tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר החלים, רגלו המלאכותית לא הפריעה כלל ליכולתו לרוץ במהירות הקרובה למהירות האור.
כשרובין הזכיר לו כי כעת יצטרך לחיות בצילו של הפלאש, בארט אומר לו כי ההפך הוא הנכון.
בסיפור "טיטאני המחר", בארט נוטל את זהותו של פלאש לאחר שוסט מת ממשבר.
בעתיד חלופי זה, הטיטאנים הצעירים הם קבוצת גיבורי-על פנאטית השולטת על החוף המערבי של ארצות הברית.
בארט בוגר יותר ומתחזה לחבר "טיטאני המחר" כשלמעשה הוא מרגל עבור קבוצת הטיטנים מהמזרח, קבוצת מחתרת המונהגת בידי סייבורג העתידי.
בעתיד זה, בארט מסוגל לגנוב מהירויות מאחרים.
במהלך המשבר האינסופי, סופרבוי פריים מתקיף את קונר קנט (סופרבוי) ופוצע או הורג את חברי הטיטאנים הצעירים, מה שמאלץ את בארט לעצור את השתלחותו חסרת הרסן.
הוא עושה זאת בכך שהוא דוחף את סופרבוי-פריים לתוך כוח המהירות בעזרתם של וולי וסט וג'יי גאריק.
דרך פעולה זו הייתה יותר מדי עבור גאריק, שהגיע לקצה גבול יכולתו, ועבור וסט, שהפך לאנרגיה ונעלם, מה שהותיר את בארט לבדו להילחם בסופרבוי-פריים העוצמתי.
למזלו, מתוך כוח המהירות הופיעו בארי אלן, מקס מרקורי וג'וני קוויק ועזרו לו.
בארט בילה ארבע שנים בעיר המציאות החלופית קי-סטון סיטי יחד עם וסט, גרסה חלופית של גאריק ורוחותיהם של בארי ומקס, היכן שסופרבוי-פריים נמלט מכלאו.
המאיצים השונים התלכדו יחדיו כדי לחזור לממדם, ובניסיון להגיע לשם לפני סופרבוי-פריים, בארט אלן ספג את כוח המהירות לתוכו באמצעות הטבעת של וסט ותלבושתו של בארי כדי לשרוד את המסע.
בארט הופיע מהצד השני כשהוא מבוגר לגילו ובדיוק בזמן כדי להילחם לצד סופרמן וגיבורי-על נוספים בקרב על מטרופוליס, נגד סופרבוי-פריים.
כשהמשבר נגמר, בארט מסביר לג'יי את נסיבות היעלמותו וכיצד כוח המהירות הושמד.
הוא מוסר לו את תלבושתו של בארי כאשר השתמש בשארית כוחותיו, וציין כי ג'יי גאריק הוא כעת האדם המהיר ביותר בחיים.
הפלאש: האדם המהיר ביותר בחיים
לאחר אירועי המשבר האינסופי, בארט הוא כעת מבוגר יותר מיתר חבריו ואינו מסוגל לזכור את אשר קרה לו בשנים בו נעדר.
הוא מחזיק בסוד, כי כוח המהירות עדיין קיים בתוכו ואיים להכיל את ישותו.
הוא מתחיל בחיים נורמליים כפועל מפעל, אולם צרות מסביבו גורמות לו לעטות שוב את חליפת הגיבור.
הוא לומד כיצד לשלוט בכוח המהירות החבוי בו, והולך בדרכי דודו וסבו בדמותו של הפלאש.
הוא עובר ללוס אנג'לס והחל באימונים בבית ספר לשוטרים תוך התמקדות בזיהוי פלילי.
מעט לאחר נטילת זהותו של הפלאש, בארט היה מועמד להצטרפות לליגת הצדק ואף קיבל את תמיכתו של באטמן, שהרגיש שהוא מוכן.
למרות שקיבל הצעה להצטרף מחדש לטיטאנים הצעירים מרובין, בארט ניסה להתקבל לליגת הצדק.
כאשר בארט התעמת מול קפטן קור בדירתו, הופיע זום והתקיף אותו.
זום וחבורת הנבלים (הכוללת את קפטן קור, מאסטר המראות, טריקסטר, אשף האוויר, גל חום, החלילן ואברה קדברה) בהנהגתו של אינרציה, ניסו לבנות מכונה שתעצור את הזמן.
כאשר תוכניתם נכנסה לפעולה, בארט נעצר בעוון קרב שערך נגד האל החדש "זאב הערבות".
בארט חשף את זהותו כפלאש בקרב נגד הפושעים.
במהלך הקרב התגלה כי המכונה אותה בנו הפושעים לא מקפיאה את הזמן כי אם מרוקנת את כוח המהירות מגופו של זה שמאכלס אותו.
כשהם משתמשים במכונה על בארט, הוא מופשט מכוחותיו והחבורה מאגפת אותו.
בהמשך, מופיע הפלאש השחור - סימן המוות לאלה שמחוברים לכוח המהירות.
המכשיר של אינרציה אינו יציב ומאיים להשמיד את החוף המערבי של ארצות הברית אם כוח המהירות לא ישוחרר.
בארט לחם נואשות באינרציה ובחבורת הפושעים, מקנה לאחרים מספיק זמן כדי לשחרר את כוח המהירות, אך קפטן קור, גל חום ואשף האוויר מכים בו ללא רחם והורגים אותו.
וולי וסט חוזר לכדור הארץ בדיוק בזמן מותו של בארט, ואינרציה מסיק מכך שאיבוד כוחותיו של בארט קרו כתוצאה מספיגת כוח המהירות בידי וסט.
כנקמה על מותו של בארט, וסט מקפיא את אינרציה, אך מותיר את מוחו מתפקד.
גופתו הקפואה מוצבת במוזיאון פלאש, באזור המוקדש לחייו של בארט אלן.
בסיפור "נקמת הנבלים" של אירועי המשבר האחרון, אינרציה משתחרר מהקפאתו ויוצא למסע הרסני נגד משפחתו של בארט, אך נעצר בידי זום.
זום מגלה כי רצה שאינרציה יהפוך לקיד פלאש החדש.
אינרציה גונב את כוח תמרון הזמן של זום, מה שמונע מזום אפילו ללכת, וקורא לעצמו "קיד זום".
הנבלים וקיד זום נלחמו אחד בשני בקרב בו הוא מצא את מותו.
לאחר מכן, הנבלים מעבירים את גופתו לקי-סטון סיטי עם מסר לפלאש כי מעתה החשבון ביניהם השתווה.
העיר קי-סטון סיטי עורכת לבארט אלן לוויה, שבה ג'יי גאריק, סייבורג, וונדר גירל ורובין נשאו דברי הספד.
בסוף דבריו, רובין מציג קטע וידאו מהתקופה בה נטל בארט את זהות קיד פלאש ובו הוא מתגאה בהשתייכותו למשפחת הפלאש ועד כמה הוא שמח להיות חלק מהטיטאנים הצעירים.
בנוסף, האבלים על מותו עורכים לו עצרת זיכרון במוזיאון הפלאש ומקימים לו מצבה מחוץ למגדל הטיטנים לצד זו של סופרבוי.
במהלך פלישתו של חיל סינסטרו לכדור הארץ, מעשיו הראשונים של סופרבוי-פריים היו להשחית את קברו של בארט, כאשר בעזרת קרני הלייזר חרט על המצבה במקום "בארט אלן: הפלאש" את "הילד המת הטיפש ביותר".
חזרה - קיד פלאש בשנית
במיני סדרה "לגיון שלושת העולמות" של המשבר האחרון, בארט אלן חוזר כצעיר בזהותו כקיד פלאש לאחר שברייניאק-5 (גרסה עתידית טובה של ברייניאק) מתחיל את השלב השני בתוכניתו להביס את סופרבוי-פריים ואת לגיון נבלי-העל.
החייאתו המחודשת מתאפשרת בזכות הפעלתו של "כליא הברק האנושי" שנראה לראשונה בסאגת הברק.
ברייניאק-5 מסביר שבארט נועד למות בדרך זו או אחרת, מכיוון שמעברו מילד למבוגר הפעילה מחדש את קצב הזדקנותו המואץ, וכי לולא הנבלים לא היו הורגים אותו, הוא היה מת תוך כמה חודשים מזיקנה.
מכיוון שבארט נחוץ לקרב נגד סופרבוי-פריים, ברייניאק-5 שולח את הלגיון חזרה למאה ה-21 מתוך מטרה להשתמש במכת הברק של וולי וסט ובכליא הברק האנושי כדי לאכלס את תודעתו הצעירה של בארט מכוח המהירות.
בחזרה במאה ה-31, הוא משתמש בכוחותיהם המשותפים של נערי ונערות הברק, נוסף על ריצתה של XS על המסילה הקוסמית, כדי לשחרר את בארט מכוח המהירות.
בארט ו-XS מציינים כי הם מרגישים באנרגיה חזקה שבאה מכיוון כוח המהירות, וכי הם משערים שמדובר בשובו של בארי אלן, אם כי בארט מאמין שמדובר במקס מרקורי.
מעט לאחר חזרתו של בארט, סופרבוי אף הוא מוחזר לחיים בידי הלגיון.
שניהם עוזרים ללגיון להביס את סופרבוי-פריים בכך שגורמים לו להשמיד את עצמו.
בארט מנסה לשכנע את XS לשוב איתו לזמן ההווה, אך היא מסרבת.
עם חזרתם לזמן ההווה, סופרמן מקבץ יחדיו את הטיטאנים הצעירים וקבוצת הטיטנים המבוגרת ומציג בפניהם מחדש את קיד פלאש ואת סופרבוי.
במיני סדרה "פלאש: לידה מחדש", בארט מגלה שהרבה השתנה מאז עזב.
סבו בארי אלן, המאיץ האגדי שהקריב את חייו בקרב נגד אנטי-מוניטור, חזר אף הוא מהקבר.
במגדל הטיטנים, רובין ווונדר גירל מתכננים לבארט מסיבה לשובו בשעה שהאחרים חוגגים את שובו של בארי.
בארט מקבל בסקפטיות את חזרתו לחיים של סבו, ומציין כי הוא מעוניין שדברים יחזרו לקדמותם - שוסט יחזור להיות פלאש והוא יהיה עדיין שותפו.
מרירותו של בארט נובעת מהעובדה שבארי אלן הצליח להימלט מכוח המהירות, אך מורו הרוחני מקס מרקורי לא.
בארט, יחד עם מאיצים אחרים הקשורים לכוח המהירות נתקפים בכאב עז לאחר שבארי הורג את המאיץ סאביטר בנגיעה בלבד.
כשהוא הורג מאיץ מרושע נוסף, מתגלה כי הוא הפך לפלאש השחור החדש.
ליגת הצדק וחברת הצדק של אמריקה עובדים יחדיו כדי לתחום את בארי במכונה שתנתק את קשריו עם כוח המהירות.
חלקו של הפלאש השחור משתלט על בארי ומרסק את המכונה, מה שגורם לבארי לחזור לכוח המהירות כדי להגן על אלה שקרובים לו מהשפעתו של הפלאש השחור.
וולי מחליט לעקוב אחריו ולהחזירו, ובארט מבקש ממנו להחזיר את מקס איתו.
הפלאש ההפוך פרופסור זום מופיע ומתקיף את ילדיו של וסט בביתו, ובארט וג'יי נלחמים נגדו ברחבי העיר.
פרופסור זום מתעמר בבארט כי הוא מזהם את שושלת היוחסין של משפחת ת'ון מכיוון שהוא צאצא של משפחת אלן ומשפחת ת'ון.
הוא מביס אותו ומתכוון לדקור אותו כאשר מקס מרקורי חוזר במפתיע מכוח המהירות - לשמחתו של בארט - כשבעקבותיו בארי ווולי, והמאיצים מתקיפים יחדיו את פרופסור זום.
לאחר הקרב, מפגש אקראי של איירי - בתו של וולי - עם ג'סי צ'יימברס גורם לה להתחבר לכוח המהירות.
למרבה הפתעתו, איירי מחליטה לעטות את חליפתו הישנה של אימפולס.
כשבארט וקונר חוזרים, פסליהם מוסרים ממגדל הטיטנים.
אולם נקרון, אדון המוות, מבקש להשתלט על חייהם במהלך אירועי "הלילה האפל ביותר".
בארט מזהיר יחד עם וולי את כל גיבורי-העל ברחבי העולם על פלישתו של חיל הפקחים השחורים, ושניהם מגיעים לעיר הולדתו של האל ג'ורדן קוסט סיטי.
הם מתעמתים מול נקרון - האחראי לקיומם של הפקחים השחורים - יחד עם ליגת הצדק והטיטאנים הצעירים.
למרות שבארט הוחזר לחיים, הסטטוס שלו כמת גורם לטבעת הכוח השחורה להשתלט עליו ולהפוך אותו לפקח שחור.
לאחר שבארי אלן נבחר בידי שומר היקום גאנטת לענוד את טבעת הכוח הכחולה של חיל הפקחים הכחולים, בארט נלחם נגדו.
טבעת הכוח של בארי מגלה שבארט עדיין חי, אך הוא ימות אם לא ישוחרר מטבעת הכוח השחורה במהרה.
בארי כמעט ומשחרר אותו על ידי כך שיוצר מבני אנרגיה בדמותם של אימפולס וקיד פלאש, אך הפקחים השחורים פרופסור זום וסולובאר עוצרים בעדו.
לאחר מכן, וסט וסיינט ווקר - מנהיג חיל הפקחים הכחולים - מצטרפים לבארי במלחמתו בהם.
בארט מנסה להשתמש בכוחות המהירות שלו להרוג את וסט, אך הופך חזרה לנורמלי.
לאחר מכן, בארי מגלה כי חיבורו של בארט לכוח המהירות יכול להצילו, והוא משתמש בכוח הטבעת הכחולה כדי לשחררו.
לאחר אירועי "הלילה האפל ביותר", בארט וקונר מגויסים בידי סייבורג כדי לעזור לטיטאן סטאטיק, שנחטף בזמן שביקר את עיר הולדתו דקוטה.
שלושת הגיבורים מגיעים בעיצומו של קרב בין הטיטאנים הצעירים לגנגסטר על-אנושי בשם הולוקוסט, ומתערבים בדיוק כאשר הוא מתכוון להרגם.
השניים מציינים כי עליהם לחזור מפרישה ולהצטרף מחדש לטיטאנים הצעירים.
לאחר קרב ממושך, בארט מביס את הולוקוסט בכך שהוא משתמש במהירותו הגבוהה כדי לשאוב אותו לתוך גלעין כדור הארץ.
לבקשתו של טים דרייק, בארט מגיע לגות'אם סיטי ומציל את סלינה קייל מידי ליגת הצללים.
עם חזרתו למגדל הטיטנים, הוא מציין בפני קונר שבזמן שהותו בעתיד הוא עבר על מידע טכנולוגי מאותה תקופה - מידע אותו הוא מתחיל שכוח, וכי הוא רושם את כל מה שהוא זוכר על הנייר.
כאשר אייריס וסט-אלן קוראת לבארי חזרה הביתה, היא ביחד עם ג'יי, וולי ובארט מודאגים מכך שבארי בידד את עצמו מכל השאר.
בארט מאמין שבארי אינו מחבב אותו ובורח מהבית, עד שהוא מותקף בידי נבל בשם "מרדף מהיר".
בארי מגיע מאוחר מדי כש"מרדף מהיר" משחרר חשמל ובארט נאגף בברקים.
אולם, "מרדף מהיר" טועה לחשוב שבארט אינו אחראי לאנומליות שמשפיעות על קו הזמן ואשר ידועות כפלאשפוינט.
קו הזמן של כדור הארץ השתנה, ובארט התעורר במאה ה-31 בתא הקפאה של ברייניאק ואיבד את מהירות-העל שלו.
הוא נלכד מחדש בידי ברייניאק לאחר שנכשל להימלט ממנו, ובעזרתה של אישה הנושאת את זהות "מרדף מהיר" מתרחק ממנו.
היא מזדהה בתור פאטי ספיבוט, עוזרתו של בארי אלן.
בארט חייב למצוא דרך להחזיר לעצמו את מהירות-העל לפני שיימחק מהקיום.
בארט מגלה שפאטי גנבה את האופנוע של "מרדף מהיר" ולקחה את מקומו.
בארט מאפשר את לכידתו מחדש, ומשמיד את מערכות האבטחה של ברייניאק מתוך תא ההקפאה.
פאטי מחזיקה בברייניאק ושוברת מקרן אנרגיה, מה שמחזיר לבארט את כוחותיו.
בהמשך, בארט רץ דרך קו הזמן למאה ה-21 ומבטיח לפאטי שיחזור להציל אותה.
אולם, גופו של בארט משנה את צורתו לפלאש שחור שנשלט בידי כוח המהירות, ובכך הוא מאט את שאר המאיצים מקס מרקורי, ג'יי גאריק ווולי וסט.
בארט שב לקדמותו ונתקל בבארי, כשהוא מגלה שכוח המהירות נתחם עבורו.
בארט נספג לתוך התגלמות האור של כוח המהירות שהעניקה לבארי אלן את כוחותיו, אומר לו להציל את העולם, ומת בצורה דומה למותו של בארי.
כוחו העיקרי של בארט אלן הוא מהירות-על, נוסף על יכולות השכיחות אצל מאיצים אחרים כיצירת מערבולות אוויר, ריצה על המים ורטט דרך חומרים מוצקים.
כמוהם, גם לבארט קיימת הילה שמגנה עליו מפני חיכוך האוויר בזמן ריצתו.
לפני שנורה בברכו, בארט היה מהיר יותר מבארי אלן בתקופת ילדותו.
אולם, שלא כמו מאיצים אחרים, בארט מסוגל ליצור לעצמו כפילים מכוח המהירות אותם הוא שולח דרך זרם הזמן.
לאחר מוות של אחד מכפיליו באירועי "עולמנו במלחמה", הוא ממעיט להשתמש ביכולת זו, אם כי הוא לומד להשתלט עליה באירועי "עולם ללא צדק צעיר".
בארט חסין בפני שינויים בזרם הזמן.
הוריו נפגשו רק בהמשכיות שלאחר המשבר, אך הוא כשלעצמו הגיע לפניו.
מוחו מסוגל לאגור כמות עצומה של מידע כתוצאה מקריאת-על, והוא מסוגל ליצור גלי רדיו עוצמתיים ביותר על ידי סיבוב זרועותיו במהירות-על, ולהשתמש בהם בשילוב עם האלקטרומגנטיות של סטאטיק, חברו לקבוצה.
לאחר המשבר האינסופי, חיבורו של בארט לכוח המהירות קשה יותר לשליטה משום שגופו אגר את מלוא הכוח.
כשהוא מתחבר לכוח המהירות, גופו נאגף בחשמל והוא נאלץ לעטות את חליפת הפלאש כדי למנוע מהכוח הקטלני של כוח המהירות להרוג אותו.
בשלב מסוים הוא הצליח להתגבר על הכוח, בטרם שוחרר ממנו.
בארונס ריגה (בלטבית: Barons Rīga) היא קבוצת כדורסל לטבית מהעיר ריגה.
הקבוצה מתמודדת בליגת העל הלטבית והליגה הבלטית.
הקבוצה השתתפה בליגת העל הלטבית מאז הקמתה (1992), ומארחת במרכז הספורט דאוגבאס.
בתחילת עונת 2011/12 הורדה הקבוצה לליגה השנייה עקב בעיות תקצביות.
ובעונה שלאחר מכן, העפילה בחזרה לליגה הבכירה מהמקום הראשון.
בשנת 2008 זכתה הקבוצה בגביע היורוצ'לנג', כשגברה במשחק הגמר על קבוצת דקסיה מונס-אנו הבלגית 62-63.
הבארט M99, המכונה "Big-Shot", הוא רובה צלפים תוצרת חברת הנשק בארט שפותח ב-1999. זהו רובה צלפים כבד בתצורת single shot, כלומר: אין לו מחסנית פנימית או חיצונית, וכל כדור נטען ידנית אל בית הבליעה באמצעות הבריח.
הרובה ידוע בזכות הקליבר החדשני שלו - 0.416 אינץ' - שמאפשר לרובה טווח אפקטיבי מקסימלי של 2,600 מטר ומהירות גבוהה הרבה יותר לקליע.
הרובה נחשב למדויק יותר מרובה הבארט M82A1 החצי-אוטומטי.
הרובה מוצע גם בקליבר 0.50 BMG.
הרובה נמצא בשימוש צבא בנגלדש וחיל הנחתים ההולנדי.
בְּאֵרוֹת הייתה עיר באזור נחלת שבט בנימין בתקופת המקרא.
בארות מוזכרת הן בתנ"ך והן ב.
האזכור הראשון שלה בתנ"ך הוא בספר יהושע, כאשר תושבי העיר הכנענים, יחד עם תושבי הערים הסמוכות גבעון, קריית יערים והכפירה, בחרו להימנע ממלחמה עם שבטי ישראל בהובלת יהושע בן נון ולכן התחזו לשבט נודדים וכרתו בערמה ברית שלום עם שבטי ישראל.
מכוחה של ברית זו לא נלחמו בהם השבטים והם נשארו לשבת בארץ, כמסופר בספר יהושע:
בתקופת ההתנחלות שויכה בארות לנחלת שבט בנימין, על פי המסופר בספר יהושע.
בין ילידי בארות ידועים רֵכָב ובַעֲנָה בני רימון אשר הרגו את איש בשת:, וכן, "נַחְרַי הַבֵּרֹתִי", נושא הכלים של יואב בן צרויה
בתקופת שיבת ציון שהחלה בעקבות הכרזת כורש בשנת 538 לפנה"ס, נמנו כשבע מאות וארבעים ושלושה שבי ציון שחזרו לארץ ישראל אל קריית יערים, הכפירה ובארות, בספר עזרא, ובספר נחמיה..
בספר מקבים א' מוזכר כי צבאותיו של בקכידס חנו במהלך מלחמת עם יהודה המקבי חנו במקום הנקרא "ביראה", אשר יש המזהים אותו עם בארות המקראית.
אוסביוס כותב כי בארות נמצאת 7 מילים מירושלים לכיוון ניקופוליס, או לפי תרגומו הלטיני של הירונימוס, לכיוון שכם (ניאפוליס).
אולברייט זיהה, לפיכך, את בארות עם תל א-נצבה, זיהוי בלתי מקובל היום.
חוקרים רבים מזהים את בארות עם העיר הפלסטינית אל-בירה, המשמרת בשמה את השם המקורי הן במצלול והן במשמעות.
במאה ה-20 הוצע לזהותה בחִרבת אל ברג' (שבשכונת רמות אלון שבצפון-מערב ירושלים).
בארטון רוברט "בארט" ג'ונסון הוא שחקן אמריקאי.
ג'ונסון נולד בהוליווד, קליפורניה כבכור מבין שלושה בנים - השחקנים אדם ובראד ג'ונסון.
אמו היא מעצבת השיער שרלין ג'ונסון שעבדה בין היתר בסטי הצילומים של הסדרות "המלאכיות של צ'רלי" ו"משפחת בריידי".
ג'ונסון שיחק בסדרת ההמשך לסדרה הצלצול הגואל ובסדרת בת לסרט קלולס והופיע בתפקידי אורח בסדרות: CSI: מיאמי וג'אג.
פרסומו העיקרי בא כשכיכב בסדרת הסרטים "היי סקול מיוזיקל" בתפקיד מאמן כדורסל ואביו של הדמות הראשית, טרוי בגילומו של זאק אפרון.
כמו כן הוא שיחק בסרט "תחטפי את ליבי" לצד אלונה טל ובתפקיד הראשי במספר סרטי דרמה.
בנוסף הוא צילם, ביים וכתב ביחד עם אחיו את הסרט התיעודי "The Run".
ב-1999 נישא ג'ונסון לשחקנית רובין לייבלי, בתה של סוכנת השחקנים אליין לייבלי ואחותה למחצה של השחקנית בלייק לייבלי.
"היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה" (2023)
הבארט M95 הוא רובה צלפים כבד בקליבר 12.7x99 מ"מ נאט"ו (0.50 BMG) המיוצר על ידי חברת הנשק בארט.
ה-M95 הוא גרסה משופרת של ה-M90 (ה-M מסמל Model).
הרובה הוא בעל פעולה בריחית ובעיצוב בולפאפ, כלומר: כל מנגנון הירי נמצא בקת כמו ברובה התבור הישראלי.
הרעיון מאחורי עיצוב זה הוא לקבל קנה ארוך יותר ברובה קצר יותר.
ההבדל הגדול ביותר בין ה-M95 ל-M90 הוא שידית האחיזה וההדק הוזזו קדימה 25 מ"מ בשביל גישה טובה יותר למחסנית.
גם ידית הבריח ובית הבליעה עברו שינוי: את הידית הינדסו מחדש ועיקמו לאחור.
את בית הבליעה ציפו בכרום.
בנוסף עשו שינוי קטן בנוקר ובהדק.
בשנת 1999 ה-M95 זכה בהתמודדות לשמש כרובה הצלפים הכבד של צבא ארצות הברית וסומן XM107 (ה-X מסמן "ניסיוני"), אך הרובה שלבסוף נבחר היה ה-M82A1 בארט, רובה צלפים כבד חצי-אוטומטי בקליבר 0.5 אינץ'.
: צבא ארגנטינה והז'נדרמריה לאומית
: יחידות הג'אגדקומנדו של צבא אוסטריה
: צבא גאורגיה וחטיבת הכוחות המיוחדים
: רגימנט הצנחנים התשיעי "Col Moschin"
: יחידת Grup Gerak Khas של צבא מלזיה
: חיל הנחתים המלכותי וצבא הולנד
: חיל הנחתים, הרובים נרכשו ב-1998
: צבא ספרד וחיל הים הספרדי
: "אריות הים" המלכותיים של חיל הים התאילנדי
: פיקוד כוח התקיפה התת-מימי
בארט ספנסר אוליבר הוא שחקן אמריקאי אשר נודע בעיקר בתפקידו בסרט הסיפור שאינו נגמר בו גילם את דמותו של בסטיאן בוקס (התפקיד הראשי).
בשנת 1984 גילם אוליבר את התפקיד הראשי בסרט "הסיפור שאינו נגמר".
בעקבות הצלחת הסרט קיבל את התפקיד הראשי בסרטו הקצר של טים ברטון "פרנקנוויני" מאותה שנה, וכן את תפקיד האנדרואיד בסרט ד.א.ר.י.ל.
משנת 1985, תפקיד אשר זיכה אותו בפרס סאטורן.
אוליבר השתתף בסרטו של רון הווארד "קוקון" וכן בסרט ההמשך "קוקון 2: החזרה".
אוליבר הפסיק את קריית המשחק שלו לאחר הצטרפותו לכנסייה הסיינטלוגית, ונשא לאישה חברת קהילה בכת זו בהיותו בן 19.
אוליבר החל לעסוק בצילום והתמחה בשיטות צילום בתהליך קולודיון ובשיטת וודברי.
בשנת 2007 פרסם אוליבר ספר על שיטה זו בשם A History of the Woodburytype.
Knight Rider , בפרק הפיילוט 1982
אזור הדימדומים, בפרק "Gramma", 1986
הגן הנעלם (סרט טלוויזיה), 1987
שנה פרס סרט/סדרה קטגוריה זכייה1983פרס האמן הצעירThe Circle Familyהשחקן הצעיר הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה מועמד1985Highway to Heavenפרס שחקן האורח הצעיר בסדרות טלוויזיה מועמדהסיפור שאינו נגמרפרס השחקן הצעיר הטוב ביותר בסרט קולנועמועמד1986ד.א.ר.י.ל.פרס השחקן הצעיר הטוב ביותר בסרט קולנועמועמדפרס סאטורןפרס השחקן הצעיר הטוב ביותרזכייה
בארט MRAD הוא רובה צלפים מודולרי רב-תכליתי המיועד למספר מטרות בהן צליפה כללית, צליפה לטווח רחוק, חדירת אפוד מגן וצליפת לוט"ר.
ה-MRAD תומך במספר קליברים הניתנים להחלפה בפשטות ובתנאי שדה, החל ב-7.62x51 מ"מ נאט"ו שיעיל ל-, עבור ב-6.5 מ"מ קרידמור שיעיל ל- ו-0.338 לפואה מגנום, איתו הוא יכול לפגוע ביעילות במטרת דמות בטווחים של עד , ועד ל-0.338 נורמה מגנום ו-300 PRC, איתם הטווח היעיל עולה ל-.
הבארט MRAD הוא רובה מדויק ביותר: הוא מקבץ בדיוק של 0.5–0.35 דקת קשת (סטייה מרבית של 1.1 ס"מ מהמטרה בירי לטווח 100 מטר).
הביצועים והאיכויות שלו - מבחינת דיוק, טווח ירי, נוחות האחזקה, הארגונומיה וההתאמה ליורה - מציבים את הבארט MRAD בשורה הראשונה של רובי הצלפים בעולם.
הרובה פותח ומיוצר על ידי חברת הנשק בארט מארצות הברית.
ה-MRAD תוכנן במקור עבור מכרז Precision Sniper Rifle של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, ומבוסס על הבארט M98B שתכנן כריס בארט.
ה-MRAD לא זכה במכרז אך קצר שבחים רבים, בהם פרס "רובה השנה של איגוד הרובאים הלאומי של ארצות הברית" לשנת 2012, וחוות דעת חיובית מאוד מהימ"מ, היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של ישראל, שרכשה את הרובה עבור צלפיה.
כיום הרובה משרת בימ"מ ובצה"ל.
ב-2019 נבחר לשרת גם בפיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית (בשם Mk 22 ASR) וב-2021 נרכש על ידי צבא ארצות הברית וחיל הנחתים של ארצות הברית.
מתחריו העיקריים הם הרמינגטון MSR (רובה צלפים מודולרי שמשרת בצבא ארצות הברית והועדף על הבארט במכרז PSR), המקמילן TAC-338 (רובה צלפים ארוך טווח המשרת באריות הים ובצה"ל), רובי הארקטיק וורפר הבריטיים ובפרט ה-AWM והאקורסי אינטרנשיונל AX338, ורובי ה-PGM הצרפתיים מדגמי PGM Ultima Ratio ו-PGM-338.
הבארט MRAD הוא רובה בריחי (bolt action rifle), כלומר: הוא מופעל על ידי בריח ידני ואחרי כל ירייה יש לדרוך מחדש את הנשק (באמצעות ידית הבריח).
שימוש במכלול בריחי משפר את דיוק הרובה, טווח הירי ואמינות הפעולה שכן יש הרבה פחות חלקים נעים במכלול וכל אנרגיית אבק השריפה שבתרמיל הכדור מנוצלת רק לדחיפת הקליע במעלה הקנה.
חסרונה העיקרי של הפעולה הבריחית הוא קצב אש נמוך, אך חיסרון זה פחות משמעותי עבור ירי צליפה.
בניגוד לרובי צלפים בריחיים ישנים, הבארט MRAD מוזן על ידי מחסנית חיצונית נתיקה בת 10 כדורים.
הרובה בנוי בצורה מודולרית כדי לאפשר תחזוקה נוחה והחלפה מהירה של המכלול (מנגנון הירי, action) והקנה גם ללא עזרת נָשָק מומחה (armorer).
הרובה גם מאפשר החלפה מהירה של קליברים בתנאי שדה באמצעות מפתח אלן: פתיחת המעצה נעשית על ידי שחרור שני ברגים ואז ניתן בקלות להחליף קנה ומכלול (כולל הבריח).
נכון ל-2024 הבארט MRAD תומך בקליברים הבאים:
7.62x51 מ"מ נאט"ו – התחמושת הצבאית הנפוצה לצלפים בצבא ובכוחות נאט"ו שיעילה עד לטווח 800 מטר,
0.308 וינצ'סטר – תחמושת צליפה אזרחית הנפוצה בעיקר בארצות הברית ויעילה לטווח 800 מטר, מקבילה ל-7.62 מ"מ נאט"ו.
6.5 מ"מ קרידמור – תחמושת צלפים חדשה שיעילה עד לטווח של 1000 מטר,
0.300 וינצ'סטר מגנום – תחמושת בינונית שיעילה לטווחים של עד 1000–1200 מטר,
0.338 לפואה מגנום – תחמושת צליפה, מדויקת ויעילה עד לטווחים של 1200–1500 מטר,
0.338 נורמה מגנום – תחמושת צליפה המתחרה ב-0.338 לפואה, מדויקת ויעילה עד לטווחים של 1800–2000 מטר,
300 PRC – תחמושת צליפה לטווח ארוך בקוטר 7.62 מ"מ, יעילה עד לטווחים של עד כ-2000 מטר,
0.300 נורמה – תחמושת צליפה לטווח ארוך בקוטר 7.62 מ"מ, יעילה עד לטווחים של עד כ-2000 מטר,
הצלף יכול לבחור קליבר ותחמושת בהתאם למשימה וזמינות התחמושת.
תחמושת ה-0.338 לפואה מגנום היא בעלת טווח ירי ארוך ודיוק גבוה, אך היא יקרה יותר מתחמושת ה-7.62 מ"מ המשמשת את רוב הצלפים, כולל כדורי Match Grade.
התחמושת מוזנת ממחסנית חיצונית נתיקה, המאפשר החלפה מהירה של סוגי תחמושת.
תפס המחסנית דו-צדדי על מנת לאפשר נוחות מרבית הן ליורה ימני והן ליורה שמאלי.
מודול ההדק ניתן להתאמה אישית וכן להסרה והתקנה מהירה לצורכי תחזוקה.
ניתן לבחור גם באורך הקנה, כאשר חברת הנשק בארט מציע קנים באורכים שונים בהם , , , ו-.
בנוסף תומך הבארט MRAD בקנים מושתקים אינטגרלית, בהם העמעם (משתיק קול) מותקן מסביב לכל הקנה במקום כתוספת על הלוע.
הצלף יכול בקלות להחליף קנה רגיל בקנה מושתק אינטגרלית לפי צורכי המשימה.
המעצה - השלד שמחזיק את הרובה ומשמש גם כממשק בין הרובה ליורה - עשוי מאלומיניום (סדרה 7000), ותוכנן בצורה ארגונומית עם דגש על מודולריות, התאמה ליורה, נוחות ירי ופשטות אחזקה.
ידית האחיזה שליד ההדק דומה לזו של רובי AR-15, M16 ו-M4 קרבין (מכונה גם pistol grip בשל דמיונה לידית של אקדח חצי-אוטומטי).
הקת בנויה בצורה ארגונומית ומאפשרת לכוונן את אורך עקב הקת ואת גובה תמוכת הלחי, כך שיתאימו ליורה.
הקת מתקפלת ובנויה כך שהיא לא בולטת החוצה מעבר לקו ידית הבריח כאשר היא מקופלת, וזאת על מנת לאפשר נשיאה קומפקטית יותר כאשר לא בשימוש.
למעשה, כאשר הקת סגורה היא מקיפה את ידית הבריח ובכך מאבטחת אותה.
על הרובה מותקנות מסילות פיקטיני רבות (מלמעלה ולמטה, מימין ומשמאל) המאפשרות להתקין עזרים טקטיים שונים כגון כוונות טלסקופיות, אמצעי ראיית לילה, כוונות קליפ-און, דורגל וחצובה בקלות ובנוחות.
לאורך החלק העליון של המעצה יש מסילת פיקטיני קבועה באורך בשיפוע 20 דקות קשת, כאשר בדגמים המוקדמים השיפוע היה 30 דקות קשת (דקת קשת היא יחידה למדידת זוויות קטנות).
צבע המעצה ניתן לבחירה על ידי הלקוח כאשר הצבעים הסטנדרטיים הם שחור, חום-חאקי כהה, חאקי בהיר, ירוק ואפור.
החל משנת 2020 משווקת חברת הנשק בארט נגזרת של ה-MRAD בשם MRAD SMR כאשר SMR = Single Mission Rifle.
זוהי גרסה של הבארט בה אי-אפשר להחליף קליברים והקת קבועה ואיננה מתקפלת.
דגם זה זול יותר מה-MRAD.
הביצועים של הבארט MRAD מבחינת דיוק (0.5–0.35 דקת קשת) וטווח ירי, נוחות האחזקה וההתאמה ליורה, מציבים אותו בשורה הראשונה של רובי הצלפים בעולם וכאחד הטובים מסוגו.
הרובה מדויק מאוד ומקבץ באופן עקבי מתחת ל-1 דקת קשת (דק"ש, MOA) עם תחמושת רגילה כאשר בארט מתחייבת ל-"sub-MOA accuracy" (ביתר פירוט 0.75 דקת קשת בדגם ה-SMR).
עם תחמושת צליפה ייעודית (כגון כדורים באיכות של Match Grade) הדיוק מגיע לחצי דקת קשת () באופן עקבי, ואף למטה מכך: מקבצים של 0.35 דקת קשת אינם נדירים.
בירי מבחן במטווח עם תחמושת 0.338 לפואה מגנום ברמת Match הושגו מקבץ של 5 מ"מ בירי לטווח 100 מטר, השקול ל-0.172 דקת קשת, ומקבץ של 78 מ"מ בירי לטווח 500 מטר, השקול ל-0.536 דקת קשת.
צלפי הימ"מ וצלפי צה"ל מצליחים לפגוע עם הרובה בסטייה מרבית של מהמטרה בירי לטווח 100 מטר, דיוק השקול ל-0.378 דקת קשת.
עם תחמושת צליפה 0.338 אינץ' תואמת של IMI, צלפי הימ"מ מקבצים בפיזור מרבי של בירי לטווח , דיוק השקול ל-0.4 דקת קשת.
במבחן שעשה צלף אמריקאי אזרחי, עם תחמושת צליפה 0.300 וינצ'סטר מגנום הבארט MRAD קיבץ בממוצע 0.45 דקת קשת, והמקבץ הטוב ביותר היה 0.31 דקת קשת.
דיוק זה (0.4–0.35 דקת קשת, MOA) נחשב למצוין הן לצליפה צבאית והן לצליפת לוט"ר.
טווח הירי האפקטיבי המרבי של הרובה תלוי בקליבר ובתחמושת.
עם תחמושת 0.300 וינצ'סטר מגנום הטווח היעיל המרבי עומד על .
עם תחמושת 0.338 לפואה מגנום הטווח היעיל המרבי עומד על אך ה-MRAD מסוגל לפגוע במטרת דמות גם בטווחים של .
עם תחמושת 0.338 נורמה מגנום ותחמושת צליפה הטווח היעיל עומד על כ- עם פוטנציאל לפגיעה בטווחים גדולים יותר.
עם תחמושת 0.338 לפואה מגנום מסוגל ה-MRAD לחדור שריון גוף מודרני בטווחים של עד כ- והוא יעיל גם כרובה נגד ציוד קל.
ה-MRAD תוכנן עבור מכרז Precision Sniper Rifle של הכוחות המזוינים של ארצות הברית לבחירת רובה צלפים לכוחות המזוינים של ארצות הברית, שאחת הדרישות בו הייתה שהרובה יהיה מדויק (פיזור זוויתי של מתחת לדקת קשת אחת, 1 MOA) בטווחים של עד .
אף על פי שעמד בדרישות, ה-MRAD הפסיד במכרז ורובה הרמינגטון MSR נבחר על פניו.
רובה ה-MRAD זכה בפרס "רובה השנה של איגוד הרובאים הלאומי של ארצות הברית" לשנת 2012. בשנת 2019 זכה בפרס "הרובה הבריחי של השנה" ו"בחירת הקוראים לרובה הבריחי של השנה" של Ballistic Magazine מבית Athlon Outdoors.
ב-2013 רכשה הימ"מ, היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של ישראל, 12 רובי בארט MRAD לניסוי.
מטרתם הייתה להחליף את רובי הצליפה לטווח ארוך מדגמי ה-PGM 338 וה-PGM Hecate בתפקיד זה, עקב אמברגו אירופאי שמנע מכירת חלקי חילוף ותחמושת לרובי ה-PGM הצרפתיים.
הניסוי הצליח ובדו"ח שפורסם על ידי קצין האמל"ח של הימ"מ נכתב על ה-MRAD: "הנשקים שנרכשו בסוף שנת 2013 נכנסו כבר לשימוש מבצעי, וקיימת שביעות רצון מלאה מרמת הביצועים ומאיכות הנשק".
בעקבות כך הוחלט לרכוש 15 רובי MRAD נוספים.
זהו הרובה העיקרי במערך הצליפה של הימ"מ, לצד ה-SR-25 Mk 11 החצי-אוטומטי.
בעקבות הניסיון החיובי בימ"מ החל צה"ל גם הוא לבחון את הרובה.
בשנים 2017 ו-2018 נראו מספר תמונות מתערוכות ותצוגות פנימיות של צה"ל, בהן הופיע הבארט MRAD (בחלקן עם מעצה בצבע שחור ובחלקן עם מעצה בצבע חאקי).
לקראת סוף שנת 2018 נכנס ה-MRAD לתפוצה רחבה בכלל היחידות המיוחדות בצה"ל ונבדקת כעת האפשרות לרכישת קנים בקליבר 0.338 אינץ'.
בזכות הארגונומיה שלו, הבארט נוח לירי מכל מצב: שכיבה, כריעה, ישיבה ועמידה.
בשל כך ובזכות דיוקו הוא משמש את צה"ל לצליפת לוט"ר וצליפה בשטח בנוי, בנוסף לצליפה כללית, ומיועד להחליף את המאוזר 86SR הוותיק.
חלק מרובי ה-MRAD של צה"ל כוללים קנה מושתק אינטגרלית למשימות צליפה מיוחדות וחשאיות.
הבארט MRAD רשם טבילת אש מבצעית במהלך העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–2021) בידי צלפי חטיבת עוז (חטיבת הקומנדו של צה"ל).
בבארט MRAD נעשה שימוש גם במבצע שובר גלים ובפרט בפשיטה על מעוז "גוב האריות" (ארגון טרור פלסטיני) בקסבה של שכם, בה הצלפים של הימ"מ וסיירת מטכ"ל הרגו ופצעו מחבלים רבים.
בעקבות הניסיון המוצלח עם הבארט MRAD הצטייד צה"ל ברובה צלפים נוסף של חברת הנשק בארט - הבארט REC10, רובה צלפים קרבין חצי-אוטומטי בעל דיוק של 0.75 דקת קשת, וזה החליף את ה-SR-25 Mk 11 ב-2021.
הבארט MRAD והבארט REC10 שימשו את צלפי היחידות המיוחדות במלחמת חרבות ברזל.
הכוחות המזוינים של ארצות הברית
ב-2019 נבחר הבארט MRAD במכרז של פיקוד הכוחות המיוחדים של ארצות הברית (US SOCOM) כרובה הצלפים של הכוחות המיוחדים במיזם "Advanced Sniper Rifle" ("רובה צלפים מתקדם", בראשי תיבות: ASR).
אחת הדרישות במכרז הייתה דיוק של 0.5 דקת קשת לטווח של 1500 מטר.
בעקבות כך נחתם חוזה עם חברת הנשק בארט על סך כ-50 מיליון דולר ל-5 שנים.
הרובה החדש זכה לציון Mk 22 ASR (רובה צלפים מתקדם סימן 22).
ב-2020 הגישו צבא ארצות הברית וחיל הנחתים של ארצות הברית (המרינס) בקשה לרכוש כמויות גדולות של הבארט MRAD במיליוני דולרים במטרה לאמץ אותו כמערכת נשק הצלפים העיקרית שלהם.
הצבא מייעד אותו להחליף את רובי הצלפים לטווח ארוך מדגמי M2010 ESR ובארט M107, ואילו המרינס מעוניינים להחליף את רובי ה-M40A6 הבריחיים הישנים ורובי ה-Mk 13 Mod 7 שלהם בבארט MRAD.
ב-2021 החלו להגיע רובי הבארט Mk 22 לצלפי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, מתוך 3,000 רובים בסך הכל.
ב-2021 הזמין צבא ארצות הברית רובי MRAD תחת הציון Mk 22 PSR.
באוגוסט 2022 הזמין גם חיל הנחתים של ארצות הברית את הרובה וב-2024 הפך הרובה למבצעי.
(היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של משטרת ישראל)
(בשירות היחידות המיוחדות, יחידת הלוט"ר וחטיבת עוז)
: ב-2019 זכה במכרז של פיקוד הכוחות המיוחדים של ארצות הברית ונכנס לשירות מלא ב-2024 בשם Mk 22 ASR.
: בדגם Mk 22 Mod 0 ASR, בשירות אריות הים בין השאר.
: הכוחות המיוחדים של צבא נורווגיה (החל מ-2015) ומשטרת נורווגיה.
: בשימוש "קבוצת המשימות המיוחדות 707".
: בשימוש גדוד הסיור האמפיבי של חיל הנחתים של אינדונזיה.
: דווח על צלפים אוקראינים שמשתמשים ברובה במסגרת מלחמת רוסיה-אוקראינה שפרצה ב-2022.
בארות בנגב הוא מרכז הדרכה ומורשת הנמצא בקיבוץ עלומים בנגב המערבי (עוטף עזה).
המרכז מספר את סיפורו של קיבוץ בארות יצחק שהוקם ב-1943 והיה הראשון בגוש הנגב של הקיבוץ הדתי.
בעקבות קרב הגבורה בו נעצרו המצרים במלחמת העצמאות נגרם הרס קשה לקיבוץ והוא פונה מתושביו.
מרכז המורשת כולל את מגדל המים הישן הנמצא בשדות ומרכז מבקרים הנמצא בתוך קיבוץ עלומים.
המרכז הוקם כדי לספר ולהנציח את סיפורה של תנועת הקיבוץ הדתי, כתנועה ציונית מיישבת ולוחמת לפני קום המדינה וכן את סיפורה הייחודי, (והלא מוכר), של קבוצת בארות יצחק שעל אף הניצחון בקרב הקשה שהתחולל נגד המצרים, נאלצו לנטוש את הקיבוץ ולשקם אותו במקום אחר.
במלחמת העצמאות איבד הקיבוץ הדתי חמישה מתוך אחד עשר יישוביו וספג אבדות בנפש בשיעור של 8%, (לעומת 1% בשאר היישוב היהודי).
כחלק ממהלך תיקון השבר, החליטה תנועת הקיבוץ הדתי לשקם את מגדל המים שנפגע מהפצצות המצרים ולהקים מרכז מבקרים.
המרכז, שנחנך בפברואר 2014, כולל מבנה בית ילדים ישן בקיבוץ עלומים, ("המשולש"), ואת אתר מגדל המים הנמצא בשדות.
במגדל בוצעו עבודות שימור ושיקום, תוך שמירה על מראהו הפגוע מהפצצות המצרים, במבנה שבעלומים משמשת קומת הקרקע את משרדי האירוח הכפרי וכאולם כנסים.
בקומה השנייה מוצגת תצוגת חפצים ותמונות מחיי "תורה ועבודה" של היישובים הדתיים הראשונים בנגב.
עיקרה של התצוגה הוא מיצג אור-קולי בשם: "ובחרת בחיים".
המיצג מתאר את ראשית ההתיישבות הציונית בנגב, את הקמת גוש הנגב של הקיבוץ הדתי, את הקרב מול המצרים ואת תוצאותיו הקשות בחיי אדם ובהרס שנגרם ליישוב.
בסיום המיצג מסופר איך השתקמה תנועת הקיבוץ הדתי ואיך חזר ושוקם גוש הנגב.
מרכז המורשת קיבל מעמד של אתר מורשת לאומי.
המרכז מקיים מגוון סיורים במרחב הסובב כמו, בעקבות נשים בנגב, הכרות עם אתרי מורשת בעוטף עזה, וסיורי פריחה במסגרת פסטיבל "דרום אדום".
בנוסף מקיים המרכז כנס שנתי בשיתוף המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל בנושאים הקשורים להתיישבות בנגב.
במלחמת העצמאות, (לאחר פינוי האימהות והילדים לתל אביב), נשארו להגן על הקיבוץ כשמונים חברים, מבני 17 ועד 40, מתוכם גם 20 נשים.במהלך הקרב הפציצו מטוסים מצריים את מגדל המים והמים ששטפו ממנו הציפו את תעלות הקשר והקשו על המגינים.
בתום יום קרב קשה, נסוגו המצרים משטחי הקיבוץ.
בארות יצחק ניצחה בקרב אך המחיר היה כבד: 17 נהרגו, 15 נפצעו וכל בתי הקיבוץ נשארו הרוסים.
בתום המלחמה, החליטו חברי הקיבוץ, לאחר לבטים, לשקם את עצמם בנקודה חדשה - במרכז הארץ.
החלטתם של אנשי הקיבוץ להקים את הקיבוץ במקום אחר התקבלה רק לאחר שמרכז התנועה החליט לשלוח גרעין נוסף להתיישב באתר שבנגב.
הגרעין שהגיע לבארות יצחק שבנגב נשאר שם כשנה ובסופו של דבר חבר לפליטי כפר עציון שהקימו את ניר עציון שבכרמל.
נס הקוממיות - השלילה והתיקון
בשנת תשט"ו, 1955 – שבע שנים לאחר מלחמת העצמאות, החלט להעניק ל-91 יישובים את "נס הקוממיות" - אות הוקרה, המוענק על ידי צה"ל במסדר צבאי ליישובים ומוסדות אשר לחמו במלחמת העצמאות.
הקריטריון המפותל שקבע משרד הביטחון לקבלת "נס הקוממיות" פורט במכתב ששלח שמעון פרס, המנהל הכללי של משרד הביטחון אל ח"כ יצחק רפאל ב ג' אייר תשט"ו: "יישובים אשר עמדו בפני התקפת כוח רגלי של האויב ו/או היו מנותקים מעל יתר היישוב בארץ במשך חודש ימים לפחות...בתנאי כי היישוב עודנו קיים".
המשמעות בקביעת הקריטריון לקבלת "נס הקוממיות", הייתה שמחצית מיישובי הקיבוץ הדתי שנאלצו להעתיק את מיקומם: כפר דרום, כפר עציון, משואות יצחק, עין צורים ובארות יצחק, יישובים שלחמו בגבורה וספגו אבדות כבדות, אינם זכאים לנס הקוממיות.
בטקס צבאי שנערך בבאר שבע קיבלו את נס הקוממיות עשרה יישובים מהנגב: רביבים, צאלים, סדום, נבטים, נירים, מבטחים, חצרים, גבולות, בארי ואורים.
(יישובים נוספים מהדרום קיבלו את נס הקוממיות בטקס שנערך בכפר המכביה).
בלטו בהיעדרם: כפר דרום ובארות יצחק.
חברי בארות יצחק שנלחמו בנגב בגבורה וקבעו את גבול המדינה, התקשו לעכל את העלבון.
בקיבוץ החדש נבנה מגדל מים תאום למגדל שבנגב ומדי שנה התקיים טקס זיכרון במגדל המים הישן שנותר בשדות נחל עוז.
לאחר מלחמת ששת הימים, ב-1969, הוענק נס הקוממיות לכפר עציון שחזר לאדמתו.בשנת 1981, לאחר פניות רבות, העניקה הממשלה, בראשות מנחם בגין, את נס הקוממיות לבארות יצחק ולישובים נוספים שנחרבו במהלך המלחמה וקמו מחדש.
ציוני דרך - תוכנית המורשת הלאומית
המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל - JNF בריטניה
משרד התיירות - החברה הממשלתית לתיירות
פרוגרמה והמסרה: רמי חרובי כתיבה, בימוי והפקה: רמי פיכמן ליווי אקדמי: ד"ר נחום ברוכי ז"ל
עיצוב גרפי: מיכל ברמן מערכי הדרכה: שרית אוקון עיצוב פנים ועיצוב אתר המגדל: אדר' דורון שגב ניהול מטעם עלומים: צביקי פורת.
בָּארוֹקַדָה הוא אנסמבל שהוקם בשנת 2007 על ידי קבוצה של נגנים סולנים שהשתלמו באקדמיות יוקרתיות למוזיקה עתיקה בחו"ל ושבו לישראל כדי להקים תזמורת בארוק אותנטית בישראל.
עם נגני בארוקדה נמנים בוני כלים המתמחים בבניית כלים תקופתיים ואף בנו את כלי הקשת המשמשים את נגני ההרכב.
המנהל המוזיקלי של הבארוקדה הוא עמית טיפנברון והמנכ"לית של הבארוקדה היא שלומית סיוון רוזן.
לבארוקדה קבוצת באסו קונטינואו גדולה ומגוונת, שמעניקה מצע עשיר ותומך לכלי הסופרן ולזמרים, ומצלול מיוחד וצבעוני להרכב כולו.
כפי שהיה נהוג בתקופת הבארוק, ההרכב פועל ללא מנצח.
לכל נגן יש קול משלו, והמוזיקה היא תוצר אורגני של דיאלוג מפרה בין הנגנים.
בדומה לאופן שבו התזמורת פועלת ללא מנצח, בארוקדה מתנהלת כקולקטיב: כל ההחלטות, מוזיקליות ואדמיניסטרטיביות, מתקבלות על ידי חבריה.
בארוקדה אינה מגבילה את עצמה לביצוע מוזיקה מתקופות הבארוק והרנסאנס, ומתנסה במוזיקה מתקופות שונות.
אחת ממטרותיה היא להפיל את המחיצות המקטלגות ומפרידות בין המוזיקה הקלאסית לבין סגנונות אחרים, מתוך תפיסה ש"קלאסיקה" היא תו היכר של איכות שחוצה גבולות גאוגרפיים, תקופות ותרבויות.
לבארוקדה סדרות מנויים במוזיאון תל אביב לאמנות, פסטיבל אבו גוש, מרכז וייל כפר שמריהו והחוג למוזיקה קאמרית בחיפה.
שלומית סיוון רוזן – כינור בארוק
דפנה רביד – כינור בארוק
רחל רינגלשטיין – כינור בארוק
איתן הופר – כינור, לאוטה, תיאורבו
טלי גולדברג – כינור בארוק
ג'נבייב בלאנשארד – חליל טרברסו
יובל שפירא – חצוצרת בארוק
שי קריבוס – אבוב בארוק
ענבר נבות – בסון בארוק
אופיר בן ציון – קונטרבס
יזהר קרשון – עוגב, צ'מבלו
עמית טיפנברון – כינור בס, ויולה דה גמבה
אופירה זכאי – לאוטה, תיאורבו
בארות בְּנֵי-יַעֲקָן או בני יעקן הוא שמו של מקום הנזכר במקרא כאחת מתחנות (ה-28 במספר) בני ישראל במסעם לאחר יציאת מצרים.
במדרש מבואר כי במקום הזה התרחשה מלחמה כבדה בין בני שבט לוי לבין אלו מבני ישראל שביקשו לחזור למצרים.
האתר נזכר מספר פעמים בתנ"ך, כולן בהקשר של תחנות בני ישראל במדבר.
כגון הנאמר בספר במדבר: .
בספר במדבר, כפי שהובא לעיל, נאמר שבני ישראל נסעו ממוסרות לבני יעקן, ואילו בספר דברים נאמר שנסעו מבני יעקן למוסרה: .
חז"ל ישבו את סתירת הפסוקים.
לפיהם, לאחר מיתת אהרן בהור ההר, נסתלקו ענני הכבוד שהגנו על העם, בעקבות סילוק ההגנה הזו פחדו בני ישראל ממלחמה עם מלך ערד, ורצו לחזור למצרים.
בני ישראל חזרו בפועל עד לבני יעקן, ומשם הלכו שוב למוסרה, עד שנלחמו בהם שבט לוי והחזירו אותם חזרה.
אמנם פרשנים אחרים ניסו ליישב את סתירת הפסוקים על פי הפשט:
הרשב"ם הסביר שמשמעות הפסוק "נסעו מבארות בני יעקן מוסרה" היא שבני ישראל נסעו מבני יעקן שליד מוסרה, או מבני יעקן, לשם הגיעו ממוסרה.
אבן עזרא כתב ש"בני יעקן" הוא מקום אחד, אך "בארות בני יעקן" הוא מקום אחר, והכוונה לקדש.
רמב"ן דחה את פירוש ראב"ע, וכתב ששמות מקומות ואנשים מופיעים באופן קבוע בצורות שונות מעט במקומות שונים בתורה.
לפיכך הציע ליישב את הסתירה בדרך אחרת, לפיה בחשמונה היו בארות, אך מאחר שבארות אלו שימשו את אנשי בני יעקן שהיו הולכים לאותן בארות על מנת להשקות צאנם נקרא המקום "בארות בני יעקן".
בארט אלברט ליליאנה דה ובר (בהולנדית: Bart Albert Liliane De Wever; נולד ב-21 בדצמבר 1970) הוא פוליטיקאי בלגי-פלמי, ראש ממשלת בלגיה מאז 3 בפברואר 2025.
מאז 2004 הוא מכהן כיו"ר מפלגת הברית הפלמית החדשה (בהולנדית: Nieuw-Vlaamse Alliantie N-VA), מפלגת מרכז - ימין שמרנית לאומית.
מ-1 בינואר 2013 מכהן דה ובר כראש עיריית אנטוורפן.
המפלגה בראשה הוא עומד היא הגדולה ביותר בבלגיה.
בבחירות של 2024 זכתה המפלגה שבראשה הוא עומד במרבית קולות הבוחרים, והוא מונה על-ידי מלך הבלגים להרכיב את הממשלה הפרדלית.
לאחר שהשיחות נכשלו, החזיר באוגוסט 2024 את המנדט למלך.
אחרי כמה שבועות קיבל שוב את המנדט להרכיב את הממשלה.
בפברואר 2025 הצליח להרכיב קואליציה הנקראת "ממשלת דה ובר".
דה ובר נולד במורצל, בפרובינציית אנטוורפן שבבלגיה.
דה ובר הוא נצר למשפחה פלמית.
סבא שלו היה חבר במפלגת הברית הפלמית הלאומית (מפלגה ימנית קיצונית, שבימי מלחמת העולם השנייה שיתפה פעולה עם הנאצים באופן רשמי).
בתחילת כהונתו כראש עיריית אנטוורפן, נשא נאום רשמי בטקס לזיכרון שואה, שבו התנצל על כך.
הוא למד בתיכון ממשלתי-נוצרי בעיר אדגם, והצטרף כחבר מן המניין באיגוד הנוער הפלמי הלאומי (Vlaams National Jeugdverbond - VNJ) ששם לעצמו מטרה לחזק את הזהות הפלמית, ולבדל את פלנדריה מבלגיה.
באיגוד הזה גם מילא אביו הנרי 'ריק' דה וובר, עובד רכבת, תפקיד ניהולי חשוב.
הוא סיים תואר בהיסטוריה באוניברסיטת לוון.
הוא למד קודם שנתיים משפטים, אך ללא הצלחה.
במהלך לימודיו היה חבר גם בצוות העריכה של האנציקלופדיה החדשה של התנועה הפלמית (Nieuwe Encyclopedie van de Vlaamse Beweging).
עד 1980 הוא התגורר בקונטיג, שם הייתה אמו, אירן טורפס, בעלת חנות מכולת, ולאחר מכן עבר לגור במורצל שבפרובינציית אנטוורפן.
לפני הבחירות היגר לאזור ברכם שבאנטוורפן, שם התמנה לראש העיר.
ב-2004 נבחר להנהיג את הברית הפלמית החדשה כמועמד יחיד להנהגה ברוב של 95%.
בבחירות באוקטובר 2012 נבחר לראשות עיריית אנטוורפן.
ב-2016 ביקר בישראל וחתם עם ראש עיריית חיפה, יונה יהב על הבנות לשיתוף פעולה.
ב-2019 הכניס את העיתונאי החרדי מיכאל פרייליך למפלגתו כדי לעודד את תמיכה של יהודים במפלגתו.
דה וובר מכנה את עצמו ליברל-שמרני ובעל דימוי מרכז-ימין, אידאולוגיה שאותה הביע גם בטורים שכתב בעיתונים "דה סטנדארט" (2004-2006 ו-2008-2013) ודה-מורגן (2006-2008).
הוא מעריץ של הפילוסוף האירי השמרני בן המאה השמונה-עשרה אדמונד בורק, ושל הפסיכיאטר ובעל הטור הבריטי אנתוני דניאלס, המוכר יותר בשם תאודור דאלרימפל .
לפי הפילוסוף הפוליטי ג'ייסון סטנלי, דה וובר הוא אמן ב"שנאת זרים מנומסת".
לעומת זאת, לפי מדען המדינה קרל דבוס, דה וובר אינו שונא זרים ואינו פופוליסט, למרות שחלק מעמדותיו (כגון אלה על מדיניות הגירה, ומעמד נפרד לפליטים מוכרים) "מורכבים מבחינה חוקית ומפוקפקפקים מבחינה מוסרית".
לפי הפרופסור למדיה דיגיטלית ופוליטיקה איקו מאלי, האידאולוגיה הפוליטית של דה וובר מורכבת מארבעה זרמים אידאולוגיים: אנטי-נאורות, נאו-ליברליזם, לאומיות פלמית והומוגניות:
אנטי-נאורות: דה וובר נותן מס שפתיים למושגים המרכזיים של הנאורות, כמו מושג השוויון והחופש, אולם לצד זאת סבור שיש לשמר את האומה האתנית ההומוגנית עם הסדר הקיים.
עולים חדשים יכולים להפוך לחברים בקהילה רק אם הם תומכים בזהות של אותה אומה אתנית ואם הם מקדמים ושומרים על הסדר המוסרי.
במונחים קונקרטיים, המשמעות היא שגם הדמוקרטיה וגם ערכי הנאורות של חירות ושוויון כפופים לאומה.
דה וובר מתייצב אפוא בעד הפרטי ונגד האוניברסלי, נגד מוסר קוסמופוליטי.
נאו-ליברליזם: אידאולוגיה שנייה בשיח של דה וובר היא הנאו-ליברליזם.
מצד אחד, דה וובר אכן תוקף את הנאו-ליברליזם מבחינת הממד האתי שלו, ודוחה את האינדיבידואליזם שהולך יד ביד עם הנאו-ליברליזם.
אבל כאשר דה וובר מביע את דעותיו על המבנה וההשפעה של המדינה וארגון הכלכלה, הוא משחזר את הרעיונות הנאו-ליברליים של פרידריך האייק, מילטון פרידמן ושל בית הספר לכלכלה בשיקגו, לפיהן המדינה צריכה להיות מינימלית ככל האפשר ולא להתערב כדי להביא לשוויון.
הלאומיות הפלמית: השפעה אידאולוגית שלישית היא עליית הלאומיות הפלמית.
ה-N-VA מציג מושג של לאום שהוא מכנה לאומיות אזרחית.
משמעות הדבר היא שגם אנשים שאינם פלמים יכולים להפוך לחלק מהאומה הפלמית באמצעות קורסי אינטגרציה והטמעה לערכי והנורמות של האומה: הזהות הפלמית.
דה וובר תומך בגלוי באיחודה מחדש של הולנד.
הוא אומר על ההולנדים והפלמים שהם "אותם אנשים ואותה שפה" .
הומוגניות: אידאולוגיה אחרונה שבולטת מדבריו של דה וובר היא האידאולוגיה של ההומוגניות.
מרכזי ברעיון זה הוא שחברה בריאה יכולה להתקיים רק אם יש מידה מספקת של הומוגניות.
בשיח של דה וובר, גיוון או הטרוגניות הם משהו שהופך את המדינה לבלתי ניתנת לשליטה ורק מביא עלויות.
ההתמקדות היא בשימור והפצת השפה הפלמית והערכים והסטנדרטים הפלמיים.
את אלו חייבים להעביר גם החדשים, רק אז הם יתקבלו בברכה.
רק אם עולים חדשים יעברו מבחן שילוב כולל מבחני שפה הם ייהנו מכל זכויותיהם.
רק אם הם דוברי הולנדית, הם זכאים להשמה בעבודה, דיור סוציאלי, שכר מחיה, וזכות הצבעה.
במהלך הנצחה לזכר קורבנות טבח שבעה באוקטובר, שנערכה באנטוורפן ב-2023, הצהיר דה ובר: "לא משנה איזו דעה אתם מחזיקים בסכסוך הישראלי-פלסטיני, ביום הזה יש רק צד אחד לבחור: זה הצד של ישראל, הצד של הדמוקרטיה והצד של האור - נגד כוחות העריצות וכוחות האופל.
אנו יודעים שיש להם זרוע ארוכה: הזרוע הארוכה של טהראן, של חזבאללה, של חמאס, מגיעה לרחובות אירופה".
לאחר שהנאום זכה להסתייגות מצד פוליטיקאים באנטוורפן שטענו ששני הצדדים צריכים לכבד את זכויות האדם, דה וובר הצהיר: "לקחתי צד נגד הטרור ונגד חמאס" והצהיר כי הוא "תומך בהפגנות תמיכה באזרחים פלסטינים בדרכי שלום".
פוליטיקאים אחרים תמכו בנאומו של דה ובר.
באוגוסט 2025, במהלך מסיבת עיתונאים משותפת עם נשיא גרמניה, התנגד להכרה חד-צדדית במדינה פלסטינית, והצהיר כי "הכרה במדינה פלסטינית יכולה להיות משמעותית רק בתנאים מגבילים מחמירים.
חמאס חייב להיעלם לחלוטין, צריכה להיות רשות פלסטינית אמינה, חייבת להיות הסכמה על גבולות, וישראל חייבת לקבל ערבויות ביטחוניות.
בלעדי זאת, אין טעם בהכרה".
במקביל הוא לא שלל סנקציות נגד ישראל, ואמר כי יבחן את הנושא.
האופוזיציה הבלגית האשימה את ממשלת דה ובר, בהיותה ה"ממשלה הפרו-ישראלית אי פעם".
דה ובר נותן ראיונות בארבע שפות: הולנדית, צרפתית, אנגלית, וגרמנית.
הוריו, לדבריו, עודדו אותו ללמוד צרפתית במהלך שנות בית הספר שלו.
ה-Vlaams Belang ניסה להכפיש את דה וובר על ידי פרסום תמונה משנת 1996 שבה נראה דה וובר לצד ז'אן-מארי לה פן מהחזית הלאומית הימנית הצרפתית, לקראת הרצאה למועדון הדיבייט הפלמי-לאומי באנטוורפן.
דה ובר הצהיר בתגובה כי "אין לו כל קשר עם הימין הקיצוני".
התמונה נחשפה באתר של פיליפ דה וינטר.
לאחר שהתפרסמו מחקרים עדכניים, לפיהם מועצת העיר אנטוורפן והמשטרה המקומית היו אשמים ברשלנות ושיתוף פעולה עם הכובשים הגרמנים במעקב ובמעצר של יהודי אנטוורפן במהלך מלחמת העולם השנייה, התנצל פטריק יאנסנס (פוליטיקאי בלגי מהמרכז-שמאל) בפני הקהילה היהודית בסוף אוקטובר 2007. דה וובר כינה זאת "התנצלות לשווא".
הצהרתו של דה וובר עוררה ביקורת רבה ופולמוס נרחב בעולם הפוליטי, ולאחר מכן התנצל בפני נציגי הקהילה היהודית.
במכתב פתוח כתב על טעות השיפוט שלו: "תקשורת פוליטית לא יכולה לסבול ניואנסים, תקשורת מדעית חיה על ניואנסים".
בסוף יוני 2011, הגן אנדרה גנטמן (פוליטיקאי יהודי במפלגתו של דה ובר, שאביו היה בין המגורשים בידי משטרת אנטוורפן למחנה ריכוז נאצי) על עמדתו של דה וובר וטען ש"זה לא מקובל לצבוע את כל המנגנון העירוני באותו מכחול".
באמצע אוגוסט 2008 דווח כי דה ובר מקבל אבטחה צמודה על ידי המשטרה הפדרלית בגלל איומים על חייו.
דה ובר נשוי, אבא לארבעה ילדים.
בארות עודד הן קבוצה של שבע בארות באפיק נחל עודד שב המרכזי, מדרום לחלק המערבי של מכתש רמון, מעט צפונה להר עריף ומזרחה להר לוץ.
מדובר באחד ממקורות המים הבודדים באזור, ועל כן היה בעל חשיבות מיוחדת לבדואים שחיו בו ונדדו בו.
שמו הערבי הוא ביר עידייד.
ברוב ימות השנה הבארות מכילות מים צלולים.
יש המזהים את המקום עם הר הדגד ששימש תחנה במסע בני ישראל במדבר, בדרכם לחניה ביוטבתה.
ליד הבארות צומחים כמה עצי אשל.
המקום שימש גם כאתר החניה השלישי עבור אנשי מסע ה-14 לאום רשרש בשנת 1945.
ב־8 במרץ 1949, במסגרת מבצע עובדה במלחמת העצמאות, נתקל כח של חטיבת הנגב בכח מצרי והתנהל קרב קצר.
לא ידועים פרטים נוספים על קרב זה.
מדרום לבארות ישנו ריכוז של קברים בדואים.
בקרב הבדואים נהוג לקבור את המתים בסמוך לצמתים ולמקומות מרכזיים, ככל הנראה על מנת להקל על עלייה לרגל ועל שימור הקברים.
בריכוז הסמוך לבארות נערמו אבנים מעל כל קבר, וערימות האבנים הוקפו במסגרת של אבנים גדולות יותר.
הקברים, בהתאם לנוהג המוסלמי, מופנים כך שפני הנקבר פונים אל מכה.
בארונס הוא מגזין/עיתון אמריקאי שבועי המוצא לאור על ידי חברת דאו ג'ונס, מחלקה ב-News Corp.
העיתון נוסד בשנת 1921 על ידי קלרנס בארון, כהוצאה אחות של הוול סטריט ג'ורנל, המסקרת מידע פיננסי בארצות הברית, התפתחות שווקים וסטטיסטיקה בתחום.
כל גיליון המוצא על ידי בארונס מספק סיכום של פעילות השווקים בשבוע היוצא, כמו גם חדשות, ותחזית לשבוע הנכנס.
העיתון כולל תכונות מיוחדות כדלהלן:
שבוע השוק – סיקור של פעילות השווקים בשבוע היוצא.
השולחן העגול של בארון – הודעות של משקיעים ידועים כגון ביל גרוס, מאריו גאבלי, אבי ג'וזף כהן, פליקס זולוף ומארק פבר.
דירוג הברוקרים הטובים ביותר – דירוג של החברות המספקות שירותי ברוקראז'.
קריטריוני הדירוג כוללים טכנולוגיית סחר, ניסיון, שמישות, ניידות, מגוון היצעים, שירותי מחקר, ניתוח תיקי דוחות, שירות לקוחות והשכלת שירות זה, ועלויות השירות.
יועצים פיננסיים מובילים – היועצים הפיננסים הטובים בארצות הברית.
המגזין נוסד על ידי חברת דאו ג'ונס ב-1921, ונקרא על שם קלרנס בארון, דמות שהשפיעה על הדאו ג'ונס וממייסדי העיתונות הפיננסית המודרנית.
חברת דאו ג'ונס מוציאה לאור בנוסף גם את הוול סטריט ג'ורנל.
בשנת 1990 העיתון החל להיות מודפס באופן חלקי בצבע, ובשנת 1996 הודפס בצבע מלא.
ב-7 במרץ 1994 הוצגה גרסה דו-חלקית של העיתון.
אתר העיתון, Barrons.com, הושק ב-1996 כחלק מאתר WSJ.com.
בראשית 2006 הושק העיתון כמוצר עצמאי, חודשים אחדים לאחר כנס היועצים הפיננסיים הראשון שקיים העיתון.
ב-2008, רכש העיתון את הארגון Winner's.
ב-2009, בארונס השיק את "פנטה" (Penta) כמדור חדש.
המדור מכוון לקהל יעד של אנשים עם נכסים בשווי של 5 מיליון דולר לפחות, עם ייעוץ פיננסי.
בארט מגי היה כדורגלן אמריקאי, ששיחק בעמדת החלוץ והכנף השמאלי.
השתתף במונדיאל 1930 עם נבחרת ארצות הברית.
בארט מגי נולד ב-30 באפריל 1899 באדינבורו שבסקוטלנד.
אביו, ג'יימס מגי, היה כדורגלן בקבוצה היברניאן ומאמן בהארט אוף מידלות'יאן.
מגי, אמו ואחיו ג'ימי שהיה גם כן לכדורגלן היגרו לארצות הברית והתאחדו בשנת 1912 עם אביו שגר בפילדלפיה שבפנסילבניה.
לאורך כל הקריירה שלו ב-ASL שיחק ב-350 משחקי ליגה בהם כבש 127 שערים, כשרובם הגיעו כאשר שיחק בעמדת הכנף השמאלי.
בשנת 1986, לאחר מותו, הוכנס מגי להיכל התהילה האמריקאי בכדורגל.
במדים הלאומיים של ארצות הברית ערך מגי שלוש הופעות, כולן במסגרת מונדיאל 1930. במשחק הפתיחה של הנבחרת בטורניר כבש את השער הראשון, בניצחון 0–3 על בלגיה.
את הטורניר סיימה ארצות הברית במקום השלישי, מיקום השיא בהיסטוריה שלה במונדיאל.
הבארט REC10 הוא רובה חצי-אוטומטי בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו תוצרת חברת הנשק בארט שנועד לשמש כרובה קלעים וכרובה צלפים חצי-אוטומטי.
השם REC הוא ראשי תיבות של Reliability-Enhanced Carbine, "קרבין עם אמינות משופרת".
הדיוק של הבארט REC10 הוא כ-0.75 דקת קשת.
בבדיקה במטווח המקבץ הטוב ביותר שלו היה של 0.65 אינץ' בירי ל-100 יארד, השקול ל-0.65 דקת קשת.
הבארט REC10 נכנס לשירות ביחידה הרב-ממדית ב-2020 וביחידות מובחרות בצה"ל ובסיירות חיל הרגלים ב-2021 במטרה להחליף את רובי ה-SR-25 Mk 11 השחוקים בתפקיד של רובה צלפים חצי-אוטומטי.
באותה שנה הוא נקלט גם בימ"ס, יחידות המסתערבים של משמר הגבול.
ב-28 בספטמבר 2022, במהלך מבצע שובר גלים, צלף ימ"ס חיסל מחבל פלסטיני בירי מטווח 710 מטר באמצעות הבארט REC10. החיסול תועד במצלמת אבטחה והפך לוויראלי.
הבארט REC10 זכה לחוות דעת וביקורות טובות מצלפי צה"ל, והופעל גם במלחמת חרבות ברזל.
בשימוש על ידי יחידות מובחרות של צה"ל וכל חטיבות החי"ר
(יחידות המסתערבים של משמר הגבול)
(היחידה הלאומית ללוחמה בטרור של משטרת ישראל)
בּארט דֶנטוֹן אֶהרמָן הוא חוקר מקרא אמריקני, פרופסור הקתדרה ע"ש ג'יימס איי.
גריי למדע הדתות באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
אהרמן מתמחה במחקר אודות ישו ההיסטורי ונצרות קדומה.
אהרמן נולד בעיר לוֹרֶנס שבמדינת קנזס למשפחה אפיסקופלית אדוקה למדי.
בגיל חמש עשרה, החל להשתתף בפעילויות של התנועה האוונגליקלית "נוער למען ישו" (YFC).
הוא עזב את הכנסייה הליברלית בה חונך והפך לפונדמנטליסט נוצרי.
ב-1973 החל ללמוד במכון מוּדי למקרא שבשיקגו, מעוז אוונגליסטי, בו למד בין השאר את יסודות מחקר נוסח הברית החדשה, מזווית שמרנית ומחמירה שהייתה מחויבת לנכונותו המוחלטת והמילולית של הטקסט.
לאחר שלוש שנים החליט אהרמן לנסות לפתח קריירה באקדמיה החילונית, ולשם כך עבר למכללת וויטון, מוסד אוונגליסטי ליברלי יותר בעיר.
במקביל לתואר בספרות אנגלית, למד יוונית קוינה.
עיסוקו המעמיק בביקורת המקרא הביא אותו לשאלות אמוניות לגבי כתבי-היד המקוריים של הברית.
עם קבלת התואר הראשון בוויטון ב-1978, הוא החליט להשתלם בתחום תחת פרופ' ברוס מֶצגֶר, מגדולי מבקרי נוסח הברית החדשה.
אהרמן עבר ללמוד עם מצגר בסמינר התאולוגי הפרסביטריאני פרינסטון בניו ג'רזי, מוקד של ליברליזם נוצרי.
בשנתו הראשונה בסמינר חווה משבר אמוני, עזב את האוונגליזם ושב לכנסייה האפיסקופלית.
הוא השלים תואר שני בתאולוגיה ב-1981, ודוקטורט (שעסק בדידימוס סגי נהור) ב-1985, שניהם magna cum laude.
עם סיום לימודיו לימד במשך כארבע שנים באוניברסיטת ראטגרס, וב-1988 נכנס למחלקה למדע הדתות של אוניברסיטת צ'אפל היל.
הוא התקדם עד ראשות המחלקה, אותה קיבל ב-2000 ובה כיהן שש שנים.
ב-2003 קיבל את קתדרת ג'יימס איי.
בנוסף לפעילותו באוניברסיטה, שימש כעורך בכתבי-עת מדעיים רבים: בין היתר, הוא אחד העורכים הראשיים של Vigiliae Christianae בהוצאת בריל והעורך לענייני נצרות קדומה באנציקלופדיה להיסטוריה עתיקה של הוצאת ויילי.
מעט לפני שנת 2000 עזב את הנצרות (לפי עדותו, עקב שאלות מוסריות לגבי עקרון הסבל שאינן קשורות למחקרו המדעי) ונעשה אגנוסטי.
נשוי לשרה בקווית, פרופסורית לאנגלית ולתיאטרון, ואב לבן ובת.
הטענה העיקרית שאהרמן הציג בעבודותיו המחקריות, שהופיעה כבר בחיבורו Orthodox Corruption of Scripture מ-1993, היא שהטקסטים המקוריים של הברית החדשה במאות הראשונה והשנייה היו לא-אחידים עד כדי חוסר יכולת למצוא נוסח מקורי, עקב כך שהועתקו לא על ידי סופרים מומחים אלא בידי פשוטי עם בעלי השכלה מוגבלת.
כמו כן, הם עברו עריכה מגמתית נרחבת בידי מי שכינה "פרוטו-אורתודוקסים" – אבות הכנסייה המוקדמים, שיד יורשיהם ותלמידיהם הייתה על העליונה בוועידות הגדולות של המאות הרביעית והחמישית.
קבוצה זו, בראייתו, הייתה רק מתמודדת אחת על הבכורה במאות השנייה והשלישית, ואף לא הייתה מגובשת.
התורות הנוצריות שהביסה והכתבים שגנזה נחשבים בעיניו ל"נצרויות אבודות" ול"כתבי קודש אבודים".
הדקויות הנוגעות לתזה שלו עוררו דיונים נרחבים באקדמיה.
חוקרים אחרים סברו שהוא מפריז בהמעטה בערכם של הסופרים הקדומים, בהיעדר הגיבוש או המסורת של הפרוטו-אורתודוקסיה, ובאיכות הקישורים שהוא עורך בין כתבי-היד לבין התנועות שפעלו בנצרות בשעתו.
אהרמן היה מעורב גם בדיונים פרטניים רבים הנוגעים לביקורת נוסח הברית החדשה: בין היתר, הוא אחד המלומדים היחידים הסוברים שייתכן ו"אלוהים" ב א':א' היה לא-מיודע במקור, והתייחס לטבע אלוהי כללי ולא לאלוהים ממש, ושהשינוי בנוסח נערך על ידי אורתודוקסים בעת המחלוקת האריאנית.
הוא ערך יחד עם מורו מצגר את המהדורה הרביעית (יצאה ב-2005) של The Text Of The New Testament, אחד הספרים הקלאסיים בתחום ביקורת הברית החדשה, וכתב מאות מאמרים בנושאים מגוונים.
הוא כתב גם מספר ספרי לימוד המשמשים באוניברסיטאות להוראה.
אהרמן זכה לתשומת לב תקשורתית וציבורית בשל הפצת דעותיו אלו בספרים פופולריים, כמו Misquoting Jesus שיצא ב-2005 והביא את עיקרי עבודתו במתכונת נגישה לקורא הממוצע.
הספר עורר את חמתם של מלומדים אוונגליסטים.
עקב פרסומו בתחום, הוא מרואיין רבות ומרבה להופיע בקהל.
בין היתר, קיבל ב-2014 את פרס הקרן האמריקנית לחופש מדת על תרומתו להפצת ספקנות ועל עימותיו הפומביים עם אוונגליסטים ושמרנים דתיים.
בארט ניוקופ (בהולנדית: Bart Nieuwkoop; נולד ב-7 במרץ 1996 בברגן אופ זום שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת פיינורד מליגת העל ההולנדית.
ניוקופ גדל במחלקת הנוער של פיינורד מליגת העל ההולנדית.
ב-4 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-1 על דה חראפסחאפ במסגרת הליגה.
בסך הכל ערך 60 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-30 באוגוסט 2019 הושאל ניוקופ למשך עונה אחת לווילם II מליגת העל ההולנדית.
בסך הכל ערך 17 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-30 באפריל 2021 חתם ניוקופ על חוזה לשלוש עונות ברויאל אוניון סן-ז'ילואז, העולה החדשה לליגת העל הבלגית.
ב-25 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על אנדרלכט במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-6 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-0 על שרלרואה במסגרת המחזור ה-14 בליגה.
ב-10 באוגוסט 2023 חתם בפיינורד.
בארט פרינדס (בהולנדית: Bart Vriends; נולד ב-9 במאי 1991 באמרספורט שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ספרטה רוטרדם מליגת העל ההולנדית.
פרינדס החל את הקריירה המקצוענית שלו בגו אהד איגלס, תחילה כמושאל מאוטרכט, ולאחר מכן בחוזה קבוע.
ב-1 ביולי 2016 חתם פרינדס בספרטה רוטרדם.
בארט אדוארדס הוא שחקן בריטי.
אדוראדרס נולד בגילדפורד, סארי בשנת 1989. הוא למד בבית הספר לאמנויות הבמה "Tring Park" ולאחר מכן למד משחק בבית הספר לתיאטרון בריסטול אולד ויק.
אדוארדס החל את הקריירה שלו בשנת 2008 כששיחק באופרת סבון בריטית "איסטאנדרס".
בשנת 2011 הופיע בפרק בסדרה "נפגעים".
בשנת 2012 הופיע בתפקיד משנה במיני-סדרת הטלוויזיה "Leaving".