tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסוף חודש פברואר הממשלה והאופוזיציה חתמו על הסכם שכלל הסכמות על מגוון רחב של נושאים ביניהם הסכמה על הצורה בה תעשה חלוקת הכוח בין שני הצדדים היריבים והסכמה על הקמת ועדת חקירה לבחירות שנת 2007. להלן מצוינים עיקרי ההסכם:
1. ימונה ראש ממשלה לקניה שיפקח על ביצוע החלטות הממשלה.
2. ראש הממשלה יהיה חבר בבית המחוקקים והמנהיג של המפלגה הגדולה ביותר בבית המחוקקים.
3. כל מפלגה תמנה אדם אחד מטעמה שישמש כסגן ראש הממשלה.
5. הקבינט יהיה מורכב מהנשיא, סגן הנשיא, ראש הממשלה, שני סגני ראש הממשלה ושרים אחרים.
פיטוריו של אחד מהשרים מצריך אישור מצד שני מנהיגי המפלגה.
6. ראש הממשלה וסגניו יפוטרו רק אם הצעת אי אמון עברה ברוב מוחלט בבית המחוקקים.
7. הסכם זה יקבל תוקף גם על ידי קביעתו בחוקה.
אמנם שני הצדדים היריבים הצליחו להגיע להסכמה ביניהם אך בהסכם זה היו חסרים שלושת המרכיבים העיקריים הבאים: ראשית, אוטונומיה למחוזות ושיטת שלטון פדרלית.
שנית, הזכות לוטו לכל אחד מהצדדים ולבסוף, שיטת בחירות אשר תהיה מושתתת על ייצוג פרופורציונלי של האוכלוסייה.
אולם, למרות כל זאת, ההסכם הוא סמל להצלחה וזאת משום שהוא מכיל שינויים מרחיקי לכת בתחומים החוקתיים והרפורמות שהוא כולל בתוכו.
בשל המאמצים הרבים שהשקיעו קיבאקי, אודינגה וקופי אנאן לשקם את קניה ולהחזיר את השלום למחוזותיה הוענקו להם בשנת 2008 תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ניירובי.
למרות כל הנאמר לעיל, הסכם חלוקת הכוח והקואליציה הרחבה שהוקמה הוכיחו עצמם כבעייתיים.
המחסור ברפורמות נחוצות שיתקיימו במקביל לחוקה הותירו את מרב הכוח בידיו של מוסד הנשיאות וכך נמנעה מראש הממשלה אודינגה היכולת להשיג את ההתקדמות אותה הוא מעוניין להנחיל דרך הרפורמות.
הפילוג בפרלמנט והעוינות בין חברי הפרלמנט שתומכים באודינגה מחד ובקיבאקי מנגד, הביאו לשיתוק מרבית הפעילויות של הפרלמנט ונטרלו אותו מכוחו.
בנוסף, הברית שיצרו מפלגות קטנות עם מפלגתו של קיבאקי הובילו לכך שלמפלגתו של אודינגה אין את הרוב הנדרש בפרלמנט כדי להעביר שינויים חוקתיים.
לישראל וקניה מערכת יחסים טובה של עזרה הדדית ושיתופי פעולה.
בחודש נובמבר שנת 2011 הגיע ראש ממשלת קניה ראילה אודינגה בראש משלחת גדולה לישראל.
מטרת ההגעה הייתה ניסיון להרחבת הסחר בין שתי המדינות, סחר שעומד כיום על שיעור יחסית נמוך.
אודינגה נפגש עם שר התמ"ת שלום שמחון והציג בפניו את הצורך הדחוף של קניה בטכנולוגיות חדשות לניהול מים.
צורך זה נובע מהפגיעה הקשה במקורות המים של קניה, פגיעה שנגרמה בעקבות תקופות היובש הארוכות שידעה קנייה בשנים האחרונות.
במסגרת הפגישה שקיים אודינגה עם השר הוסכם כי ישראל תעזור לקניה בטכנולוגיות ניהול מים חדשניות, ביניהן פיתוחים טכנולוגיים כמו השקיה בטפטוף וטיהור מי קולחין.
בנוסף, השר שמחון הציע לאודינגה ייעוץ והכוונה ישראלית ועזרה במציאת פתרונות בתחומים נוספים בהם קניה מתקשה וזקוקה לעזרה כמו ביטחון לאומי, תשתיות ועוד.
בנוסף, נפגש אודינגה במהלך ביקור זה בחודש נובמבר עם יו"ר הכנסת ראובן ריבלין.
בפגישה ביקש יו"ר הכנסת ריבלין מאודינגה להצטרף לגינוי הנחרץ של המדיניות האיראנית ולהצטרף לסנקציות הכלכליות המופעלות על איראן.
ריבלין שיבח את אודינגה ותיאר אותו כראש ממשלה שפעל רבות למען השלום בארצו.
בנוסף, הדגיש ריבלין את יחסיה הקרובים של קניה עם ישראל וטען שהיא מערכת היחסים הטובה ביותר מבין מערכות היחסים של ישראל עם מדינות אפריקה.
וציין כי למעט ניתוק הקשרים הדיפלומטים לאחר מלחמת יום הכיפורים הקשר ביניהם תמיד היה יציב.
שיתוף פעולה נוסף של אודינגה עם ישראל בא לידי ביטוי בסיוע שנותנת ישראל לקניה במלחמתה נגד לוחמי המליציות האסלאמיות "אל שבאב".
קניה, לראשונה מזה עשרות שנים מנהלת מלחמה מחוץ לגבולותיה עם לוחמי "אל שבאב" מסומליה וסובלת ממתקפות טרור אקראיות על אזרחים וחיילים.
במהלך ריאיון לעיתון "הארץ" שנערך במהלך ביקורו בחודש נובמבר שנת 2011 סיפר אודינגה כי צה"ל העביר לקציני הצבא הקנייתי שורה של אימוני הכשרת לחימה ובנוסף העביר לקניה ציוד שישמש אותה לאיסוף מודיעין בים, באוויר וביבשה.
אודינגה הוסיף ותיאר את שיתוף הפעולה עם ישראל כפורה וענף וסיפר כי שיתוף פעולה זה החל עוד בזמן שקניה הייתה מדינה צעירה מאוד שאפשרה למטוסי חיל האוויר הישראלי לנחות בשטחה בזמן שהיו בדרכם לחלץ את החטופים במבצע אנטבה בשנת 1976.
אידה אודינגה, אשתו של ראילה אודינגה, הצטרפה גם היא לביקור של בעלה בישראל בנובמבר 2011. היא ביקרה בבית החולים הדסה עין כרם שם סיירה במחלקות השונות בבית החולים וביקרה במחלקת הילדים בבית החולים.
אידה נפגשה עם ראש מחלקת הילדים ועם הילדים עצמם.
היא התעניינה במיוחד במחלקה לטיפול במחלות זיהומיות וטיפול באיידס ואמרה כי היא תשמח ליצור שיתוף פעולה עם ישראל בנושא זה.
בשנת 2013 התקיימו בקניה בחירות בפעם הראשונה מאז הבחירות הקשות בשנת 2007. כפי שצוין לעיל לבחירות בשנת 2007 התלוותה אלימות קשה.
בריאיון לעיתון הארץ שנערך בחודש נובמבר שנת 2011 הבהיר ראילה אודינגה כי לא ייתן להיסטוריה לחזור על עצמה.
אודינגה הוסיף כי הוא מתכוון להתמודד לנשיאות בעצמו ואף לנצח בהן.
בנוסף, ציין אודינגה שמאז שנת 2007 נוסחה חוקה חדשה ונוסחו מחדש חוקי הבחירות מה שיאפשר את עצמאותה של ועדת הבחירות ויבטיח הליך בחירות הוגן.
על מנת שהבחירות בשנת 2013 לא יובילו לאותן פעולות אלימות כמו בבחירות בשנת 2007 יש צורך לחזק ולבסס בקניה את הזכויות הדמוקרטיות הבסיסיות של כל אזרחי קניה כמו הזכות להחליף ממשלה דרך בחירות חופשיות והוגנות, הזכות של כל אזרח קנייתי לרכוש משלו, הזכות להצביע ועוד.
העתיד הדמוקרטי של קניה תלוי בכך שהרפורמות ייטמעו בצורה מיטבית כך שיצרו אחדות בעם שהיה כה מפולג לאחר הבחירות בשנת 2007.
בבחירות, שהתקיימו ב-4 במרץ 2013, ניצח אוהורו קניאטה, עם כמחצית מקולות הבוחרים.
אודינגה קיבל כ-43% מהקולות, וסיים במקום השני.
ב-9 באפריל 2013 סיים אודינגה את כהונתו כראש הממשלה.
ראיתי את השטן (הנגול: 악마를 보았다) הוא מותחן נקמה משנת 2010 שביים הבמאי הקוריאני קים ג'י-וון.
בסרט מככבים לי ביונג-הון וצ'וי מין-סיק.
ארוסתו של הסוכן הממשלתי קים נרצחת על ידי פסיכופת.
הסוכן קים מתחקה אחר עקבותיו של הרוצח ומאתר אותו, אך לא מסגיר אותו, אלא מעלף אותו ושותל בגופו איתורית.
לי ביונג-הון בתור קים סו-היאון, סוכן בשירות הביון הלאומי
צ'וי מין-סיק בתור צ'אנג קיונג צ'ול, נהג אוטובוס אקדמי ורוצח סדרתי
ג'ון גוק-הואן בתור ראש יחידה צ'אנג, אביהם של ג'ו-יון וסה-יון
צ'ון הו-ג'ין בתור מפקד מחלקה או, מנהיג המשטרה
או סאן-הא בתור צ'אנג ג'ו-יאון, ארוסתו של סו-היאון ואחותו הגדולה של סה-יון
קים יון-סאו בתור צ'אנג סה-יון, אחותו הצעירה של ג'ו-יון
צ'וי מו-סונג בתור טאה-ג'ו, רוצח וחברו של קיונג צ'ול
קים אין-סאו בתור סה-ג'ונג, חברתו של טאה-ג'ו
נאם בו-רה בתור בתו של ראש המחלקה או
יון צ'ה-יונג בתפקיד אחות מעיירה קטנה
הא סנג-רי בתור תלמידת חטיבת ביניים
ראיסה פטרובנה סמטנינה היא ספורטאית סובייטית בעבר, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי).
היא אלופה אולימפית, בעלת 10 מדליות, מהן 4 זהב ואלופת עולם בעלת 12 מדליות מהן 4 זהב.
היא זכתה במדליות ב-5 אולימפיאדות החורף, בפעם האחרונה בגיל 40.
סמטנינה היא הספורטאית הראשונה שזכתה ב-10 מדליות באולימפיאדות החורף.
זכתה מספר פעמים בתואר אלופת ברית המועצות בתחרויות אישיות ומרוצי שליחים.
ראיסה סמטנינה נולדה בכפר ברפובליקת קומי למשפחת מרובת ילדים (5 אחים ו-2 אחיות).
מגיל צעיר ראיסה למדה להשתמש במגלשיים וזה היה אמצעי תחבורה העיקרי באזור.
תחרויות סקי היו תחביב של מנהלי בתי הספר באזור ומגיל צעיר ראיסה השתתפה בתחרויות ילדים.
הניצחון הראשון שלה היה בתחרות נוער של הרפובליקה.
לאחר סיום בית הספר היא נסעה לסיקטיבקר והחלה ללמוד בבית הספר למורות.
לאחר סיום הלימודים סמטנינה נשארה בעיר ונכללה בנבחרת סקי המקומית.
בשנת 1974 סמטנינה לראשונה זכתה באליפות ברית המועצות וזה פתח לה דרך לנבחרת המדינה.
באותה שנה סמטנינה לראשונה השתתפה באליפות העולם וזכתה במדליית זהב במרוץ שליחות ובמדליית ארד במרוץ אישי.
סמטנינה השתתפה באליפויות העולם עד לשנת 1991 וגם באליפות האחרונה זכתה במדליית זהב.
בשנת 1976 סמטנינה נשלחה לאולימפיאדה וזו הייתה האולימפיאדה הראשונה שלה מחמישה בהן היא השתתפה.
סמטנינה היא הספורטאית היחידה בין גברים ונשים שכזו במדליות ב-5 משחקים אולימפיים.
היא גם הייתה הראשונה שזכתה ב-10 מדליות באולימפיאדות החורף.
באולימפיאדה הראשונה שלה ראיסה סמטנינה הוצבה במרוץ אישי ל-5 ק"מ ול-10 ק"מ ובמרוץ שליחות ל-5 ק"מ.
בכל המרוצים היא זכתה במדליה - מדליית זהב וכסף אישית ובנוסף מדליית זהב קבוצתית.
גם באולימפיאדת 1980 בארצות הברית סמטנינה השתתפה ב-3 מרוצים.
בתחרות אישית ל-5 ק"מ היא הייתה ראשונה אך בתחרות ל-10 ק"מ היה זכתה רק במקום הרביעי ונותרה ללא מדליה.
בתחרות של מרוץ שליחות נבחרת ברית המועצות הגיעה למקום השני.
בסרייבו 1984 הופעה של סמטנינה הייתה מאכזבת יחסית להופעות קודמות.
במרוץ שליחות הנבחרת הגיעה למקום הרביעי.
בקלגרי 1988 סמטנינה הוצבה רק בתחרויות אישיות.
בתחרות ל-5 ק"מ הופעתה הייתה מאכזבת והיא סיימה במקום ה-10. תחרות ל-10 ק"ו היא סיימה במקום השני ותחרות ל-20 ק"מ במקום השלישי.
לאולימפיאדת 1992 סמטנינה הגיע בגיל 40. למרות זאת היא הוצבה בתחרות אישית ל-15 ק"מ (סיימה במקום הרביעי) ובתחרות שליחות היא הייתה חלק מנבחרת שזכתה במדליית זהב.
ראיף בן מוחמד בדאווי הוא סופר, פעיל זכויות אדם ומייסד הבלוג "שחררו את הסעודים הליברלים".
בדאווי נולד לאם ממוצא נוצרי לבנוני ואב סעודי מוסלמי.
הוא למד בבית ספר עד גיל 13, ולאחר שאביו התלונן שהוא אינו מציית לו, עבירה פלילית לפי החוק הסעודי, הוא נשלח למאסר ו"חינוך מחדש" למשך שישה חודשים.
ב-2006 יסד את אתר האינטרנט "שחררו את הסעודים הליברלים" שהיה פורום לדיונים בנושאים פוליטיים, זכויות אדם, חברה ותרבות.
תוך שנה היו בו חברים כ-2,000 איש.
בדאווי נעצר בשנת 2012 באשמת העלבת האסלאם באמצעות האינטרנט וכפירה באסלאם ונידון לשבע שנות מאסר ו-600 מלקות.
ב-7 במאי 2014 תוקן העונש ל-1,000 מלקות ו-10 שנות מאסר, בנוסף לקנס של מיליון ריאל סעודי.
ב-11 במרץ 2022 דיווחה משפחתו כי לאחר 10 שנים שוחרר בדאווי מהכלא.
הוא קיבל צו איסור יציאה מהמדינה למשך 10 שנים.
בדאווי הוא אב לשלושה ילדים (טראד, נג'ווה, מרים), התחתן עם אינסאף חיידר בשנת 2002 בערב הסעודית.
אשתו וילדיו קיבלו מקלט מדיני בקוויבק, קנדה, בשנת 2013.
אחותו היא סמר בדאווי, פעילת זכויות אדם סעודית הפועלת בעיקר למען זכויותיהן של נשים בארצה.
פרס סחרוב לחופש המחשבה 2015
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת שרברוק, קנדה
פרס בן פינטר לחופש הביטוי 2015, במשותף עם המשורר הבריטי ג'יימס וינטון
מדליית הזהב של העיר שטרסבורג 2015.
פרס ז'נבה לדמוקרטיה וזכויות אדם 2015
פרס חופש הביטוי, דויטשה וולה, 2015
פרס אקנהד של האגודה הסקוטית החילונית לשנת 2015
ראיפור (בהינדית: ) היא בירת המדינה ההודית צ'האטיסגאר.
ראיפור היא גם העיר הגדולה ביותר במדינת צ'האטיסגאר.
העיר הכילה 1,010,087 תושבים נכון לשנת 2011, מה שהופך אותה לעיר ה-45 בגודלה בהודו.
ראיפור ממוקמת בגובה 291 מטר מעל פני הים.
הטמפרטורות בראיפור נותרת מתונות לאורך מרבית השנה, למעט בחודשים מרץ עד יוני, אשר יכולים להיות חמים מאוד.
הטמפרטורה בחודשים אפריל עד מאי יכולה לעיתים לעלות מעל 48 מעלות צלזיוס.
בחודשי הקיץ ישנם גם רוחות יבשות וחמות.
בקיץ הטמפרטורה יכולה גם לעלות עד 50 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,300 מ"מ, כאשר רוב הגשמים יורדים בעונת המונסון מסוף יוני ועד תחילת אוקטובר.
עונת החורף שנמשכת מנובמבר עד ינואר מתונה למדיי, אם כי הטמפרטורה בחורף יכולה לצנוח לעיתים ל-5 מעלות צלזיוס.
ראימירו (Reimiro) הוא קישוט בצורת סהר שלבשו בעבר תושבי אי הפסחא על גבי החזה.
מקור השם במילים "ראי" – "ירכתיים" או "חרטום" בשפת הרפה נוי – ו"מירו", סירה.
הסהר מייצג אם כך קאנו פולינזי.
אף על פי שעץ היה חומר גלם נדיר על אי הפסחא במאות ה-18 וה-19, כמה עבודות ייחודיות של גילוף בעץ שבהן היה דגש על פרטים קטנים נמצאו באי, ובהן ה"ראימירו".
כל צד של "ראימירו" מסתיים בפרצוף אנושי מעוטר בזקנקן, ולעיתים רק בצד אחד מגולפות פנים.
בצד החיצוני היו שתי בליטות קטנות ומחוררות שדרכן נמתח חוט, שאפשר לתלות את הראימרו.
הצד הפנימי הכיל חלל שמולא בגיר עשוי אבקת קונכיות.
"ראימירו" בצבע אדום מופיע על דגל אי הפסחא.
נראה כי היה בכתב ההירוגליפי רונגו-רונגו סימן שתיאר את ה"ראימירו" ().
אף על פי שהפנים האנושיות על ה"ראימירו" ייחודיות לאי הפסחא, תכשיטי-החזה הם חלק ממסורת רחבה יותר.
באיי שלמה, למשל, נשים לובשות על החזה קונכיות הדומות ל"ראימירו".
ראיקה (בהונגרית: Rajka) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודים התיישבו בראיקה לראשונה בשנת 1706. והצטרפו בשנת 1869 לזרם האורתודוקסי יחד עם יהודים מיישובים שכנים: חמישה יהודים מהגיישהלום, ארבעה יהודים מבזניה ושלושה יהודים מדונקיליטי.
במקום היה בית כנסת שנבנה במחצית השנייה של המאה ה-18.
במאי 1944, כחודשיים לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי ראיקה לגטו שהוקם במושונמגיארובאר, וביוני הוסעו לאושוויץ.
אחרי שברית המועצות כבשה את הונגריה ב-1946, 859 אזרחים גרמנים הושעו מראיקה.
לאחר מכן באו במקומם הונגרים שגורשו מצ'כוסלובקיה.
לאחר המלחמה חזרו כמה ניצולים מעבודות הכפייה וחידשו את חיי הקהילה.
אך כמו בכפרים רבים, בעקבות איבת התושבים עזבו כל היהודים את המקום ורובם עלו לישראל.
במקום עדיין קיים בית קברות יהודי
מספר היהודים שחיו בראיקה בתקופות זמן שונות.
רְאִיתִיכֶם שׁוּב בְּקֹצֶר יֶדְכֶם הוא שיר מחאה של חיים נחמן ביאליק, שפורסם לראשונה בכתב העת "מאזנים" ב-22 באוקטובר 1931. השיר נכתב לאחר שביאליק השתתף בקונגרס הציוני העולמי השבעה עשר בבזל, שם הודח חיים ויצמן, שבו תמך ביאליק, מנשיאות ההסתדרות הציונית, על ידי האופוזיציה, ובראשה הפלג הרוויזיוניסטי.
אין להוציא מכלל אפשרות שביאליק מחה נמרצות בשיר גם כנגד חבורת סופרים צעירים מודרניסטים בהנהגת אברהם שלונסקי, שהתרכזה בכתב העת "כתובים", וקידשה מלחמה בסגנונו ושירתו של ביאליק בפרט, ובאגודת הסופרים בכלל.
האגודה בראשות ביאליק פרשה מ"כתובים" והקימה את "מאזניים".
השיר מבטא מפח נפש וזעם גדול עד כדי גידופים המוטחים בעם או בקהילה, אליה הוא מיועד, והכותרת שלו משמשת מדי פעם לאנשים שונים שיוצאים בקריאת מחאה כנגד קהילה כלשהי.
הקונגרס הציוני השבעה עשר התכנס בבזל ביולי 1931, על רקע של משברים שהתרחשו ביחסים בין התנועה הציונית לבין שלטונות המנדט הבריטי.
מאורעות הדמים בשנת תרפ"ט, ההמלצות להגביל את העלייה וההתיישבות היהודית בארץ ישראל ופרסום הספר הלבן של פאספילד – נתפסו על ידי רבים ממשתתפי הקונגרס ככישלון מדיניותו הפייסנית של חיים ויצמן.
במהלך הוועידה הודח ויצמן מתפקידו כנשיא ההסתדרות הציונית, ובמקומו נבחר נחום סוקולוב.
בד בבד נדחתה הצעת הרוויזיוניסטים לקבל רוב להכרזה שמטרתה הסופית של הציונות היא להקים מדינה יהודית משני צדי הירדן.
זאב ז'בוטינסקי קרע את כרטיס החבר שלו כתגובה לדחייה ועזב בזעם את הקונגרס עם סיעתו.
ביאליק, שהיה חסידו של ויצמן, השתתף בקונגרס, וצפה בדיונים כשהוא מזועזע מהדחתו המשפילה של המנהיג הציוני.
במכתב אישי שכתב לחברו יהושע חנא רבניצקי הוא התבטא: "לא קונגרס היה זה כי אם ביצה עמוקה וסרוחה אשר כל באיה לא ישובון".
על משתתפי הקונגרס כתב שהם צירוף מבחיל של זקנים חלושי דעת וקטני נפש, כשאת עיקר זעמו שפך על הסיעה הרוויזיוניסטית, אך גם הסיעות האופזיציוניות הקטנות לא יצאו ריקם.
את הטיוטה הראשנה של השיר כתב ביאליק במהלך הקונגרס עצמו, ולאחר שבועות מספר השלים אותו בקרלסבד, שם שהה לצורך מנוחה ומרפא.
הוא הגדיר את השיר כיצור כלאיים בין שיר ובין מאמר.
ביאליק דחה הפצרות רבות מכיוונים שונים לגנוז את השיר הקשה, ובאוקטובר 1931 התפרסם השיר ב"מאזניים" כשהוא גורר אחריו התפרצות סוערת של תגובות שנמשכה חודשים רבים.
ז'בוטינסקי, שנפגע קשות מהשיר, פרסם מאמר נוקב ביידיש, כשהוא מאשים את ביאליק כמי שסרה ממנו רוח השירה והוא הפך לפחדן שתומך בוויצמן.
לימים התפייס ז'בוטינסקי עם ביאליק.
ביאליק עצמו התבטא בצורה אמביוולנטית על זהותו של קהל היעד של שירו.
במכתב לרבניצקי הוא מדבר בעיקר על ז'בוטינסקי וסיעתו, אך במכתב לאשתו, שחששה למעמדו בעקבות השיר, הוא כותב שכלל לא התכוון ליריביו הפוליטיים אלא ל"עניינים ספרותיים ידועים".
המרד של הסופרים המודרניסטים בביאליק החל בשנתו החמישית של כתב העת "כתובים", כשאברהם שלונסקי ואליעזר שטיינמן עומדים בראש התוקפים.
תחילה תקף שלונסקי את כתב העת "מאזניים", שפרש מ"כתובים", בכך שהוא שמרני שדוחה סופרים מודרניים ומנסה להחזיר את ימי הזוהר של הסופרים הוותיקים כגון דוד שמעוני, המשוררת אלישבע, גרשון שופמן, ובראשם ביאליק.
שלונסקי החליט שהגיע עת חילוף המשמרות, וראה את עצמו כיורשו של ביאליק.
גיליון "כתובים" מיוחד בשם "דור דור ודורשיו – דור ודור ודורסיו" הוקדש ליוצרים שנדחו בזמנם על ידי הביקורת הממסדית עקב חדשנותם.
שלונסקי ושטיינמן טענו שביאליק העסוק במפעלי הכינוס שלו, מפלה את המשוררים הצעירים וחולש על התקציבים של הוצאות הספרים הוותיקות.
התקיים שוני מהותי בין שירת ביאליק ובני דורו לבין סגנון השירה החדש, שהיה מודרניסטי ואקספרסיוניסטי באופיו, והתבסס על שירת אירופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
בין המשוררים החדשים נמנו מלבד שלונסקי ושטיינמן גם אורי צבי גרינברג, דוד פוגל ואחרים.
במקום שירת היחיד שלטה ביצירתם הזיקה אל חברת ההמונים המודרנית, במקום הכמיהה אל הטבע – התמקדות במציאות הטכנולוגית העירונית החדשה, במקום טיפוח הדמיון הפיוטי – קונקרטיות וחשיפה של הגופניות.
שירתו של ביאליק נדמתה למשוררים הצעירים כאילו שהגיעה מעולם שאבד עליו הכלח, אישיותו הטילה צל עליהם והם ניסו לקעקע את דמותו הספרותית והציבורית כאחד.
השיר מורכב משאלות תאורטית של המשורר אל קהלו: וכיוצא בזה.
השאלות נועדו להפנות את תשומת לב הקהל בראש ובראשונה למצבם העלוב, המסוכסך, הנרפה וחדל הישע.
תמיהה נוספת המובעת בשיר היא היכן המנהיג הראוי שיוביל אותם?
כפי שטענו המבקרים ואף ביאליק הציג כך את השיר, "ראיתיכם שוב בקוצר ידכם" נופל בהגדרתו בין שיר לירי למאמר, הן במבנהו והן בתוכנו.
בולטים בשיר החיסרון במקצב, בחרוז, בבתים ובמאפיינים ליריים אחרים.
לעומת זאת קיימות בשיר בצורה בולטת מאוד מילים קשות, מעליבות, משפילות ומגדפות שבאות בגוף שני נוכח רבים, דבר שלא אופייני אף בשירי תוכחה.
כאילו מגדף המשורר את הקורא.
ואף על פי כן, אין זה מאמר, כפי שהבחינו רבים: הלשון, הדימויים, המטפורות וההרמזים הרבים אינם אפיונים של מאמר, אלא של שיר.
הדרך המגוונת שבה מעדיף ביאליק לתאר את עמו, בהאשמות, עלבונות או גידופים, איננה שפה שנוטים להיעזר בה במאמר, אלא רק בשירה.
"להקת חורצי עט ולשון", "קול המצווה", "זחול על גחון", "כוס התרעלה" – הם חלק זעיר מהמטפורות שמביעות היטב את יחסו ורחשי לבו של המשורר המאשים.
בייחוד ניתן להתרשם מריבוי ההרמזים מן המקורות.
כדרכו של ביאליק בשיריו, הוא שואב אותם כאילו מבלי משים מארון הספרים היהודי, ומביע באמצעותם את המסר המדויק ביותר שיוכל להעביר לקהל קוראיו הבקיאים בגרסה דינקותא.
לקט קטן של הרמזים מארון הספרים היהודי:
אבנר הולצמן מתאר את השיר כ"משא זעם נורא, המריק על נמעניו קיתונות של בוז ומוקיע אותם במילים החריפות ביותר המצויות בלשון העברית".
המשורר מדבר על חבורת אנשים שנחשפת בחרפתה ובקלונה.
דבריהם הם "זרמת מלים נבובות" צרעת מתנבאים אחזה בבשרם, נפשם טמאה, מחשבותיהם מלאות תועבה, ואפילו בינם לבין עצמם קיימת שנאה וקנאה.
ביאליק משווה את התנהגותם של הצירים לשיכורים צעירים המתבוססים בהפרשותיהם, ומכביר בכינויים מעליבים ומאשימים.
זיוה שמיר מוצאת בחלק מהגידופים צידוק לעמדתה שהנמענים הם שלונסקי וחבריו.
הצרעת והרקב, הצחנה והחולי, הקיא, הכינים ומי הביבים בשיר תואמים את שירי שלונסקי וחבורתו שהניפו את נס המודרניזם בשירה העברית, וביאליק כאילו מדבר מהשדה הסמנטי שלהם.
שמיר מוצאת בשיר תופעת סגנון מיוחדת שנעשה בה שימוש שיטתי לאורך השיר, דהיינו, שימוש במילים שהן בעלות משמעות כפולה, כאשר אחת מהמשמעויות מתקשרת לתחום הספרות, בעוד שהשנייה מתחברת לפוליטיקה.
הביטוי "מעל כל במה" יכול להתפרש כבמה ספרותית כמו כתב עת, או לבמה שמעליה נואמים בפוליטיקה.
הצירוף "מי התיר אגדתכם" יכול לרמוז לאגודת הסופרים מצד אחד ולהתאגדות צבאית מצד שני.
"מאספכם" מרמז למאסף של הצעירים: "כתובים", אך גם מאסף במלחמה.
כך, לדעתה, השיג ביאליק במכוון את האמביוולנטיות של נמעני השיר.
נחום סוקולוב, עורך כתב העת של ההסתדרות הציונית, "העולם", אשר ירש את תפקידו של ויצמן המודח כנשיא ההסתדרות הציונית, פרסם את השיר בכתב העת.
כדרכו של סוקולוב, הוא משתדל לצעוד בין הטיפות.
מצד אחד השיר הוא פרי עטו של המשורר הלאומי שסוקולוב העריך מאוד, ומצד שני, בסופו של יום, הוא עצמו קיבל את תפקידו כתוצאה ממעשה ההדחה, אשר בעקבותיו נכתב השיר.
במאמרו "חזון השבוע" הוא מכנה את השיר מאורע שאיננו בהכרח ספרותי, אלא בבחינת החזות הקשה שצופה המשורר לעם.
בכך מפחית סוקולוב מערכה הספרותי של היצירה.
הוא מהלל את ביאליק בהיותו ער תמיד לרחשי הציבור, מתאר את תוכנו של השיר ומסיים בדברי ביאליק על רצון העם במנהיג יחיד, אשר יאחז בציצית ראשו של העם וינער אותו קשות.
אלא שאז מסיים סוקולוב בהתנערות מאותה שאיפה: "כמיהה זו ליחיד-גיבור מובנה ואיננה נדירה כיום בעולם.
אך אנו לא נלך בזה אחרי המשורר.
אנו מאמינים שאין גיבור כרצון עם מגובש, ואין שבט ברזל כמצוקה.
לזו האחרונה דאג ודואג גורלנו המר" סוקולוב קורא לציבור עצמו לקחת לתשומת לבו את התוכחה ולדאוג למלא את חובתו האישית והציבורית, ורק אז תגיע הישועה.
אברהם שלונסקי, שראה את עצמו ואת עמיתיו המשוררים הצעירים כמען של השיר הנוקב, תקף את ביאליק בשלושה מאמרים בוטים: "ראיתיכם שוב בקוצר ידכם", "חבלי שיר" ו"מן הקצה אל הקצה".
שירו של ביאליק הוא בן 50 שורות, תיאר שלונסקי, כאשר חצי ממנו איננו כלל שיר אמנותי.
זהו שיר של כעס המתכחש להווייתו של ביאליק כמשורר לירי וגורם לדיכוי האש העצור שבקרבו.
שלונסקי לא הסתפק בביקורת אמנותית קשה אלא רמז גם ל"עקרות השירית" של ביאליק בתקופה הנדונה.
השיר, האשים שלונסקי, עמוס ציטוטים מהמקורות, שאמנם מעידים על מלאכת מחשבת של שליטה בלשון ובמקורות, אך אינה שואבת ממקורות אישיים פנימיים של המשורר.
"זהו תשבץ מימרות נאה, מלאכת מחשבת המעידה על שררה בלשון, אבל לא ביטוי פרטי השואב מן הפנימיות של הזעם האישי של 'מדבר בעד' בדור כך וכך.
זוהי ירייה מסוגננת בכלי נשק שאולים ביד בקיאה מבית העתיקות.
זאב ז'בוטינסקי פרסם מאמר חריף ביידיש בכותרת המעליבה: "המשורר לשעבר", והקביל בין המשורר לבין הגישה הפשרנית של ויצמן.
רוח הזעם והגבורה שנכחה בימיו הטובים של ביאליק איננה קיימת עוד, האשים ז'בוטינסקי, ועתה הוא אימץ גישה בעל-ביתית פשרנית.
נתן אלתרמן הכריז, בניגוד לדעתו של שלונסקי, שאין לשלול מן השיר את זכות היצירה האמנותית.
לא ניתן לגשת לניתוח של שיר בקני מידה מוכנים מראש, ופנייתו של ביאליק אל ארון הספרים היהודי בגידופיו ברורה לחלוטין בהיות השפה העברית המודרנית ענייה בביטויי זעם.
אולם, טוענת זיוה שמיר, בקריאה זהירה מסתבר שאלתרמן מסווה במאמרו ביקורת סמויה על ביאליק, ועל התוכן ה"המוני" של שירו שאיננו אלגי ומעודן, ובכך הוא מסייע בעקיפין לביקורתו של שלונסקי.
שמואל אבנרי, מנהל הארכיון בבית ביאליק, הקריא קטע ממכתב שכתב ביאליק לידידו: "תובעים לכיסא ויצמן יש הרבה.
אוסישקין רחב האחוריים יושב על שלושה כיסאות בבת אחת.
סוקולוב בין שני כיסאות, גרינבוים ניפץ את הכיסא, ויצמן – הכיסא נשמט מתחתיו, ז'בוטינסקי פשט ידיו אל כיסא ולא הגיעו, וכך נהפך בית הקונגרס לבית הכיסא".
הטקסט הזה יכול להסביר במידה רבה את רחשי לבו של ביאליק בעת שכתב את הטקסט הקשה של השיר "ראיתיכם שוב בקוצר ידכם".
ראיין ריצ'רדס (נולד ב-24 באפריל 1991) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת סארי סקורצ'ס מליגת העל הבריטית בכדורסל.
בשנת 2009 הצטרף ריצ'רדס לתוכנית הצעירה של המועדון הבלגי בלפיוס מונס-אנו.
במהלך עונת 2008–2009 הוא שיחק גם שני משחקים בטורניר הבינלאומי של נייקי ג'וניור עבור המועדון הגרמני Brose Baskets, עם ממוצעים של 16.5 נקודות, 11.5 ריבאונדים ו-1.0 חסימות תוך 29.3 דקות.
מאוחר יותר שיחק ריצ'רדס שני משחקים באליפות אירופה עד גיל-18 באנגליה 2009, עם ממוצעים של 29.0 נקודות ו-13.0 ריבאונדים.
בעונת 2009–10 הצטרף ריצ'רדס לגראן קנאריה והחל את העונה עם הקבוצה הצעירה של הקבוצה, לה קאג'ה גראן קנאריה, ב-EBA הספרדית.
הוא העמיד ממוצעים של 10.3 נקודות, 4.0 ריבאונדים ו-0.7 חסימות ב-18.4 דקות למשחק על פני שלוש הופעות.
בעקבות תקופת שלושה משחקים זו, הוא התחיל להתמודד לסגל הבכיר, אך מעולם לא הגיע למגרש עם גראן קנריה.
בינואר 2010 הושאל למועדון השווייצרי BBC Monthey להמשך עונת 10–2009. הוא שיחק שישה משחקים עבור מונטיי לפני שעזב את המועדון.
הוא העמיד ממוצעים של 13.3 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-0.8 חסימות ב-20.3 דקות.
ב־24 ביוני 2010 נבחר ריצ'רדס על ידי סן אנטוניו ספרס בבחירה ה-49 בדראפט ה-NBA לשנת 2010. הוא לא הצטרף לספרס בעונת 2010–11; במקום זאת, הוא בילה את העונה בהתאוששות משני ניתוחים בכתף.
ב־9 בספטמבר 2011 חתם ריצ'רדס במועדון השווייצרי לוגאנו טיגרס.
הוא עזב את הקבוצה בפברואר 2012. כעבור חודשיים הוא חתם עם BC Sukhumi המשחקת בסופרליג הגאורגי.
ביולי 2012 הצטרף ריצ'רדס לסן אנטוניו ספרס לליגת הקיץ של ה-NBA.
ב־6 בנובמבר 2012 חתם במועדון הפולני Asseco Prokom Gdynia.
ב־29 בינואר 2013 נפרד מגדיניה.
כעבור שבועיים הוא חתם בווינה להמשך העונה, וזכה עימה באליפות הליגה האוסטרית.
ביולי 2013 ריצ'רדס הצטרף מחדש לסן אנטוניו ספרס לליגת הקיץ.
הוא החל את עונת 14–2013 עם המועדון אל נאסר בדובאי, אך חזר לאירופה בדצמבר 2013 והצטרף למועדון היווני Ikaros Chalkidas להמשך העונה.
ב־19 ביולי 2014 חתם ריצ'רדס בווינה וחזר למועדון למשך שני.
תקופת המשחק השנייה שלו נמשכה חמישה משחקים בלבד, שכן נפרד מהמועדון ב־21 באוקטובר 2014. שלושה ימים לאחר מכן הוא חתם במועדון ההונגרי BC Körmend להמשך העונה.
באפריל 2015 עבר ריצ'רדס לאיראן שם הצטרף לאוניברסיטת אזאד בטהראן.
ביוני 2015 הוא חתם בקבוצת גנווקסי קרנף של NBL הסינית.
בעונת 2015/2016 ריצ'רדס חזר לאיראן לשחק בשחרדארי גורגן.
בעקבות העונה האיראנית הוא הצטרף למועדון הלבנוני Sagesse.
לאחר מכן היה לו תקופה קצרה עם אל-אחלי במאי 2016.
ב־26 בספטמבר 2016 חתם ריצ'רדס במחנה האימונים בסן אנטוניו ספרס.
שלושה ימים לאחר מכן, ויתרו עליו על ידי הספרס.
ב־20 באוקטובר 2016 חתם ריצ'רדס בקארפוס סוקולי במקדוניה.
ב־22 בנובמבר 2016 נפרד מסוקולי לאחר שהופיע בארבעה משחקים.
ב־3 בדצמבר 2016 חתם בפלאייש נפת עבדן מליגת העל האיראנית.
ב־9 במרץ 2018 חתם ריצ'רדס בווינה מהבונדסליגה האוסטרית.
ב־26 באפריל 2018 דווח כי ריצ'רדס נפרד מהקבוצה מבלי לשחק משחק בגלל פציעה בכתף.
ב־6 ביולי 2020 חתם ריצ'רדס בפניקס בריסל מליגת הכדורסל הפרו.
ב־28 בנובמבר 2020 חתם ריצ'רדס עם סארי סקורצ'ס לעונת 2020/2021. זו תהיה התפקיד השני של ריצ'רדס עם המועדון בבריטניה.
ראיס ואהב מבולחי הוא כדורגלן אלג'יראי, המשחק בעמדת השוער בבלוזדאד מליגת העל האלג'יראית.
מבולחי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של ראסינג פריז ובגיל 16 הצטרף לזו של אולימפיק מרסיי.
בשנת , הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון במדיה רשם 49 הופעות.
בינואר , מבולחי חתם בהארט אוף מידלות'יאן מליגת העל הסקוטית, במדיה לא רשם דקות משחק ועזב את המועדון בסיום העונה.
בקיץ , מבולחי חתם באתניקוס פיראוס, ששיחקה אז ב.
באתניקוס, מבולחי רשם רק 5 הופעות ובמהלך העונה הצטרף לפאנטוליקוס מהליגה היוונית השלישית.
בשנת מבולחי חתם בריוקיו מהליגה השלישית ביפן.
במאי , מבולחי חתם לשנתיים בסלביה סופיה מליגת העל הבולגרית.
ב-14 ביוני 2009, מבולחי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק נגד לוקומוטיב סופיה.
אף על פי שבמהלך שנת שיחק רק כמה חודשים, הוא נבחר לשוער המצטיין של הליגה בשנה זו.
בזכות היכולת הטובה שגילה בעונתו הראשונה במועדון, מבולחי זכה להתעניינות מצד קבוצות כמו מנצ'סטר יונייטד, וסטהאם יונייטד וניוקאסל יונייטד.
ב-30 באוגוסט 2010, מבולחי הושאל לצסק"א סופיה עד לסיום העונה.
ב-16 בדצמבר 2010, מבולחי חתם לשלוש וחצי שנים בקריליה סובייטוב סמרה הרוסית.
ב-2 באוגוסט 2011, מבולחי חזר לקדנציה שנייה בצסק"א סופיה כאשר הושאל אליה עד לסיום העונה.
במהלך חלון ההעברות של ינואר מבולחי הושאל לגלזק אז'אקסיו מהליגה הצרפתית השנייה.
ב-1 בפברואר 2013, מבולחי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 ללאנס.
בקיץ , חזר לקדנציה נוספת בצסק"א סופיה, הפעם חתם לשלוש שנים בקבוצה.
ב-30 ביולי 2014, מבולחי חתם בפילדלפיה יוניון מה-MLS.
ב-25 באוגוסט, מבולחי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–4 נגד סן חוזה ארת'קווייקס.
ב-24 באוגוסט 2015, מבולחי חתם באנטליהספור מליגת העל הטורקית.
ב-11 בינואר 2017, מבולחי חתם בסטאד רן מהליגה הצרפתית, וכעבור שנה חתם באל-איתיפאק מליגת העל הסעודית.
בצעירותו, מבולחי שיחק בנבחרות הצעירות של צרפת.
בשנת , מבולחי עבר לייצג את אלג'יריה.
ב-28 במאי 2010, מבולחי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–3 ל.
ב-18 ביוני, מבולחי ערך את הופעתו השנייה בנבחרת בתיקו 0-0 נגד במסגרת מונדיאל 2010.
מבולחי השתתף עם הנבחרת בשני מונדיאלים וארבעה גביעי אפריקה לאומות, מתוכן אף זכה עמה ב-2019.
השוער האלג'יראי של השנה: , , ,
השוער הטוב של גביע אפריקה לאומות 2019
כדורגלן החודש בליגת העל הסעודית: ספטמבר
ראייתיות (או: אבידנציאליות) היא תחום מחקר בבלשנות, העוסק בעדויות הניתנות למבעים שפתיים, כלומר בהיעדר או בקיום סימוכין שפתי, ובסוגים שונים של סימוכין כזה.
אבידנציאל הוא רכיב תחבירי (סופית, תחילית או מוספית אחרת) שמעידה על סימוכין (אבידנציאליות, evidentiality, בלועזית).
כל שפה אנושית כוללת אמצעים להביע את מקור המידע ורמת הוודאות למבעים.
שפות אירופאיות (דוגמת שפות גרמאניות ושפות רומאניות) ושפות שמיות מציעות את האמצעים:
פעלים מודליים (ספרדית: deber de, הולנדית: zouden, גרמנית: sollen, ערבית: يقال)
ישנן שפות המכילות רכיב דקדוקי ייעודי לראייתות.
רכיב זה נדרש למימוש בכל מבע משפטי, בדומה למין דקדוקי במרבית המשפטים בשפה העברית.
הרכיבים המוצעים מעלה הם אופציונליים, ולרוב אינם מביעים ראייתות בתור תפקידם העיקרי.
לפיכך, הם אינם מתפקדים בתור קטגוריה תחבירית.
ניתן לתרגם את הרכיב התחבירי לעברית בהתאמה באמצעות: אני רואה ש..., אני שומע/ת ש..., אני חושב/ת ש..., כפי שאני שומע/ת, כפי אני רואה, למיטב הבנתי, אומרים ש..., נאמר ש..., נראה ש..., נשמע לי ש..., מתברר ש..., ברור ש...
אלכסנדרה אייכנבלד (2004) מדווחת שכרבע מהשפות האנושיות כוללות סוג כלשהו של אבידנציאל תחבירי.
היא מוסיפה כי למיטב ידיעתה, לא נערך מחקר על אבידנציאלים בשפות סימנים.
מחקר ראשון בנושא נערך על ידי לאורה מאזוני על שפת הסימנים האיטלקית.
שפות רבות שכוללות אבידנציאל דקדוקי מסמנות זאת בנפרד מסימוני זמן ואספקט, וכן בנפרד ממודאליות אפיסטמית (אופן הערכת המידע בידי השומע, היינו האם המידע וודאי, אמין, סביר וכו').
ראייתות דקדוקית ניתנת לביטוי בשפות שונות באמצעים מורפולוגיים שונים.
לדוגמה, ביפנית קיימים אבידנציאל יסיק (inferential evidential) ואבידנציאל מדווח (reportative evidential).
שני האבידנציאלים ממומשים בשפה בתור סופיות על פעלים פרדיקטיביים, וכן בתור שמות עצם שעברו תהליך הידקדקות.
דוגמה נוספת מגיעה מהשפה פומו המזרחית.
בשפה זו ישנם ארבעה אבידנציאלים שממומשים כסופיות לפעלים:
+אבידנציאלים בפומו המזרחית (McLendon 2003)סוג האבידנציאלפועל לדוגמהתרגוםקלט שאיננו ראייהpʰa·békʰ-ink'e"נשרף" [הדוברת הרגישה את התחושה]הסקהpʰa·bék-ine"כנראה נשרף" [הדוברת ראתה עדויות נסיבתיות]שמועהpʰa·békʰ-·le"אומרים שנשרף" [הדוברת חוזרת אחרי משהו שנאמר לה]ידע ישירpʰa·bék-a"נשרף" [לדוברת יש מידע ישיר לנושא, כנראה מידע ויזואלי]
לשימוש בראייתיות יש השלכות פרגמטיות בשפות שלא מסמנות אותה בשונה ממודאליות אפיסטמית.
לדוגמה, ייתכן כי סביבת אדם שהוגה אימרה שגויה תקטלג אותו כשוגה, אך אם אותו אדם יהגה את אותה האימרה בצירוף עדות ראייה (לדוגמה בשימוש אבידנציאל של ידע ישיר), הסביבה עשויה לקטלג אותו כשקרן.
ישנן שפות בהן סמנים אבידנציאלים משמשים למטרות נוספות דוגמת דעת הדובר כלפי אמרה, או רמת האמונה שלו בה.
לרוב, אבידנציאל המעיד על ידע ישיר עשוי להעיד גם על כך שהדובר בטוח בנוגע לדבריו.
שימוש באבידנציאל עקיף, דוגמת אבידנציאל המעיד על שמועה או על הסקה, עשוי להעיד על כך שהדובר אינו בטוח בנוגע לאימרה, או שאיננו לוקח אחריות על אמיתותם של הדברים.
לפיכך, אבידנציאל המעיד על שמועה עשוי לתת נימה של "כך אומרים, אני לא אחראי לנכונות הדברים".
אבידנציאלים יכולים גם לשמש ל"הסטת אשמה" מאימרה.
בעבודת הדוקטורט שלו על נאנטי, שפה אמזונית פרואנית, לב מיכאל מתייחס לדוגמה בה נערה צעירה נכווית בטעות, וחבר קהילה שואל את אם הנערה על נסיבות האירוע.
האמא משתמשת באבידנציאל 'ka', שמתרגם לעברית ל'סביר ש', כדי להסיט את האשמה על טעות הנערה.
ישנן שפות בהן קיימים שימושים הגובלים באבידנציאליות.
לדוגמה, בצרפתית ניתן להשתמש בצורות נטייה מסוימות של הפועל להבעת סוגים של ראייתיות.
השימוש במודוס תנאי לאחד משלוש המטרות: תנאים, עתיד-מהעבר, ושמועות, צרפתית עיתונאית לעיתים תכופות מבדילה בין Il a reconnu sa culpabilité ובין Il aurait reconnu sa culpabilité.
שני הביטויים מתרגמים ל "הוא הודה באשמה", אך עם השלכה של ודאות עבור הביטוי הראשון, ועם השלכה של "כך נאמר" עבור השני.
אייכנבלד (2004) מתארת טיפולוגיה שמבחינה בין שני סוגים כלליים של סמנים אבידנציאליים:
הסוג הראשון (העקיף) מעיד האם קיים סימוכין למבע כלשהו, אך אינו מציין את סוג הסימוכין.
הסוג השני מציין את סוג הסימוכין (לדוגמה: האם הסימוכין הוא על בסיס מידע ראייתי, על בסיס שמועות, או על בסיס הסקה)
מערכות עקיפות נפוצות בשפות אורליות ובשפות טורקיות.
שפות אלו מעידות האם הסימוכין קיים עבור מקור מידע כלשהו, ובכך מנגידות בין מידע ישיר (מידע שמובע בפני הנמען ממקור סמכות ראשוני) לבין מידע עקיף (מידע שמובע בפני הנמען ממקור שני).
בשונה ממערכות בעלות סמן ראייתי, סמן עקיף לא מעיד על מקור המידע.
בין אם המידע הגיע משמועות, ממידע ויזואלי או מהסקה, הדבר לא מתבטא בתחביר.
עם זאת, מספר שפות טורקיות מבחינות בין סמנים עקיפים מדווחים לבין סמנים עקיפים בלתי-מדווחים.
במילה הטורקית geldi, הסופית הבלתי מסומננת di- מעידה על השימוש בזמן עבר.
חוסר-מסומננות המורפמה מתבטא בחוסר ביטוי של קיום או היעדר סימוכין לטענה.
במילה gelmiş, הסופית miş- גם כן מעידה על שימוש בזמן עבר, אך באופן עקיף.
ניתן לתרגם את משמעות סופית זו לעברית באמצעות הביטויים: בוודאי, ככל הנראה או למיטב הבנתי.
מערכות ראייתיות מגדירות את טיב הסימוכין שתומכים את המבע.
סוגי הסימוכין בשפה נתונה יכולים להתחלק לקטגוריות כגון:
עדות אנושית לעומת היעדר עדות.
עדות אנושית מעידה שמקור המידע נאסף באמצעות התבוננות ישירה של הדובר במאורע.
לרוב מדובר בעדות ראייה, הבחנה, אך ישנן שפות שמסמנות באותה הצורה גם מידע שהתקבל ישירות מעדות ראייה וגם מידע שהתקבל ישירות מעדות שמיעה.
אבידנציאל עדות אנושית על פי רוב מונגדת עם אבידנציאל היעדר עדות שמעיד שהמידע לא נחזה אישית על ידי הדובר, אלא התקבל ממקור יד שנייה או שהוסק על ידי הדובר.
עדות יד ראשונה / שנייה / שלישית.
אבידנציאל עדות יד שנייה משמש לציין שמידע לא נחזה אישית (או נשמע / הורגש אישית וכו') על ידי הדובר.
הדבר עשוי לכלול מידע מוסק, או מידע מדווח.
עדות ראייה מול עדות שאיננה ראייה (דוגמת עדות שמיעה או עדות ריח).
לדוגמה, שפת הקשייה מבחינה בין אבידנציאלים של קלט שמיעתי לקלט ראייתי.
אבידנציאלים מסוג זה מעיד על מידע שלא נחווה אישית על ידי הדובר, אלא הוסק ממידע לא ישיר.
תתי סוגים של עדויות הסקתיות הן:
מידע שהוסק מעדויות פיזיות ישירות ("דני שיחק כדורגל [משום שראיתי את הכדור שלו מלא בבוץ]")
מידע שהוא מידע כללי ("דני שיחק כדורגל [משום שידוע שהוא משחק כדורגל בימי שלישי בצהריים, ועכשיו יום שלישי בערב]")
מידע שהוסק / הוערך על בסיס חוויות הדובר מסיטואציות דומות ("דני שיחק כדורגל [משום שהוא נראה שמח ועייף כעת, ובעבר הוא היה שמח ועייף אחרי משחקי כדורגל]").
לעיתים, אבידנציאלים של עדות הסקתית מעידים גם על מודאליות אפיסטמית דוגמת חוסר ודאות, או סבירות.
לדוגמה, אבידנציאל הסקתי אחד יכול להעיד על חוסר ודאות, בעוד אבידנציאל הסקתי אחר יכול להעיד שסביר שהמידע לא נכון.
אבידנציאלים מסוג זה מעיד שהדובר מעביר מידע שהוא קיבל מאדם שלישי.
מספר שפות מבדילות בין אבידנציאלים מהסוגים:
דוגמה של אבידנציאל של עדות מדווחת מגיע משפת שיפו (המורפמה ronki-):
"נאמר שהיא תעשה את זה" / "היא אמרה שהיא תעשה את זה"
להלן סקירה קצרה של מערכות אבידנציאליות שונות משפות שונות ברחבי העולם, כפי שאייכנבלד (2004) מאפיינת אותם.
חלק מהשפות מבדילות בין שני סוגי אבידנציאליים, בעוד שפות אחרות עושות עד 6 אבחנות.
המערכות השונות מאורגנות לפי כמות האבידנציאלים המצויים בשפה.
לדוגמה, עבור מערכת עם שני סמנים תחביריים (A) יהיו שני סמנים אבידנציאליים.
מערכת עם שלושה סמנים תחביריים (B) תהיה בעלת 3 סמנים אבידנציאליים.
כל מערכת תת-מובחנת לפי סוג האבידנציאליות (דוגמת A1,A2 וכו').
שפות שמדגימות כל סוג של מערכת מובאות בסוגריים.
מערכות עם שני סמנים תחביריים (A)
A1: עדות אנושית לעומת היעדר עדות (לדוגמה: ג'רווארה , יוקגירית , אירנטחה , גודוברי , קלשה-מון ,קהוואר , נינאם )
A2: עדות מיד ראשונה, לעומת כל היתר (לדוגמה: אבחזית, מנסי , ננטס , אנטס , סלקופ )
A3: עדות מדווחת לעומת כל היתר (לדוגמה: שפות טורקיות, טמילית, אנגה , לזגין , אסטונית, ליבונית)
מערכות עם שלושה סמנים תחביריים (B)
B1: סימוכין ישיר, לעומת סימוכין מוסק לעומת סימוכין מדווח (לדוגמה: איימרה, קצ'ואה)
B2: סימוכין ראייתי, לעומת סימוכין חושי ישיר אחר, לעומת סימוכין מוסק (לדוגמה: וואשו )
B3: סימוכין ראייתי לעומת סימוכין חושי ישיר אחר, לעומת סימוכין מדווח, בלי ביטוי תחבירי לאבידנציאל מוסק (לדוגמה: פומו הצפונית)
B4: היעדר ביטוי תחבירי לסימוכין ראייתי, סימוכין חושי ישיר שאינו ראייתי לעומת סימוכין מדווח לעומת סימוכין מדווח (לדוגמה: תזסיק )
מערכות עם ארבעה סמנים תחביריים (C)
C1: סימוכין ראייתי, לעומת סימוכין חושי ישיר אחר, סימוכין מוסק וסימוכין מדווח (לדוגמה: פומו המזרחית)
C2: סימוכין ישיר לעומת סימוכין מוסק, לעומת סימוכין מוערך לעומת סימוכין מדווח (לדוגמה: פוני)
C3: סימוכין ישיר לעומת סימוכין מוסק, לעומת סימוכין מדווח לעומת סימוכין מצוטט (לדוגמה: ווינטו)
C4: סימוכין ראייתי, לעומת סימוכין חושי ישיר אחר, סימוכין מוסק, לסימוכין מדווח אין ביטוי תחבירי (לדוגמה: חלק מהשפות היוטו-אצטקיות)
C5: סימוכין ישיר לעומת סימוכין מוסק, לעומת סימוכין מוערך (לדוגמה: בולגרית)
C6: סימוכין מוסק, לעומת סימוכין מדווח לעומת סימוכין מצוטט (לדוגמה:
מערכות עם חמישה סמנים תחביריים (D)
אלו שפות המציעות סמן תחבירי שונה לכל אחד מהבאים: סימוכין ראייתי, סימוכין חושי שאיננו ראייתי, סימוכין מוסק, סימוכין מוערך וסימוכין מדווח.
מערכות אבידנציאליות בשפות רבות לעיתים מסמנות בו זמנית גם קטגוריות בלשניות נוספות.
לפי אייכנבלד, שפה מסוימת עשויה להשתמש באותו סמן תחבירי כדי לציין אבידנציאליות וכן מירטיביות (כלומר הפתעה, חוסר ידיעתו מבעוד מועד של הדובר על המידע).
לדוגמה, אייכנבלד טוענת כי באפאצ'י מערבית (אחד מניבי שפות האפאצ'י), בה לאחר פעלים יכולה לבוא הסופית lą̄ą̄- שמשמשת כסמן מירטיבי אך יש לסופית זו גם תפקיד משני בתור אבידנציאל מוסק.
תופעה זו של ריבוי תפקידים של סמנים אבידנציאלים ככל הנראה נפוצה למדי.
התופעות הבאות של עירוב תפקידים דווחו בעבר במחקר הבלשני:
יתרה על אלו, השימוש באבידנציאלים בשפות מסוימות עשוי להיות תלוי בסוג הפסוקית, מבנה השיח או בסוגה הבלשנית.
אבידנציאל לעיתים נחשב כתת-סוג של מודאליות אפיסטמית, אם כי העניין נדון בספרות הבלשנית ועדיין יש חלוקה בנושא.
המחשה להבדל בין השניים בעברית היא:
- אני רואה שהוא מגיע (קריאה אבידנציאלית)
- אני יודע שהוא מגיע (קריאה אפיסטמית)
דה האן (1999,2001,2005) מציין שהאבידנציאל תובע את הסימוכין, בעוד מודאליות אפיסטמית מעריכה את הסימוכין, וכן כי ראייתיות דומה יותר לקטגוריה דאיקטיט בסימונו את מערכת היחסים בין דוברים ומאורעות / פעולות.
אייכנבלד (2004) רואה באבידנציאלים ככלי של דוברים להביע את עמדתם על וולידיות של טענה, אם כי היא מבהיכרה כי זו איננה תכונה הכרחית לאבידנציאלים.
המחשבה על סמנים אבידנציאלים כסוג של מודאליים אפיסטמיים עשויה הייתה לנבוע מניתוח של שפות לא אירופאיות במונחים של מערכות מודאליות הנפוצות בשפות אירופאיות.
לדוגמה, פעלים מודליים בשפות גרמאניות משמשים להביע הן אבידנציאליות והן מודאליות אפיסטמית (ועל כן עמומים במשמעותם בתוך קונטקסט).
שפות אחרות (שאינן אירופאיות) מסמנים את שתי הקטגוריות בצורות שונות.
דה האן (2001) מצא כי תופעת השימוש בפעלים מודליים כדי להביע ראייתיות נדירה באופן יחסי (על בסיס מדגם של 200 שפות).
ראייתיות איננה נחשבת לקטגוריה תחבירית בעברית משום שהיא איננה מבוטת בדרכים מורפולוגיות שונות, והיא כמעט תמיד אופציונלית.
בשפות אחרות (דוגמת קצ'ואה) הדובר נדרש לסמן את הפועל הראשי או את המשפט בכללותו עם סמן ראייתי כלשהו.
הסבירות להגייה של המשפט השני נמוכה, אלא אם כן מישהו אמר לנו שדני עצמו רעב (וייתכן כי דני עצמו עשה זאת).
אף שייתכן כי דני אינו מסוגל להעיד על הרעב שלו עצמו, לדוגמה אם הוא תינוק או חיית מחמד, בהנחה כי דני הוא מבוגר עצמאי, הרי שמשפט כזה פחות סביר להאמר.
אם אנו מניחים כי דני הוא רעב בגלל האופן בו הוא מתנהג או נראה, אנו סבירים יותר לומר את אחד המשפטים הבאים:
- נדמה כי דני רעב.
- נשמע לי שדני רעב.
כאן, העובדה שאנו מתבססים על עדות חושית (במקום על ניסיון מיד ראשונה) מתבטא בשימוש שלנו בביטויים "נראה" ו-"נשמע".
היסטוריית המחקר של ראייתיות במערב
התפיסה של ראייתיות כסמן תחבירי הכרי עלה לראשונה ב-1911 על ידי פרנץ בועז בהקדמה שלו לספר The Handbook of American Indian Language.
הביטוי אבידנציאל נטבע לראשונה על ידי רומן יאקובסון ביחס לשפות סלאביות של הבלקן.
ראיסה מקסימובנה גורבצ'ובה לבית טיטארנקו הייתה אשת ציבור רוסית, רעייתו של שליט ברית המועצות האחרון, מיכאיל גורבצ'וב.
במסגרת פעילותה הציבורית קידמה מימון של תוכניות לשימור התרבות הרוסית ותשתיות טיפול בילדים שלקו בלוקמיה.
ראיסה מקסימובנה גורבצ'ובה נולדה בעיירה רובצובסק שבמערב סיביר (כיום מחוז אלטאי) בברית המועצות ב-5 בינואר 1932 למשפחה של מהנדס הרכבות מקסים אנדרייביץ' טיטארנקו (1907–1986) ואלכסנדרה פטרובנה פארדה.
אביה של ראיסה, יליד מחוז צ'רניהיב באוקראינה, עבר למחוז אלטאי בשנת 1929 כדי לבנות מסילות ברזל, שם הכיר את אשתו לעתיד.
הוריה של אלכסנדרה פארדה - פיוטר סטפנוביץ' פארדה ואשתו אנסטסיה ואסילבנה - היו איכרים בני איכרים.
כמו מיליוני משפחות איכרים ברוסיה, הם סבלו מקשיי ממושכים להחזיק את ראשם מעל המים בימי הקיסרות, מלחמת האזרחים והקולקטיביזציה של סטלין.
בתחילת שנות ה-30, משפחתו של פיוטר פארדה נושלה מרכושה בעקבות היותם קולאקים; פיוטר הואשם בשיתוף פעולה חתרני עם האינטרנציונל הרביעי נגד סטלין והוצא להורג.
סבתה של ראיסה, אשתו של פיוטר, מתה מצער ורעב; ארבעת ילדיה הושארו יתומים.
כמהנדס רכבות, נאלץ מקסים טיטארנקו לטייל רבות ברחבי ברית המועצות יחד עם משפחתו, לעבור ממקום למקום.
רק לאחר ארבעים שנה קיבל בית קבע.
ראיסה עברה בתי ספר רבים אבל תמיד הצליחה בלימודיה - ובשנת 1949 היא סיימה עם מדליית זהב את בית הספר התיכון עם בסטרליטמק, בשקיריה.
פרס זה זיכה אותה להיכנס לכל מוסד להשכלה גבוהה בברית המועצות ללא בחינת כניסה.
ראיסה בחרה ללמוד במחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת מוסקבה.
כסטודנטית באוניברסיטה, ראיסה רכשה לא רק ידע עיוני, אלא גם הכירה והתיידדה עם מלומדים למיניהם.
נקודת המפנה בחייה של ראיסה הייתה ההיכרות עם מיכאיל גורבצ'וב, אז סטודנט של המחלקה למשפטים של האוניברסיטה.
ב-25 בספטמבר 1953 נישאו בני הזוג וחגגו את חתונת הסטודנטים הזו באכסניית האוניברסיטה ברחוב סטרומינקה במוסקבה.
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת מוסקבה ב-1955, נשלח מיכאיל גורבצ'וב לסטברופול לעבוד כעורך דין וראיסה עברה עמו יחדיו.
בינואר 1957 ראיסה גורבצ'וב ילדה את בתם היחידה של הזוג, אירנה.
בארבע השנים הראשונות של מגוריה בסטברופול ראיסה גורבצ'וב לא הצליחה למצוא עבודה בהתאם לתעודה שלה.
היא הרצתה, לימדה במחלקה לפילוסופיה של המכון הרפואי סטברופול ובמכון החקלאי של סטברופול.
היא גם עשתה מחקר סוציולוגי, שלדבריה מאוחר יותר, מילא תפקיד חשוב בקריירה האקדמית שלה.
ממצאי מחקריה הסוציולוגיים היוו את הבסיס לתזה שלה "פיתוח תכונות חדשות בחיי האיכרים בחוות הקיבוציות".
היא צידדה על עבודת הגמר שלה בסוציולוגיה ב-1967 במכון הפדגוגי הממלכתי של לנין במוסקבה לנוכח ביקורת עמיתים.
בסטברופול קנו בני הזוג גורבצ'וב חדר בדירה משותפת המתאימה לשתי משפחות או יותר.
הם קיבלו דירה רשמית כעבור שנים לאחר בחירתו של מיכאיל גורבצ'וב למזכיר הראשון של ועד המפלגה של המחוז המנהלי סטברופול.
עקב בחירתו של מיכאיל גורבצ'וב למזכיר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ב-1985, עברו בני הזוג גורבצ'וב למוסקבה.
במוסקבה המשיכה ראיסה את הקריירה המקצועית שלה כמרצה באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה ובחברת 'ידע' ("זנאני") הכל-רוסית.
בחירתו של מיכאיל גורבצ'וב לשליט ברית המועצות באפריל 1985 הובילו לשינוי מקצה לקצה בחייה של ראיסה.
כאשתו של ראש המדינה, היא ליוותה את בעלה בכל נסיעותיו המקומיות והממלכתיות לחו"ל - והייתה לרעיית המנהיג הראשונה בהיסטוריה הסובייטית שהוצגה בכינוי "הגברת הראשונה".
היא משכה תשומת לב ופרסום ציבורי רב בהרבה מכל קודמותיה.
במדינות זרות אישיותה של ראיסה גורבצ'ובה עוררה עניין והערצה רבה.
בשנת 1987 מגזין נשים בריטי (Woman's Own) בחר בה לאשת השנה; הקרן הבינלאומית "ביחד למען השלום" העניקה לראיסה את פרס נשים למען השלום; בשנת 1991 היא זכתה בפרס גבירת השנה.
בעיני הקהילה העולמית ראיסה הייתה תמיד מקורבת לנשיא הסובייטי ו"שליחת השלום".
החל ב-1985 ראיסה התמסרה לפעילות ציבורית וצדקה.
יחד עם האקדמאים דמיטרי ליכצ'וב, גאורגי מיאסניקוב ואנשי תרבות בולטים נוספים, היא הקימה את קרן התרבות הסובייטית (ששמה שונה מאוחר יותר ל"קרן התרבות הרוסית") שבראשה עמדה.
היא ראתה את המשימה העיקרית שלה בהאנשת היחסים בין אנשים, בפיתוח דיאלוג תרבותי בין עמי ארצה ואומות אחרות, והגנה על מה שמכונה הרובד התרבותי של הציוויליזציה.
בתקופת היותה אשת מנהיג ברית המועצות קרן התרבות הרוסית איגדה מרחבי ברית המועצות יותר מ-50 אלף פריטים מארכיונים ומהדורות של עיתונים, חפצים יקרי ערך ויצירות אמנות שהוצאו מרוסיה לאחר המהפכה הבולשביקית.
בשנים 1981 עד 1991 גייסה קרן התרבות הסובייטית כספים שתרמה לפיתוח התרבות הלאומית.
סך הכספים שהושקעו בכך עמדו בסך מאה מיליון דולר.
ראיסה גורבצ'ובה סיפקה תמיכה כספית למוזיאון אנדריי רובליוב לאמנות רוסית עתיקה, מוזיאון מרינה צווטאייבה, מוזיאון פושקין לאוספים אישיים, מוזיאון בנואה בפטרהוף, מוזיאון רוריק והרבה מוזיאונים וספריות פרובינציאליות נוספים.
תחת נשיאותו של מיכאיל גורבצ'וב, ראיסה עמדה בראש הקרן לסיוע לילדי צ'רנוביל (אשר נפגעו באסון התאונה הגרעינית בעיר), ונתנה חסות ומימון לבית החולים המרכזי לילדים במוסקבה.
הניסיון הכבד ביותר שנאלצה ראיסה לעבור בתקופת נשיאותו של בעלה היה ניסיון ההפיכה הסובייטי באוגוסט 1991 נגד בעלה.
ראיסה נעצרה יחד עם משפחתה בדאצ'ה של הנשיא בפורוס - עיירת נופש בחצי האי קרים.
ראיסה זעמה על הבגידה של מקורבי בעלה וחששה לחייה ולחיי משפחתה.
כתוצאה מלחץ פסיכולוגי, ראיסה גורבצ'וב עברה שבץ קל שהרע קשות את בריאותה, וגרם לכהות הראייה שלה ולהפרעות בדיבור.
לאחר התפטרותו של מיכאיל גורבצ'וב מתפקיד נשיא ברית המועצות בדצמבר 1991, ראיסה גורבצ'וב לקחה חלק פעיל בהקמת קרן גורבצ'וב ובתפעולה של הקרן.
היא גם עבדה באימות עובדות ונתונים עבור הספרים שכתב בעלה לאחר התפטרותו.
עם התפטרות בעלה והתפרקות ברית המועצות, משפחת גורבצ'וב הפכו לאזרחי הפדרציה הרוסית.
במרץ 1997 ראיסה הקימה והובילה את "מועדון ראיסה מקסימובנה'" המועדון, שחבריו הם אנשי תרבות ואקדמיה בולטים, אישי ציבור ועיתונאים, נועד לקדם שיתוף נשים בחיים הציבוריים במדינה, דיון ופיתוח תוכניות למאבק בתופעה של ילדים חסרי בית, אלימות גוברת בחברה ובמשפחות ועוד בעיות חברתיות חריפות שעמדו על הפרק.
מועדון ראיסה מקסימובנה, העומד נכון להיום בראשות אירנה מיכאילובנה וירגנסקאיה, בתם של ראיסה ומיכאיל גורבצ'וב, ממשיך בפעילותו על ידי קיום כנסים, ארגון אירועי צדקה ומתן תמיכה לפרויקטים חברתיים מעשיים גם לאחר פטירתה של ראיסה.
ב-22 ביולי 1999 רופאים של המכון ההמטולוגי של האקדמיה הרוסית למדעי הרפואה אבחנו את ראיסה גורבצ'וב כחולה בלוקמיה.
היא עברה טיפול במרפאה של אוניברסיטת מינסטר, גרמניה, שבוצע על ידי מיטב המטולוגים והאונקולוגים האירופאים.
עם זאת, למרות המאמצים להציל את חייה, ראיסה נפטרה ב-20 בספטמבר 1999 מבלי ששבה להכרה לאחר ניתוח.
המחלה הפתאומית ומותה של ראיסה הרעידו את העולם ובעיקר את העם הרוסי.
בזמן שהותה בבית החולים מינסטר קיבלה ראיסה אלפי מכתבים ומברקים מרחבי העולם המכילים איחולים להחלמה מהירה.
בקריאה של המכתבים הללו, זמן קצר לפני מותה, אמרה ראיסה: "הייתי צריכה לחלות במחלה כה קטלנית ולמות כדי לגרום לאנשים להבין אותי".
ראיסה גורבצ'ובה נקברה בבית הקברות נובודוויצ'יה במוסקבה.
אלפי אנשים באו לחלוק לה כבוד אחרון בהלווייתה.
ראיין ני אינה ארנאלדו ראוולוסון הוא כדורגלן מלגשי בעמדת הקשר ביאנג בויז ברן.
ראוולסון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ז'אן ד'ארק מראוניון.
ב-24 באוגוסט 2014 ראוולסון הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–2 נגד לה מאן.
ב-17 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–2 לנים.
בעונת הצליח להתברג כשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת.
בקיץ הצטרף לטרואה בה שיחק שנתיים.
ב-20 במאי 2021 חתם בלוס אנג'לס גלאקסי מה-MLS.
ב-18 בינואר 2025 חתם ביאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית.
ב-2 ביוני 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מדגסקר בתיקו 3-3 נגד .
ב-14 ביוני הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 1–2 ל.
ראימונד טומאש אנדז'ייצ'ק (בפולנית: Rajmund Tomasz Andrzejczak; נולד ב-29 בדצמבר 1967) הוא גנרל פולני בדימוס, אשר שימש כראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של פולין בין השנים 2018-2023.
אנדז'ייצ'ק נולד בשווידניצה ב-29 בדצמבר 1967. ב-1987 הוא התגייס לצבא פולין וב-1991 סיים ללמוד באקדמיה לכוחות השריון בפוזנן.
לאחר מכן למד באקדמיית ההגנה הצ'כית עד 2001. בין השנים 2003–2005 הוא שימש כמפקד גדוד השריון ה-1 באוז'יש, ולאחר מכן שימש כמפקד הכוח הפולני באונדו"ף.
בין השנים 2008–2009, הוא היה סגן מפקד בריגדת הפרשים המשוריינת ה-34 בז'אגאן, ולאחר מכן שימש כמפקד כוח המשימה העיט הלבן באפגניסטן.
ב-9 באוגוסט 2011 הוא הועלה לדרגת גנרל בריגדי.
בין השנים 2012–2014 הוא היה מפקד הבריגדה הממוכנת 17 במיידזיז'ץ' .
בסתיו 2014 הוא הפך לסגן המפקד וראש המטה של הדיוויזיה הממוכנת ה-12 בשצ'צ'ין.
ב-3 במאי 2016 הוא הפך להיות מפקד הדיוויזיה.
ב-11 באוגוסט של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל דיוויזי.
ב-29 ביוני 2018 הוא הועלה לדרגת גנרל ברוני.
ב-8 ביולי הוא מונה לראש המטה הכללי.
ב-7 בנובמבר 2019 הוא הועלה לדרגת גנרל.
ב-25 ביוני 2021 נוספה קדנציה נוספת לכהונה שלו.
למרות זאת, ב-10 באוקטובר 2023 הוא בחר לעזוב את הצבא.
בביולוגיה, ראיית לילה היא החוויה התפיסתית של קליטת מידע מהסביבה, בלי אמצעי ראיית לילה מלאכותיים, באמצעות אור קלוש, כמו האור שיש בלילה, במקומות רחוקים מתאורה מלאכותית.
אצל מרבית בעלי החוליות (למשל יונקים), ראיית הלילה לא מתאפשרת מיד אחרי חשיפה לאור חזק, אלא רק אחרי שהעין עוברת מספר תהליכים.
ראשית, קשתית העין צריכה להיפתח לרווחה (האישון צריך לגדול) כדי לאפשר להרבה יותר אור להיכנס לעין.
שנית, מכיוון שתאי המדוכים שברשתית לא מסוגלים לראות באור קלוש, תאי הקנים שבה צריכים להיכנס לכלל פעולה.
תאים אלו צריכים להימצא בחשיכה לפחות מספר דקות כדי לחדש את מלאי מולקולות הרודופסין שבהם שאחד ממרכיביהם (רטינל) עובר שינוי מבני בעת חשיפה לאור וצריך לנדוד אל הכבד כדי להיות מסוגל להגיב לאור מחדש.
מכיוון שתהליך ראיית הלילה מתבצע באמצעות תאי הקנה ולא תאי המדוך, אצל מרבית בעלי החוליות, ראיית לילה לא כוללת ראיית צבעים.
התמונה המתקבלת בתודעה, בעזרתה, היא בגוונים של אפור.
כמו כן, מכיוון שבגומה המרכזית של הרשתית יש רק תאי מדוך, כאשר מישרים מבט בדיוק אל הדמות אותה רוצים לראות בלילה, במקרה שהיא רחוקה, חדלים לראות אותה.
דהיינו, ראיית הלילה היא ראייה פריפריאלית.
לא ראייה של מרכז התמונה.
בעלי חיים עם הסתגלות אבולוציונית ששיפרה את ראיית הלילה, עשויים, למשל, להיות בעלי עיניים גדולות מאוד בהשוואה לבעלי חיים דומים, חסרי הסתגלות כזו.
הם יכולים להיות גם עם שכבת תאים מחזירי אור, מאחורי תאי הקנים, שמשיבים לקנים שנית, אור, שלא נקלט בהם.
כך הם מגבירים את האור פי שניים.
אצל הינשוף קיימות שתי תכונות אלו.
הבנה מעמיקה של יכולת ראיית הלילה של האדם נחוצה, למשל, לגיבוש טקטיקה צבאית, כגון ירי באפלה.
ראיין אנתוני רולינס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע, בקבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA.
רולינס בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טולדו, ובעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 13.7 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק.
ב-24 בנובמבר 2021 קלע שיא קריירה של 35 נקודות בניצחון 79–70 על קרוליינה קואסטל.
בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 18.9 נקודות, שישה ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק, ובתום העונה הכריז על מועמדותו לדראפט 2022 ב-NBA.
בדראפט נבחר רולינס בבחירה ה-44 על ידי אטלנטה הוקס, והועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס תמורת טייריס מרטין.
ב-6 ביולי 2023 הועבר בטרייד לוושינגטון ויזארדס יחד עם ג'ורדן פול, פטריק בולדווין ג'וניור ובחירות דראפט עתידיות בתמורה לכריס פול.
ראיסה מאריטן (לבית אומנצוף) (12 בספטמבר 1883 ברוסטוב על הדון – 4 בנובמבר 1960 בפריז) הייתה משוררת ופילוסופית צרפתייה.
היא הייתה אשתו של ז'אק מאריטן, איתו עבדה ושבחברתו הייתה במשך יותר מחמישים שנה, במרכז מעגל של אינטלקטואלים קתולים צרפתים.
ספר הזיכרונות שלה, Les Grandes Amitiés, מתאר זאת.
ספר זה זכה בפרס הצרפתי להתחדשות.
ז'אק מאריטן, ראיסה ואחותה ורה (1886–1959) יקראו בהמשך "שלושת המאריטאנים".
ראיסה נולדה ב-12 בספטמבר 1883 באימפריה הרוסית ברוסטוב-על-הדון, למשפחה יהודית.
הוריה היו איליה (יהודה) אומנצוף (אומנצוב) (25 בינואר 1859 בפאבלוהראד – 21 בפברואר 1912 בפריז) והיסייה (גיסיה) ברוזגול (29 בדצמבר 1859 ברוסטוב-על-דון – 21 במאי 1932 בצרפת).
הוריה באו ממשפחות חסידיות אדוקות אשר שמרו מצוות.
אביה ניהל מתפרה, ואילו אימה ביצעה מגוון מטלות בית.
כאשר ראיסה הייתה בת שנתיים, עברה משפחתה למריופול (כיום באוקראינה).
היא עוצבה עמוקות על ידי האדיקות והמסורות של משפחתה שומרת המצוות, במיוחד על ידי הדוגמה של סבה מצד אמה – סולומון (זלמן) ברוזגול (1830 – 11 במרץ 1896 ברוסטוב על הדון).
מאוחר יותר, בשירים, במאמריה וביומנה של ראיסה היא חושפת גישה טהורה מאוד, מיסטית, שאת מקורה תיארה: "סבי מצד אמי היה חסיד, וסבי מצד אבי היה חכם סגפן גדול.
סבתה מצד אמה הייתה גנסיה (נסיה) ברוזגול (לבית רוזנבלום) (1832 – 19 במאי 1899 ברוסטוב על הדון).
במריופול, אחותה וורה נולדה ב-1886. בשלב מוקדם מאוד, ראיסה גילתה רצון גדול ללמוד.
בגיל 7 היא התקבלה לתיכון למרות המכסות המצומצמות מאוד ליהודים.
היא התפעלה מכל מה שקשור לבית הספר ולידע; היא הצליחה מאוד בלימודים.
בשנת 1893, כשהייתה בת עשר, החליטו הוריה להגר.
הם רצו להבטיח את עתידן של שתי בנותיהם, ראיסה וורה, שנראה היה שקשה להן לחיות ברוסיה בגלל האפליה האנטישמית.
התוכנית הראשונית של אביהם הייתה להגר לניו יורק, אבל חבר שכנע אותו להתיישב בפריז; המשפחה היגרה לצרפת, שם המשיכה ראיסה את לימודיה בבית ספר קהילתי בפסאז' דה לה בון גריין (Passage de la Bonne Graine).
תוך שבועיים היא למדה צרפתית מספיק טוב כדי להבין את השיעורים ולהיות מדורגת במקום השני בכיתה.
שנתיים לאחר מכן, היא עברה בית ספר והתכוננה להיכנס לאוניברסיטה.
היא היגרה לצרפת ולמדה בסורבון, שם פגשה את ז'אק מאריטן הצעיר, בוגר פילוסופיה שעשה תואר במדעים, לו נישאה ב-1904.
"אז החלטנו לשים את מבטחנו בזר לעוד זמן מה; עמדנו לתת קרדיט לקיום, כחוויה שצריך לחוות, בתקווה שבפנייה החריפה שלנו תתגלה משמעות החיים, שערכים חדשים יתגלו בצורה כה ברורה עד שהם יובילו לדבקות מוחלטת שלנו, ותציל אותנו מהסיוט של עולם מרושע וחסר תועלת.
שאם הניסוי הזה לא יצליח, הפתרון יהיה התאבדות; התאבדות לפני שהשנים יאספו אבק, לפני שכוחותינו הצעירים ייגמרו.
רצינו למות בסירוב חינם אם אי אפשר היה לחיות על פי האמת."
ב-1904 היא בילתה את חופשותיה בכפר בלוארט עם משפחתה וז'אק מאריטן.
מכיוון שלא כיבדו תקני היגיינה בפונדק בו הם שהו, ראיסה התחילה לסבול מכאב גרון.
היא אובחנה עם מורסה של אחורי הלוע, מחלה שגרמה לבעיות בריאותיות שתחווה עד סוף חייה ואשר מנעה ממנה עיסוק קבוע.