tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדליית ארד בטבעות בתוצאה של 15.700 נק', ביחד עם דניס אבליאזין מרוסיה, אחרי חברו לנבחרת ליו יאנג (15.933 נק') וארתור זנטי מברזיל (15.733 נק').
באליפות העולם שנערכה בגלאזגו בסוף אוקטובר 2015 זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בטבעות (15.400 נק').
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, בגרמניה ב-2019 זכה במדליית כסף בתחרות הקבוצתית בתוצאה של 260.729 נק', אחרי רוסיה (261.726 נק') ולפני יפן (258.159 נק').
יואי, דואי ולואי הם דמויות מצוירות שנוצרו במקור על ידי אמן הסטוריבורד קארל בארקס עבור חברת וולט דיסני, על סמך רעיון שהוצע במקור על ידי הקריקטוריסט אל טליאפרו.
יואי, דואי ולואי הם שלישיית ברווזים לבנים אנתרופומורפיים, המשמשים כאחייניו של דונלד דאק.
אף על פי שיש להם מראה פיזי זהה, השלישייה נבדלת זה מזה לפי הצבע של החולצות והכובע מצחייה שלהם (יואי לובש בגד וכובע אדומים, דואי לובש בגד וכובע כחולים ולואי לובש בגד וכובע ירוקים).
לאורך השנים הם כיכבו כדמויות ראשיות בסרטי הנפשה רבים של דונלד דאק ובסדרת הטלוויזיה "אגדות ברווזים" וכמו גם באתחול של הסדרה "סיפורים של ברווזים", על אף שלכל אורך השנים הם כיכבו בעיקר בסדרות קומיקס.
הנערים (לאחר דונלד דאק וצוות קוואק רק יואי) חברים בארגון הצופים הבדיוני "ג'וניור וודצ'וקס" או בעברית "צופי המרמיתות".
יואי, דואי ולואי הם הבנים של אחותו של דונלד, דלה דאק.
בעלילת סרטי ההנפשה הקצרים הם נשלחו במקור לבקר את דונלד ליום אחד בלבד.
בקומיקס, השלושה נשלחו לשהות עם דונלד באופן זמני, עד שאביהם יחזור מבית החולים.
הן בסדרות הקומיקס והן בסרטי ההנפשה הקצרים, הוריהם של הבנים מעולם לא הוזכרו שוב לאחר המקרים הללו, (למעט בסדרה סיפורים של ברווזים) כאשר הבנים בסופו של דבר חיו לצמיתות יחד עם דונלד.
דונלד והאחיינים חיים ביחד בעיר הבדיונית דאקבורג, אשר ממקומת במדינה הבדיונית קליסוטה.
בגרסה העברית של הסרט "גופי: שיגעון הכדורגל" (1987) דמויותיהם של יואי, דואי ולואי דובבו על ידי יונת מתן.
בגרסה העברית של הסרט "אגדות ברווזים הסרט: אוצר המנורה האבודה" (1990) דמויותיהם של יואי, דואי ולואי דובבו על ידי פזית נוני, עירית שילה, ושירלי טפר.
בגרסה העברית של סדרת הטלוויזיה "סיפורים של ברווזים" (2017) דמויותיהם של יואי, דואי ולואי דובבו על ידי דניאל מגון, יהונתן מגון, וקובי ליקורמן.
אגדות ברווזים הסרט: אוצר המנורה האבודה (1990)
דונלד דאק וצוות קוואק (1996)
יואב שמיר (נולד ב-6 בנובמבר 1970) הוא במאי סרטים תיעודיים ישראלי, שהתפרסם בסרטו "מחסומים".
יואב שמיר נולד ביפו ב-6 בנובמבר 1970. הוריו עסקו בהוראה.
לאחר שירותו בצה"ל הוא סיים תואר ראשון בהיסטוריה ובפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בהצטיינות בקולנוע.
סרטיו של שמיר זכו בפרסים במספר פסטיבלי קולנוע עצמאיים, בין השאר בפסטיבלים שנערכו באמסטרדם, סן פרנסיסקו ובפסטיבל הוט דוקס בקנדה.
סרטו מחסומים הוקרן בעשרות פסטיבלי סרטים וזכה בפרסים רבים.
הסרט "השמצה" זכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל הסרטים טרייבקה, בפסטיבל הסרטים של לונדון ובעוד פרסים רבים אחרים.
רוב סרטיו התיעודיים של שמיר עוסקים בנושאים שנויים במחלוקת.
הסרט "פול גז" (2010) עוקב אחר נער בן 17 חובב קרטינג הסובל מהפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות.
בשנת 2012 ביים את הסרט "הרבי מלובביץ'" אודות הרב מנחם מנדל שניאורסון ופולמוס המשיחיות בחב"ד.
סרטיו של שמיר זכו להערכה והכרה בינלאומית.
בין השאר, הבמאי מייקל מור אמר על סרטו "השמצה" כי הוא "סרט נועז ואמיץ", וניק ברומפילד ציין שזה "סרט פנטסטי, שעושה בדיוק מה שסרט דוקומנטרי במיטבו יכול לעשות".
שניהם גם תרמו כספים להפקת הסרט "10% - מה הופך אדם לגיבור" ומור השתתף בהפקתו.
בשנת 2021 הוקרנה סדרת טלוויזיה בבימויו של שמיר, "למי קראת זקן?", בקריינותו של גברי בנאי.
בשנת 2022 ביים את סדרת הטלוויזיה "למה ככה?" בכיכובו של דן אריאלי.
מרתה ולואיס (2001) - בימוי, צילום, תסריט
מחסומים (2003), Checkpoint - בימוי, צילום
השמצה (2009), Defamation - בימוי
10% - מה הופך אדם לגיבור?
יואב שמחי (נולד ב-16 בפברואר 1964) הוא יושב הראש של הסתדרות העובדים הלאומית החל מ־2007.
יואב שמחי נולד בשנת 1964, וגדל במושב גבעת יערים.
למד בתיכון מקצועי והשתחרר מצה"ל בדרגת סגן.
בגמר השירות הצבאי הכיר את אשתו והתגורר כשלוש שנים בארצות הברית.
לאחר חזרתם לישראל, החל לעבוד בקופת חולים לאומית ופעל בארגון העובדים שלה.
בשנים 1994–2003 ניהל פרויקטים בקופת חולים לאומית.
ב־2003–2005 היה יו"ר ועד העובדים של קופת חולים לאומית במחוז ירושלים, וב־2005–2007 היה יו"ר ועד העובדים של מוסדות הסתדרות העובדים הלאומית.
בעת כהונתו כיו"ר ועד ארגון עובדי קופת חולים לאומית, התמודד בבחירות מול מנכ"ל הסתדרות העובדים הלאומית, ונבחר ב-23 בפברואר 2007 לראשות הסתדרות העובדים הלאומית.
בשנת 2014 נבחר לקדנציה שנייה.
בספטמבר 2022 נבחר שמחי לקדנציה שלישית.
כשנכנס לתפקידו כיו"ר הסתדרות העובדים הלאומית, הארגון היה על סף פשיטת רגל, עם כ־17 אלף חברים.
להבראת הארגון, גיבש שמחי מחדש את החזון והאסטרטגיה של הארגון, והותוו מדיניות ושיטות ניהול.
הוקמו מערכים לטיפול בזכויות עובדי קבלן ועובדים זרים.
הסתדרות העובדים הלאומית הקימה את מרכז "גאות" לטיפול ומניעת הטרדות מיניות ובריונות ניהולית במקומות עבודה.
כמו כן, בשנת 2012, אוחדה בסיוע הסתדרות העובדים הלאומית את תנועת הנוער בית"ר עם הנוער הלאומי בית"ר.
שמחי נשוי ואב לארבעה, מתגורר במושב גבעת יערים.
יואב שניידר (נולד ב-20 בינואר 1985) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה ששימש מפקד חטיבת אגרוף הברזל.
נולד בקיבוץ שלוחות שבעמק המעיינות.
התגייס לצה"ל בשנת 2004 ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון.
במלחמת לבנון השנייה שימש מפקד מחלקה בגדוד 74 של בחטיבה 188. ב-3 באוגוסט 2006, נפגע הטנק עליו פיקד שניידר מטיל נגד טנקים בעת שעלה לעמדת אש חשופה בכפר רג'מין בדרום לבנון.
שניידר נפצע קשה ופונה במסוק לבית החולים רמב"ם, שלושת אנשי הצוות שלו נהרגו.
בשנת 2023 מונה למפקד חטיבת אגרוף הברזל, עליה פיקד במהלך מלחמת חרבות ברזל ובמבצע חיצי הצפון.
יואב שמיר (נולד ב-15 באוקטובר 1978) הוא מאמן כדורסל ישראלי המשמש כעוזר המאמן בנבחרת ישראל.
שמיר החל את דרכו כמאמן נוער ושימש כעוזר מאמן בנבחרות הצעירות של ישראל.
הוא היה שותף לזכיותיה של נבחרת העתודה באליפויות אירופה ב-2018 ו-2019 כעוזרו של אריאל בית הלחמי.
בשנים 2019–2023 היה עוזר מאמן בבני הרצליה והיה שותף לזכייתה בגביע המדינה.
ב-2023 מונה שמיר לעוזר מאמן בהפועל באר שבע ובמהלך עונת 2023/24 שימש שמיר כמאמנה הראשי של הפועל באר שבע דימונה למשך כשלושה חודשים.
במהלך עונת 2025/26 שימש שמיר כמאמנה הזמני של הפועל חולון.
שמיר גדל בקיבוץ עין גדי שם החל לעסוק בכדורסל.
לאחר שירותו הצבאי למד חינוך גופני במכללת וינגייט והחל לעסוק באימון.
שמיר אימן במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא ולאחר מכן במחלקת הנוער של הפועל לב השרון, שם הדריך את תמיר בלאט ורועי הובר.
בעונת 2010/11 הוביל את קבוצת הילדים של לב השרון לזכייה בגביע המדינה.
בנוסף לכך עבד שמיר באקדמיה של איגוד הכדורסל במכון וינגייט ובמחלקת הנוער של בני הרצליה.
ב-2014 שימש שמיר כעוזרו של שרון אברהמי בנבחרת הקדטים והשתתף עמה באליפות אירופה דרג ב' שנערכה במקדוניה, שם סיימה הנבחרת במקום השני ועלתה לדרג א'.
בקיץ 2015 שימש שמיר כעוזרו של אברהמי בנבחרת הנוער, שסיימה את אליפות אירופה דרג ב' שנערכה באוסטריה במקום השני ועלתה לדרג א'.
בדצמבר 2015 מונה לעוזרו של ליאור ליובין בנבחרת ישראל עד גיל 19 שהופעלה לזמן קצר על-ידי איגוד הכדורסל.
אליפות אירופה לנוער ב-2016 הייתה אמורה להיערך בקיץ 2016 בטורקיה, אך בשל ניסיון ההפיכה במדינה נדחתה האליפות לדצמבר.
אברהמי הוחלף על-ידי דני גוט, ועדי עמוס ואדיר עמר היו עוזרי המאמן בטורניר.
בתחילת 2017 מונה שמיר שוב לעוזרו של שרון אברהמי בנבחרת הנוער.
נבחרת הנוער השתתפה באליפות אירופה דרג ב' שנערכה בקיץ 2017 באסטוניה, שם סיימה במקום הרביעי ולא הצליחה להעפיל לדרג א'.
בנובמבר 2017 מונה לעוזרו של אריאל בית הלחמי בנבחרת העתודה והיה שותף לזכייתה של הנבחרת באליפות אירופה ב-2018 שנערכה בגרמניה וכן לזכייתה באליפות אירופה ב-2019 שנערכה בישראל.
ב-2023 היה שמיר עוזרו של אלעד חסין בנבחרת העתודה והיה שותף לזכייתה של הנבחרת במקום השני באליפות אירופה שנערכה ביוון.
בקיץ 2024 שימש שמיר כעוזרו של אלעד חסין בנבחרת העתודה, לצידו של עמית שרף, והגיע עם הנבחרת למקום העשירי באליפות אירופה שנערכה בפולין.
ב-2021 מונה לסקאוט של הנבחרת הבוגרת של ישראל שאומנה על-ידי גיא גודס.ב-2025 התמנה שמיר לעוזר מאמן הנבחרת הבוגרת של ישראל, לצדו של גיא קפלן, לאחר ששרון דרוקר סיים את תפקידו בנבחרת.
הוא נטל חלק ביורובאסקט 2025 שם הודחה הנבחרת בשלב שמינית הגמר.
ב-2019 מונה שמיר לעוזרו של מיקי גורקה בבני הרצליה שנשרה מליגת העל לליגה הלאומית.
שמיר היה שותף לעלייתה של הרצליה בחזרה לליגת העל, והמשיך לשמש כעוזר מאמן בקבוצה תחת שרון דרוקר ואורן אהרוני.
ב-2022 היה שותף לזכייתה של הרצליה בגביע המדינה כעוזרו של אורן אהרוני.
לקראת עונת 2023/24 מונה שמיר לעוזרו של ליאור ליובין בהפועל באר שבע דימונה.
בנובמבר 2023, לאחר שליובין ביקש לסיים את תפקידו בקבוצה מסיבות אישיות, מונה שמיר במקומו למאמנה הראשי של הקבוצה.
שמיר השיג ארבעה ניצחונות בחמישה-עשר משחקים ובפברואר 2024 שב לעמדת עוזר המאמן כאשר אורן אהרוני מונה למאמנה הראשי של הקבוצה.באר שבע סיימה את העונה במקום ה-12 ונמנעה מירידת ליגה.
לאחר תום העונה נקבע כי שמיר ימשיך לשמש כעוזרו של אהרוני גם בעונת 2024/25.
ביוני 2025 סיים שמיר את תפקידו בבאר שבע ומונה לעוזרו של דני פרנקו בהפועל חולון.בדצמבר 2025 מונה שמיר למאמנה הזמני של הקבוצה במקומו של פרנקו ובפברואר 2026 סיים את תפקידו בחולון לאחר ארבעה הפסדים רצופים.
יואוזס קראוצביצ'יוס (בליטאית: Juozas Kraucevičius; 31 במרץ 1879 – 4 במרץ 1964) היה לוטננט גנרל ליטאי אשר שימש לזמן קצר כמפקד צבא ליטא.
קראוצביצ'יוס נולד בספרקשיאי ב-17 בדצמבר 1884. ב-1898 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ולחם במלחמת רוסיה-יפן.
ב-1913 הוא עבר הכשרה כטייס קרבי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא פיקד על הדיוויזיה האווירית ה-5, וב-1916 הועלה לדרגת פולקובניק.
בהמשך אותה שנה מונה למפקד כוחות האוויר של החזית הצפון-מערבית.
בעקבות מהפכת אוקטובר הוא פרש מהצבא, והתגייס לצבא הלבן.
הוא לחם במלחמת האזרחים ברוסיה תחת פיקודו של אנטון דניקין.
ב-1920 הוא חזר למולדתו ליטא, ומונה למפקד חיל האוויר הליטאי.
הוא לחם במלחמות העצמאות של ליטא כנגד ברית המועצות ופולין.
ב-7 באפריל 1921 הוא מונה למפקד צבא ליטא וכיהן בתפקיד עד 11 בפברואר 1922.
במקביל לקריירה הצבאית שלו, הוא החל לטפח גם קריירה עסקית, וב-1929 מונה לנציג חברת סקודה בליטא.
ב-1940 נכבשה ליטא בידי הסובייטים, וקראוצביצ'יוס היגר לצ'כוסלובקיה, שנשלטה אותה עת בידי גרמניה הנאצית.
ב-1942 הוא חזר לזמן קצר לליטא, שבאותה תקופה הייתה גם כן תחת כיבוש גרמני.
במאי 1945 הוא נלכד בידי הצבא האדום בפראג.
הוא שוחרר כבר בספטמבר של אותה שנה וחזר לליטא.
במרץ 1946 הוא נעצר שוב ונכלא במחנה ליד קובנה.
הוא נותר בכלא עד מותו ב-23 בדצמבר 1962.
יואוזס סטנאיטיס (בליטאית: Juozas Stanaitis; 13 באוגוסט 1865 – 12 ביולי 1925) היה לוטננט גנרל ליטאי אשר שימש לזמן קצר כמפקד צבא ליטא.
סטנאיטיס נולד ב-13 באוגוסט 1865 בכפר מטרנאי.
ב-1887 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית והתקדם במהירות בסולם הדרגות.
הוא לחם בקרב גליציה במלחמת העולם הראשונה ונפצע.
ביוני 1917 הוא הועלה לדרגת פולקובניק.
לאחר מהפכת אוקטובר הוא עזב את הצבא והתגורר במוסקבה.
ב-1921 הוא חזר לליטא והתגייס לצבא ליטא.
ב-29 במאי של אותה שנה הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-3. ב-11 בפברואר 1922 הוא מונה למפקד הצבא הליטאי.
בתקופת כהונתו פרצה מלחמה בין ליטא לפולין, והליטאים הפסידו בכמה קרבות.
ב-5 ביוני 1923 הוא עזב את תפקיד מפקד הצבא בשל מצבו הבריאותי המעורער.
בסוף אותה שנה אילצה אותו בריאותו לעזוב את הצבא.
הוא חזר להתגורר בכפר הולדתו מטרנאי וחי שם עד מותו ב-12 ביולי 1925.
יואב שדמה (נולד ב-16 בדצמבר 1959) הוא טכנאי סאונד, מפיק מוזיקלי ואיש עסקים ישראלי.
שדמה נולד בשנת 1959 בעפולה והוא הצעיר מבין שלושה אחים.
גדל במושב השיתופי מולדת בעמק יזרעאל אליו עברו הוריו בלה וצבי שדמה מקיבוץ גינוסר בשנת 1957.
בצבא שירת בסיירת גולני ולאחר מכן כקצין בעורב גולני, ובהמשך מונה למפקד היחידה בשנת 1981. לאחר שחרורו מהצבא בסוף שנת 1981 עבר לתל אביב והחל לעבוד באולפני טריטון.
שדמה היה טכנאי בית בטריטון.
פרויקט מיקסים ראשון היה אלבומה השני של להקת הקליק עם השיר "אל תדליקו לי נר" שהיה שיר השנה ב-1983. כמו כן הקליט את השיר "ילד השדה" של גדעון כפן שהפך מיד ללהיט רדיו וחודש 20 שנים מאוחר יותר בסדרת הילדים אליפים.
שדמה גם הקליט את פנינה רוזנבלום עם השיר "תמיד אישה" אותו הפיק וניגן בכל הכלים דני רובס.
בשנת 1984 עבר לעבוד מחוץ לישראל.
שנת 1987 חזר והיה טכנאי/מפיק בפרויקטים עבור יוסי בנאי, מיקי גבריאלוב, מאיר אריאל ודני סנדרסון.
לאחר מכן היה מעורב בפרויקטים שהפכו ללהיטים ונחשבו לפורצי דרך עם ועבור מאיר בנאי, כוורת, מיקי גבריאלוב והקליק.
שדמה הפיק עם איגי דיין את אלבום הסולו הראשון של איגי ולאחר מכן הפיק את ההופעות הראשונות של זקני צפת.
שדמה גם הקליט את אלבומם השני והמצליח בשנת 1995 בהפקת חיים רומנו הכולל את השיר "שישי שבת" ואת שני האלבומים הבאים של הלהקה "תן לי שלאגר 1" ו"תן לי שלאגר 2" בהפקת עובד אפרת.
באותה שנה הקליט את אלבום הבכורה של המכשפות עם שירים שהפכו נכס צאן ברזל כמו "עד העונג הבא".
הוא הצטרף לצוות ההפקה לכל אלבומי הלהקה עד מותה של ענבל פרלמוטר בתאונת דרכים.
שדמה גם הפיק עם ליליאן שוץ ועשה מיקסים לאלבום הקלטות אחרונות שיצא לאחר מותה.
תוך כדי הקליט או מיקסס שדמה את תחילת עידן ההיפ הופ הישראלי עם פרויקטים עבור אדמו"ר, שב"ק ס', הפיק את איז הופ ועבד בצמוד למפיק יוסי פיין.
באותן שנים הפיק שירים של מאיר אריאל – "נרקומן ציבור", דורי בן זאב – "לאה" והקליט עם המוזיקאי והמפיק יוסי אלפנט פרויקטים לורד קלפטר, דניאל, ליליה ועוד.
שדמה אף הפיק אלבום הופעה חיה של להקה רטורית ואת אלבומו היחיד של אלפנט שנפטר טרם הושלמה מלאכת ההקלטה.
שדמה קיבץ נגנים והשלים את הקלטת האלבום מספר חודשים מאוחר יותר.
בנוסף, שדמה עבד על פסקולים לסרטים ישראליים וביניהם: שבע ברכות, מישהו לרוץ איתו, ללכת על המים, החיים על פי אגפא, השוטר, שנת אפס, הבועה, עץ לימון, ברוריה, הדירה ועוד.
יואב שדמה היה חלק ממיצוב החינוך המקצועי לסאונד בישראל.
בשנים 1997–2004 הקים והיה מנהל-שותף בבית הספר לסאונד של הצוללת הצהובה בירושלים בניהולו של אצ'ה בר ובשיתוף הקרן לירושלים מיסודו של טדי קולק.
בשנים 2001–2009 היה בצוות ההקמה של מחלקת הסאונד וההפקה בבית הספר רימון, בשנים 2003–2010 היה שותף בצוות ההקמה והלימוד של מגמת סאונד במכללת כנרת.
שדמה נשוי ואב לשלושה ילדים.
מאיר בנאי – הצבעים משתנים
דני סנדרסון – קופץ לשניה
זקני צפת – זקני צפת
זקני צפת – תן לי שלאגר 1+2
המכשפות – עד העונג הבא
רונה קינן – שירים ליואל
עברי לידר – זה לא אותו דבר
יוני בלוך – אולי זה אני
הקליק – אני לא בפסקול
יוסי בנאי – יוסי בנאי
זאב טנא – חתול שחור
גידי גוב – בקצה ההר
חוה אלברשטיין – יונת האהבה
דני סנדרסון – בלאק אנד וויט
מיקי גבריאלוב – מיקי גבריאלוב
שלמה גרוניך – שלומי גרוניך ומקהלת שבא
איגי דיין – משהו ממך
רן דנקר ועילי בוטנר – שווים
איז הופ – איז הופ
חוה אלברשטיין – בהופעה חיה
ענבל פרלמוטר – הקלטות אחרונות
שולי רנד – הופעה בקיסריה
שילה פרבר – מתוק שחור
היונים – אז היה אז
יענקלה רוטבליט – מכתבים מבית רביעי
אוסף נענע – מספר אחת
ורד קלפטר – ולגמרי לא שווים
אילן וירצברג – כל זמן שאתה מנגן
אמיר דדון – אמיר דדון
אור כשדים – לב פגיון
רונן בן טל – דורך במקום מזנק לרחוק
חוה אלברשטיין – ילדת טבע
חוה אלברשטיין - בוא המורה
דנה אינטרנשיונל – הכל זה לטובה
גידי גוב – תראו מה מצאתי
יו אנתוני קרג השלישי , אשר נודע בעיקר בשם הבמה יואי לואיס, הוא זמר, כותב שירים ושחקן אמריקאי, אשר נודע בעיקר כסולן של להקת הרוק יואי לואיס והחדשות אשר ידועה במיוחד בזכות אלבומה השלישי, והנמכר ביותר וכמו גם התרומה של הלהקה לפסקול הסרט "בחזרה לעתיד".
קרג נולד ב-1950 בניו יורק.
אביו, יו אנתוני קרג ג'וניור, היה אירי-אמריקאי מבוסטון, ואמו, מריה מגדלנה ברצ'ינסקה, הייתה פולניה מוורשה.
סבו, יו קרג, היה התובע המחוזי של מחוז אסקס אשר במסצ'וסטס בין השנים 1931 עד 1959.
קרג גדל במחוז מרין שבמדינת קליפורניה.
כשהיה בן 13 הוריו התגרשו.
אמו ניהלה רומן מחוץ לנישואים עם המשורר לו וולש, שהיה מזוהה באותה העת עם דור הביט, אשר יהופך בהמשך לאביו החורג.
קרג ציין בעבר שוולש סיפק לו השראה רבה בשנות העשרה.
שהיה בן 16 החל לנגן במפוחית.
בהמשך למד הנדסה באוניברסיטת קורנל אשר במדינת ניו יורק.
בדצמבר 1969 נשר מקורנל וחזר לאזור מפרץ סן פרנסיסקו.
מטרתו הייתה להמשיך לנגן מוזיקה, אם כי לאורך הדרך הוא גם ניסה תחומי עבודה אחרים כולל גינון, נגרות, תכנון חתונות ואירועים, וכמו גם אספקה ומכירה של מזון טבעי.
ב-1971 הצטרף קרג ללהקת Clover מאזור מפרץ סן פרנסיסקו.
במהלך אותה התקופה בחר להתחיל להשתמש בשם הבמה "יואי לואיס".
בלהקה הוא ניגן במפוחית ושר.
שני האלבומים של להקת Clover אשר בהם הוא לקח חלק לא זכו להצלחה ובשנת 1978 הלהקה התפרקה.
בשנת 1979 הקים יואי את הלהקה יואי לואיס והחדשות אשר כללה את ג'וני קולה, ביל גיבסון, שון הופר, מריו ציפולינה וכריס הייז.
פריצת הדרך של הלהקה הגיעה עם אלבומה השלישי "Sports" שיצא לשווקים בשנת 1983 והכיל מספר שירים שהפכו ללהיטים, ביניהם "The Heart of Rock & Roll", "I Want a New Drug" ו-"If This Is It".
ההצלחה של הלהקה נמשכה עם האלבום "Fore!" שיצא לשווקים בשנת 1986 והסינגלים "Stuck with You" ו-"Hip to Be Square".
בשנות ה-90 ובעשור הראשון של המאה ה-21 הלהקה המשיכה להפיק אלבומים שונים, אך הם לא הצליחו לשחזר את ההצלחה המסחרית של יצירותיהם הקודמות.
מלבד הקריירה בתעשיית המוזיקה קרג בחר גם להתנסות במשחק.
בעקבות כך הוא הופיע במספר סרטים, כולל הופעת קמע בסרט "בחזרה לעתיד" בשנת 1985, אשר עבור הפסקול שלו הוא ולהקתו יצרו את השיר "The Power of Love".
השיר הפך ללהיט אדיר והיה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-58.
בעקבות הופעת הקמע בסרט בחזרה לעתיד לאורך השנים הצליח קרג לקבל תפקידים משמעותיים יותר, כולל בסרט של רוברט אלטמן, תמונות קצרות ובסרט "Duets".
קרג הופיע גם לאורך השנים בתפקידים שונים בסדרות טלוויזיה, כולל בסדרה מגרש ביתי, בסדרה מלך השכונה והופעת אורח בסדרה Hot in Cleveland.
קרג מדבב גם את הכלב בולוורת' בסדרת האנימציה גורים וחברים.
בשנת 2013 קרג שיחק את עצמו בפרודיה יחד עם "וירד אל ינקוביק".
ב-21 באוקטובר 2015, בפרק של תוכנית האירוח של ג'ימי קימל, קרג שיחק שוב את אותו התפקיד הקצר שהיה לו במקור בסרט "בחזרה לעתיד" בחלק בו מרטי מק'פליי ודוק בראון מגיעים במכונת הזמן להווה ומשוחחים עם ג'ימי קימל.
ב-12 בפברואר 2021 קרג שיחק את עצמו בפרק של סדרת הטלוויזיה הרשימה השחורה.
קרג גר בחווה ליד סטיבנסוויל שבמדינת מונטנה אותו הוא מחשיב למקום מגוריו הקבוע.
בשנת 1983 התחתן קרג בהוואי עם סידני קונרוי שהייתה המזכירה של האמרגן שלו.
הזוג נפרד בשנת 1989. לזוג בת ובן.
באפריל 2018 קרג חשף שיש לו אובדן שמיעה כתוצאה ממחלת מנייר (Ménière) ובשל כך לא יוכל לקחת חלק בהופעות חיות.
שם האלבוםתאריך שחרור 2000 2008
בתפקיד עצמו זכה ב-125,000 דולרים.
יואב רפאל (נולד ב־27 בספטמבר 1952) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית באר יעקב בין השנים 1989–2003.
רפאל נולד במעברת חוטר (באר יעקב) למשפחה שעלתה ארצה מלוב בשנת 1949. הוא בן שלישי מ-11 אחים.
את בית הספר היסודי למד בבית הספר רשב"י בבאר יעקב והחל את לימודיו התיכוניים בישיבת "פורת יוסף" ברחובות, אך נאלץ לפרוש מלימודיו כדי לסייע בכלכלת המשפחה.
עד שירותו הצבאי עבד כשוליית נגרים.
את שירותו הצבאי עשה בבסיס צאלים בנגב.
במלחמת יום הכיפורים, אחיו הגדול , נהרג בקרב בפרברי סואץ.
תחילה הוגדר נעדר ורק כ-4 חודשים לאחר מכן נודע כי נהרג בקרב.
בשנות ה-70 החל רפאל לעבוד כנהג שכיר בחברת אגד, ונבחר ליו"ר שכירי אגד בסניף רמלה.
במרוצת השנים הצטרף רפאל למפלגת הליכוד והפך לפעיל בולט בסניף באר יעקב ובמישור הארצי.
בבחירות 1989 נבחר למועמד הליכוד לראשות המועצה בבאר יעקב וניצח את ראש המועצה המכהן, נחום איצקוביץ' מהמערך.
רשימת הליכוד בראשותו זכתה ל-4 מנדטים מול 3 של המערך.
רפאל עצמו זכה ל-52% מקולות הבוחרים.
בבחירות 1993 רפאל והליכוד הגדילו את הישגם ל-5 מנדטים ו-57% מקולות הבוחרים לרפאל בראשות המועצה.
בבחירות אלה, ניסים גוזלן, מחליפו לעתיד של רפאל, היה יו"ר מטה הצעירים שתמך במועמדותו של רפאל.
בבחירות 1998 רפאל ורשימת הליכוד בראשותו ירדו בכוחם.
רשימת הליכוד ירדה ל-3 מנדטים במועצה, אבל שמרה על כוחה כסיעה הגדולה ביותר במועצה.
רפאל זכה ב-49% מקולות הבוחרים, מול 29% של ניסים גוזלן שהתמודד ברשימה עצמאית ו-22% של מועמד העבודה, יעיש גורין.
רפאל לא התמודד בבחירות 2003 ובמקומו נבחר ניסים גוזלן.
במהלך כהונתו כראש המועצה הוקמה שכונת נווה גנים, מועדון נוער, הושקעו מאמצים בקידום החינוך וגובשה תוכנית המתאר של העיר, הכוללת את הכבישים 4313 ו-431.
בבחירות 2013 הכריז על התמודדותו לקדנציה נוספת בראשות המועצה.
רפאל ורשימתו החדשה, "חוזר לעשות סדר", נרשמו להתמודדות ופרשו זמן קצר לפני יום הבחירות.
יואב מרדכי תיבון (4 במאי 1929 – 29 באפריל 2014) היה ממייסדי קיבוץ צרעה וראש המועצה האזורית גיזו בין השנים 1959–1964.
נולד בירושלים להורים יוצאי הונגריה, וגדל בשכונת מוסררה.
אביו, עמנואל פפרמן היה ד"ר לספרות והיסטוריה וממייסדי בית הספרים הלאומי.
אמו ד"ר יוֹלָן אֶדליץ-פֶפֶרמן הייתה מרצה לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית.
למד בבית החינוך לילדים עובדים במרכז ירושלים ובגימנסיה רחביה בעיר, והיה חניך ומדריך ב"התנועה המאוחדת".
לאחר סיום חוק לימודיו התגייס ל"הגנה" ויצא להכשרה בכפר בלום ולאחר מכן נשלח להדריך מטעם התנועה ברחובות.
באותה התקופה פרצה מלחמת העצמאות, והוא שרת בפלמ"ח.
ב-7 בדצמבר 1948 עלה עם קבוצת חברי הפלמ"ח בוגרי הכשרות להקמת יישוב משלט בכפר הערבי הנטוש סרעה, החולש על הדרך לירושלים ממערב.
משלט זה, שהפך לקיבוץ צרעה עבר לאחר כשנה וחצי למיקומו הנוכחי למרגלות המשלט הגבוה, ותיבון החל לעבוד במשק, במחצבה, בבניין ובתיקון מסילת הרכבת לירושלים.
במקביל שירת בתפקידי ציבור בקיבוץ, בהם מזכיר הקיבוץ, גזבר ורכז הבנייה, הפיק את חגיגות העשור לקיבוץ והדריך את חברי הגרעין מבן-שמן שהצטרפו אל הקיבוץ.
בהמלצת אביו, אימץ את שם המשפחה "תיבון", בהשראת משפחת החכמים הספרדית-פרובנסלית המפורסמת אבן תיבון.
ב-1955 יצא עם רעייתו עליזה לשליחות מטעם תנועת "הבונים" בדרום אפריקה, ושבו לאחר כמה שנים עם גרעין עולים שהצטרף לקיבוץ.
ב-1960 ייצג את תנועות הנוער הסוציאליסטיות בישראל בכינוס הנוער הסוציאליסטי הבינלאומי.
בשנת 1959 נבחר לראשות המועצה האזורית גיזו, והיה ממובילי האיחוד עם המועצות הסמוכות ליצירת מועצה אזורית מטה יהודה.
לאחר האיחוד ב-1964, שימש כסגן ראש המועצה.
לאחר מכן שימש כיו"ר ארגון הקניות של משקי הרי יהודה.
עבד גם ב"מפעלי אופניים ישראליים" (ICM) בקיבוץ, וב-1972 היה גזבר המפעל.
ייסד בקיבוצו את המרכז האזורי לאומנויות "יד חריף" על שם תושבי צרעה משה (מוסא), מוריה ו חריף, שנהרגו בתאונת דרכים.
המרכז תוכנן על פי חזונו של מוסא חריף לקירוב בין חלקי האוכלוסייה באמצעות פעילות אומנותית.
על הקמת המרכז זכה באות "יקיר המועצה האזורית מטה יהודה".
כמו כן, הקים בצרעה מכון דיאליזה.
בשנת 1952 נשא את עליזה, בתו של ורנר קראפט, אף היא בת הגרעין המייסד של צרעה.
לזוג נולדו שלושה ילדים, בהם אלוף במילואים נעם תיבון.
כלתו היא הסופרת ד"ר גלי מיר-תיבון, ונכדו הוא העיתונאי אמיר תיבון.
יואב רומנו (נולד ב-13 ביוני 2004) הוא שחיין ישראלי.
רומנו שחיין מכבי שוהם ומתאמן בהדרכתו של אייל עילם.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה באוגוסט סיים במקום 11 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:45.21 דקות, במקום 18 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:11.02 דקות, ובמקום 25 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:54.42 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד שבסרביה ביוני סיים במקום 13 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:57.58 דקות, במקום 16 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.45 דקות, ובמקום 52 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.26 שניות.
בנוסף, סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בשיא ישראל חדש של 3:27.02 דקות, ביחד עם אלכסיי גליבינסקי, אנסטסיה גורבנקו ואנדראה מורז, ובמקום הרביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
יואכים יוהנסון (שוודית: Joachim Johansson; נולד ב-1 ביולי 1982) הוא טניסאי שוודי.
יוהנסון נולד בעיר לונד שבשוודיה וכיום גר במונטה קרלו, מונקו.
זכה בתחרות הראשונה שלו מסבב ה-ATP בשנת 2004 בטורניר ממפיס שם גבר בגמר על ניקולס קיפר.
בשנת 2005 זכה בעוד 2 תחרויות (אדלייד ומרסיי).
באליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 2004 ניצח יוהנסון את אנדי רודיק בשלב רבע הגמר, אבל הפסיד ללייטון יואיט בשלב חצי הגמר.
גובהו הרם של יוהנסון (198 ס"מ) מאפשר לו הגשה חזקה הנותנת לו יתרון רב במשחקונים בהם הוא מגיש.
בשלב הרביעי של אליפות אוסטרליה הפתוחה בשנת 2005 שיחק יוהנסון נגד אנדרה אגאסי הוא חבט 51 הגשות ללא מענה בארבע מערכות ולמרות זאת הפסיד במשחק בתוצאה 3:1 לאגאסי.
ב-1 בפברואר 2008 הודיע על פרישה מטניס מקצועי בעקבות פציעה כרונית בכתף.
מס'תאריךתחרותיריב בגמרתוצאה 1. 16 בפברואר 2004 ממפיס, ארצות הברית ניקולס קיפר (גרמניה) 7-6 6-3 2. 3 בינואר 2005 אדלייד, אוסטרליה טיילור דנט (ארצות הברית) 7-5 6-3 3. 7 בפברואר 2005 מרסיי, צרפת איבן ליובצ'ביץ' (קרואטיה) 7-5 6-4
יואכים "יוגי" לֵב הוא כדורגלן עבר גרמני ששימש כמאמן נבחרת גרמניה בכדורגל.
לב היה המאמן של נבחרת גרמניה מ-2006 עד 2021, בהן הוא הוביל את גרמניה לזכייה במונדיאל 2014 בברזיל ובגביע הקונפדרציות 2017 ברוסיה.
במרץ 2021, לב הודיע כי יתפטר מתפקידו לאחר יורו 2020. ללב אחוז הניצחונות הגבוה ביותר מכל המאמנים של נבחרת גרמניה אי פעם.
לב התחיל את הקריירה כשחקן בקבוצת פרייבורג.
הוא עזב את הקבוצה וחזר אליה לסירוגין שלוש פעמים בין השנים 1978 ל-1989. בעונת 1980/1981 שיחק לב בקבוצה הגרמנית שטוטגרט.
לאחר מכן עבר לאיינטרכט פרנקפורט, בה שיחק גם כן עונה אחת בלבד.
בשנת 1982 חזר לב לפרייבורג, בה נשאר עונה נוספת.
לאחר שתי העונות בפרייבורג שוב החל לעבור קבוצות בתדירות גבוהה.
כך עשה בקבוצתו הבאה קרלסרוהה, אותה עזב לאחר עונה אחת בלבד, שוב לטובת פרייבורג.
הפעם, שלא כמו בעונות קודמות, נשאר לב במועדון כארבע עונות, עד 1989.
את המעבר הבא עשה לב אל שווייץ, אל מועדון הכדורגל השווייצרי שפהאוזן ושיחק שם במשך שלוש עונות.
בעונת 1992/1993 עבר למועדון כדורגל שווייצרי אחר, וינטרטור, בו שיחק עד לסיום עונת 1993/1994. הקבוצה האחרונה בה שיחק לפני שפרש ממשחק פעיל הייתה פראואנפלד, בה שיחק עונה אחת בלבד - 1994/1995.
לב החל את קריירת האימון בקבוצה הנוער של וינטרטור, אותה אימן מ-1992 עד 1994, עוד טרם פרש ממשחק.
בשנים 1994 עד 1995 שימש כמאמן-שחקן במועדון הכדורגל פראואנפלד.
מ-1 ביולי 1995 עד 13 באוגוסט 1996, שימש כעוזר המאמן בקבוצת שטוטגרט.
בספטמבר 1996 מונה למאמן הראשי של קבוצת הכדורגל של שטוטגרט, ובכך בפעם הראשונה אימן קבוצת בוגרים.
בעונת 1996/97 הוביל את קבוצתו לגמר הגביע הגרמני וזכה עימה בתואר.
הוא החזיק בתפקיד עד יוני 1998, עת עבר לקבוצת פנרבחצ'ה הטורקית.
את פנרבחצ'ה אימן שנה אחת, ובאוקטובר 1999 חזר לגרמניה, לאימון המועדון קרלסרוהה, אותו עזב בתום עונת 1999/2000.
בתחילת שנת 2001 אימן לב את קבוצת אדנאספור, אותה עזב לאחר חודש וחצי בלבד.
בעונת 2001/2002 אימן את קבוצת טירול אינסברוק, איתה זכה באליפות אוסטריה רגע לפני שהתפרקה.
בעונת 2003/2004 אימן את הקבוצה האוסטרית אוסטריה וינה.
לאחר יורו 2004 מונה לב לתפקיד עוזר מאמן הנבחרת הלאומית של גרמניה, תחת חברו לספסל לימודי מקצוע האימון יורגן קלינסמן.
לאחר שנתיים בתפקיד מונה, בתום מונדיאל 2006, למאמן הראשי במקומו של קלינסמן והוביל את נבחרת גרמניה בכדורגל לגמר יורו 2008. לאחר מכן המשיך המאמן הגרמני לדחוף את הנבחרת הגרמנית קדימה ובהצלחה רבה.
גרמניה סיימה ראשונה בבית שלה במוקדמות מונדיאל 2010, ובהגרלת המשחקים במונדיאל 2010 דורגה כראש בית.
באותו טורניר, הוביל לב את גרמניה למקום השלישי.
זכה בפרס מאמן השנה בעולם לשנת 2014 בעקבות זכיית נבחרת גרמניה במונדיאל.
הפרס הוענק על ידי פיפ"א.
במונדיאל 2018 כשלה נבחרת גרמניה לאחר שסיימה במקום האחרון בבית ו' והודחה כבר בשלב הבתים עם ניצחון אחד ושני הפסדים.
זכה עם מועדון הכדורגל הגרמני "שטוטגרט" בגביע הגרמני בשנת 1997.
הוביל את שטוטגרט לגמר גביע למחזיקות גביע בשנת 1998.
בשנת 2002 זכה עם מועדון הכדורגל האוסטרי טירול אינסברוק באליפות אוסטריה.
בשנת 2006 בתור עוזר המאמן, תחת יורגן קלינסמן, הגיע עם נבחרת גרמניה למקום השלישי במונדיאל.
בשנת 2008 הוביל את נבחרת גרמניה לגמר היורו כמאמן הבכיר.
בשנת 2010 הוביל את נבחרת גרמניה למקום השלישי במשחקי הגביע העולמי כמאמן בכיר.
בשנת 2014 הוביל את נבחרת גרמניה לזכייה במונדיאל הרביעי בתולדותיה אחרי ניצחון 0-1 על ארגנטינה בגמר.
זכה בפרס מאמן השנה של פיפ"א לשנת 2014 בעקבות זכייתה של נבחרת גרמניה במונדיאל.
בשנת 2017 הוביל את נבחרת גרמניה לזכייה בגביע הקונפדרציות הראשון בתולדותיה אחרי ניצחון 0-1 על צ'ילה בגמר.
יואי פרסי ניוטון היה חבר ראשי, מייסד ובעל השפעה ניכרת בתנועת הפנתרים השחורים בארצות הברית.
ניוטון נולד במונרו, לואיזיאנה כצעיר מבין שבעה ילדים לארמליה ג'ונסון וולטר ניוטון.
הוא נקרא על שם מושל לואיזיאנה בעבר, יואי לונג.
ב-1945 המשפחה התיישבה באוקלנד, קליפורניה.
בהיותו בן 11 הוא נהג לפרוץ למדחנים.
ניוטון היה אחד ממייסדי הפנתרים השחורים, תנועה שחורה שקראה לשינוי סדר היום הפוליטי בצורה רדיקלית ונשענה על המסרים של מלקולם אקס, מרקוס גארבי, מאו דזה-דונג, צ'ה גווארה ופרנץ פנון.
התנועה נשענה על רעיון הלאומיות השחורה והתקיימה מתחילת שנות השישים ועד סוף שנות השבעים.
ניוטון עבד בהנהגת התנועה ביחד עם בובי סיל.
ניוטון נרדף על ידי ה-FBI בשנות השישים ונרצח בעסקת סמים ב-1989. השמועות אומרות שהשלטונות בארצות הברית רצו במותו.
במהלך חייו סיים דוקטורט והיה פעיל חברתי ופוליטי פורה ביותר.
יואכים ניקולאס אגרט (בשוודית: Joachim Nicolas Eggert; 22 בפברואר 1779 - 14 באפריל 1813) היה מלחין ומנצח שוודי.
יואכים ניקולאס אגרט נולד ב-1779 בגינגסט על ריגן, בזמנו חלק מפומרניה השוודית.
אגרט החל לנגן בכינור בגיל צעיר מאוד.
הוא המשיך בלימודי המוזיקה בסטראלזונד, במקצועות הכינור וההלחנה.
בראשית המאה ה-19 נוספו למקצועות אלה לימודי תאוריה של המוזיקה בבראונשווייג ובגטינגן, אצל ניקולאוס פורקל.
בשנת 1802 התמנה למשרתו הראשונה כממונה על המוזיקה (קאפלמייסטר) בתיאטרון החצר של שוורין.
כעבור שנה היה לכנר בתזמורת החצר המלכותית של שוודיה.
עד מהרה קיבל הזמנות ראשונות ליצירות מוזיקליות.
ב-1807 התמנה לחבר באקדמיה השוודית המלכותית למוזיקה; באותה שנה הופיע לראשונה בניצוח.
בין 1808 ל-1812 עבד כקאפלמייסטר של תזמורת החצר המלכותית.
אגרט נפטר ב-14 באפריל 1813 בעיירה תומסטורפ, גוטלנד המזרחית, שוודיה.
מותו, בהיותו בן 34, נגרם ממחלת השחפת.
יצירותיו העיקריות היו אופרות, קנטטות, דרמות מוזיקליות וסימפוניות.
כמו כן חיבר יצירות רבות בהזמנת תזמורת חצר המלוכה השוודית.
הוא הביא יסודות של הקלאסיקה הווינאית אל התרבות המוזיקלית של שוודיה.
במסגרת פעילותו כקאפלמייסטר שילב לראשונה יצירות של בטהובן ברפרטואר הקונצרטים השוודי.
עוד קנה לו מוניטין כשניצח על הביצועים הראשונים בשוודיה של "עונות השנה" מאת היידן וחליל הקסם של מוצרט.
סימפוניה מס' 1 בדו מינור
סימפוניה מס' 2 בסול מינור Skjöldebrand
סימפוניה מס' 3 במי במול מז'ור
סימפוניה מס' 4 בדו מז'ור
יואכים השני "הקטור", הנסיך הבוחר מברנדנבורג היה נסיך בוחר של ברנדנבורג, ונקרא על שם הגיבור הידוע ממלחמת טרויה.
יואכים השני נולד ב-13 בינואר 1505, ליואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ("נסטור") מבית הוהנצולרן ואליזבת מדנמרק, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של הנס, מלך דנמרק וכריסטינה מסקסוניה.
יואכים חונך להיות קתולי אדוק.
עם השנים ניכרה בו התחברות לרפורמציה, ובעקבות כך נושל על ידי אביו באופן רשמי מירושת נסיכות הבוחר מברנדנבורג, אך לבסוף הוחזר.
בשנות ה-30 של המאה ה-16 אימץ את הנצרות הפרוטסטנטית.
אשתו הראשונה, מגדלנה מסקסוניה, הייתה בתו של גאורג, דוכס סקסוניה ונכדתו של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, והיא ילדה לו את יוהאן גאורג, לימים נסיך בוחר של ברנדנבורג.
לאחר מותה ללא עת, ב-1534, והיא בת 27 בלבד, נשא יואכים את ידוויגה יגלו, נסיכת הבוחר מברנדנבורג (1534), בתו של זיגמונט הראשון, מלך פולין ("הזקן") תוך הבטחה שלא יכריח אותה להמיר את דתה לדת הפרוטסטנטית.
בשנת 1535 מת אביו, ויואכים ירש את כתר הנסיך הבוחר.
התנהלותו הפוליטית השקולה, וקשרי הנישואין שלו עם ארצות זרות, גרמו לברנדנבורג לשגשג ולהתפתח בשנות שלטונו, מכיוון שהנסיכות כמעט ולא נפגעה ממאורעות הזמן הקשים שעברו אז על האימפריה הרומית הקדושה.
יואכים השני הושפע על ידי השתדלן היהודי רבי יוסף בן גרשון מרוסהיים, לא להגרר אחרי כתבי השטנה של מרטין לותר, ולא גירש את היהודים מארצו כפי שעשה עמיתו יוהאן פרידריך מסקסוניה.
ב-3 בינואר 1571 מת יואכים השני, ובמקומו עלה לשלטון בנו יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
בשנת 1524 התחתן יואכים עם מגדלנה מסקסוניה, בתם של גאורג, דוכס סקסוניה וברברה יגלו, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1525–1598)
ברברה מברנדנבורג, דוכסית בריג (1527–1595)
בשנת 1534 התחתן יואכים עם ידוויגה יגלו, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של זיגמונט הראשון, מלך פולין וברברה זאפויה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
הדוויג מברנדנבורג, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל (1540–1602)
יואכים המרלינג היה בוטנאי גרמני ומרצה באוניברסיטה.
בין השנים 1924–1940 למד באוניברסיטת ברלין מדעי הטבע וגם תקופה קצרה באוניברסיטת מרבורג.
המרלינג ידוע בעיקר בזכות סדרת הניסויים שביצע בין שנות השלושים לשנות החמישים של המאה העשרים באצת האצטבולריה, שהוכיחו כי המידע הגנטי של התא מצוי בגרעין.
מאז הפכו ניסויו לחומר הנלמד במסגרת בית הספר בשיעורי הביולוגיה ובאוניברסיטאות בכל רחבי העולם.
יואכים בראון (11 באוגוסט 1929 – 6 ביוני 2013) היה מוזיקולוג ישראלי, פרופסור באוניברסיטת בר-אילן.
משפחתו הוגלתה בשנת 1941 לסיביר וחזרה לריגה רק בשנת 1955. בין השנים 1949–1953 למד בקונסרבטוריון הלאומי של לטביה, שם קיבל תואר שני בהצטיינות.
בין השנים 1953–1960 למד בקונסרבטוריון של מוסקבה, שם כתב עבודת דוקטורט בנושא אמנות הכינור בלטביה.
הוא פרסם בשנת 1968 את הספר Methods of Violin Playing וכן ספר על אודות ההיסטוריה המוזיקלית של המדינות הבלטיות.
בשנת 1969 ניסה לקבל ויזה לישראל, למשפחתו ובעקבות כך סולק ממשרתו ומחברותו באיגוד המלחינים של ברית המועצות.
בשנת 1972 עלה לישראל והצטרף למחלקה למוזיקולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, שם מונה בשנת 1987 לפרופסור מן המניין.
בשנת 1992 שימש כראש המחלקה למוזיקה ובשנת 1997 יצא לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
בינואר 2011 נערך לכבודו כנס בינלאומי באוניברסיטת בר־אילן בשיתוף האיגוד הישראלי למוסיקולוגיה.
בראון נפטר בירושלים ב־2013, בגיל 83.
יואכים גאוק הוא נשיאהּ לשעבר של גרמניה.
הוא הנשיא הראשון מאז איחוד גרמניה שהגיע מגרמניה המזרחית.
גאוק היה בעברו כומר לותרני, ופעיל זכויות אדם שזכה למרבית פרסומו במאבק נגד השטאזי בגרמניה והנהגת הפגנות להפלת חומת ברלין בשנת 1989.
גאוק נולד בעיר הנמל רוסטוק.
כשהיה בן 11, נעצר אביו על ידי המשטר הקומוניסטי בחשד לריגול ושהה בגולאג סובייטי במשך 5 שנים, דבר שהשפיע רבות על ראיית העולם של גאוק.
בבגרותו החל בלימודי תאולוגיה, ובהמשך הפך לכומר לותרני.
בשנת 1990 שימש כחבר בפולקסקאמר.
בעקבות איחוד גרמניה נבחר על ידי הבונדסטאג כנציב הפדרלי הראשון בארכיון השטאזי.
בתפקיד זה זכה להכרה על פועלו כ"צייד השטאזי" ו"חסיד בלתי נלאה של הדמוקרטיה" כשפעל לחשוף את פשעי השטאזי.
גאוק היה מועמד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה בבחירות לנשיאות בשנת 2010, אך הפסיד בפער קטן לכריסטיאן וולף.
לאחר פרישתו של וולף, נבחר ב-2012 לנשיא לאחר שזכה לתמיכת 991 מתוך 1228 קולות באספה הפדרלית של גרמניה.
בכך היה למועמד המוסכם על מספר מפלגות.
יואכים ואצטיס היה קצין בצבא האימפריה הרוסית וגנרל סובייטי, מראשי הצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
יואכים ואצטיס נולד למשפחת איכרים ממוצא לטבי.
הוא חלם על אוניברסיטה אך בחר בקריירה צבאית שאיפשרה לו ללמוד על חשבון המדינה.
בשנת 1891 הוא התנדב לצבא ושירת בריגה.
בשנת 1897 סיים ואצטיס את בית הספר לקצינים בווילנה ובשנת 1909 סיים אקדמיה צבאית של המטה הכללי.
בשנת 1912 ואצטיס קודם לדרגת לוייטנט-קולונל.
את קרבות מלחמת העולם הראשונה ואצטיס החל בפרוסיה המזרחית.
בקרבות סביב ורשה ואצטיס נפצע וכאשר בסתיו 1915 חזר לחזית קודם לדרגת קולונל.
ואצטיס לחם ביחידה הרובאים הלטביים ובמהלך שנת 1917 החלו הכנות לקידומו לגנרל אך לאור שינויי השלטון הדבר לא בוצע.
מייד לאחר מהפכת אוקטובר ואצטיס ביחד עם יחידתו עבר לתמיכה בשלטון החדש.
בדצמבר 1917 הוא היה ראש אגף המבצעים במטה הכללי הסובייטי.
בינואר 1918 הוא פיקד על דיכוי מרד של יחידות הפולניות ובאפריל 1918 מונה למפקד חטיבה לטבית שהייתה מוצבת במוסקבה.
באותה תקופה זו הייתה אחת מהיחידות הכי מאורגנות בצבא האדום.
ביולי 1918 ואצטיס היה בראש כוחות הצבא האדום שדיכאו מרד שאוגן על ידי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית (שמאל) במוסקבה.
לאחר דיכוי המרד, ואצטיס מונה למפקד הכוחות בחזית המזרחית.
ב-1 בספטמבר 1918 ואצטיס מונה למפקד העליון של הצבא האדום והיה בתפקיד זה עד ל-9 ביולי 1919. במקביל, בינואר-אביב 1919 ואצטיס היה מפקד של צבא לטביה הסובייטית.
ביולי 1919 ואצטיס הואשם בבגידה ונעצר.
לאחר מספר שבועות האשמות בוטלו, אך ואצטיס לא חזר לתפקיד הקודם ולא חזר לפיקוד של יחידה קרבית כלשהי.
החל מאוגוסט 1919 הוא היה בתפקיד מטה ומשנת 1921 ואצטיס היה מלמד באקדמיה צבאית של המטה הכללי.
ואצטיס היה מלמד באקדמיה צבאית עד לשנת 1937 (משנת 1927 פרופסור).
בשנת 1928 הוענק לו עיטור הדגל האדום.
במהלך עבודתו באקדמיה ואצטיס פרסם כמה מאמרים על קרבות מלחמת העולם הראשונה.
ב-29 בנובמבר 1937 ואצטיס נעצר והואשם בריגול לטובת גרמניה ולטביה.
יואכים מפיוֹרֶה (לעיתים יואכים איש פיורה; באיטלקית: Gioacchino da Fiore, בלטינית: Ioachim Florensis; 1135 - 30 במרץ 1202) היה תאולוג ומיסטיקן.
בעל התורה המיסטית (המטה-נראטיב) המחלקת את ההיסטוריה לשלוש תקופות: עידן הברית הישנה שלפני ישו, עידן הנצרות והעידן הרוחני- עידן רוח הקודש.
תורתו של יואכים השפיעה רבות על הפרנציסקנים, כמחצית המאה לאחר מותו ודרכם על ההגות המיסטית.
נולד בקלבריה, בדרום-מערב איטליה של ימינו, שהייתה שייכת אז לממלכת סיציליה הנורמנית.
הועסק כמלומד בחצר מלך סיציליה והארכיבישוף של פלרמו.
ב-1159 יצא כצליין לממלכת ירושלים (ארץ ישראל הצלבנית) וחווה חוויה מיסטית בירושלים.
עם שובו היה לנזיר וב-1168 הוסמך לכמורה.
ב-1177 הצטרף למסדר הציסטרציאני וסייע לו לקבל אדמות ממלך סציליה.
ב-1182 בילה שנה וחצי במנזר קסמרי (Casamari), שם כתב את שלושת חיבוריו הגדולים.
ב-1184 ייסד את מנזר פיורה (פלורה) בהרי קלבריה.
המנזר היווה מרכז לפלג חדש של המסדר הציסטריאני, שהוכר על ידי האפיפיור סלסטינוס השלישי ב-1198.
תורתו של יואכים היא פשוטה מאוד ומהווה תבנית - על היסטורית (מטה-נרטיב), מסכת כוללת, סיפור אידאולוגי המקיף את כל המציאות ומסביר אותה לפי חץ הזמן ההיסטורי.
דיונו של יואכים מתחיל בשאלת התאולוגיה הנוצרית הבסיסית: "מהו אופיו של השילוש הקדוש?" התשובה שנתן יואכים מקורית (אם כי לא רחוקה מתפיסת תורת השמיטות שבקבלה): השילוש הוא ההיסטוריה.
העידן הראשון, הוא עידן האב, עידן הברית הישנה, לפני התגלותו של ישו.
מאפייניה הן המצוות המעשיות והגשמיות של היהדות והחיים הארציים.
הטקסט המרכזי של העידן הוא התנ"ך ומוסד המרכזי הוא בית המקדש.
העידן השני, הוא עידן הבן, ירידתו של ישו לארץ וקורבנו, זהו עידן הנצרות, הטקסט המרכזי שלו היא הברית החדשה ומאפייניו הם החסד הנוצרי, הרוחניות השואפת לחיי העולם הבא והכנסייה.
העידן האחרון, הוא עידן רוח הקודש העתיד לבוא.
הוא מסמל השתחררות מכל הממסדים, המסגרות והמבנים אל החירות, השחרור הגמור ומהווה את "מלכות השמיים" עלי אדמות.
הטקסט המרכזי של העידן הוא "האוונגליון האחרון" שיימסר לאנושות על ידי "המבשר".
לפי מפרשיו של יואכים ולפי רמזיו, העולם מצוי על סיפו של העידן השלישי העתיד לקום ולהגיע, לפי חישוביו, ב-1260. אולם באופן עקרוני, די בזיהוי האוונגליון האחרון והמבשר על מנת להכריז שהעידן השלישי הגיע.
בעת מותו של יואכים לא הייתה תורתו נפוצה או מקובלת.
אולם, באמצע המאה ה-13 חלו מספר אירועים שתרמו לתפיסה לפיה העולם עומד על סף קיצו.
סוף האלף החמישי של מניין השנים בלוח העברי חל ב-1240; ב-1250 מת פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהתעמת עם הכנסייה עד כדי כך שהאפיפיור גריגוריוס השני ראה בו את האנטי-כריסט; והפלישה המונגולית לאירופה הגיעה לשיאה.
באופן טבעי הניחו המפרשים שמבשר העידן, ישו שחזר שנית, הוא יואכים עצמו (למרות שהוא-עצמו לא טען זאת מעולם) וכתבי הקודש של העידן החדש הם כתביו.
אם העידן השלישי מתחיל, אזי סימן שתם תפקידה של הכנסייה הממוסדת, של נצחיות התחלפות של האפיפיורים על כסאם, דבר שהוביל לגינוי מיידי של תורה זו והגדרתה ככפירה, הכפירה היואכימית.
ב-1250 התפרסם ספרו של אחד ממפרשי יואכים, הנזיר הפרנציסקני האיטלקי ג'ירארדו דה בורגו סן-דונינו, בשם "מבוא לאוונגליון הנצחי".
הנזיר פירש פסוק בדברי יואכים לפיו האוונגליון הנצחי יוכרז על ידי מלאך, שומר החותם השישי בחזון יוחנן, הנושא את סמל האל החי.
ומי מתאים לתיאור זה יותר מפרנציסקוס מאסיזי, מייסד מסדרו, שנשא על בשרו את סימני הסטיגמטה (פצעי הצליבה).
כלומר המבשר כבר הגיע ופעל בעולם והעידן השלישי החל.
למרות שהאפיפיור גינה את הספר, עשתה הבשורה כנפיים והביאה לתסיסה ספיריטואליסטית (רוחנית) בקרב קבוצה מחברי המסדר הפרנציסקני שנקראה "המינוריטים".
ב-1263 הוכרזו דעותיו של ג'ירארדו דה בורגו סן-דונינו מינות, אך התנועה לא דעכה וב-1294 אף נבחר נזיר ספיריטואליסטי לאפיפיור (סלסטינוס החמישי), אך הוא אולץ להתפטר כעבור מספר חודשים.
ב"הקומדיה האלוהית" שם דנטה אליגיירי בפיו של בונוונטורה הקדוש, ראש המסדר הפרנציסקני, השוהה בגן העדן עם נשמות הצדיקים, את השורות:
יואכים (חיים) גנז היה מהנדס מכרות ומטלורג, חלק ממשלחתו של וולטר ראלי, והיהודי המוכר הראשון שכף רגלו נחתה על אדמת אמריקה הצפונית (מושבת רואנוק, כיום צפון קרוליינה – 4 ביולי 1584).
גנז נולד באמצע המאה ה-16 בערך, בפראג, בוהמיה, כיום הרפובליקה הצ'כית, קרוב משפחה ככל הנראה לדוד גנז, האסטרונום היהודי בן אותה תקופה ואותה עיר.
עבד, התמחה ואף התפרסם ברבים בתור מהנדס מכרות, בעיר המכרות יואכימסטאל (Joachimsthal), שבמערב בוהמיה.
שמו הגיע עד לאנגליה ולמרות האיסור עוד מימי אדוארד הראשון, 1290, על כניסת יהודים לממלכה, הוא הוזמן על ידי שליחי סיר פרנסיס וולסינגהם, מזכירה הראשי של המלכה אליזבת' הראשונה, לסייע בפיתוח מכרות וזיקוק מתכות, בעיקר נחושת בה התמחה, אך ככל הנראה גם במכרות הפחם של ויילס.
ב-1581 מוזכר שמו לראשונה במסמכים אנגליים, כמהנדס מכרות ומטלורג, היושב באזור קאמבריה, בצפון מערב אנגליה, אשר המציא תהליך מהפכני לזיקוק עפרות נחושת.
מסתבר שהוא קיצר את תהליך הזיקוק, משישה עשר שבועות לארבעה ימים בלבד ועוד הצליח אף למצוא דרך להשתמש בעפרות שייוותרו לצורכי תעשיית הטקסטיל.
באפריל 1584 שלח סיר וולטר ראלי, על פי זיכיון שקיבל מהמלכה אליזבת' הראשונה, משלחת אנגלית לצפון אמריקה.
הייתה זו המשלחת האנגלית הראשונה שעתידה הייתה להקים שם התיישבות.
אמריקה כולה נשלטה עד אותה עת על ידי מעצמות אירופאיות אחרות, ספרד, פורטוגל וצרפת.
המשלחת הגיעה לחופי אמריקה ב-4 ביולי 1584. ראלי עצמו לא השתתף במשלחת, אך אחד מאלה שכן נכללו בה היה יואכים גנז, שצורף מתוך מחשבה שייתכן שיימצאו בעולם החדש עפרות של מתכות שונות.
גנז נחשב לאחד המומחים הגדולים ביותר באנגליה לענייני כריה ומתכות, באותה תקופה.
בכך היה גנז ליהודי הראשון שכף רגלו דרכה על אדמת אמריקה הצפונית בכלל, ומה שיהפוך לימים לארצות הברית, בפרט.
יצוין עם זאת, שלואיס קרווחל, שהיה ממוצא יהודי, מהאנוסים, קדם לגנז בכעשר שנים לפחות.
הוא הגיע למקסיקו ב-1567 ולחבל הארץ שיהפוך בהמשך לטקסס, ב-1570 בערך.
המשלחת חזרה למולדת ושבה לאמריקה, וביולי 1585 הקימה לראשונה מושבה אנגלית, באי רוהאנוק, סמוך לחופי צפון קרוליינה דהיום וקראה לה "פורט ראלי".
נמצאו אף עדויות לעבודה מדעית וזיקוק מתכות במקום, ככל הנראה שאריות עבודתו של גנז.
אולם המתיישבים האנגלים הראשונים באמריקה הצפונית, כולל היהודי הראשון, החזיקו מעמד 11 חודשים בלבד, כנגד קשיים רבים ואף התקפות אינדיאנים.
ביוני 1586 חזרו כל אנשי המושבה לאנגליה, בשייטת בפיקודו של פרנסיס דרייק.
גנז מוזכר בכתובים בפעם האחרונה בשנת 1589. מסתבר שהוא התגורר בבריסטול ולימד עברית את הבריטים, שביקשו לקרוא את התנ"ך בשפת המקור.
בהיותו יהודי הגאה ביהדותו, הרבה להתווכח עם נוצרים בנושאי דת.
באחד הימים מצא לעצמו את היריב הלא נכון לוויכוח, בישוף דווקא, בשם ריצ'רד קרטיס.
וזה הלשין עליו לשלטונות, שהוא יהודי, הכופר בישו.
באותה עת היה עדיין שריר וקיים באנגליה החוק בן 300 השנים מימי אדוארד הראשון, אשר גירש את כל היהודים מהמדינה.
תעבורנה עוד כששים ושש שנים בטרם יעלה אוליבר קרומוול לשלטון ויתיר ב-1655 ליהודים לחזור.
גנז נעצר, והועמד לדין בפני מועצת זקני בריסטול (Aldermen), מעין מועצה עירונית שהיא גם גוף שיפוטי מקומי, הפועל מכוח חוקים ומנהגים אנגליים עתיקים.
עקב מעמדו של גנז, סירב גוף מקומי זה לשפוט אותו והעביר את העניין לבית הדין האנגלי הגבוה ביותר, המועצה המלכותית, וגנז עצמו נכלא במצודת לונדון.
השלטונות היססו רבות בנוגע לגורלו, בשל חיוניותו כמהנדס מכרות ומטלורג, ולמרות חטא היותו יהודי.
בתקופת ההמתנה הארוכה הוא תרגם לאנגלית ספר שכתב לזרוס ארקר, גרמני שהיה מנהל המכרות של הקיסר בבוהמיה.
הספר תיאר דרך יעילה לייצור אשלגן חנקתי, מרכיב חשוב בייצור אבק שרפה, שהוא חומר שעל חשיבותו לכל מדינה באותה תקופה קשה להכביר מדי במילים.
גנז שיגר את התרגום לפרנסיס וולסינגהם, מעסיקו לשעבר, יו"ר המועצה, הדנה בעניינו.
בצורה זו הזכיר לוולסינגהם ככל הנראה את שירותי העבר שנתן לו בתחום הכריה והכימיה, ורכש שוב את אהדתו.
היו לגנז ככל הנראה גם ידידים נוספים במועצה, משום שהם, ביחד עם וולסינגהם הצילו אותו אכן ממוות, אף כי לא ברור אם גורש מהמדינה בסופו של דבר, אם לאו.
כל הרשומות הרלוונטיות לגורלו של גנז, אבדו.
בספרו של פרנסיס בייקון, "אטלנטיס החדשה", אשר יצא לאור לראשונה בלטינית ב-1624, אחת הדמויות המרכזיות הוא יואבין (Joabin), מדען יהודי חכם, המכהן לפי גרסה מסוימת כמושל "בנשלם" (Bensalem).
ככל הנראה ביסס בייקון את דמותו של יואבין, על דמותו האמיתית של המדען היהודי יואכים גנז, אותו הוא הכיר היטב.
קרל יואכים מרקרט היה היסטוריון גרמני וחוקר של רומא העתיקה.
מרקרט נולד בשנת 1812 בעיר דנציג (גדנסק).
הוא למד באוניברסיטת ברלין ובלייפציג, ובשנת 1836 נעשה למורה בגימנסיית פרידריך וילהלם בברלין.
בשנת 1840 הוא עשה את הדוקטורט שלו בקניגסברג (קלינינגרד), ובשנת 1856 מונה למנהל גימנסיית פרידריך וילהלם בפוזנן.
בשנת 1859 מונה לראש הגימנסיה בעיר גותה.
הפרויקט הושלם לאחר 20 שנים והיה כה מוצלח, עד כי זמן לא רב לאחר מכן כבר הגיעה דרישה מהציבור להוציא מהדורה נוספת של החיבור.
מרקרט הצטיין בסגנונו הבהיר, יכולת ארגון שיטתית ושפע הפניות למחברים עתיקים ומודרניים כאחד, ומעלות אלו חיבבו אותו על הסטודנטים.
מרקרט מת בעיר גותה בשנת 1882.
יואכים כספרי היה רופא ילדים ישראלי, יליד גרמניה, מראשוני הרופאים בעיר חיפה בשנות ה-20 של המאה ה-20.
יואכים כספרי נולד בברוסו (Brüssow) בחבל אוקרמרק (Uckermark) שבגרמניה, לדוד, רופא, ולאידה לבית מאייר, במשפחה יהודית גרמנית ציונית בת שני ילדים.
בהיותו בן ארבע עברה משפחתו לבירה ברלין.
לאחר שסיים את לימודי התיכון בברלין, החל ללמוד רפואה באוניברסיטת מינכן.
הוא גויס לצבא גרמניה כרופא במהלך מלחמת העולם הראשונה, ולאחריה חזר לברלין, שם שימש כרופא בבית החולים האוניברסיטאי.
בשנת 1924 עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה.
בתחילה שימש כרופא בית הספר הריאלי בחיפה.
לאחר מכן עבד בירושלים, בבית החולים הדסה.
בשנת 1926 שב להתגורר בחיפה ושימש כרופא ילדים בבית החולים הדסה, שהוקם שנים מועטות קודם לכן.
עוד שימש כספרי כרופא פרטי, ומרפאתו שכנה ברחוב ירושלים, שם גם התגורר.
כספרי היה פעיל בהגנה ובטיפת חלב.
אביו, דוד, עלה אף הוא לארץ ישראל ב-1933.
הוא היה נשוי עד לפטירתו לשושנה לבית ברדינשטין (1900-1977), ילידת העיר ז'יטומיר, אוקראינה, ששימשה כאחות.
ד"ר יואכים כספרי נפטר ב-1966. על שמו רחוב בחיפה.
יואיצ'י נישימורה (ביפנית: 西村雄一; נולד ב-17 באפריל 1972) הוא שופט כדורגל יפני המשמש כשופט בינלאומי של פיפ"א.
ב-2012 זכה בתואר "שופט השנה באסיה".
בין המשחקים הבולטים אותם ניהל נישימורה נמנים המשחק בין ברזיל ובין הולנד ברבע הגמר במונדיאל 2010 (1:2 להולנד), משחק הגמר של אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2010 בין אינטר מילאנו ובין מזמבה מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (0:3 לאינטר מילאנו) ומשחק הפתיחה במונדיאל 2014 בין הנבחרת המארחת, ברזיל לבין קרואטיה (1:3 לברזיל).
נולד בטוקיו וגילה עניין בכדורגל מבית הספר היסודי.
למד בתיכון שברובע שינג'וקו ובקולג' להנדסת אלקטרוניקה
(גם הוא בשינג'וקו) אותו סיים ב-1994. הוא שימש תחילה כשופט במשחקי חובבים ולאחר מכן החל לשפוט בליגה היפנית.
את הופעת הבכורה שלו כשופט בינלאומי ערך באוקטובר 2004 במשחק של נבחרת איחוד האמירויות מול תאילנד.
הטורניר הבינלאומי הראשון בו שפט היה ב-2007 בגביע אסיה לאומות ומייד אחר כך שפט בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 בקוריאה הדרומית שם אף שפט את משחק הגמר בין ניגריה וספרד.
גביע אסיה בכדורגל 2007 (3 משחקים)
גביע העולם בכדורגל עד גיל 17 2007 (5 משחקים כולל משחק הגמר)
גביע AFC 2007 (2 משחקים כולל משחק הגמר הראשון)
גביע אפריקה לאומות 2008 בו היה השופט האסיאתי היחידי בטורניר.
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2009 (4 משחקים)
מונדיאל 2010 שפט בשלושה משחקים: אורוגוואי - צרפת (0:0, הרחקה ראשונה בטורניר, האורוגוואי ניקולאס לודיירו), ספרד - הונדורס (0:2 לספרד) וברבע הגמר: ברזיל - הולנד (1:2 להולנד, הרחיק את הברזילאי פליפה מלו).
שימש כשופט רביעי במשחק הגמר.
אליפות העולם לקבוצות כדורגל 2010 שפט במשחק הגמר בין אינטר מילאנו ובין מזמבה מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
גביע אסיה לאומות 2011 (3 משחקים)
יואכים פרנץ הומברט, נסיך פרוסיה היה בנו השישי של אחרון קיסרי גרמניה וילהלם השני.
יואכים התאבד לאחר מלחמת העולם הראשונה, שאחת מתוצאותיה הייתה אובדן מעמדה של משפחתו.
הנסיך יואכים נולד ב-17 בדצמבר 1890 בברלין בירת הקיסרות הגרמנית, לוילהלם השני, קיסר גרמניה ואשתו הראשונה אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה.
הוא חווה ילדות מאושרת עם אחיו והצטיין בלימודיו.
הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית ונישא למריה אוגוסטה, נסיכת אנהלט, בתם של אדוארד, דוכס אנהלט ולואיזה שרלוטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג.
נישואים אלו לא היו מאושרים, ונולד לו בן אחד קרל פרנץ, נסיך פרוסיה.
במלחמת העולם הראשונה השתתף בכמה קרבות ונפצע מירייה ברגלו, במהלך הקרב הראשון על האגמים המזוריים.
לאחר גלות משפחתו נכנס לדיכאון ובמהלך מסיבה, שערך בן דודו זיגיסמונד, נסיך פרוסיה ירה בעצמו באקדח.
אחיו אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה מצא אותו פצוע קשה והעביר אותו לבית החולים הקרוב.
הוא שרד עוד יום אחד ואז מת.
יואכים היינריך קַאמפֶּה היה מחנך גרמני, סופר ילדים, מוציא לאור ובלשן.
מראשי תנועת הפילנתרופיניסטים ומהדמויות הבולטות של תקופת הנאורות בגרמניה.
נולד בסקסוניה התחתונה, התחנך בבתי ספר דתיים ולמד תאולוגיה באוניברסיטת האלה-ויטנברג.
לאחר תום לימודיו עבר לברלין.
ב-1773 שהה בפוטסדאם והכין תוכנית לחינוכו הראוי של נסיך הכתר של פרוסיה, פרידריך וילהלם.
לאחר מכן עבר לעיירה הסמוכה טֶגֶל והועסק כמורה הפרטי של האחים אלכסנדר ווילהלם פון הומבולדט הצעירים, שעתידים היו להיות שניים מהאינטלקטואלים החשובים של גרמניה.
ב-1775 עבר ללמד בבית הספר הפילנתרופיניסטי של יוהאן ברנהרד באזדוב בדסאו, אך עזב לאחר פחות משנה עקב חילוקי דעות עִמו.
הוא עבר להמבורג ושם הקים בית ספר דומה ברוח הפילנתרופיניזם.
בין השנים 1785-1791 פרסם 16 כרכים של החיבור הפרוגרמטי Allgemeine Revision des gesammten Schul und Erziehungswesens ("רוויזיה כללית של בית הספר ומערכת החינוך") ותרגם את הספרים "מחשבות אחדות אודות החינוך" מאת ג'ון לוק ו"אמיל, או על החינוך" מאת ז'אן-ז'אק רוסו.
ב-1786 קרא לו הנסיך קארל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל לבראונשווייג על מנת שייטול על עצמו את האחריות על מערכת החינוך בנסיכות.
קאמפה העביר את ניהול בית הספר בהמבורג לידיו של ארנסט כריסטיאן טראפ (Ernst Christian Trapp), והוא גם שירש את מקומו בבראונשווייג.
קאמפה פעל גם כסופר ילדים, ובכך מילא חלל ויצר את הסוגה הספרותית של ספרים לבני הנעורים.
הוא עיבד את ספרו של דניאל דפו "רובינזון קרוזו" (Robinson der Jüngere, "רובינזון הצעיר", 1780) והטרילוגיה "גילוי אמריקה" (Die Entdeckung von Amerika, בשלושה חלקים: קולומבוס, קורטס ופיסארו; תורגמה לעברית בידי משה מנדלסון).
ב-1787 הקים הוצאת ספרים, בעיקר על מנת להדפיס ולפרסם את ספריו.
כיוון שהיו אלה ספרים פופולריים לבני הנעורים זכתה ההוצאה בהצלחה כלכלית.
קאמפה הסתקרן מאוד מן המהפכה הצרפתית וב-1789 יצא עם תלמידו לשעבר וילהלם פון הומבולדט לפריז ונכח כעד בכינוס האספה הלאומית.
ב-1792 זכה לאזרחות כבוד של צרפת יחד עם ג'ורג' וושינגטון, פרידריך שילר ואחרים.
באחרית ימיו עסק בעיקר בשיפור ו"טיהור" השפה הגרמנית, על ידי יצירת תחדישים לשוניים במקום מילים זרות ושאולות – הן מתוך מטרה חברתית להפוך את השפה לפשוטה ומובנת יותר לכל שדרות העם, והן על-מנת לנקות את הגרמנית הצחה מהשפעות זרות מתוך השקפה רומנטית-פטריוטית.
בין 11,500 התחדישים שטבע במילונו נותרו רבות בשימוש שוטף, בהן "Hochschule" ("בית ספר גבוה" – מכללה, אוניברסיטה; במקום המילה הלטינית "אוניברסיטה"), "altertümlich" ("עתיק"; במקום המילה antik, שמקורה לטיני), "Wust" ("תוהו ובוהו"; במקום המילה "כאוס", שמקורה ביוונית עתיקה) ועוד.
יואכים מרוגובסקי (גרמנית: Joachim Mrugowsky; 15 באוגוסט 1905 ברנדנבורג - 2 ביוני 1948 לנדסברג) היה רופא נאצי.
שירת כקולונל בכיר בוואפן אס אס, תברואן ראשי של שירות הרפואה באס אס ובמשטרה וראש המכון להגיינה של הוואפן אס אס.
הועמד לדין במשפט הרופאים בגרמניה, נמצא אשם והוצא להורג.
אביו של מרוגובסקי היה רופא כללי שנהרג בתחילת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1925 מרוגובסקי החל ללמוד מדעים מדויקים ורפואה באוניברסיטת האלה-ויטנברג.
סיים את לימודיו בשנים 1930–1931 עם דוקטורט במדעים ודוקטורט ברפואה.
בשנים אלה שימש כ"הוכשולגרופנפיהרר" של אגודת הסטודנטים הנאצית.
לאחר תקופת התמחות של שנתיים נהייה לסייע במכון ההיגיינה באוניברסיטת האלה.
מרוגובסקי מונה פרופסור חבר בתחום ההיגיינה באוניברסיטת ברלין בספטמבר 1944.
מאז 1930, מרוגובסקי היה מעורב בחיזוק האידאולוגיה הנאצית, תחילה כראש קבוצת סטודנטים פרו-נאצית ובהמשך הצטרף לשורות המפלגה הנאצית (חבר מספר 210,049).
בשנת 1931 הצטרף לאס אס, בשורותיה הגיע לדרגת אוברפיהרר הן באס אס הכללי והן בוואפן אס אס.
מרוגובסקי היה אחראי על ניסויים רפואיים בבני אדם במחנה הריכוז זקסנהאוזן שהיה בקרבת ברלין.
הניסויים כללו בדיקת חומרי נשק ביולוגי על אסירים וירי בהם בכדורים מורעלים.
בשנת 1940, כרופא מחלקה של גדוד אס-אס, מרוגובסקי לקח חלק בכיבוש הנאצי של מערב אירופה.
הוא היה מעורב בכל הניסויים הרפואיים, מלבד ניסויי התעופה, שנערכו על אסירי מחנות ריכוז.
הוא נמצא אשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות באוגוסט 1947, והוצא ולהורג ב-2 ביוני 1948.
יואכים לובנגוואנה מונונגה (נולד ב-30 ביוני 1988) הוא כדורגלן עבר בלגי ומאמן כדורגל בהווה, המשמש כעוזר מאמן בקבוצת לוון הבלגית.
מונונגה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מוסקרון.
לאחר שלא זכה להגיע לקבוצה הראשונה, עבר לטוביזה מהליגה השנייה.
בסיום עונת עלה עם המועדון לליגת העל.
כבר בעונתו הראשונה, עורר עניין רב בעיני קבוצות רבות בליגה, אך הוא החליט להישאר עוד עונה במכלן.
לאחר שלא זכה לדקות משחק בטורקיה, ב-31 במאי 2012 חזר לבלגיה כאשר חתם בג'רמינל בירסחוט.
בקיץ המועדון התפרק ומונונגה חתם במונס.
ב-21 בספטמבר 2014 חתם במכבי פתח תקווה.
ב-27 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בפתח תקווה בניצחון 2–3 נגד הפועל רעננה.