tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אופוסום קצר-זנב אפור (שם מדעי: Monodelphis domestica) הוא מין של יונק כיס ממשפחת האופוסומיים, החי באמריקה הדרומית הטרופית.
מין זה תואר ב-1842 כשייך לסוג אופוסום קצר-זנב.
לא ידועים תת-מינים מוכרים שלו.
אופוסום זה מגיע לאורך מוערך של 12 עד 18 ס"מ ומשקל של 58 עד 95 גרם בקירוב, כשהזכרים גדולים יותר מהנקבות במעט.
בשביה האופוסום מכפיל את גודלו והוא יכול להגיע למשקל 150 גרם.
הזנב של אופוסום זה קצר יחסית, כפי ששמו מרמז ואורכו לא עולה על 5 עד 9 ס"מ בקירוב.
הוא בעל פרווה אפורה עם אוזניים וזנב ורודים ורחבים ועיניים שחורות גדולות וללא "מסיכה" כהה לאורך הפנים, כמו שאר האופוסומים.
לנקבת האופוסום כלל אין "כיס", ובמקומם יש לה 13 פטמות בעלות שרירים היכול להתקפל לתוך הבטן.
הוא מצוי בטבע באמריקה הדרומית שממדרום לנהר האמזונאס, בדרום, מרכז ומערב ברזיל, מזרח בוליביה, צפון פרגוואי, ובפורמוסה שבצפון ארגנטינה.
הוא מצוי בטבע ביערות גשם טרופיים ויערות לחים אחרים ולעיתים מגיע ליישובים אנושיים.
האופוסום הוא אוכל כל הניזון לרוב מטרף של מכרסמים, צפרדעים, זוחלים קטנים ומגוון חסרי חוליות ומגוון בפירות מסוימים.
הוא פעיל בלילות וצד באמצעות שימוש בריחו תוך דחיקת אפו לעבר פתחים וחרכים שונים.
את הטרף הוא הורג עם שיניו החדות לעיתים קרובות בנשיכה בצוואר.
האופוסום מתרבה במשך כל השנה והנקבות נכנסות להיריון של 14 יום, במהלך הם ממליטות 6 עד 11 צעירים בכל פעם ואלה נגמלים מאמם כעבור שמונה שבועות, תוך שהם מכפילים את גודלם במהלך התקופה.
הם בעלי מחזור חיים מהיר, כשהם בשלים מינית בגיל 5 או 6 חודשים ובשביה הם יכולים לחיות עד 49 חודשים.
אופוק ביידמיר (בטורקית: Ufuk Beydemir; נולד ב-14 באפריל 1992) הוא זמר ומשורר טורקי.
ביידמיר, יליד איסטנבול, התפרסם בטורקיה בשנת 2018 לאחר שהוציא את שירו "Ay Tenli Kadın".
באותה שנה דורג במקום השלישי בדירוג "מוזיקאי השנה" בטקס הפרסים של GQ טורקיה.
בהמשך השנה הוציא את אלבומו הראשון, "Sevda Gibi".
בשנת 2019 זכה בתואר "תגלית השנה" בטקס פרסי המוזיקה של PowerTürk.
אוֹפּטִימִיזַצְיָה מתמטית, או מִטּוּב, הוא תת-תחום במתמטיקה שימושית שעוסק במציאת הערך האופטימלי של פונקציה תחת מגבלות אילוצים נתונות.
בעיות אופטימיזציה מופיעות בתחומים רבים כגון: מדעי המחשב, הנדסה, חקר ביצועים וכלכלה.
בעיות אופטימיזציה יכולות לעסוק בפונקציות ממשיות, בפונקציות במספר משתנים, בפונקציות מרוכבות, בפונקציונלים וגם בפונקציות שמקבלות ערכים בדידים בלבד.
הקביעה איזה ערך נחשב לאופטימלי תלויה בנתוני הבעיה.
בבעיות מסוימות הערך האופטימלי הוא הערך המינימלי שמקבלת הפונקציה הנתונה תחת הגבלות האילוצים, ובבעיות מסוימות זהו הערך המקסימלי.
הקושי במציאת הערך האופטימלי תלוי בפונקציית העלות המבוקשת ובתחום בו יש לבצע את האופטימיזציה.
הצורה הסטנדרטית של בעיית אופטימיזציה היא:
היא פונקציית העלות שצריך למזער.
היא קבוצת אי השוויונים, שמגדירה אילוצים על תחום הפונקציה.
היא קבוצת שוויונים, שמגדירה אילוצים על תחום הפונקציה.
ו- ביחד נקראות האילוצים (לפעמים גם ההגבלות) של הבעיה.
כאשר , הבעיה נקראת בעיית אופטימיזציה לא מאולצת, כלומר זוהי בעיה של מציאת מינימום גלובלי של הפונקציה במרחב .
כאשר הבעיה היא בעיה של מציאת מקסימום (לדוגמה בעיית תרמיל הגב, שבה נדרש למקסם את שווי המחיר של העצמים בתיק), נוכל להפוך אותה לבעיית מציאת מינימום על ידי החלפת פונקציית העלות בפונקציה כך:
אזי השוויון הבא יתקיים לכל עצמים בתיק ו- עצמים בתיק ששווי מחירם מקסימלי:
ולכן כל נקודת מקסימום של הפונקציה היא נקודת מינימום של הפונקציה , ולכן מציאת מינימום של הפונקציה שקולה למציאת מקסימום של הפונקציה .
כבר במאה ה-17 הוכיח פרמה את משפט פרמה לזיהוי נקודות קיצון באמצעות נגזרות.
לגראנז' הציג את כופלי לגראנז', שנועדו לאפשר מציאת נקודות קיצון מקומיות של פונקציה תחת אילוצים.
ניוטון וגאוס היו הראשונים להציג שיטות איטרטיביות שמתכנסות לעבר המינימום.
ניוטון הציג שיטה כזו באמצעות הכללה של שיטת ניוטון-רפסון וגאוס הציג את אלגוריתם גאוס-ניוטון, שהוא למעשה תיקון של ההכללה שניוטון עשה קודם לכן לשיטת ניוטון-רפסון.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 פיתח לאוניד קנטורוביץ' את התכנון הליניארי, ובשנות ה-40 פיתח ג'ורג' דנציג את שיטת הסימפלקס.
בשנות ה-50 פיתח ריצ'רד בלמן את משוואות בלמן למציאת פתרונות אופטימליים בבעיות בקרה ואת אלגוריתם בלמן-פורד למציאת מסלולים בעלי משקל מינימלי בגרף (מצומת מסוים בו לכל שאר הצמתים באותו גרף).
באותה תקופה פרסם רוברט פלויד את אלגוריתם פלויד-וורשאל ודייקסטרה פיתח את אלגוריתם דייקסטרה.
קיימים אלגוריתמים שונים לפתרון בעיות אופטימיזציה, חלקם מסתיימים לאחר מספר סופי של צעדים, חלקם מבוססים על שיטות איטרטיביות המתכנסות לפתרון וישנם אלגוריתמים שמבוססים על היוריסטיקה שעשוים לתת קירוב לפתרון לבעיה (אך לא מובטחת בהם התכנסות לפתרון).
שיטת הסימפלקס - שיטה לפתרון בעיות תכנון ליניארי שפותחה במקור על ידי ג'ורג' דנציג.
הרחבות של אלגוריתם הסימפלקס לפתרון בעיות תכנון ריבועי.
אלגוריתמים לפתרון בעיות זרימה, כגון שיטת פורד-פלקרסון למציאת זרימה אופטימלית בגרף.
אלגוריתמים למציאת מסלולים קלים ביותר מצומת אחד מסוים אל כל אחד משאר הצמתים בגרף.
אלגוריתם בלמן-פורד ואלגוריתם דייקסטרה הם אלגוריתמים מוכרים לפתרון בעיות כאלו.
אלגוריתמים חמדניים לפתרון בעיות NP כגון אלגוריתמים לפתרון בעיית הסוכן הנוסע ובעיית הסכומים החלקיים.
שיטות איטרטיביות נפוצות לפתרון בעיות תכנון לא-ליניארי, וניתן לסווג אותן על פי התבססותן על ערך הפונקציה בלבד, על הגרדיאנט של הפונקציה או על ההסיאן שלה.
שיטות המבוססות על הגרדיאנט או על הסיאן עשויות להתכנס מהר יותר עבור פונקציות שיש להן כאלו, אך לעיתים החישוב שלהם מורכב חישובית.
אחת מאמות המידה החשובות בהקשר של שיטות איטרטיביות הוא מספר הפעמים שנדרשים לשערך את ערך הפונקציה, שכן שערוך הפונקציה עשוי להיות יקר.
עבור פונקציה בעלת N משתנים, שערוך של הנגזרת עשוי להיות כרוך בלפחות שערוכים של הפונקציה, ואילו שערוך של הנגזרת השנייה (לצורך מטריצת ההסיאן) עשוי להיות כרוך בסדר גודל של שערוכים של הפונקציה.
לדוגמה, הרחבת שיטת ניוטון-רפסון לאופטימיזציה שמתבססת על נגזרת שנייה מצריכה בכל איטרציה לשערך את הפונקציה בסדר גודל של פעמים, ולעומתה שיטה המתבססת על הגרדיאנט בלבד מצריכה סדר גודל של שערוכים של הפונקציה.
עם זאת, שיטות מבוססות גרדיאנט ידרשו לרוב יותר איטרציות עד להתכנסות.
בין השיטות המשתמשות בחישוב ההסיאן ניתן למצוא את הרחבת שיטת ניוטון-רפסון לאופטימיזציה, ואת אלגוריתם פרנק-וולף שמשמש לפתרון בעיות אופטימיזציה קמורה, ובין השיטות המשתמשות בחישוב הגרדיאנט ניתן למצוא את Gradient descent.
בין השיטות האיטרטיביות באופטימיזציה בדידה נוכל למצוא את אלגוריתם חיפוש מקומי שבכל איטרציה בוחר את האפשרות הטובה ביותר להתקדם מהמצב הנוכחי עד להגעה למצב שטוב יותר מכל שכניו (כלומר אין למצב שכנים טובים ממנו).
אלגוריתמים כאלו יכולים לפתור לדוגמה הרחבה של חידת 8 המלכות בעבור מלכות.
בין השיטות שמשתמשות בהיוריסטיקה באופטימיזציה בדידה נוכל למצוא את חיפוש A* לחיפוש בגרף ובאופטימיזציה רציפה נוכל למצוא את אלגוריתם Hill-Climbing.
אופטימיזציית הנחיל ואופטימיזציית הגחלילית הן שיטות אופטימיזציה מטה-היוריסטיות.
דהיינו, לא נסמכות על תכונה כלשהי של הבעיה לפתרון אלא מספקות מנגנון כללי למציאת פתרון.
אופטימיזציה קמורה, מטפלת במקרה שבו פונקציית המטרה היא פונקציה קמורה והאילוצים מגדירים מרחב קמור.
באופטימיזציה קמורה כל מינימום מקומי של הפונקציה חייב להיות המינימום הגלובלי, ולכן באלגוריתמים איטרטיבים מובטחת ההתכנסות (שכן לא קיימת האפשרות של היתקעות במינימום מקומי ללא יכולת להשתפר).
תכנון ליניארי, תת-תחום של אופטימיזציה קמורה.
כאשר פונקציית העלות היא ליניארית, והאילוצים הם שוויונים ואי שוויונים ליניארים.
תכנון ליניארי בשלמים, הבעיה היא בעיית תכנון ליניארי כאשר הפתרונות חייבים להיות שלמים.
תכנון ליניארי בשברים, הכללה של תכנון ליניארי כאשר פונקציית ההפסד היא מנה של שתי פונקציות ליניאריות.
תכנון בשברים, הכללה של תכנון ליניארי בשברים כאשר פונקציית ההפסד היא מנה של שתי פונקציות (שבדרך כלל לא ליניאריות).
תכנון לא-ליניארי, פותרת מערכת משוואות ואי-שוויונות כאשר לפחות אחד מהאילוצים ומפונקציית המטרה אינם ליניארים.
אופטימיזציה קומבינטורית, כאשר מרחב הפתרונות הוא בדיד או ניתן להפוך אותו לבדיד.
לדוגמה, מציאת עץ פורש מינימלי בגרף.
אופטימיזציה סטוכסטית, משתמשת במשתנים רנדומליים או במדידות רנדומליות במהלך החיפוש.
חשבון וריאציות, מציאת נקודות קיצון של פונקציונלים.
בקרה אופטימלית, מציאת חוקי בקרה, שביצועיהם מביאים למקסימום או מינימום אינדקס ביצועים כלשהו.
אופטימיזציה הרמונית, משמשת בעיקר בשלב העיבוד המקדים בלמידת מכונה.
הניתוח הבסיסי של מיקרו-כלכלה מתבסס על הנחות התחרות המשוכללת, שבה אחת מהנחות היסוד היא התנהגות רציונלית של המוכרים והקונים.
כלומר מניחים שמטרת הקונים היא למקסם את התועלת שלהם, בעוד שחברות והמוכרים ינסו למקסם את הרווח שלהן.
בהתקיים הנחות אלו, על פי הכלכלה הנאו-קלאסית, השוק יתנהל לפי חוקי הביקוש וההיצע, וישאף להגיע לשיווי משקל וליעילות פארטו באמצעות מנגנון "היד הנעלמה".
תחת הנחות אלו אפשר להפעיל שיטות אופטימיזציה כדי לחזות את התנהגות השחקנים בשוק.
בעקבות התפתחות הענף של כלכלה התנהגותית שמצביע על כך שהשחקנים פועלים עם רציונליות מוגבלת והטיות קוגניטיביות, כלכלנים פיתחו מודלים של אופטימיזציה סטוכסטית שמתבססים על תאוריית תוחלת התועלת של ג'ון פון נוימן ואוסקר מורגנשטרן, ועל כלים מתורת המשחקים שמסוגלים להגיע לתוצאות אופטימליות תוך התחשבות בתנאי אי ודאות.
בעיות רבות במיקרו-כלכלה הן בעיות אופטימיזציה, לדוגמה: בעיית מיקסום התועלת (כיצד הקונה יכול למקסם את התועלת שלו) היא בעיית אופטימיזציה.
במקרו-כלכלה כלכלנים משתמשים במודלים של אופטימיזציה סטוכסטית כדי לתאר את תנודות השוק כתוצאה מהחלטות אופטימליות של צרכנים, מוכרים, חברות וממשלות.
בחקר ביצועים נעשה שימוש באלגוריתמי אופטימיזציה סטוכסטית כדי למדל קבלת החלטות בתנאי אי ודאות.
נעשה גם שימוש באלגוריתמי אופטימיזציה בדידה כדי למצוא את הדרך היעילה ביותר לנצל משאבים מוגבלים.
לדוגמה, פיזור מיטבי של מוקשיים ימיים או תחנות מכ"ם.
תחומים רבים בהנדסה משתמשים בשיטות אופטימיזציה בתכנון העבודה:
בהנדסת חשמל, שיטות מתקדמות באופטימיזציה מסייעות לשלב בין מודלים פיזיקליים מורכבים שונים (שילובים בין מודל מהיר ולא מדויק למודל איטי ומדויק כדי לקבל מודל מהיר ומדויק).
אופטימיזציה משמשת גם ביצור רכיבים, בתכנון מעגלים חשמליים ובתכנון רשתות חשמל אופטימליות (כך שיוכל לעבור בהן זרם מקסימלי גם אם חלקים מהרשת אינם עובדים).
אופטימיזציה משמשת בהנדסת מערכות תקשורת כדי לתכנן רשתות תקשורת אופטימליות (כך שקצב העברת המידע יהיה מקסימלי, וכן שהרשת תדע להתמודד בצורה אופטימלית בשינויים ברמות העומס עליה).
אופטימיזציה נמצאת בשימוש נרחב בהנדסה אזרחית.
בניהול בנייה כדי ליצור לוחות זמנים אופטימליים וחישוב עלויות אופטימליות, בהנדסת מבנים בתכנון שלדים מבניים וניתוח רכיבי מבנה, בהנדסת תחבורה בשביל תכנון ותפעול דרכים ובהנדסה חקלאית כדי לקבוע מה לגדל ואת התמחור בעבור התוצרת.
אופטימיזציה נמצאת בשימוש בביולוגיה מולקולרית, ביולוגיה מתמטית (ובפרט בתתי התחומים שלה: ביואינפורמטיקה וביולוגיה מערכתית), הנדסת חילוף חומרים וגנומיקה חישובית.
שיטות אופטימיזציה נמצאות בשימוש במידול מערכות ביולוגיות , ובפרט בניבוי מבני חלבונים (לדוגמה שיטת Dead-end elimination).
תכנון לא ליניארי בשילוב עם סימולציות של מערכות ביוכימיות נמצא בשימוש בחקר של חילופי חומרים.
שיטות אופטימיציה סייעו גם ביצירת דגמים בחקר התא ובביולוגיה מולקולרית ובדינמיקה של אוכלוסיות (חיזוי התפתחות של זיהום ומחלות זיהומיות).
ולבניית שרשראות מיקרוביולוגיות יעילות, שמשמשות לייצור בין היתר של דלקי מאובנים ותרופות.
קיים שימוש בשיטות אופטימיזציה הרמונית בשלב העיבוד המקדים של המידע כדי להוריד את המימד של המידע ולהופכו לנוח יותר לעיבוד.
שיטות אופטימיזציה משמשות גם בכל שלוש הפרדיגמות של למידת מכונה.
אולם, יש הבדל בין התחומים שכן אופטימיזציה מנסה למזער את פונקציית ההפסד על הנתונים הידועים (נתוני האימון), ואילו למידת מכונה מנסה למזער את ההפסד גם על נתונים לא ידועים (עקרון ההכללה).
בעיות רבות בלמידה מונחית מוגדרות על ידי מזעור של פונקציית ההפסד.
לדוגמה, מכונת וקטורים תומכת מנסה למצוא את המפריד הליניארי אשר יוצר מרווח גדול ככל האפשר בינו לבין הדוגמאות הקרובות לו ביותר, ברגרסיה ליניארית פונקציית ההפסד היא שיטת הריבועים הפחותים והפתרון הוא הישר שממזער את פונקציית ההפסד.
אלגוריתמים מסוימים בלמידה בלתי מונחית משתמשים באופטימיזציה.
לדוגמה, אלגוריתם מיקסום התוחלת מחשב את הפרמטרים כתוחלת לוג הנראות, T-SNE הוא אלגוריתם הורדת מימד שמשתמש ב-gradient descent כדי למזער את דיברגנץ קולבק-לייבלר של התפלגויות של הנקודות בממדים (גם במימד הגבוה וגם במימד הנמוך).
קיים גם שימוש באופטימיזציה הרמונית כדי להוריד ממדים (מכיוון שאלגוריתמי אופטימיזציה הרמונית מטילים את מסד הנתונים על גבי מספר קטן של רכיבים).
בלמידת חיזוק בדרך כלל מטרת האלגוריתם היא למצוא את הפעולה או את המדיניות האופטימלית בעבור הסוכן, כדי למקסם את התגמול.
לשם כך משתמשים באלגוריתמי אופטימיזציה כגון אלגוריתם Q-learning למציאת מדיניות אופטימלית.
מחלקת בעיות NP באופטימיזציה (ידועה גם כמחלקת סיבוכיות NPO) ניתנת לחלוקה לסוגי הבעיות הבאות:
לדוגמה המחלקה מכילה את בעיית תרמיל הגב.
בעיות במחלקת סכמת קירוב פולינומית (PTAS), כלומר ניתן למצוא לבעיות האלו פתרון מקורב ככל שנרצה על ידי אלגוריתם קירוב בסיבוכיות פולינומית לגודל הקלט בהתייחס ל- כקבוע (מה שמאפשר שהאלגוריתם יהיה אקספוננציאלי ביחס ל-).
בעיות במחלקת APX, כלומר ניתן למצוא פתרון מקורב על ידי אלגוריתם קירוב בסיבוכיות פולינומית.
לדוגמה המחלקה מכילה את בעיית הספיקות המרבית שאינה מוכלת ב-PTAS.
בעיות שניתן למצוא להן פתרון מקורב בסיבוכיות שתהיה בסדר גודל פולינומי בלוגריתם של גודל הקלט.
לדוגמה, לבעיית כיסוי הקבוצות ניתן למצוא באופן יעיל פתרון לבעיה הקרוב לאופטימום, בסיבוכיות שתהיה בסדר גודל פולינומי בלוגריתם של גודל הקבוצה שאותה רוצים לכסות.
אופטימיזציה קמורה היא תת-תחום של אופטימיזציה מתמטית, המטפלת במקרה שבו פונקציית המטרה היא פונקציה קמורה והאילוצים מגדירים מרחב שהוא קבוצה קמורה.
למרות שמדובר במשפחה רחבה מאוד של בעיות, קיימים אלגוריתמים כלליים לפתרון יעיל של בעיות קמורות, ולכן לתחום של אופטימיזציה קמורה יש שימושים רבים בתחומים מגוונים.
אופטימיזציה קמורה כוללת בתוכה בעיות שהן "קלות" יותר לפתרון - לדוגמה כל מינימום לוקלי של הפונקציה חייב להיות המינימום הגלובלי.
כך, כאשר אנחנו רוצים לפתור בעיות אופטימיזציה, מובטח לנו שנתכנס לפתרון הכי טוב.
ישנם מספר אלגוריתמים שמטפלים בבעיות של אופטימיזציה קמורה.
מרביתם מתבססים על קירוב לפתרון עד כדי אפסילון נתון.
האלגוריתם של Cimmino - האלגוריתם מוצא נקודה משותפת בחיתוך של הקבוצות הקמורות.
האלגוריתם מתבסס על חישוב היטלים ולקיחת ממוצעים.
אלגוריתם זה נועד לתת פתרון בזמן אמת ומשתמשים בו בעיקר למציאת תת-אופטימום.
אלגוריתם פרנק-וולף (Frank-Wolfe) - אלגוריתם זה עובד רק על בעיות אופטימיזציה קמורות כאשר האילוצים מגדירים קבוצה קומפקטית ופונקציית המטרה קמורה.
באלגוריתם פרנק-וולף דורשים שפונקציית המטרה תהיה גזירה.
למעשה, אלגוריתם זה יוצר סדרת בעיות של תכנון ליניארי, כאשר לוקחים קירוב ראשון בפיתוח טיילור של פונקציית המטרה (קירוב ליניארי של הפונקציה) מה שמוביל לבעיית תכנון ליניארי.
אופטימיסט היא מפרשית לשייט יחיד העשויה פיברגלאס או פלסטיק בדגמים בסיסיים יותר.
ממדי הדגם קטנים יחסית, אורכה 2.35 מטר, רוחבה 1.20 מטר והיא שוקלת 35 קילוגרם.
ממדיה הקומפקטיים תרמו להיותה הסירה הפופולרית ביותר לשם הכרת עולם השיט לילדים.
כמו גם היא זכתה לפופולריות בשל היותר זולה יחסית, פשוטה וקלה לתפעול.
לסירה הגה ידני וחרב נשלפת מה שמקנה לה גם ניידות.
המפרש שבו משתמשים באופטימיסט הוא מפרש גף.
חלקים מסוימים בסירה נקראים בדרך כלל "אופטי".
כינוי נוסף לסירה הוא IODA על-שם המחלקה העולמית אשר אחראית על סירת האופטימיסט – אגודת מפרשיות האופטימיסט העולמית (the international optimist dinghy association).
סירת האופטימיסט נפוצה בישראל במועדוני שיט שונים וכן נערכים בה תחרויות בינלאומיות.
על שייט האופטימיסט להיות בגודל ובמשקל מסוים, הגבלה זו משתנה ממדינה למדינה.
האופטימאטים (optimates; הטובים ביותר) או הבונים (boni; אנשים טובים) היו סיעה אריסטוקרטית ברפובליקה הרומית המאוחרת שחבריה הגיעו בדרך כלל מקרב המשפחות המיוחסות ביותר ברפובליקה הרומית.
הסיעה ביקשה להגביל את כוחן של אספות העם ושל הטריבונים הפלבאים ולעומת זאת להגביר את השפעתו של הסנאט, שבראייתה היה יציב יותר ומחויב יותר לטובת המדינה הרומית.
האופטימאטים העדיפו את האצילים (nobilis) והתנגדו במידה מסוימת לכניסתם לפוליטיקה של "אנשים חדשים" (novi homines), אנשים שלא הגיעו ממשפחות בעלות עבר פוליטי.
באופן אירוני אחד האופטימאטים הידועים ביותר, קיקרו, היה בעצמו "איש חדש" והראשון ממשפחתו שהגיע לסנאט, לאחר שנבחר הודות לתמיכה עממית רחבה.
בנוסף למטרותיהם הפוליטיות התנגדו האופטימאטים להרחבת האזרחות הרומית ותמכו בשימור "מנהגי האבות" (mos maiorum).
האופטימאטים היו מודאגים במיוחד מעלייתם של מצביאים, כדוגמת גאיוס מריוס, פומפיוס ויוליוס קיסר, שבהשתמשם בטריבונאט, באספות ובחייליהם עלו בכוחם על הסנאט עצמו.
ראשית התנגדו האופטימאטים לתוכניתו של מריוס לגייס רומאים עניים לצבא ולספק להם נשק על חשבון המדינה (בניגוד לנוהג הרומאי לפיו על החייל לרכוש בעצמו את ציודו) ובכך ליצור תלות בינם לבין המצביא שלהם.
בהמשך התנגדה הסיעה לניסיונות ליישב את החיילים הוותיקים (שכבר היו נאמנים למצביאים שונים) על אדמות מדינה.
שיא השפעתם של האופטימאטים היה תחת הדיקטטורה של לוקיוס קורנליוס סולה, שבמהלך שלטונו נושלו האסיפות כמעט לחלוטין מכוחן, מספר חברי הסנאט הוגדל, ופופולרים (הסיעה הנגדית) רבים הוצאו להורג.
עם זאת לאחר התפטרותו של סולה ומותו הושבו לאחור רבים מתיקוניו.
אופטימאטים ראויים לציון, לצד קיקרו וסולה, הם קאטו הצעיר ומרקוס יוניוס ברוטוס.
על-אף שהתנגדו לפומפיוס במהלך כל הקריירה הפוליטית שלו, בסופו של דבר תמכו בו האופטימאטים בזמן מלחמת האזרחים נגד יוליוס קיסר.
אופטימיות (מלטינית: optimum - הטוב ביותר) היא אמונה שיהיה טוב, שבסופו של דבר העניינים יסתדרו לטובה.
יש הסוברים כי אופטימיות היא נטייה קוגניטיבית ורגשית לפרש את המציאות באופן חיובי, להאמין שתוצאות טובות צפויות להתרחש, ולשמר תקווה גם בתנאים של אי-ודאות או קושי.
אנשים אופטימיים נוטים לייחס הצלחות לגורמים פנימיים, קבועים וכוללים, בעוד שכישלונות נתפסים בעיניהם כזמניים וחיצוניים.
תכונה זו באה לידי ביטוי בגישה חיובית לאתגרים, בציפייה לתוצאות טובות ובאמונה ביכולת להתמודד עם מצבים מורכבים.
מדובר בהשקפת עולם הרואה בעולמנו מקום חיובי במהותו.
אופטימיסטים מאמינים כי אנשים הם טובים במהותם, ומאורעות בחיים הם מבשרי טוב.
מחקרים בתחום פסיכולוגיה חיובית מצביעים על קשר בין אופטימיות לבין שיפור במדדים של בריאות נפש, חוסן נפשי ויכולת התמודדות עם לחץ נפשי - דחק.
לדוגמה, מחקרם של Seligman ו־Scheier (2002) מצא כי אנשים בעלי רמות אופטימיות גבוהות נטו להסתגל טוב יותר למצבי משבר ולהתאושש מהר יותר מתחלואה.
קיימת הבחנה בין "אופטימיות מצבית"– המתארת ציפייה לתוצאה חיובית במצבים מסוימים, לבין "אופטימיות תכונתית", הנחשבת למרכיב יציב בתוך תכונות אישיות.
בעוד שאופטימיות מצבית עשויה להשתנות בהתאם לנסיבות, אופטימיות תכונתית משקפת נטייה כללית לראות את העתיד באור חיובי.
אחד המודלים התאורטיים המרכזיים בתחום הוא מודל ההסבר הסיבתי של הפסיכולוג מרטין סליגמן, אשר טוען כי הדרך בה אדם מפרש הצלחות וכישלונות משפיעה על רמת האופטימיות שלו.
מחקרים בתחום בריאות הציבור ופסיכולוגיה רפואית מצביעים על קשר בין אופטימיות לבין שיפור במדדים גופניים כמו תוחלת חיים גבוהה יותר, חיזוק מערכת החיסון וירידה בסיכון למחלות לב.
בסביבה הארגונית, אופטימיות נמצאה קשורה לרמות גבוהות יותר של שביעות רצון בעבודה, מוטיבציה, ויציבות תעסוקתית.
כמו כן, נמצא קשר בין אופטימיות לבין ביצועים משופרים ועמידה ביעדים ארגוניים.
לצד היתרונות, ישנם חוקרים שמצביעים על חסרונות בגישות של אופטימיות-יתר.
נטייה זו עלולה להוביל להערכת סיכונים לא מדויקת, שליטה עצמית, או להדחקת רגשות.
מחקרים בתחומים של קבלת החלטות, ניהול משברים מדגישים את החשיבות שבאיזון בין אופטימיות לבין גישה ריאליסטית.
הפילוסוף ששמו נקשר להשקפת עולם אופטימיסטית הוא גוטפריד לייבניץ, שטען בספרו Theodicee כי אנו חיים בטוב מכל העולמות האפשריים.
כמאמין אדוק ייחס לייבניץ לאלוהים יכולת אינסופית (כל-יכולת: Omnipotence), ידע אינסופי (Omniscience) וטוב אינסופי (Omnibenevolence).לייבניץ הסיק מתכונות אלו של האלוהים כי יצירתו של האל המושלם חייבת גם כן להיות מושלמת: עולמנו חייב להיות, בהתאם לטבע הבורא, "הטוב שבעולמות האפשריים" או העולם האופטימלי:
הפילוסוף הצרפתי וולטר לעג להשקפה זו בספרו "קנדיד".
הפילוסוף האנרכיסט ויליאם גודווין מייצג גרסה חזקה עוד יותר של אופטימיזם מזו של לייבניץ.
הוא מייחל ליום שבו החברה האנושית תגיע למצב שבו ביטויי ההיגיון יבואו במקום כל ביטויי האלימות והכוח, הרוח האנושית תכפיף למרותה את החומר, והתבונה האנושית תגלה את סוד חיי הנצח.
קיימת התאמה (קורלציה) חזקה בין אופטימיות אישית לבין הערכה עצמית, רווחה פסיכולוגית ובריאות.
הפסיכולוג והסופר מרטין זליגמן אשר חקר בתחום זה, יוצא נגד אנשי אקדמיה על שהם מתמקדים יותר מדי בגורמים לראייה פסימיסטית ולא מקדישים די מזמנם לאופטימיות.
הוא מצביע על כך שבשלושת העשורים האחרונים של המאה העשרים פורסמו 46,000 מאמרים פסיכולוגיים על דיכאון בעוד שבאותה עת פורסמו 400 מאמרים בלבד על אושר.
אלה הנוקטים בהשקפת עולם אופטימיסטית כאידאולוגיה עשויים להסביר התרחשויות העומדות בניגוד לתחזיותיהם, בכך שהאופטימיות שלהם באותו מקרה לא הייתה במקומה, אולם יטענו כי אין בכך כדי לערער את השקפתם האופטימית.
ביהדות בולטת השקפת העולם האופטימית כבר בספר הספרים.
פרק א' בספר בראשית, המספר את מעשה הבריאה, מסיים כל יום בבריאת העולם (להוציא יום שני), במילים "וַיַּרְא אֱלֹהִים, כִּי-טוֹב".
רבים פרשו אמירה זו בדרך המצביעה על כך כי העולם, כפי שנברא בידי אלוהים, הוא טוב במהותו.
ההשקפה הנגדית לאופטימיות היא פסימיות.
הדוגמה הקלאסית המובאת לעיתים קרובות להבחנה בין השקפה אופטימיסטית לפסימיסטית היא זו של "האם הכוס חצי ריקה או חצי מלאה?" האופטימיסטים יאמרו: "הכוס חצי מלאה", ואילו הפסימיסטים ישיבו: "הכוס חצי ריקה".
השקפת עולם פסימיסטית מתגלמת למשל בהגותו של ארתור שופנהאואר.
שופנהאואר יצא נגד השקפתו של לייבניץ וטען כי אנו חיים ברע מכל העולמות האפשריים.
מספר מלומדים טענו כי על אף שאופטימיזם ופסימיזם נראים כניגודים, אין הדבר כך במונחים פסיכולוגיים.
העובדה כי לאדם יש יותר אופטימיות אין פירושה שהוא פחות פסימי.
הגורמים המגבירים את האחד, אינם מפחיתים בהכרח את האחר.
במצבים רבים בחיים אנו זקוקים לשתי התכונות במידה שווה.
אנטוניו גראמשי, הוגה דעות מדיני ופוליטיקאי איטלקי מתחילת המאה העשרים, קרא "פסימיזם של ההיגיון ואופטימיזם של הרצון".
האחד להמריץ לפעולה, האחר כדי לחשל את האמונה ולהמשיך להאמין כי הפעולה תניב שינוי משמעותי אפילו אל מול סיכויים נמוכים.
אף הסופר אמיל חביבי ראה אפשרות בשילוב שתי השקפות עולם אלה היוצרות את "האופסימיסט".
אוֹפָּטִיָה (בקרואטית Opatija; במקור באיטלקית Abbazia; בשתי השפות משמעות המילה היא "מנזר") היא עיר קייט לחופי מפרץ קוורנר בחצי האי איסטריה שבצפון מערב קרואטיה.
העיר שוכנת למרגלות הר אוצ'קה (Učka; באיטלקית: Monte Maggiore), כ-13 ק"מ מערבית לרייקה, המגונן עליה מפני הרוחות והיא עשירה בצמחייה.
העיר היא אתר נופש בקיץ ובחורף, ועיקר כלכלתה על התיירות.
מקור שמה של העיר במנזר הבנדיקטיני "סן ג'יקומו דלה פרלוקה" (San Giacomo della Preluca) שהוקם בתחילת המאה ה-15 על ידי נזירים בנדיקטינים שנמלטו מפריולי.
המנזר נזכר לראשונה ב-1453, וכנסייתו עדיין ניצבת בפארק יעקב הקדוש (Park Svetog Jakova).
יעקב הקדוש הוא הקדוש הפטרון של העיר וחגו ביום 25 ביולי.
האזור יושב באלף ה-1 לפנה"ס על ידי הליבורנים, שבט אילירי, ולאחר מכן על ידי הרומאים שהקימו את קסטרום לאוראנה (Castrum Laureana), כיום רובע לוברן (Lovran).
בימי הביניים השתייך שטחה של העיר לשתי ערים שונות – ופרינץ (Veprinac) וקסטב (Kastav) אשר התפתחה לכפר דייגים מוקף חומה (כיום רובע וולוסקו – Volosko).
ב-1844 הקים איג'יניו סקרפה (Iginio Scarpa), מעשירי רייקה, את וילה אנג'ולינה (Villa Angiolina) לזכר אשתו, מקום אליו נהג להזמין חברים ומכרים.
כך רכשה אופטיה את מעמדה כאתר נופש ובעיר קמו וילות נוספות אשר היו מקום נופש לעשירי ואצילי אוסטרו-הונגריה.
ב-1882 רכשה חברת קו הרכבת הדרום אוסטרי את וילה אנג'ולינה, וב-1884 הקימה את המלון הראשון באופטיה, מלון קוארנרו (כיום מלון קוורנר).
לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה העיר לשליטת איטליה.
לאחר כניעת איטליה בספטמבר 1943, השתלטו הגרמנים על העיר והאזור.
המלחין ממוצא יהודי, מרסל טיברג, נשלח לאושוויץ ונספה שם.
למרות קרבתה לרייקה, אופטיה לא הייתה שותפה לתהפוכות הרבות שעברו על האחרונה בין שתי מלחמות העולם, אך מעמדה כמרכז נופש ותיירות נפגע, והחל מתחדש רק בשנות ה-90 של המאה ה-20.
כיום שוב נחשבת אופטיה ליעד נופש בקנה מידה בינלאומי, ותיירים רבים מגיעים אליה דרך שדה התעופה של רייקה על האי קרק.
לאורך חופה של העיר נמתחת טיילת (Lungomare) באורך של 12 ק"מ הקרויה על שם פרנץ יוזף.
בטיילת, במקום בו ניצב בעבר פסל של "בתולת הים", ניצב מאז 1956 פסל "הנערה עם השחף" שהפך לאחד מסמליה של העיר.
בשנת 2001 התגוררו בעיר 7,850, ויחד עם השכונות המקיפות אותה מנתה אוכלוסיית אופטיה סך כולל של 12,719. רוב התושבים כיום הם קרואטים, ולמרות עזיבה של חלק מהאוכלוסייה האיטלקית לאחר מלחמת העולם השנייה, עדיין מתגוררים בה כ-600 איטלקים.
בעיר מתגוררים גם מיעוטים סלובנים, סרבים, מקדונים, אלבנים ואחרים.
באוֹפָּטִיָה התגוררה קהילה יהודית קטנה אשר נוסדה בשלהי המאה ה-19 ובעיר נמנו 70 יהודים.
בני הקהילה עסקו במסחר ומקצתם היו בעלי מקצועות חופשיים.
ב-1912 הוקם בית העלמין של הקהילה ובראשית המאה ה-21 עדיין עמד על תילו.
מבחינה הלכתית נסמכה הקהילה על קהילה רייקה ומבחינה מנהלית הייתה מאוגדת תחת איגוד הקהילות היהודיות של איטליה.
בספטמבר 1943, לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה השתלטו הנאצים על העיר והוחל ברדיפות יהודים.
בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ומחצית מבני הקהילה נרצחו.
לאחר המלחמה שבו שרידי הקהילה לאופטיה, אך לא חודשה הפעילות הקהילתית.
ב-1955 הוקם גלעד לזכר הנרצחים בשואה בשטח בית העלמין היהודי.
אופוריה (מיוונית: εὐφορία - פוריות או הכוח של תחושת קלות תמידית, ההפך מדיספוריה) היא הרגשה קיצונית של התרוממות רוח, המלווה באופטימיות, בתחושת רווחה נפשית ובפעילות מוגברת.
אופוריה כוללת תחושות אושר, הנאה, התרגשות והתלהבות גבוהות מאוד.
אופוריה לעיתים נגרמת על ידי שימוש בסמים פסיכואקטיביים או גם על ידי התנהגויות טבעיות כגון פעילות ספורטיבית, למשל בזמן ניצחון של ספורטאי, או על ידי פעילות מינית.
אופוריה יכולה להתרחש ללא סיבה חיצונית הנראית לעין, אלא בעקבות התגברות ביטחון עצמי ורגשות חיוביים.
אופוריה עשויה להיות גם תוצאה של הפרעה פסיכולוגית כגון הפרעה דו־קוטבית וציקלותימיה, או להתרחש עקב מחלות התוקפות את מערכת העצבים, כגון עגבת וטרשת נפוצה.
במקרים פתלוגיים עלולה תחושת האופוריה להיות משוללת כל בסיס מציאותי ולכלול הזיות של גדלות וחסינות, עד כדי מאניה.
במקרים כאלה האופוריה נחשבת להפרעה נפשית.
התופעה ההפוכה לאופוריה נקראת דיספוריה.
הארי סטק סאליבן, פסיכיאטר אמריקאי אשר היה מהאבות המייסדים של הפסיכואנליזה הבינאישית, עשה שימוש נוסף במונח לציון תחושה אידיאלית (שלרוב היא בלתי ניתנת למימוש מלא), של סיפוק עמוק, רווחה נפשית ונוחות, שנוצרת אצל האדם כשהוא חש איזון פנימי מוחלט, לאחר שסופקו כל צרכיו הפיזיים והבין-אישיים.
אופוריה לעולם לא מתקיימת במלואה אלא נמצאת בקצה אחד של ספקטרום החוויה כאשר בקצה השני נמצאת חוויה של מתח מוחלט.
אופוריה הנגרמת כתוצאה מפעילות ספורטיבית
רצים יכולים לחוות תחושה של אופוריה.
באמצעות שימוש בסורק PET ושאלון מצב רוח, מחקר אחד הראה כי רצים הפגינו רמות גבוהות של אנדרופינים אשר נקשרו לרצפטורים אופיואידים במספר אזורים במוח, בעיקר באזורים הקדמיים המעורבים עם רגשות חיוביים.
מניתוח המחקר עלה כי רמת האופוריה הסובייקטיבית של רץ בודד התכתבה ישירות עם רמת פעילות האנדרופינים שהתרחשה בתוך המוח.
יחד עם זאת, לא הוכח במחקר זה כי שחרור האנדרופין היה האחראי הבלעדי לחוויית אופוריה בקרב רצים, אך זה הוכר כגורם תורם משמעותי לתחושת אופוריה.
למעשה, אנדרופינים משחקים תפקיד במערכת הגמול שעשויה לגרום להתמכרות כימית עקב פעילות גופנית עקבית.
אופוריה הנגרמת כתוצאה משימוש בחומרים פרמקולוגים
אלכוהול - דווחה אופוריה במהלך 10–15 הדקות הראשונות של צריכת אלכוהול.
Catnip - מכיל חומר מרגיע בשם nepetalactone אשר מפעיל רצפטורים אופיואידים.
חומר זה מעורר אצל חתולים התנהגויות המסמנות הנאה כגון רחרוח, ליקוק, לעיסה, נענוע ראש, גלגול ושפשוף.
Catnip, עם זאת, אינו מעורר תגובות אלו בקרב בני אדם.
קנאביס - המרכיב הפסיכואקטיבי העיקרי בצמח הקנאביס - THC - הוא בעל מאפיינים הן מעוררים והן מדכאים, אך הוא מוכר יותר כגורם לאופוריה.
MDMA - המכונה גם "אקסטזי" ו-MDEA הם סמים אשר גורמים לרגשות של אופוריה לטווח קצר, אנרגיה מתפרצת ועלייה בחוש המגע.
אופיום - האופיום ונגזרותיו מורפיום וקודאין הם תרופות שהופקו מצמח פרג האופיום, אשר יוצר תחושת אופוריה ומפחית כאב.
אופורית מוזיקה היא מצב של אופוריה אליו אדם מגיע בזמן שמיעת מוזיקה.
למעשה, המוזיקה מובילה את האדם למצב של טרנס; תחושת ריחוף או סיבוב.
האדם עשוי לראות או אף להרגיש קול.
בנוסף, תחושת אופוריה זו יכולה להוביל לדחף בלתי נשלט לרקוד.
ידוע כי תחושה מסוג זה יכולה להיגרם כתוצאה משימוש בקנאביס, אקסטזי ושאר הסמים הפסיכואקטיביים.
חוקרים בתחום טוענים כי ניתן להציג מצב אופורי זה על ידי שימוש בהקלטה של גלי המוח שהתקבלו באמצעות סורק EEG.
אופטומטריה היא מקצוע רפואי העוסק בבדיקת העיניים ומערכת הראייה לאיתור ליקויים, הפרעות ופתולוגיות במערכת הוויזואלית ומבני העין האנטומיים (קרנית, קשתית, עדשה תוך עינית, זגוגית, רשתית ועוד) וכמו כן, מתן מרשם למשקפיים או עדשות-מגע לצורך תיקון ליקוי תשבורתי ("מספר במשקפיים") וטיפול תרופתי (בדרך כלל לא ניתוחי) במחלות עיניים.
בעבר מקצוע האופטומטריה התמקד בעיקר בתיקון ליקויים תשבורתיים בעזרת משקפיים.
במרוצת השנים חלה התפתחות והתקדמות במקצוע זה ואופטומטריה עכשווית-מודרנית נהייתה למודל רפואי ותוכנית הלימודים של המקצוע כוללת בתוכה הכשרה משמעותית באבחון וטיפול במחלות עיניים, ברוב מדינות העולם בהן המקצוע מוסדר בחוק.
אופטומטריסטים - הידועים גם בתור דוקטורים לאופטומטריה (Doctors of Optometry or Optometric Physicians) בארצות-הברית וקנדה - הם אנשי המקצוע האחראים על הטיפול העיקרי בעיניים (Primary Eye Care) וביצוע בדיקות עיניים יסודיות ומקיפות.
אופטומטריסטים מאבחנים ומטפלים במחלות עיניים שונות ובמגוון ליקויים תשבורתיים, לקויות ראייה, הפרעות במערכת הבינוקולרית (דו-עינית) ועוד.
היות שהאופטומטריה היא מקצוע מוסדר בחוק, היקף העיסוק של האופטומטריסט יכול להשתנות בין מדינות שונות ברחבי העולם.
שאר אנשי המקצוע בתחום העיניים הם רופאי העיניים והאופטיקאים.
מקור המונח אופטומטריה מהמילים היווניות אופסיס ("ראייה") ומטרון ("משהו שמודדים באמצעותו", "מדידה", "סרגל").
המילה נכנסה לשימוש כשהמכשיר למדידת הראייה נקרא "אופטומטר" (עוד לפני שהשתמשו במונחים "פורופטר" או "רפרקטור").
שורש המילה "אופטו" הוא קיצור שנגזר מהמילה היוונית "אופתלמוס" שמשמעותה "עין".
כמרבית מקצועות הבריאות והרפואה, ההשכלה והסרטיפיקציה של אופטומטריסטים מוסדרים לפי חוק ברוב המדינות.
אנשי המקצוע בתחום האופטומטריה וארגוניהם פועלים באופן אינטראקטיבי עם סוכנויות ממשלתיות, שאר אנשי מקצועות הבריאות והקהילה על מנת לספק טיפול בעיניים ובראייה.
המועצה העולמית לאופטומטריה, ארגון הבריאות העולמי ובערך 75 ארגונים אופטומטריים ביותר מ-40 מדינות ברחבי העולם, אימצו את ההגדרה הבאה כמתארת את מקצוע האופטומטריה ותפקיד האופטומטריסט:
ההיסטוריה האופטומטרית קשורה להתפתחות של:
מדעי הראייה ותחומים משיקים ברפואה, מיקרוביולוגיה, נוירולוגיה, פיזיולוגיה, פסיכולוגיה וכיוצא בזה
אופטיקה ("תורת האור"), עזרים אופטיים
שאר המקצועות הקשורים לטיפול בעיניים
ההיסטוריה של ה"אופטומטריה" (אופטיקאים הבודקים רפרקציה) החלה בעת העתיקה, בלימודי האופטיקה ויצירת תמונה על ידי העין.
המקור של מדע האופטיקה (אופטיקה כפי שנלמדת בשיעור פיזיקה בסיסי) מתוארך לכמה אלפי שנים לפנה"ס.
עדות לכך הן עדשות לקישוט שנמצאו ביוון והולנד.
לא ידוע מתי בדיוק נוצרו המשקפיים הראשונים.
הכשרה, רישוי, ייצוג והיקף העיסוק
אופטומטריסטים בודקים, מאבחנים ומטפלים במגוון ליקויי ראייה, כגון: מיופיה (קוצר-ראייה), היפרופיה (רוחק-ראייה), אניסומטרופיה (הבדל בליקוי התשבורתי בין העיניים) אמבליופיה ("עין עצלה"), סטרביזמוס (פזילה) ועוד.
ההבדל בין רופא עיניים לאופטומטריסט, או ד"ר לאופטומטריה (Doctor of Optometry a.k.a.
OD) משתנה בין מדינות שונות.
בישראל אופטומטריה היא מקצוע פרא-רפואי מוסדר העוסק בבדיקת מערכת הראייה, אבחון ליקויי ראייה והתאמת אמצעי עזר אופטיים כגון משקפיים ועדשות מגע.
המקצוע מנוהל על ידי האגף למקצועות הבריאות במשרד הבריאות, ופועלים בו כ-3,000 אופטומטריסטים מורשים נכון לשנת 2025.
המקצוע התפתח מתחום האופטיקה המסורתי בתחילת המאה ה-20. בשנת 1936 הוקם איגוד האופטיקאים, הגוף המקצועי הראשון.
עד שנות ה-80 ההכשרה הייתה קצרה וללא תואר אקדמי.
בשנת 1991 נחקק "חוק העיסוק באופטומטריה, תשנ"א-1991", שהסדיר את המקצוע והפך אותו לאקדמי עם רישיון מחייב.
החוק הגדיר אופטומטריה כמדידת כושר ראייה, התאמת עדשות ומתן ייעוץ ראשוני.
מאז נפתחו תוכניות אקדמיות, והיקף הסמכויות גדל.
הרישוי מנוהל על ידי משרד הבריאות ודורש תואר ראשון באופטומטריה (B.Optom), התמחות קלינית ועמידה בבחינות תאורטיות ומעשיות.
בוגרי חו"ל נדרשים בהכרה ובבחינות מקומיות.
הרישיון מחודש שנתי, והפרות עלולות להוביל להשעיה.
אופטומטריה מספקת טיפול ראשוני בליקויי ראייה, אך אינה כוללת אבחון מחלות או ניתוחים, תחומים השמורים לרופאי עיניים.
אופטומטריסטים מפנים למקרים מורכבים, כגון זיהומים או גלאוקומה, ומחויבים בפיקוח רופא לילדים מתחת לגיל 6 או קשישים מעל 75. רופאי עיניים, בוגרי רפואה עם התמחות, פטורים מרישיון אופטומטריה.
אופטיקאים הם טכנאים המוסמכים לייצור והתאמת אמצעי עזר על פי מרשם, ללא סמכות לבדיקות עיניים.
החוק אוסר עליהם בדיקות ראייה ללא רישיון אופטומטריה.
במדינות מערביות מפותחות כמו ארצות הברית וקנדה, ההבדל העיקרי בין אופטומטריסטים לרופאים הוא בתחום ניתוחי העיניים.
דוקטורים לאופטומטריה רשאים ומוסמכים להזליף טיפות עיניים לצורכי אבחון מחלות עיניים (כגון cycloplegics, miotics & mydriatics - טיפות משתקי השריר הציליארי, מרחבי ומצרי אישון וטיפות לאלחוש הקרנית):
במדינת קנטקי, דוקטורים לאופטומטריה אף מוסמכים להשתמש בלייזרים בפרוצדורות שונות במקטע הקדמי כגון: לייזר יאג קפסולוטומי במקרים של קטרקט משני, טיפול SLT (טרבקולוטומיה סלקטיבית) ו-LPI (אירידוטומיה).
בפנסילבניה, דוקטורים לאופטומטריה מוסמכים לתת מרשם לתרופות לטיפול בעיניים, בעפעפיים ובמערכת הדמעות והלחמית, להוצאת גופים זרים מהמשטח החיצוני של העין, לסטרואידים דרך הפה ולכל התרופות המקומיות לטיפול בגלאוקומה זווית-פתוחה, אקספוליאלית ופיגמנטרית.
כמו כן הם מוסמכים לתת הפניות לבדיקות דם ומעבדה, הרחבת ושטיפת מערכת הדמעות (dilation and irrigation).
באוקלהומה, דוקטורים לאופטומטריה מוסמכים לבצע ניתוחים זעירים סביב העין להסרת נגעים מהעפעפיים והעור, סגירת פונקטות, הוצאת ריסים, אבחון וטיפול בגלאוקומה בטיפות עיניים וכדורים דרך הפה, טיפול בפציינטים לאחר ניתוחי עיניים שונים.
בלואיזיאנה דוקטורים לאופטומטריה מוסמכים לבצע ניתוח להסרת כלזיון.
בנברסקה דוקטורים לאופטומטריה מוסמכים להזריק אפינפרין לטיפול בשוק אנאפילקטי.
בקרוליינה הצפונית, דוקטורים לאופטומטריה מוסמכים לתת הפניות לצילומי רנטגן, טומוגרפיה מומחשבת (CT), דימות תהודה מגנטית (MRI), אקוקרדיוגרפיה (אקו-לב), אולטרה סאונד, ביצוע זריקות לצורכי אבחון וטיפול במחלות עיניים, כדוגמת זריקות לווריד לבדיקת צילום פלואורסצין אנגיוגרפיה (FA).
מטרת הצילומים הנה לאתר מחלות רשתית, ובייחוד כאלו בהן ישנה הפרעה באספקת הדם לרשתית.
באמצעות הצילום ניתן לאבחן ולקבוע את מידת הפגיעה הנלווית למחלות כמו סוכרת, יתר לחץ דם, חסימות ורידיות ועורקיות, ניוון מקולרי ועוד.
הבדיקה מבוצעת באמצעות הזרקת חומר צבע לווריד.
לאחר ההזרקה מבוצעת סדרת צילומים של קרקעית העין.
החומר מתפנה מהגוף לאחר הבדיקה באמצעות הכליות דרך השתן, דבר שעשוי לגרום לו להראות בצבע צהוב זוהר.
כאמור, היקף העיסוק באופטומטריה בארצות הברית משתנה בין מדינה למדינה.
בדיקת עיניים טיפוסית אצל אופטומטריסט כוללת שלושה מרכיבים עיקריים:
בדיקה לאיתור ליקוי תשבורתי (רפרקציה)
בדיקת תפקוד בינוקולרי (דו עיני) של תיאום בין העיניים והערכה של המערכת העצבית והשרירית של העין והראייה
במהלך בדיקות העיניים והראייה, משתמשים האופטומטריסטים בטבלה לבדיקת חדות הראייה (לוח סנלן) ובמכשירים רבים, כגון: מכשירים לאבחון ומדידת הליקוי התשבורתי כמו פורופטר (Phoropter), רטינוסקופ (Retinoscope) ואוטורפרקטומטר (Autorefractometer).
מוסדות ללימודי אופטומטריה בישראל (נכון ל-2025)
המרכז האקדמי הרב תחומי ירושלים – מוסד הלימוד הגדול בישראל בתחום, עם שני קמפוסים פעילים (שטראוס והנביאים).
התוכנית מקנה תואר B.Optom, מתמקדת בהכשרה קלינית מעשית ברמה גבוהה עם הסמכה וניסיון בבית חולים.
מכללת צפת – החדשה ביותר מציעה תוכנית B.Optom בצפון הארץ, בדגש על שירות רפואי לקהילה בפריפריה ושימוש בעזרים מקצועיים מתקדמים לטיפול בלקויות ראייה.
אוניברסיטת בר-אילן – מציעה תואר B.Sc במדעי הראייה, עם המשך אפשרי לתארים מתקדמים (M.Sc, Ph.D) במסלול מחקרי מדעי החיים והביולוגיה.
האופטופון הוא מערכת חישה אלקטרואופטית המסוגלת לקלוט מגוון רחב של אותות כגון: דיבור, ציתות לשיחות טלפון, מדידת פרמטרים ביו-רפואיים חשובים של בני אדם ועוד, כל זאת ממרחק רב מאוד.
ה"אופטופון" פותח בישראל על ידי פרופ' זאב זלבסקי, המהנדס יבגני ביידרמן מאוניברסיטת בר-אילן ופרופ' חבייר גרסיה מאוניברסיטת ולנסיה, ספרד.
האופטופון נבחר לאחד מ 45 ההמצאות הגדולות שפותחו בישראל על ידי מוזיאון המדע בירושלים.
בשנת 2012 קיבל פרופ' זלבסקי את פרס החוקר הצעיר בתחום מדעי הננו והננוטכנולוגיה כאשר כחלק מהסיבות למתן הפרס ציינה הוועדה את מערכת האופטופון: "מערכת חישה אופטית שיכולה לחוש פרמטרים ביו-רפואיים שונים כדוגמת לחץ דם, דופק, לחץ פנים עיני, להעריך כמות אלכוהול וסוכר בדם וכל זאת ממרחק.
בין היישומים הביו-רפואיים של המערכת שעברו בהצלחה ניסוי מעבדה ראשוני, נמצאים ניטור רמות הגלוקוז בדם, ניטור פעימות לב וניטור לחץ הדם באופן מתמיד.
התגובות לפיתוח מהשווקים הביטחוניים והרפואיים היו נלהבות ביותר, והפוטנציאל העסקי מוערך בהיקף של מאות מיליוני דולרים".
המערכת כוללת מצלמה דיגיטלית מהירה ומכשיר לייזר בתדר שאיננו נראה, ומבוססת על עיקרון ההתאבכות בקרן הלייזר עצמה.
כאשר מאירים אזור מסוים, זהו האזור אותו אנו מעוניינים לחקור, נוצרים נקודות אור וחושך, הנובעות מהתאבכות עצמית (Speckle) של האור המתרחשות בתוך אלומת הלייזר בשל הפרשי פאזה במשטח לא-אחיד (מחוספס) שממנו מוחזר הלייזר הקוהרנטי מרחבי.
הנקודות נוצרות באופן אקראי, והן משתנות אקראית.
אך ניתן להבין על ידי השתנות האקראיות בתזוזה את המבנה התלת־ממדי של המשטח המוקרן, ועל ידי כך לדעת בדיוק ננו-מטרי את צורת התנועה התלת-ממדית של המשטח.
בין היישומים הביו-רפואיים נמצאים ניטור רמות הגלוקוז בדם, ניטור פעימות לב וניטור לחץ הדם באופן מתמיד.
המכשיר קטן מאוד, בגודל שעון יד בערך, שעוקב אחר הפרמטרים הדרושים.
אופוריה היא סדרה ישראלית ששודרה ב-HOT בין 2012 ל-2013. רשת HBO רכשה את הזכויות מ-HOT והפיקה עיבוד אמריקאי לסדרה אשר עלתה לשידור בארצות הברית ביוני 2019 בכיכובן של זנדאיה, האנטר שפר וסידני סוויני.
הסדרה, אותה כתב רון לשם וביימה דפנה לוין, עוסקת בעולמם של נערים בני 17, בני דור ה-Y, המעבירים את זמנם בקיום יחסי מין, בשימוש בסמים ובחיפוש אחר ריגושים.
עולמם של הנערים בסדרה הוא עולם של בדידות וריקנות, והעדר סמכות הורית.
המבוגרים בסדרה נראים לעיתים רחוקות ובאופן מרומז בלבד, בזווית צילום שאינה מראה את פניהם.
לנוכח תכניה הוחלט לחסום את אפשרות הצפייה בסדרה לפני השעה 22:00.
לדברי לשם, "הם לא מחפשים באמת כלום, כי הכל בהישג ידם בחיפוש בגוגל בטלפון הנייד...
הפרק הראשון מתחיל בזה שבגיל 8 ראית אנשים קופצים ממגדלי התאומים.
ראית כבר כל כך הרבה דברים בגיל 8, שמה יעניין אותך כבר בגיל 17?
התרגלת לקצב דפיקות לב, לזרימת דם, לקצב אדרנלין כזה, שאתה מחפש את הדבר הבא".
בדצמבר 2012, דרשה חברת מועצת הכבלים והלוויין, אורלי יחזקאל, דיון דחוף על הסדרה וקראה להוריד את הסדרה לאלתר מהמסך, לאור העובדה שהיא פוגעת, לדבריה, בנוער.
רענן (קוסטה קפלן) – רענן נרצח כשהיה בן 16, כשנה לפני ההתרחשויות המתוארות בסדרה, בידי יזהר שחשד בו כי הוא מתחיל עם בת זוגו במסיבה.
לשם קרא לדמות רענן על שמו של רענן לוי, שנרצח בידי עבריינים בנסיבות דומות, בשנת 2004. מותו של רענן היא נקודת מפתח באחת מעלילות המשנה של הסדרה
קינו (דקל עדין) – היה חברו של רענן.
הוריו של קינו בשליחות בשאנגחאי והוא מתגורר לבדו בבית הוריו.
מאז הרצח של רענן, הוא שקע בדיכאון והוא מעביר את רוב זמנו בשינה, ובחלום על מסע משותף עמו בדרום אמריקה, למקום דמיוני בשם "מירנדו אל סיילו".
אושר גימפל (מאור שוויצר) – מכונה "שמן" מכיוון שהיה ילד שמן (ואף שאינו שמן כבר).
בעקבות כך הוא אינו מרגיש שלם עם גופו.
אושר מכור לסרטים פורנוגרפיים, וחווה עקב כך קשיים בתפקוד המיני באופן יום-יומי.
הוא מנסה לפתור אותם באמצעות קיום יחסי מין עם המשרתת של משפחתו, מונה ליזה, ולאחר מכן באמצעות שימוש קבוע בבובת מין.
אושר מדמיין שהוא משחק בטלנובלה לילדים, ורואה את עצמו כסלבריטי על.
דקר אלדר (דולב מסיקה) – מכונה "צהוב"/"צהובון".
נער ביישן וצנוע, שחולם להתקבל לקורס טיס.
בעזרת ידיעותיו בכימיה וסרטוני הדרכה באינטרנט, הוא מפיק סמי הזיה ומספק אותם לחבריו (אך אף פעם אינו משתמש בהם בעצמו).
בעזרתו של דודו הוא מבצע בעצמו ניתוח שנועד להסיר ממוחו את האזור האחראי על הפחד.
מאוהב בחופית, ומשאינה נענית לחיזוריו, הוא מחליט לאנוס אותה.
אלקנה אלדר (רועי ניק) – אחיו הגדול של דקר.
אלקנה הוא עריק מצה"ל שמבלה את מרבית זמנו בקיום סטוצים.
אושר ונוי נוהגים לפנות אליו לקבל עצות לחיים, שהן לא תמיד עצות טובות.
לבסוף נתפס על ידי משטרה צבאית ונכנס לכלא צבאי.
חופית (רוני דלומי) – נערה המתוארת כ"שרוטה", ובעלת סודות רבים.
רענן נרצח לאחר שבן-זוגה (יזהר) במסיבה חשד בו כי התחיל איתה.
מאז היא מתגוררת עם קינו בדירה של הוריו.
היא מאשימה את עצמה במותו של רענן, ונוהגת לחתוך את עצמה לעיתים קרובות.
נוי כהן (עמית ארז) – נערה שמנה, שסובלת מדחיות רבות בשל המראה החיצוני שלה ומשתוקקת לאהבה.
לאחר שהיא מקבלת עצות מאלקנה, היא מתחילה לקיים יחסי מין מזדמנים עם גברים, ובעקבות זאת מאובחנת כנשאית HIV.
אוריאל (אבי מצליח) – מכונה "מסטולי".
נער הומו שעזב את ביתו וחי במקומות מזדמנים.
בין היתר, חי עם זוג הומואים בשנות ה-30 לחייהם, במקלט בו מתגורר דודו, ובפנימייה צבאית, בה הוא משמש כעוזרו של שוקי.
תומר סמיגורה (אוריאל גטה) – מכונה "תומריקו".
נער דתי המשמש כסוחר סמים, אחיו הקטן של שוקי.
בילדותו הושפל בידי יזהר, רוצחו של רענן.
הוא נוטר לו טינה על כך, ובסופו של דבר רוצח אותו.
את הרצח הוא מצלם ומעביר אותו בשידור חי ברשת האינטרנט.
דודו (תאופיק ברהום) – נער ערבי בן 17 שעובד בבית חולים וחולם להיות וטרינר.
מתגורר במקלט בבניין בו גר קינו.
שוקי סמיגורה (עופר חיון) – אחיו הגדול של תומריקו, משמש כמשגיח כשרות בפנימייה צבאית ומנסה לבצע במסטולי טיפול המרה.
אופטימיות היא שם המשחק הוא סרט דרמה קומית אמריקאי משנת 2012, שביים דייוויד או.
בתפקידים ראשיים משחקים בראדלי קופר וג'ניפר לורנס, ובתפקידי משנה: רוברט דה נירו, ג'קי ויבר, כריס טאקר, ג'וליה סטיילס ואנופם קר.
פאט סוליטאנו (בראדלי קופר) אדם הסובל מהפרעה דו־קוטבית, משוחרר ממתקן לבריאות הנפש לאחר שמונה חודשים.
הוא מבין שאשתו, ניקי (ברי בי), עזבה ואביו (רוברט דה נירו) הסובל מהפרעה טורדנית-כפייתית אינו עובד ושב להמר.
פאט נחוש להחזיר את חייו למסלול ולהתפייס עם ניקי, שהשיגה צו הרחקה נגדו.
פאט נפגש עם המטפל שלו, ד"ר פטאל (אנופם קר), ונזכר מדוע אושפז.
הדבר קרה לאחר שפאט תפס את אשתו ניקי במקלחת עם גבר זר, והפליא בו את מכותיו.
למרות זאת, פאט לא מאמין שהוא צריך טיפול תרופתי כדי לנהל את מצבו.
בארוחת ערב עם חברו רוני, הוא פוגש את גיסתו של רוני, טיפאני מקסוול (ג'ניפר לורנס), אלמנה צעירה המתאוששת מהתמכרות לסקס שגם היא, כמו פאט, איבדה את עבודתה.
פאט וטיפאני מפתחים חברות מוזרה דרך הנוירוזות המשותפות שלהם ופאט רואה הזדמנות לתקשר עם ניקי דרך טיפאני.
טיפאני מציעה למסור מכתב לניקי, אם בתמורה הוא יהיה השותף שלה בתחרות הריקודים המתקרבת.
בחוסר רצון הוא מסכים והשניים מתחילים משטר אימון קפדני במהלך השבועות הבאים.
פאט סבור שהתחרות תהיה דרך טובה להראות לניקי שהוא השתנה והפך לאדם טוב יותר.
טיפאני נותנת לפאט מכתב תשובה מניקי, שבו היא רומזת בזהירות שייתכן שיש סיכוי לפיוס ביניהם.
דומה שהכל מסתדר עבור פאט, עד שאביו מבקש ממנו ללכת כ"קמע מזל" למשחק של האיגלס שעליו התערב בסכום גבוה.
פאט מוותר על אימון עם טיפאני כדי לנכוח במשחק.
כשהאיגלס מפסידים אביו של פאט זועם.
טיפאני מגיעה ונוזפת אף היא בפאט.
אביו של פאט מתערב עם חברו שאם האיגלס ינצחו במשחק שלהם נגד דאלאס, ואם פאט וטיפאני יקבלו ציון של לפחות 5 מתוך 10 בתחרות הריקודים שלהם, הוא יזכה בחזרה בכל הכסף שהפסיד בהתערבות הראשונה.
בינתיים פאט קורא מחדש את מכתבה של ניקי ומבין שהמכתב זויף על ידי טיפאני.
פט, טיפאני וכולם מגיעים לתחרות הריקודים בזמן משחק הפוטבול.
טיפאני נדהמת לגלות שניקי נמצאת בקהל.
את החשש שלה שפאט עשוי לזכות בניקי חזרה והיא תאבד אותו, טיפאני מטביעה באלכוהול.
פאט מוצא אותה על הבר ומבקש ממנה לעלות איתו לרחבת הריקודים.
הם מקבלים ציון של 5 נקודות בדיוק, ובמקביל האיגלס מנצחים במשחק.
בתום הריקוד פאט ניגש אל ניקי ומשוחח עימה.
טיפאני יוצאת בסערה אל הרחוב.
הוא משיג אותה ואומר לה שהוא אהב אותה מהרגע הראשון, אך לקח לו הרבה זמן להבין זאת.
טיפאני ופאט הופכים להיות זוג ואביו של פאט פותח מסעדה עם הכסף שזכה בו בחזרה.
בראדלי קופר - פטריק סוליטאנו
ג'ניפר לורנס - טיפאני מקסוול
רוברט דה נירו - פטריציו סוליטאנו, אביו של פאט
ג'קי ויבר - דולורס סוליטאנו, אמו של פאט
כריס טאקר - דני, חבר של פאט ממתקן לבריאות הנפש
אנופם קר - ד"ר פטאל
שיי ויגהאם - ג'ק סוליטאנו, אחיו של פאט
ג'ון אורטיז - רוני, בעלה של ורוניקה וחברו של פאט
ברי בי - ניקי, אשתו של פאט
אוֹפַּטוֹבייֶץ (פולנית: Opatowiec) היא עיירה בנפת קז'ימייז', פולין.
אופטובייץ שוכנת לחוף נהר הוויסלה, כ-70 ק"מ מדרום לבירת המחוז קילצה, על כביש ורשה-ביטום.
אנדרטה לזכר יוזף פילסודסקי על גדת הוויסלה.
אופטובייץ מוזכרת לראשונה בשנת 1085, כמתנה שהעניקה אשת הנסיף ולאדיסלאב הרמן הראשון למנזר בנדיקטיני בטינייץ (כיום חלק מקרקוב).
לאופטובייץ הוענק מעמד של עיר בשנת 1271, עקב מיקומה על גדת הוויסלה ועל דרך המסחר משלזיה לממלכת רוס של קייב.
בשנת 1283 הכומר תומש מטינייץ ייסד באופטובייץ מסדר נזירים דומיניקנים.
בשנת 1341 העניק לעיירה קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, את הזכות לארגן ירידי מסחר.
באמצע המאה ה-14 היו בעיירה כמעט 1,500 תושבים והיא הפכה למרכז שלטוני.
במאה ה-16 היו בה כנסייה, מרחצאות, בית חולים, מספר גילדות, טחנות קמח ועשרות סדנאות ומפעלים זעירים.
באמצע המאה ה-17 נהרסה העיר כמעט לחלוטין בפלישות השוודים ובסוף המאה ה-18, לאחר חלוקת פולין הראשונה סופחה אופטובייץ לגליציה האוסטרית.
מ-1815 השתייכה אופטובייץ לפולין הקונגרסאית.
מעמדה הכלכלי הידרדר, מספר תושביה פחת ובשנת 1869 נושלה אופטובייץ ממעמד של עיר על ידי השלטונות הרוסיים.
במלחמת העולם הראשונה נהרסה אופטובייץ אך נבנתה שוב.
בין מלחמות העולם חיו בעיירה כ-750 תושבים.
בספטמבר 1939 נכבשה אופטובייץ על ידי הוורמאכט ונשרפה, תוך שהגרמנים יורים בעשרות שבויי מלחמה פולנים.
ביולי 1944, בתקופת כיבוש האזור על ידי הצבא האדום, התנהל קרב בין הארמייה קראיובה לבין הצבא האדום.
כתוצאה מכך נחרב הכפר ועשרות שבויי מלחמה פולנים נרצחו.
לפני מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-150 יהודים.
הגרמנים החרימו את רכושם וריכזו אותם בגטו.
צעירים יהודים גויסו לעבודת כפייה.
על יהודי הגטו נוספו עשרות פליטים מיישובים בסביבה.
בנובמבר 1942 רצחו הגרמנים את כל תושבי הגטו.
בודדים נמלטו לכפרי הסביבה אך נתפסו ונרצחו.
באותו חודש פרץ קרב בין יחידות גרמניות לבין עשרות צעירים וצעירות שהיו חמושים בנשק והסתתרו בבונקר בעיירה.
במהלך הקרב נהרגו כל הלוחמים היהודים.
אופטימיזציית הנחיל היא שיטת אופטימיזציה המבוססת על התנהגות חברתית של נחילים ולהקות בטבע תחת ההבחנה שכל פרט בלהקה מבסס את תנועתו על פי מידע או זיכרון שיש ברשותו לגבי נקודות עניין במרחב ועל פי מיקומם של חברים אחרים בלהקה.
שיטה זו הוצגה לראשונה על ידי קנדי ואברהרט בשנת 1995 ושוכללה על ידי שיי (Shi) ב-1998. אופטימיזציית הנחיל היא שיטת אופטימיזציה מטה-היוריסטית, דהיינו לא נסמכת על תכונה כלשהי של הבעיה לפתרון אלא מספקת מנגנון כללי למציאת אופטימום לוקאלי של פונקציית שיערוך נתונה .
אתחול אוכלוסיית הנחיל (מרחב הפתרונות הפוטנציאלים) לערכים אקראיים במרחב החיפוש.
לכל פרט באוכלוסייה נקבע את ואת מהירותו ההתחלתית .
נקבע את כפתרון בעל הערך הטוב ביותר של פונקציית השיערוך מתוך .
כל עוד לא התקבל תנאי עצירה נבצע:
נסיט כל פרט על פי המידע הלוקאלי שלו לגבי הפתרון הטוב ביותר והפתרון הגלובאלי הטוב ביותר:
נעדכן עבור כל פרט את הפתרון הלוקאלי הטוב ביותר:
נעדכן את הפתרון הגלובאלי הטוב ביותר שיש בנמצא:
היא פונקציה המחזירה וקטור במימד הפתרון שרכיביו נבחרים בהתפלגות אחידה מהקטע .
הם קבועים שמווסתים את מידת הנטייה של הפתרונות בין פתרונות עצמיים מיטביים ופתרון גלובאלי מיטבי ברמת הנחיל.
אופטימיזציית קן הנמלים היא שיטת אופטימיזציה ששימושה המקורי הוא למציאת פתרון מקורב לבעיות קשות בתורת הגרפים שעיקרן מציאת מסלולים קצרים במשקל או מרחק, לדוגמה, בעיית הסוכן הנוסע.
את השיטה ניסח ד"ר מרקו דוריגו בשנת 1992 כחלק מעבודת הדוקטורט שלו.
הבעיה הראשונית אותה פתר דוריגו בעזרת שיטה זו הייתה הגרסה הסכמטית של מציאת מקור מזון בסביבת קן נמלים.
בעולם הטבע הנמלים בתחילה משוטטות באופן אקראי על פני הקרקע בסביבת הקן.
אם נמלה מוצאת מקור מזון היא נושאת ממנו חלק ומותירה שובל של פרומונים לאורך המסלול שבין הקן למקור המזון.
נמלים משוטטות אחרות שנתקלות בשובל עשויות לבחור להמשיך לטייל לאורכו בסבירות גבוהה בהתאם לרמת הפרומון לאורך השביל.
כל נמלה שמתווספת לאורך השביל מחזקת את כמות הפרומון שבו.
כאשר מתכלה המזון, נמלים ימשיכו לשוטט באופן אקראי לכיוונים אחרים ולא לחזור על עקבות הפרומון לאורך השביל ולאחר זמן הוא יתנדף.
בצורת הסריקה הזו, נמלים יעדיפו לטייל לאורך מסלולים קצרים יותר במרחק היות שתדירות מעבר הנמלים בהן גבוהה יותר בהשוואה למסלולים ארוכים במרחק ולכן ריכוז הפרומון בהם ישמר ברמות גבוהות יותר בהתאם.
אופטימיזציית הגחלילית היא שיטה מטה-היוריסטית מתחום הבינה המלאכותית לאופטימיזציה של פונקציות המקבלת את השראתה מהתנהגותן של גחליליות בטבע.
השיטה הוצעה על ידי בשנת 2008, והיא שימושית בתחומים רבים, לרבות בעיבוד תמונה, תזמון תהליכים, ניתוח מבני של חלבונים, קינימטיקה הפוכה ועוד.
סיבוכיות האלגוריתם היא , כאשר הוא מספר האיטרציות שמבצע האלגוריתם.
בעיית אופטימיזציה היא בעיה מתמטית העוסקת במציאת ערך אופטימלי (מינימלי או מקסימלי) עבור פונקציה נתונה, תחת אילוצים נתונים.
כל בעיית אופטימיזציה ניתנת לתיאור ע"י:
כאשר היא קבוצת הפתרונות האפשריים לבעיה.
הוא פתרון לבעיה אם ורק אם מתקיים וגם לכל .
הגחלילית (שם מדעי: Lampyridae) היא זן של חיפושית לילית.
הגחלילית משתמשת בהבזקי אור כאמצעי תקשורת עם בני המין השני במהלך תהליך החיזור.
זכר גחלילית הנמצא בתהליך החיזור מפיק הבזקי אור בזמן מעופו.
נקבת הגחלילית הנענית לחיזור מפיקה גם היא אותות מיוחדים על מנת לסמן לזכר המחזר את מיקומה.
עוצמתם ותדירותם של הבזקי האור הזכריים מעידים על האיכות הגנטית שלו, ומשפיעים על תגובתה של הנקבה.
הבזקי האור נוצרים בתהליך הביולומינסנציה המבוקר בעיקר על ידי החלבון לוציפראז.
ניתן לראות את תהליך החיזור הכולל של נחיל גחליליות כמעין תהליך חיפוש המשלב אקראיות, חיפוש מקומי וחיפוש גלובלי (אלגוריתם מטה-היוריסטי).
בהינתן מספר איטרציות מרבי , ניתן לתאר את האלגוריתם בצורה הכללית הבאה:
אתחל אוכלוסייה אקראית של גחליליות על פני פונקציית מטרה ב- ממדים, כאשר היא עוצמת ההארה של גחלילית .
לכל זוג גחליליות , אם גחלילית בהירה יותר מגחלילית , הזז את גחלילית לכיוון גחלילית על פי משוואת התנועה: כאשר מייצג נקודה בזמן, הן מיקום הגחליליות בהתאמה, הוא מקדם אקראיות ו- הוא וקטור מספרים אקראיים המתפלגים נורמלית בזמן .
אחרת, הזז את הגחלילית באופן אקראי.
עדכן את תאורת הגחליליות ואת מידת המשיכה בין הגחליליות ע"פ המיקומים והמרחקים החדשים שהתקבלו.
בסיום, הגחלילית המוארת ביותר היא קירוב לפתרון הבעיה.
בבעיות למציאת מקסימום, יתקיים ובבעיות למציאת מינימום יתקיים .
האלגוריתם מבוסס על אידיאליזצית תכונות ההארה של מאור הגחליליות.
הגחלילית, בקרב מרבית זני הגחליליות בטבע, משתמשת בהארה על מנת למשוך אליה פרטי להקה אחרים לצורכי זיווג.
כל גחלילית נמשכת לגחליליות אחרות, ללא קשר למינן.
מידת המשיכה של גחלילית כלפי גחלילית היא ביחס ישר למידת ההארה של גחלילית (אנלוגיה להתנהגותן הטבעית של הגחליליות).
עוצמת האור שגחלילית קולטת מגחלילית היא ביחס הפוך למרחק בין גחלילית לבין גחלילית (אנלוגיה לחוק ריבוע המרחק ההופכי, לפיו עוצמת האור נחלשת ביחס ריבועי הפוך למרחק ממקור האור).
עוצמת ההארה של הגחלילית נקבעת ע"פ ערכה של פונקציית המטרה .
על פי תכונות (2) ו- (3), ניתן לגזור את משוואת המשיכה בין שתי גחליליות, כפונקציה מעריכית של המרחק ביניהן:
כאשר הוא קבוע, הוא מקדם התפשטות האור באוויר, היא עוצמת המשיכה בין שתי גחליליות ו- הוא המרחק הגאומטרי בין שתי הגחליליות.
תנועתה של גחלילית מושפעת מגחלילית בהירה יותר באופן הבא:
כאשר מייצג נקודה בזמן, הן מיקום הגחליליות בהתאמה, הוא מקדם אקראיות ו- הוא וקטור מספרים אקראיים המתפלגים נורמלית בזמן .
עבור מתקבלת תנועה אקראית פשוטה, ועבור מתקבלת משוואת תנועת חלקיקים של אופטימיזציית הנחיל.
במקרים רבים, אלגוריתם הגחליליות יעיל יותר מאלגוריתמים רבים אחרים מתחום בינת הנחיל.
סיבה עיקרית לכך היא תופעת החלוקה האוטומטית.
האלגוריתם מבוסס על כך שאטרקטיביות של פתרון פוחתת עם עליית המרחק, ולכן, נוצר מצב שבו האוכלוסייה מופרדת באופן אוטומטי לתתי-קבוצות, כאשר כל תת-קבוצה מרוכזת סביב אופטימום מקומי שונה.
עבור אוכלוסייה הגדולה מאוד ממספר מוקדי האופטימום המקומיים, חלוקה זו מאפשרת למצוא את כל המוקדים המקומיים בו-זמנית.
מבחינה מתמטית, מאפיין את המרחק הממוצע בין שתי קבוצות גחליליות סמוכות.
מכאן, כל אוכלוסייה נחלקת לתתי קבוצות סמוכות בעלות מרחק ממוצע קבוע.
עובדה זו מאפשרת התמודדות עם בעיות שאינן ליניאריות.
קל לזהות את תופעת החלוקה האוטומטית בהרצת האלגוריתם על הפונקציה התלת-מימדית הבאה:
לפונקציה ישנן ארבע נקודות מקסימום .
האלגוריתם מאפשר את מציאת הקטבים על ידי גחליליות ו- איטרציות.
הסכימה הבאה מתארת את מיקומן האקראי של הגחליליות (כנקודות) בתחילתה של ריצת האלגוריתם (משמאל) ואת מיקומן בסיום ריצת האלגוריתם:
שני המרכיבים העיקריים בכל שיטה מטה-היוריסטית הם התמקדות והתרחבות.
התמקדות - חיפוש מקומי ממוקד בתחום שבו קיים פתרון אופטימלי מקומי.
מידת התמקדות גבוהה נוטה להגדיל את קצב ההתכנסות של האלגוריתם, אך עשויה לגרום להתכנסות מקומית בלתי רצויה.
התרחבות - חיפוש גלובלי הבוחן את כל הפתרונות האפשריים, תוך הימנעות מהתכנסות לפתרון אופטימלי מקומי.
מידת התרחבות גבוהה נוטה להקטין את קצב ההתכנסות של האלגוריתם, אך מעלה משמעותית את ההסתברות למציאת אופטימום גלובלי.
אלגוריתם המחלק את פעולתו להתמקדות והתרחבות נקרא אלגוריתם חיפוש-לסירוגין.