tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רייס, כפי שיעשה מאוחר יותר גם אלכסנדר גרהם בל, חקר את איברי האוזן, ורעיון של מכשיר להעברת קול באמצעות חשמל ריחף במחשבתו במשך שנים.
בהשראת שיעורי הפיזיקה שלו, הוא ניגש לפתרון בעיה וזכה להצלחה.
בשנת 1860 הוא בנה את האב טיפוס הראשון של הטלפון, שיכול היה לכסות מרחק של 100 מטרים.
בשנת 1862, הוא ניסה שוב לעניין את פוגנדורף באמצעות תיאור של "הטלפון" שלו, כפי שכינה זאת.
גם הצעתו השנייה נדחתה, כמו הראשונה.
המכשיר היה מגושם, ואיכות השמע בו לא הייתה טובה.
הסיבה לכך הייתה המיקרופון שהוציא ניצוצות ואף דרש כוונון לעיתים קרובות.
עם זאת, המתקן עבד והפך למכשיר הטלפון הראשון.
האפרכסת שרייס פיתח הייתה כה מוצלחת עד כי עד היום לא היה צורך לבצע בה שום שינוי מלבד בגודלה, והיא גם הבסיס לרמקול המודרני.
רייס ניסה לעשות נפשות לטלפון שלו, אבל ההצלחה לא האירה לו פנים.
הוא חזר לעסוק בהוראה מבלי לרשום פטנט על המצאתו.
עשר שנים מאוחר יותר הגיעה השמועה על המכשיר אל אלכסנדר גרהם בל ואלישע גריי האמריקאים.
שניהם זיהו את הרכיב הבעיתי בטלפון של רייס – המיקרופון.
וכך בשנת 1875 הצליחו כל אחד בנפרד לבנות מיקרופון מוצלח יותר.
בניגוד לרייס שניהם דאגו לרשום פטנט על המצאתם ב-7 במרץ 1876, אלא שבל הספיק להגיש ולהפיץ לפני גריי.
בהמשך התברר שההמצאה של גריי הייתה שונה במספר מרכיבים מזו של בל.
בעיני כמה מהגרמנים, רייס נחשב לממציא של הטלפון.
בגרמניה נכתבו ספרים עליו והופקו בולים שנושאים את דיוקנו.
פיליפ רנצר (נולד ב-8 בדצמבר 1956) הוא פסל וצייר ישראלי, יליד רומניה.
זוכה בפרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית לשנת 2019 מטעם משרד התרבות והספורט.
פיליפ רנצר נולד בשנת 1956 בפלוישט, שברומניה.
בשנת 1960 עלתה משפחתו לישראל.
המשפחה התגוררה בשנים הראשונות במעברה בנס ציונה.
דימויי הצריף והמעברה המשיכו ללוות את רנצר מאוחר יותר בעבודתו האמנותית.
הוא החל ללמוד אמנות בבית-הספר התיכון, ולאחר שירותו הצבאי החל לעבוד כמבצע תפאורות ואביזרים לבמה בתיאטרון הלאומי 'הבימה'.
בין השנים 1981-1979 למד רנצר ב"מדרשה לאמנות", ששכנה אז ברמת השרון.
ב-1993 השלים תואר שני במכללה האקדמית בית ברל בהוראת אמנויות, ומשנת 1995 מרצה בכיר באוניברסיטת חיפה וכיום משמש כראש החוג לאמנות באוניברסיטת חיפה.
רנצר הוא איש ציבור שיושב בוועדות, כיהן בגופים של משרד התרבות וכיום הוא מכהן כיו"ר המדור לאמנות בסל התרבות של משרד החינוך.
ברבות מעבודותיו הפיסוליות משנות התשעים של המאה ה-20, העשויות כאסמבלאז' של חומרי רדי מייד שונים, מובלט הפער בין הקבוע והביתי לבין תחושת הארעיות.
רבות מהן הן יצירות קינטיות או פועלות על גבי מנגנון חשמלי בסיסי.
בחלקן מופיעים דימויים של מהגרים ופליטים בישראל.
במיצב "הקופסה מנס ציונה" (1998), לדוגמה, הציג רנצר גמל אוריינטליסטי הנושא על גבו את צריף המהגרים של משפחתו של רנצר, ששוכנה במעברה בנס ציונה.
לצד הגמל, שהונח על גבי "מדבר" עשוי משטיח, הוצבו דמויות בני המשפחה של רנצר, המיוצגות כשלדים נושאי סולמות.
רנצר זכה ב-8 פרסים מטעם משרד התרבות, מוזיאון תל אביב ומוזיאון ישראל, קרן אמריקה ישראל ופרס הייטלנד בגרמניה
פיליפ בדרוסוביץ' קירקורוב הוא זמר אסטרדה, שחקן קולנוע, מפיק ומלחין רוסי ממוצא יהודי בולגרי.
בשנת 2008 הוענק לו התואר אמן העם של הפדרציה הרוסית, בשנת 2008 התואר אמן העם של אוקראינה, ובשנת 2018 התואר אמן העם של מולדובה.
זכה חמש פעמים בפרס "האמן הרוסי הנמכר ביותר" בטקסי פרסי המוזיקה העולמית.
קירקורוב נולד בוארנה שבבולגריה, לזמר הבולגרי-ארמני בדרוס קירקורוב ולוויקטוריה (לבית ליחצ'בה), זמרת בולגרייה ממוצא יהודי.
ב-1984 החל ללמוד בבית ספר למוזיקה על שם גנסיני, וב-1988 סיים את התואר הראשון.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בנובמבר 1985 בתוכנית "הרחיבו את המעגל", בה שר את השיר "אליושה" בבולגרית.
מאז התקדמה הקריירה שלו, והוא הוציא מספר אלבומי מוזיקה.
סגנונו המוזיקלי הוא פופ רוסי עם השפעות טורקיות ומערביות.
הוא שר במספר שפות, בהן רוסית, בולגרית, ספרדית ואנגלית.
כן כתב וביצע לאורך השנים גרסאות כיסוי לשירים שונים שבוצעו בתחרויות האירוויזיון, בהם גרסת כיסוי רוסית לשיר דיווה של דנה אינטרנשיונל הישראלית, שזכה באירוויזיון 1998 ולשיר "(I Would (Die for You" של להקת אנטיק אשר זכו במקום השלישי באירוויזיון 2001. באירוויזיון 2021 הפיק את השיר של מולדובה, Sugar.
במקביל הפיק את הסרט המוזיקלי "שיקגו" ברוסיה.
כן שיחק במספר סרטים, וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים "קינוטאבר" ב-2002, על תפקידו בסרט המוזיקלי "ערבים במשק החקלאי הסמוך לדיקנקה".
הופיע בהופעת קמע בסרטים "אהבה בעיר הגדולה", "אהבה בעיר הגדולה 2" ו"אהבה בעיר הגדולה 3".
קירקורוב נחשב לאחד הזמרים המוצלחים ביותר ברוסיה ודבק בו הכינוי "מלך הפופ הרוסי".
הוא זכה מספר פעמים בתחרויות מוזיקה, חתן רב-פעמי של פסטיבל "שיר השנה", זוכה ב"פרסי ZD" ועוד.
זכה חמש פעמים בפרס "האמן הרוסי הנמכר ביותר" בטקסי פרסי המוזיקה העולמית ו-8 פעמים בפרס "אובציה".
ב-1999 נרשם בספר השיאים של גינס על מספר הופעות שיא במסגרת מסע ההופעות "רק חודש אחד ורק בשבילכם".
הוא נודע בהופעותיו הססגוניות, בהן הוא מופיע ברחבי העולם.
הופיע מספר פעמים בישראל בשנות ה-90 וה-2000.
בשנת 2010 הואשם כי הכה את המפיקה מרינה יבלוקובה ונסע ביוזמתו להיבדק בבית החולים שיבא בתל השומר.
בסופו של דבר התברר כי הוא דחף אותה קלות, והיא החליטה לנצל את המקרה למטרת פרסום.
בטקס חלוקת הפרסים בטקס "גרמופון הזהב" של שנת 2010 קיבל שני פרסים באותו טקס, וזאת בפעם הראשונה בהיסטוריה של התחרות.
כמו כן נרשם בתור הזמר היחידי ברוסיה שקיבל פרס בתחרות זו מדי שנה במשך כל 17 השנים שהטקס קיים.
באוקטובר 2011 השיק את המופע החדש שלו שנקרא "אחר" וזכה בטקס פרסי Muz-TV בתור המופע המוצלח ביותר לשנת 2012, וכן באותו הטקס זכה בתור הזמר המוצלח ביותר של 10 השנים האחרונות וגם בתור הווידאו קליפ המוצלח של השנה.
וכן המשיך בסיבוב הופעות עם המופע "אחר" בכל העולם.
בשנת 2022 הוא הוציא שיר ביחד עם אנה אסטי שהגיע לראש מצעד הפזמונים ברוסיה.
בנובמבר 2024, נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי שלל ממנו את את התואר אמן העם של אוקראינה בשל תמיכתו בפלישה הרוסית לאוקראינה.
ב-16 בדצמבר 2025 פורסם ששירות הביטחון האוקראיני הכניס את קירקורוב לרשימת מבוקשים בשל ביקורו באזורים הכבושים של הפדרציה הרוסית.
בסוף שנת 2011 הכריז במהלך טקס "גרמופון הזהב" כי נולדה לו בת.
הבת נולדה בארצות הברית בעזרת אם פונדקאית שקירקורוב בחר ועל ידי תרומת ביצית.
הבית שנקנה עבורו במיאמי עמד ריק כיוון שהפפראצי גילו אותו ולא נתנו מנוחה לאב הטרי ולילדה.
בגיל שלושה חודשים הועברה התינוקת למוסקבה, שם טיפלה בה דודתו של קירקורוב.
ב-29 ביוני 2012 נולד בנו השני, גם הוא בארצות הברית על ידי אם פונדקאית.
אשתו לשעבר הייתה הזמרת אלה פוגצ'ובה, שלעיתים הייתה מופיעה לצדו.
קירקורוב גר בבית פרטי, על חצי אי, ליד רובע קונצבו של מוסקבה והעיר קרסנוגורסק.
פיליפ ריצ'י הוא כדורסלן-עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד.
ריצ'י, יליד סקרמנטו שבקליפורניה, הוא בוגר אוניברסיטת המדינה של אורגון.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2003 ניסה להתקבל לסקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA, והוחתם על חוזה אך שוחרר לפני פתיחת העונה והחל את קריירת הבוגרים שלו בהאנטסוויל מליגת ה-NBDL.
בעונת 2004/2005 חתם ריצ'י במנרסה מהליגה הספרדית, ובעקבות יכולתו הטובה הוחתם לעונה נוספת.
אולם, בעונתו השנייה בקבוצה הוא לא זכה לדקות משחק רבות בשל צירופו של רודני וייט, ועזב את מנרסה בסיום העונה.
בעונת 2006/2007 שיחק ריצ'י בקבוצה הדרום קוריאנית פוסאן מג'יק ווינגס, בה שיתף פעולה עם ארון מגי.
הוא העפיל עם הקבוצה עד לגמר הפלייאוף של הליגה, בו היא הפסידה את האליפות במשחק השביעי.
לאחר מכן חזר ריצ'י לאירופה וחתם במועדון הצרפתי לה מאן, עמו הפסיד פעמיים למכבי תל אביב ביורוליג למרות שהצטיין במשחק בצרפת עם 17 נקודות.
את העונה סיים ריצ'י עם ממוצעים של 10.3 נקודות ו-3.3 ריבאונדים ב-19 דקות למשחק.
בנובמבר 2008 חתם ריצ'י בעירוני נהריה, איתה הגיע לפלייאוף אך הסתכסך כלכלית עם הקבוצה שביקשה ממנו לקצץ כ-20,000 דולרים משכרו כחלק מתוכנית ההבראה של המועדון.
בקיץ 2009 הוזכר כמועמד להפועל ירושלים אך לבסוף בחר לשחק בעונת 2009/2010 בנימבורק הצ'כית איתה השתתף ביורוקאפ.
ב-2010 הצטרף למועדון היפני טויוטה אלווארק בו שיחק עד שפרש ב-2014.
פיליפ קלודל הוא סופר ובמאי קולנוע צרפתי.
במקביל ליצירתו, משמש קלודל כמרצה לספרות באוניברסיטת ננסי בצרפת.
פיליפ קלודל נולד וגדל במחוז לורן.
לאחר שלמד בננסי, שירת קלודל במשך 11 שנים כמורה לספרות בבתי סוהר.
הקשר עם האסירים שימש לו השראה לסיפורים קצרים, רומנים ותסריטים.
ספרו הידוע ביותר של קלודל הוא "הנפשות האפורות", שזכה במספר פרסים בצרפת ובשוודיה ותורגם לשפות רבות, בהן עברית.
הספר השיב לתודעה הספרותית את המתיחות הצרפתית-גרמנית של מלחמת העולם הראשונה.
ב-2008 ביים את הסרט הצרפתי "לאהוב אותך מאז" (Il y a longtemps que je t'aime).
קלודל נסע פעמים רבות לאינדונזיה, ופגישותיו באי סולאווסי עם בני שבט הטוראג'ה, שימשו להשראה לספרו "העץ של בני טורג'ה".
ארכיפלג הכלב (2018), תרגום: שי סנדיק, תמיר סנדיק ספרים, 2019.
Il y a longtemps que je t'aime (צרפתית: 'לאהוב אותך מאז'), 2008, בכיכובן של קריסטין סקוט-תומאס ואלזה זילברשטיין.
לפני החורף (2013) - עם קריסטין סקוט-תומאס.
פיליפ קוטלר הוא פרופסור לשיווק בין-לאומי באוניברסיטת נורת'ווסטרן, נחשב לאבי השיווק המודרני.
סיים תואר שני בכלכלה באוניברסיטת שיקגו ודוקטורט בכלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
ערך עבודת פוסט דוקטורט במתמטיקה, באוניברסיטת הרווארד, ובמדעי ההתנהגות, באוניברסיטת שיקגו.
קוטלר נבחר בשנת 2005 על ידי ה"Financial Times" כ"הגורו המושלם מספר 4" (בשלושת המקומות הראשונים מדורגים פיטר דרוקר, ביל גייטס וג'ק וולש), והוצג כ"מומחה עולמי בפרקטיקה של אסטרטגיות שיווקיות".
בשנת 2008 דירג המגזין "וולסטריט" את קוטלר כאדם השישי המשפיע ביותר על עסקים בכלל וחשיבה עסקית בפרט.
קוטלר ייעץ לפירמות גדולות (כגון IBM, הבנק של אמריקה, מוטורולה וג'נרל אלקטריק) בתחומי אסטרטגיה שיווקית, תכנון וארגון ושיווק בין-לאומי.
נוסף לכך, ערך סמינרים בין-לאומיים ההתפתחויות האחרונות בתחום השיווק לחברות גדולות וארגונים נוספים בערים הגדולות ברחבי העולם.
פיליפ פיתח מודל כללי להתנהגות קונים הנקרא מודל גירוי-תגובה או בשם נוסף "מודל הקופסה השחורה".
מודל זה מתאר את הצרכן כ"קופסה שחורה" שמגיבה לגירויים שונים.
הגירויים מתחלקים לשני קבוצות; גירויי השיווק והסביבה אשר חודשים לתודעת הקונה.
מאפייני הקונה ותהליך ההחלטה שלו מובילים לקניות מסויומת.
תפקיד המשווק הוא להבין מה קורה בתודעת הקונה מרגע חדירת הגירויים.
בשנת 2017 הוא כתב ספר Consumer Neuroscience ביחד עם מורן סרף.
פיליפ רושה (Philippe Rochat; נולד ב-29 בנובמבר 1953 - 8 ביולי 2015) היה שף שווייצרי.
נולד בלה שני (Le Chenit) בואלה דה ז'ו (Vallée de Joux); אביו הוא מוודואה ואמו, אנג'לינה לוקטלי, איטלקייה.
אמו נפטרה מסרטן כשהיה בן תשע ואביו נישא מחדש ועבר ל- Romont, שם פתח בית קפה.
ב-1968, בהיותו בן ארבע עשרה, החל פיליפ רושה להתלמד כטבח בבופה דה לה גאר רומון שהיה שייך לאחד מחבריו ללימודים מרסל קאווסאן (Marcel Cavuscens).
החל משנת 1972 הוא עבד במלונות יוקרה שונים, בתחילה בסבואה בור אן ויל (Savoy Baur en Ville), אחר-כך באו לאק ( au Lac).
ב-1 ביולי 1980 הוא החל לעבוד אצל פרדי ז'ירארדה במסעדת הוטל דה ויל בעיירה קריסייה.
אחרי שעבד בכל המשרות במטבח הוא מונה לשף המבצע ב-1989.
ב-1995 הוא נישא לאצנית המרתון פרנציסקה רושה-מוזר.
ב-1 בדצמבר 1996 הוא הפך לבעלים של המסעדה בעקבות פרישתו של פרדי ז'ירארדה.
המסעדה הפסידה זמנית את שלושת הכוכבים שלה במדריך מישלן האדום, אולם השיבה אותם ב-1997. ב-1999 הכתיר אותו גו מיו שווייץ כ"שף השנה", וב-2000 כתב גו מיו הצרפתי "קריסייה היא עדיין משכנה של המסעדה הטובה בעולם".
מסעדת הוטל דה ויל מחזיקה כיום (2010) בשלושה כוכבים במדריך מישלן ובתשע עשרה נקודות בגו מיו.
בשנת 2005 דורגה המסעדה במקום ה-25 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם של המגזין רסטורנט,
בשנת 2008 דורגה המסעדה במקום ה-27 בעולם,
בשנת 2009 דורגה המסעדה במקום ה-16 בעולם,
בשנת 2010 דורגה המסעדה במקום ה-14 בעולם.
האתר dininginfrance בחר במסעדה לאחת מעשר המסעדות הצרפתיות הטובות בעולם מחוץ לצרפת.
במרץ 2002 נהרגה פרנציסקה רושה-מוזר בתאונת טיפוס.
החל רושה בפרויקטים שונים, בכללם "טעמים" ספר בישול שפורסם ב-2003. ב-2006 הוא קיבל את אות Chevalier Ordre national du Mérite מידיו של פיליפ דוסט-בלאזי, שר החוץ הצרפתי באותה עת.
רושה נפטר בתאריך 8 ביולי 2015 לאחר שהתעלף תוך כדי רכיבה על אופניים.
הוא היה בן 61 במותו.
פיליפ קינו היה מחזאי ולבריתן צרפתי.
קינו נולד בפריז והתחנך באור הליברליות של פרנסואה טריסטאן ל'ארמיט (François Tristan l'Hermite), מחבר "מריאן".
מחזהו הראשון של קינו הופק באוטל דה בורגון ב-1653, כשהיה בן 18. היצירה התקבלה יפה, וקינו המשיך באותו כיוון, אך במקביל למד גם משפטים ובשנת 1660, כאשר נישא לאלמנה אמידה, קנה לו מעון בקור דה קומטה.
אז ניסה את כוחו בטרגדיות ("אגריפה" ואחרות), ביתר הצלחה.
קינו קיבל אחת מקצבאות הספרות, שנקבעו זמן קצר קודם לכן, ונבחר לאקדמיה הצרפתית ב-1670. עד אז כתב כשש-עשרה או שבע-עשרה קומדיות, טרגדיות וטרגי-קומדיות.
ערכן של הטרגדיות שבהן היה על פי רוב קטן מאוד ושל הטרגי-קומדיות לא עלה עליו בהרבה.
אבל הקומדיות שלו - "היריבים" (Les Rivales) משנת 1653, "המאהב הלא-זהיר" (L'Amant indiscret) משנת 1654, הדומה במידת מה ל-Étourdi של מולייר, Le Fantôme amoureux משנת 1659 ו-La Mère coquette משנת 1665, שהיא אולי הטובה בכולן - עולות עליהן בהרבה.
אבל ב-1671 תרם לקובץ היחיד במינו של "פסיכה", שגם לפייר קורניי ולמולייר הייתה יד בחיבורו, וז'אן-בטיסט לולי חיבר לו מוזיקה.
כאן גילה חוש ראוי לציון לדרמה לירית, ומאז ועד סמוך למותו הגביל עצמו לחיבור לבריות ליצירות לולי.
הלבריות שלו הן בין המעטות, שאפשר לקרוא ללא המוזיקה, אך התאמתן לה מלאה ועשויה בהקפדנות.
נכון שאין בהן פסוקי שירה נעלים או דרמה מושלמת, אך הן נקיות מן החרזנות הטפלה, שבעטיה היה המונח לברית למשל ולשנינה, ויש בהן די עוצמה דרמטית לסחוף עמן את הקורא, ויותר מכך, את הצופה.
לא תהיה זו הפרזה לאמור שקינו, שהגיע בדיוק כשהאופרה נכנסה לאופנה מחוץ לאיטליה, מילא תפקיד חשוב בביסוסה כסוגה אירופאית בת-קיימא.
יצירתו הראשונה אחרי "פסיכה" (1671) הייתה מעין מחזה קלאסי, Les Fêtes de l'Amour et de Bacchus
כל אלה עסקו בנושאים קלאסיים, וכך גם "פרוזרפינה" (1680), שעלתה על כל אחת מקודמותיה.
בשלב זה התנער לבסוף מסגנון זה ועבר לנושאים רומנטיים, שבהם הצליח עוד יותר.
Amadis de Gaule (1684), "רולאן" (1685) ו"ארמיד" (1686) הן יצירות המופת שלו, והאחרונה בהן היא המפורסמת והטובה מכולן.
עצם המלאכותיות של הליריקה הצרפתית בשלהי המאה ה-17, ודמיונה לחרוזים אלכסנדרוניים חתוכים לאורכם, סייעו לקינו בארגון דיאלוגים ליריים.
לולי מת ב-1687 וקינו, שעיסוקו ניטל ממנו, נעשה אדוק בדתו והחל לכתוב פואמה בשם "הקץ לכפירה".
אור דייגי בן 17 ניצול שואה בעברו עסק בג'ודו מקצועי שחקן כדורגל ונוכל ברמות הגבוהות.
אור דייגי הילד המוכשר באדם הוא סוחף כריזמטי וחתיך!!
אור ילד אהוב ומוערץ עלי ידי כל ארץ ישראל השלמה (כולל סיני).
אור פתוח להצעות עסקאות והוא חתיך ומושך.
פיליפ קרסנטי הוא איש עסקים, פוליטיקאי ואיש תקשורת יהודי-צרפתי.
ידוע בעיקר בזכות טענתו כי הקלטת המתארת את מותו לכאורה של הילד הפלסטיני מוחמד א-דורה היא מזויפת.
קרסנטי נולד באיסי לה מולינו (Issy-les-Moulineaux) שברמות הסן, בן למשפחה יהודית שהיגרה לצרפת ממרוקו.
בשנות ה-20 לחייו הקים חברה למסחר במניות בבורסה של פריז ועבד כברוקר עד 1997. ב-1996 הקים חברה לייעוץ עסקי.
בשנת 2000 רץ לפרלמנט הצרפתי כמועמד המזוהה עם הימין-מרכז, אך הפסיד לניקולא סרקוזי.
בשנת 2008 נבחר לסגן ראש העירייה של ניי-סיר-סן.
ב-2012 הוא מתכנן לרוץ שוב למועצה המחוקקת, בתור מועמד המייצג עמדות ימין, כנגד המועמד של מפלגת האיחוד למען תנועה עממית של סרקוזי, ב"מחוז" של אזרחים צרפתיים החיים מחוץ לצרפת.
הערעור התקבל על ידי בית המשפט לערעורים של פריז במאי 2008 כאשר France 2 סירבה להציג את הסרט המלא מאותה תקרית.
רשת France 2 ערערה על הזיכוי בפני ה-Cour de cassation, הערכאה הגבוהה ביותר לערעורים משפטיים בצרפת.
קרסנטי זכה בתביעה גם כנגד ערוץ Canal+, ששידר תוכנית המגינה על שארל אנדרלן, הכתב שדיווח על מותו של א-דורה באותה תקרית.
קרסנטי טען שהתוכנית מוציאה עליו דיבה בכך שהתעלמה מעובדות המקרה, ובפרט מפסיקת בית המשפט.
בעקבות שני ניצחונות אלה, הטענה כי קלטת א-דורה מבוימת או מזויפת זכתה לחיזוק רב.
בעקבות זאת, ייסד קרסנטי את חברת Media Ratings העוסקת בביקורת התקשורת על הטיות פוליטיות.
ב-2012 ביטל בית המשפט לערעורים את זיכויו של קרסנטי והחזיר את הדיון לבית המשפט לערעורים של פריז.
ב-26 ביוני 2013 הרשיע סופית בית המשפט לערעורים של פריז את קרסנטי בלשון הרע וגזר עליו קנס של 7,000 אירו.
פיליפ ראמט , צרפת) הוא אמן עוסק באמנות פלסטית, גר ועובד בפריז.
ראמט התחיל כצייר והפך ל"פלסטיקאי".
בהיותו קודם כל פסל, הוא בונה חפצים לאו דווקא שימושיים, שמטרתם לעורר מחשבה בצופים בהם.
הוא מפסל יצירות כגון "נקודת מבט" בהן צריך "לדמיין מה שניתן היה לראות".
את היצירות שלו הוא בוחר לצלם ולהציגן כתמונות, ולא להציג את הפסלים המקוריים.
הוא משתמש בהומור ופעמים רבות צוחק גם על עצמו.
הוא עובד בשיתוף פעולה עם הצלם מארק דומאז' (Marc Domage).
הצילומים לא עוברים שום שינוי או עיבוד כדי לשמור על האותנטיות והקשר בין הפיסול ובין התמונה.
זאת הוא משיג באמצעות התקנים המוסתרים על ידי החליפה וזוויות הצילום.
בתמונות שצולמו בתוך הים נעשה שימוש במשקולות כדי לקבע את האדם המצולם.
תמונותיו מוצגות גם במוזיאון ישראל.
יצירות שלו משולבות בגנים של טירת ריבו.
פיליפ קולשרייבר הוא טניסאי גרמני, שהתחיל את הקריירה שלו כמקצוען בשנת 2001. היד החזקה שלו היא יד ימין והוא זכה ב-4 תוארי יחידים ו-7 תוארי זוגות.
נכון לאוגוסט 2018 מדורג קולשרייבר במקום ה-33 בסבב ה-ATP.
הישג השיא של קולשרייבר הוא הגעה לרבע גמר טורניר וימבלדון בשנת 2012, לאחר 32 השתתפויות בטורנירי גראנד סלאם.
הבכורה שלו בגראנד סלאם התקיימה ב-2003, בטורניר ה-US OPEN.
ב-2007, הגיע קולשרייבר לתוצאה מצוינת בטורניר סבב המאסטרס העולמי במונטה קרלו, לאחר שניצח בסיבוב השני את המדורג ה-12 בעולם, דוד נלבלדיאן הספרדי והעפיל לרבע הגמר, שם הודח.
באותה שנה השיג את התואר הראשון בקריירה שלו, לאחר שגבר בטורניר מינכן על מיכאל יוז'ני הרוסי, והפך לגרמני הראשון שזוכה בטורניר מאז 1994.
קולשרייבר החל את 2008 בהעפלה לרבע גמר טורניר דוחא שבקטר.
באותה שנה זכה בתואר השני שלו בקריירה בטורניר היינקן שהתקיים באוקלנד שבניו זילנד, לאחר שניצח את חואן קרלוס פררו בגמר.
אחרי ההישג של קולשרייבר בטורניר היינקן, הוא גבר על המדורג 6 בעולם, אנדי רודיק בסיבוב השלישי של אוסטרליה הפתוחה בתוצאה של 6-4, 3-6, 7-6, 6-7, 8-6. בסיבוב הרביעי הודח ב-4 מערכות על ידי הטניסאי הפיני, ירקו ניימינן.
במאי של אותה שנה, הפסיד קולשרייבר בגמר אליפות גארי וובר שנערכה בגרמניה לרוג'ר פדרר ב־2 מערכות.
קולשרייבר החל את 2009 עם העפלה לרבעי הגמר בטורניר דוחא ובאוקלנד.
הטניסאי הגרמני העפיל לסיבוב השני באוסטרליה הפתוחה, לפני שהודח ב־5 מערכות מול פבריס סאנטורו.
בטורניר באינדיאן וולס מאסטרס, קולשרייבר ניצח את ניקולאס לפנטי 6-2 3-6 6-3, לפני שהודח בסיבוב הרביעי על ידי פרננדו ורדאסקו.
גם ב-2009, הודח קולשרייבר על ידי נובאק דיוקוביץ' בסיבוב הרביעי ב-3 מערכות.
בסיבוב השלישי של אליפות וימבלדון הוא נוצח על ידי רוג'ר פדרר ב-5 מערכות, והיה השחקן הראשון שלוקח מערכה מרוג'ר פדרר במהלך כל הטורניר, ואחריו גם אנדי רודיק עשה זאת.
קולשרייבר פתח את העונה באוקלנד עם ניצחון ב־3 מערכות על טומאס בלוצ'י הברזילאי.
קולשרייבר רשם עוד 2 ניצחונות בדרך לחצי גמר הטורניר, אך בשלב זה הודח על ידי הטניסאי הצרפתי ארנואד קלמנט.
קולשרייבר התחיל את אוסטרליה הפתוחה עם 2 ניצחונות והעפיל לסיבוב השלישי, אך הוגרל לשחק נגד רפאל נדאל, והודח בסיבוב השלישי.
בטורניר אינדיאן וולס מאסטרס, הודח קולשרייבר על ידי נובאק דיוקוביץ' ב־5 מערכות, ובשובר שוויון.
בטורניר סוני אריקסון, הפסיד קולשרייבר לז'ו-וילפריד צונגה בסיבוב השלישי לאחר שניצח את פלוריאן מלר שפרש בגלל פציעה.
במונטה קרלו מאסטרס, הוא ניצח את אנדי רודיק בדרך לרבע הגמר, שם הודח על ידי דוד פרר ב-3 מערכות.
באליפות ווימבלדון הפסיד קולשרייבר בסיבוב השלישי לאנדי רודיק.
בטורניר המבורג, הפסיד לטומאס בלוז'י בסיבוב השלישי.
בספטמבר אותה שנה, מינה למאמנו האישי את מיילס מק'גאיין.
קולשרייבר החל את 2011 באליפות קטר עם ניצחון על אנדראס ספי בסיבוב הראשון, אך הפסיד בסיבוב השני לאיבו קרלוביץ'.
באוקלנד, הפסיד לדוד פרר ברבע הגמר.
בפברואר, התחרה קולשרייבר בטורניר ה-ABN AMRO ברוטרדם שבהולנד.
הוא ניצח בסיבוב הראשון את ין-סן לו היפני, אך בסיבוב השני הפסיד ל-4 בעולם דאז, רובין סודרלינג.
בהופעתו הראשונה בגביע הדייוויס עבור נבחרת גרמניה בטניס, הוא ניצח את המדורג 32 בעולם, איוואן דודיג הקרואטי.
במשחק הרביעי בסדרה בין גרמניה לקרואטיה, הפסיד קולשרייבר למרין קיליץ', המדורג 10 בעולם דאז.
לאחר שעלה אוטומטית בסיבוב הראשון של המאסטרס באינדיאן וולס, הפסיד בסיבוב הרביעי לחואן מרטין דל פוטרו במשחק צמוד, 6-7 6-7. קולשרייבר הודח על ידי רוג'ר פדרר בסיבוב השני של המאסטרס במונטה קרלו לאחר שניצח בסיבוב הראשון.
באותה שנה זכה בתואר השלישי שלו בקריירה, בטורניר האלה (גארי וובר), לאחר שניצח את שותפו לנבחרת גביע הדייוויס, פיליפ פטצשנר.
בדרך לתואר זה ניצח את סדריק שטבה, אלכסנדר דוגלופולוב, לייטון יואיט וגאל מונפיס.
קולשרייבר העפיל לחצי גמר טורניר האלה, לאחר שניצח ברבע הגמר את רפאל נדאל 6-3 6-4. בחצי הגמר הודח על ידי טומי האס 7-6, 6-7, 7-6. באותה שנה הגיע קולשרייבר להישג הגדול ביותר בקריירה שלו, כשהעפיל לרבע גמר הווימבלדון שבאנגליה, אך בשלב זה הודח על ידי ג'ו-וילפריד צונגה ב-4 מערכות.
קולשרייבר החל את העונה בהפסד לגאל מונפיס בשלב השני של טורניר דוחה.
בטורניר היינקן שמתקיים באוקלנד, הודח קולשרייבר בגמר לאחר הפסד נגד דויד פרר, בתוצאה 6-7 ו1-6. באוסטרליה הפתוחה, פגש קולשרייבר את אמיר ויינטרוב בסיבוב השני, וניצח.
בסיבוב השלישי הודח על ידי מילוש ראוניש (13).
בטורניר המאסטרס באינדיאן וולס, הפסיד קולשרייבר בסיבוב השני למדורג 25 בעולם, בנויט פאייר הצרפתי.
בטורניר המאסטרס במונטה קרלו, נוצח קולשרייבר בסיבוב השלישי על ידי רפאל נדאל.
בטורניר ברצלונה הפתוחה הפסיד קולשרייבר בחצי הגמר לניקולס אלמגרו המקומי.
בטורניר מינכן, הגיע קולשרייבר עד לגמר, שם הפסיד לטומי האס 6-3 7-6. ברולאן גארוס, הפסיד קולשרייבר בסיבוב הרביעי למדורג 1 בעולם, נובאק דיוקוביץ'.
בטורניר האלה, ניצח קולשרייבר את קרלוס ברלוק' ואת טוביאס קאמקה, בדרך לרבע הגמר נגד מיכאל יוז'ני, שם הודח בתוצאה 6:3 6:2. בטורניר ההכנה לקראת אליפות וימבלדון, טורניר האיסטבורן שבאנגליה, הודח קולשרייבר בסיבוב השני על ידי ראדק סטפנק.
פיליפ רוזנאו (Rosenau; נולד ב-31 באוגוסט 1946) הוא מתמטיקאי ומשורר ישראלי, פרופסור אמריטוס למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב.
ב-1957 עלה לישראל עם משפחתו בעקבות אנטישמיות.
בשנת 1970 קיבל תואר ראשון במתמטיקה שימושית מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1971 קיבל תואר שני בהצטיינות במדעי ההנדסה מאוניברסיטת תל אביב.
הדוקטורט שלו, שכותרתו Multiplikation und Skalarprodukt im Dualraum von C*-Algebren עוסק באנליזה פונקציונלית, ונעשה באוניברסיטה הטכנית בבראונשווייג בהנחייתם של גרהרד יאנסן והאנס-יואכים קובלסקי.
החל מ-1994 הוא פרופסור מן המניין למתמטיקה בבית הספר למדעי המתמטיקה באוניברסיטת תל אביב.
הוא גילה את הקומפקטון (Compacton) - מחלקה של גלים קומפקטיים.
רוזנאו כותב ומפרסם שירה מאז שנות השמונים.
שיריו פורסמו בכתבי-העת "פרוזה", מאזנים, עתון 77, עלי שיח, נתיב, מטען, קשת החדשה ואחרים, וגם במוספי ספרות של העיתונות היומית.
ב-2002 יצרה הבמאית הפולניה אגניישקה ארנולד סרט תיעודי בן שעה 'סיפורו של מתמטיקאי פולני' המספר את קורותיו.
רוזנאו מתגורר בתל אביב, אב לשניים.
אשתו, ד"ר שרה רוזנאו, היא מרצה בכירה לחינוך בבית ברל.
מחשבות טעונות טיפוח, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2001
ספני השפל: שירים, 1991–2007, ציורים ורישומים: אורי ליפשיץ, תל אביב: קשב לשירה, 2008
לבוא חשבון, תל אביב: קשב לשירה, 2010
מוקדם מדי החל להיות מאוחר, תל אביב: קשב לשירה, 2012
מראה מעל נהר הזמן, הוצאת כתב, 2019
גנרל פיליפ קלפל היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קלפל נולד ב-9 בדצמבר 1887 בפוזן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1905 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט האולנים ה-4 (פומרניה ה-1 - פון שמידט).
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר לרגימנט האולנים ה-4 (הדוכסות הגדולה מקלנבורג-שוורין ה-8 - הקיסר וילהלם), ולחם בשורותיו במהלך המלחמה.
ב-24 בדצמבר 1914 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-3 באפריל 1916 מונה לקצין מטה בחטיבת הפרשים ה-41. ב-5 באוקטובר 1916 הועלה לדרגת ריטמייסטר.
באוגוסט 1917 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-19, וב-28 ביוני 1918 מונה לקצין מטה בקורפוס המילואים ה-41. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף קלפל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 במאי 1922 מונה קלפל למפקד פלוגה 2 ברגימנט הפרשים ה-4, ובשנת 1924 מונה לקצין מטה בקבוצת הארמייה הראשונה.
ב-1 באוקטובר 1926 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה, וב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת מיור.
באביב 1931 מונה לקצין מטה בפיקוד הרגלים ה-3, ובשנת 1932 מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-2 של הרייכסווהר.
ב-1 בדצמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1935 הועלה לדרגת אוברסט.
ב-1 באפריל 1936 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-14, וב-15 בפברואר 1938 מונה למפקד פיקוד הפרשים ה-4 בהנובר.
ב-1 ביוני 1939 הועלה קלפל לדרגת גנרל מיור, וב-26 באוגוסט 1939 לראש מטה המחוז הצבאי ה-11 בהנובר.
ב-19 בינואר 1942 מונה קלפל למפקד הקורפוס ה-50, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-19 בפברואר 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-1 במרץ 1942 הועלה קלפל לדרגת גנרל חיל הפרשים, וב-3 במרץ פרש מתפקידו לחופשה קצרה.
ב-20 ביולי 1942 חזר קלפל לפקד על הקורפוס ה-50, ולחם עמו בקרבות בלנינגרד.
תוך שבמקביל פיקד מה-3 במרץ 1943 עד ה-31 במרץ, ומה-17 באוגוסט עד ה-17 בספטמבר 1943 גם על הקורפוס ה-1 (שהיה אף הוא חלק מהארמייה ה-18).
ב-17 בספטמבר 1943 פרש קלפל מתפקידו, וב-15 בינואר 1944 מונה למפקד המחוז הצבאי התשיעי בקאסל.
ב-16 באפריל 1944 פרש קלפל מתפקידו, וב-4 ביולי 1944 מונה למפקד הקורפוס ה-30, שהיה חלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום אוקראינה.
ב-16 ביולי 1944 מונה קלפל למפקד הקורפוס ה-16, שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-20 באוקטובר 1944 מונה למפקד פלגת הארמייה גרסר, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון והפכה ב-29 באוקטובר לפלגת הארמייה קלפל.
ב-21 בנובמבר 1944 מונה שוב למפקד הקורפוס ה-16, וב-16 בדצמבר מונה שוב למפקד הקורפוס ה-30, שהיה חלק מהארמייה ה-15, ולאחר מכן חלק מהארמייה ה-25 במסגרת קבוצת ארמיות H.
ב-30 במרץ 1945 מונה קלפל למפקד הארמייה ה-25, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות H, ובסוף המלחמה נפל בשבי הבריטי.
קלפל שוחרר מהשבי ב-20 באוקטובר 1947. לאחר שחרורו התגורר בעיר קובורג, עד למותו ב-10 באוקטובר 1964, והוא בן 76 שנים.
פיליפ ריבלין (ט"ז באב תרנ"ג, 29 ביולי 1893 – ט"ז בתמוז תשמ"ד, 16 ביולי 1984) היה ממייסדי תנועת הנוער בית"ר בארץ ישראל ומראשי ארגון עובדי הצה"ר ובית"ר בפתח תקווה.
רופא ילדים במקצועו וממייסדי "קופת חולים עממית" (לימים "קופת חולים מאוחדת").
יקיר העיר פתח תקווה בשנת תשל"ח (1978).
פיליפ ריבלין נולד באודיסה שבקיסרות הרוסית וגדל בבית הוריו בעיר באקו, שבאזרבייג'ן, שם סיים לימודיו בגימנסיה.
היה מראשי הנוער הציוני בקווקז, וקיים קשרים עם מרכזים ציוניים ברוסיה, בין השאר היה חבר מערכת העיתון "ייברסקי סטודנט" , שראה אור בפטרוגראד בשנת 1915.
בזיכרונותיו, שלושה פרקים מחיי יהדות רוסיה, כתב, כי בעקבות מהפכת "הטורקים הצעירים" ב-1908 בטורקיה, וההתעוררות הלאומית בקווקז, ראה את עצמו "כשליח הציונות בעולם המוסלמי".
למד רפואה באוניברסיטאות היידלברג בגרמניה וברוסיה.
השתתף במלחמת העולם הראשונה כרופא צבאי בצבא הצאר ניקולאי השני.
ריבלין עלה לארץ ישראל בשנת 1922. עבד כרופא בבית החולים "הדסה" בירושלים, ואחר כך עבד בשירותי הרפואה בצפת ובחברון.
ריבלין הקים את ביתו במושבה פתח תקווה, ובה פתח את סניף "טיפת חלב".
בשנת 1926 היה בין חבורת היוזמים את הקמת "ועדת בריאות".
כמו כן, נמנה עם יוזמי ומייסדי הקמת "קופת חולים עממית", לימים "קופת חולים מאוחדת".
הוא טיפל במסירות רבה בפעוטות ובילדים מהשכונות "שעריה" ו"מחנה יהודה" שבפתח תקווה, שהתחלואה והתמותה הייתה גדולה אצלם; הוא הדריך את היולדות כיצד לגדל תינוקות, וכיצד לשמור על סביבה נקייה ותנאים הגייניים נאותים לגידול ילדים.
ד"ר פיליפ ריבלין היה ממייסדי תנועת הנוער בית"ר בארץ ישראל, ומפעילי הסניף הראשון שלה בתל אביב, ואחר כך היה ממייסדי סניף בית"ר במושבה פתח תקווה, אשר כונה "הגדוד הפתח-תקוואי ה-42", ונודע כמי שהטביע חותמו עליו.
במקביל, היה מפעילי תנועת הצה"ר בארץ ישראל.
לדבריו של שלמה מנוס (מניסטרסקי), ריבלין הרצה לחניכי בית"ר על ערכים של התנועה הציונית, על החלום להקים מדינה יהודית בארץ ישראל, שתכלול צבא: צי וחיל אוויר, ותיאר להם את החזון הציוני, להקים מדינה בעלת כלכלה איתנה ולהיות אומה בעלת מדינה עצמאית ככל העמים.
מנוס, שהיה חבר "הנוער העובד" ונציגה בלשכת העבודה של ההסתדרות הכללית, סיפר כי היה עד מקרוב לנישול עובדים חברי בית"ר והתנועה הרוויזיוניסטית מקבלת עבודה בלשכות העבודה, ותופעה זו קוממה והביאה אותו להצטרף אל בית"ר.
ד"ר ריבלין היה מראשוני "הפורשים", חברי תנועת ז'בוטינסקי, משורות "ההסתדרות הכללית".
הוא היה בין מקבלי ההחלטה על הקמת ארגון עובדים של "העובד הלאומי" בארץ ישראל בכינוס הארצי של "גוש העבודה הרביזיוניסטי" ב-31 במאי 1930.
בביתו התקיימו ישיבות המזכירות של סניף ארגון עובדי הצה"ר ובית"ר בפתח תקווה, והוא נבחר ליושב ראש ועד חברי הצה"ר.
כמו כן, בשנת 1930, היה ד"ר ריבלין חבר המועצה המקומית של פתח תקווה מטעם הצה"ר.
חלק גדול מפעילותו בתקופת המנדט היה במחתרת ובחשאי, למשל, כאשר היה לעזר לחברי אצ"ל ולח"י בתקופת ה"סזון" שבה נרדפו על ידי "היישוב המאורגן" ואנשי "ההגנה" והפלמ"ח.
בעתות מצוקה אלו מצאו רבים מקרב חברי המחתרות, "פליטים", כפי שכינו אותם, מחסה ופינה חמה בביתו.
לאחר ההכרזה על הקמת מדינת ישראל ועם בואם של רבבות עולים חדשים לארץ ישראל, נשלח ד"ר ריבלין על ידי משרד הבריאות לטפל בתינוקות שהצטופפו ב"מעברת פתח תקווה" - "עמישב".
הוא לימד אימהות שלא ידעו עדיין עברית וטרם הסתגלו לתנאים החיים בישראל, כמו גם לנסיבות הקשות בחיי היומיום במעברה, וכיצד לשמור על סביבה נקייה בגידול ילדיהן.
ד"ר ריבלין יזם הקמת סניף של ההסתדרות הרפואית בישראל בפתח תקווה.
בשנת תשל"ח, 1978, זכה לתואר יקיר העיר פתח תקווה.
בהענקת הפרס נאמר עליו, בין השאר, כי הוא איש ציבור רב פעלים ורופא מסור ופורץ דרך, וכי בעשרות שנות עבודתו כרופא, "זכה לטפל באלפי תינוקות, שגדלו, הפכו אבות וסבים, וזוכרים לרופא המסור את חסד טיפולו".
ד"ר פיליפ ריבלין ציווה את גופתו למדע.
נפטר ביום ט"ז בתמוז תשמ"ד, 16 ביולי 1984 ונקבר בבית העלמין הדרום.
פיליפ ריבלין, שלושה פרקים מחיי יהדות רוסיה, דפים מודפסים במכונת כתיבה, תיק ד"ר פיליפ ריבלין, ארכיון בית אב"א אחימאיר, רמת גן
פיליפ ריבלין, "הריאורגניזציה של הצה"ר בא"י", ידיעות ועד הסניף התל-אביבי של הצה"ר בא"י, רמת גן.
פיליפ ריבלין, "תעודות הרביזיוניות", ידיעות ועד הסניף התל-אביבי של הצה"ר בא"י, גיליון ג', 1 במאי 1930.
פיליפ ריבלין, "הדרך ארוכה – אבל בטוח", חזית העובד, גיליון 180, חול המועד פסח תרצ"ד – 1934.
פיליפ ריבלין, "ליגה או מפלגה?", החברה, ג, 40, ניסן תש"ג, תל-אביב.
פיליפ קוסטיץ' (בסרבית: Филип Костић; נולד ב-1 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדות המגן השמאלי, הקשר השמאלי והקיצוני השמאלי ביובנטוס מהסרייה א' ובנבחרת סרביה.
קוסטיץ' התחיל את הקריירה שלו בראדניצ'קי קראגויבאץ אליה הצטרף לאחר שעלתה לליגה הראשונה.
ב-15 באוגוסט 2010 קוסטיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד נובי סאד.
ב-26 בספטמבר 2010 קוסטיץ' כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 2-2 נגד פרולטר נובי סאד.
ב-4 באפריל 2012 קוסטיץ' חתם בחרונינגן מליגת העל ההולנדית תמורת 1.3 מיליון אירו והוא הצטרף למועדון עם תום העונה.
ב-12 באוקטובר 2012 קוסטיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–3 להירנפיין.
את עונת הראשונה בקבוצה סיים עם 7 הופעות בליגה.
בעונת מעמדו השתפר והוא הפך לשחקן מוביל בקבוצה.
ב-20 באוקטובר 2013 קוסטיץ' הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–1 נגד פ.ס.וו.
את העונה קוסטיץ' סיים עם 11 שערים ב-38 משחקי ליגה.
ב-9 באוגוסט 2014 קוסטיץ' חתם ל-5 שנים בשטוטגרט מהבונדסליגה ובנוסף חרונינגן תקבל 15% ממכירה עתידית של השחקן.
בתום עונת שטוטגרט ירדה לליגה השנייה וקוסטיץ' עזב את המועדון.
ב-25 ביולי 2016 קוסטיץ' חתם בהמבורג תמורת 14 מיליון אירו ובכך הפך לשחקן היקר בתולדות המועדון.
ב-20 באוגוסט 2018 קוסטיץ' הושאל לעונה אחת לאיינטרכט פרנקפורט.
ב-9 בספטמבר 2024 הושאל קוסטיץ' לפנרבחצ'ה.
קוסטיץ' שיחק בצעירותו בנבחרת סרביה הצעירה.
קוסטיץ' הבקיע את שער הניצחון נגד ספרד בפלייאוף העלייה לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015.
ב-7 ביוני 2015 קוסטיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 1–4 נגד .
ב-5 בספטמבר 2016 קוסטיץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2–2 נגד .
פיליפ קנז'ביץ' (בסרבית: Филип Кнежевић; נולד ב-8 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן סרבי בעמדת הקיצוני ב-SHB דא נאנג.
קנז'ביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של באנה ובעונת הצטרף לבוראץ צ'אצ'אק.
בעונה זו, קנזב'יץ' שיחק 23 משחקי ליגה וכבש שער אחד.
ב-16 ביוני 2012 קנז'ביץ' חתם לארע עונות בפרטיזן בלגרד.
למרות הציפיות שיהיה בורג משמעותי בקבוצה, שיחק קנז'ביץ' משחק אחד בלבד בעונת .
ב-19 באוקטובר 2013 קנזב'יץ' הבקיע את שער הבכורה שלו ברדניצ'קי בניצחון 2-3 נגד OFK בלגרד.
ב-4 ביולי 2014 קנז'ביץ' הושאל לויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגזית, בה שיחק בקבוצת המילואים.
ב-10 בפברואר 2016 שוחרר מפרטיזן וחתם בצ'וקריצ'קי.
ב-16 באוגוסט 2016 חתם לשנתיים וחצי בוויבודינה, אך בסיום העונה חזר לבוראץ צ'אצ'אק.
ב-3 באוגוסט 2020, קנז'ביץ' חתם בפרולטר נובי סאד.
פיליפה גרגורי היא סופרת אנגלייה המחברת רומנים היסטוריים.
ספרה הידוע ביותר הוא "בת בולין האחרת" (2001), שזכה ב-2001 בפרס הרומן הרומנטי של השנה מאיגוד הסופרים הרומנטיים (Romantic Novelists' Association), ועובד פעמיים לסרט קולנוע.
המגזין AudioFile כינה את גרגורי בשם "מלכת הסיפורת ההיסטורית הבריטית".
פיליפה גרגורי נולדה ב-9 בינואר 1954 בניירובי, אז בירת קניה הבריטית (לימים רפובליקת קניה).
היא בתם השנייה של איליין וארתור פרסי גרגורי, נווט באיסט אפריקן איירווייז.
כשהייתה בת שלוש עברה המשפחה לבריסטול שבאנגליה.
גרגורי למדה בבית הספר לבנות קולסטון, ועברה בחינות A-level באנגלית, היסטוריה וגאוגרפיה.
אחר כך למדה עיתונאות בקארדיף, והייתה חניכה בעיתון פורטסמות' ניוז.
בהמשך התקבלה לאוניברסיטת סאסקס ללימודי ספרות אנגלית, ואחר כך עברה ללמוד היסטוריה.
היא עבדה ברדיו ה-BBC במשך שנתיים, והתחילה ללמוד באוניברסיטת אדינבורו שם עשתה את הדוקטורט שלה בספרות של המאה ה-18. גרגורי לימדה באוניברסיטת דרהאם, אוניברסיטת טיסייד, ובאוניברסיטה הפתוחה.
כשעבדה על הדוקטורט שלה על ההיסטוריה של המאה ה-18 כתבה את הרומן הראשון שלה "ויידקר".
באותה תקופה חייתה בקוטג' בפניין ויי יחד עם בעלה הראשון פיטר צ'יסלט, עורך בעיתון הרטלפול מייל, ועם בתם התינוקת ויקטוריה.
השניים התגרשו לפני שהספר יצא לאור.
בעקבות הצלחת הספר "ויידקר" ופרסום הספר "The Favoured Child", עברה גרגורי למידהרסט שבמערב סאסקס, המקום שם מתרחשת עלילת "טרילוגיית ויידקר".
היא התחתנה עם בעלה השני פול קרטר, ולשניים נולד בן.
גרגורי התגרשה שוב ונישאה לאנתוני מייסון אותו פגשה כשגרה בהרטלפול.
גרגורי כתבה רומנים שעלילתם מתרחשת בתקופות היסטוריות שונות, אם כי בעיקר בתקופת שושלת טיודור ובמאה ה-16. קריאה ברומנים היסטוריים המתרחשים במאה ה-17 הובילו אותה לכתיבת הטרילוגיה "ויידקר", סיפור של אהבת הארץ וגילוי עריות, "The Favoured Child", ו-"Meridon".
הספר הבא היה "מסחר מכובד" רומן העוסק בסחר עבדים באנגליה של המאה ה-18 המתרחש בבריסטול.
גרגורי עיבדה את הרומן למיני-סדרה בת ארבעה חלקים עבור ה-BBC.
התסריט היה מועמד לפרס באפט"א, וזכה בפרס מהוועדה לשוויון בין הגזעים.
שני רומנים שלה מתרחשים בתקופת מלחמת האזרחים האנגלית: "Earthly Joys" ו-"Virgin Earth".
רומנים אחדים שלה זכו בפרסים ועובדו לדרמות טלוויזיוניות.
הרומן המצליח ביותר הוא "בת בולין האחרת" שיצא לאור ב-2001. ב-2003 עובד לסרט טלוויזיה בכיכובם של נטשה מקאלהון, ג'ודי מיי וג'ארד האריס.
עם פרסומו זכה הספר בפרס "הרומן הרומנטי של השנה", ולאחר מכן יצאו לאור ספרי המשך "השוטה מחצר המלוכה", "The Virgin's Lover", "ירושת בולין", "The Constant Princess", ו-"The Other Queen".
מירמקס רכשו את הזכויות על הרומן "בת בולין האחרת" ובפברואר 2008 יצא לאור סרט באותו שם.
גרגורי הוציאה לאור סדרת ספרים גם על בית פלנטג'נט ששלטו לפני בית טיודור, ועל מלחמות השושנים.
ספרה הראשון "המלכה הלבנה" פורסם ב-2009 ועוסק בחייה של אליזבת וודוויל אשתו של המלך אדוארד הרביעי.
"המלכה האדומה" יצא לאור ב-2009 על אודות מרגרט בופורט, רוזנת ריצ'מונד ודרבי אמו של המלך הנרי השביעי, וסבתו של המלך הנרי השמיני.
"גבירת הנהרות" (2011) עוסק בחייה של ז'אקטה מלוקסמבורג, אמה של אליזבת וודוויל.
הרומן "בתו של ממליך המלכים" יצא לאור ב-2012 עוסק באן נוויל, אשתו של ריצ'רד השלישי, והרומן "הנסיכה הלבנה" (2013) מתרכז באליזבת מיורק, אשתו של הנרי השביעי ואמו של הנרי השמיני.
ב-2017 יצא לאור הרומן האחרון בסדרה "The Last Tudor".
ב-2013 שודרה בערוץ BBC One מיני-סדרה בת עשרה חלקים "מלכה לבנה" המבוססת על הרומנים "המלכה הלבנה", "המלכה האדומה" ו"בתו של ממליך המלכים".
בת בולין האחרת - תרגום: ענבל שגיב, אופוס, 2005
השוטה מחצר המלוכה - תרגום: אינגה מיכאלי, אופוס, 2006
ירושת בולין - תרגום: ענבל שגיב, אופוס, 2007
קתרין מארגון - תרגום: ענבל שגיב, אופוס, 2009
המלכה הלבנה - תרגום: בתיה זיסו, אופוס, 2010
המלכה האדומה - תרגום: בתיה זיסו, אופוס, 2011
הידעונית - תרגום: בתיה זיסו, אופוס, 2012
גבירת הנהרות - תרגום: בתיה זיסו, אופוס, 2013
בתו של ממליך המלכים - תרגום: בתיה זיסו, אופוס הוצאה לאור, 2014
הנסיכה הלבנה - תרגום: בתיה זיסו, אופוס הוצאה לאור, 2015
אילוף המלכה - תרגום: צפריר גרוסמן, הוצאת אופוס 2017
קללת המלך - תרגום: גילה וולדמן, הוצאת אופוס 2019
טיידלנדס - תרגום: מיכל כהן.
לודוויג פיליפ שארוונקה היה מלחין ומורה למוזיקה גרמני.
הוא היה אחיו הבכור של קסאפר שארוונקה.
כמו אחיו הצעיר קסאפר, החל פיליפ בלימודי מוזיקה לא סדירים בפוזנן.
לאחר סגירת הגימנזיום בשנת 1865 למד יחד עם אחיו תאוריה של המוזיקה אצל ריכרד ורסט והיינריך דורן באקדמיה החדשה למוזיקה בברלין, שם, החל ב-1868, החל הוא עצמו לעבוד כמורה לתאוריה ולהלחנה.
בתקופה זו הופיעו יצירותיו הראשונות.
בשנת 1874 הציג לראשונה אוברטורה וסימפוניה בקונצרט משלו.
על אף חובותיו הרבות בתחום ההוראה, היה פיליפ שארוונקה מלחין מן השורה הראשונה ונודע ככזה לאורך חייו.
יצירותיו כוללות שלוש סימפוניות, פואמות סימפוניות, קונצ'רטו לכינור,, כמה יצירות כוראליות (שבהן התפרסם שארוונקה מאוד), "רולאנד", אופרה בארבע מערכות, וכן מספר רב של יצירות אינסטרומנטליות כגון סונאטות, רביעיות מיתרים, קפריסים ומחולות.
רבים מגדולי המנצחים של תקופתו, בהם ארתור ניקיש, אנטון זיידל והנס ריכטר ביצעו את יצירותיו התזמורתיות.
בניגוד לחיבוריו של אחיו, שהיו מוחצנים ביותר, יצירתו רבת האנפין של פיליפ מאופיינת בנימה חלומית ומהורהרת עד תוך-תוכה.
יצירותיו האהובות ביותר הן היצירות הקאמריות החל ב-1896, המשמרות מודלים צורניים מסורתיים ומציגות מגוון נכבד של כושר המצאה מלודי ורתמי.
ביצירותיו אלה השיג שארוונקה (למרות המגבלות השמרניות של התקופה), באמצעות טכניקות הלחנה משוכללות ביותר, משהו שהתקרב לטבלת צבעים אימפרסיוניסטית יצירות אלה נהנו מפרשנות של מבצעים בעלי-שם כמו וילי בורמסטר, יוליוס קלנגל ומוריץ מאייר-מאהר.
אחד ממעריציו של שאראוונקה היה מקס רגר, שהקדיש לו בשנת 1898 את "קטעי פנטזיה" אופוס 26 שלו.
במסגרת כנס המלחינים ה-37 בשנת 1900, בוצעה יצירתו, פנטזיה דרמטית לתזמורת" אופוס 108, שהוכתרה בפרס אגודת המוזיקה הגרמנית הלאומית, בברמן.
עם פתיחת קונסרבטוריון שארוונקה בברלין, הפקיד ב-1881 אחיו של פיליפ, קסאפר, בידיו של ניהול הוראת התאוריה וההלחנה, וב-1891 את ניהול הקונסרבטוריון המקביל בניו יורק.
ואולם, פיליפ חזר ב-1892 לברלין לקחת לידיו את ניהול הקונסרבטוריון המקומי, שהתמזג בשנת 1893 עם בית הספר לפסנתר של קארל קלינדוורת, ליצירת קונסרבטוריון קלינדוורת-שארוונקה.
מוסד זה תפס בשנים הבאות מקום נכבד בנוף המוזיקלי של ברלין.
כמנהל הקונסרבטוריון, המשיך שארוונקה בפעילות עד מותו ב-1917. אוטו קלמפרר למד אצלו בברלין, ואוסקר פריד היה גם הוא מתלמידיו הבולטים.
בשנת 1880 נשא פיליפ לאישה את הכנרת הוירטואוזית מריאנה שארוונקה לשעבר מריאנה שטרסוב.
היא הלכה לעולמה בשנת 1918. בשנת 1937 קיבל עליו בנו, ולטר שארוונקה, את ניהול הקונסרבטוריון.
שארוונקה היה מחונן גם בכישרון בולט לרישום גרפי, שאותו אפשר לראות, למשל, באיורים הדרסטיים-הומוריסטיים לסאטירה של אלכסנדר מושקובסקי, "אנטון נוטנקצ'ר".
פיליפ מוריס קלוצניק היה פקיד ממשל ומנהיג ציוני אמריקאי-יהודי, שכיהן כמזכיר המסחר של ארצות הברית בשנים 1980–1981 בממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר, וטרם לכן היה מנהיג ציוני בולט במספר חוגים וארגונים יהודיים, וכיהן כנשיא הקונגרס היהודי העולמי בשנים 1977–1979.
קלוצניק נולד למשפחה יהודית ב-9 ביולי 1907, בקנזס סיטי בירת מדינת מיזורי.
הוריו היו מוריס ומיני (לבית שפינדלר) קלוצניק, אשר היגרו לארצות הברית שנתיים טרם הולדתו מפולין.
ב-1924 נטל קלוצניק חלק ביצירת הסניף השני של ארגון הנוער היהודי "אלף צדיק אלף" (AZA).
הוא נהפך לנשיא בתנועת הנוער המתרחבת והיה בה לדמות מרכזית כבר ב-1925. עם תום לימודיו התיכוניים, הוא הפך למנהל הראשון של תנועת AZA.
הוא למד באוניברסיטת קנזס שבלורנס ובאוניברסיטת נברסקה שבלינקולן בשנים 1925–1926, ובבית הספר למשפטים באוניברסיטת קרייגטון היה לבוגר במשפטים ב-1930.
אחרי תום לימודיו הגבוהים הוא עבד כעורך דין והיה מעורב בבניין דיור ציבורי.
ב-8 ביוני 1930 נשא לאישה את אתל לבית ריקס.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה אחראי על בניית בתים עבור עובדי מערכת הביטחון האמריקאית במזרח ארצות הברית, כולל בניית אוק רידג' שבטנסי, בה פותחו חלקים מפצצת הביקוע הגרעיני "איש שמן" במסגרת פרויקט מנהטן.
לאחר המלחמה הוא פעל להקמת מרכזי קניות בפרוורים באזורי שיקגו, בשיתוף עם רשת חנויות הכלבו בשיקגו "מרשל פילדס".
הקריירה של קלוצניק בשירות הציבורי התקדמה יחד עם הצלחתו בעסקים.
אחרי מלחמת העולם השנייה, הוא הצטרף למפתחים קהילתיים אמריקאים כדי ליצור את "פארק יער", פרוור דרומי לשיקגו.
ב-1953 נבחר לראשונה לכהונה בת שלוש שנים כנשיא ארגון בני ברית.
נשיאותו התמקדה בחיזוק המבנה הפנימי של הארגון וחיזוקו מבחינה תדמיתית וציבורית.
הוא ביקר בסניפי בני ברית ברחבי העולם ופעל למען חיזוק לשכות הארגון באירופה שלאחר המלחמה ובמדינת ישראל.
במישור מקומי, הוא הנהיג יוזמה לחברות בארגון, הרחיב תמיכה בתוכניות נוער ונסע ברחבי דרום ארצות הברית כדי לדון בתמיכת בני ברית בביטול ההפרדה הגזעית בבתי הספר הדרומיים בגידול התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח.
קלוצניק פעל רבות, במסגרת תפקידו כנשיא ארגון בני ברית, לפיתוח ישראל הצעירה.
ב-1 במאי 1956 נתן שר האוצר, לוי אשכול, אישור לתוכנית הקמת העיר אשדוד.
לקראת סוף אותה השנה הוקמה "חברת אשדוד בע"מ" – חברת בת של "קבוצת בוני ערים בע"מ" – על ידי עובד בן עמי וקלוצניק.
קלוצניק היה אז נשיא ארגון בני ברית בארצות הברית ובן עמי היה יזם בתחום העיתונות, היהלומנות ובינוי הערים (הקים גם את נתניה ועמד בראש העירייה שלה).
קלוצניק ביקר בישראל פעמים רבות במהלך שלהי שנות ה-50 של המאה ה-20, וסייע לתכנן ולהקים את אשדוד הן מבחינה כלכלית והן מבחינת אדריכלות.
בסוף יולי 1957 הגיע לישראל ביחד עם רעייתו, והחל לסייע בתכנון העיר אשדוד.
קלוצניק היה פעיל גם בעניינים בינלאומיים.
ב-1957 הוא כיהן במשך שלושה חודשים כחבר במשלחת ארצות הברית לאומות המאוחדות.
הוא עלה בדרג הדיפלומטי כשגריר ארצות הברית במועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות ב-1960, תוך שיתוף פעולה הדוק עם שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, עדלי סטיבנסון.
כעבור שנתיים, ב-1962, הגיש קלוצניק את התפטרותו מתפקידו כנציג ארצות הברית במועצה הכלכלית חברתית של האו"ם לנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי בתואנה כי כישלון בשילוב מטרות פוליטיות עם צרכים כלכליים וחברתיים מערער את האפקטיביות של הדיפלומטיה הבינלאומית.
בשנים מאוחרות יותר, הוא נשאר פעיל בעניינים בינלאומיים, וערך סקר בתחום השיכון הברזילאי עבור ממשלו של הנשיא לינדון ג'ונסון, והיה נואם לעיתים תכופות בנושאים בינלאומיים ועובד עם איגוד האומות המאוחדות של ארצות הברית.
קלוצניק גילה עניין מיוחד במזרח התיכון וביחסי ארצות הברית–ישראל.
כנשיא בני ברית, הוא נסע לישראל ודגל בניתוב כספי השילומים הגרמניים לתמיכה בארגונים יהודיים.
הוא היה בין המנהיגים היהודים-אמריקאים שנועדו עם מזכיר המדינה של הנשיא דווייט אייזנהאואר, ג'ון פוסטר דאלס, כדי לדון במדיניות הממשל כלפי המזרח התיכון ובאירועים הפוקדים את האזור.
בשלהי אוקטובר 1977 עלה שמו של קלוצניק כאחד המועמדים האפשריים לתפקיד נשיא הקונגרס היהודי העולמי, בעקבו פרישתו של נחום גולדמן.
בראשית נובמבר נבחר על ידי הקונגרס לתפקיד.
במהלך המשא ומתן שקדם להסכמי קמפ דייוויד, נפגש קלוצניק עם ראש ממשלת ישראל מנחם בגין, נשיא מצרים אנואר סאדאת וג'ימי קרטר, בדומה לפקידי ממשל אחרים.
ב-1978 יזם קלוצניק ועדה בראשותו של גיא רוטשילד לבחינת ההשלכות הכלכליות של שלום ערבי-ישראלי עבור ישראל והקהילה היהודית הבינלאומית.
שירותו של קלוצניק כנשיא הקונגרס היה קצר, והוא פרש מתפקידו עם מינויו למזכיר המסחר.
בנובמבר 1979 הודיע נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר על כוונתו למנות את קלוצניק למזכיר המסחר במקומה של חואניטה קרפס, אשר התפטרה מתפקידה.
מינויו של קלוצניק נבע בעקבות פגיעתו הציבורית של קרטר באילינוי - מדינת הולדתו של קלוצניק - כאשר ראש עיירית שיקגו, ג'יין ביירן (Jane Byrne) הודיעה על תמיכתה בסנאטור טד קנדי בהתמודדותו למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית מול הנשיא המכהן קרטר.
בחודש ינואר 1980 קלוצניק הושבע לתפקידו באורח רשמי.
הוא נכנס לתפקידו בגיל 72, מה שהפך אותו אז לאדם המבוגר ביותר שמונה לשר בהיסטוריה של ארצות הברית.
אך, שיא זה נשבר ב-2017 כאשר וילבר רוס מונה לשר המסחר בידי הנשיא דונלד טראמפ בגיל 79. לקלוצניק היו יחסים ארוכי-שנים עם סגן הנשיא וולטר מונדייל ועם מזכיר המדינה של ארצות הברית סיירוס ואנס, וקשריו עם ממשל קרטר התחזקו עוד יותר בזכות תפקידו המשמעותי בשיחות השלום הערביות-ישראליות.
דעותיו של קלוצניק על סוגיות המזרח התיכון היו לעיתים קרובות שנויות במחלוקת בקרב יהדות ארצות הברית וביהדות התפוצות.
הוא ראה עצמו ציוני ומגן חזק על ישראל, אך עודד דיאלוג עם קבוצות ומנהיגים ערביים.
ב-1975 הוא היה חבר ב"קבוצת לימודי המזרח התיכון" של מכון ברוקינגס, שהפיקה דו"ח המעודד ויתורים ישראלים וערבים כאחד ומעורבות פעילה של ממשלת ארצות הברית בסכסוך הישראלי-ערבי.
ב-1981 נסע קלוצניק לישראל, ערב הסעודית, ירדן, סוריה, מצרים ולשטחי יהודה ושומרון, כחלק מקבוצה פרטית שנועדה עם מנהיגים ציבוריים בתחומי החינוך, הצבא, העסקים ובתקשורת, כמו גם דיסידנטים פוליטיים.
"דו"ח האביבים השביעי" שחובר לאחר מסעו זה, ניסה לספק בסיס ידע והבנה לניהול משא ומתן ערבי-ישראלי עתידי ותוכניות שלום.
ביוני 1982 הצטרף קלוצניק לנחום גולדמן, לשעבר נשיא הקונגרס היהודי העולמי, ופייר מנדס פראנס, ראש ממשלת צרפת לשעבר, להנפיק את "הצהרת פריז", שעודד את סיום המצור הישראלי על ביירות ועריכת משא ומתן ישראלי עם הארגון לשחרור פלסטין כדי להבטיח שלום אזורי וביטחון.
מעורבותו של קלוצניק בכל אחד מהדוחות וההצהרות הללו עוררה, לצד התנגדויות רבות, תמיכה נרחבת מצד ארגונים ואישים יהודים.
פיליפ ריף היה סוציולוג ומבקר תרבות יהודי-אמריקאי.
נולד בשיקגו ליוסף ואידה, שהיגרו שנה קודם לכן מליטא לארצות הברית.
החל ללמוד באוניברסיטת שיקגו ב-1939. במלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר האמריקאי, והשלים את לימודי התואר הראשון ב-1946. ב-1947 קיבל את התואר השני והחל לעבוד כעוזר הוראה במחלקה לסוציולוגיה.
ב-1954 השלים את לימודי הדוקטורט.
בשנת 1952 עבר לבוסטון והחל ללמד באוניברסיטת ברנדייס.
ב-1959 קיבל משרת הוראה באוניברסיטת ברקלי, וב-1961 עבר לאוניברסיטת פנסילבניה שם שימש פרופסור בקתדרה על שם בנג'מין פרנקלין עד צאתו לפנסיה בשנת 1992.
בשנת 1950 התחתן עם סוזן סונטג, שהייתה בת 17, עשרה ימים אחרי שנפגשו לראשונה.
בשנת 1952 נולד בנם, דוד ריף, סופר ועורך יומניה האישיים של אמו.
בשנת 1955 אירחו בני הזוג במשך שנה את הפילוסוף הרברט מרקוזה בזמן שעבד על ספרו "ארוס וציוויליזציה".
בשנת 1958 הזוג התגרש, ובשנת 1964 נישא בשנית לאליסון דאגלס נוקס, עורכת דין מפילדלפיה.
Fellow Teachers, הוצאת הארפר ורו, ניו יורק, 1973.
The Feeling Intellect, הוצאת אוניברסיטת שיקגו, 1990.
The Jew of Culture, הוצאת אוניברסיטת וירג'יניה, 2008.
פיליפ קלמנט (; נולד ב-22 במרץ 1974 באנטוורפן) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן את קבוצת נוריץ' סיטי.
קלמנט החל את הקריירה בבירסחוט, ובהמשך שיחק בראסינג גנק ובקובנטרי סיטי.
את מרב הקריירה העביר בקבוצת קלאב ברוז', עמה זכה בשתי אליפויות בלגיה ובשלושה גביעים, לפני שחזר לסיים את הקריירה בקבוצת נעוריו.
לזכותו 38 הופעות במדי נבחרת בלגיה, בהן כבש שער בודד.
הוא ייצג את נבחרתו בטורנירי מונדיאל 1998 ויורו 2000.
לאחר פרישתו חזר לקלאב ברוז', ושימש בה כסקאוט ובהמשך כעוזר מאמן ואף כמאמן זמני של הקבוצה.
בהמשך החל לשמש כמאמן ראשי בקבוצת ואסלנד-בוורן, ממנה המשיך לגנק אותה הוביל לזכייה באליפות.
קלמנט החל את קריירת המשחק במדיה של בירסחוט בליגת המשנה בעונת .
לאחר שתי עונות כשחקן משלים, בהן צבר 14 הופעות ליגה בלבד, תפס קלמנט את המקום בהרכב בעונת , בה ערך 34 הופעות ליגה וסייע לקבוצתו לסיים במקום השני.
לקראת עונת הצטרף קלמנט לראסינג גנק, יריבתה של בירסחוט בצמרת ליגת המשנה.
כבר בעונת הבכורה במועדון השתלב קלמנט בהרכב הפותח וערך 33 הופעות בדרך למקום השני, שהספיק לגנק כדי לעלות לליגה הבכירה.
את עונת הבכורה שלו בליגה הראשונה סיים עם 23 הופעות, ועונה לאחר מכן אף כבש את שעריו הראשונים בליגה הראשונה, שני שערים בשלושים הופעות וסייע לקבוצתו לסיים כסגנית אלופת בלגיה.
באותה עונה זכה עם קבוצתו בגביע הבלגי, לאחר שפתח בהרכב בניצחון המרשים 0–4 על אלופת בלגיה באותה העונה, קלאב ברוז'.
לקראת עונת 1998/1999 בפרמייר ליג, ולאחר שייצג את נבחרת בלגיה במונדיאל 1998, חתם קלמנט במדיה של קובנטרי סיטי של המאמן גורדון סטראכן.
פציעות חוזרות ונשנות מנעו ממנו להשתלב בהרכב, והוא סיים את העונה עם 12 הופעות בלבד.
בתום עונה בלבד באנגליה, שב קלמנט לבלגיה והצטרף לקלאב ברוז'.
בתחילה שימש כמחליפו של אריק אדו שעזב לפ.ס.וו.
איינדהובן בעמדת הקשר האחורי, אך בעקבות הצטרפותו של טימי סימונס עונה לאחר מכן, הוסט בחזרה לעמדת הבלם.
בשלוש עונותיו הראשונות במועדון סיימה ברוז' כסגנית האלופה, ובשלישית אף הוסיפה זכייה בגביע הבלגי, זכייה שנייה בתואר עבור קלמנט, עם ניצחון 1–3 על מוסקרון.
קלמנט פתח בהרכב לגמר אך הוחלף לאחר 24 דקות בלבד.
באותה עונה קבע קלמנט שיא קריירה עם שישה שערי ליגה, אותם כבש ב-32 הופעות.
עונה לאחר מכן, בעונת , זכה קלמנט לראשונה בקריירה בתואר האליפות, כאשר ברוז' הקדימה את אנדרלכט בפסגה.
עונה לאחר מכן הפסידה ברוז' את האליפות לאנדרלכט, אך זכתה פעם נוספת בגביע הבלגי עם 2–4 בגמר על בוורן.
עונה לאחר מכן שוב החליפה ברוז' מקומות עם אנדרלכט והקדימה אותה בדרך לאליפות, השנייה של קלמנט עם המועדון.
בעונת הוביל קלמנט את קבוצתו כקפטן לזכייה בגביע, עם ניצחון 0–1 בגמר על סטנדרד לייז'.
בסך הכול שיחק קלמנט במשך עשר עונות במדיה של ברוז'.
בעונתו האחרונה בקבוצה, עונת , אף היה לקפטן הקבוע של הקבוצה.
הוא רשם 254 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן כבש 39 שערים, והיה שותף לזכיות בשתי אליפויות, שלושה גביעים, וארבע זכיות רצופות בסופר קאפ הבלגי.
כמו כן, היה שותף לשלוש הופעות בשלב הבתים של ליגת האלופות ושלוש הופעות בשלב הבתים של הליגה האירופית.
בשלהי הקריירה, לקראת עונת , חזר קלמנט בן ה-35 לקבוצת נעוריו בירסחוט (נקראה אז חרמינל בירסחוט).
על אף גילו המתקדם היה קלמנט לשחקן הרכב במשך שתי עונות, ורשם שני שערי ליגה ב-57 הופעות לפני שפרש בשנת 2011 בגיל 37.
קלמנט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בלגיה ב-25 במרץ 1998, כשלושה חודשים בלבד לפני טורניר מונדיאל 1998, כאשר המאמן ג'ורג' ליקנס העלה אותו כמחליף לתשע דקות במשחק ידידות ביתי מול שהסתיים בשוויון 1-1.
קלמנט, שמאזנו עמד על חמש הופעות במשחקי ידידות בשלושת החודשים שקדמו למונדיאל, זומן על ידי ליקנס לסגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר בצרפת.
הוא פתח במשחקה הראשון של בלגיה בטורניר (שוויון 0-0 מול ), אך במשחק הבא מול (2-2) כלל לא שותף.
בלגיה סיימה בשוויון גם את משחקה השלישי מול , 1-1 בסיום.
קלמנט פתח והוחלף בדקה ה-74. עם שלוש נקודות בלבד נותרה בלגיה מחוץ לשמינית הגמר כשסיימה במקום השלישי בבית.
קלמנט זומן לטורניר יורו 2000, שנערך במקביל בבלגיה ובהולנד, על ידי המאמן רוברט ואסייחה, אך לא זכה כלל לדקות משחק, כאשר בלגיה סיימה את הטורניר הביתי עם הדחה בשלב הבתים.
על אף ששותף בטורנירי מוקדמות, ואף כבש את שערו היחיד במדי בלגיה בשוויון 2-2 מול בסופיה במסגרת מוקדמות יורו 2004, לא זכה קלמנט להיכלל בסגלי הנבחרת לטורנירים הבאים, וסיים את הקריירה הבינלאומית לאחר הפסד החוץ 0–2 ל שהתקיים ב-6 ביוני 2007, במסגרת מוקדמות יורו 2008.
בסך הכול ערך קלמנט 38 הופעות במדי בלגיה, בהן כבש שער אחד.
לקראת עונת , עם פרישתו ממשחק, שב קלמנט לקלאב ברוז' בה שיחק במשך כעשור, והתמנה לתפקיד מאמן הנוער, ובהמשך לתפקיד עוזר המאמן.
עם פיטוריו של המאמן הראשי, ג'ורג' ליקנס, בתחילת נובמבר 2012, התמנה קלמנט לתפקיד המאמן הזמני של הקבוצה הבוגרת, תפקיד בו החזיק לזמן קצר עד להגעתו של חואן קרלוס גארידו.
עם הגיעו של הספרדי לתפקיד המאמן, שב קלמנט לתפקיד העוזר.
קלמנט המשיך כעוזרו של מישל פרודום שהחליף את גארידו בספטמבר 2013, ועזב יחד עם פרודום בסיום עונת .
את תפקידו הראשון כמאמן ראשי קיבל קלמנט לקראת עונת .
קלמנט התמנה לתפקיד בקבוצת ואסלנד-בוורן מהליגה הבכירה, ולאחר כחצי העונה הוביל את הקבוצה למקום השביעי, הרחק ממאבקי התחתית בהן הייתה עונה קודם לכן.
ב-19 בדצמבר 2017, כחצי שנה לאחר מינויו, עזב קלמנט את הקבוצה כדי להתמנות לתפקיד מאמן ראסינג גנק, שהייתה אז במקום התשיעי.
הוא הצליח להוביל אותה למקום החמישי בתום העונה הסדירה, לאותו המקום בפלייאוף האליפות ולניצחון 0–2 על זולטה ורכם בפלייאוף על הכרטיס לליגה האירופית.
קלמנט המשיך לעונה נוספת בגנק, והוביל אותה לזכייה מרשימה באליפות בלגיה, הראשונה של המועדון מזה שמונה שנים, והראשונה של קלמנט כמאמן ראשי בעונתו המלאה הראשונה על הקווים.
כמו כן, העפילה לשלב הבתים בליגה האירופית, שם סיימה ראשונה והתקדמה לשלבי הנוקאאוט.
בסיבוב הנוקאאוט הראשון הודחה הקבוצה על ידי סלביה פראג.
לאחר הזכייה בתואר עזב קלמנט את גנק וחזר לקלאב ברוז' כמאמן ראשי.
ב-3 בינואר 2022 מונה למאמנה של מונקו מהליגה הצרפתית.
פיליפ קלמנט מונה למאמן ריינג'רס ב-15 באוקטובר 2023, לאחר פיטוריו של מייקל ביל, שסיים קדנציה של פחות משנה.
בתחילת עונת 2024/25, יום לפני פתיחת הליגה, המועדון הביע בו אמון והאריך את חוזהו עד 2028. למרות פער של 18 נקודות מסלטיק בינואר 2025, ההנהלה הביעה תמיכה פומבית בהמשך כהונתו.
אולם, ב-23 בפברואר 2025, לאחר שהקבוצה פיגרה ב-13 נקודות מאחורי סלטיק, הפסידה בבית לסנט מירן לראשונה מאז 1991 והודחה מהגביע מול קווינס פארק — הנהלת ריינג'רס איבדה את הסבלנות ופיטרה את קלמנט.
ב-18 בנובמבר 2025 מונה למאמנה של נוריץ' סיטי מהצ'מפיונשיפ.