tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אור חבר בקבוצה הספרותית "שופרא" מייסודו של אילן שיינפלד מאז הקמתה בשנות ה-80, ובקבוצת "עמדה" מ-2010.
1984 - "ריקודו של ג'ינגיס כהן" (הועלה בבית ליסין בבימויו של מיכאל כהנא.
על-פי רומן גארי; זוכה פסטיבל עכו)
1986 - "המלך הלך לישון" (קובי ניב; זוכה פרס כינור דוד)
1988 - "סיפורו של הצב גדעון שושני" (חיים נגיד), תיאטרון אורנה פורת
1988 - "אדי ופוס", בביצוע עדי עציון-זק וגיל אלון, "צוותא"
1989 - "העד" (שולמית הראבן), תיאטרון אורנה פורת
2010 - "אלביס פינת טרומפלדור" (עם רן יגיל), בביצוע אלברט אילוז, פסטיבל "תיאטרונטו"
אור מתגורר ברמת גן, רווק.
לצד עיסוקיו הוא מפרסם שירה, המאופיינת ב בוטה.
דוד (דודי) ויסמן (נולד ב־15 באוקטובר 1954) הוא איש עסקים ישראלי, בעל השליטה בחברת סונול ישראל בע"מ, מייסד קרן גפן למשקיעים אמריקאים המתמקדת בטכנולוגיות ישראליות ויו"ר ומבעלי יקב טוליפ.
במקביל, משמש כדירקטור בחברת דלק US, לאחר שפעל למיזוג אלון USA (אותה ייסד בשנת 2000) עם דלק US.
ויסמן נולד בגבעתיים, נכד למשפחה ממייסדות העיר.
בנעוריו למד אלקטרוניקה ומחשבים בבית הספר אורט טכניקום בעיר, ובמקביל שיחק כדורגל בקבוצת הפועל רמת גן.
את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר.
בשנת 1976, לאחר שחרורו מצה"ל, הפך למנהל בחברה הפרטית "ביילסול" שבשליטת קרוב משפחתו עו"ד שרגא בירן.
תחת ניהולו של ויסמן הפכה החברה למובילה בתחום ניהול ופיתוח תחנות דלק, בצמוד אליהן הוקמו שטחי מסחר, ובכך שילבה עיסוק בשלושה תחומים: אנרגיה, קמעונאות ונדל"ן.
ב-1992 הרחיבה ביילסול את פעילותה כשרכשה את חברת הדלק אלון, שהוקמה על ידי התנועה הקיבוצית כדי לרכוש עבור הקיבוצים דלק במרוכז ובמחיר זול יותר, ופיתחה תחנות דלק ציבוריות ששטחים מסחריים בצדן.
שנה לאחר מכן מונה ויסמן למנכ"ל ונשיא קבוצת אלון.
החברה נחשבה לחלוצה בשילוב שטחי מסחר בתחנות דלק, ובתחנות שלה נבנו מרכולים, חנויות נוחות, מסעדות ובתי קפה.
ב-1999 הוביל ויסמן את המהלך לרכישת השליטה בחברת הדלק דור אנרגיה, אותה מיזג עם "אלון" והחברה הממוזגת הפכה ל"דור אלון".
המהלך הביא להכפלת מספר תחנות הדלק בבעלות אלון וכן נתן לה דריסת רגל משמעותית בתחום הגפ"מ, זאת באמצעות חברת הבת דורגז.
נכון לסוף 2010, עומד נתח השוק של דור אלון על 16.7 אחוזים משוק הדלק.
בנוסף, מהווה אלון חלק מחברת דרך ארץ, שהחזיקה בזיכיון לבנייתו וסלילתו של כביש חוצה ישראל, ומחזיקה כיום בשליטה בחברת התפעול של הכביש.
קבוצת אלון אף מחזיקה בארבעה אחוזים מהזכויות בקידוח הגז הטבעי תמר, באמצעות חברת אלון גז.
ב-2003 רכשה קבוצת אלון בשיתוף אנשי העסקים מתיו ברונפמן ושולם פישר 78% ממניות רשת קו אופ הריבוע הכחול תמורת 1.368 מיליארד שקלים.
בכך הפכה קבוצת אלון לבעלת השליטה בקבוצת קמעונאות הכוללת את הרשתות מגה, זול בשפע (לשעבר שפע שוק), עדן טבע מרקט, כפר השעשועים, ששת, ורדינון, נעמן והכל בדולר.
ב-2010 מוזגו פעילויות הדלק והקמעונאות של הקבוצה.
ב-2006 רכשה קבוצת אלון את רשת AM:PM ב-143 מיליון ש"ח.
לאחר הרכישה הורה ויסמן להפסיק מכירת מזון לא כשר בסניפי הרשת, אך סניפיה נותרו פתוחים בשבת ובשל כך נאלץ ויסמן להתמודד עם מאבק חרדי על עסקיו, ובהם רשת "שפע שוק" הפונה למגזר החרדי.
רשת "זול בשפע" פעלה במגזר החרדי תחת הפסדים גדולים, אך ויסמן התעקש להחזיק את הרשת להראות שאינו מתקפל אל מול הציבור החרדי.
ב-2000 רכשה הקבוצה את חברת טוטאל פינה האמריקאית והקימה את חברת "אלון USA" לניהול פעולתה בארצות הברית.
בשנת 2005 בחר גלובס את ויסמן ל"איש השנה" בישראל.
ויסמן קיבל את אות יזם השנה של ארנסט אנד יאנג בדרום מערב ארצות הברית והיה מהמועמדים הסופיים לפרס הבינלאומי, על הישגיה של "אלון USA".
בשנת 2014 הודח ויסמן מניהול קבוצת אלון על ידי שותפו ובעל השליטה העיקרי בקבוצה, שרגא בירן, בעקבות סכסוך שפרץ ביניהם.
ויסמן הגיש את התפטרותו מתפקידיו בקבוצת אלון - מנכ"ל אלון רבוע כחול ישראל ויו"ר מגה קמעונאות, והתפטר גם מדירקטוריון אלון רבוע כחול ישראל.
בנוסף לעסקיו עוסק ויסמן בפעילות פילנתרופית ובפרויקטים חינוכיים בישראל ובארצות הברית, בין היתר בסיוע למרכז הרפואי רבין.
ויסמן הוא הבעלים (50%) של יקב טוליפ הממוקם בכפר תקווה, כפר חינוכי המהווה מקום מגורים קבוע ומרחב תומך עבור בוגרים עם צרכים מיוחדים במגוון התחומים ההתפתחותיים והנפשיים.
באפריל 2016 עמד בראש קבוצה שרכשה את חברת הדלק "סונול" מקבוצת עזריאלי.
במקביל, בשיתוף עם שלי שטיין מארצות הברית הקימו את גפן קפיטל- קרן משקיעים אמריקאיים להשקעות בחברות טכנולוגיה בישראל.
ויסמן נשוי לברוריה ואב לשלושה ילדים, מתגורר באבן יהודה.
דודיזם היא דת, פילוסופיה או סגנון חיים בהשראת דמותו הבדיונית של ג'פרי "הדוּד" לבובסקי בגילומו של ג'ף ברידג'ס, הפרוטגוניסט בסרט הקאלט "ביג לבובסקי" של האחים כהן משנת 1998.
למעשה הדת היא גרסה של דאואיזם המעורבבת עם מושגים ורעיונות של הפילוסוף היווני הקדום אפיקורוס ומקושטת באסתטיקת ילדי הפרחים.
היא נחשבת לעיתים דת פארודית בשל השימוש הקומי שנעשה בה בסרטים, אך רבים מחסידיה מתייחסים לעקרונותיה הבסיסיים ברצינות.
נטען שהיא משחקת על הגבול בין רצינות לקומדיה, והושוותה בשל כך לזן.
6 במרץ הוא יום קדוש לדודיזם המכונה יומו של הדוּד.
הדודיזם נוסדה בשנת 2005 על ידי אוליבר בנג'מין, המכונה גם "דוּדלי לאמה", עיתונאי אמריקאי המתגורר בצ'יאנג מאי, תאילנד.
שם הארגון הרשמי של הדודיזם הוא "כנסייתו של דוּד אחרית הימים" , שם המהווה פרודיה על שמה הרשמי של הכנסייה המורמונית, המכונה "כנסיית ישוע המשיח וקדושי אחרית הימים".
עד שנת 2012 הוסמכו כ-120,000 כמרים דודיסטים ברחבי העולם.
נכון לשנת 2018 מספר הכמרים הרשומים עומד על 450,000. ההסמכה לכמורה דודיסטית אינה כרוכה בתשלום והיא נעשית באופן מקוון; על מבקש ההסמכה לנדור כי יקיים את עקרונות הדודיזם: לקחת דברים בקלות, להיות "דוּד" (קליל, זורם) לכל הנקרה בדרכו ולשמור על תודעה גמישה.
עקרונות הבסיס של הדודיזם שאולים מהדאואיזם, וניתנת חשיבות מרכזית לעקרון הוו-ויי כפי שהוא נתפס בדאואיזם.
הדודיזם מאמין כי הדרך היחידה לחיות בהרמוניה עם עצמך והסובבים אותך היא להרגיע את הרדיפה אחרי הכסף וההישגים, שהם חלק בלתי נפרד מרוב העולם המערבי.
עקב כך, הדת שמה דגש על הנאות יומיומיות פשוטות למדי, כגון רחצה ובילוי עם חברים, ולא על צבירת עושר כאמצעי לאושר והגשמה עצמית.
דוִד (דוּדי) אמסלם (נולד ב-11 באוגוסט 1960, י"ח באב ה'תש"ך) הוא השר לשיתוף פעולה אזורי, שר במשרד המשפטים והשר המקשר בין הממשלה לכנסת.
בעבר כיהן בין היתר כשר הדיגיטל הלאומי, שר התקשורת, חבר הכנסת, יושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה וכיושב ראש הקואליציה.
לפני בחירתו לכנסת עבד כ-20 שנים בעיריית ירושלים, ושימש מנהל האגף לשיפור פני העיר.
לפני כן עבד כמנהל במחלקה הכלכלית במשרד האוצר, באגף התקציבים של המוסד לביטוח לאומי, ובמחלקה הכלכלית של נציבות מס הכנסה.
דוד אמסלם נולד לסולטנה ולאברהם, שעלו לישראל ממרוקו בשנת 1958, וגדל בשכונת קריית היובל בירושלים ובקריית מלאכי.
בנעוריו למד בישיבה התיכונית אור עציון.
בצה"ל שירת בחיל השריון כמפקד טנק בחטיבה 500. נטען שאמסלם הודח מגדוד המילואים ששירת בו עקב בעיות משמעת ויחסי אנוש גרועים, שכללו בין היתר נהיגה על רכב צבאי ללא הכשרה ותקיעתו על סלע, והדחת פקודים לשקר בנוגע לאירוע.
אמסלם הכחיש שהודח מגדוד המילואים, ובמסגרת פשרה משפטית חזר בו בן כספית מהטענה.
אמסלם הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ובמינהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
במהלך השנים עבד כמנהל באגף התקציבים של המוסד לביטוח לאומי ובמחלקה הכלכלית במשרד האוצר.
היה מנהל האגף לשיפור פני העיר בעיריית ירושלים.
היה חבר ועד מנהל , חבר ועד מנהל אזור התעשייה הר חוצבים, חבר ועד מנהל הורה ירושלים, חבר בעמותת מרפאת שיניים המטפלת במעוטי יכולת, בקשישים ובילדים נזקקים, בפיקוח משרד הבריאות.
אמסלם הוא חבר הליכוד מתחילת שנות ה-90, חבר מזכירות הליכוד ויושב ראש מועצת סניף הליכוד בירושלים.
בבחירות למועצת עיריית ירושלים, שהתקיימו ב-2013, התמודד ברשימת "הליכוד ביתנו" בהנהגת משה ליאון למועצת העיר, אך לא נבחר למועצה.
בשנת 2003 עצרה המשטרה את "החבורה הירושלמית": דודי אמסלם, איציק קויפמן ויורם קארשי (שהורשע לאחר מכן בפרשת רשות המיסים).
הם נחקרו בחשד למעורבות בזיוף מאות טופסי התפקדות לסניף הליכוד בירושלים, במהלך מפקד ענק שערכה המפלגה.
המשטרה המליצה להעמיד לדין את אמסלם וחבריו, אך הפרקליטות סגרה את התיק בשל חוסר בראיות.
בבחירות לכנסת העשרים נבחר במקום ה-21 ברשימת הליכוד, והחל לכהן בכנסת.
במאי 2015 מונה ליושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.
במרץ 2016, בריאיון לערוץ הכנסת, הכריז אמסלם כי ביחד עם חבר הכנסת אברהם נגוסה יימנעו מלהצביע עם הקואליציה במליאת הכנסת, עד אשר יימצא התקציב ליישום הבאתם ארצה של "יוצאי זרע ישראל" מאתיופיה בהתאם להחלטת הממשלה מאותה שנה.
עקב כך איבדה הממשלה את הרוב הפרלמנטרי של 61 חברי הכנסת עליו נשענה.
החרם הסתיים לאחר כחודש בסיכום עם השניים על העלאת 1,300 איש במהלך השנה.
עם זאת יש שטוענים כי החרם היווה קטליזטור להרחבת הקואליציה, ולכניסת אביגדור ליברמן ומפלגתו לקואליציה.
אמסלם יזם וקידם את הצעת החוק שנודעה בשם "חוק ההמלצות", לפיה תוצאותיה של חקירת משטרה יועברו לפרקליטות המדינה בלי שהמשטרה תציין את עמדתה בעניין הגשת כתב אישום.
בריאיון לדפנה ליאל הסביר אמסלם כי העיסוק התמידי שלו בתפקוד המשטרה ויוזמות החקיקות בעניינה, נובעים בין היתר ממעצרו על ידי המשטרה בשנת 2003 בחשד למעורבות בזיוף מאות טופסי התפקדות לסניף מפלגת הליכוד בירושלים.
מעצר אותו כינה אמסלם 'טראומטי' ומשפיל, בין היתר מכיוון שלטענתו בבוקר המעצר הביאו אותו מלווה בשוטרים כשהוא אזוק לבניין עיריית ירושלים, שבו עבד באותם ימים.
ב-20 בדצמבר 2017 מונה ליושב ראש הקואליציה לאחר פרישתו של דוד ביטן.
כמו כן כיהן כיו"ר סיעת הליכוד באותו זמן.
בתקופה זו, קידם הליכוד בהובלתו חוק שימנע פרסום של עילת סגירת תיק.
השר אמסלם התעקש שהחוק יוחל על אנשי ציבור.
בינואר 2018 בעקבות התנגדות חברת מפלגתו שרן השכל לחוק המרכולים שחוקקה הקואליציה בראשותו, עתר אמסלם כנגדה לביה"ד של המפלגה בדרישה להדיחה מתנועת הליכוד.
בית הדין דחה את העתירה ואף מתח ביקורת על עצם הגשתה.
ביוני 2018 מונה ליו"ר הוועדה המיוחדת להסדרת מעמדם של תלמידי ישיבות ושילובם של בוגרי ישיבות בשירות צבאי, בשירות לאומי-אזרחי ובתעסוקה.
ב-1 ביולי 2019 מונה לשר התקשורת בממשלה ה־34 בעת כהונתה כממשלת המעבר, לאחר שהשר הקודם, איוב קרא התפטר.
ב-28 ביולי 2019 חתם על שינוי הוראת הרישיון של HOT כך שהחברה תספק שירותי טלוויזיה גם ב-219 יישובים ושכונות שבהם תשתית האינטרנט אינה מהירה יותר מ-30 mbps.
עם הקמת ממשלת ישראל ה-35 מונה לשר הדיגיטל הלאומי הממונה על רשות החברות הממשלתיות ורשות התקשוב הממשלתי ולשר המקשר בין הממשלה לכנסת.
בדצמבר 2020 הודיע בציוץ בטוויטר על ביטול נבחרת הדירקטורים, ואולם המהלך נבלם בידי המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, דינה זילבר.
לפני כן, אמסלם וח"כ אסנת מארק ניסו לקדם חוק שיסיר את חובת המועמדים לתפקידי דירקטור להצהיר על זיקה פוליטית לשר הממנה אך החוק לא אושר עד פיזור הכנסת העשרים ושלוש.
אמסלם נבחר לכנסת העשרים וארבע, וככל סיעתו, הליכוד, הוא היה חלק מהאופוזיציה.
בלט בתקופה זו בהתבטאויות חריפות מעל דוכן הכנסת.
לאחר ניצחון הליכוד בבחירות לכנסת ה-25 והמשא ומתן הקואליציוני להקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע, דרש אמסלם לכהן כשר המשפטים או כיושב ראש הכנסת.
ראש הממשלה נתניהו סירב למנות אותו לאחד משני תפקידים אלו, והציע לו להיות שר התחבורה.
בעקבות כך סירב אמסלם לכהן כשר בממשלה, והודיע שיכהן כחבר כנסת מן המניין.
ב-31 בינואר 2023 מונה לראשות ועדת המשנה לענייני עורף, אחת מתשע ועדות משנה של ועדת החוץ והביטחון, העוסקת בבחינת מכלול הנושאים הקשורים במוכנות העורף לאירועי חירום ביטחוניים והערכות הגופים השונים ביחס להם.
אמסלם כיהן בתפקיד עד להתפטרותו מהכנסת ב-30 במרץ.
בנוסף הוחלט שיקבל בשנית את האחריות על רשות החברות הממשלתיות.
מינויו אושר ב-28 במרץ 2023. יומיים לאחר מכן התפטר אמסלם מהכנסת, במסגרת החוק הנורווגי.
כממונה על רשות החברות הממשלתיות מנהל אמסלם מאבק מתמשך בראשת הרשות, מיכל רוזנבוים, על רקע התנגדותה למינויים שיזם, והוא אף ביקש להדיחה, והורה להקפיא את כל מכרזי כוח האדם וההתקשרויות ברשות.
בין השאר הורה אמסלם לרוזנבוים שלא לפנות אליו יותר, והיא ביקשה את עזרתו של ראש הממשלה, בנימין נתניהו.
מאבקו בה נמשך גם בזמן מלחמת חרבות ברזל, עד להתפטרותה.
מבקר המדינה מתניהו אנגלמן פנה לממשלה בדרישה למשוך דיבידנדים מהחברות הממשלתיות לצורך הוצאות המלחמה.
במסגרת מאבקו, עצר אמסלם משיכת דיבידנדים, קרוב ל-2 מיליארדי ש"ח.
לאחר התפטרות ראשת רשות החברות החל אמסלם בתהליך להחלפת נציגי משרד האוצר בדירקטוריונים של החברות הממשלתיות, במינויים שלו.
ביולי 2023 החליט, יחד עם השר שלמה קרעי, להדיח את יו"ר דירקטוריון דואר ישראל, מישאל וקנין.
בג"ץ עצר את מימוש ההחלטה, ובמרץ 2024 פסק שהיא בטלה, תוך שמתח ביקורת על התנהלות שני השרים.
בראיון עימו באוגוסט 2023 ציין אמסלם כי הוא ממנה לתפקיד דירקטורים את חבריו.
מחלוקת בין השר אמסלם לשר הביטחון ישראל כ"ץ גרמה לכך שמאז דצמבר 2024 פועל דירקטוריון התעשייה האווירית לישראל ללא יושב ראש, ובהמשך הסתיימה כהונתן של שתי דח"ציות ולא מונה להן מחליף.
כתוצאה מכך נפגעה עבודת הדירקטוריון, החברה לא הייתה מסוגלת להגיש דו"חות כספיים שהיא מחויבת להגישם, ובין השאר הוטל עליה עקב כך קנס בסך 825 אלף ש"ח.
באוקטובר 2025 ביטל איגוד הדירקטורים את השתתפותו של אמסלם בכנס השנתי שלו, בשל התבטאות פוגענית כלפי חברת הכנסת מירב בן ארי, עליה סירב להתנצל.
אשתו, רוזי אמסלם, עובדת עיריית ירושלים, חלתה בסרטן הריאות ונפטרה לאחר מספר חודשים.
בני הזוג הכירו, בעת שעבדו במטה הבחירות של אהוד אולמרט לראשות העיר ירושלים.
בשנת 2009 הוא עבר למעלה אדומים בעקבות מחלתה, ושב להתגורר בירושלים לאחר פטירתה.
פורסם כי אמסלם נמצא בזוגיות עם סיגלית יונה, אותה הכיר עת שימש כראש אגף שפ"ע בעיריית ירושלים והיא שימשה כמנהלת לשכתו.
מהתחקיר עלה כי יונה מקבלת שכר על עבודה בעיריית ירושלים מבלי להגיע למשרד, זאת בשל קרבתה לאמסלם.
בתה של יונה משמשת כראשת המטה במשרדו של אמסלם ואחיינה משמש כנהג הצמוד שלו.
אמסלם הכחיש כי יונה היא בת זוגו.
בתחילת חודש פברואר 2022 זכה אמסלם במקום הראשון בתוכנית "מאסטר שף ספיישל VIP" ששודרה בערוץ קשת 12.
חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 81) (הידוע בכינויו "חוק ההמלצות") - התיקון לחוק קובע כי אם העבירה המשטרה סיכום חומרי חקירה לידי הפרקליטות, הוא יועבר ללא עמדתה בכתב, לעניין הגשת כתב אישום נגד החשוד.
אולם, בתיקים שבהם אין פרקליט מלווה, אם המלצת המשטרה היא לסגור את התיק, היא תהיה רשאית להעביר לפרקליטות את עמדתה בכתב.
חוק המפלגות (תיקון מס' 24) - החוק קובע כי יחול הסדר חדש על בחירות מקדימות לתפקיד חבר הכנסת שמתקיימות בתקופה שסמוך לפני מועד הבחירות הכלליות לכנסת במפלגות שבהן מספר החברים הוא 5,000 לפחות, ורשאים להצביע בהן רוב חברי המפלגה.
בבחירות מקדימות כאמור יהיו זכאים מועמדים שהם נבחרי ציבור המכהנים בממשלה או בכנסת, למימון מאוצר המדינה של הוצאותיהם להתמודדות בבחירות המקדימות, אולם תקרת ההוצאות המותרות למועמדים אשר תמומן מאוצר המדינה תהיה נמוכה בכשליש מהתקרה הקבועה כיום בחוק המפלגות.
מועמדים אלה לא יהיו רשאים לקבל תרומות, הלוואות או ערבויות כלשהן למימון הוצאות התמודדותם בבחירות המקדימות.
חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון מס' 2) - אמסלם נמנה עם יוזמי התיקון לחוק הקובע כי כל שינוי בשטח או במעמד הבירה יחייב רוב של 80 ח"כים (אך סעיף זה ניתן לשינוי ברוב של 61 חברי כנסת).
אמסלם עתר לבג"ץ פעמים אחדות, ובכולן נדחתה עתירתו:
בתפקידו כשר הדיגיטל הלאומי עתר להורות על מינוי מנהל קבוע לרשות החברות הממשלתיות, אף שנציב שירות המדינה הורה להקפיא את פעילות ועדת האיתור בתקופת בחירות.
ביוני 2021 עתירתו נדחתה על הסף.
עתר בדרישה להורות לשר הביטחון, בני גנץ, לחתום על כתב מינוי של בועז לוי למנכ"ל התעשייה האווירית לישראל.
בדצמבר 2021 נדחתה העתירה בנימוק שלאמסלם אין זכות עמידה.
בעקבות הדחייה תקף אמסלם את השופט דוד מינץ באומרו: "בא לי שופט הזוי ...
אם לא שתה לפני שכתב איזה בקבוק ויסקי אל תקרא לי דודי.
לאחר שיו"ר הכנסת, מיקי לוי, גינה את דבריו אלה של אמסלם, השיב לו אמסלם: "אתה עבד נרצע, אתה שוטה הכפר, אתה אסקופה נדרסת של לפיד, הוא כתב לך את הנאום.
אתה בושה וכלימה לכנסת, מגלומן, מנהיג צפון קוריאה".
אמסלם הגיש בקשה לדיון נוסף בעתירתו, ובקשתו נדחתה.
עתר בדרישה להורות ליועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, לבוא וליתן טעם מדוע לא יורה מתוקף סמכותו על פתיחת חקירה פלילית והעמדתו לדין של חבר הכנסת אביר קארה, בחשד לעבירות של זיוף בכוונה לקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ומרמה והפרת אמונים.
בינואר 2022 עתירתו נדחתה על הסף.
עתר בדרישה לפתוח בחקירה פלילית נגד השר זאב אלקין ולהפסיק את כהונתו כשר הבינוי והשיכון, השר לירושלים ומורשת והשר המקשר בין הממשלה לבין הכנסת, בנימוק שאלקין מצוי בניגוד עניינים, על רקע קבלת כספים מגורמים שונים בזמן שהיה מועמד לראשות עיריית ירושלים.
בפברואר 2022 עתירתו נדחתה על הסף.
בעקבות פסק הדין תקף את השופטת יעל וילנר ואת בית המשפט העליון, ובין השאר אמר: "בושה וחרפה, עאלק בית משפט עליון, אתם עוד בית המשפט העליון, איך אתם מדברים?
אחרי שאמרתי על השופט ששתה, אני מציע לכל הצופים שהם יחליטו מה שווה הגברת וילנר.
נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, הגיבה לדבריו אלה במכתב גלוי המופנה אליו.
בתקופת כהונתו כשר בממשלת ישראל השלושים ושבע, וכתמונת ראי לעתירות בנוגע לגיוס חרדים לצה"ל, עתר אמסלם כנגד שר הביטחון בדרישה שערביי ישראל יגוייסו לצה"ל.
ב-6 ביוני 2024 נדחתה עתירתו על הסף, מפני .
בנוסף הצטרף, יחד עם חבר הכנסת משה ארבל, לעתירת הרב דוד אוחיון מוועד רבני העיר נגד הרפורמה במערך הכשרות, שאושרה בכנסת כחלק מ"חוק ההסדרים", ובמסגרתה שוק הכשרות ייפתח לתחרות ותאגידי כשרות שיעמדו בקריטריונים ההלכתיים שתקבע הרבנות הראשית יוכלו להעניק תעודות כשרות עתירה זו עדיין מתבררת.
בינואר 2020, עת שימש כשר התקשורת, הגיש אמסלם תביעת דיבה נגד השרה לשעבר לימור לבנת בטענה שהיא הכפישה אותו כמי שלכאורה ניסה לשדל אותה לבצע מינויים פוליטיים
בינואר 2022 הגיש תביעת דיבה נגד גופי תקשורת ואנשי תקשורת, לאחר שלדבריו ייחסו לו ציטוטים שאינם נכונים.
הנתבעים: TheMarker והמו"ל עמוס שוקן והכתב רותם שטרקמן, חדשות 12, המנכ"ל אבי וייס, עורך "אולפן שישי" רון ירון והמגיש דני קושמרו, וכן עו"ד משה גורלי והעיתון "כלכליסט", רונן צור, עו"ד קובי סודרי, אמיר השכל וג'ודי שלום ניר מוזס.
הדס קליין הגישה תביעת דיבה נגד אמסלם, לאחר שאמר בריאיון שהיא שיבשה הליכי חקירה.
התביעה הסתיימה בפשרה שבה הצהיר אמסלם הוא "לא התכוון לכך שגב' קליין שיבשה הליכים" וכי "לא ראה מקום להתנצל על דבריו, אך ככל שדבריו בקשר לגב' קליין בראיון האמור הובנו אחרת, הוא מצר על עוגמת הנפש שנגרמה לגב' קליין כתוצאה מכך".
לאחר שאתר "וואלה" ציין שאמסלם התנצל בפני קליין, תבע אמסלם את האתר, והתביעה הסתיימה בפשרה לפיה חברת וואלה!
תקשורת תעביר תרומה בסך 8,000 ש"ח לעמותת שלוה ותפרסם הבהרה לפיה "אמסלם לא התנצל בפני הגב' קליין אלא הצר על כך שנגרמה לגב' קליין עוגמת נפש".
דּוֹדִי שִׂמְחָה הוא ספר שירי ילדים של הסופר ע.
הלל אשר ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד והוצאת משכל בשנת 1964. הספר מכיל סיפורים מחורזים על מעללי הדוד שמחה.
הספר מלווה באיורים מעשה ידי רות צרפתי.
הלל בעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער עבור הספר "דודי שמחה".
כבר בראשית כתיבתו לילדים יצר ע.
הלל את הדמות הבדיונית "דודי שמחה", גיבור ששב והופיע בעלילות רבות בספריו לאורך השנים.
סיפורי הדוד שמחה כתובים בחרוזים ומתארים אותו כאדם מבולבל ומוזר מעט, האהוב על אחיינו משום שאינו נוהג ככל המבוגרים, אלא משתטה ומשתובב כילד.
הילד גר בבניין שבו גר גם דודו, והוא מתאר את הדוד על מגרעותיו ומעלותיו.
הדוד והילד משחקים משחקים, מטפלים בחיות ויוצאים לטיולים.
הלל תיאר אותו כ"מין דוד שמח שאינו משתבץ בחיים הרגילים, אבל הוא שנותן להם טעם".
סיפורי הדוד שמחה זכו למספר עיבודים בתיאטרון.
ב-1966 יצא תקליטון "הדוד שמחה", ובו 5 סיפורים קצרים בקריינות של שמוליק סגל, בהוצאת CBS.
ב-1977 הפיקו טדי יזמות והפקות מופע וגם תקליט בשם "דודי שמחה" ובהם נכללו מיטב יצירותיהם של סופרים ומשוררים ישראלים כגון :ע.
הלל, חיים נחמן ביאליק, לוין קיפניס, לאה נאור ודן פגיס.
בכיכובם של: נירה עדי, אריאל פורמן, יונית שוהם ואלי חכמון.
ב-1988 יצאה קלטת שמע של "דודי שמחה" מסדרת "גידי גוב מגיש" בהשתתפותם של גידי גוב ועפרה ויינגרטן והופקה על ידי "קלסיקלטת".
ב-1992 יצאה קלטת וידאו של דודי שמחה בכיכובם של ג'וליאן שגרן בתפקיד הדוד שמחה, רולנדה שגרן בתפקיד המספרת ובתפקיד אם הילד, אחותו של שמחה, ואדם פרחי בתפקיד הילד עצמו.
כשהקלטת מלווה בשירים בביצועו של גיא מרוז.
ב-1998 יצאה קלטת וידאו נוספת של דודי שמחה מסדרת "על סיפורים וילדים" בכיכובם של אריאל פורמן, ליאור כלפון, מיכל צפיר ואושרי כהן.
תיאטרון המדיטק בשיתוף תיאטרון כפיים: יוצרים: אלית ובר, יובל כהן ואמיתי מילוא, שחקנים: יובל כהן, אמיתי מילוא.
דודונה הוא אתר ארכאולוגי באפירוס שביוון שבו שכן בימי קדם אורקל.
על פי הרודוטוס, הוא האורקל הקדום ביותר ומתוארך לאלף ה-2 לפנה"ס.
אזכורו הקדום ביותר הוא בכתבי הומרוס, שם הוא מתואר כאורקל של זאוס.
הוא נחשב לאורקל השני בחשיבות לאחר האורקל מדלפי.
על פי דיווחי ההיסטוריונים בעת העתיקה, במקום הייתה חורשה ובה עץ אלון או אשור.
כהני האורקל פירשו את רשרוש עלי העץ כתשובה לשאלות שהופנו אליהם, רשומות על לוח עופרת.
על פי הסברים אחרים, העץ הוקף קדרות תלת-רגליות עשויות ברונזה והצלצול שהן השמיעו כשהרוח נשבה, פורשו על ידי הכהנים.
גם המיית היונים מוזכרת כקול האורקל.
במאה הרביעית לפנה"ס נבנה מקדש עשוי אבן שבחצרו המוקפת גדר שכן העץ המקודש.
בשלב כלשהו נתלה על ענפי העץ פסל ברונזה שתפקד כפעמון רוח, אולי כדי לשחזר את צלצול קדרות הברונזה.
ב-290 לפני הספירה, קבע פירוס, מלך אפירוס את דודונה כמרכז הדתי שלו והקים מבנים רבים במקום, בהם התיאטרון.
ב-219 לפנה"ס בנה פיליפוס החמישי, מלך מוקדון את המקדש מחדש, לאחר שנחרב במלחמות קודמות.
ב-167 לפנה"ס החריבו אותו הרומאים, אך אוגוסטוס קיסר הקים אותו בחזרה ב-31 לפנה"ס.
בשנת 362 הגיע הקיסר יוליאנוס הכופר להתייעץ באורקל כחלק מהחייאתו את הפולחן היווני-רומי.
הקיסר תאודוסיוס הראשון שהפך את הנצרות לדת הרשמית באימפריה הרומית, אסר כל פעילות פגנית והגדת עתידות.
הפעילות במקום הופסקה ב-392 ועץ האלון נגדע.
הומרוס מכנה את כוהני המקדש "סֶלים" ומתאר אותם ככאלה שאינם רוחצים את רגליהם והם ישנים על האדמה.
לעומת זאת, אריסטו מכנה את העם כולו היושב בדודונה סלים.
אובידיוס מזכיר במטמורפוזות עץ אלון הקדוש ליופיטר (הוא זאוס), עץ "מזרע דודונה", כחלק מסיפור של איקוס הפונה לאל בתפילה ומקבל ממנו אות.
על פי הרודוטוס, בתחילה הקריבו היוונים קרבנות בדודונה, ללא שייחדו אותם לאל מסוים, ובטרם קראו לאלים בשמות.
לאחר מכן נחטפה על ידי הפיניקים כוהנת מנוֹא שבמצרים והגיעה ליוון.
כשחיה בדודונה כשפחה, הקימה מקדש לזאוס תחת האלון שצמח שם.
על פי סטראבון, בתחילה היו הכוהנים גברים, אך מאוחר יותר היו אלה שלוש כוהנות שפירשו את תשובת האורקל לשואלים.
דודי שמאי (נולד ב-30 במרץ 1969) הוא מאייר הומוריסטן וקריקטוריסט ישראלי.
לאורך השנים אייר ויצר קריקטורות במעריב, לאישה, חדשות, העולם הזה, מעריב לנוער ועיתון כולנו.
מתמחה באיורי פורטרטים ריאליסטיים ואיורי קו הומוריסטיים.
בין השאר, הוא מלמד איור ילדים, נוער ומבוגרים מזה עשרות שנים, מרצה לאיור ולקריקטורה ומעביר סדנאות איור.
הוא מציג את עבודותיו בתערוכות בישראל ובעולם.
חתן פרס אח"י לאומנות ואיור לשנת 2020.
דודי שמאי נולד בבת ים, התחנך בבתי הספר "נחשונים" בבת ים ו"עירוני ז'" ביפו.
כבר בילדותו בלט בכישרון הציור שלו ומחברות הלימוד שלו בבית הספר היו עמוסות בציורים ולא בשיעורים.
למרות זאת, סיים בהצלחה את לימודי התיכון במגמת שרטוט אדריכלי.
לאחר שירותו הצבאי בחיל התותחנים נרשם ללימודים ב"מכון לאמנות פלסטית" בבת ים ולאחר מכן למד בבית הספר לאיור ולעיצוב "ויטל" בתל אביב.
כיום הוא מתגורר ויוצר בחולון וכן הוא אב לשלושה ילדים.
עבודותיו הראשונות התפרסמו בשנת 1993 כשעוד היה סטודנט ב"ויטל".
שמאי פרסם פורטרטים פוליטיים והציג עמודי שער בעיתונים חדשות ומעריב.
מאז הוא מפרסם את יצירותיו בעיתונות הארצית.
שמאי שימש כמאייר של עיתון מעריב ובשנים אלה פרסם למעלה מ-1,500 קריקטורות במוסף לשבת, במוסף סופשבוע, במגזין, במעריב לנוער ובמקומוני מעריב.
בין השאר, אייר את מדורו של אראל סג"ל ("אופנת סג"ל") ולאחר מכן אייר גם את טורו במוסף סופשבוע של מעריב.
בין השנים 1997–1999 היה בעל פינת קריקטורה קבועה בערוץ 3 בכבלים ולאחר מכן יצר קריקטורות בפינתו בתוכנית הילדים והנוער "המהדורה", בערוץ הראשון.
לאחר הולדת ילדיו, גילה שמאי את הקסם שטמון בתחום איור ספרי ילדים.
עם לידתה של בתו הבכורה נולד גם הספר הראשון "ממש גדולה", שאותו הוא כתב ואייר.
בספר מתוארות בצורה שנונה ומצחיקה שנות ילדותה הראשונות, דרך עיניה, ומסופר על אודות רצונה של בת השנתיים להיות כבר גדולה.
מאז פרסם שבעה ספרים אישיים נוספים: "באהבה", "קונצי", "מי יהיה מלך החיות?", "ידיים מציירות חיות", "ידיים מציירות דמויות", "לצייר?
כל אחד יכול!" ו"מציירים חיות מפירות וירקות".
"באהבה" הוא אוסף קריקטורות שונות בנושא אהבה שפורסמו במשך השנים במדור קבוע במעריב לנוער.
סדרת הספרים "ידיים מציירות", שהפכה לרב מכר, מתבססת על שיטה של הנחת כף היד על הדף בצורות שונות ויצירת חיות ודמויות שונות באמצעותה.
עד עתה אייר שמאי למעלה מ-150 ספרי ילדים שונים, בהם: "סדרת סיפורי התנ"ך", קובץ שירי ביאליק, קובץ משיריה של נורית הירש, קובץ סיפורי לוין קיפניס וספרים פרי עטם של סופרים בולטים אחרים.
תחום נוסף בו עסק הוא ציורי קיר.
בשנת 1997 הוא צייר בחולון את ציור הקיר שהוגדר כארוך ביותר בישראל, בו הופיעו האירועים ההיסטוריים הגדולים שהתרחשו בישראל ובעולם ב-100 השנים שקדמו לכך.
כן צייר את חזית הקיר של "תיאטרון חולון", עיטר עם ציוריו את "מוזיאון מורשת", בתי ספר, ומוסדות ציבור ברחבי ישראל.
בשנים 2006–2007 היה המעצב הראשי של תהלוכת העדלאידע שמתקיימת בחולון בפורים ועיצוביו פוסלו למיצגי ענק.
במהלך הקריירה אייר ספרי לימוד רבים וכרזות למשרד החינוך בנוסף עיצב עטיפות לתקליטורים וכן סמלילים וגופנים לחברות מסחריות.
כיום מחלק שמאי את זמנו בין הסטודיו בו הוא עובד ויוצר, לבין לימוד סדנאות איור וקריקטורה והנחייתן.
כן הוא משמש מנחה סדנאות במוזאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון.
בעבודותיו עוסק שמאי בקשת רחבה של נושאים: פוליטיים, חברתיים, יומיומיים ואישיים, תוך הצגתם באופן הומוריסטי ואבסורדי עם דגש על הרעיון והאמירה האישית שלו כאמן יוצר.
שמאי שולט במגוון רחב של טכניקות – מאיור קו חופשי בעט שחור ובצבעי מים ועד איורים ריאליסטיים.
סגנון ציור זה הקנה לו את פרסומו הגדול ביותר כמאייר פורטרטים פוליטיים, שרבים מהם הופיעו על גבי שערי העיתונות.
עד היום יוצר שמאי שלא באמצעות מחשב והוא בין המאיירים היחידים בישראל שעדיין משתמשים במכחולים, בצבעים וביד בלבד.
בשנים האחרונות הוא משלב בעבודותיו גם חומרים שונים, כגון: עץ, פלסטיק, בדים ומתכות, שעוזרים לו להעשיר את יצירתו ולבטא באמצעותם את אמירתו האמנותית.
דוגמה בולטת לשילוב זה מצויה בסדרת איורים בנושא דגים, שאותה החל ליצור בשנת 2013.
1996 – "פלפולים פוליטיים" – תיאטרון חולון
1997 – "הגלריה הלבנה" – תערוכת איורי עיתונות
1997 – "מסיבה עיתונאית" – בית סוקולוב
1998 – "מפגש פסגה" – המרכז הבינתחומי לאמנות ולמדע חולון
2005 – "השנה שהייתה" – גלריית תיאטרון חולון
2006 – "קומיקסראללה" – סינמטק תל אביב
2008 – "הרצל חוזה אישי" – המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס
2012 – "השנה שהייתה" – המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס
2013 – "התחברנו" – בגובה העיניים, מוזיאון הילדים הישראלי בחולון
2014 – "ישראל יוצאת לפנסיה" – המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
2014 – "שובו של האורגינל" – המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
2018 – "דגים מדברים" -תערוכת יחיד באקווריום ישראל, ירושלים.
2019 – "זה לא רק ספורט" – חוצות גן מוזיאון חולון
2019 – "חוכמת הורים באיורים" במוזיאון יהדות בבל
2021 – "פסטיבל אנימיקס" – סינמטק תל אביב
2021 – "על ארבע " – תערוכת חוצות כיכר ויצמן חולון
2023– "יש חיה כזאת" תערוכת יחיד – המשכן לאומנות בית מאירוב
2010 – "ידיים מציירות דמויות"
2014 – "מציירים חיות מפירות וירקות"
2018 – "מציירים מצחיק עם הטוש המחיק"
1993 – "דודי ברוגז וציפור השלום" מאת אלי כדורי
1996 – "ציפור המזל" מאת מרי פורטיס
2000 – "וסילו המכוער באדם" מאת אלי כדורי
2001 – "תחפושות מספרות" מאת אהובה מורטוב
2002 – "מיומנו של פסיכופת" מאת אראל סג"ל
2003 – "חושך הוא חבר שלי" מאת אלי כדורי
2004 – "לחצות את ארץ כביש " מאת אלי כדורי
2005 – "איפה מתחבאים המספרים" מאת רחלי פליישון
2006 – "ציפורים סיגל ובכלל" מאת סיגל מגן
2006 – "איפה מתחבאות האותיות" מאת רחלי פליישון
2007 – "שרים מורשת" מאת נורית הירש
2008 – "יער האותיות הקסום" מאת מעיין רימון
2010 – "ניר עושה חור בראש" מאת דליה בר-אל
2011 – "פילוני אף קצר" מאת רחלי פליישון
2012 – "הזיקית הצבעונית" מאת אילה מולדבסקי
2012 – "אורי והחבר הדמיוני שלו " מאת מיה קרואני
2013 – "כולי נרגש מסיפור המפגש" מאת אסתר קריגר
2014 – "הקוסם" מאת לווין קיפניס
2015 – "לביבה" מאת לוין קיפניס
2017 – "ציורי לשון בטעם של עוד" מאת סיגלית שיר
2018 – "לאלעד בורחות האותיות" מאת שירה אליאס הלוי
2018 – "המסיבה של יעל" מאת שירה אליאס הלוי
2019 – "סבתא שוש שטויות שירים וחוויות" מאת שוש בר חן
2020 – "המונית הצהובה של סבא דידה" מאת אודליה בנממן
2021 – "מי ראה את המשקפיים שלי" מאת שוש בר חן
2022 – "אבא רק לשלוש שנים " מאת עופרה רוזנר
2022 – "מתחככים" מאת גדעון אלון
החל משנת 2008 – סדנאות במוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס חולון
דודי פטימר (נולד ב-22 בינואר 1987) הוא חוקר מוזיקה, עיתונאי, שדרן, פזמונאי ואיש תקשורת ישראלי.
פטימר נולד וגדל בתל אביב-יפו בשכונת יד אליהו, בנו של אספן ובונה כלי הנגינה אבי פטימר.
בשנת 2009 יזם פטימר מיזם תיעוד אמנים במוזיקה הישראלית והלועזית בשם "דודיפדיה".
במסגרת המיזם הוא מראיין ומתעד מוזיקאים שתרמו לעיצוב פניה של המוזיקה הישראלית, החל משנות ה-30 ועד ימינו.
בשנת 2016 ראיין, ימים ספורים לפני פטירתם את הזמר גבי שושן ואת כוכבת שנות ה-50 מרים אביגל.
המגזין "פורבס" בחר בפטימר לאחד הצעירים המבטיחים והמשפיעים בתרבות הישראלית לשנת 2017.
בשנת 2018 יזם והפיק את המיזם המוזיקלי "אין עתיד אם אין עבר" למען האמנים הוותיקים, שבמסגרתו הוקלט שיר הנושא את אותו השם בהשתתפות אמנים כמו עוזי פוקס, דפנה ארמוני, סוזי מילר, רמי דנוך ומשה הלל.
פטימר עורך ומגיש תוכניות מוזיקליות.
בשנים 2013–2014 הגיש פינה מוזיקלית במסגרת "ציפורי לילה" בהגשת בן וקובי פרג' בגלי צה"ל, פינה ברדיו צפון ללא הפסקה ופינה מוזיקלית בתוכניתו של קובי מנורה, "להיט בראש", ברדיו 88FM.
בשנים 2013–2018 הגיש וערך פינה מוזיקלית שבועית בשם "צלילים ישראליים" בתוכניתו של גבי גזית ברדיו 103FM.
בשנת 2016 הגיש פינה מוזיקלית קבועה בתוכנית "מגרש פתוח" בערוץ הספורט.
משנת 2016 מגיש את הפינה "החלון האחורי" בתוכנית "חלונות" ברשת ג'.
בשנת 2017 הגיש יחד עם ערן ליטוין תוכנית מוזיקה שבועית בשם "ביקור בית" ברשת ג'.
החל מינואר 2019 עורך ומגיש תוכנית מוזיקה שבועית ברדיו 103FM בשם "מילים ולחן".
בשנת 2020 שימש תחקירן בסרטו התיעודי של הבמאי עופר פנחסוב, "צלצולי פעמונים", שתיעד את סיפורה של אהובה עוזרי.
כיום מגיש פינת מוזיקה בתוכנית "פתחי וזמרי בעם" ברדיו גלי ישראל.
משנת 2016 כותב בעיתון "ידיעות אמריקה", עורך מוזיקלי של המגזין "זמן תל אביב", בעל טור מוזיקלי שבועי ב"מעריב סופהשבוע" וכתב תרבות במוסף "המגזין" של מעריב השבוע.
בין השנים 2015–2019 שימש ככתב לענייני תרבות ומוזיקה ב"נענע10" והגיש תוכניות מוזיקה בערוץ עשר דיגיטל.
החל מ-2019 עם מיזוג ערוץ עשר ורשת 13, משמש ככתב לענייני תרבות ומוזיקה באתר רשת 13 וכותב ברבעון בנושאי מוזיקה של איגוד המוזיקאים ועילם.
פטימר הוא פזמונאי חבר אקו"ם ויצר לאורך השנים מספר שירים.
דודי גולדמן (נולד ב-13 בפברואר 1955) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כתב המחשבים והטכנולוגיה של העיתון ידיעות אחרונות.
מראשוני העיתונאים המסקרים את האינטרנט בישראל.
דודי גולדמן נולד ב-13 בפברואר 1955 בעיר באר שבע, שם למד בבית הספר היסודי בארי.
בשנת 1970 עברה משפחתו לתל אביב-יפו, ואת לימודיו התיכוניים סיים בגימנסיה העברית "הרצליה".
ב-1973, סמוך לפרוץ מלחמת יום הכיפורים התגייס גולדמן לצבא הגנה לישראל ושירת ביחידת ההאזנה של חיל המודיעין.
עם שחרורו מהצבא בשנת 1976 החל בלימודי תואר ראשון בספרות עברית באוניברסיטת תל אביב וב-1979 המשיך בלימודי פילוסופיה כללית באותה האוניברסיטה.
כמו כן, גולדמן הוא בוגר בית הספר למדעי היהדות של אוניברסיטת תל אביב.
למד לתואר שני בספרות עברית באוניברסיטת תל אביב.
בחודש אוקטובר 1980, עם הקמתו של עיתון "העיר", גולדמן החל לכתוב בו ככתב כללי והתמקד בכתבות מסוג עיתונות חוקרת.
במקביל לעבודתו בעיתון העיר ועד 1982 כתב גולדמן בשבועון "כספים", שם והתמחה בכתבות דיוקן של אנשי עסקים ודמויות בולטות בכלכלה המקומית.
בשנת 1981 החל לכתוב בשבועון אנשים ומחשבים, ולאחר שנה וחצי התמנה לעורכו הראשי.
באותה שנה החל לעבוד במחלקת המוספים המקצועיים של עיתון הארץ, ושם ערך וכתב כתבות במגוון תחומים; מחשבים, תיירות וכיוצא בזה.
ב-1986 עזב את עבודתו בעיתון הארץ ובאנשים ומחשבים, השתתף בקורס הכתבים של קול ישראל והתמנה לכתב מחשבים וטכנולוגיה בידיעות אחרונות.
בין השנים 1987–2001 עבד גם כעורך בדסק החדשות של העיתון.
באמצע שנות התשעים כתב תחקיר מקיף במוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות, ובו סקר את רשת האינטרנט בישראל.
ישראל עדיין לא הייתה מחוברת לאינטרנט (עד ל-1998), ובכך היה לאחד הכתבים הראשונים שסיקר את הנושא בכלי תקשורת ישראלי גדול.
הכתבה הופיעה גם בבחינת הבגרות בעברית באותה שנה.
היה עורך ומגיש שותף של תוכנית טלוויזיה בשם "אינטראקטי-וי", תוכנית הטלוויזיה הראשונה בישראל שעסקה באינטרנט, ושודרה בתקופת שידורי הניסיון של הערוץ השני בתחילת שנות התשעים.
החל משנות התשעים גולדמן מלמד תקשורת ועיתונות במוסדות חינוכיים שונים, ביניהם המכללה למינהל.
נוסף על כך, הוא מתנדב כמורה לאזרחות ותקשורת בבתי ספר תיכוניים ברחבי המדינה, ובעיקר בכיתות לתלמידים מתקשים.
כמו כן היה חבר בוועדה מייעצת למשרד החינוך בנושא רתימת הטכנולוגיה לצורכי השכלה הומניסטית.
משמש כראש הקורס לעיתונות בבית הספר חשיפה של האוניברסיטה, ומלמד עריכת חדשות.
דודי בר דוד (נולד ב-18 בספטמבר 1983), הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, מלחין, פזמונאי ומפיק מוזיקלי ישראלי.
נולד וגדל בלוד, בן להורים שעלו מגאורגיה בשנות ה-70. למד בתיכון אזורי רמלה-לוד ע"ש זאב ביסטריצקי במגמת ספרות ואמנות.
במהלך התיכון הקים להקת רוק בשם "הממלכה של צ'רלי קייס".
ב-2002 החל את לימודיו בבית הספר "רימון" במגמת הלחנה לקולנוע ולטלוויזיה ומוזיקת ג'אז בת זמננו.
במסגרת לימודיו זכה פעמיים בפרס העיבוד המצטיין בשתי תחרויות "שירימון".
בר דוד בוגר התכנית למנהיגות בתרבות יהודית -מחזור ז' של מכון מנדל למנהיגות ירושלים.
בגיל 24 עבר בר דוד לתל אביב והחל לעבוד על אלבומו הראשון, "להישאר", בהפקתו המוזיקלית של ליאור ברוך.
האלבום, שיצא ב-2011, כלל 12 שירים שכתב והלחין בר דוד.
מתוך האלבום יצאו הסינגלים "ניו יורק", "אל תשתני" ו"מסכות".
השיר "ניו יורק" נבחר לשיר המלווה את קמפיין הרשת של חברת האופנה הישראלית "קסטרו".
השתתף בעונה התשיעית של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד" ונכנס לנבחרת התוכנית.
בשנת 2013 הוציא בר דוד עם הזמרת מאיה הרמן את הדואט "מישהו אחר".
השיר הפך ללהיט גדול והגיע למקום הראשון במצעד השבועי של גלגלצ.
באותה שנה הוציא בר דוד את הסינגל "גב אל גב" שזוכה להשמעות רבות ברדיו וברשתות השונות.
באוגוסט של אותה השנה כתב והלחין ללירן דנינו את "יש לך את הכל".
השיר הגיע למקומות הראשונים במצעדי הפזמונים השונים.
בשנת 2016 כתב והלחין בר דוד שני שירים לאלבומה השני של יובל דיין: "לילותיי", שזכה במקום הראשון במצעד השבועי של גלגלצ, והשיר "תנגן".
בהמשך השנה כתב והלחין את הלהיט "נורמלי" לזמר ניב דמירל, אשר הגיע גם הוא למקום הראשון במצעד השבועי של גלגלצ.
באותה שנה שיתף פעולה עם הקומיקאי, השחקן והמוזיקאי אסי ישראלוף וכתב עימו את הטקסטים לפרויקט "דניאלוף" ממנו יצאו השירים: "אל תלכי לי", "אושר" ו"אפרים".
באותה שנה גם שיתף פעולה עם מירי מסיקה, כאשר כתב והלחין עבורה את השירים "תשים תשים" ו"חייאתי", מתוך אלבומה "אלוהי הדברים הקטנים" והתארח בהופעותיה.
ב-2017 שיתף פעולה עם הפזמונאית צרויה להב וביחד כתבו לריטה את "התחלת הבוקר", מתוך אלבומה של ריטה, "ניסים שקופים".
להב ובר דוד יצרו גם את השיר "נגן" לדנה ברגר, שיצא באלבומה "ימים צפופים".
הלחין לאלבום את השירים "ימים צפופים" ו"קומי לכי".
בהמשך אותה שנה הלחין וביצע את השיר "צבעים" שנכתב על ידי אבירם שאול, אחיו של החייל הנעדר אורון שאול.
שירים נוספים שכתב והלחין באותה השנה הם "אחת כמוך", לאיזי, ו"ככה אנשים", לאביאור מלסה.
באותה שנה הופיע בר דוד לראשונה בפסטיבל הפסנתר וארח את מירי מסיקה בהופעתו.
ב-2018 כתב והלחין יחד עם אליעד נחום ובניה ברבי את "מישהו איתי כאן", שמבצע ברבי.
בינואר 2019 יצא אלבומו השני "דודי בר דוד", וכלל את הסינגלים "השיר שלך", "כל החלומות תפוסים", "עוד לא למדנו כלום", הדואט "My Love" דואט עם רוני דלומי וסינגל הבכורה "מישהו אחר", דואט עם מאיה הרמן.
ביולי שימש בר דוד כחלק מהוועדה האמנותית השופטת של תוכנית הטלוויזיה "בית ספר למוזיקה" - קשת 12. בספטמבר לקח חלק ביצירת השיר: "מתחילים מחדש" של קבוצת "ותן חלקנו" אותו הוא גם ביצע לצד אמנים רבים.
במהלך השנה שיתף פעולה עם הפזמונאי אבי אוחיון, שילוב שהוליד את השירים "עושה עם העיניים" לאייל גולן, "NYC" לאיתי לוי, "כל הערב" לקובי פרץ ו"לילה בסיני" למשה פרץ.
ביוני 2020 כתב בר דוד את מילותיהם של הסינגלים "אהבה זה לא מספיק" של הזמר נועם בנאי ואת השיר "עד שתגדל" של שירי מימון.
בספטמבר חידש את הניגון: "ואפילו בהסתרה" עם האחים עילאי וניתאי צרפתי, הוציא סינגל ראשון מאלבום חדש "קרוב אלי" והלחין את השיר "תשמח" של עומר אדם למילים של אליה רוסיליו.
לקראת יום הזיכרון כתב והלחין לים רפאלי את השיר "בית הספר הישן".
בשנה זו השתתף בקמפיין לשיווק פרויקט הנדל"ן "תיאודור" בתל אביב-יפו.
ב-2021 הוציא שני סינגלים חדשים - "מה עכשיו" ו"רוצה מסיבות".
בפברואר יצאו השירים "השתגעתי בגללך" שכתב לעומר אדם יחד עם אליה רוסיליו ו"כולם מדברים עליי" שכתב יחד עם אבי אוחיון לשלומי סרנגה.
בהמשך השנה כתב לעומר אדם יחד עם ג'וני גולדשטיין וצליל קליפי את השיר "פרצופים".
יצר ליואב יצחק (זמר) את השיר "כל הסליחות שלי", כתב והלחין יחד עם אבי אוחיון את השיר "נושמת אותך" לדודו אהרון.
באותה שנה הוא כתב והלחין שיר "הגשם הראשון" לאבי אבורומי.
ביולי 2023 יצא הסינגל: "זה כל היופי" אותו כתב והלחין עם נוי אלוש ואורן עמנואל, בספטמבר לקראת סיבוב הופעות חדש: השתחרר הדואט: "רק אהבה" עם הזמר החרדי חיים ישראל.
כמו כן כתב והלחין את הדואט "מילה טובה" לעדן בן זקן ורמי קליינשטיין לקמפיין מיוחד שהוקם ע"י עמוד האינסטגרם: "ישראל בידור".
באותה שנה כתב, הלחין והפיק מוזיקלית לכוכב הרשת: משה כורסיה את השיר: "הגיע זמן להתעורר".
בתחילת 2024 כתב והלחין את השיר "לפעמים" לזמר איתי לוי שיר שהוביל קמפיין "דואגים למטפלים" של חברת "טבע" להעלאת המודעות כלפי מי שמטפל בבן משפחה חולה.
וכמו כן כתב והלחין עם הצמד גיא ויהל את הסינגל "בית נורמלי".
במהלך 2024 עובד בר דוד על אלבומו השלישי בניהולו האומנותי של לואי להב ובהפקתו המוזיקלית של תמיר מוסקט.
בר דוד נשוי למאפרת הסטייליסטית דניאל (דניאלה) בר דוד (בית-און) ואב לבן ובת..מתגורר בתל אביב
דוּדוּק (בארמנית: դուդուկ) הוא כלי נגינה ממשפחת כלי הנשיפה מעץ.
לדודוק גוף מעץ בצורת צילינדר ועלה כפול בדומה לעלים של אבוב, בסון, זורנה.
הדודוק הוא כלי הנגינה המסורתי הארמני שאף הפך לסמל הלאומי של ארמניה בזכות קולו החם והמלנכולי, שמזכיר את הקול האנושי.
הארמנים רואים בצלילי הדודוק העצובים את הביטוי לאופי הלאומי ולסבל שהם חוו במהלך ההיסטוריה.
ישנם כלים קרובים מאוד לדודוק במבנה ובצליל בארצות ובאזורים השכנים, כגון גאורגיה, שם הכלי נקרא דודוקי, בטורקיה - מיי, באזרבייג'ן, דאגסטן, איראן ובכורדיסטן - בלבאן.
כמו כן ישנם כלי נשיפה קרובים לדודוק בסין (גואן), יפן (חיצ'יריקי), וקוריאה (פירי).
גוף הדודוק בדרך כלל מיוצר מעץ משמש, אך לפעמים מסוגי עץ אחרים - עץ תות, שזיף, אגוז, עצים אקזוטיים מאפריקה ודרום אמריקה ואף מחומרים אחרים כמו בדולח.
לדודוק המודרני 8 נקבים מלמעלה ושניים מלמטה - קדמי ואחורי.
את הנקב התחתון הקדמי סוגרים עם אגודל, את האחורי אפשר לסגור עם הבטן במידת הצורך.
גובה (או סולם) הדודוק נקבע על ידי הוצאת צליל כאשר הנקב התחתון הקדמי ושישה נקבים למעלה סגורים.
ישנם דודוקים בגדלים שונים, אורכו של גוף הדודוק לה (A), שהוא הנפוץ ביותר, הוא כ-35 ס"מ.
העלה של הדודוק מיוצר מעבקנה מצוי.
זה עלה מאוד ארוך ורחב בהשוואה לכלי נשיפה אחרים, שיש להם עלה כפול.
אורכו של העלה של דודוק לה (A) הוא כ-10 ס"מ.
לכל עלה יש טבעת עץ שמאפשרת כיוון עדין של הכלי ומכסה עץ ששומר על העלה.
כדי להפיק חצאי טונים או מיקרוטונים, סוגרים או פותחים נקבים באופן חלקי.
המנעד של הדודוק הוא רק אונדצימה (אוקטבה ועוד קוורטה).
ניתן להגדיל את המנעד ולקחת טון נוסף למטה באמצעות סגירת נקב תחתון אחורי על ידי הצמדת הדודוק לבטנו של הנגן.
הפקת צלילים גבוהים דורשת הפעלת לחץ שפתיים והגברת זרם אוויר.
קיימים דגמים חדשניים של דודוק בעלי קלפות (כמו של קלרינט), שמאפשרות להגדיל את המנעד בעוד טון או שני טונים.
לפעמים משתמשים נגני הדודוק בטכניקת נשימה מחזורית, המאפשרת הפקת צליל רצוף לאורך יצירה מוזיקלית שלמה.
ישנן טענות שדודוק היה מוכר כבר לפני כ-3000 שנה או בתקופת שלטונו של המלך טיגראנס הגדול, או ב"תקופת ישו" (לפני כאלפיים שנה).
לא ברור אם יש ביסוס כלשהו במקורות היסטוריים או בממצאים ארכאולוגיים לטענות האלה.
ייתכן שהדודוק היה מוכר כבר בימי הביניים, כי בכתבי היד המאוירים מהמאות ה-12–13 ועל גבי מצבות אבן (חאצ'קארים - "אבני צלב") אפשר לראות דמויות של נגני כלי נשיפה (בדרך כלל רועי צאן) שתנוחתם וכליהם מזכירים את נגני הדודוק.
בתקופות הקדומות נעשה דודוק מעצמות או מקנה.
החל מסוף המאה ה-19, עם התפתחות הערים בקווקז, הפכה המוזיקה של הדודוק לחלק אינטגרלי של התרבות העירונית, והתרחב הרפרטואר של הכלי.
בתקופה זו בדרך כלל היו משתמשים בדודוק הרכבים קטנים של שני נגני דודוק - סולן ("אוסטה") ומלווה ("דמקש") ונגן כלי הקשה ("דהול", "דף").
הרכבים כאלה בדרך כלל היו מנגנים מוזיקה לריקודים או היו מלווים זמרים בחתונות, סעודות חגיגיות והלוויות.
כמו כן, נגני דודוק היו מלווים כלי נגינה אחרים כגון קמנצ'ה וטאר.
הנגן המלווה ("דמקש") היה מושך צלילים ארוכים באמצעות טכניקת נשימה מחזורית ועל ידי כך יוצר סוג של הרמוניה פשוטה.
בתחילת המאה ה-20 בטיפליס צלילי הדודוק הוקלטו והופצו לראשונה על גבי תקליטים.
בתקופה הסובייטית הוקמו תזמורות גדולות של כלי נגינה עממיים, והדבר עודד את פיתוח הכלים הסטנדרטיים והמשוכללים יותר.
בשנות 1920–1930 וורדן בוני (Vardan Buni, 1888-1960), המלחין ומייסד תזמורת כלי הנגינה המזרחיים הראשונה בקווקז, פיתח שלושה סוגים של דודוקים, שונים בגודל וגובה הצליל, שאחד מהם, דודוק בריטון, אף נקרא על שמו, "בוניפון" (bunifon).
במאה ה-20 המלחינים התחילו לשלב את צלילי הדודוק ביצירות סימפוניות.
ב-1975 אווט טרטריאן פרסם את הסימפוניה השלישית לתזמורת, דודוק וזורנה.
גם כיום הדודוק ממשיך להתפתח.
כדי להרחיב את המנעד המצומצם של הכלי, לפעמים מוסיפים את הקלפות.
כמו כן, פותחו דגמים חדשים של דודוק בס.
המגוון הזה איפשר להקים רביעיות דודוקים בדומה לרביעיות המיתר הקאמריות הקלאסיות ולבצע רפרטואר עשיר, המורכב מיצירות ליטורגיות ארמניות, עיבודים של מוזיקה מסורתית, מוזיקה אירופאית קלאסית, שירי ג'אז ופופ.
בימינו דודוק משתתף כמעט בכל סוגי המוזיקה, ממוזיקה קלאסית, דרך ג'אז, מוזיקת עולם ועד פופ.
החל משנות ה-1990, הפך הדודוק לאחד הכלים המבוקשים בפסקולי סרטים ויותר מאוחר - במוזיקה למשחקי מחשב.
בשנת 2007 מוזיקת הדודוק הארמני הוכרה כנכס תרבותי עולמי.
מקורו של השם "דודוק" הוא או בשפות טורקיות או בשפות הודו-אירופיות.
באזורים שמדברים בהם שפות טורקיות ישנם מספר חלילים ששמותיהם מזכירים את המילה "דודוק", כגון "düdük", "tütek" וכדומה.
גם בשפות הודו-אירופיות ישנו שורש "dud", שמשמעותו "לנשוף", "לחולל".
למשל, Dudelsack - "חמת חלילים" בגרמנית, duda - "חמת חלילים" בבלארוסית, "дудка" - "חליל", "כלי נשיפה" ברוסית.
בעבר הדודוק הארמני היה מוכר גם תחת שם "נאי" (בארמנית: "Նայ").
קיימים דודוקים בגדלים שונים - מדודוק בס ועד דודוק "פיקולו", ברה (D).
לדודוק בס מבנה מעט שונה.
הדודוק הנפוץ ביותר כיום הוא דודוק לה (A).
כמו כן ישנם דגמים של דודוקים בעלי מנעד מורחב - עם קלפות כמו של קלרינט שמאפשרים להוציא צלילים גבוהים ו\או נמוכים מן הרגיל.
מארגאר מארגאריאן (Margar Margaryan) (1894-1941)
החל מסוף שנות ה-90 הרכב הרוק הירושלמי "שום" משלב דודוק ארמני ככלי סולו במוזיקה שלו.
"שום" הקליטו שני אלבומים ואף הופיעו בשנת 2016 בפסטיבל הדודוק בירוואן.
המלחין הישראלי בנימין יוסופוב עשה שימוש בדודוק בשתיים מיצירותיו: "עוונות" לתזמורת סימפונית (1998) ו"אני ישנה ולבי ער" למקהלה, דודוק ואקורדיאון (2017).
דודי לוי הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי הישראלי דודי לוי, שיצא בשנת 1997.
לפני הוצאת אלבום הסולו הראשון שלו היה לוי חבר בלהקות בלהקות נוער שולים ואור כשדים, ושימש כמפיק שני האלבומים הראשונים של מופע הארנבות של ד"ר קספר ו"קח אותי לשם" של שרון חזיז.
לוי הפיק מוזיקלית את האלבום בעצמו.
השירים "מלאך", "געגועים" ו"כל הזמן שבעולם" זכו להצלחה גדולה, והאחרון שבהם הפך למושמע ביותר בישראל במשך כעשור.
דוד (דודי) תירם (נולד ב-16 בספטמבר 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם במכבי יפו.
תירם החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפועל פרדסיה, וכשהיה בן 13 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי נתניה ואף שימש כקפטן קבוצת הנוער.
כפר קאסם מליגה א', וב-29 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו, בהפסד 1–2 לבני סכנין במסגרת גביע המדינה.
ב-21 במרץ 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–2 על מכבי באר יעקב.
לקראת עונת 2014/2015 חתם במכבי קריית גת, העולה החדשה לליגה הלאומית, במדיה ערך 33 הופעות ליגה, בהן כבש שלושה שערים, והעפיל עם הקבוצה לפלייאוף העליון.
בקיץ חזר למכבי נתניה, וב-16 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–2 על הפועל באר שבע במסגרת גביע הטוטו.
שישה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–1 למכבי פתח תקווה במסגרת המחזור הראשון של עונת 2015/2016. לאחר המשחק חתם תירם בהפועל רעננה, ובמדיה ערך בעונה זו 14 הופעות בליגת העל.
ביולי חתם תירם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, ובעונת 2016/2017 כבש במדיה שלושה שערים ב-34 הופעות ליגה.
ב-21 בינואר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 נגד מכבי פתח תקווה, ואת העונה סיים עם שער אחד ב-20 הופעות, וסייע לקבוצה להעפיל לפלייאוף העליון.
במהלך עונת 2018/2019 כבש ארבעה שערים מעמדת הבלם.
ב-28 ביוני 2019 חתם לשנתיים בקבוצת אסטרה ג'יורג'יו מליגת העל הרומנית.
ב-13 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, ואף כבש שער בכורה.
ב-31 ביולי 2019, לאחר משחק אחד בלבד, החליט לעזוב את הקבוצה בשל בעיות תקציביות אליהן נקלעה.
ב-27 באוגוסט 2019 חתם לשלוש שנים במועדון ספורט אשדוד.
ב-10 בנובמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד הליגה 0–2 לבני יהודה, אך הוחלף כעבור 18 דקות מהפתיחה בשל פציעה.
ב-11 בפברואר 2021 חזר להפועל רעננה מהליגה הלאומית וחתם עד לסוף העונה.
ב-25 ביוני 2021 חתם בהפועל רמת השרון.
ב-4 ביולי 2024 חתם לעונה אחת בהפועל חדרה.
אך לבסוף חזר לרמת השרון לאחר כמה חודשים.
דוד (דודי) מליץ (נולד ב-5 באוגוסט 1981) הוא איש יחסי ציבור ושיווק ישראלי.
גדל והתחנך בקריית טבעון, ובבית הספר "כרמל זבולון" השייך למועצה האזורית זבולון.
עם סיום שירותו הצבאי עבר להתגורר בתל אביב, השתלב בחיי הלילה של העיר ובתעשיית הדוגמנות והבידור.
בין השנים 2001-2009 עבד כדוגמן והשתתף בפרסומות לבירה מכבי, תחתוני הגברים של דלתא, קליק ועוד.
בנוסף לקח חלק בקמפיינים ותצוגות אופנה עבור מותג הג'ינסים רנגלר, ספידו, ורסצ'ה וכיוצא בזה.
כן השתתף בווידאו קליפים מוזיקליים וביניהם הקליפ "סתם עוד יום" של אוהד חיטמן, "רק אותך רוצה" של מאיה בוסקילה, עבד ככתב השטח בתוכנית Y ב-10 ועוד.
בשנות העשרים המוקדמות לחייו ניהל קשר מתוקשר עם הזמרת מאיה בוסקילה.
בשנת 2009 השתתף בעונה הראשונה של התכנית "האח הגדול VIP" וסיים כמנצח העונה.
בשנת 2011 החל לעבוד במשרד יחסי ציבור וזמן קצר לאחר מכן הקים משרד עצמאי, "DM Communications" (ב "The Spark Club").
משרד שמתמקד ביחסי ציבור, ייעוץ אסטרטגי, ניהול משברים, ניהול מוניטין אינטרנטי ושיווק באינטרנט עבור חברות בתחום הפיננסים והטכנולוגיה בשווקים המקומיים והגלובאליים.
מליץ נשוי ללנה כץ ולהם שני ילדים.
דודי אדר (נולדה בשנת 1979) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל בשחייה (1993 ו-1994) במשחה ל-100 מטר חזה ובמשחה ל-200 מטר חזה ואלופה ושיאנית המכביה (1993) במשחה ל-200 מטר חזה.
אדר גדלה בכרמי יוסף והתאמנה בקבוצת הפועל גזר.
לאחר מכן, היא התאמנה בהדרכתו של לאוניד קאופמן בפנימיית המחוננים בווינגייט והתחרתה עבור קבוצת הפועל נהריה.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי 1993 זכתה אדר ב-3 מדליות.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא מכביה חדש של 2:40.05 דקות, לפני דברה קורי מארצות הברית (2:40.54 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הישראלית היחידה שזכתה במדליית זהב במכביה זו.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכתה אדר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.89 דקות, לפני ענת גולדהמר ממכבי חיפה (1:19.29 דקות) וקרן ברנר ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:41.31 דקות, לפני ענת גולדהמר (2:50.65 דקות) וענבל ירמיהו.
דודי טויטו (נולד ב-6 בפברואר 1994 בבאר שבע) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית.
טויטו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של הפועל באר שבע.
הוא זכה להופעת בכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון ב-17 במאי 2014, במחזור הנעילה של עונת 2013/2014 תחת המאמן אלישע לוי, כאשר פתח בהרכב קבוצתו במשחק מול מכבי חיפה באצטדיון וסרמיל.
עונה לאחר מכן היה לחלק מסגל הקבוצה הבוגרת שסיימה במקום השלישי בליגה והעפילה לגמר גביע המדינה, אך זכה לארבע הופעות ליגה בלבד וכלל לא שותף במסגרת הגביע.
לקראת עונת 2015/2016 הושאל למכבי פתח תקווה על מנת לצבור דקות משחק.
הוא השתלב היטב תחת המאמן רן בן שמעון, וב-29 באוגוסט 2015, במסגרת המחזור השני מול הפועל חיפה, כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, כאשר קבוצתו ניצחה 0–3 באצטדיון סמי עופר.
תחת בן שמעון צבר טויטו 15 הופעות ליגה, ואף זכה לחמש הופעות במדי הנבחרת הצעירה תחת אריק בנדו, אלא שהתפטרותו של בן שמעון ומינויו של דני גולן ב-1 במרץ 2016 הביאה לירידה במעמדו והוא לא שותף עוד באותה העונה.
לקראת עונת 2016/2017 הושאל למכבי שעריים מהליגה הלאומית.
במהלך העונה שיחק תחת ארבעה מאמנים שונים - ירון הוכנבוים, אלי מחפוד, ניר קלינגר ואופיר חיים.
תחת קלינגר זכה בתואר הקבוצתי הראשון בקריירה, גביע הטוטו של הליגה הלאומית, עם ניצחון 1–2 על הפועל רמת גן בהארכה במשחק הגמר.
טויטו ערך 29 הופעות ליגה באותה העונה, בה ירדה שעריים מהמקום האחרון בטבלה לליגה א'.
לאחר שחרורו מהפועל מבאר שבע נשאר בליגה הלאומית ולקראת עונת 2017/2018 חתם בקבוצת הפועל עפולה.
בתחילת אוקטובר שב לשתף פעולה עם מאמנו בשעריים, אופיר חיים, כאשר האחרון החליף בתפקיד את בני בן זקן.
תחת חיים זכה טויטו בפעם השנייה ברציפות בגביע הטוטו של הלאומית, לאחר ניצחון על הפועל רמת גן 0–3 במשחק הגמר, בו פתח בהרכב.
בעפולה חווה עונה מוצלחת, שהסתכמה בהעפלה לפלייאוף העליון, ועם ארבעה שערי ליגה ב-33 הופעות.
לקראת עונת 2018/2019 שב לליגת העל וחתם במדיה של מכבי נתניה, תחת המאמן סלובודאן דראפיץ'.
במדיה של נתניה רשם 12 הופעות ליגה שסייעו לקבוצתו לסיים במקום הרביעי בטבלה.
באותה העונה העפילה הקבוצה עד לגמר גביע המדינה, אך הוא לא שותף כלל במשחקיה של הקבוצה בגביע.
לקראת עונת 2019/2020 חזר לקדנציה שנייה במדיה של היורדת לליגה הלאומית, מכבי פתח תקווה.
ב-20 ביולי 2020 חתם לעונה אחת בהפועל באר שבע.
ב-4 ביוני 2021 חתם בהפועל חיפה לעונה אחת, עם אופציה לעונה נוספת.
ב-21 ביוני 2023 חתם לשנתיים בעירוני קריית שמונה.ב-9 ביוני 2025 חתם בהפועל רמת גן גבעתיים.
דוד (דודוש) אריאל קלמס (נולד ב-3 במאי 1973) הוא מפיק מוזיקלי, קלידן ומלחין ישראלי.
בוגר רימון בית ספר למוסיקה.
לאחר מכן, הוציאו מספר להיטים שזכו להצלחה רבה במצעדי הפזמונים העבריים, בהם "שירת הסטיקר" ו-"הנה אני בא" ואף אלבומים נוספים שזכו להצלחה רבה, ביניהם "בעזרת הג'אם" שזכה במעמד "אלבום זהב".
ב-2004 הלחין קלמס את המוזיקה לסרט "צווארון כחול לבן".
קלמס מרבה לעבוד עם גל תורן, איתו הוא כותב, מלחין ומעבד.
ב-2005 החל לנהל ולהפיק מוזיקלית עם תורן, את התכנית "ארץ נהדרת".
באותה שנה, הלחין את המוזיקה לסרט תנועה מגונה, לצידה של קרני פוסטל.
ב-2008 הפיק והלחין עם תורן, את המוזיקה לסדרה "רמזור".
ב-2011, עיבד וביצע את שירי התכנית Red Band.
ב-2016 הלחין את המוזיקה לתוכנית דוקו-הריאליטי "פוליאקובים".
דורותי גלדיס "דודי" סמית הייתה סופרת ומחזאית ילדים אנגלייה.
ספרה המוכר ביותר הוא "101 דלמטים" שיצא לאור בשנת 1956. הרומן עובד למספר סרטים לאורך השנים, ביניהם לסרט האנימציה "על כלבים וגנבים" משנת 1961 ולסרט "101 כלבים וגנבים" משנת 1996, שניהם הופקו על ידי דיסני.
ספר מוקדם יותר שלה, "הטירה היא שלי" (I Capture the Castle), משנת 1948, עובד אף הוא למסך הגדול בשנת 2003, ובאותה שנה נבחר על ידי הציבור הבריטי כמספר 82 ברשימת "100 הרומנים האהובים ביותר של האומה" כחלק מ-The Big Read של ה-BBC.
סמית נולדה ב־3 במאי 1896 בוויטפילד אשר במנצ'סטר רבתי, בצפון-מערב אנגליה, אז במחוז לאנקשייר.
הייתה בת יחידה להוריה ארנסט ואלה סמית.
ארנסט אביה, אשר היה מנהל בנק, הלך לעולמו בשנת 1898 כשדודי הייתה בת שנתיים.
דודי ואמה עברו להתגורר אצל סבה וסבתה, ויליאם ומרגרט פורבר, אשר התגוררו באולד טראפורד.
בית הילדות של דודי, המכונה בית קינגסטון, היה ב־609 דרך סטרטפורד.
הוא פנה אל תעלת ספינת מנצ'סטר, והיא גרה עם אמה, סבה וסבתה מצד אמה, שתי דודות ושלושה דודים.
באוטוביוגרפיה שלה "Look Back with Love" (1974) היא מציינת את סבה ויליאם כאחת משלוש הסיבות לכך שנהייתה לימים למחזאית.
בשנת 1910 אמה אלה התחתנה בשנית ועברה ללונדון עם בעלה הטרי ודודי בת ה-14, שלמדה בבית ספר מנצ'סטר ובבית הספר לבנות "סנט פול".
בשנת 1914 נכנסה דודי לאקדמיה המלכותית לאמנות דרמטית (RADA).
תפקידה הראשון היה במחזהו של ארתור ווינג פינרו "פלייגו".
תפקידים אחרים אחרי RADA כללו ילדה סינית "במר וו", משרתת בטרקלין ב־"Ye Gods", ואמא צעירה "בניובה", בבימוי בזיל דין, שלימים תקנה את המחזה שלה "כרכום סתיו".
בשנת 1939 סמית נישאה לאלק מקבת ביסלי.
סמית התגוררה שנים רבות בכיכר דורסט, מרילבונה, לונדון, שם לוח הנצחה מציין את היותה סופרת ומחזאית.
במהלך מלחמת העולם השנייה עברו סמית ובעלה לארצות הברית, זאת בשביל להימנע מקשיים משפטיים וזאת בשל היות בעלה סרבן מצפון.
סמית חשה געגועים הביתה כלפי בריטניה, שהיוותה השראה לרומן הראשון שלה, שנכתב בדוילסטאון, פנסילבניה, בשם "I Capture the Castle" (1948).
היא וביסלי שהו תקופות גם בבוורלי הילס, מאליבו, ווילטון שבקונטיקט.
סמית נפטרה בשנת 1990 באוטלספורד, צפון אסקס, אנגליה.
גופתה נשרפה ואפרה פוזר לרוח.
היא מינתה את ג'וליאן בארנס כמנהל העזבון הספרותי שלה, משימה שלדעתה לא תהיה עבודה רבה.
סמית וביסלי אהבו כלבים והחזיקו דלמטים כחיות מחמד.
בשלב מסוים היו לזוג תשעה כאלה.
הראשון נקרא "פונגו" שהפך לשם שסמית השתמשה בו לגיבור הכלבים של הרומן שלה "מאה ואחד דלמטים" .
לסמית עלה הרעיון לרומן כשאחת מחברותיה התבוננה בקבוצה של הדלמטים שלה ואמרה "הכלבים האלה היו מספקים מעיל פרווה מקסים".
את הרומן עיבד דיסני פעמיים, לסרט מאויר בשנת 1961 בשם " "מאה ואחד דלמטים"" וסרט פעולה בשנת 1996 בשם "101 דלמטים" .
אף על פי שלסרטים אלו היו שני סרטי המשך, "101 דלמטים II: הרפתקאת לונדון של פאץ'" ו- "-102 דלמטים", לאף אחד משני סרטי המשך אלו אין קשר לספר ההמשך של סמית עצמה, "כוכב האור נובח".
"I Capture the Castle" (1949) - תרגומים לעברית: הטירה היא שלי, תרגמה: עידית שורר, מושב בן שמן: כתר, 2018; רשימות קסנדרה, תרגמה: עידית שורר, ירושלים: כתר, 2009