tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשירגעו הרוחות, הוצאת ספריית בית אל, ה'תשע"א (2010).
ואדם אין, הוצאת ידיעות ספרים, ה'תשע"ב (2011).
היא משוררת ומבקרת ספרות ישראלית.
מרצה בכירה במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
נולדה בחולון למשפחת צדקה הנמנית עם הקהילה השומרונית בעיר.
בצעירותה עזבה את משפחתה וקהילתה ושינתה את שם משפחתה ל"סתיו".
בשנת 2009 קיבלה תואר דוקטור לספרות עברית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, על עבודה שכותרתה "אבא אני כובשת: יחסי אבות ובנות בשירה העברית בשנות השישים על פי שירתן של דליה רביקוביץ, תרצה אתר ויונה וולך".
עבודתה עובדה לספר שיצא לאור בשנת 2014.
שיריה החלו להתפרסם בכתבי עת ומוספי ספרות ושירה ובשנת 2007 זכתה בפרס "טבע" לשירה במסגרת פסטיבל המשוררים במטולה.
זכתה ב-2009 בפרס ברנשטיין בתחום ביקורת ספרותית בעיתונות יומית על פרסום מאמריה בעיתון "הארץ".
בשנת 2010 התפרסם בהוצאת הקיבוץ המאוחד הספר "פתאום כבו כל האורות" אותו ערכה סתיו, המכנס את יצירת הפרוזה של תרצה אתר.
ב-2012 התפרסם ספר שיריה הראשון "לשון אטית" בעריכת יגאל שוורץ.
הספר זכה בפרס ברנשטיין לשירה לשנת 2013. בשנת 2014 מספר שירים מתוך הספר "לשון איטית" הוצגו בתערוכה "גזר דין גוף" בגלריה החדשה במוסררה.
סתיו נשואה לבלשן, פרופ' עידן לנדו, ולהם בת ובן.
ג'וזף לדו: המוח הרגשי: התשתית המסתורית של חיי הרגש, תרגום: שירה סתיו, הוצאת עם עובד, 2005
תרצה אתר: פתאום כבו כל האורות: פרקי פרוזה, עריכה: שירה סתיו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010
לשון אטית, הוצאת דביר, 2012
אבא אני כובשת: אבות ובנות בשירה העברית החדשה, הוצאת דביר ומכון הקשרים, 2014.
שרון אולדס: קרקעית חיינו (שירים), תרגום:שירה סתיו.
שריר הלב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019.
"שירו של אבא" (מוכר גם כ"ייבנה המקדש") הוא שיר מאת נעמי שמר, אשר חיברה גם את לחנו.
נכלל בקובץ שיריה כל השירים שראה אור ב-1967. זכה להקלטות של חבורת בימות, נחמה הנדל, שולי נתן, ביני לנדאו.
שמר כתבה את השיר לזכר אביה החלוץ מאיר ספיר, שנהג לשיר שירים בנושא בית המקדש.
לפי ללי שמר, בתה של נעמי שמר, השיר הוא בכלל על המעשה החלוצי.
"אתה תחצוב את האבן", היא אומרת, "ובסוף אתה גם תכתוב שיר".
השיר אמנם בנוי כמספר על בניית בית המקדש, אך בית המקדש הוא המעשה החלוצי - שמתחבר עם "בית אבא" של נעמי שמר, מאיר ספיר, שהגיע מבית מסורתי בווילנה והקים את קבוצת כנרת.
(מתוך: "היה ברור שנעמי שמר לא תהיה חקלאית", הסכת "הספרנים" של הספרייה הלאומית).
השיר מבטא תקווה להקמת בית מקדש שלישי בהר המוריה.
לפי השיר כל צעד שנעשה לעבר בניית בית המקדש, קטן ככל שיהיה, הוא משמעותי וחשוב.
האבן והעץ שחצב ונטע האדם הבודד מצטרפים למכלול האבנים והעצים שחצב ונטע הקולקטיב.
כך, כאשר כל אדם מקדיש את עצמו ונותן את חלקו, מוגשמות התקוות והכיסופים העתיקים והמתוקים של עם ישראל.
יש המייחסים לשיר משמעות אוניברסלית יותר, המייצגת את החשיבות הכלל אנושית והכלל לאומית של העשייה היומיומית, שלעיתים קשה על האדם.
המשוררת מוסרת כי מעשי החולין, שנראים כפשוטים וקטנים, מצטברים לבסוף לכלל מעשה יצירה גדול, המממש את המאוויים הציבוריים והפרטיים.
במובן הזה מתקשר השיר לפתגם החז"לי: "לא עליך המלאכה לגמור ואין אתה בין חורין להיבטל ממנה".
השיר המחורז כולל שלושה בתים ופזמון, שבו חוזרות המילים: "ייבנה המקדש".
הבית הראשון מספר על חציבה של אבן בהר.
הדובר טוען כי האבנים יהיו חומר גלם לבניית בניין נשגב, כבמסורת היהודית - "מקדש" - שהקמתו הייתה משאת נפשם של דורות.
הבית השני מספר על נטיעת ארז בהר, "מקום דרדר".
הדובר חוזה שמכלל העצים "ייבנה" ההר; הוא ייבנה בעצים הנטועים בו.
הבית השלישי מספר על שירה, הדובר או הדוברת פונים אל מאזינם ומבקשים ממנו לשיר; תכונות השיר כביכול סותרות זו את זו; הוא "שיר חדש", והוא גם "עתיק":
השיר בוצע לראשונה ב-1966 על ידי רביעיית הבנות "האחיות שמר", ולאחר מכן על ידי נחמה הנדל (1968) בהקלטת רדיו, נעמי שמר עצמה בליווי מקהלת רננים (1968), מקהלת הרבנות הצבאית (1969), צוות הווי פיקוד מרכז, שולי נתן (1971), "חבורת בימות" בערב שירי נעמי שמר (1972) ואחרים.
שירה ראשוני (נולדה ב-21 בפברואר 1991) היא ג'ודוקא ישראלית המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 48 ק"ג, זוכת מדליית ארד מאליפות אירופה 2022. ראשוני מחזיקה גם במדליית ארד מאולימפיאדת טוקיו 2020 בקטגוריית הנבחרות המעורבות כחלק מנבחרת ישראל.
ראשוני נולדה בחולון בשנת 1991. בגיל חמש החלה לרקוד בלט לאחר שהוריה התנגדו שתתאמן בג'ודו.
רק לאחר שנתיים של בלט, החלה ראשוני להתאמן בג'ודו.
בוגרת תואר ראשון בכלכלה ומנהל מהמרכז האקדמי רופין.
בתחילה הקריירה ראשוני לא נחשבה ככישרון יוצא דופן ולפיכך לא נכללה בנבחרת הקדטים.
בגיל 17 עברה החלה להשתתף בתחרויות בינלאומיות בקטגוריית עד גיל 21 .
באוקטובר 2012, זכתה ראשוני במדליית ארד בתחרות במסגרת גביע העולם שהתקיימה באיסטנבול שבטורקיה, ובדצמבר אותה שנה במדליית זהב באליפות ישראל.
בשנת 2013, זכתה ראשוני במדליית זהב בתחרות גראנד פרי שנערכה בטשקנט שבאוזבקיסטן, ובמדליית ארד בתחרות גראנד פרי נוספת שנערכה באלמטי שבקזחסטן.
באותה שנה, במהלך תחרות גראנד פרי בדיסלדורף, נפצעה ראשוני בברך שמאל.
היא עברה ניתוח ובעקבותיו, נאלצה לוותר על השתתפות באליפות אירופה ובאליפות העולם, אף על פי שהשיגה את הקריטריון אליהן.
בשנת 2014, חזרה ראשוני מהפציעה וזכתה במדליית זהב בתחרות בסבב אליפות אירופה הפתוחה שנערכה בטאלין שבאסטוניה.
באליפות ישראל באותה שנה הפסידה ראשוני בגמר וזכתה במדליית כסף.
בשנת 2015, השתתפה ראשוני בטורניר המאסטרס בג'ודו (כולל את 16 הג'ודאים הטובים ביותר בכל קטגוריית משקל) שנערך באותה שנה ברבאט שבמרוקו.
היא הודחה בחצי הגמר על ידי ג'ודאית מונגולית והפסידה בקרב על מדליית הארד לג'ודאית טורקיה.
בהמשך אותה שנה נערכה אליפות אירופה בג'ודו במסגרת משחקים האירופיים שהתקיימו בבאקו, וראשוני הודחה בסיבוב הראשון.
ב-17 באוקטובר 2015, זכתה במדליית הארד בטורניר גראנד סלאם פריז לאחר שניצחה את מרינה צ'רניאק מאוקראינה בקרב על הארד.
ב-23 בינואר 2016, זכתה במדליית כסף בגרנד פרי הוואנה שבקובה.
ראשוני הייתה חברת המשלחת הישראלית לאולימפיאדת ריו, אך הודחה כבר בקרב הראשון לאחר שתי דקות, בעקבות החלטת שיפוט שהובילה לפסילתה.
בשנת 2017 זכתה ראשוני במדליית ארד בגראנד סלאם באקו ובמדליית כסף בגראנד פרי אנטליה.
בגראנד פרי תל אביב 2019, ראשוני זכתה במדליית הזהב.
היא התחילה את התחרות בשלב שמינית הגמר וניצחה באיפון את פרנצ'סקה ג'יורדה האיטלקייה שתי דקות ו-59 שניות מפתיחת הקרב.
ברבע הגמר היא ניצחה בווזארי את סבינה גיליאזובה הרוסייה ובחצי הגמר ניצחה באיפון תוך 41 שניות את מרוסה סטאנגר הסלובנית שנכנעה לאחר תרגיל בריח.
בגמר ראשוני התמודדה מול מרינה צ'רניאק האוקראינית וניצחה בווזארי לאחר שביצעה תרגיל או-סוטו-גארי מוצלח.
באותה השנה הספיקה ראשוני לזכות בשלוש מדליות נוספות מהסבב העולמי; מדליית ארד מגראנד פרי חוחחוט, מדליית ארד מגראנד פרי מונטריאול ומדליית ארד מגראנד סלאם ברזיליה.
באולימפיאדת טוקיו 2020, בתחרות האישית בקטגוריית המשקל של עד 48 ק"ג, ראשוני סיימה במקום החמישי לאחר שהגיעה לתחרות מדורגת במקום ה-12 מבין המתחרות.
היא החלה את דרכה בסיבוב הראשון בו ניצחה באיפון את לוז אלברס הקולומביאנית לאחר שני ניקודי ווזארי.
בשמינית הגמר היא ניצחה שוב באיפון תוך 51 שניות את המדורגת חמישית בתחרות, חוליה פיגוארואה הספרדייה, לאחר תרגיל חניקה שאילץ את יריבתה להיכנע.
ברבע הגמר היא הפסידה באיפון לאורנצצג מונקבאט המונגולית לאחר שנכנעה לתרגיל בריח.
ראשוני נשרה לקרבות בית הניחומים שם ניצחה באיפון את לין צ'ן-האו מטייוואן לאחר שהטילה אותה בעוצמה על גבה בתוך זמן ניקוד זהב ועלתה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על המדליה היא התמודדה מול אלופת העולם לשעבר דריה בילודיד האוקראינית, והפסידה באיפון בשניות הסיום לאחר ריתוק.
באליפות אירופה 2022 שנערכה בסופיה שבבולגריה, זכתה ראשוני במדליה אירופית לראשונה בקריירה כאשר זכתה במדליית הארד.
היא התחילה את התחרות בסיבוב השני בו ניצחה בווזארי את מיריה לפוארטה הספרדייה בזמן ניקוד זהב.
ברבע הגמר היא ניצחה באיפון את מיליצה ניקוליץ' הסרבית בתוך 20 שניות לאחר נעילת בריח שגרם ליריבתה להיכנע.
בחצי הגמר הפסידה ראשוני בווזארי לקתרינה קוסטה הפורטוגלית ונשרה לקרב על הארד מול פרנצ'סקה מילאני האיטלקייה, אותה ניצחה 24 שניות מפתיחת הקרב בניצחון טכני לאחר מהלך לא חוקי של האיטלקייה.
במרץ 2023 זכתה ראשוני במדליית כסף בגראנד סלאם אנטליה, טורקיה, בקרב מול בלנדי פון מצרפת.
באולימפיאדת פריז הודחה בסיבוב הראשון כשהתחרתה מול אביבה אבוז'קינובה מקזחסטן המדורגת שלישית בעולם.
בסוף אוגוסט 2025, אחרי שעברה ניתוח בידה, הודיעה ראשוני על פרישה.
שירה שקד (נולדה בתל אביב ב-1981) היא פסנתרנית ומוזיקאית ישראלית.
ניגנה בפסנתר מגיל 4. בשנת 1989 החלה ללמוד אצל עדינה ורטהיים בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב, שם סיימה בהצטיינות בשנת 1999.
את שירותה הצבאי, בין השנים 1999–2001, עשתה במעמד "מוזיקאית מצטיינת".
במקביל לשירות בצבא החלה שירה לימודים באקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש סמואל רובין (כיום בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה) עם פרופ' מיכאל בוגוסלבסקי ודר' מרק שבינר, תלמידיו של הפסנתרן איסר סלונים.
בשנת 2005 קיבלה תואר B.Mus בביצוע פסנתר.
בשנים 2005–2007 למדה עם פרופ' ואדים מונסטירסקי באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ובשנת 2007 קיבלה תואר M.Mus בביצוע פסנתר.
בשנת 2011 עברה שקד לארצות הברית לצורך לימודי דוקטורט עם פרופ' גילברט קאליש באוניברסיטת סטוני ברוק, ניו יורק, ובשנת 2016 קיבלה תואר DMA בביצוע פסנתר.
כיום מתגוררת שקד עם בן זוגה ושני בניהם בתל אביב.
בשנים 2006–2009 שיתפה פעולה עם המלחין שלומי פריג' והמשורר נתן זך בהקלטת שני אלבומים בהם מקריא זך משיריו על רקע מוזיקה מאת פריג'.
שקד ניגנה פסנתר בהקלטות והייתה שותפה לעיבודים.
האלבום הראשון יצא ב-2008 ונקרא כמה נהדרת היית, וכלל גם ואלס לפסנתר שכתב סבו של זך לכבוד טקס ההכתרה של וילהלמינה, מלכת הולנד.
בעקבותיו התקיים סיבוב הופעות, כאשר את מקומו של זך על הבמה תפסו לסירוגין אלכס אנסקי, דן תורן ודורון אייל ("שולץ האיום").
האלבום השני, אהבה צומחת בלילות, יצא בשנת 2011 כאשר את עטיפתו עיצב האמן מנשה קדישמן.
החל משנת 2008 משתתפת שקד בהקלטות ומופעים של לחנים ועיבודים שכותב ארז קריאל לפרויקטים שונים, בהם אלבום של יאיר יונה, מופע מחווה לפרנק זאפה ופסי קול.
בשנת 2008 הופיעה עם עמית ארז במסגרת פסטיבל הפסנתר במרכז סוזן דלל.
בשנת 2010 השתתפה שקד בפסטיבל אילת למוזיקה קאמרית.
בשנת 2009 הופיעה עם הכנר פאבל ורניקוב בערוץ 9.
בשנת 2012, ושוב בשנת 2014, לקחה חלק בהפקות שונות במסגרת פסטיבל הווסט וילג' למחזות זמר בניו יורק.
בשנת 2013 השתתפה בהפקה מיוחדת של האופרה הדיבוק מאת המלחין עופר בן-אמוץ במסגרת פסטיבל פיטסבורג למוזיקה יהודית.
בהמשך השנה הופיעה עם התזמורת הסימפונית ירושלים במסגרת קונצרטים מיוחדים בישראל של פסטיבל גבלה מאזרבייג'ן, יחד עם הצ'לן דמיטרי יבלונסקי והכנרת ז'אנה גנדלמן, ותחת שרביטו של המנצח רומן שפיצר.
בשנת 2014 הופיעה שקד עם הצ'לנית דניאל אקטע בלינקולן סנטר בגאלה לציון 75 שנים לקרן התרבות אמריקה-ישראל.
עוד בשנת 2014, הוזמנה שקד להופיע עם הכנר מקסים ונגרוב בהיכל התרבות בתל אביב במסגרת פסטיבל ונגרוב.
במופע ניגנו שקד וונגרוב בדואו, וגם יחדיו עם תזמורת סולני האקדמיה מנוחין משווייץ.
בקהל נכחו כמה מאות תושבי הדרום אשר הוזמנו כמחווה בעקבות מבצע צוק איתן שאירע זמן קצר קודם לכן.
בשנת 2015 ניגנה שקד פעם נוספת עם ונגרוב בהיכל התרבות בקונצרט דואו ייחודי שנקרא מוזיקה והיקום: התוכנית נוגנה בחשיכה מוחלטת, וכולה נוגנה פעמיים, במטרה לתת לאפשר למאזינים לחוות מוזיקה חיה ללא הסחות דעת ולהותיר רושם שאינו ראשוני, בניגוד לקונצרט בו מנוגנת יצירה פעם אחת.
בשנת 2016 הופיעה שקד עם אקטע בורייזון סנטר בוושינגטון די.
במסגרת ועידת איפא"ק, באירוע בו נאם סגן הנשיא ג'ו ביידן.
בהמשך השנה הופיעו ונגרוב ושקד בקונצרט חגיגי לחניכת המתחם בכיכר המוזיקה בירושלים.
בשנת 2018 הוזמנה שקד על ידי מאסטרו מקסים ונגרוב לנגן קונצרט משותף ב-Theatro Municipal De Santiago בסנטיאגו, צ'ילה.
שקד מרבה להופיע עם חלוצת חלילי הבארוק, החלילנית הישראלית גב' עדית שמר, ויחדיו אף הוציאו אלבום בשנת 2021 הנושא את השם "Invocation".
בשנת 2019 חברה שקד לזמרת הסופרן סיון גולדמן, ויחד הקימו את הפרויקט "הקול הנשי" אשר מקדם יצירות של מלחינות מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. הן מופיעות על במות בעיקר בישראל ובגרמניה ומקליטות יחדיו חומרים רבים, אשר תדירות נשמעים ב"קול המוסיקה".
החל משנת 2020 שקד נמנית עם סגל ההוראה של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, כמו גם בקונסרבטוריון גבעתיים וב"רימון בית הספר למוסיקה" במסלול להלחנה, לעיבוד ולניצוח.
עם נתן זך ושלומי פריג'
אהבה צומחת בלילות, (2011) Flying Solomon
אני ומי שיכולתי להיות - במאית: מאיה ברינר (2010)
אם אשכחך - במאית: מריאנה קרילוב (2015)
Scrawl Magazine - מוזיקה לגיליון מס' 8 (2017)
שירו שיר לפיהרר או זמן אביב להיטלר: בילוי עליז עם אדולף ואווה בברכסטגאדן הוא מחזמר פיקטיבי בסרטו של מל ברוקס משנת 1967 "המפיקים", כמו גם בעיבודו התיאטרלי של הסרט למחזמר, ובעיבוד הקולנועי של המחזמר לסרט.
זהו מחזמר על אדולף היטלר, שנכתב על ידי פרנץ ליבקינד, נאצי בעבר ומחזאי בהווה, תפקיד אותו גילם במקור קנת' מארס (ובהמשך בראד אוסקר וויל פארל בגרסה הבימתית המקורית ובסרט הקולנוע משנת 2005 בהתאמה).
בסרט, המפיק מקס ביאליסטוק ורואה החשבון שלו ליאו בלום זוממים להוציא לפועל תוכנית הונאה: לצורך העלאת הפקה חדשה בברודוויי הם יגייסו מימון משמעותי על ידי מכירת 25,000% של המחזה, ואז יגרמו לו להיכשל, ולבסוף ישמרו את כל הכסף הנותר לעצמם.
המחזמר מתחיל בקטע מוזיקלי, ששמו כשם המחזמר - "להיות או לא להיות" בשלב מסוים, הקטע המוזיקלי, המלווה ברקדנים במדי האס אה, יוצרים מבנה של צלב קרס בסגנונו של באזבי ברקלי.
המחזה מזעזע מיד את כל הנוכחים בקהל למעט המחבר, וכאשר צופה אחד ויחיד פורץ במחיאות כפיים - הוא מיד ננזף ומושתק על ידי צופים אחרים שמסביבו.
בעוד ההצגה ממשיכה הקהל מתחיל לצאת מאולם התיאטרון בהפגנתיות, ואז תחילה הסצנה הראשונה של המחזה, עם לורנצו סנט דובואה לבוש במדים נאצים מלאים ומדבר כמו ביטניק.
הקהל הנותר מתחיל לצחוק בקול רם, בחושבו שמדובר בסאטירה, ולמשמע הצחוקים - הצופים שיצאו מהאולם חוזרים למקומותיהם.
המחזאי פרנץ ליבקינד חש סלידה מתגובת הקהל, נעמד מאחורי הבמה ומתיר את הכבל המחזיק את הווילון שנסגר.
הוא ממהר לצאת אל הבמה, מתעמת עם הקהל ומתרעם על הטיפול במחזהו האהוב.
במהלך העימות הזה שלו, פרנץ מקבל מכה בראשו ונופל.
ההצגה נמשכת, והקהל מניח שההופעה שלו הייתה חלק מהמחזה.
המחזה מקבל ביקורות נלהבות, המבטיחות את הצלחתו הכלכלית (ואת הרשעתם של שני המפיקים, כאשר מעשה ההונאה שלהם יתגלה).
בגרסת המחזמר ובסרט המוזיקלי המבוסס עליו, תפקידו של לורנצו סנט דובואה לא נכלל, ואת היטלר מגלם הבמאי דה-ברי, שמבצע שיר סולו "הייל לעצמי", בהופעה המזכירה את ג'ודי גרלנד.
פרנץ ליבקינד היה בחירתו המקורית של מקס ביאליסטוק לגלם את היטלר, אבל בשל תאונה מצערת, הוא שובר את רגלו (באופן אירוני, שכן המונח "לשבור רגל" משמעותו "בהצלחה" בעולם התיאטרון) ומקס מבקש מדה-ברי לגלם את היטלר.
במהלך ההצגה, מוצג לקהל צלב קרס באמצעות מראה גדולה, בדומה ל-"שורת המקהלה".
ב-2022 הוציאו בתוכנית הסאטירית ארץ נהדרת גרסה לשיר הנקראת "זמן הבן-גביר" הכולל את דמותו של יו"ר עוצמה יהודית, חבר הכנסת, איתמר בן גביר.
שִירוֹ אִישִיאִי (ביפנית: 石井 四郎, ברומאג'י: Shirō Ishii; 25 ביוני 1892 – 9 באוקטובר 1959) היה רופא צבאי יפני, מיקרוביולוג, מפקדה של יחידת 731 ויחידה 1644 שעסקו בפיתוח נשק ביולוגי ובניסויים רפואיים סדיסטים בבני אדם בזמן מלחמת סין–יפן השנייה.
אישיאי מכונה לעיתים יוזף מנגלה היפני.
שירו אישיאי נולד בחווה בכפר שיבייאמה במחוז צ'יבה.
ב-1922 השלים את לימודיו בבית הספר לרפואה צבאית בטוקיו והחל ללמוד מיקרוביולוגיה באוניברסיטת קיוטו.
במהלך לימודיו גידל חיידקים בצלחות פטרי כ"חיות מחמד".
ב-1927 החל לחקור את תחום הלוחמה הביולוגית.
ב-1928 יצא לשנתיים לימודים והתרשמות במערב שם הושפע ולמד אודות ההשפעה שהייתה ללוחמה הכימית במלחמת העולם הראשונה.
כששב ליפן ב-1930 טען בפני מפקדיו כי העולם צועד לעבר מלחמות כימיות וביולוגיות ועל יפן גם לעשות כך, בין אלו ששוכנעו ממנו היה שר הצבא היפני סדאו אראקי ואחיו של הקיסר הירוהיטו הנסיך יאסוהיטו צ'יצ'יבו.
באוקטובר 1940 מונה אישיאי לראש אגף הלוחמה הביולוגית בצבא יפן וקדם לדרגת Surgeon General, נבנה עבורו מתחם ענק בן שישה בניינים ליד העיר חרבין שהייתה תחת כיבוש יפני ובו החל בניסויים.
קרבנות הניסויים היו בעיקר שבוים סיניים אך גם קוריאנים רוסים וחיילים מבעלות הברית בעת מלחמת העולם השנייה.
הניסויים כללו הדבקה במחלות, קטיעת איברים והשתלת איברים במקומם, הקפאת תאים ויצירת נמק, אונס הכרחת הפלות וניתוחים ללא הרדמה.
מעריכים כי בין 3,000 ל-12,000 קרבנות מתו במהלך ניסויים אלו.
הקרבנות סופקו ליחידה על ידי הקמפייטאי (המשטרה הצבאית של יפן).
לא נותרו ניצולים מיחידת 731. ב-1945, עם התקרבות הצבא האדום לבסיס היחידה, הורה אישאיי על הריגת 150 הניצולים שהיו באותה עת בבסיס היחידה והשמדת מסמכים.
אישיאי לא הועמד לדין על מעשיו; הוא חתם עם ארצות הברית על הסכם אי-העמדה לדין וחסינות תמורת שיתוף הממצאים המחקריים והרפואיים יקרי הערך שבידיו.
"שירו שיר אמן" הוא שיר של הזמרת ירדנה ארזי שהשתתף בתחרות קדם אירוויזיון 1983 והגיע למקום השני בהפרש נקודה אחת מהשיר הזוכה במקום הראשון, "חי" בביצוע עפרה חזה.
בשנת 1982 השתתפה ירדנה ארזי בתחרות הקדם אירוויזיון, שבה ביצעה את השיר "מוזיקה נשארת" של שמרית אור והנרי ברטר, והגיעה למקום השני, אחרי "הורה" בביצוע אבי טולדנו.
לקראת קדם אירוויזיון 1983 כתבו אהוד מנור ואבי טולדנו את השיר "חי" והציעו אותו לארזי, בין היתר במחשבה על כך שארזי, בתו של אזרח גרמני שנמלט מהמדינה טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה, תשיר במינכן את המילים "עם ישראל חי".
ארזי דחתה את הצעתם, ובחרה להמשיך לעבוד עם הצמד אור וברטר, שכתבו לה בהמשך 1982 את השיר הזוכה בתחרות הפסטיגל, "מילה קטנה".
את מילות השיר כתבה שמרית אור במהלך מלחמת לבנון הראשונה והן מבטאות כמיהה לשלום.
קדם אירוויזיון 1983 נערך ב־28 במרץ בתיאטרון ירושלים.
בין המשתתפים הבולטים בו היו פנינה רוזנבלום, ריקי גל ואילנה אביטל, אך מלכתחילה נדדה תשומת הלב לזמרת השנה עפרה חזה ולמי שזכתה במקום השני שנה קודם לכן, ירדנה ארזי.
לפני סוף השיר שלפו זמרי הליווי של ארזי, בהם שרית סרי, ורדינה כהן ודרור משולם, זיקוקים דולקים.
לאורך כל שלב הניקוד נשמר קרב צמוד בין "שירו שיר אמן" ובין "חי".
בקיבוצים ובחיפה העניקו לארזי 12 נקודות ובעיירות הפיתוח – לחזה.
בסיומה של התחרות הוענקו לחזה 73 נקודות ולארזי 72. בעיני רבים קדם אירוויזיון 1983 מסמל את יריית הפתיחה ביריבות המעריצים של ארזי וחזה, שנמשכה לאורך כל שנות השמונים.
ארזי סיפרה כמה פעמים כי רפי גינת, שישב בחבר השופטים, סיפר לה לאחר אותו הערב שהייתה טעות בספירת הקולות בהצבעה, והיא זו שהייתה אמורה לזכות במקום הראשון ולא עפרה חזה.
לדבריה היא בחרה לשמור מידע זה בסוד.
השיר שהה 12 שבועות במצעד הפזמונים השבועי, ובמצעד הפזמונים העברי השנתי 1983 הגיע למקום השישי והיה השיר של ארזי שהתמקם במקום הגבוה ביותר במצעד.
ארזי נבחרה למקום השני בקטגוריית זמרת השנה, שבה זכתה חזה בפעם הרביעית והאחרונה.
שירו הוא השיר שיצג את ישראל באירוויזיון 1993 שנערך ב-15 במאי 1993 באירלנד.
השיר נכתב על ידי יורם טהרלב והולחן על ידי שייקה פייקוב.
את השיר ביצעה להקת שירו בהובלתה של שרה'לה שרון (שאר חברי הלהקה היו בני נדלר, גיא ברכה, יוליה פרייטור, רחלי חיים וורדה זמיר כזמרת ליווי) במסגרת תחרות הקדם-אירוויזיון 1993, ובה הם זכו במקום הראשון עם 67 נקודות.
הם גברו על 11 מתמודדים נוספים, ביניהם זמרים ידועי שם כגון: אדם, דוד ד'אור, צביקה פיק ושימי תבורי.
כשקיבלה זר פרחים לרגל הזכייה, הכריזה: "הפרחים לצה"ל", והביטוי חדר לשיח בישראל.
בעוד שבתחרות הקדם-אירוויזיון בוצע השיר בעברית בלבד, באירוויזיון עצמו הוחלפו חלק ממילותיו המקוריות של השיר, כך ששולבו בו משפטים בשפה האנגלית:
עובדה בולטת נוספת היא, שכל חברי הלהקה ענדו סרט אדום על חולצותיהם, כסמל למלחמה במחלת האיידס.
לבסוף נחל השיר כישלון בתחרות, כאשר הוא קיבל 4 נקודות בלבד, מה שהביא אותו למקום ה-24 מתוך 25 מדינות משתתפות.
בעקבות כך, נמנע מישראל להשתתף שנה לאחר מכן באירוויזיון 1994, שכן באותה שנה נקבע שש המדינות שיגיעו למקומות האחרונים לא יוכלו להשתתף בתחרות הבאה, וזאת כדי לפנות מקום למדינות מזרח אירופה החדשות שביקשו להשתתף באירוויזיון.
שירה לוי בן לולו (נולדה ב-10 בדצמבר 1997) היא שחקנית, מנחת טלוויזיה, רקדנית וזמרת ישראלית.
שירה לוי נולדה וגדלה בתל אביב.
הופיעה במסגרת להקות נוער, בהן "להקת צופי תל אביב" ו"השכנים של צ'יץ'".
היא למדה "בבית הספר אליאנס" בתל אביב במגמות קולנוע וצרפתית.
בצה"ל שירתה לוי בתיאטרון צה"ל.
בשנת 2004 השתתפה לוי כילדת פסטיגל.
בשנת 2008 הופיעה בפסטיבל שירי הילדים.
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה הקומית "מועדון החנונים" את הדמות "אביטל".
בשנת 2016 עלתה לשידור בערוץ זום, סדרת הטלוויזיה "סוסי פרא", בה גילמה לוי את תפקידה של "קים".
בנובמבר באותה השנה, החלה לשחק את אחד התפקידים הראשיים בסדרת הנעורים "פלאשבק" שעלתה בערוץ הילדים, שבה היא מגלמת את דמותה של "ליהי סלע", לצד לירון רביבו.
ב-2017–2018 לקחה חלק במופע הילדים והנוער HOT VOD Young LIVE, שהופק מוזיקלית על-ידי חן מצגר-אדר.
בספטמבר 2017 החלה לשחק בסדרת הנעורים הקומית "המלאך השומר שלי", בתפקיד "ספיר", הנערה החדשה בבית הספר.
באותה שנה חזרה לוי להפקת הפסטיגל וגילמה את "כוכבית" ב"סטורי של פסטיגל", ובשנת 2018 השתתפה בפסטיגל "#freestyle פסטיגל".
במרץ 2019 עלתה סדרה נוספת בכיכובה, "התחנה" בערוץ kidZ, שבה היא מגלמת בתפקיד הראשי את דמותה של "רומי שיין", מתנדבת צעירה במד"א ואחות של "אדר שיין"(גפן ברקאי).
לוי שרה את שיר הנושא של הסדרה, "לרדת בתחנה", שנכתב על-ידי נעם חורב והולחן והופק מוזיקלית על-ידי חן מצגר-אדר.
באותה שנה 2019 השתתפה שוב בפעם השלישית שלה במופע החנוכה לילדים, "PLAY פסטיגל" והופיעה עם השיר "אני לא יכולה בלעדיך" ממחרוזת השירים של צביקה פיק.
לוי המשיכה לעונה השלישית של הסדרה "התחנה" בתפקיד "רומי", ובשנת 2020 לוהקה לוי לסרט "פול ספיד" בבימויו של קובי מחט, בתפקיד "אלונה", תפקיד ראשי לצדם של קווין רובין ואון רפאלי.
בהמשך אותה שנה נבחרה לוי לשחק בסדרה החדשה שעלתה ב"HOT" "זיגי", לצדם של קווין רובין, עומר חזן, אנה זק ועוד.
באותה שנה הופיעה בפעם הרביעית במופע הפסטיגל עם אותה הדמות.
בשנת 2024 היא גילמה את עלמה בסדרת הנוער של HOT – "יונייטד היי".
לוי שיחקה תפקיד ראשי בהצגה "ביוש" בשנת 2018 בתיאטרון חיפה שעוסקת בתיכוניסטית (מיה) שחווה התעללות לאחר שתמונה אינטימית שלה הופצה ברשת.
משנת 2022 משחקת בהצגה "סימני דרך" בתיאטרון הבימה בתפקיד נעמי שמר בצעירותה, בהצגה "הכבש השישה עשר" בתיאטרון הבימה בתפקיד אריאלה, ובהצגה "השנה היפה בחיי" בתיאטרון הבימה ובתיאטרון חיפה בתפקיד נועה.
ביולי 2019 החלה להנחות את תוכנית הקיץ היומית "הקומה האחרונה", בערוץ "TeenNick".
ממרץ 2020 בעקבות נגיף הקורונה החלה להנחות את התכנית ה"בידודית" לצדם של עומר חזן, קווין רובין ושירלי לוי, בערוץ "TeenNick".
ב-8 באוקטובר 2020, הנחתה יחד עם דודו ארז, את "סוכת הנשיא" בבית הנשיא, לרגל חג סוכות.
ב-17 במרץ 2019 יצא הקליפ הראשון של לוי "לרדת בתחנה", שם היא שרה את שיר הנושא של הסדרה בה היא מככבת, "התחנה".
ב-19 בנובמבר 2019 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "אפילו לדקה".
השיר נכתב על-ידי נעם חורב והולחן על-ידי עמרי קסטן וחן מצגר-אדר, ונוצר בהשראת אביה של שירה, שהתאבד כאשר הייתה בת 15 בלבד ונעשה בשיתוף פעולה עם עמותת "בשביל החיים".
לוי היא בתה של ענת ליכטנשטיין, מאפרת טלוויזיה במקצועה.
סבה וסבתה (מצד אמה) הם הספרים אביגדור וז'קלין ליכטנשטיין.
כשלוי הייתה בת 15 אביה התאבד.
לוי היא בת דודה מדרגה שלישית של השחקנית שירן סנדל.
ב-29 ביולי 2021 לוי נישאה לאורי בן לולו לאחר ארבע שנות זוגיות.
וב-18 בנובמבר 2025 נולד בנם השני.
שנהמופעתפקיד2004לא יאומן כי פסטיגלילדת פסטיגל + רקדנית2008פסטיבל שירי הילדיםילדת הפסטיבל2017HOT VOD Young LIVEעצמהסטורי של פסטיגלכוכבית2018HOT VOD Young LIVEעצמהפריסטייל פסטיגלשירה2019פליי פסטיגל2020מיי פסטיגלנטע
שירה מנשה רודרמן היא פילנתרופית ופעילה חברתית ישראלית-אמריקאית, המכהנת כמנכ"לית קרן משפחת רודרמן, הפועלת לשילוב אנשים עם מוגבלויות בכל תחומי החיים והחברה ולחיזוק הקשר בין ישראל לקהילה היהודית בארצות הברית.
לקרן משרדים בערים בוסטון, ורחובות.
רודרמן נבחרה על ידי הג'רוזלם פוסט לאחת מ-50 היהודים המשפיעים לשנת 2016 ולשנת 2022. בשנת 2019 זכתה בפרס הארכיון היהודי בארצות הברית על פעלה לחיזוק הקשר בין ישראל לקהילה היהודית בארצות הברית ובשנת 2022 קיבלה את פרס ירושלים לאחדות ישראל.
רודרמן נולדה ב-10 בנובמבר 1978 למשפחת מנשה וגדלה בשיכון המזרח בראשון לציון.
הוריה הם הלל, אזרח עובד צה"ל ממוצא הודי, ויפה, גננת ממוצא פרסי.
היא גדלה בבית ששמר על אורח חיים דתי, אף שהתחנכה במוסדות חילוניים.
בצבא שירתה ביחידת מודיעין באולפן 'החוף הירוק' בנתניה, כמדריכה בקורס ערבית לאנשי ביטחון.
היא בעלת תואר ראשון בחינוך ותואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית.
רודרמן נשואה לג'יי רודרמן, אותו פגשה כשהגיע לישראל ללמוד עברית.
השניים הורים לארבעה ילדים וחולקים את חייהם בין בוסטון ורחובות.
אחד מאחיה הוא שלו מנשה, כדורגלן ישראלי.
רודרמן, הקימה יחד עם בעלה ג'יי רודרמן את קרן משפחת רודרמן בארצות הברית בשנת 2002. המשרדים בישראל נפתחו בשנת 2006 על מנת לקדם השקעות חברתיות.
רודרמן עוסקת בפעילות ציבורית, בסנגור ובכתיבה בעיקר בנושא הסיוע לאנשים עם מוגבלויות ושילובם וקידום יחסי ישראל וארצות הברית.
בתחום השילוב היא ייסדה את פרס מורטון א.
רודרמן, הנקרא על שם אביו של בעלה, לקבוצות ויחידים שקידמו את תחום השילוב.
בין מקבלי הפרס נמצאים השחקנית זוכת פרס האוסקר מרלי מטלין, השחיין מייקל פלפס, והשחקנית זוכת פרס גלובוס הזהב טראג'י הנסון.
רודרמן הייתה שותפה במאבק לייצוג הולם של אנשים עם מוגבלויות בתעשיית הבידור בהוליווד, כולל מתן אות הוקרה לסדרות וסרטים שעושים זאת.
כמו כן, היא הובילה את הקמת לינק20, רשת פעילים חברתיים עם וללא מוגבלות הפועלת ברחבי העולם לקידום השיח ושינוי התפיסה בנושא השילוב.
בין הישגי לינק20, השגת תקצוב להנגשת אוטובוסים בין עירוניים בישראל.
בתחום יחסי ישראל והקהילה היהודית בארצות הברית רודרמן יזמה את הקמתה של תוכנית רודרמן ללימוד יהדות ארצות הברית באוניברסיטת חיפה והובילה משלחות של חברי כנסת לסיורים לימודיים בארצות הברית.
היא ייסדה את השדולה ליחסי ישראל - יהדות ארצות הברית בכנסת ויזמה ימי עיון וכנסים בנושא לחברי הכנסת.
בשנת 2013 הודיעה רודרמן כי היא מתמודדת בבחירות המקומיות על ראשות עיריית רחובות אך פרשה מהמירוץ כעבור מספר חודשים.
בשנת 2021 הייתה מיוזמות הסדרה 'היהודי החדש' ששודר בכאן 11 של תאגיד השידור הישראלי בכיכובו של גורי אלפי.
בשנת 2020, סביב הבחירות לנשיאות ארצות הברית, יזמה רודרמן סדרה של מחקרים אודות הקול היהודי בארצות הברית והשפעתה על תוצאות הבחירות, כמו גם התפישה של הישראלים את הפוליטיקה בארצות הברית.
בשנת 2022, קיבלה רודרמן את פרס ירושלים לאחדות ישראל בקטגוריה הבינלאומית על פועלה לחיזוק אחווה ושותפות הגורל בין כל חלקי העם בישראל ובין ישראל לקהילות היהודיות בארצות הברית, מתוך חיבור למורשת העם היהודי.
בשנת 2023, הייתה מיוזמי 'מיזם הזיכרון' להנצחת יהודי התפוצות שאינם אזרחי ישראל ואשר קיפחו חייהם בפשעי שנאה על רקע אנטישמי, באמצעות כתיבת 'מתווה רודרמן' אשר פרס את קווי המתאר לקידום המהלך בשיתוף עם משרד התפוצות וההסתדרות הציונית העולמית, ואשר יושם בהחלטת הממשלה ב-7 במאי 2023.
רודרמן מכהנת בוועד המנהל של אוניברסיטת חיפה, בארגון יכולים נותנים, בוועד המנהל של רשת הפילנתרופים היהודיים - JFN ובוועד המנהל של סיינסאברוד - ארגון המדענים הישראלים בחו"ל (עמותה).
היא מכהנת גם כיו"ר מועצת המנהלים של קרן פולברייט בישראל.
רודרמן פעילה גם בארגונים יהודים נוספים, כגון ארגון הקהילה הישראלית-אמריקאית (IAC) וארגון ידידי צה"ל בארצות הברית (FIDF).
בנוסף, יש לה תואר ד"ר לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
שירו של קושוט (בהונגרית: A Kossuth-nóta הוא שיר פטריוטי חצי-עממי הונגרי המוקדש לדמותו של לאיוש קושוט, מנהיג המאבק הלאומי ההונגרי בימי אביב העמים בשנים 1848–1849. במהלך השנים שחלפו מאז מהפכת 1848 בהונגריה התגבשה מנגינה פופולרית, הידועה ביותר, אבל לשיר גרסאות מלודיות רבות וגם מאות טקסטים שונים.
השורה האחרונה של כל בית המהווה פזמון קצר - (תחי החירות ההונגרית!
תחי המולדת!) הפכה לסמל לאומי הונגרי.
היא נבחרה לאות ערוץ הרדיו קושוט (Kossuth Rádió) המשדר מבודפשט.
אחרי דיכוי מהפכת 1848–1849 נאסר השיר בהונגריה על ידי השלטון ההבסבורגי יחד עם שירי לאום האחרים.
אולם כבר בשנות ה-1850 נשמעו צליליו על מילים אחרות.
.אחרי הסכם הדואליזם האוסטרו-הונגרי בשנת 1867 הפך לשיר לאומי גלוי.
מקור השיר הוא כנראה שיר גיוס בימי מרד הקורוצים של פרנץ ראקוצי השני נגד שלטון ההבסבורגים.
בני התקופה של קושוט כמו מור יוקאי, בני אגרשי וואידה, וגם חוקרים כמו אלמר באניאי, אישטוואן בארטה, דיולה צ'פקו, לאיוש לרינצה וגיולה אורטוטאי לא הצליחו לפתור בצורה מספקת את תעלומת מקורו המדויק של השיר.
פרט לשיר מפורסם זה קיימים במורשת ההונגרית עוד שירים רבים המוקדשים לקושוט הנקראים "שירי קושוט"
לו רק שוב ציוונו קושוט
על מגבעתו של קושוט לאיוש
אם יודיע זאת שוב פעם
בית אחר מלפני עידן אוסטרו-הונגריה פנה לקיסר פרנץ יוזף: עצור, קיסר פרנץ יוז'ף/כדאי שתחזור בך/ חרבו של קושוט נוצצת/המלאך ההונגרי עומד במשמר/תחי החירות ההונגרית, תחי מולדתנו!
בית נוסף מנה את שמות שלשה העשר הגנרלים, קדושי האומה, שהוצאו להורג בשנת 1849 באראד:
הרוזן ליינינגן, יאנוש דמיאניץ'/קיש, פלטנברג, לאהנר, לאזאר וילמוש/אאוליך, קנזיץ', נאג'שאנדור, שוויידל/טרק, דז'פי, הרוזן וצ'אי/ תחי החירות ההונגרית, תחי מולדתנו!
תיארוך יצירת השיר לוטה בערפל.
יש סבורים (ביניהם, פרנץ הולני) כי השיר מבוסס על מנגינה חצי-עממית מהמאה ה-18, מתקופת הקורוצים של פרנץ ראקוצי, מורדים נגד ההבסבורגים, ולפי סברה אחת בודדת שזה היה למעשה שיר גיוס מימי המאבק בנפוליאון.
למלים בגרסאות הישנות מלפני 1848, צביון של ורבונקוש (ריקוד גיוס, שזוהה מאוחר יותר עם "המוזיקה ההונגרית", כפי שהוכרה ברחבי אירופה) (beállottam katonának = התגייסתי כחייל) או צביון של שיר אהבה (יורד גשם במעגלים - Esik eső karikára)
באביב 1848 הושרה עדיין גרסה שדיברה לא על קושוט עצמו אלא על הונגריה, ("הונגריה, ארצי המתוקה, אמי ילדה וגידלה אותי בשבילך").
שמו של קושוט השתלב בשיר החל מספטמבר 1848 כשיצא המנהיג למסע גיוס חיילים במישור הגדול, האלפלד.
בדצמבר 1848 פרסם העיתון שלו, " "מדיאר הירלפ" את הגרסה המודפסת הראשונה של שירו של קושוט.
היו שסברו כי מלחין השיר היה לאיוש בלקאני סאבו או אולי המלחין בני אגרשי - על מילים של בלקאני סאבו, או פרנץ הולני, אבל לא נמצאה עדות לכך.
כמו מרסייז הונגרי, הפך השיר לשיר לאומי להונגרים בארצם ובתפוצות.
הוא תורגם לסלובקית וצ'כית, ואומץ בזמנו עם מילים אחרות על ידי תנועת הפועלים בארצות הברית.
ינה הובאי - Scènes de la Csarda (מראות בצ'ארדה) מס.
7 אופוס 41 השיר של קושוט - לפסנתר וכינור
בנצה סאבולצ'י - עיבוד לקול ופסנתר
אישטוואן מאריאשי - Elindultam szép hazámból, 59. kotta לפסנתר או גיטרה וקול
שירה מרגלית (נולדה ב-1969) היא אשת עסקים ישראלית בתחום התקשורת והפרסום.
לשעבר מנכ"לית קבוצת מקאן תל אביב ומשנה למנכ"ל זכיינית השידור "רשת".
אחת משלוש בנותיהם של אליאורה ודן מרגלית.
אביה, עיתונאי ומגיש, היה במשך שנים אחד מבכירי העיתונאים בישראל.
אחת מאחיותיה היא התסריטאית והבמאית קרן מרגלית.
בילדותה שהתה עם הוריה מספר שנים בוושינגטון די.סי.
עקב עבודתו של אביה כשליח עיתון "הארץ".
היא בוגרת בית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים.
שירתה בצה"ל כפקידה בלשכת מפקד חטיבת הצנחנים, שאול מופז.
בעלת תואר ראשון במדעי הרוח והחברה בהדגשת קולנוע מהאוניברסיטה הפתוחה.
מרגלית החלה את הקריירה בתחום התקשורת במשרד הפרסום קשר-בראל, שלאחר מכן הפך לחברת בת של "מקאן אריקסון העולמית".
היא החלה בתפקיד סופרווייזרית ובהמשך קודמה לתפקידי ניהול בכירים.
בספטמבר 2002 מונתה לתפקיד משנה למנכ"ל, ובינואר 2003 מונתה כמנכ"ל משותף עם אורן פרנק.
באוקטובר 2007 פוטרו מרגלית ופרנק מתפקידם על ידי היו"ר אילן שילוח, לאחר שהעבירו ביקורת על התנהגותו הכוחנית של נוחי דנקנר, שכמה חברות בבעלותו היו לקוחות המשרד.
בעת הפיטורים הייתה מרגלית בת הזוג של שילוח ובהיריון ממנו.
סיבת הפיטורים שנמסרה מהחברה הייתה התבטאויותיה הפומביות של מרגלית נגד נוחי דנקנר בריאיון לעיתון "גלובס", נגד תיאום מחירים שביצעו חברות הסלולר, ובפרט נגד חברת סלקום, שהייתה אחד הלקוחות הגדולים של מקאן-אריקסון.
ב-2008 מונתה למשנה למנכ"ל תוכן בחברת "רשת", זכיינית ערוץ 2. בעת כהונתה בתפקיד הייתה אחראית על רכישת פורמט הריאליטי "פרויקט מסלול" ששובץ כתוכנית פריים טיים ברשת, הצליחה לייצר באזז ומדרוג בינוני.
פרויקט הריאליטי השני של רשת, "המירוץ למיליון" השיג תוצאות רייטינג חיוביות, והפכה לתוכנית הדגל של "רשת".
בנוסף לתוכניות מציאות, מרגלית הובילה והייתה מעורבת בפיתוח פורמטים מקוריים כגון הסדרה התיעודית "אבודים" ותוכנית הסאטירה "מצב האומה".
ב-20 במאי 2009 הייתה קורבן להתקפה אלימה, שבה שני גברים תקפו אותה בכניסה לביתה בצפון תל אביב.
בנה בן ה-7 היה עד לתקיפה.
בן זוגה יצא מהבית והתעמת עם התוקפים, שהספיקו לרסס אותו בגז מדמיע ונמלטו.
כתוצאה מהתקיפה, מרגלית נפצעה באורח קל עד בינוני תוך שהיא סובלת משברים בעצמות הפנים, ארובת העין ואפה.
בהמשך התברר כי מזמין התקיפה היה איש הטלוויזיה דודו טופז, אשר ביקש לנקום בה על סירובה להצעותיו לתוכניות טלוויזיה ברשת.
מכתבי האישום שהוגשו נגד המעורבים בפרשה עלה כי ביקש לשפוך חומצה על פניה של מרגלית.
בהודעת הפרישה שלה אמרה: (...) "אני עוזבת את תפקידי אחרי שנתיים מאוד אינטנסיביות בכל המובנים.
אני מרגישה שהשנה האחרונה הייתה עמוסה מידי עבורי בשלל האירועים שפקדו אותי ושאני זקוקה למנוחה ולפסק זמן.
לצד האירועים, מתמודדת תעשיית הטלוויזיה, ורשת בתוכה, עם אחד המשברים הכלכליים הגדולים בתולדותיה.
תחום הטלוויזיה מרתק ומאתגר בעיקר בשנה האחרונה בה חלים שינויים משמעותיים וחיוביים ברשת, בין היתר בזכות אבי צבי העומד בראש החברה ומצעיד אותה לעתיד טוב יותר".
בשנת 2011 החלה להגיש עם אביה תוכנית שבועית בשם "מרגלית בריבוע", ברדיו תל אביב.
התוכנית שודרה במשך שבע שנים.
באותה שנה רכשה 30% מהבעלות על אתר "סלונה", פלטפורמת בלוגים הפונה לקהל נשי.
לאחר השלמת העסקה, מונתה ליושבת-ראש החברה המחזיקה באתר.
בשנת 2012 החלה ביחד עם אבי ניר בהפקת INTV - כנס הטלוויזיה הבינלאומי השנתי של חברת קשת.
מרגלית הייתה מנהלת הכנס והעורכת הראשית שלו.
בראשית שנת 2018 חברה למפיק אלעד קופרמן והשניים הקימו יחד את "קומא סטודיוס": חברה להפקות טלוויזיה בישראל ומחוצה לה.
בין היתר הפיקו את הסדרות ריקוד האש, גוף שלישי, אויבים והצבי.
בשנת 2025 פורסם בכאן 11 פרק על יחיא סינוואר במסגרת הסדרה "אויבים", בעריכתה ובהפקתה.
העובדה שמרגלית הפיקה את הפרק למרות נישואה הקודמים לאהרון חליוה, ששירת כראש אגף המודיעין בחלק מן התקופה בה עסק הפרק ואחראי למחדלים שנידונו בפרק, והעובדה שחליוה לא הוזכר בפרק, גררה ביקורת מצד משפחות שכולות.
לטענת שלי, אמה של הנרצחת ליבי כהן מגורי ממסיבת הנובה, שירה מרגלית פנתה אל בעלה ואיימה עליה.
מרגלית הייתה נשואה לאיש הצבא אהרון חליוה, ולהם שני ילדים.
מרגלית נשואה בשנית למנכ"ל מקאן תל אביב אילן שילוח, ולהם בת.
שירה פמיניסטית נכתבה, לאורך הדורות, בעיקר על ידי נשים בהשראת עקרונות ורעיונות פמיניסטיים, והיא נבחנת באופן בו היא מקדמת רעיונות אלו או מפתחת אותם.
שירה זאת עשויה להיכתב במטרה מודעת לבטא עקרונות פמיניסטיים, אם כי לפעמים היא ממותגת כפמיניסטית על ידי ביקורת ספרות בעידן מאוחר יותר.
ביקורת הספרות מתייחסות לכותבות המבטאות רעיונות פמיניסטיים גם אם לא היו חברות פעילות בתנועת מחאה בתקופתן.
עם זאת, תנועות וארגונים פמיניסטיים אימצו שירה פמיניסטית ככלי לתקשורת עם קהלים ציבוריים באמצעות אנתולוגיות, אוספי שירה וקריאות ציבוריות.
מבחינה פורמלית, השירה הפמיניסטית מבקשת לא פעם לערער הנחות יסוד לגבי השפה ולגבי תפיסות מציאות רווחות.
בדרך כלל, שירה זאת פועלת למצב חוויות חיים של נשים כבעלות תוקף וראויות לתשומת לב.
במקביל, היא, במקרים רבים, גם מדגישה את חוויותיהם של מיעוטים וקבוצות חברתיות מוחלשות.
לפעמים שירים פמיניסטים מבקשים לגלם חוויות של נשים ספציפיות, ולעיתים קרובות הם מהדהדים הצטלבות של דיכויים הקשורות לסוגיות של מוצא, גזע, מין, מגדר, מוגבלות, מעמד או הגירה.
התמקדות פואטית זאת הובילה לכך שכתבי עת פמיניסטים כמו So To Speak מצהירים על כוונתם לפרסם עבודות של נשים ואנשים לא בינאריים בפרט.
"שירו של שפשף" הוא שיר שכתב יאיר ניצני בשנת 1985 לסרט המוזיקלי "שוברים".
מאיר בנאי הלחין את השיר וביצע אותו בסרט, ואף השתתף בו כשחקן.
דמותו בסרט נקראה "שפשף", ומכאן שם השיר.
השיר עוסק במשמעות הערך "יחד".
בשיר מוצגת מערכת ההפכים של יחד ולחוד.
ה"יחד" של כולם, כפי שנכתב בשיר: "כן ללכת יחד אל האור", אל מול האדם הרגיל שבשגרתו הוא חי ופועל לבד ובבדידות: "מה אני?
בסוף שנת 1984 פנה הבמאי אבי נשר אל יזהר אשדות כדי להפיק ולהלחין שיר לסרט המוזיקלי "שוברים".
לקראת צילומי הסרט החליט אבי נשר להוסיף דמות חדשה בשם "שפשף", אותה גילם מאיר בנאי.
בנאי השמיע לנשר ולאשדות מנגינה חדשה שחיבר לטובת הסרט, אשר מצאה חן בעיני אשדות והוא החל לעבד אותה.
יאיר ניצני, שותפו של אשדות ללהקת תיסלם שנמנה עם מפיקי הסרט וצוות שחקניו, הכתיב לאשדות את מילות השיר.
השיר זכה לתגובות חיוביות והוחלט שבנאי יבצע אותו.
השיר "שירו של שפשף" דן בעיקר על כוחו של היחיד מול כוחו של ה"ביחד".
השיר פותח ב"אני - מה אני?", ונועד לעורר מחשבה לגבי משמעות קיומו של הפרט לפני הכלל.
השורה "אני חי ועובד כמו כולם" מעבירה אף היא מסר של פשטות.
המילה "יחד" חוזרת בשיר כמה פעמים, ועולה בו בשני היבטים ומעגלים: היבט חברתי-קהילתי-לאומי, "ונַראה לעולם שביחד כולם, אז יחד, כן ללכת יחד ...", ובהיבט האישי-זוגי "ואיתך ביחד לאהוב".
ה"יחד" מוצג בשיר בניגוד לשגרת חייו של אדם, שחי ביחידות ואולי בבדידות: "מה אני?
אני רק בן אדם, אני חי ועובד כמו כולם...".
בשיר מובעת העמדה שה"יחד" הוא כוח, הוא מסמל התאחדות המובילה לעשייה משותפת, להתגברות על קשיים ולהתקדמות משמעותית, וכן מעצימה את הפרט היחיד.
השיר בוצע בפרק הראשון של העונה השנייה של הסדרה "לא כולל שירות".
בשנת 2017 ביצעה יובל דיין את השיר בטקס מצטיינים בבית הנשיא שנערך ביום העצמאות.
בשנת 2020 ביצעו נועה קירל, יהונתן מרגי, עדי ביטי, עדן מאירי ואחרים את השיר במשדר יום העצמאות ה־72 למדינת ישראל.
נכון לדצמבר 2025 יש לביצוע למעלה מ-3.8 מיליון צפיות ביוטיוב.
בשנת 2025 ביצעו קהילות יהודי התפוצות ואחרים את השיר במשדר יום העצמאות ה־77 למדינת ישראל.
אביתר בנאי, אחיו הצעיר של מאיר, מבצע לעיתים את השיר בהופעותיו לזכר אחיו.
"שירו של צנחן" הוא שיר שכתב יורם טהרלב, הלחין יאיר רוזנבלום וביצעה להקת פיקוד המרכז.
השיר התפרסם ב־1969 כאחד משיריה של תוכנית הלהקה "רד אלינו לבקעה".
לאחר פירוק להקת פיקוד המרכז על ידי אלוף הפיקוד בשנה הקודמת הוקמה הלהקה מחדש.
תוכנית הלהקה בהרכבה החדש, שעלתה בקיץ 1969, כללה מערכונים על סרטי קולנוע לצד שירים ששיקפו את הפעילות בפיקוד המרכז והווי החיילים.
להקת פיקוד המרכז הייתה חייבת לשיר בכל תוכנית לפחות שיר אחד על הצנחנים, מכיוון שלצנחנים לא הייתה להקה משלהם.
הלהקה זכתה בתוכנית הזאת לפופולריות רבה ואף נבחרה ל"להקת השנה" יחד עם להקת הנח"ל במצעד הפזמונים השנתי תשכ"ט.
במיוחד בלטו השירים "שנינו מאותו הכפר" ו"שירו של צנחן".
ההרכב הזה של הלהקה, שכלל את שלמה בראבא, ניצה שאול, אפרת לביא, דני וסלי, שם טוב לוי, גליה ישי ועמרי ניצן הוכר כהרכב פורה ביותר של הלהקה.
אלוף הפיקוד, רחבעם זאבי, גילה מעורבות גדולה בפעילות הלהקה.
בביקורו באחת החזרות שמע זאבי את "שירו של צנחן" והודיע למובילי התוכנית שהשיר כפי שהוא לא יוכל להיכלל בתוכנית, מכיוון שהמילים "שייפתח עלי שייפתח" נראו לו כ"פגיעה במורל" – המילים נשמעו לו כמו תפילה, או תחינה, שהמצנח ייפתח.
לדבריו, המלים האלה היו יכולות להכניס לראשו של החייל את הרעיון שמצנח עלול גם לא להיפתח, ובכך להפחיד אותו לפני הצניחה, בזמן שהוא גם ככה מפחד.
הוא דרש בתוקף לשנות את השורה ואיים להוציא את השיר מהתוכנית במקרה שדעתו לא תתקבל.
לאחר כמה דקות של ויכוח הוא הציע בעצמו תיקון: במקום לשיר "שייפתח", הוא הציע לשיר "כשייפתח".
דעתו התקבלה, הכ"ף הוכנסה לשיר, והשיר נשאר בתוכנית.
עם זאת, ועל אף שמילות השיר שונו, טהרלב טען שהגרסה שהתקבלה והפכה לנפוצה בציבור היא הגרסה המקורית עם המילה "שייפתח".
זאבי אף דרש שחברי הלהקה יעברו קורס צניחה במיוחד לצילומי הווידאו קליפ של השיר, שתיאר את קורס הצניחה על שלביו, כדי שיוכלו להופיע עם כנפי צניחה מכיוון שרק צנחן רשאי לענוד את כנפי הצניחה (ובסופו קיבלו חברי הלהקה כנפי צניחה).
השיר זכה למתקפה גם מכיוון אחר.
כאשר הגיע הסינגל לרדיו, יצאו אנשי האקדמיה ללשון העברית בתוקף נגד השיר.
הם יצאו נגד השימוש במילה "מִצְנָח", לאחר שקבעו שהמילה הנכונה היא "מַצְנֵחַ" ("מִצְנָח" לשיטתם הוא "מִפגַן צניחה"), אך תיקון המילה בשיר הצריך כניסה מחדש לאולפן ההקלטות והוצאות ניכרות, שהצבא לא הסכים להוציא, ולכן החליט צה"ל להשאיר את השיר כמות שהוא.
בשיר היה יסוד נוסף של חידוש: באותה התקופה לא היה נהוג לעסוק ברגשות הפרטיים של החייל, אלא העיסוק היה באומה והעם כקולקטיב.
לראשונה בשיר הזה נשמע קולו של החייל היחיד.
כמו כן, השיר לא עוסק בקרב או מלחמה, אלא בחשבון נפש אישי.
"שירו של צנחן" זכה להצלחה גדולה וצעד במצעד הגל הקל 12 שבועות לפחות, בסביבות יוני–אוקטובר 1969. הוא הגיע למקום הראשון ושהה בו שבועיים לפחות (18–25 באוגוסט 1969).
במצעד העברי השנתי (תשכ"ט) של התחנה, השיר דורג במקום השני.
גם במצעד סוף השנה של גלי צה"ל השיר דורג במקום השני, והלהקה זכתה לתואר "להקת השנה" בתחנה.
שירה ליבמן (נולדה ב-28 במאי 1976, כ"ו באדר ה'תשל"ו) היא מנהלת ישראלית המכהנת כמנכ"לית מועצת גבעת זאב.
ליבמן נולדה בשם שירה חזן ליואל ושרה חזן, נכדה לרב אברהם חזן, רבם של משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר.
למדה בבית הספר חורב לבנות, ולאחר מכן באולפנת צביה בירושלים.
עשתה שירות לאומי באולפנת קריית ארבע.
סיימה תואר ראשון במדיניות ומינהל ציבורי ב ובבית ברל, ותואר שני במדיניות ומנהל ציבורי באוניברסיטה העברית.
לאחר שלוש שנות עבודה במועצה אזורית שומרון, בשנת 2000 החלה לעבוד במועצה המקומית בית אל כמנהלת משאבי אנוש, בשנת 2017 מונתה למנכ"לית המועצה עד שנת 2021.
במהלך שנת 2022 עסקה בייעוץ למנהלים, ארגונים גדולים ורשויות אזוריות ומקומיות.
באוקטובר 2022 מונתה ליבמן למנכ"לית מועצת יש"ע, ונכנסה לתפקידה בדצמבר 2022. היא האישה הראשונה הנושאת בתפקיד.
ב-2023 נבחרה ליבמן לאחת מ-50 הנשים המשפיעות של גלובס.
בנובמבר 2024 מונתה ליבמן למנכל"ית מועצת גבעת זאב.
ליבמן מתגוררת בבית אל ונשואה לישראל (אח של אליהו ליבמן), מייסד ומנכ"ל עמותת מקימי – השער לכלכלה נבונה, ולהם שמונה ילדים.
שירה מרגלית (נולדה ב-15 ביוני 1994) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
מרגלית נולדה ב-15 ביוני 1994 וגדלה בנתניה.
החלה את דרכה המוזיקלית בשנת 2013 כשהשתתפה בתוכנית המציאות "פרויקט הלהקה" בערוץ הילדים, כשבסופה הצטרפה ללהקת "סטארטאפ", שהוחתמה בחברת NMC והופק לה אלבום הבכורה הנושא את שם הלהקה.
בשנת 2017 החלה את קריירת הסולו שלה והוציאה את הסינגל הראשון שלה, "אמא צודקת תמיד (נתניה)", לזכרה של אמה שנפטרה באותה השנה.
באותה השנה, הוציאה את השיר "עוד לא".
השירים זכו לאהדה ברשתות החברתיות.
במאי 2018 הוציאה את השירים "היי ניב" ו"בא והולך", שנכתבו בשיתוף פעולה עם בן זוגה בתקופה זו, הראפר טליסמאן.
בשנת 2020 הוציאה את השיר "מגיע לי יותר", אותו כתבה בעקבות פרידתה מהראפר טליסמאן.
השיר היה ללהיט וזכה למעל למיליון השמעות.
במאי 2022 השתתפה בכתיבת להיטה של אנה זק, "מי זאת", שהגיע לראש מצעדי הפזמונים בישראל.
בנובמבר, הוציאה את השיר "אחותי כבר לא סובלת אותך", אותו כתבה עם יובל מעיין.
היא קידמה את השיר ברשתות החברתיות ובטיקטוק בפרט באמצעות סרטונים שונים.
השיר זכה להצלחה ויראלית רבה, צבר למעלה מ-22 אלף סרטונים בטיקטוק, הגיע למקומות גבוהים במצעדי הסטרימינג וזכה להשמעות בתחנות הרדיו, כשהגיע למקום השביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-30 באפריל 2023 הוציאה את הסינגל "ידעתי שבסוף תברח".
ב-22 באוגוסט באותה השנה הוציאה את הסינגל "על הלשון".
ב-2 בינואר 2024 הוציאה את הסינגל "עד שייפול הירח", אותו כתבה והלחינה עם יונתן ויינריך.
ב-24 ביוני הוציאה את הסינגל "ביצ'".
ב-7 ביולי באותה השנה הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה, "לא בת מלוכה".
ב-18 במרץ 2025 הוציאה לאור את הסינגל "העיניים הכחולות שלך", אותו כתבה והלחינה עם אור מילשטוק ועמרי קסטן.
החל מ-2018 ניהלה זוגיות עם הראפר טליסמאן.
בני הזוג נפרדו בדצמבר 2019. החל מ-2020 מנהלת זוגיות עם הזמר ים רפאלי.
ביולי 2024 השניים התארסו, וב-4 בספטמבר 2025 נישאו.
שירה קופרמן-סגל (לבית ליניבקר; נולדה ב-31 באוגוסט 1972) היא פעילה בולטת בתחום הרפואה.
בשנת 2015 ייסדה קופרמן את חלאסרטן, ארגון המעניק תמיכה לחולי סרטן צעירים-מבוגרים.
בעבר הייתה סגנית דובר משרד הביטחון.
מנכ"לית לשעבר של מרכז טל, המציע רפואה אינטגרטיבית למטופלים ישראלים בכל הגילאים.
בשנת 2022 כיהנה בדירקטוריון משרד הבריאות הישראלי עבור אות משרד הבריאות למקדמי זכויות במערכת הבריאות.
הייתה מעורבת בחקיקה של חוקים ישראליים הנוגעים לזכויות החולה, בעיקר בתחום המשכנתאות וימי חופשה.
קופרמן מילאה מספר תפקידים במשרד הביטחון: באגף אלמנות ויתומים בצה"ל, וכן באגף השיקום.
בוגרת תואר במדעי החברה באוניברסיטה הפתוחה, תוך כדי שירות בצה"ל.
קופרמן שימשה כסגנית דוברת משרד הביטחון, הייתה מעורבת בדיונים וכן הייתה מעורבת בהשלכות הפוליטיות של הקמת גדר ההפרדה בגדה המערבית, והייתה מעורבת בדיונים בכנסת הישראלית בוועדת המבקר.
הייתה כתבת חדשות 10 של ישראל.
ארגון חלאסרטן: בשנת 2015 פגשה קופרמן את זוהר יעקובסון, שבתה, טל, נפטרה מסרטן בגיל 26. קופרמן התרעמה על התנאים שחוותה טל, בתהליך אבחון המחלה, קשיים בירוקרטיים ותחושת בדידות עמוקה.
ביחד החליטו השתיים להקים ארגון שיסייע לחולי סרטן צעירים-מבוגרים.
השם שנטבע נגזר מהלחם של המילים "חלאס" ו-"סרטן".
על פי האגודה האירופית לאונקולוגיה רפואית, הארגון משרת חולים צעירים עם סרטן בגילאי 18-45 שנים, באמצעות פעילותו רחבת ההיקף.
הארגון מתמקד בעיקר בחולים עם סרטן שד, גניטורינארית, ממאירות המטולוגית, מלנומה, לימפומה, סרטן המעי הגס ולוקמיה.
הקהילה שמציעה התוכנית, מאפשרת למטופלים להקל על תחושת הבדידות שלהם ולהפחית את החרדה.
זמן קצר לאחר הקמתו, הגיעה הקהילה הדיגיטלית של הארגון ללמעלה מ-30,000 משתתפים.
סקרים חיצוניים מראים שמטופלים רואים ברשת לא רק מקור מהימן למידע רפואי, אלא גם לחניכת מטופלים של חברים חדשים שאובחנו על ידי שורדי סרטן.
תוכנית לימודים לאומית לאחיות אונקולוגית: קופרמן זיהתה שמונה צרכים ייחודיים של חולי סרטן צעירים: מיניות וביצועים מיניים, פוריות, מערכות יחסים רומנטיות, הורות צעירה, שיקום פיזי, חינוך ותעסוקה, הכרה וזכויות, ובדידות ודיכאון.
היא הובילה צוות מחקר לחקור את שמונת הצרכים הללו, אשר בתורם הפכו לדו"ח, אשר נועד לשנות את התפיסה הרווחת שלפיה חולי סרטן הם באחריותם הבלעדית של אנשי מקצוע רפואיים, תוך מתן תפקיד גדול יותר לקהילה.בעקבות הדיווח והחלטת משרד הבריאות, עודכנה ותוקנה התכנית הכוללת לימודי סיעוד בתחום האונקולוגיה.
נכתבה יחידת תוכנית לימודים חדשה שהתמקדה בעיקר בדו"ח של קופרמן.
אותו דו"ח גם הפך לחלק מתוכנית לאומית של מרפאות המתמקדות בחולים אונקולוגיים צעירים-מבוגרים, בעקבות הדיווח, הקים משרד הבריאות הישראלי ועדה לבדיקת הליקויים המתוארים בדוח של קופרמן.
הוועדה הכירה בצורך בהקמת תפקיד רפואי חדש במערכת הבריאות: אחות מומחית לצורכי חולי סרטן צעירים-מבוגרים.
תוכנית הסמכה נוצרה על ידי משרד הבריאות לאחיות מומחיות כאלה.
הדו"ח נועד גם לעודד מחקר בביולוגיה של סרטן, במיוחד בחולים צעירים.אקסלרטור ליוזמות בתחום חקר הסרטן: לאור הצרכים הייחודיים של חולי סרטן, ייסדה קופרמן את המאיץ ליוזמות בתחום חקר הסרטן.
האקסלרטור מפגיש רופאים, אחיות, יזמי הייטק ואנשי מקצוע שונים בפיתוח יוזמות והמצאות חדשות בתחום האונקולוגיה.
מועצה משותפת של רופאים ומטופלים: קופרמן תמכה ביצירת מערכת תומכת מותאמת אישית המספקת גישה לכל קשת הסיוע הפסיכו-סוציאלי לחולים.
היא הקימה מועצה שיתופית של רופאים וחולים בבית החולים.
המועצה מתקיימת מעת לעת כדי לדון ולעצב את תוכנית הבריאות עם המטופלים עצמם.
חקיקה ישראלית: קופרמן שיתפה פעולה עם משרד התחבורה בישראל בעשייה למען שיפור מעמדם של חולי סרטן והכרה בצרכיהם הייחודיים.
היא ביקשה את תמיכתו של הנשיא ראובן ריבלין כדי לתמוך בנפגעי סרטן צעירים.
כחלק ממאמצי החקיקה שלה, פעלה קופרמן למען שינוי האופן שבו ממשלת ישראל מסייעת לחולי סרטן מחלימים.
היא קראה לתקן את סל השיקום הממשלתי כך שיתאים גם לחולי סרטן צעירים, ויכלול סדנאות מקצועיות וסיוע להחזירם למעגל העבודה.
ההסברה שלה השפיעה על החקיקה והתוכנית בה פעלה הפכה בתורה לחלק בלתי נפרד מהמוסד לביטוח לאומי.
הרפורמה במשכנתאות בישראל: קופרמן דגלה בהכרה במה שכינתה - האתגרים העצומים של חולי סרטן צעירים-מבוגרים.
בישראל, 60% מהצעירים חולי סרטן אינם מתקבלים לעבודה בחזרה.
כמו כן, בשל פוליסות ביטוח חיים, צעירים ניצולי סרטן אינם זכאים למשכנתא.
קופרמן פתחה בקמפיין ארצי להעלאת המודעות ולשינוי חקיקה.
היא שיתפה פעולה עם חברת הכנסת הישראלית קארין אלהרר כדי לתקן את החקיקה שהייתה קיימת אז.
בעקבות כך התקבלה חקיקה חדשה בכנסת ישראל האוסרת על סירוב משכנתא לנכים.
פעילות למען חולי סרטן: בשנת 2021 כתבה קופרמן למגזין גלובס הישראלי על מצבם של חולי סרטן.
היא תיארה את מצבם הנוכחי של החולים כלא הגיוני ומזיק, וכתבה שישראל חייבת לפעול לשינויו.
קופרמן כינתה חולי סרטן צעירים "האוכלוסייה השקופה", במיוחד לאור מגפת הקורונה.
היא קראה לשוויון זכויות לנפגעי סרטן בכוח העבודה.
קופרמן מתחה ביקורת על ההתייחסות הנוכחית לחולי סרטן צעירים, המטופלים לצד חולים קשישים, כהתייחסות אבסורדית, בשל ההבדל המהותי בין הקבוצות, החל ממעמדם החברתי, צורכיהם הנפשיים והרגשיים והמערכות ההורמונליות והביולוגיות שלהם.
קופרמן דחקה בשינוי והכרה בחולי סרטן בקטגוריית צעירים-מבוגרים.
היא קראה למקבלי ההחלטות ולמערכת הבריאות להסתגל לעולם החדש ולהכיר בהם ובצרכים הייחודיים שלהם כקטגוריה נפרדת.
לפי The Lancet, רשתות חברתיות יכולות להיות כלי רב עוצמה עבור אונקולוגים ללמוד מהמטופלים שלהם על מה שבאמת חשוב להם.
בנקודה המאתגרת של המעבר להישרדות, מדיה דיגיטלית חברתית יכולה להוות פלטפורמה לחיץ את המעבר הזה.
לפי הג'רוזלם פוסט, בפגישה עם נשיא המדינה ראובן ריבלין, אמרה קופרמן כי המחקר צריך להתרחב לאבחון בעיות, מיקוד משאבים ומתן שירותים משלימים בתחומי הרווחה, התעסוקה והדיור לחולי סרטן.
ייסוד מרפאות: קופרמן הקימה מרפאות ייעודיות בבתי חולים עם מרכזים אונקולוגיים גדולים למבוגרים צעירים.
היא עבדה עם בית החולים רמב"ם בחיפה להקמת מרפאה המיועדת לחולי סרטן צעירים-מבוגרים.
בעקבות מעקב אחר התכנית בבתי החולים רמב"ם ושיבא, ייסדה קופרמן גם את המרפאה האונקולוגית לצעירים במרכז הרפואי תל אביב סוראסקי.
סייעה בהקמת מרפאות נוספות בהמרכז הרפואי שיבא בתל השומר ובמרכז רפואי רבין בפתח תקווה.
המרפאות משמשות כר פורה למחקר בינלאומי בתחום האונקולוגיה.
הוקרה ופרסים: בשנת 2019 השיקה קופרמן קמפיין יצירתי להעלאת המודעות לאופן שבו הסרטן "עוצר" את חייהם של צעירים-מבוגרים.
הקמפיין, בעל היקף בינלאומי, כלל הופעות טלוויזיה והופעות חיות ש"עצרו" לכמה שניות על מנת להביע סולידריות עם חולי סרטן צעירים.
יצירתיות הקמפיין זכתה לשבחים בינלאומיים.
בשנת 2020, כהוקרה על פעילותה, הוענק לעמותת חלסארטן פרס זוסמן-ג'וינט הבינלאומי למצוינות בפיתוח שירותים חברתיים, וקופרמן זכתה בפרס על "היענות לבעיות בדידות ובריאות הנפש הנובעות ממרחק חברתי ובידוד".
העמותה זכתה להכרה על יצירת פתרונות לאינדקס בינלאומי של מערכות בריאות המכונה "צרכים בלתי מסופקים לבריאות".
לפי ועדת הפרס, העמותה שואפת לשנות את התפיסה הרווחת לפיה חולי סרטן הם באחריותם הבלעדית של אנשי רפואה, תוך מתן תפקיד גדול יותר לקהילה.
זה, בתורו, עוזר למערכת הבריאות לשפר את שירותיה.
"שירו שיר לשמש" הוא אלבום האולפן השמיני של הזמרת הישראלית אילנית.
את האלבום הוציאה לאור בשנת 1974 חברת התקליטים הד ארצי בקטלוג BAN-14464 על גבי אריך-נגן.
מתוך האלבומים פורסמו מגוון להיטים, דוגמת "חייך וחיי", שבוצע במקור על ידי בעז שרעבי, ו"אהבה אחת קטנה", שהגיע למקום ה-11 במצעד סוף השנה 1975.
"שירו שיר לשמש" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
את השיר הוציאה לאור ב-1974 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה הראשונה והמובילה באלבום בעל אותו שם.
את השיר כתבו והלחינו דודו ברק ונורית הירש.
לאחר שייצגה אילנית את ישראל בהשתתפותה הראשונה בתחרות הזמר של האירוויזיון טסה ליפן, הידועה בכינוי "ארץ השמש העולה", להתחרות בפסטיבל בין-לאומי למוזיקה.
ב-14 בנובמבר 1974 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-13. ב-12 בדצמבר עלה למקום הראשון, שם שהה שבועיים רצופים.
לבסוף, ב-30 בינואר יצא מהדירוג לאחר אחד-עשר שבועות צעידה רצופה.
שירה לוקסנבורג (נולדה ב-28 בפברואר 1991) היא עיתונאית, עורכת מוזיקלית, ועורכת דין ישראלית.
לוקסנבורג נולדה בתל אביב לאם עולה מברית המועצות ואב יליד הארץ.
בשנת 2009 התגייסה לצה"ל ושירתה כעורכת מוזיקה בגלגלצ וגלי צה"ל.
לוקסנבורג היא בוגרת תואר ראשון בהצטיינות מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
במהלך שירותה הצבאי כעורכת מוזיקה, מונתה למפקדת תקליטיית גלי צה"ל, וכן הוענק לה אות הצטיינות ממפקד גלי צה"ל.
במהלך שירותה ערכה תוכניות רבות, ביניהן "מדינה בדרך", "קולות החיילים", ערכה את המצעדים השבועיים והשנתיים של גלגלצ ושימשה כרזת ישיבת הפלייליסט.
לאחר שחרורה מגלי צה"ל בין השנים 2013-2012, שימשה כעורכת המוזיקה הראשית של ערוץ MTV ישראל.
בשנים 2015-2013 עבדה בתפקידים שונים בתעשיית המוזיקה, ושימשה כמנהלת הפרויקטים של מכללת BPM למוזיקה וכמנהלת המקצועית של תחום עריכת המוזיקה במסלול הרדיו באוניברסיטת אריאל.
בשנת 2016 שבה לגלגלצ כחברת הנהלת התחנה, והקימה וניהלה את מחלקת הדיגיטל של התחנה.
במסגרת תפקיד זה הייתה אמונה על אסטרטגיית פיתוח התוכן ברשתות החברתיות, כולל הקמת עמוד האינסטגרם של לגלגלצ, חיבור התוכן הדיגיטלי לשידורי הרדיו, הקמת ערוץ הפודקאסטים של התחנה והשקת 6 תחנות סטרימינג דיגיטליות, הקמת אתר חדש לתחנה ופיתוח תוכני הווידאו של התחנה.
במהלך השנים 2018-2016 שימשה כעורכת כתב העת האקדמי "משפט, חברה ותרבות", והייתה אמונה על עריכת הכרך העוסק בחברה החרדית והמשפט הישראלי.
באותן שנים, שימשה כעוזרת מחקר לכלת פרס ישראל, פרופ' נילי כהן, רקטור האוניברסיטה לשעבר, וחתן פרס ישראל ושר המשפטים לשעבר, פרופ' דניאל פרידמן, במחקריהם בתחום דיני החוזים.
בשנת 2018 עם סיום לימודיה, עזבה את תפקידה בהנהלת גלגלצ לאחר שהתקבלה להתמחות בבית המשפט העליון.
בשנת 2020 הוסמכה כעורכת דין על ידי לשכת עורכי הדין, והחלה לשמש כעורכת דין בתחום הליטגציה המסחרית במשרד פישר ושות', שם פיתחה התמחות בתחום התובענות הייצוגיות והנגזרות.
בנוסף, שימשה כעוזרת הוראה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, בתחום סדר הדין האזרחי.
בשנת 2023 מונתה לשמש כמנהלת הקליניקה לתובענות ייצוגיות באוניברסיטת תל אביב וייצגה את הקליניקה בתיקים תקדימיים בתחום התובענות הייצוגיות.
בשנת 2024 מונתה לתפקיד בהנהלת הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, וכיהנה כמנהלת אסטרטגיה, פיתוח משאבים ושיתופי פעולה.
בנובמבר 2024 נבחרה לתפקיד מנהלת גלגלצ.
"שירו אחרי" הוא אלבום האולפן ה-25 של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין.
האלבום יצא לאור בדצמבר 1982 על ידי CBS ישראל.
מדובר באלבום ילדים, הראשון של אלברשטיין מאז צאתו של האלבום "מה קרה בארץ מי" בשנת 1980.
האלבום כולל 30 רצועות, רובן שירים מקוריים לילדים, לצד מספר גרסאות עבריות לשירים מוכרים באנגלית.
בין גרסאות הכיסוי נכללת הרצועה "שירו אחרי", שהיא עיבוד עברי לשיר "All Together Now" של להקת הביטלס.
רצועה נוספת, "צוללת צברית", היא גרסה עברית לשיר "Yellow Submarine" של אותה להקה.
כמו כן, השיר "יש לי ילד ושמו איתי" מבוסס על השיר "I Got a Boy" שנכתב על ידי ג'וני קאש וג'ון קרטר קאש.