tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מיצובישי מיצושימה (ביפנית: 三菱・みずしま, באנגלית: Mitsubishi Mizushima) הוא טנדר בתצורת תלת אופן המוגדר כמכונית מיקרו, מתוצרת "Mitsubishi Heavy Industries", אשר מאפריל 1970 היה קרוי התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצר בין השנים 1946–1962.
סך הכול יוצרו 90,000 יחידות.
מיצובישי פאג'רו מיני (ביפנית: 三菱・パジェロミニ, באנגלית: Mitsubishi Pajero Mini), הוא SUV קטן, בעל הנעה כפולה 4x4, מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצרה בין השנים 1988–2013.
ביפן "מיצובישי פאג'רו מיני" שייך לסדרת המכוניות המוגדרת כ-"Kei-Car".
ממאי 1997 כל הדגמים צוידו בבלמי דיסק.
מיצובישי קולט 800/1000F/1100F/11F הן הסדרות הראשונות של מכונית נוסעים, במספר תצורות, כאשר התצורה הנפוצה היא מכונית סופרמיני מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצרו בין השנים 1965–1971.
עד שנת 1970 היצרן היה קרוי Mitsubishi Heavy Industries (משנת 1970 התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס).
3 דלתות האצ'בק בתצורה Liftback
מיצובישי דיון (ביפנית: 三菱・ディオン) הוא מיניוואן מבית מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצר משנת 2000–2005, לדגם 5 דלתות ו-7 מקומות ישיבה.
הוא נקרא על שם האל הכתוני דיוניסוס.
הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בטוקיו ב-1999 ועד 2005 יוצרו ממנו 65,000 יחידות.
מיצובושי סטריון (ביפנית: 三菱・スタリオン, באנגלית: Mitsubishi Starion) היא מכונית ספורט בתצורת הצ'בק קופה, 3 דלתות, מתוצרת ההתאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצרה בין השנים 1982–1989.
דגמי "מיצובישי סטריון" שיוצאו לאוסטרליה
דגמי "מיצובישי סטריון" שיוצאו לצפון אמריקה
דגם בסיס (יוצר בשנת 1983)
דגמי "מיצובישי סטריון" בשמות היצרניות האמריקאיות: Chrysler/Dodge/Plymouth
דגמי "מיצובישי סטריון" שיוצאו לאירופה
מיצובישי ספייס סטאר (Mitsubishi Space Star) היא מכונית מיני גדולה המיוצרת על ידי חברת המכוניות היפנית מיצובישי מוטורס משנת 2013. בחלק מהמקומות בעולם היא מוכרת בשם מיראז'.
מבחינה קטגורית היא מעט יותר גדולה מרכבי המיני אך קטנה מרכבי הסופרמיני ולכן רבים משייכים אותה לסופר מיני.
הדגם מופיע בגרסאות ידני ואוטומטי.
המנוע מורכב משלושה צילינדרים בלבד ונוטה להרעיש ולרעוד יותר מפאת המספר האי-זוגי.
הגיר (תיבת הילוכים) בגרסה האוטומטית בנוי בטכנולוגיית גיר רציף, אשר מסייע לרכב להפיק יכולות גבוהות יותר על אף המנוע החלש יחסית.
הספייס סטאר מבחינה מכנית ואבזור היא תאום ללא זנב של מיצובישי אטראז'.
הספייס סטאר נמכרת גם בישראל.
הספייס סטאר, או בשמה המוכר יותר בעולם, מיצובישי מיראז', הוצגה לראשונה לעולם כבר ב-1978, ויוצרה ברצף עד 2003, ולאחר שנים של הפסקה חזרה לייצור בשנת 2012. עיקר הייצור היום מתבצע בתאילנד.
מבחינת סיווג, רבים נוטים לשייך אותה לתת קטגוריה של מכוניות עירוניות.
למעשה דגם זה החזיר את יצרנית מיצובישי בחזרה אל התחרות שהתפתחה מאוד בשנים האחרונות בשוק הקטנות.
בשנת 2016 לאחר המתנה קלה בשיווק, חזרה הספייס סטאר שוב עם מתיחת פנים קלה שהתמקדה בעיקר בעיצוב החיצוני, בהגדלת אורך הרכב ב 8.5 ס"מ, ובהורדת המחיר.
בשנת 2014 (לאחר שנה מההשקה) דיווחה כלמוביל יבואנית מיצובישי בישראל, שמכרו מעת ההשקה מעל 4,500 רכבים מדגם זה.
ספייס סטאר מאובזרת בחלקה יותר מחברותיה בקטגוריה זו, כגון בחיישני לחץ אוויר, חיישני גשם, בקרת שיוט, בקרת אקלים, הנעה ללא מפתח בדגם הפרימיום.
עם זאת במבחני הריסוק האירופי קיבלה ארבעה כוכבים בלבד, וזאת לאחר שבמבחן הריסוק של יורו NCAP קיבלה רק 55% במבחן עזרי הבטיחות.
מיצובישי פאג'רו iO (ביפנית: パジェロイオ, באנגלית: Mitsubishi Pajero iO) הוא SUV בגודל בינוני, מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצר בין השנים 1998 – 2007 ביפן, בין השנים 2002 – 2015 בברזיל, ובין השנים 1999 – 2004 באיטליה.
שם הדגם "iO" - פירושו באיטלקית: "אני".
בברזיל, משנת 2007 מנועי הדגם פעלו על בנזין, או אתנול, או שילוב של שניהם.
הדגם יוצר בברזיל ברישיון, והיה קרוי "Pajero TR4".
השם שונה לאחר שכונו גרסאות מיובאות בכינוי "1.0" במקום "iO", מה שעלול היה להוביל לבלבול לגבי גודלי המנוע.
באיטליה - חברת פינינפארינה בנתה את גרסאות השוק המקומיות של המכונית במפעל שלה ליד טורינו, איטליה.
באירופה דגמי "מיצובישי פאג'רו iO" היו קרויים על שם פינינפארינה: "Pajero Pinin ", "Shogun Pinin", "Pinin".
"מיצובישי פאג'רו iO" - דגמים 5 דלתות (גוף ארוך)
מיצובישי פאג'רו ג'וניור (ביפנית: パジェロジュニア, באנגלית: Mitsubishi Pajero Junior) הוא SUV בגודל קטן, מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצר בין השנים 1995 – 1998 ביפן.
סוגי הנעות: תצורת הנעה אחורית 4x2, משמשת לביצועי כביש ולמטרות צריכת דלק, תצורת הנעה כפולה 4x4.
ZR-I" - יוצר מ-26 באוקטובר 1995 – ינואר 1997. הדגם היה מצויד במגוון מתקנים כסטנדרט כמו מיזוג אוויר, בלמים נגד נעילה (ABS), כרית אוויר של SRS (צד הנהג), חלונות קדמיים חשמליים, מראות דלת חשמליות וכניסה ללא מפתח.
ZR-II" - יוצר מינואר 1997 – יוני 1998, מפרט זהה ל-"ZR-I", בתוספת מכשירים דיגיטליים שכללו מד טמפרטורה, מצפן, מד טמפרטורה חיצוני ושעון.
מיצובישי פאג'רו אבולושן הוא SUV תחרותי, בתצורת 3 דלתות מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצר בין השנים 1984–2007 ביפן.
יוצרו כ-2,500 יחידות לשוק הפרטי.
מלבד לדגמים של "מיצובישי פאג'רו אבולושן" שנמכרו בשוק הפרטי, דגמי "מיצובישי פאג'רו אבולושן" השתתפו במרוצי ראלי (קבוצה T2 - רכבי שטח מייצור סדרתי) מסוג "Rally raid" כגון ראלי דקר ו־"Rallye des Pharaons" .
בין השנים 1985–2007 זכו דגמי "מיצובישי פאג'רו אבולושן" ב-12 ניצחונות בראלי דקר.
גרסת המרוץ הייתה מוכנה להתמודד עם כל הסכנות שבמדבר.
המתלים המחוזקים, מסננים ספציפיים לשימוש תחרותי קיצוני, לפחות שני גלגלים רזרביים, צלחות מגן וכל הדרוש כדי להיות מסוגלים לבצע תיקונים במדבר, היו חלק מהציוד הסטנדרטי.
זוכי מרוצי ה"ראלי" בדגמי "מיצובישי פאג'רו אבולושן"
מיצובישי פאסטשיו (ביפנית: ピスタチオ, באנגלית: Mitsubishi Pistachio) היא מכונית סופרמיני מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצרה בין השנים 1999 – 2000 ביפן.
שם הדגם "Pistachio" - בתרגום מאנגלית לעברית פירושו פיסטוק (מבטאים: pēˈstaSHēˌō).
המכונית תוכננה למקסימום צריכת הדלק ולמזער פליטות.
היה לדגם משקל שפת המדרכה 700 ק"ג, צמיגים דקים ורדיאליים של 135 / 80R13, היגוי כוח חשמלי, סרעפת פליטה מפלדת אל חלד קלה, גלגלי אלומיניום קלים, מכסה אלומיניום, הפחתת עובי השמשה הקדמית ולוח אחורי של המושב האחורי מאלומיניום.
מתחת למכסה המנוע הדגם השתמש בהזרקה ישירה של הדלק (GDI) והן ב-"Start-stop system" מערכת שמכבה את המנוע בזמן שהרכב נייח ומפעילה אותו מחדש אוטומטית כאשר המצמד מדוכא (חדשני לתקופה).
צריכת דלק של 3.33 ליטר / 100 ק"מ חסרת תקדים לרכב המונע באופן בלעדי בבנזין.
קיבולת מכל בנזין - 30 ליטר.
צבע גוף הרכב היה זמין רק בצבעי שני גוונים (צהוב לימון וירוק) בהשראת הפיסטוקים.
מכירות הדגם החלו ב-22 בדצמבר 1999 והסתיימו בסוף מרץ 2000. הזמנות הדגם יועדו לפקידי ממשלה, ולרכבי שירות מקומיים בלבד.
מיצובישי סיגמא (ביפנית: シグマ, באנגלית: Mitsubishi Sigma) היא מכונית סלון (גרסאות שיוצרו לאירופה וישראל בין השנים 1991–1996), ומכונית משפחתית גדולה (גרסאות שיוצרו לשוקי אוסטרליה, ניו זילנד וצפון אמריקה) מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצרה בין השנים 1976–1990 ביפן.
"מיצובושי מוטורס" ניצלה את דגם "מיצובישי סיגמא" במספר כלי רכב שונים המבוססים על הדגמים: "Mitsubishi Galant" ו-"מיצובישי דיאמנטה" אשר נמכרו בשווקים שונים בתקופה זו.
כל גרסאות ה"מיצובישי סיגמא" יוצרו בין השנים 1976–1996.
הדגם קרוי על שם האות סיגמא - סִיגְמַא (גדולה , קטנה , קטנה סופית ς) היא האות ה-18 באלפבית היווני.
דגם זה שווק גם בישראל (מכונית סלון שצוידה במנוע V6 בנפח 3.0 ליטר שסיפק 177 כ"ס).
תאוצות (דגמי 3.0 ליטר שנמכרו באירופה ובישראל)
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 9.0 שניות (מנוע 2,972 סמ"ק המפיק 177 כ"ס, משודך לתמסורת ידנית, הורכב בדגמי סדאן).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 10.4 שניות (מנוע 2,972 סמ"ק המפיק 177 כ"ס, משודך לתמסורת אוטומטית הורכב בדגמי סדאן).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 9.6 שניות (מנוע 2,972 סמ"ק המפיק 170 כ"ס, משודך לתמסורת ידנית, הורכב בדגמי סטיישן).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 9.5 שניות (מנוע 2,972 סמ"ק המפיק 170 כ"ס, משודך לתמסורת אוטומטית, הורכב בדגמי סטיישן).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 8.1 שניות (מנוע 2,972 סמ"ק המפיק 205 כ"ס, משודך לתמסורת ידנית, הורכב בדגמי סדאן).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 8.9 שניות (מנוע 2,972 סמ"ק המפיק 205 כ"ס, משודך לתמסורת אוטומטית הורכב בדגמי סדאן).
שיווק באוסטרליה, ניו זילנד, צפון אמריקה
בין השנים 1980–1987 במשך שני דורות, גרסאות של דגמי "מיצובישי גלנט" סדאן וסטיישן שיוצרו ושווקו באוסטרליה נמכרו בשפ "מיצובישי סיגמא".
בין השנים 1977–1980, לפני שיצרנית הרכב מיצובישי מוטורס השתלטה על פעולות "קרייזלר אוסטרליה", כונה דגם זה "קרייזלר סיגמא".
ביו השנים 1982–1987 יוצרו לשוקי אוסטרליה וניו זילנד הדגמים: "GH", "GJ", "GK", "GN" (ארבעה דורות)
בין השנים 1977–1988 במשך שלושה דורות, הגרסאות של "מיצובישי גלנט" (סדאן וסטיישן) שנמכרו בניו זילנד, נמכרו בשם "מיצובישי סיגמא".
דגמי "מיצובישי גלנט" (דור חמישי) נמכרו בצפון אמריקה משנת 1987 לשנת הדגם 1988 בתור "מיצובישי גלנט Σ" (סיגמא) ובין השנים 1988–1990 כ"מיצובישי סיגמא".
מיצובישי דיאמנטה (ביפנית: ディアマンテ, באנגלית: Mitsubishi Diamante) היא מכונית סלון מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1990–2005 ביפן ובאוסטרליה.
"מיצובושי מוטורס" ניצלה את דגם "מיצובישי סיגמא" במספר כלי רכב שונים המבוססים על הדגמים: "Mitsubishi Galant" ומיצובישי דיאמנטה אשר נמכרו בשווקים שונים בתקופה זו.
דור ראשון - יוצר בין השנים 1990-1996. ב־2 סוגי הנעות: הנעה קדמית, והנעה כפולה 4x4. בין השנים 1990–1991 זכה הדגם בתואר "מכונית השנה ביפן" .
דור שני - יוצר בין השנים 1996–2005, מנוע בהנעה קדמית בלבד.
4 דלתות - הרדטופ-סדאן (4–5 מושבים).
מיצובישי קולט גאלאנט GTO (ביפנית: コルトギャランGTO, באנגלית: Mitsubishi Galant GTO) היא מכונית הרדטופ קופה, 2 דלתות מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצרה בין השנים 1970 – 1977 ביפן (שנת דגם 1978).
דגמי "מיצובישי קולט גאלאנט GTO" יוצאו לניו זילנד, מספרים קטנים הגיעו למדינות שונות באסיה, הדגם יוצא לבריטניה ואירלנד בין ינואר 1975 – סוף 1976.
מיצובישי טופו הוא רכב שטח קטן, שהוגדר ביפן כרכב נופש (recreational vehicle (RV)), מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצר בין השנים 1990–2004, ו-2008–2012 ביפן.
דגם "מיצובישי טופו" הוגדר בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" .
בשנת 1998 הושק דור חדש מהדגם: "טופו BJ".
מיצובישי סברין (בסינית: 新三代改款上市 , באנגלית: Mitsubishi Savrin) הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית הרכב הסינית China Motor Corporation (CMC) אשר יצרה ומכרה את דגמי "מיצובישי סברין" בשותפות עם התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, בין השנים 2001 – 2014 בטאיוואן.
בנוסף לייצור בטאיוואן, הדור הראשון מהדגם יוצר בעיר פוג'ואו בסין על ידי יצרנית הרכב הסינית Soueast (שם מלא: South East (Fujian) Motor Co., Ltd), חברה בבעלות, בשיתוף פעולה (joint venture) של 3 חברות: "China Motor Corporation" 25%, חברת "Fujian Motors Group" 50%, וקונצרן הרכב היפני מיצובישי מוטורס 25%.
החברה הוקמה ביוני 1969 וחתמה על חוזה שיתוף טכנולוגי עם מיצובישי מוטורס בשנה שלאחר מכן.
ב-12 בדצמבר 1973 "CMC" פתחה את מתקן הייצור הראשון שלהם ביאנגמי .
תחילת ייצור הרכב היה בקצב של 300 כלי רכב בחודש, אך בזכות הצמיחה המהירה ופיתוח מתקן צביעה מתקדם, ייצר המפעל את 100,000 הרכבים שלו בשנת 1983.
במקור "China Motor Corporation" ייצרה רק כלי רכב מסחריים, אך מאז הרחיבו את פעילותם, והפיקו יותר ממאה אלף כלי רכב בשנה.
נכון לעכשיו החברה מפעילה שלושה מפעלי ייצור.
בשנת 2005 קיבלה החברה אישור מממשלת סין, וחתמה על הסכם עם "דיימלר קרייזלר" לייצור מיניוואנים לשוק היבשת.
13.97 אחוז מהחברה בבעלות מיצובישי.
כל הדגמים של "CMC" הם ממוצא מיצובישי מוטורס, המותאמים להתאמה לשוק הטאיוואני.
מיצובישי קולט 600 היא מכונית מיני מתוצרת Mitsubishi Heavy Industries (משנת 1970 התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס) היפני, אשר יוצרה בין השנים 1962–1965.
דלתות קדמיות - "דלתות התאבדות" (ציר כיוון פתיחת הדלת מנוגד לכיוון תנועת הרכב)
מיצובישי קולט (ביפנית: 三菱・コルト, באנגלית: Mitsubishi Colt) הן סדרות של מכונית נוסעים, במספר תצורות ובגדלים שונים, כאשר התצורה הנפוצה הראשונה שיוצרה בין השנים 1962–1965 יוצרה בגודל של מכונית מיני ומסוף שנת 1965 בגודל סופרמיני.
דגמי "מיצובישי קולט" מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני מיוצרים משנת 1962 ועד היום.
בין השנים 1971–1994 יוצרה ביפן ה"דודג' קולט" ("Dodge Colt" ) ו"פלימות' קולט" (Plymouth Colt).
תצורות "מיצובישי קולט" (משנת 1962 ואילך)
2 דלתות - הרדטופ קבריולה.
"מיצובישי קולט גאלאנט GTO" (יוצר בין השנים 1970–1977)
תמסורת ידנית 4–5 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות.
בארצות הברית שווק דגם "1600 Mirage Turbo".
תמסורת ידנית - 5 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות.
דגם "מיצובישי קולט IV", מנוע 1.6 ליטר שווק בישראל.
דגם "מיצובישי קולט V", מנוע 1.6 ליטר שווק בישראל.
תצורות: 3–5 דלתות הצ'בק, 5 דלתות סטיישן, 2 דלתות הרדטופ קבריולה.
מיוצר בטאיוואן משנת 2007 – הווה, דגם "מיצובישי קולט פלוס".
קיבולת מכל דלק - 47 ליטר.
נפח תא מטען בדגם קבריולה – 460 ליטר.
תאוצות דגמי "מיצובישי קולט VI"
תצורות: 4 דלתות סדאן, 3–5 דלתות הצ'בק, 5 דלתות סטיישן.
תצורות: 4 דלתות סדאן, 2 דלתות מסחרית.
מנוע קדמי, מנוע "מיצובישי" סדרה "Mitsubishi KE engine" סוג מנוע "KE43" (מנוע בנזין).
תצורות: 4 דלתות סדאן, 3 דלתות מסחרית.
מנוע קדמי, מנוע "מיצובישי" סדרה "Mitsubishi KE engine" סוג מנוע "KE44" (מנוע בנזין).
תצורות: 4 דלתות סדאן, 3 דלתות מסחרית, 5 דלתות מסחרית
מנוע קדמי, מנוע "מיצובישי" סדרה "Mitsubishi KE engine" סוג מנוע "KE46" (מנוע בנזין).
מנוע קדמי, מנוע "מיצובישי" סדרה "Mitsubishi KE engine" סוג מנוע "KE45" (מנוע בנזין).
מיצי לבלב הם נוזלים המופרשים על ידי הלבלב, המכילים מגוון אנזימים, כולל טריפסינוגן, כימוטריפסינוגן, אלסטאזה, קרבוקסיפפטידאז, ליפאז לבלבי, נוקלאז ועמילאז.
הלבלב ממוקם באזור הקרביים, ומהווה חלק עיקרי במערכת העיכול ונחוץ עבור תהליך עיכול תקין ולהטמעה לאחר מכן של חומרים מקרו-נוטריאנטים הנדרשים למחיה.
מיצי לבלב הם אלקליים באופיים בשל הריכוז הגבוה של יוני ביקרבונט.
ביקרבונט מועיל בנטרול חומצת הקיבה החומצית, ומאפשר שינויים אנזימאטיים יעילים.
הפרשת מיצי הלבלב מווסתת בעיקר על ידי ההורמונים סקרטין והכולציסטוקינין, המיוצרים על ידי דפנות התריסריון, ועל ידי פעולת עצבוב אוטונומי.
שחרור הורמונים אלה לדם מגורה על ידי כניסת עיסה (chyme) חומצית מהקיבה לתריסריון.
הפרשת הלבלב היא תמיסה מימית של ביקרבונט שמקורו בתאי הצינור והאנזימים שמקורם בתאי האצינרים.
הביקרבונט מסייע לנטרול החומציות הנמוכה של העיסה המגיעה מהקיבה, ואילו אנזימי העיכול מסייעים בפירוק החלבונים, השומנים והפחמימות להמשך עיבוד וספיגה במעי.
מיצי לבלב מופרשים בתריסריון דרך פטמה (Papilla) בדפנות התריסריון.
לחלק מהאנשים יש גם צינור נוסף, הנקרא צינור הלבלב המשני (Accessory Pancreatic Duct), אשר עשוי להיות תפקודי (כלומר, גם הוא מרוקן את הפרשות הלבלב האקסוקריניות לתוך התריסריון) או שאינו תפקודי.
מיצקי מיאוואקי , נולדה בשם מיצוקי לייקוק ומופיעה בשם הבמה מיצקי, היא זמרת-יוצרת יפנית-אמריקאית.
מיצקי פרסמה את אלבומה הראשון, "Lush", בשנת 2012, ואחריו את אלבומה השני "Retired from Sad, New Career in Business" בשנת 2013. את שני האלבומים הוציאה בזמן לימודיה ב-Purchase College, שם למדה מוזיקה.
לאחר סיום לימודיה, פרסמה את אלבומה השלישי, "Bury Me at Makeout Creek", בשנת 2014. אחריו, פרסמה את האלבום "Puberty 2" ב-2016, ואלבומה החמישי, "Be the Cowboy", יצא ב־2018 דרך חברת התקליטים העצמאית Dead Oceans.
מיצקי מיאוואקי נולדה בתור מיצוקי לייקוק ב־27 בספטמבר 1990, ביפן לאב אמריקאי ואם יפנית.
בזמן שגדלה, עברה לגור בארצות שונות בתדירות גבוהה בשל עבודתו של אביה במחלקת המדינה של ארצות הברית, וחיה ב־13 מדינות – הכוללות את טורקיה, סין, מלזיה, צ'כיה, והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – ובסופו של דבר השתקעה בארצות הברית.
לאחר שנרשמה להאנטר קולג' כדי ללמוד קולנוע החליטה מיצקי להתחיל קריירת מוזיקה ועברה לקונסרבטוריון המוזיקה בפורצ'ס קולג', שם למדה יצירות אולפן.
בזמן לימודיה שם, היא הקליטה ופרסמה באופן עצמאי את שני האלבומים הראשונים שלה, "Lush" (2012), ו-"Retired from Sad, New Career in Business" (2013), בתור פרויקטים במסגרת לימודיה.
לאחר סיום לימודיה, שימשה בתפקיד הסולנית בלהקה Voice Coils, והחלה לעבוד על אלבום הסטודיו השלישי שלה, "Bury Me at Makeout Creek", שיצא ב־11 בנובמבר 2014, דרך חברת התקליטים העצמאית Double Double Whammy.
האלבום היווה הבדל משמעותי משימושה של מיצקי באלמנטים של מוזיקה קלאסית בשני אלבומיה הקודמים, אשר הוחלפו בצלילי גיטרה חשמלית נועזים ואימפולסיביים.
ב־22 בדצמבר 2015 חתמה מיצקי על חוזה עם חברת התקליטים העצמאית Dead Oceans, לפני שפרסמה מוזיקה חדשה בשנה לאחר מכן.
היא הודיעה על פרסומו של אלבומה החדש, "Puberty 2", ב־1 במרץ 2016, ופרסמה את הסינגל הראשי באלבום, "Your Best American Girl".
היא פרסמה שיר נוסף, "Happy", לפני פרסומו של האלבום ב־17 ביוני.
האלבום זכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה רבים.
"Your Best American Girl" הוכרז בתור מספר 13 ברשימת השירים הטובים ביותר של שנות ה-2010 על פי מגזין ה־Rolling Stone.
בפרק משנת 2016 של סדרת האנימציה של Cartoon Network "הרפתקאות פין וג'ייק", אוליביה אולסון ביצעה גרסת כיסוי לשירה של מיצקי "Francis Forever", בתור תפקידה כמדבבת הדמות מרסלין מלכת הערפדים.
ב־21 בפברואר 2017, פיקסיז הכריזו על מועדי סיבוב הופעות בארצות הברית עם מיצקי בתור זמרת חימום.
ב־1 במאי, אלבום אוסף הכולל 100 שירים מאמנים מוזיקליים שונים הנקרא "Our first 100 Days" פורסם.
הוא כלל את גרסת הכיסוי שמיצקי ביצעה לשיר "Fireproof" של הלהקה וואן דיירקשן.
מטרת האוסף הייתה לגייס כספים לארגונים אשר תומכים בגורמים אשר מאוימים מהמדיניות של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ.
מיצקי ביצעה גרסת כיסוי לשיר של פרנק סינטרה מ-1951, "I'm a Fool to Want You", עבור אלבום אוסף של הארגון "Planned Parenthood".
ב־4 באוקטובר 2017 הכריזה לורד שמיצקי תהיה הופעת החימום שלה בתאריכים נבחרים כחלק מסיבוב ההופעות העולמי שלה Melodrama.
ב־1 בנובמבר, פורסם סרט קצר הנקרא "Sitting", בו משחקת מיצקי בתפקיד הראשי.
ב־20 באפריל 2018 חברה מיצקי ללהקה האקספרימנטלית Xiu Xiu בשיר "Between the Breaths" בשביל הפסקול של הסרט "איך לדבר עם בחורות במסיבות", אשר מבוסס על הסיפור הקצר בעל אותו השם.
ב־14 במאי 2018, אלבום הסטודיו החמישי של מיצקי, "Be the Cowboy" נעשה זמין להזמנה מראש ללא כל הודעה מוקדמת על פרסום האלבום.
הסינגל הראשי, "Geyser", פורסם באותו היום יחד עם הקליפ שלו.
הסינגל השני מהאלבום, "Nobody", פורסם ב־26 ביוני יחד עם קליפ, והסינגל השלישי והאחרון שהקדים את צאת האלבום, "Two Slow Dancers", פורסם ב־9 באוגוסט, דרך Dead Oceans.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות והוכרז כאלבום השנה על ידי מספר גורמים, כגון מגזין פיצ'פורק, Vulture, ו-Consequence of sound.
בזמן סיבוב הופעות שלה ב־2019, מיצקי החלה לשלב בהופעותיה החיות כירואוגרפיה בהשראת בוטו, זרם מחול תיאטרלי אשר התפתח ביפן בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, שבו "המופיעים שואבים רגשות פנימיים כאוטיים, אך מתארים אותם בתנועות מדויקות אשר חוזרות על עצמן".
מיצקי פרסמה את שירה "Cop Car" בינואר 2020, כחלק מהפסקול של הסרט "טבעת החנק" (The Turning).
ב-29 באוקטובר 2020, מיצקי הודיעה שהיא עומדת לפרסם פסקול לרומן הגרפי This Is Where We Fall.
ב-4 באוקטובר, הודיעה מיצקי על צאת סינגל חדש בשם Working For The Knife דרך הרשתות החברתיות, זאת לאחר הפסקה של 3 שנים.
השיר פורסם יום למחרת, ב-5 באוקטובר, יחד עם קליפ ביוטיוב.
ב-8 בנובמבר הודיעה מיצקי על סינגל נוסף, The Only Heartbreaker, והוא יצא יום למחרת כקליפ ביוטיוב.
לאחר פרסום הקליפ הודיעה מיצקי דרך הרשתות החברתיות על צאת אלבומה השישי, "Laurel Hell", הפורסם ב-4 בפברואר 2022.
ב-24 ביולי, מיטסקי הכריזה על אלבום חדש "The Land Is Inhospitable And So Are We", ועל פרסום הסינגל הראשון ממנו, "Bug like an angel", ב-26 ביולי.
ב-23 באוגוסט פורסמו שני סינגלים נוספים מן האלבום, "Heaven" ו-"Star".
האלבום יצא ב-15 בספטמבר 2023 וזכה לביקורות חיוביות בקרב מבקרים.
עם צאתו הוכרזו תאריכי סיבוב הופעות בצפון אמריקה, דרום אמריקה ואירופה.
והודיעה על יציאתו של שיר חדש מן האלבום, שיצא בהמשך השבוע.
מיצקי משקיפה על זהותה חוצת-התרבויות כ"חצי יפנית, חצי אמריקאית אבל אף אחד מהם באופן מלא", רגש שמוזכר בשיריה פעמים רבות, שדן על נושאים של שייכות.
מיצקי הביעה את המתח של היותה אדם פרטי וחוסר הנוחות של תשומת הלב מהציבור, לכן מעדיפה לשמור את חייה האישיים פרטיים.
מיצקי היא טבעונית מטעמי מצפון.
ב־2019, מיצקי מחקה את כל חשבונותיה ברשתות החברתיות.
לאחר שנתיים, ב-2 באוקטובר 2021, חזרה מיצקי לרשתות החברתיות אינסטגרם, טוויטר, ובהמשך גם טיקטוק.
חשבונות אלה מנוהלים על ידי חברת התקליטים שלה, ולא על ידיה באופן ישיר.
+אלבומי סטודיושםפרטים על האלבוםLush פורסם: 31 בינואר 2012
חברת תקליטים: פורסם באופן עצמאי
פורמט: הורדה דיגיטליתBury Me at Makeout Creek פורסם: 11 בנובמבר 2014
פורמט: LP, CD, הורדה דיגיטליתPuberty 2 פורסם: 17 ביוני 2016
פורמט: LP, CD, קלטת שמע, הורדה דיגיטליתBe the Cowboy פורסם: 17 באוגוסט 2018
LP, CD, הורדה דיגיטלית, סטרימינגLaurel Hell פורסם: 4 בפבואר 2022
+הופעות מוקלטותשםפרטיםAudiotree Live פורסם: 1 ביולי 2015
מיצוקי סאיטו (ביפנית: 齊藤 未月; נולד ב-10 בינואר 1999) הוא כדורגלן יפני, המשחק בעמדת הקישור במועדון הליגה היפנית ויסל קובה.
סאיטו גדל באקדמיה של קבוצת שונאן בלמאר מליגה J1 ושיחק לראשונה בהרכב בשנת 2016, אז חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו.
את הופעת הבכורה שלו בהרכב הקבוצה הבוגרת ערך ב-24 באפריל 2016 מול אומי ארדיה.
הוא כבש את השער הראשון שלו במועדון בהפסד 1–2 מול וארן נגסקי בשלב הבתים של גביע הליגה, ב-22 בספטמבר 2018. הוא שיחק בהרכב הקבוצה כשהיא ירדה לליגת המשנה והוליך אותה להעפלה חזרה לליגת העל היפנית.
את הופעת הבכורה בליגת העל ערך בהפסד 4:0 מול טוקיו ב-18 במרץ 2018. בהרכב שונאן הוא ערך 80 הופעות, הבקיע 4 שערים ובישל 3 שערים נוספים ובשנת 2018 זכה עמה בגביע הליגה.
ב-14 בדצמבר 2020 הושאל לרובין קאזאן הטטרית מליגת העל הרוסית בכדורגל.
במהלך מחנה האימונים החורפי עם רובין, בינואר 2021, הוא נפצע קשה.
השחקן אובחן עם פגיעה ברצועות מפרק הקרסול.
את הופעת הבכורה שלו במדי רובין ערך ב-12 באוגוסט 2021 במשחק הבית של סיבוב המוקדמות השלישי בקונפרנס ליג מול ראקוב הפולנית (0:1).
בגיל 19 הוא זימן להרכב בנבחרת לאליפות אסיה עד גיל 19 בשנת 2018, בטורניר הוא הופיע בשלושה משחקים ואף שימש כקפטן הנבחרת במשחקה מול תאילנד.
יפן העפילה עד לחצי גמר הטורניר והפסידה לערב הסעודית.
בהרכב נבחרת יפן עד גיל 20 השתתף באליפות העולם עד גיל 19 שנערכה בפולין.
בטורניר הוא עלה כקפטן ושיחק בכל משחקי הנבחרת בטורניר, שבו יפן העפילה עד לשמינית גמר והודחה על ידי קוריאה הדרומית, שזכתה בטורניר.
שער החודש בליגה: נובמבר 2020
מיצי גיינור (Mitzi Gaynor; נולדה בשם פרנצ'סקה מרלן דה צ'אני פון גרבר [Francesca Marlene de Czanyi von Gerber]; 4 בספטמבר 1931 – 17 באוקטובר 2024) הייתה בדרנית אמריקאית, שחקנית קולנוע, זמרת, רקדנית והופיעה במועדוני לילה.
על משחקה בסרט זה, היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בשנת 1959.
מיצי גיינור נולדה בשם פרנצ'סקה מרלן דה צ'אני פון גרבר בשיקגו ב-4 בספטמבר 1931 לאביה Henry de Czanyi von Gerber, כנר, צ'לן ומנהל מוזיקלי ממוצא הונגרי ואשתו פאולין, שהייתה רקדנית.
בנישואיו השניים של אביה, היא הפכה לאחות חורגת לדונלד וו.
דאנקן , חייל מארינס וקצין מודיעין שלאחר שירותו, הפך למבקר חריף של המלחמה.
בילדותה המשפחה עברה לאלגין, אילינוי, משם לדטרויט ובגיל 11 הם עברו להוליווד.
היא למדה בלט והחלה את דרכה בקור דה בלט.
בגיל 13 היא שרה ורקדה עם להקת אופרה אזרחית קלה של לוס אנג'לס.
בגיל 17 גיינור חתמה על חוזה לשבע שנים עם אולפני המאה ה-20. היא שרה, שיחקה ורקדה במספר מחזות זמר קולנועיים.
אחד הבכירים באולפן פוקס חשב שכדאי שהיא תחליף את שמה המקורי וכך "נולד" שם הבמה שלה.
גיינור שיחקה לראשונה בסרט, בתפקיד משנה במחזמר (1950)
לאחר גילוי כישרונה בסרטה הראשון, פוקס בחרו בגיינור לגלם את דמותה של לוטה קראבטרי בסרט הביוגרפי המוזיקלי "נערת הזהב" (1951).
שזכה להצלחה מתונה בקופות הכרטיסים.
גיינור השתתפה עם כוכבים אחרים בקומדיה האנתולוגית We're Not Married!
ובאותה שנה היא כיכבה במחזמר Bloodhounds of Broadway, שהכניס 2 מיליון דולר (סכום שווה ערך לכ-23 מיליון דולר במונחי שנת 2023).
היא לוהקה מיד (1952) ככוכבת הסרט "הילדה לא אכפת לי" (1952) וגילמה את דמותה של אווה טנגוואי.
ב-1953 היא כיכבה בסרט "למטה בין הדקלים המחסות" וב-1954 הייתה השחקנית הראשית בסרט "שלושה טקסנים צעירים".
באותה שנה כיכבה בסרטו של אירווינג ברלין, "ריתמוס הדמים".
ברשימות כוכבי הסרטים, היא דורגה אחרי אתל מרמן, דונלד או'קונור, מרילין מונרו, דן דיילי וג'וני ריי.
ב-1956 גיינור כיכבה בסרט Anything Goes עם בינג קרוסבי ודונלד או'קונור, ב-1957 שיחקה עם פרנק סינטרה בסרט The Joker Is Wild וב-1959 שיחקה עם דייוויד ניבן ופטי דיוק בסרט Happy Anniversary.
בשנת 1958 היא כיכבה במחזמר והסרט דרום פסיפיק ושרה בו שני שירים מפורסמים: "I'm Gonna Wash That Man Right Outa My Hair" ו-"Some Enchanted Evening".
הסרט הפך לסרט השלישי ברווחיותו באותה שנה - 17.5 מיליון דולר (כ-196 מיליון דולר במונחי שנת 2023).
סרטיה האחרונים של גיינור היו "Surprise Package", קומדיה מוזיקלית שבה כיכב גם יול ברנר (1960) והסרט "For Love or Money" יחד עם קירק דאגלס (1963).
בשנת 1961 החלה גיינור להופיע, בליווי צוות של רקדנים בתלבושות נוצצות, לשיר, לרקוד ולספר בדיחות בלאס וגאס ולאחר כמה שנים רכשה בעלות על חלק ממלון פלמינגו (Flamingo).
על פי הידוע ב-1968 השתכרה גיינור 45,000 דולר בשבוע.
בתוכנית "המופע של אד סאליבן" ב-16 בפברואר 1964 הופיעו הביטלס וגיינור.
הם ביקשו את חתימתה וברשימת הקרדיטים בסיום התוכנית היא הופיעה לפניהם.
ב-1968 היא כיכבה בתוכנית הטלוויזיה הראשונה שלה - "מיצי", ברשת NBC.
בתחילת שנות ה-70 היא הייתה הכוכבת של רשת CBS והיו לה מספר תוכניות וסדרות טלוויזיה.
ב-18 בנובמבר 1954, בסן פרנסיסקו, נישאה גיינור לג'ק בין (Jack Bean), סוכן כישרונות ומנהל יחסי ציבור בחברת MCA והם התגוררו בבוורלי הילס.
לאחר נישואיהם, בין עזב את MCA, הקים חברת פרסום בשם Bean & Rose וניהל את הקריירה של גיינור.
לגיינור ובין לא היו ילדים.
מיצי גיינור זכתה במספר פרסים ואותות הוקרה וביניהם:
על תרומתה לתעשיית הקולנוע, זכתה גיינור לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד (שדרות הוליווד 6288).
ב-14 באוקטובר 2006, "אומצה" גיינור על ידי ראש עיריית ניו יורק, מייקל בלומברג כ"ניו יורקית" והוא פרסם הודעת מחווה של כבוד לקריירה המכובדת שלה כזמרת, רקדנית, שחקנית וסופרת.
ב-10 באפריל 2007, זכתה גיינור לכבוד במוזיאון הטלוויזיה והרדיו (Museum of Television & Radio) בלוס אנג'לס בערב מיוחד בו הוצגו התוכניות המיוחדות שלה משנות ה-60 וה-70 בטלוויזיה.
ב-2008 היא זכתה בפרס אמי על תוכניתה "Mitzi Gaynor: Razzle Dazzle!
ב-8 במרץ 2009, גיינור זכתה בפרס על מפעל חיים מטעם Boston Youth Moves (ארגון ללא מטרות רווח לחינוך נוער באמצעות אמנויות הבמה, בעיקר מחול).
הפרס הוענק לה על ידי הזמרת צ'יטה ריברה, באירוע התרמה השנתי של הארגון, בבוסטון.
ב-7 בנובמבר 2009, גיינור זכתה בפרס על מפעל חיים של אוניברסיטת צ'פמן באמנויות במהלך ערב הגאלה השנתי ה-28 של החגיגה האמריקאית באוניברסיטת צ'פמן בקליפורניה.
ב-13 באפריל 2010, היא זכתה בפרס מפעל חיים של פרסי ביסטרו, בניו יורק.
ב-18 באפריל 2010, גיינור זכתה בפרס אמי על תוכנית בידור יוצאת דופן, על סרטה התיעודי המוזיקלי בטלוויזיה הציבורית Mitzi Gaynor: Razzle Dazzle The Special Yearse!
ב-10 בספטמבר 2016, גיינור זכתה בפרס ה"אגדה" (הראשון) מטעם קרן Dizzy Feet של נייג'ל לית'גו.
ב-30 בספטמבר 2017, גיינור נכנסה להיכל התהילה של Great American Songbook, שמציין תמלילים, מלחינים ומבצעים שסייעו ליצור את "פס הקול של חיינו".
מֵיצָר הוא מושב עובדים של התק"ם השוכן בדרום רמת הגולן, בתחומי המועצה האזורית גולן.
היישוב נמצא בגובה של 355 מטרים מעל פני הים, בקרבת נחל רוקד ונחל מיצר, והוא הדרומי ביותר מבין היישובים השוכנים לאורך גבול ישראל – סוריה, כשלושה ק"מ מצפון-מערב למשולש הגבולות ישראל-סוריה-ירדן.
היישוב קרוי על שם המבנה הטופוגרפי של השטח: שני יובלי נחל מיצר, העובר סמוך ליישוב ונשפך אל הירמוך, חוצים את פני רמת הגולן ויוצרים מצר יבשה.
מיצר הוקם כהיאחזות נח"ל ב-1981 על ידי גרעין נח"ל של תנועת "המתנחל הצעיר", ולאחר שנתיים הפך ליישוב קבע.
בתחילה הכוונה הייתה להקים במקום היאחזות נח"ל, אולם התנועה המיישבת בחרה לקיים במקום מיד יישוב קבע.
בשנת 1986 הוקמה במקום רפת.
ב-1989 נטשו אותו מרבית חבריו עקב משבר חברתי, ובמקומם באו חברי גרעין קלע מצפון הגולן.
כלכלת היישוב מתבססת על חקלאות שלחין (גידולי כותנה, אבוקדו ואגוזי פקאן).
כמו כן יש ביישוב לול פיטום ורפת חלב.
היישוב הוא אחד מארבעת היישובים השותפים בכפר הנופש חמת גדר.
בשנת 2010 הוחלט לפרק את הקיבוץ בעקבות תת-אכלוס.
מאז קלט היישוב משפחות חדשות לטובת הקמת המושב.
בשנת 2015 שונה סיווג היישוב מקיבוץ למושב.
המושב מושתת על שלושה עקרונות: חקלאות, קהילה וחינוך.
כיום ישנם במיצר 40 משפחות חדשות שמהוות רוב מוחלט ביישוב.
הקהילה עדיין קולטת משפחות במטרה לייצר מקום של עבודה עצמית, שיתופי פעולה ויוזמה.
בצמוד למיצר פועלת מכינה קדם צבאית – המדרשה למנהיגות חברתית במיצר.
המכינה קיימת משנת 1998 וכיום עומד בראשה ליעד סולנקו.
מיק רונסון היה מוזיקאי, גיטריסט, מעבד ומפיק, שהתפרסם בזכות שיתוף הפעולה הפורה עם המוזיקאי דייוויד בואי.
רונסון נולד בעיירה הול שביורקשייר שבצפון אנגליה, וכבר מגיל צעיר למד לנגן על שלל כלי נגינה (מפוחית, פסנתר, כינור וגיטרה).
על פי רוב מוכר רונסון כנגן הגיטרה שליווה את דייוויד בואי במחצית הראשונה של שנות ה-70, בתקופת הגלאם רוק.
באלבומים של בואי שהוקלטו באותה התקופה, לא רק ליווה רונסון את בואי בגיטרה, אלא אף עיבד מוזיקלית וכן הוסיף לאווירה המחשמלת בהופעות החיות.
באלבום "עלייתו ונפילתו של זיגי סטארדאסט והעכבישים ממארס", שימש רונסון בתפקיד מפתח כמעבד המיתרים וכן כנגן גיטרה מוביל, אלמנטים בולטים במיוחד באלבום לאורך כל אורכו.
רונסון אחראי גם לריף הפתיחה של שיר הנושא מהאלבום וקטעי גיטרה רבים נוספים.
באותה תקופה שיתף רונסון פעולה עם בואי בהפקת מספר אלבומים לכמה מהמוזיקאים החשובים באותה תקופה: לו ריד (Transformer) וכן להקת מוט דה-הופל.
עד לסוף חייו שיתף רונסון פעולה עם מספר מוזיקאים חשובים כדוגמת מוריסי, רוג'ר דלטרי, איאן האנטר, אלטון ג'ון ובוב דילן.
הופעתו האחרונה התקיימה במופע ההצדעה לסולן להקת קווין - פרדי מרקיורי.
הוא נחשב אחד הגיטריסטים הגדולים בהיסטוריה ונבחר על ידי המגזין "רולינג סטון" למקום ה-41
ברשימת הגיטריסטים הגדולים ביותר אי פעם.
במהלך הקריירה המצליחה שלו כנגן גיטרה מוביל, ניסה רונסון לבצע מספר גיחות סולו אשר במהלכן הוציא שלושה אלבומים, ושניים נוספים יצאו לאחר מותו:
Slaughter on 10th Avenue - אלבום מופתי משנת 1973 שנכשל מסחרית, על אף ההפקה המוקפדת והלהיטים הפוטנציאלים שהתאימו לרוח התקופה.
האלבום כלל שיר שניכתב במיוחד עבורו על ידי דייוויד בואי וכן חידוש ללהיט ישן של אלביס פרסלי.
הסגנון המאפיין את האלבום הוא הסגנון העוטף את אלבומו של בואי Hunky Dory - בו לקח רונסון חלק מרכזי בעיבודים.
Play Don't Worry - אלבום מינורי יחסית לקודמו, משנת 1974, בו השתתפו בנגינה בין השאר חבריו של רונסון מלהקת הליווי של בואי באותה התקופה.
Indian Summer - פסקול שהוקלט בשנים 1981–1982 לסרט שלבסוף לא יצא.
רובו של האלבום, שיצא בשנת 2000 לאחר מותו של רונסון, הכיל קטעי נגינה אינסטרומנטליים וכן שני שירים חדשים.
From Heaven and Hull - אלבום הסולו השלישי, הגדול ורחב ההיקף שהקליט רונסון בשנת חייו האחרונה והכיל בעיקר גרסאות חדשות ועדכניות לשירים שרונסון אהב.
רשימת המשתתפים המכובדת באלבום שיקפה היטב את הכבוד וההערכה להם זכה רונסון בקרב יוצרים ומוזיקאים מן השורה הראשונה ובהם דייוויד בואי, ג'ו אליוט - סולן להקת דפ לפרד, כריסי היינד - סולנית הפריטנדרס, ואיאן האנטר - סולן מוט דה הופל.
Hard Life - אוסף שירים שיצא בשנת 2003 לאחר מותו וברובם לא הוצאו עד אז לאור.
מיקאו אוסואי (ביפנית: 臼井甕男; 15 באוגוסט 1865 - 9 במרץ 1926) היה מפתח שיטת הריפוי רייקי כפי שהיא מוכרת היום.
על פי המסורת של הרייקי, הרייקי היא שיטת ריפוי עתיקת יומין והיא התגלתה מחדש על ידי אוסואי במאה ה-20 על ידי מדיטציה, צום, ולימודי הסוטרות של הבודהיזם.
אוסואי התחנך מגיל 4 במנזר טנדאי בודהיסט.
במשך חייו למד ותירגל בודהיזם, זן, אמנויות לחימה, רפואה סינית, שפות, תאולוגיה ועוד.
התחיל ללמד את דרכו הרוחנית להארה בסביבות 1914. שיטתו הפכה לשיטת טיפול עם הצטרפותו של צ'וג'ירו הייאשי לחוג תלמידיו.
עד היום נזקפת לזכותו פיתוחה (או גילויה מחדש) של שיטת הריפוי המוכרת בשם רייקי.
מיקאו אוסואי נפטר משבץ ב- 9 במרץ 1926.
מייקל קווין "מיק" טיילור הוא מוזיקאי אנגלי, הידוע בעיקר בזכות היותו גיטריסט בלהקות הרוק "John Mayall's Bluesbreakers" (בשנים 1966–1969) ו"הרולינג סטונז" (בשנים 1969–1974).
טיילור ניגן עם הרולינג סטונז בכמה מאלבומיהם הטובים ביותר ועזב את הלהקה, ככל הנראה, בשל חיכוכים עם קית' ריצ'רדס ועל הקרדיט לכמה משיריה של הלהקה, שנגזל ממנו שלא בצדק, לדעתו.
אחרי תקופת חברותו בלהקה שימש טיילור נגן אורח ונגן אולפן עם מספר מוזיקאים בולטים, ובהם בוב דילן וג'ק ברוס, ואף הוציא מספר אלבומי סולו.
ב-4 ביוני 2014 התארח בהופעה ההיסטורית של הסטונז בתל אביב, וניגן בשיר "Midnight Rambler".
טיילור גרוש ואב לשתי בנות.
מיק הארווי הוא סופר אינסטרומנטליסט, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי.
מיק הארווי ידוע בעיקר כאיש "הזרעים הרעים", להקתו של הזמר ניק קייב.
הארווי נולד ב-29 בספטמבר 1958, בעיירה רושסטר, במדינת ויקטוריה שבאוסטרליה, וגר סמוך לכנסייה האנגלית שבה שימש אביו ככומר.
בגיל צעיר, עבר עם משפחתו להתגורר בפרבר בעיר מלבורן.
מגיל צעיר שר במקהלת הכנסייה.
כמו אחיו הגדול פיליפ ואחיו הקטן סבסטיאן, נשלח גם הוא ללמוד בבית הספר הפרטי קאופילד, במלבורן, שבשעתו היה לבנים בלבד.
שם, בתחילת שנות השבעים, פגש את ניק קייב, טרייסי פו ופיל קלברט.
ביחד עם ניק קייב (שירה), פיל קלברט (תופים) וסטודנטים נוספים שניגנו בגיטרת בס וחצוצרה, הוא הקים להקה שניגנה קאוורים לשירים של לו ריד, דייוויד בואי, רוקסי מיוזיק, אליס קופר, אלכס הארווי ועוד.
הוא ניגן גיטרה ובמקביל למד אצל גיטריסט הג'אז, ברוס קלארק והמשיך לשמש כנער מקהלה בכנסייה.
בתום לימודיהם בשנת 1975 צירפה הלהקה את טרייסי פו (גיטרה באס) והחליטה להמשיך תחת השם "The Boys Next Door".
שנת 1976 הייתה משמעותי בסצנת הפאנק באוסטרליה ווהשפיעה על הלהקה שהתחילה לנגן חומר מקורי בסגנון פאנק וניו וייב.
נגינת הגיטרה של הארווי הייתה בסגנון חופשי, מלוכלך, מושפע מג'יימס ויליאמסון, גיטריסט ה"סטוג'ס", ופול וולר, איש "הג'אם".
בשנים 1977–1978 הלהקה הרבתה להופיע בפאבים מקומיים.
ב-1978 הצטרף אל הלהקה הגיטריסט, כותב וזמר רולנד ס.
הווארד שהוסיף סאונד גיטרה ייחודי, כאוטי ומלוכלך, וכתב כמה מהשירים.
היפה, השונה והמוצלח בהם אף הפך לשיר המזוהה ביותר עם ניק קייב מתקופה רחוקה זו בקריירה שלו, "Shivers".
הלהקה הקליטה והוציאה אלבום אחד בשם "Door Door", ולאחר הצלחה פושרת בלבד באוסטרליה, החליטה ב-1980 לעבור ללונדון.
שם שינתה הלהקה את שמה ל-"The Birthday Party", ועתה המוזיקה שיצרה הייתה אגרסיבית מאוד ונחשבה חדשנית באותם הימים, דבר שתרם להצלחתה.
הפאנק שלה אופיין בשירתו ובקולו המיוחד והמיוסר של ניק קייב (שצרח לא מעט), בבס חזק ובגיטרות אנרגטיות במיוחד.
ב-1981 יצא אלבומם הראשון בשם "תפילות תחת אש", (Prayers On Fire).
מיק הארווי הלחין לא מעט שירים ללהקה, אך הכתיבה וההלחנה העיקרית היו של ניק קייב ורולנד ס.
סמוך ליציאת אלבומם השני, "Junkyard", ב-1982 עברה הלהקה למערב ברלין ללא המתופף, פיל קלברט.
הארווי תפס את עמדת המתופף, אך בהקלטות המשיך לנגן גם על גיטרות, קלידים, גיטרה באס, סקסופון וכלי הקשה נוספים.
ב-1983, לאחר הקלטת האלבום השני E.P.s (מיני-אלבום), החליטה הלהקה להתפרק.
הוא יצר קשר עם חברו סיימון בוני, ויחד איתו הקים מחדש את להקתו האוסטרלית של בוני Crime and The City Solution, בה שימש הארווי, לסירוגין, כמתופף וגיטריסט.
הווארד הקים את להקתו These Immortal Souls, בה ניגן הארווי על גיטרה ופסנתר, בימיה המוקדמים של הלהקה.
במקביל הקימו ניק קייב ומיק הארווי, את "ניק קייב והזרעים הרעים", ההרכב שעתיד להיות המשפיע, המגוון והוותיק ביותר מבין אותם הרכבים שצמחו מפירוקה של ה-Birthday Party.
אחרי קריירה ארוכה, פורה ומצליחה, ואחרי שמרגע הגיעו אליו מוזיקאים ייחודיים מכל העולם, ואף פיתח במסגרתו אומנים חדשים ופרויקטים רבים, פעיל ההרכב עד היום.
מיק הארווי (להוציא את ניק קייב) הוא הוותיק ביותר בהרכב זה.
מיק הארווי הרבה להשתתף בפרויקטים רבים, כתיבת פסי-קול, השתתפות באלבומים של להקות וזמרים שונים, כמוזיקאי אורח או כחבר קבוע, לעיתים הן כמוזיקאי והן מפיק מוזיקלי.
הבולטים מבין הפסקולים: ב-1990 כתב יחד עם ניק קייב ובליקסה ברגלד את פסקול הסרט "Ghosts...
בשנת 2000 כתב יחד עם אדם קלייטון-ג'ונס וניק קייב פסקול למחזה על-פי ספרו של ניק קייב: "ותרא האתון את המלאך".
בשנת 2003 כתב פסקול לסרט "Australian Rule", עליו זכה שנה מאוחר יותר בפרס הפסקול המקורי הטוב ביותר במסגרת פרסיי תעשיית המוזיקה האוסטרלית.
בשנים-1995 ו-1997 הוציא הארווי שני אלבומי כמחווה למשורר והזמר הצרפתי סרז' גינסבורג.
את שני האלבומים הפיק הארווי יחד עם המפיק הוותיק של הזרעים הרעים, טוני כהן.
מיק הארווי ניגן על כל כלי הנגינה, להוציא אנסמבל כלי-מיתר שליווה חלק מהשירים.
כמו כן, הוא שר את רוב השירים להוציא שירים ששרה אניטה ליין.
בנוסף, תרגם את מרבית השירים מצרפתית לאנגלית.
מיק הארווי הפיק מוזיקלית אלבומים רבים.
בין הבולטים: הפקה ושיתוף פעולה עם הזמרת, כותבת האנגלית פי.
ג'יי הארווי (אין קשר משפחתי).
הפקה ונגינה באלבום של הזמר האוסטרלי רוברט פורסטר.
הפקה ונגינה באלבומו הראשון של הזמר, כותב, המלחין והקלידן האוסטרלי קונווי סוואג', שהוא אף חבר ב"זרעים הרעים" משנת 1994, הפקת אלבום אוסף, המאגד עשור של יצירה עם כל חברי הזרעים הרעים ולהקותיהם, ואלבום נוסף שיצא בשנת 2001, לזמרת כותבת האוסטרלית אניטה ליין.
הארווי הפיק וניגן באלבומם השלישי של ההרכב הגרמני "דיי האוט", להקתו של מתופף הזרעים הרעים תומאס ווידלר.
ניגן על מגוון כלים באלבומו הרביעי של הזמר, גיטריסט, כותב והמלחין האוסטרלי הוגו רייס.
הפיק וניגן באלבומו הראשון של הבאסיסט, זמר, מלחין והסופר אינסטרומנטליסט האנגלי ברי אדמסון.
סר מייקל פיליפ "מיק" ג'אגר הוא מוזיקאי וזמר אנגלי.
הידוע בעיקר כסולן להקת הרולינג סטונז.
בנוסף לכך הוא שחקן, מפיק מוזיקה וסרטים ואיש עסקים.
הקריירה של ג'אגר משתרעת על פני יותר מ-60 שנים, והוא תואר כ"אחת הדמויות הפופולריות והמשפיעות ביותר בהיסטוריה של הרוקנרול".
קולו וביצועיו הייחודיים, יחד עם סגנון הגיטרה של קית' ריצ'רדס, היו לסימן ההיכר של הרולינג סטונז בכל הקריירה של הלהקה.
הוא מדורג במקום ה-16 ברשימת "100 הזמרים הגדולים" של מגזין הרולינג סטון.
מייקל ג'אגר נולד למשפחה ממעמד הביניים בבית החולים "ליווינגסטון" שבדרטפורד בממלכה המאוחדת.
אביו, באזיל פאנשאווה ג'אגר, וסבו, דייוויד ארנסט, היו שניהם מורים; אמו, אווה אנסליי מרי סקאטס, מהגרת אוסטרלית, הייתה פעילה פוליטית קונסרבטיבית.
ג'אגר הוא הבוגר מבין שני אחים.
הוא חונך להמשיך בדרכו המקצועית של אביו, וכתלמיד מצטיין נשלח ג'אגר ללמוד בבית ספר תיכון פרטי ללימודים מתקדמים, שם עבר בהצטיינות את המבחנים, ואחר כך קיבל מלגה להמשך לימודים בבית הספר לכלכלה של לונדון.
בשנת 1962 הוא החל ללמוד לתואר בראיית חשבון, אך למד במשך שנה בלבד ולא סיים את לימודיו.
בנוסף קיים הסיפור כי סולק מבית הספר לאחר שנכנס אל תוך הספרייה על אופנוע.
לאור המצב החדש, החליט ג'אגר לטפח קריירה מוזיקלית שהייתה שאיפתו העיקרית.
ג'אגר סיפר כי "מאז ומתמיד אהבתי שירה, עוד כשהייתי ילד.
הייתי חבר במקהלה של הכנסייה וגם אהבתי להקשיב לזמרים ברדיו או לצפות בהם בטלוויזיה".
ההחלטה לנשור מהלימודים לטובת קריירה מוזיקלית לא התקבלה ברוח טובה אצל אמו ואביו התנגד לכך נחרצות.
ג'אגר עצמו אמר שהוא הבין את חוסר התמיכה של הוריו בעניין, ואפילו הוא פקפק שקריירה מוזיקלית לטווח ארוך היא אפשרית.
בשנים הראשונות הוא היה חבר בשתי להקות: Little Boy Blue ו-Blue Boys.
בגיל 18 החל ג'אגר להופיע לבדו כזמר, ללא כל הכשרה מוזיקלית קודמת, כולל קריאת תווים.
הוא הופיע במועדונים שונים כמו מועדון "המרקי" המפורסם, וכן נהג להקשיב לאמני בלוז שונים, ויחד עם חבר ילדותו, קית' ריצ'רדס, למדו השניים לנגן דרך שמיעה מתמשכת לתקליטים.
בשנת 1963 הקימו ג'אגר וריצ'רדס, יחד עם חבריהם בריאן ג'ונס, ביל ויימן, איאן סטוארט וצ'ארלי ווטס את להקת הרולינג סטונז (האבנים המתגלגלות).
השם נבחר בהשראת שיר של אמן הבלוז מאדי ווטרס, "בלוז האבן המתגלגלת".
סטוארט נופה בסופו של דבר מההרכב מאחר שלא תאם לתדמית שרצה מנהל הלהקה, אנדרו לוג אולדמן.
אולדמן היה זה ששכנע את ג'אגר להשתמש בשם הבמה "מיק" במקום שמו המקורי "מייק", אם כי חבריו הקרובים של ג'אגר קוראים לו מייקל.
ג'אגר לא זכה להצלחה מיידית עם תפקידו כסולן הלהקה וראה בעצמו כתלמיד בית ספר נאיבי וביישן מול הקהל.
אך כמו שחברי הלהקה למדו לנגן ולכתוב את השירים דרך חיקוי אמנים אחרים, כך ג'אגר למד את תפקידו בלהקה.
במהלך ההופעות ברחבי אנגליה לצד מוזיקאים בעלי מוניטין כמו אייק וטינה טרנר וג'יימס בראון למד מהם ג'אגר ליצור את האינטראקציה עם הקהל, וכך אימץ לעצמו את סגנונו האישי.
בשנת 1965 הוציאה הלהקה את אחד משיריה המוכרים ביותר, שהפך לאבן דרך בהיסטוריה של הרוקנ'רול, "Satisfaction".
השיר, שנודע בריף הגיטרה המפורסם שלו, העלה את הלהקה לגדולות כאשר החלה לצבור מוניטין ברחבי הממלכה המאוחדת ומחוצה לה.
במהרה לקחו ג'אגר וריצ'רדס חלק דומיננטי בכתיבת השירים והפכו לכותבי השירים הראשיים של הלהקה.
ג'אגר עצמו החל לבסוף לזכות בהוקרה כסולן כריזמטי במיוחד, כאשר במקביל, תרומתו של ג'ונס, מייסד הלהקה, החלה להיות בקושי מורגשת.
במשך השנים הבאות החלו חברי הלהקה לזכות להכרה בתדמית השערורייתית שלה, לרוב בהקשר להוללות מינית ושימוש ניכר בסמים.
בתקופה זו הוציאה הלהקה שניים מארבעת האלבומים המצליחים ביותר שלה: "Beggars Banquet" ו-"Let It Bleed".
אולם, הרגלי השימוש בסמים של ג'ונס החלו לפגוע בלהקה, כאשר כמעט ולא היה יכול לתפקד או לנגן.
בסופו של דבר, סולק ג'ונס מהלהקה ביוני 1969 וכעבור פחות משבוע, נמצא מת בבריכת ביתו ככל הנראה בעקבות תאונת טביעה.
במהלך תקופה זו, לקח ג'אגר פיקוד על הניהול הפיננסי של הרולינג סטונז עד היום, בעזרת הקולגה שלו, פרינס רופרט לוונסטיין.
ג'אגר גם ניסה את כוחו במשחק בסרטים, "Performance" ו-"Ned Kelly" אשר יצאו ב-1970. הלהקה חזרה להוציא אלבומים מאמצע שנות ה-70 עד תחילת שנות ה-80, אז, ג'אגר וריצ'רדס הסתכסכו על הכיוון המוזיקלי של הלהקה.
ג'אגר רצה לעבור לכיוון של פופ וריקוד ואילו ריצ'רדס רצה להישאר נאמן לשורשיה של הלהקה בבלוז ורוקנרול.
בשנת 1986 הוציאו הרולינג סטונס את האלבום שלהם, "Dirty Work".
בשנים הקרובות, ג'אגר וריצ'רדס בקושי דיברו אחד עם השני וצלפו האחד על השני בעיתונות.
במהלך תקופה זו, ג'אגר ניסה להפוך את קריירת הסולו שלו למוצלחת כמו של הרולינג סטונס.
הוא השקיע את כל האנרגיה שלו באלבום הסולו השני שלו, "Primitive Cool" שיצא ב-1987. האלבום קיבל ביקורות מוצלחות יותר מאלבום הסולו הקודם שלו, אך לא התקרב לרמת ההצלחה של הלהקה.
בעקבות הכישלון המסחרי של אלבום זה, ג'אגר חזר לחיקה של הרולינג סטונס ב-1989, ובהמשך השנה הלהקה הוציאה לאור את האלבום המצליח "Steel Wheels" ויצאה למסע הופעות מצליח.
בשנת 1993 ג'אגר הקליט את אלבום הסולו השלישי שלו, "Wandering Spirit", ביחד עם ריק רובין, וקיבל את הביקורות המוצלחות ביותר מכל אלבומי הסולו שהוציא.
שנה לאחר מכן, האבנים התאחדו והוציאו את האלבום "Voodoo Lounge", ויצאו למסע הופעות בינלאומי נוסף נרחב.
במהלך שנות ה-90 חזר ג'אגר לשחק במספר סרטים שלא הצליחו מסחרית, "Freejack" (1992), "Bent" (1997) ו-"The Man From Elysian Fields" (2001).
בשנת 1997, האבנים התארגנו לאלבום חדש, "Bridges to Babylon", ומסע הופעות של אצטדיונים מלאים ברחבי העולם.
בשנת 2001 ג'אגר הוציא לאור אלבום סולו, "Goddess in the Doorway" שכלל הופעות אורח של שמות גדולים כמו פיט טאונסנד, בונו, לני קרביץ, מיסי אליוט, ג'ו פרי, וייקליף ז'אן, ורוב תומאס.
בנוסף לעבודותיו עם הרולינג סטונס ועבודות הסולו, ג'אגר התארח במהלך השנים באלבומים של מגוון אמנים אחרים – הג'קסונים, פיטר טוש, קארלי סימון, ד"ר ג'ון ועוד.
בשנת 2005 יצא האלבום "A Bigger Bang" שכולל בתוכו את השיר "Sweet Neo Con", שמילותיו נכתבו בידי ג'אגר ויוצאות בגלוי נגד כהונתו של ג'ורג' וו.
בפברואר 2006, בזמן שהופיעה הלהקה במהלך שידורי הסופרבול, נתבקש ג'אגר להשמיט מילים בעלי מסר מיני מהשירים שעמד לבצע, כיוון שהיו ילדים בקהל.
הוא לא עמד בבקשה, אך עקב כך דמם המיקרופון בקטעים אלו במהלך ההופעה.
הלהקה גם יצאה להופיע לראשונה בפוארטו ריקו, והכרטיסים להופעה אזלו במהרה ונמכרו במחיר של עד אלף דולר לכרטיס, פי שניים יותר מהמחיר המקורי.
באפריל 2006, הופיעה הלהקה לראשונה בסין, בעיר שאנגחאי.
בשנת 2011 הקים יחד עם דמיאן מארלי, ג'וס סטון, דייב סטיוארט והמפיק ההודי א.
רחמן סופרגרופ בשם SuperHeavy שמנגנת שירים בסגנונות רגאיי ורוק.
במהלך השנים זכה ג'אגר למוניטין של אחד מסולני הרוק הגדולים ביותר, עם נוכחות בימתית ייחודית במיוחד.
הופעותיו ברולינג סטונס הפכו לאחד מסימני ההיכר של הלהקה, באופן בו הוא נוהג לרקוד בזריזות בזמן שהוא שר.
גם בשנות השבעים לחייו לא הפסיק ג'אגר לנוע בזמן ההופעות, דבר שמוזכר בשיר של להקת מארון 5, "Moves Like Jagger".
האינטראקציה בינו לבין שאר חברי הלהקה בזמן ההופעות היא מעטה, אם כי פעמים רבות הוא מצרף את ריצ'רדס ורון ווד להצטרף עמו לשירה.
יצירת קשר ישיר עם אנשים בודדים מהקהל היא גם אחת מהתכונות המאפיינות אותו מבין רבים.
כמו כן בזמן ההופעות נהוג בקרב הקהל לזרוק חפצים על הבמה, שג'אגר משליך אליהם בחזרה.
מאפיין נוסף של ג'אגר בהופעות הוא החלפת פרטי הלבוש באופן עקבי.
כחבר באחת מהלהקות השערורייתיות והפרועות ביותר, ג'אגר הפך להיות סיבה לשערוריות רבות או גילה מעורבות בהן.
אחת מפורסמת התרחשה בשנת 1967, כאשר ג'אגר וריצ'רדס נעצרו והואשמו באחזקת סמים, לאחר חיפוש משטרתי מתוקשר בבית הכפר של ריצ'רדס, כשבנוסף, הזמרת וזוגתו לחיים של ג'אגר באותה תקופה, מריאן פיית'פול, נמצאה עירומה לחלוטין עטופה בשטיח פרווה.
החיפוש, מסתבר, התקיים לאחר שכתב מהעיתון ניוז אוף דה וורלד יעץ למשטרה לחפש בביתו של ריצ'רדס, כחלק ממגמת העיתון להפיץ את הידיעה על שימוש בסמים בקרב קהילת מוזיקת הפופ.
באחד מהדיווחים של העיתון, התפרסם כי עיתונאי נכח במחיצת ג'אגר בזמן ששהה במועדון בלונדון, כשזה דיבר בגלוי על השימוש שלו בסמים, ואף הזמין מספר אנשים אליו הביתה "בשביל שאכטה".
כשהדיווח התפרסם, התברר למרבה המבוכה שהעיתונאי בלבל בין ג'אגר לבריאן ג'ונס, וג'אגר תבע את העיתון על הוצאת דיבה.
אולם, דיווח מוטעה זה הוביל למעצרם של ג'אגר וריצ'רדס וסיקור המשפט פורסם בעמודים הראשיים ברחבי העולם.
על אף טענתו של ג'אגר כי את הגלולות שנמצאו באחזקתו הוא קיבל תחת מרשם רופא, השניים הורשעו.
חומרת הענישה של השופטים כלפי השניים (מאסר ועבודות כפייה), גרמו להד רב ולזעם הציבור.
המשפט הפך לנושא מאמרו של עורך מגזין "טיים", ויליאם ריס מוג, אשר טען שרק בגלל היותם מפורסמים "סומנו" ג'אגר וריצ'רדס כמטרה בעיני הרשויות, והעונש שקיבלו חמור יותר משל כל אדם אנונימי אחר.
הערעור שהגישו השניים התקבל והם שוחררו מהכלא, אם כי האדם השלישי שנעצר איתם, סוחר האומנות רוברט פרייז'ר, ריצה את עונשו עד תומו.
שערורייה טראגית נוספת שזכתה עם השנים לתואר האירוע ש"הרג" את שנות השישים, מקורה בהופעה של הלהקה בפסטיבל אלטמונט בשנת 1969. להופעה פתוחה לקהל הרחב במגרש אופנועים, שכרו חברי הרולינג סטונז, בהמלצת הגרייטפול דד, כנופיית אופנוענים בשם "מלאכי הגיהנום" מאחר שהמשטרה לא הסכימה לאבטח אותו.
שכרם של חברי הכנופיה הסתכם בחמש מאות דולר בלבד ובירה חינם.
עם תחילת ההופעה נהיה ברור לכל כי התוצאה תהיה אסון כאשר הקהל, שהסתכם בשלוש מאות אלף איש, החל להתפרע, מה שגרם לחברי הלהקה לקטוע את ההופעה פעם אחר פעם.
אולם, ההחלטה לשכור את כנופיית האופנועים הייתה מה שעלה ביוקר לכל הנוגע בדבר, כאשר במהלך ההופעה הכנופיה פצעה מספר צופים, ואף דקרה למוות אחד, צעיר שחור בן שמונה עשרה בשם מרדית' האנטר, אשר היווה איום כשהניף אקדח אל כיוון הבמה.
כמו כן נטען כי החבורה סיפקה לקהל הצופים סמים במהלך ההופעה.
שנה מאוחר יותר יצא הסרט התיעודי "תן לי מחסה" שעקב אחר מהלך ההופעה והרצח.
השמועות טוענות שחברי הלהקה, וג'אגר בפרט, לא רק שלא ניסו לעצור את המהומות, אלא גם עודדו אותן, כאשר בזמן שבו האנטר מת הלהקה ביצעה את השיר "Sympathy for the Devil" (סימפתיה לשטן).
שמועה זו התבררה כמופרכת, שכן האנטר נדקר ארבעה שירים לאחר ביצוע אותו השיר.
כך או כך, בעקבות לחץ תקשורתי, הלהקה הפסיקה לבצע את השיר במשך רוב שנות השבעים כשהופיעו בארצות הברית.
שמועה מופרכת נוספת טענה שג'אגר, על אף ההשראה שלו ממוזיקת בלוז שחורה, הוא גזען ולא רצה שיהיו אנשים שחורים בקרב הקהל שלו.
כל השמועות הנ"ל בוטלו לאחר ששוחררה הקלטה של ההופעה בה ג'אגר מנסה לשכנע את הצופים להפסיק עם האלימות.
מיק ג'אגר ידוע בין השאר בזכות מערכות היחסים שלו עם נשים מפורסמות.
יש לו שמונה ילדים מחמש נשים שונות, והיה מושא שערוריות מין שונות במהלך השנים.
בתו הראשונה נולדה לזמרת מרשה האנט.
השניים לא נישאו ונפרדו זמן קצר לאחר הולדת בתם.
בין 1971–1978 היה נשוי לביאנקה מורנה דה מאסיאס, פעילה פוליטית וחברתית מניקרגואה.
בין 1990–1999 היה נשוי לדוגמנית העל ג'רי הול.
הול הופיעה על מספר מאלבומי הסולו של ג'אגר, והוא כתב עליה את השיר "Miss You".
לזוג ארבעה ילדים, מתוכם שניים מלפני נישואיהם.
ב-1999 טענה הדוגמנית לוסיאנה גימנז שהיא בהיריון מג'אגר, ובדיקת DNA הוכיחה זאת.
הול גילתה שטקס הנישואין של שניהם בבאלי לא הוכר כחוקי בממלכה המאוחדת.
הול ביקשה לבטל את הנישואין, ומערכת הזוגיות בת 22 השנים הסתיימה.
ג'אגר קיים במהלך שנות השישים המאוחרות מערכת יחסים עם הזמרת קארלי סימון.
בשנת 1973, הקליטה סימון את הלהיט המצליח ביותר שלה, "You're So Vain" (אתה כה יהיר), שלטענתה נכתב על בן זוג לשעבר שהוא כה יהיר, וכמו שאומרות מילות השיר "אני בטוחה שאתה חושב שהשיר הוא עליך".
מאז נישואיה, רבים חושדים כי השיר נכתב על וורן בייטי, או קט סטיבנס, או קריס קריסטופרסון, וכן או על ג'אגר, ששר יחד איתה בשיר.
ג'אגר מעולם לא הוכיח את הטענה אם כי סימון אמרה כי הוא נכתב הן על ג'אגר והן על ביטי.
בגרסת הכיסוי מיוחדת לשיר עם ג'נט ג'קסון, רמזה סימון כי אכן מדובר בג'אגר.
משנת 2001 ועד מותה בשנת 2014 היה ג'אגר במערכת יחסים עם מעצבת האופנה והדוגמנית האמריקאית ל'ורן סקוט (L'Wren Scott).
מאז מותה ג'אגר במערכת יחסים עם רקדנית הבלט האמריקאית, מלאני המריק, שבשנת 2016 ילדה את ילדו השמיני.
באפריל 2025 הודיעו ג'אגר והמריק כי הם מאורסים.
ג'אגר גם ניהל בעבר מערכות יחסים מתוקשרות עם מריאן פיית'פול ועם קרלה ברוני.
במהלך השנים, זכו ג'אגר וריצ'רדס בפרסים על שותפות בכתיבת השירים כגון כניסה להיכל התהילה של הכותבים בשנת 1993, וניצחון בפרס המיוחד 'אייבור נובלו' לכתיבת שירים בשנת 2005.
בשנת 2002 נבחר במקום הרביעי כ'המוזיקאי הכי סקסי' על ידי VH1.
בשנת 2003 קיבל תואר אבירות מהנסיך צ'ארלס.
הופיע על השער של מגזין ה'רולינג סטון' עשרים פעמים.
הפעם הראשונה הייתה בשנת 1968, והאחרונה (עד כה) הייתה בשנת 2013.
בסוף ספטמבר 2023 בריאיון לעיתון וול סטריט ג'ורנל אמר ורמז ג'אגר כי הוא מתכוון לתרום את הונו, 500 מיליון דולר, לצדקה וכי לא יוריש את הונו לילדיו.
Ruthless People (שיר הנושא מהסרט באותו שם, ובעברית – "חטיפה נעימה")
האיש משדות גן עדן (2001) – בתפקיד: לושיוס פוקס
הציור (2019) – בתפקיד: ג'וזף קאסידי
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהמקור2024פרס גראמישיר הרוק הטוב ביותר"Angry" (בתור פזמונאי)העיבוד הטוב ביותר, אינסטרומנטלי או א-קפלה"Paint It Black" (בתור מעבד)
מיק ברנרד היה הגיטריסט של להקת הרוק הבריטית, The Farm וגם הגיטריסט של ג'נסיס לזמן מה, לאחר עזיבתו של הגיטריסט המקורי, אנתוני פיליפס.
באוקטובר 1970 הצטרף מיק ברנרד ללהקה.
ההרכב שהורכב מגבריאל/בנקס/קולינס/ראת'רפורד/ברנרד ניגנו בהופעות מה-3 בנובמבר 1970 ל-10 בינואר 1971. הלהקה סה"כ ניגנה ב-30 הופעות, והופעה אחת בטלוויזיה.
ברנרד לאחר מכן הוחלף על ידי סטיב האקט.
ברנרד הופיע עם הלהקה בטלוויזיה לערוץ ה-BBC בתוכנית שנקראה Disco 2. ההופעה צולמה ב-14 בנובמבר 1970. הצילום עכשיו אבוד.
טוני בנקס דיבר על ברנרד ובו אמר:
מיק פורד הוא שחקן, תסריטאי ומחזאי בריטי.
תפקידו המוכר ביותר הוא בדמות האסיר האינטלקטואל ארצ'ר בסרט הקולנוע "שפוטים" (Scum).
פורד נולד בקרוידון שבמחוז סארי.
הוא למד בבית הספר ג'ון ראסקין בקרוידון, והיה חבר בתיאטרון הלאומי לנוער.
במהלך הקריירה שלו הופיע בסדרות דרמה בטלוויזיה, בהפקות תיאטרון, בקריינות ובמערכות פרסום.
הוא השתתף בתפקיד קבוע בסדרות הדרמה "עדות אילמת" ו-"Fish", ובסדרה הקומית "Big Bad World".
פורד הופיע בהצגות הבכורה של המחזה "The Secret Rapture".
עוד גילם את צ'יקו ברנס בסדרת הטלוויזיה המבוססת על ספרי המתח מאת דיק פרנסיס.
פורד כתב דרמות לטלוויזיה שזכו לשבחי הביקורת בהם הסדרה "The Passion" והדרמה הרומנטית "ויליאם ומרי".
הוא כתב את התסריט למיני-סדרה "אב יחיד" בכיכובו של דייוויד טננט, ועיבוד לרומן "The Last Weekend" מאת בלייק מוריסון.
ב-1979 שיחק פורד בסרט "שפוטים" במוסד לעבריינים צעירים (borstal).
הוא גילם את ארצ'ר, צעיר צמחוני עושה צרות שרק רוצה לעבור את תקופת המאסר שלו.
תפקיד זה זיכה אותו בתשומת לב התקשורת.
עוד באותה שנה הופיע בסרט הטלוויזיה "The Knowledge" ושר את שיר הפתיחה.
בסרט הוא מגלם דמות של מחוסר עבודה שפונה לקבל רישיון למונית.
ב-1981 הופיע בסרט "Light Years Away" לצדו של טרוור הווארד.
ב-1987 שיחק בסרט "הפרוטוקול הרביעי", וב-1989 הופיע בסרט "How to Get Ahead in Advertising".
פורד היה נשוי לרות רוברטס שנפטרה ב-2010. אחר כך התחתן עם השחקנית רודי דייוויס, בתה של הסופרת בריל ביינברידג'.
מיק מולבני , או בשמו המלא ג'ון מייקל מולבני הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית, שכיהן בתפקיד השליח המיוחד של ארצות הברית אל צפון אירלנד.
לשעבר ראש סגל הבית הלבן בפועל של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בשלושת החודשים הראשונים לשנת 2019.
ב-6 במרץ 2020 הודיע הנשיא טראמפ בטוויטר, כי מולבני יוחלף על ידי מארק מדוז וישמש כשליח מיוחד של ארצות הברית לצפון אירלנד.
בראשית ינואר 2021 התפטר מהתפקיד.
קודם ניהל את משרד הניהול והתקציב (OMB) והיה המנהל בפועל של הלשכה להגנת הצרכן הפיננסי (CFPB) מנובמבר 2017 עד דצמבר 2018.
מולבני שירת באספה הכללית של דרום קרוליינה מ-2007 עד 2011, תחילה בבית הנבחרים של מדינה ואז בסנאט.
הגירעון עלה כתוצאה מהוצאות מוגברות והפחתת מיסים שהיו גבוהות מהרגיל בתקופה של התרחבות הכלכלה האמריקאית.
ב-14 בדצמבר 2018 הכריז הנשיא טראמפ כי מולבני ייכהן בתפקיד ראש סגל הבית הלבן בפועל במקומו של ג'ון קלי החל מתחילת 2019.
ב-7 בינואר 2021 התפטר מולבני מתפקידו כשליח המיוחד של ארצות הברית בצפון אירלנד, על רקע ההסתערות על קומפלקס הקפיטול של ארצות הברית.
מיק שומאכר הוא נהג מרוצים גרמני המתחרה באליפות העולם במרוצי סיבולת עבור קבוצת אלפין.
התחרה במשך 2 עונות באליפות הפורמולה 1 עבור קבוצת האס.
הוא החל להתחרות בקארטינג בשנת 2008. בשנת 2015 הצטרף לאליפות גרמניה בפורמולה 4. שנתיים לאחר מכן עבר להתחרות באליפות אירופה בפורמולה 3 ובשנת 2018 הוכתר כאלוף אירופה.