tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התסריט לסרט נכתב על ידי אוגוסט וילסון ומבוסס על המחזה "גדרות" פרי עטו.
הסרט צולם בפיטסבורג, פנסילבניה החל מ-25 באפריל 2016 ועד אמצע יוני 2016. הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-16 בדצמבר 2016 והופץ על ידי חברת "פראמאונט".
הסרט נבחר על ידי המכון האמריקני לקולנוע כאחד עשר הסרטים המובילים של 2016, והוא מועמד לפרסים נוספים, בהם ארבע מועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-89 ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, השחקן הטוב ביותר בסרט דרמה על משחקו של דנזל וושינגטון ושחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט על משחקה של ויולה דייוויס.
רוז לי מקסון (ויולה דייוויס) - אשתו של טרוי.
ג'ים בונו (סטפן הנדרסון) - חברו של טרוי.
קורי מקסון (ג'ובן אדפו) - בנם של טרוי ורוז.
ליונס מקסון (ראסל הורנסבי) - בנו של טרוי ממערכת יחסים קודמת.
גבריאל מקסון (מיקלטי ויליאמסון) - אחיו של טרוי.
ריינל מקסון (סנייה סידני) - בתו של טרוי.
גדרון הפיה (שם מדעי: Malurus cyaneus) הוא מין של עוף אוסטרלי ממשפחת סבכיי פיות הקרובה לדבשניים.
אורכו של הגדרון הזכר 15 ס"מ, אורך הזנב 5.9 ס"מ ומשקלו 8–13 גרם.
הגדרונים בעלי גוף שחור בעל ראש ועורף כחולים בוהקים ומקור קטן וכהה, כנפיים חומות ובטן לבנה.
הם בעלי זנב ארוך המופנה כלפי מעלה.
הנקבות חומות בהירות בצבען עם מקור גדול יותר בצבע אדום וגם להן זנב מזדקר כלפי מעלה.
הגדרונים מעופפים בדרומה של אוסטרליה בין העצים של החורש האוסטרלי.
הם ניזונים מחרקים אותם הם מחפשים על קרקע החורש או בין העלים.
הם צדים חגבים, צרצרים, חיפושיות ונמלים.
הגדרונים מקימים קנים עם בני זוג קבועים אך הנקבות מזדווגות עם זכרים נוספים.
התטולה היא 3–4 ביצים אך אין לדעת אם כולן מבן הזוג הקבוע.
הגוזלים מטופלים לא רק על ידי ההורים אלא גם על ידי גדרונים נוספים, שחלקם יזדווגו עם האם.
גדרון הקקטוס (שם מדעי: Campylorhynchus brunneicapillus) הוא מין של עוף ממשפחת הגדרוניים שבסדרת ציפורי השיר, אשר חי במדבריות דרום ארצות הברית ומקסיקו.
מין זה הוא קרובו לסוג של גדרון אדמוני-גב.
גדרון זה הוא אחד מהגדולים שבבני משפחתו, אך קטן מעט מהמינים Campylorhynchus chiapensis ו-Campylorhynchus griseus, אשר שייכים לאותו הסוג.
הגדרון בעל נוצות חומות מנומרות בלבן, בעל ראש וחזה לבנים שלאורכם פסים חומים ושחורים והחזה שחור.
החלק התחתון של הבטן צהבהב והזנב הארוך מפוספס בשחור-לבן.
הגדרון שוכן באזורים צחיחים בדרום-מערב אמריקה הצפונית בעיקר במדבר סונורה ומדבר מוהאבי, שם הוא חי בקרבת קקטוסים ענקיים כמו הסגווארו ו-Cylindropuntia, ומכאן שמו.
הוא פעיל ביום וניזון בעיקר מחרקים כמו נמלים, חגבים, צרעות, טרמיטים וחיפושיות.
הוא ניזון גם מפירות וזרעים ואף מזוחלים קטנים שהוא תופס.
הגדרון חי בזוגיות קבועה ושני בני הזוג יגנו על קינם ועל הקקטוס שלהם מגדרונים אחרים.
הקן של הגדרונים מצוי על קקטוסים ושיחים דומים ומורכב מזרדים וענפים שנמצאים באזור.
בתוך הקן הנקבה מטילה 3–4 ביצים הבוקעות תוך 16 יום.
זוג ההורים יאכיל את הגוזלים בחרקים.
הגדרון יכול לחיות 1.5-2 שנים בטבע אך בשביה יכול להגיע לגיל 7 שנים.
לגדרון הקקטוס ישנם 8 תת-מינים:
גדר חשמלית היא גדר אשר גורמת להתחשמלות הנוגע בה על מנת למנוע מבני אדם או מבעלי חיים לחצות אותה.
עוצמת הזרם החשמלי אשר עובר בגדר נעה בין כזו הגורמת חוסר נוחות עד גדרות אשר גורמות למוות במגע עמן.
מרב הגדרות החשמליות בימינו משמשות לחקלאות ולשליטה בבעלי חיים, אם כי יש גדרות חשמליות אשר ייעודן מניעת כניסה לאזורים ביטחוניים מסווגים, לבסיסי צבא, וכן למניעת יציאה ממקומות כמו מתקני מעצר ובתי סוהר.
גדרות חשמליות מעוצבות כך שיסגרו מעגל חשמלי בשעה שבעלי חיים או בני אדם נוגעים בהן ובקרקע.
מחולל יוצר חשמל ומשחרר פולסים של חשמל במתח גבוה בקצב של פולס בשנייה לאורך הגדר.
פולס זה זורם ישירות לקרקע דרך מוט מוליך חשמל אשר מחובר לאדמה, בשעה שהזרם מופר על ידי יצור אשר נוגע הן בגדר והן בקרקע בו זמנית הוא סוגר מעגל, וזרם עובר ישירות דרך בעל החיים.
סגירת מעגל זו היא אשר יוצרת את האפקט של הגדר החשמלית.
עצמת האפקט תלויה בעוצמת הפולס, במתח, במידת הנגיעה וכו'.
מידת האפקט יכולה לנוע בספקטרום של כמעט וכלל לא חשים בזרם, דרך חוסר נוחות, כאב ובמקרה קיצון מוות.
גדת מוסקבורצקאיה היא גדה הממוקמת על הצד השמאלי של גדת נהר מוסקבה ברובע טברסקוי וטגנסקי במוסקבה.
הגדה ממוקמת בקיטאי-גורוד, בין גשר מוסקבורצקי הגדול, וגשר אוסטינסקי הגדול .
גדת קרסנופרסננסקאיה היא הכינוי לגדה השמאלית של נהר מוסקבה ברובע פרסננסקי במוסקבה.
מדובר בקטע הנמצא מצפון לעיקול הנהר בין גשר בגרטיון וגשר נובוארבטסקי.
גדת פרונזנסקאיה היא גדה הממוקמת על הצד השמאלי של גדת נהר מוסקבה ברובע חמובניקי במוסקבה.
ממוקמת בין גשר קרים וגשר אנדרייבסקי .
גדת סופייסקאיה היא גדת נהר מוסקבה, הממוקמת ברובע יאקימנקה.
גדת סופייסקאיה קיבלה את שמה מכנסיית סופיה שממוקמת בה.
גדרון גומא (שם מדעי: Cistothorus stellaris) הוא ציפור שיר קטנה במשפחת הגדרוניים.
נפוץ באופן נרחב בצפון אמריקה.
הוא נמצא לעיתים קרובות בשטחי מרעה וכרי דשא שם הוא מקנן בעשבים הגבהים וניזון מחרקים.
גדרון גומא הוא ציפור שיר קטנה יחסית.
לנקבות ולזכרים יש את אותו ניצוי אך הזכרים מעט גדולים יותר.
ראשם וגבם חומים בגוון שחום עם שחור ולבן.
יש להם גבת עין בצבע צהבהב חום חיוור וקשתית חומה.
גבם כתום וזנבם חום עם שחור וכך גם כנפיהם.
יש להם גרון לבן ובטן בצבע חום בהיר.
מקורם ארוך ודק, ואורכו בממוצע 6.95-6.77 מ"מ הלסת העליונה של המקור חומה, ואילו הלסת התחתונה צהובה.
יש להם רגליים וכפות רגליים ורודות.
הצעירים דומים באופן כללי למבוגרים אך יש להם פחות פסים על הראש והעורף והחזה שלהם חיוור יותר ממבוגרים.
ניתן להבדיל ביו גדרון הגומא לגדרון הביצה (Cistothorus palustris) על פי גודלו הקטן יותר, כתר מפוספס ושיר שונה.
במהלך עונת הרבייה הם נמצאים במחצית הדרומית של אלברטה וססקצ'ואן ובדרום אונטריו וקוויבק בקנדה ובארצות הברית, ממערב להרי האפלצ'ים, מהגבול הקנדי למיזורי וצפון ארקנסו.
במהלך ההגירה והחורף הם נמצאים מהמחצית הדרומית של ארקנסו ועד טקסס ופלורידה.
במהלך עונת הרבייה, גדרון הגומא בדרך כלל תופסים כרי דשא ושטחי מרעה רטובים.
עם זאת הם יכולים לחיות באזורים רטובים יותר כמו ביצות, ובתי גידול יבשים יותר כגון ערבות יבשות.
הם מעדיפים אזורים עם עשבים צפופים וגבוהים כדי לבנות את הקנים שלהם.
במהלך החורף, ניתן למצוא גדרוני גומא נודדים במגוון בתי גידול כל עוד יש מספיק חרקים לאכול.
לדוגמה הם יכולים להימצא בכרי דשא, ביצות, וביצות כבול.
קריאות גדרון גומא נמשכת בדרך כלל 2-1.5 שניות ומתחילים עם 3–4 תווים גבוהים או רסיסי סטקטו ואחריו סדרה של ריטוטים.
בעוד שזכר ונקבה יכולים ליצור שיחות, רק הזכרים שרים.
זכרים שרים משלהי החורף ועד תחילת האביב בשטחים שאינם שטחי רבייה ולאורך כל עונת הרבייה כדי למשוך בני זוג.
הם שרים גם במהלך היום וגם במהלך הלילה.
בעוד שזכרים בדרך כלל שרים כדי למשוך נקבות, הם יכולים גם לענות לקריאה של זכרים אחרים.
זכר בדרך כלל יענה לזכר השני עם סוג קריאה שונה ולעיתים קרובות ישנה את סוגי השיר במהלך האיטראקציה.
שני הזכרים בדרך כלל גם שרים מהר יותר במהלך הנגינה.
ההשערה היא שהם עושים את זה כדי לשלוח את כמות הגירויים המרבית למאזין בין אם זה זכר או בן זוג פונטנציאלי.
גדרון הגומא מאלתר את שיריו במקום ללמוד אותם מציפורים אחרות.
תצפיות במעבדה ובשטח הראו שלזכרים יש טווחים גדולים של שירים ייחודיים בנפרד וכי שיריהם היו חיקויים גרועים של אותם דפוסי שיר.
היה גם מעט מאוד שיתוף שירים בקרב זכרים.
הווריאציה הגדולה הזו נובעת מהמגמה של גדרוני הגומא הצפון אמריקאים לנוע לעיתים קרובות.
גדרוני גומא בצפון אמריקה הם מתרבים נודדים לעומת קרוביהם היושבים במרכז ובדרום אמריקה.
הם מתרבים במקומות בהם זמינים כרי דשא, ושטחי מרעה לחים והם עשויים שלא לחזור לאותם מיקומים בשנה הבאה אם התנאים אינם מתאימים.
יתרה מזאת, ציפורים בוגרות עשויות להחליף מיקום לאחר גידול קבוצת צאצאים ראשונה לאזורים רטובים יותר.
לכן יש הרבה תנועה וערבוב של אוכלוסיות ולציפורים אלו רק לעיתים נדירות יש את אותו שכן פעמיים.
לכן, אין בחירה לחיקוי מדויק של הציפורים השכנות ומתעוררות וריאציות בקריאות הזכרים.
יתרה מכך, מיכוון שהשירים שלהם משתנים בצורה כל כך טבעית, זה מקטין את השונות הכוללת בקנה מידה גאוגרפי גדול, וגדרונים מכל רחבי צפון אמריקה יכולים לתקשר אחד עם השני ללא קשר מאיזו אוכלוסייה הם הגיעו.
גדרון גומא מחפש מזון על הקרקע עבור חרקים ועכבישים.
הם אוכלים סוגים רבים של חרקים כמו עש, זבובים וחגבים.
גדרון הגומא נודד למרחקים קצרים, והוא נודד לילה.
הם עוזבים את שטחי החורף שלהם בין תחילת אפריל לאמצע מאי ובדרך כלל הם מגיעים למקומות הרבייה שלהם בין אמצע אפריל לאמצע מאי.
הם בדרך כלל יעזבו את שטחי הגידול שלהם כאשר הכפור פוחת משמעותית את שפע החרקים.
הם יוצאים בכל מקום מאוגוסט בחלק הצפוני של תפוצתם עד סוף אוקטובר במדינות המרכז כדי להגיע לשטחי החורף שלהם החל בתחילת ספטמבר.
ישנן כמה עדויות לכך שחלק מגדרוני הגומא עשויים לעבור נדידה שנייה במהלך עונת הרבייה כדי להתרבות במיקום שני.
גדרוני הגומא נצפו מגיעים ומתרבים מאמצע עד סוף הקיץ במישורים המרכזיים של ארצות הברית באיווה, שם הם נעדרו בעבר בתחילת הקיץ.
עם זאת, למעשה לא ידוע אם הציפורים הללו התרבו במקום אחר בעבר.
ישנן מספר השערות המסבירות את ההגירה השנייה הפונטנציאלית הזו.
אחת ההשערות היא שהציפורים הללו מגיעות מהחלק הצפוני של תפוצתן, שם הקיץ הקצר יותר מונע מהן להטיל תטולה שנייה באותו מקום.
השערה דומה נוספת היא שהציפורים הללו מגיעות ממקומות שונים שבהם התנאים הסביבתיים השתנו ולא התאימו עוד לגידול תטולה שנייה.
השערה אחרונה היא שזכרים שלא הצליחו להתרבות במיקומם בקודם עוברים למישורים המרכזיים.
לאחר מכן הם ימתינו לבואן של נקבות שעוברות מיקום וינסו להתרבות איתן.
חלק מהזכרים הם פוליגמים בעוד אחרים מונוגמים.
זכרים פוליגמים בדרך כלל מצליחים יותר מזכרים מונוגמים מכיוון שהתרבות עם מספר נקבות מגדילה את מספר הצאצאים שלהם.
זכרים מגיעים מוקדם יותר מהנקבות לאתרי רבייה כדי לבסס טריטוריות ואלה המגינים על טריטוריות עם יותר אתרי קינון ומזון מושכים בדרך כלל יותר נקבות.
הזכרים הם גם אלה שבונים את הקינים.
הם בונים קנים מרובים המשמשים לקינון, כמעונות וכפתיונות לטורפים.
לאחר מכן הנקבה תוסיף לקן שהיא בוחרת ביטנה של דשא ונוצות.
הקנים הם כדורים עגולים של דשא מיובש עם פתח עגול בצד.
בדרך כלל הם בנויים בעשבים ובגמאיים כמטר או שניים מעל פני הקרקע או מים.
נקבות בדרך כלל מטילות שבע ביצים, אבל זה יכול להשתנות בין ביצה אחת לעשר שעליהן היא דוגרת במשך 12–16 ימים.
הביצים בצורת אליפסה ללא סימנים וגודלה בממוצע 16 עד 12 מ"מ (0.63 על 0.47 אינץ').
הנקבות עושות את רוב הטיפול וההאכלה ההורית בעוד הזכרים ממשיכים לבנות קינים ולחזר אחר נקבות אחרות (אם הזכר פוליגמי).
עם זאת, גם זכרים יאכילו מדי פעם את הצעירים.
הצעירים עוזבים את הקן לאחר 11–16 ימים.
גדת קרמליובסקאיה היא גדה של נהר מוסקבה מול חומת הקרמלין.
הגדה ממוקמת בין רחוב לניבקה לבין מורדות וסילייבסקי של הכיכר האדומה.
גדת פרסננסקאיה היא גדה הממוקמת על הצד השמאלי של גדת נהר מוסקבה ברובע פרסננסקי בין גדת קרסנופרסננסקאיה ורחוב טסטובסקאיה במוסקבה.
עוברת לאורך מרכז העסקים מוסקבה סיטי.
תחנת המטרו ויסטבוצ'נאיה ממוקמת כאן.
סוללת פרסננסקאיה, הידועה מתוכניות מוסקבה מסוף המאה ה-19 ונקראת על שם אזור פרסניה, שאת שמו קיבל מנהר פרסניה , ב-1955 שונה שמה לזכר מהפכת 1905. השם הקודם גדת פרסננסקאיה הוחזר לחלקה המערבי של גדת קרסנופרסננסקאיה ב-2007.
גדת פרסננסקאיה היא המשכה של גדת קרסנופרסננסקאיה, עוברת לדרום מערב מתחת לגשר בגרטיון לאורך מרכז העסקים מוסקבה סיטי וקצת לפני טבעת התחבורה השלישית, בגשר הכביש דורוגומילובסקי, פונה מהנהר מערבה ועוברת לרחוב טסטובסקאיה.
בית 2 – אפימול סיטי, מלון נובוטל
בית 4, מבנה 2 – מגדל האבולוציה
בית 6, מבנה 2 – מתחם עסקים "אימפריה"
בית 8, מבנה 1 – קריית ערי הבירה
בית 10 – מגדל על הגדה
בית 10, מבנה 1 – מגדל אירואסיה
בית 12 – מגדל הפדרציה
גדת טאראס שבצ'נקו היא גדה הממוקמת על הצד הימיני של גדת נהר מוסקבה ברובע דורוגומילובו במוסקבה.
גדת טאראס שבצ'נקו ממוקמת בין הגשרים בורודינסקי ודורוגומילובסקי .
הגדה עוברת מתחת לגשר המטרו סמולנסקי , גשר נובוארבטסקי וגשר בגרטיון.
שדרות אוקראינסקי ורחוב קייבסקאיה משקיפים על הגדה.
על גדת טאראס שבצ'נקו, הממוקמת בחלקה מול בניין ממשלת הפדרציה הרוסית - הבית הלבן, מתקיימות לעיתים קרובות פעולות פוליטיות וציבוריות שונות.
גדרון אדמוני-גב (שם מדעי: Campylorhynchus capistratus) הוא מין של עוף ממשפחת הגדרוניים, החי לאורך אמריקה המרכזית שבין מקסיקו לצפון קוסטה ריקה.
גדרון זה הוא קרובו לסוג של גדרון הקקטוס.
הגדרון הוא עוף קטן יחסית באורך של כ-17 ס"מ ומשקלו 29 עד 42 גרם בקירוב, כאשר יש הבדלים קטנים בין התת-מינים השונים אך הם די דומים.
לרוב הגדרון בעל גב וכנפיים חומים-אדמוניים עם כנפיים וזנב חומים ומנומרים בשחור-לבן.
הרגליים ארוכות ואפורות והראש לבן עם כיפה שחורה ופס שחור מאחורי העיניים וכן מקור מעוקל שחור וחזק.
הפנים ופלג הגוף התחתון לבנים עד הרגליים.
הצעירים בעלי גוון אפור-בהיר לאורכם ופלג גוף תחתון צהבהב, אך הם מפתחים במהירות גוונים של פרטים בוגרים.
גדרון זה חי ביערות גשם, יערות שונים ובסוואנות, חורשים ושיחיות לאורך תפוצתו בגבהים של עד 800 מטר בקוסטה ריקה או עד 1,400 מטר בהרים של אל סלוודור.
הגדרון משתמש במקורו הכפוף כדי לחטוף חרקים ועוד חסרי חוליות ממסתורי צמחים או מהקרקע, אם כי גם יעוט על טרף מעופף.
הגדרונים באזורים שונים אינם חוששים מאנשים וייגשו לאכול מצלחות אנושיות.
לעיתים הם ניזונים בקבוצות קטנות על קרקע היער יחדיו.
הגדרון מקנן לרוב סביב עצים או שיחים קוצניים, בעיקר על ענפי השיטה מהמין Vachellia sphaerocephala.
כדי לגונן על קיניו מטורפיו אפשריים הוא ירחיק לכת ויקנן סמוך לקן צרעות המתרגלות אל הגדרון אך תוקפות מסיגי גבול מאיימים.
הנקבה מקננת לבדה בקן ומטילה בו 3 עד 5 ביצים הבוקעות לאחר שבועיים, והגוזלים מתבגרים תוך פרק זמן דומה.
לאחר שהצעירים עוזבים את הקן הם נשארים לקבוצות משפחתיות קטנות הישנות יחד במעונות משותפים.
ישנם 6 תת-מינים של הגדרון, אם כי באחרון לא כל החוקרים מכירים:
גדת המים או שפת המים (בסינית: 水滸傳 - שְׁווֵי־הוּ גְ'ווָאן) הוא רומן סיני המיוחס לשי נאיאן, סופר סיני מתקופת שושלת מינג, ונחשב לאחד מארבעת הרומנים הקלאסיים המרכזיים בספרות הסינית.
הרומן נכתב בסינית עממית, ולא בסינית קלאסית.
הוא רומן הרפתקאות בסגנון סיפורי רובין הוד.
הספר מבוסס באופן רופף על סיפוריה של קבוצת שודדים אמיתית מתקופת שושלת סונג.
העלילה מתרחשת בזמן שושלת סונג, הרומן מספר כיצד 108 פורעי חוק התאספו בהר ליאנג (או ליאנג מארש) כדי להקים צבא גדול ולמרוד בממשל המרכזי, אבל הם נתפסו ונכלאו.
מאוחר יותר הם זוכים לחנינה מידי הממשלה שגייסה אותם למלחמה בנוודים-הפולשים של שושלת ליאו ומורדים אחרים.
גדרלק (בהונגרית: Géderlak) הוא כפר במחוז באץ'-קישקון שבהונגריה, השייך לנפת קלוצ'ה.
הכפר שוכן בשוליים הצפון-מערביים של אזור קלוצ'ה-שארקז, על הגדה השמאלית של נהר הדנובה.
השטח הבנוי משתרע על כ-110 דונם, והשטח החקלאי והכפרי המקיף אותו הוא כ-1,700 דונם.
הוא ממוקם 16 ק"מ מקלוצ'ה ו-9 ק"מ מדונפטאי.
כמו כפרים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גדרלק נמצאת בירידה.
בשנת 1121 הגיעו נזירים וכמרים מצרפת (עמק פרמונטרה) לארכיבישופות קלוצ'ה.
הם הקימו מנזר על גבעת גדיר, ששרידיו נמצאו תחת יסודות הכנסייה המקומים של ימינו.
גדרלק נוצרה בסביבות 1775 מאיחוד שני כפרים: "גֶדיר" (במיקום הנוכחי) ו"לַאק" (ליד הדנובה, סמוך למעבורת זאדורי).
שיטפונות נהר הדנובה החריבו את לאק, ותושביה עברו לגבעת גדיר.
בהמשך נקרא היישוב "אויאלק" (Újlak – "כפר חדש"), ובהמשך גדרלאק.
המקום המכונה כיום "פושטולאק" הוא שריד לאותו כפר עזוב.
גֶדיר הוזכר כבר בשנת 1294 כשלוחה של מנזר אוצ'ה.
ב-1529 חרב הכפר בידי הטורקים, אך שרידי המנזר שרדו.
מגפת כולרה ב-1831 גבתה כ-70 קורבנות.
בשנת 1862 התרחש שיטפון גדול עם קרחונים שהרס את מרבית המבנים.
לאחר מספר שנות רעב סייעה המדינה לתושבים ב-1866 לבנות את הכפר מחדש.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרגו 57 מתושבי גדרלאק, ובמלחמת העולם השנייה נהרגו 28, כולם מונצחים באנדרטאות סמוכות לכנסייה.
עד לשואת יהודי הונגריה חיו בכפר יהודים בודדים, בשיא הגיע מספרם בשנים 1880 ו-1910 ל-14 יהודים.
כביש 51 חוצה חלק קצר מהשטח המוניציפלי של גדרלאק, אך הכביש הראשי שעובר במרכזו הוא כביש 5106 שמחבר בין דונפטאי לקלוצ'ה.
כביש 51347 יוצא מהכפר צפונה, לכיוון מעבורת הדנובה ליד פקש.
גוֹ (קאנג'י: 囲碁; רומאג'י: Igo; סינית: 圍棋; פין-יין: weiqi; קוריאנית: 바둑) הוא שמו היפני של משחק אסטרטגיה מופשט שמקורו בסין, אשר נחשב למשחק הלוח העתיק ביותר בעולם שעדיין משחקים בו היום.
כלי המשחק המסורתיים כוללים לוח עץ עליו מסומנת רשת של 19 קוים רוחביים ו-19 אורכיים ו-361 אבני משחק – 181 אבנים שחורות ו-180 לבנות בשתי קערות נפרדות.
גו נחשב למשחק המפתח את ההיגיון ואת יכולת ההפשטה.
סקר שנערך על ידי פדרציית גו העולמית ב-2016 מצא שכ-46 מיליון אנשים ברחבי העולם יודעים איך משחקים בגו, וכ-20 מיליון אנשים מהווים שחקני גו, רובם במזרח הרחוק.
חוקי הגו פשוטים ומעטים, אך עובדה זאת מובילה לכך שמספר האפשרויות במשחק עצום, דבר שהוביל לאתגר עבור מדעני מחשב לייצר בינה מלאכותית שתוכל לנצח שחקן אנושי.
גו נחשב למשחק הלוח העתיק ביותר שחוקיו עדיין ידועים.
הוא הופיע בסין לכל המאוחר באלף ה-2 לפנה"ס (התרגום המילולי מסינית הוא "משחק הכיתור").
חוקיו השתנו מעט מאוד במהלך ההיסטוריה.
האזכור הקדום ביותר שהשתמר מופיע בספרו של קונפוציוס, "המאמרות", ממאה ה-6 לפנה"ס.
גו הגיע ליפן במאה ה-7 לספירה, ובמאה ה-8 נהיה פופולרי בחצר המלכות היפנית.
בתחילת המאה ה-13 המשחק נהיה נפוץ גם בקרב הציבור הרחב ביפן.
על אף שהמשחק היה ידוע במערב כבר מסוף המאה ה-16, הוא תואר בפירוט מספיק רק בסוף המאה ה-19. אוסקר קורשלט, מהנדס גרמני שעבד ביפן, למד את המשחק מהונינבו שוסאקו.
הוא פרסם מאמר מפורט על המשחק ב-1880, וכמה שנים לאחר מכן פרסם ספר המבוסס על המאמר הנ"ל.
כך יצא שכל מונחי הגו (כמו שם המשחק) בעולם המערבי מקורם ביפן ולא בסין או קוריאה.
ב-1978, מנפרד וימר הפך למקצוען המערבי הראשון.
ניתן להקביל את ההשפעה התרבותית של גו במזרח הרחוק לזו של שחמט במערב.
לפני המהפכה התעשייתית בסין, גו נחשב למשחק אריסטוקרטי, והיה אחד מארבע האמנויות של המלומד הסיני, שכללו קליגרפיה, ציור ונגינה על הגוּצִ'ין.
במסורת הסינית היה הגו (בסינית נקרא weiqi – וייצ'י) קשור לפרדיגמות של אסטרטגיה צבאית, מבנה החברה והיקום, ונחשב משחק שכל איש ואישה מתורבתים נדרשים להכיר.
כיום גו מאוד פופולרי בארצות המזרח הרחוק – ערוצי טלוויזיה שלמים מוקדשים לו – ובעל מעמד של מקצוע.
רק ארגוני גו מקצועיים יכולים להקנות תואר של שחקן מקצועי, ופרסי תחרויות מקצועיות מגיעים לסדרי גודל של מאות אלפי דולרים.
בין התארים החשובים ביפן הם מייג'ין (קאנג'י: 名人, רומאג'י: Meijin), הונינבו (קאנג'י: 本因坊, רומאג'י: Honinbo), קיסיי (קאנג'י: 棋聖, רומאג'י: Kisei), גוסיי (קאנג'י: 碁聖 רומאג'י: Gosei), ג'ודן (קאנג'י: 銃弾 רומאג'י: Judan), אוזה (קאנג'י: 王座 רומאג'י: Oza) וטנגן (קאנג'י: 天元 רומאג'י: tengen) שזהו גם שמה של נקודת האמצע בלוח הגו.
גו הוא חלק מהעלילה ומהאווירה ברומן משנות ה-70 "שיבומי".
בשנת 2000, הביאה המאנגה (שעובדה בהמשך לסדרת אנימה) היקארו נו גו להתעניינות מחודשת במשחק בקרב ילדים ובני נוער ביפן.
בישראל, ערוץ הילדים התחיל לשדר את הסדרה בשנת 2006.
בעוד שגו הוא משחק בן אלפי שנים שהפופולריות שלו ידעה עליות וירידות, הוא היה נפוץ בעיקר במזרח הרחוק וכמעט שלא נחשף למערב.
ואולם, בעקבות התפתחותן של טכנולוגיות חדשות כגון הטלוויזיה והאינטרנט תפס הגו יותר פופולריות גם במערב.
מהפכת האינטרנט תרמה רבות להתפשטות המשחק גם למקומות רחוקים ואפשרה לשחקנים בכל העולם לשחק עם שחקנים אחרים ברמות שונות.
זה הוביל לזינוק בפופולריות של הגו בכל העולם, ובשרתי הגו באינטרנט משחקים כל יום אלפי אנשים שאלמלא האינטרנט ייתכן כי לא היו מוצאים עמיתים למשחק בסביבתם או ברמתם.
בגו שני שחקנים: שחור ולבן.
שחור תמיד מתחיל.כל שחקן בתורו מניח אבן על הלוח במקום פנוי, כאשר משחקים על הצמתים שבין משבצות ולא בתוך המשבצות.
מקובל לשחק בלוח שמכיל 19 על 19 קווים, ובסך הכול 361 צמתים בלוח (ישנם גם לוחות 13 על 13 ו-9 על 9, שנפוצים בעיקר בקרב מתחילים).
ברגע שאבן הוצבה על הלוח היא לא זזה ממקומה והיא תישאר שם עד סוף המשחק או עד שתילכד.
קבוצה: כל האבנים מאותו הצבע, הנמצאות בצמתים סמוכים נחשבות קבוצה (אלכסון לא נחשב).
דרגות חופש: לכל האבנים הבודדות והקבוצות יש מספר מסוים של דרגות חופש (נקראות גם "חירויות"), שהוא מספר הצמתים הפנויים הסמוכים לאותה קבוצה (או אבן בודדת).
כאשר מספר החירויות של אבן בודדת או קבוצה מגיע לאפס, הקבוצה נלכדת ומוסרת מהלוח, והשחקן היריב מקבל את האבנים כשבויות.
לשחקן אסור לשחק מהלכי 'התאבדות', כלומר לשים אבן כך שלא יהיו לה (או לקבוצה שלה) דרגות חופש.
יש יוצא מהכלל לחוק זה, והוא כאשר הצבת האבן תגרום ללכידה של איזושהי אבן או קבוצה של היריב.
הסיבה היא שקודם אבני היריב מוסרות מהלוח ורק אז נספרות החירויות של הקבוצה, כך שלמעשה המהלך אינו התאבדות.
סיום המשחק: במידה והשחקנים סבורים כי אין הם מסוגלים לשפר את מצבם הם יכולים להעביר את תורם.
כאשר שני השחקנים מעבירים את תורם המשחק הסתיים, נספר הניקוד ומוכרז המנצח.
משחק יכול להסתיים גם באמצעות כניעה.
ספירת נקודות: לאחר ששני השחקים הסכימו על סיום המשחק (העבירו את תורם), כל שחקן מכריז על השטחים שהוא מחשיב ככאלה שנמצאים בשליטתו.
"שטח" הוא כל אוסף של צמתים שמגודר באופן חלקי או מלא ע"י אבנים של השחקן או ע"י הגבול של הלוח.
אם השחקנים מסכימים על חלוקת השטחים, סופרים כמה צמתים יש לכל אחד מהשחקנים בכל השטחים שבשליטתו, מוסיפים את כל האבנים שהשחקן לכד במהלך המשחק, ומשווים את הנקודות.
בנוסף לחוקים הנ"ל, ישנם חוקים נוספים:
קוֹמִי (komi), נקודות "פיצוי" ללבן על כך שהוא מתחיל שני.
בדרך כלל הפיצוי נע בין 5.5 ל-8 נקודות, כיום מקובל לתת 6.5 נקודות לפי מערכת החוקים היפנית (חצאי הנקודה באים למנוע מצבים של תיקו).
קוֹ (נצח), חוק המונע מצב החוזר על עצמו לחזור על עצמו לנצח.
חוק הקו אומר שאסור לך לשחק מהלך שיחזיר את מצב הלוח בדיוק למה שהיה בתורך הקודם, גם אם אבנים נלכדות.
מערכת החוקים הסינית אפילו מרחיבה ואומרת שאסור לשחק מהלך שיחזיר את הלוח לאיזשהו מצב קודם (מה שבא לפתור ריבוי מצבי קו.)
במידה וקיים פער משמעותי ברמת השחקנים ושניהם רוצים משחק מאתגר ושקול לשניהם, הם יכולים להציג אבני יתרון .
שתי מערכות החוקים הנפוצות הם מערכת החוקים היפנית ומערכת החוקים הסינית, כאשר מערכת החוקים היפנית היא מערכת החוקים הנפוצה ביותר.
בשתיהן המנצח נקבע על פי ניקוד, אך שיטת ספירת הניקוד היא ההבדל המשמעותי בין השיטות.
ספירת הנקודות בשיטה היפנית מתבצעת באמצעות הסרת כל הקבוצות המתות והאכולות לטריטוריה של היריב (ובכך למעשה להפחית את הניקוד של היריב מטריטוריה), ולאחר מכן הזזת כל האבנים החיות שאינן מסמנות גבול של טריטוריה כך שהטריטוריה תקבל צורה מלבנית ככל הניתן אותה קל לספור באמצעות הכפלת השורות בטורים.
השחקן בעל הניקוד הגבוה ביותר מנצח במשחק.
כיוון ששיטה זו אינה מעודדת הנחת אבנים שאינן מקיפות טריטוריה, לעיתים נוצרים "חללים ריקים" בין קבוצות יריבות שבהן אין סיכוי לייצר קבוצות חיות, שטחים אלו אינם נספרים לאף אחד מהשחקנים.
שיטת ניקוד זו מכונה גם "ספירה לפי טריטוריה" (מאנגלית: Territory counting).
בשיטת הניקוד הסינית הניקוד נקבע על ידי סכימת האבנים האכולות והצמתים הריקים בדומה לשיטה היפנית, אך בשונה ממנה לסכום זה מתווספות כל האבנים החיות השייכות לשחקן על הלוח.
שיטת ספירה זו מייצרת משחק בעל אופי שונה באופן ניכר, כיוון שבמשחק היפני הנחת אבנים בשטח שבשליטת אותו השחקן מובילה להפחתת נקודות (כיוון שנספרים רק צמתים ריקים), ובשיטה הסינית השחקן לא צריך לחשוש להניח אבנים בשטחיו.
בנוסף, האבנים המתות מוסרות מהלוח אך לא נספרות בניקוד היריב, דבר המקטין את הסיכון בפלישה לשטח היריב כיוון שהקבוצות המתות אינן נספרות לטובת היריב.
כיוון ששיטה זו מעודדת הנחת אבנים גם אם אלו אינן מקיפות שטח, בשיטה זו לרוב לא נוצרים חללים ריקים.
כיוון שהניקוד בשיטה זו מסתכם במספר הצמתים על הלוח, ומספר הצמתים הוא 361, שיטת הספירה המקובלת נקראת "ספירת חצי", בה השחקן השחור ממלא את שטחו באבנים ולאחר מכן מסדר את כל האבנים בשורות מסודרות בלוח.
אם אבניו ממלאות יותר מחצי מהלוח עם קומי, כלומר יותר מ-180 צמתים שהם 9.5 שורות עם הקומי שהוא לרוב 7.5 בשיטת משחק זו, השחקן השחור מוכרז כמנצח.
אם לא, השחקן הלבן מוכרז כמנצח.
שיטה זו אינה נפוצה במשחקים מקצועיים, אך ניתן למצוא חובבים משחקים כך בסין ובטאיוואן, והיא מכונה גם "ספירה לפי אזור" (מאנגלית: Area counting).
בנוסף לשתי השיטות האלו מתקיימת גם מערכת חוקים קוראנית הדומה ברובה למערכת היפנית ומערכת חוקים אמריקאית אותה פיתחה ההתאחדות האמריקאית לגו, המהווה פשרה בין מערכת החוקים היפנית והסינית.
בדומה לשחמט, המשחק כיום משוחק בזמן, וישנן וריאציות מהירות למשחק בהן הזמן מוגבל לזמן קצר מאוד.
הסוגים הנפוצים כוללים לפי סדר יורד בכמות הזמן המוקצה לשחקן: משחק מהיר (מאנגלית: Rapid), משחק בזק (מכונה גם בליץ) ומשחק קליע.
אַטַארִי (איום) – מצב, בו לאבן או קבוצה נשארה רק חירות אחת, כלומר היריב יוכל ללכוד אותו בתור הבא.
עין – צומת, המוקף מכל עבריו באבנים מאותו צבע, כך שהדרך היחידה של היריב לשחק באותו הצומת דורשת קודם כול סתימת שאר החירויות של כל הקבוצות מסביב לאותה צומת.
עין מזויפת – צומת, המוקף מכל עבריו באבנים מאותו צבע, אך בניגוד לעין אמיתית הוא מוקף משניים או יותר גושים מנותקים כך שהיריב יכול לסתום חירויות רק לאחד מהגושים ולהיות מסוגל לשחק בצומת מבלי להקיף את השאר.
קבוצה חיה – קבוצת אבנים שלא יכולה להילכד, גם בהינתן משחק אידיאלי מצד היריב.
מצב חיים אופטימלי הוא מצב בו לקבוצה יש לפחות שתי עיניים אמיתיות, או אפשרות ליצור אותם במקרה שתותקף.
קבוצה מתה – קבוצת אבנים שדינה להילכד, גם בהינתן משחק אידיאלי מצד השחקן המגן.
בסוף המשחק כל שחקן מסיר מהלוח את הקבוצות המתות של יריבו ולוקח את האבנים כשבויות.
אם ישנה מחלוקת האם קבוצה חיה או מתה בדרך כלל פשוט ממשיכים לשחק והאמת מתבררת במהרה.
סֶקִי – מצב בלוח בו הצד שישחק ראשון יוביל למותו.
מצבי סקי נחשבים אזורים נייטרליים אשר לא שייכים לאף אחד מהשחקנים מאחר שאף אחד מהם לא ירצה לשחק אותם.
בסוף המשחק, אף אחד מהצדדים לא מקבל את הטריטוריה, והאבנים הנמצאות בסקי לא נחשבות מתות, משום שאף אחד מהשחקנים לא יוכל ללכוד את הצד השני .
שטח בלוח המוקף על ידי אבנים חיות של שחקן מסוים מכל צדדיו, או שנתחם בין אבנים כאלו לבין קצוות של לוח, הוא טריטוריה של אותו שחקן.
כל צומת בטריטוריה של השחקן מוסיף לו נקודה אחת בסוף המשחק לניקוד.
השתלטות על שטחים חשובה יותר מלכידת אבנים והיא בעצם החלק העיקרי במשחק.
במהלכים הראשונים של המשחק בדרך כלל השחקנים עוד לא נכנסים לקרבות, אלא לוקחים נקודות מפתח על הלוח שיבטיחו להם שליטה וטריטוריה.
3 טריטוריות של 9 נקודות כל אחת במקומות שונים בלוח.
הטריטוריה השחורה שבפינה תחומה על ידי 6 אבנים, הטריטוריה הלבנה שבצד הלוח על ידי 9 אבנים והשחורה שבמרכז על ידי 12 אבנים.
כלומר, הקפת טריטוריה במרכז דורשת את המספר הרב ביותר של מהלכים, הצד פחות והפינה דורשת את המספר המועט ביותר.
מסיבה זו משחקים נוטים להתחיל מהפינות ולהמשיך בצדדים, משום שכך ניתן להשתלט על טריטוריה בפחות מהלכים.
משחק על קווי השלוש (אלו שנמצאים במרחק 3 קווים מדופן של לוח) הוא טריטוריאלי ומבטיח טריטוריה בפינות או בדפנות, אך כמעט ואין לו השפעה על אמצע הלוח, בעוד שמשחק על קו ה-4 למשל, הוא פחות טריטוריאלי ויוצר יותר השפעה כלפי האמצע.
על ידי איזון נכון ניתן ליצור טריטוריה נאה בכל חלקי הלוח, וגם ליצור השפעה על האמצע.
הטריטוריה במרכז הלוח דורשת השפעה נרחבת מכיוונים שונים ולכן נקבעת בשלב מתקדם של המשחק בדרך כלל.
סֶנְטֵה – "המהלך הראשון", יוזמה:
נאמר שלשחקן יש סנטה אם הוא בתורו לא חייב לענות למהלך האחרון של היריב, אלא יכול לבצע מסע בכל מקום אחר בלוח.
נאמר שמהלך הוא סנטה אם הוא כופה סדרת מסעים על היריב (מחייב את היריב לענות במסע מקומי), שבסופו היוזמה עדיין תישאר אצל השחקן המקורי.
גוֹטֵה – ההפך מסנטה, תלות ביריב.
טֵנוּקִי – מסע "במקום אחר", לא מגיב על המסע הקודם של היריב.
קרב קוֹ – כאשר שני שחקנים נלחמים על קו.
הכוונה היא שכל אחד מנסה לשחק מהלכים שיגרמו ליריב להגיב על מנת שיוכל לאכול את הקו בעצמו.
קרב הקו נגמר ברגע שאחד השחקנים מחליט להתעלם מאיום שכזה ומסיים את הקו.
יש לציין שלא כל קו על הלוח מצדיק קרב קו, אלא קו שהניצחון בו יוביל לניצחון משמעותי יותר מכל מהלך על הלוח, כמו למשל קו שמסכן חיים של קבוצה מסוימת ולכן שני השחקנים מעוניינים לנצח בו.
איומי קוֹ – הכוונה היא למהלכים שניתן לנצל בעת קרב קו כדי לגרום ליריב להגיב.
מהלכים אלו הם מהלכים שהתעלמות מהם תוביל לנזק מסוים לשחקן.
בעת קרב קו, על השחקנים לשקול מה טוב יותר עבורם, להגיב על איום הקו או לסיים את הקו.
קִיקָאשִי – מהלך אשר מכריח את היריב להגיב.
בניגוד לסנטה, למהלך קיקאשי אין שום תועלת מלבד זאת.
בקרב קו למשל, מהלכים שכאלו נפוצים למדי.
בנוסף, במשחקים מהירים, מהלכים שכאלו משוחקים כדי להרוויח זמן שבעזרתו יוכלו לחשוב.
פוּסֶקי – עריכת האבנים על לוח המשחק, בדרך כלל קורה במהלכים הראשונים במשחק ולעיתים קרובות משמש כשם נרדף לפתיחה.
ג'וֹסֶקי – רצף מהלכים בפתיחה שמוביל לתוצאה מקומית מאוזנת ואופטימלית לשני הצדדים.
רצפי ג'וסקי בדרך כלל מתייחסים לפינות, משום שמשחקים נוטים להתחיל מהפינות.
חריגה מג'וסקי תוביל בדרך כלל לחיסרון.
אין דרך ודאית לדעת אם רצף מסוים הוא ג'וסקי ויש לתת אמון במקור שטוען כך ולקוות שהוא מנוסה מספיק כדי להיות צודק.
מִיאָיִי – נקודות "שקולות" – אם השחקן ילך לאחת מהן, יריבו ילך לשנייה, והתוצאה תהיה זהה.
פלישה – כאשר טריטוריה של שחקן לא מוגנת די, יריבו יכול לנסות ליצור קבוצה חיה באותו שטח ולהשתלט על חלק ממנו תוך הקטנת הטריטוריה של אותו שחקן.
צמצום שטחים – הצבת אבן, אשר מחוברת ישירות או בעקיפין לקבוצה חיה כלשהי של השחקן, באזור שבשליטת היריב ועלול להפוך לטריטוריה שלו במטרה להקטין את הטריטוריה שהוא יקבל לבסוף.
מוֹיוֹ – רשת של אבנים עם פוטנציאל טריטוריאלי, בדרך כלל מורכבת מאבנים לא מחוברות עם מרחק מסוים ביניהן.
תחילת המשחק בדרך כלל מורכבת מתחרות על הרחבת המויו, הקטנת המויו של היריב וניסיונות לפלישה.
הרחבה – הצבת אבן בהמשך לאבן או קבוצה כך שהן מקושרות בצורה מסוימת.
הרחבה היא עיקרון חשוב בהשתלטות על שטחים, וחשוב לדעת מתי וכיצד לבצע אותה כדי לקבל רווח מקסימלי.
דָמֵה – נקודות נייטרליות בלוח שמשחק בהם לא יועיל לשום צד.
דָמה טיפוסי יהיה נקודות ריקות בין שני כוחות מנוגדים ועתיד להתמלא מבלי להשפיע על הניקוד.
נקודות דָמה לא חשובות, אך כדאי למלא אותם בסוף המשחק לספירה נוחה יותר.
אם רוצים לספור נקודות לפי מערכת הניקוד הסינית חובה למלא אותם בסוף המשחק.
הקרבה – ויתור על קבוצת אבנים במטרה להשיג רווח גדול יותר בהמשך.
השפעה – אבנים וקבוצות חיות משפיעות על הסביבה שלהם.
זה נמדד ביכולת לעזור לקבוצות אחרות של השחקן להתחבר ולשרוד, ביכולת ליצור טריטוריה באזור ובקושי של אבנים יריבות לשרוד שם או ליצור שם טריטוריה.
טֶסוּגִ'י – מהלך טוב מאוד, אשר מהווה נקודת מפתח מקומית בלוח ומוביל לתוצאות טובות לשחקן ששיחק אותו, זה יכול להתבטא באופנים רבים, למשל צמצום שטח, לכידת אבנים, הצלת אבנים מתות, קבלת השפעה או טריטוריה משמעותית וכו'.
כאשר שתי קבוצות מאיימות לאכול אחת את השנייה ונמצאות במרוץ.
בדרך כלל דרגות חופש רבות יותר יובילו לניצחון בסמאי.
שִיצ'וֹ (סולם) – רצף של מהלכים שבהם מכניס בכל פעם שחקן אחד את השחקן השני לאטארי בצורת זיגזג .
לא ניתן לברוח מסולם, אלא אם יש אבן ידידותית (המכונה 'שובר סולם') בהמשך הדרך שניתן להתחבר אליה.
קריאת סולמות, אפילו ארוכים, נחשבת פשוטה יחסית, ובכל מקרה חשוב לשני הצדדים לקרוא אותם היטב לפני שמשחקים אותם.
אם לא ניתן לברוח, כל ניסיון שכזה רק יגרום עוד נזק וייתן ליריב עוד אבן כשבויה.
מצד שני, אם כן אפשר לברוח, כל ניסיון לרדוף אחרי השחקן הבורח יוביל למבנה חלש ופגיע לאורך כל הדרך.
הדירוג הגבוה ביותר המוכר על ידי התאחדויות הגו הוא דאן 9.
לדרגות מתחילים יש משמעות מוגדרת במשחק – הבדל בדירוג מתבטא במספר אבני היתרון שהשחקן החזק יותר צריך לתת ליריבו כדי שהמשחק יחשב ל"שווה-כוחות", כלומר כך שלשני השחקנים יהיה סיכוי זהה לנצח.
לדוגמה, שחקן 5k צריך לתת לשחקן 8k שלוש אבני יתרון.
במעגלי גו, במיוחד אינטרנטיים, נפוץ הכינוי DDK, שהוא ראשי תיבות של double digit kyu או "קיו בעל שתי ספרות" כדי לתאר שחקנים בדרגת 10 קיו ומעלה, כלומר שחקנים חובבים.
הפער ברמה של שחקנים מקצועיים נוטה להיות מצומצם יותר - הפרש של דרגה מיוחס לשליש או רבע אבן יתרון בדרך כלל.
כאשר רמת השחקנים לא שווה והם בכל זאת רוצים משחק מאתגר עם סיכויים שווים לשניהם, הם יכולים ליצור כזה בעזרת אבני יתרון.
במשחק יתרון השחקן החלש יותר משחק שחור ולרוב אין קומי ללבן (אם כי לא בהכרח).
כאשר שחור מקבל יתרון הוא מסדר את האבנים על נקודות המפתח (הנקודות המסומנות) שעל הלוח (פרט לאבן יתרון אחת) לפי הטבלה שלהלן ואז התור עובר ללבן.
שחקן נותן לשחקן אחר אבני יתרון לפי ההפרש בין הדירוג שלהם למשחק שקול, אולם השחקנים יכולים להחליט על איזה מספר שירצו.
לפעמים מחליטים השחקנים לשנות את הקומי (אף לערך שלילי שיוריד מתוצאת הלבן) כדי לייצג הבדל מעל 9 רמות.
את אבני היתרון מניחים על נקודות המפתח (הנקודות המסומנות).
בדרך כלל לא ניתנות יותר מ-9 אבני יתרון, אך ישנם מקרים בהם אפשר לתת יותר – למשל, במשחק גו בו המטרה של השחקן החלש, שמקבל את אבני היתרון, לא לאפשר לשחקן החזק לחיות עם אף אבן על המגרש, דבר המשפר את יכולת ההריגה שלו.
בחוקים שונים השחקן שלו ניתנו אבני יתרון יכול גם לקבוע היכן יהיה מקומן על הלוח ואז השחקן השני מתחיל.
יש לציין שבלוחות קטנים מ-19 על 19 השפעת אבני היתרון גדלה משמעותית, גם משום שיש פחות שטח על הלוח ולכן כוחה של כל אבן עולה, וגם משום שהמרווחים ביניהן קטנים יותר כך שההשפעה שלהן אחת על השנייה גדולה יותר.
משחק הגו, במונחים של תורת המשחקים, הוא משחק סכום אפס, דטרמיניסטי (כלומר שאינו מכיל מרכיב מזל) ובעל ידיעה שלמה, בדומה לשחמט ודומיו.
הוא נבדל משחמט בכך שהוא דורש איזון בין נדבכים שונים של משחק.
לדוגמה, כדי לנצח בזירה המקומית עדיף לשחק מהלכים קרובים וחזקים, אך כדי לתפוס שטח רחב עדיף לשחק מהלכים רחבים.
לכן לדוגמה סגנון משחק הקרוב לשוליים אינו מאבטח מספיק שטחים כדי לנצח, וסגנון משחק שמתרחק מהשוליים מאפשר ליריב לפלוש לשטחים בשליטתך ביתר קלות.
בנוסף, גודל הלוח () המאפשר לחימה במספר רב של זירות ופשטות החוקים מייצרים את אחד המשחקים המסובכים ביותר מנקודת מבט חישובית, אם לא המסובך ביותר.
מנקודת מבט מתמטית, ההערכה הנמוכה ביותר של מספר משחקי הגו האפשריים היא , מספר גבוה יותר מכל משחק אחר ואף גבוה ממספר האטומים ביקום הנצפה.
למרות תשומת לב לא מעטה בקהילת האינטליגנציה המלאכותית לא הצליחו ליצור תוכנת מחשב שתנצח מקצוענים עד העשור השני של המאה העשרים ואחת.
בשנת 2016 ניצחה לראשונה תוכנה בשם AlphaGo שפותחה על ידי חברת DeepMind הבריטית (בבעלות גוגל) את אלוף העולם דאז לי סידול (Lee Sedol) בסדרה של חמישה משחקים 4:1. ב-2017 ניצחה התוכנה את המדורג ראשון בעולם קה ג'י (Ke Jie) בסדרה של שלושה משחקים 3:0.
אגודת הגו הישראלית היא עמותה רשומה שהוקמה בשנת 1996 במטרה לקדם את המשחק בישראל ולשמש בית לשחקנים המשחקים בה.
לאגודה מספר מועדונים בישראל: תל אביב, ירושלים, חיפה, רחובות, ורמת גן.
האגודה דואגת לאירועים כל השנה, להדרכת שחקנים חדשים ומשלחות שחקנים המייצגים את ישראל בתחרויות בחו"ל.
אגודת הגו הישראלית היא חברה רשמית בפדרציית הגו האירופאית והעולמית.
בשנת 2014 הפך עלי ג'בארין לשחקן הגו הישראלי המקצועי הראשון והאירופאי ה-2 במספרו לאותה שנה.
לאגודת הגו הישראלית יש נבחרת שמייצגת אותה באליפות אירופה לנבחרות בשרת הגו האינטרנטי Pandanet, נכון ל-2020 ישראל נמצאת בליגה הראשונה.
גהי (בהינדי: घी) היא חמאה מזוקקת הנמצאת בשימוש במטבח ההודי, במטבח האתיופי, במטבח התימני, במטבח הלובי ובמטבחים שונים במזרח התיכון, המכילה פחות מוצקי חלב ביחס לחמאה רגילה.
כדי להכין גהי מתיכים חמאה רגילה (בלי להביאה לרתיחה), מסירים את הקצף הנוצר מעל פני הנוזל, ומקררים אותו.
החמאה נפרדת לחומר צלול וחומר עכור.
הגהי עמידה הרבה יותר מחמאה רגילה וניתכת ב-24 מעלות צלזיוס.
כך ניתן לשמר שומן מן החי לאורך זמן ללא צורך בקירור.
מלבד השימוש בגהי כמזון, היא משמשת באיור ודה כטיפול תרופתי באמצעות גהי מומסת המשמשת טיפות לאף.
חמאה מזוקקת מצויה גם במטבחים אחרים בעולם, תחת שם שונה.
במטבח התימני והערבי, נקראת חמאה זו סאמנה.
במטבח האתיופי, חמאה זו נקראת ניטֵר קיבֵה.
השימוש בה נפוץ במאכלים צפון-אפריקאיים כמו עסידה.
בכל המטבחים השימוש בחמאה המזוקקת דומה לאופן השימוש של המטבח ההודי, למעט שימושים ייחודיים האופייניים למטבח הספציפי.
באנטומיה, גֵּו (טורסו) הוא החלק הגדול בגוף האדם, ללא החשבת הגפיים והראש.
מכונה גם "טרונק" (גוף חסר גפיים וראש).
הגו כולל את בית החזה, הגב והבטן.
הגו מכיל את האיברים החיוניים ביותר בגוף האדם, למעט המוח:
בחלקו העליון נמצא בית החזה, שבו נמצאים הלב והריאות, המוגנים על ידי קשת הצלעות.
בבטן נמצאים רוב האיברים האחראים על העיכול: הקיבה, שבה מתפרק המזון, הלבלב והכבד שמייצרים את האנזימים ואת מיצי המרה הנחוצים לתהליך העיכול, הכליות שמסננות רעלים מהדם לפני הפרשתם לשתן, והמעי הגס והדק שמחלצים את החומרים המזינים מהמזון.
בסופם של המעיים נמצא פי הטבעת שממנו יוצאים חומרי הפסולת.
באזור אגן הירכיים נמצאת מערכת הרבייה של הזכר והנקבה.
הגו מכיל גם רבות מקבוצות השרירים המרכזיים בגוף האדם, הכוללות:
שרירים המניעים את הגפה העליונה – בהם קבוצת שרירי החזה (שריר החזה הגדול ושריר החזה הקטן) וקבוצת מסובבי הכתף.
שרירי נשימה – הסרעפת ושרירי עזר
מייצבים ומניעים של עמוד השדרה
שרירים המניעים את הגפה התחתונה – בהם קבוצת שרירי העכוז וקבוצת המסובבים לכיוון חיצוני של הירך.
אקמן (ביפנית: ゴーゴーアックマン; באנגלית: Go !
Ackman) היא מאנגה יפנית מסוג שונן אשר נכתבה במקור על ידי אקירה טוריאמה, וקיבלה עיבוד לסרט אנימציה ושלושה משחקי וידאו.
הסדרה מתמקדת באקמן, שֵׁד ילד בן 200 שנה אשר אוסף נשמות בשביל השטן.
הפרק ראשון מהתחיל כאשר אקמן, שֵׁד נמוך קומה, מתעורר מתנומה של למעלה מחמישים שנה.
הוריו של אקמן ואחותו מוצגים בפרק זה, אך אינם דומיננטיים במהלך הסדרה.
הם מבהירים לקורא שהמשפחה הורגת אנשים ולאחר מכן מוכרת את נשמותיהם לשטן.
הדמות המרכזית בפרק זה היא גודון, יצור אדם קטן דמוי שטן.
הוא אוסף בצנצנת את נשמות הקורבנות של אקמן.
גו-מיו הוא מדריך מסעדות צרפתי, היחיד המתחרה ביוקרתו בצרפת במדריך מישלן.
גו-מיו נהגה על ידי שני עיתונאים צרפתים שחלקו ביניהם אהבה לאוכל משובח: אנרי גו (Henri Gault) וכריסטיאן מיו (Christian Millau), שבשנות השישים עבדו יחדיו בעיתון היומי Paris-Presse l'Intrasigeant.
גו ומיו ייסדו בשנת 1969 מגזין גסטרונומי חודשי שנשא את שמם ומדריך שנתי תחת אותו שם.
המגזין וגם המדריך הצליחו מאוד.
בעוד שמדריך מישלן היה כתוב בקצרה ובצורת סמלים מועטים היו לגו-מיו שתי תכונות שנעדרו ממדריך מישלן: מידע פרטני הכתוב בצורה מעניינת וחוש הומור (בשנת 2004 מישלן הרחיבו מעט את הטקסט במדריכים).
הדבר הפך אותם לפופולריים במיוחד בעיקר בקרבו של קהל צעיר יותר ופחות מסורתי של קוראים.
בניגוד למישלן שבדק את המסעדות באופן אנונימי, כשכריסטיאן מיו היה בא לבקר מסעדה הוא הודיע מראש על בואו.
הישגם הגדול של אנרי גו וכריסטיאן מיו היה המצאת המושג נובל קוויזין.
כיום הוא שייך להיסטוריה, אך בשנות השבעים והשמונים שינה את פני המטבח הצרפתי תחילה ואחר כך את פני המטבח העולמי.
לפתע כולם רצו לעשות "בישול חדש" והדבר הוביל למטבח קליל ויצירתי בידיהם של המוכשרים שבאומני המטבח, ולמטבח חסר רסן, דל טעמים ומשולל היגיון בידיהם של הפחותים שבהם, והקהל נהר לטעום את המגמות החדשות בבישול.
אחר התפתח הנובל קוויזין למטבח מודרני ואז לפיוז'ן.
במשך חמש עשרה שנה שלטו אנרי גו וכריסטיאן מיו כמתווי אופנת האוכל העילי העכשווי, אולם בשנת 1983 מכרו את המדריך לשבועון Le Point ומאז עד היום עבר כשבע ידיים.
הוא עדיין איכותי, אך הרבה פחות רלוונטי ומשפיע בחלוף השנים, יוקרתו פחתה, אך הוא שני רק למישלן.
מדריך גו-מיו מתפרסם במדינות רבות, ולו גם ספר יינות שנתי ומדריכים ייעודיים לערים בעולם כמו פריז או לנושאים כמו מסעדות זולות.
המדריך יצא לאור גם בעברית, כסוקר ומדרג את מסעדות ישראל, בעריכתו של הסופר והמתרגם אביטל ענבר.
המדריך התפרסם שבע שנים ברציפות בין 1996 ל-2003 ובצוותו היו כעשרים מבקרי מסעדות שזהותם נשמרה בסוד.
עקב המיתון והאינתיפאדה השנייה הוחלט להפסיק את הוצאתו לאור.
מדריך גו-מיו מעניק ניקוד כמו בתי הספר בצרפת.
רוב הניקוד מוקדש לטיב האוכל ויתרו לשירות, לאווירה ולעיצוב המקום.
גו-מיו נוהג להעניק ניקוד גם לפוטנציאל: דרכו היא לתת ניקוד לשף מבטיח בתחילת דרכו, ולעומת זאת לשללו אם לא עמד בציפיות (גו-מיו ממשיך להעניק למסעדה את הניקוד הגבוה אם מטבחה ממשיך לגלם אוכל יצירתי ומצוין, למשל אצל מישל בראס).
מאידך, מדריך מישלן נותן כוכב רק לאחר שהמסעדה הוכיחה עצמה בעקביות לאחר דרך חתחתים וזוכה להכרה, ושולל כוכב זמן רב לאחר ירידתה מגדולתה.
הבדל נוסף ביניהם הוא בכך שגו-מיו מעניק ניקוד בעיקר לאוכל ואילו מישלן משקלל בצד טיב האוכל, גם שירות ופאר "מלכותי".
שני המדריכים עם זאת הם הבודדים שאינם מקבלים פרסומות, משלמים עבור הארוחה במלואה ומוכרים כהגונים ומקצועיים ביותר.
בשנת 1989, לרגל עשרים שנה להיווסדו, העניק גו-מיו לשלושה שפים את התואר "השפים של המאה": ז'ואל רובישון, פרדי ז'ירארדה, ופול בוקיז.
ב-2003 התאבד השף ברנאר לואזו, לאחר שגו-מיו הוריד ציון למסעדתו, לה קוט ד'אור בסוליו שבבורגונדי, מ-19 ל-17 נקודות.
לטענתם לואזו הציג מטבח קלאסי עילי אך נטול חידושים, וכן נמתחה ביקורת על ידי מבקר המסעדות של העיתון לה פיגארו, פרנסואה סימון, והופצה שמועה שגם המישלן יוריד את דירוגו משלושה לשני כוכבים.
האצבע המאשימה הופנתה אל שני מדריכי המסעדות, הגוזרים לשבט או לחסד את הדין למפעל חיים של שף.
ברנאר לואזו נתגלה וטופח על ידי הנרי גו עוד כשהיה שף בלתי ידוע בן שלושים וארבע ב-1985 והוזנק לצמרת עם הציון המקסימלי באותם הימים 19.5 נקודות כאחד מקומץ שפים בצרפת.
העובדה שהמדריך הוריד את ציונו ל-17 נקודות, בתוך קבוצה של מאה שפים, ובמקביל העלה את ציונו של מארק ורה, שהיה טבח אלמוני עד אז, ל-20 נקודות, הציון המקסימלי החדש, היוותה מכה קשה לאגו של לואזו.
לאחר מותו שינתה המסעדה את שמה ל"לה רלה ברנאר לואזו" והיא ממשיכה לשמור על שלושה כוכבים במישלן ושבע עשרה נקודות בגו-מיו.
השף הוא פטריק ברטון, שהיה הסגן של לואזו והמנהלת היא דומיניק לואזו, אלמנתו.
מארק ורה מקבל את הציון המקסימלי
בשנת 2003 נתן מדריך הגו-מיו לראשונה בתולדותיו את הציון המושלם 20/20 לשף מארק ורה (Marc Veyrat) עבור מסעדותיו: La Ferme de Mon Pere ששוכנת במג'ב ו-La Maison de Marc Verat שנמצאת ב-Veyrier du Lac באנסי, שאף נושאות בשלושה כוכבים במדריך מישלן.
ארוחת-טעימות בת חמש עשרה מנות במסעדות אלה עלתה בראשית שנות האלפיים 295 אירו וארוחת-טעימות בת שמונה עשרה מנות עלתה 385 אירו לאדם בודד, כל זה ללא יין, הארוחה היקרה בצרפת דאז.
למסעדות נדרש להזמין מקום שניים עד ארבעה חודשים מראש.
אביטל ענבר, התענוגות של צרפת.
גו גו דולס היא להקת רוק אלטרנטיבי שהוקמה בשנת 1986 בעיר באפלו, ניו יורק.
חברי הלהקה הם ג'וני רזניק (זמר, גיטרה), רובי טאקאק (בס) ומייק מלינין (תופים).
בתחילת דרכם נקראה הלהקה "Sex Maggots", אך כאשר בעל מועדון הזמין את הלהקה להופעה הוא ביקש מהם לשנות את שמם כדי שהעיתון המקומי לא יכתוב את שמם הנוכחי.
הלהקה בחרה את השם "גו גו דולס" בעקבות פרסומת של צעצוע שנקרא כך.
תחילה, הושוו הגו גו דולס הרבה ללהקה "The Replacements" אך בחלוף הזמן הלהקה פיתחה סגנון ייחודי משלה.
בדצמבר 2024, הלהקה הודיעה על דחיית הופעותיה המתוכננות בדרום אפריקה בעקבות אשפוזו של הסולן ג'ון רזיזניק עם דלקת ריאות.
ההופעות נדחו לסוף מרץ 2025.
גהנה היא להקת בלאק מטאל נורווגית.
גהנה נמנית עם להקות הגל השני של הבלאק מטאל הנורווגי.
הלהקה הוקמה בינואר 1993 בעיר סטבנגר על ידי שלושה מוזיקאים: סטפן סימסטאד (מכונה Dolgar) שפעל כסולן הלהקה, סנרב מורטן (Sanrabb) כגיטריסט ו-Sir Vereda כמתופף.
מאוחר יותר הצטרף אליה קנת' סבארטאלב (Kenneth Svartalv) כבסיסט.
את השם "גהנה" הלהקה קיבלה מאוחר יותר, היות שחברי הלהקה לא קראו להרכב בשם עד אשר הם שחררו את החומר הראשוני שלהם.
קלטת הדמו הראשונה שלהם שוחררה ביוני של שנת הקמתה ושמה היה Black Seared Heart.
לאחר שחרור קלטת הדמו, עזב את הלהקה המתופף Sir Vereda והלהקה חיפשה אחר מוזיקאי אחר שייאיש את עמדת המתופף ובסופו של דבר קלטה אליה את פר הוסבאו (Dirge Rep הוא כינויו).
שנת 1994 הייתה גדושה באירועים מבחינת הלהקה - תחילה הוחתמה הלהקה תחת הלייבל No Fashion Records ובעוד הלהקה תכננה להיכנס לאולפן ההקלטות ולהקליט אלבום מלא ראשון, ההקלטות הופסקו טרם החלו עקב חוסר התקציב של הלייבל, ובסופו של דבר ההסכם בין הלהקה ללייבל בוטל.
במהלך השנה הוציאה הלהקה את ה־EP הראשון שלה Ancestor of the Darkly Sky שהכיל שני שירים ותקופה קצרה לאחר מכן צירפה הלהקה לשורותיה קלידן המכונה Sarcana.
בהמשך השנה הופיעה הלהקה בפסטיבל בלאק מטאל באוסלו לצידן של להקות כמו דארק פיונרל, דייסקשן ואינסלייבד.
בסופו של דבר, הלהקה הוחתמה תחת שתי חברות התקליטים: Head Not Found ו־Cacophonous Records.
עם החתמתה תחת חברות תקליטים ומימון הוצאות ההקלטה, החלה הלהקה להקליט את אלבומה הראשון ביוני והוא יצא מאוחר יותר באותה שנה וקיבל את השם The First Spell.
בשנת 1995 המשיכה הלהקה את הקונספט האפל שהחלה באלבום The First Spell ושחררה את אלבומה השני Seen Through The Veils Of Darkness (The Second Spell).
האלבום גרר ביקורות משבחות בקרב חובבי הבלאק מטאל, והסגנון הסימפוני בעל הנגיעות הגותיות של הלהקה זכה לשבחים בקרב מבקרי הז'אנר.
בשיר Vinterriket שהופיע באלבום, השתתף סולנה המפורסם של אולבר, גארם, כסולן אורח.
בשנת 1996, זמן קצר לפני שהחלו בהקלטות לאלבום השלישי, עזב סברטלאב את הלהקה והוחלף על ידי Noctifer, אשר בסופו של דבר לא היה יכול לעמוד בהתחייבויות הלהקה וגם הוא מצא את דרכו החוצה.
פרוד סיברטסן, מוזיקאי שהיה חבר במספר להקות בלאק מטאל והיה מקורב ללהקה הצטרף ללהקה כבסיסט המחליף ונותר בעמדה זו עד אשר עזב את הלהקה בשנת 2000.
Dolgar (סטפן סימסטאד) - סולן, באס
Dirge Rep (פר הוסבאו) - תופים
גו אהד איגלס היא קבוצת כדורגל מהעיר דבנטר שבמחוז אוברייסל שבמזרח הולנד.
המועדון, שהוקם כבר בשנת 1902 זכה בארבע אליפויות לאורך השנים, כאשר הראשונה בשנת 1917 והאחרונה בשנת 1933. לקבוצה זכייה אחת בגביע ההולנדי בעונת 2024/2025.
המועדון נוסד בשנת 1902 בשם Be Quick על ידי האחים הולנדר.
השם שונה לגו אהד איגלס לבקשת התאחדות הכדורגל ההולנדית ב-1905, על מנת למנוע בלבול עם קבוצה אחרת.
בעונת 1965/1966 שיחקה הקבוצה בגביע המחזיקות, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת סלטיק מסקוטלנד.
בעונת 1966/1967 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז שיחקה בבית המוקדם מול קבוצות סיון משווייץ, פוג'ה מאיטליה וטילור מבלגיה, הקבוצה סיימה במקום הראשון באותו הבית עם מאזן נאה של שישה ניצחונות אך הפסידה בשלב רבע הגמר לקבוצת אינטר ברטיסלאבה מצ'כוסלובקיה.
בגביע האינטרטוטו בעונת 1967 שיחקה הקבוצה בשלב הבתים מול קבוצות רואן מצרפת, לירסה מבלגיה וגרנשן משווייץ אך סיימה אחרונה בבית.
באותו המפעל שיחקה הקבוצה גם בעונת 1969, אז שיחקה מול קבוצות לוגאנו משווייץ, אוסטר משוודיה וזומביירקי ביטום מפולין אך היא סיימה שלישית בבית זה.
במאי 2021 הקבוצה חזרה לליגת העל ההולנדית לאחר 4 עונות בליגת משנה.
בעונת 2024/2025 זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע ההולנדי ובתואר ראשון מזה 92 שנה, לאחר ניצחון בדו-קרב פנדלים על א.ז.
בנוסף לעונה מוצלחת שרשמה בליגה כשסיימה במקום ה-7. בעקבות הזכייה בגביע השתתפה הקבוצה לראשונה גם במשחק מגן יוהאן קרויף, בו נכנעה לאלופה פ.ס.וו.
גהלניט הוא מינרל סורוסיליקטי (סורו ביוונית ערימה - סיליקט במבנה טטרהדרונים כפולים) של סידן ואלומיניום השייך לקבוצת המליליט.
נוסחת המבנה הכימי של הגהלניט היא .
הגהלניט, העשיר באלומיניום, יוצר תמיסה מוצקה עם האקרמניט ((Ca2Mg(Si2O7) העשיר במגנזיום.
הגהלניט מתגבש במערכת הטטרגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "חבורה טטרגונולית סקלנוהדרלית" , וחבורת סימטריות מרחבית P 421m .
הקשיות של המינרל בינונית, 6-5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הוא בממוצע 3.03. הגהלניט ניתך ב-1595°C.
אופטית המינרל הוא חד-צירי שלילי.
מקדמי השבירה של הגהלניט הם: nε=1.669 ו-nω=1.658. גבישי הגהלניט שקופים, שקופים למחצה עד אטומים.
מינרלים טהורים של גהלניט הם חסרי צבע, אבל בגלל זיהומים צבעם הוא בדרך כלל צהבהב, חום, חום-צהבהב, ירוק אפרפר ואפור.
בשקף מנוסר הגהלניט הוא חסר צבע עד צהוב חיוור.
בשל תופעת השבירה כפולה ניתן לראות גוון יוצא דופן של כחול פרוסי.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1815 בהר מונזוני (Monte Monzoni), שבעמק פאסה (Val di Fassa), נפת טרנטו מחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה, איטליה.
את שם המינרל קבע הכימאי והמינרלוג גרמני יוהאן נפומוק פון פוקס (Johann Nepomuk von Fuchs; 1856-1774) לכבודו של הכימאי הגרמני אדולף פרדיננד גהלן (Adolf Ferdinand Gehlen; 1815-1775).
הגהלניט מופיע בסלעי גיר שאינם טהורים שעברו התמרה בטמפרטורה גבוהה, בסלעי יסוד אולטרה-מאפיים עשירים בסידן ובמטאוריטים.
הושק (Hoschek) קבע ב-1974 את התגובות הכימית הבאות היוצרות גהלניט:
2 אנורתיט + 3 קלציט = גהלניט + גרוסולר + 3 פחמן דו-חמצני
אנורתיט + קורונדום + 3 קלציט = 2 גהלניט + 3 פחמן דו-חמצני
גרוסולר + 2 קורונדום + 3 קלציט = 3 גהלניט + 3 פחמן דו-חמצני
אנורתיט 2 קלציט = גהלניט + וולאסטוניט + 2 פחמן דו-חמצני
גרוסולר + קלציט = גהלניט + 2 וולאסטוניט + פחמן דו-חמצני
תפוצת הגהלניט רחבה למדי, אבל מרבית המופעים הם תערובת של התמיסה המוצקה עם האקרמניט.
בישראל ניתן למצוא גהלניט בתצורת חתרורים שבאזור מדבר יהודה.
הקיסר גו-שׁירָקַאוָוה (יפנית: 後白河天皇; 18 באוקטובר 1127 - 26 באפריל 1192) הקיסר ה-77 של יפן, לפי השושלת המסורתית של קיסרי יפן.
שמו של קיסר זה מהמאה ה-12 נגזר משמו של הקיסר שירקאווה, התחילית גו (後) מתורגמת ל-"אחרי" או "מאוחר יותר", ולכן לעיתים מכונה "הקיסר שירקאווה המאוחר." המילה היפנית גו מזוהה גם עם המשמעות "שני", ולכן במקורות ישנים יותר הוא עשוי להופיע בתור "הקיסר שירקאווה השני" או "שירקאווה II."
טרם עלייתו לכס הקיסרות, שמו הפרטי היה מָסַהיטוֹ-שׁינוֹ (雅仁親王).
הוא היה בנו הרביעי של הקיסר טוֹבָּה, ואביו של הקיסר ניג'ו הקיסר טָטַקוּרָה והנסיכים מוצ'יהיטו ונוריהיטו.
לצד התאריך מופיעים התאריכים לפי לוח השנה היפני
22 באוגוסט 1155 (קיוֹג'וֹ 2 היום ה-23 בחודש השביעי): בשנה ה-14 לשלטונו נפטר הקיסר קונואֶה בגיל 17 מבלי להותיר אחריו יורשים.
23 באוגוסט 1155 (קיוג'ו 2, היום ה-24 בחודש השביעי): בעקבות מות הקיסר קונואה פרץ סכסוך סביב זהות מחליפו כשליט: מלומדי התקופה הכריזו כי תואר הקיסרות יועבר לאחיו הצעיר של קונואה, הבן ה-14 של הקיסר לשעבר טובה הקיסר לשעבר סוטוקו, אשר ראה בבנו שלו יורש.
(הוא ציפה מגו-שירקאווה להחזיק בתואר הקיסר עד אשר בנו, ניג'ו, יהיה מספיק מבוגר בשביל לרשת אותו).
מנגד, הקיסר לשעבר טובה, תמך בבנו גו-שירקאווה לרשת את כתר הקיסרות וגו-שירקאווה הוכתר לקיסר.
הכתרתו של גו-שירקאווה הגבירה את המתח ששרר בין טובה לסוטוקו.
בתחילת תקופת שלטונו של גו-שירקאווה, הקיסר טובה עדיין החזיק בסמכויות רבות בחצר הקיסרות.
20 ביולי 1156 (הוגֶן 1, היום השני בחודש השביעי): הקיסר לשעבר טובה נפטר בגיל 54.
לאחר מרד הוגן החל גו-שירקאווה לצבור כוח בהתמדה.
בשנת 1158 הוא ויתר על כסאו לטובת בנו, אך המשיך להחזיק בהשפעה רבה בחצר הקיסרות.
הוא ניסה להפחית מהשפעתו של בית פוג'יווארה ולהגביר את כוחם של הסמוראים.
מדיניותו אפשרה לטאירה נו קיומורי לצבור כוח רב, ובסוף ימיו אפשרה למינאמוטו נו יוריטומו להקים את שוגונות קמקורה.
ייסוד השוגונות (או בּאקוּפוּ) היוותה את תחילתה של השליטה הסמוראית במדינה, שנמשכה כ-700 שנה עד רסטורציית מייג'י באמצע המאה ה-19.
בשנת 1156 נפטר הקיסר לשעבר טובה, וזמן קצר לאחר מכן פרץ מרד הוגן.
גו-שירקאווה נהנה מתמיכתם של מינאמוטו נו יושיטומו וטאירה נו קיומורי, ואלה הביסו את צבאו של סוטוקו.
עם תום המרד שלט גו-שירקאווה ביפן לבדו.
בשנת 1158 ויתר גו-שירקאווה על כס הקיסר לטובת בנו, ניג'ו, אך המשיך לשלוט בענייני החצר לאורך תקופת שלטונם של חמישה קיסרים - ניג'וּ, רוֹקוּג'וֹ, טָקַקוּרה, אָנטוֹקוּ וגו-טוֹבָּה - עד מותו בשנת 1192.
בין גו-שירקאווה וקיומורי שררו תחילה יחסים טובים.
קיומורי החל במסחר עם סין, והגיש לקיסר תמיכה צבאית וכלכלית.
19 בינואר-5 בפברואר 1160 (הייג'י 1, היום התשעה עד היום ה-26 בחודש ה-12): מתחולל מרד הייג'י, בו התעמתו שבט טאירה ושבט מינאמוטו.
1169 (קאו 1, החודש השישי): הקיסר לשעבר גו-שירקאווה מגלח את ראשו ונכנס למנזר.
הוא משנה את שמו לגְיוֹשׁין.
שבט מינאמוטו הפסיד במרד הייג'י ושבט טאירה נטל את השליטה על הבירה.
עם עליית כוחו של קיומורי לשיאים חדשים, נפגמו היחסים הטובים ששררו בינו לבין גו-שירקאווה.
גו-שירקאווה ניסה לבצע הפיכה בשנת 1177, אך נכשל, וקיומורי שם אותו תחת מעצר בית בארמונו של אביו הקיסר לשעבר טובה, עד שנת 1179. בשנת 1178 הכיתר קיומורי את נכדו, בנו של הקיסר טטקורה ובתו טאירה נו טוֹקוּקוּ, ככקיסר אנטוֹקוּ.
גו-שירקאווה תכנן לזכות בכוח מחדש, ושלח את בנו, הנסיך מוצ'יהיטו, למסור הודעה לשבט מינאמוטו בה הכריז גו-שירקאווה כי טאירה הם אויבי הקיסר, וקרא לבני מינאמוטו להילחם בהם.
בשנת 1180 התחילה מוצ'יהיטו ומינאמוטו נו יורימאסה את ההתמרדות הראשונה.
זו נכשלה, אך מספר סמוראים נוספים המשיכו בעקבותיהם.
בשנת 1181 נפטר קיומורי, והחלה נפילתו של שבט טאירה.
בשנת 1183 מינאמוטו נו יושינאקה הביס את צבא טאירה ונכנס לבירה קיוטו.
לאחר מאבק פנימי בתוך שבט מינאמוטו, חיסל מינאמוטו נו יושיצונה, אחיו של מינאמוטו נו יוריטומו, את שבט טאירה בקרב דאן נוֹ אוּרה בשנת 1185.
יחסיו של גו-שירקאווה עם מינאמוטו נו יוריטומו התדרדרו, ולבסוף יושיצונה הוקרב.
יוריטומו חשד ביושיטצונה כי הוא אינו נאמן לו, ולבסוף נהרג האחרון בקרב בשנת 1189. לאחר מותו של יושיצונה תוקנו יחסיהם של יוריטומו וגו-שירקאווה, ויוריטומו הורשה לייסד את השוגונות שלו.
26 באפריל 1192 (קֶנְקְיוּ 3, היום ה-13 בחודש השלישי): הקיסר לשעבר גו-שירקאווה נפטר בגיל 66.
החצר הקיסרית קבעה את מקדש Hōjū-ji no Misasagi בקיוטו כמאוזולאום הרשמי של הקיסר.
גו-קה (תוף גדול בקריאולית) הוא מונח המתייחס הן לתוף ידני והן למוזיקה הנוצרת ממנו.
מקורותיו של התוף במערב אפריקה.
כאשר מתייחסים למוזיקה מדברים על מוזיקה שנוצרה על ידי העבדים בגוואדלופ וצאצאיהם.
ריקודים רבים ומקצבים רבים מתייחסים לכבלים שקשרו את העבדים והמכות שספגו האפריקאים תחת משטר העבדות.
בשנת 2014 הכיר ארגון אונסק"ו במוזיקת הגו-קה של גוואדלופ כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
למוזיקת הגו-קה שבעה מקצבים מרכזיים, כשלכל מקצב סגנון ריקוד:
קלדג'ה [Kaladja]- מסמל את המאבקים של האהבה.
פאג'נבל [Pagenbel]- מקצב של ריקוד קצירת קני הסוכר שנקצרו על ידי עבדים שהובאו בעיקר ממדינות מערב אפריקה.
טומבלאק [Toumblak]- ריקוד אהבה ופוריות.
גראג' [Grage]- מקצב לעבודת חקלאות.
רולה [Roulé]- מקצב וריקוד המושפע רבות מריקוד הוואלס.
מינדה [Mindé]- מקצב של חגיגות וקרנאבלים.
במדינות דרום אסיה, המושג גהאט משמעו מדרגות.
בהשאלה, מדרגות המובילות לגוף מים, כשלרוב מדובר על נהר קדוש, אגם קטן או לנהר רחב ידיים.
המונח "גהאט" מתאר מדרגות היורדות לגוף מים בו נעשים טקסי טוהרה.
גהאטות ישנן למשל בערים קדושות השוכנות על שפת הגנגס, כמו ואראנסי והרידוואר, שבהם ישנן מדרגות המובילות אל הנהר.
המושג "גהאט" משמש גם לתיאור אזורים הרריים כמו הרי גהאט המערביים והמזרחיים.
מקור המילה הוא מהשפות הדראווידיות, ביניהן המילה הטמילית kattu (צלע הר, סכר), המילה הקאנדית gatta (רכס הרים) והמילה הטלוגית katta (סכר, סוללה).
הגהאטות משמשות למטרות רחצה וניקוי וכן למטרות דתיות (טקסי טבילה וטיהור).
ישנן גם גהאטות המיועדות לשריפת גופות על הנהר, כך שהאפר נשטף על ידי מימי הנהר.
דוגמה לגהאט ידועה מסוג זה היא ראג' גהאט בדלהי בסמוך לנהר הקדוש יאמונה שבו נשרפו גופות מנהיגי הודו וביניהם גופתו של מהאטמה גנדי.
גהאטות מפורסמות לאורך הגנגס ידועות בשם "הגהאטות של ואראנסי" או "גאהטות של הגנגס".
במדינת מאדהיה פרדש במרכז הודו ישנן כמה גהאטות ידועות נוספות לאורך נהר נרמדה.
אנשים שגרים על שפת הגהאט ידועים כ"גהאטים".