tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פציעתו של פרודו הפכה אותו לשפוט של הנאזגול.
כשהחבורה הגיעה אל ריבנדל, ממלכת אלרונד חצוי-העלפ, הם פגשו את גלורפינדל, שריפא את פרודו והרכיבו על גבי סוסו אספאלו.
פרודו לבסוף ניצל מהכשף כשהוא נישא על גבו של הסוס אספאלות, אל נהר הברוינן.
מן הגדה הרחוקה פרודו ראה את הנאזגול, כשהמלך המכשף נכנס אל המים, אלרונד, ששלט בנהר, שחרר שיטפון שלכד את הנאזגול והטביע שלושה מהם עם סוסם.
גלורפינדל התקדם והניס את שאר הנאזגול אל המים.
בשובם למורדור, הנאזגול שבו למינאס מורגול כדי להתכונן לקרב על ארץ גונדור.
כוחותיו של המלך המכשף תקפו את סייריו של פראמיר באוסגיליאת' והניסום אל האנדוין.
או-אז המלך המכשף הוביל מספר אדיר של אורקים, לקראת מתקפה על העיר הלבנה, מינאס טירית'.
משנפרצו שערי העיר המלך-המכשף אבה להיכנס אל העיר אך נבלם בידי גנדלף.
האורקים הותקפו עד מהרה בידי הרוהירים והמלך-המכשף תקף את תיאודן, מלך רוהאן.
עד מהרה סוסו של תיאודן שהופתע מהמלך המכשף נפל והפיל מעליו את אדונו ואחר נפל על תיאודן ומחצו.
כשהמלך המכשף פסע לעבר תיאודן על מנת להורגו הוא הופתע בידי אאווין, אחיינית המלך, ובמאבק קצר הוא שבר את זרועה ומגינהֹּ ושוב הופתע, הפעם בידי מריאדוק ברנדיבאק ולבסוף אאווין נעצה חרבהּ בפניו של המלך המכשף והביאה למותו.
דרך מותו של המלך המכשף היווה התגשמו נבואתו של גלורפינדל ולפיה המלך המכשף לא יופל בידי אדם, ואכן הוא מופל בידי אישה והוביט.
דמות המלך המכשף מופיעה כמעט בכל עיבוד קולנועי על ספרות טולקין, בסרט האנימציה "שיבת המלך" מאת רנקין/בס, כשמראהו הפיזי תואם את תיאוריו בספר: ראש בלתי נראה ומעליו מרחף כתר ועיני שני נוצצות, את קולו לדמות תרם ג'ון סטיבנסון.
בסרטי שר הטבעות של ניו ליין סינמה, בבימוי פיטר ג'קסון, המלך המכשף מגולם בידי לורנס מקוארה (אנ') ואת קולו תרם אנדי סירקיס, כאשר בשר הטבעות: אחוות הטבעת, את דמותו האנושית המופיעה בפרולוג הסרט, מגלם בן פרייס.
באחוות הטבעת, מעשי רפאי הטבעת מתוארים אחרת מכפי שהם מופיעים בספר - בסרט הנאזגול נאבקים בדו-קרב חרבות מול אראגורן כאשר בספר אראגורן מתמודד עמם עם גזעי עץ בוערים.
בסרט הם תוקפים את פרודו וארוון על גדות הברוינן, וארוון היא שמטביעה אותם בנהר.
בשר הטבעות: שיבת המלך, המלך המכשף מופיע במינאס מורגול כשהוא רכוב על חיה מעופפת ומוביל את צבאו ולא מובילם רכוב על סוס שחור.
בסרט מופיעים הבדלים נוספים לעומת הספר, אך מותו מתרחש כפי שמתואר בספר עצמו.
המלך-המכשף של אנגמר מופיע גם בסרט "ההוביט: מסע בלתי צפוי", כשהוא תוקף את רדגסט החום במבצר דול-גולדור.
טולקין, לאחר שממלכת אנגמר נפלה, המלך-המכשף גלה דרומה והקים את מבצרו, מינאס מורגול, אך בסרט חברי המועצה הלבנה מספרים כי הוא הועלה באש ונקבר בקבר חתום בכישוף, יחד עם להב מורגול.
נתן אירווינג "נאט" הנטוף (בשם מלא באנגלית: Nathan Irving "Nat" Hentoff; 10 ביוני 1925 – 7 בינואר 2017) היה עיתונאי, פובליציסט וסופר יהודי-אמריקאי, מבקר והיסטוריון של מוזיקה אמריקאית מודרנית (מוזיקת קאנטרי וג'אז).
חבר מערכת ה"וילג' ווֹיְס" (Village Voice) וה"ניו יורקר" ובעל טור קבוע ב"וול סטריט ז'ורנל".
כמו כן פרסם במהלך הקריירה שלו טורים בעיתונים "וושינגטון פוסט", "וושינגטון טיימס", "הניו יורק טיימס", "Jewish World Review", "ניו ריפבליק" ועוד.
הוא בוגר אוניברסיטת נורת'איסטרן ומומסך אוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1950 השתתף בתוכנית פולברייט והיה עמית מחקר בסורבון בפריז.
בין השנים 1953–1957 היה עורך-שותף של מגזין הג'אז "דאון ביט".
ב-1958 ייסד את The Jazz Review, כתב עת מתחרה ל"דאון ביט".
ב-1960 ייסד חברו, ארצ'י בלייר, את חברת התקליטים Candid.
הנטוף שימש כמנהל מחלקת ההפקה והרכיב את קטלוג החברה, תוך שהוא יוצר ייצוג לסצנת הג'אז שפרחה במועדוני ניו יורק (בעיקר של רחוב 52) באותה עת.
הוא שימש גם כמפיק מוזיקלי למספר אלבומים וכתב את כל הערות האלבום של החברה.
בין האמנים שצירף לחברה היו צ'ארלס מינגוס, מקס רואץ', ססיל טיילור, קולמן הוקינס, אריק דולפי, ממפיס סלים ועוד.
הנטוף שילב כתיבה על ג'אז, הן בטורי ביקורת והן בספרים המכילים ניתוחים היסטוריים, עם כתיבה על נושאי פלילים, משפט, זכויות אזרח ונושאים שונים שעל סדר היום הציבורי.
בשנות השמונים היה כתב ה"ווילג' ווֹיס" בישראל.
בשנת 1972 זכה הנטוף במלגת גוגנהיים – פרס המוענק למי שתרמו תרומה משמעותית לאמנות.
ב-1980 זכה לפרס לשכת עורכי הדין של ארצות הברית על סיקורו המשפטי.
ב-1985 זכה לתואר דוקטור של כבוד במשפטים מטעם אוניברסיטת נורת'ווסטרן.
ב-2004 היה לזוכה היחיד שאינו מוזיקאי שזכה אי פעם בפרס ה"ג'אז מסטרס" (NEA Jazz Masters), שמעניק ממשל ארצות הברית לאמני ג'אז בולטים.
הנטוף מחזיק באידאולוגיה ליברטריאנית; הוא מתנגד לעונש מוות, לביצוע הפלות ולצנזורה מכל סוג.
הוא מתנגד חריף ושנון של האידאולוגיה של השמאל בארצות הברית.
אף על פי שבעבר תמך באיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, הפך למבקר שלו עקב ההגבלות שבהן תומך הארגון על חופש הדיבור בניסיונו לכפות "קוד דיבור נאות" (פוליטיקלי קורקט).
בוש ביקר עקב החוקים והתקנות לביטחון המדינה שהוטלו בעקבות פיגועי 11 בספטמבר (USA PATRIOT Act).
עם זאת, תמך בפלישה האמריקאית לעיראק ב-2003.
במשך שנות שהייתו בישראל ולאחר מכן היה מקורב לחוגי תומכי שלום עכשיו, והוא תומך ברעיון שתי מדינות לשני עמים, וזאת תוך מתיחת ביקורת קשה על גורמים פלסטינים, בהם הוא רואה את המעכבים העיקריים של הפתרון.
הנטוף הגדיר את עצמו כ"שייך בגאווה לגזע העתיק של יהודים אתאיסטים קשי-עורף".
נאט נפטר ב-2017 בניו יורק.
"נאות דוד" הוא כינויו של אגף יהודי השוכן בבניין בצדו המערבי של המוריסטן (רח' סנט הלנה) שברובע הנוצרי בעיר העתיקה, סמוך למסגד עומר.
במבנה התגוררו בשנת 2013 עשר משפחות יהודיות, ופועלים בו ישיבה ובית כנסת.
כמו יתר המוריסטן, המבנה בבעלות הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, שהחכירה אותו לגורמים שונים, ובין היתר שכנה בקומתו השנייה אכסניית סנט ג'ון.
בשנות השמונים של המאה ה-20 הייתה החזקה בנכס בידיו של הארמני מרדוריס מטוסיאן, שמכר אותה ב-1989 לעמותת עטרת כהנים.
במסגרת העסקה שולמו על ידי העמותה ובמימון משרד השיכון שבראשו עמד אריאל שרון, 3,600,000 ש"ח.
ב-11 אפריל 1990 נכנסו למקום יהודים, שקראו לו נאות דוד.
הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים טענה שהמבנה בבעלותה ולא בבעלות המוכר, ובמקום התנהלו מהומות והפגנות.
ובג"ץ פסק בתחילת מאי 1990 שיישארו במקום 20 יהודים עד לבירור נושא הבעלות בדיון בבית המשפט העליון.
בסופו של ההליך, לאחר שנים, אישר בית המשפט העליון את החכירה.
באולמות הצדדיים באזור הכניסה לאכסניה הוקמו ישיבת "לנתיבות ישראל" ובית הכנסת "עת לחננה" על שם אלחנן אתאלי תלמיד ישיבת עטרת כהנים שנרצח בפיגוע דקירה בעיר העתיקה.
כיום (2019) גרות במתחם 10 משפחות יהודיות.
ישיבת "לנתיבות ישראל" (מכונה גם בשם "חומות" במלעיל) היא ישיבה גבוהה ציונית, שהוקמה בשנת תש"ס (2000) בראשותו של הרב ישעיהו דורון.
לימים התאחדה הישיבה עם ישיבת "חומות ירושלים" בראשות הרב מוטי נחמני, שבהמשך עבר לעמוד בראש כולל בוני ירושלים שייסד.
בישיבה לומדים כ-70 תלמידים, מתוכם כ-45 אברכים.
הישיבה נחשבת לאחת מישיבות הקו והולכת בדרכו של הרב צבי טאו אשר קובע את מקום תפילתו בה.
הישיבה שמה דגש על לימוד בעיון של הגמרא לצד לימודי אמונה מעמיקים.
בין המלמדים בישיבה לאורך השנים נמנים: הרב אלי בזק, הרב אשר ברקו, הרב יוסי כהן, הרב צבי לבנברג, הרב נתי אנקרי, הרב נחמיה טאו, הרב משה ברי והרב יהונתן גואלמן.
הישיבה קשורה לישיבת הר שלום במצפה אשתמוע, שמספר מרבניה מלמדים בה בקביעות, ולמכינה הישיבתית הקדם-צבאית "כאייל" בעיר אופקים, אותה הקימו כמה מאברכי הישיבה, ורבניה מעבירים בה שיעורים על בסיס יומי.
164 Nashorn, מגרמנית; 'קרנף') הוא משחית טנקים אשר פותח בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי גרמניה הנאצית.
הכלי פותח על בסיס טנקי הפאנצר סימן 3 וסימן 4 וכלל תותח 88 מ"מ המורכב מעל התובה בתא בעל מיגון קל ופתוח.
משחית הטנקים היה מיועד להיות פתרון זמני לאיומים בשדה הקרב אל מול הצבא האדום אך הוכיח את עצמו כמשחית טנקים מוצלח ויצורו והשימוש בו המשיכו עד סוף המלחמה באירופה בשנת 1945.
פיתוח הנאזהורן, כמו פיתוחים נוספים דוגמת המארדר 3, היו מיועדים להיות עיצוב זמני למשלוח מהיר לשדה הקרב בעוד שמשחיתי טנקים ממוגנים ומוצלחים יותר (כמו היאגדפנתר) היו עוד בפיתוח.
הכלי פותח בהתחלה בשם Hornisse (מגרמנית; 'צרעה') עד שבשנת 1944 שונה שמו לנאזהורן בהוראה של היטלר.
הבסיס לנאזהורן היה פיתוח של חברת Alkett אשר שילב אלמנטים מטנקי הפאנצר סימן 3 וסימן 4, בשם גשיצווגן III/IV אשר יועד להיות פלטפורמה לתותח סער או משחית טנקים.
על הגשיצווגן הורכב בחלקו האחורי, תותח מסוג PaK 43 L/71, בעל קוטר של 88 מ"מ, תותח נ"ט מהמוצלחים שפותחו במלחמה.
תותח זה היה מסוגל לחדור שריון בעובי 190 מ"מ ובמרחק 1,000 מטר, מה שהפך את הנאזהורן למשחית טנקים מוצלח מאוד.
הנאזהורן, למרות כוח האש הרב שלו, התאפיין במיגון קל מאוד.
תא הלוחמים של הכלי בו היה מורכב התותח היה פתוח כלפי מעלה מה שחשף את הצוות לפגעי מזג האוויר ורסיסים, התא עצמו היה עשוי שכבה דקה של בין 10 ל-15 מ"מ פלדה.
הטווח של תותח ה-88 מ"מ אפשר לנאזהורן להתנהל אל מול האויב בטווח של עד קילומטר ממנו, מה שפיצה על המיגון הלקוי.
נאחרה (בספרדית: Nájera; בלדינו והגייה מיושנת, קרי "נג'ארה"; בבסקית: Naiara, "נָיָארה") היא עיירה קטנה הממוקמת בקהילה האוטונומית לה ריוחה על גדות הנהר נחרייה.
העיירה מהווה מקום חנייה לעולים לרגל בדרך סנטיאגו.
החל מהמאה העשירית ועד לגירוש ספרד שגשגה בעיר קהילה יהודית.
מהעיר יצאה משפחת נג'ארה שאחד מבניה הוא רבי ישראל נג'ארה.
הוא נחשב למייסד השירה הטורקית החדשה ואחד המשוררים הטורקים החשובים ביותר.
חכמת נולד בסלוניקי, שם שימש אביו כפקיד ממשל עות'מאני.
מצד אימו הוא היה ממוצא צ'רקסי, גרמני ופולני.
סבה של אימו היה מהמט עלי פאשה.
הוא למד בבית הספר היסודי ברובע גוזטפה באיסטנבול ובגיל 11 החל לכתוב את שיריו הראשונים.
כנער למד בבית הספר התיכון היוקרתי גלאטסראיי ברובע ביוגלו, שם החל ללמוד צרפתית.
בשנת 1918 סיים את לימודיו בבית הספר הימי העות'מאני בהייבליאדה, באחד מאיי הנסיכים הממוקם בים מרמרה.
במשך תקופה קצרה שירת כקצין חיל הים העות'מאני; אולם בשנת 1919 הוא חלה במחלה קשה ולא החלים לחלוטין, ולכן קיבל פטור משירות בשנת 1920.
חכמת הושפע ממהפכת אוקטובר, והצטרף לתנועת השחרור.
ב-1921 הוא נסע עם חבר לאורכה ולרוחבה של אנטוליה במטרה לחיות "עם העם הפשוט".
הם נשלחו לאינבולו על חוף הים השחור, ובסוף השנה נכנסו באופן לא-חוקי לברית המועצות הצעירה, שם חוו את זוועות הרעב בערבות דרום אוקראינה.
חכמת הגיע למוסקבה ולמד באוניברסיטה הקומוניסטית של המזרח ויצר קשר עם פוטוריסטים רוסיים.
שירתו הושפעה במיוחג מסרגיי יסנין וולדימיר מאיאקובסקי.
מאז 1924 היה חבר במפלגה הקומוניסטית הטורקית, וב-1925 שוב ברח מטורקיה למוסקבה.
ב-1928 ניסה לחזור לטורקיה, נאסר וישב בכלא במשך שמונה חודשים.
שם יצר את האפוס "שיח בדרדין".
בשנת 1938 הוא נשפט למאסר של 28 שנים, אך הוא לא הפסיק ליצור.
בין היתר תרגם את "מלחמה ושלום" של לב טולסטוי לטורקית.
בשנות הארבעים מצב בריאותו החל להידרדר.
בשנת 1950 החל שביתת רעב, שהצליחה והוא שוחרר.
לצורך פרנסה החל לכתוב תסריטים.
אולם, שוב ברח למוסקבה, כאשר נשלח אליו בגיל 49 צו גיוס לצבא.
במוסקבה הוא חי כאינטלקטואל מפורסם, נסע לארצות שונות במזרח אירופה, עד שנפטר בגיל 61. הוא קבור בבית העלמין נובודוויצ'יה.
עד שנת 1965 נאסר בטורקיה לפרסם את כתביו.
ורק בשנת 2009 הוחזרה לו בדיעבד אזרחותו שנלקחה ממנו.
מבחר שירים, מרחביה: ספרית פועלים, תרגם מצרפתית ומאנגלית: ט.
ענק כחול עיניים, מבחר השירים, תרגום: עפרה בנג'ו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
החיים יפים, אחי, תרגום: רמי סערי, הוצאת כרמל, 2017.
בשנת 2004 ביים ניקו ניתאי בתיאטרון קרוב את המחזה של חכמת "מדוע התאבד בנרג'י?"
בשנת 2005 הוציא אנסמבל אבידין תקליט עם שיריו.
נאותות הוא מונח המציין שתי תכונות לוגיות.
בתור תכונה של טיעון לוגי, הנאותות היא התכונה של טיעון תקף שבו כל ההנחות אמיתיות, בניגוד לטיעון תקף שכמה מהנחותיו שקריות.
בתור תכונה של מערכת לוגית אקסיומטית, נאותות היא התכונה לפיה אם נוסחה מסוימת ניתנת להוכחה מן האקסיומות על פי כללי המערכת, אזי נוסחה זו אמיתית.
נוכל להבין את הרעיון של הנאותות הלוגית של טיעון תקף אם נחשוב על מאפיין חשוב של טיעון תקף - האמיתות של טענותיו.
טיעון תקף, באופן כללי, הוא טיעון שבו אין אפשרות שבה ההנחות אמיתיות אבל המסקנה שקרית, דהיינו אין דוגמה נגדית לכך שהמסקנה נובעת מן ההנחות.
לפי הגדרה זו של תקפות, טיעון הוא תקף גם אם חלק מהנחותיו שקריות, שכן מצב כזה אינו מהווה דוגמה נגדית לתקפותו.
גם אז הטיעון עודנו תקף, אף שבמקרה כזה ייתכן שהמסקנה שקרית.
אריסטו גילה כי הטיעון תקף בזכות צורתו, ללא קשר לשאלה האם חלק מהטענות שקריות מבחינת התכן שלהן:
כעת נניח שאנו מפרשים את אמיתותן של הטענות בטיעון הנ"ל בעולם שבו לא כל היוונים הם בני אדם - למשל, עולם שבו האלים היווניים גם הם נכללים בקבוצת היוונים.
במצב כזה, ההנחה הראשונה והמסקנה הן שקריות.
אף על פי כן הטיעון הוא תקף, שכן אין בכך משום דוגמה נגדית, שבה כל ההנחות אמיתיות אבל המסקנה שקרית.
הטיעון שאנו דנים בו הוא תקף, אולם בפירושים מסוימים, למשל זה שבו דנו זה עתה, הוא אינו נאות.
הלוגיקה המודרנית בוחנת את תכונותיה הצורניות של מערכת לוגית, דהיינו של תחשיב (calculus) בו ניתן לבצע הוכחות.
התחשיב הוא מערכת פורמלית שיש בה נוסחאות בנויות כהלכה מבחינה תחבירית, שחלקן מקבלות מעמד מיוחד של אקסיומות, וכן מערך של כללי היסק באמצעותם ניתן לבצע גזירות של נוסחאות אחדות מתוך נוסחאות אחרות, דהיינו להוכיח אותן.
למחקר של התכונות של מערכות מסוג זה קוראים גם מטא-תאוריה או מטאלוגיקה.
הנאותות היא אחת התכונות החשובות ביותר של מערכות לוגיות.
ייקל להבין אותה בהשוואה לשתי תכונות נוספות, עקביות ושלמות:
עקביות (consistency) - זוהי תכונתן של מערכות לוגיות שאין סתירה בין אי אלו מן הטענות המוכלות בהן
הוכחות לשלמות ולנאותות מעידות על הזיקה שבין התחביר (סינטקס) והסמנטיקה של המערכת.
למערכת יש נאותות, כאשר כל תאורמה היא טאטוטלוגיה.
קורט גדל הוכיח ב-1931 במשפטי האי-שלמות שלו כי במערכות לוגיות שהן חזקות מספיק (כאלו שכוללות את האריתמטיקה בתוכן, כמו המערכת שהציע ברטראנד ראסל בפרינקיפיה מתמטיקה), יש נוסחאות אמיתיות שלא ניתן להוכיח אותן או את שלילתן.
נאות פרס היא שכונה בדרום חיפה.
השכונה ממוקמת בקרבת פארק מת"ם, בכניסה הדרומית לחיפה מכביש מספר 4. השכונה נקראת על שמו של נשיא המדינה התשיעי, שמעון פרס, והיא השכונה הראשונה שנקראת על שמו.
בשנת 2005 יזם ראש עיריית חיפה יונה יהב את שינוי תוכנית בניין עיר לאזור, עד אז ייעודי הקרקע היו לספורט, נופש פנאי ומלונאות, במקום תוכננה באותה עת הקמת אצטדיון סמי עופר ומספר מלונות, יהב ביקש לשנות את היעוד של חלק מהשטח למגורים, לבניית 1,000 יחידות דיור.
בסמוך כבר הוקמו בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, מרכז הקונגרסים הבינלאומי, קניון חיפה וקניון קסטרא, מטה חברת החשמל, תחנת רכבת ופארק מת"מ (שהוקם כבר בשנות ה-70), אך הוא היה שומם החל משעות הערב.
בינואר אישרה הוועדה המקומית ואחר כך בנובמבר 2011, אישרה הוועדה לדיור לאומי במחוז חיפה תוכנית להקמת 1,400 דירות, מתוך סך של 5,000 דירות במתחם כולו.
בחלק זה של התוכנית שאושר, נבנו 1,400 יחידות דיור בצפיפות של 14 דירות לדונם, על פני שטח של כ-228 דונם, בבינוי מרקמי ברובו בגובה של 7-8 קומות, בצד מספר בניינים שיהיו בני 13 קומות.
מרבית השטח הוא בבעלות מינהל מקרקעי ישראל וחלקו הנותר הוא בבעלות פרטית.
התוכנית הקצתה תמהיל של 25% דירות קטנות שמיועדות לזוגות הצעירים ושטחי ציבור פתוחים בהיקף של כ-41 דונם.
עוד הקצתה התוכנית 21 דונם למבנים ומוסדות ציבור.
ב-26 דצמבר 2012 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה חיפה את תוכנית "מגדלי קסטרא" בצפון השכונה, הכוללת תוספת זכויות בנייה לשני מגדלים בשטח מגרש החנייה של קניון קסטרא.
הפרויקט כולל שני מגדלים במגרש בשטח 3.8 דונם הצמוד למבנה הקניון: מגדל דיור מוגן לגובה 30 קומות ומגדל משרדים בגובה 17 קומות.
בתחילת 2013, שיווקה המדינה את הקרקעות בשכונה במחירים נמוכים, במטרה שיוצעו למכירה מאות דירות במחירים של פחות ממיליון שקל לזוגות הצעירים.
אולם בפועל, התרחשה עליית מחירים מהירה, כאשר כ-50% מדירות נמכרו למשקיעים.
השכונה נחנכה רשמית באוקטובר 2014 במעמד נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס, וראש עיריית חיפה יונה יהב.
ביוני 2018, אושרה התוכנית להקמת השלב השני של השכונה.
במסגרת התוכנית ייבנו 5,072 דירות חדשות, לכ-20,000 תושבים, בצפיפות של 17.4 דירות לדונם על שטח של 748 דונם שבבעלות רשות מקרקעי ישראל, בין אצטדיון סמי עופר לגבול חיפה וטירת כרמל.
התוכנית תיצור רצף בנוי בין שתי הערים.
נאזי נודארובנה פאיקידזה, לפעמים מכונה גם פאיקידזה-בארנס,(בגיאורגית: ნაზი პაიკიძე; ברוסית: Нази Нодаровна Паикидзе-Барнс ; נולדה ב-27 באוקטובר 1993) היא שחמטאית גאורגית-אמריקאית בדרגת אמן בינלאומי.
הייתה אלופת העולם לנוער נשים פעמיים ואלופת אירופה לנוער נשים בקטגוריית הגיל שלה וחמש פעמים אלופת ארצות הברית לנשים.
נאזי פאיקידזה נולדה באירקוטסק שבסיביר, רוסיה.
אביה היה מהנדס מכונות, ואמה ביוכימאית.
אביה לימד אותה לשחק שחמט כאשר הייתה בת ארבע.
באותה שנה עברו הוריה לטביליסי, בירת גאורגיה, שם גדלה עם אזרחות כפולה – גאורגית ורוסית.
בטביליסי למדה פאיקידזה בבית הספר היסודי, שבו שחמט היה חלק מתוכנית הלימודים, והיא מספרת כי השחמט הפך לשיעור האהוב עליה.
המורה לשחמט שלה זיהה את הכישרון שלה והציע להוריה לשקול שחמט כמקצוע בשביל בתם.
פאיקידזה אמרה: "לכל המשפחה בגאורגיה יש שחמט, והם יודעים איך לשחק.
כולם בארץ יודעים את שמותיהם ואת פניהם של שחקני השחמט הגאורגים הטובים ביותר."בשנת 1999, בגיל 6, פאיקידזה החלה לעבוד עם המאמן המקצועי לשחמט הראשון והשתפרה במהירות.
רק שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 2003, בגיל 9, פאיקידזה ניצחה בפעם הראשונה שלה בטורניר בינלאומי: אליפות שחמט לנוער באירופה, בקטגוריה עבור בנות עד גיל 10. לאחר הטורניר הזה היא זכתה בתואר אמן של פיד"ה.
משפחתה עברה לגור במוסקבה ב-2006.
אחיה של פאיקידזה היה כדורגלן.
פאיקידזה זכתה בשתים עשרה מדליות באליפות אירופה בשחמט לנוער, אליפות העולם בשחמט לנוער, ואליפות עולם לשחמט לצעירים, כולל שש מדליות זהב, במגוון קטגוריות גיל.
היא ניצחה את אליפות אירופה בשחמט לנוער ארבע פעמים: בבודווה 2003 (קטגוריית בנות מתחת לגיל 10), הרצג נובי 2005 (קטגוריית בנות מתחת לגיל 12), שיבניק 2007 (קטגוריית בנות מתחת לגיל 14), הרצג נובי 2008 (קטגוריית בנות מתחת לגיל 16).
היא גם זכתה בשתי מדליות ארד באליפות העולם לבנות מתחת לגיל 20, בגזיאנטפ 2008 ומדרס 2011.
ב-2008, בגיל 14, פאיקידזה החלה להתאמן, בין היתר, עם רב-האמן הרוסי ולדימיר בלוב.
בשנת 2010 פאיקידזה זכתה באירוע פתוח לנשים במוסקבה, זכתה באליפות מוסקבה לנשיםובמוקדמות לנשים, וסיימה רביעית בגמר האליפות לנשים ברוסיה.
בשנת 2011 פאיקידזה ייצגה את גאורגיה באליפות אירופה לקבוצות נשים התשיעית בפורטו קארס 2011, זכתה במדליית ארד לקבוצות.
בשנת 2012 לפאיקידזה הוענק התואר אמן בינלאומי.
בשנת 2013 פאיקידזה התחרתה במספר קטן של אירועי שחמט בינלאומיים בארצות הברית לאחר המעבר לבולטימור, מרילנד, ארצות הברית.
לאחר מכן היא שינתה את ההתאחדות פיד"ה שלה לזה של ארצות הברית.
בשנת 2015 פאיקידזה עשתה את הופעת הבכורה שלה באליפות ארצות הברית בשחמט לנשים, סיימה במקום השני עם ציון של 7½/11 נקודות.
מאוחר יותר באותה שנה, היא זכתה בגאלווי, ניו ג ' רזי, בשובר שוויון על סרגיי קודרין ואיגור סורקין, אחרי ששלושתם סיימו על 4/5.
באפריל 2016 פאיקידזה זכתה באליפות ארצות הברית לשחמט לנשים, בהופעה השנייה שלה, לאחר שצברה 8 וחצי נקודות מ-11 אפשריות.
באוקטובר 2016 פאיקידזה הודיעה כי בכוונתה להחרים את אליפות העולם בשחמט לנשים בשנת 2017 בטהראן, שבאיראן, בשל קוד הלבוש:"אני לא אלבש חיג'אב ואתמוך בדיכוי של נשים.
אפילו אם זה אומר שאפספס את אחת התחרויות החשובות ביותר בקריירה שלי."היא קיבלה תמיכה מהתאחדות ארצות הברית לשחמט, כמו גם מהשחמטאים נייג'ל שורט וגארי קספרוב.
העצומה שלה באינטרנט שמבקשת להעביר את האליפות או להקל על חוקי החיג'אב קיבלה מעל 15,000 חתימות.
2009 - אמן בינלאומי לנשים
פאיקידזה היא התחתנה עם מהנדס אמריקאי בשם גרג בארנס, שוכנת באזור של לאס וגאס, נבדה, ארצות הברית.
השם הפרטי הגאורגי של פאיקידזה הוא נאזי (ნაზი), שמשמעותו "עדינה".
היא הסבירה כי ההגייה הנכונה היא "נא-זי".
היא נקראה על שם סבתא שלה.פאיקידזה למדה באוניברסיטת מרילנד, בולטימור, מחוז (UMBC), אשר תוכנית השחמט שלה זכתה במספר שיא של פעמים הן את הפאן-אמריקאי הקולג'ים נבחרת שחמט אליפות ואת הגביע הנשיא.
היא הצטרפה לצוות UMBC בסתיו של 2012.
נת'ניאל מרווין "נאט" וולף הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי ממוצא יהודי.
הוא התפרסם תחילה כשחקן ילד, בסדרה המוקומנטרית "להקת האחים העירומים" (2007–2009) מבית ניקלודיאון.
לאחר מכן, התפרסם בשלל מתפקידים, בין היתר בסרט "ערים של נייר" (2015), וגילום דמותו של לייט טרנר / קירה (אנ') בסרט הלייב-אקשן "מחברת המוות" (2017) מבית נטפליקס.
וולף נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, לפסנתרן הג'אז מייקל וולף (אנ') ולשחקנית והבמאית פולי דרייפר (אנ').
הוא אחיו הגדול של השחקן והמוזיקאי, אלכס וולף (אנ').
אביהם הוא יהודי, ואמם היא מרקע נוצרי; וולף סיפר שהוא גדל גם כ"יהודי מבחינה תרבותית".
סבו מצד אמו הוא איש ההון סיכון והמנהיג האזרחי ויליאם הנרי דרייפר השלישי (אנ'), והוא גם אחיינו של איש ההון סיכון טימותי קוק דרייפר (אנ'), דודן של משקיעת ההון סיכון ושחקנית בעברה ג'סי דרייפר (אנ'), ונינו של הבנקאי והדיפלומט ויליאם הנרי דרייפר ג'וניור (אנ').
בשנת 2005 וולף כילד צעיר התפרסם לראשונה כשכיכב בסרט הקומדיה המוזיקלי "להקת האחים העירומים: הסרט" בתור נט.
בשנים 2007–2009 וולף הופיע גם בסדרת-ההמשך מבית ניקלודיאון "להקת האחים העירומים", בה כיכב לצד אחיו אלכס וולף, במשך שלוש עונות.
בשנת 2011 גילם את ג'ייק הדסון בסרט "על אהבה ואי הבנה" ושיחק בתפקיד קטן בסרטו של גארי מרשל "סילבסטר בניו יורק".
בשנת 2012 גילם את ראסטי בורגנס בסרט "כותבים, סיפור אהבה".
בשנת 2013 שיחק בתור ג'רמייה בסרט הקומי "טעות ברישום" לצד טינה פיי ופול ראד.
לאחר מכן, גילם את פרד בסרט הדרמה "פאלו אלטו", וגילם את סימון בסרט "השומרים האחרונים".
בשנת 2014 שיחק בסרט "אשמת הכוכבים" בתור אייזק; הסרט, אשר בוים על ידי ג'וש בון , מבוסס על הרומן בעל אותו שם מאת ג'ון גרין.
לאחר מכן, כיכב בתור ריק סטיבנס בסרט הקומדיה "משתוללת" לצד סלינה גומז.
בשנת 2015 הוא כיכב בתור קוונטין בסרט "ערים של נייר" המבוסס על ספר באותו השם, לצד השחקנית הבריטית קארה דלווין.
לפני כן, שיחק בתור אד בסרט "אשבי" לצד מיקי רורק.
בשנת 2016 שיחק בסרטו של ג'יימס פרנקו "פירות המאבק".
בשנת 2017 גילם את דמותו של קירא/לייט טרנר בסרט הלייב אקשן "מחברת המוות" מבית נטפליקס המבוסס על אנימה באותו השם.
בהמשך אותה שנה שיחק בקומדיה הרומנטית "כולם חוזרים הביתה".
בשנת 2019 שיחק בסרט "סמפר פיי" לצד לייטון מיסטר, ובסרט המלחמה "המחסלים".
בשנת 2020 שיחק בסרט האימה "מצלמת גוף" לצד מרי ג'יי בלייג', ושיחק במיני-סדרה "העמדה", שמבוסס על ספרו באותו שם של סטיבן קינג.
בשנת 2023 החל לככב לצד כריסטוף ואלץ בסדרת המתח והריגול "היועץ" מבית רשת אמזון פריים וידאו.
בשנת 2024 כיכב בסרט הקומדיה הרומנטית "Which Brings Me to You" , לצדה של לוסי הייל.
+שנהסדרהתפקידהערות2007–2009להקת האחים העירומיםעצמותפקיד ראשי (3 עונות); 42 פרקים2009Mr.
Troop Momעצמוסרט טלוויזיה של ניקלודיאון2017חדר 104 (אנ')ג'וזףפרק: "The Missionaries"2020העמדהלויד הנריד6 פרקים2022ג'ו אקזוטיק נגד קרול (אנ')טראוויס מלדונאדו4 פרקים2023היועץ (אנ')קרייגתפקיד ראשי; 8 פרקים
+שנהמחזהתפקידהערות2016קבורת תינוק (אנ')וינסאוף ברודוויי2023השחףקוויןאוף ברודוויי
נאזעאת (בפרסית: نازعات שפירושו "מושכים") היא סדרה של רקטות ארטילריות איראניות לטווח של כ-100 ק"מ מבוססות הודף מוצק, המפותחות ומיוצרת במשרד ההגנה האיראני.
הרקטה הראשונה בסדר יוצרה בשנות ה-70 המוקדמות ושימשה במהלך מלחמת איראן–עיראק.
בסדרה 2 רקטות ידועות בשם נאזעאת 6-H ונאזעאת 10-H.
נאזעאת 10-H רקטה בעלת טווח ארוך יותר וראש נפץ גדול יותר מאשר נאזעאת 6-H.
מלבד איראן, הרקטות נמצאות גם ברשות ארגון הטרור חזבאללה.
על אף שהרקטות היו ברשות חזבאללה כבר בשנת 2006, לא נעשה בו שימוש מבצעי במהלך מלחמת לבנון השנייה ולאחריה.
ב-2007 במסגרת הסכם בין סוריה לאיראן, אמורה הייתה תעשייה האווירית האיראנית להקים בסוריה מפעל לייצור טילים ורקטות לטווח בינוני, ביניהם צוין הנאזעאת.
נאות אפק (המופיעה בפרסומים שונים בשם "אפקה") היא שכונת מגורים חדשה, הנבנית בצפונה של קריית ביאליק.
השכונה החלה להיבנות לאחר חתימה על הסכם גג בין רשות מקרקעי ישראל לעיריית קריית ביאליק.
עבודות התשתית להקמת השכונה החלו ב-2016 ובנובמבר אותה שנה, נערך טקס הנחת אבן הפינה לבנייתה.
השכונה צפויה להכיל 4,573 יחידות דיור בבנייה רוויה של עד 25 קומות.
האכלוס של הדירות הראשונות החל במחצית השנייה של 2019.
השכונה נבנית משני צידי כביש 22, צפונית לכביש 79. היא צמודה ממערב לשמורת הטבע עין אפק, לבית העלמין צור שלום וסמוכה לשביל נחל הנעמן.
לצורך הקמת השכונה הועברו שטחי חקלאות שהיו שייכים לקיבוץ אפק אל קריית ביאליק.
השכונה מחוברת לכביש עוקף קריות באמצעות "מחלף ביאליק צפון".
קו מטרונית צפוי על פי התוכניות לעבור בתוך השכונה.
ב-13 ביוני 2018 הונחה אבן הפינה לבניית קומפלקס בית הספר היסודי "מיתרים", בית כנסת וגני ילדים במרכז השכונה.
בשכונה מתוכנן להיבנות גם אצטדיון כדורגל, מגרשי ספורט, וגן שעשועים גדול לתושבי השכונה.
בשכונה קיימים שני בתי ספר ושניים נוספים מוקמים בימים אלה.
כמו כן, קיימים בשכונה עשרות גני ילדים.
שמות הרחובות בשכונה נקראים על שם אישים מתחום התרבות.
הרחוב הראשי החוצה את השכונה הוא רחוב נעמי שמר.
רחובות נוספים קרויים על שם אהוד מנור, שושנה דמרי ועפרה חזה.
בשכונה נמצא פארק על שמו של יהודה בארקן והוא מהגדולים בצפון.
הוא כולל טיילת, מתחמי משחק ומתקני כושר.
נאורניתיסציה (שם מדעי: Neornithischia; פירוש השם: "בעלי אגן דמוי עוף חדשים") הוא ענף של דינוזאורים מסדרת בעלי אגן דמוי עוף ובה רוב קבוצות הסדרה שאינם בני קבוצת תיראופורה.
יצורים אלה היו צמחוניים ובעלי גוף מכוסה קשקשים רכים.
לעומת האנקילוזאורים והסטגוזאורים היה להם גוף רך יותר אך לחלקם היו קרניים או מעין "קסדות" על ראשם.
הם היו מגוונים בגודלם, מממדי כלב ועד לשאנטונגוזאורוס הענקי שאורכו הגיע ל-15 מטר ולמשקל 16 טונות.
יצורים אלה חיו מהיורה העליון עד לסוף תקופת הקרטיקון לפני 65 מיליון שנה.
נאזלי "נאזיק" אבדליאן (בארמנית: Նազիկ "Նազելի" Ավդալյան; נולדה ב-31 באוקטובר 1986 בגיומרי, ארמניה) היא מרימת משקולות ארמנית.
אבדליאן זכתה במדליית זהב באליפות העולם להרמת משקולות של 2009. היא זוכת מדליית הזהב הראשונה מכל מגדר מהרפובליקה העצמאית של ארמניה באליפויות העולם, והאישה הארמנית הראשונה לזכות באליפות העולם בכל ספורט שהוא.
מל דלוזיאן זכה במדליה הראשונה לנשים, כשזכה בארד ב-2006.
בסקר השנתי של עיתונאי הספורט הארמנים, אבדליאן זכתה בתואר הספורטאית המצטיינת של השנה, עם ניקוד שיא של 520 נקודות.
ב-26 באפריל 2010, אבדליאן הייתה מעורבת בתאונת דרכים בכביש המהיר בין ירוואן לגיומרי.
בבית החולים בגיומרי, היא טופלה בשל שברים מרובים ונזק לעמוד השדרה.
היא הועברה לבית החולים ארבוני בירוואן לבדיקות נוספות, ושם עברה ניתוח בגב התחתון ב-28 באפריל.
לאחר תהליך השיקום, אבדליאן הודיעה שתהיה מוכנה להתחרות שוב ב-2013. היעדרותה ארכה יותר מזה, אך לאחר שבע שנים אבדיאן עשתה קאמבק וזכתה במדליית הזהב באליפות אירופה בהרמת משקולות של 2016. אבדיניאן ייצגה את ארמניה במשחקים האולימפיים של 2016 בריו דה ז'ניירו, אך הגיעה למקום החמישי, ולא זכתה במדליה.
ב-2018 יצאה הודעה מטעם הפדרציה להרמת משקלות של ארמניה, שאבדליאן פורשת מן הספורט.
אבדליאן נישאה למרים המשקולות לשעבר אריק קרפטיאן ב-9 ביוני 2012 בירוואן.
בני הזוג היו מאורסים במשך זמן רב, אך החתונה נדחתה בגלל התאונה של אבדליאן.
בנובמבר של אותה שנה, ילדה אבדיניאן את בנה, ואצ'ה.
נאחזת בקרח היא סדרת דרמה אמריקאית, שנוצרה על ידי סמנתה סטרטון ושודרה לראשונה בנטפליקס ב-1 בינואר 2020.
קאט בייקר, היא מחליקה על הקרח רווקה הנמצאת במסלול הבטוח להצלחה כלל עולמית, אך מחליטה לתלות את המחליקיים לאחר נפילה הרת אסון שהורידה אותה ממסלול התחרות.
כאשר קאט מנצלת את ההזדמנות להמשיך בקריירה שלה כמחליקה זוגית עם בן זוג מוכשר, אך בעל אופי מרדני, היא מסתכנת בחשיפת סוד גדול.
על משטח הקרח ומחוצה לו, קאט ובן זוגה החדש יתמודדו עם סיכונים מאיימים, פגיעה בגוף ובנפש, הקרבה כלכלית ואפילו בהתפרקות נפשית פוטנציאלית בדרכם להגשים את חלומם להשתתף באולימפיאדה.
קאיה סקודלריו - קאט בייקר מחליקת קרח תחרותית שנאבקת בחשאי בהפרעה דו קוטבית
ווילו שילדס - סרינה בייקר, אחותה הצעירה של קאט
אוון רודריק - ג'סטין דייוויס, מחליק ממשפחה עשירה שמחפש בת זוג חדשה להחלקה לאחר שהקודמת נפלה ונפצעה, מוניטין של ילד רע שלא שומר על בנות הזוג שלו להחלקה
דייוויד ג'יימס אליוט - ג'יימס דייוויס, אביו של ג'סטין
שרה רייט אולסן - מאדי דייוויס, אמו החורגת של ג'סטין ואשתו השנייה של ג'יימס
סבטלנה יפרמובה - דאשה פיודורובה, המאמנת של ג'סטין וקאט
אמנדה ג'ו - ג'ן, חברתה הטובה של קאט ומחליקה שותפה
מיטשל אדוארדס - מרקוס, חברתה של קאט
קייטלין ליב - לאה מחלקיה מתחרה שהייתה אמורה להיות בת הזוג של ג'סטין להחלקות אך קאט החליפה אותה
ויל קמפ - מיטש, המאמן של סרינה
ג'נוארי ג'ונס - קרול בייקר, אמה של קאט וסרינה שגם היא סובלת מהפרעה דו קוטבית, הייתה מחליקה בעבר אך לטענתה נאלצה להפסיק מכיוון שנכנסה להריון עם קאט.
ג'וני וייר - גבריאל ריצ'רדסון
צ'רלי הוסון - ד"ר פארקר
צילומי הסדרה נערכו באונטריו, קנדה במא 2019.
נאותרופודה (שם מדעי: Neotheropoda) הוא ענף גדול של דינוזאורים בעלי אגן דמוי לטאה מקבוצת התרופודים, והם כוללים את מרבית המינים בקבוצה, למעט את המינים הפרימיטיביים והמוקדמים ביותר כמו האאורפטור וההררזאוריים (שאולי אינם תרופודים).
קבוצה זו הוגדרה בידי החוקר רוברט בקר ב-1986, אשר חילק את מרבית התרופודים המפותחים לשתי קבוצות: צרטוזאוריה וטטנורים.
הקבוצה התפתחה החל מהטריאס העליון, והחלה לשגשג כנראה אחרי הכחדת הטריאס, אז נשארה בה רק קבוצה אחת - האוורוסטרה.
הקבוצה פיתחה קבוצות גדולות רבות לאורך המזוזואיקון ונכחדה לפני 66 מיליון שנה, עם הכחדת הקרטיקון.
עם זאת העופות שהתפתחו כנראה מבני הקבוצה הצליחו לשרוד עד ההווה.
מינים אלו היו דו-רגליים ברובם, בעלי התמחות באכילת בשר וציד, ורבים מהם היו מכוסי נוצות.
הגדול שבבני הקבוצה היה הספינוזאורוס שהגיע לאורך 14.3–18 מטרים ולמשקל 7–20 טון בקירוב.
הקטנים ביותר היו קטנים מדרורים מודרניים.
סוג ללא מקור ליליינשטרנוס (Liliensternus)
נאזרון הילטון "נאז" ריד הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA, בעמדת הסנטר.
ריד נולד וגדל בעיר אסברי פארק שבניו ג'רזי, ובשנת 2018 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה ("LSU").
בעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, רשם ריד ממוצעים של 13.6 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק.
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2019, חתם ריד על חוזה בקבוצת מינסוטה טימברוולבס.
לאורך עונת הרוקי שלו שותף ב-30 משחקים עם הטימברוולבס וקלע 9.0 נקודות בממוצע למשחק, ובעונה העוקבת הפך לשחקן ספסל בכיר, כששיחק ב-70 משחקים ורשם ממוצעים של 11.2 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק.
ריד נבחר לשחקן השישי לעונת 2023/24.
"נאחז באוויר" הוא שיר של גידי גוב, אשר כתבה חנה גולדברג, הלחין עובד אפרת, ועיבד אלון אולארצ'יק.
השיר נכלל באלבומו של גוב "אין עוד יום".
השיר נכתב על ידי חנה גולדברג בעקבות מערכת יחסים שהייתה לה עם גבר, שתחילה גרמה לה לאושר, אך עם הזמן חשה בה ברע והתגלתה כאהבה שלא בריאה לה, ובעקבות כך, החליטה גולדברג להיפרד ממנו.
נאז'י מוריס מרשל הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת דאלאס מאבריקס מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד.
מרשל נולד באטלנטיק סיטי שבניו ג'רזי, ובין השנים 2017–2020 למד באוניברסיטת זייבייר אשר בסינסינטי, אוהיו.
לאורך שלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 12.9 נקודות, 5.9 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק.
מרשל לא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2020, אך זכה לחוזה כפול בקבוצת ניו אורלינס פליקנס.
בעונת הרוקי שלו שותף ב-32 משחקי NBA, ותרם 7.7 נקודות בממוצע למשחק.
בסיום עונת חתם בניו אורלינס על חוזה NBA סטנדרטי ל-3 עונות, עבור כ-5.2 מיליון דולר.
ב-7 בינואר 2023 קלע שיא קריירה של 24 נקודות, במשחק מול דאלאס מאבריקס.
נאזבה (מעוצב כ-NAZVA) היא להקה אוקראינית, שהוקמה בעיר לבוב בשנת 2019 על ידי פבל גוטס וירוסלאב ירובנקו.
השתתפה בקדם האוקראיני לאירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה.
בשנת 2021 הוציאה הלהקה את סינגל הבכורה שלה, "Sleep".
באותה שנה הופיעה בפסטיבלים Дзизі, ו-Воргола.
באוגוסט דורגה במקום השלישי בתחרות Respublica Showcase.
ב-1 בדצמבר 2022 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Nazva, שכלל תשע רצועו חדשות.
בין הרצועות החדשות נמנה "Сіґеле-міґеле", שדורג במקום הראשון במצעד השזאם האוקראיני.
בווידאו קליפ שלו הופיעו חברי הצמד טמבר בלאנש, העיתונאית אולכסנדרה חומנקו וקלידן הלהקה O.Torvald.
ב-10 ביוני 2023 ערכה את הקונצרט הראשון של בקייב.
חודש אחר כך התקיים קונצרט נוסף בלבוב.
ב-23 ביוני יצא לאור המיני-אלבום הראשון של נאזבה, Феномен Івасюка.
ביצירה זו נכללו שלושה שירים משל המלחין וולודימיר איוואסיוק.
ב-3 בפברואר 2024 השתתפה נאזבה בקדם האוקראיני לאירוויזיון 2024, Vidbir 2024, עם השיר "Slavic English".
הלהקה דורגה במקום ה-11 והאחרון.
נאזימה ג'אניבאקובה , הידועה בשם הבמה נאזימה (Nazima או НАZИМА או Наzима), היא זמרת היפ הופ קזחסטנית-רוסייה.
היא הגיעה לגמר בעונה הראשונה של תוכנית הטלוויזיה "שירים" (Песни) ב-TNT" ברוסיה.
בשנת 2011 השתתפה נאזימה בתוכנית "ז'ולדזדר פבריקסי" (כוכב נולד של קזחסטן).
היא עברה את שלב המיונים והגיעה עד לגמר, אך לא זכתה.
נולדה ב-21 באוקטובר 1990 בשימקנט, קזחסטן הסובייטית למשפחה קזחית משבט קוניראט הקזחסטני.
גובהה של נאזימה הוא 153 ס"מ, נאזימה היא אחות בכורה מתוך ארבעה ילדים.
נאזימה זוכרת את התקופה בתוכנית בחום, והתרשמה מהאווירה הנעימה ששררה בין המתמודדים למרות התחרות.
עד היום היא שומרת על קשרים חבריים עם רבים מהמשתתפים.
בתוכנית אחרת, בה השתתפה בשם "אני רוצה להיות כוכב".
בתחרות, שבה השתתפו 30 מתמודדים, נעשה לעיתים שימוש בשיטות לא נעימות להתמודדות.
הפרס הגדול בתוכנית היה הצטרפות לשלישיית להקת בנות בניהולה של אסל סדבקאסובה.
במהלך השתתפותה, דז'ניבקובה לא רק הצטיינה בשירה אלא גם ירדה 9 ק"ג בתוך חודש.
נאטאל (בפורטוגזית: Natal) היא עיר הבירה של ריו גראנדה דו נורטה, מדינה הממוקמת בצפון-מזרח ברזיל.
בשנת 2011, אוכלוסיית העיר מנתה כ-800 אלף איש.
נאטאל ממוקמת בדרום-מזרח הרחוק של אמריקה הדרומית.
שטח העיר הוא 170 ק"מ מרובע.
נאטאל שוכנת על חוף האוקיינוס האטלנטי, בפתח נהר הפוטנז'י.
והיא העיר הקרובה ביותר באמריקה הדרומית בכלל ובברזיל בפרט ליבשת אפריקה.
ששווה למרחק מהעיר לפלוריאנופוליס בדרום ברזיל.
האירופאים הראשונים הגיעו לאזור העיר ב-1501, אך הוא לא יושב בדרך קבע במשך כמה עשרות שנים.
ב-1598 הוקם באזור מבצר, וב-25 בדצמבר 1599 הוקם ליד המבצר הכפר נאטאל ("חג המולד" בפורטוגזית, שכן הוקם ביום זה).
האזור נכבש על ידי כוחות הולנדיים בין 1633 ו-1654.
בשל מיקומה האסטרטגי של נאטאל בקצה המזרחי של דרום אמריקה, קרוב לאירופה ואפריקה, הוקם בעיר במהלך מלחמת העולם השנייה בסיס טיסה של ארצות הברית שעזר לכוחות הלוחמים בצפון-אפריקה.
בזכות עשרות החופים הלבנים והחוליים באזור העיר, בהם החוף פראיה דה פיפה, שנחשב לאחד החופים היפים בברזיל, התיירות היא הענף החשוב ביותר בכלכלה של נאטאל.
בנוסף, העיר היא מרכז חשוב של תעשיית הנפט המקומית.
כמו כן הכלכלה מסתמכת על דיג וגידול פרות טרופיים, במיוחד מנגו, גויאבה וקשיו.
שטחה של נאטאל הוא 170 קילומטרים רבועים.
העיר שוכנת בחוף האוקיינוס האטלנטי, בפתח נהר פוטנז'י
נאטאל נמצאת באזור עם אקלים טרופי, עם טמפרטורות גבוהות ולחות גבוהה יחסית כל השנה.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הפדרלית של ריו גראנדה דו נורטה והאוניברסיטה המדינתית של ריו גראנדה דו נורטה.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי אווגושטו סוורו, הנמצא במרחק של כ-18 קילומטרים מנאטאל.
נמל התעופה הבינלאומי נאטאל רבתי נמצא כרגע בבנייה.
בעיר פועלות מספר קבוצות כדורגל, בהן ABC המשחק בליגה השנייה של ברזיל ואמריקה פוטבול קלוב המשחקת בליגה הרביעית של ברזיל.
העיר נאטאל היא אחת הערים שאירחו את מונדיאל 2014. לצורך כך הרסו את אצטדיון משאדאו בעיר ובנו במקומו את אצטדיון ארנה דאס דונאס, שנחנך ב-26 בינואר 2014.
נאי הוא כלי נשיפה המהווה חלק מהתזמורת המזרחית הקלאסית (التخت الموسيقي الشرقي).
הנאי המסורתי הוא צינור חלול בעל תשעה מפרקים העשוי לרוב מעבקנה או מקנה מצוי.
כיום מצויים גם כאלה העשויים PVC, אך איכותם פחותה מאיכות צליל העץ.
הנגינה על הנאי מתבצעת על ידי נשיפה על קצה הצינור, תוך כדי הטייתו הצידה ולמטה.
לנאי הערבי והטורקי 7 חורים (לנאי האיראני 6 חורים), והנגן אוטם אותם לסירוגין באמצעות אצבעותיו כדי להפיק את הצלילים השונים.
אחד מהחורים נמצא בצדו האחורי של הנאי, והוא נאטם על ידי האגודל.
החור האחורי נקרא חור ה"פלפול" מכיוון שעל ידו עושים בדרך כלל קישוטי נגינה הנקראים "סלסולים".
נגינה על נאי מתבצעת על פי מקאמאת.
קיימים 12 חלילי נאי מתוכם 7 מכוונים לסולמות המז'וריים הבאים: דו, רה, מי, פה, סול, לה, סי.
5 חלילים נוספים מכוונים לסולמות מז'וריים הבאים: דו#/רהb, רה#/מיb, פה#/סולb, סול#/להb, לה#/סיb.
שם החליל נקבע לפי הדרגה השנייה על החליל.
לדוגמה - חליל שהצליל הראשון שלו הוא דו ייקרא "חליל רה".
הנאי מכוון לטונים שלמים חוץ מהדרגה השלישית המונמכת ברבע טון (למשל אם מדובר בחליל "רה" הצליל מי יהיה מונמך ברבע טון).
יש הבונים את הנאי ללא הרבע המונמך בדרגה השלישית.
הנאי הטורקי עשוי מקנה עם תשעה מפרקים כמו הנאי הערבי.
אך בדרך כלל הקנה של הנאי הטורקי יהיה ארוך יותר מה שיגרום לצליל להיות נמוך יותר.
כמו כן לנאי הטורקי יש בקצה הנשיפה מן כובעון הנקרא "באשפרה" העשוי מקרן הבהמה "בופאלו" לעיתים אף משתמשים ב"באשפרה" מעץ זית שנותן צליל עדין יותר לנאי.
כיום יש גם באשפרה מפלסטיק ומשאר חומרים אך שימוש בחומר שונה גורם לצליל המקורי להשתנות.
סוג נוסף של הנאי, הוא נאי פרסי.
שיטת הנגינה בנאי הפרסי נעשית באמצעות נשיפה בצמוד לשן, תוך שליטה בצליל על ידי הלשון.
בדרך כלל הנאי הפרסי קצר יותר מהנאי הערבי והטורקי, מה שגורם לצליל גבוה יותר.
נאילה מעווד (ערבית: نائله معوض בתעתיק מדויק: נאא'לה מעוצ'; נולדה ב-3 ביולי 1940) היא פוליטיקאית לבנונית.
מחוץ ללבנון היא מוכרת בעיקר בתור אלמנתו של הנשיא רנה מעווד, שנרצח ב-22 בנובמבר 1989. בתוך לבנון, היא מדינאית בכירה בזכות עצמה, אשר כיהנה במספר בתי נבחרים מאז 1991. לאחר בחירתה מחדש ביוני 2005, היא מונתה לתפקיד השרה לעניינים חברתיים.
מעווד נולדה בבשרי, לבנון, בתם של נג'יב עיסא אל-ח'ורי ואוולין רוש.
אביה היה נצר למשפחה מרונית מיוחסת וקרוב משפחתו של בשארה אל-ח'ורי, נשיאה הראשון של לבנון העצמאית.
היא התחנכה בבית הספר הקתולי "École des Franciscaines Missionnaires de Marie, Rue du Musée" ולאחר מכן באוניברסיטת סנט ג'וזף, בה עשתה תואר ראשון בספרות צרפתית ובהיסטוריה.
מאוחר יותר למדה אנגלית באוניברסיטת קיימברידג' שבבריטניה.
משנת 1962 עד 1965, מעווד עבדה כעיתונאית בעיתון יומי, "L'Orient".
בשנת 1965, היא הפתיעה רבים כשנישאה לרנה מעווד, בן למשפחה מרונית מתחרה, אשר היה מבוגר ממנה ב-15 שנים.
למרות פער הגילים, ולמרות האיבה המסורתית בין המשפחות, הנישואין נמשכו ולזוג נולדו 2 ילדים; רימה, כיום עורכת דין, אשר נולדה בשנת 1966, ומישל, אשר נולד ב-1972, עורך דין ואיש עסקים.
נאילה בחרה להנציח את זכרו של בעלה על ידי הקמת קרן רנה מעווד בשנת 1990, אשר פועלת לצדק חברתי ופיתוח כלכלי בלבנון והעולם הערבי.
מאז 1994, היא מכהנת כנשיאת המרכז למחקר וחינוך לדמוקרטיה.
כחברת האספה הכללית, מעווד מייצגת את מחוז זע'רתא-טריפולי בצפון לבנון.
היא כיהנה במספר ועדות פרלמנטריות, והתמחתה בנושאים שונים כמו כלכלה, זכויות הילד וחינוך.
היא פעלה רבות למען זכויות נשים וילדים, והתנגדה לשחיתות פוליטית.
מעווד חברה בולטת בארגון קורנת שהוואן, שהוא קואליציה של חברי פרלמנט נוצרים המתנגדים לנוכחות הצבאית הסורית בלבנון, ומטיפה לבנייתה של לבנון כמדינה מודרנית ודמוקרטית.
היא חברה ב"פורום הדמוקרטי", קואליציה המורכבת מחברי פרלמנט נוצרים ומוסלמים כאחד המתנגדים לשלטון פרו-סורי.
כמו כן היא מזוהה עם החזית הלאומית, שהוא בלוק רב-עדתי בפרלמנט, הפועל ליצירת רפורמות פוליטיות.
בשנת 2004, הכריזה על מועמדותה לנשיאות לבנון, בבחירות שהיו אמורות להיערך באותה שנה, אך הבחירות לנשיאות נדחו לשנת 2007, ולתפקיד נבחר מישל סולימאן.
נאילה תווייני היא עיתונאית ופוליטיקאית לבנונית-נוצרייה.
נאילה תווייני נולדה בשנת 1982 בביירות, לבנון, למשפחה נוצרית אורתודוקסית משכילה מהמעמד הגבוה.
אביה, ג'בראן תווייני היה עיתונאי לבנוני מוערך ועורך היומון "א-נהאר", אותו ייסד אבי-סבה של נאילה, ג'בראן תווייני.
אביה, אשר כיהן גם כחבר פרלמנט, נהרג בהתנקשות בשנת 2005. סבה של נאילה, ע'סאן תווייני היה עיתונאי ועורך "א-נהאר" בעברו, וסבתה, נאדיה תווייני, הייתה משוררת ידועה, אחת המשוררות הבולטות בלבנון במאה העשרים.
את השכלתה התיכונית רכשה תווייני בבית הספר הפרטי "Collège Louise Wegman" וכאשר סיימה את לימודיה התיכוניים בתום למדה תווייני בקולג' היוקרתי "Collège Notre Dame de Nazareth" שברובע האשרפייה במזרח ביירות.
בדומה לאביה וסבה, בחרה תווייני ללמוד עיתונאות.
היא למדה באוניברסיטה הלבנונית וקיבלה את התואר בשנת 2005. כמו כן, היא בעלת תואר באסטרטגיה ומשא ומתן מאוניברסיטת "Paris Sud" הצרפתית.
את הקריירה העיתונאית שלה החלה תווייני אף בטרם סיימה את התואר הראשון שלה.
בגיל 21 הצטרפה למערכת א-נאהר בשנת 2003 וכתבה במדורי ההשכלה והצעירים.
ב-12 בדצמבר 2005 נהרג אביה של נאילה, ג'בראן, בהתפוצצות מכונית תופת.
את האחריות להתנקשות לקחה קבוצה טרוריסטית בשם "הנאבקים למען האיחוד והחופש של אלשאם", בפקס שהגיע למשרדי רויטרס הכריזה הקבוצה כי ההתנקשות בוצעה על רקע התנגדותו של תווייני ל"ערביזם בלבנון" (הסדר הסורי בלבנון).
ההתנקשות באביה השפיעה רבות על נאילה תווייני והייתה לאירוע מכונן בחייה.
תווייני, שעד כה שימשה עיתונאית זוטרה במערכת א-נאהר, התקדמה לעבר עמדות בכירות במערכת העיתון ובמקביל לפעילותה העיתונאית החלה לעסוק גם בפעילות חברתית ופוליטית.
תווייני התמנתה לעמוד בראש אגודת הצעירים "א-שבאב" אותה ייסד אביה במטרה לקדם את צעירי לבנון במישורים ותחומי חיים שונים.
במסגרת פעילותה באגודה היא ארגנה כנסים, מפגשים ודיבייטים בנושאים שונים במוסדות אקדמיים רבים בלבנון.
בשנת 2007 היא החליטה על הוצאה מחודשת לאור של מוסף "א-שבאב" בעיתון "א-נאהר" והתמנתה לעורכת המוסף.
אביה החל להוציא לאור את המוסף, אשר מיועד לאוכלוסייה הצעירה בלבנון, אך זה לא נחל הצלחה ופרסומו הופסק.
המהדורה המחודשת, לעומת זאת, נחלה הצלחה רבה והייתה לפופולרית מאוד בקרב הצעירים והסטודנטים במדינה.
כמו כן, החלה תווייני להוציא לאור כתב עת לילדים בשם "אל-ג'רידה" .
בשנת 2007 נבחרה תווייני לדירקטוריון "א-נהאר" ומונתה לסגנית העורך הכללי של העיתון.
באותה השנה, ייסדה את "פרס ג'בראן תווייני לעיתונאות", על שם אביה, בשיתוף עם התאחדות העיתונאים העולמית ונבחרה כחברה בארגון מנהיגי דור העתיד של העולם הערבי וכן כחברה פעילה בהתאחדות העיתונאים העולמית.
תווייני חברה בקואליציית 14 במרץ, היא בעלת דעות אנטי סוריות הנחשבות למרכזיות בפוליטיקה הלבנונית וידועה בתמיכתה בארגון הפוליטי "קורנת שהוואן", בו היה חבר גם אביה.
היא נמצאת ביחסים טובים עם המנהיגים הנוצרים במדינה וידועה בידידותה עם סאמי ג'ומאייל, חבר פרלמנט מטעם מפלגת הכתאיב ונדים ג'ומאייל, בנו של בשיר ג'מאייל.
בבחירות הכלליות בלבנון שנערכו ב-7 ביולי 2009 התמודדה תווייני כמועמדת עצמאית במחוז ביירות, היא זכתה ב-19,985 קולות ונבחרה לפרלמנט, והיא חברת הפרלמנט המכהנת הצעירה ביותר בלבנון.
נאיאריט (בספרדית: Nayarit) היא אחת משלושים ואחת המדינות של מקסיקו.
היא ממוקמת בחוף המערבי המרכזי, הגובל באוקיינוס השקט.
המדינות המקיפות את נאיאריט הן: סינלואה במערב, דורנגו מצפון, סקטקס מצפון-מזרח וחליסקו בדרום.
נאיאריט גובלת באוקיינוס השקט בצד מערב.
עיר הבירה של נאיאריט והעיר הגדולה ביותר בה היא טפיק, הנמצאת בדרום המדינה ליד נהר טפיק, ובקרבת הר הגעש סאנגאנגוּאֵי.
למדינת נאיאריט שייכים גם האיים: איסלה איסַבֶּל, איסלאס טְרֶס מַריֶיטאס, איסלאס מַרִיאָס וכן האי המלאכותי מקסקאלטיטאן.
נאיֶה יוֹנֶסְקוּ (ברומנית: Nae Ionescu; שמו בלידה - ניקולאיה ק.
יונסקו, 16 ביוני 1890 בראילה - 15 במרץ 1940 בוקרשט) היה הוגה, תאולוג נוצרי-אורתודוקסי, מורה, עיתונאי ופוליטיקאי רומני.
נחשב לדמות כריזמטית בקרב תלמידיו עמם נמנו, בין השאר, מירצ'ה אליאדה, אמיל צ'וראן, מיכאיל סבסטיאן, אז'ן יונסקו ואחרים.
הסופר היהודי סבסטיאן התאכזב עם השנים מגישתו הלאומנית-אנטישמית הבלתי מתפשרת.
פעילותו העוינת כנגד הדמוקרטיה הפרלמנטרית חיזקה את האווירה הפוליטית הקיצונית, שהביאה להקמת המשטר הרודני-ימני הפרו-נאצי ואת השואה ברומניה לבסוף.
כדברי חוקר האנטישמיות הישראלי ליאון וולוביץ': "נאיה יונסקו התייחד בכך שהעלה את האנטגוניזם כלפי היהודים לרמה תאולוגית, וכך הציג את הדעות הקדומות הנוצריות האנטי-יהודיות העתיקות כמצע לגיטימי בפילוסופיה המטפיזית הרומנית".
נאיה יונסקו נולד בשנת 1890 בעיר בראילה.
סבו מצד אביו, סטרויֶה איוואשקו, היה מנכבדי הכפר טטארו שבמחוז בראילה, וייצג את תושבי האזור בדיוואן של ולאכיה בימי הקמת האיחוד בין נסיכויות ולאכיה ומולדובה ב-1859. ליונסקו היו שלוש אחיות ועוד אח - שחקן התיאטרון והקולנוע אלכסנדרו יונסקו - ג'יבֶּריקוֹן.
הוא למד בבית הספר היסודי, בגימנסיה ובתיכון בבראילה.
בנעוריו הוא התקרב לחוג הסוציאליסטים בעירו, וכך הכיר את הסופר פנאיט איסטרטי.
מסיבות פוליטיות - הווה אומר דעות "רפובליקניות-לאומיות", כיוון שרומניה הייתה אז מונרכיה, הוא סולק בשנה האחרונה מהתיכון "ניקולאה בלצ'סקו" ונאלץ לסיים את לימודיו בבית ספר אחר.
בהמשך הוא למד עד שנת 1912 פילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט בפקולטה לספרות ופילוסופיה.
את עבודת הגמר - ההיסטוריה של הטיעון האונטולוגי סיים בהצטיינות יתרה.
יונסקו מונה למורה בתיכון "מאתיי באסאראב" בבוקרשט, ושיתף פעולה באופן זמני עם כתבי העת "סטודי פילוזופיצ'ה" (Studii filosofice, עיונים פילוסופיים) ו"נוֹואה רוויסטה רומנה" (Noua Revistă Română, כתב העת הרומני החדש).
בהמשך נסע לגרמניה לצורך השלמת לימודיו באוניברסיטת גטינגן.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר לרומניה, כשהייתה עדיין נייטרלית, והתגייס לשירות חובה בצבא בעיר הולדתו, בראילה.
ב-25 בנובמבר 1915 נשא לאישה את אלנה מרגרטה פוטינו, ובינואר 1916 נסע לגרמניה, יחד איתה, לסיום לימודיו.
באוגוסט 1916 גרמה כניסת רומניה למחנה מעצמות ההסכמה במלחמה, כנגד גרמניה, למעצרם ושליחתם למחנה שבויים בצלה - שלוס שליד הנובר, משם שוחררו כעבור שנה, באוגוסט 1917.
בנו הראשון, ראדו, נולד במחנה השבויים בתחילת 1917. בנו השני, רזוואן, נולד ביוני 1918.
עם הזמן יונסקו הצליח לסיים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת מינכן בהדרכתו של פרופ' בוימקר.
בחזרתו לרומניה מונה תחילה למורה, ובהמשך למנהל בית הספר הצבאי ע"ש "ניקולאיה פיליפסקו" שליד מנזר "דיאלו", וכן כמדריך בחוג ללוגיקה ותורת ההכרה, לצד הפרופסור קונסטנטין רדולסקו-מוטרו.
שיעורו הראשון הוקדש ל"תפקיד האפיסטמולוגיה של האהבה".
בשנים 1919–1925 פרסם מאמרים בכתב העת אידיאה אאורופיאנה (Ideea europeană, "הרעיון האירופי") שערך רדולסקו מוטרו, בו כתבו גם טודור ויאנו, אוקטב אוניצ'סקו, דימיטריה גוסטי ועוד.
בכתב עת זה פורסם מאמרו של יונסקו "כספים ותרבות", בו שיבח את הבנקאי היהודי האמיד אריסטידה בלנק, עמו שיתף פעולה בשנות ה-20 של המאה ה-20.
בשנת 1922 פרסם ב"גאזטה מתמטיקה" מאמר בכותרת "תרומות למקרה של אינטרנזיינטיות של המושגים המתמטיים", אשר זיכה אותו בפרס לפילוסופיה מתמטית כעבור שנה.
ב-1929 התמנה יונסקו למרצה ללוגיקה, היסטוריה של הלוגיקה ומטאפיזיקה באוניברסיטת בוקרשט.
אחרי שנבחן בפני הרכב שמנה את רדולסקו מוטרו, פ.
ציגלר, בינואר 1930 קודם לדרגת פרופסור לפסיכולוגיה ולפדגוגיה בפקולטה לחינוך גופני בבוקרשט, בקתדרה בה כיהן לפניו רדולסקו מוטרו.
עם תלמידיו נמנו כמה דמויות שכיכבו בתרבות הפוליטית הרומנית במחצית הראשונה של המאה ה-20: מירצ'ה אליאדה, הפילוסוף קונסטנטין נויקה, א.
סיוראן, ז'ני אקטריאן, הסופר מירצ'ה וולקנסקו, קונסטנטין פלורו, וכן מיכאיל סבסטיאן היהודי, אותו הכיר יונסקו כתלמידו המחונן יוסף הכטר כשבחן אותו ב-1926 בבחינות הבגרות, בתיכון של נעוריו בבראילה.
חלק מתלמידיו הצטרפו אליו בעבודתו בעיתון "קובנטול" (Cuvântul, "הדבר"), אותו ניהל כעורך ראשי בין השנים 1924–1928, וכבעלים ומנהל בין השנים 1928–1934. אוריינטציית "קובנטול" הייתה לאומנית-נוצרית אורתודוקסית, ונאה יונסקו ותלמידיו פרסמו בו מאמרים בתחומי התאולוגיה, הספרות, הכלכלה והפוליטיקה.
בהגותו הושפע יונסקו מתפיסות של אדמונד הוסרל שהיה מורו בגרמניה, וכן של פרידריך ניטשה.
השקפתו הפילוסופית בעלת יסודות אקזיסטנציאליסטיים וחלקית מיסטיים, נקראה "טראיריזם" (Trairism), מהמילה הרומנית "טראירה" (Traire, חוויה), לה היו נקודות השקה רבות עם האידאולוגיה של הפשיסטים הרומנים - לגיון "משמר הברזל" הפרו-נאצי.
בתחילה אהד יונסקו את מפלגת האיכרים בהנהגתם של יוליו מאניו, ויון מיכלאקה, חרף אי-הסכמתו עם השקפות האידאולוג של זרם פוליטי זה, וירג'יל מדג'ארו; לכן, בבחירות של 1928 הוא תמך בעקביות מעל דפי עיתונו במפלגת האיכרים.
בהמשך, תמך בחזרתו מהגלות של המלך קרול השני, ובשיבתו לכס המלוכה ב-1930. בין 1930–1933 נמנה עם המקורבים למלך והמשפיעים במדינה, עד שהורחק מה"קמרילה" - חוג יועציו הקרובים של קרול השני.
למרות שיונסקו עצמו לא היה חבר ב"משמר הברזל", השקפותיו הפוליטיות הקצינו עם הזמן והוא הפך למתנגד ומבקר ארסי של בעלי בריתו בעבר - המלך קרול השני, ומנהיג מפלגת האיכרים - יוליו מאניו.
במקביל להקצנת עמדותיו הלאומניות-דתיות, הוא ניצל את מעמדו כמרצה כריזמטי להפצת אידאולוגיה אנטי-דמוקרטית, ולעשיית נפשות לתנועה הלגיונורית האנטישמית בקרב הסטודנטים.
אחרי 1930 יונסקו נקלע לפולמוס עם מורו, רדולסקו-מוטרו, שביקר את עמדותיו המצדדות ברדיקליזם הלאומני.
במכתב למירצ'ה אליאדה, רדולסקו-מוטרו מחה נגד ניצול השיעורים האקדמיים ללוגיקה לשם "הטפה למיסטיציזם חובבני", כלשונו.
ב-1 ביוני 1930 נבחר יונסקו לפרלמנט הרומני מטעם עיר הולדתו, בראילה, ברשימת "האיחוד הלאומי".
אחרי רצח ראש הממשלה יון גאורגה דוקה על ידי הלגיונרים של "משמר הברזל", נעצר יונסקו בסינאיה ב-2 בינואר 1934, ועיתונו "קובנטול" נסגר זמנית בפקודת השלטונות.
ב-7 בפברואר הוא שוחרר מהכלא, ושוב נעצר זמן מה אחר כך.
אחרי הרצאה שנשא בינואר 1935 בתיכון "קודריאנו", בעיר ברלאד, על "סכנת הרוח התבוסתנית שמפיץ איגוד הסטודנטים הנוצרים" ע"ש אלכסנדרו ולחוצה, ב-11 בפברואר פרצו תגרות בין סטודנטים ממעריציו, לבין ז'נדרמים.
כך גם אחרי הרצאה אחרת של יונסקו בעיר אורדאה.
ב-22 באפריל 1937 הוא התמנה לפרופסור-אגרגאט בקתדרה חדשה שנוצרה עבורו - ל"מטאפיזיקה והיסטוריה של הלוגיקה".
ביוני 1937 מחה יונסקו נמרצות מעל דפי העיתונות, יחד עם צ'וראן, נויקה, ארשאביר אקטריאן ואחרים, נגד סילוקו של מירצ'ה אליאדה (עוזרו בהתנדבות בקתדרה), שהואשם על ידי השלטונות ב"כתיבה פורנוגרפית".
ב-27 ביוני 1937 פרסם את המאמר "תחת סימן הארכנגל" ומירצ'ה אליאדה הוציא לאור קובץ מאמריו של מורו מהשנים 1926 - 1933, תחת השם "שבשבת".
פרשת המבוא לרומן של מיכאיל סבסטיאן
ביוני 1934 פורסם הרומן של מיכאיל סבסטיאן "זה אלפיים שנה ..." (De două mii de ani...).
נאיה יונסקו כתב לו "ראשית דבר", שבה, בניגוד לרעיונות המחבר, ניסה למצוא בסיס תאולוגי לאנטישמיות כשמסקנתו היא "יהודה (ברומנית: יודה) צריך לסבול" - ליהודים אין כל אפשרות של הצלה בגלל היותם יהודים.
במשך כמה חדשים התנהל פולמוס לוהט בעיתונות הרומנית סביב הרומן של סבסטיאן והמבוא של יונסקו.
השתתפו בפולמוס טודור תאודורסקו-בראנישטה, פומפיליו קונסטנטינסקו, שרבאן צ'וקולסקו, מירצ'ה אליאדה, מירצ'ה וולקנסקו, קונסטנטין נויקה, פטרה פאנדריה, יון י.
קנטקוזינו ומחבר הספר, מיכאיל סבסטיאן.
בשנת 1935 כתב סבסטיאן מסה בשם Cum am devenit huligan ("איך הפכתי לחוליגן"), תגובה למבוא של נאיה יונסקו.
הרומן והמבוא הוצאו לאור שוב, כשהצירוף אושר על ידי הסופר, ב-1946 ואחרי נפילת הקומוניזם ברומניה בשנים 1990, 2003 ו-2006.
ב-21 בינואר 1938 הותר העיתון שלו "קובנטול" שוב לפרסום בעריכתו של ק.
אחרי כינון הדיקטטורה המלכותית של קרול השני בפברואר 1938, העיתון נסגר שוב ב-17 באפריל 1938.
יחד עם מנהיגים של התנועה הלגיונרית, נאיה יונסקו נעצר ונשלח למחנה המאסר במיירקוריה צ'וק.
בעת ובעונה אחת סולק מתפקידיו באוניברסיטה.
במאי 1938 הופיע כעד במשפטו של ראש הליגיונרים, ה"קפיטאן" קורנליו זלאה קודראנו.
במאסר נתן כמה הרצאות על "התופעה הליגיונרית", שהוצאו לאור מאוחר יותר ב-1940 על ידי שטפאן פאלאגיצה.
אחרי חצי שנת מאסר שוחרר.
שוב נאסר בין ינואר ליוני 1939. בשחרורו מהכלא לא התקבל בחזרה לעבודה.
חולה לב, קיבל ביקורים בביתו משורה של ידידים כמו וולקנסקו, נויקה, מ.
אליאדה, יונל גריה, ג'ורגה ראקוביאנו ואחרים.
נפטר במרץ 1940 בווילה שלו ברובע בניאסה בבוקרשט (ה"ווילה שעל יד הכביש" "Vila de la şosea"), בנוכחותה של חברתו, הסופרת ופסנתרנית צ'לה דלווראנצ'ה.
אחרי מותו, הבית שימש לגנרל יון אנטונסקו שהיה לדיקטטור של רומניה בין 1940 - 1944.
עיתונו, "קובנטול", הפך תחת עריכתו של פ.פ.
פנאיטסקו לביטאון של התנועה הלגיונרית בימי הימצאותה בשלטון בשנים 1940–1941.
נאיה יונסקו התפרסם גם בכיבושיו הרומנטיים.
עם מאהבותיו וחברותיו הקרובות נמנו הנסיכה מרוקה קנטקוזינו (לבית רוסטי), אשתו של המלחין ג'אורג'ה אנסקו, צ'לה דלווראנצ'ה ואלנה פופוביץ'-לופה.
מרוקה אנסקו-קנטקוזינו שפכה חומצה על פניה כשגילתה שנאיה יונסקו הפסיק לאהוב אותה.
לנאיה יונסקו היו שני בנים: רזבאן, שנהרג בחזית במלחמה נגד ברית המועצות, ביישוב דלניק, וראדו, שהיה רופא.
אומרים שאחרי שנאיה יונסקו תקף ללא רחמים בעיתונו את ראש הכנסייה האורתודוקסית הרומנית, הפטריארך מירון קריסטיה, שהיה מעורב מאוד בענייני הממלכה, הלה הורה לצייר את השטן השחור בציור על יום הדין על אחד הקירות של כנסיית הפטריארכיה בבוקרשט, בדמותו של העיתונאי והפילוסוף הסורר.
Roza vânturilor ("השבשבת") 1937 - קובץ ממאמריו עם הקדמה של מירצ'ה אליאדה.
את הרצאותיו ליקטו ופרסמו תלמידיו לפי רישומיהם:
קורס להיסטוריה של הלוגיקה (1941) הוצא לאור שוב ב-1993
קורס שאלות של מטאפיזיקה הודפס ב-1937, הוצא לאור כספר בשנים 1988 ו-1990
Suferinţa Rasei Albe (סבלו של הגזע הלבן) פורסם ב-1994
הקובץ Convorbiri "שיחות", 1951 פרייבורג, גרמניה - הוצא לאור על ידי מיצ'ה אליאדה וגאורגה ראקוביאנו
Îndreptar ortodox "מדריך אורתודוקסי", מבחר והערות מאת ד.ק.
נאיה מארי ריברה הייתה שחקנית, זמרת ודוגמנית אמריקאית.
היא התפרסמה בעיקר בעקבות תפקידה בתור סנטנה לופז (אנ') בסדרת הדרמה המוזיקלית "Glee" (2009–15).
ריברה נולדה בסנטה קלריטה, קליפורניה, ב-12 בינואר 1987. היא גדלה בשכונת המגורים ולנסיה (אנ') בעיר והתגוררה בלוס אנג'לס או בסביבתה במשך רוב חייה.
היא הייתה ממוצא אפרו-אמריקאי, גרמני ופורטו-ריקני.
כאשר המונח "אפרו-לטיני" הפך לנפוץ בשנות ה-2010, היא זוהתה לעיתים קרובות ככזו.
אמה, יולנדה וייט, היא סוכנת נדל"ן ודוגמנית לשעבר, בעוד שאביה, ג'ורג' ריברה, עבד בעבודות IT שונות כולל תפקידים בדיסני וביוניברסל מיוזיק.
הוריה נישאו ב-1986, אך התגרשו ב-1996, ואמה נישאה בשנית לצ'ארלס פרביטיר ב-1999; ריברה הייתה קרובה מאוד לאביה החורג, אך לא הכירה באמת את סבה וסבתה.
סבתה מצד אמה הייתה קלרה וייט, יועצת להפלות ודמות בולטת בתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, שהשתתפה בין היתר במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות ובמצעדים מסלמה למונטגומרי, ומי שארגנה הפגנות עם האקטיביסט ועורך הדין לויד ברבי (אנ').
ריברה הייתה הבכורה מבין שלושה ילדים: אחיה הצעיר הוא מייקל ריברה (אנ'), לשעבר טייט אנד ב-NFL, (יליד 1990), ואחותה הצעירה היא הדוגמנית ניקאילה ריברה (ילידת 1994).
במהלך התקופה שהוריה היו נשואים, הכנסתה של המשפחה הייתה משתנה בצורה דרסטית, לפעמים חיה בשפע ופעמים אחרות במאבק כלכלי; כשהיו בקשיים כלכליים, ריברה אישרה שימוש בחלק מהכסף שהרוויחה בילדותה.