tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התותח שקל 1,350 טונות ויכול היה לירות פגז במשקל מקסימלי של 7 טונות למרחק של 38 ק"מ.
הוא תוכנן במחצית השנייה של שנות ה-30 של המאה ה-20 במיוחד על מנת לחדור את ביצורי קו מאז'ינו, אך לא היה מוכן לכך בזמן ותפקד רק במצור סבסטופול ביוני 1942.
בעקבות הדוגמה של ברטה הגדולה ממלחמת העולם הראשונה ששימשה לניפוץ הביצורים הבלגיים, ובעקבות הקמת קו מאז'ינו, החליט מפקד הוורמאכט ורנר פון פריטש להטיל על מפעלי קרופ לייצר תותח-על המסוגל לחדור את ביצורי הקו הצרפתי.
כבר בשלבים המוקדמים היה ברור למדען הראשי של "קרופ" ד"ר אריך מילר (Dr.
Erich Müller) שעל התותח להיות בעל קליבר בן 800 מ"מ ושהוא ישקול למעלה מ-1,000 טון.
פירוש הדבר היה שמדובר בתותח הניתן להובלה רק על גבי מסילת ברזל ייעודית, כפולת-פסים ושהוא יצריך צוות גדול להובלה, הקמה ותפעול.
בין השנים 1936 עד 1940 יוצרו אבות טיפוס ונערכו ניסויים.
בינתיים פרצה המלחמה והתותח לא נדרש עוד למטרתו הראשונית המוצהרת, למרות זאת הזמין הפיקוד העליון שני תותחים.
באמצע 1940 ביקר היטלר באתר הניסויים והתרשם מהתותח.
פגז שנורה בתנאי הניסוי חדר שכבה בעובי 7.1 מטר בטון ושריון פלדה בעובי מטר.
היטלר קיבל הבטחה שהדגמים המבצעיים יהיו מוכנים עד אביב 1941 והטיל על מהנדסי קרופ משימת-המשך לבנות תותח גדול אף יותר, שיוכל לטווח את לונדון.
תאגיד קרופ לא חייב את הצבא על שוורר גוסטב, אולם על "דורה" (על שם אשתו של המהנדס הראשי) הוגש חשבון בסך 7 מיליון רייכסמרק.
התותח תוכנן להובלה בצורה מפורקת ברכבת רגילה בת 25 קרונות ייעודיים.
הלוגיסטיקה המסובכת של הובלת התותח והרכבתו, חוסר היכולת שלו לצודד והיותו חשוף למתקפה כיוונו את שר החימוש הגרמני, אלברט שפר, להציע תכנון פתרון בדמות תותח מתנייע עצום ממדים ומשקל שיהווה פלטפורמה ממונעת, ושיהיה גם בעל כוח אש עצמאי בדמות תותחים קטנים יותר ומקלעים רבים, כך שיוכל להגן על עצמו.
בתוך כך, קיבלה חברת קרופ הוראה להתחיל בתכנונו של הלנדקרוזר P.1500, שיועד להיות התותח המתנייע הגדול בעולם.
משקלו המתוכנן עמד על כ-1,500 טון, יחידת ההנעה שלו תוכננה להיות בהספק של 2,200 כוחות סוס ומהירות הנסיעה שלו תוכננה לעמוד על כ-15 קמ"ש.
אולם בתחילת שנת 1943 החליט היטלר, בהחלטה משותפת עם אלברט שפר, שר החימוש הגרמני, לבטל את הפרויקט.
במרץ 1942 הגיע השוורר גוסטב מפורק ברכבת לחצי האי קרים והוחנה במצר פרקופ עד שתושלם בניית מסילת ברזל מסימפרופול לאזור ההערכות כ-10 ק"מ מצפון לסבסטופול.
שם נבנתה מערכת מסילות כפולות ייעודיות בעקומות שונות שיאפשרו לתותח לתמרן לעמדת ירי לכיוון המטרות והתותח הורכב באתרו.
לאחר שהובל לנקודות השיגור שהוכנו עבורו ולאחר שהורכב במקומו בחשאיות הוא החל להפגיז מטרות בעיר סבסטופול בפגזיו הענקיים.
הוא הופעל בין 5 ביוני ל-17 ביוני וירה לעבר ביצורים בסביבות העיר.
בסך הכל נורו בימים אלה 47 פגזים בעיקר כנגד מחסני תחמושת ובונקרים כבדים.
לדוגמה, ב-6 ביוני טיווחו הגרמנים בונקר ששכן 30 מטר מתחת לפני הים וחופה בשכבת בטון בעובי של כ-10 מטרים.
הבונקר הוחרב לאחר ירי של 9 פגזים רצופים אל המטרה.
התותח היה יעיל והשימוש בו במצור היה מוצלח.
השפעתו הייתה מהממת, מהירה ומכריעה ובעזרתו נפלה לבסוף העיר בידי הגרמנים לאחר קרבות מרים ברחובותיה ההרוסים.
בהמשך הוסע התותח אל לנינגרד, אך כאשר היה כבר מוכן ומבצעי באתרו בוטלה המתקפה שתוכננה עבורו.
במהלך 1943 נשאר התותח ליד לנינגרד ולאחר מכן פורק והועבר חזרה לגרמניה.
ב-1944 נשקל לעשות בו שימוש כנגד מרד ורשה אך הדבר לא בוצע לבסוף.
ב-22 באפריל 1945 גילו כוחות בעלות הברית שרידים מהתותח ביער, כ-50 ק"מ מהעיר קמניץ.
לפיכך נראה שהתותח הושמד על ידי הכוחות הגרמניים הנסוגים כדי שלא יפול בידי בעלות הברית.
דורה הופעלה במהלך קרב סטלינגרד.
היא הובלה לאתר בקיץ 1942 והייתה מוכנה לירי ב-13 בספטמבר.
מספר פגזים נורו לפני שפורקה והוחזרה לגרמניה במסגרת נסיגת הכוחות הגרמניים מהאזור.
שרידיה נמצאו ליד שרידי שוורר גוסטב.
השוורר גוסטב היה מסוגל לירות פגזים נפיצים וחודרי שריון:
משקל חומר הנפץ: 700 ק"ג
מהירות לוע: 820 מטר לשנייה
משקל חומר הנפץ: 250 ק"ג
מהירות לוע: 720 מטר לשנייה
הפגז היה בנוי מפלדת כרום-ניקל ואלומיניום ובעל צורה אווירודינמית
פגז זה הדגים בתנאי הניסוי חדירה של 7 מטר בטון מזוין.
שוורצהורן הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,928 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון ברן בשווייץ.
ההר ממוקם בין אגם ברינץ לעיירה גרינדלוולד ברכס הקיצוני מצפון מזרח האלפים הברניים הכולל בנוסף את ההרים לושרהורן רוטהפלו פאולהורן וילדגרסט אולטשיבורג וצ'ינגל.
וגובל מצפון באגם ברינץ, מדרום בעיירה גרינדלוולד, ממערב בעמק לאוטהברונן ובעמק לושן (Lütschental), וממזרח בנהר ארה
מצדו המזרחי נמצא הר צ'ינגל ומצפונו הר וילדגרסט, מדרומו העיירה גרינדלוולד וממזרחו הר פאולהורן.
בצדו הצפוני של ההר ישנו קרחון קטן בשם בלאו גלצ'רלי (Blau Gletscherli).
עקב היותו הגבוה ביותר בגוש ההרים שבין אגם ברינץ והעיירה גרינדלוולד נחשב השוורצהורן לאחת מנקודות התצפית היפות ביותר בכל אזור רמת ברן.
ניתן להגיע רגלית לפסגת ההר בשביל העולה דרך המדרון הדרומי.
שוופס (Schweppes) הוא מותג משקאות המיוצר ומשווק ברחבי העולם על ידי תאגידים בינלאומיים שונים, בהתאם לרישיון ולאזור.
שוופס הוא אחד המותגים הראשונים בעולם של משקה קל, במקור היה מותג של מי סודה שהושק בשנת 1783. אך הוא כולל כיום שורה של משקאות מוגזים בהם: ג'ינג'ר אייל, ביטר למון ומי טוניק ועוד.
בסוף המאה ה-18 פיתח יוהאן יאקוב שוופה תהליך להפקת מים מינרליים מוגזים המבוסס על תגליותיו של ג'וזף פריסטלי.
בשנת 1783 הקים שוופה בז'נבה חברה לממכר משקאות מוגזים, לה קרא "שוופס".
בשנת 1792 עבר שוופה ללונדון על מנת לקדם את עסקי החברה.
בשנת 1836 העניקה המלכה ויקטוריה לחברה את התואר "ספק רשמי של בית המלוכה".
בשנת 1843 החלה שוופס לשווק את מי מעיינות מאלברן המופקים בגבעות מאלברן.
בשנת 1969 התמזגה שוופס עם חברת הממתקים קדבורי ונקראה קבוצת "קדבורי שוופס".
ב-1986 רכשה הקבוצה את מותג המשקאות "קנדה דריי" (Canada Dry), שהכפיל את הנתח שלה בשוק המשקאות העולמי.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 רכשה הקבוצה בעלות חלקית בזכויות לייצור ושיווק בארצות הברית של מותגי המשקאות סבן אפ וד"ר פפר, וב-1995 רכשה את מלוא הבעלות עליהם.
ב-1996 רכשה 30% ממניות מותג המשקות ד"ר פפר וכתוצאה מרכישות אלו, הפכה ליצרנית המשקאות הקלים השלישית בגודלה בעולם.
בשנת 1999 מכרה "קדבורי שוופס" את עסקי המשקאות שלה ברחבי העולם לחברת קוקה-קולה, למעט בצפון אמריקה וביבשת אירופה, תמורת 700 מיליון דולר.
בספטמבר 2005 הודיעה קבוצת "קדבורי שוופס" כי היא מתכננת לפצל את עסקיה לשתי ישויות נפרדות: האחת שתתמקד בשוק השוקולד; השני בעסקי המשקאות.
אולם בעקבות משבר הסאבפריים הוחלט לפצל את עסקי המשקאות בצפון אמריקה לחברה נפרדת.
הפיצול נכנס לתוקף ב-2 במאי 2008, כאשר עסקי המשקאות הפכו לחברת "Dr Pepper Snapple Group".
מאז המותג מופץ בזכיינות אזורית על ידי חברת קוקה-קולה, Keurig Dr Pepper וחברות נוספות ברחבי העולם.
בשנת 1969 החלה חברת "יפאורה" הישראלית לייצור ולשווק בישראל בזיכיון משקאות קלים תחת המותג "שוופס".
במאי 1970 הוחל בייצור מקומי של המותג, בקו ייצור חדש שהקימה "יפאורה" במפעלה, בטעמים: "ביטר למון", "למון ליים", "גולדן אוראנג'", "ג'ינג'ר אייל", "טוניק ווטר" ומי-סודה.
בפברואר 2007 רכשה חברת המשקאות "יפאורה-תבורי" את הזכויות על המותג "שוופס" בישראל ובשטחי הרשות הפלסטינית מקבוצת "קדבורי שוופס" העולמית, תמורת 9 מיליון שקל.
המשמעות של הרכישה היא שמאז "יפאורה-תבורי" רשאית לפתח מגוון מוצרים בלעדיים ולשווקם תחת שם המותג שוופס בישראל, ללא תלות בחברה העולמית.
בשנים שלאחר רכישת המותג השיקה יפאורה-תבורי מוצרים חדשים תחת המותג, עבור השוק הישראלי, בהם: סדרת משקאות שוופס מוגז עדין בטעמי פירות, סדרת משקאות בטעמי קוקטיילים מוגזים ללא אלכוהול, ומשקה קולה המבוסס על ממתיק סטיביה.
באוקטובר 2020, קבע בית המשפט המחוזי כי חברת "בן שלוש" יכולה להמשיך בייבוא מקביל מאוקראינה משקאות תחת המותג "שוופס", לאחר שחברת יפאורה ניסתה למנוע זאת.
אולם ביולי 2022 קבע בערעור בית המשפט העליון כי רק יפאורה יכולה למכור את המותג "שוופס" בישראל.
השופט אלכס שטיין כתב בפסק הדין כי: "ייבוא מקביל הוא פרקטיקה מסחרית לגיטימית כל עוד הוא מכבד את המשטר הקיים של סימני מסחר ולא מפר אותו".
שוונצ'יונייליאי (בליטאית: ; בפולנית: Nowe Święciany, נובה שוויינצ'אני; ביידיש: נײַ־סווענציאַן או סווענציאַנקע; וגם נובו-שווינציאן) היא עיר ברשות מקומית שווינציאן שבמזרח ליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
התיעוד הראשון ליישוב הוא מהמאה ה-13. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 התפתח היישוב, בשל חיבורו לקו מסילת הברזל ורשה-סנקט פטרבורג.
בשנת 1920 נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-900 יהודים, כרבע מתושביו, ופעלו בו בית ספר עברי, בית ספר יידי ותנועות נוער יהודיות.
הפעילות הציבורית היהודית ביישוב נאסרה עם כיבושו בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-24 ביוני 1941, זמן קצר לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, ובו ביום רצחו ליטאים מקומיים מספר יהודים בו.
בהמשך, גויסו יהודי היישוב לעבודות כפייה, ובמקרה אחד, הוצאו להורג 43 מיהודי היישוב שהואשמו בקומוניזם בידי שוטרים ליטאים.
בתחילת ספטמבר 1941 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, ובסוף החודש הועברו כל יושבי הגטו באלימות למחנה פוליגון, בו נורו כולם בתחילת אוקטובר 1941.
שווארצוואלדשטדיון הוא אצטדיון כדורגל הממוקם במזרח העיר פרייבורג שבגרמניה, על גדות נהר הדרייזם, אשר שימש את קבוצת פרייבורג המקומית בשנים 1954–2021. האצטדיון בעל תכולה של כ-24,000 צופים למשחק, כאשר 14,000 מתוכם הם מקומות ישיבה והיתר מקומות עמידה.
במשחקים בינלאומיים בהם יציעי עמידה אינם אפשריים, עומדת תכולת האצטדיון על כ-18,000 מקומות ישיבה.
משטח האצטדיון קצר בארבעה מטרים מהקריטריונים של אופ"א לקיום משחקים בשלבים מתקדמים של טורנירים תחת חסותה, דבר המאלץ קבלת אישור מיוחד לקיים משחקים בשלבים אלה בעת הצורך.
אצטדיונה הקודם של קבוצת פרייבורג היה וינטרשטדיון, בו עשתה הקבוצה שימוש החל משנת 1928. בשנת 1936 נאלצה הקבוצה לעזוב את האצטדיון, אשר הוסב למסלול המראה של הלופטוואפה, הזרוע האווירית של הוורמאכט.
לאחר מלחמת העולם השנייה, לקבוצה לא היה מגרש ביתי משלה, והיא נאלצה לעשות שימוש במגרש של מועדון הספורט המקומי, טורנרשאפט.
בשנת 1953 קיבל מועדון הכדורגל של פרייבורג שטח לטובת בניית אצטדיון אשר נחנך באופן רשמי ב-1 בספטמבר 1954 ונקרא "דרייזמשטדיון".
ב-1970 נבנה היציע הדרומי של האצטדיון, אשר הוסיף לתכולתו 480 מקומות ישיבה מקורים.
לאחר העפלת הקבוצה לבונדסליגה השנייה בשנת 1978, עלה הצורך להגדיל את תכולת האצטדיון.
בשנת 1980 נבנה היציע המרכזי, אשר הוסיף לתכולת האצטדיון 1,800 מקומות ישיבה.
כמו כן, הורחב יציע העמידה של האצטדיון.
בתום העבודות עמדה תכולת האצטדיון הכללית על כ-15,000 צופים למשחק.
לאחר העפלת הקבוצה לבונדסליגה בשנת 1993, הותקנו באצטדיון זרקורים.
כמו כן, היציע המזרחי קורה והורחב ב-1,580 מקומות ישיבה.
בשנת 1995 הורחבה תכולת היציע המרכזי לכ-5,000 צופים על ידי הוספת מקומות ישיבה ועמידה.
בפגרת החורף של עונת 1994/1995 החל להיבנות יציע חדש בצידו הדרומי של האצטדיון, אשר נחנך ביולי 1995. בתום העבודות עמדה תכולת האצטדיון על כ-18,000 צופים.
בשנת 1999 התקבע האצטדיון על תכולתו הנוכחית, לאחר הרחבת היציע הצפוני וחידוש היציע המזרחי.
בתום העבודות עמדה תכולת היציע הצפוני על כ-6,000 מקומות עמידה, ושל היציע המזרחי על כ-7,000 מקומות ישיבה.
כמו כן, כללו העבודות גם את קירוי היציעים, וכן הוספה של אזורים לבעלי מוגבלויות ביציע המזרחי.
בשנת 2004 רכשה חברת האנרגיה, באדנובה (Badenova), את זכויות שיום האצטדיון, ושמו שונה ל"אצטדיון באדנובה".
באותה שנה נערכו שיפוצים באצטדיון במסגרתם הותקנו על גג האצטדיון לוחות סולאריים, המייצרים 250,000 ואט-שעה בשנה.
משטח הדשא עבר להיות מחומם גם הוא בצורה ידידותית לסביבה, באמצעות מנוע סטרלינג.
כמו כן, כללו השיפוצים את שדרוג אזור ה-VIP והקמה של מתחם אוהדים בצדו הצפוני של האצטדיון.
האצטדיון אירח מספר משחקים של נבחרות גרמניה השונות.
כמו כן, במהלך מונדיאל 2006 שימש האצטדיון בתור מגרש האימונים של נבחרת הולנד.
בשנים 2012–2014 נקרא האצטדיון "אצטדיון מגה סולאר", על שם חברת האנגריה הסולארית הגרמנית, אשר רכשה את זכויות שיום האצטדיון.
ב-25 בספטמבר 2014 רכשה חברת "שווארצוואלד טוריסמו" ("תיירות היער השחור") יחד עם מספר חברות שותפות נוספות את זכויות שיום האצטדיון, ושמו שונה תחילה ל"שטדיון אן דר שווארצוואלדשטראסה" ("אצטדיון על כביש היער השחור") ובהמשך ל"שווארצוואלדשטדיון" ("אצטדיון היער השחור").
באוקטובר 2021 עזבה פרייבורג את האצטדיון וחנכה את אצטדיונה החדש, אצטדיון אירופה פארק, המונה 34,700 מקומות ישיבה.
עד כה ערכה נבחרת גרמניה ארבעה משחקי ידידות באצטדיון:
נבחרת גרמניה עד גיל 21 ערכה משחק ידידות אחד באצטדיון:
נבחרת הולנד ערכה באצטדיון משחק אימון נגד נבחרת מקסיקו, כהכנה למונדיאל 2010:
נבחרת הנשים של גרמניה בכדורגל ערכה משחק ידידות אחד באצטדיון:
שוזו פוג'י (ביפנית: 藤猪省太; נולד ב-11 במאי 1950) הוא ג'ודוקא עבר יפני אשר התחרה בקטגוריית המשקל הבינונית.
פוג'י הוא ארבע פעמים אלוף העולם ומחזיק בשתי מדליות זהב מאליפויות אסיה.
בשנת 1970, כאשר היה כבן 20, התחרה פוג'י באליפות יפן תחת קטגוריית המשקל עד 80 ק"ג וזכה לראשונה במדליית הכסף לאחר שהגיע עד הגמר ובו הפסיד לאלוף העולם המכהן איסמו סונודה.
ב-31 בינואר 1971, זכה פוג'י בטורניר פריז (Tournoi de Paris) לאחר שניצח בגמר את הצרפתי המקומי גיא אופריי.
עוד באותה השנה זכה במדליית כסף בטורניר הבינלאומי 'International Tournament East-Berlin' שנערך במזרח-ברלין לאחר הפסד בגמר לשינובו סקינה היפני.
באליפות העולם 1971 שנערכה בלודוויגסהאפן, התחרה פוג'י בקטגוריית המשקל עד 80 ק"ג וזכה במדליית הזהב לאחר ניצחון בגמר על בן ארצו היפני מסאהיגה שיגהמאטסו.
באפריל 1973 התחרה באליפות יפן בקטגוריית המשקל הפתוחה וזכה במדליית הארד.
ב-24 ביוני השתתף באליפות העולם שנערכה בלוזאן וזכה שוב במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את חברו לנבחרת יפן איסמו סונודה.
באליפות יפן 1974 זכה לראשונה במדליית הזהב כאשר ניצח בגמר את יושימי הארה.
ב-4 בנובמבר אותה השנה, השתתף פוג'י באליפות אסיה שנערכה בסיאול וזכה בשתי מדליות זהב, אחת בקטגוריית המשקל עד 80 ק"ג כשניצח בגמר יריב מטאיוואן ואחת בקטגוריית המשקל הפתוחה כשניצח בגמר את סומיו אנדו היפני הכבד ממנו ביותר מ-13 ק"ג.
באליפות העולם 1975 שנערכה בווינה, זכה פוג'י במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 80 ק"ג בפעם השלישית ברצף לאחר שניצח בגמר את יושימי הארה היפני.
עוד באותה השנה זכה במדליית ארד באליפות יפן.
למרות הצלחתו העולמית, פוג'י לא זכה להשתתף במשחקים האולימפיים.
במשחקים האולימפיים בשנת 1972 היפנים העדיפו לשלוח את שינובו סקינה מאחר שפוג'י היה צעיר פחות מנוסה ובאולימפיאדת 1980 במוסקבה יפן החרימה את המשחקים יחד עם עוד 65 מדינות אחרות.
אולימפיאדת מונטריאול בשנת 1976 הייתה ההזדמנות הטובה ביותר של פוג'י להגיע לאולימפיאדה אך היפנים נאלצו לבחור ג'ודוקא אחד שיתחרה בקטגוריית המשקל עד 80 ק"ג ובחרו באיסמו סונודה שזכה בסופו של דבר בזהב.
בשנת 1977 זכה פוג'י במדליית הזהב באליפות יפן בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג כשניצח בגמר את טסוטומו אייקדה.
באליפות יפן שנה לאחר מכן זכה שוב בזהב, הפעם עם ניצחון בגמר על מקוטו קטאדה.
ב-23 בנובמבר נערך לראשונה טורניר בשם 'גביע ג'יגורו קאנו טוקיו' שמאוחר יותר נקרא בשם 'גראנד סלאם טוקיו', פוג'י זכה במדליית הזהב כשניצח בגמר את אדם אדמצ'יק הפולני.
ב-4 באוגוסט 1979 השתתף פוג'י בטורניר 'Spartakiade Pre Olympic Tournament Moscow' וזכה במדליית זהב לאחר שגבר בגמר על רנה דמשקה שייצג את גרמניה המזרחית.
באליפות העולם 1979 שנערכה בפריז, פוג'י זכה במדליית הזהב בפעם הרביעית לאחר שניצח בגמר את ברנרד צ'ולואיון הצרפתי.
עוד באותה שנה זכה במדליית זהב באליפות יפן.
בשנת 1973, פוג'י סיים בהצטיינות את לימודיו באוניברסיטת טנרי.
שנה לאחר מכן החל ללמד באוניברסיטת קיוטו סנגיו, ולימד בין היתר את יושיוקי מטסואוקה אשר לאחר מכן זכה במדליית הזהב במשחקים האולימפיים 1984. בשנת 2010, פוג'י לימד ג'ודו באוניברסיטת טנרי.
שוונטיננטל היא העיר השנייה בגודלה במחוז פלן, במדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה.
העיר מתמשכת לאורך נהר שוונטינה בין "שווייץ ההולשטיינית" ושפך הנהר שוונטינה בעיר קיל.
העיר הוקמה בשנת 2008 מחיבורם של שני יישובים קטנים יותר, רייסדורף (Raisdorf) וקלאוסדורף (Klausdorf).
מלבד שמורת הטבע שוונטינפארק (Schwentinepark) ושמורות הטבע לאורך ימת הנפתול שוונטינה, ידועה העיר בשל אחד הפאוור סנטרים הגדולים בגרמניה.
סיפורם של הכפרים קלאוסדורף ורייסדורף מתחיל לפני כאלף שנים.
שני הכפרים תועדו לראשונה ב-9 בדצמבר 1224, כאשר בישוף ליבק העניק את מעשר הכספים שלהם למנזר פרץ (Preetzer Kloster).
רייסדורף נקראה באותם ימים רדוורסדורפ (Radwersdorp), וקלאוסדורף - פרוונהותה (Vruwenhuthe).
ב-1369 מכר הינריק בלוק את רייסדורף למנזר פרץ.
שמה של פרוונהותה, שב-1233 הוקדשה הכנסייה בה לניקולאוס הקדוש, שונה לניקולאוסטורפ (Niclaustorp).
שני הכפרים הגדילו את אוכלוסייתם ל-6,000 תושבים (קלאוסדורף) ול-7,600 תושבים (רייסדורף) במאה ה-20, וכל אחת הייתה יחידה מנהלית עצמאית.
בתחילת שנות ה-2000 נטען כי שלזוויג-הולשטיין מחולקת ליחידות מנהליות קטנות מדי, ולכן החלה ממשלת המדינה בחלוקה מנהלית מחודשת.
המטרה הייתה ליצור יחידות מנהליות שבהן יותר משמונת אלפים תושבים, כדי להקל על עבודת ראש המועצה ולאפשר למועצות לפעול בעצמן ביעילות.
שני הכפרים היו קטנים מ-8,000, ולכן הן אוחדו.
שני הכפרים שכנו בשפך השוונטינה, שכבר כונה "שוונטיננטל", ולכן השם החדש נמצא עד מהרה.
ב-1 במרץ 2008 אוחדו שני הכפרים באופן רשמי.
שוזן ג'ייקובס הוא שחקן וזמר אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרת הטלוויזיה "הוואי חמש-אפס" ובתפקיד מייק הנלון בסרט האימה "זה", ובהמשכו "זה: חלק 2" משנת 2019.
ג'ייקובס נולד בספרינגפילד, מסצ'וסטס, ועבר בגיל צעיר לאטלנטה, ג'ורג'יה שם גדל.
הוא קיבל את שמו משעה שאביו שמע תינוק אומר משהו שנשמע כמו "שוזן".
ג'ייקובס התחיל להיות מוזיקאי, שר וניגן על גיטרה ופסנתר.
הוא החל לשחק כשאמו רשמה אותו לשיעורי תיאטרון.
תפקיד המשחק הראשון שלו היה בפרסומת של חברת הוט וילס.
בשנת 2015 עבר להוליווד כדי לקדם את קריירת המוזיקה והמשחק שלו.
ב-14 בפברואר 2023 שחרר את הסינגל שלו "Friends".
שנה סרט תפקיד הערות 2017 זה מייק הנלון Cops and Robbers מייקל הצעיר 2019 זה: חלק 2 מייק הנלון הצעיר 2022 סניקרלה אללבבות הארגמןפרנקיDarby and the DeadאלכסTBATheir Townמאט
שנה סדרה תפקיד הערות 2016–2018 הוואי חמש-אפס וויל גרובר 7 פרקים 2018 American Woman ויליאם פרק: "The Heat Wave" קאסל רוק וונדל דיבר 4 פרקים 2020 אלוהים שלח לי בקשת חברות זאק וולר5 פרקים When the Streetlights Go On צ'רלי צ'יימברסתפקיד ראשי; 10 פרקים2021Black Boxצ'ארלספודקאסט; 8 פרקים2025נשות הציד (אנ')ג'יימי6 פרקים
שוורץ-וייס אסן (בגרמנית Schwarz-Weiß Essen) הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר אסן שבמדינת נורדריין-וסטפאליה, גרמניה, המשחק בליגה החמישית בגרמניה.
השיג השיא של המועדון הוא זכייה בגביע הגרמני בשנת 1959.
בשנת 1951 העפילה הקבוצה לאוברליגה מערב שהייתה הליגה הבכירה בגרמניה המערבית.
במהלך רוב שנות החמישים ותחילת ה-60 הייתה הקבוצה חברה קבועה בליגה הראשונה למעט עונות 1957/58, 1958/59 ועונת 1960/61 בה שיחקה בליגת המשנה.
אף על פי שהקבוצה שיחקה בליגת המשנה בעונת 1958/59 הייתה זו עונת השיא שלה כאשר זכתה בגביע הגרמני לראשונה ופעם היחידה בתולדתיה והפכה לקבוצה הראשונה מליגת המשנה אשר זוכה בגביע הגרמני לאחר שגברה בגמר הגביע על בורוסיה נוינקירכן בתוצאה 2–5.
עם הקמת הבונדסליגה שובצה הקבוצה לבונדסליגה השנייה.
בעונת 1970 הייתה הקבוצה רחוקה 2 נק' בלבד מהעפלה לבונדסליגה וב-1978 נשרה הקבוצה לליגה השלישית.
אם שינוי הליגות ב-2012 והקמת ליגה 3 ירדה הקבוצה לליגה הרביעית הליגה האזורית וב-2018 ירדה הקבוצה לליגה החמישית.
שוחה בקהיר הוא סרט מלחמה בריטי משנת 1960, בבימויו של ג'ון לוואלין מוקסי מבוסס על רומן מאת לאונרד מוסלי, המבוסס על מבצע סלאם.
בו כיכבו ג'יימס רוברטסון ג'סטיס, אדריאן הובן, פנלה פילדינג והנרי אוסקר .
מייקל קיין מופיע בהופעה קצרה כחייל גרמני, באחד מתפקידי המסך הראשונים שלו.
במהלך מלחמת העולם השנייה רומל שולח שני מרגלים לקהיר, למפקדה של הצבא השמיני הבריטי.
הם מרגלים אחרי מהלכי הבריטים.
המודיעין הבריטי מחפש את המרגלים לפני שהם מזיקים למאמץ המלחמתי.
ג'יימס רוברטסון גסטס כקפטן רוברטסון
אדריאן הובן בתפקיד ג'ון אפלר
פיטר ואן אייק בתפקיד לַאסְלוֹ אֶדֶה אֹלְמַאשִי (שיחק את אותה דמות גם בסרט "רומל מתקשר לקהיר")
רוברט אורקהרט בתפקיד מייג'ור וילסון
אלברט ליבן בתפקיד ארווין רומל
הנרי אוסקר כאלופ משנה זלינגר
אנתוני ניולנדס כקולונל האס אס
ננסי נווינסון בתפקיד סיניורינה סיגנורלי
ג'רום ויליס כסמל האותות הבריטי הראשון
פיליפ בונד כסמל גרמני מסמל
וולטר רנדל בתפקיד הברמן השני
הניו יורק טיימס כתב ב-1961 שזהו סרט ריגול בריטי שגרתי והעלילה רפויה וצפויה.
למרות זאת שיבחו את ביצועיו המקצועיים של השחקן ג'יימס רוברטסון ג'סטיס.
על-פי התנ"ך, שוח הוא בנו השמיני של אברהם, מאשתו השלישית או הפילגש שלו, קטורה, שאותה נשא אברהם לאישה לאחר שגירש את הגר ואחרי מותה של שרה, ויש מפרשים שזאת הגר שנשא אותה בשנית.
לשוח היו חמישה אחים: זמרן, יקשן, מדן, מדין וישבק, בנוסף שני אחים למחצה: ישמעאל ויצחק.
הוא נשלח יחד עם שאר בני קטורה אל ארצות המזרח.
לפי יוסף בן מתתיהו הכוונה בארץ קדם היא "בארץ הטראגלאדיטיס ובחבל ארץ ערב המאשרה עד ים סוף."
שוחטודה הוא אלבום אולפן של מפיק ההיפ הופ הישראלי אורי שוחט.
האלבום יצא לאור ב-26 באפריל 2022 על ידי חברת התקליטים שיגולה רקורדס.
באלבום הופעות אורח של נורוז, הילאי, לוקץ', וייב איש, טדי נגוסה, רביד פלוטניק, טונה, זיו שחר, רועי כפרי, פלד, סימה נון, בוי אצ'י, מיכאל סוויסה, כהן, הפנר, מיכאל מושונוב, דור3, שרק וצוקוש, טהר שפי ועדן דרסו.
שוחט הכריז על האלבום לראשונה בעמוד האינסטגרם שלו ב-5 במרץ 2022, יחד עם תמונה המהווה פרודיה לעטיפתו של אלבומו של דרייק, Certified Lover Boy ושם האלבום, המבוסס על תג המפיק של שוחט שבוצע על ידי הראפר פלד ומופיע במרבית השירים שהפיק.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "יפן" בהשתתפות פלד וסימה נון, יצא לאור ב-7 באפריל 2022, לצד וידאו קליפ נלווה בו הופעת אורח של מיכאל סוויסה, שגם משתתף באלבום.
שבוע לאחר מכן, הכריז שוחט על תאריך צאת האלבום, יחד עם הזמנה מוקדמת של האלבום באפל מיוזיק.
נוסף לכך, פרסם מספר ימים לפני צאת האלבום את רשימת הרצועות שלו, שכללה את השיר "להיעלם" בהשתתפות יסמין מועלם, שלבסוף לא נכלל באלבום עצמו.
בהפקת האלבום נעזר שוחט בזיו שחר, רועי כפרי, בוי אצ'י, צוקוש וטהר שפי, שמופיעים גם באלבום עצמו, וכן במפיקים איתמר גוב ארי וישי סוויסה.
שוחט קיים הופעת השקה לאלבום בפסטיבל ה"שיגולה בלוק פארטי" של שיגולה רקורדס בהאנגר 11, בו היווה המופע המרכזי.
עשרה שירים מתוך האלבום נכנסו למצעד היומי של ספוטיפיי בישראל ביום הראשון לצאתו, כשבראשם השיר "עין גדי" עם וייב איש, טדי נגוסה ורביד פלוטניק במקום ה-45, שהיה לכניסה הגבוהה ביותר במצעד ליום זה וצבר כ-8 אלף השמעות.
במצעד האלבומים השבועי של ספוטיפיי, הגיע האלבום למקום השמיני בשבוע הראשון לצאתו.
שבוע לאחר מכן, הגיע האלבום לשיאו במקום השביעי.
שוזהוזאורוס (שם מדעי: Suzhousaurus; מילולית: "לטאת שוזוהו") הוא סוג של דינוזאור תרופוד אסייתי, אשר התקיים במשך הקרטיקון התחתון שלפני 124 עד 113 מיליון שנה מזמננו.
המאובנים של דינוזאור זה התגלו בסין בתצורות שיאגו .
הממצאים שלו זוהו בין 1999 ל-2004 בידי משלחת סינית, אשר אחד מהם כיום נחשב לננשיאונגוזאורוס ותואר בשם: Suzhousaurus bohlini, אם כי התבטל בהמשך עקב מיעוט זיהוי במאובנים.
דינוזאור זה היה קרוב מעט לתריזינוזאורוס אך היה קדום ממנו.
הוא היה מהגדולים שבתריזינוזאורים המוקדמים באורך של 6 מטרים ומשקל של כ-3.1 טונות בקירוב לפי ההערכות.
השרידים שלו כללו שלד חלקי חסר גולגולת והיו לו עצם ירך רחבה באורך 84 ס"מ וגפיים חזקים שהזכירו מעט עצלני קרקע.
מבנה גופו של דינוזאור זה התאים לאכילת צמחייה מהעצים, תוך שימוש בטפריו החזקות לכך.
שוחור (נכתב גם סוחור או שחור; בערבית: شحور, בתעתיק מדויק: שחור) הוא כפר שיעי הנמצא בדרום לבנון, על גבעה הגובלת בנהר הליטני, והוא חלק ממחוז דרום לבנון.
הוא נמצא 95 קילומטרים מביירות, וכ-25 קילומטרים מהגבול עם ישראל.
בכפר ישנם 2 בתי ספר ידועים.
על פי החוקר אדוורד פאלמר, שם הכפר משמעו "קיר בוץ" או "חלק בולט".
אי אפשר להתעלם מהצליל הדומה לשם העברי 'יששכר'.
בסקירה של 1596 הכפר מופיע בשם "איסחור", במחוז (סנג'ק) צפת.
נרשם שבכפר יש 48 בתי אב מוסלמים, ששילמו מס של 25% על החקלאות ורעיית הצאן המקומית, בנוסף לטחנת מים מקומית, עם רווח של 3,067 אקצ'ות עות'מאניות.
בשנת 1710 נולד בכפר סייד סאלח אבּן מוחמד שַׁ֫רַף א-דין , שהיה מהבולטים שבמנהיגי העדה השיעית בדרום לבנון, ונרדף על ידי מושל איילט צידון, אחמד פאשה אל-ג'זאר, שהרג את אחד מילדיו וכלא אותו ל-9 שנים.
במאה ה-19 הקים מנהיג הכפר על גדות נהר הליטני טחנה.
בשנת 1881 הקרן לחקר ארץ ישראל רשמה את הספר בסקר ארץ ישראל המערבית בתור כפר גדול עם בתים טובים, המאכלס 600 תושבים שיעים שמקבלים מים מבאר ומעיינות מקומיים.
זמן קצר לאחר שצרפת הכריזה על המנדט הצרפתי בלבנון הגדולה, חיילים צרפתים שרפו את ביתו של מנהיג שיעי מקומי שפעל בצור.
כשפרצה מלחמת האזרחים בלבנון הכפר שוחור נכנס לטריטוריה בשליטתה של מיליציית התנועה הלאומית הלבנונית, שהייתה מיליציית בובה של שליט סוריה חאפז אל-אסד.
הכפר היה באזור השליטה שלה עד הפלישה הישראלית ללבנון ב-1982. זמן קצר לאחר מכן הוא נכנס לשטח בניהול יוניפי"ל עד לסוף המלחמה.
במלחמת לבנון השנייה בשנת 2006 הכפר לא הותקף על ידי ישראל, מכיוון שהמלחמה הסתיימה לפני שכוחות צה"ל הגיעו אליו.
שווקשנה (בליטאית: Švėkšna; ביידיש: שוועקשנע) היא עיירה ברשות המקומית שילוטה שבמחוז קלייפדה, ליטא.
העיירה שוכנת כ-21 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר שילוטה, ובחלקה המערבי זורם הנהר שווקשנלה (Švėkšnalė).
בעיירה קיימים גם מרכז בילוי, ספרייה עירונית ומוזיאון המוקדש להיסטוריה המקומית.
יש בעיירה בית כנסת היסטורי ששופץ בשנת 2020. שירותי המנהל והביטחון כוללים סניף דואר, תחנת משטרה, תחנת כיבוי אש ומחלקת תכנון מקומית.
אזכורים ראשונים של האזור מופיעים כבר במאה ה-14, אך היישוב עצמו הוקם ככל הנראה לאחר חתימת חוזה מלנו בשנת 1422. הסכם זה סיים את הסכסוך עם האבירים הטבטונים, וצמצום הסכנה הביטחונית אפשר את הקמתו ופיתוחו של היישוב בקרבת הגבול.
ב-8 במרץ 1503 מוזכרת שווקשנה במסמך הייסוד והסבסוד של כנסיית לינקובה.
בשנת 1509 הייתה העיירה בבעלותו של סטניסלובס קשגאילה, שהיה "הזקן של סמוגיטיה" – אחד התפקידים המשפיעים ביותר בדוכסות הגדולה של ליטא באותה עת.
במהלך המאה ה-19 עברה העיירה לבעלותה של משפחת האצולה "פלאטר" (Pliateriai).
בתקופה זו נבנה ה"ויאדוקט" המפורסם – גשר להולכי רגל המחבר בין כנסיית העיירה לבין אחוזת המשפחה.
בשלהי המאה ה-19, בתקופת "איסור העיתונות הליטאי" שהטילו השלטונות הצאריים, שימשה שווקשנה כמרכז אסטרטגי חשוב להברחה והפצה של ספרות ליטאית המודפסת בכתב לטיני (Knygnešiai).
לפני המלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ- 80 משפחות יהודיות.
עם הכיבוש הגרמני בקיץ 1941, החלו מעשי רצח נגד הקהילה היהודית המקומית.
לפי תיעוד היסטורי, לפחות 20 יהודים נרצחו בהוצאה להורג המונית שבוצעה על ידי יחידות האיינזצגרופן.
הטבח בוצע בהוראתו של הנס יואכים בוהמה, מפקד הגסטפו בטילסיט ופושע מלחמה נאצי.
אתר הרצח שוכן בבית הקברות היהודי הישן בפאתי העיר (ברחוב אושרוש), ושם מוצבת אנדרטה לזכר הקורבנות.
על פי עדויות נוספות מניצולי העיירה, מהלך הריגתם של היהודים בוצע בשלבים, והם נשלחו אל המחנות ורסמיניניקן והיידקרוג, כשבראשם רב העיירה רבי שלום יצחק לויטן.
חלק מהיהודים נרצחו בכפר הסמוך שאודוויצ'י, והיהודים הנותרים בגטו נרצחו בכפרים אינקקליאי וראודישקיאי.
ב-18 בינואר 2000, זכתה העיירה להכרה רשמית במעמדה כאשר הוענק לה סמל העיר בצו נשיאותי.
בשנת 2020 שופץ מבנה בית הכנסת בעיירה כחלק ממאמצי שימור המורשת היהודית בליטא.
שוטטות היא קומדיית מצבים ישראלית זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה ששודרה ב"רשת", ערוץ 2 בשנים 2001–2003 במשך שתי עונות.
הסדרה שודרה בשידורים חוזרים בערוצים שונים: ב-yes, בערוץ Hot בידור ישראלי וערוץ Hot קומדי סנטרל.
וכן הועלתה לשירות HOT VOD.
הסדרה עוסקת בחלומו הגדול של אסף רותם, שרוצה להגיש, לערוך ולביים את "מסע בין כוכבים" - תוכנית אירוח בטלוויזיה שתהיה חדשנית כמו "השמן עם הסוני" של ירון לונדון ואישית כמו "פגישה לילית עם קובי מידן".
את הזדמנות חייו מקבל אסף ממשה, מנהל הערוץ המקומי בראשון לציון, אולם מפאת התקציב האפסי שעומד לרשותו, הוא מתנה את הפקת התוכנית בשילובו של צוות הצילום של חברת "וידאו-טופ" (שסיסמתם היא "לגעת בטופ עם וידאוטופ").
הצוות, שמתמחה בצילום חתונות, בריתות ובר-מצווה, כולל את יניב בנבנישתי הצלם, ואהרון שריקי המקליט.
בכל פרק בסדרה מתארח סלבריטאי בתפקיד עצמו, ובכל פרק הם מצטערים על הרגע שבו הסכימו לשתף פעולה עם "חבורת הלוזרים הזו".
את התסריט כתב אסף הראל בעזרתם של אורי גוטליב, ארז בן הרוש ותמר מרום.
הסדרה זכתה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2003. גוטליב זכה בפרס האקדמיה לשחקן הקומי הטוב ביותר על גילום דמותו של יניב בנבנישתי.
אסף רותם (אסף הראל): מראיין שאפתן שרוצה ליצור תוכנית עם מרואיינים איכותיים, כמו "בילי בדרכים" אבל עם לוק של "השמן עם הסוני".
חולם להעביר את התוכנית ל-לייט נייט בערוץ 2. סובל מבעיית חוסר טאקט.
צוות "וידאו טופ", צילום חתונות ("וידאו טופ - הטופ בצילום אירועים"):
יניב בנבנישתי (אורי גוטליב): (ידוע בתור יניב במלעיל) צלם דתי שמעיר לעיתים קרובות הערות מיותרות, ומתנדב ללמד את הסובבים אותו על מהות החיים והאיכויות הנסתרות בבני עקיבא וקבלת שבת.
אהרון שריקי (ארז בן הרוש): המקליט.
יש לו מודעות עצמית נמוכה.
משה (בני כרמלי): בעל הערוץ.
בעל ערוץ קהילתי עם תקציב דל מאוד.
בסדרה מופיעים בכל פרק ידוענים ישראליים בתפקיד עצמם (המרואיינים, בדרך כלל).
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית שידור ראשוןשידור אחרון11126 ביוני 20014 בספטמבר 20012118 בנובמבר 200217 בינואר 2003
ים המלח (עם ירון לונדון וימית סול)
התאונה (עם מני פאר ויגאל שילון)
הקלטת (עם ליאור מילר ויעל אבקסיס)
מיליון דולר (עם היי פייב, אילן פלד, רונן חרזי ושלמה שרף)
הריב (עם איריס קול, נתן זהבי, דידי הררי וורדה רזיאל ז'קונט)
המכולת (עם יגאל בשן, דנה מודן ועוזי חיטמן)
ביקור בית (עם ישראל פוליאקוב ויעל פוליאקוב)
הטראומה (עם אלי פיניש ומריאנו אידלמן)
התינוק (עם גיל ריבה ורון חולדאי)
הלו הלובסטר (עם ישראל אהרוני)
ספינת האהבה חלק א' - (עם שולה חן וניקו ניתאי)
ספינת האהבה חלק ב' - (עם שולה חן וניקו ניתאי)
הקוסם (עם ישראל אוקסמן וליאור מנור)
שעון קיץ (עם קורין אלאל וברי סחרוף)
מיל קבלת שבת (עם אביב גפן ואלונה וינד רז)
מילואים (עם מודי בראון ויגאל עדיקא)
שוטטות היא הליכה באפס מעשה וללא תכלית.
בישראל קבע סעיף 216(א)(5) לחוק העונשין, שמקורו בפקודת החוק הפלילי, 1936, עונש חצי שנה מאסר על מי שנמצא "משוטט בחצרים או בקרבתם או בדרך או בכביש או בסביבתם, או במקום ציבורי, והכל בזמן ובנסיבות שיש בהם כדי להסיק שהוא נמצא שם למטרה אסורה או פסולה".
בשנים 2010–2019 נפתחו 84 תיקים בהם שוטטות הייתה עבירה יחידה, וב-42 מקרים נעצרו אנשים בגין עבירה זו.
סעיף זה בוטל בנובמבר 2024, ביוזמתו של חבר הכנסת משה סולומון.
דברי ההסבר להצעת החוק לביטול הסעיף נימקו:
לשוטטות פן נוסף שקשור לתנועת ההאטה, המקדמת האטה בקצב החיים בעולם המערבי כשינוי תרבותי רצוי.
שוטון (בלעז: Flagellum) הוא התארכות של קרום התא הכולל כפולות של מיקרוטובולים מקבילים באורך 55 מיקרומטר.
בבני אדם, התא אשר משתמש בשוטון הוא תא זרע.
השוטון הוא איבר דמוי שוט אשר אורגניזמים חד תאיים רבים, וכמה רב־תאיים, משתמשים בו לתנועה.
השם הוא שם כולל לשלושה מבנים שונים, המצויים בכל אחת מהממלכות העיקריות בעולם הטבע.
בחיידקים אמיתיים השוטון ומקטעים סליליים מסתובבים כמו בורג.
בחיידקים קדומים המנגנון דומה, אך מכיל הבדלים רבים ולכן חושבים שאינו הומולוגי.
בתאים איקריוטיים השוטון הוא מנגנון מורכב של הרחבות תאיות לכיוונים שונים.
אלה נקראת לעיתים ריסונים (Cilia) או אונדוליפודיה (undulipodia) על מנת להדגיש את השוני.
כיוון תנועת השוטון הוא באחת משתי דרכים, עם כיוון השעון (CW) ונגד כיוון השעון (CCW), כאשר השוטון נע עם כיוון השעון, החיידק "יפרפר" במקום וינוע
בתנועה סיבובית, כאשר החיידק חש כי הוא מכוון כלפי מקום בעל ריכוז חומר מזון גבוה, הוא ישנה את כיוון התנועה של השוטון לנגד כיוון השעון ובכך יגרום ליצירת "צמה" של שוטונים ותנועה בקו ישר.
בחיידקים אמיתיים מורכב השוטון מהחלבון flagellin ובנוי מצינור בעובי 14 ננומטר.
לשוטון מבנה סלילי, והוא מתעקל בחדות ליד החיבור לדופן התא.
סיבוב השוטון מתבצע על ידי מנוע חלבוני, המעוגן לממברנה בנקודת החיבור של השוטון.
תנועת ה"מנוע" מתאפשרת באמצעות מעבר פרוטונים (יונים חיוביים של מימן) דרך דופן תא החיידק.
אצל חיידקי הויבריו מונע המנוע על ידי גרדיאנט של נתרן.
מהירות הסיבוב המתקבלת נעה בין 6,000 ל-17,000 סיבובים לדקה ללא שוטון, ועם שוטון כ-200 עד 1000 סיבובים לדקה.
בחיידקים האמיתיים מסוגלים מרכיבי השוטון להרכיב שוטון באופן ספונטני, ללא אנזימים נוספים.
בנייה הדרגתית של השוטון מתבצעת על ידי הוספת יחידות בקצהו.
מספר השוטונים והסידור היחסי שלהם משתנה בין מינים שונים של חיידקים.
חיידקים בעלי שוטון בודד נקראים Monotrichous וחיידקים בעלי מספר שוטונים - Lophotrichous.
בחיידקים מסוימים קיים שוטון אחד מכל צד, תכונה המאפשרת להם כיוון לשני צדדים (אצל חיידקים אלה שוטון אחד פעיל בכל זמן נתון והם נקראים Amphitrichous.
חיידקים ששוטוניהם מכוונים לכל הכיוונים קרויים Peritrichous.
השוטון מהווה לעיתים קרובות ככלי ניגוח בין תומכי האבולוציה על פי דרווין, ובין תומכי תורת התכנון התבוני.
ויכוח זה חל בעקבות מורכבותו של השוטון והטענה של הבריאתנים כי אינו יכול להיווצר באופן ספונטני משום שלחלקיו השונים, לכאורה, אין פעילות ביולוגית.
עם זאת, קיימים במחקר הביולוגי מודלים לאבולוציה של שוטונים.
שוטגאן הוא רובה חלק קנה היורה תחמושת שבה כל תרמיל מכיל כדוריות עופרת רבות, בצירוף אבק השריפה, בשונה מתחמושת של רובים אחרים, שבה כל תרמיל משמש לירי קליע בודד.
למונח הלועזי shotgun אין מונח מקובל בעברית.
בדרך כלל, משתמשים בעברית במונח "רובה ציד", אף על פי שמונח זה שגוי כי אין חפיפה בין הקבוצות (ישנם רובים רגילים בעלי קנה-מחורק ואף רובי צלפים שמשמשים לציד, ומצד שני: יש רובי שוטגאן שמשמשים לפעולות משטרתיות בלבד, ולא לציד).
רובה הציד הוא רובה בעל קנה חלק-קדח.
בניגוד לרובים רגילים, היורים קליע בעל ראש עופרת או מתכת, רובה הציד יורה תחמושת הנקראת shell או slug, ובה יש עשרות כדוריות עופרת קטנות (מעין קליעי רסס).
הכדוריות מתפזרות בעת הירייה, ובכך גדל הסיכוי לפגוע במטרה ולגרום לה נזק רציני.
חסרון השימוש בתחמושת זו הוא שהיא יעילה רק לטווח קצר.
כוח האש של רובה הציד הוא לרוב גבוה - הוא בעל כוח עצירה חזק אך חדירה נמוכה - ולכן הוא נשק שימושי בידי כוחות משטרה, שירותי הביטחון ויחידות עילית ללוחמה בטרור.
המשטרה ויחידות אלו משתמשים בו (בצירוף תחמושת מתאימה) לפריצת דלתות ומנעולים וכן לסילוק פצצות (בעזרת תחמושת מיוחדת העושה שימוש במים כדי להשמיד את הפצצה).
בעקבות התגברות המקרים של לוחמה בשטח בנוי, גבר השימוש ברובי ציד גם ביחידות צבאיות, אם כי עדיין במידה מועטה יחסית.
בארצות הברית, רובי הציד הם נשק נפוץ בידי אזרחים, בדרך כלל למטרות ציד ולהגנה עצמית.
גם כוחות הביטחון האמריקניים, לרבות המשטרה וה-FBI, משתמשים ברובה זה.
רוב רובי הציד המודרניים מוזנים ממחסנית פנימית הנמצאת מתחת לקנה ונקראת "שחלה".
רוב רובי הציד המודרניים הם בעלי קנה מחורק, כלומר קנה בו חריטות דמויות סליל על הדופן הפנימית של הקנה, הגורם לקליע לצאת ממנו כשהוא מסתובב סביב ציר סיבוב, וזאת כדי לאפשר שימוש גם בתחמושת בעלת קליע גדול, המאפשר לצוד חיות גדולות יותר.
השימוש ברובים אלו לצורך פיזור הפגנות נעשה בדרך כלל באמצעות כדורי גומי.
רוב הרובים מסוג זה מתאפיינים בקוטר קנה רחב למדי: 18.5 עד 15.6 מ"מ.
קוטר הקנה מושפע ממידה המוכרת כיחידת ה-gauge, שמקורה בתותחים הראשונים שקוטר הקדח שלהם נקבע ביחס למשקל הקליע, שהיה בעבר בעל צורת כדור.
למשל, כדור עופרת של 2 gauge שוקל חצי פאונד (227 גרם), וכדור של 10 gauge שוקל עשירית פאונד (45.4 גרם), ולכן קטן יותר.
שוטי הנבואה הייתה להקה ישראלית, שפעלה בין 1994 ל-2007. סגנונה אופיין בהשפעות אתניות שונות, רוק, ראפ ורגאיי.
המסר העיקרי של שירי הלהקה הוא קריאה לשלום מתוך מודעות היסטורית לתחיית היהדות בארץ ישראל.
הלהקה שילבה הומור וקטעים אינסטרומנטליים בשיריה.
מקור שם הלהקה הוא באמרה מהגמרא, של רבי יוחנן: "מיום שחרב בית המקדש ניטלה נבואה מן הנביאים וניתנה לשוטים ולתינוקות".
מייסדי הלהקה גלעד ויטל ורואי לוי, חברי ילדות ממטולה, החלו לפעול בשם "שוטי הנבואה" כצמד מוזיקלי אלקטרו–אקוסטי כבר בשנת 1994. במהלך שנת 1995 הקליטו "שוטי הנבואה" שני סינגלים ("אמא" ו"אגם הברברים") והופיעו במועדונים קטנים בת"א.
בשנת 1996 הקליטו שוטי הנבואה חמש גרסאות "דמו" לשירים מפרי עטם, והפעם בהפקתו המוזיקלית של עמית כרמלי.
הקלטות אלה נשלחו לכמה מחברות התקליטים בישראל, אך לא זכו להתייחסות משמעותית.
בשנת 1998 שינה עמית כרמלי את מעמדו בלהקה ממפיק מוזיקלי חיצוני לחבר להקה.
אחריו הצטרפו להרכב אסי גבעתי, אברהם טל ועידן כרמלי.
הלהקה הקימה את האולפן שלה בשכונת ניות בירושלים סמוך לעמק המצלבה ושם הוקלט אלבומה הראשון.
שוטי הנבואה החלו להופיע ברחבי הארץ (מבין המקומות בהם הופיעו בתחילת הדרך נמנה גם אשרם במדבר אשר נחשב לאחת מנקודות הפריצה הגדולות של הלהקה) כשקהל המעריצים שלהם הולך וגדל בהתמדה.
במקביל עבדה הלהקה על הקלטת אלבומה הראשון במימון עצמי באולפני D.B בת"א.
בשנת 1999 נחתם חוזה הקלטות בין שוטי הנבואה לבין חברת התקליטים הליקון.
לאחר חתימת החוזה נמשכה העבודה
במהלך תקופה זו החלו שוטי הנבואה להופיע גם בפסטיבלי המוזיקה הגדולים של אותה תקופה כגון "שנטיפי" ו"בראשית".
בשנת 2000 יצא אלבום הבכורה של הלהקה, "שוטי הנבואה", בהוצאת חברת הליקון.
בין השירים המצליחים באלבום היו "אין אני", "פנאן", "מה קרה לך" ו"הילדים קופצים".
שירי האלבום עסקו באמונה, בשלום ובאהבה, ולעיתים כללו מסרים פוליטיים.
כך למשל, בשיר "פרילי" נכללו השורות "אף אחד לא יעזוב פה, אז תתחילו לאהוב" ו"ערבי פלסטיני, יהודי ארגנטינאי.
זה לא משנה - כולם בני אדם".
האלבום זכה להצלחה והגיע למעמד אלבום פלטינה, עם מכירות של מעל 40,000 עותקים.
באפריל 2004 יצא אלבומה השני של הלהקה, "מחפשים את דורות".
האלבום זכה להצלחה גם הוא, והגיע למעמד אלבום זהב עם מכירת 20,000 עותקים.
להיט האלבום היה "ידיעה" שכתב והלחין רואי לוי, ופרט לו הצליחו גם השירים "קול גלגל" שהלחין אברהם טל על פי מילים מספר הזוהר (בתרגומו של בעל הסולם) ו"מי".
בשנת 2005 הקליטה הלהקה במסגרת תוכנית הטלוויזיה "מפגשיר" את השיר "הוא" במשותף עם להקת איזבו.
השיר זכה בפרס עמ"י בקטגוריית "שיר השנה".
ב-12 באוגוסט 2007 הודיעה הלהקה על פירוקה.
בזמן הפירוק כבר היו ללהקה מספר שירים שעוד לא הוקלטו, אך הושרו כבר בהופעות, והלהקה הודיעה כי הם ייגנזו לעת־עתה.
אברהם טל הוציא ארבעה אלבומי סולו, ב-2008, 2010, 2013 ו-2016. באלבומו הראשון נכלל השיר "הזמן עושה את שלו", שעוסק בחברותו של טל בלהקה, במחשבות לעתיד והתבוננות לאחור בעקבות הפירוק:
איך היינו כל השנים \
יודע שהזמן את הריפוי יביא \
ומודה על השנים שהייתי שוטה
בשנת 2019, 12 שנים אחרי פירוק הלהקה, אירח טל את רואי וגלעד בשתי הופעות משותפות בהן ביצעו יחד את להיטי "שוטי הנבואה" ושידרו מסר של פיוס.
אסי גבעתי עבד עם מספר אומנים גדולים וניגן בכמה אלבומים.
גם היה חבר בכמה הרכבים מוזיקליים שניגנו בין היתר קאברים ליצירות רוק ומוזיקה אתנית.
עבד בעיקר על עיבודים ושילובים של רוק ומוזיקה מזרחית - ערבית.
כיום הוא מתגורר במושב גן השומרון, מלמד בבית הספר למוזיקה בזכרון יעקב ומנחה קבוצות אנסמבל שונות.
גלעד ויטל החל את קריירת הסולו שלו עוד בתקופת העבודה כלהקה.
בשנת 2006 הוציא אלבום סולו בשם "המכנה המשותף".
אחריו יצא גם רואי לוי לקריירת סולו, ובתחילת 2007 הוציא עם אשתו אסנת לוי את האלבום "אהבת הארץ".
ב-11 בנובמבר 2007 פורסם כי גלעד ויטל ורואי לוי יחברו בשנית להרכב משותף בשם "פשוטי העם".
להרכב זה הצטרפו אליהם הזמרת אודליה אוקנין, הגיטריסט אסף בוכמן, המתופף ליאור שולמן, הקלידן שאול עשת והבסיסט איתם.
ויטל ולוי היו סולני הלהקה, וכן הכותבים והמעבדים.
הסינגל הראשון של הלהקה, "הוא נמצא קדימה", יצא בתאריך 9 ביולי 2008. המילים של פזמון השיר, "הוא נמצא קדימה\ הוא נמצא קרוב\ הנה יה מגיע \ הנה יה יבוא", הופיעו גם בשירה של שוטי הנבואה "אין סופי".
בשנת 2010, לאחר פירוק ההרכב "פשוטי העם", הקים לוי הרכב חדש בשם "פיטום הקטורת".
בשנת 2014, חזרו רואי לוי וגלעד ויטל להופיע יחד ולשיר משירי הלהקה.
בשנת 2016 הקימו השניים את הלהקה "שמעון ולוי".
הסינגל הראשון של הלהקה "עולים בסולם" זכה להצלחה.
בשנת 2021 ההרכב שינה את שמו ל"שוטי הנבואה 1994".
במאי 2022 הלהקה הופיעה בערב יום העצמאות במועדון ה"גגרין" בתל אביב, בהרכב ללא אברהם טל, והסולן הודיע כי הלהקה חזרה להקליט ולהופיע.
ב-14 בדצמבר 2024, נהרג גלעד ויטל בתאונת אופנוע.
שוטוקאן (ביפנית: 松涛館, בתרגום לאלפבית לטיני: Shotokan) הוא זרם באמנות הלחימה קראטה, שפיתח גיצ'ין פוּנאקוֹשי (1868–1957).
שם העט של פונאקושי איתו חתם על שיריו היה "שוטו" שפרושו "גלי אורן" (התנועה של מחטי עץ האורן ברוח), בעוד משמעות המילה "קאן" היא "בית", השם "שוטוקאן" נכתב בידי תלמידיו על שלט מעל הכניסה למקום בו פונאקושי אימן את תלמידיו.
פונאקושי הביא 'רשמית' את הקראטה מאוקינאווה ליפן עצמה, למרות שהיו מאמנים מאוקינאווה שלימדו קראטה ביפן לפניו.
סמל השוטוקאן, טיגריס חסום במעגל, מסמל את העוצמה האדירה והפראית בה מחזיק הלוחם (הטיגריס), עצמה המרוסנת ונמצאת בשליטה (המעגל), ומשוחררת אך ורק בעתות צרה.
מאסטר פונאקושי התאמן בשני הסגנונות הפופולריים של הקראטה האוקינאווי באותה תקופה: שוריי-ריו (Shoeri-Ryu) ושורין-ריו (Shorin-Ryu).
אחרי שנים של אימונים בשני הסגנונות, הגיע פונאקושי לתובנה חדשה בקשר לאמנויות לחימה.
מאסטר פונאקושי שילב ושיפר את שני הסגנונות לתוך סגנון חדש ה"שוטוקאן", אף על פי שפונאקושי עצמו קרא לשיטה שלו בפשטות "קראטה" ("יד ריקה").
הקראטה שהוא העביר לתלמידיו הושפע משינויים שביצע אנקו איטוסו (Anko Itosu), ביניהם סדרת הקאטות "היאן".
בתוכנית הלימודים שלו, שינה פונאקושי את שמות הקאטות בניסיון להפוך את השמות מאוקינאווה לשמות יפניים יותר.
במקרים מסוימים שונו גם צעדים בקאטות עצמן, שנלקחו כאמור משוריי-ריו ומשורין-ריו והובאו אל תוך השוטוקאן.
דוגמה לשינוי בקאטה ניתן לראות ב-"ניג'ושיהו" בה נוספו בעיטות צדדיות.
כמו כן, ישנן קאטות שמקורן רחוק ועתיק, כמו "שינטה", שככל הידוע, מקורה נמצא הרחק בפורמה סינית ממאה מוקדמת הרבה יותר.
על מנת להבין טוב יותר את הכתוב בערך זה, ניתן להיעזר ברשימת המונחים המקובלים שלהלן.
האימון בדרך כלל מחולק לשלושה חלקים עיקריים: קיהון (בסיס), קומיטה (קרב) וקאטה (תבניות של תנועות).
טכניקות השוטוקאן בקיהון מאופיינות בעומק ובעמידות עמוקות המעניקות יציבות, תנועות חזקות ומחזקות את הרגליים.
בשוטוקאן לא משתמשים בכוח, כי אם ב"קימה", שהוא המשקל ומרכז הכובד של הגוף, מפני שתנועה הנובעת מהקימה, מנצל את כל משקל הגוף, והיא חזקה מתנועה הנובעת משרירי היד או הרגל בלבד.
בקרבות משתמשים באותן עמידות בסיסיות הנלמדות בקיהון, אך עם הזמן נעשים יותר חופשים וגמישים.
נאמר כי פונאקושי מצא כי אמנויות לחימה מסורתיות (כמו סומו, ג'ו ג'וטסו וקנג'וטסו) מתמקדות יותר מדי בקרב, והחליט לשים יותר דגש על בריאות, נשימה, שחרור אנרגיה ושליטה יוצאת דופן בגוף ובנפש.
ניתן להתייחס לשוטוקאן כאמנות לחימה 'קשה' ו'מוחצנת'.
לפני שהקים את ה-JKA (התאגדות הקראטה של יפן), מאסטר פונאקושי הניח עשרים עקרונות של קראטה, שיוצרים את הבסיס של האומנות.
בתוך העקרונות הללו, המבוססים על בושידו ועל זן, טמונה הפילוסופיה של השוטוקאן.
לעולם אין לשכוח: קראטה מתחיל בריי (קידה) ונגמר בריי (ריי משמעו גם כבוד ביפנית).
תחילה יש להבין את עצמך, ואז להבין את האחרים.
האומנות של פיתוח המחשבה חשובה יותר מאשר האומנות של ביצוע הטכניקות.
אל תחשוב כי קראטה משתייך רק לדוג'ו.
אימון קראטה דורש חיים שלמים.
הפוך כל דבר לקראטה, שם טמון הפלא.
קראטה אמיתי הוא כמו מים חמים, הוא מתקרר אם לא מקפידים לחמם אותו.
אל תחשוב על ניצחון, חשוב על לא להפסיד.
סגל את עצמך בהתאם ליריב.
תוצאת הקרב תלויה בשליטה אישית.
דמיין כי הידיים והרגליים הן חרבות.
ברגע שעוזבים את הביטחון שמעניק הבית, ישנם מיליון אויבים.
יציבות הן בשביל המתחיל, אחר כך הן תנוחות טבעיות.
בצעו את הקאטה נכונה, הקרב האמיתי הוא עניין אחר.
אל תשכח את הדינמיקה של העוצמה, האלסטיות של הגוף והמהירות של הטכניקה.
תמיד תהיה טוב ביישום של כל דבר שלמדת.
פונאקושי לימד את שיטת הקראטה שלו בדוג'ו שנקרא "שוטוקאן" (ומכאן שם השיטה).
בתוך הדוג'ו נוצרה התאחדות שנקראה "שוֹטוֹקאי" ("שוטו" - שם העט של פונאקושי, "קאי" - קבוצה).
לאחר מותו של מאסטר פונאקושי בשנת 1957 תלמידיו התפצלו לשתי קבוצות - שוטוקאן ושוטוקאי.
עם הזמן השוטוקאי הפכה לשיטה בפני עצמה כאשר שיגרו אגאמי (1912-1981), שהיה תלמיד של פונאקושי והשתייך לשוטוקאי, שינה עקרונות מסוימים בקראטה שלמד מפונאקושי ואת דרכי התרגול שלו.
מאסוטאצו אויאמה (1923-1994), מייסד הקראטה קיוקושינקאי, היה תלמיד של מאסטר פונאקושי.
הוא שאב מהשוטוקאן דברים רבים שעזרו לו בבוא העת לפתח שיטה משלו.
אויאמה אף הכניס לקיוקושין מספר קאטות של שוטוקאן (עם שינויים קטנים), ביניהן סדרת הקאטות "היאן", שאת שמן החזיר לשם האוקינאווי - "פינאן", קאנקו (דאי) ועוד.
כיום השוטוקאן עודנו סגנון פופולרי, ונלמד באלפי מכונים ברחבי העולם.
את השוטוקאן כיום ניתן לאפיין בעזרת המאסטרים הבכירים ביותר שעומדים בראשו.
מאסטר פונאקושי נתן רשות ישירה לצוטומו אושימה להקמת ארגון קראטה בארצות הברית.
ארגון ה-SKA (ר"ת: Shotokan Karate of America) אינו ארגון למטרות רווחים, ובמכוניו נלמד קראטה-דו מסורתי בארצות הברית מאז 1955. SKA עדיין מנוהל על ידי אושימה.
אושימה מוכר כמאמן הבכיר של הרבה ארגוני אחות של SKA ברחבי העולם, כולל ארגון שוטוקאן קראטה-דו בישראל.
כנציגו בישראל מינה אושימה את אלי כהן.
הירוקאזו קאנאזווה (נולד ב-1931) היה הראשון שהקים בית ספר משלו הנקרא SKI (ר"ת: Shotokan Karate International).
הוא למד תחת מאסאטושי נקאיאמה (1913-1987) והידטאקה נישיאמה (נולד ב-1928), שניהם תלמידים של גיצ'ין פונאקושי.
הקבוצה שהקים קאנאזווה מזכירה אלמנטים מטאי צ'י צ'ואן, בעיקר בעניין הזרימה, שיווי המשקל ובקראטה מסורתי יותר.
קאנאזווה זכה באליפות טוקיו ב-1957, על אף שנלחם עם יד שבורה.
כיום קאנאזווה מכהן בראש ארגון השוטוקאן הגדול בעולם, ה-SKIF (ר"ת: Shotokan Karate International Federation) והוא בעל דרגה של דאן 10.
טאיג'י קאסה (1929-2004) הקים גם הוא קבוצה משלו הנקראת WSKA (ר"ת: World Shotokan Karate Academy).
קאסה למד אמנויות לחימה מאביו (מדריך ג'ודו), כמו גם מגיצ'ין פונאקושי ומבנו יושיטאקה פונאקושי.
הוא עזב את יפן ב-1964 כדי ללמד קראטה ברחבי העולם, אבל התחיל ללמד סגנון שוטוקאן משלו כדי להימנע ממאבקי כוח בתוך האומנות.
הארגון שהקים מיועד לבעלי דרגת דאן 3 ומעלה כחברים עצמאיים (ולא כקבוצות).
ארגון זה אינו נרשם לארגונים לאומיים ומשימתו המוגדרת היא לשפר טכנית את החברים בו.
הידטאקה נישיאמה (נולד בטוקיו בשנת 1928) החל להתאמן בקנדו בגיל 5 ובג'ודו בגיל 10. בשנת 1943 החל את אימוני השוטוקאן אצל מאסטר גיצ'ין פונאקושי.
שלוש שנים מאוחר יותר קיבל את חגורתו השחורה (דאן 1), ובשנת 1948 כבר היה נידאן (דאן 2).
ב-1951 היה בין המייסדים של JKA (ר"ת: Japan Karate Association), ונבחר למועצת המנהלים של הארגון.
נישיאמה, כיום דאן 10, היה בין בכירי השוטוקאן בעולם עד שנפטר ב-7 בנובמבר 2008.
מיקיו יאהארא (נולד בשנת 1947) הוא המורה הראשי של KWF (ר"ת: Karatenomichi World Federation), סיים את לימודיו באוניברסיטת קוקושיקאן והפך למורה בהתאחדות הקראטה של יפן (JKA) בתקופת השיא שלה בשנות ה-70 וה-80 (של המאה ה-20).
ביותר מעשור של התחרות, יאהארא יצר לעצמו מוניטין מכובד כלוחם, אך בתור אלוף העולם בקאטה, הוא ככל הנראה נודע במיוחד בשל ביצועו את הקאטות אונסו ואנפי.
כמו אסאי וקאנאזווה, יאהארא נחשב לגאון טכני ולמוכשר טבעית, אך הוא גם הקראטקא הכי שנוי במחלוקת שהתאחדות הקראטה של יפן הצמיחה.
הוא מפורסם בשל קרבות נועזים, כמו הדיפת 34 חברי יאקוזה, התמודדות עם גנגסטר שנשא אקדח, והופעה לאליפות פצוע מסכין.
ההתאחדות שיאהארא הקים בשנת 2000 עם איסאקא (KWF) מיוצגת כיום ביותר מ-40 מדינות בעולם.
הדוג'ו (道場) הוא המקום בו מתאמנים בקראטה.
המונח "דוג'ו" מורכב משתי אותיות ופירושו המילולי "הוא המקום של הדרך".
בסגנונות רבים ניקיון הדוג'ו בסוף כל אימון נחשב למסורת.
הדוג'ו קון הוא תקנון הדוג'ו, הכללים לפיהם מתנהגים התלמידים.
על פי כללים אלה אמורים המתאמנים לנהוג גם מחוץ לדוג'ו, בחיי היום-יום.
נהוג לומר את הדוג'ו קון בקול במהלך קידת סוף האימון.
כלל מס' 1 - רדוף אחר שלמות האופי.
כלל מס' 1 - הגן על נתיב האמת.
כלל מס' 1 - השקע מאמץ מרבי.
כלל מס' 1 - כבד את כללי האתיקה.
כלל מס' 1 - הישמר מפני אומץ לב נמהר.
החזרה על המונח "כלל מס' 1" אינה טעות, ומסמלת את החשיבות האחידה והעליונה הניתנת לכל אחד מצוי הדוג'ו קון.
פונאקושי שאל את שיטת הדירוג, כמו גם את הלבוש, ממייסד הג'ודו, ג'יגורו קאנו.
ואכן, עד היום בשוטוקאן המסורתי מדרגים את המתאמנים בשיטת דירוג זו:
בארגונים רבים אחרים, שאינם נמנים עם ארגון הקראטה המסורתי של אויאמה, שיטת הדירוג היא צבעונית יותר.
אמנם מארגון לארגון וממכון למכון שיטת הדירוג משתנה, אחת השיטות המקובלות ביותר היא:
קיו 9 : חגורה לבנה
קיו 8 : חגורה צהובה
קיו 7 : חגורה כתומה
קיו 6 : חגורה ירוקה
קיו 5 : חגורה כחולה
קיו 4 : חגורה כחולה שנייה / חגורה סגולה
דאן 9 : חגורה אדומה (על אף שהצבע הרשמי הוא אדום הרבה גראנדמאסטרים בוחרים בחגורה שחורה עם שמם בכיתוב אדום או בחגורה אדומה לבנה)
החל מהמחצית השנייה של שנות ה-90, הופיעו בחלק מן המועדונים שלבי ביניים בין חגורות, המיוצגים על ידי חגורות בעלות שני צבעים (לדוגמה צהוב-לבן) או פסים צבעוניים בקצה החגורה.
שלבי הביניים נועדו לתת תחושה של "התקדמות" לתלמידים הצעירים אשר אינם מרבים להיבחן.
אחד משלושת סוגי התרגולים הנפוצים ביותר בקראטה, וככל הנראה הנפוץ ביותר, הוא הקיהון (בסיס, יסוד).
הקיהון הוא שם כולל לתרגול תנועות, צעדים ותרגילים על פי הוראות והדרכת המאמן.
למעשה, ניתן לסווג כל מה שאינו קאטה או קומיטה (קרבות) כקיהון.
לרוב תרגול הקיהון נעשה באופן קבוצתי, ללא תוקף או נתקף, כאשר המאמן מדגים את התרגיל ולאחר מכן מורה על החניכים להתחיל בתרגול.
בתרגול הקיהון לומד הקראטקא כיצד לבצע נכונה את התנועות שעומדות בבסיס השיטה: חסימות, גריפות, אגרופים, בעיטות, עמידות ואף קפיצות.
עם זאת, בארגונים רבים קיימות סדרות "קיהון" מקובלות קבועות, אותן מבצע המתאמן בעת המבחן לחגורה הבאה.
מאסטר פונאקושי נהג ללמד את תלמידיו כי שלושת מרכיבי הקראטה אינם "קיהון, קאטה וקומיטה", אלא "קיהון, קיהון וקיהון", זאת על מנת להדגיש את חשיבותם העילאית של יסודות הקראטה, המהווים בסיס הן לקאטה והן לקומיטה (קרבות).
באמצעות תרגול הקיהון יכול הקראטקא לבנות לעצמו בסיס טכני איתן, שכן הוא לומד כיצד לבצע את התנועות הנדרשות בצורה נכונה, מהירה וחזקה (בסדר חשיבות זה).
תרגיל קיהון יכול לכלול תנועה אחת בלבד, לדוגמה אגרוף בהתקדמות (אוי צוקי), ויכול להכיל שרשרת ארוכה של תנועות רבות הכוללות התקדמויות, נסיגות ושינויי זוויות.
דוגמה לסוג קיהון נפוץ הוא ה"שִיהוֹ" (Shi - ארבע, Ho - רוחות, "ארבע הרוחות").
בתרגול מסוג זה נדרשים המתאמנים לבצע רצף תנועות, לרוב אחת עד חמש, למספר כיוונים שונים באמצעות סיבובים ושינויי זווית.
כך למשל, בתרגיל "שיהו-גרי", נדרש המתאמן לבצע ארבע בעיטות שונות לארבעה כיוונים שונים, תוך הקפדה על טכניקה נכונה ויציבות.
במקור המאקיווארה נבנתה על ידי שקי אורז מלופפים סביב עמוד שננעץ עמוק באדמה או נתלה מהתקרה, אך כיום קיימות גרסאות מודרניות יותר המכילות קפיצים ועשויות ממשטחים מסוגים שונים שאפשר גם לתלות על קיר חזק.
מיקאזוקי גרי (בעיטת ירח, מכה עם כריות כף הרגל)
סותו אוקה (חסימה כלפי פנימה)
הקאטה מתוארת לרוב כסדרת תרגילים קבועים מראש המדמים קרב כנגד יריבים דמיוניים.
קאטות משלבות בתוכן אגרופים, בעיטות, גריפות, חסימות, הטלות ועוד.
מטרת הקאטה היא לפתח את יכולתו של הלוחם ולתרגל מגוון טכניקות.
קאטה לא אמורה להיות הופעה, אלא כלי בשביל הקראטה לתרגל טכניקות במלוא העוצמה.
יש לבצע את הקאטה בגישה הנכונה, ובהבנה מלאה של כל תנועה ותנועה בקאטה.
על המתרגל לדמיין בעיני נפשו את יריבו הדמיוני, ולבצע כל צעד במהירות, הכוח והכוונה הנדרשים, כאילו חייו תלויים בכך.
זאת ועוד, קיימות אפליקציות קרביות של קאטות הנקראות "אויו-קאטה" או "בונקאי".
האפליקציה הקרבית מתרגמת את תנועות הקאטה לתרגילים קרביים המיועדים לתרגול עצמאי או בזוגות (ואף קבוצות).
האפליקציה הקרבית מפרשת, הלכה למעשה, את תרגילי הקאטה, ומאפשרת למתרגל להבין את משמעות תנועותיו.
לקאטה מיוחסים היבטים בריאותיים רבים, שכן היא תורמת לכושר הגופני, לנשימה נכונה, לשמירה על גמישות ועוד.
לעיתים מבוצעות הקאטות בצורה איטית ושליווה לצורך הרפיה ומדיטציה.
בספרו "Karate-Do Kyohan", הבחין פונאקושי בין שתי קבוצות של הקאטות המסורתיות - קאטות מסגנון השוריי-ריו וקאטות מסגנון השורין-ריו.
הוא הסביר כי בקאטות של שוריי-ריו, הדגש מושם בעיקר על פיתוח הכוח, והן מרשימות בכוחניותן.
שלוש קאטות הטקי, כמו גם ג'יטה, הנגטסו וג'יון הן חלק מהקאטות השייכות לקבוצה זו.
לעומת זאת, הקאטות של שורין-ריו הן קלילות ומהירות ומאופיינות בתנועות זריזות קדימה ואחורה.
בקבוצה זו ניתן למצוא בין היתר את סדרת קאטות ההיאן, בסאי (דאי), קאנקו (דאי), אנפי וגנקאקו.
בשוטוקאן המסורתי ישנן 19 קאטות, אך ברוב מכוני השוטוקאן נלמדות בפועל 26 קאטות.
התרגול המעשי בקראטה נקרא קומיטה.
קיימים סוגי קומיטה רבים המיועדים לרמות שונות: החל מתרגול בסיסי ומתוכנן בעמידה ועד לקרבות חופשיים.
עם ההתקדמות בסוגי הקומיטה רמת הקושי עולה, הטכניקה הופכת מסובכת יותר, זמן התגובה מתקצר וכמות המרכיבים המתוכננים פוחתת.
ואולם, בכל אחת מהרמות נדרש הקראטקא להפגין רוח לחימה ורצינות, קרי, להשתדל לפגוע ביריב ולבצע את הטכניקות בעוצמה רבה.
כל תרגול בזוגות מתחיל ומסתיים בקידה הדדית לאות כבוד לבן הזוג.
תרגול בעמידה- התרגול הבסיסי ביותר של עבודת זוגות מיועד עבור ילדים בגילאי 5-7 אשר הצטרפו זה עתה ללימודי השוטוקאן.
בתרגול זה, הזוגות עומדים במרחק של מספר עשרות סנטימטרים האחד מהשני- טווח של אגרוף או תנועת יד אחרת.
בן זוג אחד מבצע התקפות במקום- לרוב אגרופים לפנים ולחזה ובעיטות לבטן, ובן הזוג מבצע את החסימה המתאימה לפי ספירת והוראת המאמן.
לעיתים עושים שימוש בתרגול מעין זה בעת לימוד תנועה חדשה לצורך המחשת יישומה המעשי.
גו-הון קומיטה (קרב 5 צעדים)- תרגול זה מיועד לחגורות לבנות וצהובות.
בתרגול זה, בן זוג התוקף מודד טווח קרבי ויורד לעמידה קדמית (זנקוצו-דאצ'י).
התוקף מכריז בקול רם את סוג ההתקפה: "ג'ודאן", "צ'ודאן" או "מיי-גרי" (בהתאמה- פנים, חזה, בעיטת מיי-גרי) ומחכה לאישורו של בן הזוג המגן.
עם קבלת האישור, התוקף מבצע 5 התקפות מהסוג עליו הכריז, והמגן מבצע 5 חסימות זהות, כאשר לאחר התנועה החמישית הוא מגיב באגרוף נגדי (גיאקו-צוקי).
לאחר מכן, בני הזוג מתחלפים בתפקידים ולבסוף עוברים לסוג ההתקפה הבא.
סאן-בון קומיטה (קרב 3 צעדים)- תרגול זה מיועד לחגורות כתומות וירוקות.
ההתחלה זהה לגו-הון קומיטה- בן הזוג התוקף מודד טווח קרבי ויורד לעמידה קדמית.
אלא שהפעם, התוקף מכריז "סאן-בון", ומחכה לאישורו של בן הזוג המגן.
עם קבלת האישור, התוקף מבצע 3 התקפות ל-3 גבהים שונים- פנים, חזה, בטן.
המגן מבצע 3 חסימות שונות, כאשר לאחר התנועה השלישית הוא מגיב באגרוף נגדי.
לאחר מכן, בני הזוג מתחלפים בתפקידים.
יש לבצע 3 סדרות של התרגיל, כלומר, כל בן זוג יבצע בסה"כ 9 חסימות שונות.
קיהון איפון קומיטה (קרב צעד אחד)- תרגול זה מיועד לחגורות כחולות וסגולות.
בתרגול זה, בן הזוג התוקף מודד טווח קרבי ויורד לעמידה קדמית.
התוקף מכריז בקול רם את סוג ההתקפה, מחכה לאישור, ומבצע אותה.