tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפקה בפועל - אילנית חלימי-זנגביל
עיצוב אלבום - סטודיו לי ותמר
צילום תמונות מופע - אורית פניני
ייעוץ לשון והגהה - סמדר כהן
ייעוץ אומנותי למופע - מיקי גורביץ
טכנאי סאונד - חגי בר
הגברה ותאורה - סינקופה 2002 בע"מ
טכנאי הקלטה - קובי חמוד, סינקופה
העיר האבודה Z הוא סרט דרמה הרפתקאות ביוגרפי אמריקאי משנת 2016 שכתב וביים ג'יימס גריי, על פי ספר באותו השם משנת 2009 מאת דייוויד גרן.
הוא מתאר אירועים אמיתיים סביב החוקר הבריטי פרסי פוסט, שנשלח לברזיל ועשה כמה ניסיונות למצוא עיר אבודה קדומה כביכול באמזונס.
בסרט מככב צ'רלי האנם בתפקיד פרסי פוסט; רוברט פטינסון כעמיתו החוקר הנרי קוסטין, סיינה מילר כאשתו, נינה פוסט; וטום הולנד כבנו ג'ק פוסט.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה ב-15 באוקטובר 2016, כסרט הסגירה בערב פסטיבל הקולנוע בניו יורק.
הוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-14 באפריל 2017 על ידי אולפני אמזון.
הסרט זכה לשבחים מצד המבקרים, אם כי הכניסה רק 19 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 30 מיליון דולר.
למרות זאת, מגזין טיים דירג אותו כאחד מעשרת הסרטים המובילים שלו לשנת 2017.
אמנם "Z" מבוטא כ"זי" בסרטוני התדמית המיוצרים על ידי ארצות הברית (אפילו על ידי השחקנים הבריטים), אך על פי הדמויות שם הסרט מבוטא "זד", לפי האנגלית הבריטית.
בשנת 1905 פרסי פוסט הוא קצין בריטי צעיר המשתתף בציד איילים באחוזה ברונית אירית לטובת הארכידוכס האורח פרנץ פרדיננד מאוסטריה.
רוכב וסוחר מיומן, הוא מוריד את האייל במהירות אך נדקר במסיבה אחרי הציד.
שנה לאחר מכן נשלח פוסט ללונדון להיפגש עם פקידי החברה המלכותית הגאוגרפית (RGS).
ממשלות בוליביה וברזיל כמעט במלחמה סביב מיקום הגבול שלהן והשפעתה הישירה על סחר הגומי הרווחי ביותר באזור, וביקשו מממשלת בריטניה לבחון אותו.
פוסט מסכים להוביל את מפלגת הסקר להחזרת השם הטוב של משפחתו.
על סיפונה של ספינה לברזיל, הוא פוגש את רב"ט הנרי קוסטין, בעל הידע ביערות הגשם באמזונס.
במטע גומי גדול בג'ונגל שבבעלות האציל הפורטוגלי ברון דה גונדוריס, פוגשים השניים את רב"ט ארתור מנלי, שאומר להם כי ממשלת בריטניה מייעצת להמשך חקירה.
פוסט, עם כמה מדריכים וטדג'ואי המקומי, משלימים את המשימה.
טדג'וי מספר לפוסט על עיר ג'ונגל מכוסה בזהב ומלאה באנשים.
פוסט פוטר את סיפורים כבדיה מטורפת, אך מגלה כלי חרס שבורים מתקדמים ביותר וכמה פסלי אבן קטנים בג'ונגל שמשכנעים אותו באמיתות סיפורו של טדג'ואי.
פוסט זוכה לשבחים עם שובו, שם אשתו, נינה, ילדה את בנם השני.
בספריית טריניטי קולג' בדבלין, נינה מגלה טקסט של הכובשים הספרדים המספר על עיר עמוק בג'ונגל האמזונס.
פוסט פוגש את הביולוג הנודע ג'יימס מאריי, שמסכים לתמוך במסע של פוסט לאמזונס כדי למצוא את מה שפוסט מכנה "העיר האבודה Z".
פוסט מנסה לשכנע את חברי RGS לתמוך במשלחת, אך הוא זוכה ללעג באופן פומבי.
עם זאת, ה-RGS מגבה את המשלחת לחקירה נוספת של אגן האמזונס.
מאריי, שלא מכיר את טבע הג'ונגל העמוק, מאט את המשלחת בצורה משמעותית.
המשלחת של פוסט מותקפת תוך כדי נסיעה לאורך הנהר.
עם זאת, פוסט עושה שלום עם הילידים.
מאריי סובל מפציעה ברגלו שמזדהמת קשות והוא מתחיל להשתגע.
פוסט שולח אותו עם מדריך ילידי למצוא עזרה.
צוותו של פוסט נאלץ לנטוש את המשלחת לאחר שגילו שמאריי שפך פרפין על האספקה שנותרה.
מאריי שורד ומול נאמני ה-RGS מאשים את פוסט בהפקרתו בג'ונגל ודורש ממנו התנצלות.
פואקט בוחר להתפטר מהחברה במקום להתנצל.
מלחמת העולם הראשונה פורצת באירופה ופוסט יוצא לצרפת כדי להילחם.
מאנלי מת בתעלות בקרב הסום ופוסט מתעוור זמנית בהתקפת גז כלור.
בנו הבכור של פוסט, ג'ק, שהאשים זה מכבר את פוסט בנטישת המשפחה, מתפייס עם אביו כשזה מחלים.
בשנת 1923, פוסט חי באפלה באנגליה.
ההתעניינות בצפון אמריקה לחקור את האמזונס הגיעה לגובה החום, בעיקר בשל סיפוריו של פוסט על העיר האבודה.
רוקפלר, הבן וקונסורציום של עיתונים אמריקאים מממנים משלחת חדשה של פוסט.
ה-RGS מממנת את המשלחת ברגע האחרון כדי לשמור על הגאווה הבריטית.
פוסט מראה לסר ג'ון סקוט קלטי מצפן, ומודיע לקלטי שאם (פוסט) ימצא את העיר האבודה, המצפן יישלח חזרה לאנגליה.
פוסט ובנו מתכוונים ללכת הפעם לבד, לנסוע כמה שיותר כדי למצוא את 'Z'.
פוסט מזמין את קוסטין, אך זה מסרב.
פוסט וג'ק מותקפים על ידי ילידים ונמלטים, רק כדי ליפול למארב שוב.
שבט שני זה מעניק לפוסט ובנו שימוע הוגן.
הם מצהירים כי רוחם של בני פוסט "חייבת להשתייך" לאנשהו, והם יעזרו להם למצוא את מקומם הראוי.
פוסט וג'ק מסוממים במהלך טקס ונסחפים.
כמה שנים מאוחר יותר, נינה פוסט נפגשת עם קלטי ב-RGS וטענה שהיא שמעה שפוסט וג'ק עדיין בחיים וחיים בקרב בני שבטים.
ה-RGS, לאחר ששלחו יותר ממאה אנשים לחפש את פוסט בשנים הבאות, מסרבים לשלוח משלחת נוספת.
קלטי ממליצה לנינה להשלים עם מות בעלה, אך היא מסרבת.
במקום זאת נינה פותחת את הארנק שלה, כדי לתת לקלטי את המצפן שפוסט הבטיח לשלוח לו כשהוא ימצא את העיר האבודה.
כשנינה עוזבת, ההשתקפות שלה במראה כיצד היא יוצאת אל מה שנראה כמו הג'ונגל באמזונס.
העין הציבורית (בבריטניה: Follow Me, בארצות הברית: The Public Eye) הוא סרט רומנטי בריטי משנת 1972 בבימויו של קרול ריד, עם חיים טופול ומיה פארו בתפקידים הראשיים.
תסריט נכתב על ידי פיטר שאפר והוא מבוסס על המחזה שלו "העין הציבורית" משנת 1963. יחד עם ה"עין הציבורית" הוא חיבר גם את "האוזן הפרטית" ושני המחזות הקצרים האלה מועלים ביחד עם הפסקה ביניהם.
בארץ הם הועלו ב-1963 בבימויו של פיטר פריי וכן בבית צבי.
זה סרטו האחרון של קרול ריד.
את המוזיקה לסרט חיבר ג'ון בארי.
חיים טופול קיבל את התפקיד הראשי בסרט לאחר שהתפרסם בסרט כנר על הגג (1971).
על תפקידו בסרט זכה טופול בפרס צדף הזהב, לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן.
צ'ארלס סידלי (מייקל ג'ייסטון) הוא רואה חשבון מבוסס בלונדון.
הוא איש רציני עצור מנומס ומעונב ונתון להשפעה של אמו (מרגרט רולינגס).
הוא פוגש במסעדה בחורה אמריקאית בשם בלינדה (מיה פארו).
היא דוגלת בחיים משוחררים וחופשיים, מסתובבת בכל העולם וחיה את הרגע.
למרות ההבדלים ביניהם ברקע ובהתנהגות, הוא מתאהב בה ואחרי תקופה קצרה הם נישאים.
הנישואים מתחילים ברגל שמאל, בלינדה לא סובלת את החברים שלו עם הנימוס הבריטי וגורמת לו מדי פעם בושות.
מה שמעיק על צ'ארלס מלבד אמו, היא העובדה שבלינדה מסתלקת מדי פעם בלי הסבר מספק היכן הייתה.
צ'ארלס בטוח שיש לה מאהב.
צ'ארלס שוכר את שירותיו של חוקר פרטי בשם ג'וליאן כריסטופורו (חיים טופול).
הוא עוקב אחריה ונעזר בווספה שלו.
היא נכנסת לראות סרט אימה והוא יושב אחריה.
לבסוף היא מבחינה בו והם משחקים ב"משחק חתול ועכבר".
כריסטופורו מפרט בפני צ'ארלס כי לא מצא מאהב לבלינדה.
עם הזמן כריסטופורו ובלינדה מתקרבים והוא מספר לה כי הוא חוקר פרטי שנשכר על ידי צ'ארלס לעקוב אחריה והעין שלו היא "עין ציבורית" שעוקבת אחריה.
בלינדה רותחת מכעס, מתעמתת עם צ'ארלס ועוזבת את הבית.
צ'ארלס כועס על כריסטופורו ומאשים אותו כי כל זה קרה בגללו.
גם אמו של צ'ארלס מתערבת כדי שיסיים את הנישואים.
צ'ארלס מפטר את כריסטופורו אך זה אומר לו כי הוא מוכן למצוא את בלינדה ומשכנע אותו לשנות את היחס אליה, להקדיש לה יותר זמן ולהקשיב לה, אחרת יישאר שוב פעם לבד.
צ'ארלס משתכנע, כריסטופורו מוצא את בלינדה ומייקל פוגש אותה ברחוב ברחוב ומתחיל לעקוב אחריה כמו כריסטופורו כששניהם מחליפים חיוכים.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותחיים טופולג'וליאן כריסטופורוחוקר פרטימיה פארובלינדהאשתו של צ'ארלסמייקל ג'ייסטוןצ'ארלס סידלירואה חשבוןאנט קרוסביגב' פרמרמזכירה של צ'ארלסמרגרט רולינגסגב' סידליאמא של צ'ארלס
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בסן סבסטיאן, 1972:
השחקן הטוב ביותר - חיים טופול.
השחקנית הטובה ביותר - מיה פארו.
העיקום הגדול או הביג בנד הוא גורד שחקים מגה גבוה רעיוני בתכנון, שמיועד להיבנות בקצה רחוב 57, ב"שורת המיליארדרים" שבמרכז מנהטן, ניו יורק.
גורד השחקים, שתוכנן על ידי חברת האדריכלות הניו יורקית "Oiio Studio", תואר כבניין הארוך בעולם.
באם יבנה, יתנשא לגובה של 610 מטרים, מה שיהפוך אותו לבניין הגבוה ביותר בחצי הכדור המערבי, גבוה יותר ממגדל החירות.
העין של סאורון היא מוטיב בדיוני, המופיע בלגנדריום של ג'יי.ר.ר טולקין.
העין הייתה סמל שאומץ על ידי אדון האופל, סאורון בעידן השלישי.
נאמר כי אך מעטים יכולים לעמוד תחת מבטה האיום.
העין שימשה כסמל על שריון וכרזות של מורדור, המייצגת את כוחו הכל יכול של סאורון.
איתה חיפש סאורון ועקב אחר דרכיו של נושא הטבעת פרודו בגינס בסוף העידן השלישי.
לא ידוע מתי נוצרה העין של סאורון.
עם זאת, העין תמיד מרחפת בקודקודו של המגדל ברד דור.
העין תוארה ככזו שהייתה לה נוכחות בוערת, גלויה וברורה.
אם כי אולי לא מוחשית.
במהלך אירועי שר הטבעות, העין תוארה ככזו שכאילו "מסתכלת דרך חלון, אל עבר נקודה שנמצאת אל מעבר לנקודת מבטו של הצופה/קורא ובמבטה היא מאדה עננים הנמצאים בנתיב מבטה".
בטרילוגיית סרטי "שר הטבעות" של פיטר ג'קסון, העין הגדולה היא גלגל עין ענק המורכב מאנרגיה היושבת על גבי ראש ברד דור.
במשחק ההמשך של משחק המחשב The Shadow of Mordor: העין המתוארת בטרילוגיה של ג'קסון למעשה אינה מורכבת רק מישותו של סאורון, אלא גם מישותו של קלברימבור, העלף שחישל את טבעות הכוח.
שתי הישויות נמצאות במצב של לחימה תמידית.
כאשר הטבעת נהרסת וברד-דור נופל, העין מתפוצצת וקלברימבור יוצא לחופשי.
העיפרון הכי מחודד היא תוכנית העשרה ישראלית לילדים בהנחיית אורי פינק ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית בין השנים 2014–2016, ולאחר מכן עלתה לשידור בכאן חינוכית.
בכל פרק בסטודיו, אורי פינק והעיפרון המצויר אייבי (בדיבובו של מיכאל יוסף) מלמדים לצייר קומיקס בכל מיני טכניקות ומלמדים גם כל מיני נושאים שונים תוך כדי ציור, ביניהם: בעלי חיים, מקומות בארץ ובעולם, חגי ישראל, סגנונות מוזיקה, תוכניות מהטלוויזיה החינוכית וכו'.
בעקבות הצלחת הסדרה הושק ספר לימוד קומיקס באמצעות קומיקס המבוסס על הסדרה בשם הקומיקס הכי מחודד.
בנוסף, הסדרה קיבלה מדור במגזין זבנג.
אורי פינק - צייר הקומיקס שעובד בסטודיו
אייבי (מיכאל יוסף) - העיפרון המצויר המדבר שנמצא עם אורי בסטודיו, הוא מסביר על כל מיני נושאים
העיר האבודה הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי מסוגת הרפתקאות ופעולה, אשר עלה לאקרנים ב-25 במרץ 2022. את הסרט ביימו ארון ואדם ני, אשר כתבו את התסריט יחד עם אורן עוזיאל ודנה פוקס, על פי רעיון של סת' גורדון.
הסרט הופץ על ידי חברת סרטי פרמאונט.
בסרט מככבים סנדרה בולוק וצ'נינג טייטום בתפקידים הראשיים.
סופרת יפת תואר ובודדה בשם לורטה סייג', שכתבה ספרי הרפתקאות ורומנטיקה בנושא אתרים אקזוטיים, נחטפה בידי מיליארדר אשר מביא אותה להרפתקה בג'ונגל על מנת למצוא אוצר אבוד.
כאשר הדוגמן מכריכת הספר שלה רואה שהיא נחטפה הוא יוצא בעזרת ג'ק המאמן להציל אותה.
אחרי שהסוכנת שלה פנתה למשטרה שלא יכלה לפעול בעניין, הסוכנת שלה יוצאת גם היא לנסות להציל אותה.
דניאל רדקליף - אביגיל פיירפקס
דאווין ג'וי רנדולף - בת'
ריימונד לי - השוטר גומז
אדם מי - השוטר סוייר
בואן יאנג - ריי המנחה
סטיבן לאנג - נבל בדיוני
באוקטובר 2020, הוכרז כי סנדרה בולוק תצטרף לסרט "העיר האבודה של D", ארון ואדם ני יביימו את הסרט על פי תסריט של סת' גורדון ודנה פוקס, וולוק בנוסף תפיק את הסרט באולפני "Fortis Films" והרט יפץ על ידי חברת פרמאומנט.
בדצמבר של אותה שנה, נודע כי צ'נינג טייטום יישחק בסרט.
במרץ 2021, פאטי האריסון, דניאל רדקליף ודאווין ג'וי רנדולף ישחקו בסרט.
באפריל 2021, נודע כי אוסקר נונז ובראד פיט ישחקו בסרט בעוד שפיט יופיע בסרט ככוכב אורח.
צילומי הסרט החלו במאי 2021, וצולמו באזורי הרפובליקה הדומיניקנית ביניהם: סמנה, סנטו דומינגו, קאסה דה קאמפו, מונטה פלאטה פרווינס ואולפני Pinewood Dominican Repub.
צילומי הסרט הסתיימו ב-16 באוגוסט 2021.
באוקטובר 2021, הוכרז כי שם הסרט "The Lost City of D" ישתנה ל-"The Lost City" ועתיד לצאת לאקרנים ב-25 במרץ 2022. לאחר שבמקור הסרט הוכרז ל-15 באפריל 2022.
העיר הזאת שלנו היא מיני סדרה אמריקאית המבוססת על ספר העיון באותו שם מאת כתב הבולטימור סאן, ג'סטין פנטון.
כמו הספר, המיני-סדרה מפרטת את עלייתו ונפילתו של כוח המשימה למעקב אחר נשק של משטרת בולטימור והשחיתות סביבו.
המיני-סדרה פותחה ונכתבה על ידי דייוויד סיימון וג'ורג' פלקאנוס.
את הסדרה ביים ריינאלדו מרקוס גרין.
הסדרה בת שישה פרקים אמורה הוקרנה לראשונה ב- HBO ב-25 באפריל 2022.
ג'ון ברנטל - סמל וויין ג'נקינס, הדמות המרכזית בכוח המשימה למעקב בסחר נשק של משטרת בולטימור
וונמי מוסקו - ניקול סטיל, עורכת דין שהופקדה במחלקה לזכויות האזרח של משרד המשפטים
ג'יימי הקטור - בלש ג'ון סוטר (Sean Suiter) במחלק הרצח של משטרת בולטימור
מקינלי בלצ'ר השלישי - ממומודו, ותיק במשטרת בולטימור וחבר בכח המשימה
דארל בריט-גיבסון - ג'מל ריאם, קצין במשטרת בולטימור המעורב בכח המשימה
ג'וש צ'ארלס - דניאל הרסל, קצין משטרת בולטימור המעורב בבכח המשימה
דגמרה דומינצ'יק - אריקה ג'נסן, סוכנת FBI שחקרה את הכח המשימה
רוב בראון - מוריס וורד, קצין בלבוש אזרחי המעורב בכח המשימה
דון הארווי - ג'ון סיראקי, קצין במשטרת בולטימור שהוקצה לכוח המשימה לשחיתות ציבורית שסייע ל-FBI
דייוויד קורנסווט - דייוויד מקדוגל, חוקר ותיק בכוח המשימה לסמים במחוז הרפורד
לארי מיטשל - סקוט קילפטריק, חוקר ותיק ביחידת הסמים של משטרת מחוז בולטימור
איאן דאף - אחמד ג'קסון, עורך דין לשעבר במחלקת המשפטים של ארצות הברית, שעובד כעת במשרד לזכויות האזרח
דילייני ויליאמס- קווין דייוויס, נציב המשטרה של בולטימור
לוקאס ואן אנגן - ליאו וייז, התובע הפדרלי הראשי שהוקצה לתיק כח המשימה
טריט ויליאמס - בריאן גרבלר, בלש בדימוס בבולטימור המלמד כעת באקדמיה לשוטרים
גבריאל קרטריס - אנדריאה סמית', ראש כוח המשימה לאכיפת סמים בפשע מאורגן
טריי צ'ייני - גורדון הוק, תוספת לאחרונה לכוח המשימה לסמים של מחוז הרפורד
דומיניק לומברדוזי - סטיבן בריידי, נשיא מסדר המשטרה האחוית של העיר בולטימור
ת'אדאוס סטריט - ג'יימס אוטיס, תושב בולטימור ושיפוצניק
ג'רמיין קרופורד - ג'קוואן דיקסון, שוטרת סיור במשטרת בולטימור
ניית'ן א' קורבט - טאריק טורה, סופר ופעיל קהילתי ממערב בולטימור
כריס קלנטון - בריאן היירסטון, קצין משטרת בולטימור
במרץ 2021, HBO הזמינה סדרה בת שישה פרקים המבוססת על הספר "We Own This City: A True Story of Crime, Cops and Corruption", מאת העיתונאי החוקר של עיתון "הבולטימור סאן", ג'סטין פנטון, שתיכתב על ידי דייוויד סיימון וג'ורג' פלקאנוס.
במאי 2021, אושר כי ריינאלדו מרקוס גרין יביים את הסדרה.
דווח כי ההפקה החלה ביולי 2021 עם הצילומים בבולטימור.
ההפקה הופסקה זמנית למשך שבוע בספטמבר 2021 עקב מחלת הקורונה.
במאי 2021, פורסם כי ג'ון ברנטל, ג'וש צ'ארלס וג'יימי הקטור לוהקו לתפקידים ראשיים.
דארל בריט-גיבסון, רוב בראון, מקינלי בלצ'ר השלישי, לארי מיטשל ווונמי מוסקו לוהקו ביוני.
באוגוסט פורסמו מספר ליהוקים נוספים, בהם דגמרה דומינצ'יק, דון הארווי, דילייני ויליאמס, דייוויד קורנסווט, איאן דאף, לוקאס ואן אגן, גבריאל קרטריס, טריט ויליאמס ודומיניק לומברדוזי.
בספטמבר דווח על ליהוק של כמה תפקידים חוזרים ואורחים, בהם ת'אדאוס סטריט, טריי צ'ייני, כריס קלנטון, ג'רמיין קרופורד ונייתן א' קורבט.
העיר החופשית בזאנסון הייתה עיר חופשית בשלטון עצמי המוקפת בפראנש-קונטה.
בזאנסון הפכה לחלק מהאימפריה הרומית הקדושה בשנת 1034 כבית הארכיבישוף של בזנסון, ובשנת 1184 היא זכתה לאוטונומיה כעיר קיסרית חופשית תחת פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
העיר חיפשה אט אט את ההגנה של מספר מגינים חיצוניים, או קפטנים, כמו פיליפ הטוב, דוכס בורגונדי.
לאחר נישואיה של מריה מבורגונדי למקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1477, התייחסה העיר אל ההבסבורגים כמגינים שלה.
כאשר פראנש-קונטה עברה לפליפה השני, מלך ספרד בשנת 1555, בזאנסון נותרה עיר קיסרית חופשית.
העיר איבדה את מעמדה כעיר קיסרית חופשית בשנת 1651 כפיצוי על אבידות אחרות שספגו הספרדים במלחמת שלושים השנים.
לאחר התנגדות מסוימת, זה אושר לבסוף על ידי בזאנסון ב-1654, למרות שהעיר שמרה על רמה גבוהה של אוטונומיה פנימית.
בשנת 1667 לואי ה-14 תבע את פראנש-קונטה כתוצאה מנישואיו למריה תרסה, נסיכת ספרד.
כחלק ממלחמת השחרור, הגיעו חיילים צרפתים לאזור ב-1688. שלטונות העיירה ניסו לטעון שהיא נייטרלית בכל פעולות איבה שכן היא עיר קיסרית, דבר שהמפקד הצרפתי, הנסיך דה קונדה, דחה כארכאי.
הצרפתים הסכימו לתנאי כניעה נדיבים מאוד עם שלטונות העיירה, שכללו העברת האוניברסיטה מדול הסוררת אז.
היו גם שמועות כי ייתכן שהפרלמנט האזורי יועבר מדול.
העירייה גם קבעה שהיא תמשיך להחזיק שריד של שבר של תכריכי טורינו, ושלפרוטסטנטים לא תהיה חירות מצפון באותו אופן כמו שהיה להם אז בשאר צרפת.
בזמן שהעיר הייתה בידי צרפת, המהנדס הצבאי המפורסם סבסטיאן לה פרסטר דה וובאן ביקר בבזאנסון ותכנן תוכניות לביצורה.
הסכם אקס לה שאפל החזיר את העיר לספרד תוך מספר חודשים, בתמורה לעיר פרנקנטל.
הספרדים בנו את נקודת המרכז העיקרית של הגנות העיר, "לה סיטאדל", והציבו אותה על מונט סנט אטיין, שסוגר את צוואר העיקול בנהר התוחם את העיר העתיקה.
בבנייתם הם עקבו אחר התוכניות של וובאן.
מזמן זה ואילך, צמח פלג פרו-צרפתי גדול בקרב חלק מהעיר.
העיר איבדה סופית את האוטונומיה שלה כתוצאה ממלחמת הולנד–צרפת שהחלה ב-1672, שבה עמדו ההבסבורגים לצד ההולנדים וכך איבדו את השליטה בפראנש-קונטה ובבזאנסון.
לאחר מצור על העיר, כוחות צרפתים כבשו את העיר ב-1674, למרות שהסכימו לאפשר לבזאנסון לשמור על זכויות היתר שלה.
בשנת 1676 השלטונות הצרפתיים פיטרו את השלטון, צורת הממשל הדמוקרטית של בזאנסון, בהוראת לואי ה-14. במקומו הוקם בית משפט למשפטים.
כפיצוי על אובדן השלטון העצמי שלה, העיר הפכה למרכז המנהלי של פראנש-קונטה, כאשר הפרלמנט של בזאנסון מנהל את האזור, והחליף את הפרלמנט של דול.
השליטה הצרפתית אושרה ב-1678 על ידי הסכמי ניימכן.
בניגוד לרוב הערים הקיסריות החופשיות שהפכו בהדרגה לאוליגרכיות, לבזאנסון הייתה צורת ממשל ומוסדות עירוניים מאוד דמוקרטיים.
הממשלה כללה 28 חברי מועצה שנבחרו מדי שנה על ידי שבע הקהילות.
אלה, בתורם, בחרו 14 נגידים, שעסקו בעסקים השוטפים.
עיקר העסקים טופלו על ידי חברי מועצה וגם נגידים שישבו יחד.
הייתה גם הוראה לאספה כללית של אזרחים במקרים חשובים מאוד.
למגן – תחילה הדוכסים מבורגונדי ולאחר מכן ההבסבורגים האוסטריים והספרדים, ובמשך שנתיים למלך צרפת – הייתה הזכות למנות נשיא למושלים ולמפקד החיילים ששמרו על הסוללות.
המגן מעולם לא הוכר כריבון.
העין הפקוחה היא סדרת טלוויזיה מסוג דרמה-מותחן-מסתורין שנוצרה על ידי ג'ולי דורק והוצגה לראשונה ב- Freeform ב־30 בינואר 2023. ביוני 2023 פורסם כי הסדרה לא תמשיך לעונה נוספת.
מריאל מולינו בתור אלנה סנטוס, מטפלת שנשכרה לאחרונה שעוברת לגור בגריבורן
וורן כריסטי בתפקיד מת'יו וורד, אדריכל עשיר שאיבד לאחרונה את אשתו
איימי אקר בתור טורי איירס, גיסתו של מתיו
ג'ון אקר בתפקיד סקוט מקדו, החבר הסודי של אלנה שהוא בלש
עלייה רויאל בתור ג'יני וולס, חברתה החדשה של אלנה שהיא מטפלת ב"גרייבורן"
לקס לומפקין בתפקיד אליוט שוורץ, נער שחי בגריבורן שמתיידד עם אלנה
הנרי ג'וזף סמירי בתפקיד ג'ספר וורד, בנו הצעיר של מתיו שאיבד לאחרונה את אמו
אייבי, תושבת ותיקה ב"גרייבורן" ודודה של אשתו של מתיו
גרייס קאופמן בתור בנט איירס, בתו החורגת הבכורה של טורי
כריסטופר רדמן בתור דיק איירס, בעלה של טורי שהוא רופא
מייגן בסט בתור דארסי איירס, בתו החורגת הצעירה ביותר של טורי
בארקה רחמני בתור אלכס טובאסי, אחת מחברות המטפלת של אלנה
קלייר פיליפוב בתפקיד קים סטיוארט, חברה נוספת של מטפלת של אלנה
אמילי טננט בתור אלי וורד, אשתו המנוחה של מתיו
לאכלן קווארמבי בתור ג'יימס ג'יאנפרנקו, מטפלת גברית שהיא חברה של ג'יני
ג'קלין אוברדורס בתור רוני, אמה המזימה של אלנה
אנדרס ולז בתור רומן, החבר הכי טוב של אלנה שעובד בשוער ב-The Greybourne
אהרון דאגלס בתור אוטיס ווינתרופ השלישי
בנוסף, אליזה מאלווי מככבת בתפקיד ג'וסלין מורו, מטפלת שעבדה עבור איריס ואליסטר גרייבורן.
ב-13 בספטמבר 2021, Freeform נתנה לסדרה אישור לפיילוט.
ב-30 ביוני 2022, היא נרכשה על ידי Freeform.
הסדרה נוצרה על ידי ג'ולי דורק והופקה על ידי אמילי פוקס, ריאן סיקרסט, נינה ואס, אנדריאה שי וג'פרי ריינר.
ב-15 ביולי 2022, רנה ג'י בוסיו נשכר כמלחין של הסדרה.
עם הודעת הזמנת הפיילוט, לוהקו אנדריאה לונדו, וורן כריסטי, קלי בישופ, איימי אקר, ג'ון אקר, לקס לומפקין, הנרי ג'וזף סמירי ועלייה רויאל לככב.
ב-30 ביוני 2022 דווח כי מריאל מולינו החליפה את לונדו בתפקיד הראשי שלוהקה לפיילוט.
צילומי הסדרה החלו ב-26 באפריל 2022 והסתיימו ב-1 בספטמבר 2022 בברנבי, קולומביה הבריטית, קנדה.
העיר הזאת הוא סרט אופרת ראפ בלשית ישראלי המבוסס על מחזה באותו שם מאת עמית אולמן.
הסרט יצא בהפקת דרומהפקות ותיאטרון האינקובטור שבירושלים, בו עלה המחזה ויצא לאקרנים ביולי 2023. הסרט עוסק בחקירה של הבלש ג'ו אודות תעלומת רצח המסתבכת כאשר מתגלה שמעורב בה פושע גדול, ונכתב בהשראת ז'אנר הפילם נואר.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אופיר בשנת 2024 וזכה בארבעה פרסים: פרס הפסקול, פרס המוזיקה, פרס העיצוב האומנותי ופרס התלבושות.
למשרד החקירות הפרטי של הבלשים ג'ו וג'ק, נכנסת שרה בנט ומבקשת את עזרתו של ג'ו לחקור את היעלמותה של אחותה נעמי.
יחד עם ג'ק, שותפו, השניים חוקרים את מקרה ההיעלמות ומגלים שאחותה של שרה נרצחה, וברצח מעורב פושע גדול בשם "מנשה".
במהלך החקירה ג'ק מנסה להניא את ג'ו מלהמשיך בחקירה ולאחר מכן ג'ק נרצח.
מפקח המשטרה מקמרפי ושותפו צ'אקי חושדים שג'ו הבלש רצח את השותף שלו, רצח את נעמי בנט, ובדה מליבו את הקשר שלו עם אחותה שרה.
ג'ו נחקר במשטרה, מתוודה על הרצח ונידון לעונש מוות בתלייה.
רגע לפני שעלה לגרדום, בנאום המילים האחרונות, חושף ג'ו בפני הקהל את זהותו של מנשה שגם אחראי על הרצח של נעמי בנט.
בשנת 2008 הציג לראשונה עמית אולמן את אחת הסצנות מתוך "העיר הזאת" לחברי להקתו "ויקטור ג'קסון" הכוללת את ג'ימבו ג'יי ואיציק פצצתי.
הלהקה הופיעה עם הסצנה בהופעות ולאחר הצלחתה, הרחיבו את הסצנה הבודדת לסיפור בלשי שהפך למחזה העיר הזאת שהוצג בשנים 2012–2022 בתיאטרון האינקובטור.
ההצגה רצה כעשור, וכבר מימיה הראשונים שאף אולמן לצלם גרסה קולנועית.
המעבר לקולנוע הביא איתו אתגרים דוגמת יצירת עיר שלא נראית ישראלית ולא מודרנית וסביבה עולם חדש ואפל, בהשראת סרטי פילם נואר מצד אחד ובהשראת תרבות ההיפ הופ מצד שני.
התלבושות שנבחרו היו תקופתיות ועיצוב הפנים של השחקנים מתכתב עם סרטי בלשים קלאסיים.
השפה הקולנועית של הסרט מהווה חידוש בכך שכל התסריט הוא שיר אחד ארוך, כשכמעט כל הדיאלוג כתוב בחרוזים ומלווה על ידי כלי נגינה.
עוסק ב"ריבוי" ו"ריבוי שבור" של שמות עצם בשפה העברית 25 עשן הסיגריה הלך לפניה ג'ו במעצר ונגלה ששרה בנט בדמיונו 26 שפתותייך כחוט שני ג'ו שר שיר אהבה לשרה בנט.
השיר מבוסס על משפטים משירי אהבה ישראלים 27 הדרך לגרדום ג'ו משוחח עם שרה בנט בסופן מעוניין להתוודות ברצח 28 מילים אחרונות ג'ו נואם לפני תלייה מילים אחרונות 29 לפעמים זה מצליח - bitch ג'ו חושף את הפושע מנשה 30 דבר סיום ג'ו חושף מי רצח את ג'ק
הביקורות מצד המבקרים בישראל היו אוהדות וכינו את הסרט יצירה פורצת דרך בקולנוע הישראלי.
באוקטובר 2024, זכה הסרט במספר פרסים בפסטיבל הקולנוע צ'לסי בניו יורק: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (עמית אולמן) והשחקנית הטובה ביותר (מוריה אקונס).
העיר הוא שיר שכתב תאודור שטורם ומוקדש לעיר הולדתו הוזום (Husum) לחוף הים הצפוני.
שטורם כתב את השיר ב-1852, כאשר רישיון עריכת הדין שלו נשלל בגלל שפעל נגד הדנים למרות הסכם השלום.
ניתן לשייך את השיר לאסכולת הריאליזם.
לשיר שלושה בתים בני חמש שורות כל אחד עם חריזה מצטלבת חובקת כפולה.
בהתחלה שטורם מתאר את העיר כמשמימה, אפורה ומונוטונית, אבל בסוף הוא מצביע על זיכרונות הילדות היפים שיש לו מהעיר הזו.
הטקסט הופך בכך לשירת אהבה המופנית לעיר הוזום, שיר הנצמד לאמת בלי להתרחק מהאהבה.
תרגום חפשי לעברית גרמנית לחוף אפור, חוף ים אפור
במאי כל עוף לא יחלוף
אך כל לבי קשור אליך,
מלבד המשרת רופרכט, העיר הוא כנראה שירו הידוע ביותר של שטורם.
העיקרון ההולוגרפי הוא רעיון מרכזי בתחום הפיזיקה התאורטית, במיוחד בהקשר של תורת המיתרים ותורת הכבידה הקוונטית.
העיקרון מציע שתיאור של נפח מסוים במרחב יכול להיות מקודד על גבול דו-ממדי של התחום.
רעיון זה הוצע לראשונה על ידי הפיזיקאי ההולנדי חרארד 'ט הופט וקיבל פירוש מדויק יותר בהקשר של תורת המיתרים על ידי לאונרד סוסקינד בשנות ה-90.
העיקרון ההולוגרפי נוצר בהשראת התרמודינמיקה של החורים השחורים, שמציעה כי האנטרופיה המקסימלית בכל אזור היא ביחס ישר לשטח הפנים של האזור ולא לנפחו.
השערה זו, הידועה כגבול בקנשטיין, גורסת כי האנטרופיה המקסימלית של חור שחור פרופורציונלית לשטח הפנים של אופק האירועים שלו.
התובנה המרכזית היא שתוכן המידע של כל האובייקטים שנפלו לתוך החור השחור עשוי להיות מקודד כולו בתנודות פני השטח של אופק האירועים שלו.
רעיון זה פותר את פרדוקס המידע של החורים השחורים במסגרת תורת המיתרים.
הרעיון של עקרון ההולוגרפי נולד מתוך חקר חורים שחורים.
בשנות ה-70, הפיזיקאים סטיבן הוקינג ויעקב בקנשטיין גילו תובנות חדשות לגבי התרמודינמיקה של חורים שחורים, מה שהוביל את 'ט הופט וסוסקינד לשקול כמה מידע ניתן לדחוס באזור מסוים של המרחב לפני שנוצר חור שחור.
הם גילו שהגבול העליון לכמות המידע שניתן לדחוס באזור כזה נמדד על פי שטח הפנים של הגבול של האזור ולא על פי נפחו, כפי שהאינטואיציה שלנו הייתה מציעה.
העיקרון ההולוגרפי היה חיוני לפיתוח תורת המיתרים.
בשנת 1997, הפיזיקאי חואן מלדסנה הציע את ההתאמה בין אנטי-דה-סיטר לתורת השדות הקונפורמית (AdS/CFT), שנחשב לדוגמה הראשונה של יקום הולוגרפי.
לפי התאמה זו, כל הפיזיקה שמתרחשת בתוך יקום ה-AdS ניתנת לתיאור מלא על ידי תורת שדות קונפורמית המוגדרת על הגבול שלו.
העיקרון ההולוגרפי מעלה שאלות פילוסופיות עמוקות לגבי טבעו של המרחב והזמן.
למשל, אם המידע שמקודד בנפח מסוים במרחב מוגבל על ידי שטח פניו, ייתכן שהממד השלישי הוא למעשה אשליה, וכי ניתן לתאר את כל הפיזיקה במונחים דו-ממדיים בלבד.
רעיון זה מציע שאולי כל המרחב התלת-ממדי הוא למעשה הולוגרמה דו-ממדית.
עקרון ההולוגרפי השפיע על תחומים רבים בפיזיקה תאורטית.
הוא חשוב במיוחד בתורת המיתרים, אך גם בקוסמולוגיה ובתורת השדות הקוונטית.
מלבד הפיזיקה, הרעיון של קידוד מידע על גבול דו-ממדי השפיע גם על תיאוריות מידע וקוונטיות.
העיניים של תמי פיי הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 2021 בבימויו של מייקל שוולטר, עם ג'סיקה צ'סטיין ואנדרו גארפילד בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סרט דוקומנטרי בשם זה משנת 2000 והוא מתאר את עלייתה ונפילתה של אשת הטלוויזיה האוונגליסטית תמי פיי בייקר ובעלה ג'ים בייקר.
ג'סיקה צ'סטיין זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס גילדת שחקני המסך, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה, לפרס סטלייט ולפרסים נוספים.
הסרט זכה גם בפרסים על האיפור והתלבושות.
שם הסרט נובע מהאיפור הכבד בו הייתה מופיעה ובעיקר האיפור של העיניים שהיה הסמל המסחרי שלה.
בישראל הסרט יוקרן בבכורה ב-9 בנובמבר 2024 בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה.
שנת 1952, תמי פיי בת ה־10 צופה בטקס אוונגליסטי כשאימה רייצ'ל (שרי ג'ונס) מלווה את המתפללים בפסנתר ונכנסת לאקסטזה בקריאות ישו.
בשנת 1960 היא לומדת בקולג' דתי במיניאפוליס ופוגשת שם את ג'ים בייקר (אנדרו גארפילד) שמתלהב מכישרונה לסחוף קהל.
הם מתחתנים וחוזרים לגור אצל רייצ'ל.
הם מתחילים להופיע יחד כשתמי מפעילה בובה שמתארת את נפלאות ישו.
הם מושכים את תשומת ליבו של פט רוברטסון (רוברט אודס) הבעלים של Christian Broadcasting Network (CBN) שמכניס אותם לתוכנית ילדים "ג'ים ותמי" עם תכנים דתיים ואחר כך לתוכנית הדגל של הרשת "The 700 Club".
הם יוצרים קשר עם הכומר ג'רי פאלוול (וינסנט ד'אונופריו) שמציע להם לפתוח רשת עצמאית משלהם והם מקימים את רשת הליווינים PLT ובה הם מופיעים בתוכנית הדגל The PTL Club בעלת תכנים דתיים ועיקרה הוא איסוף תרומות לצדקה ונזקקים בטלפון (טלתרום).
הם גורפים הון בשם אלוהים וישו ובונים פארק שעשועים ענק בשם "Heritage USA" בעזרת הקבלן רוי מסנר (סאם ייגר) ובית אחוזה ענק מכספי התורמים.
תמי מנהלת רומן עם המפיק גארי פקסון (מארק ויסטרץ') וג'ים מוכיח אותה קבל עם ועדה בתוכנית.
היא בוכה ומבקשת סליחה והתרומות זורמות בטלתרום.
תמי נזקקת לתרופות הרגעה ומתמכרת להן עד שהיא מתמוטטת ומאושפזת.
לאחר מכן היא מראה יחס אוהד ללהט"בים ומראיינת חולה איידס להט"בי מה שגורם לכומר פאלוול להינתק מהם.
לבסוף ג'ים נאשם באונס אחת מהמזכירות ביחד עם עוזרו ג'ון פלטשר (לואיס קנצ'למי) וכן התגלה ההונאה שלהם בתרומות.
ג'ים נעצר ונשפט למאסר ותמי נותרת כמעט ללא כלום.
בסוף הסרט היא מוזמנת לקולג' ושרה שם את מזמור הקרב על הרפובליקה בליווית מקהלה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותג'סיקה צ'סטייןתמי פייאנדרו גארפילדג'ים בייקרשרי ג'ונסרייצ'לאמא של תמי פייוינסנט ד'אונופריוג'רי פאלוולכומרמארק ויסטרץ'גארי פקסטוןמפיק מוזיקליגבריאל אולדספט רוברטסוןוס ג'טוןאחסאם ייגררוי מסנרקבלןלואיס קנצ'למיג'ון פלטשרעוזר לג'ים בייקר
העין של הורוס, המכונה גם עין וודג'אט השמאלית או עין וודג'אט, הספקולרית ל (עין וודג'אט הימנית), היא מושג וסמל בדת המצרית העתיקה המייצגת רווחה, ריפוי והגנה.
שורשי המשמעות נובעים מהמאבק המיתי בין האל הורוס עם יריבו האל סת, שבו סת קרע או הרס את אחת מעיניו של הורוס או את שתיהן, והעין נרפאה לאחר מכן או הוחזרה להורוס בסיוע אלוהות אחרת, כמו תחות.
הורוס הציע לאחר מכן את העין לאביו המנוח אוסיריס, וכוחה המחייה החזיק את אוסיריס בחיים שלאחר המוות.
העין של הורוס הושוותה אפוא עם מנחות קבורה, כמו גם לכל המנחות שניתנו לאלוהויות בטקסי המקדש.
העין עשיוה לייצג גם מושגים אחרים, כמו הירח, שהתמעוטו ומילואו הושוו לפגיעה ושיקום העין.
סמל העין של הורוס, עין מסוגננת עם סימנים בולטים, נחשבת כבעלת כוח מאגי מגן והופיעה לעיתים קרובות באמנות מצרים העתיקה.
העין הפכה לאחד המוטיבים הנפוצים ביותר לקמעות ונותרה בשימוש מתקופת הממלכה הקדומה (בערך 2686-2181 לפנה"ס) ועד לתקופה הרומית (30 לפנה"ס - 641 לספירה).
זוגות עיני הורוס צוירו על ארונות קבורה בתקופת הביניים הראשונה (2181-2055 לפנה"ס בערך) והממלכה התיכונה (בערך 2055-1650 לפנה"ס).
הקשרים אחרים שבהם הופיע הסמל כוללים אסטלות אבן מגולפות וחרטומי ספינות.
במידה מסוימת אומץ הסמל גם על ידי תושבי האזורים השכנים למצרים, כמו סוריה, כנען ובעיקר נוביה.
סמל העין הוצג גם כהירוגליף (📂).
עד לא מכבר האמינו אגיפטולוגים כי הירוגליפים המייצגים חלקים מהסמל מייצגים שברים במתמטיקה המצרית העתיקה, אם כי השערה זו התערערה.
האל המצרי העתיק הורוס היה אלוהות שמיים, וכתבים מצריים רבים אומרים שעינו הימנית של הורוס הייתה השמש ועינו השמאלית הירח.
עין השמש ועין הירח הושוו לפעמים לכתר האדום והלבן של מצרים, בהתאמה.
חלק מהכתבים מתייחסים לעין הורוס לכאורה כעין רע, שבהקשרים אחרים היא הרחבה של כוחו של אל השמש רע ולעיתים קרובות מתגלמת כאלה.
האגיפטולוג ריצ'רד ווילקינסון מאמין ששתי עיני הורוס נבדלו בהדרגה כעין הירח של הורוס ועין השמש של רע עם זאת, אגיפולוגים אחרים טוענים ששום טקסט לא משווה בבירור את עיניו של הורוס לשמש ולירח עד לתקופת הממלכה החדשה (בערך 1550-1070 לפני הספירה).
רולף קראוס טוען כי עין הורוס ייצגה במקור את נוגה ככוכב הבוקר וכוכב הערב ורק מאוחר יותר הושוותה לירח.
במיתוסים סביב העין של רע, האלה בורחת מרע ומוחזרת על ידי אלוהות אחרת.
במקרה של העין של הורוס, העין חסרה בדרך כלל בגלל הסכסוך של הורוס עם יריבו המושבע, האל סת, במאבקם על מלכות מצרים לאחר מותו של אבי הורוס, אוסיריס.
העיניים של ואקאנדה היא מיני-סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית, שנוצרה ונכתבה עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+" על ידי טוד האריס המבוססת על המדינה הבדיונית ואקאנדה של מארוול קומיקס.
זו הסדרה ה-15 ביקום הקולנועי של מארוול מטעם אולפני מארוול, והיא הופקה על ידי Marvel Studios Animation, בשיתוף Proximity Media, תוך שמירה על רציפות עם סרטי הזיכיון.
הסדרה עוקבת אחר ה"האטוט זראזה", לוחמי ואקאנדה שמבצעים משימות מסוכנות לאורך ההיסטוריה האנושית.
בסדרה מככבים ויני הארלו, קרס וויליאמס, לארי הרון, אדם גולד, ז'אק קולימון, ג'ונה שיאו, זיק אלטון וסטיב טוסן.
בפברואר 2021 הוכרז על הסכם כולל בין דיסני ל־Proximity Media של ראיין קוגלר.
במרץ 2023 החלה העבודה על סדרת אנימציה אודות ואקאנדה, ובדצמבר אותה שנה הוכרזה רשמית כ־Eyes of Wakanda.
מעורבותו של האריס נחשפה במרץ 2024. בשונה מסדרות האנימציה האחרות של מארוול עד אז, העיניים של ואקאנדה מתרחשת ב"ציר הזמן הקדוש" של ה־MCU ומקיימת קשרים הדוקים יותר עם סרטי הזיכיון.
האנימציה לסדרה הופקה על ידי Axis Animation בסגנון מצויר ביד, בהשראת אמנים אפרו־אמריקאים עכשוויים כמו ארני בארנס, וכן המאייר דין קורנוול.
העיניים של ואקאנדה עלתה לשידור בדיסני+ ב־1 באוגוסט 2025, עם שחרור כל ארבעת הפרקים בו־זמנית.
זו הסדרה הראשונה בשלב השישי ביקום הקולנועי של מארוול.
לוחמי ואקאנדה, מבצעים משימות מסוכנות ברחבי העולם כדי להשיב חפצי ויברניום לאורך ההיסטוריה.
ויני הארלו – נוני: חברה לשעבר ומבוזה של הדורה מילג'ה, יחידת העילית הנשית של ואקאנדה, שיוצאת למשימה מיוחדת בכרתים המינואית בשנת 1260 לפנה"ס.
השחקנית לין ויטפילד מדבבת את נוני המבוגרת.
קרס וויליאמס – נקאטי/האריה: גנרל וואקנדי לשעבר שהפך לאדון מלחמה ופיראט.
עד שנת 1260 לפני הספירה הצליח להשתמש בטכנולוגיה המתקדמת שגנב מוואקאנדה כדי להקים ממלכה עריצה בשם "גאוות האריה".
לארי הרון – בקאי/ממנון: לוחם האטוט זראזה שפועל כסוכן חשאי בטרויה בשנת 1200 לפנה"ס.
אדם גולד – אכילס: הגיבור היווני ממלחמת טרויה ומפקד המירמידונים.
ז'אק קולימון – באשה: חבר בהאטוט זראזה שנוסע לסין בשנת 1400 לספירה כדי להשיב חפץ וואקנדי.
ג'ונה שיאו – ג'וראני/איירון פיסט: לוחמת רעולה מקון־לון ונושאת התואר "אגרוף הברזל" בשנת 1400 לספירה.
היא שואבת את כוחותיה מליבו הלוהט של הדרקון האל־מותי שואו־לאו, אותו ניצחה בקרב.
זיק אלטון – טאפארי: נסיך וואקנדי ולוחם האטוט זראזה בשנת 1896 לספירה.
סטיב טוסן – קודה: חבר בהאטוט זראזה שמפקח על משימתו הראשונה של טאפארי בשטח.
יוצר הסדרה, טוד האריס, תיאר את הדמות כ"בעלת סמכות" עם "לב ונשמה", שדבקותו הרבה במטרה מובילה לעיתים לכך שעקרונותיו גוברים על חובתו.
פטרישיה בלצ'ר – עקיה: המנהיגה הוותיקה ביותר של הדורה מילאז'ה והממונה על נוני.
ג'ייסון קונופיסוס – פרו: חייל מירמידון שמפקפק בנאמנותו של ממנון לאכילס.
קיף ואנדנהיובל – אודיסאוס: מלך איתקה היווני בתקופת מלחמת טרויה.
ירמן גור – פאריס: נסיך טרויה במלחמת טרויה.
ג'ואנה קלאפטיס – הלנה מטרויה: אשתו של פריז, שמחזיקה בחפץ ואקאנדי.
אייזק רובינסון־סמית' – אבו: מפקד ההאטוט זראזה שמפקח על משימתו של באשה.
גארי אנתוני וויליאמס – ראקים: היועץ הבכיר של ההאטוט זראזה והממונה על באשה ואבו.
אניקה נוני רוז – הפנתר השחור: מלכת ואקאנדה שנוסעת בזמן מ־500 שנה בעתיד.
דברה וילסון – גנרלית מהדורה מילאז'ה שמשרתת את הפנתר השחור מהעתיד.
בנוסף, דמויות הצופה ואריק קילמונגר מופיעות בהופעות קמע ללא דיבור.
+מספר הפרקשם הפרק באנגליתשם הפרק בעבריתבימויכתיבהתאריך שידור מקורי1Into the Lion's Denאל גוב האריותטוד האריס1 באוגוסט 2025בשנת 1260 לפנה"ס, נשלחת נוני, לוחמת לשעבר מהדורה מילג'ה, על ידי המנטורית שלה עקיה למשימה לאתר וללכוד את נקאטי, סוכן סורר של ההאטוט זראזה שנכשלו כל הניסיונות הקודמים לתפוס אותו.
עקיה חוששת שנקאטי ישתף את טכנולוגיית ואקאנדה ויחשוף את הממלכה.
נקאטי, שקורא לעצמו "האריה", מתכנן להקים את "גאוות האריה" – מדינה עצמאית המורכבת מגברים ונשים שנחטפו מרחבי העולם.
נוני מאפשרת לעצמה להילכד במהלך פשיטה בכרתים המינואית.
לאחר שהיא משתלטת על ספינה ומשחררת את השבויים האחרים, היא חודרת למתחם התת־ימי של נקאטי.
לאחר שהיא שורדת מתקפות של מספר לוחמים מאומנים, נוני מתעמתת איתו ומביסה אותו בדו־קרב.
נקאטי, הפצוע אנושות, מפעיל מתקן השמדה עצמית שמחריב את כל המתחם.
נוני שורדת את הפיצוץ, ועקיה מזמינה אותה לשוב לשורות הדורה מילג'ה.
אך נוני, עצמאית ונחושה, בוחרת במקום זאת להצטרף להאטוט זראזה.2Legends and Liesאגדות ושקריםג'ון פאנג1 באוגוסט 2025במהלך מלחמת טרויה בשנת 1200 לפנה"ס, בקאי מסתנן אל הצבא היווני תחת השם הבדוי "ממנון" ונלחם לצד אכילס במערכה מול הטרויאנים.
פרו מטיל ספק בנאמנותו של ממנון, אך אכילס מגן עליו.
אודיסאוס מציע את הרעיון של סוס טרויאני.
הסוס נבנה וניתן כמתנה לטרויאנים.
מאוחר יותר באותו לילה, ממנון, אכילס וחייליהם יוצאים מתוך הסוס הטרויאני ומחסלים בשקט את השומרים, בזמן שהם מאפשרים לשאר הצבא היווני להיכנס.
אחד השומרים מספיק להשמיע אזעקה לפני שנהרג, וכך הטרויאנים מתוודעים למסתננים.
ממנון סוטה מהקרב, אך אכילס מבחין בו בורח.
ממנון מתעמת עם פאריס והלנה מטרויה הנמלטים, ומשכנע אותם למסור לו את השרשרת של הלנה.
כאשר אכילס משיג אותו, הוא רואה את ממנון מאפשר לפריז ולהלנה לברוח.
לאחר שהוא מבין את הכוח שטמון בשרשרת, אכילס שואל על אודותיה, אך ממנון מסרב למסור מידע.
אכילס, המניח שממנון בוגד, נלחם בו.
בקרב, ממנון פוצע את אכילס בעקב ודוקר אותו בצער.
לאחר שהחזיר את החפץ הביתה, בקאי משוחח עם נוני המבוגרת, שאומרת לו שלא יחוש אשמה על מעשיו, מפני שוואקאנדה תשרוד רק כל עוד תישאר מוסתרת מזרים.
בקאי מצדו מודה בפניה שהוא חש כזר בוואקאנדה לאחר תשע שנים שחי כסוכן סמוי, ומבקש להישלח מיד למשימה נוספת.3Lost and Foundאבדות ומציאותטוד האריס וג'ון פאנג1 באוגוסט 2025בשנת 1400 לספירה, סוכן שדה וואקנדי בשם באשה מסתנן לקון־לון כדי להשיב חתיכת ויברניום הכלואה בתוך פסלון דרקון קטן.
מאחר שלא ניתן להסיר את הוויברניום, באשה לוקח את ראש הפסלון וטס בחזרה לוואקאנדה.
עם שובו, באשה מתדרך את מפקד השדה שלו, אבו, ואת חבר המועצה ראקים.
בהאנגר, פורץ מסתורי יוצא מספינתו של באשה.
הפולש נתקל באבו ושואל אחר באשה.
אבו מוליך אותו לחדר אוכל מלא בלוחמי האטוט זראזה, אך הפולש נלחם בהם, מתגבר עליהם ובורח.
באשה נתקל בפולש, שמתברר כג'וראני – האישה שמצאה אותו בשלג מחוץ לקון־לון וטיפלה בו עד שהחלים.
בחדר החפצים מסביר באשה שהחפץ נגנב מוואקאנדה, אך ג'וראני מוכיחה אותו על שבגד באמונה.
באמצעות כוחות "אגרוף הברזל" שלה, היא מצליחה בקלות לחלץ את הוויברניום מהפסלון.
באשה מסתיר את ג'וראני בחדר, והוא ואבו מטשטשים את האירוע לשביעות רצונו של ראקים, שמקדם את אבו בדרגה.
לאחר מכן הם מחזירים בחשאי את ג'וראני להאנגר, כדי שתוכל לשוב לקון־לון עם ראש הפסלון.4The Last Pantherהפנתרה האחרונהטוד האריס1 באוגוסט 2025בשנת 1896 לספירה, קודה מדריך את הנסיך טאפארי במשימתו הראשונה – להשיב גרזן ויברניום מאדווה במהלך קרב; טאפארי מצליח להשיב את הגרזן.
בדרכם חזרה לוואקאנדה מופיעה לפתע דמות משוריינת, גורמת לתאונת תחבורה ונלחמת בהם.
קודה וטאפארי מצליחים לגבור על היריבה, אך היא חושפת את עצמה כמלכת ואקאנדה והפנתר השחור האחרון – שנשלחה חזרה בזמן מ־500 שנה בעתיד.
הפנתרה השחורה מראה להם חזון של ואקאנדה חרבה, שהושמדה בידי חייזרים המכונים "הנחיל", בעקבות מדיניות הבדלנות של ואקאנדה שמנעה ממנה להתאחד עם אומות אחרות במאבק נגד האיום.
הפנתרה השחורה שלחה את עצמה אחורה בזמן כדי למצוא דרך לעצור את הנחיל, וגילתה שהגרזן מסייע למלך עתידי של ואקאנדה לראות בעולם הרחב בני ברית פוטנציאליים – בתנאי שהגרזן יישאר במקום שבו נמצא.
כדי להוכיח שהיא מהעתיד, היא מגלה שהמלכה הנוכחית בהיריון.
זמן קצר לאחר מכן היא נמשכת בחזרה אל העתיד.
טאפארי מאשר לקודה כי המלכה אכן בהיריון.
טאפארי וקודה חוזרים לאדווה, אך קודה פצוע.
טאפארי משיב את הגרזן למקום שבו נמצא.
לאחר שטאפארי מטשטש את פרטי האירוע מול משפחת המלוכה, הוא וקודה מקווים שכישלון משימתם המקורית היה שווה את המחיר כדי להציל את העתיד.
שנים מאוחר יותר, אריק קילמונגר מתכונן לגנוב את הגרזן, שכעת מוצג במוזיאון בלונדון.
בפברואר 2021, ראיין קוגלר — התסריטאי והבמאי של סרטי הפנתר השחור והפנתר השחור: ואקאנדה ולנצח - הכריז על הסכם טלוויזיוני לחמש שנים בין חברת ההפקות שלו, Proximity Media, לבין חברת דיסני.
ההסכם כלל פיתוח סדרת דרמה עבור שירות הסטרימינג דיסני+, המבוססת על המדינה הבדיונית ואקאנדה, המשמשת כרקע לסרטי הפנתר השחור.
קוגלר פיתח את הסדרה יחד עם קווין פייגי, לואי ד'אספוזיטו וויקטוריה אלונסו מ־Marvel Studios.
ניובי גם ציין מספר דמויות מהקומיקס שהסדרה עשויה להכניס ליקום הקולנועי של מארוול: בשנגה, הפנתר השחור הראשון; הנערה הפעילה החברתית קווין דוויין ג'אסטיס, שמצטרפת לדורה מילג'ה; או קאספר קול/הטיגריס הלבן, קצין במשטרת ניו יורק, שגם נושא את התואר "הפנתר השחור".
חברת Proximity Media עסקה בפיתוח מספר סדרות המתרחשות בוואקאנדה עד נובמבר 2022. במרץ 2023 דיווח העיתונאי ג'ף סניידר כי קוגלר ודיסני מפתחים סדרת אנימציה בשם הזמני "העיר המוזהבת", בהתייחס לבירת ואקאנדה – בירנין זאנה; רישומי הפקה הציגו את Golden City כשם העבודה של סדרת הדרמה הראשונית המתרחשת בוואקאנדה.
בחודש שלאחר מכן אמר נייט מור, מנהל בכיר ב־Marvel Studios, כי נדונו מספר רעיונות להציג את דמויות הפנתר השחור בסדרות של דיסני+, אך הם נזהרו שלא לפגוע ב"חוויה הקולנועית" של הזיכיון.
בדצמבר, ראש חטיבת האנימציה של Marvel Studios, בראד וינדרבאום, הכריז רשמית על סדרת האנימציה Eyes of Wakanda כחלק מסרטון הצגה של סדרות עתידיות של האולפן.
נחשף כי הסדרה תתמקד בסיפוריהם של לוחמים שונים מוואקאנדה לאורך ההיסטוריה.
קוגלר ו־Proximity Media אושרו כמעורבים בפרויקט, ובאותה תקופה כבר פעל שואוראנר על הסדרה.
מבקרים דנו האם מדובר באותה סדרה שעליה דווח בעבר, שהתמקדה בדמותה של אוקויה מהדורה מילג'ה.
סטפני הולנד מאתר The Root השוותה את הרעיון של הסדרה לסדרת האנימציה סיפורי הג'דיי מעולם מלחמת הכוכבים, שגם היא עוקבת אחר דמויות שונות בתקופות שונות.
טוד האריס, אמן סטוריבורד לשעבר של Marvel Studios, נחשף בינואר 2024 כמי שהציע את הסדרה למארוול ולקוגלר.
הוא יצר את הרעיון במקור בעת שעבד על סטוריבורד לסרט נוקמים: מלחמת האינסוף והוצג לקוגלר, שהיה באותה עת בהפקת הפנתר השחור.
האריס שאף לשלב בסדרה את "החיבוריות של מארוול עם החיבוריות של ההיסטוריה יחד עם החיבוריות של הסיפור האנושי", והקווה לשחרר אותה כ"חומר נלווה" להפנתר השחור, מכיוון ש־Marvel Studios טרם הקימה את חטיבת האנימציה שלה.
לאחר שהוקמה Marvel Studios Animation, פנו להאריס בנושא להמשיך עם הרעיון.
מאוחר יותר ב־2024 ציין וינדרבאום כי האריס יצר וביים את הסדרה, והוא אושר כשואוראנר בינואר 2025. האריס תיאר את Eyes of Wakanda כ"אנתולוגיה קרובה", שכן כל סיפור קצר בכל תקופה יוצר יחד נרטיב רציף גדול יותר.
האריס שימש גם כמפיק בפועל לצד קוגלר, וינדרבאום, פייגי, ד'אספוזיטו, זינזי קוגלר, סב אוחניאן, קאליה קינג ודנה ואסקז־אברהרדט.
על פי הדיווחים, Marvel Studios השקיעה כמעט 20 מיליון דולר בין יוני 2022 ליוני 2023 בסדרת אנימציה שהייתה ככל הנראה Eyes of Wakanda.
כל פרק אורך 30 דקות.
ג'פרי ת'ורן, שעבד כתסריטאי בסדרת האנימציה Ultimate Spider-Man (2012–2017) ושימש כשואוראנר בעונה החמישית של סדרת האנימציה Avengers Assemble (2013–2019), היה התסריטאי הראשון שהצטרף לפרויקט.
מארק ברנרדין, שעבד כתסריטאי במשחק הווידאו Marvel 1943: Rise of Hydra (2026), כתב שני פרקים עד דצמבר 2023. הוא עבד עליהם במשך תשעה חודשים במהלך מגפת הקורונה.
מת'יו צ'ונס כתב גם הוא לסדרה, לאחר שעשה זאת עבור סדרות אולפני מארוול - מה אם...?
העיניים של ואקאנדה עוקבת אחרי ההאטוט זרזה, לוחמים ווקאנדים הנוסעים ברחבי העולם לאורך ההיסטוריה במטרה להשיב חפצי ויברניום מסוכנים.
הסדרה מתמקדת במורשת של הפנתר השחור כאשר התואר עובר בין דורות שונים, וברעיון שווקאנדה היא "בלתי תלויה בהתרחבות" ונשארת חבויה משאר העולם.
האריס אמר שההאטוט זרזה הם "ה־CIA של ווקאנדה", שנאמנותם נבחנת במהלך משימותיהם, וכינה את הסדרה "סאגה רבת־היקף של ריגול־ביון" המשתרעת על פני תקופות זמן שונות.
העלילה שלה מתרחשת בכמה תקופות היסטוריות: בשנת 1260 לפנה"ס בכרתים בעידן הברונזה, בשנת 1200 לפנה"ס במהלך מלחמת טרויה, בשנת 1400 לספירה בסין עם תחילת שושלת מינג, ובשנת 1896 באתיופיה בזמן המלחמה האיטלקית־אתיופית הראשונה.
קוגלר נמשך ל"עמים הימיים" — קבוצה שחיה סביב שנת 1200 לפנה"ס ו"פשטה על כולם" — מה שאיפשר להאריס ולכותבים לבסס את הרעיון: לדמיין מצב שבו עמים אלה היו מובלים על ידי ווקאנדים עם טכנולוגיה וטקטיקות מתקדמות, ולשאול "איזו כוח מערער־סדר הם היו עלולים להיות באותה תקופה".
הסדרה מתרחשת ב"ציר הזמן הקדוש" של ה־MCU לצד הסרטים והסדרות בלייב־אקשן, ובכך נבדלת מסדרות האנימציה הקודמות של מארוול כמו מה אם...?
והספיידרמן הידידותי מהשכונה, שמתרחשות ביקומים חלופיים לנפרדים מה־MCU המרכזי.
צוות היצירה בנה את הסיפורים של הסדרה לאחור מתוך ה"מסגרת הקיימת" של הסרטים.
העיניים של ואקאנדה מתמקדת יותר בעקרונות של ווקאנדה עצמה ולא בקרוב משפחה רחוק של דמות ווקאנדית מוכרת בהווה.
בנובמבר 2024 נחשף כי וויני הארלו, קרס ויליאמס, פטרישיה בלצ'ר, לארי הרון, אדם גולד, לין ויטפילד, ז'אק קולימון, ג'ונה שיאו, אייזק רובינסון־סמית, גארי אנתוני ויליאמס, זיק אלטון, סטיב טוסן ואניקה נוני רוז לוהקו לסדרה.
ויליאמס מדבב דמות בשם נקאטי/האריה.
במאי 2025 נחשף כי הארלו מדבבת דמות בשם נוני, בעוד האריס ציין שרוז מגלמת תפקיד "מכריע" בסדרה.
בסוף יולי חשפה שיאו כי היא מדבבת גלגול של איירון פיסט, שהזוהה מאוחר יותר כדמות המקורית מה־MCU בשם ג'וראני.
האנימציה לסדרה מופקת על ידי Axis Animation, כאשר Studio AKA יצרה פתיח מצויר ביד.
הסדרה מוצגת בפורמט מסך רחב.
העיניים של ואקאנדה מתאפיינת בסגנון אנימציה מצויר ביד בהשראת אמנים אפרו־אמריקאים עכשוויים כגון ארני בארנס, וכן המאייר דין קורנוול; הסגנון של בארנס שימש השראה לפרופורציות המוגזמות של הדמויות בסדרה.
האנימטורים בחנו גם אמנות בינלאומית עכשווית מההווה, ועבדו לאחור כדי למצוא נושאים משותפים שניתן לתרגם להשפעה ווקאנדית לאורך ההיסטוריה.
קרייג אליוט, ראש מחלקת האמנות, עבד עם אמנים מכל העולם, כולל מניגריה, דרום אפריקה ומצרים.
העבודה על עיצובי הדמויות והאנימטיקס התבצעה עד הכרזת הסדרה בדצמבר 2023. האריס ציין שהסדרה השאפתנית יכולה להיעשות רק באמצעות אנימציה בשל ריבוי הלוקיישנים ותקופות הזמן המוצגות, והסביר שבאנימציה "מצרים עולה בדיוק כמו ניו יורק, והירח עולה בדיוק כמו אוהיו".
השאם נאזיח הלחין את הפסקול לסדרה, לאחר שעבד בעבר על סדרת אולפני מארוול מון נייט.
הפסקול יצא לאור ב־8 באוגוסט 2025.
העיניים של ואקאנדה קודמה על ידי קוגלר והאריס במהלך הפאנל של Marvel Studios Animation בכנס D23 באוגוסט 2024, שם הוצגו קטעים מהסדרה.
קטעים נוספים נכללו בסרטון שפורסם באוקטובר על ידי דיסני+, שבו הוכרז לוח השחרורים של פרויקטי Marvel Television ו־Marvel Animation עד סוף 2025. עוד חומר מהסדרה נכלל ב־sizzle reel שהוצג במצגת ה־upfront של דיסני במאי 2025.
העיניים של ואקאנדה עלתה בבכורה בדיסני+ ב־1 באוגוסט 2025, עם כל ארבעת הפרקים.
במקור תוכננה לצאת ב־2024, ותאריך השחרור נקבע תחילה ל־6 באוגוסט ולאחר מכן ל־27 באוגוסט, לפני שנקבע סופית ל־1 באוגוסט.
הפרק הראשון הוקרן ב־9 ביוני בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לאנימציה באנסי.
הסדרה היא הסדרה הראשונה של השלב השישי ביקום הקולנועי של מארוול (MCU).
בארצות הברית, נכון ל־5 באוגוסט, הסדרה דורגה במקום השלישי בכלל הפלטפורמה בטבלת הסרטים והסדרות המשולבת.
במהלך השבוע שהחל ב־6 באוגוסט, הייתה הסדרה הנצפית ביותר בדיסני+, ועקפה כותרים פופולריים אחרים כמו האנטומיה של גריי ומשפחה מודרנית.
חברת TVision, שעוקבת אחר תשומת הלב של הצופים, היקף הצפייה והמעורבות ביותר מ־1,000 אפליקציות CTV, דיווחה כי הסדרה דורגה במקום ה־18 ברשימת הסדרות הנצפות ביותר בין ה־4 ל־10 באוגוסט.
העיפרון הקסום (בפולנית: Zaczarowany ołówek) הוא סדרת אנימציה פולנית, שהופקה בפולין בין השנים 1964–1977. הסדרה הופקה על ידי הסטודיו המוכר סה-מא-פור.
מוזיקה: זביגנייב צ'רנילצקי וולדימיר קאזאנייבסקי
הסדרה עוקבת אחרי ילד קטן בשם פיוטרק וכלבו, שחווים הרפתקאות רבות.
בכל פרק עוזר להם עיפרון קסום, היכול להפוך כל ציור שלהם למציאות.
אין דיאלוגים בפרקים; העלילה מועברת אך ורק דרך התמונה והמוזיקה.
הסדרה תוארה כבעלת השפעה על דור מהנדסים פולנים שעבדו בתחומי ייצור אב-טיפוס מהיר ודומיהם.
היא גם השפיעה על ז'אנר האנימציה הפולנית ותוארה כ"קלסיקה".
הסדרה זכתה במספר פרסים בפסטיבלים בינלאומיים, ושודרה בכ-50 מדינות.
הסדרה נדונה גם בהקשר של העצמת ילדים ועידוד הדמיון שלהם.
פסל הדמויות הראשיות של העיפרון הקסום הוצג בלודז' בשנת 1991.
העיר העתיקה בירושלים , היא האזור העירוני העתיק של ירושלים.
שטחה המוקף על ידי חומות ירושלים, הוא כ-850 דונם.
כמו-כן, נכללים בעיר העתיקה הר ציון ועיר דוד, הנמצאים מחוץ לחומות, בסמוך לעיר העתיקה ומצד דרום.
העיר העתיקה מחולקת לארבעה רבעים: הרובע המוסלמי, הרובע היהודי, הרובע הנוצרי והרובע הארמני.
בנוסף להם שוכנת בעיר העתיקה רחבת הר הבית שאינה שייכת לאף לא אחד מהרבעים.
כיום, מתגוררים בה כ-35,000 בני אדם.
בחומה המקיפה את העיר העתיקה שמונה שערים: שער יפו, שער שכם, שער ציון, שער הרחמים (אטום), שער האריות, שער הפרחים, השער החדש ושער האשפות.
העיר העתיקה מהווה מוקד משיכה מרכזי לתיירים בני דתות ואומות שונות, הבאים מרחבי העולם לבקר באתרים הקדושים להם הנמצאים בה, ביניהם: הר הבית, הכותל המערבי וכנסיית הקבר.
העיר העתיקה במתכונת ובגבולות המוכרים לנו כיום, נבנתה בתקופה העות'מאנית.
ברם, "צורת העיר העתיקה, מערך השטח הבנוי שלה, החומה בצורתה הנוכחית, שעריה, רחובותיה, שווקיה ורבעיה, נוצרו בתקופות חשובות שקדמו לה בהרבה".
רבים מהאתרים המצויים בתחומה במפלס החיים כיום ומתחת לו, מקורם מן העת העתיקה.
העיר העתיקה בנויה על חורבות בתים, קמרונות ושפכי הריסות שנבנו ונהרסו לסירוגין במשך כאלפיים שנה.
תחת רבים מהבתים יש בורות מים ומעברי ניקוז קדומים.
מפלס החיים בעיר העתיקה בימינו הוא כ-4–8 מטר מעל מפלס הרחוב בעיר בתקופת בית ראשון, וכ-2–4 מטר מעל מפלס העיר בתקופה הרומית, מהמאה ה-1 עד המאה ה-3 לספירה.
ב־1981 הוכרז מתחם העיר העתיקה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
בתקופת הברונזה, בשנים 3500 - 2200 לפנה"ס, הייתה ירושלים עיר פרזות (שאינה מוקפת בחומה).
בתקופת הברזל התקיים בה ישוב תחת שלטונו של מלך.
והעיר מוזכרת במכתבי אל-עמארנה (בשנים 1350-1400 לפנה"ס).
במקרא מוזכרת העיר בשמות אחדים, בין השאר בשם: יבוס.
העיר נכללת באזור ההיאחזות הישראלית במאה ה-12 לפנה"ס.
בתנ"ך מתואר כיבוש ירושלים בידי דוד (סביב שנת 1000 לפנה"ס) והפיכתה לבירת הממלכה בשליטתו.
בשנים 967-928 לפנה"ס, שלט בירושלים שלמה וטיפח בעיר ובכל רחבי ארץ ישראל, מפעלי בנייה גדולים.
"גולת הכותרת של מפעליו הייתה בניית בית המקדש", שנקרא לימים בית המקדש הראשון.
המקדש נועד לאחד את שנים עשר שבטי ישראל באתר פולחן משותף אחד בירושלים.
אולם עם עלייתו של רחבעם, בנו של שלמה, למלכות, אירע פילוג הממלכה המאוחדת בשנת 925 לפנה"ס; ירושלים הייתה מאז לבירתה של ממלכת יהודה, ואילו ממלכת ישראל קבעה את בירתה בשכם ומרכזי פולחן בבית אל ובדן, שהיוו תחרות למקדש הירושלמי.
בשנת 701 לפנה"ס בא סנחריב מלך אשור בראש צבאותיו לארץ ישראל, ותבע את כניעתה של ממלכת יהודה.
כדי להגן על העיר, הקים המלך חזקיהו חומה שהרחיבה את גבולות העיר וכללה בה את "העיר העליונה" - הגבעה המערבית בין גיא בן הינום לבין הגיא המרכזי.
חזקיהו דאג גם לאספקת מים ויזם חפירת ניקבה שהעבירה את מי נחל הגיחון שמחוץ לחומת העיר אל בריכת השילוח שבתוך חומות העיר.
גייסות סנחריב עלו על ארץ ישראל וכבשו 46 ערים ביהודה; הם איימו להטיל מצור על ירושלים, שתושביה זכו לעידודו של ישעיהו הנביא.
אולם לפתע נסוג הצבא האשורי וחזר על עקבותיו.
בשנת 587 לפנה"ס יצאו גייסות נבוכדנצר השני לארץ ישראל, ושנה לאחר כך נפלה ממלכת יהודה בידי האימפריה הנאו-בבלית.
הבבלים הרסו את בית המקדש והוציאו לגלות חלק מהאוכלוסייה היהודית.
ממלכת בבל נכבשה על ידי האימפריה הפרסית, והעומד בראשה כורש הודיע בשנת 538 לפנה"ס על החזרת הגולים לארץ ישראל.
בתקופת שיבת ציון, בהנהגתם של עזרא ונחמיה, נבנתה מחדש העיר היהודית והוקם בית מקדש, בשנים 520-515 לפנה"ס, במתכונת צנועה, שנקרא לימים בית המקדש השני, ואחר כך נבנתה חומת העיר בשנת 444 לפנה"ס.
בשנת 332 לפנה"ס נכבשה ארץ ישראל על ידי גייסות אלכסנדר מוקדון.
משנת 301 לפנה"ס נשלטה על ידי בית תלמי שמרכזו במצרים, ואחר כך, משנת 198 לפנה"ס נשלטה על ידי בית סלאוקוס בסוריה.
השלטונות היוונים השפיעו וגם כפו את תרבותם, והעבודה בבית המקדש בירושלים הייתה למוקד התנגשויות בין התרבות והנוהג היווני הפגני לבין המסורת והאמונה היהודית המונותיאסטית.
הכנסת התרבות היוונית האלילית לבית המקדש על ידי אנטיוכוס הרביעי, הייתה הזרז למרידה יהודית בהנהגת בית חשמונאי, מתתיהו ובניו.
בתום שלוש שנות מרידה, בשנת 164 לפנה"ס כבשו גייסות יהודה המכבי את ירושלים וחנכו את בית המקדש מחדש.
מצודת החקרא נכבשה מידי הגייסות היוונים בשנת 141 לפנה"ס בידי חייליו של שמעון, אחיו של יהודה.
בתקופת ממלכת החשמונאים ירושלים הייתה למרכז התרבותי והלאומי של יהדות ארץ ישראל והתפוצות.
הם שלטו בארץ ישראל הרחיבו בהדרגה את גבולות העיר בצד מערב.
אחרי שמעון מלך בנו יוחנן הורקנוס הראשון, נכדו אלכסנדר ינאי ורעייתו שלומציון.
השפעתה של האימפריה הרומית בארץ ישראל ובירושלים החלה במאה ה-1 לפנה"ס.
המצביא הרומאי פומפיוס נקרא להתערב בסכסוך בין בניו של אלכסנדר ינאי: הורקנוס השני ויהודה אריסטובולוס השני; הוא הגיע לירושלים וכבש אותה; ומאז התגברה דריסת הרגל הרומית בעיר.
המלך הורדוס אשר שלט בארץ ישראל ובירושלים בשנים 4-37 לפנה"ס, ניהל מיזמי בנייה גדולים וחסרי תקדים בירושלים וברחבי הארץ, וזאת לצד התקיימותה של ממלכתו בחסות רומא ותחת ההגמוניה הפוליטית והצבאית שלה.
הורדוס יזם מפעלי בנייה ברחבי ארץ ישראל ובירושלים; סביב להר הבית הקים קירות תמך רחבים אשר הועילו להרחבת בית המקדש והחצר שסביבו, וכך היה לאחד המקדשים המפוארים בתקופתו.
בעיר התגוררו, לפי אומדני היסטוריונים, כ-60,000-40,000 בני אדם; מאות אלפים עלו לרגל אל המקדש בירושלים, בעיקר בשלושת המועדים: פסח, שבועות וסוכות.
וכדי לאכסן אותם בנוחות, הורחב מערך אספקת המים אל העיר והמקוואות בה, והאדריכלות הייתה חפה מציורים וסמלים אסורים על פי ההלכה.
בנוסף, בנה הורדוס בעיר העליונה ארמון לשבתו שהוקף במגדלים, היפודרום ותיאטרון ברוח התרבות הרומית.
הוא הרחיב את גבולות העיר צפונה (עד לשער שכם כיום).
לאחר מותו של הורדוס נטלה רומא את השליטה בירושלים ובארץ ישראל באמצעות שלטון נציבים, שמקום מושבם בקיסריה, עד שנת 66. אחד מהם היה פונטיוס פילטוס אשר בחג הפסח 30 הוציא להורג את ישו בצליבה, כמו רבים אחרים באוכלוסייה הארצישראלית.
תקופת שלטונו של אגריפס הראשון, הפסיקה לשנים אחדות את שלטון הנציבים הרומאים.
הוא יזם את הקמת "החומה השלישית" בעיר, שהגיעה אז לשיא התפתחותה.
האוכלוסייה היהודית סלדה מהשלטון הרומאי, וראתה בו גורם נוכרי וללא סמכות בארץ ישראל.
המתחים בין מגזרים שונים בקרב היהודים, כמו גם השנאה לרומאים הלכה וגברה.
ובשנת 66 בעקבות ניסיונות של הנציב הרומי פלורוס להוציא אוצרות מהמקדש, התעורר מרד נרחב כנגד השלטונות.
תגבורת צבאית רומאית שהגיעה מסוריה ספגה תבוסה, והעיר הייתה בשלטון יהודי עצמאי כשלוש שנים.
אבל בהנהגת השלטון היהודי נוצרו שסעים והוקמו מחנות יריבים; המורדים פתחו במלחמת אחים שכללה שוד, הרס והרג.
וכך, כילו המורדים את משאביהם ברוח ובחומר וניצבו מוחלשים מול הגייסות הרומאים, בראשותו של טיטוס בנו של הקיסר אספסיאנוס, אשר באו אל העיר לדכא את המרד.
לאחר מצור כבד על חומות העיר פרצו הגייסות הרומאים מצד צפון.
בתשעה באב העלו הרומאים את בית המקדש באש.
העיר נחרבה, רוב תושביה נהרגו, השאר הוגלו ממנה, ונאסרה כניסתם של נימולים (קרי: יהודים) אל מתחם העיר.
בשנת 130, שישים שנה אחרי חורבנה של העיר החליט הקיסר הרומאי אדריינוס להקים על חורבותיה עיר חדשה בשם: איליה קפיטולינה .
התוכנית עוררה זעם רב באוכלוסייה היהודית, והייתה אחת הסיבות להתעוררות מרד בהנהגתו של בר-כוכבא.
בעקבות המרד הייתה העיר, כמו חלקים מארץ ישראל, בשנים 132–135, בשלטון יהודי עצמאי, אשר אף הנפיק מטבעות משלו, וחודשה עבודת הקורבנות בהר הבית במקום המקדש.
אולם הרומאים דיכאו את המרד; התוכנית לעיר הרומאית החדשה התממשה בשנת 136, ובהר הבית הוקם מקדש לאל הרומי יופיטר.
ירושלים הרומית תוכננה בסגנון אדריכלות הערים המקובלת ברומא העתיקה, הכולל תוואי מצולב: קארדו אנכי בציר צפון-דרום ודקומנוס אופקי בציר מערב-מזרח.
התוואי השתמר בעיר העתיקה, אף שמפלס החיים, גבוהה כאמור ב-2–4 מטר מעל המפלס בתקופה הרומית, אשר הסתיימה בשנת 324, כאשר התפלגה האימפריה הרומית לחלק מערבי ולחלק מזרחי, בדמותה של האימפריה הביזנטית.