tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2002 נבחר גיבס לראשונה אל האספה הכללית של אוהיו, לאחר שגבר על טום מייסון, מועמד המפלגה הדמוקרטית.
ב-2004 גבר עליו גיבס בשנית.
גיבס החל את כהונתו השלישית בבית הנבחרים המדינתי של אוהיו ב-2 בינואר 2007, והחליט להתמודד לסנאט של אוהיו ב-2008 כדי למלא את מקומו של הסנאטור הפורש רון אמסטוץ.
בבחירות לסנאט המדינתי באותה השנה נבחר לראשונה אל הבית העליון של באספה הכללית, והחל את כהונתו כנציג מחוז הבחירה ה-22 ב-5 בינואר 2009. עם זאת, בשל היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית בבחירות אמצע הכהונה ב-2010, הספיק גיבס לכהן בסנאט של אוהיו רק מחצית קדנציה אחת.
ב-2 בנובמבר גיבס נבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית בפער של 14%, וגרף את מרב קולות הבוחרים ב-14 מתוך 16 מחוזות אוהיו ששכנו במחוז הקונגרס ה-18. ב-4 במרץ 2013 הציג גיבס את הצעת חוק להפחתת נטלי אסדרה בפני הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
חקיקה זו שאפה לאסור על הסוכנות להגנת הסביבה ומדינות שונות להוציא היתרים במסגרת המערכת הלאומית לסילוק זיהומים מוזרמים (NPDES) עבור פריקות אחדות של חומרי הדברה.
בבחירות 2018 נתמך גיבס בידי "ועדת אמריקה הגדולה" מפרי ייסודו של סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס.
ב-7 בינואר 2021 התנגד גיבס לספירת קולות חבר האלקטורים בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 בהתבסס על טענות כוזבות בדבר הונאת בחירות.
בקונגרס ה-117 גיבס חבר בוועדת התחבורה והתשית ובוועדת החקלאות של בית הנבחרים.
ב-6 באפריל 2022 הכריז על פרישתו מבית הנבחרים בתום כהונתו בקונגרס ה-117 בשל מה שהגדיר כ"קרקס" של איחודי מחוזות הקונגרס באוהיו.
כהונתו תמה בראשית ינואר 2023.
רוברט צ'ארלס ג'וזף אדוארד סבאטיני גוצ'יונה היה צלם ומוציא לאור אמריקאי.
מייסדו של המגזין "פנטהאוז" בשנת 1965. המגזין נוצר בכוונה להתחרות במגזין " פלייבוי" של יו הפנר, באמצעות תוכן הנוטה יותר לכיוון הפורנוגרפיה.
ב-1982 נאמד הונו ב-400 מיליון דולר והוא היה הבעלים של אחת האחוזות הכי גדולות במנהטן.
גוצ'יונה ביצע כמה עסקאות לא מוצלחות ועם התפשטות הפורנוגרפיה באינטרנט הצלחתו דעכה ובשנת 2003 הכריז על פשיטת רגל והתפטר מתפקידו כיושב ראש.
גוצ'יונה נולד בברוקלין, ניו יורק.
הוא בן למוצא סיציליאני וגודל כקתולי בברגן שבניו ג'רזי.
אביו, אנתוני, היה רואה חשבון ואמו, נינה, הייתה עקרת בית.
את לימודיו התיכוניים סיים ב"אקדמיית בלייר" שבניו ג'רזי.
בנעוריו נישא גוצ'יונה לליליאן בייקר ולזוג נולדה בת, טונינה.
גוצ'יונה עזב את אשתו ובתו ועבר לאירופה כדי לעסוק בציור.
הוא פגש לבסוף אישה בריטית בשם מוריאל ועבר ללונדון שם הם התחתנו.
לזוג היו ארבעה ילדים: רוברט ג'וניור, נינה, טוני וניקי.
על מנת לכלכל את משפחתו גוצ'יונה ניהל רשת של מכבסות אוטומטיות עד שהתקבל לעבודה כקריקטוריסט בשבועון האמריקאי "The London American".
מגזין "פנטהאוז" החל להתפרסם בשנת 1965 באנגליה ובשנת 1969 הופץ גם באמריקה הצפונית.
המגזין נועד להתחרות ב"פלייבוי", אך בזמן שפלייבוי התמקד בנושאים מסוימים המגזין של גוצ'יונה הציע תוכן וכתיבה חוקרת ומעמיקה שהתמקדה בטיוחים וסקנדליים ממשלתיים על ידי כתבים כדוגמת סימור הרש.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 חווה המגזין תקיפות מצידן של קבוצות פמיניסטיות.
בנוסף נמתחה על גוצ'יונה ביקורת בכך שהוא לא מסקר ספורט בכלל בניגוד לשאר מגזיני הגברים ומתמקד בעולם האומנות.
בתחילת ימי המגזין גוצ'יונה התקשה למצוא צלמים מקצועיים וצילם את התמונות במגזין בעצמו.
סגנון הצילום במגזין היה שונה ממגזיני גברים אחרים של תקופת השחרור המיני של שנות ה-70 של המאה ה-20 והיו חושפניים יותר והראשונים שהראו שיער ערווה נשי במגזין.
במהלך השנים, פנטהאוז הציג מספר של תמונות עירום, שחלקן היו מאושרות לפרסום וחלקן לא אושרו, של סלבריטאיות שהצטלמו בתחילת הקריירה שלהן כדוגמת מדונה וונסה ויליאמס.
במקרה של ויליאמס, לאחר פרסום התמונות היא התפטרה מתואר מיס אמריקה לשנת 1984. גיליון ספטמבר של שנת 1984 הכיל תמונות של ויליאמס לראשונה יחד עם תמונות של השחקנית טרייסי לורדס שמאוחר יותר התגלה כי הייתה בת 15 בלבד בזמן שהתמונות צולמו.
בתחילת שנות השבעים גוצ'יונה השקיע בסביבות 45 מיליון דולר בשיפוץ מלון יוקרה ברייקה שביוגוסלביה.
והשקיע בנוסף עוד חצי מיליון דולר על פרסום המלון.
המלון נפתח לראשונה בשנת 1972 ובין אורחיו נמנה נשיא עיראק לשעבר סדאם חוסיין.
המלון פשט רגל שנה לאחר מכן.
בשנת 1976 גוצ'יונה השתמש ב-17.5 מיליון דולר מהונו הפרטי כדי לממן את הפקת הסרט "קליגולה" בכיכובם של מלקולם מקדואל, הלן מירן, ג'ון גילגוד ופיטר או'טול.
הסרט, שיצא ב-1979, הופק באיטליה ובוים על ידי טינטו בראס.
ב-1982 ג'וציונה נכנס לרשימת 400 העשירים השנתית של מגזין "פורבס" והונו נאמד ב-400 מיליון דולר.
התוכן שבמגזין זכה להכרה בכמה מוסדות אקדמיים ובשנת 1975 גוצ'יונה זכה להוקרה על ידי אוניברסיטת ברנדייס על התמקדותו בתכנים אקטואליים של אותה תקופה כגון מלחמת וייטנאם.
באפריל 1978 זכה גוצ'יונה לתואר "המוציא לאור של השנה" על ידי אגודת המפיצים העצמאיים של החוף האטלנטי.
ב-2013 הבמאי בארי אבריץ' ביים סרט שעסק בחייו של גוצ'יונה ונקרא "Filthy Gorgeous: The Bob Guccione Story".
הסרט הופק על ידי ג'רמי פרומר וריק שוורץ.
הסרט הוקרן לראשונה ב-9 בספטמבר 2013 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
מספר עסקאות ענק שנכשלו גרמו להפסדים של מיליוני דולרים מכספו של גוצ'יונה.
בניסיון להעלות את המכירות גוצ'יונה ניסה לגרום למוניקה לווינסקי שהייתה בכותרות באותה תקופה לדגמן עבור המגזין, אך ללא הצלחה.
המגזין גם החל לפרסם תוכן מיני בוטה יותר.
בנוסף, גדילת האינטרנט בסוף שנות ה-90 והגישה לפורנוגרפיה בחינם גרמה לירידה בתפוצת המגזין ובהכנסותיו.
ב-2003 חברת ההוצאה לאור של המגזין הכריזה על פשיטת רגל וגוצ'יונה התפטר מתפקידו כיושב ראש ומנכ"ל חברת "Penthouse International, Inc".
המגזין ממשיך להתפרסם גם כיום.
גוצ'יונה הקים מגזינים נוספים כגון "Omni", "Longevity" ו-"Viva".
גוצ'יונה העסיק את אנה וינטור בעבודתה הראשונה בתור עורכת אופנה במגזין שלו, "Viva".
גוצ'יונה היה בין המשקיעים בסרטים " צ'יינה טאון" ו"ויומו של הארבה".
מאוחר יותר הקים גוצ'יונה את "Penthouse Forum" שהיה מגזין עם יותר כתבות תוכן וטורים אישים מאשר תמונות ארוטיות.
בין 1994 ל-1998 פורסם מגזין "Penthouse Comix" שהכיל רצועות קומיקס ארוטיות.
המגזין פורסם במשך 32 גיליונות עד שבוטל לבסוף אך המשיך להתפרסם בגרסות אחרות.
המגזין פורסם באנגליה, צרפת, איטליה, גרמניה, יוון, ניו זילנד, אוסטרליה, דרום אפריקה, מקסיקו והגרסה הספרדית הגיעה למאה גליונות ב-2010.
בשנת 2004 עבר גוצ'יונה ניתוח לטיפול בסרטן בגרונו ומאוחר יותר אובחן כחולה סרטן ריאה סופני ומת ב-20 באוקטובר 2010, חודשיים לפני יום הולדתו ה-80. גוצ'יונה נפטר בבית חולים בעיר פלאנו שבטקסס.
בואשן דרומי (שם מדעי: Spilogale angustifrons) הוא מין של בואשן ממשפחת הבואשיים.
בעבר היה תת-מין של בואשן מזרחי אך הוחלט להפרידו.
הוא בעל פרווה שחורה והרבה טלאים לבנים.
זנבו שעיר וזקור כמו זנב סנאי.
כמו רוב קרוביו הוא בעל בלוטה בפי הטבעת ממנה הוא מפריש נוזלים מסריחים להגנה מטורפים.
הבואשן מצוי ביערות במרכז אמריקה ממקסיקו, גואטמלה, הונדורס, אל סלוודור, ניקרגואה, קוסטה ריקה ובליז.
חלק מהיערות בגובה 300 מ' מעל פני הים.
הבואשן פעיל בלילה ויודע לטפס על עצים.
הוא אוכל כל הניזון מהחי והצומח.
בואשן גמדי (שם מדעי: Spilogale pygmaea) הוא מין של בואשן ממשפחת הבואשיים האנדמי למערב מקסיקו לאורך חופי האוקיינוס השקט.
תפוצתו היא באזורי יערות ושטחים סלעיים.
אורכו 12–35 סנטימטרים והוא בעל גוף שחור עם פסים עבים לבנים לאורכו.
הזנב ארוך ושעיר והוא בעל בלוטה בקצה פי הטבעת איתה הוא פולט ריחות מצחינים על אויביו.
לפני הריסוס הוא מזהיר את טורפיו בעמידת ראש ייחודית, ואם זה לא עוזר הוא מרסס עליהם את הנוזל.
הוא אוכל-כל הניזון מהחי והצומח, אך ניזון בעיקר מבשר של עשים, חרקים נוספים, חלזונות, זוחלים, יונקים קטנים ועופות.
הוא עושה זאת כדי לאגור מספיק שומן ואנרגיה לפני החורף הקר.
רוברט "בוב" קואל גואן הוא מנחה טלוויזיה אמריקאי.
ב-1981 הופיע לראשונה בטלוויזיה ככתב ספורט של "KESQ-TV", השלוחה של ABC בפאלם ספרינגס.
בתחילת שנות השמונים הוא שימש ככתב באזורים מסוימים של רשת ESPN, לאחר כמעט ארבע שנים בתפקיד הוא עבר להוליווד, שם הנחה מספר שעשועונים ומשחקים טלוויזיוניים, הצלחתו הגדולה הגיעה כשהנחה בשנים 1989–1991 את התוכנית "גלגל המזל".
ב-1993 הצטרף לצוות תוכנית חדשות הבידור "Entertainment Tonight", תחילה ככתב שטח וב-1996 החל לשמש כמנחה התוכנית.
הוא שיחק במספר סרטים וסדרות טלוויזיה בתפקיד עצמו, ב-2005 דיבב גרסה מצוירת של עצמו בסדרה "קסם של הורים".
מ-1994 ועד 1994 הנחה את תחרות מיס תבל ואת תחרות מיס ארצות הברית.
הוא מארגן מדי שנה אירוע גולף שהכנסותיו תומכות במשאלת לב.
רוברט אלן "בוב" אייגר הוא מנהל מדיה ואיש עסקים יהודי-אמריקאי, המכהן כמנכ"ל חברת וולט דיסני.
הוא כיהן כמנכ"ל בשנים 2005–2020 והודיע על חזרתו המיידית לתפקיד ב-20 בנובמבר 2022, לאחר שפוטר מחליפו בוב צ'אפק.
לפני שהחל לעבוד בחברת דיסני, שימש אייגר כנשיא רשת הטלוויזיה ABC בשנים 1994–1995, וכנשיא וסמנכ"ל הכספים של ABC עד שרכשה דיסני את הרשת בשנת 1995.
בשנת 2000 נבחר אייגר לתפקיד נשיא וסמנכ"ל הכספים של חברת דיסני, ובשנת 2005 החליף את מייקל אייזנר כמנכ"ל החברה, לאחר מאמץ של רוי דיסני שנשא פרי בניסיונו לטלטל את הנהלת החברה.
אייגר היה הכוח המניע מאחורי ההתחדשות של אולפני האנימציה של חברת דיסני ואסטרטגיית המהדורה הממותגת של אולפן הקולנוע שלה.
בהובלתו של אייגר חוותה דיסני עלייה בהכנסותיה בכל הענפים שלה, כששווי השוק שלה עלה מ-48.4 מיליארד דולר ל-257 מיליארד בתוך 13 שנה.
אייגר נולד למשפחה יהודית בניו יורק.
הוא בנם של מימי (למשפחת טוניק) ולארתור ל.
אביו היה לוחם במלחמת העולם השנייה וכיהן כסגן נשיא ומנכ"ל השיווק בגרינווייל, והיה גם פרופסור לפרסום וליחסי ציבור.
משפחת אביו מיוחסת לרבי עקיבא איגר אמו עבדה בחטיבת הביניים באושנסייד שבקליפורניה.
הוא גדל באושנסייד, שם למד בבית הספר בשדרת פולטון וסיים את לימודיו בתיכון אושנסייד בשנת 1969. בשנת 1973 סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר לתקשורת במכללת איתקה וקיבל תואר ראשון במדעים, טלוויזיה ורדיו.
אייגר החל בקריירה שלו במדיה בשנת 1972 כמארח "קמפוס פרוב", תוכנית טלוויזיה במכללת איתקה.
הוא חלם להיות מגיש חדשות בזמן שעבד כחזאי, בטרם שינה את יעדיו.
בשנת 1974 הצטרף אייגר לחברת השידורים האמריקאית ABC.
בשנת 1989 מונה להיות נשיא הבידור של החברה.
בשנת 1994 מונה לנשיא ומנהל התפעול הראשי.
בשנת 1996 רכשה חברת וולט דיסני את ABC ושינתה את שמה ל-ABC Inc.
אייגר נשאר בתפקידו כנשיא עד 1999.
ב-25 בפברואר 1999 מינתה דיסני את אייגר לנשיא וולט דיסני אינטרנשיונל, היחידה העסקית המפקחת על פעילותה הבינלאומית של דיסני, וכמו כן ליושב ראש קבוצת ABC, והוציאה אותו מהניהול היומיומי של ABC.
דיסני מינתה את אייגר לנשיא ומנהל התפעול הראשי ב-24 בינואר 2000, מה שהפך אותו לשני בדרג אחרי היושב ראש והמנכ"ל מייקל אייזנר.
דיסני הייתה ללא נשיא נפרד מאז עזיבתו של מייקל אוביץ בשנת 1997, אחרי 16 חודשים בדיסני.
כתוצאה ממאמץ מוצלח של רוי דיסני לרענן את הנהלת החברה, החלה דיסני לחפש מנכ"ל שיחליף את אייזנר.
ב-13 במרץ 2005 הודיעה דיסני כי אייגר יחליף את מייקל אייזנר בתפקידו.
אייגר היה אחראי על הפעילות היומיומית, אם אייזנר החזיק בתפקיד המנכ"ל עד שהתפטר ב-30 בספטמבר 2005. אחת ההחלטות הראשונות של אייגר כמנכ"ל הייתה לפרק את חטיבת התכנון האסטרטגי ולמנות את סמנכ"ל התפעול האסטרטגי, פיטר מרפי, לתפקיד אחר.
לפני מינויו של אייגר לתפקיד, ניסו חברי הדירקטוריון רוי דיסני וסטנלי גולד למנוע את מינויו בקמפיין "הצילו את דיסני".
ביולי 2005 ניאותו השניים לעבוד עמו.
באותה שנה רכשה החברה את הזכויות על המותג הראשון של החברה, אוסוולד הארנב מ-NBCUniversal על ידי שחרורו של שדרן הספורט מ-ABC Sport ל-NBC Sport.
באוגוסט 2009 הוביל אייגר את המשא ומתן שהוביל את דיסני לרכוש את מארוול ואת הנכסים הנלווים לה בתמורה ל-4 מיליארד דולר.
באוגוסט 2014 החזירה דיסני את ההשקעה מהרווח בקופות מסרטי מארוול בלבד.
ב-11 בנובמבר 2011 הודיעה אפל כי בוב אייגר ישמש כחבר דירקטוריון בחברה.
הוא התפטר מתפקיד זה באפריל 2019, בעקבות התחרות הצפויה בין שירות הסטרימינג של דיסני ואפל TV פלוס.
באוקטובר 2012 חתם אייגר על עסקה לרכישת לוקאס פילם תמורת 4.06 מיליארד דולר.
כתוצאה מכך קיבלה דיסני את הזכויות על סרטי "מלחמת הכוכבים" ו"אינדיאנה ג'ונס".
החוזה של אייגר תוכנן להימשך עד 30 ביוני 2018; עם זאת, במרץ 2017 הודיעה דיסני כי היא מאריכה את כהונתו עד 2 ביולי 2019, ואמרה כי ישמש יועץ בשלוש השנים שלאחר מכן.
ביולי 2018 אישרו בעלי המניות של דיסני ופוקס המאה ה-21 עסקה לרכישת נכסי פוקס.
באפריל 2019 הוכרז כי אייגר יעזוב את תפקידו עם תום החוזה שלו בשנת 2021. ב-25 בפברואר 2020 התפטר מתפקידו בחברה ואמר כי "עם ההשקה המוצלחת של השירותים הישירים לצרכן של דיסני והשילוב של פוקס המאה ה-21, אני מאמין שזהו הזמן האופטימלי למעבר למנכ"ל חדש".
באפריל 2020, אחרי התפרצות הקורונה אייגר חזר לחברה כיושב ראש.
באוקטובר 2020 הצטרף למועצת המנהלים של חברת Perfect Day.
בנובמבר 2022 הודיע על חזרתו המיידית לחברה אחרי שמחליפו, בוב צ'אפק פוטר מתפקידו.
בתחילת פברואר 2026 הכריזה דיסני על מינויו של ג'וש ד'אמרו, ראש חטיבת החוויות שלה, למנכ"ל החברה במקום אייגר, שהחליט לעזוב קרוב לשנה לפני תום חוזהו.
על פי הודעת דיסני, אייגר צפוי לשמש כיועץ בכיר וחבר דירקטוריון דיסני עד לפרישתו המתוכננת מהחברה מהחברה בסוף 2026. אייגר עמד בראש דיסני במצטבר במשך קרוב ל-20 שנה, שהורכבו משתי קדנציות.
אייגר היה יושב ראש ההתרמה לקמפיין הנשיאות של הילרי קלינטון בבחירות 2016 בארצות הברית.
ב-2 בדצמבר 2016 נקרא לפורום לאסטרטגיה ולמדיניות של הנשיא הנבחר טראמפ.
הוא התפטר מהמועצה המייעצת לנשיא ב-1 ביוני 2017 לאחר שטראמפ הודיע על יציאת ארצות הברית מהסכם האקלים.
נישואיו הראשונים עם קייתלין סוזן הסתיימו בגירושים, מהם יש להם שתי בנות.
בשנת 1995 התחתן אייגר עם העיתונאית ווילו ביי בטקס יהודי וקתולי, ולהם שני בנים.
האי בוב הוא אי סלעי, בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם 7 קילומטרים דרומית מזרחית לכף אררה.
אורכו של האי 2 קילומטרים.
האי מתנשא לגובה של 145 מטרים מעל פני הים.
אדריאן דה ז'רלאש, שעמד בראש המשלחת האנטארקטית הבלגית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1899–1897), חקר את ארכיפלג פאלמר בשנת 1898.
ז'רלאש קרא לאי - "אי הרעב" (Ile Famine) אבל בדוחות המשלחת שונה שמו ל-"האי בוב" (Ile Bob).
במיפוי האזור בשנת 1955 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, הסוקרים מיפו את האי על הקרקע (כאשר מידותיו בהתאם למיפויים שונים ממידות האי על פי המיפוי שבוצע על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, ואולם בשל צורתו ומיקומו הזהים למפות הבלגיות, הם הותירו את השם של האי - הוא שמו הנוכחי).
רוברט לואיס "בוב" בוזר היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1960–1971. לאורך הקריירה ב-NBA זכה באליפות אחת (1971), השתתף פעם אחת במשחק האולסטאר (1968) והעמיד ממוצעים כוללים של 14.8 נקודות, 8.1 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק.
בוזר נולד וגדל בעיר אומהה שבנברסקה, ובשנת 1956 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של קנזס ("קנזס סטייט") אשר במנהטן, קנזס.
בעונת 1957/1958 קלע 20.1 נקודות בממוצע למשחק כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, והוביל אותה לשלב פיינל פור טורניר אליפות המכללות, בפעם השלישית בתולדותיה.
בשנת 2016 הונצח בוזר בהיכל התהילה של כדורסל המכללות.
בדראפט ה-NBA 1959 נלקח בוזר בבחירה הראשונה, על ידי סינסינטי רויאלס, אך בחר לשחק בקבוצת "פאוריה קטרפילרס" מליגת החובבים על מנת שיוכל להשתתף בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת רומא (1960), אשר נאסרה בו השתתפות של שחקנים מקצועיים.
בטורניר אולימפיאדת רומא ניצחה נבחרת ארצות הברית את כל משחקיה בהפרש ממוצע של כ-42 נקודות, וזכתה במדליית הזהב.
בוזר השתתף בכל שמונת משחקי הנבחרת וקלע 6.8 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל.
בשנת 2010 הוצגה נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת רומא, בשלמותה, בהיכל התהילה של הכדורסל.
לאחר שנה אחת בליגת החובבים חתם בוזר על חוזה בסינסינטי רויאלס, יחד עם חברו בנבחרת ארצות הברית – אוסקר רוברטסון.
בעונתו השנייה בסינסינטי תפס מקום קבוע בחמישייה הפותחת, והפך לאחד השחקנים המובילים של הקבוצה לצד שלושת חברי היכל התהילה לעתיד – רוברטסון, ויין אמברי וג'ק טוויימן.
בפלייאוף 1963 העפילו הרויאלס לגמר האזור המזרחי, וכמעט הדיחו את אלופת ה-NBA ב-4 העונות הקודמות –בוסטון סלטיקס – אך הפסידו במשחק השביעי והמכריע בתוצאה 131–142.
בדצמבר 1963, לאחר כ-3 עונות וחצי בסינסינטי, הועבר בוזר בטרייד לניו יורק ניקס.
עד לסיום עונת קלע בוזר 15.4 נקודות למשחק עבור הניקס, אך הקבוצה החמיצה את הפלייאוף בשתי העונות.
לקראת עונת נשלח בטרייד נוסף ללוס אנג'לס לייקרס, בתמורה לדיק בארנט.
בעונתו היחידה בלוס אנג'לס העפיל עם הלייקרס לגמר ה-NBA, בו הפסידו מול בוסטון סלטיקס בתוצאה 3–4.
בדראפט ההרחבה של שנת 1966 נבחר בוזר על ידי שיקגו בולס, אשר הוקמה והצטרפה ל-NBA באותה שנה.
בכל 3 עונותיו בקבוצה הוביל את קלעיה, עם ממוצע של 20.4 נקודות למשחק, ובעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר כשחקן החמישייה הפותחת של "נבחרת המערב".
בעונת שיחק עבור סיאטל סופרסוניקס, ובעונה העוקבת, שהייתה האחרונה בקריירה שלו, חזר לשתף פעולה עם אוסקר רוברטסון במילווקי באקס.
באותה עונה זכתה מילווקי באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, בהובלתם של רוברטסון, כרים עבדול-ג'באר ובוב דאנדרידג', לאחר שגברה בסדרת הגמר על וושינגטון בולטס (4–0).
ב-19 במאי 2012 נפטר בוזר בביתו שבאומהה, נברסקה, כתוצאה ממפרצת במוח.
סטיוארט רוברט "בוב" איינשטיין היה שחקן, תסריטאי וקומיקאי יהודי אמריקאי.
נולד בלוס אנג'לס לשחקנית תלמה לידס ולקומיקאי ואיש הרדיו הארי איינשטיין ולו שני אחים, בהם השחקן והקומיקאי אלברט ברוקס.
איינשטיין למד באוניברסיטת צ'פמן והיה חלק מנבחרת הכדורסל של הקולג'.
בינואר 2019 נפטר איינשטיין כתוצאה ממחלת הסרטן, זמן קצר לאחר שהתגלתה אצלו המחלה.
הוא היה נשוי לרוברטה והתגורר באינדיאן וולס שבקליפורניה.
לאחר סיום לימודיו החל לעבוד בסוכנות פרסום כתסריטאי ובמאי פרסומות.
איינשטיין החל לכתוב לתוכנית The Smothers Brothers Comedy Hour בשנים 1968–1969. בתוכנית גם גילם את הדמות Officer Judy.
בשנת 1972 הופיע לראשונה בדמות "סופר דייב אובורן" בתוכנית the John Byner Comedy Hour.
לאורך השנים הופיע איינשטיין בדמות זו שיצר,של פעלולן שנפצע לעיתים קרובות במהלך ביצוע פעלוליו.
בשנות ה-80 הופיע עם הדמות בתוכנית Bizarre שהוגשה אף היא על ידי ג'ון ביינר.
בדמות סופר דייב הופיע לעיתים תכופות בתוכנית הלייט נייט של דייוויד לטרמן.
בשנים 1987–1991 הגיש את תוכנית הבידור Super Dave בדמותו.
התוכנית שודרה בקנדה ובארצות הברית.
בשנת 1992 שודרה בארצות הברית סדרת האנימציה Super Dave: Daredevil for Hire לה נתן איינשטיין את קולו.
קומדיה קולנועית בכיכובו של איינשטיין The Extreme Adventures of Super Dave עלתה על המסכים בשנת 2000.
איינשטיין גילם במשך שש עונות את דמותו של מרטי פנקהאוזר בסדרה "תרגיע" שיצר לארי דייוויד ואת "לארי מידלמן" בעונה השלישית של הסדרה "משפחה בהפרעה".
כן השתתף בסדרת הבובות "שיחות מלוכלכות".
בשנת 2007 שיחק בסרט "אושן 13" בתפקיד משני, ובעונה השנייה של סדנה לעצבים בתפקיד שכנו העצבני של צ'רלי גודסון (צ'רלי שין).
איינשטיין הופיע פעמים בסדרת הרשת של ג'רי סיינפלד "קומיקאים במכוניות שותים קפה":בעונה הראשונה (2012) ובעונה השביעית (2017).
איינשטיין זכה פעמיים בפרס אמי.
הראשון בשנת 1969 על כתיבת התסריט לסדרה הקומית "Smothers Brothers", כחלק מצוות הכותבים.
ב-1977 זכה בפרס אמי נוסף שניתן לתוכנית של דיק ואן דייק ברשת NBC בקטגוריית Outstanding Comedy-Variety or Music Program.
רוברט פוסטר בנט היה פוליטיקאי ושדלן אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת יוטה בשנים 1993–2011. בנט הנהיג ומילא תפקידים בכירים במספר ועדות מרכזיות בסנאט, בהן ועדת ההקצבות וועדת האנרגיה ומשאבי הטבע.
בנט היה סנאטור פופולרי ושמרן באופן אמין במשך מרבית כהונתו, וזכה לדירוג גבוה מקבוצות עניין שמרניות כמו איגוד הרובאים הלאומי, לשכת המסחר של ארצות הברית והאיחוד השמרני האמריקאי.
עם זאת, ב-2010 הפך בנט לאחד מיעדי התקיפה הבולטים ביותר של תנועת מסיבת התה, שביקרה את תמיכתו במדיניות הכלכלית של ממשל ג'ורג' ווקר בוש וטענה כי בנט לא שמרני דיו.
חרף התמיכה הנלהבת של מיט רומני בבנט, בבחירות המקדימות למועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט האמריקאי מטעם יוטה הוא סיים במקום השלישי אחרי שני מועמדים שזכו לתמיכת תנועת מסיבת התה.
בנט נולד בספטמבר 1933 בסולט לייק סיטי, עיר הבירה של מדינת יוטה.
בנט היה בנם של פרנסס מריון (לבית גרנט) ושל הסנאטור וולאס בנט.
סבו היה הבר גרנט, הנשיא השביעי של כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים ונינו של ג'דדיה גרנט (אביו של סבו) ודניאל ולס, מראשי הערים הראשונים של סולט לייק סיטי ויועצים בנשיאות הראשונה של כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים, ההנהגה של כנסיית המורמונים.
בנט למד בבית הספר התיכון איסט היי שבסולט לייק סיטי, וב-1957 השלים באוניברסיטת יוטה לימודי תואר ראשון במדע המדינה.
הוא היה נשיא התאחדות הסטודנטים באוניברסיטת יוטה והתקבל לארגון "ינשוף ומפתח" של האוניברסיטה.
לאחר סיום לימודיו ב-1957, התגייס בנט למשמר הלאומי של צבא יוטה והעביר חצי שנה בתפקיד פעיל.
עם שובו לחיים האזרחיים שימש קצין דת במשמר והאריך את שירותו עד 1960. הוא הועסק ב"משרד בנט", עסק משפחתי לצביעה וזיגוג עד לשנת 1962, אז עזב בשביל משרה מלאה במטה הבחירות של אביו, שהתמודד מחדש לסנאט.
ב-1963 נסע בנט לוושינגטון הבירה כמזכיר העיתונות של שרמן פ.
לויד, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של יוטה, ובהמשך כעוזר מנהלי לאביו.
הוא התמנה לראש המשרד לענייני ממשל של חברת חנויות הכלבו "JC Penney" ב-1965. לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1968 התפטר מהחברה כדי לקבל מינוי בממשלו של הנשיא הנבחר ריצ'רד ניקסון, כמנהל לענייני קונגרס במחלקת התחבורה של ארצות הברית.
הוא מילא תפקיד זה בשנים 1969–1970. ב-1971 עזב את הממשל כדי לרכוש את חברת יחסי הציבור "רוברט מולן".
הלקוח העיקרי של בנט היה חברת "תאגיד סומא" (Summa Corporation), חברת ההחזקות של המיליארדר האוורד יוז.
ב-1974 הוא סגר את חברת "רוברט מולן" והצטרף לתאגיד סומא כמנהל יחסי ציבור בסניף האם של התאגיד וסגן נשיא לענייני ציבור בחברת התעופה "יוז איירווסט" שפעלה במערב ארצות הברית.
לאחר מותו של יוז, בנט עזב את תאגיד סומא כדי להיות נשיא "אוסמונד קומיוניקיישן".
לאחר מכן הוא התמנה ליושב ראש "חברת המחשבים האמריקאית", ולאחר מכן לנשיא חברת מיקרוסוניקס, חברה ציבורית הרשומה בנאסד"ק.
ב-1991 סיים את נתיבתו המקצועית בעולם העסקים ונכנס לפוליטיקה של ארצות הברית.
ב-1992 נעשה אחד משני מושביה של יוטה בסנאט של ארצות הברית פנוי, כאשר ג'ייק גארן מיאן להתמודד לתקופת כהונה רביעית.
בנט זכה בקושי בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית עם כ-51% מקולות הבוחרים, בשעה שמתנגדו העיקרי היה ג'וזף א.
קאנון, מיליונר ונצר למשפחה פעילה בכנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים.
לאחר מכן המשיך בנט לבחירות הכלליות שם הצליח לגבור על יריבו, חבר הקונגרס ויין אדמס, מועמד המפלגה הדמוקרטית.
הוא נבחר מחדש בשנים 1998 וב-2004. יריבו הדמוקרטי ב-2004 היה התובע הכללי של יוטה לשעבר פול ואן דאם, ובנט זכה בבחירות הכלליות עם 68% מקולות הבוחרים לעומת 29% שגרף ואן דאם.
במהלך הקונגרס ה-106 מונה בנט על ידי מנהיג הרוב הסנאטור ביל פריסט מטנסי, לשמש כסגן מצליף הסיעה הרפובליקנית בסנאט.
מאוחר יותר, כיועצו של הסנאטור מיץ' מקונל מקנטקי, נעשה בנט חבר משפיע בצוות ההנהגה הרפובליקני וייעץ למקונל ב"אסטרטגיית חקיקה וסדרי עדיפויות במדיניות".
בנט היה מתנגד חזק נגד הזכות להפיל וצידד בצעדים להגבלתה.
אלה כללו דרישות יידוע הורים במקרה של נערה המעוניינת להפיל ואיסור על מתן אפשרות לקטינות לנסוע למדינה אחרת במטרה לעבור שם את תהליך ההפלה.
עם זאת, הוא הראה תמיכה מסוימת במחקר בתאי גזע עובריים.
לבנט היה דפוס הצבעה מעורב בנושאי הגירה.
הוא הצביע בעד בניית גדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקו, בעד חקיקת האנגלית כשפה הלאומית של ארצות הברית ובעד שלילת זכויות אזרח של מהגרי עבודה.
עם זאת, הוא הצביע בעד "חוק הרפורמה המקיפה בהגירה" ב-2006, שנתן מתן תוקף חוקי לכ-12 מיליון מהגרים בלתי-חוקיים.
ב-2010 ניצב בנט בפני שבעה רפובליקנים אחרים ושני דמוקרטים כשהתמודד מחדש לסנאט באותה השנה.
חרף התמיכה הרבה לה זכה בקרב מצביעי יוטה, ב-8 במאי 2010 הובס בבנט בבחירות המקדימות הרפובליקניות ובמקומו נבחר לסנאט מייק לי.
ב-1962 נישא בנט לג'ויס מקיי, נכדתו של דייוויד אומאן מקי, הנשיא התשיעי של כנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים.
ב-4 במאי 2016 נפטר בנט בגיל 82 בביתו שבמחוז ארלינגטון, וירג'יניה, אחרי שסבל מסרטן הלבלב ושבץ מוחי.
את ימיו האחרונים בילה בהתנצלות בפני הקהילה המוסלמית על רטוריקה שנויה במחלוקת של מועמדים רפובליקנים לנשיאות, בהם המועמד המוביל ולבסוף הנשיא הנבחר דונלד טראמפ.
רוברט יוג'ין "בוב" באס היה מאמן ומנהל קבוצות כדורסל אמריקאי, אשר היה פעיל בין השנים 1952–2004. בעונות ו- זכה בפרס מנהל השנה ב-NBA, בתור הג'נרל מנג'ר של קבוצות סן אנטוניו ספרס ושארלוט הורנטס, בהתאמה.
לאורך השנים שימש כמאמן הראשי של הספרס בארבע קדנציות שונות.
באס נולד וגדל בעיר טלסה שבאוקלהומה, ובין השנים 1946–1950 למד באוניברסיטת אוקלהומה בפטיסט.
כשנתיים לאחר סיום לימודיו מונה למאמן הראשי של קבוצת הכדורסל באוניברסיטה, ונשאר בתפקיד זה במשך 15 שנים.
בעונות 1965–1967 הוליך את הקבוצה ל-3 העפלות רצופות לגמר , ואף לזכייה באליפות הטורניר בעונת 1966, בהובלתו של השחקן אל טאקר.
בקיץ 1967 מונה למאמן קבוצת דנוור רוקטס מליגת ה-ABA, לקראת עונת הבכורה של הקבוצה והליגה.
בשתי עונותיו בתפקיד רשמו הרוקטס מאזן כולל של 89 ניצחונות ו-67 הפסדים, ובשתיהן הודחו מהפלייאוף בשלב חצי גמר המערב.
בקבוצה בלטו אז שחקני האולסטאר לארי ג'ונס, ויין הייטאוור וביירון בק.
בין השנים 1969–1971 אימן את קבוצת אוניברסיטת טקסס טק, אשר בעיר לאבק.
לאורך התקופה רשמו ה"רד ריידרס" מאזן חיובי 22–15, בטרם התפטר באס בינואר 1971.
מיד עם עזיבתו את טקסס טק מונה למאמן מיאמי פלורידיאנס מה-ABA, ובסיום עונת 1971/1972, עם התפרקות מועדון הפלורידיאנס, עבר לאמן את ממפיס טאמס.
לקראת עונת 1974/1975 מונה באס למאמן הראשי של סן אנטוניו ספרס מה-ABA, במקומו של טום ניסאלקי.
בעונה העוקבת העפילו הספרס לחצי גמר הליגה, בהובלתם של ג'ורג' גרווין, ג'יימס סיילאס, לארי קינון ובילי פולץ, אך הפסידו מול ניו יורק נטס בתוצאה 3–4. בקיץ 1976 הוחלף באס על ידי המאמן דאג מו, במקביל למעבר הקבוצה לליגת ה-NBA.
ביולי 1979 מונה לג'נרל מנג'ר של הספרס, ונשאר בתפקיד זה עד לסיום עונת .
ב-12 מתוך 15 העונות השתתפה סן אנטוניו בפלייאוף ה-NBA, ובעונות ו- אף העפילה לגמר האזור המערבי, אולם בשני המקרים הודחה על ידי לוס אנג'לס לייקרס.
לאורך התקופה אימנו את הספרס 11 מאמנים שונים, כולל באס עצמו אשר אימן את הקבוצה ב-3 קדנציות קצרות בעונות , ו-.
בסיום עונת זכה באס בפרס מנהל השנה ב-NBA, לאחר שהספרס קבעו שיא מועדון של 56 ניצחונות.
במהלך התקופה היה באס אחראי לצירופם של שחקני האולסטאר ארטיס גילמור (נרכש בטרייד ב-1982), אלווין רוברטסון (בחירה שביעית בדראפט 1984), דייוויד רובינסון (בחירה ראשונה בדראפט 1987) ושון אליוט (בחירה שלישית בדראפט 1989).
לקראת עונת מונה באס לג'נרל מנג'ר של שארלוט הורנטס, במקומו של דייב טוורדזיק.
בדראפט 1996 בחר את כוכב התיכונים קובי בראיינט בבחירה ה-13, ומיד העביר אותו בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס תמורת ולאדה דיבאץ.
בעונת השיגו ההורנטס את מאזן העונה הסדירה הטוב בתולדות המועדון (54–28), בהובלת גלן רייס, אך הודחו כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף, על ידי ניו יורק ניקס.
בסיום אותה עונה זכה באס בפעם השנייה בקריירה בפרס מנהל השנה ב-NBA.
בשנת 2002 עבר המועדון לשחק בניו אורלינס, ושינה את שמו ל"ניו אורלינס הורנטס".
בסיום עונת פרש מתפקידו ועזב את הקבוצה.
ב-7 מתוך 9 עונותיו עם ההורנטס השתתפה הקבוצה בפלייאוף, וב-3 מתוכן העפילה לסיבוב השני.
ב-17 באוגוסט 2018 נפטר באס בביתו שבסן אנטוניו, טקסס, בגיל 89. לאחר פטירתו אמר עליו מאמן הספרס, גרג פופוביץ': "לאורך ארבעה עשורים הייתה לבוב באס השפעה עצומה הן על ה-ABA והן על ה-NBA.
הוא היה חלוץ אמיתי בעולם הכדורסל המקצועי".
רוברט "בוב" גוד הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של וירג'יניה בשנים 2020-2024.
גוד נולד בפנסילבניה והתגורר בילדותו בניו ג'רזי עד שעבר עם משפחתו ללינצ'בורג שבווירג'יניה כאשר היה בן תשע, גוד למד באקדמיה הנוצרית ליברטי , בית ספר פרטי-נוצרי, בבית הספר היה חבר בקבוצת ההיאבקות ואף קיבל מלגה חלקית בזכות השתתפותו בקבוצה.
את התואר הראשון שלו במדעים פיננסים ואת התואר השני שלו במנהל עסקים עשה גוד באוניברסיטת ליברטי שגם היא שוכנת בלינצ'בורג.
במשך 17 שנים עבד גוד בחברת סיטיגרופ.
כאשר גוד הכריז על הקמפיין הריצה שלו לקונגרס ב-2019, הוא היה אחד מאנשי סגל ההוראה בתחום הספורט באוניברסיטת ליברטי.
בבחירות שנערכו ב-2020 התמודד גוד מול חבר הקונגרס המכהן מטעם המחוז, דנוור ריגלמן, גוד ניצח את ריגלמן וגרף כ-58% מהקולות.
במהלך הקמפיין מתח גוד ביקורת על ריגלמן על כך שחיתן שניים מעוזריו ההומוסקסואלים ובשל אי-קידום ערכים שמרניים וקיום החתונה העריכו פרשנים הפסיד ריגלמן לגוד.
לאחר בחירתו לקונגרס ה-117 של ארצות הברית השתתף גוד במחאה שנערכה בוושינגטון, במחאה מחו תומכיו של הנשיא המכהן, טראמפ על דחיות העתירות שהגיש טראמפ וצוותו לאחר תבוסתו בבחירות לנשיאות למועמד הדמוקרטי, ג'ו ביידן.
במהלך העצרת קידם גוד את תאוריית הקשר בה נטען כי הדמוקרטים ביצעו מזימה רחבת היקף על מנת להביס את הנשיא הטראמפ באמצעים לא כשרים.
לגוד ולאשתו, טרייסי יש שלושה ילדים.
אדוארד לואיס ברטלט , שנודע בשם בוב ברטלט, היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כאחד משני נציגיה הראשונים של מדינת אלסקה בסנאט של ארצות הברית בשנים 1959–1968.
ברטלט נולד בסיאטל, בנם של אדוארד ואיידה פלורנס (לבית דוברספיק) ברטלט.
לאחר שלמד באוניברסיטת וושינגטון בין השנים 1922–1924, השלים ברטלט את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת אלסקה בפיירבנקס בשנת 1925, ואז החל את דרכו בפוליטיקה של ארצות הברית.
עד 1933 היה כתב בעיתון "Fairbanks Daily News-Miner", ולאחר מכן שירת כמזכירו האישי של אנתוני דיימונד, נציגהּ של טריטוריית אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
שלוש שנים אחר כך היה ליושב ראש הוועדה לפיצויי אבטלה באלסקה.
ב-30 בינואר 1939 מינה אותו נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט למזכיר טריטוריית אלסקה.
בראשית 1945 החליף את דיימונד בגבעת הקפיטול, וייצג את אלסקה ללא זכות הצבעה במליאת הנבחרים במשך 14 שנה.
בהמשך שירותו האזרחי היה נשיא איגוד השחפת באלסקה (Alaska Tuberculosis Association) והיה חבר במועצת המלחמה של המדינה.
עם קבלתה של אלסקה לאיחוד ב-1959, היה לאחד משני הסנאטורים הראשונים מטעמה וייצג אותה בסנאט עד למותו בשלהי 1968.
ברטלט היה בעל מוניטין של איש שקט בעל הישגים.
בספריית הקונגרס מעריכים כי היו לו הצעות חוק רבות יותר מכל חבר אחר בהיסטוריה של הקונגרס האמריקאי.
בטרם קבלת מעמד מדינה עבור אלסקה, ברטלט הגה חקיקה (בחסות חברי קונגרס אחרים), כגון "החוק להתרת בריאות הנפש באלסקה" משנת 1956. חלק מחקיקותיו כללו את הצעת החוק לבטיחות קרינה ו"חוק ברטלט", המחייב שכל הבניינים במימון פדרלי יהיו נגישים לנכים.
ברטלט נפטר בעקבות ניתוח לב ב-11 בדצמבר 1968 בבית החולים קליבלנד קליניק שבקליבלנד.
הוא נטמן בבית העלמין נורת'ן לייטס ממוריאל פארק שבפיירבנקס.
בשנת 1971 הזמינה מדינת אלסקה את הפסל פליקס דה ולדון ליצור פסל ברונזה בדמותו של ברטלט השוכן בהיכל הפסלים הלאומי שבקפיטול.
אמיליוס ואחמאנס (; 18 במאי 1926 – 29 במרץ 2011), הידוע בשם הבמה שלו בוב בני, היה זמר ומחזאי בלגי.
בני ייצג את בלגיה באירוויזיון 1959 ובאירוויזיון 1961.
בני החל את קריירתו בשלהי מלחמת העולם השנייה, כשהחל להופיע בקביעות בבית קפה בעיר הולדתו.
בתחילת שנות החמישים, הופיע בני באופן רציף בתוכנית רדיו, והוציא את אלבום בכורתו, Mijn haart spreekt tot u (הלב שלי מדבר אלייך).
בשנת 1957, הוציא לאור את הסינגל "Cindy, Oh Cindy", שהגיע למקום השני במצעד הסינגלים הפלנדרי.
ב-1959 הכריזה רשות השידור הבלגית כי בני נבחר לייצג את מדינתו באירוויזיון 1959, עם השיר "Hou toch van mij".
גמר התחרות התקיים ב-11 במרץ 1959, בעיר קאן, צרפת.
בתום ההצבעות, בני הגיע למקום השישי עם תשע נקודות.
Hou toch van mij ב-1961, בני נבחר פעם נוספת לייצג את בלגיה באירוויזיון 1961, עם השיר "September, gouden roos".
התחרות נערכה גם היא בקאן, ב-18 במרץ 1961. בני הגיע למקום ה-15 והאחרון עם נקודה אחת בלבד מלוקסמבורג.
בשנת 1963, הוציא לאור את השיר "Waar en wanneer", שהגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הפלנדרי, ו-"Alleen door jou", שהגיע למקום החמישי.
בשנת 2001 לקה בני באירוע מוחי.
באותה שנה יצא מהארון כהומוסקסואל.
בשנת 2006, חגג את יום הולדתו ה-80, שם הצהיר כי הוא הבריא באופן מוחלט.
ב-29 במרץ 2011, נפטר בני בבית אבות בעיר הולדתו.
רוברט פרנק בראדלי (נולד ב-3 במרץ 1958) הוא מאמן כדורגל אמריקאי.
לשעבר מאמן נבחרת ארצות הברית.
יליד ניו ג'רזי ובוגר אוניברסיטת פרינסטון.
בראדלי אימן כ-15 שנים בליגת המכללות בתקופה שלפני הקמת הליגה המקצוענית.
בהמשך אימן במשך 9 שנים בליגת ה-MLS כולל זכייה בדאבל לשנת 1998 עם השיקגו פייר ובתואר מאמן השנה.
ב-2006 מונה למאמן נבחרת ארצות הברית, עימה זכה במספר הישגים ובראשם זכייה בגביע הזהב של CONCACAF ב--2007 והעפלה לשמינית הגמר מונדיאל 2010. לאחר מכן אימן את נבחרת מצרים.
בהמשך פרץ בראדלי אל השוק האירופאי והיה למאמן האמריקאי הראשון לאמן ביבשת.
אימן את סטאבק בנורווגיה ב-2014, משם המשיך למועדון הצרפתי לה האבר ולסוונזי סיטי הוולשית, והפך לאמריקני הראשון שמנהל מועדון פרמיירליג, אך פוטר פחות משלושה חודשים לאחר מכן.
ב-2018 חזר בראדלי ל-MLS כדי לסייע בהקמת מועדון הכדורגל לוס אנג'לס, אותם אימן במשך 4 עונות וזכה בתואר מגן האוהדים ומאמן השנה לשנת 2019. החל מ-2021 עבר לאמן אתטורונטו, בה משחק בנו מייקל בראדלי המשמש כקפטן הקבוצה.
בראדלי נשוי ללינדזי, שחקנית לקרוסלשעבר.
לזוג בן, מייקל בראדלי ובת בשם ראיין, הנשואה לאנדי רוז, שחקן כדורגל מקצועי בקבוצת ונקובר וייטקאפס.
בנם, מייקל בראדלי, מגדולי שחקני ארצות הברית וקפטן נבחרת ארצו.
הקריירות של בראדלי האב והבן הצטלבו במספר מקרים: ב-2004 נבחר מייקל בדראפט על ידי MetroStars כאשר אביו משמש המאמן.
בין השנים 2006-2010 אימן בראדלי האב את בנו כמאמן הנבחרת.
בשנת 2021 מונה בוב בראדלי למאמן קבוצת טורונטו, בה משמש מייקל קפטן.
ליגת האלופות של CONCACAF: סגנות: 2020
גביע הקונפדרציות : סגנות: 2009
רוברט לירוי ארליק הבן הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושלה ה-60 של מדינת מרילנד בשנים 2003–2007, וקודם לכן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מרילנד מ-1995 ועד להשבעתו כמושל בינואר 2003. בתחילת דרכו הפוליטית ייצג את מחוז הבחירה העשירי בבית הנבחרים של מרילנד בשנים 1987–1995.
ארליק היה הרפובליקני הראשון שכיהן כמושל מרילנד מאז עזיבתו של ספירו אגניו את התפקיד בינואר 1969. הוא כיהן קדנציה אחת בלבד לפני שהפסיד בבחירות לכהונה שנייה בנובמבר 2006 על ידי יריבו הדמוקרטי מרטין אומאלי.
ב-2010 התמודד בשלישית על התפקיד והפסיד פעם נוספת לאומאלי.
לאחר מכן הודיע כי הוא פורש מהחיים הפוליטיים.
באוקטובר 2011 מונה ליו"ר מטה הבחירות של מיט רומני, המועמד הרפובליקני לנשיאות ארצות הברית, בבחירות הנשיאותיות ב-2012.
ארליק נולד בארבוטוס, פרוור השוכן דרום-מערבית לבירת מרילנד בולטימור, בנם של העוזרת המשפטית ננסי (לבית בוטורף) ואיש מכירות הרכבים רוברט לירוי ארליק.
לאחר שלמד בבית הספר גילמן, נרשם ארליק לאוניברסיטת פרינסטון שם למד במלגה חלקית והיה קפטן נבחרת הכדורסל של האוניברסיטה.
בשנת 1979 השלים שם לימודי תואר ראשון בפוליטיקה לאחר שחיבר עבודת גמר בת 140 עמודים בנושא חייו ופועלו של אלכסנדר סולז'ניצין.
ב-1982 השלים באוניברסיטת וייק פורסט לימודי תואר שני במשפטים.
בתום לימודי המשפטים שלו עבר ארליק במשרד עורכי הדין "Ober, Kaler, Grimes and Shriver" שבבולטימור, וחיש מהר נעשה מעורב בפוליטיקה המקומית.
בנובמבר 1986 נבחר אל בית הנבחרים של מרילנד מטעם מחוז הבחירה העשירי, שחלש על חלקים מהעיר בולטימור.
הוא סיים את כהונתו בבית הנבחרים המדינתי בינואר 1995. במהלך כהונתו שם הכיר את קנדל סיביסקי, עמה התחתן בשנת 1993. להם שני בנים, דרו רוברט וג'ושוע טיילור.
ב-1993 הודיעה הלן בנטלי, חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מרילנד, כי לא תתמודד לכהונה נוספת בבחירות 1994. בעקבות זאת הכריז ארליק כי יתמודד לבית הנבחרים האמריקאי במחוז הקונגרס השני, ובבחירות שהתקיימו נבחר עם 62.7% מקולות הבוחרים.
הוא הושבע לתפקידו בינואר 1995. במהלך כהונתו הציג ארליק חקיקה שמטרתה לסייע לבעלי מוגבלויות בשמירה על תעסוקה, ותמך בענישה מחמירה של עבריינים המורשעים באלימות בנשק.
בזמן שהותו בקונגרס היה ארליק חבר בוועדת האנרגיה והמסחר של בית הנבחרים האמריקאי.
הוא גם ישב בראשות ועדת המשנה לבריאות, טלקומוניקציה ואינטרנט ובשדולת שדולת הביוטכנולוגיה של הקונגרס.
בשנת 1999 הצביע בעד הדחתו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
בכל התמודדויותיו לקונגרס ניצח ארליק בהפרשים של לפחות 25%.
בבחירות 2002 הודיע כי לא יתמודד לתקופת כהונה חמישית בבית הנבחרים ובמקום זאת על ריצתו לתפקיד מושל מרילנד.
דאץ' רופרסברגר הדמוקרטי נבחר להחליפו בקונגרס.
ב-2002 תמה כהונתו השנייה של המושל הדמוקרטי פריס גלנדנינג.
על אף שגלנדנינג נבחר מחדש בפער גדול בבחירות 1998, על השנים האחרונות לכהונתו העיבו משבר זוגי אישי וגירעון תקציבי גדול בתקציב המדינה.
האזורים הכפריים במרילנד, בהם דריסת רגל רפובליקנית, מתחו זה מכבר ביקורת על תמיכתו של גלנדנינג ברגולציה סביבתנית נוקשה.
בנוסף, תומכי המפלגה הרפובליקנית במרילנד הכפרית סברו כי אין הוא מקדיש תשומת לב דיה לצרכיהם לשיפורי תשתיות (גשרים, כבישים מהירים וכיוצא באלה).
ב-15 במרץ 2002 הודיע ארליק על התמודדותו לתפקיד המושל.
הוא תקף רבות את הרקורד של גלנדנינג, וקשר אליו את סגנית המושל קת'לין קנדי טאונסנד, שהייתה יריבתו מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ארליק הבטיח, שאם ייבחר, הוא יגדיל את המימון לבתי הספר הציבוריים, יאזן את תקציב המדינה ויגן על מפרץ צ'ספיק.
עמיתו למרוץ היה מייקל סטיל, אפרו-אמריקאי ויושב ראש המפלגה הרפובליקנית במרילנד.
במהלך הבחירות, ספגה טאונסנד ביקורת על בחירתה באדמירל בדימוס צ'ארלס ר.
לארסון היה פוליטיקאי מתחיל שהחליף את שיוכו המפלגתי שבועות אחדים לפני כן.
מסע הבחירות של טאונסנד נפגע גם מחוסר הפופולריות של גלנדנינג, שיישם הצעה לחלוקה מחדש של מחוזות הקונגרס במדינה, שבוטלה מאוחר יותר בידי בית המשפט העליון של מרילנד.
הפופולריות של טאונסנד המשיכה לצנוח כאשר פורסמו דיווחים כי חלקים גדולים מכספי הבחירות שלה נתרמו מתורמים מחוץ למרילנד.
ארליק ניצל את חוסר הפופולריות של טאונסנד וצבר תמיכה ציבורית בשעה ששיעור התמיכה ביריבתו הדמוקרטית צנחו בסקרי דעת קהל.
אף על פי שבאופן מסורתי מרילנד מצביעה למפלגה הדמוקרטית ולא בחרה במושל רפובליקני כמעט 40 שנה, ארליק ניצח בבחירות עם 52% מקולות הבוחרים, בעוד טאונסנד גרפה 47%.
הוא היה למושל הרפובליקני השישי בהיסטוריה של מרילנד והראשון מאז עזיבתו של ספירו אגניו ב-1969, שהתפטר בעקבות היבחרו לסגן נשיא ארצות הברית ב-1968.
ארליק אמר כי "אחריות פיסקלית, חינוך, בריאות והגנת הסביבה, בטיחות הציבור ומסחר" הם חמשת עמודי התווך של הממשל שלו.
הוא התנגד להעלאת מס מכירות ומס הכנסה ותמך בלגליזציה של מכונות מזל כדי להעלות את הכנות המדינה.
בתקופת כהונתו של ארליק מרילנד נשארה ב-0.5% או יותר מתחת לממוצע האבטלה הלאומי.
שיעור האבטלה ירד משמעותית מ-4.5% ב-2003 ל-3.9% ב-2006, עם גידול בן 98 אלף משרות במגזר הפרטי, זאת בזכות סמיכותו של שיעור האבטלה לשוק העבודה החזק הקשור להון הלאומי.
ארליק הקים מחלקת מוגבלות בתוך הקבינט שלו האמונה על טיפול וסיוע לאנשים עם מוגבלויות — הסוכנות הראשונה מסוג זה באחת ממדינות ארצות הברית.
בשנת 2004 חתם ארליק על חוק שיקום מפרץ צ'ספיק.
החוק מממן באמצעות מיסוי חשבונות מים שדרוגים של מתקני טיהור מים במטרה להפחית את זיהום מי המפרץ.
ההפחתה שהתקבלה בזיהום המים עמדה בכשליש מההתחייבויות של מרילנד לצמצום זיהום המפרץ במסגרת הסכם מפרץ צ'ספיק משנת 2000. קרן צ'ספיק ביי תיארה את חוק שיקום מפרץ צ'ספיק כחקיקה המשמעותית ביותר עבור המפרץ מזה דור.
בשנת 2006 התנגד ארליק לאישור שהעניק נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לחברה מאיחוד האמירויות הערביות להשתלט על שש הנהלות נמלים בארצות הברית, כולל זו בנמל בולטימור.
חוק זה קיבל את הכינוי "חוק וולמארט" מכיוון שהייתה זו החברה היחידה במרילנד בסדר גודל כזה שלא הפרישה כבר את שמונת האחוזים הדרושים.
ארליק, לאחר התייעצות עם עורכי דין בנוגע לתוקף המשפטי של הצעת החוק, הטיל וטו על החקיקה המוצעת מכיוון שלטענתו תפר את החוק הפדרלי.
למרות זאת, ובעקבות הפצרותיהם של חברי בית המחוקקים המדינתי שבוחריהם נהנו מהעסקתם בידי וולמארט וחששו מצמצום נוכחותה במדינה, המחוקקים הדמוקרטים בבית המחוקקים במרילנד העבירו את החוק למרות הווטו של ארליק, מה שהוביל בין השאר לביטול בניית מרכז הפצה של וולמארט באחד המחוזות העניים ביותר במדינה.
בשנת 2006 התמודד ארליק לתקופת כהונה שנייה מול ראש עיריית בולטימור מרטין אומאלי.
ארליק התהדר בשיעורי תמיכה חיוביים מתושבי מרילנד, כאשר סקר ממכון המחקר "Gonzalez Research" שנערך ב-2005 הצביע על דירוג תמיכה בן 49%.
סקר אחר של העיתון "בולטימור סאן" מנובמבר אותה שנה הראה כי 50 אחוזים מתושבי מרילנד תומכים בתפקודו של ארליק בעוד 33% מתנגדים לו.
עם זאת, חוסר הפופולריות של המפלגה הרפובליקנית ברמה הארצית לצד זה של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש האפילו על סיכוייו של ארליק להיבחר לתקופת כהונה שנייה.
ארליק השתמש במודעות תעמולה שתקפו את אומאלי על שיעור הפשע בבולטימור שהאמיר תחת כהונתו כראש העירייה, וכינה את שיעור הרצח בבולטימור "נורא" ו"מבוכה למדינת מרילנד".
אומאלי השיב בפרסומת לטלוויזיה שהציגה עדויות ממנהיגי הקהילה המקומית, נציב מחוז הווארד ג'יימס נ.
רובי ונציב מחוז בולטימור ג'יימס ט.
סמית' שתקפו את ארליק על שהפר את הבטחתו לקטוע את השחרור על תנאי למורשעים בעבירות אלימות חמורה.
העיתונים וושינגטון פוסט ו-וושינגטון טיימס הביעו תמיכות רשמיות בארליק, ומנגד העיתון "בולטימור סאן" הביע את תמיכתו באומאלי.
ארליק הפסיד בבחירות כשגרף 46.16% מהקולות, לעומת 52.69 האחוזים שגרף אומאלי.
כהונתו של ארליק תמה בראשית ינואר 2007.
חודש לאחר שעזב את תפקידו הציבורי, ארליק ועוזרים אחדים מהממשל שלו פתחו משרד עורכי דין באזור בולטימור תחת חסות חברת עריכת הדין "Womble Carlyle Sandridge & Rice" שבסיסה בקרוליינה הצפונית.
רעייתו קנדל קיבלה עבודת ייעוץ ארגוני כדירקטורית בבנק אנאפוליס.
במרץ 2007 הביע ארליק תמיכה בראש עיריית ניו יורק רודי ג'וליאני בהתמודדותו לנשיאות ארצות הברית לקראת הבחירות הנשיאותיות ב-2008. הוא אף היה יו"ר מטה הבחירות המיד-אטלנטי של ג'וליאני.
בשנים 2007–2010 הנחה ארליק ביחד עם אשתו תוכנית רדיו בתחנת WBAL-AM.
ב-30 במרץ 2010 הודיע ארליק כי בכוונתו לשוב לתפקידו הישן כמושל מרילנד, וכי יתמודד מול המושל מרטין אומאלי.
ביוני אותה שנה זכה ארליק לתמיכתו של כדורסלן ה-NBA מממפיס גריזליס גרייביס ואסקס.
בשלהי אותו החודש הכריז כי עמיתתו למרוץ תהא מרי קיין, אשר כיהנה כמזכירת המדינה של מרילנד תחת כהונתו של ארליק כמושל.
בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ניצח בקלות.
מייקל סטיל, שהיה סגן המושל תחת ארליק בשנים 2003–2007, ובזמן מערכת הבחירות היה יו"ר הוועדה הרפובליקנית הלאומית, נסע ברחבי מרילנד באוטובוס ממותג בסיסמה "Fire Pelosi" ("לפטר את פלוסי") במטרה לחזק את התמיכה הציבורית בארליק.
מושל מסצ'וסטס לשעבר, מיט רומני, השתתף גם הוא במסע הבחירות של ארליק ותרם בגיוס כספים לקמפיין.
גם רודי ג'וליאני נרתם למענו של ארליק ובעצרת בחירות במרילנד כינה אותו "אחד המושלים הטובים ביותר בכל הזמנים".
בבחירות הכלליות הפסיד ארליק בפעם השנייה לאומאלי בפער של 14.4% מהקולות.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012 היה יו"ר מטה הבחירות הנשיאותי של מיט רומני במרילנד.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2016 הביע תחילה תמיכה במושל אוהיו לשעבר ג'ון קייסיק, אך לאחר מכן הסב את תמיכתו למתמודד דונלד טראמפ.
נכון לדצמבר 2020, ארליק עובד כיועץ בכיר בסניף וושינגטון הבירה של משרד עורכי הדין "King & Spalding" בצוות המדיניות הציבורית של המשרד.
בבחירות 2022 לקח חלק פעיל במערכה הציבורית במרילנד, כאשר המפלגה הרפובליקנית במדינה הכריזה כי יסייע בהבטחתם ניצחונם של מועמדי המפלגה לתפקידי המושל והתובע הכללי.
רוברט סקוט "בוב" ג'קסון הוא שחיין עבר אמריקאי, אלוף עולם (ברלין 1978) במשחה ל-100 מטר גב.
ג'קסון למד והתאמן באוניברסיטת אריזונה.
ב שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1975 הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.90 שניות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:10.18 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.69 שניות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בתחילת יולי 1979 הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.66 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא משחקים חדש של 3:47.20 דקות.
רוברט "בוב" גונן הוא מאמן כדורסל אמריקאי-ישראלי.
גונן נולד בשם רוברט רטנר בריברסייד, אילינוי, ארצות הברית.
ב-1966 עלה לישראל, עברת את שמו לגונן והחל לאמן את הפועל משמר העמק מהליגה הלאומית בעונת .
לאחר מכן עבר לקיבוץ גן שמואל כמורה לאנגלית וכמאמן הפועל גן שמואל בליגה הארצית.
ב-1972 אימן את הקבוצה באחד ממשחקי השיא שלה, ניצחון חוץ מפתיע 89–77 על הפועל תל אביב בסיבוב הראשון של גביע המדינה בכדורסל 1972/1973. ב-1978 הוביל אותה לאליפות המחוז הצפוני ולעלייה לליגה הראשונה, ובעונת אימן את הקבוצה בליגה הלאומית עד שהוחלף בידי זוהר כהן בראשית עונת .
בנוסף הוביל את קבוצת הכדורסל של המוסד החינוכי גן שמואל לזכייה באליפות התיכונים.
ב-1979 נכח גונן במשחק כדורסל מכללות של אוניברסיטת פרינסטון והציע לרכז הקבוצה היהודי דייוויד בלאט לעלות לישראל.
בלאט הגיע באותו קיץ להתנדב בקיבוץ גן שמואל וב-1981, עם סיום לימודיו, עלה לישראל וחתם במכבי חיפה.
לימים הפך לאחד מגדולי מאמני הכדורסל בישראל.
בעונת אימן את הפועל גליל עליון ובעונה הבאה חזר להפועל גן שמואל, אך לאחר שלושה ניצחונות בלבד ב-14 משחקים פוטר והוחלף בידי אמציה חנני.
בסיום העונה ירדה גן שמואל לליגה הארצית.
עונתו האחרונה של גונן בליגה הלאומית הייתה , אז הוביל את הפועל גליל עליון לרבע גמר הפלייאוף בו הודחה בידי הפועל רמת גן.
בסך הכל אימן גונן 97 משחקים בליגה הראשונה במבנה ליגות הכדורסל בישראל, 95 מהם בעונה הסדירה.
בנוסף במהלך השנים אימן גונן קבוצות קט-סל ונוער רבות, בין היתר בהפועל עמק יזרעאל ובהפועל גליל עליון, והדריך בין השאר את אורן עמיאל ושרון אברהמי.
ב-1997 מונה גונן למאמן דן הלדר סיגאלס מליגת העל ההולנדית בכדורסל, וב-1999 הוביל אותה לזכייה באליפות תוך זכייה בתואר מאמן העונה.
לאחר פירוק הקבוצה בסיום עונת 2000/01, בה אימן בדן הלדר את תומר אטלס, חזר לאמן קבוצת נוער בעמק יזרעאל.
ב-2002 מונה למאמן סוואנס גמונדן מליגת העל האוסטרית בכדורסל, תפקיד בו החזיק במשך שבע עונות.
כמאמן גמונדן הוא פגש מספר קבוצות ישראליות במסגרות האירופיות, בהן עירוני נהריה (יורוקאפ 2005/2006) וקבוצתו לשעבר הפועל גליל עליון (גביע יול"ב ).
ב-2009 עבר ליריבתה של גמונדן, פנתרס פירסטנפלד, וזכה עימה בסופר קאפ לאחר ניצחון על הסוואנס.
באותה עונה הוא הוביל את הפנתרס לגמר הליגה, בו הפסידו 2–3 לקבוצתו לשעבר גמונדן.
ב-2011 עזב את הקבוצה וחזר לישראל.
בסך הכל שימש גונן במשך 13 שנים כמאמן ראשי של קבוצות אירופיות, הכי הרבה למאמן כדורסל ישראלי.
גונן שימש כעוזר מאמן נבחרת ישראל בכדורסל ביורובאסקט 1979, בו זכתה הנבחרת במדליית הכסף (ההישג הטוב בהיסטוריה של נבחרת ישראל בכדורסל).
הוא התפרסם בכך שבשלב הבתים, לקראת המשחק מול אלופת העולם יוגוסלביה, המאמן הראשי רלף קליין לא האמין שהנבחרת תנצח ולכן שלח את גונן לצפות במשחקי היריבות העתידיות של ישראל במשחקי הדירוג.
עם זאת, ישראל ניצחה את יוגוסלביה 77–76 והעפילה לבית הגמר, ובכך החמיץ גונן את אחד המשחקים הגדולים בתולדות הכדורסל הישראלי.
בשנים 1995 ו-1997 הדריך גונן את נבחרת הקדטים של ישראל באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 16, ואימן בין היתר שחקנים כמו אילן נניקשווילי, שחר גורדון, שמוליק ברנר, אפיק ניסים ואורי יצחקי.
מדליית הארד בה זכתה הנבחרת ב-1997 היא הישג השיא שלה עד היום, נכון ל-2024.
ב-1999, בעת ששימש כמאמן דן הלדר ההולנדית, מונה גונן למאמן נבחרת הולנד בכדורסל.
הוא אימן את הנבחרת במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2001 ואף הדריך אותה במשחק מול נבחרת , אך במאי 2000, לאחר חמישה משחקים וניצחון אחד בלבד, הוא התפטר מתפקידו מכיוון שהרגיש שקיים ניגוד עניינים בין תפקידו כמאמן הנבחרת לבין תפקידו כמאמן הקבוצה.
רוברט כריסטיאן אקהרדט היה חבר דמוקרטי בבית הנבחרים של ארצות הברית שייצג את המחוז ה-8 של טקסס מ-1967 עד 1981, ועורך דין שעסק בדיני עבודה.
אקהרדט נולד באוסטין, טקסס ב-16 ביולי 1913. הוא היה אחיינו של חבר הקונגרס הדמוקרטי רודולף קלברג, אחיינו של חבר הקונגרס הרפובליקני הארי ורצבאך, ובן דודו של ריצ'רד מיפלין קלברג האב, יורש חוות קינג המפורסמת בדרום טקסס.
אקהרדט סיים את לימודיו באוניברסיטת טקסס באוסטין ב-1935 וקיבל את התואר שלו במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס ב-1939. הוא שירת בצבא ארצות הברית מ-1942 עד 1944. אקהרדט מונה למנהל בדרום-מערב של משרד המתאם לעניינים בין-אמריקאיים, בשנים 1944–1945.
הוא עבר ליוסטון ונבחר לחבר בבית הנבחרים של טקסס, וכיהן בין השנים 1958 ל-1966, שם ערך שיא הצבעות ליברלי למדי.
אחד ההישגים המתמשכים של אקהרדט בבית הנבחרים של טקסס היה כתיבת חוק החופים הפתוחים של טקסס, שעבר ב-1959.
בשנת 1966, הוא נבחר כדמוקרט לקונגרס וייצג את מחוז הקונגרס ה-8 של טקסס, שכלל את רוב צפון יוסטון.
אקהרדט היה נותן החסות של חוק כוחות המלחמה וחוק החומרים הרעילים.
הוא נבחר מחדש שש פעמים ללא קושי רציני.
ב-1980, לעומת זאת, הוא הובס במעט על ידי ג'ק פילדס, והפסיד ב-4,900 קולות בלבד.
הוא גם היה מייסד שותף של מגזין Texas Observer.
אקהרדט מת ב-13 בנובמבר 2001 באוסטין, טקסס.
הוא נקבר בבית הקברות באוסטין ממוריאל פארק.
רוברט ג'יימס גילברט אנדרסון שידוע כבוב אנדרסון (15 בספטמבר 1922 – 1 בינואר 2012) היה סייף אנגלי, מדריך סיף, כוריאוגרף קרבות, פעלולן ושחקן קולנוע.
אנדרסון החל כסייף אולימפי בצבא הבריטי ובהמשך הפך למדריך סיף וכוריאוגרף קרבות בקולנוע עם קריירה עשירה שנמשכה למעלה מ-50 שנה וכללה סרטים ידועים ומצליחים כמו מלחמת הכוכבים, איש הנצח, שלושת המוסקטרים, הנסיכה הקסומה, טרילוגיית שר הטבעות, שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה ועוד.
הוא נחשב לכוריאוגרף הקרבות הידוע ביותר בהוליווד והדריך בסיף שחקנים רבים, בהם ארול פלין, שון קונרי, אנטוניו בנדרס, מארק המיל, ויגו מורטנסן, אדריאן פול וג'וני דפ.
אנדרסון היה אחד מהשחקנים שגילמו את דארת' ויידר - כאשר לבש את החליפה ושיחק אותו בקטעי הדו-קרב בסרטי האימפריה מכה שנית ושובו של הג'דיי.
אנדרסון הלך לעולמו בגיל 89 בבית החולים בווסט אסקס.
מרוסיה באהבה (סרט) (1963) - פעלולים
Kidnapped (1971) - אחראי קרבות
מלחמת הכוכבים (1977) - פעלולן, כפיל (ללא קרדיט)
Candleshoe (1977) - מתאם פעלולים
האימפריה מכה שנית (1980) - גילם את דארת' ויידר בקטעי הסיף
שובו של הג'דיי (1983) - גילם את דארת' ויידר בקטעי הסיף
דוקטור הו (1968) - לוחם משמר בפרק אויב העולם
Candleshoe (1977) - הוד (ללא קרדיט)
האימפריה מכה שנית (1980) - טרי קאלום, קצין מורדים על הות' (ללא קרדיט)
שלושת המוסקטרים (1993) - ללא קרדיט
בוב בראייר היה מתופף אמריקאי, שנודע בעיקר כחבר בלהקת הרוק My Chemical Romance בשנים 2004–2010. לצד הקריירה המוזיקלית שלו, פעל רבות למען הצלת כלבים ותרומות לארגונים למען בעלי חיים.
בראייר נולד בשיקגו, אילינוי, וגדל כשהוא מתעניין במוזיקה.
הוא החל לנגן בתופים בגיל צעיר, והשתתף בהרכבי תזמורת ומוזיקת ג'אז בבית ספרו.
אחד ממקורות ההשראה המרכזיים עבורו היה המתופף ניל פירט מלהקת ראש.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים, בראייר למד הנדסת קול באוניברסיטת פלורידה.
בשנת 2000 החל בראייר לעבוד כמהנדס סאונד בסיבובי הופעות של להקות רוק, ובהן דה יוזד ו-Thrice.
במהלך העבודה על סיבוב הופעות עם להקת דה יוזד, פגש את חברי להקת My Chemical Romance והתיידד עמם.
בראייר הצטרף ללהקת My Chemical Romance בשנת 2004, זמן קצר לאחר שחרור האלבום השני של הלהקה, Three Cheers for Sweet Revenge.
הוא החליף את המתופף הקודם, מאט פליסייר, והשתתף בהקלטות ובקליפים של הלהקה החל מתקופה זו.
במהלך צילומי הקליפ לשיר "Famous Last Words" מהאלבום The Black Parade, נפצע בראייר באופן קשה משריפה.
הוא סבל מכוויות בדרגה שלישית בידיו וברגליו, והפציעה גרמה לביטול הופעות שתוכננו.
לאחר מכן, פיתח בראייר זיהום חמור בידו, מה שהוביל לביטולים נוספים של הופעות.
ב-3 במרץ 2010 הודיעה הלהקה על עזיבתו של בראייר, בהחלטה שהוגדרה "כואבת לכל הצדדים".
על אף עזיבתו, בראייר המשיך להיות מזוהה עם המוזיקה של הלהקה, ואף זכה לקרדיט כתיבה במספר שירים באלבום הרביעי של הלהקה, Danger Days: The True Lives of the Fabulous Killjoys.
עזיבתו תוארה כקשה אך הדדית, והגיטריסט פרנק איירו כתב כי ההחלטה התקבלה בכובד ראש.
לאחר שעזב את הלהקה, בראייר המשיך לעבוד מאחורי הקלעים בהפקות מוזיקליות ובסיבובי הופעות של להקות אחרות.
בשנת 2014 הודיע על פרישתו מהמוזיקה והפך לסוכן נדל"ן, אך ב-2015 חזר להראות עניין בתחום.
בשנותיו האחרונות הקדיש את מרבית זמנו לפעילות למען בעלי חיים.
הוא תרם רבות לארגוני הצלה של כלבים, ובין היתר, מכר חפצים אישיים כערכת התופים והחליפה שלבש בצילומי The Black Parade, כאשר כל ההכנסות הוקדשו למטרות צדקה.
בראייר נמצא מת בביתו בטנסי ב-26 בנובמבר 2024, בגיל 44. גופתו התגלתה במצב של ריקבון מתקדם, ונסיבות מותו אינן ברורות.
לא נמצאו סימנים למעורבות פלילית.
רוברט פרנק אונדר הבן הוא פוליטיקאי ורופא אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת מיזורי.
אונדר כיהן בסנאט של מיזורי בין השנים 2015 ל-2023, שם ייצג את מחוז הבחירה השני השוכן באזור סנט צ'ארלס.
לפני כן, הוא היה חבר בבית הנבחרים של מיזורי בין השנים 2007 ל-2008.
הוא למד בבית הספר התיכון של סנט לואיס, ולאחר מכן השלים לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
בהמשך השלים תואר דוקטור לרפואה מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת וושינגטון, והוסמך כרופא המתמחה באלרגיה ובאסתמה.
בנוסף, הוא סיים תואר במשפטים מאוניברסיטת סנט לואיס.
הוא ורעייתו, אליסון, הורים לשישה ילדים.
בשנת 2006 נבחר אונדר לבית הנבחרים של מיזורי.
במהלך כהונתו שם יזם את הצעת החוק "HB 1549" בשנת 2008, שאסרה על יצירת "ערי מקלט" במיזורי, ואסר על מתן שירותים ציבוריים למהגרים בלתי חוקיים.
החוק עבר בבית הנבחרים ובסנאט של מיזורי ונחתם על ידי מושל מיזורי מאט בלאנט.
בנוסף, הוא יזם חקיקה לחיזוק "חוק ההסכמה המודעת לפני הפלה", כולל דרישה לאפשר לנשים לצפות בבדיקת אולטרה סאונד רפואית של עובריהן.
הצעת החוק עברה בבית הנבחרים אך נתקלה בפיליבסטר בסנאט.
בבחירות 2014 נבחר אונדר לסנאט של מיזורי.
במהלך כהונתו הוא היה ידוע בעמדותיו השמרניות ובהובלת חקיקה בתחומים שונים.
אונדר היה פעיל במיוחד בנושאים הקשורים לתנועות נגד הזכות להפלה מלאכותית, והוביל מאמצים להגבלת הפלות במדינה.
בנוסף, הוא תמך בקיצוץ במסים, חיזוק הזכות לשאת נשק, וקידום חקיקה בעד חופש דת.
אונדר גם עסק בחקיקה בתחום הבריאות, תוך שימוש ברקע שלו כרופא כדי לקדם מדיניות המיועדת לשיפור מערכת הבריאות במדינה.
כהונתו בסנאט התאפיינה במעורבות פעילה בנושאי הגירה, ותמך במדיניות מחמירה יותר כלפי הגירה לא חוקית.
כחבר בסנאט נודע אונדר בתמיכתו במערכת החינוך הציבורית, וקידם מדיניות שמטרתה להרחיב את חופש הבחירה החינוכי עבור משפחות במיזורי.
בעקבות פרישתו של בליין לוטקמאייר מהחיים הפוליטיים, בבחירות 2024 התמודד אונדר לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השלישי של מיזורי.
הוא זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לאחר שניצח בבחירות המקדימות ב-6 באוגוסט 2024, עם 47.4% מהקולות, וגבר על מספר מועמדים, ביניהם קורט שייפר שקיבל 37.2%.