tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המשפחה מתארכת את הגעתה לירושלים לתקופת הכיבוש המוסלמי של ארץ ישראל במאה ה-7, והיא הייתה אחת מהמשפחות המרכזיות באליטה המוסלמית הירושלמית ששלטה בעיר בתקופה האימפריה העות'מאנית, לצד משפחות כחוסייני, נשאשיבי, ח'אלדי, דג'אני ואחרות.
על פי המסורת, מקור שם המשפחה באישה בשם נוסייבה בנת כעב שנמנתה על בני אנצאר ועל בני לווייתו של מוחמד.
מזה שנים רבות אחראים בני משפחת נוסייבה על פתיחת ונעילת שערי כנסיית הקבר.
על פי הערכות שונות מתקיימת מסורת זו מאז כיבוש ירושלים על ידי צלאח א-דין בשנת 1187 ועד היום.
לפי מסורת המשפחה, היא קיבלה את מפתחות הכנסייה מידי עומר בן אל-ח'טאב, כובש העיר במאה ה-7. על פי גרסה אחרת, המפתחות נמסרו לידיה בשל התנגשות בין העדות הנוצריות היריבות.
אנוואר נוסייבה – מדינאי ירדני ופעיל בתנועה הלאומית הפלסטינית
חאזם נוסייבה – פוליטיקאי ודיפלומט ירדני, כיהן כשר החוץ של ירדן
סרי נוסייבה – בנו של אנוואר, איש ציבור פלסטיני, פרופסור לפילוסופיה ונשיא אוניברסיטת אל-קודס במזרח ירושלים
זאכי נוסייבה – בנו של אנוואר, יועצו האישי של נשיא איחוד האמירויות הערביות זאיד בן סולטאן
לאנה נוסייבה – בתו של זאכי, דיפלומטית מאיחוד האמירויות, שגרירת איחוד האמירויות באו"ם
בני הזוג רפאלו וקתרינה נפולאונה (Raffaelo & Caterina Napoleone) היו בני זוג איטלקים שהצילו משפחה יהודית, משפחת די קאסטרו (Di Castro), בזמן מלחמת העולם השנייה באיטליה.
הם הוכרו על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם ב-13 במרץ 2007.
חייהם עד מלחמת העולם השנייה
רפאלו נפולאונה נולד ב-28 בדצמבר 1894 בטורה די פאסרי (Torre de' Passeri) במחוז אברוצו, איטליה, ונפטר ב-9 באפריל 1960 ברומא.
קתרינה נפולאונה נולדה ב-28 באוקטובר 1880 פורלי, במחוז אמיליה-רומאניה, ונפטרה ב-19 ביולי 1964.
רפאלו נפולאונה נולד למשפחה צנועה בטורה די פאסרי, עיירה במחוז אברוצו שבמרכז איטליה.
אביו היה יזם פעיל בתחום הבנייה בעוד אמו הייתה מורה.
רפאלו הגיע ממשפחה גדולה, שמנתה כ-5 ילדים - 4 בנים, ובת שמתה בגיל צעיר.
קתרינה נפולאונה נולדה בפורלי, למשפחה איטלקית עשירה ומבוססת בוונציה שבמחוז ונטו.
בבעלות משפחתה היו נכסים רבים באזור ונטו.
אביה, לואיג'י נגרלי (Luigi Negrelli) היה מהנדס בכיר בשירות בית הבסבורג ולאחר מכן בשירות בית סבויה, ובנוסף היה אחד מבוני תעלת סואץ.
רפאלו וקתרינה נפגשו בתחילת המאה ה-20 בטורינו שם למדו ביחד.
לאחר מכן החליט רפאלו לעבור לרומא כדי להתחיל לעבוד כעורך דין ולאחר מכן בתור נוטריון.
רפאלו נלחם במלחמת העולם הראשונה, וזכה לעיטורי גבורה רבים.
לאחר המלחמה שימש בתור יועץ בניסוח החוקה האיטלקית החדשה, ותרם לשיקומה של איטליה.
רפאלו וקתרינה הקימו משפחה ברומא ונולדו להם שלושה ילדים: אוג'ניה, נורברטה ולואיג'י.
משפחתם הייתה משפחה בורגנית ומשכילה.
בני המשפחה קיבלו חינוך הומניסטי ומשפטי, והאומנות והמוזיקה שיחקו תפקיד מרכזי בחיי המשפחה.
למשפחת נפולאונה הייתה וילה לאורך דרך ויה אפיה.
וילה נפולאונה הייתה מוקפת חומה גבוהה, וכאשר היו נכנסים לוילה ניתן היה לראות מצד שמאל את בית הוילה ומצד ימין ניתן היה לראות מדשאה שעליה מפוזרים כמה ביתנים של משרתים, אורוות סוסים, ומחסנים.
בית הוילה היה בנוי משתי קומות וגג.
על הגג היה כיתוב של המשורר האיטלקי דנטה אליגיירי - "מרחוק אני ראיתי את שפת הים": "Di Lonato Conobbi Il Tremoral Della Marina".
הצלת משפחת די קאסטרו בזמן מלחמת העולם השנייה
משפחת די קאסטרו, הייתה משפחה יהודית איטלקית מרומא, שמנתה 8 נפשות.
ההורים רומיאו ואמה, וששת ילדיהם, ג'יובנינו (יוחנן), ליטיציה (גילה), עמנואלה, ריטה, פאוסטו (דן) וסנדרו (נתן).
ביולי 1943, חיפש אבי המשפחה, רומיאו די קאסטרו, שהיה מהנדס ואדריכל יהודי שעבד עם רפאלו נפולאונה, את דודתו וירג'יניה טאצ'ינה.
נודע לו דרך אדם, שהתגלה לאחר מכן כקצין מתחזה של בעלות הברית, שהדודה ניצלה, כי הספיקה לברוח מהעיר טראני.
היא ביקשה את עזרתו אחיינה רומיאו, כדי לחזור לרומא.
הוא מיד הסכים, ויצר קשר עם האדם והשניים, יצאו לדרך במכונית האוטוביאנקי של רומיאו.
במהלך הנסיעה הבחין רומיאו בהתנהגות המוזרה של אותו אדם, וכאשר השניים הגיעו למחסום, במהלך בדיקת המסמכים, התגלו בתא המטען שלל מצרכים שאותם החביא הקצין המתחזה (פסטות, בגדים חדשים, גרביים ועוד).
המתחזה התגלה כחייל איטלקי שמומחה לשפות זרות.
השניים נעצרו ונכלאו בכלא, שבעיר טאנו , למשך מספר ימים.
באותו הזמן, אשתו, אמה די קאסטרו, התקשרה לרפאלו נפולאונה במטרה לעזור לרומיאו שהיה בכלא.
רפאלו נענה לבקשה ושימש כעורך דין של רומיאו, ובכך שחרר אותו מהכלא.
במהלך ספטמבר 1943, לאחר פלישת כוחות גרמניה הנאצית לאיטליה, קיבל רומיאו די קאסטרו צו התייצבות לעבודה מחוץ לאיטליה, הצו כלל גם את ג'יובנינו (יוחנן), בנם הבכור של הזוג די קאסטרו.
כתוצאה מכך, פנה די קאסטרו לרפאלו נפולאונה שיעזור להם להתחמק מהצו.
נפולאונה נענה לבקשה, והעמיד לרשותם את הוילה למשך שבועיים.
במשך שבועיים אלו, מדי ערב פתח יוחנן בחשאי את הרדיו כדי להאזין למשדרי רדיו לונדון, דבר היה עליו איסור חמור מצד שלטונות הכיבוש הגרמני.
כעבור שבועיים, חשב אבי המשפחה שהרוחות יירגעו, ולכן חזרה משפחת די קאסטרו לביתם ברומא.
ב-16 באוקטובר 1943, במהלך האקציה הגרמנית של יהודי רומא, קיבל די קאסטרו טלפון מדודן שלו שהזהיר אותו מהנאצים המתקרבים לביתם.
משפחת די קאסטרו עזבה במהירות את ביתה, באמצע ארוחת הבוקר, ופנתה לרחוב.
המשפחה שוטטה ברחובות בחיפוש אחר מקום מחבוא.
במהלך החיפוש, פגש רומיאו מכר בשם דאנג'ליס שהציע את עזרתו למשפחה.
המשפחה נשארה שם למשך כמה ימים.
בחיפוש אחר צריך סידור קבוע למשפחתו הגדולה, החליט רומיאו לפנות לוילדבאלדו סראני (Vildebaldo Serrani), קבלן שעמו עבד, ואשתו תרזה סראני (Teresa Serrani).
משפחת די קאסטרו שהתה בביתם במשך כמה ימים, ובעקבות הצפיפות החליט רומיאו למצוא מקומות מסתור חלופיים ולפצל את המשפחה.
רומיאו ויוחנן התחבאו במנזר "האהבה הקדושה" (Suore Agostiniane del Divino Amore) ברומא, ריטה ולטיציה נשלחו להסתתר אצל משפחת נפולאונה, הזוג נפולאונה אירח את הבנות תוך כדי סיכון חייהם.
האם אמה נשארה עם שלושת הילדים הקטנים עמנואלה, פאוסטו (דן) וסנדרו (נתן) בביתם של הסראנים עד לשחרור רומא ביוני 1944.
במהלך שהותם של רומיאו ויוחנן במנזר, סיפר יוחנן שהוא ואביו נהגו לצאת מדי פעם לשליחויות.
הם חיכו לכניסתם של כוחות בעלות הברית, שהיו מרחק של 40 ק"מ מדרום העיר.
במהלך שהותם במנזר, חלה תפנית, כשפתאום בלילה אחד, כשבוע לפני שחרור העיר, נכנסה הנזירה לחדרם ודרשה שיבואו אחריה כי חוליה של המשטרה הגרמנית נכנסה בכוח למנזר בחיפוש אחר יהודים שהסתתרו במנזרים.
שנים מאוחר יותר נודע שהייתה הלשנה על המשפחה, ככל הנראה על ידי הגנן של המנזר.
בני המשפחה הובלו לאגף במנזר ששם נמצאים חדרי השינה של הנזירות, והכניסה לאגף זה הייתה אסורה לגברים.
הנזירה הכניסה את השניים לאשנב בתוך הקיר ושם הסתתרו.
באשנב ראו שהיה שם עוד אדם.
זה היה טייס אנגלי שמטוסו הופל מעל שמי איטליה, והתחבא גם הוא במנזר.
השניים נשארו שם עד שהגרמנים הלכו.
לאחר מלחמת העולם השנייה חידש רפאלו נפולאונה את פעילותו המקצועית כעורך דין עם נדיבות ומחויבות, השתתף בשיקום הכלכלי חברתי של איטליה לאחר מלחמת העולם השנייה.
הוא נפטר ב-9 באפריל 1960 ברומא שבאיטליה.
קתרינה נפולאונה המשיכה להיות קרובה לרפאלו, לתמוך בפעילותו המקצועית ולהתמסר לחיי המשפחה בטיפול בילדיה ונכדיה.
היא נפטרה ב-19 ביולי 1964 ברומא, איטליה.
ב-13 במרץ 2007 הכיר יד ושם ברפאלו וקתרינה נפולאונה ובוילדבאלדו ותרזה סראני כחסידי אומות עולם.
סנדרו ועמנואלה דאגו ליצור קשר עם משפחת נפולאונה, משפחת סראני ועם יד ושם, על מנת לערוך טקס הכרה באיטליה.
הטקס התקיים ב-13 במרץ ברומא, בנוכחות קתרינה נפולאונה, הנכדה של הזוג נפולאונה, הנכדים של הזוג סראני, משפחת די קאסטרו, נציגים מטעם הקהילה היהודית ברומא, נציגים מיד ושם ועוד.
משפחת דאנג'ליס לא הוכרה כ"חסידי אומות העולם" מכיוון שלא נמצאו צאצאיהם.
רומיאו די קאסטרו - Romeo Di Castro
משפחת מקמהן היא משפחה אירית-אמריקאית אשר ידועה בשל עיסוקה בהיאבקות מקצועית, עסקים ופוליטיקה.
המשפחה מוכרת בשל שליטתה בארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE.
העסק העיקרי של המשפחה הוא היאבקות מקצועית, אך בנוסף למשפחה יש עסקים נוספים הקשורים ל-WWE כמו ערוץ טלוויזיה ייחודי (ה-WWE Network), תעשיית סרטים ועוד.
ארגון ההיאבקות בעל ליגת פוטבול אמריקאית מקצועית בשם XFL, שהייתה בפעילות במשך שתי תקופות שונות.
השושלת של המשפחה התחילה כשג'ס מקמהן החל לקדם מופעי היאבקות בשנת 1915. בשנת 1953, הקים ביחד עם טוטס מונדט את הארגון CWC .
כשג'ס מת שנה לאחר מכן, בנו, וינסנט ג'.
מקמהן , השתלט על העסק.
כשפרש בשנת 1982, בנו מנישואיו הראשונים, וינסנט קנדי מקמהן, רכש את העסק וכתוצאה מכך משמש כיושב ראש וככמנכ"ל של החברה, הידועה כיום בשם WWF, World Wrestling Entertainment מאז ששינתה את שמה בשנת 2002.
וינסנט קנדי מקמהן נשוי ללינדה מקמהן ולזוג שני ילדים, שיין וסטפני.
שיין נשוי למריסה מזולה, וסטפני נשואה לפול לווק, הידוע יותר בשם הבמה שלו, טריפל H.
לסטפני ופול שלוש בנות הקרויות בשמות אורורה רוז, מרפי קליין וווהן אוולין.
לשיין ומריסה שלושה בנים הקרויים בשם דקלן ג'יימס, קניון ג'ס ורוגאן הנרי.
לינדה ויתרה על תפקידה בחברה כמנכ"לית לטובת ריצה להסנאט של ארצות הברית בקונטיקט.
בתחילת שנת 2010, עזב שיין עזב את ה-WWE והפך ליושב ראש ולמנהל הבכיר של חברת You on Demand Inc, חברה בניו יורק, אך עסקיה הראשיים נמצאים בסין.
בהמשך, בשנת 2016 חזר שיין ל-WWE, לתפקיד בעל רקע בעלילות הארגון.
נכון לחודש יוני של שנת 2016, ל-WWE יש שווי שוק של מעל ל-1.38 מיליארד דולרים.
בדצמבר 2016, לינדה הועמדה לתפקיד המנהלת למנהל עסקים קטנים על ידי הנשיא דונלד טראמפ ומונתה לתפקיד באופן רשמי בשנת 2017.
משפחת מנסון הייתה קומונה וכת מדברית, שפעלה בקליפורניה בסוף שנות השישים תחת הנהגתו של צ'ארלס מנסון.
הקבוצה כללה כמאה מחסידיו של מנסון אשר חיו אורח חיים לא שגרתי תוך שימוש קבוע בסמי הזיה.
מרבית חברי הקבוצה היו נשים צעירות ממעמד סוציו-אקונומי בינוני שהושפעו מתורתו של מנסון ונמשכו לתרבות ההיפית ולסגנון החיים הקומונלי.
מנסון שוחרר מהכלא ב-1967 לאחר שריצה מאסר בגין פשעים קטנים, והקבוצה עברה לסן פרנסיסקו ובהמשך לחווה נטושה בעמק סן פרננדו.
לדברי חברת הקבוצה סוזן אטקינס, חברי הקבוצה האמינו שמנסון היה התגלמותו של ישוע וכי נבואותיו בנוגע למלחמת גזע אפוקליפטית היו נכונות.
הקבוצה התפרסמה לאחר רצח השחקנית שרון טייט וארבעה אנשים נוספים ב-9 באוגוסט 1969. הרציחות בוצעו על ידי טקס ווטסון, סוזן אטקינס, לינדה קסביאן ופטרישה קרנווינקל.
חברי הקבוצה היו אחראים גם למספר רציחות אחרות, תקיפות, פשעים קטנים וגנבות.
משפחת נוישלוס (בהונגרית: Neuschloss család) הייתה משפחה הונגרית-יהודית, שעסקה בפשט ובבודפשט לאחר מכן במסחר סיטונאי ובתעשייה מסוף המאה ה-18. המשפחה על צאצאיה מילאה תפקיד חשוב בהתפתחות המשק והכלכלה של הונגריה.
מוצא המשפחה הבורגנית יהודית הוא ממוראביה.
אב המשפחה הידוע הראשון, יעקב נוישלוס, נמלט ממורביה בסוף המאה ה-18 בגלל החקיקה האנטישמית שם.
הוא הגיע ליישוב קטן בשם וצ'ה (Veča) שנמצא היום בתחומי סלובקיה.
היישוב היה אחד ממרכזי המסחר בעץ.
יעקב נוישלוס ייסד שם את העסק הראשון שלו, שעסק בסחר עצים וניהול יערות, אך היה לו גם בית מרזח ובית מלאכה לבורסקאות.
הוא בנה גם את בית הכנסת המקומי.
העצים שנכרתו באזור דרום מזרח סלובקיה של היום, (אז הונגריה במסגרת הקיסרות האוסטרית) הונחו על רפסודות והושטו לאורך יובלי הדנובה דרומה ואז עם זרם הדנובה עד פשט.
על "הרציף העליון" של פשט (כיום גדת הדנובה של אויפשט), פורקו הרפסודות ומטעניהן ומצאו את מקומם כפיגומים וכקונסטרוקציה לגגות של בנייני העיר.
אחד מבניו של יעקב, יצחק נוישלוס, שפעל בעיירה סטרובו (עיירה על שפת הדנובה), התרכז בעיקר במסחר בפשט.
אספקת העצים שלו מילאה תפקיד חשוב בשיקום העיר בודה לאחר השריפה הגדולה שם בשנת 1810 ושיקום העיר פשט לאחר השיטפון הגדול שם בשנת 1838, כל מלאי העצים שלו נרכש תוך זמן קצר בשני המקרים.
משפחתו של יצחק נוישלוס עברה בסביבות שנת 1832 לאחוזתו של הרוזן אישטוואן קרולי באויפשט (אז מחוץ לעיר פשט) שנקראה בפי כולם המושבה (קולוניה) היהודית, כי על היהודים הוטלו מגבלות חמורות של מגורים בפשט עצמה עד 1840.
המשפחה הקימה את בית הכנסת הראשון באויפשט, וכמה מחבריה היו נשיאי הקהילה היהודית.
אחרי מהפכת 1848–1849 ומלחמת העצמאות ההונגרית המשפחה עברה לפשט לרובע ליאופולד (היום החלק הצפוני של רובע 5-מרכז העיר), על גדת דנובה, אבל המשפחה נשארה נאמנה גם לאויפשט.
אחד משני בניו של יצחק נוישלוס, ברנאט נוישלוס, נשאר הגזבר של היישוב (הוא הסבא רבא של ג'רג' לוקאץ' הפילוסוף), בנו השני שמעון נוישלוס הפך לשופט באויפשט בין השנים 1851–1853. חברות הבנייה של המשפחה עבדו בעיקר בבירה, אך הצליחו בכל רחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית ובנו מבני משק, קסרקטינים ומצודות.
משפחת נוישלוס (חלק מחברי המשפחה שינו את שמם לניטראי) הפכו לחברים מכובדים של החברה בבודפשט.
יצחק נוישלוס הקים את מחסן חוות העצים הראשונה שלו ליד הרציף העליון באויפשט בשנת 1832, בצד הצפוני של מה שכיום הוא רחוב ויקטור הוגו.
החלק הדרומי של הרחוב הפך לבעלות ענף אחר של המשפחה בשנת 1859. במחסני העץ שהוקמו לאחר מכן, עבדו בעיקר פועלים סלובקים, כבר עם על מסורי אדים מתקדמים.
באמצעות סחר העץ השתלבה משפחת נוישלוס במהרה בבניית מסילות הברזל בהונגריה.
לצד בתי השמירה הקטנים הוקמו על ידה גם מבני רכבת גדולים ומבני מחסנים.
הם לקחו חלק בבניית תחנת הרכבת הראשונה בבודפשט שנפתחה בשנת 1867.
לא רק שהמשפחה סחרה בעץ, אלא התחילה לייצר גם פרקט, בנוסף לייצור רצפות מסורתיות משובצות.
הם התחייבו גם להניח את הפרקט כקבלני ביצוע.
במהלך שיפוץ הספא רודאש בשנת 1886, גרם המדרגות העץ המגולף עשיר שהוביל למעלה לאגף המערבי של הספא נבנה על ידי חברת Neuschloss and Marczel.
אמיל נוישלוס בנה את בנייני התערוכה הלאומית בבודפשט בשנת 1885 והן יותר מ-30 בניינים לקראת חגיגות ה-1000 שנה (מילניום בפי ההונגרים) לכיבוש הונגריה בשנת 1896. הוא הופקד גם על עבודות נגרות של הארמון המלכותי.
האדריכל קורנל נוישלוס היה מעורב בשחזור גן החיות של בודפשט בשנת 1912, והיה קשור לתכנון שער הפילים הראשי ובית הפילים.
מפעל המטוסים ההונגרי הראשון באלברטפלבה, שנוסד בשנת 1914, הפך לחלק מרכוש המשפחה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
חברת Neuschloss and Lichtig Aerospace Factory Limited מילאה תפקיד מרכזי בחידוש ייצור המטוסים בהונגריה, ומשנת 1922 בראשותה של בלה אורבץ ייצרה מטוסי עץ.
פטר רוברט: יהודים הונגרים מפורסמים.
משפחת סופר-על הוא זיכיון המבוסס על סדרת סרטי הנפשה של חברת וולט דיסני.
עלילת הסרטים עוסקת במשפחה בעלת כוחות על טבעיים.
הסרט עוסק במשפחה של גיבורי על אשר מנסה לחיות חיים רגילים, מאחר שגיבורי על הוצאו מהחוק, נאלצו לצאת לפעולה להציל את העולם.
הסרט הכניס $631,442,092 והופץ על ידי חברת וולט דיסני.
על מנת להשיב את תמיכת גיבורי העל, הלן פאר, הידועה בתור "נערת הגומי", נבחרה בידי וינסטון דיבור, מעריץ גיבורי-על, טייקון טלקומוניקציה והבעלים של דבטק לצאת למבצעי הצלה בעוד בוב נשאר בבית ושומר על הילדים, בינתיים ג'ק-ג'ק מקבל כוח חדש.
הסרט הכניס $1,242,805,359 והופץ על ידי חברת וולט דיסני וחברת פיקסאר.
הסרטון עוקב אחרי האירועים שקרו בזמן שקארי השמרטפית שמרה על ג'ק-ג'ק (בסרט משפחת סופר-על).
הסרטון מתחיל בכך שמר סופר-על, פרוזון ומיסטר סקיפרדו מספרים לצופים על האירועים הקודמים, בהם אישיות מרושעת בשם ליידי לייטבוג גנבה את גשר נהר המערב והתירה מכוניות תקועות משני צידי הנהר.
הסרט עוקב אחרי האירועים שקרו בזמן שעדנה שמרה על ג'ק-ג'ק (בסרט משפחת סופר-על 2).
סרט אתר Rotten Tomatoes אתר Metacritic משפחת סופר-על 97% 90% משפחת סופר-על 2 94% 80% סיכום דירוגים לממוצע 96% 85%
באתר Rotten Tomatoes שני הסרטים קיבלו בממוצע ציון 96%, שהוא ציון טוב במיוחד.
משפחתו של הברון סטריני עם קדומת לשמו "מברשוב" היא אחת ממשפחות האצולה הגבוהה ההונגריות ממוצא יהודי.
שמה המקורי של משפחת סטריני היה שטרן.
אנו יכולים למצוא כראשון במשפחה את שמו של אלברט שטרן (1826–1888), יליד העיר נג'קניז'ה.
הוא קיבל הכשרה ולאחר מכן סמיכה לרבנות, ואז נבחר לרב קהילת לנדיאלטוטי, על פי הצעת חותנו הרב צבי הירש פאסל, רבה הראשי של נג'קניז'ה.
הוא שירת שם עד 1867 ואז הוזמן לאויפשט לשמש כרב ראשי.
אויפשט (שייכת היום לבודפשט כרובע 4) הייתה אז יישוב צפונית, אך מחוץ לעיר פשט ולאחר מכן מחוץ לבודפשט.
יהודים רבים התיישבו ביישוב מסוף המאה ה-18 בשל קרבתו לפשט, בה נאסר על היהודים להתיישב באופן חופשי.
עד 1790 לחלוטין לא, ובתקופה 1790–1840 רק בכפוף לתשלום מס סובלנות לקיסר.
אלברט שטרן נאלץ להתפטר מתפקיד הרב הראשי באויפשט בגלל מאמצי הרפורמה שלו.
בשנת 1881 שינה את שמו ל"סטריני", כדי להצדיק את מאמצי האסימילציה (הטמעה) שלו.
לאלברט סטריני נולדו כמה ילדים מאשתו יוליאנה פאסל: בנו הבכור, הוגו סטריני, היה חוקר טבע, כתב עבודות מחקר רבות, לימד בכמה בתי ספר תיכוניים וגם כתב ספרי לימוד.
בנו הצעיר של אלברט סטריני, יוז'ף, בחר בקריירה פוליטית והיה לשר המסחר של ממשלת וקרלה השלישית.
בשל הישגיו הרבים ויוצאי הדופן הוענק לו תואר ברון ב־7 ביולי 1918 עם תוספת לשמו מ"בראשוב" בדומה למה שהיה נהוג בגרמנית עם הקידומת "פון".
התואר ניתן על ידי קרל הראשון, קיסר אוסטריה שהוא גם קרל הרביעי מלך הונגריה.
הברון יוז'ף סטריני רכש את טירת שארסנטמיהאי בשנת 1930 ממשפחת האצולה זיצ'י, והוריש אותו לבנו המאומץ שאנדור בשנת 1941 לאחר מותו של הברון.
לזכרו של יוז'ף סטריני, נקרא בית ספר התיכון בעיר מונור.
משפחת מושקאט (יידיש: די פאמיליע מושקאט) הוא רומן מאת יצחק בשביס-זינגר.
הרומן נכתב במקורו ביידיש והיה ספרו הראשון של בשביס-זינגר שפורסם באנגלית.
הרומן רחב היריעה, בן 65 פרקים, מתאר את המציאות היהודית בפולין במשך כ-27 שנים, החל משנת 1912 בקירוב ועד תחילתה של מלחמת העולם השנייה.
נושאים עיקריים ברומן הם התבוללות, אורתודוקסיה לעומת מודרניזם קומוניזם, וציונות.
מחציתו הראשונה של הרומן מתרחשת בעיקר בוורשה, בשנתיים שקדמו למלחמת העולם הראשונה, ומחציתו השנייה משתרעת על פני עשרים שנה, מסוף מלחמת העולם הראשונה ועד לתחילת מלחמת העולם השנייה בוורשה המופצצת.
העלילה מתמקדת בתהפוכות ובדעיכה ההדרגתית של משפחה עשירה של סוחרים יהודים מוורשה, משפחת מושקאט, בראשות אבי המשפחה הקשיש משולם מושקט.
משולם חוזר לוורשה ממקומות מרפא, יחד עם אשתו השלישית ובתה איידל.
בהנהגתו של משולם נהנים בני המשפחה מביטחון כלכלי ומעושר רב.
שבעת בניו ובנותיו הם למעשה חסרי יכולת ובזבזנים, שרק מחכים למותו כדי לחלוק את ירושתו הגדולה.
משולם מתאר זאת: "היו לי שתי נשים, שבעה ילדים, נתתי נדוניה, מזונות לחתנים, זה עלה לי במיליונים.
חבורה של שונאים, זללנים, טיפשים, פראים.
דור שפל גידלתי!" במקביל, איש האמון של משולם, קופל ברמן, היחיד מחוץ למשולם שיודע את התקדמות העסק, מנסה לנצל את חוסר האמון של משולם במשפחתו לבניית עמדה כלכלית בטוחה, באמצעות גנבה לפני מותו של משולם.
על רקע מצב זה נכנס עוזר־השל הצעיר, שבא לוורשה מעיירה ענייה בגליציה, והיה מנוכר ממשפחתו.
הוא מתעניין מאוד בפילוסופיה, ובפרט בתורתו של שפינוזה, ובמדעים, ומתכוון ללמוד באוניברסיטה בשווייץ.
עם זאת, היעדר הכנה מוצקה ועוד יותר היעדר כסף מגבילים כוונה זו.
הוא פוגש במקרה את אברם שפירא, חתנו של משולם, שמקבל אותו בברכה למשפחה, ורואה בו עילוי.
הדסה, נכדתו של משולם, ועוזר־השל מתאהבים זה בזה.
הם מתכננים לברוח לשווייץ, אך הדסה נכשלת בכך ובני משפחתה מחתנים אותה עם סוחר חסידי אמיד.
עוזר־השל מגיע לשווייץ ומתחיל שם בלימודים, ונושא לאישה את איידל, בתו החורגת של משולם.
במקור פורסם הרומן בהמשכים בשנים 1945–1948 בעיתון היידי הניו יורקי "פארווערטס".
הרומן תורגם לשפות רבות: אנגלית, איטלקית, פולנית וספרדית, גרמנית, צרפתית, שוודית, נורווגית, הונגרית, רומנית ורוסית.
לתרגום לאנגלית נוסף תרשים של אילן יוחסין, שבו יותר מארבעים דמויות שברומן והקשרים ביניהן.
מתרגום זה הושמט הפרק האחרון של הרומן, המתאר קבוצה קטנה של חלוצים הבורחים מפולין ועולים לארץ ישראל כשבפיהם השיר "שם בארץ חמדת אבות".
הרומן תורגם פעמיים מיידיש לעברית:
משפחת מושקאט: רומאן, תרגם יעקב אליאב (קויפמן), שלושה כרכים, תל אביב, עם עובד, תשי"ג-1953
משפחת מושקאט, תרגם צבי ארד, הוצאת זמורה ביתן, תשנ"א-1991
הסופר ומבקר הספרות הספרדי, חוסה מריה גואלבנזו כתב על הרומן:
תודעה יהודית שוררת בספר, אך תהיה זו טעות לחשוב שאנו קוראים ספר בנושא יהודי.
כוחו של הרומן הזה טמון באוניברסליות שלו.
כמו כל כך הרבה יצירות גדולות המבוססות על מהות המצב האנושי של ימינו ושל כל הזמנים, לא המקום, הגזע או האמונה הם שהופכים אותם לגדולים ומעוררים את הערצתנו, אלא יכולתם לחדור ללבם של בני אדם.
משפחת מרפי היא סדרת טלוויזיה קומית מונפשת אמריקאית, שנוצרה על ידי הקומיקאי ביל בר ומייקל פרייס עבור נטפליקס.
התוכנית הופקה על ידי חברת ההפקות "גאומונט טלוויזיה בינלאומית" (Gaumont International Television), ועל ידי חברת ההפקות של וינס ווהן ו-Wild West Picture Show Productions.
עלילת הסדרה עוקבת אחר משפחה לא מתפקדת ממוצא אירי-אמריקאי, אשר מתגוררת באזור פרברי בעיר בדיונית בשם ראסטוייל, במדינת פנסילבניה שבארצות הברית בתקופת שנות ה-70. הסדרה שודרה לראשונה ב-18 בדצמבר 2015. באוקטובר 2020, הוכרז כי הסדרה חודשה לעונה חמישית ואחרונה הכוללת 8 פרקים.
ביל בר, מדבב את פרנסיס "פרנק" מרפי: גבר בן 39 חם מזג, גס רוח, אשר שירת בצבא ארצות הברית במלחמת קוריאה.
פרנק נשוי לאשתו סו מרפי, ולהם ארבעה ילדים.
פרנק עובד כאחראי מטען בשדה תעופה.
ביל בר מדובב גם את דמותו של הכומר פט.
לורה דרן, מדבבת את סוזן "סו" מרפי: אישה בת 36, חולמת להיות יזמית וממציאה.
ג'סטין לונג מדבב את קווין מרפי: בנם הבכור של סו ופרנק.
בן 15. מאופיין כדי טיפש, חולם להיות נגן גיטרה.
בילדותו המוקדמת, קווין כמעט טבע בבריכת שחייה של מלון דרכים, אירוע שהותיר בו טראומה וחוזר לאורך הסדרה.
ג'סטין לונג מדובב בסדרה גם את פיניאס וצ'אק סוויצקי.
היילי ריינהארט מדבבת את ביל מרפי: בנם בן ה-12 של פרנק וסו.
מאופיין כצייתן, נוירוטי וסובל מהצקות של בריונים.
היילי ריינהארט מדובבת גם את פרנק מרפי בקטעים מילדותו.
דבי דריברי מדבבת את מורין מרפי: ילדה בת 9, הצעירה מבין הילדים במשפחת מרפי ובתם היחידה.
מורין היא סקרנית, אינטליגנטית ועם תשוקה למחשבים.
מורין מפגינה התנהגות מופתית אל מול הוריה, אך לא פעם נוטה להתנהגות חסרת זהירות, ומתגרה באחיה ביל.
השחקנית דבי דריברי מדובבת גם את פיליפ בונפיגליו, חברו של ביל, את ברידג'ט פיטסימונס (אחותו הקטנה של ג'ימי פיטסימונס) ואת קני, נער מוזנח אשר מסתובב לעיתים עם הילדים בסדרה.
הסדרה הופקה כשיתוף פעולה בין נטפליקס, "גאומונט טלוויזיה בינלאומית" ו-Wild West Picture Show Productions.
הסדרה היא קומדייה משפחתית, המבוססת על מופעי הסטנד אפ של ביל בר.
עלילת הסדרה מתרחשת בשנות ה-70, בהן לפי בר, "יכולת להחטיף לילד שלך, לעשן בתוך הבית, ולהביא אקדח לשדה התעופה".
הסדרה נכתבה על ידי ביל בר ומייקל פרייס, שזכה בעברו בפרס אמי ופרס גילדת התסריטאים על עבודתו בסדרה "משפחת סימפסון".
משפחת מיטשל ומלחמתה במכונות הוא סרט מדע בדיוני קומי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת בהפקת סרטי קולומביה וסרטי סוני הנפשה.
הסרט בוים על ידי מייק ריאנדה שכתב גם את התסריט עם ג'ף ראו, והופק על ידי פיל לורד, כריסטופר מילר וקורט אברקט.
במקור הסרט היה אמור לצאת לאקרנים בידי סרטי סוני, אולם הסרט בסוף עלה לכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-30 באפריל 2021.
הסרט קיבל מועמדות לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-94 ומועמדות לפרס באפט"א לסרט האנימציה הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-75 וקיבל את פרס אנני לסרט הטוב ביותר ועוד מספר פרסים נוספים בטקס פרסי אנני ה-49.
סרט המשך נמצא בפיתוח ויופק על ידי סרטי סוני הנפשה ויופץ גם על ידי נטפליקס.
לקייטי מיטשל, נערה יצירתית, היה חלום להתקבל לבית ספר לקולנוע.
כאשר היא מתחילה להגשים את החלום הזה ומתכננת לפגוש את "האנשים שלה" ולטוס לבית הספר, התוכנית של אביה ריק, חובב הטבע, קצת שונה: להגיע לשם בטיול משפחתי במכונית.
זה אומר שבמקום לטוס ייסעו כולם ביחד ברכב לבית הספר החדש של קייטי: קייטי, אב המשפחה ריק, אם המשפחה החיובית לינדה, אחיה הקטן חובב הדינוזאורים והמוזר של קייטי, ארון, וכלב הפאג שלהם מונצ'י.
התוכנית של ריק לגשר על הפערים ולאחד בין בני המשפחה משתבשת: בעולם פורץ מרד טכנולוגי.
לפתע כל המכשירים האלקטרוניים של בני המשפחה ושאר האוכלוסייה - החל מהטלפונים הסלולריים ועד מכשירי החשמל הביתיים, הופכים למוצרים רובוטים אישיים שמאיימים להשתלט על העולם.
יחד עם עזרתם של שני רובוטים מקולקלים, משפחת מיטשל מתכוונת לפתור את בעיותיהם ולעבוד ביחד כדי להציל את העולם.
אבי ג'ייקובסון – קייטי מיטשל, יוצרת סרטים ובתם של ריק ולינדה ואחותו הגדולה של ארון.
דני מקברייד – ריק מיטשל, אביהם של קייטי וארון ובעלה של לינדה.
מאיה רודולף – לינדה מיטשל, אמם של קייטי וארון ואשתו של ריק.
מייק ריאנדה – ארון מיטשל, בנם של ריק ולינדה ואחיה הקטן של קייטי.
אריק אנדרה – דוקטור מארק באומן, מדען ומייסד "פאל".
אוליביה קולמן – פאל, עוזרת וירטואלית.
אלכס הירש - דירק, לומד עם קייטי בקולג'.
שמות נוספים שנקשרו לעשיית הסרט: פרד ארמיסן, בק בנט, כריסי טיגן, ג'ון לג'נד, צ'רלין ני, קונאן או'בריאן, סשיר זאמאתה, אלה מילס, גריפין מקאלרוי וג'יי פארואה.
ב-2015, פנו סרטי סוני הנפשה לבמאי והתסריטאי מייק ריאנדה לאחר שסיים את עבודתו בסדרת האנימציה גרוויטי פולס של ערוץ דיסני, בבקשה שיציע להם רעיונות לסרטים עלילתיים.
בעת סיעור המוחות, ריאנדה נסע לעיר הולדתו סלינס, קליפורניה והקליט רשימה של רעיונות פוטנציאליים לפיצ'ר.
לאחר מכן הוא החל בפיתוח סיפור המשלב את החוויות האישיות שלו עם משפחתו, כמו גם את אהבת הילדות שלו לרובוטים.
הוא עשה מניפסט משלו לסרט שכותרתו "שליטה, אלט, בריחה!" שהייתה הכותרת המקורית של הסרט לפני שיצא לאקרנים.
המניפסט הושפע מדוגמה 95 של הבמאי לארס פון טרייר, מהעיצובים של סטודיו ג'יבלי היפני, מצילום בסגנון שנות ה-60 ומציורים של בני נוער.
ב-22 במאי 2018, סרטי סוני הנפשה הודיעו כי פיל לורד וכריסטופר מילר הצטרפו לפרויקט כמפיקים.
הסרט הוא שיתוף הפעולה הרביעי של הצמד עם סוני בעקבות שני סרטי "גשם של פלאפל" מ-2009 ו-2013, "ספיידרמן: ממד העכביש" מ-2018, והסרט העלילתי המקורי הראשון של האולפן "הכוכב" מ-2017. ג'ף רו, שעבד על גרוויטי פולס לצד מייק ריאנדה, הצטרף כבמאי וככותב שותף.
פרטים נוספים נחשפו שנה לאחר מכן בפסטיבל האנימציה הבינלאומי באנסי ביוני 2019, כאשר נשיאת סוני אנימציה, קריסטין בלסון, חשפה כי הסרט ישתמש בסגנון אנימציה הדומה לספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש, וכי העולמות שמשפחת מיטשל והרובוטים חיים בהם הם בתחילה יקומים נפרדים לפני התנגשות, מושג שלא נכלל בסרט שהושלם.
ב-20 בפברואר 2020, תמונות ראשונות מהסרט נחשפו דרך המגזין אנטרטיינמנט ויקלי, שם הוכרז ששם הסרט יהיה מחוברים (Connected).
שמו של הסרט שונה לשם הנוכחי "משפחת מיטשל ומלחמתה במכונות" לאחר שסוני מכרה את זכויות ההפצה לנטפליקס ב-12 בינואר 2021. לדברי הבמאי ריאנדה, השם שונה בחזרה למיטשלס מכיוון שלא הוא ולא המנהלים של נטפליקס התרשמו מהשם הקודם.
ב-19 בפברואר 2020, אבי ג'ייקובסון לוהקה לתפקיד הדמות הראשית קייטי מיטשל.
למחרת הוכרז על ליהוקם של דני מקברייד, מאיה רודולף, ריאנדה, אריק אנדרה ואוליביה קולמן.
במהלך מסיבת צפייה עבור ספיידרמן: ממד העכביש שנערכה בטוויטר ב-6 במאי 2020, פיל לורד אישר כי בלייק גריפין הצטרף לצוות השחקנים כאחד הרובוטים.
ב-23 במרץ 2021, לפני יציאת הסרט לאקרנים בנטפליקס, אושר כי חברי צוות נוספים יככבו בסרט, כולל פרד ארמיסן, כריסי טיגן, ג'ון לג'נד, צ'רלין יי, קונאן או'בריאן, אלכס הירש וג'יי פארואה, ונוספים.
מאוחר יותר הודיע אלכס הירש כי הוא משמש גם כיועץ יצירתי בסרט.
במהלך שנחשב כראשון לסרט אנימציה, דאג הפאג, כלב מהחיים האמיתיים שהיה פופולרי ברשתות החברתיות, סיפק את ה"קול" למונצ'י, המבוסס על כלב ילדותו של הבמאי ריאנדה מונצ'יצ'י.
בעוד שהם שקלו במקור להשתמש בשחקני קול אנושיים עבור מונצ'י כפי שנעשה בדרך כלל, הם רצו להפוך את הסרט לאותנטי ככל האפשר ופנו לבעלים של דאג, לסלי מוסייר, על מנת שתאפשר להם להשתמש בנביחות שלו ובצלילים אחרים שלו עבור הסרט.
לאחר שחרורו של הטריילר הראשון, פיל לורד אישר בטוויטר שהשותף שלו ושל מילר, מארק מות'רסבו, חיבר את המוזיקה לסרט.
בינואר 2021, הבמאית ריאנדה חשפה בטוויטר כי הפסקול של הסרט ישלב שירים מאמנים שונים, כולל "לוס קומפסינוס!", "סיגור רוס", "מדיאון", "טוקינג הדס", "גריימס", "לה-טיגרה", "BTS", "המאי שי" כמו גם מוזיקה חדשה לגמרי: שיר מקורי של הזמרת אלכס לייהי.
אלבום פסקול המכיל את המוזיקה של מארק מות'רסבו ואת השיר "On My Way" של לייהי (שהושמע במהלך הקרדיטים בסיום) יצא על ידי סוני קלאסיקל רקורדס ב-30 באפריל 2021, באותו היום שבו יצא הסרט לשידור בנטפליקס.
האנימציה של הסרט טופלה על ידי Sony Pictures Imageworks, אשר הנפישה את רוב הסרטים של Sony Pictures Animation לפני כן.
לדברי כריסטופר מילר, ריאנדה רצתה מראה של "סגנון צבעי מים מצוירים ביד" לסרט, וחלק ניכר מהטכנולוגיה ששימשה עבור ספיידרמן:ממד העכביש שימשה גם עבור הסרט יחד עם כלים חדשים.
שלא כמו הוויזואליה והטכניקות בסגנון הקומיקס של ממד העכביש, במיטשלס השתמשו בעיקר באפקטים בסגנון דן-ממד על מנת לחקות את המראה של סרטי אנימציה מסורתיים, כולל שימוש בפיתולים לפרווה ולמשיכות מכחול בצבעי מים לאלמנטים כמו עצים ושיחים.
כדי להדגיש את הרגשות של קייטי מיטשל במהלך סצנות מסוימות, הצוות הטמיע בנוסף טכניקה בשם "קייטי-ויז'ן", המיישמת צילומי דו-ממד וצילומי לייב אקשן לצד אנימציית גרפיקה ממוחשבת.
לגבי עיצוב האלמנטים של הרובוטים, האנימטורים הלכו על עיצוב מלוטש בניגוד לסגנון צבעי המים של בני האדם.
עבור הרובוטים של PAL MAX Prime, מפקח האנימציה, אלן הוקינס, המציא שיטה המאפשרת לרובוטים להתפרק באמצע התנועה באמצעות חלל שלילי, בהשראת אפקטי השינוי המשמשים ל-T-1000 כפי שנראו בסרט "שליחות קטלנית 2: יום הדין".
לדברי הוקינס, הוא המציא כלים שיאפשרו לאנימטורים "לחתוך את הדמות [כמו סכין]", ויאפשרו לכל אחד לבטא גם את הגישה השונה שלו.
מייק לסקר שימש כמפקח על אפקטים חזותיים לאחר שעבד בעבר על ממד העכביש, בעוד לינדסי אוליברס שימשה כמנהלת הראשית של הסרט ומעצבת ההפקה הכוללת.
בוגרי גרוויטי פולס לשעבר, דנה טרס ומאט בריילי עבדו כאמני סטוריבורד בסרט, אך בסופו של דבר שניהם לא קיבלו קרדיט.
עבודת האנימציה החלה במאי 2019, כפי שאושר על ידי האנימטור ניק קונדו בטוויטר.
הסרט היה אמור לצאת במקור על ידי Sony Pictures Releasing בארצות הברית ב-10 בינואר 2020, אך מאוחר יותר נדחה ל-18 בספטמבר של אותה שנה.
עקב מגפת הקורונה היציאה נדחתה שוב ל-23 באוקטובר, אך הסרט הוסר מאוחר יותר מלוח הזמנים לאקרנים באוקטובר.
ב-21 בינואר 2021, נטפליקס קנתה את זכויות ההפצה העולמיות של הסרט תמורת כ-110 מיליון דולר, כאשר סוני שומרת על זכויות הבידור הביתי וההפצה התיאטרליות בסין.
חודשיים לאחר מכן ב-23 במרץ 2021 הם הודיעו שהסרט ישוחרר ב-30 באפריל, לאחר יציאה לאקרנים בקולנוע שבוע קודם לכן ב-23 באפריל.
הסרט שוחרר ב-14 בדצמבר 2021 ב-בלו ריי, DVD ו-HD דיגיטלי על ידי Sony Pictures Home Entertainment.
בהוצאה הביתית נכלל גם הסרט הקצר כלב משטרה 7: הפרק האחרון בבימויה של אמנית הסיפור קייטלין ואן - ארסדייל ונכתב על ידי מייק ריאנדה עם בובות שיוצרו על ידי הום סטאר ראנר יוצרי האחים צ'אפס, וגרסה מורחבת הדומה לספיידרמן: אל העכביש.
מצב היקום האלטרנטיבי של Verse שכותרתו Katie's Extended Cinematic Bonanza Cut, פרשנות אודיו, סצנות שנמחקו ויצירת סרטי תוכנה.
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג אישור של 98% על סמך 205 ביקורות עם דירוג ממוצע של 8.5/10. קונצנזוס המבקרים של האתר קבע כי הסרט: "מושך עין ואנרגטי" וכן כי מספק סיפור מצחיק ומרגש שכל המשפחה יכולה ליהנות ממנו".
באתר Metacritic, לסרט יש ציון ממוצע משוקלל של 81 מתוך 100 על סמך 33 מבקרים, מה שמצביע על "שבחים אוניברסליים".
הסרט זכה לשבחים רבים מידי מבקרים שונים על העלילה, והעובדה שמדובר בסרט לכל המשפחה.
בנוסף, זכה הסרט לשבחים על כך שהציב דמות להט"בית, קייטי, כדמות המרכזית של סרט אנימציה משפחתי.
ריאנדה ורו הפכו את קייטי ללסבית באופן ברור, אחרי התייעצות עם חברי להט"ב מצוות ההפקה שלהם, אך לא ביקשו להפוך את זה לחלק מהקונפליקט המרכזי עם אביה, בהתחשב בעובדה שמיניותה "נורמלית בחיים האמיתיים".
קייטי עונדת על בגדה סיכה בצבעי הגאווה ומרבה לצייר בחורה בשם ג'ייד, שהיא בבירור כרוכה אחריה.
לקראת סופו של הסרט זהותה המגדרית מתבהרת סופית כאשר לינדה שואלת אותה עם ג'ייד היא בת הזוג שלה באופן רשמי, ואם היא תביא אותה הביתה לחג ההודיה.
כל בני המשפחה תומכים בהצעה הזאת ומתנהגים באופן טבעי לגמרי לגבי זהותה המגדרית של קייטי.
נטפליקס דיווחה ביולי 2021, בדו"ח הרווחים הרבעוני שלה, כי הסרט הפך ליצירת האנימציה הנצפית ביותר של נטפליקס אי פעם, כאשר 53 מיליון בתי אב צפו בסרט ב-28 הימים הראשונים לאחר עלייתו לשידור.
משפחת סאקלר היא משפחה של יהודים אמריקאים, הנמנית עם המשפחות העשירות בארצות הברית, וידועה בבעלותה על חברת פרדו פארמה וחברת מונדיפארמה.
לצד תרומותיה הרבות למוסדות חינוך ומוזיאונים משפחת סאקלר נתונה לביקורת ציבורית רבה בגין חלקה של פרדו בשיווק התרופה אוקסיקונטין, ותרומתה למשבר האופיואידים בארצות הברית.
יצחק ומארי סאקלר היגרו לארצות הברית מגליציה, והקימו מכולת בברוקלין.
לזוג היו שלושה בנים: ארתור, מורטימר וריימונד סאקלר.
שלושת הבנים למדו רפואה והפכו לפסיכיאטרים.
מורטימר וריימונד לא התקבלו לבית ספר לרפואה בארצות הברית עקב מכסות על מספר היהודים, והחלו את לימודיהם בגלאזגו (מורטימור אף סיים את לימודיו שם).
ארתור למד ב-אוניברסיטת ניו יורק.
הסאקלרים נחשבו לחלוצים בטכניקות טיפול חדשניות בתחום הטיפול הפסיכיאטרי, שגרמו להפסקת השימוש בניתוחי כריתת אונה, וכן נחשבים לראשונים שנלחמו להפסקת ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה באותה התקופה בבנק הדם.
בשנת 1952 האחים סאקלר רכשו חברת תרופות קטנה בשם פרדו-פרדריק.
ריימונד ומורטימר ניהלו את חברת פרדו-פרדריק, בעוד ארתור, האח הבכור, היה חלוץ בתחום השיווק הרפואי, וכן אספן אמנות מן הגדולים בעולם.
לאחר מותו של ארתור בשנת 1987, חלקו בחברת פרדו-פרדריק נמכר לשני האחים הנותרים, והפעילות העסקית עברה מפרדו-פרדריק לחברת פרדו פארמה.
בשנת 1996 חברת פרדו פארמה השיקה את האוקסיקונטין, גרסה של האופיואיד אוקסיקודון בשחרור מושהה.
בהליכים משפטיים רבים הוכח כי הפעולות שביצעה פרדו לשיווק אוקסיקונטין תרמו למשבר האופיואידים בארצות הברית שהביא למותם של למעלה מארבע מאות אלף בני אדם שנטלו מנת יתר ושהתמכרו לתרופה כתחליף לסם.
האוקסיקונטין שווק באגרסיביות על ידי חברת פרדו.
אליזבת סאקלר, בתו של ארתור סאקלר, טענה כי היא ויתר צאצאיו של ארתור לא השתתפו בשיווק האוקסיקונטין ולא הפיקו ממנו הכנסות.
יש הטוענים כי חלק מן האחריות למשבר רובצת לפתחו של ארתור סאקלר, בהיותו פורץ דרך בתחום של שיווק תרופות, וכן היותו מי שיזם את השיטה של שיווק תרופות על ידי שיווקן ישירות לרופאים שרושמים את התרופות, במקום לחולים.
עם זאת, פרופסור אוון גרטסמן אמר בראיון למגזין "פורבס" כי "יהיה זה מגוחך להטיל את האשמה של משבר האופיואידים על ארתור סאקלר, שהרי שיווק האופיואידים לרופאים על ידי פרדו נעשה תוך שימוש במרמה, וכן התרחש שנים לאחר מותו של ארתור, והוא לא הרוויח מכך דבר".
בשנת 2018, בני משפחתם של ריימונד סאקלר וכן של מורטימר סאקלר, ריצ'רד סאקלר, קיית' סאקלר, תרזה סאקלר, ג'ונתן סאקלר, בברלי סאקלר, דייוויד סאקלר, איליין סאקלר וכן מורטימר א.
סאקלר (בנו של מורטימר סאקלר), נרשמו כנתבעים בכתב התביעה שהוגש על ידי מספר מדינות בארצות הברית בעילה של מעורבות במשבר האופיואידים.
בשנת 2015, מגזין פורבס נקב בשמה של משפחת סאקלר כאחת המשפחות העשירות באמריקה.
עם זאת, בעקבות משבר האופיואידים, בשנת 2019 הגישה חברת פרדו בקשה לפשיטת רגל.
משפחת סאקלר היא גם הבעלים של חברת מונדיפארמה, חברה פחות ידועה מפרדו, הפועלת בעיקר בסין.
עד שנת 2020 היא החזיקה גם בשליטה בחברת מעבדות רפא בישראל.
משפחת סאקלר השקיעה במשך השנים במספר חברות ישראליות, בעיקר בענף התעשייה הפרמצבטית והטכנולוגיה הרפואית.
בין השאר רכשו את השליטה בחברת מעבדות רפא הירושלמית, וב-2020 מכרו אותה לקרן פימי תמורת 700 מיליון שקל.
היו בעלי מניות בחברת "אביק" שמוזגה לתוך טבע תעשיות פרמצבטיות.
וחברת "מונדיפארמה" שבבעלותם השקיעה ב-1985 בחברת ההזנק "גליל טכנולוגיות".
משפחת סאקלר עסקה רבות בפילנתרופיה, ותרמה סכומי עתק בתחומים מגוונים.
ארתור סאקלר, שהיה בין אספני האמנות והעתיקות הגדולים בעולם, תרם למוזיאון הסמית'סוניאן אלף פריטי אמנות סינית עתיקה, אשר שוויים כחמישים מיליון דולרים.
בנוסף, תרם ארבעה מיליון דולרים למוזיאון, וכעת יש אגף על שמו.
משפחת סאקלר תרמה, בין היתר, למוזיאון המטרופוליטן לאמנות, המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, מוזיאון גוגנהיים, הסמית'סוניאן, המוזיאון היהודי של ניו יורק, הגלריה הלאומית, הגנים הבוטניים המלכותיים והלובר.
ב-2019 הסיר הלובר את שמם של הסאקלרים מן האגף על שמם במוזיאון.
בלובר טענו כי השם הוסר, היות שפגו זכויותיהם של הסאקלרים להנצחה בתור תורמים למוזיאון.
עם זאת, הסרת השם נעשתה רק כחודש לאחר פעילות מחאה של צלמת אמריקאית, שסירבה כי תמונותיה יוצגו באגף על שם סאקלר.
המשפחה אף תרמה למוסדות אקדמיים רבים, בין היתר הרווארד, ייל, אוקספורד, קיימברידג', קולומביה, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת אדינברו ועוד.
ב-2019, בעקבות המעורבות של משפחת סאקלר במשבר האופיואידים, הסירה אוניברסיטת טאפטס בבוסטון את שמם של הסאקלרים מכל התוכניות והמתקנים בקמפוס מדעי הבריאות.
ב-2023 בוצעה הסרת שם משפחת סאקלר גם במוסדות אוניברסיטת אוקספורד.
משפחת סאקלר תרמה רבות לאוניברסיטת תל אביב; בין היתר, הפקולטה למדעים מדויקים, המוסד לביופיזיקה, מרכז הדמיה, ואף הפקולטה לרפואה, הן רק חלק מן הדוגמאות למוסדות הנקראים על שם משפחת סאקלר באוניברסיטה.
הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב נקראת על שם סאקלר, מאז שתרמו להקמת הבניין המרכזי שלה ב-1972. עמותת רופאים לזכויות אדם פנתה לאוניברסיטת תל אביב בשאילתא, האם נשקלת אפשרות להסיר את שמם של הסאקלרים מן הבניין, עקב מעורבות המשפחה במשבר האופיואידים.
תשובת האוניברסיטה הייתה כי כל עוד הנושא נמצא בהליכים משפטיים, היא לא תדון בכך.
לא פחות מ–2,500 תביעות שונות הוגשו נגד חברת פרדו על רקע פרשת האופיואידים, והליכים נפתחו נגד החברה ב–49 מתוך 50 המדינות של ארצות הברית.
פרדו התפשרה במקרים רבים, תוך שהיא מתנה את חתימתה על הפשרה בכך שהמסמכים המשפטיים יוותרו חסויים.
בשנת 2007 הודתה חברת פרדו לראשונה בעבירות פדרליות של הטעיה מסוג תיוג מטעה (Missbranding) בשיווק התרופה אוקסיקונטין.
שלושה ממנהלי החברה הודו בעבירות, ספגו קנסות אישיים, וחברת פרדו שילמה 600 מיליון דולרים בקנסות.
עם זאת, אף אחד מבני משפחת סאקלר לא הועמד לדין.
במסגרת ההסדר שנעשה עם משרד המשפטים האמריקאי, המסמכים המרשיעים כנגד משפחת סאקלר ומעורבותה בהטעיה של רופאים נותרו חסויים.
בשנת 2015 הוגשה נגד הסאקלרים תביעה נזיקית בגין חלקה בפרשת האופיואידים במדינת קנטקי.
במסגרת התביעה, נגבה תצהיר עדות מצולם של ריצ'רד סאקלר.
פרדו התפשרה בסכום של 24 מיליון דולרים, אך סירבה לאפשר חשיפה של התצהיר, ונאבקה שלוש שנים בבית משפט נגד החשיפה, אך הפסידה בסופו של דבר, והקלטה של התצהיר פורסמה.
זו ככל הנראה הפעם הראשונה שחבר משפחת סאקלר העיד בעצמו ביחס למעורבות בשיווק האוקסיקונטין.
בתצהיר הוצגו בפני ריצ'רד סאקלר ראיות רבות למעורבות המשפחה במשבר האופיאידים, ידיעתו על הסכנות האמיתיות באוקסיקונטין וכדומה.
באוקטובר 2020 הושג סיכום על הסדר טיעון בין משרד המשפטים האמריקאי לבין עורכי הדין של משפחת סאקלר.
לפי ההסכם, הסאקלרים ישלמו רק 225 מיליון דולר מכיסם הפרטי (הונה של המשפחה מוערך בכ-10–13 מיליארד דולרים, חלק ניכר מהם הרוויחו הודות לאוקסיקונטין).
כמו כן, חברת פרדו תשלם שמונה מיליארד דולרים בקנסות ועונשים שונים.
אף אחד לא צפוי לעמוד לדין פלילי באופן אישי.
כמו כן, אין הודאה אישית באשמה של אף אדם, וכן ההסכם מותנה בסילוק כל התביעות.
בספטמבר 2021 נתן שופט פדרלי לענייני פשיטות רגל אישור מותנה להסדר כלל התביעות בפרשת האופיואידים.
במסגרת ההסדר משפחת סאקלר תעזוב את עסקי האופיואידים, תשלם 4.5 מיליארד דולר, ותהיה מוגנת מפני תביעות הקשורות לאופיואידים.
חברת פרדו תוסב לחברה מוכוונת צדקה, בבעלות דירקטוריון שימונה על ידי הציבור, ורווחיה ישמשו למניעת התמכרות ולטיפול בה.
בנוסף תוקם קרן פיצויים שתשלם לקורבנות הסמים בין 3,500 ל-48 אלף דולר לכל אחד.
בדצמבר 2021 ביטל בית משפט פדרלי את ההסדר.
במאי 2023 חודש ההסדר, כשהתשלום של משפחת סאקלר גדל לשישה מיליארד דולר.
הסדר ליישוב התביעות בעקבות מגפת האופיואידים
ב-2022 הופקה סדרת דרמה "דופסיק" המגוללת את החקירה סביב משפחת סאקלר וחברת פרדו לאור פרשת האוקסיקונטין.
משפחת מונסטר הוא סרט אימה קומי שחור, שנכתב, יופק ויבוים על ידי רוב זומבי על פי סדרת טלוויזיה באותו השם שנוצרה על ידי אלן ברנס וכריס הייוורד ושודרה בשנות ה-60. הסרט עלה סימולטנית לאקרנים בבתי הקולנוע ולשידור בשירות הזרמת המדיה "Peacock" בשנת 2022.
ג'ף דניאל פיליפס – הרמן מונסטר, מפלץ דמוי-פרנקנשטיין והפטריארך של משפחת מונסטר.
שרי מון-זומבי – לילי מונסטר, ערפדה והמטריארכית של משפחת מונסטר.
דניאל רויבוק – סבא, ערפד ואביה הסרקסטי של לילי וחמיו של הרמן.
ריצ'רד ברייק – ד"ר הנרי אוגוסטוס וולפגנג
קתרין של – זויה קרופ
קסנדרה פיטרסון – ברברה קאר
די וואלאס – המנחה של "בוקר טוב טרנסילבניה"
ג'רמי וילר – מר גייטמן
רודריק היל – מר גודברי
מארק גריפית' – מר גרייבס
במרץ 2021, דווח לראשונה על כך שהזמר והקולנוען רוב זומבי שוקד על פיתוח עיבוד קולנוע עלילתי לסדרת הטלוויזיה "משפחת מונסטר" ששודרה בשנות ה-60. באפריל 2021, אף נמסר כי הפרויקט יפותח ויופק כסרט בלעדי של שירות "Peacock", אך יופץ גם בבתי הקולנוע.
ביוני 2021, אישר זומבי רשמית כי סרטו העלילתי הבא יעסוק ב"משפחת מונסטר", כאשר היוצר ישמש כתסריטאי, במאי ומפיק במהלך העבודה על פיתוח והפקת הסרט.
זומבי, שהצהיר על עצמו כמעריץ אדוק של סדרת הטלוויזיה, חשף כי הוא שקד על פיתוח סרט בזיכיון כבר למעלה מעשרים שנה.
ביולי 2021, אשתו של זומבי, סינדי מון-זומבי, הצהירה כי הפקת הסרט נמצאת בשלב קדם ההפקה, וכי צוות ההפקה מחפש כעת אתרים לצילומים.
בשלהי יולי, זומבי חשף כי עיצוב מראן החיצוני של הדמויות יהיה נאמן לסדרה המקורית, ושבמהלך ההפקה והצילומים ייעשה שימוש בהעתק מדויק של שכונת מוקינגבירד ליין ושל האחוזה המשפחתית של משפחת מונסטר, כפי שהוצגו בסדרה המקורית.
ב-18 באוקטובר 2021, זומבי חשף רשמית כי להפקת הסרט לוהקו ג'ף דניאל פיליפס, אשתו, שרי מון-זומבי ודניאל רויבוק; איתם הוא שיתף פעולה בסרטיו הקודמים.
לאורך שנת 2022, נמסר על ליהוקם של קתרין של, חורחה גרסיה, קסנדרה פיטרסון, די וואלאס, פאט פריסט, בוץ' פטריק, ג'רמי וילר ותומאס בויקין לצוות השחקנים.
צילומי הסרט החלו ב-9 בנובמבר 2021 בבודפשט, הונגריה.
הסרט עתיד לעלות סימולטנית לאקרנים בבתי הקולנוע ולשידור כסרט בלעדי של שירות "Peacock" במהלך שנת 2022 בארצות הברית.
בהתייחסו לסרטיו הקודמים שזכו לדירוג R, זומבי הכריז "לאלו מכם המשערים, תוהים ומניחים שהסרט יהיו מלוכלכך, אלים ומרושע...
ובכן, אתם טועים, הסרט מדורג PG".
שנהפרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקור2024פרס סאטורןהצגת הטלוויזיה הטובה ביותרמשפחת מונסטר
משפחת סטמקר (גם Satamkar או Satamker) היא משפחה מבני ישראל שחיה במשך מאות שנים בקולאבה (כיום מחוז רייגאד) שבאזור קונקן, בהודו.
רוב בני המשפחה עברו לישראל משנות ה-60 ועד שנות ה-80 של המאה ה-20; חלקם התיישבו במקום אחר בעולם.
מוצאה של משפחת סטמקר בכפר סאטמבה/וירג'ולי ממחוז ריגד במדינת מהאראשטרה, ליד החוף המערבי של הודו מדרום למומבאי.
משפחה זו שייכת לקהילת בני ישראל, אחת משלוש הקבוצות של יהודי הודו.
על פי המסורת, אבות בני ישראל היו יהודים שהגיעו להודו לפני כ-2000 שנה, התיישבו והתחתנו עם האוכלוסייה המקומית.
מאמינים שהם גיירו את נשותיהם או לפחות שמרו על כמה מסורות יהודיות במשפחותיהם.
בני ישראל חיים במחוז קולבה (היום: ראיגד) כבר קרוב לשמונה עשרה מאות שנים.
אבות סטמקר נהגו להתגורר בכפרים שמהם האמינו שהם לקחו את שמות משפחתם (סטמקר = מסאטמבה (וירג'ולי), פנקר = מהעיירה שנקראת פן, אשטמקר = מהעיירה שנקראת אשטמי).
סאטמבה פירושו, במראטהית, 'שבעה מנגו'.
במשך מאות שנים עיסוקם העיקרי היה כבישת שמן.
הם הפיקו שמן ממעין שומשום שנקרא טיל ונודעו בשם שניוואר טלי ("מכבשי שמן שבת"), כי לא עבדו בשבת.
בסוף המאה ה-18 ובעיקר במהלך המאה ה-19 התגייסו הגברים לצבא.
עם מסורת של אוריינות, הם מצאו תפקידים גם בממשל הקולוניאלי הבריטי, בשירות המדינה, ברכבת, בדואר, ובמכס.
מאותה תקופה הם התיישבו בכל חלקי הודו (הודו ופקיסטן הנוכחית).
רבים גרו במומבאי ועבדו כנגרים או קבלנים ('מיסטרי').
בתחילת המאה ה-19, חלקם עזבו את הכפרים שלהם למומבאי, ננדגאון, מהראשטרה ומקומות אחרים.
רוב בני משפחת סטמקר התגוררו בסאטמבה/וירג'ולי עד שנות ה-70.
בין שנות ה-60 ל-1980, רוב משפחת סטמקר היגרו לישראל.
רבים מבני ישראל כבר עזבו בשנות החמישים.
חלקם חיים כיום בבריטניה, ארצות הברית, קנדה, צרפת, איטליה, ספרד, ברזיל ומדינות מערביות אחרות.
חלק מהמשפחה עדיין מתגורר בהודו.
אנשים עם שם המשפחה סאטמקר
דניאל אברהם סטמקר (המכונה דניאל אברהם) – מייסד חברת הספנות "ד.
אברהם ובניו" במומבאי; נאמן ונשיא לשעבר של בית הכנסת תאן.
דוד יחזקאל סטמקר – נשיא וגזבר קהילת בני ישראל, היה גם נציג המועצה המרכזית היהודית בבומביי.
חנוך סטמקר – שחקן קולנוע ועוזר במאי של מהבוב חאן, במאי בולט של סרטים הינדיים.
נתן סולומן סטמקר – מוזיקאי.
דוד סולומן סטמקר – מוזיקאי.
אביגיל דוד סטמקר – מורה למוזיקה.
בנימין נתן סטמקר – מוזיקאי.
שגולה נתן סטמקר – רקדן קלאסי הודי.
רפאל דוד סטמקר – מוזיקאי בתעשיית הקולנוע ההינדי ונגן כלי הקשה.
רינה נתן סטמקר (רינה אליהו דיגורקר) – רקדנית קלאסית הודית.
חנניאל נתן סטמקר – מוזיקאי בתעשיית הקולנוע ההינדי וגיטריסט.
סוזן דייוויד סטמקר (סונאלי סוניל פנדס) – רקדנית סיטאריסטית ורקדנית הודית קלאסית.
דניאל רפאל סטמקר – מוזיקאי ופסנתרן.
משפחת סוארס הייתה משפחה יהודית ספרדית שהתיישבה במצרים.
שלושת האחים – רפאל, יוסף ופיליקס – בלטו בפעילות הכלכלית והפוליטית במצרים, וייסדו את "קרן סוארס" בשנת 1857. הם נודעו בהקמת בנקים רבים, וכן בשיתופי פעולה עם משפחות יהודיות אחרות בכלכלת מצרים, ובהן משפחת קטאווי ומשפחת רולו.
משפחת סוארס, משפחה ספרדית שמוצאה מפורטוגל, התיישבה במצרים בראשית המאה ה־19 וקיבלה אזרחות צרפתית.
המשפחה כללה חמישה אחים ובניהם, ותרומתם הייתה משמעותית להתפתחות הכלכלה המצרית.
למשפחה היו אחזקות רבות בחברות שונות, ורבים מבני המשפחה החזיקו בתפקידים מנהליים וציבוריים.
אליס סוארס, שנישאה ליוסף קטאווי פאשה והייתה אחת מנשות החברה הבולטות, ואף שימשה כ"עלמה ראשונה" של המלכה נזלי סברי, אשתו של המלך פואד הראשון.
ליאון סוארס (בנו של פיליקס סוארס), שניהל את "חברת אדמות שייח' פדל" ואת "חברת ואדי קומ אומבו".
למשפחת סוארס לא הייתה מעורבות רבה בענייני הקהילה היהודית, מלבד אדגר סוארס, שכיהן כיושב ראש ועד הקהילה היהודית באלכסנדריה בשנים 1914–1917.
משפחת סוארס ייסדה את "קרן סוארס" בשנת 1875 – חברה גדולה שפעלה בתחום התחבורה, בנייה, מסילות ברזל, סוכר ותחומים נוספים.
המשפחה ייסדה את "בנק סוארס" בשנת 1880, שהוקם מחדש בשנת 1936. מטהו הראשי היה באלכסנדריה, ולו סניפים בקהיר ובטאנטא.
הוא שירת את סחר הכותנה ואת חברות הביטוח, והונו הגיע ל־100,000 לירות בשנת 1943. בין בכיריו היו קרלוס סוארס, פרדי זקס ויוסף קטאווי.
רפאל סוארס, בשיתוף עם סר ארנסט קסל, ייסד את הבנק הלאומי של מצרים בשנת 1898, בהון של מיליון לירות שטרלינג.
המשפחה הייתה בין מייסדי בנק הקרקעות המצרי בשנת 1880 יחד עם מוסא קטאווי ורוברט רולו.
הון הבנק בעת הקמתו היה 40 מיליון פרנק צרפתי.
כיכר "סוארס" בקהיר נקראה על שם המשפחה, ושמה שונה ב־1939 לכיכר מוסתפא כמאל.
המשפחה ייסדה את "סוארס להסעת נוסעים", הידועה בעגלות הסוארס.
המשפחה הייתה מהגורמים המרכזיים בבניית מסילת קהיר–חילואן (1877).
ב־1890 הוענקה זיכיון להמשך פיתוח הקו לחברת "מטרופוליטן וקו קהיר–חילואן", שבה היו שותפות משפחות מוסירי, קטאווי וסוארס.
המשפחה יזמה את קווי הרכבת מאסיוט לגרגה, מדמנהור לרחמניה, משבין אל־קום למנוף, ומפיום לסינורס.
המשפחה השתתפה במימון בניית סכר אסואן, רכישת אדמות ה"ע'יטא" (Sunni Circle) והקמת חברות הסוכר במצרים.
"סוארס" היה כינוי לעגלות שנמשכו בפרדות, ושימשו להסעת נוסעים.
המחיר היה 3 מילים למסע, והעגלות נחשבו לאמצעי מרכזי בקהיר בסוף המאה ה־19.
העגלות הונצחו בסרטים מצריים, ובמיוחד במשפט המפורסם: "אל־סוארס ח'בטתני יא סי אל־סיד" – שאמרה השחקנית אמאל זאיד בסרט "בין הקסרין".
משפחת סימפסון היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיית מצבים סאטירית מונפשת, אשר נוצרה על ידי מאט גריינינג עבור רשת FOX האמריקאית, ומשודרת בהצלחה מאז שנת 1989. עלילת הסדרה, אשר עוסקת במשפחה האמריקנית הממוצעת ומתרחשת בעיר הבדיונית ספרינגפילד, מציגה באור הומוריסטי סטריאוטיפים על התרבות, החברה והטלוויזיה האמריקנית.
זוהי הסדרה המצוירת הארוכה ביותר בתולדות ארצות הברית.
העונה ה-37 של הסדרה משודרת (ארצות הברית) החל מ-28 בספטמבר 2025
בישראל, הסדרה זמינה בשירות +Disney.
חלק מהעונות שודרו בערוץ yes TV Comedy.
בעבר, שודרה גם בערוץ הראשון, בערוץ ביפ, בערוץ סטאר וורלד ובערוץ הילדים.
ב-2025 יצאה סדרת ספין אוף סימפסונים X פורטנייט שמתפרש על 4 פרקים המבוסס על המשחק באותו השם.
ב-2027-2029 יצאו עונות חדשות של משפחת סימפסון וכנראה שגם אחרי.
הרעיון לסדרה נהגה על ידי גריינינג זמן קצר לפני שגריינינג הציג את הרעיון שלו לסדרת סרטוני אנימציה קצרים בפני המפיק ג'יימס ל.
גריינינג יצר משפחה עם תפקוד לקוי כאשר שמם של הדמויות התבסס על שמות חברי המשפחה שלו, כאשר דמות הילד נקראה בארט במקום שמו שלו.
סרטוני אנימציה הקצרים הפכו לפינה קבועה בתוכנית הבידור "המופע של טרייסי אולמן" החל מ-19 באפריל 1987. לאחר שלוש עונות, הוחלט לעבור לפורמט של תוכנית פריים טיים שבועית בת חצי שעה אשר הפכה למעשה לסדרה המצליחה הראשונה של רשת פוקס אשר הצליחה להתברג לרשימת 30 התוכניות הנצפות ביותר בטלוויזיה האמריקאית.
מאז תוכנית הבכורה של הסדרה ב-17 בדצמבר 1989 ועד 2020, הופקו יותר מ-700 פרקים כמו כן, ב-26 ביולי 2007 עלה לאקרנים הסרט "משפחת סימפסון - הסרט", ומאז הוא הספיק לגרוף למעלה מ-526.2 מיליון דולרים ברחבי העולם.
ב-2009 רשת "פוקס" הזמינה שתי עונות נוספות של "משפחת סימפסון" ובכך הפכה הסדרה לקומדיית המצבים האמריקאית ששודרה לאורך הזמן הרב ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה, ומחזיקה בתואר דומה לסדרה מצוירת אמריקאית.
בנובמבר 2016 הודיעה פוקס על הזמנת שתי עונות נוספות 29 ו-30 מה שיהפוך את הסדרה לסדרת הטלוויזיה עם תקופת השידור הארוכה ביותר בהיסטוריה, לאחר שתעקוף את הסדרה "איש החוק" ("Gunsmoke").
לאורך השנים הסדרה זכתה בעשרות פרסים שונים, בהם 34 פרסי אמי.
בגיליון של טיים מגזין אשר יצא ב-31 בדצמבר 1999 הסדרה הוכתרה כסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר במאה ה-20. ב-14 בינואר 2000 הוענק לסדרה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה ב-25 בנובמבר 1991 בערוץ הראשון.
העונה הראשונה גם הופצה מסחרית בדיבוב לעברית על גבי 6 קלטות וידאו תחת השם "משפחת סימפסון האוסף" בשנים 1991 ו-1992. לאורך השנים שודרו עונות הסדרה גם בערוץ הילדים, ביפ וסטאר וורלד עם תרגום לעברית.
עונות 15 עד 23, ועונה 30 שודרו בערוץ yes Comedy החל מ-2009. ב-2014, לאחר הפסקה של כשנה וחצי, חזר הערוץ הראשון לשדר את הסדרה, החל מעונה 22 ועד עונה 25. עם עליית שידורי כאן 11 ב-2017, נפסקו שידורי הסדרה באפיק זה.
כיום הסדרה זמינה בשירות +Disney, וב-2025 משודרים פרקי עונה 36 בערוץ yes TV comedy.
משפחת סימפסון היא משפחה אמריקאית טיפוסית המתגוררת בפרבר אמריקאי טיפוסי בעיר הבדיוניות ספרינגפילד.
הומר, אב המשפחה, עובד בתור מפקח בטיחות במפעל הכוח הגרעיני של ספרינגפילד, תפקיד אשר אינו מתיישב עם אישיותו המגושמת.
הוא נשוי למארג', אם המשפחה ועקרת בית אמריקאית טיפוסית.
יש להם שלושה ילדים: בארט, ילד פרחח בן עשר, ליסה, ילדה מחוננת בת שמונה ומגי, תינוקת אשר מדברת לעיתים רחוקות בסדרה, אך מתקשרת בעיקר בעזרת המוצץ שלה.
המשפחה מחזיקה גם כלב בשם "העוזר הקטן של סנטה", וחתול בשם "סנובול 2".
שתי חיות המחמד היו בעלות תפקיד מרכזי במספר פרקים בסדרה.
על אף שהסדרה מופקת כבר שנים רבות, גילם של גיבורי הסדרה נותר יציב (דבר המתאפשר הודות לכך שהסדרה מצוירת ולא מצולמת).
לעיתים מופיעים בסדרה קטעי פלאשבק, המציגים את עברם של גיבוריה, ולפעמים משודרים פרקים על עתיד הדמויות.
על אף שהמשפחה מוצגת כמשפחה שאינה מתפקדת, לאורך מספר פרקים של הסדרה היחסים והקשרים בין בני המשפחה באים לידי מבחן והם מוכיחים לבסוף כי הם דואגים אחד לשני.
התוכנית כוללת מגוון רחב של דמויות אשר כולל בין השאר את חבריו לעבודה של הומר, צוות המורים של הילדים, חבריהם של המשפחה, המשפחה המורחבת, אנשי העיר והידוענים המקומיים של ספרינגפילד.
דמויות המשנה של הסדרה נועדו במקור למלא תפקידים קטנים בעלילה בלבד אך לאורך השנים לאור ההצלחה של חלק מדמויות המשנה הם זכו לתפקידים מורחבים ולעיתים אף לפרקים שלמים שהתמקדו בהם.
עלילת הסדרה מתרחשת בעיר אמריקאית בדיונית בשם ספרינגפילד.
המיקום המדויק של העיר הבדיונית בארצות הברית לא צוין באופן מפורש עד היום.
עם זאת, לאורך השנים מעריצים רבים של הסדרה ניסו לקבוע את מיקומה של העיר בהתאם למאפיינים שונים של העיר, הסביבה הגאוגרפית והאתרים הסמוכים לה אשר מופיעים לאורך כל פרקי הסדרה ומרמזים, לדעת מעריצי הסדרה, על המיקום המדויק של העיר בארצות הברית.
בתגובה, צוות ההפקה השתדל לאורך כל השנים לספק מידע מינימלי ככל האפשר או מידע סותר לגבי המיקום המדויק של ספרינגפילד בארצות הברית.
השם "ספרינגפילד" הוא אחד משמות העיירות הנפוצים ביותר בארצות הברית וקיים במעל לחצי מהמדינות בארצות הברית.
ספרינגפילד והאזור הסמוך לעיר מכילים קווי חוף, מדבריות, אדמות חקלאיות והרים גבוהים אשר מוצגים לאורך פרקי הסדרה בהתאם לצורך בעלילת הפרקים.
למרות זאת, גריינינג ציין כי לספרינגפילד יש הרבה במשותף עם פורטלנד, אורגון - העיר בה גריינינג גדל.
הסדרה משתמשת במבנה המקובל של קומדיות המצבים כבסיס שלה.
הסדרה ממתמקדת בחייהם של חברי משפחה אמריקאית בעיר אמריקאית טיפוסית.
עם זאת, בשל העובדה שהסדרה מונפשת, היקף הסדרה גדול יותר מזה של קומדיית מצבים טיפוסית.
העיר ספרינגפילד מהווה למעשה עולם שלם בו הדמויות הראשיות מסוגלות לחקור את הסוגיות העומדות בפני החברה המודרנית.
באמצעות העובדה שהומר עובד בתחנת כוח גרעינית, יוצרי הסדרה מסוגלים להציג בסדרה בעיות אקטואליות הקשורות לאיכות הסביבה.
העובדה הבולטת ביותר בהקשר זה היא שבכל פעם שתחנת הכוח הגרעינית מופיעה במסך, נשמעת ברקע צווחה של עורב כדי להמחיש את האפרוריות של המקום.
באמצעות העובדה שבארט וליסה לומדים בבית הספר היסודי של ספרינגפילד, יוצרי הסדרה מסוגלים לעסוק בסוגיות אקטואליות שונות בתחום החינוך.
כמו כן, קיים מגוון גדול במיוחד של ערוצי תקשורת מקומיים בהם תוכניות טלוויזיה מקומיות לילדים ומהדורת החדשות המקומית אשר מאפשרים ליוצרי הסדרה להתבדח על חשבון עצמם בפרט ועל תעשיית הבידור בכלל.
מבקרים אחדים טוענים כי התוכנית למעשה בעלת אופי פוליטי ונטייה לשמאל הפוליטי האמריקאי.
אל ג'ין הודה בראיון כי .
במקרים רבים מוצגת בתוכנית הערכה עבור אידיאלים ליברלים, אף על פי שהתוכנית מכילה בדיחות על כל גוני הפוליטיים בארצות הברית.
התוכנית מרבה להציג את הממשלה והתאגידים הגדולים כישויות אשר נוהגות לנצל את העובד הממוצע.
על כן, הכותבים נוטים לעיתים רבות להציג דמויות סמכות באור שלילי או לא מחמיא.
לאורך הסדרה הפוליטיקאים מוצגים כאנשים מושחתים, כמרים כגון הכומר לאבג'וי מוצגים כאנשים אדישים והמשטרה המקומית מוצגת כחסרת יכולת.
מטה המפלגה הרפובליקנית בספרינגפילד מורכב מעשיר רשע (ברנז), עשיר קפיטליסט מטקסס, יהודי (קראסטי), ערפד וגרסה פארודית לשוורצנגר (ריינר וולפקסטל).
גם סיידשואו בוב חבר במפלגה, והוא פושע מורשע.
דת היא גם אחד הנושאים בהם התוכנית נוטה להתמקד לעיתים קרובות.
בעתות משבר, הקרבה של המשפחה לאלוהים גדלה.
כמו כן, פרקים שונים בסדרה עסקו ברוב הדתות הגדולות.
גריינינג הגה לראשונה את הרעיון לסדרה בלובי של משרדו של ג'יימס ל.
ברוקס ביקש מגריינינג שיציג בפניו רעיון לסדרת סרטוני אנימציה קצרים, כאשר גריינינג ייעד בתחילה להציג בפני ברוקס את סדרת הקומיקס פרי עטו "Life in Hell" ולהציע להנפישה.