tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ערב הסעודית פנתה לארצות הברית בבקשה לעזרה ולקחה חלק ישיר במבצע שיצא נגד עיראק מצד כוחות הקואליציה הבינלאומיים.
למרות שארצות הברית הייתה הכוח הצבאי העיקרי בקואליציה, סעודיה סיפקה בסיסים צבאיים למטוסי הקואליציה כדי לפגוע ביעדים עיראקיים, וכוחות צבא סעודים לקחו חלק במבצע הקרקעי נגד עיראק.
לאחר תום המלחמה, היחסים עם עיראק נהרסו כמעט לחלוטין, וערב הסעודית החלה במימון כוחות האופוזיציה העיראקיים להפלת סדאם חוסיין.
בשנת 2003 ארצות הברית פלשה לעיראק, סעודיה סיפקה תמיכה פוליטית לפלישה, אך לא השתתפה ישירות בלחימה.
לאחר הדחתו של סדאם חוסיין, עיראק התקרבה לאיראן, וסעודיה נתפסה בחוסר אמון על ידי ההנהגה העיראקית החדשה.
ב-1 בינואר 2016, סעודיה פתחה מחדש את שגרירותה בבגדאד, בשל הצורך לחזק את הברית האזורית נגד המדינה האסלאמית, שתפסה חלק מהשטח בעיראק ובסוריה.
בקיץ 2017 ביקרו פעמיים בריאד ראש ממשלת עיראק חיידר אל-עבאדי ומספר שרים.
המשלחת העיראקית סיכמה עם שלטונות ערב הסעודית לפתוח את שגרירות סעודיה בבגדאד, ואת הקונסוליות בבצרה ובנג'ף.
בין השנים 1922–1991 היה אזור נייטרלי בין ערב הסעודית לעיראק.
אמנת 5 במאי 1922 נועדה למנוע סכסוך בין בריטניה ששלטה אז בעיראק לבין סולטנות נג'ד, שהפכה לימים לסעודיה, וכבשה את ממלכת חג'אז.
בשנת 1975 הושג הסכם על חלוקת האזור, והסכם גבול נחתם בשנת 1981 ואושרר ב-1983. מסיבה לא ידועה, האמנה לא נשמרה באו"ם ואף אחד מחוץ לסעודיה ולעיראק לא קיבל הודעה היכן נמצא הגבול החדש.
בשנת 1991 במלחמת המפרץ עיראק ביטלה את כל ההסכמים הבינלאומיים עם סעודיה מאז 1968. ביוני 1991 רשמה סעודיה, בתורה, באו"ם אמנת גבולות עם עיראק משנת 1981. רק אז האזור הנייטרלי חדל להתקיים באופן רשמי.
עיראק מחזיקה בערב הסעודית שגרירות בריאד וקונסוליה כללית בג'דה.
ערב הסעודית מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד וקונסוליה כללית בארביל.
יחסי עיראק–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין הרפובליקה של צ'ילה לבין הרפובליקה של עיראק.
צ'ילה התנגדה לפלישה לעיראק בשנת 2003.
דגל צ'ילה מיוצגת בעיראק באמצעות שגרירותה בביירות, לבנון.
עיראק מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי עיראק–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין רפובליקת עיראק לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
האינטראקציה התרבותית והמסחר בין אינדוס למסופוטמיה החלו כבר ב-1800 לפנה"ס.
בשנת 1955 הצטרפו עיראק ופקיסטן לברית בגדאד, ברית צבאית מול ברית המועצות.
בשנת 1958, עם רצח מלך עיראק, עיראק פרשה מברית בגדאד, אשר החליפה שמה לארגון האמנה המרכזית (CENTO).
המתיחות נמשכה בין עיראק לפקיסטן בסוף המאה ה-20 וראשית המאה ה-21 עם מלחמת איראן–עיראק, מלחמת המפרץ ומלחמת עיראק.
בשנת 1955, עיראק ופקיסטן חתמו על ברית צבאית כנגד ברית המועצות ובכך הצטרפו לארגון האמנה המרכזית.
בשנת 1959, לאחר תלייתו של פייסל השני מלך עיראק ועלייתו של עבד אל-כרים קאסם לשלטון העיראקי, נסוגה עיראק מן ההסכם.
היחסים בין שתי המדינות הידרדרו בשנות השבעים, החל מפסגת ארגון הוועידה האסלאמית בשנת 1971 בלאהור.
עיראק הייתה המדינה השנייה והמדינה הערבית הראשונה שהכירה בבנגלדש כאומה ריבונית אחרי גרמניה המזרחית בשנת 1972. הנשיא אחמד חסן אל-בכר תמך כלכלית וצבאית בצבא שחרור בלוצ'יסטן במהלך מרד פנימי בבלוצ'יסטן.
התמיכה נמשכה עד שנת 1973 כאשר המודיעין הצבאי של פקיסטן שכנע את אכבר בוגטי, מנהיג באלוך, לערוק לפקיסטן.
ב-10 בפברואר 1973, פנג'אב ריינג'רס ומשטרת איסלאמאבאד פשטו על השגרירות העיראקית באסלאמאבאד מבלי להזהיר את ממשלת עיראק.
פעולה טקטית זו חשפה מטמון גדול של נשק, תחמושת ורימוני יד.
ציוד נשק אחר נמצא בארגזים שכותרתם "משרד החוץ, בגדאד" ואלה נועדו לכאורה למורדי בלוך הפקיסטניים.
פקיסטן גירשה והכריזה על אישיות בלתי רצויה עבור שגריר עיראק חיקמת סולימאן וצוות קונסולרי אחר.
במכתב שנכתב לנשיא ריצ'רד ניקסון ב־14 בפברואר 1973, האשים ראש ממשלת זולפיקר עלי בהוטו הודו, אפגניסטן, עיראק וברית המועצות, למעורבות ב"קנוניה...
[עם] גורמים חתרניים ולא-רדנטיסטיים המבקשים לשבש את שלמות פקיסטן.
פעולה מוצלחת הובילה לפירוק מורדי בלוצ'יסטן בפרובינציה.
מנהל דיני הלחימה של בלוצ'יסטן, הגנרל ראחימודין חאן, חוקק מדיניות שייצבה את המחוז.
בעקבות מלחמת איראן–עיראק הוקמה מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ בשנת 1981 במזרח התיכון.
במהלך המלחמה ניסה הנשיא סדאם חוסיין לעבוד ללא הצלחה עם מורדי בלוצ'יסטן כדי להפנות את המיקוד האיראני לפקיסטן.
מרבית המדריכים הצבאיים היו מהכוחות המזוינים של פקיסטן.
כ־40,000 אנשי צבא של כוחות הצבא הפקיסטניים הוצבו ב ערב הסעודית כדי לחזק את הביטחון הפנימי והחיצוני של המדינה.
מלחמת איראן-עיראק הייתה נושא מקוטב בפקיסטן, כאשר מחצית מאוכלוסייתה מאוימים כעת מצד האוכלוסייה השיעית שלה ומאיראן.
הנשיא זיא הגביר את ביטחונה של פקיסטן, בידיעה שמכיוון שהמדינה קרובה לארצות הברית, היא עלולה להיגרם למלחמה.
החברים הבכירים בכוחות הצבא של פקיסטן התנגדו להרג עולי רגל שיעים בסעודיה.
זיא לא הוציא שום פקודות לכוחות המזוינים הערבים של פקיסטן, להעסיק מדינה כלשהי מבחינה צבאית.
מלחמת איראן-עיראק סיפקה לזיאה הזדמנות להתמודד עם איראן.
טילי עוקץ רבים שנשלחו למוג'האדין האפגני נמכרו לאיראן, מה שהיווה גורם מכריע עבור המדינה במלחמת איראן-עיראק.
בשנת 1990 עיראק פלשה כווית עקב המתיחות הפוליטית הגוברת בין שתי המדינות הערביות.
פקיסטן אישרה את ארצות הברית - מנהיגת המערכה הצבאית נגד עיראק, עם ראש צוות הצבא, הגנרל מירזה אסלאם בג והיו"ר הראשי המשותף האדמירל איפתיקהר אחמד סירוחי פיקח על הצבת הכוחות המזוינים של המזרח התיכון במזרח התיכון.
הגנרל בג האשים את מדינות המערב בעידוד עיראק לפלוש לכווית, אף כי המשיך להוביל את כוחותיו המזוינים נגד עיראק בתמיכה בערב הסעודית.
בזמן שמלחמת עיראק עם כווית חילקה את הפקיסטנים, בג פיקד בקפידה והציב את כוחותיו הכפופים של הכוחות המזוינים בפקיסטן במהלך מבצע סערת המדבר.
לאחר מלחמת המפרץ הראשונה עיראק החלה לבנות קשרים הדוקים יותר עם הודו.
בשנת 2000 ביקר סגן נשיא עיראק טהא יאסין רמדאן בהודו, וב־6 באוגוסט 2002 העביר הנשיא סדאם חוסיין את "התמיכה הבלתי מעורערת" של עיראק להודו בגלל סכסוך קשמיר עם פקיסטן.
בשנת 2003, לפני פרוץ מלחמת המפרץ השנייה, הודיעה פקיסטן כי היא מתנגדת לכל פעולה צבאית נגד עיראק.
עם זאת, לאחר סיום המלחמה, פקיסטן ציינה כי היא מוכנה לשלוח את כוחותיה הצבאיים של המזרח התיכון לעיראק לצורך שמירת שלום אם הם ידרשו לכך.
ארצות הברית ובריטניה השמיעו קריאות רבות להצבת הכוחות התלויים של צבא פקיסטן לפעולות שמירת שלום בעיראק.
עם זאת, אנשי צבא פקיסטן אמרו כי "לאור ההתקוממות נגד כוחות הקואליציה בראשות ארצות הברית בעיראק והאנרכיה הפנימית שם, שליחת כוחותינו בשלב זה תהיה כמו קפיצה באש.
המתיחות בין שתי המדינות נותרה אינטנסיבית בנושא בני ערובה זרים בעיראק.
במהלך השנים 2004–2005, 14 אזרחים פקיסטנים נתפסו כבני ערובה מתוכם שניים נהרגו.
עם זאת, היחסים נורמלו בעקבות כוחות ארצות הברית נסיגת הכוחות מעיראק.
בשנת 2013 שתי המדינות חתמו על ברית הגנה.
שגריר עיראק בפקיסטן, ד"ר רושדי אלאני, טען כי עיראק רואה בפקיסטן "מעצמת על מוסלמית וכי עיראק מוכנה לספק לפקיסטן נפט ללא תנאי, ומטוסי האימון סופר מושאק נמסרו מפקיסטן כחלק משיפור יחסי ההגנה בין שתי המדינות.
עיראק מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד.
פקיסטן מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד.
יחסי עומאן–ערב הסעודית הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין סולטנות עומאן לממלכת סעודיה.
שתי המדינות מנהלות מערכת יחסים היסטורית ארוכה, והן חברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ.
שתי המדינות הן מוסלמיות, אולם עומאן משתייכת לזרם האיבאדיה ואילו ערב הסעודית משתייכת לאסלאם הסוני.
שתי המדינות בעלות ברית חזקות, אולם לעומאן יש גישה מקלה יותר בכל הנוגע לאיראן.
שתי המדינות חולקות גבול ארוך, שני באורכו רק לגבול ערב הסעודית–תימן בקרב הגבולות הסעודיים.
הח'וארג', קבוצה איסלאמית קיצונית שהוקמה לאחר מותו של הנביא מוחמד במה שעתיד להיות ערב הסעודית, היה אחראי למרד נגד הח'ליף עלי.
עם זאת, חלקם, סירבו לסמכותו של ח'וארג' ועברו לדרום ערב, לאזור הכולל כיום את עומאן, והקימו את זרם האיבאדיה.
כאשר הגישה הפוליטית המודרנית של עומאן וסעודיה התגבשה על רקע נסיגת הכוחות המזוינים הבריטיים, הם ביססו מערכת יחסים בשנת 1971. עם זאת, עומאן בחרה בגישה מתונה בסדר היום הפוליטי בהשוואה לסעודיה.
עומאן שימשה כמתווכת השומרת על היחסים עם איראן כאשר לאיראן יש מתיחות עם מדינות ערביות אחרות, ומאז הפכה לגשר המחבר בין שתי מדינות.
כמו כן, עומאן אינה משתתפת בקואליציה בראשות סעודיה במלחמת האזרחים בתימן.
לאחרונה, עומאן משמשת גם כמתווכת מתונה במהלך המשבר הדיפלומטי הקטרי בין קטר לערב הסעודית, ומספקת דרך חלופית לעקוף את חסימת קטר על ידי ערב הסעודית ובעלות בריתה.
עומאן מחזיקה בערב הסעודית שגרירות בריאד וקונסוליה בג'דה.
ערב הסעודית מחזיקה בעומאן שגרירות במסקט.
יחסי עומאן–פורטוגל הם היחסים הכלכליים, הפוליטיים והדיפלומטיים בין הרפובליקה הפורטוגלית לבין הסולטנות של עומאן.
ראשית המגע של הפורטוגלים עם תושבי עומאן החל עם גילוי דרך הים על ידי הסוחרים הפורטוגלים הגנו בנקודות מסחר על החופי עומאן, וככול שחלף הזמן הפורטוגלי היו לסוחרים הדומיננתים באזור זה על חשבון הסוחרים הערבים המקומיים מה שגרם לחיכוך שבשיאו כבשה פורטוגל את נמל מוסקט (בשנת 1508) וערים נוספות.
ולאחר מספר רב של שנים עלה ביד המקומיים תחת שושלת יערוב (1624–1744) לעלות בכוחם על הפורטוגלים ואף ליסד אימפריה על חשבון זו הפורטוגלית במזרח אפריקה
אם עם כינון שלטון עצמאי מלאה בעומאן בשנות השבעים, לאחר ניתוק התלות בבריטניה.
המדינה החלה להיפתח ולהרחיבת קשריה עם מדינות שונות וגם עם פורטוגל:
ב-26 באוקטובר 1979, כינונו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
ב-18 בפברואר 1982 נחתם הסכם תרבות בין פורטוגל לעומאן.
ב-13 בנובמבר 1988, השגריר שבסיסו בריאד חוסה מנואל מאטוס פאריירה שימש כשגריר שאינו תושב עומאן, (עד לפתיחת השגרירות בקטר)
ב-15 בדצמבר 2012 נחתם בין פורטוגל לעומאן הסכם על פטור הדדי מאשרות לבעלי דרכונים דיפלומטיים, מיוחדים או שירותים.
ב-28 באפריל 2015, נחתם בין פורטוגל לעומאן אמנה בדבר הימנעות ממיסוי כפול ומניעת העלמת מס בנושא מס הכנסה.
ב-25 ביולי 2023 נערך פגישה למטרות התייעצות פוליטית ראשונה מסוגה בין סולטנות עומאן לרפובליקה הפורטוגלית אשר התקיימה במשרד החוץ של עומאן במוסקט.
בה היו אנשים רמי מעלה משני הצדדים שדנו בשלל שלל תחומי עניין ובחיזוק הקשרים בין שתי המדינות.
נכון להיום שגריר שבסיסו בדוחה, בירת קטר משמש גם כמיצג את פורטוגל בעומאן, מלבד קונסול הכבוד של פורטוגל במוסקט.
יחסי עומאן–תאילנד הם היחסים הבילטרליים בין עומאן לתאילנד.
בעוד שבין שתי המדינות לא היה קשר יותר מדי עתיק, ממלכת איוטהאיה הייתה אחת משותפות הסחר הפעילות ביותר של עומאן, כולל כלפי סוחרים ערבים.
סוחרים עומנים פיתחו קשר בריא עם התאילנדים ואף הקלו על הקמת קהילה מוסלמית פרסית/ערבית שתישאר בתאילנד במשך מאות שנים.
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 גדל הסחר בין שתי מדינות.
שתי המדינות מייעצות אחת לשנייה ייעוץ פוליטי מאז 2017.
תאילנד היא אחד מיעדי התיירות הפופולריים ביותר עבור עומאנים מחוץ למדינות המפרץ הפרסי, במיוחד תיירות מרפא.
לעומאן יש שגרירות בבנגקוק, בירת תאילנד.
לתאילנד יש שגרירות במסקט, בירת עומאן.
היחסים בין הממלכה הערבית הסעודית למדינת קטר היו מתוחים במהלך כיבושיו של אבן סעוד ושככו לאחר עצמאותה של קטר בשנת 1971.
ב-2016 היחסים נותקו על ידי סעודיה בעקבות חידוש יחסי איראן–קטר.
בדצמבר 2020 פורסם ששתי המדינות מתכוונות לחדש את יחסיהם (בתיווך אמריקני).
ב-5 בינואר 2021 תם המשבר הדיפלומטי הקטרי והיחסים בין המדינות חודשו.
אבן סעוד רצה בסיפוח קטר בשנות העשרים ושנות השלושים של המאה ה-20 אך הקטרים העדיפו לעבור להיות מדינת חסות בריטית.
ביולי 2002, הוצג בשידור של אל-ג'זירה ביקורת על המעורבת הסעודית באפגניסטן וכלפי גישתה לפלסטינים.
מסיבה זו ערב הסעודית החזירה את שגרירה בדוחה בין השנים 2002–2008 כדי לנסות ללחוץ על קטר לבלום את נטיותיה האִינְדִּיבִידוּאָלִיסְטִיות.
לאור החמרת היחסים מתכננת ערב הסעודית לבנות את תעלת סלווה אשר תהפוך למעשה את קטר לאי.
ב-3 בדצמבר 2020 פורסם שסעודיה וקטר מתכוונות לחדש את יחסיהם הדיפלומטיים בתיווך אמריקני.
ב-5 בינואר 2021 נחתם הסכם חידוש היחסים בין המדינות.
נכון ליוני 2017 כ-40% מהמזון של קטר, כמו גם חומרי בנייה הגיעו דרך הגבול היבשתי עם סעודיה.
היחסים שבין הרפובליקה העיראקית לבין מדינת קטר ידעו לאורך הזמן עליות ומורדות רבות.
ראשיתם של היחסים הדיפלומטיים שבין עיראק לקטר הן בשנת 1973, לאחר שעיראק הכירה בקטר וכוננה יחסים דיפלומטיים איתה.
היחסים היו רגועים ושקטים ותנודות ותקריות לא היו עד לשנת 1990.
בשנת 1990, לאחר כיבוש כווית והאולטימטום שהציב האו"ם לעיראק, אולטימטום שבסופו של דבר הוביל למלחמת המפרץ, קטר סגרה את השגרירות בעיראק.
מאורע נוסף אשר דרדר את היחסים בין המדינות היו האשמותיו של ראש ממשלת עיראק לשעבר כלפי ערב הסעודית וקטר במימון טרור ובמימון המדינה האסלאמית אשר פעלה בעיראק.
טענות אלו התקבלו בבוז בקטר ובערב הסעודית שגם היא נלחמה כנגד הארגון.
קטר שלחה 2,600 חיילים להילחם במלחמת המפרץ, כחלק מקואליציית 34 המדינות שבראשות ארצות הברית.
היחסים ביו המדינות שוקמו בשנות האלפיים המוקדמות ובעשור הנוכחי, לאחר כיבוש עיראק במלחמת עיראק.
לאחר שעיראק הביע רצון לשפר את יחסיה עם המדינות הסוניות במפרץ הפרסי, הפכו היחסים בין עיראק לקטר טובים והם מתהדקים בהדרגה.
דוגמאות לכך הן המענק של קטר לעיראק בדמות 10 מיליון דולר אמריקאי, זאת על מנת לחמש את הצבא לקרבות נגד המדינה האיסלאמית.
כמו כן, אמיר קטר קרא מספר פעמים בפומבי לאנשי עיראק "אחים".
יחסי עיראק–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הצרפתית לבין הרפובליקה העיראקית.
היחסים בין שתי המדינות הם יחסים היסטוריים שהיו גם מאוד רגועים מהקמת עיראק עד מלחמת המפרץ ופלישת עיראק לכווית בשנת 1990, משטר סדאם חוסיין נהנה מתמיכה צרפתית ושררה בעיראק פרנקופיליה, עם פלישת עיראק לכווית צרפת החלה להטיל אט אט סנקציות על עיראק עד שניתקה איתה את היחסים באופן מוחלט.
כעבור 13 שנים בשנת 2004, צרפת שבה וכוננה מחדש את היחסים עם עיראק.
מלחמת האזרחים בעיראק דווקא עזרה משמעותית למצב היחסים עם צרפת ומדינות המערב וצרפת מספקת תמיכה ביטחונית, פוליטית והומניטרית לעיראק.
בשנות ה-70 החלו מדענים עיראקים לבחון דרכים להפקת פלוטוניום, ועיראק חתמה על הסכם עם צרפת, במסגרתו הבטיחה צרפת לספק לעיראק שני כורים גרעיניים - "תמוז 1" ו"תמוז 2".
ישראל החלה לגלות עניין במאמצים העיראקיים במרץ 1975, והמודיעין הישראלי ניסה להשיג מידע על הכורים הגרעיניים ועל התקדמות בנייתם.
בשנת 1977 סיימו העיראקים לבנות את "תמוז 1" במרכז המחקר אל-טוואיתה, 18 ק"מ דרומית מערבית לבגדאד.
היה זה כור גרעיני בן 40 מגה ואט המקורר במים רגילים.
הצרפתים כינו את הכור "אוסיראק", כמיזוג של המילה "אוסיריס" (דגם הכור הצרפתי, ששמו כשם אל המתים המצרי הקדום) והמילה "עיראק".
העיראקים קראו לכור "תמוז 1" (תמוז تموز בערבית הוא חודש יולי, בו עלתה מפלגת הבעת' לשלטון בשנת 1968).
כחלק מעסקת הכורים, נקבע כי צרפת תספק לעיראק 70 ק"ג של אורניום מועשר ברמה של 93% מתוכו כ-12.5 ק"ג סופקו ב-14 ביוני 1980 ואוחסנו בכור "תמוז 2".
העסקה התאפשרה עקב משבר האנרגיה העולמי-בתמורה לאספקת נפט מעיראק, ברזיל תספק אורניום שיעובד במתקן צרפתי בעזרת טכנולוגיה איטלקית.
באוגוסט 1978 הובא הנושא לידיעת ממשלת ישראל, וראש הממשלה, מנחם בגין, החליט למנות את ראש אמ"ן כדי להעריך את תוכנית הכור העיראקי.
על פי הערכת אמ"ן, העיראקים שאפו לייצר נשק גרעיני, והוערך על ידי יובל נאמן כי העיראקים יהיו מסוגלים לייצר כארבע פצצות פלוטוניום מדי שנה.
מנגד, ריצ'רד וילסון, פרופסור לפיזיקה מהרווארד שבחן את הכור ההרוס חלקית בשנת 1982 טען בנאום ב-2003: "כדי לייצר כמות מספיקה של פלוטוניום (לנשק גרעיני) היו נדרשים לאוסיראק עשורים, לא שנים".
בשנת 2005 וילסון העיר "הכור אוסיראק שהופצץ על ידי ישראל ב-1981 תוכנן על ידי הצרפתים באופן שלא יתאים ליצור פצצות".
ישראל ניסתה לפעול דיפלומטית יחד עם ארצות הברית, מ-1976 עד 1979, במטרה לשכנע את צרפת לחדול מסיוע לפרויקט, אך ללא הצלחה; היחסים עם משטרו של סדאם חוסיין והעולם הערבי בכלל היו אינטרס לאומי בעיני מנהיגות צרפת באותה תקופה.
גם חבלה שביצע המוסד במטען ציוד לקירור ליבת הכור, לפני שנשלח מצרפת לעיראק, לא הביאה לעצירת הפרויקט.
עיראק מיוצגת בצרפת בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בפריז, בירת המדינה.
צרפת מיוצגת בעיראק בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בבגדאד, בירת המדינה.
צרפת מיוצגת בעיראק גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה השוכנת גם היא בבגדאד.
יחסי ערב הסעודית–קניה הם היחסים הביליטרליים שבין ערב הסעודית לבין קניה.
היחסים בין שתי המדינות טובים מאוד.
בשנים 1979 ובשנת 1983 ביקר נשיא קניה דניאל אראפ מוי בערב הסעודית.
הנשיא מוואי קיבאקי ביקר בערב הסעודית בשנת 2012.
קניה ייצאה לערב הסעודית בשנת 2016 כ-480 טונות של תה לערב הסעודית, ועל מכירות אלה מתבסס הקשר הכלכלי בין שתי המדינות.
סעודיה מממנת דרך הקרן הסעודית לפיתוח פרויקטים במקומות רבים בקניה, כמו ניירובי, גאריסה ומומבסה.
ערב הסעודית מחזיקה בשגרירות בניירובי.
יחסי ערב הסעודית–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים בין הממלכה הערבית הסעודית לבין קנדה.
ערב הסעודית מיוצגת בקנדה באמצעות שגרירות באוטווה, וקנדה מיוצגת בערב הסעודית באמצעות שגרירות בריאד ובאמצעות קונסוליה בג'דה.
ב-6 באוגוסט 2018 גירשה ערב הסעודית את שגריר קנדה במדינה בשל מה שהגדירה כ"התערבות בענייניה הפנימיים" של סעודיה.
כמו כן השיבה סעודיה את השגריר שלה בקנדה.
בדומה ליחסים עם ישראל, מניע מרכזי ביחסים הטובים בין שתי המדינות נובע מההתנגדות לאיראן והצטלבות אינטרסים בכל הקשור למזרח התיכון.
בשנת 2000 ראש הממשלה הקנדי ז'אן קרטיין ערך ביקור בסעודיה.
כך גם בשנת 2012 ראש הממשלה הקנדי, סטיבן הרפר, ביקר בסעודיה כחלק ממסעו למזרח התיכון.
בחודש פברואר חתם סטיבן הארפר על חוזה הנשק הארוך ביותר בהיסטוריה של קנדה, עם ערב הסעודית.
החוזה בשווי מיליארדי דולרים תקף למשך 14 שנה עבור מכירת כלי רכב קנדיים, צבאיים ומסחריים, לסעודיה.
ממשלת סעודיה לא הייתה מוכנה לחשוף את כמות הציוד הכלול בעסקה.
שר המסחר הקנדי אד פאסט הצהיר כי העסקה החדשה "תיצור 3,000 מקומות עבודה חדשים בקנדה מדי שנה".
הוא הוסיף כי 500 חברות קנדיות ייהנו מהעסקה.
שמות 500 החברות לא פורסם לציבור בקנדה.
לעסקה התקבלו תגובות זועמות: "קנדה מייצרת רווח במכירת נשק לעריצות על חשבון זכויות אדם".
רבים טענו כי העסקה מהווה הפרה של נורמות אשר קנדה מחויבת להן.
עם זאת, דוברו של שר המסחר הקנדי הגן על העסקה וטען כי בשל ההשפעה הגלובלית האסטרטגית של סעודיה, ערב הסעודית היא שותפת סחר חשובה.
מאוחר יותר אף אמר כי "אנחנו נמשיך לעסוק עם סעודיה במגוון בעיות, כולל ביטחון אזורי וזכויות אדם".
ב-5 באוגוסט 2018 גירשה ערב הסעודית את שגריר קנדה במדינה לאחר שקנדה הפצירה בסעודיה לשחרר פעילי זכויות אדם הכלואים במדינה.
משרד החוץ הסעודי הודיע לאחר מכן כי "הצהרנו שלא נתערב בענייני הפנים של מדינות אחרות, כולל קנדה, ועל כן אנו דוחים כל התערבות זרה בעניינינו.
קנדה ואומות אחרות לא יכולות לטעון שהן דואגות לאזרחי הממלכה יותר מהממלכה עצמה".
כמו כן הודיעה סעודיה על השבת השגריר שלה בקנדה.
ערב הסעודית היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של קנדה מתוך תשע מדינות חצי האי ערב והשנייה בגודלה במזרח התיכון.
בשנת 2005 עמד היקף הסחר ביניהם על יותר מ-2 מיליארד דולר בשנת 2005 עמד היקף המסחר בין ערב הסעודית לקנדה על יותר מ-2 מיליארד דולרים, לאחר שכמעט הוכפל בשנת 2002.
בסוף 2012, ערב הסעודית הפכה ליבואנית השנייה בגודלה של תוצרת קנדית בכל המזרח התיכון (אחרי ישראל).
היחסים הכלכליים בין שתי המדינות עומדים בראש סדר העדיפויות של השתיים ומוזכרים כמעט בכל מפגש בין מנהיגי השתיים.
מוחמד קוהיל ואחיו סולטאן קוהיל, שני נערים סעודים-קנדים, ביצעו מעשה פשע במרץ 2008. סולטאן קיבל עונש של 200 מלקות ומוחמד קיבל עונש מוות והיה אמור להיות הקנדי הראשון שמוצא להורג בערב הסעודית.
ממשלת קנדה התלבטה האם לדרוש חנינה כיוון שהאחים בכל זאת ביצעו פשע, לבסוף הממשלה נכנעה ללחצים שהופעלו עליה על ידי העם ומשפחת קוהיל ומוחמד ואחיו השתחררו.
בקנדה יש יותר מ-15,000 סטודנטים סעודים.
בנוסף, 800 רופאים אזרחי ערב הסעודית משרתים בקנדה את האוכלוסייה המקומית.
בשנת 2000, נעצר ויליאם סמפסון, סופר קנדי על ידי הממשלה הסעודית בשל עבירה שבוצעה בריאד, בירת ערב הסעודית, תוך שמירה על חפותו.
הוא נכלא ועונה ולאחר מכן מתח ביקורת על ממשלת קנדה אשר לא באה לעזרתו.
הוא שוחרר רק לאחר התערבות בריטית, אחרי שלוש שנים בכלא ובעינויים.
יחסי ערב הסעודית–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הממלכה הערבית הסעודית והפדרציה הרוסית.
היחסים ידעו עליות ומורדות, לאחר שהושפעו מיחסי ארצות הברית עם רוסיה ועם ערב הסעודית.
מבחינה כלכלית, הקשרים בין שתי המדינות מתמקדים בעיקר בנושא ייצור, ייבוא וייצוא הנפט.
כמו כן המדינות משתפות פעולה במגוון נושאים משותפים כמו בעיות ביטחון אזוריות, אנרגיה, מסחר, תחבורה ושיתוף פעולה מדעי.
ברית המועצות יצרה קשרים דיפלומטיים עם ממלכת חג'אז של חוסיין בן עלי לאחר שהכריז על עצמו כח'ליפה במרץ 1924. באוגוסט 1924 הגיע לג'דה דיפלומט סובייטי כקונסול.
במהלך הלחימה בין ממלכת חג'אז וסולטנות נג'ד של אבן סעוד שמרה הקונסוליה על נייטרליות.
לאחר כיבוש ג'דה בידי אבן סעוד בשלהי 1925 שלח אבן סעוד אגרת לקונסול, שגלה לאריתריאה, והזמינו לשוב לג'דה.
בפברואר 1926 הכירה ברית המועצות במלך ובתוארו החדש, כמלך חג'אד וסולטאן נג'ד.
ההסתמכות הגוברת של אבן סעוד על הבריטים וחשדו בפיעילים המוסלמים שהסובייטים שגרו לממלכתו, לצד כישלון המשלחות הסחר הסוביטיות והתמקדות הפעילות הסובייטית באירופה גרמו לברית המועצות להחזיר את אנשיה מערב הסעודית ב־1938. היחסים בין המדינות לא חודשו.
היחסים נעשו מתוחים שוב בשנת 1980, לאחר שערב הסעודית הכריזה על תמיכה במוג'אהדין במהלך הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
באותה עת ערב הסעודית הידקה את יחסיה עם ארצות הברית, והביעה תמיכה באמריקאים במהלך המלחמה הקרה.
היחסים דיפלומטיים חודשו בשנת 1991, לאחר התפרקות ברית המועצות והקמת ההפדרציה הרוסית.
בשנת 2003 ביקר ברוסיה עבדאללה, מלך ערב הסעודית, ביקור ראשון בדרג הגבוה ביותר של נציגות סעודית ברוסיה לאחר קירור היחסים.
בנוגע למלחמת גאורגיה–רוסיה בשנת 2008, אמר המלך עבדאללה כי הוא מבין את התביעה הרוסית להכרה בינלאומית בדרום אוסטיה ובאבחזיה.
למרות דבריו, סעודיה עדיין לא הכירה בטריטוריות אלו כמדינות.
ב-11-12 בפברואר 2007 ערך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ביקור רשמי בריאד.
במהלך הביקור הוא נפגש עם המלך עבדאללה.
הביקור היה הזדמנות לשפר את יחסי המדינות.
היחסים בין שתי המדינות נעשו מתוחים במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
רוסיה תמכה בנשיא סוריה בשאר אל-אסד, בעוד ערב הסעודית עמדה בנושא זה לצידה של ארצות הברית וסייעה למורדים במשטר אסד, יחד עם קטר וטורקיה.
ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב הזהיר שאם ערב הסעודית וטורקיה יפריעו למעורבות הצבא הרוסי בסוריה, הסכסוך עלול לגרום למלחמת עולם שלישית.
ביוני 2015 חתמו שר ההגנה של סעודיה מוחמד בן סלמאן אל סעוד ונשיא רוסיה פוטין על הסכם לשיתוף פעולה גרעיני בסנקט פטרבורג.
באוקטובר 2019 ערך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ביקור רשמי בערב הסעודית, לראשונה מזה 12 שנה.
במסגרת הביקור הוא פגש את סלמאן, מלך ערב הסעודית ויורש העצר מוחמד בן סלמאן אאל סעוד וקידם עסקות נשק בשווי מיליארדי דולרים.
במרץ 2020, ברקע מגפת הקורונה נפתחה בין המדינות מלחמת מחירי נפט שהצניחה את מחיר הנפט בצורה דרסטית ותרמה לקריסה של שוק המניות העולמי.
יחסי עיראק–שוודיה הם יחסי החוץ בין עיראק לבין שוודיה.
לעיראק יש שגרירות בסטוקהולם, ושגרירות שוודית חדשה בבגדאד נפתחה בשנת 2009.
שוודיה היא אחת התורמות הגדולות ביותר לכוח ההגנה על אנשי האו"ם בעיראק, שהוקם בשנת 2004.
שוודיה ביססה במשך שנים רבות את קשרי המסחר עם עיראק.
במהלך שנות ה-80 מספר גדול של חברות שוודיות נכחו בעיראק.
מאז, לחברות שוודיות רבות קיים ידע רחב היקף על השוק העיראקי, ויש להן מוניטין טוב בתחום.
היצוא השוודי לעיראק במהלך השנים האחרונות כלל בעיקר מוצרים הנדסיים.
היצוא לעיראק היה כמעט 444 מיליון קרונות שוודיות ב-2008, מהם 384 מיליון קרונות היו עבור מוצרים הנדסיים.
היבוא השוודי מעיראק גדל ל-9 מיליון קרונות ב-2008, לאחר גדילה מהשנים הקודמות.
מאז 2003, 36,700 עיראקים הגישו בקשות לקבלת מקלט מדיני בשוודיה.
כ-50 אחוזים מכלל הבקשות למקלט של עיראקים במדינות אירופה, ב-2006 וב-2007, היו בשוודיה.
מאז 2003, כ-38,000 עיראקים קיבלו אשרת שהייה בשוודיה; יותר מ-20,000 מהן ניתנו לאחר בקשה למקלט, יותר מ-15,000 לצורך איחוד משפחות, ומעל 1,000 ליישוב מחדש.
בסוף יוני 2023 אישרה שוודיה את הצתת הקוראן.
לאחר קבלת ההחלטה, פליט עיראקי הצית וקרע את ספר הקוראן סמוך למסגד המרכזי בסטוקהולם.
בתגובה לכך, פרצו המוני עיראקים לשגרירות שוודיה הנמצאת בבגדאד.
ראש ממשלת עיראק, מוחמד שיאע א-סודאני, הורה לגרש ממדינתו את השגריר השוודי.
באותו היום, איימה עיראק כי במידה ושוודיה תאפשר להצית שוב ספר קוראן, היא תנתק את היחסים עמה.
יחסי עיראק–רוסיה הם היחסים הבילטרליים בין עיראק לרוסיה, ולפני עצמאותה של רוסיה, בין עיראק לברית המועצות.
השגריר הנוכחי ברוסיה הוא חיידר האדי המכהן ברוסיה מאז דצמבר 2016.
היחסים בין הרוסים לאנשי עיראק קדמו זמן רב להיווצרות המדינות העיראקיות והרוסיות המודרניות.
בימי הביניים נסעו סוחרים ומגלים בין שתי המדינות באמצעות מסלול הסחר וולגה והים הכספי, ואז בדרך היבשתית.
לדברי אבן ח'ורדאדבה, כבר במאה ה-9 אפשר היה להיתקל בסוחרים רוסים בשווקים של בגדאד, אליהם הביאו בונה, פרוות שועל וחרבות.
בעידן המודרני, היחסים הסובייטים-עיראקיים, ומאוחר יותר, היחסים בין רוסיה לעיראק היו בדרך כלל חלק מהיחסים של רוסיה עם מדינות העולם השלישי ותנועות השחרור הלאומיות שלהם, ובמיוחד הלאומיות הערבית, אשר מסיבות היסטוריות וגיאו-אסטרטגיות היו במיוחד חשובות למוסקבה.
עם זאת, במקביל, במיוחד בין השנים 1958–1990, יחסי ברית המועצות–עיראק כללו כמה תכונות מיוחדות, שהעמידו אותם בניגוד לקשרים סובייטיים עם מדינות אפרו-אסייתיות אחרות ואפילו כמה מדינות במזרח התיכון הערבי.
ראשית, עיראק הייתה הקרובה ביותר בין כל המדינות הערביות לגבולות סובייטים, ובשל קרבה זו איום ההתפשטות הסובייטית, ניתן היה לראות אותו הרבה יותר מציאותי וסביר על ידי מנהיגיה, לעומת מנהיגי שאר מדינות ערב.
עיראק, אמנם שונה משאר המדינות הערביות במשריק, אך מאז תחילת שנות העשרים של המאה ה-20, מכילה מיעוט כורדי אתני לא-ערבי משמעותי (קרוב לעשרים וחמישה אחוזים) עם זכויות חוקתיות ספציפיות, שהוענקו בשנת 1925 כתנאי לשילובו של אזור מוסול המאוכלס ברוב הכורדים בגבולותיו.
המפלגה הקומוניסטית העיראקית, שהוקמה רשמית בשנת 1934, הייתה אחד הארגונים המרקסיסטיים האפקטיביים והמשפיעים ביותר באזור.
אף על פי שמעולם לא היה מספיק חזק כדי לתפוס את השלטון מעצמו, הוא בכל זאת ייצג כוח פוליטי זניח ובלתי אמצעי במדינה, אשר תמך במוסקבה אחרי 1958, ולכן היה נכס יקר ערך והן מבוכה בעסקאותיו עם "הפרוגרסיבים".
אך עדיין לעיתים קרובות הממשלה העיראקית האנטי-קומוניסטית דיכאה אותו באכזריות.
לבסוף, הפוטנציאל הכלכלי של עיראק ועושרה היחסי, במיוחד לאחר מלחמת יום הכיפורים ועליית מחירי הנפט בעקבותיה בצורה משמעותית, הפכו את המדינה לשותף ולקוח מושך כלכלית עבור מוסקבה.
היבטים כלכליים אלה, שמעולם לא נעדרו בעבר, קיבלו חשיבות נוספת מאז קריסת ברית המועצות והופעתה של רוסיה כאומה נפרדת ופרו-קפיטליסטית.
בתוך שנתיים גדל הסחר בין רוסיה לעיראק ב-52 אחוז מ-900 מיליון דולר ל-1.4 מיליארד דולר בספטמבר 2018.
אף על פי שרוסיה הפוסט-סובייטית דחתה את האידאולוגיה המרקסיסטית ואת התמיכה האידאולוגית של המפלגות הקומוניסטיות ותנועות השחרור הלאומיות של עמי העולם השלישי, היא בכל זאת מעוניינת בשיתוף פעולה עם עיראק, ותמכה בבגדאד פוליטית נגד ארצות הברית מאז 1994, כולל הטלת סנקציות עונשיות.
בשנת 2006 מספר דיפלומטים רוסים נחטפו ונהרגו.
לאחר שהופל פייסל השני בהפיכה צבאית ב-14 ביולי 1958, הרפובליקה של עיראק שהוכרזה בראשות הגנרל עבד אל-כרים קאסם, כוננה מחדש את היחסים עם ברית המועצות במרץ 1959, וברית המועצות החלה למכור נשק לבגדאד.
ברית המועצות סיפקה ציוד צבאי במידה משמעותית לעיראק, כמו מטוסים צבאיים (כולל מטוסי מיג), טנקים ומערכות טילי קרקע-אוויר, וכן סיוע של הצבא הסובייטי ויועצים אזרחיים שסיפקו סיוע טכני.
משטר הבעת' התקרב עוד יותר לברית המועצות, כאשר היחסים הגיעו לשיאם משנת 1969 עד 1973. שנת 1967 חתמה עיראק על הסכם עם ברית המועצות לספק לרוסים נפט, בתמורה לגישה רחבת היקף לנשק הגוש המזרחי.
בשנת 1972 הורתה מצרים לאנשי הצבא הסובייטים במדינה לעזוב, ועיראק הפכה במהרה לאחת מבעלות בריתה הקרובות ביותר של ברית המועצות במזרח התיכון..
"הסכם ידידות ושיתוף פעולה" עיראקי-סובייטי ל-15 שנים נחתם באפריל 1972. הסובייטים סייעו לעיראקים בפיתוח שדה הנפט רומילה, וראש הממשלה הסובייטי אלכסיי קוסיגין השתתף בטקס גזירת הסרט.
העיראקים השתמשו גם בנשק הסובייטי כדי לרסק את ההתקוממות הכורדית שהוביל מוסטפא ברזאני.
המשטרה החשאית העיראקית קיבלה הכשרה מסוכנים סובייטים ומזרח גרמנים.
הקשר בין שתי המדינות נחלש באמצע שנות השבעים, כאשר בגדאד ביקשה לתקן את הגבולות עם שכנותיה במפרץ ולקבל גישה לטכנולוגיה מערבית.
במשך כארבעים שנה עד הפרסטרויקה של גורבצ'וב בסוף שנות השמונים, שיתוף הפעולה הסובייטי-עיראקי היה צמוד ורב-פנים, ובמשך רוב התקופה הוא אף כונה רשמית "שותפות אסטרטגית".
עם זאת, אין זה אומר שבמשך כל אותה תקופה היחסים ההדדיים שלהם היו תמיד ידידותיים באותה מידה וללא הבדלים פוליטיים רציניים.
המלומד הקנדי אנדריי קרויץ מסביר שבגלל תמיכתם בתנועות השחרור הלאומיות, מספר מדינות חשובות בעולם השלישי, כולל עיראק, "הצהירו על ידידותן ושיפרו את היחסים עם ברית המועצות וצידדו בה במספר בעיות בינלאומיות".
עם זאת בשום מקרה, מנהיגיהם "לא התפשרו על האינטרסים הלאומיים שלהם או הפכו לגרורות סובייטיות".
החל משנות השבעים, כדי לקיים מדיניות חוץ עצמאית, החלה ממשלת עיראק לגוון את מערכות היחסים שלה עם ספקי הנשק הצבאי.
על ידי רכישת נשק מצרפת, סין ברזיל, דרום אפריקה וארצות הברית, עיראק חיפשה דרך להבטיח שהיא תוכל למלא את צרכיה הצבאיים תוך הימנעות מהישענות יתר על ברית המועצות.
עם זאת, הממשלה הסובייטית נותרה ספקית הנשק הראשית של הצבא העיראקי.
ברית המועצות הייתה מאוד ביקורתית לגבי כיבוש כווית על ידי סדאם חוסיין ב-2 באוגוסט 1990, ותמכה בהחלטה של האו"ם המאשרת להשתמש בכוח צבאי, במידת הצורך, כדי לאכוף אמברגו נשק נגד עיראק.
אולם התמיכה הצבאית של ברית המועצות בחוסיין עוררה גם ביקורת רבה מצד ארצות הברית ומדינות מערביות אחרות.
בוושינגטון הבירה, המומחים למדיניות החוץ של קרן המורשת ג'יי פ.
קוסמינסקי ומייקל ג'ונס כתבו ב-30 באוגוסט 1990 כי "תוך שהוא מגנה את הפלישה העיראקית, גורבצ'וב ממשיך לסייע לסדאם מבחינה צבאית.
על ידי הודאתו במוסקבה, במסיבת העיתונאים הרשמית של ה-22 באוגוסט.
עם קולונל הצבא האדום ולנטין אוגורצוב, 193 יועצי הצבא הסובייטים עדיין מתאמנים ומסייעים לכוחות חמושים של עיראק של מיליון איש.
באופן פרטי, גורמים בפנטגון אומרים כי בין 3,000 ל-4,000 יועצים צבאיים סובייטים עשויים להיות בעיראק."
עיראק מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה בלבד, מאידך, רוסיה מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד, ו-2 קונסוליות בבצרה ובארביל.
יחסי ערב הסעודית–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה הערבית הסעודית לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הממלכה הערבית הסעודית לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה הערבית הסעודית לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים בעקבות היותה של ערב הסעודית פרטנרית חשובה לשווייץ במזרח התיכון.
הקשרים הראשוניים שבין שווייץ לבין חצי האי ערב נוצרו עוד לפני הקמתה של הממלכה הערבית הסעודית.
במהלך המאה התשע עשרה, היה מגלה הארצות השווייצרי יוהאן לודוויג בורקהרדט אחד מהאירופאים הראשונים לבקר במכה.
שווייץ וערב הסעודית כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים בשנת 1956 בעוד שווייץ הכירה בעצמאותה של ערב הסעודית בשנת 1927, לאחר נפילתה של האימפריה העות'מאנית ואיחוד ממלכת חג'אז וסולטנות נג'ד.
ב-2017 שווייץ חתמה על הסכם "כוח מגן" עם ערב הסעודית שקובע כי היא תייצג את האינטרסים שלה באיראן.
ערב הסעודית היא שוק נוח להשקעה שווייצרית, חלקית בעקבות גודלו.
הייצוא העיקרי של שווייץ לערב הסעודית הוא מוצרי פארמה, שעונים וזהב.
ההשקעות של שווייץ בערב הסעודית החלו לגדול כאשר שווייץ הצטרפה לארגון הסחר העולמי ב-2005 והחלה ברפורמות למען התוכנית "Saudi Vision 2030".
ערב הסעודית היא שותפת סחר מהגדולות של שווייץ במזרח התיכון לצד ישראל ואיחוד האמירויות הערביות.
שתי המדינות חתמו על הסכמים שונים כגון: הסכם סחר חופשי, הסכם הגנה וקידום השקעות והסכם תחבורה אווירית.
ערב הסעודית מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
ערב הסעודית מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
שווייץ מיוצגת בערב הסעודית בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בריאד, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת בערב הסעודית גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בג'דה.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בערב הסעודית שלוש מאות עשרים ותשעה אזרחים שווייצרים.
יחסי עיראק–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה העיראקית לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין הרפובליקה העיראקית לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה העיראקית לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים מוגבלים המתמקדים בעיקר בבניית השלום, בסיוע הומניטרי שווייצרי לעיראק ובהגירה עיראקית לשווייץ.
שווייץ הכירה בעצמאותה של עיראק דה פקטו כאשר מועצת הברית של שווייץ אירחה את פייסל הראשון, מלך עיראק, באוגוסט 1930, מיד לאחר סיום המנדט הבריטי במקום.
שווייץ פתחה קונסוליה בבגדאד בשנת 1936, שהפכה לצירות ב-1955.
עיראק נהפכה לרפובליקה ב-31 ביולי 1958 ושווייץ הכירה בה מיד לאחר מכן.
מלחמת המפרץ הראשונה הובילה לסגירה של השגרירות השווייצרית במדינה.
בנובמבר 2000 פתחה שווייץ משרד דיפלומטי בבגדאד על מנת לייצג את האינטרסים שלה במדינה, אך סגרה אותו באוקטובר 2008.
השגריר השווייצרי בדמשק, בירת סוריה הסמוכה, שימש גם כשגריר שווייץ בעיראק עד שנת 2012, בה נסגרה השגרירות בדמשק.
מאז, השגרירות השווייצרית בעמאן, בירת ירדן הסמוכה גם היא, אמונה על עיראק.
האינטרסים העיראקיים בשווייץ מיוצגים על ידי שגרירות עיראק בברן.
לאחר מלחמת המפרץ הראשונה בשנת 1991 והסנקציות שהמיטו על עיראק מדינות המערב ונתמכו על ידי האומות המאוחדות, הסחר בין שווייץ לעיראק היה סחר חלש אך השתקם לאט לאט.
עם פלישת ארצות הברית למדינה בשנת 2003, הסחר בין שתי המדינות שוב נחלש עד מאוד.
מוצרי פרמצבטיקה הם תחום הייצוא השווייצרי העיקרי לעיראק והייבוא השווייצרי מעיראק הוא בעיקר דלקים שונים.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בעיראק שמונים ושלושה אזרחים שווייצרים, מהם שלושים ושבעה החזיקו באזרחות כפולה, עיראקית ושווייצרית.
עיראק מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
שווייץ אינה מיוצגת בעיראק, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ האמינה את שגרירותה שבעמאן, בירת ירדן הסמוכה, על עיראק.
יחסי ערב הסעודית–תאילנד הם היחסים הדו-צדדיים שבין ערב הסעודית לבין תאילנד.
לסעודיה שגרירות בבנגקוק ולתאילנד שגרירות בריאד, אם כי היחסים בין המדינות מתקיימים בדרג הקרוב יותר לזה של ממונה על היחסים מאשר שגריר.
אם כי שתי המדינות מעוניינות בשדרוג היחסים ושיקומם.
בין שתי המדינות קיימים יחסים היסטוריים ארוכים.
שתי הממלכות נהנו מיחסים טובים עוד לפני שייסדו את היחסים הרשמיים ביניהן ב-1 באוקטובר 1957 במעמד נציגים תושבים בבירותיהן.
בשנת 1966 שודרגו היחסים לרמת שגריר.
פרשת היהלום הכחול השפיעה על אופי היחסים.
היא סדרת אירועים שהתרחשה ב-1989 בעקבות גנבת אבני חן ממקורב לבית המלוכה הסעודי על ידי עובד תאילנדי.
מוחמד אל-ראוואלי נסע לבנגקוק לחקור את נסיבות המקרה, אך נחטף ונרצח.
שלושה חודשים מאוחר יותר נורו עוד שלושה פקידים בשגרירות הסעודית בבנגקוק.
כישלון המשטרה התאילנדית לפענח את האירועים הביא למשבר ביחסים.
בעקבות הפרשה, נמנעה סעודיה להנפיק אישורי עבודה לתאילנדים והזהירה את אזרחיה מלבקר במדינה.
בעשור השני של המאה ה-21 נפוצו סימנים להתחממות היחסים בין המדינות.
על פי פרשנים אחדים נטען כי "היריבות במפרץ הפרסי בין איראן לסעודיה, בה הממלכה הסעודית מוצאת שההשפעה הגוברת של איראן בתאילנד היא חיסרון ביחסיה עם תאילנד."
לפי פרסומים שונים, הסנקציות על תאילנד פגעו ביחסים בין המדינות, כשמ-500 אלף תאילנדים שעבדו בסעודיה נותרו פחות מ-100; כמו כן מספר הסטודנטים בסעודיה ירד מאלפים ל-300.
באתר שגרירות תאילנד בסעודיה נכתב כי "תאילנד וסעודיה תמיד חולקות דעות דומות בנושאים אזוריים ובינלאומיים מרכזיים, בייחוד אלו החשובים לשלום והביטחון הבינלאומי.
שתי המדינות פועלות בשיתוף פעולה הדוק ותומכות זו בזו באו"ם ובפורומים בינלאומיים אחרים."
במשך שנים ניסתה תאילנד לחדש את היחסים, בין השאר כדי לסייע לענף התיירות - שקריטי לכלכלה שלה.
אחרי יותר מ-30 שנה, הכריזו סעודיה ותאילנד על חידוש מלא של היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
שתי המדינות ציינו כי ימנו שגרירים חדשים.
בשנת 2019 הייתה סעודיה שותפת הסחר ה-18 בגודלה בייצוא התאילנדי, וה-6 בגודלה מבחינת הייבוא לתאילנד.
ערב הסעודית היא הספקית הגדולה ביותר של תאילנד בתחום הנפט.
בשנת 2018 עמד היקף הסחר בין המדינות על כ-9.3 מיליארד דולר.
באותה שנה, סעודיה ייבאה מתאילנד סחורות בשווי כולל של כ-2 מיליארד דולר, ובעיקר כלי רכב שאינם רכבות, מכונות ובשר.
היקף הסחורות שתאילנד ייבאה מסעודיה עמד על 7.3 מיליארד דולר, וביניהן שמנים ומינרלים, דשנים וכימיקלים אורגניים.
לפני מלחמת המפרץ ב-1990 סעודיה הייתה השוק הגדול ביותר מעבר לים לעובדים תאילנדים כשמספר העובדים התאילנדים בה חצה את ה-200 אלף.
כיום, לפי נתונים של משרד החוץ הסעודי, מספרם עומד על 10,000.
תאילנד, שבה כמעט 3 מיליון מוסלמים מייחסת חשיבות רבה לאירועים בשתי הערים הקדושות לאסלאם.
מספר עולי הרגל התאילנדים שמבקרים מדי שנה כחלק ממצוות החג' נע בין 9,000 ל-10,000.
יחסי ערב הסעודית–צרפת הם יחסי החוץ בין צרפת לערב הסעודית.
היחסים הדיפלומטיים החלו בשנת 1926. כיום סעודיה היא בעלת ברית של צרפת, עם תיאום כלכלי, צבאי ופוליטי חזק בנושאים רבים כמו תוכנית הגרעין האיראנית והפקרת בשאר אל-אסד.
הקשר נקרא שותפות אסטרטגית עולמית.
צרפת מחזיקה בערב הסעודית שגרירות בריאד וקונסוליה כללית בג'דה.
ערב הסעודית מחזיקה שגרירות בפריז.
צרפת פתחה את הקונסוליה הראשונה שלה בג'דה בשנת 1839.
גם סעודיה וגם צרפת התנגדו למדינות הציר במלחמת העולם השנייה, בה סיפקה סעודיה נפט לבעלות הברית.
לאחר מכן, ערב הסעודית התייצבה עם מדינות נאט"ו נגד הקומוניזם.
מאז שהמלך פייסל והגנרל דה גול נפגשו בשנת 1967, התפתחו היחסים הדו-צדדיים באמצעות קשרים אישיים ברמות הגבוהות ביותר.
צרפת הצטרפה לארצות הברית וכוחות קואליציה אחרים במבצע מגן המדבר, פעולה של נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש להגן על הממלכה מפני תוקפנות עיראקית לאחר הפלישה לכווית.
בשנת 2016 גינתה צרפת את מתקפת הטילים הבליסטיים של החות'ים נגד מכה.
ביקור רשמי במאי 2015 של נשיא צרפת פרנסואה הולנד היה היסטורי במיוחד כאשר פגש את האפוטרופוס על שני המסגדים הקדושים המלך סלמאן, יורש העצר מוחמד בן נאיף וסגן יורש העצר מוחמד בן סלמאן וכן היה אורח הכבוד במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ.
במרץ 2015 ביקר בצרפת יורש העצר מוחמד בן נאיף, סגן ראש הממשלה ושר הפנים, שם קיבל את עיטור לגיון הכבוד, העיטור הגבוה ביותר בצרפת שמקבליו נקבעים על ידי נשיא צרפת.
בשנת 2015 הוזמן נשיא צרפת פרנסואה הולנד על ידי סעודיה לנאום בפסגת מועצת שיתוף פעולה במפרץ בסעודיה, תפקיד שלא ניתן לעיתים קרובות לראש מדינה זרה.
ב-6 במרץ 2016 נמסרה הודעה רשמית משותפת בין סעודיה לצרפת בתום הביקור הרשמי בפריז של יורש העצר מוחמד בן נאיף.
במאי 2016 קיימה משלחת של ועדת הידידות הפרלמנטרית הסעודית–צרפתית של מועצת השורא פגישה עם שר החוץ הצרפתי ז'אן מארק במשרד החוץ הצרפתי בפריז.
היחסים בין צרפת וסעודיה הגיעו לנקודת שיא של תיאום אסטרטגי ומדיני סביב "תוכנית השלום הצרפתית-סעודית".
התוכנית היא מפת דרכים מדינית המציעה הקמת מדינה פלסטינית ונרמול יחסי ישראל עם מדינות ערב.
הישגה העיקרי הוא אימוץ "הצהרת ניו יורק" על ידי העצרת הכללית של האו"ם בספטמבר 2025, שיצרה קונצנזוס בינלאומי רחב סביב פתרון "בלתי הפיך" לסכסוך, והובילה להכרה של מדינות רבות במדינה פלסטינית.
על פי מקורות חדשים באל-ערביה, חוזים אלו, המדגישים את קשריה ההולכים וגדלים של פריז עם ריאד, הם "הסימנים הראשונים לברית סעודית-צרפתית חזקה בהרבה.
החודשים הקרובים הולכים להפגין בדיוק עד כמה קרובים שני בעלי ברית אלה כעת."
הוקם פורום להרחבת המסחר הסעודי-צרפתי המכונה פורום הזדמנויות עסקיות בצרפת.
הפורום הראשון נערך בהצלחה בפריז באפריל 2013 בחסות BSF, ואורגן על ידי משרד המסחר והתעשייה, בשיתוף של משרד הכלכלה והתעשייה, מועצת לשכות סעודיה, ומועצת העסקים צרפת-סעודיה.
פגישה שנייה נערכה ב-12–13 באוקטובר 2015 בריץ-קרלטון ריאד, ובה התאגידים הגדולים בצרפת כמו איירבוס ולגראנד.
צרפת היא ספקית הנשק השלישית לסעודיה (אחרי ארצות הברית ובריטניה) ויש לה פוטנציאל צמיחה בתחומים רבים.
ב-24 ביוני 2015, ערב הסעודית וצרפת הסכימו לחתום על עסקאות בסך 12 מיליארד דולר, ושר החוץ הצרפתי לורן פביוס אמר כי עשרת החוזים כוללים 23 מסוקי איירבוס H145 בשווי 500 מיליון דולר.
בתוך כך, סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי משרד ההגנה הסעודי דן גם בחוזה לסירות סיור ימי צרפתיות, שנבנו על ידי DCNS.
בשנת 2015 צרפת חתמה על עסקת נשק בסך 10 מיליארד דולר עם סעודיה לאספקת 30 סירות סיור.
בשל המלחמה המתמשכת בתימן, סעודיה חתמה בפברואר 2019 על הסכם ראשוני עם הצי הצרפתי לבניית ספינות מלחמה, פריגטות, קורבטות ופריטים קשורים בסעודיה.
יחסי רומניה–סעודיה הם יחסי חוץ, כלכלה ותרבות בין רומניה לערב הסעודית.
לרומניה יש שגרירות בריאד וקונסוליית כבוד בג'דה.
לערב הסעודית יש שגרירות בבוקרשט.
מאז המהפכה הרומנית בשנת 1989, שתי המדינות עסקו באופן שגרתי ביחסים דיפלומטים ידידותיים.
באוקטובר 1999 קיבל ראש ממשלת רומניה ראדו ווסיל משלחת של המועצה המייעצת של מג'לי-אפר-שורה של ערב הסעודית, בראשות יו"רה, שייח מוחמד בן איבראהים בן עות'מאן בן ג'ובאר.
ג'ובייר הציע לפתח הסכם לשיתופי פעולה סחר, כלכלי, טכני, תרבות וספורט, במיוחד שיתוף פעולה בתחום הנפט.
במרץ 2000 נפגש שר החוץ של רומניה, מיהאי רזוון אונגוראנו, עם סגן שר החוץ הראשון של ערב הסעודית ניזאר בן עובייד מדני.
מדני אמר לכתבים לאחר הפגישה כי המטרה העיקרית של ביקורו הייתה לחפש דרכים לגיוון וביסוס הקשרים הסעודיים-רומניים.
באפריל 2000 נפגש המלך פאהד בן עבד-אל-עזיז עם סגן ראש ממשלת רומניה ושר החוץ פטר רומן.
פטר רומן נפגש גם עם מקבילתו סעוד אל-פסל ונסיך העצר עבדאללה, מזכ"ל מועצת שיתוף הפעולה במפרץ.הם דנו בפיתוח שיתופי פעולה כלכליים גדולים יותר בין המדינות.
במאי 2000 ביקר נשיא הסנאט הרומני מירצ'ה איונסקו קווינטוס בסעודיה בהזמנת יו"ר המועצה המייעצת הסעודית, שייח מוחמד בן איברהים אל-ג'ובאר.
במרץ 2003 חתמו יו"ר לשכת המסחר והתעשייה הרומנית ג'ורג 'קוג'וקארו וסגן יו"ר לשכת המסחר והתעשייה בריאד סעודיה עבדול עזיז אל-אתל על מזכר על הקמת המועצה הכלכלית הרומנית-סעודית.
מאז 2006 היחסים התהדקו, עם התקדמות בעיקר בתחום הסחר וההשקעות.
בנובמבר 2006 ביקר ד"ר האשים עבדאללה ימני, שר המסחר והתעשייה של ערב הסעודית בבוקרשט, שם נדונה מסגרת רחבה יותר של שיתוף פעולה כלכלי.
בפגישה אמר סגן ראש הממשלה הרומני בוגדן פסקו כי ממלכת סעודיה היא שותפה כלכלית חשובה ורומניה מעוניינת לפתח את המגעים הכלכליים הקיימים בין שתי המדינות.
כמו כן, בנובמבר הציג ד"ר יון דוברסי הרומני את תעודותיו בפני הנסיך סעוד אל-פייסל, שר החוץ, בריאד.
לדבריו, בוקרשט מבקשת לשפר את שיתוף הפעולה הכלכלי, הטכני, המדעי והתרבותי עם ערב הסעודית, ובוחן את האפשרות לשיתוף פעולה בתחום הנפט והפטרוכימיה.
משימה כלכלית רומנית הייתה לבקר בסעודיה ובחריין בנובמבר 2007, במפגש עם חדרי המסחר והתעשייה בג'דה, ריאד, דמאם ובחריין
החל משנת 2005 היה המסחר הסעודי-רומני הכולל נמוך יחסית, בסכום של 200 מיליון דולר לשנה.
אף על פי שרומניה מייבאת נפט מסעודיה.
הייצוא מרומניה לסעודיה כולל מוצרי פלדה ואלומיניום המשמשים בתעשיית הנפט.
במאי 2007 אמר שגריר רומניה בסעודיה כי עד כה השקיעו המשקיעים הסעודים בסך 2.2 מיליארד דולר ברומניה.
לדוגמה, בשנת 2001 דווח כי קבוצת אמיינטית של ערב הסעודית תכננה להשקיע לפחות 54 מיליון אירו ביחידות ייצור צינורות קיימות ברומניה, וכי שווי הייצור של הקבוצה ברומניה יעלה ל-109 מיליון יורו בשנה.
דוגמה נוספת הייתה רכישת אחזקת השליטה ב Electroputere שבבעלות המדינה ברומניה על ידי חברת בת של קבוצת מדא הסעודית, שרכשה את אחזקת השליטה ביצרנית הרומנית של מנועי רכבת, גנרטורים ושנאים חשמליים תמורת 174 מיליון דולר, ומתכוונת להשקיע מיליארד דולר למודרניזציה של החברה.
מדא מעורב בפרויקט הרכבות הגדול בערב הסעודית ומתכנן להשתמש במנועי החברה.
עסקת Electroputere הושלמה בנובמבר 2007. בנוסף בשנת 2007, קבוצת זמיל הסעודית בדקה השקעות בפרויקטים של פלדה וצינור ברומניה, ופרויקט דיור גדול של 25,000 יחידות ברומניה פותח על ידי מיזם משותף סעודי-רומני.
בשנת 2008 רכש סעודי אוגר את ספק שירותי הסלולר הרומני טלמוביל מספר לא מבוטל של עובדים רומנים, בעיקר מהנדסים, מועסקים בענפי הנפט והבנייה בערב הסעודית.
יחסי עיראק–תימן הם יחסי החוץ בין עיראק לתימן.
בשנת 1991, במהלך הפלישה העיראקית לכווית והפעולה הצבאית הבינלאומית שלאחר מכן "סערת המדבר", תימן נקטה עמדה נייטרלית.
בשנת 2015, ראש ממשלת עיראק, חיידר אל-עבאדי ערך ביקור רשמי בארצות הברית, שם הוא הצהיר כי עיראק מגנה את הלחימה על ידי מדינות הקואליציה הערבית בראשות סעודיה בתימן.
חיידר אל-עבאדי הוסיף כי מעשיה של סעודיה בתימן הם חסרי משמעות והם הרחיקו לכת בהפצצת שטח המדינה.
לדברי ראש ממשלת עיראק, מלחמת האזרחים בתימן היא עניין פנימי של מדינה זו והכוחות המזוינים של מדינות אחרות אינם צריכים להתערב בה, אך הוא הבטיח כי עיראק תעשה כל מאמץ דיפלומטי להביא שלום לתימן.
בשנת 2016 ניהל שר החוץ העיראקי אברהים אל-ג'עפרי שיחות עם נציגי החות'ים, שהם אחד הצדדים בסכסוך המזוין בתימן.
במהלך הפגישה אישר הנציג החות'י את נכונותו לחדש את המשא ומתן עם הצד השני של הסכסוך במטרה לעצור את שפיכות הדם במדינה.
עיראק מחזיקה בתימן שגרירות בצנעא.
תימן לא מיוצגת בעיראק לא ברמת השגרירות ולא ברמת הקונסוליה.
יחסי ערב הסעודית–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הממלכה הערבית הסעודית לבין הרפובליקה של צ'ילה.
בשנת 2015 צ'ילה וערב הסעודית הסכימו לפתוח בחילופי נושאים טכניים בנושא התפלה ויעילות אנרגטית.
באותה שנה, נחתם הסכם בין המדינות אשר הפך את צ'ילה למדינה הראשונה באמריקה הלטינית שאזרחיה יכולים לעבוד כעוזרות בית בסעודיה.
המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-124 מיליון דולר בשנת 2018. המוצרים העיקריים שמייצאת צ'ילה לסעודיה היו עץ, תפוחים וענבים, ואילו ערב הסעודית מייצאת לצ'ילה בעיקר פוליאתילן, שמנים מן החי ופוליפרופילן.
מספר המהגרים מערב הסעודית לצ'ילה התגבר מאז החזרה לדמוקרטיה בשנת 1990. מספר גדל והולך של מתאסלמים נסעו בשנים האחרונות לסעודיה לבצע את מצוות החאג', עלייה לרגל למכה שכל מוסלמי חייב לעשות לפחות פעם אחת בחיים.
צ'ילה מיוצגת בערב הסעודית באמצעות שגרירותה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בג'דה.
ערב הסעודית מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי ערב הסעודית–פולין הם היחסים הבילטרליים בין ערב הסעודית לפולין.
אף על פי שפולין וערב הסעודית תומכות במערב, והן בעלות ברית של ארצות הברית וקשורות הדוקות עם נאט"ו, פולין נבדלת מסעודיה מבחינה פוליטית.
אף על פי כן, בין שתי המדינות נותרות מערכת יחסים לבבית.
מלבד קשר כלכלי חזק, הצדדים האחרים במערכת היחסים מתקדמים באיטיות רבה.
פולין מחזיקה בערב הסעודית שגרירות בריאד.
ערב הסעודית מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
יחסי ערב הסעודית – פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן והממלכה הערבית הסעודית.
היחסים היו קרובים וידידותיים מבחינה היסטורית, והוגדרו לעיתים קרובות על ידי אנליסטים יחסים המהווים מערכת יחסים מיוחדת.
למרות היחסים ההדוקים של פקיסטן עם איראן (שלה יחסים מתוחים עם ערב הסעודית) והיחסים ההולכים וגדלים של ערב הסעודית עם הודו (המסוכסכת עם פקיסטן), פקיסטן כונתה לעיתים קרובות "בעלת הברית המוסלמית הקרובה ביותר של ערב הסעודית".
פקיסטן, בהתאם לאידאולוגיה הפאן-אסלאמית שלה, קיבלה על עצמה כשומרת על ערב הסעודית כנגד כל איום חיצוני או פנימי.
מאז הקמתה של פקיסטן בשנת 1947 היא התחילה לפתח יחסים מסחריים, תרבותיים, דתיים, פוליטיים ואסטרטגיים נרחבים עם ערב הסעודית.
פקיסטן מגדירה את יחסיה עם ערב הסעודית כ"שותפות החשובה והדו-צדדית" ביותר במדיניות החוץ הנוכחית של פקיסטן, ופועלת ומבקשת לפתח קשרים דו-צדדיים הדוקים יותר עם ערב הסעודית, המדינה הגדולה ביותר בחצי האי ערב, ובה נמצאות שתי הערים הקדושות ביותר לאסלאם, מכה ומדינה, ויעדם של עולי רגל מוסלמים מכל רחבי העולם.
על פי סקר של "מרכז המחקר של פיו", הפקיסטנים מחזיקים בתפיסה החיובית ביותר של ערב הסעודית בעולם, כאשר 9 מתוך 10 נשאלים ראו לטובה את ערב הסעודית.
הממלכה ניסתה לעיתים קרובות לשפר עוד יותר את יחסיה עם פקיסטן על ידי מתנות והלוואות.
לעיתים קרובות מדובר במתנות בעלות ערך דתי או סמלי.
לדוגמה, בשנת 2014 ערב הסעודית העניקה לפקיסטן 200 טון תמרים כמחווה של ידידות.
ב-2 באפריל 2014 דווח בעיתון פקיסטן היום כי פקיסטן תמכור מטוסי JF-17 רעם לערב הסעודית, לאחר שהממלכה העניקה מענק של 1.5 מיליארד דולר לפקיסטן בתחילת 2014.
ערב הסעודית ופקיסטן הן חברות מובילות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC).
ערב הסעודית היא אחת התומכות החזקות ביותר בהודו במהלך מלחמות פקיסטן עם הודו, במיוחד במלחמת העצמאות של בנגלדש, בה פרשה מזרח פקיסטן מהמדינה ב־1971.
ערב הסעודית תומכת בעמדת הודו בנוגע לסכסוך קשמיר ומתנגדת לעמדת פקיסטן בתהליך השלום ההודי-פקיסטני.
יחד עם איחוד האמירויות הערביות, ערב הסעודית ופקיסטן היו המדינות היחידות שהכירו באמירות האסלאמית של אפגניסטן של הטאליבן באפגניסטן.
במאי 1998, ערב הסעודית הייתה המדינה היחידה אשר עודכנה בסודיות מוחלטת על ידי ראש ממשלת פקיסטן נוואז שריף על החלטת פקיסטן על ביצוע ניסוי גרעיני במעבדות לבדיקת-נשק-III (WTL-III) באזור של גבעות צ'אגאי .
לאחר הניסויים האטומיים, ערב הסעודית, יחד עם איחוד האמירויות הערביות, היו המדינות היחידות שתמכו בפקיסטן ובירכו את המדינה על קבלת "ההחלטה הנועזת".
יתר על כן, ערב הסעודית הבטיחה לספק 50,000 חביות נפט בחינם ליום כדי לסייע לפקיסטן להתמודד עם סנקציות כלכליות אפשריות לאחר מכן.
ערב הסעודית היא מקור הנפט הגדול ביותר עבור פקיסטן.
כמו כן, היא מספקת סיוע כספי נרחב לפקיסטן.
העברתם של מהגרים פקיסטניים לערב הסעודית מהווה גם מקור עיקרי למטבע חוץ לפקיסטן.
בשנים האחרונות, בשתי המדינות החליפו משלחות רמות דרג, ומפותחות תוכניות להרחבת שיתוף הפעולה בין המדינות בתחומי המסחר, החינוך, הנדל"ן, התיירות, טכנולוגיית המידע, התקשורת והחקלאות.
ערב הסעודית מסייעת לפיתוח יחסי סחר עם פקיסטן באמצעות מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ, איתה מנהלת פקיסטן משא ומתן על הסכם סחר חופשי; היקף הסחר בין פקיסטן למדינות החברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ עמד בשנת 2006 על כ-11 מיליארד דולר.
שיתוף פעולה פיננסי כולל כ-3 מיליארד דולר בסיוע והלוואות, מתוכם כ-1.5 מיליארד דולר הופקדו בבנק המרכזי בפקיסטן.
פקיסטן מקיימת קשרים צבאיים הדוקים עם ערב הסעודית, ומספקת תמיכה נרחבת, נשק ואימונים לכוחות הצבא הסעודים.
מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 הוצבו חיילים פקיסטנים בערב הסעודית כדי להגן על הממלכה.
פקיסטן העבירה אימונים גם לחיילים ולטייסים סעודים.
טייסי קרב של חיל האוויר הפקיסטני הטיסו מטוסים של חיל האוויר המלכותי הסעודי במהלך בין ערב הסעודית לדרום תימן בשנת 1969, וחיל המהנדסים של צבא פקיסטן בנה ביצורים לאורך הגבול בין ערב הסעודית לתימן.
בשנות השבעים והשמונים, במהלך מלחמת איראן-עיראק, הוצבו בממלכה כ-20,000 חיילים פקיסטנים.
ערב הסעודית ניהלה משא ומתן לרכישת טילים בליסטיים פקיסטניים המסוגלים לשאת ראשי נפץ גרעיניים.
כמו כן, ישנה סברה כי ערב הסעודית השתתפה בסתר במימון תוכנית הגרעין של פקיסטן וייתכן כי פקיסטן סייעה לתוכנית הגרעין של ערב הסעודית כדי לאפשר לה לפעול נגד איומים אפשריים מן הארסנל של נשק להשמדה המונית שבידי איראן, עיראק וישראל.
שתי המדינות קיבלו משלחות ברמה גבוהה של מדענים, מומחים צבאיים ממשלתיים וסעודיים, שביקשו לחקור את פיתוח תוכנית הגרעין הסעודית.
פקיסטן גם היוותה מתווך מרכזי ב עם הממלכה המאוחדת.
לדברי ברונו טרטריס, חוקר קונסורציום האיחוד לאי-הפצה ב, במהלך דיונים בלתי פורמליים שהתקיימו בשנת 2005 אמרו בכירים לשעבר ברשות הפיקודית הלאומית בפקיסטן כי הפעלת ראשי נפץ גרעיניים בפקיסטן בערב הסעודית תהיה "גרועה יותר ממשבר הטילים בקובה".
טרטריס הסיק כי אין ראיות מוחלטות ברשות הרבים לשיתוף פעולה גרעיני כלשהו בין שתי המדינות.
פקיסטן דחתה את בקשת ערב הסעודית לתרום כוחות להתערבות בהובלת ערב הסעודית בתימן.
בספטמבר 2025 חתמו שתי המדינות על הסכם בו נקבע כי התקפה על אחת מהם תחשב כהתקפה על האחרת.
בין השנים 1982–1987 הציבה פקיסטן כ-20,000 אנשי שירות בערב הסעודית להגנה על האתרים הקדושים האיסלאמיים.
על פי הדיווחים ישנם כ-70,000 אנשי שירות פקיסטנים המשרתים בצבא ערב הסעודית.
בפברואר 2018 הודיעה פקיסטן כי תשלח כוחות לערב הסעודית ב"משימת אימונים וייעוץ".
ערב הסעודית היא היבואנית הגדולה ביותר של נשק פקיסטני, ורכשה כלי נשק קונבנציונליים קטנים ובינוניים בשווי מיליוני דולרים אמריקאים.
בשנת 2016, מפעלי הפקודות של פקיסטן (POF) הבטיחו צו ייצוא בשווי 81 מיליון דולר לערב הסעודית.
מסגד פייסל שבפקיסטן נקרא על שמו של פייסל, מלך ערב הסעודית, שתמך ומימן את בנייתו של המסגד.
ערב הסעודית גם סיפקה עזרה דתית וחינוכית ענפה כדי להיות תורם משמעותי בבניית מסגדים ו ברחבי פקיסטן, כולל מסגד פייסל באסלאמאבאד.
מספר בתי הספר הדתיים גדל מ־800 ל-27,000 בשנת 1997 וכולם ממומנים על ידי ערב הסעודית.
בתי הספר משמשים כפעוטונים לבני נוער וילדים צעירים יותר (מעניקים חינוך דתי ומוסרי) מפקיסטן, סוריה, אפגניסטן, איראן, רוסיה, תימן וכו'.
מאז 1947, המפלגות הפוליטיות קיבלו מימון לפעילותן הפוליטית במדינה.
העיר הפקיסטנית הגדולה ליאלפור נקראה גם שם פייסלבאד לכבוד המלך פייסל בשנת 1977. ערב הסעודית נותרה יעד מרכזי להגירה בקרב פקיסטנים, שמספרם המתגורר בערב הסעודית נע בין 900,000 למיליון.
ערב הסעודית הייתה תומכת גדולה בתוכנית "האסלאמיזציה" של השליט הצבאי הגנרל מוחמד זיא אל-חאק בשנות השבעים.
בשנת 2006 הוענק לעבדאללה, מלך ערב הסעודיתת נישן-א-פקיסטן, הגבוה ביותר מבין העיטורים האזרחיים של פקיסטן.
יחסי ערב הסעודית–קוסובו הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין הממלכה הערבית הסעודית לבין המדינה המוכרת חלקית, רפובליקת קוסובו.
הפרלמנט של קוסובו הכריז באופן חד צדדי על עצמאות הרפובליקה מסרביה ב-17 בפברואר 2008. סעודיה הכירה בעצמאותה של קוסובו ב-20 באפריל 2009.
ערב הסעודית מיוצגת בפרישטינה באמצעות שגרירותה בטירנה, במקביל, קוסובו מתכננת לפתוח שגרירות בריאד.
ב-22 בדצמבר 2009, שגריר ערב הסעודית עבדאללה עבד אל-עזיז (שהוא שגריר מדינתו באלבניה הממונה גם על מקדוניה הצפונית) הגיש את כתב האמנתו לנשיא קוסובו, פאטמיר סיידיו.
הטריטוריה האוטונומית של קוסובו ומטוהיה הייתה יחידה מנהלית-טריטוריאלית אוטונומית בתוך סרביה בתקופה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ומאוחר יותר הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
במהלך מלחמת קוסובו קיבל צבא שחרור קוסובו שכירי חרב זרים, בייחוד מערב הסעודית.
במהלך עבודת משימת האו"ם ביקשו ארגונים סעודיים ליצור קשרים תרבותיים בקוסובו.
ערב הסעודית הייתה אחת המדינות האסלאמיות העיקריות שתמכו בהחלטה.