינים בתחום החקלאות.
כמו כן עבדה כאשת תקשורת באגודת החקלאים ועבור איגוד מגדלי החזירים ההולנדי.
בשנת 2018, ואן דר פלאס הוצבה במקום השביעי ברשימת המועמדים של ה-CDA לבחירות המקומיות בדוונטר.
לאחר הבחירות המחוזיות ב-2019, החליטה לעזוב את ה-CDA משום שלדעתה המפלגה לא עשתה מספיק כדי לייצג את האינטרסים של המגזר החקלאי.
בתגובה למחאות החקלאים הנרחבות שהתקיימו בהולנד באוקטובר 2019, ואן דר פלאס, יחד עם וים חרוט קורקמפ והנק ורמיר, שני אנשי שיווק, הקימו את העמותה והמפלגה הפוליטית תנועת האזרח החקלאי (BBB).
ב-17 באוקטובר 2020, ואן דר פלאס נבחרה פה אחד למנהיגת המפלגה.
הקמפיין שלה לבחירות הכלליות של 2021 התמקד בנושאים החשובים לבוחרים כפריים וחקלאיים, כולל הבטחות ל"משרד הכפריות" שימוקם לפחות 100 קילומטרים מהאג, והסרת האיסור על ניאוניקוטינואידים.
המפלגה השיגה 104,319 קולות (1%), וואן דר פלאס נכנסה לבית הנבחרים כסיעה של אישה אחת.
ואן דר פלאס מתגוררת בדוונטר.
התאלמנה בשנת 2019 ויש לה שני בנים.
קרוליין אליזבת, נסיכת בריטניה הגדולה הייתה ילדתם הרביעית ובתם השלישית של ג'ורג' השני, מלך בריטניה ושל רעייתו קרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך.
הנסיכה קרוליין נולדה בארמון הרנהאוזן בהנובר.
אביה היה גאורג אוגוסטוס, נסיך הנובר, בנו הבכור של גאורג לואיס, הנסיך הבוחר של הנובר.
אמה הייתה קרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך, בתו של יוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך.
כנכדתו של הנסיך הבוחר של הנובר, ניתן לה עם לידתה התואר הנסיכה קרוליין מהנובר.
על פי חוק ההסדר 1701, היא הייתה בעת לידתה השביעית בסדר הירושה לכתר הבריטי.
היא הוטבלה יום לאחר לידה בארמון הרנהאוזן.
ב-1714 נפטרה אן, מלכת בריטניה, וסבה של קרוליין היה למלך ג'ורג' הראשון, ואביה היה לנסיך ויילס.
בגיל שנה, התלוותה קרוליין לאימה ולאחיותיה הגדולות, הנסיכות אן ואמליה לבריטניה הגדולה, והמשפחה התגוררה בארמון סנט ג'יימס בלונדון.
לקרוליין ניתן התואר נסיכת בריטניה הגדולה.
ב-1722, בהוראתה של אמה, היא חוסנה נגד אבעבועות שחורות בבווריאולציה , סוג מוקדם של חיסון שזכה לפופולריות על ידי ליידי מרי מונטגיו וצ'ארלס מייטלנד.
קרוליין הייתה הילדה המועדפת על אמה, והייתה ידועה בכינוי "קרוליין אליזבת האומרת אמת".
כאשר התגלעו חילוקי דעות בין ילדי המשפחה המלכותית, היו הוריה אומרים, "קראו לקרוליין, ואז נדע את האמת".
על פי ד"ר ג'ון דוראן, "קרוליין אליזבת אוהבת האמת הייתה אהובה ללא סייג על ידי הוריה, ראויה לחיבה, וגמלה על כך בחיבה נלהבת.
היא הייתה הוגנת, טובת לב, מושלמת ואומללה".
על פי אמונה עממית, אומללותה של קרוליין הייתה בשל אהבתה לאיש חצר המלכות הנשוי, הלורד הרווי.
הרווי, שהיה ביסקסואל, ניהל רומן עם אחיה הגדול של קרוליין, פרדריק, נסיך ויילס, והיה מקושר בקשרים רומנטיים עם כמה גבירות של חצר המלכות, כולל פילגשו של פרדריק, אן ויין.
כאשר נפטר הרווי ב-1743, פרשה קרוליין לארמון סנט ג'יימס למשך שנים רבות עד מותה, והתירה גישה אליה רק למשפחתה ולידידיה הקרובים.
היא תרמה בנדיבות למטרות צדקה.
הנסיכה קרוליין נפטרה, מבלי שנישאה לאיש או ילדה ילדים, בארמון סנט ג'יימס ב-28 בדצמבר 1757, בגיל 44. היא נטמנה במנזר וסטמינסטר.
קרוליין לייק אינגלס הייתה מורה אמריקאית, אמה של לורה אינגלס וילדר, מחברת ספרי "בית קטן בערבה".
היא מתוארת כדמות האם "Ma" בספרים ובסדרת הטלוויזיה.
קרוליין נולדה ב-1839 15 מייל מערבית למילווקי, ויסקונסין, בעיירה ברוקפילד, מחוז ווקשה.
היא הייתה החמישית מתוך שבעת ילדיהם של הנרי ושארלוט קווינר.
אחיה היו ג'וזף, הנרי ותומס, ואחיותיה היו מרתה ואלייזה.(הבת הראשונה של בני הזוג קווינר, מרתה מורס קווינר, מתה ב-1836).
כשקרוליין הייתה בת 5, אביה מת בזמן ששירת על ספינה שהתהפכה וטבעה בימת מישיגן ליד מצרי מקינאק.
בשנת 1849 נישאה אמה לחוואי פרדריק הולברוק.
נולדה להם ילדה אחת ביחד, לוטי הולברוק.
קרוליין כנראה אהבה וכיבדה את אביה החדש, ולימים תכבד את זכרו בכך שתקרא לבנה על שמו.
בגיל 16 וחצי, קרוליין התחילה לעבוד כמורה.
ב-1 בפברואר 1860 בגיל 21 היא נישאה לצ'ארלס פיליפ אינגלס בקונקורד, ויסקונסין.
יחד נולדו להם חמישה ילדים: מרי אמיליה, לורה אליזבת, קרוליין סלסטיה (קארי), צ'ארלס פרדריק (פרדי) וגרייס פרל.
צ'ארלס פרדריק "פרדי" אינגלס נולד ב-1 בנובמבר 1875 בוולנוט גרוב, מינסוטה, ומת ב-27 באוגוסט 1876 בדרום טרויה, מינסוטה, מסיבות בלתי מוגדרות.
באוטוביוגרפיה שלה, "Pioneer Girl", לורה זוכרת ש"האח הקטן היה חולה וש"יום נורא אחד, הוא יישר את גופו הקטן ומת".
חוקר וילדר וויליאם אנדרסון ציין: "כמעט ארבעים שנה לאחר מותו של פרדי, אמא התאבלה עליו, ואמרה לקרובים כמה הכל היה שונה 'אם פרדי היה חי'".
משפחת אינגלס נסעה בעגלה מכוסה מוויסקונסין, קנזס (טריטוריה אינדיאנית), בר אוק, איווה ומינסוטה.
ב-1879 הם התיישבו בדה סמט שבטריטוריית דקוטה.
לאחר שהגיעו לדה סמט, קרוליין ומשפחת אינגלס גרו בביתו של המודד המקומי וכן בחנות באזור מרכז העיר, עד שעברו מחוץ לעיר בחווה ליד סילבר לייק.
כאשר משפחת אינגלס מכרה את החווה עקב דפוס מתמשך של שנים יבשות, צ'ארלס בנה עבורם בית ברחוב השלישי בדה סמט, הידוע מאוחר יותר כ"הבית שאבא בנה".
לאחר מותו של בעלה ממחלת לב ב-1902 בגיל 66, השכירו אינגלס ובתה הבכורה, מרי, את אחד החדרים להכנסה נוספת.