tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כך לדוגמה, בין השנים 2000–2002, בעקבות התחממות היחסים בין קוריאה הצפונית והדרומית כחלק מהפסגה הבין-קוריאנית, טקסי יום הניצחון התקיימו באופן מצומצם, בעיקר כאירוע תרבותי בעל מאפיינים ספורטיביים.
לעומת זאת, החגיגות בשנת 2003 התקיימו בהיקף רחב, על רקע המתיחות הבינלאומית והגינויים כלפי קוריאה הצפונית שהודיעה מוקדם יותר באותה שנה על ביטול השתתפותה באמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.
יוֹם הָעַצְמָאוּת הוא חג לאומי ומועד ממלכתי במדינת ישראל, המציין את ההכרזה על הקמת מדינת ישראל בתום תקופת המנדט הבריטי.
יום העצמאות חל בתאריך העברי ה' באייר (או בסמוך לתאריך זה; ראו פירוט), מייד בצאת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
ביום שישי, ה' באייר תש"ח (14 במאי 1948), בשעה 16:00, כ-8 שעות לפני סיום המנדט הבריטי ובהתאם להחלטת החלוקה של עצרת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947, הכריז יושב ראש מנהלת העם דוד בן-גוריון, בטקס חגיגי על הקמת מדינת ישראל, ונחתמה מגילת העצמאות.
ההכרזה הוקדמה לצהרי יום ו', מספר שעות קודם לפקיעתו הרשמית של המנדט (15 במאי בשעה 00:00) בשל כניסת השבת והרצון להימנע מחילולה.
התאריך העברי שבו נערכה ההכרזה נקבע ליום העצמאות.
יום העצמאות מתבטא בשורת טקסים ואירועים רשמיים ובהם: טקס הדלקת המשואות, לצד מנהגים דתיים ואירועים עממיים שהתפתחו במהלך השנים.
יום העצמאות הוא יום שבתון ואנשים רבים מנצלים אותו לנופש, לפיקניקים ומנגלים, לטיולים וביקור בתערוכות צה"ל ובאתרים שונים.
במהלך מלחמת העצמאות, בכ' בתמוז ה'תש"ח (27 ביולי 1948) נחגג "יום המדינה", שכלל מצעד צה"ל בתל אביב.
היה זה חג העצמאות הראשון של מדינת ישראל הצעירה.
תאריך זה נבחר מפני שזהו יום פטירתו של בנימין זאב הרצל.
בחוק יום העצמאות, התש"ט-1949, נקבע כי "הכנסת מכריזה בזה על יום ה' באייר כעל 'יום העצמאות' שיוחג מדי שנה בשנה כחג המדינה".
כבר בשנה השנייה לעצמאות ישראל, ה'תש"י-1950, נתקלו ראשי המדינה בבעיה: ה' באייר חל באותה שנה בשבת, והיה חשש שחגיגות יום העצמאות יגרמו לחילול שבת.
בהתייעצות בין הרב שלמה גורן, שהיה אז הרב הראשי בצה"ל, ובין ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון, הוחלט כי יש לשנות את החוק ולקבוע כי יום העצמאות ידחה משבת, ה' באייר, ליום ראשון, ו' באייר.
באותה השנה החליט משרד הביטחון, בהתייעצות עם נציגי המשפחות השכולות, לערוך את טקסי הזיכרון לחללי מלחמת העצמאות לפני יום העצמאות, ולא ביום העצמאות עצמו כפי שהוצע מלכתחילה.
כיוון שיום העצמאות של אותה שנה חל בשבת (ונדחה ליום ראשון), הוקדמו טקסי הזיכרון ליום חמישי, ג' באייר תש"י.
בשנה שלאחר מכן, ה'תשי"א-1951, שוב עלתה הבעיה, משום שה' באייר חל ביום שישי, והיה חשש לחילול שבת בחגיגות.
אז תיקנה הכנסת בשנית את החוק והחליטה כי אם ה' באייר יחול ביום שישי – יוקדם יום העצמאות ליום חמישי, ד' באייר, ויום הזיכרון יוקדם אף הוא ביום אחד, ליום רביעי, ג' באייר.
בשנת ה'תשי"ד-1954 שוב חל ה' באייר בשבת, אך הרב הראשי לצה"ל, הרב שלמה גורן התנגד לדחיית יום העצמאות ליום ראשון (כפי שהיה בשנת ה'תש"י-1950) עקב חילולי השבת שהיו בהכנות ליום העצמאות.
הכנסת החליטה לתקן את החוק בשלישית, ולקבוע כי אם יחול ה' באייר בשבת – יוקדם יום העצמאות ליום חמישי, ג' באייר (ויום הזיכרון ליום רביעי ב' באייר).
באותה שנה לא קיבלו קהילות בתפוצות פסק זה לגמרי וחגגו בסעודת מצווה והלל ביום חמישי, ג' באייר, ביום שישי, ד' באייר וביום שבת (שהוא התאריך המקורי), ה' באייר.
יום זה נקרא על ידי הרבנים בשם יום העצמאות משולש, על משקל פורים משולש.
נושא קביעת יום הזיכרון בערב יום העצמאות, על כל השינויים כתוצאה מתזוזת יום העצמאות, עוגן בשנת ה'תשכ"ג-1963, ב"חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל", שעיגן את המסורת שנוצרה ב-15 שנותיה הראשונות של המדינה, ואשר על-פיה מתקיימים טקסי הזיכרון יום לפני יום העצמאות.
בשנת ה'תשנ"ז-1997 חל יום השואה ביום ראשון.
גורמי ביטחון טענו שאין אפשרות לעמוד בסידורי האבטחה המחמירים שנקבעו אחרי רצח ראש הממשלה יצחק רבין בפרק הזמן הקצר שבין צאת השבת לטקס הפותח את יום השואה במוצאי שבת.
לפיכך תיקנה הכנסת את חוק יום הזיכרון לשואה ולגבורה, כך שהוא יידחה תמיד מיום ראשון ליום שני, אך לא קיבלה תיקון דומה לגבי יום הזיכרון.
המחשבה כי יום הזיכרון יידחה ליום ה' באייר, עוררה אי נחת בקרב אישי ציבור רבים.
לפי חוק יום העצמאות חל יום העצמאות בתאריך ה' באייר, אלא אם כן מתקיימים התנאים הבאים:
אם חל ה' באייר ביום שישי, מקדימים את יום העצמאות ביום אחד, והוא מתקיים ביום חמישי, ד' באייר.
אם חל ה' באייר ביום שבת, מקדימים את יום העצמאות ביומיים, והוא מתקיים ביום חמישי, ג' באייר.
אם חל ה' באייר ביום שני בשבוע, דוחים את יום העצמאות ביום אחד, והוא מתקיים ביום שלישי, ו' באייר.
על־פי כללי הלוח העברי יכול ה' באייר לחול רק בימים שני, רביעי, שישי או שבת.
בהתאם לכללים לעיל חל יום העצמאות בה' באייר רק כאשר ה' באייר חל ביום רביעי בשבוע, אחרת הוא מוקדם או נדחה.
לקראת יום העצמאות ה-50 קבעה הכנסת, שבנוסף ליום העצמאות שחל בשנת תשנ"ח ביום חמישי, ד' באייר, יהיה גם יום שישי, ה' באייר תשנ"ח, יום שבתון.
בשנת ה'תשע"ח-2018 חוקקה הכנסת את חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, ובמסגרתו נקבע כי "יום העצמאות הוא יום החג הלאומי הרשמי של המדינה".
בכך עוגן יום העצמאות בחוק יסוד וניתן לו מעמד חוקתי.
ב-25 השנים הראשונות לקיום מדינת ישראל התקיים ביום העצמאות מצעד צה"ל, שבו הוצגו כלי הנשק של צה"ל.
מנהג זה הופסק, אך עדיין נערך משט ימי ומטס אווירי לאורך ישראל.
בשנים הראשונות של המדינה התקיים מרוץ העצמאות מתל אביב לירושלים דרך רחובות, כדי להדגיש את חיבורה של ירושלים לשאר ארץ ישראל.
ביום העצמאות ה'תשט"ו (1955) חוּלק נס הקוממיות ליישובים שהשתתפו בלחימה במלחמת העצמאות.
בין השנים 1960–1974 התקיים במוצאי יום העצמאות פסטיבל הזמר והפזמון, שנעל את אירועי יום העצמאות.
בערב החג נערך בהר הרצל בירושלים, במעמד יושב ראש הכנסת, טקס הדלקת המשואות המסיים את אירועי יום הזיכרון ופותח את אירועי יום העצמאות.
במהלך הטקס מורם דגל ישראל לראש התורן ובכך מתחיל רשמית יום העצמאות.
את 12 המשואות בטקס מדליקים ישראלים שנבחרו כאות הוקרה על תרומתם לחברה ולמדינה.
הטקס כולל גם חלק אמנותי ומופע דגלנים בו דגלני צה"ל יוצרים תבניות מורכבות על הרחבה.
נשיא המדינה מעניק את אות מצטיין הנשיא ל-120 חיילים במשכן הנשיא.
צה"ל מציג את אמצעי הלחימה שלו בחניוני צה"ל ובבסיסים שנפתחים במיוחד ביום זה, ועורך משט ימי ומטס אווירי לאורך המדינה.
מטס חיל האוויר כולל טיסה של מטוסי קרב מתקדמים לצד מטס אווירובטי של מטוסי ההכשרה של החיל, מעל ערים רבות לאורך המדינה.
חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי נערך בצהרי החג בתיאטרון ירושלים.
אירועי החג ננעלים בטקס הענקת פרס ישראל.
הפרס מוענק לישראלים שהגיעו להישגים יוצאי דופן בתחומם, בעיקר במדעים וברוח, והביאו גאווה מיוחדת למדינת ישראל.
כל עשור נערכות חגיגות מיוחדות ששיאן ביום העצמאות, החל בחגיגות העשור ועד חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל.
כחג חדש יחסית, מנהגי החג עודם בתהליך גיבוש.
בשנת 1952, בניסיון לייחד את היום ולכונן עבורו מנהגים, יזם שר החינוך בן-ציון דינור את הגדת העצמאות.
ההגדה חוברה על ידי הסופר אהרן מגד ויצאה לאור על ידי ענף ההסברה בצה"ל.
מנהיגי הציבור הדתי הביעו מחאה על פרסום ההגדה, שנכתבה במתכונת ההגדה של פסח, והוחלט לגנוז אותה.
חלק ניכר ממנהגי החג מקורם בחגיגות העשור למדינת ישראל בשנת תשי"ח-1958. בין המנהגים שנוצרו בחגיגות העשור: הצבת במות בידור במרכזי הערים והפרחת זיקוקין די-נור.
יעקב אגמון ויהודה אילן היו אחראים על ארגון חגיגות העשור, והם הגו חלק מהאירועים שהפכו למסורת.
אף שהוראה זו אינה נאכפת, נתלים דגלי ישראל ברחבי המדינה כבר ימים אחדים לפני החג.
הן מוסדות ציבוריים ופרטיים, והן אזרחים, תולים את דגלי ישראל על בתיהם ומכוניותיהם והעיריות מקשטות את הרחובות בדגלים, דגלוני כחול-לבן ובנורות צבעוניות.
כמו כן מחולקים דגלים בעיתונים, בצמתים, במוסדות ציבור וחינוך.
לאחר הכרזת החג נפתחות במות למופעי מוזיקה ובידור במרבית היישובים בארץ, וזיקוקין די-נור משוגרים לשמיים.
המונים גודשים את הרחובות באזורי הבידור, בהם פועלים גם דוכני מזון וצעצועים.
יש הנוהגים להביע את שמחתם במתן חבטות בפטיש פלסטיק, התזת תרסיס שלג והתזת תרסיס חוטים דביקים, קניית צעצועים ואלמנטים זוהרים וצבעוניים.
רבים מתושבי המדינה יוצאים לפיקניקים, מצוידים במנגלים, בכל רחבי המדינה.
מכירה נרחבת של ציוד וכלים לפיקניק מתחילה מייד עם תום חג הפסח.
חלק ממחנות צה"ל נפתחים לביקורים של הציבור הרחב, ונותנים לציבור הזדמנות, פעם בשנה, לפגוש מקרוב את כלי הנשק וכלי הרכב של צה"ל: נשק קל של צה"ל, מטוסים ומסוקים (כולל מטוסי קרב), ספינות הטילים וספינות סיור, טנקים, רכב קרבי משוריין, כלים הנדסיים, אמצעי תצפית ועוד.
לצד הבסיסים פותח צה"ל גם חניונים ברחבי הארץ ובהם מוצגים כלי נשק, אמצעי לחימה וכלי רכב לצד הפעלות לילדים.
מאז שנת ה-58 למדינת ישראל מקיימת זרוע היבשה של צה"ל תערוכה רב-חילית ביד לשריון בלטרון.
בשמי הארץ נערך מטס של מטוסי חיל האוויר ומשט.
אתרים, מוזיאונים (בהם המוזיאונים של משרד הביטחון) ופארקים נפתחים בחינם לציבור הרחב.
ערוצי הטלוויזיה משדרים תוכניות חגיגיות ומרבים להקרין סרטים עבריים.
הסרטים "גבעת חלפון אינה עונה" ו"הלהקה" נכנסו לקלאסיקה של החג.
בניו יורק מתקיים מפגן תמיכה בישראל בסוף השבוע האחרון של חודש מאי.
שאלת קביעתו של יום העצמאות כחג, לאחר כאלפיים שנה שבהן לא קבעה ההלכה חגים חדשים, הביאה לדיונים הלכתיים רבים בנושא.
יום העצמאות חל בזמן ספירת העומר, במהלכה נוהגים בימינו מנהגי אבלות שונים, ולפעמים חלה בו אחת מתעניות בה"ב.
לפיכך, שאלת הצורך לדחות מנהגי אבלות ביום העצמאות משמעותית מאוד בקרב הציבור הדתי-לאומי.
בהתאם לכך, בקרב הציבור הדתי לאומי, ביום העצמאות נהוג שלא חלים מנהגי האבלות של ספירת העומר.
כאשר נקבע יום העצמאות ציין הרב יהודה לייב פישמן מימון כי הוא משתלב בין שאר חגי ישראל בסימני המועדים שיצרו חז"ל לפי ימי הפסח.
במוסדות הלימוד, בישיבות ובמכינות נערכים שיעורי תורה מיוחדים לרגל החג וכן הרקדות חגיגיות.
בראשית ימי מדינת ישראל צוין יום העצמאות כמעט בכל חוגי היהדות הדתית והחרדית במדינת ישראל, למעט חוגים קיצוניים כדוגמת נטורי קרתא.
בעקבות מאבקים על רקע דתי בין הציבור החרדי לממשלות ישראל בשנים הראשונות להקמת המדינה, חל פיחות במעמדו של יום העצמאות, וכיום מרבית החרדים אינם מציינים כלל את יום העצמאות, ואינם אומרים הלל באותו יום, מטעמים הלכתיים ואידאולוגיים.
ישנם אף שמציינים את יום העצמאות כיום אבל וצום (בעיקר בקרב העדה החרדית), ובמקרים שונים אומרים תחנון אף כאשר על פי המנהג אין אומרים אותו (כדוגמת יום בו נערכת ברית מילה), על מנת להדגיש את ההתנגדות לחגיגת היום.
עם זאת, בקרב קבוצות חרדיות שונות ישנו ציון מצומצם של היום, כדוגמת הנפת דגל ישראל על גג ישיבת פוניבז' בעקבות הוראת מייסדה הרב יוסף שלמה כהנמן והוראת האדמו"ר מבוסטון בשנת תש"ע (2010) כי בבית מדרשו לא יאמר תחנון ביום העצמאות.
בשנים הראשונות למדינת ישראל נתקבלה עמדת הרבנות הראשית ברוב בתי הכנסת של הציבור הדתי-לאומי.
מועצת הרבנות הראשית והרב שלמה גורן תיקנו את אמירת הלל בברכה בליל יום עצמאות, בישיבתה ביום כ"ה בניסן תשל"ד ושינו את משנתה בשנת תש"מ.
ההחלטה נקבעה על ידי הרבנים הראשיים הרב הרצוג והרב עוזיאל, הרב שלמה גורן גם נכח.
בשל הרצון למזער את המחלוקת עם חוגים חרדיים רבים.
למרות זאת, עדיין היו רבנים (כדוגמת הרב עובדיה יוסף) שהורו למי שמעוניין לומר הלל - לומר אותו ללא ברכה ובסוף התפילה, מחמת מספר סיבות בהן בשל אי השלמתו של הנס.
בדיון שהתקיים במועצה ביום ב' בניסן תשמ"ג נאמרו שלוש דעות: היה מי שרצה לבטל את התקנה; היה מי שרצה להותירה על כנה; והייתה הצעת הפשרה שהתקבלה, והיא: להורות לציבור "סדרי התפילה הידועים והמקובלים מדי שנה בשנה יהיו כפי שנקבעו ונהגו בעבר".
לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות צצו קולות הקוראים לביטול אמירת הלל בברכה ביום העצמאות.
למרות זאת הורו מרבית הרבנים הדתיים והחרדים לאומיים להמשיך לומר הלל בברכה.
במרבית הקהילות אין מברכים שהחיינו על יום העצמאות ואין מברכים ברכת "שעשה ניסים".
כמו כן אין קוראים בתורה (אלא אם חל ביום שני או חמישי בשבוע [או הוקדם ליום זה], שאז קוראים שלושה קרואים בפרשת השבוע, כרגיל).
ואת הפטרת , הנקראת מחוץ לישראל בשמיני של פסח (שאינו נחוג בארץ), קוראים בלא ברכה.
אומנם יש אומרים שיש לברך 'שהחיינו' בכניסת יום העצמאות כמו בשאר חגי התורה, ויש אומרים שנכון לברך על בגד חדש ולכוון גם על היום.
מנהג יוצאי טריפולי לקרוא בתורה ביום העצמאות: בשחרית קוראים בפרשיית "מקרא ביכורים" העוסקת בשיבת עם ישראל לארצו לאחר גלות מצרים, ומפטירים בברכה ב, ובמנחה קוראים את עליית ראשון של פרשת קדושים, ומפטירים ב.
במהלך השנים הועלתה ההצעה להוסיף לסדר התפילה נוסח על הניסים ייעודי עבור יום העצמאות.
במסגרת זאת טען הרב פרופ' עזרא ציון מלמד כי לאורך הדורות כל המאורעות הלאומיים שפקדו את עם ישראל מצאו ביטויים בתפילה, ולאור זאת היה הראשון שחיבר תפילת על הניסים עבור יום העצמאות.
בהתאם לכך נוהגים מספר חוגים ב להוסיף את הברכה.
לרגל יום העצמאות ה-70 למדינה הוציא ארגון רבני בית הלל איגרת בה מופיעה ברכה זו, שהודפסה גם בסידור פעמי גאולה.
כמו-כן נוהגים בקהילות רפורמיות וקונסרבטיביות להוסיף את הברכה.
עם זאת לא תמכו הרבנות הראשית ומרבית הרבנים בחוגי הציונות הדתית בהוספה זו מחשש הפסק בתפילה.
כמו כן לא נדרשו כלל הרבנים בחוגים החרדים לסוגיה עקב עמדתם השלילית ביחס להודאה על הקמת המדינה.
ישעיהו ליבוביץ בספרו "יהדות, עם יהודי ומדינת ישראל" האשים את הרבנות הראשית באחיזת עיני הציבור בכך שמחד קבעה ליום העצמאות מנהגים שנראים דתיים, אך אין להם משמעות הלכתית של ממש, ומאידך שללה קביעת מנהגים דתיים האופייניים לימי שמחה, כמו אמירת ברכת "שהחיינו".
בהקשר זה הסביר ליבוביץ' שאין הוא מוצא משמעות דתית למדינה או ליום הזיכרון להקמתה, אך לקיום המדינה יש חשיבות כשלעצמו והקמת המדינה היא מאורע משמח, ולפיכך צריך יהודי דתי לנקוט ביום הזיכרון להקמת המדינה במנהגים הדתיים האופייניים לימי שמחה.
סידור ואני תפילתי, הסידור של התנועה המסורתית (קונסרבטיבית) בארץ ובחו"ל כולל הלל עם ברכה (בחלק מהקהילות גם בערב), "על הניסים" מיוחד לתפילת העמידה, אמירת "שהחיינו", קריאה בתורה מיוחדת לחג, וקריאת ההפטרה עם ברכה.
בארצות הברית מקפידים בתי הספר של התנועה הקונסרבטיבית לחגוג את יום העצמאות, אולם בחלק מהקהילות ניתנת פחות תשומת לב לאירועי היום.
הסידור של התנועה הרפורמית במדינות דוברות האנגלית כולל סדר מיוחד ליום העצמאות הכולל הדלקת בעלת 7 קנים והקראת חלקים ממגילת העצמאות.
על פי רוב נוהגים בבתי הכנסת הרפורמים בעולם לקרוא הלל עם ברכה, בבוקר היום או בשבת שלפני (במקרה שבית הכנסת לא מקיים תפילת ציבור בבוקר יום העצמאות) קוראים בהפטרה שנהוגה לשמיני של פסח עם ברכות הפטרה.
בנוסף ישנו 'יעלה ויבוא' מיוחד כתוספת לתפילת העמידה ו'על הניסים' שנוסף לברכת המזון ביום זה.
נוסחים של אלו משתנים בין התנועות הרפורמיות במקומות השונים כאשר הישראלית מעניקה ליום העצמאות משמעות משיחית-ניסית, האמריקנית מעניקה לו משמעות דתית אך לא משיחית (בדומה לחנוכה או פורים) והתנועות האירופאיות נמצאות בין קטבים אלו.
במספר קהילות של התנועה הרפורמית נהוג לציין בשבת שלפני יום העצמאות "שבת תקומה".
במסגרת תפילות שבת זו מוסיפים קטעים הרלוונטיים לחג.
לקראת החג הופקה כרזת יום העצמאות כחלק מחגיגות העצמאות, משנת 1949 ועד שנת 2017. את הכרזה הפיק מטה ההסברה שבמשרד החינוך, שערך לשם כך תחרות בין מעצבים.
הכרזה הכילה ציור סמלי, המשקף את שמחת החג או אחד מערכי מדינת ישראל וכתובת המציינת את השנה שבה הופקה הכרזה.
החל משנת תש"י (1950) ועד לשנת תשל"ג (1973) הונפקה סדרה מדי שנה, ובשנים שלאחר מכן מונפקת הסדרה רק אחת לכמה שנים, בדרך כלל בשנת עשור.
כל הארץ דגלים (מילים: רפאל ספורטה, לחן: עמנואל עמירן)
ארץ ישראל שלי (מילים ולחן: דתיה בן-דור)
ארץ ישראל יפה (מילים: דודו ברק, לחן: שייקה פייקוב)
יש לי חבר (מילים ולחן: נעמי שמר)
מי יבנה בית (מילים: לוין קיפניס, לחן: נחום נרדי)
הדגל שלי (מילים: יורם טהרלב, לחן: אילנה אביטל)
כחול ולבן (מילים: סמדר שיר, לחן: נורית הירש)
יום העצמאות משמש גם לפעולות מחאה של קבוצות שונות בחברה הישראלית:
ועד העקורים של ערביי ישראל עורך, מאז 1996, תהלוכה לציון נוסף של "יום הנכבה".
התהלוכה נערכת במקום שבו שכן יישוב ערבי שחרב, והיא מתואמת עם ועדת המעקב של ערביי ישראל.
רוב הפלסטינים מציינים את היום ב-15 במאי, אולם ערביי ישראל בחרו לציין אותו ביום העצמאות, הן משום שמדובר ביום שבתון והן כדי לעורר את התעניינות התקשורת שמסקרת את אירועי יום העצמאות.
סיבה נוספת היא כיוון שבזמן הממשל הצבאי על ערביי ישראל, בין השנים 1948–1966, אסור היה לערבים לצאת מתחומי מגורם משך כל השנה (למעט אישורים לצורך עבודה), למעט ביום העצמאות - בו הותר להם לנוע לאן שיחפצו.
ישנה הפגנה שנתית של נטורי קרתא מול ישיבת פוניבז' שבהוראת מייסדה, הרב יוסף שלמה כהנמן, מניפה את דגל ישראל.
קבוצת מיעוט חרדית קיצונית נוהגת לצום ביום העצמאות, ובתפילת מנחה הם מתכנסים בבית הכנסת של נטורי קרתא במאה שערים וקוראים בתורה ובהפטרה של תענית.
העיתונות החרדית המשתייכת ל יוצאת לקראת החג במאמרי ביקורת כנגד הציונות והמדינה שהוקמה בעקבותיה.
העיתונים החרדים הגדולים "יתד נאמן", "המבשר", "המודיע" ו"הפלס" מתעלמים מהחג, אך אינם כותבים נגד הרעיון הציוני.
החל מיום העצמאות ה'תשנ"ח (1998), מקיימת תנועת "יש גבול" ערב הדלקת משואות אלטרנטיבי ברחבת אמיל גרינצווייג מול משרד ראש הממשלה בירושלים.
בטקס זה מוצגים ערכיה של תנועת "יש גבול": הפסקת האיבה הדו-צדדית בין היהודים לפלסטינים, יציאה משטחי יהודה, שומרון ועזה, תיקון היחס לחלשים בחברה ועוד.
יום העלייה הוא יום ציון ממלכתי במדינת ישראל המצוין בז' בחשוון.
זהו יום ציון שנתי להכרה בחשיבות העלייה לארץ ישראל כבסיס לקיום מדינת ישראל כמדינה יהודית.
בנוסף, החוק הוא יום ציון של י' בניסן, המועד בו על פי המקרא בני ישראל עברו את הירדן ונכנסו לארץ ישראל.
החג נקבע בחוק יום העלייה משנת 2016.
יום ציון זה נועד .
למרות שהחג מציין בין היתר את י' בניסן, הוא נקבע לז' בחשוון.
זאת בשל הקרבה לחג הפסח, בו בתי הספר בחופשת חג והכנסת בפגרה.
ז' בחשוון נמצא כתאריך מתאים בשל סמיכותו לקריאת פרשת לך לך, בה מצווה אברהם ללכת לארץ ישראל.
יום הסכינים הארוכות, או הטבח בספרא התרחש ב-7 ביולי 1980, במהלך מלחמת האזרחים בלבנון.
ביום זה חיסלו לוחמי הכוחות הלבנוניים הנאמנים לבשיר ג'ומייל (בעיקר ממפלגתו, הפלנגות) את מיליציית הנמרים, שעד אז היוותה חלק מ"הכוחות הלבנוניים".
מניעיו של בשיר ג'ומייל לצעד כה קיצוני של חיסול רבים מלוחמים שהיו כפופים לו והיו נחוצים לו במאבק נגד המחנה הרדיקלי במלחמת האזרחים היו רבים.
ג'ומייל ששימש כמפקד הכוחות הלבנוניים (מיליציה שאיחדה בין הפלנגות, הנמרים, בריגדת מרדה ושומרי הארזים), היה מעוניין להפוך למנהיגם הבלתי-מעורער של הנוצרים בלבנון, ושאף להפוך את המיליציה לכוח הנוצרי הלוחם היחידי, תוך ביטול נאמנותם של לוחמי "הכוחות" ליחידותיהם המקוריות.
מעבר לכך, ג'ומייל היה מעוניין להשתלט על חמשת הנמלים בהם החזיקו הנמרים בין הג'בייל לביירות, דרכם ייבאו תחמושת, גבו מיסים על ייבוא מוצרים אחרים וייצאו חשיש, שהיווה אחד ממקורות ההכנסה העיקריים של המיליציה של המפלגה הליברלית הלאומית.
לא הייתה זו הפעם הראשונה בה פעל בשיר ג'ומייל באלימות להחלשת מיליציה נוצרית מתחרה אחרת - בריגדת מרדה של משפחת פרנג'יה ספגה אבדות במתקפה ביולי 1978.
קרבות בין הנמרים לכוחות הלבנוניים על שליטה באזור הר הלבנון אירעו בתחילת 1980 באזור ג'בייל.
ב-4 ביולי, שלושה ימים טרם "יום הסכינים הארוכות", היו חילופי אש בין המיליציות באזור נפת המתן, ובהם איבדו את חייהם 16 אנשים.
תחת פיקודו של אלי חובייקה תקפו כ-1,200 לוחמי הכוחות הלבנוניים את עמדות הנמרים במזרח ביירות, בכפר ספרא שליד החוף ובחופים הסמוכים ראביה מארין וטברג'ה בהם היו לנמרים משרדים.
המתקפה תוכננה ל-04:00 בבוקר, אולם הוחלט לדחותה ל-10:00 כדי לוודא את היעדרותו של דני שמעון מביתו (כדי להימנע מתרחיש דומה לתקיפה באהדן על משפחת פרנג'ייה ב-1978, בה נרצחו טוני פרנג'יה וחלק ממשפחתו).
הלוחמים העלו באש את ביתו של מפקד הנמרים דני שמעון ולא פגעו במשפחתו.
בסיס הנמרים בעמשית שהחזיק מעמד תחת מצור הכוחות הלבנוניים לאורך מרבית היום, נכבש ונחרב בשעות הערב, המשרדים שעל החופים נכבשו גם הם.
אמצעי לחימה ישראליים רבים שהיו ברשות הנמרים, בהם טנקים נתפסו על ידי הכוחות.
לטענת אנשי הנמרים, לוחמי הכוחות הלבנונים, שחלקם היו מסוממים לקחו בשבי לוחמים מהנמרים והשליכו אותם מהקומות הגבוהות של בתי המלון שהיו על החוף.
גופות עם סימני התעללות נמצאו בבריכות בבתי המלון.
מספר הנפגעים היה כ-200 איש, כמחציתם אזרחים שנקלעו לקרבות באזורי החוף, מספר ההרוגים מקרב לוחמי הנמרים נע בין 40 ל-80, מספר ההרוגים מקרב "הכוחות" הוערך בכ-40. הנמרים הצליחו להמשיך להחזיק בעמדותיהם בזחלה ובעין רומאנה שבמזרח ביירות.
בשיר ג'ומייל הפך (עד מותו ב-1982) למנהיגם הבולט של הנוצרים.
לוחמי הנמרים השתלבו תחת הכוחות הלבנוניים ופסקו מלהיות תחת פיקוד משפחת שמעון.
דני שמעון, מפקד המיליציה, נס לצרפת לאחר קרבות שפרצו בין שאריות הנמרים לכוחות הלבנוניים ב-25 באוקטובר בעת ניסיונו להעביר את עמדות הנמרים בעין רומאנה לצבא לבנון.
בשיר ג'ומייל הגיע להסדר עם אביו של דני, כמיל שמעון, במסגרתו המשפחה תמשיך ליהנות מחלק מהמיסים מנמליהם הקודמים; בתמורה הכיר כמיל בשלטונו של ג'ומייל על המחנה הנוצרי.
המפלגה הליברלית הלאומית שרדה בזירה הפוליטית.
רבים מצביעים על כך שאמונתם של הנוצרים במיליציות שלהם פחתה לאחר הקרבות הפנימיים על שליטה ורווחים לא חוקיים.
יום העצמאות של ארצות הברית , המכונה גם "ה-4 ביולי" , הוא חג פדרלי המציין את אימוץ הכרזת העצמאות של ארצות הברית ב-4 ביולי 1776, שבמסגרתה הכריזו שלוש עשרה המושבות הראשונות על התנתקותן מממלכת בריטניה הגדולה.
החג נחשב לחג פדרלי, ולכן הוא יום שבתון וכל השירותים שאינם חיוניים נסגרים באותו היום.
החג מצוין על פי רוב באמצעות זיקוקים, מצעדים, ברביקיו, פיקניקים, משחקי בייסבול וכיוצא באלה.
בדרך כלל האירועים מקושרים להיסטוריה ולמורשת האמריקנית, אולם רבים מתייחסים ליום כחגיגת קיץ, בלי הממד הלאומי.
השבוע הראשון של יולי נחשב לאחד השבועות הכי עמוסים בנסיעות - משפחות רבות נוסעות לטייל.
במהלך המהפכה האמריקאית, ההפרדה הרשמית של שלוש עשרה המושבות מממלכת בריטניה הגדולה התרחשה למעשה ב-2 ביולי 1776, כאשר הקונגרס הקונטיננטלי השני אישר בהצבעה את ההחלטה על העצמאות שהועלתה ביוני אותה שנה על ידי ריצ'רד הנרי לי מווירג'יניה שהכריזה על ארצות הברית כעצמאית משלטון בריטניה הגדולה.
לאחר שהצביע בעד קבלת העצמאות, נתן הקונגרס את דעתו על הכרזת העצמאות, שהייתה הצהרה שהסבירה את החלטה זו, שהוכנה על ידי ועדה של חמישה אישים בראשותו של תומאס ג'פרסון.
הקונגרס ניהל דיון ושינה את הניסוח של ההצהרה ובסופו של דבר אישר אותה יומיים מאוחר יותר ב-4 ביולי.
למחרת היום כתב ג'ון אדמס לרעייתו, אביגייל אדמס:
נבואתו של אדמס התגשמה למעשה בתאריך מאוחר יותר ביומיים.
מלכתחילה חגגו האמריקאים את 4 ביולי כיום העצמאות שלהם, התאריך בו פורסמה הכרזת העצמאות ולא את 2 ביולי, התאריך בו התקבלה החלטת העצמאות בישיבה סגורה של הקונגרס.
בקרב ההיסטוריונים התנהל ויכוח על השאלה האם חברי הקונגרס חתמו על הכרזת העצמאות ב-4 ביולי, אף על פי שתומס ג'פרסון, ג'ון אדמס ובנג'מין פרנקלין, כתבו מאוחר יותר שהם אכן חתמו על ההכרזה באותו יום.
רוב החוקרים סבורים שההכרזה למעשה נחתמה חודש לאחר מכן, ב-2 באוגוסט 1776 ולא ב-4 ביולי כפי שמקובל לחשוב.
בצירוף מקרים, הן ג'ון אדמס והן תומאס ג'פרסון, החותמים היחידים על הכרזת העצמאות שמאוחר יותר שירתו כנשיאי ארצות הברית, מתו באותו יום, 4 ביולי 1826, שהיה יום העצמאות ה-50 של ארצות הברית.
אף על פי שלא נמנה עם חותמי ההכרזה, אך היה אחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית, מת ג'יימס מונרו, שגם הוא נבחר כנשיא ארצות הברית, ב-4 ביולי 1831 והיה הנשיא השלישי שמת בתאריך זה.
קלווין קולידג', נשיאה ה-30 של ארצות הברית, נולד ב-4 ביולי 1872 והוא היחידי מכל נשיאי ארצות הברית עד כה שנולד בתאריך זה.
ב-1777 נורו 13 מטחי כבוד, פעם אחת בבוקר של ה-4 ביולי ,ופעם אחת בערב בבריסטול, רוד איילנד.
פילדלפיה ציינה את יום העצמאות הראשון באופן שיראה מוכר לאמריקאים בני זמננו: ארוחת ערב רשמית של הקונגרס הקונטיננטלי, הרמת כוסית, מטחי כבוד, נאומים, תפילות, נגינת מוזיקה, מצעדים, תרגילי סדר וזיקוקים.
הספינות שעגנו בנמל קושטו בדגלים בצבעי אדום, לבן וכחול.
ב-1778, ציין ג'ורג' וושינגטון את ה-4 ביולי עם הקצבה כפולה של רום שניתנה לחייליו ועם ירי מטחי כבוד, שהתרחשו במפקדתו ב-רוס הול (Ross Hall) ליד ניו ברונסוויק (ניו ג'רזי).
מעבר לאוקיינוס האטלנטי, קיימו השגרירים ג'ון אדמס ובנג'מין פרנקלין ארוחת ערב עם חבריהם בפריז שבצרפת.
ב-1779 חל 4 ביולי ביום ראשון והחג צוין ביום שני, 5 ביולי.
ב-1781 הייתה המועצה המחוקקת של מסצ'וסטס לראשונה שהכירה ב-4 ביולי כחג לאומי.
ב-1783 קיימו חברי הכנסייה המוראבית בסיילם, קרוליינה הצפונית חגיגה ב-4 ביולי עם תוכנית מוזיקלית שלוקטה על ידי ז'ואן פרידריך פטר.
יצירה זו זכתה לשם "מזמורי השמחה" .
הייתה זו החגיגה המתועדת הראשונה והיא נערכת שם עד היום באותה מתכונת.
ב-1870 קבע הקונגרס של ארצות הברית ש-4 ביולי יהיה יום חג לאומי, אך שעובדי הממשלה לא יקבלו תשלום על היעדרותם מהעבודה באותו יום.
ב-1938 שינה הקונגרס את החוק וקבע כי 4 ביולי יהיה יום חופש בתשלום.
יום העצמאות הוא חג לאומי המצוין באווירה פטריוטית.
בדומה לאירועי קיץ אחרים, חגיגות יום העצמאות מתקיימות לרוב במקומות פתוחים.
זהו חג פדרלי, כך שכל המוסדות הפדרליים שפעילותם לא חיונית, כמו שירות הדואר ובתי המשפט הפדרליים, סוגרים את שעריהם באותו יום.
פוליטיקאים רבים מנצלים את ההזדמנות להופיע ביום זה בפומבי כדי להלל את המורשת, החוקים, ההיסטוריה, החברה והעם האמריקאיים.
משפחות חוגגות לרוב את החג באירוח קרובים וידידים או בעריכת פיקניק או ברביקיו.
רבים מנצלים את יום החופש ובשנים מסוימות את סוף השבוע הארוך הצמוד לחג, כדי להתאסף עם קרובי משפחה וחברים.
הבתים מקושטים בצבעי דגל ארצות הברית, אדום, לבן וכחול.
מצעדים נערכים בדרך כלל בשעות הבוקר, לפני שהמשפחות מתאספות, בעוד שתצוגות הזיקוקים מתקיימות בערב לאחר רדת החשיכה במקומות ציבוריים כמו פארקים, ירידים או כיכרות הערים.
בעבר היה הלילה שלפני 4 ביולי מוקד החגיגות שצוין בהתכנסויות רועשות שכללו לעיתים קרובות מדורות.
בניו אינגלנד, התקיימו בערים שונות תחרויות בניית פירמידות עשויות מחביות.
אלה הודלקו עם רדת הלילה כדי לציין את כניסת החג.
הפירמידות הגבוהות ביותר היו בסיילם (על גבעת גאלווס, האתר המפורסם בו הוצאו להורג 13 נשים ו-6 גברים ב-1692 בעוון כישוף במהלך ציד המכשפות בסיילם), שם מסורת המדורות המשיכה והפירמידות היו בנויות מ-40 חביות והיו אלו המדורות הגדולות ביותר.
המנהג פרח במאות ה-19 וה-20 והוא עדיין נהוג בכמה ערים בניו אינגלנד.
תצוגות הזיקוקים של יום העצמאות מלוות לרוב בנגינת שירים כמו המנון ארצות הברית, "אלוהים ברך את אמריקה" , "אמריקה היפה" , "אמריקה" , "ארץ זו היא ארצך" , "הכוכבים והפסים לעד" ובנוסף, יאנקי דודל במדינות הצפוניות ודיקסי במדינות הדרום.
חלק ממילות השירים מאזכרות דמויות ממלחמת העצמאות של ארצות הברית וממלחמת 1812.
תצוגות זיקוקים נערכות במדינות רבות וזיקוקים רבים נמכרים לשימוש אישי או כחלופה לתצוגות ציבוריות.
שיקולי בטיחות גרמו לכמה מדינות לאסור את תצוגות הזיקוקים או להגביל את היקפם או את אופיים.
בנוסף, תנאי מזג האוויר היבשים במקומות מסוימים עשויים להכתיב את ההחלטה אם להתיר או לאסור את השימוש בזיקוקים.
במקרים כאלה עשוי לחול איסור על הציבור לרכוש זיקוקים או להפעיל אותם, אך תצוגות מקצועיות כן מתקיימות תוך נקיטת אמצעי זהירות.
ירי של חמישים פגזי תותחים לכבוד כל מדינות ארצות הברית, הקרוי "ההצדעה לאיחוד" (salute to the union) מתבצע בצהרי היום על ידי כל בסיס צבאי המסוגל לכך.
ב-2009 התקיימה בעיר ניו יורק תצוגת הזיקוקים הגדולה ביותר בארצות הברית ובה נעשה שימוש ביותר מ-22 טונות של חומרי נפץ.
החגיגות בניו יורק נערכות בדרך כלל על גדות האיסט ריבר.
תצוגות מרכזיות נוספות נערכות בשיקגו על גדות ימת מישיגן, בסן דייגו על גדות מפרץ מישון, בבוסטון על גדות נהר צ'ארלס, בסנט לואיס על גדות נהר המיסיסיפי, בסן פרנסיסקו על גדות מפרץ סן פרנסיסקו ובמול שבוושינגטון הבירה.
במהלך פסטיבל החירות הבינלאומי השנתי של וינדזור ודטרויט, מתקיימת בדטרויט אחת מתצוגות הזיקוקים הגדולות בעולם על גדות נהר דטרויט לרגל יום העצמאות בשיתוף עם יום קנדה שנחגג בוינדזור, אונטריו השכנה.
השבוע הראשון של חודש יולי הוא אחד העמוסים בנתיבי התחבורה בארצות הברית במהלך השנה, שכן אנשים רבים לוקחים לעצמם סוף שבוע מורחב ויוצאים לנופש ולטיולים.
מאז 1785 נערך מצעד יום העצמאות בבריסטול שברוד איילנד וזהו המצעד הוותיק ביותר בארצות הברית שנערך ברציפות.
מאז 1868 מתקיימות בעיר סיוארד שבנברסקה חגיגות בכיכר העיר.
ב-1979 הוענק לעיר התואר "עיר הארבעה ביולי הרשמית של ארצות הברית" על פי החלטה של הקונגרס.
סיוארד גם הוכתרה על ידי מושל המדינה, ג'יימס אקסון בתואר "עיר הארבעה ביולי הרשמית של נברסקה".
סיוארד היא עיירה המונה 6,000 תושבים אך ביום העצמאות מצטרפים אליהם יותר מ-40,000 איש.
מאז 1912 מקיימת "אגודת רבילד" (Rebild Society), אגודת ידידות אמריקאית-דנית, בעיר רבילד שבדנמרק, חגיגות הנמשכות על פני כל סופי השבוע של חודש יולי ומהוות הזדמנות לחופשת מולדת עבור אמריקאים ממוצא דני.
ברואנדה, נחגג 4 ביולי כחג רשמי הידוע בשם "יום השחרור", לציון תום רצח העם ברואנדה ב-1994 שבו לקחה גם ארצות הברית חלק.
יום הסקייטבורד (באנגלית Go Skateboarding Day) הוא יום חג מוכר באופן לא רשמי של גולשי הסקייטבורד ברחבי העולם.
יום הסקייטבורד נחגג מדי שנה בתאריך ה-21 ביוני.
ה-21 ביוני נבחר בהיותו "היום הארוך בשנה" והיום הראשון הרשמי של תחילת הקיץ בחצי הכדור הצפוני.
את הרעיון ליום הסקייטבורד הגתה ההתאחדות הבינלאומית של חברות הסקייטבורד, .
זהו ארגון ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1994 בארצות הברית על ידי חברות יצרני סקייטבורד, מוכרים של ציוד סקייטבורד, סקייטפארקים, מתכנני סקייטפארקים ומארגני תחרויות בתחום.
מטרת הארגון לייצג את תעשיית הסקייטבורד, לקדם את גלישת הסקייטבורד, להגדיל את מספר הגולשים והלימוד של הסקייטבורדינג.
הארגון פועל להכרה בזכות לגלוש בסקייטבורד וליצירה של מקומות מתאימים לגלישה (בארצות הברית).
היוזמה ליום הסקייטבורד הייתה לעודד צעירים לפעילות ספורט בכלל וסקייטבורדינג בפרט ולעודד גולשי סקייטבורד ברחבי העולם לצאת לגלוש, להשתתף בתחרויות ולקדם באופן כללי את השימוש בסקייטבורד.
באנגלית Go Skateboarding בא כהתרסה לתמרור ולציווי No Skateboarding: גלוש בסקייטבורד בניגוד לציווי לא סקייטבורד.
יום הסקייטבורד צוין לראשונה בשנת 2004 ומאז משמש הזדמנות לחגיגה ועריכת אירועים בתחום הסקייטבורד.
יום הסקייטבורד מתקיים גם בישראל ביוזמות של חברות וחנויות סקייטבורד ובהשתתפות גולשים רבים.
יום העבודה הוא חג חילוני פדרלי בארצות הברית ובקנדה.
החג נחוג מדי שנה ביום שני הראשון של חודש ספטמבר.
מקורו של החג במאבק של תנועת העבודה בקנדה בשנות ה-70 של המאה ה-19 במטרה להנהיג יום עבודה בן 8 שעות.
תוצאותיו של מאבק זה בחקיקת חוק איגודי המסחר (Trade Union Act) משנת 1872. הצלחת המאבק ותמיכת הפועלים בתנועת המאבק באה לידי ביטוי בהפגנות ועצרות שנערכו מדי שנה.
בשנת 1882 נכח באחת העצרות השנתיות שנערכה בעיר טורונטו מנהיג הפועלים האמריקאי .
בשובו לניו יורק ארגן מקגוויר מצעד דומה ב-5 בספטמבר באותה שנה.
בשנת 1894, במהלך הפגנת עובדים (שלימים כונתה שביתת פולמן) נהרגו מספר עובדים בעקבות ירי של חיילי צבא ארצות הברית ושירות המרשלים של ארצות הברית לעבר הפועלים השובתים.
על מנת להרגיע את הרוחות, הורה נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד על חקיקה ההופכת את יום העבודה לחג לאומי.
חוק זה עבר במהירות בקונגרס ארצות הברית, בהליך מזורז והתקבל פה אחד על ידי חברי שני בתי הקונגרס.
החוק נחתם על ידי הנשיא וקיבל תוקף שישה ימים לאחר אירועי השביתה.
כל חמישים מדינות ארצות הברית הפכו את יום העבודה לחג מדינתי.
בראשיתו שימש החג לצורך תהלוכות פועלים שנועדו להראות את כוחם של איגודי הפועלים.
לימים הפך החג לחג חילוני המסמל את תום הקיץ, ונחוג בעיקר במפגשי חברים בהם צולים בשר (ברביקיו) או בפיקניקים משפחתיים.
מסורתית, נהוג שלא ללבוש בגדים בצבע לבן לאחר יום העבודה עד הקיץ הבא, אך יש המטילים ספק במסורת זו.
יום הסטודנטים הבין-לאומי הוא מועד בין-לאומי המצוין בקהילות סטודנטים ברחבי העולם, ב-17 בנובמבר.
במוסדות אקדמיים שונים בעולם יום הסטודנטים הבינלאומי נחגג באופן החסר מאפיינים לאומיים ומדגיש את המימד הרב-תרבותי של קהילת הסטודנטים הבינלאומית במוסד.
במקורו, יום הסטודנטים הבינלאומי נקבע לזכר השתלטות השלטון הנאצי על אוניברסיטת קארל, בפראג שבצ'כוסלובקיה בשנת 1939, לאחר שפרצו במקום הפגנות לאחר הריגת הסטודנט יאן אופלטל והעובד ואצלב סדלצ'ק, וכן נגד כיבוש צ'כוסלובקיה.
הפגנות הסטודנטים בפראג החלו ב-28 באוקטובר 1939, על ידי תלמידים בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת קארל, לציון יום עצמאותה של הרפובליקה הצ'כוסלובקית.
הפגנות אלה דוכאו על ידי המשטר ובמהלכן נורה הסטודנט יאן אופלטל.
ב-11 בנובמבר 1939 נפטר יאן אופלטל מפצעיו.
ב-15 בנובמבר יצא ארונו בתהלוכה מפראג אל מקום הולדתו במורביה.
בתהלוכה צעדו אלפי סטודנטים אשר הפכו את האירוע למצעד מחאה נגד השלטון הנאצי.
בתגובה תפסו השלטונות תשעה מנהיגי סטודנטים ומרצים ואלה הוצאו להורג, למעלה מ-1,200 תלמידים ומרצים נשלחו למחנה ריכוז זקסנהאוזן, וכל האוניברסיטאות והמכללות בצ'כיה נסגרו בהוראת השלטון.
יום הסטודנטים הבינלאומי צוין לראשונה בשנת 1941 על ידי מועצת הסטודנטים הבינלאומית (בה היו חברים סטודנטים פליטים רבים) וזאת בהסכמת בנות הברית.
גם אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית החליטה לציין את היום.
התאחדות הסטודנטים הבינלאומית (The International Union of Students) המשיכה מסורת זו והיא פועלת יחד עם התאחדות הסטודנטים האירופית (European Students' Union) להביא להכרה ביום הסטודנטים הבינלאומי כמועד בינלאומי רשמי של האומות המאוחדות.
יום הסוכרת הבין-לאומי הוא יום המצוין ברחבי העולם מדי שנה ב-14 בנובמבר להעלאת המודעות למחלת הסוכרת.
יום הסוכרת הבין-לאומי הראשון התקיים ב-14 בנובמבר 1991. הוא נקבע על ידי האגודה הבין-לאומית לסוכרת וארגון הבריאות העולמי בעקבות העלייה באבחון סוכרת ברחבי העולם.
התאריך נקבע על פי יום הולדתו של פרדריק בנטינג, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1923) לאחר גילוי האינסולין ב-1922 (יחד עם צ'ארלס בסט).
קמפיין המודעות הבין-לאומי לסוכרת נערך מדי שנה סביב נושא אחר המעסיק את הקהילה, כפי שנבחר על ידי האגודה הבין-לאומית לסוכרת.
נושאים בהם עסקו ימי הסוכרת לאורך השנים היו לדוגמה סוכרת וזכויות אדם, סוכרת וסגנון חיים, סוכרת והשמנת יתר חולנית, סוכרת בקרב ילדים ובני נוער, ועוד.
בשנים 2009-2013 הנושא המרכזי שנבחר הוא חינוך ומניעת סוכרת.
ביום הסוכרת הבין-לאומי נערכים ברחבי העולם אירועים שונים הנוגעים לנושא השנתי, הרצאות, מפגשים, תוכניות רדיו וטלוויזיה, תערוכות, מסיבות עיתונאים, אירועי ספורט ועוד, במטרה להעלות את המודעות לנושא.
האירועים נערכים על ידי כ-200 ארגונים העוסקים בסוכרת בכ-160 מדינות ברחבי העולם, בנוסף לפעילויות שעורכים ארגונים נוספים, אנשי מקצוע, אנשים חולי סוכרת ובני משפחותיהם.
לוגו יום הסוכרת הבין-לאומי נקבע ב-2007 כסמל של מעגל כחול, המהווה את סמל הסוכרת בעולם.
הלוגו נקבע לאחר החלטת האומות המאוחדות על קביעת יום הסוכרת הבין-לאומי כאחד מהמועדים הבין-לאומיים שלהן.
מעגל הוא סמל לחיים ובריאות בתרבויות רבות בעולם; כחול הוא צבע דגל האומות המאוחדות וכן צבע השמיים המאחד את כל אומות העולם.
הלוגו נועד לסמל את התאחדות כלל קהילות הסוכרת ברחבי העולם לפעולה משותפת לשליטה במחלה ולמניעתה.
הארגון הבינלאומי של יום העירוניות העולמי, הידוע גם בשם "יום תכנון הערים העולמי", נוסד בשנת 1949 על ידי פרופ' קרלוס מריה דלה פאולרה מאוניברסיטת בואנוס איירס, בוגר המכון לאורבניות בפריז, כדי לקדם את העניין הציבורי והמקצועי בתכנון עירוני.
יום זה נחגג ביותר מ-30 מדינות בארבע יבשות בכל שנה בתאריך 8 בנובמבר.
זהו יום לקידום והכרה בתפקיד התכנון העירוני ביצירת קהילות שנעים לחיות בהן.
יום האורבניזם העולמי מספק הזדמנות לנקודת מבט גלובלית על התכנון העירוני.
אירוע זה מאפשר לעורר את מודעותם של האזרחים והרשויות הציבוריות להשפעה על הסביבה כתוצאה מפיתוח של ערים ואזורים.
יום העגונה הוא יום הזדהות עם נשים עגונות שיזמה הקואליציה הבינלאומית למען זכויות העגונה (ICAR,"עיקר") ומצוין ביום תענית אסתר.
מטרת יום העגונה להגביר את המודעות למצוקותיה של העגונה, ולהגיע לפתרונות על פי ההלכה.
"יום העגונה" הוא יוזמה של ארגוני הנשים אך אינו מעוגן או מוכר על פי החוק בישראל.
קואליציה ICAR נוסדה ב-1992 וחברים בה ארגונים כמו מבוי סתום, יד לאישה, התנועה המסורתית, נאמני תורה ועבודה, קולך, מרכז צדק לנשים ועוד.
היום מצוין בישראל ובקהילות יהודיות ברחבי העולם, לרוב לפני תענית אסתר עצמה.
הבחירה בתענית אסתר, נובעת מכך שאסתר המלכה כמו העגונות, מצאה עצמה כלואה בתוך קשר נישואים בלתי רצוי והייתה זקוקה להתגייסות משותפת של בני עמה לצורך הצלתה.
לקראת יום העגונה בשנת 2007 פרסמה יעל לוין תפילת "מִי שֶׁבֵּרַךְ לְהַתָּרַת עֲגוּנוֹת וּמְסֹרְבוֹת גֵּט" שחיברה, ולדבריה היא נאמרת בקהילות רבות בישראל ומחוצה לה בשבת שלפני התענית.
ב-2010 הגישה חברת הכנסת אורית זוארץ (קדימה) הצעת חוק שנוסחה על ידי קואליציית ICAR, לציון יום העגונה, בין היתר בבתי ספר, תנועות נוער ומחנות צה"ל, ובקיום דיון מיוחד בכנסת.
ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה להתנגד להצעה והיא לא התקבלה.
יום העצמאות בבוסניה והרצגובינה מצוין בחלק ממדינה זו מדי שנה ב-1 במרץ, לציון הכרזת עצמאותה מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בשנת 1992.
תושבי הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה נקראו להצביע בשאלת עצמאותה במסגרת משאל עם שנערך מ-29 בפברואר ועד 1 במרץ 1992. תמיכה גורפת בעצמאות ניתנה בקרב התושבים ממוצא בוסני-מוסלמי ובוסני-קרואטי.
לעומתם התושבים ממוצא בוסני-סרבי החרימו את משאל העם או שנמנע מהם מלהשתתף בו על ידי השלטונות הסרביים המקומיים.
שיעור ההשתתפות במשאל העם מקרב כלל תושבי הרפובליקה הגיע ל-63.6 אחוזים, ומקרב המשתתפים תמכו בעצמאות 99.7 אחוזים.
תוצאות משאל העם אושרו ב-6 במרץ 1992 על ידי הפרלמנט של בוסניה והרצגובינה.
ב-7 באפריל באותה שנה הכיר האיחוד האירופי בבוסניה והרצגובינה כמדינה.
ב-28 בפברואר 1995 החליט הפרלמנט של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה (אחת משתי הישויות המדיניות המרכיבות את המדינה) כי 1 במרץ יצוין מדי שנה כיום העצמאות של המדינה ויהיה חג לאומי, ויום זה צוין לראשונה למחרת ההחלטה.
ברפובליקה סרפסקה, הישות המדינית השנייה בבוסניה, אין מציינים את יום העצמאות ב-1 במרץ.
במקום זאת מצוין שם יום העצמאות ב-9 בינואר.
מילורד דודיק, נשיא רפובליקה ספרסקה, אמר כי יום זה "הוא יום חג של העם הבוסני ואנו איננו חולקים על כך, אך זהו איננו יום חג הנחגג ברפובליקה סרפסקה".
יום הסטטיסטיקה העולמי נקבע בהחלטת עצרת האו"ם בשנת 2010 וביוזמת יחידת הסטטיסטיקה של האו"ם כיום המצוין אחת לחמש שנים ב-20 באוקטובר.
מטרותיו של יום זה הן: להעלות את המודעות הציבורית לחשיבות הסטטיסטיקה הרשמית ככלי לקבלת החלטות המבוססות על מידע עדכני ומהימן, לשפוך אור על ההישגים הרבים של המערכות הסטטיסטיות הלאומיות והבינלאומיות, לחזק את המודעות לסטטיסטיקה הרשמית של המדינות ולהגביר את אמון הציבור בה.
מטרות אלה עולות בקנה אחד עם המגמה במגזר הציבורי ובמגזר הפרטי, לקבל החלטות על סמך מידע, החל בנושאים הקשורים לחיי הפרט, דרך החלטות עסקיות וכלה בהחלטות מדיניות.
יום הסטטיסטיקה העולמי הראשון צוין לראשונה ב-20 באוקטובר 2010, ובפעם השנייה ב-20 באוקטובר 2015, במגוון אירועים בקהילה הסטטיסטית במדינות החברות באו"ם.
יום העצמאות של לבנון הוא חג לאומי לבנוני הנחגג ב-22 בנובמבר לזכר סיום המנדט הצרפתי על לבנון ב-1943 אחרי 23 שנים של שלטון קולוניאלי.
היום עצמו מסמל את שחרורם של הנשיא, ראש הממשלה ומספר שרי קבינט אשר היו כלואים בעיירה ראשיא על ידי המנדט הצרפתי.
השחרור של בעלי תפקידים אלה הגיע לאחר הקמת ממשלת התנגדות, הפגנות ענק ברחובות וכן לחץ בינלאומי.
כאשר משטר וישי נכנס לתוקף בצרפת ב-1940, הגנרל אנרי פרנאן דנץ מונה להיות הנציב של לבנון.
נקודת המפנה הזאת גרמה להתפטרותו של נשיא לבנון דאז, אמיל אדה ב-4 באפריל 1941. לאחר חמישה ימים מינה אדה את אלפרד נקאש לנשיא לתקופה שנמשכה שלושה חודשים בלבד.
נשיאותו של נקאש נגדעה באיבה עם כניעת כוחות וישי שהוצבו בלבנון וסוריה לידי כוחות צרפת החופשית ובריטניה.
ב-14 ביולי 1941 נחתם הסכם שביתת נשק בעכו שסיים את הקרבות בין שני הצדדים.
הסכם שביתת הנשק גם אפשר את ביקורו של שארל דה גול, ובכך סיים את שלטון וישי בלבנון.
במהלך הביקור של דה גול, המנהיגים של לבנון באותה תקופה ניצלו את ההזדמנות לדון עמו בענייני עצמאות וריבונות.
בפגישה עמו ביקשו המנהיגים מדה גול לסיים את המנדט הצרפתי בלבנון ולהכיר בעצמאות לבנון ללא תנאים.
לאחר לחץ לאומי ובינלאומי הגנרל ז'ורז' קאטרו, גנרל שהיה כפוף ישירות לדה גול, הכריז בשם הממשלה שלו על עצמאותה של לבנון ב-26 בנובמבר 1941. מדינות כמו ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, ברית המועצות, מדינות ערב ומספר מדינות באסיה הכירו בעצמאות זאת, חלקם אפילו החליפו שגרירים עם ביירות.
על אף ההכרזה הזאת, הצרפתים לא חדלו מלהפעיל את סמכותם בשטח לבנון.
ב-8 בנובמבר 1943, לאחר בחירתו לנשיאות של בשארה אל ח'ורי ומינוי ראש הממשלה ריאד א-סולח, בוצע השינוי החשוב בחוקה הלבנונית.
השינוי המיוחל הסיר את הסעיפים אשר התייחסו למנדט הצרפתי וכמו כן ערכו את הסמכויות של הנציב העליון, ובכך באופן חד-צדדי סיימו את המנדט.
הצרפתים הגיבו בכך שהם אסרו את הנשיא, ראש הממשלה ושרי קבינט אחרים והגלו אותם למבצר עתיק בראשיא.
אירוע זה איחד את הדעה ברחוב המוסלמי והנוצרי בלבנון ביחס למנדט הצרפתי וגרם להפגנות ענק ברחובות.
לאחר כליאת השרים הלבנונים, חברי הפרלמנט הלבנונים והסמיכו את שני השרים שלא נאסרו, מג'יד ארסלאן, שר ההגנה באותה תקופה, וחביב אבו ח'אלה להמשיך לנהל את הממשלה הלבנונית.
שני השרים עברו לבשאמון ובכך הממשלה שלהם זכתה לכינוי ממשלת בשאמון.
הממשלה זכתה לאירוח והגנה בביתו של חוסיין אל-חלבי, מנהיג מוכר בבשאמון ומנהיג משפחת חלבי.
מקום אירוח זה היה ממוקם באופן אסטרטגי כדי לאפשר הגנה אופטימלית לשרים.
הממשלה החדשה בבשאמון סירבה לנהל משא ומתן עם גנרל קאטרו או עם כל נציג אחר של המנדט.
הסיבה לסירוב זה הייתה הטענה של ממשלת בשאמון כי כל משא ומתן צריך להתנהל אל מול הממשלה הכלואה על ידי המנדט.
ממשלה זאת גם ייצרה כוח התנגדות צבאי בשם "המשמר הלאומי", אשר המפקד שלה היה ארסלן.
הקבוצה הצבאית הזאת לחמה במלחמת העצמאות של לבנון.
בשלב מאוחר יותר "המשמר הלאומי" היווה את הבסיס לצבא לבנון אשר הוקם ב-1946 תחת הנהגתו של ארסלן והגנרל פואד שהאב.
לבסוף, ממשלת צרפת נכנעה ללחץ של העם הלבנוני וכן של מספר מדינות.
בבוקר 22 בנובמבר 1943 היא שחררה את השרים אשר היו כלואים בראשיא.
מאז תאריך זה מסמל את יום העצמאות הלבנוני.
יום הנראות הטרנסג'נדרית הבין-לאומי הוא חג המתרחש כל שנה ב-31 במרץ, ואשר מוקדש לאנשים טרנסג'נדרים ולהעלאת מודעות לאפליה ואלימות כלפי אנשים טרנסג'נדרים ברחבי העולם.
החג נוסד על ידי הפעילה הטרנסג'נדרית רייצ'ל קרנדל במישיגן בשנת 2009 כתגובה להיעדר ימי ציון בקהילה הגאה לנושאים טרנסג'נדרים, בהביעה התסכול שהיום היחיד הקיים הוא יום הזיכרון הטרנסג'נדרי אשר מתאבל על אובדנם של אנשים טרנסג'נדרים בגין פשעי שנאה, אך שאינו מכיר או מכבד את חברי הקהילה הטרנסג'נדרים בעודם חיים.
היום הבינלאומי לנראות טרנסג'נדרית הראשון נערך ב-31 במרץ 2009.
החג נחגג באירועים של קהילות טרנס ולהט"ב ברחבי העולם כולל ארצות הברית, קנדה, אנגליה, אירלנד, סקוטלנד, שוודיה, גרמניה וישראל.
ובנוסף, מתקיימים אירועים וירטואליים רבים במדיה חברתית ובאתרי אינטרנט, לרבות פייסבוק, טוויטר, טאמבלר ואינסטגרם.
המשתתפים פרסמו סלפיז, סיפורים אישיים, נתונים סטטיסטיים לגבי סוגיות טרנסיות, ותכנים אחרים שמטרתם להעלות מודעות ולהגביר נראות.
יום הספר הבין-לאומי מצוין מדי שנה ב-23 באפריל בחסות אונסק"ו כדי לעודד קריאה, הוצאה לאור ושמירה על זכויות יוצרים.
בכל שנה בוחר ארגון אונסק"ו בשיתוף נציגי תעשיית הספרים את "בירת הספר העולמית".
בשנת 2017 הוכרזה העיר קונאקרי בגינאה כבירת הספר העולמית בשל מיזם קידום הקריאה בקרב ילדים ובני נוער מאוכלוסיות מוחלשות.
"בירת הספר" לשנת 2021 היא טביליסי, בירת גאורגיה.
"בירת הספר" לשנת 2022 היא גוודלחרה במקסיקו.
"בירת הספר" לשנת 2023 היא אקרה בירת גאנה בשל התמקדותה בצעירים ובפוטנציאל שלהם לתרום לתרבות ולעושר של גאנה באמצעות תוכניות המשתמשות בכוחם של הספרים לפיתוח הדור הבא.
ב-1923 ביקשו מוציאים לאור בקטלוניה שבספרד להנציח את זכרו של מיגל דה סרוואנטס, תחילה על ידי ציון יום הולדתו ב-7 באוקטובר, ולאחר מכן בציון יום מותו ב-23 באפריל.
ב-1995 החליט ארגון אונסק"ו לציין את "יום הספר וזכויות היוצרים הבין-לאומי" ב-23 באפריל, שהוא תאריך פטירתם של סרוואנטס ושייקספיר (ב-1616).
בפועל סרוואנטס נפטר עשרה ימים לפני שייקספיר, בספרד נהג הלוח הגרגוריאני ובאנגליה – הלוח היוליאני.
בספרד נהוג לקרוא את דון קישוט במעין "מרתון קריאה" הנמשך יומיים.
כמו כן, ביום זה מוענק פרס מיגל דה סרוואנטס בעיר אלקלה דה אנארס.
בבריטניה ובאירלנד נהוג לציין את "יום הספר הבין-לאומי" ביום חמישי הראשון בחודש מרץ, שכן לעיתים התאריך 23 באפריל נופל בחג הפסחא.
יום העצמאות של פינלנד (פינית: itsenäisyyspäivä; שוודית: självständighetsdagen; רוסית: день независимости) הוא חג לאומי פיני אשר מתקיים ב-6 בדצמבר מדי שנה, ובו נחגגת הכרזת העצמאות של פינלנד מרוסיה בשנת 1917.
ההכרזה על עצמאות פינלנד נעשתה בעקבות וזמן קצר לאחר המהפכה ברוסיה, אשר נבעה מהקשיים מהם סבלה רוסיה במלחמת העולם הראשונה.
ערעור הסדר הציבורי במסגרת המהפכה נתן הזדמנות למפלגות הפוליטיות בפינלנד להכריז על עצמאות פינלנד מהשלטון הרוסי.
ב-4 בדצמבר 1917, הסנאט של פינלנד, בראשות פר אווינד סוינהופווד, הכריז רשמית על עצמאותה של פינלנד, הכרזה אשר אומצה באופן רשמי על ידי הפרלמנט הפיני יומיים לאחר מכן.
יום העצמאות של פינלנד צוין לראשונה בשנת 1917. עם זאת, במהלך שש השנים הראשונות של העצמאות הפינית, חגיגות יום העצמאות בחלקים מסוימים של פינלנד נחשבו לפחותות במעלה בהשוואה לחגיגות 16 במאי, יום ניצחונם של הלבנים במלחמת האזרחים הפינית ב-1918, ול-15 בנובמבר, היום בו הפרלמנט הפיני נוסד ב-1917.
במהלך העשורים הראשונים של עצמאות פינלנד, יום העצמאות צוין באירוע ממלכתי חגיגי, בשילוב עם נאומים פטריוטיים ומחוות שונות מטעם הכנסייה.
עם זאת, משנת 1970 ואילך, חגיגות יום העצמאות החלו ללבוש צורה מגוונת יותר ברחבי המדינה, בשעה שחנויות שונות החלו לקשט את חלונות הראווה בצבעי הכחול לבן של הדגל הפיני, ומאפיות החלו לייצר עוגות עם קרם בצבעי כחול-לבן.
כיום, כוכבי רוק ובדרנים לוקחים חלק פעמים רבות באירועים לרגל יום העצמאות, שלובשים גוון עממי ובידורי יותר.
לפי המסורת, משפחות פיניות רבות נוהגות להדליק שני נרות בחלון בביתם בערב יום העצמאות.
מנהג זה החל בשנת 1920; אבל עוד בטרם לכן, מנהג הדלקת הנרות התקיים ביום הולדתו של המשורר לודוויג רונברג, כאמצעי של מחאה לא-אלימה כנגד שלטון הדיכוי הרוסי בפינלנד.
לפי אגדה פופולרית, שני הנרות שימשו כסימן לגברים פינים צעירים, שהיו בדרכם לשוודיה ולגרמניה על מנת להצטרף לפלוגות הייגר, תנועת ההתנגדות לכיבוש הרוסי בפינלנד, על מנת לאותת שהבית מוכן להציע להם מחסה, ולהסתירם מפני החיילים הרוסים.
חגיגות יום העצמאות הרשמיות בדרך כלל מתחילות עם הנפתו של דגל פינלנד על Tähtitorninmäki ("מצפה היל") בהלסינקי.
במקביל, מיסה חגיגית מתקיימת בקתדרלת הלסינקי, ונציגי ממשלה מקיימים ביקורים רשמיים באנדרטאות המלחמה של מלחמת העולם השנייה.
YLE, רשות השידור הפינית הלאומית, מקרינה את הגרסה הקולנועית של Tuntematon sotilas ("חיילים אלמונים"), אשר מבוסס על רומן אייקוני מטעם הסופר ואינו לינה.
במרבית השנים, הסרט המקורי משנת 1955 הוקרן (עשרות פעמים), וכך גם בכל שנה מאז שנת 2000; אבל הגרסה המחודשת משנת 1985 הוקרנה אף היא פעם אחת, בשנת 1997.
תהלוכת לפידים מסורתית שנערכת על ידי סטודנטים מתקיימת מדי שנה מאז 1951. התהלוכה מתקיימת במספר ערים ועיירות עם אוניברסיטאות, וזרי פרחים מונחים על קברי חללי המלחמה.
בשעות הערב מתקיים אירוע קבלת פנים נשיאותי, במסגרתו מוזמנים כ-2,000 מוזמנים לארמון הנשיאות.
אירוע זה, המכונה באופן לא רשמי גם Linnanjuhlat ("כדור הטירה"), מועבר בשידור חי בטלוויזיה וזוכה באופן מסורתי לרייטינג גבוה.
האירוע הראשון מסוגו התקיים ב-1919, ומאז נערך במרבית השנים שחלפו מאז.
הטקס נוטה למשוך את תשומת לבם של מפגינים למטרות שונות, העושים בו שימוש למטרות פרסום, ופעמים רבות מקיימים הפגנות על רקע האירוע הרשמי.
הנדבן הפיני ויקו הרסטי זכור כמארגן ההפגנות הפופולריות מבין אלו, לטובת מתן מזון חינם לעניים ולמקופחים.
מאז פטירתו של ויקו בשנת 2005, המסורת ממשיכה להתקיים על ידי בנו, הייקי הרסטי.
הקטע הפופולרי ביותר בשידור האירוע הוא מועד הכניסה של האורחים.
האורחים מתחלקים לשתי קבוצות: הקבוצה הראשונה כוללת את המוזמנים הקבועים מדי שנה, ביניהם מעוטרי צלב מנרהיים (שבאופן מסורתי הראשונים להיכנס לאירוע), חברי ממשלה, חברי הפרלמנט של פינלנד, ארכיבישופים, שופטים, קצינים בכירים בצבא ובמשטרה, דיפלומטים ומכובדים נוספים.
הקבוצה השנייה כוללת אורחים נבחרים מטעם הנשיא: בדרך כלל בדרנים, פעילים בולטים למטרות ציבוריות, ספורטאים ואנשים שעלו לכותרות במהלך השנה שחלפה.
אחרוני האורחים שנכנסים לאירוע הם תמיד נשיאי פינלנד לשעבר שעודם בחיים.
לרגל חגיגות יום השנה ה-90 לעצמאות פינלנד, בשנת 2007, הוטבע מטבע זיכרון מיוחד, בערך של 5 אירו.
בצדו האחד של המטבע מוצג פטרוגליף אסתטי, בעוד שבצדו השני מוצגת סירה בעלת תשעה משוטים עם חותרים, המסמלת את שיתוף הפעולה כתכונה פינית מסורתית.
בסגנון העיצוב של המטבע נכללים גם מאפיינים של קנטלה, כלי המיתר המסורתי של פינלנד.
חגיגות 100 השנה לעצמאות פינלנד, שצוינו בשנת 2017, התפרסו למעשה לאורך כל השנה, כאשר סלוגן החגיגות היה "ביחד".
לאורך השנה התקיימו מספר רב של אירועים בכל רחבי פינלנד לציון המועד העגול, לרבות אירועי מוזיקה וריקודים, פתיחת שמורות טבע לציבור הרחב, ארגון סיורים מיוחדים ברחבי המדינה, אירועי החלקה על הקרח, ועוד.
יום העצמאות של אפגניסטן הוא חג לאומי אפגני המצוין מדי שנה ב-19 באוגוסט, במועד החתימה על האמנה האנגלו-אפגנית של 1919. האמנה שמה קץ להתערבות הבריטית בניהול מדיניות החוץ האפגנית, וסללה את הדרך לעצמאות אפגניסטן.
השליטה הבריטית בשטחי אפגניסטן החלה בעקבות המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה (1878–1880), אשר פרצה על רקע סירובו של השליט האפגני, שיר עלי ח'אן, להתיר את הגעתה של משלחת בריטית לקאבול.
בתקופה שלאחר מכן, הבריטים והרוסים ייסדו וקיבעו לראשונה את הגבולות המודרניים של אפגניסטן כאשר הבריטים שמרו על שליטה אפקטיבית במדיניות החוץ של אפגניסטן במהלך אותה התקופה.
האמנה האנגלו-אפגאנית (מכונה גם "הסכם רוואלפינדי", על שם המקום בו נחתמה), הייתה למעשה הסכם שביתת נשק בין בריטניה ואפגניסטן, ששמה קץ למלחמה האנגלו-אפגנית השלישית (1919).
במסגרת ההסכם, אשר נחתם ב-19 באוגוסט 1919, בריטניה הכירה בעצמאותה של אפגניסטן, הכירה רשמית בגבול שבין אפגניסטן ובין הודו הבריטית, וביטלה את הסנקציות הבריטיות על אפגניסטן.
מועד החתימה על ההסכם, אשר עיגן בפועל את עצמאותה של אפגניסטן כמדינה עצמאית, מצוין בימינו כיום עצמאותה של אפגניסטן.
יום העצמאות של הרפובליקה של בלארוס (בלארוסית: Дзень Незалежнасці Рэспублікі Беларусь; רוסית: День Независимости Республики Беларусь; תרגום: יום הרפובליקה) הוא חג לאומי בלארוסי הנחגג מדי שנה ב-3 ביולי לזכר שחרורה של מינסק, בירת בלארוס, מהכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה.
בין השנים 1944-1941, בלארוס נשלטה על ידי כוחות הכיבוש הגרמנים, בעקבות הפלישה של גרמניה הנאצית לברית המועצות במלחמת העולם השנייה.
לאחר התבוסות שספג הצבא הגרמני בפני הצבא האדום בסטלינגרד ובקורסק, הצבא האדום החל לדחוק את הוורמאכט מערבה, כאשר במהלך שנת 1944, במסגרת מבצע בגרטיון, הצבא הסובייטי שחרר את כל שטח בלארוס מידי הוורמאכט.
בתאריך 3 ביולי 1944, מינסק, בירת בלארוס, שוחררה מידי הוורמאכט.
ההחלטה לחגוג את יום העצמאות ב-3 ביולי, כסמל לשחרור בלארוס כולה מהשלטון הנאצי, הוצעה על ידי הנשיא אלכסנדר לוקשנקו, והתקבלה רשמית לאחר משאל עם בשנת 1996.
האירוע המרכזי של יום העצמאות הוא מצעד צבאי חגיגי.
לאחר האירוע הרשמי, מתקיימים מספר אירועים חברתיים וקונצרטים, כמו גם חגיגות שונות ברחבי המדינה, ומופע זיקוקין די-נור מסורתי בשמי מינסק.
יום העצמאות של קזחסטן (בקזחית: Қазақстан Республикасының Тәуелсіздік күні) הוא חג לאומי קזחי, אשר מתקיים מדי שנה בתאריך 16 בדצמבר.
אם 16 בדצמבר נופל על סוף השבוע, החג יתקיים ביום שני שלאחר מכן.
ב-16 בדצמבר 1991, 10 ימים לפני התפרקותה הרשמית של ברית המועצות, הסובייט העליון קיבל את "חוק העצמאות" של הרפובליקה של קזחסטן.
משכך, קזחסטן הייתה האחרונה מקרב מדינות ברית המועצות לשעבר להכריז על עצמאותה.
באופן מסורתי, מתקיים בערב החג אירוע רשמי בארמון הנשיאות, וכמו כן, קזחים רבים נוהגים להתלבש בבגדים מסורתיים.
ואף להקים ולשבת ביורטות (אוהלים מסורתיים), היכן שמוגשים מעדנים מקומיים לרגל החג.
בשנת 1996, לרגל שנת העצמאות ה-5 של קזחסטן, התקיים המצעד הצבאי הראשון של צבא קזחסטן.
המצעד נערך בכיכר הרפובליקה באלמטי.
יום המודעות לסרטן הבין־לאומי הוא מועד בין־לאומי המצוין בכל שנה ב-4 בפברואר, בעקבות יוזמה של האיגוד הבין-לאומי למלחמה בסרטן.
מטרתו לאחד את העולם סביב העלאת המודעות למחלת הסרטן, עידוד הזיהוי והמניעה של המחלה והמלחמה בסרטן.
יום המודעות לסרטן הבין־לאומי מצוין בתאריך 4 בפברואר.
בתאריך זה בשנת 2000, לכבוד האלף החדש, החליטו בפריז לקדם את המלחמה, המחקר והעלאת המודעות בסרטן.
על מסמך ההחלטה חתמו המזכיר הכללי של אונסק"ו קוהישירו מאטסואורה ונשיא צרפת ז'אק שיראק.
יום המודעות לסרטן הבין־לאומי הוכרז על ידי האיגוד הבין־לאומי לסרטן (Union for International Cancer Control) ומטרתו המקורית והעיקרית היא להוריד באופן משמעותי את החולי במחלת הסרטן.
הקמפיין של יום הסרטן מעודד את כולם, כיחידים וכקהילה לעשות כל שביכולתם למען המלחמה בסרטן.
ב-2018, כ־1000 פעילויות התרחשו ב-139 מדינות, היום זכה לכחצי מיליון אזכורים ברשתות החברתיות, יותר מ-100,000 פוסטים וקבצים הורדו ושותפו בכ-54 שפות ובכך עזרו להעלות את המודעות למחלת הסרטן.
יום הנראות הביסקסואלי, יום החגיגה הביסקסואלית או יום הגאווה הביסקסואלית מצוין ב-23 בספטמבר.
הוא הוכרז במטרה לקדם הכרה בקהילה הביסקסואלית, בהיסטוריה ביסקסואלית, ובתרבות ביסקסואלית.
הרעיון לקדם יום גאווה ייחודי לקהילה הביסקסואלית נולד בכינוס הארגון הביסקסואלי הוותיק בארצות הברית הקרוי כיום 'BiNet USA' אך נוסד בשם 'הרשת הביסקסואלית הרב-תרבותית של צפון אמריקה' (NAMBN).
בוועידה הראשונה של הארגון שנערכה בסן פרנסיסקו ב-1990 השתתפו למעלה מ-450 אנשים מ-20 מדינות בארצות הברית ומ-5 ארצות נוספות.
בברכה ששלח ראש העיר לרגל הכינוס הכריז כי ב-23 ביוני אותה שנה יקיים יום גאווה ביסקסואלי עירוני.
בשנת 1999 צוין היום לראשונה באופן רשמי בכנס האיגוד הבינלאומי ללסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרסקס ביוהנסבורג שבדרום אפריקה.
מי שקידם את הרעיון היו שלושה פעילי זכויות בי-סקסואלים: וונדי קארי ממיין, מיכאל פייג' מפלורידה וגיגי רייבן ווילבור מטקסס.
כך הסביר ווילבור: "מאז מרד סטונוול, הקהילה ההומו-לסבית גדלה בעוצמה ובניראות.
גם הקהילה הביסקסואלית התחזקה, אך במובנים רבים אנו עדיין בלתי נראים.
גם אני מותנה על ידי החברה לתייג זוג שהולך יד ביד באופן אוטומטי כסטרייט או הומו, בהתאם למגדר המוערך של כל אחד".
הרעיון בקיום יום גאווה ייחודי, בנפרד מהאירועים הלהט"ביים הכלליים, בא בתגובה למחיקה ביסקסואלית הנפוצה לא רק בחברה הכללית אלא לעיתים גם במרחבים להט"ביים.
קארי, הסבירה כי התאריך ליום זה נבחר במידה מסוימת של אקראיות: "ישבנו באחד הכנסים הדו שנתיים והוצאנו קיטור.
אני חושבת שהיה זה גיגי שאמר שצריך לערוך מסיבה.
כולנו אהבנו את פרדי מרקיורי, הביסקסואל הענק.
יום ההולדת שלו היה בספטמבר, אז למה לא ספטמבר?
רצינו יום שנופל על סוף השבוע כדי להבטיח שרוב האנשים יוכלו לעשות משהו.
יום הולדתו של גיגי היה ב-23 בספטמבר, וזה נפל בסוף השבוע.
כאמור, ועידת ה-ILGA העולמית נפלה על תאריך זה בשנה הראשונה בה צוין.