tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"The Infant Kiss" שאב את השראתו מהסרט "The Innocents" משנת 1961 בכיכובם של דברה קר ומייקל רדגרייב, סרט ששאב את השראתו מ"טבעת החנק", סיפור של הסופר הנרי ג'יימס.
"The Wedding List" נכתב על פי סרטו של הבמאי הצרפתי פרנסואה טריפו "La Mariée était en noir" (הכלה לבשה שחורים) משנת 1967, המבוסס על רומן של הסופר ויליאם אייריש (William Irish).
אלבום זה אחראי לאחד מהסינגלים המוצלחים בקריירה של בוש "babooshka" שהגיע לצמרות המצעדים באירופה ובאוסטרליה, זכה לתואר כסף בבריטניה ומכר מעל ל-500,000 עותקים בצרפת.
האלבום "Never for Ever" הוא היחיד שלא קרוי על שם אחד מהשירים הכלולים בו.
קייט בוש הפיקה בעצמה את האלבום "The Dreaming".
ההתנסות הראשונית והחופש המקצועי הביאו אותה ליצור אלבום מגוון בסגנונות מוזיקליים רבים.
מסיבה זו האלבום זכה לביקורות מעורבות.
האלבום לא הצליח מבחינה כלכלית, אך הוא זכה למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי.
הסינגל הראשון, "Sat In Your Lap", הקדים את יציאת האלבום במספר חודשים וכמו שלושת הסינגלים שיצאו אחריו, לא הצליח במצעדי הפזמונים.
הסינגל "The Dreaming" השתהה במקום 48. הסינגל שיצא אחריו, "There Goes A Tenner", וזכה ליחסי ציבור של אי-אם-איי ושל בוש, לא נכנס למצעדים כלל.
באלבום מעט שירים בעלי גוון אישי: השיר "Sat In Your Lap" בוחן את האיזון בין ביטחון עצמי של אדם לתחושת הספק שלו בעצמו, ואילו השיר "Leave It Open" ("השאר את זה פתוח") עוסק בצורך בהכרה ומבטא את הצדדים האפלים באישיותו של אדם.
האלבום "Hounds of Love" הופק גם הוא על ידי קייט בוש והיה אלבום ניסיוני כקודמו.
לאחר ההוצאות הרבות שגבתה הפקתו של האלבום "The Dreaming", בנתה בוש סטודיו פרטי בקרבת ביתה כדי שתוכל לעבוד בקצב שלה בלי צורך לכלכל את זמנה שם.
בוש תארה תקופה זו כתקופה שמחה.
התקשורת במערכת יחסים היא הנושא של השיר "Running Up That Hill", שקיבל ביקורות חיוביות וזכה להצלחה מסחרית.
בוש רצתה בהתחלה לקרוא לשיר "A Deal With God", אך באי-אם-איי לא רצו לעורר מחלוקת ציבורית.
השיר "Hounds of Love" עוסק בפחד מאהבה גואה, ואילו השיר "The Big Sky" עוסק בתסכול האומן החשוף לביקורת שאינה מודעת לתהליך היצירה האמנותי.
לעומתם, השיר "Cloudbusting" שאב השראתו מהספר "ספר החלומות" של פיטר רייך, בנו של וילהלם רייך, פסיכואנליטיקאי מתלמידיו של פרויד שבנה מכונה שמטרתה להוריד גשם ולשלוט במזג האוויר.
האלבום מחולק לשני חלקים שבגרסת התקליט היו שני הצדדים שלו.
הצד הראשון, המלודי בין השניים, נקרא "Hounds of Love" ובו ארבעת הסינגלים "Running Up That Hill", "Hounds of Love", "The Big Sky", "Cloudbusting", וכן השיר "Mother Stands For Comfort" אודות רוצח שמחפש מקלט בבית אמו בידיעה שהיא תגן עליו תמיד.
הצד השני נקרא "The Ninth Wave", שם הלקוח מתוך שיר של אלפרד טניסון, ומתאר אישה הנאבקת על חייה בלב ים ואת חוויית ליל העינויים בים.
שלא כמו באלבום "The Dreaming", שכולו היה ניסיוני, באלבום "Hounds of Love" בוש איזנה בין היצירה המלודית בצד הראשון של התקליט לבין היצירה הניסיונית-קונספטואלית בצידו השני.
הסגנון האישי בכתיבה של בוש בא לידי ביטוי גם באלבום "The Sensual World" ובו שירים על אהבה נכזבת כמו "Love And Anger", "Never Be Mine", על הלחצים במערכות יחסים מודרניות כמו "Between A Man And A Woman", ועל ספק עצמי כמו "The Fog".
השיר "Deeper Understanding" מציג פורטרט של אדם גלמוד המוצא נחמה בחברת מחשב.
השיר "Rocket's Tail" עוסק בהנאה והסיפוק מפנטזיות של אחרים.
השיר המוזר ביותר באלבום, נגוע בהומור השחור של קייט בוש הוא "Heads We're Dancing", המתאר אישה שרוקדת כל הלילה עם זר לא מוכר ובסופו של דבר מגלה שהוא אדולף היטלר.
שם האלבום לקוח מהרומן יוליסס של הסופר ג'יימס ג'ויס.
לאחר שבוש לא קיבלה אישור להשתמש בטקסט עצמו, כתבה בוש מילים המתארות את אותה דמות יוצאת מדפי הספר אל העולם האמיתי.
בשיר יש אזכור לשיר של המשורר ויליאם בלייק, "And did those feet in ancient time" הידוע גם בשם "ירושלים".
האלבום נעשה רב מכר בארצות הברית, המצליח ביותר מבין האלבומים שהוציאה, וזיכה את בוש באלבום זהב על מכירת מעבר לחצי מיליון עותקים ארבע שנים אחרי הוצאתו.
השיר "This Woman's Work" מהסרט "She's Having a Baby" של הבמאי ג'ון יוז עובד מחדש לאלבום זה והושמע כשיר הפתיחה של סדרת הדרמה הבריטית "Walk Away and I Stumble".
בזכות שידור השיר הוא הגיע למקום השלישי במצעד ההורדות הבריטי של אפל.
שם האלבום הוא שמו של סרט של הבמאים מייקל פאוול ואמריק פרסבורגר.
הסרט, כמו סיפור הילדים של הנס כריסטיאן אנדרסן, מספר על רקדנית נלהבת המנסה למצוא את מי שיעזור לה להוריד את נעלי הריקוד המכושפות שעל רגליה.
האלבום נמכר ברחבי העולם ביותר משלושה מיליון עותקים.
הסגנון המוזיקלי באלבום פשוט וישיר יותר מכל אלבומיה הקודמים של בוש.
התוכנית הראשונית הייתה לפרסם את השירים, ולצאת איתם למסע הופעות.
מסיבה זו לאלבום יש תחושה דומה יותר להופעה חיה ובו פחות אפקטים של אולפן שייחדו את האלבומים הקודמים שלה, אך לא יתאפשרו במסע הופעות.
בסיס המעריצים של בוש שאהב את המורכבות של הלחנים הקודמים דחו את האלבום, אך אחרים מצאו מורכבות חדשה במילות השירים וברגשות שהובעו באמצעותן.
באלבומים הקודמים השירים היו על דמויות ייחודיות וסיפורים אנושיים, אך אלבום זה נכתב כמעט כיומן אישי.
אלו היו ימים סוערים לקייט בוש בהם היא סבלה ממספר אבדות קשות.
בשנת 1989 הגיטריסט שלה אלן מרפי נפטר מדלקת ריאות, וגם אמא של בוש, חנה, נפטרה.
רבים מהקרובים לבוש שהלכו לעולמם מוזכרים בשיר "Moments Of Pleasure".
מערכת היחסים שלה עם דל פאלמר הסתיימה, אף על פי שהם המשיכו לעבוד ביחד.
רבים מהשירים עוסקים בפרידה והבולט בהם הוא "You're The One".
לצד תחושת האובדן, ניכר באלבום גם ההומור של בוש.
באלבום השתתפו אמנים ידועים בתפקידים שונים: הקומיקאי לני הנרי תרם את קולו בשיר "Why Should I Love You?", שיר אותו כתבה ושרה עם הזמר פרינס.
בנוסף, הזמר והמלחין אריק קלפטון ניגן בגיטרה בשיר "And So Is Love"; המלחין והמנצח מייקל קאמן כתב עיבוד ל-"Moments Of Pleasure"; גארי ברוקר הזמר של להקת פרוקול הארום; והגיטריסט ג'ף בק.
השיר הראשון שיצא לרדיו הוא "King of the Mountain" והוא מתייחס לזמר אלביס פרסלי ולסרט האזרח קיין.
השיר שודר לראשונה ברדיו 2 של ה-BBC בתאריך 21 בספטמבר 2005 והיה זמין להורדה ברשת בתאריך 27 בספטמבר.
האלבום הוא שאפתני וניחן ברבדים רבים המשלבים אלמנטים של מוזיקת עם, מוזיקה רנסאנסית, מוזיקה אירופאית קלאסית, רגאיי וסמבה ויוצרים יחדיו מוזיקת פופ.
כמו באלבום "Hounds of Love", באלבום שני דיסקים.
הראשון נקרא "A Sea of Honey" המכיל שירים שאינם מקושרים בתמה משותפת.
אחד מהם הוא "King of the Mountain" שסגנונו הוא ברוח מוזיקה מתקופת הרנסאנס.
בשיר "" בוש שרה את ספרות המספר פאי מהראשונה עד הספרה ה-137 (אף כי היא השמיטה מסיבה לא ברורה את הספרות במקומות ה-79-100).
השיר "A Coral Room" עוסק באובדן אמה של בוש ובחלוף הזמן.
בשיר ליווי פסנתר בלבד והוא מאזכר את אטלאנטיס, את "Tempest" של ויליאם שייקספיר וכן את נושא הטביעה שהעסיק את בוש באלבומה "Hounds of Love".
השיר זכה לתגובה נלהבת מצד מבקרי המוזיקה שטענו שהוא "מהמם" בפשטותו, "נוגע במעמקי הלב" ו"מהיצירות היפות ביותר" שבוש הקליטה מעודה.
הדיסק השני נקרא "A Sky of Honey" ואת השירים שבו מקשר נושא אחד והוא ציוץ הציפורים.
עטיפת האלבום הנראית כמו רכס הרים בשקיעה המשתקף בים מציג למעשה צורת גל המייצג את ציוץ הציפור.
ראלף האריס (Rolf Harris) שניגן גם בשיר "The Dreaming", מנגן בדידג'רידו בשניים מהשירים בדיסק ותרם את קולו בשיר "The Artist".
אמנים נוספים השתתפו באלבום ובהם פיטר ארסקין (Peter Erskine), אברהארד וובר (Eberhard Weber), לול קרים (Lol Creme) וגארי ברוקר (Gary Brooker) מלהקת "Procol Harum".
בשניים מהשירים ליווי מיתרים בביצוע של התזמורת המטרופולינית של לונדון.
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים האנגלי בתאריך 13 בנובמבר 2005 לאחר שנמכרו יותר מ-90,000 עותקים תוך שבוע אחד בלבד.
באותו יום הגיע האלבום למקום ה־27 במצעד האלבומים האוסטרלי (ARIA).
לאחר חמישה חודשים מיום הוצאתו לאור נמכרו יותר מ-1.1 מיליון עותקים.
בוש זכתה בשתי מועמדויות לטקס פרסי המוזיקה הבריטית בשנת 2006, בקטגוריית הזמרת הבריטית הטובה ביותר ובקטגוריית האלבום הטוב ביותר.
האלבום כולל גרסאות חדשות למספר שירים מהאלבומים "The Red Shoes" ו-"The Sensual World".
קייט ליטשה את ההפקה והקליטה מחדש את השירים.
האלבום הוא גם הראשון שיצא בהוצאת חברת התקליטים שלה "Fish People".
לאחר 6 שנים שבהן לא פרסמה חומרים חדשים הוציאה בשנת 2011 את האלבום Words for Snow.
השיר "Snowflake" כולל קטע שירה קטן של בנה של בוש, ברטי.
האלבום הוא הקצר ביותר של הזמרת מבחינת מספר השירים באלבום, אבל אחד מהארוכים ביותר שלה מבחינת משך כלל השירים, כאשר השיר הקצר ביותר אורכו הוא 6:49.
סגנונה של קייט בוש ממזג השפעות שונות.
גם בשנותיה הראשונות בהן הפסנתר היה הכלי העיקרי שלה, בוש הושפעה ממגוון מקורות מוזיקליים כמו מוזיקה קלאסית, רוקנרול, מוזיקת עמים ומגוון השפעות אתניות, ויצרה מהם תערובת ייחודית שהמשיכה להיות ניכרת גם בהמשך עבודתה.
לא פעם תארו מבקרים את יצירתה כסוריאליסטית בשל המלודרמטיות, הרגשנות וחוסר היכולת להגדיר קטגוריה ברורה.
הם תארו גם את יצירותיה השמחות ביותר כנגועות במלנכוליה, ואת יצירותיה העצובות ביותר כבעלות אלמנטים של חיות ייחודית הנאבקות מול ייסוריי העולם.
בוש משתמשת בקולה ככלי מוזיקלי ויוצרת באמצעותו מגוון עוצמות רגשיות ועידון המייחדים את כל יצירתה.
במהלך השנים, הקליטה מספר שירים גם בצרפתית ובאירית, בנוסף לאנגלית.
קייט בוש התמודדה עם נושאים רגישים שהיו בגדר טאבו הרבה לפני שהיה אופנתי לעשות זאת; השיר "Kashka From Baghdad" עוסק בזוג הומוסקסואלי; השיר "Breathing" עוסק בהתמודדות עם חיים בצל נשורת גרעינית.
הלחנים שלה מפגינים מקצועיות רבה ומתייחסים למגוון נושאים, לא פעם מעורפלים וקודרים.
עם זאת, כתיבתה השנונה שלבה גם מוטיבים קומים.
היא צטטה את מונטי פייתון, את וודי אלן, את המלון של פולטי ואת הסיטקום "The Young Ones".
בוש ציינה גם מוזיקאים אמריקאים כפרנק זאפה ודיבו כמקורות השפעה.
במהלך הקריירה הארוכה של בוש היא לא הרבתה להופיע על הבמות או על המרקע.
מסע ההופעות היחיד של בוש נערך בתחילת 1979 (3 באפריל-13 במאי), ולאחריו היא הופיעה רק בהזדמנויות בודדות.
הועלו השערות רבות לכך שבוש לא יצאה למסע הופעות נוסף ובהן הצורך העז שלה להיות בשליטה מלאה על המוצר הסופי, צורך שקשה לענות לו בהופעה חיה, פחד הגבהים של בוש, ומותו של במאי התאורה שלה, ביל דאפילד.
דאפילד נהרג בגיל 21 בתאונה במהלך הקונצרט של בוש בתאריך 2 באפריל כשנפל מגובה רב.
בוש ערכה מופע צדקה בתאריך 12 במאי עם פיטר גבריאל וסטיב הארלי בלונדון למען משפחתו.
בוש סיפרה בריאיון לרדיו 2 של ה-BBC שהיא נהנתה ממסע ההופעות, אך האלבומים המאוחרים יותר דרשו ממנה אנרגיה רבה יותר, כנראה בשל המעורבות הגדולה שלה בהפקתם.
במהלך תקופת מסע ההופעות היא הופיעה מספר פעמים בטלוויזיה: בגרמניה, בתוכנית "Bio's Bahnhof" בתאריך 9 בפברואר; בבריטניה במצעד הפזמונים ב־16 בפברואר, בארצות הברית בסאטרדיי נייט לייב ב-9 בדצמבר, והופעה נוספת בטלוויזיה היפנית.
במרץ 1987, בוש שרה את "Running Up That Hill" במופע צדקה עולמי של אמנסטי אינטרנשיונל למען זכויות אדם בליוויו של דייוויד גילמור בגיטרה.
בינואר 2002 הופיעה בלונדון עם גילמור בשיר "Comfortably Numb" המוכר בביצוע להקת פינק פלויד.
קייט בוש הייתה אחת מהמוזיקאים הראשונים שתרמה להתפתחות תעשיית המוזיקה בתחום הווידאו.
היא יצרה קליפים לרבים משיריה.
חברת התקליטים EMI רקורדס הוציאה מספר אוספי וידאו של בוש, ובהם הופעה חיה בהאמרסמית' אודיאון, "The Single File", "Hair of the Hound", "The Whole Story" וכן "The Sensual World".
בוש עצמה הופיעה במגוון קליפים חדשניים כגון הקליפ של "Cloudbusting" בכיכובו של השחקן דונלד סאת'רלנד ובקליפים "Running Up That Hill", "Babooshka", "Breathing", ו-"Wuthering Heights".
בשנת 1993 בוש ביימה וכיכבה בסרט הקצר "The Line, The Cross and The Curve", לצד השחקנית מירנדה ריצ'רדסון, ובהשתתפות המורה שלה לתנועה לינדסי קמפ, להקתה, רקדנה וכן דודתה לילי.
הסרט הוא בסגנון מחזמר ובו שירים של בוש מהאלבום "The "Red Shoes שהושפע מסרט בשם זה.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1994. בראיונות מאוחרים אמרה בוש שהיא רואה בסרט כישלון.
באותה שנה בוש כתבה את המוזיקה לסדרת פרסומות פסיכדליות של משקה קל בשם "פרוטופיה" בארצות הברית.
בוש כיכבה בתוכנית בשם "Les Dogs", בהפקת הקבוצה הבריטית קומיק סטריפ ל-BBC.
היא גם כתבה את המוזיקה המקורית להפקה קומית נוספת של הקבוצה בשם "GLC: The Carnage Continues".
שתי תוכניות אלו היו חלק מסדרת תוכניות של קומיק סטריפ לערוץ 4 של BBC בהם כיכבו קומיקאים ידועים.
בתוכנית "Les Dogs" ששודרה ב-8 במרץ 1990 שיחקה בוש כלה בחתונתה במציאות פוסט-אפוקליפטית בבריטניה.
ברובו של הסרט בוש, לבושת שמלת כלה, שותקת, אך היא משתתפת בשתי סצנות חלום בדיאלוג עם פיטר ריצ'רדסון, התסריטאי, הבמאי והמפיק של רוב התוכניות בסדרה.
בתוכנית "GLC" היא כתבה, הפיקה ושרה את שיר הנושא "Ken" כמו גם את מוזיקת הרקע בתוכנית.
ב-1985 הפיקה בוש גרסה אפלה ומלנכולית לשיר "ברזיל" לפסקול הסרט בשם זה בבימויו של טרי גיליאם.
ב-1986 היא כתבה והקליטה את השיר "Be Kind To My Mistakes" לסרט של ניקולאס רואג "Castaway", ובשנת 1990 עיבוד חדש של השיר נכלל באלבום "This Woman's Work".
ב-1999 כתבה והקליטה שיר לסרט "דינוזאור" של דיסני, אך בסופו של דבר לא נכלל השיר בפסקול.
על פי מגזין המעריצים של בוש, הדבר נעשה משום שבוש סירבה לשנות את השיר לבקשת האולפנים.
על כל פנים, אולפני דיסני טוענים שצופים שהאזינו לשיר לא הגיבו לשיר באופן המצופה.
ב-2007 הקליטה את השיר Lyra לסרט "המצפן הזהוב"
ב-2022 ליווה שירה "Running Up That Hill", את אחד מפרקי הסדרה "דברים מוזרים" והביא להתענינות מחודשת בשיריה.
בוש נשואה לגיטריסט דני מקינטוש.
יש להם בן משותף, אלברט מקינטוש, המכונה ברטי, יליד 1998. מסוף שנות ה-70 ועד תחילת שנות ה-90, בוש הייתה במערכת יחסים עם הבסיסט וטכנאי הסאונד דל פאלמר.
בוש היא צמחונית מטעמי מצפון מאז 1975. היא התבטאה גם נגד תעשיית הפרוות ונגד הפגיעה בעגלים בתעשיית החלב.
בוש היא תושבת אלתם לשעבר בדרום מזרח לונדון.
בשנות ה-90 עברה להתגורר לצד התעלה בסולהאמסטד, ברקשייר, ורכשה בית שני בדבון ב-2004. בוש גדלה כקתולית.
משך הזמן שעבר בין אלבומיה הוביל לשמועות בנוגע לבריאותה או למראה החיצוני של בוש.
ב-2011 היא אמרה ל-BBC Radio 4 שהזמן בין האלבומים היה מלחיץ: "זה מאוד מתסכל שהאלבומים לוקחים את הזמן שהם לוקחים...
הלוואי שלא היו פערים כאלה גדולים ביניהם".
באותו ריאיון היא הכחישה שהיא פרפקציוניסטית, ואמרה: "אני חושבת שחשוב שהדברים יהיו פגומים...
זה מה שעושה יצירת אמנות למעניינת לפעמים - החלק השגוי או הטעות שעשית שהובילה לרעיון שלא היה לך אחרת." היא חזרה והדגישה את העדיפות של חיי המשפחה בסדר העדיפויות שלה.
בנה של בוש, ברטי, הופיע בקונצרט "לפני השחר" ב-2014. אחיינה, רייבן בוש היה כנר בלהקת האינדי האנגלית, סיד ארתור.
בוש תרמה את קולה לשני אלבומים של פיטר גבריאל.
שניים מהלהיטים המפורסמים הם "Games Without Frontiers" ו-"Don't Give Up" שהמאוחר יותר הפך לדואט של השניים.
דואט נוסף שלהם לשיר "Another Day" של רוי הארפר הופיע בתוכנית הטלוויזיה שהקליטה בוש בשנת 1979. הארפר עצמו סיפק קולות בשיר של בוש "Breathing", והיא עשתה את אותו דבר באלבומים שלו "HQ" ו-"Once" (בשניהם גם השתתף דייוויד גילמור) וב-"The Unknown Soldier".
ב-1986 סיפקה בוש קולות ליווי לשיר הנושא של להקת "Big Country" באלבומם "The Seer".
ב-1987 שרה בוש גרסה חדשה של השיר "Let it be" לאלבום צדקה.
ב-1988 שרה עם מידג' יור בשיר "אח ואחות" באלבום "Answers to nothing".
ב-1991 ביצעה בוש גרסת כיסוי לשיר "Rocket Man" של אלטון ג'ון, לרגל הוצאת אלבום המחווה לאלטון ג'ון וברני טופין "Two Rooms: Celebrating the Songs of Elton John & Bernie Taupin".
ב-2007 בחרו קוראי "Observer Music Monthly" של "האובזרבר" בגרסת הרגאיי של בוש לגרסת הכיסוי הטובה בכל הזמנים.
ב־2013, נכללה הגרסה ברשימת 50 גרסאות הכיסוי הטובות בכל הזמנים במשאל קוראי "NME", וב-2015 מנו מבקרי "דיילי טלגרף" הבריטי את גרסתה בין 50 גרסאות הכיסוי הטובות בכל הזמנים.
בוש אישרה את השימוש בדגימה ואף אפשרה להם להשתמש בקטעים מהקליפ של "Cloudbusting" לקליפ של "Something Good".
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי.
ב-1996 תרמה בוש גרסה של השיר "Mná Na hÉireann" (אישה אירית) בשפה הגאלית להרכב "Common Ground".
בשנה זו בוש סיפקה קולות ליווי לשיר "My Computer" של פרינס, שנכלל באלבומו "Emancipation" שיצא בשנה זו.
קייט בוש כמקור השראה לאמנים אחרים
טאנסטול, ליידי גאגא, M.I.A., קייטי מלואה, לילי אלן, ליאונה לואיס, ג'ואנה ניוסום, קייט נאש, פלורנס ולש, מרינה אנד דה דיימונדס, רדיוהד, טופאק שאקור, קורט קוביין, דייב גהאן, רוברט סמית', מיוז, אוזי אוסבורן, אאוטקאסט, בלוק פארטי, בון איבר, נטלי מרצ'נט, אני דיפרנקו, סוזן וגה, שאקירה, ירדנה ארזי ועוד רבים אחרים.
בשנות השמונים והתשעים השוותה התקשורת כל זמרת חדשה לבוש.
הראפר והמוזיקאי טריקי הצהיר שעבודתה של בוש היוותה השפעה מכרעת על עבודתו ושהיא ראויה להערכה יותר מהביטלס.
אף על פי שעבודתה של בוש והשפעתה על אחרים אינם מוכרים לרבים מחוץ לאירופה, מוזיקאים אחרים הצהירו שעבודתה גאונית.
ג'ון ליידון מלהקת PIL הצהיר שעבודתה מבריקה.
הראפר ביג בוי ידוע בהערצתו העצומה לבוש וציין פעמים רבות כי היא היוצרת האהובה והמשפיעה ביותר עליו בכל הזמנים.
עיבודים של אמנים אחרים לשיריה
אמנים רבים בכל רחבי העולם הקליטו גרסאות כיסוי לשיריה של קייט בוש, חלקם אמני פופ, רוק, דאנס ומטאל.
מעט מהגרסאות האלו יצאו בשני אלבומים.
הראשון שיצא בשנת 1997 נקרא "Kate Bush Covered" והשני יצא שנה אחריו ונקרא "I Wanna Be Kate".
קת'רין אליזה "קייט" בלאנשט היא שחקנית ומפיקת תיאטרון וקולנוע אוסטרלית זוכת שני פרסי אוסקר, ארבעה פרסי גלובוס הזהב, שלושה פרסי גילדת שחקני המסך, ארבעה פרסי BAFTA, כמו גם גביע וולפי בפסטיבל הסרטים ה-64 של ונציה.
בלאנשט השיגה הכרה בין-לאומית בסרט הדרמה ההיסטורית "אליזבת" משנת 1998, בו גילמה את דמותה של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
היא אף ידועה בשל משחקה את מלכת העלפים הנעלים גלדריאל בטרילוגיית סרטי "שר הטבעות" וגילמה את קתרין הפבורן בסרט "הטייס", תפקיד עליו הוענק לה פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
היא שיחקה גם בסרטים "בבל", "רמז לסקנדל", "אני לא שם", "אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח" ו"הסיפור המופלא של בנג'מין באטן".
בשנת 2013 היא גילמה את הדמות ג'נט יסמין פרנסיס בסרטו של וודי אלן "יסמין הכחולה", עליו היא זכתה בביקורות מהללות ובפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בלאנשט נולדה במלבורן, וויקטוריה שבאוסטרליה, למשפחה נוצרית-מתודיסטית.
בתם של ג'ון, מורה אוסטרלית, ורוברט בלאנשט, ששירת בצי האמריקני יליד-טקסס שפגש את אמה של בלאנשט כשהוצב במלבורן ועבד מאוחר יותר כמנהל פרסום.
כשבלאנשט הייתה בת עשר, מת אביה כתוצאה מהתקף לב.
לה אח ואחות; אחיה הבכור, בוב, הוא מהנדס מחשבים, ואחותה הצעירה ג'נבייב, היא מעצבת תיאטרון.
בלאנשט למדה בבית ספר תיכון איסט אייבנהו במלבורן, ולאחר מכן השלימה את חינוכה הגבוה בקולג' המתודיסטי לנשים, שם גילתה את משיכתה למשחק.
היא למדה כלכלה ואומנויות יפות באוניברסיטת מלבורן.
לאחר לימודיה עזבה את אוסטרליה על מנת לטייל.
בגיל 18, תיירה בלאנשט במצרים.
עמית אורח במלון זול בקהיר שאל אותה אם היא מעוניינת להיות ניצבת בסרט, ולמחרת מצאה עצמה בסצנת קהל מריעה למתאגרף אמריקני שהפסיד למצרי.
בלאנשט שבה לאוסטרליה ונסעה לסידני על מנת ללמוד במכון הלאומי לאמנויות דרמטיות; סיימה ב-1992 והחלה את קריירת התיאטרון שלה.
תפקיד הביכורים הראשי שלה, היה על הבמה בשנת 1993 במחזה של דייוויד מאמט, שם היא גילמה את אולינה.
היא אף הופיעה כאופליה בהפקה היוקרתית משנת 1994–1995 של להקת התיאטרון האוסטרלית Company B של המחזה המלט, בבימויו של ניל ארמפילד.
בלאנשט הופיעה במיני-סדרה האוסטרלית "Heartland", וכן במיני-סדרה" Bordertown" ובפרק "The Loaded Boy" של סדרת הטלוויזיה האוסטרלית "Police Rescue".
הופעת הבכורה שלה בסרט טלוויזיה הייתה בסרט הטלוויזיה האוסטרלי משנת 1994 של "Police Rescue" כמורה ששודדים מחזיקים בה כבת ערובה.
בלאנשט עשתה את הופעת הבכורה הבין-לאומית שלה בסרט כאחות אוסטרלית הנשבית בידי היפנים בסרט "לחיות בצל הכבוד" ("Paradise Road"), אותו ביים ברוס ברספורד.
התפקיד הראשון שהעניק לה חשיפה רבה היה בסרט הדרמה ההיסטורית "אליזבת" משנת 1998, שהקנה לה מועמדות ראשונה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בלאנשט זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי (פרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הטלוויזיה והקולנוע) ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
בשנה שלאחר מכן הייתה בלאנשט מועמדת לפרס BAFTA בשל תפקידה בסרט הכישרון של מר ריפלי.
ב-2004 היא גילמה עיתונאית הרה בסרט ההרפתקאות והדרמה-הקומית "עמוק במים" שביים וס אנדרסון.
בשנת 2005 זכתה בלאנשט בפרס אוסקר ובפרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר כששיחקה את קתרין הפבורן בסרט הטייס של מרטין סקורסזה.
הדבר הפך את בלאנשט לאדם הראשון שזכה באוסקר עבור גילום דמותו של שחקן או שחקנית זוכה הפרס מן העבר.
בלאנשט שכבר עתה קצרה שבחים, זכתה לקהל מעריצים חדש כשהיא הופיעה בטרילוגיית סרטי "שר הטבעות" בבימויו של פיטר ג'קסון.
היא גילמה את תפקיד האלפית גבוהת הקומה גלדריאל בכל שלושת הסרטים.
ב-2006 כיכבה בלאנשט בסרט "בבל" ובסרט "רמז לסקנדל" שם גילמה את דמותה של שבה הארט.
בלאנשט הייתה מועמדת בשלישית לפרס אוסקר עבור הופעתה בסרט.
ב-2007, היא זכתה בפרס פסטיבל ונציה לשחקנית הטובה ביותר בשל גילומה של בוב דילן (אחת מ-6 שחקנים שגילמו את הדמות) בסרטו באורך מלא של טד היינס אני לא שם וגם שבה לתפקידה כאליזבת בסרט ההמשך לאליזבת הראשונה שנקרא אליזבת: תור הזהב.
היא קיבלה מועמדות לאוסקר על 2 התפקידים: מועמדות לפרס שחקנית הטובה ביותר עבור גילומה של אליזבת, ומועמדות לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר עבור דמותו של בוב דילן.
בלאנשט אף סיימה צילומים של סרטו של סטיבן ספילברג "אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח", שיצא לאקרנים בשנת 2008. ובאותה שנה היא שיחקה בסרט "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן".
היא גם דיבבה בסרט האנימציה "פוניו על הצוק ליד הים".
ב-2010, היא שיחקה בסרט "רובין הוד" בביימו של רידלי סקוט.
ב-2011 בלאנשט שיחקה בסרט "האנה" וגילמה את דמות האנטגוניסטית מריסה ויגלר.
בלאנשט הוכתרה על ידי מגזין "TIME" כאחת ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם בשנת 2007 וגם אחת מהשחקניות המצליחות ביותר לפי מגזין "פורבס".
ב-5 בדצמבר 2008 היא קיבלה כוכב משלה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ב-2012 היא דיבבה את דמותה של פנלופה בסדרת האנימציה הקומית "איש משפחה".
בין השנים 2012–2014 היא גילמה את דמותה של גלדריאל מלכת האלפים בטרילוגיית סרטי "ההוביט" (פריקוולים לטרילוגיית סרטי "שר הטבעות").
ביולי 2013 היא שיחקה בתפקיד הראשי בתור ג'אנט יסמין פרנסיס בסרט המלודרמה "יסמין הכחולה" של וודי אלן.
דמותה בסרט מבוססת במידת מה על רות' מיידוף, אשתו של ברנרד מיידוף.
הסרט קיבל ביקורות משבחות ובלאנשט זכתה על משחקה בסרט זה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה ובפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
ב-2014 שיחקה בסרטו של ג'ורג' קלוני, "ציידי האוצרות" ("The Monuments Men"), המגולל את סיפורם של היסטוריונים המנסים להציל עבודות אמנות לפני שהיטלר ישמיד אותן.
ב-2014, זכתה בלאנשט בפרס קריסטל למצוינות נשים בקולנוע.
ב-2015 כיכבה בסרטו של טרנס מאליק "אביר הגביעים".
שיחקה בסרט "קרול", עיבוד קולנועי לספרה של פטרישה הייסמית' בבימויו של טוד היינס, על תפקיד זה קיבלה מועמדות נוספת לפרס אוסקר.
באותה שנה שיחקה בעיבוד מחודש ל"סינדרלה", בתפקיד האם-החורגת המרשעת.
דיבבה בסרט ההמשך "הדרקון הראשון שלי 2".
גילמה את דמות הראשית בסרט הטלוויזיה "Cancer Vixen" בבימויה של ג'ולי דלפי.
בשנת 2017 שיחקה בדרמה הרומנטית של הבמאי טרנס מאליק, "משיר לשיר" (אנ').
בנוסף, כיכבה בסרט גיבורי העל מבית אולפני מארוול "תור: ראגנארוק".
בלאנשט התמנתה ליו"ר חבר השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן 2018. באותה שנה שיחקה בקומדיית הפשע "אושן 8", ובסרטו של איליי רות' "הבית עם השעון המסתורי".
בשנת 2019 הופיעה בתפקיד הראשי בסרטו של ריצ'רד לינקלייטר "איפה את, ברנדט", שמבוסס על ספר מאת מריה סמפל.
בשנת 2022 הופיעה בתפקיד הראשי בסרטו של טוד פילד "טאר המנצחת", עליו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה ופרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי והועמדה בפעם השמינית לפרס אוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
באותה שנה, הודיע לואי ויטון כי בלאנשט נבחרה להיות שגרירת המותג.
בשנת 2024, שיחקה כדמות הראשית קתרין בסדרה "כתב ויתור".
ב-2025, הופיעה בפרק האחרון של העונה השלישית של משחקי הדיונון.
בינואר 2026 פורסם שבלאנשט תגלם את דמותה של ואלקה בסרט הלייב-אקשן המבוסס על "הדרקון הראשון שלי 2" והיא שבה לתפקיד אותו דיבבה במקור בטרילוגיית סרטי האנימציה של הזיכיון.
בעלה של בלאנשט הוא המחזאי והתסריטאי אנדרו אפטון, אותו היא פגשה ב-1996 בעת הופעתה בהפקה של הסרט "The Seagull", הם נישאו ב-29 בדצמבר 1997 ויש להם ארבעה ילדים.
בלאנשט ובעלה היו מנהלים אמנותיים למשך שלוש שנים של חברת התיאטרון של סידני החל מינואר 2008. החוזה שלהם כולל סעיף שיאפשר לכל אחד מהם לקחת שלושה חודשי חופשה בשנה על מנת לעסוק בפעילויות אחרות.
בשנת 2009, נוצרו בולים חדשים הנושאים את דמותה וגם את דמותם של השחקנים ג'פרי ראש, ראסל קרואו וניקול קידמן בגלל תרומתם לתרבות האוסטרלית.
בריאיון לרשת סקיי ניוז, בלאנשט הגדירה את עצמה כ"פמיניסטית".
בריאיון היא הביעה דאגה למעמדה של האישה כתוצאה מגל של שמרנות עולמית, לטענתה.
היא גם מתחה ביקורת על הוליווד המקשה על נשים מבוגרות להשתלב בתעשייה.
היא ציינה כי בעבר, בתור הזהב של הוליווד, התייחסו באופן מכובד לשחקניות מבוגרות כמו בטי דייוויס וג'ואן קרופורד.
בריאיון למגזין הבידור "וראייטי" במאי 2015 סיפרה בלאנשט כי בעבר ניהלה גם מספר מערכות יחסים עם נשים.
בלאנשט הייתה תומכת טווח ארוך בפעולה פרטנית וקולקטיבית בנושא שינוי אקלים ובעיות סביבתיות אחרות.
בשנת 2006 הצטרפה לפרויקט האקלים של סגן נשיא ארצות הברית לשעבר, אל גור.
בין השנים 2008 ל-2011, חברת התיאטרון בסידני בהנהגתם של בלאנשט ובעלה אנדרו אפטון, יזמה תוכנית סביבתית רחבת היקף בשם Greening the Wharf, שהשקיעה באנרגיה סולארית, קצירת מי גשמים, אמצעי יעילות אנרגטית וניהול פסולת מיטבית.
התוכנית זכתה בפרס הגלובוס הירוק שהתקבל על ידי בלאנשט ובעלה אפטון.
בלאנשט עבדה עם הנציב העליון של האו"ם לפליטים (UNHCR) מאז 2015. במאי 2016 הודיע ה-UNHCR על מינויה לשגרירת רצון טוב בעולם.
בלאנשט, יחד עם ידוענים אחרים, הציגו בסרטון של ה-UNHCR כדי לסייע בהעלאת המודעות למשבר הפליטים העולמי.
בסרטון, שכותרתו "מה הם לקחו איתם", השחקנים קוראים שיר שכתב ג'ניפר טוקסוויג בהשראת חשבונות ראשוניים של פליטים, והוא חלק מהקמפיין "WithRefugees" של UNHCR, הכולל גם עתירה לממשלות להרחבת המקלט.
לספק מחסה נוסף, שילוב אפשרויות עבודה וחינוך.
באוקטובר 2023, עם פתיחת מלחמת חרבות ברזל של מדינת ישראל, בלאנשט, יחד עם עוד קבוצה של 54 אמנים ואישים בתעשיית הבידור האמריקאית, חתמה על מכתב פתוח לנשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
שנה סרט תפקיד הערות ופרסים 1990 סרטנים מעודדת 1997אוסקר ולוסינדה לוסינדה לפלסטרייר מועמדת לפרס האקדמיה האוסטרלית כשחקנית הטובה ביותרלפגוש את ליזי ליזי זכתה בפרס האקדמיה האוסטרלית כשחקנית המשנה הטובה ביותרלחיות בצל הכבוד סוזן מקרתי 1998אליזבתאליזבת הראשונה, מלכת אנגליה זכתה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הדרמה
זכתה בפרס BAFTA לשחקנית הטובה ביותר
מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר
זכתה בפרס BAFTA כשחקנית המשנה הטובה ביותר
זכתה בפרס גילדת שחקני המסך כשחקנית המשנה הטובה ביותר
מועמדת לפרס גלובוס הזהב כשחקנית המשנה הטובה ביותר2005דג קטן טרייסי הארט זכתה בפרס האקדמיה האוסטרלית כשחקנית ראשית הטובה ביותר2006בבלסוזן ג'ונס מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך על ביצוע מעולה של צוות שחקנים הגרמני הטוב לנה ברנדטרמז לסקנדל שבה הארט מועמדת לפרס אוסקר כשחקנית המשנה הטובה ביותר
מועמדת לפרס גלובוס הזהב כשחקנית המשנה הטובה ביותר
מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך כשחקנית המשנה הטובה ביותר2007שוטרים לוהטיםג'אנין ללא-קרדיטאליזבת: תור הזהב אליזבת הראשונה מלכת אנגליה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותראני לא שםבוב דילן זכתה בפרס בפסטיבל הסרטים בוונציה כשחקנית הטובה ביותר
זכתה בפרס גלובוס הזהב כשחקנית המשנה הטובה ביותר
זכתה בפרס אינדפנדנט ספיריט כשחקנית המשנה הטובה ביותר
מועמדת לפרס אוסקר כשחקנית המשנה הטובה ביותר
מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך כשחקנית המשנה הטובה ביותר
זכתה בפרס גלובוס הזהב כשחקנית ראשית הטובה ביותר
זכתה בפרס גילדת שחקני המסך כשחקנית ראשית הטובה ביותר
זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשיההוביט 2: ישימון סמאוגגלדריאל ללא-קרדיטההפיכהגייל לאנגאנתולוגיה המורכבת מ-18 סרטים קצרים2014ההוביט 3: לשם ובחזרהגלדריאל ציידי האוצרות רוז וואלנד הדרקון הראשון שלי 2 וולקה דיבוב2015אביר הגביעים ננסי סינדרלה ליידי טרמיין קרול קרול איירד גם מפיקה בפועל
זוכת פרס האקדמיה האוסטרלית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה הבין-לאומי לשחקנית הטובה ביותר
מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותרגיירמו דל טורו מציג: פינוקיוספרצאטורה הקוףדיבובבית הספר לטוב ולרעהיסטוריאןקריינות2023הילד החדשהאחות אייליןגם מפיקה
מועמדת פרס האקדמיה האוסטרלית הבין-לאומית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותרציפורנייםמפיקה2024בורדרלנדסליליתכתב ויתורקתרין רייבנסקרופטמיני-סדרה
זוכת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה (2025)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה, סדרת אנתולוגיה או סרט טלוויזיה (2025)2025תיק שחור (אנ')קתרין סנט ג'יןאבא אמא אח אחותטימות'יאה2027הדרקון הראשון שלי 2ואלקהRumours
קייזר צ'יפס הוא מועדון כדורגל דרום אפריקאי מהעיר יוהנסבורג, המשחק בליגת ה-PSL, ונחשב לאחד המוצלחים בדרום אפריקה.
יושב ראש הקבוצה הוא קייזר מוטאנוג ומאמן הקבוצה הוא מושין ארטוגל הטורקי.
מועדון הכדורגל הוקם ב-7 בנובמבר 1970 בעיירה סווטו, פרבר של יוהנסבורג, אשר היה עיר המיועדת לשחורים בתקופת האפרטהייד.
מאז הקמתו נחשב המועדון לאחד מבין שלושת המועדונים היוקרתיים ביותר בליגת PSL יחד עם ממלודי סאנדונס ואורלנדו פירטס.
המועדון צבר 80 תארים ב-36 שנים, כשהחשוב מביניהם ברמה הבינלאומית הוא גביע אפריקה למחזיקות גביע בשנת 2001.
המועדון הושעה על ידי התאחדות הכדורגל האפריקאית מפעילות בינלאומית בין השנים 2005 ו-2009, לאחר שהקבוצה החליטה שלא להשתתף בגביע CAF, טורניר מקביל בחשיבותו לגביע אופ"א).
זאת הייתה הפעם השנייה, בה הקבוצה לא הסכימה ליטול חלק בתחרות.
מגרש האימונים של הקבוצה נמצא ב"קייזר צ'יפס ווילג'" בעיירה נטורנה, 6 קילומטרים דרומית ליוהנסבורג.
ענות 2001/2 הייתה העונה הטובה ביותר שהייתה למועדון, כאשר הושגו ארבעה תארים בארבעה חודשים.
בעונת 2002/3 קיבל המועדון את 'פרס ההגינות' בקוריאה הדרומית, ובאותה שנה לראשונה זכו באליפות ליגת ה-PSL.
קייזר צ'יפס אמור היה להיות מועדון הכדורגל הראשון בדרום אפריקה, אשר אצטדיון יהיה בבעלותו הפרטית.
האצטדיון הנבנה בעלות של כ-695 מיליון ראנד אמור לארח את משחקי הבית של הקבוצה החל משנת 2012 ובו 55,000 מקומות ישיבה.
עד אז לא היה לקבוצה אצטדיון ביתי, אלא שיחקה בשני אצטדיונים: אצטדיון FNB ואצטדיון אליס פארק.
במשחק סוער ב-1979, שבמהלכו הושלכו בקבוקי בירה, השתמש אוהד הקבוצה אלפרד בלויי בקסדה ממקום עבודתו כדי להתגונן מהבקבוקים המושלכים.
לקראת המשחקים הבאים צבע אותה בצהוב ובשחור, כצבעי הקבוצה.
בהמשך, לבקשת אוהדים אחרים, החל לייצר קסדות נוספות כאלו, כפריט לצורך עידוד הקבוצה והזדהות עימה.
הקסדות הנקראות "בלויי מקאראפה" הפכו פופולריות, ומשמשות אוהדים בענפי ספורט שונים.
קייזר צ'יפס היא להקת אינדי-רוק בריטית מלידס שהוקמה בשנת 2000. מקור שם הלהקה הוא בקבוצת הכדורגל הדרום-אפריקאית קייזר צ'יפס.
חברי הלהקה הם ריקי וילסון - זמר ראשי וכלי הקשה; ניק הודגסון - תופים וקולות רקע; אנדרו ווייט - גיטרה וקולות רקע; סימון ריקס - גיטרת באס וקולות רקע; ניק ביינס - קלידים.
אלבומה הראשון של הלהקה - "Employment" - יצא לאור בשנת 2005. האלבום זכה להצלחה בינלאומית ונמכר ביותר משלושה מיליון עותקים.
חברי הלהקה הצהירו כי המוזיקה באלבום הושפעה בעיקר משירי פאנק רוק (Punk rock) של שנות ה-70 המאוחרות.
אלבומה השני יצא בשנת 2007 ונקרא "Yours Truly, Angry Mob", מתוכו הסינגל "Ruby" זכה להצלחה באנגליה.
בשנת 2008 הלהקה הוציאה אלבום שלישי שנקרא "Off with Their Heads".
חברת קייזר-אילין תעשיות בע"מ הייתה המפעל המשמעותי הראשון להרכבת רכב בישראל.
החברה הייתה מיזם משותף של איש העסקים אפרים אילין עם חברת המכוניות האמריקאית קייזר-פרייזר (Kaiser-Frazer), והחלה לפעול בשנת 1951 בשם קייזר-פרייזר לישראל.
לאחר שחברת פורד נכנעה לחרם הערבי וביטלה את התחייבותה להקים מפעל הרכבת מכוניות בישראל, ראתה הממשלה לשים בראש סדר העדיפויות לעניין מפעל דומה, בעל מוניטין בינלאומי.
קייזר-פרייזר (Kaiser-Frazer) הייתה חברת מכוניות אמריקאית חדשה, שנוסדה לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי ג'וזף וו.
פרייזר, שהיה בעל ניסיון רב בתעשיית הרכב, והנרי קייזר, תעשיין נודע.
בשל השקעתה בישראל, קייזר פרייזר הוחרמה על ידי מדינות ערב ומהנדסיה לא קיבלו ויזת מעבר בארצות ערב.
מפעלי "קייזר-אילין" העסיקו בתקופת השיא 2,000 עובדים בנשר, באשקלון ובתל אביב.
הוא גרם להכשרתם המקצועית של עולים רבים.
חייו של המפעל היו רצופים תלאות, חלקן עקב נפתולי הבירוקרטיה הישראלית וחלקן תוצאה של תמורות שחלו אצל שותפותיה לדרך מעבר לים: קייזר האמריקאית סבלה נזקים מהחרם הערבי עקב מעורבותה בפרויקט, אך המשיכה.
לעומתה, רנו הצרפתית נכנעה לאותו לחץ וביטלה את חוזה הייצור בארץ של מכוניות מתוצרתה, ויצורן של הקונטסה והלארק הופסק בחברות האם.
המפעל נהנה ממיסוי דיפרנציאלי שהוטל על יבוא מתחרה.
הקשיים הבינלאומיים והמקומיים היו מהגורמים שהביאו את המפעל אל קיצו.
בשנת 1969, מקץ 18 שנות פעילות במהלכן יוצרו ב"קייזר-אילין" מעל מאה אלף כלי רכב, בוצע המיזוג הכפוי כש"אוטוקרס" רכשה את "קייזר-אילין".
מפעל הרכב הוקם בעיר נשר בעמק זבולון באזור שמול שכונת בן דור.
לאחר שהמפעל נסגר, המבנה הוסב לסופרמרקט, בתחילה בשם יוניברס ולאחר מכן נמכר לחברת שופרסל, והיום שוכן במבנה סופרמרקט שופרסל דיל.
מתחם בית החרושת מול רחוב הפלדה הוא חלק ממתחם מסחרי גדול בעיר נשר בשם "מבנה" השוכן בין הרחובות המסגר והשיש.
קייזרוואלד (Kaiserwald) היה מחנה ריכוז נאצי בפרברי ריגה בלטביה בשנים 1943–1944.
המחנה נבנה במרץ 1943, בסמוך לשכונת הווילות מז'פארקס (Mežaparks) בצפון העיר, בתקופה שבה הייתה לטביה חלק מאוסטלנד, תחת כיבוש גרמני.
מאפריל 1943 ועד פינוי המחנה שימש קצין האס אס אלברט זאואר כמפקדו.
העצורים הראשונים של המחנה היו נאשמים גרמניים בעבירות שונות.
בעקבות השמדת הגטאות של ריגה, לייפאיה, ודאוגבפילס הועברו היהודים המגורשים למחנה זה.
אלה הצטרפו ליהודים ששרדו את חיסול גטו וילנה.
בתחילת שנת 1944 כמה מחנות קטנים שסביב המחנה היו לחלק מתחום השיפוט של מחנה קייזרוואלד.
לאחר כיבוש הונגריה בידי הנאצים גורשו יהודים מהונגריה למחנה זה והצטרפו למגורשים נוספים מלודז', פולין.
לקייזרוואלד היו כ-15 מחנות-חוץ בריגה וסביבתה ומחנה אחד בליטא.
בשונה ממחנה אושוויץ וטרבלינקה, הוא לא היה מחנה השמדה והעצורים בו עבדו בעבור חברות גרמניות שונות, כמו חברת החשמל הכללית של גרמניה (Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft), שעשתה שימוש נרחב בנשים העצורות במחנה על מנת לייצר מוצרי אלקטרוניקה כסוללות.
ב-6 באוגוסט 1944 הצבא האדום, הלם בורמאכט והתקדם מערבה, אל תוך לטביה.
אז החלו הגרמנים להעביר את עצורי קייזרוואלד בספינות אל מחנה הריכוז שטוטהוף בפולין.
כל האסירים מתחת לגיל 18 ומעל גיל 30 - יהודים חשודים בהתנגדות למשטר במחנה ואלה שהיה חשד שלא ישרדו את המסע מלטביה לפולין - נורו.
בספטמבר 1944 כבר הועברו כל אסירי קייזרוואלד אל מחנה שטוטהוף.
הצבא האדום שחרר את המחנה ב-13 באוקטובר 1944.
אלברט זאואר עבר לשמש כסגן מפקד מחנה ראוונסבריק בתחילת 1945. הוא מת בנסיבות בלתי ברורות ב-3 במאי 1945 בעיר פאלקנזה השוכנת מזרחית לברלין.
המחנה הוקם באוגוסט 1943 כסדנה של האס דה בשטח מפעל האריגים "לנטה" (המפעל קיים עד היום), במרחק של כ-10 קילומטרים דרומית-מערבית לקייזרוואלד.
למעשה, סדנת האס דה הוקמה כבר בקיץ 1941 בכיכר וושינגטון (Vašingtona laukums) בעיר.
מפקד לנטה היה אדוארד רושמן, שעבר מגטו ריגה לאחר חיסולו.
מנהל הסדנה היה איש האס אס פריץ שרוויץ.
לאחר ההקמה הצליח שרוויץ לגייס בנוסף לצוות הסדנה המקורי כמות מכובדת של עובדים נוספים.
בשיא הועסקו בלנטה כ-1100 עובדי כפייה, רובם המכריע גברים.
בזכות שרוויץ זכו עובדי הסדנה ליחס אנושי ולתנאים שנחשבו טובים באופן משמעותי ביחס לעצירים בקייזרוואלד.
בסוף יולי 1944 פונה הציוד ורוב עובדי הסדנה בספינה לשטוטהוף.
ב-25 בספטמבר הועברו במשאיות כ-40 עובדי סדנת הרכב ועוד כ-60 עד מאה עובדי לנטה, עם שרוויץ בראשם, לעיירה סקרונדה, צפונית ללייפאיה.
כיומיים לפני שהצבא האדם כבש את ריגה, ב-11 באוקטובר 1944 החלו הגרמנים, בשיטת "אדמה חרוכה", לפוצץ שורה שלמה של מבנים אסטרטגיים בעיר, ביניהם גם את לנטה.
מן המבנה נותרו רק הקירות החיצוניים.
קת'רין אן "קייט" בוסוורת' היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.
את תפקידיה הראשונים עשתה בוסוורת' בסרטים "הלוחשת לסוסים" (1998) ו"לזכור את הטיטאנים" (2000), ולאחר מכן כיכבה בתפקיד הראשי בלהיט הקופתי "בלו קראש" (2002).
היו לה גם תפקידים בסרטים עצמאיים, וגילמה את דון שילר בסרט הפשע "וונדרלנד" (2003) וגילמה את סנדרה די בדרמה הביוגרפית "מעבר לים" (2004).
בהמשך, היא גילמה את דמותה של לויס ליין בסרט "סופרמן חוזר" (2006), בשנים שלאחר מכן היא זכורה בין היתר מתפקידיה בסרטים "21" (2008), "כלבי הקש" (2011), בדרמה "עדיין אליס" (2014) ובסרט האימה "להתעורר מפחד" (2016).
בוסוורת' נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה וגדלה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, היא בתם היחידה של פטרישיה (לבית פוטר), עקרת בית, והרולד בוסוורת', מנהל לשעבר בחברת Talbots.
בילדותה היא והוריה היו עוברים ממקום למקום בשל עבודתו של אביה.
את רוב ילדותה היא העבירה בחוף המערבי של ארצות הברית.
רוב ילדותה ונעוריה, בוסוורת' התעניינה בקריירה של רוכבת סוסים מקצועית, בעיקר לאחר שזכתה בתחרות רכיבה על סוסים בגיל 14. בעת לימודיה בבית הספר התיכון היא למדה צרפתית, ונכון להיום היא דוברת צרפתית שוטפת.
היא הייתה בנבחרות הכדורגל והלקרוס.
בוסוורת' התקבלה בעבר לאוניברסיטת פרינסטון, אך בשל שהחלה באותה תקופה קריירת משחק ונעדרה הרבה, האוניברסיטה ביטלה את התקבלותה.
בוסוורת' נולדה עם הטרוכרומיה – יש לה עין אחת כחולה ועין אחת חומה-ירוקה.
תפקידה הראשון של בוסוורת' על המסכים הגדולים היה בסרט הדרמה של רוברט רדפורד "הלוחש לסוסים" (1998) בו שיחקה את ג'ודית, זאת לאחר שמפיקי הסרט חיפשו נערה שמנוסה ברכיבה על סוסים.
בשנת 2000 היא כיכבה בסדרת הדרמה של רשת The WB "אמריקאים צעירים", בה שיחקה את בלה בנקס, נערת עיירה ממוצעת שעובדת בתחנת דלק קרובה לבית ספרה.
באותה שנה, היה לה תפקיד קטן בסרטו של בועז יכין "לזכור את הטיטאנים" וקיבלה את התפקיד הראשי בסרט "התחלה חדשה" לצד כריס אוונס..
ב-2001, היא עברה ללוס אנג'לס במטרה להשיג קריירת משחק מצליחה.
הפריצה הקולנועית שלה הייתה ב-2002, כשכיכבה בסרט "בלו קראש".
פיטר טרבס מרולינג סטון אמר על עליה: "בוסוורת' היא כוכבת בהתהוות".
הסרט קיבל ביקורות חיוביות, וגרף 40 מיליון דולר בארצות הברית.
לאחר ההצלחה של בלו קראש, בוסוורת' קיבלה תפקידים בסרטים "חוקי המשיכה" (2002) ו"וונדרלנד" (2003) לצד ואל קילמר, בו שיחקה את חברתו הנערה של שחקן הפורנו ג'ון הולמס.
בשנת 2004 היא שיחקה את התפקיד הראשי בסרט הקומדיה המצליח "לזכות בדייט עם טד המילטון" לצד טופר גרייס.
הסרט חווה כישלון בהכנסות ובתגובות המבקרים.
באותה שנה היא שיחקה את סנדרה די בסרט "מעבר לים".
הסרט קיבל ביקורות מעורבות ונכשל בקופות.
בשנת 2005, בוסוורת' שיחקה את שלי בסרט "לגעת במילים", חידוש של ספר בעל אותו שם.
הסרט מציג חייהם של משפחה יהודית ממוצעת.
בוסוורת' הייתה הדוגמנית של חברת הטיפוח רבלון.
היא דורגה במקום ה-60 ברשימת "100 הנשים הסקסיות ביותר לשנת 2005" של מגזין FHM, במקום ה-38 ברשימת "100 השוות - 2005" של מקסים ובמקום ה-8 באותה רשימה של "מקסים" בשנת 2006.
לאחר אודישנים רבים שאליהם נבחנו גם שחקניות רבות אחרות, בוסוורת' לוהקה לתפקיד לויס ליין בסרט גיבורי העל של בריאן סינגר "סופרמן חוזר" (2006).
בסרט היא כיכבה לצד קווין ספייסי (ששיחק לצדה ב"מעבר לים") בתפקיד לקס לות'ר וברנדון ראות' בתפקיד סופרמן.
הסרט הצליח בקופות וקיבל בעיקר ביקורות חיוביות.
עם זאת, הופעתה של בוסוורת' בסרט קיבלה ביקורות שליליות; אנת'וני ליין מהניו יורקר ביקר את הופעתה כשהשוותה אותה לשחקניות קודמות שגילמו את הדמות בקולנוע ובטלוויזיה: "לויס ליין החדשה, קייט בוסוורת', לא מגיעה לקרסוליים של מרגו קידר, או, לצורך העניין, של טרי האטצ'ר".
מיק לאסל מהמגזין San Francisco Chronicle חש כי בוסוורת' בת ה-22 הייתה פשוט צעירה מדי כדי לגלם את הדמות.
למרות הביקורות השליליות שקיבלה, בוסוורת' אהבה את החוויה בעבודה על הסרט.
בריאיון למגזין "Teen Vogue" באוגוסט 2006 היא סיפרה: "אני מרגישה קצת יותר שלמה אחרי החוויה הזאת".
הסרט גרף 52 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון לצאתו, והרוויח 391 מיליון דולר ברחבי העולם.
בשנת 2007 בוסוורת' כיכבה בדרמה הפסיכולוגית "נערה בפארק" לצד סיגורני ויבר וקרי ראסל.
בסרט היא שיחקה את לואיז, נערה מתוסבכת שנלקחת תחת חסות דמותה של ויבר.
את הסרט כתב וביים זוכה פרס פוליצר דייוויד אובורן.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-2007 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
אליסה סימון ממגזין וראייטי טענה שבוסוורת' "עשתה כמיטב יכולתה, אבל הדמות שלה יותר מדי מתישה".
בשנת 2008 השתתפה בוסוורת' בסרט "21" בבוסטון ולאס וגאס.
בסרט היא שיתפה פעולה בפעם השלישית עם השחקן קווין ספייסי.
הסרט הבא שבוסוורת' לקחה בו חלק הוא "דרכו של לוחם" משנת 2010 שצולם בניו זילנד, ומככבים בו השחקן הקוריאני ז'אנג דונג-גאן וג'פרי ראש.
בשנת 2016 שיחקה לצד תומאס ג'יין בסרט האימה "להתעורר מפחד" שביים מייק פלנגן.
בנוסף, שיחקה בסרט הפעולה "מתח גבוה" לצידם של ג'ון טרבולטה, שרון סטון ואמילי אולרופ.
בשנת 2018 כיכבה בסרט האימה הפוסט-אפוקליפטי "משקי בית" בגילומה של נינה ווסט, לצדם של טיילר הקלין ולאנס רדיק.
בספטמבר 2018 פורסם כי בוסוורת' לוהקה לתפקיד הראשי של KC בסדרת המדע הבדיוני של נטפליקס "אי מציאות"' שיצאה לשירות הסטרימינג של נטפליקס ב-12 בספטמבר 2019.
לבוסוורת' יש ליין תכשיטים בשם "JewelMint" אותו ייצרה עם חברתה הסטייליסטית שר קולטר.
הליין הושק לחנויות באוקטובר 2010, ופורסם במגזינים "לוס אנג'לס טיימס", "InStyle", "Teen Vogue", "פיפל", "In Touch Weekly" ו"OK!".
בינואר 2008, בוסוורת' נהייתה הפנים החדשות של חברת האופנה קלווין קליין.
במהלך צילומי הסדרה "Young Americans" הכירה את השחקן מאט זוקרי, איתו ניהלה מערכת יחסים בין השנים 2000–2002. בין השנים 2002–2006, היא הייתה בזוגיות עם השחקן האנגלי אורלנדו בלום, לאחר שהכירו בפרסומת של חברת הביגוד "גאפ".
בהמשך היא יצאה עם הדוגמן הבריטי ג'יימס רוסו, זאת לאחר שהשניים הכירו ב-2006, במסיבת אפטר-פארטי של מעצב האופנה מארק ג'ייקובס.
רוסו העניק לה את השיר "To Make You Mine".
לאחר מערכת היחסים שלה עם רוסו, ב-2009, היא ניהלה זוגיות עם השחקן השוודי אלכסנדר סקושגורד, עד שהשניים נפרדו ביולי 2011.
באמצע 2011, היא החלה לצאת עם הבמאי האמריקאי מייקל פוליש, אותו הכירה מוקדם יותר באותה שנה כאשר ביים אותה בסרט "Big Sur".
הם הודיעו על אירוסיהם באוגוסט 2012, ונישאו ב-31 באוגוסט 2013, בעיירה פיליפסבורג (אנ'), מונטנה.
בוסוורת' הפכה לאימו החורגת של ג'ספר, בנו של פוליש מנישואים קודמים, שלדברי בוסוורת' הייתה "המתנה הבלתי צפויה הגדולה ביותר בחייה".
באוגוסט 2021, היא הודיעה על גירושייה מפוליש.
בינואר 2022 דווח כי בוסוורת' נמצאת במערכת יחסים עם השחקן ג'סטין לונג.
במרץ 2023, דווח כי בוסוורת' ולונג מאורסים.
+שנהסדרהתפקידהערות1997הרקיע השביעיתלמידה2 פרקים2000Young Americansבלה בנקסתפקיד ראשי; 8 פרקים2015–2016The Art of Moreרוקסנה ויטמןתפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים2017SS-GBברברה בארגה5 פרקיםארוכה הדרך הביתה (אנ')ג'ינה דמוניתפקיד ראשי; 8 פרקים2019אי-מציאותקייסי7 פרקים
קייזר סוזה הוא דמות בדיונית, מגיבורי הסרט "החשוד המיידי", בבימויו של בראיין סינגר, משנת 1995. סוזה מתואר כארכי-פושע, שאכזריותו והשפעתו עשו להן שם אגדי, ולמעשה הפכו אותו למיתוס הן בקרב אנשי חוק והן בקרב פושעים אחרים.
בשנת 2003 דירג מכון הסרטים האמריקאי את 100 הגיבורים ו-100 הנבלים המובילים בתולדות הקולנוע.
קייזר סוזה הגיע למקום ה-48 ברשימת הנבלים.
גם בהקשר של הסרט עצמו, הביוגרפיה של קייזר סוזה היא בדיונית.
היא מסופרת מפיו של רוג'ר "ורבל" קינט (מגולם בידי קווין ספייסי), אולם בסוף הסרט מתברר כי קינט בדה את כל סיפוריו מליבו.
על פי סיפורו הבדוי של קינט, סוזה "אמור להיות טורקי, ויש האומרים שאביו גרמני".
הוא החל את דרכו בעולם הפשע כסוחר סמים קטן.
המיתוס, אליו הפך להיות, נולד ביום בו יריביו, חבורה של מבריחים הונגרים ששמו להם למטרה להשתלט על "עסקיו", פורצים לביתו, אונסים את אשתו, ומחזיקים את ילדיו כבני ערובה.
כשסוזה שב לביתו, הם רוצחים את אחד מילדיו כדי להראות לו את נחישותם, ומאיימים להרוג את שארית משפחתו אם לא יציית לדרישותיהם.
סוזה מחליט שלא להיכנע, הורג בעצמו את בני משפחתו כדי שלא יחיו עם זיכרון החוויה שעברו, והורג את כל חברי החבורה ההונגרית פרט לאחד, אותו הוא משחרר כדי שיספר לשאר החברים בארגונו את שאירע.
לאחר מכן יוצא סוזה למסע נקמה באנשי החבורה ההונגרית.
הוא רוצח אותם, את בני משפחותיהם, את ידידיהם, ואפילו אנשים שחייבים להם כסף; הוא גם שורף את בתיהם ומשמיד את בתי העסק שלהם.
לאחר מכן הוא יורד למחתרת - מכאן ואילך הוא אינו עושה עסקים בעצמו, וכמו הופך בלתי נראה אפילו עבור האנשים העובדים עבורו, שבמרבית המקרים אף אינם מודעים עבור מי הם עובדים.
שמו של סוזה הולך לפניו, ואכזריותו הופכת לשם דבר.
אויביו, כמו גם אנשים שלו הנוטשים את נאמנותם אליו, נרצחים באלימות קשה; הוא רוצח באופן אישי אנשים שראו אותו ומסוגלים לזהותו, כשסימן היכר שלו הוא רציחתם באמצעות שתי יריות אקדח בראשם.
עסקיו, הכוללים עסקי סמים כמו גם מסחר בנשק ובחומרים אסורים, פורחים.
כך גם מעמדו וסיפורו, ההופך למיתוס (כדבריו של קינט - "סיפור אימה שפושעים מספרים לילדיהם בלילה"), ולמעשה ישנם גם אנשי חוק וגם פושעים המטילים ספק בעצם קיומו של סוזה.
סיפורו של סוזה, כמו חלק נכבד מעלילת הסרט כולה, מסופר בידי רוג'ר "ורבל" קינט, אמן רמאויות נכה באחת מידיו ואחת מרגליו, שקיבל חסינות משפטית, לחוקר המכס דייוויד קויאן (צ'אז פלמינטרי).
קינט, על פי הסיפור, היה חלק מחבורת פושעים ידועים לשמצה החשודה בהשמדת ספינה בנמל סן פדרו שבקליפורניה, על כמעט כל נוסעיה.
במהלך החקירה מגלה קויאן את מעורבותו של סוזה בפרשה, ודורש תשובות מקינט.
קינט מספר כיצד הוא וחבריו נסחטו בידי סוזה, דרך עורך דינו קובאיאשי (פיט פוסלתווייט), ונאלצו לבצע את פעולת השמדת הספינה, שהייתה שייכת ליריביו של סוזה - פושעים ארגנטינאים.
מהפעולה יצאו בחיים רק קינט ונוסע אחד בספינה, הונגרי שזיהה על סיפונה את סוזה; בסיפור מתברר שהפעולה כולה נעשתה כדי שסוזה, כדרכו, יוכל לרצוח אישית נוסע בספינה שראה אותו ואיים לזהותו עבור יריביו.
בעוד קויאן משוכנע שסוזה היה למעשה שותף אחר בחבורתו של קינט - דין קיטון, שוטר לשעבר שהפך לפושע אכזרי, שהיה הסיבה בגללה קויאן היה מעורב בחקירה מלכתחילה - הרי שבסופו של דבר, על פי תיאורו של הנוסע הנוסף ששרד את השמדת הספינה, מתברר שקייזר סוזה הוא למעשה קינט עצמו.
מתברר שסיפוריו של קינט היו בדויים כולם, ידו ורגלו הנכות-כביכול בריאות לחלוטין, ולמעשה, אם אכן קייזר סוזה קיים - הוא וקינט חד הם.
קויאן מגלה את האמת מאוחר מדי, לאחר שקינט כבר עזב את תחנת המשטרה, ונעלם במכונית של שותף ההולם את תיאורו של עורך הדין קובאיאשי (שאף הוא ספק אמיתי ספק בדוי).
במסגרת סיפור העלילה הבדוי שמספר קינט, נראית מדי פעם צללית של דמותו הבדויה של קייזר סוזה הצעיר כגבר בעל שיער ארוך (שונה לחלוטין משיערו המקריח של קינט).
הדמות שוחקה בידי עוזר הפקה זוטר, שנבחר לצילומים בשל אורך שיערו.
אחד המשפטים הידועים שאומר קינט כשהוא מתאר את סוזה, הוא "התכסיס הטוב ביותר שעשה השטן אי פעם הוא לשכנע את העולם שהוא אינו קיים".
המשפט הוא למעשה ציטוט מתורגם משיר של שארל בודלר; הבמאי סינגר והתסריטאי כריסטופר מק'קוורי טענו כי לא ידעו זאת מלכתחילה, ושמעו את המשפט מפי צד שלישי שציטט להם אותו בלא שאמר להם את מקורו.
קייזרשמרן הוא שמו של קינוח מן המטבח האוסטרי.
מקור ההשראה למנה המתוקה הוא ככל הנראה מאכל בווארי בסיסי בשם Kartoffelschmarrn המורכב מחתיכות של תפוחי אדמה מבושלים המטוגנים בשמן, לעיתים בתוספת בצל, בתערובת עם קמח או ביצה.
המילה שמארן פירושה לרוב הבל או שטות.
נעשה בה שימוש גם בהקשר לבגדים באיכות ירודה ("סמרטוטים").
על פי המסורת המנה הוכנה בראשונה עבור הקיסר האוסטרי פרנץ יוזף והייתה חביבה עליו במיוחד, עד שנהג לאכול גם את המנה שהוגשה לאשתו הקיסרית סיסי, שהעדיפה להימנע מלאכול אותה כדי לשמור על גיזרתה הדקה.
קייזרשמרן מכינים מקרעי פנקייק עבה, המורכב מקמח, ביצים מוקצפות וחלב, ומטוגן בחמאה ליצירת חביתיה אוורירית.
לעיתים מוסיפים לתערובת גם צימוקים, אגוזים, או חתיכות פרי.
לאחר הטיגון ובטרם ההגשה נהוג לבזוק על המנה אבקת סוכר.
לצד המנה נהוג להגיש רוטב סמיך העשוי משזיפים מבושלים בסוכר.
קייזרשמרן נפוץ גם בבוואריה ונאכל שם לרוב כמנה עיקרית בלוויית רסק תפוחים.
קתרין ונדאם "קייט" בורנשטיין היא סופרת יהודיה אמריקאית, מחזאית, אמנית מיצג ותאורטיקנית של המגדר.
קייט היא טרנסג'נדרית, אשר עברה תהליך מעבר מגדרי ב-1986. באוטוביוגרפיה שלה כתבה "איני קוראת לעצמי אישה, ואני יודעת שאינני גבר".
באותו חיבור התייחסה בורנשטיין גם לאבחונה כבעלת אישיות גבולית, לאנורקסיה ולהפרעת דחק פוסט-טראומטית שמהן סבלה בעברה.
בורנשטיין סבלה כ-20 שנה מלוקמיה לימפוציטית כרונית ובספטמבר 2012 אובחנה כחולה בסרטן הריאות.
נכון ל-21 במאי 2014, אחרי טיפולים כימותרפיים והקרנות הודיעה קייט שהיא נקייה מסרטן.
קייט ושותפתה ברברה קרלאס גרות בניו יורק.
ב-2014 יצא סרט ביוגרפי על חייה ומפעלה של קייט בורנשטיין על ידי המפיק סם פדר בשם Kate Bornstein: Is A Queer & Pleasant Danger.
בורנשטיין נולדה בנפטון סיטי, ניו ג'רזי, למשפחה יהודית קונסרבטיבית ממעמד הביניים, וגודלה כבן.
היא מספרת על ילדותה, שהיא מגיל צעיר מאוד ידעה שאין היא רוצה לגדול להיות לגבר.
היא חשבה אז שמשמע הדבר שעליה להיות אישה.
הדימוי היחיד שהיה לה בתקשורת לגבי זהויות טרנסג'נדריות היה סיפורה של כריסטין יורגנסן, ולדבריה, הייצוג היה חסר אמפתיה, ומוביל ללעג וגנאי, מה שגרם לה להסתייגות רבת שנים מהתעמתות עם זהותה שלה.
היא למדה אמנות התיאטרון עם ג'ון אמיי (John Emigh) וג'ים ברנהיל (Jim Barnhill) באוניברסיטת בראון.
ב-1981 עזבה את התנועה באופן רשמי.
לעזיבתה הפומבית את הכנסייה ולאנטגוניזם שפיתחה כלפי הסיינטולוגיה היו השלכות אישיות: בתה של בורנשטיין (שנולדה בתקופה שבה עדיין הזדהתה כגבר), בעצמה סיינטולוגית, אינה מקיימת עמה כל קשר.
בורנשטיין חוותה תסמינים פוסט-טראומטיים מחוויותיה בקרב הסיינטולוגים, ובאותה תקופה החלה להגיע להחלטות לגבי המעבר המגדרי שלה, והחלה את השינוי.
בורנשטיין עברה ניתוח למעבר מגדרי בשנת 1986. כשנשאלה בורנשטיין מה גרם לה לבחור להצטרף לארגון "הכה ידוע במאפייני הכת שלו", השיבה, "הם אמרו לי שאין לנו נשמה, אלא שכל אחד מאיתנו הוא הנשמה של עצמו, שאני לא הגוף שלי או המוח שלי, אלא הרוח שלי.
הם סיפרו לי שאין לנו קשר לזמן, אנרגיה, חומר או חלל.
בעיני, כל זה הסתכם בכך שאין לנו מגדר".
בורנשטיין מעולם לא האמינה ברעיון שטרנסג'נדריות הן "נשים הלכודות בגופם של גברים", והיא שוללת את הבינאריות המגדרית המקבלת רק שני מגדרים תקינים - גבר ואישה.
ובאמת, לאחר הניתוח, היא הבינה כי גם לא נוח לה להזדהות כאישה, למרות שהיא באופן החלטי יודעת שהיא אינה גבר.
בורנשטיין, הנמשכת לנשים, התיישבה בקהילה טרנס-לסבית בסן פרנסיסקו, וכתבה ביקורות אמנות בשבועון שפונה ללהט"ב "The Bay Area Reporter".
בשנים הבאות החלה להתייחס לעצמה לא כאיש ולא כאישה.
הדבר דחף את בורנשטיין לחזור ולהופיע.
היא יצרה מספר מופעים, חלקם מופעי יחיד.
זו הייתה הדרך היחידה שמצאה בורנשטיין להעביר לקהל את הפרדוקסים של החיים.
נוסף לעיסוקים אלה מעבירה בורנשטיין סדנאות וכותבת ספרים.
בין פרסומיה רומן ומספר ספרי מגדר ותאוריה קווירית.
ספרה "Hello Cruel World" (שלום עולם אכזר) נכתב על מנת להניא "בני נוער, חריגים ומוקצים אחרים" מהתאבדות.
"עשה כל שביכולתך כדי לתת לחייך ערך רב יותר", כותבת בורנשטיין, "כל עוד אינך מתנהג בנבזיות כלפי אחרים".
בשנת 2017 הופיעה בסרט הקולנוע "שבת בכנסייה".
בשנת 1989 יצרה בורנשטיין הפקת תיאטרון בשיתוף פעולה עם נורין רנס, "נחבא: מגדר", המבוססת על קווים מקבילים בין חייו של בורנשטיין ושל הרקולין ברבין (Herculine Barbin) שנולד כאינטרסקס.
בורשטיין ערכה את "פשעי מגדר: הדור הבא" בשיתוף עם ס.
האנתולוגיה זכתה בשלושה פרסים ספרותיים מאת קרן למדא לספרות בשנת 2011.
האוטוביוגרפיה של בורנשטיין שכותרתה "סכנה קווירית ונעימה: זכרונות", יצאה לאור במאי 2012.
בשנת 2013 הוקמה קרן על מנת לסייע לבורשטיין כלכלית להתמודד עם מחלת הסרטן בה חלתה.
y2kate: gender virus 2000 (ווי2קייט: וירוס מגדר 2000)
קייזרסברג הייתה קומונה במחוז או-רן בחבל אלזס, צרפת.
העיר אוחדה ב־1 בינואר 2016 עם קינפהיים (Kientzheim) וסיגולשהיים (Sigolsheim) לקייזרסברג ויניובל (Kaysersberg Vignoble).
קייזרסברג ממוקמת לרגלי הרי הווז' בכניסה לעמק הוייס, כעשרה קילומטרים מצפון-מערב לקולמר, בירת המחוז.
על העירה שולטות שתי פסגות כשעל אחת מהן נמצאות הריסות טירת שלוסברג (Schlossberg).
עמק הוייס שמתחבר לעמק אורבה (Orbey) שימש כמעבר חשוב של הרי הווז'.
כמעבר חשוב הוא לא הוזנח על ידי הרומאים שהקימו במקום מחנה צבאי בשם Caesareum castrum.
השם קייזרסברג (Kaysersberg) מוזכר לראשונה בשנת 1227 כאשר פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הורה לרכוש ארמון קטן על מנת לשלוט על עמק הוייס שמחבר בין לורן לאלזס דרך מעבר הרים די בונום (Col du Bonhomme).
המבצר שנבנה היה אחד המבצרים החשובים שנבנו על מנת להגן על האימפריה הרומית הקדומה מפני דוכסי לורן.
משנה זו, העיר הייתה נתונה לשליטתו הבלעדית של הקיסר ולא תלויה בשלטונו של אציל.
ב-1354 הצטרפה לדקאפול, קואליציית הערים הקיסריות החופשיות של אלזס שיצר קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בעקבות שלום וסטפאליה, שסיים את מלחמת שלושים השנים, ב-1648, העיר איבדה את תוארה כעיר קיסרית חופשית ועברה לשליטתה של צרפת שקיבלה את אלזס מידי בית הבסבורג.
העיר עמדה בסירובה להצטרף לצרפת עד להסכמי ניימכן בשנת 1678.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, אלזס סופחה מחדש לצרפת.
במסגרת הרפורמה לשינוי מנהלתי בצרפת בשנת 2016, העיר אוחדה עם קינצהיים (Kientzheim) וסיגולסהיים (Sigolsheim) ויצרו קומונה חדשה (commune nouvelle) בשם קייזרסברג ויניובל (Kaysersberg Vignoble).
קייזראג (Kaiseregg) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,185 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון פריבורג בשווייץ.
קייזראג הוא ההר הרביעי מדרום לעיר תון, והשני מצפון למעבר יאון (Jaun Pass), ברכס הקיצוני בצפון האלפים הברניים באזור המכונה גם טרום האלפים (Pre-Alps).
למרגלות ההר מצדו הצפון מערבי שוכן האגם השחור.
ניתן להגיע לפסגת ההר באמצעות שביל רגלי שמגיע ממש עד הפסגה, וממנה ניתן לרדת במסלולים שונים לכיוון העמקים סביב.
קתרין אליזבת "קייט" אפטון היא דוגמנית ושחקנית אמריקאית, ידועה בשל הופעתה על השער של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד במשך שנתיים ברציפות - בשנים 2012 ו-2013. בנוסף, היא כיכבה בשער בגיליון חגיגות המאה שנה למגזין ואניטי פייר.
מ-2014 בזוגיות עם מגיש הבייסבול, באותה תקופה של דטרויט טייגרס, ג'סטין ורלנדר ובמאי 2016 הם התארסו.
הזוג התחתן באיטליה ב-2017 ובנובמבר 2018 נולדה להם בת.
קייט אפטון נולדה בסנט ג'וזף, מישיגן, וגדלה במלבורן, פלורידה.
היא בתם של שלי, אלופת טקסס בטניס לשעבר, ושל ג'ף אפטון.
דודה הוא חבר הקונגרס, פרד אפטון.