tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהלווייתו של קורנל שר בנינגטון את השיר "הללויה" של לאונרד כהן.
עם היוודע דבר התאבדותו של בנינגטון, צייצה בטוויטר אלמנתו של כריס קורנל, ויקי: "בדיוק כשחשבתי שהלב שלי לא יוכל להישבר יותר.
צ'סלב מילוש (בפולנית: Czesław Miłosz, , 30 ביוני 1911 – 14 באוגוסט 2004) היה משורר, מסאי ומתרגם פולני; חתן פרס נובל לספרות לשנת 1980 וחסיד אומות העולם מטעם יד ושם כמו אחיו אנדרז'יי מילוש.
מילוש נולד בכפר Šeteniai שבליטא (הוא נהג להדגיש את הקשר שלו לדוכסות הגדולה של ליטא).
חלק מילדותו הוא בילה ברוסיה, בערך בתקופת המהפכה.
בשנת 1944 סירב להצטרף למרד ורשה.
הוא שירת כדיפלומט ברפובליקה העממית של פולין (שמה של פולין בזמן השלטון הקומוניסטי) אך ערק בשנת 1951 וביקש מקלט מדיני בצרפת.
בשנת 1953 זכה ב-Prix Littéraire Européen – פרס אירופי לספרות.
בשנת 1961 התמנה לפרופסור לשפות סלביות ולספרות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 1970 קיבל אזרחות אמריקאית.
הוא פרש בשנת 1978, אך המשיך ללמד.
עם נפילת "מסך הברזל" זכה לשוב ולבקר בפולין.
נוסף על שירתו, ספרו "The Captive Mind" נחשב לאחד המחקרים המרשימים על מצבו של האינטלקטואל תחת משטר דיכוי.
הוא כותב כי האינטלקטואלים שהפכו למתנגדי משטר לא היו בהכרח אלו בעלי המוחות הטובים ביותר, אלא דווקא בעלי הקיבה החלשה, שכן המוח יכול לעשות רציונליזציה של כל דבר, בעוד יש גבול למה שהקיבה יכולה לספוג.
הוא גם אמר שכמשורר הוא נמנע מלעסוק בפצעים של אומתו, מתוך חשש להפוך אותם לפרות קדושות.
מילוש ידוע גם בתרגומיו לאנגלית משירי זביגנייב הרברט ואנה סווירצ'ינסקה.
שיריו מופיעים על האנדרטאות לזכר עובדי המספנות בגדנסק.
רבים מספריו ושיריו תורגמו לאנגלית על ידי חברו ועמיתו רוברט האס.
במהלך חייו ביקר מילוש בישראל מספר פעמים, בין היתר בשנת 1980, בכנס משוררים גולים בירושלים בשנת 1985, וכן בפסטיבל המשוררים בירושלים בשנת 1990.
צ'סלב ואחיו אנדז'יי הוכרו כחסידי אומות העולם מטעם יד ושם בשנת 1989, לאחר שסייעו למספר יהודים למצוא מקלט בוורשה ואף תמכו בהם כלכלית בזמן הכיבוש הגרמני בעיר.
מילוש נפטר ב-2004 בביתו בקרקוב, בגיל 93. אשתו הראשונה, ינינה, נפטרה בשנת 1986. אשתו השנייה, קרול, היסטוריונית אמריקאית, נפטרה בשנת 2002.
תרגומים משירי אנה שווירשצ'ינסקה יחד עם לאונרד נתן:
וזרח השמש ובא השמש , ושירים אחרים, מפולנית - דוד וינפלד, תל אביב, 1981.
כוכב הלענה , תרגם מפולנית והוסיף אחרית-דבר דוד וינפלד, עם עובד, תל אביב, 1989.
על גדת הנהר, תרגם מפולנית דוד וינפלד, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999.
זה, תרגם מפולנית דוד וינפלד, עם רישומים מאת רפי לביא, הוצאת אבן חושן, 2008.
הרוח השבויה, תרגמה מירי פז, הוצאת קשב לשירה, 2011.
אור יום, תרגם מפולנית והוסיף הערות ואחרית-דבר: דוד וינפלד, הוצאת אבן חושן, 2014.
עיר בלי שם, תרגם מפולנית : דוד וינפלד, הוצאת כרמל, 2023
עם המלחינים שיצרו יצירות מוזיקליות לפי שיריו נמנים:
פטריס ואסקס – Three Poems by Czesław Miłosz שלוש פואמות מאת צ'סלב מילוש – 1995
קרלסון היה ממציא אמריקאי שהמציא את תהליך הצילום החשמלי (זירוגרפיה), וכן את מכונת הצילום המבוססת על תהליך זה.
קרלסון נולד בסיאטל שבמדינת וושינגטון.
שני הוריו סבלו משחפת, מה שאילץ אותו לעבוד החל מגיל צעיר על מנת לפרנס את משפחתו.
אמו מתה כשהיה בן 17, ואביו נפטר כשהיה בן 26.
קרלסון למד פיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, ובשנת 1930 סיים שם לימודים לתואר ראשון.
לאחר סיום לימודיו הוא מצא עבודה במעבדות בל, משם פוטר בשנת 1933, כתוצאה מהמשבר הכלכלי.
הוא מצא עבודה כפקיד פטנטים - בתחילה במשרד עורכי דין, ואז בחברת "פ.ר.
בשנת 1936, מתוך מטרה לשפר את יכולותיו בתחום הפטנטים, החל קרלסון ללמוד משפטים בלימודי ערב.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1939, ובשנת 1940 הוסמך.
עבודתו של קרלסון כפקיד פטנטים אילצה אותו ליצור העתקים רבים של שרטוטים מפורטים ומסמכים שונים, עבודה ידנית ומייגעת שדרשה זמן רב.
דלקת המפרקים ממנה סבל הקשתה עליו עוד יותר, מה שגרם לו לשאוף למצוא דרך יעילה ופשוטה להעתקה מדויקת של מסמכים.
תוך כדי עבודתו בחברת פ.ר.
מאלורי הוא התחיל לעבוד על ההמצאה.
בתחילה חשב קרלסון כי המפתח להמצאה נמצא בתהליך הדומה לפיתוח תמונות, אך הבין כי מדובר בתהליך איטי, יקר ומסורבל מדי.
הוא פנה לתחום של פוטו-מוליכות - תכונה של חומרים מסוימים לשנות את תכונותיהם החשמליות על ידי חשיפה לאור.
הוא הגה את תהליך הצילום החשמלי המבוסס על תכונה זו, ובשנת 1937 הוא רשם פטנט ראשון על התהליך.
בשנה זו הוא גם שכר עוזר, פיזיקאי גרמני בשם אוטו קורניי, ועבר מהמטבח שבביתו, בו ביצע את הניסויים עד אז, לחדר אחורי של מכון יופי שהיה בבעלות חמותו באסטוריה שברובע קווינס.
בשנת 1938 ביצע את הניסוי המוצלח הראשון - הוא הצליח לצלם את הכתובת Astoria-10-22-38 אותה רשם על לוחית מיקרוסקופ עשויה זכוכית.
קרלסון לקח לוחית אבץ מצופה גופרית אותה טען בחשמל סטטי על ידי שפשוף במטלית כותנה.
אל לוחית האבץ הטעונה הוא הצמיד לוחית זכוכית עליה רשם את הכתובת Astoria-10-22-38, והאיר באור חזק על הלוחיות הצמודות.
הוא הפריד את הלוחיות, ואז פיזר על לוחית האבץ אבקה העשויה מנבגי טחב.
על האבקה הוא נשף קלות והעיף את מה שלא נדבק כתוצאה מהמשיכה החשמלית.
אל לוחית האבץ הוא הצמיד נייר שעווה.
לאחר חימום הנייר נדבקה אליו האבקה ויצרה העתק מדויק של הכתובת.
למרות הפוטנציאל המצוי בהמצאה נדחה קרלסון על ידי כ-20 חברות ביניהן IBM וג'נרל אלקטריק.
אף חברה לא האמינה כי מכונת הצילום יכולה להצליח בצורה מסחרית.
אוטו קורניי, עוזרו של קרלסון, התייאש ונטש.
קרלסון עצמו, עקשן יותר, המשיך לנסות ואף בנה אב-טיפוס של המכונה, אך עדיין לא הצליח למצוא גוף שיסכים להשקיע בהמצאתו.
בשנת 1944 הצליח קרלסון לעניין בהמצאתו את מכון "בטל ממוריאל" (Battelle Memorial Institute), שהסכים להשקיע בה 3000 דולר וכן לשמש כסוכנו של קרלטון, זאת בתמורה ל-40% מהרווחים העתידיים.
תחת חסותו של המכון המשיך קרלסון בפיתוח ההמצאה.
עם זאת, קשייו של קרלסון לא באו לסיום.
אשתו, שהתקשתה להיות משנית לעבודתו, התגרשה ממנו בשנת 1945.
בשנת 1947 קנתה חברת "הלואיד" מניו יורק זיכיון לשימוש בהמצאה.
החברה החליטה להמשיך ולהשקיע בפיתוח הטכנולוגיה הצעירה, ובשנת 1948 נתנה לה את השם המסחרי "זירוגרפיה" (ביוונית - העתקה יבשה).
הטכנולוגיה הוצגה לראשונה בשנת 1948, ובשנת 1949 יצאו מכונות הצילום המסחריות הראשונות.
מכונות אלה, כבדות, מסורבלות, ובלתי נוחות לשימוש זכו לכישלון מוחץ, ולא הצליחו להתחרות בנייר הפחם הפשוט והנוח.
בכל אותו זמן לא הועסק קרלסון כעובד הלואיד, אלא נשכר כיועץ חיצוני.
הוא קיבל תמלוגים זעומים, שאת רובם השקיע בהמשך פיתוח המוצר.
בשנת 1960 יצאה לשוק מכונת הצילום מדגם 914 - המכונה הראשונה שהייתה פשוטה לשימוש, השתמשה בנייר רגיל ופעלה בלחיצת כפתור (עם זאת - היא שקלה כ - 300 קילוגרם!).
מכונה זו זכתה להצלחה מסחררת.
הצלחת דגם זה והדגמים שבאו אחריו הביאה לקרלסון תמלוגים של כ - 150 מיליון דולר, מתוכם תרם מעל 100 מיליון דולר למטרות צדקה.
גם מכון בטל, שהשקיע 3000 דולר בלבד, זכה לרווחים עצומים של כ - 250 מיליון דולר.
בשנת 1968 נפטר קרלסון בניו יורק כתוצאה מהתקף לב.
צֶ'נסטוֹחוֹבה (לעיתים צ'נסטוחוב; ביידיש: טשענסטאָכאָוו; בפולנית: Częstochowa, אלפבית פונטי בינלאומי: , ; בצ'כית: Čenstochová; בגרמנית: Tschenstochau) היא עיר בדרום פולין, על גדות נהר ורטה, בעלת אוכלוסייה של 240,027 תושבים נכון לשנת 2009, בעיר התקיימה לפני מלחמת העולם השנייה קהילה יהודית גדולה שמרבית חבריה נספו בתקופת השואה.
בזמן השואה פעלה בגטו שהוקם בעיר מחתרת יהודית שעמדה מאחורי מספר אירועי התנגדות בזמן גירושים להשמדה.
צ'נסטוחובה מקודשת לפולנים הקתולים ומהווה מוקד עלייה לרגל בעיקר בגלל האיקונין המדונה השחורה מצ'נסטוחובה.
גם אפיפיורים עלו לרגל אליה, ואחרון עשה זאת בנדיקטוס השישה עשר במאי 2006.
העיר היא מרכז לתעשיית מתכת, טקסטיל ונייר והיא משמשת כמושב הגמון.
במקום יש מנזר מפורסם מהמאה ה-14 בשם "יאסנה גורה" Jasna Góra ובו מוחזק האיקונין הנודע, המדונה השחורה מצ'נסטוחובה.
המנזר משמש כמקום עליה לרגל ופוקדים אותו מיליוני צליינים בכל שנה.
בהיסטוריה של פולין חרוטים תולדות המצור ששמו השוודים על צ'נסטוחובה בשנים 1655 ו-1705. המצור וגבורת המגינים תוארו בספריו של הנריק סנקביץ'.
העיר סבלה התקפה ומצור של הצבא הרוסי על המנזר במלחמה בין פולין לרוסיה שהסתיימה ב-1772 בתבוסת הצבא הפולני.
קהילה יהודית התפתחה מסוף המאה ה-18 וגדלה במהירות בשל מרבצי הפחם והברזל המצויים בסביבתה, שהביאו להתפתחות תעשייה ענפה בעיר.
ב-1760 נכלא במנזר הסמוך לקתדרלת 'המדונה השחורה' יעקב פרנק, ותוך זמן קצר הפך מקום מעצרו למוקד לעלייה לרגל.
מתחילת המאה העשרים ואילך תפסה הקהילה מעמד של אחת הקהילות החשובות בפולין, גם מבחינת התושבים הדתיים-מסורתיים וגם מבחינת היהודים החופשיים, המתבוללים והמשכילים.
מבחינה דתית קבלה העיר מעמד של מרכז תורני וחסידי חשוב, בשל מספר ישיבות שפעלו בה וכן בשל העובדה שהתגוררו בה כמה אדמו"רים ורבנים, הידועים מביניהם הוא אחד מחשובי אדמו"רי חסידות גור בפולין: רבי פנחס מנחם אלעזר יוסטמן שנודע בכינויו האדמו"ר מפילץ וכן בנו רבי חנוך גד יוסטמן שנספה בשואה.
בנוסף אליהם היה אב בית הדין ורבה של העיר, הגאון רבי נחום אש שנפטר לפני השואה.
מיקומה של העיר בסמוך לגבול הפולני-פרוסי, הפך אותה בתקופה שקדמה למלחמת העולם הראשונה למוקד חשוב למעבר של חברי התנועות המהפכניות ברוסיה.
תלמידי הגימנאסיה המקומית התארגנו ב-1903 על בסיס לאומי-ציוני וסוציאליסטי.
חלקם ראו עצמם שותפים לתביעות הפולניות לעצמאות, לצד רצונם לתרום לחיזוק הזהות היהודית הלאומית הציונית והלא-ציונית (אוטונומיסטית וטריטוריאליסטית).
לאחר מלחמת העולם הראשונה קיבלה הקהילה היהודית בעיר גם מעמד של מרכז ציוני חשוב.
בקרבת העיר נוסדה "חוות הכשרה" ציונית שהכשירה בני נוער לעבודה חלוצית.
בעיר פעלו כל תנועות הנוער והמפלגות הציוניות כאשר במקביל היה משקל לא מבוטל למפלגה החרדית האנטי ציונית אגודת ישראל וכן לתנועת הפועלים היהודיים הלא ציונית- הבונד.
בשל כך בלטו בתקופה שבין שתי מלחמות העולם מאבקים פוליטיים ממושכים בין נבחרי הציבור היהודי בעירייה סביב היחס לציונות.
מספר תעשיינים יהודים עשירים שהיו ידועים בנדבנותם התגוררו בעיר ולקהילה יצא מוניטין של קהילה מאורגנת להפליא על ידי פרנסיה.
ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בעיר 28,500 יהודים.
העיר הופצצה מיד עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ונכבשה לאחר יממה וחצי ב-3 בספטמבר 1939 בידי הנאצים בשל סמיכותה לגבול הגרמני.
עם כניסתם של חיילי צבא גרמניה הנאצית החלה סדרת התעללויות רצחנית באוכלוסייה המקומית אשר גבתה את חייהם של מאות אנשים, ובתוכם 150 גברים יהודים.
על יהודי העיר הוטלו הגבלות וחוקים אנטי יהודיים: בדצמבר 1939 נצטוו יהודי העיר לשאת על זרועם סרט לבן עם מגן דוד, רכוש יהודי רב הוחרם על ידי הגרמנים וכן רבים נושלו מבתיהם.
במהלך השנים 1940–1941 נשלחו קרוב ל-2,000 גברים יהודים אל מחנות עבודה במזרח הגנרלגוברנמן על מנת לחפור תעלות אנטי-טנקיות נגד הצבא הסובייטי.
באפריל 1941 הוקם בעיר גטו, אליו הגיעו או גורשו במרוצת הזמן יותר מ-20,000 יהודים נוספים מהסביבה, בתוכם מהגרים מקרקוב, לודז' וורשה ומערי מערב פולין.
רבים מיהודי הגטו הועסקו במפעלי הנשק והמתכות "האסאג" ו"מטרולוגי" שנמסרו לבעלות גרמנית לאחר כיבוש העיר.
כבר בתחילת שנת 1942 הפך הגטו בעיר להיות השלישי בגודלו בשטח הגנרלגוברנמן (הממשל הכללי) בחלקי פולין הכבושה, אחרי הגטאות ורשה ולבוב.
מספר תושביו התקרב ל-50,000 איש.
תושבי הגטו ובעיקר הפליטים סבלו מרעב ומהתפרצויות של מחלת הטיפוס.
היודנראט המקומי בניהולו של ליאון קופינסקי, גבה כספים מעשירי הקהילה על מנת לספק מזון לתושבים ובעיקר לפליטים.
ייתכן שמערכות התמיכה העזרה ההדדית שהיו מבוססות בקהילה עוד מלפני המלחמה הורידו את אחוזי התמותה בגטו שכפי הנראה היו נמוכים ביחס למקומות אחרים בפולין.
ייתכן וגם סייעה לכך שביתת הרעב של הפועלים נגד יחס היודנראט, בהנהגתו של משה יהושע לובלינג שנשלח מאוחר יותר לטרבלינקה, והיה שם לאחת הדמויות המרכזיות בתכנון המרד במקום.
בחודש מאי 1942 נכנסו אנשי אס.אס לגטו באישון ליל, הוציאו כמה עשרות אנשי ציבור יהודיים מביתם וירו בהם למוות.
חיסול הגטו המרכזי (מוצאי יום כיפור וערב סוכות, תש"ג)
ביום הכיפורים תש"ג (21 בספטמבר 1942) הגיעה לעיר מוורשה יחידת אס אס מלווה ביחידת עזר אוקראינית על מנת לגרש את מרבית יהודי הגטו להשמדה.
הגעתם עוררה אימה גדולה בקרב יהודי הגטו, בעיקר בשל הידיעות על אכזריותם שהתגלתה בגירוש מרבית תושבי גטו ורשה שהסתיים בראש השנה.
בחצות הלילה של מוצאי יום הכיפורים, 22 בספטמבר 1942, הודלקו לראשונה פנסי הרחוב בגטו החשוך ויהודי רחובות מסוימים נקראו ברמקולים רבי עוצמה להתייצב בכיכר השוק הישנה עד לפנות בוקר.
כוחות גרמנים ואוקראינים נכנסו אל הבתים והשליכו מתוכם יהודים.
יהודים רבים נרצחו תוך כדי פינויים מבתיהם.
עוד באותו היום יצאה לכיוון מחנה ההשמדה טרבלינקה רכבת בקר בת 60 קרונות בהם נדחסו באכזריות 7,000 יהודים.
בימים שלאחר מכן נמסר לתושבי הגטו, באמצעות הרמקולים, שיהודי המשלוח הראשון הגיעו למחנות עבודה ומצבם טוב מאוד.
כמו כן הובטח מזון לכל מי שיבוא מרצונו לכיכר השוק הישנה.
במשלוח השני שיצא בערב חג סוכות לטרבלינקה הוצאו מן הגטו קרוב ל-7,000 יהודים נוספים.
בין המגורשים במשלוח זה היה הרב החסידי חנוך גד יוסטמן מוקף בחסידים, כמו כן הנער אברהם בומבה, שהצליח לברוח מטרבלינקה ושרד את השואה, עדותו על קורות המשלוח מובאת בתחילתו של הסרט הדוקומנטרי "השואה" של קלוד לנצמן שהופק בשנות השבעים).
האקציה כנגד יהודי הגטו המשיכה בכל רצחנותה: יהודים שהיו מאושפזים בבית החולים, וכן דיירי בתי האבות בגטו נורו במקום.
כוחות הגירוש הנאציים סרקו את הבתים והרחובות זה אחר זה.
יהודים רבים נורו למוות ונקברו בקבר אחים שנכרה ברחוב קוויה.
המשלוחים הבאים יצאו מן הגטו בהפרש של שלושה ימים: ב-28 בספטמבר, ב-1 באוקטובר, ב-4 באוקטובר כאשר כל אחד מהם הכיל בין 6,000 ל-7,000 יהודים שנדחסו ברכבת קרונות בקר והוסעו אל יעדם הסופי - טרבלינקה.
לקראת סיומה של האקציה נכנסו הגרמנים למפעלים שהיו בגטו ובהם מאות רבות של עובדים שלא גורשו בזכות תעודות עבודה.
באמצעות כלבי גישוש חיפשו יהודים המסתתרים שם.
היהודים שנתפסו סבלו מאלימות קשה וננשכו על ידי הכלבים.
לאחר מכן הם צורפו לרכבת האחרונה שיצאה במוצאי 7 באוקטובר לטרבלינקה ובה נדחסו 5,000 יהודים, אליהם צורפו עוד 1,500 יהודים מהעיירה קוניצייפול שבמחוז ראדום.
על פי האומדן המקובל נשלחו אל מותם בטרבלינקה בפעולת הגירוש הגדולה בחודשים ספטמבר - אוקטובר 1942 39,000 יהודי גטו צ'נסטוחובה בשישה משלוחים גדולים.
2,000 יהודים נוספים נורו למוות או נרצחו בדם קר במהלך הגירוש.
קרוב ל-15% מתושבי הגטו הגדול נותרו בחיים בסיומה של פעולת גירוש זו שארכה פחות משלושה שבועות וזכתה לכינוי "האקציה הגדולה".
5,000 יהודים, בעיקר צעירים ובריאים, וכן בעלי אישורי עבודה במפעלים, הושארו על מנת להמשיך לעבוד במפעלים או לעסוק בעבודות כפייה שונות, כולל אריזת תכולת הבתים ומסירתם עבור הנאצים.
בין 2,000 ל-3,000 יהודים התחבאו בזמן הגירוש בשטח הגטו, או בתוך המפעלים והצליחו להינצל ממנו.
המחתרת הקטנה והבלתי מאורגנת במקום לא הצליחה לפעול ולקיים שום התנגדות לגרוש.
במהלך שנת 1942 התארגנו תאים מחתרתיים שנוסדו על ידי צעירים יוצאי תנועות הנוער.
היו מהם שיצרו קשר עם אנשי המחתרת בגטו וורשה.
במחצית השנייה של 1942 אליהם הגיעו ידיעות על השמדת אוכלוסייה יהודית בחלקיה השונים של פולין הכבושה וכן על גירוש מרבית יהודי גטו ורשה להשמדה אולם ניסיונות התארגנות מצידם למנוע זאת היו חסרי סיכוי בשל הבידוד ובשל חוסר הזמן עד לתחילת "האקציה הגדולה".
התארגנות יותר משמעותית ומרידות מקומיות אירעו בשתי אקציות קטנות בהיקפן שהתרחשו ב-1943 כפי שיובא להלן.
מרידות אלו לא זכו להצלחה מסיבות טכניות ואף גררו בעקבותיהן פעולות עונשין מצד הגרמנים שעלו בחייהם של מאות יהודים, דבר שהביא ליחסי איבה והתנגדות רבה מצד תושבי הגטו לפעילי המחתרת.
עם סיום האקציה הגדולה, החלו הגרמנים להעסיק קבוצות יהודים שפינו את תכולת הדירות של מגורשי הגטו.
כל יהודי העיר צוו לעבור להתגורר החל מתאריך 1 בנובמבר אותה שנה בשטח "הגטו הקטן" בחלקו הצפוני של הגטו הגדול.
השטח כלל שלושה רחובות וחולק לרחוב לרווקים, רווקות ומשפחות.
אל שטחו הסתננו בחלוף הזמן רבים מהיהודים שהתחבאו מהגירוש.
הגרמנים היו מודעים להימצאותם של יהודים אלו, ושגרת החיים בגטו הופרה פעמים רבות על ידי אקציות ומצודים שנערכו כנגד היהודים המסתננים.
מרבית יהודים אלו נתפסו והוצאו אל בית הקברות היהודי בקרבת העיר - שם נורו למוות בקברי אחים.
אחרים צורפו למשלוחים שהובילו יהודים ממקומות אחרים בפולין אל מותם בטרבלינקה.
בדצמבר הגיעו לגטו שני ניצולים מטרבלינקה שסיפרו על הרצחם של מגורשי ה"אקציה הגדולה" בתאי הגז.
מרבית היהודים דחו את דיבריהם ורק מיעוט האמין להם.
המחתרת היהודית, שהייתה מורכבת מאנשי תנועות נוער ציוניות שונות הצליחה להתארגן מעט ולאסוף נשק ליום פקודה.
באקציה שנערכה בגטו ב-4 בינואר 1943 ניסו להתנגד לגירוש שניים מאנשי המחתרת, יצחק פיינר ומנדל פישלביץ, באמצעות אקדח, אולם תקלה טכנית לא צפויה גרמה שהם שילמו על כך בחייהם, יחד עם עשרות אחרים.
350 יהודים צורפו למשלוח של יהודים מראדומסק שיעדו הסופי היה טרבלינקה.
בשורת אקציות שנמשכה עד קיץ 1943 נורו למוות בבית הקברות היהודי בעיר מאות יהודים.
הבולטת בהם הייתה בחג פורים ה'תש"ג, ובה נרצחו 127 אנשי אינטליגנציה ומשפחותיהם כעונש על ההתקוממות באקציית ינואר.
ניסיון התנגדות נוסף שמתרחש באקציה של 25 ביוני, מצד המחתרת בגטו ובתוכם הנימלטים מטרבלינקה, הוביל לחיסול הגטו הקטן, ולהוצאתם להורג של אנשי היודנראט יחד עם 200 גברים, נשים וילדים שניסו להימלט ממנו ברגע האחרון.
ב-22 ביולי פוצצו כל בתי הגטו הישן ויהודים שהסתתרו בו נשרפו חיים.
מרבית היהודים שנותרו אחרי חיסול הגטו, כ-4,000 איש, ושהיו מחוץ לשטחו בעת החיסול, הועסקו בעבודות כפייה במפעלי המתכת והנשק במקום וזכו לשקט יחסי עד התקרבות הצבא האדום (אם כי אירעו מדי פעם הוצאות להורג של יחידים או קבוצות קטנות).
אליהם צורפו ברבות הימים מאות יהודים שגורשו ממפעלים בלודז', פיוטרקוב טריבונלסקי וסקרז'יסקו קמיינה.
עם התקרבות הצבא האדום לעיר בתחילת 1945 גורשו מרבית היהודים במפעלים למחנות ריכוז שונים בגרמניה, אולם חלקם הצליחו להימלט ולהינצל.
חלק מהמגורשים למחנות בגרמניה (גברים בעיקר לבוכנוואלד, נשים לרוונסבריק ולעוד מחנות) זכו להישאר בחיים ומרביתם לא חזרו מגרמניה לפולין אלא המשיכו לארץ ישראל או ליעדים אחרים.
בלילה שבין 16 ל-17 בינואר 1945 נכבשה העיר בידי הצבא האדום, ורק מיעוט מיהודיה ניצל.
קהילה יהודית של 5,000 יהודים התקיימה במקום בשנים 1945–1947 כאשר שליש מאנשיה היו בני העיר.
בעקבות תקריות אנטישמיות רבות וכן הפוגרום האכזרי בקיילצה בחרו מרבית אנשי הקהילה לעזוב את העיר ולהגר לישראל או ארצות אחרות.
משנות החמישים ואילך התגוררו בעיר יהודים בודדים.
מאז סוף שנות השישים לא קיימת קהילה יהודית בעיר ומתגוררים בה כמה עשרות בודדות של קשישים יהודים.
צ'נקלה (בטורקית: Çanakkale) היא עיר נמל בצפון-מערב טורקיה ובירת נפת צ'נקלה במחוז מרמרה, אחת משתי הנפות הטורקיות השוכנות בשתי יבשות: אירופה ואסיה (השנייה היא נפת איסטנבול).
צ'נקלה מרוחקת 235 ק"מ דרום-מערבית מאיסטנבול.
העיר נמצאת בחוף הדרומי-מזרחי של מצר הדרדנלים, המקשר בין ים מרמרה ל, בנקודה הצרה ביותר שלו.
הטורקים מכנים את הדרדנלים בשם "מצר צ'נקלה".
גשר הדרדנלים בצפון המצר, שנחנך במרץ 2022, נקרא בטורקית בשם "גשר צ'נקלה".
צ'נקלה שוכנת מול חצי האי גליפולי.
הטורקים מכנים את מערכת גליפולי "קרב צ'נקלה".
לפי אומדן רשמי מ-2023 אוכלוסייתה מונה 203,523 תושבים.
רוב היהודים בצ'נקלה הם יהודים ספרדים, שמקורם בגירוש ספרד.
ב-2018 יצא לאקרנים הסרט עץ האגס הפראי של הבמאי הטורקי נורי בילגה ג'יילן.
עלילת הסרט מתרחשת בנפת צ'נקלה.
צ'נקלה היא העיר הקרובה ביותר לאתר ההיסטורי של טרויה הקדומה.
סוס העץ ששימש בסרט "טרויה" משנת 2004 הוצב על טיילת החוף בעיר.
צ'סטר "טריי" סימונס השלישי , הוא כדורסלן עבר אמריקאי אשר שיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
סימונס נחשב לשחקן המתמחה בקליעה לשלוש נקודות.
סימונס הוא בן דודו של דונייל מרשל ששיחק בליגת ה-NBA.
סימונס החל את קריירת המכללות שלו בעונת במכללת אודסה.
ב-2005 סימונס שיחק במדי אוניברסיטת וושינגטון, והפך לשיאן האוניברסיטה בקליעות לשלוש בעונה אחת.
בסיום אותה עונה סימונס נרשם לדראפט ה-NBA, אך לא הצליח להיבחר.
בעונת הוא עבר לשחק בפאוק סלוניקי היוונית, ובעונה שלאחר מכן עבר לגראן קנריה הספרדית.
בקיץ 2006 זכה סימונס להשתתף במסגרת משחקי הטרום-עונה של ה-NBA כששיחק במדי סיאטל סופרסוניקס, אך לא הצליח להגיע לסגל הקבוצה הסופי לעונה זו.
באמצע עונת עבר סימונס להפועל גליל עליון, איתה הגיע עד לחצי גמר הפיינל פור של ליגת העל, שם הפסיד עם קבוצתו למכבי תל אביב.
בעונת הוא עבר להפועל חולון, וזכה איתה בסיום העונה באליפות הראשונה בתולדות המועדון, לאחר ניצחון בגמר הפיינל פור 72–73 על מכבי תל אביב.
ביוני 2008 חתם סימונס במכבי תל אביב, אך מיעט לקבל דקות משחק ולאחר שקלע סל מחצי מגרש נגד הפועל ירושלים, מיעט לשחק במשך כל העונה, ואף ברוב במשחקים נשאר מחוץ לסגל למרות כשירותו.
לאחר שהיה חלק מהסגל של מכבי שזכה באליפות, הוא עזב את הקבוצה.
בעונת חתם סימונס בהפועל ירושלים.
בתחילת העונה הוא זכה עם הקבוצה בגביע ווינר ואף בתואר ה-MVP של הטורניר.
ביוני 2010 שוחרר סימונס מהפועל ירושלים, וחתם בהמשך אותו הקיץ באלופת צ'כיה נימבורק אותה אימן הישראלי רונן גינזבורג ושיחק בה אפיק ניסים.
הקבוצה הודחה במסגרת הסיבוב הראשון של מוקדמות היורוליג לעונת 2010/2011.
ביוני 2012 חתם בקבוצת הכדורסל הרוסית סמארה, עמה זכה ביורוצ'לנג' לעונת 2012/2013.
בעונת 2015/2016 שיחק במדי הפועל תל אביב מליגת העל הישראלית, איתה העפיל לפלייאוף לאחר ששכנע את חברו כוכב ליגת ה-NBA לשעבר נייט רובינסון להצטרף לקבוצה.
בעונת 2016/2017 חתם בשארקס דאנטיב מליגת העל הצרפתית.
בעונת 2017/2018 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית.
ב-7 בנובמבר 2018 הודיע סימונס על פרישה מכדורסל.
צֶ'ס רקורדס הייתה חברת תקליטים אמריקאית משיקגו שהתמחתה בבלוז, רית'ם אנד בלוז, גוספל, הקלטות מוקדמות של רוק אנד רול ומספר תקליטי ג'אז.
את החברה הקימו זוג האחים היהודים שהיגרו מפולין, לאונרד ופיל צ'ס, בשנת 1952 בשם "צֶ'קר רקורדס", על בסיס יוזמה קודמת מ-1947 בשם "אריסטוקרט רקורדס".
לאחר 1955 נקראה החברה צ'ס, אך המותג צ'קר נשמר והקלטותיהם של אריתה פרנקלין ובו דידלי למשל יצאו תחת המותג צ'קר או צ'קר/צ'ס.
נגן הבס והפזמונאי וילי דיקסון היה למפיק המוזיקלי המוביל בחברה והיה מעורב ברבות מהפקותיה.
בין האמנים המזוהים עם החברה ניתן למנות את צ'אק ברי, באדי גאי, האולין' וולף, אטה ג'יימס, ג'ון לי הוקר, סאני בוי ויליאמסון, ממפיס סלים, ליטל מילטון, מאדי ווטרס ואחרים.
כן הקליטו בה אמני הג'אז בני גודמן וסאני סטיט.
ב-1969, מעט לפני מותו של לאונרד צ'ס, נמכרה החברה לחברת GRT תמורת 6.5 מיליון דולר.
בהמשך נמכר קטלוג ההקלטות של צ'ס ליוניברסל מיוזיק גרופ.
החל מ-2005 מוציאה יוניברסל הקלטות קלאסיות של אמנים כצ'אק ברי, מאדי ווטרס ובו דידלי תחת המותג "צ'ס".
בשנת 2008 יצא לאקרנים הסרט "קאדילק רקורדס", סרט ביוגרפי אודות חברת ההקלטות, בו כיכבו הזמרת ביונסה שגילמה את דמותה של הזמרת אטה ג'יימס והראפר מוס דף שגילם את דמותו של הזמר צ'אק ברי.
הצ'ספיק ביי רטריבר הוא גזע של תת-המין כלב הבית השייך לקבוצות הגזעים הבאות: הרטריברים, כלבי הציד וקבוצות הספורט.
הגזע התפתח באזור מפרץ צ'ספיק שבארצות הברית במהלך המאה ה-19. מבחינה היסטורית השתמשו בו ציידים מאזור השוק על מנת להחזיר עופות מים שנורו.
הצ'ספיק ביי רטריבר הוא בעיקר חיית המחמד המשפחתית ובן לוויה לציד.
לעיתים קרובות הם ידועים באהבתם למים וביכולתם לצוד.
זהו כלב בגודל בינוני-גדול, דומה במראהו ללברדור רטריבר.
לצ'ספיק ביי רטריבר יש פרווה מתולתלת ולא חלקה כמו של הלברדור.
הם מתוארים כבעלי אופי מאושר, אומץ לב, נכונות לעבוד, ערנות, אינטליגנציה, והאהבה שלהם למים.
מאפיינים בולטים אצל הצ'ספיק ביי רטריבר כוללים עיניים ברורות מאוד בצבע צהבהב או ענבר, שממוקמות באותו גובה או קצת יותר גבוה מהכתפיים.
מאפיין נוסף הוא הפרווה בעלת הנטייה הגלית באזור הכתפיים, הצוואר, הגב ובאזור חלציו.
הפרווה העמידה למים מרגישה מעט שמנונית ומתקשרת לעיתים קרובות עם ריח גברי קל.
שלושה צבעים בסיסיים נצפים בדרך כלל אצל הצ'ספיק ביי רטריבר: חום, אשר כולל את כל גווניו - מהבהיר אל הכהה, צבעי האירוס הענף, שמשתנה בין צהוב-אדמדם דרך אדום בהיר ועד גוון ערמוני, ודשא יבש בכל גווניו, שמשתנה בין חום-זהוב דהוי ועד צבע קש משעמם.
תקן הגזע קובע גם לבן יכול להתאים אבל הוא חייב להיות מוגבל לאזור החזה, הבטן, האצבעות ואחורי הרגליים.
ראשו של הצ'ספיק ביי רטריבר עגול ורחב, ובמרכזו חוטם בינוני.
השפתיים דקות, והאוזניים קטנות והן מעור בינוני.
הרגליים הקדמיות צריכות להיות ישרות ובעלות עצם חזקה.
אחוריו חזקים במיוחד ואצבעותיו הקרומיות מזכות את הצ'ספיק ביי רטריבר ביכולת שחייה מצוינת שחשובה לו מאוד.
גזע זה נודע גם בזכות החזה הגדול והחזק שמשמש לשבירת קרח בעת צלילה לתוך מים קרים בזמן ציד ברווזים.
פרוותו של הצ'ספיק ביי רטריבר הוא הנתון החשוב ביותר מבין כל התכונות כאשר שופטים את מבנה הגוף.
השיער על הפנים והרגליים צריך להיות קצר מאוד וישר עם נטייה גלית (לעולם לא מסולסלת) על הכתפיים, הצוואר, הגב ועל המותניים בלבד, ובשום מקום לא יותר מ-1.5 אינץ' (3.81 ס"מ).
פלומה מתונה על החלק האחורי של אחוריו ועל זנבו מותרת אם כי לא יותר ארוכה מ-1.75 אינץ' (4.445 ס"מ).
המרקם של הפרווה העבה חשוב בהגנה על הצ'ספיק ביי רטריבר מפני מים קרים ותנאי קור קשים.
השמן שבפרווה החיצונית הקשה ובפרווה הפנימית הצמרירית עמיד בפני מים, ומשאיר את הצ'ספיק ביי רטריבר יבש וחם.
תחזוקת הפרווה מזערית וכוללת בעיקר הברשה במברשת שיניים קצרה פעם בשבוע.
קשה לקבל צ'ספיק ביי רטריבר רטוב לחלוטין, אבל צריך לשטוף אותם כל 3-4 חודשים בעזרת שמפו עדין מתאים, ואז לייבשם לחלוטין.
הברשה או רחצה לעיתים קרובות יותר יכולים להרוס את רצועות השמן המגן ואף יכולים להוריד את הפרווה התחתונה.
צבע הפרווה חייב להתאים לסביבה בה הצ'ספיק ביי רטריבר נמצא.
כל גוון של חום, אירוס הענף או דשא יבש מקובל ואף צבע לא מועדף על פני צבע אחר.
מועדון הצ'ספיק ביי רטריבר האמריקאי כולל דיון על הצבע:
שלושה צבעים בסיסיים נצפים בדרך כלל אצל הצ'ספיק ביי רטריבר: חום, הכולל את כל הגוונים מקקאו בהיר (חום כסוף) עד צבע עמוק של שוקולד מריר; אירוס הענף, שמשתנה בין צהוב-אדמדם דרך אדום בהיר ועד גוון ערמוני; ודשא יבש בכל גווניו, שמשתנה בין חום-זהוב דהוי ועד צבע קש משעמם.
רשומות היסטוריות מראות כי חלק מגווני הדשא היבש יכולים להיות בהירים מאוד, בגוון כמעט לבן, ואילו גוני דשא יבש כהים יכולים לכלול גוון חום מדולל (שנקרא 'אפר'), שמופיע גם כאפור או אפור-חום.
כמעט לבן ואפר\אפור\אפור-חום לא נפוצים, אך הם מקובלים.
ההבדל בין גוני הדשא היבש וגווני האיריס הענף הוא שגוני הדשא היבש אינם מכילים כמות משמעותית של אדום, בעוד שבגווני האיריס הענף יש.
הפרווה ומרקמה גם משחקים גורם חשוב בתפיסת הצבע.
דפוס צבע עצמי הוא המועדף על ידי התקן (צבע אחד עם או בלי גוונים בהירים וכהים של אותו הצבע).
אתה תראה כלבים עם דרגות שונות של סימונים אחרים, כגון: מיסוך על הצד העליון של הגולגולת, אפקט פיזור של אור וחושך דרך הגוף ועל הרגליים, סימני אוכף ברורים ולא ברורים, צבעי אגוטי (סוג של מכרסם) ונקודות שיזוף.
כל אלו מקובלים, אבל אינם מועדפים.
כתם לבן על החזה (שלא מתמשך מעבר לעצם החזה), הבטן, הגב או באחורי הרגליים מותר, אבל ככל שהכתם קטן יותר כך יותר טוב.
לבן מעבר לאזורים אלו ושחור בכל מקום שהוא אינם מותרים על פי תקן הגזע.
הצ'ספיק ביי רטריבר מוערך בשל מזגו השמח והחכם.
חלקם יכולים להיות קולניים למדי כשהם שמחים, וחלקם 'יחייכו' על ידי חשיפת השיניים הקדמיות שלהם בחיוך מוזר - זה אינו איום אלא סימן של שמחה או הכנעה.
כמו כלבים אחרים, הצ'ספיק ביי רטריבר יכול ליצור משפחת כלבים מצוינת כאשר מצא בת זוג ראויה.
חלק מהצ'ספיק ביי רטריבר יכולים להיות יותר אסרטיביים, זדוניים ויכולים לשמור מפני זרים, בעוד אחרים פסיביים וחברותיים בחברת אנשים.
כל זה תלוי באישיותו של הכלב.
גזע זה נתון למספר מחלות תורשתיות.
אלה כוללות, אך אינן מוגבלות ל:
מחלת וון וויליברנד - סוג 3
הצ'ספיק ביי רטריבר הוא גזע רב-גוני המתחרה בתחרויות שדה, ציד, מבנה, צייתנות, זריזות ומעקב, ובכל זאת נשאר נאמן לשורשיו, ככלב ציד בעל יכולת וסיבולת רבה.
הצ'ספיק ביי רטריבר הוא גזע חכם הלומד במהירות גבוהה.
מבחינה היסטורית הוא נחשב עיקש וקשה לאימון, ומאמנים רבים חשבו שלזן זה נדרשת משמעת גופנית רבה יותר מאשר לגזעי רטריבר אחרים.
כמה מאמנים כיום ממליצים לבעלי הצ'ספיק ביי רטריבר להשתמש באימוני צייתנות יומיים עקביים יחד עם זמן משחק לפני ואחרי על מנת לשמר את רצון הכלב לעבוד ללא או עם מעט משמעת גופנית.
עקבות הצ'ספיק ביי רטריבר מובילים לשני כלבי ניופאונדלנד - "סיילור" הזכר ו"קנטון" הנקבה - אשר חולצו מספינה טובעת במרילנד בשנת 1807. הם היו אמורים להתרבות עם כלבים שונים על מנת ליצור קו הרבעה.
ג'ורג' לאו (George Law), אשר הציל את הגורים, כתב את הדו"ח הבא בשנת 1845, אשר מופיע גם באתר האינטרנט של מועדון הצ'ספיק ביי רטריבר האמריקאי:
בסתיו 1807 הייתי על סיפון הספינה 'קאנטון' (Canton), ששייכת לדודי, יו טומפסון (Hugh Thompson) האחרון, מבולטימור, כשנפלנו, בים, קרוב לסיומה של סערה (שהתרחשה בזמן נקודת השוויון) קשה מאוד, יחד עם דו-תורנית טובעת, והורדתי את הצוות.
הדו-תורנית הייתה עמוסה בקלות, והייתה בדרך לפול (Pole), באנגליה, מניופאונדלנד.
עליתי עליה, בפיקוד סירה מ'קנטון', שנשלחה להוריד את הצוות האנגלי, סירות הדו-תורנית נסחפו, וצוותה היה שיכור.
מצאתי עליה שני גורי ניופאונדלנד, זכר ונקבה, שהצלתי, ולאחר מכן, כשעצרנו להוריד את הצוות האנגלי בנורפוק, היעד שלנו להיות בבולטימור, רכשתי את שני הגורים מהקפטן האנגלי במחיר של גינאה ליחידה.
להיות מחויב שוב אל הים, נתתי את גור הכלבים, שנקרא "סיילור" (Sailor), לאדון ג'ון מרסר (John Mercer), ממערב הנהר.
ואת הגורה המוזנחת, שנקראה "קנטון" (Canton), לדוקטור ג'יימס סטיוארט (James Stewart), מנקודת ספארו (Sparrow's Point).
הקפטן האנגלי נתן לי את הגורים הללו מכיוון, שהבעלים של הדו-תורנית היה עסוק בסחר ניופאונדלנד, והיה לו כתב שהורה לו לבחור ולשלוח אליו זוג גורים של גזע הניופאונדלנד המאושר ביותר, אבל ממשפחות שונות, והצמד שקניתי ממנו נבחר לפי הסדר הזה.
הכלב היה בצבע אדום מלוכלך, והמוזנחת שחורה.
שערם היה קצר, אבל בעל ציפוי עבה.
שניהם השיגו מוניטין רב ככלבי מים.
הם היו הנבונים ביותר בכל תחום, במיוחד בכל החובות הקשורות בציד ברווזים.
המושל לויד (Lloyd) החליף כבש תמורת הכלב, כשלכבש היה חום, מתי שכבשים כאלו היו נמכרים בכמה מאות דולרים, ולקח אותו אל אחוזתו על החוף המזרחי של מרילנד, היכן שצאצאיו היו מפורסמים שנים רבות לאחר מכן, ויכול להיות שהם עדיין מפורסמים שם, בגדה המערבית, כגזע סיילור.
המוזנחת נשארה בנקודת ספארו עד מותה, וצאצאיה היו ועדיין מוכרים היטב, מפאטאסקו נק (Patapsco Neck), דרך נהר גאנפאודר (Gunpowder), ובמפרץ, בין ציידי הברווזים, כבן לוויה שאין שני לו למטרותיהם.
שמעתי גם מדוקטור סטיוארט וגם מאדון מרסר התייחסות על ביצועים תבונתיים נדירים, גם אצל הכלב וגם אצל המוזנחת, ואני מפנה אותך לחבריהם בשביל לדעת את הפרטים כמו שאני זוכר אותם, מהמרחק הזה של הזמן, כדי להיזכר בדיוק מספיק על מנת לחזור על כך.
מרסר תיאר לי את סיילור:
אמנם אין תיעוד של זיווג בין סיילור וקנטון, אך הכלבים משתי גדות מפרץ צ'ספיק הוכרו כצ'ספיק ביי דאקינג דוג (אנגלית Chesapeake Bay Ducking Dog) בשנת 1877.
בשנת 1964, הצ'ספיק ביי רטריבר הוכרז ככלב הרשמי של מרילנד.
כלב זה הוא הקמע של אוניברסיטת מרילנד, מחוז בולטימור.
צ'סטר היא עיר הבירה של מחוז צ'שייר, במערב אנגליה.
העיר שוכנת על נהר די קרוב למקום שפיכתו בים וכקילומטר (ממרכז העיר) לגבול עם ויילס.
העיר נוסדה בשנת 79 לספירה בתור קסטרום רומי בשם דווה ויקטריס (Deva Victrix).
הקסטרום הוקם על ידי הלגיון העשרים ולריה ויקטריקס ושימש מוצב קדמי כנגד השבטים הקלטים מהצפון והמערב.
לאחר תקופה של דעיכה שהגיעה לאחר תקופת הרומאים, בימי הביניים החלה העיר לגדול ולשגשג בתור עיר מסחר ועיר נמל אזורית.
עם התפתחות הספינות, יכולתה של צ'סטר לשמש עיר נמל דעכה משום המים הרדודים מדי של נהר הדי המחברים אותה לים האירי, עם זאת העיר המשיכה לשמש עיר מסחר אזורית ומזוהה בין היתר עם הסחר בבקר.
במהלך המאה ה-18 הייתה צ'סטר עיר תעשייתית חשובה משום שישבה במרכז האזור התעשייתי של צפון ויילס והמידלנס של אנגליה.
בתקופה זו פיתוח האזור העלה גם את מעמדה שלה עם חיבור העיר לתעלת שרופשייר ולמסילות הרכבת.
חומות צ'סטר הן חומות היקפיות באורך של כ-3 קילומטר, המקיפות את העיר העתיקה.
החומות עשויות אבן חול אדומה.
תחילת הקמתן בתקופה הרומית ובהמשך, שופצו והורחבו מספר פעמים.
לאורכן מספר מגדלים ומבנים עתיקים שונים.
ההליכה על החומות משמשת כיום אחת האטרקציות התיירותיות המוכרות בעיר.
במרכז העיר צ'סטר נמצאת קתדרלת צ'סטר .
המוקד עליו מוצבת היום הקתדרלה היה אתר נוצרי עוד מהתקופה הרומית המאוחרת כאשר ניצבה במקום בזיליקה.
לפי מסורות מסוימות הכנסייה בעיר הוקדשה לקדוש פאולוס ופטרוס, ככל הנראה בתקופה הסקסונית הפך הקדוש וורבורג (Werburgh) לקדוש הפטרון של הכנסייה והעיר.
לקראת סוף האלף הראשון לספריה, הכנסייה הפכה למנזר.
זה הושמד בשנת 1090 והוקם מחדש שלוש שנים מאוחר יותר בתור מנזר בנדיקטיני.
טירת צ'סטר ניצבת בקצה הדרום-מערבי של חומות העיר העתיקה.
היא נבנתה לאורך מאות שנים, כאשר הוקם במקום מבצר לראשונה בשנת 1070. במהלך המאה ה-12 הוקם מגדל אבן במרכז המבצר ושודרג שער המבצר משער עץ לבית שער מאבן המוכר כיום כ-"מגדל אגריקולה" (Agricola).
ב הוחלפו חומות העץ של המבצר בחומות אבן, נבנו בנייני מגורים ואולם גדול, כמו כן נחסם שער אגריקולה והוא השתלב כמגדל בחומות הטירה וכלל בתוכו גם תאי מעצר ששימשו את השליט המקומי.
לאחר שהטירה שרדה שתי תקיפות של הכוחות הפרלמנטריים במלחמת האזרחים האנגלית, היא נכנסה לתקופה רגועה יותר ושימשה בית משפט, כלא ומשרדי מס אזוריים.
בסוף המאה ה-18 עברה הטירה שיפוץ והרחבה נרחבים על ידי הארכיטקט תומאס הריסון.
במהלך השיפוץ נוספו אגפים נוספים, נבנה מחדש הכלא ואולמות המשפט, בנוסף הוקם שער חדש לטירה - כל זאת בסגנון התחייה היוונית.
לאחר שהשיפוץ הנרחב הושלם בשנת 1822, שימשה הטירה מרכז משפט ואדמיניסטרציה אזורי ואף כללה אגף ששימש את המפקדה הצבאית של רגימנט צ'סטר (אוחד בשנת 2007 אל תוך הרגימנט המרסיאני).
צ'סלב ביאלק או ביאוֶוק (בפולנית: Czesław Białek; 18 ביולי 1920 – 9 במרץ 1984) היה כומר ישועי, מיסיונר, פעיל למען החופש, סופר ואנתרופולוג פולני.
בתקופת השואה נודע בעזרה שהושיט לאזרחים ממוצא יהודי בנובי סונץ', במאבקו בנאצים ואחר מכן בפעילותו למען הפועלים נגד הדיכוי הקומוניסטי בפולין, בגללה נאסר מספר פעמים.
צ'סלב ביאלק נולד בוורשה לפיוטר ביאלק, מכונאי חשמליות מורשה, ואשתו, זופיה לבית קובאלסקי.
הסב מצד אמו היה איכר מרדזיוויל, בזמנו אסיר פוליטי שנשלח לסיביר על ידי השלטונות של רוסיה הצארית בגלל פעילותו למען עצמאות פולין.
בגיל 10 התיתם מאמו שנפטרה מסרטן .
מגיל צעיר בחר ביאלק במסלול לימודים תאולוגי קתולי וחלם להיות מיסיונר באפריקה.
דמות מופת עבורו היה המיסיונר הפולני יאן בייזים (1912-1850) שטיפל במצורעים במדגסקר.
ביאלק למד בסמינר התחתון בלנצ'יצה, על יד לודז' ,(1934-1932), אחר כך בגימנסיה ישועית בווילנה (1936-1934) ובהמשך התחנך אצל הישועים בקאליש (1936) ובפינסק (1937).
סטודנט ולוחם תחת הכיבוש הנאצי
תחת הכיבוש הנאצי בפולין, עבר את בחינת הבגרות בתיכון המחתרתי למקצועות הומניים "Przyszłość" ("עתיד") בוורשה.
במחתרת למד גם תאולוגיה במכללת בובולאנום בסטארה וייש, ופילוסופיה בנובי סונץ'.
באותה עת הצטרף לפעילות מחתרתית אנטי-נאצית של "צבא המולדת" (ארמייה קריובה) וסייע לאסירים שבמחנות הריכוז.
הוא עזר גם למספר יהודים, ובמיוחד ידוע על מקרה בו סייע ליהודים מומרים, להימלט מן הגטו של נובי סונץ'.
באמצע שנת 1944 השתתף ביאלק במרד ורשה, תוך שימוש בכינוי המחתרתי "קורדצקי".
בימים הראשונים של המרד נפצע קשה.
בגלל סיבוכים של הפציעה הזאת, נזקק בשנת 1971 לקטיעה כירורגית של רגלו השמאלית.
אחרי המלחמה סיים לימודי תאולוגיה בקרקוב ובשנת 1950 קיבל הסמכה ככומר מידי הקרדינל סטפן וישינסקי.
מאוחר יותר, בשנת 1960 השלים לימודי ביולוגיה וגאולוגיה באוניברסיטת "אדם מיצקייביץ'" בפוזנן.
את שאר חייו בילה בפוזנאן בה שירת ככומר קפלן.
בשנת 1973 הוא סיים דוקטורט.
בימי המשטר הקומוניסטי לא הלך ביאלק בתלם ומצא עצמו די מהר בשורות המתנגדים.
בשנים 1951- 1952 היה חבר בארגון הבלתי חוקי "הנוער החופשי" (Wolna Młodzież) בוורשה.
בסופו של דבר נעצר בשנת 1953, נכלא בבית הכלא ברובע מוקוטוב של ורשה.
בית דין צבאי מחוזי דן אותו לשבע שנות מאסר וב-28 ביוני 1953 נכלא במחנה הכליאה בראביץ' יחד עם אלפי וטרנים של הארמייה קריובה ואחרים שנחשבו למתנגדים למשטר.
כעבור זמן מה הועבר לבית הכלא של ורונקי.
ב-11 במאי 1955 שוחרר בגלל מצבו הבריאותי השביר והתארח במוסדות הישועים בפוזנן.
בשנת 1956, אחרי עלייתו לשלטון של ולדיסלב גומולקה, קיבל חנינה.
בהמשך עסק רבות בהענקת סיוע חומרי ורוחני ללוחמים והאסירים המשוחררים ולמשפחותיהם ויחד עם עורכי דין בפוזנן סייע בתהליך טיהור שמם ושיקומם.
נמנה עם מייסדיהם של אגודת הסטודנטים הקתולים במכללה לחקלאות בפוזנן ושל ועד הסטודנטים למען האסירים הפוליטיים שהעניק עזרה לאסירים בבתי הכלא בראביץ', ורונקי, שראדז', פורדון ובסטז'לצי אופולסקיה.
כמו כן התרים תרומות דם למען המורדים האנטיקומוניסטים בהונגריה.
נעצר שוב ב-27 בנובמבר 1959 ונידון לשמונה חודשי מאסר אותם ריצה בבית הכלא ברחוב מלינסקה.
כשוחרר ב- 1 באפריל 1960 התגורר לתקופה במנזר ישועי בעיר טורון.
החל משנת 1962 התגורר בקאליש.
בשנות השישים, התחיל להיות מעורב בארגון סיוע לשליחים הקתולים הפולנים שפעלו בהודו, רודזיה הצפונית, בורונדי, ואקוודור.
הוא עצמו ארגן מיסיון קתולי ברודזיה הצפונית, לימים זמביה.
בשנת 1966 נעצר שוב באשמת "הטפה עוינת" למשטר ונידון ל-10 חודשי מאסר.
ריצה אותם במחנות הכליאה בצ'ארני וצ'לוכוב, ובכלא שצ'צינקה.
כעבור שנתיים עבר לגור במנזר בפוזנן.
בשנת 1977 תמך ב"תנועה להגנת זכויות האדם והאזרח" (Ruch Obrony Praw Człowieka i Obywatela (ROPCiO)), שפלגים ממנה הצטרפו מאוחר יותר לארגון סולידריות.
בשנת 1978, כשהוא מרותק לכיסא גלגלים, נסע לשליחות קתולית לזמביה.
השתתף בהענקת סיוע לנצרכים ב-42 ארצות ברחבי התבל, בשיתוף פעולה גם עם הכנסייה האורתודוקסית של פולין ועם המועצה האקומנית הפולנית.
החל מספטמבר 1980 תמך בתנועת סולידריות ששאפה להיאבק בדרכים חוקיות במשטר הקומוניסטי.
בדצמבר 1981 ביאלק ביקר את האסירים הפוליטיים בבתי כלא והביא להם סיוע.
באותה תקופה ארגן בנק לתרופות חינם לנזקקים מטעם הישועים.
ארגן משלוחי ספרות דתית לברית המועצות.
ביאלק כתב מונוגרפיות ומאמרים על המשלחות הישועיות בזמביה (Jezuici polscy w Misji Zambeskiej), ובנושאים אנתרופולוגיים.
הוא קיבל עיטורים פולניים על השתתפותו במאבק בנאצים.
הלך לעולמו בפוזנאן בשנת 1984 בגיל 64. נקבר בכנסיית הישועים בפוזנן.
(לודמילה סובאלה - הערך "צ'סלב ביאלק" ב"אנציקלופדיה של "סולידריות")
צ'ספיק היא עיר עצמאית במדינת וירג'יניה שבארצות הברית.
צ'ספיק כלולה במטרופולין אזור "האמפטון רודס" בדרום מזרח המדינה.
צ'ספיק הוקמה ב-1919 ונקראה "צפון נורפוק", והוכרזה כעיר עצמאית תחת השם צ'ספיק בשנת 1963.
צ'סלב קישצ'ק (בפולנית: Czesław Kiszczak; 19 באוקטובר 1925 – 5 בנובמבר 2015, ורשה) היה פוליטיקאי פולני.
בין השנים 1981–1990 כיהן בתפקיד שר הפנים והיה בין אנשי המפתח של המשטר ברפובליקה העממית של פולין.
צ'סלב קישצ'ק נולד למשפחת איכרים.
בשנת 1943 הוא נשלח על ידי שלטונות הכיבוש הנאצי לעבודות בווינה.
עד לשנת 1945 הוא עבד במסילת רכבת.
לאחר כיבוש העיר על ידי הצבא האדום הוא חזר לשטח פולין והתגייס לצבא.
בשנת 1946 הוא נשלח ללונדון ופעל להחזרת חיילים של צבא אנדרס למולדת.
בשנת 1947 חזר לפולין והחל לשרת במודיעין הצבאי.
בשנת 1957 סיים את האקדמיה הצבאית ובשנת 1972 מונה לראש המודיעין הצבאי וסגן ראש המטה הכללי.
ב-31 ביולי 1981 מונה לשר הפנים, ובסוף שנה זו התמנה לחבר בוועדה הצבאית להצלה לאומית.
בתקופה זו הונהג במדינה ממשל צבאי, ובהיותו שר הפנים היה קישצ'ק אחראי על הפעילות נגד ארגון סולידריות וארגוני אופוזיציה אחרים.
ב-17 בספטמבר 1986 הוא הכריז על שחרור 225 אנשי אופוזיציה – הצעד הראשון לתחילת הדיאלוג בין השלטון הקומוניסטי לבין מתנגדי המשטר.
בהמשך הוא היה בין יוזמי דיאלוג פתוח עם נציגי האופוזיציה.
בתחילת 1989 היה בין אנשי המשטר שדרשו מהנהגת המפלגה הקומוניסטית להמשיך בדיונים עם מתנגדי המשטר.
ב-2 באוגוסט 1989 מונה קישצ'ק לראש הממשלה על ידי וויצ'ך ירוזלסקי.
מועמדותו אומנם אושרה בפרלמנט הפולני, אך הוא לא הצליח להרכיב את הממשלה.
ב-19 באוגוסט מונה תדאוש מזובצקי לראש הממשלה, וקישצ'ק המשיך לכהן בתפקיד שר הפנים וסגן ראש הממשלה.
ביולי 1990 הוא עזב את הממשלה ומאז לא כיהן בתפקיד ציבורי כלשהו.
קישצ'ק נפטר בשנת 2015. הממשל סירב לתת לו מקום בבית הקברות הצבאי פובונזקי, ובטקס הקבורה לא נכח נציג כלשהו של הממשלה.
בשנת 2007 יזם שימון ניימייץ פתיחת חקירה נגד צ'סלב קישצ'ק על חלקו ב"מבצע היאצינט" נגד קהילת הלהט"ב בשנות ה-80 של המאה ה-20. בפברואר 2008 הוחלט שהמבצע היה חוקי לאור המצב החוקתי באותה תקופה.
בשנת 2009 הוא נמצא אשם בפיטורי שוטר בשנת 1985 רק משום שבתו עברה טקס דתי.
בשנת 2012 הוא נמצא אשם בחברות בקבוצה שהנהיגה משטר צבאי במדינה ללא סמכות.
צ'נק טוסון (בטורקית: Cenk Tosun; נולד ב-7 ביוני 1991 בווצלר) הוא כדורגלן טורקי-גרמני המשחק בעמדת החלוץ בקסימפאשה ובנבחרת טורקיה.
טוסון החל את הקריירה בקבוצת איינטרכט פרנקפורט הגרמנית ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון.
ב–8 במאי 2010 הוא ערך את הופעת הבכורה בבוגרים, כאשר עלה בדקה ה-75 בהפסד 3:1 לוולפסבורג במשחק שהיה האחרון לעונת 2009/10 בבונדסליגה.
ב-29 בינואר 2011 חתם טוסון בגזיאנטפספור מהליגה הטורקית תמורת 400 אלף יורו.
הוא כבש 14 שערים ב-10 משחקי ליגה בעונת הבכורה שלו במועדון.
לאחר עונה שנייה פחות מוצלחת, הוא כבש בספרות כפולות בשתי העונות הבאות ועזר לגזיאנטפספור לזכות בגביע הטורקי, כאשר הוא כבש צמד בגמר שהסתיים בתוצאה 3:1 לטובת גזיאנטפספור נגד אורדוספור ב-17 במאי 2012.
ב-4 בפברואר 2014 חתם טוסון בבשיקטש הטורקית.
בשתי עונותיו הראשונות במועדון, שימש טוסון בעיקר בתור מחליף לדמבה בה ומריו גומז.
לאחר ששניהם עזבו את המועדון, טוסון נהפך לשחקן הרכב קבוע, כאשר בעונת 2016/17 כבש 24 שערים בליגה הטורקית וזכה עם בשיקטש באליפות טורקיה.
בנוסף, בעונת 2017/18 הוא כבש 4 שערים בשלב הבתים בליגה האירופית והעפיל עם בשיקטש לשלב 32 האחרונות במפעל.
שם, הם פגשו את הפועל באר שבע וניצחו בתוצאה 2:5 בסיכום שני המשחקים, כאשר טוסון כובש שער בשניהם.
ב-5 בינואר 2018, חתם טוסון באברטון האנגלית על חוזה ל-4.5 שנים, תמורת סכום המוערך בכ–27 מיליון יורו.
הוא ערך את הופעת הבכורה 8 ימים מאוחר יותר, כאשר נכנס בדקה ה-61 בהפסד 4:0 לטוטנהאם הוטספר.
הוא כבש את שער הבכורה במועדון בהפסד 2:1 לברנלי ב–3 במרץ.
ב-10 בינואר 2020 הושאל טוסון לקריסטל פאלאס עד לסיום עונת 2019/2020. ב-31 בינואר 2021 חזר טוסון לבשיקטש והושאל עד לסוף העונה.
ב-2 ביולי 2022 חזר טוסון לבשיקטש וחתם לעונה אחת.
ב-16 ביולי 2024 חתם טוסון בפנרבחצ'ה לשנתיים.
ב-16 בינואר 2026 חתם בקסימפאשה.
ב-16 בנובמבר 2016 ערך טוסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה עד גיל 21, כאשר כבש בניצחון 2:1 נגד נבחרת אנגליה עד גיל 21.
טוסון ערך את הופעת הבכורה בנבחרת טורקיה ב–15 באוקטובר 2013. את שער הבכורה בנבחרת כבש טוסון ב-15 בנובמבר 2015, בניצחון 2:1 נגד נבחרת קטר במשחק ידידות.
טוסון היה חלק מסגל נבחרת טורקיה שזומן ליורו 2016 ושיחק 2 משחקים כמחליף בהפסד 1:0 לקרואטיה ובניצחון 2:0 נגד צ'כיה, אך בסופו של דבר נבחרת טורקיה הודחה בשלב הבתים.
טוסון כבש 5 שערים במוקדמות מונדיאל 2018, שממנו נבחרת טורקיה הודחה בסופו של דבר.
צ'סנק (בהונגרית: Csesznek) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בצ'סנק מספר התושבים נמצא בירידה.
בצ'סנק חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובמקום קיים בית קברות יהודי נטוש.
היישוב ויהודי שחי בו מוזכר בספר "פרשים על הירקון" וביומן "המסע אל העקירה" של אהוד בן עזר.
צ'סטר היא עיירה במדינת קונטיקט בארצות הברית.
היא נמצאת במחוז מידלסקס על נהר קונטיקט.
המקום היה מאוכלס עוד בתקופת האינדיאנים.
מתיישבים מאנגליה הגיו לאזור בשנת 1692 ותחילה זה היה מעיר סייברוק.
בשנת 1836 המקום קיבל זכויות של יישוב נפרד.
בשנת 1769 באזור הוקמה מעבורת למעבר דרך הנהר.
מיקום התחנות של המעבורת עד היום מהווה ציון דרך היסטורי.
בעיירה ממקום מטה של חברת וולן ומרכז הייצור שלה.
כמו כן היא מפעילה שדה תעופה פרטי בקרבת העיר.
בעיירה חיים כ-3,736 תושבים, וצפיפות האוכלוסין בה היא 90.2 תושבים לקמ"ר.
96.8% מאוכלוסיית העיר לבנים, 0.9% אפרו-אמריקאים, 0.4% אינדיאנים.
בעיירה קיימת קהילה יהודית ובית כנסת "בית שלום".
צ'סטר "צ'ט" ארתור סטיילס הוא פושע אמריקאי ידוע לשמצה, אשר התפרסם בציבור לאחר שהופיע במספר קליפים בהם הוא נראה אונס ילדה שבאותה העת הייתה בת שלוש ומתעלל בה מינית.
הקליפים נוצרו בסביבות שנת 2003 אך התגלו רק בשנת 2007 בפרומפ, נבדה.
הבולשת הפדרלית ומשטרת לאס וגאס פתחו במצוד נרחב ברחבי ארצות הברית שהסתיים בלכידתו.
המשטרה פרסמה חלקים מהקליפ לתקשורת, ואמה של הילדה זיהתה אותה; סטיילס התגורר בביתם באותה העת בה הווידאו נוצר.
הוא נתפס בהנדרסון, נבדה, והופיע בפני בית המשפט באוקטובר 2007. חקירות נוספות הראו שסטיילס התעלל בילדה צעירה אחרת בזמן שחי עם משפחתה.
במאי 2009 נידון סטיילס ל-21 מאסרי עולם בשל 21 אישומים שונים עם אפשרות לשחרור מוקדם כעבור 140 שנים.
השופט נימק כי סטיילס לא הראה חרטה בשימוע והגיב לגזר הדין בטענה שלתובעים "אכפת יותר מטוהר הילד מאשר מחייו של אדם"; סטיילס אמר "קיבלתי עשרים ואחד מאסרי עולם על פשע שלא היה אלים..
הלוואי שהאמת הייתה יותר חשובה להם".
נכון ל-2015, עונש מאסרו הוא אחד מהארוכים ביותר שניתנו אי פעם.
משהועבר סטיילס להיות נתון תחת סמכותו של שירות בתי הסוהר של נבדה בבית הסוהר אילי הוא נלקח למאסר הגנתי ולבידוד עבור ביטחונו האישי, מתוך חשש לחייו מהאוכלוסייה הכללית של בית הכלא.
ב-2009 הותקף סטיילס בקטטה בין אסירים אך לא נפצע.
צ'סטר הרדינג היה צייר פורטרטים אמריקאי, הידוע בציוריו של דמויות מפורסמות בארצות הברית ובאנגליה.
הרדינג נולד בקונווי, מסצ'וסטס ב-1 בספטמבר 1792. הוא היה הרביעי מבין שנים עשר ילדים שנולדו לאמו, אוליב (לבית סמית') הרדינג, ולאביו, אבל הרדינג.
הוא גדל במדינת ניו יורק, והיה נער בעל גוף חזק.
משפחתו עברה לקלדוניה, ניו יורק, כשהיה בן ארבע עשרה, והוא היה צריך לעזור בפרנסת המשפחה.
במלחמת 1812 הוא צעד כמתופף עם המיליציה לסנט לורנס.
לאחר מכן הוא הפך לרוכל, שומר פונדק וצייר בית, וצייר שלטים בפיטסבורג, פנסילבניה.
הוא עבד כצייר שלטים כשנה, כאשר הכיר ציירי פורטרטים נודדים, שהוביל אותו לנסות את אותה אמנות.
לאחר שהצליח לצייר דיוקן של אשתו, הוא הקדיש את עצמו בהתלהבות למקצוע.
הוא צייר כמה פורטרטים אחרים בפיטסבורג, ואז נסע לפריז, קנטקי, שם סיים 100 דיוקנאות בחצי שנה במחיר של 25 דולר כל אחד.
הוא עשה מספיק כסף כדי לממן לימודים באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה (PAFA) בפילדלפיה.
לאחר מכן התבסס בסנט לואיס, ובסופו של דבר המשיך דרכו כצייר פורטרטים נודד.
באוגוסט 1823 נסע לאנגליה והקים סטודיו בלונדון ובילה שלוש שנים בלימוד וציור.
הוא זכה להצלחה רבה, צייר אנשי מלוכה ואצולה, ולמרות היעדר חינוך מוקדם ומעמד חברתי, הוא הפך לחביב בכל המקומות.
עם שובו לארצות הברית בשנת 1826, התיישב בבוסטון, בתחילה התגורר בביקון היל, בוסטון, מסצ'וסטס, במה שנודע בשם בית צ'סטר הרדינג, ציון דרך היסטורי לאומי אשר בימינו שוכנת בו לשכת עורכי הדין בבוסטון (BBA).
הוא שהה שם עד 1830. בשנת 1845, לאחר מות אשתו, הוא נסע שוב לאנגליה לביקור שני של תשעה חודשים.
לאחר שובו התגורר בספרינגפילד, מסצ'וסטס, ובילה את חורפיו לעיתים קרובות בסנט לואיס או בחלק מערי הדרום.
בשנת 1828 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כאקדמאי של כבוד.
הוא צייר דיוקנאות של רבים מהגברים והנשים המפורסמים בתקופתו.
בין האנשים שישבו אצלו היו ג'יימס מדיסון, ג'יימס מונרו, ג'ון קווינסי אדמס, ג'ון מרשל, ניקולס בראון, הבן, דאדלי לוויט פיקמן, צ'ארלס קארול, ועוד.
הרדינג הוא הצייר הידוע היחידי שצייר את דניאל בון בחיים.
עבודתו האחרונה הייתה דיוקנו של הגנרל ויליאם ט.
דיוקנו של דניאל ובסטר הגיע ללשכת עורכי הדין בניו יורק (NYSBA), וג'ון רנדולף לגלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון הבירה.
ב-14 בפברואר 1815 התחתן הרדינג עם קרוליין מטילדה וודרוף (1795–1845) בקלדוניה שבמחוז ליווינגסטון, ניו יורק.
קרוליין הייתה בתו של ג'יימס וודרוף.
יחד הם היו הורים לתשעה ילדים, כולל ארבעה בנים, שניים שנלחמו כל אחד בצד אחר במלחמת האזרחים.
אשתו נפטרה ב-27 באוגוסט 1845 בספרינגפילד, מסצ'וסטס.
הרדינג נפטר בבוסטון ב-1 באפריל 1866, ונקבר בבית העלמין ספרינגפילד בספרינגפילד.
דרך בנו הוראס, הוא היה סבו של ויליאם פ.ג הרדינג (1864–1930), יו"ר הפדרל ריזרב ונשיא בנק הפדרל ריזרב של בוסטון, וצ'סטר הרדינג (1866–1936), המושל של אזור תעלת פנמה בין השנים 1917–1921, אשר בסוף חייו הפך גם לצייר פורטרטים ידוע.
צ'סלי "סאלי" סאלנברגר הוא טייס קרב וקברניט מטוסי נוסעים לשעבר אמריקאי.
התפרסם בעקבות היותו הקברניט בטיסה 1549 של יו אס איירווייז.
במשך כחמישה חודשים היה נציגה הקבוע של ארצות הברית ב.
סאלנברגר נולד בדניסון, טקסס למשפחה ממוצא גרמני-שווייצרי.
כבר בצעירותו התעניין בתעופה ובנה מודלים של מטוסים.
הוא גם נהג לצפות לעיתים קרובות בטיסות היוצאות והנכנסות מבסיס חיל האוויר הסמוך .
בעקבות היותו מחונן, התקבל לתיכון מנסה והיה נשיא מועדון הלטינית, וחלילן ראשי.
סיים בהצטיינות יתרה מבין 350 בני המחזור שלו בתיכון דניסון.
בגיל 16 קיבל רישיון לטוס במטוס הקל אראונקה צ'מפיון שהיה אירוע מכונן בעבורו.
סאלנברגר סיים תואר במדעים מהאקדמיה של חיל האוויר האמריקאי, וכן שני תארים שניים: בפסיכולוגיה של תעשיות מאוניברסיטת פרדו ובאדמיניסטרציה ציבורית מאוניברסיטת צפון קולורדו .
ב-1973 סאלנברגר החל ללמוד טיסה בדאון, כחניך בחיל האוויר האמריקאי.
הוא גויס להטסת מטוסי T-37 Tweet וT-38 Talon בבסיס קולומבוס במיסיסיפי .
לאחר שהשיג את כנפי הטיס הוא הודרך בהטסת F-4 פנטום בבסיס לוק באריזונה.
לאחר הצבתו באנגליה בבסיס לנקהאט הוא הועבר לטייסת ה-428 באגף טיסה 474 שבבסיס נליס בנבדה.
הוא השתתף במשימות הכוח הכחול ותרגיל רד פלאג.
לפני טיסה 1549 של יו אס איירווייז ואחריה
משנת 1980 עד 2010 עבד סאלנברגר בחברת יו אס איירווייז ובשלוחתה פסיפיק סאות'ווסט איירליינס.
הוא גם תפקד כמורה להטסת מטוסים בעלי מנוע אחד או שניים, ולהטסת דאונים.
כעובד החברה וכחבר ה-NTSB הוא לקח חלק בחקירה של טיסה 1771 של פאסיפיק סאות'ווסט איירליינס ובאסון בנמל התעופה בלוס אנג'לס .
בנוסף, עבד כמדריך ברשות התעופה הפדרלית כיועץ, כמדריך בהתאחדות הבינלאומית של טייסי מטוסי נוסעים וחוקר בנושא ניהול משאבי אנוש בטיסות נוסעים .
ב-15 בינואר 2009, סאלנברגר הטיס את טיסה 1549 של יו אס איירווייז, מטוס איירבוס A320 מנמל התעופה לה גוארדיה שבניו יורק לשארלוט.
זמן קצר לאחר ההמראה שני מנועי המטוס איבדו את כוחם בעקבות התנגשות בלהקה של אווזים קנדיים, ובעקבות כך לא ניתן היה כלל לשלוט בגובה המטוס.
לאחר שסאלנברגר ראה שאין אפשרות לחזור ללה גווארדיה או לנמל תעופה טיטרבורו , הוא נחת נחיתת חירום על נהר ההדסון.
כל 155 הנוסעים ניצלו ונלקחו לעיר בידי מעבורות וסירות ששטו בסמוך.
בחקירה שבוצעה לאחר הטיסה, שבוצעה באמצעות סימולציות באתר האימונים של אירבוס בטולוז נמצא שלסאלנברגר לא היו אפשרויות אחרות פרט לנחיתת חירום בהדסון.
המעשה זכה לשבחים מהנשיא היוצא ג'ורג' בוש הבן והנכנס ברק אובמה, וסאלנברגר הוזמן לטקס ההשבעה של אובמה עם אשתו ושאר צוות המטוס.
גם בסנאט ובבית הנבחרים נערכו טקסים אשר הוקירו את מעשיו.
לאחר מכן נערכו אירועים רבים נוספים בהם ניתן לו כבוד על תפקודו בטיסה 1549 - משחקי פוטבול ובייסבול, אירועים של אגודות טיסה שונות ועוד.
בשנת 2010 הודיע סאלנברגר על פרישתו מטיסה פעילה לאחר 30 שנה.
את טיסתו האחרונה ערך עם סגנו בטיסה 1549 - ג'ף סקילס מפורט לודרדייל לשארלוט.
בדצמבר של אותה השנה קיבל את אות לגיון הכבוד מצרפת.
שנה לאחר מכן חנך במוזיאון הטיסה של הקרוליינות את התצוגה על טיסה 1549, אשר כוללת את מטוס האירבוס מהטיסה.
בשנת 2019 כתב דוח ביקורת על התפקוד הלקוי של מטוסי בואינג 737 ועל כך שהם היו מעורבים בתאונות רבות אשר נבעו מתקלות מובנות .
בפברואר 2019 הביע תמיכה במועמדותו של ג'ו ביידן לנשיאות, ועבד עם ארגונים שונים כמו Vote Vets וThe Lincoln Project ליצירת פרסומות אודות עמדתו.
ב-15 ביוני 2021 הודיע הנשיא ביידן כי סאלנברגר הוא המועמד שלו לשגריר ארצות הברית בארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית.
בדצמבר 2021 אושר המינוי שלו בסנט ובפברואר 2022 נכנס לתפקיד וכיהן עד יולי 2022.
2009 - יקיר העיר דנוויל, קליפורניה -
השיר הצרפתי "A Real Hero" משנת 2010, נכתב על קפטן צ'סלי סולנברגר.
השיר שימש כשיר הנושא בסרט "דרייב" שיצא לאקרנים בשנת 2011.
ב-9 בספטמבר 2016 יצא לאקרנים הסרט "סאלי: נס על ההדסון" בבימויו של קלינט איסטווד על טיסה 1549 של יו אס איירווייז ועל הטייס צ'סלי סאלנברגר.
טום הנקס מגלם את הקברניט "סאלי", ארון אקהרט בתפקיד טייס המשנה ולורה ליני בתפקיד אשתו של "סאלי".
צ'נצ'ו פארופ גיילטשן (נולד ב-10 במאי 1996) הוא כדורגלן בהוטני המשחק בעמדת החלוץ בסריוויג'אנה.
בילדותו עסק גיילטשן באמנות לחימה ולאחר מכן החל לשחק כדורגל.
בגיל 12 הצטרף לקבוצת יזדין וכעבור שלוש שנים הצטרף לקבוצה הבוגרת, עמה זכה בשלוש אליפויות.
בשנת הצטרף לדרוק יונייטד וכעבור שנה הצטרף לטהימפהו, במדיה כבש 17 שערים בעשרה משחקי ליגה והפך למלך שערי הליגה.
במהלך שנת יצא למבחנים בבורי ראם יונייטד התאילנדית בסיומן חתם בקבוצה והפך לכדורגלן הבהוטני הראשון שמשחק מחוץ למדינה.
בבורי ראם לא זכה לדקות משחק מרובות וביולי הצטרף לסורין סיטי, קבוצת המילואים של המועדון.
בחודשיים וחצי הראשונים שלו בקבוצה כבש שמונה שערים.
ב-7 בפברואר 2016 הושאל לנונת'אבורי.
לאחר כחודש, שוחרר מהמועדון עקב עזיבתו את בורי ראם ממנה הושאל וחתם בסאטון יונייטד.
במהלך עונת חזר לבהוטן וחתם בטהימפהו.
את העונה סיים עם 15 שערי ליגה וזכה בפעם השנייה בתואר מלך שערי הליגה.
בסיום העונה חתם באלופת בהוטן, טרטון.
ב-25 באוגוסט 2016 הבקיע צמד בניצחון 3-4 נגד שייח ראסל, במסגרת מוקדמות גביע ה-AFC.
באוקטובר חתם לשלושה חודשים בצ'יטגונג אבהאני מליגת העל הבנגלית.
למשחק השני של עונת 2016 בחוזה ראשוני לשלושה חודשים.
משכורתו הוערכה ב-270 אלף נגולטורם (כ-4,000 דולר), מה שהפך אותו לספורטאי בעל השכר הגבוה ביותר בבהוטן.
ב-7 בנובמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0-1 נגד מוחמדן דאקה.
בינואר חזר בשלישית לטהימפהו סיטי, בה כבש 22 שערים ב-14 משחקי ליגה.
באוגוסט חתם לעונה במינוורה פנג'אב ההודית.
ב-8 בנובמבר כבש שלושער בניצחון 3–2 במשחק ידידות נגד בנגלור.
גיילטשן היה שותף לזכייה של המועדון באליפות בסיום העונה, ואף סיים כמלך שערי הקבוצה עם שבעה שערים.
ביוני גיילטשן הצטרף לבנגלור מהסופר ליג ההודי.
בינואר הושאל לנרוקה עד לסיום העונה.
ב-22 באוקטובר 2020 חזר לקדנציה שנייה בפנג'אב, בה חתם לשנתיים.
ב-31 באוגוסט 2021 חתם בקרלה בלסטרס מהסופר ליג ההודי.
ב-21 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1-0 לדלהי.
בצעירותו שיחק גיילטשן בכל נבחרות הנוער של בהוטן, אולם לא שיחק בנבחרת הצעירה מכיוון שהיה חלק מסגל הנבחרת הבוגרת.
ב-19 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, בהפסד 2-1 ל.
ב-12 במרץ 2015 הבקיע בניצחון 0-1 נגד , שהיה הניצחון הראשון של הנבחרת אי פעם במסגרת מוקדמות גביע העולם.
גיילטשן הוא שיאן ההופעות (37) ומלך שערי הנבחרת (10) בכל הזמנים.
נעל הזהב בליגת העל הבהוטנית:
צ'נקייו (בספרדית: Chanquillo) הוא מתחם מונומנטלי עתיק בחוף המדברי של פרו, שנמצא ב שבמחוז אנקש של פרו, כ-300 קילומטרים צפונית-צפונית-מערבית לבירה לימה.
זהו המתחם העתיק ביותר הידוע מסוג זה מתרבויות טרום האינקה.
ההריסות כוללות את מבצר צ'נקייו על ראש הגבעה, האתר הסמוך המכונה "שלוש עשרה המגדלים", ואזורי מגורים והתכנסות.
ההשערה המקובלת היא ש-13 המגדלים הם מצפה אסטרונומי שנבנה במאה ה-4 לפני הספירה.
התרבות שייצרה את צ'נקייו נקראת או מכלול הסצ'ין.
האתר הוגדר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ביולי 2021.