tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-27 בפברואר 2019, הוכרז שהשחקניות קיאנה מדיירה ואוליביה וולש לוהקו לדמויות הראשיות שהטרילוגיה תתמקד בהן.
ב-12 במרץ 2019, "דדליין הוליווד" דיווח כי בנג'מין פלורס ג'וניור לוהק לסרט.
ב-27 במרץ 2019, אשלי זאקרמן, פרד השינגר, ג'וליה רוולד וג'רמי פורד הצטרפו לצוות השחקנים.
ב-1 באפריל 2019, נודע שגיליאן ג'ייקובס, סיידי סינק, אמילי ראד ומקייב סליי לוהקו לצוות השחקנים של הסרט השני.
ב-13 במרץ 2019, צילומי הסרט הראשון החלו באיסט פוינט, ג'ורג'יה.
נודע שג'ניאק תהיה אמונה על בימוי כל שלושת הסרטים בטרילוגיה, לאחר שבמקור היא נועדה לביים את הסרטים הראשון והשלישי, ואילו הבמאי אלכס רוס פרי נועד לביים את הסרט השני.
אף על פי שטרילוגיית הסרטים סיימה את צילומיה בספטמבר 2019, הפצת הסרטים הייתה בסכנה בעקבות סיום העסקה של חברת ההפקה "Chernin Entertainment" עם אולפני המאה ה-20. באפריל 2020, נודע ש-" Entertainment" וחתמה על חוזה הפצה מול נטפליקס.
ב-11 באוגוסט 2020, דווח שנטפליקס רכשה את זכויות ההפצה של טרילוגיית "רחוב פחד" ושבכוונתה להפיץ את הטרילוגיה החל מקיץ 2021, תוך שמירה על האסטרטגיה המקורית להפיץ את שלושת הסרטים חודש זה אחר זה.
ב-19 במאי 2021, נמסר שהטרילוגיה עתידה לעלות לשידור בכל הפלטפורמות של נטפליקס ביולי 2021, במרווחי זמן של שבוע בין כל סרט.
קרן היסוד הוא רחובה הראשי של קריית ביאליק.
הרחוב משלב מסחר ומגורים, ברובם בנייני דירות.
בדרומו נפגש הרחוב עם רחוב הנרייטה סולד, ובצפונו מסתיים בצומת עם רחוב העצמאות.
הוא נקרא על שם ארגון קרן היסוד.
בקצה הרחוב מדרום ניצב בית כץ, שהיה בית האבן הראשון שנבנה באזור זבולון, ונבנה על ידי אפרים וסבינה כץ.
בני הזוג עלו למקום מרומניה בשנת 1924 ובנו צריף שנשרף במאורעות תרפ"ט.
בשנת 1934 נוסדה בסמוך קריית ביאליק.
ב-1958 החכיר כץ את ביתו לאגודה ההדדית קריית ביאליק במחיר סמלי של פרוטה אחת, לצורכי ציבור.
בשנת 1962 בנתה האגודה מבנה ששימש כבית התרבות של היישוב, ששימש למשך 45 שנה.
במרכז הרחוב ניצב מרכז הקניות "מרכז סביניה".
רחוב קיראי (פירושו רחוב המלך) (בהונגרית: Király utca; הוא אחד הרחובות החשובים על גבול רובע 6 טרזווארוש ורובע 7 ארז'בטווארוש בבודפשט, בין כיכר דיאק פרנץ לבין כיכר לבלדה (Lövölde tér).
אורכו 1.6 קילומטרים והוא מאונך לקטע של שדרת טרז בשדרה הגדולה.
הקטע הפנימי בין כיכר דיאק פרנץ לבין רחוב נאג'מזה (Nagymező utca) הוא חלק מ"רובע הבילויים" והוא עמוס במסעדות ובתיירים, עם עומס תנועה נמוך וצמתים צרים.
זהו גם הגבול הצפון מערבי של הרובע היהודי ההיסטורי וקורותיו שזורים בתולדות יהדות פשט ובודפשט.
הקטע החיצוני בין רחוב נאג'מזה לבין כיכר לבלדה עמוס הרבה יותר.
יש בו שירות טרוליבוסים תכוף וחנויות רבות.
שמו בא משם הפונדק König von Engelland, שניצב בזמנו בכיכר דיאק פרנץ של היום.
הצד הזוגי של שדרת אנדראשי וסביבתו ההיסטורית בין רחוב נאג'מזה ושדרת טרז הוא הגבול אזור המורשת העולמית המוכרז.
בשנות ה-40 של המאה ה-18,הקטע המזרחי שלו נקרא Mittermeyerischegasse, והמערבי Lerchenfeldgasse.
מסביבות 1786 שמו היה Englischegasse (רחוב אנגלי) ומשנת 1790 Engelische König Gasse (רחוב המלך המלאך).
משנת 1810 הרחוב נקרא Englischer König Gasse (רחוב המלך האנגלי), משנת 1820 נקרא Drei König Gasse (רחוב שלושת המלכים), בהתייחס לקונגרס וינה.
בין השנים 1950-1990 שמו היה רחוב מאיאקובסקי.
רוב האטרקציות של הרחוב נופלות על הקטע שבין כיכר דיאק פרנץ לבין השדרה הגדולה.
חלק ניכר קשור לתולדות יהדות בודפשט.
באזור שבין השדירה הגדולה לבין כיכר לבלדה יש פחות מבנים רומנטיים או קלאסיים ויותר בנייני דירות אקלקטיים.
במספר 71 נוסד ב-1903 ופעל תיאטרון קיראי, בחלק הזה של הרחוב נולד וגדל אנדי גרוב, ממייסדי חברת אינטל, (בבית מס' 73), יוג'ין ויגנר (פיזיקאי זוכה פרס נובל, נולד בבית מס' 76).
פרנץ ארקל גר באזור זה (בבית מס' 84) לאו ויינר, וגם דיולה קאבוש גרו מאוחר יותר באותו הבניין (בבית מס' 76).
החשמלית שנסעה ללא סימן משנת 1906, אחר כך עם המספר 10 משנת 1910 הוחלף ב-11 בדצמבר 1949 בקו 70 של טרוליבוס ובשנת 1957 החל את פעולתו גם קו 78, שנוסע בקטע ארוך במסלול חופף לקו 10.
רחוב קנז מיכאילובה (מילולית: הנסיך מיכאילו, בתעתיק אנגלי: Knez Mihailova; באלפבית קירילי: Улица кнеза Михаила) הוא אזור המדרחוב ושדרת הקניות הראשית בבלגרד, ומוגן על פי חוק כאחד מציוני הדרך העתיקים והיקרים ביותר של העיר.
הוא נקרא על שם נסיך סרביה מיכאילו אוברנוביץ', שמונצח רכוב על סוס בכיכר הרפובליקה הסמוכה אליה.
הרחוב כולל מספר מבנים ואחוזות שנבנו בסוף שנות ה-70 של המאה ה-19.
ב-1964, כשהיה באורך קילומטר אחד, הוגדר כיחידה תרבותית-היסטורית בסרביה, המונומנט התרבותי הראשון מסוגו בבלגרד.
בשנת 1979 הוא הועלה ליחידות התרבות-היסטוריות מרחביות בעלות חשיבות רבה, וככזה מוגן על ידי הרפובליקה של סרביה.
הרחוב עוקב אחר מתווה מרכזה של העיר הרומית סינגידונום, שכן אחת מדרכי הגישה הראשיות לעיר תואמת את הרחוב המודרני כיום.
הציר המרכזי של התפתחות העיר הייתה לאורך הרחוב, שהיה נתיב התקשורת העיקרי (via cardo).
המבצר מן התקופה הרומית היה עשוי עפר ועץ, והשתרע באזור העיר העתיקה של היום בין כיכר הסטודנטים ורחוב קנז מיכאילובה.
בחלק זה התגלו הקברים הרומיים העתיקים ביותר, המתוארכים למאה ה-1 ותחילת המאה ה-2 לספירת הנוצרים.
המרחצאות הרומיים היו ממוקמים ברחוב צ'יקה ליובינה.
בה התגלו בשנת 2008 שרידי בית מהמאה ה-4, שכללו חלק מהרצפה ואת מפתן דלת הכניסה הראשית.
חלקים מהקירות עוטרו בציורי קיר.
אמת מים שימשה להולכת מים מאזור קומודראז' המודרני.
בשלב מסוים הוא הצטרף לאמת המים ממוקרי לוג ולאחר מכן המשיך הלאה אל המחנה הצבאי הרומי.
גם מוקרי לוג וגם קומודראז' הן גבעות, ולכן הזווית הטבעית אפשרה למים לזרום במורד אל סינגדונום.
אמות מים עברו דרך טרזייה, המרכז המודרני של בלגרד ולאורך רחוב קנז מיכאילובה.
בשנת 2004, כאשר החלה החפירה העתידית לקניון רצ'יסבה, התגלו במקום שרידי שכבות עתיקות שכללו גם את שרידי תוואי הסוללה הדרום-מערבית והתעלה הכפולה לכיוון רחוב קראליה פטרה.
התעלה מהמאה ה-3 הייתה קבורה ומלאה במטבעות, מנורות, קרמיקה וכדי חרס.
בסמוך ליישוב זה, בפינת קנז מיכאילובה וקרליה פטרה, התגלה אזור מרוצף אבן מהמאה ה-2. זה היה מרחב ציבורי, שנמצא ממש לפני הכניסה למבצר.
כמעט בכל אתר בנייה ברחוב מיכאילו וברחובות הסמוכים בהם מעורבת חפירה ליסודות, מתגלות עתיקות.
שרידים של הקסטרום הרומי מהמאה ה-2 התגלו מתחת ל-Tadeuša Košćuškog במהלך השחזור ביוני 2009. הם נשמרו בכך שנקברו מחדש.
ברחוב Cincar Jankova התגלו חמישה קברים מסוף המאה ה-1 וכך גם שלוש התעלות.
ארכאולוגים ציפו למצוא תוואי דרום מזרחי של חומות הקסטרום, אך בשל הבליה באזור ויישור השטח, התוואי נהרס לאורך השנים.
תקופת הכיבושים העות'מאניים והאוסטרו-הונגריים של בלגרד
בתקופת הכיבוש העות'מאני, במחצית הראשונה של המאה ה-16, תיקנו העות'מאנים את אמת המים הרומית הישנה ובנו אחת חדשה לאורך הרחוב עם מזרקות שתייה, שכן השכונות לא יכלו להתפתח ללא מי שתייה.
הם גם בנו גנים וחמישה מסגדים עם מהאלות צמודות.
כאשר האוסטרים כבשו את בלגרד ב-1717 הם הרסו את הבתים והמסגדים הישנים ובנו מבנים חדשים.
בתקופה זו, נסיך סרביה אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ', בנה סביל (česma), אשר נודע בשם מזרקת דליסקה, על שם הרחוב בו נבנתה.
היא נהרסה ונבנתה שלוש פעמים בתקופת המאה ה-19. גלגולה הרביעי והנוכחי של המזרקה, נבנה בשנת 1987 במסגרת שחזור גדול של הרחוב, שהסב אותו למדרחוב.
המזרקה הנוכחית אינה באותו מיקום כמו הישנה ואינה זהה מבחינת ארכיטקטורה, אך שמרה על אלמנטים רבים מהעיצובים הקודמים.
כיום היא ממוקמת מול ארמון "זורה" (המארח את מכון סרבנטס), היא פוסלה על ידי אלכסנדר דרוקו משיש ונצ'אק לבן, ומתוארת כ"אנדרטת המזרקה הישנה".
בתקופה זו, הרחוב לא היה ציר רציף, אלא היה רצף של סמטאות קטנות יותר.
מלבד רחוב Delijska, שקיבל את שמו בתקופה העות'מאנית, נקראו חלקים נוספים על ידי משרד הפנים ב-8 בפברואר 1848: Kalemegdanska (קטע שיוצא מרחוב Kralja Petra המודרני לפארק Kalemegdan) ו־Vojvodina (מKralja Petra ועד ה-Terazije).
כיום נותר קטע קצר מרחוב דלייסקה והוא מקביל היום לרחוב קנז מיכאילובה המודרני.
זהו הרחוב היחיד בבלגרד ששמו שרד מהתקופה העות'מאנית.
באמצע המאה ה-19 גבל חלקו העליון של הרחוב בגנו של הנסיך אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ'.
לאחר יישום תוכנית ההסדרה של העיר בלגרד משנת 1867 על ידי אמיליאן ג'וסימוביץ', הרחוב קיבל במהרה את המראה והארכיטקטורה הנוכחיים שלו.
תוכניתו של יוסימוביץ' סימנה את תחילתו של השינוי הרחב יותר של תכנון העיר לסגנון עירוניות מערבית.
לפני ג'וסימוביץ', רק חלק קצר ממה שהוא היום קנז מיכאילובה, הנקרא "Delijska street", התקיים בפועל כרחוב.
העבודות לבניית הרחוב החדש החלו באביב 1869. תוכניתו של יוסימוביץ' הפכה בהצלחה את הציר החלקי לרחוב שחיבר ישירות את מרכז העיר בלגרד עם מצודת בלגרד, בכך הוקמה תקשורת ישירה בין השכונות הפנימיות והחיצוניות של העיר.
מועצת העיר ייסדה את הוועדה הראשונה שלה לשמות רחובות ב-1864. הוועדה עבדה 6 שנים, וקנז מיכאילובה היה הרחוב הראשון שנבחר לו שם מתוך עבודת הוועדה.
בתים נבנו ברחוב על ידי המשפחות המשפיעות והעשירות ביותר בחברה הסרבית, רובם עסקו במסחר.
בשנת 1870, שנתיים לאחר ההתנקשות בנסיך מיכאילו אוברנוביץ', רשויות העיר קראו לרחוב באופן רשמי – Ulica Kneza Mihaila (רחוב הנסיך מיכאל) במקום "Delijska".
הקפנה Hajduk Veljko הוקמה ברחוב, והייתה המקום הראשון בו יכלו בני בלגראד לשמוע את הפונוגרף מנגן, בשנת 1896, בעוד שב-1906 הוא הקפנה הוסבה לבית הקולנוע הראשון בעיר.
בתחילת המאה ה-20, הסוחר העשיר ולאדה מיטיץ' פתח את חנות הכלבו הראשונה בבלגרד בקנז מיכאילובה 41. זה היה הבניין הראשון שתוכנן במיוחד להיות חנות גדולה ומודרנית.
מיטיץ' יישם חידושים כמו תשלום באשראי ופרסום מודרני של הסחורה.
שנים ספורות לאחר המלחמה, כחלק מתפיסה אנטי דתית, גופים קומוניסטיים אסרו על תהלוכות דתיות (litije ) בטענה שהן כוללות "גורמים ריאקציוניים".
כאשר הארכיבישוף מקנטרברי ביקר בבלגרד במאי 1946, קהל עצום של אנשים התאסף באופן ספונטני בקנז מיכאילובה, ויצר למעשה תהלוכה.
כיוון שהשלטון הקומוניסטי זיהה זאת כאירוע אנטי-משטרי, שלחו השלטונות את סוכני ה-OZNA מהמטה שלהם באוביליצ'ב ונאק הסמוך.
בעקבות כך התרחשה אלימות משטרתית מאסיבית כלפי משתתפי התהלוכה, שהביאה לעשרות פצועים ועצורים.
ב-1949, מתנדבים צעירים, חברי פעולות עבודת הנוער (ORA) , השתתפו בשיקום הרחוב.
בשנת 1980 התקבלה תוכנית הרגולציה המפורטת לרחוב וסביבתו ההיסטורית, שתוקפה פג בשנת 2021.
בסוף המאה ה-20, מאזור קניות ברובו, הוא התפתח למרכז התרבותי של העיר.
בשנת 1987 בוצע שיקום גדול של קנז מיכאילובה והסבתו למדרחוב.
לאחר שישה חודשים של עבודות בנייה, הרחוב נפתח ב-20 באוקטובר 1987. הוא היה מרוצף בלוחות הגרניט השחורים מיאבלניצה.
ניטעה שדרת עצי אלון באמצע הרחוב, והוצבו גם מנורות במראה המשחזרות במראן את מנורות הגז ההיסטוריות.
לוח הנצחה לאמיליאן ג'וסימוביץ' הוצב ליד מסעדת Ruski car במהלך השחזור, עם הסרת המדרכה הישנה, נמצא לוח ישן שהוקדש למתנדבים הצעירים ששיחזרו את הרחוב ב-1949 ושני השלטים מוצגים כעת זה ליד זה.
כל הפרויקט של השחזור פותח על ידי האדריכל והאורבניסט ברניסלב ג'ובין.
העבודות החלו במאי 1987 והסתיימו תוך שישה חודשים, ב-20 באוקטובר.
הם כללו גם הכנסת הסקה מרכזית לבנייני הרחוב במקום הסקות פרטיות.
ועדת המומחים ניסתה לשנות את הפרויקט, במיוחד את סלילת ה קטע ארוך מממסעדת "Ruski car " לפארק קלמגדן.
המקטע, שרוחבו וכיסה , היה אמור להיות מרוצף בלוחות עבים של גרניט, אך הוועדה התנגדה לכך.
המכון לשימור אנדרטאות עיר, לעומת זאת, התנגד לנטיעת שדרת עצי האלון, שבה 14 עצים, משום שלפני השיקום לא היו עצים ברחוב.
ג'ובין הצליח לדחוף את שני הרעיונות שלו.
בשנת 1988 שוחזרו גם אזור מסביב לארמון אלבניה, מלון מג'סטיק וקולנוע "ג'דראן", ומזרקה חדשה ומיני אמפיתיאטרון הוצבו בקטע של הרחוב שבו הוא נכנס לכיכר הרפובליקה.
על פי הדיווחים, נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21, חלק גדול מהנדל"ן ברחוב נמצא בבעלות אילי הון סרבים כמו דראגן ד'וריץ', מירוסלב מישקוביץ', מיודאג קוסטיץ', פיליפ זפטר, רדומיר ז'באניץ', ווג'ין לאזארביץ', טאהיר אנדוביץ' ורדיאבויה דראזביץ'.
היסטוריונים ואנשי שימור אמנות הציעו להרחיב את היחידה המרחבית של קנז מיכאלובה (הוכרזה ב-1964) כך שתכלול את כיכר הרפובליקה, האזור הירוק לאורך רחוב פאריסקה ובלוקים המקיפים את ארמון אלבניה.
מלון סרפסקה קרונה, הממוקם ברחוב קנז מיכאלובה 56, נבנה בשנת 1869 בסגנון הרומנטי.
באותה תקופה הוא נחשב מלון מודרני ביותר בבלגרד.
בין 1945 ל-1970 בניין זה אירח את הספרייה הלאומית של סרביה.
כיום, הבניין מכיל את הספרייה העירונית של בלגרד.
הבית של מרקו סטואנוביץ', רחוב קנז מיכאלובה 53–55, נבנה בשנת 1889 כבית פרטי של עורך הדין מרקו סטואנוביץ, בסגנון הרנסאנס.
בשנת 1937, האקדמיה לאמנות נוסדה ומוקמה בבניין, כעת נמצאת שם הגלריה של האקדמיה לאמנות.
שכונת בתים פרטיים, רחוב קנז מיכאלובה 46, 48 ו-50, שנבנה בשנות ה-1870, מייצג את תחילת הפסקת הקשר עם הארכיטקטורה הבלקנית המסורתית: כל אחד משלושת הבניינים נוצר באותה צורה, סגנון מעבר מרומנטיזם לרנסאנס.
הבית של כריסטינה קומנודי, הממוקם ברחוב קנז מיכאלובה 50, נבנה בשנת 1870 על ידי הסוחר והבנקאי הסרבי ממוצא היווני ג'ג'ואן קומנודי כבניין פינתי בצומת רחובות קנז מיכאלובה ודוברובאצ'קה (כיום רחוב קרל'יה פטרה).
הבית נבנה בשטחו של הבית הפרטי של קומנודי.
קומנודי כינה את הבניין החדש על שם אשתו, כריסנטה, הידועה גם כריסטינה.
בשנות ה-1880, הבניין החדש אירח את הבנק הלאומי של ממלכת סרביה ואחר כך את הקונסוליות של בלגיה ובריטניה.
הבניין נרכש מאוחר יותר על ידי ניקולא ד'קיקי (1841-1918), סוחר תושב בלגרד ממוצא ארומני.
לאחר מותו, בצוואתו, הוא העביר את הבניין (כמו שני נכסים אחרים בעיר) לידי ארגון בשם Beogradska trgovačka omladina (סוחרים צעירים בבלגרד) בתנאים שהם משתמשים בכספים שנוצרו בשלושת הנכסים כדי להקים בית חולים בשם "Nikola ו-evgenija Kiki Endowment", אשר בעזרתם שאף ד'קיקי לספק עזרה רפואית ושירותים לסוחרים עניים.
בין השנים 1937 ל-1940 נבנה בית חולים ברחוב זווצ'אנסקה 9.
קריסטינה מהנה, הממוקמת ברחוב קנז מיכאלובה 48, נבנתה בשנת 1869 כבניין מנהלי-מסחרי שבו האחים קרסטיץ פתחו מלון תחת אותו שם, ובו נערכו פגישות של אספת העירייה של בלגרד עד בניית בניין האספה עצמו.
כיום הבניין מכיל את המשרדים של המפלגה הליברלית התנועה הסרבית להתחדשות (SPO), חנות הבגדים מונה, חנות הספרים של פלאטון, ומאז 2004 מסעדה Via del Gusto.
הבית של ויל'קו סאביץ, הממוקם ברחוב קנז מיכאלובה 46, נבנה בשנת 1869 כבית מגורים עם חנויות.
הוא עבר הרבה שינויים במראהו המקורי.
מאז 1950, הוא מארח את המסעדה "קולאראק".
בניין האקדמיה הסרבית למדעים ואומנויות, הממוקם ברחוב קנז מיכאלובה 35, נבנה משנת 1923 עד 1924 על פי תוכניות משנת 1912 של דרגוטין ד'ורדביץ' ואנדרה סטואנוביץ', בסגנון אקדמי עם אלמנטים של היפרדות (זציון).
הבניין מכיל את גלריית האקדמיה, ספרית האקדמיה, אחת העשירות ביותר בבלגרד, כמו גם את ארכיון האקדמיה המכיל חומרים רבים על ההיסטוריה הסרבית.
לצד אלו אולם הרצאות, חנות ספרים וחנות מזכרות.
בניין קרן ניקולא ספסיץ', רחוב קנז מיכאלובה 33, שנבנה בשנת 1889, על ידי עיצוב של האדריכל קונסטנטין ג'ובנוביץ' בסגנון הרנסאנס, כבית מגורים של הסוחר המקומי ניקולא ספסיץ' (1840–1916).
מעבר ניקולא ספסיץ', רחוב קנז מיכאלובה 19, נבנה בשנת 1912 בסגנון ההיפרדות (זציון).
בית הקפה גרקה קרליקה (מילולית: המלכה היוונית), רחוב קנז מיכאלובה 51, נבנה בשנת 1835 בסגנון האקדמי.
אחד הבניינים השמורים ביותר בלגרד, הוא היה פונדק מקומי בשם "דזפוטוב האן" עד שג'ואן קומנודי רכש אותו ושינה את שמו לקוד גרקה מלכייה (מלכת יוון).
Ruscki Car (הצאר הרוסי) קפה ומסעדה, בפינת הרחובות קנז מיכאלובה ואובילצ'ב ונאק שנבנה בשנת 1926 בסגנון האר נובו המאוחר והאר דקו המוקדם.
מלון רוסיה, רחוב קנז מיכאלובה 38, נבנה בשנת 1870, כיום הוא מכיל את משרדי העסקים של החברה "רודנפ".
ארמון פרוגרס, רחוב קנז מיכאלובה 27. במיקום לשעבר של גלריית האמנות המפורסמת "סבסטיאן".
בשנת 1996 העיר הסכימה לחברה "Progres" להקים בניין במקום, אך החברה חויבה על ידי העיר כי החלק הפונה לרחוב חייב להישאר גלריה.
עם הזמן, זה הפך להיות ידוע בשם "גלריית פרוגרס".
ביוני 2019, החברה הרוסה החליטה למכור את הבניין בחלקים, ואחד החלקים המוצא למכירה הייתה הגלריה, כאשר החברה ביקשה 6 מיליון יורו עבורה.
הממשל העירוני התערב, והצהיר כי הקונה יהיה מחויב להמשיך בשימוש המפורסם של החלל כגלריה, או שהעיר תשתלט על חלל הגלריה בתמורה לחובות שיש לחברת "פרוגרס" לעיר.
העיר דחפה גם על כך שהגלריה תוכרז כאנדרטה תרבותית, וכך הוכרזה על ידי הממשלה הסרבית באוגוסט 2019. פסל הברונזה של מרקורי על בסיס מסתובב, מדרגות מונומנטליות ומאפיינים אחרים יצטרכו להישמר.
העיר טענה כי הכוונה של פרוגרס היא לפתוח בית הימורים או "קפנה" במקום ופנתה לממשלה להורות להפסיק את המכירה.
"Progres" הפחיתה את המחיר ל-5.3 מיליון יורו, אך ויתרה על המכירה במאי 2020 (תקופת מחלת נגיף הקורונה.
קנז מיכאלובה הוא נקודת מפגש נפוצה עבור בלגראדים.
הרחוב זכה בתואר אחד מהמדרחובים היפים ביותר בדרום מזרח אירופה וניתן לשמוע בו את המיית הרחוב הסואן מאנשים ותיירים.
אלפי אנשים מטיילים ברחוב מדי יום מכיוון שזהו השביל הקצר ביותר מ־Terazije לפארק ולמבצר קלמגדן.
הרחוב הוא ביתם של האקדמיה הסרבית למדעים ואמנויות (SANU), Instituto Cervantes, מכון גתה, Institut français de Serbie, כמו גם חנויות מובילות רבות אחרות וכמה בתי קפה.
בדצמבר 2006, מגזין BusinessWeek כלל את הרחוב כאחד מאתרי הקניות הבולטים של אירופה לחג המולד.
אפשר למצוא מותגי ביגוד בינלאומיים כמו מנגו, זארה, גאפ, נייקי גברים ונשים, ריפליי, דיזל, טרנובה, ספורה, ניו לוק, סברובסקי, צ'זארה פאצ'יוטי, טלי ווייג'ל, מיס סיקסטי, באטה, באלי, אלדו, Adidas, Vapiano, Monsoon Accessorize ועוד הרבה חנויות.
מבחינת שווי הנדל"ן, הנכסים ברחוב קנז מיכאילובה ובסביבתו הם מהיקרים ביותר בבלגרד.
האישור האחרון לכך התרחש בסוף נובמבר 2007 כאשר מבנה בגודל 485 מ"ר השייך לחברה הממשלתית Jugoexport נמכר תמורת 15 מיליון אירו, אשר מסתכם בכ-32,000 אירו למ"ר (כ-35,741 דולר נכון לתעריפים באוגוסט 2016).
סמוך לקצה הרחוב, בין קנז מיכאלובה ל-Uzun Mirkova, נבנה מתחם גדול של קניון Rajićeva.
זה היה המיקום של ביתו של הפוליטיקאי Toma Vučić Perišić.הוא נהרס ב-1950 ונבנתה במקומו כיכר הטרוליבוס, שנקראה ראג'יצ'בה, על שם הרחוב.
בשנת 2000 הוכרזה תחרות עיצוב אדריכלי למיקום זה והפרויקט הזוכה היה זה של מילאנו ולדימיר לויאניקה.
בשנת 2003 הוצאו הטרוליבוסים מהמקום ובשנת 2009 ניתן היתר הבנייה של הממשלה.
הבנייה עצמה הייתה בעייתית וארוכה.
אדריכלים עמיתים היו בעיקר נגד הפרויקט.
זוראן מנביץ', נשיא מועדון האדריכלים לשעבר, כינה את הפרויקט "מפלצתי" בעוד שחבר האקדמיה לארכיטקטורה, ברנקו בוז'וביץ', אמר שיש הרבה סוגיות תרבותיות מדוע לא צריך לבנות את זה, וציין רק אחת מהן, העתיקות הרומאיות שנחפרו במקום ונשתמרו בעיר העתיקה של בלגרד מתחת לאדמה.
בעיה נוספת הייתה ההשבה, שכן בתים רבים הוחרמו על ידי השלטונות הקומוניסטיים היוגוסלביים לאחר מלחמת העולם השנייה.
המשקיע הישראלי, "ABD", חברת בת של אשטרום, ציינה את הסיבות לכך כתהליך ארוך ומסובך של קבלת היתרים, בעלות על נכסים בלתי מוסדרים, חיפושים ארכאולוגיים ובעיות פיננסיות עקב המשבר הכלכלי העולמי.
המתחם מורכב מקניון, הראשון במרכז בלגרד, בשטח של , שנפתח ב-14 בספטמבר 2017. בקניון יש חניון תת-קרקעי עם 450 מקומות חניה.
חלק גדול בהרבה, מלון מאמא מקלט מפואר בשטח נפתח במרץ 2018.
הביקורת על הקמת הקניון נמשכה, הן על מיקומו בחלק הישן של מרכז העיר בלגרד והן על מראה הבניין עצמו, שמתואר כאדריכלות שאינה מתאימה למיקום או כ"גוף זר בקנז מיכאילובה".
האדריכל בויאן קובצ'ביץ' אמר כי המבנה גדול פי שניים ממה שהיה מותר בהתחלה וכי, ביכולתו ובמראהו, הוא שם נרדף לאלימות נגד העיר.
הוא שאל: "האם ראג'יצ'בה מביא מזל לבלגרד?
הסופר והשגריר לשעבר דראגן וליקיץ' כינה אותו "תועבה אדריכלית בלב בלגרד – מלתעות פלדה של הקניון שבלע את בניין הספרייה העירונית", בהתייחסו למבנה כמערת ראג'יצ'בה.
האדריכל סלובוגן מלדיני אמר כי הפרויקט הרס הן את הארכאולוגיה המקומית והן את הגרעין האדריכלי של העיר, וכי האזור המוגן של קנז מיכאלובה הושפל על ידו.
האדריכל הסרבי המפורסם Mihajlo Mitrović, לעומת זאת, שיבח את הפרויקט ואמר כי מדובר בגאווה של האדריכלות העכשווית בעולם.
הפרויקט זכה בפרס לארכיטקטורה בסלון האדריכלים של בלגרד והאדריכלית סניזנה ריסטיץ' כתבה: "יש הרבה ויכוחים על האובייקט הזה.
אלה מתנגדים לאובייקט המודרני בליבת העיר העתיקה ומבקשים לראות בית מלוטש ואקלקטי כמו המבנים הללו עם חזיתות מהמאה ה-19, אחרים מוצאים הרבה איכות בבניין המודרני הזה של שטח פתוח וכיכר טרוליבוסים".
גם האדריכל ברניסלב סטויקוב שיבח את הבניין ואת הכיכר הקטנה בצד קנז מיכאילובה, וציין כי האדריכל ניצח את המשקיע, שכן הבניין מלא באור ואוויר.
במשך עשרות שנים, מנהרה ארוכה בת הוצעה בקטע הסיום של הרחוב.
היא תלווה את התוואי של רחוב פאריסקה, בין הרחובות גרצ'אניצ'קה ואוזון מירקובה, ותאפשר להפוך את מפלס הקרקע לרמה עם מזרקה.
הרחבה זו של רחוב קנז מיכאלובה תיצור אזור הולכי רגל רציף מהטרזייה, כיכר הרפובליקה וארמון אלבניה ועד לפארק קלמגדן, מבצר בלגרד והנהרות סאווה והדנובה.
התכנון עלה כחלק משלב הראשון של המטרו של בלגרד, בין השנים 1973-1982.
גרסה קצת יותר ארוכה של מנהרה, שתעבור מרחוב Gračanička לאנדרטה של Rigas Feraios ברחוב Tadeuša Košćuškog, עלתה מחדש בשנת 2012, בשילוב עם פרויקט חיבור נמל סאוומלה והמבצר.
במרץ 2012 פורסם כי הבנייה תחל עד סוף השנה.
עם זאת, המתכננים של גרסת שנות ה-70 היו נגד הביצוע, משום שסברו שהמתחם כולו יכול להתקיים רק אם כבר יהיו קווי רכבת תחתית מתפקדים, שנכון ל-2018, עדיין לא בנויים.
בשל המחיר, הפסקה כללית של בניית הרכבת התחתית ושינויים מתמשכים במסלוליה, הפרויקט טרם יצא לפועל.
רחוב פלסטין הוא רחוב ראשי במזרח בגדאד, עיראק.
הרחוב משתרע במקביל ובמערב לתעלת הצבא, בין כיכר אל-מסתנצריה, דרך כיכר ביירות ועד כיכר מייסלון.
הרחוב עובר בשכונות אל-מסתנצריה, הנילוס ואל-מותנא במערב, ובשכונות 14 ביולי, אל-אדריסי, אנדרטת השהיד ואל-מותנא במזרח.
הרחוב נסלל בשנות ה-60 של המאה ה-20, כחלק מתוכנית ממשלתית להרחבת בגדאד והקמת שכונות חדשות.
אזור רחוב פלסטין היה עד בשנים האחרונות למאמצי שיקום נרחבים, שבמסגרתם נשתלו עצים רבים על ידי עיריית בגדאד, והוקמו מזרקות ושטחי משחקים.
הרחוב נחשב למרכז המסחרי והקניות הראשי של מזרח בגדאד.
רְחוֹבוֹת היא עיר במחוז המרכז בישראל.
רחובות נוסדה כמושבה במישור החוף הדרומי בי"ד באדר ה'תר"ן, 5 במרץ 1890, על ידי עולים חובבי ציון במסגרת חברת "מנוחה ונחלה".
רחובות הוכרזה כעיר בשנת 1950. העיר חברה בארגון פורום ה-15.
העיר רחובות נודעת בעיקר בזכות מכון ויצמן למדע, הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית והמרכז הרפואי קפלן הנמצאים בתחומה.
בעבר הייתה ידועה כעיר שבה פרדסים רבים – על כן סמל התפוזים בדגלה.
בעבר הייתה סיסמתה "עיר המדע וההדרים" – אך סיסמה זו שונתה ל"עיר המדע והתרבות", לאחר שבעשור השני של המאה ה-21, התמעטה מאוד בשטחה חקלאות ההדרים, ואת מקומם של הפרדסים תפסה הבנייה החדשה.
שכנותיה של רחובות הן: בצפון נס ציונה, בצפון-מזרח רמלה, במזרח כפר ביל"ו בדרום-מזרח מועצה אזורית גזר, בדרום קריית עקרון, בדרום מערב מועצה אזורית ברנר ויבנה, במערב ודרום מערב מועצה אזורית גן רווה.
ביום הקמת רחובות, ליד הבאר בשטח המושבה נאם אהרון אייזנברג ואמר: "אחי, אתם רואים את המקום הזה, שועלים מהלכים בו והוא כלו ישימון אחד; אבל עוד תזכו לראות זקנים וזקנות וילדים משחקים ברחובות היישוב שיוסד פה".
אחריו נאם ישראל בלקינד והגה את שמה של המושבה.
מקור שמה של העיר הוא בפסוקים מהמקרא:
רחובות הוקמה בימי העלייה הראשונה כמושבה של עולים מפולין.
העולים השתייכו לקבוצת "מנוחה ונחלה", ביניהם אהרון אייזנברג, בתיה מקוב וכן אפרים חרל"פ.
מטרת הקבוצה שפעלה בוורשה הייתה הקמת יישוב יהודי בארץ ישראל שלא יהיה תלוי בכספיו של הברון רוטשילד.
היא הוקמה כמושבה ביום י"א באדר ה'תר"ן, 5 במרץ 1890 על ידי עולים מפולין שהתארגנו במסגרת חברת "מנוחה ונחלה", על עשרת אלפים דונם מאדמות דוראן, שנקנו על ידי יהושע חנקין, מבעליהן הערבי-נוצרי, בוטרוס רוק.
העלייה לקרקע התבצעה ב-1 באוגוסט 1890 (ט"ו באב ה'תר"ן).
יש המזהים את חרבת דוראן עם היישוב היהודי דורון המוזכר בתלמוד הירושלמי במסכת פאה.
ברחוב דונדיקוב במרכז העיר התגלה בית בד גדול שמתוארך לתקופה זו.
בשנת ההקמה ניטעו כרמים של ענבים אשר נמכרו ליקב ראשון לציון הסמוך.
בשנת 1904 ניטע במושבה הפרדס הראשון על ידי זלמן מינקוב.
בעקבות הצלחת פרדס מינקוב החלו איכרי רחובות לטעת פרדסים נוספים, אשר נתנו לה ברבות הימים את הכינוי "עיר ההדרים".
ההתיישבות התרכזה בתחילה סביב שני רחובות מקבילים – האחד, רחוב יעקב, שנקרא על שם יעקב ברוידא, ראש קבוצת מנוחה ונחלה, ורחוב נוסף מדרום לו שנקרא בהמשך רחוב בנימין, על שם הברון רוטשילד.
בשנים 1892 ו-1893 אירעו התקפות של ערבים על רחובות, שנגרמו בשל סכסוכי בעלות על אדמות.
בשנת 1898 ביקר במושבה חוזה המדינה, בנימין זאב הרצל, כחלק מסיורו במושבות החדשות, והתקבל בהתלהבות על-ידי התושבים.
בשנת 1907 הגיעו למושבה עולים ראשונים מתימן אליהם הצטרפו עם הזמן באי שיירות נוספים מתימן, בייחוד מאזורי הערים חידאן וסעדה.
העולים נקלטו בזכות יכולתם לעבוד בחקלאות כפועלים שכירים ועקב סיוע שהושיט להם תושב העיר אפרים זקס, ברכישת חלקת אדמה, שעליה הקימו בשנת 1909 את בתיהם הראשונים ובהמשך התפתחה לשכונת שעריים.
לאחר מכן הקימו העולים מתימן שתי שכונות נוספות בעיר: "שכונת התימנים" ו"כפר מרמורק", אותו הקימו תימני כנרת.
ב-23 ביולי 1913 (תרע"ג) הותקפה רחובות על ידי ערבים חמושים מהכפר זרנוגה, במה שהייתה אחת המתקפות הראשונות על היישוב החדש.
בתקרית, שהחלה בעצירת גנבה חקלאית והסלימה, נהרגו ערבי מזרנוגה ושומר עברי מראשון לציון בשם שמואל פרידמן, שהיה בדרכו לסייע למושבה.
ענף פרי ההדר התפתח בעיר, בייחוד לאחר הקמת תחנת רכבת בעיר בשנת 1920. בקרבת התחנה נבנו מספר בתי אריזה לפירות הדר מהם נשלחה הסחורה ברכבת לשאר חלקי הארץ, ולנמל יפו ומשם לייצוא לאירופה.
בשל הגידול במספר התושבים הלא-חקלאיים במושבה התעורר הצורך בהקמת ועד חקלאי שישמור על צורכיהם של החקלאים.
בשנת 1923 נערכה אספה כללית של כל החקלאים במושבה, שבה הוחלט על הקמת ועד חקלאי.
לוועד הראשון נבחרו משה סמילנסקי, אליעזר יעקבזון, מרדכי נחמני, עמינדב פיינשטיין וזאב הוכמן.
על התושבים הפעילים ביותר בוועד נמנה מאיר אנטין.
בשנת 1933 הוקם בעיר מפעל המשקאות "יפאורה".
בתחילת שנת 1937 החלו הבריטים בהקמת מחנה צבאי (שנקרא בפי המקומיים "הקמפ"), ברובו בשטח פרדס שוורץ.
תחומי המחנה היו: רחוב הרצל ממערבו, רחוב גורדון מדרומו, רחוב הנשיא הראשון מצפונו ורחוב בוסתנאי ממזרחו.
בשטח מצפון לרחוב הנשיא הראשון הוקמו אורוות לסוסים (היום נכלל בשטח מכון ויצמן).
בנוסף, הוחרמו מספר בתים ברחוב אייזנברג ואת בית גורפינקל ששימש מועדון לקציני הגדוד הסקוטי בשנים 1937–1941. יהודה פורר הורשה להמשיך להתגורר בתחומי המחנה, כיוון שעבד בו.
בשנת 1941 נחנכה ברחובות תחנת המשטרה שהקימו הבריטים במהלך תקופת המנדט באזור.
במלחמת העצמאות שכנה בעיר המפקדה הראשית של חטיבת הדרום, חטיבת גבעתי (ה'תש"ח).
המושבה נפגעה קשה מהפצצות ממטוסים של הצבא המצרי ומספר מתושביה נהרגו.
המועצה המקומית גייסה גיוס מלא את הגברים ביישוב, מי לצבא ומי לעבודות ביצורים, והעבירה לצבא את כל הנשק שלה.
סניף מד"א המקומי הפך לבסיס רפואי של "ההגנה" והתחנה, על כל ציודה, עמדה מוכנה לכל קריאה לעזרה רפואית.
גם גדוד מכבי האש המקומי העמיד עצמו לרשות צה"ל והמשיך את פעולותיו כיחידה צבאית.
שני נתיבי שיירות חשובים יצאו מרחובות בתקופת המלחמה: נתיב אחד אל הנגב והנתיב השני אל ירושלים הנצורה.
במכון זיו (ויצמן) היה אחד הבסיסים העיקריים של חיל המדע (חמ"ד), שהוקם בארגון "ההגנה" בשנת 1947, וחלק ניכר של המחקר הצבאי, שהיה דרוש למדינה במלחמת השחרור, התבצע בו.
גדוד 52 של גבעתי היה מורכב ברובו מבני רחובות, והשתתף במבצעי לוחמה רבים וחשובים, ביניהם פריצת הדרך לנגב.
שבעים ושלושה מבני רחובות נפלו במלחמת השחרור בכל רחבי הארץ.
לזכרם הוקמו בית "יד לבנים" ו"גן המגינים", והרחובות שנבנו בשכונות החדשות שנבנו לאחר הקמת המדינה נקראו על שמם.
רחובות הוכרזה כעיר בשנת 1950, כאשר היו בה מעל ל-18,000 תושבים.
בעיר הוקמו מעברות לקליטתם של אלפי עולים שהגיעו בשנים אלה.
משפחות רבות התיישבו בשרידי הכפרים הערביים שננטשו זרנוגה וקוביבה.
תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1959) ברחובות בוטלו בידי בית המשפט, בשל טענות לגילויי שחיתות וקניית קולות ובחירות חוזרות התקיימו בפברואר 1960.
גלי עליה נוספים הגיעו לעיר בשנות ה-70 מברית המועצות, ובשנות ה-90 מאתיופיה ומדינות חבר העמים.
ב-15 ביוני 2025 נפגעה העיר משני טילים בליסטיים ששוגרו מאיראן בתגובה למבצע עם כלביא, וגרמו ל-37 פצועים ונזק לרכוש.
השכר החודשי הממוצע של שכיר בעיר בשנת 2021 היה 14,630 ש"ח לעומת ממוצע ארצי של 12,925 ש"ח.
רחובות מאופיינת בחתך אוכלוסייה צעיר – למעלה ממחצית מתושביה הם עד גיל 40.
ברחובות שוכנים שני מוסדות להשכלה גבוהה ומחקר עיקריים:
מכון ויצמן למדע שהוקם בשנת 1949 (ממשיכו של מכון זיו, שהוקם ב-1934) וכאוניברסיטת מחקר צבר מוניטין בקרב האקדמיה העולמית.
בתחומו פועלת "מדרשת פיינברג" – מוסד אוניברסיטאי ללימודי תואר שני ושלישי (דוקטורט).
כמו כן פועל במקום מכון דווידסון לחינוך מדעי, המרכז פעילויות לנוער שוחר מדע, בין היתר גן המדע על שם קלור, מוזיאון מדע המרכז פעילויות מדעיות לילדים תחת כיפת השמיים.
הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית, אשר הוקמה כתחנת מחקר ניסיונית בשנת 1932. למתחם הפקולטה לחקלאות עבר ב-2005 מרכז ויץ ללימודי הפיתוח.
המרכז הוא מלכ"ר בבעלות הסוכנות היהודית העוסק במחקר, בייעוץ, ובהדרכה ותכנון פרויקטים של פיתוח אזורי כלכלי וחברתי בישראל ומחוצה לה.
בשנות ה-90 נעשה ניסיון קצר ימים, למקם לצדה פקולטה קטנה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית.
בנוסף פועל בעיר "המכון הישראלי ליין".
תחומי העיסוק העיקריים של המכון הם מחקר ופיתוח של זני גפנים חדשים, מחקרים לשיפור איכות היינות, פיקוח על יבוא ויצוא של יינות ומשקאות משכרים, שירותי מידע והדרכה לתעשיית היין, ייצוג מדינת ישראל בארגונים בינלאומיים ועוד.
בעיר פועלות מספר מכללות להשכלה גבוהה:
המרכז האקדמי פרס – מכללה פרטית שנוסדה בשנת 2006
מכללת רחובות – קמפוס לימודים לתואר אקדמי של האוניברסיטה הפתוחה
מכללת אורט רחובות – לימודי טכנאים, הנדסאים, עתודה טכנולוגית
בית ספר לסיעוד קפלן – פועל בתוך בית החולים קפלן
מכללת אורות ישראל – מכללה אקדמית דתית לחינוך ולהכשרת מורים
נכון לשנת 2024, ישנם כ-42,150 תלמידים ופועלים כ-430 מוסדות חינוך בעיר.
בעיר קיים בית ספר פתוח – בית ספר "השיטה", הנמצא בשכונת חבצלת.
לבית הספר רצף חינוכי מגן חובה עד כיתה ט'.
משנת 2019 נפתח מסלול דמוקרטי בבית ספר "רמת אלון", ובשנת 2019 נפתח בית ספר דמוקרטי דתי שנקרא "בראשית", בדרום-מזרח רחובות.
כנהוג בבית ספר דמוקרטי, שמו נבחר בבחירות על ידי תלמידי בית הספר והוריהם, מתוך אוסף שמות שהוצעו על ידי התלמידים.
בשנת 2023 נפתחה חטיבת ביניים דמוקרטית ליד תיכון ויצו.
בעיר ישנם מספר מוסדות תורה המשתייכים לזרמים דתיים שונים.
ישיבת בני עקיבא הדרום היא ישיבה תיכונית ותיקה בצפון רחובות.
בקמפוס שלה נמצאת ישיבת ההסדר אורות יעקב, המשלבת לימודי הוראה בלימוד תורה ישיבתי.
בנוסף לישיבת בני עקיבא הדרום הוקמה בעיר הישיבה התיכונית אמי"ת "עמיחי" עקב גידול באוכלוסייה הדתית בעיר, ובמקביל תיכון דתי לבנות "אמית – הלל".
זאת בנוסף לאולפנה צביה רחובות לבנות הוותיקה יותר, השייכת לרשת נועם-צביה.
בנוסף לישיבות התיכוניות קיים בעיר תיכון דתי ציוני לבנים – "המר".
ברחוב בנימין שוכנת ישיבת מאור התלמוד הליטאית, ואליה מסונפות שתי ישיבות לצעירים – "ישיבה לצעירים מצוינים" בראשות הרב מיכאל חסין וישיבת "חכמת שלמה", ממול ישיבת מאור התלמוד נמצאת "ישיבה לצעירים רחובות" בראשות הרב נחום לבין,לא הרחק ממנה פועלת ישיבת "הליכות חיים" המיועדת לחוזרים בתשובה.
ישיבה ליטאית נוספת בשם "חכמה ודעת" הוקמה בשיכון מזרחי.
בקריית קרעטשניף נמצאת ישיבת "שער אליעזר" החסידית, המסונפת לחצר.
מלבד אלה ישנם בעיר כמה כוללים, תלמודי תורה, ישיבות קטנות ומספר רב יחסית של בתי מדרש.
כמו כן קיימים בעיר מספר מוסדות חינוך של קהילת חב"ד ובהם ישיבה קטנה ותלמוד-תורה ממ"ד.
הקהילות החסידיות ברחובות מרוכזות בדרום-מזרח העיר.
חסידות קרעטשניף הוקמה בעיר בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי הרב דוד משה רוזנבוים, כיום בנשיאות בנו הרב מנחם אליעזר זאב.
כ-250 משפחות מתגוררות ב"קריית קרעטשניף" וכ-80 משפחות נוספות בשכונת "פסגת קרעטשניף" הסמוכה.
קהילת חסידי ויז'ניץ בעיר הוקמה בשנת ה'תש"נ, ומנתה עשרות משפחות.
הרב ישראל אליעזר אדלר כיהן כרב הקהילה כ-35 שנה, ובתשע"ב הוכתר לאדמו"ר על ידי קבוצה מחסידות ויז'ניץ, וחצרו נקראת חסידות דז'יקוב-ויז'ניץ.
התגורר בעיר עד אמצע תשע"ט ובעקבות המעבר שלו לבית שמש התפרקה קהילת ויזניץ בעיר ואנשיה עקרו לערים אחרות.
בשנת 1968 החלה להתגבש קהילת חב"ד בעיר.
בית הכנסת ממוקם בקצה רחוב התחיה בשכונת דניה, ומסביבו בנו תלמוד תורה חב"ד לוי יצחק, וגני חב"ד.
בראש הקהילה מכהן, החל משנת תשמ"א, הרב מנחם מנדל גלוכובסקי.
ברחובות פעילות 8 תנועות וארגוני נוער שונים: הצופים, הנוער העובד והלומד, כנפיים של קרמבו, אריאל, בני עקיבא, עזרא, חוגי סיירות של קק"ל והשומר הצעיר, הפועלות ב-18 סניפים ברחבי העיר.
פעילות תנועות הנוער מתפרסת על רוב השכונות ורוב האוכלוסיות בעיר.
הפעילות מופנית לתלמידים מכיתה ד' עד כיתה יב'.
במסגרת פעילות מחלקת הנוער של העירייה פועלת מתאמת פעילות נוער, שמתפקידה לתאם את הפעילות וליצור שיתופי פעולה בין תנועות הנוער הפועלות בעיר וחינוך והכשרה של רכזי התנועות אשר מפעילים חניכים ממגוון האוכלוסיות בעיר.
בשנת תשי"א 1951, פרש הרב מלצר מן הרבנות ותחתיו התמנה הרב אלימלך בר שאול והוא כיהן כרב העיר עד פטירתו יחד עם הרב יחזקאל כהן.
את מקומם מילא הרב שלמה קוק, ולאחר שנספה בתאונת דרכים בשנת תשל"ב 1972, התמנה אחיו הרב שמחה הכהן קוק, ששימש בתפקיד עד פטירתו בשנת 2022. הרב קוק נחשב לרב שמחובר לכלל האוכלוסייה ומקובל על חוגים חרדיים ודתיים לאומיים כאחד.
לאור מחלתו של הרב שמחה הכהן קוק, בשנת 2021 מונה הרב הראשי של אור יהודה, הרב ציון כהן באופן זמני למחליפו, והוא משמש כרשם הנישואין וכממונה על תחום הכשרות בעיר.
ברחובות קיימים גם רבני שכונות.
נכון לשנת 2024, רבני השכונות הם: הרב יוסף מלכיאל – רב מזרח העיר, הרב שלמה מזרחי – רב כפר גבירול, הרב צבי כהן – רב קריית משה ושכונת סלע, הרב נתנאל כהן – רב שכונת אושיות.
בין רבני הקהילות הבולטים הם, הרב מנחם גולוכובסקי – רב קהילת חב"ד, הרב יצחק זגאי – רב הקהילה האתיופית בעיר, והרב ציון אשכנזי - אב"ד הרכב דיינים בבית הדין הרבני ורב קהילה.
בית העם היכל התרבות העירוני – מרכז התרבות הגדול בעיר; הבית הקהילתי הראשון ברחובות, ששופץ בשנים 2013–2014 וכיום כולל אולם הופעות, מרכז לחוגים ואת "בימת הנוער העירונית", שהוא המרכז הגדול ביותר במדינה לחינוך והכשרה של ילדים ונוער בתחום אמנויות הבמה: דרמה, זמר וריקוד.
נמצא ברחוב יעקב, פינת רחוב מנוחה ונחלה, באזור מרכז-מזרח העיר.
הספרייה המרכזית ע"ש מאירהוף – הספרייה העירונית הממוקמת במרכז העיר, ברחוב גולדין, בסמיכות לגן המגינים ולבית יד לבנים.
לספרייה שבעה סניפים הפרוסים בשכונות העיר.
בית התרבות ע"ש סמילנסקי – ממוקם במרכז העיר, ברחוב גולדין, בסמיכות לספרייה העירונית ויד לבנים, במסגרתו פועלים מספר מוסדות תרבות עירוניים כגון, הגלריה העירונית לאמנות, הקתדרה, מרחב גוף ונפש והמרכז ללימודי אמנות חזותית.
בית יד לבנים – מרכז להנצחת זכרם של חללי מערכות ישראל בני העיר.
בבית יד לבנים פועלת גלריה לאמנות ומוצגות בה תערוכות במגוון תחומים.
בית דונדיקוב – ביתו של אחד מראשוני המושבה רחובות ומייסדיה, השוכן ברחוב יעקב, פינת רחוב דונדיקוב, במרכז רחובות ועל הגבעה, בהּ נוסדה.
שופץ בראשית המאה ה-21 והפך למוזיאון לימי ראשית המושבה רחובות, המאכלס גלריה לתערוכות אמנות ואירועים תרבותיים.
הקונסרבטוריון העירוני – מוסד ללימודי מוזיקה המופעל מטעם קריית התרבות.
לקונסרבטוריון יש מספר תזמורות ולהקות והוא שוכן בקריית החינוך.
הקונסרבטוריון נוסד בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20 על ידי המנצחים יעקב אלמוג ויצחק בן ישראל.
מרכז קהילתי "חוויות שווייץ" – מתנ"ס, השוכן במזרח העיר, ברחוב סירני ובו מתקיימים קונצרטים, הרצאות ועוד.
המרכז פועל כחלק מרשת חוויות של העירייה, המפעילה עשרים מרכזים הפרוסים בכל רחבי העיר.
בית מיכל – מרכז תרבות ייחודי הכולל ספריית ילדים ונוער עשירה, פעילויות והרצאות למבוגרים וגלריית אמנות.
מרכז וייסגל – בריכת השחייה העירונית, הממוקמת ברחוב דובנוב שבדרום-מערב העיר, בסמוך למושב גבתון.
רדיו קול השפלה – תחנת רדיו חינוכי המשדרת בתדר 103.6FM.
אולפן התחנה שוכן בתיכון דה-שליט, בימי חמישי התחנה משדרת מהאולפן השקוף בשוק העירוני, התחנה מתופעלת על ידי תלמידים ושדרנים מהקהילה העירונית.
מרכז מורשת יהדות תימן וקהילות ישראל – נמצא בשכונת שעריים בדרום רחובות.
המרכז נחנך בספטמבר 2017. הוא שוכן בבניין בשטח של 3,000 מ"ר, על פני שלוש קומות.
באולמות התצוגה מוצגות תערוכות קבע ותערוכות מתחלפות.
עיקר שליחותו היא הפצה ושימור מורשתה של יהדות תימן, אך הוא מציג גם תערוכות על קהילות אחרות בישראל.
סרט על מורשת הקהילה התימנית, בתימן ובישראל, מוקרן לקבוצות מבקרים באודיטוריום בן 250 מושבים, שבו מתקיימים גם מופעים שונים.
בית האסמים – שוכן ברח' גורדסקי, פינת מנוחה ונחלה, צופה לבית העם המשמש מוזיאון מיניאטורות שנחנך בשנת 2021.
אקרנים וקולנוע – משנות ה-20 התקיימו הקרנות של סרטי קולנוע ב"בית העם".
בשנות ה-30 של המאה ה-20 נוספה הקרנה של סרטים בקולנוע "בית הפועלים", וההקרנות נוהלו בשתיהן על ידי "חברת בתי הקולנוע" שהייתה בבעלות משותפת של מועצת הפועלים, שותפיה בבית הפועלים והחוכרים של בית העם.
בתחילת 1952 נפתח אולם הקרנות נוסף בבית העם ומספר אולמות הקולנוע בעיר עלה לשלושה.
בסוף 1953 החלה חברת בתי הקולנוע בהקמת קולנוע קיצי ברחוב ש.
הקולנוע נקרא "חן הקיצי" ופעל בחודשי הקיץ.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 נבנה לקולנוע גג והוא פעל בכל ימות השנה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 חולק האולם היחיד והגדול של קולנוע חן ל-4 אולמות קטנים יותר.
קולנוע זה הצטיין במגוון סרטי איכות והיווה מוקד משיכה תרבותית לתושבי רחובות והיישובים השכנים.
במאי 2019 נערכה בו ההקרנה האחרונה והוא נסגר.
מסוף שנות ה-60 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20 פעל ברחובות גם "קולנוע הדר".
בשנת 2000 נפתח קניון רחובות שבו פעל מתחם אולמות קולנוע של רשת "רב חן" עד שנת 2014. בתחילת 2017 נפתח המתחם מחדש לאחר שיפוץ, עם שישה אולמות קולנוע של רשת "גלובוס מקס", וב-2019 שונה שם המתחם ל"הוט סינמה".
בשנת 1984 ייסד המנצח והחלילן אבנר בירון את הקאמרטה הישראלית ירושלים, שנקראה אז "הקאמרטה רחובות", ופעלה בתמיכת מכון ויצמן ועיריית רחובות, עד שבשנת 1996 לקחה אותה עיריית ירושלים תחת חסותה.
בעיר פועלים שלושה הרכבי נגינה בהם "תזמורת קלאסיקה רחובות" שהוקמה בשנת 2001 המונה כ-30 נגנים בניצוחו של דורון סלומון, "תזמורת הג'אז רחובות" בניצוחו של גורי אגמון, ו"תזמורת כלי נשיפה רחובות" המונה כ-40 נגנים בניצוחו של יעקב גלר.
פברואר – צעדת רחובות, מרוץ רחובות
פורים – עדלאידע עירונית ססגונית
פסח – רוקדים אביב – פסטיבל מחולות
טקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה
אירועי יום הזיכרון לחללי צה"ל
יום העצמאות – מסע אופניים "סובב רחובות והקיפוה" לכל המשפחה.
יוני – מצעד הגאווה שנערך בעיר משנת 2018
יולי – לכל אורך רחוב יעקב: "פסטיבל רחובות הבינלאומי לפסלים חיים", המארח אמני פסלים חיים מהארץ ומרחבי העולם.
הפסטיבל נמשך 3 ימים, והוא נערך בשעות הערב.
יולי – שרים לך רחובות – שירה בציבור, בניצוחו של שלמה טולדו
אוגוסט – אירועי קיץ בגנים
חנוכה – מופע חנוכה שנתי, מחזמר בביצועם של חניכי "בימת הנוער" ברחובות.
פארק ההדרים הוא ה"ריאה הירוקה" של העיר, במזרח העיר.
הפארק משתרע על שטח של 65 דונמים ומיועד לכל המשפחה, עם תצפית נוף, מרחבים ירוקים, עצי פרי, גן חי, אגם מלאכותי ובריכת דגים אקולוגית ומתקני משחק.
פארק ההדרים קיבל את שמו על שם ההדרים הרבים שמילאו בעבר את השטח של מזרח העיר.
המתחם בו הוקם פארק ההדרים היה של "חוות כספי".
ברחובות נמצא המרכז הרפואי קפלן, המשרת גם יישובים שכנים כמו אשדוד, גדרה, יבנה ונס ציונה.
בעיר ישנם תחנת משטרה, כיבוי אש, מד"א אזורית, בית משפט השלום, משרדי ממשלה כגון משרד הפנים, משרד הרישוי, מס הכנסה וביטוח לאומי, וכן רבנות ראשית ומועצה דתית מקומית.
בעיר מפעלי תעשייה אחדים, שהבולטים בהם הם מחלבת תנובה ומפעל המיצים והמשקאות יפאורה-תבורי.
בעיר ישנו "פארק התעשיות רכטמן" אשר ממוקם במערב העיר הגובל בשכונת קריית משה, ובו פועלות חברות תעשייה שונות וכן גם מפעל הגלידות של פלדמן.
במהלך כהונתו של ראש העיר מיכאל לפידות הונחה התשתית להקמת "פארק מדע" בצפון העיר, בסמוך לתחנת הרכבת, הוא "פארק ת.מ.ר ע"ש יצחק רבין" (פארק המדע – תעשיות מדע רחובות).
במתחם חברות היי-טק בפארק המדע ובפארק המדע קריית ויצמן הצמוד אליו מצפון שוכנות כמה מהחברות המובילות ביותר בתעשיית ההיי-טק, הביוטק והפודטק הישראלית.
בנוסף, מרכזי פיתוח של חברות זרות כגון היולט פקארד, אפלייד מטיריאלס, ג'נרל אלקטריק, סטרטסיס, סיגמא-אולדריץ' וישראליות כגון אלביט מערכות, נובה ואימפרבה.
בשנים האחרונות הפך המתחם גם לאזור בילוי מועדף בקרב רבים מרחובות ומסביבתה.
פארק הורוביץ הוא פארק תעשיית היי-טק נוסף שהולך ומתפתח ברחובות ממוקם בסמוך למחלבת תנובה ולתחנת כיבוי האש של העיר.
פארק זה מאופיין בעיקר בחברות סטארט-אפ בתחום הביולוגיה והננוטכנולוגיה.
בפארק נמצאים מרכזי פיתוח של החברות לנדא דיגיטל פרינטינג ולוסיקס.
מרכז הקניות הראשי של העיר הוא לאורך רחוב הרצל, רחובהּ הראשי של העיר.
ממנו מסתעף רחוב ביל"ו, בו שוכן השוק העירוני החדש, שוק מקורה שנפתח ב-2021 בשטח של 1,700 מ"ר על המבנה ההיסטורי של השוק העירוני.
בצפון-מערב העיר ממוקם מתחם השוק הסיטונאי ע"ש רון ארד, בסמוך למפעל יפאורה.
קיימים גם מספר מרכזי קניות סגורים:
קניון "עופר" רחובות – הקניון הגדול והראשי של העיר במרכז העיר, מכיל בתחומו גם בית קולנוע מבית HOT CINEMA, תחנת האוטובוסים המרכזית של רחובות, שירותי בריאות כללית ולאומית, ואת משרדי עיריית רחובות.
"הקניון הקטן" – קניון משני, הממוקם ברחוב הרצל 157 וכולל מסעדות, מרכול ומשרדים.
פסאז' חרל"פ – פסאז' ברחוב הרצל 161, חנויות, ומספרות.
אמריקן סיטי – קניון נמצא על רחוב דרך הים ובו מרכול, מכון כושר ומרכז לרפואה דחופה.
מתחם סנטרו – מרכז מסחרי חדש ברחוב מוטי קינד ובו חנויות, מרכול ומכון כושר.
שער המדע (מטרומול) – מרכז מסחרי השוכן בתחומי קריית המדע בצפון העיר, בצמוד לתחנת הרכבת רחובות.
כולל מרכול, אולם אירועים, בתי קפה ועוד.
מרכז שרונה – מרכז מסחרי הנמצא בשכונת שרונה (היובל).
המרכז כולל מרכול, סניף של רשת בגדים והנעלה ועוד.
מרכז "אזורים סנטר" – מרכז מסחרי הנמצא בשכונת "רחובות החדשה".
כולל מרכול, בתי קפה ומכון כושר.
קניון רחובות ההולנדית – מרכז מסחרי הממוקם בשכונת "רחובות ההולנדית" וכולל בתי קפה, מסעדות, ומכון כושר.
מרכז הנשיא – מרכז מסחרי הנמצא בשכונת "אחוזת הנשיא".
כולל מסעדות, בתי קפה, מרכול ומכון כושר.
כמו כן, בסמוך לעיר, ממוקמים מרכזי קניות פתוחים: פאוור סנטר ובילו סנטר Outlet, ומתחם ישפרו סנטר בנס ציונה.
הרחוב הראשי של העיר, רחוב הרצל, הוא קטע של כביש 412.
לעיר מספר כניסות: צומת ביל"ו בדרום; כביש עוקף במזרח (שדרות בגין), מכביש 40 ועד לפארק המדע בצפון העיר; כניסה צפונית מכיוון העיר נס-ציונה; מכיוון העיר יבנה בדרום מערב מחבר כביש 410; ומכיוון כביש 42 בצפון מערב וכביש 411, הגובל בשכונת כפר גבירול עד לצומת ביל"ו.
הכביש העוקף המזרחי שדרות בגין מתוכנן בעתיד לעקוף את נס-ציונה המשך לכביש 423 ולהתחבר לבסוף לכביש 431, אולם קיימות התנגדויות לתכנון זה (מצד תושבי השכונות המזרחיות של נס ציונה).
אגד מפעילה את השירות העירוני בעיר.
קווים בין-עירוניים מהעיר מפעילות החברות אגד, אלקטרה-אפיקים, מטרופולין, קווים.
מרחובות יש שירות בינעירוני לכל רחבי השפלה, גוש דן ירושלים והדרום.
בעיר נמצאת תחנת הרכבת רחובות, הממוקמת בין מכון ויצמן למדע לפארק המדע.
התחנה משרתת מדי שנה כ-4 מיליון נוסעים.
כמו כן, קיימת תוכנית עתידית לבניית תחנת הרכבת רחובות – ששת הימים במערב העיר, בסמוך למתחם השוק הסיטונאי בעיר.
בשנת 2024 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובניה להפקדה תוכנית להקמת תחנת רכבת חדשה בסמיכות לקריית משה ופארק הורוביץ.
בשנים האחרונות, הולכת וגוברת המגמה של שימוש באופניים בתוך העיר – אמצעי תחבורה הזוכה לעידוד העירייה.
העירייה יזמה במאי 2018 את מיזם השכרת האופניים Mobike, אולם המיזם ננטש לאחר מספר חודשים.
עם שיפוץ הרחובות ובעיקר רחוב הרצל סמוך לתחנת הרכבת, נסללו לאורכם שבילי אופניים וכמו כן סומנו או נסללו שבילי אופניים לאורך רחובות וצירי תנועה רבים לאורך העיר.
בעיר פועל המיזם האזרחי בתמיכת העירייה "רחובות בשביל אופניים".
בשנת 2022 אושרה תוכנית הקו הכחול של המטרו שמתוכנן לעבור ברחובות.
קו BRT במטרופולין גוש-דן מדרום רחובות (צומת ביל"ו) אל נס ציונה, ראשון לציון וצומת חולון, באמצעות כביש 412 וצפויה להתחיל לנסוע בשנת 2027. הוא ינוע ברחובות על פני 12 תחנות בין צומת ביל"ו לצומת המדע.
במקביל מתוכננת להתחבר לעיר, סביב שנת 2040 הזרוע הדרומית של קו המטרו M1. עם 4 תחנות בעיר: במכון ויצמן, בכיכר המייסדים, בצומת אושיות ובבית החולים קפלן.
מרכזי ספורט ברחובות: בריכת השחייה וייסגל, מרכז טניס, מועדון האבקות עירוני, מטווח עירוני, מועדון טניס שולחן מקצועי, מועדון ובית ספר לשחמט, קאנטרי קלאב וספורטק רחובות.
דרך מנחם בגין הוא מסלול פופולרי להליכה וריצה ספורטיבית.
שתי הקבוצות הבכירות בעיר הן:
מכבי שעריים – ירדה בסוף עונת 24/25 לליגה ב' (כדורגל).
ב-1960 אוחדה עם מכבי רחובות ובאותה עת נודעה בשם "מכבי שעריים-רחובות", אך כעבור שנתיים פורק האיחוד.
הפועל מרמורק – בליגה א' דרום.
ב-1968 אוחדה עם הפועל רחובות ובאותה עת נודעה בשם "הפועל מרמורק-רחובות".
בעבר היו לשתי הקבוצות מגרשים בבעלותן בתחומי העיר.
בעת שהקבוצות שיחקו בליגה הלאומית שהיא הליגה השנייה בחשיבותה והיא ליגה מקצוענית, הקבוצות שיחקנו באצטדיון עירוני נס ציונה בה שיחקה שעריים והאצטדיון העירוני רמלה בה שיחקה מרמורק, כיוון שהמגרשים העירוניים לא עומדים בתקנים לכדורגל מקצועני, על כן נבנה אצטדיון רחובות שיוכל לשמש למשחקים בליגות המקצועניות.
בין הקבוצות התקיימו 43 משחקי דרבי, שנחשבו למתוחים ותוססים מאוד.
ביוני 2025 הגיעה עיריית רחובות להסכם על הקמת קבוצה עירונית מאוחדת, שתכלול את שתי הקבוצות ההיסטוריות, ואליה סופחה גם מחלקת הנוער של מכבי רחובות.
האצטדיון העירוני החדש יהיה מגרש הבית של הקבוצה מאוחדת.
במקביל, הוחלט על הקמת שתי קבוצות אוהדים תחת השמות המקוריים של מרמורק ושעריים, על מנת לשמור על המורשת של המועדונים שהוקמו בשנות ה־50. קבוצות אלה יוקמו כמועדונים חדשים ולא יזכו לתמיכה עירונית.
ובנוסף ישנן שתי קבוצות חובבניות המשחקות בליגה ג':
מכבי רחובות – בליגה ג' מרכז.
אחת הקבוצות הראשונות שקמו בארץ עוד מלפני קום המדינה.
בני יצ'אלאל רחובות – בליגה ג' מרכז.
קבוצה של בני הקהילה הישראלית-אתיופית בעיר.
בעבר פעלה בעיר גם קבוצת מכבי כפר גבירול, אך היא פורקה לאחר הרצח של מרדכי קינד במהלך משחק נגד מכבי רחובות בשנת 1975.
מכבי רחובות – בליגה הלאומית.
אולמה הביתי של הקבוצה הוא אולם של בית הספר התיכון אורט אולם ברזילי שנבנה בשנת 1983 ומכיל 700 מושבים.
עירוני רחובות – בליגת העל.
נוסדה בשנות ה-30 של המאה ה-20 כ"מכבי רחובות".
בשנת 1954 הקבוצה הייתה הראשונה שזכתה בתואר אליפות המדינה.
אולמה הביתי של הקבוצה הוא אולם של בית הספר התיכון קציר שנבנה בשנת 2014 ומכיל 500 מושבים.
הפועל רחובות – קבוצת עבר שנוסדה ב-1955.
הפועל רחובות – בליגת העל לגברים ונשים.
נוסדה בשנת 2014, ובשנת 2021 עלתה לליגת העל.
אולמה הביתי של הקבוצה הוא אולם של בית הספר היסודי בגין ומכיל 500 מושבים.
מכבי וייסגל רחובות – מועדון שחייה ותיק מהמובילים בישראל שהוקם בשנת 1973. המועדון פועל בבריכת השחייה העירונית וייסגל.
רחובות סילברבקס – הוקמה ב-2012 ובשנותיה הראשונות הייתה משויכת לעיר רחובות, אולם ב-2014 שינתה את שיוכה העירוני למזכרת בתיה.
בית יוספזון – בית המגורים הראשון שנבנה ברחובות (על פי השלט בחזית הבית) נמצא ברחוב יעקב 20. הבניין הוא אב-טיפוס לבתים הראשונים במושבה מבחינת סגנון הבנייה, חומרי הבנייה, והחומה המקיפה אותו (נראית יותר טוב מחצר בית מס' 18).
אבן הפינה לבית הונחה בט"ו באב, חג הכרמים, ה'תר"ן (1890).
בי"ט בכסלו ה'התרנ"א נערכה בבית יוספזון האספה כללית הראשונה של המושבה ונבחר הוועד הראשון.
הבניין שופץ בשנת 2020 ופועלת בו מסעדה צרפתית בשם "אחוזת מרגו".
בית דוֹנְדִיקוֹב – הבית השלישי שנבנה במושבה בפסגתו של תל דוראן, על ידי אברהם יהושע דונדיקוב, ממייסדי רחובות.
על גבעת דוראן ניצב הפעמון של המושבה, שבישר על תחילת העבודה בפרדסים ועל סיומה, ואף על חתונה, שרפה או קריאה לאספת תושבים.
הבית ידוע גם כבית הסופר משה סמילנסקי, שעבר לגור בו לאחר שנשא לאישה את בת המשפחה אסתר.
הבניין שוחזר ומשמש כגלריה לתערוכות מתחלפות.
בית העם – נבנה ב-1912 ושימש מרכז החיים התרבותיים של המושבה בסגנון אקלקטי אופייני המזכיר טירה עתיקה ומשלב אלמנטים מחומת ירושלים.
במלאת 90 שנה לבית העם נחנכה הרחבה המחודשת הכוללת שני מבוכים.
ב-2014 נחנך בית העם המשוחזר והמורחב, הכולל היכל תרבות ואת "בימת הנוער" של רחובות.
היקב – נמצא ברחוב הנשיא הראשון, בצפון העיר ומהווה מזכרת לימיה הראשונים של המושבה, כאשר הכוונה הייתה לגדל בהּ כרמים ולייצר יין.
עקב כישלון ניסיון זה, פנתה רחובות לענף ההדרים, אשר אפיין אותהּ מאז ועד סוף המאה ה-20.
בית הכנסת הגדול אהל שרה – בית הכנסת הראשון נבנה בשנת תרס"ד ובהמשך שופץ והורחב והיה למוקד הקהילתי והחברתי של המושבה הצעירה.
בחנוכת הבית השתתף גם הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שכיהן אז כרבן של יפו והמושבות.
מספרים, שכאשר התקיימה חנוכת הבית טרם הותקן מעקה במרפסת שבחזית המבנה, הרב סירב לפתוח את האירוע עד שהדבר סודר.
בית הכנסת נבנה בתרומתה של סימה ברוידא מוורשה (אשתו של יעקב ברוידא), ונקרא בשם 'אוהל שרה' על שם אמה.
סימה ברוידא תרמה גם ארון קודש מפואר לו התווספו במרוצת השנים תבליטי נחושת.
בהתאם לרצונה של התורמת, נקבע כי מנהגי בית הכנסת יתאימו לאלה הנהוגים בחורבת רבי יהודה החסיד שבירושלים ושהתפילה בו תתקיים בנוסח אשכנז.
על קירותיו של בית הכנסת לוחות שיש המנציחים את מייסדיו וכן רבים מראשוני המושבה.
תפילות אלה מושכות למקום חובבי חזנות רבים.
בתי המיליונרים – רחוב "בתי המיליונרים" שוכן ברחוב מנוחה ונחלה שברחובות.
בית סלוצקין – הבית שוכן ברחוב מנוחה ונחלה 60, נבנה בשנת 1907 על ידי אלעזר משה סלוצקין, יהודי מאוסטרליה, ובמאה ה-21 משמש כבניין ההנהלה של בית הספר התיכון "דה-שליט".
בימי מלחמת העולם הראשונה שימש הבית קצין טורקי, ולאחר הכיבוש הבריטי, עבר לגור בו גנרל הנרי שובל, מפקד הפרשים האוסטרלים והניו זילנדיים.
בית זקס – הבית שוכן ברחוב מנוחה ונחלה 54. הוא נבנה ב-1908 על ידי אפרים זקס, שעלה מארצות הברית.
באותם ימים, הוא נחשב למפואר ולגדול במושבה.
משום כך, נערכו בו קבלות פנים לאורחים חשובים שהגיעו אליה.
בית ברוידא – נמצא ברחוב מנוחה ונחלה 56. הוקם ב-1908 על ידי יעקב ברוידא, ראש אגודת "מנוחה ונחלה", והיה מהיפים שבבתי המושבה.
המשוררת רחל, התגוררה בו זמן קצר לאחר עלייתה ארצה, יחד עם אחיותיה, ועל כן נקרא הבית "מגדל שלוש האחיות".
בית זלצר – הבית השוכן ברחוב מנוחה ונחלה 43, נבנה בסגנון הבאוהאוס בשנת 1935. זהו בניין הדירות הראשון ברחובות.
בית חיים ויצמן – ידוע גם כ"וילה ויצמן", "מוזיאון יד ויצמן" ו"בית הנשיא הראשון".
הבית נבנה בשנת 1936 על ידי האדריכל אריך מנדלסון ושימש ביתם הפרטי של ד"ר חיים ויצמן וד"ר ורה ויצמן.
הבית נבנה בצמוד למכון זיו שייסד ד"ר ויצמן בשנת 1934, (וממנו צמח לימים מכון ויצמן למדע).
עם בחירתו של ד"ר ויצמן לנשיא המדינה הפך הבית למשכן הרשמי של נשיא ישראל.
בני הזוג תרמו את האחוזה, לאחר מותם, למדינת ישראל.
שיפוץ ראשון, באדיבות קרן קלור, בוצע בבית בשנת 1978, והוא נפתח כמוזיאון לקהל הרחב.
בית האסמים – מבנה מוארך ייחודי בצורתו, עם שלוש דלתות מקומרות.
היה חלק ממתחם "בית מקוב" (מבנה היסטורי מפורסם מראשית ימי המושבה, שנהרס בשנות השמונים של המאה ה-20 על אף שהיה מיועד לשימור) בית האסמים, הוא למעשה 3 חנויות צמודות שנבנו בשנת 1910 לערך, בחצר הבית השתמשו בתחילה כמחסן תבואה ומאוחר יותר גם כמחסן שקדים בנוסף לאסם תבואה.
בהמשך היו אלה החנויות הראשונות של המושבה.
בית האסמים הוכרז על ידי המועצה לשימוש אתרי מורשת כמבנה לשימור.
בית האסמים שוכן ברח' גורדסקי, פינת מנוחה ונחלה, צמוד לבניין דירות מודרני וצופה לבית העם.
כיום משמש כמוזיאון המיניאטורות שנחנך בשנת 2021.
בית גורפינקל – הבית שוכן ברחוב אייזנברג 2, בית מפואר בסגנון קולוניאליסטי נבנה בשנת 1928 על ידי מנחם גורפינקל, יהודי מארצות הברית, והוא מאופיין בתקרות גבוהות, חלונות עץ מוארכים ומסוגננים ורצפה מצוירת.
בימי המנדט שימש כמועדון לקציני הצבא הבריטי.
המבנה, יחד עם החצר הסובבת אותו, שוחזר ובמרכזו עץ הפיקוס הגדול ברחובות, ובעבר פעלו בו אולם אירועים ומסעדת יוקרה בשם "אחוזת מרגו".
בשטח החצר נבנה מגדל מגורים והמבנה יעבור שימור.
בית שרגא פייבל כהנוב (הבית הירוק) הבית הראשון בן שתי קומות המגורים הוקם ב-31–1930 ברחוב בנימין פינת נורדאו.
בצבע ירוק, כיום צבעו אפור כי לא היה להשיג צבע מקורי בשנות ה-50. חידושי הבית כשנבנה כללו פעמון חשמלי בדלת הכניסה ופתיחתה מלמעלה בלחיצת כפתור על ידי פייבל כהנוב, אינטרקום טלפוני בין שתי הקומות לתקשורת עם בתו רישקה (שושנה אשת יונתן מקוב), טיימר אלקטרו-מכני לתאורת המדרגות פעיל עד היום.
(ברוך רביד, מאה בתים ברחובות).
אתר הפרדסנות ע"ש מינקוב – מציג את מפעל הפרדסנות העברית בארץ ישראל וברחובות בפרט.
בסמוך נטע זלמן מינקוב, בן למשפחה מהראשונות ברחובות, את הפרדס הראשון של העיר.
המקום שוקם ושוחזר על ידי המועצה לשימור אתרים ועיריית רחובות, בעזרת מימון של משפחת מינקוב ותורמים נוספים.
בפרדס המשוחזר נמצאים חצר מוקפת חומה ובתוכה בית הפרדסן, בית אריזה משוחזר, באר ובריכת אגירה, טרזינות על מסילתן ותעלות השקיה.
בריכת האגירה הונצחה בסיפורו של ס.
כחלק מתהליך השחזור ניטעו זנים של עצי ההדר שגודלו בעבר ומגדלים בימינו בישראל.
המוזיאון מציע פעילויות ותוכניות חינוכיות למבקרים.
מוזיאון מכון איילון – מכון איילון מספר את סיפורה של גבעת הקיבוצים והמפעל לייצור כדורים לתת המקלע עבור נשקם של לוחמי מלחמת העצמאות, אשר פעל במחתרת, עם מנגנוני הסוואה.
במקום חיזיון אור-קולי והפעלה לילדים ובני נוער.
גן המגינים – במרכז העיר נמצא גן הנצחה לנופלים במלחמות ישראל.
בצידי הגן חקוקים באבן שמות הנופלים, ועליהם משקיפה אנדרטת הזיכרון.
סלע בשמאל האנדרטה מסמל את רעיון הנוער הישראלי העומד איתן כסלע אל מול אויב מתפרץ.
בימין האנדרטה תבליט של לוחם התומך ברעהו הנופל.
מתחת לסלע חקוק הכיתוב "כך הלכו גיבורים".
מימין לאנדרטה יש פינת זיכרון לטייס חיל האוויר .
ב-28 במאי 1969 המריא הולצמן מבסיס תל נוף שליד רחובות ובמטוסו פרצה שרפה.
היה באפשרותו למלט עצמו, אולם אז המטוס היה נופל בשטח בנוי וגורם לאבידות רבות.
לפיכך, בחר הולצמן להישאר במטוס, היטה אותו כדי שיתרסק מחוץ לעיר – ונספה.
האנדרטה בנויה ממטוס מיסטר ולידו שלט הנצחה.
בית יד לבנים והספרייה העירונית המרכזית על שם מאירהוף שוכנים בסמוך לגן המגינים.
אנדרטת טנק המרכבה – מבנה אבן בצורת טנק שהוקם בשנת 2010, ברח' הנשיא הראשון, בסמוך ל"בית הנשיא" לזכרו של אלוף ישראל טל, מפתח טנק המרכבה, שהיה תושב רחובות.
גן הצמחים רנה סמילנסקי לצמחי התנ"ך וצמחי המושבה רחובות – הגן נמצא ברחוב יעקב 39 מול בית העם, משתרע על שטח של כ-1,700 מ"ר ומכיל עצים ועצי פרי המוזכרים בתנ"ך וכן שיחים, שיחי פרחים וצמחי מים המוזכרים בתנ"ך וכן צמחים מימיה הראשונים של המושבה רחובות.
בגן יש גם גת קדומה, בית בד, רחיים, שוקת, באר מים ופסלים מעשי ידי אומני רחובות.
הגן נגיש לנכים וללקויי ראייה.
בריכת רחובות – בריכת חורף טבעית הנמצאת בשטחים הפתוחים שבמזרח העיר, שמורת טבע מאושרת.
בבריכה מיני צמחים ובעלי חיים נדירים כגון חפרית מצויה.
ארגונים סביבתיים שונים סבורים כי ישנו איום משמעותי לבית גידול ייחודי זה כתוצאה מתוכניות הבנייה העתידיות של העיר.