tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אטקינסון דיווח שעל פי תיארוך פחמן-14 העשבים בשכבת הבסיס והרקבובית היה תאריך הקמת סילברי קרוב ל-2,750 לפני הספירה.
לאחר גשמים כבדים במאי 2002 התמוטט הפיר שנחפר ב-1776 ונוצר חור בפסגת הגבעה.
קרן המורשת האנגלית ביצעה מחקר סייסמולוגי של הגבעה על מנת לזהות את הנזק שנגרם בחפירות קודמות ולקבוע את יציבות הגבעה.
נעשו תיקונים אבל האתר נשאר סגור לקהל הרחב.
כחלק מעבודת התיקונים ביצעה קרן המורשת האנגלית שתי מחפורות קטנות נוספות וגילתה רסיס של קרן אייל, הפעם הראשונה שנתגלה באתר זה ממצא בהקשר ארכאולוגי בטוח.
הרסיס תוארך לתחום התאריכים 2340–2490 לפני הספירה, ובכך נקבע בצורה ודאית שהתל נבנה בשלהי התקופה הנאוליתית.
מחקרים אחרים התמקדו בתפקיד של החפיר המקיף את הגבעה, שייתכן שלא היה רק מקור לקירטון עבור הגבעה אלא מחסום הממולא במים שהוצב בין הגבעה לשאר העולם.
במרץ 2007 הודיעה קרן המורשת האנגלית שלמרגלות גבעת סילברי נתגלה כפר רומאי על שטח בגודל של 24 מגרשי כדורגל.
הכפר כלל רחובות מסודרים ובתים.
ב-11 במאי 2007, החלה חברת הבנייה סקנסקה, במיזם גדול לייצוב הגבעה בהכוונה של קרן המורשת האנגלית, כשהיא ממלאה את המנהרות והפירים מחפירות קודמות במאות טונות של קירטון.
במקביל נערך סקר ארכאולוגי תוך שימוש בציוד וטכניקות מודרניות.
העבודה הסתיימה באביב 2008 ובמהלכה הושגו הבנות חדשות משמעותיות על בניית הגבעה וההיסטוריה שלה.
בפברואר 2010 נתגלו בספרייה הבריטית מכתבים שכתב אדווארד דרקס בנוגע לחפירה של 1776 שבו תיאר "חלל מאונך" ברוחב 15 סנטימטרים ובעומק של 12 מטרים.
מכיוון שבחלל נתגלו רסיסים של עץ, ככל הנראה אלון, הועלתה השערה שהגבעה נבנתה סביב עץ או עמוד טוטם.
בעקבות העבודות של 2007–2008 העלו הארכאולוגים את השאלה האם גבעת סילברי היא התל היחיד שנבנה על ידי אנשי התקופה, או האם יש תלים דומים אחרים שלא הוכרו כפרהיסטוריים.
תלולית מרלבורו (Marlborough Mound), השוכנת בתחומי קולג' מרלבורו (Marlborough College), 8.3 קילומטרים מזרחית לגבעת סילברי, במורד הזרם של אותו נהר קנט (River Kennet).
גובה התלולית 18 מטרים, פחות מחצי הגובה של סילברי.
יש סימנים ארכאולוגיים ותיעודיים שתלולית מרלבורו שימשה לביצורים מימי הביניים, והניחו כי היא נבנתה כמבצר גבעה נורמני.
עם זאת, צוות של ארכאולוגים, בראשות ד"ר ג'ים לירי (Jim Leary), לקחו דגימות ליבה משתי קדיחות בקוטר 10 סנטימטרים כדי לנתח.
פחם שנמצא מתחת לתלולית הוכיח שהיא נבנתה סביב התקופה שלאחר שנת 2,500 לפני הספירה, מה שהופך אותה לבת זמנה של גבעת סילברי.
מועמד אחר, שבמאה ה-19 שוטח לחלוטין נמצא במרדן הנג', כ-10 קילומטרים דרומית לסילברי.
ידוע כתלולית הטפילד (Hatfield Barrow), שרידים ממה שהיה ככל הנראה תל בגובה 15 מטרים תוארכו לאמצע האלף השלישי לפני הספירה.
מיזם התל העגול (Round Mound Project) שנועד לחקור תלים דומים אחרים החל ב-2015, ומתוך 154 גבעות פוטנציאליות ברחבי אנגליה נבחרו 20 לביצוע בדיקות ליבה וסקר מפורט.
נכון לסוף 2017 הוכח ש-14 מתוך גבעות אלו אכן הוקמו בשנים שמיד לאחר הפלישה הנורמנית ב-1066. שלוש הן תלים שהוקמו אחר-כך בימי הביניים ואחת שתוארכה לתקופת הסקסונים, עשויה להיות תל קבורה.
רק גבעה אחת, תל "מבצר סקיפסי" (Skipsea Castle) במזרח יורקשייר, נתגלתה כפרהיסטורית, אבל תוארכה לשנים 400–800 לפני הספירה, במהלך תקופת הברזל בבריטניה.
על בסיס סקר זה נראה שבניית תלים נאוליתיים הייתה מוגבלת לחלק העליון של עמקי הנהרות קנט ואייבון, ושום דבר אחר בבריטניה אפילו לא מתקרב בהשוואה לגבעת סילברי.
מעט מאוד חפצים פרהיסטוריים נתגלו בגבעת סילברי.
בליבתה יש רק חרסית, אבני צור, דשא, טחב, קרקע, חצץ, קונכיות ממים מתוקים, דבקון, אלון, אגוז, אבני סארסן, עצמות שור וקצוות של קרניים.
חפצים מהתקופה הרומית ומימי הביניים נמצאו על האתר ובסביבתו מאז המאה ה-19 ונראה שהגבעה הייתה בשימוש אחר-כך על ידי אנשים אחרים.
המטרה המדויקת של הגבעה אינה ידועה, אם כי הועלו השערות שונות בנושא:
על פי האגדה, סילברי הוא מקום המנוחה האחרון של המלך סיל (King Sil), המיוצג בפסל זהב מפואר בגודל טבעי ויושב על סוס מוזהב.
אגדה מקומית ציינה ב-1913 שהשטן נשא שק של אדמה על מנת להפילו על התושבים של מרלבורו, אבל הכמרים של אייווברי הסמוכה עצרו אותו.
ב-1861 דווח שמאות אנשים מקנט, אייווברי, אוברטון והכפרים הסמוכים התאספו בגבעת סילברי בכל יום ראשון של הדקלים.
פרופסור ג'ון בארט (John C.
Barret) טוען כי שאף שאנו כבר לא יודעים מה היה בפסגת גבעת סילברי ואיננו יכולים לשער אילו טקסים ספציפיים או אמונות היו קשורים בה, אנחנו יכולים לשער מושגים מרחביים בסיסיים.
הוא מציין כי כל פולחן בגבעת סילברי היה חייב לכלול מצב שבו קבוצה של אנשים הייתה גבוהה פיזית הרבה מעל שאר האנשים.
אנשים מעטים אלו במעמד מועדף היו גלויים במרחק קילומטרים סביב ובכמה מונומנטים אחרים באזור.
זה עשוי להצביע על קיומה של קבוצה מובחרת, אולי כמורה, שהציגה את סמכותה בעוצמה.
הסופר, האמן וחוקר הפרהיסטוריה מייקל דיימס (Michael Dames) העלה תאוריה מורכבת של טקסים עונתיים, בניסיון להסביר את המטרה של גבעת סילברי והאתרים הנלווים אליה (הרוגם הארוך של מערב קנט, מעגל האבנים של אייווברי, המשכן וגבעת וינדמיל), שמהם אפשר לראות גבעת סילברי.
פול דוורו (Paul Devereux) הבחין שנראה כאילו סילברי והמונומנטים הסובבים אותה תוכננו במערכת של קווי ראיה משתלבים, המתמקדים במדרגה כמה מטרים מתחת לפסגה.
מתלוליות שכנות סביב ומאייווברי, המדרגה מתיישרת עם הגבעות באופק מאחורי סילברי, או עם הגבעות לפני סילברי, כשרק הפסגה נראית לעין.
במקרה האחרון משער דוורו שיבולי דגנים בשלים שגדלו על הגבעות לפני הגבעה יכסו את החלק העליון של סילברי, כשקצה הדגן וקצה סילברי חופפים.
גבעת סילברי שוכנת בעמק קנט (Kennet Valley) ב-.
היא קרובה לכביש A4, בין העיירות מרלבורו וקאלן (Calne).
בנוסף הנתיב של דרך רומאית בין בקהמפטון (Beckhampton) ווסט קנט (West Kennet) עוברת דרומית לגבעה.
ב-1867 חפרה "חברת הארכאולוגיה ותולדות הטבע של וילטשייר" (Wiltshire Archaeological and Natural History Society) את הצד המזרחי של הגבעה לראות אם שרידים של הדרך הרומאית עוברים מתחת לה.
לא נמצאו שרידים כאלו, וחפירות מאוחרות יותר דרומית לגבעה איתרו את הדרך בשדות מדרום כשהיא מבצעת פנייה מודגשת כדי להימנע מבסיס הגבעה.
זו הייתה הוכחה מוחצת שהגבעה הייתה קיימת לפני סלילת הדרך.
הצמחייה של הגבעה עשירה בצמחיית ערבות העשב הקירטוניות הנשלטת על ידי מין הברומית Bromus erectus (באנגלית Upright brome) ובולבסן קיפח (Arrhenatherum elatius), אבל יחד עם מינים אופייניים לבית גידול זה, כולל אוכלוסייה חזקה של Orobanche elatior (באנגלית Knapweed broomrape).
צמחייה זו הובילה להגדרת 23 דונם מהאתר ב-1965 כאתר בעל עניין מדעי מיוחד.
האתר ייחודי בכך שמדרונותיו מכסה 360 מעלות ולכן ניתן לערוך השוואה בין צמחייה על מדרונות שונים של הגבעה.
גבעת סנט מייקל היא אי גאות במפרץ מאונט (Mount's Bay) בקורנוול, אנגליה, הממלכה המאוחדת.
האי הוא מועצה מקומית (Civil parish) ומקושר לעיירה מראזיון (Marazion) באמצעות סוללה של אבני גרניט באורך של כ-400 מטרים שאפשר ללכת עליה רק בזמן השפל.
האי מנוהל על ידי קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי, והטירה והקפלה היו ביתם של הברונטים ממשפחת סנט אוביין (St Aubyn) מאז 1659. הבניינים הראשונים, על הפסגה, מתוארכים למאה ה-12.
השם בשפה הקורנית, מילולית "הסלע האפור ביער", מרמז כנראה על תקופה לפני שמפרץ מאונט הוצף, ומתאר גבעה בתוך יער.
שרידים של העצים נראים בשפל בעקבות סערות בחוף בכפר פראנטנו (Perranuthnoe) הסמוך.
תיארוך פחמן-14 קבע שעצי האגוז שקעו במים סביב תחילת המאה ה-18.
בהיסטוריה הייתה גבעת סנט מייקל תמונת ראי של מון-סן-מישל בנורמנדי בצרפת (שאיתו היא חולקת מאפיינים של אי בגאות ואותה צורה חרוטית, אף שהיא קטנה בהרבה, 230 דונם בהשוואה למון-סן-מישל, ששטחו כקילומטר רבוע), והמנזר הראשון שהוקם בראש הגבעה היה מנזר נספח של המסדר הדתי של הבנדיקטינים ממון-סן-מישל.
גבעת סנט מייקל היא אחד מארבעים ושלושה איים בגאות שניתן להגיע אליהם ברגל מהאי הבריטי.
חלק מהאי הוגדר כאזור טבע מוגן (Site of Special Scientific Interest) ב-1995 בשל הגאולוגיה של האתר.
קיימות עדויות לכך שאנשים התגוררו באזור בתקופה הנאוליתית בבריטניה (מבערך 4000 ועד 2500 לפני הספירה).
התגלית העיקרית הייתה ראש חץ מצור, שנתגלה בתוך גומה רדודה בחלק התחתון של המורדות המזרחיים, כיום חלק מהגנים המודרניים.
חתיכות צור נוספות נתגלו, ולפחות שניים מהם יכולים להיות מזוליתיים (בערך 8000 עד 3500 לפנה"ס).
בתקופה המזוליתית בריטניה הייתה עדיין מחוברת לאירופה דרך דוגרלנד, והארכאולוגית והפרהיסטוריונית קרוליין מלון (Caroline Malone) ציינה שבשלהי התקופה המזוליתית היו האיים הבריטיים "נחשלים טכנולוגית" במונחים אירופאים, כשהתושבים היו ציידים-לקטים בעוד שמרבית התושבים בדרום אירופה כבר עברו ליישובי קבע ולכלכלה המבוססת על חקלאות.
באותה תקופה הגבעה הייתה כנראה שטח של אדמה יבשה המוקפת יער הגדל בביצה.
כל שריד למחנות נאוליתיים או מזוליתיים נמחק בעקבות הבנייה הנרחבת אחר-כך, אבל סביר להניח שעל הגבעה היו מחנה עונתי או מחנה לזמן קצר עבור בני התקופה המזוליתית.
אף אחת מאבני הצור שנתגלו לא מתוארכת לתקופת הברונזה (בין 2500 ל-800 לפנה"ס), אם כי כל גל אבנים המאפיין תקופה זו שאולי הוקם בפסגה בוודאי נהרס כשהוקמה הטירה.
כיום מניחים שמקורו של מטמון של כלי נשק מנחושת, שפעם חשבו כי נתגלה על הגבעה, הוא בביצת מראזיון (Marazion Marsh).
גדרות אבן הגנתיות על המורדות הצפון-מזרחיים הן כנראה מהאלף הראשון לפנה"ס, ומשערים כי הן שרידים של מצודת צוק (Promontory fort).
הגבעה היא אחד המועמדים לאי איקטיס (Ictis), שתואר כמרכז סחר בבדיל בחיבור ההיסטורי "ביבליותקה היסטוריקה" שנכתב על ידי דיודורוס סיקולוס איש אגיריום שבסיציליה, בן המאה הראשונה לפנה"ס.
ייתכן כי במקום פעל מנזר מהמאה השמינית עד תחילת המאה האחת עשרה, ובמשך שנים רבות האמינו שהמלך אדוארד המודה העניק את האי למנזר הנורמני של מון-סן-מישל על סמך עותק מאוחר יותר של אמנה שנתגלה באברנש (Avranches) בצרפת.
כיום מניחים שעותק זה הוא זיוף של הנזירים שחיו במקום שנעשה לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה במטרה להוכיח לשליטים החדשים שהגבעה הייתה בבעלותם כחוק זמן רב.
זה לא היה הזיוף היחיד שנעשה על ידי הנזירים במאה ה-11. במטרה להגדיל את הרווחים של המנזר תלו הנזירים על שער המנזר שטר מחילה מזויף, כביכול מטעם האפיפיור גרגוריוס השביעי, שבו הוא מעודד עלייה לרגל למנזר בגבעת סנט מייקל.
בנייני המנזר נבנו במאה ה-12, וב-1275 החריבה רעידת אדמה את כנסיית המנזר המקורית, והיא נבנתה מחדש בשלהי המאה ה-14.
המנזר היה מנזר נספח (priory) של המנזר במון-סן-מישל, עד שכל המנזרים שהיו שייכים למסדרים מחוץ לאנגליה פורקו כתוצאת לוואי של מלחמת מאה השנים, כשהנרי החמישי, מלך אנגליה העניק את המנזר לאם המנזר של מנזר סיון (Syon Monastery) באייזלוורת (Isleworth) שבמחוז מידלסקס ב-1424. בכך נותק הקשר בין המנזר למון-סן-מישל.
הגבעה נשארה מאז בבעלות משפחת סנט אוביין (כיום משפחת ברון סנט ליוון - Baron St Levan), והמשפחה עדיין מתגוררת באי.
מעט מאוד ידוע על הכפר לפני תחילת המאה ה-18, למעט שהיו כמה בקתות של דייגים ובקתות של המנזר.
לאחר שיפורים בנמל בשנת 1727, הפכה גבעת סנט מייקל לנמל משגשג.
רעידת האדמה בליסבון ב-1755 גרמה לגלי צונאמי בחוף קורנוול, למעלה מ-1,500 קילומטרים ממרכז הרעש.
בגבעת סנט מייקל הים התרומם לגובה של כ-2 מטרים תוך 10 דקות, וירד באותו קצב ואז המשיך לעלות ולרדת במשך חמש שעות.
הסופר הצרפתי ארנו בוסקוביץ (Arnold Boscowitz) טען ש"לאורך החופים של קורנוול היה אובדן גדול של חיים ורכוש".
בהגיע 1811 היו בכפר חמישים ושלושה בתים וארבעה רחובות.
המזח הוארך ב-1821, והאוכלוסייה באי הגיעה למספר שיא של 221 נפשות.
היו במקום שלושה בתי ספר, קפלה וסליאנית, ושלושה פאבים, ששירתו בעיקר מלחים מספינות שעגנו בנמל.
הכפר החל להתדרדר בעקבות שיפורים משמעותיים לנמל הקרוב בפנזנס (Penzance), ובעקבות הקמת שלוחה של מסילת הברזל לפנזנס ב-1852, ורבים מהבתים והמבנים נהרסו.
בתחילת המאה ה-20 נבנה פוניקולר תת-קרקעי קצר על מסילה צרה.
הוא שימש להעברת משאות במעלה הגבעה אל הטירה.
הפוניקולר מופעל מדי פעם, אבל רק לצורך הדגמה ואינו פתוח לציבור הרחב, אם כי ניתן לראות קטע קצר שלו בנמל.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נבנו ביצורים על הגבעה כהכנה לקראת הפלישה (שלא התממשה) של הצבא הגרמני.
על הגבעה עדיין נותרו שלושה פילבוקסים.
שישים וחמש שנים לאחר תום מלחמת העולם השנייה, התברר על סמך ראיונות עם אנשים שחיו בתקופה זו ששר החוץ לשעבר של גרמניה הנאצית יואכים פון ריבנטרופ, שהיה השגריר בלונדון בשנות ה-30 של המאה ה-20 התכוון להתגורר על הגבעה לאחר כיבוש בריטניה.
מסמכים מהארכיון חשפו שבתקופה שבה שהה כשגריר בבריטניה, כאשר הציע ברית עם גרמניה הנאצית, נהג ריבנטרופ לבקר בקורנוול לעיתים קרובות.
ב-1954 העניק פרנסיס ססיל סנט אוביין, ברון סנט ליוון השלישי (Francis Cecil St Aubyn, 3rd Baron St Levan) את מרבית גבעת סנט מייקל לקרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי, יחד עם קרן נאמנות בסכום גדול.
משפחת סנט אוביין שמרה לעצמה את הזכות להתגורר בטירה במשך 999 שנים, ואת הרישיון לנהל את ביקורים של הציבור בחדרים ההיסטוריים של הטירה, יחד עם הקרן הלאומית.
בראש הגבעה ניצבת הטירה ובה משולבת כנסיית המנזר מהמאה ה-12 ונערכות בה תפילות גם בימינו.
חלק מחדרי הטירה פתוחים לסיורים בתשלום, ומוצגים בהם פריטים עתיקים, כולל שריון אבירים, ציורים ורהיטים.
כמה בתים נבנו על מורדות הגבעה מול מראזיון, ומעיין מספק מי שתייה.
יש שורה של שמונה בתים מאחורי הכפר הנוכחי שנבנו ב-1885 ומכונים Elizabeth Terrace.
בחלק מהבתים מתגוררים אנשי צוות העובדים בטירה ובמקומות אחרים באי.
בית הקברות של הגבעה (אינו פתוח לציבור) מכיל קברים של דיירים לשעבר של האי וכמה מלחים שטבעו.
בניינים נוספים כוללים אורוות, מכבסה, אולם שבו תפרו מפרשים (כיום מסעדה) ושני פונדקים לשעבר.
מגרש כדורת לשעבר צמוד לאחד הבניינים.
בנמל, שהורחב ב-1823 יכולים לעגון ספינות עד מעמס של 500 טון, ויש בו מזח המתוארך למאה ה-15 ששופץ אף הוא.
המלכה ויקטוריה ירדה מהיכטה המלכותית באי ב-1846 ולוחית ברונזה המנציחה אירוע זה נמצאת בקצה המזח.
אטרקציה נוספת באי הוא הפוניקולר התת-קרקעי שעדיין משמש להעברת משאות מהנמל אל הטירה.
הפוניקולר הוכן בשיטת חפירת תעלה שאחר-כך כוסתה, למעט קצה המסלול שחייב לחצוב מנהרה בסלע הגרניט.
הסוללה בין הגבעה ומראזיון שופרה ב-1879 על ידי הגבהתה באמצעות חול ואבנים ב-30 סנטימטרים.
הסוללה שופצה ב-2016 בעקבות נזקים שנגרמו מסופות החורף.
כמה מחקרים הראו שכל עלייה בגובה פני הים בנוסף לסחיפה הטבעית הקיימת יסכנו את חוף קורנוול, כולל גבעת סנט מייקל.
למטרות ממשל מקומי מוגדרת גבעת סנט מייקל כמועצה מקומית (Civil parish).
המועצה מתנהלת באמצעות מפגש שנתי של בעלי זכות הבחירה.
כשברון סנט ליוון הוא יושב ראש מפגש הקהילה של גבעת סנט מייקל.
מחשופי סלע סביב גבעת סנט מייקל מספקים הזדמנות לראות מאפיינים רבים של הגאולוגיה של קורנוול במקום אחד.
הגבעה בנויה מהחלק העליון ביותר של מחדר גרניט לתוך אבן בוץ מהדבון שעברה התמרה או פליט.
בגרניט יש עורקים של גרייזן (גרניט שעבר התמרה באמצעות מטאסומטיזם) מפותח היטב.
בשל הגאולוגיה של האתר הוגדר חלק מהאי כאזור טבע מוגן (Site of Special Scientific Interest) ב-1995.
בגבעה ניתן להבחין בשני סוגי גרניט.
מרבית המחדר הוא גרניט הכולל טורמלין ומוסקוביט שהוא בעל מרקם פורפירי משתנה.
סוג זה נפרד מגרניט מוסקוביט וביוטיט על ידי פגמטיטים.
סלעים אלו נוצרו במקור כאבן בוץ ועברו התמרה אזורית ועיוות (בעיקר בשל קימוט) באורוגנזה הווריסקנית (Variscan orogeny).
ואז הם היו נתונים להשפעה של המחדר של הגרניט, שגרם להתמרת מגע נוספת, תוך יצירת הורנפלס ומינרליזציה.
המינרליזציה המפותחת ביותר קיימת בחלק העליון של הגרניט בצורה של עורקים של דפים של גרייזן.
עורקים תלולים אלו שכיוונם מזרח מערב נוצרו בסידוק הידראולי (hydraulic fracturing) כאשר הלחץ של הנוזל בקצה הגרניט הגיע לרמה קריטית.
הגרניט נסדק והנוזלים שינו את הרכב הגרניט באמצעות החלפת פצלת השדה בקוורץ ומוסקוביט.
הנוזלים היו עשירים בבור, בדיל וטורמלין.
המינרלים וולפרמיט וקסיטריט נפוצים בעורקי הגרייזן.
ככל שהאזור התקרר העורקים נפתחו לנוזלים מסלעי הסביבה ונוזלים אלו השקיעו סולפידים, כדוגמת כלקופיריט וסטניט.
עורקי גרייזן מקומיים התפתחו גם בתוך סלעי הפליט.
המקור לשם האתר הוא בטענה שבמאה החמישית חזו דייגים מקומיים במלאך מיכאל (באנגלית סנט מייקל) מופיע על הגבעה.
אחת הגרסאות היא של הכומר האוגוסטיני ג'ון מירק (John Mirk) בן המאה ה-15, שהעתיק פרטים ממקראת הזהב.
החל מהמאה ה-18 התפרסמה אגדה שבמהלך המאה ה-6 בתקופת המלך ארתור, לפני שהטירה נבנתה היה האי ביתו של ענק בגובה 6 מטרים ושמו קורמורן (Cormoran), שחי במערה יחד עם האוצרות שגזל בהטלת אימה על העיירות והכפרים בסביבה.
עד שבן איכר צעיר בשם ג'ק נטל על עצמו להתמודד עם איום ענק זה, שהיה לו תיאבון לבקר וילדים, וקטל אותו בכך שלכד אותו בבור שהיה מוסווה והרג אותו במכות גרזן על ראשו.
כאשר חזר לביתו, חלקו לו זקני הכפר כבוד מנצחים, ומאז הוא נקרא "ג'ק קוטל הענק" (Jack the Giant Killer).
במאה ה-17 הציב ג'ון מילטון את הגבעה כרקע לאקט הסיום של מה שפעם היה אחת הפואמות המפורסמות ביותר בשפה האנגלית ליסידאס (Lycidas), שהתבססה על פולקלור מסורתי על פיו יושב המלאך מיכאל על כיסא אבן גדול בפסגת הגבעה, משקיף למרחקים וכך מגן על אנגליה.
הפואמה מתבססת על מסורות שונות מהתנ"ך, המיתולוגיה הקלאסית והפולקלור המקומי ובאמצעותם היא יוצרת אלגיה לעולם הפגני שהלך ודעך.
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-19 הסצנה בפואמה שבו ליסידאס טובע בים מתחת לגבעה, תוארה בתחריטים ובציורים על ידי ויליאם טרנר.
הגבעה הופיעה כרקע לכמה סרטים, כולל הסרט דרקולה מ-1979 שבו הטירה בראש הגבעה שימשה כצד החיצוני של טירת דרקולה.
היא הופיעה בסרט ג'יימס בונד לעולם אל תאמר לעולם לא, כששני טילים מונחים חמושים בראש נפץ גרעיני עפים מעל האזור הכפרי של אנגליה ואז מעל לים כשהם חולפים ישירות מעל גבעת סנט מייקל.
בסרט ג'וני אינגליש מ-2003 הייתה הטירה הצד החיצוני של הטירה של פסקל סובאז' בצרפת.
"מון-סן-מישל + גבעת סנט מייקל" הוא קטע של אמן המוזיקה האלקטרונית אפקס טווין, שגדל בקורנוול.
בסדרת ספרי הפנטזיה של מייקל מורקוק על הנסיך קורום מופיע גרסה דמיונית של גבעת סנט מייקל כ"הר מוידל" (Moidel's Mount).
גבעת רובינס היא גבעה (או הר) בחוף סקוט בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהה של הגבעה 1,140 מטרים מעל פני הים בחלקה המערבי של הגבעה.
אורכה של הגבעה 6 קילומטרים.
הגבעה היא חלק מרכס ההרים הטראנס-אנטארקטיים.
הגבעה מצויה בצידו הצפוני של קרחון בלו.
הגבעה נקראת על שמו של רוב רובינס (Rob Robbins) אשר שהה באנטארקטיקה 20 שנים ברציפות במסגרת התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, בתחנות מקמרדו ופאלמר.
רובינס עשה למעלה מ-1,000 צלילות באנטארקטיקה במצר מקמרדו.
גבעת ציון (בהולנדית: Zions Hill; ידוע גם בשמו הקודם שערי גהינם, Hell's Gate), הוא כפר באי סאבא הנמצא בהולנד הקריבית.
שערי גהינם הפכה באופן רשמי ל'גבעת ציון' לאחר שלחצים מהכנסייה הכריחו את מושלי האי לשנות את השם.
למרות זאת, השם 'שערי גהינם' עדיין קיים בפי תושבי סאבא המקומיים ובפי תיירים המבקרים בו.
בשערי גיהנם מצויה כנסיית רוזארי הקדושה, מבנה אבן משנת 1962, וכן מרכז קהילתי שבו תיירים יכולים לרכוש מוצרים כגון תחרה סבאית, הנקראת גם תחרה ספרדית, ורום סבאי מתובל בחזקה המיוצר במקום.
בשערי גיהנם התחתית נמצא גם מכרה גופרית שאינו פעיל, בו תיירים יכולים לבקר בזהירות.
בשערי גהינם מתחיל גם 'שביל קריספין'.
אורכו כשעתיים הליכה, והמטייל בו נחשף לשלל מראות של אבני יהלום ושל קו החוף הסאבאי.
שערי גהינם נמצאת כ-300 מטר מעל פני הים.
שערי גהינם הוא היישוב הקרוב ביותר לנמל התעופה של האי סאבא, נמל התעופה המסחרי הקטן בעולם.
גבעת ריצ'רדסון או גבעת ריצ'רדסון היא גבעה שאינה מכוסה קרח, בצפון הרי דרווין שבאנטארקטיקה.
הגבעה מתנשאת מעל ארנת איילנד.
גובהה של הגבעה 1,362 מטרים מעל פני הים.
הגבעה מופתה לראשונה על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת וולינגטון מוולינגטון שבניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת מחקר 1963–1962.
הגבעה נקראת על שמו של פרופסור ל.
Richardson) מאוניברסיטת וולינגטון, שתמך בפעילות משלחת החקר.
גבעת סיריוס או סיריוס נול היא גבעה נישאת ובולטת, המכוסה קרח, במרכז חצי האי טריניטי, בחצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גובהה של הגבעה 1,010 מטרים מעל פני הים.
הגבעה ממוקמת 2.28 קילומטרים צפונית מזרחית להר סקיילר.
הגבעה מהווה את הקצה הצפון-מזרחי של רמת דטרויט בחלקו המרכזי של חצי האי טריניטי.
הגבעה מתנשאת מעל קרחון ראסל המערבי שמצפון לה.
הגבעה מופתה לראשונה באוגוסט 1946 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הגבעה (וכן הר קניקולה הסמוך) נקראת על שם הכוכב סיריוס - הכוכב הבהיר ביותר בשמי כדור הארץ.
שם זה ניתן על ידי הסקר לאחר שמשלחת המזחלות של סקר שטחי חסות איי פוקלנד באביב 1948 ראתה באתר זה לראשונה את השמש זורחת (בתום החורף האנטארקטי בו לא זורחת השמש).
גבעת פוינטר היא גבעה בולטת, בצד המערבי של חצי האי טריניטי, שבקצה הצפון מזרחי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גובהה של הגבעה 825 מטרים מעל פני הים.
הגבעה ממוקמת 15 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מכף קיילמן.
מעבר ההרים אוכף פוינטר, שרוחבו 700 מטרים, מפריד גבעות פוינטר, לבין פסגות אייבורי.
הגבעה מופתה לראשונה בשנת 1948 על ידי סקר שטחי חסות איי פולקנד, משלחת הסקר יצאה ממפרץ התקווה לחקר ומיפוי האזור.
גבעת קיירן היא גבעה עם שתי פסגות, בחצי האי טאבארין, שבקצהו המזרחי של חצי האי טריניטי, שבקצה הצפוני של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הגבוהה מבין שתי הפסגות מתנשאת לגובה של 475 מטרים מעל פני הים.
פסגה זו (הגבוהה מבין שתי פסגות גבעת קיירן) ממוקמת 3.7 קילומטרים ממזרח למפרץ דוז, ו-1.9 קילומטרים דרומית-מערבית לגבעת מינרל, שבחצי האי טאבארין.
גבעת קיירן מופתה לראשונה בשנת 1946 על ידי משלחת סוקרים מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר יצאה לסקר מבסיס "מפרץ התקווה".
הגבעה נקראת על שם גל האבנים שהוקם על ידי משלחת סקר שטחי חסות איי פוקלנד, על המזרחית מבין שתי הפסגות של גבעת קיירן.
באנגלית "קיירן" משמעו "גל אבנים".
גבעת סקומליה היא גבעה סלעית בחצי האי טריניטי שבצפון חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הגבעה ממוקמת בבסיסו של חצי אי היוצא מחצי האי טריניטי לתוך מצר תעלת הנסיך גוסטב (אורכו של חצי האי 5.5 קילומטרים), ובקצהו של חצי האי מצויה נקודת וייו.
הגבעה מתנשאת מעל מפרץ דוז שמצפון-מזרח לה, ומעל מפרץ איירי שמדרום-מערבה לה.
הגבעה ממוקמת 9.98 קילומטרים מזרחית לנונאטאק הבל; 8.95 קילומטרים דרומית- מזרחית מגבעת תאודוליט; ו- 6.79 קילומטרים מערבית מנקודת וייו.
גובהה של הגבעה 354 מטרים מעל פני הים.
הגבעה מופתה לראשונה על ידי סוקרים גרמנים-בריטיים בשנת 1996.
הגבעה נקראת על שם היישוב סקומליה שבצפון-מערב בולגריה.
השם אומץ רשמית ב-6 בדצמבר 2010.
גבעת רזן היא גבעה במזרח האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה .
גובהה של הגבעה 433 מטרים מעל פני הים.
קרחון פרוניקה גובל בגבעה ממזרח ומצפון וממערב לה.
אוכף רזן מקשר בין הגבעה לבין מצוק בורדיק.
רוחבה של גבעה רזן 250 מטרים;
אורכה של גבעת רזן 500 מטרים (בכיוון מזרח - מערב).
פסגת גבעת רזן, והמדרונות המערביים והצפוניים של גבעת רזן, אינם מכוסים קרח בחלקם.
הגבעה ממוקמת 3.94 קילומטרים מדרום-מערב להר בוולס; הגבעה ממוקמת 3.07 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מנקודת אלקו; הגבעה ממוקמת מזרחית - צפונית-מזרחית מגבעת סינומורץ;
הגבעה ממוקמת 1.56 קילומטרים צפונית - מזרחית מפסגת ברדיק; ו-630 מטרים צפונית - צפון-מערבית מפסגת ברדיק המערבית.
הגבעה מופתה לראשונה, בשנת 1968, באופן גס, על ידי סוקרים בריטיים.
מקומה המדויק של הגבעה, גובהה, ומיפוי מרחקה מאתרים סמוכים, נעשה על ידי הסקר טופוגרפי בולגרי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1995–1996.
פסגת מאלק, ופסגת גוליאם הם שמות תיאוריים של פסגות הר ויטושה הסמוך לסופיה, בירת בולגריה.
מאלק - משמעו "קטן" בבולגרית, ו"גוליאם"משמעו "גדול" בבולגרית.
"רזן" משמעו "פרוסה" בבולגרית -
פסגת "מאלאק רזן" היא פסגת "הפרוסה הקטנה", ו"גוליאם רזן" היא פסגת "הפרוסה הגדולה".
גבעת רזן שבאנטארקטיקה נקראת על שם שתי פסגות אלה של הר ויטושה שבבולגריה.
הטיפוס הראשון לפסגת הגבעה בוצע על ידי הבולגרים קוזמן טוחייב (Kuzman Tuhchiev), דימו דימוב (Dimo Dimov) ואיבן טשוקוב (Ivan Tashukov) מבסיס סנט קלימנט אוחרידסקי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1994–1995.
גבעת סילר היא גבעה בחלקו הדרום-מערבי של חצי האי ביירז, באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
גובהה של גבעת סילר 70 מטרים מעל פני הים.
גבעת סילר מתנשאת מעל נקודת ניקופול המצוייה 1.28 קילומטרים מזרחית - דרומית-מזרחית לגבעת סילר;
גבעת סילר מתנשאת מעל נקודת סבאר המצוייה 1.83 קילומטרים מערבית - דרומית-מערבית לגבעת סילר;
גביעת סילר ממוקמת 3.49 קילומטרים מזרחית - צפונית לנקודת דבילז;
גבעת סילר ממוקמת 2.8 קילומטרים דרומית-מזרחית מנקודת סמלי;
גבעת סילר ממוקמת 4.07 קילומטרים דרומית-מערבית מאגם בזלט;
גבעת סילר ממוקמת 3.96 קילומטרים דרומית - דרומית-מערבית מחרוט צ'סטר.
הציידים התיישבו באזור במאה ה-19. הגבעה מופתה לראשונה, באופן גס, בשנת 1968 על ידי סוקרים בריטיים.
הגבעה מופתה באופן מדויק על ידי סוקרים ספרדים; הנקודה מופתה על ידי סוקרים בולגרים בשנת 2005 ובשנת 2009.
שמה של הגבעה ניתן לה בעקבות מחקר גאולוגי שנערך על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1975–1976, החוקרים גילו שלוש בקתות אבן שנבנו על ידי ציידי כלבי ים לרגלי הגבעה.
גבעת פנקה היא גבעה סלעית ברמת דוספיי, בחצי האי ביירז, באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הגבעה 217 מטרים מעל גובה פני הים, והיא מתנשאת מעל אגם דיומדס.
גבעת פנקה ממוקמת 2.77 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מגבעת סטארט;
גבעת פנקה ממוקמת 1.93 קילומטרים דרומית-מזרחית מגבעת באטנברג;
גבעת פנקה ממוקמת 2.28 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מגבעת דולו;
גבעת פנקה ממוקמת 2.15 קילומטרים צפונית - מזרחית מגבעת ואראדרו;
גבעת פנקה ממוקמת 4.36 קילומטרים צפונית - צפון - מערבית מחרוט צ'סטר.
הרמה מופתה לראשונה על ידי סוקרים צ'יליאנים בשנת 1971; מיפוי מדויק נעשה על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1992; מיפוי מדויק נוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
שמה של הגבעה ניתן לה על ידי הממפים הספרדים.
זהו שם תאורי: "פנקה" בספרדית משמעו "עלה".
גִּבְעַת שְׁמוּאֵל היא עיר במחוז המרכז בישראל הגובלת עם רמת גן בדרום-מערב, פתח תקווה במזרח ובצפון, בני ברק במערב וקריית אונו בדרום.
מרבית תושבי העיר הם דתיים לאומיים, כאשר מלבדם יש בעיר גם מיעוט חילוני.
העיר גבעת שמואל קרויה על שמו של שמואל פינלס, נדבן ועסקן ציוני דתי, שהיה הרוח החיה ונשיאו של הקונגרס הציוני בפוקשאן – הקונגרס הראשון של תנועת "חובבי ציון" באירופה.
גבעת שמואל הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1949, וכעיר ב-20 בדצמבר 2007. בדצמבר 2021, הוכרזה כרשות איתנה.
אדמותיה של גבעת שמואל השתייכו בעבר לכפר הערבי אבן אבראק, אשר מקור שמו ביישוב העתיק בני ברק, שהיווה מרכז תורני חשוב בתקופת התנאים (בשנת 1929 הסבו הערבים את שם הכפר "אבן אבראק" לאל ח'ירייה).
בראשית שנות ה-40 התגבש, בקרב ציונים מיהדות רומניה, רעיון להקים יישוב עירוני על שם שמואל פינלס, מנהיג ציוני ברומניה.
עם עלייתן של קבוצות עולים מרומניה במאי 1944 נפגשו נציגיהן, ובראשם מהנדס הבניין הרמן אברהם, סולי מזרחי וקרול אייזנהנדלר (לימים ברזילי), עם המוסדות המיישבים, וניתנה להם האפשרות לבחור ולהקים את היישוב בסביבות כפר סבא, חולון או בני ברק.
הנציגים בחרו בשטחי הגבעות על אדמות אבן אבראק, שממזרח לבני ברק.
בנובמבר 1944 החלו פעילים מרומניה בסיוע המשרד לשיכון עולים בהקמת היישוב שנקרא בפי מייסדיו גבעת שמואל.
באפריל 1945 נכנסו לבתיהם ראשוני המתיישבים, עולים מרומניה, מהונגריה ומבולגריה, וניהלו את חייהם באגודה שנוהלה על ידי ועד.
בראשית 1948 גויסו רבים מתושבי המקום ליחידות קרביות של חטיבת אלכסנדרוני, חטיבת קרייתי ויחידות אחרות והשתתפו בקרבות מלחמת העצמאות.
בנובמבר 1949, עם גידולה של גבעת שמואל והקמתה של שכונת "קריית ישראל", הפכה אגודת גבעת שמואל למועצה מקומית שכללה את השכונות "גבעת יהודה" הוותיקה ומעברת "פרדס רוזנבלום" הצעירה.
בראש המועצה המקומית הועמד יו"ר הוועד, המהנדס יונה שפינדל, חבר מפא"י, והיה בה רוב לחברי ההסתדרות: 4 נציגים למפא"י ו-2 נציגים למפ"ם.
בשנות ה-50 וה-60 קלטה גבעת שמואל עולים רבים ממזרח אירופה ומארצות האסלאם, יותר מאוחר נקלטו עולים גם מברית המועצות.
את היישוב הקיפו פרדסים, שברבות השנים פינו את מקומם לשכונות חדשות.
בשנת 1966 הסתיימה בנייתו של שיכון על שם גיורא יוספטל בצפון היישוב.
בשנת 1968 הוחל בבנייתה של שכונת רמת אילן בחלקו הדרומי של היישוב, ממזרח לאוניברסיטת בר-אילן.
השכונה הוקמה בשלושה בשלבים וראשוני הדיירים נכנסו לדירותיהם בקיץ 1970 (אוניברסיטת בר-אילן נמצאת בשטח השיפוט של רמת גן, אך כבר שנים רבות פועלת גבעת שמואל להכללת האוניברסיטה בשטח השיפוט שלה).
בשנת 1979 החלה בנייתה של שכונת הברושים על מגרש פרדס רובין והוקם בית תדיראן המפואר בצמוד לכביש גהה.
בניין זה הוא הראשון בשרשרת בנייני משרדים שהוקמו לאורך כביש גהה.
במקביל נמשכה הבנייה הפרטית, צמודת הקרקע, באזור המזרחי של גבעת שמואל עד רחוב הזיתים.
לקראת סוף שנות ה-90 החלה הקמת שתי שכונות חדשות: רמת הדקלים בצפון העיר ורמת הדר במזרח העיר.
משנת 1998 גדלה גבעת שמואל באופן ניכר והכפילה את מספר תושביה.
בשנות האלפיים, התפתחה בה קהילה דתית לאומית גדולה, וכן עולים אנגלו-סקסים וצרפתים, שחלקם גם הוא דתי-לאומי.
באוקטובר 2008 נחנך המתנ"ס החדש ע"ש אריאל שרון, שתוכנן על ידי האדריכל סלו הרשמן.
משנת 2011 מקדמת העירייה תוכנית להקמת אזורי תעסוקה בעיר.
ב-2011 נפתח בצפון-מזרח גבעת שמואל, קאנטרי קלאב המופעל על ידי רשת הולמס פלייס.
בשנת 2011, בתום מאבק של שמונה שנים הוסרו קווי המתח הגבוה, שעברו סמוך לבתי התושבים בעיר, ופלטו קרינה מסוכנת.
הדבר התאפשר בזכות הסכמות שהושגו בין חברת החשמל לעיריות גבעת שמואל ופתח תקווה, על מימון הטמנת הקווים בקרקע, בעלות של כחמישה עשר מיליון שקלים.
על פי נתוני הצבא, שיעור הגברים המתגייסים לצה"ל בגבעת שמואל הוא בין הגבוהים ביותר מבין ערי ישראל.
למשל בשנים 2015 ו-2018 העיר דורגה שנייה בארץ בשיעור הגיוס.
שיעור גיוס הנשים, לעומת זאת, נמוך, ובמדד זה העיר נמצאת לקראת סוף הדירוג.
בשנים 2011–2020 זכתה העירייה בחמישה כוכבי יופי של המועצה לישראל יפה.
בשנת 2012 נבחרה העיר למקום הראשון בדירוג הרשויות המקומיות המשגשגת ביותר מבין הערים הקטנות של דן אנד ברדסטריט.
גבעת שמואל דורגה (בקטגוריית ערים קטנות) כאחת מהערים הממחזרות בישראל עם איסוף של כ-330 גרם אריזות נטו לשבוע למשק בית וזאת על פי נתוני תאגיד תמיר.
בשנת 2012 פרסם מכון ירושלים לחקר ישראל מחקר שהצביע על כך שגבעת שמואל נמצאת במקום השני בשיעור האקדמאים בישראל.
באוגוסט 2015 פונתה החווה של זלמן אלפרון, אחיו של יעקב אלפרון (ראש משפחת אלפרון שישבה בעיר שנים רבות עד עזיבתה לתל אביב ורמת גן) – על שטח החווה נבנה מתחם סונג טאוורס.
ב-2017 החלה בנייתם של שכונת המשולש הדרומי שבדרום-מזרח העיר, הרחבה של רמת הדקלים ממערב אליה, בנייה מוקדמת של הרצועה השלישית שתקום מזרחית לרמת הדר ותכנון מוקדם של אצבע הסיליקון שבצפון העיר בין מחלף גהה לקריית מטלון.
ב-2020 החלו אכלוס סביוני גבעת שמואל ובנייתם של מרבית מגדלי רמת החדשה.
בדצמבר 2021, הכריזה שרת הפנים איילת שקד על גבעת שמואל כרשות איתנה, לאחר שנמצאה ללא גירעון שוטף וללא מענק איזון, התנהלותה תקינה ונמצאה כמסוגלת לנהל את כל עניינה באופן עצמאי.
בכך הצטרפה ל-28 רשויות איתנות במדינה ול-7 רשויות נוספות שהוכרזו יום אחר כך.
ב-2022 וב-2023 נפתחו בעיר בהתאמה בית הספר כנפי רוח החדש ופארק שמואל פינלס.
בגבעת שמואל פועלים שני בתי ספר יסודיים ממלכתיים:
בית ספר בן-גוריון, אשר נמצא ברמת אילן והוקם בשנות ה-70 של המאה ה-20
בית ספר יגאל אלון, שנמצא בגבעת יהודה ובסמוך לעירייה והוקם בשנות ה-40 של המאה ה-20
בגבעת שמואל פועלים ארבעה בתי ספר יסודיים ממלכתיים דתיים:
בית ספר מורשת זבולון אשר נמצא במערב רמת הדר.
הוקם בשנות ה-90 של המאה ה-20
בית ספר מורשת מנחם הנמצא במערב רמת הדקלים.
הוקם בעשור הראשון של המאה ה-21
בית ספר מורשת נריה הנמצא במזרח רמת הדקלים.
הוקם בעשור השני של המאה ה-21
בית הספר כנפי רוח, שנמצא בדרום המשולש הדרומי (רמת הדר החדשה) ונפתח ב-2022
כמו כן, בעיר פועלים 3 בתי ספר על-יסודיים, 2 ממלכתיים דתיים ו-1 ממלכתי:
התיכון השש-שנתי גבעת שמואל, הנמצא בדרום המשולש הדרומי.
ישיבת בני עקיבא גבעת שמואל, הנמצאת בדרום המשולש הדרומי.
אולפנת אמי"ת גבעת שמואל, הנמצאת בדרום רמת הדר.
נפתחה בעשור השני של המאה ה-21
החברה למתנ"סים מפעילה שני מועדוני נוער מקומיים לתושבים החילוניים ביישוב – קריית אלון ואילנוער, המונים יחד כמה מאות חניכים ומהווים תנועות נוער חילונית מקומיות.
כמו כן פועלות בעיר גם שתי תנועות נוער ארציות דתיות – עזרא ובני עקיבא (עם 2 סניפים).
בשנת 2010 הוקמה בעיר מועצת נוער עירונית הכוללת נציגים מתנועות הנוער ובתי הספר בעיר.
החל משנתון 2011–2012 פועלים בעיר מתנדבי שנת שירות של החברה למתנ"סים.
בינואר 2017 נחנך במרכז התרבות על שם אריאל שרון (מתנ"ס מרחב גבעת שמואל), אולם תרבות להצגות ולמופעים שונים.
במאי 2019 נחנך תיכון גבעת שמואל על שטח של כ-20 דונם, הכולל ארבע קומות ובהן כיתות לימוד, אודיטוריום בית-ספרי, ספרייה, מרחבי למידה שכבתיים, חדרי ספח ומנהלה, מעבדות ו-2 כיתות חינוך מיוחד.
ב-2019 נחנכו מרכזי תרבות חדשים בעיר, בהם שלוחת המתנ"ס "הבית השקוף" ברמת הדר ושלוחת המתנ"ס "הבית הירוק" ברמת הדקלים.
ב-2023 החלה בנייתו של אולם בשטח של כ-2,600 מ"ר שישמש את דרום העיר ואת תלמידי בית ספר כנפי רוח.
בינואר 2020 נחנך מתחם הכולל אולם תרבות ואודיטוריום בצמוד לאולפנת גבעת שמואל.
בפברואר 2020 הוקם שבט עירוני של תנועת הנוער "כנפיים של קרמבו".
החל משנת 2009 פועל בעיר בית מדרש קהילתי.
בבית המדרש מתקיימות עשרות תפילות בכל יום, ורבים מתושבי העיר באים ללמוד בו ולהשתתף בשיעורים שמתקיימים בו.
בראש בית המדרש עומד הרב דוד טורנר.
בגבעת שמואל ממוקמים מספר מבנים בעלי ערכים אדריכליים ייחודיים בישראל:
שכונת רמת אילן – שכונה זו תוכננה בראשית שנות ה־60 של המאה ה־20 על ידי האדריכלים דן ואילנה אלרוד, ייחודה של השכונה הוא הפרדת מערך תנועת הולכי הרגל מתנועת כלי הרכב, והבנייה לגובה.
במרכז השכונה בית כנסת אותו תכנן תושב העיר האדריכל צבי לישר.
בניין קונדוטאוור – מגדל מגורים ייחודי זה בצורתו ובעיצובו הוקם בשנת 2001, ותוכנן על ידי האדריכלית ענת בלומנטל.
בית תדיראן, בתכנונו של האדריכל אריה פרייברגר – בניין משרדים המחופה בזכוכית כהה, המקנה למקום המוקף בצמחייה עבותה מראה ייחודי שהיווה תקדים באדריכלות הישראלית.
המרכז לתרבות ואמנות ע"ש אריאל שרון, בתכנונו של האדריכל סלו הרשמן – בדומה לשאר עבודותיו, גם כאן קיימת חצר שסביבה מתנהל הבניין.
רמת אילן – השכונה הדרומית ביותר בעיר.
גובלת עם כביש 471 בדרום, אוניברסיטת בר-אילן במערב ובצפון, במזרח במשולש הדרומי.
בשכונה בנייני מגורים בני 7 עד 13 קומות, ובתים דו-קומתיים.
בנוסף כוללת השכונה מרכז מסחרי גדול, שלוש גינות, בית כנסת ובית ספר יסודי.
רמת אילן החדשה – הרחבה של השכונה הוותיקה רמת אילן.
השכונה כוללת מלון דירות, ארבעה מגדלי מגורים ופארק קטן בשם "גן ויסמונסקי".
בעתיד מתכונן לקום בשכונה מתנ"ס שכונתי.
שכונת השחר – השכונה הקטנה ביותר מבין שכונות העיר.
גובלת עם כביש 4 במערב, אוניברסיטת בר-אילן בדרום ובמזרח, ומחלף גבעת שמואל בצפון.
בשכונה בתים פרטים, גינה ציבורית ומספר חנויות.
גבעת יהודה (השכונה הוותיקה) – נמצאת במרכז העיר גבעת שמואל.
גובלת עם אוניברסיטת בר-אילן ושכונת השחר בדרום, רמת הדר במזרח, שכונת גיורא בצפון.
גבעת יהודה כוללת בתוכה רוב של בתים פרטים, מתנ"ס הכולל אולם תרבות וספרייה עירונית, בית העירייה, שני בנייני משרדים ומרכז מסחרי, בית ספר ממלכתי, בית יד לבנים, השכונה עוברת בחלקה המערבי תהליך של פינוי בינוי והתחדשות עירונית.
רמת הדר – הוקמה בשנת 1993, גובלת עם כביש 471 ועם המשולש הדרומי בדרום, גבעת יהודה במערב, פרדס רוזנבלום בצפון ומתכוננת גם ברצועה השלישית במזרח.
רמת הדר כוללת מספר בנייני רבי קומות, רחבת קניות (קניון הגבעה ומרכז רוגובין), פארק "רמון", יותר מ-200 קוטג'ים, ארבעה בתי כנסת, אולפנה, שלושה בתי מקווה, אודיטוריום עירוני ובית ספר ממלכתי דתי.
פרדס רוזנבלום – אזור המחבר בין רמת הדר לשכונת גיורא ובו שלושה מגדלי מגורים וקניון, מחסני עירייה, 2 בתי כנסת, סניף של תנועת בני עקיבא וסניף של תנועת עזרא.
שכונת גיורא – גובלת עם גבעת יהודה בדרום, רמת הדר ופרדס רוזנבלום במזרח, כביש 4 (כביש גהה) במערב ורמת הדקלים בצפון.
שכונת גיורא כוללת בתוכה בניינים ובתים ישנים, מרכז מסחרי, מגרש כדורסל, גינות ציבוריות, מעון וקניון בהקמה.
בעתיד השכונה כולה צפויה לעבור פינוי בינוי מקיף.
רמת הדקלים (בית וקאנטרי) – שכונה בחלקה הצפוני של העיר.
הוקמה בשנת 1999, גובלת עם שכונת גיורא בדרום, כביש 4 (כביש גהה) ובפתח תקווה במזרח.
בשכונה רבי-קומות וקוטג'ים, קאנטרי קלאב, בתי-כנסת, שלושה מעונות, בית ספר יסודי, סניף של הולמס פלייס ובית ספר יסודי הסמוך אליו, גינת אירועים, 2 מרכז מסחרים, שלוחת מתנ"ס, סניף של תנועת בני עקיבא ופארק גדול בשם פארק "שמואל פינלס".
שתי שכונות נוספות מתכוננות לקום בעיר.
הראשונה היא "הרצועה השלישית" (שתוקם בין רמת הדר לכביש 4622) ותכיל קריית חינוך, בנייני משרדים ומספר פארקים.
השכונה השנייה היא "אצבע הסילקון", שבה צפויים לקום מספר בנייני משרדים ופארק שבמרכזו אגם עירוני.
הפארקים והגינות המרכזיים של העיר הם:
פארק רמון – הפארק המרכזי בעיר נמצא ברחוב מנחם בגין/יוני נתניהו/זבולון המר, מכיל מתקני כושר, מתקני משחק גדולים, ארגז חול, מוזיאון "בית הבאר" שנפתח ב-2022, גינת כלבים, מדשאות רחבות ידיים.
פארק דרום – פארק באורך 1.5 ק"מ שמכיל מתקני כושר ומתקני פעוטות, מזרקת ג'טים, מתחם פאמפ-טראק (מסלול אופניים אתגרי), מיני סקייט פארק, שביל ריצה ארוך, שביל של אופנידן ומתחם גני ילדים.
פארק דקר – גינה ציבורית בצמוד למתחם רום הפארק, הפארק מכיל אנדרטה לחללי צוללת דקר, מתקני משחק, משטח רכיבה מעגלי לאופניים ושטחי דשא רחבים.
גן ויסמונסקי – גינה שכונתית ברמת אילן החדשה, ברחוב השקד/קרן היסוד.
מכיל מדשאות רבות, מתחם מתקני כושר, מתחם מתקני משחק לפעוטות וגינת כלבים.
פארק אלקנה – פארק חבלים גדול, בצמוד לקניון הגבעה ברחוב מנחם בגין.
הפארק מכיל מתקני אקסטרים ומתקני כושר רבים.
פארק האירועים – פארק אירועים הנמצא ברחוב הזיתים/פנינה קליין ומכיל במת הופעות ושטחי דשא רבים.
פארק שמואל פינלס - פארק הנמצא ברמת הדקלים ומכיל שבילי אופניים, מתקני כושר, מדשאות, מתקני משחק ובריכת נוי.
מרכזי המסחר העיקריים של העיר כוללים את:
קניון הגבעה – נמצא בין רחובות מנחם בגין ויוני נתניהו ומחולק לשלושה חלקים, מרכז הקניות בנוי כמדרחוב מלאכותי ומעוצב, ובו שדרת מותגים שאורכה כ-275 מטר, הכוללת כ-72 חנויות.
מרכז רוגבין – נמצא ברחוב בגין, הקניון הוא מרכז קניות פתוח, בעל ארבע קומות המרכז פתוח, והוא משלב עסקי שירותים, קניות ובילוי.
מרכז מסחרי ברמת אילן – מרכז שכונתי הנמצא ברחוב אורנים/מקס ואנה ווב.
מרכז אור בגבעה – מרכז קניות בצפון העיר ברחוב האתרוג.
מרכז SIV – מרכז מסחרי ברחוב הערבה עם קומת מסחר, מעל קומת המסחר יש כשש קומות משרדים.
מרכז סונג טאוורס – קניון ברחוב הנשיא/הסיבים, מעל המתחם נמצאים שלושת מגדלי סונג טאוורס.
מרכז מגדלי אילן – נמצא על רחוב בן-גוריון.
עמי בוטיק סנטר – נמצא ברחוב מוטה גור וצמוד לקניון הגבעה.
קניון גבעת שמואל החדש – נמצא ברחוב הנשיא/עוזי חיטמן, בהקמה.
העיר הייתה אמורה להשתתף בפרויקט מהיר לעיר אך פרשה מהפרויקט יחד עם רעננה וקריית אונו.
במסגרת תוכנית הרכבת הקלה של גוש דן, מתוכנן לעבור בדרום ובמזרח העיר (רמת אילן ורמת הדר) הקו הסגול של הרכבת הקלה.
הקו צפוי להיפתח בשנת 2027 לכל המוקדם וב-2030 בערך קו המטרו M2 במערב רמת הדר.
במסגרת הפרויקט להסעת המונים בגוש דן.
בנוסף לכך, מהעיר עוברים קווי אוטובוס רבים המגיעים אל חלק מתחנות פתח תקווה של הקו האדום של הרכבת הקלה.
גֶּבֶר או איש הוא זכר אנושי בוגר.
האפיון הכללי שניתן בחברה לתכונות המזוהות עם גברים נקרא "גבריות".
לאיש יש סימנים ביולוגיים המבדילים אותו מהאישה שהיא הנקבה במין האנושי.
זכר שרק נולד נקרא תינוק עד גיל 3, לאחר מכן נקרא ילד עד גיל 10, נער בגיל ההתבגרות, עלם או בחור בסוף תהליך ההתבגרות וגבר בחייו הבוגרים.
המין האנושי מתאפיין בדו-צורתיות זוויגית, קרי, קיימים הבדלים במראה החיצוני בין זכר לנקבה.
אף על פי שרבים מהבדלים חיצוניים אלו אינם בעלי קשר ישיר ליכולת ההתרבות של בני האדם, יש להם תפקיד במשיכה המינית.
לרוב הוא מתבטא בגובה, משקל ומבנה גוף.
למשל, גברים נוטים להיות גבוהים יותר מנשים.
דוגמאות נוספות למאפיינים זכריים משניים בבני אדם, שנרכשים במהלך ההתבגרות המינית ואף לאחר מכן:
יותר שיער גוף, שיער ערווה ושיער פנים
כפות ידיים וכפות רגליים גדולות יותר
גולגולת ומבנה עצמות גדולים יותר
גרגרת בולטת יותר וקול עמוק יותר
מינו של פרט מהמין האנושי נקבע באופן כללי בזמן ההפריה, באמצעות החומר הגנטי שנושא תא הזרע.
אם תא זרע הנושא עמו כרומוזום X מפרה את הביצית, הוולד בדרך כלל יהיה נקבה (XX); אם תא זרע הנושא עמו כרומוזום Y מפרה את הביצית, הוולד בדרך כלל יהיה זכר (XY).
אנשים בעלי מבנה אנטומי או כרומוזומלי שונה מהמבנה לעיל, הם אינטרסקסואלים.
מבנה זה של כרומוזומי מין נפוץ ברוב היונקים, אך ישנן שיטות ביולוגיות נוספות לקביעת המין של יצור חי, ביניהן שיטות לא גנטיות.
המונח "מאפיינים מיניים ראשוניים" מתייחס לתאי הרבייה שאיברי המין מייצרים: השחלות מייצרות תאי ביצית אצל הנקבה, והאשכים מייצרים תאי זרע אצל הזכר.
המונח "מאפיינים מיניים משניים" מתייחס לכל ההבדלים האחרים הקשורים בעקיפין לתהליך ההתלכדות של הזרע והביצית.
כאן נכללות התכונות המיוחדות של אזור איברי המין אצל גברים ואצל נשים, הפלומה המבריקה של ציפורים ממין זכר או שיער פנים אצל גברים, תכונות התנהגותיות כמו חיזור, ועוד.
גורמים ביולוגיים אינם גורם מכריע בנוגע לשאלה האם אדם מגדיר עצמו גבר או נחשב כגבר.
בני אדם אינטרסקסואליים, שהם בעלי תכונות גופניות או גנטיות מעורבות כביכול, או לא משויכות למין מסוים, עשויים לבסס את קביעת מינם על קריטריונים אחרים.
בנוסף, ישנם גברים טרנסג'נדרים וטרנסקסואלים, אשר נולדו כנקבות, אך מחשיבים עצמם גברים; ישנן הגדרות חברתיות, חוקתיות ואישיות שונות בנוגע לנושאים אלו.
איברי המין הזכריים הם חלק ממערכת הרבייה.
איברים אלה הם הפין, האשכים, צינור הזרע ובלוטת הערמונית.
תפקידה של מערכת הרבייה הזכרית הוא לייצר נוזל זרע, הנושא תאי זרע, ולפיכך מידע גנטי, שיכולים להתלכד עם ביצית בתוך האישה.
תאי הזרע נכנסים לרחם האישה ולאחר מכן אל החצוצרות, וממשיכים אל הפריית הביצית שמתפתחת לעובר או ילד.
לכן, מערכת הרבייה הזכרית אינה נחוצה במהלך ההיריון.
רעיון האבהות והמשפחה קיים בחברות אנושיות.
באופן כללי, גברים סובלים מאותן מחלות שמהן סובלות נשים.
בהשוואה לנשים, תוחלת החיים של גברים נמוכה במקצת מתוחלת החיים של נשים, אך הבדל זה הצטמצם במהלך השנים האחרונות.
ההבדלים הפיזיולוגיים הראשוניים בין בן לבת, הניכרים כבר בלידה, הם באיברי המין: אלה של הגבר הם פין ואשכים, לעומת נרתיק, רחם ושחלות אצל האישה.
מאוחר יותר, במהלך גיל ההתבגרות מתחילים להופיע הבדלים נוספים:
עור הגוף של הגבר שעיר יותר מזה של האישה, בעיקר בפנים ובחזה.
משקל וגובה הגוף של הגבר גבוהים יותר בממוצע מאלה של האישה.
מסת השריר ועובי העצמות גבוהות אצל הגבר יותר ביחס לאישה.
הקול של הגבר נמוך יותר משל האישה.
אחד מגרעיני המדיאל פראופטיק שנמצא בהיפותלמוס ומכונה "הגרעין הדו-צורתי מינית" (Sexual Dimorphic Nucleus, SDN), גדול פי שניים עד שלושה אצל הגברים מאשר אצל הנשים, בשל העובדה שלתאי עצב של הגברים יש קולטנים לטסטוסטרון, ההורמון הגברי.
אלומות סיבי עצב "הצרור הקדמי" (Anterior commissure) וכפיס-המוח (שנקרא גם קורפוס קאלוסום), שמחברות ומקשרות בין שתי ההמיספרות של המוח הגדול, קטנות יותר אצל הגברים מאשר אצל הנשים.
ההורמון הגברי העיקרי הוא טסטוסטרון שמיוצר באשכים ושונה מההורמונים הנשיים שהם אסטרוגן ופרוגסטרון.
הורמון זה אחראי על רוב השינויים שבין גוף הגבר לגוף האישה וגם על רגשות כמו תוקפנות, תחרותיות ודחף מיני.
זרעו של הגבר מתחדש בתמידות החל מגיל ההתבגרות וזמין למשך כל חייו, בניגוד לאישה שרק כמה מאות מתוך מיליון הביציות איתן היא נולדת מבשילות אחת לחודש החל מגיל ההתבגרות ומפסיקות להבשיל בגיל 50 בערך.
התמזגות של תא מין זכרי שהוא תא הזרע עם תא מין נקבי שהוא הביצית, היא תחילת היווצרותו של עובר ברחם הנקבה.
בנוסף למחלות הקשורות לאיברי המין, מחלות או תסמונות אחרות שנחשבות לגבריות, ופוגעות בגברים בשכיחות גבוהה יותר מבנשים הן: המופיליה, עיוורון צבעים, חרשות, התקרחות, אוטיזם (יותר מפי 4), מחלת פרקינסון (פי 1.5) ומחלת בירגר.
במדינות מפותחות תוחלת החיים של הגבר נמוכה במספר שנים מזו של האישה.
בישראל, לדוגמה על פי מדד הפיתוח של האו"ם, הגבר חי בממוצע 3.5 שנים פחות מהאישה.
הפרש השנים הממוצע הגבוה ביותר בין גברים לנשים נמדד ב-2012 ברוסיה.
הגברים הרוסים חיו 15 שנים פחות מהנשים הרוסיות.
במגדר, הקטגוריות הדומיננטיות הן גבריות ונשיות, הנתפסות כהפוכות ומשלימות זו את זו, ומקושרות עם שני סוגי מאפיינים, בהתאמה.
מאפיינים גבריים (כלומר, מאפיינים המיוחסים יותר לגברים מלנשים) כוללים החלטיות, דומיננטיות, תוקפנות, שאפתנות, כוחניות, ביטחון עצמי ותחרותיות.
מאפיינים נשיים כוללים בעיקר עניין ברווחת הזולת, ותרנות ונכונות לסייע, רגישות בין-אישית ואמפתיה, נעימות, חמימות, רב גוניות ועדינות.
מאפייני מגדר אינם נובעים בהכרח ישירות ובלעדית מהבדלים ביולוגיים בין שני המינים, אלא מבטאים גם את התפיסה התרבותית המתרגמת שוני ביולוגי לערכים הקובעים את המעמד החברתי של המינים בחברה.
כך, התפיסה או הציפיות המגדריות מעצבות את תהליכי החיברות של נשים וגברים.
כך שלכאורה ביולוגית, ככלל, הנשים עמידות יותר מגברים בכל גיל.
אולם, לפי האריס, הסיבה לכך היא יותר תרבותית מאשר ביולוגית.
גבעת שמש היה מוסד חינוכי בשטח המועצה האזורית מטה יהודה והיה ממוקם ליד העיר בית שמש (שממנה נגזר שמו), בסמוך לקיבוץ צרעה.
המוסד היה חלק ממתחם מנזר דיר ראפאת.
המוסד נפתח באוקטובר 1953 עובר בני נוער ומבוגרים צעירים עם מוגבלות שכלית התפתחותית, ביוזמת אגודת אקים, בסיוע משרד הרווחה והביטחון החברתי (אז משרד הסעד) במבנה שהושכר ממנזר דיר ראפאת.
עם הקמתו שוכנו בו 45 צעירים, בגילים 17 עד 30 שהוגדרו עם רמה שכלית של גיל 7. במקום הוקם משק חקלאי קטן אך לא היה אליו כביש גישה סלול או אספקת חשמל.
בפסח 1958 נסגר המוסד, עקב התנאים הקשים במקום, אך נפתח שוב לאחר זמן קצר.
ב-1959 דוח של משרד הרווחה שוב הצביע על תנאים ירודים במוסד אך הוא המשיך לפעול.
בשנת 1965 עבר המוסד לניהלו של יוסף שוורץ, לאחר שמשרד הרווחה ביקש לא להיות מעורב בניהול התקציב והתפעול היומיומי של המוסד.
נערך מכרז בו זכה שוורץ, שהיה לו ותק של 12 שנים כמדריך ראשי במשרד הבריאות, שתפקידו להדריך ילדים המאושפזים זמן ממושך במוסדות רפואיים.
שורץ צירף אליו את שמואל ארדמן, אח פסיכיאטרי מבית־החולים בנס־ציונה, שהיה גם חבר ילדות שלו והם הקימו חברה לתפעול המקום.
את התקציב קיבלו עבור כל חניך ממשרד הרווחה.
בשלב זה קלט המוסד ילדים ונערים חריגים בגילאי 5 עד 16 שנפלטו מכל מסגרת אחרת, אך בעלי פוטנציאל לימודי־שיקומי.
בסוף שנות ה-80 נקלע המוסד לקשיים תקציביים, אך שוורץ המשיך להפעיל אותו עד 2001 אז נסגר.
אחר כך עבר המוסד לשימוש עמותת "רטורנו" לגמילה מהתמכרויות, ב-2021 בעקבות ביקורות המקום צומצם.
גִּבְעָתִי הוא מושב באזור הדרום ליד אשדוד השייך למועצה אזורית באר טוביה.
כביש הגישה למושב גבעתי עובר דרך מושב אמונים הסמוך.
שמו של היישוב הוא על שם חטיבת גבעתי שעצרה את צבא מצרים מכיוון דרום בזמן מלחמת העצמאות.
המושב נוסד בשנת 1950 על ידי יוצאי חטיבת הראל בפלמ"ח וכן על ידי משוחררי גדוד 53 בחטיבת גבעתי הישנה ועל ידי עולים מאיראן, עיראק ומצרים.
היישוב הוקם על אדמות הכפר הערבי בית דראס, שתושביו נמלטו ממנו במהלך מלחמת העצמאות, ולא הורשו לחזור אליו לאחריה, ונקרא בתחילה 'בית-דרס', אחר כך 'מסילת עוז' ואחר כך 'ג"ן גבעתי' (שוב ע"ש גדוד 53 המפורסם).
עם סיום מלחמת השחרור, התארגנו 42 לוחמי גבעתי במטרה ליסד מושב שיתופי, באזור בית דראס וגבעה 69, שבו נלחמו.
עם שחרורם הם התיישבו בבניינים עזובים של משטרת באר טוביה.
הם ניהלו משא ומתן עם הסוכנות שרצתה ליישבם במקום אחר בנגב.
בשנת 1951 הם עלו בעצמם למקום שבמורד גבעה 69, הקימו אוהלים והחלו לעבד את האדמות.
רק מאוחר יותר הוכר היישוב על ידי הסוכנות, והגיעו אליו תושבים נוספים.
ענפי החקלאות הנפוצים הם גידולים חקלאיים, רפת ודיר.
במושב בית כנסת, מועדון נוער וצרכנייה.
רב היישוב הוא הרב אברהם חיים מזרחי, המשמש גם כשליח חב"ד במקום, ויו"ר המושב הוא איציק יחיא
בדרום המושב, ליד בית הקברות, יש אנדרטה ואתר זיכרון לעשרים לוחמי חטיבת גבעתי שנפלו בקרבות בית דראס במלחמת העצמאות.
גבעת שוטרז או גבעת היורים היא שכונה ברובע גריניץ' שבדרום מזרח לונדון.
השכונה נמצאת מזרחית לבלקהית', מערבית לולינג, דרומית לוולוויץ' וצפונית לאלת'האם.
מקור שמה של הגבעה בשימוש שנעשה בה בימי הביניים - אתר אימון לירי בחץ וקשת.
גבעת שוטרז היא הנקודה הגבוהה ביותר בדרום לונדון (גובהה 131.6 מטרים).
יער אוקסליס המצוי בראש הגבעה הוא שריד ליערות העתיקים של לונדון.
כמו כן נמצאת על מורדות הגבעה החווה החקלאית האחרונה בשטח העיר לונדון (המשמשת כיום חווה לימודית).
על גבעת שוטרז עבר רחוב ווטלינג - הדרך הרומאית אשר חיברה את לונדיניום עם צפון קנט.
מאוחר יותר עברה במקום הדרך המקשרת בין לונדון לדובר.
על הגבעה נוסה מנוע הבעירה הפנימית שפותח על ידי המהנדס סמיואל בראון בשנת 1824 - ומכאן שעל הגבעה נסע אחד מכלי הרכב הראשונים שנסעו אי פעם.
האזכור הראשון של הגבעה בספרות מופיע בדף מיום 11 באפריל 1661 ביומנו של סמיואל פיפס המתאר גרדום בראש הגבעה.
גבעת שוטרז מתוארת בספרו של צ'ארלס דיקנס "בין שתי ערים" והפאב שבראש הגבעה מתואר בספרו "מועדון הפיקוויקים".
הגבעה מוזכרת בספרו של ברם סטוקר "דרקולה" וכן בספרו של ה.
בספרם של אלן מור ודייוויד לויד "וי פור ונדטה" מתוארת הדמות אייבי אדמונד המתארת את ילדותה על הגבעה.
בראש גבעת שוטרז עומד מגדל מים ויקטוריאני הבנוי בסגנון גותי.
אתר נוסף על הגבעה הוא טירת סוורנדרוג שנבנתה על ידי האדריכל ריצ'רד ג'פ בשנת 1784 לזכרו של איש הצי הבריטי, סר ויליאם ג'יימס אשר כבש ב-2 באפריל 1755 את מצודת שודדי הים סוורנדרוג לחופה המערבי של הודו.
בשנת 1749 נפתח בראש הגבעה הפאב "השור" ששימש כנקודת עצירה ומנוחה למרכבות הדואר המלכותי בדרכן ללונדון.
גִּבְעַת שַׁפִּירָא הוא מושב ליד העיר נתניה השייך מהבחינה הארגונית לתנועת האיחוד החקלאי.
היישוב נקרא על שם צבי הרמן שפירא שהיה מהוגי רעיון הקמת הקרן הקיימת לישראל.
היישוב ממוקם בסמוך וממזרח לכביש 2.
המייחד את גבעת שפירא – האגודה החקלאית שהוקמה בתל אביב בשם: "הגואל אגודה הדדית להתיישבות המעמד הבינוני בע"מ".
בשנת 1932 החליטו קבוצת סוחרים ובעלי מקצועות חופשיים, ברובם מתל אביב, לעשות הסבה מקצועית ולעלות להתיישבות בוואדי חווארת – עמק חפר.
החברים התארגנו לאגודה חקלאית שנקראה "הגואל" - אגודה הדדית להתיישבות המעמד הבינוני בע"מ.
האגודה נקראה על שמו של יהושע חנקין, גואל אדמות הדרום והעמקים.
לאחר רכישת ואדי חווארת בסוף 1927 הוקצו אדמות למתיישבים על ידי קק"ל, ובתחילת שנות ה-30 הוחל ביישוב העמק במושבים (כפר ויתקין) וקיבוצים (עין החורש).
לאגודת הגואל הוקצו 800 דונם במטרה ליישב בהם 40 משפחות (לבניית בית, משק עזר ומטעים, בעיקר הדרים).
המשפחות נדרשו להתיישב במקום בתוך 5 שנים.
בשנת 1934 קבעה ועדת השמות של קק"ל את השם "גבעת שפירא" לנקודת ההתיישבות, על שמו של פרופ' צבי הרמן שפירא – הוגה רעיון הקמת קק"ל (בקונגרס הציוני בבזל 28-30.8.1897), כאמצעי לרכישת קרקעות ושמירתן על ידי ולמען העם היהודי.
היישוב הוקם כיישוב של המעמד הבינוני על ידי ארגון "הגואל" שכלל בעיקר את חברי מרכז סוחרים הזעירים בתל אביב.
בשנת 1934 תואר בעיתון דבר: "מגרשי הנקודה הוגרלו כבר והשטח כולו נגדר.
הבאר נותנת למעלה מ-150 מטר מעוקב לשעה.
אולם בעקבות מותו בטרם עת של משה שוער, הרוח החיה מאחורי ההתיישבות, חל עיכוב בהתפתחות המקום.
בסוף 1939 טרם נבנה בו אף בית מגורים ובאוקטובר 1943 המקום היה נטוש.
נתן שוער, בנו של משה שוער, שמר על המקום ממקום מושבו בנתניה, החזיק במקום את הפרדס, ודרבן את חברי הגואל להקים את היישוב, עד מותו בשנת 1954. בשנת 1954 נכרת הסכם עם רסקו והוקמו במקום בתים, תוך שהמתיישבים מתחייבים לעבור לגור במקום עם תום בניית המקום.
בתחילת 1959, לאחר שבמשך מספר שנים נותרו רבים מהבתים ריקים, פרצו אנשי ועד המושב לשישה מהבתים ושיכנו בהם משפחות חדשות.
מאז היווסדו התנהל הכפר כמשק משותף לכל דבר, על ידי עבודה שכירה של פועלים מהיישובים הסמוכים .
נעשתה עבודת הכשרת קרקע, בוצע חריש ראשון, הונחו צינורות קווי מים, נחפרו בארות, נבנה מגדל מים, נטעו עצים לעצירת חולות נודדים והוצבה שמירה נגד רעיית עדרי בדווים.
בנוסף, נטעו פרדסי הדרים, כרמים ומשתלת ענבי מאכל.
טופח משק בעלי חיים –ברכות דגים, אווזיה וכוורות.
לחץ מתמיד הופעל על המתיישבים לממש את התחייבותם לעלייה על הקרקע, אולם בעקבות אירועי התקופה –קשיים כלכליים לסוחרי ת"א, מאורעות 1936–1939, מלחמת העולם השנייה, משבר ההדרים ועוד - רבים היססו לעלות להתיישבות.
בכל אותה עת התנהלה האגודה "הגואל" ממשרדיה בתל אביב.
בשנת 1954 נכרת הסכם עם רסקו והוקמו במקום בתים, תוך שהמתיישבים מתחייבים לעבור לגור במקום עם תום בניית המקום.
בתחילת 1959, לאחר שבמשך מספר שנים נותרו רבים מהבתים ריקים, פרצו אנשי ועד המושב לשישה מהבתים ושיכנו בהם משפחות חדשות.(22.3.1959)
באמצע שנות ה-50 החליטה האגודה לממש את התחייבויותיה בעקבות לחץ המוסדות המיישבים.
בהתקשרות עם חב' רסקו הוחל בבניית 30 הבתים הראשונים שהושלמו ב-1957. אמנם היו כבר בתים, אך ללא חשמל ומים, על דיונה חשופה וללא צמחייה.
בסוף שנות החמישים הוכר היישוב ככפר שיתופי שמשמעו: יישוב כפרי המאורגן כאגודה שיתופית, בעל יחידות משפחתיות שכל אחת מהן בעלת ישות כלכלית עצמאית, כשהייצור המשקי והניהול בידי האגודה השיתופית.
בשנת 1972 הוחלט על קביעת שם אחד לאגודה ולכפר:
גבעת שפירא - כפר שיתופי להתיישבות חקלאית בע"מ.
כיום מעובדים ביישוב כ-650 - 700 דונם בהם מגדלים: אבוקדו, פקאנים, הדרים ואפרסמון.
לקראת שנת אלפיים החלו דיונים להקמת הרחבה וב-2003 החלו בעבודות התשתית ובבניית הבתים.
ההרחבה היום מונה 39 בתים מאוכלסים.
ברחבי הכפר וההרחבה מצויים מתקני שעשועים וכושר לילדים ולמבוגרים, מגרש כדורסל, מגרש כדורגל, ספרייה עשירה למגוון האוכלוסייה וארכיון.
כיום המושב מונה כ-80 בתי אב בכפר ובהרחבה.
גבר זר בא למשק (בפינית: Vieras mies tuli taloon) הוא אחד מספריו הנודעים של מיקה ולטרי.
בניגוד לשאר ספרי ולטרי שתורגמו לעברית, ספר זה אינו רומן היסטורי, אלא יצירה העוסקת בהווי החיים בכפר פיני נידח במחצית הראשונה של המאה העשרים.
הספר יצא לאור ב-1937, תורגם לעברית בידי רמי סערי וראה אור בסדרת "צפון" של הוצאת הקיבוץ המאוחד.
בבסיסו של הרומן תיאור השינויים המסעירים המתחוללים בחייהם החדגוניים של שלושה גברים ואישה אחת.
בואו של גבר זר, שמוצאו ועיסוקו אינם ידועים, אל משק קטן במערב פינלנד משנה כליל את מערכת היחסים הסבוכה בין שלושת דיירי המשק שהתגוררו עד כה בגפם ויוצק תכנים חדשים גם לתוך חייו של הזר.
הכפר הרדום והנידח שהמשק ממוקם בקצהו הוא הרקע לעלילת הספר, שראשיתו בעבר לוט בסודות, המשכו באהבה גורלית, עזה וקצרה וסופו בפשע.
הכמיהה האנושית לאהבה מזככת והצורך לשמור על הקיים ולשַמרו מתנגשים בספר באורַח בלתי-נמנע ומביאים את השתלשלות המאורעות ביצירה אל שיאה.
גבר מת מהלך הוא סרט משנת 1995, בבימויו של טים רובינס, ובכיכובם של סוזן סרנדון ושון פן.
הסרט, המבוסס על ספר בעל שם זהה, מגולל את סיפורה של הנזירה הלן פרג'ין (בגילומה של סוזן סרנדון), המפתחת קשר ייחודי עם מת'יו פונסלט, אסיר הנידון למוות (בגילומו של שון פן).
סוזן סרנדון זכתה בפרס האוסקר בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר" על תפקידה בסרט.
שון פן היה מועמד לפרס בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר", טים רובינס מועמד בקטגוריית "הבמאי הטוב ביותר" ושיר הנושא, "גבר מת מהלך", מאת ברוס ספרינגסטין, מועמד בקטגוריית המוזיקה.
בסרט משחקים גם רוברט פרוסקי, ריימונד ג'.
רובינס עיבד בעצמו את הסרט מתוך כתביה האוטוביוגרפיים של הנזירה פרג'ין.