tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לוחות השנה של הערים האיוניות באסיה הקטנה (לאורך החוף המערבי של טורקיה של ימינו) חולקים לעיתים תכופות את שמות החודשים עם אתונה.
במילטוס, לדוגמה, ארבעה חודשים נשאו אותם שמות כבאטיקה, והם: תרגליון, מטגיטניון, בואדומיון ופיאנפסיון, וכן, בשתי הקהילות תפס פיאנפסיון מקום זהה כחודש הרביעי ברשימת החודשים.
לפי המסורת, ערים איוניות אלה נוסדו על ידי מתיישבים מאטיקה (כפי הנראה בסביבות המאה ה-11 לפנה"ס) והקשר תרבותי זה יכול להסביר את הדמיון.
החגים האתונאיים כללו כ-80 חגיגות, שנחוגו אחת לשנה, ומערכת ימים מקודשים חודשיים, שקובצו בסביבות תחילתו של כל חודש.
אלה האחרונים היו לעיתים קרובות ימי ההולדת של אלים, שכן היוונים חשבו אותם לאירועים הנשנים מדי חודש ולאו דווקא מדי שנה.
הימים 1–4 והימים 6–8 בכל חודש היו מקודשים לאלים או לאלוהויות מסוימים, וסך כולם הגיע לכ-60 ימים בשנה.
היום ה-3: יום הולדתה של אתנה
היום ה-4: הראקלס, הרמס, אפרודיטה וארוס
היום ה-6: יום הולדתה של ארטמיס
היום ה-7: יום הולדתו של אפולון
על פי רוב, לא התירו את קיומם של חגים חודשיים וחגים שנתיים באותם ימים.
משמעות הדבר, כי לכל חודש חג היה שלב פתיחה, שכלל טקסים וחגיגות שנשנו במדויק, בעוד חלקו העיקרי של כל חודש כלל לוח מועדים ייחודי של ימי חג.
תפקיד נוסף של לוח שנה זה היה ציונם של כ-15 ימים אסורים, בהם לא הותר לנהל עסקים.
החודשים היו בני 29 או 30 ימים, לסירוגין פחות או יותר.
מספר הימים השתנה בשל תנועת הירח במסלולו סביב כדור הארץ האורכת כ-29.5 ימים.
ברם, במקום לנקוט שיטה הקובעת מראש את אורכם של החודשים, אורכו של כל חודש הוכרז ממש לפני סופו, בניסיון להתאים את היום הראשון של החודש שלאחריו למולד הירח הקרב.
החודשים הקצרים, בני 29 ימים, היו ידועים בשם "חלולים" ואלו בני 30 ימים בשם "מלאים".
כל חודש נחלק לשלושה חלקים בני עשרה ימים, שנקשרו עם התמלאותו של הירח, מילואו והתמעטותו.
מתן השמות לימים היה דבר מסובך.
היום הראשון בכל חודש נקרא פשוט "נומניה" (noumenia) או "הירח החדש", שם שהיה נהוג למעשה בכל לוחות השנה היווניים.
מיום זה נספרו הימים עד היום ה-20. מספור הימים בשליש האחרון של החודש נעשה במהופך ובסדר יורד, מהיום העשירי ועד היום האחרון.
רק לימים בחלקו האמצעי של החודש היו מספרים הגדולים מ-10, וגם אלה נקראו לעיתים תכופות "השלישי שלאחר עשר" וכן הלאה.
בשני החלקים האחרים נספרו הימים מ-2 עד 10 ואחר כך מ-10 עד 2. כדי להבחין בין ימים הנושאים אותו מספר, הוסיפו לשם החודש את הבינוני הפועל (participium) "מתמלא" ו"מתמעט".
תוספת זו לא הייתה דרושה לימים בחלק האמצעי של החודש, מאחר שלמספריהם לא הייתה משמעות כפולה, אם כי מאוחר יותר השתמשו במונח "של החודש באמצעיתו".
היום האחרון בחודש נקרא "הנה קאי ניאה" (hena kai nea), "הישן והחדש".
שם זה, המיוחד לאתונה, מייצג את היום המגשר בין שני ירחים או חודשים.
במקומות אחרים ביוון הוא נקרא בדרך כלל היום השלושים.
במקום לראות בחודש רצף פשוט של שלושים ימים, התמקדה שיטת המספור של שלושה חלקים בחודש עצמו.
הימים המתמעטים 2–10 והימים המתמלאים 2–10 הם במיוחד הקובעים את הרגע המכריע בו הירח נעלם ואז מופיע מחדש.
תאריך על פי שיטה זו עשוי היה להיות למשל: "(היום) השלישי בהתמעטות תרגליון", שפירושו היום ה-28 בחודש תרגליון.
היום הראשון: "נומוניה" - הירח החדש או מולד הירח.
היום האחרון: "הנה קאי ניאה" (hena kai nea) - הישן והחדש.
לחודש האטי היו שלושה ימים שנקראו ה-10 (המקבילים על פי הרצף הרגיל לימים ה-10, ה-19 וה-20).
ימים אלה הובחנו אחד ממשנהו באופן הבא:
היום ה-10: ה-10 של הירח המתמלא
כפי שניתן לראות, שני ימים נקראו ה-10 בזה אחר זה, ה-10 המוקדם וה-10 המאוחר, וזאת על מנת להבליט את המעבר אל שלב ההתמעטות של הירח.
כאשר חודש אמור היה להימשך 29 במקום 30 ימים (חודש "חלול"), היום האחרון של החודש ("החדש והישן") הוזז לאחור ביום אחד.
במילים אחרות, שמו של "ה-2 בהתמעטות הירח" (היום ה-29 ברצף הרגיל) הוחלף בשם סופו של החודש.
כמו האיונים, גם האתונאים נחלקו תמיד לארבעה שבטים.
אף ששבטים אלה לא בטלו מעולם, אחת מהרפורמות המרכזיות במהלך כינונה של הדמוקרטיה האתונאית לאחר 506 לפנה"ס הייתה חלוקת האזרחים על פי שיטה חדשה של עשרה שבטים.
המטרה הייתה לנסות להבטיח השתתפות שווה של כל האזרחים בניהול הקהילה.
מזמן זה ואילך נעשה המספר עשר למאפיין של הדמוקרטיה האתונאית, ועל כן חלק גדול מפעילות האזרחים נעשתה באמצעות עשרת השבטים.
(לדוגמה: 10 מצביאים שעמדו בראש 10 גדודים, 10 קבוצות של שופטים עממיים, ו-10 אחראים על האוצר של הליגה האטית-דלית).
הַסְדִירָה העשרונית שימשה גם ליצירת לוח שנה נוסף בן עשרה חודשים.
מדי שנה קבע כל שבט את 50 נציגיו למועצת ה-500 (הבּוּלֵה), שמילאה תפקיד חשוב בניהול הפוליס.
חמישים הנציגים של כל שבט כיהנו בתפקיד למשך עשירית שנה, שליש מהם ב"וועדה מתמדת", ותקופת כהונתם נקראה "פְּרִיטַנֵיה" (pritaneia).
במאה החמישית לפנה"ס התבסס לוח השנה של המדינה על השנה השמשית בת 365 או 366 ימים בלא התייחסות כלשהי למופעי הירח.
סידור אפשרי אחר היה שעשר הפריטניות נחלקו בין שישה חודשים בני 37 ימים ולאחריהם בין ארבעה חודשים בני 36 ימים.
(סידור זה הפך נפוץ במאה הרביעית לפנה"ס).
מכמה תיארוכים סינכרוניים ששרדו עולה כי השנה הפוליטית והשנה הדתית לא התחילו ולא הסתיימו באותם הימים.
השנה הפוליטית החדשה הקדימה או פיגרה 15 ימים ביחס לשנת החגים הדתיים.
ברם, ב-407 לפנה"ס סונכרנו שני לוחות השנה כדי שיתחילו ויסתיימו באותם הימים.
מאז ואילך, כמתואר ב"חוקת האתונאים" מן המאה הרביעית לפנה"ס, סודרה השנה האזרחית כדלקמן:
חודשים 1–4 מנו 36 ימים כל אחד, וכפי הנראה 39 ימים בשנים מעוברות
חודשים 5–10 מנו 35 ימים כל אחד, וכפי הנראה 38 ימים בשנים מעוברות
ישנה השערה לפיה בשנים שבהן הוסף חודש לשנה הדתית, הוארכו החודשים הפוליטיים כפי הנראה ל-39 ול-38 ימים, שיטה שהייתה מקיימת את האיזון בין השבטים, אולם לא נמצאה עדות להשערה זו.
החודשים הפוליטיים לא נשאו שמות אלא נקראו במספרים, שניתנו בצירוף השם של השבט המכהן בנשיאות הפריטניה (שם שאינו רומז דבר על הזמן של השנה, מאחר שהשבט נבחר בהטלת גורל בסיום כהונת קודמו).
גם הימים מוספרו ברצף, החל מ-1 ועד סך כל הימים של אותו חודש.
אחד מתפקידיו העיקריים של לוח השנה האזרחי היה לקבוע את מועדי ארבע התכנסויות אספת העם שנערכו בכל פריטניה.
ככל שהדבר התאפשר, לא נערכו כינוסי האספה בימי חג, גם לא בימי החג החודשיים בראשיתו של כל חודש.
כתוצאה מכך נתקבצו הכינוסים לקראת סופו של החודש.
תאריך על פי לוח זה יכול היה להיות למשל: "היום ה-33 בפריטניה ה-7 של שבט ארכתניס" (Erechthenis).
סגנון זה שימש גם במסמכים של המדינה האתונאית (ששרדו רק בכתובות).
ואולם, לעיתים נוסף בכתובות תאריך כנהוג על פי לוח השנה הדתי (דבר המאפשר להשוות בין הלוחות).
לוח השנה האטי נקבע מדי חודש בחודשו ומדי שנה בשנה על פי צורכי השעה המדיניים או הצבאיים.
הוא נמצא בשליטת נושאי תפקידים שלא היו אסטרונומים, ועד כמה בוטה הייתה התערבותם הוא עניין שבמחלוקת.
חוקרים אחדים סבורים, כי אם יום חג נפל באותו מועד שנקבע לכינוס אספת העם, ניתן היה להוסיף עוד יום לחודש, ולקרוא לשני הימים העוקבים באותו שם.
ישנה עדות ברורה לכך שהדבר אמנם היה נהוג בתקופה מאוחרת יותר.
בשנת 271 לפנה"ס הוספו ארבעה ימים ממש לפני הדיוניסיה הגדולה בין אלפבוליון 9 ו-10. המטרה הייתה, ככל הנראה, לאפשר חזרות נוספות לקראת החג, שכלל הצגת טרגדיות וקומדיות.
סיפור דומה מקורו במאה ה-5 לפנה"ס, אך הפעם מארגוס: הארגיווים, ששיגרו משלחת עונשין סמוך לתחילתו של החודש הקדוש קארניוס (Karneios) בו נאסרה הלחימה, החליטו להקפיא את לוח השנה כדי להרוויח כמה ימי לחימה נוספים.
ברם, בעלי בריתם דחו את השינוי ושבו לארצם.
הקומדיה "עננים" של אריסטופאנס, שנכתבה ב-423 לפנה"ס, כוללת נאום שבו מובאת תלונתו של הירח: האתונאים משחקים עם חודשי הלבנה ו"מבלבלים את סדרי הימים" כך שמעשי האדם והסדר האלוהי משובשים לחלוטין.
"כאשר עת לכם להעלות קורבנות, אתם מענים ומעמידים לדין" (עננים, 615-626).
ידוע מקרה המתייחס למאה השנייה לפנה"ס, בו נשתבשה התאמת הזמנים בין לוח השנה של החגים הדתיים והמחזורים הממשיים של הירח, ולכן התאריך הירחי-שמשי ניתן לעיתים בשתי צורות: הראשונה "על פי האל", כלומר על פי הירח, והשנייה "על פי הארכון", כלומר על פי לוח השנה הדתי עצמו.
בניגוד ללוח השנה המודרני, אשר נוסף על הסדרתו את השנה הקיימת, מהווה חלק ממערכת כרונולוגית המאפשרת לתארך אירועים בעתיד הרחוק ובעבר הרחוק (ולכן תאריך נתון כולל יום, חודש ושנה), לוח השנה האטי לא קבע את מניין השנים.
במרבית ערי הפוליס היווניות השנה נקראה על שמו של אחד מנושאי התפקידים השנתיים, ובאתונה נקראה על שם ה"ארכון אפונימוס" (archon eponymous), כאשר שם זה שימש לזיהוי השנה ביחס לשנים אחרות.
במקום לציין שם מספר של שנה, ציינו את השנה באמירה כי אירוע מסוים התרחש "כאשר פלוני היה ארכון".
שיטה זו אפשרה אמנם לקבוע את מניין השנים בעבר למשך מספר דורות, אך לא הייתה כל דרך לתארך אירועים בעתיד מעבר ליכולת הזיכרון האנושי (כמו בביטוי "עשר שנים מעכשיו").
לא נעשה, לדוגמה, כל שימוש במאת שנים המחולקת לעשורים.
חשיבותו של מחזור בן ארבע שנים הייתה בכך שסייע לבנות תחושה חיה של השנים החולפות: באתונה נחוגה הפנאתניה בקנה מידה מפואר כל ארבע שנים כפנאתניה הגדולה, אך היא לא שימשה כבסיס לשיטת תארוך.
מאחר שלוח השנה היה מקומי ומחזורי במדוקדק, הוא לא אפשר תארוך אירועים כלל-יווניים.
מערכת תיארוך הנקראת אולימפיאדה והעושה שימוש באולימפיאדות שנערכו כל ארבע שנים, הומצאה על ידי ההיסטוריון היווני איש סיציליה טימאיוס (נולד ב-350 לפנה"ס לערך) כמכשיר למחקר היסטורי.
לוח שנה שלישי בו השתמשו האתונאים היה לוח שנה חקלאי (לוח שנה שמשי המתבסס על עונות השנה).
לוח שנה זה היה חיוני לביצוע פעילויות עונתיות כמו חקלאות ושיט.
הלוח הסתמך על זריחת כוכבים ושקיעתם לציון נקודות זמן מדויקות יותר בתוך החטיבות הרחבות של עונות השנה.
זריחות כוכב הן הימים בהם כוכבים או מערכות כוכבים מסוימים, שנמצאו בשעות החשיכה מתחת לקו האופק, מופיעים לראשונה לאחר שקיעת השמש.
זריחות כוכבים שונות נקשרו לפעולות חקלאיות שונות, כמו זמן הקציר: הסיודוס ב"מעשים וימים" מייעץ לאיכר לקצור את תבואתו כאשר הפליאדות זורחות (אירוע שבמקומות אחרים ציין את סוף האביב).
מערכת שכזו הייתה חלק מן המסורת היוונית הכללית, אך הותאמה לתנאים הגאוגרפיים המקומיים.
היוונים לא ראו בעונות כמי שמחלקות את השנה לארבע חטיבות שוות, אלא דווקא שהאביב והסתיו הם השבלים הקצרים של העונות הארוכות, הקיץ והחורף.
את חלוקת השנה לעונות ניתן היה לקבוע באופן רשמי על פי הזריחה והשקיעה של כוכבים ביחס לשוויוני היום והלילה: כך, למשל, מגדיר היפוקרטס את החורף באחד מחיבוריו בענייני רפואה כתקופה שבין שקיעת הפליאדות והאביב.
את הידע המסורתי הקדום, כפי שבא לידי ביטוי ב"מעשים וימים" של הסיודוס, הרחיבו על ידי מחקר אסטרונומי לכדי יצירת לוחות כוכבים שנודעו בשם "פרפגמות" (parapegma, אלמנך).
היו אלו לוחות אבן או עץ, שמנו את סדר האירועים האסטרונומיים, כל אירוע באמצעות חור ליתד בצדו.
קווים של חורים ריקים שימשו לספירת "הימים הריקים" בין מה שנחשבו כאירועים שמימיים מיוחדים.
הלוחות הוצבו לעיתים קרובות בכיכרות העיר (אגורה), והציגו לציבור את התקדמותה של השנה.
שיטה זו לא הצטלבה עם לוחות השנה הדתי והמדינתי ובעוד שלוחות אלו היו בעלי אופי אזרחי יותר, והצריכו עריכת שינויים על מנת להתאימם לעונות השנה, לוח העונות והכוכבים, לעומת זאת, היה חסין מפני התערבות.
על כן יכול היה תוקידידס לתארך אירוע על פי עליית הכוכב ארקטורוס (Arcturus) מבלי להיכנס לתוך סבך לוחות השנה של פולייס שלא היה ביניהם כל קשר.
לוח העתקה או לוח עריכה (לעיתים מכונה לוח גזירים, באנגלית: Clipboard) הוא חלק בזיכרון המחשב בו מאוחסנים נתונים באופן זמני.
לוח העריכה מאפשר למשתמשים להעביר ("לגזור") או להעתיק מידע (טקסט, תמונה, קובץ ועוד) מתוכנית אחת הפועלת במחשב באותה עת לתוכנית אחרת הפועלת בו (וכן מתוכנית אל עצמה), או מתיקייה אחת לתיקייה אחרת (להעביר למיקום שונה במערכת הקבצים).
לוח העריכה עשוי להיות מיושם על ידי מערכת ההפעלה עצמה, או על ידי יישום עצמאי.
כמו שאר המידע המאוחסן בזיכרון המחשב, המידע המאוחסן בלוח העריכה מתנדף עם כיבוי המחשב או אתחולו.
לרוב, לוח העריכה מסוגל להכיל רק פיסת מידע אחת בכל עת והעתקה של פיסת מידע חדשה אל הלוח תסיר באופן אוטומטי את פיסת המידע אשר הייתה שם קודם.
"הדבקה" (העתקה מהלוח) של מידע לתוך תוכנה או תיקייה לא תסיר את המידע מהלוח.
תוכנות מודרניות כגון מיקרוסופט אופיס מרחיבות על יכולותיו של לוח העריכה הקיים במערכת ומאפשרות לטפל במספר פיסות מידע במקביל.
הלוח במערכת ההפעלה Microsoft Windows
ברוב התוכנות הגישה ללוח העריכה נעשית דרך תפריט "עריכה" או "Edit", שבדרך כלל מופיעת בו לפחות שלוש אפשרויות – גזור, העתק והדבק:
גזור או Cut – מעתיק את פיסת המידע שנבחרה אל לוח העריכה ומסיר אותה מהמיקום המקורי.
בדרך כלל זמין גם בקיצור המקלדת Ctrl + X.
העתק או Copy – מעתיק את פיסת המידע שנבחרה אל לוח העריכה.
בדרך כלל זמין גם בקיצור המקלדת Ctrl + C.
הדבק או Paste – מעתיק את המידע הקיים בלוח העריכה לתוך המיקום הנבחר הנוכחי.
בדרך כלל זמין גם בקיצור המקלדת Ctrl + V.
Win+V - הצגת הפריטים השמורים בClipboard.
לוח השנה האתיופי או הלוח האגעזי הוא לוח שנה שמשי המשמש כלוח השנה העיקרי באתיופיה, וכלוח שנה לצרכים דתיים בכנסיות טֵוָואהִידוֹ – הכנסיות האורתודוקסיות של אתיופיה ואריתריאה.
לוח השנה מבוסס על לוח השנה הקופטי.
בדומה ללוח הקופטי, לוח השנה האתיופי כולל תריסר חודשים בני 30 יום ומספר ימים הנוספים בסוף השנה.
בשנה רגילה מספרם חמישה, בשנה מעוברת – שישה.
שנה מעוברת חלה פעם בארבע שנים, ללא יוצא מהכלל, כמו בלוח השנה היוליאני ובניגוד ללוח הגרגוריאני.
ראש השנה האתיופי, הנקרא באמהרית אֶנְקוּטָטָש, חל בראשון לחודש מָסקָרָם, המקביל בקירוב לספטמבר בלוח היוליאני, התאריך נקבע על מנת לציין את סוף עונת הגשמים החזקים ותחילת ההתחדשות החקלאית.
על פי הלוח הגריגוריאני, המקובל במרבית העולם, ראש השנה האתיופי חל ב־12 בספטמבר בין השנים 1901 ו־2099 אם מדובר בשנים גרגוריאניות הקודמות לשנים מעוברות, שבהן יש עשרים ותשעה ימים בפברואר.
בכל מקרה אחר ראש השנה האתיופי חל ב־11 בספטמבר, על פי הלוח הגרגוריאני.
כל חודש בלוח השנה מונה 30 יום למעט החודש ה-13 שמונה 5 ימים בכל שנה ויום נוסף להם (6 ימים סך הכול) פעם ב-4 שנים.
געז עבריתመስከረም מסכרםጥቅምት טקמתኅዳር ח'דרታኅሣሥ תח'שׂשׂጥር טרየካቲት יכתיתመጋቢት מגביתሚያዝያ מיאזיהግንቦት גנבותሰኔ סאנהሐምሌ חמלהነሐሴ נחסהቋግሜ קואג'מה
ספירת השנים המקובלת כיום בלוח האתיופי נעשית מיום הבשורה למרים, שבו, על פי האמונה, התבשרה מריה מפי המלאך גבריאל שהיא נושאת ברחמה את ישו.
לפי מניין זה, השנה שהחלה בספטמבר 2007 על פי הלוח המקובל, היא השנה ה־2000 במספר.
קיים פער של מספר שנים בין שני הלוחות מפני שהכנסייה האורתודוקסית האתיופית והכנסיות האירופיות התבססו על חישובים שונים באשר לשנה שבה חלה התגלותו של גבריאל.
מנייני שנים אחרים היו מקובלים בעבר.
המניין לבריאת העולם, למשל, מוסיף 5,500 שנים למניין מהבשורה על הולדת ישו.
לוח השחיקה של נערמר הוא שנקבר יחד עם פרעה נערמר.
ממצא ארכאולוגי זה הוא העדות היחידה לכך שנערמר היה המלך שאיחד את מצרים העליונה עם מצרים התחתונה.
לוח שחיקה זה הוא אחד הממצאים העתיקים ביותר הנושא הירוגליפים של כתב החרטומים.
לוח השחיקה, המתוארך לסביבות 3,200 לפנה"ס, עשוי אבן ירוקה קשה ונמצא בנחן.
הוא דומה בצורתו ללוחות ששימשו לשחיקת תמרוקים, אך גדול מכדי להיות שימושי, ונראה ששימש לפולחן במקדש.
חשיבותו ההיסטורית נובעת מהיותו התיעוד הראשון שבו ניתן לזהות את הקאנון המצרי המתהווה, הוא מדגים את ראשית כתב החרטומים, ובאמצעותו נמצא תיעוד כינון הממלכה המצרית – איחוד מצרים.
התבליטים מתארים את נערמר רומס את אויביו בעודו חובש את הכתר האדום () והכתר הלבן () המייצגים כל אחד חלק אחר של מצרים, אם כי בהתבסס על ממצאים ארכאולוגיים נראה כי איחוד מצרים לא היה אלים, אלא התגבשות של מרכזים לאורך הנילוס שבמשך 2,000 שנים יצרו רצף טריטוריאלי.
שמו של המלך מופיע ברגיסטר העליון – שפמנון ('נער') ואזמל ('מר'), מצוי במסגרת ריבועית, המייצגת חזית של ארמון.
משני צדדיו של המלך מופיעים ראשי בקר בעלי פני אנוש, המייצגים את האלה הדמוית פרה, חתחור.
ברגיסטר המרכזי נראית דמות המלך המנצח מכניע את אויבו – ציור שניתן לראות בווריאציות שונות לאורך ההיסטוריה המצרית, בסצנה של 'מלך מכה אויבים': המלך גדול יותר מאויבו, בידו האחת אוחז ביתד הנעוצה בראש אויבו ובשנייה אלה.
האויב כאן הוא האסייתי (מהמרחב הסורו-כנעני), וישנה הקבלה בינו לבין התמונה שמעליו – האנשת ההירוגליף "ארץ" ('תא' במצרית) ממנה צומח הגומא פפירוס המסמל את מצרים התחתונה, הדלתא.
חור בעל יד אנושית, בתקבולת למלך, אוחז את האסייתי עם חח באפו – סימן להכנעה.
האסייתי נחות בגודלו, עירום, מוחזק בציצת ראשו ולידו מופיע שם בלתי קריא (כנראה ואש Wash), ככל הנראה שמו של שליט מצרים התחתונה.
מאחורי המלך מופיע משרת, קטן אף הוא מהמלך בחשיבותו אך נושא את סנדליו וכד קטן – מקורב לאל – מלך.
המלך חובש את הכתר הדרומי של מצרים העליונה, בעל אלה ועומד בפוזיציה שנכנסה לקאנון המצרי.
בעל זקן מלכותי ומלאכותי, לבוש חצאית ובעל זנב פר (הפר מרביע, אגרסיבי, גברי).
ברגיסטר התחתון אנשים הדומים לאסייתי, בתנוחה משפילה, ערומים, אולי מוצגים כקבורים באדמה.
לידם סמל של עיר מבוצרת בחומה ורשת דיג, סמל לכך שהעיר נלכדה כמו דגים ברשת.
הרגיסטר העליון זהה לצד הראשון.
המלך חובש את כתר מצרים התחתונה, האדום ומאחוריו נושא סנדליו והכד.
מתחת שם נערמר מופיע כהן, כנראה בנו הנסיך ומולו ארבעה נושאי ניסים עליהם שני בזים, דמות תן ואובייקט דמוי כרית לא מפוענח – סט סטנדרטי המוכר עוד מהפלטות הפרה-דינסטיות (קדם-שושלתיות).
שני הבזים מייצגים את המלך, התן הוא "וֶופְּ-וָואוּת" והכרית היא אולי הכרית המלכותית.
מלווי המלך לוקחים אותו לבחון תצוגה של אנשים כרותי ראש, שראשיהם בין רגליהם.
ברגיסטר התחתון, פר (או תאו מים) מנגח חומה ורומס אסייתי, סצנה נוספת המתארת את כיבוש האויב על ידי המלך.
הפלטה כולה מתרכזת במלך ובמעשיו, הפר מייצג את המלך, וביצוג נוסף אנו רואים אותו עם זנב פר ועל כן מניחים שראשי הפר האנושיים הם ייצוג נוסף של המלך.
השערה זהירה נוספת: הפלטת מופיע בצורה של ראש פרה עם קרניים מקוצרות ועל שתי הקרניים יש דמות של פרות עם קרניים.
ייתכן שאלה הן פרות שמים או האלה-פרה "בת" (שעליה תשתלט מאוחר יותר חתחור, ואחרי כן איסיס), אלמנט פרה-דינסטי מוכר, ראש פרה הוצג על חותמות וכלים שונים, אך אינן חתחור, שאינה מופיעה עד שושלת 4.
בפלטה מתוארת סצנת כיבוש מצרים התחתונה על ידי מלך מצרים העליונה.
לא מדובר בהכרח על תיעוד היסטורי של אירוע ממשי – המלך מתואר כ"מאחד שתי הארצות", אך אין עדות ארכאולוגית למהלך צבאי מהיר , אלא להשתלטות איטית והחלפת התרבות החומרית (קרמיקה / כתב / ידיעות טכנולוגיות) של מצרים התחתונה בזו של העליונה.
חשיבות הפלטה היא בהופעה המשולשת של ראשית הכתב, הקאנון המצרי ואיחוד מצרים.
לוח השנה הבהאי הוא לוח שנה בן תשעה עשר חודשים, וכל חודש כולל תשעה עשר ימים.
החודש הראשון הוא חודש בהאא המתחיל ב־21 במרץ לפי לוח השנה הגרגוריאני והחודש האחרון הוא חודש עלאא, אשר הוא חודש צום.
לכל חודש יש שם המציין מעלה ממעלות תוארי האלוהות.
בשנה הבהאית שלוש מאות שישים ואחד ימים וכדי להתאימה לשנה השמשית הרגילה מוסיפים לפני החודש האחרון, חודש הצום, ארבעה או חמישה ימים הנקראים "ימי הא".
השנים הבהאיות נעות במעגל של תשע-עשרה.
השנה האחרונה במעגל, השנה התשע-עשרה, נקראת שנת האחדות – "ואחד", וגם כאן נראה כי לכל שנה יש שם משלה.
גם ימות השבוע שונים מאלו המקובלים בלוח השנה הגרגוריאני: השבוע הבהאי מתחיל ביום שבת – ג'לאל (הוד), ומסתיים ביום שישי – אסתקלאל (עצמאות).
ישנם בלוח השנה מועדים וחגים שונים, ובחלקם יש ביטול מלאכה.
השם בערבית תעתיק ערבי משמעות היום בשבוע ג'לאל جلال תהילה יום השבת ג'מאל جمال יופי יום ראשון כמאל كمال שלמות יום שני פידאל (תעתיק מדויק: פצ'אל) فضال חסד יום שלישי עִדאל عدال צדק יום רביעי אִסתג'לאל استجلال הדר יום חמישי אִסתקלאל استقلال עצמאות יום שישי
נו רוז - ראש השנה - 21 במרץ – ביטול מלאכה – נחגג באיראן כבר אלפי שנים.
היום הראשון של רזואן - 21 באפריל - ביטול מלאכה – פסטיבל של שנים עשר ימים, המציין את הגעתו של בהאא אללאה מבגדד לקונסטנטינופול ב-1863, היום הזה מסמל גם את יום הגעתו לגנים מחוץ לבגדד שם שהו הוא ופמלייתו במסעם.
היום התשיעי של רזואן - 29 באפריל - ביטול מלאכה – יום זה מציין את הגעת משפחתו של בהאא אללאה לגנים מחוץ לבגדד.
היום השנים עשר של רזואן - 2 במאי - ביטול מלאכה – יום זה מציין את היציאה של בהאא אללאה לקונסטנטינופול.
הכרזת הבאב על התגלותו ב-1844 - 23 במאי - ביטול מלאכה – הבאב מכריז למולה חוסיין על משימתו ב-1844, לציון תחילתו של העידן הבהאי, ההנצחה צריכה להיות שעתיים לאחר השקיעה.
פטירת בהאא אללאה - 29 במאי - ביטול מלאכה – שנת 1892, פטירת הבהאא אללאה בשנתו, ההנצחה קורית בשעה שלוש בלילה.
הריגת הבאב ב-1850 - 9 ביולי - ביטול מלאכה – הוצאתו של הבאב להורג על ידי כיתת יורים בשנת 1850, ההנצחה קורית בצהריים.
יום הולדת הבאב ב-1819 - 20 באוקטובר - ביטול מלאכה.
יום הולדת בהאא אללאה ב-1817 - 12 בנובמבר - ביטול מלאכה.
יום הברית - 26 בנובמבר – אין ביטול מלאכה – עבד אלבהאא לא הסכים שיחגגו את יום הולדתו ב-23 במאי, שכן זהו יום ההצהרה של הבאב.
עם זאת, לאחר בקשות רבות, הוא ייעד יום זה לחגיגות חייו.
יום פטירת עבד אלבהאא ב-1921 - 28 בנובמבר – אין ביטול מלאכה – לכתו מן העולם של עבד אלבהאא, ההנצחה קורית בשעה אחת בלילה.
מאפייניו של לוח השנה הבהאי
לוח השנה הבהאי תוכנן על ידי הבאב בספר השמות ולאחר מכן הוא מקבל אשרור.
בהאא אללה איננו משנה אותו ומשאיר אותו על כנו כאשר הוא כותב את אל-כתאב אל-אקדס.
אם כן, לוח השנה הבהאי הוא לוח השנה של הבאב תוך כדי הכנסת אירועים של הבאב עצמו לאחר מכן.
הפעם הראשונה בה חגגו הבאבים את ראש השנה הייתה שנת 1855, שנה אחת לאחר מות הבאב, ראש השנה,נו–רוז, מוסד בשנה זו על ידי בהאא אללה.
הבהאים מתחילים את יומם בשקיעה, כלומר חילוף התאריך נעשה בשקיעה, בדומה לחילוף הימים בדת היהודית.
אין הסבר לעניין זה והדעה הרווחת היא שהבהאים עקבו אחרי המסורת הנהוגה במזרח התיכון.
בכל ראש חודש בהאי מתקיים פסטיבל תשעה עשר הימים, בו חגים את חידושו של החודש החדש.
חלקו הראשון של הפסטיבל הוא החלק הדתי, בו מתפללים וקוראים את כתביהם של הבאב ובהאא אללה.
החלק השני דן בענייני היום יום ומסביר אודות המשך דרכה של הקהילה, בדומה לדרשות שניתנות בבתי הכנסת והמסגדים.
את החלק השני מנהל ראש עדת המאמינים המקומית.
החלק השלישי והאחרון הוא החלק החברתי, בו מתראים חברי הקהילה ונהנים מכיבוד ומענקים.
שאלה מעניינת עולה עם בחינת התאריכים של לוח השנה הבהאי המגלה את תשומת הלב הרבה הניתנת למספר תשעה עשר.
הבהאים מאמצים את המספר תשע עשרה בעת בחירתם במעגלי הזמן שלהם מפני שבפסוק הראשון של הקוראן, "בשם אללה המיטיב והרחמן", יש 19 אותיות ערביות.
הבהאים מאמינים שזוהי נקודת ההתחלה ועל כן תמיד יש להתחיל ממנה ולסיים בה, כלומר תשע עשרה האותיות האלה הן בעצם המחזור של הזמן הבהאי.
כמו כן, שמות החודשים הבהאים אומצו על ידי הבאב מתוך תפילת הבוקר השיעית של צום הרמדאן, הידועה בשמה הנוסף תפילת התהילה (ערבית: دعاء السحر; דועאא' אל-סחר; دعاء البهاء; דועאא' אל-בהאא').
תפילה אשר חוברה על ידי האימאם החמישי השיעי מוחמד אל-באקר, בראיית התריסריים.
שמות החודשים הללו, לדידם של הבהאים הם ייחוסים ותארים המוענקים לאל.
בנוסף לכך, ישנה תפילה שיעית מקבילה לתפילה זו, הכוללת את אותם שמות, אך ארוכה יותר, הידועה בשם תפילת הקללה ההדדית (ערבית: دُعاء ٱلْمُبَاهَلَة; דועאא' אלמובהלה).
תפילה שנייה זו מציינת את אירוע הקללה ההדדית, המאוזכר במסגרת חדית' הקללה, הקשורה קשר הדוק לנביא מוחמד, פאטמה בת מוחמד, עלי בן אבי טאלב, חסן וחוסיין, הידועים בכינויים אנשי הגלימה.
שתי התפילות הללו מאוזכרות באופן תכוף ביותר על ידי הבאב, במיוחד במסגרת ספר השמות וספר חמש הדרגות.
הדת הבהאאית וכתב הקדש שלה הספר הקדוש ביותר.
במערכת ההפעלה חלונות לוח הבקרה (Control Panel) הוא חלק מממשק הניהול הגרפי המאפשר למשתמש לשנות את הגדרות המחשב.
לוח הבקרה מורכב מסט של יישומונים (applets) המאפשרים למשתמש להוסיף או להסיר תוכניות והתקני חומרה, להגדיר משתמשים במחשב, לשנות הגדרות רשת ואינטרנט ולכוונן אפשרויות לנגישות.
כמו כן, תומך לוח הבקרה ביישומוני צד שלישי שפותחו על ידי יצרני חומרה ותוכנה שונים על מנת לכוונן את הגדרות החומרה או התוכנה שהם מספקים.
יישום לוח הבקרה היה חלק ממערכת ההפעלה חלונות החל מגרסתה הראשונה (Windows 1.0), כאשר כל גרסה שהגיעה אחריה הציגה יישומונים נוספים חדשים ללוח הבקרה.
החל מחלונות 95 לוח הבקרה ממומש באמצעות תיקייה וירטואלית.
כלומר, תיקייה שאינה נמצאת על הדיסק.
בפועל היישומונים המופיעים בלוח הבקרה הם למעשה קיצורי דרך לקובצי CPL השמורים בתיקיית המערכת (Windows/System או Windows/System בגרסאות יותר חדשות).
בחלונות מילניום ו-XP ללוח הבקרה שתי אפשרויות תצוגה, תצוגה קלאסית בה כלל היישומונים מוצגים כ"רשת" המסודרת בסדר אלפביתי, ותצוגת קטגוריות שנועדה להיות אינטואיטיבית יותר ולספק מבנה ניווט המזכיר גלישה באתר אינטרנט.
המשתמש יכול להחליף בין שני מצבי התצוגה דרך תפריט הצד (עד חלונות 7) או דרך פקד המופיע מעל לאייקונים (מחלונות 7 ואילך).
בחלונות ויסטה ו-7 שונה ממשק המשתמש של חלק מהיישומונים כך ש"ייטמעו" ישירות לתוך חלון האב של לוח הבקרה, במקום שיופיעו כתיבות דו-שיח נפרדות.
ניתן לגשת למרבית היישומונים של לוח הבקרה גם בדרכים אחרות.
כך לדוגמה ניתן לגשת לאפשרויות התצוגה דרך לחיצה ימנית על מקום ריק בשולחן העבודה ובחירה באפשרות "הגדרות תצוגה"; או למאפייני המחשב על ידי לחיצה ימנית על סמל "המחשב שלי" ובחירה באפשרות "מאפיינים".
ללוח הבקרה עצמו ניתן לגשת גם דרך ממשק שורת הפקודה על ידי הקשת הפקודה control; ניתן לשגר דרך הפקודה יישומונים נוספים על ידי שינוי הפרמטרים של שורת הפקודה.
לדוגמה, הקשת הפקודה control.exe sysdm.cpl,,3 תשגר את תיבת הדו-שיח של יישומון מאפייני המערכת ותנווט אוטומטית ללשונית השלישית שלו.
בחלונות 10 לוח הבקרה ה"קלאסי" נזנח חלקית לטובת יישום ההגדרות החדש יותר, שהוצג עוד בחלונות 8 כחלק מממשק ה-Metro וסיפק אפשרות נוחה למשתמשי מסך מגע לכוונן הגדרות הקשורות ליישומי Metro (UWP).
בעוד שלוח הבקרה הישן עדיין נותר שמיש וניתן לגשת אליו, חלק מהאפשרויות (בפרט אפשרויות ניהול המשתמשים) עברו בצורה בלעדית ליישום ההגדרות ולא ניתן לגשת אליהן דרך לוח הבקרה.
על ידי שימוש בהרחבות CPL יכולות תוכנות צד שלישי (שאינן חלק ממערכת ההפעלה) ליצור סמלים אשר יוצגו בלוח הבקרה ובכך לרכז את כל הגדרות התוכנה במקום אחד.
כאמור לעיל, יישומוני לוח הבקרה מיוצגים לרוב במערת ההפעלה על ידי קבצים בסיומת .CPL השמורים בתיקיית המערכת, אך יכולים להיות גם מיוצגים על ידי קובצי DLL רגילים או על ידי תיקיות (רגילות או וירטואליות).
קובץ CPL הוא סוג של קובץ DLL שהסיומת שלו שונתה ומוכלל בתוכו הקוד הבא על מנת לציין את נקודת הכניסה.
);המערכת יודעת לגשת למיקומים ה"אמיתיים" של היישומונים ולהציגם בלוח הבקרה על ידי הגדרות הרישום (רג'יסטרי) הבאות:
HKLM\SOFTWARE\Microsoft\Windows\CurrentVersion\Explorer\ControlPanel\Namespace ערך רישום זה כולל את המזהים הייחודיים (משתני ה-CLSID) לכל סמלי לוח הבקרה שאינם מיוצגים על ידי קובצי CPL - לרוב תיקיות או תיבות דו-שיח שמיוצגות על ידי קובצי DLL "רגילים" (המכונים יישומי מעטפת, או יישומי shell32), אם כי בחלונות ויסטה ואילך ניתן גם לשייך קובצי EXE.
כל מזהה ייחודי כזה מכיל את תיאור היישומון, האייקון שלו ולאיזה קטגוריה הוא משויך.
לוח הבקרה משתמש ברשימות האלו על מנת לאתר את היישומונים ו"לטעון" אותם אל יישום לוח הבקרה (control.exe) בשעה שמפעילים אותם, הן דרך הממשק הגרפי של לוח הבקרה והן על ידי שורת הפקודה.
לוח הבקרה המקובל כיום במחשבים העובדים תחת גרסאות מתקדמות של חלונות כולל כברירת מחדל את הפריטים הבאים:
אפשרויות נגישות / מרכז קלות הגישה (בחלונות ויסטה ומעלה)
אשף נגישות המשמש לשינוי הגדרות למשתמשים מוגבלים כגון זכוכית מגדלת, הקראת טקסט (ACCESS.CPL) כדי להתאים את המחשב למשתמשים בעלי לקות.
פותח אשף המשמש להתקנת רכיבי חומרה חדשים.
ניתן להתקין את החומרה על ידי בחירה מתוך רשימת מנהלי התקן שמערכת ההפעלה מספקת, או לציין ידנית את מיקום מנהל ההתקן (בתקליטון, תקליטור, התקן אכסון חיצוני או הדיסק הקשיח)
הוספה/הסרה של תוכניות / תוכניות ושירותים (בחלונות ויסטה ומעלה)
משמש להסרת תוכנות שהותקנו באמצעות קובצי MSI, הוספת תוכניות חדשות דרך תקליטור, התקנת רכיבי מערכת חלונות, ומאז חלונות XP SP2 גם להגדיר תוכניות ברירת מחדל עבור משימות מסוימות (לדוגמה הגדרת דפדפן ברירת מחדל עבור גלישה באינטרנט) דרך אפשרות "הגדר גישה לתוכניות וברירות מחדל".
ניתן לשגר את האפשרות דרך שורת הפקודה באמצעות הפקודה control admintools.
פותח תיקיית קיצורי דרך לכלי ניהול המחשב הפועלים דרך ממשק ה-MMC (Microsoft Management Console) של מיקרוסופט.
בין הכלים האלו נמנים מנהל ההתקנים, מציג האירועים וכלי ניהול שירותי חלונות.
משמש לקביעת הגדרות יישום העדכונים האוטומטיים של Windows Update (wuauclt.exe) להורדה אוטומטית של עדכוני מערכת למחשב.
ברירת המחדל היא בדיקה, הורדה והתקנה אוטומטית של עדכונים בכל יום בשעה מסוימת, אך ניתן גם לשנות את ההגדרה כך שתשאל את המשתמש האם לחפש ולהוריד עדכונים, או לבטל את אפשרות העדכון האוטומטי לגמרי.
אפשרות זו הוסרה מלוח הבקרה בחלונות 10 ועברה ליישום ה"הגדרות" החדש.
משמש לניהול השעון, התאריך ואזור הזמן, ומאפשר למשתמש לשנות הגדרות סנכרון השעון עם שרת אינטרנט.
תצוגה (התאם אישית בחלונות ויסטה, 7 ו-8.1)
משמש לשינוי מראה ממשק המשתמש של מערכת ההפעלה: שינוי רקע שולחן העבודה, ערכת נושא וצבעים, הגדרות שומר מסך, שינוי אייקונים עבור "המחשב שלי"/"המסמכים שלי"/"סל המיחזור", ועד חלונות ויסטה שימש גם לשינוי רזולוציית המסך ועומק הצבע.
ניתן לשגר את האפשרות דרך שורת הפקודה באמצעות הפקודה control folders או rundll32.exe shell32.dll, Options_RunDLL 0
מאפשר למשתמש לשנות כיצד קבצים או תיקיות יוצגו בסייר הקבצים.
לדוגמה, ניתן להגדיר האם כל תיקייה חדשה תיפתח בחלון נפרד או באותו החלון שבו הוצגה התיקייה הקודמת, להגדיר הצגה של קבצים מוסתרים (כולל קובצי מערכת חיוניים), או להציג/להסתיר סיומות קבצים עבור סוגי קבצים נפוצים.
כמו כן, ניתן להשתמש בכלי זה על מנת לשייך סוגי קבצים מסוימים לתוכנות מסוימות ולהגדיר אפשרויות פתיחה עבור כל סוג קובץ שמזוהה על ידי מערכת ההפעלה.
ניתן לשגר את האפשרות דרך שורת הפקודה באמצעות הפקודה control fonts או על ידי גישה לתיקיית Fonts שבתיקיית מערכת ההפעלה (C:/WINDOWS)
מציג את כל הגופנים המותקנים במחשב, ומעניק למשתמש אפשרות להתקין גופנים חדשים או להסירם.
האפשרות עדיין קיימת בלוח הבקרה בחלונות 10, אך ביישום ההגדרות החדש יש אפשרות דומה (החל מגרסה 1803)
משמש לניהול ושינוי הגדרות של ג'ויסטיקים המחוברים למחשב.
עבר ליישום ההגדרות החדש בחלונות 10 גרסה 1607.
משמש להגדרת אפשרויות חיבור לאינטרנט והגדרות הגלישה המשמשות את הדפדפן אינטרנט אקספלורר.
הגדרת לקוח דואר אלקטרוני בחלונות.
יש לציין כי תוכנת אאוטלוק אקספרס (ששווקה יחד עם מערכת ההפעלה עד חלונות ויסטה) משתמשת במסך הגדרות משלה.
mlcfg משמש עבור הגדרות לקוח דואר אלקטרוני עבור תוכנת האאוטלוק בגרסאות אופיס של 64 סיביות.
משמש לשינוי הגדרות מקלדת, לרבות הגדרת קצב ההקלדה ו"העלמת" סמן העכבר בשעת הקלדה.
עבר ליישום ההגדרות החדש בחלונות 10.
משמש לשינוי הגדרות עכבר, לרבות שינוי הגרפיקה של סמן העכבר, קצב הלחיצה, אפשרות ל"הצמדת" סמן העכבר אל אלמנטים גרפיים, הגדרות עבור גלגל עקיבה (במידה ויש) ושינוי התקני החומרה.
משמש לשינוי הגדרות של התקני הרשת (LAN, חיבורי VPN, והתקשרויות חיוג דרך מודם) המחוברים למחשב.
מציג את המדפסות והפקסים המותקנים במחשב, ומאפשר ניהול תורי הדפסה, וקביעת הגדרות עבור הדפסה או שליחת פקס (גודל נייר, איכות הדפסה וגישה להגדרות הספציפיות של ההתקן, וקביעת הגדרות עבור הדפסה מהרשת או ניהול מנהלי התקן רלוונטיים)
מרכז אבטחה / מרכז הפעולות בחלונות 7 ו-8 / אבטחה ותחזוקה בחלונות 10 ואילך
משמש לשינוי מספר הגדרות הקשורות לאבטחת המחשב, לרבות התממשקות עם Windows Update, עם חומת האש המובנית של חלונות, או עם יישומי אנטי-וירוס/חומת אש חיצוניים.
אחראי גם על להתריע למשתמש במידה ואבטחת המחשב נמצאת בסכנה.
משמש לקביעת הגדרות לגבי התקני שמע ומיקרופונים.
משמש לקביעת הגדרות לגבי זיהוי דיבור והקראת טקסט.
ניתן לשגר את האפשרות דרך שורת הפקודה באמצעות הפקודה control.exe /name microsoft.credentialmanager
מציג את פרטי ההתחברות עבור המשתמשים במערכת ההפעלה או פרטי ההתחברות עבור תוכנות שונות בעלי יכולת ניהול חשבונות משתמש.
ניתן לשגר את האפשרות דרך שורת הפקודה באמצעות הפקודה rundll32.exe shell32.dll, Options_RunDLL 1
משמש לשינוי המראה וההתנהגות של שורת המשימות ותפריט ההתחל.
עבר ליישום ההגדרות החדש בחלונות 10 (אך קיצור הדרך בלוח הבקרה עדיין קיים)
משמש ליצירה וניהול של משתמשים במחשב, וקביעת רמת הרשאות למשתמשים.
לוח האדוונט (בעברית: לוח הציפייה) הוא לוח שנה מיוחד, המשמש לספירת או לחגיגת הימים טרם חג המולד.
הימים חופפים לרוב עם העונה הנוצרית של האדוונט.
למרות שמם, רוב לוחות האדוונט הנפוצים בשוק מתחילים ב-1 בדצמבר, ללא קשר לתחילת תקופת האדוונט, ולעיתים מתחילים מעט מוקדם או מאוחר יותר.
לוחות רבים הם בצורת כרטיס מלבני גדול עם "חלונות", בדרך כלל 24: אחד עבור כל יום בדצמבר המוביל ליום חג המולד.
חלון אחד נפתח בכל יום עד לחג המולד.
חלונות הלוח נפתחים וחושפים תמונה, שיר, חלק מסיפור (כמו סיפור לידת ישו) או מתנה קטנה, כגון צעצוע או שוקולד.
חלק מהלוחות דתיים במובהק, בעוד תוכנם של אחרים חילוני.
בדנמרק, adventkalender הוא לוח מתנות, עם ארבע מתנות בלבד, אשר פותחים בכל יום ראשון טרם חג המולד.
לוח האדוונט הידוע הראשון נוצר בעבודת יד בשנת 1851. על פי המוזיאון הלאומי של מדינת אוסטריה תחתית (NÖ), לוח האדוונט המודפס הראשון נוצר בהמבורג ב-1902 על ידי חנות ספרים של נוצרי פרוטסטנטי.
רשויות אחרות טוענות שחבר הקהילה השוואבית, גרהארט לאנג, יצר את הלוח המודפס הראשון, ב-1908.
הלוח המסורתי מורכב משתי חתיכות נייר בריסטול המחוברות זו על זו.
עשרים וארבע דלתות גזורות מתוך השכבה העליונה, עם מספר שסב בין אחת לעשרים וארבע על כל אחת מהן.
החל מהיום הראשון של דצמבר, דלת אחת נפתחת בכל יום, בספירה לאחור של הימים שנותרו עד לערב חג המולד, מאחת עד לעשרים וארבע, כשהדלת ה-24 לעיתים קרובות צופנת הפתעה נוספת, כגון ממתק שוקולד גדול במיוחד.
בנורווגיה, דנמרק, שוודיה, איסלנד ופינלנד גם כן קיימת מסורת המכונה Julekalender (בשוודית: Julkalender, בפינית: Joulukalenteri, באיסלנדית: Jóladagatal, המילה המקומית ללוח האדוונט) בצורת תוכנית טלוויזיה ותוכנית רדיו, המתחילות ב-1 בדצמבר ומסתיימות בערב חג המולד.
ה-Julkalender עלה לאוויר לראשונה בטלוויזיה השוודית ב-1960 עם התוכנית Titteliture.
לוחות אדוונט בעבודת יד כפרויקט מלאכה
לוחות אדוונט בעבודת יד הפכו לפרויקטים פופולריים בקרב בעלי מלאכה ואמנים מכל הסוגים.
ישנן יצירות בעבודת יד העשויות ממגוון חומרים - כולל בד, לבד, נייר, סיבית, קופסאות קטנות וכו'.
לוח דבר בעתו הוא אלמנך (לוח שנה מורחב) המתמקד בענייני הלכה ואסטרונומיה, מנהגים וימי השנה של רבנים, היוצא לאור בבני ברק החל משנת ה'תשמ"ו.
עורך האלמנך הוא הרב מרדכי גנוט.
הלוח הוא המקיף מבין הלוחות היוצאים לאור בישראל.
במהדורתו הנוכחית, מכיל לוח דבר בעתו כ-1,800 עמודים מדי שנה.
במשך השנים זכה האלמנך להסכמותיהם של מאות רבנים, מכל קשת הדעות והעדות, ולמכתבי ברכה והערות, שאותם נוהג העורך לשבץ מדי שנה בתוך האלמנך.
עדכון האלמנך נסמך אף הוא על עזרת הקוראים.
לכל קורא ששולח תיקונים ורעיונות להוספות מוצמד קוד זיהוי (קודי הזיהוי של כל הכותבים מפורטים בסוף הלוח), והדברים מובאים בתוך הלוח בשם אומרם.
בבסיסו נועד הלוח להעניק מידע על זמני היום כמו עלות השחר, הנץ החמה, חצות הלילה והיום, שקיעת החמה וצאת הכוכבים.
לוחות מפורטים מציגים את ההבדל בזמנים אלו בין שיטות חישוב שונות, ובמקומות יישוב שונים על פני כדור הארץ.
בהמשך נוספו בלוח אמצעי עזר נוספים לקורא שומר התורה והמצוות, כמו לוח לימודים בנושאים רבים, הדף היומי וחלוקות רבות נוספות של התנ"ך ויתר ספרי היסוד לשינון בטווחי זמן של חודש ושנה וכדומה.
בלוח מובא מדי יום ביומו מידע על ימי פטירתם של רבנים וצדיקים מכל העדות והחוגים.
בנוסף מובאים בלוח אירועים היסטוריים, הערות הלכתיות וכן מנהגיהן של העדות השונות.
בנוסף מובאים בספר אירועים אסטרונומיים מעניינים צפויים.
ניתן למצוא מדי פעם גם הערות מעשיות לחיי היומיום, כך למשל בכל שנה בשבת שבסוכות מופיעה ההערה הבאה: .
לוח גורדה הוא לוח טקטוני ימי באגן המזרחי של האוקיינוס השקט מול צפון קליפורניה בחוף המערבי של אמריקה הצפונית, אחד מהשרידים הצפוניים שנותרו מלוח פרלון.
לעיתים מתייחסים אליו (למשל בפרסומים של תוכנית הסיכונים לרעידות אדמה של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית) בפשטות כאל החלק הדרומי ביותר של לוח חואן דה פוקה השכן, עוד שריד מלוח פרלון.
שלא כמרבית הלוחות הטקטוניים, עובר לוח גורדה עיוותים משמעותיים בתוך גבולותיו.
העתקים רבים מופו הן במשקעים והן בבסיס אגן גורדה, שהוא בלב הלוח דרומית ל-41.6° צפון.
לחצים מהלוחות השכנים, הלוח הצפון-אמריקאי והלוח הפסיפי גורמים לרעידות אדמה תכופות בלב הלוח, לרבות רעידת האדמה בקייפ מנדסינו (2024) במגניטודה 7.0 .
הצד המזרחי של הלוח הוא גבול סגירה המופחת מתחת ללוח הצפון-אמריקאי בצפון קליפורניה.
הצד הדרומי הוא גבול חילוף עם הלוח הפסיפי לאורך העתק מנדוסינו (Mendocino Fault).
הצד המערבי של הלוח הוא גבול פתיחה עם הלוח הפסיפי תוך יצירת רכס גורדה.
הצד הצפוני הוא גבול חילוף עם לוח חואן דה פוקה, אזור השבירה בלנקו (Blanco Fracture Zone).
ההפחתה של לוח גורדה מתחת ללוח הצפון-אמריקאי גורמת לפעילות הגעשית בצפון קליפורניה, ספציפית הרי הגעש, שסטה ולאסן.
לוח הזמנים הגאולוגי הירחי או לוח סֶלֶנולוגי (מיוונית Σελήνη (סֶלֶנֶה) - ירח) הוא טבלה המציגה את חמש התקופות הגאולוגיות של הירח, לפי סדרן מן המאוחרות ביותר למוקדמות ביותר.
בניגוד ללוח הזמנים הגאולוגי של כדור הארץ, האירועים הנקובים בלוח הירחי אינם מציינים שינוי עקרוני בהתפתחות הגאולוגיה הירחית, אלא אירועי התנגשות בודדים מני רבים (אירועי נקטר, אימבריום ואוריינטלה).
נוח לציין אירועים אחרים לפי נקודות זמן גאולוגי אלה.
אין קשר בין לוח הזמנים הגאולוגי הירחי לבין אירועים גאולוגיים בכוכבי הלכת הארציים.
חמש התקופות מן המאוחרת ביותר הן: הקופרניקאית, הארטוסתנית, האימבריאנית (מאוחרת וקדומה), הנקטריאנית והפרה-נקטריאנית.
תיחום התקופות קשור לאירועי התנגשות ששינו את פני הירח, שינויים בתצורת מכתשי פגיעה והתפלגות גודל-תדירות של מכתשים שבסופרפוזיציה.
דגימות של סלע ירח שהובאו במשימות אפולו השונות, מאפולו 11 עד אפולו 17, אפשרו לקבוע גיל אבסולוטי למספר תקופות לפי תיארוך רדיומטרי.
עם זאת התיארוך אינו ודאי, ונתון במחלוקת עקב היסטוריית פגיעות עשירה וקושי להתאים רגוליתים לתצורה גאולוגית.
התהליכים הגאולוגיים הבסיסיים ששינו את פני הירח הם מכתשי פגיעה וגעשיות.
עקרונות סטרטיגרפיים כמו הסופרפוזיציה מאפשרים למצוא את הסדר הכרונולוגי של אירועים שונים.
דוגמה לכך היא שכבת האפר הגעשי שמשמשת כאינדיקטור סטרטיגרפי.
ההנחה שכל תצורות הבזלת בימים בירח משקפות יחידה סטרטיגרפית אחת עם גיל אחיד התבדתה.
כיום מקובלת ההנחה שהתהליכים הגעשיים החלו לפני 4.2 מיליארד שנה והמשיכו עד, אולי, לפני 1.2 מיליארד שנה.
אירועי פגיעה שימושיים לקביעת הסטרטיגרפיה היות שהם מרובים ונקבעים ברגע נתון.
לאורך זמן, ריבוי הפגיעות משנה את נוף הירח הן באופן כמותי והן בשל תהליכי סחיפה.
תקופה זו מוגדרת מהנקודה בה נוצרה קליפת הירח עד אירוע הפגיעה נקטריס (Nectaris) לפני 3.92 מיליארד שנים.
מתקופה זו מוכרים 30 מכתשי פגיעה.
סלעים פרה-נקטריאניים הם נדירים במעטפת הירח, היות שמאז הם עברו תהליכי התפוררות והיתוך כתוצאה מפגיעות מאוחרות יותר במיוחד אלו מתקופת "ההפגזה הגדולה" ( תקופה שהחלה כ 600 מיליון שנה עד מיליארד שנה מזמן היווצרות הירח ונמשכה עד היווצרות אגן אימבריום לפני 3.9 מיליארד שנה).
החומר מתקופה זו נמצא לרוב ברמות ומאופיין בסלע מסוג אנורתוזיט (סלע יסוד מסוג פלגיוקלז), מה שמוביל להשערה שהשלב ההתחלתי בהיווצרות הקרום הירחי היה התגבשות אוקיינוס מאגמה גלובלי.
שיצר את ים הנקטר (מוערך ללפני 3.92 מיליארד שנים)
תקופה זו של 70 מיליון שנה, מתחילה באירוע הפגיעה שיצר מכתש פגיעה רב-טבעתי בצידו הנראה של הירח שבמרכזו ים הנקטר (Mare Nectaris).
היא מסתיימת באירוע הפגיעה שיצר את מכתש האימבריום (Imbrium) לפני 3.85 מיליארד שנים.
מתקופה זו מוכרים 12 מכתשי פגיעה רב-טבעתיים, ביניהם ים הרוגע וים המשברים.
ברמות רבות על הירח לא ניתן להבדיל בין חומרים מתקופה זו לקודמתה ומשקעים אלה מכונים "פרה-אימבריאניים".
תקופה זו חולקה לאימבריום קדום ואימבריום מאוחר.
האימבריום הקדום מתחיל לפני 3.85 מיליארד שנה עם יצירת מכתש ים הגשמים (Mare imbrium) מתקופה זו מוכר גם מכתש שרדינגר, שניהם מוקפים במספר טבעות.
אין מכתשים רב-טבעתיים לאחר תקופה זו.
תקופת האימבריום המאוחרת מתחילה עם יצירת מכתש הים המזרחי (Mare orientale), לא יאוחר מלפני 3.72 מיליארד שנה.
חשיבות התקופה היא בכך ששייכים לה שני שלישים מהבזלת של ימי הירח.
בזלת זו כסתה מכתשים ישנים יותר.
בסיס תקופה זו מוגדר כזמן הדרוש למכתשים בעלי גודל מסוים לאבד את תצורתם עקב תהליכי סחיפה.
גורם הסחיפה המרכזי בירח הוא מכתשי פגיעה חדשים, אך לכך חוברים לעיתים שינויים סייסמיים קלים.
תחילת התקופה היא לפני 3.2 מיליארד שנה.
סופה נקבע כזמן הדרוש למכתשי פגיעה כדי לאבד את תצורת הקרניים הבהירה.
זו התקופה הצעירה ביותר ותחילתה לפני 1.1 מיליארד שנה.
מכתש קופרניקוס נוצר בתקופה זו (לא בתחילתה) ומדגים מכתשים צעירים יחסית מהם יוצאת תצורת קרניים בהירות (ray system).
בעבר הניחו שהצבע הבהיר הוא עדות לגיל הצעיר ושהכהות מושגת בתהליך שאורך מאות מיליוני שנים על ידי תופעות של מזג אוויר חללי.
אך היום ידוע שבהירות הקרניים תלויה גם בחומר.
בפרט: פירורי סלע אנורתוזיט אינם מאבדים מבהירותם בעוברם מן הרמות לתחתית הים בעל האלבדו הנמוך.
לוח הארטוך או לוח דירק הארטוך הוא הלוח המקורי שהשאיר מגלה הארצות ההולנדי דירק הארטוך ב, במסעו לחקר החוף המערבי של אוסטרליה, לפני ההתיישבות האירופאית שם.
לוח זה הוא השריד מעשה ידי אדם העתיק ביותר לחקר אוסטרליה האירופאי שעודנו קיים.
הלוח העגול המקורי נלקח להולנד, ומוצג שם ברייקסמוזיאום באמסטרדם.
לוח חילופי דומה התגלה לאחר זמן בשלושה ביקורים נוספים באי במהלך 200 השנים הבאות.
דיק הארטוך היה האירופאי הראשון המתועד שראה את מערב אוסטרליה, לשם הגיע בספינתו, "אנדראכט".
ב-26 באוקטובר 1616 ירד אל "כף הכתובת" (Inscription Cape) בקצה הצפוני של האי.
לפני צאתו משם, השאיר הארטוך במקום צלחת עשויה פיוטר, מסומרת לעמוד וממוקמת זקופה בחריץ על פסגת הצוק.
כעבור 81 שנים, ב-1697, הגיע גם רב החובל ההולנדי וילם דה פלמינך אל האי וגילה את צלחת הפיוטר של הארטוך, שהעמוד אליו הוצמדה נרקב כמעט לגמרי.
הוא הסיר את הצלחת והחליף אותו בלוח אחר, שחובר אל עמוד חדש.
העמוד החדש נעשה מגזע עץ ברוש, שהובא מהאי רוטנסט.
הצלחת המקורית הוחזרה להולנד, שם היא שמורה עדיין בריקסמוזיאום.
הצלחת של דה פלמינך מכילה את כל הטקסט שהיה על הלוח המקורי של הארטוך וכן רשימה של כל אנשי הצוות הבכירים של מסעו הוא.
בשנת 1801 נכנס רב החובל הצרפתי של ה"נטוראליסט", ז'אק פליקס עמנואל האמלין, משנה למפקד המשלחת ניקולא בוין באונייה "ז'אוגרף", אל מפרץ הכרישים ושלח קבוצה אל החוף.
הקבוצה מצאה את הצלחת של פלמינך, אם כי היא נקברה למחצה בחול, לאחר שהעמוד נרקב כליל בפגעי מזג האוויר.
כשלקחו את הצלחת לספינה, פקד עליהם האמלין להחזירה למקומה, משום שהאמין שהרחקתה מן האי כמוה כחילול קודש.
נוסף לכך, התקין צלחת דומה משלו ועליה חרת פרטים ממסעו (ב-16 ביולי 1801).
את שתי הצלחות הציב באתר של פלאמינך, ועוד הוסיף דגל הולנדי קטן.
במעמד זה כונה האתר "כף הכתובת" (Cape Inscription).
בשנת 1818 שלח חוקר הארצות הצרפתי לואי דה פְֵרֶייְסינֶה, שהיה קצין בצוות של האמלין ב-1801, סירה אל החוף לקחת את הצלחת של פלאמינך ולהחליפה בלוח עופרת, שלא נמצא מעולם.
אשתו, רוז דה פרייסינה, שנמצאה על הסיפון לאחר שהתגנבה אל הספינה עם העוזר של בעלה, תיעדה את האירוע במה שהיה למעשה יומן הקפת כדור הארץ שלה.
לאחר שהספינה נטרפה באיי פוקלנד, הצלחת ומוצגים אחרים ממסע ה"אורניה" הועברו בהמשך לספינה אחרת ונלקחו לצרפת, שם נמסרו לאקדמיה הצרפתית בפריז.
אחרי שהייתה אבודה במשך יותר ממאה שנה, התגלתה צלחת פלאמינך מחדש בשנת 1940 על מדף תחתון בחדר קטן, בערבוביה עם צלחות נחושת חרותות נושנות.
כהכרה באבדות של אוסטרליה בהגנה על צרפת בשתי מלחמות העולם, הוחזרה הצלחת בסופו של דבר לאוסטרליה בשנת 1947 והיא שמורה כיום במוזיאון הימי של מערב אוסטרליה בפרימנטל, מערב אוסטרליה.
לציון האתר הנציחה ממשלת חבר העמים הבריטי בשנת 1938 את נחיתתו של דירק הארטוך בלוח נחושת.
כמעט 60 שנה לאחר זאת, ב-12 בפברואר 1997, הסיר ראש ממשלת מערב אוסטרליה באותו זמן, ריצ'רד קורט, את הלוט מעל לוח ארד לציון שלוש-מאות שנים לביקורו של פלאמינך.
המגדלור והלוחות ממוקמים ב- .
לוח השנה במגילות קומראן הוא לוח שנה סכמטי-שבתי שבו אורך השנה קבוע ל-364 יום.
הלוח נוצר בהשפעת לוח השנה המצרי האזרחי ומבוסס על האסטרונומיה הבבלית בתוספת השפעות יווניות.
מקורותיו היהודיים הם ספר מהלך המאורות וספר היובלים, והפירוט המלא של מאפייני הלוח מופיע במגילות מדבר יהודה שנמצאו בקומראן.
מגילת ברכות לימי החודש (4Q503) מזכירה את מנוחת השבת בליל שבת, כדעת חז"ל שהיום הולך אחר הלילה, כי מגילה זו מציגה מסורת תפילה כללית שהייתה בקרב היהודים ואינה שייכת לחיבורים הכתתיים של קהילת קומראן.
מגילת המקדש ומגילת מקצת מעשי התורה מחשיבות את יום אכילת הקרבנות עד השקיעה, כיומו של שכיר וכימי טומאה.
בניגוד לפשט הכתוב ולדברי חז"ל.
המרכיב העיקרי של הלוח (ובספר היובלים - הבלעדי) הוא שנה שמשית בת 364 ימים, המחולקת לארבע תקופות שכל אחת בת 91 יום בדיוק.
כל תקופה מורכבת משלושה חודשים של 30 יום, ויום נוסף הנקרא 'אות', שמסיים את התקופה ונספר כיום 31 בחודש שלפניו.
היום המתחיל את התקופה נקרא 'יום תקופה'.
לחודשים אין שמות אלא הם ממוספרים כמו חודשי הלוח העברי ברוב ספרי התנ"ך.
שמות התקופות הם: קציר (אביב), קיץ, זרע (סתיו), דשא (חורף).
משך כל תקופה הוא בדיוק 13 שבועות, ולכן ימי השבוע זהים בחודשים המקבילים בתקופות השונות.
החודש הראשון בכל תקופה מתחיל ביום רביעי, שבו נבראו המאורות, החודש השני בכל תקופה מתחיל ביום שישי, והחודש השלישי בכל תקופה מתחיל ביום ראשון.
היום המסיים את התקופה הוא תמיד יום שלישי.
לפי ספר מהלך המאורות, האחד בחודש הראשון הוא יום השוויון האביבי, האחד בחודש הרביעי הוא יום ההיפוך הצפוני, האחד בחודש השביעי הוא יום השוויון הסתוי, והאחד בחודש העשירי הוא יום ההיפוך הדרומי.
תיאור זה אינו מתאים למציאות כיוון שהזמנים בין הנקודות אינם זהים.
בנוסף, מכיוון שאורך השנה הטרופית הוא כמעט 365.25 ימים, הלוח צובר פער של כיום ורבע מדי שנה.
יש טוענים שהיה מנגנון עיבור שנה כדי להתאים את הלוח לעונות השנה ואטיין נודט אף טען שברכת החמה היא שריד למחזור עיבור, אבל בכל הצעותיהם יש קשיים ניכרים ובראשם ההתנגדות העזה של מקורות הלוח לכל סטייה מהערך של 364 יום בשנה.
כנראה הלוח שמר על יציבות ולא הייתה בו התאמה למציאות באופן סדיר, אם כי ייתכן שנעשו מדי פעם תיקונים אד הוק.
עדת קומראן התעלמו מההבדלים בין לוח השנה שלהם למציאות, כי מכיוון שהתנזרו מפולחני המקדש, לא היו מביאים ביכורים ולא היו כפופים לעונות השנה.
הפער הוסבר בספר מהלך המאורות כסטיית הטבע מהדרך הרצויה עקב חטאי בני האדם.
לפי מגילת התהילים הגדולה, דוד המלך חיבר 364 שירים לכל ימות השנה.
בגניזת קהיר נמצא קובץ מזמורים המתוארכים כל אחד ליום אחר בתחילת חודש אייר, פורסם לראשונה על ידי אברהם אליהו הרכבי.
דוד פלוסר ושמואל ספראי ייחסו אותו לחיבור תפילות בשם דוד המלך בתקופת בית שני, אולם לדעת עזרא פליישר המחבר חי בימי הביניים.
כל המועדים הכתובים בתורה תוארכו על ידי כת מדבר יהודה על פי הלוח הזה:
הקרבת הפסח ביום שלישי 14 בחודש הראשון.
חג המצות מיום רביעי 15 בחודש הראשון עד יום שלישי 21 בחודש הראשון.
הנף העומר ביום ראשון 26 בחודש הראשון (כדעת הבייתוסים שקצירת העומר ביום ראשון, ובשונה מהם שהקרבת העומר אחרי שביעי של פסח ולא בחול המועד פסח).
ספירת העומר מיום הנף העומר עד חג השבועות 50 יום.
פסח שני ביום חמישי 14 בחודש השני.
חג השבועות ביום ראשון 15 בחודש השלישי.
יום הזיכרון ביום רביעי 1 בחודש השביעי.
יום הכיפורים ביום שישי 10 בחודש השביעי (פירשו את 'שבת שבתון' כשבת אחר שבת).
חג הסוכות מיום רביעי 15 בחודש השביעי עד יום רביעי 22 בחודש השביעי (היום האחרון הוא שמיני עצרת).
אין במגילות התייחסות למועדים שבנביאים (ארבעת הצומות) ושבכתובים (פורים) שאין בהם קרבנות.
ייתכן שחברי הכת התנגדו למגילת אסתר ולכן לא חגגו את פורים, או שגם בקרב שאר היהודים היה מעמדו רופף.
במגילת המקדש נוספו עוד חגים:
ראש השנה ביום רביעי 1 בחודש הראשון (מופיע ב, כראש השנה למלכים ולרגלים).
שבעת ימי המילואים מיום חמישי 2 בחודש הראשון עד יום רביעי 8 בחודש הראשון.
ספירה שנייה מחג השבועות עד מועד התירוש 50 יום.
מועד התירוש ביום ראשון 3 בחודש החמישי.
ספירה שלישית ממועד התירוש עד מועד היצהר 50 יום.
מועד היצהר ביום ראשון 22 בחודש השישי.
מועד העצים מיום שני 23 בחודש השישי עד שבת 28 בחודש השישי.
שישה ימים, שני שבטים ליום (מובא בתאריכים שונים ב).
בספר היובלים כל יום תחילת תקופה הוא יום זיכרון וחג.
צוואת לוי הארמית מתארכת את לידות ארבעת ילדיו לימי התקופות:
גרשון - 1 בחודש העשירי
קהת - 1 בחודש הראשון
מררי - 1 בחודש הרביעי
יוכבד - 1 בחודש השביעי
ישראל רוזנסון שיער שקביעת ארבעה ראשי שנים ב, באה כהנגדה לארבעת ראשי התקופות.
בסוף מגילת התהילים הגדולה, נכתב שדוד המלך חיבר שיר מיוחד לכל אחד מארבעת הימים ה-'פגועים' כמו שחיבר שיר מיוחד לכל שבת ולכל ראש חודש ול-18 ימים טובים, אלא שאין קורבן מוסף מיוחד לימים הפגועים ולכן נקראים על שם התפילה.
לא ברור האם הכוונה לימי תחילת התקופה או לימי סיום התקופה.
ייתכן שאלה הם ארבעת שירי הלחש הכוללים את תהילים צ"א הנקרא בגמרא 'שיר של פגעים'.
מלבד השיר, כל שבת קיבלה מספר משלה, כיוון שכל שבת נחשבה כמועד בפני עצמו.
אין חג שחל בשבת, בהתאם לכתוב בספר ברית דמשק: אל יעל איש למזבח בשבת כי אם עולת השבת כי כן כתוב "מלבד שבתותיכם".
עם זאת, מגילת המקדש מפרטת גם את מוספי היום הרביעי של חג הסוכות שחל תמיד בשבת לפי לוח זה.
ייתכן שמגילת המקדש אינה חלק מכתבי עדת היחד ואף לא השתמשה בלוח השנה שלהם, או שנכתבה על ידי כת נפרדת משאר עדת היחד, כמו ספר היובלים שמתיר הקרבת עוד קרבנות בשבת.
מחלוקת פנימית נוספת ניכרת בכך שרק חלק מהמגילות מציינות מועדים נוספים על המועדים הכתובים בתורה.
לדעת יעקב שלום ליכט, הלוח כולו היה שנוי במחלוקת בתוך עדת היחד ולא כולם קיבלוהו.
לדעת יונתן בן דב לא ייתכנו מחלוקות פנימיות לגבי לוח השנה, מפני שהוא גורם עיקרי לפילוג משאר העם.
כנגדו טען מיכאל ירוסלב קלוקובסקי שאין כל הוכחה לפולמוס מפלג בעניין הלוח.
גם יהודה שיפמן טען שאם היה כך היה מחבר מגילת מקצת מעשי התורה מתייחס בתוך איגרתו לעניין הלוח.
יששכר שטרן האריך לטעון שרק בתקופת הנצרות הפך לוח השנה לעניין פולמוסי מפלג.
לדברי החכם הקראי יעקב הקרקסאני, הצדוקים (שלהם ייחסו הקראים את כתבי קומראן שהגיעו לידיהם) לא ספרו את יום השבת בימי החגים אלא דחו את המשך החג למחרת.
לפיכך חג המצות וחג הסוכות נמשכים עד יום רביעי 22 בחודש (שבעת ימי חג המצות המסתיימים בכ"א בניסן נחשבים רק שישה ימים ביחס לקורבנות).
שמיני עצרת ביום חמישי 23 בחודש השביעי, וקורבן העצים של שבטי דן ונפתלי ביום ראשון 29 בחודש השישי.
כך מסתיימים ימי קורבן העצים בדומה לכל מועדי הביכורים שחלים ביום ראשון.
היום הראשון למילואים הוא גם יום תחילת השנה שבו הוקם המשכן.
ראיה לכך שבתחילת ימי בית שני לא הקריבו בשבת אלא דחו את החג למחרת ניתן להביא מ, המתארך את אירועי אמנת נחמיה, שנערכו לאחר שמיני עצרת, לכ"ד בתשרי.
עוד ראיה עולה מהשוואת הכתוב ב למקבילו ב .
הפרושים, שככלל הקילו באיסורי השבת שהיו נהוגים בתקופת נחמיה, התירו להקריב בשבת כל קורבן שזמנו קבוע, אפילו קורבן פסח, הפכו את היום האחרון של הרגלים לאסרו חג, ופירשו את הסתירה בין הפסוקים בעניין אחר.
ראיה נוספת יש במגילת תענית הפותחת בשני מועדים: מא' בניסן עד ח' בניסן וממנו עד שביעי של פסח, לפי פרשנות הקראים ורבי אברהם אבן עזרא מועדים אלה מקבילים לשבעת ימי המילואים ולימי קורבנות הנשיאים.
מאידך, יש לציין כי ספר היובלים מתארך את שמיני עצרת ל-22 בחודש השביעי.
בכמה מגילות מופיע לוח שנה ירחי שמותאם עם לוח השנה העיקרי במחזור של 3 שנים.
החודש הירחי הראשון במחזור מתחיל ביום הראשון בחודש השמשי הראשון בשנה הראשונה.
אורך החודש הממוצע בלוח זה הוא 29 ימים 12 שעות 19 דקות וכ-27.6 שניות, קצר ב-24 דקות וכ-35.5 שניות מהזמן המדויק.
הפרש זה גורם לסטייה של יום אחד תוך חמש שנים בין הירח בלוח לירח הנצפה (חודש שלם בכ-140 שנה), הסטייה בין הלוח לתנועות השמש והירח בפועל מוזכרת כבר בספר מהלך המאורות.
לדעת יוסף אלימלך באומגרטן הלוח הירחי שימש לצרכים ליטורגיים, לדעת יונתן בן-דב שילוב הירח במערכת סכמטית כוללת נועד לתת תוקף לחשבון הזמנים האלוהי שעמד בבסיס הרעיוני של עדת היחד.
בחלק מהמגילות מוזכר אירוע ירחי בשם 'דוק' או 'דוקה' שחל 13 יום לפני תחילת החודש.
חוקרים רבים טוענים שהכוונה לראיית הירח החדש ושהאירוע של תחילת החודש הוא מילוא הירח.
יונתן בן-דב הוכיח שהכוונה לתחילת התמעטות הירח - הפעם הראשונה שבה הוא שוקע אחרי הזריחה, ושהאירוע של תחילת החודש הוא ראיית הירח האחרונה (שבה מסתיים החודש בלוח השנה המצרי הירחי).
בשונה מספר מהלך המאורות שמתחיל את החודש ביום ראיית הירח החדש, וכן ממגילה 4Q503 שמתחילה את החודש בליל ההתקבצות, שהוא הלילה שבין הראייה האחרונה של הירח הישן לפנות בוקר לראייה הראשונה של הירח החדש בערב.
באחד מפיוטי אלעזר בירבי קליר מופיעה המילה 'דוק' בהתייחסות לירח.
לפי מנחם קיסטר משמעות המונח היא החלק החשוך בירח.
מגילות רבות מתארכות את מועדי הלוח, וכן מאורעות היסטוריים, על פי מחזור משמרות הכהונה, שהונהג בבית המקדש השני בעת חנוכת המקדש ונהגו במקדש לציין תאריכים על פיו.
המשמרות מתחלפות מידי שבת בצהריים.
יום השבת נחשב במגילות כתחילת השבוע של המשמר הנכנס, ולא כסוף השבוע של המשמר היוצא כמקובל למנות את יום השבת כסוף השבוע.
מחזור המשמרות נמשך 24 שבועות ברצף ללא תלות בתאריך.
אורך השנה הוא 52 שבועות שהם 2 מחזורים ועוד 4 שבועות, כך שבשש שנים שהן שני מחזורי ירח יש בדיוק 13 מחזורי משמרות.
השנה הראשונה במחזור מתחילה ביום רביעי במשמרת גמול (המשמרת ה-22), השנה השנייה מתחילה במשמרת ידעיה, השנה השלישית במשמרת מימין, הרביעית במשמרת שכניהו, החמישית במשמרת ישבאב והשישית במשמרת הפצץ.
+המשמרת בתחילת כל חודשמספר החודשהשנה הראשונההשנה השנייההשנה השלישיתהשנה הרביעיתהשנה החמישיתהשנה השישיתראשוןגמולידעיהמימיןשכניהוישבאבהפצץשניידעיהמימיןשכניהוישבאבהפצץגמולשלישיהקוץאלישיבבלגהפתחיהדליהוחריםרביעיאלישיבבלגהפתחיהדליהוחריםהקוץחמישיבלגהפתחיהדליהוחריםהקוץאלישיבשישייחזקאלמעזיהושעוריםאביהיקיםאימרשביעימעזיהושעוריםאביהיקיםאימריחזקאלשמינישעוריםאביהיקיםאימריחזקאלמעזיהותשיעיישועחופהחזיריכיןיהויריבמלכיהעשיריחופהחזיריכיןיהויריבמלכיהישועעשתי עשרחזיריכיןיהויריבמלכיהישועחופהשנים עשרגמולידעיהמימיןשכניהוישבאבהפצץ
במגילת מלחמת בני אור בבני חושך מוזכרים "אבות העדה שנים וחמישים", מספר הזהה למניין שבתות השנה, "וראשי המשמרות שישה ועשרים", דהיינו שתי משמרות יותר מהמחזור המוכר.
לדעת מיכאל חיוטין, מגילת המלחמה מתארת חזון אפוקליפטי המנוגד לסדר הנהוג.
לדעת טוביה כהנא, הכוונה שבחצי שנה עוברות 26 משמרות כולל אלה שחוזרות על עצמן.
לדעת חנן אשל, מחבר המגילה קבע סדר נפרד לשנת שמיטה כדי לשלב את מחזור המשמרות עם מחזור השמיטה.
מגילה 4Q330 מציינת את המשמרת המכהנת בתחילת כל שנה ומונה את השנים לשמיטה ואת השבוע ביובל (שבוע = 7 שנים.
מגילת האותות (4Q319) מציינת את תחילת מחזורי הירח על פני שישה יובלות (כל יובל 49 שנים) לפי שנות השמיטה.
המחזור הראשון מתחיל במשמרת גמול בשנה שאחרי שנת שמיטה, שהיא גם שנת היובל הראשון ושנה ראשונה ליובל השני, כדעת רבי יהודה בגמרא ובהתאם למסורת הגאונים שכך נהגו בבית שני.
לפיכך המניין מהיובל השני עד השביעי ואות שכניה אחר השמיטה נמנה כאות 17 ביובל הרביעי ולא כאות הראשון ביובל החמישי.