tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פו נולד בעיירה סאנגיאנו, בנפת וארז במחוז לומברדיה, ליד החוף המזרחי של אגם מאג'ורה.
הוא היה ילד בכור, אחיו הצעיר פולביו יהפוך למנהל תיאטרון, אחותם הצעירה ביאנקה פו גארמבואה, הייתה סופרת.
אמם, פינה רוטה פו, הייתה ממשפחת איכרים ואביהם, פליצ'ה, היה מנהל תחנה בשירות הרכבת הממלכתי האיטלקי, והמשפחה עברה לעיתים קרובות לאורך הגבול השווייצרי כאשר הוא הועבר לתפקידים חדשים.
ב-1942 עבר פו למילאנו כדי ללמוד באקדמיה של בררה.
עם זאת, בעקבות מלחמת העולם השנייה פרש מלימודיו.
בגיל 16, פו היה חלק מהדור האחרון של חיילים שגויסו על ידי הצבא הפשיסטי של הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית של מוסוליני.
שנים מאוחר יותר, כשנשאל על שירותו, פו הסביר כי הוא בחר בתחילה לאמץ פרופיל נמוך מכיוון שמשפחתו הייתה פעילה בהתנגדות האנטי-פשיסטית.
פו עזר בסתר לאביו להבריח פליטים וחיילי בעלות הברית לשווייץ על ידי הסוואתם לאיכרים לומברדים.
כמו כן, אביו סייע להבריח מדענים יהודים לשווייץ הנייטרלית.
כשהתקרב סוף המלחמה, הצטרף פו לחטיבה נגד מטוסים של הצי, תוך שהוא צפה להיות משוחרר משירות, עקב מחסור בתחמושת.
הוא טעה ובמקום זאת נשלח למחנה במונזה שאליו הגיע בניטו מוסוליני עצמו.
פו ערק במהרה בעזרת מסמכים כוזבים ונדד זמן מה לפני שהצטרף לגדוד צנחנים.
לאחר מכן הוא נטש גם אותם, והחל בחיפוש לא מוצלח נוסף אחר חברי תנועת ההתנגדות, שבמהלכו הוא ישן באזורים הכפריים.
לאחר המלחמה חזר פו לאקדמיית בררה, ונרשם גם לימודי אדריכלות בפוליטקניקו די מילאנו.
הוא החל בכתיבת עבודת תזה על אדריכלות רומית, אך בהיותו מאוכזב מהעבודה הלא יצירתית והזולה המצופה מאדריכלים לאחר המלחמה, עזב את לימודיו לפני בחינות הגמר שלו.
לאחר שחווה התמוטטות עצבים; רופא אמר לו להשקיע זמן במה שגורם לו שמחה.
הוא החל לצייר והשתלב בתנועת פיקולי תיאטרי (תיאטראות קטנים), שבה החל להציג מונולוגים מאולתרים.
הוא סיפר שהשפעותיו האמנותיות בתחילת דרכו כללו את ביולקו, ברכט, צ'כוב, דה פיליפו, גראמשי, מאיקובסקי, מולייר, שו וסטרהלר.
בשנת 1950, פו החל לעבוד עם הבמאי פרנקו פרנטי, ביצירת תסכיתי ותוכניות בידור ברדיו, שיתוף פעולה שנמשך עד 1954. בסוף שנת 1951, לאחר שצבר ניסיון עם פרנטי, הזמינה תחנת הרדיו הלאומית האיטלקית RAI את פו לבצע סדרה קומדית בכל שבת בערב.
פו יצר 18 מונולוגים של אגדות למבוגרים שהותאמו מסיפורי תנ"ך וסיפורים היסטוריים.
ב-1953, פו היה שותף, יחד עם פרנקו פרנטי ואחרים, בייסוד להקת רביו בשם "הסטנדאפיסטים".
הם כתבו, ביימו ועיצבו יחד את התפאורות והתלבושות למופעים.
בשנים הראשונות הללו, פו הושפע מהמסורת האיטלקית של השחקן-הסופר, בדיוק כמו אטורה פטרוליני.
פו פגשה את פרנקה ראמה, בת למשפחה תיאטרלית.
הם התארסו, ונישאו ב-24 ביוני 1954. נולד להם בן, ג'אקופו (נולד ב-31 במרץ 1955), שיהפוך גם הוא לסופר.
פו ומשפחתו עברו לרומא, שם קיווה להשיג עבודה כתסריטאי בקולנוע.
הם גרו בשכנות לרוברטו רוסליני ואינגריד ברגמן.
פו עבד בהפקות תיאטרון וב-1956, כתב ושיחק יחד עם אשתו בסרט של קרלו ליזני, קומדיה בהשפעת ז'אק טאטי, באסטר קיטון וצ'רלי צ'פלין.
בסרט, פו מגלם שוער בית מלון מבולבל במילאנו הנאו-קפיטליסטית של גורדי שחקים וטכנולוגיה מודרנית.
בשנת 1958 חזרו בני הזוג למילאנו כאשר, לאשתו הוצעה תפקיד בתיאטרון ארלצ'ינו והוא כתב מחזות לתיאטרון.
בשנת 1959 מחזה שכתב הוצג לראשונה מחוץ לאיטליה - ביוגוסלביה, פולין, הולנד, שוודיה וספרד.
ב-1962 כתב וביים פו תוכנית בידור לטלוויזיה עבור RAI (חברת השידור הציבורית הלאומית של איטליה).
פו השתמש בתוכנית כדי לתת לאיטלקים הצצה לסוג טלוויזיה הדומה לתיאטרון.
התוכנית כללה שירים סאטיריים ומערכונים המתארים את חייהם של מעמד הפועלים.
עם זאת, הוא צונזר לעיתים קרובות.
מערכון אחד הציג דודה שמנה שבאה לבקר את אחיינה במקום עבודתו (מפעל לשימורים), רק כדי ליפול למכונה ולצאת כבשר טחון, שאותו שמר האחיין בארון בבית ולעיתים קרובות הציג בפני חברים.
המערכון הוביל לתלונות של יצרני בשר משומר ותעשיינים בכלל.
למרות זאת, התוכנית הוכיחה את עצמה כפופולרית, ומשכה מיליוני צופים.
הפרק השמיני של התוכנית - שהתייחס לתנאים המסוכנים איתם מתמודדים עובדים באתרי בנייה - הוביל למחלוקת עם מפיקי התוכנית, וגרם לפו ואשתו להפסיק את התוכנית.
RAI טענה כי לא תשדר את המערכון מכיוון שהוא יביא לתסיסה בקרב פועלי הבניין במדינה.
La signora è da buttare ("להשליך את הגברת החוצה") היה המחזה האחרון שפו העלה בתיאטרון האיטלקי הממסדי.
הוא הועלה ב-1967, והכיל התייחסויות אקטואליות למלחמת וייטנאם, לי הארווי אוסוולד ולרצח ג'ון קנדי.
המחזה היה ביקורת על הקפיטליזם האמריקאי וממשלת ארצות הברית תמנע מאוחר יותר בעקביות את כניסתו למדינה עד שנת 1986.
בהשראת אירועי מאי 1968 בצרפת, פו ואשתו נטשו את התיאטרון הממלכתי הרשמי באיטליה והקימו את Associazione Nuova Scena, קולקטיב תיאטרון שביל חסות מהמפלגה הקומוניסטית האיטלקית.
אך לאחר שהעביר ביקורת על מנגנון המפלגה היא הפסיקה את התמיכה בו.
בשנת 1970, פו אשתו ייסדו את קבוצת התיאטרון השלישית שלהם, Collettivo Teatrale "La Comune" עם המוזיקאי פאולו סיארצ'י והמנהלת נאני ריקורדי.
הם פעלו מבית מלאכה נטוש בפרבר פועלים של מילאנו במשך שלוש שנים, הסבו אותו למרכז קהילתי והפיקו מחזות המבוססים על אימפרוביזציה בנושאים עכשוויים.
בהדרגה, עובדו מחזות נוספים שלו לאנגלית והוצגו ברחבי ארצות הברית.
את "זוג פתוח" (Coppia Aperta / The Open Couple) כתב פו עם זוגתו ב-1982. המחזה הועלה מיד בתיאטרון פיסטול היוקרתי בסטוקהולם והפך להצגה מצליחה.
שנה לאחר מכן, העלו פו ורמה את המחזה במילנו, שם הגבילה הצנזורה את ההצגה לגיל 18 ומעלה, החלטה שהתבטלה בהמשך לאור מחאת הקהל והתקשורת.
מאז, ממשיך המחזה - כמו מחזות רבים אחרים של השניים, לעלות ברחבי העולם.
בנוסף להיותו מחזאי פורה, במאי ושחקן, היה פו גם מעצב במה ותלבושות ולעיתים אף כתב את המוזיקה למחזותיו.
במשך השנים רבים מחזותיו של פו הועלו בישראל, בין היתר:
"מותו המקרי של אנרכיסט" (1981) - מחזה המבוסס על מותו המסתורי של האנרכיסט האיטלקי ג'וזפה פינלי.
ההצגה הועלתה ב"הבימה" בבימויו של מיקי גורביץ' ובתרגומו של ניסים אלוני, בשם "חקירה חוזרת בעניין מותו המוזר של אנרכיסט מפוקפק".
"מיטה מטבח, מיטה מטבח" (1982) - הצגת יחיד שהיא טרגדיה קומית שפו כתב יחד עם אשתו, עלתה בכיכובה של דינה דורון בתרגום עדה בן-נחום, ובבימוי אילן אלדד.
ההצגה עלתה כ-350 פעמים במשך שנתיים.
"צריך פיאט בחיים" (1985) - מחזה סאטירי על חטיפה בדיונית של נשיא חברת פיאט, בהשראת פרשת רציחתו של הפוליטיקאי אלדו מורו, שעלה בתיאטרון באר שבע בתרגום יונתן דובוסרסקי ובימוי רוג'ר סמית.
"מיסטרו בופו" (1986) - עיבוד של הצגת יחיד של פו, שביים פרנסואה אבו סאלם בתיאטרון אל-חכוואתי, בכיכובו של יוסף אבו ורדה, שאת התפאורה עיצבה פראנסין גספאר.
"זוג פתוח" (1986) - עלתה בתיאטרון בית ליסין בתרגום יהונתן גפן, בבימוי של יוסי אלפי בכיכובם של יונה אליאן-קשת וששון גבאי ועלתה כ-400 פעמים.
"ניסים ונפלאות בקופסאות שימורים" (1986) - עלתה ב"הבימה" בתרגום של נסים אלוני ובבימוי של רוברט ווקר.
"משם לפו" (1990) - שתי מערכונים שכתב דריו במקור לאשתו, בוצעו כהצגת יחיד על ידי ליאורה רבלין.
"רוק אריות" (2002) - עלתה בפסטיבל עכו בבימויו של מייסרה מסרי ובביצועו של איברהים מיעארי.
"הנמר" ("The Tale of a Tiger") (1994) - הצגת היחיד בכיכובו של רמי ברוך, שזכתה בפרס הראשון בפסטיבל תיאטרונטו.
ברוך ממשיך להעלות את החזה ברציפות מאז.
"זוג פתוח" (2015) - עלתה בתיאטרון חיפה בבימוי של נורמן עיסא.
בשנת 1993 הגיע דאריו פו לישראל וביים את "הספר מסביליה" עבור האופרה הישראלית החדשה.
דאריו שימיץ' (קרואטית: Dario Šimić; נולד ב-12 בנובמבר 1975 בזאגרב, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר קרואטי.
שימיץ' נחשב בעיני רבים כשחקן ההגנה הקרואטי הטוב בכל הזמנים.
שימיץ' החל את הקריירה בגיל 13 בדינמו זאגרב (אז נקראה קרואטיה זאגרב), בה שיחק בכל מסגרות הנערים והנוער.
קצת לפני הגעתו לגיל 18, הוא שיחק בפעם הראשונה בקבוצה הבוגרת בניצחון 4-0 על נ.ק זאגרב.
שימיץ' שיחק בקבוצה במשך 7 עונות, וזכה עימה ב-5 אליפויות.
בעקבות יכולתו זומן לנבחרת קרואטיה הבוגרת כבר בגיל 20. במדי הנבחרת, שיחק רק פעם אחת במהלך יורו 1996, אך במונדיאל 1998 הפך לשחקן הרכב.
בטורניר, שימיץ' שיחק ב-6 מתוך 7 משחקיה של הנבחרת, וסיים עם נבחרתו במקום השלישי.
בעקבות יכולתו המשכנעת, הן במדי הנבחרת והן במדי דינמו זאגרב, חתם בקבוצה האיטלקית אינטר מילאנו, בינואר 1999, והיה לשחקן הקרואטי הראשון במדינה ובקבוצה.
אך, במשך ארבע השנים, בילה בעיקר על הספסל ושיחק מספר מועט של דקות משחק.
בגלל סיבה זו הוא עבר לשחק במילאן, יריבתה העירונית, בעסקת חליפין עם אומיט דאיבאלה הטורקי, שעשה את הדרך ההפוכה.
שימיץ' שיחק במילאן כמעט באופן קבוע, אך לאחר שתי עונות שוב איבד את מקומו בהרכב על חשבון שחקנים חדשים שנרכשו על ידי הקבוצה.
למרות שהקריירה שלו דעכה, המשיך שימיץ' להיות אחד משחקניה החשובים של נבחרת קרואטיה ואחד מעמודי הטווח שלה, ובמונדיאל 2002 הוא שיחק ב-2 מתוך 3 ממשחקי הנבחרת, כמו שנתיים לאחר מכן ביורו 2004. בטורנירים אלו קרואטיה לא עברה את שלב הבתים המוקדם.
ב-2003 שימיץ' המשיך בעלייתו, וזכה עם מילאן בליגת האלופות, אך לאחר עונה זאת איבד שימיץ' את מקומו בהרכב ומיעט לשחק במדי הקבוצה.
שימיץ' הצהיר שהוא רוצה לעזוב את הקבוצה, אך לאחר מספר שבועות, האריך את חוזהו במפתיע עד 2009, כאמור, הכסף הרב וגילו המתקדם והגבוה הכריעו אותו.
במונדיאל 2006 שוב כשלה קרואטיה בניסיון להעפיל אל מעבר לשלב הבתים המקדם, ושימיץ' שיחק בכל שלושת משחקיה.
זמן מועט לאחר מכן הוא גם פרש מהנבחרת.
באוגוסט 2008 שימיץ' עזב את מילאן ועבר אל מונקו.
מחוץ למגרשים, ניצל שימיץ' את מעמדו בקרואטיה כדי להילחם בעוני ובמצוקה של חולי האיידס ביבשת אפריקה.
הוא ידוע כנכדו של איש העסקים הידוע, אנדריצ'ה שימיץ', השחקן מחזיק בבעלותו חברה של מים מינרלים, כעסק לאחר פרישתו.
בנו הוא כדורגלן רד בול זלצבורג רוקו שימיץ'.
דאריו סרנה (בקרואטית: Darijo Srna; נולד ב-1 במאי 1982) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת המגן הימני.
בילה את מרבית הקריירה שלו בקבוצת שחטאר דונצק.
נולד במטקוביץ' שביוגוסלביה לשעבר (כיום בקרואטיה) לאב בוסני, ולאם סרבית.
סרנה החל את קריירת המועדונים שלו בקבוצת הנוער של נרטבה מטקוביץ' בעיר הולדתו, ולאחר מכן עבר לשחק בשורות קבוצת הנוער של היידוק ספליט.
הוא הצטרף לקבוצת הבוגרים של המועדון בשנת 1999 בה שיחק במשך כארבע שנים, ועימה זכה באליפות קרואטיה ובשני גביעים.
בשנת 2003 עבר יחד עם בן ארצו סטיפה פלטיקוסה לשחטאר דונצק האוקראינית.
עם שחטאר, בה הוא שימש כקפטן, זכה סרנה בעשר אליפויות אוקראינה, ארבעה גביעים, ארבעה גביעי סופרקאפ, ובשנת 2009 זכה עמה בגביע אופ"א, לאחר שבישל את שער הניצחון בהארכה בניצחון 2-1 על ורדר ברמן במשחק הגמר.
סרנה ערך את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של ליגת האלופות ב-14 בספטמבר 2004 נגד מילאן.
ב-22 ביוני 2018, לאחר 15 שנה בשחטאר, חתם סרנה בקליארי האיטלקית לעונה אחת.
ביוני 2019 הודיע סרנה על פרישה ממשחק פעיל.
סרנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה במשחק ידידות מול בנובמבר 2002. את שערו הראשון בנבחרת כבש במסגרת מוקדמות יורו 2004 בניצחון נבחרתו על נבחרת בלגיה.
למרות שש הופעות בקמפיין המוקדמות, כולל בשני משחקי הפלייאוף נגד , שותף סרנה ביורו 2004 רק כמחליף בשני משחקים, ונבחרתו הודחה כבר בסיבוב הראשון.
לאחר טורניר היורו, הפך סרנה לבורג משמעותי במדים הלאומיים בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2006. הוא הבקיע חמישה שערים בתשעה משחקים בהם שותף והיה הכובש המוביל של הנבחרת בקמפיין.
הוא הבקיע את שערי הניצחון בשני המשחקים נגד שוודיה, צמד בתיקו 2-2 הביתי נגד בולגריה ובניצחון החוץ 1-3 נגד איסלנד.
הוא המשיך עם הנבחרת למונדיאל שנערך בגרמניה, ואף כבש את השער הראשון בתיקן 2-2 מול אשר נעל את שלב הבתים, אך נבחרתו לא המשיכה לשלבי הפלייאוף.
סרנה זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2008. הוא כבש את שער הבכורה של נבחרתו בטורניר, בניצחון על , ועזר לקבוצתו להעפיל עד לשלב רבע הגמר בה הודחה בבעיטות הכרעה מול נבחרת טורקיה.
בסיום הטורניר, פרש קפטן הנבחרת ניקו קובאץ' וסרנה קיבל את סרט הקפטן.
לאחר שהנבחרת הודחה בשמינית הגמר על ידי פורטוגל ביורו 2016 הודיע סרנה על פרישה מהנבחרת.
דארון תומאס דניאל גיבסון הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת הקשר המרכזי.
גיבסון החל לשחק בצעירותו בליגה של מחוז דרי.
הוא הצטרף למנצ'סטר יונייטד בשנת 2004, ובאוקטובר של אותה שנה ערך גיבסון את הופעתו הראשונה במדי הקבוצה במשחק בו עלה לשחק כמחליף.
בעונת 2005/2006 הוא שיחק בקבוצת המילואים של יונייטד וזכה עימה בטרבל.
בשנה זו ערך 19 הופעות והבקיע שני שערים.
בשנת 2006 זכה גיבסון בפרס היוקרתי "השחקן הצעיר של השנה ע"ש ג'ימי מרפי" במסגרת מנצ'סטר יונייטד.
בהמשך הושאל לשנה למועדון הכדורגל אנטוורפן (עונת 2006/07) ולשנה נוספת לוולברהמפטון וונדררס (עונת 2007/08).
בעונת 2008/09 שיחק במסגרת מנצ'סטר יונייטד במשחקי גביע הליגה ובחצי גמר הגביע האנגלי, ומעמדו בקבוצה עלה.
הוא היה ידוע בשל הבעיטות שלו ממרחק ברגלו הימנית.
בתקופה זו זכתה יונייטד באליפות העולם לקבוצות (2008), בגביע הליגה (2009, 2010) ובאליפות אנגליה (2011).
עם זאת, הוא לא שותף במשחקים רבים בתקופתו במנצ'סטר יונייטד, ולכן ב-13 בינואר 2012 עזב לאברטון.
ב-13 באפריל 2013 גיבסון הבקיע את שערו הבכורה באותה עונה מול קווינס פארק ריינג'רס אשר נגמר בניצחון 2-0. ב-30 בינואר 2017 חתם גיבסון בסנדרלנד.
ב-3 באוגוסט 2018 חתם גיבסון בויגאן את'לטיק.
ב-19 בפברואר 2020 חתם בסלפורד סיטי מהליגה הרביעית באנגליה.
הייתה מחלוקת באיזו נבחרת גיבסון ישחק - צפון אירלנד או נבחרת אירלנד, לפי חוקי פיפ"א הוחלט שישחק בנבחרת אירלנד לפי אזרחותו הקבועה במדינה.
ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ב-2007 במוקדמות יורו 2008 נגד דנמרק בניצחון 4-0. ב-8 בפברואר 2011 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בגביע האומות 2011 מול ויילס אשר הסתיים בניצחון 3-0. ב-1 בספטמבר 2012 החל לשחק במוקדמות מונדיאל 2014 מול קזחסטן.
דאריין 2 (או דאריין ב') הייתה ספינת מעפילים שנועדה לחלץ את מעפילי קלאדובו-שאבאץ בעת מלחמת העולם השנייה, ולבסוף העלתה יהודים מרומניה ובולגריה לארץ ישראל.
האונייה, שנקראה על שם רכס הרים בגבולה הדרום מזרחי של פנמה, נרכשה במאי 1940 על ידי אנשי המוסד לעלייה ב' על מנת לחלץ את מעפילי קלאדובו-שאבאץ, קבוצה של 1,200 מיהודי גרמניה, אוסטריה וצ'כיה, שניסתה להעפיל לארץ ישראל ב-1939 אך בשל בעיות בנתיבי העלייה, היטלטלה תקופה ארוכה בין שני כפרים ביוגוסלביה.
אולם, "דאריין 2" לא התאימה להפלגה בנהר הדנובה והיא שטה בים השחור.
התוכנית להעביר את הקבוצה בספינות קטנות לנמל קונסטנצה ברומניה, שם המתינה, לא התממשה כי לא נמצאה דרך להביא אליה את קבוצת המעפילים.
ביוני 1940 הצטרפה איטליה למלחמה, והתעורר חשש כי היא תעצור את הפלגתן של ספינות המעפילים.
מסיבה זו, ובמסגרת שיתוף הפעולה של הנהגת היישוב עם הבריטים בזמן המלחמה, החליטו ראשי ההגנה והמוסד למכור את "דאריין 2" לבריטים כדי שתסייע במאמץ המלחמתי נגד מדינות הציר.
אולם, הספינה לא התאימה לצורכי הבריטים וחזרה לאנשי "המוסד".
בקיץ 1940 הפליגה האנייה לנמל קונסטנצה לצורך תיקונים, על מנת שתוכל להסיע את עולי קלאדובו-שאבאץ.
שם פלשו אליה 160 פליטים מרומניה ופולין.
אולם, בחורף אותה שנה קפאו מימי הדנובה והיא הוחזרה בלית ברירה לקונסטנצה על מנת להעלות עולים אחרים.
מרבית אנשי קלאדובו-שאבאץ נספו בסופו של דבר בידי הנאצים, שפלשו ליוגוסלביה באפריל 1941.
האוניה התעכבה בנמל קונסטנצה, בין היתר עקב ניסיון השתלטות "התנועה הלגיונרית" הפאשיסטית על רומניה.
ב-19 בפברואר 1941 יצאה לבסוף לדרכה, כשעליה כ-500 מעפילים שנסעו בדוחק רב (ביניהם היה אבא ברדיצ'ב שלימים היה מצנחני היישוב).
כשנודע למעפילים שהאונייה עושה את דרכה לווארנה שבבולגריה על מנת להעלות כ-300 נוסעים נוספים, הם הכריזו על מרד כדי למנוע מהספינה עומס נוסף והזהירו מסכנת טביעה, אולם המרד הסתיים במהרה.
במקור, תוכנן להעלות את המעפילים מבולגריה על ספינה בשם "מקדוניה" שאמורה הייתה להגרר על ידי הדריאן.
ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה למדינות הציר עם חתימתה על ההסכם התלת-צדדי.
הוורמאכט נכנס לממלכה ללא קרב ובשל הנסיבות הועלו בחופזה רק 205 מעפילים מתוך קבוצת ה-300 על גבי הדאריין 2 עצמה ולא על ספינת הלווי ה"מקדוניה".
הדריאן מיהרה להפליג מחופי וארנה לכוון נמל איסטנבול כשמאחור נותרו 95 מעפילים, להם לא נותר מקום.
למחרת היום נסגרו שערי בולגריה ליציאת יהודים.
כשהגיעה הספינה לאינסטנבול, הוחלפו הצוות ורב-החובל לפי דרישת העולים, ועלו עליה עוד 40 ניצולים מהאונייה "סלבדור" שטבעה.
ב-10 במרץ 1941 יצאה האונייה לארץ ישראל וב-19 במרץ הגיעה לנמל חיפה, כשאותה מלווים ספינות בריטיות.
המעפילים נעצרו במחנה המעצר מזרעה והבריטים התכוונו לגרשם מהארץ, אך בעקבות דרישה למסירת המחנה שאליו יועדו להגיע במאוריציוס לטובת אילוצי המלחמה, הם נשלחו לבסוף למחנה המעצר בעתלית.
כעבור שנה, לאחר אסון הסטרומה, הסכימו הבריטים לשחרר את המעפילים ולפטור אותם מגירוש.
דאריו סביטאניץ' (נולד ב-16 במאי 1984) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-קרואטי בעמדת החלוץ.
סביטאניץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של באנפילד.
ב-20 בדצמבר 2003 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בגיל 19 בהפסד 1–3 נגד אולימפו.
ב-27 באפריל 2007 הוא הבקיע שלושער בניצחון 0–4 נגד ניואל'ס אולד בויס.
במהלך עונת הקלאסורה של שנת הוא הבקיע 13 שערים.
לאחר סיום העונה, סביטאניץ' חתם באייאקס אמסטרדם בתור מחליפו של קלאס יאן הונטלאר.
ב-12 בדצמבר 2008 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון נגד נאק ברדה.
ב-1 בינואר 2010 הושאל לפצ'וקה המקסיקנית עד לסיום העונה, הוא זכה עם המועדון בליגת האלופות של CONCACAF.
ב-3 בנובמבר 2010 הוא חזר לאייאקס וזכה עם המועדון באליפות הראשונה שלהם לאחר 7 שנים.
ביולי 2011 סביטאניץ' הושאל לבוקה ג'וניורס עד לסיום העונה.
ב-28 באוגוסט 2011 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו נגד סן לורנסו.
הוא זכה עם המועדון בטורניר האפרטורה של שנת , והגיע עם המועדון לגמר גביע הליברטדורס בעונת שם הפסידו לקורינתיאנס.
ב-25 ביולי 2012 הוא חתם ל-3 שנים בניס הצרפתית.
דארי (בפרסית: دری), נקראת גם פרסית אפגנית או פשוט פארסי (فارسی), היא אחת משתי השפות הרשמיות באפגניסטן.
זוהי שפה הודו-אירופאית, אשר נחשבת לאחד מניבי הפרסית.
השפה מדוברת על ידי כמחצית מאוכלוסיית המדינה, ומשמשת כלינגואה פרנקה באפגניסטן.
השם "דארי" היה הכינוי של השפה הפרסית העתיקה החל מהמאה ה-10 לספירה.
למרות שינויים קלים בהגייה ובדקדוק, דוברי שפת הדארי באפגניסטן, והפרסית באיראן, יכולים להבין זה את זה.
כמחצית מהאפגנים דוברים את שפת הדארי כשפת אם, והיא אחת משתי השפות הרשמיות במדינה, יחד עם פשטו.
נכון לשנת 2011 דוברים את השפה כ-11 מיליון איש כשפת אם.
כ-50% מהטג'יקים באפגניסטן דוברים דארי כשפת דיבור עיקרית, כ-9% מההזארה ו-4% מהאיימאק.
בנוסף כ-15% מהאפגנים המתגוררים בפקיסטן דוברים את שפת הדארי.
השפה דומיננטית בצפון, מערב ומרכז אפגניסטן.
היא מדוברת בעיר הבירה קאבול, בהראט ובמזאר-י שריף.
דוברי שפת הדארי קוראים לה בדרך כלל בשפתם "פארסי", כמו השפה פרסית.
אולם השם "דארי" הוא הכינוי המועדף והמקודם על ידי ממשלת אפגניסטן מסיבות פוליטיות, והיא בעלת מעמד של שפה רשמית במדינה, לצד שפת הפשטו.
שינוי השם מ"פרסי" ל"דארי" התבצע רשמית בשנת 1964.
דאריו שאריץ' (בקרואטית: Dario Šarić; נולד ב-8 באפריל 1994) הוא כדורסלן קרואטי המשחק בדנבר נאגטס מליגת ה-NBA, ובנבחרת קרואטיה.
שאריץ' נולד בשיבניק שבקרואטיה, בנם של וסה ופרדראג שאריץ'.
אביו היה כדורסלן ששיחק במשך 15 שנה בקבוצת שיבנקה שיבניק.
שאריץ' שיחק במועדון הנוער על שם דראז'ן פטרוביץ' בשיבניק.
ב-2010 החל לשחק בדוברבה זאגרב ורשם ממוצעים של 17.5 נקודות, 9.9 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק.
עונה לאחר מכן שיחק בק.ק.
זאגרב ורשם ממוצעים של 14.1 נקודות ו-9.9 ריבאונדים למשחק.
הוא זכה עם קבוצת הנוער של זאגרב בטורניר "הדור הבא" של היורוליג.
ב-2012 חתם בקבוצת בילבאו באסקט מליגת העל הספרדית בכדורסל, שהתכוונה להשאיל אותו לק.ק ספליט, העברתו בוטלה לאחר שפיב"א קבעה שתמורת שחרורו מזאגרב יש לפצות את המועדון ב-550,000 אירו.
שאריץ' עבר לציבונה זאגרב ושיחק עמה בליגה הקרואטית, בליגה האדריאטית וביורוקאפ.
בעונת 2012/2013 רשם ממוצעים של 15.4 נקודות ו-8.5 ריבאונדים בליגה, ו-7.7 נקודות ו-6.1 ריבאונדים בליגה האדריאטית.
הוא זכה עם הקבוצה בגביע קרשימיר צ'וסיץ' ובאליפות הליגה ונבחר ל-MVP של סדרת הגמר.
בעונת 2013/2014 השיג ממוצעים של 19.3 נקודות ו-9.6 בליגה, 16.7 נקודות ו-9.7 ריבאונדים בליגה האדריאטית ו-12.9 נקודות ו-8.3 ריבאונדים ביורוקאפ.
הוא זכה עם ציבונה באליפות הליגה האדריאטית, נבחר ל-MVP של הליגה לאחר שסיים כמלך הסלים וכמלך הריבאונדים ונבחר גם ל-MVP של משחק הגמר.
באותה שנה נבחר לשחקן הצעיר המצטיין באירופה מטעם פיב"א.
שאריץ' נבחר בדראפט ה-NBA של שנת 2014 על ידי אורלנדו מג'יק כבחירה מס' 12 בסיבוב הראשון.
הזכות להחתימו הועברה לפילדלפיה 76' בתמורה לאלפריד פייטון, בטרייד בו מסרה אורלנדו גם בחירה עתידית בסיבוב הראשון ובחירה עתידית בסיבוב השני.
בעצת אביו החליט לדחות את תחילת הקריירה שלו ב-NBA.
לקראת עונת 2014/2015 חתם שאריץ' באנאדולו אפס מטורקיה.
בשל מגבלת כמות זרים הוא לא נרשם בסגל הקבוצה לליגת העל הטורקית ושיחק רק ביורוליג.
ב-27 המשחקים רשם ממוצעים של 9.9 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
הוא נבחר בפעם השנייה ברציפות לשחקן הצעיר המצטיין באירופה מטעם פיב"א.
בעונת 2015/2016 רשם ממוצע של 11.7 ו-5.7 ריבאונדים למשחק ביורוליג ובליגה הטורקית השיג ממוצע של 11.1 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק.
את עונתו הראשונה בקבוצתו סיים עם ממוצע של 12.8 נקודות ו-6.3 ריבאונדים, הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA.
בעונתו השנייה השתלב בחמישייה הפותחת ברוב מוחלט משחקי הקבוצה, והשיג ממוצע של 14.6 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק.
בפלייאוף הצטיין עם 17.2 נקודות ו-7.3 ריבאונדים למשחק, בשתי הסדרות בהן השתתפה פילדלפיה עד הדחתה.
ב-12 בנובמבר 2018 נשלח שאריץ' בטרייד למינסוטה טימברוולבס, יחד עם רוברט קובינגטון וג'ריד ביילס, בתמורה לג'ימי באטלר וג'סטין פאטון.
ב-6 ביולי 2019 הועבר יחד עם קמרון ג'ונסון בטרייד לפיניקס סאנס, בתמורה לג'רט קולבר.
ב-9 בפברואר 2023 הועבר בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר עבור דריוס בייזלי.
מגיל 15 משחק שאריץ' בנבחרות הכדורסל הלאומיות של קרואטיה.
ב-2009 השתתף באליפות אירופה עד גיל 16 שהתקיימה בליטא, קלע באליפות 11.3 נקודות בממוצע למשחק ולקח בממוצע 8.3 ריבאונדים (שלישי בטורניר).
באוגוסט 2010 הוביל את קרואטיה לזכייה באליפות אירופה עד גיל 16 שהתקיימה במונטנגרו.
הוא נבחר ל-MVP של הטורניר לאחר שרשם ממוצעים של 24.3 נקודות (ראשון בטורניר), 11.5 ריבאונדים (ראשון בטורניר) ו-5.8 אסיסטים (שני בטורניר).
בהמשך החודש הצטרף לנבחרת קרואטיה לאליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בליטא ובה סיימה קרואטיה במקום החמישי.
שאריץ' רשם באליפות ממוצעים של 12.8 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק.
באליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה ב-2011 בלטביה רשם ממוצעים של 18.1 נקודות (רביעי בטורניר), 10.1 ריבאונדים (שלישי בטורניר) ו-3.4 אסיסטים למשחק.
ב-2012 הוביל את קרואטיה לזכייה באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בליטא ובלטביה, הוא רשם ממוצעים של 25.3 נקודות (מלך הסלים של הטורניר) ו-10.1 ריבאונדים (שני בטורניר) למשחק.
בגמר מול ליטא קלע 39 נקודות ולקח 11 ריבאונדים.
באליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה ב-2013 בצ'כיה, סיימה קרואטיה שמינית.
שאריץ' נבחר לחמישיית הטורניר לאחר שרשם ממוצעים של 20.3 נקודות (שני בטורניר) ו-11.2 ריבאונדים (ראשון בטורניר) למשחק.
משנת 2013 הוא חבר סגל הנבחרת הבוגרת.
באליפות אירופה בכדורסל 2013 סייע לקרואטיה לסיים במקום הרביעי ורשם באליפות ממוצעים של 5.5 נקודות ו-3.2 ריבאונדים למשחק.
באליפות העולם בכדורסל 2014 השיג ממוצעים של 11.7 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק.
באליפות אירופה בכדורסל 2015 רשם 9.7 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים עם הנבחרת במקום החמישי ורשם ממוצע של 11.8 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק.
באליפות אירופה בכדורסל 2017 סיימה הנבחרת במקום העשירי ושאריץ' רשם ממוצע של 14.8 נקודות, 6.5 ריבאונדים למשחק ו-2.5 אסיסטים למשחק.
דארין תוופיק טאטור היא משוררת וצלמת ערבייה-ישראלית.
במאי 2018 הורשעה בהסתה לטרור ובתמיכה בארגון טרור, ונידונה לחמישה חודשי מאסר, בעקבות פרסומיה בפייסבוק וביוטיוב.
במאי 2019 זיכה אותה בית המשפט המחוזי בנצרת מעבירות של הסתה לאלימות ותמיכה בארגון טרור בעקבות השיר שכתבה, אך השאיר את הרשעתה בעבירות אלה בגין פרסומים אחרים שלה.
אמה איח'לאס עקרת בית ואביה, תאופיק, נגר.
למדה הנדסת תוכנה, תקשורת וקולנוע.
טאטור מצלמת ומשלבת בין שיריה וצילומיה.
היא הציגה את עבודותיה בתערוכה בנצרת.
שירתה עוסקת בעיקר בשבירת קשר השתיקה סביב סבלן של נשים פלסטיניות.
בשנת 2010 פרסמה ספר שירה בשם "הפלישה האחרונה" (الغزو الأخير).
בשנת 2017 יצאה לאור אנתולוגיית שירה באנגלית בשם "להב של דשא: שירה פלסטינית חדשה" (A Blade of Grass: New Palestinian Poetry), המכילה מספר שירים מתורגמים של טאטור.
טאטור הקריאה משיריה במספר אירועים ציבוריים, בהם אירוע ליום האישה הבין-לאומי בנצרת ואירוע לזכר טבח כפר קאסם.
באוגוסט 2018 הוצג שירה של טאטור "התקומם עמי, התקומם נגדם" (قاوم يا شعبي قاومهم), שבגינו נכלאה, בפסטיבל האמנות של אדינבורו במסגרת מיצג של האמנית ההודית שילפה גופטה.
שיריה פורסמו, בין היתר, בכתב העת "גרנטה בעברית".
ב-2018 כתבה טאטור בשיתוף עינת ויצמן הצגה שהועלתה בתיאטרון תמונע "אני, דארין טאטור", המספרת את סיפור חייה, בבימויו של ניצן כהן ובביצועה על עינת ויצמן.
בדצמבר 2018, בעקבות פנייה של שרת התרבות מירי רגב לשר האוצר משה כחלון, החליטו מארגני תערוכה בבית הנסן בירושלים, שקיבלה תמיכה כלכלית ממינהל התרבות, מעיריית ירושלים וממפעל הפיס, להסיר מהתערוכה מיצג שתוכנן כחלק מפרויקט "ארכיון הצנזורה" שהוצג בה, שהכיל קישור לשיר "התקומם עמי".
בספטמבר 2019 הושק ספרה שנקרא בערבית "השיר המסוכן שלי" (قصيدتي الخطرة), שבו טאטור מגוללת את סיפור חייה, ובעיקר את תקופת מעצר הבית והמאסר.
באוקטובר 2015 נעצרה על ידי משטרת ישראל ובנובמבר 2015 הוגש נגדה כתב אישום בגין הסתה לאלימות ותמיכה בארגון טרור.
במרכז כתב האישום מופיעים פרסומים בפייסבוק, בהם תמונת פרופיל עם הכיתוב (בערבית) "אני השהיד הבא" ופוסט הקורא לאינתיפאדה בתחומי הקו הירוק למען מסגד אל-אקצא, וכן שיר שפרסמה ביוטיוב ובפייסבוק תחת הכותרת "התנגד עמי, התנגד להם".
לשיר, שנכתב במקור בערבית, הופיעו שלושה תרגומים בעברית: של שוטר, המופיע בכתב האישום; של ד"ר יונתן מנדל, מומחה מטעם ההגנה; ושל תמר גולדשמיד, אילנה המרמן ואיריס בר, שפורסם באתר "שיחה מקומית".
טאטור שהתה במעצר במשך כשלושה חודשים, חצי שנה במעצר בית בקריית אונו, ולאחר מכן במעצר בית בבית הוריה בריינה.
במאי 2018 הרשיע אותה בית משפט השלום בנצרת בהסתה לטרור ובתמיכה בארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני וב-31 ביולי 2018 נגזר דינה לחמישה חודשי מאסר בפועל ושישה חודשי מאסר על תנאי.
ב-20 בספטמבר 2018 השתחררה מהכלא.
ב-16 במאי 2019 זיכה אותה בית המשפט המחוזי בנצרת מעבירות של הסתה לאלימות ותמיכה בארגון טרור בעקבות השיר שכתבה, אך השאיר את הרשעתה בעבירות אלה בגין שני פרסומים אחרים שלה בפייסבוק.
בקשת רשות ערעור מטעם המדינה על הזיכוי נדחתה על ידי בית המשפט העליון.
ביוני 2016 נערך בתל אביב אירוע מחאה נגד מעצרה של טאטור, ובו השתתפו כ-20 משוררים, סופרים ומתרגמים, בהם אסתי ג.
חיים, ליאת קפלן ואלי הירש.
אירוע דומה התקיים בחיפה ובו דיברו, בין היתר, סמי מיכאל וסיגל בן יאיר, וכן נערכה הפגנת הזדהות איתה ביפו.
בעיתונות התפרסמו מאמרים הקוראים לשחרורה.
הסופר סמי מיכאל כתב על מעצרה כי הוא "ביטוי לאוזלת יד וכשל תרבותי של חברה שאינה מסוגלת להתגונן אלא באמצעי השתקה כפויים".
המשוררת לילך ובר כתבה לכבודה שיר.
בספטמבר 2016 פרסם ארגון הסופרים הבינלאומי, פא"ן, גילוי דעת שבו נאמר כי הארגון משוכנע כי טאטור סומנה כמטרה בגין שירתה ופעילותה הפוליטית והוא קרא לשחרורה המידי וביטול כל ההאשמות נגדה.
הארגון הקדיש לה את "יום התרגום הבינלאומי" ותרגם את שירה "משוררת מאחורי הסורגים" ל-13 שפות.
עם מעל ל-300 האישים שקראו לשחרורה של טאטור, במסגרת עצומה שהסלוגן שלה היה "שירה אינה פשע", נמנים נועם חומסקי, אליס ווקר, קלודיה רנקין, דייב אגרס, ג'קלין וודסון ועשרה זוכי פרס פוליצר, בהם נעמי קליין וקתרין שולץ .
באוקטובר 2016, שנה לאחר מעצרה, חתמו על עצומה למען שחרורה מעל 180 משוררים, סופרים ואנשי רוח ואקדמיה, בהם: ארבעה חתני פרס ישראל: א.ב.
יהושע, טוביה ריבנר, אבישי מרגלית ושמעון זנדבנק.
בגילוי הדעת נכתב: "מצב זה שבו משוררת נעצרת ונשפטת בגין כתיבת שיר סותר את יסודות הדמוקרטיה, חופש הביטוי וחופש היצירה האמנותית...
היחס לטאטור מבטא מדיניות של אפליה חמורה ביחס לחופש הביטוי של אזרחי ישראל הערבים הפלסטינים.
הניסיון להציג באור פלילי מחאה פוליטית לגיטימית מונע אפשרות של שיח כן ונועד לחסום כל אפיק להידברות בין יהודים וערבים במדינה".
את אירועי המחאה וכתיבת העצומה בישראל הובילה המשוררת והפעילה החברתית טל ניצן.
באוגוסט 2017 נערך בתיאטרון הערבי-עברי ביפו ערב תמיכה והזדהות עם טאטור, שבמהלכו הומחזו קטעים ממשפטה בהשתתפות השחקנים לאורה ריבלין ודורון תבורי.
באוקטובר 2017 תיאטרון תמונע דחה את המופע "גחליליות" של עינת ויצמן ועמוס גיתאי שבו השיר "התקומם עמי" של טאטור, שנמצא במוקד כתב האישום נגדה.
עם הארגונים שהביעו תמיכה והזדהות עם טאטור נמנים קואליציית נשים לשלום, קול יהודי לשלום, עדאלה ניו יורק, מפלגת בל"ד, ההתאחדות הכללית של הסופרים הפלסטינים והתאחדות הסופרים הפלסטינים בשטחי 48.
הסניף האמריקני של ארגון הסופרים הבינלאומי הכריז שהרשעתה של טאטור היא התקפה על חופש הביטוי בישראל.
ב-2017 טאטור זכתה בפרס קרל שרנברג (Carl Scharenberg) הדני, וב-2019 זכתה בפרס OXFAM Novib/PEN לחופש הביטוי.
ביולי 2020 זכתה טאטור בפרס חופש הביטוי של ארגון הסופרים הנורווגי.
בספטמבר 2020 היגרה מישראל לשוודיה, שם קיבלה מגורים מארגון ICORN, המאגד ערים ומחוזות המציעים מקלט לסופרים, עיתונאים ואומנים הנמצאים בסכנת רדיפה, למען קידום חופש הביטוי.
טאטור רווקה ולה ארבעה אחים.
2016 - פרס "יצירה במאבק" של כתב העת "מעין" (יחד עם האמנית נטלי כהן וקסברג)
2017 - פרס על שם המשורר הדני קארל שארנברג
2019 - פרס Oxfam Novib/PEN (יחד עם המשוררת ג'וקונדה בלי ).
הפרס ניתן לסופרים, משוררים ולעיתונאים שנרדפו בגלל יצירתם.
2020 - פרס חופש הביטוי של ארגון הסופרים הנורווגי.
דארין לי ברוקס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות תפקידיו באופרות הסבון "ימי חיינו", "בלו מאונטיין סטייט", ו"היפים והאמיצים".
ברוקס נולד וגדל בהונולולו, הוואי.
המשפחה עברה לפריסקו, טקסס בשנת כאשר היה בן שש, שם סיים את לימודיו בבית הספר התיכון פריסקו בשנת 2002. הוא ממוצא פולני.
ברוקס החל את קריירת המשחק שלו בזמן לימודיו בבית הספר התיכון.
שם הוא שיחק את הנסיך בהפקת המחזה "אל תוך היער"".
מאוחר יותר הוא נרשם לשיעורי משחק, והחל לדגמן ועבד כניצב בסרטים.
כשברוקס עבר ללוס אנג'לס כד להתמקד במשחק, הוא התקשר מיד לקאתי הנדרסון סוכנת ליהוק שגילתה אותו.
הוא עבר שיעורי משחק באולפני איוונה צ'בוק, וקיבל סוכן.
שנתיים לאחר המעבר, הוא גילם את מקס בריידי באופרת הסבון "ימי חיינו".
על תפקיד זה זכה בפרס אמי.
מאוחר יותר שיחק בתפקיד אלכס מורן בסדרת הטלוויזיה "בלו מאונטיין סטייט".
בשנת 2010 שיחק ברוקס בתפקיד בלייק אוונס בסדרת הרשת "Miss Behave".
ביוני 2013 החל ברוקס לגלם את וויאט ספנסר באופרת הסבון "היפים והאמיצים".
בשנת 2010 החל לצאת עם השחקנית הקנדית קלי קרוגר.
בפברואר 2014 הם החלו להתנדב בארגון בשם "Aid Still Required".
ב-21 במרץ 2016 הוא וקרוגר התחתנו.
באפריל 2019 פורסם שהוא וקרוגר מצפים לילדם הראשון.
בתם, אוורלי ג'ולי ברוקס נולדה ב־22 בספטמבר 2019. באוגוסט 2021, פורסם כי ברוקס וקרוגר מצפים לילדם השני.
+ שנה סרט תפקיד הערות 2013 Liars All ברקס 2016עירוני בלו מאונטיין: עלייתו של טדלאנד אלכס מורן 2019 The Missing Sister פרנק2020 Gold Dust וינטרסTBARockland Heightsטומי ג'ונסRunawayג'רלד אלןBack to Schoolהילדו
דארן היליארד הוא כדורסלן אמריקאי, ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בפינאר קרשיאקה.
לאחר שנבחר במקום ה-38 בדראפט על ידי דטרויט פיסטונס חתם היליארד חוזה לשנה אחת עם אופציה לעוד שתיים.
במהלך מחנה האימונים שבר היליארד את אפו.
ב-23 בנובמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו כשהוא רושם שתי נקודות ושלושה ריבאונדים בשתים עשרה דקות בהפסד קבוצתו 88–109 למילווקי באקס.
בעונת הרוקי שלו שיחק חוץ מבפיסטונס גם בקבוצת הבת שלה גרנד ראפידס דרייב.
ב-28 ביוני 2016 כחלק מטרייד שמטרתו הייתה להעביר את כריס פול ליוסטון רוקטס, עבר היליארד ללוס אנג'לס קליפרס, שוויתרו עליו יממה לאחר מכן.
ב-11 בספטמבר 2017 חתם בסן אנטוניו ספרס ובאוסטין ספרס בו זמנית (כלומר הוא יכול לשחק גם בסן אנטוניו ספרס וגם באוסטין ספרס לפי הצורך).
במשחקו הראשון באוסטין ספרס רשם היליארד: 31 נקודות, 5 אסיסטים, ריבאונד אחד וחטיפה אחת בהפסד קבוצתו 123–134 לטקסס לג'נדס.
בסיכום העונה קלע בממוצע 21.2 נקודות למשחק בליגת הפיתוח.
ב-13 באוגוסט 2018 חתם בסאסקי בסקוניה מליגת העל הספרדית ומהיורוליג.
בעונתו היחידה בקבוצה העמיד ממוצעים של 9.4 נקודות, 2.9 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים (בכל המסגרות).
ב-3 ביולי 2019 חתם במועדון הפאר הרוסי צסק"א מוסקבה מליגת ה-VTB ומהיורוליג.
בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 10.6 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים (ביורוליג).
בעונתו השנייה בקבוצה העמיד ממוצעים של 9.7 נקודות, 2.2 ריבאונדים ו-1.0 אסיסטים.
ב-16 ביולי 2021 חתם לעונה אחת בבאיירן מינכן מליגת העל הגרמנית ומהיורוליג.
ב-26 ביוני 2022 חתם היליארד לעונה אחת במכבי תל אביב.
בנובמבר 2022, הושעה היליארד בשל ציוצים בטוויטר שנמחקו.
בהמשך חזר במשחקים נגד אלבה ברלין, ולנסיה ופרטיזן בהם קלע בממוצע 13 נק'.
דארטניאן ושלושת המוסקטרים (בספרדית: D'Artacán y los Tres Mosqueperros) הוא סרט קולנוע ספרדי בהנפשה ממוחשבת, מסוגת פנטזיה והרפתקאות, שמבוסס על סדרת האנימה "שלושת המוסקטרים" שמבוססת על רומן הרפתקאות בעל אותו שם מאת אלכסנדר דיומא האב.
הסרט בוים על ידי טוני גרסיה, נכתב על ידי דאג לאנגדייל, והופק על ידי Apolo Films, אולפן הקולנוע של BRB International, ו-Cosmos Maya.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בבריטניה ב-25 ביוני 2021, ובספרד בהפצת A Contracorriente Films ב-17 באוגוסט 2021. בישראל הסרט הופץ בדיבוב עברי על ידי פורום פילם ב-5 באוגוסט 2021. אורך הסרט הוא כ-84 דקות.
הסרט עוקב אחר דארטניאן שנוסע לפריז כדי להגשים את חלומו, להיות מוסקטר.
בפריז הוא פוגש את חברו הנאמן, העכבר פיפ, מתאהב בג'ולייט ומתעמת עם הקרדינל רישלייה הרשע, וכל זה עם תמיכה של שלושת המוסקטרים המפורסמים, אתוס, פורתוס ואראמיס.
בדומה לסדרת האנימה, גם בסרט זה הדמויות הן חיות מואנשות, בעיקר לכלבים.
הדיבוב העברי בוים על ידי ראיה מנור.
יובל בינדר - אתוס / הקרדינל רישלייה / המלך לואי
צביקה פורמן - אראמיס / מסייה דה טרביל
גדי לוי - פיפ / אבא
סער בדישי - רושפור / דמויות שונות
נתלי פיינשטיין - מיליידי / המלכה אן
על פי האתר הראשי שלהם, BRB Internacional תכננה להוציא לאקרנים סרט באורך מלא בהנפשה ממוחשבת שמבוסס על סדרת האנימה "שלושת המוסקטרים" בשנת 2016, אך הוא התעכב מסיבות לא ידועות.
ב-5 באוקטובר 2018 הוצגו תמונות ראשונות מתוך הסרט, ונאמר שהוא מתוכנן להיות מוכן עד סוף 2019 ושהוא יצא לאקרנים בשנת 2020. באפריל 2019 הוכרז שהסתיים שלב ההפקה המקדימה של הסרט, ושהחלה הנפשתו.
באפריל 2020 הוכרז שהפקת הסרט עדיין בעבודה, לקראת הפצתו שנדחתה לשנת 2021, ופרסמו תמונות רשמיות של הדמויות.
בספטמבר 2020 הוכרז שהפקת הסרט הסתיימה ופורסם הטיזר הראשוני.
במאי הסרט, טוני גרסיה, סיפר שהסרט מיועד לאוהדי האנימה המקורית ולמי שלא מכיר אותה, כמו כן הוא הוסיף שיהיו קטעים בהנפשה קלאסית שישמשו כ"קריצה נוסטלגית".
עוד הוא סיפר שהנפשת קרבי החרב לא הייתה קלה, לכן הפקת הסרט נעזרה באגודת המוסקטרים של נווארה שהביאו כמה נייחים אותנטיים.
בריאיון למגזין "Film Stories", גרסיה סיפר שהסרט ישמור על שיר הפתיחה והמנגינות המרכזיות של האנימה, לצד שירים ומנגינות חדשות.
הסרט הופץ בספרד על ידי A Contracorriente Films, ובשאר העולם על ידי Charades, אשר חתמה על חוזי הפצה של הסרט בעולם עם חברות שונות, ביניהם פורום פילם בישראל.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בבריטניה ב-25 ביוני 2021. בספרד הסרט הוקרן ב-17 באוגוסט 2021, ובישראל בדיבוב עברי ב-5 באוגוסט 2021. נאמר שאם הסרט יהיה מוצלח יופקו חידושים נוספים לסדרות מהעבר של BRB Internacional, ביניהן "מסביב לעולם עם ווילי פוג" ו"טובטוב הגמד".
דארין אבו ע'אידה Dareen Abughaida היא עיתונאית לבנונית ממוצא פלסטיני.
כיום עובדת כפרזנטורית של אל ג'זירה באנגלית, בעבר עבדה עבור מוסדות גדולים כגון חדשות בלומברג, CNBC, הבנק העולמי וקטר איירווייז.
היא גם עבדה עם האו"ם בכמה פסגות.
אבו ע'אידה הצטרפה לאל-ג'זירה באנגלית בדוחא, כמגישת חדשות ומאוחר יותר הצטרפה לספינת הדגל של הערוץ "חדשות השעה".
היא דיווחה על סיפורים מרכזיים שמשכו את עיני הציבור, כמו המהפכה המצרית, התפטרות האפיפיור בנדיקטוס, התרסקות מלזיה איירליינס, הברקזיט והסכסוך הפלסטיני-ישראל.
אבו ע'אידה סיקרה גם את סיפורי האביב הערבי ואת תוצאותיו.
בעבר היא עבדה עבור רשת דובאי1 באיחוד האמירויות הערביות, ולפני כן, עבור בלומברג ו-CNBC.
אבו ע'אידה סיימה את לימודיה באוניברסיטת קונקורדיה בקוויבק, עם תואר ראשון במסחר.
מסיבות ביטחוניות, אבו ע'אידה שומרת מאוד על פרטיות לגבי חלק גדול מחייה האישיים.
נכון למרץ 2020, לפי הדיווחים, אבו ע'אידה שווה מיליון דולר.
דאריק מילר-וייטהד הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בברוקלין נטס.
וייטהד נולד בניוארק, ניו ג'רזי.
אחיו, טאהיר, היה שחקן פוטבול ב-NFL.
בגיל התיכון, וייטהד בחר לעבור לשחק כדורסל באקדמיית מונטוורדה בפלורידה.
הוא שיחק במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן 2022, ואף היה ה-MVP של המשחק, עם 13 נקודות, 7 ריבאונדים ו-7 אסיסטים.
הוא בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת דיוק, ובעונת 2022/2023 העמיד ממוצעים של 8.1 נקודות, 2.4 ריבאונדים, אסיסט אחד ו-0.8 חטיפות ב-20.1 דקות למשחק.
ב-7 בינואר 2023 קלע שיא קריירה של 18 נקודות, כולל 4 שלשות מתוך 8 ניסיונות, בניצחון קבוצתו 65–64 על בוסטון קולג'.
בדראפט נבחר וייטהד בבחירה ה-22, על ידי ברוקלין נטס.
דריו יזבק ברנאל (בספרדית: Darío Yazbek Bernal נולד ב-30 בנובמבר 1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה מקסיקני, הידוע ממשחקו בסדרת הטלוויזיה "בית הפרחים" בנטפליקס.
יזבק הוא בנם של סרג'יו יזבק ופטריסיה ברנאל.
אחותו ואחיו הם השחקנים תמרה יזבק ברנאל וגאל גרסיה ברנאל (אחיו למחצה).
מוקף בשחקנים ובמקצוע המשחק מגיל צעיר, הוא נכנס ישר למשחק.
דאריו קסיה לואיש אֶסוּגוֹ (בפורטוגזית: Dário Cassia Luís Essugo; נולד ב-14 במרץ 2005) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הקשר בצ'לסי.
ב-7 בדצמבר 2021, אסוגו הפך לשחקן הפורטוגלי הצעיר ביותר שערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות של אופ"א, כשנכנס למגרש במחצית השנייה של ההפסד 4-2 בחוץ לאייאקס אמסטרדם בשלב הבתים, בגיל 16 שנים ו-268 ימים.
ב-5 במרץ 2022 הוא שבר שיא מועדון נוסף, כשעקף את לואיש פיגו כשחקן הצעיר ביותר בהרכב הפותח בגיל 16 שנים, 11 חודשים ו-17 ימים בניצחון 0-2 בבית על ארוקה.
ב-2 ביוני 2025, חתם בצ'לסי מהפרמייר ליג.
אסוגו ייצג את פורטוגל בנבחרות הנוער.
הוא זומן לאליפות אירופה עד גיל 17 של אופ"א 2022 בישראל, והבקיע ברבע הגמר נגד צרפת (2-2 לאחר 120 דקות, הפסד 5–6 בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים).
דאריו ויטרבו (באיטלקית: Dario Viterbo; פירנצה, 25 בינואר 1890 – ניו יורק, 11 בנובמבר 1961) היה פסל, חרט וצורף יהודי-איטלקי.
ויטרבו נולד למשפחה בורגנית אמידה.
אביו, אומברטו, עסק בתחום הנדל"ן, ואמו, מריה לוי, הייתה ציירת.
היה לו אח יחיד, קרלו אלברטו, שהיה מנהיג ציוני איטלקי, עורך דין, עיתונאי ובלשן, שהיה פעיל למען יהדות ביתא ישראל.
הוא למד בבית הספר התיכון הקלאסי "Michelangiolo", שם היה פיירו קלמנדרי כחבר לכיתה; לאחר שקיבל את תעודת הבגרות, הוא נרשם, בתמיכת אמו, לאקדמיה לאמנויות יפות, שם היה הפסל אוגוסטו ריבלטה המורה שלו לאמנות פלסטית.
הוא סיים את לימודיו ב-1912 וכבר ב-1914 את עבודותיו.
במלחמת העולם השנייה גויס ולחם בחזית.
במהלך חופשה הוא ביקר קרובי משפחה רחוקים במילאנו, שם פגש לראשונה את עדה ורה ברנשטיין, בת דודה מדרגה שנייה שלו, ולימים הם נישאו.
לאחר שהמלחמה הסתיימה, חידש ויטרבו את פעילותו האמנותית, והתמסר במיוחד לפיסול.
בשנת 1922 הוא הוזמן להשתתף ב-"Primaverile Fiorentina" ובאותה שנה הציג תערוכה אישית בגלריה "Bottega di Poesia" במילאנו.
לאחר מכן הציג בפריז, וזכה להצלחה בולטת, עד כדי כך שקיבל את ההחלטה לעבור לבירת צרפת שם החל להציג את יצירותיו בתערוכות.בשנת 1926 הוא הוזמן להציג את יצירותיו ב"סלון ד'אוטומן", "סלון טווילרי" ו"גלרי דוראנד-רואל".
ב--1928 הציע לו בעל הגלריה ברנהיים-ז'ון את חלל התצוגה שלו לתערוכה אישית.
ב-8 ביוני 1930, לאחר חילופי מכתבים שנמשכו שנים, נישאו דאריו ועדה ורה ברנשטיין.
עדה, שעברה לפריז, פתחה עסק משלה בתחום האופנה, בעוד דאריו המשיך בעיסוקיו האמנותיים.
בשנת 1931 הציג בברלין, ב--1932 הציגבביאנלה של ונציה, ב--1934 ב"גלרי הברארד" בפריז, לבסוף, ב--1935 ב"גלריה סמבון" וב"תערוכת האמנות האיטלקית של המאה התשע עשרה והמאה העשרים".בשנת 1939 קיבלו בני הזוג אזרחות צרפתית.
אולם זמן קצר לאחר מכן, פרוץ מלחמת העולם השנייה ובמיוחד לאחר הכיבוש הגרמני של צרפת אילצו את בני הזוג ויטרבו-ברנשטיין, ביוני 1940, לנטוש את ביתם והסטודיו הפריזאי, עם ארבעים פסלים שאבדו אז, לברוח לקחת איתם כמה דברים אישיים וכמה תכשיטים, מזכרות מאמה של עדה.
לאחר סדרה של תהפוכות ומספר ימים של נסיעות מתישות, ברכבת ובאופניים, הצליחו בני הזוג להגיע למרסיי ולעלות על אונייה לניו יורק, לשם הגיעו ב-3 באפריל 1941, בתחילה מצאו מקום לינה אצל אריגו ברנשטיין, אחד מאחיה של עדה, פליט עצמו עם משפחתו.
בשנת 1944 ערך ויטרבו תערוכת יחיד בגלריה "וילדנשטיין" בעיר ומשנת 1946 יצירותיו הוצגו כמעט בכל התערוכות "גילדת הפסלים" השנתיות.
במאי 1950 הזמין אותו האדריכל אריק מנדלסון לשתף פעולה ביצירת, מטעם עיריית ניו יורק, של אנדרטה אשר הייתה אמורה להיקרא "אנדרטה אמריקאית לזכר ששת מיליון יהודי אירופה" ; פרויקט שלא מומש.
באותה שנה תרם ויטרבו את אחד מראשי הברונזה שלו לגלריה אופיצי בפירנצה עבור אוסף הפורטרטים העצמיים.
בשנת 1952 לקה ויטרבו בהתקף לב, עליו התגבר.
המכירה ל"מוזיאון ארקנסו לאמנויות יפות" של ראש ברונזה בשם "Incantamento", שנוצר בשנת 1953, אפשרה סוף סוף רכישת קרקע בפירנצה, בוויה דל ג'ינורו, לבניית בית עם סטודיו.במהלך פעילותו האמנותית יצר גם חריטות ברונזה ויצר תכשיטים במתכות יקרות.
ויטרבו נפטר בניו יורק ב-11 בנובמבר 1961. גופתו הועברה לאיטליה, והוא נקבר בבית הקברות היהודי בפירנצה.
דאריו שפיקיץ' (בקרואטית: Dario Špikić; נולד ב-22 במרץ 1999 בזאגרב שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ריו אבה.
שפיקיץ' גדל במחלקת הנוער של דינמו זאגרב, ובשנת 2017 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
בהמשך שיחק בהיידוק ספליט ובגוריצה מליגת העל הקרואטית, וב-4 בפברואר 2021 חתם בדינמו זאגרב, גם היא מליגת העל הקרואטית, והושאל בחזרה לגוריצה.
בתום תקופת ההשאלה חזר לדינמו זאגרב.
דאריל דיקסון הוא דמות בדיונית ואחת הדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה "המתים המהלכים" ובסדרת הספין אוף "המתים המהלכים: דאריל דיקסון".
הדמות נוצרה על ידי פרנק דרבונט, צ'ארלס ה.
אגלי וג'ק לוג'ודיצ'ה, והופיעה לראשונה בפרק "", שיצא בשנת 2010. דאריל הוא בנו של ויל דיקסון, נכדו של ויליאם דיקסון, אחיינו למחצה של ג'ס קולינס, ואחיו הקטן של מרל דיקסון.
הדמות מגולמת על ידי השחקן האמריקאי נורמן רידוס.
בזכות התפקיד הזה, רידוס זכה ב"פרס סטורן לשחקן המשנה הטוב ביותר בטלוויזיה" בשנים 2012, 2015, 2017 ו-2021. אלה לצד שלל פרסים נוספים.
בניגוד לרוב הדמויות בסדרה, דאריל אינו מופיע בסדרת הקומיקס המקורית שעליה מתבססת הסדרה.
הוא מתחיל כדמות משנית בעונה הראשונה, הופך לדמות ראשית מעונה 3 ועד עונה 9, ומשמש כפרוטגוניסט בפועל עד העונה ה-11. בסדרת הספין-אוף הקרויה על שמו, "המתים המהלכים: דאריל דיקסון", דאריל הוא הפרוטגוניסט הרשמי בעונה הראשונה, ובעונה השנייה והשלישית צפוי לשוב כפרוטגוניסט יחד עם חברתו לקבוצה, קרול פלטייר (מליסה מקברייד).
בנוסף, דאריל מופיע במשחקי המחשב "המתים המהלכים: יצר הישרדות" שיצא בשנת 2013, שם הוא מככב לצד אחיו מרל (מייקל רוקר), ובמשחק "המתים המהלכים: הסתערות" שיצא בשנת 2020.
שם הסדרהעונות1234567891011המתים המהלכיםחוזרראשיהמתים המהלכים: דאריל דיקסוןראשי
דאריל נולד וגדל במדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית, יחד עם אחיו הבכור מרל.
אביהם, ויל דיקסון, היה אלכוהוליסט מתעלל, ואימם הייתה מעשנת כבדה.
מרל שימש כדמות מעוררת השראה עבור דאריל בילדותו, אך הוא גם העביר לו דעות שליליות על החברה.
עם זאת, בעקבות שירותו של מרל במעצר נוער, הוא היה נעדר לעיתים קרובות מחייו של דאריל, מה שהכריח את האחרון ללמוד להסתדר לבד, ובכך לפתח גישה הישרדותית קשה.
כשדאריל ומרל היו עדיין נערים, השניים איבדו את אימם בשריפה שפרצה בביתם לאחר שהיא נרדמה עם סיגרייה דולקת ביד.
זמן קצר לאחר מכן, דאריל הלך לאיבוד ביערות למשך 9 ימים.
בסופו של דבר הוא הצליח לחזור הביתה, שם הוא גילה כי לאביו לא היה מושג שהוא נעלם.
במשך השנים הבאות, שני האחים סבלו מהתעללות קשה מצד אביהם.
דבר זה גרם למרל לעזוב את הבית ולהצטרף לצבא ארצות הברית, תוך שהשאיר את דאריל לבד להתמודד עם אביהם.
לאחר זמן מה, דאריל עזב את הבית בעצמו והתאחד עם מרל.
השניים יצאו יחד למסע ברחבי ג'ורג'יה, שבמהלכו דאריל למד לצוד ולהילחם.
בשלב כלשהו, השניים התגוררו בביתו של מרל, שהיה מעורב בעסקי סמים.
במהלך עסקת סמים עם סוחר, הוויכוח ביניהם התלהט.
הסוחר הכה את מרל, ודאריל, בתגובה, התנפל עליו והכה אותו באכזריות.
לאחר מכן, הסוחר איים לירות בדאריל, מה שהוביל לעוד ריב גדול, שבסופו הסוחר הכה את דאריל בבטן בעוצמה רבה, עד שזה הקיא.
לאחר האירוע הזה, דאריל התחיל להרגיש כאדם חסר ערך, שאין לו מטרה או משמעות בחיים.
בתחילת האפוקליפסה, דאריל ומרל הגיעו לאטלנטה.
זמן קצר לאחר שהצבא הפציץ את העיר, הם הצטרפו לקבוצתו של סגן השריף לשעבר שיין וולש והקימו מחנה מחוץ לפאתי העיר, יחד עם ניצולים נוספים.
במהלך שהותם במחנה, האחים הקדישו את רוב זמנם בלצוד אוכל עבור המחנה.
לצד קארל גריימס, דאריל הוא אחת הדמויות שעברו את השינוי הגדול ביותר באישיותן בסדרת הטלוויזיה.
דאריל ידוע בזכות כוחו הרב, הן פיזית והן מנטלית.
הוא מפגין לעיתים קרובות אופי עצבני ובעל תושייה.
למרות הגישה הקשוחה שלו, דאריל אינו חסר רגשות.
לעיתים קרובות הוא מתואר כאדם אכפתי ונדיב, במיוחד במצבים קיצוניים, דבר המנוגד להתנהגותו הסגורה בעבר.
זה מתבטא במאמציו המתמשכים, ללא כל בקשה או תמורה, לאתר את סופיה פלטייר הנעדרת, כאשר אחד מהמאמצים הללו כמעט עלה לו בחייו.
דאריל מתואר כצייד מיומן שחי בצל אחיו הגדול, מרל.
על אף עוינותו והתנהגותו המרוחקת, הוא מתגלה כחבר יעיל מאוד בקבוצה, בעיקר בזכות כישורי הציד והגישוש שלו, היצירתיות שלו בהתמודדות עם אתגרים וכישרונו המופלא לשרוד גם בתנאים הקשים ביותר.
דאריל מתחיל לשתף פעולה יותר עם חברי הקבוצה.
הוא מראה סימנים של כבוד וחיבה כלפי הקרובים אליו, ומפתח קשר מיוחד עם קרול, חברתו לקבוצה, כאשר הוא מסייע לה בחיפוש אחר בתה הנעדרת, סופיה.
דאריל מתחיל להבין שדרכו של אחיו אינה הדרך היחידה, ולוקח יותר אחריות על מעשיו ועל הקבוצה.
לאחר שנים רבות של חיי אאוטסיידר, הוא מתחיל להפוך לחבר נאמן.
עם זאת, לאחר מותה של סופיה, הוא שב לעוינותו המקורית ומתנתק רגשית מהקבוצה.
בעזרתה של קרול ושאר חברי הקבוצה, הוא מעורב במגוון פעולות (כמו סיוע לריק ושיין בטיפול ברנדל).
בלילה שבו החווה נהרסת, הוא בוחר להציל את קרול ולא להשאיר אותה למות בידי המהלכים.
דאריל מסייע לריק ולשאר חברי הקבוצה לפנות את הכלא מהמהלכים, כדי שיוכלו להפוך אותו לביתם החדש.
בנוסף, הוא עוזר להגן על הכלא לאחר שהמצב הנפשי של ריק הידרדר בעקבות מותה של לורי; הוא גם מטפל בג'ודית התינוקת ומפגין את כישורי המנהיגות שלו על ידי שמירה על האחדות בקבוצה.
כאשר הוא מגלה שגלן ומגי נתפסו על ידי המושל ומוחזקים בעיירת "וודברי", הוא מתנדב לצאת עם ריק כדי לנסות ולהחזיר אותם.
בסופו של דבר, דאריל נתפס גם הוא, ולאחר כאוס רב, הוא מצליח להימלט יחד עם אחיו מרל.
לאחר מכן, דאריל ניצב בפני דילמה בין משפחתו הישנה למשפחתו החדשה, ולבסוף בוחר ללכת עם אחיו.
השניים פוגשים משפחה שנמצאת בסכנה, ודאריל מתערב כדי להציל אותם, בעוד מרל מנסה לשדוד את מכוניתם.
דאריל מונע ממנו לעשות זאת ומחליט לחזור לכלא, בעוד מרל מחליט ללכת בעקבותיו כי אין לו לאן ללכת.
בסופו של דבר, מרל מקריב את עצמו בניסיון להרוג את המושל.
מאוחר יותר, דאריל מוצא את מרל כמהלך, ובפעם הראשונה הוא מראה את רגשותיו כשהוא פורץ בבכי.
בסופו של דבר, דאריל נאלץ להרוג את אחיו המהלך.
תפקידו של דאריל בקבוצה הופך לחשוב יותר.
הוא הופך לחבר ב"מועצת הכלא".
עם זאת, אבטחת הכלא לא נמשכת זמן רב כאשר המושל מוביל את הצבא החדש שלו, שמצליח בסופו של דבר להשמיד את הכלא.
לאחר התקפת המושל, דאריל ובת' מתפצלים מהאחרים ודאריל מאמין שכולם מתו במהלך התקיפה.
הוא מרגיש אשם על כך שלא הצליח להגן על ריק, הרשל ושאר חברי הקבוצה.
עם זאת, הכל משתנה כאשר דאריל פוגש את ריק, מישון וקארל שוב רגע לפני שכולם מגיעים לטרמינוס.
מערכת היחסים של ריק עם דאריל הפכה כה חזקה עד שריק מחשיב אותו כאח.
הקבוצה נלכדת במחנה טרמינוס, כשהם עומדים בפני סכנה גדולה.
בזכות קרול, הם מצליחים לברוח להתאחד מחדש, והקשר בין דאריל לקרול מתהדק לאחר תקופה ארוכה.
עם זאת, דאריל לא שוכח את מה שקרה לבת'.
במקביל, הם פוגשים ניצול חדש בשם גבריאל סטוקס.
בשלב מסוים, דאריל מבחין במכונית שהבחין בה בלילה שבו בת' נעלמה, והוא עוקב אחריה יחד עם קרול.
המכונית מובילה אותם חזרה לעיר אטלנטה.
במהלך החיפוש אחר בת', הם פוגשים את נואה, שמספר להם שיש אנשים המוחזקים כבני ערובה בבית החולים באטלנטה, ובת' היא אחת מהם.
מאוחר יותר, הקבוצה שחטפה את בת' לוכדת גם את קרול לאחר שהיא נפגעת.
דאריל חוזר לכנסייה של גבריאל, כשהמניע שלו הוא נקמה.
כל הקבוצה מתכוננת להחזיר את בת'.
לצערם, רק קרול מצליחה לחזור, ובסופו של דבר בת' נהרגת בטעות על ידי השוטרת דון לרנר, שיורה לה בראש.
דון מתחננת לרחמים, אך דאריל מתעלם והורג אותה כנקמה.
לאחר חיפוש ממושך אחר מחסה, הקבוצה מוצאת אסם ומחליטה להישאר בו לזמן מה.
ניצול בשם אהרון מוצא אותם ומציע להם להצטרף אליו.
לאחר הרבה דיונים, הם מסכימים לבוא עם אהרון ומגיעים למחנה אלכסנדריה.
בתחילה, דאריל מתקשה להתרגל לשקט השורר במקום.
דאריל מצטרף לסשה ואברהם בניסיון למנוע מעדר ענקי של מהלכים להגיע לאלכסנדריה.
במהלך חיפוש אחר אספקה עם ריק, השניים פוגשים שורד המכונה "ישוע", ניצול ממחנה אחר שנקרא "ראש הגבעה" (Hilltop).
הקבוצה יוצאת לתקוף את מה שמתגלה כמוצב אחד מני רבים הנמצא תחת שליטתם של "המושיעים".
הקבוצה מצליחה לכבוש את המוצב הזה.
אך בהמשך, דאריל בסופו של דבר נחטף והופך לבן ערובה של המושיעים.
אירועי העונה מגיעים לשיאם בפרק האחרון, שבו כל הקבוצה נתפסת על ידי המושיעים.
לאחר מותם של אברהם וגלן בידי ניגן, דאריל נראה לראשונה שבור לחלוטין.
בנסיבות קשות, הקבוצה ואלכסנדריה מתחילים לעבוד עבור ניגן.
בינתיים, דאריל נכלא ב"מקלט" (The Sanctuary) ועובר עינויים מנטליים קשים.
עם זאת, למרות העינויים, הוא מצליח לשמור על שפיותו.
בעזרת אשתו של דווייט, שרי, דאריל מצליח להימלט ולבסוף להתאחד עם קבוצתו בראש הגבעה.
הקבוצה מגייסת קהילות נוספות כדי להגדיל את מספרם ואת סיכוייהם לנצח את המושיעים.
ראש הגבעה ואלכסנדריה מתאחדים, אך המחנות "הממלכה" ו"המלקטים" לא ממהרים להצטרף אליהם.
ב"מקלט", נאמנותו של דווייט משתנה לאחר שאשתו בורחת.
הוא מגיע לאלכסנדריה עם רצון לעזור להם להביס את המושיעים.
עם זאת, דאריל, שעדיין כועס על דווייט על הריגתו של דניס, דוחף אותו לקיר.
דווייט מתעקש שהוא בצד שלהם ומציע לעבוד איתם כמרגל, ומסביר שהסיבה היחידה שלו להישאר עם המושיעים, שרי, נעלמה.
דאריל הוא דמות המפתח להצלחת התוכנית ללכוד את המושיעים בתוך המקלט.
דאריל, יחד עם ריק, יוצא להשיג כמה כלי נשק.
עד מהרה מתברר שדאריל, שזועם על מותו של גלן והעינויים שספג בידי המושיעים בזמן שהיה כלוא אצלם, נחוש להרוג את כולם, ולא אכפת לו מה הסיבה שלהם למלא את הוראותיו של ניגן.
לא היה אכפת לדאריל שרבים מהאנשים שהמהלכים הרגו היו אסירים ועובדים חפים מפשע.
עם מותו של קארל, דאריל והקבוצה מחליטים "לבטוח" בדווייט, אבל דאריל עדיין אומר שהוא יהרוג אותו כשהמלחמה תסתיים.
לבסוף, דאריל משתתף בקרב האחרון נגד המושיעים.
לאחר שניצחו, הוא מוביל את דווייט לתוך יער, שם דווייט מחכה להיהרג.
עם זאת, דאריל מקבל את זה שדווייט נאלץ למלא אחר הוראותיו של ניגן בניגוד לרצונו, ונותן לו לברוח על מנת לחפש את אשתו שרי, תוך שמזהיר אותו שהוא יהרוג אותו אם יראה אותו שוב.
ריק מוצא את דאריל, אשר נעדר במשך מספר ימים, ומביע את מורת רוחו מהתנהגותו של דאריל, שברח בניגוד להוראותיו.
דאריל, בתגובה, מביע זלזול בסמכותו של ריק ומדגיש כי הוא אינו כפוף לו.
ריק מציין כי עליו להגן על אנשים, כולל דאריל, בעוד דאריל טוען כי חיי אדם מוטלים על כף המאזניים, מה שמרמז על דחיפות המצב.
השיחה בין השניים נקטעת כאשר יוג'ין יוצר קשר ומזהיר אותם מפני התקרבות של "מהלכים".
בתגובה, דאריל מעביר לריק אקדח ורץ לעבר גשר, אשר קורס ברגע שהוא חוצה אותו, וכך מפריד פיזית בין השניים.
דאריל מורה לריק לקחת את השביל הימני כדי לחזור לוואן, בעוד הוא עצמו צולע בחזרה, מה שמעיד על פציעה ברגלו.
כאשר ריק מגיע לוואן, הוא מבחין בפציעתו של דאריל, אך דאריל מתעקש כי הוא בסדר.
השניים חוזרים לאלכסנדריה, שם רגלו הפצועה של דאריל מטופלת וחבושה.
ריק מתיישב מול דאריל ושואל אותו מדוע לא הקשיב להוראתו לא לעזוב.
דאריל משיב כי הנערה אותה הוא מחפש עדיין נמצאת בחוץ, והוא זקוק ליום נוסף כדי לאתרה.
ריק מדגיש כי הוא מנסה לבנות מחדש את הקהילה וזקוק לנוכחות של כולם במקום.
לאחר ויכוח, דאריל מוותר לבסוף ומסכים לשתף את ריק במה שקרה.
בפלאשבק, דאריל נקלע לתאונה כאשר מכוניתו נדחפת מהכביש על ידי עדר מהלכים.
כאשר הוא מתעשת, דאריל שומע את יוג'ין דרך מכשיר הקשר ורואה את מכוניתו, כעת עולה בלהבות, תקועה על עץ.
דאריל ממשיך בחיפושיו ומגיע ל"פארק הלאומי שריבר", שם הוא מוצא סכין תוך חיפוש אחר ציוד רפואי.
לאחר שמוצא כמה פריטים, הוא ממשיך בדרכו לכיוון הכביש המהיר לעבר העיירה וינצ'סטר.
בהמשך, דאריל מוצא אקדח וממשיך להתקדם עד שהוא נתקל במחסום צבאי.
המחסום נפרץ עד מהרה על ידי המהלכים בצידו השני, ודאריל נאלץ להילחם בהם תוך כדי התקדמות לעבר העיירה.
בהווה, דאריל טוען כי עליו להמשיך בחיפוש לפני שהעקבות יעלמו, אך ריק מסרב לאפשר לו לעזוב עד שיספר את הסיפור המלא.
ריק שואל את דאריל מה קרה לאחר מכן, ודאריל משיב כי המשיך ללכת לעבר וינצ'סטר.
ריק שואל כיצד הנערה קשורה לכל זה, ודאריל מגיב כי לא היה לבד כשהגיע לוינצ'סטר.
בפלאשבק, דאריל מתקדם לעבר אזור הפינוי בתקווה למצוא משהו שימושי.
הוא עובר דרך פאב ולאחר מכן דרך חנות "ביג טוני'ס אקספרס מארט".
כשהוא יוצא מהחנות, הוא מבחין במכונית משטרה חולפת במהירות, מה שמושך מהלכים לאזור.
דאריל נלחם במהלכים וממשיך לעבר בית קפה, דרכו הוא מגיע לאזור הפינוי.
שם, הוא מוצא מכשיר קשר תקין, שבו הוא שומע אישה נותנת הוראות לנערה בשם דייזי.
דאריל מחליט לעקוב אחר השוטרת, ובדרכו הוא רואה שוב את מכונית המשטרה נוסעת, הפעם לעבר חנות מכולת, כפי שהשוטרת הנחתה את דייזי.
הוא עובר דרך מבשלת בירה ומוצא ידית למפרץ הטעינה.
בחוץ, הוא מבחין במכונית המשטרה נרדפת על ידי עדר מהלכים, אך מפרץ הטעינה נפתח ומושך את המהלכים לעברו.
דאריל בורח לעבר מגרש החניה של חנות המכולת, שם הוא פוגש את הנהגת.
היא אומרת לו שאם הוא רוצה את חבריו בחזרה, עליו להביא את דייזי ל"וויט אואק", ולאחר מכן נוסעת משם.
בהווה, דאריל מספר כי המשיך לעקוב אחריה, כיוון שהיה זקוק לרכב.
ריק טוען כי היה עליו לחפש דרך אחרת לחזור, אך דאריל מתעלם מדבריו.
ריק מציין כי הדברים השתנו לאחר המלחמה עם המושיעים וכי גם על דאריל להשתנות.
בהווה, ריק מדגיש בפני דאריל כי אנשים תלויים בהם כעת, אך דאריל משיב כי המושיעים יכולים לדאוג לעצמם, בעוד דייזי אינה יכולה.
ריק מתוסכל מהתעלמותו של דאריל מדבריו, ודאריל מבקש ממנו להמשיך להקשיב.
בפלאשבק, דאריל מגיע לכניסה ל"ווייט אואק", אך היא חסומה.
הוא מחליט ללכת מסביב ומגלה מספר גופות של אנשים שנרצחו.