tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סוג זה של דמות פותח לראשונה על ידי הפסל היווני ליסיפוס מהמאה ה-4 לפני הספירה.
הוא התגלה מתחת למים בארכיפלג לושין ליד האי הבלתי מיושב ולה אורג'ולה.
ערוץ לושין היה נתיב ניווט תכוף המוביל לחלק הצפוני של הים האדריאטי, לאיסטריה ואיטליה.
מאמינים שמקור הפסל מספינה רומית, אם כי אין שרידים נוספים.
המגרד היא אחת המוסכמות היווניות בייצוג ספורטאי, שנלכד בפעולה המוכרת של גירוד זיעה ואבק מגופו עם הכלי הקטן המעוקל שהיוונים כינו סטריגיל.
הפסל שוכן כעת במוזיאון לושין בנמל מאלי לושין.
לורנצו מוזטי (באיטלקית: Lorenzo Musetti; נולד ב-3 במרץ 2002) הוא טניסאי איטלקי מקצועי.
נכון ליוני 2025 מדורג שביעי בדירוג ה-ATP, דירוג השיא שלו בקריירה.
מוזטי זכה בשני תוארי יחידים בסבב ה-ATP, בשני תארים בסבב הטניס העולמי של ה-ITF ובשני תארים בסבב ה-ATP צ'לנג'ר.
הישג השיא שלו בטורנירי גראנד סלאם הוא הגעה לחצי הגמר באליפות צרפת הפתוחה ב-2025, ובאליפות וימבלדון ב-2024. מוזטי זכה עם נבחרת גביע דייוויס של איטליה בגביע דייוויס 2023 וכן בשנת 2024. הוא זכה במדליית ארד בטורניר הטניס באולימפיאדת פריז (2024).
מוזטי, שהכינוי שלו מוזה (Muse) נולד ב-3 במרץ 2002 בקרארה, טוסקנה, והחל לשחק טניס בגיל 4. מאמנו מאז ילדותו הוא סימונה טרטריני, והמודל לחיקוי שלו הוא רוג'ר פדרר.
מוזטי הגיע לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה 2018 לנערים עד גיל 18, שם הפסיד לטיאגו סיבוט וילד הברזילאי.
ב-26 בינואר 2019 זכה באליפות אוסטרליה הפתוחה לנערים לאחר שניצח בגמר את אמיליו נאוה האמריקאי.
ב-10 ביוני 2019 הוא דורג לראשונה במקום הראשון בעולם לג'וניורים על ידי ITF.
בפברואר 2020, לאחר שקיבל כרטיס חופשי ועבר את המוקדמות, ערך מוזטי את הופעת הבכורה שלו בהגרלה הראשית בסבב ה-ATP, באליפות דובאי בטניס, אז הפסיד בסיבוב הראשון לאנדריי רובליוב.
בספטמבר הוא שיחק את משחקו הראשון בטורניר מאסטרס 1000 של סבב ה-ATP כשניצח בסיבוב הראשון של אליפות איטליה הפתוחה את סטאן ואוורינקה.
בסיבוב השני הוא ניצח את קיי נישיקורי בשתי מערכות לפני שהודח בשמינית הגמר על ידי דומיניק קפפר.
באוקטובר הוא קיבל כרטיס חופשי לאליפות סרדיניה הפתוחה והגיע לראשונה לחצי גמר טורניר ATP, אך פרש עקב פציעה, כשהוא בפיגור 1–4 במערכה השלישית מול לסלו ג'רה, שזכה בטורניר בסופו של דבר.
במרץ 2021 העפיל מוזטי לראשונה לטופ 100 בדירוג ה-ATP לאחר שהגיע לחצי גמר אליפות מקסיקו הפתוחה בסדרת 500 של סבב ה-ATP.
הוא עלה מהמוקדמות ובסיבוב הראשון רשם את הניצחון הראשון בקריירה שלו על שחקן מהטופ 10 כשגבר על המדורג 9 בעולם דייגו שוורצמן.
בשמינית הגמר הוא ניצח את פרנסס טיאפו וברבע הגמר הדיח את המדורג 5 בעולם גריגור דימיטרוב לפני שהפסיד בחצי הגמר לסטפנוס ציציפס.
מוזטי היה לשחקן הצעיר ביותר שהגיע לטופ 100.
במאי העפיל מוזטי לחצי גמר ATP נוסף באליפות ליון הפתוחה, אך שוב הודח בידי ציציפס.
ביוני התמודד לראשונה בטורניר גראנד סלאם, אליפות צרפת הפתוחה 2021, והעפיל לשמינית הגמר לאחר ניצחונות על המדורג 13 דויד גופן, יושיהיטו נישיוקה ומרקו צ'קינאטו.
בשמינית הגמר הוא כבר הוביל 2–0 במערכות מול המדורג ראשון נובאק ג'וקוביץ', אך פרש בשל פציעה לאחר שג'וקוביץ' השווה את התוצאה ועלה ליתרון 4–0 במערכה החמישית.
כתוצאה מהטורניר המוצלח השיג מוזטי את דירוג השיא שלו עד אז, המקום ה-57 בעולם, ב-13 בספטמבר 2021.
ביולי הוא השתתף בטורניר הטניס באולימפיאדת טוקיו (2020), אך הודח כבר בסיבוב הראשון בידי ג'ון מילמן.
בסיום העונה השתתף מוזטי בטורניר גמר ה-ATP הדור הבא, אך הודח בשלב הבתים.
בתחילת השנה העפיל מוזטי לרבע גמר אליפות רוטרדם הפתוחה, לאחר שניצח את ז'ו-וילפריד צונגה ואת המדורג 11 הוברט הורקץ' בסיבוב השני.
במונטה קרלו מאסטרס הוא רשם את הניצחון השני שלו על שחקן מהטופ 10 כשהדיח את פליקס אוז'ה-אליאסים בסיבוב השני, אך הפסיד לדייגו שוורצמן בשמינית הגמר.
ביולי 2022, לאחר שהגיע לחצי הגמר הרביעי בקריירה שלו באליפות אירופה הפתוחה בהמבורג, דורג מוזטי לראשונה בין 50 הראשונים בעולם.
לאחר מכן הוא גבר על פרנסיסקו סרונדולו והעפיל לראשונה לגמר טורניר בסבב ה-ATP, בו ניצח את המדורג 6 בעולם והראשון בטורניר, קרלוס אלקרס.
בעקבות הזכייה הראשונה בקריירה שלו בטורניר ATP עלה מוזטי לדירוג השיא שלו בקריירה עד אז, במקום ה-31 בעולם.
ב-1 באוגוסט הוא דורג לראשונה בין 30 הראשונים בעולם לאחר שניצח בסיבוב הראשון באליפות קרואטיה הפתוחה.
באליפות ארצות הברית הפתוחה 2022 הוא דורג לראשונה בטורניר גראנד סלאם, במקום ה-26, והגיע לסיבוב השלישי לאחר ניצחונות על דויד גופן וחיס ברואר והפסד לאליה איוואשקה.
באוקטובר זכה מוזטי בתואר השני שלו בקריירה, לאחר שזכה בגביע נאפולי בטניס מבלי לשמוט מערכה במהלך הטורניר.
הוא גבר בגמר על בן ארצו מתאו ברטיני ובעקבות הזכייה הגיע לדירוג שיא חדש בקריירה של המקום 23.
בפריז מאסטרס הגיע מוזטי לראשונה בקריירה לרבע גמר טורניר במאסטרס 1000 של סבב ה-ATP לאחר שניצח את מרין צ'יליץ', ניקולוז באסילשווילי ואת המדורג 4 בעולם קספר רוד (הניצחון הראשון שלו על שחקן מהטופ 5).
אם זאת, ברבע הגמר הוא הודח בידי נובאק ג'וקוביץ'.
בסוף השנה השתתף מוזטי בפעם השנייה ברציפות בגמר ה-ATP הדור הבא, אך שוב הודח בשלב הבתים.
בגביע יונייטד, טורניר לנבחרות לאומיות של גברים ונשים יחדיו, עזר מוזטי לאיטליה להגיע לגמר.
ב-9 בינואר 2023 הוא דורג לראשונה בין 20 הראשונים בדירוג ה-ATP, כשדורג במקום ה-19 בעולם.
באליפות אוסטרליה הפתוחה הודח מוזטי כבר בסיבוב הראשון על ידי לויד האריס, אך זינק מקום אחד לשיא קריירה חדש של המקום 18 בדירוג העולמי.
בטורניר מונטה קרלו הוא ניצח את מיומיר קצ'מוביץ', את בן ארצו לוקה נרדי בבייגל כפול תוך 50 דקות בלבד ואת המדורג 1 בעולם נובאק ג'וקוביץ' לפני שהודח בידי בן ארצו יאניק סינר.
באליפות צרפת הפתוחה העפיל מוזטי לשמינית הגמר לאחר שלושה ניצחונות מבלי להפסיד מערכה מול מיקאל יימר, אלכסנדר שבצ'נקו וקמרון נורי, אך הפסיד למדורג 1 בעולם קרלוס אלקרס בשלוש מערכות.
לפני שהתחרה באליפות וימבלדון הגיע מוזטי פעמיים לרבע הגמר בטורניר משטח דשא: בשטוטגרט וקווינ'ס קלאב, בהם הודח בידי פרנסס טיאפו והולגר רונה, בהתאמה, וב-26 ביוני דורג לראשונה במקום ה-15 בעולם.
באליפות וימבלדון 2023 הגיע מוזטי לסיבוב השלישי, הישג השיא שלו בתחרות עד אז, והודח בידי הוברט הורקץ'.
באליפות ארצות הברית הפתוחה 2023 הוא הודח בסיבוב הראשון לטיטואן דרוגה.
בנובמבר זכה מוזטי עם בגביע דייוויס 2023, הזכייה השנייה שלה בהיסטוריה והראשונה מאז 1976. הוא שיחק שני משחקי יחידים לאורך הטורניר, בשלב הבתים מול קנדה ובחצי הגמר נגד , ובשניהם הפסיד, ושיחק שני משחקי זוגות עם סימונה בוללי, ניצחון מול צ'ילה והפסד מול שוודיה בשלב הבתים.
מוזטי העפיל לטורניר גמר ה-ATP הדור הבא ב-2023 זו השנה השלישית ברציפות, אך לא השתתף.
באליפות אוסטרליה הפתוחה 2024 רשם מוזטי את הניצחון הראשון שלו בקריירה בטורניר על בנג'מין בונזי, אך הודח בסיבוב השני.
באליפות מיאמי הפתוחה הוא הגיע לשמינית הגמר לאחר ניצחון על בן שלטון המדורג 16, אך הפסיד למדורג ראשון קרלוס אלקרס.
במונטה קרלו הוא ניצח את המדורג 13 טיילור פריץ בסיבוב השלישי ורשם את ניצחונו ה-100 בקריירה, אך בשמינית הגמר הודח בידי נובאק ג'וקוביץ'.
באליפות וימבלדון 2024 הוא רשם את הישג השיא שלו בקריירה כשהעפיל לחצי הגמר לאחר שגבר על טיילור פריץ בסיבוב הקודם, אך הובס על ידי ג'וקוביץ' בשלוש מערכות והודח.
בטורניר הטניס באולימפיאדת פריז (2024), הפעם השנייה בה השתתף בטורניר הטניס במשחקים האולימפיים, הוא זכה במדליית הארד לאחר שגבר על פליקס אוז'ה-אליאסים במשחק על המקום השלישי.
בכך היה לשחקן הטניס האיטלקי השני שזוכה במדליה אולימפית, בדיוק מאה שנה לאחר שהטניסאי האיטלקי ממוצא יהודי, אוברטו דה מורפוגו, זכה במדליית הארד, גם כן באולימפיאדת פריז של שנת 1924.
באליפות צרפת הפתוחה (2025) השווה מוזטי את הישג השיא שלו בטורנירי גראנד סלאם, כשהעפיל לחצי הגמר.
הוא התמודד מול קרלוס אלקרס, ניצח במערכה הראשונה, אך נאלץ לפרוש עקב פציעה, במהלך המערכה הרביעית.
ב-6 ביוני 2025 הגיע לדירוג השיא שלו, מספר 6 בעולם.
פציעתו בחצי גמר אליפות צרפת, מנעה ממנו מלהשתתף בטורנירי הדשא הבאים, ביניהם קווינס, שבו הגיע לגמר בשנת 2024, ונוצח על ידי טומי פאול האמריקני.
בוימבלדון 2025 שיחק לראשונה לאחר הפציעה, והפסיד בסיבוב הראשון לשחקן הגאורגי בסילאושווילי, במשחק בו ניכר שסבל מהפציעה.
לורנצו ויוטי (בגרמנית שווייצרית: Lorenzo Viotti; נולד ב-15 במרץ 1990) הוא מנצח שווייצרי.
לורנצו ויוטי נולד בלוזאן והוא בנו של המנצח המנוח מרצ'לו ויוטי.
ויוטי למד נגינה בפסנתר, פיתוח קול ונגינה בכלי הקשה בליון.
בווינה הוא השתתף בשיעור הניצוח של גאורג מארק, וכנגן כלי הקשה עם כמה תזמורות, כולל הפילהרמונית של וינה.
הוא המשיך בלימודי ניצוח באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט עם ניקולאס פסקה, והשלים את לימודיו ב-2015. כשגדל, הוא ניגן מוזיקת פאנק וג'אז כמתופף, וניגן בלהקת הדת' מטאל של אחותו מרינה ויוטי.
בשנת 2012, ויוטי זכה בפרס הראשון בתחרות הניצוח הבינלאומית של תזמורת קאדאקס.
הוא ביצע את הופעת הבכורה שלו בניצוח עם התזמורת הסימפונית של טוקיו ביולי 2014. ב-2015 זכה בפרסי המנצחים הצעירים של פסטיבל נסטלה וזלצבורג.
הוא זכה בתחרות הניצוח של התזמורת הסימפונית של MDR ב-2016.
בינואר 2017, ויוטי ניצח לראשונה בתזמורת גולבנקיאן, וחזר באותה עונה להופעת ניצוח אורח שני.
באוקטובר 2017, תזמורת גולבנקיאן הודיעה על מינויו של ויוטי למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל מעונת 2018 - 2019, עם חוזה ראשוני של שלוש עונות.
ויוטי התפטר כמנהל מוזיקלי של תזמורת גולבנקיאן בשנת 2021 ולאחר מכן התמנה למנצח אורח ראשי של התזמורת.
בפברואר 2018, ויוטי ניצח לראשונה על התזמורת הפילהרמונית ההולנדית.
באפריל 2019, התזמורת הודיעה על מינויו של ויוטי למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2021 - 2022. עם מינוי זה, ויוטי הפך במקביל למנצח הראשי של האופרה הלאומית ההולנדית.
באפריל 2023, האופרה הלאומית ההולנדית והתזמורת הפילהרמונית ההולנדית, הכריזו על סיום כהונתו המתוכנן של ויוטי בשני התפקידים בתום עונת 2024 - 2025.
באוגוסט 2024, התזמורת הסימפונית של טוקיו הודיעה על מינויו של ויוטי למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל מעונת 2026 - 2027, עם חוזה ראשוני לשלוש שנים.
לושניה (באלבנית: Lushnjë) היא עיר ורשות מקומית השוכנת במחוז פייר אשר במערב-מרכז אלבניה.
לושניה היא עיר מישורית ושורר אקלים ים-תיכוני.
בסביבתה אזורים חקלאיים ובה מגדלים גידולים רב-עונתיים, ובעלי חיים.
העיר נודעת בעצי הזית הגדלים בסביבתה, ומהווה מרכז ארצי לייצור שמן זית באלבניה.
כפר בשם לושניה הוקם ב-1431 עת נשלט המקום על ידי האימפריה העות'מאנית.
הכפר מאוזכר שוב בדפתר עות'מאני מ-1583 ובו 100 תושבים ו-15 בתים.
בראשית המאה ה-18 נמנו בכפר 300 תושבים, ובאמצע המאה גדלה האוכלוסייה לכדי 500 נפשות.
תמהיל האוכלוסייה השתנה במהלך מאה זו ובכפר חזרו להתיישב תושבים נוצרים, והוקמה כנסייה במקום.
רחובות היישוב רוצפו באבנים והוקמה תשתית סניטרית עד ראשית המאה ה-19. ב-1848 ביקר בלושניה אדוארד ליר ותיאר את כפר ובו פונדקים המארחים מטיילים רבים שעברו דרכו.
במחצית השנייה של המאה ה-19, במהלך תקופת הטנזימאט נפתחו לראשונה בתי ספר לבנים בלושניה.
בהמשך, הפכה לושניה לבירת קאזה עות'מאנית ובראשה עמד קאדי.
בהמשך, בדצמבר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה לושניה על ידי כוחות הארמייה השנייה הסרבית ומתוארים מעשי טבח של הסרבים באוכלוסייה הכפרית המקומית באזור העיר.
בהמשך לאחר חתימת הסכם לונדון, הפכה אלבניה למדינה עצמאית ובתוכה העיר לושניה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבש האזור על ידי הצבא האוסטרו-הונגרי, ובהמשך על ידי כוחות צרפתיים ואיטלקיים.
האיטלקים החזיקו באזור גם לאחר המלחמה.
ב-1920, לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה לושניה בירתה הארעית של אלבניה, ובעיר נערך קונגרס לושניה ובו הוכרזה מחדש עצמאות אלבניה ונקבעה טירנה כבירת הקבע שלה.
ב-1928 הוקמה רשמית ממלכת אלבניה, ובאפריל 1939 פלשו האיטלקים לאלבניה וכבשו אותה ובכלל זה את העיר לושניה.
במהלך התקופה הקומוניסטית הוקמו באזור מספר מחנות עבודה ומחנות מעצר למתנגדי משטר.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 עבר האזור תהליך תיעוש מהיר.
ב-1997 פרצו מהומות ברחבי אלבניה ובכלל זה הפגנות סוערות בלושניה אשר הובילו למלחמת האזרחים האלבנית.
בלושניה נולדו המשוררת לינדיטה אראפי והכדורגלן ריי מנאי.
במהלך מלחמת העולם השנייה הגיעו פליטים יהודים לאזור לושניה.
קיימות עדויות לקבוצת יהודים שהוסתרה במנזר ארדניצה השוכן כ-18 קילומטרים מהעיר, על משפחת נוימן שעברה דרך לושניה והסתתרה בה, וכן על פרטיזנים יהודים שנפלו בקרבות בסביבת העיר.
לושיוס ליון היה מדינאי אמריקאי ממדינת מישיגן.
יחד עם לואי קאמפו, נחשב לאחד מאבות המייסדים של העיר גרנד ראפידס – העיר השנייה בגודלה במדינה.
ליון, שהיה חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כנציג מטעם טריטוריית מישיגן בבית הנבחרים של ארצות הברית (1833–1835), כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מישיגן (1837–1839), וכחבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס השני של מישיגן (1843–1845).
ליון נולד בעיר שלבורן שבוורמונט, ב־26 בפברואר 1800, לאסא ליון ולשרה (אטווטר) ליון.
הוא למד בבתי הספר המקומיים ועבד עם אביו בחוות המשפחה.
בגיל 18 החל ללמוד באקדמיות בשלבורן ובברלינגטון, ובין תקופות הלימודים עבד כמורה.
לאחר מכן למד הנדסה ומדידות אצל ג'ון ג'ונסון מברלינגטון, ובשנת 1821 עבר לדטרויט שבטריטוריית מישיגן.
בתחילה עבד שם כמורה, ובהמשך כפועל מדידות, עד שמונה לסגן מודד כללי של הטריטוריה.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 ערך ליון מדידות בשטחים שהפכו בהמשך למדינות מישיגן, אילינוי, ויסקונסין ואיווה.
בחורפים היה שב לבית משפחתו בוורמונט ולומד מדעים מדויקים וגאולוגיה במכללת מידלברי.
הידע שרכש סייע לו להבין היטב את פני השטח, הצמחייה והמשאבים של טריטוריית מישיגן.
בשנת 1829 הופקד על שיקום מגדלור פורט גרייט בכניסה לנהר סנט קלייר מימת יורון.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 ערך מדידות בגבול העתידי בין אילינוי לוויסקונסין, וקבע את הנקודה הראשונה של המרידיאן הראשי הרביעי, בדצמבר 1831. הוא השתתף גם בקביעת קווי הבסיס והאורך ששימשו לתיחום הערים בוויסקונסין.
מחברות המדידות שלו הפכו למקור חשוב למחקר גאוגרפי מאוחר יותר.
כאשר מישיגן ביקשה להפוך למדינה בשנות ה-30 של המאה ה-19, העיכוב נבע ממחלוקת עם אוהיו על רצועת טולדו – עימות שנודע כ"מלחמת טולדו".
ליון, שידע היטב את הגאוגרפיה של האזור, שכנע את תושבי מישיגן לקבל את חצי האי העליון כתחליף לרצועת טולדו, פתרון שאפשר את קבלת מישיגן לאיחוד בשנת 1837.
בשנים 1833–1835 כיהן ליון כנציג טריטוריית מישיגן בבית הנבחרים של ארצות הברית ללא זכות הצבעה.
בדצמבר 1833 הגיש רשמית את בקשת הטריטוריה להתקבל כמדינה, אך הקונגרס עיכב את ההחלטה בשל הסכסוך עם אוהיו וכן בשל התנגדות מדינות הדרום לצירוף מדינה חופשית נוספת.
בין 11 במאי ל־24 ביוני 1835 השתתף ליון בוועידה שחיברה את החוקה הראשונה של מישיגן, שאושרה באוקטובר אותה שנה.
בנובמבר נבחר לסנאט של ארצות הברית, אך נציגי מישיגן הושבו זמנית כ"צופים" בלבד עד שהמדינה התקבלה רשמית לאיחוד ב־26 בינואר 1837. לאחר מכן כיהן כסנאטור מלא עד 1839.
במרץ 1836 היה ליון עד לחתימת "אמנת וושינגטון", שבה העמים הילידיים אוטווה וצ'יפווה ויתרו על רוב שטחי החלק הצפוני של חצי האי התחתון של מישיגן.
הוא היה עד גם לאמנה נוספת עם שבט הצ'יפווה במאי אותה שנה.
לאחר שלא התמודד שוב לסנאט, עבר ליון לגרנד ראפידס, היה חבר במועצת הנאמנים של אוניברסיטת מישיגן (1837–1839), ומונה לנציב לענייני אינדיאנים בלה פוינט שבוויסקונסין.
בשנת 1843 נבחר לבית הנבחרים מטעם המחוז השני החדש של מישיגן וכיהן בקונגרס ה־28 עד 1845. הוא היה האדם הראשון שייצג את מישיגן גם בסנאט וגם בבית הנבחרים, ובשני המוסדות כיהן בוועדת הקרקעות הציבוריות.
לאחר פרישתו מהקונגרס מונה על ידי הנשיא ג'יימס פולק למודד הכללי של אוהיו, אינדיאנה ומישיגן.
הוא העביר את משרדי התפקיד מסינסינטי לדטרויט ושירת בתפקיד עד 1850.
ליון היה תומך מרכזי בהמצאותיו של חירם מור, שפיתח מכונה חקלאית משולבת לקציר ולדיש, שנים רבות לפני שהקומביין הפך לנפוץ.
אף על פי שמכונות דומות יוצרו לאחר מכן בידי סיירוס מק'קורמיק, מור הפסיד בתביעותיו על זכויות הפטנט.
ליון החזיק גם בשטחי קרקע נרחבים בגרנד ראפידס וניהל סכסוך עם לואי קאמפו על תכנון העיר – הוא רצה לקרוא לה "כפר קנט" במקום "גרנד ראפידס".
בנוסף, ניסה לפתח מסחר במלח באזור על ידי קידוח והפקת מלח ממי תהום מלוחים.
הוא היה מאמין בזרם השוודנבורגי בדת הנוצרית ותמך בתנועת ההימנעות משתייה, ובהמשך הצטרף לתנועת הוושינגטונים שדגלה באיפוק מוחלט מאלכוהול.
ליון מעולם לא נישא ולא היו לו ילדים.
הוא נפטר ב־24 בספטמבר 1851 בבית אחיינו ג'ורג' וו.
ת'אייר בדטרויט, ונקבר בבית העלמין אלמווד בעיר.
מספר מקומות במישיגן נקראים על שמו: העיירה סאות' ליון, שתי עיירות בשם ליון במחוזות אוקלנד ורוסקומן, אגם ליון ועיירת ליינס.
בשנת 1836 רכש קרקעות רבות בעיירה קטנה במחוז יוניה, קרא לה "ליינס", תכנן אותה, הקים בה את סניף הדואר הראשון ומינה את אחיו טרומן לראשון הדוורים, אף שלא התגורר בה.
רחוב ליון וכיכר ליון שבמרכז גרנד ראפידס נקראים גם הם על שמו.
בשנת 2008 הוצב בעיר פסל ברונזה בדמותו במסגרת יוזמת "אגדות הקהילה" שמטרתה להנציח אישים מרכזיים בתולדות גרנד ראפידס.
לוֹתָר הֵרְבֶּרְט מָתֶאוּס הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל גרמני בהווה.
מתאוס שיחק בסוף הקריירה שלו כבלם, אך ברוב הקריירה בתפקיד הקשר.
הוא שיחק בנבחרת גרמניה ונחשב לאחד מגדולי שחקני הכדורגל בכל הזמנים.
מתאוס נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם במרץ 2004. ובנוסף גם שיאן ההופעות של נבחרת גרמניה.
מתאוס הוא סגן מלך ההופעות במונדיאל בכל הזמנים, עם 25 הופעות.
מתאוס התחיל לשחק בגיל 18 בתור קשר בקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך.
ב-1984 עבר לשחק בשורות קבוצת באיירן מינכן וב-1988 עבר לשחק באינטר מילאנו.
עבר במרץ 2000 לעונה אחת למטרו-סטרס בניו יורק ופרש בספטמבר אותה שנה ממשחק פעיל.
במהלך הופעתו במדי מטרו-סטרס לא הבקיע שערים כלל ורכישתו נחשבה כאכזבה.
בשנת 1990 זכה מתאוס בתואר כדור הזהב וב-1991 בתואר כדורגלן השנה בעולם.
מתאוס מחזיק בשיא של חמישה טורנירי מונדיאל, בהם השתתף ב-25 משחקים (השחקן היחיד שמחזיק בשיא דומה הוא אנטוניו קרבחאל מ, אך זה שיחק רק 11 משחקים.
ג'יאנלואיג'י בופון זומן לחמישה טורנירים, אך לא שיחק בכולם, ומספר ההופעות שלו קטן משל מתאוס).
באפריל 2008 חתם על חוזה אימון לשנתיים במכבי נתניה.
במאי 2009, לקראת סיומה של עונת האימון הראשונה שלו, פורסמה הודעה משותפת, להנהלת מכבי נתניה ודניאל יאמר שרכש בשנת 2006 את הקבוצה, על סיום חוזהו של מתאוס בתום העונה הנוכחית.
בשנת 2010, מונה מתאוס למאמנה של נבחרת בולגריה, ובספטמבר 2011 פוטר מתפקידו.
למתאוס, אשר היה נשוי ארבע פעמים בעבר, שלושה ילדים משתי נשים שונות.
לותר , היה בן לשושלת הקארולינגים, מלך על פרנקיה המערבית מ-954 עד מותו.
לותר נולד בעיר לאן שבצפון צרפת, ללואי הרביעי מלך פרנקיה המערבית, מאשתו גרברג מסקסוניה.
אחרי מות אביו הוכתר למלך פרנקיה המערבית בכנסיית סנט רמי שבעיר ריימס (12 בנובמבר 954).
היות שהיה בן שלוש עשרה שנה בלבד, איג הגדול דוכס הפרנקים ורוזן פריז, שהיה מתנגדו של לואי הרביעי, התמנה לשמש כאפוטרופוס לנחלותיו של המלך הצעיר.
לותר נשא לאישה את אמה, בתו של לותאר השני, מלך איטליה, שילדה לו בן בשם לואי שירש את כתרו אחרי מותו.
בתחילת מלכותו היה עסוק במלחמות בווסאלים שלו, ובמיוחד בדוכס נורמנדיה.
ב-955 לותר ואיג הגדול כבשו את פואטייה אחרי שהטילו עליה מצור.
ב-956 מת איג הגדול, והיות שלותר היה בן חמש עשרה שנה בלבד, דודו מצד אמו, ברונו ארכיבישוף קלן שימש לו כאפוטרופוס.
לותר, ששימש כמתווך בין בניו של איג הגדול, איג קאפה ואנרי, העניק לאיג קאפה את התואר רוזן פריז ודוכס הפרנקים, ולאנרי את דוכסות בורגונדיה.
ב-962 מת בלדווין השלישי שהיה רוזן פלנדריה בשיתוף עם אביו ארנולף הראשון.
ב-965 עם מות ארנולף הראשון, לותר פלש לפלנדריה וכבש ערים רבות, אבל לבסוף נסוג בגלל התנגדות מצד תומכיו של ארנולף השני, דוכס פלנדריה (שהיה נכדו של ארנולף הראשון).
אולם, הערים אראס ודואה נשארו בידיו של לותר.
באביב 978 ניסה את כוחו בהתקפת פתע על חבל לורן, וכמעט לקח בשבי את אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בסתיו של אותה שנה פלש אוטו השני לצרפת, התקדם לעבר פריז והחריב את כל מה שנקרה על דרכו, אך לא הצליח לכבוש את העיר ונסוג תוך אבדות כבדות.
ב-980 נחתם הסכם שלום בין הצדדים.
המלך לותר ניסה את כוחו נגד איג קאפה, אך ללא הצלחה.
ב-986 נפטר המלך לותר, ובנו לואי ירש את כתר פרנקיה המערבית בשם לואי החמישי.
לותרניזם הוא ענף בנצרות הפרוטסטנטית שהחל עם הפילוסופיה הדתית של מרטין לותר במאה ה-16, שנתן מעוף לרפורמציה הפרוטסטנטית.
ה"וידויים" וה"כתבים הסמליים" של הכנסייה הלותרנית כתובים בספר קונקורד (Formula concordiae) שראה אור בגרמנית ב-1580 ובלטינית ב-1584.
כיום משתייכים לכנסיות לותרניות כ-70 מיליון איש ברחבי העולם, שהם כ-4% מהנוצרים בעולם.
על פי הלותרניזם, התנ"ך והברית החדשה הם יצירה אלוהית ומקור כל התובנה האלוהית והכתובים הם הבסיס היחיד לאמונה והם הסמכות הבלעדית בכל נושאי הדת ואמונה.
ספר קונקורד מכיל בתוכו עשרה מסמכים שהלותרנים מאמינים שהם פירושים נאמנים ומוסמכים לכתבי הקודש.
מדינות בהן הלותרניזם היא הדת הנפוצה ביותר הן: דנמרק, אסטוניה, נורווגיה, פינלנד, איסלנד, לטביה, נמיביה ושוודיה.
למרות שנמיביה היא המדינה היחידה מחוץ לאירופה עם רוב לותרני, יש אוכלוסיות לותרניות גדולות במדינות רבות כגון: אוסטרליה, ברזיל, קנדה, אתיופיה, אינדונזיה, מדגסקר, פפואה גינאה החדשה, טנזניה וארצות הברית.
בישראל ישנו מספר קטן ביותר של לותרנים החיים בה בדרך קבע.
קיימות מספר כנסיות לותרניות ברחבי הארץ, בהן אוגוסטה ויקטוריה, וכנסיית הגואל, שתיהן בירושלים, וכנסיית עימנואל במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו.
לותרינגיה (לותיר בספרוּת הרבנית), הייתה ממלכה בימי הביניים, שהוקמה על ידי לותאר השני
בשנת 855, וחולקה בשנת 959 לדוכסות לורן העילית ולדוכסות לורן התחתית.
ישיבת חכמי לותיר במיינץ (מגנצא) שבגרמניה נקראה על שם ממלכה זו, וידוע על קהילה יהודית שזיהתה עצמה עדיין בשם זה, ושלחה שאלות לחכמי אשכנז הראשונים כמאה שנה אחר חלוקת הממלכה.
מכיוון שהאזור לא היה בעל זהות היסטורית או אתנית, נקרא השטח "ממלכתו של לותאר", ובגרמנית "Lotharingi", ומזה נוצר השם "לותרינגיה".
בשנת 843 חולקה האימפריה הקרולינגית בחוזה ורדן בין בניו של לואי החסיד, ובנו לותאר הראשון קיבל את פרנקיה התיכונה – החלק האמצעי של הממלכה.
לאחר מותו של לותאר בשנת 855, חולקה נחלתו בין בניו בחוזה פרים; בנו הבכור לואי קיבל את ממלכת איטליה, בנו הצעיר שארל קיבל את פרובאנס, ואילו בנו השני לותאר קיבל את לותרינגיה, שהשתרעה מבורגונדי עד הים הצפוני.
בנובמבר 887 הודח קרל השמן על ידי מועצת האצולה, ובמקומו נבחר ארנולף מקרינתיה.
בתחילה התנגדו לכך גאי השלישי מספולטו, שהפך מאוחר יותר למלך איטליה, ורודולף הראשון, מלך בורגונדי, שרצה למלוך בכל לותרינגיה, אך לבסוף ויתר ושלט רק בבורגונדי.
בשנת 891 הדף ארנולף את הוויקינגים מלוון, ובשנת 895 מינה את בנו הלא חוקי צוונטיבולד לשליט לותרינגיה.
ב-13 באוגוסט 900 נרצח צוונטיבולד, והממלכה חדלה להתקיים והפכה לדוכסות.
לאחר מותו של היינריך הראשון בשנת 936 ניסה ז'ילבר להעביר את נאמנותו לראול, מלך צרפת, אולם הובס בשנת 939 על ידי אוטו הראשון, מלך גרמניה ונמלט מהדוכסות.
לאחר מכן שלט בדוכסות היינריך הראשון, דוכס בוואריה עד לשנת 940, ולאחריו שלט אוטו, דוכס לורן עד לשנת 944. בשנת 942 ויתר לואי הרביעי, מלך צרפת שהיה שקוע בסכסוך עם איג הגדול, על כל תביעותיו על אזור לותרינגיה.
בשנת 944 פלשו כוחותיו של לואי הרביעי ללותרינגיה, אולם נסוגו לאחר שאוטו הראשון הגיב בגיוס צבא גדול בפיקודו של הרמן הראשון, דוכס שוואביה.
בשנת 953 מינה אוטו הראשון, מלך גרמניה את אחיו ברונו הגדול לדוכס לותרינגיה, במקום קונרד, דוכס לורן שמרד בו.
בשנת 959 חילק ברונו את הדוכסות ללורן התחתית וללורן העילית, שהופרדו על ידי נהר הריין, ולאחר מותו בשנת 965 הפכה החלוקה לקבועה.
בשנת 978 פלש לותר, מלך צרפת לאזור והגיע עד אאכן, אולם אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה השיב מלחמה והגיע עד שערי פריז, ובעקבות כך ויתר לותר בשנת 980 על כל תביעותיו לאזור.
עד מהרה התפצלה לורן התחתית לכמה נחלות קטנות, שכללו את רוזנות לוקסמבורג, ארכיבישופות טריר, דוכסות באר ובישופויות מץ, טול וורדן, ועוד.
מאידך נשארה דוכסות לורן העילית כדוכסות בתחומי האימפריה הרומית הקדושה עד לשנת 1766, ולאחר מכן סופחה לממלכת צרפת.
לז אוּש הוא כפר קטן וקומונה בצרפת.
הכפר נמצא במזרח צרפת, בהרי האלפים, שישה ק"מ מהעיירה שאמוני, בגובה של 1000 מטר מעל פני הים.
הכפר, הידוע בנופיו המרהיבים, משמש ככפר קיט ונופש וכאתר סקי.
באתר הנופש אזור סקי רחב ידיים, מבחר טוב של מלונות ומסעדות, חנויות ספורט, 2 סופרמרקטים, קולנוע, קיר טיפוס מקורה, כנסייה, בית ספר ומגרש קרח משלו.
בקיץ יש אגם, קיר טיפוס חיצוני, מגרשי טניס ופארק משחקים לילדים.
בית הספר לפיזיקה בלז אוש (צרפתית: École de Physique des Houches) הוא מרכז לימודי הממוקם מעל הכפר, המארח סדנאות וכנסים בינלאומיים בפיזיקה.
אתר בית הספר מבודד מהכפר ובעל נוף ייחודי, הכולל מראה מרהיב של המון בלאן.
האתר מוקדש למחקר מעמיק ואישי של הנושאים שמובאים אליו.
מספר המקומות בבית הספר מוגבל לשבעים, זאת במתכוון על מנת לאפשר קשרים מעמיקים בין המשתתפים בכנסים הנערכים בו.
לותאר צגרוסק הוא מנצח גרמני.
צגרוסק למד ניצוח בשנים 1962 עד 1967 אצל הנס סווארובסקי, אישטוון קרטס, ברונו מאדרנה והרברט פון קאראיאן.
בין 1990 ל-1992 ניצח בקביעות באופרה של לייפציג.
משנת 1997 עד 2006 היה המנצח הראשי בבית האופרה וירטמברג בשטוטגרט.
בין השנים 2006–2011 כיהן כמנצח ראשי של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין.
בין הקלטותיו המסחריות כמה תקליטים בסדרת "אנטארטטה מוזיק" (Entartete Musik), בהם ביצירות הבאות:
ארנסט קרנק: סימפוניה מס' 2, "ג'וני מנגן"
פרנץ שרקר: Die Gezeichneten, "יום הולדתה של האינפנטה"
צגרוסק הקליט את מחזור האופרות "טבעת הניבלונגים" של ריכרד וגנר עם האופרה של שטוטגרט.
הוא הקליט גם מוזיקה בת ימינו, כולל יצירות מאת מיכאל טורקה.
וָחטַנג (לוֹתי) כּוֹבָּלִיָה (בגאורגית: ვახტანგ (ლოთი) ქობალია; נולד ב-1950) היה קולונל גאורגי בדימוס, שהיה מעורב במלחמת האזרחים של גאורגיה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, שבה עמד בראש המיליציה הראשית של תומכי זוויאד גמסחורדיה, הזוויאדיסטים.
פירוש הכינוי של כובליה, שהיה במקור נהג משאית, "לותי" הוא "שתיין".
כובליה עמד בראש הגדוד של המשמר הלאומי הגאורגי שהיה מוצב בזוגדידי.
באותה תקופה פתחו קבוצות אופוזיציה חמושות בהפיכה כנגד הנשיא גמסחורדיה בדצמבר 1991. לאחר נפילתו של גמסחורדיה, בינואר 1992, הוביל כובליה מרד כנגד הנשיא החדש, שנתמנה ממרץ של אותה שנה, אדוארד שוורדנדזה, במחוז הולדתו של הנשיא המודח גמסחורדיה, סמגרלו.
במהלך מלחמת אבחזיה, בשנת 1993, הצטרף הכוח בראשותו של כובליה לכוחות ההנהגה הגאורגית ונלחם כנגד הבדלנים האבחזים ובעלי בריתם מרוסיה עד לנקודה מסוימת.
כשתבוסת כוחות הממשלה הייתה קרובה חזר גמסחורדיה לסמגרלו כדי להשיב את כוחו מהבסיס בזוגדידי.
עם חזרתו של גמסחורדיה לסמגרלו ב-24 בספטמבר 1993 התקבצו הזוויאדיסטים בזוגדידי ובהנהגתו של כובליה החלו להשתלט על ערי מערב גאורגיה.
כובליה פירקו את הכוחות הנסוגים מאבחזיה מנשקם.
הם חסמו כבישים ראשיים במערב גאורגיה.
ב-2 באוקטובר של אותה שנה, כבשו את עיר הנמל פותי, והתקדמו כשבועיים לאחר מכן מזרחה לכיוון כותאיסי שם נעצרו על ידי כוחות מחדריוני בראשות ג'אבא יוסליאני.
בסופו של דבר, בסוף 1993, הובסו גמסחורדיה ותומכיו.
כובליה הכחיש את ההאשמות נגדו והאשים את ממשלתו של שוורדנדזה כי בדו את ההאשמות נגדו.
בשנת 2004, עם בחירתו של מיכאיל סאקשווילי, זכה כובליה לחנינה ושוחרר מהכלא כחלק ממדיניות הפיוס בגאורגיה.
שחרורו מהכלא לווה במחאה ממשפחת בולקוודזה (הכתב שכובליה הורשע בהריגתו).
באוקטובר 2009, הצטרף כובליה למפלגת האופוזיציה, "התנועה לגאורגיה הוגנת", בראשות ראש הממשלה לשעבר, זוראב נור'אידלי.
לז אוליס היא קומונה צרפתית באזור איל-דה-פראנס.
לז אוליס ממוקמת בפרוורים הדרום-מערביים של פריז, בירת צרפת.
בשנת 1977 נוסדה הקומונה, לאחר רכישת שטחים מקומונות סמוכות.
נכון לשנת 2020, בקומונה מתגוררים 25,165 תושבים.
בלז אוליס אין תחנות של ה-RER או של המטרו של פריז.
תושבי הקומונה משתמשים בתחנות שבקומונה השכנה.
בלז אוליס נמצא חלק גדול מהאזור התעשייתי הגדול באירופה.
באזור יש מעל לאלף חברות המעסיקות 24,500 עובדים.
חברות גדולות רבות, בהן מיקרוסופט ואפל, הקימו באזור זה את משרדי ההנהלה של הסניף הצרפתי שלהן.
כדורגלן העבר תיירי הנרי, ששיחק במדי נבחרת צרפת, נולד וגדל בלז אוליס.
לותר ברבנק היה בוטניקאי וגנן אמריקאי, מחלוצי האגרונומיה.
ב-50 שנות עבודתו הוא הרכיב 618 סוגים חדשים של צמחים.
ברבנק נולד בשנת 1849 במשק ליד לנקסטר שבמסצ'וסטס.
אביו היה נשוי 3 פעמים, ולותר היה ה-13 מתוך 15 אחים.
בילדותו למד בבית ספר בן כיתה אחת, בו לימדה אחותו החורגת.
בגיל 15 נכנס לאקדמיה של לנקסטר ושם הרחיב את השכלתו.
התעניינותו בצמחים התפתחה כתוצאה מן החיים במשק ומן הקריאה המרובה בספרייה הציבורית שבעיר.
שם קרא, בגיל 19, את ספריו של חוקר הטבע האנגלי צ'ארלס דרווין.
לימים, אמר כי זו הייתה נקודת המִפנה בחייו.
מדרווין למד כיצד יכול האדם לפתח סוגים משופרים של צמחים.
כעבור שנים אחדות, ניסה ברבנק הלכה למעשה את העיקרון של דרווין על הברירה הטבעית.
בכסף שירש מאביו קנה שטח אדמה והתחיל לגדל בו את "יצירותיו", כפי שכינה את הצמחים שלו.
הוא ביקש לגדל תפוחי אדמה גדולים וחזקים יותר.
לשם כך זרע תפוחי אדמה, ולאחר שהבשילו בחר את הטובים שבהם.
אחר-כך חזר וזרע אותם וקיבל יבול של תפוחי אדמה גדולים וחזקים יותר.
המין שטיפח עודנו נקרא על שמו.
בינתיים התיישבו בקליפורניה שלושה מאחיו הגדולים, ובשנת 1875 החליט להצטרף אליהם.
הוא מכר את ביתו והעתיק את מעונו לסנטה רוזה.
שם הקים משתלה קטנה, גידל בה תפוחי אדמה ומכר אותם כדי לממן את מחקריו.
אחר-כך החל לעשות בצמחים רבים את מה שעשה בתפוחי האדמה.
הוא אסף סוגים רבים, ובחר את אלה שתכונותיהם היו רצויות ביותר בעיניו.
הוא אף יצר צמחים חדשים, כשהכליא בין מינים שונים.
לשם כך נדרש לו שטח אדמה גדול.
לכן קנה שטחים נוספים והקים חוות ניסיונות שהתפרסמה בעולם.
את מחקרו ניהל בשיטות מדעיות, אך תכליתו הייתה מעשית ביותר.
אורחים רבים ביקרו במשק והתפעלו ממעשיו.
ברבנק עבד ללא לאות עד ליום מותו ב-11 באפריל בשנת 1926.
לותאר פון ארנו דה לה פרייר היה קצין צי גרמני.
במלחמת העולם הראשונה פיקד על צוללת של הצי הקיסרי הגרמני; הוא היה ועודנו מפקד הצוללת המצליח ביותר בהיסטוריה הימית, ולזכותו נרשמו הטבעת 194 אוניות בתפוסה כוללת של 453,716 טון (GRT).
את רוב ניצחונותיו השיג בזירת הים התיכון, בעיקר בעזרת תותח הצוללת, ופחות באמצעות טורפדו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה המשיך פון ארנו דה לה פרייר את שירותו בצי הגרמני, שהפך כעת לרייכסמרינה.
הוא פרש מן הצי ב-1932, ועבר למלא תפקידים שונים בצי הטורקי.
עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון נקרא הצי הגרמני קריגסמרינה ואליו נקרא שוב פון ארנו דה לה פרייר לשירות פעיל, בדרגת תת אדמירל.
הוא נהרג בתאונת מטוס ליד פריז ב-1941.
אבי סבו של לותאר, ז'אן גבריאל ארנו, נולד בצרפת ב-1731 בסן פלנטר, במרכז צרפת.
הוא היה בן אצולה, ושימש כקצין ארטילריה.
ב-1757 עבר לפרוסיה כדי לחפש התנסות קרבית וקידום בצבא פרוסיה של המלך פרידריך הגדול.
אגדה משפחתית טענה כי ז'אן גבריאל למעשה נמלט מצרפת בעקבות דו-קרב שבו היה מעורב עם אחד מנסיכי בית בורבון.
בשל מוצאו האצילי התקבל ארנו לשורות האצולה הפרוסית, והתקדם בשירותו עד לדרגת גנרל לויטננט.
הוא נישא שלוש פעמים, והיו לו 14 ילדים (חמישה מאשתו הראשונה, חמישה מאשתו השנייה, וארבעה מאשתו השלישית).
הילד ה-12, בנו השני מאשתו השלישית לואיז הירונימוס, היה בנו אויגן אהסוורוס אלברטוס, שנולד בשנת 1800, סבו של לותאר.
אויגן פון ארנו דה לה פרייר נישא פעמיים והביא לעולם עשרה ילדים.
אשתו הראשונה ילדה ארבעה ילדים; אשתו השנייה, אולגה ספאלדינג, ילדה ב-28 באפריל 1856 את אויגן אמיל אלכסנדר ולנטין פון ארנו דה לה פרייר, הראשון מבין שישה שילדה.
אויגן אמיל אלכסנדר ולנטין נישא לברתה מילר.
לותאר היה בנם השני, מתוך ארבעת ילדיהם.
אחיו הגדול נפטר בגיל חצי שנה; אחיו הצעיר ממנו, פרידריך היה גנרללויטננט בלופטוואפה.
הוא חי עד 1969. האח הצעיר ביותר, הלמוט, הגיע לדרגת קולונל.
הוא נהרג במלחמת העולם הראשונה בקרב ליד העיירה וירטון, בבלגיה.
אביו של לותאר היה שופט בפרוסיה.
כבן לפקיד בשירות המדינה, היה לותאר זכאי להתחנך כצוער.
הוא החל שירותו בצי הקיסרי הגרמני ב-1903. וב-1906 סיים את לימודיו באקדמיית הצי כקצין טורפדו.
הוא שירת כלויטננט צור זה (Leutnant zur See, מקביל לסגן משנה) על אונית המערכה קורפרסט פרידריך וילהלם.
במהלך שירותו על האונייה זכה לעיטור הראשון שלו, עיטור מסדר הכתר (Kronenorden) מדרגה רביעית.
העיטור ניתן לו על שסיכן את חייו בהצלת מלח שנפל לים.
לאחר תקופה בתפקיד מטה השתתף פון ארנו ב-1908 בתרגילים של שתי אוניות המערכה שלזיין ושלזויג-הולשטיין.
תפקידו הבא היה קצין במשחתת V155. ב-1909 עלה לדרגת Oberleutnant Zur See (סגן) וקיבל את הפיקוד על המשחתת V160, שעסקה בהגנה על הדיג בים הצפוני.
בחורף 1910–1911 היה פון ארנו בתפקיד מטה בחוף, בבסיס וילהלמסהאפן, ובאביב 1911 מונה לתפקיד קצין טורפדו על הסיירת הקלה אמדן, במזרח הרחוק.
פון ארנו שירת בתפקיד זה שנתיים, וכאשר שב לגרמניה התמנה לקצין על אוניית המערכה שרנהורסט.
תפקידו הבא היה במחלקת הפיקוח של הצי, שם היה כפוף למפקד הצי הקיסרי הגרמני, אדמירל הוגו פון פוהל.
כאשר החלה מלחמת העולם הראשונה היה פון ארנו בתפקיד מטה.
הוא שאף להגיע לתפקיד קרבי, ולשם כך ניסה תחילה להתקבל ליחידות החדשות שהוקמו ושעסקו בהטסת ספינות אוויר.
בקשה זו נדחתה, אך בקשה נוספת שהגיש להעברה לתפקיד בצוללות נתקבלה.
לאחר תקופה של לימודים והסמכה, וכן העלאה לדרגת קפיטן לויטננט (Kapitänleutnant, סרן), מונה פון ארנו כמפקד הצוללת U-35.
בסיסה של הצוללת היה בנמל פולה, בצפון הים האדריאטי, אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בקרואטיה).
מכאן יצאה הצוללת בפיקודו של פון ארנו לפטרולים בים התיכון.
להלן פירוט מבצעיה של הצוללת U-35:
הוטבעו עוד שתי אוניות מסחר וספינת תותחים בריטית 4 20 במרץ - 8 באפריל 1916 מזרח הים התיכון הוטבעה אונייה בריטית נושאת גייסות.
ניסיונות לפגוע באוניות מלחמה בריטיות ליד אלכסנדריה לא צלח 5 6 ביוני - 3 ביולי 1916 מערב הים התיכון בשליחות דיפלומטית: הצוללת הגיעה לנמל קרטחנה כדי להעביר איגרת מוילהלם השני, קיסר גרמניה אל אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד.
במהלך ההפלגה הטביעה הצוללת 40 אוניות אויב בתפוסה כוללת של 57,000 טון 6 26 ביולי - 20 באוגוסט 1916 מערב הים התיכון, לאורך חופי צרפת וספרד הצוללת חמקה מכמה ניסיונות להטביע אותה.
הפטרול המוצלח ביותר: הוטבעו 54 אוניות בתפוסה כוללת של יותר מ-90,000 טון 7 14 בספטמבר - 9 באוקטובר 1916 מערב הים התיכון פינוי 3 קציני מודיעין גרמניים מקרטחנה (ביניהם וילהלם קנריס, מאוחר יותר אדמירל וראש האבווהר).
הוטבעו אוניות בתפוסה כוללת של למעלה מ-70,000 טון, וכן אונייה נושאת גייסות; מאות מנוסעיה טבעו.
עם סיום הפטרול זוכה פרון ארנו בעיטור פור לה מריט 8 1 - 13 בינואר 1917 בין מלטה לכרתים הוטבעו 6 אוניות.
הצוללת נאלצה לשוב מוקדם עקב סערה כבדה שהסבה נזקים.
ב-1 בפברואר מכריזה גרמניה על לוחמת צוללות בלתי מוגבלת 9 6 - 27 בפברואר 1917 מערב הים התיכון הוטבעו מספר אוניות סוחר.
הועברו 40 שקים ובהם חומר סודי לחוף ספרד 10 31 במרץ - 6 במאי 1917 מערב הים התיכון, מצר גיברלטר, חופי מרוקו הוטבעו 24 כלי שיט בתפוסה כוללת של מעל 70,000 טון.
הלוחמה נגד הצוללות הולכת ומתייעלת, והישגיה של הצוללת יורדים
ב-16 במרץ 1918 העביר פון ארנו את הפיקוד על הצוללת לקפיטן לויטננט ארנסט פון ווֹיט.
פון ארנו שב לגרמניה, שם קיבל את הפיקוד על הצוללת U-139. צוללת זו הייתה מיועדת למבצעים בטווח רחוק בהרבה מזה של U-35; יעדה של U-139 היה תקיפת ואוניות סוחר לאורך חופי ארצות הברית, שהצטרפה למלחמה לצד מדינות ההסכמה באפריל 1917.
בצוללת זו ביצע פון ארנו פטרול אחד: ב-1 באוקטובר 1918, בדרכה ליעדה, תקפה U-139 שיירה כ-280 ק"מ מצפון-צפון מזרח לכף פיניסטר, בצפון מערב ספרד.
U-139 הצליחה להטביע שלוש אוניות סוחר ולפגוע ברביעית, אך ספינות הליווי הגיבו בהפצצה מסיבית של פצצות עומק, ו-U-139 נאלצה לחמוק בצלילה ממושכת.
הצוללת ספגה מספר פגיעות, שכללו את יציאת הפריסקופ מכלל שימוש, ולאור נזקים אלה היה ברור שלא ניתן יהיה להגיע ליעד המתוכנן.
למרות זאת החליט פון ארנו להמשיך לכיוון האיים האזוריים, שם הטביעה הצוללת אונייה נוספת.
ב-20 באוקטובר 1918 הודיעה גרמניה על סיום מערכת הצוללות הבלתי מוגבלת שניהלה, כחלק מהניסיון להגיע לשביתת נשק.
כל הצוללות הגרמניות נצטוו לשוב לבסיסן.
U-139 הגיעה חזרה לקיל, בגרמניה, ב-14 בנובמבר.
בכך הסתיימה הקריירה של פון ארנו כמפקד צוללת.
הצוללות בפיקודו הטביעו 193 אוניות סוחר בתפוסה ברוטו של 453,368 טון, שתי ספינות מלחמה בהדחק כולל של 2,500 טון, ופגע בשמונה אוניות נוספות.
אף מפקד צוללת אחר, בשתי מלחמות העולם ומכל צי, לא הטביע יותר אוניות ממנו.
מלחמתו של פון ארנו הצטיינה בהקפדתו המלאה על חוקי המלחמה שנקבעו באמנות האג.
רוב הטבעותיו של פון ארנו הושגו בעזרת ירי תותח.
רק חלק קטן מן ההטבעות הושגו על ידי ירי טורפדו.
גרמניה הייתה שרויה בתוהו ובוהו לאחר המלחמה, כאשר תנועות השמאל התנגשו עם גופי הימין.
פון ארנו הצטרף למילציות הפרייקור והיה מפקד בטליון (גדוד) בבריגדה (חטיבה) הימית - יחידה שהייתה מורכבת רובה ככולה מיוצאי הצי הקיסרי הגרמני.
הגדוד אף נקרא על שמו, שטורמבטליון ארנו דה פרייר.
הגדוד השתתף בפעילות במזרח גרמניה כנגד פולין, והיה בברלין ב-1920 במהלך הפוטש של קאפ, ניסיון ההפיכה של הימין שנכשל בעקבות שביתה כללית של הפועלים בגרמניה.
לאחר כישלון הפוטש פוזרו הפרייקור, ופון ארנו הצטרף כקצין לרייכסמרינה, הצי הגרמני במתכונתו המקוצצת אחרי מלחמת העולם.
הוא קיבל את הפיקוד על השייטת ה-11 בים הבלטי.
ב-1 באפריל 1922 הועלה לדרגת קורבטן קפיטן (Korvettenkapitän, רב-סרן) ומונה כסגן מפקד המחוז הצבאי השני.
במהלך תפקד זה נישא פון ארנו למרתה קאוב.
בתחילת 1925 הוחזר פון ארנו לתפקיד ימי.
הוא שימש כקצין ניווט על אוניות המערכה הנובר ואלזס.
בספטמבר 1928 מונה כמפקד אוניית האימונים אמדן והועלה לדרגת פרגטנקפיטן (Fregattenkapitän, סגן-אלוף).
במהלך תפקיד זה יצא למשט סביב העולם שנמשך כשנה.
לאחר שיט אימונים באוקיינוס האטלנטי עבר פון ארנו לתפקיד מטה, והועלה לדרגת קפיטן צור זה (Kapitän zur See, אלוף-משנה).
ב-30 בספטמבר 1931, בגיל 45, ביקש פון ארנו לפרוש מתפקידו לאחר 28 שנים.
הסיבות לבקשתו זו אינן ברורות, וייתכן שהיו קשורות לא רק לגילו אלא למתחים בתוך מטה הרייכסמרינה.
לאחר פרישתו הציע פון ארנו את שירותיו לצי הטורקי, וב-1932 מונה כמרצה באקדמיה הימית של טורקיה.
הוא עסק בעיקר בתחום מומחיותו, לוחמת צוללות, וסייע בבניית כוח הצוללות של הצי הטורקי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוחזר פון ארנו לצי הגרמני, הקריגסמרינה, בדרגת ויצה אדמירל (תת אדמירל, אלוף).
הוא מונה כמפקד האזור הימי שלחופי דנציג והמסדרון היבשתי מגרמניה אליה.
במאי 1940 מונה לפקד על האזור הימי שלחופי בלגיה והולנד.
ב-4 בדצמבר 1940 הורחב תחום פיקודו לכל החוף הצרפתי.
באמצע פברואר 1941 התבקש פון ארנו לקבל את הפיקוד על זירת הים התיכון.
ואולם, בדרכו לקבל על עצמו פיקוד זה נהרג פון ארנו בתאונת מטוס ב-24 בפברואר 1941, ליד פריז.
לז אבים היא קומונה בגוואדלופ, מחוז צרפת מעבר לים.
העיר נמצאת בצפון מערב האי גרנד טר והיא העיר המאוכלסת ביותר בגוואדלופ.
האזור יושב עוד לפני עידן הקולוניאליזם באי.
כאשר נמצאה התיישבות חשובה בשטח נוכחי של האי ומתוארכת למאה העשירית.
ההתיישבות הקולוניאליסטית הצרפתית התחילה ב-1691 והתפתחה מאוד בעקבות התפתחות החקלאות באזור שכללה קנה סוכר, קקאו וקפה.
ליד העיר נמצא נמל התעופה העיקרי של גוואדלופ, נמל תעופה גוואדלופ - פול קראייב.
לותר קולץ היה מתמטיקאי גרמני.
בשנת 1935 קיבל תואר דוקטור על עבודה שעסקה במשוואות דיפרנציאליות ליניאריות.
בשנת 1937 הציג את השערת קולץ המפורסמת, שעודנה בלתי פתורה.
על שמו נקראת גם נוסחת קולץ-וילנדט למטריצות חיוביות במשפט פרון-פרובניוס.
בשנת 1943 מונה לפרופסור באוניברסיטה הטכנית של הנובר.
בשנת 1952 עבר לאוניברסיטת המבורג, שם יסד את המכון למתמטיקה שימושית.
מאמרו משנת 1957 (יחד עם אולריך סונוגוביץ) יסד את תורת הגרפים הספקטרלית.
קולץ זכה לתוארי כבוד רבים מאוניברסיטאות ואגודות מתמטיות שונות ברחבי העולם.
הוא נפטר בעת שהותו בכנס מתמטי בווארנה, בולגריה, ב-26 בספטמבר 1990.
גנרל-אוברסט לותר רנדוליץ היה מפקד בכיר בוורמאכט במלחמת העולם השנייה, ואחד משלושת האוסטרים היחידים שהועלו לדרגת גנרל-אוברסט.
היה ידוע באכזריותו הרבה כלפי פקודיו.
רנדוליץ נולד ב-23 באוקטובר 1887 בוינר נוישטאדט למשפחה ממוצא קרואטי.
אביו לוקאס היה אוברסט בצבא האוסטרו-הונגרי.
בשנת 1910 התגייס רנדוליץ לצבא האוסטרו-הונגרי, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה, שאותה סיים בדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה נשאר רנדוליץ בצבא האוסטרי כקצין מטה, תוך שבמקביל השלים לימודי משפטים באוניברסיטת וינה.
בהמשך שימש כנספח צבאי בצרפת ובבריטניה, והועלה לדרגת אוברסט.
בשנת 1932 הצטרף למפלגה הנאצית, אך בעקבות זאת נבלמה התקדמותו בצבא.
ב-1 בנובמבר 1942 מונה רנדוליץ למפקד הקורפוס ה-35, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ופיקד עליו עד ה-15 באפריל 1943. ב-14 באוגוסט 1943 מונה רנדוליץ למפקד ארמיית הפאנצר השנייה שפעלה כנגד הפרטיזנים בבלקן.
ב-25 במאי 1944 פיקד רנדוליץ על מבצע מוטס שיועד ללכוד את טיטו, וכמעט הצליח במשימתו.
ב-25 ביוני 1944 הועבר רנדוליץ לסקנדינביה ומונה למפקד הארמייה ההררית ה-20 במקום גנרל אדוארד דיטל שמת, ופיקד עליה במלחמה כנגד הפינים שעברו לצד בעלות הברית, תוך שהוא משאיר אדמה חרוכה מאחוריו.
ב-15 בינואר 1945 מונה למפקד קבוצת ארמיות קורלנד, וב-27 בינואר מונה למפקד קבוצת ארמיות צפון.
ב-12 במרץ מונה שוב למפקד קבוצת ארמיות קורלנד, וב-5 באפריל מונה למפקד קבוצת ארמיות דרום, שהפכה לקבוצת ארמיות אוסטמארק ב-30 באפריל, והשתתף עימה בקרב על פראג.
ב-7 במאי 1945 נכנע רנדוליץ בראש חייליו לכוח מהקורפוס ה-20 האמריקני שהיה חלק הארמייה השלישית.
לאחר המלחמה נשפט רנדוליץ במשפט בני הערובה על פשעי מלחמה ביוגוסלביה ובפינלנד, וב-19 בפברואר 1948 נדון ל-20 שנות מאסר.
בהמשך קוצר מאסרו לעשר שנים, וב-1 בפברואר 1951 הוא שוחרר מהכלא.
לאחר שחרורו התגורר רנדוליץ באוסטריה, שם התעסק בפוליטיקה המקומית, וחיבר ספרים.
ב-17 בינואר 1971 מת בעיר פראהאם שבאוסטריה, והוא בן 83.
לותר קובלון היה כדורגלן גרמני ששיחק בעיקר בקבוצת רוט-וייס אוברהאוזן.
גדל בנוער של רוט-וייס אוברהאוזן, ולאחר תקופה קצרה באוסטרפלד, עבר בשנת 1963 לקבוצת הבוגרים של אוברהאוזן.
בקבוצה זו שיחק קובלון במשך 11 עונות ברציפות.
עד עונת 1968/69 המועדון שיחק בליגה האזורית המערבית, שהייתה אז הליגה השנייה בהיררכיית הליגות במערב גרמניה.
בעונה זו, אוברהאוזן עלתה לבונדסליגה, שם נשארה ארבע עונות ברציפות.
בעונת 1969/70 אוברהאוזן נשארה בבונדסליגה בפער של ארבע נקודות מהקו האדום, כאשר קובלון מבקיע חמישה שערים.
בעונת 1970/71 אוברהאוזן נשארה בליגה רק בזכות הפרש שערים טוב יותר משל קיקרז אופנבך שנשרה.
עם זאת הייתה זו עונת שיא אישית של קובלון, שהבקיע 24 שערים, וסיים כמלך השערים של הבונדסליגה, מעל גרד מילר שהבקיע 22 שערים.
בעונת 1971/72 נשארה אוברהאוזן בליגה, בפער של חמש נקודות מהקו האדום,.
בעונה זו קובלון הבקיע שער אחד בלבד ומיעט לשחק.
בעונת 1972/73 הבקיע קובלון שישה שערים, אך אוברהאוזן נשרה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום.
קובלון נשאר במועדון עונה אחת נוספת, בתומה עבר לשחק בוטנשייד 09, ששיחקה אז בליגה האזורית הצפונית, שהייתה השנייה בהיררכיית הליגות.
בווטנשייד שיחק קובלון שתי עונות, והבקיע שישה שערים ב-48 הופעות ליגה.
בתום עונת 1976 פרש קובלון מכדורגל.
קובלון הבקיע 36 שערים ב-107 הופעות בבונדסליגה במדי רוט-וייס אוברהאוזן, נתון המעמיד אותו במקום הראשון בדירוג המבקיעים של הקבוצה בכל הזמנים בבונדסליגה, ובמקום הרביעי בדירוג ההופעות של הקבוצה בבונדסליגה בכל הזמנים.
מלך השערים של הבונדסליגה: 1970/71
לותר אמריך היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת החלוץ.
אמריך גדל במועדון הנוער של עיר הולדתו דורסטפלד, והחל לשחק בבורוסיה דורטמונד בשנת 1960, כאשר היה בן 19. הבונדסליגה טרם הוקמה אז, ובורוסיה דורטמונד שיחקה בליגה המחוזית המערבית.
בעונת 1963 זכה אמריך עם בורוסיה דורטמונד באליפות גרמניה, שנקבעה אז במשחק גמר, לאחר ניצחון בתוצאה 3:1 על פ.צ.
קלן, במשחק בו אמריך לא שיחק.
בעונת 1963/64, עונת הקמת הבונדסליגה, הבקיע אמריך 16 שערים, ובורוסיה דורטמונד סיימה רביעית.
עונת 1964/65 הייתה מעט פחות טובה, אותה סיים אמריך עם עשרה כיבושים, אך עם זכייה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2:0 בגמר על אלמניה אאכן, שבו אמריך הבקיע את השער השני.
בעונת 1965/66 הבקיע אמריך 31 שערים, והוביל את קבוצתו למקום השני ואף לזכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר ניצחון על ליברפול 2:1 בהארכה בגמר, בו שיחק 120 דקות.
בעונת 1966/67 הבקיע 28 שערים, וקבוצתו סיימה במקום השלישי.
הן בעונת 1965/66 והן בעונת 1966/67 סיים אמריך כמלך השערים של הבונדסליגה, בעונה הראשונה לבד, ובעונה השנייה בצוותא עם גרד מילר, והיה השחקן הראשון לזכות בתואר זה פעמיים ברציפות, הישג ששוחזר בהמשך על ידי גרד מילר, דיטר מילר, קרל היינץ רומניגה, טוני יבואה ואולף קירסטן.
אמריך נשאר במועדון עוד שלוש עונות לאחר מכן, בכולן הבקיע במספרים דו ספרתיים.
בשנת 1969 עזב את בורוסיה דורטמונד, לאחר שהבקיע במדיה 115 שערים ב-183 הופעות בבונדסליגה, נתון המציב אותו במקום השלישי בטבלת המבקיעים של בורוסיה דורטמונד בכל הזמנים בבונדסליגה, לאחר מנפרד בורגסמולר ומיכאל צורק.
בעונת 1969/70 החל לשחק במועדון הבלגי ק.
בירסחוט, שם הבקיע 42 שערים ב-69 הופעות, כשבעונתו הראשונה בקבוצה סיים כמלך השערים של ליגת העל הבלגית.
אחר כך עבר לאוסטריה קלגנפורט מהליגה האוסטרית, שם הבקיע 37 שערים ב-64 הופעות.
בשנת 1974 חזר לגרמניה והחל לשחק בליגת הבונדסליגה השנייה, שם עבר בקבוצות פ.צ.
שווינפורט, וירצבורגר, שם סיים כמלך השערים של הבונדסליגה השנייה בעונת 1976/77, וקיקרס וירצבורג.
בתום עונת 1978 פרש מכדורגל.
לאמריך חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, כולן בשנת 1966. אמריך השתתף עם נבחרת גרמניה המערבית במונדיאל 1966, והבקיע שער בשלב הבתים בניצחון 2:1 על נבחרת ספרד.
גרמניה הגיעה במונדיאל זה עד למשחק הגמר, שם הפסידה 4:2 בהארכה לנבחרת אנגליה, כשאמריך פתח בגמר זה אך לא הבקיע.
לאחר פרישתו, אמריך אימן בין השנים 1981 ו-1999 בעיקר קבוצות מליגות נמוכות בגרמניה.
מלך השערים של ליגת העל הבלגית: 1969/70
מלך השערים של הבונדסליגה השנייה מחוז דרום: 1976/77
לותר הארטוול הודג'ס היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן כמושל קרוליינה הצפונית ה־63 בשנים 1954–1961 וכמזכיר המסחר של ארצות הברית בממשליהם של הנשיאים ג'ון פיצג'רלד קנדי ולינדון ג'ונסון.
הודג'ס נולד בעיר קאסקייד השוכנת במחוז פיטסילבניה שבווירג'יניה בראשית מרץ 1898. בגיל שנתיים הוא עבר עם משפחתו ליישוב ספראיי (שלימים התמזג עם שתי עיירות נוספות ובכך נוצרה העיר עדן שבקרוליינה הצפונית).
לאחר שגדל שם, במשך תקופה נכבדת מחייו התגורר במחוז רוקינגהם שבקרוליינה הצפונית.
בגיל 17 החל הודג'ס ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם היה חבר באחווה "אגודות הדיאלקטיות והפילנתרופיות", ושב לעדן לאחר תום לימודיו הגבוהים.
ב-1923 סייע בהקמת מועדון רוטרי בלייקסוויל, שלימים נודע בשם "רוטרי עדן".
החברה "קרוליינה קוטון" בה עבד לאחר סיום לימודיו האקדמיים נרכשה מאוחר יותר בידי היזם האמריקאי מרשל פילד.
הודג'ס המשיך לעבוד בחברה, והתקדם מעובד מפעל זוטר לתפקידי ניהול, עד שפרש מהחברה בשל כניסתו לפוליטיקה של ארצות הברית.
בשנות ה-40 של המאה ה-20הוא מונה למועצת החינוך של קרוליינה הצפונית ולנציבות הכבישים והעבודות הציבוריות של המדינה.
ב-1945 שימש כיועץ למזכיר החקלאות של ארצות הברית ולצבא ארצות הברית שכבש את גרמניה הנאצית בתום מלחמת העולם השנייה.
הודג'ס התמודד לתפקיד סגן מושל קרוליינה הצפונית ב-1952 ונבחר לתפקיד.
ב-1954 התמנה לתפקיד המושל עקב מותו של המושל המכהן ויליאם ב.
שנתיים לאחר מכן, לתקופת כהונה מלאה בת ארבע שנים כמושל קרוליינה הצפונית.
מכיוון שבמדינהה זו הייתה הגבלת כהונה של תקופה אחת בת ארבע שנים למושלים, להודג'ס הייתה הקדנציה הארוכה ביותר בתפקיד לשינוי החוקה של קרוליינה הצפונית ולהיבחרו של ג'ים האנט לכהונה שנייה ב-1980.
במהלך כהונתו כמושל קידם המושל הודג'ס את התיעוש ואת החינוך.
הוא סייע להשיג תמיכה בהקמת "פארק המחקר המשולש" (Research Triangle Park), שנועד לפתח חדשנות ותעשייה לאוניברסיטאות בערים ראלי, צ'אפל היל ודרהאם.
בינואר 1961 מינה אותו נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי למזכיר המסחר של ארצות הברית, וגם לאחר רצח קנדי המשיך בתפקיד תחת הנשיא לינדון ג'ונסון.
לאחר שהודג'ס סיים את כהונתו ב-1965 כמזכיר מחלקת המסחר של ארצות הברית, שב לצ'אפל היל.
הוא מונה ליושב ראש פארק המחקר המשולש.
בשנת 1967 היה נשיא רוטרי.
באוקטובר 1974 הלך לעולמו בצ'אפל היל ונטמן בבית העלמים אוברלוק שבעדן.
לותר ג'ונסון סטריינג' השלישי הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אלבמה למשך כשנה, מפברואר 2017 עד ינואר 2018. סטריינג' מונה לסנאט בידי מושל אלבמה רוברט בנטלי לשם איוש מושבה של אלבמה בסנאט שהתפנה עם מינויו של ג'ף סשנס לתובע הכללי של ארצות הברית.
סטריינג' התמודד על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לייצוג אלבמה בסנאט, אך הפסיד לרוי מור.
הוא התגורר בסיליקאגה (Sylacauga) עד גיל שש, עת עברה משפחתו לעיר הומווד.
ב-1971 סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון "שיידס ואלי" שבברמינגהאם, ולאחר מכן קיבל תואר ראשון מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טוליין.
ב-1981 התקבל אל בר המשפטים של מדינת אלבמה.
עבודתו הראשונה אחרי שסיים את לימודי המשפטים, הייתה בחברת הקידוח הימי "סונאט" כעורך דין בחברה.
ב-1985 מונה למנהל סניף החברה בוושינגטון הבירה.
סטריינג' עזב את סונאט ב-1994. לפני שנבחר לתובע הכללי של אלבמה, סטריינג' ייסד את משרד עורכי הדין סטריינג' כחברה באחריות מוגבלת.
כתובע הכללי של אלבמה, תבע סטריינג' מספר פעמים את הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, בנושאים כמו הנחיית מחלקת המשפטים ומחלקת החינוך של ארצות הברית בנושא טיפול בסטודנטים טרנסג'נדרים ושינויים בחישוב תמלוגים של מחלקת הפנים של ארצות הברית על קידוחי ים ממפרץ מקסיקו.
סטריינג' הצטרף לתביעה שהוגשה בידי מדינות אחדות שהתנגדה לתוכנית האנרגיה הנקייה של ממשל ברק אובמה.
יחד עם תובעים כלליים רפובליקניים אחרים, סטריינג' ניצב להגנתה של חברת אקסון מוביל כשזאת נחקרה בידי תובעים כלליים ממדינות שחקרו האם ענקית הנפט הכשילה חשיפת מידע מהותי על אודות שינויי אקלים.
סטריינג' מתנגד לנישואים חד-מיניים, והביע אי-הסכמה עם פסיקת פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס שקבע כי נישואים חד-מיניים הם זכות חוקתית תחת התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית.
ביוני 2016 ייפה סטריינג' את כוחו של ואן דייוויס לפקח על הרשעתו של יו"ר בית הנבחרים של אלבמה מייק האברד והדחתו מתפקידו, בשל ניגוד עניינים.
מינויו של הסנאטור ג'ף סשנס לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית בנובמבר 2016 הותיר את אחד משני מושביה של אלבמה בסנאט ריק.
סטריינג' חשף את שאיפותיו להיכנס לסנאט כממלא מקומו של סשנס בתוכנית ויקלי סטנדרד ב-22 בנובמבר 2016, ללא קשר לשאלה אם ימונה על ידי מושל אלבמה רוברט בנטלי, ותיאר בחירה פוטנציאלית לסנאט כ"דבר הנכון ביותר עבורי לעשות".
שבוע לאחר מכן הכריז בפני הציבור על מועמדותו ב-6 בדצמבר.
המושל בנטלי החל לראיין מועמדים לסנאט באמצע חודש דצמבר.
ב-22 בדצמבר פורסם בעיתון "Montgomery Advertiser" רשימה של אנשי ציבור שהתראיינו אצל בנטלי, בהם נשיא בית המשפט העליון של אלבמה רוי מור, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של אלבמה מו ברוקס ואחדים מחברי בית המחוקקים של אלבמה.
סטריינג' לא הוזמן לסבב ראיונות זה, אלא לזה שנערך שבוע לאחר מכן.
סטריינג' נבחר בסופו של דבר למלא את מקומו של סשנס בסנאט ב-9 בפברואר 2017. הוא הושבע לתפקידו באותו היום.
במהלך כהונתו הקצרה בסנאט, נמנה סטריינג' בין 22 סנאטורים שחתמו על מכתב לנשיא דונלד טראמפ הקורא לו להסיג את ארצות הברית מהסכם פריז.
בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית לבחירת מועמד המפלגה בבחירות המיוחדות לסנאט באלבמה הפסיד סטריינג' לרוי מור הקיצוני, חרף תמיכת הנשיא טראמפ לה זכה סטריינג'.
ביום הבחירות הכלליות הפסיד מור למועמד המפלגה הדמוקרטית דאג ג'ונס.
לותאר ביסקי היה פוליטיקאי גרמני.
ביסקי נולד בעיירה בפומרניה שכיום מהווה חלק של פולין.
בשנת 1945 הוא ומשפחתו עברו למחנה פליטים בגרמניה המערבית.
בגיל 18 הוא היגר לגרמניה המזרחית.
בשנת 1963 הוא סיים לימודים באוניברסיטת ברלין והתקבל למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ששלטה במדינה.
למרות היותו חבר מפלגה פעיל הוא לא הצליח להגיע למשרה בכירה.
בשנים 1986–1990 הוא היה מנהל אוניברסיטה לקולנוע וטלוויזיה.
לאחר איחוד גרמניה לותאר ביסקי היה חבר במועצות מנהלים של ערוץ טלוויזיה מקומי ובשנת 1990 נבחר לפרלמנט של ברנדנבורג.
בשנים 1993–2000 הוא היה יושב ראש מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי.
בשנת 2005 הוא נבחר לבונדסטאג והיה מועמד למשרת סגן נשיא המוסד.
אומנם גם לאחר ארבעה סיבובים של הצבעות הוא לא הצליח להיבחר ככל הנראה על רקע היותו סוכן שטאזי בעבר.
בשנת 2007 הוא עבר לדי לינקה והיה חבר במפלגה זו עד לשנת 2013. לותאר ביסקי נפטר בשנת 2013 בלייפציג.
ללותאר ביסקי נולדו שלוש בנים, אחד מהם הוא נורברט ביסקי.
לותר פון זיבאך היה צייר בצבעי מים אלזסי, מעצב וחרט.
הוא גדל במנהיים, שם אביו היה קצין בחיל במצב.
בשנת 1875, לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות בקרלסרוהה בניהולו של פרדיננד פון קלר, הוא הצטרף מחדש למשפחתו בשטרסבורג, שם התגוררו מאז תום מלחמת צרפת–פרוסיה.
כמו ציירים רבים אחרים לפניו, הוא הקים את הסטודיו שלו בטור דה להופיטל.
במהלך עשרים וחמש השנים הבאות ערך כמה נסיעות לימוד לאנגליה, ברלין ופריז, שם הושפע מהפוביסטים.
הוא היה איש עצמאי שניהל חיים פשוטים, דחה את הצעות קבלת הפרופסורה וללמד בקרלסרוהה ובשטרסבורג.
הוא הפך לאזרח צרפתי לאחר מלחמת העולם הראשונה, אך עזב את אלזס בשנת 1921 כתוצאה מכמה סכסוכים מקצועיים.
הוא התגורר זמן קצר באגם קונסטנץ ובפרנקפורט, ואז חזר לפסנבאך לגור עם אחיו.
בסופו של דבר הוא חזר לשטרסבורג שם התפרסם בזכות תיאוריו את העיר העתיקה ותושביה.
הוא היה חבר בקהילה האמנותית בקומונה בורש שבס-רין בצפון מזרח צרפת.
קבוצה שכללה את בנוט הרטמן, ליאון הורנקר, אלפרד מרזולף, ז'ורז ריטלנג, יוזף סטלר, אמיל שניידר, ליאו שנוג ואחרים.
רחוב ברוברטסאו, פרבר מצפון לשטרסבורג, נקרא על שמו.
לותר רונזוני ואנדרוס ג'וניור היה זמר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
במהלך הקריירה שלו מכר ואנדרוס מעל 35 מיליון תקליטים ברחבי העולם, וקיבל שמונה פרסי גראמי, כולל ביצוע הרית'ם אנד בלוז הטוב ביותר בארבע פעמים שונות.
הוא זכה בסך הכל בארבעה פרסי גראמי בשנת 2004 כולל פרס הגראמי לשיר השנה על שיר שהוקלט זמן לא רב לפני מותו, "Dance with My Father".
ואנדרוס נולד בבית החולים בלוויו, בשכונת מפרץ קיפס במנהטן, ניו יורק.
הוא היה הילד הרביעי ובנם השני של מרי אידה ואנדרוס ולותר ואנדרוס, האב.
אביו היה רפד וזמר, ואמו הייתה אחות.
ואנדרוס גדל בלואר איסט סייד במנהטן בניו יורק, בשיכון של דיור ציבורי.
בגיל שלוש, קיבל מכשיר פונוגרף, ולימד את עצמו לנגן בפסנתר משמיעה.
אביו של ואנדרוס נפטר מסוכרת כשהיה בן שמונה.
משפחתו עברה לברונקס כשהיה בן תשע.
ואנדרוס סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ויליאם הווארד טאפט בברונקס בשנת 1969, ולמד באוניברסיטת מערב מישיגן במשך שנה לפני שנשר כדי להתמקד בקריירה במוזיקה.
בזמן לימודיו בתיכון, הקים ואנדרוס את מועדון האוהדים המעריצים הראשון של פטי לבל.
הוא גם הופיע בלהקה, Shades of Jade, שהופיעה בתיאטרון אפולו בניו יורק.
בשנותיו הראשונות בעסקי השעשועים הוא הופיע מספר פעמים בערב החובבים המפורסם של תיאטרון אפולו.
בזמן שהיה חבר בסדנת תיאטרון, הוא היה מעורב בהקלטת שני סינגלים "Only Love Can Make a Better World" ו-"Listen My Brother".
הוא הופיע עם הקבוצה בכמה פרקים בעונה הראשונה של הסדרה "רחוב סומסום" בשנים 1969–1970.
ואנדרוס החל את הקריירה המקצועית שלו כזמר רקע, בשנת 1972, באלבום של רוברטה פלאק ודוני האת'וויי.
הוא שר קולות רקע לאמנים רבים, ביניהם: צ'אקה חאן, בן אי.