tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחברות לספרות היא הוצאת ספרים שפעלה ביישוב ובישראל בשנים 1940–1973, ושבה לפעול בשנת 1988 במסגרת הוצאת זמורה-ביתן.
בשנות השלושים התגבשה בתל אביב קבוצה ספרותית שהורכבה מסופרים ומשוררים צעירים, ששפת אמם הייתה עברית.
בקבוצה, שנקראה "יחדיו" היו שותפים בין השאר המשוררים נתן אלתרמן, לאה גולדברג ואברהם שלונסקי, הסופרים שלמה ניצן ויעקב הורוביץ והמבקר וחובב הספר ישראל זמורה, אשר הקים בשנת 1940 את הוצאת הספרים "מחברות לספרות".
הסיבה להקמת הוצאת ספרים חדשה הייתה שהוצאות הספרים הקיימות, ובראשן הוצאת דביר, התמקדו, לדברי חברי הקבוצה, בהוצאתם לאור של כתבי "משוררים מתים" ולא ייחסו חשיבות ליצירה הישראלית הצעירה.
בהוצאה פרסמו גם מספר ניכר של חברי החבורה הספרותית של הכנענים והמקורבים אליהם כיונתן רטוש, בנימין תמוז, ש.
שפרה, פנחס שדה, בנימין גלאי ואהרן אמיר.
בשנות הארבעים והחמישים יצאו בהוצאה גם מספר ספרי פילוסופיה, משל מרטין בובר, נתן רוטנשטרייך והוגו ברגמן.
ההוצאה שיתפה פעולה עם מוסד הרב קוק בהוצאת ספרות עברית, בעיקר של משוררים עבריים מימי הביניים.
במסגרת זו יצאו ספרים של שמואל הנגיד, רבי שלמה אבן גבירול ועוד.
בשנת 1960 הוציאה לאור את ספרו של דניאל דפו, רובינזון קרוזו בתרגומו של צבי ארד.
נכס חשוב של ההוצאה היה הזכויות על התרגום לעברית של יצירות קלאסיות לילדים ולנוער ובראשן יצירותיו של אלן אלכסנדר מילן מחבר ספרי "פו הדב" וק.ס.
לואיס מחבר סדרת "דברי ימי נרניה".
בעיקר התרכזה ההוצאה בהוצאה לאור של יצירות ספרות ושירה עבריות מקוריות ונחשבה להוצאה איכותית וקטנה.
במהלך שנותיה בניהולו של ישראל זמורה צברה ההוצאה הפסדים כספיים גדולים.
ב-1965 נכנס בנו של ישראל, אהד זמורה, לניהול ההוצאה והצליח לחלץ אותה מקריסה כלכלית.
ב-1973 מוזגה ההוצאה לתוך קבוצת זמורה-ביתן-מודן, ביזמתו של אהד זמורה.
ספרים שיצאו בעבר בהוצאה והוחלט להדפיסם מחדש יצאו תחת המותג "מחברות לספרות".
חלק מזכויות התרגום על יצירות קלאסיות לנוער הועברו עם האיחוד לסדרת "מרגנית".
ה"אני מאמין" של ישראל זמורה הודפס בכל ספר של ההוצאה בזו הלשון:
בשנת 1988 הקים מחדש צבי זמורה, בנו הבכור של ישראל, את "מחברות לספרות" כחברה-בת של זמורה-ביתן.
אולם עד 2002 יצאו בהוצאה קומץ ספרים בלבד (בהם ספרי מדע פופולרי כספריהם של אוליבר סאקס וריצ'רד פיינמן).
המפנה בא כאשר ההוצאה התמזגה עם הוצאת כנרת ולעורכה הראשי מונה דב אלפון.
אלפון ראה לעצמו זכות להחיות את הוצאת הספרים בעלת המוניטין והוציא בה מספר ספרים בפורמט איכותי, רובם ככולם ספרי ילדים קלאסיים מתורגמים כ"פו הדב", עלילות נרניה, "פיטר פן", "הרוח בערבי הנחל", עלילות הברון מינכהאוזן, סדרת המומינים ועוד.
מחברות לספרות מרבה לפרסם בעיקר ספרות מתורגמת, בהם הסופרות ניקול קראוס ומרגרט אטווד.
מחברות לספרות (הוצאת ספרים) חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
"מחברות עמנואל" הוא ספר מאת עמנואל הרומי, משורר ובלשן יהודי איטלקי בן המאה ה-14, שבו נידונים נושאים מחיי המחבר ובני תקופתו, והוא משקף את החיים בניצני תקופת הרנסאנס.
הספר מכיל דברי מוסר ולצדם הלצות, שירי קודש, שירי אהבה וחשק ודברי מדע.
הספר הושפע מהשירה האיטלקית בת זמנו, וכלל גם, לראשונה בשפה העברית, שירים במבנה סונטה.
המחברת האחרונה, העשרים ושמונה במספר והנודעת מכולן, זכתה לשם "מחברת התופת והעדן", ומפרטת בין היתר את גורלם המר של החוטאים והרשעים לאחר המוות וכפי הנראה נכתבה זמן קצר לאחר ובהשראת הקומדיה האלוהית של דנטה אלגיירי.
כמה מדבריו של עמנואל הרומי מתוך "מחברות עמנואל":
"ודע כי חברת הנדיב מציאה גדולה והגונה, וחברת הנבל חרטה מגונה."
"ודימו החכמים בשכלם, העולם הזה לסולם, זה יורד בו וזה עולה."
בגלל אופיו עורר הספר מחלוקת בקהילה היהודית, ורבי יוסף קארו אסר בספרו "שולחן ערוך" לקרוא בו:
השפעה מאוחרת של "מחברות עמנואל"
חוקרת הספרות דבורה ברגמן, במאמרה "יחוס אבות של 'אלוף בצלות ואלוף שום'", הציגה שלל הקבלות רעיוניות בין יצירתו של חיים נחמן ביאליק, "אלוף בצלות ואלוף שום", ובין המחברת השמונה-עשרה ב"מחברות עמנואל".
דוגמה מובהקת לכך היא שאלת המארח לאורחו ב"מחברות עמנואל": "הלא חסרת דבר בבית הנכבד?" ותשובת האורח: "הדג והבשר טפל והשום והבצל והחציר עיקר", ובדומה לה שאלת המלך את אורחו ב"אלוף בצלות ואלוף שום": "הֶעָרְבָה לְךָ אֲרוּחָתִי הָפָּעַם?" ותשובתו המגומגמת של האורח, לפיה חסר בצל בתבשיל.
מחברות לספרות הוא כתב עת ספרותי שיצא לאור בישראל.
בשנות השלושים של המאה העשרים התגבשה בתל אביב קבוצה ספרותית שהורכבה מסופרים ומשוררים צעירים, ששפת אמם הייתה עברית.
בקבוצה, שנקראה "יחדיו" היו שותפים בין היתר המשוררים נתן אלתרמן, לאה גולדברג ואברהם שלונסקי, הסופרים שלמה ניצן ויעקב הורוביץ והמבקר וחובב הספר ישראל זמורה.
כתב העת ששימש את החבורה היה "טורים", בעריכתו של שלונסקי.
בעקבות טרוניות נגד שלונסקי הוא הודח מתפקיד העורך, וזמורה מונה במקומו.
החיכוכים לא פסקו, ובעצתו של אלתרמן פרשו אחדים מבני החבורה מ"יחדיו", והקימו כתב עת ספרותי משלהם, "מחברות לספרות", בעריכתו של ישראל זמורה.
כתב העת החל להופיע ב-1940.
כעבור שנים רבות תיאר זמורה את ייחודו של כתב העת החדש:
עם הצעירים שפרסמו ב"מחברות לספרות" נמנים בנימין גלאי, אבות ישורון, אהרן אמיר, ט.
כרמי, פנחס שדה, דוד שחם, נתן שחם, בנימין תמוז, שלמה ניצן ואחרים.
מתוך כתב העת הסתעפה גם הוצאת "מחברות לספרות".
מחבצה כלקוליתית היא טיפוס של כלי חרס, ככל הנראה לחביצת חמאה מחלב, אשר היה נפוץ בתקופה הכלכוליתית בארץ ישראל (לרבות עבר הירדן).
צורתו חבית שרועה, שתנוחתה מאוזנת.
כל קצה של כלי מכווץ וממנו מתרוממת ידית אוזן קטנה.
בכלים הקדומים יותר הקצוות היו שווים, כאשר בכלים מאוחרים יותר צורת שני הקצוות אינה שווה.
קצה חד מכווץ והשני שטוח.
באמצע הגוף המאוזן יוצא צוואר רחב.
בחלק מהכלים נמצאה מסננת בתחתית הצוואר.
לכלי היו שני טיפוסים דומים בצורתם: קטן וגדול.
מחבצות חרס נמצאו לראשונה בחפירות ארכאולוגיות שנעשו בתלוליות ע'סול.
כלים מזן זה היו נפוצים מאוד בתקופה הכלקוליתית, במיוחד באתרים של תרבות באר שבע .
הכלים שהתגלה בע'סול היה מטיפוס קטן רוחב 22–23 ס"מ גובה 12–13 ס"מ.
הכלי כונה "כלי דמוי ציפור", ובתחילה לא היה ברור מה השימוש שנעשה בו.
בתלוליות ע'סול נמצאו גם שברים של הכלי מהטיפוס הגדול.
בתרבות באר שבע נמצאו בעיקר הכלים מהטיפוס הגדול.
באתר המקדש הכלקוליתי בעין גדי, נתגלה כלי בדמות איל נושא זוג מחבצות.
יעקב קפלן העלה את הרעיון שהכלי שנמצא שימש כמחבצה.
תרבות באר שבע הייתה תרבות שחציה יישוב קבע וחציה חיי רועים; הם עסקו בתעשיית החלב ובשימור תוצרת חלב, ולפי ההצעה כלי זה שימש לתוצרת זאת או לשימורה.
עיקר פריחתו של הכלי הייתה בתרבות באר שבע, אבל הכלי או שבריו של הכלי נמצאו גם בעפולה ובכל האתרים שנחפרו בואדי עזה, שברים של הכלי נמצאו גם במערת אום-קטפה שבמדבר יהודה, דוגמאות זעירות בגזר, כלים מהטיפוס הקטן נמצאו במערות באזור ובעמק הירדן ליד גשר.
הימצאות הכלים במקומות אלה מוכיחה את הקשר שהיה קיים בין אתרים אלה לתרבות ע'סול ותרבות באר שבע.
עם העלמות התרבות הכלקוליתית הכלי נעלם; הימצאותו של הכלי באתר ארכאולוגי מצביעה באופן חד משמעי שהאתר הוא מתקופה זו (מאובן מנחה).
מחבר ה-XLR הוא מחבר חשמלי המיועד לרוב, לאפליקציות מקצועיות של אודיו ווידאו ובדרך כלל למיקרופונים.
במערכות שמע ביתיות נעשה שימוש במחבר RCA להעברת הסיגנל החשמלי וגם על ידי מחברי PL למיקרופונים ביתיים ולאפליקציות מחשב.
המחבר ידוע גם בשם "מחבר קנון (Canon)" הנגזר משמו של מייצר המחבר "James H.Cannon" אשר ייסד את חברת "Cannon Electric" הנמצאת בלוס אנג'לס והיום היא חלק מ-ITT Corporation.
משמעות ראשי התיבות של המחבר מרמזות על סדרת מחברי "Canon X" אשר מצוידים ב"בריח נעילה - Latch" ו"בבידוד גומי - Rubber".
יש הטוענים שראשי התיבות מרמזים על "סיכוך - X", "שמאל - L", "ימין - R" אולם למחבר זה יכולים להיות יותר משלושה פיני חיבור.
מחברים אלו נכנסו לשימוש במקום מחברי DIN היותר מיושנים.
המחבר הנפוץ ביותר הוא ה-XLR3 המשמש כמחבר התקני לסיגנל אודיו מאוזן במיקרופונים וציוד אודיו ברמה גבוהה.
המחבר היה בשימוש גם באפליקציות MIDI בחלק מהסינתיסייזרים.
מחבר ה-XLR4 משמש לאפליקציות תקשורת, חיבורי זרם ישר למצלמות וציוד קולנוע מקצועי וציוד תאורה.
מחבר ה- XLR5 הוא המחבר התקני לציוד תאורה דיגיטלי ואמצעי תקשורת.
מחבר ה-XLR6 משמש גם לאמצעי תקשורת.
ישנם סוגים רבים אחרים עם כמות פינים שונה.
שני הסוגים הבולטים כיום מיוצרים על ידי חברת ITT Canon.
מחבר ה-Power Cannon שנקרא גם XLR-LNE אשר היה מצויד בפינים עטופים ובידוד אדום היה מיועד לחיבור חשמלי ראשי אבל הוחלף על ידי מחבר IEC ולאחרונה על ידי מחבר PowerCon המיוצר על ידי חברת Neutrik.
למחבר הקנון לרמקולים היה בידוד כחול או לבן (תלוי אם המחבר היה זכר או נקבה) והיה מיועד לחיבור רמקולים למגבר.
היה זמן שבו נעשה שימוש במחברי XLR3 בצורה נרחבת משום שהמחבר הציג צורת חיבור אמינה.
כבל החיבור היה מורכב משני מחברי "XLR - זכר" משני הצדדים כאשר פין חיבור מס' 2 או 3 היה "חם", תלוי ביצרן, ופין חיבור מס' 1 היה תמיד חיבור הארקה.
שימוש בשיטה זו כיום הוא מסוכן לציוד אבל עדיין ניתן לראות שימוש בשיטה זו בייחוד בציוד ישן יותר.
לדוגמה, לחלק מהרמקולים יש חיבור "XLR - זכר" כחיבור כניסה.
שיטה זו הוחלפה על ידי מחבר Speakon של חברת Neutrik.
מחבר ה-"XLR - נקבה" מעוצב בצורה כזו שפין חיבור ההארקה מס' 1 מתחבר ראשון לפני חיבור שאר הפינים כאשר מוכנס מחבר "XLR - זכר".
על ידי חיבור ההארקה לפני שאר החיבורים מתאפשר חיבור וניתוק המחברים ללא רעשים נוספים כפי שלמשל קורה בדרך כלל עם מחבר RCA.
באפליקציות תאורה נעשה שימוש נרחב במחבר XLR בעל חמישה פינים.
למרות שנעשה שימוש רק בשלושה פינים מתוך החמישה, עיצוב המחבר מאפשר הרחבה לאפשרויות נוספות בכל הקשור לתפעול תאורה וגם מונע בלבול בין מחבר ה-XLR3 הנפוץ המיועד לאודיו.
לרוע המזל, אין כל כך הבדל מבחינת איכות האות במחברי XLR בעלי חמישה פינים ולכן רבים מיצרני אפליקציות תאורה ל-DJ ואירועים עדיין משתמשים במחברי XLR בעלי שלושה פינים כסטנדרט.
כפי שמוצג בסכמה - החיבורים של מחברי הזכר והנקבה הם בצורת תמונת מראה.
צריך להיזהר ולא להתבלבל כאשר צריך להכין כבל בעל שני החיבורים.
ישנן אפליקציות אודיו אשר עושות שימוש הפוך בחיבורים 2 ו-3 אולם חיבור מספר 1 יהיה תמיד הארקה.
מחבר ה - "XLR - זכר" משמש כחיבור יציאה (Output).
מחבר ה - "XLR - נקבה" משמש כחיבור כניסה (Input).
לכן, מיקרופון המצויד בחיבור "XLR - זכר" יתחבר לכבל מיקרופון למחבר "XLR - נקבה" וקצהו השני של הכבל אשר מצויד במחבר "XLR - זכר" יתחבר לציוד האודיו, לרוב לקונסולה.
בהופעות והקלטות נעשה שימוש לרוב בקופסת חיבורים (Stage Box), כאשר מחברי המיקרופונים יהיו כולם מחברי "XLR - נקבה" ומחברי החזרות (Return) יהיו כולם מחברי "XLR - זכר".
כמו כן, בקונסולה, מחברי המיקרופונים יהיו כולם מחברי "XLR - נקבה" ומחברי החזרות (Return) יהיו כולם מחברי "XLR - זכר".
כאשר יש צורך לחבר מחבר XLR מסוג מסוים למחבר PL או מחבר RCA יש לעשות גישור בין מחבר מספר 1 ו-3.
מֶחדר פלוטוני הוא סלע מגמטי הנוצר כאשר מאגמה מתגבשת בתוך תא מאגמה או חודרת לתוך סדקים בקרום כדור הארץ ומתגבשת בתוכם.
חלוקות פנימיות של גופי החדירה מתייחסות לאופן התגבשותם ביחס לסלעי הסביבה ולעומקם.
סמוך לפני השטח עשויים המחדרים להתגבש לסלעים געשיים ותת-געשיים.
מחדרים פלוטוניים נוצרים מהצטברות גבישי מינרלים לסלעים פלוטוניים שהתגבשו בהתקררות איטית של המאגמה במאגר כלשהו – תא מאגמה או סדק – במעטפת העליונה או בקרום.
תהליך היווצרותם של המחדרים מתחיל בהיווצרות המאגמה מהתכה של סלעים, נמשך בהובלתה ומסתיים התגבשותה בחלקים שונים של הליתוספירה.
משך הזמן הדרוש למחדרים כאלה להתגבש יכול להגיע למיליוני שנים.
צפיפותה של המאגמה נמוכה יחסית לזו של סלעי הסביבה, ולכן היא נעה כלפי מעלה ומצטברת בתאי מאגמה – שם היא מתגבשת או שולחת אל סלעי הסביבה "שלוחות" בדמות גופי חדירה מגמטיים.
שלוחות אלה נוצרות מהלחץ שמפעיל הנוזל המגמטי על הסלעים הנדחקים או שהן חודרות לסדקים ואזורי חולשה קיימים בקרום בתהליך הנקרא הזרקת דייק.
גופי חדירה אלה מתקררים לאט, ובמאגמה הנתונה בהם חל גיבוש מפריט היוצר סלעים פלוטוניים.
קיימות שתי חלוקות עיקריות של גופי חדירה:
חלוקה זו מתייחסת ליחס הגאומטרי בין סלעי הסביבה לגופי החדירה:
גופי חדירה תואמים – המאגמה חודרת אל בין שכבות סלע קיימות ומתגבשת ביניהן ובמקביל להן, ולמעשה יוצרת שכבת-ביניים.
גופי חדירה תואמים כאלה הם סיל, לופולית ולקולית.
גופי חדירה בלתי-תואמים – המאגמה קוטעת שכבות של סלעי סביבה וחודרת בניצב להן או בזוויות אלכסוניות שונות.
גופי חדירה בלתי-תואמים כאלה הם בתולית, גבנון, דייק וסדן.
גופי חדירה מתגבשים בעומקים שונים מתחת לפני השטח:
גופי חדירה עמוקים – גופי חדירה המתגבשים במעטפת או בתחתית הקרום בעומק של קילומטרים אחדים עד עשרות קילומטרים.
בדרך-כלל מדובר בגופים גדולים כבתולית אך גם קטנים יותר כסדן וגבנון.
גופי חדירה רדודים – גופי חדירה המתגבשים בחלקים העליונים של הקרום, באזור סלעי הביניים, בעומק שאינו עולה על קילומטרים אחדים.
גופי חדירה כאלה הם בדרך-כלל קטנים, דוגמת דייק, סיל, לקולית ופקק געשי.
מחדר לוחי הוא מסה של מאגמה החודרת לסדקים קוויים דוגמת העתקים בסלעי סביבה והמתגבשת לסלע פלוטוני.
דוגמה למחדרים כאלה הם דייקים לוחיים.
דוגמה למחדר כזה הוא דייק טבעתי.
מחדר שכבתי הוא גוף חדירה הערוך בשכבות, הערוכות על-פי רוב בשולי המחדר, במקביל או במבנה קונצנטרי מן הדפנות פנימה.
השכבות נוצרות בשלבים שונים במהלך ההתגבשות ההדרגתית של המאגמה בתוך תא המאגמה או בתוך סדק בקרום כדור הארץ, וגם לאחר תום ההתגבשות.
דוגמה למחדר שכבתי נרחב ניתן לראות במתחם בושוולד – אגן גאולוגי עשיר במחצבים המצוי בדרום אפריקה.
בתולית – גוף חדירה בלתי-תואם עמוק וגדול מאוד שאורכו מעשרות עד מאות קילומטרים הנוצר מהתגבשות מאגמה גרניטית.
מחדרים אלה נוצרים בתשתיתם של רכסי הרים בשלבים האחרונים של אורוגנזה ונחשפים בתהליכי סחיפה.
מאחר שגופים אלה מתקררים באיטיות לאורך זמן רב נוצרים בהם גבישים גדולים – ממילימטרים אחדים עד סנטימטרים אחדים.
מתוך בתולית עשויים לנבוע גופי חדירה קטנים יותר כדייקים וסילים.
גבנון – גוף חדירה בלתי-תואם, דומה לבתולית אך קטן בהרבה: קוטרו מגיע לעשרות מטרים בלבד.
למרגלות הר גוונים במכתש רמון מצויים גבנונים.
דייק – גוף חדירה בלתי-תואם, יריעה החוצה סלעי סביבה בניצב או באלכסון.
עם זאת, בזימבבואה קיים דייק ענק שרוחבו כ-8 ק"מ ואורכו כ-550 ק"מ.
מרקמם של הדייקים גס בעומק רב ודק סמוך לפני השטח.
דייקים עשויים להופיע בכמה צורות:
דייק לוחי – דייקים של דיאבז וגברו הנוצרים בתוך סדקי מתיחה באזורי פתיחה דוגמת רכסים מרכז אוקייניים
דייק טבעתי – כאשר המאגמה חודרת לתוך מישור חולשה מעוגל או חרוטי ייחשף הדייק ובמבט-על ייראה כטבעת
דייק חיובי – דייק קשה היוצר תבליט בשטח כאשר סלעי הסביבה הרכים ממנו נסחפים או מתבלים
דייק שלילי – דייק רך היוצר תעלה כאשר הוא נסחף או מתבלה ביחס לסלעי סביבה קשים ממנו
לופולית – גוף חדירה תואם וגדול דמוי משפך רחב הדוחק את שכבות סלעי הסביבה כלפי מטה.
מבנהו הפוך לזה של לקולית.
לקולית – גוף חדירה תואם וגדול דמוי פטריה רחבה הדוחקת את שכבות סלעי הסביבה כלפי מעלה.
מבנהו הפוך לזה של לופולית.
סדן – גוף חדירה בלתי-תואם היוצא מתוך בתולית.
קוטרו נע בין מאות מטרים ועד קילומטרים אחדים והוא בעל גבישים גדולים.
"שן רמון" הוא סדן הנחשף במכתש רמון.
סיל – גוף חדירה תואם החודר בין שכבות סלעי סביבה.
סילים הם לרוב צרים מאוד – ממילימטרים ספורים עד מטרים בודדים.
פקולית – גוף חדירה תואם דמוי עדשה הנוצר בין שכבות קימוט של קמרים וקערים.
פקק געשי או "צוואר געשי" – גוף חדירה בלתי-תואם הנוצר לאחר התפרצות געשית, כאשר המאגמה שנותרה בצינור ההזנה מתגבשת.
חדירת המאגמה לסלעי הסביבה יוצרת תופעות שונות בגופי החדירה ובשוליהם.
גופי חדירה כפולים – הסדקים אליהם חודרת המאגמה נותרים אזורים של חולשה ומאפשרים חדירות חוזרות של מאגמה.
באופן כזה עשויים להיווצר מחדרים נוספים, דוגמת סילים ודייקים.
תופעה נוספת העשויה להתרחש היא התגבשות ראשונית של מחדר המורכב מסלע פלוטוני אחד וחדירה נוספת של מאגמה – לאותו סדר או לשולי המחדר הקיים – בהרכב שונה היוצרת סלע פלוטוני אחר.
מרקם פורפירי – המאגמה עשויה להכיל גבישים גדולים שצמחו במשך זמן רב.
כאשר היא עולה סמוך לפני השטח או חודרת לתוך סדק בסלעי הסביבה, התקררותה מואצת ומסביב לגבישים הגדולים יתפתחו בה גבישים זעירים.
קסנוליתים – פיסות מסלעי הסביבה אליהם חודרת המאגמה עשויים להתנתק מן הדפנות ולהינשא בנוזל המותך.
פסאודומורפיזם – מצב שבו מינרלים בסלע עוברים המרה (alteration) ומוחלפים על ידי מינרלים אחרים בהשפעת פעילות הידרותרמית או בליה.
התמרת מגע – המאגמה החמה גורמת להתמרה של דפנות המאגר או הסדק אליו היא חודרת.
התמרה זו מוגבלת לאזורים צרים של סנטימטרים אחדים, מאחר שסלעי הסביבה קרים מאוד ביחס למאגמה והם בעלי בידוד תרמי טוב.
לעיתים נותרים ריכוזים של תחמוצות ברזל וצורן בנקודות המגע.
מרקם מדורג – מאחר שהתקררות המאגמה בתוך הסדק אינה אחידה, יתפתחו במחדר גבישים בעלי גדלים שונים: קטנים מאוד בשולי גוף החדירה וגדולים יותר במרכזו.
פסי זרימה – בשולי המחדר עשויים להתפתח פסי זרימה הערוכים בשכבות קונצנטריות מן הדפנות פנימה.
פסי זרימה אלה נוצרים בשלבים במהלך התגבשות חלקית ונובעים מתנועת המאגמה בתוך הסדק.
פסי זרימה אלה יוצרים מחדרים שכבתיים.
שולי לכידה – תנועתה של המאגמה לאורך דפנות המאגר וצמיגותה גורמות לפנוקריסטים ולקסנוליתים המצויים בה להאט את תנועתם ולהילכד בשולי הזרם.
בדומה לפסי זרימה, גם לכידה זו יוצרת מחדרים שכבתיים.
מחדר שכבתי הוא מחדר פלוטוני, סלע הצטברות הערוך בשכבות.
שכבות אלה ערוכות על-פי רוב בשולי המחדר, במקביל או במבנה קונצנטרי מן הדפנות פנימה.
היערכות בשכבות נפוצה במחדרים פלוטוניים ומאפיינת אותם, בעיקר מחדרים של גברו וסיאניט אך גם של סלעי יסוד אחרים.
שכבות יחידות או רצפים שכבתיים עשויים להיות שונים במאפיינים כגון עובי, אורך, אופי השוליים, שינויי סגנון אנכיים ואופקיים בתוך השכבות וביחסים בין שכבה לשכנתה, וכן בגודל הגרגירים, בהרכב המינרלי השכבתי ובהרכב המחדר כולו, ביחסי הגודל בין השכבות, במרקמן ובהבדלים בין המחדרים לסלעי הסביבה אליהם חדרו.
בהינתן מגוון גדול של מאפיינים, קשה להחיל את אופן היווצרותה של שכבה אחת על כל סוגי המאפיינים השכבתיים.
הדרכים העיקריות להיווצרות שכבות במחדרים הם:
סלע הצטברות – סלע פלוטוני הנוצר מהתגבשות מינרלים בשולי המאגר והתגבשותו עשויה לחול בשלבים היוצרים מבנה שכבתי
פסי זרימה – בשולי המחדר עשויים להתפתח פסי זרימה הערוכים בשכבות קונצנטריות מן הדפנות פנימה, הנוצרים בשלבים במהלך התגבשות הדרגתית ונובעים מתנועת המאגמה בתוך המאגר
שולי לכידה – תנועתה של המאגמה לאורך דפנות המאגר וצמיגותה גורמות לפנוקריסטים ולקסנוליתים המצויים בה להאט את תנועתם ולהילכד בשולי הזרם
דרכים אלה מהוות הפשטה למגוון רחב של מנגנוני היווצרות בשלבים שונים של בניית השכבות, התורמים או גורמים ישירות להתגבשותה של המאגמה.
כמה מנגנונים כאלה מתקיימים בתחילת חדירת הנוזל המגמטי למאגר:
היצמדות גבישים לדפנות המאגר בעת חדירת המאגמה
הפרדת זרם המאגמה במהלך הובלתה – תנועתה של מאגמה עשירה בפנוקריסטים ובקסנוליתים גורמת לזרימה מסביב לגופים המוצקים ולריכוז גבישים בחלקים מסוימים של הזרם המגמטי
חידוש מלאי של המאגמה כתוצאה מחדירות נוספות של נוזל מגמטי מחדש את אספקת החומרים מהם נבנים הגבישים ומשנות את הרכבה של המאגמה במאגר
עירוב מאגמות – חדירה של מאגמה בהרכב אחר מזה שהיה בתא קודם-לכן משנה גם הוא את הרכב המאגמה במאגר
מנגנונים נוספים פועלים בתגובה לאופיה של הסעת חום.
דפוסים שונים של הסעת חום עשויים להביא למעבר פאזה בגבישים בהיותם בנקודות שונות בעקומת המוּצקות והנוזליוּת במהלך תהליכי ההתכה התגבשות המחדר:
הסעת חום רציפה – על-אף דיון המתקיים בחשיבותה של הסעת חום בתאי המאגמה, ברור כי במרבית תאי המאגמה הרדודים מתקיים אובדן חום מבעד לגג המאגר, בעוד שמרבית ההצטברות מתרחשת בקרקעיתו.
בתאי מאגמה גדולים, ובעיקר בעמוקים, הסעת החום מהקרקעית אל התקרה גורמת להתגבשות על הקרקעית ולהתכת סלעי סביבה בתקרת המאגר, אך בגופים קטנים יותר נוצרים רצפים עבים על הקרקעית במקביל לרצפים דקים על התקרה, המוכיחים מעבר חום רציף מבסיס המאגר לראשו.
הסעת חום מקוטעת – מנגנון שבו כל יחידה מחזורית של התגבשות מתחיל בשלב קצר של היפוך הסעה שלאחריו שלב ארוך יותר של חוסר פעילות יחסית.
מנגנון כזה הוצע כהסבר להיווצרות המחזורית של שכבות במתחם סטילווטר במונטנה ובאזור המרכזי של מחדר סקארגארד בגרינלנד, המתאפיינים בשולים חדים בין השכבות, בעוביים שונים ובשלבי היווצרות קטועים ומתחדשים.
זרימה כפולה – הסעת חום בזרימה כפולה היא תופעה טבעית מוכרת באוקיינוסים ובימות מלוחות, בהם הטמפרטורה וריכוז המלחים גבוה על-פני השטח ויורד ככל שמעמיקים.
מאחר שחום מפעפע מהר יותר ממלח, פעפוע החום כלפי מטה מעלה את הצפיפות בשכבה העליונה – מה שגורם לה לשקוע לכיוון הקרקעית, בעוד שכבות צפופות פחות צפות כלפי מעלה.
תופעה זו מתרחשת גם במאגמה, בה מתקיים פעפוע חום דומה ואת ריכוז המלחים מחליפים הרכבים כימיים שונים.
הוצע כי מבנה שכבות יחידניות במחדר סטילווטר – שעוביין כמה מטרים והרכבן המינרלי שונה – התגבשו בו-זמנית משכבות מאגמה שונות מן השוליים פנימה, כאשר חזית ההתגבשות שלהן משופעת ומתפשטת לרוחב.
השתכבות עשויה להיווצר כתוצאה מתהליכים מכניים:
שקיעה כבידתית המשקיעה חלקיקים כבדים בתחתית המאגר
מיון גבישי באמצעות תנועת המאגמה היוצרת זרמים הסוחפים איתם חלק מן הגבישים הקלים
עיוות שכבות הנובע מדחיסה, ממעבר גלים סייסמיים וממעוותים טקטוניים – שני האחרונים "מנערים" את המאגמה ויוצרים התמיינות של הגבישים על-פי גודלם
מנגנונים נוספים נובעים מווריאציות של משתנים קינטיים:
תנודות היוצרות הפרעה להתהוות מרכזי גיבוש ולצמיחת הגבישים
תנודות בזמינוּת חמצן – נוכחות חמצן אחראית להיווצרות סיליקה ושינויים בתכולתו גורמים להבדלים כימיים ולשינויים בצמיגות המאגמה
שינויים בלחץ משפיעים על ההתגבשות מאחר שלחץ גבוה כופה על צורונים להסתדר במבנה מאורגן ואילו ירידת לחץ גורמת להתכת הגבישים בשחרור לחץ
השלב בגיבוש המפריט בו מצויה המאגמה משפיע על צמיגותה ועל הרכבה הכימי של המאגמה השיורית
במהלך השלבים האחרונים של ההתקררות וההתגבשות עשויה להתקיים השתכבות בתגובה לזרימה בנקבוביות של נוזל מגמטי שיורי:
מטאסומטיזם – המרה (alteration) כימית של סלע בנוכחות נוזלים חמים
התכה מחדש של שכבת-מגע מגובשת בעת מעבר מאגמה חדשה, נוזלית וחמה
התכווצות בעת ההתמצקות מפנה מקום לחדירת נוזל חדש
הבשלת אוסטוולד – מצב של מעבר פאזה הגורם למרכזי ההתגבשות לגדול מאחר שהחלקיקים הבונים את הגביש מעדיפים להיקשר לקבוצה גדולה של חלקיקים מאשר לקבוצה קטנה
התמרת מגע היוצרת רצועות של התכה חלקית בשולי המאגר
השכבות במחדרים אינן נוצרות בקצב אחיד, אלא בשלושה סגנונות ריתמיים עיקריים הנעים בין מערכת תנאים אחת לשנייה:
השתנות הדרגתית – מערכת התנאים היוצרת את השכבת משתנה באופן הדרגתי בין שני מערכים השונים זה מזה באופן קיצוני.
הפרעה פתאומית וחזרה – מערכת התנאים היוצרת את השכבות משתנה באופן פתאומי למצב קיצוני למצב המקורי, ואחר-כך חוזרת אליו בהדרגה.
השתנות פתאומית בין מצבים יציבים – מערכת התנאים היוצרת את השכבות משתנה באופן פתאומי למצב קיצוני מהמצב המקורי, ואחר-כך חוזרת אליו – גם הפעם באופן פתאומי.
לאור המגוון הרב של תהליכים, אין זה סביר כי מנגנון אחד יסביר את כל סוגי היווצרות השכבות במחדרים.
כמה סוגים של השתכבות עשויים להתרחש כתוצאה מכמה מנגנונים הפועלים בשלבים שונים של ההתגבשות.
כל אחד מן המנגנונים השונים שהוצעו לעיל אמור להסתיים ברצפים של שכבות בעלי דגמים שונים.
המאפיינים החשובים: עובי ורוחב, טבעם של הגבולות, משתנים פנימיים אופקיים או אנכיים, היחסים בין שכבות סמוכות.
משתנים נוספים דוגמת פרופורציות (הבדלים מרחביים), גודל גרגיר, הרכב מינרלי, הרכב כלל-סלעי, מרקמים ודגמים בתוך השכבות – כל אלה משקפים את המנגנונים האחראים להיווצרותם.
האתגר העומד בפני פטרולוגים הוא לקבוע איזה מאפיינים הם דיאגנוסטיים למנגנון מסוים המשקף את ההשתנות בהרכב או במרקם, ואיזה מהמאפיינים מבדילים בין המנגנונים השונים.
התפישה הפשוטה של תא מאגמה העובר גיבוש מפריט כתוצאה מהתבדלות של גבישים במאגמה והצטברותם לשכבות על קרקעית המאגר ננטשה על ידי מרבית הפטרולוגים לטובת מודלים המערבים התגבשות אין סיטו, שבה תאי המאגמה נחשבים כבעלי צורה כללית של מאגמה מרכזית נטולת גבישים המאבדת חום בהדרגה ומתגבשת מכיוון הדפנות פנימה.
המעבר ממאגמה נטולת גבישים במרכז התא ועד לסלע מגובש במלואו בחלקו החיצוני של התא נחשב כמתרחש לאורך אזור השוליים של האזור הצמיג.
כאשר מאגמה מתגבשת ומתבדלת, מרכיבים המשמשים לבניית הגבישים בשלבים הראשונים של ההתגבשות נחסרים ממנה והיא מתעשרת במרכיבים הנותרים.
עם זאת, לא ברור כיצד המרכיבים הנותרים מועברים ביעילות לשארית הנוזל המצוי בצמיגות גבוהה, כך שמתאפשרת התגבשות בשוליים כתוצאה מהתבדלות המאגר כולו.
דבר נוסף שאינו ברור הוא אלו תהליכים אחראים להיווצרות השכבות במהלך תהליכי ההתגבשות ההדרגתית.
מאחר ששתי הבעיות קשורות זו בזו, הבנה של היווצרות שכבות המחדר עשויה להוביל בסופו-של-דבר להבנה טובה יותר של התהליכים האחראים לגיבוש המפריט עצמו.
מרכיבי הזמן והמרחב הנרחבים המעורבים בהתהוותם של מחדרים שכבתיים הוצאו מתצפיות ישירות על נתכים סיליקטיים בטמפרטורות מגמטיות, ולכן יש להסיק את מקורם של מאפיינים אלה מתצפיות בשדה ומחישובים תאורטיים.
אם כן, האתגר המצוי בפני פטרולוגים הוא לקבוע איזה מאפיין של השתכבות מחדרית מהווה דיאגנוזה למנגנון מסוים, המשליכה בסופו-של-דבר על שינויים במרקם והמאפשרת להבדיל בין מגוון המנגנונים.
מחדרים שכבתיים גדולים מצויים במקומות רבים בעולם, והם תוצאה של תהליכים שהתרחשו לאורך הזמן הגאולוגי.
מחדרים אלה מכסים שטחים נרחבים – מ-100 קמ"ר ועד 50,000 קמ"ר, ועומקם נע בין מאות מטרים לקילומטרים אחדים.
בכמה מקומות בעולם נחשפו מחדרים שכבתיים בגדלים שונים.
מחדר סקארגארד (Skaergaard Intrusion) – חלק ממשטח בזלת נרחב בצפון האוקיינוס האטלנטי.
המחדר נוצר לפני כ-55 מיליון שנה בתחילת האאוקן, בתחילת פתיחתו של האוקיינוס האטלנטי, כאשר מאגמה תולאיטית התגבשה בחדירה יחידה ומתמשכת לתוך סלעי גנייס מהארכאיקון וסלעי בזלת מתחילת השלישון.
המחדר נחשף סמוך לקצה המזרחי של גרינלנד וסלעיו כוללים בעיקר גברו, דיוריט אנורתוזיט ברצפי שכבות מלמטה למעלה ומלמעלה למטה.
חבל גרדר (Gardar Province) בדרום גרינלנד – חבל געשי שנוצר בפרוטרוזואיקון, לפני 1,130-1,350 מיליון שנים מהתגבשות מאגמה בזלתית אוליבינית שהפכה טרכיטית ומאוחר יותר פונוליטית.
החבל מורכב מתאי מאגמה בקטרים של 3-5 ק"מ ומגופי חדירה שקוטרם 10-30 ק"מ.
מחדר בירקריים-סוקנדאל (Bjerkreim-Sokndal Layered Intrusion) בדרום נורווגיה – מחדר החשוף בשטח של כ-230 קמ"ר ועומקו מגיע ל-7 ק"מ, ובו סלעי אנורתוזיט, נוריט ואחרים.
המחדר נוצר במשך זמן קצר במהלך המיוקן, לפני כ-10 מיליון שנה.
מתחם פונגן-הילינגן (Fongen-Hyllingen) – ממוקם במרכז נורווגיה, 60 ק"מ דרומית-מזרחית לטרונדהיים.
המתחם, ששטחו 160 קמ"ר, נוצר מהתגבשות של תא מאגמה בעת האורוגנזה הקלדונית לפני 390-490 מיליון שנים, במחצית הראשונה של הפלאוזואיקון.
בארצות הברית – שני אתרים:
מתחם דולות (Duluth Complex) במינסוטה – נוצר לפני 1.1 מיליארד שנה בסוף המזופרוטרוזואיקון, בעת היווצרות אזור ההעתקים המרכז-יבשתי (Midcontinent Rift System) של אמריקה הצפונית.
שטחו 4,715 קמ"ר והוא מכיל בעיקר סלעי גברו.
מתחם סטילווטר (Stillwater Complex) בדרום מונטנה – חשוף לאורך 48 ק"מ, רוחבו 5.5 ק"מ ועומקו 10-15 ק"מ.
המתחם נוצר בנאוארכאיקון לפני כ-2.7 מיליארד שנה בחדירת סדנים מונזוניטיים לסלעי גנייס.
מתחם בושוולד (Bushveld Complex) בדרום אפריקה – מתחם המשולב ממקטע מערבי ומקטע מזרחי שנוצרו בגלס בתחילת הרביעון לפני כ-2 מיליון שנה.
המתחם בנוי מלופוליתים ששטחם 65,000 קמ"ר ועוביים 7-9 ק"מ.
הדייק הענק של זימבבואה – דייק ענק שרוחבו כ-8 ק"מ ואורכו כ-550 ק"מ.
הדייק נוצר לפני כ-2.46 מיליארד שנה, בגבול ארכאיקון-פרוטרוזואיקון.
הטריטוריות הצפון-מערביות, קנדה – מחדר מוסקוקס (Muskox intrusion) החשוף לאורך 120 ק"מ ולרוחב 6 ק"מ.
המחדר נוצר בכמה שלבים, החל מסוף המזופרוטרוזואיקון לפני 1.155 מיליארד שנה ועד הקמבריון לפני 740 מיליון שנה וכוללים מגוון סלעים.
מחדרים נוספים צעירים יותר נוצרו לפני 640-718 מיליון שנה והם כוללים סילים של גברו.
בצפון האיים הבריטיים – מחדר רוּם (The Rum Layered Suite) שנוצרה בפלאוקן בצפון-מערב סקוטלנד ובצפון-מזרח אירלנד.
במערב אוסטרליה – מתחם וינדימורה (Windimurra Complex) המצוי בתוך קראטון ילגרן (Yilgarn Craton).
המתחם נוצר במזוארכאיקון לפני 2.85 מיליארד שנה.
מחברות הקולנוע הוא מגזין קולנוע צרפתי משפיע, הרואה אור החל מאפריל 1951.
המגזין הוקם על ידי אנדרה באזאן, ז'אק דוניו-ולקרוז וג'וזף מארי לו-דוקה.
הוא התפתח ממגזין קודם שנקרא "ביקורת הקולנוע" (Revue du Cinéma), אשר ביצירתו היו מעורבים חברים משני מועדוני קולנוע פריזאיים מאותה תקופה – 'אובייקטיב 49' (Objective 49), שעם חבריו נמנו רובר ברסון, ז'אן קוקטו, אלכסנדר אסטרוק ואחרים; וכן חברי "מועדון הקולנוע של הרובע הלטיני" (Ciné-Club du Quartier Latin).
המגזין נערך על ידי אנדרה באזאן מיום הקמתו, ועם כותביו נמנו ז'אק ריווט, ז'אן-לוק גודאר, קלוד שברול ופרנסואה טריפו, אז חובבי קולנוע צעירים ונחושים, ולימים הבמאים המשפיעים והחשובים של זרם "הגל החדש הצרפתי".
המגזין וזרם הגל החדש הצרפתי
"מחברות הקולנוע" חולל מהפכה בגישה הרווחת לביקורת קולנוע ולעיסוק בתאוריה הקולנועית.
מאמר שכתב טריפו ב-1954 תקף בחריפות את מה שכינה "האיכות הצרפתית", השמרנית והאסתטית.
המאמר היווה את הבסיס למניפסט שהוגדר לימים על התאורטיקן אנדרו סאריס כ"תאוריית האוטר".
הגישה הציעה התבוננות מחדש על הסרטים ההוליוודיים של התקופה, ובעיקר סרטיהם של הבמאים אלפרד היצ'קוק, הווארד הוקס, ניקולאס ריי, פריץ לאנג וג'ון פורד, וכן הבמאים האירופאים רוברטו רוסליני, ז'אן רנואר, מקס אופולס וז'אן קוקטו.
התאוריה התייחסה אל טביעת ידו הייחודית של כל אחד מהבמאים בסרטיו, וראתה אותם כדמות המרכזית והמשפיעה ביותר ביצירת הסרט.
זאת, בניגוד לגישה שרווחה אז בהוליווד - תעשייה של סרטים ז'אנריאליים הדומים זה לזה.
"מחברות הקולנוע" היווה בסיס תרבותי תאורטי לצמיחתו של זרם "הגל החדש", ורבים מהשמות החשובים של הזרם, דוגמת טריפו וגודאר, החלו את דרכם במגזין ובעיסוק בתאוריית האוטר.
לימים, זכו דווקא הם, ולא היוצרים בהם עסקו, להיות מזוהים עם הכינוי 'אוטר'.
העורך הראשון, אנדרה באזאן, שימש בתקופת כהונתו מעין מנהיג והיווה מושא הערצה לכותבים הצעירים והמרדנים, עד מותו מלוקמיה ב-1958.
העורך הבא, הבמאי אריק רוהמר, ערך את המגזין עד 1963, אז הוחלף על ידי ז'אק ריווט, שכיהן עד 1966. בתקופה זו הושם דגש על כתיבה בנושאים מודרניים ואיתור אוטרים חדשים בעולם, דוגמת מיכלאנג'לו אנטוניוני ולואיס בוניואל.
בשנות ה-60 הכתיבה התאפיינה בנימה פוליטית מובהקת, ובניתוח סרטים ביקורתי דרך השקפתם האידאולוגית.
בתחילת שנות ה-70 תמך המגזין בגישתו הפסיכואנליטית של לאקאן ואימץ לחיקו את התנועה הצרפתית הקומוניסטית.
למרות העיסוק בכמה אוטרים מהעולם וניתוח מעט סרטים ניסיוניים, המגזין נקט בגישה אנטי-קולנועית.
בנוסף לזיקה הקומוניסטית, הציג המגזין בפסטיבל לאמנויות באביניון את התנועה המאואיסטית, שלא הייתה פופולרית בפריז, בניסיון לבסס שלוחה לתנועה בשם "חזית תרבותית מהפכנית".
המגזין איבד קוראים רבים, ומספר החוברות ירד מ-11 לארבע עד חמש חוברות בשנה.
בשנים 1974–1981 הופעל המגזין בידי המאואסטים לשעבר סרג' דניי וסרג' טוביאנה, אשר ניסו להחזיר אותו למרכז השיח הקולנועי התאורטי ולהשיב לו את הפופולריות שידע.
הם הרחיבו את הדיונים על קולנוע מיינסטרים, קולנוע הוליוודי ובנוסף הדיון הושפע מהוגי התקופה החשובים, פוקו ודלז.
הם תקפו את הקולנוע הנטורליסטי וטענו שהוא לא אסתטי ולא ביקורתי דיו.
המגזין המשיך לזכות באותה תקופה בתמיכה מבחוץ על ידי גודאר ואחרים.
ב-1981 עזב דניי את תפקידו כעורך, וטוביאנה המשיך את העריכה לבדו, תוך שהוא מחדיר לשורות המגזין כותבים ומבקרים צעירים וממשיך להתבסס גם על הכותבים הוותיקים.
בשנת 1998, "הוצאת הכוכב" (Editions de l'Etoile), המו"ל של "מחברות הקולנוע", נרכשה על ידי תאגיד התקשורת "Le Monde".
המגזין, שמעולם לא היה רווחי במיוחד, ניסה בחסות הבעלים החדשים לגייס קוראים חדשים לשורותיו, ושינה את פניו לעומק ב-1999. מעתה עסק המגזין בכל האמנויות החזותיות בגישה פוסט-מודרנית.
מהפך זה ספג ביקורת רבה וגרם לפיצול בקרב הכותבים ועזיבה של חלקם.
בין השאר, הכתיבה במסגרת המגזין על תוכניות מציאות ועל משחקי וידאו הקשתה עליו להתחבב על הקוראים והכותבים הוותיקים.
בשנת 2003 לקח תאגיד "Le Monde" שליטה מלאה על תוכני המגזין ומינה עורך ראשי חדש, העיתונאי ומבקר הקולנוע ז'אן מישל פורדון.
בשנת 2009 נרכש המגזין בשנית, על ידי תאגיד התקשורת הבינלאומי "פיידון", המתמחה בהוצאת ספרי אמנות.
ההוצאה מינתה את סטפן דלורם כעורך ראשי.
"פיידון" אף הצהירה על כוונתה לרכוש בעתיד את חטיבת הספרים של המגזין.
מחדל הוא אי-ביצועה של פעולה שנחוץ לעשותה, מתוקף החוק או מתוקף האחריות המוטלת על אדם.
ההגדרה למונח "מחדל" כפי שהיא מובאת בחקיקה בדני עונשין חוק העונשין סעיף 18:
כמונח משפטי מתאר המונח הימנעות מביצוע פעולה הנדרשת על פי החוק, או על פי הסכם.
הימנעות מביצוע פעולה כזו יכולה להביא לאישום פלילי או לחיוב אזרחי, אם מכוח דיני הנזיקין או מכוח דיני החוזים.
כך, למשל, אפוטרופוס חייב לדאוג לרווחתו של החוסה הנתון לאפוטרופסותו.
אפוטרופוס שהזניח את הנתון לאפוטרופסותו, ובכך נגרם לו, בעקיפין או במישרין, נזק בריאותי, עשוי להיות מחויב בפלילים בשל גרימת חבלה או בנזיקין בשל הנזק שגרם, או, אם לאפוטרופסות בסיס חוזי (כגון חוסה במעון), ניתן לתבוע אותו על הפרת החוזה.
במשפט הפלילי יש חלוקה בסיסית בין עבירות התנהגות לעבירות תוצאה:
ס' 18 (ב) לחוק העונשין עוסק במבנה היסוד העובדתי: מעשה לרבות מחדל (אם לא נאמר אחרת).
בסעיף 18(ג) מחדל מוגדר כהימנעות מעשייה שהיא חובה לפי כל דין או חוזה.
כלומר כדי להרשיע בגין התנהגות של היעדר עשייה צריך למצוא חובה לפעול, וזאת כחלק מהתפיסה הכללית בדיני עונשין לפיה מידת האנטי חברתיות בעבירות מחדל פחותה ויש צורך בחובה על מנת להצדיק ענישה בגין מחדל.
עבירת מחדל ישיר היא עבירה שהיסוד ההתנהגותי שלה בא לידי ביטוי בהיעדר עשייה והחובה לפעול.
לדוגמה: עבירת אי מניעת פשע – מדובר במחדל ישיר, אדם עובר את העבירה כיוון שלא מנע את הפשע כמוטל עליו.
עבירת לא תעמוד על דם רעך – זו עבירת מחדל ישירה שאדם עובר את העבירה כיוון שלא הגיש עזרה לאדם האחר.
ס' 362(ב) לחוק העונשין – הורה שלא משגיח על ילדיו או שלא מספק לו מזון ולינה דינו מאסר 3 שנים.
בדוגמאות אלו החובה לפעול מצויה בעבירה עצמה, אלו הן עברות התנהגות.
עבירת מחדל עקיף היא עבירה שניתן לעבור אותה בין במעשה ובין במחדל.
כאשר ההרשעה היא בגין התנהגות מחדלית יש צורך למצוא מקור חובה לפעול מחוץ לסעיף שמכוחו רוצים להרשיע.
לדוגמה: בעבירת ההריגה ניתן להרשיע גם במעשה וגם במחדל.
בעברת מעשה אין צורך למצוא מקור חובה, אך בעברת מחדל צריך למצוא מקור חובה לפעול שימצא מחוץ לסעיף עבירת ההריגה.
למשל אפשר למצוא בסעיפים 322–326 לחוק העונשין ובחקיקה אזרחית.
הבדלים פרקטיים בין מעשה למחדל
לפי ס' 18(ב) לחוק העונשין, על מנת להרשיע במחדל יש צורך להוכיח מקור חובה לפעול ואילו במעשה לא.
החובות היכולות לספק תשתית להרשעה במחדל בעבירות תוצאה.
האם כל חובה המצויה בדין יכולה להוות בסיס להרשעה במחדל בעבירות תוצאה או שמא רק חובות ספציפיות וייחודיות יכולות להוות בסיס להרשעה במחדל בעבירות תוצאה?
ישנן שלוש גישות ביחס לשאלה זו:
הגישה המרחיבה סבורה כי כל חובה יכולה לספק תשתית להרשעה במחדל בעבירת תוצאה.
הגישה המצמצמת סבורה כי רק חובות מסוימות יכולות לשמש כמקור חובה לצורך הרשעה במחדל בעבירות תוצאה.
בגישת הביניים השאלה המרכזית לעניין זה היא האם החובה הנידונית יצרה ציפייה שיקיימו אותה או לא.
אם התשובה לכך חיובית – החובה יכולה לספק תשתית להרשעה בעבירת התוצאה הרלוונטית; אם התשובה היא שלילית – החובה איננה יכולה לספק תשתית להרשעה בעבירת התוצאה.
גישה זו היא גישת ביניים, שכן מחד, היא אינה גורסת שכל הפרת חובה באשר היא מספיקה לצורך הרשעה בעבירת תוצאה, ומאידך, היא אינה גורסת בהכרח שרק חובות ספציפיות יכולות לשמש כמקור חובה עבירת התוצאה הרלוונטית.
בעיתונות הישראלית נפוץ השימוש במילה מחדל לתיאור של חריגה חמורה מנהלים, החלטות או ציפיות מקובלות, בעיקר בהקשרים של ביקורת על רשויות השלטון.
משמעות זו קרובה למונחים שערורייה או כשל.
המקור לשימוש זה הוא כנראה אירועי מלחמת יום הכיפורים בהם הוגדרה הימנעות הממשלה מהתכוננות למלחמה כ"מחדל" (בין השאר, ועדת אגרנט השתמשה במושג זה במובנו המשפטי).
המונח המיודע המחדל קושר לאירועים אלה, ובהרחבה להתנהלות הממשלה וצה"ל במהלך המלחמה, החל מתום הלחימה, וכן שנים רבות לאחר מכן.
במשמעות שאולה זו נעשה שימוש גם במקרים בהם מבחינה משפטית קשה להצביע על מחדל ואף במקרים בהם מדובר במעשה ולא במחדל.
ספר מחברות איתיאל , " היא מקאמות אלחרירי 1951", נכתב על ידי המשורר הערבי אל-חרירי ותורגם לעברית על ידי המשורר יהודה אלחריזי.
השם "מחברות איתיאל" הוענק על ידי החוקר האנגלי צ'רני, על סמך שמו של המגיד בנוסח העברי.
מדובר ביצירה סיפורית הכתובה בפרוזה מחורזת (סג'ע) כשמשולבים בה קטעי שירים שקולים.
במתכונתו הקלאסית מופיע סוג ספרותי חדשני זה בדרך כלל באסופה של מספר מקאמות, כשכל פרק עומד לעצמו ומספר סיפור עצמאי.
במקאמות שונות ישנן שתי דמויות חוזרות ומופיעות שמהוות גורם מלכד הנותן לאסופה את אופייה כיחידה אחת: הגיבור, שבהן הגיבור הנכלולי הוא משוטט משכיל ופקח, בדרך כלל מחופש לאיש עני וקבצן, מוציא בתחבולותיו מהמספר את כספו, ומוביל אותו לאירועים מביכים ולעיתים אף אלימים.
אבל, המספר או המגיד ממשיך לתור אחר חברתו של הגיבור, מוקסם מיכולתו הרטורית.
כפי שנזכר במבוא למחברות איתיאל: "מקפיד אלחרירי על הפרוזה המחורזת במקאמות שלו, וגם הוא מרבה בשילוב שירים שקולים שבעצם נוכחותם מוכיחים את מיומנותו המקצועית הגבוהה של המשורר.
את סיפורי עלילותיו המגוונות של אבו זַיְד, נוכל חביב ורב תחבולות, הוא מפקיד בידי מספר אחד, חַארית' אִבְּן חַמאם.
אלחרירי מביא את הלשון הערבית ביצירתו לשיאים סגנוניים שהופכים את חיבוריו למפורסמים בעולם הערבי כולו, במזרח כמו במערב.
יצירתו מפליאה באוצר המילים העשיר שלה, במשחקי הלשון המשוכללים והמפתיעים ובמגוון הביטויים העושים שימוש בעושרה של השפה הערבית.
יצירתו של אלחרירי מהווה את השלב האחרון בהתקבלותה הרשמית של המקאמה כסוגה ספרותית בקרב העילית התרבותית.
אלחרירי הוא אשף הצימודים, החידות, האיגרות ההפוכות, הנקראות גם מן הסוף להתחלה וכיוצא באלו תחבולות לשון, שהיו אהובות ביותר על הקהל באותה תקופה בשל יסוד ההפתעה והחידוד הטמון בהן.
לא בכדי זכו ה'מַקַאמַאתּ' פרי עטו לאין ספור העתקות ופירושים והן נחשבות לפרק רב חשיבות בקלאסיקה של הספרות הערבית הימי-ביניימית".
יצירת המופת של אלחרירי זכתה לתפוצה אדירה, בקרב קהל צרכני הספרות, ערבים ויהודים.
אלחריזי הוא היחיד שהצליח לתרגם לעברית את המלאכה המורכבת של אלחרירי.
יצירתו של אלחרירי מנתה חמישים מקאמות, ואלחריזי תרגם, כעדותו במבוא לספר "תחכמוני", את היצירה בשלמותה: "העתקתי כל הספר במילים נכוחים / ושירים כבדולחים", כלשונו.
הישג זה של אלחריזי ראוי מהווה את פסגת הישגיו כ"מעתיק".
כפי שצוין במבוא לספר מחברות איתיאל: "רק כמחצית מן התרגום העברי הגיע לידינו כ-25 מחברות, בכתב יד יחיד שמצאו בתימן, שפורסם לראשונה על ידי החוקר האנגלי צ'רני בשנת 1872, מהמחברת השנייה עד העשרים ושש, וכן את סופה של המחברת הראשונה.
המחברת העשרים ושבע מקוטעת ואין ממנה אלא ראשיתה וקטע אחד נוסף.
נוסף לחוסר בשירים במקומות אחדים בדפי הספר נעלם חלק מהשורות העליונות, מחמת רטיבות ועוד יש מקומות אחדים מטושטשים".
המהדורה המודרנית, מנוקדת ומבוארת, של י' פרץ מסתמכת על אותו מקור.
בספר ישנה חלוקה למקאמות שמתחלקות למחברות:
מחברת ג - מחברת הזהובים
מחברת ד - מחברת החברה
מחברת ה - מחברת האורח
מחברת ו - מחברת האגדות
מחברת ז - מחברת הזקן והזקנה
מחברת ח - מחברת העבד והמשפחה
מחברת ט - מחברת כהן אוןמחברת י - מחברת המריבים
מחברת יא - מחברת המוכיח
מחברת יב - מחברת התיור
מחברת יג - מחברת האישה וילדיה
מחברת יד - מחברת הזקן והעלם
מחברת טו - מחברת הירושות
מחברת טז - מחברת האותיות המתהפכות
מחברת יז - מחברת האיגרת הנסוגה
מחברת יח - מחברת הנביעמחברת יט - מחברת החולה
מחברת כ - מחברת המת
מחברת כא - מחברת המוסר
מחברת כב - מחברת החשבונות
מחברת כג - מחברת גונב השיר
מחברת כד - מחברת הדקדוק
מחברת כה - מחברת נשקי הקׂר
מחברת כו - מחברת האיגרת החברברית
מחברת כז - מחברת הבהמה האובדת
אלחריזי בתרגומו למחברות איתיאל עושה רושם של לשון ביצירה מקורית.
רק במקומות שתרגומם מדויק ומילולי, הוא מלאכותי וקשה.
הספר מחברות איתיאל ערוך לא רק כאוסף סיפורים, דברי חריפות וחומר שעשועים, אלא גם ובעיקרו כתעודה ספרותית-היסטורית, וכפרק חשוב בתולדות הספרות העברית.
הוא שימש לרבים דוגמה למופת, ומספר משוררי המחברת בישראל הגיע לעשרות.
כמתכונת "מחברות איתיאל" נוצר ספר תחכמוני כיצירה של יהודה אלחריזי ולא תרגום.
ישנן מילים רבות שיהודה אלחריזי מצא להם תחליף, במחברות איתיאל יש שגיאות בדקדוק בייחוד במין, כגון: "מלים נוראים",
אולם מתוך השוואת "מחברות איתיאל" למקאמות אלחרירי מתברר, שאלחריזי שאף ליהד את המקאמות של אלחרירי ואין כל פלא, שבחר בדרך זו, כי הוא סבר, שהשירה הערבית והלשון הערבית מקורן בתרבות ישראל.
השוואה בין המקור בערבית לתרגום בעברית
שמות האנשים בחלק המקאמות של אלחרירי שנשארו לנו, מספרם ארבעים וששה, כשליש מהם לא תורגמו בכלל כשליש השמות נמסרו בשמות אנשים מן המקרא המתאימים במהותם התאמת-מה לאנשי המקור הערבי.
כפי שנזכר בספר אלחריזי: אלחריזי לא מתרגם את שם המקור, אלא הוא בוחר בשבילו שם עברי מן המקרא, המתאים לו לפי מהותו של בעל השם".
מכל שמות המקומות שבמקור הערבי תרגם אלחריזי תרגום של ממש רק אחד בלבד: אל-פורתו – פרת ( מח' כ"ב).
בערך החלק החמישי של השמות הושמט לגמרי.
ואת כל השמות שבתרגום הוא מעברת מלבד שם משורר עברי אחד – שמואל בן עדיה - שמובא על ידי אלחרירי ונשאר בידי אלחריזי בערבית – מתוך גאוות אלחריזי כי המשורר העברי נזכר אצל אל-חרירי בשמו.
הוא כתב שמות המקאמות במקור, בכתובות שעליהן, הם על פי מקומות העלילות שבהן.
יש מקאמה מעררה של דמשק, של מכה, של נסברין ועוד.
הכתובות בתרגום הן על פי התוכן ואין בהם כל שם של מקום.
המחברות נכתבו כמו המקור בפרוזה חרוזה, אולם אין התאם גמור בין המשפטים החרוזים שבתרגום למשפטים החרוזים של המקום.
ברצותו הוא מרחיב וברצותו מקצר, יש משפטים שאינו מתרגם בכלל, ויש שהוא מוסיף משפטים חרוזים משלו.
מקאמאת אלחרירי מחברות איתיאל-אלחריזי שמות הגיבורים הראשיים במקור הערבי : שם המשורר הנודד-אבו זיד, שם המספר- אל חארת אבן המאם בתרגום שמו של המשורר הוא –חבר הקיני, שמו של המספר איתיאל.
שאם בסוריה צוען שהיא במצרים.
מדינת אס-סלאם (בגדאד) ארץ כנען המשורר אבן עבאדה (מח' ב') אחד מן המשוררים מולדתו של המשורר הנודד היא במקור סארוג בתרגום בצעננים/ עיר קדש פסוקים מן הקוראן פסוקים מתאימים בתכנם מן המקרא
היא המחברת השש עשרה - מקאמה מחורזת המתארת חבורה המשתעשעת בהמצאת משפטים פלינדרומיים - "מליצות מתהפכות" בלשונו של המחבר.
אמר המגיד: והייתה חברתנו חבור נחמד / ומספרנו כמספר אצבעות היד
ויתחיל העומד לימיני / אשר היה השטן לשטני / ויאמר:
אשא / בלב / כי דודיך
אצא / מחם / כידודיך
מחברת מנחם בן סרוק היא מילון ללשון המקרא שנכתב בידי מנחם בן יעקב אבן סרוק בשנים 960-950 בעידודו של חסדאי אבן שפרוט.
המדקדק דונש בן לברט חיבר ספר השגות חריף כנגד מחברת מנחם, מה שהביא לפולמוס מתמשך בין תלמידי מנחם ותלמידי דונש, עד שבא רבנו תם והשיב על השגות דונש והצדיק את מנחם.
מחברת מנחם הוא ספר השורשים הראשון השלם הכולל את כל המילים שבמקרא.
בכל שורש המורה על הוראות שונות, מנחם מודיע לכמה מחלקות (פנים) הוא מתחלק, מביא מקצת מקראות לדוגמה לכל אחת מההוראות, וכשההוראה ידועה אינו מפרש כלום.
לדעתו, כשיטת חכמי ישראל שהיו לפניו ואשר היו בזמנו (רש"י), ייתכן ששורש יהיה בן אות אחת, או שתי אותיות, או שלוש אותיות, או ארבע אותיות, או חמש אותיות.
שלשיות השורש העברי – התיאוריה שגורסת שלכל שורש עברי יש (לפחות) שלוש אותיות – לא הייתה מקובלת עדיין במאה העשירית וראשוני המדקדקים ללשון העברית (רס"ג, יהודה בן קוריש, דוד בן אברהם אלפסי ומנחם בן סרוק) לא השתיתו את חיבוריהם עליה.
רק בשלהי המאה העשירית פיתח ר' יהודה חיוג' את תורת שלשיות השורש העברי ומצא את התנהגותן הפונטית של אותיות אהו"י החלשות.
בהקדמה למילון, כתב מנחם אחדים מהכללים הנוגעים לתורת השורש: כגון שאות הנמצאת במילה אך בהיקרויות אחרות של המילה האות חסרה, אות זו אינה שורשית.
כך המילה נָפַל שורשה הוא פ"ל משום שבהיקרות יִפּוֹל הנו"ן נעדרת מהמילה.
שורש המילה נָטָה הוא ט' בלבד משום נפילת הנו"ן והה"א בצורה יֵט.
שורש של מילה יהיה מורכב אך ורק מהאותיות היציבות במילה בכל נטיותיה.
לאותיות וי"ו ויו"ד הוסיף מנחם כלל נוסף: הן תחשבנה לשורשיות רק אם הן הגויות כעיצור בכל ההיקרויות של הערך אך אם לערך מסוים יש היקרות שבה אחת האותיות הללו נהגית כאם קריאה - האות אינה שורשית.
במילה תָּוֶךְ הוי"ו אינה שורשית משום ההיקרות בְּתּוֹךְ.
שיטה זו שהייתה נקוטה בידי מנחם הביאה לכך שמילים שלכאורה אין ביניהן שום קשר סמנטי, כתובות במחברת בשורש אחד.
כך לדוגמה השורש "אמ" הוא שורשן של חמש מחלקות: אֵם, אַמָּה (זרוע), אָמָה (שפחה), אוּמָה, אִם, בהיותן שייכות לשורש אחד המורכב מאותן שתי אותיות יציבות א"ם, הנמצאות במילים הללו בכל נטיותיהן.
מנחם ראה את המקרא כטקסט מקודש ולא הסכים לשום שינוי בו.
הוא יצא חוצץ נגד פרשנים שביארו מילים על פי חילוף אותיות (למעט אותיות אהו"י) או על פי שיכול אותיות.
במילים שיש לפי נוסח המסורה קרי וכתיב, מנחם נצמד לכתיב ולא לקרי גם כשפירושו הוא בניגוד להלכה.
אין ללמוד מכך שהוא חלק על דעת חז"ל אלא רצה לומר שההלכה היא הלכה ואינה חייבת להיות נקבעת על פי הכתיב ואילו הוא מבאר את המקרא על פי הכתוב.
מנחם ביאר את המילים שבמקרא בתהליך בן שלושה שלבים: תחילה מציאת שורש המילה, לאחר מכן ביאור השורש, ולבסוף ביאור המילה ע"פ באור שורשה.
כך למשל, המילה 'טוטפות', שחז"ל פירשוה כתפילין של ראש, נגזרת לפי מנחם מהמילה "וְהַטֵּף אל דרום" ושורשה הוא ט"ף שמשמעה אמירת חוק.
היצמדותו של מנחם לכתיב ולא לקרי וביאוריו שאינם תמיד לפי דעת חז"ל, היו בין הגורמים שהביאו את דונש בן לברט לרמוז בהשגותיו על המחברת, על נטייתו של מנחם לקראות.
המילים הארמיות שבמקרא נמצאות במילון בין המילים העבריות ולא בחטיבה נפרדת.
פסוקי דוגמה לערכים שונים הובאו הן מהעברית המקראית הן מהארמית המקראית.
יש במחברת שימוש בארמית (בארמית מקראית, בארמית התרגום ובארמית של חז"ל) לצורך ביאור מילים עבריות וכן ההפך.
כמעט שאין השוואה ללשון המשנה לצורך ביאור מילים משום שמנחם ראה רק בלשון המקרא את לשון המופת, לדעתו לשון מקרא לעצמה ולשון חכמים לעצמה.
השוואה לערבית אין בכלל למרות שהיא מתבקשת לכאורה, כיון שבן סרוק דיבר ערבית וחי בסביבה דוברת ערבית.
המחקר כיום נוטה לתלות את ההימנעות מההשוואה לערבית מסיבות לאומיות.
יצוין שיש חוקרים הסבורים שמנחם השווה לערבית בסתר אך נראה שאין הדבר כך.
לידינו הגיעו כ-20 כתבי יד של המחברת הנמצאים במוסדות מקרקוב ומוסקבה במזרח ועד לונדון ואוקספורד במערב ועוד כ-22 דפים מגניזת קהיר.
רוב כתבי היד מצויים כיום בפורמט מיקרופילם במחלקה כתבי היד של הספרייה הלאומית בירושלים.
כתב היד העתיק ביותר הוא "כתב יד לונדון 951" משנת 1089 וכתב היד המהימן ביותר הוא "כתב יד לונדון 950" משנת 1091.
מספרם הרב יחסית של כתבי היד יש בו כדי להצביע על הפופולריות של המחברת.
נראה שתרמה לפופולריות העובדה שהמחברת נכתבה בעברית (שלא כספרי לשון אחרים עד אז שנכתבו בערבית), ועל כן הייתה מובנת גם בקהילות אשכנז ופרובאנס שלא היו באזור הדיבור הערבי.
ייתכן גם שתרמה לפופולריות השפעתו של רש"י, שהשתמש במחברת למעלה מ-170 פעמים בפירושיו למקרא.
מחברת מנחם יצאה בשלוש מהדורות:
מהדורת צבי פיליפובסקי - יצאה על ידי חברת מעוררי ישנים בלונדון ואדינבורו בשנת 1854.
מהדורה ביקורתית שההדיר אנחל סאנץ בדייוס (Angel Sáenz-Badillos) - נדפסה בגרנדה בשנת 1986.
מהדורת אהרן ממן וחננאל מירסקי - נדפסה ב-2024 וכוללת גם ביאור מפורט ובו, בין היתר, השוואות עם פירושי רס"ג, דוד בן אברהם אלפסי, ר' יונה אבן ג'נאח ורש"י.
מחברת לוּזְיֶה היא רשימה של 913 ילדים שעלו ב-1945 מסוריה במסגרת מבצע האלף.
את הרשימה הכין מנחם לוזיה מקיבוץ אפיקים שהיה פעיל במוסד לעלייה ב' והיה שותף בהעלאת אותם ילדים ארצה.
המחברת היא מקור חשוב למחקר על העלייה הבלתי לגלית לפני קום המדינה.
במהלך שנות השלושים ושנות הארבעים סייעו פעילי עליה ליהודים תושבי סוריה להשיג אישורי עליה (סרטיפיקט) ולעלות, בזרם איטי, ארצה.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה התחזקו הרוחות הלאומניות בסוריה דבר שהביא לצמצום מתן אישורי העלייה.
הועלה חשש לגורל יהודי מדינה זאת ולכן, ב-1945, הורתה הנהגת היישוב למוסד לעלייה ב' להאיץ את קצב הוצאת היהודים מסוריה גם בצורה לא חוקית.
בשלב ראשון הוחלט על העלאה של הילדים וזאת במסגרת של מבצע שנקרא "מבצע האלף" שנתמך על ידי ארגון עליית הנוער.
ראשי המבצע היו נפתלי גולומב, עקיבא פיינשטיין ויעקב אבידוב ובמהלכו הועברו ארצה, בדרך היבשה, כ-1300 ילדים שפוזרו ב-61 קיבוצים ו-21 מושבים בארץ.
אחד הפעילים במבצע היה מנחם לוזיה.
מנחם נולד ב-1910 בדמשק, עלה ארצה ב-1931 והתיישב בקיבוץ אפיקים.
מנחם היה זה שקלט את הילדים שהגיעו והקפיד לרשום את פרטיהם במחברת אישית.
מתוך דאגה לילדים המשיך מנחם לעקוב אחריהם ולרשום מידע על מעבר של ילדים בין יישובים.
המחברת נשמרה ברשות בעליה עד לקראת פטירתו ב-1997 אז העביר אותה לילדיו.
לאחר פטירתו הסכימו אלו לפרסם את תוכן המחברת והיסטוריונים העלו את הרשומות לאינטרנט.
המידע על הילדים כלל את הנתונים הבאים:
חשיפת המחברת לציבור עזרה לילדים שנרשמו בה למצוא ילדים נוספים שהגיעו איתם.
כמו כן נחשף במחברת הקשר האישי של אנשים ידועים או קרובי משפחתם (למשל אימו של גבי אשכנזי, משפחתו של ישראל חסון, חה"כ יצחק גלנטי ועוד).
מחברת הזהב הוא ספרה הידוע ביותר של זוכת פרס נובל לספרות, דוריס לסינג, ראה אור ב-1962 ותורגם לשפות רבות.
ב-1976 זכה בצרפת בפרס מדיסיס לסופר זר.
זהו רומן מקיף ורב-רבדים המגולל פרק בחייה של אנה וולף, סופרת בריטית המתמודדת עם שלל בעיות: בעיות בחייה הפרטיים, ביחסיה עם גברים ונשים, ובגיבוש השקפת עולמה המוסרית והפוליטית.
ב-2005, הרומן נבחר על ידי מגזין טיים כאחד מ-100 הרומנים בשפה האנגלית הטובים ביותר מאז 1923.
מבנה הספר הוא כזה: ישנו רומן מרכזי בן ארבעה פרקים, בשם נשים משוחררות.
בין פרק לפרק מפרידים קטעים של ארבע המחברות, שהם יומניה של אנה ווּלף הכותבת ארבעה יומנים בו זמנית, המַחברת השחורה, זכרונותיה של אנה ברודזיה במהלך מלחמת העולם השנייה.
האדומה, חוויותיה של אנה בתור חברת המפלגה הקומוניסטית.
הצהובה, רומן מתמשך אשר נכתב על בסיס הסיום הכואב של יחסי אנה עם מייקל, והכחולה, יומנה האישי של אנה שם היא רושמת את זכרונותיה, חלומותיה, ורגשותיה.
כשמסכמת את כולם בסוף הספר "מחברת הזהב".
הספר נפתח בתיאור ביקורה של אנה אצל חברתה מולי ג'ייקובס בקיץ 1957, לאחר חזרתה של מולי מטיול באירופה, תוך כדי פגישתן מצטרפים אליהן בעלה לשעבר של מולי, ריצ'רד, ובנה תומי.
ריצ'רד הוא איל הון בשעה שמולי ואנה הן פעילות חברתיות, בעלות אג'נדה אנטי קפיטליסטית.
ריצ'רד מנסה להציע לתומי עבודה באחד ממפעליו, ותומי דוחה את ההצעה, בטענה שזה מנוגד לחינוך שקיבל אצל אמו.
המחברת השחורה – יומן המתאר את חייה של אנה ברודזיה ואת פעילותה הסוציאליסטית ביחד עם עוד כמה חברים וילי, פול, ג'ימי, טד, ומרירוז.
ביומן מתוארים הניגודים בין האידיאלים שאליהם החבורה מטיפה, לבין המציאות של חיי היום יום.
בסוף היומן מתארת אנה איך מנהלת המלון, גברת בותבי.
מפטרת את ג'קסון, הטבח השחור.
המחברת האדומה – חייה של אנה בבריטניה בין השנים 1950–1952, מתאר איך למרות שאינה חפצה בכך, אנה מוצאת עצמה מצטרפת למפלגה הקומוניסטית.
את התלבטותה בעניין, כשמצד אחד היא רוצה באידיאלים מסוימים, אך מצד שני, היא אינה יכולה לקבל את התנהגות המפלגה הקומוניסטית ברוסיה.
בנוסף לכך מוזכרים ביומן יחסיה של אנה עם מייקל.
המחברת הצהובה – רומן הנכתב על ידי אנה בשם 'צלה של השלישית' ברומן מסופר על אלה, גרושה ואם לבן יחיד, ועל תחילת יחסיה עם פול, לאחר מכן הסיפור מדלג חמש שנים קדימה ומספר על התרסקות יחסיהם.
הרומן נכתב על בסיס חייה של אנה, כאשר דמותה של אלה מבוססת על אנה, מייקל בנה של אלה מבוסס על ג'אנט בתה של אנה, ג'וליה חברתה על מולי ג'ייקובס, ופול על מייקל.
לייטנינג הוא אפיק נתונים ומַחְבָּר מתח שנוצר על ידי חברת אפל.
הוא הוצג ב-12 בספטמבר 2012 יחד עם אייפון 5 במטרה להחליף את קודמו, מחבר ה-30 פינים.
הוא מיועד לחבר ולהטעין התקנים ניידים של החברה כגון מכשירי אייפד, אייפון ואייפוד למחשבים, צגים חיצוניים, מצלמות ועוד.
עם שמונה פינים במקום 30, הלייטנינג הוא משמעותית קומפקטי מחוברים מהדור הקודם.
הוא דורש מתאם כדי לעשות שימוש בכבלים וציוד מהדור הקודם.
לייטנינג הוא מחבר שמונה פינים המעביר אות דיגיטלי.
בניגוד למחבר 30 הפינים הישן של אפל שהוא מחליף, הוא סימטרי וניתן לחבר אותו משתי צדדיו.
אפל מציעה מתאמים שונים המאפשרים להשתמש במחבר הלייטנינג בעוד ממשקים, כגון 30 פינים, VGA, USB, HDMI וכרטיסי SD.
מחבר לייטנינג מקורי מכיל שבב אימות שנועד להקשות על יצרני צד שלישי לייצר אביזרים תואמים ללא אישור של אפל.
עם זאת, השבב ניתן לפריצה.
מידות תקע הלייטנינג הן 6.7 מילימטר על 1.5 מילימטר.
+ מספר פין שם הפין תיאור 1 GND חיבור הארקה 2 Lp0 מסילה 0 חיובי (העברת מידע) 3 L0n מסילה 0 שלילי (העברת מידע) 4 ID0 זיהוי/בקרה 0 5 PWR מתח 5V 6 L1n מסילה 1 שלילי (העברת מידע) 7 L1p מסילה 1 חיובי (העברת מידע) 8 ID1 זיהוי/בקרה 1
באוקטובר 2018 אפל החלה בהפצת מודלי אייפד בהם החליפו את מחבר הלייטנינג ב USB-C.
מאז כל מודלי האייפד החדשים וגם חלק מאביזרים נוספים המופצים על ידי החברה מזוודים ב USB-C במקום בלייטנינג.
באוקטובר 2022 הפרלמנט האירופי קבע רגולציה הדורשת שכל מוצר אלקטרוני יתמוך ב USB-C.
סמנכ"ל השיווק העולמי של אפל, גרג ג'וסוויאק, הצהיר שחברת אפל תעמוד ברגולציה ובכך אישר בעקיפין שגם בשאר מוצרי אפל, ובפרט באייפון, יוחלף כבל הלייטנינג ב USB-C.
סדרת אייפון 15\אייפון 15 פרו שהוצגה בספטמבר 22, 2023, הייתה מודל האייפון הראשון שהשתמש בUSB-C.
מכשירי אייפון ואייפד ומארזי הטעינה MagSafe שנמכרו לאחר ספטמבר 2022 עברו כולם לשימוש במחברי USB-C במקום מחברי לייטנינג.
החל מספטמבר 2025 הושלם המעבר של כל הדגמים של אייפון ממחבר לייטנינג למחבר USB-C .
מַחְבֵּר (או אביזר חיבור) הוא התקן שמאפשר לצרף יחד באופן מכני שני עצמים או יותר.
ככלל, מחברים נועדו ליצור חיבור שאינו קבוע, כלומר שניתן לפרקו מבלי לפגוע בחלקים שהם משמשים לחיבורם.
ישנם מחברים ייחודים לחיבור עץ , הנובעים מתכונות העץ, ולעיתים נעשה שימוש בחומר חיצוני כגון סיכות מתכת או ברגים.
מחברים יכולים לשמש לסגירת קופסאות שאינן קשיחות, כגון שקית חטיפים, או מעטפה.
במקרה כזה משתמשים בפקק או באביזרים שנוצרו במיוחד למטרה זו כמו אטב לחם.
מחברי פלדה עשויים לרוב מפלדת אל-חלד, פלדת פחמן או פלדת סגסוגת.
מחברת התיג'אן הוא שמם של שני חיבורים בענייני דקדוק המקרא: מחברת התיג'אן העברית ומחברת התיג'אן הערבית.
מחברת התיג'אן העברית (הגדולה) היא חיבור כללי הדקדוק, הטעמים, הנקודות, וחוכמת לשון הקודש על כל חלקיו, אשר חיברו חכם יהודי תימני קדום בלשון הקודש בעילום שמו ופרטיו.
מחברת התיג'אן הערבית (הקטנה) עוסקת גם כן בדקדוק המקרא וכתובה בערבית יהודית.
בעבר, היו מי שייחסו את חיבור מחברת התיג'אן לרס"ג או לר' בניה הסופר אך כיום סבורים החוקרים שהם אינם המחברים.
מחקירת מקורות יצירה זו עולה כי המחבר חי בתקופה משוערת בין סוף המאה ה-11 למאה ה-12, תקופת חיים מקבילה (לפחות בחלקה) לתקופת חייו של רד"ק, דקדקן ופרשן המקרא הידוע.
חיבור דקדוקי זה היה נמצא בראשו של כל תאג' (כתר תורה) אשר נכתב בתימן, כחלק בלתי נפרד ממנו, למטרת לימוד חוכמת הדקדוק וכהוראות הקריאה המדויקת בתורה.
מנהג זה נמשך עד להגעת ספרי הדפוס אשר מיעטו את הצורך בכתבי היד וכך נעלם בהדרגה ספר יסוד זה מעיני הציבור הרחב.
חיבור דקדוקי זה היה נפוץ מאוד בתימן ולא יצא מגבולותיה במשך כ-700 שנים.
המחברת העברית נדפסה לראשונה במלואה בשנת 1870 בצרפת על ידי המזרחן יוסף דרנבורג בתוספת מעט הערות ומראי מקום.
על בסיס מהדורה זו נדפסה המחברת בישראל בשנת תשכ"א.
המחברת הערבית נדפסה בלייפציג על ידי אדולף נויבאואר בשנת 1891.
מחבר או חַבָּר הוא מעגל דיגיטלי בסיסי, אשר מסוגל לחבר מספרים בינארים.