tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דגמים מוקדמים יוצרו בצורה לקויה עקב החומרים ששימשו בייצורם, עד שהבעיה נפתרה במלואה בגרסת Mk II.
גרסה של ה־MA-1 המצוידת במשגר רימונים תת־קני, המכונה BA203 (צבא בורמה 203).
זהו שיבוט לא מורשה של ה־MKEK T-40. ה־משגר רימונים תת־קני קבוע לצמיתות, ולא ניתן להסירו.
גרסה II ראתה שימוש בפולימר כדי להחליף את הקת השחורה של ה־Mk II.
לעיתים קרובות הוא צויד בקתות פולימר, ידיות אקדח וקדמיות כסטנדרט.
גרסאות ה־Mk II החדשות יותר הוצגו מעבר לים בתערוכת ההגנה והביטחון 2019 בבנגקוק, תאילנד, שבה ביקר מין אונג הלינג.
גרסה זו הוצגה בפומבי בשנת 2022 עם הטטמדאו, כשהיא מצוידת בקת טלסקופית ובמסילת פיקטיני על המקלט העליון.
היא הייתה אמורה להיות מוצגת כבר בשנת 2020, אך הצגתה נדחתה עקב מגפת הקורונה.
מחסנית ה־Mk II החדשה מבוססת על מחסנית הפולימר הדרום־אפריקאית Vektor R4. התבניות השחורות ששימשו בגרסאות החדשות יותר של Mk II התבססו לכאורה על חומרי יציקה שסופקו על ידי CAA Industries.
עד מלחמת האזרחים במיאנמר בשנת 2021, כל גרסאות ה-Mk I הוחלפו ב־Mk II.
ידוע כצלף צבא מיאנמר, גרסה ייעודית של רובה צלף המבוססת על ה־MA-2.
הוא מצויד בקליבר נאט"ו 7.62x51 ויורה ממחסנית של 10 כדורים.
ישנם דיווחים המצביעים על כך שייתכן שהייצור החל כבר בין השנים 2011 ל-2012.
מהירות לוע הרובה היא 852 מטר/שנייה וטווח אפקטיבי של 1000 מטרים.
ל-MA-S יש גרסה מ־Mk I ומ־Mk II.
ה-Mk I דומה לדרגונוב שיכול לקחת מחסניות של 10 כדורים עם כוונת PSO-1. ה־Mk II דומה לרובים מבוססי זסטבה שיכולים להכיל מחסניות של 20 כדורים.
גרסה של ה־Mk II בגימור הסוואה הוצג ביריד הנשק של משרד ההגנה והביטחון 2019.
יש גרסה MA-S המיועדת לחיילי טאטמדאו המשתתפים בתחרויות ירי בחו"ל כמו למשל מפגש הרובאים של צבאות ASEAN.
הכינוי MA על הנשק פירושו צבא מיאנמר.
הסדרה מכונה לעיתים בטעות EMERK-3.
סדרת MA נצפתה לראשונה בתחילת שנות ה־2000 במצעדים והדגמות רבים ליום הכוחות המזוינים של הטטמדאו, והחליפה את רובי Heckler & Koch G3 הקודמים שהיו בשירות.
עד שנת 2009 דווח כי הטמדאו צויד כמעט במלואו בסדרת MA.
משנת 2014, גרסת Mk II נמצאת בשימוש על ידי הטטמדאו כרובה הסטנדרטי שלהם.
תוכננו תוכניות לאימוץ מלא של ה־DI MA-1 Mk III, אך התוכניות נעצרו עקב בעיות איכות.
במאי 2023, רובי MA-1 ו־MA-3 משמשים את כוחות ה-PDF במלחמת האזרחים, לאחר שנתפסו מחיילים ומשוטרים ממיאנמה.
רובי MA נראו גם בשימוש על ידי קבוצות המורדים, שנלקחו מכוחות טאטמדאו או מחיילים עריקים.
צבא השחרור הלאומי של קארן
ולדימיר פליקס (נולד ב-1 בדצמבר 1978) המוכר בשם הבמה די.ג'יי בלאס (DJ Blass) הוא די ג'יי, ראפר, כותב שירים ו-מפיק מוזיקלי פוארטוריקני.
היה מועמד פעמיים לפרס גראמי הלטיני בקטגוריית מפיק, וזכה בפרסי BMI ככותב שירים.
פליקס התמחה במדעי המחשב ובמוזיקה אלקטרונית והתחיל לנגן מוזיקה בגיל 16, כשלמד לנגן בפסנתר ולהכיר את הכלים והטכניקות של ההפקה המוזיקלית.
בגיל 18 החל להפיק מוזיקה באופן מקצועי, כשהפיק את השיר "Que Pasa" כחלק מהאלבום "Deep House LA" ואת השיר "That's The Way '98" כחלק מהאלבום "Dancemania Bass #1".
1"), יצא בשנת 1999, ובו השתתפו אמנים שהיו שכנים של בלאס כמו צ'נצ'ו קורליאונה ומאלדי (בני דודיו) מהצמד "The Panic" (לימים "Plan B"), סר ספידי, ג'ואלו סטאר ועוד.
בתחילת שנות ה־2000 עבר לצפון פוארטו ריקו והוציא אלבומים נוספים, בהם Reggaeton Sex, Vol.
ההזדמנות המקצועית הראשונה שלו כמפיק הגיעה כאשר המפיק DJ Joe הזמין אותו להפיק את Francotiradores, Vol.
1, אלבום הבכורה של הצמד מאסטר ג'ו ואו.ג'י.
בשנת 2001, בעזרת פינה רקורדס, בלאס הוציא את Sandunguero, שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הטרופיים ולמקום העשירי במצעד האלבומים הלטיניים הטובים ביותר.
בשנת 2003 הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Sandunguero 2, באלבום זה שילב בלאס את כל ההשפעות המוזיקליות שלו והסגנונות להם האזין כילד כמו מוזיקת פולק, מוזיקה אפריקאית, מוזיקה אלקטרונית ואולד-סקול היפ הופ.
וכן שימש כיועץ לאמנים אחרים בבניית הקריירה המוזיקלית שלהם.
בשנת 2007 חזר להפיק מוזיקה לצד אמנים שנתנו לו הזדמנות להראות את כישרונו לאחר כמה שנות חוסר פעילות.
אמנים כמו דה לה גטו, ג'ואל ורנדי, להם הפיק כמה מהלהיטים הגדולים שלהם.
בנוסף, הפיק את השיר "El Pistolon" של יאגה ומאקי שהיה לאב טיפוס של הטראפ הלטיני.
אחרי הפקת האלבום "Lo Mas Suelto" של ג'ואל ורנדי בשנת 2008, בעיות בריאות הקשורות במשקלו הגבוה אילצו אותו לקחת צעד אחורה מהמוזיקה למשך כשנתיים וחצי, בסופן השיל ממשקלו כ-110 ק"ג וירד ממשקל התחלתי של 185 ק"ג ל-77 ק"ג בזכות שילוב של תזונה מאוזנת שלוותה בפעילות גופנית ולבסוף גם ניתוח בריאטרי.
DJ Blass הוא אחד מהמפיקים הבודדים שגם מבצעים בעצמם את השירים שלהם.
בין הביצועים הידועים שלו ניתן למצוא את:
"Rey del marroneo" עם די.ג'יי רפי מרסנריו.
"Vamos a vacilar" עם מאיקול ומנואל.
"Cómo te extraño" עם נֶחוֹ וְדַלְמַטָה / מאיקול ומנואל.
בעשור השני של המאה ה-21 הפיק עבור מספר אמנים צעירים להיטים כדוגמת "Prrrum" של קוסקויואלה, "Reggaeton" של ג'יי באלווין ו-"Chicharrón" של גויאנה.
בין השנים 2018 ו-2019, הפיק מספר שירים עבור האמנית הצ'יליאנית טומאסה דל ריל, אחת הדמויות המובילות בז'אנר ה"", ביניהם הלהיט "Barre con el Pelo", שנכנס לרשימת 100 שירי הרגאטון הטובים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
בשנות ה-20 של המאה ה-21, הפיק לצד די.ג'יי לויאן וממבו קינגז את הגרסה המחודשת לשיר "Con Mi Reggae Muero" של ויסין ויאנדל משנת 2001, השיר נקרא "2020 Por Mi Reggae Muero" בגרסה זו החליף אנואל AA את ויסין, כחלק מהאלבום "Quien Contra Mi 2" של יאנדל.
החל משנת 2021, החל בלאס לעבוד על האלבום השלישי בסדרת אלבומי "Sandunguero" כאשר עלו סרטונים ברשתות החברתיות של בלאס ומשתתפי האלבום עם התיוג S3, לבסוף שוחרר האלבום ב-20 ביוני 2025 לצד המפיק המנוסה Mista Greenzz איתו עבד בעבר והמפיק הצעיר JS Beats Leal.
באלבום שיתופי פעולה עם אומנים כמו כמו ג'ואל ורנדי, יומו, מריה אנג'ליק (שהפכה לאישה הראשונה המופיעה בסדרת האלבומים), בריי ועוד, עם הוצאת האלבום התראיין בלאס וחשף מספר דברים לגבי טרילוגיית האלבומים, קרול ג'י קיבלה פנייה לקחת חלק באלבום כשהיא עדיין יצאה עם אנואל.
זה הגיע עד כדי כך שהיא הקליטה שיר עם ספידי שהיה אמור להיות כחלק מהאלבום "KG0516" עם בלאס כמפיק.
הם עשו רימייק ללהיט של ספידי משנות ה-2000 "El Amor Con La Ropa" אך הוא לבסוף הושמט מהאלבום.
זמן מה לאחר מכן, בלאס הראה לה את "Quiere Perreo" אך היא ויתרה עליו, אך בסופו של דבר ויסין הקליט אותו עם ספידי והוא נכנס אל אלבומו "EL SOBREVIVIENTE WWW".
ב-13 בינואר 2026, בפוסט שהועלה באינסטגרם, נחשף שבלאס עובד לצד הדי.ג'יי המקסיקני DJ Aza, על גרסה מיוחדת של סדרת אלבומי "Sandunguero" שתהיה מוקדשת למקסיקו ולאמנים המקומיים, לצידם יקחו חלק גם אמנים "זרים", כמו ג'ואל מהצמד ג'ואל ורנדי וג'אמשה (אמנים פוארטו-ריקנים).
בראיון שערך בלאס מספר ימים לאחר החשיפה סיפר כי הוא מתכנן להרחיב את סדרת האלבומים עם גרסאות שיוקדשו לאמנים מקומיים ממדינות לטיניות, כמו קולומביה, ארגנטינה, צ'ילה והרפובליקה הדומיניקנית.
לפני שדי.ג'יי בלאס הכניס את תוכנת ההפקה FL Studio לז'אנר, הרגאטון השתמש בעיקר בסימפולים, בלאס נחשב לחלוץ בפיתוח צליל הרגאטון המודרני.
הוא ידוע כאחד הראשונים שהביאו שילובים חדשים של סגנונות, כולל השפעות ממוזיקה אלקטרונית, היפ הופ, דאנסהול, רגאיי, R&B, טראנס, האוס ו-רוק.
הוא שינה זאת על ידי שילוב של מלודיה ומבנה שירים מקוריים לחלוטין שהיו אגרסיביים יותר, התאימו לאווירת הרחובות בפוארטו ריקו ושונה לחלוטין מסנגון הרגאיי-ספרדי הפופולרי של שנות ה-80 וה-90 באמריקה הלטינית ובייחוד בקריביים.
הסגנון הייחודי שיצר בלאס יצר מבנה אלבומי רגאטון חדש, המתאים לאווירת מועדון ומגביר את קצב הלב של הרוקדים, כדי למנוע התעלפויות של אנשים, הכניס בלאס לאורך אלבומיו מספר רב של "שירי מעבר" בהם הקצב היה איטי יותר כדי "להרגיע את הלב", לדוגמה באלבום Sandunguero 1 ישנם 4 שירי מעבר.
בסרטון שערכו ערוץ היוטיוב MYX News, סיפר בלאס שהרגאטון באותה תקופה הוכן במפעם בין 110 ל-115 BPM, אך עם כניסתו לז'אנר הוריד את המספר ל-100 BPM, כשבשיריו חזר על המשפט "¡Vamos A Darle Slow!" (בתרגום לעברית: "בוא ניקח את זה לאט").
2016: Making Money Riddim (בהפקה משותפת עם די.ג'יי ג'ו)
2000: Ta Reggaeton - במקור שם האלבום היה "Versus" עם שחרורו מחדש ב-2023 שונה שמו
DNA (ראשי תיבות באנגלית של Deoxyribonucleic Acid, חומצה דאוקסיריבונוקלאית; בתעתוק לעברית: דנ"א או די־אן־איי) היא מולקולת ענק של חומצת גרעין הבנויה כשרשרת נוקלאוטידים.
כל המידע התורשתי הדרוש לבניית החלבונים בתא אצל כל האורגניזמים הידועים, מחיידקים ועד בני אדם, מקודד במולקולת DNA אחת או יותר, המאורגנות במבנה של סליל כפול, ורצף הנוקלאוטידים בהן ייחודי לכל אורגניזם.
גם בחלק מהנגיפים מקודד המידע התורשתי ב-DNA.
אין שני אנשים בעלי אותו ה-DNA.
לעיתים תכופות מקובל להשוות את ה-DNA למערכת תוכניות (דוגמת תוכנית מחשב), מכיוון שהוא כולל את כל ההוראות הנחוצות לבניית רכיבי התא, כגון חלבון או מולקולת RNA.
כל מקטע משמעותי ב-DNA המכיל מידע לבניית חלבון או הוראות בקרה נקרא "גן".
רצף הבסיסים המרכיב את מולקולת ה-DNA מקודד גנים שונים.
כל מולקולת DNA בתאים השונים מורכבת מארבע תת-יחידות של בסיסים חנקניים (נוקלאוטידים), מעין ארבע אבני בניין יסודיות, החוזרות על עצמן לאורכה של המולקולה בצירופים שונים.
ארבעת הבסיסים החנקניים הללו הם אדנין (A), גואנין (G), תימין (T) וציטוזין (C), והם מסודרים לאורך הסליל הכפול כך שכל אחד מהם שנמצא בסליל אחד קשור בקשרי מימן עם בן זוג קבוע שנמצא בסליל הנגדי.
אדנין (A) וגואנין (G) הם פורינים, ואילו תימין (T) וציטוזין (C) הם פירימידינים.
פורין A הוא בן זוג קבוע לפירימידין T, ופורין G הוא בן זוג קבוע לפירימידין C.
היחס בין הזוגות הללו בסליל הכפול הוא לפיכך תמיד 1:1, והוא אחד מחוקי צ'רגף.
בין אלפים למיליארדים של זוגות בסיסים כאלה מרכיבים את ה-DNA ויוצרים את מבנה הסליל הכפול.
בזמן חלוקת התא, הסליל הכפול ארוז בצורה קומפקטית ודחוסה ביותר, במבנה של מארזים הנקראים כרומוזומים.
גילוי מבנה ה-DNA בשנת 1953 נזקף לזכות המדענים ג'יימס ווטסון האמריקאי ופרנסיס קריק הבריטי, שזכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1962 על גילוי זה, יחד עם מוריס וילקינס.
בדיעבד התברר שעבודתם התבססה במידה רבה על עבודתה של המדענית רוזלינד פרנקלין, עמיתתו של וילקינס, שנפטרה לפני קבלת הפרס.
מולקולת DNA היא פולימר סלילי הבנוי מיחידה חוזרת.
רוחבו של הסליל ואורכה של היחידה החוזרת קבוע.
המולקולה היא שרשרת ארוכה, שחוליותיה הן נוקלאוטידים מארבעה טיפוסים, וכל נוקלאוטיד מכיל יחידה של סוכר מסוג דאוקסיריבוז, פוספט (יחידה המכילה זרחן), ובסיס חנקני.
ארבעה סוגי בסיסים קובעים את ארבעת טיפוסי הנוקלאוטידים.
מספר יחידות אדנין במולקולה זו שווה תמיד לזה של תימין, ומספר יחידות גואנין במולקולה שווה תמיד לזה של ציטוזין.
על פי המודל של ווטסון וקריק, מולקולת DNA היא מבנה דמוי סולם.
שני מוטות האורך בסולם בנויים כל אחד כשרשרת של שני מרכיבים המתחלפים ביניהם: סוכר – פוספט – סוכר – פוספט וכן הלאה.
אל צידו של כל סוכר קשור בסיס חנקני.
כאשר שתי השרשראות ניצבות זו מול זו, פונים הבסיסים החנקניים שבשרשרת האחת לעבר הבסיסים שבשרשרת האחרת.
קישור בין בסיסים משתי השרשרות יוצר זוגות של בסיסים המהווים את שלבי הסולם.
במצב הטיפוסי שלה, המכונה מבנה מסוג B, המרחק שבין כל מדרגה בסולם הוא 3.4 אנגסטרום והעובי הכולל של מולקולת ה-DNA הוא 20 אנגסטרום (2 ננומטר).
בכל זוג בסיסים שיוצר קשר משתתף בסיס אחד קטן ובסיס אחד גדול.
לא כל צירוף של בסיסים אפשרי מבחינה כימית, למעשה מורכבים שלבי הסולם משני סוגים בלבד של צירופי בסיסים חנקניים: אדנין יחד עם תימין, וגואנין יחד עם ציטוזין.
אדנין וגואנין השייכים למשפחת הפורינים הם הבסיסים הגדולים, ותימין וציטוזין השייכים למשפחת הפירימידינים הם הבסיסים הקטנים.
בין כל שני בסיסים קיימים קשרים כימיים חלשים, קשרי מימן.
בין אדנין ותימין נוצרים שני קשרי מימן ובין גואנין וציטוזין נוצרים שלושה קשרי מימן, ולפיכך הקשר בין גואנין וציטוזין חזק יותר.
משמעות הבדל זה היא שזוג של גואנין וציטוזין עמיד יותר בפני שיבושים העלולים להיגרם מהסביבה, כמו מוטציות או התמרה סרטנית.
למרות זאת שני הסוגים של זוגות הבסיסים דומים בגודלם, דבר המבטיח שמירה על רוחב סולם קבוע.
משמעות החוקיות בזיווג זה של הבסיסים היא בכך שסדר הבסיסים בגדיל אחד של DNA קובע את סדר הבסיסים בגדיל שמולו, המכונה "גדיל משלים".
כמו כן, המבנה הדו-גדילי של מולקולת DNA מיוצב על ידי אינטראקציות חלשות בין הבסיסים החנקניים לאורך שרשרת ה-DNA, מסוג "אינטראקציות פאי ארומטיות".
ארגונה של מולקולת DNA במבנה עם השלמה עצמית מהווה את הבסיס לשכפולה מדור לדור, ולהבאת המידע הגנטי הנמצא בה לידי ביטוי.
שני גדילי ה-DNA מתפתלים זה סביב זה ויוצרים מולקולה לוליינית המכונה סליל כפול.
צימוד משלים זה של שני גדילי DNA מכונה זיווג ווטסון-קריק (ע"ש שני המדענים שתיארו אותה לראשונה), כאשר גדיל אחד מכונה ווטסון והשני מכונה קריק.
תהליך ייצור החלבונים על בסיס המידע המוצפן ב-DNA מתרחש בשני שלבים עיקריים: א.
תהליך השעתוק הוא בניית מולקולת RNA המבוססת על תבנית ה-DNA.
ה-DNA עצמו לא מקודד חלבונים באופן ישיר.
במקום זאת הוא מקודד את מולקולות ה-RNA שבאמצעותן מיוצרים כל החלבונים הנחוצים לתפקוד התא.
ה-RNA הוא מולקולה חד-גדילית הדומה במבנה שלה למבנה גדיל יחיד של מולקולת DNA, והנבדלת ממנה בכך שיחידות הסוכר בנוקלאוטידים שלה הן ריבוז במקום דיאוקסיריבוז (חוסר באטום חמצן אחד), וכן בכך שרנ"א מכיל אוראציל, ו-DNA מכיל תימין.
התחלת התהליך היא כאשר קטע מתאים בסליל הכפול של ה-DNA נפתח, ואחד הגדילים שבו משמש כתבנית לסינתוז ה-RNA.
האנזים האחראי על התהליך נקרא RNA פולימראז (RNA polymerase).
אנזים זה נקשר לאזור מיוחד ב-DNA הנקרא קָדָם (פרומוטר, promoter).
שלב השעתוק הוא מהחשובים בתא, משום שבאמצעות השליטה בו נקבע אילו חלבונים ייווצרו בתא באותו זמן.
באמצעות שליטה מבוקרת בהפעלת השעתוק של קטעי DNA שונים, כל אחד בעיתו, נוצרת השונות בין התאים השונים, ונקבעים השלבים השונים בחיי התא.
לדוגמה, באמצעות בקרה מתאימה ייווצר החלבון שנותן את הצבע לעיניים רק בתאים של הקשתית, בעוד שבתאים שאינם תאי קשתית מושתק השעתוק של קטע ה-DNA המכיל את הגן לצבע העיניים.
בשלב התרגום נעשית בניית החלבון על-פי ה-RNA.
כל שלשה של בסיסים ברצף ה-RNA (ולפניו ב-DNA) מתורגמת לחומצה אמינית אחת ברצף החלבון.
רצף הבסיסים הראשוני ב-DNA קובע, על כן, את רצף חומצות האמינו בחלבון, ועקב כך את מבנהו ותפקודו.
באורגניזמים פרוקריוטיים חסרי גרעין נמצא ה-DNA בציטופלזמה, שהיא הנוזל התוך תאי, והוא מעגלי ורציף.
רוב החומר התורשתי ביצורים אלו שוכן על גבי מולקולת DNA טבעתית אחת.
באורגניזמים אוקריוטיים, שתאיהם בעלי גרעין, ה-DNA מסודר בגרעין התא, שם הוא נמצא בצורת כרומטין, שהוא סליל DNA מלופף סביב חלבונים הנקראים היסטונים.
חלבונים אלה מאפשרים לו להיות ארוז בצורה יעילה ומקטינים את הנפח שהוא תופס.
בדיקת מיקום וסידור הכרומטין על רצף ה־DNA, כלומר גילוי האזורים שהם הטרוכרומטין ואאוכרומטין, נעשית בין היתר על ידי DNA footprinting.
עד לתחילת שנות החמישים, ידעו מדענים על קיומם של גנים, המעבירים תכונות תורשתיות, אך סברו כי החלבונים, שהם מולקולות מורכבות ביותר, הם אלה הנושאים את המידע התורשתי.
ה-DNA היה נחשב לחומר פשוט ומשעמם המשמש מרכיב מבני של הכרומוזומים וזאת מפני שטעו לחשוב שארבע האותיות של ה-DNA מופיעות בו בסדר מחזורי קבוע.
איוורי ממכון רוקפלר בניו יורק ערך ניסוי חשוב שהראה כי אפשר להעביר תכונות בין חיידקים באמצעות העברת DNA שלהם זה לזה.
הניסויים של איוורי הצביעו על כך שהגנים מצויים ב-DNA.
התפנית הגדולה בהבנת מבנה ה-DNA התרחשה כאשר רוזלינד פרנקלין הצליחה ליצור הדמיה דו-ממדית של סליל ה-DNA על ידי קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן.
התמונה הטובה ביותר מכונה "תצלום 51".
ווטסון וקריק השיגו את התצלום בלא ידיעתה, בעזרתו של מוריס וילקינס, עמיתהּ של פרנקלין בקינגס קולג', והצליחו בעזרתו לפענח את המבנה התלת-ממדי של מולקולת ה-DNA.
הם הבינו שמדובר במבנה סליל דו-גדילי, חישבו את מספר הבסיסים בכל סיבוב של הסליל ובנו דגם תלת־ממדי של ה-DNA מלוחות מתכת.
פענוח המבנה הפריך את ההנחה בדבר סדר מחזורי של בסיסים במולקולת ה-DNA.
האותיות יכולות להופיע בכל סדר שהוא בתוך הסליל הכפול, בלי שהמבנה עצמו יושפע כלל (כל עוד עיקרון זיווג האותיות של שתי השרשרות נשמר).
בעקבות זאת, ניתן היה מייד להציע כי סדר האותיות בכל מולקולת DNA הוא זה שלמעשה מכיל את המידע התורשתי.
גדולתו של דגם המבנה של ה-DNA הדו-גדילי שהוצג על ידי ווטסון וקריק הוא בכך שמבנה מולקולה זה מתאים למילוי תפקידה כמולקולת התורשה: המבנה מציע הסבר למנגנון השכפול העצמי של המולקולה, לאופן שבו המידע הגנטי אצור בה ואף לדרך שבה שינויים במידע מועברים בתורשה.
בשנת 1961 ערכו פרנסיס קריק וסידני ברנר סדרת ניסויים שבהם הפעילו על DNA ממקור נגיפי חומר הגורם לסילוק זוגות בסיסים מה-DNA ועקב כך נוצרים שינויים תורשתיים.
סדרת ניסויים זו הובילה להבנת תהליך התרגום.
אובדן זוג בסיסים, או שני זוגות בסיסים מהרצף, הוא למעשה החסרת חלק ממילה בקידוד ה-DNA, ובנוסף לזה גורם להזזת מסגרת הקריאה של שלשות הבסיסים ב-DNA.
רצף הבסיסים משנה עקב כך את משמעותו ומתורגם לרצף חלבון שונה.
לעומת זאת, אובדן של שלושה זוגות בסיסים גורם להחסרת חומצת אמינו אחת, אך יתר החלבון נשאר תקין.
בתוך חמש שנים נתגלתה המשמעות של כל 64 הצירופים האפשריים לרצף של שלושה זוגות בסיסים: 61 מצירופי השלשות השונים מקודדים ל-20 חומצות האמינו השונות המרכיבות את החלבונים בתא (מספר צירופים שונים עשויים לקודד את אותה חומצת אמינו), ובנוסף יש 3 צירופים שאינם מקודדים לחומצת אמינו אלא משמשים כסימן סיום.
צירופים אלו, של שלשות של בסיסי חומצות גרעין, מכונים קודונים.
תגליות מאוחרות יותר הראו שכאשר יש רצף ארוך שמשותף לשני גנים, אחד הגנים יהיה בחפיפה לשני ואז ייקטע וההמשך שלו יהיה אחרי אזור שלא משתתף בקידוד.
במצב כזה הגן הראשון יתועתק ברציפות, אך כאשר מתבצע תעתוק של הגן המקוטע, רצף ה-DNA יתפתל ללולאה שמסתירה את המקטע שלא צריך להשתתף ביצירת החלבון.
כיום יודעים שהקוד הזה אוניברסלי לכל היצורים החיים ולנגיפים.
Discrete Multitone Transmission (ראשי תיבות: DMT) שיטת אפנון המדמה מספר רב של משדרי ומקלטי QAM.
בניגוד ל-OFDM בה כל משדר מקבל את אותה כמות תעבורה, ב-DMT כל משדר מקבל כמות תעבורה ביחס לאיכות הערוץ עליו עובד משדר זה.
לשם יצירה של מספר רב של מקלטים/משדרים, משתמשים במקלט בהתמרת פורייה על ידי FFT ובמשדר בהתמרת פורייה הפוכה (IFFT).
התקן מחלק את האות על קו התקשורת באופן הבא:
תדרים 0-4.312KHz: מאפשרים טלפוניה רגילה, כגון שיחות, משלוח פקס וכו'.
תדרים 4.3-25KHz: תדרים שאינם נמצאים בשימוש.
תדרים 25-138KHz: משמשים להעברת נתונים בערוץ "העולה" מהצומת
תדרים 138-1100KHz: משמשים להעברת נתונים בערוץ "היורד" אל הצומת
תקן ה-DMT משמש את חברת בזק ב-ADSL ישראל, והוא מחלק את קו הטלפון ל-256 ערוצים, כשכל ערוץ בגודל של 4.312KHz.
בעזרת התקן הנ"ל, מתאפשר ביצוע מספר פעולות בו זמנית על קו הטלפון, כגון ביצוע שיחות רגילות ושימוש באינטרנט.
התקן מובנה בתוך המודם הביתי שניתן על ידי בזק.
DNA פולימראז הוא האנזים שתפקידו העיקרי הוא להשלים את גדיל ה-DNA (סנס) הנמצא במצב של חד-גדיל, לדו-גדיל.
בשל תכונה זו לDNA פולימראז תפקיד חשוב בהכפלת (סינתזה) ה-DNA של התא.
ה-DNA פולימראז מרכיב את הנוקלאוטידים מהסביבה (dNTPs), לפי התבנית של גדיל ה-DNA הנגדי שאותו הוא משכפל, ליצירת גדיל חדש.
האנרגיה לתהליך מתקבלת מפירוק שני פוספאטים ממולקולת ה-dNTP המתחברת בעזרת Mg+2 המשמש כקופקטור בתגובה.
האנזים יודע להאריך רק שרשרת קיימת ומכאן שהוא חייב להתחיל מאזור דו-גדילי ולעבור לאזור חד-גדילי.
הגדיל החדש מסונתז מכיוון 5' ל-3' שלו עצמו.
לא ידוע על DNA פולימראז בטבע שעובד בצורה הפוכה.
בסוף התהליך מתקבלת מולקולת DNA דו-גדילית, שבה הגדיל החדש שהתווסף, בנוי בצורה הופכית (אנטיסנס) למולקולת התבנית.
בנוסף לפעילות הכפלת ה-DNA, ל-DNA פולימראז יש פעילות של אקסונוקלאז שבעזרתה הוא יכול לתקן טעויות הכנסת נוקלאוטידים.
למרות מנגנוני ההגהה, שיעור הטעות הוא 1 ל-109 נוקליאוטידים, דבר שעלול לגרום למוטציות.
בפרוקריוטים קיימים שלושה סוגי DNA פולימראז:
DNA פולימראז I - בעל שלוש פעילויות - פולימראז 5'-> 3', אקסונוקלאז 3'->5' (המשמש לעריכת הבסיס האחרון שהוסף על סמך התרחקות מגדיל התבנית) ואקסונוקלאז 5'->3' המשמש לפירוק בסיסים שנמצאים על גדיל התבנית בכיוון השכפול.
klenow fragment הוא הפולימראז ללא האקסונוקלאז 5'->3'.
בלעדיו, במצב של ניק, ה-DNA לא יוסר, ותיווצר הזחה של הגדיל.
DNA פולימראז III - הפולימראז העיקרי המשמש בשכפול DNA.
קצבו גבוה בהרבה מזה של פולימראז I.
באוקריוטים התהליך מסובך בהרבה, כאשר הפולימראזות העיקריות שמשתתפות בתהליך השכפול הן אלפא, בטא, גמא, למדא ואפסילון.
ארל סימונס , מוכר יותר בשם הבמה שלו DMX, היה ראפר ושחקן קולנוע אמריקאי.
החל להתפרסם בסוף שנות ה-90 וזכה לפופולריות רבה.
האלבום הנמכר ביותר שלו היה ...And Then There Was X, שמכר כ-700 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו.
אביו ג'ו ברקר היה צייר, אימו ארנט סימונס הייתה חסידת עדי יהוה, הוא השתמש בשם משפחתה של אימו והיו לו 2 אחיות, אחת גדולה ממנו ואחת קטנה.
גדל בעיקר עם אימו שנהגה להכותו רבות, אז היה בורח לבית סבתו מצד אביו, שם טופח והיה חופשי.
סימונס החל את שאיפותיו המוזיקליות בתחילת שנות ה-90, עת שהה זמן רב לסירוגין בבתי כלא בעקבות פשעים שונים שביצע.
בשנת 1992, חתם על חוזה הקלטות עם חברת ההפקות אמריקאית קולומביה רקורדס והוציא את הסינגל הראשון שלו, "Born Loser".
הסינגל לא זכה להצלחה רבה, וכשל מבחינה מסחרית.
הקליפ שליווה אותו צונזר על ידי MTV לאחר שמנהלי הרשת חשבו כי תוכנו בוטה מדי.
בעקבות הכישלון עזב DMX את חברת ההפקות שלו.
לאחר חיפוש קצר חתם DMX בחברת התקליטים ראף ריידרס, דרכה חתם על חוזה חדש בחברת ההפקות דאף ג'אם רקורדס.
תחת דאף ג'אם, התחיל DMX להופיע בהופעות אורח בשירים של אמני ראפ אחרים, בראשם LL Cool J.
בעקבות אהדת הקהל והצלחת הופעותיו הקצרות הוציא DMX סינגל בשם "Get At Me Dog", אשר הפך ללהיט, וסלל את המשך דרכו המוזיקלית.
במשך השנים, החל DMX קריירה כשחקן קולנוע, והסרט המפורסם ביותר בו כיכב היה "Never Die Alone".
DMX הוציא את אלבומו הראשון בשנת 1998. האלבום, ששמו היה "It's Dark And Hell Is Hot" (בעברית - "חשוך כאן והגהנום חם"), הפך מיד ללהיט ואף הגיע למעמד פלטינה מרובעת.
הצלחתו הגדולה גרמה לדעת רבים למהפכה בהארדקור היפ הופ, שהחל להידרדר מאז מותו של הנוטוריוס בי.
בעקבות ההצלחה של האלבום הראשון, הוציא DMX באותה שנה את אלבומו השני Flesh of My Flesh, Blood of My Blood ובכך הפך לראפר הראשון שהוציא שני אלבומים בשנה אחת.
בשנת 1999, הוציא את אלבומו השלישי "And The There Was X" שזכה אף הוא להצלחה רבה.
לאחר שנתיים, הוציא DMX את אלבומו הרביעי שזכה אף הוא לפופולריות רבה.
ב-2003, הוציא את אלבומו החמישי שהוקדש לזכר הכלב שלו שמת "Grand Champ".
האלבום זכה לפופולריות רבה מאוד.
לאחר הוצאת האלבום הודיע הראפר על פרישה מהיפ הופ וממשחק.
בשנת 2005, שכנע אותו חבר קרוב לחזור, וכך עבר לחברת התקליטים סוני מיוזיק גרופ.
לאחר שנה, הוציא את אלבומו השישי "Year Of The Dog...Again" שעורר התלהבות רבה בקרב המעריצים.
ב-2007 הוציאה חברת התקליטים הקודמת שלו, דאף ג'אם בראשותו של ג'יי זי אלבום אוסף בו כל החומרים הפופולרים ביותר שהוקלטו אצלם.
DMX הוא הראפר היחיד שהגיע למעמד פלטינה בכל אלבומיו, ואף למעמד יהלום בחלקם.
בתחילת 2008, הודיע הראפר כי הוא עובד על פרויקט חדש שייקרא "Walk With Me Now and You'll Fly With Me Later".
בד בבד עם הצלחתו המוזיקלית הידרדר DMX יותר ויותר לעולם הפשע.
ב-1999 נעצר לאחר שכוחות המשטרה שערכו חיפוש בביתו מצאו אקדח, כלים לעישון סמים ו-13 כלבים שנועדו לארגון קרבות למוות ביניהם.
מעצרים נוספים בגין שורת עבירות, החל מנהיגה ללא רישיון ועד התחזות לסוכן פדרלי.
ב-31 בדצמבר 2008, הוא נאשם בהחזקת סמים, גנבה והתאכזרות לבעלי חיים, ונשפט ל-90 יום.
לאחר שחרורו סימונס חזר למוטב והחליט לזנוח את העולם הישן והפך לכומר מטיף, סימונס גולל את סיפורו כדרך לתקן את עברו.
מ-מוניק ויין: בן שנולד בשנת 2004.
מ-יאדירה בוריגו: בן שנולד בשנת 2010 ובת שנולדה אחריו.
מארוסתו לתקופה, דזיריי לינדסטרם: בן שנולד בשנת 2016.
מ-פאבלס ג'ונל: נולדו 2 בנים תאומים בשנת 2019.
ב-2 באפריל 2021, הובהל DMX לבית חולים בווייט פליינס, שם דווח כי הוא מאושפז במצב קשה בעקבות התקף לב בביתו שייתכן שנבע ממנת יתר.
בהמשך יצאה הודעה ממנהלו האישי על כי DMX מונשם ונמצא במצב של מוות מוחי.
ב-9 באפריל נקבע מותו של הראפר.
כחודש לאחר פטירתו יצא אלבומו האחרון והיחידי לאחר מותו, אקסודוס.
הביטוי DLL hell בלשון מדוברת, משמש לתיאור סיבוכים שנובעים משימוש בספריית קישור-דינמי (DLL) במערכות הפעלה חלונות של מיקרוסופט.
למרות שהביטוי DLL hell ייחודי לחלונות, לעיתים משתמשים בו במקום הביטוי הכללי יותר Dependency hell, כנראה בגלל החריזה.
הסיבוך יכול לבוא לידי ביטוי בהודעות שמופיעות כאשר מנסים להפעיל תוכנה במחשב.
לעיתים לא תופענה הודעות, אבל היישום יפעל באופן לא תקין.
תקלות DLL hell מופיעות בדרך כלל לאחר התקנה או הסרה של תוכנות ממערכת ההפעלה.
התקלות יכולות לנבוע מקונפליקט בין גרסאות של DLL, קושי למצוא את קובצי ה-DLL המתאימים, וריבוי עותקים של קובצי DLL.
גרסה מסוימת של ספריית קישור-דינמי יכולה להיות תואמת לתוכנית אחת ולא תואמת לתוכנית אחרת.
מערכות ההפעלה חלונות פגיעות במיוחד לאי תאימות גרסאות בגלל הדגש על קישור דינמי בשפת C++ ואובייקטים של OLE.
מחלקות בשפת C++ מייצאות שיטות רבות, ולכן שינוי יחיד במחלקה יכול לפגוע בתאימות עם תוכניות שנבנו מול גרסאות מוקדמות יותר.
לדוגמה, תיקון "באג" בתוכנה אחת יכול להסיר מאפיין של תוכנה אחרת.
עד לגרסה XP, מערכת ההפעלה חלונות הייתה פגיעה לתקלות כאלה מכיוון שטבלת ה-COM הייתה משותפת לכל המשתמשים ולכל התהליכים.
כלומר, אם תוכנית רצתה ליצור עותק של המחלקה היא נאלצה להשתמש ביישום הנוכחי של אותה מחלקה.
כתוצאה מכך, אם תוכנה חדשה התקינה אובייקט COM חדש היא יכלה בלי כוונה לפגוע בתוכנות אחרות.
ייתכן גם Dependency hell אחר, לדוגמה, בשפת התיכנות Java.
DNA לוויני הוא DNA לא-מקודד הבנוי מקטעים ארוכים המכילים רצפים קצרים של נוקלאוטידים, רצפים החוזרים על עצמם פעמים רבות.
הרצף החוזר קצר מרצף של גן ואין לו משמעות תורשתית.
חזרה מרובה של רצפים אלו גורמת לשוני בצפיפות הנוקלאוטידים של ה-DNA הלווייני לעומת ה-DNA הרגיל.
כאשר ה-DNA הגנומי מסתחרר למשך זמן ממושך בחומר צפוף בו משתמשים להפרדת ה-DNA, הוא מתארגן ברצועה אחת בולטת.
עם זאת, בשל הצפיפות השונה של ה-DNA הלווייני, הרצועות שלו נראות לעין במרחק קטן מהרצועה הגדולה - מה שנותן לו מראה של לוויינים - ומכאן שמו.
עד היום לא מצאו ביטוי לרצפים אלה ונראה כי הם אינם מתבטאים אף פעם.
בשל כך, ואולי אף הסיבה לכך, הם נמצאים בכרומטין דחוס מאוד.
רצף ALU באדם ובקופי האדם.
DNA אנוכיי הוא רצף DNA בגנום של אורגניזם המשתכפל ומפיץ את עצמו יחד עם גנום האורגניזם, אך הוא אינו מועיל בשום צורה שהיא לאורגניזם הנושא אותו.
DNA אנוכיי נחשב לסוג של טפיל גנטי המנצל את נושאו כדי להתרבות אף על פי שהוא אינו מועיל ואף עשוי להזיק.
קיומו נחזה על ידי הגישה של אבולוציה מונחית גנים.
לפי גישה זו הגנים הם מושאי הברירה הטבעית והאבולוציה פועלת להפצתם, גם במחיר של נזק לאורגניזם הנושא אותם.
בעוד גנים המועילים לאורגניזם פועלים בשיטה של שיפור האורגניזם כדי שיוכל להפיצם בצורה מוצלחת, DNA אנוכיי מנצל את ההצלחה של גנים מועילים ומתפשט יחד עמם.
יש דמיון רב בין DNA אנוכיי לבין נגיפים שגם הם מנצלים את הגנום של האורגניזם אותו הם תוקפים כדי להתרבות.
אולם לנגיפים יש עצמאות רבה יותר מל-DNA אנוכיי.
יש להם קיום עצמאי גם מחוץ לגנום ויש להם מבנה הכולל מלבד חומר תורשתי גם מעטפת חלבונית המאפשרים להם להפיץ עצמם בין גופים שלא בדרך הרבייה.
משערים שמוצאם של מקטעי DNA אנוכיי רבים הוא בנגיפים שהתנוונו ואיבדו את עצמאותם.
ייתכן שגם להפך, שמקורם של הנגיפים הוא במקטעי DNA אנוכיי שפיתחו עצמאות.
רעיון ה-DNA האנוכיי הועלה ללא פיתוח מעמיק בספר "הגן האנוכיי" מאת ריצ'רד דוקינס, וזכה להרחבה ניכרת בשנות השמונים.
הדוגמה המוכרת והנפוצה ביותר ל-DNA אנוכיי היא טרנספוזונים, "גנים קופצים".
אלו הם גנים חסרי שימוש המהווים חלק ניכר מהגנום של כלל היצורים החיים והם מסוגלים להעתיק את עצמם ממקום למקום בתוך הגנום.
טרנספוזונים הם מוטגנים מזיקים המסוגלים להשבית גנים מועילים (על ידי העתקת עצמם לתוך הרצף גנטי של הגן) והם יכולים גם לפגוע בתהליך המיטוזה.
דוגמה נוספת ל-DNA אנוכיי הם רטרוטרנספוזונים חסרי תועלת שגם הם נפוצים בגנום של כלל היצורים החיים.
נוסף לאלו, ישנם אינטאנים שהם קטעי DNA אנוכיים החודרים למסגרות קריאה פתוחות (ORF's) של גנים שמורים ביותר, ולאחר תרגומם לחלבון יחד עם רצף הגן המאכסן, הם חותכים את עצמם מן החלבון של רצף המטרה וכך נוצר לחץ סלקטיבי חזק לשימור פעילותם האוטו־קטליטית.
מכיוון ש-DNA אנוכיי יכול להזיק ישנם אמצעים רבים ביצורים שונים שמטרתם להיפטר ממנו או לדכא אותו, כמו למשל RNAi.
DNA אוריגמי הוא שיטה לקיפול מולקולות DNA שבאמצעותה אפשר לבנות מבנים דו-ממדיים ותלת-ממדיים שעשויים מ-DNA.
הבנייה מורכבת ממולקולת DNA חד-גדילית ארוכה, ורצפי DNA קטנים שנקראים "סיכות".
כל סיכה מכילה שני רצפי חומצות גרעין שונים, שמתאימים לשני רצפים מקבילים שנמצאים במקומות שונים על המולקולה הארוכה.
כאשר סיכה מתחברת לשתי נקודות כאלה על המולקולה הארוכה, היא גורמת לקיפולה.
המבנים הנוצרים הם בעלי סדר גודל ננומטרי (10-9 המטר).
באמצעות רצפי DNA מתוכננים, המנצלים את תכונת ההרכבה העצמית של רצפי DNA משלימים, ניתן להרכיב צורות זעירות בעלות מבנה מוגדר.
השיטה, אשר פותחה במכון הטכנולוגי של קליפורניה על ידי פול רוטמונד בשנת 2006, מתבססת על יצירה של רצף DNA חד גדילי ארוך ושל רצפי DNA חד גדילי קצרים רבים.
הרצפים הקצרים נקשרים אל הרצף הארוך ומשמשים כעין סיכות אשר מהדקות את מבנה הרצף הארוך ומקנות לו את צורתו.
בדרך זו, מדענים הצליחו עד היום ליצור מבנים דו־ממדיים ותלת־ממדיים שונים.
מקור השם DNA אוריגמי הוא באמנות קיפולי נייר אשר מקורה ביפן.
בשנת 1959 ריצ'רד פיינמן העלה בהרצאתו יש שפע מקום בתחתית את השאלה הבאה: "האם אפשר לכתוב את כל עשרים וארבעה הכרכים של אנציקלופדיה בריטניקה על גבי ראש של סיכה?".
הוא חישב שלשם כך דרושים פיקסלים בגודל של 8 ננומטר, כלומר בסדר גודל של מולקולות.
אפשר לעמוד באתגר זה בעזרת מיקרוסקופ כוח אטומי (AFM) או מיקרוסקופ מִנהור סורק (STM), אך בשיטות אלה האטומים או המולקולות יוזזו סדרתית אחד אחד, ודרושים גם תנאי עבודה קיצוניים של ואקום מוחלט וטמפרטורה מתחת למינוס 180 מעלות צלזיוס.
אפשרות תאורטית אחרת היא על ידי אלמנטים שמתחברים מעצמם, כגון מולקולות DNA.
שיטות אלה אינן יקרות, קלות יותר לביצוע, והן מהירות יותר משום שהמבנים מתחברים בבת אחת ולא בצורה סדרתית.
עם זאת, כיום שיטות אלו עדיין אינן מאפשרות יצירה של מבנים מורכבים.
בניה מ-DNA מבוססת על התכונה של גדילי DNA להתחבר לגדילים משלימים (גדילים שונים או בקיפול גדיל על עצמו).
הגישה המסורתית להרכבת מבני DNA מ"אבני בניין" היא יצירת מספר אוליגו-נוקלאוטידים שיוצרים השלמה לסלילים דו-גדיליים והמהווים "אבן הבניין".
בקצות הגדילים של אבני הבניין מתוכננות שאריות של רצף שיישאר בודד ויתחבר לרצף מתאים בקצה אבן בניין אחרת.
רצפים אלה מאפשרים חיבור בין אבן בניין לרעותה ונקראים "קצוות דביקים".
הרעיון הועלה לראשונה בשנת 1982 על ידי החוקר נאדריאן סימן שהציע כי באמצעות תכנון מקטעי DNA עם קצוות דביקים ניתן יהיה להרכיב מבנים תלת-ממדיים.
האפשרות לחזות את האינטראקציות בין הגדילים מאפשרת לחוקרים לתכנן מולקולות DNA שיכולות להתחבר אחת אל השנייה.
באופן טבעי, DNA דו-גדילי הוא ליניארי, אך בתכנון של הרצף ניתן ליצור מבנים של ענפי DNA (אריחי DNA).
בין המבנים השונים ניתן לחבר על ידי הצלבה של קצוות דביקים.
הניסיונות הראשונים ליצור מבנים מענפים בודדים נחלו כישלון ומספר הצורות שניתן היה להרכיב בהצלבה אחת היה מוגבל.
בשנת 1993 השתמשו לראשונה בהצלבה כפולה.
בשיטה זו נבנות מספר רשתות דו־ממדיות מחזוריות.
אף על פי שרשתות אלו מאפשרות לקשור חלבונים, מתכות וכדומה בצורה מדויקת, הן אין-סופיות ואינן אחידות בגודל ובצורה.
שיטה זו רווחת גם היום.
בשנת 2005 פיתחו ליו וקבוצתו שיטה לבניית מבנים סופיים על ידי שימוש במספר אריחי DNA בעלי קצוות דביקים שונים המתחברים רק לאריח השכן.
בשנת 2007 שולמן ווינפרי הצליחו ליצור רשת ברוחב קבוע על ידי בקרה מדויקת של תהליך הגדילה שלה.
בשנים האחרונות פותחו שיטות דומות נוספות.
בשיטות אלו קשה לתכנן מבנה יציב ולכן הן מוגבלות לצורות גאומטריות פשוטות.
כמו כן שיטות אלו מכילות שלבי עבודה רבים ותפוקתן מועטה.
כיוון מחקר נוסף שהתפתח במקביל היה של ין וקבוצתו (2003) שהציעו אסטרטגית הרכבה ייחודית המבוססת על אריחי DNA שיורכבו על DNA חד גדילי ארוך שיהווה פיגום.
גישה זו מהווה את הבסיס ל-DNA אוריגמי.
הקפיצה הגדולה בבניה מ-DNA הייתה כאשר פול רוטמונד, פיתח גישה בה משתמשים ברצפי DNA קצרים כ"סיכות" המתוות את הצורה שבה יתקפל גדיל DNA ארוך המהווה "פיגום" של המבנה – זהו ה-DNA אוריגמי.
לשיטה זו מספר יתרונות על השיטות האחרות: מיעוט הטעויות בקיפול הגדיל הארוך גורם ליצירה של פחות מבנים פגומים ומתקבלת תפוקה גבוהה יותר בזמן סינתזה קצר יותר; כמו כן, מתאפשרת יצירת מבנים מסובכים יותר, בהם יש אפשרות לגשת למיקומים ספציפיים (על סמך הרצף הידוע של פיגום ה-DNA).
בשיטה זו יצרו בקבוצה של רוטמונד מספר צורות דו־ממדיות כגון מלבנים, משולשים וכוכבים.
תכנון DNA אוריגמי נעשה במספר שלבים:
בשלב הראשון של התכנון, שנעשה ידנית, בונים מודל גאומטרי של מבנה DNA לפי הצורה המבוקשת.
לדוגמה, אם הצורה המתוכננת היא ריבוע, מרצפים אותה במולקולת DNA דו גדילית, שאחד מהגדילים שלה הוא ה-DNA החד גדילי שבו ישתמשו בעת הבניה.
מעבירים את הסליל הדו גדילי הלוך ושוב בשרטוט בצורת עקלתון עד שהוא ממלא את הריבוע כולו.
לצורך התכנון מתייחסים לכל קטע ישר של DNA דו סלילי בתור גליל, כאילו הצורה בנויה מגלילים שמונחים זה ליד זה, ומתחשבים בנפח הגליל ובנקודות שבהן יש סיבוב במולקולה הדו גדילית.
בכל גליל כזה יהיה מספר שלם של סיבובי המולקולה הדו גדילית.
כדי לחזק את המבנה מתכננים בשרטוט מעברים בין הגלילים, כלומר מקומות בהן גדיל מגליל אחד יתחבר לגדיל בגליל אחר.
בעת הבניה המעברים האלה יתבצעו בעזרת מקטעי אוליגונוקלאוטידים שמיוצרים מראש.
ידוע שגדילים מקבילים במבני DNA אינם ארוזים בצפיפות כנראה בשל דחייה בין מטענים השלילים של קבוצות הזרחן אשר על השלד של מולקולת ה-DNA.
הרווח בין כל זוג צילינדרים תלוי בריווח של המעברים ומוגבל על ידם.
רצוי שהמעברים יופיעו במרווחים של מספר אי-זוגי של חצאי סיבוב דו-הגדיל.
בשלב השני, לאחר שהמודל הגאומטרי של הצורה הרצויה וכן מסלול הקיפול של ה-DNA החד גדילי הארוך הוכנו, הם מוצגים כרשימות של אורכי DNA והזחות ביחידות של חצאי סיבובים של דו-הגדיל.
נתונים אלו מוזנים לתוכנת מחשב, יחד עם רצף ה-DNA החד-גדילי הארוך.
תוכנת המחשב מבצעת תכנון של סט המעברים הקרויים "סיכות".
בשלב השלישי, על מנת לייצב את המבנה מבחינת לחץ המופעל עליו בתהליכי הקיפול, מחושבים מחדש מיקומי המעברים בין הגדילים ומיקומם משתנה בהתאם.
כמו כן, מיקומי ה"סיכות" מחושבים בהתאם.
בשלב הרביעי, כדי לאפשר ל"סיכות" תחום קשירה גדול יותר עם החד-גדיל הארוך, זוגות סמוכים של "סיכות" מאוחדים ליצירת סט של גדילים ארוכים יותר ומעטים יותר.
הדבר מקנה ייחודיות רבה יותר בקישור ואנרגיית קישור גבוהה יותר (שתוצאתה בנקודת התכה בה הגדילים נפרדים גבוהה יותר).
זיהוי ביטוי גנים – בשיטה זו, יוצרים משטח מלבני מ-DNA בשיטת DNA אוריגמי, אשר אליו מחוברים רצפי DNA חד גדילים באורך 20 נוקלאוטידים, המשמשים כגלאים.
אם יהיה בדגימה רצף רנ"א משלים לאחד הגלאים, הם יעברו היברידיזציה.
את רצפי הרנ"א המחוברים ניתן לאתר בקלות באמצעות מיקרוסקופ כוח אטומי.
יתרונה של שיטה זו על פני שיטת מערך ה-DNA (DNA microarray) הנהוגה כיום, הוא שניתן לגלות בעזרתה אפילו ביטוי נמוך מאוד של גן מסוים, ייתכן שאפילו ברמת התא הבודד.
זיהוי תגובות כימיות - ניתן לאתר תגובה כימית בין שתי מולקולות על ידי תצמידים של ביוטין-סטרפטאבידין שמוקמו על מלבן DNA, כאשר כל יצירה או פירוק של קשר כימי מביאים לקישור או ניתוק התצמידים מהמשטח (בהתאמה).
ניתן לעקוב אחר קשרים אלו על ידי מיקרוסקופ כוח אטומי.
ניתן להשתמש בשיטה זו כדי לחקור מגוון של תהליכים כימיים ואף ליצירה של מקרומולקולות ברמת סלקציה גבוהה מהקיימת היום.
ארגון חלבונים - ניתן להשתמש במבני DNA דו־ממדיים כדי לסדר עליהם חלבונים בצורה מכוונת.
על מנת לעשות זאת משתמשים בסיכות שמחובר אליהן החלבון הרצוי.
ניתן לתכנן את מיקום החלבונים על ידי מיקום מכוון של כל סיכה.
בניית מעגלים חשמליים - בעזרת ה-DNA אוריגמי ניתן לעגן שפופרות פחמן (SWNT) על מבני DNA דו־ממדיים.
בדרך זו, ניתן יהיה לייצר מעגלים חשמליים בשיטת "מלמטה-למעלה" (bottom-up).
שימוש בבסיס DNA ליצירת מבני מתכת ננומטריים על ידי פיגומי DNA מתוכננים עליהם משקיעים יוני מתכת (קשר בין מטען החיובי שביון המתכת למטען השלילי שבזרחן על-גבי שלד ה-DNA) היוצרים גרעין גיבוש להשקעה נוספת וכך יוצרים ננו-חוטים מוליכים במתווה המתוכנן של DNA אוריגמי.
ננורובוטיקה - בעזרת מבני DNA תלת־ממדיים ניתן ליצור רובוטים מ-DNA תלת־ממדי אשר מסוגלים לנוע במרחב ולהגיב לגירויים חיצוניים כגון אור וכדומה.
תרפיית גנים בננו-רפואה- ניתן ליצור מערכות שיגור תרופות הבנויות מ-DNA אשר יכולות להשתיק גנים מסוימים בתאים מסוימים.
כיום, האתגר העומד בפני החוקרים הוא לגרום למבנה התלת־ממדי לחדור את ממברנת התא.
אחד הפתרונות הוא ציפוי המבנה במולקולות אשר מצפות בדרך כלל מעטפות נגיפים המאפשרות להם להדביק את התא על ידי חדירה אליו.
מדידה וכיול מרחקים - ניתן ליצור סרגל תלת־ממדי המאפשר למדוד מרחקים בסדרי גודל ננומטריים.
ניתן להשתמש בסרגל כזה על מנת לאמוד מרחקים בין מולקולות המשתתפות בתגובה מסוימת או לצורך כיול מיקרוסקופים.
כיום נהוג לכייל מיקרוסקופים בעזרת מולקולות DNA חופשיות או שרשראות חלבונים, אך כיול שכזה אינו מדויק בגלל גמישות המולקולות וגודלן המרחבי המשתנה.
עיגון - יצירת מבנה DNA אשר ישמש לעיגון תאים, למשל לצורך יצירת רשתות נוירונים מתוכננות.
DNA זבל הוא מונח פופולרי לחלק מן הגנום של יצורים איקריוטיים, שאין לו תפקוד מועיל לאורגניזם, ונראה כי הוא נוצר וממשיך לעבור שכפול כתוצאה מתאונות אקראיות.
DNA זבל מורכב בעיקר מטרנספוזונים ורטרוטרנספוזונים, כגון רצפי Alu, מהם כאלו שעדיין משועתקים ל-RNA ובחזרה, ומהם שאינם משועתקים עוד אך עדיין משוכפלים עם שאר הגנום.
מונח רשמי יותר בתחום הגנטיקה הוא "DNA בלתי-תפקודי" .
יש שאינם מבחינים בין DNA זבל ל-DNA לא-מקודד .
ואולם DNA בלתי מקודד כולל גם רצפים בעלי תפקידים חשובים מאוד בבקרת גנים אף על פי שאינם מתורגמים לחלבון.
חלקו של DNA זבל בגנום האדם עדיין נתון במחלוקת עזה בתחום הגנטיקה, ומרבית ההערכות נעות בין 20% ל-90%.
גנטיקאים עשו שימוש בלתי-רשמי במונח כבר משנות ה-60, אך הוא נטבע לראשונה בפרסום מדעי רשמי על ידי הגנטיקאי היפני סוסומו אונו בשנת 1972. בתחום הגנטיקה כיום המונח ניתן לתיאור כרשמי-למחצה - גנטיקאים רבים מעדיפים בפרסומים מדעיים את המונח המדעי הנייטרלי יותר "DNA בלתי-תפקודי" .
ואולם השימוש הפופולרי במונח "DNA זבל" נפוץ גם בקרב מדענים וגם בציבור הרחב.
כמה ממתנגדי המונח טוענים שהמונח הנכון הוא "DNA בלתי-מקודד", כלומר DNA שאינו עובר תרגום לחלבון.
ואולם DNA כזה עשוי להיות בעל תפקידים חשובים מאוד בבקרת גנים, בעוד שההגדרה הנכונה של DNA זבל היא חוסר תפקוד כלשהו, אפילו כזה שאיננו תרגום.
טענה קרובה היא שהכינוי "DNA זבל" ניתן על ידי גנטיקאים לרצפי DNA בלתי-מקודד רק משום שעדיין לא הצליחו למצוא להם תפקוד כלשהו, ולכן ההגדרה משקפת כשל לוגי מטיפוס "לא ראינו - אינה ראייה".
ואולם כבר במאמרו המקורי של אונו הוצגו ראיות כבדות משקל שחלק ניכר מן הגנום של איקריוטים הוא אכן חסר תפקוד, כגון תעלומת ערך C או העובדה שחלקים רבים בגנום עוברים מוטציות בקצב שהיה אמור להוציא אותם מכלל פעולה אילו היה להם תפקוד התלוי ברצף.
מבין התומכים בחשיבותו של DNA זבל כמרכיב עיקרי בגנום של יצורים איקריוטים ובכללם האדם, יש הכוללים תחת המונח רצפים בעלי תפקוד "אנוכיי" אשר אינו מועיל לאורגניזם עצמו.
לעומתם יש המעדיפים לכלול תחת המונח רק רצפים "מקולקלים" אשר אין להם אפילו תפקוד אנוכיי, ואינם עוברים תהליך כלשהו פרט לשכפול.
בשנת 2012 החריפה המחלוקת בנושא כתוצאה מפרסום תוצאות של פרויקט ENCODE לקיטלוג רצפי גנום האדם העוברים שיעתוק.
מאמר מדעי של ראשי הפרויקט תיאר את תוצאותיו, ביניהן ש-80% מן הגנום הוא בעל "תפקוד ביוכימי" כלשהו.
בתקשורת ובציבור הרחב פורשה אמירה זו כראיה נגד קיומו של DNA זבל.
כמה מראשי פרויקט ENCODE גם הביעו דעות, בראיונות וכתבות שלא עברו ביקורת עמיתים, נגד קיומו של DNA זבל.
ואולם במהרה התפרסמו ביקורות מדעיות נוקבות נגד המאמר, אשר הצביעו על כך ש"תפקוד ביוכימי" הוגדר בו באופן כללי ביותר, והראיות כבדות המשקל לקיומו של DNA זבל לא נידונו בו כלל.
אף כי הפרסומים בתקשורת יצרו בציבור הרחב רושם ש"DNA זבל הוא מיתוס שהופרך", המחלוקת בנוגע לחלקו בגנום האדם עדיין חיה וקיימת בתחום הגנטיקה.
הביולוג המולקולרי הישראלי דן גראור(אנ'), הוא בין המבקרים החריפים של פרויקט ENCODE.
DNA זבל נפוץ בעיקר בגנום של אורגניזמים איקריוטים כמו האדם.
נראה שהאחוז שלו קטן בהרבה עד בלתי קיים בחיידקים.
הערכות לחלקו של DNA זבל בגנום האדם שונות מאוד זו מזו, שכן קשה להבדיל בין DNA בלתי-מקודד שיש לו תפקיד כלשהו בבקרת גנים לבין DNA זבל שאין לו תפקיד כלל.
מרבית ההערכות נעות בין 10% ל-90%.
בין המרכיבים העיקריים של DNA זבל ניתן למנות:
פסאודוגנים: אלו גנים "מקולקלים" שאינם מתורגמים עוד לחלבון כתוצאה מפגמים גנטיים.
האחוז הכולל של פסאודוגנים בגנום האדם קטן, אך לא קטן בהרבה מן האחוז של גנים "תקינים" המתורגמים לחלבון, שאף הוא קטן מאוד.
אינטרונים: אלו רצפי DNA הנמצאים בתוך גנים, אך נחתכים מהם בתהליך השחבור כך שאינם מתורגמים בסופו של דבר לחלבון.
חלקם חשובים לבקרת השעתוק והתרגום של הגן, אך ישנן ראיות שלפחות חלק מהם חסרי תפקוד כלשהו.
למשל, אינטרונים רבים צוברים מוטציות בקצב גבוה בהרבה מאשר רצפי הגן אשר התפקוד שלהם ידוע.
DNA לא-מקודד הוא חלק מה-DNA הנמצא ביצורים, אשר אינו מתורגם לחלבונים.
עם זאת, חלק ממנו יכול לעבור שעתוק ל-RNA לא-מקודד, כגון tRNA, ו-rRNA.
ל-DNA הלא-מקודד עשויים להיות תפקודים חשובים, כגון בקרה על תהליכי השעתוק והתרגום של DNA מקודד, וכן תפקוד כטלומרים, צנטרומרים, ועוד.
חלק נוסף של ה-DNA הלא-מקודד עשוי להיות חסר תפקוד ביולוגי כלשהו, ומכונה DNA לא-תפקודי.
אחוז נוסף של ה-DNA הלא-מקודד עשוי להיות DNA אנוכיי שהוא בעל תפקוד המועיל רק לעצמו אך לא ליצור הנושא אותו, דוגמת טרנספוזונים.
אחוז ה-DNA הלא-מקודד מתוך הגנום משתנה מאוד בין יצורים שונים.
אצל פרוקריוטים בעיקר האחוז שלו נמוך, בעוד שבאויקריוטים הוא גבוה, אך משתנה מאוד בין טקסונים שונים ולעיתים אפילו בין מינים קרובים.
ישנה מחלוקת מדעית לגבי אחוז ה-DNA הלא-מקודד שיש לו תפקוד בהשוואה לאחוז של DNA לא-תפקודי.
בפרסומים של מיזם ה-ENCODE (ראשי תיבות של האנציקלופדיה העולמית לאלמנטי ה-DNA) נטען כי ל-80% מהגנום האנושי יש פעילות ביוכימית.
עם זאת, ישנם חוקרים אשר סוברים שיש להבדיל בין פעילות ביוכימית לתפקוד ביולוגי.
לפי הערכות המבוססות על גנומיקה השוואתית כ-8-15% מה-DNA האנושי הוא בעל תפקוד ביולוגי.
הכמות והאחוז של ה-DNA הלא-מקודד משתנה מאוד בין יצורים שונים.
לדוגמה, בתחילה סברו ש-98% מהגנום האנושי לא-מקודד, בעוד 20% מגנום פרוקריוטי אינו מקודד.
ניתן לומר כי באופן כללי, ככל שגודל הגנום (ובתוכו ה-DNA הלא-מקודד) גדול יותר, כך היצור מורכב יותר.
עם זאת, ישנם יוצאי דופן רבים.
לדוגמה, ליצור החד-תאי Polychaos dubium ישנו גנום הגדול פי 200 מאשר לאדם.
לדג הפוגו יש גנום הקטן פי שמונה מאדם ומספר גנים דומה לאדם, וכ-90% מה-DNA אינו מקודד.
נראה שרוב ההבדלים בגודל הגנום של יצורים נמצא באזורים שאינם מקודדים.
מולקולות RNA שאינן מתורגמות לחלבונים, אך בעלות פעילות ביולוגית אחרת, כגון RNA ריבוזומלי, tRNA ו-microRNA.
ה-microRNA נחזה כמבקר של כ-30% מהגנים ביונקים, ומהווים מרכיבים חשובים בהתפתחות וטיפול במחלות שונות, כולל סרטן, מחלות קרדיווסקולריות ותגובת דלקתית.
אלמנטי בקרה הנמצאים בציס הם רצפים המבקרים את שעתוקם של גנים סמוכים.
אלמנטים רבים כאלה מעורבים באבולוציה של ההתפתחות.
אלמנטי בקרה הנמצאים בטרנס פועלים על גנים רחוקים.
פרומוטורים מבקרים ביטוי של גן סמוך ונמצאים מיד במעלה הזרם לאותו הגן.
מעצם יכול להימצא במרחק רב מהגן ולהשפיע רבות על ביטוי הגן.
אינטרון הוא האזור הלא-מקודד שנמצא בתוך רצף מקודד.
הוא משועתק מרצף ה-DNA, אך בשלבי העיבוד של מולקולות ה-mRNA האינטרונים מוצאים.
פסאודוגן הוא רצף ב-DNA אשר דומה לרצף של גן, אך הוא אינו מקודד.
מקורם הוא בפעילות של רטרוטרנספוזונים או הכפלה של גן מסוים, והם נותרים בגנום.
הם מכונים "מאובן גנומי" מכיוון שאינם מתפקדים הודות למוטציות אשר מונעות את שעתוק הגן.
רצפים חוזרניים, טרנספוזונים ואלמנטים נגיפיים
טרנספוזונים ורטרוטרנספוזונים הם רצפי DNA בעלי יכולת ניידות בתוך הגנום.
בתנודתם הם משאירים רצפים חוזרניים פזורים ברחבי הגנום, אותם נהוג לקטלג לפי אורכם לרצפי LINE ו-SINE.
רצפים אלו מהווים אחוז גבוה מהגנום של יצורים רבים.
ישנם רצפים חוזרניים נוספים שמקורם ברטרוטרנספוזונים, כגון רצפי Alu, שהם הנפוצים ביותר בגנום האנושי.
ישנם עדויות לכך שרצפי SINE גרמו לפעילות שעתוקית של גנים.
רצפים אנדוגניים של רטרו-וירוסים הם תוצרים של שעתוק לאחור של גנומים של רטרו-וירוסים לתוך הגנום של תאי מין.
מוטציות ברצפים שעברו שעתוק לאחור יכולים להוציא מכלל פעולה את הגנום הנגיפי.
מעל 8% מהגנום האנושי מקורו ברצפים אנדוגניים של רטרו-וירוסים, 42% מקורו ברטרוטרנספוזונים ו-3% מקורו בטרנספוזונים.
מקור יתרת ה-DNA שאינו מקודד לא ידוע.
מדענים משערים כי מקורו באלמנטים ניידים שהיו פעילים לפני כ-200 מיליון שנים, ובזמן שחלף מאז נוצרו מוטציות ברצפים אלו אשר מונעים מאיתנו לזהות את מקורם.
גודל הגנום של לפחות שני סוגי צמחים נובע בעיקר מרצפי רטרוטרנספוזונים.
טלומר הוא רצף DNA חוזרני הממוקם בקצה הכרומוזום ומגן עליו בזמן שכפול ה-DNA.
רצפי DNA רבים שאינם מקודדים הם בעלי חשיבות ביולוגית רבה כפי שנלמד בשיטות של גנומיקה השוואתית, אשר בהם רואים אזורים של DNA שאינו מקודד בעל שמירות אבולוציונית גבוהה, מה שיכול להעיד על לחץ סלקטיבי לשמירות על האזורים הללו.
לדוגמה, באזורים השמורים בין הגנומים של האדם והעכבר, שנפרדו מאב קדמון משותף לפני כ-70 מיליון שנים, רק 20% מה-DNA השמור הוא באזורים מקודדים, כאשר יתר ה-80% נמצא באזורים שאינם מקודדים.
מפות תאחיזה מגלות לעיתים אזורים הנמצאים בתאחיזה למחלות מסוימות, אך אינם מכילים בתוכם גנים פעילים, מה שמציע שהמוטציות שגורמות למחלה נמצאים באזורים הלא-מקודדים.
חשיבותם של אזורים אלה בהקשר של מחלת הסרטן נחקר.
SNP באזור לא-מקודד נמצא קשור למחלות מסוימות, כמו הפטיטיס C וסוג של סרטן העצמות (Ewing sarcoma) הפוגע בילדים.
רצפים מסוימים של DNA לא-מקודד תורמים למבנה הכרומוזום, כגון צנטרומרים, אשר חשובים גם לתהליך המיוזה.
מחקר שערך השוואה בין 300 יצורים פרוקריוטים ו-30 יצורים אאוקריוטים, טען כי ליצור אאוקריוטי דרושה כמות מינימלית של DNA לא-מקודד.
כמות זו ניתנת לחיזוי על ידי הערכה של מורכבות רשת הבקרה הגנטית של היצור.
באדם כמות זו מוערכת ב-5%.
DNA שאינו מקודד יוצר רווחים גדולים בין הגנים, כך שהיווצרותה של מוטציה, בין אם זו מוטציית חסר או הוספה, לא תגרום להסטה של מסגרת הקריאה.
בנוסף, עצם נוכחותם מורידה את ההסתברות לפגיעה ב-DNA מקודד.
יתר על כך, ביצורים מורכבים ישנם רווחים גם בתוך הגנים אינטרונים, הממזערים את הפגיעה הפוטנציאלית בחלבונים.
הוצע גם שהאזורים שאינם מקודדים מגינים על הגנים במהלך תהליך שחלוף.
ישנם רצפי DNA לא-מקודדים אשר מבקרים היכן ומתי גנים מבוטאים.
לדוגמה, נמצא לאחרונה lncRNA אשר מונע התפתחות של סרטן השד בפעולה של מפסק גנומי.
ישנם רצפי DNA לא-מקודד אשר קובעים רמות ביטוי של גנים שונים.
בנוסף, שינויים נקודתיים ברצפים שאינם מקודדים נתגלו כמשפיעים על רמות הביטוי של mRNA באמצעות מיפוי eQTLים.
שינויים בנוקליאוטידים מסוימים במחלות מסוימות נמצא בהתאמה לרמות ביטוי של mRNA או של mRNA בעל פונקציה משותפת.
ישנם גורמי שעתוק אשר נקשרים לרצף DNA ספציפי, בין אם הוא בעל יכולת קידוד או לא.
באמצעות הקישור הזה הוא מבקר פעילות שעתוקית של גן, ההופכת אותו ממולקולת DNA למולקולת RNA.
אתרי הקישור יכולים להיות בכל רחבי הגנום, ללא קשר למרחק לגן אותו הוא מבקר.
אופרטור הוא מקטע של DNA אליו יכול להקשר דכאן (רפרסור).
דכאן הוא חלבון הנקשר ל-DNA ומבקר את הביטוי של גנים על ידי חסימת הקישור של RNA פולימראז לקדם של גנים, ובכך מונע בצורה פיזית את שעתוקם.
מעצם הוא אזור קצר ב-DNA אליו יכולים חלבונים כגון גורמי שעתוק להקשר, ובכך הם מעצימים את רמות הביטוי של גן המטרה.
אתר המעצם נמצא הבדרך כלל רחוק מהגן עליו הוא פועל.
משתיק הוא אזור ב-DNA אשר מונע ביטוי של גנים כאשר קשורים אליו חלבוני בקרה.
הוא פועל בצורה הפוכה למעצם בכך שהוא משתיק את הביטוי של גני המטרה.
קדם הוא אזור ב-DNA אשר מבקר את הפעילות השעתוקית של הגן הסמוך לו.
הוא משמש אתר הקישור של RNA פולימראז גורמי שעתוק וחלבוני בקרה נוספים.
מבודד הוא אזור שיכול לחסום את השפעתו של מעצם, ולעיתים גם התפשטות הטרוכרומטין.
ניתן לדמות זאת לסימון של נקודה בסוף משפט.
דואן מיוזיק קומפני (בטורקית: Doğan Music Company) הידועה גם בשם DMC, היא חברת תקליטים טורקית, אשר קשורה ל-Doğan Holding והוקמה בשנת 2000. בסוף שנת 2017, פורסם כי חברת התקליטים מחזיקה בנתח שוק של 25% ממכירות התקליטורים, הרדיו והטלוויזיה בטורקיה.
בנוסף לכך, חברת התקליטים בעלת נתח שוק של 42% ממכירות המוזיקה ו-48% מהמכירות הדיגיטליות בטורקיה, מה שהופך אותה לאחת מהחברות הגדולות ביותר במדינה.
להלן רשימת האמנים שחתומים או היו חתומים עם DMC בפרויקט אחד או יותר בשנים האחרונות:
DNA הוא אלבום הבכורה של להקת הפופ הבריטית ליטל מיקס.
האלבום יצא לאור ב-19 בנובמבר 2012 על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס וסייקו מיוזיק.
מתוך האלבום יצא הלהיט הבין-לאומי "Wings", אשר כבש את פסגת מצעד הסינגלים הבריטי.
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי.
איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (ARIA) העניק לאלבום את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-35,000 עותקים במדינה.
בהמשך, גם איגוד תעשיית ההקלטות האירי (IRMA) העניק לאלבום את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-7,500 עותקים במדינה.
בנוסף לכך, איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) העניק לאלבום את תואר הפלטינה על מכירות של למעלה מ-450,000 עותקים במדינה.
עד לאפריל 2020, הטכנולוגיה הייתה זמינה רק לבעלי כרטיס גרפי מסדרת GeForce RTX 20.
ב-2019, משחק הווידאו Control יצא לאור וכלל בתוכו ניתוב קרניים וגרסה מוקדמת של סופר-דגימות שלא השתמשה בלמידה עמוקה.
באפריל 2020, חברת Nvidia הוציאה לאור את גרסה 445.75 למנהל ההתקן של כרטיסי הגרפיקה שלה, אשר כולל בין היתר גרסה משופרת של DLSS אשר מכונה DLSS 2.0, אשר הייתה זמינה למספר משחקים שיצאו כבר, כמו Control ו-Wolfenstein: Youngblood ותהיה זמינה למשחקים אחרים אשר יצאו לאור.
הפעם, האלגוריתם חזר להשתמש שוב בלמידה עמוקה ובניגוד לגרסאות הקודמות, אין צורך "לאמן" את הרשת העצבית על כל משחק בנפרד.
תופעת לוואי ניכרת של DLSS 2.0 היא שהתוצאה המתקבלת נפגעת אם מפעילים טכניקות החלקת עקומות כמו MSAA או TSAA , כאשר הביצועים נפגעים קשה, אם הטכניקות האלו פועלות על גבי DLSS.
נכון לאפריל 2020, מפתחי המשחקים צריכים להכליל את הטכנולוגיה בעצמם אם הם יחפצו בכך, בניגוד לטכניקות החלקת עקומות מסורתיות אשר יכולות להיות מופעלות ישירות ממנהל ההתקן ללא כל התערבות של המפתחים.
גרסה תאריך שחרור הערות DLSS 1.0 פברואר 2019 הגרסה הראשונה שיצאה, משתמשת בבינה מלאכותית אשר "מאומנת" לעבוד עם משחקים מסוימים, ביניהם - Battlefield V ו-Metro Exodus.
DLSS 2.0 (האיטרציה הראשונה) אוגוסט 2019 הגרסה הראשונה ל-2.0, לא משתמשת בלמידת מכונה ומותאמת במיוחד למספר משחקים, כמו Control.
DLSS 2.0 (האיטרציה השנייה) אפריל 2020 הגרסה השנייה ל-2.0, השימוש בלמידת מכונה חזר והרשת העצבית מתוכננת לעבוד באופן כללי.
הרינדור בפועל חולק ל-3 קטגוריות: ביצועים, מאוזן ואיכות, כאשר אבחנת הרינדור היא 25%, 50% ו-75% מהאבחנה המקורית בהתאמה.
DLSS 3.0 ספטמבר 2022 נבנתה על בסיס גרסה 2.0 בתוספת אלגוריתם לייצור מסגרות בצורה מלאכותית על מנת להגדיל את קצב הפריימים לשנייה.
DLSS 3.5 ספטמבר 2023 נבנתה על בסיס גרסה 3.0 בתוספת אלגוריתם להרכבה מחדש של קרניים, המחליף אלגוריתמי סינון רעשים עם מודל בינה מלאכותית יחיד שאומן על כמות מידע שהיא פי 5 מגרסה 3.0.
החברה הסבירה כי DLSS 1.0 עובדת בכל משחק המתוכנן לעבוד איתה כך: תחילה, המסגרת מרונדרת במלואה באמצעות טכניקת סופר-דגימה מסורתית, משם התוצאה נשלחת לרשת העצבית שהוקמה בשרתי החברה, על מנת שתוכל ללמוד ולחזות את המסגרות.
בשלב הבא, הבינה המלאכותית למדה לנתח קלטים דומים מהתוצאה הראשונית.
בכך, נוצר מצב שבו המשחק מרונדר בפועל באבחנה נמוכה יותר והבינה המלאכותית משלימה את הפיקסלים החסרים באמצעות חיזוי והמסגרת הסופית היא באבחנה גבוהה יותר ממה שרונדר בפועל ובסופו של דבר מתקבלת תוצאה טובה יותר תוך שמירה על ביצועים מיטביים (כיוון שהסצנה כולה מרונדרת באבחנה נמוכה יותר).
ב-DLSS 2.0, החברה שינתה את דרך הפעולה של האלגוריתם:
תחילה, הרשת העצבית "מאומנת" על ידי Nvidia, באמצעות מסגרות "אידיאליות" ממשחקי וידאו באבחנה מאוד גבוהה (פי 64) שרונדרו במחשבי על ואותם מסגרות שרונדרו באבחנה נמוכה.
התוצאה נשמרת במנהל ההתקן של הכרטיס הגרפי.
Nvidia משתמשת בשרת ה-DGX-1 שלה על מנת לבצע את פעולות ה-"אימון" לרשת העצבית.
הרשת העצבית אשר מאוחסנת במנהל ההתקן משווה בין המסגרת באבחנה נמוכה לבין המסגרת באיכות הגבוהה אשר עובדה בשרתי החברה ובסופו של דבר מתקבלת מסגרת באיכות גבוהה יותר מאשר אם המסגרת הייתה מרונדרת באבחנה הטבעית.
הקלטים שמשמשים את הרשת העצבית הם המסגרות באיכות נמוכה אשר מרונדרים על ידי המנוע הגרפי וכן את וקטורי התנועה של הפיקסלים של אותם המסגרות, אשר גם כן מרונדרים על ידי המנוע הגרפי באיכות נמוכה.
וקטורי-התנועה מכווינים את הרשת העצבית לאן כל אובייקט בכל מסגרת נע, על מנת לחזות מה תהיה המסגרת הבאה.
כך נוצר מצב בו המשחק מרונדר בפועל באבחנה נמוכה יותר (עד 75% מהאבחנה המקורית), אך התוצאה הסופית איכותית וטובה יותר מאשר התוצאה המתקבלת ברינדור באבחנה טבעית.
DLSS זמינה בכרטיסי מסך מסדרת GeForce RTX 20 ומעלה, בליבות המיועדות להאצת בינה מלאכותית המכונות "ליבות טנזור" (Tensor cores) המאפשרות ריצה בדיוק מעורב .
ליבות טנזור נמצאות החל מארכיטקטורת וולטה, אשר שולבה לראשונה בכרטיסים מסדרת ה-Tesla V100. כל ליבת טנזור עובדת על 16 ביט של נקודה צפה במטריצה של 4 על 4 ומתוכננת להשתמש בסביבת CUDA, גם ברמת המהדר.
DNA Tour הוא סיבוב ההופעות הראשון של להקת ליטל מיקס.
סיבוב ההופעות כלל 23 מופעים בבריטניה החל מה-25 בינואר 2013 ועד כחודש אחרי.
האלבום היה נועד על מנת לקדם את אלבום הבכורה שלהן ורוב שירי המופע כללו שירים מהאלבום אם כי נכללו ברשימת השירים גם גרסאות כיסוי.
סיבוב ההופעות זכה לביקורות חיוביות כאשר רבים מהמסקרים טענו כי ליטל מיקס הן כבר ברמה של הרבה מעבר לכוכבות ריאלטי (בהתייחס להשתתפותן בתוכנית אקס פקטור).
השירים שלהלן בוצעו במופעים שהתקיימו במסגרת סיבוב ההופעות:
DNA (בעברית: דנ"א; ראשי תיבות: חומצה דאוקסיריבונוקלאית) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפופ הבריטית ליטל מיקס.
השיר יצא לאור ב-9 בנובמבר 2012, כסינגל מתוך אלבום הבכורה של הלהקה בעל אותו השם DNA, על ידי חברת התקליטים סייקו מיוזיק, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר נכתב על ידי תומאס בארנס, פיטר קלהר, בן קון, אין ג'יימס, פרי אדוארדס, ג'סי נלסון, לי-אן פינוק וג'ייד ת'ירלוול והופק על ידי TMS.
באוסטרליה, קיבל השיר את מעמד הזהב, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי, על מכירות של למעלה מ-35,000 עותקים במדינה.
השיר הוא שיר אלקטרופופ וסינת'פופ.
הקליפ של "DNA" בוים על ידי שרה צ'טפילד והופק על ידי טירנאן הנבי.
הוא צולם ב-12 בספטמבר 2012, ונעשה בו שימוש בפוסט-פרודקשן.
הסרטון הופק ונוצר בהשראת ספרי הקומיקס "Sin City" ו-"השומרים".
סצנות הנהיגה של ליטל מיקס צולמו במסך ירוק.