tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זמנו הבלתי רשמי בריצה זו היה 44.60 שניות.
במבחנים האמריקאים שנערכו ביוג'ין, אורגון לאליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 קבע ואלמון בריצת 400 מטר שיא אישי חדש של 44.28 שניות.
באליפות עצמה הוא זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר, ביחד עם בוץ' ריינולדס, קווינסי ווטס ומייקל ג'ונסון בשיא עולם חדש בזמן של 2:54.29 דקות (הנוכחי 2017), לפני קניה (2:59.82 דקות) וגרמניה (2:59.99 דקות).
בין השנים 1999–2003 אימן ואלמון אתלטיקה באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
משנת 2003 ועד שנת 2011 הוא מאמן אתלטיקה באוניברסיטת מרילנד.
בשנת 2011 התמנה כמאמן ראשי של נבחרת ארצות הברית באתלטיקה לאולימפיאדת לונדון (2012).
ואלמון נשוי למרדית' רייני אף היא אתלטית מצטיינת, פעמיים סיימה במקום חמישי באליפות העולם (שטוטגרט 1993 וגטבורג 1995) באתלטיקה ובעלת מדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים (מאר דל פלאטה 1995) בריצת 800 מטר.
אנדרו פילדינג האקסלי היה פיזיולוג וביופיזיקאי בריטי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ב-1963.
האקסלי נולד בהמפסטד שבאנגליה ללאונרד האקסלי, שהיה סופר ועורך ובנו של תומאס הנרי האקסלי, "הבולדוג של דרווין".
אחיו למחצה הם הסופר אלדוס האקסלי והביולוג ג'וליאן האקסלי.
הוא סיים את לימודי מדעי הטבע בטריניטי קולג' (קיימברידג') התמחה בלימודי פיזיולוגיה.
בלימודיו בקולג' טריניטי פגש את אדגר דאגלס אדריאן ואלן הודג'קין, לימים זוכי פרס נובל.
ב-1939 הצטרף האקסלי להודג'קינס למכון לחקר ביולוגיה ימית.
במחקריהם, הצליחו השניים לעקוב אחר זרמים יונים מאקסון ענק של דיונוני רחף, באמצעות אחד היישומים הראשונים של אלקטרופיזיולוגיה, קיבוע מתח ("Voltage clamp").
שיטה זו, שפותחה במקור על ידי קנט קול בארצות הברית, משתמשת בהזרקה של יונים בכיוון ההפוך תוך קיבוע מתח בנקודה ידועה.
ב-1939 פרסמו השניים מאמר ב-Nature, שבו הציגו את הישגיהם למדוד פוטנציאלי פעולה מתוך סיב עצב.
בשנה הראשונה של מלחמת העולם השנייה, היה האקסלי סטודנט לרפואה, אולם לאחר ההפצצות על לונדון הופסקו הלימודים.
בעקבות זאת, הצטרף לצבא הבריטי, ועזר לחיל התותחנים הבריטי בפיתוח הגנה נגד מטוסים ואחר כך בפיתוח כלים לצי המלכותי הבריטי.
לאחר המלחמה, בין השנים 1946–1952 חזר לעבוד עם הודג'קין והשניים פיתחו תאוריה, שפורסמה ב-1952, העוסקת בפוטנציאל פעולה.
התאוריה עמדה בבסיס רוב התאוריות בנוירוביולוגיה במשך כמה עשורים.
באותן שנים עבד גם על סיבי עצב העטופים במיאלין.
ממחקריהם פיתח האקסלי משוואות, המסבירות את פעילות העצבים מבחינה מתמטית, משוואות בהם משתמשים גם היום, עשרות שנים מאוחר יותר.
ב-1952, יצר מיקרוטום למיקרוסקופ אלקטרונים שמאפשר לחקור סיבי שריר, נושא בו התמקדו מחקריו החל משנה זו.
הוא פיתח משוואות העוסקות בפעילות של צומתי המיוזין בשריר, צמתים המאפשרים את התנועה של האקטין והמיוזין אלה מול אלה ובכך את תנועת השריר.
משוואות אלה אפשרו הבנה טובה יותר של פעילות השרירים ובכך גם הבנה טובה יותר של יכולות תנועה של אורגניזמים.
עד יום מותו, החזיק במשרה של מרצה לפיזיולוגיה, למדעי הטבע ולרפואה בקולג' טריניטי.
ב-1980 שימש גם כעמית מחקר באימפריאל קולג'.
הוא המשיך לעבוד בקולג' ובאוניברסיטה של קיימברידג' עד 1960, אז קיבל משרה כראש המחלקה לפיזיקה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
האקסלי ערך את כתב העת לפיזיולוגיה (Journal of Physiology), וכן את כתב העת לביולוגיה מולקולרית (Journal of Molecular Biology).
ב-1955 נבחר כחבר בחברה המלכותית, ואף זכה במדליית קופלי ב-1973. ב-1969 מונה לפרופסור-חוקר של החברה המלכותית.
ב-1974 העניקה לו אליזבת השנייה תואר אבירות, וב-1983 הצטרף למסדר ההצטיינות.
בין השנים 1976–1977 היה נשיא האיגוד הבריטי למדע (British Science Association), ומ-1980 עד 1985 מונה לנשיא חברה המלכותית.
ב-1963 זכה בפרס נובל לרפואה ולפיזיולוגיה על מחקרו המשותף עם אלן הודג'קין, שעסק בפוטנציאלי פעולה בעצבים.
מחקריהם של האקסלי והודג'קין הובילו אותם לשער שיש תעלות יונים, השערה שאוששה כמה עשורים מאוחר יותר, לאחר פיתוח של שיטות עליהם זכו ארווין נהר וברט זקמן בפרס נובל לרפואה ולפיזיולוגיה לשנת 1991.
אנדרו כריסטיאן ויגינס הוא כדורסלן קנדי המשחק בקבוצת מיאמי היט מליגת ה-NBA, בעמדות הפאוור פורוורד ויגינס נלקח בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA 2014, לאחר ששיחק עונה אחת באוניברסיטת קנזס.
ויגינס נולד בטורונטו, בירת אונטריו ב-23 בפברואר 1995, וגדל בקרבת ווהן.
הוא בנו של כדורסלן העבר מיטשל ויגינס והאצנית האולימפית מריטה פיין.
ויגינס התחיל לשחק באוניברסיטת קנזס ב-14 במאי 2013. לפני כן, התלבט בין קנזס לבין אוניברסיטאות פלורידה, קנטקי וקרוליינה הצפונית.
ב-13 בינואר 2014 ויגינס קלע 17 נקודות ואסף 19 ריבאונדים בניצחון 77–70 על אוניברסיטת המדינה של איווה.
ויגינס רשם בעונתו במכללות ממוצעים של 17.1 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק, וקלע 34.1% בזריקות לשלוש.
ב-8 במרץ 2014, ויגינס קלע 41 נקודות נגד אוניברסיטת מערב וירג'יניה.
בוויגינס נתלו תקוות גדולות, והוא נבחר במקום הראשון בדראפט ה-NBA 2014 על ידי קליבלנד קאבלירס.
כחודש לאחר מכן עבר למינסוטה טימברוולבס כחלק מ שכלל גם את אנתוני בנט ובחירת דראפט בתמורה למעברו של קווין לאב ממינסוטה לקליבלנד.
ויגינס ערך את משחק הבכורה שלו ב-NBA ב-29 באוקטובר 2014 נגד ממפיס גריזליס.
ב-18 דקות משחק, הוא רשם 6 נקודות, 3 ריבאונדים, 2 חטיפות ואסיסט בהפסד קבוצתו 101–105. ב-31 בינואר 2015 שיחק ויגינס את משחקו הטוב ביותר בעונה עם 33 נקודות ו-4 חטיפות בהפסד לקליבלנד קאבלירס.
ב-13 בפברואר 2015 זכה ויגינס בפרס ה-MVP של משחק הכוכבים העולים במסגרת סוף-שבוע האולסטאר, לאחר שקלע 22 נקודות ו"קבוצת העולם" בהנהגתו ניצחה את "קבוצת ארצות הברית" בתוצאה 121–112. בסיום עונה זו זכה ויגינס בפרס רוקי השנה ב-NBA, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
ב-13 בנובמבר 2016 קלע שיא קריירה של 47 נקודות במשחק קבוצתו מול לוס אנג'לס לייקרס.
בכך קבע ויגינס את שיא המועדון עם משחקו ה-19 ברציפות בו קלע לפחות 20 נקודות.
באוקטובר 2017 חתם ויגינס על הארכת חוזה במינסוטה ל-5 עונות נוספות (החל מעונת ) עבור כ-148 מיליון דולר.
במשחק מול סן אנטוניו ספרס ב-18 בינואר 2019 עקף את סם מיטשל בדרך למקום השני בטבלת הקלעים המובילים בתולדות הטימברוולבס.
בעונת רשם טריפל-דאבל בפעם הראשונה, עם 18 נקודות, 10 ריבאונדים ו-11 אסיסטים.
בפברואר 2020, לאחר כ-5 וחצי עונות במינסוטה, הועבר יחד שתי בחירות דראפט עתידיות בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, בתמורה לדיאנג'לו ראסל, אומארי ספלמן וג'ייקוב אוואנס.
בעונת 2021/2022 נבחר וויגינס בפעם הראשונה בקריירה למשחק האולסטאר, כשחקן פותח בחמישיית המערב.
בשנת 2025 עזב וגיינס את גולדן סטייט כחלק מעסקה סיבובית משמעותית ועבר למיאמי היט.
את מקומו בווריורס תפס ג'ימי באטלר.
תמורתו הגיעו למיאמי גם קייל אנדרסון, פי ג'יי טאקר, בחירת סיבוב ראשון (מוגנת לטופ 10 ב-2025) ולקבוצת יוטה ג'אז דניס שרודר ובחירת סיבוב שני ואילו דטרויט פיסטונס לינדי ווטרס, ג'וש ריצ'רדסון.
ויגינס השתתף באליפות העולם בכדורסל עד גיל 17 ב-2010 ובאליפות אמריקה בכדורסל עד גיל 18 ב-2012 ועזר לנבחרת הקנדית לזכות במדליית ארד בשני הטורנירים.
במהלך הטורניר ב-2010, ויגינס היה חברו לקבוצה של אנתוני בנט, חברו לקבוצה במינסוטה טימברוולבס אשר נבחר ראשון בדראפט ה-NBA 2013. לאורך הטורניר הוא הוביל את הקבוצה עם 15.2 נקודות ו-7.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ויגינס שיחק עבור נבחרת קנדה בכדורסל באליפות האמריקות בכדורסל 2015, שמקנה זכות השתתפות באולימפיאדת הקיץ 2016. בסיועו של ויגינס זכתה הנבחרת הקנדית במדליית הארד.
הוא קלע 15.1 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לנבחרת הטורניר.
אנדרו לאק הוא שחקן פוטבול אמריקאי לשעבר, ששיחק בעמדת הקוורטרבק בקבוצת אינדיאנפוליס קולטס מליגת ה-NFL.
לאק נבחר על ידי הקולטס במקום הראשון בדראפט ה-NFL ב-2012 לאחר ששיחק שלוש שנים באוניברסיטת סטנפורד.
הוא נבחר ארבע פעמים למשחק הפרו בול ובעונת 2014 הוביל את הליגה עם 40 מסירות לטאצ'דאון.
סי., בנם של קת'י ואוליבר.
אביו שיחק אף הוא כקוורטרבק ב-NFL.
בילדותו גדל באנגליה ובגרמניה, מדינה בה אביו ניהל שתי קבוצות פוטבול מקומיות.
הוא למד בתיכון הבינלאומי בפרנקפורט ועם שובה של משפחתו לארצות הברית השלים את לימודיו בתיכון ביוסטון.
ב-2008 החל ללמוד באוניברסיטת סטנפורד.
בשנתו השנייה החל להשתתף במשחקי נבחרת הפוטבול של האוניברסיטה תחת הדרכתו של המאמן ג'ים הארבו.
בשלוש השנים בהן שיחק בקבוצה שבר שיאים רבים והצטיין הן במסירה והן בריצה.
ב-2011 זכה בפרס מקסוול ובפרס וולטר פייטון המוענקים לשחקני המכללות המצטיינים וסיים שני בדירוג לגביע הייזמן.
הצטיינותו והפוטנציאל שייחסו לו הובילו לקמפיין אוהדים של קבוצות ב-NFL, שזכה לכינוי "Suck for Luck", בו עודדו את קבוצותיהם להפסיד בניסיון ולתפוס את המקום הראשון בדראפט של 2012 השמור לקבוצה עם המאזן הגרוע ביותר.
לאק נבחר במקום הראשון בדראפט על ידי אינדיאנפוליס קולטס ששיחקה את כל עונת 2011 ללא כוכבה, הקוורטרבק פייטון מאנינג.
בעונת הרוקי שלו הוביל את הקולטס למאזן של 11 ניצחונות ו-5 הפסדים (לעומת 14 הפסדים בשנה קודמת).
הוא מסר ל-4,374 יארד (שיא לשחקן בעונתו הראשונה), 23 טאצ'דאונים והוסיף 255 יארד בריצה ו-5 טאצ'דאונים.
בפלייאוף הודחו הקולטס בסיבוב הראשון על ידי בולטימור רייבנס.
בעונתו השנייה מסר ל-3,822 יארד ו-23 טאצ'דאונים ורץ ל-377 יארד עם 4 טאצ'דאונים.
את העונה סיימו הקולטס שוב במאזן 11–5. בסיבוב הראשון בפלייאוף הוליך את קבוצתו מפיגור של 28 נקודות לניצחון 45–44 על קנזס סיטי צ'יפס.
במשחק זה מסר ל-433 ו-4 טאצ'דאונים.
בסיבוב השני הפסידו הקולטס לניו אינגלנד פטריוטס 43-22, משחק בו מסר לאק ל-331 יארד, 2 טאצ'דאונים ונחטף 4 פעמים.
עונת 2014 הייתה עונת השיא של לאק כשהוביל את הליגה עם 40 מסירות לטאצ'דאון ודורג שלישי עם 4761 יארדים במסירה.
בפלייאוף גברו הקולטס על סינסינטי בנגלס ודנוור ברונקוס בטרם הודחו בגמר ה-AFC על ידי ניו אינגלנד פטריוטס.
במהלך עונת 2015 החמיץ לאק לראשונה משחק, כשנעדר בעקבות פציעה בכתפו ממחזורים 4 ו-5. בנובמבר 2015 הודיעה הקבוצה כי לאק ייעדר למשך מספר שבועות בעקבות קרע בשריר בטנו ובעיות בכליות.
הוא לא שב לשחק בעונה הסדירה.
ביוני 2016 חתם על הארכת חוזה עד שנת 2021 במסגרתו יקבל סכום של 140 מיליון דולר (מהם 87 מיליון דולר מובטחים גם אם לא ימומש החוזה לכל השנים) והיה בכך לשחקן בעל המשכורת הגבוהה בתולדות ה-NFL.
לאק החמיץ את כל עונת 2017 בעקבות פציעה.
הוא חזר לשחק בעונת 2018 בה מסר ל-4,593 יארד ו-38 טאצ'דאונים, והוליך את אינדיאנפוליס קולטס לפלייאוף לראשונה מאז עונת 2014. בסיבוב הראשון בפלייאוף גבר אינדיאנפוליס בחוץ על יוסטון טקסאנס 21–7 כשלאק מוסר ל-222 יארד, שני טאצ'דאונים וחטיפה אחת.
בסיבוב השני הודחה אינדיאנפוליס לאחר הפסד לקנזס סיטי צ'יפס 13–31 במשחק בו רשם לאק 203 יארד וטאצ'דאון אחד במסירה.
בתום העונה נבחר לשחקן הקאמבק של השנה.
באוגוסט 2019, הודיע על פרישה ממשחק.
ב-2024 הודיע כי ימונה למנהל הכללי של תוכנית הפוטבול באוניברסיטת סטנפורד.
מעודכן לסוף העונה הסדירה של 2018:
אנדרו ג'קסון יאנג, הבן הוא פוליטיקאי, דיפלומט, כומר ופעיל זכויות אדם אמריקאי.
כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, ראש עיריית אטלנטה ושגריר ארצות הברית באומות המאוחדות.
יאנג נולד בניו אורלינס שבלואיזיאנה.
סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת דילארד ותואר בלימודי דתות באוניברסיטת הווארד ב-1951. ב-1955 סיים לימודיו בסמינר לכמרים בהרטפורד שבקונטיקט.
שימש כומר בעיירה מריון שבאטלנטה, בתומאסוויל ובביצ'טאון שבג'ורג'יה.
ב-1964 מונה ליו"ר בפועל של "התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית" (SCLC), תנועת זכויות האדם שהקים מרטין לותר קינג ושימש סגנו של לותר קינג.
הוא היה פעיל בארגון מאבקי התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית בין השאר במערכת ברמינגהאם, והמצעדים מסלמה למונטגומרי ונעצר מספר פעמים.
הוא שהה לצדו של לותר קינג בעת הירצחו ב-1968.
ב-1972 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של ג'ורג'יה, הוא נבחר לתפקיד פעמיים נוספות.
בינואר 1977 התפטר מתפקידו ומונה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר לשגריר ארצות הברית באומות המאוחדות.
הוא נאלץ להתפטר ב-1979 לאחר שהמוסד חשף את פגישתו החשאית עם נציג אש"ף באו"ם זהדי לביב תרזי וכן פגישות לא-רשמית בווינה עם איש אש"ף עיסאם סרטאווי, וזאת בניגוד להבטחות הממשל האמריקאי לישראל.
באוגוסט 1979 התראיין יאנג בתוכנית "פגוש את העיתונות" וכשנשאל אודות הפרשה, גינה את ישראל וכינה אותה "עקשנית ונוקשה."
באוקטובר 1981 נבחר לראשות עיריית אטלנטה וכיהן כראש העיר מינואר 1982 עד ינואר 1990. לאחר מכן ניסה ללא הצלחה להיבחר לתפקיד מושל ג'ורג'יה.
ב-1994 מונה על ידי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון למנהל קרן פיתוח לאזור דרום אפריקה.
יאנג זכה לעיטורי כבוד רבים, בהם מדליית החירות הנשיאותית שהעניק לו קרטר ב-1981, לגיון הכבוד הצרפתי, מדליית ספינגרן מטעם ארגון ה-NAACP על הישגים יוצאי דופן כאפרו-אמריקאי, פרס אמי על מפעל חיים וב-2011 הוצג דיוקנו באופן קבע בגלריית הדיוקנאות הלאומית.
יאנג נשוי בשנית לאחר שהתאלמן מרעייתו הראשונה ואב לארבעה.
אנדרו ויליאם מלון היה בנקאי, איש עסקים ותעשיין שכיהן בתפקידים שונים בממשל האמריקאי ובהם שגריר ארצות הברית בבריטניה ומזכיר האוצר של ארצות הברית מה-4 במרץ 1921 עד ה-29 בפברואר 1932.
אביו היה בנקאי ממוצא סקוטי-אירי.
הוא למד באוניברסיטה של פיטסבורג ועזב לפני שסיים את התואר שלו.
מגיל צעיר, מלון התמחה בכספים.
ב-1872 הפך את עסקי הפחם והעץ של אביו לרווחיים.
ב-1880 הצטרף לבנק של אביו, וכעבור שנתיים הפך לבעלים של הבנק.
הוא היה אחד מהאנשים העשירים ביותר בכל ארצות הברית, וכמות המס ששילם הייתה השלישית בגודלה, כשרק ג'ון ד.
רוקפלר והנרי פורד שילמו יותר מס ממנו.
בתפקידו כשר האוצר, הונו הוערך בכ-300–400 מיליוני דולרים.
מלון מונה לתפקיד מזכיר האוצר בידי וורן הרדינג עם הפיכתו לנשיא ב-1921. הוא נשאר בתפקיד כמעט אחת-עשרה שנים, גם תחת הנשיאים קלווין קולידג' והרברט הובר.
במהלך כהונתו כמזכיר האוצר, היה מלון מהאחראים המרכזיים למדיניות הפחתת המיסים בארה"ב בשנות ה-20 של המאה ה-20, שנועדה לעודד צמיחה כלכלית.
הרדינג קרא לרפורמה במערכת המס, העלאת מכסי המגן, עדכון מסי המלחמה ויצירת מערכת תקציב פדרלית, עקרונות בהם מלון תמך.
הוא היה רפובליקני שמרן, ולא אהב את ההוצאה הממשלתית הגבוהה ללא מקורות הכנסה או חסכונות.
הוא הגיע להסכמים עם מדינות אירופה בנוגע לחובות מימי מלחמת העולם הראשונה.
ב-1931, טען שגרמניה לא תבצע שמיטת חובות.
אחת ממטרותיו הגדולות של מלון הייתה להקטין את החוב מימי המלחמה.
לכן הוא נאלץ להגדיל הכנסות ולהקטין הוצאות.
הוא האמין ששיעורי מס גבוהים מדי עודדו התחמקות ממס, ושהורדת מיסים תועיל דווקא לעלייה בהכנסות עקב עליה בתשלומים, ותגביר את ההשקעות בעסקים.
תוכניתו כללה ארבע נקודות עיקריות:
הורדת מיסים על הכנסות נמוכות מ-4% לחצי אחוז בלבד.
הפחתת מס על נכסים כדי למנוע התחמקות ממס.
חיסכון בהוצאות: פיטורי עובדים ממשלתיים, קיצוץ בגודל השטרות כדי לחסוך בדיו ובניירות.
מלון עדיין תמך במס הכנסה פרוגרסיבי, אולם טען ששיעור מס של 25% או פחות יעודד את העשרים לשלם.
ב-1926 באו 65% מההכנסה ממסים מהכנסות של 300,000 דולר ומעלה, לעומת 20% בלבד ב-1921. נטל המס על השכבות הנמוכות צנח.
מלון הפחית את החוב הציבורי משיא של שלושים ושלושה מיליארד דולרים ב-1919 ל-16 מיליארד ב-1929, אולם השפל הגדול הוביל שוב לעלייה בחוב.
שיעור המס המרבי עלה ל-80% ב-1935 והממשלה העלתה מיסים כדי לפצות על אובדן ההכנסה.
תוכנית המס חיזקה את מעמד העירוניים לעומת הכפריים.
רפובליקנים מאזורים חקלאיים, כמו הדרום, המערב והמערב-התיכון, התנגדו לתוכנית כיוון שהתנגדו לעליית כוח העיר.
מלון האמין שקיצוץ במס לעשירים יעזור לכלכלה יותר מנטל מס גבוה.
עם תחילת השפל איבד מלון מהפופולריות שלו.
הוא התנגד למעורבות ממשלתית, וטען שיש להותיר לשוק לנקות את עצמו.
הנשיא הובר התנגד לכך וניהל מדיניות של מעורבות ממשלתית.
את רוב הזמן בין 1929 ל-1931, הקדיש מלון לגביית חובות מימי המלחמה.
הוא הואשם שהייתה לו מניה בארגון שמכר אלכוהול.
מלון טען שאת המניות הוא מכר לפני מינויו לתפקיד מזכיר האוצר.
בינואר 1932, 25,000 גברים מובטלים מפנסילבניה ("צבא קוקס") צעדו לוושינגטון כדי למחות בפני הקונגרס והובר להתחיל בתוכנית עבודה.
הובר, מחשש לאלימות מצד הקומוניסטים, הורה על חקירה.
החקירה גילתה כי מלון מימן את הצעדה.
לא ידוע מה היו המניעים שלו, אולם האירוע פגע קשות בהובר.
בינואר 1932, חברי קונגרס תומכי רוזוולט קראו להתפטרות של מלון.
מלון קיבל כתב מינוי כשגריר בבריטניה והתפטר בפברואר.
לאחר שנה, הוא פרש מהחיים הפוליטיים.
ב-1935, ממשל רוזוולט (ששנא את מלון בגלל השקפתו הכלכלית) האשים את מלון בהעלמת מס.
לאחר שנתיים, ולאחר מותו של מלון, הוא זוכה מכל האישומים.
אנדרו מייקל הולנס הוא ראש ממשלת ג'מייקה מטעם מפלגת הלייבור של ג'מייקה.
בין השנים 2012 ל-2016 כיהן כראש האופוזיציה לאחר כהונה קצרה כראש ממשלה בין אוקטובר 2011 לינואר 2012.
הולנס נולד בשנת 1972 בספניש טאון שבג'מייקה, בעל תואר מוסמך בלימודי מנהל ופיתוח מאוניברסיטת איי הודו המערבית.
בשנת 1996, לאחר פעילות חברתית, התמנה על ידי ראש מפלגתו וראש הממשלה דאז, אדוארד סגה, לעוזר מיוחד.
בשנת 1997 נבחר כחבר פרלמנט.
בשנת 2007 התמנה לשר החינוך בממשלתו של ברוס גולדינג.
ב-23 באוקטובר 2011 ירש את גולדינג כיו"ר המפלגה וראש הממשלה, תוך שהוא שומר על תיק החינוך.
בדצמבר אותה שנה קרא לקיום בחירות, אולם בבחירות שהתקיימו בסוף אותו חודש הפסידה מפלגתו את השלטון.
בבחירות שנערכו ב-26 בפברואר 2016 זכתה מפלגתו בבכורה על חודו של מושב בפרלמנט (32 מושבים לעומת 31 למפלגת העם הלאומית היריבה).
ב-3 במרץ אותה שנה הושבע בפעם השנייה לראש ממשלה.
רעייתו נבחרה באותן בחירות לחברת פרלמנט.
ב-3 בספטמבר 2020 ניצחה מפלגת הלייבור של ג'מייקה (JLP) בראשותו את הבחירות הכלליות (48 מושבים לעומת 15 למפלגת העם הלאומית היריבה).
הוא הושבע לכהונה נוספת ב-7 בספטמבר 2020.
בשנת 1997 נישא לג'ודית לנדל, לזוג שני ילדים.
הולנס הוא חבר הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.
אנדרו כהן הוא כדורגלן מלטזי המשחק בעמדת הקשר, קפטן קבוצת גזירה יונייטד מהליגה המלטזית.
ראשית הקריירה והעשור הראשון של המאה ה-21
כהן נולד ב-13 במאי 1981 בכפר קלקרה שבחוף המזרחי של מלטה, והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של פאולה היברניאנס.
ביוני 1999 צורך לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, לקראת עונת 1999/00. כהן הופיע בקבוצת הבוגרים בפעם הראשונה במשחק נגד גוזו והבקיע את שערו הראשון במשחק נגד ולטה, באפריל 2000. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת רשם שבע הופעות והבקיע פעם אחת, כשהקבוצה סיימה במקום השישי בליגה.
בעונה הבאה התייצב מעמדו של כהן כשחקן הרכב, כשהוא מגיע ל-19 הופעות, בהן הוא מבקיע שלושה שערים.
הקבוצה סיימה את עונה זו, עונת 2000/01 במקום הרביעי.
תואר האליפות הראשון של כהן הגיע בעונת 2001/02, בה זכה באליפות ליגת העל המלטזית יחד עם קבוצתו, כשהוא רושם נתונים דומים לנתוניו בעונה הקודמת, עם תוספת של שער אחד.
כהן היווה נדבך חשוב בקבוצה הזו, שסימנה את סוף בצורת התארים וההצלחות של הקבוצה מפאולה.
כהן והמועדון לא הצליחו לשמר את ההצלחה וסיימו את עונת 2002/03 במקום הרביעי, כשכהן מופיע 17 פעמים במדי הקבוצה ומבקיע שלושה שערים.
עונת 2003/04 הייתה עונת פריצה מבחינתו של כהן, כששיתף פעולה עם חלוץ פורה בדמותו של טרנס סקרי, שגם לו הייתה זו עונת התעלות לאחר שעלה לבוגרים של היברניאנס מקבוצת הנוער של סט.
ג'ורג'ס שנה לאחר הצטרפותו של כהן לקבוצת הבוגרים.
הצמד פתח ביחד בהרכב באופן קבוע באותה עונה, שבה הבקיעו ביחד 15 שערים (מתוכם שבעה של כהן), כשכהן רושם 23 הופעות וסקרי שתיים פחות ממנו.
ההכרה בעונה המצוינת של כהן לא איחרה להגיע, והוא זכה לזימון ראשון לנבחרת הלאומית מהמאמן הגרמני הורסט היס, ואף ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ב-18 באוגוסט 2004, מול נבחרת איי פארו.
עונת 2004/05 הייתה עונה טובה אף יותר מקודמתה עבור כהן, שכן הוא כבש בעונה זו שיא קריירה של 21 שערים בכל המסגרות, על פני 27 משחקים.
הקבוצה סיימה שוב במקום השלישי באותה עונה, אך כהן קיבל על היכולת הטובה שהציג באותה עונה את פרס כדורגלן השנה במלטה.
בעונה שלאחר מכן כהן קיבל שוב את אותו פרס, כשהפעם הוא כובש 14 שערים ב-26 משחקים, והקבוצה מסיימת במקום הרביעי אך זוכה, לראשונה בתקופתו של כהן, בגביע המלטזי, אחרי ניצחון בגמר בתוצאה 1-0 על פלוריאנה.
בעונת 2006/07 זכתה הקבוצה שוב בגביע, אך שוב סיפקה עונה בינונית בליגה כשהיא מסיימת במקום החמישי.
לכהן היו בעונה זו שמונה שערים ב-24 משחקים.
בעונה שלאחר מכן אמנם זכתה הקבוצה בסופרקאפ המלטזי, אך הציגה עונה חלשה כשסיימה במקום השביעי, למרות שישה שערים של כהן ב-23 הופעות.
כהן היה בורג מרכזי באליפות המפתיעה של היברניאנס בעונת 2008/09, כשהוא מבקיע 9 פעמים ב-22 הופעות בדרך לאליפות השנייה שלו.
השינוי הדרסטי בעונה זו יכול להיזקף לזכותו של המאמן החדש שמונה באותה עונה לעמוד בראש הצוות המקצועי של פאולה, האנגלי מארק מילר, שגייס ופיתח שחקנים כמו כהן, סקרי וקלייטון פאילה.
לקראת עונת 2009/10 אמנם ציפו לגדולות משלושת השחקנים הגדולים של המועדון באותו זמן, כהן, סקרי ופאילה, אך המועדון נאלץ למכור את שני האחרונים ל-ולטה ולסלימה וונדררס בהתאמה, כך שרק כהן נשאר בנאמנותו למועדון.
עונה זו הסתיימה בקול ענות חלושה כשהקבוצה סיימה במקום החמישי המאכזב, כשלכהן שישה שערים ושבעה בישולים ב-27 הופעות במדי קבוצתו.
בעונת 2010/11 כהן הבקיע שבעה שערים ובישל תשע פעמים ב-27 משחקים בכל המסגרות, כשהקבוצה נמצאת בשפל נוסף ומסיימת במקום הלפני-אחרון.
בעונה הבאה כהן והיברניאנס זכו בתואר ראשון מאז האליפות ב-2009: גביע, כשבמהלך הקמפיין כהן מבקיע שני שערים ומבשל אחד נוסף.
גם בליגה הם חוו עונה מוצלחת, כשלכהן תשעה שערים ו-11 בישולים ב-31 משחקים.
בעונת 2012/13 המצב היה דומה - סגנות עם עשרה שערים ו-15 בישולים לכהן ב-40 משחקים בכל המסגרות.
העונה הבאה הייתה סולידית גם היא, עם שישה שערים ו-10 בישולים ב-33 משחקים לכהן, כשהקבוצה מסיימת במקום השלישי.
בעונת 2014/15 כהן זכה בפרס שחקן השנה במלטה בפעם השלישית, עם אליפות מספר 11 של הקבוצה.
כהן אמר אז ש"הזכייה בפרס שחקן השנה הייתה רק הדובדבן שבקצפת בעונה הזו".
עונת השיא המאוחרת, בגיל 34, הסתכמה בעשרה שערים ו-16 בישולים ב-38 משחקים בכל המסגרות, כשבנוסף כהן מוביל את הקבוצה לגמר הגביע.
הקבוצה גם זכתה בסופרקאפ המלטזי בסיום אותה עונה.
בעונת 2015/16 הבקיע כהן תשעה שערים ובישל 14 פעמים, ב-38 משחקים.
הקבוצה סיימה במקום השני באותה עונה.
ב-31 בינואר 2017 עזב את היברניאנס אחרי 20 שנה בקבוצה, וחתם בגזירה יונייטד לשנתיים וחצי.
בעונה המלאה הראשונה לאחר המעבר הפתיעו כהן והקבוצה את הליגה וסיימו במקום השלישי.
באותה עונה נבחר כהן לשחקן העונה בפעם הרביעית, שיא כל הזמנים.
מוצאו של כהן הוא מאנגליה, אך הוא אינו יהודי למרות מה שמרמז שם משפחתו.
כהן היה מאז ומעולם אוהד של היברניאנס, וזו גם הסיבה שלא עבר לקבוצה אחרת כמעט עד לסוף הקריירה, על אף שקיבל הצעות כספיות גבוהות יותר.
שכרו של כהן הוערך בכ-40 אלף אירו לעונה בשיא הקריירה.
אנדרו ג'רמי וייקפילד הוא גסטרואנטרולוג וחוקר רפואי לשעבר מבריטניה, שנודע בשל מאמר לא מבוסס מ־1998, שבו טען כי זיהה קשר בין "החיסון המשולש", שנועד למנוע תחלואה בחצבת, חזרת ואדמת, ובין הופעת אוטיזם ומחלות מעיים.
בעקבות פרסום המאמר, רישיונו הרפואי נשלל והלאנסט, המגזין הרפואי שבו פורסם המאמר, חזר בו מפרסום המאמר.
וייקפילד ממשיך בפעילותו כמתנגד חיסונים (הכוללת הופעה בכנסים ויצירת סרטים כמו vaxxed).
המאמר הציג דיווח של 12 מקרים בלבד.
תוצאות המאמר על הקשר בין החיסון המשולש למחלות, והמסקנות שנבעו ממנו, הופרכו מכל וכל.
מאמרו של וייקפילד הוביל לצניחה בשיעורי ההתחסנות בארצות הברית, בריטניה ואירלנד, ובהתאם לעלייה בתחלואה בחצבת וחזרת ולעלייה בתמותה ממחלות אלו.
אזהרותיו החוזרות ונשנות נגד החיסון תרמו לאווירה של חוסר אמון כלפי כלל החיסונים, ולהופעתן המחודשת של מחלות שנחשבו עד אז כנשלטות.
וייקפילד פרסם את המאמר בכתב העת הרפואי לאנסט ב־1998. אחרי פרסום המאמר, חוקרים אחרים שניסו לחזור על הניסויים לא הגיעו לאותן תוצאות שפרסם וייקפילד, ולא הצליחו לאשש את הנחתו בדבר הקשר בין החיסון המשולש ואוטיזם, ובמקביל בין האוטיזם ומחלות המעיים.
ב־2004 העלתה בדיקה של כתב הסאנדיי טיימס הבריטי בריאן דיר שוייקפילד פעל מתוך ניגוד עניינים כלכלי.
תגלית שהובילה לבסוף לכך שרוב שותפיו של וייקפילד למאמר משכו את תמיכתם בפרשנות הממצאים.
בהמשך, המועצה הרפואית הכללית הבריטית חקרה טענות להתנהגות בלתי הולמת מצידם של וייקפילד ושניים מעמיתיו לשעבר, חקירה שהתמקדה בממצאי תחקיר הסאנדיי טיימס, ובהם בין היתר הטענה שילדים לוקי אוטיזם נחשפו שלא לצורך לפרוצדורות רפואיות פולשניות, ובהן קולונוסקופיה וניקור מותני, והטענה שוייקפילד פעל ללא ההסמכה האתית הנדרשת מוועדת האתיקה המוסדית הרלוונטית.
בנוסף למאמר זה, ב־28 בינואר 2010, קבעה ועדה סטטוטורית בת חמישה חברים של המועצה הרפואית הכללית כי 36 מהטענות נגד המאמר הוכחו, כולל ארבע טענות בדבר חוסר יושר ו־12 טענות בדבר ניצול ילדים פגועים התפתחותית.
הוועדה פסקה כי וייקפילד "כשל בחובתו כרופא אחראי", וכי בפרסום המאמר הוא פעל הן בניגוד לאינטרס של מטופליו והן "באופן לא־ישר ולא־אחראי".
חודש לאחר מתן הפסיקה, הלאנסט חזר בו לחלוטין מפרסום המאמר המקורי וציין כי חלקים ממנו היו שקריים לחלוטין; העורך הראשי של כתב העת אמר כי המאמר היה "מוטעה מעיקרו" וכי לאנסט "הוּלך שולל".
שלושה חודשים לאחר מכן רשם הרופאים הבריטי פסל את רישיונו של וייקפילד ואסר עליו לעסוק ברפואה בבריטניה, בנימוק שהוא בדה את תוצאות המאמר.
ב־2011, מאמר מערכת בכתב העת הרפואי BMJ כינה את עבודתו של וייקפילד כ'זיוף מתוחכם'.
במאמר המשך שלו ב־BMJ, בריאן דיר טען כי וייקפילד תכנן לעורר פאניקה מהחיסון המשולש, ובעקבותיה להשיק מיזם עסקי שירוויח מבדיקות רפואיות חדשות ו"בדיקות מבוססות ליטיגציה".
בנובמבר 2011, דיווח נוסף ב־BMJ חשף תוצאות גולמיות מהניסויים והראה כי בניגוד לטענותיו של וייקפילד בלאנסט, ילדים שהשתתפו בניסוי לא לקו בדלקות מעיים.
וייקפילד המשיך להגן על המאמר ומסקנותיו, וטען שאין בו כל זיוף, מרמה או מניע כלכלי.
בפברואר 2015 הוא חזר שוב על הכחשותיו וסירב לחזור בו מטענותיו, אף על פי ש"כעת שום גוף מקצועי מכובד לא תומך בהנחתו לקשר סיבתי בין החיסון המשולש ובין דלקת מעיים", כפי שקבע שופט בריטי בדיון הקשור למקרה.
אנדרו ניואל וייאת' (Andrew Newell Wyeth; 12 ביולי 1917 – 16 בינואר 2009) היה אמן חזותי, בעיקר צייר ריאליסטי, בסגנון הציור האזורי בארצות הברית.
הוא אחד האמנים הידועים ביותר בארצות הברית במחצית המאה ה-20.
הנושאים שהיו חביבים על וייאת' ביצירותיו היו הנופים והאנשים סביבו, בעיר הולדתו צ'אדס פורד בפנסילבניה ובבית הקיץ שלו בקושינג, מיין.
וייאת' ציין לעיתים קרובות כי: "אני מצייר את חיי."
אחד הדימויים הידועים ביותר באמנות המאה ה-20 בארצות הברית הוא הציור "עולמה של כריסטינה", המצוי באוסף המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
זהו ציור טמפרה משנת 1948, כאשר וייאת' היה בן 31.
אנדרו וייאת' היה הצעיר מבין חמשת ילדיו של המאייר והאמן אן.
וייאת' ואשתו קרולין בוקיאוס וייט.
הוא נולד ב-12 ביולי 1917. אביו היה אב קשוב אשר דאג לטפח את תחומי העניין והכישרון של כל אחד מילדיו.
משפחתו נהגה לבלות יחדיו בקריאה, טיולים ובטיפוח "קרבה לטבע", ולהיסטוריה המשפחתית.
אנדרו למד בבית כיוון שסבל מבריאות לקויה.
בדומה לאביו, וייאת' הצעיר אהב לקרוא והעריך את שירתו של רוברט פרוסט ואת כתביו של הנרי דייוויד ת'ורו ויחסיהם עם הטבע.
לרגישותו כאמן תרמו גם מוזיקה וסרטים.
מקור השפעה עיקרי, עליו דן וייאת' בהרחבה, היה סרט אילם משנת 1925, "המצעד הגדול", בבימוי קינג וידור .
וייאת' טען שראה את הסרט, אשר מתאר דינמיקה משפחתית דומה לשלו, "מאה ושמונים פעם" והאמין שליצירה קולנועית זו הייתה את ההשפעה הגדולה ביותר על עבודתו.
וידור יצר מאוחר יותר סרט תיעודי, בשם "מטאפורה", בו הוא דן עם וייאת' על השפעת "המצעד הגדול" על ציוריו, כולל הציורים: חורף 1946, שלג, דיוקן של רלף קליין ומפלט אחר הצהריים של ילד במעלה העץ.
אביו של וייאת' היה המורה אשר לימד אותו.
כיוון שלמד בבית, הוא ניהל חיים מוגנים וממוקדים באופן אובססיבי.
וייאת' סיפר על אותה תקופה: "אבא החזיק אותי כמעט בכלא, החזיק בי לעצמו בעולם שלי, ולא נתן לאף אחד להיכנס לתחום זה.
זה היה עשוי כמעט כאילו עלי להישאר ביער שרווד של רובין הוד עם העלמה מריאן והמורדים."
בשנת 1920 התפרסם אביו של וייאת' והמשפחה אירחה לעיתים קרובות ידוענים בהם פרנסיס סקוט פיצג'רלד ומרי פיקפורד.
הבית המה פעילות יצירתית ורוח תחרות.
כל אחיו של וייאת' היו מוכשרים.
אחותו הבכורה, הנרייט, הפכה לציירת דיוקנאות וטבע דומם ידועה.
קרולין, אחותו השנייה, הייתה אף היא לציירת.
נתנאל, הילד השלישי, היה ממציא מצליח.
אן הייתה מוזיקאית בגיל צעיר והפכה למלחינה בהיותה בוגרת.
אנדרו החל לצייר בגיל צעיר.
הוא ידע לשרטט עוד בטרם למד לקרוא.
כשהיה נער, אביו הביא אותו אל הסטודיו שלו והעניק לו את שיעורי האמנות היחידים שקיבל אי פעם.
אביו נטע בו השראה לאהבתו לנופים כפריים, לחוש הרומנטי ולמסורות אמנותיות.
למרות שוייאת' לא שאף להתמחות ביצירת איורים, הוא יצר איורים שעליהם הופיעה חתימת אביו בתקופת נעוריו.
בהדרכת אביו וייאת' התמחה בציור גוף האדם ובשימוש בצבעי מים, ומאוחר יותר למד מגיסו לצייר בטמפרה.
הוא למד בכוחות עצמו תולדות האמנות, ופיתח הערכה רבה לציירי הרנסאנס ולמסורת הציור האמריקאי, באופן מיוחד וינסלו הומר.
באוקטובר 1945 נהרגו אביו ואחיינו בן השלוש, בהתנגשות עם רכבת לאחר שרכבם נתקע על המסילה סמוך לביתם.
וייאת' התייחס למות אביו כאירוע מכונן שלו בקריירה אמנותית שלו, בנוסף להיותו טרגדיה אישית.
זמן קצר לאחר מכן, התגבש סגנונו האמנותי של וייאת' לסגנון שליווה אותו כאמן בוגר.
ב-1940, וייאת' התחתן עם בטסי ג'יימס, אותה פגש בשנת 1939 במיין.
כריסטינה אולסון, אשר הפכה למודל אייקוני בציורו "עולמה של כריסטינה", פגשה את וייאת' לאחר שהוצגה לו על ידי אשתו.
לבטסי הייתה השפעה רבה על אנדרו, בדומה לאביו.
היא נטלה תפקיד חשוב בניהול הקריירה האמנותית שלו.
פעם צוטטה כאומרת: "אני הבמאית ויש לי את השחקן הטוב בעולם".
בשנת 1943 נולד ילדם הראשון, ניקולס.
שלוש שנים אחריו נולד ג'יימס (ג'יימי").
וייאת צייר את דיוקנאות שני ילדים (הציורים "ניקולס" ו"רחוק").
בנו ג'יימי הלך בדרכי אביו וסבו והיה לדור השלישי של אמנים לבית וייאת'.
אנדרו וייאת' מת בשנתו ב-16 בינואר 2009, בעיר מגוריו צ'אדס פורד, פנסילבניה, לאחר מחלה קצרה.
בשנת 1937, כאשר וייאת' היה בן שלושים, הוא הציג לראשונה בתערוכת יחיד של צבעי מים בגלריה מקבת' בניו יורק.
כל הציורים שהוצגו בתערוכה נמכרו ועתידו מאותה עת נראה מובטח.
סגנונו שונה משל אביו, חסכני יותר, "יבש" ומוגבל יותר בקשת הצבעים בה השתמש.
וייאת' היה אמן חזותי, המתואר בעיקר כצייר בסגנון ריאליסטי.
בראיון שהעניק למגזין לייף בשנת 1965 אמר וייאת' כי למרות שרואים בו צייר ריאליסטי, היא רואה עצמו כאמן מופשט: "הדמויות שלי, האובייקטים של ציורי נושמים בדרך שונה; יש שם ליבה אחרת - התרגשות שהיא לבטח מופשטת.
אלוהים, כאשר אתה מתחיל להתבונן במשהו, באובייקט פשוט, ומבין את המשמעות העמוקה של אותו דבר - אם יש לך רגש ביחס אליו, אין לדבר סוף."
רוב עבודתו של וייאת' היא בסגנון אזורי.
הנושאים שהיו חביבים על וייאת' ביצירתו היו הנופים והאנשים אשר סביבו, בעיר הולדתו צ'אדס פורד בפנסילבניה ובבית הקיץ שלו בקושינג, מיין.
וייאת' חילק את זמנו בין שני בתיו וצייר בסגנונו במשך למעלה משבעים שנה.
את השראתו שאב מטיולים רגליים שעשה לבדו.
הוא פיתח קרבה חריגה לאדמה ולים ושאף להבנה רוחנית המבוססת על ידיעת ההיסטוריה ורגשות שלא ניתן להביעם במילים.
ציוריו מבוססים בדרך כלל על איורים מקדימים רבים בעפרון, או בקווים כלליים בצבעי מים, בטרם השלים את הציור בצבעי מים, במכחול יבש , או בטמפרה.
את ציורו הנודע "עולמה של כריסטינה" הוא צייר בשנת 1948 בחוות אולסון בקושינג, מיין.
זהו ציורו הידוע ביותר ובו נראית שכנתו, כריסטינה, שרועה בשדה מצהיב ופניה מופנים אל ביתה הנמצא על קו הרקיע.
וייאת' שאב השראה מכריסטינה, אשר הייתה נכה ממחלה ניוונית (שלא אובחנה) ואשר בילתה את רוב זמנה בביתה כיוון שלא הייתה מסוגלת ללכת על רגליה.
הציור נרכש על ידי מוזיאון MOMA מגלריה מקבת' בשנת 1949 במחיר של 1,800 דולר, מחיר נכבד באותה העת.
בית משפחת אולסון, הנראה בציור, שומר ושופץ למראהו בציור המפורסם והוא פתוח לקהל הרחב כחלק מתצוגת מוזיאון אמנות הפועל במיין.
בין השנים 1937 עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 וייאת' יצר כמעט 300 איורים, ציורים בצבעי מים ובטמפרה בבית משפחת אולסון.
ביוני 2011 הוכרז הבית כאתר היסטורי בזכות הפרסום לו זכה בציוריו של וייאת'.
בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 החל וייאת' לצייר את אנה וקרל קורנר, שכניו בצ'אדס פורד.
בדומה לציוריו את אולסן, משפחת קורנר והחווה שבה התגוררה היו אחד הנושאים הבולטים בציוריו של וייאת' במשך כמעט 50 שנה.
כנער נהג וייאת' לטייל בגבעות שבחוות קורנר והפך לידידם של אנה וקרל.
הם הזמינו את וייאת' לביתם והוא תיעד אותם, את ביתם ואת חייהם.
על חוות קורנר אמר וייאת' "לא חשבתי שהיא אתר ציורי.
היא עוררה את התרגשותי, באופן מופשט ורגשי." אף חוות קורנר הפכה לאתר תיירות בעקבות ציוריו של וייאת' ובשנת 2011 הוכרזה כאתר היסטורי לאומי.
בשנת 1986 ניתנה חשיפה תקשורתית נרחבת עם פרסום סדרה של 247 ציורים של הלגה טסטורף, אשה ממוצא גרמני, אותה פגש וייאת' בעת שטיפלה בקרל קורנר בחוותו.
וייאת' צייר את הלגה בין השנים 1971 עד 1985 מבלי שאשתו, או בעלה של הלגה, ידעו על כך.
הלגה שעבדה כעובדת סיעודית מעולם לא שימשה מודל קודם לפגישתה את וייאת' אולם עד מהירה חשה בנוח לשבת מול האמן לזמן ממושך, בעת שהוא צפה בה וצייר אותה עד לפרטים הקטנים בדמותה.
ציורי הלגה אינם בולטים כניסיון לחקירה פסיכולוגית של נושא הציור, אלא כחקירה דקדקנית של פני השטח הפיזיים בתוך הרקע האופייני לציורי של וייאת'.
כמעט תמיד וייאת' מצייר אותה כדמות שאינה מחייכת ופסיבית.
אולם, אף במגבלות האלה אותם קבע בציוריו, הוא מצליח לגלות איכויות חבויות של אופי ומצב רוח, בדומה לדיוקנאות הטובות שיצר.
העיסוק החוזר והמעמיק בדמות אחת, בנסיבות שונות ובמצבי רוח שונים, הוא חריג באמנות האמריקאית.
בשנת 1986 רכש לאונרד אנדרוז (1925-2009), מוציא לאור ומיליונר מפילדלפיה, כמעט את כל האוסף והותיר אותו בשלמותו.
עוד קודם לכן העניק וייאת' כמה מציורי הלגה לידידיו, כולל הציור המפורסם "מאהבים", אשר ניתן לאשתו.
בשנת 1987 הוצגו הציורים בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די.סי.
התערוכה כונתה "טעות אבסורדית", "מפעל חסר טעם" ו"אירוע טראומטי למוזיאון" על ידי המבקרים.
אוצר התערוכה, ניל האריס, אמר כי התערוכה הייתה "האירוע המקטב ביותר בגלריה הלאומית בשלהי שנות ה-80" והודה כי דאג באשר לאופי המציצני של תערוכת ציורי הלגה.
התערוכה הנודדת ספגה ביקורת לאחר שנודע מיד בסיומה כי האספן מכר את האוסף בשלמותו לחברה יפנית.
יצירתו של וייאת' נתונה במחלוקת שנים ארוכות.
מן הבחינה הטכנית הוא יצר יצירות יפות לעין, היה לו קהל גדול של אספנים והוא צבר הון רב במהלך חייו.
אולם מבקרים, אוצרי אמנות והיסטוריונים של אמנות חלוקים בדעתם באשר לחשיבות יצירותיו.
בשנת 1977 נשאל היסטוריון האמנות רוברט רוזנבאום מיהם האמנים
הזוכים להערכת-יתר ואלה שאינם זוכים להערכה לה הם ראויים במאה ה-20. תשובתו לשתי השאלות הייתה זהה: אנדרו וייאת'.
מעריציו של וייאת' מאמינים כי ציוריו, נוסף ליופיים, מכילים זרמים רגשיים, תכנים סמליים וערכים מופשטים מוסתרים.
רוב מבקריו מסכימים כי היה אמן מיומן בטכניקת ציור בטמפרה מחלמון ביצה שבה צייר ובצבעי מים.
וייאת' נמנע מלהשתמש בצבעי שמן.
שימושו באור וצל איפשר לדיוקנאותיו להאיר מן הקנבס.
רבים מציוריו ומן השמות שהעניק להם, מתייחסים לצלילים, בהם: "רעם מרוחק" (1961), "מעיין נובע" (1967).
ציורו "עולמה של כריסטינה" הפך לדימוי אייקוני, הישג שכמה מן הציירים הטובים ביותר לא השיגו.
ציוריו עומדים בניגוד גמור לזרם האמנות המופשטת, אשר הוביל את האמנות האמריקאית ואת המחשבה הביקורתית בתחום האמנות במאה ה-20. תערוכות מציוריו במוזיאונים שברו שיאים במספר הצופים בהן, אולם המבקרים התלהבו פחות מן היצירות.
עבודותיו של וייאת' נכללות באוספי מספר מוזיאונים ידועים, בהם המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MOMA), מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית וכן במוזיאונים רבים קטנים יותר.
בעולם יצירותיו אף נמצאות, בין השאר, באוסף המוזיאון הלאומי לאמנות של טוקיו, בארמיטאז' בסנט פטרבורג, בארמון המלכותי במילאנו ובאקדמיה לאמנויות היפות בפריז.
במהלך חייו זכה וייאת' להכרה ועיטורים רבים, ביניהם:
בשנת 1963 היה לצייר הראשון שזכה במדליית החירות הנשיאותית.
בשנת 1977 נבחר לאקדמיה לאמנויות יפות בפריז.
בשנת 1980 היה לאמן הראשון המתגורר בארצות הברית אשר נבחר לאקדמיה המלכותית לאמנויות.
בשנת 1988 זכה במדליית הזהב של הקונגרס.
בשנת 2007 זכה במדליה הלאומית לאמנויות.
אנדרו טוני הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בפילדלפיה 76' מליגת ה-NBA בשנים 1980–1988. כונה על ידי כתבי הספורט הבוסטוניים "חונק בוסטון" (Boston Strangler) בשל יכולתו לשלוט לבדו במשחקי הסיקסרס מול בוסטון סלטיקס.
בין המשחקים שהעניקו לו את הכינוי המשחק השביעי של גמר המזרח בשנת 1982, בו קלע 34 נקודות והוביל את קבוצתו לגמר ה-NBA.
בנוסף קלע 30 נקודות במשחק השני ו-39 נקודות במשחק הרביעי, וממוצעיו לאורך הסדרה היו 26.4 נקודות למשחק.
טוני נבחר על ידי הסיקסרס בבחירה השמינית בדראפט ה-NBA של שנת 1980, לאחר קריירת כדורסל מכללות באוניברסיטת דרום-מערב לואיזיאנה.
הוא נבחר לשני משחקי אולסטאר, בשנים 1982 ו-1983, וממוצעיו לאורך הקריירה הם 15.9 נקודות למשחק.
טוני היה חלק אינטגרלי מקבוצת הסיקסרס זוכת האליפות בעונת , שכונתה "פו פו פו", ונחשבת לאחת הקבוצות הגדולות בתולדות ה-NBA.
בקבוצה שיחקו בין השאר שחקנים כג'וליוס אירווינג, מוזס מאלון, בובי ג'ונס ומוריס צ'יקס.
הקריירה הקצרה שלו נגמרה בשל פציעות כרוניות ברגליו.
פאט ויליאמס , סגן הנשיא לענייני כדורסל של אורלנדו מג'יק, שיתף אנקדוטה אודות טוני בריאיון לתוכנית "The Really Big Show" ב-11 בפברואר 2010. ויליאמס סיפר כי כשהיה ג'נרל מנג'ר, בימי יריבות הסלטיקס והסיקסרס (בשנים 1980–1983), שאל את דני איינג', קלע הסלטיקס, מאיזה שחקן הוא הכי מפחד בהגיעה של תקופת הפלייאוף.
"לא מג'יק ולא ד"ר ג'יי, אנדרו טוני הוא זה שמותיר אותי ער בלילות!" ענה איינג'.
ויליאמס המשיך ואמר שלולא הפציעות הרבות שמהן סבל במהלך הקריירה היה טוני חבר בהיכל התהילה של הכדורסל.
כדורסלן העבר והפרשן של רשת TNT צ'ארלס בארקלי הצהיר שטוני הוא השחקן הטוב ביותר שהוא אי-פעם שיחק לצידו.
בנו של אנדרו טוני שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת אלבמה בברמינגהאם (UAB) ושיחק כדורסל מקצועני, בין היתר באסקו גדיניה הפולנית.
"וודי" לואיס הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל, בתפקידו האחרון כיהן כמפקד הצי השני של ארצות הברית.
לואיס נולד בלוס אלטוס שבקליפורניה.
ב-1985 סיים תואר ראשון בפיזיקה מהאקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לצי.
באפריל 2001 מונה למפקד טייסת הקרב 15, טייסת מטוסי F/A-18 הורנט.
הוא הוצב עמה בנושאות המטוסים "אנטרפרייז" ו"תאודור רוזוולט" והוביל אותה בפעילות מבצעית באזור המזרח התיכון ובמלחמת עיראק.
בספטמבר 2003 מונה לעוזרו של מפקד הכוחות האוויריים של הצי.
ביולי 2005 מונה למפקד טייסת הקרב 106, טייסת מטוסי F/A-18 סופר הורנט, שהיא הטייסת הגדולה בצי האמריקאי ושירת בתפקיד עד אוקטובר 2006. במרץ 2007 מונה למפקד הכנף האווירית השלישית של הצי, בתקופת פיקודו נשלחה הכנף על נושאת המטוסים "הארי טרומן" לפעילות מבצעית במזרח התיכון.
במרץ 2010 מונה לקצין המבצעים של כוחות הצי בפיקוד מרכז של ארצות הברית ובמאי 2011 מונה לעוזרו של מנהל המטות המשולבים.
ביוני 2013 קודם לדרגת אדמירל משנה ומונה למפקד המרכז לתקיפה וללוחמה אווירית של הצי.
כמו כן שימש ראש מחלקת האימונים בפיקוד כוחות הצי.
במאי 2014 ומונה למפקד קבוצת התקיפה ה-12. באוגוסט 2015 מונה לסגן ראש אגף המבצעים של המטות המשולבים.
באוגוסט 2017 הועלה לדרגת תת-אדמירל ומונה לראש אגף מבצעים, תוכניות ואסטרטגיה במטה הצי.
באוגוסט 2018 מונה למפקד הצי השני של ארצות הברית, צי מלחמתי שהוקם מחדש.
במהלך שירותו צבר למעלה מ-5,300 שעות טיסה, ביצע למעלה מ-1,100 נחיתות על נושאות מטוסים ו-100 גיחות קרביות.
ב-1996 נבחר לטייס השנה של הצי.
הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, המכללה למטה של הכוחות המזוינים, ובעל תואר שני בלימודי היסטוריה צבאית מאוניברסיטת אלבמה.
אנדרו ג'יימס טיירנן הוא שחקן אנגלי.
טיירנן נולד ב-30 בנובמבר 1965 בליידיווד שבברמינגהאם.
טיירנן החל לשחק בתיאטרון לנוער של ברמינגהם.
בשנת 1984 עבר ללונדון ללמוד בבית הספר למשחק לונדון דרמה סנטר.
בתיאטרון הופיע במחזה "The Bullet" מאת ג'ו פנהול בתיאטרון דונמאר ורהאוס.
הוא שיתף פעולה עם הבמאי וילסון מילאם במחזה "Flesh Wound" מאת צ'ה ווקר בתיאטרון רויאל קורט, ובשתי הפקות זוכות השבחים של מחזותיו של סם שפרד "השקר בנפשינו" שהוצג בדונמאר ורהאוס, ו"מערב אמיתי" בתיאטרון בריסטול אולד ויק.
ב-2008 חזר טיירנן לתיאטרון במחזה "A Couple of Poor, Polish-Speaking Romanians" מאת דורוטה מסלווסקה בתיאטרון סוהו.
בשנת 1991 גילם טיירנן את פירס גייבסטון בסרטו של דרק ג'רמן "אדוארד השני", עיבוד למחזה באותו השם מאת כריסטופר מרלו.
הוא הופיע בסדרת הדרמה זוכת הפרסים של לינדה לה פלנט "החשוד העיקרי".
עוד באותה שנה כיכב בתפקיד אורלנדו ואוליבר בגרסה של כריסטין אדזרד למחזה השייקספירי "כטוב בעיניכם" לצדם של ג'יימס פוקס וסיריל קיוזאק.
ב-2001 כיכב במותחן "Mr In-Between" בבימויו של פול סרוסי.
בסרט "הפסנתרן" של רומן פולנסקי גילם טיירנן את זאלאס.
הוא עבד עם הבמאית אנטוניה בירד בכמה הפקות של סרטים בהם "Safe" (זוכה פרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה), "Face", סרט הטלוויזיה "Rehab", והסדרה "ספוקס".
בסרטו של זאק סניידר "300", עיבוד קולנוע לרומן הגרפי מאת פרנק מילר, גילם טיירנן את דמותו של אפיאלטס.
צילומי הסרט נערכו בין אוקטובר 2005 לינואר 2006 במונטריאול.
בשנת 2014 גילם שוב את הדמות בסרט ההמשך "300: עליית האימפריה".
הוא הופיע בתפקיד קפטן מרטין סטון בסרט "Stone's War" שמל מרקו מקילאקסו.
בשנת 1993 הופיע טיירנן בפרק "To Say I Love You" בסדרה "המפצח".
ב-1997 גילם את בנקו בעיבוד המחזה השייקספירי "MacBeth on the Estate" עבור ה-BBC, לצדם של ג'יימס פריין וסוזן וידלר.
ב-1998 שיחק בסדרת הטלוויזיה הבריטית "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן" וגילם את באנטינג בפרק "The Examination For Lieutenant".
עוד בטלוויזיה הופיע בתפקיד ויקטור קארון בסרט "The Quatermass Experiment", קים טרנט בפרק בסדרה "חיים על מאדים", לני ספרפיש בפרק "The Curious Tale of Mr Spearfish" בסדרה "ג'ונתן קריק".
ב-2005 שיחק בתפקיד בן ג'ונסון בדרמה "A Waste of Shame" על חייו של ויליאם שייקספיר, ששודרה כחלק מסדרת "ShakespeaRe-Told" של ה-BBC.
הוא הופיע בפרק בסדרה "רציחות במידסומר" בתפקיד סטיב ברייט, צלם שנחנק בעזרת רצועת המצלמה שלו.
בסדרה "דיאל ופסקו" שיחק בפרק כפול בשם "Fallen Angel".
ב-2012 הופיע בתפקיד סמל בילוש האנטר בסדרת הדרמה "נשות האסירים" של ה-BBC.
בשנת 2015 יצא סרט הבכורה בבימויו של טיירנן "Dragonfly".
ב-2017 יצא לאקרנים סרט נוסף באורך מלא בבימויו "UK18".
אנדרו יאנג הוא יזם, ועורך דין אמריקאי.
היה ממועמדי המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-2020. הוא המייסד של Venture for America, עמותה שמתמקדת ביצירת מקומות עבודה בערים אמריקאיות מדשדשות.
יאנג עבד בעברו בחברות סטארט אפ שונות כמייסד או כמנהל בשנים 2000 עד 2009. לאחר שהקים את VFA בשנת 2011, בחר בו ממשל אובמה בשנת 2012 כ"אלוף של שינוי" (אנ'), ובשנת 2015 כ"שגריר הנשיאות ליזמות גלובלית (אנ')".
יאנג הוא המחבר של הספר "אנשים חכמים צריכים לבנות דברים" (2014) ואת הספר "המלחמה על אנשים נורמליים" (2018).
יאנג הכריז על התמודדותו לנשיאות 2020 מטעם המפלגה הדמוקרטית ב-6 בנובמבר 2017. הוא משתמש בכמה סיסמאות קמפיין, ביניהן "האנושות ראשונה", ו"לא שמאל, לא ימין, קדימה".
בתחילה נחשב למועמד חסר סיכוי, אך הוא צבר תאוצה משמעותית בתחילת 2019 בעקבות הופעות בכמה מופעים ופודקאסטים פופולריים.
הוא העפיל והשתתף בכל חמשת הדיבייטים המקדימים של המפלגה הדמוקרטיים (נכון לנובמבר 2019).
הקמפיין שלו ידוע בפופולריות שלו ברשת, כאשר הניו יורק טיימס מכנה את יאנג "המועמד החביב על האינטרנט".
המדיניות הידועה של יאנג היא מה שהוא מכנה "דיבידנד חופש (אנ')", (UBI) הכנסה בסיסית אוניברסלית בסכום של 1,000 דולר לחודש לכל מבוגר אמריקאי.
יאנג מאמין כי ה-UBI הוא תגובה הכרחית להתפתחות המהירה של אוטומציה, שמובילה יותר ויותר כוח אדם לאבטלה, וכן כי עקירת משרות על ידי אוטומציה היא שהובילה לבחירתו של דונלד טראמפ בשנת 2016. כמו כן יאנג מאמין בביטוח רפואי כללי לכולם, ובקפיטליזם סובב סביב כוח-אדם אנושי.
יאנג הבהיר כי גרסתו לביטוח בריאות כללי לכולם מאפשרת לביטוח רפואי אישי להיות אופצייה לבחירה.
ב-11 בפברואר 2020, בעקבות תוצאות הבחירות המקדימות בניו המפשייר, הודיע יאנג על פרישתו מהמרוץ לנשיאות.
יאנג נולד ב-13 בינואר 1975 בסקנקטדי.
הוריו היגרו מטאיוואן לארצות הברית בשנות השישים.
הם נפגשו בזמן ששניהם למדו באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי.
אביו סיים דוקטורט בפיזיקה ועבד במעבדות המחקר של IBM וג'נרל אלקטריק, והיה אחראי על מעל 69 פטנטים בקריירה שלו.
אמו סיימה תואר שני בסטטיסטיקה.
היא הפכה למנהל מערכת באוניברסיטה מקומית, ובהמשך הפכה לאמנית.
אחיו הגדול של יאנג, לורנס, הוא פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת ניו יורק.
אביו, דודו ובן דודו של יאנג הפכו גם הם לפרופסורים.
משפחתו של יאנג עברה להתגורר במחוז וסטצ'סטר, שם גדל יאנג.
על פי הדיווח בעיתון ה"וושינגטון פוסט", יאנג היה אחד מהילדים האסיאתיים הבודדים בעירו.
בצעירותו הוא שיחק מבוכים ודרקונים, טניס וניגן בפסנתר.
הוא היה חבר נבחרת הדיבייט של ארצות הברית והתמודד באליפות העולם בלונדון.
יאנג סיים את לימודיו באקסטר בשנת 1992 והמשיך ללמוד באוניברסיטת בראון, כלכלה ומדעי המדינה וסיים את לימודיו בשנת 1996. לאחר מכן למד בבית הספר למשפטים קולומביה, וניהיה דוקטור למשפטים בשנת 1999.
לאחר שסיים את לימודי המשפטים, החל יאנג את דרכו כעורך דין שכיר אצל דייוויס פולק ווורדוול בעיר ניו יורק.
חמישה חודשים לאחר מכן, בפברואר 200, עזב את המשרד כדי להצטרף לחברו למשרד בהשקת "Stargiving", אתר פילנתרופי מפורסם לגיוס תרומות.
ההשקה זכתה להצלחה ראשונית, אך האתר נסגר בשנת 2002 כתוצאה מסיום תקופת בועת הדוט-קום.
בשנים 2002 - 2005 שימש כסגן נשיא בסטארט-אפ בתחום הבריאות.
לאחר שעבד במשך ארבע שנים בתעשיית הבריאות, עזב יאנג את "MMF מערכות" כדי להצטרף לחברו בחברת "הכנות למבחן" קטנה, הנקראת מנהטן פרפ.
בשנת 2006 נבחר יאנג לתפקיד המנכ"ל.
הם נרכשו על ידי קפלן בע"מ בדצמבר 2009. יאנג התפטר מנשיאות החברה בתחילת 2012.
לאחר הרכישה של "מנהטן פרפ" בסוף 2009 החל יאנג לעבוד על תוכנית מלגות ללא רווח חדשה, לה קרא סיכון לאמריקה (VFA).
הוא הקים אותה בשנת 2011 במטרה "ליצור הזדמנות כלכלית בערים אמריקאיות על ידי גיוס הדור הבא של יזמים והצטיידות בכישורים ובמשאבים הדרושים להם כדי ליצור מקומות עבודה".
VFA הושקה בהשקעה של כ-200,000 דולר וכן יאנג הכשיר 40 בוגרים בשנת 2012 ו-69 בשנת 2013, ושלח אותם לבולטימור, סינסינטי, קליבלנד, דטרויט, לאס וגאס, ניו אורלינס, פילדלפיה, ופרובידנס.
VFA הוסיפה את קולומבוס, מיאמי, סן אנטוניו וסנט לואיס בשנת 2014
האסטרטגיה של VFA הייתה לגייס את בוגרי המכללות הבכירות במדינה לתוכנית מלגה לשנתיים בה הם יעבדו למען חניך בחברות סטארט-אפ מבטיחות בערים מתפתחות ברחבי ארצות הברית.
מטרת VFA היא לסייע בהפצת כישרון זה ברחבי הארץ ולהמריץ יזמות לצמיחה כלכלית.
אחרי שנת 2011 VFA צמחה והגיעה לתקציב תפעול שנתי של 6 מיליון דולר בשנת 2017, ופעלה בכ - 20 ערים בארצות הברית, והוסיפה את קנזס סיטי, אטלנטה, בולטימור, בירמינגהם, שארלוט, קליבלנד, קולומבוס, דנבר, מיאמי, נאשוויל, פילדלפיה, פיטסבורג, סן אנטוניו וסנט לואיס.
במרץ 2017 פרש יאנג מתפקידו כמנכ"ל VFA.
כלי התקשורת סיפקו מספר הערכות לשוויו הנקי של יאנג.
על פי פורבס הונו מוערך במיליון דולר, בין 834,000 ל-2.4 מיליון דולר על פי נתוני "וול סטריט ג'ורנל", ובין 3 מיליון ל-4 מיליון דולר, על פי חדשות "ניוזוויק".
ב-6 בנובמבר 2017 הגיש יאנג לוועדת הבחירות הפדרלית (FEC) בקשה להתמודד על נשיא ארצות הברית בשנת 2020. הקמפיין החל עם צוות ראשוני קטן העובד בדירה בבעלות אמו של יאנג.
הוא רץ עם סיסמאות מרובות, כולל "האנושות ראשונה" ו"גורם לאמריקה לחשוב קשה יותר".
מאז הוא הופיע בפודקאסטים ותוכניות רבות אחרות, כולל "מועדון ארוחת הבוקר", "המופע של בן שפירו", ו"זמן אמיתי עם ביל מאהר".
במרץ 2019 עמד יאנג בסף הקלפי והתרומות כדי להעפיל לסיבוב הראשון של הדיונים הראשוניים הדמוקרטיים.
הקמפיין של יאנג מתמקד ברובו במדיניות מבוססת, כפי שסוכנות הידיעות "רויטרס" תיאר כ"גישה טכנוקרטית".
יאנג ידוע כאחד שביצע ראיונות עם כלי חדשות שמרניים (ימניים), גישה זו מודגמת על ידי אחת מסיסמאות הקמפיין של יאנג: "לא שמאל, לא ימין, קדימה".
על פי סקר YouGov ביולי 2019, יאנג היה אחד משני המועמדים הדמוקרטים בשנת 2020, יחד עם הסנטור ברני סנדרס, עם תמיכה דו ספרתית בקרב הבוחרים שהצביעו עבור טראמפ בשנת 2016.
הקמפיין של יאנג מסתמכות רבות על הפצה באינטרנט.
יאנג הוא האמריקני השלישי לפחות ממוצא מזרח אסייאתי שמתמודד על נשיא ארצות הברית, אחרי חירם פונג ופטסי מינק.
על פי ה-BBC, הוא "מהמזוהים ביותר עם מזרח-אסייאתים אמריקאים בהיסטוריה שרץ לנשיאות".
הוא אמר שהוא מקווה ש"הקמפיין שלו יכול לעודד אמריקאים אסייתים לעסוק בפוליטיקה".
באתר הקמפיין של יאנג, רשומות יותר מ-160 פוליסות שונות.
המרכזית בקמפיין שלו היא ההצעה של "דיבידנד חופש" חודשי של אלף דולר לכל אזרחי ארצות הברית מעל גיל 18 (סוג של "הכנסה בסיסית אוניברסלית", או UBI) בתגובה לעקירת עובדים על ידי אוטומציה טכנולוגית.
לדברי יאנג, היתרונות של דיבידנד החופש כוללים "אנשים בריאים יותר, אנשים לחוצים פחות, אנשים משכילים יותר, קהילות חזקות יותר, התנדבות רבה יותר, והשתתפות אזרחית יותר.
יש לדיבידנד אפס בירוקרטיה הקשורה אליו מכיוון שאין צורך לאמת אם הנסיבות של אנשים משתנות." יאנג ציטט את תחזיתו של מכון רוזוולט כי הדיבידנד "ייצר עד 2 מיליון מקומות עבודה חדשים ביישובים אמריקאיים.
יאנג מציע הטלת מס ערך מוסף למימון הדיבידנד וגם על מנת להילחם מהימנעות ממיסים על ידי תאגידים אמריקאים גדולים.
יאנג אמר כי הוא הפך לתומך ב-UBI לאחר שקרא את ספרו של העתידן האמריקאי מרטין פורד Rise of the Robots: Technology and the Threat of a Jobless Future, העוסק בהשפעת האוטומציה ובינה מלאכותית על שוק העבודה והכלכלה.
הוא מאמין שה-UBI הוא מדיניות בת-קיימא יותר מתוכניות הסבה לעבודה, תוך ציטוט של מחקרים לפיהם הסבה מקצועית של עובדי ייצור עקורים במערב התיכון אחוזי הצלחה של 0-15%.
סיסמת הקמפיין שלו היא "אנושות קודם", היא ביטוי לאמונתו כי אוטומציה של תעשיות מפתח רבות היא אחד האיומים הגדולים ביותר שעומדים בפני כוח העבודה האמריקני.
שני הרעיונות המרכזיים האחרים במצע של יאנג הם "ביטוח בריאות לכולם" ו"קפיטליזם מרוכז אנושי".
הוא הבהיר כי בעוד שהוא תומך ב - ביטוח רפואי לכולם, הוא "ישמור על האופציה של ביטוח פרטי".
יאנג תומך ביישום "דולרי דמוקרטיה", בהם האזרחים מקבלים 100 דולר בכל שנה, כדי לתת למועמדים האהובים עליהם.
המדיניות שמה לה למטרה לפגוע בכספי תאגידים הנובעים משדולה פוליטית שהיא.
תומך בהצבעה מדורגת, ורוצה להוריד את גיל ההצבעה הארצי ל-16. יאנג תומך בלגליזציה של קנאביס ובפענוח הפלילי של אופיואידים (כולל הרואין) לשימוש אישי, אך אינו תומך בלגליזציה או בהרשעת הפלדת הקוקאין.
הוא ציטט את מדיניות הסמים של פורטוגל כראיה ליעילותה של מדיניותו.
יאנג תומך במס פחמן וכן בעד להחזיר את ארצות הברית להסכם האקלים וכן במלחמה בשינוי האקלים הוא ציטט "שינוי האקלים הוא איום ונוראי לכוכב שלנו צריך לעשות שינויים כדי להציל את המדינה שלנו שינוי האקלים לא יכול לחכות" הוא תומך באנרגיה גרעינית.
הוא תומך בחקיקה האוסרת אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית.
יאנג הציע להקים ועדה המתמקדת בוויסות אופייה הממכר של המדיה, למנות פסיכולוג לבית הלבן, להפוך את יום הבחירות לחג לאומי.
כן הוא הציע על מנת למנוע את שחיתות, להגדיל את שכרם של הרגולטורים הפדרליים אך להגביל את עבודתם הפרטית לאחר שהם עוזבים את השירות הציבורי.
הוא תומך בלגליזציה של פוקר מקוון.
יאנג אמר כי ישראל "היא בעלת ברית חשובה מאוד".
ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני, יאנג שואף ל"פתרון של שתי מדינות המאפשר לעם הישראלי והפלסטיני לקבל אדמות ריבוניות והגדרה עצמית".
הוא כינה את איראן "כוח מערער יציב באזור", אך תמך בעסקת הגרעין האיראנית של אובמה.
הוא גם השמיע תמיכה בהפגנות הונג קונג של שנת 2019.
ב-11 במרץ 2019, הודיע יאנג כי הוא עלה על סף גיוס הכספים של 65,000 תורמים, והעניק לו את ההשתתפות בסיבוב הראשון של ה-דיבייטים הראשוניים הדמוקרטיים.
ב-28 ביוני הוא הודיע שהגיע ל-130,000 תורמים, שעומדים בקריטריון התרמה לסיבוב הוויכוחים השלישי.
פעמים רבות קמפיין ותומכי יאנג מתח ביקורת על כלי תקשורת, כמו MSNBC ו-CNN, על סיקורם על יאנג.
התקריות כוללות מקרים של גופי חדשות שאינם כוללים את יאנג מרשימות של הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020.
בתחילת ספטמבר דווח על מספר כלי תקשורת, ביניהם CNN, על היעדר הסיקור התקשורתי של יאנג.
אקסיוס ציין כי בעוד יאנג התעניין בשש הראשונות של המפלגה הדמוקרטית ו"השיג הרבה תשומת לב ברשת", הוא" טופל בתקשורת כמועמד של המועמד התחתון".
קריסטול בול מהגבעה ציין כי קיים "דפוס מתמשך להתעלמות מהמועמדות של יאנג" בקרב כלי תקשורת כמו CNN.
עוד ציינה כי סקוט סנטנס, אחד תומכיו של יאנג, "עוקב אחר הזרמים הנראים לכאורה דרך טוויטר".
ב-23 באוקטובר 2019, סנטנס פרסמה מאמר שקיבץ את אי הכללות התקשורת הזרם המרכזי של יאנג.
בנובמבר 2019, מנהל הקמפיין של יאנג ביטל התנצלות מצד MSNBC על כך שהשאיר את יאנג מאינפוגרפיה, שלפי ההערכה של סנטנס הייתה הפעם ה-15 במחזור הקמפיין MSNBC או שהרשתות הקשורות אליו הדירו את יאנג בטעות.
בשנת 2012 כונה יאנג "אלוף השינוי" על ידי ממשל אובמה.
בשנת 2015 הוא זכה שוב על ידי ממשל אובמה כ"שגריר הנשיאות ליזמות גלובלית", לצד דיימונד ג'ון, בריאן צ'סקי, סטיב קייס, טורי ברץ' ועוד כמה אחרים.
החל משנת 2018, יאנג מתגורר בעיר ניו יורק עם אשתו אוולין ושני בנים.
הוא דיבר על כך שבנו הגדול הוא אוטיסט, ואמר, "אני מאוד גאה בבני וכל מי שיש לו מישהו על הספקטרום במשפחתו שלו מרגיש בדיוק אותו דבר."
הוא מזדהה כרוחני אך לא דתי.
בריאיון עם "The Hill", יאנג אמר כי תאודור רוזוולט הוא הנשיא האהוב עליו וכי הוא הסנדק של נינתו של רוזוולט.
אנדרו העליז הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1958 בבימויו של הבמאי והכוריאוגרף מייקל קיד שגם יצר את הריקודים בסרט.
התסריט מבוסס על הסיפור The Romance of Henry Menafee של פול גאליקו.
מילות השירים נכתבו בידי ג'וני מרסר.
בתפקידים הראשיים משחקים דני קיי ופייר אנג'לי.
בסרט יש הרבה קטעי קרקס עם לוליינות, טרפז וחיות מאולפות (אז זה היה מותר).
אנדרו לאראבי (דני קיי) הוא מורה בבית ספר באחת העיירות בסאסקס.
הוא מלמד את התלמידים בשיטות של שירים וריקודים שלא מוצאות חן בעיני המנהל שהוא אביו הקפדן וחמור הסבר, מת'יו לאראבי (נואל פרסל).
אנדרו מאורס כבר חמש שנים ללטיציה (פטרישה קאץ) ומבטיח להתחתן איתה כאשר יקבל העלאה בתפקיד.
אנדרו הוא ארכאולוג חובב ובטוח שבחורבות מבנה עתיק טמנו חיילי הלגיון הרומאי פסל של האל פאן.
כאשר ימצא את הפסל הוא יפרסם זאת ויקבל העלאה.
אנדרו מגיע לאתר, מתחיל לחפור ומגלה שלידו התמקם קרקס גדול - "קרקס גאליקו".
מסתבר שהמקום נקנה על ידי לורד אלווד ויש לפנות את הקרקס.
אנדרו משכנע את הלורד לדחות את הפינוי בשבוע ומתקבל בשמחה על ידי מנהל הקרקס אנטוניו (סלווטורה בקליני) חמשת בניו ואחייניתו סלינה (פייר אנג'לי).
בין אנדרו וסלינה מתפתח רומן אהבה שמפוקח בקפדנות על ידי אנטוניו ובניו.
בקרקס יש הופעות עם חיות מאולפות, פילים, סוסים ואריות.
אנדרו חופר מתחת לקרקס ולבסוף מגיח אל כלוב האריות והקהל חושב שהוא חלק מההצגה.
כאשר אנטוניו מצטרד, מתבקש אנדרו להחליף אותו ככרוז והוא עושה זאת בהצלחה ולאחר מכן כולם שרים ורוקדים את "לחיים, מזל טוב" (Salud, Buna Fortuna).
סלינה מצטרפת לאנדרו במערה והם נלכדים.
כולם מחפשים אחריהם ובעזרת השימפנזה אנג'ליקה מתמוטטת תקרת המערה והם מתגלים מחובקים.
כדי לפתור את הבעיה הם מציעים לאנדרו למות או להכריז על רצונו לשאת את סלינה.
בהסכמת סילינה בורח אנדרו מהקרקס וחוזר לבית הספר.
אנג'לינה מוצאת את פסל פאן וסלינה מביאה אותו לבית הספר.