tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוקטובר 1951 היה לטייס השני בחיל האוויר (לאחר מוטי הוד) שיצא לאנגליה לקורס הסבה למטוסי סילון של חיל האוויר המלכותי.
הוא הוסמך למטוסי מטאור 7 דו מושביים ולאחר מכן למטוסי מטאור 8 החד מושביים, כמו כן עבר קורס מדריכי תקיפה.
הוא שב לישראל בפברואר 1952 וחזר לפקד על טייסת 105. מפקד חיל האוויר, חיים לסקוב, הטיל עליו למסד ולהעביר גם קורס מדריכי תקיפה, שהחל באפריל 1953. בהנהגתו החל הדגש על אימוני מקלענות, והוקמה בבסיס רמת דוד מעבדת פיתוח לסרטי צילום ששימשו לניתוח הממצאים מהאימונים.
ביוני 1953 הקים יחד עם סגנו בני פלד את טייסת הסילון הראשונה.
בתקופתו נולד המושג ה"סבב", בו מכשירים בזריזות מטוס שחזר מגיחה לקראת גיחה נוספת, כולל תדלוק, חימוש, מילוי חמצן וביקורת לפני טיסה.
כמו כן הכניס למשטר האימונים את המושג "יום קרב", יום בו נכנסה הטייסת כולה לכוננות כדי לבצע משימת אימון וכנגדה הופעלו טייסות וכוחות אחרים.
ערב מבצע קדש פיקד על קבוצת טייסים שנשלחה לצרפת להביא לישראל מטוסי מיסטר 4 במסגרת מבצע יונה.
במבצע קדש עצמו מילא את מקומו של בני פלד בפיקוד על טייסת 101, לאחר שפלד נטש את מטוסו.
הוא הוביל רביעייה של מטוסי מיסטר שהטביעה אוניית משא מצרית בסמוך למצרי טיראן בים סוף.
בדצמבר 1956 הקים מחדש את טייסת 109 שנקראה בתחילה "טייסת המיסטר הצפונית" ואחר כך "טייסת העמק", ופיקד עלייה עד 1957. הוא למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ומונה לסגן מפקד בסיס רמת דוד, ובמרץ 1958 מונה למפקד הבסיס.
בספטמבר 1963 מונה למפקד בסיס תל נוף וכיהן בתפקיד עד למאי 1965. בתקופתו בפיקוד החל בהקמת מערכת תדלוק מרכזית ולעמדות תחמוש בסמוך לכל אחת מטייסות הקרב, על מנת להעלות את כשירותן המבצעית.
בנובמבר 1965 מונה לראש מחלקת אוויר ושירת בתפקיד זה במלחמת ששת הימים כסגנו של מפקד חיל האוויר, מוטי הוד.
היה שותף לניצחון הגדול של החיל בעקבות ההוצאה לפועל של מבצע מוקד.
השתחרר משירות הקבע בדרגת אלוף-משנה בקיץ 1967.
לאחר שחרורו עבד כטייס בחברת אל על במשך 16 שנים.
בתחילה שימש טייס משנה במטוסי בואינג 707 ו-720B, עבר הסבה לבואינג 747, מטוסים אותם הטיס עד לפרישתו לגמלאות ב-1983. היה מבולטי הפעילים בענף הדאייה בישראל, מחלוצי הפעלת הדאונים הפרטיים, הביא דאונים מתקדמים לישראל ובנה דאונים ומטוסים בעצמו.
הרב מנחם בנימין פומרנץ (ביידיש: פאמעראנץ; תרמ"ז, 1887 - י"ב בכסלו תש"ב, דצמבר 1942) היה רב ופוסק הלכה, רבן של הקהילות היהודיות הנריקוב ודלוגושיודלו שבפולין.
מנחם בנימין פומרנץ, נולד בשנת תרמ"ז (1887), לרב מרדכי גבריאל, מנכבדי חסידי גור בוורשה, ולרבנית תמר.
בצעירותו אובחן ככישרוני ונשלח ללמוד תורה בישיבתו הנודעת של הגאון רבי רפאל זאב סוקולוב, שהקנה לו את דרך הלימוד של רבו האבני נזר מסוכטשוב.
לאחר שאובחן כמחונן ומהיר תפיסה, קבע עמו ראש הישיבה לימוד אישי בחברותא.
כך נסללה דרכו ללימוד אישי ומשותף עם גאון וורשאי נוסף, הרב פתחיה הורנבלאס מחבר פורה של כמה ספרי הלכה ועיון נחשבים שהתרשם מבקיאותו של העילוי הצעיר והכשירו לרבנות.
קשריו עם רבני ורשה הוציאו לו מוניטין ובהמשך נבחר כחתן בתו של הרב נפתלי יוסף פריינד רבה של העיר רוז'אן ומחבר הספר פני לוי.
את השנים שלאחר החתונה, עשה סמוך על שלחן חתנו, שאף דאג לו להיתר הוראה ולסמיכה לרבנות מגדולי פולין
שנים מועטות לאחר נישואיו, נבחר לכהן ברבנות העיירה הערניקוב, שם כיהן תקופה קצרה עד שבסביבות שנת תרפ"ד, בסיוע חותנו הרב מרוז'אן, נבחר לכהונת הרבנות בעיירת הקייט הסמוכה דלוגושיודלו, שבכהונתה נשא עד להריגתו על ידי חיילי הגסטאפו.
בדלוגושיודלו הטביע חותם עמוק, כאשר לצד דאגתו לביסוס צורכי הדת כמו שחיטה, כשרות, עירוב, מקווה וחברה קדישא, אף דאג באופן אישי למוסדות חינוך לבנים ובנות.
את רבנותו נהג ברמה והשתמש במוטיבים שראה אצל חותנו ברוז'אן.
בעיקר הוכר כלוחם שמרן, שנהג בתקיפות נגד גורמי החילון ופעילי המפלגות שרבו אז בדלוגושיודלו.
מורכבות האוכלוסייה היהודית שהתפלגה למפלגות רבות, אילצה אותו ללחום בחירוף נפש על מנת להקים מערכת חינוך חרדית לבנים ולבנות.
במסגרת פעילותו הקים את סניף בית יעקב לבנות.
כמו כן התמסר באופן אישי ללמד תורה את בני הקהילה הצעירים, והיה קובע לימוד קבוע וחינמי עם עשרות בחורים שלמדו עמו באופן פרטי.
בנוסף היה מוסר שיעור יומי בפני בעלי הבתים שבקהילה, במסגרת הדף היומי.
בתיאורים שנשתמרו מזיכרונות בני הקהילה, מתוארת דמותו הקמאית של הרב, שבדרך כלל היה יושב בבית המדרש או בביתו, מוקף בצעירים רבים שעוטרים אותו והוא מלמדם תורה והלכה.
אך בכל פעם כשנדרש לסייע למישהו מבני הקהילה, היה סוגר את ספרו וממהר לסייע.
בכתביהם גם מצוינת הדומיננטיות והמרכזיות שלו בעיני כל החוגים, שלמרות היותו חסיד גור תלמידו של רבי אברהם מרדכי אלתר מגור, היה נערץ על כל בני הקהילה מכל החוגים.
הוא היה קובע תפילות בבית הכנסת העירוני, ואף היה מוסר את שיעורו הקבוע בדף היומי בשטיבל של חסידי אמשינוב.
ובהיות דלוגושיודלו עיירת קייט שהזדמנו אליה רבנים ואדמו"רים רבים מכל רחבי פולין, היה הרב מתרועע עמם וזוכה להכרה חוצת גבולות.
הנהגתו ואהבתו לבני קהילתו, באו לידי ביטוי הרואי בפרוץ מלחמת העולם השנייה, עם הכיבוש הגרמני בראשית שנת ת"ש.
באותם ימים קשים המשיך הרב לדאוג לרווחתם של בני הקהילה ושל מאות הפליטים שגדשו אותה בעיקר מרוז'אן הסמוכה, שאף חלק עמם את ביתו ואת חפציו האישיים.
בעצמו יצא אל המאפיות והתרים לחמים עבור הפליטים שגדשו את העיר.
בעיקר נרשמה דרשתו האחרונה שמסר לבני הקהילה, בשבת לפני אמירת הסליחות כאשר האיץ בבני הקהילה ועוררם לתשובה בקריאתו אליהם
את הימים הנוראים של אותה שנה, ת"ש (1939), עוד הספיק הרב לחגוג עם בני קהילתו.
כך הנהיג את הקהילה בימי ראש השנה, יום הכיפורים, סוכות ואף הספיק לנהל את תפילת הושענא רבה.
אך מיד לאחריה פרצו חיילי הגסטפו, שהזהירוהו שיורה לסלק את כל הפליטים שבאו מחוץ לעיר.
אך הוא נמנע מלעשות כן.
למחרת ביום שמיני עצרת רוכזו אלפי היהודים שהוזהרו לעבור את הגבול לרוסיה בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולטוב.
שם, לאחר נדודים וטלטולים, נרצח על ידי הנאצים, בי"ב כסליו תש"ב בעיר סלונים שבבאלרוס.
יחד עמו נרצחו אשתו הרבנית אלטע יוכבד, בנו אברהם יעקב, ובתו איטה.
היחיד ששרד מכל בני המשפחה, הוא בנו הרב ישראל יצחק פומרנץ שהוגלה לסיביר וממנה נחלץ.
את סיפור הישרדותו, כמו סיפור מות אביו ובני משפחתו, פרסם בספר עם שרידי חרב בשם העט איציק הדר.
נכדו הוא הרב מנחם מנדל פומרנץ מראשי עוז והדר.
אף על פי שהיה רב ופוסק מפורסם בקהיליית הרבנים הפולנים, ואף היה חבר אגודת הרבנים בפולין, והעמיד תלמידים רבים, ואף הכשיר רבנים רבים והסמיכם לרבנות, כמעט שלא נותר מפסקיו בכתובים.
אך לעדות בני משפחתו, הוא היה מחבר פורה שהעלה חלק נכבד מחידושיו על גבי הכתב, אלא שנמנע מלפרסם אותם בדפוס כשהוא מנמק בענווה .
ואולם לעדות בנו, בטרם צאתו את דלוגושיודלו הטמין את כל כתביו בחצר ביתו במקום מסוים תחת העץ.
אלא שחיפוש מאוחר העלה שהכתבים אבדו.
תשובה הלכתית בודדה ששיגר לשוחט של מקוב הפולנית, הרב אלתר בן ציון ריבקו, פורסמה בספרו זבח תודה ושם דרך והיא עוסקת בשאלה בענייני טרפות וכשרות ומעידה על רוב גאונות.
מנחם גפן (19 במרץ 1930 – 12 בפברואר 2016) היה צייר וקריקטוריסט ישראלי.
מנחם גפן נולד בשנת 1930 בשם מנחם ויינברג וגדל בקריית חיים, חיפה.
במהלך מלחמת העצמאות נפצע בקרבות מלכיה.
לאחר המלחמה החל ללמוד ב"בצלאל החדש" בירושלים.
לפרנסתו עסק בציור קריקטורות עבור עיתונים שונים כגון "דבר השבוע" וכתיבה ואיור בעיתון "במחנה".
בנוסף עסק גם בעיצוב גרפי.
ציוריו המוקדמים התקרבו אל ה"ריאליזם החברתי", שאפיין אמנים כיוסי שטרן, גרשון קניספל ואחרים.
בשנת 1957 הציג לראשונה תערוכת יחיד.
אשתו הראשונה הייתה שוש פז (שושנה פזי, לימים שושנה דודאי, ציירת ואומנית מכפר יחזקאל) ואשתו השנייה הייתה אישה בשם אביבה.
בשנת 1959 נסע לפריז, צרפת, שם השתלם בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות.
בפריז נישא לעדה, ישראלית שעבדה בשגרירות ישראל בפריז.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 עבר להתגורר בלונדון, אנגליה.
בין השנים 1973–1976 היה נשוי לשחקנית דיאנה ריג.
בשנת 1987 נישא לג'ודי, מומחית לשיווק ועיצוב.
בשנים 1978–1979 יצר את "מחזור החיים היהודיים" עבור פתיחת אולם "עמי אסיה" במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע בניו יורק, ארצות הברית.
בשנת 1988 שב להתגורר בישראל.
אך רק לזמן קצר בהמשך העתיק את מקום מגוריו לצרפת, שם חי עם אשתו ג'ודי.
אורן, ברוך, "עלילות ראשונים", ספריית דן חסכן, תשכ"ה, 1965
ברנשטיין דב, בית ספר לממציאים: כל אמצאותיו של פוטי והמכשירים שעשה במו ידיו, תל אביב: עם עובד, תשכ"ה
דפו, דניאל, רובינזון קרוזו, תל אביב: עם עובד, תשל"א 1970
דרוקר, ירמיהו, סבא מנדלי, חיפה: י' מדר, 1975
ורמן, נחום, חגי ישראל ומועדיו, ירושלים: אחיאסף, 1964
ורמן, נחום, חגי ישראל ומועדיו, ירושלים: אחיאסף, 1967 (מהדורה מורחבת)
פרקר, ריצ'רד, הנער מספרד, תל אביב: עם עובד, (תשכ"ו)
רוזן, אברהם, אלף מלים ועוד רבבה: עברית למשתלמים, ירושלים: אחיאסף, 1967
ריך, בנציון, עברית לעם: ראשית הקריאה והכתיבה, ירושלים: ר' מס, (c1960)
נחשב בעדה החרדית לסמכות הלכתית ומקצועית בתחום.
ספר "תיקון קוראים" שהוציא לאור הפך לאב-טיפוס של מרבית ספרי התורה בימינו.
נולד במינכן שבגרמניה לדוד ולהנדל.
בהיותו בן עשר עלה עם הוריו לארץ ישראל ומשפחתו התגוררה בפרדס חנה.
לאחר מכן עברה לירושלים, שם למד אצל הרב יוסף צבי דושינסקיא.
התקרב גם לאדמו"ר הרב אהרון ראטה בעל ה'שומרי אמונים', שהיה לרבו המובהק.
לאחר פטירתו הפך לחסיד של חתנו הרב אברהם יצחק קאהן, בעל 'דברי אמונה', שייסד את חסידות תולדות אהרן.
ולאחר פטירתו עבר לחסידות תולדות אברהם יצחק.
לאחר נישואיו החל לעסוק במלאכת הסת"ם.
במשך כחמישים שנה שימש כסופר של 'בד"ץ העדה החרדית'.
הרב יצחק יעקב וייס - גאב"ד העדה החרדית מזכיר את דעתו בענייני סתם בספריו 'מנחת יצחק'.
הוא כתב כ-26 ספרי תורה, ובכללם ספר התורה של האדמו"ר מתולדות אהרן.
שימש גם כבעל קורא של האדמו"ר.
מסר שיעורים בהלכות סת"ם, ופרסם מאמרים בנושא.
הוציא קונטרס על ספר "משנת סופרים" של הרב ישראל מאיר הכהן.
בשנת ה'תשע"ה הוציא את הספר "מנחת הסופר" - חידושי דינים ופלפולים בדיני סת"ם.
השתתף במשמרת הצניעות בשכונת מאה שערים ובמאבקי דת שונים, ואף נעצר עקב כך.
נפטר בן 89, בשבת שלח לך, כ"ג בסיוון ה'תשע"ז.
הלווייתו נערכה במוצאי שבת, והוא נקבר בהר הזיתים.
מנחם דב דגוט (Merton B.
Dagut, Menachem Dagut; 16 בינואר 1921, מנצ'סטר, אנגליה – 1 בנובמבר 1987, חיפה) היה מראשוני הסגל האקדמי של אוניברסיטת חיפה, לימים פרופסור חבר בחוג לאנגלית.
ביסס את לימודי הדיסציפלינה הבלשנית במיוחד בהיבטים השונים של הניתוח המעמת (contrastive analysis) של אנגלית ועברית, תורת התרגום, לכסיקוגרפיה ושימושי בלשנות בהוראת אנגלית לדוברי עברית.
בילדותו עברו הוריו לקיימברידג' כדי לנהל שם פנימייה לנערים יהודים בשם "הילל האוס" (Hillel House).
הנערים למדו בבית הספר התיכון העצמאי Perse School.
בגיל שמונה עשרה, קיבל מלגה ללימודים בוודהאם קולג' , אוקספורד ולמד שפות קלאסיות.
ב-1941 בימי מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי ושירת כקצין תותחנים.
יחידתו נשלחה לחזית היפנית אחרי שעברה אימונים ביבשת אפריקה.
בציילון (היום סרי-לנקה) חלה בפוליו והוחזר לאנגליה באונייה דרך מומבסה.
הוא החלים חלקית מן המחלה אך נשאר נכה לשארית חייו.
ב-1946 חזר לספסל הלימודים ב-Wadham Colleg לפקולטה לשפות שמיות.
למד עברית וערבית וסיים את התואר השני בהצטיינות.
בשנים 1949–1951 לימד עברית באוניברסיטת לידז, שם גם גמלה בלבו ההחלטה לעלות לארץ ישראל.
דודו מצד אמו, סר לאון סימון (Sir Leon Simon), היה ממנהיגי הציונים בבריטניה.
דגוט השתתף בשיח הציוני שהתקיים במשפחתו וב-1951 עלה לארץ עם אשתו ובתו הבכורה.
במשך שנתיים ניהל את הפנימייה בבית הספר התיכון החקלאי בפרדס חנה.
מ-1953 עד 1967 היה מחנך ומורה לאנגלית בבית הספר הריאלי בחיפה.
רבים מתלמידיו הוקירוהו והיו גם כאלה ששמרו עמו על קשר שנים רבות אחר-כך.
עם הקמת אוניברסיטת חיפה ב-1963 חזר לתחום הבלשנות והחל ללמד בחוג לאנגלית.
ב-1972 סיים את עבודת הדוקטורט באוניברסיטה העברית.
היה מרצה בכיר בחוג ומילא תפקידים רבים באוניברסיטה, ביניהם ראש החוג לאנגלית, חבר בוועדות שונות ויועץ אקדמי ביחידה לגישור הפערים.
בנוסף, היה חבר הוועדה המרכזית של האגודה הישראלית לבלשנות שימושית (איל"ש).
באותן שנים היה גם מרצה בכיר בסמינר "אורנים" לסטודנטים שהתעתדו להיות מורים לאנגלית בבתי הספר.
הקורסים שלו הקנו לתלמידים ידע תאורטי בבלשנות עם יישומים מעשיים מיידיים.
באותה שנה יצא לאור המילון המלא שלו: מילון אנגלי-עברי / עברי-אנגלי של העברית הישראלית בת זמננו.
מילון זה הביא לראשונה את ההתפתחות הלשונית הטבעית שחלה בשפה העברית עד לאותו זמן.
עריכת המילון ליוותה את דגוט לצד עבודתו האקדמית; בתחום חקר התרגום נחשב דגוט למי שטבע את המונח "מחסר סמנטי" (Semantic Void), ומאמריו בנושא, בעברית ובאנגלית, נלמדים בקורסים לבלשנות ולתרגום.
דגוט שלט בשפות רבות: אנגלית, עברית, ערבית (ספרותית ומדוברת), סוואהילי, יוונית עתיקה, לטינית, צרפתית, גרמנית ולמד גם רוסית ויפנית.
תלמידיו וחבריו לאקדמיה ראו בו מורה דגול ואדם מיוחד באנושיותו.
מילון בסיסי עברי-אנגלי (עם ד"ר ר' בלגור).
מילון אנגלי-עברי / עברי-אנגלי של העברית הישראלית בת זמננו.
A Linguistic Analysis of Some Semantic Problems (תרגום עברי-אנגלי: ניתוח בלשני של כמה בעיות סמנטיות).
"המטאפורה כבעיה מיוחדת בתרגום: ניתוח סמאנטי המבוסס על דוגמאות של תרגומים מעברית לאנגלית." הספרות, 19-18 (דצמבר 1974): 136-120.
"המחסר הסמנטי (Semantic Void) כבעיית תרגום מעברית לאנגלית." בתוך: רפאל ניר ובן-ציון פישלר (עורכים), כלשון עמו: אסופת מאמרים בבלשנות שימושית, מוקדשת לחיים רבין במלאת לו שישים שנה.
"מחסרים סמנטיים וגבולות התרגומיות." בתוך: ל.
דייוויס ואחרים (עורכים), עיונים בבלשנות ובסמיוטיקה קובץ מאמרים לזכרו של מרדכי בן-אשר ז"ל.
משרד החינוך והתרבות ואוניברסיטת חיפה.
Ltd, 1958. פני עולם המקרא" (4 כרכים), ירושלים: הוצאת החברה הבינלאומית להוצאה לאור י.מ.
מנחם דור (קלוגהויפט; יולי 1901 – 16 במרץ 1998) היה זואולוג ישראלי.
חקר גם מורפולוגיה וגם התנהגות בעלי חיים, וסבר כי תוקפנות אינה מצויה בקרבם בתנאים נורמליים.
כנער, הושפע מהשקפותיהם של קרופוטקין ושל פרודון, אותם ניסה לשלב עם הציונות.
מנחם ישעיה שמואל קלוגהויפט נולד בט"ו באב ה'תרס"א (1901) בגליציה, אז תחת שילטון אוסטריה, לרחל לבית רוטנברג ודוד קלוגהויפט.
הוא ביקר לראשונה בארץ בגיל 19, לאחר שהתנגדות הוריו לכך הוסרה בשל שביתת רעב.
בביקור ראשון זה עבד בחקלאות בפתח תקווה, אך חש ניכור מחילוניותם ובורגונתם של עמיתיו.
בתחילת שנות ה-30 עלה לארץ ישראל.
בשנת 1935 נסע ללמוד זואולוגיה באוניברסיטת סורבון בפריז ביחד עם חברתו (לימים אשתו) המשוררת מירי דור (1910–1945) (בתם של פנינה ויחיאל היילפרין ואחותם של יונתן רטוש ועוזי אורנן).
עם שובו לארץ ישראל היה חבר קיבוץ גניגר, שם גם ערך מחקרים בזואולוגיה.
אחרי פטירת אשתו, המשיך להיות חבר קיבוץ וחוקר טבע, והקים בגניגר ביתן למחקר על עכברי שדה (1947).
לאחר קום המדינה עזב את הקיבוץ ועבר לגור בחיפה, שם המשיך במחקריו והקים על הכרמל, בגן האם, גן חיות קטן.
כעבור שנים נשא לאישה את חברתה של מירי דור, הסופרת והמחנכת רבקה דוידית (1908–1970).
דור היה בין מייסדי מכללת בית ברל, בשנת 1954 בנה את מכון הטבע במכללה ולימד שם.
עוזרו היה הזואולוג יגאל סלע.
כעבור עשרות שנים עזב את המכללה.
בשנת 1980 התמנה ד"ר עוזי פז למנהל מכון הטבע, ויזם פיוס בין דור לראשי המכללה; נערך טקס חגיגי בו מכון הטבע נקרא על שמו של ד"ר מנחם דור.
במסגרת מחקריו זיהה את זני הדגים שוניתית מירי (Neopomacentrus miryae) שאותו קרא על שם אשתו המנוחה ובר-שפתן מסורטט (Minilabrus striatus).
הדג בינון דור נקרא על שמו.
מנחם דור נפטר בי"ח באדר ה'תשנ"ח (1998) ונטמן בהר הזיתים.
"לקסיקון זואולוגי," 2 כרכים, הוצאת דביר, 1965.
"החי בימי המקרא המשנה והתלמוד", הוצאת גרפאור-דפטל, 1997, 275 עמודים
רבי מנחם גרינוולד (ה'תר"ג, 1842 - כ"ה בתשרי ה'תר"ץ, 1929) היה רב העיר שופרון בהונגריה.
היה תלמידו של רבי אליעזר זוסמן סופר ושל רבי אברהם שמואל בנימין סופר, בעל "הכתב סופר", מצעירותו בשנת ה'תרל"ג נקרא לשמש כרב הקהילה האורתודוקסית בשופרון.
בשנת ה'תר"ל נישא למרת מלכה בת רבי דוד ניימן-לאקנבך ראב"ד בעיר פרשבורג ולאחר פטירתה נישא בשנית לבת דודתה שרה בת רבי יצחק קראמר אב"ד בנייהייזל.
שימש כנשיא כולל אשכנזים בארץ הקודש.
היה חברו של רבי יוסף חיים זוננפלד, שהעריכו וכיבדו מאוד.
הוא כתב עליו: "שהיה לי אוהב נאמן".
וכינה אותו בתואר "גדול הדור", נפטר בכ"ה בתשרי תר"צ (1929), בהיותו בן שמונים ושבע, ונקבר בשופרון.
מעט מדברי תורתו נדפסו בסוף ספרו של חמיו שו"ת ניר לדוד החדשות, מהדורת תשמ"א.
בנו הרב יהודה גרינוולד, רב ומו"צ בלוצרן שווייץ.
בנו רבי שמואל, תלמיד השבט סופר שימש כשו"ב בשופרון נרצח ב-1944 באושוויץ-בירקנאו, נינו הוא הרב שמואל קדר.
בנו רבי יהושע, חתנו של ד"ר רובנס מראשי הקהילה האורתודוקסית בגלזנקירכן, שימש כרבה של מיראן באיטליה ואחר כך רב קהילת מחזיקי הדת בניו יורק.
בנו מלכיאל גרינוולד, פעיל בתנועת המזרחי בווינה ועיתונאי בירושלים.
בתו רחל, נישאה לרב כתריאל בלום, בן הרב עמרם בלום.
בנם הרב עמרם בלום כיהן כרבה של בואנוס איירס ואחר כך רב בעיר קליבלנד במדינת אוהיו שבארצות הברית, חתנו הוא הרב אליהו דב וכטפוגל.
הרב מנחם דוד הגר (נולד בט' בכסלו ה'תש"י, 30 בנובמבר 1949), הוא האדמו"ר מחסידות שאץ ויז'ניץ בחיפה.
נולד כבן בכור להרב משה הגר בעל "הברכת משה" ראש ישיבת יחל ישראל (סערט ויז'ניץ), ולאלטע פנינה פעריל בת הרב חיים מנחם דוד הורוביץ, רבה של העיר דז'יקוב.
למד בישיבת עץ חיים ווילרייק שבאנטוורפן ובישיבת יחל ישראל.
בשנת ה'תשכ"ט נישא לבלומא מלכה, בת הרב חיים אלתר פאנעט, אב"ד קארלסבורג, ולימים רבה של השכונות שייך מוניס ורמת אביב בתל אביב.
לאחר נישואיו היה מנהל רוחני בתלמוד תורה וישיבת סרט ויז'ניץ בחיפה.
נסמך לרבנות בידי הרב יצחק יעקב וייס, הרב משה אריה פריינד, הרב עובדיה יוסף, הרב יצחק נסים, הרב ישראל אריה זלמנוביץ, הרב יוסף משאש והרב יעקב בן ציון רוטנר רב שכונת חליסה.
בשבת פרשת שקלים בשנת ה'תשל"ב מונה לאדמו"ר על ידי דודו הרב אליעזר הגר, האדמו"ר הקודם מסערט ויז'ניץ.
הקים מוסדות בשם "אהל משה" הכוללים תלמוד תורה, ישיבה וכולל אברכים ברחוב הרצל בעיר.
בית מדרש נוסף של החסידות קיים בעיר אשדוד, בניהולו של בנו הרב ברוך.
הוא מוסר מדי שבוע שיעור בבית כנסת בשכונת דניה.
בנובמבר 2023 התמוטט עקב אירוע מוחי בשהותו בטורונטו שבקנדה, ואושפז בבית החולים הכללי של טורונטו .
הרב ברוך, רב החסידות בעיר אשדוד, חתנו של הרב אברהם יונה שוורץ, רבה של ווינה.
הרב אברהם שמואל, חתנו של הרב אברהם שטיינברגר יו"ר מכון המדרש המבואר.
ברכה, נשואה להרב אהרן פולק, רב קהילת צ'רנוביל בנוף הגליל.
חתנו הרב שמואל שמעלקא רוזנבוים בנו של האדמו"ר רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים מנדבורנה - ראש כולל נדבורנה.
שרה, נשואה לרב יעקב יצחק בידרמן בנו של האדמו"ר מלעלוב בית שמש - ר"מ בקבוצה החסידית בישיבת מיר בירושלים.
צירל, נשואה לרב חנוך העניך, בנו של הרב אהרן שפירא, רב קהילת נארול בבני ברק.
מנחם גרנית (נולד ב-14 באוקטובר 1951 בתל אביב) הוא עיתונאי, שדרן רדיו ועורך תוכניות מוזיקה ישראלי.
כשהיה בן 5 ירדה משפחתו לאוסטרליה וחזרה לישראל כעבור 4 שנים.
ב-1972, לאחר שחרורו מצה"ל, התקבל לעבודה כטכנאי בקול ישראל בירושלים.
ב-1974, בעקבות מפגש עם עורכת התוכניות רות כידן, החל לערוך תוכניות מוזיקה ברדיו.
בין השאר ערך את התוכנית "מפופ ועד בכלל" ברשת ב' וכן תוכניות מוזיקה ששודרו ברשת הניסיונית – רשת ה'.
במקביל, הצטרף ברשת ה' לצוות העריכה של התוכנית "אמא לא תמות על זה", תוכנית מוזיקת רוק ופופ מתקדם, שערכה רות כידן והגישה שמירה אימבר.
ב-20 ביוני 1976 נוסדה רשת ג' ומנחם גרנית נמנה עם צוות ההקמה, תחת ניהולה של דרורה בן אב"י, שהייתה מנהלת חטיבת הבידור וגלעד בן ש"ך שהיה מנהל מחלקת הבידור.
ברשת ג' שינתה התוכנית "אמא לא תמות על זה" את שמה ל"קצת אחרת", ולצד תוכנית הרוק המתקדם, "רוק פלוס", בגלי צה"ל (שערך בסוף שנות השבעים יואב קוטנר), היא הייתה למקור מידע מרכזי של חובבי הרוק המתקדם בישראל.
בשנים 1978–1998 ערך גרנית את "קול-בו", מגזין המוזיקה הראשון ברשת ג'.
התוכנית הביאה מדי שבוע חדשות בתחומי המוזיקה הפופולרית בארץ ובעולם, מצעד מכירות תקליטים, ראיונות עם אמנים בישראל ומחוצה לה, כתבות על תופעות מוזיקליות ועוד.
זוהר ארגוב העניק את הריאיון הרדיופוני הראשון שלו למנחם גרנית בתוכנית זו.
גרנית ערך והגיש תוכניות רבות ברשת ג', היה שותף לסדרות מרתוניות מיוחדות ולעריכת אלבומי מוזיקה, הנחה, ערך ושידר תוכניות מוזיקה רבות כמו "מאחורי השירים", "רוק בישראל" ועוד.
הוא התמחה בשידורים חיים של מופעים שונים מאתרים שונים בארץ, ביניהם מופעיהם של רוג'ר ווטרס להקת מטאליקה, ג'ו קוקר ועוד.
בשנת 1979 נבחר למנהל מחלקת הבידור של קול ישראל בירושלים ויחד עם מנהל רשת ג' אמנון שילוני היה שותף מרכזי למהפך העברי של רשת ג', שהפכה מתחנה פופולרית המשדרת מוזיקה בין-לאומית לתחנה המשדרת רק מוזיקה ישראלית.
היה חבר בוועדות של רשות השידור לבחירת שירים שיצגו את ישראל בתחרות האירוויזיון, בין השאר היה חבר בשנת 1997 בוועדה שבחרה בשיר דיווה בביצוע דנה אינטרנשיונל.
ב-2008 פרש מרשת ג', הקים את אתר האינטרנט של רשת ב', והיה העורך הראשי שלו בחטיבת החדשות של קול ישראל.
ב-2011 נבחר למנהל חטיבת הביצוע של קול ישראל ובמסגרת זו היה אחראי על קרייני הרדיו, ניהל את הסרטייה ומאגרי המוזיקה של קול ישראל, קידם תהליכים של שימור, הצלה ודיגיטציה של הקלטות הארכיון של קול ישראל והיה אחראי על תחנות הרדיו החינוכי של קול ישראל בבתי ספר תיכון ובמכללות ברחבי הארץ.
ב-2012 הטיל עליו מנכ"ל רשות השידור דאז יוני בן מנחם להקים את יחידת המדיה הדיגיטלית של רשות השידור וב-2016, לקראת סגירת רשות השידור התמנה למנהל בפועל של חטיבות ההנדסה של קול ישראל.
מ-2014 ועד 2022 הוא הרצה על רדיו במחלקה לפוליטיקה ותקשורת במכללה האקדמית הדסה בירושלים.
ב-2017 היה חבר בצוות הפירוק של רשות השידור ובעקבות הקמת תאגיד השידור הישראלי הוא ערך והגיש במשך שבע שנים תוכניות מוזיקה ב-כאן 88 בשם "שלושים ושלוש ושליש".
שמה של תוכנית זו נגזר ממהירות הסיבוב של אריכי נגן.
בימי ראשון הוא משדר תוכנית בשם "אלבום לאי בודד", המיוחדת לאלבומים קלאסיים מתחום הפופ והרוק הבין-לאומי.
היה המנהל המוזיקלי הראשון של התוכנית זה הזמן שהנחה רם עברון והיה אחראי ב-1981 לחשיפה הראשונה של מאיר בנאי בתוכנית.
שימש חבר מערכת תוכנית המוזיקה עד פופ משנת 1982 בהנחיית אהוד מנור ובשנים 1985–1987 הנחה את התוכנית, רוב הזמן לצידה של ענת דולב.
למנחם שני ילדים מנישואיו הראשונים.
הוא נשוי בשנית לטובה ומתגורר במשמר דוד.
מנחם בשבת תרבות הוא ספר שיצא לאור בשנת 2016 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הוא מוצג כחיבור של הדמות הבדויה "מנחם המשעמם".
הספר "מנחם בשבת תרבות" נכתב על ידי מנחם המשעמם, החתום ככותב הספר.
דמות בדויה זו הופיעה לראשונה כפרופיל בפייסבוק בשנת 2014, ולאחר מכן הפך לדף פייסבוק פעיל.
בדף זה כותב מנחם סטטוסים קצרים אודות נושאים מחייו, שהם משעממים ובנאליים וכתובים ללא פואנטה.
מנחם נוהג לשתף את הקוראים בחוויות מן עבודתו במשרד ובאינטראקציה עם עמיתיו למשרד: איציק, ירדנה מנהלת החשבונות וצפריר היועץ הארגוני.
תחום העיסוק במשרד לא הוזכר על ידו מעולם.
מנחם גם נוהג לשתף מחוויותיו המשמימות במפגשיו עם בן דודו מאיר ואשתו מלכה.
בשנת 2016 יצא לאור הספר "מנחם בשבת תרבות".
בספר זה כותב מנחם אודותיו בגוף ראשון ומספר על חייו.
יום אחד באופן מפתיע הוזמן מנחם להשתתף באירוע שבת תרבות שהתקיים בעירו רמת גן.
מנחם שהיה רגיל לבקר באירועים אלה כאורח בקהל, הוזמן להופיע בשבת התרבות כבעלים של דף הפייסבוק 'מנחם המשעמם' חלקו הגדול של הספר מוקדש להכנות לאירוע ולחוויות ממנו.
יתר הספר הם סיפורים ואנקדוטות על חייו הכתובים במשפטים רצופים על נושאים שלכאורה חסרי משמעות.
הספר הוא אחד הראשונים המשלבים את הוויית הרשת החברתית בספרות העברית.
רבי מנחם בן שמעון מפּוֹשְקְיֶרָה (בסביבות 1190, ד'תתק"ן) היה מדקדק ופרשן מקרא שעסק בפרשנות הפשט למקרא במאה ה-12.
רבי מנחם חי בעיר פּוֹסְקְיֶיר (Posquières) שבחבל פרובאנס שבדרום צרפת, בסביבות שנת ד'תתק"ן בערך.
הוא למד אצל רבי יוסף קמחי, אבי משפחת קמחי, שהתגורר בעיר נרבונה הסמוכה למקום מגוריו.
כרבים מחכמי פרובנס, שהיו קרובים ברוחם ליהדות ספרד יותר מליהדות צרפת, גם רבי יוסף קמחי עסק רבות בדקדוק, ועל נושא זה נסובים חיבוריו "ספר זיכרון" ו"ספר הגלוי"; כן היה ממפרשי המקרא המרכזיים בתקופתו.
כמורו, גם רבי מנחם עסק בשני תחומים אלו: הוא כתב פירוש על התנ"ך, בסביבות שנת ד'תתקנ"א, ואת דעותיו בדקדוק הוסיף כהגהות בתוך "ספר הגלוי" של רבו.
מתוך פירושו לתנ"ך נותרו פירושיו לספר ירמיהו וספר יחזקאל.
גישתו לתנ"ך בפירושיו היא על דרך הפשט המובהק; הוא מרחיק מאוד את פירושי האגדה למקראות.
בנוסף, התרחק רבי מנחם מדרך הפילוסופיה שהייתה רווחת אז בפרובאנס.
ייתכן שנטיות אלו הפכו את הפירוש לבלתי פופולרי ועל כן הוא נשכח במהלך השנים.
בני דורו שהכירוהו ועסקו בתחומים המקבילים לו, האחים רבי משה קמחי ורד"ק בני רבי יוסף קמחי, אינם מזכירים כלל בפירושיהם את רבי מנחם בן שמעון, אולם רבי משה קמחי מוזכר בפירוש רבי מנחם ליחזקאל י"ז, ה'.
בן אחיו של רבי מנחם בן שמעון, רבי משה מפרובאנס, עסק גם הוא בדקדוק, כדודו, והוא מחבר הספר הדקדוקי "שכל טוב", שיוחס בטעות לרבי משה קמחי.
מנחם דברן (7 ביולי 1903 – 14 בספטמבר 1987) היה אדריכל ישראלי שפעל בעיקר בחיפה.
דברן נולד בקרקוב, פולין לשמעון וחנה.
היה מדריך בתנועת השומר הצעיר ובגיל 16 עלה לארץ ישראל שם פגש את אחיו ואחותו.
היה בין מייסדי קיבוץ תל יוסף בעמק יזרעאל, חבר בגדוד העבודה ואגודת השומרים.
עם עלייתו עסק בסיתות אבנים ובניית כבישים.
ב-1921 הגיעה ארצה בעקבותיו חברתו לספסל הלימודים מגיל 12, איטה (חוה) לנגרמן.
הם נישאו ועזבו את הקיבוץ לחיפה.
תחילה עבד כסתת ובהיותו שמאלי, היה לו סיתות מיוחד בעל ביקוש רב.
סיתת מספר בניינים ברחוב ירושלים בחיפה, סיתת חלק מאבני קשתות בניין הטכניון הישן בהדר ועזר כנראה בסיתות התבליטים על בנק אנגלו-פלשתינה ברחוב נתנזון 1. מתכנן מבנה הטכניון, אדריכל אלכסנדר ברוולד הבחין בכישוריו והציע לו מלגת לימודים בברלין.
בשנת 1927 נולד בנו יוסף ומיד לאחר מכן נסעה המשפחה לברלין, שם למד מנחם אדריכלות והנדסה.
ב-1933 שבה המשפחה לחיפה ודברן פתח משרד אדריכלים עצמאי שהתמחה בתכנון בתי דירות.
דברן תכנן כ-200 בתים, בעיקר בחיפה.
בסגנונו ניכרה השפעת הבאוהאוס כפי שלמד בברלין.
היה פסל וצייר חובב בעל כשרון רב.
הוא תכנן גם בתים בעמק יזרעאל והיה מעורב בתכנון מבנים בתעלת סואץ.
בשנת 1973 בגיל 70 פרש מנחם לגמלאות והמשרד נסגר.
נקבר בבית הקברות שדה יהושע בחיפה.
נשא לאישה את איטה (חוה) לנגרמן (נפטרה בשנת 1988) ונולדו להם שני בנים: יוסף בשנת 1927 ויורם בשנת 1935.
בית העם, מושב תל עדשים
מנחם ברגר ("אשר") (18 בינואר 1922 - 20 במאי 2002) היה עורך דין ישראלי בכיר, מומחה במשפט אזרחי, שכיהן כראש לשכת עורכי הדין בין השנים 1985 ל-1987.
מנחם ברגר נולד בלודז' שבפולין ב-18 בינואר 1922 לחוה ושלמה ברגר, איש תנועת החרות ולו אחות, מרים ברגר (לאחר נישואיה, פישר).
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל ביחד עם משפחתו והם התיישבו ברמת גן.
בשנת 1940 הלך בעקבות אברהם שטרן ("יאיר") והצטרף למחתרת הלח"י שם היה חניך בקורס מפקדים, בהמשך שימש כסגן מפקד קורס מפקדים ולאחר מכן, מפקד פלוגה תחת פיקודם של יריב הרן ואהרן צוקרמן.
הוא נחטף ועונה על ידי ההגנה כחלק מפעילותה נגד הלח"י והוסגר לידי הבריטים.
הבריטים אסרו אותו לצד לוחמי מחתרות נוספים וביניהם חבריו, יעקב מרידור, מאיר שמגר ושמואל תמיר ביפו, כלא עכו, מחנה המעצר מזרעה ומחנה המעצר בלטרון עד לגירושם כחלק מהשילוח הראשון של גולי האצ"ל והלח"י לאריתריאה.
הוא הוחזק במחנה סמבל שליד אסמרה, בירת אריתריאה, קרתגו שבמדבר סודאן וגילגיל שבקניה, השוכנת צפונית לניירובי.
חודשיים לאחר קום המדינה ב-12 ביולי 1948 הושב ארצה ביחד עם שאר הגולים והתגייס לצה"ל.
הוא החל ללמוד משפטים בפקולטה למשפטים החדשה שנפתחה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1949 וסיים בשנת 1954 את מחזור א' של הפקולטה.
החל משנת 1968 שימש כאב בית המשפט הצבאי בעזה בדרגת רב-סרן ובשנת 1980 בבית המשפט הצבאי בשכם.
כל העת שימש כעורך דין במשרדו בשדרות רוטשילד בתל אביב.
מ-24 באפריל 1979 ועד שנת 1983 שימש כממלא מקום ראש לשכת עורכי הדין אמנון גולדנברג ומאוקטובר 1981 כחבר הוועדה לבחירת שופטים כנציג לשכת עורכי הדין במקומו של עו"ד יצחק טוניק.
בשנת 1982 מונה על ידי שרי התחבורה והאוצר לעמוד בראש דירקטוריון סאן דור של אל על שהייתה חברה ממשלתית טרם הפרטתה ב-2003. בבחירות שנערכו לראשות לשכת עורכי הדין ב-23 בפברואר 1983 התמודד ברגר מטעם סיעת "המקצוע החופשי" המזוהה עם תנועת החרות בלשכת עורכי הדין אך הפסיד למועמד דוד ליבאי.
בבחירות שנערכו בשנת 1985 ניצח וב-18 ביוני 1985 החליף רשמית את ליבאי שפרש בשל ריצה לכנסת מטעם המערך בתור ראש לשכת עורכי הדין (ליבאי פרש בנובמבר 1984 עם הקדמת הבחירות וברגר שימש כממלא מקומו).
ברגר שימש בנוסף כאיש חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית וכחבר בוועדת הבחירה של שופטים צבאיים.
בבחירות שנערכו לראשות הלשכה ב-9 במרץ 1987 הפסיד ברגר ברוב גדול של כ-1,000 קולות לעורך הדין, יעקב רובין שהחליפו בתפקיד.
הייתה זו הפעם הראשונה בה ראש לשכה מכהן מתמודד פעם נוספת לתפקיד ומפסיד.
בינואר 1987 מונה לאחד מ-11 חברי דירקטוריון בנק לאומי (כאחד משני נציגי הציבור לצד פרופסור שמעון שטרית בדירקטוריון זה) לאחר שהדירקטוריון הקודם התפטר בעקבות פרשת הפיצויים של יושב ראש מועצת המנהלים של בנק לאומי היוצא ארנסט יפת.
בסוף 1988 סיים את כהונתו שלוותה ביחסים מתוחים עם נגיד בנק ישראל, מיכאל ברונו ונציג הציבור השני שמעון שטרית יחד עם שאר חברי הדירקטוריון.
הוא נישא לרחל (לבית ברכט, נפטרה ב-2012) ב-25 במאי 1950 ולהם שלושה ילדים, צחי, אמיר וענת.
ברגר נפטר ב-20 במאי 2002 והובא למנוחות למחרת בבית העלמין נחלת יצחק בתל אביב.
מנחם דוֹמְבּ (נולד ב-23 ביולי 1953) הוא מדען מחשב ישראלי, פרופסור להנדסת חקר ביצועים וניתוח מערכות,המכהן כראש החוג למדעי המחשב במכללה האקדמית אשקלון.
דומב בעל ניסיון אקדמי של 30 שנה בהוראה ומחקר במוסדות אקדמיים בישראל ומחוצה לה.
פרופסור חבר ודוקטור למדעים בהנדסת חקר ביצועים וניתוח מערכות, ושלושה תארים שניים במנהל עסקים, במתמטיקה, ובמדעי המחשב.
מרצה באקדמיה בחוגים מדעי המחשב, כלכלה, לוגיסטיקה, חשבונאות, הנדסת מחשבים ומערכות מידע, תעשייה וניהול, וחקר ביצועים.
במקביל, ניסיון מקצועי של 36 שנים בקשת תפקידים בכירים במשרד הביטחון, בחברות הייטק, תוכנה, ותקשורת בין לאומיים.
מנחם דומב נולד ב־23 ביולי 1953 בהוד השרון לרוזה לבית מיטלפונקט (ביתו של יוסף דוד מיטלפונקט) ולרב צבי דומב, שכיהן כרב הראשי של הוד השרון.
יחד עם אחיו התאום, אבי דומב, למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה.
לאחר שירות צבאי ולימודים בישיבת הר עציון, פנה דומב ללימודי מתמטיקה ומדעי המחשב.
ב-1978 השלים תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן וב-1982 תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
משנת 1982 עד 1986 שהה דומב בניו יורק כשליח במשלחת הרכש של משרד הביטחון.
בשנות שירותו בניו יורק השלים ב־1983 תואר שני נוסף במתמטיקה שימושית ומדעי המחשב באוניברסיטת ניו יורק, כשהוא משמש במקביל כעוזר הוראה.
ב-1996 השלים את לימודיו לתואר דוקטור למדעים בחקר ביצועים וניתוח מערכות ב.
ב-1997 יצא בשליחות חברת אמדוקס לארצות הברית כמנהל לקוח במיזורי.
בעת שהותו שם השתלם באוניברסיטת וושינגטון כפוסט דוקטורנט בבית הספר להנדסה, המרכז לאופטימיזציה.
במסגרת זו היה מעורב בפרויקטים עבור הצבא האמריקאי, והמשיך כמרצה אורח.
ב־2001 – 2002 היה מרצה בכיר מלווה ב בפקלוטה להנדסת תעשייה וניהול.
ב-2002 הצטרף דומב ל כמרצה בכיר.
ב-2009 מונה לפרופסור חבר והחל מ-2019 משמש כראש החוג למדעי המחשב במכללה.
דומב הרצה במשך שנת לימודים אחת, 2012 – 2013, באוניברסיטת באר שבע בתחום רשתות תקשורת.
החל מ־2010 הוא מרצה באוניברסיטת בר-אילן בניהול סיכונים פיננסיים בתוכנית לתואר שני בביקורת.
+שנהתפקיד2001-הווהפרופסור חבר במכללת אשקלון, בר-אילן, וכמה שנים באוניברסיטת באר שבע.2013-2016נציג חברות מחוץ לישראל לביצוע פיתוח תוכנה לחברות הזנק בישראל.2007-2012אמדוקס הודו: חבר הנהלת מרכז החברה בהודו המונה כ-7500 עובדים, מנהל חטיבת שילוב מערכות וייעוץ כ-1000 מומחים בהיקף פעילות $250M.
מנהל מערך ההדרכה והטמעת תרבות ארגונית.
אחראי על הקשר עם האקדמיה וחברות מחקר2001-2006אמדוקס קפריסין: חבר הנהלת מרכז החברה בקפריסין המונה כ-1200 עובדים.
החברה עוסקת במחשוב בתי חולים, משרד הבריאות ומע"ץ.
וכן פיתוח והטמעת מערכות בארצות הברית ואירופה.1986-1987משרד הביטחון, עוזר ראשי למנכ"ל המשרד ומשנה למנהל המרכז לאו"ש ומערכות מידע.1982-1986משרד הביטחון חבר בכיר במשלחת משרד הביטחון בניו-יורק
מנחם נשוי לאורה ולהם ארבעה ילדים.
השופטת יעל דומב מרמור (הנשואה לדרור מרמור), ד"ר חגית דומב הרמן, ד"ר מיכל דומב קוליץ, וד"ר דוד דומב.
אביו היה הרב הראשי של הוד השרון, הרב צבי דומב.
אמו הייתה רוזה, בתו של הסופר יוסף דוד מיטלפונקט בן-דודו הוא המחזאי הלל מיטלפונקט.
רבי מנחם ברבי שלמה היה פרשן מקרא, מדקדק וראש ישיבה שפעל ברומא שבאיטליה במאה ה-12. חיבר את מדרש שכל טוב שהוא פירוש על התורה בדרך הדרש והדקדוק ומשולבים בו פסקי הלכה.
בנוסף, חיבר ספר בשם "אבן בחן" על ענייני דקדוק ולשון.
נולד לאביו רבי שלמה ב"ר יצחק בעיר רומא בערך בשנת 1100.
רבי מנחם למד תורה מפי אביו וכן מפי עוד כמה חכמים אחרים ששמם לא ידוע אך פעמים רבות בספריו הוא מביא דברים בשמם תחת הכינויים "רבותיי" ו"מוריי".
כשגדל רבי מנחם החל לשמש כראש הישיבה בעירו.
רבי אברהם אבן עזרא שביקר ברומא בשנת 1145, התיידד עם רבי מנחם ואף כתב כמה שירים לכבודו.
רבי בנימין מטודלה שביקר ברומא בשנות ה-70 של המאה השתים עשרה, מזכיר את "ר' מנחם ראש הישיבה" כאחד מראשי קהילת רומא שעימם נפגש במהלך ביקורו.
רבי מנחם שאל כמה שאלות הלכתיות את רבי שלמה ברבי אברהם ברבי יחיאל (אחיינו של ר' נתן ב"ר יחיאל בעל הערוך).
לרבי מנחם היו 3 בנים- שאלתיאל ידידיה ויצחק והוא מזכירם בהקדמת ספרו אבן בוחן.
לא ידועה שנת פטירתו של רבי מנחם.
בשנת ד'תתצ"ט (1139) חיבר רבי מנחם את ספרו "מדרש שכל טוב" שהוא פירוש על חמישה חומשי תורה.
החיבור נקרא כך על שם הכתוב בתחילת ספר משלי: .
חלק מהפרושים במדרש לקוחים מהגמרא וממדרשי חז"ל, ורבי מנחם עיבד, קיצר ופירש אותם כדי שיהיו מובנים ומסודרים על סדר הפסוקים.
פירושים רבים אחרים מבוססים על חוכמת הדקדוק.
בתוך הפירושים על סדר הפסוקים, שילב רבי מנחם גם נושאים שלמים של פסקי הלכה שקשורים לפרשה.
בראש כל פרשה כתב רבי מנחם מהלך שבו הסביר את הקשר בין סוף הפרשה הקודמת לתחילת הפרשה הזאת.
למרות שבמקורו נכתב הפירוש על כל חמישה חומשי תורה חלק מכתבי היד אבדו ושרד רק הפירוש על חומש בראשית, חלק מחומש שמות (עד פרשת יתרו) וכמה עמודים בודדים מתחילת פרשת ויקרא.
בשנים ה'תר"ס-ה'תרס"א (1900-1901), הספר הודפס לראשונה על ידי שלמה בובר בעיר ברלין.
בכ"ג בטבת ד'תתק"ג (1143) סיים רבי מנחם את כתיבת ספרו אבן בחן.
לפי עדותו, כתיבת הספר ארכה חמישה חודשים.
הספר עוסק בדקדוק עברי ובשלוש עשרה מידות שהתורה נדרשת בהן.
בהקדמתו הוא כותב שמטרת כתיבת הספר הייתה להכין את בניו ידידיה, שאלתיאל ויצחק ללימוד התנ"ך.
השער הראשון מכונה על ידי המחבר "חלק היסודות" והוא מילון שבו כינס רבי מנחם את השורשים של השפה העברית על פי שיטתו של מנחם בן סרוק ומבאר את משמעותם.
הערכים מסודרים על פי סדר הא-ב ובתוך כל אות מחולקים לארבע קבוצות המכונות "מעלות", במעלה הראשונה- שורשים בני אות אחת, במעלה השנייה-שורשים בני 2 אותיות, במעלה השלישית- שורשים בני 3 אותיות, ובמעלה הרביעית- שורשים בני 4 אותיות ומעלה.
בשערים 2–37 מבאר רבי מנחם כללי דקדוק שונים.
ובשערים 38–50 עוסק רבי מנחם בביאורם של י"ג המידות שהתורה נדרשת בהן.
הספר שרד בכתב יד יחיד שהועתק בשנת ה'שי"ב (1552).
בסוף השער החמישי דילג המעתיק לאמצע שער ארבעים ותשע, כך שחלק גדול מהספר אינו בידינו כיום אך אפשר לעמוד באופן כללי על תוכנו בגלל שהמחבר כלל בהקדמתו תוכן עניינים ובו כתב במה יעסוק בכל שער מספרו.
הרב מנחם בן ציון זקס (כ"ד בתמוז ה'תרנ"ו, 15 ביולי 1896 – ח' באב ה'תשמ"ז, 7 בפברואר 1987) היה מחשובי רבני שיקגו, מחבר סדרת הספרים "מנחם ציון" וחתנו של הרב צבי פסח פרנק, רבה של ירושלים.
זקס נולד בעיר העתיקה בירושלים לאביו הרב דב בער זקס, בנו של ראש כולל הו"ד הרב אברהם אלקנה זקס ונכדו של השד"ר משה זקס, ולאמו יוכבד דבורה לבית כהנא שפירא, בתו של הרב המקובל צבי אשר כהנא שפירא ונצר למשפחות לעווי וריבלין.
אחיו הוא הרב יהושע פישל זקס.
בגיל 18 הוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, רבה הראשי של ארץ ישראל.
מעבר לכך הוסמך לרבנות ולדיינות בשנת ה'תרפ"ז על ידי הרבנים אליהו ראם, יוסף גרשון הורביץ, שמשון אהרן פולנסקי ועוד.
הרב זקס ואשתו עזבו את ירושלים לשליחות חינוכית-דתית בשיקגו, שם ייסד הרב רשת מוסדות חינוך וקהילות; תלמודי תורה ובתי ספר יהודים, כולל האקדמיה היהודית של אידה קראון.
עמד בראש המוסדות במשך 40 שנה, ופעל להקמת תנועת עזרה ליהודים כאמצעי להבטיח הישרדות יהודית לאחר מלחמת העולם השנייה.
נחשב לאחד מחשובי הרבנים היהודים בשיקגו בתקופתו.
כתב את סדרת הספרים מנחם ציון.
מנחם ציון: רעיונות והגיונות, שאובים ממעיינות הנצח שבמקראי קדש ומאמרי המדרשים (שני כרכים)
מנחם ציון: פירושים, רעיונות והגיונות על המועדים: [חנוכה, ט"ו בשבט, פורים, פסח, שבועות, תשעה באב]
מנחם ציון: הגדה של פסח
מנחם ציון: פירושים, רעיונות והגיונות על ספר תהלים
מנחם ציון: רעיונות והגיונות, חידושים ופירושים על ירח האיתנים
מסכת אבות עם פירוש מנחם ציון: פירושים וחידושים, רעיונות והגיונות
סב אביו הוא השד"ר והעסקן הירושלמי משה זקס.
אחיו הוא הרב יהושע פישל זקס, ואחייניו הם משה חיים זקס, ד"ר לבוטניקה ואגרונום, ויצחק זקס, ד"ר לגאוגרפיה, בעל תואר יקיר ירושלים, ממשחררי ירושלים וחברון, ממייסדי ענף התיירות בישראל.
רעייתו חנה רבקה הייתה בתו של הרב צבי פסח פרנק, רבה הראשי של ירושלים.
בנו, הרב לואיס, היה רבה של קהילת אנשי אמונה בפלורידהג ונכדו הוא הרב יונתן זקס, שמכהן כראש ישיבת 'בית מדרש לתלמוד' בניו יורק.
לזכרו הוקמה 'קרן הפרסים התורנית' שע"י מכון הרב פרנק, המחלקת מדי שנה אותות הוקרה לרבנים פורצי דרך ומובילי חזון בהפצת יהדות, תורה ומידות.
בנוסף, מדי שנה נבחרים שמונה בחורי ישיבות מצטיינים מרחבי ישראל שמקבלים מלגת עידוד על פועלם.
מנחם עמנואל בר-דרומא (י"ט בשבט ה'תרע"ה, 3 בפברואר 1915 – י"ז באב ה'תשמ"ו, 21 באוגוסט 1986) היה חקלאי ואיש ציבור ישראלי, ממייסדי קבוצת יבנה, מנהל אגף גידולי שדה במשרד החקלאות וראש המועצה האזורית חבל יבנה.
נולד באמסטרדם למרים ומרדכי קלרקופר.
בגיל 11 הצטרף לתנועת הנוער "זכרון יעקב" של תנועת המזרחי, והיה בה חניך ומדריך.
בהמשך הצטרך לברית חלוצים דתיים, והיה פעיל בקרן הקיימת לישראל.
הצטרף להכשרה חקלאית אצל איכר הולנדי, ובלילות למד חקלאות.
ב-1938 עלה לארץ ישראל עם רעייתו, והצטרף לקבוצת רודגס.
הוא עבד כפועל בפרדסי בני ברק תמורת שכר זעום.
נשלח מטעם הקבוצה נשלח לאתר קרקע להתיישבות באזור מצודת אוסישקין ועמק החולה, אולם הוא חלה בקדחת במהלך מסעו, והרעיון נגנז למורת רוחו.
ב-1940 הקבוצה החליטה לעלות לקרקע בין גדרה לאיסדוד ולהקים את קבוצת יבנה.
במשך 14 שנה ריכז את תחום הפלחה בקיבוץ, ועד 1948 היה ה"מוכתר" שלו.
ב-1946 יצא לשליחות מטעם הפועל המזרחי בתנועת "תורה ועבודה" בהולנד.
החל מ-1954, הדריך בעידוד משרד החקלאות חקלאים לגידול יבולים בנגב.
הוא היה מנהל מחלקת פלחה ומספוא ובהמשך מנהל אגף גידולי שדה במשרד החקלאות, עד שנת 1982. היה מחלוצי ענף צמחי התבלין, המרפא והבושם בישראל, והשקיע רבות במחקר ופיתוח של ענף זה.
נשלח מספר פעמים על ידי משרד החקלאות להדריך חקלאים במזרח אירופה, באפריקה ובאמריקה הדרומית.
בין השנים 1965 ל-1967 עמד בראשות המועצה האזורית חבל יבנה.
עסק גם בפיתוח חקלאי, ופיתח את זן חמניות חב"ד הקרוי על שמו (חמניות בר דרומא).
ב-1977 ארגן קונגרס בינלאומי לחקלאות תנ"כית.
מ-1938 היה נשוי לרות לבית ריק, ילדית גרמניה, ולהם נולדו שלושה ילדים.
בתם הייתה האסטרולוגית מרים בנימיני.
בנם מרדכי ("גוגל") הוא ארכאולוג ומחבר הספרים "ובנסוע המשכן" ו"פולחן העגל".
בר-דרומא חיבר כמה מדריכים חקלאיים, ביניהם:
שחת בקיץ כיצד?, בהוצאת משרד החקלאות המחלקה לפלחה ולמספוא, תל אביב 1973.
הגידולים לשחת חורפית : בעונת תשל"ז, בהוצאת משרד החקלאות המחלקה לפלחה ולמספוא, תל אביב 1976.
צמח תבלין, מרפא ובושם, תל אביב 1988.
על מיכון האיסוף של אפונה ושעועית לשימורים, רשמים מסיור בארצות מערב אירופה, תל אביב 1965.
המלצות לדו גידול תחמיץ כותנה, תל אביב 1977 (בשיתוף עם יהוא אפט, יעקב אילון, יונה חפר).
מנחם גורן (נולד ב-26 בינואר 1944) הוא ביולוג ימי, איכתיולוג ואוצר אמריטוס במוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב, משנה ליו"ר המוזיאון לטבע ויו"ר משותף של ועדת הפאונה והפלורה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
מחקריו עוסקים בטקסונומיה, ביוגאוגרפיה וביולוגיה של דגים במערכות אקולוגיות ימיות ובמערכות מים פנימיות.
מנחם גורן נולד ב-1944 בראשון לציון, ולאחר מלחמת העצמאות עבר לצפת.
הוא למד בבית הספר "בית חינוך", שלאחר כמה שנים הפך בית הספר ל"ממלכתי א'".
בילדותו הרבה גורן לטייל בסביבות צפת והושפע מהקרבה לטבע.
כנער שאף להתמחות בחקלאות והתקבל לבית הספר החקלאי בנהלל, אולם בשל מחלה נאלץ לעזבו וחזר להשלים את חוק לימודיו בצפת.
במהלך הלימודים התנדב לגדנ"ע אוויר, ולאחר כמה שנים התמנה ל"מפקד" הסניף בצפת.
את שירותו הצבאי החל גורן בקורס מ"כים של הנח"ל בשיבטה, ולאחר מכן בבסיס חיל האוויר, שם פגש את חגית, אשתו לעתיד.
את עיקר שירות המילואים עשה בגדוד 34, ולאחר מכן ביחידה לאיתור נעדרים.
גורן למד תואר ראשון בביולוגיה, תואר שני בזואולוגיה (נושא התזה: דגי המים המתוקים בישראל) ותואר שלישי בביולוגיה ימית (נושא הדוקטורט: אקולוגיה של התיישבות אורגניזמים ימיים על מצע מלאכותי) באוניברסיטת תל אביב.
את השתלמות הבתר-דוקטורט עשה גורן במכון המחקר ומוזיאון הטבע זנקנברג שבגרמניה, שם התמחה בטקסונומיה של דגים.
בשנת 1983 הוציא לאור את הספר "דגי המים המתוקים בישראל" בהוצאת הקיבוץ המאוחד ספריית הפועלים.
מאז חזרתו לארץ ועד סוף שנות ה-90 ריכז ולימד את הקורס "הכרת הפאונה של ישראל".
במשך כמה שנים לימד עם בלה גליל קורס שנושאו "החי בליטורל הים התיכון".
מתחילת שנות ה-90 ועד סמוך לפרישתו לגמלאות בשנת 2012 הוביל, יחד עם עמיתיו אבי ברנס ואריק דיאמנט, קורס בביולוגיה של דגים שהתקיים במכון הבין-אוניברסיטאי למדעי הים באילת.
גורן היה חבר ועדת המסטרנטים של בית הספר לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב ובמשך ארבע שנים עמד בראשה.
בנוסף, לימד במכללת לוינסקי קורס בנושא חסרי חוליות.
גורן הנחה למעלה מ-40 תלמידי מחקר לתואר שני ושלישי.
בשנת 1977 מונה גורן למנהל המוזיאון הזואולוגי שבאוניברסיטת תל אביב.
בתפקיד זה פעל לאיחוד וסטנדרטיזציה של האוספים השונים והנהיג דיגיטציה של נתוני האוספים.
המוזיאון הזואולוגי היה מהראשונים בעולם להקים בסיס נתונים ממוחשבים.
בנוסף, גורן הקים, בשיתוף ובסיוע עמיתים מבית הספר לזואולוגיה, שתי תערוכות שהיו פתוחות לציבור, "חיות ארסיות" ו"נדידת בעלי חיים", וארגן את מערך הביקורים של תלמידי בתי הספר בגן למחקר זואולוגי שבאוניברסיטה.
ב-1989 הקים בשיתוף פעולה עם מוזיאון ארץ ישראל, בראשותו של האלוף במיל' רחבעם זאבי, את התערוכה "חיות הנגב", שהוצגה במשך כשנתיים במוזיאון ארץ ישראל.
פעילותו המחקרית התמקדה בשנות ה-80 וה-90 בחקר היבטים שונים בטקסונומיה וביולוגיה של דגי שוניות האלמוגים בים סוף.
בנוסף, גורן ארגן וניהל משלחות מחקר לעוטף סיני ולאי טיראן, בשיתוף מדענים מאוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית ורשות הטבע והגנים.
מתחילת שנות ה-2000 מתמקדים מחקריו של גורן בים התיכון.
הוא חוקר את הדינמיקה של חברת הדגים המושפעת מהגירה מאסיבית של מינים מים סוף דרך תעלת סואץ (הגירה לספסית), מהתחממות הים ומהשפעות אנתרופוגניות (הנובעות מפעילות האדם) נוספות.
גורן פרסם שלושה ספרים ולמעלה מ-180 פרסומים מדעיים.
הוא השתתף בכמאה כנסים, רובם בינלאומיים, שבהם הציג כ-140 עבודות מחקר.
בשנת 2012 שימש גורן כראש הקבוצה האקולוגית בצוות החברה להגנת הטבע שהכינה את הצעת תוכנית ממשק הדיג לאורך החוף הים התיכון של ישראל.
גורן חבר בכמה ועדות מקצועיות בישראל ויועץ בהתנדבות לעוסקים בשמירה ובשיקום גופי מים בארץ.
הוא מונה לחבר כבוד בעמותה לזואולוגיה בישראל, וקיבל תעודת הוקרה מרשות הטבע והגנים על פעילותו לשימור ושיקום חברת הדגים בגופי המים הפנימיים בישראל.
שיקום והשבה לטבע של לבנון הירקון
בשנת 1973 גילה את לבנון הירקון ותיאר אותו כמין חדש למדע, יחד עם לב פישלזון ואתלווין טרוואבאס (Ethelwynn Trewavas).
לבנון הירקון (שם מדעי: Acanthobrama telavivensis) הוא מין דג מים מתוקים, השייך למשפחת הקרפיוניים ואנדמי לישראל, אך כבר כשהוגדר עמד על סף הכחדה.
בשנת 1999, ביוזמת גורן ובשיתוף עם רשות נחל הירקון, החלו הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב ורשות הטבע והגנים בפרויקט לשיקום אוכלוסיית הדג ולהחזרתו לטבע.
בסקר שנערך בשנת 2016 נמצא כי הדג שב למרבית חלקי נחל הירקון.
1983-1980: חבר בתת-ועדה לאוספים מדעיים על הוועדה לתכנון ותקצוב (ות"ת), המועצה להשכלה גבוהה
1990-1983: יו"ר שותף של הוועדה לאוספי הטבע הלאומיים של האקדמיה הישראלית למדעים
1985-היום: חבר הוועדה של החי והצומח בישראל, האקדמיה הישראלית למדעים
1984-1983: חבר הוועד המנהל של העמותה הישראלית לאקולוגיה
1987-1986: חבר הוועד המנהל של העמותה הישראלית לזואולוגיה
1996-1991: חבר הוועד המנהל של האגודה הישראלית לאקולוגיה וראש הצוות לשימור הסביבה
1995-היום: חבר בוועדה המייעצת של רשות המים לממשק הדיג בכנרת
2004-1994: סגן נשיא האגודה האיכטיולוגית האירופאית (EIS)
2000-1997: חבר הוועד המנהל של האיגוד הבינלאומי למדעי החיים (IUBS)
2010-1998: יו"ר שותף ב-DIVERSITAS (פרק SRAR (9) פרויקט ריכוז נתוני המצאי וניטור המגוון הביולוגי במערכות אקולוגיות אקוואטיות פנים-יבשתיות) בתוכנית בינלאומית במדעי הטבע
1999-היום: יו"ר שותף בוועדת החי והצומח של האקדמיה הלאומית למדעים
2003-2001: חבר הוועד המנהל של האגודה הישראלית לזואולוגיה
2004-2003: חבר הוועד המנהל של העמותה הישראלית למדעי הימים
2004: חבר בצוות המומחים של ה-IUCN (האיחוד העולמי לשמירת הטבע) להכנת הרשימה האדומה של דגי מים פנימיים בארצות הסובבות את הים התיכון
2008: חבר בצוות המומחים של ה-IUCN (האיחוד העולמי לשמירת הטבע) להכנת הרשימה האדומה של דגי הים התיכון
2015-2012: ראש צוות מומחים בפרויקט הרפורמה לממשק הדיג בים התיכון הישראלי שנוהל על ידי החברה להגנת הטבע
2020: חבר בוועדה המלווה לניטור הלאומי בים התיכון
מנחם ברנר הוא כלכלן ישראלי-אמריקאי.
פרופסור אמריטוס למימון, המחלקה למימון, מכון תנודתיות וסיכונים, מכון גלוקסמן לחקר שוקי ניירות ערך, בבית הספר לעסקים שטרן באוניברסיטת ניו יורק.
היה פרופסור חבר באוניברסיטה העברית בירושלים.
ברנר הוא כלכלן, מומחה למימון.
הוא למד כלכלה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, אותו סיים ב-1969. תואר שני ודוקטורט במימון למד באוניברסיטת קורנל בארצות הברית, אותם סיים ב-1971 ו-1974.
ברנר הצטרף כחבר סגל למימון בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם התקדם לדרגת פרופסור חבר.
לאחר מכן הצטרף כפרופסור למימון באוניברסיטת ניו יורק שטרן (1990), עד לפרישתו כפרופסור אמריטוס.
מחקריו מתמקדים בתמחור מניות ואופציות, שוקי נגזרים וגידור.
מעבודותיו הבולטות נמצא פיתוח של מדד התנודתיות VIX.
מדד שפותח עם דן גלאי, ומבוסס על מחירי אופציות מדד הנסחרות.
הוא זכה במלגת ליידי דייוויס ובמענקים מקרן פורד וממועצת המחקר הלאומית האיטלקית.
ברנר היה עורך משותף, עם מרטי סוברמניאם, של כתב העת האקדמי Review of Derivatives Research, המתמחה בשוקי נגזרים.
בנוסף כיהן במהלך השנים כעורך משנה במספר כתבי עת אקדמיים פיננסיים.
במהלך השנים ארגן והרצה בכנס השנתי והבינלאומי בנושא אופציות בבורסה האמריקאית.
במהלך השנים היה פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, באוניברסיטת ברגמו ובאוניברסיטת תל אביב.
כמו כן ערך ספר על תמחור אופציות.
לצד עבודתו באקדמיה הוא עובד באופן עצמאי כיועץ, מרצה לבנקים ולגופים שונים ודירקטור.
דירקטור ונושא משרה: חבר דירקטוריון הבורסה לניירות ערך בתל אביב, ויו"ר ועדת מוצרים חדשים ויו"ר ועדת מדדי מניות.
באשטרום נכסים בע"מ מונה במאי 2017 לוועדת ביקורת, ועדת מאזן וועדת תגמול.
יועץ: יועץ לתכנון ויישום מדדי מניות ואופציות עבור הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
יועץ בנושא נגזרים לבורסות מרכזיות: TASE, AMSE, NYSE, בורסת בומביי, בורסת הנגזרים של אתונה.
יועץ לרשות ניירות ערך בישראל בתחום שוק ההון ומוצרים נגזרים.
יועץ לבנקים מסחריים בישראל בתחום מוצרים פיננסיים חדשים ולמערכת ניהול סיכונים, יועץ בתיקי בוררות הקשורים לנגזרים.
יועץ לחברת ניירות ערך ישראלית בנושא תכנון וניהול מחלקת נגזרים.
יועץ לפרויקטים שונים בתחום הנגזרים.
מעצב מדדים להשקעה ומוצרי נגזרים: מעצב מדדים להשקעה של שווקים מתעוררים עבור הבנק העולמי.
מעצב מוצרי נגזרים של תנודתיות עבור הבורסה האמריקאית לניירות ערך.
מעצב מדדי תנודתיות המשמש את בורסת הסחורות הצרפתית, ועבור ספק שירותי נתונים פיננסיים Quick Corp ביפן.
מרצה: מרצה לחוזים עתידיים ואופציות לבנקים אמריקאים ואירופאים גדולים, לחברת ניירות ערך יפנית, לחברת שירותים פיננסיים, ולבנק השקעות ברזילאי, בכלל זה: דויטשה בנק, ימאיצ'י ניירות ערך, סמית' בארני, גארנטיה, ג'יי.פי.
מורגן צ'ייס, קרדיט סוויס, ICICI.
כמו כן מרצה על נגזרים לבורסות מרכזיות.
ברנר השתתף במספר רב של טריאתלונים, מרתונים ואירועי סיבולת אחרים: בטריאתלוני איש הברזל של פלורידה רבתי, של ציריך, של חצי עמק הדסון.
ברכיבה על אופניים בהר מיטשל ועוד.
מנחם בן שלום (נולד ב־4 באוקטובר 1948, א' בתשרי ה'תש"ט) הוא היסטוריון, חוקר ומרצה ישראלי.
מתמחה בהיסטוריה היהודית של תקופת בית שני, ימי המשנה ונצרות קדומה.
מחבר הספרים "חסידות וחסידים: בתקופת בית שני ובתקופת המשנה" ו"השעות – יומן מלחמה: סיפורה של חטיבה 600 במלחמת יום הכיפורים".
בן שלום נולד בקיבוץ רשפים לד"ר ישראל פרידמן בן שלום – היסטוריון, רב, מראשי ישיבת ההסדר "אהבת ישראל" בנתיבות, ולציפורה, מחנכת ואשת עבודה, בתו של האדמו"ר מחסידות ויז'ניץ, רבי חיים מאיר הגר (ה"אמרי חיים").
הוא אחיהם של שמוליק בן שלום, פעיל חברתי, ושל הושע פרידמן בן שלום, תת-אלוף במילואים ומנהיג רוחני בקהילת "בית ישראל" בירושלים.
בשנת 1964 טס עם הוריו לשליחות של הסוכנות היהודית בעיר מרסיי, שם למד את שנות התיכון.
בשנת 1967 התגייס לצה"ל, שירת בסיירת שקד בתקופת מלחמת ההתשה, וסיים את שירותו כקצין בדרגת סגן, בתפקיד סגן מפקד פלוגה.
במלחמת יום הכיפורים שימש קצין סיור בגדוד 410 של חטיבה 600, שלחמה בציר המרכזי של סיני במסגרת אוגדה 143. לאחר מכן שירת כמפקד פלוגת סיור בחטיבה 679. המשיך בשירות מילואים פעיל עד גיל 60.
לאחר שחרורו חזר לקיבוץ רשפים שם שימש בתפקידים שונים, בהם מזכיר הקיבוץ.
במקביל החל בלימודי היסטוריה באוניברסיטת תל אביב, שם חיבר את עבודת הדוקטורט שלו בנושא חסידות וחסידים בימי בית שני ותקופת המשנה, בהנחיית פרופ' יהושע אפרון ופרופ' אהרן אופנהיימר.
בהמשך עבר לירושלים והחל לשמש כמרצה במכללת ספיר וב בתחומי היסטוריה, מחשבת ישראל ותרבות יהודית.
היה שותף להקמת "מעגל טוב" – בית מדרש חילוני לצעירים, שמטרתו להנגיש מקורות מהמסורת היהודית תוך שפה מוסרית וזהות יהודית פתוחה.
פעל במשך שנים רבות להטמעת עיסוק בזהות יהודית בתנועת הנוער השומר הצעיר.
שימש היועץ ההיסטורי לסרט "אגדת חורבן", בבימויו של גידי דר שיצא לאקרנים בשנת 2021.
חסידות וחסידים: בתקופת בית שני ובתקופת המשנה
ספרו של בן שלום, המבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, בוחן את מקומה של החסידות במסורת הפרושית בתקופת בית שני.
לטענתו, החסידות לא הייתה תופעה של יחידים, אלא חלק אינטגרלי מן הזרם המרכזי.
הוא מצביע על שורשיה ברפורמות של עזרא ונחמיה, על עיצובה מחדש בתקופת מרד החשמונאים, ועל השפעתה על עולמם הרוחני של חז"ל.
בספר נטען כי מושג החסידות משקף שאיפה דתית־מוסרית להרחבת תחום הקדושה וצמצום החטא, מתוך הליכה "לפנים משורת הדין".
הספר יצא בשנת 2008 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
השעות – יומן מלחמה: סיפורה של חטיבה 600 במלחמת יום הכיפורים
בשנת 2019 פרסם בן שלום ספר תיעוד ומחקר בן 1,206 עמודים, העוסק בסיפורה של חטיבה 600 במלחמת יום הכיפורים.
הספר מבוסס על איסוף של מאות מסמכים, עדויות, פקודות מבצע, מפות, תצלומי אוויר, וראיונות עם יותר מ־140 לוחמים ומפקדים.
בן שלום משלב בין נקודת מבטו האישית לבין מחקר היסטורי־צבאי רחב, והספר הוגדר על ידי מבקרים כמודל ל"היסטוריוסופיה צבאית" – שילוב של תיעוד וניתוח רגשי ומוסרי.
בשנת 2020 זכה הספר בציון לשבח במסגרת פרס יצחק שדה לספרות צבאית.
לרגל פרסום הספר התקיים ב־5 בנובמבר 2020 כנס אקדמי באוניברסיטת תל אביב בהשתתפות חוקרים, יוצרים ולוחמים שכותרתו "איך כותבים מלחמה?".
הכנס עסק בשאלות של זיכרון, פוסט־טראומה, מחקר וייצוגי מלחמה בתרבות הישראלית.
נשוי לתמי (לבית טראוב), אב לחמישה וסב ל־12 נכדים.
אחיו הם שמוליק בן שלום והושע פרידמן בן שלום.
נצר למשפחות אדמו"רים מחסידויות חסידות רוז'ין וחסידות ויז'ניץ.
מנחם בנימיני (1898 - 19 ביוני 1959) שחקן תיאטרון ישראלי, ממייסדי התיאטרון הארץ-ישראלי (תא"י) ומוותיקי "הבימה".
נולד בשם מנחם מנדל בירנצוויג ליהודה ולשרה רבקה בלודז' שבפולין, אז חלק מן האימפריה הרוסית.
הוריו שלחו אותו בילדותו לבית ספר בירושלים.
עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ לעזוב את הארץ ועבר לברלין.
למד שם משחק ותיאטרון והתמחה בשיטת ריינהרדט.
שב לארץ ישראל ב-1918, ועבד בדגניה, בכנרת ובביתניה.
במקביל הופיע בנשפי חלוצים בגליל.
משם עבר לתל אביב והצטרף ללהקת חובבי הבמה העברית ביפו.
הלהקה הציגה את "מפוזר ומפורד", "הנעלם".
הקים עם מאיר תאומי ורעייתו, פרידה, את להקת בר-כוכבא והעלו את המחזות "הדב", "המקובלים", ו"מלך הרגליים".
בשנת 1920 ייסד עם מרים ברנשטיין-כהן, דוד דוידוב, מאיר תאומי ופרידה כרמלית את התיאטרון העברי הראשון בתל אביב - "התיאטרון העברי בארץ־ישראל".
במסגרת תיאטרון זה הופיע בהצגות "רוחות", "רומן", "אוריאל אקוסטה", "בית בובות" ו"אוקיינוס".
באביב 1922 הופיע ב"נשף מיניאטורות אמנותי" במסגרת "התיאטרון הדרמטי" עם מרים ברנשטיין-כהן, אריה פרידמן-לבוב, ברוך אגדתי ויהודה הר-מלח.
יצא לברלין ב-1924 עם מרים ברנשטיין-כהן, מיכאל גור, ארי קוטאי ויוסף אוקסנברג להשתלם בתיאטרון.
שם יצרו קשר עם מנחם גנסין, שהיה בריגה בדרכו לא"י.
לאחר שנה בגרמניה שב עם התיאטרון לארץ־ישראל בראשית 1925 והופיע ב"בלשאצר", שהוצג מספר פעמים וזכה להצלחה ניכרת.
בהמשך הופיע ב"המבול", ב"החולה המדומה" (מילא את התפקיד הראשי).
בעקבות הפילוג בתא"י ב-1927 והפסקת פעילותו המשיך להופיע ב"תיאטרון האמנותי" תחת בימויו של יצחק משה דניאל בהצגות "שבתי צבי", ו"מלך הקבצנים".
נתקבל ל"הבימה" ב-1927 וצורף לקולקטיב ב-1929. בהבימה גילם כ-60 תפקידים, במהלך 32 שנים.
אחותו של בנימיני, ברוניה, הייתה רופאת שיניים ונישאה לעיתונאי והסופר בנימין וסט.
מנחם בנימיני נפטר ממחלת לב בגיל 61. נטמן בבית העלמין נחלת יצחק.
הותיר את רעייתו, תמר רובינס.
במסגרת מבצע ההנצחה של עיריית תל אביב לאמנים תושבי העיר, הונחה לוחית זיכרון על ביתם של רובינס ובנימיני.
הרב מנחם זֵמְבָּה (נכתב גם זמבא; י"ג באלול תרמ"ג, 15 בספטמבר 1883 – י"ט בניסן תש"ג, 24 באפריל 1943) היה מגדולי רבני יהדות פולין וממנהיגיה קודם השואה.
נולד בי"ג באלול תרמ"ג (1883) בפראגה, פרוור של ורשה, השוכן על גדות נהר הוויסלה.
אביו רבי אלעזר היה מחסידי גור, סבו רבי אברהם היה חסיד של רבי מנחם מנדל מקוצק, רבי יצחק מאיר אלטר מגור ורבי יהודה אריה ליב אלתר מגור.
ניחן בכוח זיכרון נדיר ותפיסה מבריקה.
עם זאת, מילדותו סבל מבריאות לקויה.
בגיל תשע נפטר אביו והוא עבר לחסותו של סבו שקירבו אל החסידות עם נסיעותיו התכופות לאדמו"ר מגור, ה"שפת אמת".
בגיל שמונה עשרה נשא לאשה את מינדל, בתו היחידה של ישעיה חיים צדרבוים.
אחר חתונתו המשיך ללמוד תורה כאשר חותנו העשיר מפרנס אותו.
בשנת תרע"ט הדפיס את ספרו הראשון, שו"ת "זרע אברהם".
את ספרו השני, "תוצאות חיים", הוציא לאור לזכר חותנו שנפטר בשנת תר"פ (1920).
גם לאחר פטירת חותנו סירב לקבל על עצמו עול רבנות והעדיף להמשיך לנהל את חנות הפלדה שהוריש לו חותנו, אף על פי שבאותן שנים כבר היה מפורסם כתלמיד חכם גדול.
תשובותיו ומאמריו התפרסמו בספרים ובירחון התורני "דגל התורה" בעריכת הרב מנחם מנדל כשר.
ביתו בפראגה הפך למקום כינוס לתלמידי חכמים מחוגים שונים ולתלמידים צעירים שבאו ללמוד מתורתו.
הרב זמבה היה רגיל לנסוע לאדמו"ר מגור ויחסי חיבה והערכה הדדית שררו בין השניים.