tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חוברות אלו נדפסו בפיוטרקוב, פולין, בידי תלמידי סניף נובהרדוק בפיוטרקוב, והופצו בין ישיבות הרשת: ביראה ואהבה, בבקשת השלמות, בנקודת האמת, בדרכי החיים, בחשבון הצדק, במזכה הרבים.
לאחר מותו של "הסבא מנובהרדוק" (דצמבר 1919) נלמדו מאמריו בקביעות ברשת ישיבות נובהרדוק לפי חודשי השנה, בכל חודש התמקד הלימוד בחוברת אחרת.
כיום נדפסים המאמרים כולם בספר אחד המרכז את משנתו של "הסבא מנובהרדוק".
הספר זכה למהדורות דפוס רבות, ולמהדורה מנוקדת.
מאמר מדרגת האדם בתקופת העולם
מאמר מדרגת האדם בתיקון המידות
מאמר מדרגת האדם בבירור המידות
מאמר מדרגת האדם - ובחרת בחיים
מאמר מדרגת האדם בדרכי הביטחון
מאמר מדרגת האדם ביראה ואהבה
מאמר מדרגת האדם בבקשת השלמות
מאמר מדרגת האדם בדרכי החיים
מאמר מדרגת האדם בנקודת האמת
מאמר מדרגת האדם בחשבון הצדק
מאמר מדרגת האדם במזכה הרבים
מאמר מדרגת האדם בדרכי התשובה
בסדר הלימוד המחזורי בישיבות נובהרדוק נלמד מאמר תקופת העולם בחודש תשרי, מאמר מדרגת האדם בתיקון המידות בחודש חשון וכן הלאה לפי סדר החוברות כפי שהוצג כאן.
מדרון קאיפר או מתלול קאיפר הוא מדרון (מתלול), בצידו המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
המדרון ממוקם לגדתו הדרומית של קרחון אורנוס.
המדרון התגלה לראשונה וצולם מן האוויר על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935.
המדרון מופה על ידי וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג (Wolfgang Louis Gottfried Joerg) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בטיסתו של אלזוורת'.
המדרון נסקר על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי בין השנים 1961–1973.
שמו של המדרון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
מדרון בנט הוא מדרון סלעי המכוסה בחלקו קרח, בהרי הנסיך צ'ארלס, באדמת מק.
ראשיתו של המדרון בהר פולארד; והוא יורד לכיוון צפון- מערב.
אורכו של המדרון 37 קילומטרים.
בקצהו הצפוני של המדרון מצוי הר קנהאם.
המדרון ממוקם 13 קילומטר דרומית - דרום-מערבית ממסיב קרוהן שברכס פורתוס שבהרי הנסיך צ'ארלס.
המדרון מופה בהתבס על סקר על הקרקע, שערך ס.
קירבי (S L Kirkby) שהיה סוקר בתחנת מוסון מטעם משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, וכן בהתבסס עלל תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בין השנים 1956–1965.
שמו של המדרון ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
המדרון נקרא על שמו של ג'יי.
Bennett), שהיה פיזיקאי בתחנת מוסון בשנת 1965.
מדרחוב ירושלים הוא מדרחוב הניצב לאורך חלק מרחוב ירושלים בכפר סבא, ומשמש כמרכז התרבות של העיר.
הוא מכיל מספר רב של מבני תרבות חשובים בעיר, כגון הקונסרבטוריון העירוני, הספרייה העירונית וספריית הילדים, מוזיאון כפר סבא והיכל התרבות - יד לבנים, ובנוסף גם משמש כמרכז מסחרי חשוב בעיר המאכלס עשרות חנויות רחוב.
בראשית ימיו היה האזור מלא פרדסים, אך עם השנים הפכה המושבה לעיר ונסללו כבישים ובתי מגורים, בעיקר באזור זה של כפר סבא.
רחוב ירושלים שהיה אז רחוב צדדי, התגלה כאבן דרך חשובה בין רחובות ויצמן והכרמל, שניהם רחובות ראשיים בעלי כביש דו צדדי.
בתור רחוב שכזה, חנויות רחוב קטנות החלו להיפתח בצידיו, כולל בתי קפה ומסעדות שונות.
אולם הפיכתו למדרחוב ומרכז תרבות עירוני לא החלה עד שנת 1966 אז הוחלט על בניית היכל התרבות של כפר סבא, ברחוב ירושלים.
על ההחלטה הודיעה העירייה בראשות מרדכי סורקיס כאשר לבנייה הוקצבו 725,000 לירות ישראליות, חלקן במימון קרן ישראל-אמריקה.
התוכניות התלכדו עם הרעיון לבנות מתחם תרבות נוסף באזור ובו יהיו הספרייה המרכזית וספריית הנוער.
עוד הוחלט להוסיף למרכז מוזיאון קטן ומרכז מבקרים, מה שיהפוך לאזור התרבות הרשמי של העיר.
בעקבות ההחלטה על הקמת מרכזי התרבות ברחוב, העירייה הפכה אותו למדרחוב וחלק ממנו הפך למדרחוב.
כמו כן, היותו רחב ידיים ושקט על אף קרבתו לרחובות הראשיים תרם לבניית בנייני מגורים מעל החנויות, בהשראת רחוב הכרמל המאופיין בבתי מגורים עם אכסדרות לפני החנויות.
סיבה נוספת להפיכתו של רחוב ירושלים למרכז תרבות היה בית אהרונוביץ' (אשר נקרא גם "הארמון") אשר היה שייך אז לעיריית כפר סבא, לאחר שירשה ממשפחת אהרונוביץ' את האדמות.
הבית הפך לפיסת דרך מההיסטוריה של כפר סבא, והוא ניצב בהמשך אותו רחוב, מה שהפך אותו להיות עוד אטראקציה תרבותית באותו שביל שנוצר בין רחוב הכרמל לויצמן.
בשנות השבעים הוחלט להפריד את היכל התרבות מהמוזיאון והספרייה, ולהקים מבנה נוסף עבור אלו: בית ספיר.
המרכז נועד להיות "גולת הכותרת" של התרבות בכפר סבא, ולשם כך הוזמנו מספר רב של אדריכלים כדי שיציעו הצעות לבניית המבנה אשר אמור להכיל למעלה מ-10,000 איש בכל חודש.
לבסוף נבחר האדריכל מרדכי בן-חורין אשר עיצב מבנה גדול ורב גוני בעל מאפיינים מודרניים מאוד, תוך שילוב של גג מתכת גלי, לבנים, טיח ועץ.
המבנה החדש, שנקרא על שמו של פנחס ספיר, כונה על ידי כלי תקשורת בריטיים שהגיעו לאירוע הפתיחה כ"הפנינה שבכתר" והכיל אודיטוריום ל-300 איש, ספרייה וקונסרבטוריון, זאת בעוד שהיכל התרבות הכיל אולם מופעים בעל 800 מושבים, ספרייה נוספת, חדר הנצחה לחללי מלחמות ישראל יוצאי העיר ואולם המוקדש לתולדות כפר סבא.
שני המוסדות, קריית ספיר והיכל התרבות, משמשים כחטיבה אחת העוטפת את המדרחוב בשני צידיו.
למעשה, קריית ספיר לא נקראה כך עם הקמתה אלא רק כאות הוקרה לפנחס ספיר, אשר בתור שר אוצר בממשלת גולדה תרם רבות לעיריית כפר סבא ולפיתוח המדרחוב.
לאחר מותו התקיים אף טקס זיכרון בקדמת היכל התרבות אליו הגיעה ראש הממשלה, גולדה מאיר, ושר האוצר, יהושע רבינוביץ.
בשנת 1976 נחנך מרכז ספיר, רבות במימונו של פנחס ספיר אשר היה אז שר האוצר ועל כך זכה להנצחה במבואה של המרכז, בטקס חגיגי בו הופיעה גם התזמורת הסימפונית ירושלים בניצוחו של אלכסנדר שניידר.
במהירות הפך המדרחוב למתחם מסחרי מבוקש, כשגם חנויות הרחוב נהנו מהפיכת הרחוב למרכז תרבות עירוני שמשך מבקרים מכל האזור.
בנוסף, החלו להתבצע שיפוצים ברחוב לכדי הפיכתו לנוח יותר עבור מבקרים וגם נעים יותר ושקט.
משום שהרחוב היווה בעבר חלק מפרדס הוא לא הכיל כביש אלא רק שביל הליכה, מה שהפך את שיפוצו לקל בהרבה.
הוספו לו מדשאות ושביל סדיר, ובמהרה היה המדרחוב למרכז חשוב בעיר.
כמות המבקרים במקום הייתה עצומה, ובשנת 1988 ביקרו בקריית ספיר בממוצע 18,000 איש בחודש.
בשנות השמונים היה המדרחוב למקום בילוי עבור תושבי כפר סבא ומרכז מסחר חשוב עבור תושבי היישובים היהודים שנמצאו מעבר לקו הירוק.
משום שאלו היו עוברים בעיר עשרות פעמים ביום בדרכם פנימה או החוצה משטחי יהודה ושומרון, נוצר מטבע הלשון המקומי "חמש דקות מכפר סבא".
עיתונים לאומיים בארץ ציינו רבות את המדרחוב ומבניו כאבן דרך תרבותית בחבל השרון שאין כמותה ביישובים הסמוכים.
כמו כן, ריבוי מקומות הבילוי באזור תרמו להגעה של אוכלוסייה צעירה, בגילאי 15–30, לעיר ונוסדו חיי לילה שעיקרם התרכז במדרחוב.
הקונסרבטוריון העירוני, שנתמך על ידי מערכת החינוך המפותחת של כפר סבא, משך תלמידים רבים והאודיטוריום הקטן של קריית ספיר אפשר קיום מופעים אינטימיים יותר, כמו גם ערבי בידור ופנאי.
עם השנים העירייה טיפחה את המדרחוב והציבה בו מדשאות רחבות ידיים מה שהפך אותו למעין פארק קטן המהווה מקום בילוי נעים ושקט לתושבי האזור.
בגלל השקט והנינוחות שלו, המדרחוב הוא מקום פנאי גם לפעיליות ספורטיביות או רוחניות, חלקן מקודמות על ידי העירייה.
במרכז המדרחוב הוקמה בריכת נוי גדולה אשר על גדותיה מתקיימות הופעות שונות במשך השנה, כולל בפסטיבל הבירה השנתי המתקיים במדרחוב או בפסטיבל נושפים מטעם הקונסרבטוריון.
בין השנים 2012-2014 עברו קריית ספיר והיכל התרבות שיפוץ נרחב ועיצוב מחודש, ובנוסף גם חלק מבנייני המדרחוב חודשו ועוצבו בצורה מודרנית יותר.
היכל התרבות עבר שיפוץ והאולם הראשי בו שופץ עד לכדי עמידה בסטנדרטים בינלאומיים.
הותקנו בו קירות אקוסטיים חדשים ובכניסה אל המתחם הוצב פסל של האמן נפתלי בזם אשר נקרא "נושאי האור".
קריית ספיר עברה שיפוץ גדול אף יותר והוספה קומה שלמה הכוללת ספריית ילדים, חדר ארכאולוגי וחדר מחול.
מלבד זאת, כל המבנה שופץ מבפנים, כולל מספר רב של חדרי מוזיקה אשר רמת האקוסטיקה בהם עלתה לאחר השיפוץ על 45 דציבלים.
על הפרויקט היה אחראי האדריכל דוד ברסלבי בפיקוחו של איש מכון התקנים הישראלי, הרן מאיר.
בסיום העבודות היה שטח המבנה יותר מ-7,000 מטר רבוע.
המדרחוב, מלבד היותו מרכז מסחרי לבילוי ופנאי עבור תושבי האזור, משמש כמרכז התרבות של כפר סבא ומכיל כמעט את כל מבני התרבות החשובים של העיר.
בית ספיר - נחשב רבות לפנינת התרבות של כפר סבא.
המבנה שעוצב על ידי מרדכי בן-חורין בשנת 1976 ועבר שיפוץ כללי בתכנונו של דוד ברסלבי בשנת 2014 מכיל בתוכו מספר מתחמים, הכוללים אולם ספורט, קונסרבטוריון, ספריית ילדים, חדר מחול, מוזיאון כפר סבא וגן ארכאולוגי.
המתחם נקרא על שמו של פנחס ספיר לאחר מותו, כאות הוקרה על תרומותיו לתחום התרבות בזמן היותו שר האוצר.
לאחר פטירתו נערך טקס זיכרון במדרחוב בהשתתפות גולדה מאיר.
בית ספיר כולל מספר רב של מתחמים בפני עצמם:
מוזיאון כפר סבא - נמצא בתוך בית ספיר.
הוקם בשנת 1980 ביוזמה של ראש העיר דאז זאב גלר והארכאולוג תושב העיר ד"ר איתן איילון.
המוזיאון הוא ארכאולוגי ברובו, וכולל מספר חדרים האוספים ראיות היסטוריות להתיישבות קדומה בכפר סבא.
הרעיון של המוזיאון היה להביא את הסיפור המלא של כפר סבא החל מהקמתה כיישוב חקלאי בתקופה הרומית ועד לימיה של המושבה לפני כמאה שנה.
מלבד זאת, למוזיאון שלוחות ברחבי העיר, כולל הגן הארכאולוגי שבתל כפר סבא ושביל הראשונים כפר סבא המתפרש על כל רחבי העיר ותחנתו הראשונה היא קריית ספיר.
הקונסרבטוריון העירוני למוזיקה ומחול - נמצא בקומה השנייה של בית ספיר ומנוהל על ידי עופר עין הבר.
הקונסרבטוריון קיים מאז שנות השמונים ומתחלק לשני חלקים: לימודי מחול ולימודי נגינה.
במחלקת המחול, בהנהלת קארן סטוק, קיימות מספר כיתות ללימוד ריקוד לבנות ובנים מגיל הרך ועד לסוף י"ב.
מחלקת הנגינה לעומת זאת, המנוהלת על ידי עופר עין הבר וניר נחום, מפותחת יותר וכוללת שיעורים פרטיים על כמעט כל כלי נגינה החל מכלי הקשה אפריקאים ועד לכלי נשיפה תזמורתיים.
משום הפופולריות העצומה של הקונסרבטוריון והדגש שהוא שם על מוזיקה קלאסית הוביל לכינוי "כפר סבא - בירת המוזיקה הקלאסית של ישראל".
על אף שהקונסרבטוריון מפעיל גם עשרות הרכבי פאנק, רוק, ג'אז ופופ, מספר הנגנים הלומדים מוזיקה קלאסית בעיר גרם למחשבה שהקונס' מיועד רק למוזיקה קלאסית.
במחלקת המוזיקה שלו לומדים 2300 תלמידים, 80 מורים ו-29 תזמורות, זאת בנוסף למספר רב של הרכבים המשתנה משנה לשנה.
היכל התרבות - מרכז תרבות רב תכליתי, הראשון בארץ מסוג זה.
ההיכל, שבנייתו החלה בשנת 1966 ועבר שיפוץ נרחב בשנת 2014, מכיל אולם ענק בעל 400 מקומות ישיבה, קפיטריה פעילה, אודיטוריום, אמפיתיאטרון, חדרי עיון ומרכזייה פדגוגית.
בכל שנה עולים מופעים רבים בהיכל התרבות, רובם מופעי תיאטרון, אך גם מופעי מוזיקה, מופעים וחוגים לילדים, ערבי סטנד-אפ ועוד.
היכל התרבות הוא המבנה הגדול והמרשים בעיר, ורבים רואים בו את המעבר של כפר סבא ממושבה לעיר.
בשנת 2020, בצל התפרצות נגיף הקורונה בישראל ולנוכח החלטות הממשלה בעיניין, הוחלט לסגור את כל פעילויות ההיכל עד להודעה חדשה.
מדרון אנדרייבסקי (באוקראינית: Андріївський узвіз) הוא אחד השבילים העתיקים בקייב המחבר את העיר העליונה, חלקה המרכזי, עם פודיל המסחרי.
מדרון אנדרייבסקי היא אחת האטרקציות התיירותיות העיקריות בקייב.
מדריגות הוא אלבום של הזמר החסידי-אמריקאי שמילי אונגר.
האלבום יצא ב-2020 והוא מכיל 14 רצועות.
את האלבום הפיק נפתלי משה שניצלר.
באלבום לחנים מאת הרשי ויינברגר, נפתלי משה שניצלר, הרב שלמה קאליש, יונה ליפשיץ, פינקי ובר, ר' ישראל באדאנסקי ומעט ניגונים מחצרות חסידיות.
השירים "לך" ו"אמן" מתוך האלבום יצאו כקאבר באלבום פרויקט איקס עם ארי היל ואלי מרקוס.
השיר ירא שמים זכה להצלחה רבה ולביצועי קאבר רבים בהם: מוישי שוורץ עם יוסי לקס, קולעוילם של מקהלת מלכות.
מקהלת נרננה: יעקב רוזמרין, רובי טאוב, יצחק רוגוז'ינסקי, ישראל ברגמן
מדרחוב התקווה בבאר שבע הוא מדרחוב בשכונת המרכז האזרחי המחבר בין בניין עיריית באר שבע בצפון לתחנת הרכבת באר שבע – מרכז בדרום.
לאורך המדרחוב נמצאים מוסדות השלטון העיקריים בבאר שבע, ובימות חול מהווה המדרחוב את אחד המרחבים הציבוריים הומי האדם ביותר בבאר שבע.
המדרחוב משתרע מכיכר אליהו נאווי בדרום ועד לכיכר מנחם בגין בצפון.
במרכזו נחצה המדרחוב על ידי שדרות הנרייטה סולד, אך למעט חציה זו אין מעבר רכבים לאורכו.
כיכר נאווי מהווה את קצהו הדרומי של המדרחוב.
הכיכר מוקפת במבני מסחר ומשרדים, ובפינתה הדרום-מערבית נמצאות תחנת הרכבת והתחנה המרכזית של באר שבע.
הכיכר, שמשתרעת על שטח של כ-10 דונם, כוללת אזורי ישיבה מוצלים, גינת נוי ומזרקה.
קטע המדרחוב שבין כיכר נאווי לשדרות סולד כולל בחלקו הדרומי מגדלי מגורים ומסחר, ובחלקו הצפוני מצידו המזרחי קניון "קריית הממשלה" - מבנה המאכלס מרכז מסחרי, מרפאת מכבי, ואת קריית הממשלה באר שבע - לשכות של משרדי ממשלה שונים: פנים, בריאות, חינוך, עבודה ורווחה, משפטים ועוד.
מצידו המערבי של המדרחוב נמצאים בניין המוסד לביטוח לאומי ובית המשפט המחוזי בבאר שבע.
מצפון לשדרות סולד עובר המדרחוב בין מרכזי מסחר ומשרדים, בחלקו הצפון מזרחי מתחם מגורים ומסחר משולב - מגדלי קרן (מתחם קולנוע קרן לשעבר).
כיכר מנחם בגין, המהווה את קצהו הצפוני של המדרחוב, מוקפת במבני ציבור: בדרום מערב היכל התרבות באר שבע, מצפון מערב יד לבנים, ומצפון מזרח בניין עיריית באר שבע.
סביב המדרחוב חניונים רבים בתשלום, חלקם בתוך מבני המגורים והמסחר, עיליים ותת קרקעיים, ובחלקו הצפוני חניונים פתוחים.
לרוב אורך המדרחוב קיימות חלקות צמחייה, עצים או סככות הצללה וספסלי ישיבה.
המסחר ברחוב כולל מקומות הסעדה רבים ובתי עסק ססגוניים המציעים את מרכולתם גם בשטח הרחוב.
לאורך חלקים מהרחוב יש קולונדות מצידו האחד או משני צדדיו.
בימות החול ובשעות העבודה המדרחוב הומה אדם, אולם עם תום יום העבודה מתדלדלת התנועה משמעותית והמסעדות ובתי הקפה הנמצאים בחלק הדרומי מסיימים פעילותם.
המסעדות בחלקו הצפוני של המדרחוב ממשיכות את פעילותן עד לשעות הלילה המאוחרות.
בשבתות וחגים סגורים העסקים כולם, כולל מקומות הבילוי, והמדרחוב מתרוקן לחלוטין מאדם.
ברחבה שבין בית המשפט לקריית הממשלה נערכות מדי פעם הפגנות.
בחלקו הדרומי של המדרחוב ובעיקר בכיכר נאווי מופיעים באופן קבוע זמרי רחוב.
מדרחוב הנביאים הוא רחוב מרכזי ברובע י' באשדוד, המתפקד כמדרחוב וכמרכז המסחרי של הרובע.
המדרחוב תוכנן על ידי האדריכלים דן ואילנה אלרוד.
שם המדרחוב משתלב עם מערכת מתן השמות הרובעית, שהרי מרבית הרחובות ברובע נקראים על שמם של נביאי ישראל, וכן שמות הקשורים בראשית הציונות.
רובע י', השוכן בדרום-מזרח העיר, הוקם בתחילת שנות ה-90 כדי לתת מענה מהיר לעלייה מברית המועצות לשעבר.
כל רובעי המגורים באשדוד, תוכננו כיחידות אורבניות עצמאיות בעיר המתוכננת – כאשר כל אחת כוללת מרכז מסחרי, מרכז קהילתי, בתי ספר וגנים, קופות חולים ושירותים יומיומיים.
רובע י' הוא היחיד מביניהם הכולל רחובות מהותיים אלכסוניים שאינם במתווה שתי וערב.
כמו כן, הוא הרובע היחיד הכולל מדרחוב.
תכנון תוכנית בניין העיר של שכונת הנביאים החל בשנת 1990 בהזמנת משרד הבינוי והשיכון, תוך לחץ רב של שר המשרד, אריאל שרון, וראש עיריית אשדוד צבי צילקר, שקידמו את הוצאתה המהירה של התוכנית לפועל.
ב-1995, החל תהליך האכלוס של השכונה.
התב"ע ובנייני המגורים שבמרכז השכונה ולאורך המדרחוב, תוכננו על ידי אלרוד, והשאר תוכננו על ידי אדריכלים אחרים, ביניהם חיים דותן ודוד נופר, שתכנן גם את בית הספר היסודי "אריאל" השוכן במרכז המדרחוב.
ברובע י', בשונה משאר רובעי אשדוד – המושתתים על מתווה רחובות שתי וערב – ישנם שני רחובות אלכסוניים החוצים אותו, הם שדרות המייסדים, ומדרחוב הנביאים.
מטרת התכנון הזה, לטענת אילנה אלרוד, היא לאפשר תנועה של תחבורה ציבורית ברחוב הפנימי החוצה את המדרחוב, וכן ליצור התממשקות בין הרובע לרבעים האחרים; מצידו הצפוני, מדרחוב הנביאים נחצה על ידי שדרות קק"ל, וממשיך אל רובע הקריה ("הסיטי") דרך מדרחוב בן-צרויה שאינו מעורב-שימושים.
המדרחוב ממשיך באותו קו אל מפגש שדרות מנחם בגין–שדרות בני ברית.
הבניינים התוחמים את המדרחוב לאורכו הם בני 3 קומות, ובחלק הפונה לכיכר הכניסה – 5 קומות בנסיגה (דירוג).
בחלקו הפנימי של המדרחוב, נמצאת שכונת "נווה יוסף", אותה תכנן האדריכל חיים דותן כשהיה בתחילת דרכו.
במקור, חלק זה תוכנן לשמש למגורים בלבד, ולא למסחר.
נוסף על מדרחוב הנביאים, האדריכלים אלרוד תכננו בעיר גם בניינים רבי-קומות ובית ספר יסודי ברובע הקריה, וכן בנייני מגורים ברובע י"א.
תכנון מדרחוב הנביאים והמרכז המסחרי של רובע י' זיכה את הזוג אלרוד בפרס ע"ש פנחס אילון לתכנון אורבני.
רחוב המייסדים (מדרחוב המייסדים נקרא גם דרך היין) הוא הרחוב הראשי והארוך ביותר במושבה זכרון יעקב והיה לרחוב הראשון במושבה בעת שהוקמה.
הרחוב נחשב לאחד מהאתרים העירוניים התיירותיים והאהובים ביותר בישראל.
המושבה זכרון יעקב הוקמה ב-1882 ואז נסלל גם הרחוב, באותה עת נקרא "רחוב האיכרים" על שם האיכרים שהתגוררו ברחוב ועסקו בחקלאות באזור הכרמל, באותן שנים גודלו לאורך הרחוב כרמים והוקמו יקבים, בהם יקבי כרמל ויקבי תשבי.
בשנות מלחמת העולם הראשונה פעלה ברחוב מחתרת ניל"י ומשפחת אהרנסון, בבית אהרנסון ברחוב זה שרה אהרנסון שמה קץ לחייה.
החל מ-2023 עובר ברחוב שביל ישראל.
ב-2025 נבחר הרחוב לאחד מעשרת הרחובות היפים והשווים בישראל.
מבנים היסטוריים ובעלי חשיבות ברחוב
מדריך הטרמפיסט לגלקסיה היא סדרת מדע בדיוני קומית שנוצרה על ידי הסופר האנגלי דאגלס אדמס.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 יצאו מספר גרסאות של משחקי מחשב המבוססים על הסדרה, שלוש סדרות בנות שלושה חלקים של חוברות קומיקס ובשנת 2005, שנים בודדות לאחר מותו של אדמס, יצא לאקרנים גם סרט קולנוע בשם זה המבוסס על עלילת הספר הראשון בסדרה.
הסדרה מגוללת את סיפור הרפתקאותיו של אדם אנגלי ממוצע בשם ארתור דנט, יחד עם עוד מספר דמויות מגוונות, ברחבי החלל והזמן.
הסיפור, המסופר בסגנון איגיון ומתאפיין בהיגיון אבסורדי רב, מתאר את החיים מנקודת מבט הומוריסטית ומתייחס גם בהומור ובציניות לכל היבטיה הנשגבים מבינתו של האדם הממוצע של הפיזיקה המודרנית והאסטרופיזיקה.
הסדרה עוסקת לכל אורכה ברוח היתולית זו בסוגיות עיוות המרחב והזמן ובשאלת השאלות כפי שמוגדרת על ידה: "החיים, היקום וכל השאר".
לשאלת משמעות "החיים, היקום וכל השאר" גם נמצאת תשובה אשר הבנתה והניסיון להבין את עצם השאלה, יוצרים עלילה מתמשכת, ובחלקה גם אבסורדית, המתוארת דרך חוויותיו של ארתור במסע ביקום ובזמן וכוללת בתוכה גם את בריאתו והשמדתו של כדור הארץ.
הסדרה קרויה על שמו של מדריך טיולים המופיע בה – מדריך הטרמפיסט לגלקסיה, אנציקלופדיה אלקטרונית המספקת מידע רב אך חסר חשיבות ברובו אודות הגלקסיה.
על גבי המדריך מופיעה הכותרת "!DON'T PANIC" (בלי פאניקה!), צמד מילים אשר הפך למושג כשלעצמו בקרב מעריצי הסדרה.
תסכיתי הרדיו, כמו גם הספרים וסרט הקולנוע, מלווים בציטוטים מתוך המדריך המספק מידע אנציקלופדי על מקומות, מושגים ויצורים שונים בגלקסיה.
המדריך כולל מידע רב ולכן מקום קטן ככדור הארץ לדוגמה, מתואר באופן תמציתי במיוחד בשתי מילים בלבד: "לא מזיק".
הגדרתו גם שונתה בהמשך העלילה ל"לא מזיק ברובו".
ארתור דנט – גיבור הסדרה, בן אדם אשר נאלץ לראות את כדור הארץ מתפוצץ, ומאז מסתובב ברחבי הגלקסיה בחיפוש אחר חיים שלווים.
פורד פרפקט – חייזר מכוכב לכת קטן במערכת ביטלג'וז שנתקע למשך שנים רבות בטעות בכדור הארץ.
חברו הטוב של ארתור, מציל אותו מכדור הארץ המתפוצץ, ומסתובב ברחבי הגלקסיה ללא משמעות וכותב עבור המדריך לטרמפיסט.
את שמו אימץ לעצמו לפני הגעתו לכדור הארץ, מתוך טעות בזיהוי צורת החיים השולטת בכדור הארץ.
זאפוד ביבלברוקס – נשיא הגלקסיה שלו שני ראשים ושלוש זרועות.
מחפש תהילה וחיים חסרי דאגות.
בן דודו החורג של פורד.
טרישה (טריליאן) מקמילן – אישה נוספת מאנגליה במקור, המתלווה לביבלברוקס ואינה מהססת לומר לו את דעתה עליו.
מרווין – רובוט רב עוצמה ודיכאוני, המדוכדך מהניצול המועט של יכולותיו.
משמש כעוזרו של זאפוד ביבלברוקס.
שני עכברים מדברים בכוסות מרטיני – ישויות היפר-אינטליגנטיות ופאן-ממדיות.
סלארטיברטפאסט – ארכיטקט, מעצב עולמות.
ראשתן גדול-ראש ועציץ נקמני – קשרם לעלילה רחב מהנדמה במבט ראשון.
דג בבל – דג שנעיצתו באוזן מאפשרת שמיעה חופשית של כל שפה, ללא קשיי תרגום, פרט לשפות פרימיטיביות במיוחד.
ליבת הזהב (במקור האנגלי "לב הזהב") – חללית המונעת על ידי "מחולל אי סבירות", השואב את כוחו מפרסת זהב, ומאפשר ביצועים בלתי סבירים בעליל – להימצא בכל נקודה בחלל ובכל זמן, בו בזמן.
לחללית זו יש מחשב מרכזי העונה (יותר מדי) לשם אדי, ונודע בעליצותו הבלתי נדלית עד להכעיס, ויכולתו לשיר לנוסעים שירי עידוד במצבים אובדניים.
אקראית – בתם של טריליאן וארתור מתרומת זרע, טריליאן בחרה לגדל את אקראית לבדה במשך כ-20 שנה, לאחר מכן באה אל ארתור כדי שישמור על אקראית בזמן שיש לטריליאן לחץ בעבודה כמגישת חדשות.
טריליאן ידעה שארתור הוא האב מכיוון שהוא ההומו ספיינס היחידי ביקום חוץ ממנה לאחר שכדור הארץ הוחרב על ידי הווגונים כדי לפנות מקום לדרך על-חללית.
סדרת מדריך הטרמפיסט לגלקסיה החלה בבריטניה כסדרת תסכיתי רדיו אשר שודרו ברשת ה-BBC החל מה-8 במרץ 1978. תסכיתי הרדיו סיקרו עלילה שלאחר מכן נכנסה בעיקר לשני הספרים הראשונים בסדרה, אם כי בגרסה מעט שונה בפרטיה.
הקריין והמספר המדבר היה פיטר ג'ונס, סיימון ג'ונס – ארתור דנט, ג'פרי מק'גיוון – פורד פרפקט, סוזן שרידן – טריליאן.
מנגינת הנושא נלקחה מהקטע האינסטרומנטלי "Journey of the Sorcerer" של להקת האיגלס.
כמקור הסדרה, תסכיתי הרדיו זוכים לפופולריות רבה מאוד עד היום, אף יותר מסדרת הספרים, בקרב מעריציה המושבעים של הסדרה.
אלו המעדיפים דווקא את התסכיתים מוצאים בהם לכידות (שלטענתם הולכת ונעלמת מהספר לקראת שני כרכיו האחרונים) ועלילה מתוחכמת ועדינה יותר.
לדעתם, דווקא מהתסכיתים, ופחות מהספרים, אנו מבינים הרבה יותר את התשובה הצינית והאלטרנטיבית של אדמס למשמעות האמיתית של החיים, היקום וכל השאר.
מהדורה עברית מוקלטת של תסכית הרדיו יצאה לאור על ידי הוצאת ספרים מדברים בשנת 1997. התסכית הוא בעיבודה ותרגומה של אסנת אדר ובקולו של אברי גלעד.
בשנים 2004–2005 שידר ה-BBC תסכיתי רדיו חדשים המבוססים על שלושת הספרים האחרונים של הסדרה.
התסכיתים עובדו על ידי דירק מגס (Dirk Maggs) וזכו לברכתו של אדמס עצמו לפני שנפטר, ואף להשתתפותו בתור אגרג'אג – אחת מדמויות המשנה בסדרה.
כמעט כל השחקנים של התסכית המקורי שיחקו את דמויותיהם גם בתסכית החדש, למעט פיטר ג'ונס (המספר) שנפטר בשנת 2000.
החל מ-1979 החל אדמס להוציא לאור ספרים המבוססים על תסכיתי הרדיו.
שלושת הספרים המאוחרים נכתבו כחומר מקורי בהמשך הסדרה.
הסדרה כונתה על ידי המחבר "טרילוגיה בארבעה חלקים" (השגיאה במקור).
לאחר זמן נוסף גם הספר החמישי, והסדרה כונתה מאז "טרילוגיה בחמישה חלקים" (במקום פנטלוגיה).
על כריכת הספר השישי מופיע הכיתוב "חלק 6 מתוך 3" (במקום הקסלוגיה).
בסדרת הספרים של "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" נכללים הספרים:
החיים, היקום וכל השאר (1982) – התבסס על תסריט לסדרת הטלוויזיה דוקטור הו, שלא צולם.
היו שלום ותודה על הדגים (1984)
(2009) (נכתב על ידי אואן קולפר באישור אלמנתו של אדמס)
ב-1986 יצא סיפור קצר נוסף בסדרה, בשם 'Young Zaphod Plays It Safe' (בתרגום לעברית: זייפוד הצעיר הולך על בטוח).
הסיפור נכלל בספר "The Utterly Utterly Merry Comic Relief Christmas Book" ובגרסת הספר המלאה המכילה את כל חמשת הספרים שכתב אדמס, יחד עם סיפור זה.
ניתן למצוא את הסיפור בתרגום לעברית כחלק מאסופת כתביו של אדמס בספר, "סלמון הספק", שיצא אחרי מותו של אדמס ובמהדורה המחודשת של היו שלום ותודה על הדגים.
ב-1997 יצא לאור הספר ספינת החלל טיטניק המבוסס על משחק מחשב באותו השם.
את הספר כתב טרי ג'ונס (לשעבר מחבורת מונטי פייתון).
הספר (כמו גם משחק המחשב) מתבססים על קטע קצר בספר השלישי שבו מתוארת היעלמותה של ספינת החלל טיטניק מיד עם תחילת מסעה הראשון בגלל אי הבנה לגבי אופן פעולתו של מנגנון ההינע האי-הסתברותי המתואר בספר.
הספר אינו קשור באופן ישיר לסדרה הקאנונית.
בעקבות ההצלחה ברדיו, הפיק ה-BBC סדרת טלוויזיה קצרה בת שישה פרקים בשנת 1981. סדרת הטלוויזיה לא חפפה את עלילת תסכיתי הרדיו ונעשו בה ניסיונות ליצור אפקטים מיוחדים.
האפקטים שאז נחשבו למתקדמים במיוחד (למעט ראשו השני של זאפוד ביבלברוקס שנתלה מראשו באופן לא משכנע) נחשבים כיום לירודים ביותר.
ויכוח ניטש בין מעריצי "מדריך הטרמפיסט" האם הייתה סדרת הטלוויזיה הברקה או שמא מדיום זה היה דווקא המוצלח פחות לעומת תסכיתי הרדיו, הספרים וסרט הקולנוע.
ביולי 2019, Hulu הכריזה על הפקת סדרת טלוויזיה בשיתוף פעולה עם קרלטון קיוז וג'ייסון פוקס כתסריטאי, בהפקת ABC Signature וחברת Genre Arts.
הסדרה מיועדת לעלות לשידור בשנת 2021, כשההפקה תצא לדרך בקיץ 2020. הסדרה הוזמנה לשתי עונות.
בעקבות מגפת הקורונה ההפקה נדחתה וזו החלה לבסוף במאי 2021.
הסרט, שהוקרן ברחבי העולם בשנת 2005, יצא לפועל לאחר תכנונים רבים שהחלו עוד מאז שנת 1982. למרות שאדמס נפטר בשנת 2001, הוא הספיק לכתוב את רוב התסריט עבור הסרט.
כמו בשאר המעברים למדיומים, גם כאן העלילה השתנתה רבות, ואף נוספו דמויות חדשות.
רבות דובר על הליהוק של השחקן השחור מוס דף לתפקיד פורד, ורבים מתנגדים לכך, בטענה כי הליהוק הזה הוא תוצאה של העדפה מתקנת.
את תפקיד ארתור דנט שיחק מרטין פרימן, זאפוד ביבלברוקס גולם על ידי סם רוקוול וטריליאן על ידי זואי דשנל.
שחקני קולנוע מוכרים שיחקו תפקידים נוספים בסרט: אלן ריקמן דיבב את הרובוט מרווין, ביל ניי גילם את יוצר הכוכבים סלארטיבארטפאסט, הלן מירן דיבבה את המחשב "הרהור עמוק" והומה קאבולה (דמות חדשה שנוצרה במיוחד עבור הסרט) גולם על ידי ג'ון מלקוביץ'.
תוך כמה שנים מתחילת שידורי תסכיתי הרדיו של הסדרה, הפך "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" לתופעה בינלאומית.
תסכיתי הרדיו המקוריים שודרו גם מחוץ לאנגליה ובחלקם תורגמו למספר שפות ושודרו במדינות שאינן דוברות אנגלית.
גם סדרת הטלוויזיה שודרה במספר מדינות וברחבי העולם נמכרו ונמכרים עד היום גרסאות מוקלטות של התסכיתים וסדרת הטלוויזיה.
ספריו של דאגלס אדמס תורגמו אף הם ליותר מ-30 שפות.
ברחבי העולם ובעיקר באנגליה, קיימים מועדוני מעריצים רבים של הסדרה.
גדולתו של אדמס ביצירת מדריך הטרמפיסט היא בהצלחתו להטביע בתרבות מספר ביטויים חדשים וכן לתת משמעות חדשה למושגים יום-יומיים שונים.
מגבת, שעל פי המדריך היא החפץ השימושי ביותר ביקום ואף מוזכרת בו פעמים רבות, הפכה מקור למחוות רבות שנעשו למדריך הטרמפיסט וקיבלה משמעות חדשה ומשעשעת בקרב המעריצים.
לציון מותו של אדמס נחגג לזכרו יום המגבת ברחבי העולם, ב-25 במאי.
המספר 42, שהוא על פי הספר התשובה לחיים, היקום וכל השאר, זכה אף להתייחסות מיוחדת בעקבות הספר.
בנוסף לאלו אומצו ביטויים רבים ומושגים בדיוניים רבים המבוססים על הסדרה.
מערכת Trillian נקראה על שם אחת הדמויות בסדרה.
מדריך טיולים הוא ספר שנועד לספק לתייר מידע על המקום שבו הוא מטייל.
מדריכי טיולים עוסקים בשני נושאים שחשובים לתייר: מה לראות ואיך לשרוד.
ההבדל בין המדריכים נקבע לפי המשקל שהם מעניקים לשני נושאים אלה.
מדריכי "מישלן" הירוקים עוסקים אך ורק בשאלה מה לראות.
מדריכי "בדקר" עוסקים בעיקר בשאלה מה לראות, והדיון בבעיות ההישרדות מרוכז בפרק המסיים של הספר.
מדריכי "לונלי פלאנט" ומרבית המדריכים בעברית מייחסים משקל גדול יותר לשאלה איך לשרוד, ומידע בנושא זה משולב במידע אודות מה לראות.
המידע אודות האתרים מלווה בדרך כלל בציון בסקאלה בת שלוש רמות, כגון: חובה לראות, רצוי לראות, אפשר לראות.
הבדל נוסף בין המדריכים הוא בכמות התמונות שבהם.
המגמה בשנים האחרונות היא להרבות בתמונות, אם כי עדיין נמכרים מדריכים, כדוגמת "פספורט", שהם חסרי תמונות כלל.
שילוב מאוזן בין טקסט לתמונה מופיע במדריכי "שיחור" ו"בדקר", שבהם הטקסט הוא העיקר, והתמונות מלוות אותו.
המדריכים בסדרת Eyewitness מתאפיינים בדגש גדול על התמונות.
בכל עמוד יש תמונה אחת גדולה או תמונות אחדות, והטקסט מסביר את התמונות.
רבים ממדריכי הטיולים מעוצבים בצורה מוארכת יחסית לספר רגיל, כך שהתייר יוכל לשאת את המדריך בכיס מעילו.
מדריכי הטיולים הם ברמות שונות של פירוט.
יש מדריכים העוסקים במדינה שלמה, יש המתמקדים באזור מסוים, ויש המתמקדים בעיר גדולה אחת.
בחירת המדריך המתאים נעשית לפי יעדי הטיול.
בטיול ללונדון, למשל, עדיף מדריך "לונדון" על-פני מדריך "בריטניה", משום שהוא שוקל פחות ומכיל יותר מידע רלוונטי.
מדריכי טיולים מתעדכנים בתכיפות גבוהה, כדי לשקף את השינויים במקומות המתוארים בהם.
למדריכים העוסקים באתרי תיירות פופולריים יוצאת מהדורה חדשה אף מדי שנה.
עקב הירידה בפופולריות של התיירות לישראל בעקבות האינתיפאדה השנייה ירדה מאוד תדירות העדכון של מדריכי הטיולים העוסקים בה.
בסוף 2004 פורסם שמהדורתו האחרונה של מדריך הנפוץ לונלי פלאנט לישראל פורסמה בשנת 1999, מדריכי Frommer's עודכנו לאחרונה ב-2000, ומדריך Fodor's עודכן לאחרונה ב-2001. לשם השוואה: מדריכי איטליה של סדרות אלה שנמכרו באותה עת יצאו לאור בשנת 2004.
מדריכי טיולים נמכרים בחנויות הספרים, הממשיות והווירטואליות.
כמו כן הם נמכרים בחנויות המוכרות ציוד למטיילים.
חנות שכל שלוש קומותיה מוקדשות למפות ולמדריכי טיולים היא Stanfords שבלונדון.
שימוש יוצא דופן במדריך טיולים נעשה בעת מלחמת העולם השנייה, כאשר חיל האוויר הגרמני ערך הפצצת נקמה על ערים שלוות וציוריות בבריטניה.
התעמולה הנאצית הצהירה שבחירת הערים נעשתה לפי מדריך בדקר לבריטניה ולפיכך כונו הפצצות אלה "בליץ בדקר".
מדריך הטיולים המודרני הראשון היה ה-Murray's Handbooks for Travellers של הוצאת ג'ון מאריי שראה אור ב-1836 ופתח סדרת מדריכי טיולים לתיירים.
במסגרת זו ראה אור ב-1847 המדריך לארץ ישראל וסוריה, המדריך המודרני הראשון לארץ ישראל.
בדקר (Baedeker): סדרה ותיקה של מדריכי טיולים, שהחלה לצאת לאור בגרמניה באמצע המאה ה-19. רבים מהמדריכים בסדרה תורגמו לאנגלית, ואחדים תורגמו לעברית.
לאחר סקירה כללית על המדינה ותרבותה, מכיל המדריך מידע מקיף על אתרי התיירות, מסודרים בסדר אלפביתי.
Michelin: סדרה ותיקה של מדריכי טיולים, שהחלה לצאת לאור בצרפת על ידי יצרן הצמיגים מישלן.
רבים מהמדריכים בסדרה תורגמו לאנגלית, ואחדים תורגמו לעברית.
המדריך מכיל מידע מקיף על אתרי התיירות, מסודרים בסדר אלפביתי.
במדריך משולבים איורים, שמספרם גדל במהדורות האחרונות.
מדריכי Eyewitness: סדרה של מדריכים בהוצאת Dorling Kindersley הבריטית, שהחלה לצאת בתחילת שנות התשעים וכבשה במהירות מקום מכובד בשוק מדריכי הטיולים.
הסדרה מתורגמת לשפות אחדות, ואחדים מספריה תורגמו לעברית.
מאפיין בולט של הסדרה הוא העושר הוויזואלי שלה.
המרכיב העיקרי במדריך הוא תצלומים ואיורים, והטקסט נלווה אליהם ומסביר אותם.
המידע מסודר לפי חלוקה לאזורים.
מרכיב ייחודי לסדרה זו הוא דפי Street-by-Street, המציגים מפה תלת--ממדית של אזור קטן, עם מסלול לטיול רגלי בן שעה או שתיים באזור זה.
לונלי פלנט (Lonely Planet): סדרה שהחלה לצאת לאור באוסטרליה בתחילת שנות השבעים, והפכה לפופולרית ביותר.
מכילה מדריכים רבים העוסקים במדינות תיירות פחות מרכזיות, והיא משלבת מידע על אתרים במידע על דרכי הקיום של התייר באותם אתרים.
רבים מהמדריכים בסדרה זו תורגמו לעברית.
Let's Go: סדרת מדריכי טיולים היוצאת לאור מאז שנת 1960 על ידי אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת הרווארד.
הסדרה פונה למטייל שתקציבו נמוך, ומציעה פתרונות זולים שיתאימו לצרכיו של מטייל זה.
בנוסף למדריכים מרובי השפות, שתרגומים שלהם לעברית החלו לצאת לאור בסוף שנות התשעים, יצאו לאור סדרות אחדות שנכתבו מלכתחילה בעברית.
מדריך לפיד לאירופה: מאת יוסף לפיד, מראשוני מדריכי הטיולים שיצאו לאור בעברית.
שיחור: סדרת מדריכים עשירה בתמונות צבעוניות, בהוצאת מיכאל שיחור.
פספורט: סדרה טקסטואלית בעיקרה מאת זאב יפת.
המשפחה המטיילת: סדרה המיועדת בעיקר למשפחות המטיילות בחו"ל.
בנוסף למדריכי טיולים בחו"ל, בעברית מתפרסם שפע רב של מדריכים לטיול בישראל.
בנוסף לסדרות של מדריכי טיולים, שהן עיקרו של שוק מדריכי הטיולים, יוצאים לאור גם מדריכי טיולים ייחודיים, שאינם חלק מסדרה.
בניגוד למגמה הרווחת, של מדריכים העוסקים באזור מצומצם, המדריך "1,000 מקומות מופלאים לראות לפני שנמות" מאת פטרישיה שולץ הוא מדריך חובק עולם, פשוטו כמשמעו: יש בו המלצות על 1,000 אתרים הפרושים על-פני כל מדינות העולם.
בתרגומו של דני קרמן לספר שלושה בסירה אחת נכלל בסוף הספר נספח גדול, ובו 12 מסלולי טיול בעקבות הספר.
יאיר גרבוז כתב מדריך טיולים יחיד בשם "פריז תל אביב", שהוא מדריך, לפי טעמו האישי, לפריז.
מדריכים למטיילים עם צרכים מיוחדים, כגון אלה המטיילים עם פעוטות, יהודים שומרי מצוות וכדומה.
ויקימסע - מיזם רב-לשוני שנועד ליצור מדריך טיולים עולמי חופשי.
מדריך אתרים הוא מאגר מידע אינטרנטי המרכז קישורים לאתרי אינטרנט אחרים.
המדריך מציג רשימה של אתרים בצורה ממוינת היררכית על פי קטגוריות, ומשמש לאיתור אתר רצוי וקבלת מידע בסיסי עליו.
יצירת ההיררכיה ותיאור האתר מצריכים מעורבות אנושית ואינם ניתנים לביצוע בצורה אוטומטית (בשל הקושי בפרשנות של שפה מדוברת).
מנהל המדריך מחליט על האתרים שייכללו במדריך וכן על מיקומם ברשימה לפי אמות המידה המתאימות לסוג המדריך.
בדרך כלל, מדריך אתרים מסחרי יכלול אתרים וימקם אותם במדריך לפי אמות מידה כלכליות.
בנוסף לגישה ההיררכית למידע שבמדריך, ניתן לאתר אותו גם באמצעות כלי חיפוש פנימי.
מדריך כללי - הנמצא בדרך כלל בפורטלים גדולים
מדריך ספציפי - מדריך המוקדש לנושא מסוים בלבד
היתרון של מדריך אתרים הוא שיש פיקוח אנושי על האתרים הנכללים בו.
כך נמנעים מלקבל תוצאות של אתרים שאינם קשורים למילות החיפוש או אתרים "נידחים".
יתרון זה מהווה גם חיסרון במקרים רבים מפני שמדריך אתרים יכול לכלול תוצאות מוטות.
מנוע חיפוש, לעומת זאת, בונה את מאגר המידע שלו באופן אוטומטי.
בראשית ימי האינטרנט יצאו לאור ספרים של מדריכי אתרים, ובהם רשימה של אתרים מסווגת לפי נושאים, עם מילות הסבר על כל אתר.
עם הגידול במספר האתרים ובדינמיות שלהם, היה ברור שמקומם של מדריכי אתרים הוא באינטרנט עצמו.
מדריכי אתרים אינטרנטיים היו פופולריים מאוד, אולם בשל גידול האינטרנט הם מתקשים לתת גישה לאתרים רבים, ומנועי חיפוש הפכו לפופולריים יותר.
גם כיום מדריכי אתרים פופולריים, אך בעיקר בנושאים ספציפיים.
מדריכי האתרים הנודעים ביותר בעולם הם המדריך הפתוח החופשי לשימוש והמדריך המסחרי של Yahoo.
מדריכי האתרים המפורסמים בעברית הם הגרסה המקומית של המדריך הפתוח והמדריך של וואלה.
מדריך ההישרדות של נד היא סדרת טלוויזיה אמריקאית אשר הופקה במקור לערוץ ניקלודיאון בין השנים 2004 עד 2007 ומתמקדת בנד ביגבי ובחבריו סיימון וג'ניפר וחוויותיהם בחטיבת הביניים.
הסדרה צולמה בארצות הברית ושודרה ברחבי העולם.
הסדרה עוקבת אחר חוויות בית הספר של נד ביגבי וחבריו הטובים ג'ניפר "מוז" מוזלי וסיימון "קוקי" נלסון קוק.
בעקבות מגוון הסיטואציות השונות והמשונות אליהן נקלעים נד וחבריו בבית הספר, יוצר נד בעזרת חבריו את מדריך ההישרדות - אוסף של טיפים בעזרתם יוכלו לשרוד את בית הספר.
כל פרק נוגע בנושא אחר, ובמהלכו נד מפתח הטיפים השונים בעקבות מה שקורה לדמויות.
לאורך הפרק אנו צופים בדמויות מיישמות את הטיפים, ובהסתבכויות המשעשעות אליהן הן נקלעות.
העונה הראשונה מתרחשת בסמסטר הראשון של כיתה ז', העונה השנייה בסמסטר השני של כיתה ז' והעונה השלישית במהלך כיתה ח'.
נד ביגבי (דבון וורקהייזר): נד הוא נער שכותב מדריך עצות אשר עוזר לשרוד בחטיבת הביניים.
לעיתים גם הוא מסתבך בצרות אך לרוב פותר אותן.
החברים הטובים שלו הם ג'ניפר (מוז), אשר הוא מכיר מאז הגן וסיימון (קוקי).
סימון נלסון קוק "קוקי" (דניאל קרטיס לי): קוראים לו קוקי לרוב, והוא החבר הטוב ביותר של נד.
הוא אוהב מאוד מחשבים, טכנולוגיה ולא יכול להיפטר מדברים ישנים.
הוא לחוץ ותמיד מנסה להיות יותר מגניב ממה שהוא באמת.
ג'ניפר "מוז" מוזלי (לינדזי שו): חברתו הטובה של נד.
תחביביה הם נגרות, כדורעף, ובכלל ספורט - דבר המקשה עליה לרכוש חברות בנות גילה.
לכן חבריה הם נד וקוקי, אשר מקבלים אותה כמו שהיא.
בשנת 2023, דבון וורקהייזר, דניאל קרטיס לי ולינדזי שו החלו לארח פודקאסט בשם "Ned's Declassified Podcast Survival Guide" בו השלושה מספרים על העבודה על הסדרה וכן נותנים טיפים מחוויותיהם כמבוגרים.
מדריך מישלן האדום (בצרפתית Le Guide Michelin - "מדריך מישלן"; מאז 2003 le Guide rouge - "המדריך האדום") הוא מדריך תיירות צרפתי המתאר ומדרג בתי מלון ומסעדות וזוכה לכינוי "תנ"ך של האוכל".
דירוג המסעדות ניתן בכוכבים שמספרם משתנה.
דירוג מישלן נחשב יוקרתי ואמין, ומשפיע על מדדים ככמות הלקוחות, מחירים והכנסות של בית העסק.
מדריך מישלן האדום פורסם לראשונה בשנת 1900 על ידי יצרנית הצמיגים "מישלן" כפעולה שיווקית על מנת לקדם את מכירותיה.
הוא יצא לאור במתכונת של ספרון אדום שניתן חינם לבעלי מכוניות בתחנות דלק ובמוסכים, ותואר במבואו כ"אוצר של ידע מעשי לבעלי רכב...
על מקומות שבהם ניתן לרכוש חלפים לרכב או לתקנו ולאתר מקומות לסעוד וללון בהם".
המדריך הראשון כיסה את צרפת בלבד.
ב-1911 יצא לאור המדריך הראשון מחוץ לצרפת והוא הוקדש לאנגליה.
בשנת 1919 ביקר באקראי אנדרה מישלן, אחד מבעלי החברה, במוסך וראה שם את המדריך מוטל על הרצפה כתומך לשולחן.
הדבר הרגיזוֹ והוא החליט להתחיל לגבות כסף עבור המדריך.
החל משנת 1920 נמכר המדריך בחנויות תמורת 7 פרנקים, ומערכת המדריך החלה להעסיק צוות מבקרי מסעדות במטרה שיסרקו את צרפת, יסעדו באנונימיות במסעדות וידרגו אותן.
החל משנת 1926 החל המדריך להעניק כוכבים למסעדות.
בתחילה דורגו המסעדות שמחוץ לפריז בלבד, שכן זו הייתה בירה קולינארית שפעלו בה זה מכבר מבקרים רבים, אך עם עליית קרנו של המדריך הוא החל לסקר גם את המסעדות בבירה.
למסעדות המובחרות ביותר העניק המדריך שלושה כוכבים, סמל שהפך עם השנים לביטוי השגור "מסעדת שלושה כוכבים" לציון מסעדה איכותית ביותר ("Restaurants Trois étoiles" בצרפתית) או Trois Macarons.
תחתן מדורגות מסעדות בעלות שני כוכבים וכוכב אחד, וכמה אלפי מסעדות ללא כוכבים כלל.
במהדורת 1933 זכו לדירוג שלושת הכוכבים היוקרתי עשרים ושלוש מסעדות, כולל מסעדת לה טור דארז'אן ששמרה על ניקוד זה עד 1996, הזמן הרצוף הארוך ביותר שבו החזיקה מסעדה בדירוג זה.
במהדורת 2006 של המדריך הורד דירוג המסעדה לכוכב אחד.
משנת 1934 פחת מספר מסעדות השלושה כוכבים לארבע עשרה בלבד, ומדי שנה הוריד המדריך מסעדה אחת מ"מועדון שלושת הכוכבים" והעלה אליו מסעדה אחרת.
הנוהג נשמר עד ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
המדריך בתקופת מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה לא יצא המדריך לאור, אך בשל מפות הערים המפורטות והמדויקות שבו, נעשה שימוש בעותקים הקיימים הן בידי צבא ארצות הברית והן בידי הוורמאכט להתמצאות בשטחים עירוניים, ועל מדריכי המישלן של צבא ארצות הברית נכתב באותה תקופה "לשימוש רשמי בלבד".
רק לאחר המלחמה ביסס המדריך את מעמדו כמוביל בתחום ביקורת המסעדות.
מערכת המדריך הכשירה סגל עורכים ושכרה פקחי מסעדות חדשים ומקצוענים, שהוכשרו ביסודיות.
פקחים מקצוענים אלו, על הכשרתם ומקצוענותם, מבדילים את מדריך מישלן מכל המדריכים והמבקרים האחרים.
המדריך הראשון לאחר המלחמה יצא לאור בשנת 1945 אך רק בשנת 1951 שבה והונהגה שיטת הדירוג.
לכמה מדינות שהגסטרונומיה שלהן אינה נחשבת הוספו מסעדות למישלן הירוק.
ב-1968, היו בצרפת תריסר מסעדות בנות שלושה כוכבים וב-1997 תשע עשרה.
בשנת 2004, היו בצרפת עשרים ושבע מסעדות של שלושה כוכבים, שישים ושבע של שני כוכבים וארבע מאות ועשר של כוכב אחד.
ב-2010 עמד סך-כול כוכבי מישלן ברחבי תבל על 2,636, מתוכן 85 החזיקו בשלושה כוכבים, 291 בשני כוכבים ו-1,799 בכוכב אחד.
בצרפת מצויות ב-2010 סך של 687 כוכבים, מתוכן 26 מסעדות בנות שלושה כוכבים, 77 בנות שני כוכבים ו-455 בנות כוכב אחד.
כלומר 26% מסך הכוכבים בעולם היו בצרפת ב-2010.
נכון לדצמבר 2010 יש שנים עשר מדריכי ארצות אדומים: הונג קונג-מקאו, גרמניה, אוסטריה, שווייץ, הולנד, בלגיה-לוקסמבורג, איטליה, ספרד, פורטוגל (לשתי האחרונות שני מדריכים נפרדים וגם מדריך אחד המחבר את שתיהן), הממלכה המאוחדת, אירלנד (לשתי האחרונות שני מדריכים נפרדים וגם מדריך אחד המחבר את שתיהן) וצרפת.
וכמו כן יש שבעה מדריכי ערים אדומים: ניו יורק, סן פרנסיסקו, טוקיו, וקיוטו-אוסקה-קובה, לונדון ופריז ומדריך נוסף הוא מישלן אירופה, המכסה את הערים הראשיות באירופה ובהן בפורטוגל, אירלנד, נורווגיה, שוודיה, דנמרק, פינלנד, צ'כיה, אוסטריה, יוון והונגריה.
רק חלק קטן מהמסעדות והמלונות שבמדינות ובערים שלהן מוקדשים מדריכים יש כיסוי במדריך, ולרוב רובן לא מוענקים כוכבים כלל (למעט במדריכי יפן, בהם מכוסות אך ורק מסעדות מכוכבות).
ברם, ההיכללות במדריך מורה שהמקומות המופיעים בו מספקים לינה (בהתייחס למלונות) אוכל (בהקשר למסעדות) ברמה נאותה ומעלה.
קבלת כוכב מורה על הצטרפות לעילית אצולת הגסטרונומיה.
מדריך מישלן הצרפתי הוא ספינת הדגל של המדריכים.
במדריך מישלן שלושה סוגי דירוגים: מאחד עד שלושה כוכבים.
מספר הכוכבים קובע את איכות המזון, ומופיעות בו מסעדות רבות מאוד ללא כל דירוג גסטרונומי.
המדריך גם מדרג את רמת ההידור של המסעדה, בעזרת מזלג וסכין שחורים מוצלבים שמספרם נע בין אחד לחמישה – מנוחות סבירה ועד מהודר מאוד, ומזלגות-וסכינים אדומים, מאחד עד חמישה, מציינים את מידת הנעימות שבמקום.
המסעדנים והקהל מחשיבים יותר את האדומים.
ישנו גם סימון של אשכול ענבים הניתן למסעדות שתפריט היין שלהן עשיר במיוחד.
מספר המסעדות המכוכבות הוא חלק קטן – משתנה משנה לשנה, אבל בכל מקרה קטן - מסך המסעדות שמוזכרות במדריך.
כוכב אחד מציין: "מסעדה טובה מאוד ברמתה"; כוכב שני: "בישול מצוין, ראויה לעיקוף בדרך"; וכוכב שלישי מציין: "מטבח יוצא מן הכלל, ראויה לנסיעה מיוחדת".
המדריך הוא לקוני בתיאורו: שם המסעדה, שם משפחתו של השף, מחירים בסיסיים, שני יינות מקומיים ושלושה תבשילים בהם מתמחה המקום.
אין כל קשר בין שיטת הכוכבים של מישלן לבין שיטת הדירוג של סוכנות התיירות הרשמית של צרפת, המדרגת בתי מלון לפי מידת הנוחות שלהם, מאחד ועד חמישה כוכבים.
הללו חרוטים על גבי לוח כחול הקבוע בקיר הסמוך לדלת הכניסה הראשית של המלון.
לשיטת דירוג המלונות אין דבר עם אוכל.
במישלן יש סימון מיוחד ושם מיוחד "ביב גורמאן" Bib Gourmand) Désignation) למסעדות עממיות המעניקות תמורה טובה לכסף.
במדריך מופיעות גם מפות עירוניות, המכילות שפע של מידע שימושי לנהגים.
המדריך כולל גם מידע תיירותי רב.
ב-2009 סקר המדריך עשרים ושלוש מדינות, עשרים באירופה המערבית ובנוסף - ארצות הברית, בה סוקרו ניו יורק והחוף המזרחי של ארצות הברית וקליפורניה, יפן, הונג קונג ומקאו.
מדריך מישלן של צרפת נמכר בין 400,000 ל-700,000 עותקים מדי שנה ומחירו בין שבעה לעשרים אירו (תלוי בסוג המדריך ובמקום הקנייה).
ב-2004, החזיק מדריך צרפת 1,824 דפים וכיסה חמשת אלפים ערים ועיירות שונות, בהן תשעת אלפים בתי מלון ומסעדות.
נכון לשנת 2021, ישנן 133 מסעדות ברחבי העולם המחזיקות בשלושה כוכבים במדריך.
מתוכן 29 בצרפת (כולל מונקו), 21 ביפן, 13 בארצות הברית, 11 בספרד, 11 באיטליה, 9 בגרמניה, 7 בבריטניה, 7 בהונג קונג, 4 בסין, 3 בשווייץ, 3 במקאו, 3 בסינגפור, 2 בקוריאה הדרומית, 2 בבלגיה, 2 בהולנד, 2 בדנמרק, 1 בטאיוואן, 1 בנורווגיה, 1 בשוודיה ו-1 באוסטריה.
כל יתר המסעדות בנות שלושה כוכבים הן בלעדיות בכך בעיר.
הצפיפות הרבה ביותר של כוכבי מישלן היא במרכז טיים וורנר במנהטן, שם בקומה אחת שוכנות זו לצד זו שתי מסעדות בנות שלושה כוכבים: "פר סה" הצרפתית של השף תומאס קלר ו"מאסה" היפנית של השף מאסיושי טקיאמה.
בדומה לכך במלון ארבע העונות בהונג קונג שוכנות שתי מסעדות בנות שלושה מישלן כל אחת, "קפריס" הצרפתית ו"לונג קינג הינג" הקנטונזית.
נכון לשנת 2010 המדינה בעלת הצפיפות הרבה ביותר של כוכבי מישלן ביחס לאוכלוסייה היא שווייץ (אם כוללים ערי מדינה, הרי שמונקו ולוקסמבורג מופיעות גם הן בראש הרשימה).
בקיוטו מספר הכוכבים הרב ביותר לנפש, ואחריה, לפי סדר זה, ניצבות סן פרנסיסקו, פריז, אוסקה ומקאו (אם כוללים ערי מדינה, הרי שמונקו ממוקמת אחרי אוסקה).
בשלהי 2009 פורסם לראשונה מדריך לקיוטו שביפן לשנת 2010, ובעיר זכו שבע מסעדות בנות שלושה כוכבים כל אחת.
כמו כן פורסמו מדריכים לארצות הברית לשנת 2010, ובהם נבחרו שש מסעדות בנות שלושה כוכבים כל אחת, חמש מהן בניו יורק.
שמונה שפים ישראלים זכו לכוכבים ממדריך המסעדות הצרפתי.
שני שפים זכו לשני כוכבי מישלן, השף מושיק רוט בעל מסעדה באמסטרדם (המסעדה נסגרה בשנת 2020 בעקבות נגיף הקורונה) והשף גלעד פלד שקיבל את הכוכבים על מסעדת קולונאד בשווייץ, זאת לאחר שכבר קיבל שני כוכבים מסעדה בהובלתו, בורדו, של השף גורדון ראמזי.
שישה שפים (בחמש זכיות שונות) זכו לכוכב אחד, השף ארז אוחיון המוביל מסעדה בטוסקנה, השף גל בן משה בעל מסעדת "פריזם" בברלין, השפים אסף גרניט ואורי נבון בעלי מסעדת "שבור" בפריז, השף אייל שני בעל מסעדת "שמונה" בניו יורק, והשף מתן זקן בעל מסעדת "אן הום" בפריז.
המסעדה שמחזיקה מספר השנים הרב ביותר, היא מסעדת "טרואגרו" ברואן, של השף מישל טרואגרו, לה שלושה כוכבים מאז 1968. בעבר היו אלה מסעדות פול בוקיז שליד ליון, צרפת ומסעדת אוברג' דא'ליל של מארק הברלין באלזס.
משתיהן נשלל הכוכב השלישי בשנתיים האחרונות.
ב-2007 הפך ז'ואל רובישון לשף בעל מספר כוכבי המישלן הרב ביותר יותר מכל שף אחר בעולם, שניתנו לכלל מסעדותיו ברחבי תבל, 17 בסך הכול.
עד היום נמנו אך ורק שבע מסעדות בבעלות תשע נשים שהחזיקו בשלושה כוכבי מישלן: שתי הראשונות היו אמא בראז'יה בליון (אז'ני בראזייה) ומארי בורז'ואה בפרייה, כחמישים קילומטרים צפונית לליון, הן זכו בשלושה כוכבים ב-1933, השנה הראשונה בה הוענק דירוג זה.
בשלישית זכו מארגריט ושארלין ביז בטאלואר שליד אנסי.
השמינית היא לואיזה ואלאצה ממסעדת "אל סוריזו" שבמחוז פיימונטה באיטליה.
התשיעית והעשירית הן שתיים: אן-סופי פיק, שף ובעלים של מסעדת "פיק", בואלאנס, צרפת, שזכתה בכוכב השלישי במדריך לשנת 2007; באותה שנה זכתה בשלושה כוכבים מסעדת "סנט פאו" (Sant Pau) של השפית קארמה רוסקאיידה (Carme Ruscalleda) שבסנט פאו דה מאר, ספרד.
מבקרי המסעדות של מדריך מישלן, הפקחים, מגיעים למסעדות בלי להודיע, אולם אם נדרשת הזמנה מראש הם מטלפנים להזמין מקום כמו כל לקוח אחר.
הם לבושים חליפה סתמית - אך לא פעם השפים יודעים לזהות את הגברים בגיל העמידה בחליפה האפורה שנראים כמו פקידים, ומזמינים כמעט תמיד את מנות הדגל, תמיד בז'קט ובעניבה ולעולם לא בג'ינס ובחולצת טי.
הם אוכלים, משלמים ורק אחר כך מראים את תעודת הזהות של המישלן (בדרך-כלל מראים את תעודת הזהות רק בביקור האחרון, לפני הדירוג הסופי) לשם ביקור במטבח ושיחה עם הבעלים והשף.
מדברים איתם על עיצוב המקום, ספקי המזון, המטבח, אך לעולם לא על האוכל.
לעיתים איש המישלן נעלם באנונימיות כפי שהגיע וממלא את הדו"ח שלו בסודיות לבדו.
הפקחים נדרשים להיות בעלי ידע במסעדנות ובבישול, אך הדבר העיקרי שמחפשים הוא יושר והגינות ללא רבב.
רנה ז'רבו (Rene Gerbeau), שהיה פקח מסעדות במישלן בשנות השישים, מספר בספרו של חלמינסקי (Chleminsky) כי אנשי המישלן ראיינו אחד-אחד את כל האנשים ברשימת המומלצים שלו, וכי הם ראיינו אפילו את השוער בבניין בו הוא גר, על מנת לתהות על מידת המוסר שלו.
לאחר קבלתם לעבודה עוברים פקחי המסעדות והמלונות הדרכות נרחבות ומעמיקות בנושא.
כל המדריכים, כולל אלה מחוץ לצרפת, הם בבעלות מישלן.
הם מגייסים צוות בארצות שונות שאותן המדריך מכסה, ומישלן מפרסמים את המדריכים בעצמם באמצעות מחלקת השיווק שלהם.
הפיקוח העליון על המדריכים נעשה מהנהלת מישלן בפריז.
המפקחים כולם אנונימיים, והם עובדים של מישלן.
מידת ההשפעה שיש למדריך האדום של מישלן בצרפת בפרט ובעולם הקולינרי בכלל היא חסרת תקדים לעומת כל מדריך או מבקר אחר.
קבלת כוכב משמעה עליה משמעותית בכמות הסועדים ומכאן גם נסיקה ברווחים של המסעדה, ואיבוד כוכב פירושו לעיתים ירידה במספר הלקוחות ואובדן הכנסות, אם כי לא תמיד שכן לקוחות קבועים לא מתחשבים בדירוג ואינם מבחינים בירידה באיכות.
תוספת כוכבים מקנה פרסום בכלי התקשורת ויוקרה שאין להם אח ורע, בעיקר בצרפת, ושפים הזוכים בשלושה כוכבים נהפכים לכוכבי תרבות בן לילה.
למעשה, הם מתחילים להיות כוכבים כבר בכוכב השני, הם מבוקשים בטלוויזיה, בעיתונות ומסעדותיהם הן מקדשים גסטרונומיים של עלייה לרגל מארבע קצות תבל.
ירידה בכוכבים מעמידה בסימן שאלה את כל מה שעבד עבורו השף או המסעדן במהלך השנים ונושאת בחובה השפלה מקצועית.
קיימת תופעה בצרפת שעיתונאי אוכל יכולים לאכול בחינם במסעדות הצמרת בכל רחבי צרפת, ומעטים אינם מנצלים את הנוהג כדי להצהיר על מעמדם ולנצלו, כיוון שמאמר חיובי בעיתון או שורה במדריך כלשהו יכולים למלא מסעדה בן לילה.
מכאן קצרה הדרך לאכילת קבע של העיתונאים במסעדות, לעיתים אף עם משפחתם וחבריהם - והמסעדנים חסרי אונים כי הם רואים בכך השקעה כלכלית.
ישנם מקרים שבהם עיתונים גובים כסף ואף מפרסמים כתבות תמורת כסף מהמסעדות.
בניגוד לכל זאת, למדריך המישלן יצא שם כמי ששומר על אמות מידה של מקצועיות ולהגינות (פרט לגו מיו, המקצועי והנחשב, אך הפחות במעמדו).
במדריך לא מפורסמות פרסומות, בעבר שמר על דיסקרטיות מוחלטת לגבי דרכי עבודתו, אך החל משנות האלפיים ראשיו התראיינו בטלוויזיה וסיפרו.
פקחיו משלמים עבור הארוחה כמו כל לקוח, ואינם מודיעים על נוכחותם עד לסיום הארוחה.
רובם של השפים, המסעדנים והציבור סבור שהמדריך הגון ומקצועי.
פול בוקיז אמר עליו כי "המישלן הוא המדריך היחידי שנחשב", אולי מפני שגו מיו לא פחד להוריד לו ציון בגלל השמרנות המוחלטת שלו (מישלן לא נוגע בו כמו שלא נוגעים בציון שלושת הכוכבים התיירותי של האייפל).
על מידת ההגינות של המישלן ונאמנותו כלפי עובדיו, מספר רנה ז'רבו בספרו של חלמינסקי, כי אחת המסעדות שממנה נשלל כוכב לפי המלצתו הגיעה עד לארמון האליזה בקשריה והפנתה בקשה למישלן להחזיר את הכוכב.
מישלן עמד מאחורי החלטתו והשאיר את המצב בעינו - הכוכב לא הושב למסעדה.
כל שנה לפני הופעת מדריך חדש, ההשערות לגבי הדירוגים העתידיים נהפכים לשיחת היום בצרפת והצרפתים מנסים לנחש את בחירות המישלן - בעיקר העיתונות והשפים ופחות הציבור הרחב.
אנדרה ואדואר מישלן שנתנו על כך את הדעת צירפו לדפיו האחוריים של כל מדריך דף ביקורת מסעדות ומעטפה.
הדבר נהיה לגימיק פרסומי, שתכליתו להעלות את תפוצת המדריך ויוקרתו.
הוא נועד לטפוח על האגו של הצרפתים החושבים עצמם כמבינים גדולים בענייני הנאות החיים, ולעודדם לשלוח מכתבים למערכת המישלן.
מבין מאה אלף מדריכים באותם ימים, עשרים וחמישה אלף קוראים שלחו מכתבים והאחים מישלן אפילו לא שילמו עבור הבולים.
מדי שנה מבקרים שפים בעלי כוכבים ב-avenue de Breteuil מספר 46 ברובע השביעי של פריז ליד האינווליד, שם ממוקמים משרדי המדריך ב-Service du Tourisme, על מנת לדבר עם מנהל מדריך המישלן בתקווה לקבל רמזים שיעזרו להם לשמור על הקיים או להשתפר.
המנהל שומע אותם, אך לא מספק להם כל רמז לגבי תוצאות הבדיקות שנערכו במסעדתם או שיפור איכותה.
הם בעיקר מבקשים לדעת אם היו תגובות מציבור הסועדים, ועל כך הם מקבלים מידע.
מבקרי מדריך מישלן מציינים כמה דברים: האחד שהדגש בו הוא על אוכל צרפתי ועל מסעדות מפוארות, רשמיות ויקרות מאוד, וכן שהמדריך מתאים במיוחד לצרפת ולארצות הסמוכות לה.
נמתחה ביקורת עזה על כך שהמישלן מיהר מאוד לתת כוכב שלישי לתאומים ז'אק ולוראן פורסל ממונפלייה בעוד שהמדריך התמהמה להעניק כוכבים לבראס ורולנז'ה.
המישלן לא מתמהמה בהפחתת כוכב שלישי לגדולים ביותר.
כך קרה למארק מנו, לז'אן-מישל לורן ועוד.
הוא גם ממהר להחזיר את הכוכב אם הוא נוכח שתוקן המעוות.
ביקורת נוספת היא שהמדריך אינו מעסיק מספיק מבקרי מסעדות על מנת לסקור את כל המסעדות בשטח הסיקור שלו.
בתאוריה, כיוון שהוא מנקד רק מסעדות מועטות, יחסית, המכוכבות, בודקים חייבים לסעוד רק במסעדות אלה, ובמסעדות שנודע עליהן שהן מתקרבות לכוכב.
עבור שאר המסעדות, מספיקה בדיקת התפריט והצצה אם יפה, נעים וכדומה, ומה השתנה בנוף מהשנה שעברה.
למעשה, הדרישה היא שהמבקרים יאכלו בהמון מסעדות קטנות כדי לבדוק את האפשרות להעניק סימול של תמורה טובה לכסף.
נמתחת ביקורת על מישלן על כך שבניגוד לגו מיו, ששופך אינפורמציה מרובה, הוא אינו מספק אינפורמציה רבה בתיאור המסעדות ובתי המלון, אלא לקוני ביותר ובמילים ספורות.
בשל ביקורת זאת הוסיף המדריך בשנת 2004 טקסט קצר המתאר כל מסעדה, אולם רק שורה או שתיים.
מצד שני, יש מסעדות ללא הדר, שנראות כמו אכסניה כפרית, שיש להן 3 כוכבים, דוגמה לכך היא מסעדת "ארזאק" של חואן-מארי ארזאק.
ב-24 בפברואר 2003 התאבד בירייה השף ברנאר לואזו לאחר שהגו מיו הוריד את מסעדתו "לה קוט ד'אור" בסולייה שבבורגון בניקוד מ-19 ל-17, ורווחה השמועה שהוא הולך לרדת משלושת כוכבי המישלן שלו.
השף אלאן זיק ירה לעצמו בראש באוקטובר 1966, לאחר שמסעדתו בפריז "לה רלה דה פורקרול" (Le Relais de Porquerolles) ירדה במרץ מכוכב אחד לכלום.
מארק מנו במסעדתו "ל'אספרנס" שבסן פר דה וזלה וזלי, החזיק מ-1983 שלושה כוכבים במישלן, וב-1999 איבד את הכוכב השלישי וקרא לכך "שכול".
מנו השיב לעצמו את הכוכב ב-2004. "הלכתי דרך גיהנום, התחלתי לחשוב כי איני יודע לבשל שוב וכי איני יודע איך להחזיק מחבת נכון".
השף של מסעדת "לאפרוז" הוותיקה והמהוללת בפריז, שגם הציון שלו הופחת, אמר לאחר ששמע את החדשות המרות "זה ווטרלו" (קרב ווטרלו נחשב לתבוסה צרפתית קשה שנחקקה בזיכרון הלאומי, ובמקרה זה, הוא משל להפסד קשה).
ישנם מקרים של הפחתת יותר מכוכב אחד משנה אחת למשנה על רקע פשיטת רגל, כמו שקרה למארק מנו שנמחק מהמדריך ב-2008. בדרך כלל, כשהשף הולך לעולמו או פורש ויש לו ממלא מקום שצריך להוכיח את עצמו, המסעדה מאבדת מיד כוכב, או אף יותר מאחד.
כך מסעדתו של השף רוז'ה ורז'ה מסעדתו "מולן דה מוז'ן" ירדה בתוך שנתיים מ-3 ל-1, ורז'ה היה ממורמר מאוד מכך.
ברונו אוליבר, נכדו של שף מסעדת "לה גראן ופור" רמון אוליבר, סיפר שאובדן הכוכב השלישי הביא יותר מכל בעיית בריאות למותו של סבו.
כשאנטואן ווסטרמאן עזב את שטראסבורג, 3 הכוכבים נמחקו ובנו התחיל מאפס.
כשברנאר לואזו התאבד, סגנו פטריק ברטון המשיך לעבוד ולא נגעו לו בציון.
כשאלן שאפל מת וסגנו פיליפ ז'וס חזר מיד מיפן, הציון הופחת ל-2 ציון בה מחזיקה המסעדה ("אלן שאפל") עד היום (2010) לאחר שנים רבות מאוד.
בפברואר 2004, פוטר מפקח של מדריך מישלן בשם פסקל רמי כי איים לפרסם כתבה במגזין שיתאר את שש עשרה שנות עבודתו במישלן.
למרות שאוים בתביעת דיבה הוא פרסם ספר בשנת 2004. הוא תיאר כיצד אכל מאתיים ארוחות ערב לבדו מדי שנה ברחבי צרפת, עוד סיפר כי התמלא געגועים לאשתו ולילדיו עקב הניתוק מביתו לזמנים ארוכים וכי הרוויח משכורת נמוכה.
רמי שיבח את היושרה וההגינות של המדריך ומנהליו וחוסר הפניות שלו, אך הוסיף כי ההחלטה הסופית על דירוג המסעדות נתונה בידי מנהל המדריך ולא בידי הפקחים.
גילויו הראוי לציון היה שבשנת 1988 בה נשכר לעבוד היו אחד עשר מפקחי מישלן בכל צרפת, וכי בשנת 2003, שנת עבודתו האחרונה במדריך, מספר הפקחים ירד לחמישה, ונכתב כי מספר זה אינו ראוי לכללים המחמירים של המדריך.
דרק בראון, מנהל המישלן בצרפת בזמן תקופת רמי, נקב במספר של שבעים פקחים המכסים את אירופה כולה.
המנהל הנוכחי של מדריך מישלן בצרפת, ז'אן לוק נארט (Jean-Luc Naret), שנכנס לתפקידו מיד לאחר פרשת רמי, אומר כי מספר הפקחים בצרפת עלה לחמישה עשר.
במדריך בנלוקס (בלגיה, הולנד ולוקסמבורג) לשנת 2005 הוזכרה מסעדת הדגים הבלגית "אוסטאנד קווין" (Ostend Queen) אשר טרם נפתחה דאז.
המדריך לא העניק למסעדה כוכב, אלא את הציון Bib Gourmand Designation המציין אוכל טוב במחירים סבירים, וזאת למרות שהמסעדה נפתחה רק שבועות ספורים לאחר יציאת המדריך ממכבש הדפוס.
לאחר שעיתון בלגי גילה את הטעות, אמר בעל המסעדה לה סואר, כי קיבל זאת בשל היותו ב"יחסים טובים" עם מדריך המישלן (השף המייעץ של המסעדה הוא בעל שלושה כוכבים פייר וינאנט).
הבעלים והיועץ הכחישו כל עסקה עם המישלן, אך המוציא לאור של העיתון הודה בטעות ומשך בחזרה את עשרות אלפי העותקים של המדריך מן החנויות.
לעומת זאת, מנהל מדריך בלגיה השיב כי אינו יודע מה פסול בכך, שהם ביקרו במטבח המסעדה לפני שנפתחה, וכי על כישרונו של השף המייעץ ניתן לסמוך.
מדריך ישראל החדש הוא אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל בעריכת ספי בן-יוסף, בהוצאת כתר ומשרד הביטחון.
מדריך ישראל הוא שילוב של אנציקלופדיה ומדריך טיולים.
המדריך כולל 15 כרכים ובהם מידע על היישובים בישראל ועל אתרים היסטוריים, ארכאולוגיים וגאולוגיים.
המדריך כולל גם אתרי נוף, שמורות טבע וגנים לאומיים.
הערכים מוצגים בלוויית תמונות צבעוניות ותרשימי מפות.
כל כרך כולל פרק מבואות, פרק אתרים, פרק טיולים ותוכן עניינים בסדר אלפביתי.
המהדורה הראשונה של המדריך יצאה לאור בשנת 1980 בעריכת אריה יצחקי, וכונתה "מדריך ישראל - אנציקלופדיה שימושית לידיעת הארץ".
המהדורה הנוכחית יצאה לאור בשנת 2001. המהדורה הראשונה כללה תיק מפות של ישראל בקנה מידה 1:100,000. המפות במהדורה החדשה מחולקות לאזורים וכלולות בספרי המדריך.
תמונות צבע בודדות צורפו במהדורה הראשונה במרוכז בכל כרך ואילו במהדורה החדשה תמונות הצבע מופיעות במקום לפי הערך שהן מתארות.