tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד אז, רק "ספורטאים חובבים" הורשו להשתתף באולימפיאדה.
הוא הוביל להכנסת חסויות ופרסומות בטלוויזיה.
למרות החרם הנגדי שהוביל הגוש המזרחי על אולימפיאדת לוס אנג'לס, גדל משמעותית מספר המדינות החברות בוועד האולימפי הבינלאומי.
בסיומה של כל אולימפיאדה, נאם סמראנש ואמר שהיא הייתה "הטובה בכל הזמנים", פרט לאולימפיאדת אטלנטה (1996) שבה התרחש פיגוע בו נהרג אדם אחד.
כהונתו הייתה השנייה באורכה (21 שנים) אחרי זו של פייר דה קוברטן (29 שנים).
לאחר פרישתו מנשיאות הוועד, ניסה לסייע לעיר מדריד לזכות באירוח המשחקים האולימפיים בשנים 2012 ו-2016, אך מאמצים אלה לא נשאו פרי, כאשר לונדון וריו דה ז'ניירו זכו בהן בהתאמה.
מבקריו טענו כלפיו על בזבוז והוצאות כספיות גדולות.
הוא דרש ללון בסוויטות במלונות יוקרה ברחבי העולם ונסע בלימוזינות.
עלות שכירות דירת השרד שלו בלוזאן, שווייץ מקום מושבו של הוועד האולימפי הבינלאומי הייתה 500,000 דולר אמריקאי, בשנה.
בנוסף, העיבה על נשיאותו, שערוריית השחיתות של אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) שבה לפני פתיחת המשחקים התברר שאנשי עיריית סולט לייק סיטי שיחדו חלק מחברי הוועד האולימפי הבינלאומי על מנת שהמשחקים ייערכו בעירם, דבר שהוביל להתפטרותם של חלק מחברי הוועד.
כמו כן, לדעת מבקריו הוא לא לקח ברצינות מספיקה את הטענות בדבר שימוש בסמים לא חוקיים בספורט.
סמראנש הצטרף למועצת המנהלים של בנק "לה קסה", בנק החיסכון הגדול בספרד.
בשנים 1987–1999 כיהן בתפקיד נשיא מועצת המנהלים של הבנק.
לאחר פרישתו הוא זכה לתואר נשיא כבוד של הבנק.
סמראנש התחתן עם מריה טרזה סליסש רובה, "ביבי" (26 בדצמבר 1931 – 16 בספטמבר 2000, למחרת טקס הפתיחה של אולימפיאדת סידני) ב-1 בדצמבר 1955. בנו, חואן אנטוניו סמראנש סליסש, חבר בוועד האולימפי הבינלאומי משנת 2001 ובתו, מריה טרזה סמראנש סליסש, נשיאת איגוד החלקה על הקרח של ספרד משנת 2005.
חואן-מארי ארזאק הוא הבעלים והשף של מסעדת ארזאק בפרבר גרוס של סן-סבסטיאן, ספרד.
"נושא הדגל במטבח הספרדי בכלל ובמטבח הבסקי בפרט (לצד אדריה הקטאלוני) הוא חואן מארי ארזאק".
חואן מארי-ארזאק הוא בנם היחידי של חואן ראמון ארזאק ופרנצ'סקה אראטיבל, נולד בסן סבסטיאן, ספרד.
הוא שהה חלק ניכר מילדותו במסעדתו של סבו וסבתו מצד אמו, שפתחו את המסעדה במקום ב-1897. מאוחר יותר הוריו של חואן מארי-ארזאק תפסו פיקוד על המסעדה.
אביו של חואן מארי-ארזאק הלך לעולמו ב-1951, אחרי זמן שבו אמו המשיכה לנהל את המסעדה עד שהוא נטל את המושכות.
לחואן מארי-ארזאק יש שתי בנות, מרתה ואלנה.
ארזאק סיפר שעניינו בבישול החל בלידתו, ושבילדותו הוא עזר למסעדה של משפחתו.
אולם, עניינו האמיתי בבישול לא החל עד לזמן שהוא למד בבית ספר למלונאות במדריד.
אחרי שהוא סיים שירות חובה בצבא, הוא שב למסעדה של משפחתו ב-1966, אז עבד לצד אמו והחל להתאמן כשף במהלך הזמן הזה הוא היה אחראי על צליית הבשר.
כעבור מספר שנים לקח פיקוד על המסעדה ומאז המסעדה זכתה לשבחים רבים.
ב-1974 המסעדה זכתה בכוכב במדריך האדום של מישלן ולארזאק הוענק התואר טבח השנה בספרד, בו זכה פעמים מספר מאז.
המסעדה קיבלה שלושה כוכבים במדריך המישלן ב-1989 והיא מחזיקה בהם מאז (נכון לשנת 2011).
במהלך השנים השתלם ארזאק חודש מדי שנה במסעדותיהם של מיטב השפים בצרפת: אלן סנדרנס, פול בוקיז, ז'אן ופייר טרואגרו, ז'ראר בואייה ובמסעדת אראמביד.
בשנים 2010-2003 דורגה מסעדת ארזאק בקביעות במדריך 50 המסעדות הטובות בעולם, כשב-2009 דורגה כמסעדה השמינית בטיבה בעולם וב-2010 דורגה כתשיעית בטיבה בעולם, ב-2011 דורגה במקום השמיני.
ב-2008, קיבל ארזאק את פרס "הבסקי העולמי" עבור "עיבוד הגסטרונומיה, אחת מהמסורות החשובות ביותר של ארץ הבסקים, לזמנים חדשים והפיכתה לאחת החדשניות ביותר בעולם." מעל למסעדה יש לארזאק מעבדה בה הוא שוקד על המצאתם של מאכלים חדשים.
ב-2011 זכה ארזאק בפרס על מפעל חיים במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם.
בתו של ארזאק, אלנה (נולדה ב-1969), למדה בבית ספר למלונאות בלוצרן, שווייץ, השתלמה תקופות ארוכות במסעדת "קארה דה פיאן" של אלן דיטורנייה בפריז ואצל מישל טרואגרו, ותקופות קצרות במסעדותיהם של פראן אדריה, פייר גאנייר ואלן דיקאס.
האקדמיה הבינלאומית לגסטרונומיה בחרה בה ל"טבחית העתיד" בשנת 2000. כיום היא עובדת לצידו של אביה בניהול המסעדה ובהמצאת התבשילים.
המטבח הבסקי החדש קם בשנות ה-70' וקיבל תאוצה בשנות ה-90'.
כתריסר טבחים ובהם ארזאק (אליהם שייך גם פדרו סוביחאנה) יצרו מה שהם מכנים deconstruction, פירוק לגורמים של המתכונים המסורתיים ויצירה מחדש של מתכונים חדשים השונים בטעמיהם ובמראם מהמקור, אך שומרים על זיקה למסורת.
הם כינו צורת בישול זו "מטבח מחברים" (קוויזין ד'אוטר).
חואן סילביירה דוס סנטוס (בפורטוגזית: Juan Silveira dos Santos; נולד ב-1 בפברואר 1979 בריו דה ז'ניירו, ברזיל), הידוע בשם חואן, הוא כדורגלן עבר ברזילאי, אשר שיחק בעמדת הבלם.
במהלך הקריירה שלו שיחק חואן בפלמנגו, באייר לברקוזן, רומא ואינטרנסיונל, והשתייך גם לסגל נבחרת ברזיל.
חוֹאוּ יִיפָאן (בסינית: 侯逸凡; פיניין: Hóuyìfán, נולדה ב-27 בפברואר 1994 בשינגוה, סין) היא שחמטאית סינית בדרגת רב-אמן.
הייתה אלופת העולם בשחמט לנשים ארבע פעמים, וזכתה פעמיים בסבב הגרנד פרי.
היא פעילה בוועדות פיד"ה הבאות: נשיאת ועדת "אלופות העולם בשחמט", חברה בוועדת "שחמט בבתי ספר", ויועצת מיוחדת בוועדה לשחמט נשים.
נכון לספטמבר 2025, מדורגת במקום ה-11 בסין בדירוג הכללי (גברים ונשים).
2006 - בגיל 12 הייתה לאישה הצעירה ביותר שהשתתפה באליפות העולם בשחמט לנשים ובאולימפיאדת השחמט.
2007 - בגיל 13 הייתה לאישה הצעירה ביותר שזכתה בתואר אלופת סין.
2008 - בגיל 14 וחצי הייתה לאישה הצעירה ביותר שזכתה בתואר רב-אמן.
2010 - בגיל 16 הייתה לאישה הצעירה ביותר שזכתה באליפות העולם בשחמט לנשים.
2011 - זכתה בפעם השנייה בתואר אלופת העולם, לאחר שניצחה את האמפי קונרו בתוצאה 5.5:2.5.
2012 - זכתה במקום השני בתחרות פתוחה חזקה ביותר בגיברלטר עם רמת ביצוע (פרפורמנס) של 2,895 נקודות.
הו ניצחה, בין היתר, את יהודית פולגאר.
2013 - זכתה בפעם השלישית בתואר אלופת העולם (אותו הפסידה ב-2012), לאחר שהביסה את אלופת העולם אנה אושנינה בתוצאה 5.5:1.5.
בין השנים 2006 ל-2014 השתתפה חואו ייפאן ב-5 אולימפיאדות שחמט:
בספרם של נעם מנלה וזאב זוהר "Think like a machine" מביאים המחברים דוגמה זו בעמוד 181 כדוגמה לעמדה שבה אלופת העולם לנשים לא העלתה על דעתה את החלופה ה"לא הגיונית" של ויתור על הרגלי המאוים בטור א'.
חואן מספרד, רוזן ברצלונה (בספרדית: Juan de Borbón y Battenberg - דון חואן קרלוס תרזה סילבריו אלפונסו דה בורבון ובטנברג; 20 ביוני 1913 - 1 באפריל 1993) היה בנו השלישי של מלך ספרד אלפונסו השלושה עשר ויורש העצר המיועד שלו.
אביו הודח ממלכותו עם כינון הרפובליקה הספרדית השנייה ב-1931. חואן לא זכה למלוך, ותחת מלכותו של בנו, המלך חואן קרלוס הראשון, הוקמה בספרד מונרכיה חוקתית.
חואן נולד ב-20 ביוני 1913 בסגוביה, לאלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד וויקטוריה אאוחניה, נסיכת בטנברג.
הוא היה ילדם השישי (מתוך שבעה (ארבעה בנים ושלוש בנות), לרבות בן, הילד הרביעי, שמת בלידתו).
לפני שמלאו לו שמונה עשרה נאלץ אביו להשעות את סמכויותיו כמלך ולצאת לגלות ברומא שבאיטליה עם משפחתו.
חואן התגייס לצי המלכותי הבריטי.
ב-1935, לאחר השלמת אימוניו היה זכאי לקבל דרגת קצין בצי לו ויתר על אזרחותו הספרדית, אך את זאת סירב לעשות.
באותה שנה נישא ברומא לאשתו הנסיכה מריה.
נולדו להם ארבעה ילדים - פילאר, חואן קרלוס, מרגריטה ואלפונסו (שנהרג בתאונת נשק בגיל 15).
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בספרד שלח אותו אביו המלך הגולה להשתתף בה, אך ליד הגבול הצרפתי אסר אותו הגנרל אמיליו מולה ושילחו כלעומת שבא.
חואן ומשפחתו חיו ברומא ובקאן שבצרפת.
בימי מלחמת העולם השנייה גרו עם אמו המלכה ויקטוריה אוג'ני בלוזאן שבשווייץ.
בשלהי חייו של חואן, לאחר שבנו חואן קרלוס היה למלך, שבו הוא ואשתו לספרד ושם סיים את חייו.
לאחר ששני אחיו הגדולים של חואן ויתרו על מעמדם כיורשי העצר של אביהם הפך הוא ליורש העצר המיועד של המלוכה המושעית.
כדי להדגיש את טענתו לכתר החל להשתמש לאחר מות אביו בתואר רוזן ברצלונה, שאותו נשא אביו בחייו.
בשנת 1947 הכריז שליט ספרד פרנסיסקו פרנקו כי המדינה היא מלוכה.
חואן ראה בכך את החזרת המלוכה על כנה, אך פרנקו העדיף להשאיר את כס המלכות ריק ובכך לשמר את מעמדו שלו כמנהיג העליון.
בפגישה שנערכה בשנת 1948 בין חואן לבין פרנקו הוסכם כי בנו הנסיך חואן קרלוס בן ה-10 יעבור לספרד להשלמת חוק לימודיו.
ב-1969 הכריז פרנקו על חואן קרלוס כיורשו.
בכך פסח על חואן, שפרנקו חשש כי הוא ליברלי מדי בדעותיו וכי לא יקיים את מורשתו בספרד.
דבר זה בא לחואן כהפתעה (פרנקו האמין שחואן קרלוס יקיים את המשטר שהקים, אך המלך הצעיר תמך דווקא בדמוקרטיזציה של המדינה).
בשנת 1977, שנתיים לאחר מות פרנקו והכרזת חואן קרלוס כמלך, ויתר חואן על טענתו למלוכה.
בתמורה העניק לו בנו המלך רשמית את התואר רוזן ברצלונה.
חואן נפטר ב-1993 והובא לקבורה בכבוד מלכים תחת השם חואן השלישי.
הוא נקבר בפנתיאון המלכותי הספרדי באל אסקוריאל.
חואן היה האביר ה-1165 במסדר גיזת הזהב.
ב-12 באוקטובר 1935 התחתן חואן עם מריה דה לאס מרסדס, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של קרלוס, נסיך בורבון-שתי הסיציליות ולואיז, נסיכת אורליאן, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
הנסיכה פילאר, דוכסית בדחוס (1936–2020), התחתנה עם לואיס גומז-אסבו, רוזן דה לה טורה
חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד (נולד ב-1938), התחתן עם סופיה, מלכת ספרד
הנסיכה מרגריטה, דוכסית סוריה (נולדה ב-1943), התחתנה עם קרלוס סוריטה, דוכס סוריה
חואן מנואל איטורבה ארבלוס (בספרדית: Juan Manuel Iturbe Arévalos; נולד ב-4 ביוני 1993) הוא כדורגלן פרגוואי, יליד ארגנטינה, המשחק בעמדת החלוץ השמאלי בקבוצת הכדורגל סרו פורטניו ובנבחרת פרגוואי.
איטורבה נולד בבואנוס איירס שבארגנטינה וגדל בפרגוואי.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 2009 בגיל 16 בקבוצת סרו פורטניו, שמאמנה באותה עת היה פדרו טרוגליו, וזכה איתה באליפות פרגוואי (אפרטורה).
בתחילת דרכו נתלו בו תקוות רבות והוא אף הושווה לליאו מסי.
בסוף אותה שנה, עקב קונפליקט עם המועדון, הוא עזב את המדינה ונסע לארגנטינה מולדתו.
בארגנטינה הוא התעתד לשחק בקילמס, ואף השתתף בעשרה אימונים בקבוצה, אך הדבר לא יצא לפועל עקב תביעת זכויות של סרו פורטניו.
בשלהי 2012, במקביל לזימונו לנבחרת ארגנטינה הצעירה, הוא הביע את רצונו שלא לחזור לפורטו, על מנת לקבל יותר דקות משחק, ולכן הושאל לשישה חודשים לריבר פלייט הארגנטינאית תמורת 600,000 דולרים.
מאמנה של ריבר, רמון דיאס, שיתף אותו ב-17 משחקים בהם הבקיע 3 שערים ובישל 2 בישולים, תוך שהוא זוכה לאהדת הקהל ומביע את משאלתו לחזור לקבוצה בעתיד.
את עונת 2013/2014 עשה כשחקנה של הלאס ורונה, מהליגה האיטלקית, אליה הושאל מפורטו.
לקראת סוף העונה, עקב הצלחתו בקבוצה, מימשה הלאס ורונה את אופציית הקנייה ורכשה אותו תמורת 20 מיליון דולרים.
עוד באותה פגרת קיץ 2014 הביעו בו עניין קבוצות פאר רבות, כמו ריאל מדריד, אתלטיקו מדריד ויובנטוס, ולבסוף הוא נרכש על ידי רומא בסכום של כ-25 מיליון יורו.
ב-1 בינואר 2016 הושאל לבורנמות' מהפרמייר ליג עד לסוף העונה.
ב-4 בינואר 2017 הושאל לטורינו עד לסוף העונה.
ב-21 באוגוסט 2017 הושאל לטיחואנה המקסיקנית.
עד 2010 שותף איטורבה בנבחרות הצעירות של פרגוואי, ואף שיחק משחק אחד ב-2009 במדי הנבחרת הבוגרת של מדינה זו, אך כיוון שהיה זה משחק ידידות בלתי רשמי, עדיין היה ביכולתו להחליט באיזו נבחרת ישחק.
ב-2010 הוא הוזמן להתאמן עם הנבחרת הצעירה של ארגנטינה, ואף נסע איתה לדרום אפריקה ככוח עזר לנבחרת הבוגרת במהלך מונדיאל 2010 שהתקיים במדינה זו.
בינואר 2011 הוא זומן לסגל נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 20 שהשתתף באליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 בפרו, טורניר בו הצטיין איטורבה והבקיע בו 3 שערים ב-9 משחקים, אחד מהם מול נבחרת ברזיל בניצחון 1–2 של הארגנטינאים.
מאוחר יותר באותה שנה זומן שוב לסגל שהשתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בקולומביה, והשתתף ב-5 משחקים.
בראשית 2013 השתתף באליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 שנערך בארגנטינה.
בטורניר זה איטורבה השתתף בשלושה משחקים והבקיע שער אחד.
אף על פי ששיחק בנבחרת הצעירה של ארגנטינה, איטורבה העדיף לשחק בנבחרת הבוגרת של פרגוואי, וערך בה את הופעת הבכורה הרשמית שלו במוקדמות מונדיאל 2018, כשעלה כמחליף במחצית השנייה במשחק נגד נבחרת ברזיל.
איטורבה קיבל את הזימון לנבחרתו לקופה אמריקה סנטנריו בו ערך שלוש הופעות.
חואן באוטיסטה אגוארו סאנצ'ס (בספרדית: Juan Bautista Agüero Sánchez; 24 ביוני 1935 – 27 בדצמבר 2018) היה כדורגלן פרגוואי ששיחק בעמדת החלוץ בעיקר בסביליה.
כמו כן, שיחק בקבוצות קלוב אולימפיה, ריאל מדריד וגרנדה.
במדי נבחרת פרגוואי הופיע 35 פעמים והבקיע 19 שערים.
אגוארו נולד בפרגוואי והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקלוב אולימפיה מליגת העל הפרגוואית.
ב-3 העונות בהן שיחק במועדון, זכה ב-3 אליפויות.
לקראת עונת עבר אגוארו לסביליה מליגת העל הספרדית, ושיחק בה במשך 6 עונות.
הוא ערך במועדון 116 הופעות, בהן הבקיע 32 שערים.
בעונת שיחק אגוארו בריאל מדריד, גם היא מליגת העל הספרדית.
אגוארו לקח בעונה זו חלק בזכייתה של ריאל מדריד בליגת האלופות , כששיחק בהפסד 2-1 לפיינורד במסגרת המשחק הראשון של הסיבוב הראשון.
בליגה ערך אגוארו 5 הופעות והבקיע שער אחד.
בעונת שיחק אגוארו בקבוצה השלישית והאחרונה שלו בליגת העל הספרדית, גרנדה.
הוא ערך 13 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
במוקדמות מונדיאל 1958 ערך אגוארו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרגוואי, בהפסד 3-2 לנבחרת קולומביה.
הוא היה חלק מנבחרת פרגוואי שהודחה בשלב הבתים במונדיאל 1958. באותו טורניר כבש שני שערים, אחד נגד נבחרת סקוטלנד ואחד נגד נבחרת יוגוסלביה.
בסך הכל אגוארו ערך 35 הופעות בנבחרת פרגוואי, בהן הבקיע 19 שערים.
חואן איגנסיו מולינה (בספרדית: Juan Ignacio Molina; 24 ביוני 1740 - 12 בספטמבר 1829), היה כומר ישועי צ'יליאני, חוקר טבע, היסטוריון, בוטנאי, זואולוג וגאוגרף, שהתפרסם בעקבות חיבורים ומאמרים אודות הטבע של צ'ילה ונחשב לחוקר הטבע הראשון יליד צ'ילה.
הוא ידוע גם בשמו האיטלקי ג'ובאני איניאציו מולינה.
מולינה נולד בגואראקולן - כפר הממוקם בקומונה וייה אלגרה השוכנת בפרובינציית לינרס במחוז מאולה שבצ'ילה אשר באותו זמן נקראה הקפיטניה חנרל של צ'ילה והייתה חלק מהאימפריה הספרדית.
הוריו היו אגוסטין מולינה ופרנסיסקה גונסאלס ברונה.
לאחר שנים בודדות המסדר הישועי החליט שמולינה כשרוני מדי מכדי לשמש כמורה והוא נשלח לשאת בתפקידים אחרים.
הוא גר באחוזה בעיירה בוקאלמו השוכנת במחוז או'היגינס אשר בקרבתה נמצאת כיום שמורת הטבע אל-יאלי, ונאלץ לעזוב את צ'ילה בשנת 1768 בגיל 28 שנה יחד עם 300 חברי המסדר הישועי במדינה כאשר ממלכת ספרד הורתה על גירוש הישועים ממושבותיה מעבר לים.
מולינה הוסמך להיות כומר ימים בודדים לפני הגירוש של האגודה, ואחרי זה הוא כונה בדרך כלל "אבטה" (אב מנזר).
לאחר שהגיעו לספרד בתום מסע מפרך, הכמרים הצ'יליאנים החליטו להגר לאיטליה לאחר שהכנסיות והמנזרים הישועים בספרד התמלאו בגולים אחרים מרחבי האימפריה הספרדית.
הוא תיאר לראשונה את המין צ'ילנסיס פיורה אצטלן ימי הנפוץ בחופי צ'ילה, במחקריו על הטבע ב-1782.
מולינה התיישב בבולוניה, שם הפך לפרופסור ללטינית באוניברסיטת בולוניה הודות לכישורי השפה שלו.
בסופו של דבר, חואן מולינה הפך לפרופסור למדעי הטבע בשנת 1803, בהתחשב בידע הרב שלו על אמריקה הדרומית.
עבודותיו זכו לתשומת לב רבה ותורגמו לגרמנית, צרפתית, אנגלית, ועוד.
במשך השנים, מולינה הגיע לדרגת חבר במכון האיטלקי לאומניות ומדעים.
בשנת 1815 הוא ירש הון רב, והוא תרם את רובו להקמת מכללה וספריות בעיר טאלאקה.
מולינה נפטר בבולוניה ב-12 בספטמבר 1829 בגיל 89 שנים, כשמדינתו צ'ילה כבר הפכה לרפובליקה עצמאית משגשגת.
בחיבור "התפשטות המין האנושי על פני כדור הארץ" (1818), הוא הציע את התזה שההבדלים הפיזיים הנצפים אצל המין האנושי נובעים מגורמים אקלימיים וגאוגרפיים.
תלמיד לשעבר של מולינה האשים אותו בכפירה, והבישוף של בולוניה הורה למועצה של תאולוגים לבחון את עבודתו.
לאחר שלא נמצא בעבודותיו דבר נגד אמונה, המועצה אישרה לו לפרסם את כתביו.
אף על פי כן, כתבים רבים שלו לא אושרו לפרסום במשך תקופה ארוכה.
יש הטוענים עקב כך, כי מולינה היה למעשה אחד החלוצים של תורת האבולוציה - עשרות שנים לפני צ'ארלס דרווין.
בסביבות 1787, מולינה העלה את האפשרות שאמריקה הדרומית אוכלסה על ידי ילידי אסיה הדרומיים באמצעות מעבר דרך שרשראות איים אינסופיות באוקיינוס השקט, בעוד שאמריקה הצפונית אוכלסה כנראה דרך סיביר.
מולינה תיאר מאות מיני צמחים דרום אמריקנים, ואף שאצל רובם התיאור לא היה מדעי, בוטנאים מאוחרים יותר שהעניקו שם מדעי לצמחים הללו הסתמכו על חיבוריו של מולינה, ועקב כך נוצר "תקן מולינה" בבוטניקה שמשמעותו שהתיאור המדעי של צמח מסוים מבוסס על הנתונים של חוקר זה.
על שמו קרויים מספר סוגי ומיני צמחים, מין של לטאה אחת והמכון הספרותי שאת הקמתו מימן.
לזכרו הוצאו במהלך השנים מספר בולים צ'יליאנים.
חואן אורלנדו ארננדס אלברדו (בספרדית: Juan Orlando Hernández Alvarado; נולד ב-28 באוקטובר 1968) הוא איש עסקים לשעבר ופוליטיקאי הונדורסי, חבר המפלגה הלאומית השמרנית של הונדורס.
הוא כיהן כנשיא הונדורס ה-55 במשך שתי קדנציות רצופות, על אף שחוקת הונדורס מתירה רק קדנציה אחת לנשיא.
הוא נכנס לתפקידו ב-27 בינואר 2014, לאחר שזכה בבחירות לנשיאות הונדורס שנערכו ב-2013.
לפי כן היה נשיא הקונגרס של הונדורס (ראש הקונגרס) בין ינואר 2010 ליוני 2013, כאשר קיבל רשות מהקונגרס להיעדר מכל מחויבויותיו בקונגרס, כדי להקדיש את עצמו לקמפיין שלו לנשיאות המדינה.
ארננדס נחשד בשחיתות ובהונאת בחירות, ובשיתוף פעולה עם סוחרי סמים שהבריחו כמויות גדולות של קוקאין לארצות הברית.
ב-21 באפריל 2022 הוא הוסגר לארצות הברית, הועמד למשפט והורשע בסחר בסמים במשך עשרות שנים כדי לקדם את הקריירה הפוליטית שלו.
הוא היה הילד ה-15 מתוך 17 ילדים של הוריו.
אחיו חואן אנטוניו ארננדס, המכונה טוני, מכהן כחבר הקונגרס הלאומי.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של הונדורס במדעי החברה והחוק ולמד משפטים, והיה נשיא איגוד הסטודנטים 1988–1989. הוא בעל תואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת המדינה של ניו יורק.
הוא היה איש עסקים בעסקי הקפה בעיר הולדתו, ובתעשיית הרדיו והטלוויזיה, והיה בעלים של בתי מלון.
התפרסם בהונדורס כשהמנהיג הליברלי רפאל פינדה פונסה כינה אותו כנער שזכה לחינוך עלוב.
ארננדס, שייצג את מחוז למפירה בקונגרס מאז שנת 2001, נבחר לנשיא הקונגרס הלאומי, שבו למפלגה הלאומית היה רוב נוח, ב-21 בינואר 2010, ונכנס לתפקידו כעבור ארבעה ימים.
בנובמבר 2012 התמודד ארננדס בבחירות מקדימות נגד ריקרדו אלברס לבחירת מועמד המפלגה בבחירות לנשיאות בשנת 2013, וניצח בבחירות.
אלברס הצהיר פומבית כי הייתה הונאה בבחירות, ודרש ספירה חוזרת של הקולות, אך בית הדין העליון לבחירות (TSE) דחה את עתירתו.
בסקר שנערך במאי 2013 ניצב ארננדס במקום השלישי בין המתמודדים לנשיאות עם 18% מהקולות.
הוא החל את מסע הבחירות לנשיאות בחודש יולי 2013 בקמפיין שדרש שהצבא יפטרל ברחובות.
הוא טען כי יריבתו הגדולה קסיומרה קסטרו רוצה לסלק את המשטרה צבאית, שכבר הייתה אז בשתי הערים הגדולות של הונדורס.
הוא זכה בבחירות, לאחר שניצח את קסטרו בפער של כ-250 אלף קולות.
לאחר הבחירות דיווח ארננדס כי בחשבונות של המפלגה הלאומית נמצאו כ-140 אלף דולר שהתקבלו מחברות שקשורת לסקנדל של הביטוח הלאומי של הונדורס (IHSS) שנכנסו לקופת הקמפיין שלו.
החוקה של הונדורס מאפשרת רק תקופת כהונה אחת כנשיא, אך למרות זאת ועל אף ההתנגדות, ב-15 בדצמבר 2016 החליט בית הדין העליון של הבחירות ברוב של שני קולות כנגד אחד, לאפשר לארננדס לרוץ לקדנציה נוספת ולהשתתף בבחירות הפנימיות למועמדי המפלגה הלאומית לנשיאות.
החוקה אף מאפשרת לבטל אזרחות של מי שמקדם שינוי בחוק כדי לאפשר את בחירתו מחדש, אולם המפלגה הלאומית, שגם שולטת בקונגרס, טענה כי פסיקת בית המשפט העליון בשנה שלפני כן מאפשרת לו להתמודד לקדנציה שנייה.
מנגד, המפלגה הליברלית שבאופוזיציה טענה כי אין בידי בית המשפט הסמכות לקבל החלטות כאלה.
ארננדס הוכרז כזוכה בבחירות לנשיאות ברוב דחוק של כ-1.5% מכלל המצביעים, ב-16 בדצמבר, לאחר קמפיין שספג ביקורת רחבה כהונאה.
הוא החל את כהונתו השנייה כנשיא הונדרוס ב-27 בינואר 2018.
במהלך הבחירות שנערכו בנובמבר 2017 הוביל לפי ספירת רוב הקלפיות דווקא יריבו סלבדור נסראללה, ממוצא פלסטיני, אבל אז הופסקו העדכונים.
לאחר ימים של חוסר ודאות נמסרו התוצאות הרשמיות, ולפיהן דווקא ארננדס היה המנצח.
בתום הבחירות נערכו הפגנות סוערות בהונדרוס, אחרי שגופי הפיקוח הבינלאומיים דיווחו על שחיתות בבחירות שבהן זכה ארננדס בפער זעיר.
משקיפים מטעמם תבעו עריכת בחירות חוזרות לנשיאות.
לפי נתוני ארגוני זכויות אדם שפורסמו ב"ניו יורק טיימס", לפחות 22 בני אדם נהרגו בידי כוחות הביטחון שדיכאו את ההפגנות.
ארננדס לא התמודד בבחירות לנשיאות הונדורס ב-2021, וסיים את כהונתו כנשיא ב-27 בינואר 2022 עם כניסתה של סיומרה קסטרו לתפקיד.
בשנת 2018 הוזמן על ידי שרת התרבות מירי רגב (הליכוד), להדליק משואה בחגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל.
בעקבות הביקורת הציבורית על כך הוא ביטל את השתתפותו.
ב-1 בספטמבר 2019 הגיע לביקור בישראל על מנת לחנוך את המשרד המסחרי בירושלים.
ב-24 ביוני 2021 הגיע לביקור בישראל, שם פגש את ראש ממשלת ישראל, נפתלי בנט ושוחח איתו.
לאחר פגישתם, נפגשו השניים עם שר החוץ הישראלי, יאיר לפיד, ושרי החוץ והנשיאות של הונדורס וכן ראש רשות המיסים של הונדורס ואיתם הם חנכו את שגרירות הונדורס בירושלים.
הונדורסים, הן בהונדורס והן מחוצה לה, מחו נגד השחיתות בהונדורס, לכאורה על ידי ממשלת ארננדס, כמו גם על ידי הרשות השופטת, הצבא, המשטרה וגורמי ממשל ציבורי אחרים, בדרישה לשים קץ למה שהם אומרים שהוא גנבת הכספים וכספי הציבור; למשל, מעילה של IHSS , המוסד לביטוח לאומי בהונדורס.
בחודש מאי 2015, גילה רדיו "גלובו" מסמכים שלכאורה הראו כי המפלגה הלאומית קיבלה כסף רב מחברות לא קיימות באמצעות חוזים מזויפים שהוענקו על ידי IHSS כאשר הוא נוהל על ידי מריו סלאיה.
החוזים אושרו על ידי הקונגרס כאשר ארננדס היה נשיאו ואת ועדת מימון המפלגה הנהיגה אחותו, הילדה ארננדס .
ארננדס הודה כי קמפיין הבחירות שלו קיבל כסף מחברות קשורות לשערורייה, אך הכחיש כל קשר אישי למעשי השחיתות.
ביוני 2015 מינה ארננדס ועדה שתחקור את סיבת השחיתות.
פרשת מינוי אחותו לשרה בממשלה
על פי סוכנות המודיעין המרכזית של ארצות הברית (ה-CIA), מונתה הילדה אחותו של ארננדס למזכירת המדינה לתקשורת ואסטרטגיה, אך לשאלת עיתונאי הכחיש זאת ארנדדס, וטען שאחותו היא רק מעין "שרה מייעצת" ואין לרשותה תקציב ממשלתי.
ב-2 בינואר 2016 פרשה הילדה מתפקידה בממשלה, ובדצמבר 2017 נהרגה בהתרסקות מסוק.
ארננדס עזב את תפקידו בינואר 2022, עם השבעת מחליפתו, ובאותו יום הושבע כנציג הונדורס בפרלמנט המרכז אמריקני.
בפברואר 2022 נעצר בהונדורס בעקבות בקשת ארצות הברית להסגירו לידיה.
הוא חשוד בשיתוף פעולה עם סוחרי סמים שהבריחו קוקאין לארצות הברית.
הוא הוסגר לארצות הברית באפריל 2022.
במרץ 2024, הורשע בסחר בסמים ובנשק, ונדון ל-45 שנות מאסר.
במסגרת החקירה שהובילה להרשעתו סוכני המנהל לאכיפת הסמים (DEA) ותובעים פדרליים חשפו רשת של דמויות שהיו מעורבות בהברחת כמויות גדולות של קוקאין דרך הונדורס לתוך ארצות הברית.
בדצמבר 2025, לאחר שריצה שנתיים וחצי ממאסרו במתקן מעצר פדרלי במערב וירג'יניה, שוחרר ארננדס בדצמבר 2025 בעקבות חנינה נשיאותית שהעניק לו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
בשבוע שקדם להחלטה, שלח ארננדס לטראמפ מכתב בו הציג את עצמו כקורבן של "רדיפה פוליטית" מצד ממשל ביידן, וניסה לשרטט קווי דמיון בינו לבין טראמפ.
הוא פנה לטראמפ בתואר "הוד מעלתו", ושיבח את "כושר ההתאוששות" של טראמפ שחזר לנשיאות.
מקור רשמי בבית הלבן אמר כי טראמפ לא ראה את המכתב לפני ההכרזה על החנינה.
בתגובה לשאלת כתבים מדוע העניק את החנינה, השיב טראמפ: "הציבור בהונדורס ביקש ממני".
החנינה עוררה ביקורת חריפה בשל הפשעים החמורים שבהם הורשע ארננדס, ובשל הניגוד בינה לבין שאיפתו המוצהרת של טראמפ לרסן את זרימת הסמים לארצות הברית.
ביום השחרור אמר טראמפ כי "כל מדינה שמכניסה סמים לארצות הברית תהיה נתונה למתקפה".
בדצמבר 2025 הוציאה הונדורס צו מעצר בינלאומי נגד ארננדס.
חואן אנטוניו ביונה הידוע כ-ח.
Bayona נולד ב-9 במאי 1975, ברצלונה, ספרד) הוא במאי קולנוע ספרדי.
ידוע בעיקר בזכות סרט האימה "בית היתומים" (2007), סרט האסונות "הבלתי אפשרי" (2012), סרט הפנטזיה "7 דקות אחרי חצות" (2016) ו"עולם היורה: נפילת הממלכה" (2018).
כמו כן ביים מספר פרסומות וקליפים.
הוא נולד במאי 1975 בברצלונה ויש לו אח אחד, קרלוס ביונה, ששיחק כנציב בחלק מסרטיו.
הוא למד בבית הספר הקולנועי ESCAC.
בגיל 19 פגש בפסטיבל סרטים את הבמאי המקסיקני גיירמו דל טורו שהתנדב לסייע לו לביים סרטים.
לאחר שסיים את לימודיו החל לביים מספר פרסומות וסרטונים.
בגיל 20 החל להפיק סרטוני וידאו ללהקות ספרדיות קטנות ובהמשך גם לכמה זמרות כמו פסטורה סולר, ננה, אנריקו בנברי, ג'ינט ויצר קלטת וידאו ללהקה קיו.
ב-1999 יצא סרטו הראשון My Holidays וב-2002 יצא סרטו The Spongeman.
ביים את הסרט "בית היתומים" (The Orphanage) שיצא ב-2007 ממנו הרוויח 8.3 מיליון דולר וזכה ב-7 קטגוריות פרסי גויה.
באותה שנה חתם על חוזה עם סרטי יוניברסל לכתיבת הסרט Hater.
ביונה היה מהבמאים המועמדים לתפקיד יצירת הסרט דמדומים 3 מ-2010.
ב-2012 הוציא את סרט האסונות הספרדי (אך דובר האנגלית) הבלתי אפשרי עליו קיבל ביקורות חיוביות שגרף 8.3 מיליון דולר, גרף 5 פרסים ושבר את שיא הפתיחה בקולנוע הספרדי.
ביים את 2 הפרקים הראשונים של סדרת האימה הבריטית פני דרדפול שיצאה במאי 2014 עבור רשת השידור "Showtime".
בשנת-2016 יצא הסרט בבימויו 7 דקות אחרי חצות (A Monster Calls) המבוסס על ספר הפנטזיה 7 דקות אחרי חצות.
ביים את סרט החמישי בסדרת סרטי פארק היורה: עולם היורה: נפילת הממלכה שיצא לאקרנים ביוני 2018 והיה לסרטו הרווחי ביותר, עם מעל מיליארד ו-300 מיליון דולר.
ב-2019 נשכר להפיק ולביים את שני הפרקים הראשונים של סדרת הטלוויזיה "שר הטבעות" שתשודר במהלך 2022 בשירות הזרמת המדיה פריים וידאו.
בשנת 2023 ביים וכתב עבור נטפליקס את מותחן ההישרדות "אחוות השלג".
חואן, רוזן מונטיסון (בספרדית: Juan de Borbón; 15 במאי 1822 - 18 בנובמבר 1887), היה הטוען לכתר ספרד בין השנים 1861–1868 והטוען לכתר צרפת מטעם הלגיטימיסטים בין השנים 1883–1887.
חואן נולד ב-15 במאי 1822 במדריד, לאינפנטה קרלוס, רוזן מולינה ולמריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל וקרלוטה ז'ואקינה מספרד.
באותה שנה מתה אמו, ובאוקטובר 1838 התחתן אביו עם אחותה הגדולה, מריה תרזה, נסיכת ביירה.
במאי 1845 ויתר אביו על זכויותיו לכס ספרד לטובת אחיו האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין, ובשנת 1847 פרצה המלחמה הקרליסטית השנייה שנמשכה עד לשנת 1849. ב-6 בפברואר 1847 התחתן חואן עם מריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, בתם של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ומריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, ממנה נולדו לו שני ילדים.
בתחילה התגוררו השניים במודנה, אולם לאחר מהפכות 1848 באיטליה עברו השניים לאוסטריה, ומשם ללונדון, שם פיתח חואן נטיות ליברליות.
חואן נפרד מאשתו שחזרה למודנה עם ילדיהם, ומכיוון שהיה צלם פעיל הוא הצטרף בשנת 1853 כחבר מייסד של החברה המלכותית לצילום.
בשנת 1861 מתו אחיו האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין והאינפנטה פרננדו דה בורבון וברגנסה במפתיע בטריאסטה, ומכיוון שלא היו לקרלוס ילדים, הוכר חואן כחואן השלישי, מלך ספרד.
בשל דעותיו הליברליות לא היווה חואן יריב לאיזבלה השנייה, מלכת ספרד למרות הירידה הדרסטית בפופולריות שלה, ובעקבות כך דרש ממנו בנו קרלוס, דוכס מדריד לוותר לטובתו על תאריו.
ב-3 באוקטובר 1868 ויתר חואן על תאריו לטובת בנו, ובעקבות כך פרצה המלחמה הקרליסטית השלישית שבה תמך חואן בבנו.
לאחר הוויתור על תאריו חי חואן בעיקר באנגליה בעיירה וורת'ינג, תחת השם צ'ארלס מונפורט.
בשנת 1883 מת גיסו אנרי, רוזן שאמבור ללא ילדים, ומכיוון שחואן היה הצאצא הזכר הבכיר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הוא הוכר על ידי המפלגה הלגיטימית כז'אן השלישי, מלך צרפת ונווארה.
אבל מכיוון שטענתו של חואן התבססה על סב-סבו פליפה החמישי, נכדו של לואי שוויתר על זכותו לכתר צרפת כדי להיות למלך ספרד, רוב המלוכנים בצרפת דחו את הטענה ותמכו בפיליפ, רוזן פריז מבית אורליאן כטוען לכתר הצרפתי.
ב-18 בנובמבר 1887 מת חואן בברייטון, ובנו קרלוס, דוכס מדריד ירש אף את תאריו הצרפתיים.
ב-6 בפברואר 1847 התחתן חואן עם מריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, בתם של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ומריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
חואן, נסיך אסטוריאס (בספרדית: Juan de Aragón, príncipe de Asturias; 30 ביוני 1478 - 4 באוקטובר 1497) היה בנם של המלכים הקתולים ונסיך אסטוריאס עד מותו.
חואן נולד ב-30 ביוני 1478 בסביליה, פרננדו השני, מלך אראגון ולאיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה.
בעת לידתו נלחמו הוריו במלחמת הירושה הקסטיליאנית נגד בת דודתו חואנה, נסיכת קסטיליה, בתו של אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה, אשר נתמכה על ידי אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ולידת חואן סייעה לאמו לנצח במלחמה.
בשנת 1479 נחתם הסכם שלום בין הצדדים, ולפי ההסכם הוחלט כי לחואנה תינתן הברירה האם לחכות ולהתחתן עם חואן, או לפרוש למנזר, אך חואנה בחרה להפוך לנזירה וויתרה על דרישתה לכתר.
כיורש העצר היה חואן מאוד אהוב על אמו, שאף השקיעה רבות בחינוכו, ולאחר גילוי קובה בשנת 1492 כינתה את האי על שם חואן.
בתחילה רצו הוריו לחתנו עם אן מברטאן, בתם של פרנסואה השני, דוכס ברטאן ומרגריט מפואה, אולם ההסכם לא יצא לבסוף אל הפועל.
ב-3 באפריל 1497 התחתן חואן עם מרגרטה מהבסבורג, בתם של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומארי, דוכסית בורגונדיה, אולם ב-4 באוקטובר אותה שנה מת חואן משחפת בסלמנקה, בעת שבא לחתונת אחותו איזבלה מאראגון, מלכת פורטוגל עם מנואל הראשון, מלך פורטוגל, ולא הותיר ילדים אחריו.
חוּ הָאנְמִין (胡漢民; באנגלית: Hu Hanmin; 9 בדצמבר 1879 – 12 במאי 1936) היה אחד המנהיגים הראשונים של מפלגות הימין השמרני, קוומינטנג במהלך מלחמת האזרחים הסינית.
האנמין היה ממוצא האקה מ, ג'יאנגשי.
אביו עבר לגואנגדונג, כדי לקבל משרה רשמית.
אחרי סיום לימודיו בגיל 21 שנים, יצא ללמוד ביפן החל משנת 1902, והצטרף לטונגמנגואי (הברית המהפכנית הסינית) ב-1905 כעורך העיתון "מין באו".
בשנים 1907–1910 השתתף במספר מהפכות מזוינות.
זמן קצר לאחר מהפכת שינהאי בשנת 1911, הוא התמנה למושל של גואנגדונג וכמזכיר הראשי של הממשלה הזמנית.
הוא השתתף במהפכה השנייה בשנת 1913, והצטרף לסון יאט-סן שעבר ליפן לאחר כישלון המהפכה השנייה.
שם הם הקימו את הקוומינטנג (המפלגה הלאומנית הסינית).
הוא חי בגואנגדונג בין 1917 ו-1921 ועבד עבור סאן יאט-סן, כשר התחבורה ויועץ הראשי מאוחר יותר.
הוא נבחר לוועד הפועל המרכזי בוועידה הראשונה של הקואומינטנג בינואר 1924. בספטמבר הוא פעל כסגן הנשיא, כאשר סון יאט-סן עזב את גואנגג'ואו לשאוגואן.
סאן מת בבייג'ינג במרס 1925, וחו היה אחת משלוש הדמויות החזקות ביותר בקוומינטנג.
שני האחרים היו וואנג ג'ינגווי וליאו ז'ונגקאי.
ליאו נרצח באוגוסט באותה שנה, והו נחשד ונעצר.
לאחר "פיצול נינגהאן" (=הפסקת שיתוף הפעולה בין הקוומינטנג ובין המפלגה הקומוניסטית) בשנת 1927, הוא תמך בצ'יאנג קאי שק, ומונה לתפקיד שלטוני בכיר בנאנג'ינג.
מאוחר יותר, ב -28 בפברואר 1931, הוא הוכנס למעצר בית על ידי צ'יאנג עקב מחלוקות על החוקה הזמנית החדשה.
לחץ פנימי במפלגה אילץ את צ'יאנג לשחרר אותו.
לאחר מכן, הוא הפך למנהיג רב עוצמה בדרום סין, שדגל בשלושה עקרונות פוליטיים: התנגדות לפלישה היפנית, התנגדות לקומוניסטים מיליטריסטים, ולבסוף התנגדות למנהיג המוצהר, צ'יאנג קאי-שק.
הפלגים שהתנגדו לצ'יאנג בקואומינטאנג התכנסו בגואנגג'ואו כדי להקים ממשלה יריבה.
הם דרשו את התפטרות צ'יאנג מתפקידיו הכפולים כנשיא המדינה וראש הממשלה.
מלחמת האזרחים נמנעה על ידי הפלישה היפנית למנצ'וריה.
הו המשיך לשלוט בדרום סין, בלב ליבו של הקואומינטאג, בסיוע צ'ן ג'יטנג וחבורת ניו-גואנג-שי.
שם הוא ניסה ליצור ממשלה ללא שחיתות כאלטרנטיבה למשטר של צ'יאנג.
הו ביקר את צ'אנג שלא נקט מדיניות חזקה "כלפי הכוח הזר [יפן] שקרע והרס את מולדתנו!"
חו ביקר באירופה והפסיק את ההתקפה הפוליטית שלו על צ'יאנג קאי-שק ביוני 1935. בפגישה הראשונה של הוועידה החמישית של קואומינטאנג בדצמבר 1935 נבחר ליו"ר הוועדה המרכזית.
הוא חזר לסין בינואר 1936, חי בגואנגג'ואו עד שמת מדימום במוחו ב -12 במאי 1936.
צ'יאנג רצה להחליף את חו בחסידיו הנאמנים בדרום סין ולחסל את האוטונומיה שממנה נהנה הדרום תחת חו.
כתוצאה מכך, צ'ן והחבורה של גואנגשי קשרו קשר נגד צ'יאנג.
צ'ן נאלץ להתפטר מתפקידו כמושל גואנג-דונג לאחר שצ'יאנג שיחד רבים מקציניו לערוק והמזימה התמוטטה.
חוֹאוּ שְׂייֵנְגוָאנְג (בסינית: 侯先光; בפין-יין: Hóu Xiānguāng, נולד במרץ 1949 בשו'ג'ואו בג'יאנגסו) הוא פלאונטולוג סיני, שמחקריו היו הגורם לגילוי אתר המאובנים בצ'נגג'יאנג.
הוא למד בבית הספר בשו'ג'ואו, ואז למד בנאנג'ינג.
בשנת 1977 סיים תואר במדעי כדור הארץ ועבד כמרצה באותה המחלקה.
בשנת 1984 הוא גילה את הפאונה של צ'נגג'יאנג במהלך עבודות שדה ממושכות ופיתח שיטות שימור של "מאובנים רכי-גוף".
התגלית, יחד עם גילוי פצלי ברג'ס בקנדה, היו בין התגליות המרהיבות ביותר של הפלאונטולוגיה במאה העשרים.
הוא זכה בפרס הראשון הלאומי של סין למדע הטבע בשנת 2003, הפרס על התקדמות המדע והטכנולוגיה של קרן הו לונג הו בשנת 2004, הפרס המיוחד למדעי הטבע במחוז יונאן, פרס התחרות המצטיינת למדעי הטכנולוגיה של מחוז יונאן, והיה סגן נשיא האיגוד הבינלאומי לפלאונטולוגיה בין השנים 2006–2010.
מין שושנת ים Xianguangia sinica קרוי על שמו.
חואו ז'נג'ה (בסינית: 侯 仁 之; 6 בדצמבר 1911 – 22 באוקטובר 2013) היה גאוגרף סיני וחלוץ הגאוגרפיה ההיסטורית המודרנית בסין.
הוא תרם תרומה יוצאת דופן להתפתחות הגאוגרפיה ההיסטורית הן בתאוריה והן בפועל.
חואו נולד בנפת דזאוצ'יאנג , מחוז חביי, ב־6 בדצמבר 1911. הוא גדל במחוז שאנדונג.
בגיל 21 קיבל את השראתו מההיסטוריון גוּ גְ'יֵה-גָאנְג להתחיל ללמוד היסטוריה באוניברסיטת ינג'ינג בבייג'ינג.
הוא למד היסטוריה אצל ויליאם חונג וגוּ גְ'יֵה-גָאנְג.
בשנת 1936 סיים תואר ראשון בהיסטוריה והמשיך לתואר שני באוניברסיטה.
לאחר לימודיו המשיך ללמד באוניברסיטה, שם נפגש ומאוחר יותר התחתן עם אשתו גָ'אנְג וֵיי-יִינְג (Zhang Weiying).
חואו תכנן להמשיך את לימודיו באנגליה אך לאחר הפלישה היפנית לסין בשנת 1941, הוא נכלא כאחד ממנהיגי גוף הסטודנטים באוניברסיטה.
הוא נידון למאסר למשך שנה, והיה מוגבל בתנועותיו עם שחרורו.
הוא ואשתו התיישבו בטיינג'ין עד תום מלחמת סין–יפן השנייה.
בשנת 1946, לאחר סיום המלחמה, החל חואו ללמוד דוקטורט באוניברסיטת ליברפול, שם סיים את לימודיו בשנת 1949. עבודת הגמר שלו הייתה על הגאוגרפיה ההיסטורית של בייג'ינג.
לאחר מכן חואו חזר לסין ועבד כפרופסור חבר במחלקה להיסטוריה באוניברסיטת ינג'ינג.
לימים מילא מספר תפקידים באוניברסיטת בייג'ינג, כולל סגן פרובוסט האוניברסיטה, דיקן המחלקה לגאולוגיה וגאוגרפיה, ודיקן המחלקה לגאוגרפיה.
בשנת 1950 מונה חואו להשתתף ב"ועדת התכנון העירוני בבייג'ינג" לייעוץ אודות התכנון העירוני של העיר.
בנוסף, הוא קידם מחקר גאוגרפי היסטורי צ'נגדה, בהאנדאן, בדְזְה-בָּוֹ, ובערים אחרות בעלות משמעות היסטורית.
חואו חקר גם את המדבריות בנינגשיה, מונגוליה הפנימית וגאנסו, כדי לסייע ולחקור בנוגע לנטיעת יערות מחסה.
במהלך מהפכת התרבות בסין (1966-1976) פועלו ואופי מחקריו של חואו ספגו ביקורת מהשלטונות והוא הורחק לאזור כפרי רחוק, לבית הספר 7 במאי בג'יאנגשי לצורך עבודה פיזית וחינוך מחדש.
בשנת 1972 חזר חואו ללימודים ומחקרים אקדמיים, ופרסם את אוסף העבודות האקדמיות הראשון בשנת 1979.
בשנת 1980, חואו קיבל מינוי להיות חבר באקדמיה הסינית למדעים .
בשנת 1984 הפך חואו לחוקר אורח באוניברסיטת קורנל.
בתקופתו הוא למד על האמנה בדבר הגנת המורשת התרבותית והטבעית העולמית, שהייתה הבסיס להקמת מערכת אתרי המורשת העולמית.
חואו פנה לוועידה המייעצת הפוליטית של העם הסיני (CPPCC) , בהצעה שהרפובליקה העממית של סין תצטרך לאמנה.
בשנת 1987, העיר האסורה, החומה הגדולה של סין וג'ואוקואודיין הפכו לאתרים הסיניים הראשונים שנרשמו על ידי אונסק"ו ברשימת אתרי המורשת העולמית.
חואו נקרא כ"אדם הראשון שהגיש בקשה להגנת המורשת הסינית".
חואו נפטר בגיל 102 באוקטובר 2013.
בנוסף למחקר הגאוגרפי ההיסטורי שלו, והגישות החדשות שפיתח, כתב חואו ספרים ויצירות רבות למען הקהל הרחב.
העקרונות והתרגול של הגאוגרפיה ההיסטורית.
ארבעה מאמרים על גאוגרפיה היסטורית
היסטוריה קצרה על הגאוגרפיה של סין העתיקה
בשנת 1984 קיבל חואו דוקטורט של כבוד במדעים מאוניברסיטת בייג'ינג.
בשנת 1999 הוענקה לו מדליית ג'ורג דייווידסון המוענקת לגאוגרפים החוקרים את אזור האוקיינוס השקט על ידי האגודה האמריקאית לגאוגרפיה, באותה שנה הוענק לו פרס מדעי הטבע והטכנולוגיה מטעם ארגון HLHL.
חואו נבחר כחבר כבוד בחברה הסינית למדע פופולרי.
כוכב לכת 309295 Hourenzhi נקרא על שמו.
חוֹאוּ יוּ'נְדֶה (במנדרינית תקנית: 侯云德 ; באנגלית: Hou Yunde; נולד ב-13 ביולי 1929) הוא גנטיקאי, מהנדס גנטי וחוקר מחלות סיני.
הוא הקים את הבסיס למחקר גנטי בסין, כמו גם את הבסיס לרפואה מונעת למחלות מידבקות בסין, ונחשב "אבי האינטרפרון הסיני".
חואו נולד ב-1929 בעיר צָ'אנְגְג'וֹאוּ במחוז ג'יאנגסו.
עוד בילדותו הוא החליט להקדיש את חייו לרפואה לאחר שצפה באחיו שמת ממחלה מידבקת.
בשנת 1958, הוא סיים לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של ווּהָאן (היום, בית הספר לרפואה טונְגְגִ'י) , ובין השנים 1958–1962 הוא למד במכון המחקר לחקר נגיפים על שם דימיטרי איבנובסקי בברית המועצות .
הוא השקיע הרבה שעות עבודה בהיותו שם במהלך לימודיו שם.
יום אחד, העכברים במעבדה מתו מגורם לא ידוע.
חואו חקר וגילה כי העכברים במעבדה סובלים מווירוס סנדאי (Sendai virus, נגיף דרכי-נשימה של עכברים ), הוא בחן את האפשרות שהנגיף יכול להדביק בני אדם, וגילה כי וירוס סנדאי מסוגל לגרום לאיחוד ("התכה") של תאים חד-שכבתיים.
חואו היה בין הראשונים שחקר את תופעת איחוד התאים .
על תוצאות מחקריו אלו כתב 17 מאמרים וקיבל תואר דוקטורט (ברוסית kandidat nauk - דוקטור בדרגה התחלתית) במדעי הרפואה, הייתה זו הפעם הראשונה שהמכון העניק תואר זה לסטודנט זר.
עם חזרתו לסין חואו חקר נגיפים כגורמים עיקריים לזיהומים נשימתיים והצליח לבודד שלושה זנים של פארא-אינפלואנזה, שהסבירו את המגפות המדבקות בבייג'ינג בין השנים 1962–1964.
בהמשך עבודתו בסין הניח את הבסיס למחקר הנגיף המולקולרי של סין ויצר את התרופות הסיניות הראשונות שהונדסו גנטית.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 חואו עבד כדי לפתח אינטרפרון המיוצר מחומרים מקומיים כדי להוזיל עלויות.
לאחר מספר רב של ניסיונות הוא הצליח לפתח את הייצור הסיני הראשון בדרגה רפואית של אינטרפרון מתאי דם לבנים, אשר הקנה לו את הכינוי "אבי האינטרפרון הסיני".
הוא גם הצליח לפתח אינטרפרון a1b רקומביננטי אשר נועד לטפל בסוגים של לוקמיה וצהבת נגיפית.
בין השנים 1978–1996 קבוצתו המשיכה לפתח עוד 18 תרופות מבוססות הנדסה גנטית, מתוכן 8 שהוא פיתח אישית.
בין השנים 1984–1997 שימש כראש ועדת מומחים לתכנון בתחום הביוטכנולוגי של תוכנית 863.
לאחר שההגבלות על עסקים נחלשו בשנות ה-90 של המאה ה-20, הוא הקים את אחת מחברות התרופות הסיניות הראשונות להנדסה גנטית, יחד עם צֶ'נְג יוּנְגְצִ'ינְג (Cheng Yongqing).
חואו וצוותו פתחו את ה-alpha 1b, אינטרפרון שמיוצר מקומית בסין ושתעשיית התרופות הסינית נשענת עליו.
בשנת 2008, בגיל 79, הוא מונה להיות המנהל הטכני בוועדה הלאומית לטיפול ואבחון במחלת האיידס, דלקת כבד נגיפית ומחלות מידבקות אחרות.
הוא הניח את התשתית לטיפול ומניעה למגפות נגיפיות מדבקות, עם תוכנית מערכתית לשנים 2008–2020.
במהלך מגפת השפעת ב-2009, חואו, בשנות ה-80 לחייו, היה אחראי על התגובה הסינית למגפה ולמניעת המשך הפצתה.
הצוות הצליח לפתח חיסון אולם הייתה שאלה אם נדרשת מנה או שתיים, כיוון שחברות התרופות הסיניות לא היו מסוגלות לעמוד בקצב החיסונים הנדרש.
חואו התעקש שמנה אחת תספיק ושהגוף ייצור את החיסון הנדרש, וכך יהיו יותר חיסונים לכולם.
תחת הנהגתו של חואו המגפה נעצרה בסין לפני מועד סיומה הרשמי בשאר העולם.
בזכות עבודתו ובזכות רופאים אחרים הוא הניח את התשתית לטיפול במחלות מידבקות והקים מערכת היכולה לזהות תוך 72 שעות 300 פתוגנים מוכרים ויכולת לחקירה מהירה של פתוגנים לא מוכרים, ובינם שפעת העופות, נגיף האבולה ועוד.
במהלך חייו כתב יותר מ־500 מאמרים וספרים.
חואו זכה בפרס המדע והטכנולוגיה הגבוה ביותר לשנת 2017. זה פרס נחשב ביותר הנחשב "פרס נובל הסיני" עם פרס כספי גדול של 5 מיליון רנמינבי (השווה ערך ל-800,000 דולר אמריקאי), מתוך הפרס הכספי, 10% הולך לחוקר עצמו, והשאר מוקצה למחקר שלו.
האסטרואיד 181829 Hou Yunde, שהתגלה על ידי אסטרונומים של תוכנית אסטרואיד CCD בייג'ינג שמידט בשנת 1998, נקרא על שמו.
ההכרזה הרשמית על השם נעשתה באוגוסט 2019.
חואן אוואריסטו (בספרדית: Juan Evaristo; 20 ביוני 1902 – 8 במאי 1978) היה כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי.
אוואריסטו שיחק בכמה קבוצות בארגנטינה בזמן שהכדורגל שם עדיין היה עניין חובבני.
בשנת 1931 הצטרף לבוקה ג'וניורס ועזר להם לזכות בתואר המקצועי הראשון אי פעם בכדורגל הארגנטינאי.
אוואריסטו עזב את בוקה בשנת 1932 ולאחר מכן שיחק עבור אינדפנדיינטה, שם פרש מקריירת משחק בשנת 1937. לאחר פרישתו הוא ואחיו הקטן, מריו אוואריסטו, שגם היה כדורגלן היו אחראים על אקדמיות הנוער של בוקה ג'וניורס במשך יותר משלושים שנה.
בנבחרת ארגנטינה ערך 26 הופעות וכבש 6 שערים בין השנים 1923–1930. במהלך חלק משנים אילו שיחק יחד עם אחיו מריו.
אוואריסטו זכה עימה במדליית כסף אולימפית ובשני גביעי קופה אמריקה בשנים 1927 ו-1929. במונדיאל 1930, המונדיאל הראשון בהיסטוריה שנערך באורוגוואי, סיים במקום השני לאחר הפסד 4–2 לאורוגוואי.
אוואריסטו ואחיו מריו היו לצמד האחים הראשון ששיחקו בגמר המונדיאל.
חואן אלונסו (בספרדית: Juan Alonso; 13 בדצמבר 1927 – 8 בספטמבר 1994) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת השוער.
היה לשוערה של ריאל מדריד בכל חמש הזכיות הרצופות שלה בגביע אירופה לאלופות בשנות החמישים.
חואן אלונסו נולד ב-13 בדצמבר 1927 בהונדריביה, חבל הבסקים, שבספרד.
אחיו, גבריאל אלונסו, היה גם כן לכדורגלן.
כנער אלונסו שיחק בקריזפה, קבוצה מקומית, בגיל 15. בשנת 1946 החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון לוגרונס מהליגה השלישית שם שמר על השער בצורה טובה בעונת 1946/47. בסוף אותה עונה אלונסו עשה מבחן כניסה לסלטה ויגו שם אחיו התחיל שנה לפני כן.
מאמנה אז, ריקרדו זאמורה השוער האגדי של נבחרת ספרד, לא קיבל אותו בכך שאמר: "הילד הזה לא יהיה מועיל לי.
הוא לעולם לא יהיה שוער טוב והוא בהחלט לא מעוניין בסלטה".
משם אלונסו היה חייב לעשות שירות צבאי בפרול, לכן הוא השיג אישור מהרשויות הצבאיות לשחק בקבוצה המקומית ראסינג פרול ששיחקה באותה העת בליגה השנייה.
במהלך שתי עונות עימה הצליח להפגין יכולת שוערות טובה שלא נעלמה מעיני קבוצות רבות.
לאחר שסיים את שירותו הצבאי חתם אלונסו בריאל מדריד בשנת 1949. החתמתו הומלצה על ידי שוערה אז, חוסה באנון, שנאלץ לפרוש ממשחק באותה שנה עקב פציעה.
אלונסו בכלל היה אמור להיות לשוער השלישי של ריאל אחרי אדאוטו וגרסיה מרטין, אך קיבל את ההזדמנות ביום הרביעי של עונת 1949/50 בלה ליגה עקב פציעות של השניים.
הופעת הבכורה הייתה ב-25 בספטמבר 1949 במשחק חוץ נגד ריאל סוסיאדד.
מאז ועד למשך כל שנות החמישים הפך לאחד מעמודי התווך של ריאל מדריד הגדולה שזכתה בחמישה גביעי אירופה רצופים וב-5 תוארי ליגה.
אלונסו התאפיין כשוער בעל ביטחון, שלווה, יכולת מיקום טובה, רפלקסים ואינטואיציה נהדרת לצפות את היריב.
במשך שלוש עונות (1951–1954) שיחק לצד אחיו ששיחק בעמדת הבלם.
הקריירה שלו הייתה לא קלה מכיוון שהיה צריך להילחם עונה אחר עונה על עמדת השוער הפותח, אך אף אחד מהשוערים שריאל החתימה לא הצליח לחטוף את מקומו.
בטורניר גביע העולם למועדונים 1952 הלא רשמי שנערך בקראקס שבקולומביה עלה מעמדו של אלונסו כשוער.
במשחק הגמר בו ריאל ניצחה נגד בוטפוגו הוא נתן הופעה מרשימה עם הצלות נהדרות, ובסיום הטורניר נבחר להיות לשחקן המצטיין.
עם צירופו של אלפרדו די סטפנו בעונת 1953/54 התארים החלו להגיע למועדון ויצרו את אחת הקבוצות המיתולוגיות בתולדות הכדורגל.
בנוסף לכך זכה במהלך עונת 1954/55 גם בתואר אישי, פרס הזאמורה המוענק לשוער הטוב ביותר בלה ליגה.
לאחר ששיחק בשלושה משחקי גמר גביע אירופה ברציפות נגד סטאד ריימס, פיורנטינה ומילאן בהתאמה אלונסו איבד את מעמדו בשנת 1959 עקב מחלה בריאות.
דבר זה מנע ממנו לשחק בשליש האחרון של עונת 1958/59 ומה שהיה גם אמור להיות לגמר גביע אירופה הרביעי שלו.
מאז היה כמעט ולא פעיל במשך שנה בגלל המחלה, שכן אף על פי שלכאורה לא הייתה כלל רצינית, הוא לא קיבל את הסמכות ההדדית הספורטיבית לחזור לשחק.
כאשר קיבל את האישור הוא נפצע מחוסר פעילות במשחק הקאמבק שלו נגד אתלטיקו מדריד ב-21 בפברואר 1960. התנגשות עם אדלרדו גרמה לו שבר עצם הבריח ואובדן ממושך נוסף.
לאור עובדה זאת ריאל האריכה את חוזהו של אלונסו לשנה נוספת אך הוא לא שיחק עוד משחק רשמי עבורה.
הוא זכה בתואר גביע אירופה החמישי שלו, הגביע הבין-יבשתי ובאליפות בעונת 1960/61 מבלי שהשתתף ישירות באף אחד מאותם טורנירים.
אלונסו עשה את הופעתו האחרונה בה במשחק המחווה שלו נגד ריבר פלייט, ועזב את ריאל בסוף עונת 1961/62. אחר כך שיחק שנה נוספת לפני שפרש ממשחק בפלוס אולטרה מהליגה השנייה.
חֶה שְיַאנְגְגִ'יַאן (בסינית: 何享健, נולד ב-5 באוקטובר 1942) הוא מיליארדר סיני, מייסד שותף של מידאה, אחת מיצרניות המכשור הגדולות בסין.
בינואר 2021 הוערך הונו במעל 42 מיליארד דולר.
בשנת 1968, הוביל חה קבוצה של 23 מתושבי העיר בייג'יאו שבמרכז גואנגדונג, לייסוד חברה לייצור מכסים, שלימים הפכה לענקית מידאה.
הוא פרש מתפעול מידאה בשנת 2012.
ביוני 2020, פושעים ניסו לחטוף אותו, ופרצו לווילה שלו בפושאן.
בנו, חה ג'יאנפנג הצליח להימלט והודיע למשטרה שהצילה אותו, חמישה חשודים נעצרו על ידי המשטרה המקומית.
הוא נשוי ואב לשלושה ילדים ומתגורר בפושאן בכפר הגולף הבינלאומי ג'ונלן, שכונת וילות שפותחה על ידי קבוצת מידאה נדל"ן שבבעלותו.
חואדין (ברומנית: Huedin, מבטאים: "הואֶדין", בהונגרית: Bánffyhunyad, ביידיש: הוּנְיַאד) היא עיירה במחוז קלוז' בטרנסילבניה שברומניה.
חואדין ממוקמת בקצה הצפוני של הרי אפוסני והיא ידועה ביוזמות התיירות האקולוגית שלה.
לפי נתוני מפקד האוכלוסין של שנת 2011 אוכלוסיית העיירה מנתה 9,346 אנשים, מתוכם 59.32% רומנים אתניים, 28.88% הונגרים אתניים ו-11.45% צוענים.
משנת 1330 עד 1848, בעלי העיירה היו משפחת באנפי (ומהם נלקח השם ההונגרי של העיירה Bánffyhunyad).
העיירה הייתה חלק מממלכת הונגריה.
בשנת 1526, חואדין הפכה לחלק מנסיכות טרנסילבניה ועד 1867 הייתה חלק מהדוכסות הגדולה של טרנסילבניה.
ב-1910 מנתה אוכלוסיית העיירה 5,194 תושבים, מתוכם 90.5% דיברו הונגרית.
מ-1918 עד 1940 הייתה העיירה חלק מרומניה.
מ-1940 עד 1944, זה שוב היה חלק מהונגריה, בשל תכתיב וינה.
בעיירה נמצאת כנסייה רפורמית גותית מהמאה ה-13.
יהודים החלו להתיישב בעיר במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19. באותה תקופה זה היה חלק של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1877 התגוררו בעיירה 243 יהודים עד שבשנת 1910 גדל מספרם ל-1,073 שהיוו כ-22% מהאוכלוסייה הכללית.
לאחר סיפוח טרנסילבניה לרומניה בעקבות תוצאות של מלחמת העולם הראשונה, עמדה האוכלוסייה היהודית על 260 בשנת 1920 בעוד במפקד 1930 נרשם 960 תושבים יהודים בחואדין.
הקהילה פתחה את בית הכנסת הראשון שלה בשנת 1852.
באוגוסט 1940 צפון טרנסילבניה סופחה להונגריה.
המדיניות האנטישמית של ממשלת הונגריה יושמה מיד.
ישיבה שהוקמה על ידי אברהם מאיר איזראעל נסגרה תוך זמן קצר לאחר הקמתה.
יהודי חואדין נעצרו על ידי המשטרה ההונגרית ב-3 במאי 1944 והוחזקו בבית הכנסת המקומי, שם עונו ועברו חיפושי גוף משפילים כדי לגלות היכן החביאו את הזהב ודברי הערך האחרים שלהם.
לאחר מספר ימים הם הועברו לגטו קלוז', ומשם גורשו למחנה הריכוז אושוויץ במאי-יוני 1944.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו כמה מניצולי השואה לחואדין.
בשנת 1947 מנתה האוכלוסייה היהודית 345 נפשות.
בשנים שלאחר מכן רובם עזבו את העיר.
היהודים הנותרים היו מאורגנים בקהילה מקומית, חברה בפדרציה של הקהילות היהודיות של רומניה.
בשנת 2014 חי בחואדין רק יהודי אחד.
חואט ואן חאנג (בווייטנאמית: Khuất Văn Khang; נולד ב-11 במאי 2003 בהאנוי שבווייטנאם) הוא כדורגלן וייטנאמי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת וייטל מליגת העל הווייטנאמית ובנבחרת וייטנאם.
ואן חאנג גדל במחלקת הנוער של וייטל.
בשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הווייטנאמית.
ב-21 בספטמבר 2022 ערך ואן חאנג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת וייטנאם, בניצחון 0–4 על נבחרת סינגפור במשחק ידידות.
חואן מנואל איסקיירדו ויאנה (; 4 ביולי 1997 – 27 באוגוסט 2024) היה כדורגלן אורוגוואי ששיחק בעמדת הבלם.
הוא הופיע ב-111 משחקים בליגת העל האורוגוואית עבור הקבוצות סרו, פניארול, מונטווידאו וונדררס, ליברפול מונטווידאו ונסיונל, וזכה באליפות הליגה ב-2022 ו-2023 עבור הקבוצות האחרונות בהתאמה.
בנוסף, הוא שיחק תקופה קצרה בליגת העל המקסיקנית עבור אתלטיקו סן לואיס בשנת 2021.
איסקיירדו נפטר בגיל 27 לאחר שהתמוטט בעקבות הפרעת קצב במהלך משחק בגביע ליברטדורס בסאו פאולו.
איסקיירדו נולד במונטווידאו ב-4 ביולי 1997 וגדל בשכונת נואבו פריז.
הוא החל לשחק במחלקת הנוער של ליברפול מונטווידאו לפני שעבר לסרו.
איזקווירדו ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו ב-Cerro ב-20 בפברואר 2018, כשהחל בתיקו ללא שערים בחוץ מול ספורט רוסריו מפרו בגביע סודאמריקנה, תחת המנג'ר פרננדו קוריאה.
חמישה ימים לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרימרה דיוויזיון באורוגוואי כמחליף בדקה ה-41 של ג'ונתן ברבוזה בהפסד 0–4 בחוץ לנסיונל.
הוא שיחק 28 משחקים בעונתו הראשונה וכבש פעם אחת בניצחון ביתי 5–2 על פרוגרסו ב-25 באוגוסט.
איסקיירדו ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו עבור סרו ב-20 בפברואר 2018, כשהוא פתח במשחק שנגמר בתיקו 0-0 בחוץ מול ספורט רוסאריו מפרו במסגרת גביע סודאמריקנה, תחת המאמן פרננדו קוריאה.
חמישה ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל האורוגוואית כשנכנס כמחליף בדקה ה-41 במקומו של יונתן ברבוסה בהפסד 0–4 בחוץ לנאסיונל.
בעונתו הראשונה, שיחק 28 משחקים וכבש שער אחד בניצחון 2–5 בבית מול פרוגרסו ב-25 באוגוסט.
בפברואר 2019, איסקיירדו עבר לפניארול יחד עם חברו לקבוצה סרו, לואיס אסבדו.
הוא שיחק רק חמישה משחקים עבור הקבוצה שניהל דייגו לופס, שסיימה כסגנית אלופת הליגה מול יריבתם נאסיונל.
איסקיירדו חתם במונטווידאו וונדררס בינואר 2020. ב-30 בנובמבר, כבש את השערים היחידים שלו עבור "הבוהמיים" בניצחון 2–3 בחוץ מול ליברפול.
קבוצתו הגיעה לגמר טורניר האינטרמדיו, שם הפסידה בדו-קרב פנדלים לנאסיונל, וסיימה את העונה במקום החמישי כשהיא מעפילה לגביע ליברטדורס.
איסקיירדו עבר לשחק בחו"ל לראשונה בפברואר 2021, כשחתם באתלטיקו סן לואיס מליגת העל המקסיקנית.
הוא הוחתם על ידי המאמן האורוגוואי, לאונל רוקה.
לאחר ששיחק רק ארבעה משחקים, והתעמת עם אוהדים ביציע באפריל, הוא חזר לוונדררס באוגוסט.
עם חזרתו, הפך לשחקן קבוע בהרכב, וסייע להם לסיים במקום השלישי בטורניר הקלאוסורה 2021 ולעפילה נוספת לטורניר יבשתי.
איסקיירדו עבר לנאסיונל בשנת 2022, אך שיחק רק 13 דקות כמחליף מול רנטיסטס ב-13 בפברואר בעונת אליפות הליגה בשל שבר מאמץ בשוקה.
אף על פי שמספר ההזדמנויות שלו בקבוצה היה מוגבל, הוא דיבר על ההשפעה החיובית שהייתה לו לשחק במועדון עם לואיס סוארס, שחקן שהעריץ כילד.
בשנת 2023, איסקיירדו עבר לליברפול באותה ליגה.
ב-29 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו כמחליף בדקה ה-66 בניצחון 0–1 מול קבוצתו הקודמת בסופרקופה האורוגוואית 2023. עם המועדון, הוא השתתף לראשונה בגביע ליברטדורס.
הוא כבש שלושה שערים ב-31 משחקים, כשהם זכו באליפות הליגה לראשונה בהיסטוריה של המועדון שארכה למעלה ממאה שנה, ונחשב לאחד מהשחקנים הטובים ביותר בקמפיין.
הוא הבטיח לסבו הגוסס לזכות באליפות עבור הקבוצה.
הוא הפך לאחד השחקנים הבודדים שזכו באליפות הליגה האורוגוואית בשנים רצופות עם קבוצות שונות.
לאחר שלא האריך את חוזהו, הוחזר איסקיירדו לנסיונל על ידי המאמן אלבארו רקובה בינואר 2024 עקב מחסור בבלמים בקבוצה.
הוא כבש את שערו היחיד עבור הקבוצה והאחרון בקריירה ב-3 במאי 2024 בניצחון 4–2 על ראסינג קלאב דה מונטווידאו.
ב-22 באוגוסט 2024, איסקיירדו התמוטט על המגרש והובהל לבית החולים היהודי אלברט איינשטיין בסאו פאולו לאחר שסבל מהפרעת קצב במהלך המחצית השנייה של המשחק מול סאו פאולו FC בשמינית גמר גביע ליברטדורס.
משחקי הליגות הראשונות והשניות באורוגוואי נדחו באותו סוף שבוע בעקבות הדאגה למצבו הבריאותי.
שחקני סאו פאולו FC לבשו חולצות תמיכה לפני ניצחון 2–1 בליגה הברזילאית מול ויטוריה ב-25 באוגוסט.
סיבת המוות הייתה "דום לב-נשימה הקשור להפרעת הקצב שממנה סבל".
לא היה ידוע על מצב לבבי כלשהו לפני התמוטטותו.
על מותו של איזקווירדו התאבל ג'אני אינפנטינו, נשיא פיפ"א.
אלחנדרו דומינגז, נשיא CONMEBOL, הביע גם הוא את תנחומיו למשפחתו וחבריו של איזקווירדו ואמר כי "הכדורגל הדרום אמריקאי נמצא באבל".
פדרציות אחרות, כולל אורוגוואי, ברזיל וארגנטינה, הביעו גם הן את תנחומין.
חואן אגילרה הררה (בספרדית: Juan Aguilera Herrera; 22 במרץ 1962 – 25 במרץ 2025) היה טניסאי מקצועני ספרדי.
דירוג השיא שלו בדירוג היחידים העולמי היה המקום השביעי, בספטמבר 1984.
אגילרה מת ב-25 במרץ 2025, בגיל 63 לאחר מחלה ממושכת.
(5 תארים, 4 סגנות אלופות)
יחידים גראנד סלאם (0) גביע המאסטרס בטניס (0) סדרת מאסטרס ATP (1) סבב טורנירים מקצועני ATP (4)
+ תוצאות הגמרים בטורנירים לאורך הקריירה תוצאה מאזן ניצחונות/הפסדים תאריך טורניר משטח יריב תוצאה הפסד 0–1 ספטמבר 1983 בורדו, צרפת חימר , פבלו אריה 5–7, 5–7ניצחון 1–1 אפריל 1984 אקס-אן-פרובאנס,
גרמניה המערבית חימר , המערבית בוריס בקר 6–1, 6–0, 7–6
חואן אנטוניו איגלסיאס סאנצ'ס (בספרדית: Juan Antonio Iglesias Sánchez; נולד ב-3 ביולי 1998) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות המגן והבלם בחטאפה מהלה ליגה.
איגלסיאס נולד בוואיאדוליד שבקסטיליה ולאון, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של ריאל ואיאדוליד.
ב-23 באוגוסט 2015, בגיל 17, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון, ריאל ואיאדוליד ב', בתיקו 0–0 נגד לאונסה במסגרת הליגה הספרדית השלישית.
ב-2 בספטמבר 2017, לאחר שזכה לדקות משחק מועטות, איגלסיאס חתם בלוגרונייס ושובץ בתחילה בקבוצת המילואים, לוגרונייס ב', מהליגה הספרדית הרביעית.
באפריל 2018 הוא החל לשחק בקבוצה הראשונה, הפך לשחקן הרכב קבוע והוסב לעמדת המגן הימני.
ב-18 ביולי 2019 חתם איגלסיאס בקבוצת מילואים אחרת, חטאפה ב', גם היא מהליגה השלישית.
ב-17 בדצמבר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של חטאפה, בניצחון חוץ 2–1 על אנאיטאסונה במסגרת הגביע המלך.
ב-30 בדצמבר 2020 ערך איגלסיאס את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, כשפתח בהרכב בהפסד חוץ 1–0 לאתלטיקו מדריד.
לקראת עונת 2021/2022 הוא קודם באופן קבוע לסגל הראשי של חטאפה, וב-19 באוגוסט 2021 האריך את חוזהו עד 2026.
ב-18 בספטמבר 2022 כבש איגלסיאס את שערו הראשון במדי חטאפה, בניצחון חוץ 2–0 על אוססונה.
קולונל חואן דומינגו פרון (בספרדית: Juan Domingo Perón; 8 באוקטובר 1895 – 1 ביולי 1974) היה קצין צבא ארגנטינאי ונשיא ארגנטינה בין השנים 1946–1955 ו־1973–1974. פרון הוא אביה של התנועה הקרויה על שמו, פרוניזם, ושל המפלגה החוסטיסיאליסטית.
פרון נולד למשפחת איכרים בלובוס, עיירה קטנה במחוז בואנוס איירס, לאב ממוצא סרדיני ולאם מסטיסית (בת להורים מוצא מעורב אירופי-אינדיאני).
בגיל 16 החל את לימודיו בבית ספר צבאי ולאחר שסיים אותם כקצין, התקדם במהירות בסולם הדרגות.
בין השנים 1939 ל-1941 שרת פרון באיטליה הפאשיסטית כנספח צבאי, מה שאפשר לו להכיר מקרוב את משטרו של בניטו מוסוליני ולרחוש לו אהדה.
ביוני 1943, בדרגת קולונל, היה חלק מ"קבוצת הקצינים המאוחדים" (GOU – Grupo de Oficiales Unidos), שהפילה בהפיכה צבאית את ממשלתו השמרנית של רמון קסטיג'ו.
בממשלה החדשה שהוקמה כיהן כשר המלחמה, ובנובמבר 1943 החל לכהן כשר העבודה והרווחה, ובהמשך חזר לכהן כשר המלחמה וסגן הנשיא.
כליאתו של חואן פרון והמאבק לשחרורו
פועלו של פרון לקידום מעמד הפועלים ומעמד הביניים עורר התנגדות בקרב המעמד הגבוה והמגזר העסקי.
בתחילת 1945 התחילו להיווצר נגד פרון אופוזיציות הן מימין והן משמאל וב-9 באוקטובר 1945 קבוצה של קציני צבא אילצו את פרון להתפטר, האחרון הסכים בתנאי שיקיים נאום אחרון מול מזכירות מפלגת העבודה.
הנאום שנתן הכעיס עד מאוד את מתנגדיו והוביל למעצרו.