tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בספר הרביעי קליאו לובשת אדום בפנייתה ללימריאנים כדי להביע את היותה מלכתם.
זהב: זהב הוא הצבע המזוהה עם אוראנוס ומעביר את העושר של הממלכה הדרומית.
שחור: שחור הוא הצבע האהוב על מאגנוס והוא לובש אותו תמיד, הצבע מתואר על ידי קליאו כמשפיע על דמותו של מאגנוס לרעה באופן בו הוא נתפס על ידי מי שפוגש בו.
ירוק: ירוק הוא הצבע המזוהה עם האימפריה הקראשיאנית ועם אמארה.
בנוסף לכך, גם המקלט מזוהה בהיותו ירוק עד ומלא במדשאות ועצים.
Crimson Dagger: (תרגום חופשי: פגיון ארגמן) - סיפור קצר אודות ילדותו של מאגנוס העוסק בניסיון בריחה שלו מהבית, בהפללה שלו את אדם בשם קאלום סטולו ובעזרה שלו לביתו של האיש, קארה, להוציא את אביה מהכלא והכל תחת איומים מצדה של קארה, איומים באמצעות פגיון ארגמן.
הסיפור יצא באינטרנט בחינם בשני חלקים במהלך קיץ 2016
Obsidian Blade: (תרגום חופשי: להב אובסידיאן) - סיפור שמאחד את מדוקס (סדרת הספין-אוף) ומאגנוס (הסדרה המקורית) לסיפור אחד משותף.
הסיפור השתחרר במהלך נובמבר 2016 כספר אלקטרוני (ebook).
נפיסטו (נפי) ת'יאם היא אתלטית בלגית, 3 פעמים ברציפות האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016, טוקיו 2020 ופריז 2024), פעמיים אלופת העולם (לונדון 2017, יוג'ין 2022) ושלוש פעמים אלופת אירופה (ברלין 2018, מינכן 2022, רומא 2024) בקרב שבע.
היא שיאנית עולם הנוכחית בקרב חמש באולם.
ת'יאם נולדה בנאמור שבבלגיה, בת לאב מסנגל ואם בלגית.
מגיל צעיר הצטיינה בענפי אתלטיקה רבים ועל כן בחרה להתחרות בקרב רב.
ת'יאם מתאמנת בליאז' תחת הדרכתו של רוז'ה לספנייר, שייצג את בלגיה בקרב עשר בשלוש אולימפיאדות.
באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 18 שהתקיימה ב-2011 סיימה במקום הרביעי בקרב שבע בתוצאה של 5,366 נקודות.
באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה ב-2012 סיימה במקום ה-14 בתוצאה של 5,384 נקודות.
בפברואר 2013 קבעה בתחרות ההיפו תוצאה של 4,558 בקרב חמש באולם, תוצאה הטובה משיאה העולמי של קרולינה קלופט, אולם תוצאה זו לא הוכרה כשיא לאור העובדה שבדיקות הסמים של המשתתפים בתחרות התקיימו רק לאחר משך הזמן התקני.
ביולי 2013 זכתה במדליית זהב בקרב שבע באליפות אירופה עד גיל 18 בתוצאה של 6,298 נקודות וקבעה בכך שיא בלגי חדש.
באוגוסט אותה שנה סיימה במקום ה-14 באליפות העולם בתוצאה של 6,070 נקודות.
הצלחתה הביאה לבחירתה לספורטאית הצעירה של השנה בבלגיה.
באליפות אירופה באתלטיקה 2014 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 6,423 נקודות, לאחר אנטואנט ננה דג'ימו ונדין ברורסן.
במהלך התחרות שברה את שיאה האישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.97 מטר, שיא אליפות במקצוע זה בקרב שבע.
באליפות אירופה באולם ב-2015 זכתה במדליית כסף בקרב חמש לאחר קתרינה ג'ונסון-תומפסון, בשיא אישי של 4,696 נקודות.
באותה שנה זכתה במדליית כסף בתחרות הקפיצה לגובה באליפות אירופה עד גיל 23, בתוצאה של 1.87 מטר.
באליפות העולם ב-2015 סיימה במקום ה-11 בתוצאה של 6,298 נקודות.
באליפות אירופה באתלטיקה 2016 סיימה רביעית בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר.
בפברואר שברה את שיא בלגיה בקפיצה לרוחק באולם בתוצאה של 6.51 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה במדליית זהב בקרב שבע בשיא אישי של 6,810 נקודות, במהלך התחרות שברה את שיאיה האישים בריצת 100 מטר משוכות, בקפיצה לגובה (1.98 מטר, התוצאה הטובה ביותר במקצוע זה בקרב שבע), בקפיצה לרוחק, בהטלת כידון ובריצת 800 מטר.
בטקס סיום המשחקים נשאה את דגל בלגיה.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017 זכתה במדליה זהב בשיא אישי של 4,870 נקודות.
היא שיפרה בתחרות גם את שיאיה האישים באולם בריצת 60 מטר משוכות ובקפיצה לגובה.
במאי 2017 קבעה שיא אישי של 7,013 נקודות, והיא האתלטית השלישית בדירוגה בכל הזמנים בקרב שבע.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 6,784 נקודות.
באליפות אירופה באתלטיקה 2018 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 6,816 נקודות.
ב-2019 זכתה בתחרות ליגת היהלום בברמינגהאם בקפיצה לרוחק בשיא בלגיה של 6.86 מטר.
באליפות העולם זכתה במדליית כסף בתוצאה של 6,677 נקודות, לאחר המנצחת קתרינה ג'ונסון-תומפסון (6,981 נקודות).
באליפות אירופה באולם 2021 זכתה במדליית זהב בקרב חמש בשיא אישי של 4,904 נקודות.
באולימפיאדת טוקיו זכתה שוב במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6,791 נקודות.
באליפות העולם 2022 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 6,947 נקודות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2023 זכתה במדליית זהב בקרב חמש בשיא עולם של 5,055 נקודות.
באולימפיאדת פריז (2024) זכתה במדליית זהב בתוצאה של 6880 נקודות.
בשנת 2017 נבחרה ת'יאם לאתלטית השנה בעולם.
קפיצה לגובה: 2.02 מטר (2019), התוצאה הטובה ביותר במקצוע זה במסגרת קרב שבע
נפל הוא הכינוי ההלכתי לעובר שמת, בהיותו עדיין ברחם אימו, וכבר מלאו 40 יום מתחילת העיבור.
או יילוד שנולד עם מומים ששוללים את סיכוייו לחיות, או יילוד שנולד טרם זמנו, מבלי שגופו הבשיל (כגון שנולד כשציפורניו אינן שלמות, ושערותיו לקויות).
בעוד תינוק שמלאו לו 30 יום, הרי הוא תינוק בר-קיימא, ומשנפטר חלים עליו כל דיני האבלות, על נפל לא חלים דיני אנינות ואבלות.
כל תינוק שלא שרד עד גיל 30 יום, אפילו אם גורם חיצוני הביא למותו, לא יצא מכדי ספק נפל.
הזמן הקובע על פי ההלכה אם תינוק הוא נפל, הוא רגע הלידה.
תינוק ששהה זמן מסוים באינקובטור המדמה רחם, אין זה נחשב לו כאילו הוא טרם נולד.
נפלאות התבונה הוא סרט קולנוע משנת 2001 בכיכובם של ראסל קרואו וג'ניפר קונלי ובבימויו של רון הווארד המבוסס על ספרו הביוגרפי באותו השם של המתמטיקאי ג'ון נאש, חתן פרס נובל לכלכלה שבמשך מרבית שנות חייו סבל מסכיזופרניה.
הסרט זכה ב-4 פרסי אוסקר ב-2002 וכן בשני פרסי גלובוס הזהב.
בשונה מהספר, הוא אינו מתאר בדיוק את קורות חייו של נאש, ונעשו שינויים מסוימים בתיאור העלילה.
לדוגמה, הסימפטומים הראשונים של מחלת הסכיזופרניה התגלו בנאש רק בגיל שלושים ולא עשר שנים קודם לכן, כפי שמציג הסרט.
בהתאם לכך, את העבודה שזיכתה אותו, בסופו של דבר, בפרס נובל, עשה נאש הרבה לפני התפרצות המחלה ולא בעת שהיה חולה.
גם לגבי נאמנותה של אשתו אליו לאחר התפרצות המחלה, יש הבדלים בולטים בין הספר והסרט.
בשנת 1947, ג'ון נאש מגיע לאוניברסיטת פרינסטון.
יחד עם מרטין הנסן, סטודנט מוכשר גם הוא, שניהם מקבלים את מלגת קרנגי במתמטיקה ומתחוללת ביניהם תחרות מתמשכת.
בקבלת הפנים הוא פוגש קבוצה של מועמדים אחרים במתמטיקה ומדעים, ריצ'רד סול, לינדה ובנדר.
הוא גם פוגש את השותף שלו לחדר, צ'ארלס הרמן, סטודנט לספרות.
נאש נתון תחת לחץ להכין ולפרסם עבודת מחקר, אך מסרב לעשות זאת לפני שימצא רעיון מקורי.
ההשראה שלו מגיעה כאשר הוא וחבריו דנים איך לגשת לקבוצת נשים בבר.
חבר אחד בקבוצה אומר , אך נאש טוען כי גישה שיתופית תניב יותר סיכויי הצלחה.
זה מוביל את נאש לרעיון עליו הוא עושה את העבודה אותה הוא מפרסם.
בזכותה הוא מקבל משרה ב-MIT ובוחר בסול ובנדר להצטרף אליו.
כמה שנים מאוחר יותר, נאש מוזמן אל הפנטגון כדי לפצח תקשורת מוצפנת של האויב.
נאש מסוגל לפענח את הקוד בעזרת המוח בלבד, למרבה התדהמה של מפצחי הקודים האחרים.
הוא מחשיב את עבודתו הרגילה ב-MIT כלא מעניינת ולא תואמת את כישוריו, בעקבות זאת הוא מסכים לקבל משימות חדשות על ידי מפקח מסתורי, ויליאם פרצ'ר אשר עובד במחלקת ההגנה של ארצות הברית, לחפש דפוסים במגזינים ועיתונים על מנת לסכל מזימה של הצבא הסובייטי.
נאש הופך יותר ויותר אובססיבי לגבי החיפוש אחר תבניות אלה, כאשר הוא מאמין שעוקבים אחריו בעת שהוא מספק את התוצאות לתיבת דואר סודית.
בינתיים סטודנטית, אלישיה לארד, מזמינה אותו לארוחת ערב, והשניים מתאהבים.
בביקור חוזר בפרינסטון, נאש נתקל בצ'ארלס ופוגש את האחיינית הצעירה של צ'ארלס, מרסי, שאותה הוא מעריץ.
בעידודו של צ'ארלס הוא מציע לאלישיה נישואים, והם מתחתנים.
נאש מתחיל לחשוש לחייו לאחר שראה קרב יריות בין פרצ'ר לסוכני ברית המועצות, אך פרצ'ר סוחט אותו להישאר במשימתו ולהמשיך לפענח צפנים בשבילו.
תוך נשיאת נאום באוניברסיטת הרווארד, נאש מנסה להימלט ממה שנראה כסוכנים זרים, בראשות ד"ר רוזן.
בניסיון להימלט, נאש מקבל בכפייה תרופות הרגעה ונשלח למתקן פסיכיאטרי, כאשר הוא מאמין כי המתקן מנוהל על ידי הסובייטים.
ד"ר רוזן אומר לאלישיה שלנאש יש סכיזופרניה, וכי צ'ארלס, מרסי ופארצ'ר קיימים רק בדמיון שלו.
אלישיה חוקרת, ולבסוף היא סוף סוף מתעמתת עם נאש.
בעימות היא מציגה לו את המסמכים שהוא העביר לתיבת הדואר הסודית, אשר בפועל לא נפתחו.
נאש קורס ונאלץ לקבל טיפול בהלם אינסולין.
מתוסכל מתופעות הלוואי של התרופות האנטי פסיכוטיות שהוא לוקח, וההשפעה שלהן על חייו הזוגיים, הוא מפסיק לקחת אותן בסתר.
פעולה זו גורמת לנסיגה, והוא פוגש את פרצ'ר שוב.
נאש מאמין שהוא חוזר לעבוד בשביל הסוכנות, הפעם בבקתה קטנה ביער ליד ביתו.
יום אחד כאשר אלישיה מטיילת ביער, היא מוצאת את הבקתה נטושה, מלאה בדפים וצפנים שג'ון עבד עליהם.
אלישיה באותו רגע נזכרת שהשאירה את ג'ון יחד עם בנם התינוק.
אלישיה חוזרת בריצה, ומצילה את בנם ברגע האחרון מטביעה באמבטיה.
ג'ון מנסה להסביר לה שצ'ארלס שומר עליו, אך לשווא.
אלישיה מתקשרת לרופא, וג'ון שבטוח שפארצ'ר מאיים עליה עם אקדח, מנסה להעיף אותו, ופוגע באלישיה בטעות.
לאחר התקרית, אלישיה בורחת מהבית בפחד עם בנם.
נאש נעמד בחזית המכונית שלה כדי למנוע ממנה לעזוב.
הוא אומר לאלישיה, , בהתייחסו למרסי, אשר למרות ששנים חלפו מאז המפגש הראשון שלהם, נשארה ילדה קטנה בדיוק באותו גיל.
עם זאת, הוא סוף סוף מקבל כי הם חלק מהזיותיו.
כנגד העצה של ד"ר רוזן, נאש מחליט לא לחזור לקחת את התרופות, תוך כדי האמונה כי הוא יכול להתמודד עם הסימפטומים שלו בדרך אחרת.
אלישיה מחליטה להישאר ולתמוך בו בזאת.
נאש ניגש אל חברו-יריבו הוותיק, מרטין הנסן, שהוא עכשיו ראש המחלקה למתמטיקה בפרינסטון, אשר מעניק לו הרשאה לעבוד בספרייה ולבצע ביקורת על השיעורים.
במשך הזמן, ככל שנאש מתבגר, הוא לומד להתעלם מההזיות שלו ומרוויח את הזכות ללמד שוב.
בשנת 1994, נאש מכובד על ידי פרופסורים ועמיתים שלו על ההישג שלו במתמטיקה, הוא זוכה בפרס נובל בכלכלה על עבודתו המהפכנית בתורת המשחקים.
הסרט מסתיים בטקס קבלת פרס נובל, נאש בנאומו אומר כי למרות עבודתו רבת השנים עם מספרים ההישג הגדול של חייו היא אהבתה ותמיכתה של אלישיה.
כאשר נאש ואלישיה עוזבים את האולם בסטוקהולם; נאש רואה את צ'ארלס, מרסי ופרצ'ר עומדים זה לצד זה ומתבוננים בו, אך הוא מתעלם מהם.
הספר נפלאות התבונה הוא ביוגרפיה של המתמטיקאי ג'ון נאש, חתן פרס נובל לכלכלה שבמשך מרבית שנות חייו סבל מסכיזופרניה.
הספר זכה להצלחה רבה, ובהמשך יצא לאקרנים סרט קולנוע מצליח באותו השם המבוסס על הספר, בכיכובם של ראסל קרואו וג'ניפר קונלי ובבימויו של רון הווארד.
את הספר, המתאר את חייו הפרטיים והמקצועיים של נאש, כתבה העיתונאית סילביה נסאר.
ב-13 בנובמבר 1994, בעקבות הענקת פרס נובל לכלכלה לנאש, פרסמה נסאר כתבה ארוכה ומרגשת על נאש בעיתון הניו יורק טיימס, שם עבדה ככתבת כלכלית.
בעקבות הכתבה, שכותרתה , יצאה נסאר לעבודת מחקר מאומצת שנמשכה יותר משנתיים והניבה את הספר .
הספר יצא לאור בארצות הברית בשנת 1998 והפך עד מהרה לרב מכר.
מהדורתו העברית יצאה לאור בשנת 2002 בתרגומו של ירון בן עמי, בהוצאת ידיעות ספרים, במסגרת ספרי עליית הגג.
נפיש הוא דמות מקראית, בנו של ישמעאל.
לנפיש היו 11 אחים: נביות, קדר, אדבאל, מבשם, משמע, דומה, משא, תימא, חדד, יטור, קדמה, בשמת.
הפירוש המקובל לשם נפיש הוא עצום או בעל ערך רב.
כך גם בארמית, שם נפיש פירושו הרבה, גדול.
נפילת קאבול הייתה כיבושה של העיר קאבול, בירת אפגניסטן, על ידי כוחות הטליבאן ב-15 באוגוסט 2021. נפילת העיר הייתה שיא המתקפה הצבאית שהחלה במדינה במאי 2021 נגד הממשלה האפגנית.
כיבוש העיר התרחש שעות לאחר שנשיא המדינה אשרף גאני נמלט מהמדינה.
רוב ערי הבירה של מחוזות אפגניסטן נפלו ברצף במהלך נסיגת הכוחות האמריקאיים במסגרת הסכם דוחה שנחתם בפברואר 2020 בין ארצות הברית לטליבאן.
הערכות קהילת המודיעין האמריקאית קבעו במקור כי קאבול עשויה ליפול בתוך חודשים או שבועות לאחר נסיגת הכוחות האמריקאיים מאפגניסטן, אם כי המצב הביטחוני הידרדר במהירות, מה שהוביל את נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן להודות ב-16 באוגוסט כי "הדבר התפתח מהר יותר משציפינו".
המשא ומתן בין משלחת הטליבאן לבין גורמים באפגניסטן נמשך.
הטליבאן דרש העברת שלטון שקטה, והממשלה הכריזה על נכונותה לעמוד בכך, והעדיפה העברת סמכויות על ממשלת מעבר, בעוד שהטליבאן שואף לכניסה ישירה שלהם לשלטון.
במדינה נותרו מספר כוחות נאט"ו המספקים אבטחה לפינוי של אזרחי מדינותיהם ושל אזרחים אפגנים המבקשים להימלט מהמדינה.
ב-1 במאי 2021, הטליבאן וקבוצות מיליטנטיות בעלות בריתה החלו במתקפה נרחבת במדינה, במקביל לנסיגת רוב הכוחות האמריקאיים מאפגניסטן.
לאחר תבוסתו המהירה ברחבי המדינה, הצבא האפגני נותר במצב של כאוס, ורק שתי יחידות נשארו בתפקוד באמצע חודש אוגוסט: גיס 201 ודיוויזיה 111, שתיהן ממוקמות בקאבול.
עיר הבירה עצמה נותרה מכותרת לאחר שכוחות הטאליבן כבשו את הערים מיחטרלם , שרנה, גרדז , אסדבאד וערים נוספות, וכן מחוזות במזרח.
בימים שקדמו לנפילה, התחזיות בנוגע למצב הביטחוני של קאבול החמירו במהירות.
הערכת מודיעין אמריקאית מתחילת אוגוסט מצאה כי קאבול יכולה להחזיק מעמד מספר חודשים, אך כחמישה ימים לפני שהטליבאן הגיע לקאבול, המודיעין הניח שהבירה תחזיק מעמד "30 עד 90 יום", ותוך יומיים, המודיעין הניח מחדש שהעיר תיפול תוך שבוע.
ב-15 באוגוסט 2021 הנחה פיקוד הטליבאן את כוחותיו לעצור את התקדמותם לעבר שערי קאבול, והצהיר כי לא ישתלט על העיר בכוח, על אף שכוחותיהם נכנסו לפאתיה.
לוחמי הטליבאן הניפו את דגלם בכמה אזורים בעיר, ודרשו מכמה שוטרים למסור להם את כל כלי הנשק שלהם.
שדה התעופה בגראם ומתקן המעצר בפרוואן , בו הוחזקו 5,000 אסירים, נפלו גם הם בידי הטליבאן.
לפחות 22 מטוסים של חיל האוויר האפגני ו-24 מסוקים שהובילו 585 אנשי צבא אפגניים נמלטו לאוזבקיסטן.
מטוס סופר טוקאנו אפגני התרסק לאחר שחצה את הגבול, והשלטונות האוזבקיים פרסמו דיווחים סותרים על הסיבה לכך.
בנוסף, שני מטוסים צבאיים אפגניים שעליהם מעל ל-100 חיילים נחתו בעיר בוח'תר שבטג'יקיסטן.
בהצהרה שמסר משרד הפנים האפגני נאמר כי הנשיא אשרף גאני החליט לוותר על השלטון וכי תקום ממשלת מעבר בראשות הטליבאן.
לאחר מכן הלחימה גוועה, אם כי אזרחים רבים נותרו מפוחדים והתבצרו בבתיהם.
בשעה 11:17 (זמן מרכז אירופה), דווח כי מנהלי המשא ומתן מטעם הטליבאן הגיעו לארמון הנשיאות כדי להתחיל בהעברת השלטון.
אף על פי שהמשא ומתן היה מתוח, הממשלה הכריזה על נכונותה להיכנע לטליבאן על קאבול בצורה שקטה, וקראה לאזרחים להישאר רגועים.
רשת אל-ערביה דיווחה כי תוקם ממשלת מעבר בהנהגתו של השר לשעבר עלי ג'לאלי , אך מאוחר יותר הטליבאן הכחיש את הידיעה.
מאוחר יותר באותו יום, דיווחי חדשות מאפגניסטן ומהודו טענו כי הנשיא גאני עזב את אפגניסטן יחד עם סגן הנשיא אמרוללה סאלח; על פי הדיווחים, שניהם טסו לטג'יקיסטן.
ארמון הנשיאות של קאבול, ארג, פונה על ידי מסוקים.
באותו זמן, עבד אל-ע'ני בראדר, ממייסדי הטליבאן, הגיע לשדה התעופה בקאבול כדי להתכונן לקראת השתלטות הממשלה.
בשעה 20:55 (זמן מקומי) טען הטליבאן כי השתלטו על הארג, ממנו התפנה הנשיא גאני מוקדם יותר באותו יום.
לפי הטענות, כל שאר עובדי הארמון התבקשו לעזוב לאחר עזיבתו של גאני.
כתבים מאל-ג'זירה הורשו מאוחר יותר להיכנס לארג וראיינו מיליציות של הטליבאן.
מכיוון שהטליבאן השתלט על כל מעברי הגבול, נמל התעופה של קאבול נשאר המסלול המאובטח היחיד החוצה מאפגניסטן.
לאחר נפילת הראת ב-12 באוגוסט הודיעו ארצות הברית והממלכה המאוחדת על פריסת 3,000 ו-600 מכוחותיהן, בהתאמה, בשדה התעופה בקאבול על מנת להבטיח את התובלה האווירית של אזרחיהן, צוותי השגרירות שלהן ואזרחי אפגניסטן שעבדו עם כוחות הקואליציה, אל מחוץ למדינה.
באותו זמן ניתן היה לראות ענני עשן קטנים ליד גג השגרירות, כאשר דווח כי דיפלומטים משמידים במהירות מסמכים מסווגים וחומרים רגישים אחרים.
בין המסמכים שהושמדו היו דרכונים של אזרחים אפגנים אשר ביקשו אשרות.
בעוד הטליבאן הקיף את קאבול והחל בדרכו לעברה, נראו מסוקי CH-47 צ'ינוק, UH-60 בלקהוק ו-CH-46 אביר הים של טייסת מחלקת המדינה נוחתים בשגרירות האמריקאית על מנת לבצע פינויים.
שיירה של רכבי SUV משוריינים (רכבי שטח) יצאה משטחי השגרירות, ועל פי הדיווחים נראה מסוק תקיפה מפעיל זיקוקים באזור כדי להתגונן מפני ירי אפשרי.
יחד עם אנשי השגרירות נותרו בעיר 5,000 חיילים אמריקאים וכמה כוחות של נאט"ו.
מאוחר יותר אישרה ממשלת ארצות הברית פריסה של 1,000 חיילים נוספים מהדיוויזיה המוטסת ה-82 לשדה התעופה, מה שחיזק את נוכחות הכוחות בקאבול ל-6,000, כדי להקל על הפינויים.
הבהלה התפשטה בקרב האוכלוסייה האזרחית כשהטליבאן החל בהשתלטות על הבירה, ואזרחים רבים מיהרו לבתיהם או לשדה התעופה, שנשאר בשליטת נאט"ו לאחר שהתפרקה ממשלת אפגניסטן.
מצב כאוטי התפתח כאשר אלפי אזרחים אפגנים נמלטים מיהרו לשדה התעופה בקאבול, ומאות הצטופפו על מסלול ההמראה בניסיון לתפוס טיסות אל מחוץ לעיר; חלקם טיפסו על קירות גבול כדי להיכנס למסלול ההמראה.
חיילים אמריקאים הטיסו מסוקים בגובה נמוך מעל לפני הקרקע על מנת להשיג שליטה על ההמונים, פרסו רימוני עשן, ומדי פעם ירו יריות אזהרה לאוויר כדי לפזר אנשים המנסים לעלות בכוח על מטוסים.
קטעי וידאו בהם נראים מאות אנשים רצים לצד מטוס תובלה C-17A של הצבא האמריקאי שנסע על המסלול הופץ ברחבי הרשת; ניתן היה לראות מספר אנשים נצמדים למטוס, ממש מתחת לכנף.
אחרים רצו לצידו "מנופפים וצועקים".
על פי הדיווחים, לפחות שני אנשים, בניסיון לכאורה להתגנב לטיסה, הראו כי הם "נופלים מהתושבת מיד לאחר ההמראה".
מאוחר יותר נמצאה גופה נוספת בכן הנחיתה של ה-C-17. אחד הקורבנות זוהה כזאקי אנווארי, כדורגלן בן 19 ששיחק בין השאר בנבחרת הנוער של אפגניסטן, שנתלה על המטוס ונפל אל מותו.
שלוש גופות, ביניהן אחת של אישה, נמצאו גם על הקרקע בחוץ ליד בניין טרמינל הנוסעים, אך סיבת המוות שלהם לא הייתה ברורה, אם כי כמה משקיפים שיערו שאולי הם מתו במהלך סערה.
בסופו של דבר אושר כי שבעה בני אדם מתו במהלך פינוי שדה התעופה – ביניהם שני גברים חמושים שנורו לאחר שהתקרבו לנחתים אמריקאים, על פי מחלקת ההגנה האמריקאית.
הנחתים לא נפצעו והגברים לא זוהו.
בערך בשעה 20:30 (שעון מקומי), עלו דיווחים על כך ששגרירות ארצות הברית בוערת באש.
השגרירות פרסמה הצהרה המורה לאזרחי ארצות הברית באזור לתפוס מחסה במקום.
מזכיר המדינה, אנתוני בלינקן, הודיע כי השגרירות תועבר לשדה התעופה כשהצבא האמריקאי ישתלט על הביטחון והתנועה האווירית במקום.
עד כה הודיעו מדינות שונות אחרות על תוכניות לפנות את השגרירויות שלהן, ביניהן ספרד, גרמניה, בריטניה והולנד.
ממשלת גרמניה הודיעה כי היא תשלח מטוסי A400M אטלס עם משלחת של צנחנים לצורך פינוי, והוסיפה כי לא תבקש את האישור הפרלמנטרי הנדרש לפעולה אלא רק לאחר השלמת המשימה.
על פי הדיווחים, ממשלת איטליה העבירה את עובדי השגרירות שלה וכן את משפחותיהם של 30 עובדים אפגנים לשדה התעופה בקאבול תחת אבטחת הקרביניירי כדי להתכונן לפינוי.
על פי הדיווחים, להודו היו מטוסי תובלה מסוג C-17 שהוכנו על מנת לפנות את הצוות הדיפלומטי ההודי, אך ציפתה שייקח יותר זמן עד שהטליבאן יכבוש את קאבול.
קבוצה אחת של דיפלומטים הודים לוותה לשדה התעופה על ידי הטליבאן, וניהלה משא ומתן על הליווי, לאחר שהטליבאן חסמו את יציאתם מהשגרירות ההודית מספר פעמים.
אלבניה מסרה כי היא קיבלה בקשה מארצות הברית לשמש כמרכז מעבר למפונים.
טיסה של חברת התעופה אמירטס אל קאבול הופנתה, ומאוחר יותר חזרה לדובאי וחברת התעופה פליי דובאי של איחוד האמירויות הערביות הודיעה כי תשהה את הטיסות לקאבול ב-16 באוגוסט.
עד 16 באוגוסט הודיעו גם רוב חברות התעופה האחרות על השהיית הטיסות לקאבול.
רשות התעופה האזרחית באפגניסטן הודיעה כי היא שחררה את המרחב האווירי של קאבול לצבא והזהירה כי "כל מעבר דרך המרחב האווירי של קאבול יהיה בלתי מבוקר".
הפנטגון אישר ב-16 באוגוסט כי ראש פיקוד מרכז של ארצות הברית, הגנרל קנת' פ.
מקנזי ג'וניור, פגש את מנהיגי הטליבאן בקטר על מנת להשיג הסכם.
על פי הדיווחים, הטליבאן הסכים לאפשר את המשך טיסות הפינוי האמריקאיות בשדה התעופה בקאבול ללא עכבות.
רכבות אוויריות בינלאומיות של מפונים חודשו עד 17 באוגוסט לאחר הפסקה זמנית של פינוי מסלול ההמראה מאזרחים כאשר הפנטגון אישר כי נמל התעופה פתוח לכל הטיסות הצבאיות והטיסות המסחריות המוגבלות.
גורמים בפנטגון הוסיפו כי מאמצי הפינוי צפויים להאיץ והם אמורים להימשך עד 31 באוגוסט.
תצלום של למעלה מ-800 פליטים שנדחסו במטוס C-17 אמריקאי הממריא מקאבול שותף באופן נרחב ברשתות החברתיות.
העיתון הצרפתי לה מונד כתב כי התמונה הפכה ל"סמל הבריחה מהטליבאן".
בסרטון נוסף, שהפך לוויראלי ב-17 באוגוסט, נראה גבר המנסה להימלט מהמדינה, אשר צילם את עצמו ועוד אנשים לצידו נצמדים למטוס צבאי מסוג C-17. תצלום של חייל אמריקאי אוחז בדגל מקופל של השגרירות האמריקאית במהלך הפינויים פורסם והופץ על ידי כלי תקשורת.
ב-18 באוגוסט דווח כי מתורגמן אפגני שעבד עבור הצבא האוסטרלי נורה ברגלו על ידי הטליבאן בעת שחצה מחסום המוביל לשדה התעופה.
באותו יום, דווח עוד כי טיסת הפינוי האוסטרלית הראשונה יצאה משדה התעופה עם 26 איש בלבד על המטוס, אף על פי שהמטוס יכול להכיל מעל ל-120 איש.
טיסת הפינוי הגרמנית הראשונה יום קודם לכן הובילה גם היא מספר נמוך של מפונים, והיא המריאה עם 7 אנשים בלבד על המטוס.
ב-19 באוגוסט הצהיר שר ההגנה הבריטי בן וולאס כי טיסות הפינוי לא יכולות לקחת ילדים ללא ליווי מבוגר, לאחר שפורסמו ברשתות החברתיות סרטונים בהם נראו משפחות נואשות מנסות לשכנע את חיילי נאט"ו לקחת את ילדיהם למקום מבטחים.
באותו יום דיווח הגרדיאן כי ממשלת בריטניה הודיעה ל-125 השומרים האפגנים ששמרו על השגרירות הבריטית בקאבול כי לא יוצע להם מקלט בבריטניה.
באותו ערב הודיעה ממשלת פינלנד כי היא מתכוננת לשלוח כוחות לשדה התעופה כדי לסייע בפינויים, כאשר כ-60 אזרחים פינים עדיין תקועים בקאבול.
העיתון הצרפתי ליברסיון השיג דו"ח מסווג של האו"ם שמצא כי לטליבאן יש רשימות עדיפויות של אנשים שעליהם לעצור וכי הם גם שמו למטרה משפחות של אנשים שעבדו עם הממשלה ועם נאט"ו.
ב-21 באוגוסט דווח ב־"The Indian Express" כי הטליבאן חסם 72 סיקים והינדים אפגנים מלעלות על טיסת פינוי של חיל האוויר ההודי.
בבוקר אותו יום דיווחה קים סנגופטה מהאינדפנדנט כי לפחות ארבע נשים נמחצו למוות בעומס של אנשים על כביש צר המוביל לשדה התעופה.
בשעות אחר הצהריים, ממשלת ארצות הברית המליצה לאזרחים אמריקאים לא לנסוע לשדה התעופה בגלל סיכונים פוטנציאליים.
ב-22 באוגוסט, תאגיד השידור האוסטרלי חשף כי ממשלת אוסטרליה שללה ויזות למעל 100 אפגנים שעבדו כמאבטחים בשגרירות אוסטרליה.
באחת הטיסות שבאותו היום אל בסיס רמשטיין שבגרמניה, אישה ילדה.
באותו ערב, לויד אוסטין, מזכיר ההגנה של ארצות הברית, הורה על הפעלת הצי האווירי האזרחי הרזרבי כדי לסייע בפינויים, והייתה זו הפעם השלישית בלבד לכל אורך ההיסטוריה שהצי הופעל.
עד סוף אותו יום, לפחות 28,000 איש פונו מקאבול באופן רשמי ו-13 מדינות הסכימו לארח באופן זמני מהגרים אמריקאים, אך עוד עשרות אלפים אזרחים זרים ואפגנים בסיכון נשארו תקועים בקאבול.
ב-23 באוגוסט, ממשלת בריטניה הודיעה כי היא לא תמשיך בפינויים לאחר שהכוחות האמריקאיים ייסוגו משדה התעופה, ועם זאת, הממשלה תבקש מהאמריקאים שלא לסגת בסוף החודש בפגישת חירום של G7. הטליבאן רמזו כי הם לא מוכנים להאריך את המועד הסופי לנסיגה האמריקאית ב-31 באוגוסט.
בערך בשעה 7:00 (שעון מקומי) באותו הבוקר, שומר אפגני נהרג ושלושה אנשים נפצעו בחילופי איש בין חיילים אפגנים, אמריקאים וגרמנים לבין תוקפים אלמונים.
אירלנד אישרה פריסה של יחידה קטנה של כוחות מיוחדים של הצבא האירי ודיפלומטרים אירים בשדה התעופה של קאבול עבור פינוי אזרחים אירים.
ממשלת קנדה אישרה רשמית כי כוחות מיוחדים קנדיים החלו בפעילות מחוץ לנמל התעופה על מנת לסייע בפינוי אנשים.
הנשיא ביידן אמר כי עד כה הטליבאן עמדו בהבטחותיהם ולא נקטו בפעולה כלשהי נגד הכוחות האמריקאיים השולטים בנמל התעופה בקאבול.
ב-23 באוגוסט, ראש ה-CIA, ויליאם ברנס, ערך פגישה סודית בקאבול עם מנהיג הטליבאן עבד אל-ע'ני בראדר, אשר חזר לאפגניסטן מקטר, כדי לדון בנושא המועד הסופי לנסיגת הצבא האמריקאי מאפגניסטן ב-31 באוגוסט.
ב-24 באוגוסט, יבגני ינין , סגן שר החוץ האוקראיני, טען כי טיסת פינוי נחטפה והוטסה לאיראן.
עם זאת, גם ממשלת איראן וגם ממשלת אוקראינה הכחישו שהתרחש אירוע כזה.
ב-26 באוגוסט התרחש פיצוץ מחוץ לנמל התעופה בקאבול, אשר הביא למספר רב של הרוגים ופצועים.
מוקדם יותר באותו יום דו"ח מודיעין הצביע על כך ש"פיגוע טרור קטלני מאוד" עשוי להתרחש בשדה התעופה תוך מספר שעות.
חלק מהמקומיים, בייחוד נשים, חששו מחזרת שלטון הטליבאן, וחלקם סיפרו כי הם מרגישים נבגדים ונטושים על ידי ממשלת גאני ובעלות הברית בנאט"ו.
רחובות קאבול היו פקוקים ומלאים תושבים הממהרים לעבר שדה התעופה, אשר חלקם נטשו את כלי הרכב והמשיכו ברגל בין הרכבים.
תורים ארוכים השתרכו מחוץ לשדה התעופה ולשגרירויות זרות, כאשר תושבים ממתינים בחום בתקווה שיוכלו להבטיח ויזות או טיסות אל מחוץ למדינה.
תושבים שעבדו עם הממשלה ועם ארגונים בינלאומיים סיפרו כי השמידו את תעודות הזהות שלהם כדי להימנע מלהיות מסומנים על ידי הטליבאן, ורבים מאלה שנמלטו לשדה התעופה לא לקחו עמם רכוש.
מיעוט של התושבים חגג את התקדמות הטליבאן.
יום לפני הנפילה, מנהל מעבדת המדיניות באפגניסטן, טימור שרן, אמר לרדיו אירופה החופשית/רדיו חרות כי "כשעשיתי קניות בעיר היום הרגשתי שאנשים שרויים בתחושת תקיעות; תקועים בעתיד לא בטוח ואף פעם לא מסוגלים לחלום, לשאוף, לחשוב ולהאמין יותר".
זריפה גפארי , ראשת עיריית מיידן שר לשעבר, שעבדה עם משרד הביטחון בקאבול, אמרה לתקשורת כי "אין מי שיעזור לי או למשפחתי.
אני פשוט יושבת איתם ועם בעלי.
והם יבואו בשביל אנשים כמוני ויהרגו אותי.
אני לא יכולה לעזוב את המשפחה שלי.
ובכל מקרה, לאן הייתי הולכת?"
עוד דווח כי מכירות הבורקה (המכונה באפגניסטן "צ'דארי") זינקו בימים שקדמו להגעת הטליבאן, והמחיר של כל יחידה עלה מכ-200 אפגני לכ-3,000 אפגני (כ-7.50 ש"ח ל-112 ש"ח), בשל החשש שהטליבאן יטיל את לבישתו מחדש כחובה על נשים ויסמן כמטרה נשים שסירבו.
אישה אחת בקאבול סיפרה לגרדיאן כי סטודנטיות פונו ממעונות האוניברסיטה שלהן לפני שהטליבאן הצליח להגיע אליהן וכי נשים בעלות השכלה אוניברסיטאית ברחבי העיר מסתירות את התעודות.
ח'לידה פופאל , לשעבר קפטנית נבחרת אפגניסטן בכדורגל נשים, יעצה לשחקניות נבחרת הנשים לשרוף את המדים כדי להימנע מפעולות תגמול.
חנויות בעיר החלו לקשקש על פרסומות המציגות נשים ולהסירן, וכרזות שעליהן תמונות של נשים הושחתו.
התושבים דיווחו על עלייה גדולה במחירי המזון.
מספר רב של ספקים בקאבול ניסו לפרוע את מניותיהם בתקווה לגייס מספיק כסף כדי להימלט מהמדינה.
כמו כן, הועלו חששות לגבי אלפי הפליטים שנמלטו מהתקדמות הטליבאן במקומות אחרים במדינה וכעת מצאו את עצמם תקועים בקאבול.
בערב יום הנפילה פרסם המוזיאון הלאומי של אפגניסטן הודעה בפייסבוק בה נכתב כי המשך המצב יגרום "דאגה עצומה לבטיחות חפצי המוזיאון והסחורה עבור עובדי המוזיאון".
צוותי הבריאות הניידים של ארגון הבריאות העולמי בעיר הפסיקו את פעילותם עקב חששות בטיחותיים וכי האספקה של ציוד רפואי דרך שדה התעופה נפגעה משמעותית.
ב-16 באוגוסט רוב רחובות העיר היו שוממים, למעט אלו המובילים לשדה התעופה, עם עסקים סגורים ומחסומי אבטחה של הצבא אשר אינם מאוישים.
עם זאת, לוחמי הטליבאן נצפו צועדים עם דגלם ונשקם ומצלמים תמונות סלפי ליד אתרים חשובים בקבול.
חיילי הטליבאן נצפו גם הם כשהם עוברים מדלת לדלת בחיפושים אחר עובדי ממשלה אפגניים ופעילי לזכויות אדם.
בימים שלאחר הנפילה דיווחו מספר תושבים כי הטליבאן הטיל איסור על יציאת נשים מבתיהן ללא גבר מלווה וכי מספר עסקים בעיר שהיו בניהול נשים נסגרו.
תחנות טלוויזיה מקומיות החלו לצנזר שידורי חוץ ובידור, בעוד גופי השידור הממשלתיים הפסיקו לשדר כמעט את כל השידורים, מלבד הצהרות הטליבאן והטפות אסלאמיות.
הטליבאן החל גם לסלק נשים עיתונאיות מתפקידן.
נשיא אפגניסטן לשעבר, חאמיד כרזאי, קרא בפומבי להעברת שלטון שקטה, והבטיח שהוא יישאר בקאבול יחד עם בנותיו.
ארצות הברית, גרמניה, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות, קנדה, הודו ושוודיה פינו את שגרירויותיהן.
סין, איראן, פקיסטן, רוסיה וטורקיה הודיעו כי אינן מתכוונות לסגור את השגרירויות שלהן.
כמה ממשלות, בהן שוודיה, גרמניה ופינלנד, הודיעו כי הן עתידות להשהות את כספי סיוע הפיתוח לאפגניסטן.
מדינות אחרות, כולל אלו שאין להן נוכחות דיפלומטית באפגניסטן, החלו או האיצו את המאמצים לסייע לאזרחיהן לעזוב את המדינה.
על פי נורת' פרס, אתר חדשות סורי, מורל הגופים הג'יהאדיסטים והקיצוניים באזורים כמו סוריה ועיראק, כולל תחריר א-שאם, עלה באופן דרמטי בעקבות נפילת קאבול.
קולין קלארק, מנהל מחקר במרכז סופאן אמר כי הוא "צופה גל תעמולה כבד [מצד קבוצות ג'יהאדיסטיות], במיוחד לקראת יום השנה ה-20 לפיגועי 11 בספטמבר".
השתלטות הטליבאן זכתה לתשואות גם בקרב קבוצות ימין רדיקלי בצפון אמריקה ובאירופה.
מיכאיל גורבצ'וב, מנהיג ברית המועצות שפיקח על הנסיגה הסובייטית מאפגניסטן בשנת 1988, טען כי "נאט"ו וארצות הברית היו צריכות להודות בכישלון מוקדם יותר" וכי הקמפיין של נאט"ו באפגניסטן היה "מפעל כושל מלכתחילה" שהתבסס על "הגזמה של איום ורעיונות גאופוליטיים המוגדרים בצורה גרועה".
זוכת פרס נובל מלאלה יוספזאי, ששרדה ניסיון התנקשות על ידי טהריק-אי-טליבאן פקיסטן בשנת 2012, אמרה כי היא "בהלם מוחלט" ו"דואגת מאוד לגבי נשים, מיעוטים ופעילי זכויות אדם".
הסופר האפגני ח'אלד חוסייני שיתף גם הוא את חששותיו לגבי עתיד זכויות האישה באפגניסטן והביע את תקוותו שהטליבאן לא יחזור "לאלימות ולאכזריות" של שנות התשעים.
ארגון Human Rights Watch מסר כי "העמידה לצד נשים אפגניות במאבקן ומציאת כלים ללחוץ על הטליבאן והרצון הפוליטי לעשות זאת, היא המעט – המעט ביותר – שהקהילה הבינלאומית יכולה לעשות".
ארגון אמנסטי אינטרנשיונל מסר כי המצב הוא "טרגדיה שצריך היה לחזות ולמנוע" וקרא לממשלות "לנקוט בכל האמצעים הדרושים כדי להבטיח מעבר בטוח החוצה מאפגניסטן לכל מי שנמצא בסיכון על הכוונת של הטליבאן".
פרשנים ואנשי ציבור רבים תיארו את נפילת קאבול והרפובליקה האסלאמית כאסון משמעותי וככישלון עבור נאט"ו.
הפוליטיקאי הגרמני ארמין לאשט, שר-נשיא נורדריין-וסטפאליה ויורשה של אנגלה מרקל בהנהגת ה-CDU/CSU , הצהיר כי מדובר ב"כישלון הגדול ביותר שספגה נאט"ו מאז הקמתה וזהו שינוי עידן שאנו מתמודדים איתו".
יו"ר ועדת החוץ הבריטית של הפרלמנט הבריטי, טום טוגנדהאט, הצהיר כי ההתמוטטות היא "אסון המדיניות הגדול ביותר מאז סואץ".
העיתונאי ניק טורס טען כי "ללא הערכה מחודשת אמיתית הפעם, ארצות הברית מסתכנת בנפילה לדפוסים שחוקים, שעלולים ביום מן הימים לגרום לכישלונות הצבאיים בדרום-מזרח ובדרום-מערב אסיה להיראות קטנים מאוד".
אולם חלקם דחו טענות על כישלון.
בנוסף, הנשיא לשעבר הביע את התנגדותו למדיניות ההתערבות של מדינתו, ומתאר אותה כ"החלטה איומה" להתערב במזרח התיכון, וכי היא לא שיפרה את המצב ב-20 השנים האחרונות.
הערכות קהילת המודיעין האמריקאית קבעו במקור כי קאבול עשויה ליפול בתוך חודשים או שבועות לאחר נסיגת הכוחות האמריקאיים מאפגניסטן, אם כי המצב הביטחוני הידרדר במהירות, מה שהוביל את הנשיא ג'ו ביידן להודות ב-16 באוגוסט כי "הדבר התפתח מהר יותר משציפינו".
כמה גורמים אפגנים הטילו את האשמה לקריסה למרגלות ממשלת גאני.
ראש מועצת הפיוס הלאומי האפגנית עבדאללה עבדאללה גינה את בריחתו של גאני מהמדינה וקבע כי "נשיא אפגניסטן לשעבר עזב את אפגניסטן והותיר את המדינה במצב קשה זה.
אלוהים צריך להוכיח אותו על מעשיו".
הגנרל ביסמילה חאן מוחמדי , לשעבר ראש המטה של צבא אפגניסטן ושר הביטחון הזמני, צייץ בטוויטר "הם קשרו את ידינו מאחור ומכרו את המדינה.
מזכ"ל נאט"ו, ינס סטולטנברג, אמר כי "בסופו של דבר, ההנהגה הפוליטית האפגנית לא הצליחה לעמוד מול הטליבאן...
כישלון זה של ההנהגה האפגנית הוביל לטרגדיה שאנו עדים לה כיום".
הקריסה הממשמשת ובאה של כוחות הביטחון הלאומי האפגניים (ANSF) , וחוסר יכולתם לעמוד במתקפת הטליבאן היו גם כן מוקד לביקורת.
נטען כי אף על פי שמאז 2001 ארצות הברית השקיעה למעלה מ-85 מיליארד דולר להכשרת כוחות הביטחון האפגניים וציודם, הכוחות האפגניים הוכיחו שהם חסרי יכולת, בלתי מתאימים ולא-מאומנים כדי להתמודד עם ההתקוממות המתקרבת.
דו"ח המפקח הכללי המיוחד האמריקאי לשיקום אפגניסטן שפורסם ב-17 באוגוסט מצא כי ארצות הברית "התקשתה לפתח וליישם אסטרטגיה קוהרנטית" למלחמה וכי "אם המטרה היא לבנות מחדש ולעזוב מדינה שיכולה לקיים את עצמה ולהוות איום קטן לאינטרסים הביטחוניים הלאומיים של ארצות הברית, התמונה הכוללת עגומה".
הדו"ח מצא גם כי ארצות הברית תעדפה אינטרסים פוליטיים פנימיים במקום אינטרסים אפגניים, הפגינה בורות בהקשר המקומי, והוציאה מיליארדי דולרים על פרויקטים בירוקרטיים שאינם בני-קיימא.
פרשנים ואנשים רבים השוו את האירועים לנפילת העיר סייגון בתום מלחמת וייטנאם באפריל 1975. חודש לפני הגעת הטליבאן לקאבול, דחה נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן את ההשוואה וקבע כי "הטליבאן אינו צבא צפון וייטנאם...
לא יהיה שום מצב שבו תראו אנשים מוטסים מגג שגרירות ארצות הברית באפגניסטן.
העיתונאים טענו כי הערותיו של ביידן "לא התיישנו טוב", בעוד צוות השגרירות שרף מסמכים ו"מסוקים צולמו מרחפים מעל למתחם, מעבירים דיפלומטים לשדה התעופה" פחות מחודש לאחר מכן.
אדמירל המשנה לארי צ'יימברס , שנתן את הפקודה להוציא מסוקים מנושאת המטוסים מידוויי במהלך מבצע רוח תכופה כדי לפנות מקום לנחיתת מטוסי מפונים נוספים שהגיעו מסייגון, אמר כי "מה שקורה עכשיו גרוע יותר ממה שקרה בווייטנאם", ופירט "[בווייטנאם] ניסינו להוציא כמה שיותר אנשים שעבדו איתנו כפי שיכולנו...
באפגניסטן, אנו נוטשים את האנשים שתמכו בנו בזמן שהיינו שם".
ביום שהטליבאן נכנס לקאבול, מזכיר המדינה האמריקאי בלינקן דחה את ההשוואה לסייגון, וקבע בראיון לרשת ABC כי "ברור שזה לא סייגון.
נכנסנו לאפגניסטן לפני 20 שנה עם משימה אחת בראש, והיא להתמודד עם האנשים שתקפו אותנו ב-11 בספטמבר, והמשימה הזו הצליחה".
מזכיר ההגנה האמריקאי לשעבר, ליאון פאנטה, השווה את נפילת קאבול לפלישה לפרץ החזירים בקובה בשנת 1961 ואמר כי "הנשיא קנדי לקח אחריות על המתרחש.
אני ממליץ בחום לנשיא ביידן לקחת על עצמו אחריות...
התקשורת הציבורית בסין השוותה את המצב באפגניסטן ליחסיה של ארצות הברית עם טאיוואן.
היא הטילה ספק במחויבותה של הראשונה להגן על האחרונה אם סין תחליט להשתלט על טאיוואן, שלטענתה היא המחוז שלה, בכוח.
שר החוץ הסיני וואנג יי אמר כי העולם צריך להנחות את הטליבאן באופן חיובי ולא ללחוץ עליו.
מזכיר המועצה לביטחון לאומי של רוסיה, ניקולאי פטרושב, השווה את המצב ליחסי אוקראינה–ארצות הברית וקבע כי "מצב דומה מחכה לתומכי הבחירה האמריקאית באוקראינה".
ב-17 באוגוסט קיימו הטליבאן את מסיבת העיתונאים הרשמית הראשונה שלהם בקאבול, כאשר הדובר זביהוללה מוג'אהיד הצהיר כי הטליבאן מבקש "להבטיח לקהילה הבינלאומית, כולל ארצות הברית, כי אף אחד לא ייפגע באפגניסטן" וכי "לאחר התייעצויות שיסתיימו בקרוב מאוד, נהיה עדים להיווצרותה של ממשלה אסלאמית חזקה ומקיפה".
ב-21 באוגוסט הגיע לקאבול מייסד הטליבאן והמנהיג הפוליטי שלו, עבד אל-ע'ני בראדר, לראשונה מזה יותר מעשור, כשהטליבאן החל במשא ומתן פנימי על אופן ניהול המדינה.
בערב 18 באוגוסט הודיע משרד החוץ של איחוד האמירויות הערביות כי הוא קיבל את הנשיא גאני אל איחוד האמירויות מטעמים הומניטריים.
ב-19 באוגוסט פרסם גאני סרטון המכחיש את הדיווחים כי הוא לקח עמו סכום כסף גדול בעת שנמלט וכי הוא מנהל משא ומתן על חזרה לאפגניסטן.
בימים שלאחר הנפילה החלו סוכנויות ממשלתיות אמריקאיות למחוק מאמרים ותמונות ציבוריים המציגים אזרחים אפגנים מאתרי האינטרנט שלהם, מחשש שמשטר הטליבאן עשוי להשתמש באתרים אלה כדי לזהות ולמקד אזרחים לצורך פעולות תגמול.
הממשל האמריקאי הודיע גם כי הוא יקפיא נכסים בשווי של 9.5 מיליארד דולר השייכים לבנק המרכזי של אפגניסטן, כדי למנוע את הגישה של הטליבאן לכספים.
גם קרן המטבע הבינלאומית הודיעה כי תמנע מהטליבאן גישה לזכויות משיכה מיוחדות.
מספר חברות מדיה חברתית, ביניהן פייסבוק ויוטיוב, הודיעו כי ימשיכו לאסור תוכן של הטליבאן מהפלטפורמות שלהן.
בנוסף, פייסבוק הציבה תכונה המאפשרת לאפגנים לנעול את חשבונותיהם כדי למנוע מהטליבאן לרשום את המידע שלהם.
הטליבאן גינה איסורים כאלה, וטען כי הדבר פוגע בזכותם לחופש הביטוי.
ישנם דיווחים על גל של יצירת חשבונות חדשים פרו-טליבאן בטוויטר, אחת מחברות המדיה החברתית הבודדות שלא הטילו איסורים על הארגון, בימים שלאחר הנפילה.
כמה פרשנים צפו זינוק בכמות הפליטים הנמלטים מהטליבאן לאחר נפילת קאבול והרפובליקה האסלאמית, וכמה ממשלות הודיעו על תוכניות בימים שלאחר הנפילה לקלוט כמות מסוימת של פליטים.
יותר מ-300,000 אזרחים אפגנים שעבדו עבור ארצות הברית נמצאים בסיכון של נקמה מצד הטליבאן.
נשיא הפרלמנט האירופי דוד ססולי קרא למדינות האיחוד האירופי לקחת את חלקן ההוגן של פליטים, וקבע כי האיחוד האירופי "יצטרך להראות שהוא דואג לכבד אתיקה".
ממשלת ספרד הקימה מחנה פליטים זמני בבסיס חיל האוויר טוריין דה ארדוז , שם ביקרו גורמים מהאיחוד האירופי, ביניהם נשיאת הנציבות האירופית אורסולה פון דר ליין ונשיא המועצה האירופית צ'ארלס מישל.
פון דר ליין שיבחה את היוזמה של ממשלתו של סנצ'ס, וקבעה כי פעולותיה של ספרד מייצגות "דוגמה טובה לנפש האירופית במיטבה".
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן שוחח עם סנצ'ס על מנת לאפשר שימוש בבסיסים הצבאיים רוטה ומורון כדי לאכלס זמנית את הפליטים האפגנים, תוך שבחים על "מנהיגותה של ספרד בשאיפה לתמיכה בינלאומית בנשים ובנות אפגניות".
עם זאת, כמה ממשלות החלו להצביע על יחס עוין כלפי פליטים.
במסיבת עיתונאים הצהיר נשיא צרפת עמנואל מקרון כי צרפת צריכה "לצפות ולהגן על עצמה מפני גל מהגרים".
שר ההגנה האוסטרלי פיטר דאטון רמז בראיון טלוויזיוני כי לאפשר לאזרחים אפגנים שעבדו עם ממשלת אוסטרליה לבקש מקלט באוסטרליה עלול להוות סיכון ביטחוני וכי "איננו יודעים מספיק על אותם אנשים".
ממשלת אוזבקיסטן הזהירה כי היא תדחק בחומרה כל ניסיון לחצות את גבולה באופן בלתי חוקי.
עם זאת, היא פתחה את שדה התעופה שלה בטשקנט לפליטים, שיופנו באופן מיידי לטיסות לברלין כחלק מההסכם שלה עם גרמניה.
ב-19 באוגוסט 125 שומרים בשגרירות בריטניה בקאבול קיבלו שיחת טלפון בה הודיעו להם כי הם מפוטרים ושאינם כשירים להגנה על בריטניה מכיוון שהועסקו באמצעות קבלן, GardaWorld, בניגוד לשומרים בשגרירות ארצות הברית שפונו.
ממשלת סבסטיאן פיניירה בצ'ילה הסכימה לקבל כעשר משפחות פליטים.
במקביל, ממשלת קולומביה מתכננת לקבל באופן זמני עד 4,000 אזרחים אפגנים לבקשת ממשלת ארצות הברית.
עם נפילת קאבול, חברי הברית הצפונית לשעבר וכוחות אנטי-טליבאן אחרים שבפנג'שיר, בראשות אחמד מסעוד וסגן הנשיא לשעבר אמרוללה סאלח, היו להתנגדות המאורגנת העיקרית לטליבאן באפגניסטן.
שגרירות אפגניסטן בטג'יקיסטן החליפה את דיוקנו הנשיאותי של גאני באחד של סאלח, והגישה לאינטרפול בקשה להנפקת צווי מעצר עבור גאני, יחד עם יועצו הראשי פאזל מחמוד ויועץ הביטחון הלאומי חמדולה מוהיב, באשמת גניבה מכספי האוצר האפגניים.
מסעוד הודיע על רצונו לנהל משא ומתן עם הטליבאן.
ב-17 באוגוסט התקיימה מחאה קטנה של כמה נשים בקאבול בדרישה לשוויון זכויות לנשים, המחאה הראשונה של נשים נגד המשטר החדש.
ב-18 באוגוסט התעוררו הפגנות גדולות יותר בהשתתפות גברים גם בשלוש ערים בשליטת פשטון המזרחית: ג'לאלאבאד, ח'וסת ואסדבאד , בהן המפגינים הניפו את דגל הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן והורידו את דגל הטליבאן.
בהפגנה בג'לאלאבאד פתחו הטליבאן באש, הרגו שלושה אנשים ופצעו למעלה מתריסר.
ב-19 באוגוסט התפשטו הפגנות לחלקים שונים של קאבול, ביניהן מחאה אחת גדולה ליד נמל התעופה בקאבול, שם מכוניות ואנשים הניפו את דגל הרפובליקה, ואחת נוספת עם יותר מ-200 איש שהתאספו ליד ארמון הנשיאות בקאבול, עד שפוזרה באלימות על ידי הטליבאן.
המחאות נמשכו גם בח'וסת ובאסדבאד, כאשר הטליבאן הפעיל אלימות לפיזורן בשני המקומות.
באסדבאד דווח כי מספר המשתתפים בהפגנות מתנפח למאות.
נפלאות עולם הוא ירחון מדעי לילדים המיועד לציבור החרדי, והוא נוצר כתוצאה משיתוף פעולה בין חברת התוכן 'תרבותא' ונשיונל ג'יאוגרפיק.
המגזין כולל כתבות בנושאי רפואה, בוטניקה, מדע ופיזיקה.
במגזין מופיע תוכן הנכתב על ידי המערכת, לצד תוכן מקורי של נשיונל ג'יאוגרפיק שעבר עיבוד והתאמה לציבור החרדי.
עורכת המגזין היא ריקי ליבוביץ.
המגזין נוצר בידי חברת 'תרבותא' בעקבות תקופת הקורונה, לאחר שבמהלכה יצרה החברה מגוון גדול של חוברות תוכן והעשרה לילדים עבור הרשויות המקומיות החרדיות, ביניהן ירושלים, בני ברק, בית שמש, ביתר עלית.
טקס השקת המגזין נערך בחודש מרץ 2021 בירושלים בהשתתפות נבחרי ציבור, אנשי חינוך, מעצבי דעת קהל ואנשי תקשורת, והעיתון הראשון הופץ ב-90,000 עותקים בערים החרדיות ובריכוזי האוכלוסייה החרדיים.
במגזין נוצרו הדמויות המדעיות של 'דודוני' ו'נפלאון' שיוצאים לניסויים מדעיים במדור הקומיקס שלהם.
בראיון לתוכנית קלמן ליברמן ברשת ב' הרחיבה גולדי גלהר, מנכ"לית תרבותא ומנהלת המגזין, על מטרות המגזין ואמרה כי במקום שיש התנגשות בין התורה למדע הם "לא נוגעים", והוסיפה כי תוכן המגזין עובר אישור של חברת נשיונל ג'יאוגרפיק העולמית ושל ועדת הכשרות.
נפלאות הוא עלון שבת בן עשרות עמודים המכיל סיכומים משיעורי תורה והתוועדויות חסידיות של הרב יצחק גינזבורג.
בשנת ה'תשע"ח החלה עמותת גל עיני (בידי צוות שבו נמנים הרב איתיאל גלעדי, הרב יוסף פלאי, בעז יעקבי ואביב מויאל) להוציא לאור מדי שבוע חוברת בת כ־30 עמודים בשם "ואביטה", שם שנלקח מן הפסוק שעל שמו קרויה העמותה: "גַּל עֵינַי וְאַבִּיטָה נִפְלָאוֹת מִתּוֹרָתֶךָ" (תהילים, פרק קי"ט, פסוק י"ח).
חלקה הראשון של החוברת הכיל כמה משיעוריו הטריים של הרב יצחק גינזבורג, והחלק השני כלל מספר מדורים קבועים מתורתו של הרב (כדוגמת עלון שבת):
ניגון חסידי – רישומי־תווים מלחניו של הרב.
זהב שלמה – ביאורים על פירוש רש"י על פרשת השבוע, מרשימותיו של הרב.
אור החיים – ביאורים על פירושי האור החיים על פרשת השבוע, מרשימותיו של הרב.
שפת אמת – ביאורים בתורותיו של השפת אמת על פרשת השבוע, מרשימותיו של הרב.
טעם מצווה – ביאורים במצוות התורה בנגלה ובחסידות, מרשימותיו של הרב.
מעין גנים – ביאורים בפרשת השבוע בראי החסידות, בדרך־כלל משיעורים ישנים של הרב.
רמז בפרשה (או ברֵכות בחשבון) – רמזים מתמטיים בפרשת השבוע.
סיפור חסידי – סיפור על אחד מגדולי הדורות (בדרך־כלל אודות מי שתאריך פטירתו חל בסמוך להוצאת העלון), עם ביאור הנוגע לעבודת ה' בחיי היום־יום.
ארבע מהפכות – סקירת המהפכות שהתרחשו בתולדות עם ישראל בלימוד התורה (כתיבת התורה שבעל־פה, פרנסה מלימוד תורה ולימוד תורה לנשים) עד למהפכה הרביעית שמתחוללת בשנים האחרונות – לימוד התורה לגויים.
מענות ותשובות – שאלות ותשובות עם הרב.
מדור לילדים – ביאורי חסידות מעובדים לילדים על ידי הרב שילה אופן.
רוב המדורים צפויים בעתיד לצאת לאור כספר בפני עצמו.
בחודש סיוון ה'תש"פ שונה שם העלון ל"נפלאות" (שם שלקוח גם הוא מהפסוק "גל עיני"), ותפוצת העלון התרחבה משמעותית.
מתכונתו הכללית של העלון נשארה כפי שהייתה לפני כן, אך חלו בו שינויים קלים, כפי שיפורט בסמוך.
המדורים זהב שלמה, אור החיים, שפת אמת, רמז בפרשה וארבע מהפכות הוחלפו במדורים חדשים:
קדושת לוי – ביאורים בתורותיו של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב על פרשת השבוע, מרשימותיו של הרב (עתיד לראות אור כספר).
מלכות ישראל – מאמרים העוסקים בחזון מלכות ישראל ותיקון חיי הציבור בארץ ישראל, מעובדים מספריו ומשיעוריו הרבים של הרב העוסקים בנושא.
בשנת ה'תשפ"ב, שהייתה שנת שמיטה, נוסף המדור דבר השמיטה – ביאורים ועיונים בנגלה ובחסידות על מצוות השמיטה, מרשימותיו ושיעוריו של הרב (מדורים אלה, יחד עם מספר שיעורים שמסר הרב גינזבורג אודות שנת השמיטה, ראו אור בספר "ושבתה הארץ", בהוצאת גל עיני, בניסן ה'תשפ"ב).
המדורים ניגון, הסיפור החסידי, מענות ותשובות ואנכי והילדים – המדור לילדי ישראל נשארו במתכונתם.
בראשית שנת ה'תשפ"ג בוטלו המדורים קדושת לוי ודבר השמיטה, ובמקומם נוספו מדורים חדשים:
ויצאה והיתה – ביאורים בנגלה ובחסידות במסכת גיטין, ובדיני קידושין, נישואין וגירושין המסתעפים ממנה, מרשימותיו של הרב (מדורים אלה, יחד עם מספר שיעורים שמסר הרב גינזבורג אודות המסכתות גיטין וקידושין, ראו אור בספר "ויצאה והיתה", בהוצאת גל עיני, באב ה'תשפ"ג).
קול שמחה – ביאורים בתורותיו של רבי שמחה בונם מפשיסחה על הפרשה, שנדפסו בספרים קול שמחה וקול מבשר, מרשימותיו ושיעוריו של הרב.
בראשית שנת ה'תשפ"ד נוספו שני מדורים חדשים (במקום המדורים ויצאה והיתה וקול שמחה):
אהבת שלום – ביאורים בתורותיו של רבי מנחם מנדל הגר מקוסוב, שנדפסו בספר אהבת שלום, מרשימותיו ושיעוריו של הרב.
אבן עזרא – ביאורים בפירושיו של רבי אברהם אבן עזרא לתורה, מרשימותיו של הרב.
העלון מופץ באלפי בתי כנסת ברחבי הארץ.
בשונה מעלונים שונים, המופצים על ידי חברות שונות, רוב ההפצה של העלון נעשה בידי אנשים עצמאיים המעוניינים להגדיל את מעגל קוראי העלון.
נכון לחודש אלול ה'תשפ"ג, למעלה מ־570 אנשים מפיצים את העלון מדי שבוע בערים ויישובים רבים ברחבי הארץ (וכן בנקודות שונות בחו"ל).
חברי מערכת העלון הם הרב איתיאל גלעדי, הרב יוסף פלאי, בעז יעקובי ואביב מויאל.
עלונים נוספים מבית "גל עיני"
בחודש כסלו ה'תשפ"ב החלה המערכת להוציא לאור, בנוסף לחוברת נפלאות, עלון דו־שבועי בן 8 עמודים.
העלון מכיל תוכן מעובד מתורתו של הרב גינזבורג, בדרך־כלל משיעורים שראו אור באחד מגליונות הנפלאות, ולעיתים ממאמרים שראו אור בספריו השונים של הרב לאורך השנים.
מלבד המהלך המעובד מופיעים בעלון שני מדורים נוספים:
מדור מתחלף: סיפור חסידי על אחד מצדיקי הדורות שמתכתב עם התוכן של הגיליון, או שו"ת עם הרב בנושאים שהתבארו באותו גיליון.
מבט אישי – טור אישי של אחד מתלמידי הרב שעוסק בתוכן המבואר באותו גיליון.
העלון מופץ מדי שבועיים (בקירוב) בכ־40,000 עותקים ברחבי הארץ.
כתיבת העלון נעשית בידי הרב שריה ניצן, ועל עריכת הלשון שלו מופקד דוד הלל.
אנשי המערכת הם הרב איתיאל גלעדי, הרב יוסף פלאי ובעז יעקובי.
wonders הוא עלון קצר בדמות נפלאות, המלקט חומרים מתורתו של הרב גינזבורג, שיוצא לאור מדי שבוע בשפה האנגלית.
הוא נערך בידי הרב משה גנוט ומופץ בעיקר בחו"ל.
העלון קצר יותר מהחוברת נפלאות, ומכיל כ־16 עמודים.
בין המדורים בגיליון: פסיכולוגיה חסידית, גימטריות, ניגון חסידי, פרשת שבוע, סיפור חסידי, ועוד.
רוב החומרים בעלון wonders אינם טריים כמו בעלון נפלאות, אך לעיתים מופיעים בו גם חומרים טריים.
dimensiones (ממדים) הוא עלון שבועי בשפה הספרדית בדמות העלונים נפלאות ו־wonders.
העלון נכתב ונערך בידי חיים פרים.
אוצר הנפש הוא עלון שבועי בן שני עמודים המכיל קטעים משיעוריו של הרב גינזבורג, ומחולק למספר מדורים:
אוצר הפרשה – דבר תורה קצר לפרשת השבוע.
אוצר הסיפור – סיפור על צדיק שיום לידתו או הסתלקותו חלים בשבוע הסמוך.
אוצר השו"ת – שאלות ותשובות עם הרב.
אוצר התבונה – דבר תורה קצר נוסף ששייך לפרשת השבוע או לענייני דיומא.
אוצר קצר – פנינה קצרה בתורת החסידות.
אוצר הרמז – רמז חשבוני בפרשת השבוע.
אוצר הפתגם – משפטים קצרים וקולעים משיעורי הרב.
פְּלָאוֹת עֵדְוֹתֶיךָ הוא ירחון תורני־חרדי, בן ארבעה עמודים, שהחל לצאת לאור בשנת ה'תשפ"ג על ידי תלמידים מישיבת דורשי יחודך, בנשיאות הרב גינזבורג.
מאמר מרכזי, בן שני עמודים, הכולל עיבוד של שיעור או מאמר מאת הרב יצחק גינזבורג.
סקירת תוכנית על אחד מספרי הרב גינזבורג.
דברי פי חכם חן – קטע קצר משיעורי הרב גינזבורג.
סיפור חסידי – סיפור על אחד מגדולי הדורות, שיום הסתלקותו חל בחדש בו יוצא הגיליון, עם ביאור מאת הרב גינזבורג.
הוֹלֵךְ בַּתֹּם הוא עלון שבועי לילדים, בן ארבעה עמודים, שהחל לצאת לאור בשנת ה'תשע"ד על ידי ישיבת תום ודעת, בנשיאות הרב גינזבורג.
דבר תורה קצר לפרשת השבוע.
קָצָר שֶׁלָּמַדְתִּי – פתגם מתוך פרקי אבות, מעובד ומוסבר לילדים.
סִפּוּר חֲסִידִי – סיפור על אחד מגדולי הדורות שיום הסתלקותו חל בשבוע הסמוך להוצאת הגיליון.
מִסְפָּרִים מְאִירִים – גימטריאות ורמזים משעשעים.
ה' אוֹהֵב צַדִּיקִים – מדור בהזמנת הרב יצחק גינזבורג שליט"א.
המדור עוסק בבעל הילולא מאותו השבוע.
במדור ישנה סקירה על חיי בעל ההילולא, רשימה של ספריו ספריו, ודבר תורה מעובד לילדים מתורתו של בעל ההילולא.
החל מחודש שבט ה'תשפ"ג החלה המערכת להוציא לאור מדי שבת מברכין מוסף חודשי בשם יְחַדְּשֵׁהוּ, שבו נסקר נושא הקשור לחודש הנכנס.
מְבִינִים עִנְיָן עִם בִּינָה – הקדמה וסקירה כללית לנושא החודשי, מוגשת מאת דמות של ילדה חסידית בשם בינה (על שם ספירת הבינה הקבלית, המסמלת הרחבה ופירוט בלימוד).
בּוֹאוּ נַעֲשֶׂה עִם בִּינִי – עצות מעשיות הקשורות לנושא החודשי, מוגשות מאת דמות של ילד חסידי בשם ביני (אחיה התאום של בינה).
שׁוֹמְעִים עִנְיָן עִם טוּבִי – ראיון עם אישיות סביב הנושא החודשי, מוגש מאת דמות של ילד חסידי בשם טובי (חברו הטוב של ביני).
טוֹב לִזְכֹּר עִם בִּינִי וְטוּבִי – סקירת נקודות חשובות או אירועים היסטוריים מרכזיים הקשורים לנושא החודשי, מוגשת מאת ביני וטובי יחד.
נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה היה תהליך שהחל עם התבוסות שנחלה איטליה הפשיסטית במלחמת העולם השנייה בשנים 1942–1943, כאשר המלחמה הלכה והתקרבה אל אדמת איטליה.
התהליך של נפילת המשטר הפשיסטי הגיעו לשיאו בעקבות פלישת בעלות הברית לסיציליה, שלאחריה הרוזן דינו גראנדי ומלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי יחד עם חברי המועצה הפשיסטית העליונה החליטו ב-24-25 ביולי על הדחתו של ראש ממשלת איטליה והדוצ'ה, בניטו מוסוליני, שהיה ממגבשי הפשיזם ובין הראשונים להוציא לפועל את האידאולוגיה כשיטת ממשל.
הדחתו של מוסוליני שם קצה ל-21 שנות שלטונו בממלכת איטליה.
לאחר הדחתו, מוסוליני נאסר וממשלה חדשה הוקמה באיטליה, ממשלה שתביא בהמשך לחתימת הסכם הכניעה האיטלקי, שלאחריו יצאה איטליה מהמלחמה.
בתחילת 1943 איטליה הפשיסטית עמדה בפני תבוסה במלחמת העולם השנייה, לאחר התבוסה המקרה בקרב אל-עלמיין השני ומבצע לפיד, בו נחתו בעלות הברית בחופי צפון אפריקה המערבית, מרוקו ואלג'יריה, הבינו האיטלקים כי החלה קריסת כוחותיהם במערכה בצפון אפריקה.
גם תבוסתה של הארמייה השמינית בקרב סטלינגרד בחזית המזרחית חשפה את נחיתות הכוחות האיטלקיים במלחמה.
לא רק התוסות, אלא גם ההפצצות הכבדות על הערים מצד בעלות הברית, המחסור הגדול במזון ודלק גרמו לדמורליזציה של העם האיטלקי, שרצה לסיים את המלחמה ולהוקיע את הברית עם גרמניה.
איטליה הייתה זקוקה לסיוע גרמני במערכה בתוניסיה כדי לשמר את השליטה האיטלקית בתוניסיה, שהיה המעוז של מדינות הציר באפריקה.
בריאותו של ראש ממשלת איטליה והדוצ'ה, בניטו מוסוליני הייתה גורם נוסף לאי-ודאות בקרב העם האיטלקי.
מוסוליני היה מדוכא ואובחן עם דלקת רפידת הקיבה.
בגללו מחלתו, נאלץ מוסוליני להישאר לעיתים קרובות בביתו, מה שהקשה על תפקוד הממשל האיטלקי.
בעקבות אי-הוודאות החלו כמה קבוצות המשתייכות לארבעה חוגים שונים (אריסטוקרטים מבית המלוכה האיטלקי, המפלגות האנטי-פשיסטיות, הפשיסטים והמטה הכללי) לחפש דרך להבטיח את עתידה של איטליה.
נסיכת הכתר, מארי ז'וזה, אנשי המעמד העליון ופוליטיקאים שהיו חלק מהאליטה הקדם-פשיסטית החלו ליצור קשר עם בעלות הברית.
לאחר פרסום החלטותיה של ועידת קזבלנקה, הבינו האיטלקים כי בעלות הברית יסכימו לסיים את המלחמה רק לאחר שזאת תכריז על כניעה ללא תנאי.
למרות מעורבותה של נסיכת הכתר בניסיון להקל על התנאים שהוטלו על האיטלקים, האמריקאים והבריטים ציפו להצעות ישירות מהמלך, והתעלמו מההצעות של הנסיכה וגורמים נוספים.
המפלגות האנטי-פשיסטיות, שסבלו ונחלשו לאחר 21 שנים של דיקטטורה פשיסטית המתינו להחלטתו של המלך האיטלקי, ויטוריו אמנואלה השלישי.
לטענת רבים חוסר המעש של המלך נבעה מאופיו ופחדיו לאבד את המלוכה בתום המלחמה, ללא קשר לאיך היא תתפתח.
המלך חש בוז רב כלפי הפוליטיקאים מהתקופה הקדם-פשיסטית ואף כינה אותם בצרפתית "רוחות רפאים".
הוא גם חש אי-אמון באמריקאים ואנגלים וחשש הם ינסו לנקום באיטליה ובנכסיה.
המלך, בניגוד לגורמים רבים אחרים באיטליה, כן האמין במוסוליני וחשב כי ביכולתו להציל את המצב.
המלך אף התבודד וסירב להיפגש עם כל מי שניסה לשנות את דעתו.
בין אלו שניסו לשנות את דעתו היה ראש מטה ההגנה החדש של הצבא, ויטוריו אמברוזיו.
אמברוזיו היה מסור למלך אך תיעב את הגרמנים.
עוד לפני מינויו לראש המטה הוא שוכנע כבר כי המלחמה אבודה עבור האיטלקים אך הוא לא לקח יוזמה לשנות את המצב בלי להתייעץ עם המלך.
אמברוזיו יחד עם הגנרלים ג'וזפה קסטלאנו וג'אקומו קרבוני (שניהם עתידים למלא תפקיד חשוב בתהליכי הסכם הכניעה האיטלקי) הצליח לאט-לאט להגיע לעוד ועוד עמדות מפתח באמצעות סיוע מפקידים וגנרלים המקורבים למלך.
אמברוזיו ניסה להחזיר מהחזיתות השונות במלחמה כוחות איטלקים אך התקשה לעשות זאת בלי לעורר חשד מצד הגרמנים.
ב-6 בפברואר 1943, ביצע מוסוליני את החלפת השרים הגדולה ביותר שביצע מ-21 שנות שלטונו, כמעט כל השרים הוחלפו, כולל דינו גראנדי, אלסנדרו פאבוליני ואף חתנו של מוסוליני, גליאצו צ'אנו.
כוונתו העיקרית של מסולני הייתה להרגיע את דעת הקהל בקרב אנשי המפלגה הפשיסטית אך מוסוליני נכשל בכך.
תת-שר החוץ החדש (מוסוליני היה שר החוץ בעצמו), ג'וזפה בסטיאניני שאף ליצור את גוש "מדינות הבלקן" (גוש שיורכב מ-3 ממדינות הציר המשניות באירופה – ממלכת הונגריה, ממלכת רומניה וממלכת בולגריה) בראשות איטליה שיוכלו להוות כוח מאזן לכוחה של גרמניה הנאצית.
מלבד זאת, מוסוליני הכריז על מספר מינויים חדשים בתקווה כי מינויים אלו ירגיעו את הכעס במפלגה הפשיסטית, אך תקוות אלו התבררו כתקוות שווא.
ההפסד במערכה בתוניסיה במאי 1943 שינתה באופן קיצוני את חשיבותה האסטרטגית של איטליה, לגרמנים היה חשוב לשלוט באיטליה, שהפכה למעוז חיצוני של שטח הכיבוש הנאצי.
הגרמנים פיתחו תוכניות מבצעות שהוקדשו לכיבוש איטליה ואזורי הבלקן שהיו עד אותה עת תחת כיבוש איטלקי וזאת כדי להשתלט על איטליה בטרם חתימת הסכם שביתת הנשק המסתמן בין האיטלקים לבין בעלות הברית.
ב-11 ביוני 1943 בעלות הברית כבשו את האי פנטלריה ללא התנגדות רבה וזאת לאחר שבוע בה הופצצה השכם וערב.
האיטלקים הבינו כי סיציליה, סרדיניה וקורסיקה הן הבאות להיכבש.
באמצע מאי, המלך החל לשקול יציאה מהמלחמה, במיוחד לאשר ששכונע על ידי הדוכס פייטרו ד'אקוארונה , שדאג לעתיד המלוכה האיטלקית.
דעת הקהל האיטלקית החלה להתהפך כנגד המלוכה לאור חוסר המעש של המלך, שנתפס כחלש, מפוחד ומשתף פעולה עם הפשיסטים.
בסוף מאי, הגיעו למלך שני פוליטיקאים מהתקופה הקדם-פשיסטית, איבנואה בונומי ומרצ'לו סולרי .
השניים שוחחו עם המלך ארוכות ודרשו ממנו לעצור את מוסוליני, לפרקו את ממשלתו ולהקים במקום חונטה צבאית שתשלוט במדינה אך האחרון סירב והם נותרו מתוסכלים מחוסר המעש של המלך.
ב-30 ביוני נפגש בונומי עם יורש העצר, אומברטו השני, שם הציע לו שמות של שלושה גנרלים (אנריקו קאוויליה, ויטוריו אמברוזיו, פייטרו באדוליו) כיורשים פוטנציאליים למוסוליני.
ב-4 ביולי הועבר מסר מיורש העצר כי הוא כבר אינו מתנגד לשינוי בממשלה ולמחרת, אמברוזיו הציע להדיח את מוסוליני ולהקים ממשלה בראשות באדוליו או קאוויליה.
האפשרות שקאוויליה יחליף את מוסוליני נדחתה בשל גילו המופלג של האחרון (80) וזאת על אף עמדותיו האנטי-פשיסטיות הקשוחות.
באדוליו, דוכס אדיס אבבה לשבר, התפטר מכל תפקידיו בעקבות הכישלונות הצבאים של איטליה במלחמת עם יוון.
שיתוף פעולה בין השניים נחשב כלא-ריאלי לאור העובדה שקאוויליה תיעב את באדוליו.
ב-4 ביוני 1943 נפגש המלך עם דינו גראנדי, שלמרות הדחתו מהקבינט עדיין היה נשיא לשכת התאגידים.
אף על פי שגראנדי היה מבכירי המפלגה הפשיסטית והיה ידיד קרוב של מוסוליני במשך יותר מ-20 שנים הוא היה יותר שמרן וימני מאשר פשיסט ולכן רק בפשיזם תופעה חולפת שתחלוף עם מותו של מוסוליני.
למעשה, גראנדי נחשב ליורשו הפוטנציאלי של מוסוליני בגלל ניסיונו הדיפלומטי כשר חוץ ושגריר בבריטניה.
בפגישתו האחרונה של גראנדי עם המלך, הוא תיאר בפני המלך את תוכניתו הנועזת לחסל את מוסוליני ולפתוח במלחמה כנגד הנאצים.
גראנדי הציע למלך למנות את עצמו לראש הממשלה, אך המלך טען שאיטליה היא עדיין מונרכיה חוקתית ולכן הצעה להדיח את מוסוליני ולמנות את גראנדי רק לאחר הצבעה בפרלמנט האיטלקי או במועצה הפשיסטית העליונה.
ב-19 ביוני 1943 התקיימה ישיבת הממשלה האחרונה תחת המשטר הפשיסטי.
שר התקשורת, ויטוריו צ'יני, שהיה גם תעשיין איטלקי בכיר התעמת עם מוסוליני בנוגע להמשך המלחמה.
צ'יני התפטר מיד לאחר תום הישיבה, דבר שנתפס כהוכחה נוספת לירידה במעמדו של מוסוליני, אפילו בקרב אנשי אמונו.
בנאומו האחרון שנשא כראש ממשלה, טען מוסוליני כי השטח היחיד באיטליה שבעלות הברית יצליחו לכבוש יהיה קו החוף.
בנאום, מוסוליני השתמש באוצר מילים דל ועילג ועבור איטלקים רבים נאומו המבולבל והלא קוהרנטי היה ההוכחה הסופית שמוסוליני ירד מהפסים.
ב-10 ביולי פלשו בעלות הברית לסיצליה.