tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הולט מסביר לג'וליה שנשארו לו עוד 12 שעות עד שסמארה תהרוג אותו.
ג'וליה מחליטה לצפות בעותק שהולט הכין במטרה להציל את הולט ולאחר הצפייה היא מקבלת שיחת טלפון מסמארה.
כאשר היא עונה לשיחה, היא מקבלת חזיון בו היא רואה דלת והטלפון צורב סימן בלתי מזוהה על ידה.
השניים מתייעצים עם גבריאל ומנסים להעתיק את הסרט של ג'וליה במטרה להראות לאדם אחר וכך להציל את חייה, אולם העותק שלה יותר גדול מהקובץ המקורי ומכיל תמונות שונות שלא הופיעו בעותקים אחרים.
השלישייה מבינה שעליהם לשרוף את שאריות גופתה של סמארה במטרה לגרום לקללה להיפסק.
גבריאל שולח את ג'וליה והולט לעיירה בשם "סקרמנט וואלי" היכן שסמארה נקברה (התושבים באי מוסקו סירבו לקבור את סמארה באי לאחר אירועי הסרט הראשון).
גבריאל מבין שהסימן על ידה של ג'וליה הוא כתב ברייל, מתרגם אותו ויוצא להזהיר אותה.
ג'וליה והולט מגלים את קברה של סמארה, פותחים אותו ומגלים שהוא ריק.
הם נתפסים ונשלחים לביתו של אדם עיוור בשם גלן בורק המספר להם שסמארה נקברה על ידי הכומר המקומי, אולם שיטפון שתקף את העיירה גרם לכומר לקבור את סמארה בשדה מחוץ לעיירה.
בדרך לשדה, ג'וליה והולט מבחינים בתאונת דרכים בהמשך הדרך ומבחינים בגבריאל הלכוד בתוך המכונית.
גבריאל מנסה להזהיר את ג'וליה בקשר לסימן על ידה, אבל נהרג על ידי עמוד חשמל שהתרסק.
ג'וליה חווה חיזיון בו היא רואה את אוולין, אמה של סמארה והיא והולט חוזרים לעיירה.
ג'וליה הולכת לכנסייה ומגלה מעבר נסתר מתחת למגדל הפעמונים המוביל למרתף נסתר.
במרתף, היא מוצאת ראיות שלפיהן אוולין נכלאה במקום במהלך ההיריון ונאנסה על ידי הכומר, אולם לבסוף היא הצליחה לברוח משם בחודש השמיני להריונה.
ג'וליה מבקרת את בורק ומספרת לו על ממצאיה.
בורק תוקף אותה וחושף שהוא אותו הכומר שכלא ואנס את אוולין ולכן הוא אביה הביולוגי של סמארה.
הוא עיוור את עצמו על מנת שסמארה לא תוכל להרוג אותו בעזרת כוחותיה.
ג'וליה מצליחה לתקוף את בורק והוא מאבד את הכרתו.
בחיפושיה בבית, היא מוצאת את שלדה של סמארה מאחורי אחד הקירות בבית.
בורק מתאושש ומנסה לחנוק את ג'וליה למוות במטרה למנוע ממנה לשרוף את עצמותיה של סמארה.
בורק טוען שמעשה זה ישחרר רשע גדול לעולם ומצהיר שהוא הרג אנשים שונים שהגיעו לעיירה עבור אותה המטרה.
לפתע, ענן של צרצרים עף לתוך הבית ומזמן את סמארה מתוך הטלפון החכם של ג'וליה.
סמארה מחזירה לבורק את מאור עיניו והורגת אותו.
באותו הערב, ג'וליה והולט שורפים את גופתה של סמארה במטרה להרגיע את רוחה וחוזרים הביתה.
בזמן שג'וליה מתקלחת, הולט מקבל הודעה קולית מגבריאל המסביר לו שהסימן על ידה של ג'וליה הוא כתב ברייל.
במקביל, ג'וליה מגלה שהסימן על ידה מתקלף והיא מקיאה שיער שחור שמתוכו נולד צרצר.
בינתיים, העותק של ג'וליה מתחיל לשכפל את עצמו במחשב ושולח עצמו לאנשים רבים.
הולט מנסה לכבות את המחשב ולהפסיק את הפעולה, אך ללא הצלחה.
מתגלה שפירוש המילה בברייל, החרוטה על ידה של ג'וליה היא "לידה מחדש".
סמארה נולדת מחדש בגופה של ג'וליה וג'וליה רואה את סמארה במראה במקום את ההשתקפות שלה.
בסוף אלטרנטיבי שיצא לסרט, סמארה (ששוכנת בגופה של ג'וליה) יוצאת מהמקלחת ומתקדמת לעברו של הולט.
במקביל, הולט מחפש במחשב אחר תרגום לכתב הברייל.
כשג'וליה עומדת מאחורי הולט, היא אומרת לו (בקולה של סמארה) לא להסתכל לאחור.
למרות זאת, הולט מביט אחורנית ומוצא את מותו.
סוף זה מתקשר לסיפור אודות אורפיאוס, המוזכר מספר פעמים במהלך הסרט והסיפור מהווה מעין רמז מטרים לגורל שתי הדמויות הראשיות.
וינסנט ד'אונופריו - גלן בורק.
בוני מורגן - סמארה מורגן.
בינואר 2014, "סרטי פרמאונט" הכריזו שסרט בשם "הצלצול 3D" נמצא בפיתוח עם פרנסיסקו חוויאר גוטיירס על כס הבימוי.
באוגוסט 2014, פראמונט נכנסו למשא ומתן עם הכותב עקיבא גולדסמן כדי לכתוב גרסה שלישית לתסריט שיחליף את התסריט של דייוויד לוקה וג'ייקוב אהרון אסטס.
בנובמבר גוטיירס פרסם בחשבון האינסטגרם שלו תמונה עם השם לחדש לסרט (Rings באנגלית).
ב-16 בינואר 2015 מטילדה לוץ לוהקה לתפקיד הראשי ואלכס רו ואיימי טיגרדן לוהקו במרץ של אותה השנה.
ג'וני גאלקי הצטרף לצוות השחקנים באפריל ומשחק את גבריאל, פרופסור באוניברסיטה שמסייע לג'וליה והולט.
הצילומים החל במרץ 2015 באטלנטה, ג'ורגיה והסתיימו במאי של אותה השנה.
צילומי השלמה נערכו ביולי 2016.
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל ביקורת של 8% על פי 111 ביקורות, מה שנתן לו ציון של 3.19/10.
באתר Metacritic הסרט קיבל ניקוד של 25/100 על פי 23 ביקורות.
בכנס "סינמהקון" אמר נשיא פאראמונט רוב מור שאם הסרט יהווה הצלחה בהכנסות ובביקורות אז יש מקום לשקול סרט המשך, ככל הנראה להחליף את סדרת הסרטים המצליחה "פעילות על טבעית".
התוכניות נגנזו לאחר עזיבת מור את החברה.
מחליפתו מייגן קוליגן אמרה "רק הזמן יגיד אם יש מקום לסרט המשך".
למרות זאת, לאור עזיבתה של קוליגן, כרגע אין דיבורים על סרט המשך.
בספטמבר 2019, הבמאי ניקולאס פאש, שביים את הסרט "הטינה" האחרון הביע רצון לייצר סרט קרוסאובר שיאחד בין קיאקו סאקי מסדרת סרטי הטינה וסמארה מורגן מסדרת הצלצול.
רעיון זה כבר יושם בגרסאות היפניות עם יציאתו של הסרט "סאדאקו נגד קיאקו" בשנת 2016.
הצלצול (תרגום מילולי מאנגלית: Rings) הוא סרט אימה קצר בן 17 דקות, שמתרחש לפני עלילת הסרט השני בסדרה (הצלצול 2) ועוקב אחר ג'ייק, תלמיד תיכון שרואה את הקלטת המקוללת של סמארה מורגן ומנסה למצוא אדם שיראה אותה אחריו לפני שיעברו שבעה ימים.
הסרט יצא כסרט בונוס יחד עם גרסת ה-DVD של הסרט הראשון (הצלצול).
לאחר סיום הסרט הראשון, הקלטת המקוללת של סמארה הופצה וכל אדם שרואה אותה חייב להכין ממנה עותק ולהראותו לאדם אחר.
בעקבות כך קמה לה תת תרבות הסובבת סביב הסרט וכל אדם הצופה בו מנסה להחזיק מעמד ולהגיע כמה שיותר קרוב ליום השביעי.
טרם נגמר הזמן, אותו אדם מכין עותק נוסף ומעביר אותו לאדם אחר, כך הוא מסיר מעצמו את הקללה.
במהלך הימים אנשים יוצרים תיעוד של עצמם מנסים לעבור את שבעת הימים ומפרסמים אותם באתרי אינטרנט המוקדשים לתופעה.
אותם אנשים מחולקים לקבוצות ונקראים "צלצולים/טבעות" (Rings באנגלית).
הסרט מתמקד בג'ייק פירס, תלמיד תיכון שחבר בקבוצה של אנשים שאיתגרו את עצמם לצפות בסרט.
הקבוצה עצמה גייסה את טים, האדם שאמור לראות את העותק של ג'ייק לאחר שהאחרון יישבר.
אדי, אחד מחברי הקבוצה טוען שמעטים הצליחו להחזיק מעמד ממש עד היום השביעי לפני שנשברו, כל אלו שהצליחו מצאו את מותם.
אדי מבקש מג'ייק לוודא שהוא מקליט כל מה שהוא רואה ועובר במהלך הימים.
ג'ייק בהתחלה נדהם מהניסוי ו-ונסה, אחת מחברות הקבוצה מדרבנת את ג'ייק להחזיק מעמד עד היום השביעי והאחרון.
במהלך הימים הניסוי נעשה מפחיד יותר ויותר.
ג'ייק מתחיל לראות חזיונות של סמארה בכל מקום שבו הוא נמצא וחולם חלום זהה לחלום שרייצ'ל קלר חלמה שבו סמארה תופסת את ידו ומשאירה עליה סימן.
לאחר אירועים נוספים, ג'ייק נשבר ביום השישי, אך טים מסרב לצפות בסרט.
מסתבר שונסה היא זאת ששכנעה את טים לסרב לצפייה במטרה לגרום לג'ייק להגיע ליום השביעי והאחרון ולראות מה קורה לבסוף.
לצערו של ג'ייק, הדבר משאיר אותו בלי אדם להעביר אליו את הקללה ולהינצל.
ביום השביעי והאחרון, ג'ייק הנואש מנסה להציג את הסרט על גבי מסכים בחנות אלקטרוניקה, אך נתפס ונזרק משם על ידי עובד שבעצמו חבר באחת הקבוצות ומכיר את הקללה.
ג'ייק מתחיל לחייג למספרי טלפון אקראיים, מקווה למצוא מישהו שיראה את הסרט.
לבסוף, הוא חושב על אמילי, נערה שלומדת יחד איתו בתיכון.
הוא מזמין אותה אליו הביתה מבלי לספר לה על הסרט.
לפני שאמילי מגיעה, ג'ייק חווה חיזיון נוסף בו סמארה יוצאת מהמסך של מצלמת הווידאו שלו ותוקפת אותו.
שעה לפני סוף היום השביעי, ונסה נראית מדרבנת את אמילי ללכת אל ג'ייק ובכך מתחילה את אירועי הסרט השני.
אמילי ואן קאמפ - אמילי.
קלי סטייבלס - סמארה מורגן.
אנדרו ד'מיקו - עובד בחנות אלקטרוניקה.
הסרט הקצר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרים ומקהל הצופים.
הצלם של מאוטהאוזן (בספרדית: El fotógrafo de Mauthausen) הוא סרט ספרדי שיצא לאקרנים ב-26 באוקטובר 2018 ומבוסס על אירועים אמיתיים.
הוא מספר את סיפורו של פרנסיסקו בויס, לוחם וצלם רפובליקני ספרדי שנכלא במחנה הריכוז מאוטהאוזן במהלך מלחמת העולם השנייה.
בויס הוא צלם שלאחר לחימה בצבא הרפובליקני במהלך מלחמת האזרחים בספרד נתפס ונכלא במחנה הריכוז מאוטהאוזן.
שם הוא משתמש בעבודתו במעבדת הצילום של האס אס כדי להסתיר תשלילים המוכיחים את הפשעים וההתעללויות המתרחשים באזורים הכפריים עם סיום המלחמה.
בויס צילם גם צילומים רבים של מאוטהאוזן לאחר השחרור והיה עד במשפט נירנברג.
מריו קאסאס בתפקיד פרנסיסקו בויס
ריצ'רד ואן וויידן בתפקיד פול ריקן
אדריאה סלאזר בתפקיד אנסלמו גלוואן
סטפן וינרט בתפקיד פרנץ ציראייס
מרתה הלן בתפקיד אנה פוינטנר
דנס אוחלאקי בתפקיד אלברט פוינטנר
הצילומים, שהחלו ב-30 באוקטובר 2017, התקיימו בטרסה ובודפשט.
כשנעשה שימוש באותם נופים ששימשו בסרט הנער בפיג'מת הפסים.
השחקן מריו קאסאס השיל 12 קילוגרם ממשקלו כדי לגלם את בויס הכלוא.
הצלצול הגואל היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מוזרמת מסוגת הקומדיית מצבים שעלתה לשידור ב-25 בנובמבר 2020 ב-Peacock, ובוטלה במאי 2022 אחרי שתי עונות.
זוהי סדרת המשך ישירה לסדרת הטלוויזיה "הצלצול הגואל" (1989–1993) ו-"הצלצול הגואל: שנות הקולג'" (1993–1994), העוקבת אחר כמה מאותן דמויות.
רוב השחקנים הראשיים מסדרת המקור (למעט דאסטין דיאמונד ודניס הסקינס, בתפקיד סקריץ' ומר בילדינג בהתאמה), חוזרים לתפקידיהם.
דייזי חימנז (הסקירי ולאזקז) - תלמידת שישית חכמה ושאפתנית שמתרגשת מהסיכוי ללמוד בתיכון בייסייד אחרי שבית הספר המקומי שלה נסגר.
מאק מוריס (מיטשל הוג) - בנם החתיך, המקסים והמיוחד של המושל זאק מוריס וקלי קפובסקי.
לקסי חדד-דבריזיו (ג'וזי טוטה) - מעודדת טרנסג'נדרית חדה לשונית.
איישה גרסיה (אלישיה פסקואל-פנה) - חברתה הטובה ביותר של דייזי, כיפית אבל תחרותית מאוד, והקוורטרבקית החדש של בייסייד היי.
ג'יימי ספאנו (בלמונט קמלי) - קפטן קבוצת הכדורגל בייסייד ובנה הילדותי והרגיש של ג'סי.
דבנטה יאנג (דקסטר דארדן) - תלמיד חדש בבייסייד אשר אוהב מחזות זמר.
המנהל רונלד טודמן (ג'ון מייקל היגינס) - השתלט על תפקידו של מר בלדינג כמנהל תיכון בייסייד.
ג'סי ספאנו (אליזבת' ברקלי) - אמו של ג'יימי ויועצת ההדרכה של תיכון בייסייד.
סלייטר (מריו לופז) - מורה לחינוך גופני ומאמן נבחרת הכדורגל בתיכון בייסייד.
מארק פול גוסלאר בתפקיד זאק מוריס, תלמיד לשעבר בתיכון בייסייד, כיום מושל קליפורניה ואביו של מאק.
טיפאני ת'יסן בתפקיד קלי מוריס, אמו של מאק, אשתו של זק מוריס והגברת הראשונה של קליפורניה.
אד אלונזו בתפקיד מקס, הבעלים של "המקס".
שאיין ג'קסון בתפקיד רנה, בעלה של ג'סי ואבא של ג'יימי שהוא סופר כושל.
לארק וורהייס בתפקיד ליסה טורטל, מעצבת אופנה ותלמידה לשעבר בבייסייד.
פטריק תומאס אובראיין בתפקיד מר דיואי, המורה למתמטיקה בבייסייד מהסדרה המקורית.
סלניס לייבה בתפקיד גברת חימנז, אמה החרוצה של דייזי.
קורטני לופז בתפקיד מישל, אישה שסלייטר פוגש בפגישה עיוורת ובהמשך מתחילה לצאת עמו.
הצלת יהודים במהלך השואה ובמהלך מלחמת העולם השנייה מתייחסת לכלל פעולות ההצלה של אנשים יחידים וקבוצות אנשים, אשר סייעו ליהודים ולאחרים להינצל מהשואה שחוללה גרמניה הנאצית.
דוגמה ידועה היא אוסקר שינדלר, אחד מאלפים שהוכר כחסיד אומות העולם.
מאז 1953 הכיר יד ושם ב-28,217 אנשים כחסידי אומות העולם.
רשות הזיכרון לשואה ולגבורה יד ושם, בראשות שופט בית המשפט העליון בישראל, מכירה במצילי יהודים כחסידי אומות העולם.
למרות הברית ההדוקה של בניטו מוסוליני עם היטלר, איטליה לא אימצה את האידאולוגיה של הנאצים כלפי היהודים.
הנאצים היו מתוסכלים מסירובם של הכוחות האיטלקיים לשתף פעולה כנגד היהודים, ויהודים לא גורשו מאיטליה לפני הכיבוש הנאצי במדינה בעקבות הכניעה האיטלקית בספטמבר 1943. מוסוליני הופל ביולי 1943, והנאצים עברו לכבוש את איטליה והחלו ברצח היהודים.
אף שאלפים נתפסו, הרוב הגדול של יהודי איטליה ניצלו.
ג'ובאני פלטוצ'י היה קצין משטרה איטלקי ששירת בעיר רייקה (אז פיומה שבשליטת איטליה), לאחר פרסום חוקי הגזע נגד היהודים ב-1938 ובתחילת המלחמה ב-1940, כראש לשכת הזרים, זייף מסמכים וויזות ליהודים שהיו מאוימים על ידי הגירוש.
הוא הצליח להשמיד את כל הרשומות המתועדות של כ-5,000 הפליטים היהודים החיים בפיומה, להנפיק להם ניירות שווא ולספק להם כספים.
לאחר מכן שלח פלטוצ'י את הפליטים למחנה מעצר גדול בדרום איטליה המוגן על ידי דודו, ג'וזפה מריה פלטוצ'י.
לאחר כניעת איטליה בשנת 1943, פיומה נכבשה על ידי הנאצים.
פלטוצ'י נותר כראש כוחות המשטרה אך ללא סמכויות אמיתיות.
הוא המשיך לסייע בחשאי ליהודים ולשמור על קשר עם תנועת ההתנגדות האיטלקית, עד שפעילותו התגלתה על ידי הגסטפו.
הקונסול השווייצרי לטריאסטה, חבר קרוב שלו, הציע לו לעבור לשווייץ, אך פלטוצ'י שלח את ארוסתו היהודית הצעירה במקום ללכת בעצמו.
פלטוצ'י נעצר ב-13 בספטמבר 1944. הוא נידון למוות, אך גזר הדין הומר מאוחר יותר לגירוש לדכאו, שם נפטר.
מרטין גילברט כתב, כי באוקטובר 1943, כאשר האס אס כבש את רומא ונחוש היה בדעתו לגרש את 5000 יהודי העיר, פקדו אנשי הדת בוותיקן את היהודים ופעלו בחסד רב.
במנזר קפוצ'ין, הציל האב מארי-בנואה מספר רב של יהודים בכך שסיפק להם תעודות זיהוי כוזבות.
עד הבוקר של 16 באוקטובר, בסך הכל 4,238 יהודים קיבלו מקלט במנזרים הרבים של רומא.
477 יהודים נוספים קיבלו מחסה בוותיקן ובמובלעותיו.
מצילים קתולים אחרים באיטליה כללו את מרי אליזבת הסלבלאד ושתי נשים בריטיות, האם ריקארדה ביושאן המברו והאחות קתרין פלנגן הסתירו עשרות משפחות יהודיות במנזרן.
הכנסיות, המנזרים של הכנסייה והמנזרים של המחתרת באסיזי שימשו מקלט בטוח ליהודים.
על פי גילברט, הרשת שהקימו הבישוף ג'וזפה פלאצ'ידו ניקוליני וג'וזפה ג'ירוטי מהמנזר הפרנציסקני, הצילה 300 איש.
מתוך 44,500 יהודי איטליה, 7,680 נרצחו בשואה הנאצית.
בשנות השלושים, דחק פיוס האחד עשר במוסוליני לבקש מהיטלר לרסן את הפעולות האנטישמיות המתרחשות בגרמניה.
בשנת 1937 הוציא האפיפיור את מיט ברננדר זורגה, בו טען לפגיעה בזכויות האדם מצד הנאצים.
פיוס השנים עשר ירש אותו ערב המלחמה בשנת 1939. הוא השתמש בדיפלומטיה על מנת לסייע לקורבנות השואה, והורה לכנסייה להעניק סיוע דיסקרטי.
באנציקליקות ששלח הטיף נגד גזענות, עם התייחסות ספציפית ליהודים.
גם בנאום הרדיו שלו לחג המולד בשנת 1942 גינה את רצח מאות אלפי אנשים "בעלי הפגם" בגלל "לאום או גזע".
הנאצים זעמו והמשרד הראשי לביטחון הרייך, האחראי על גירוש היהודים, כינה אותו "שופרם של פושעי המלחמה היהודים".
פיוס התערב כדי לנסות ולחסום את גירוש היהודים הנאצים בארצות שונות גם מעבר לאיטליה.
כאשר הנאצים הגיעו לרומא בחיפוש אחר יהודים, האפיפיור כבר הורה מספר ימים לפני כן לפתוח את מנזרי הוותיקן בפני כל ה"לא-ארים" הזקוקים למקלט ולפי מרטין גילברט, בבוקר 16 באוקטובר 477 יהודים קיבלו מקלט בוותיקן ובמובלעות שלו, בעוד ש-4,238 נוספים קיבלו מקלט במנזרים ברומא.
רק 1,015 מתוך 6,730 יהודי רומא נתפסו באותו בוקר.
עם קבלת הידיעה על המתרחש בבוקר 16 באוקטובר, הורה האפיפיור מיד למזכיר המדינה הקרדינל מגליונה, להעביר מחאה לשגריר גרמניה.
לאחר הפגישה השגריר הורה להפסיק את המעצרים.
מוקדם יותר, האפיפיור עזר ליהודי רומא בהציע 50 ק"ג כופר זהב שדרשו הנאצים.
נציגיו הדיפלומטיים של פיוס פעלו לטובת היהודים בכל רחבי אירופה, כולל בצרפת של וישי, הונגריה, רומניה, בולגריה, קרואטיה וסלובקיה, גרמניה עצמה ובכל מקום אחר שידו הגיעה.
נונציו רבים של האפיפיור מילאו תפקידים חשובים בהצלתם של יהודים, ביניהם יוחנן העשרים ושלושה ואנג'לו רוטה שהיה שגריר הוותיקן (נונציו) בהונגריה בשלהי מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם.
פיוס מחה באופן נמרץ על גירושם של יהודי סלובקיה לממשלת ברטיסלבה בשנת 1942. הוא גם התערב באופן ישיר בהונגריה והביא לסיום גירוש היהודים בשנת 1944, וב-4 ביולי אמר המנהיג ההונגרי מיקלוש הורטי, שעל גירוש היהודים להיפסק, תוך ציון מחאות מצד הוותיקן, מלך שוודיה והצלב האדום.
בשונה ממדינות מזרח אירופאיות רבות אחרות שנמצאו תחת כיבוש נאצי, אלבניה – שהייתה בה אוכלוסייה מוסלמית ונוצרית מעורבת ומסורת של סובלנות – הפכה למקלט בטוח עבור יהודים בשנות השואה.
בסוף שנת 1938 הייתה אלבניה המדינה היחידה שנותרה באירופה שעדיין הוציאה אשרות ליהודים באמצעות שגרירותה בברלין.
בעקבות הכיבוש הנאצי באלבניה, סירבה המדינה למסור את האוכלוסייה היהודית הקטנה שלה לידי הגרמנים, לעיתים אף סיפקה למשפחות יהודיות מסמכים מזויפים.
במהלך המלחמה, כ-2,000 יהודים חיפשו מקלט באלבניה, ורבים מהם תפסו מחסה באזורים כפריים במדינה בה הם הוגנו על ידי האוכלוסייה המקומית.
בסוף המלחמה, אוכלוסיית יהודי אלבניה הייתה גדולה יותר מאשר לפני המלחמה, מה שהפך אותה למדינה היחידה באירופה בה גדלה האוכלוסייה היהודית במהלך מלחמת העולם השנייה.
מתוך אלפיים יהודים בסך הכל, רק חמישה יהודים אלבניים נספו על ידי הנאצים.
הם התגלו על ידי הגרמנים ולאחר מכן גורשו לפרישטינה.
בין פברואר למרץ 1939 העניק זוגו הראשון, מלך אלבניה מקלט ל-300 פליטים יהודים לפני שהודח על ידי איטליה הפשיסטית באפריל אותה שנה.
כשהאיטלקים חזרו לממשלת הבובות האלבנית בבקשה לגרש את פליטיה היהודים, מנהיגי אלבניה סירבו, ובשנים שלאחר מכן, 400 פליטים יהודים נוספים מצאו מקלט באלבניה.
רפיק וסלי היה האלבני הראשון שזכה בתואר חסיד אומות העולם לאחר שהציל שתי משפחות יהודיות מידי השלטון הנאצי.
במהלך המלחמה, בחלקים מסוימים של קוסובו ומקדוניה אשר נכבשו על ידי מעצמות הציר וסופחו לאלבניה, כ-600 יהודים נתפסו, וכתוצאה מכך נרצחו.
בולגריה הצטרפה למדינות הציר במרץ 1941 והשתתפה בפלישה ליוגוסלביה ויוון.
ממשלת בולגריה בעלת ברית של גרמניה הנאצית בראשות בוגדאן פילוב, סייעה באופן מלא ופעיל בשואה באזורים כבושים.
בפסח 1943 ריכזה בולגריה את הרוב הגדול של היהודים מיוון ויוגוסלביה, והעבירה אותם דרך בולגריה ומסרה אותם לתחבורה הגרמנית בדרכם לטרבלינקה, שם כמעט כולם נרצחו.
ההשתתפות הפעילה של בולגריה בשואה לא התרחבה לשטחה של בולגריה עצמה.
לפני המלחמה ולאחר הפגנות שונות של הארכיבישוף סטפן מסופיה והתערבותו של דימיטר פשב, הופסק הגירוש המתוכנן של יהודי בולגריה (כ-50,000 יהודים) וגירושם למחנות הריכוז נדחה.
בולגריה קיבלה הודעת תודה רשמית על ידי ממשלת ישראל למרות היותה בעלת ברית של גרמניה הנאצית.
דימיטר פשב היה סגן יושב ראש האספה הלאומית של בולגריה ושר המשפטים במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוא מרד בקבינט הפרו-נאצי ומנע את גירוש 48,000 יהודי בולגריה.
הוא נעזר בהתנגדות העזה של הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית.
אף על פי שפשב היה מעורב בחקיקות אנטישמיות שונות שהועברו בבולגריה בשנים הראשונות של המלחמה, החלטת הממשלה לגרש את 48,000 יהודי בולגריה ב-8 במרץ 1943 הייתה יותר מדי עבור פשב.
לאחר שנודע לו על הגירוש ניסה פשב מספר פעמים לפגוש את ראש הממשלה בוגדאן פילוב אך ראש הממשלה סירב לפוגשו.
בהמשך הוא פנה לשר הפנים פטר גברובסקי בבקשה לבטל את הגירוש.
לאחר שכנוע רב, התקשר גברובסקי לבסוף למושל קיוסטנדיל והורה לו לעצור את ההכנות לגירוש היהודים.
לאחר המלחמה הואשם פשב באנטישמיות ואנטי-קומוניזם על ידי בתי המשפט הסובייטים, ונידון למוות.
עם זאת, לאחר זעקה מהקהילה היהודית, עונשו הומר ל-15 שנות מאסר, אם כי שוחרר לאחר שנה אחת בלבד.
מעשיו לא זכו להכרה לאחר המלחמה, והוא חי בעוני בבולגריה.
רק בשנת 1973 הוא זכה בתואר חסיד אומות העולם.
באפריל 1943 עצרו אנשי ההתנגדות הבלגית את הטרנספורט העשרים ושחררו 231 אנשים.
כמה ממשלות מקומיות עשו כל שביכולתן להאט או לחסום את תהליכי הרישום ליהודים שהיו חייבים לבצע על ידי הנאצים.
אנשים רבים הצילו ילדים בכך שהסתירו אותם בבתים פרטיים ובפנימיות.
מארי ואמיל טאקט היו בעל ואישה שהצילו ילדים יהודים ועל כך הוענק להם תואר חסידי אומות עולם.
הכומר ברונו ריינדרס היה נזיר בלגי קתולי שהתריס נגד הנאצים, כשהוא מיישם את הנחייתו של האפיפיור פיוס ה-12 להצלת היהודים, עבד עם בתי יתומים מקומיים, נזירות קתוליות והמחתרת הבלגית כדי לייצר זהויות כוזבות לילדים יהודים שהוריהם נתנו אותם ברצון בניסיון להציל את חייהם אל מול גירוש למחנות המוות.
ברונו סיכן את חייו על ערכיו ועל מנת להציל את חייהם של כ-400 ילדים יהודים ומוערך כגוי צדק ביד ושם.
הקהילה היהודית בדנמרק הושפעה מעט מכיבוש גרמניה של דנמרק ב-9 באפריל 1940. הגרמנים אפשרו לממשלת דנמרק להישאר בתפקיד וקבינט זה דחה את התפיסה לגבי ה"שאלה היהודית" בדנמרק.
לא הועברה חקיקה נגד יהודים והטלאי הצהוב לא הונהג בדנמרק.
באוגוסט 1943 מצב זה עמד להשתנות מכיוון שממשלת דנמרק סירבה להכניס עונש מוות לחוק כפי שדרשו הגרמנים בעקבות סדרת שביתות ומחאות עממיות.
גרמניה הנאצית אילצה את ממשלת דנמרק להתפטר.
במהלך אירועים אלה, הדיפלומט גאורג פרדיננד דוקוויץ העביר לידידיו הדנים את הידיעה על הגירוש הצפוי של יהודי דנמרק, ובכך איפשר את הברחתם לשוודיה הנייטרלית של 95% מיהודי דנמרק והצלתם מהשמדה.
מספר קטן של יהודים, כ-450 בסך הכל, נתפסו על ידי הגרמנים ונשלחו לטרזיינשטט.
פקידים דנים הצליחו להבטיח כי אסירים אלה לא ישלחו למחנות ההשמדה.
דנמרק הצילה כ-7,200 יהודים סביב אוקטובר 1943.
בהתבסס על אוכלוסיית 1940 המונה 9 מיליון נפש, 5,516 היהודים שחולצו בהולנד מהווים את המספר הגדול ביותר לנפש: 1 מכל 1,700 הולנדים זכה במדליית חסיד אומות העולם.
הבולטים שבהם כוללים את וילם ארונדאוס, האמן ההולנדי ולוחם המחתרת ההולנדית שסייע בזיוף מסמכים המאפשרים למשפחות יהודיות לברוח מהמדינה.
חרטראודה וייסמילר-מאייר, שסייעה להציל כ-10,000 ילדים יהודים מגרמניה ואוסטריה רגע לפני פרוץ המלחמה בקינדר-טרנספורט ובאוניית התחבורה האחרונה שיצאה מהולנד לבריטניה במאי 1940.
יאן זווארטנדיק, אשר בתור נציג קונסולרי הולנדי בקובנה, ליטא, הוציא אשרות יציאה ששימשו לבין 6,000–10,000 פליטים יהודים לברוח מהתופת.
מיפ חיס ומשפחתה אשר עזרו לאנה פרנק ומשפחתה.
ססיליה לוץ, מורה וחברת המחתרת ההולנדית, שהצילה ילדים יהודים במהלך המלחמה.
מריון פריצ'רד סייעה להציל כ-150 יהודים הולנדים, רובם ילדים, בכל זמן הכיבוש הגרמני בהולנד.
יאן ואן הולסט שימש כגורם למניעת גירוש יהודים והריגתם במהלך השואה.
משתתפי שביתת פברואר היו חברים לשביתה הכללית שהתקיימה בהולנד הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה, ואורגנה על ידי המפלגה הקומוניסטית ההולנדית (CPN) שהייתה אז מחוץ לחוק, כנגד רדיפת היהודים ופעולותיהם האנטישמיות של הנאצים ועוזריהם.
המניע לפרוץ השביתה היה סדרת מעצרים ופוגרומים שבוצעו על ידי הגרמנים בשכונות היהודיות של אמסטרדם.
השביתה החלה ב-25 בפברואר 1941 ונמשכה יומיים.
במהלך יומה השני של השביתה נטלו בה חלק 300 אלף איש.
ביומה השלישי דוכאה השביתה באלימות על ידי הכובשים הגרמנים.
שביתת פברואר 1941 נחשבת לאחת מפעולות המחאה הראשונות כנגד הנאצים באירופה הכבושה, והיא המחאה ההמונית היחידה שהתקיימה כנגד שילוחיי היהודים, אשר אורגנה על ידי לא-יהודים.
הכפר ניולנדה שהקים מכסה לתושבים להצלת יהודים.
זהו אחד המקומות יוצאי הדופן שבו התגייסו תושבי כפר שלם להסתרת יהודים ולהצלת חייהם מידי משטר האימים הנאצי, תוך סיכון חיים.
מאתים ושניים תושבי הכפר ניולנדה והסביבה הוכרו כחסידי אומות העולם, והוא אחד משני יישובים שהוכרו באופן קולקטיבי כחסידי אומות העולם.
בשנת 1988 הוקמה ביד ושם אנדרטה לכבוד תושבי הכפר.
המחתרת החלוצית הציונית בהונגריה בתקופת השואה פעלה בתקופת השואה (1941-1945) והיא נקראת גם מחתרת תנועות הנוער הציוניות 1944.
הפעילות המחתרתית התבטאה בתחומים הבאים
פעולה שנעשתה תוך שיתוף פעולה בין תנועות הנוער השונות וכן על ידי תשלום לאיכרים וסוחרים מקומיים שסייעו להעברת הגבול.
במעשה הומניטרי בפיליפינים, מנואל קזון, נשיא חבר העמים הראשון של הפיליפינים, הקל על כניסתם לפליפינים של פליטים יהודים שנמלטו ממשטרים פשיסטיים באירופה, תוך שהוא נתון לביקורות רבות.
המסמך, שנכתב בשפה ברורה, מתייחס לקשרים ההדוקים בין אורתודוקסים נוצרים ליהודים, המזהים אותם במשותף כיוונים, ללא בידול.
מסמך כזה הוא ייחודי בכל אירופה הכבושה, באופיו, בתוכנו ובתכליתו".
275 יהודי האי זקינתוס, שרדו את השואה.
כאשר הוצג לראש העיר של האי, לוקאס קארר (Λουκάς Καρρέρ), הצו הגרמני למסור רשימת יהודים, חזר הבישוף כריסוסטומוס לגרמנים המופתעים עם רשימה של שני שמות, שלו ושל ראש העיר.
יתר על כן, הבישוף כתב מכתב להיטלר עצמו, לפיו יהודי האי נמצאים בפיקוחו.
בינתיים אוכלוסיית האי הסתירה כל אחד ואחת מבני הקהילה היהודית.
כשהאי כמעט ונעלם לחלוטין עקב רעידת האדמה הגדולה של שנת 1953 , העזרה הראשונה הגיעה ממדינת ישראל עם מסר שכותרתו "יהודי זקינתוס מעולם לא שכחו את ראש העיר שלכם או את הבישוף האהוב שלכם ואת מה שעשו ועשיתם למעננו".
לקהילה היהודית של וולוס, מהעתיקות ביותר ביוון, היו פחות אבדות בנפש מכל קהילה יהודית אחרת ביוון בזכות ההתערבות והדינמיות המתוזמנות של המחתרת הקומוניסטית, חזית השחרור הלאומית, והזרוע הצבאית שלה, צבא השחרור העממי היווני (ELAS), ושיתוף הפעולה המוצלח של ראש הכנסייה הנוצרית האורתודוקסית היוונית, והרב הראשי של וולוס, משה שמעון פסח.
אליס, נסיכת באטנברג, שהייתה רעייתו של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואמם של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, וחמותה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, שהתה באתונה הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה, והגנה על פליטים יהודים, והוכרה בהמשך כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם.
אף על פי שהגרמנים והבולגרים גירשו מספר רב של יהודים יוונים, אחרים הוסתרו בהצלחה על ידי שכניהם היוונים.
ממשלת יפן הבטיחה את בטיחות היהודים בסין וביפן.
גנרל הצבא היפני הידקי טוג'ו קיבל פליטים יהודים בהתאם למדיניות הלאומית היפנית ודחה את המחאה הגרמנית.
פומימרו קונואה וצ'יאונה סוגיהארה עזרן לאלפי יהודים לברוח מהשואה.
על פי הנתונים הקיימים ביד ושם, עד לינואר 2019 זוהו 904 מחלצים יהודים בליטא, ואילו בקטלוג שהורכב על ידי המחלקה להנצחת מצילי יהודים במוזיאון היהודי הממלכתי בליטא, מצוינים 2,300 ליטאים כמצילי יהודים בשואה, ביניהם 159 אנשי דת.
הרפובליקה של ליטא בעקבות כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית וברית המועצות בספטמבר 1939, קיבלה וארחה במדינתם מספר פליטים פולנים ויהודים וכן חיילי צבא פולין שהובסו במלחמה.
חלק מהפליטים האלה ניצלו מאוחר יותר מסובייטים (ובסופו של דבר מהנאצים) על ידי הקונסול הכללי היפני בקובנה צ'יאונה סוגיהארה, לאחר כיבוש ליטא בידי ברית המועצות 15 ביוני 1940. סוגיהארה הוציא אלפי אשרות ליהודים שנמלטו מקובנה לאחר כיבוש ליטא על ידי ברית המועצות, בניגוד לפקודות מפורשות של משרד החוץ היפני.
סוגיהארה, הדיפלומט הזר האחרון שעזב את קובנה, המשיך להחתים אשרות מהחלון הפתוח של הרכבת היוצאת שלו.
לאחר המלחמה פוטר סוגיהארה משירות החוץ היפני, לכאורה עקב קיצוצים.
בשנת 1985 קיבלו אשתו ובנו של סוגיהארה את כבוד חסידי אומות העולם בירושלים, מטעם סוגיהארה החולה באותה העת שמת בשנת 1986.
כמו גם במדינות אחרות מצילים מליטא הגיעו משכבות שונות של החברה.
הדמויות האיקוניות ביותר הן הספרנית אונה שימאיטה, הרופא פיאטרס באובליס, הסופר קאזיס בינקיס ורעייתו העיתונאית סופיה בינקיינה, המוזיקאי ולאדאס ורצ'יקאס, הסופר והמתרגם דנוטה זובוביינה (צ'יורליוניטה) ובעלה ולדימירס זובובאס, הרופא אלנה קוטורגינה, הרופא וולאס דרופאס.
פראנאס מייז'ליס, הכומר הקתולי Juozapas Stakauskas, המורה ולאדאס ז'מאטיס, הנזירה הקתולית מריה מיקולסקה ואחרים.
נשיא ליטא מכבד מדי שנה מצילים יהודים לרגל יום הזיכרון הלאומי לרצח עם של יהודי ליטא, המצוין ב-23 בספטמבר לציון שחרור גטו וילנה באותו יום בשנת 1943.
חה פנגשאן, היה דיפלומט סיני, שבהיותו הקונסול הכללי של הרפובליקה הסינית בווינה בין השנים 1938–1940 הציל מאות ואולי אף אלפי יהודים מציפורני הנאצים.
הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
פנגשאן החל להנפיק אשרות ליהודים לשאנגחאי, שחלקם בתקופה זו עדיין היה בשליטת הרפובליקה הסינית, מסיבות הומניטריות.
בין השנים 1933–1941, שאנגחאי, תחת הכיבוש היפני, קיבלה ללא תנאי מעל 18,000 פליטים יהודים שנמלטו מהשואה באירופה, מספר גדול יותר מאלה שנלקחו על ידי קנדה, ניו זילנד, דרום אפריקה והודו הבריטית יחד במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר 1943, הגטו היפני הכובש שהשתייך לנאצים כינס את הפליטים היהודים בשאנגחאי לאזור שכונה גטו שאנגחאי.
רבים מהפליטים היהודים בשאנגחאי היגרו לארצות הברית וישראל לאחר 1948 בעקבות מלחמת האזרחים הסינית.
במדינה הספרדית, כמה דיפלומטים תרמו באופן פעיל מאוד להצלת יהודים בתקופת השואה.
שני הבולטים שבהם היו אנחל סאנס בריס, שהציל כחמשת אלפים יהודים הונגרים בכך שסיפק להם דרכונים ספרדים בעת תפקידו כשגריר ספרד בהונגריה.
ואדוארדו פרופר דה קאייחון, שעזר לאלפי יהודים להימלט מצרפת לספרד.
דיפלומטים אחרים בעלי תפקיד רלוונטי היו ברנרדו רולנד דה מיוטה (קונסול ספרד בפריז), חוסה רוחאס מורנו (שגריר בבוקרשט), מיגל אנגל דה מוגירו (דיפלומט בשגרירות בבודפשט), סבסטיאן רומרו רדיגאלס (קונסול באתונה), חוליו פלנסיה טובאו (דיפלומט בשגרירות בסופיה), חואן שוורץ דיאז פלורס (קונסול בווינה) וחוסה רואיס סנטלה (דיפלומט בשגרירות בברלין).
לאחר הפלישה ליוגוסלביה, המדינה נכבשה על ידי גרמניה וחלק מהאזורים נכבשו על ידי איטליה, הונגריה, בולגריה ואלבניה והתקיימה גם המדינה העצמאית של קרואטיה.
לאחר מסע הפצצה על ערי סרביה הגדולות, התקיים משטר בובות גרמני בראשות מילאן נדיץ', שיחד עם הצבא הגרמני וכוחות הכיבוש רדפו את היהודים בסרביה, באזור ווביובינה הכבושה בהונגריה ובשטח שהיה בידי האוסטאשה.
יהודים סרבים שלא הועברו למחנות ריכוז בגרמניה נרצחו או במחנות הריכוז הנאציים בתוך סרביה (כגון מחנה הריכוז צרווני קרסטו ומחנה הריכוז באנייצה) או הועברו למחנה הריכוז יאסנובאץ שהיה בשליטת האוסטאשה, ונרצחו שם.
יהודים שחיו באזורים הכבושים בהונגריה עמדו בפני הוצאות להורג המוניות, והידוע לשמצה ביותר היה הטבח בדרום באצ'קה.
אזרחים סרבים היו מעורבים בהצלת אלפי יהודי יוגוסלביה בתקופה זו.
מרים שטיינר-אביעזר, חוקרת יהדות יוגוסלביה וחברה בוועד הגויים הצדיקים של יד ושם קובעת: "הסרבים הצילו יהודים רבים.
בניגוד לתדמית הנוכחית שלהם בעולם, הסרבים הם עם ידידותי, נאמן שלא יפקיר את שכנים." נכון לשנת 2017 יד ושם מכיר ב-135 סרבים כחסידי אומות העולם, המספר הגבוה ביותר מכל מדינות הבלקן.
בפולין הייתה אוכלוסייה יהודית גדולה מאוד, ולדברי ההיסטוריון נורמן דייוויס, יהודים רבים יותר נהרגו והוצלו בפולין מאשר בכל מדינה אחרת.
בדרך כלל נתון הניצולים נע בין 100,000–150,000. האנדרטה במחנה ההשמדה בלז'ץ מנציחה 600,000 יהודים נרצחים ו-1,500 פולנים שניסו להציל יהודים.
אלפים בפולין זכו לכבוד חסידי אומות העולם על ידי יד ושם, המהווים את הקונטיננט הלאומי הגדול ביותר.
מרטין גילברט כתב כי "פולנים שסיכנו את חייהם להצלת היהודים הם אכן היוצא מן הכלל.
אך ניתן היה למצוא אותם בכל פולין, בכל עיירה וכפר."
במהלך הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה, פולין הייתה המדינה היחידה שבה כל עזרה הניתנת לאדם בעל אמונה או מוצא יהודי הייתה עונשה מוות.
עם זאת, 6,532 גברים ונשים (יותר מכל מדינה אחרת בעולם) הוכרו כמצילים על ידי יד ושם בישראל.
פולין בתקופת השואה של מלחמת העולם השנייה הייתה בשליטה מוחלטת של האויב.
בתחילה מחצית פולין נכבשה על ידי הגרמנים, כמו גם גנרלגוברנמן ונציבות הרייך אוסטלנד.
והחצי השני על ידי הסובייטים, יחד עם השטחים של היום בלארוס ואוקראינה.
רשימת האזרחים הפולנים שהוכרה רשמית כוללת 700 שמות של אלו שאיבדו את חייהם בזמן שניסו לעזור לשכניהם היהודים.
היו גם קבוצות, כמו ארגון ז'גוטה הפולני והוועד לתיאום יהודי, שנקטו בצעדים דרסטיים ומסוכנים להצלת קורבנות.
יהודים נעזרו גם בדיפלומטים מחוץ לפולין.
קבוצת Ładoś הייתה קבוצה של דיפלומטים פולנים ופעילים יהודים שיצרו בשווייץ מערכת בלתי חוקית בעזרתה של אמריקה הלטינית דרכונים שמטרתם לעזור לאלפי יהודי אירופה לחמוק מן השואה.
כ-10,000 יהודים קיבלו דרכונים כאלה, מתוכם מעל 3,000 ניצלו.
יהודים רבים קיבלו עזרה על ידי הנריק סלביק, בכך שהעניק להם דרכונים פולניים.
היסטוריונים מעריכים כי עד מיליון פליטים נמלטו מהנאצים דרך פורטוגל במהלך מלחמת העולם השנייה, מספר מרשים בהתחשב בגודל אוכלוסיית המדינה באותה תקופה (כ-6 מיליון).
ראש ממשלת פורטוגל אנטוניו דה אוליביירה סלזאר התיר לכל הארגונים היהודים הבינלאומיים – HIAS, HICEM, ועדת ההפצה היהודית האמריקאית, הקונגרס היהודי העולמי וועדות הסיוע היהודיות הפורטוגליות – להתבסס בליסבון.
בשנת 1944, בהונגריה, בעודם מסכנים את חייהם, הדיפלומטים קרלוס סמפאיו גארידו וקרלוס דה ליז , בתיאום עם סלזאר סייעו ליהודים רבים להימלט מהנאצים ובעלי בריתם ההונגרים.
ביוני 1940, כשפלשה גרמניה לצרפת, קונסול פורטוגל בבורדו, ארישטידש דה סוזה מנדש הוציא אשרות, ללא הבחנה, לאוכלוסייה היהודית מבלי לבקש הרשאות קודמות מליסבון כפי שהיה אמור לעשות.
לא ניתן לקבוע את מספר הויזות שהונפקו על ידי סוזה מנדש.
פורטוגלים נוספים שנמנו על הצלת יהודים במהלך המלחמה הם פרופסור פרנסיסקו פאולה לייט פינטו ומשה בן-שבת אמזאלג, יהודי מסור ותומך בסלזאר שעמד בראש הקהילה היהודית בליסבון במשך יותר מחמישים שנה (משנת 1926 עד 1978).
לייט פינטו, מנכ"ל הרכבות הפורטוגזיות, יחד עם אמזאלג, ארגנו כמה רכבות שהגיעו מברלין ומערים אחרות, עמוסות בפליטים יהודים.
ממשלת פינלנד סירבה בדרך כלל לגרש את יהודי פינלנד לגרמניה.
נאמר כי פקידי ממשל פיניים אמרו לשליחי גרמניה כי "אין לפינלנד שום בעיה יהודית".
עם זאת, המשטרה החשאית ה-ValPo גירשה בשנת 1942, 8 יהודים שהיו פליטים שביקשו מקלט בפינלנד.
יתר על כן, נראה מאוד סביר כי פינלנד גירשה שבויי מלחמה סובייטים, ביניהם מספר יהודים.
אולם רוב היהודים הפינים הוגנו על ידי הלחימה המשותפת של הממשלה עם גרמניה.
אנשיהם הצטרפו לצבא הפיני ונלחמו בחזית.
האדם הפיני הבולט ביותר שהיה מעורב בסיוע ליהודים היה אלגות' ניסקה (1888–1954).
בסך הכל זייף ניסקה דרכונים עבור 48 יהודים במהלך שנת 1938 והרוויח 2.5 מיליון מארק פיני (890,000 דולר או 600,000 פאונד בכסף של היום) תמורתם.
ידוע שרק שלושה מהיהודים שרדו את השואה ואילו עשרים נתפסו.
גורלם של עשרים וחמישה האחרים אינו ידוע.
האב מארי-בנואה היה צרפתי מהמסדר הקפוצ'יני שסייע להבריח כ-4000 יהודים מן הנאצים בדרום צרפת ובהמשך הוכר על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
בעיירה הצרפתית לה שמבון-סור-ליניון הגנו גם כן על כמה אלפי יהודים, והוא אחד משני יישובים שהוכרו באופן קולקטיבי כחסידי אומות העולם.
הדיפלומט הברזילאי לואיס מרטינס דה סוסה דנטאס הוציא אשרות דיפלומטיות ברזילאיות באופן בלתי חוקי למאות יהודים בצרפת של וישי והציל אותם ממוות כמעט בטוח.
סי קאדור בן גבריט ראש הדת של המרכז האיסלאמי בצרפת, סייע ליותר מאלף יהודים על ידי מסירת תעודות זהות מזויפות ליהודי פריז במהלך הכיבוש הגרמני בצרפת.
הוא גם הצליח להסתיר משפחות יהודיות רבות בחדרי מסגד בפריז וכן במגורים ובאזורי תפילת הנשים.
אף על פי כן, לא הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
הכומר פול ורגארה ואשתו מרסל נתנו מחסה לילדים יהודים וסיפקו תעודות זהות מזויפות ליהודים הנרדפים.
בפברואר 1943 הם הצליחו להציל 63 ילדים, בעזרת חברי קהילת האורטוריה ושל תנועת הצופים והצופות המאוחדים של צרפת.
פר אנייר – דיפלומט שוודי בבודפשט, שסייע בכך שהנפיק דרכונים זמניים ליהודי הונגריה כדי להגן עליהם מפני מעצר וגירוש למחנות.
אנייר שיתף פעולה עם ראול ולנברג כדי להציל את חייהם של אלפי יהודים.
ולדיסלב ברטושבסקי, פעיל ז'גוטה פולני.
הרוזן פולקה ברנדוט – דיפלומט שוודי, שניהל משא ומתן לשחרור 27,000 איש (שחלק ניכר מהם היו יהודים) לבתי חולים בשוודיה.
היירם בינגהאם הרביעי – סגן קונסול אמריקאי במרסיי, צרפת, 1940–1941.
חוסה קסטיינוס קונטררס - קולונל ודיפלומט אל סלוודורי, שתוך כדי עבודה כקונסול הכללי בז'נבה מ-1942 עד 1945, וכן בשיתוף עם ג'ורג' מנטלו, סייע ליהודים מרדיפות הנאצים על ידי מתן תעודות מזויפות של לאום סלבדורי.
גאורג פרדיננד דוקוויץ - דיפלומט גרמני בשגרירות ארצו בדנמרק.
התריע את הפוליטיקאי הנס הדטופט על התוכניות הגרמניות הממשמשות ובאות לגירוש הקהילה היהודית בדנמרק, ובכך אפשר להציל רבים מיהודי דנמרק.
האראלד אדלסטם - דיפלומט שוודי בנורווגיה שעזר, הגן והבריח מאות יהודים והמחתרת הנורווגית לשוודיה.
גיזי פליישמן - הובילה את קבוצת העבודה בברטיסלאבה, אחת מקבוצות ההצלה החשובות ביותר, בשותפות עם הרב חיים מיכאל דב ויסמנדל.
הם ניהלו משא ומתן בהצלחה עם הנאצים בתחילת 1942 להפסקת ההובלות מסלובקיה וכעבור כמה חודשים, באמצעות התוכנית האירופית, לנסות לעצור את ההובלות מאזורים אחרים באירופה.
הם דרשו להפציץ את קווי הרכבת לאושוויץ וחיברו והפיצו את דו"ח ורבה-וצלר בשנת 1944.
פרנק פולי - סוכן MI6 בריטי סמוי כקצין דרכונים בברלין, הציל כ-10,000 איש על ידי הנפקת דרכונים מזויפים לבריטניה ולמנדט הבריטי בארץ ישראל.
רפאל טרוחיו - שליט הרפובליקה הדומיניקנית שהבטיח לקבל 100,000 פליטים יהודים לרפובליקה הדומיניקנית בשנת 1938 לאחר שפרנקלין רוזוולט ארגן ועידה בינלאומית כדי לדון ברדיפת היהודים.
הרפובליקה הדומיניקנית הייתה האומה היחידה שקיבלה מהגרים יהודים לאחר הכנס.
אלברט גרינג - איש עסקים גרמני שעזר ליהודים ולמתנגדי הנאצים לשרוד בגרמניה.
גרינג הוא אחיו הצעיר של הרמן גרינג, פושע מלחמה נאצי, איש צבא ופוליטיקאי שהיה מראשי משטרו של אדולף היטלר, מפקד הלופטוואפה ומשרד התעופה.
פאול גרינינגר - מפקד משטרה שווייצרי שסיפק מסמכים כוזבים ליותר מ-3,000 פליטים כדי שיוכלו להימלט מאוסטריה בעקבות האנשלוס.
וילם הוזנפלד - קצין גרמני שעזר לפסנתרן ולדיסלב שפילמן, יהודי פולני ולרבים אחרים.
סיישרו איטגאקי - שר ביפן שאימץ יחד עם ראש הממשלה פומימרו קונואה מדיניות לאומית יפנית לקבלת פליטים יהודים.
לינדון ג'ונסון - הנשיא העתידי של ארצות הברית אשר, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1938, סייע למנצח האוסטרי אריך ליינסדורף להשיג תושבות קבע בארצות הברית.
בהמשך סייע ג'ונסון ליהודים להיכנס לארצות הברית דרך אמריקה הלטינית ולהפוך לעובדים בפרויקטים של מינהל הנוער הלאומי בטקסס.
קונסטאנטין קאראדז'ה - דיפלומט רומני, שהציל למעלה מ-51,000 יהודים מגירוש והשמדה.
קרל לוץ - קונוסול שווייץ בהונגריה הגן על רבבות יהודים בהונגריה.
לואיס מרטינס דה סוסה דנטאס - דיפלומט ברזילאי, שבתקופת שירותו בצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה הציל חייהם של יהודים רבים כאשר סיפק להם ויזות בניגוד לעמדתה המוצהרת של ממשלתו.
ג'ורג'ה מנדל-מנטלו - היה איש עסקים, בנקאי, נדבן ודיפלומט יהודי-רומני, יליד טרנסילבניה, מאוחר יותר איטלקי, ששימש בימי מלחמת העולם השנייה והשואה כקונסול כבוד של אל סלוודור בשלוש ארצות במזרח אירופה וסידר הגנה ומסמכים לרבים מהיהודים.
סלאחטין אולקומן - דיפלומט טורקי שהציל את חייהם של כ-42 משפחות טורקיות יהודיות, יותר מ-200 נפשות, בקרב קהילה יהודית שמנתה כ-2,000 נפשות לאחר שהגרמנים כבשו את האי רודוס בשנת 1944.
ראול ולנברג - דיפלומט שוודי.
ולנברג הציל את חייהם של רבבות יהודים שנידונו למוות בטוח בידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה.
בינואר 1945, ולנברג נכלא במטה של רודיון מלינובסקי בדברצן ומאז נעלם.
ניקולס וינטון - סוכן בורסה בריטי שארגן את הקינדר-טרנספורט הצ'כי ששלח 669 ילדים (רובם יהודים) לאומנה באנגליה, משוודיה, צ'כוסלובקיה ואוסטריה לאחר ליל הבדולח.
ניקולס וינטון היה מועמד לפרס נובל לשלום לשנת 2008.
פיוס השנים עשר - הטיף נגד גזענות באנציקליקה.
השתמש ברדיו הוותיקן כדי להוקיע את רציחות הגזע ונגד האנטישמיות.
פעל באופן ישיר אל מול פקידי הציר על מנת להפסיק את גירוש היהודים.
פתח את מקדשי הוותיקן ליהודי רומא במהלך הפלישה הנאצית.
יוחנן העשרים ושלושה - הבריח מספר רב של יהודים קרואטים, בולגרים והונגרים על ידי סיוע להגירה שלהם לארץ ישראל המנדטורית.
יוחנן העשרים ושלושה ירש את פיוס ה-12 בתפקיד האפיפיור, ותמיד אמר שהוא פעל על פי פקודותיו של פיוס ה-12 במעשיו להצלת יהודים.
פייר-מארי ז'רלייה - קרדינל קתולי צרפתי שסירב למסור ילדים יהודים על ידי כך ששמר עליהם בבתים קתוליים.
אלויזיה סטפינאץ - הארכיבישוף מזאגרב שגינה את מעשי הזוועה של הקרואטיים נגד הסרבים והיהודים, והוא עצמו הציל קבוצת יהודים.
הוא הכריז בפומבי באביב 1942 כי "אסור להשמיד צוענים ויהודים והם אינם שייכים לגזע נחות".
פאבל גוידיץ' - כומר רוסיני, שמחה על רדיפת יהודי סלובקיה.
גוידיץ' הוכרז על ידי הכנסייה והוכר על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם.
אנג'לו רוטה - שגריר הוותיקן בהונגריה.
מחה באופן אקטיבי על התעללות ההונגרית בהיהודים, ועזר לשכנע את האפיפיור פיוס ה-12 לשדל את מנהיג הונגריה מיקלוש הורטי להפסיק את גירושם.
הוא הוציא דרכונים ליהודים ו-15,000 מקומות מחסה.
הוא הקים "גטו בינלאומי", הכולל יותר מ-40 בתים בטוחים המסומנים על ידי הוותיקן וסמלים לאומיים אחרים.
25,000 יהודים מצאו מקלט בבתים הבטוחים הללו.
במקומות אחרים בעיר הסתירו מוסדות קתוליים עוד כמה אלפי יהודים.
מטילדה גטר - אחת האחיות פרנציסקניות למשפחת מרי עזרה ליהודים להימלט מגטו ורשה.
המנזר של גטר חילץ יותר מ-750 יהודים.
אלפרד דלפ - כומר ישועי שעזר ליהודים לברוח לשווייץ בזמן שהיה רקטור כנסיית גאורגיוס הקדוש בשכונת בוגנהאוזן במינכן.
היה גם חלק מחוג קרייזאו.
הוצא להורג ב-2 בפברואר 1945 בברלין.
רופינו ניקאצ'י - כומר שנתן מקלט לפליטים יהודים באסיזי, איטליה, מספטמבר 1943 עד יוני 1944.
ברנהרד ליכטנברג - כומר קתולי גרמני בקתדרלת ברלין.
נשלח לדכאו משום שהתפלל למען היהודים בתפילת הערב.
שרה שלקהאזי - נזירה קתולית הונגרית שהגנה בבודפשט על כ-100 יהודים.
הארכיבישוף דמסקינוס - ארכיבישוף אתונה בתקופת הכיבוש הגרמני.
הוא מחה רשמית על גירוש יהודים והורה בשקט בכנסיות שבסמכותו להוציא תעודות טבילה נוצריות מזויפות ליהודים שנמלטו מהנאצים.
אלפי יהודים יוונים באתונה ובסביבתה יכלו לפיכך לטעון שהם נוצרים וכך ניצלו.
המטרופוליט סטפן - הבישוף של סופיה והאקזרך של בולגריה, ביוזמתו תמכו באופן פעיל על דימיטר פשב ונגד ממשלת בולגריה לבטל את הגירוש של 48,000 יהודי בולגריה.
כריסוסטומוס דימיטריו - הבישוף של זקינתוס שזייף מסמכים לאחר כניעת איטליה לגרמניה.
כתוצאה מכך, כל 275 יהודי המקום ניצלו.
אנדריי שפטיצקי - היה ארכיבישוף מטרופוליטני, שפטיצקי נתן מחסה למאות יהודים בביתו ובמנזרים היוונים הקתוליים.
הוא גם פרסם את המכתב הפסטורלי "לא תרצח", כדי למחות על זוועות הנאצים.
מגדה ואנדרה טרוקמה - כומר צרפתי רפורמי ואשתו שהובילו את תנועת הכפר לה שמבון-סור-ליניון שהצילה 3,000-5,000 יהודים.
יליזבטה סקובצובה - נזירה אורתודוקסית רוסית שניהלה מקלט לאלכוהוליסטים, למכורים לסמים ולחסרי בית.
המקלט היה פתוח גם לפליטים שברחו מברית המועצות.
בשלוש השנים הראשונות למלחמה היא לקחה גם כמה מאות יהודים מחשש לרדיפה.
היא נפטרה במחנה הריכוז ראוונסבריק בסוף המלחמה, לאחר כמעט שנתיים במחנה.
סקובצובה הוכרה על ידי הכנסייה האורתודוקסית המזרחית כקדושה והיא זכתה בתואר חסידת אומות העולם על ידי יד ושם.
אוסקר שינדלר – הציל 1,200 יהודים בכך שהעסיק אותם במפעליו.
סיפור חייו הפך לסרט ההוליוודי המפורסם "רשימת שינדלר".
דיטריך בונהופר – תאולוג גרמני שהצטרף לאבווהר, שהיה גם מרכז ההתנגדות נגד היטלר, והיה מעורב בפעולות לסיוע ליהודי גרמניה לברוח לשווייץ.
נעצר על ידי הנאצים, ונתלה ב-5 באפריל 1945, זמן לא רב לפני סיום המלחמה.
לאופולד סוחה – היה מפקח שפכים פולני בעיר לבוב (כיום לבוב, אוקראינה).
במהלך השואה השתמש סוחה בידיעותיו על מערכת הביוב בעיר כדי להגן על קבוצת יהודים מגרמנים נאצים ותומכיהם בלאומים שונים.
בשנת 1978 הוכר על ידי מדינת ישראל כחסיד אומות העולם.
אדולפו קמינסקי – יהודי-צרפתי פעיל המחתרת הצרפתית, שהתמחה בזיוף תעודות זהות, בין היתר עבור יהודים שניסו להימלט מהנאצים.
ח'אלד עבד אל-והאב – ערבי מוסלמי אזרח תוניסאי, שהציל ממוות שתי משפחות יהודיות (בוכריס ואוזן), בסך הכל כמה עשרות יהודים.
הוא הערבי הראשון שהוכר כחסיד אומות העולם.
אלברט גוסטב בדיין – תושב ג'רזי שסיפק מחסה לאישה יהודייה, כמו גם לאחרים אותם ביקשו הכובשים הגרמנים באיי התעלה.
ויקטור בודסון – עזר ליהודים לברוח מגרמניה דרך דרך בריחה תת-קרקעית בלוקסמבורג.
קורי טן בום – חילצה יהודים רבים בהולנד על ידי מחסה בביתה.
צ'ארלס קווארד – המכונה "הרוזן מאושוויץ", הבריח למעלה מ-400 יהודים מאושוויץ מונוביץ.
אוטו האן – פרופסור לכימיה מברלין שעזר למדענים יהודים להימלט ולמנוע את גירושם, בסיוע רעייתו אדית האן, שאספה במשך שנים מזון ליהודים שהסתתרו בברלין.
אוגוסט פרידריך קלנר – פקיד גרמני במחלקת המשפטים שעזר ליוליוס ולוסי אבט ובנם התינוק, ג'ון פיטר, לברוח מלובאך .
יאניס ליפקה – מלטביה, ריגה, שהגן על למעלה מ-40 יהודים.
דורותיאה נף – שחקנית אוסטרית, שהסתירה את חברתה היהודייה לילי שיף.
אירנה גוט אופדייק – פולנייה, הסתירה שנים עשר יהודים במרתף.
יאפ פנראט – אדריכל הולנדי שזייף תעודות זהות ליהודים ועזר לרבים לברוח לספרד.
מקס שמלינג – מתאגרף גרמני שהסתיר שני ילדים יהודים בדירתו בברלין והתנגד לפקודותיו של היטלר לפטר את המאמן היהודי שלו, ג'ו ג'ייקובס.
אירנה סנדלר – עובדת סוציאלית פולנייה שהצילה כ-2500 ילדים יהודים מגטו ורשה.
סוזן ספאק – פעילה במחתרת הצרפתית עשירה שהצילה ילדים יהודים בצרפת.
קונרד ויידט – השחקן הגרמני (הידוע למרבה האירוניה כמי ששיחק את האנטגוניסט הנאצי בקזבלנקה), הבריח את משפחת אשתו היהודיה מגרמניה במכוניתו.
הוא זכה לאזרחות בריטית בשנת 1939 והשתמש בכספו ובתפקידו כדי לעזור ליהודים אחרים וללהט"ב להימלט מגרמניה.
הטי פאוטה – הבריחה יחד עם המחתרת ההולנדית חלק מהילדים ממחנה וסטרבורק בתוך שקי תפוחי אדמה, כדי חלב ושקי כביסה.
צלף: עורב לבן (באוקראינית: Снайпер.
Білий ворон) הוא סרט מלחמה אוקראיני משנת 2022, שההפקה עליו החלה בשנת 2019. הסרט מומן על ידי הסוכנות הממלכתית האוקראינית לקולנוע והופק על ידי UM-Group.
את הסרט ביימו מריאן בושאן על פי תסריט מאת מיקולה וורונין.
הסרט מבוסס על אירועים שקרו למיקולה וורונין.
הסרט יצא לאקרנים ביום העצמאות של אוקראינה, ב-24 באוגוסט 2022, בעיצומה של מלחמת אוקראינה–רוסיה.
מורה פציפיסט מבית ספר לפיזיקה מנסה לחיות בשלום ובהרמוניה עם הטבע, אך המלחמה מגיעה לדונבאס.
יש לו חוש צדק חד והוא לא רוצה להשלים עם מה שהמלחמה מביאה איתה, לאחר רצח אהובתו בידי חיילים רוסיים הוא הופך לצלף בצבא האוקראיני.
פאבלו אלדושין - מיקולה (עורב לבן)
רומן סמיסל - מפקד הגדוד
ואדים ליאלקו - קצין המודיעין הצבאי הרוסי
פטרו נדזלסקי - מפקד מטה
הצילומים התרחשו בסתיו 2020 במחוז קייב.
בצילומים השתתפו אנשי צבא וציוד צבאי של המרכז הבינלאומי והיחידה הטריטוריאלית המבצעית הצפונית של המשמר הלאומי של אוקראינה, כמו גם חטיבת התגובה המהירה של המשמר הלאומי.
בסצנות ההמוניות השתתפו כמאה חיילים וכשני תריסר פריטי ציוד צבאי.
הצלת מזון היא הנוהג של איסוף מזון אכיל וטרי, שאחרת היה נזרק, ממקומות כמו מסעדות, מכולות, חוות או אולמות אירועים, והעברתו לארגונים חברתיים.
הצלת מזון היא יעילה במיוחד, מכיוון שהיא משיגה שני יעדים בו זמנית: העברת מזון לנזקקים ומניעה של הטמנת פסולת.
לטענת גורמים רשמיים, כמות המזון המיוצרת בעולם מספיקה כדי להאכיל את האנושות כולה, אך קרוב לשליש ממנה נאבד או מבוזבז.
הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית מציגה את מדרג פסולת המזון, הדומה למדרג הפסולת הכללי.
מדרג פסולת המזון מראה מהן הדרכים הרצויות להתמודד עם עודפי מזון, מהמועדפת ביותר ועד למועדפת פחות.
סדר העדיפות של דרכי ההתמודדות הוא: הפחתה במקור, האכלת אנשים רעבים, האכלת בעלי חיים, יצירת אנרגיה וקומפוסטציה, כל אלו עדיפות על פני האפשרויות הפחות רצויות: שריפה והטמנה.
הדרך המועדפת ביותר להצלת מזון היא באמצעות הפחתה במקור.
כלומר, צמצום כמות המזון הנוצרת או ניצול טוב יותר של מקורות המזון הקיימים.
ברמה האישית, בזבוז מזון נובע מבחירות שגויות שנעשו במהלך התכנון, הקנייה, האחסון, ההכנה, הבישול, האכילה וההשלכה של מזון.
על מנת לצמצם אובדן מזון, מומלץ להשתמש ברשימת קניות, כדי שלא לקנות מוצרים שאינם נדרשים.
המלצה שנייה היא לקנות כמויות קטנות של תוצרת, בתדירות גבוהה, כדי למנוע קלקול של המזון בבית.
המלצה שלישית היא ללמוד איך לקרוא תוויות מזון, כדי לא להשליך לפח מוצרים שעדיין ראויים לאכילה.
המלצה נוספת היא להדביק מדבקה צבעונית על מאכלים בבית שתוקפם עומד לפוג.
עסקים יכולים לערוך סקר פסולת על מנת לבחון את כמות פסולת המזון שהם מייצרים, ולזהות דרכים לצמצומה.
להפחתה במקור ישנם יתרונות רבים.
היא מונעת זיהום הקשור בייצור המזון, היא מצמצמת שימוש בדשנים וחומרי הדברה, וחוסכת באנרגיה הנדרשת לגידול, הכנה והובלה של מזון.
דרך מועדפת נוספת להצלת מזון היא העברתו להאכלת אנשים אחרים.
חוות, מסעדות, מכולות וגופים נוספים יכולים לתרום עודפי מזון מתכלה ושאינו מתכלה לבנקי מזון, לתוכניות להצלת מזון, למקלטים לחסרי בית ולארגונים אחרים המחלקים מזון מחדש.
אנשים פרטיים העוסקים בהצלת מזון מתוך פסולת מכונים לפעמים פריגנים או צוללני אשפה.
אם המזון לא יכול לשמש את בני האדם, ניתן להעביר אותו לצריכה של בעלי־חיים.
לדוגמה, גופים כמו אוניברסיטת רטג'רס בניו ג'רזי או מלונות MGM בלאס וגאס מעבירים את שאריות המזון שלהם לחוות סמוכות להאכלה של חזירים ובקר.
חקלאים משתמשים בעודפי המזון שלהם להאכלת בעלי־חיים מזה מאות שנים.
לעיתים קרובות זול יותר לפנות את עודפי המזון להאכלה מאשר לשנע אותם למטמנות.
העדיפות הרביעית בהצלת מזון היא הסבת המזון לתוצר אלטרנטיבי או למקור אנרגיה מתחדשת או לתוצר חדש.
אחת הדרכים לייצור אנרגיה היא באמצעות עיכול אנאירובי.
מוסיפים את המזון למכל אחסון ללא חמצן, יחד עם חיידקים ייעודיים.
החיידקים פועלים לפירוק הפסולת והופכים אותה לביוגז מתאן שיכול לשמש לבישול או לייצור חשמל.
אוניברסיטת וויסקונסין, לדוגמה, מייצרת ביוגז מפסולת המזון שלה, המספק 10% מצריכת האנרגיה של 13,500 סטודנטים.
אפשרות אחרת היא להשתמש בשמנים, שומנים וגריז כדי לייצר ביו-דיזל.
ניתן להשתמש בשמנים ובמוצרי בשר גם כדי לייצר מהם מוצרים קוסמטיים, סבון או מוצרים אחרים.
אם לא ניתן להשתמש בעודפי המזון להאכלה, או לצרכים תעשייתיים, מומלץ להעבירם לתהליך קומפוסטציה.
תהליך זה הופך את פסולת המזון לתוסף חיובי לאדמה, ומפחית את פליטת המתאן של מזון המושלך להטמנה.
הוספת קומפוסט לקרקע מטייבת את הקרקע והופכת אותה למזינה יותר, משפרת את אגירת המים שלה, ומפחיתה את הצורך בשימוש בדשנים.
ניתן לייצר קומפוסט גם באופן אישי, וגם באופן קהילתי ומוסדי.
ארגונים בקהילות ברחבי העולם, וסוכנויות לאומיות ובינלאומיות, עוסקים בהצלת מזון, מזעור בזבוז מזון ומניעת שחרור גזי חממה מפירוק פסולת.
יעדי הפיתוח בר-קיימא לשנת 2015 (SDGs) קוראים להפחתת 50% של בזבוז המזון העולמי ברמת הקמעונאות והצרכנים ברחבי העולם עד 2030. תוכנית המזון של האו"ם מבצעת פרוקייטים של הצלת מזון באפריקה ובדרום אמריקה ומעבירה אותו להזנה של נזקקים.
ארגונים גדולים העוסקים בהצלת מזון בעולם הם OzHarvest באוסטרליה וFood Banks Canada בקנדה.
בבריטניה, ארגונים כמו Fareshare ו-Waste and Resources Action Program (WRAP) עובדים ישירות עם יצרני מזון כדי למזער בזבוז מזון.
בשנת 2021, ארגון WRAP חילק מעל 106,000 טונות של עודפי מזון, כלומר, 253 מיליון ארוחות.
בצרפת, הציגה הממשלה חקיקה לאומית לצמצום בזבוז מזון.
החקיקה חייבה את כל העסקים המייצרים לפחות 10 טונות של פסולת אורגנית בשנה למחזר אותה, וכן דרשה מהסופרמרקטים לתרום את האוכל שלא נמכר במקום לזרוק אותו..
בקליפורניה חוקקה תקנה המחייבת כל רשות מקומית לספק אמצאי איסוף פסולת אורגנית לכל תושב ועסק ברשות.
בישראל, נאבדו כ־2.6 טונות מזון בשנת 2021, רובו המכריע אבד בשלבי הקמעונאות, ההפצה והצריכה.
הגוף המוביל בהצלת מזון הוא לקט ישראל.
הארגון משמש בתור בנק המזון הלאומי של ישראל.
לקט ישראל הוקם ב-2003 על ידי ג'וזף גיטלר, עולה מארצות הברית, בתגובה לפסולת שראה לאחר חתונות וחגיגות אחרות.
לקט ישראל מחלקת מחדש תוצרת חקלאית וארוחות מבושלות לנזקקים.
בין תוכניותיה, תוכנית המרקים של לקט ישראל מספקת ארוחות עד לבית.
בעזרת דיאטניות ממשרד הבריאות, לקט מקיימת סדנאות תזונה בעברית, ערבית, רוסית ואמהרית.
גוף נוסף שפועל בנושא הוא מיזם "מצילות המזון" שפועל בשוק הסיטונאי שבגבעת שאול בירושלים.
המיזם הציל (נכון ליוני 2024) כמאות טונות של מזון, חילק לאוכלוסיות נזקקות והפעיל מספר שוקי אוכל קהילתיים (ובהם בגוננים, פסגת זאב, נחלאות וכו').
הצלת החודש בפרמייר ליג הוא פרס שמעניקה התאחדות הפרמייר ליג לשוער שנחשב כמי שעשה את ההצלה הטובה ביותר בפרמייר ליג בכל חודש של העונה מאוגוסט עד אפריל.
הפרס הוצג לראשונה בעונת 2022/23 והוא ידוע גם בשמו הממומן "הצלת החודש של קסטרול".
באוגוסט 2022 הוענק לראשונה הפרס, כאשר ניק פופ מניוקאסל יונייטד זכה בו.
שוער ארסנל, דויד ראיה הוא המחזיק הנוכחי בפרס, שזכה בתואר נכון לאוגוסט 2024.
+התמצאותשחקן (X)שם השחקן ומספר הפעמים שהוא זכה בפרס באותו שלב (אם יותר מאחת) אוֹתִיוֹת מוטות הקבוצה שאירחה את המשחק
שחקןזכיות ארון רמסדייל2 ניק פופ2 ג'ורדן פיקפורד2
מועדוןשחקניםסה"כארסנל23מנצ'סטר יונייטד22צ'לסי22אברטון12ניוקאסל יונייטד12ברנטפורד11וסטהאם יונייטד11לוטון טאון11ליברפול11נוטינגהאם פורסט11סאות'המפטון11שפילד יונייטד11
הצמה הוא סרט קולנוע משנת 2023 בכתיבה ובימוי של לטישיה קולומבני .
התסריט של קולומבני מבוסס על רב המכר שלה "הצמה" משנת 2017 שתורגם לעשרות שפות וגם לעברית.
הסרט מתאר את חייהן המורכבים של שלוש נשים בשלושה קצוות העולם - הודו, איטליה וקנדה.
הן מתקוממות נגד גורלן ומחליטות להיאבק.
בבלי דעת הן קשורות למשהו אנושי - צמה.
הסרט מדבר הינדי, איטלקית ואנגלית.
סמיטה גרה בכפר נידח בהודו עם בעלה ובתה לליטה.
הם שייכים לקאסטת כת הטמאים.
היא עוסקת בניקוי המחראות של בני הכפר השייכים למעמד הג'אט כמו שהייתה אמה ומקבלת בתמורה מעט מזון.
בעלה עובד בשדות הכפר ומקבל עבור זה רשות לצוד שם עכברושים לאכילה.
סמיטה רוצה שבתה תלמד לקרוא ולכתוב ולא תיאלץ לעסוק בעבודה הבזויה שלה.
בעלה מתנגד ואינו מאמין באפשרות לשינוי אבל מסכים בלחצה של סמיטה לשחד את המורה הברהמין כדי שיקבל אותה לבית הספר.
ביום הראשון ללימודיה המורה דורש מלליטה לטאטא את הכיתה מול התלמידים "כיאות" לכת הטמאים.
היא מסרבת והוא מכה אותה.
לליטה בורחת הביתה ואירוע זה מביא להחלטתה של סמיטה לברוח מהכפר עם בתה ולהגיע למשפחתה בעיר צ'נאי בדרום הודו למען עתיד טוב יותר.
קודם לעזיבתה, סמיטה מתגנבת לבית המורה ולוקחת משם את סכום הכסף אותו מסרו לו כשוחד.
סמיטה ולליטה עוברות מסע מטלטל במהלכו איבדו את כל כספן ונגנב מהן רכושן המועט.
סמיטה מחליטה לעצור בעיר טירופטי ולעלות עם בתה למקדש וונקטסווארה שם כחלק מהטקסים הנהוגים במקדש, הן מוסרות את שיער ראשן כשי לאל שהוא אחת מדמויותיו של וישנו.
ג'וליה גרה בעיירה מונופולי בדרום איטליה.
לאביה יש בית מלאכה לייצור פאות משיער נשים איטלקיות.
לאחר שהאב נפגע קשה בתאונת דרכים, מגלה ג'וליה שמנהלת כעת את בית המלאכה שאביה שקוע בחובות כבדים ושגם בית המשפחה ממושכן.
אמה מפצירה בה שתתחתן עם ג'ינו שהוא צעיר מבוסס ובעל כמה מספרות שיוכל לעזור למשפחה כדי שלא ייזרקו מביתם.
ג'וליה אינה סובלת את ג'ינו ומסרבת בכל תוקף למרות תחנוניה של אמה.
ג'וליה שמנצלת את הפסקות הצהרים לביקורים בספריה, פוגשת שם פליט סיקי בשם קאמאל.
היא מסייעת לו לבחור ספר ומתפתח ביניהם בהדרגה רומן אהבה למרות השוני בתרבות, במוצא ובדת.
תחת לחץ החובות והסכנה לבית המלאכה ובית המשפחה, עומדת ג'וליה להקריב את עצמה ולהתחתן בניגוד לרצונה עם ג'ינו.
תוך כדי כך בשיחה עם קאמאל, הוא מספר לה על האפשרות לקבל שיער שנתרם במקדשים בהודו במחיר נמוך יותר מהשיער ממקור איטלקי בו משתמש בית המלאכה.
בעזרת קאמאל הם יוצרים קשר עם סוחר שיער בצ'נאי שממנו ייקנו את השיער, יעבדו אותו לפי המתכונים הסודיים של האב המנוח וישלחו את הפאות לקנדה וארצות נוספות.
לאחר היסוס היא מסכימה להצעה, ובתיאום עם הנשים העובדות בבית המלאכה ועם הבנק הנושה משנים את ההתנהלות העסקית לרווחית יותר, ארגזי שיער מגיעים מהודו, המפעל משגשג והחובות לבנק נפדים.
שרה כהן היא עורכת דין מצליחה בת 40 במשרד עורכי הדין היוקרתי "ג'ונסון לוקווד" במונטריאול.
היא עובדת שם 15 שנים, מצליחה ברוב התיקים והמנהל ג'ונסון עומד למנות אותה כשותפת הון והיורשת שלו במשרד.
שרה גרושה פעמיים ויש לה בת מתבגרת מבעלה הראשון וזוג ילדים תאומים מהשני.
היא מכורה לעבודה ואת משק הבית מנהל עבורה העובד המסור רון.
יום אחד מתגלה בבדיקה כי היא סובלת מסרטן השד ומועמדת לטיפול כימותרפי, עולמה מתמוטט.
היא מנסה להסתיר זאת מעובדי המשרד אך הסוד מתגלה ומעמדה במשרד נבלם.
היא סובלת קשות מהכימותרפיה, שערה נושר, הקאות קשות וכאבים קשים בידיים וברגליים.
כשהיא מתאוששת מפנה אותה מטופלת בסרטן לחנות פאות.
לאחר בדיקה היא בוחרת שם בפאה.
החיבור בין שלוש הנשים מתבצע כאשר הצמה של לליטה מגיעה לסיציליה, לבית המלאכה שמנהלת ג'וליה שם מעובד השיער לפאה ונצבע ללבן, הפאה נשלחת למונטריאול שם חובשת אותה שרה שמסתכלת במראה וביטחונה העצמי חוזר.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותמיה מאלצרסמיטהסג'דה פאתאןלליטהפוטיני פלוסו ג'וליהאבי נאש קאמאלקים רייברשרה