tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בניין בית הכנסת, שבו לא התקיימו יותר תפילות מאז 1933, נמכר ביולי 1938 לסוחר מקומי תמורת 3,500 רייכסמארק, תוך התחייבות מצדו להסיר מהבניין כל סממן יהודי.
לאחר פרעות נובמבר 1938 ("ליל הבדולח") החלו במקום עבודות להסבת הבניין למחסן.
הבניין נותר ללא פגע לאחר פרעות נובמבר, למעט ניסיון כושל של כמה אנשי אס-אה להסיר את סמל המגן דוד מהגג.
ב-10 בנובמבר 1938 אספו אנשי אס-אה את כל היהודים בעיר וריכזו אותם בתוך מתחם מגודר סמוך לבניין המשמש כיום כבית העירייה, שם נאלצו לעמוד במשך כל היום, ובערב הורשו ללכת הביתה.
בניגוד לשאר היהודים ברחבי פריזיה המזרחית, יהודי נורדרנאי לא גורשו, משום שמטה האס-אה באי, מסיבה לא ידועה, לא קיבל מעולם את ההוראה לעשות זאת.
עם זאת, בחודשים הבאים עזבו כמעט כל היהודים את האי מיוזמתם.
שתי הנשים היהודיות האחרונות שנותרו באי היו נשואות לגברים לא-יהודים, אך גם הן עזבו לבסוף ב-1941.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה רק אישה יהודייה אחת לנורדרנאי וחיה שם את שארית ימיה.
מועצת העיר נורדרנאי התקשתה במשך זמן רב להנציח כראוי את העבר היהודי של האי.
מחלוקת גדולה במיוחד התעוררה סביב הצבת פסל בדמותו של הסופר היינריך היינה במרכז העיר ב-1983. התבנית לפסל נוצרה במקור על ידי האדריכל והפסל ארנו ברקר כבר בשנת 1930 עבור תחרות פיסול שהתקיימה בדיסלדורף, עיר הולדתו של היינה.
עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933, והחרמת כתביו של היינה, הצבת פסל בדמותו של הסופר היהודי (המומר) לא הייתה יותר אפשרית.
ברקר, שחי אז בפריז עבר ב-1933 לברלין, וב-1937 הצטרף כחבר למפלגה הנאצית.
בהמשך מונה על ידי אדולף היטלר ל"פסל הרשמי" של גרמניה, ונכלל ב"רשימת המבורכים" (רשימה שהפיץ משרד התעמולה הנאצי ואשר כללה את שמותיהם של 1,041 אמנים מתחומי האמנות השונים אשר סגנונם תאם את השקפותיו של המשטר), והוא הפסל והאדריכל המזוהה ביותר עם המשטר הנאצי.
ב-1979 נוסד בדיסלדורף ארגון להנצחת זכרו של היינריך היינה.
הארגון החליט להשתמש בתבנית שיצר ברקר כדי ליצור את הפסל, ואף הטיל על ברקר עצמו את העבודה.
הפסל נדחה על ידי עיריית דיסלדורף, שבתחומה תכנן הארגון להציב אותו, וכן על ידי מועצת העיר לינבורג (בה התגורר היינה מספר שנים בילדותו).
הארגון החליט אפוא, בעצה אחת עם ברקר, להעניק את הפסל במתנה לעיר נורדרנאי, בה נהג היינה לבלות את חופשותיו, ואף הזכיר אותה בכתביו.
מועצת העיר הסכימה פה אחד לקבל את המתנה, אולם בעיר התעוררה מחאה אזרחית נגד הצבת הפסל, בשל עברו הנאצי של יוצרו, תחת הסיסמה "היינה כן – ברקר לא".
מועצת העיר לא חזרה בה מהחלטתה, ובדצמבר 1983, תחת מחאות נמרצות של התושבים, הוצב הפסל בחזית בניין התיאטרון העירוני.
בניין בית הכנסת לשעבר עבר גלגולים שונים ובין היתר שימש כדיסקוטק, סטקייה ארגנטינית ומסעדה איטלקית.
גם כיום הוא משמש כמסעדה.
במהלך השנים שופץ הבניין ועוצב מחדש, עד כי כמעט לא ניתן יותר לזהות את בניין בית הכנסת.
ב-1996, ביוזמתו של ארגון נוער נוצרי-אוונגליסטי, נקבע בחזית הבניין שלט זיכרון, המספר בקצרה את סיפורו של המקום.
שלט זיכרון נוסף ליהודי העיר נקבע ב-1988 על קיר בניין בית העירייה.
בפברואר 2013 נקבעו שמונה אבני-נגף (שטולפרשטיין) בארבע נקודות בעיר לזכרם של יהודים שהתגוררו בה.
ב-2007 יצא לאור בהוצאה עצמית ספרו של חיים בר-תקווה "מאי המגדלור נורדרניי למרומי הר הכרמל – חיפה: קורות חיי וזיכרונותיי".
עיריית נורדרנאי הקדישה לבר-תקווה עמוד זיכרון באתר האינטרנט שלה, בו נכתב בין היתר: "עם מותו של חיים בר-תקווה מת התושב לשעבר היהודי האחרון של העיר נורדרנאי.
עם מותו חדל להתקיים הדיאלוג הבלתי-אמצעי בין העדים החיים לבין הדורות הבאים.
חיים יהודיים על נורדרנאי הם כעת היסטוריה.
שימור הזיכרון והנצחת הקורבנות יישארו עבורנו מורשתו של חיים בר תקווה".
שלושה מבני משפחתו של בר-תקווה הונצחו בנורדרנאי באמצעות אבני נגף: אביו ואמו – פרידריך ורבקה הופמן; ואחיו – הנרי הופמן.
יוהאן נורדאל ברון גריג, הידוע בשם נורדאל גריג (בנורווגית: Nordahl Grieg) (1 בנובמבר 1902 – 2 בדצמבר 1943) היה משורר, סופר, מחזאי, עיתונאי ופעיל פוליטי נורווגי, קרוב-רחוק של המלחין אדוורד גריג.
נורדאל גריג היה משורר פופולרי ודמות ציבורית שנויה במחלוקת, אשר כיהן כיו"ר של ארגון פוליטי בשם ידידי ברית-המועצות (1935-1940).
במלחמת העולם השנייה שימש ככתב צבאי ונהרג במשימת הפצצה של ברלין.
עם מותו הפך לגיבור לאומי בנורווגיה.
נורדאל גריג נולד בעיר ברגן, בנורווגיה כבנו של איש דת.
הוא היה קרוב-רחוק של המלחין אדוורד גריג, ואחיו היה המוציא לאור הארלד גריג.
נורדאל גריג נישא לשחקנית גרד אגדה ניסן.
הוא למד באוניברסיטה ע"ש המלך פרדריק (כיום, אוניברסיטת אוסלו) ובילה חלק מזמנו בנסיעות לחו"ל, כתייר וכמלח.
בשנת 1924 קיבל גריג מלגת לימודים לוודהאם קולג' באוניברסיטת אוקספורד, אנגליה, ולמד שם במשך שנה היסטוריה וספרות.
ספר השירה הראשון של גריג בשנת 1922, שנקרא Omkring Kap det gode Haab (סביב כף התקווה הטובה), היה מבוסס על חוויותיו כמלח, וכך גם הספר Skibet gaar videre (הספינה מפליגה הלאה) שפורסם ב-1924. הספר השני עורר מחלוקת בשל התיאורים על תנאי המחיה והעבודה הקשים של המלחים.
בשנת 1927 שימש גריג כתב עיתונות בסין, שם היה עד למלחמת האזרחים בין הקוומינטנג לקומוניסטים.
באותה שנה הועלו מחזותיו של גריג En ung manns Kjaerlighet (אהבת איש צעיר) ו-Barabbas (בר אבא).
המחזה השני היה פרשנות מודרנית ומהפכנית לדמות מהברית החדשה.
בשנת 1929 פרסם גריג את קובץ השירה Norge i våre hjerter (נורווגיה בלבבנו) שביטא אהבה עזה למולדתו ולעם הנורווגי למוד הסבל והעוני וזכה לתשבחות מצד הביקורת.
הזדהותו של גריג עם העניים הניעה אותו להצטרף למפלגה הקומוניסטית הנורווגית.
בין השנים 1933-1935 הוא התגורר בברית המועצות, לשם הוזמן באופן רשמי כדי ללמוד את טכניקות הבמה והקולנוע הסובייטיות.
כששב לנורווגיה היה לתומך נלהב במדיניותו של סטלין ונבחר ליו"ר הארגון ידידי ברית המועצות.
ב-1937 הוא פרסם כתב הגנה למשפטי מוסקבה ותקף את הסופרים הנורווגים שהשמיעו ביקורת נגדם.
כתב הגנה זה בא לידי ביטוי גם ברומן שלו Ung må verden ennu være (על העולם להיות צעיר עדיין).
הוא גם פרסם מאמרים רבים שבם ביקר את תומכיו של לאון טרוצקי, אשר התגורר בנורווגיה בשנים 1937-1939.
מחזהו של גריג משנת 1935 Vår ære og vår makt (כבודנו ועוצמתנו) תיאר את קורותיהם של מלחים נורווגיים במלחמת העולם הראשונה, שבה נותרה נורווגיה נייטרלית וניהלה קשרי מסחר עם שני הצדדים.
המחזה תקף את הניצול של יורדי הים מצד תעשיית הספנות.
בין השנים 1936-1937 הוציא גריג לאור את כתב העת Veien Frem (הדרך קדימה), שנחל תחילה הצלחה ומשך אליו כותבים ידועים, אולם רובם של אלה ניתקו את הקשר עם כתב העת לאחר שזה אימץ עמדות יותר ויותר פרו-סטליניסטיות, והעיתון חדל להתקיים.
מחזהו הדראמטי של גריג Nederlaget (התבוסה) משנת 1937 עסק בקומונה הפריזאית, ואילו המחזה Spansk Summer (קיץ ספרדי) משנת 1937 עסק במלחמת האזרחים בספרד, וכמוהו גם הרומן Ung må verden ennu være שעלילתו נעה בין ספרד לברית המועצות.
המלחמות גם שימשו השראה לאחת מיצירותיו הידועות ביותר, הפואמה Til Ungdommen (למען הנעורים), אשר הולחנה בידי המלחין הדני אוטו מורטנסן ובוצעה באירועים רבים, ובכלל זה בטקס הזיכרון לקורבנות מתקפת הטרור בנורווגיה בשנת 2011.
Til ungdommen מאת נורדאל גריג
פרוץ מלחמת העולם השנייה, ובייחוד הכיבוש הגרמני של נורווגיה, גרמו למפנה בעמדותיו של גריג כנגד מדיניותו של סטלין.
ב-1939 חתמה ברה"ב על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ועד לפלישה הנאצית לברית המועצות ב-1941 הונחו הקומוניסטים ברחבי העולם להתייחס אל המלחמה באירופה כאל מלחמה "אימפריאליסטית" ולא לקחת בה חלק.
גריג היה פטריוט נורווגי נלהב ואנטי-נאצי וב-1940 הקדיש את עצמו למאבק נגד הכיבוש הגרמני.
בחורף 1939-40 שירת גריג בצבא הנורווגי של פינמארק כמפקח נייטרלי בזמן מלחמת רוסיה-פינלנד.
ב-1940, לאחר שהשתתף במערכה הנורווגית נגד הגרמנים, נמלט גריג לבריטניה באותה ספינה שעליה היו גם בני משפחת המלוכה הנורווגית ויתרות הזהב של נורווגיה.
עם הגיעו לבריטניה, שירת גריג את הממשלה הנורווגית הגולה והשתתף בתשדירי רדיו פטריוטיים.
הוא הצטרף לצבא הנורווגי ושירת ככתב צבאי.
משימותיו כללו ביקורים ביחידות נורווגיות ברחבי בריטניה ומפגשים עם חיילים נורווגיים באיסלנד ובעמדות מרוחקות אחרות.
כמו כתבים צבאיים אחרים, הצטרף גריג גם למשימות צבאיות מעל אירופה הכבושה.
בלילה שבין 2-3 בדצמבר 1943 הצטרף גריג למשימת הפצצה מעל ברלין.
המטוס ובו 37 אנשי צוות ועיתונאים נפגע והתרסק דרומית לברלין.
גריג, שנשא דרגת סגן, ונוסעים ואנשי צוות נוספים נהרגו בהתרסקות.
גריג הפך לגיבור לאומי בנורווגיה בזכות התנגדותו לכיבוש הגרמני, והוא עדיין פופולרי בארץ זו, בייחוד בשל שירתו האנטי-פאשיסטית.
המחלוקות שעורר גריג לפני המלחמה נמוגו על רקע מעמדו זה.
ב-1945 התפרסם לקט משיריו ושמו Friheten (החירות) והיה מאז לקובץ השירה הנמכר ביותר בנורווגיה.
ב-1957 נחנך פסל לזכרו של גריג בעיר ברגן, ובשנת 1990 הוצג בעיר זו המחזמר Nordahl Grieg i våre hjerter (נורדאל גריג בלבבנו).
נורד סטרים הוא מיזם של צינורות גז טבעי בין רוסיה לגרמניה העובר לאורך קרקעית הים הבלטי.
המיזם כולל זוג צינורות היוצא מהעיר ויבורג שברוסיה ומגיע אל לובמין שליד גרייפסוואלד שבגרמניה.
ב-8 בנובמבר 2011 החלה אספקת הגז בצינור הראשון של זוג זה, וב-8 באוקטובר 2012 החלה אספקה של הגז בשני הצינורות של זוג זה.
זהו צינור בעל נתיב היצוא הארוך ביותר בעולם – 1,224 ק"מ.
הבעלים והמפעיל היא חברת Nord Stream AG, שבעלת המניות העיקרית שלה היא חברת הגז הממשלתית הרוסית גזפרום.
בפרויקט השתתפו רוסיה, גרמניה, הולנד וצרפת; מדינות המעבר של הגז הרוסי והמדינות הבלטיות התנגדו ליישומו של המיזם.
מטרת הפרויקט להגדיל את אספקת הגז לשוק האירופי ולצמצם את התלות במדינות המעבר.
במרץ 2006 מונה גרהרד שרדר ליו"ר נורד סטרים.
בשנת 2021 הושלמה הנחתו של זוג צינורות נוסף במסלול דומה, נורד סטרים 2.
לאחר פלישת רוסיה לאוקראינה בפברואר 2022, הטיל האיחוד האירופי סנקציות על רוסיה, במסגרתן הופחתה משמעותית רכישת הגז מרוסיה למערב אירופה.
בשל כך, פעילות הצינור הופסקה מספר חודשים לאחר תחילת המלחמה.
ב-26 בספטמבר 2022 אירעה סדרת פיצוצים ודליפות גז בצינורות נורד סטרים ונורד סטרים 2. הדליפות התרחשו בזמן חניכת פרויקט הצינור הבלטי להובלת גז טבעי מהים הצפוני דרך דנמרק לפולין.
על פי הערכות, דליפות הגז נגרמו מחבלה מכוונת; עם זאת, זהות הגורמים והמניעים מאחורי המתקפה נתונים במחלוקת.
נורדלנד (בנורווגית: Nordland) הוא אחד ממחוזות נורווגיה הנמצא בצפון נורווגיה למחוז גבול משותף עם המחוזות טרומס וטרנדלג, וגובל בחלקו המזרחי בשוודיה ובחלקו המערבי עם הים הנורווגי.
נורדלנד הוא המחוז ה-3 הגדול ביותר מבחינת שטח וה-9 הגדול ביותר מבחינת אוכלוסייה.
האי הארקטי המרוחק יאן מאיין מנוהל על ידי נורדלנד מאז 1995.
בחלק הדרומי נמצאת וגה, המופיעה ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
ההיסטוריה של נורדלנד היא סיפור על המתנות מהים: אחד הימים היצרניים ביותר בעולם המספק מזון כל השנה מאז ימי קדם, אותו ים יוצר אקלים מתון יותר מכל מקום אחר בארקטי; אפילו הסלע עצמו מועשר על ידי אורגניזמים חיים בים לפני מיליוני שנים בעבר הגאולוגי.
לים לאורך החוף יש חיים ימיים עשירים, ודיג הבקלה נמשך יותר מ-1,000 שנה.
המחוז כולל גם אגמים רבים.
שונית האלמוגים במים העמוקים (Lophelia pertusa) הגדולה ביותר בעולם, שונית רוסט, שאורכה 40 ק"מ, ממוקמת מערבית לרוסט ומוגנת מפני שייטים מאז 2003. יש מיליוני עופות ים בחוף ובים של המחוז; באיי רוסט יש את המושבות הגדולות ביותר בנורווגיה עם כרבע מכל עופות הים ביבשת נורווגיה.
לוטרות נפוצות מאוד לאורך החוף והפיורדים, וכך גם עופות נמל וכלבי ים.
הדג הגדול ביותר בים הוא הכריש המתחזק, שנצוד בימים קודמים.
ציפורי האופי לאורך החוף, הנפוצות בכל האזורים כולל הפיורדים, הם שחפים ימיים, צדפות אירואסיות וסטריות ארקטיות, וגם האנפה האפורה הפכה לנפוצה.
לינשוף הנשר האירואי יש מעוז לאורך חוף הלגלנד; עופות טורפים כמו נשר זהוב, גירפלקון ובז פרגרין מקננים באזורים בלתי נגישים מסוימים.
אורקות נפוצות לאורך החוף ובאזור וסטפיורד (אפילו בפיורדים) בחורף, והטורף הגדול בעולם, לוויתן הזרע, ציד טרף במים העמוקים שממערב לאנדויה.
פיורד טיספיורד ופולדה הוא ביתם של אוכלוסיית הלובסטרים הצפונית בעולם.
ענפי המפתח הם דיג וחקר נפט ימי.
נורדלנד ידועה בדיג של דג בקלה וגידול דגים של סלמון.
שוקי הייצוא העיקריים הם גרמניה, סקנדינביה, בריטניה, הולנד, איטליה, ספרד, צרפת, רוסיה ויפן.
תיירות חשובה, בעיקר בעונת הקיץ, אם כי ישנם מבקרים בחורף המחפשים סקי טוב או רוצים לראות את הזוהר הצפוני, במיוחד מפברואר עד אפריל.
התיירים נמשכים על ידי החוף המרהיב, במיוחד לופוטן, שאליו מגיעים ספינות תענוגות רבות גם בקיץ, בעוד ששאר המחוזות זוכים לעיתים קרובות להתעלמות מתיירים.
טיולי הרים פופולריים בקרב הילידים וחלק מהתיירים.
צפייה בלווייתנים מושכת תיירים לאנדוי ולאזור טיספיורד, לודינגן וסבולוואר, והדיג פופולרי גם לאורך החוף ובנהרות הסלמון והפורל; בחלק מהנהרות יש גם שרפה ארקטית.
מחוז (fylke) הוא האזור המינהלי המקומי הראשי בנורווגיה.
כל המדינה מחולקת ל -11 מחוזות.
מחוז הוא גם אזור בחירות, עם הצבעות פופולריות שמתקיימות כל 4 שנים.
בנורדלנד, ממשלת המחוז היא עיריית מחוז נורדלנד.
הוא כולל 45 חברים שנבחרים להקים מועצה מחוזית (Fylkesting).
מאז שנת 2020 ראש עיריית המחוז הוא קארי אן בוקסטאד אנדראה.
במחוז יש גם מושל מחוז שהוא נציג המלך והממשלה של נורווגיה.
טום קאטו קרלסן הוא מושל המחוז הנוכחי של נורדלנד.
העיריות בנורדלנד מחולקות בין כמה בתי משפט מחוזיים (tingrett): בית המשפט המחוזי באלסטאהוג, בית המשפט המחוזי בברוננוי, בית המשפט המחוזי בלופוטן, בית המשפט המחוזי באופוטן, בית המשפט המחוזי בראנה, בית המשפט המחוזי בסלטן ובית המשפט המחוזי בווסטרלן.
כל בתי המשפט הללו כפופים למחוז בית המשפט לערעורים הולוגאלנד שבטרומסו.
אלה הם הלגלנד בדרום (דרומית לחוג הארקטי), סלטן במרכז ואופוטן בצפון מזרח.
בצפון מערב שוכנים ארכיפלגיהם של לופוטן ושל ווסטרלן.
נורדלנד נמצאת לאורך החוף הצפון מערבי של חצי האי סקנדינביה בצפון נורווגיה.
בשל המרחק הגדול לחלקים המאוכלסים בצפיפות אירופה, זהו אחד האזורים הפחות מזוהמים באירופה.
לנורדלנד קו חוף מחוספס, עם פיורדים רבים.
הרים תלולים ליד הים ואזור שפלה כמעט מישורי בין ההרים לים אופייני מאוד לקו החוף הארוך בנורדלנד, וסטרנדפלטן ממשיך לעיתים קרובות מחוץ לחוף, התוצאה היא איים רבים, מהם הלגלנד מונה אלפים; איים אלה הם בדרך כלל הרריים, אך עם שטחים גדולים יותר או גדולים יותר.
בפיורדים, שולי החוף מפותחים הרבה פחות: ייתכן שיש שיפוע הדרגתי יותר, עם גבעות, לכיוון ההרים, או ללא שפלה בכלל.
לעיתים קרובות ישנם עמקים בראש פיורדים (הפיורד הוא הרחבה של העמק), בדרך כלל עם נהר במרכז העמק.
במחוז נמצא אגם רס, האגם השני בשטחו בנורווגיה.
נורה אילם הייתה סופרג'יסטית מיליטנטית, פעילה נגד
ניסויים בבעלי חיים, פמיניסטית ופשיסטית בממלכה המאוחדת.
נורה דוהרטי נולדה ב-1878 בדבלין, אחת מתשעת ילדיהם של ג'ון ושארלוט דוהרטי.
אביה היה פרוטסטנטי אירי, והמשפחה עברה ללונדון בשנת 1891. היא נישאה לצ'ארלס ריצ'רד דייקר פוקס בשנת 1909.
אילם הייתה חברה פעילה באיגוד הנשים החברתי והפוליטי (WSPU), בו שימשה כמזכ"לית.
נאמר עליה שעלתה בסולם הארגון במהרה, משום שהייתה דוברת ציבורית מצטיינת.
היא הובילה בארגון קמפיין נגד הזנה בכפייה.
בין מאי ליולי 1914 היא נאסרה שלוש פעמים בכלא הולוויי על "מעשי טרור".
על פי עיתון "הטיימס", אחד ממעשים אלה היה כשהיא וחברתה פלורה דראמונד דיברו בהפגנה בעד פעילות נשים מיליטנטית.
באירוע אחר, ניסתה להעביר למלך מכתב מאמלין פנקהרסט.
היא קיבלה מדליית שביתות רעב מטעם WSPU.
מדליות אלו כללו לוחות מתכת עבור כל תקופת שביתת רעב, ולוח אמייל עבור כל אירוע הזנה בכפייה.
המדליה של אילם כללה שלושה לוחות מתכת.
היא הייתה מעורבת בהפקת העיתון של WSPU, The Suffragette, והייתה אחת ממטרות הממשלה כשזו נלחמה לסגירה העיתון.
בשנת 1918 עמדה אילם בבחירות לפרלמנט כעצמאית במחוז ריצ'מונד, אך לא נבחרה.
בקמפיין שלה, היא קידמה מדיניות לפיה כל מי שנולד בגרמניה יגורש מבריטניה.
היא זכתה ב-3,615 קולות בלבד.
באותה השנה, היא ערכה קמפיין למען כליאת "זרים עוינים", יחד עם המפלגה הלאומית (מפלגה ימנית קצרת חיים שהתפצלה מן המפלגה השמרנית) ואיחוד האימפריה הבריטית (ארגון פטריוטי ואנטי סוציאליסטי).
דווח שאילם הייתה חברה בליגת
חופש הנשים, ארגון סופרג'יסטי ולמען שוויון מגדרי, אך הצהירה בעיתון "הטיימס" שאין הדבר נכון.
בשנת 1920 ערכה קמפיין נגד הסכם ורסאי, ובמכתב לעיתון "הטיימס" טענה כי כל הסכם המחליש את צרפת הוא בהכרח גם אנטי בריטי.
אילם טענה שהיא הייתה חברה מייסדת של האגודה הלאומית נגד ויויסקציה (LPAVS).
ידוע שהייתה חברה מתחילת הדרך של הארגון, בסביבות שנת 1900. בשנות ה-30 של המאה ה-20 היא פרסמה שני עלונים במסגרת הארגון, אשר זכו לתפוצה נרחבת, ונשמרו בספריות ציבוריות.
בתום מלחמת העולם הראשונה, היא נפרדה מבעלה, וחייתה עם אדוארד דסקו דאדלי ואלנס אילם, שאת שמו היא אמצה.
הם התגוררו בסאסקס, שם היו פעילים במפלגה השמרנית המקומית.
ואולם, הם ערקו למפלגתו של אוסוואלד מוסלי, איגוד הפשיסטים הבריטי (BUF) זמן קצר אחרי הקמתה, ב-1932. אילם הייתה לדמות מובילה בזרוע הנשים של התנועה.
במהלך פעילות זו היא פגשה בווילפרד ריסדון, מנהל הפרופגנדה של המפלגה, אשר היה מאוחר יותר לעמית בתנועה נגד ויויסקציה.
היא הייתה תורמת קבועה לתקשורת הפשיסטית, והייתה מועמדת מטעם המפלגה בבחירות (שלא התקיימו בסופו של דבר בשל המלחמה שכבר פרצה).
אילם השתמשה בפעילות העבר שלה כסופרג'יסטית כדי לכפור בטענות שהסוציאליזם הלאומי הוא אנטי-פמיניסטי, בטענה שמועמדותה "קוטלת לעד את הטענה שסוציאליזם הלאומי רוצה להחזיר את הנשים הבריטיות לבתיהן", ואף יתרה מזו, היא טענה שרק עם הפשיזם ידעו נשים את "טעמה האמיתי של החירות".
היא התקרבה מאוד למוסלי ומנהיגים אחרים בתנועה, והייתה כה משוכנעת מדבריו של אדולף היטלר, ששלחה את בנה בגיל 12 לחיות בגרמניה.
במהלך תקופה זו של פעילותה בתנועה (אמצע שנות ה-30), היא הסתכסכה עם חברותיה הסופרג'יסטיות שהגיעו עמה.
האחרות ביקשו להמשיך את המצע הלאומני הכללי שדרשה פנקהרסט בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, אך לא היו בעד מהפך אלים.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, ירדה התמיכה באיגוד הפשיסטים הבריטי, אך אילם המשיכה פעילותה בסתר כחלק מ"מועדון הימין" , קבוצה פשיסטית ואנטישמית, אשר ביקשה לאחד את כל הימין הבריטי.
בשנת 1940 נעצרו נורה ודדלי אילם תחת חוק כליאת "אויבים מבפנים", לאחר פשיטה על דירתם בה נמצאו מסמכים המקשרים אותם למוסלי.
היא ישבה בכלא הולוויי עם עוד מספר נשים פשיסטיות, ביניהן דיאנה מוסלי .
בשנת 1943, החליט הרברט מוריסון, שהיה אז שר לביטחון פנים, לשחרר את עצורי ה-BUF.
ההחלטה עוררה מחלוקת ציבורית ואף נערכו הפגנות גדולות נגדה, משום, כדברי ג'סיקה מיטפורד, אחותה של דיאנה מוסלי, "זוהי סטירה בפנים של כל אנטי-פשיסט בכל מדינה שהיא, ובגידה ישירה בכל מי שנהרג במלחמה נגד הפשיזם.
אחרי שחרורה מהכלא, נשארה אילם בידידות קרובה למרי אלן וארנולד ליס, פשיסטים ואנטישמים קיצוניים, אשר התפצלו מתנועתו של מוסלי משום שהיה "עדין מדי בנוגע ליהודים".
אילם נפטרה בבית חולים מידלסקס ב-2 במאי 1961.
לאילם היה בן יחיד, אוולין, שנולד בשנת 1922. נכדתה, אנג'לה מקפירסון, דיברה על סבתה בסרט תיעודי ברשת BBC, ואמרה שלא היה לה מושג עד שנת 2002 איזה תפקיד מרכזי שיחקה אילם בפשיזם הבריטי.
היא ידעה שאילם הייתה סופרג'יסטית, ושנאמר עליה שהייתה קרובה למשפחת פנקהרסט.
אך רק כשחיפשה באינטרנט מידע עליה, גילתה את האמת אשר לא דוברה במשפחתה.
מקפירסון אמרה שהיא כנראה הדחיקה סיפורים ששמעה מפי סבתה כילדה, ותיארה אותה כ"גזענית איומה".
על פי המשפחה, אילם עשתה לבנה נזק שהשפיע על המשפחה לדורותיה, בכך שהזניחה אותו כילד ואז שלחה אותו לגרמניה, והוא הפך ל"ביריון
מיזוגן", כפי שהיה גם אביה של אילם.
אנג'לה מקפירסון ואחותה סוזן כתבו על סבתן ביוגרפיה בשם Mosley's Old Suffragette.
נורדואין UC-64A נורסמן הוא מטוס תובלה חד מנועי קל קנדי שמורכב ברובו מעץ מכוסה בבד.
המטוס תוכנן ב-1935 על ידי חברת נורדואין הקנדית.
רעשי המנוע הפיקו רעש שדמה לנעירת חמור ובשל כך כונה המטוס "החמור המעופף".
המטוס תוכנן לפעולה ממשטחים לא סלולים.
פעילי רכש ישראלים רכשו ב-1948 בגרמניה ממטוסים מדגם זה והעבירו אותם לישראל.
הם שימשו את שירות האוויר של ההגנה שהפך מאוחר יותר לחיל האוויר של צה"ל, ונטלו חלק פעיל במלחמת העצמאות.
ב-10 במאי 1948 התרסק נורסמן בהרי ירושלים, בעת שהוזעק לסייע ללוחמים בקרב על בית מחסיר.
ששת אנשי הצוות שהיו עליו נספו, בהם מפקד טייסת הצפון של שירות האוויר, דניאל בוקשטיין.
שרידי המטוס מוצגים באנדרטה בהר הטייסים.
המטוסים הופעלו בגף 35 במשימות של חילוץ מתיישבים ממנחת מאולתר בסדום.
המשימות האלה שחקו את המטוסים ובגלל זה הם נזקקו לטיפולים רבים שהשביתו אותם לזמן ממושך.
רוב מטוסי חיל האוויר באותה התקופה שימשו לא רק למטרה המקורית שלהם וכך גם מטוס זה, שחיל האוויר הישראלי עשה בו שימוש להפצצת עזה ורפיח, בין היתר.
כל הפעולות האלה שחקו מאוד את המטוסים וגרמו להם לצאת מהשירות.
נורד סטרים 2 (Nord Stream 2) הוא צינור גז, שנבנה מרוסיה לגרמניה דרך הים הבלטי באורך של יותר מ-1,200 ק"מ (2,400 ק"מ בשני קווים).
זהו צינור הרחבה לפרויקט נורד סטרים.
במקביל, הצינור עובר באזורים כלכליים בלעדיים ובמים טריטוריאליים של חמש מדינות - גרמניה, דנמרק, רוסיה, פינלנד ושוודיה.
מבחינת תפוקה ואורך, הצינור דומה במידה מסוימת לפרויקט נורד סטרים.
הצינור כולל נקודת כניסה, הממוקמת על החוף הדרומי של מפרץ פינלנד באזור אוסט-לוגה.
צינור זה שונה גם מבחינת ההרכב של בעלי המניות.
יחד עם הקמת SP-2, הולכת ומורחבת רשת העברת הגז ביבשה.
במקביל להמשך קיומו של נורד סטרים (צינור גז OPAL), חברות גרמניות בונות את צינור הגז של Eugal כדי לספק גז למרכז הגז האירופי בסמוך לעיירה באומגארטן (אוסטריה), וחברת NET4GAS שבונה את צינור הגז Capacity4Gas בצ'כיה (במקביל לצינור הגז הקיים בגזלה).
החברה מבצעת גם הזמנה דו-שלבית, שמיועדת לשנת 2019 ו-2021. ברוסיה נבנים צינור הגז גריאזובץ-KS סלביאנסקאיה ותחנת המדחס סלביאנסקאיה.
הפרויקט, באופן ישיר או עקיף, משפיע על האינטרסים של מגוון רחב של מדינות ועסקים (שגרמו לדיון סוער במספר אתרים ובתקשורת).
במהלך 2019 מתוכננת להסתיים הנחתם של שני צינורות נוספים לאורך אותו נתיב, בפרויקט, אשר מתוכנן כאמור להכפיל את נפח הגז מ-55 מיליארד מ"ק כיום ל-110 מיליארד מ"ק.
הפרויקט מלווה בהתנגדויות של ממשל טראמפ בארצות הברית ומספר מדינות מזרח-אירופאיות, שבשטחן עוברים צינורות גז ישנים יותר, וזאת מרוסיה למערב אירופה.
ההתנגדות נובעת מחשש להתגברות כוחה הגאופוליטי של רוסיה באירופה והתגברות השפעתה בעיקר על גרמניה.
ההתנגדות נובעת גם ממניעים כלכליים, שכן גז שיזרום בצינורות אלה לא יזרום בצינורות העוברים במדינות מזרח אירופה, ופירוש הדבר פחות תשלומים למדינות אלה.
ארצות הברית מצידה מתכוונת למכור יותר גז נוזלי לאירופה.
בעקבות הכרת רוסיה באזורים הבדלניים באוקראינה במהלך המשבר האוקראיני-רוסי הודיע קנצלר גרמניה, אולף שולץ, על הקפאת הליכי הרישוי לצינור "נורד סטרים 2".
האורך המתוכנן של כל אחד משני הצינורות של צינור הדלק נורדסטרים 2 הוא 1224 ק"מ.
תפוקתם של שני קווים היא 55 מיליארד מ"ק גז טבעי בשנה.
הצינורות הן בקוטר פנימי של 1153 מ"מ ובעובי של 41 מ"מ, עובי הקיר 30.9 ו-34.6 מ"מ עם ציפוי שלוש שכבות חיצוני ופנימי, מפלדת SAWL 485 FD.
הצינור מהווה את החלק התת-ימי של השלב השני במערכת צינור הגז הצפון-אירופית, שהיא אחת מצינורות הגז של ימאל-אירופה.
חלק השטח של צינור הגז הצפון-אירופי מתחיל ליד העיירה גריטזובץ, שבו צינור גז מתחבר אל חופי מפרץ פינלנד.
נורד סטרים -2 מסתיים בחוף גרמניה, שם ניכנס גז לצינור הגז EUGAL שנבנה במקביל לצינור הגז OPAL.
אספקת משאבים של צינור הגז מתבצעת משני שדות חדשים שפותחו לאחרונה - שדה יוז'נו-רוסקוי (מחוז אורנגוי, תחילת הפעילות בשנת 2008, עתודות של 1000 מיליארד מ"ק) ובובאננקובסקי (ממוקם על חצי האי ימאל, תחילת הפעילות בשנת 2012, עתודות של 4900 מיליארד מ"ק).
כדי לחבר את שדה בובאננקובו בשנים 2012–2017 הוזמנו שני קווים של צינור הגז Bovanenkovo-Ukhta באורך של 1200 ק"מ וקיבולת של עד 115 מיליארד מ"ק לשנה.
מומחים מעריכים את תקופת החזר ההשקעה של צינור הגז בין 8 ל-30 שנים, תלוי בתעריף המעבר שקבע תאגיד גזפרום ושותפיו, אשר, בתורו, תלוי במידת ההשתתפות הכספית של חברות האנרגיה של האיחוד האירופי.
אם החברות ימשכו הרבה מימון לפרויקטים, הם יוכלו לקבל תעריפי מעבר נמוכים ובעיית ההחזר הארוכה תצטרך לדאוג יותר לשותפי גזפרום, מכיוון שזהו האמצעי הכספי שלהם.
אם גזפרום תממן את הפרויקט עצמו, אז תעריפי המעבר יהיו גבוהים יותר וצינור הגז ישתלם מוקדם יותר .
אם השבתת מערכת העברת הגז האוקראינית פירושה להעביר לגזפרום רווח כספי בגובה ההכנסה הנוכחית של 2 מיליארד דולר ממעבר לשנה, תקופת ההחזר של הצינור תהיה 9 שנים בלבד.
זה קטן מאוד, ומראה את הרווחיות הלא תקינה של הפרויקט, מכיוון שתקופת ההחזר הממוצעת עבור תשתיות אנרגיה הונית באירופה היא 15–20 שנים לערך.
תקופת ההחזר של נורד סטרים-1, לפי התעריפים המופחתים שנקבעו עבורו, הייתה כ-14 שנים .
את גודל ההחזר על השקעת ההון מעל הממוצע האירופי, משך הבנק האיטלקי הגדול ביותר אינטסה סנפאולו, שהיה מוכן לקחת אפילו סיכונים פוליטיים במרדף אחר רווח.
מחיר הדלק לגרמניה יירד, אך עקב כך גזפרום מקבלת הזדמנויות לובי מרשימות באיחוד
חברות הגז הגרמניות מסלקות את הפולנים והסלובקים משוק האיחוד האירופי
ברלין תחזק את חשיבותה האסטרטגית באירופה ככלכלה הגדולה והמרכז הפוליטי החזק, שכן תהיה תלות אנרגטית גדולה יותר של מדינות האיחוד באספקת גז מגרמניה.
אוסטריה, כבעלת ברית של גרמניה, הופכת גם היא למוקד הגז המרכזי של האיחוד האירופי עם ההשפעה הכלכלית והפוליטית שבאה בעקבותיו.
גז שיזרום בצינורות לא יזרום בצינורות העוברים במדינות מזרח אירופה, המשמעות היא פחות תשלומים למדינות אלה.
חשש להתגברות כוחה הגאופוליטי של רוסיה באירופה ותלות אירופית בגז רוסי.
התגברות השפעתה של רוסיה על גרמניה.
עוצמתן המדינית של מדינות מזרח אירופה תיחלש מאוד מכך שצינורות הגז לא יעברו בשטחן.
נורה אגוץ' (בהונגרית: Ágocs Nóra; נולדה ב-1920 – 1919) היא איכרה וסוחרת הונגרייה, חסידת אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה ילדה יהודייה, אותה הסתירה בביתה.
קורות חיים ופעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
נורה אגוץ' בת ה-24, בעלה הבנאי ושני ילדיהם הקטנים התגוררו בעיירה קישקונהלש (בהונגרית: Kiskunhalas), שבהונגריה.
בשנת 1944, לאחר הפצצת בודפשט, החליטה משפחת אגוץ' להציל יתום מלחמה מעיר הבירה ולהזמינו לביתם.
לפנייה נענתה הצעירה בת ה-17 קלרה אלטון (בהונגרית: Klára Alton), שהציגה עצמה בעזרת ניירות מזויפים כיתומה נוצרייה.
במהלך המלחמה, לכשהוקם בעיר קישקונהלש גטו, תושבי העיר הוזהרו מלסייע ליהודים.
לאחר שנורה אמרה לקלרה כי היא הייתה מוכנה להסתכן בכך, התוודתה קלרה בפניה וגילתה לנורה שהיא יהודייה.
למרות המידע והידיעה כי בכך היא מסכנת את חייה ואת חיי בני משפחתה, נורה המשיכה לארח את קלרה בביתה למשך כשנה, ואף הסתירה את המידע אודות יהדותה של קלרה מבעלה, מפני שחששה שלא יעז להסתכן בהחבאתה בביתם.
לאחר המלחמה, וההכרה בה כחסידת אומות העולם
נורה אגוץ' ומשפחתה שמרו על קשר חם עם קלרה אלטון לכל אורך השנים, גם לאחר שקלרה עברה להתגורר באנגליה.
בשנת 1993 פנתה קלרה ליד ושם וסיפרה על תרומתה של נורה אגוץ' להצלתה.
ב-14 בדצמבר 1994 הוכרה אגוץ' על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם.
הטקס התקיים בבודפשט, ושמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם שבירושלים.
נורה אבו שנב היא כדורגלנית ערבייה-ישראלית, המשחקת כבלמית, קשרית וחלוצה במכבי פנתרות אשדוד מהליגה הלאומית, ובעברה שיחקה בליגת העל ובנבחרת ישראל.
אבו שנב נולדה בג'דיידה-מכר, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית.
שיחקה כדורגל כבר מגיל 6 עם הבנים בכפר.
בגיל 16 הוזמנה להצטרף לקבוצת בנות סכנין, ובה שיחקה במשך 8 עונות רצופות בליגת הנשים.
בעונת 2011/2012 עברה לשחק במכבי כישרונות חדרה ולאחר שנה עברה למכבי חולון ואף זכתה איתה בגביע המדינה באותה עונה.
בעונה הבאה עברה להפועל פתח תקווה ושיחקה בה 5 עונות רצופות.
בעונת 2018/2019 החלה לשחק במכבי חולון, ושימשה גם כקפטנית הקבוצה.
לאחר שתי עונות בחולון, שיחקה במכבי כישרונות חדרה בעונת 2020/2021, ובהפועל מרמורק בעונת 2021/2022.
מאז 12/09/2022 ועד לסיום עונת 2023/24, שיחקה בהפועל קטמון ירושלים (ליגת העל לנשים), במדיה סיימה פעמיים במקום השני בליגה, ובעונת 2023/24 זכתה בגביע אתנה.
לקראת עונת 2024/25 חתמה במכבי פנתרות אשדוד, והייתה גורם משמעותי בעליית הקבוצה לליגת העל לאחר שסיימה במקום השני בליגה הלאומית.
אבו שנב הוזמנה ושיחקה בנבחרת פלסטין, כולל במשחק הידידות ב-2009 מול נבחרת ירדן לרגל השקת אצטדיון כדורגל ברמאללה.
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ישראל ערכה אבו שנב מול נבחרת צרפת ב-14/09/2011, ובסך הכל רשמה 12 הופעות בנבחרת, כולל במשחק הידידות ב-2019 מול קבוצת צ'לסי האנגלית מליגת הפרמייר ליג לנשים, כשבמשחק נכחו 8,534 צופים ובכך נשבר שיא הצופים למשחק כדורגל נשים בישראל.
בשנת 2015 אבו שנב לקחה חלק בקמפיין "להשאיר את הפוליטיקה מחוץ למגרש" של ההתאחדות לכדורגל ומשרד החוץ - כתגובה לניסיון נציגי הרשות הפלסטינית - להרחיק את ישראל מפעילות בינלאומית בפיפ"א.
בשנת 2017 נבחרה על ידי ועדה מיוחדת להצטרף לפרויקט של "הנבחרת לאחריות חברתית".
מיזם משותף של אופ"א, ארגון הכדורגלנים הבינלאומי "פיפרו", ההתאחדות לכדורגל, וארגון "בועטים את הגזענות והאלימות מהמגרשים".
ב-2019 לקחה חלק פעיל במחאת השחקניות במסגרת "כדורגלניות עושות שינוי" לקידום מעמד כדורגל הנשים בישראל.
בהכשרתה היא מאמנת חדר כושר ו-Outdoor Fitness מבית הספר למקצועות הספורט בתל אביב, וכן מדריכת כדורגל מהמכללה האקדמית בווינגייט.
נורדי מוקיילה מולרה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בסנדרלנד מהפרמייר ליג.
מוקיילה החל לשחק כדורגל בגיל שבע, כשנרשם למחלקת הנוער של פריז ובה התאמן עד שנת 2013. כעבור שנה, הוא הצטרף למחלקת הנוער של סטאד לאבאל, שבה הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-28 בנובמבר בתיקו אחת מול אוסר במסגרת ליגת המשנה.
לאחר שהרשים במדי סטאד לאבאל הוא הוחתם במונפלייה בחוזה לחמש שנים ב-6 בינואר 2017. את משחקו הראשון במדי הקבוצה ערך 15 ימים לאחר מכן בהפסד 2–0 למץ במסגרת הליגה הצרפתית הבכירה.
לייפציג מהבונדסליגה עבור 16 מיליון אירו.
הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הגרמנית הגיעה ב-26 ביולי 2018 מול האקן השוודית במשחק שהסתיים בניצחון ר.ב.
לייפציג 0–4 במסגרת הליגה האירופית.
הוא הופיע לראשונה בליגה ב-2 בספטמבר בתיקו אחת נגד פורטונה דיסלדורף.
ב-17 בספטמבר 2019, מוקיילה שותף לראשונה במפעל ליגת האלופות במסגרת הניצחון 1–2 על בנפיקה ליסבון.
באותה העונה, מוקיילה היה שותף להגעתה ההיסטורית של קבוצתו עד לשלב חצי הגמר, כשבדרך גברה על יריבות כמו טוטנהאם הוטספר ואתלטיקו מדריד, אך בסוף נכנעה לפריז סן-ז'רמן.
ב-26 ביולי 2022 חתם לחמש שנים בפריז סן-ז'רמן.
חמישה ימים לאחר מכן, ב-31 ביולי זכה עם קבוצתו בסופרקאפ הצרפתי לאחר ניצחון 4:0 על נאנט באצטדיון בלומפילד.
ב-28 באוגוסט 2024 הושאל אל באייר לברקוזן לעונה אחת.
מוקיילה ערך 15 הופעות ליגה בעונה זו, בה סיימה לברקוזן במקום השני בליגה.
ב-17 באוגוסט 2025 חתם מוקיילה על חוזה לארבע שנים בסנדרלנד מהפרמייר ליג.
בספטמבר 2021 קיבל מוקיילה לראשונה זימון לסגל הנבחרת הבוגרת של צרפת, הוא ערך את הבכורה שלו בנבחרת ב-7 בספטמבר 2021 בניצחון 2–0 על פינלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
לנורדי יש אח צעיר ממנו בשם נורבין, המשחק גם הוא ככדורגלן, אך בעמדת החלוץ.
נוֹרה ארנזדר היא שחקנית וזמרת צרפתייה-יהודייה, זוכת פרס לומייר.
כיכבה בהפקות טלוויזיה וקולנוע צרפתיות ואמריקאיות, בין היתר בסרטים "פריז 36" (2008), "חובו של היום ללילה" (2012), "טעון הגנה" (2012), "המושבה" (2021), ובסרטו של זאק סניידר "צבא המתים" (2021).
אביה, וולפגנג ארנזדר הוא נוצרי-קתולי ממוצא אוסטרי ואמהּ פיירה שינסי היא מצרייה-יהודייה ממוצא יהודי-ספרדי מאיטליה.
בעת שהתחנכה בבית ספר תיכון, למדה במקביל משחק, ריקוד ופיתוח קול בבית הספר הידוע לדרמה Cours Florent.
ב-2006 החלה את קריירת המשחק שלה בסדרת הטלוויזיה הצרפתית "Commissaire Valence", בתפקיד קלואי.
ב-2008 פרצה לתודעה עם תפקידה הראשי בסרטו של הקולנוען הצרפתי כריסטוף בארטייה "פריז 36", בתפקיד העלמה דוס.
על משחקה היא זכתה בפרס לומייר לשחקנית הצעירה המבטיחה ביותר וכן, בפרס Étoiles d'Or לתגלית הנשית הטובה ביותר.
בנוסף, על ביצועה לפסקול הסרט עם השיר "Loin de Paname", הייתה ארנזדר מועמדת לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-82.
בשנת 2009 הפכה לפרזנטורית של הבושם L'Idylle מבית המותג הצרפתי "Guerlain".
ב-2012 שיחקה בסרט הקולנוע מותחן הפעולה האמריקאי "טעון הגנה", בתפקיד אנה מורו, חברתו של הדמות שגילם ראיין ריינולדס.
באותה שנה היא גם שיחקה בסרט הדרמה האמריקאי "המילים", בתפקיד סיליה.
בשנים 2014–2018 שיחקה בסדרה הקומית-מוזיקלית האמריקאית "מוצרט בג'ונגל" מבית פריים וידאו, בתפקיד אנה מריה.
בשנים 2015–2016 שיחקה בסדרת המדע-בדיוני האמריקאית "גן חיות" ברשת CBS, בתפקיד קלואי טוסיגננט.
בשנת 2021 כיכבה בסרטו של הקולנוען האמריקאי זאק סניידר "צבא המתים" מבית נטפליקס, לצד דייב בטיסטה, בתפקיד לילי המבריחה.
בנוסף באותה שנה כיכבה בסרט הגרמני-שווייצרי דובר האנגלית "המושבה" בתפקיד בלייק, לצדם של איאן גלן ויואל בסמן.
ב-2014 הייתה במערכת יחסים עם השחקן האנגלי אורלנדו בלום.
ב-2019 יצאה עם השחקן הבריטי .
+שנהסרטתפקידהערות2007Les deux mondesליריBac + 70אלזהסרט טלוויזיה של TF12008פריז 36דוס זכתה בפרס לומייר לשחקנית הצעירה המבטיחה ביותר
זכתה בפרס Étoiles d'Or לתגלית הנשית הטובה ביותר
Police scientifiqueטטיאנה גוליאנובפרק: "Apparences trompeuses"2011Xanaduוארווארה ולאדיןתפקיד מרכזי; 8 פרקים2014–2018מוצרט בג'ונגלאנה מריה6 פרקים2015–2016גן חיותקלואי טוזיניאנטתפקיד מרכזי (עונות 1–2); 18 פרקים2017–2020ריביירהנדיה7 פרקים2018Originאוולין רייתפקיד מרכזי; 10 פרקים2022ההצעהפרנסואז גלזר4 פרקים; מיני-סדרהפנתרותסיירה לובהתפקיד מרכזי; 8 פרקים
נורה ברוקסטדט (; 20 בינואר 1923 – 5 בנובמבר 2015) הייתה זמרת נורווגית.
היא ייצגה את נורווגיה באירוויזיון 1960 ובאירוויזיון 1961 עם השירים "Voi Voi" ו-"Sommer i Palma" בהתאמה.
היא החלה את קריירת המוזיקה שלה בגיל 19, כשהופיעה בקברט Chat Noir באוסלו.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 הוציאה ברוקסטדט כמה שירים, דוגמת "En liten pike i lave sko", "Augustin" ו-"Tango for to", שזכו להצלחה מקומית.
בשנים 1950–1954 היא הייתה חברה בלהקת The Monn Keys, שכללה את ארנה בנדיקסן ואגיל מון-איוורזן.
באותה תקופה עבדה ברוקסטדט עם המלחין הנורווגי אלף פרייזן, שכתב לה כמה משיריה.
ב-7 בפברואר 1960 ניצחה ברוקסטדט בקדם הנורווגי לאירוויזיון 1960, מלודי גרנד פרי, עם השיר "Voi Voi".
ב-29 במרץ 1960 היא ביצעה את שירה על בימת האירוויזיון.
היא שובצה שישית בסדר ההופעות, לפני אוסטריה ואחרי בלגיה.
ב-18 בפברואר 1961 נבחרה פעם נוספת לייצג את נורווגיה באירווזיון, לאחר שזכתה במלודי גרנד פרי, עם השיר "Sommer i Palma".
ב-18 במרץ 1961 היא ביצעה את שירה על בימת התחרות.
היא שובצה כהופעה ה-12, לפני דנמרק ואחרי בלגיה.
ברוקסטדט הגיעה למקום השביעי עם 10 נקודות.
בעשורים הבאים התמקדה ברוקסטדט בקידום קריירת הג'אז שלה.
בשנת 2004 הוציאה לאור את האלבום As Time Goes By.
בשנת 2005 היא פרסמה את אלבום חג המולד הראשון שלה, Christmas Songs.
נורה מורהאן אודונל היא אושיית טלוויזיה ועיתונאית אמריקאית.
מגישת חדשות הערב של רשת CBS () וכתבת בתוכנית הדגל 60 דקות.
בעבר הייתה כתבת הבית הלבן של הערוץ ואחת המנחות בתוכנית הבוקר של הערוץ.
אודונל היא האישה השלישית בהיסטוריה שמגישה את מהדורת הערב הנחשבת של ערוץ CBS.
קדמו לה קוני צ'אנג וקייטי קוריק.
נכללה ברשימת ממאה הנשים החזקות ביותר בבירת ארצות הברית של המגזין הנחשב 'וושינגטוניאן' , וכן הופיעה ברשימת '100 האירים-אמריקאים המובילים' של המגזין אייריש אמריקן לשנת 2000.
נורדשטרן , הייתה התוכנית של גרמניה הנאצית ליצירת מטרופולין גרמני חדש בנורווגיה הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה.
העיר ופרווריה היו צפויים להכיל אוכלוסייה של 250,000–300,000 תושבים גרמנים.
אתר הבנייה של העיר היה ממוקם כ-15 קילומטרים דרומית מערבית לעיר טרונדהיים.
מיקומה של העיר נבחר בגלל החשיבות האסטרטגית המשמעותית של פיורד טרונדהיים לצבא הגרמני, העיר הייתה אמורה להיבנות בצמוד לבסיס צי גדול שהיה מעניק לגרמניה שליטה ימית חסרת תקדים באזור צפון האוקיינוס האטלנטי, בשל כך, תוכנית זו גם קיבלה את תמיכתם הנלהבת של בכירי הקריגסמרינה: אריך רדר וקרל דניץ.
קנצלר גרמניה, אדולף היטלר חזה שהעיר תהפוך ל"סינגפור הגרמנית".
כיבוש נורווגיה על ידי הוורמאכט הציג בפני ההנהגה הצבאית של גרמניה הנאצית הזדמנויות חדשות להתרחבות טריטוריאלית.
אחת הדוגמאות הבולטות לחשיבותו האסטרטגית של האזור עלתה בהסקת המסקנות שלאחר כישלון הלופטוואפה להכניע את הממלכה המאוחדת במהלך הקרב על בריטניה, כחלק מהסקת המסקנות הבינו הגרמנים כי הדרך האחרת להכניע את בריטניה היא קרב ימי, דבר שידרוש נמלים ובסיסים רבים בחופי הים הצפוני.
בנוסף לכך, בסיס באזור הזה היה מקל על משלוחי עפרת ברזל משוודיה הנייטרלית לגרמניה.
בשל סיבות אלו החליטו אנשי הפיקוד העליון של הוורמאכט כי יש חשיבות רבה לכיבוש נורווגיה בכלל ואזור פיורד טרונדהיים בפרט.
עבודת הכנה על האפשרות להפוך את המפרץ סביב טרונדהיים לבסיס ימי חדש של חיל הים הגרמני כבר החלה לפני בקשתו הרשמית של קנצלר גרמניה, אדולף היטלר ב-1941. היטלר הגיע למסקנה שהקמת נמל חדש במקום תחייב את הגרמנים להקים עיר גדולה בת לפחות כ-250,000 תושבים.
הוא כינה את העיר החדשה "נורדשטרן" (כוכב הצפון).
כדי לארגן ולבצע את כל התכנון הדרוש להקמת העיר מינה היטלר את אדריכלו האישי, אלברט שפר למנהל הפרויקט.
במאי 1941 קיבל שפר את התוכניות להקמת בסיס הצי והמספנה באזור.
חודש לאחר מכן, בפגישה בין היטלר לבין שפר ומפקד הקריגסמרינה, אריך רדר נקבע מיקומה המדויק של העיר.
היטלר דן פעם נוספת בעיר ובבסיס הצבאי שהיה אמור לקום בצמוד אליה בוועידת חימוש שנערכה ב-13 במאי 1942.
ב-1943 החלו העבודות לשיטוח הקרקע.
כדי לספק לאתרי הבנייה הרבים כוח אדם, נבנו מחנה עבודה ומנחת תעופה במקום.
בנוסף לכך, עבור היטלר הוכנו מפת מיוחדות של העיר ואף דגם מיניאטורי מפורט מאוד שלה שנהרס בקרב על ברלין כחלק מהפצצות בעלות הברית בשלהי המלחמה.
לאחר שמהלך המלחמה התהפך נגד גרמניה עם התבוסה בקרב סטלינגרד, הבנייה הופסקה בסופו של דבר והושבתה ללא הגבלת זמן.
בנובמבר 1944 פוטרה רוב אנשי הקצונה בקריגסמרינה והתוכנית נזנחה לצמיתות.
את השרידים המעטים הקיימים של יסודות הבטון עדיין ניתן לראות בחופי פיורד טרונדהיים.
העיר הייתה אמורה להכיל כ-300,000 תושבים גרמנים (יותר מפי שלושה מגודלה של טרונדהיים באותה תקופה) והיו אמורים להיבנות בה כ-55,000 בתי מגורים.
מלבד זאת, בעיר היה אמור לקום מוזיאון אומנות ענק המכיל רק יצירות של ציירים גרמנים (וזאת כחלק מהמלחמה הגרמנית באמנות מנוונת).
כמו כן, תוכננו כבישים רבים באזור כחלק ממערך אוטובאן מקומי שהיה מתחבר לדרום מערב שוודיה ולחופיה של דנמרק.
בסיס חיל הים עצמו תוכנן להכיל מספר מספנות נרחבות ובסיסי ספינות עבור הצי הגרמני, שעל פי התכנונים היה אמור להכיל מאות צוללות, עשרות ספינות ענק ומספר נושאות מטוסים.
לטענת היטלר, הפרויקט היה הופך את אחיזת האימפריה הבריטית בסינגפור כמעוז צבאי ל"משחק ילדים" בהשוואה לאחיזת גרמניה בפיורד טרונדהיים.
נורדיקה (באסטונית: Nordica) היא חברת התעופה הלאומית של אסטוניה, בבעלות המדינה שבסיסה בנמל התעופה טאלין לנארט מרי.
החל מאוקטובר 2017 שירתה נורדיקה מספר ערים, בעיקר ברחבי מרכז, צפון ומערב אירופה.
החברה נוסדה ב-25 בספטמבר 2015 על פי החלטת ממשלת אסטוניה, בעקבות פשיטת רגל ופירוק של חברת התעופה הלאומית הקודמת, אסטוניאן אייר (שפסקה מעבודתה בתחילת 2008).
הטיסה הראשונה שלה יצאה מטאלין לאמסטרדם ב-8 בנובמבר 2015. ב-30 במרץ 2016, הוכרז שם המותג החדש – "נורדיקה".
במרץ 2018 נורדיקה פתחה בסיס בנמל התעופה חרונינגן שבצפון הולנד.
הבסיס שירת ארבעה מסלולים: לקופנהגן, למינכן, איביזה וניס.
בסיס זה נסגר בדצמבר של אותה השנה.
בפברואר 2020, חברת הבת של נורדיקה הודיעה על מיתוגה מחדש כ-Xfly.
החברה גם שקלה להשכיר שבעה מטוסים נוספים.
אולם תוכניות אלו מעולם לא התממשו.
לחברה צי של 17 מטוסים, מתוכם איירבוס A320, תשעה מטוסי בומברדייה CRJ700 ושבעה מטוסי ATR 72.
נורה ברנד (בהונגרית: Berend Nóra; ) היא היסטוריונית יהודייה-הונגרייה המתגוררת בממלכה המאוחדת, פרופסורית להיסטוריה אירופית בפקולטה להיסטוריה של מכללת סנט קתרינה אחת מ-31 המכללות המרכיבות את אוניברסיטת קיימברידג'.
ספרה "בשער הנצרות" זכה בפרס גלדסטון הפרס שנתי של החברה ההיסטורית המלכותית .
נורה נולדה במשפחה יהודית בבודפשט, אביה איבאן ט.
ברנד הוא היסטוריון יהודי-הונגרי נודע זוכה פרס קושוט, היה פרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), הנשיא לשעבר של האקדמיה ההונגרית למדעים.
לנורה ברנד יש שתי בנות.
נורה סיימה את לימודיה באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט ב-1989. בשנים 1989–1990, המשיכה את ללימודי (DEA) בפריז ב"בית הספר ללימודים מתקדמים במדעי החברה" ולאחר מכן בניו יורק קיבלה את התואר שני ב-1992 ותואר דוקטור ב-1996 באוניברסיטת קולומביה.
בין 1996 לבין 1999, היא הייתה בפוסט דוקטורט במכללת סנט קתרינה באוניברסיטת קיימברידג'.
בשנים 1990–2000, היא הייתה מרצה ומרצה בכירה בגולדסמית קולג' של אוניברסיטת לונדון.
מאז שנת 2000 מלמדת במכון להיסטוריה באוניברסיטת קיימברידג', והיא גם עמיתה ופרופסור במכללת סנט קתרינה.
בשני העשורים האחרונים, עם מאמריה, ספריה, הרצאותיה ומצגותיה בכנסים ועם ארגון פרויקט המחקר הבינלאומי רחב היקף שלה, צברה מוניטין מקצועי רציני בחקר ימי הביניים.
היא התמחתה בהיסטוריה אירופית של ימי הביניים של המאה ה-10 עד המאה ה-15, כולל היסטוריה חברתית ודתית.
נושאי המחקר שלה כללו שינויים בתרבות הילדים, מעמדם של לא-נוצרים בחברה הנוצרית של ימי הביניים, לרבות אינטראקציות כלכליות, חברתיות, משפטיות ודתיות, גבולות מימי הביניים, היחס בין הנצרות למשטרים והחלוקה הטריטוריאלית של הכוח ביניהם.
תחומי העניין שלה כוללים גם את ההיסטוריה של הנצרות, קדושה והדרה חברתית.
בין השנים 2005 לבין 2009, היא ארגנה מיזם השוואתי המבוסס על שיתוף פעולה רב-שנתי מבוסס על הידע של מחקרים היסטוריים הונגרי, פולני, צ'כי ורוסי על האזור ההיסטורי, וכן מחקרים המשווים את מרכז ומזרח אירופה עם סקנדינביה בתוך תחום רחב עוד יותר.
קבוצות המחקר שהובילה הורכבו ממומחים לימי הביניים פולנים, צ'כים, הונגרים, שוודים, נורווגים, דנים ורוסים שפיתחו את הסקירה החדשה שלהם במאפיינים המשותפים של מרכז-מזרח אירופה של ימי הביניים וצפון אירופה בהתבסס על מערכת קריטריונים שפותחה במשותף והסתמכות על דיוני עבודה קבועים במשך ארבע שנים ועל ההבדל בין האזורים.
בין השנים 2012–2014, בתמיכת קרן הומבולדט, היא קיימה כמרצה אורחת קורס בן שנה, פעמיים, בשם "דת וזהות בהונגריה ובחצי האי האיברי" באוניברסיטת רוהר בבוכום ובאוניברסיטת מנהיים.
פרס גלדסטון (2001) (פרס האגודה ההיסטורית המלכותית ליצירה ההיסטורית הטובה ביותר שאינה בריטית עבור ספרה ב"שער הנצרות")
נורדמאן (בשוודית: Nordman) היא להקה שוודית, שהוקמה בשנת 1993. סגנונה המוזיקלי הוא שילוב של מוזיקת רוק, פופ ופולק.
בשוודיה ז'אנר דומה נקרא "אתנופופ" (הלחם של "אתנו", המיוחסת להיבט עממי ו"פופ").
חברים בה האקאן המלין, סולנה הראשי ומייסדה ומאטס וסטר, כותב שיריה ונגן הקליהרפה.
מלהיטיה הגדולים נמנים "Förlist" ו-"Vandraren, שניהם פורסמו בשנת 1994. בשנת 1998 התפרק הצמד עקב התמכרותו של המלין לסמים.
לאחר שנגמל חזרו נורדמאן לפעילות בשנת 2004. בשנה שלאחר מכן השתתפו במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון 2005, עם השיר "Ödet var min väg", שהגיע בערב הגמר למקום התשיעי.
בשנת 2008 שבו לתחרות, הפעם עם השיר "I lågornas sken", שדורג במקום השישי.
ב-12 במרץ אותה השנה יצא אלבום האולפן החמישי של הלהקה, Djävel eller Gud.
בשנת 2023 נמנתה בין המשתתפים של המלודיפסטיבלן עם השיר "Släpp alla sorger".
היא הגיעה למקום ה-11 בגמר.
נורה בונה היא בלשנית, פרופסור בחוג לבלשנות באוניברסיטה העברית בירושלים, מתרגמת מצרפתית ומאנגלית, ראשת תוכנית אמירים.
בונה היא בעלת דוקטורט מאוניברסיטת פריז 8, סן-דני (Paris 8 University Vincennes-Saint-Denis) משנת 2003. היא הצטרפה לסגל החוג לבלשנות באוניברסיטה העברית בשנת 2007.
בונה בוחנת את המימושים הבלשניים של קטגוריות קונספטואליות כגון טמפורליות ושייכות.
היא חוקרת בעיקר מבנים פועליים מורכבים מזווית תחבירית סינכרונית ובאופן היסטורי.
היא חוקרת ביטויי הרגליות בשפה, תכונות של מערכות הזמנים בעברית החדשה ובעברית המקראית ואת מידת ההשתנות שלהן.
היא חוקרת תחביר של משפטים כפולי מושא, הכוללים דטיבים (מושאים עקיפים), וחוקרת מבנים המביעים סיבתיות.
"קטל" ו"קוטל" : בין העברית המקראית לעברית החדשה, שינוי ושונות בלשון, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (תשע"ט, 2019), ע' 27-42.
דטיבים בלתי מוצרכים בעברית החדשה בהקשרם, לשוננו עו, ד (תשע"ד, 2014) 461-495.
מאנגלית: עדות אילמת: נשים בסכסוך הישראלי-פלסטיני, תמונת מצב: 2005 (הוצאת אשה לאשה - מרכז פמיניסטי חיפה).
מצרפתית: אנני ארנו, האירוע (èvènement / Annie Ernaux) תל אביב: רסלינג, 2008.
מצרפתית: מכתבי אהבה בירושה / לידיה פלם ; עריכה מדעית - מיכל בן-נפתלי.
מצרפתית: מארי דריוס: רוסו והחתלתולה, גרנטה: כתב עת לספרות מקומית ובינלאומית, גל' 01 - גבוליות (אביב, מאי 2014), עמ' 77–82.
חברת פורום צעירי מדעי החברה של והרוח האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים לשנת תשע"ה 2015.
חברת ועדת הפרס ע"ש ציפורה וזאב בן־חיים, המוענק על ידי האקדמיה ללשון העברית.
חברת הוועדה האקדמית של הוצאת פרדס, מייעצת בתהליך בחירת ספרי עיון לפרסום ומלווה את עבודת העריכה והתרגום, בתחום הבלשנות.
מרצה במרכז מנדל סכוליון, בית ספר ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל ללימודים מתקדמים במדעי הרוח, בתחום בלשנות היסטורית וסמנטיקה פורמלית (תשע"ח-תש"פ, 2018-2020)
יושבת ראש מושב בכנס של האקדמיה ללשון העברית, "העברית והארמית בימי הביניים – עיונים בלשון ובחכמת הלשון, שבט תשע"ז" 2017.
נורווגיה או (בנורווגית: Norge בנורווגית ספרותית, Noreg בנורווגית חדשה; בשפות הסאמיות: Norga/Vuodna/Nöörje), הנקראת רשמית ממלכת נורווגיה (בנורווגית: Kongeriket Norge בנורווגית ספרותית, Kongeriket Noreg בנורווגית חדשה) היא מדינה נורדית בסקנדינביה שבצפון-מערב אירופה הגובלת בשוודיה, רוסיה ופינלנד.
לנורווגיה צורה מוארכת וקו חוף נרחב לאורך האוקיינוס האטלנטי הכולל את הפיורדים המפורסמים שלה.
נורווגיה היא חברה מייסדת של המועצה הנורדית ושל ברית נאט"ו.
נורווגיה היא מדינה מודרנית מתועשת וכשכנותיה היא מובילה שוק חופשי המלווה במדיניות רווחה נדיבה, לצד מעורבות ביחסים בין-לאומיים ובדגש על נושאי זכויות האדם והגנת הטבע והסביבה.
יוקר המחיה בה הוא מהגבוהים בעולם, ובסקר של דירוג ערים לפי מדד יוקר המחיה לשנת 2011 הגיעו עיר הבירה אוסלו ועיר הנפט סטוונגר, למקומות השני והרביעי בעולם (בהתאמה), ולמובילות רשימת ערי יבשת אירופה.
בבדיקה שבוצעה על ידי האו"ם, דורגה נורווגיה כמדינה שהכי טוב להתגורר בה בין השנים 2001–2006 ושוב בין 2009–2011. בנוסף, נורווגיה משמרת מורשת תרבותית ענפה, שמקיימת בתוכה גם ייצוג ניכר למיעוט הסאמי המתגורר בעיקר בצפון המדינה.
על פי האטימולוגיה המודרנית, השם נורווגיה (Norge / Noreg) הוא הלחם בסיסים של norðr (צפון) + vegr (דרך).
עדויות לנוכחות בני אדם בנורווגיה תוארכו לסביבות שנת 8,000 לפנה"ס.
מאותה תקופה התגלו עדויות של כלי אבן, כלי חרס ואף ציורי קיר המתארים את חברת הציידים של הנורווגים הקדמונים.
בסביבות 3,000 לפנה"ס החל בחבל ארץ זה המעבר לעיסוק בחקלאות, כחלק מהמהפכה החקלאית.
התקופה הוויקינגית (מהמאה ה־9 עד למאה ה־11) הייתה תקופה חשובה של איחוד לאומי והתרחבות.
הוויקינגים הנורווגים פשטו על שטחים נרחבים במערב אירופה, הם הקימו קשרי סחר נרחבים והתיישבו בחלק מן האזורים שאליהם הגיעו.
בתקופה זו הייתה נורווגיה מחולקת למספר רב של ממלכות קטנות.
במשך למעלה מ־200 שנים נמשך תהליך האיחוד של נורווגיה.
מלכי ויקן (Viken), האזור הסובב את הפיורד של אוסלו, מילאו תפקיד משמעותי בתהליך האיחוד, תוך שהם משתלטים באופן הדרגתי על עוד ועוד שטחים, ממלכות, ערים וקהילות.
עד שנת 1060 נראה כי תהליך האיחוד הגיע לסיומו.
במהלך המאה ה־14 קטנה האוכלוסייה בנורווגיה בשל המגפה השחורה ובעיות אקלימיות, וכתוצאה מכך החלה הידרדרות במצב הכלכלי באזור.
טקסי נישואין שנערכו בין חברי שושלות מלכים הובילו לאיחוד המשולש של מדינות נורווגיה, דנמרק ושוודיה – איחוד קאלמאר – החל מ־1450. האיחוד עוגן בחתימת המדינות על אמנה.
תקופה זו תוארה באופן לאומי־רומנטי כ"ליל 400 השנים".
ב־1521 פרשה שוודיה מהאיחוד אולם נורווגיה נותרה מאוחדת עם דנמרק.
לאחר שדנמרק־נורווגיה תמכה בנפוליאון בתקופת המלחמות הנפוליאוניות, נמסרה נורווגיה למלך שוודיה שניצל את חברותו בקואליציה נגד נפוליאון על מנת לתקוף את דנמרק, שותפתה של צרפת, ולהרוויח את נורווגיה כשלל נוסף.
בינואר 1814 נכנעה דנמרק ללחצי השוודים ומסרה לידיהם את נורווגיה.
בזמן שהצבא השוודי היה במערכה צבאית ביבשת אירופה, אימצה לעצמה נורווגיה חוקה, הכריזה על עצמאות ובחרה לעצמה מלך ב־17 במאי 1814, כל זאת כאקט של התרסה כנגד האיחוד החדש שנכפה עליה.
שוודיה, בתמיכת בעלות בריתה מתקופת המלחמות הנפוליאוניות, שיגרה כוח צבא לנורווגיה על מנת לכפות את האיחוד.
המהלך צלח ונורווגיה ושוודיה אוחדו באיחוד הקרוי לעיתים שוודיה־נורווגיה.
למרות האיחוד זכתה נורווגיה למידת מה של אוטונומיה.
בשנת 1905 החל משבר עם שוודיה וממשלת כריסטיאן מיכלסן התפטרה.
בהמשך בוטל האיחוד בין הממלכות, ושוודיה הכירה בעצמאות נורווגיה.
נורווגיה הייתה נייטרלית במלחמת העולם הראשונה.
במלחמת העולם השנייה פלשו לנורווגיה כוחות גרמניה הנאצית ב־9 באפריל 1940. ההתנגדות בנורווגיה נמשכה כחודשיים והכיבוש הנאצי הושלם ב־10 ביוני.
המלך והממשלה המשיכו במאבק ממקום גלותם בממלכה המאוחדת (בריטניה).
הגרמנים הקימו ממשלת בובות תחת הנהגתו של וידקון קוויזלינג.
הכיבוש הסתיים עם כניעת הגרמנים בנורווגיה, ב־8 במאי 1945. הכיבוש הנאצי של נורווגיה הפך את הנורווגים לספקנים לגבי מדיניות הנייטרליות.
נורווגיה הייתה בין החברות המייסדות של ארגון האומות המאוחדות (1945) ובין המדינות שחתמו על אמנת נאט"ו ב-1949, אך היא אינה חברה באיחוד האירופי, לאחר שפעמיים (בשנים 1972 ו־1994) נדחתה הצעה זו במשאל עם בפער קטן.
לקראת סוף שנות השישים של המאה העשרים התגלו מאגרי נפט בים הצפוני, ונורווגיה הפכה למפיקה העיקרית שלהם.
עקב כך, החלה צמיחה כלכלית במדינה ועלייה ברמת החיים.
העלייה התבטאה בשיפור מערכות החינוך והרווחה, והפיכתן למתקדמות בעולם, בנוסף להגדלת קצבאות הזקנה והאבטלה יחד עם מתן שירותים רפואיים וחינוך גבוה חינם.
ב־22 ביולי 2011 אירעה מתקפת טרור בנורווגיה שכללה פיצוץ מכונית תופת בסמוך לקריית הממשלה שהביא למותם של 8 בני אדם ולנזק רב למבנים, ופיגוע ירי כשעתיים לאחר מכן, שבו נהרגו כ־69 בני נוער ועשרות נפצעו במחנה קיץ של מפלגת העבודה הנורווגית.
נורווגיה היא מונרכיה חוקתית בעלת מערכת שלטון פרלמנטרית.
תפקידי המלך הם טקסיים ברובם, אולם הוא עדיין בעל השפעה כסמל לאחדות לאומית.
למרות זאת, החוקה של 1814 מעניקה למלך תפקידים ביצועיים בעלי חשיבות, אלה מופעלים על ידי מועצת המדינה (הממשלה) בשמו של המלך (מועצת המלך).
מועצת המדינה (היא הממשלה) או קבינט המונה את ראש הממשלה וחברי המועצה, הממונים על ידי המלך.
מאז 1884, השיטה הפרלמנטרית מבטיחה שלקבינט חייבת להיות תמיכת הפרלמנט, דבר שהופך את המינוי מהמלך להליך פורמלי בלבד.
השיטה הפרלמנטרית הנורווגית היא שיטה המונה בית מחוקקים בודד הוא הסטורטינג (Storting).
בסטורטינג יושבים 169 חברים, הנבחרים לכהונה של 4 שנים על ידי תושבי 15 המחוזות המוניציפליים המרכיבים את נורווגיה.
חברי הסטורטינג נבחרים לפי שיטת הייצוג היחסי.
החוק הנורווגי אינו מאפשר פיזור של הפרלמנט, והממשלה זקוקה לתמיכת הפרלמנט במהלכיה (כנהוג בדמוקרטיה פרלמנטרית).
עד שנת 2009 חולק הסטורטינג לאחר הבחירות לשני בתים, האודלסטינג (Odelsting) והלגסטינג פורטה (Lagsting Forte), אך הדבר הופסק עקב הדמיון הרב מדי בעמדות הפוליטיות של נציגי שני הבתים.
בבחירות שנערכו בשנת 2021 המפלגה הגדולה ביותר מפלגת העבודה זכתה ב־48 מושבים.
המפלגה האדומה של נורווגיה הגדילה את מספר מושביה מ־1 ל־8.
מערכת המשפט הנורווגית כוללת את בית המשפט העליון, ההויסטרטט (Høyesterett) המונה 15 שופטים קבועים ונשיא, בית משפט לערעורים, בתי משפט מחוזיים ועירוניים ובית משפט לעבודה.
שופטים ממונים על ידי הממשלה לאחר ששר המשפטים מציע את מועמדותם על פי ועדת מקצועית למינוי שופטים.
נורווגיה מחולקת ל־18 מחוזות, והבירה אוסלו נחשבת הן כמחוז והן כנפה.
סמל שם המחוז בירה שם בשפת המקור אוכלוסייהנכון לשנת 2016 שטח בקמ"ר1אסטפולסארפסבורגØstfold290,4004,1832אקרסהוסאוסלוAkershus596,7004,9173אוסלואוסלוOslo661,0004544הֵדמרקהאמארHedmark195,40027,3885אופלנדלילהאמרOppland188,90025,1916בוסקרודדראמןBuskerud278,00014,9277וסטפולטנסברגVestfold245,2002,2168טלמרקסקיאןTelemark172,50015,3139מזרח אגדרארנדלAust-Agder115,9009,21210מערב אגדרקריסטיאנסנדVest-Agder182,9007,28111רוגלנדסטוונגרRogaland470,9009,32612הורדלנדברגןHordaland517,60015,63413סון או פיורנהלייקנגרSogn og Fjordane109,60018,61914מרה ורומסדלמולדהMøre og Romsdal265,20015,10415נורדלנדבודוNordland fylke243,33538,45616טרומסטרומסהTroms161,80025,87717פינמרקוודסוFinnmárkku75,20048,61818טרנדלגסטיינקיירTrøndelag418,50041,260
נורווגיה תמכה בישראל בעקביות מאז הצבעת כ"ט בנובמבר באו"ם בשנת 1947. ב־1961 הוקמה בתל אביב שגרירות נורווגית.
עם השנים נוצרו גם קשרי מסחר, תיירות ותרבות.
יחסי המדינות נפגעו בעקבות פרשת לילהאמר ב־1973, בה התנקשו סוכני מוסד ישראלים בחייו של מלצר מקומי שטעו בזיהויו.
באופן כללי, תדמיתה של ישראל בנורווגיה הייתה חיובית עד פרוץ האינתיפאדה הראשונה, אולם הדיווחים מהנעשה בשטחים פגמו בתדמית הישראלית.
בשנות ה־90 לקחו דיפלומטים נורווגים, מונה יול ובעלה טריה לארסן יחד עם שר החוץ הנורווגי יוהאן יורגן הולסט, חלק בתהליך השלום הישראלי-פלסטיני.
הללו תיווכו בין ישראל לנציגי אש"ף, למה שהתפתח להסכם אוסלו אשר נחתם באוסלו בסוף 1993. אי הגעה להסדר קבע, יחד עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, העצימה את הרגשות העוינים לישראל, בין היתר עם גידול אוכלוסיית המהגרים המוסלמים במדינה.
בשנת 2004 ספינות סוחר ישראליות אף נתקלו בהתנגדות לפריקת מטענן בנמל אוסלו.
במקביל, החלו להתפרסם בעיתונות הנורווגית כתבות אנטי ישראליות, בחלקן אף בעלות נימה אנטישמית.
כנגד תופעה זו פועל הארגון "המרכז למאבק באנטישמיות" (SMA).
נורווגיה נמנית עם מייסדות ברית נאט"ו ב־1949. בנורווגיה מופעל חוק גיוס חובה שבמסגרתו על גברים (6–12 חודשים) ונשים לשרת בצבא.
הכלכלה הנורווגית, כמו כלכלתן של שאר מדינות סקנדינביה, היא כלכלה המבוססת על תפיסה סוציאל-דמוקרטית, לפיה יש לשלב את מודל מדינת הרווחה הסקנדינבית, בכלכלת שוק ומעורבות ממשלתית.
נורווגיה עשירה במשאבים טבעיים כגון: נפט, כוח הידרואלקטרי, דגה, עץ ומינרלים.
במהלך שנות ה־60 של המאה ה־20 החלו להתגלות מאגרי נפט בים הצפוני בשטחים הנמצאים במים הכלכליים של נורווגיה.
על אף רמת החיים הגבוהה בנורווגיה החלה הממשלה בנקיטת צעדים על מנת לדאוג לעתיד בו ידלדל מלאי הנפט הנורווגי ועל כן שומרת הממשלה רזרבות נפט המוערכות ב־114 מיליארד דולר אמריקני, וכן הוקמה קרן השקעות ריבונית אליה מופרשים חלקים מהכנסות המדינה מנפט.
על פי נתוני 2022 סך כל היצוא של נורווגיה עמד על 285 מיליארד דולר, 154 מהם (54%) גז פחממני מעובה (גפ"מ), ו-59 מיליארד נפט גולמי.
המוצר הבא ברשימה הוא דגים טריים (9 מיליארד דולר).
סך כל היבוא של נורווגיה עומד על 106 מיליארד, כשבראש הרשימה מכוניות (7%).
נורווגיה היא היצואנית הגדולה בעולם של שמן דגים (563 מיליון דולר) ושל ספינות דיג (160 מיליון דולר).
שותפות הסחר המרכזיות הן גרמניה, בריטניה, צרפת, שוודיה, סין דנמרק והולנד.
שטחה של נורווגיה מונה 385 אלף קילומטר רבוע כולל האיים המרוחקים מהיבשת (ששטחם הוא 60 אלף קמ"ר).
פני השטח של נורווגיה הם הררים ברובם המכוסים בקרחונים.
אורכו של קו החוף הנורווגי הוא למעלה מ־20,000 קילומטר (האורך המדויק תלוי במדידה).
קו החוף משופע בלשונות חוף רבים ועמוקים הידועים בשם פיורדים.
סוגנפיורד הוא הפיורד השני באורכו בעולם (204 ק"מ) והשני בעומקו.