tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוגוסט 1988 מגזין Money דירג את דנברי כאחת הערים הטובות ביותר למגורים בארצות הברית.
זאת בעיקר בשל פשע נמוך, בתי ספר טובים ומיקום העיר.
ייצור כובעים החל בדנברי עוד טרם המהפכה האמריקנית.
חנות הכובעים הראשונה הוקמה בשנת 1780. עד 1800, דנברי כבר ייצרה כ-20,000 כובעים מדי שנה, יותר מכל עיר אחרת בארצות הברית.
ב-1859 כבר יוצאו מיליון וחצי כובעים בשנה.
ב-1887, שלושים מפעלים ייצרו חמישה מיליון כובעים בשנה.
ב-1880 עובדים במפעלים רבים התאגדו על מנת לקדם את זכויותיהם.
במשך עשרות שנים התרחשו עימותים ושביתות רבות בין הפועלים לבעלי המפעלים.
ב-1904 דנברי כבר ייצרה 24% מהכובעים בארצות הברית.
התעשייה החלה להחלש בשנות ה-20, עד שהמפעל האחרון לייצור כובעים נסגר ב-1987.
ההערכה היא שאוכלוסיית דנברי מנתה בשנת 2015 84,657 תושבים.
44.1% מהאוכלוסייה דיברו בבית שפה שאינה אנגלית.
צפיפות האוכלוסין היא 1,921.4 תושבים לכל מייל רבוע.
ההכנסה לנפש בדנברי היא 31,411 דולר.
11.1% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני.
ממוצע השכירות החודשי ברוטו הוא 1,269 דולר.
בשנת 2015 ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה כ-66,676 דולר.
תושבים רבים בעיר הם ממוצא פורטוגזי וברזילאי.
לאור זאת, ישנה תקשורת משודרת ומודפסת רבה בשפה הפורטוגזית.
פחות מ-0.10% ילידי האוקיינוס השקט
4.5% משני גזעים או יותר
בשנת 2016 עמד כוח העבודה של דנברי על כ-79,400 עובדים.
בחודש נובמבר 2016, שיעור האבטלה בדנברי עמד על 3.0%, לעומת 3.7% בקונטיקט ו-4.6% בארצות הברית.
המעסיקים הבולטים בעיר הם בהרינגר אינגלהיים, יונייטד טכנולוג'יס, האוניברסיטה המקומית, וכן מערכות הבריאות, השלטון והחינוך המקומיות.
ראש העיר הוא נבחר אחת לשנתיים ועומד בראש מועצה בת 21 חברים.
מתוכם שבעה נבחרים על ידי כלל תושבי העיר, ו-14 נבחרים בשבעה מחוזות בחירה (שניים מכל מחוז).
ראש העיר הנוכחי הוא דין אספוסיטו מן המפלגה הרפובליקנית.
מועצת העיר הנוכחית מורכבת מ-14 רפובליקנים ו-7 דמוקרטים.
אזור דנברי מיוצג בבית הנבחרים של ארצות הברית על ידי חברת המפלגה הדמוקרטית ג'האנה הייז.
בשנים 1972–1992 תושבי העיר תמיד הצביעו עבור מועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
מאז 1996 תושבי העיר הצביעו ברובם תמיד עבור מועמד המפלגה הדמוקרטית.
דנגו אבובכר פייסל וואטרה הוא כדורגלן בורקינאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ברנטפורד מהפרמייר ליג ונבחרת בורקינה פאסו.
וואטרה החל את הקריירה המקצוענית שלו במז'סטיק מליגת העל הבורקינאית.
בשנת 2020 הצטרף לקבוצת המילואים של לוריאן.
ב-20 במאי 2021 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון.
ב-8 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד סנט אטיין במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הצרפתית לעונת 2020/21. ב-20 באפריל 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על מץ במסגרת המחזור ה-33 בליגה.
ב-19 בינואר 2023 חתם וואטרה על חוזה לחמש שנים (עד 30 ביוני 2028) בבורנמות' מהפרמייר ליג.
ב-15 באפריל באותה השנה כבש את שערו הראשון בקבוצה מול טוטנהאם באצטדיון טוטנהאם הוטספר, שער זה היה לבסוף שער הניצחון של קבוצתו (המשחק הסתיים בניצחון 2–3).
ב-16 באוגוסט 2025 חתם בברנטפורד מהפרמייר ליג תמורת 42 מיליון אירו.
ב-30 בדצמבר 2021 ערך וואטרה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו, בתיקו 0-0 נגד נבחרת מאוריטניה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022, וערך שלוש הופעות בטורניר.
ב-29 בינואר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–1 על נבחרת תוניסיה במסגרת שלב רבע הגמר של הטורניר.
פלויד נתניאל הילס , הידוע באופן מקצועי בשם דנג'ה , הוא מפיק מוזיקלי וכותב שירים אמריקאי מווירג'יניה ביץ', וירג'יניה.
הוא החל כמפיק שותף עם טימבלנד, ויצר מאז קטלוג נרחב של סינגלים.
הוא הפיק שירים לאמנים כמו בריטני ספירס, אשר, קרי הילסון, , נלי פורטדו, סיארה, מריה קארי, טימבלנד, מדונה, ויטני יוסטון, מיסי אליוט, , ג'סטין טימברלייק, ג'וג'ו, ג'ו ג'ונאס, סימפל פלאן, פינק, טי-פיין, דידי, מיק מיל, ביורק, דוראן דוראן ומו אגנס.
הילס, יליד וירג'יניה ביץ', וירג'יניה, למד לנגן בתופים ובפסנתר בתחילת שנות העשרה שלו.
בשנת 2000, הילס עבד עם המפיק והזמר טדי ריילי באלבום הרביעי של בלקסטריט, Level II.
בשנת 2001, מפגש מקרי עם טימבלנד הפך עבורו להזדמנות לפרוץ.
שנתיים לאחר מכן, טימבלנד הביא את דנג'ה למיאמי כדי לעבוד בסטודיו שלו.
במהלך הקריירה שלו עבד דנג'ה עם מגוון אמנים בין-לאומיים, כמו גם על כמה מהלהיטים הגדולים ביותר שיצאו במאה ה-21, כדוגמת "The Way I Are" של טימבלנד, "What Goes Around...
בשנת 2008, הוציאה הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה את האלבום Hard Candy עליו עבד דנג'ה.
הוא כתב והפיק ביחד איתה את הלהיט הבין-לאומי "".
כמו כן, עבד על שלושה שירים נוספים (כולל סינגל נוסף מתוך האלבום): "", "Voices" ו-"Devil Wouldn't Recognize You".
דנג ליצ'ון (בסינית: 鄧力群; 27 בנובמבר 1915 – 10 בפברואר 2015) היה קומוניסט ופוליטיקאי סיני, מבכירי המשטר הקומוניסטי בשנות ה-80, אשר היה מעורב במיוחד בנושאי תעמולה.
דנג ליצ'ון נולד למשפחה עשירה בעלת אדמות הנפת גווידונג, צ'נג'ואו, מחוז חונאן, בשנת 1915. אביו עבר את מבחן שירות המדינה הקיסרי, אך מעולם לא הפך לפקיד, במקום זאת פתח את בית הספר הראשון בסגנון מערבי במחוז.
אחיו הבכור של דנג הפך ליושב ראש ממשלת המחוז הלאומני.
דנג נסע לביפינג (היום בייג'ינג) ב-1935, נרשם תחילה לאקדמיה של פקין, ולאחר מכן נכנס לאוניברסיטת פקין שנה לאחר מכן, שם למד כלכלה והפך לפעיל סטודנטים מסור.
ב-1936 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של סין.
הוא השתתף בתנועת ה-9 בדצמבר.
הוא עזב את הקולג' שנה לאחר מכן עבור יאן, שאאנשי, המרכז בפועל של המפלגה הקומוניסטית של סין בזמן המלחמה, כדי להצטרף למפלגה ולפעולותיו של מאו.
במהלך שנות ה-50, דנג סייע לוואנג ז'ן לדכא את ההתנגדות לשלטון המפלגה הקומוניסטית של סין בשינג'יאנג.
דנג מילא תפקיד מרכזי בדיכוי המרידות המקומיות ובחקיקת רפורמות קרקעות באזור המערבי העצום.
עם זאת, פקידי הלשכה הצפון-מערבית של המפלגה הקומוניסטית של סין נבהלו מהקצב המסחרר של הרפורמות ומהמידה שבה נעשה שימוש באלימות ובאמצעי כפייה אחרים כאמצעי לביסוס אחיזתה של המפלגה בשלטון.
לאחר שראה את המצב מתפתח, הרחיק מאו גם את וואנג ג'ן וגם את דנג ליצ'ון מתפקידיהם בשינג'יאנג מחשש שהטקטיקות שלהם עלולות להרחיק מיעוטים אתניים, במיוחד מנהיגים דתיים טיבטים, שלא ששים לאמץ את שלטון המפלגה הקומוניסטית של סין.
מאוחר יותר, דנג חזר לבייג'ינג כדי לשמש כמזכירו של הנשיא ליו שאוצ'י, וסגן העורך הראשי של פרסום הביטאון של המפלגה, הדגל האדום.
דנג טוהר במהלך מהפכת התרבות כ"רוכב קפיטליסטי" מכיוון שהיה מזכירו של ליו שאוצ'י.
שמו הפוליטי נוקה ב-1974, כיהן במשרד המחקר הפוליטי של מועצת המדינה תחת דנג שיאופינג.
כשהמפלגה הקומוניסטית של סין בתקופה שלאחר מות מאו הפכה מעט יותר ליברלית ואימצה רפורמות כלכליות מוכוונות שוק חופשי, דנג הפך לאחד ממבקריה הבוטים ביותר.
בעוד דנג ליצ'ון לא אהב קנאות פוליטית מתקופת מאו ומדיניות קולקטיביזציה כפרית והיה תומך של דנג שיאופינג בימים האחרונים של מהפכת התרבות, הוא האמין שהמפלגה תחת דנג שיאופינג התרחקה מדי מהאידיאלים המרקסיסטיים-לניסטיים האורתודוקסיים וניסה להדק את השליטה על האידאולוגיה.
בשנת 1975, דנג ליצ'ון הוצב כחבר בכיר במשרד לחקר המפלגה, ולאחר מכן משרד המחקר המדיני (קודמו של המשרד המרכזי לחקר מדיניות) במועצת המדינה, יחד עם הו צ'אומו , יו גואנגיואן , וו לנגשי, הו שנג , שיונג פו ולי שין.
דנג גייס התנגדות פנימית לרפורמות ליברליות בתחילת שנות ה-80 באמצעות תפקידו כראש התעמולה והאידאולוגיה.
בתוך המעגל של האינטליגנציה מתקופת דנג, דנג מוכר לדובר השמאל השמרני, ביריבות עזה עם יו גואנגיואן בעל הנפש הליברלית יותר, שניסח את נאום המליאה השלישית של דנג שיאופינג בנושא רפורמה ופתיחה, ונציג בולט בעל בריתו של הו יאובנג .
כתוצאה מההתערבויות של דנג ליצ'ון, בזמן חבלי הרגולציה והשליטה הממשלתית שוחררו והממשלה החלה לחזר אחרי השקעות זרות, מובילי הקו האידאולוגי השמרני במדינה המשיך לשמור על טון שמרני, במיוחד בזהירותו לאמץ רעיונות בסגנון מערבי.
הוא היה ראש מחלקת התעמולה של המפלגה הקומוניסטית הסינית מ-1982 עד 1985. דנג תואר כ"איש הגרזן העיקרי של השמרנים" במהלך הקמפיין נגד הזיהום הרוחני של 1983 , על פי הדיווחים נובע מאנטיפתיה שלו למזכיר הכללי הו יאובאנג, הרפורמיסט המוביל של המפלגה באותה תקופה.
כוחות שמרניים החלו להשתלט על המפלגה בסוף שנות ה-80, ובעקבות מה שאופיין כטיפול שגוי של הו יאובאנג במחאות הסטודנטים ב-1986 , הו נאלץ להתפטר מתפקידו כמזכיר כללי.
דנג ליצ'ון היה גורם מרכזי בהדחתו של הו ב-1987.
לאחר שהודח מהשלטון, דנג ליצ'ון הוכרז כיורש פוטנציאלי של הו לתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית.
מועמדותו של דנג נתמכה על ידי גורמים שמרנים כמו צ'ן יון ולי שייניין, כמו גם פטרונו לשעבר וואנג ג'ן.
עם זאת, דנג שיאופינג, שהיה המנהיג העליון של סין באותה תקופה, חשש מהעמדה הבלתי מתפשרת של דנג ליצ'ון בנושאים אידאולוגיים.
בן חסותו הראשי של דנג שיאופינג, ז'או זיאנג , שכיהן אז כראש הממשלה, התנגד בתוקף לכניסתו של דנג ליצ'ון לתפקיד העליון של המפלגה.
ואכן, ג'או, שבהתחלה לא שש להיות מזכיר כללי, ציין מאוחר יותר כי החשש מאדם קשיח אידאולוגי כמו דנג ליצ'ון שיקבל את התפקיד גרם לו (ג'או) להיות נחוש יותר לקחת על עצמו את התפקיד.
עם זאת, בעסקאות שנרקמו במסדרונות השלטון, דנג שיאופינג נעתר לתומכיו השמרנים של דנג ליצ'ון בכך שהציע לדנג הצעיר מושב בפוליטביורו כדי "לפתוח ערוץ שיאפשר לו להביע את דעותיו", כל עוד דנג ליצ'ון ויתר על השליטה בתחום האידאולוגי.
דנדרובטיס חקיין (שם מדעי: Ranitomeya imitator) הוא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים החי ביערות של מזרח פרו.
צפרדע זו נפוצה יחסית, אם כי לעיתים נפגעת מבירוא יערות ומסחר לחיות מחמד.
זוהי צפרדע קטנה יחסית באורך של 20 מ"מ והיא בעלת רגליים כחולות וגוף צהוב עז בעל פסים או כתמים שחורים עבים לאורך הגוף.
הצפרדע רעילה מאוד, כנראה עקב אכילת מספר אקריות רעילות בעצמם או מחיפושיות מהסוג Choresine.
הצפרדע קיבלה את שמה עקב החקיינות של כמה ממופעיה (ישנם 4 מופעים שונים שלה) לכמה מיני צפרדעים מסוגה: R.
החקיינות עוזרת לצפרדע להתאים את הצבעי האזהרה המשותפים לה ולצפרדעים אחרות, כדי להגדיל את יכולת ההרתעה.
בעבר מופעים אלה נחשבו לתת-מינים שונים, אך הדבר לא אושר לאחר בדיקות מולקולריות ונראה שמספר צפרדעים מחקות ביעילות יותר צפרדעים הנפוצות יותר בסביבתם.
צפרדעים אלה חיות ביערות גשם טרופיים עד לגובה 1,000 מטר מפני הים והם מתרבות לרוב סביב עלי ברומליים לחים, בהם הם מגדלים את ראשניהם.
הזכר שומר על צאצאיו מטורפים או יריבים ולהאכלת הראשן הוא מקרקר לנקבה, המגיעה כדי להטיל ביצים לא מופרות למאכל הראשנים.
עקב דאגתם לצעירים הצפרדעים יכולות לגדל בין 1 ל-4 צעירים לעונת רבייה, כאשר כל אחד מוטל בעלה אחר.
דנג'אק היא חברת ההחזקות האחראית על זכויות היוצרים והמוצרים המסחריים של סדרת סרטי ג'יימס בונד.
כיום הוא מנוהלת על ידי משפחתו של אלברט ברוקולי, שיזם את סדרת הסרטים יחד עם הארי זלצמן.
החברה הוקמה בשנת 1962 על ידי זלצמן וברוקולי לאחר צאתו לאקרנים של הסרט הראשון בסדרה, "ד"ר נו".
עקב קשיים כלכליים מכר זלצמן את חלקו בחברה ליונייטד ארטיסטס ב-1975. בשנת 1977, עם צאת הסרט "המרגלת שאהבה אותי" לאקרנים, התגלעה מחלוקת בעניין חלוקת זכויות היוצרים בין דנג'אק ליונייטד ארטיסטס, שנמשכת ככל הנראה עד עצם היום הזה.
דנדאדאן (ביפנית: ダンダダン) היא סדרת מאנגה יפנית שנכתבה ואוירה על ידי .
המאנגה זמינה לקריאה באפליקציית ובאתר האינטרנט "" מבית "שוישה" מאפריל 2021, והצ'אפטרים שלה נאספו ב-18 כרכי טנקובון החל מינואר 2025. בארצות הברית, מופצת הסדרה באנגלית על ידי חברת ההפצה "Viz Media" והפלטפורמה המקוונת "Manga Plus".
עלילת המאנגה עוקבת אחר שני מתבגרים בעלי כוחות על-טבעיים הנלחמים ביוקאי וחייזרים.
למאנגה הופקה עיבוד אנימה על ידי חברת ההנפשה "Science Saru", שעונתה הראשונה שודרה בין החודשים אוקטובר–דצמבר 2024 ועונתה שנייה עתידה לעלות לשידור ביולי 2025.
אייאסה מומו היא תלמידת תיכון המאמינה ביוקאי אך לא בחייזרים, בעוד שבן כיתתה, קן טקאקורה, אותו מומו מכנה "אוקארון", מאמין בחייזרים אך לא ביוקאי.
במסגרת התערבות על מנת לקבוע מי מביניהם צודק, השניים מחליטים לבקר בנפרד במקומות הקשורים הן לפעילות חוץ-ארציות והן לפעילות אומנויות הנסתר – מומו נחטפת על ידי קבוצת חייזרים שבטעות מבטלת את חסימת הצ'אקרות שלה, המקנות לה יכולות על-חושיות, בעוד שאוקארון נאחז דיבוק על ידי רוח שמשתלטת על גופו.
בסיועם של בני כיתתם, בני משפחתם ומכרים חדשים, נאלצים אוקארון ומומו להילחם ביוקאי ובחייזרים שונים ולמנוע את התפתחותה של קונספירציה גדולה המערבת פלישת חייזרים והשבת אשכיו של אוקארון לאחר שנלקחו על ידי יוקאי בשם סבתא טורבו; כשבמקביל מתאהבים השניים אחד בשני.
לפני שהחל לעבוד על "דנדאדאן", עבד יוקינובו טאצו כעוזרם של המאנגקים טאטסוקי פוג'ימוטו, יוצר המאנגה "Chainsaw Man" ושל יוג'י קאקו, יוצר המאנגה "Hell's Paradise: Jigokuraku".
כתיבתה של "דנדאדאן" הוזמנה רשמית במהלך פגישה של טאצו מול מגזין "" במהלך הרבעון השני של שנת 2020. עם זאת, טאצו החל את תהליך כתיבתה רק לאחר שפוג'ימוטו וקאקו סיימו לעבוד על המאנגות שלהם, כיוון שרצה להשלים את חובותיו כעוזרם האישי.
כשנשאל במהלך ריאיון על נטייתו לאייר סצנות ארוחה משותפות לאחר אירועים מרכזיים במאנגה, הצהיר טאצו שהוא קיבל השראה לאיור סצנות אלו ממספר גורמים, כולל האמונה שלאנשים שעובדים קשה מגיע לאכול היטב.
נוסף לכך, ציטט טאצו סצנות מתוך המאנגה "Jarinko Chie", בהן מועבר המסר כי הדבר הגרוע ביותר להיות רעב ובודד, ואת האינטימיות המשפחתית השורה בסצנות אכילה בסרטיו של הייאו מיאזאקי.
טאצו אף חשף שכעוזר מאנגקה עני, הוא קיבל רק 1000 ין יפניים, בהם השתמש על מנת לפנק את עצמו בבשר חזיר מוקפץ ופחית קפה אחרי העבודה, והוסיף כי מכיוון שעבורו מדובר בצורת בידור, הוא מעוניין בכך שהקוראים ירגישו מלאי-תקווה בעת קריאת סצנות אלו.
על בימוי עיבוד האנימה הופקד פוגה ימאשירו, שזו הייתה לו עבודת ביכורים.
לדברי המפיק הירושי קמיי, במהלך הפקת האנימה הוא השתמש בהערות שרשם לעצמו במהלך צפייה באנימות אחרות.
נוסף לכך, ציין קמיי את האופן בה האנימה משתמשת ב"רגעים קטנים" של המצלמה המתעכבת על פניהן של דמויות, אותן הוא כינה "פעולות יומיומיות", וכי צוות האנימטורים רצה להקדיש תשומת לב מוגברת לרגעים אלו בהשוואה לאנימות אחרות ולהשתמש בהם במקום במילים כדי לתאר את "האינטראקציות הקטנות הללו".
קמיי גם הסביר כיצד האנימטורים השתמשו ב"סצנות מובילות", סצנות שמובילות לסצנות אחרות בהמשך העלילה על מנת לשקף את מערכת היחסים בין מומו לאוקארון ולהדגים כיצד מערכת היחסים ביניהם משתנה לפי הדמיון ביניהם.
ביפן, הופצה "דנדאדאן" לראשונה באתר ובאפליקציית "" מבית חברת ההוצאה לאור "שוישה" ב-6 באפריל 2021. בהמשך, ליקטה "שוישה" את צ'אפטרי המאנגה לכרכי טנקובון בודדים.
הכרך הראשון יצא לאור ב-4 באוגוסט 2021. נכון ל-4 בינואר 2025, יצאו לאור 18 כרכים.
בצפון אמריקה, המאנגה מוצאת לאור בפלטפורמת "Manga Plus" של "שוישה" ובאתר "Shonen Jump" מבית "Viz Media".
בפברואר 2022, הכריזה "Viz Media" כי קיבלה רשמית את זכויות הפצת המאנגה בפורמט מודפס; הכרך הראשון יצא ב-11 באוקטובר 2022.
בנובמבר 2023, הוכרז לראשונה על פיתוחה של סדרת אנימה שתתבסס על המאנגה.
הסדרה הופקה על ידי חברת ההנפשה "Science Saru" ובוימה על ידי פוגה ימאשירו, על פי תסריטים שנכתבו על ידי הירושי סקו, דמויות וישויות על-טבעיות שעוצבו על ידי האנימטורים נאויוקי אונדה ויושימיצ'י קמדה, ומוזיקה שהולחנה על ידי המלחין קנסוקה יושיו.
עונתה הראשונה של הסדרה שודרה ביפן מ-4 באוקטובר עד ל-20 בדצמבר 2024 בערוץ "Super Animeism Turbo".
עבור נעימת הפתיחה של הסדרה נבחר השיר "Otonoke" (ביפנית: オトノケ) בביצוע להקת "Creepy Nuts", בעוד עבור נעימת הסיום נבחר השיר "Taidada" בביצוע להקת הרוק "זוטומאיו".
בכורת גרסת הדיבוב האנגלי של הסדרה שודרה במהלך כנס "Anime NYC" ב-24 באוגוסט 2024. נוסף לכך, נאספו שלושת הפרקים הראשונים ונערכו מחדש כסרט באורך מלא בשם "Dan Da Dan: First Encounter", שעלה לאקרנים ברחבי אסיה ב-31 באוגוסט 2024.
מחוץ לאסיה, הסדרה משודרת על ידי שירות הזרמת המדיה "קראנצ'ירול", כולל באזור המזרח התיכון וחבר המדינות, בעוד שהיא משודרת על ידי שירות ההזרמה "נטפליקס" ברחבי העולם ושירות הזרמת המדיה "הולו" בארצות הברית.
חברת התקשורת "Muse Communication" רכשה את זכויות הפצת הסדרה באזור אסיה-פסיפיק.
ביוני 2024, הודיעה "GKIDS" כי רכשה את זכויות הפצתה התיאטרליות, הווידאוגרמות והדיגיטליות של הסדרה.
באוגוסט 2024, טרם בכורת גרסת הדיבוב האנגלי, הודלפו שני פרקיה הראשונים של האנימה הודלפו לצד הפקות אנימה רבות אחרות שזכויות דיבובן נרכשו על ידי חברת ההפקות "Iyuno".
פרקים 3–6 הודלפו בהמשך, גם הם טרם בכורת האנימה.
לאחר שידור סיום העונה הראשונה, הוכרזה על הפקת עונה שנייה, העתידה לעלות לשידור ביולי 2025. עוד נמסר כי אייבל גונגורה יופקד על בימוי העונה לצד פוגה ימאשירו.
וכי היא תופץ על ידי שירותי הזרמת המדיה "קראנצ'ירול" ו"נטפליקס".
בנובמבר 2023, נמסר כי המאנגה נצפתה ונקראה במעלה מ-360 מיליון צפיות בפלטפורמת "".
נוסף לכך, נמסר כי מעל ל-3.2 מיליון עותקים מודפסים נמכרו; מעל ל-4 מיליון עותקים באוקטובר 2024; ומעל ל-5 מיליון בדצמבר 2024.
בצפון אמריקה, דורגה המאנגה ברשימת "20 הרומנים הגרפיים החודשיים המובילים" של מגזין "Circana" (לשעבר "NPD") ושל "BookScan" מאז אוקטובר 2022.
ביוני 2021, הייתה "דנדאדאן" לפרס "המאנגה הבאה" השביעי בקטגוריית "המאנגה הטובה ביותר באינטרנט", ובמקום שני מתוך 50 מועמדים.
המאנגה דורגה במקום הרביעי ברשימת "" מבית "Takarajimasha", שדירגה את המאנגות הטובה ביותר לשנת 2022 עבור קוראים.
נוסף לכך, הייתה מועמדת המאנדה לפרס "מאנגה טאישו" ה-15 בשנת 2022 והתברג במקום השביעי עם 53 נקודות.
המאנגה דורגה במקום הראשון הן ברשימת "National Bookstore Employees" והן ברשימת "Plisher Comics" לקומיקסים המומלצים ביותר לשנת 2022, דורגה במקום הרביעי בפרס "Tsutaya Comic Award 2022".
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", קיבלה עונתה הראשונה של האנימה את הציון 100% על בסיס 14 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.8/10. בקונצנזוס המבקרים של האתר נכתב: פרקי הבכורה של הסדרה זכו לקונצנזוס חיובי על ידי כמעט כל כותבי "Anime News Network".
האנימה דורגה במקום השני ב"עשרת האנימות המובילות לשנת 2024" של "Anime News".
ריצ'רד אייזנבייס שיבח את עבודת ההנפשה ואת האנימה על כתיבת סיפור שהיה נלהב לעקוב אחריו.
לעומתו, בעוד שרבקה סילברמן הסכימה שהאנימציה והוויזואליה היו מעולים וכי הרקע העלילתי מעניין דיו, היא סייגה שהפסיקה לצפות באנימה בשל השימוש המוגזם באורות בהירים פתאומיים ובתמונות מהבהבות, רובו המכריע של הדיאלוג "הצרחני", והטיפול הלא-מחמיא בסצנות התקיפה המינית.
מייק ממון מהאתר "IGN" שיבח את שלושת הפרקים הראשונים של האנימה על עבודת ההנפשה, הסיפור, הוויזואליה, הבימוי, הדמויות והדיבוב, וסיכם ש באתר "Polygon" זכתה האנימה לשבחים על עבודות ההנפשה ועיצוב הדמויות.
בביקורת עבור "Vulture", הוכתרה "דנדאדאן" כאחת מסדרות האנימה הטובות ביותר של 2024; הכתב קמבול קמפבל שיבח את האנימה על ההומור, עבודת ההנפשה, הבחירה המושכלת בפלטת הצבעים, הבימוי האמנותי ועבודתו של המלחין קנסוקה אושיו.
דנדיזם שחור הוא תנועה תרבותית וסגנון אופנה שבמסגרתה משתמשים בני הקהילה השחורה בלבוש ובסגנון אישי, ובייחוד בסגנון הדנדי האירופי ההיסטורי - כאמצעי לביטוי עצמי וכדרך להתמודד עם מגבלות חברתיות.
התנועה החלה בסוף המאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים לאחר שחרור העבדים, וזכתה לתנופה מיוחדת במהלך תקופת הרנסאנס של הארלם.
הוא נבחר כנושא המט גאלה לשנת 2025.
למרות שדנדיזם שחור התקיים כבר במאה ה-19, כתנועה תרבותית מגובשת הוא החל בראשית המאה ה-20, בהשראת דמות הדנדי - אידיאל אסתטי שהתפתח במאה ה-18 ושם דגש על טיפוח אישי מוקפד והופעה חיצונית ייחודית.
תופעה זו התגבשה לאחר תקופת השחרור מהעבדות ובמהלך הרנסאנס של הארלם, עת אימצו אפרו-אמריקאים סגנון לבוש "אירופי" - דוגמת חליפות הזוט שנלבשו באולמות ריקודים - כהפגנת אוטונומיה נוכח אפליה גזעית ומגבלות חברתיות.
לצד פריחת המוזיקה, הספרות והאמנויות בתקופה זו, גילו בני הקהילה השחורה עניין גובר גם בגיבוש וביטוי של "זהות חזותית" חדשה באמצעות לבוש.
אחד הביטויים הבולטים של אסתטיקת הדנדיזם השחור היה מצעד המחאה השקט בשנת 1917, שבמהלכו צעדו למעלה מעשרת אלפים אנשים שחורים בלבוש רשמי במורד השדרה החמישית, במנהטן, ניו יורק, במחאה על האפליה על רקע חוקי ג'ים קרואו.
כמה עשורים לאחר מכן, בשנת 1943, הותקפו גברים שחורים, לטינים ואסייתים רבים שלבשו חליפות זוט, על ידי שוטרים וחיילים במהלך מהומות חליפות הזוט, כהתנגדות לאימוץ הסגנון על ידי קהילות מיעוטים.
בהמשך, מצא הדנדיזם השחור תהודה בתנועת הכוח השחור שבאה לאחר מכן, וניכרו בו דמויות בולטות כמו דיזי גילספי, לנגסטון יוז, ג'יימס בולדווין, סמי דייוויס ג'וניור, מלקולם אקס ו.
בשנים האחרונות התבטא הסגנון גם בתצוגות אופנה של מעצבים כמו דיור,, ותום בראון, וכן במראה של אישים כמו צ'דוויק בוזמן וקאי-ישעיה ג'מאל.
גם נשים כמו ג'אנל מונה ודואצ'י, מזוהות כיום עם ייצוגים עכשוויים של הסגנון.
כאסתטיקה של תרבויות משולבות, דנדיזם שחור מאופיין בדרך כלל בשילוב דינמי של סגנונות קלאסיים עם רגישויות מודרניות.
מילר, פרופסור ללימודים אפריקאים ב, כתבה שדנדיזם שחור היה תגובה להיסטוריה של העבדות בארצות הברית, שבה אפריקאים "הגיעו לאמריקה עירומים פיזית ומטאפורית, לכאורה טאבולה ראסה שעליה ניתן היה להשליך אופנות אירופאיות ואמריקאיות חדשות".
דנדיזם שחור היה אפוא אמצעי להשבת הבעלות על הגוף השחור, באמצעות הלבוש, ולגיבוש ביטויים של זהות שחורה העומדים מנגד לכפייה התרבותית הקיימת.
, האישה השחורה הראשונה שזכתה בפרס האוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר, ציינה כי "דנדיזם שחור הוא צורת ביטוי של מופע, זהות ואינדיבידואליות", וכי היא מתקיימת ללא זיקה למגדר.
עוד הוסיפה ש"התלבשות מהודרת" היא מעשה של מרד ופרובוקציה.
המחזאי והשחקן תיאר את הדנדי השחור כ"סוג של גבר המתהדר במראהו המעודן, למול מבטים של יראה וחשש מצד הסובבים אותו...
כמשכתב של נרטיבים - נרטיבים שהוטמעו בתודעה החברתית בנוגע לקהילות שמהן צמח הדנדי".
ציינה אמנים כמו , , ניק קייב, קורנליוס אנור, , ביסא באטלר ואודרי ליאל כאמנים המעוררים זיקה לדנדיזם השחור המודרני.
נושא אירוע המט גאלה 2025 היה "Superfine: Tailoring Black Style", והוקדש לדנדיזם השחור.
זהו הנושא הראשון בתולדות המט גאלה שמוקדש למעצבים שחורים.
נושא זה נשען על תערוכת אביב 2025 באותו השם, , ב.
התערוכה עוסקת בהיסטוריה ובהשפעה של הדנדיזם השחור בעולם המערבי.
שיתפה פעולה עם המט גאלה, יחד עם המגזין ווג ומרכז אנה ווינטור לתלבושות, במסגרת הפקת התערוכה.
מילר ואנדרו בולטון, בחנה כיצד לבוש וסגנון עיצבו זהויות שחורות ואת תפקידו של הדנדי השחור.
12 מדורי התערוכה הם "בעלות, נוכחות, ייחוד, תחפושת, חרות, אליפות, כבוד, ג'וק, מורשת, יופי, מגניבות וקוסמופוליטיות".
יושבי הראש והמארחים של האירוע כללו את הזמרת והיוצרת ג'אנל מונה, קולמן דומינגו, אסאפ רוקי, לברון ג'יימס, פארל וויליאמס ולואיס המילטון, לצד אחרים.
התערוכה כללה גם את תרומתה האוצרותית של מילר, שחברה בשנת 2009 את הספר "עבדים לאופנה: דנדיזם שחור ועיצוב הזהות השחורה בגלות", ששימש השראה לנושא הגאלה.
האירוע גייס 31 מיליון דולר - הסכום הגבוה ביותר בתולדות הגאלה.
קוד הלבוש של המט גאלה היה "מותאם אישית עבורך", והזמין את המשתתפים לפרש את הנושא ואת התמקדותו בלבוש הגברי.
Dender E.H, או פשוט דנדר, הוא מועדון כדורגל מהעיר דנדרלאו שבבלגיה המשחק בליגת העל הבלגית.
המועדון נוסד ב-1935 בשם אחוות דנדרהאוטם (בהולנדית: Verbroedering Denderhoutem), ובשנת 2005 התמזג עם המועדון איחוד דנדרלאו והקלכם (KFC Denderleeuw Eendracht Hekelgem) ומכאן שמו.
המועדון מארח את משחקיו באצטדיון פלורנט ביקמן בדנדרלאו המכיל 6,429 מקומות.
מועדון הכדורגל אחוות דנדרהאוטם (בהולנדית: Verbroedering Denderhoutem) נוסד בכפר דנדרהאוטם בשנת 1935, ונרשם בהתאחדות הכדורגל הבלגית בשנת 1943. בשנות ה-80 העפיל המועדון לראשונה לליגה הבלגית הרביעית וב-1998 לליגה הבלגית השלישית.
בליגה השלישית שיחקה הקבוצה 4 שנים לפני ששבה לליגה הרביעית בסיום עונת 2002/2003 אך העפילה אליה בחזרה לאחר עונה אחת.
מועדון כדורגל דנדרלאו (בהולנדית: FC Denderleeuw) נוסד בעיר דנדרלאו הסמוכה בשנת 1952, ושנה לאחר מכן הצטרף להתאחדות הכדורגל הבלגית.
בשנות ה-70 העפיל לליגה הבלגית השלישית.
שם שיחק שנתיים לפני ששב לליגות הנמוכות.
באמצע שנות ה-90 הצליחה הקבוצה לטפס מהליגות המחוזיות עד לליגת המשנה הבלגית.
בשנת 2001 התבצע מיזוג בין מועדון הכדורגל דנדרלאו למועדון הכדורגל איחוד הקלכם (בהולנדית: Eendracht Hekelgem) מהכפר הקלכם הסמוך, כשהקבוצה המאוחדת נקראה מועדון כדורגל דנדרלאו ואיחוד הקלכם (FC Denderleeuw EH).
בסיום עונת 2003/2004 ירדה הקבוצה לליגה השלישית לאחר 8 עונות רצופות בליגת המשנה הבלגית.
בשנת 2004 החלו שיחות בין שני המועדונים מאזור נהר הדנדר על מיזוג, ובאפריל 2005 בוצוע מיזוג בין שני המועדונים ששיחקו אז בליגה השלישית, מה שיצר את המועדון הנוכחי מועדון כדורגל איחוד דנדר והקלכם (בהולנדית: Football Club Verbroedering Dender Eendracht Hekelgem).
המועדון אימץ את מספר הרישוי של דנדרהאוטם אך בחר לארח את משחקיו באצטדיון פלורנט ביקמן בדנדרלאו.
את העונה שלאחר האיחוד, עונת 2005/2006, סיימה דנדר במקום הראשון בליגה השלישית והעפילה לליגת המשנה הבלגית.
ואת עונת הבכורה בליגת המשנה, שוב סיימה דנדר במקום הראשון שזיכה אותה בהעפלה היסטורית לליגת העל הבלגית.
ליגת העל, ירידה עד לליגה השלישית וחזרה לליגת המשנה (2007–2022)
את עונת הבכורה שלה בליגת העל, עונת 2007/2008 סיימה דנדר במקום ה-15, והצליחה לשרוד לעונה נוספת בליגה הבכירה, אך בעונה הבאה ירדה הקבוצה לליגה השנייה למרות שסיימה פעם נוספת במקום ה-15, בעקבות צמצום הליגה מ-18 ל-16 קבוצות.
דנדר שיחקה שלוש שנים בליגת המשנה ובסיום עונת 2011/2012 ירדה לליגה הבלגית השלישית.
בסיום עונת 2015/2016 שונה מבנה הליגות הבלגי ודנדר העפילה לליגה השלישית במתכונתה החדשה.
דנדר שיחקה 6 שנים נוספות בליגה השלישית, כאשר את עונת 2021/2022 סיימה במקום הראשון והעפילה לליגת המשנה הבלגית לאחר עשור בו לא שיחקה ברמה זו.
ליגת המשנה וליגת העל (2022–הווה)
דנדר שבה לליגת המשנה הבלגית בעונת 2022/2023, היא שיחקה בה במשך שנתיים ובסיום עונת 2023/2024 העפילה לליגת העל לאחר 15 שנות היעדרות.
את עונת החזרה שלה לליגת העל, עונת 2024/2025, סיימה הקבוצה במקום ה-12 מיקום שיא מבחינתה, שהותיר אותה בליגה הבכירה לעונה נוספת.
בסיום העונה עזב מאמן הקבוצה ונסן אוואר, ועבר לאמן את סטנדרד לייז'.
ובמקומו מונה עוזר מאמן קלאב ברוז' הייק מילקון.
דנה אמיר (נולדה ב-1966) היא פרופסור מן המניין באוניברסיטת חיפה, פסיכולוגית קלינית מומחית,פסיכואנליטיקאית, סופרת ומשוררת ישראלית.
דנה אמיר לבית בן-רון היא ילידת חיפה.
בתם של אלינור ומנחם בן-רון ונכדתם של ד"ר מטה מרגלית רול, רופאת נשים ויקירת חיפה לשנת תשמ"ג, ויצחק רול, יוזם ומקים יריד המזרח ותערוכת הפרחים.
אמיר היא בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ופילוסופיה, תואר שני בפסיכולוגיה קלינית ותואר שלישי בפילוסופיה של הפסיכואנליזה מטעם אוניברסיטת חיפה.
נושא עבודת הדוקטור שלה הוא "הממד הלירי של הנפש".
אמיר היא פרופסור מן המניין בבית הספר לטיפול, ייעוץ, והתפתחות האדם בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה.
היא ייסדה את מסלול הדוקטורט והפוסט-דוקטורט הבין-תחומי בפסיכואנליזה ועומדת בראשו, וכן מכהנת כיו"ר תוכנית "זרמים" לפסיכותרפיה פסיכואנליטית, השייכת לבית הספר ללימודי הפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה.
בנוסף להיותה פסיכואנליטיקאית מנחה מטעם החברה הפסיכואנליטית בישראל וחברה בהתאחדות הפסיכואנליטית הבינלאומית, כיהנה בין השנים 2024-2019 כעורכת הראשית של מארג - כתב עת ישראלי לפסיכואנליזה היוצא לאור מטעם מרכז פרויד, האוניברסיטה העברית בירושלים.
כמו כן היא ראש הקתדרה לחינוך וחברה ע"ש חנן ורחל בר-נצר.
מחקריה, שזכו לתמיכת הקרן הלאומית למדע, עוסקים בקשר בין פסיכופתולוגיה ושפה ובשסעים שונים בשפה: השסע הפסיכוטי, השסע האוטיסטי, השסע הפרוורטי והשסע הפסיכוסומטי.
בנוסף היא עוסקת בחקר השפה הטראומטית, במודוסים של עדות טראומטית ובאפיוני שפת המעוול, וכן בקריאה פסיכואנליטית של יצירות ספרות.
היא אם לשני בנים, חיה בזוגיות עם מיכל בן נפתלי ומתגוררת בחיפה.
ספרה, "אבני ריחיים" (אפיק), נכלל ברשימת 70 הספרים הטובים לשנת 2022 של עיתון הארץ.
ספרה "מוצא הדרכים" (הקיבוץ המאוחד) נכלל ברשימת הספרים המומלצים לשבוע הספר תשפ"ה של מוסף ספרות ותרבות, ידיעות אחרונות.
אמיר זכתה בפרסים שונים על כתיבתה הפסיכואנליטית והספרותית:
הפרס הארצי לשירה מטעם קרן רון אדלר (חבר השופטים כלל את המשוררים יהודה עמיחי, נתן זך וארז ביטון), 1992
פרס בהט לספר עיון מקורי על כתב היד לספרה "על הליריות של הנפש", 2006
הפרס הבינלאומי ע"ש פרנסיס טסטין (Frances Tustin Memorial Prize) לכתיבה פסיכואנליטית בנושא אוטיזם, 2011
פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, 2012
הפרס הבינלאומי לכתיבה פסיכואנליטית ע"ש סצ'רדוטי (Sacerdoti prize) מטעם ההתאחדות הפסיכואנליטית (International Psychoanalytic Association), 2013
פרס אקו"ם לשירה ע"ש נתן אלתרמן, 2013
פרס עבור תרומה מיוחדת לחינוך הפסיכואנליטי מטעם הפורום הבינלאומי לחינוך פסיכואנליטי (International Forum for Psychoanalytic Education), 2017
הפרס הבינלאומי ע"ש היימן (Hayman Prize) על כתיבה בנושא טראומה מטעם ההתאחדות הפסיכואנליטית (International Psychoanalytic Association), 2017
פרס הרקטור וחבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה לחוקרת בכירה מצטיינת, 2020
פרס המאמר המצטיין מטעם כתב העת International Journal of Applied Psychoanalytic Studies (במשותף עם נחמה הכהן, פוסט דוקטורנטית), 2020
הפרס הבינלאומי ע"ש היימן (Hayman Prize) על כתיבה בנושא טראומה מטעם ההתאחדות הפסיכואנליטית (International Psychoanalytic Association), 2025
פרס סיגורני (Sigourney international award) לתרומה פורצת דרך בתחום הפסיכואנליזה, 2025
"עכשיו, במתיקות הזאת" (שירה), ספרית פועלים, 1993 (זכה בפרס הארצי לשירה מטעם הקרן ע"ש רון אדלר לשנת 1992)
"עד בוא האדמה" (שירה), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998
"חיי אחינֹעם" (שירה), ריתמוס - הקיבוץ המאוחד, 2004
"שירי איניג" (שירה), ריתמוס - הקבוץ המאוחד, 2007
"על הליריות של הנפש" (עיון), הוצאת מאגנס בשיתוף עם הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2008 (זוכה פרס בהט לספר עיון מקורי לשנת 2006)
"תהום שפה" (עיון), הוצאת מאגנס, 2013 (הספר זכה במענק הקרן הלאומית למדע ישראל; קישור לפרק מתוך הספר, באתר פסיכולוגיה עברית)
London: Karnac Books, 2014 (היה בין המועמדים הסופיים לפרס גרדיווה היוקרתי, 2015)
"כל שמותי" (שירה), הקיבוץ המאוחד, 2014 (זכה בפרס אקו"ם לשירה ע"ש נתן אלתרמן)
"להעיד על העדים: ארבעה מודוסים של עדות טראומטית" (עיון), הוצאת מאגנס, 2018
"קדיש על חשיכה ועל אור" (ממואר בשירה ופרוזה), סדרת נוודים, הוצאת אפיק, 2019
"וידויי מסך" (עיון), סדרת נרקיסוס, הוצאת רסלינג, 2020
"אבני ריחיים" (ממואר בשירה ופרוזה), הוצאת אפיק, 2021.
"גלות הגוף המדבר" (עיון), סדרת נרקיסוס, הוצאת רסלינג, 2023
"שתיים אוחזות" (ממואר בפרוזה), הוצאת אפיק, 2023
"והלאה" (פרוזה לירית), הוצאת תרסט, 2024.
דֶּנְדְּרִיט (על פי האקדמיה ללשון העברית: כְּנִיסוֹן עֲצַבִּי, או בקיצור: כְּנִיסוֹן) הוא שלוחה קצרה ומסועפת הבולטת מתאי עצב ומהווה את אמצעי הקלט שלהם.
מקור השם במילה היוונית δένδρον (דֶּנְדְּרוֹן), שפירושה "עץ", שם זה ניתן לה בשל השלוחות המתפצלות לסעיפים וסעיפי משנה רבים ונראות כעץ.
לדנדריטים אין כל קשר לתאים דנדריטיים (תאים השייכים למערכת החיסון), ואין לבלבל ביניהם.
לדנדריט יש תפקיד חשוב בתקשורת של תאי העצב.
הדנדריט הוא שלוחה של תא העצב המקבלת מידע מתאי עצב אחרים ומעבירה אותו אל גוף התא.
הדנדריט מתקשר עם סיבים עצביים של תאי עצב אחרים בסינפסות באמצעות מוליכים עצביים שמופרשים על ידם.
המולקולות של המוליך העצבי מתקשרות לקולטנים הנמצאים על פני הדנדריט.
קישור זה מפעיל תעלות יונים, אשר יוצרות פוטנציאל חשמלי סינפטי בתא המטרה.
באופן זה משתנה הפרש הפוטנציאלים החשמליים על קרומו של הדנדריט למשך כמה מאיות השנייה.
אותות חשמליים אלו מדורגים, כלומר בטווח שבין 50 ו-180 מיליוולט, ודועכים, כלומר נחלשים ככל שהם מתקרבים לגוף התא.
הדנדריטים יוצרים מבנה מסועף המאפשר להם לקבל מידע עצבי מתאים רבים.
בתלולית האקסון נסכמים שינויי המתח החשמליים המגיעים מהקוצים הדנדריטיים השונים.
בתלות בתזמון האותות ובמיקום היחסי ביניהם, עשויה הסכימה להיות ליניארית או לא ליניארית.
עליית המתח בדנדריט ובעקבותיו בגוף התא עשויה לחולל דחף עצבי בתלולית האקסון.
בנוסף, לשינויי המתח התכופים ברחבי העץ הדנדריטי ניכרת השפעה על הפלסטיות העצבית, המעורבת בתהליכי למידה וזיכרון.
דחפים עצביים מתקדמים גם מגוף התא במעלה העץ הדנדריטי ונמצא כי יש חשיבות לתזמון היחסי בין הגעת דחף עצבי לבין הגעת אות סינפטי מקומי.
תזמון מתאים בין גירוי סינפטי נשנה לבין הדחפים העצביים מגוף התא עשוי להביא להגברה סינפטית ארוכת-טווח של הקישור הסינפטי המתאים, בעוד שגירוי מועט עשוי להביא לניוון הקישור הסינפטי.
העץ הדנדריטי המסועף בכל תא עצב מכיל עשרות אלפי קישורים סינפטיים.
אחד הגורמים המשפיעים על תגובת הדנדריט לגירוי מסוים הוא סוג הסינפסה שאליה הוא מחובר.
נהוג להבדיל בין סינפסות מעוררות לסינפסות מעכבות.
סינפסה מעוררת - קישור סינפטי המכיל בעיקר תעלות יונים הממותגות על ידי מוליכים עצביים מעוררים.
סינפסות מעוררות מסתיימות לרוב על הסתעפות קצרה באורך כ-1 מיקרון, המכונה קוץ דנדריטי .
תאי עצב פירמידיים , המהווים למעלה מ-80% מתאי העצב בקליפת המוח, מכילים בעיקר סינפסות מעוררות.
סינפסה מעכבת - קישור סינפטי שבו הגעת המוליך העצבי המתאים מביאה להגדלת הפרש הפוטנציאלים החשמלי בין התא לבין התמיסה החוץ-תאית.
סינפסות מעכבות מסתיימות לרוב על גוף הדנדריט וקרוב לגוף תא העצב.
מחלות עצביות שונות כגון מחלת אלצהיימר מתאפיינות גם בקוצים דנדריטיים מנוונים, מעוותים, פחותים או מרובים.
גם לתרופות נוגדות דיכאון עשויה להיות השפעה על מידת הקישוריות העצבית של הדנדריט.
דנה אינטרנשיונל (נולדה ב-2 בפברואר 1969) הוא שם הבמה של שרון כהן, זמרת ושחקנית ישראלית טרנסג'נדרית.
אינטרנשיונל היא זוכת אירוויזיון 1998 כשזכתה עם השיר "דיווה" והביאה לזכייה השלישית של ישראל.
בעקבות הזכייה באירוויזיון, פצחה בקריירה מוזיקלית בין-לאומית מצליחה וסיפור חייה זכה לתהודה, לביקורות ולסיקור נרחב בישראל וברחבי העולם.
אינטרנשיונל היא הזמרת הטרנסג'נדרית הראשונה שהשתתפה באירוויזיון.
היא גם האישה הלהט"בית הראשונה בישראל שזכתה בתואר זמרת השנה של רשת ג' (1995, 1998).
כהן נולדה וגדלה כזכר בתל אביב בשם ירון כהן, למשפחה יהודית ממוצא תימני.
היא סיפרה שנקראה על שם דודה שנהרג בפיגוע טרור.
בילדותה, אמה, בת-גלים כהן, נאבקה לשלוח אותה ואת אחותה הגדולה לימור לשיעורי מוזיקה למרות הקשיים הכלכליים שניצבו בפני המשפחה.
ב-1980 השתתפה במקהלת ילדים שליוותה את שלמה ארצי במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת".
בשנות ה-80, הושפעה רבות מזמרות ישראליות ובינלאומיות שהיו פופולריות באותה תקופה, בהן מדונה ועפרה חזה.
בתקופת נעוריה באותן שנים נהגה לפקוד מועדוני גייז בעיר הולדתה, שם הכירה את עופר ניסים, מי שעתיד להיות המפיק והמנהל המוזיקלי בשנים הראשונות של הקריירה שלה.
יחד עם ניסים ואמני דראג קווין אחרים, הופיעה עם פרודיות וגרסאות כיסוי לשירים ישראליים ובינלאומיים מוכרים.
אחד מהשירים התבסס על שירה של ויטני יוסטון "My Name Is Not Susan" שאותו שינתה דנה ל"סעידה סולטנה" שזכה להצלחה מסחרית וגרם לפריצתה הגדולה בתעשיית המוזיקה בארץ.
במהלך אותה עת, בעקבות תחושות של חוסר התאמה בין מינה הביולוגי לבין זהותה המגדרית כאישה, דנה החלה בתהליך התאמה מגדרית מזכר לנקבה.
ב-1992 הופיעה אינטרנשיונל לראשונה בתוכנית "עד פופ", זאת לפני שעשתה תהליך התאמה מגדרית.
בהתייחסה לזהותה המינית והמגדרית אמרה: .
לאחת השאלות בראיון, "את מאה אחוז אישה?
עברת ניתוח מלא לשינוי מין?", היא השיבה בחיוב.
ב-1993 נסעה אינטרנשיונל ללונדון ושם עברה ניתוח להתאמה מגדרית.
שנים לאחר שהתפרסמה, סיפרה בריאיון כי היא מעולם לא יצאה מהארון בפני הוריה וכי הם ראו אותה לראשונה כאישה מופיעה בטלוויזיה.
אינטרנשיונל ניהלה זוגיות עם ניסים בכר, אשר נהרג בתאונת אופנוע, ובעקבות כך לדבריה מדובר באסון שהותיר בה צלקת.
ב-1992 הקליטו דנה ועופר ניסים את השיר "סעידה סולטנה", פרודיה על השיר "My Name Is Not Susan" של הזמרת ויטני יוסטון.
בעקבות הצלחת השיר החתימה חברת התקליטים הקטנה אי אם פי (IMP), שמתמחה בעיקר במוזיקת דאנס, את דנה ועופר ניסים כדי שישתפו פעולה עד ליצירתו של אלבום מלא.
בהמשך השנה הוציאה דנה את הסינגל השני "דנה אינטרנשיונל" שמוכר בשם "שושו יא שושו", שבעקבות שמו היא קיבלה את שם הבמה שלה שנשאר עד היום.
באפריל 1993 יצא אלבומה הראשון דנה אינטרנשיונל.
שירי האלבום היו ברובם חומרים שאסף ניסים עבור להקה שהקים בשם "דרמה", שהוא היה אמור להיות הסולן שלה.
אולם לאחר שהלהקה הקליטה שני שירים ("מסכה" שיצא על גבי תקליט שדרים) ניסים החליט לוותר על קדמת הבמה ולקדם את דנה אינטרנשיונל.
אלבום זה היה מי שהביא לחשיפתה בפני הקהל הרחב.
בין השירים הבולטים באלבום נמצאים "פטה מורגנה", שכתב יואב גינאי והלחינו זאב נחמה ותמיר קליסקי, "דנה אינטרנשיונל" ו"משחק הדמעות", שכתב אהוד מנור והלחינו דנה אינטרנשיונל ועופר ניסים.
באותה שנה פרסמה IMP כי דנה אינטרנשיונל הפכה ללהיט גדול במדינות ערב, אך שם נאסר להפיץ את אלבומיה עקב זהותה המינית ומצאה הישראלי.
להערכת החברה, למעלה מחמישה מיליון עותקים של האלבום וקלטת שדרים של "סעידה סולטנה" נמכרו בצורה פיראטית במדינות אלו מבלי לחשוף את היותה ישראלית וטרנסג'נדרית.
ב-24 בדצמבר 1993 הופיעה אינטרנשיונל לראשונה בתוכנית "סופשבוע" ושם התגלתה לקהל הרחב.
שירי האלבום, ובמיוחד "אני לא יכולה בלעדיך" ו"ישנן בנות", זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו ולהצלחה במצעדי הפזמונים.
בסוף השנה זכתה בתואר זמרת השנה במצעד הפזמונים השנתי ה'תשנ"ה של רשת ג'.
בהמשך יצאה גרסה מחודשת לאלבום שכללה את השיר "לילה טוב אירופה", איתו השתתפה בתחרות הקדם-אירוויזיון.
אף על פי שנחשבה לפייבוריטית בתחרות זו, היא הגיעה לבסוף למקום השני, ובמקום הראשון זכתה ליאורה.
בשנת 1995 עזבה את חברת IMP רקורדס וחתמה על הסכם עם הליקון.
עם עזיבתה הוציאה חברת IMP אלבום שלישי שהיה גם למיני-אלבום בשם איפיטמפה.
המיני-אלבום כלל את הסינגל "אני רוצה לחיות", הדואט "מי שלא רוקד עומד" עם צביקה פיק, חידוש בסגנון דאנס לשירה של עפרה חזה "פלאש גורדון" וגרסאות רמיקס חדשות לשירים "דנה אינטרנשיונל", "בתולה" ו"לילה טוב אירופה".
בנוסף לכך, כלל גם את הסינגל "".
ב-1996 הוציאה במסגרת תת-חברה של חברת הליקון בשם "BIG FOOT", את אלבומה השלישי, "מגנונה", שהופק גם הוא על ידי עופר ניסים.
הלהיט הגדול ביותר באלבום היה "דון קיחוטה", שכתב והלחין נינו אורסיאנו (ובהמשך התפרסם גם בביצועה של שירי מימון בתוכנית הריאליטי "כוכב נולד").
שירים בולטים נוספים באלבום היו "מנפנפת", שכתב יואב גינאי והלחינה אלונה דניאל, "מגנונה" (קוקורוקו), הדואט "יש בו אש" עם הזמרת איגי וקסמן שנכתב על ידי אסתר שמיר והלחינו דנה ועופר ניסים, ושיר הדאנס "צ'ינקוומילה" ("Cinquemilla"; "חמשת אלפים" באיטלקית), שנכתב על ידי דנה אינטרנשיונל וכלל בעיקר מילים באיטלקית ובג'יבריש.
דנה אינטרנשיונל סיפרה שהשיר קיבל את שמו לאחר שבאותה השנה במהלך טיול בברלין, מלכת דראג מקומית שאגה לעברה את המילים "צ'ינקוומילה, אלורה אלורה".
הקליפ, בבימויו של גיא שגיא שנלווה לשיר היה לאחד הקליפים הישראליים הראשונים ששודרו בערוץ MTV אירופה וזכה בפרס "נוצת הזהב" לקליפ השנה בשל חדשנותו ואיכותו.
בהמשך, שגיא ביים גם את הקליפ של "דיווה".
באותו זמן, הופיעה אינטרנשיונל בפסטיבל הפסנתר של תל אביב, במסגרת מופע משיריה של המשוררת יונה וולך.
השיר "שיר קדמשנתי (סקס אחר)", שהוקלט כדואט עם הזמר ערן צור, צורף לאלבום "מגנונה" כסינגל וזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו.
ביצועה של דנה אינטרנשיונל לשיר עורר עניין תקשורתי בגלל התוכן שאותו שרה וייצג אותה כטרנסג'נדרית.
עם זאת, האלבום "מגנונה" לא הצליח לשחזר את הצלחת אלבומה הקודם, והדבר הביא למתיחות בין נציגיה לחברת התקליטים ובסופו של דבר גם לפרידה מתוקשרת.
שנים לאחר מכן האשימה אינטרנשיונל בראיונות כי הליקון הקימה את "BIG FOOT" כדי להוציא במסגרתה את התקליטים שלה, מאחר שהם "התביישו בה", להגדרתה.
בכל זאת, האלבום זכה להצלחה מסחרית ומכר למעלה מ-20,000 עותקים וזכה במעמד של אלבום זהב.
בתחילת הקריירה שלה, הגיעו קלטות שלה למצרים והופצו באופן פירטי.
תוך מספר שבועות, כאשר עלה הביקוש לקלטות שלה, השלטונות המקומיים גילו שהיא זמרת מישראל, האלבומים והקלטות שלה נאסרו למכירה ובמשך כמה חודשים ניתן היה להשיג אותם רק בשוק השחור.
כמה שנים לאחר מכן דנה צילמה הפקת אופנה על רקע הפירמידות.
כשהתמונות התפרסמו נפוצו סיפורים בתקשורת המצרית כי דנה היא סוכנת מוסד שתפקידה להשחית את הנוער המצרי.
בדצמבר 1995 פורסם שדנה אינטרנשיונל תשתתף בקדם-אירוויזיון 1996 עם השיר "אגדה", שנכתב על ידי יואב גינאי ללחן של יזהר אשדות.
השיר, שנקרא במקור "Extazy", יועד לעופר ניסים בתקופה שבה היה זמר בלהקת "דרמה", אך בסופו של דבר לא נעשה בו שימוש וניסים העביר אותו לדנה ולגינאי, שחיבר מילים עבריות ללחן של אשדות.
השיר הוגש לתחרות לקראת תום מועד ההרשמה במקומו של שיר אחר בשם "מציאות" בביצוע רפי דהן, שנפסל מאחר שהושמע ברדיו בניגוד לתקנון.
גם הגשת השיר "אגדה" הייתה בניגוד לתקנון מאחר שהיא נעשתה ללא אישורו של אשדות.
כמו כן, היא טענה שהשיר הוגש מכיוון שאנשי טלוויזיה לחצו עליה להשתתף בתחרות.
בסופו של דבר ישראל לא השתתפה כלל באירוויזיון 1996 מאחר שהשיר שזכה בקדם ונבחר, "שלום עולם" בביצועה של גלית בל, נופה בידי ועדת איגוד השידור האירופי.
עם השנים דלפו לרשת סקיצות של השיר "אגדה" (עם מילים) ושל הגרסה המקורית "Extazy" (ללא מילים מלבד שם השיר בפזמון).
ב-23 בנובמבר 1997, החליטה ועדה של הערוץ הראשון לשלוח את דנה אינטרנשיונל אל תחרות האירוויזיון, שהתקיימה באותה שנה בברמינגהאם שבאנגליה, עם השיר "דיווה" שנכתב על ידי יואב גינאי והולחן על ידי צביקה פיק.
ביצוע הבכורה של השיר התקיים בתחרות מלכת היופי לשנת 1998.
דנה אינטרנשיונל זכתה בתחרות והביאה לישראל את הניצחון הראשון באירוויזיון מאז זכייתם של גלי עטרי וחלב ודבש עם "הללויה" ב-1979. לאחר ניצחונה בתחרות עלתה לבמה לשיר את השיר הזוכה, לבושה בשמלה ייחודית שעיצב עבורה מעצב האופנה הצרפתי ז'אן-פול גוטייה.
השמלה כללה חלק עליון המורכב מנוצות ציפורים צבעוניות, וזכתה לכינוי "שמלת התוכי".
הזכייה באירוויזיון הפכה את דנה אינטרנשיונל לנציגה בולטת של הקהילה הלהט"בית ושל קהילת הטרנסג'נדרים בפרט.
"דיווה" היה לשיר זוכה האירוויזיון הראשון מזה שנים שדורג במצעדים ברחבי אירופה ואף הגיע למקום ה-11 במצעד הבריטי.
בארץ הופיע השיר באלבום האוסף של אינטרנשיונל שנקרא אף הוא "דיווה".
האלבום כלל להיטים מאלבומיה הקודמים, לצד חידוש ל"זמר שלוש התשובות" של רבקה זהר וגרסה אקוסטית לשיר "אני לא יכולה בלעדיך".
במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' זכתה דנה אינטרנשיונל פעם נוספת בתואר זמרת השנה.
IMP והליקון, חברות התקליטים הראשונות של דנה אינטרנשיונל, ניסו לרכב על גל ההצלחה שלה באירוויזיון, והוציאו במקביל אוסף שהופץ ברחבי אירופה על ידי חברת התקליטים הבינלאומית Polygram.
האוסף, שנקרא "The Album" ("האלבום"), כלל את החומרים שהקליטה לאורך הקריירה שלה באנגלית, או שהיה להם סאונד אוריינטלי שיכול היה להיכלל בז'אנר מוזיקת עולם.
האוסף הוכן במהירות, אולם הכללתם של חומרים שהעבודה עליהם לא הושלמה הביאה את נציגיה של אינטרנשיונל להתנער מהאלבום עד כדי בקשה מהקהל הרחב באירופה שלא לרכוש אותו.
בסוף אותה השנה בחר המגזין האמריקאי "טיים" בדנה אינטרנשיונל כאחת מחמשת האנשים הכי משפיעים בעולם לאותה שנה.
הארגון הבינלאומי לזכויות אדם, אמנסטי, הפיק מסע פרסום בהשתתפותה.
היא אף פתחה את אירועי הספורט של אולימפיאדת הגייז, ה-Gay Games, שהתקיימו באמסטרדם שבהולנד.
ב-1999 הוחתמה על חוזה במחלקה האירופית של חברת התקליטים הבינלאומית סוני, אך זה בוטל, ודנה אינטרנשיונל מעולם לא הקליטה אלבום במסגרת החברה.
עם זאת, היא מיד חתמה בחברת התקליטים האירופאית הקטנה CNR והקליטה במסגרתה את האלבום "Free", גם הוא בהפקת האיש שגילה אותה, עופר ניסים.
האלבום יצא בשתי מהדורות שונות, אחת באירופה והשנייה ביפן, וכלל שני סינגלים בולטים: "Woman in Love" ("אישה באהבה"; חידוש לשירה של ברברה סטרייסנד) והשיר "Free" ("חופשי"; חידוש לשירו של סטיבי וונדר), שאותו ביצעה אינטרנשיונל במסגרת אירוויזיון 1999 שהתקיים בירושלים וצולם לו קליפ על חומת ירושלים העתיקה.
מעבר להצלחה בישראל, הסינגלים והאלבום לא זכו להצלחה באירופה.
בשנת 2000, בעקבות חילוקי דעות וכנראה על רקע כישלון האלבום הבינלאומי, נפרדו דרכיהם של דנה אינטרנשיונל ועופר ניסים.
עוד בשנת 2000 הוציאה אינטרנשיונל גרסה ישראלית ושלישית לאלבום "Free", במסגרת חברת התקליטים הישראלית NMC.
לצד השירים באנגלית, נוספו לו שלושה שירים בעברית: חידוש לשיר "מוכר הפרחים" עם אלון אולארצ'יק, "אני אוהבת" הפרובוקטיבי, שכבר הוקלט ויצא כסינגל ב-1999, והשיר "עד סוף הזמן", אותו ביצעה לראשונה באולפן משדר המילניום של הערוץ השני, בערב הסילבסטר של שנת 2000, אשר היה המצליח מבין כל הסינגלים של האלבום בישראל.
באותה שנה שידר הערוץ השני את הסרט "Lady D", שבו תועדה דנה אינטרנשיונל במסגרת סיבוב הופעות במזרח אירופה, שם עדיין נישאה על גלי ההצלחה מהאירוויזיון.
בשנת 2001 הוציאה אינטרנשיונל ב-NMC את אלבומה יותר ויותר, בעיבוד והפקה של אלי אברמוב ודני דותן, חברי להקת הקליק.
השניים כתבו והלחינו את רוב שירי האלבום, בהם "ניצחתי", שיר חצי אוטו-ביוגרפי אשר הפך ללהיט בקיץ של אותה שנה.
שיר בולט נוסף באלבום היה "ואחרי הכל", שכתב יואב גינאי והלחין יהודה פוליקר, שגם שר בו קולות רקע.
אף על פי שהאלבום זכה להצלחה בקרב המבקרים ושני סינגלים מתוכו הצליחו במידה גדולה הוא לא זכה להצלחה מסחרית.
בשנת 2002 הקליטה, שוב בהפקת אלי אברמוב, את אלבומה החלום האפשרי, באופן עצמאי.
הוא כלל בין השאר את השירים "מכת חום" ("אי לה דיר לה דה דה"), ששרה במקור עליזה עזיקרי, "תחלום" וגרסה אקוסטית לשיר "ניצחתי".
האלבום הופץ על ידי חברת התקליטים הראשונה של אינטרנשיונל, IMP.
אולם גם אלבום זה לא נחל הצלחה.
בנוסף, הוציאה גרסה מוגבלת של קופסת סינגלים (CDs Box), שכללה את כל הסינגלים של האלבום החלום האפשרי, כולל גרסאות מיוחדות ושירים נוספים.
באוקטובר 2005, בעקבות בחירת הגולשים, השתתפה דנה אינטרנשיונל בתחרות היובל של האירוויזיון עם השיר "דיווה".
השיר הגיע למקום ה-13 מתוך 14. דנה השתתפה במשדר היובל וזכתה לכבוד רב, בתור אחת הדמויות הבולטות ביותר בתחרות על 50 שנותיה.
במהלך שנים אלו, מיעטה דנה להתראיין ולהופיע בתקשורת ונוצר רושם כאילו "נעלמה", אך מאחורי הקלעים המשיכה להופיע ברחבי העולם, והשתתפה במספר פרויקטים וקמפיינים פרסומיים כמו "מי גנב לי את המילקי" ו-Lady AIG.
בשנת 2007, לאחר שתיקה מוזיקלית בת 5 שנים, חתמה אינטרנשיונל על הסכם הפצה עם חברת התקליטים "הד ארצי", במסגרתה הקליטה את האלבום הכל זה לטובה, בהפקתו של אלי אברמוב.
הסינגלים שיצאו לרדיו הושמעו רבות.
בהם "הכל זה לטובה" ו-"Love Boy", שפזמונו ולחן הפזמון לקוחים משירה של מרים ילן שטקליס "ידידי טינטן", אותו ביצע במקור אבי טולדנו.
"Love Boy" שבר שיא ישראלי בכך שהושמע מעל 1,400 פעמים בחודש אוגוסט של אותה שנה, ובכך הפך לשיר המושמע ביותר ברדיו הישראלי בעשור האחרון.
לאחר מכן יצאו הסינגלים "את מוכנה", הדואט "סרט הודי" עם עידן יניב שהלחינה למילים של ינאי רטפן שזכה להצלחה גדולה ו"יום הולדת".
ב-2016 חזרה לעופר ניסים עמו הוציאה אינטרנשיונל את הסינגל "We Can Make It".
השיר זכה להצלחה בישראל ובעולם בכלל, ובסצנת הגייז בפרט.
ב-2017 הוציאה אינטרנשיונל את הסינגל "רותי" שכתב והלחין רגב דהן.
בהמשך, הוציאה את "יש לי אהבה (לה קוסטה)", "נשארת איתך" וגרסת כיסוי לשיר "Just the Way You Are".
בשנת 2018 חידשה את השיר "מי האיש", תוך שביצעה את השיר "Diva to Diva" ביחד עם שארלוט פרלי בקדם האירוויזיון 2019 השוודי.
במאי 2019, ביצעה מחדש את "תל אביב".
לאחר שלוש שנים בהן לא הוציאה שירים, הוציאה אינטרנשיונל עם סטטיק ובן-אל תבורי את שיר הגאווה "אחלה גבר", שהגיע למקום השלישי במדיה פורסט.
הווידאו קליפ שלו צולם במצעד הגאווה בתל אביב.
במרץ 2023, עלתה לשידור סדרה דוקומנטרית הנקראת "דנה קמה", המשודרת ב-yes.
באותה השנה יצא הלהיט "לה קוקרצ'ה" שדורג בראש המצעד של מדיה פורסט.
ביוני 2023, דנה הוציאה סינגל עם איתי גאלו בשם "Big D*** Energy" שכתבה מאיה סימנטוב בשיתוף פעולה עם ספוטיפיי העולמי.
בשנת 2025 נבחרה להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
ביולי של אותה השנה השתתפה ב-עונתה השישית של התוכנית "המטבח המנצח VIP" יחד עם מנהלה שי כרם.
בשנת 2007 שיחקה בעונה הרביעית והאחרונה של הדרמה היומית "השיר שלנו" בתפקיד אלוהים בפרק הראשון והאחרון.
בתחילת 2008 זכה השיר "כאילו כאן", שכתבה עם מנהלה שי כרם והלחינה לבדה, בקדם-אירוויזיון.
את השיר ביצע בועז מעודה באירוויזיון 2008, עמו סיים במקום התשיעי עם 124 נקודות.
במרץ באותה השנה, במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל ופרויקט עבודה עברית 2, חידשה את שירה של אסתר שמיר "במקום הכי נמוך בתל אביב".
עוד באותה שנה השתתפה בפרסומת לחברת הלוויין yes יחד עם כוכב הסדרה "נמלטים", ונטוורת' מילר.
בשנת 2009 הצטרפה לצוות השופטים של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד" ושימשה כשופטת במשך שתי עונות.
לאחר מכן פרשה בעקבות רצונה להשתתף בתחרות האירוויזיון, ועקב התנגשויות תאריכים בלוחות הזמנים של התוכנית ושל התחרות.
בינואר 2011 ביצעה דואט עם סאבלימינל "עליי" שזכה להצלחה.
במרץ 2011 התחרתה בקדם-אירוויזיון 2011 עם השיר "Ding Dong", שכתבה והלחינה, וזכתה במקום הראשון.
עקב כך, במאי 2011 ייצגה את ישראל באירוויזיון 2011 עם השיר בשלב חצי גמר, שהתקיים בגרמניה, אך סיימה במקום ה-15 (מתוך 19) ולא העפילה לשלב הגמר של התחרות.
עוד בשנת 2011 נקלעה לסערה עם הסיעות החרדיות בכנסת ישראל כשהייתה צפויה להשתתף בפרויקט של משרד התמ"ת בשם "קונים כחול לבן".
החרדים ביקשו למנוע את השתתפותה בקמפיין בטענה כי "הבן-אדם קלקל את שם הגברים".
ב-2012 יצא סינגל שהוא למעשה דואט עם הזמרת ירדנה ארזי הנקרא "כשהגברים רוקדים".
סינגל זה הוא שיתוף פעולה ראשון של השתיים.
את השיר כתב יואב גינאי והלחין יהודה פוליקר, את ההפקה המוזיקלית יצר דור דקל והעיבודים נוצרו על ידי מאיר עמר ואיתי זילברשטיין (נערי רפול).
בשיר ישנה דגימה מיוחדת לנעימה הלקוחה מתוך אלבומו האינסטרומנטלי של פוליקר.
השיר משלב את מקצב הדאנס המאפיין את דנה לצד שילוב צלילי מקצבים בלקניים יווניים.
ביוני 2014 צילמה אינטרנשיונל קליפ בבית הכנסת הגדול בתל אביב לשיר "ילדים זה שמחה", לכבוד מצעד הגאווה בתל אביב שנערך באותה השנה ובעקבות מחאה שעלתה מצד הורי הילדים שהצטלמו לקליפ, הוא הוסר מיוטיוב, פורסם מחדש כשפני הילדים המצולמים מטושטשים ולאחר מכן פורסם בגרסה המקורית.
במספר ראיונות שהתקיימו עמה לאחר צאת השיר לאור, בהם נשאלה האם היא מעוניינת להביא ילדים לעולם, הצהירה דנה שהיא תומכת בזכותו של כל אדם באשר הוא להקים משפחה, אך היא עצמה אינה מעוניינת להיות אם.
בשנת 2014 שודרה בערוץ 24 תוכנית המוזיקה "ישנן בנות", בה אינטרנשיונל מקימה להקת בנות מסוגת הפופ.
בדצמבר 2014 השתתפה דנה בפעם הראשונה במחזמר.
בגרסה הישראלית של "101 כלבים דלמטים" בבימויו של צדי צרפתי שיחקה את המרשעת קרואלה דה ויל לצד שחקנים כמו חני נחמיאס, מיקי קם, אורנה ומשה דץ.
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודה למען הלהט"ב בישראל זכתה דנה להיכלל ברשימת "40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב".
בשנת 2015 הופיעה במופע "הלהיטים הגדולים של האירוויזיון" שהועלה בלונדון לרגל חגיגות ה-60 לתחרות.
באוקטובר 2017 הצטלמה לפרסומת של בזק בינלאומי בה היא מפרסמת כבל תת-ימי עם הגנה נגד פריצות.
זאת כעשור לאחר שתבעה את החברה על שימוש פסול בדמותה, שנאלצה לפצות אותה.
באותה השנה הוציאה את "רותי" שזכה להצלחה כאשר דורג בעשירייה הפותחת במדיה פורסט.
הסינגל העוקב, "יש לי אהבה (לה קוסטה)", דורג במצעד השבועי של רדיו אמצע הדרך.
הסינגל האחרון שיצא בשנה זו היה "נשארת איתך".
ביוני 2018 הוציאה קליפ לגרסה מחודשת לשיר "דיווה", 20 שנה מאז ניצחה בתחרות הזמר של האירוויזיון עם השיר הזה.
הקליפ, בו מככבות גם רבקה מיכאלי וחנה לסלאו, הופק לכבוד אירועי הגאווה 2018 על ידי מלון NYX ת"א וליין המסיבות PAG.
ב-14 במאי 2019, הופיעה אינטרנשיונל כאומנית אורחת בחצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2019 שהתקיים בתל אביב, עם השיר "Just the Way You Are" של ברונו מארס.
ב-18 במאי, הופיעה אינטרנשיונל גם בגמר אירוויזיון 2019, עם השיר "תל אביב" ו"דיווה".
במאי 2020 השתתפה בפרק של סדרת רשת של כאן דיגיטל בשם "המהפכה הגאה" המבוסס על ראיון שהעניקה לגל אוחובסקי עבור סדרת הדוקו של כאן 11 "המהפכה הגאה" אותה כתבו וביימו גל אוחובסקי ולירן עצמור.
באוקטובר של אותה השנה, השתתפה דנה בפרויקט "צו השעה" במסגרתו חודשו שירים עבריים על ידי אמנים עכשוויים, ובו ביצעה, לצד הקומיקאי שחר חסון והמפיק עמרי סגל גרסה מחודשת לשיר "מקהלה עליזה" של חוה אלברשטיין.
באוקטובר 2022 התקיים לכבוד אינטרנשיונל ערב בשם "מחווה לדנה אינטרנשיונל", בו ביצעו את שיריה של אינטרנשיונל מספר רב של אמניות ישראליות, שכללו את אילנית, גלי עטרי, זהבה בן ודפנה דקל.
באירוע השתתף ראש ממשלת ישראל הארבעה-עשר, יאיר לפיד והיה זה אירוע הלהט"ב הרשמי הראשון בהיסטוריה של מדינת ישראל בו השתתף ראש ממשלה.
דנה ברגר (נולדה ב-2 בנובמבר 1970) היא זמרת, מלחינה, פזמונאית ושחקנית טלוויזיה וקולנוע ישראלית, "זמרת השנה" לשנים 2000 ו-2003.
דנה ברגר נולדה בשכונת נווה שאנן שבחיפה, גדלה והתחנכה בירושלים.
ברגר היא בתה של אביבה ברגר אשת חינוך ופסלת ויהושע ברגר.
הוריה של ברגר התגרשו כשהיא הייתה בת חמש.
בירושלים נחשפה לראשונה למוזיקה והחלה בלימודיה המוזיקליים.
בגיל שבע החלה לנגן בפסנתר ומספר שנים לאחר מכן גם בגיטרה.
ברגר החלה לכתוב שירים בגיל 14.
במהלך 1987 הצטרפה ללהקת "או באן", שהוציאה לרדיו שני שירים: "פלוטוניום רדיואקטיבי" שנכתב נגד זיהום אוויר ו"הכחולים", שנכתב נגד משטרת ישראל ("הכחולים" היה שם נרדף לשוטרים, שלבשו אז מדים בצבע כחול).
הלהקה אף הקליטה תקליט, אך הוא נגנז לאחר שברגר התגייסה ועזבה את הלהקה.
בקיץ 1988 התגייסה ברגר לצה"ל ושובצה בלהקת הנח"ל.
היא השתתפה בתוכנית ה-27 של הלהקה, "התחלות", שבויימה בידי צדי צרפתי.
עקב השירות הצבאי נאלצה ברגר לפרוש מלהקת "או באן" והוחלפה על ידי השחקנית ציפור אייזן, אך זמן קצר לאחר מכן ההרכב התפרק.
לאחר שירותה הצבאי נרשמה לרימון בית ספר למוסיקה והשתתפה בלהקת בלאגן לצד דן תורן כסולנית.
הופעת הבכורה של הלהקה הייתה במועדון רוקסן בתל אביב, בספטמבר 1990. במסגרת הלהקה נודעו ביצועיה לשיר "שקט", שכתבה יונה וולך והלחין יובל מסנר, ולשירים "גברים מקצוענים", "קרני", "תער חד", "חוץ לארץ" ו"שלושה ימים", שהלחין מסנר למילים של לאה גולדברג.
בנוסף, במהלך אותה תקופה השתתפה בתפקידים קוליים באלבומו הראשון של עמיר לב, רוצה לראות אתכם במקומי (1991).
להקת בלאגן התפרקה ב-1992, זמן קצר לאחר שהוציאה לאור את אלבומה היחיד גן עדן עירוני (על גבי תקליט ועל גבי תקליטור, כשלאלבום נוספה כבונוס גרסה מוקדמת לשיר "לצלול").
הייתה זו נקודת מפנה חיובית בקריירה של ברגר, שהחלה לשחק באותה שנה בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" (1992–1996).
כמו כן השתתפה ברגר באופרת הרוק "סאמארה" של הלל מיטלפונקט, וביצעה בפסטיגל 1992 את השיר "ואני לא ידעתי" (מילים ולחן: מקס גת-מור, עיבוד: עובד אפרת).
ברגר הופיעה לראשונה כזמרת סולנית בשנת 1993 במסגרת פסטיבל המוזיקה "רוק בים האדום", כאשר דודי לוי (על הגיטרה החשמלית) ועמיר לב (על הבס) מלווים אותה בנגינה.
1994–1999: אלבום בכורה ופרויקטים נוספים
באוקטובר 1994 יצא אלבומה הראשון שנקרא דנה ברגר, בו כתבה והלחינה חומרים רבים באלבום ושיתפה פעולה בהפקתו עם ורד קלפטר בלחן מספר שירים, ועם ג'וני שועלי, ברי סחרוף, עודד פרח ורע מוכיח.
סגנון האלבום היה רוק "כסחני" ו"פראי" למדי, עם טקסטים קשים וחריפים, והשירים הבולטים מתוכו הם "מלך", "והלב שלי ריק" ו"מה יישאר לי בסוף".
גם תמונתה של ברגר המופיעה בצד האחורי של העטיפה כשהיא מדממת מהאף דימתה את האווירה המוזיקלית באלבום, שנכשל מבחינה מסחרית.
באמצע שנות ה-90 נהנתה ברגר מפופולריות גוברת.
ביולי 1998 הוציאה ברגר את אלבומה השני, פשוט להיות, בהפקת יובל שפריר.