tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אדם מוכיח למדענית מהי זהות המעסיקים, אבל נאבריוס חוטף אותה ומכריח אותה להמשיך למצוא את הנוסחה להחייאה על ידי חשמל.
אחד הגרגוילים מנסה לחטוף את היומן מאדם ואדם הורג אותו בהגנה עצמית, אבל זה מעורר עליו את זעמם של כל הגרגוילים.
אדם מוביל אותם בכוונה לבניין המעבדה שם מתפתח קרב איתנים, כשנאבריוס מעלה באוב רוחות שדים, כדי שישתלטו (בדיבוק) על גופות שהוחיו - אפשרי כי הם חסרי נשמה.
גולת הכותרת שלו הייתה אדם, אולם משום מה זה נכשל: מתברר שלאדם הייתה נשמה, והדיבוק עליו נדחה.
אדם הורג את נאבריוס, מה שמחסל את כל הבניין.
שחקן דמות תיאור הדמות אהרון אקהרט אדם פרנקנשטיין יצור על-אנושי שנוצר מהמדע תוך שימוש בחלקי גופות וחשמל.
ביל ניי נאבריוס מנהיג השדים ואחד מהנפילים המקוריים, שנפלו מגן עדן בתקופת מרד השטן נגד אלוהים.
איבון סטראהובסקי טרה מירנדה אוטו לאונורה מלכת הגרגוילים ג'יי קורטני גדעון מנהיג צבא הגרגוילים.
קווין גרוויו דקר סוקרטיס אוטו צוריאל סטיב מוזאקיס חלק איידן יונג ויקטור פרנקנשטיין מדען ויוצרו של פרנקנשטיין.
דניז אקדניז בראשל גמד ונאמנו של ת'ורין.
וירג'יני לה-ברון אליזבת פרנקנשטיין אשתו של ויקטור.
אני, קלאודיוס היא סדרת טלוויזיה בריטית בת 13 פרקים בני שעה, ששודרה ב-1976, ונכתבה על ידי ג'ק פולמן על פי הרומן באותו שם מאת רוברט גרייבס.
סיפור המסגרת, בו מתחיל ומסתיים כמעט כל פרק בסדרה, עוסק בקיסר רומא קלאודיוס הזקן, הכותב את ההיסטוריה של השושלת היוליו-קלאודית למען הדורות הבאים.
בסדרה השתתפו כמה מן הגדולים בשחקני התיאטרון והטלוויזיה בבריטניה.
דרק ג'קובי גילם את קלאודיוס המעוות והמגמגם, הן כמספר בערוב ימיו, והן לאורך חייו כפי שהם משתקפים במהלך סיפורו המשתרע על 77 שנים, משנת 23 לפנה"ס ועד שנת 54 לספירה.
קלאודיוס, על פי הספר והסדרה, היה אדם נבון, שהשתמש בפגמיו הגופניים האמיתיים, צליעה, גמגום ועוויתות, על מנת לשרוד בזמנים קשים כמי שאינו מהווה איום על השלטון.
הוא עלה לשלטון כנגד רצונו, משום שלא נחשב לאיום על שליטים קודמים, ולכן היה הגבר היחיד ממשפחתו שלא נרצח.
אולם, כל רצונו היה להשיב לחיים את הרפובליקה הרומית שכמעט גוועה.
הסדרה עוקבת אחרי ההיסטוריה של רומא, ומלווה בקריינות של קלאודיוס המבוגר, החל ממותו של מרסלוס, אחיינו ובנו החורג של אוגוסטוס, בפרק הראשון, עד מותו של קלאודיוס עצמו בפרק האחרון.
הסדרה מתחילה עם אוגוסטוס, שליט רומא המנסה למצוא יורש, ואשתו ליוויה, המנסה לגרום לכך שבנה טיבריוס יהיה היורש.
המזימות והבגידות ממשיכות עשורים רבים, דרך המזימה של סיאנוס (בגילומו של פטריק סטיוארט באחד מתפקידיו הראשונים) ושלטונו של הקיסר קליגולה המטורף (בגילומו של ג'ון הרט).
לבסוף, לאחר סדרת חיסולים של יורשי עצר, עולה קלאודיוס לשלטון.
שלטונו הנאור של קלאודיוס נהרס על ידי בגידותיה של אשתו הבוגדנית מסלינה וחברו אגריפס.
בסופו של דבר, ההתנקשות הבלתי נמנעת בחייו של קלאודיוס יוצאת לפועל ומביאה לעלייתו לשלטון של בנו המשוגע, נירון.
דמותו של מלך יהודה אגריפס הראשון, רעו ובן גילו של קלאודיוס (הקרוי בסדרה "הורדוס אגריפה" ומגולם על ידי ג'יימס פוקנר), המופיעה במספר פרקים לאורך חייהם המשותפים, משמשת לשם שזירת סיפור ראשית הנצרות והתסיסה ביהודה במסגרת עלילת האימפריה הרומית.
את הסדרה ביים הבמאי הבריטי הרברט וייז, שהורה במפורש לשחקניו לשחק באופן תיאטרלי ואמין אך לא מלאכותי וקלאסי, עם דיבור עכשווי, במטרה לקרב את הדמויות לעולמו של הצופה.
העיבוד של פולמן גם היה חף מקלישאות ומנאומים נמלצים שאפיינו סרטים תקופתיים לפני כן.
הסדרה הייתה חדשנית ופורצת דרך בזמנה בבוטות שהביאה למדיום הטלוויזיוני.
הייתה זו הסדרה הראשונה שהציגה מין ואלימות בוטים יחסית לתקופה שבה שודרה והציגה מסגרת סיפורית של שושלת.
בכך הייתה המבשרת של סדרות כגון "הבורג'ס", "רומא" ו"הסופרנוס".
בישראל שודרה הסדרה לראשונה ב החל מ-3 ביוני 1977, בימי שישי בערב.
ב-1980 אחרי שהחלו שידורי טלוויזיה חלקיים בצבע, שודרה הסדרה שנית.
הטלוויזיה החינוכית שדרה את הסדרה מספר פעמים החל מ-1989.
אנטרפרייז (CV-6) הייתה נושאת מטוסים מסדרת יורקטאון של צי ארצות הברית.
האנטרפרייז (CV-6) נכנסה לשירות ב-12 במאי 1938 והוצבה באוקיינוס השקט.
במהלך המתקפה על פרל הארבור נכנסו מטוסיה לקרב עם מטוסים יפנים שהשתתפו בהתקפה.
לאחר מכן השתתפה האנטרפרייז בפשיטה על איי מרשל, האי וייק והאי מרקוס שבשליטת היפנים.
בקרב מידוויי היו מטוסי האנטרפרייז שותפים בהטבעת נושאות המטוסים היפניות.
האנטרפרייז נמנתה עם אוניות הצי שהשתתפו במערכה על גוודלקנל.
במהלכו, בקרב איי שלמה המזרחיים, נגרם לה נזק, אך היא תוקנה והשתתפה עם נושאת המטוסים הורנט בקרב איי סנטה קרוז.
לאחר תיקון הנזקים שנגרמו לה בקרב זה שבה אנטרפרייז לגוודלקנל ומטוסיה מילאו תפקיד חשוב בסיכול המאמץ היפני לשגר אספקה לאי.
לאחר תקופת תיקונים ארוכה ב-1943 בחוף המערבי של ארצות הברית שבה אנטרפרייז לזירת האוקיינוס השקט והשתתפה בכל הפלישות העיקריות לאיי מרכז האוקיינוס השקט, לרבות בקרב ים הפיליפינים ובקרב מפרץ לייטה.
בשלהי המלחמה הצטרפה לאוניות הצי בקרב אוקינאווה ושם, ב-14 במאי 1945, נפגעה על ידי מטוס שהוטס על ידי טייס קמיקזה יפני וספגה נזקים חמורים.
בכך הסתיימה תקופת שירותה כנושאת מטוסים.
בבוא יום הניצחון על יפן היא הייתה עדיין מושבתת, אך לאחר מכן היא הוכשרה להשתתף בהשטת חיילי צבא ארצות הברית חזרה למולדתם במסגרת מבצע מרבד קסמים.
בתום המלחמה, לאחר שבצי ארצות הברית הוכנסו לשימוש עשרות נושאות מטוסים חדישות מסדרות ואספ, אסקס ומידויי, נחשבה אנטרפרייז למיושנת.
בינואר 1946 היא נכנסה למבדוק לשם הוצאה משירות וב-17 בפברואר 1947 הושבתה.
לאחר ניסיון לשמרה כאוניית מוזיאון, שנכשל בהיעדר מימון מספיק, נגרטה האנטרפרייז ב-1960.
אנטרפרייז היא האונייה המעוטרת ביותר בתולדות הצי האמריקני.
היא עוטרה בציון לשבח יחידתי נשיאותי על שירותה בימי המלחמה, בציון לשבח יחידתי של הצי ובעשרים כוכבי קרב.
אנטרפרייז, האונייה היחידה בסדרה שהאריכה ימים, עברה במהלך שירותה שינויים רבים.
בין השאר שופר חימושה ונוספה לה חגורת שריון עבה יותר כהגנה מפני טורפדות.
– Wir Kinder vom Bahnhof Zoo, בתרגום לעברית: כריסטיאנה פ.
– אנחנו הילדים מתחנת הרכבת של גן החיות) הוא סרט קולנוע גרמני משנת 1981, בכיכובם של נָטְיָה בּרוּנְקְהוֹרסט ותומאס האושטיין.
הסרט מבוסס על רב-המכר האוטוביוגרפי אודות תקופת ילדותה והתבגרותה של כריסטיאנה פלשרינו כנרקומנית וילדה-זונה, על רקע סצנת הסמים בברלין המערבית של שנות ה-70 של המאה ה-20, ומתמקד באתרי התרחשות שנודעו בזמנם כמוקדי סמים וזנות קטינים: תחנת הרכבת ברלין גן החיות, תחנת הרכבת קורפירסטנדאם ודיסקוטק "סאונד" .
את הסרט הפיקו בֶּרְנְד אייכינגר והנס וט, וביים אולי אדל.
את התסריט כתבו הרמן וייגל ושני העיתונאים שכתבו וערכו את הביוגרפיה על פי ראיונות שקיימו עם פלשרינו: קאי הרמן והורסט ריק.
פסקול הסרט כולל שירים שכתב וביצע דייוויד בואי, הזמר הנערץ על כריסטיאנה, שגם תרם לסרט הופעת קמע שלו.
הסרט זכה בשני פרסים: פרס "מסך הזהב" הגרמני ופרס פסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול לסרט הפופולרי ביותר, והוא נחשב לאחד המצליחים והרווחיים ביותר בהיסטוריה של הקולנוע הגרמני אחרי שנות ה-70 של המאה ה-20.
בתחילת הסרט, כריסטיאנה (נטיה ברונקהורסט) בת 13 בערך.
היא מתגוררת בדירה קטנה בבניין מגורים מוזנח בשכונת עוני במערב ברלין, יחד עם אִמָּהּ הגרושה, אחותה הקטנה סָבִּינֶה, וחתול בשם "פיטי".
כריסטיאנה מעריצה את דייוויד בואי, ויש לה אוסף תקליטים שלו.
באחד מסופי השבוע חומקת כריסטיאנה מאמה והולכת עם חברתה ובת-כיתתה קסי (דניאלה ייגר), לבלות בדיסקוטק "סאונד" החדיש.
קסי נראית מבוגרת מגילה ומבלה שם באופן קבוע.
כריסטיאנה מתחזה לבת 16 כדי להיכנס למקום.
בתוך הדיסקוטק, קסי קונה סמים מנער בשם אָטְצֶה (אנדריאס פורמן), והשתיים נכנסות לאולם הקולנוע.
אותו אטצה מתיישב ליד כריסטיאנה, נותן לה גלולת סם, ובתמורה הוא מנסה לתחוב את ידו לחולצתה ולמשוך את ידה אל מבושיו.
היא בורחת לשירותים לבלוע את הגלולה, רואה צעיר שבזרועו נעוץ מזרק הרואין, נתקפת בחילה ויוצאת החוצה להקיא.
לעזרתה נחלץ דטלף (תומאס האושטיין), שמציג בפניה את עצמו ואת חברו אקסל (יינס קופהל).
השניים משתייכים לחבורת בני נוער שצורכים הרואין בקביעות.
למחרת, כאשר כריסטיאנה חוזרת מבית הספר, אחותה עוברת לגור עם אביהן, ודוחה את ניסיון השכנוע של כריסטיאנה לא לעזוב.
בערב מגיע קלאוס (אוּוֶה דידריך), בן זוגה של אמה, ונותן לה במתנה את אלבום האוסף של דייוויד בואי, ChangesOneBowie .
כריסטיאנה מתחילה לבלות ב"סאונד" בכל סוף שבוע, מתוודעת לבני חבורתו של דטלף והם מתאהבים.
בסיום אחד מבילוייהם, מתפרעים בני החבורה במסדרונות קומת הכניסה של אירופה סנטר.
דטלף פורץ דוכן למכירת כרטיסי הגרלה, הם גונבים כסף ומצליחים לעלות לגג הבניין ולהתחמק מהשוטרים שהגיעו למקום.
דטלף מספר לכריסטיאנה שהוא גר אצל אקסל, והיא דוחה את הצעתו לבוא לישון שם.
עם בוקר, היא וקסי יושבות במנהרת תחנת הרכבת התחתית, עד שאמה של קסי יורדת מהרכבת שמגיעה, רואה את קסי ולוקחת אותה משם בכוח.
כריסטיאנה רואה כרזה המודיעה על קונצרט קרוב של דייוויד בואי בעיר, ומביעה בפני אמה רצון ללכת לקונצרט עם קסי.
אמה עונה שתנסה להשיג כרטיסים דרך מקום העבודה שלה, וכריסטיאנה מתוודה שהיא רוצה ללכת עם נער שהכירה, ולא עם קסי.
באחד הערבים ב"סאונד", כריסטיאנה רואה את דטלף קונה הרואין, נבהלת ומזהירה אותו שאם ימשיך להשתמש בסם, הם לא יתראו עוד, אך הוא מתעלם.
היא מדברת על ליבו של אקסל שישכנע את דטלף, אך אקסל, בעצמו מכור להרואין, מסרב ומסביר לה שכולם מסביב משתמשים בסם, וזו הסיבה למצב הרוח הטוב.
היא נכנסת לשירותים ובולעת כמה כדורי LSD.
דטלף יוצא מחדר שירותים שעל דלתו מצוירת האות H, לאחר שצרך מנת סם, ומתעלם ממנה.
בשובה הביתה ואפה מדמם בגלל הסמים, היא מוצאת בחדרה שני כרטיסים לקונצרט של בואי באולם "דויטשלנד האלֶה".
כריסטיאנה באה לקונצרט יחד עם נער (ריינר ולק) המכונה בפי חבריו "גווייה" .
הוא חיוור ומתקשה ללכת, ומסביר לה שהוא חלש מכיוון שהוא תורם דם בתשלום באופן קבוע (לצורך מימון הרואין).
אחרי ההופעה, זקוק "גווייה" למנת סם.
היא נותנת לבֶּרְנְד (יאן גאורג אפלר), נער נוסף בחבורתו של דטלף, 20 מרק כדי לקנות הרואין, ושני הבנים נכנסים למכוניתו של ברנד לצרוך את הסם.
אחרי שכריסטיאנה רואה את דטלף עם נערה זרה, היא רוצה לצרוך הרואין כדי להתקרב אליו, מצטרפת אל ברנד ו"גווייה", משכנעת אותם לתת לה מנת סם וצורכת אותה בשאיפה דרך האף.
מעתה והלאה, היא הולכת ומתמכרת להרואין.
בבילוי ב"סאונד", פוגשת כריסטיאנה את בבסי (כריסטיאנה רייכלט) ואת סְטֶלָה (קרסטין ריכטר).
בבסי מבקשת ממנה "טריפ" (כדור LSD) ומקום לישון, כי היא לא רוצה לחזור הביתה.
דטלף רואה את כריסטיאנה מסוממת וכועס עליה שהיא משתמשת בהרואין רק כדי להידמות לו.
הוא לוקח אותה לדירה המוזנחת של אקסל ומתוודה באוזניה שהם יכולים להיפגש רק בסופי שבוע, כי במהלך השבוע הוא משמש זונה ממין זכר והולך לתחנת הרכבת למצוא לקוחות הומוסקסואלים לאונן להם תמורת כסף, אך מבטיח שזה רק מקור הכנסה עבורו, והוא לא שוכב עם לקוחות.
בבוקר יום הולדתה ה-14 (מאי 1976) מוצאת כריסטיאנה עוגת יום הולדת שהשאירה לה אמה, מעירה את בבסי שישנה אצלה בהסתר, ומסרבת לבקשתה לתת לה לנסות הרואין.
היא יוצאת לתחנת הרכבת להביא פרוסת עוגה לדטלף, ופוגשת את אקסל ואת ברנד שלוקחים אותה לפגוש את דטלף בזמן שהוא משוחח עם לקוח.
שלושת הבנים נכנסים לשירותים להזריק הרואין, והיא מבקשת מהם להזריק גם לה.
מכיוון שדטלף מסרב, כריסטיאנה מבקשת מנרקומן זר להשתמש במזרק שלו ולעזור לה להזריק.
לאחר שהיא מתנסה בזריקה, היא מציעה לדטלף לשכב איתו בסוף השבוע, בתנאי שלא ישתמש בהרואין, אך לשווא.
מאותו יום, כריסטיאנה מתחילה לבוא לתחנת הרכבת באופן קבוע, ולבסוף משכנעת את דטלף לתת לה מנת הרואין להזרקה, כי היא רוצה להיות כמוהו.
הוא מראה לה לקוח קבוע שלו, הומוסקסואל מוּחצן שמאוהב בו ולכן משלם כסף רב, ונוסע איתו משם.
פתאום היא פוגשת את בבסי שהתחילה בינתיים להשתמש בהרואין ולעסוק בזנות.
אליהן מצטרפת סטלה, אשר רואה בעיתון ידיעה על נער בשם אנדריאס שמת ממנת יתר בגיל 17, וכריסטיאנה מזהה בתמונה את אטצה.
בשירותי ה"סאונד", דטלף נותן לכריסטיאנה את מנת הסם האחרונה שלו.
היא מציעה לעזור להשיג כסף, ומנסה ללא הצלחה לקבץ נדבות בסביבת תחנת הרכבת.
לבסוף היא נכנסת למכונית של אלמוני שמשלם לה 100 מרק תמורת מעשה אוננות, ורוכשת בכסף שתי מנות הרואין שאותן היא חולקת עם דטלף.
הוא כועס על האופן שבו השיגה את הכסף, והיא מסבירה שעשתה זאת למענו.
לאחר מריבה, הם מבינים שהגיעו לתחתית ועליהם לסגת מההרואין.
כריסטיאנה חוזרת הביתה, מזריקה לעצמה מנה גדולה ומתמוטטת על רצפת השירותים.
אמה וקלאוס מוצאים אותה בבוקר המחרת, אך היא מסרבת להתפנות לבית חולים.
קלאוס מוצא את המזרק ומבין את אשר אירע.
כאשר כריסטיאנה שבה להכרתה, דטלף נמצא לידה ומספר לה שאמא שלה באה להזעיק אותו מתחנת הרכבת.
הם כופים על עצמם גמילת קולד טרקי וסובלים מתסמיני נסיגה קשים ("קריז").
ברגע של משבר הם מוציאים מנת הרואין שכריסטיאנה הסתירה בתוך מברשת שיער, אך היא מקיאה על החומר.
כעבור מספר ימים, באים כריסטיאנה ודטלף לתחנת הרכבת ומספרים לאקסל ולברנד שהצליחו להיגמל, השניים מתרשמים ומחליטים להיגמל אף-הם, ונכנסים לתחנה כדי לצרוך את מנת ההרואין שממילא שילמו עליה.
כריסטיאנה ודטלף סבורים שהצליחו להוכיח שאפשר להיגמל בכל עת, ואין רע בשימוש חד-פעמי.
הם נכנסים לתחנה, משיגים הרואין לעצמם, ומידרדרים שוב למעגל ההרואין והזנות.
הם חוזרים לדירה המשותפת, מוצאים את אקסל מת, ובורחים משם.
דטלף סבור שאקסל מת בגלל שנוכל מכר לו סטריכנין במקום הרואין.
על מנת להשיג כסף, כריסטיאנה מצטרפת לבבסי וסטלה המשדלות לקוחות ברחוב, מוכרת את אוסף תקליטי דייוויד בואי, גונבת כסף מבית אמה, קונה הרואין ונכנסת לשירותי הנשים בתחנת הרכבת להזריק.
אלמוני מתנפל עליה, חוטף ממנה את המזרק ומזריק את הסם לצווארו לעיניה של קשישה מבועתת.
כריסטיאנה יוצאת מהתחנה, רגליה כושלות והיא קורסת על המדרכה.
בבסי מוצאת אותה ובידה שקית עם ערכה להזרקת הרואין, לוקחת אותה לתחנת הרכבת, מביעה חשש שתמות אם לא תיגמל, וכריסטיאנה מעודדת אותה לסגת מהסם.
מאחר שלכריסטיאנה ודטלף כבר אין היכן לגור, הם מוצאים מקלט אצל הלקוח הקבוע של דטלף.
באחד הלילות, הלקוח מעיר את דטלף וקורא לו לחדרו.
כריסטיאנה מתנגדת בתחילה, אך מתרצה כאשר דטלף מראה לה שקיבל מזרק חדש עם מנת סם.
כאשר כריסטיאנה שומעת את קולותיהם, היא נכנסת לחדרם ורואה אותם מקיימים מין אנאלי, בורחת כועסת מהדירה אל תחנת הרכבת בחיפוש אחר בבסי, ופוגשת את "גווייה" שמספר לה שבבסי לא הגיעה כבר זמן-מה, וייתכן שהיא מתה או נמצאת בכלא.
כריסטיאנה יוצאת מהתחנה, משיגה כסף תמורת הצלפה בלקוח מזוכיסט, וקונה מנת הרואין.
אחר כך, לבדה ברחוב בלילה, היא רואה ידיעה בעיתון על נערה בשם באבט ד., הלא היא בבסי, שמתה ממנת יתר והיא רק בת 14. בייאושה, כריסטיאנה נכנסת לשירותים ציבוריים ומנסה להתאבד באמצעות הזרקת מנת יתר של הרואין.
אפילוג: רצף העלילה נקטע והמצלמה עוברת לנוף כפרי פסטורלי, כשברקע נשמע מונולוג הסיום של כריסטיאנה כעבור 18 חודשים: היא נשלחה אל סבתה ודודתה בכפר ליד המבורג, והצליחה להיגמל.
היא לא יודעת את קורותיו של דטלף מאז עזבה את ברלין, אך מתחלחלת כאשר היא חושבת עליו.
בכתוביות הסיום מוקדש הסרט לשלושת חבריה של כריסטיאנה שמתו בשנת 1977 בגלל ההרואין:
אנדריאס ו., "אטצה" שנולד בשנת 1960.
שחקנ/יתתפקידנָטְיָה בּרוּנְקְהוֹרסטכריסטיאנה פ.תומאס האושטייןדטלףיֵינְס קוּפְּהָלאקסלכריסטיאנה רייכלטבבסיאנדריאס פורמןאטצהדניאלה ייגרקסיריינר ולְק"גווייה"יאן גאורג אֶפלֶרברנדקרסטין ריכטרסטלהכריסטיאנה לֶכְלֶהאמא של כריסטיאנה פ.אוּוֶה דידריךקלאוסאלן אֶסֶראמא של קסי
ב-25 במרץ 2019, בתשובה לשאלות גולשים, פרסמה נטיה ברונקהורסט פוסט בדף הפייסבוק שלה, ובו סיפרה כיצד קיבלה את התפקיד הראשי בסרט: לדבריה, המפיק אייכינגר והבמאי אדל בחנו כ-5,000 נערות מכל רחבי ברלין, אותן מצאו בין היתר במועדוני העיר.
משלא מצאו את הנערה המתאימה, כמוצא אחרון שלחו השניים שליחים לחפש בבתי הספר.
ברונקהורסט סיפרה שכילדה היא לא התעניינה בקולנוע, עד שיום אחד ניגשה אליה אישה בחצר בית הספר, אמרה לה שמחפשים ילדה רזה להשתתף בסרט, הציעה לה לבוא לעשות מבחן בד, ונטיה ענתה "אם צריך...".
היא הלכה ללא ידיעת הוריה שהיו עסוקים, אנשי ההפקה נתנו לה סצנה ללמוד ולהציג, ואחרי המבחן אמרו לה לבוא שוב למחרת היום.
בבואה ביום המחר, היא מצאה את תמונתה ושמה כמועמדת לתפקיד אחותה של כריסטיאנה, משום שלתפקיד הראשי חיפשו בת 15 והיא הייתה רק בת 13. אולם אנשי ההפקה הזמינו אותה שוב ושוב, עד שיום אחד מצאה את תמונתה על לוח השחקנים הפוטנציאליים כמועמדת לגלם את דמותה של כריסטיאנה.
לצורך קבלת החלטה סופית התקיים מבחן בד עם איפור, תלבושות ומצלמת קולנוע אמיתית, ובעקבות מבחן זה קיבלה נטיה ברונקהורסט את התפקיד.
מאוחר יותר סיפרו לה שהמצלמה סקרה את פניהן של כל המועמדות לתפקיד הראשי, וכאשר המצלמה הגיעה אליה, כל הנוכחים באולם עצרו את נשימתם.
אדל ואייכינגר חשבו בתחילה ללהק את כריסטיאנה פלשרינו שתשחק בתפקיד עצמה, אך הרעיון ירד מהפרק.
נטיה ברונקהורסט הייתה בת 14 בעת הצילומים, וזה היה סרטה הראשון.
מבין כל בני הנוער ששיחקו בסרט, היא היחידה שהמשיכה בקריירה קולנועית בבגרותה כשחקנית, תסריטאית ומפיקה.
תומאס האושטיין היה בן 15 בעת צילומי הסרט.
בראיון שפורסם במרץ 2017, סיפר האושטיין שהסרט טילטל את חייו, ובבגרותו היה לעובד סוציאלי ויועץ בתחום ההתמכרות.
אף לא אחת מהדמויות האמיתיות השתתפה בסרט, וכולן גולמו על-ידי שחקנים.
אולם קתרינה שאבק מחבורתם של כריסטיאנה ודטלף (דמותה בסרט נקראת "סטלה") מופיעה להרף עין בתפקיד סוחרת סמים שמוכרת הרואין לדטלף ב"סאונד" בתחילת הסרט.
היא מתה בשנת 2004 בעקבות סיבוכים שנבעו מהתמכרות רבת שנים לסמים ולאלכוהול.
חלק מהשחקנים היו קטינים תלמידי בית ספר בעת הצילומים, ולאור חשיבותו החינוכית של הסרט, מסרו הוריהם למפיקים מכתב הסכמה להשתתפותם בסצנות שימוש בסמים, מין ועירום.
זה היה שיתוף הפעולה המקצועי הראשון של המפיק ברנד אייכינגר והבמאי אולריך ("אוּלי") אדל בקולנוע המסחרי.
אדל הצטרף לצוות ההפקה רק שבועיים לפני תחילת הצילומים, לאחר שהבמאי רולנד קליק פוטר בעקבות סכסוך עם אייכינגר.
השניים, שהתוודעו זה לזה בעת לימודיהם המשותפים בבית הספר לקולנוע במינכן, היו מחסידי הזרם הנאו-ריאליסטי בקולנוע - והנאו-ריאליזם האיטלקי בפרט - ושל הגל החדש בקולנוע הצרפתי, דבר שהתבטא בסגנון התיעודי של הסרט ובטכניקות הצילום:
אדל ליהק שחקנים לא-מקצועיים וחסרי ניסיון שנטמעו באתרי הצילום.
רבים מהניצבים בסצנות עם קהל היו בני נוער מכורים לסמים במציאות, אשר ההפקה גייסה.
אפיזודות מרכזיות צולמו באתרי התרחשות אותנטיים בתחנת הרכבת "ברלין גן החיות", דיסקוטק "סאונד" ו"אירופה סנטר", וכן בשכונת גרופיוסשטאט שברובע נויקלן, שם התגוררה פלשרינו מאז עברה מהמבורג לברלין המערבית.
מאחר שהסרט צולם בשנת 1980, בעוד העלילה מתמקדת בתקופת התמכרותה של כריסטיאנה להרואין משנת 1975 עד 1977, היה צורך לעצב את האתרים ולהתאימם לשנים הרלוונטיות.
אפיזודות של בני נוער מסוממים בתחנת הרכבת צולמו במצלמה נסתרת באופן שהתמונות האותנטיות לא מובחנות מהצילומים המבוימים.
תמונות הזרקת ההרואין, מצבם של הנרקומנים לאחר הזרקה וסצנת תסמיני הגמילה של כריסטיאנה ודטלף, מצולמים בסגנון ריאליסטי, לעיתים באמצעות קלוז אפ.
תהליך הידרדרותה של כריסטיאנה מתבטא בשינויי גוונים: היא צובעת את שיערה בוורוד בעוד עורה מקבל גוון ירקרק-חיוור, שילוב המשווה לה מראה מבעית.
פסקול הסרט כולל תשעה שירים בביצועו של דייוויד בואי: שמונה מהם מתוך שלושת אלבומי טרילוגיית ברלין שכתב והקליט בואי בעת שהותו בברלין בין השנים 1977 ו-1979, יחד עם המלחין והמפיק בראיין אינו, וכוללים גרסה גרמנית לשיר Heroes שכתבה זמרת הליווי אנטוניה מאס (שלושת האלבומים הם Low, Heroes, Lodger).
השיר התשיעי הוא Station to Station משנת 1975. את אלבום הסרט הפיקה חברת RCA, ובשנת 2001 האלבום הופץ מחדש בתקליטור על ידי חברת EMI.
ב-29 ביוני 2018 הוציאה חברת "פרלפון" את אלבום הסרט בפורמט של ויניל אדום, במהדורה מוגבלת, לציון 30 שנה לצאת אלבום הוויניל האחרון של הסרט.
בשבוע יציאתו, האלבום דורג חמישי במצעד הרשמי של אלבומי ויניל.
הופעת קמע של דייוויד בואי
באוקטובר 1980 נענה בואי לבקשת התסריטאי הרמן וייגל לשלב סצנת הופעה חיה שלו בהפקת הסרט בברלין.
מכיוון שבאותה עת הופיע בואי מספר פעמים בשבוע בברודוויי ולא היה יכול להגיע לגרמניה, צולמה ההופעה החיה כביכול, במועדון "Hurrah" בניו יורק.
בואי ביצע בסצנה זו את השיר Station to Station עם פלייבק.
המועדון ותלבושתו של הזמר עוצבו בהתאמה לסיבוב ההופעות שלו בברלין בשנת 1978, ותמונות הקהל נלקחו מצילומי קונצרט של להקת AC/DC שהתקיים ב"דויטשלנד האלה" ב-27 בנובמבר 1980.
בסרט יש מספר כשלים טכניים או עובדתיים.
דיאלוגים ואפקטים שהוקלטו באולפן לא מתאימים לתנועות השפתיים או שאינם תואמים את רעשי הסביבה הטבעיים.
מכיוון שקולה של השחקנית שמגלמת את אמה של כריסטיאנה מדובב על ידי שחקנית אחרת, פניה לא נראים כאשר היא מדברת.
כאשר כריסטיאנה פוגשת את אקסל וברנד בתוך תחנת הרכבת כדי לחפש את דלטף, אקסל לובש מכנסי ג'ינס מתרחבים בהירים, אבל כאשר הם יוצאים מהתחנה לרחוב, הוא לובש מכנסיים צמודים בצבע כהה.
בסצנה שבה כריסטיאנה נמצאת לראשונה במכוניתו של לקוח, כאשר הצילום נעשה מתוך המכונית לעבר השמשה הקדמית, בחוץ יורד גשם סוחף שלא נראה מזוויות אחרות של צילום הסצנה.
שגיאה עובדתית: בסצנה שבה כריסטיאנה משמיעה בחדרה תקליט של דייוויד בואי, נראית עטיפת התקליט "ChangesOneBowie", אבל השיר שנשמע הוא הגרסה הגרמנית של השיר Heroes, שכלל לא נמצאת בתקליט זה.
ב-2 במאי 2005, 24 שנים אחרי שיצא לבתי הקולנוע, הופץ הסרט על גבי תקליטור ובהזרמת מדיה על ידי חברת Maran Film הגרמנית, בגרסה שקוצרה ל-120 דקות, 18 דקות פחות מהמקור.
ב-10 במאי 2012 הפיצה חברת Euro Video את הסרט בפורמט Blu-Ray.
"אני, כריסטיאנה פ." כסרט פולחן
עם צאת הסרט לבתי הקולנוע, הוא זכה למעמד של סרט פולחן בגרמניה, בהמשך לביוגרפיה שראתה אור כשנתיים קודם.
כריסטיאנה פלשרינו הפכה לידוענית ואף כונתה "נסיכת הנרקומנים".
היה צפוי שהצילומים הריאליסטיים ירתיעו בני נוער משימוש בסמים, אולם צעירים רבים נמשכו למסתורין ולרומנטיקה של חייה כנרקומנית וזונה צעירה, והשילוב של נעורים עם סמים וזנות גרם לגלוריפיקציה של דמותה.
נערות אשר הוקסמו מחיצוניותה של השחקנית הראשית ומראה ההרואין שיק שלה, ייחסו את הדמות לפלשרינו עצמה, ראו בה מודל לחיקוי והחלו לאמץ את סגנון לבושה ותסרוקתה.
לתקופה מסוימת, תחנת הרכבת "ברלין גן החיות" הייתה מוקד עלייה לרגל ואתר תיירות.
מאחר שהספר הוכנס לתוכנית הלימודים בבתי הספר, היה חשש שהספר והסרט לא משיגים את המטרה החינוכית, ובית ההוצאה לאור של השבועון שטרן שהוציא את הביוגרפיה, הפיץ למורים והורים ספר עם מידע לצורך התמודדות עם משיכתם של ילדים לסיפורה של כריסטיאנה.
הבגדים ואביזרי האופנה בסרט, בעיקר של השחקנית הראשית, שימשו לא אחת השראה למעצבי אופנה.
לרגל מינויו של מעצב האופנה הבלגי ראף סימונס בשנת 2012 להיות המעצב הראשי של כריסטיאן דיור, סיפר סימונס כיצד הושפעה עבודתו מהספר שאותו קרא, והסרט שראה בנעוריו.
הוא הסביר שזה היה אחד משני סרטים שעליהם ביסס את עיצוב קולקציית הביכורים שלו (סתיו-חורף 1995) שעסקה בקשר בין אופנה לקולנוע.
במסגרת השקת קולקציית סתיו-חורף 2018 שלו, וכמחווה לסרט, הציג סימונס מגוון פרטי ביגוד ואביזרי אופנה עם הדפסים של דמויות כריסטיאנה ודטלף (בגילום השחקנים), והלוגו של הסרט.
פריטים אלה הוצעו למכירה בחנות האינטרנט של סימונס, במטרה להעביר את ההכנסות ממכירותיהם לגופי צדקה התומכים בגמילה מסמים.
תמונות בגדים מהקולקציה הופיעו על עטיפת גיליון כתב העת לגברים "Men 10" מספטמבר 2018, כאשר לצורך הצילומים גייסה הצלמת פוּמִי נאגאסאקָה את שני כוכבי הסרט, נטיה ברונקהורסט ותומאס האושטיין, לשמש דוגמנים.
בית האופנה "גוצ'י" פרסם את קולקציית אביב-קיץ 2016 תוך שימוש בסרטון פרסומת ותמונות שכללו הרמזים לסצנות שהתרחשו בתחנת "ברלין גן החיות" ובבניין "אירופה סנטר".
הדבר עורר מחלוקות וביקורת על כך שגוצ'י עושים הומאז' למקומות הקשורים לסמים וזנות בברלין, ולמראה הרזה בסגנון "הרואין שיק".
כמחווה לרגל מותו של דייוויד בואי (ינואר 2016), הפיקו הקולנועניות הארגנטינאיות קטיה סטוקראט ומקארנה רוביו סרט אופנה קצר בשם Christiane F Returns to Bahnhof Zoo (בתרגום לעברית: "כריסטיאנה פ.
חוזרת לתחנת הרכבת של גן החיות"), בכיכובה של הדוגמנית הגרמנייה סינה ניקיטה, המשחזרת תמונות של נטיה ברונקהורסט בתפקיד כריסטיאנה.
הסרט צולם בתחנת הרכבת "ברלין גן החיות".
בספטמבר 2017 יצרה הצלמת ועורכת האופנה הגרמנייה ליה קלקא, סדרת תצלומים בהשראת תמונות סטילס של דמותה של כריסטיאנה בסרט.
הסדרה צולמה בתחנות הרכבת התחתית בקורפירסטנדאם ו"ברלין גן החיות".
כמו כן, לבושה של השחקנית הראשית זוכה מדי פעם להתייחסויות במדורים, אתרי אינטרנט ובלוגים העוסקים באופנה ובסגנון חיים.
אני, טוניה הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 2017. הסרט, בבימויו של קרייג גילספי, נכתב על ידי סטיבן רוג'רס.
הסרט עוקב אחר חייה של המחליקה האמנותית על הקרח טוניה הארדינג ואת הקשר שלה לתקיפת יריבתה, ננסי קריגן, בשנת 1994. הסרט כולל ראיונות שונים עם דמויות מרכזיות בחייה של טוניה הארדינג בסגנון תיעודי-בדיוני (מוקומנטריה), כמו גם שבירת הקיר הרביעי.
מרגו רובי (שגם הייתה שותפה בהפקת הסרט), מגלמת את דמותה של הארדינג, סבסטיאן סטן משחק את בעלה של הארדינג (ג'ף גילולי), ואליסון ג'ני משחקת את אימה של הארדינג (לבונה גולדן).
שחקנים נוספים בסרט: ג'וליאן ניקולסון, קייטלין קארבר, פול וולטר האוזר ובובי קנאבלי.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-8 בספטמבר 2017, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-8 בדצמבר 2017. הסרט, שנעשה בתקציב של 11 מיליון דולר בלבד, גרף הכנסות בסכום של כ-46 מיליון דולר ברחבי העולם.
הסרט זכה לשבחי הביקורות עם שבחים רבים למשחקן של השחקניות מרגו רובי ואליסון ג'ני.
בטקס פרסי האקדמיה ה-90, זכתה אליסון ג'ני בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר.
הסרט היה גם מועמד לזכייה בקטגוריות נוספות: מועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר עבור משחקה של מרגו רובי, ומועמדות לפרס האוסקר לעריכה הטובה ביותר.
הסרט גם קיבל שלוש מועמדויות לטקס פרסי גלובוס הזהב ה-75, וזיכה את אליסון ג'ני בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר.
גם בטקס פרסי גילדת השחקנים ה-24, זכתה אליסון ג'ני בפרס השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה.
בטקס זה הייתה גם מרגו רובי מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-71 הסרט קיבל חמש מועמדויות, וגם במסגרתו זכתה אליסון ג'ני בפרס פרס באפט"א לשחקנית בתפקיד משנה.
השנה היא 1970 בפורטלנד שבאורגון.
טוניה הארדינג בת השלוש נדחפת על ידי אימה המתעללת, לבונה, להצטרף לחוג החלקה אמנותית על הקרח.
כאשר טוניה גדלה, אימה לבונה אף מוציאה אותה ממסגרת הלימודים בבית הספר על מנת שתוכל להתמקד בקריירת ההחלקה שלה.
טוניה מתאמנת באופן אינטנסיבי תחת הדרכתה הצמודה של המאמנת דיאן רולינסון.
במהרה טוניה הופכת לאחת מהמחליקות האמנותיות הטובות ביותר בארצות הברית, אבל היא לא מסוגלת להתעלות מעבר לשם שהיא קיבלה כ"זבל לבן", התלבושות תוצרת הבית והבחירה הלא-שגרתית שלה בביצועי המוזיקה לליווי הופעותיה.
בהיותה טוניה בת 15 בלבד, היא נכנסת למערכת יחסים עם ג'ף גילולי, שהיה אז בן 18, למרות התנגדותה של אמה.
טוניה מתחתנת עם ג'ף על מנת לצאת מבית אמה, שנהגה להתעלל בה, אבל במהרה מתחיל גם ג'ף להתעלל פיזית בטוניה.
לבונה בזה לביתה טוניה על כך שהיא משלימה עם המצב ונשארת עם בעל מתעלל, אך טוניה מאשימה את אימה על כך שהיא עצמה גידלה אותה בסביבה מתעללת ואלימה.
בינתיים, טוניה לוקחת מאמן חדש במקום רולינסון לאחר מריבה ביניהן, והופכת להיות האישה הראשונה בתחום ההחלקה האמנותית על הקרח שהצליחה להשלים קפיצה משולשת כפולה בתחרות אחת.
למרות זאת היא מגיעה למקום הרביעי בלבד במשחקים האולימפיים.
מובסת, היא חוזרת לעיר הולדתה פורטלנד, ומוצאת עבודה בתור מלצרית.
אז מגיעה אליה המאמנת הראשונה שלה, דיאן רולינסון, אשר משכנעת אותה לחזור להתאמן לקראת אולימפיאדת החורף של שנת 1994. טוניה מבקרת את אימה המנוכרת, ואימה טוענת בתוקף שהיא זו שעשתה אותה אלופה.
אחרי שהביטחון של טוניה מתערער בעקבות איומי רצח שהיא מקבלת, ג'ף בעלה מבין שהוא יכול לעשות את אותו הדבר ליריבתה העיקרית של טוניה, ננסי קריגן.
שון אקרט, חברו ההזוי של ג'ף, הרודף אחר מוניטין ויוקרה, שוכר שני נוכלים לא מנוסים לתקוף את קריגן לאחר אימון בדטרויט.
שיין סטנט, אחד משני נוכלים אלו, פוצע את קריגן קשה בברך, ואחרי זמן לא ארוך הוא נתפס יחד עם חברו ושניהם מובאים למעצר.
שון אקרט, חברו של ג'ף גילולי, מתרברב על חלקו בתקיפה של קריגן ברחבי העיר, מה שמוביל אליו במהירות את ה-FBI.
הוא מצביע מיד על ג'ף כאיש ששכר אותו לבצע את התקיפה, אך גילולי מזועזע לגלות כי אקרט נתן הוראות לביצוע תקיפה ולא רק שלח מכתבי-איומים כמו שלכאורה הוא ביקש ממנו.
טוניה מעפילה לנבחרת האולימפית ותוך כדי כך נשמעות טענות כי היא הייתה מעורבת בתקיפה של קריגן.
כאשר טוניה מבינה שככל הנראה היא תימצא אשמה על ידי האיגוד, היא הולכת לאף-בי-איי ומספרת להם מה עשו ג'ף ושון.
ג'ף מגיע לביתה של טוניה כדי לתקוף אותה.
טוניה עוזבת סופית את ג'ף והוא מסגיר אותה לרשויות, בטענה כי היא ידעה על התקיפה מלכתחילה.
בפורטלנד, טוניה מוצאת את עצמה בעיצומו של קרקס תקשורתי.
אימה לבונה מגיעה לבקר אותה, וסוף סוף אומרת לה שהיא גאה בה וכי היא בצד שלה.
עם זאת, כאשר היא שואלת את טוניה האם ידעה משהו על ההתקפה, טוניה מבינה שהיא נושאת עימה בבגדיה מכשיר הקלטה, ולאחר שהיא אכן מוצאת אותו אצלה היא מעיפה אותה מביתה.
ג'ף, אקרט וסטנט מובאים למשפט בעוד שמשפטה של טוניה נדחה עד לאחר האולימפיאדה.
לאחר ניסיון כושל בתרגיל המשולש, למרות הזמן שניתן לה לתקן את השרוך הקרוע במחליקים שלה, טוניה מגיעה למקום השמיני בלבד בעוד קריגן מגיעה למקום השני ומקבלת מדליית הכסף.
טוניה בסופו של דבר לא נשלחת למאסר אך היא מקבלת עונש של שלוש שנים על תנאי, 500 שעות של עבודות שירות וקנס של 100,000 דולר.
בנוסף, היא נאלצת לפרוש מאליפות העולם של שנת 1994 להחלקה אומנותית ומורחקת מתחרויות החלקה אמנותית לכל החיים.
שבורת לב, היא מתחננת בפני השופטים לתת לה עונש מאסר ובתנאי שלא ייקחו ממנה את האפשרות להחליק, לטענתה - הדבר היחיד שהיא יודעת לעשות; השופט מסרב.
ג'ף מאשר כי הוא זה האחראי להרס הקריירה של טוניה, משנה את שמו ונישא מחדש.
טוניה הופכת למתאגרפת, נישאת שוב והופכת לאם.
התסריטאי סטיבן רוג'רס קיבל את ההשראה לכתיבת הסרט הזה לאחר שצפה בסרט דוקומנטרי על החלקה אמנותית על הקרח, אשר הזכיר את טוניה הארדינג.
רוג 'רס ארגן ראיונות עם הרדינג ואת בעלה לשעבר ג'ף גילולי.
כל אחד מהם זכר את אירועי ההתקפה על ננסי קריגן בשנת 1994 בצורה שונה מאוד.
רוג'רס החליט: "ובכן, זו הדרך שלי: להראות את נקודת המבט של כולם, ואז לתת לקהל להחליט."
מרגו רובי, ששיחקה את הרדינג וגם הייתה שותפה בהפקת הסרט, לא ידעה בעצם שהתסריט מבוסס על אירוע אמיתי עד לאחר שסיימה לקרוא אותו.
מייד לפני הצילומים, רובי טסה מלוס אנג'לס לפורטלנד, אורגון כדי להכיר את הארדינג.
רובי התאמנה במשך ארבעה חודשים על מנת להיות מוכנה לסצנות ההחלקה על הקרח.
היידי מונגר ואנה מלקובה שימשו ככפילות בסצנות ההחלקה ובנוסף נלקחה שרה קווארה על מנת לשמש כמאמנת וכוריאוגרפית.
רוג'רס כתב את התפקיד של לבונה, אימה של טוניה, עבור אליסון ג'ני; ג'ני היא חברה ותיקה של רוג' רס, אבל "הכוכבים היו [לא] מיושרים" לעבודתם המשותפת עד לאחר השלמת התסריט.
ג'ני אמרה כי זה היה אחד מהחלקים המאתגרים ביותר בקריירה שלה.
הצילומים החלו בסוף ינואר 2017 במייקון, ג'ורג'יה, כאשר "מייקון קוליסאום" משמש כסט.
לאורך כל הצילומים, רובי סבלה מפריצת דיסק בצוואר ועברה בדיקות Mri כדי לוודא שזה בטוח עבורה להמשיך לשחק ולצלם את סצנות ההחלקה.
הצילומים לסרט הסתיימו בסוף פברואר של אותה שנה, עם צילומי השלמה שנערכו באטלנטה ב-16 במאי
חלק מהשירים בפסקול הסרט היו בשימוש על ידי הארדינג בתרגילים שביצעה, כגון השיר של להקת זי זי טופ: "שק שינה".
שירים אחרים נבחרו על ידי המנהלת המוזיקלית סוזן ג'ייקובס: שירים משנות השבעים כמו למשל השיר "שרשרת" של להקת הפליטווד מק, "שרשרת" או השיר של להקת סופרטראמפ: "להתראות זר".
השירים האלו באו מעידן בו המוזיקה הוגדרה ב"עוצמה מלאה" ו"חמה".
ג'ייקובס חשה כי "שירי הרוק הקלאסיים מילאו את התמונה בלי להפריע לסיפור".
המבקרת אמילי מאנינג מצאה כי שירים אחרים, כמו למשל השיר של En "ווג", ",Free your mind" והשיר "ברקודה", יצרו "הקבלה מעניינת בין דבקותה ושאיפתה של טוניה".
הסרט מסתיים בקאבר לשיר של להקת סוזי והבנשיז: "The Passenger"; מאנינג כתבה: "היה משהו מאוד נכון בלראות את טוניה מחליקה לצלילי סוזי והבנשיז." ג'ייקובס אמרה כי בשיר הסיום היה "משהו ברור (...) והמילים בו הידהדו".
מילות השיר של להקת הדייר סטרייטס - "רומיאו ויוליה" היו חשובות כי "הן הרגישו כמו הסיפור עצמו".
הפסקול יצא ב-8 בדצמבר 2017, על ידי Milano Records, והוא כולל שירים מקוריים מהסרט שבוצעו על ידי אמנים שונים וקטעים מהביצועים המקוריים.
"אני, טוניה" יצא להקרנת בכורה ב פסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו ב-8 בספטמבר 2017. זמן קצר לאחר מכן, רכשה חברת ניאון ארצות הברית את זכויות ההפצה של הסרט.
הסרט יצא להקרנות מסחריות ב-8 בדצמבר 2017. בינואר 2018 נשאלה ננסי קריגן האם היא ראתה את הסרט, והשיבה בשלילה וציינה כי "אני הייתי הקורבן" ושהיא פשוט הייתה "עסוקה בלחיות את החיים."
"אני, טוניה" גרף כ-30 מיליון דולר בארצות הברית וקנדה ו-16.3 מיליון דולר במדינות אחרות, ובסך הכל הרווחים של הסרט ברחבי העולם הגיעו לסך של $46.3 מיליון דולר.
לאחר רווחים של $11.6 מיליון בקצת מעל חודש בו הוצג הסרט בצורה מוגבלת, הסרט הרוויח כ-$2.9 מיליון ב-799 תיאטראות, בסוף שבוע אחד.
לאחר ההודעה שהסרט קיבל שלוש מועמדויות לאוסקר, נוספו לרשימה בשבוע שלאחר מכן עוד כ-161 בתי הקולנוע שהקרינו אותו והכנסות של $3 מיליון.
אליסון ג'ני זכתה לשבחים רבים מהמבקרים על הופעתה כלבונה גולדן.
כריסטי למיר מאתר rogerebert.com כתבה: "ג'ני בהחלט קורעת אותה כמו החול, מעשנת בשרשרת כמו לבונה הרדינג, מעליבה את טוניה כל הזמן ומתערבת כל הזמן, במה שלבסוף הופך אותה ללוחמת.
זה תפקיד ראוותני ותופס את העיניים אך לא חד גוני; מייקל או'סאליבן מהוושינגטון פוסט כתב כי: ג'ני גונבת את ההצגה בכל סצנה שבה היא משחקת את לבונה.
הלן אוה'רה מאמפייר הגדירה את הופעתה של ג'ני כ"מבוצעת ללא רבב, ראוותנית, בלתי נשכחת".
"אני, טוניה" הרוויח מועמדויות ופרסים רבים.
בטקס AACTA לפרסים בינלאומיים השביעי, זכתה רובי בפרס השחקנית הטובה ביותר, וג'ני זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר.
הסרט קיבל חמש מועמדויות בטקס פרסי האקדמיה ה-71, כולל מועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר בתפקיד מוביל למרגו רובי, התסריט המקורי הטוב ביותר לרוג'רס, והפרס בו זכתה ג'ני: שחקנית המשנה הטובה ביותר.
בטקס פרסי גלובוס הזהב, קיבלה ג'ני את פרס גלובוס הזהב עבור שחקנית המשנה הטובה ביותר – סרט קולנוע, בעוד הסרט היה גם מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר – קומדיה או מוזיקלי ורובי הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר – סרט קומדיה או מוזיקלי.
הסרט גם היה מועמד לפרסים עצמאיים שונים וכן לפרס גילדת המפיקים של אמריקה.
רובי וג'ני היו מועמדות ל-24 פרסים נוספים.
רוג'רס גם היה מועמד לפרס התסריט המקורי הטוב ביותר מן התסריטאים של אמריקה.
בטקס פרסי האקדמיה ה-90, ג'ני זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר.
מרגו רובי הרוויחה את המועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר וריגל קיבל מועמדות לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר.
ספינת החלל אנטרפרייז-D (או בשמה המלא באנגלית: USS Enterprise – NCC-1701-D) היא ספינת חלל בדיונית.
ספינת החלל מופיעה בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ובסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: דורות", השייכים לזיכיון מסע בין כוכבים, ומהווה את מקום ההתרחשות העיקרי בהם.
בנוסף, מופיעה האנטרפרייז-D ב"Emissary", פרק הפיילוט של הסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", ב-"These Are the Voyages...", פרק הסיום של הסדרה, "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", וב-"Vox" ו-"The Last Generation", פרקי הסיום של "מסע בין כוכבים: פיקארד".
האנטרפרייז-D היא ספינה מדגם "גלאקסי".
היא הספינה החמישית של פדרציית הכוכבים המאוחדת שנושאת את השם "אנטרפרייז".
האנטרפרייז-D היא ספינת הדגל של צי הכוכבים ומפקדה העיקרי לאורך כל שנות קיומה (למעט הפסקות קצרות) הוא קפטן ז'אן-לוק פיקארד.
במהלך הסרט "מסע בין כוכבים: דורות", לאחר קרב עם האחיות הקלינגוניות לורסה וב'אטור דוראס, מתפוצץ החלק המחזיק את הינע הכוכבים של הספינה, וחלק הצלחת שלה נוחת נחיתת אונס על פני כוכב הלכת ורידיאן III, וננטש, מה שמוביל להגדרתה כספינה שנהרסה.
בתחילת המאה ה-25 זוכה הספינה לעדנה ויוצאת למשימה נוספת לאחר שהצלחת שלה מחולצת ומשוקמת בעזרת חלקים מספינות אחרות על ידי מי שהיה המהנדס הראשי שלה, ג'ורדי לה פורג'.
אנדרו פרוברט, המעצב שסייע לעדכן את ה-"אנטרפרייז NCC-1701" המקורית לטובת "מסע בין כוכבים: הסרט", עיצב גם את האנטרפרייז-D.
פרוברט, שנשכר במקור לעצב רק את גשר הספינה, הכין שרטוט ראשוני, אותו תלה על הקיר לאחר שסיים את העבודה על סרט הקולנוע.
עורך התסריט, דייוויד ג'רולד, ראה את השרטוט וסיפר עליו ליוצר הסדרה, ג'ין רודנברי, שאישר את העיצוב כנקודת פתיחה לעיצוב האנטרפרייז-D.
פרוברט קיבל פטנט עבור עיצוב זה ב-1990.
צוות של חברת אינדסטריאל לייט אנד מג'יק, בניהולו של איז אוויאנג, בנה שתי מיניאטורות.
האחת בגודל 6 רגליים (כ-1.83 מטרים), והשנייה בגודל 2 רגליים (כ-61 סנטימטרים), לטובת הפרק "מפגש בפארפונט" ("Encounter at Farpoint"), פרק הפיילוט של "הדור הבא".
שני המודלים המשיכו לשמש לאורך שתי העונות הראשונות של הסדרה.
לקראת העונה השלישית בנה מעצב המודלים גרג ג'אין מודל בגודל 4 רגליים (כ-1.22 מטרים), שעליו נצבעה שכבה נוספת של פרטים.
דגם 6 הרגליים המשיך לשמש כשהיה צורך לצלם קטעים שבהם הצלחת נפרדת מהינע הכוכבים, ולאחר מכן עודכן על ידי אינדסטריאל לייט אנד מג'יק לטובת צילומי הסרט "דורות".
ג'ונתן פרייקס סיפר שכאשר צוות השחקנים דן עם אולפני פראמאונט על החוזים, חזרה החברה על המנטרה שה"אנטרפרייז" היא הכוכבת האמיתית של הסדרה.
באוקטובר 2006 נמכר הדגם הגדול של הספינה במכירה פומבית בכריסטי'ס שבניו יורק, יחד עם מודלים, אביזרים, תחפושות ופריטים נוספים מההפקות של הזיכיון.
הצפי היה שהמודל יימכר בכ-20–30 אלף דולר, אך לבסוף הוא נמכר בסכום של 576 אלף דולר והיה הפריט שקיבל את המחיר הגבוה ביותר במכירה הפומבית.
הדגם התלת-ממדי הממוחשב שיצר ג'ון נול מאינדסטריאל לייט אנד מג'יק לטובת הסרט "דורות" (1994), הועבר לתוכנת LightWave ושימש לאחר מכן ליצירת ספינות נוספות מדגם "גלאקסי", למספר פרקים של "חלל עמוק 9" וכן לפרק "Timeless" בסדרה וויאג'ר.
האנטרפרייז-D שהופיעה בפרק האחרון של הסדרה "אנטרפרייז", נוצרה ב-LightWave, על ידי גבריאל קורנר מחברת Eden FX.
האנטרפרייז-D הייתה בעלת פרופורציות שונות מה"אנטרפרייז" המקורית.
אף על פי שהמראה הכללי היה דומה, צלחת ושני כונסי עיוות, הרי שהכונסים היו קטנים יותר יחסית לגוף הספינה.
הרעיון מאחורי השינוי היה הרעיון שמנועי העיוות הפכו יעילים יותר בשנים שחלפו.
האנטרפרייז-D נראית לראשונה בפרק הראשון של "הדור הבא", "Encounter at Farpoint", תחת פיקודו של קפטן ז'אן-לוק פיקארד.
בכמה מהפרקים, כמו גם בלוחית ההשקה של הספינה, מצוין שהספינה נבנתה במספנת "יוטופיה פלנישיה", שנמצאת במסלול כבידתי סביב מאדים.
האנטרפרייז-D היא הספינה השלישית שהושקה מדגם "גלאקסי.
קדמו לה ה"גלאקסי" (USS Galaxy), שהייתה הספינה הראשונה בדגם ונקראה על שמו, לפי המסורת, וה"יאמטו" (USS Yamato).
לפי לוחית ההשקה שלה היא הושקה בתאריך כוכבי 40759.5, המקביל ל-4 באוקטובר 2363, בדיוק 406 שנה לאחר השקת ספוטניק 1, הלווין (וגם כלי-החלל) הראשון של האנושות.
במהלך הסדרה "הדור הבא", מקיים צוות הספינה מגע ראשון עם גזעים רבים, ביניהם הבורג (בפרק "Q Who"), רצף הקיו (בפרק "Encounter at Farpoint") ועוד.
האנטרפרייז-D מהווה גורם מהותי בתבוסת הבורג במהלך ניסיונם לפלוש לפדרציה, בפרק "The Best of Both Worlds".
בשנת 2371, במהלך אירועי הסרט "מסע בין כוכבים: דורות", האחיות הקלינגוניות לורסה וב'טור דוראס, משיגות את התדר בו פועל שריון האנטרפרייז-D, מה שהופך אותו לחסר תועלת.
הצוות מצליח להרוס את הספינה של האחיות, אך נזק למערכת הקירור של ההינע עיוות אותה, במהלך הקרב, ואילץ את הצוות להפריד בין הצלחת לגוף הספינה.
הינע העיוות מתפוצץ רגע אחרי שהצלחת מתחילה לנוע ממנו והלאה.
כתוצאה מכך נותרת ה"אנטרפרייז" ללא אפשרות למסע בין-כוכבי.
נוסף על כך, גל ההדף מהפיצוץ משתק את מערכות ההנעה של הצלחת ומערכות ראשיות נוספות, מה שמוביל אותה למסלול התרסקות לכיוון ווירידיאן III.
הצלחת נקלעת לכוח המשיכה של כוכב הלכת ומתרסקת על הקרקע בנחיתת אונס, תוך שהיא צוברת נזק שאינו בר תיקון.
בהמשך הוחלפה הספינה ב"אנטרפרייז"-E, שנראתה לראשונה בסרט "מסע בין כוכבים: המפגש.
לפי ערוץ הסאונד, שמכיל את הערות ההפקה בסרט "דורות", אחת הסיבות האמיתיות בגללן נהרסה האנטרפרייז-D, הייתה ציור קונספט שבו נראתה הצלחת נוחתת, ושהופיע במדריך הטכני של "הדור הבא".
רונלד ד' מור, ג'רי טיילור ובראנון בראגה ראו את הציור ורצו להשתמש בהתרסקות הצלחת לטובת קליף האנגר, בסוף העונה השישית ש "הדור הבא".
אך נמנעו מלעשות כן, בשל התקציב המוגבל והתנגדות מצד המפיק מייקל פילר.
בעתיד החלופי, כפי שניתן לראותו בפרק האחרון של "הדור הבא", "All Good Things...", האנטרפרייז-D קיימת עדיין בשנת 2395. היא משמשת כספינת הדגל האישית של אדמירל ויליאם רייקר, לאחר שעברה עדכון מסיבי, שכולל תוספת של כונס עיוות (Warp Nacelle) שלישי, נשקים חדישים ומכשיר הסוואה.
קו זמן זה נובע מאנומליה בזמן, שפיקארד, יחד עם Q, מנסים להתגבר עליה.
במהלך שירותה שימשה האנטרפרייז-D כספינת הדגל של פדרציית הכוכבים המאוחדת ושל צי הכוכבים.
כספינה מדגם "גלאקסי", היא הייתה ספינת מחקר גדולה במיוחד ובעלת טווח גדול.
לספינה היו 42 סיפונים, והתגוררו בה על בסיס קבוע 1,014 אנשי צוות ואזרחים (רובם משפחות של הצוות), וביכולתה לשאת עד 6,000 איש.
ספינות מדגם "גלאקסי" מסוגלות היו להיפרד לשתי ספינות עצמאיות; אזור הצלחת, שכולל את רוב שירותי הצוות ואזורי המגורים, יכול להיפרד מהחלק שמכיל את ההינע הבין-כוכבי ואזורי ההנדסה המרכזיים, לרבות כור העיוות ורוב הנשק.
הצלחת שימשה לעיתים למילוט צוות לא הכרחי ואזרחים, בזמן שאזור ההינע הבין-כוכבי נכנס למצב לוחמה, כפי שניתן היה לראות בפרקים "Encounter at Farpoint" ו"The Arsenal of Freedom." ב"הדור הבא".
יתרון נוסף ליכולת ההפרדה, הייתה האפשרות להילחם כשתי ספינות ולא כאחת, כמו בפרק "The Best of Both Worlds," או להשתמש בצלחת כסירת הצלה, כמו בסרט "דורות".
האנטרפרייז-D הייתה הספינה היחידה שיכולתה לבצע הפרדה, הוצגה בסדרת טלוויזיה, עד שהספינה "פרומתאוס" ביצעה הפרדה במהלך עונתה הרביעית של הסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
לאנטרפרייז-D יש גם גשר קרב משני שנמצא בסיפון 8 של הצלחת, למקרים שבהם ישנה הפרדת צלחת.
גשר זה נראה לראשונה בפרק הראשון של "הדור הבא", ופעם נוספת בפרק "The Arsenal of Freedom".
גרסה עדכנית של גשר הקרב מופיעה בפרק "The Best of Both Worlds".
האנטרפרייז-D תומכת במחקר במספר רחב של תחומי ידע מדעיים, וכוללת מעבדות בתחומי מיפוי כוכבים, ארכאולוגיה, אנתרופולוגיה תרבותית, בוטניקה, הידרופוניקה ומדעים פלנטריים.
לאנטרפרייז-D שנים עשר מערכי פייזר טייפ-X ושלושה משגרי טורפדות פוטונים, שמסוגלים לירות, כל אחד, עשרה טילים במטח אחד.
אחד ממערכי הפייזר נמצא על "ראש הקוברה" של הצלחת, בעוד שאחד מתותחי הטורפדו נמצא על החלק האנכי של אחורי הצלחת.
שניהם לא פעילים כל עוד הצלחת מחוברת לחלק המרכזי של הספינה.
נוסף על מערך הנשק, כוללת הספינה שריון אנרגיה עוצמתי, שלפי הדיאלוג בפרק "Conundrum" ב"הדור הבא", יש לה ארסנל של לפחות 250 טורפדות פוטון.
לאנטרפרייז-D לפחות שמונה חדרי טרנספורטר, בהם לפחות עשרים מערכות טרנספורטר פעילות.
בספינה רציף מעבורות מרכזי אחד באזור הצלחת, שנתמך על ידי רציפי מעבורות קטנים יותר באזור ההינע הכוכבי.
בספינה מספר סוגי מעבורות, כולל יאכטת הקפטן (ששמה "קאליפסו" לדברי פטריק סטיוארט, על שם ה"קאליפסו", ספינת המחקר של ז'אק קוסטו).
אף על פי שניתן לראותה בחלקה התחתון של הצלחת של הספינה, היא מעולם לא הופיעה לאורך סדרת הטלוויזיה.
מערכות תמיכת חיים ומערכות רפואיות
על סיפונה של האנטרפרייז-D מרפאה, ומספר מעבדות ומתקנים רפואיים.
רציפי המעבורות, רציפי המטען ואזורים נוספים בחללית ניתנים להסבה לאזורי טריאז' במקרי חירום.
כך, למשל, בפרק "Ethics", בו נראה רציף מטען שהוסב לחדר מיון חירום.
אזורים אחרים, כמו רציף 10 קדמי (Ten-Forward), המשמש ביום יום כפאב ומסעדה, יכולים לשמש גם כמקלטי חירום, כמו שנראה בפרק "Disaster".
במספר פרקים ב"הדור הבא" ניתן לראות שעל סיפונה של האנטרפרייז-D מספר מתקני בילוי, כגון מתקני הולודק, ארבורטום, בית ספר, חדר כושר, תיאטרון, ופאב בשם טן פורוורד (10 קדמי, על שם מיקומו בספינה).
בפרק הראשון של הסדרה מוזכר שלחלק מחברי צוות ה"אנטרפרייז" בני משפחה אזרחים, לרבות ילדים, שמתגוררים עמם על סיפונה של ה"אנטרפרייז".
וזאת למרות שה"אנטרפרייז" חוותה לא פעם סיטואציות מסוכנות שעלולות להוביל להשמדתה, על כל אנשיה.
ישנם מספר אזרחים המועסקים על ה"אנטרפרייז", לדוגמה המוזג בן, בפרק "Lower Decks," והבוטניקאית קייקו או'בריאן, שנראית לראשונה בפרק "Rascals" ובפרקים נוספים.
בשנת 2018 דירג האתר גיזמודו את האנטרפרייז-D במקום החמישי מבין כל הספינות שנשאו את השם "אנטרפרייז", בזיכיון "מסע בין כוכבים".
ב-2019 אתר Syfy דירג את האנטרפרייז-D במקום השני מבין גרסאות הספינה בזיכיון.
ספינת החלל אנטרפרייז-E (או בשמה המלא באנגלית: USS Enterprise – NCC-1701-E) היא ספינת הפדרציה השישית הנושאת את השם אנטרפרייז אשר מופיעה בסרטי הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש", "מסע בין כוכבים: המרד", "מסע בין כוכבים: נמסיס", ושייכים לזיכיון מסע בין כוכבים.
הקפטן הוא ז'אן לוק פיקארד, שעבר לאנטרפרייז-E לאחר שאנטרפרייז-D נהרסה (בסרט "מסע בין כוכבים: דורות").
רונלד ד' מור, אחד הכותבים הראשיים של הסרט "דורות" ו"המפגש" הציע שבניית אנטרפרייז-E החלה בעונה האחרונה של "הדור הבא" (2370).
לספינה ניתן בתחילה שם שונה שהוחלף לאנטרפרייז.
כך הפכה לספינת הדגל של הפדרציה לאחר שאנטרפרייז-D הושמדה במהלך הסרט דורות.
האנטרפרייז-E היא ספינה מדגם "סובריין" ("Sovereign"), הספינה הושקה בשנת 2372 במספנות סן פרנסיסקו (הנמצאות במסלול סביב כדור הארץ) תחת פיקודו של קפטן ז'אן לוק פיקארד ורוב הסגל הבכיר ששירת על סיפונה של האנטרפרייז-D.
ברומן הלא-קאנוני "Ship of the Line", פרי עטה של הסופרת דיאן קרי, צוין ששמה המיועד של הספינה היה "הונוריוס" ("Honorius") ושמונטגומרי סקוט היה חלק מצוות המהנדסים שעיצבו אותה.
בסרט "המפגש", האנטרפרייז-E השתתפה בקרב על גזרה 001, הרסה את קוביית הבורג ובהמשך נסעה לעבר על מנת לעצור את הבורג מלהתערב במפגש הראשון של זפרם קוקרן עם הוולקנים.
הבורג חטפו וכמעט הטמיעו את הספינה, עד שפיקארד ודאטה הצליחו לכבוש אותה מחדש.
בסרט "המרד" הצוות עוצר את סונ'א מלעקור בכוח את הבא'קו מעולם הבית שלהם.
בסרט "נמסיס" האנטרפרייז-E סופגת פגיעות קשות כשהיא עוצרת את שינזון מלהשתמש בנשק להשמדה המונית שיהרוס את כל החיים על פני כדור הארץ, לאחר מכן הספינה חוזרת לנמל כדי לעבור שיפוצים מסיבים.
בפרק האחד לפני אחרון של מסע בין כוכבים: פיקארד, "וקס", האנטרפייז נזכרת בקצרה שהיא הייתה מפוקדת על ידי וורף, אבל היא בלתי שמישה ומקולקלת בגלל סיבות לא ברורות.
בספרים שפורסמו על ידי Pocket Books אחרי הסרט "נמסיס" האנטרפרייז-E נשארת תחת פיקודו של פיקארד כשבשנת 2385 (על פי סדרת הרומנים הלא-קאנוניים "Star Trek: The Fall" משנת 2013) דאטה מוחזר לחיים (בדומה לעלילת הקומיקס "Countdown") אך מחליט שלא להצטרף מחדש לצי הכוכבים.
בספר "The Last Best Hope" מהסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד" מסופר שלאחר שפיקארד יצא למשימה לפינוי החלל הרומולאני לקראת הסופרנובה, קיבל וורף את הפיקוד על האנטרפרייז-E.
בשרטוטים של המעצבים ניתן לראות שבסרט "נמסיס" יש לאנטרפרייז-E תותחי פייזר ומשגרי טורפדו שלא נמצאו עליה בסרט "המרד".
בנוסף, ניתן לראות שמנועי העיוות הוזזו מעט למעלה וקדימה.
בספר "Star Trek: Ships of the Line" שנכתב על ידי היועץ הטכני של הזיכיון, מייקל אוקודה, נכתב שהאנטרפרייז-E מסוגלת לטוס במהירות עיוות מקסימלית של 9.995.
בפרק "Vox", הפרק הלפני אחרון בסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד", שעלילתו מתרחשת בשנת 2401 נרמז שהספינה הושמדה כליל, וכי ישנם מי שמאשימים בכך את וורף.
קפטן ז'אן לוק פיקארד (קפטן) - מפקד הספינה מיום השקתה (2372).
קומנדר ויליאם רייקר (קצין ראשון) - קצין ראשון על האנטרפרייז מיום השקתה (2372) ועד למינויו לקפטן הטיטאן (2379).
לוטננט קומנדר דאטה (קצין מבצעים) - קצין המבצעים, והשלישי בשרשרת הפיקוד של האנטרפרייז מיום השקתה (2372) ועד מותו בסוף הסרט "נמסיס" (2379).
קומנדר דיאנה טרוי (יועצת) - יועצת הספינה מיום השקתה (2372) ועד שעברה לשמש כיועצת על סיפון הטיטאן יחד עם בעלה הטרי, ויליאם רייקר, שמונה לקפטן הספינה (2379).
לוטננט קומנדר וורף (מפקד הביטחון / קצין נשק) - לאחר ששירת כקצין מבצעים אסטרטגי על חלל עמוק 9 במהלך מלחמת הדומיניון, מונה לשגריר על קרונוס, אך עד לתקופה המתוארת בסרט "נמסיס", חזר לצי הכוכבים.
עם קידומו של רייקר והמעבר לטיטאן מונה וורף לקצין ראשון ברומן הלא-קאנוני "Resistance" וממשיך לשרת בתפקיד זה בספרי ההמשך של "הדור הבא".
בספר "The Last Best Hope", פריקוול לסדרה "פיקארד", מונה וורף לקפטן האנטרפרייז-E.
עד כה לא אושר מינוי זה בקאנון.
קומנדר ד"ר בברלי קראשר (קצינת רפואה ראשית) - קראשר שימשה כקצינת הרפואה הראשית של הספינה מיום השקתה.
לפי הרומן הלא-קאנוני "Death in Winter" לקחה על עצמה את תפקיד קצינת הרפואה הראשית של צי הכוכבים לקדנציה נוספת (הראשונה הייתה במהלך העונה השנייה של "הדור הבא"), אך חזרה לאנטרפרייז-E ברומן "Resistance" ולאחר מכן נישאה לקפטן פיקארד.
לוטננט קומנדר ג'ורדי לה פורג' (מהנדס ראשי) - מונה למהנדס ראשי של הספינה מיום קבלתה לצי הכוכבים.
לוטננט רג'ינלד בארקלי (טכנאי דיאגנוסטיקה) - נוכח במהלך אירועי הסרט "המפגש".
לוטננט הוק (הגאי) - שימש כהגאי הספינה עד להטמעתו על ידי הבורג, ומותו לאחר מכן בידי וורף בסרט "המפגש".
בשנת 2018 דירג האתר גיזמודו את האנטרפרייז-E על בסיס העיצוב בסרטים "המפגש", "המרד" ו"נמסיס" במקום השלישי מבין כל הספינות שנשאו את השם "אנטרפרייז" בזיכיון "מסע בין כוכבים".
ב-2019 אתר Syfy דירג את האנטרפרייז-D במקום השלישי מבין גרסאות הספינה בזיכיון.
אנטרטיינמנט ואן היא חברה קנדית רב-לאומית העוסקת ברכישה, הפצה והפקה של סרטים, מוזיקה וסדרות טלוויזיה.
החברה, הממוקמת בטורונטו שבקנדה, היא חברת בת של הסברו שנקנתה על ידה בדצמבר 2019.
מחלקת הסרטים של החברה כללה תחילה בעיקר רכישות סרטים להפצה בינלאומית, אך בהמשך הפנתה את משאביה להפקת סרטים מקוריים ומימונם.
מחלקה זו נוסדה בשנת 2007, ורכשה את החברה Séville Pictures זמן קצר לאחר מכן.
בשנת 2012 הכריזה החברה על רכישת Alliance Films בסכום של 225 מיליון דולר קנדי.
במאי 2015 איחדה החברה את יחידות הפקת הסרטים והמכירות הבינלאומיות ליחידה חדשה בשם eOne Features, שמטרתה הפקה ומימון שישה עד שמונה סרטים בשנה.
מבין הסרטים שהפיצה החברה הסרטים ספוטלייט והספר הירוק זכו בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, והסרט 1917 הועמד לפרס זה והיה לסרט המצליח ביותר שהופץ דרך החברה בבריטניה.
eOne Television היא חברת בת של Entertainment One האחראית על הפקת סדרות טלוויזיה.
החברה קמה בינואר 2009 כאיחוד של מספר חברות שנרכשו על ידי Entertainment One.
מחלקת המוזיקה של החברה מתעסקת בהפקה, הקלטה וניהול אמנים.
המחלקה החלה לפעול בשם Koch Records, ובשנת 2009 שונה שמה.
בבעלות החברה גם חברות התקליטים Artemis Records, דת' רואו רקורדס, ו-Dualtone Records.
"אני, אתה, הוא, היא" (באוקראינית: Я, ти, він, вона) היא קומדיה רומנטית אוקראינית משנת 2018 בבימויו של וולודימיר זלנסקי ובשיתוף פעולה עם דייוויד דודסון.
התסריט נכתב על ידי צוות כותבים שכלל את זלנסקי עצמו, אולכסנדר שצ'ור, סטן זוביצקי ואחרים.
הסרט הופק על ידי אולפן "קווארטל 95" והופץ על ידי חברת ההפצה האוקראינית B&H.
בתפקידים הראשיים מככבים וולודימיר זלנסקי, יבגן קושובי, נדיה דורופייבה ואנסטסיה קורוטקה.
הסרט עוקב אחר זוג נשוי שנמצא במשבר ומחליט להתגרש, אך מקבל חודש של תקופת ניסיון מבית המשפט, במהלכה הם חווים סדרת אירועים משעשעים ומאתגרים שמובילים אותם להערכה מחודשת של מערכת היחסים שלהם.
הסרט הופק בתקציב של כ-35.9 מיליון גריבנה אוקראינית, מתוכם כ-17.6 מיליון גריבנה מומנו על ידי המדינה, והכניס מעל ל-71 מיליון גריבנה, מה שהפך אותו לאחד הסרטים המצליחים ביותר בתולדות הקולנוע האוקראיני.
הסרט מתמקד בזוג נשוי, מקסים ויאנה, שמחליטים להתגרש לאחר עשר שנות נישואין.
בית המשפט מעניק להם חודש של תקופת ניסיון לפני שהגירושין ייכנסו לתוקף.
במהלך החודש הזה, השניים מחליטים לנסות כל דבר שלא העזו לעשות במהלך נישואיהם, מה שמוביל אותם לסדרה של הרפתקאות מצחיקות ולעיתים מסוכנות.
החוויות המשותפות גורמות להם להרהר מחדש בקשר שלהם ובמהות האהבה והנישואין.
יורי טקח – חברו של מקס
מיקה פטאלוב – נהגת מונית
אולגה פוליאקובה – המטופלת של בוריס
הצילומים התרחשו בסוף קיץ 2018 בקייב ובלבוב.
כמו כן, הצילומים היו אמורים להתרחש באזרבייג'ן, אך עקב שינוי בצוות השחקנים, התסריט שוכתב מחדש בדחיפות.
הסרט צולם ברוסית במקור ולאחר מכן דובב לאוקראינית.
הסרט זכה לביקורות שליליות חריפות ממבקרים אוקראינים על העובדה שבניגוד להבטחותיו של ראש אולפני 95 Kvartal, וולדימיר זלנסקי, הסרט צולם לא באוקראינית, אלא ברוסית, ודובב באוקראינית רק בעת עבודת הפוסט-פרודקשן.
מבקר הקולנוע של הוצאת "טקסטים" קונסטנטין ווזדוויז'נסקי כתב בביקורתו: "השפה האוקראינית בסרטו של זלנסקי היא כל כך מלאכותית, עד שרוצים לצחוק יותר דווקא בגללה מאשר בגלל המצבים שבהם נמצאים הגיבורים".
אני, עיפרון: עץ המשפחה שלי לפי לאונרד א.
ריד , הידועה בכינויה אני, עיפרון, היא מסה מאת הכלכלן לאונרד א.
ריד שפורסמה לראשונה בגיליון דצמבר 1958 של "The Freeman", מגזין אמריקאי בעל השקפה ליברטריאנית.
היא הודפסה מחדש ב-The Freeman במאי 1996, וכעלון עצמאי שכותרתו "אני, עיפרון" במאי 1998. במהדורה המחודשת, מילטון פרידמן כתב את ההקדמה ודונלד ג'יי בודרו כתב את המאמר המסכם.
פרידמן, זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 1976, השתמש במאמר בתוכנית הטלוויזיה שלו ב-PBS משנת 1980, "Free to Choose", ובספר הנלווה באותו השם.
"אני, עיפרון" הוא כתב הגנה נחרץ על שוק חופשי קפיטליסטי, שדוחה מכל וכל את האידאולוגיות התומכות בכלכלה מתוכננת, ריכוזית ולא יעילה.
במסה, העיפרון מראה כיצד אינטראקציות וולונטריות של אנשים בשוק החופשי גורמות להיווצרותו, אירוע שלא היה קורה ביעילות תחת משטר כלכלי ריכוזי, משום שלמתכננים אין יכולת לחקות את מיליוני הפעולות שאנשים עושים בשוק חופשי, ואין להם את תמריץ הרווח המעודד קדמה, יצירתיות, למידה והמצאה.
"אני, עיפרון" נכתב בגוף ראשון מנקודת מבט של עיפרון.
העיפרון מפרט על המורכבות של יצירתו שלו, ומפרט את מרכיביו ואת האנשים הרבים המעורבים, עד לאדם המטאטא במפעל ולשומר במגדלור המנחה את המשלוח לתוך הנמל: עץ ארז ממדינת וושינגטון, שנכרת על ידי עובד עם מסור מתכת, שיוצר במפעל בגרמניה מעפרת ברזל ברזילאית.
גרפיט, ממכרות באמריקה הדרומית, טבעת חיזוק משילוב של מתכות שיובאו מכמה מדינות בעולם, שמן צמחי להכנת המחק שיובא למלזיה בידי איש עסקים בריטי.
שעווה אירופאית, דבק אמריקאי, צבע צהוב ושחור לעיפרון שיוצרו באפריקה וכולי.
המסה מראה כיצד אנשים שונים, בעלי גזע, דת והיסטוריה שונה, משתפים פעולה מטעמים אנוכיים, הרצון להרוויח, ויוצרים מוצר המעלה את רמת החיים של כלל האנשים בעולם, ללא הבדלי גזע, דת, מין והיסטוריה.
אנטרטיינמנט מוניטורינג אפריקה הוא ארגון האחראי על פרסום מצעדי המוזיקה בדרום אפריקה.
החברה מספקת מצעד מוזיקה של עשרת הגדולים ושל 100 הגדולים (כאשר 100 הגדולים ניתנת בתשלום).
מצעדי המוזיקה מתבססים על נתונים שמתקבלים מ-48 תחנות רדיו ו-8 ערוצי טלוויזיה.
השיר הראשון שהופיע במקום הראשון במצעד המוזיקה היה "Blurred Lines" של רובין ת'יק, ופארל ויליאמס.
בשנת 2014, במאמר שנכתב בעיתון City Press נכתב כי: "[מצעדים אלו] נמצאים בסטנדרט של תעשיית המוזיקה בכל מה שקשור למעקב אחר שירים המושמעים ברדיו".
הארגון הוקם ב-1993 ביוהנסבורג, דרום אפריקה.
רשות התקשורת העצמאית של דרום אפריקה הוסיפה תקנה לתחנות רדיו ציבוריות בדרום אפריקה, שעליהם להשמיע לפחות 40% מוזיקה דרום אפריקאית, בעוד שלתחנות רדיו מסחריות בדרום אפריקה מחויבים ב-25%.