tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנצפלופתיה כבדית: יכולה להופיע במצב של מחלת כבד קשה ולגרום לתרדמת.
חולים אלו מופיעים עם ליקוי במצב ההכרה, טונוס השרירים לעיתים קרובות מוגבר ומלווה באסטריקסיס.
בנוסף יכולים להופיע פרכוסים והיפר-רפלקסים.
רמז אבחנתי חשוב הוא קיום של היפר-וונטילציה עם בססת נשימתית (אלקלוזיס).
האבחנה מאושרת על ידי ריכוז מוגבר של גלוטמין בבדיקת CSF.
היפונתרמיה: רמות נתרן מתחת ל-120 בדם יכולות להביא לסימנים נוירולוגיים כגון תרדמת, בעיקר כשהנפילה ברמות הנתרן היא חריפה.
דליריום ופרכוסים הם מאפיינים שכיחים של היפונתרמיה.
היפותרמיה: כל החולים עם חום גוף מתחת ל-26 מעלות הם בתרדמת, כאשר היפותרמיה קלה, מעל 32.2 מעלות, היא גורמת לתרדמת.
הסיבות לתרדמת הקשורה להיפותרמיה הן היפוגליקמיה, הרעלת סדטיביים, אנצפלופתיה של ורניקה ו-Myxedema.
בבדיקה גופנית החולה קר למגע ולא תמיד רועד (רעד מפסיק מתחת לטמפרטורה של 32.5 מעלות).
החולה אינו מגיב לכאב, עם טונוס שרירים מוגבר דיפוזית.
תגובת האישונים יכולה להיות מושהית או אף חסרה, והאק"ג יכול להדגים הפרעות שונות כגון הארכה של גלי QRS ,PR ,QT, עליית j point וברדיקרדיה.
נפוץ למצוא גם רמות גבוהות של עמילאז ורמות CPK מוגברות.
הטיפול הוא במחלה הבסיסית – למשל טיפול בהיפוגליקמיה שהביא להיפותרמיה, וכן בהעלאת טמפרטורת הגוף – הדרך האידיאלית לחמם את הגוף שנויה במחלוקת, אולם חימום פסיבי על ידי שמיכות וחום חדר היא שיטה מקובלת כיום.
במהלך החימום עלול להופיע פרפור חדרים.
החימום גורם להרחבת כלי דם, ולכן במהלכו יש לתת נוזלים כדי לשמר את נפח הדם ולא להביא לירידת לחץ דם.
רוב החולים המחלימים מהיפותרמיה לא נותרים על נזק שאריתי.
היפרתרמיה: טמפרטורת גוף מעל 42–43 מעלות גורמת לתרדמת, כי הפעילות המטבולית של מערכת העצבים המרכזית אינה יכולה לספק את הדרישה הגוברת לאנרגיה.
הגורם הוא בדרך כלל חשיפה סביבתית לחום (מכת חום).
גורמים נוספים הם סטטוס אפילפטיקוס, היפרתרמיה הנגרמת כתוצאה מחומרי הרדמה אצל אנשים מסוימים, דליריום טרמנס, נזק להיפותלמוס המפקח על הטמפרטורה או תרופות אנטי-כולינרגיות.
הטיפול הוא הורדת טמפרטורה מיידית ל-39 מעלות, על ידי הרטבת החולה במי קרח ואלכוהול או על ידי שימוש במאווררים ושמיכות קירור.
יש להיזהר ממתן יתר של נוזלים, היות שקירור הגוף מביא לכיווץ כלי דם, והעמסת הגוף בנוזלים עלולה להביא להתפתחות בצקת ריאות.
סיבות נוספות: קרישה תוך כלית מפושטת, ספסיס, פנקראטיטיס, ווסקוליטיס, תסחיף שומן, היפרגליקמיה הקשורה במצבים היפר-אוסמולריים וכן הלאה.
קיימים מצבים שונים אשר יכולים לדמות תרדמת אולם אינם נחשבים תחת ההגדרה של תרדמת.
בין מצבים אלו ניתן לכלול את הבאים:
חוסר תגובה פסיכוגני – Psychogenic unresponsiveness: מצב זה מאובחן בדרך השלילה על ידי מתן עדות משכנעת מצד קרובי החולה.
מצב זה מתרחש אצל חולי סכיזופרניה קטטונית, הפרעות סומטופורמיות כמו הפרעת קונברסיה, או התחזות (malingering).
הבדיקה הגופנית הכללית היא תקינה וכן הבדיקה הנוירולוגית.
האישונים הם בגודל תקין ומגיבים לאור, וה-EEG תקין.
ניתן לבצע טסט קלורי אצל חולים אלו וכך לאבחנם – חולים אלו יתאפיינו עם ניסטגמוס ערני ותקין כתגובה למבחן קלורי, בעוד שבמצבי תרדמת אמיתיים אין ניסטגמוס.
מצב בו החולה שרוי במצב ווגטטיבי ("צמח"): חולים אלו נכנסו לתרדמת עקב היפוקסיה או איסכמיה מוחית, או נזק מבני למוח, אולם הם חוזרים לערות אך לא לערנות.
לאחר כחודש, מצב זה מוגדר מצב ווגטטיבי קבוע, או persistent vegetative state.
חולים אלו פוקחים עיניים ספונטנית ומקיימים מעגלי שינה-ערות, וזה מה שמבדיל אותם מחולים בתרדמת, ומוכיח גזע מוח תקין ותפקוד אוטונומי תקין.
חולים אלו אינם מבינים או יוצרים שפה, ואינם מבצעים תנועות תכליתיות.
מצב זה עלול להימשך שנים.
חזרה להכרה לאחר מצב ווגטטיבי מסיבות לא טראומטיות היא נדירה אחרי שלושה חודשים, ובסיבות טראומטיות היא נדירה לאחר שנה.
עם זאת, קיימים תיאורי מקרה בעולם הכוללים חזרה להכרה מלאה לאחר שנים רבות בהן החולה היה שרוי במצב ווגטטיבי.
תסמונת הנעילה או "Locked in syndrome": זוהי תסמונת המתרחשת כאשר נוצר חיתוך או פגיעה בגזע המוח מתחת לרמת האזור אשר אחראי על ההכרה (כלומר, מתחת ל-reticular formation).
התוצאה היא פגיעה במסלולים עצביים יורדים באופן בו החולה משותק לחלוטין בכל ארבעת גפיו ואילם, אולם ההכרה היא מלאה והחולה ער וערני.
חולים אלו נראים בתרדמת אולם הם מבינים הוראות ועל כן במהלך בדיקתם יש להגיד להם לפקוח את עיניהם, להביט למעלה או למטה או על קצה האף, כדי לגלות תנועות אלו.
הפרוגנוזה של החולים משתנה ותלויה במחלה הבסיסית ובגודל הנגע.
התמותה ממצב זה היא בדרך כלל מדלקת ריאות, כאשר אלו ששרדו יכולים להחלים באופן מלא או חלקי במשך שבועות עד חודשים.
מוות מוחי: כדי לאבחן מוות מוחי, דרושה הפסקה לא הפיכה של כל תפקודי המוח.
אבחנת מוות מוחי בילדים מתחת לגיל 5 צריכה להיעשות בזהירות.
ניתן לבחון באופן מיידי מוות מוחי על ידי הדגמה של חוסר זרימת דם למוח על ידי אנגיוגרפיה מוחית או טכניקת דופלר.
לעיתים נעשה שימוש בברביטורט כדי לגרום לחולה לעבור למצב של תרדמת.
שיטות טיפול רפואי חדשניות משתמשות בתרדמת מלאכותית לעיכוב פעילויות שליליות בגוף, עד למתן תרופה מתאימה.
תָּרוּם הוא מושב עובדים של ארגון המושבים של הפועל המזרחי, הממוקם צפונית לבית שמש ושייך למועצה האזורית מטה יהודה.
המושב נמצא בגובה 288 מטרים על מדרונות מיוערים בקצה המערבי של הרי יהודה ובאזור פרוזדור ירושלים.
צפונית למושב ישנו יער של הקרן הקיימת המהווה חלק מיער פארק רבין.
שטחו כ-1,800 דונם וההתיישבות בו היא ברובה יהודית אתנית דתית.
תרום ממוקם כ-5 קילומטרים מהקו הירוק.
ליד המושב ניצבת אנדרטת גדוד 184.
תרום נוסד ב-9 במאי 1950 (כ"ב באייר ה'תש"י), ושמו לקוח מן הפסוק:
גם שם המושב השכן, תעוז, נגזר מפסוק זה.
המושב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מתימן בשני גלי עלייה, שהיו חלק ממבצע על כנפי נשרים.
לאחר מספר שנים הצטרפו אליהם עולים מהודו, ובפרט מקוצ'ין.
בשנת 2013 הוקמה הרחבה במושב.
ההרחבה מונה כ-50 משפחות מהמגזר הדתי לאומי.
נכון לסוף 2009 מספר התושבים עומד על 568
טבלת צמיחת האוכלוסייה לאורך השנים:
תרדמת קיץ או קִיּוּט (בלועזית: אֶסטיבציה) היא תרדמה של בעלי חיים בסביבה מדברית, כגון סנאי קרקע Xerus inauriss החי באפריקה וטריטון הפסים Triturus vittatus החי במדבר יהודה, החלה בקיץ.
תרדמת קיץ מאופיינת בחוסר פעילות ובקצב חילוף חומרים מופחת בתגובה לטמפרטורות גבוהות ולתנאים צחיחים, שהם לרוב בחודשי הקיץ.
תרדמת זו מסייעת לאורגניזם לשמור על ההומאוסטאזיס למרות עליית הטמפרטורה וירידת הלחות באזור מחייתו, והופכת אותו לחסכוני באנרגיה בעת התייבשות הקרקע הפורייה.
ההתגוננות מחום הסביבה בעת תרדמת הקיץ נעשית הן במניעת ייצור חום גוף שקשה לפזרו והן על ידי מניעת הצורך לשוטט במקומות חמים לצורך חיפוש מזון.
תרדמת קיץ קיימת לא רק אצל בעלי חוליות.
ישנם גם כמה זנים של פרוקי-הרגליים כגון הנדל (Chilopoda) אשר בבוא הקיץ מתחבא מתחת לאבנים וחלזונות אשר נכנסים בקיץ לקונכיותיהם על מנת לשמור על לחות גופם .
ידוע שבעלי חיים חסרי חוליות ובעלי חוליות נכנסים למצב זה כדי למנוע נזקים שעלולים להיגרם על ידי טמפרטורות גבוהות המכסנות את חייהם על ידי התייבשות.
גם חיות יבשתיות ומימיות עוברות תרדמת קיץ.
רישומי מאובנים מצביעים על כך שייתכן שהאיסטיבציה התפתחה לפני כמה מאות מיליוני שנים.
בסיום הקיץ בעלי החיים מתעוררים ושבים לשגרת חיים נורמלית.
אורגניזמים שנכנסים למצב של תרדמת קיץ נמצאים במצב קל של תרדמה, שכן מצבם הפיזיולוגי יכול להתהפך במהירות כך שהאורגניזם יכול לחזור במהירות למצב תקין של ערנות.
מחקר שנעשה על החילזון Otala lactea, הנפוץ באזורים רבים באירופה וצפון אפריקה מצביע על כך שהוא עשוי להתעורר ממצבו הרדום תוך עשר דקות מרגע שהועבר לסביבה לחה יותר.
המטרות הפיזיולוגיות והביוכימיות העיקריות של בעלי חיים הן חיסכון באנרגיה, שמירת רמות המים באורגניזם והקצאת כמויות האנרגיה הנאגרת בגוף במידה נכונה, ניהול נכון בתוצרים החנקניים הסופיים ושמירת יציבות האיברים.
שמירה על תקינות התאים והמקרומולקולות בגוף היא משימה לא פשוטה, שכן טמפרטורות גבוהות ותנאי יובש עלולים להימשך חודשים רבים ובמקרים מסוימים משך שנים.
דיכוי קצב חילוף החומרים במהלך תרדמת הקיץ גורם להפחתה בסינתזה ובפירוק של מאקרומולקולות.
תרדמת קיץ משפרת את ההגנה נוגדת החמצון.
מדובר באסטרטגיה של שימוש נרחב של היפומטאבוליזם.
נראה שהתהליכים הפיזיולוגיים והביוכימיים הללו הם המרכיבים העיקריים של היפומטאבוליזם ברחבי ממלכת החיות.
ההנחה היא שבעלי חיים שמבצעים תהליכים של תרדמת קיץ עוברים כמעט אותם תהליכים פיזיולוגיים כמו בעלי חיים שנמצאים בתרדמת חורף.
משפחת החלזונות Gastropoda: כמה חלזונות יבשה נושמים אוויר, כולל מינים מהסוגים Acathina ,Heliix ,Cernuella ,Theba ,Helicella ו- Otalla, נוהגים להסתיר בתקופות של חום.
מינים מסוימים עוברים לצמחייה מוצלת או לאתרים מוצלים אחרים.
מינים אחרים מטפסים על צמחים גבוהים, כגון גידולי שדה, שיחים ועצים ובכך לעיתים מהווים טרד חקלאי, ומטפסים על מבנים מעשה ידי אדם כמו עמודים, מעקים וגדרות.
איטום הפתח לשריון שלהם למניעת איבוד מים, חלזונות יבשתיים-ראתיים מפרישים קרום של ריר מיובש הנקרא אפיפרגמה .
זהו איבר זמני המופרש במצב של תרדמת קיץ.
במינים מסוימים, כמו Helix pomatia, מחסום זה מחוזק בסידן פחמתי, ולכן הוא דומה לאופרקולום , בעל חור זעיר המאפשר חילופי חמצן.
גם בחרקים (פרוקי רגליים) קיימת תופעה של תרדמת קיץ, למשל בחיפושיות השייכות למשפחת המושיתיים וביתושים עוברים קיימת תופעה של תרדמת קיץ.
נמלות דבש מזויפות ידועות כפעילות בעונת החורף באקלים ממוזג.
עש בוגונג עשוי לעבור תהליך של תרדמת קיץ כדי להימנע מהחום ומהיעדר מקורות מזון.
חדקוניות אספסת בוגרות החיות בדרום מזרח ארצות הברית, מתרחקות במהלך הקיץ ממקומות חשופים על מנת להוריד את פעילות חילוף החומרים, הנשימה ומערכות העצבים.
דוגמה לסרטן שעובר תרדמת קיץ היא הסרטן האוסטרלי , שעובר את התהליך מתחת לאדמה במהלך העונה היבשה.
תרדמת קיץ נהוגה בבעלי חיים בעלי חוליות שאינם יונקים, כגון צבי ערבות בצפון אמריקה, תנינים וסלמנדרות.
חלק מדו-חיים (למשל קרפדת קנים ) מתרחקים במהלך העונה היבשה החמה מאזורים חמים על ידי מעבר מתחת לאדמה במקום קריר ולח יותר.
צפרדע קליפורניה אדומת הרגליים במצב של תרדמת קיץ חוסכת באנרגיה כאשר אספקת המזון והמים שלה נמוכות.
לצפרדע Ranoidea occidentalis יש תרדמת קיץ מחזורית.
היא נוהגלת לקבור את עצמה באדמה חולית כשהיא עטופה בפקעת ריר מופרשת על ידה ואטומה למים בתקופות של מזג אוויר חם ויבש עד בוא הגשמים.
האבוריג'ינים האוסטרלים גילו אמצעי לנצל זאת על ידי איתור הצפרדעים וסחיטתם, פעולה הגורמת לצפרדע לרוקן את שלפוחית השתן.
- הם מגיעים בסחיטה כזו לנפח של עד חצי כוס שתן דליל, אותה הם נוהגים השתן משמש מקור לנוזלים באזורים צחיחים.
הסחיטה גורמת למותה של הצפרדע שלא תוכל לשרוד עד לעונה הגשומה הבאה ללא המים שאצרה.
בבוא הגשמים, נוהגת הצפרדע להטיל כמות גדולה של ביצים, עד 500 יחידות בהטלה אחת, על מנת להבטיח את הישרדותה העתידית.
צב הביצה המערבי הוא צב החי באוסטרליה המערבית.
הוא שואף לשרוד את הקיץ החם בביצות הזמניות שבהן הוא חי.
הוא קובר את עצמו בסביבות שונות המשתנות בהתאם למיקומן.
מכיוון שהמין נמצא בסכנת הכחדה חמורה, גן החיות של פרת' החל בתוכנית שימור ורבייה.
שומרי גן החיות לא היו מודעים לחשיבות מחזור תרדמתה הקיץ שלהם, כך שבמהלך תקופת הקיץ הראשונה היו מבצעים בדיקות שבועיות לבעלי החיים.
הפרעה חוזרת ונשנית זו פגעה בבריאותם של בעלי החיים, כאשר רבים מהם ירדו במשקל באופן משמעותי וחלקם אף מתו.
שומרי גן החיות שינו במהירות את הנהלים שלהם וכעת משאירים את הצבים הכלואים שלהם ללא הפרעה בתקופת תרדמת הקיץ.
תרדמת קיץ קיימת גם בדגי ריאות אפריקאיים ובדגי סלמנדרה.
בתקופת התרדמה דגי הסלמנדרה מפסידים מעט מאוד נוזלים ומייצרים כמויות קטנות של אוראה.
התרדמת בדגי הריאות עשויה להמשך תקופות ארוכות של חודשים ושנים בהתאמה לרמות הגשמים באזורים הצחיחים של אפריקה.
בתקופה זו הדגים צורכים מעט מאוד חומרי תזונה וחמצן.
תרדמת קיץ נדירה אצל היונקים.
מספר קטן של יונקים מסגלים לעצמם את היכולת לתרדמת קיץ הפיזיולוגית של בעלי חיים.
קטרין דאוסמן מאוניברסיטת פיליפס מרבורג, גרמניה ועמיתיה הציגו ראיות לכך שהלמור הננסי בעל הזנב השמן Cheirogaleus medius שוהה בתרדמת קיץ בתוך ניקבה קטנה בעץ במשך שבעה חודשים בשנה.
על פי גן החיות של אוקלנד בקליפורניה , קיפודים בעלי ארבע אצבעות Atelerix albiventris נחשבים לבעלי יכולת לבצע תרדמת קיץ במהלך העונה היבשה.
תרד (שם מדעי: Spinacia oleracea) הוא צמח חד שנתי בעל עלים ירוקים המשמש למאכל ולרפואה.
מקור הצמח הוא ממרכז אסיה והוא גדל באזורים ממוזגים וגם בישראל.
לתרד שלושה זנים עיקריים המסווגים על פי סוג העלים.
טעמם של העלים וההרכב התזונתי שלהם משתנים לפי עונות השנה.
מתרד אפשר להכין פשטידות וקציצות מסוגים שונים.
בקרב היהודים ההרריים מכינים מתרד מאכל מסורתי לפסח בשם תרה.
מאכל זה התקבל כמאכל הלאומי של דאגסטן.
התרד פופולרי מאוד גם במטבחים של חבל הבלקן והים האגאי, ומופיע במאכלים כגון הספנקופיטה והספנוקוריזו במטבח היווני, והבולמאס והרביקוס במטבח היהודי ספרדי.
לפי אמונה נפוצה, אכילת תרד מוסיפה ברזל לתזונה, אך הדבר אינו בהכרח נכון.
במנת הגשה של 60 גרם עלים מבושלים יש 1.9 מ"ג ברזל בלבד – כמות דומה לעלים ירוקים אחרים.
ניתן לייחס את האמונה בדבר כמות הברזל הגדולה בתרד לטעות רישום המדידה של המדען אריק וון-וולף במחקרו משנת 1870, שמיקם את הנקודה העשרונית בתוצאת המדידה שלו ספרה אחת ימינה ממקומה, דבר שהביא לתוצאה של כמות ברזל הגדולה פי 10 מערכה האמיתי.
בנוסף, החומצה האוקסלית שבתרד סופחת ברזל, כך שתרומת התרד לצורכי הגוף בברזל נמוכה.
לעומת זאת במחקרים שנעשו נמצא כי תרד עשוי לשפר את בריאות הלב והשרירים עקב נוגד חמצון חשוב שנמצא בו בשם C0-Q10.
לתרד כמות גדולה של סידן, אך החומצה האוקסלית שבו קושרת את הסידן ומאטה משמעותית את ספיגתו בגוף.
תרד מכיל כמות גבוהה של ויטמינים ומינרלים בהם מגנזיום, ויטמין A, ויטמין K (שלא מומלץ לנוטלי קומדין עקב הפחתת האפקט התרפואיטי), חומצה פולית, סיבים תזונתיים, ונוגדי חמצון.
עליו מסולסלים, ירוקים כהים ופריכים למגע.
עליו גדולים וחלקים, והוא קל לניקוי יותר מהסאבוי.
נהוג לשווק אותו בצעירותו (עלי בייבי תרד) או בקופסאות שימורים.
דומה במראהו לסאבוי, אך קל יותר לניקוי.
אזכור מפורסם של התרד בתרבות הפופולרית הוא בסדרה המצוירת פופאי המלח.
גיבור הסדרה, פופאי, נעזר באכילת תרד כדי להיחלץ ממצבי ביש אליהם הוא או חבריו נקלעים.
כאשר מוצא עצמו פופאי בצוק העיתים, הוא שולף פחית שימורי תרד ואוכל את תוכנה (לרוב, תוך לחיצת הפחית הסגורה באגרופו, כך שהמכסה נבקע ותכולת הפחית מתעופפת ישירות לפיו).
אכילת התרד מקנה באופן מיידי לפופאי כוחות פיזיים חזקים ביותר, גם אם לזמן קצר בלבד, המאפשרים לו לגבור על אויביו ולהחלץ מצרה.
הבחירה בתרד, כמזון רב בריאות המקנה כוחות יוצאי דופן, נבעה ככל הנראה מתפישה מוטעית אודות כמות הברזל בתרד ויתכן ונועדה גם לעודד את אכילתו.
תפישה זו רווחה בשנות ה-30 של המאה ה-20 (השנים שבהן נכתבה והופקה הסדרה המצוירת) והופרכה רק שנים לאחר מכן.
תרד נמכר ברשתות השיווק גם כצרור עלים, ולכן רגיש למגוון מזיקים, שאינם מוסרים תמיד טרם השיווק.
המזיקים שניתן למצוא בתרד הם זחלים ורמשים קטנים.
שטיפה קלה במים עם חומץ תנקה היטב את העלים.
תרד, כמו גידולי עלים אחרים, מרוסס באופן תדיר בחמרי הדברה המכילים זרחן.
לכן יש המעדיפים לצרוך תרד מגידול אורגני.
תרגילי סדר מהווים פעילות גופנית של קבוצת אנשים בתוך מסגרת ארגונית.
הפעילות נעשית על פי כללים ופקודות שיטתיים ומתקיימת בעיקר ביחידות צבא או בארגונים בעלי מסגרת ביטחונית, כמו משטרה ומכבי אש.
תרגילי סדר מניעים את הקבוצה בצורה מאורגנת ומטרתם העיקרית היא לאמן לציות ולביצוע פקודות ולחיזוק רוח היחידה.
שימוש נפוץ בתרגילי סדר נעשה בטקסים, בהם מוצגת לראווה יכולתו של הארגון אליה משתייכת הקבוצה המתרגלת.
דוגמה לכך הם תרגילי סדר בעת חילופי משמרות של משמר המלך או הארמון במקומות שונים בעולם, למשל על ידי משמר המלכה בארמון בקינגהאם.
כמו כן מקיימים תרגילי סדר בתנועות נוער או בבתי ספר.
תרגילי סדר יוצרים מבנה קבוצתי דינמי המשנה את צורתו ללא הרף.
הם מתקיימים על מגרש או שטח פתוח בו ניתן לקיים צעידה רגלית ללא מכשולי דרך, ונערכים במתכונת של אימון ותרגול היחידה או הקבוצה.
מנהל אותם מפקד או בעל תפקיד אחראי, אשר מנחה את הקבוצה בקריאות שיטתיות.
כל האנשים בקבוצה נדרשים להישמע לפקודה כדי ליצור אחידות במבנה התרגיל.
כך למשל נדרשת קבוצה לצעוד בשלשה טורים על פי פקודה קולית, בקצב אחיד ובמבנה קבוע.
המפקד או המדריך האחראי מכתיב את הקצב ומוודא שהאנשים כולם נמצאים בתוך המבנה הקבוצתי הצועד.
ביצוע התרגילים מורכב מסדרת פקודות שיטתית, אשר כל אחת מהווה הוראה למהלך של כל האנשים בקבוצה ביחד ולחוד, באופן מדויק ואחיד.
כך למשל נשמעת הוראה בסיסית של צעידה קבוצתית: "שמאל ימין שמאל ימין שמאל ימין" עד להישמע הפקודה הבאה.
למשל: "במקום דרוך" – המורה לחברי הקבוצה לצעוד במקום.
ביצוע מושלם של תרגילי סדר, במיוחד בטקסים, מצריך אימונים הנמשכים פרקי זמן בהתאם לאופי וחשיבות הטקס.
הם דורשים מאמץ גופני וריכוז של כל אחד ואחד מהאנשים בקבוצה.
בטקסים בעלי חשיבות, כמו טקס הדלקת המשואות, מושקעת מחשבה רבה ביצירה מקורית של תרגילי סדר אשר עיניים רבות צופות בהם.
תרגילי סדר מהווים מרכיב בסיסי בכל צבא בעולם.
הם מגבירים את המשמעת, מחדדים את הציות לפקודה ומגבשים את המסגרת היחידתית.
גם בצה"ל נערכים תרגילי סדר, כחלק משיגרת אימונים.
הם מהווים גם חלק בלתי נפרד בהרבה טקסים צבאיים ומסמלים יכולת ארגונית, סמכותיות ומשמעת.
התרגילים נחלקים לשני סוגים: ת"ס – תרגילי סדר רגילים, ותס"ח – תרגילי סדר חמושים בהם נושא כל חייל נשק המהווה חלק מהתרגילים.
התס"ח נחשבים תרגילים מורכבים יותר ומבוצעים בטקסים בעלי חשיבות רבה יותר.
בכל ארגון שיש בו מאפיינים ברורים של משמעת נוקשה וקפדנית, מתקיימים תרגילי סדר, בקורסים, באימוני היחידות, ובטקסים שונים.
כך במשטרה, במכבי אש, ובשרות בתי הסוהר.
לעיתים, כמו בצבא, מכשירים קבוצות מיוחדות של אנשים לביצוע הת"ס.
משמר הכנסת, מארגן את תרגילי הסדר המוכרים ביותר לתושבי ישראל – אלו המתקיימים בטקס הדלקת המשואות.
לביצוע מושלם מתקיימים אימונים קשים של יחידות המשמר בשילוב עם יחידות צבאיות שונות אשר נבחרו לקיים את התרגילים לעיני מכובדי הטקס והעם כולו הצופה בהם מעל מסכי הטלוויזיה.
גם בתי ספר נוהגים מעת לעת לארגן קבוצת תלמידים לביצוע ת"ס בטקסים כמו טקסי יום הזיכרון, או יום השואה.
תרגילי הסדר מהווים חלק מהווי תנועות הנוער.
הם נועדו להחדרת משמעת, למילוי הוראות ולגיבוש הקבוצה.
חוברת הדרכה של תנועת "הצופים" מסכמת את מטרות הת"ס כך: "מטרתנו...להרגיל את הנוער לסדר, למשמעת, לדייקנות, לפתח בהם את הרגש החברתי הבא לידי ביטוי גם בעבודת צוות וביצוע משותף ומושלם של דברים".
תרגילי הסדר של תנועת הנוער בית"ר נועדו, בין שאר המטרות, להשרות את אווירת ההגנה על המולדת במסגרת צה"ל, שהיא חלק מאידאולוגיית התנועה.
תרשימים של תרגילי תס"ח על פי ספר הדרכה לשוטרים המוספים (הנוטרים) משנת 1937.
תרומבוציטוזיס (או תרומבוציטומיה, באנגלית: Thrombocytosis) היא מחלה המטולוגית כרונית השייכת לקבוצת המחלות המיילופרוליפרטיביות (Myeloproliferative) (מילוֹ=מח עצם, פרוליפרציה=שגשוג) המתבטאת בריבוי טסיות דם.
תרומבוציטוזיס תגובתית, בניגוד לראשונית, שכיחה הרבה יותר ונגרמת כתוצאה ממחלה אחרת.
טסיות הדם (תרומבוציטים) (platelets, thrombocytes) הן מבנים קטנים דמויי תא, הם חלק ממרכיבי הדם ותפקידם הוא חסימת דימום הנגרם כתוצאה מפריצה או קריעה של כלי הדם.
חסימת הדימום נעשית על ידי היצמדות טסיות הדם זה לזה כדי ליצור קריש דם שהוא מעין "פקק" שעוצר את שטף הדם.
טסיות הדם קטנות בהרבה בגדלן מתאי הדם האדומים והלבנים.
בנוסף לפעולת יצירת קריש הדם אשר חוסם את הדימום, הן משחררות חומרים המעודדים הפעלה של גורמי קרישה נוספים.
היווצרותן של טסיות הדם ומותן
כל תאי הדם אשר נוצרים במח העצמות, תאי דם לבנים, תאי דם אדומים או טסיות דם, מקורם בתאים גדולים מסוג אחד בלבד, המכונים תאי נבט או תאי גזע.
בהתאם לצורכי הגוף, מבשילים תאים גדולים אלה, מתחלקים, והופכים בתהליך התמיינות לתאים בלתי בשלים מהסוגים שהוזכרו לעיל, אשר מתחלקים בעצמם, מבשילים והופכים לתאים מושלמים בהתאם להתמיינותם.
לשם יצירת טסיות הדם (תרומבוציטים), הופכים תאי הנבט בתהליך המכונה טרומבופוייזיס, לתאים המכונים תאים מגקריובלסטים שהופכים בעצמם לתאים ענקיים בשם מגקריוציטים אשר בתורם מתפרקים למקטעי ציטופלזמה רבים שהופכים לטסיות דם.
טסיות דם אלה אינן תאי דם שלמים ואין בהן גרעין, אם כי הן עשירות באנזימים וחומרים כימיים נוספים שארוזים בשלפוחיות (גרנולות) מיוחדות.
זמן מחצית החיים של טסיות הדם, בין שבוע לעשרה ימים.
בדרך כלל, אצל אדם בריא, נהרסות מרבית הטסיות בכל עשרה ימים בממוצע.
בזמן זה הן אמורות לפעול במקרה הצורך, לסייע לקרישה ולמנוע דימומים, עד הריסתן והחלפתן באחרות.
למעלה משליש מסך כל טסיות הדם נהרס בסופו של דבר בטחול, כשליש מטסיות הדם נהרס בכבד והשאר במח העצמות, ברקמות הגוף (על ידי תאים בלעניים של מערכת החיסון המכונים מקרופאגים), ובמקומות נוספים.
ככל שמספר הטסיות בדם גבוה יותר, כך מהיר זמן הקרישה ועצירת הדימום.
כמות טסיות הדם בדם משתנה בטווחים רחבים ביותר, בהתאם לצרכים המשתנים של הגוף, כגון בעת המחזור החודשי, בגלל דימומים פנימיים, מחמת פציעה, עקב היצרות כלי דם ומסיבות הקשורות בסכנה לסתימת כלי דם.
כמות טסיות הדם עשויה להשתנות באופן נורמלי בהפרשים גדולים שבין 130,000 ל-450,000 טסיות למיקרוליטר (מילימטר מעוקב) של דם.
מכיוון שליטר דם מכיל מיליון מילימטרים מעוקבים, הרי שכמות טסיות הדם עשויה לנוע בין 130 מיליארד ל-450 מיליארד טסיות בליטר דם.
כמות טסיות הדם משתנה כאמור לפי צורכי הגוף, אולם לעיתים עלולה הכמות לעלות בצורה חדה, למיליון, מיליון וחצי, שני מיליון טסיות למיקרוליטר דם ואף יותר.
מה שיבשר על בעיה בריאותית.
עליה בכמות טסיות הדם עלולה להוות סיכון של ממש לחיים, עקב העלייה בהסתברות ליצירת קרישי דם במחזור הדם.
תופעת ריבוי טסיות דם מכונה "תרומבוציטוזיס", עלולה להתרחש עקב שתי סיבות: "תרומבוציטוזיס ראשונית" שהיא מחלה עצמאית ללא גורם ברור.
מחלה שבה עובר לכאורה תא צעיר אחד במח העצם שינוי במבנה הגנטי שלו ומתחיל להתחלק ללא שליטה ובקרה של הגוף.
בדרך כלל גבוהה במיוחד כמות טסיות הדם ב"תרומבוציטוזיס ראשונית".
מצב של ריבוי טסיות דם עלול להתקיים גם כתגובה למצב בריאותי אחר.
כזו היא "תרומבוציטוזיס תגובתית" שעלולה להתרחש כתגובה לחוסר ברזל, כתגובה לניתוח בכלל וניתוח להסרת הטחול בפרט, כתגובה למצבי דלקת, כתגובה למורסות, כתגובה לזיהומים כרוניים או כתגובה למחלה כלשהי כקרוהן או קוליטיס וכדומה, ואפילו כמצב נלווה להיריון.
על אף שתרומבוציטוזיס ראשונית עלולה להיות מוגדרת כמחלה ממארת, משום שחלוקה בלתי מבוקרת של תאים היא הבסיס של כל המחלות הממאירות, הנה בניגוד למחלות ממאירות ידועות, מחלה זו איננה פוגעת ברקמות אחרות של הגוף, ואף לא הורסת את מח העצם עצמו.
הרוב המכריע של החולים בתרומבוציטוזיס ראשונית מנהלים עם תרופות אורח חיים רגיל ותקין.
הסיכון העיקרי של תרומבוציטוזיס ראשונית הוא שינוי המחלה למחלה המטולוגית אחרת, דימומים או לחלופין קרישיות יתר ויצירת קרישי דם בתוך כלי הדם (פַּקֶּקֶת), תופעה שעלולה לסכן את החיים משום הסיכון לשבץ מוחי, או לאוטם שריר הלב.
כמו כן עלולות נשים הרות להפיל את וולדותיהן עקב הימצאות קרישי דם בשליה.
סיכונים אלה קיימים אמנם גם כן, אולם ברמה נמוכה בהרבה, במצב של תרומבוציטוזיס תגובתית.
כיום רווחת הדעה כי עד לספירת מיליון טסיות דם למיקרוליטר ובהיעדר נסיבות אחרות אשר מגדילות את הסיכון להיווצרות קרישי דם (טרומבוזות) אין צורך בטיפול כלשהו.
בספירת טסיות גבוהה יותר הטיפול הנפוץ במחלה הוא תרופה אשר פותחה לפני כשלושים שנה ונלקחת על בסיס יומי להורדת קצב ייצור טסיות הדם בשם הידראה (hydroxyurea).
לפני שנים אחדות פותחה תרופה נוספת בשם אגרילין (שם מסחרי: anagrelide) (Agrylin).
בעוד שהידראה היא טיפול כימותרפי המשפיע על כל המערכות בגוף, אגרילין הוא טיפול ממוקד.
היעילות של האגרילין זהה לזו של ההידראה, אולם היות שהיא רשומה כטיפול בקו שני השימוש בה פחות.
בנוסף אפשר להשתמש באספירין במינון נמוך אשר מחליש את תכונת ההצמתות של טסיות הדם ובכך מקטין את הסיכון ביצירת קרישי דם.
קיימות מספר גישות בקרב הרופאים בעניין מספר הטסיות בדם שמעליו יש לתת את הטיפול התרופתי.
בשנים האחרונות רווחת יותר הגישה לפיה אין לתת טיפול תרופתי כלשהו עד לספירה של מעל למיליון ועד למיליון וחצי טסיות למיקרוליטר.
מאחר שאין לתזונה או לאורח חיים השפעה על קצב ייצור טסיות הדם (ככל שידוע כיום), אין הטיפול התרופתי מלווה בהמלצות לתזונה או אורח חיים מסוימים.
תרגיע היא סדרת קומדיה טלוויזיונית אמריקאית בכיכובו של לארי דייוויד, אחד מיוצריה וכותביה של קומדיית המצבים "סיינפלד" (יחד עם ג'רי סיינפלד).
הסדרה עלתה לשידור ברשת HBO בשנת 2000, והיא נחשבת לאחת הסדרות המוערכות ביותר על ידי מבקרי טלוויזיה.
עד ל-2004 הסדרה זכתה בפרס אמי אחד מתוך עשרים מועמדויות, וכן בפרס גלובוס הזהב לקומדיית הטלוויזיה הטובה ביותר לשנת 2003. הסדרה הושפעה מספיישל טלוויזיוני בן שעה מ-1999 שנשא את אותו השם.
הסדרה שודרה במשך 8 עונות עד שנת 2011, ולאחר מכן הייתה בהפסקה לתקופה בלתי מוגבלת.
באפריל 2022 לארי דייוויד אישר שהסדרה תחודש לעונה 12 ובכך תגיע לסיומה.
ב-4 בפברואר 2024, החלו שידורי עונתה ה-12 והאחרונה שנסתיימו ב-7 באפריל 2024, ברשת HBO.
בישראל, הסדרה שודרה במקור ב-yes Comedy וב-yes VOD, בסלקום tv וב-HOT HBO.
בעבר, שודרה גם ב-yes stars 3, ב-yes Oh, בערוץ 2 (קשת) ובערוץ ביפ, וכיום משודרת בשידורים חוזרים בהוט קומדי.
עלילת הסדרה מתרחשת בלוס אנג'לס וסביבתה, והיא מבוססת באופן רופף על חייו של דייוויד כמיליונר המתקרב לגיל הפרישה, בעידן שאחרי "סיינפלד".
העלילה מתוארת לפעמים כמימוש משופר של קונספט ה"תוכנית (הסדרה) על לא-כלום" המפורסם של "סיינפלד".
המתירנות היחסית של רשת HBO לעומת רשת NBC, שבה שודרה "סיינפלד", מעניקה לדייוויד יד חופשית יותר בבחירת הנושאים הקומיים, וכן בעיסוק מקיף יותר בנושאים שבהם עסק ב"סיינפלד": מוזרויות ובנאליות של חיי היומיום, התפתלויות ביזאריות של יחסים בינאישיים והתייחסות אירונית בצורה מופרזת לחיים.
הסדרה בנויה מסיפורים אירוניים שנבנים תוך הצגה מפורטת של קשת הרגישויות של דייוויד, נטייתו להתקפי זעם וכן זלזולו המופגן במוסכמות של יחסים בין בני-אדם, שבסופו של דבר חושפים נטייה בלתי-מודעת להרס עצמי.
דייוויד לרוב מאתגר מוסכמות חברתיות שאינן מקובלות עליו, ומבקר את החברה שנכנעת למוסכמות אלה.
"תרגיע" מופקת בסגנון של תוכנית מציאות.
היא מצולמת בעזרת מצלמת-יד ונמנעת מתסריטים כתובים מדי מראש.
השחקנים מקבלים קווי עלילה מפורטים עבור כל סצנה ונדרשים לאלתר את הדיאלוגים שלהם בהתאם.
אשתו של דייוויד בסדרה נקראת שריל דייוויד (שריל היינס).
הסדרה מפתחת מפרק לפרק קווי עלילה ובדיחות פנימיות שמתארים את היחסים שבין בני הזוג.
שריל היא אשה סבלנית, אך גם כזו שניתן לנצל בקלות.
מנהלו הנאמן של דייוויד בסדרה נקרא ג'ף גרין (ג'ף גרלין) והוא מלווה את דייוויד באש ובמים, ולרוב מצדד בו.
אשתו חמומת המוח של ג'ף נקראת סוזי (סוזי אסמן) והיא לרוב מסוגלת לחשוף בקלות את מזימותיהם האפויות-למחצה של לארי וג'ף.
דייוויד הודה באחד הראיונות שאף על פי שהתרחשויות רבות בסדרה הן השתקפויות של ניסיונו האישי, לארי דייוויד שמוצג בסדרה הוא הלארי דייוויד שהוא-עצמו אינו מסוגל להיות במציאות, בגלל רגישותו לכבודם של אחרים ולמוסכמות חברתיות.
לדוגמה, דייוויד אוסר על דמויות הסדרה להשתמש בעלבונות מפורשים כנגד דמויות אחרות, אלא אם כן סופג העלבון אישר זאת מראש, מחשש לכבודם של השחקנים.
חשיבותה של העלילה בסדרה היא ביצירת מצבים קומיים ששואפים להציג את הזיוף והגיחוך של התרבות בת-זמננו המקפידה על תקינות פוליטית מוגזמת ובה-בעת מתיימרת להיות 'מתקדמת ונאורה' יותר כשהיא לשיטת מסקנות ההתרחשויות בסדרה - כלום למעט אוסף של קלישאות נבובות.
הפקתה של העונה החמישית של "תרגיע" החלה בינואר 2005, והפרק הראשון לעונה שודר ב-25 בספטמבר של אותה שנה.
מנכ"ל HBO כריס אלברכט ביקש מדייוויד לקצר את פרקי העונה החמישית כך שיארכו פחות מ-30 דקות.
כשקיבל אלברכט את שני הפרקים הראשונים של העונה הוא גילה שהם אורכים בדיוק 29 דקות ו-59 שניות, כולל רשימת הקרדיטים.
ב-14 ביוני 2016, לאחר הפסקה ארוכה, הכריזה רשת HBO כי הסדרה תשוב לעונה תשיעית.
בהודעה אמר נשיא הרשת: "אנחנו כבר לא יכולים לחכות ולראות מה לארי דייוויד מתכנן".
לארי דייוויד התייחס לבשורה תוך פרפרזה על דבריו של יוליוס קיסר כשאמר "הלכתי, לא עשיתי כלום, חזרתי".
העונה התשיעית עלתה לשידור ב-1 באוקטובר 2017.
סגנונה הדוקומנטרי למחצה של הסדרה והעובדה שדייוויד ושחקנים רבים אחרים מגלמים את עצמם, תורמים לטשטוש בהבחנה בין דמיון למציאות.
לארי דייוויד (בתפקיד עצמו): כוכב הסדרה.
עשיר אך חסר כישורים חברתיים ולמעט מקרים בודדים, חסר מזל לחלוטין במצבים חברתיים.
מפסיד כמעט תמיד בעימותיו עם אנשים ממעמד נמוך יותר ממנו (מלצרים, פקידים, מזכירות וכדומה).
הוא רגיש מאוד לרגשותיהם של אחרים (למשל הנכים) אך שלא בכוונה, מצליח להעליב אותם קשות פעם אחרי פעם.
הוא קורבן תמידי של הנוירוזות הטפשיות ועקשנותו שלו עצמו, וכן של רגישויות-יתר של אנשים אחרים ושל נסיבות וגורל שכמעט תמיד מפלים אותו לרעה.
שריל דייוויד (שריל היינס): אשתו של לארי ובהמשך גרושתו.
מהווה לעיתים קרובות מכשול לתוכניותיו ומתרגזת בקביעות מהשגעונות שלו.
ג'ף גרין (ג'ף גרלין): מנהלו האישי וחברו הנאמן של לארי.
תומך בו לחלוטין בכל דבר ועניין.
אובססיבי לסקס ולפורנוגרפיה ובגד באשתו פעמים רבות.
סוזי גרין (סוזי אסמן): אשתו של ג'ף.
כמעט תמיד מתייחסת לעלילותיהם של לארי וג'ף בחוסר אמונה מוחלט.
ליאון בלאק (ג'יי בי סמוב): חברו השחור של לארי שגר לצדו.
אחד מבני המשפחה ניצולת סופת ההוריקן "קתרינה", שאותה אירחו לארי ושריל בביתם בעונה 6. המשפחה עוזבת תוך זמן קצר, אך ליאון הוא היחיד אשר נשאר להתגורר בביתו של לארי.
להופעות אורח של שחקנים ובדרנים ידועים (אשר לרוב מגלמים דמויות פיקטיביות של עצמם) יש לעיתים קרובות תפקיד מרכזי בעלילה.
ריצ'רד לואיס, טד דנסון וונדה סייקס מופיעים בפרקים רבים כחבריו של לארי ושריל, ושלי ברמן מגלם את אביו.
ג'רי סיינפלד הופיע ללא דיאלוג בפרק החותם של עונה 4 ומאוחר יותר בעונה השביעית, בפרק העוסק בהפקת פרק האיחוד של "סיינפלד".
ג'וליה לואי-דרייפוס, מייקל ריצ'רדס וג'ייסון אלכסנדר הופיעו גם הם בסדרה.
עוד הופיעו: מרטין סקורסזה, אלאניס מוריסט, יו הפנר, דייוויד שווימר, מל ברוקס, בן סטילר, רוזי אודונל, דסטין הופמן, מייקל בלומברג, בוב אודנקירק, אד בגלי הבן, וינס ווהן, בוב איינשטיין, הכדורסלן שאקיל אוניל ועוד.
למעט העונה הראשונה מ-2000, כל אחת מעונות הסדרה מציגה עלילה מתמשכת משל עצמה, או שתי עלילות במקביל.
בדומה לאופן בו לארי דייוויד וג'רי סיינפלד בנו את עונות 4 ו-7 של הסיטקום "סיינפלד".
עונה 2 (2001): לארי מחליט לעבוד על פרויקט טלוויזיוני חדש, בהתחלה עם ג'ייסון אלכסנדר ולאחר מכן עם ג'וליה לואי-דרייפוס.
הסדרה הייתה אמורה לעסוק בשחקן שכיכב בעבר בקומדיית מצבים מצליחה ואינו מצליח למצוא עבודה כיוון שהקהל מזהה אותו רק עם הדמות שגילם בעבר.
לארי מוותר לבסוף על הרעיון משלל סיבות.
עונה 3 (2002): לארי מצטרף אל חבורת משקיעים במסעדה, שביניהם גם טד דנסון ומייקל יורק.
במהלך העונה לארי והמשקיעים נתקלים בבעיות רבות (כדוגמת חפירה במטבח לצורך מציאת גופה, ואי מציאת שף), והעונה מסתיימת בפתיחה המפוארת של המסעדה.
עונה 4 (2004): לארי עובד עם מל ברוקס, בן סטילר ודייוויד שווימר על הפקה מחודשת של המחזה "המפיקים" מעל בימת ברודוויי.
בנוסף, הוא מנסה להתמודד עם המתנה שהעניקה לו אשתו לכבוד יום הנישואין העשירי שלהם: מפגש מיני חד-פעמי עם אשה אחרת.
עונה 5 (2005): אביו של לארי, המאושפז בבית החולים, מגלה לו שקיים סיכוי שהוא בן מאומץ.
לארי שוכר חוקר פרטי שיגלה את האמת.
בנוסף, ריצ'רד לואיס חברו ממתין להשתלת כליה ולארי מתגלה כמועמד מתאים ומתבקש לתרום את כלייתו.
עונה 6 (2007): לארי ושריל מארחים בביתם את משפחת בלאק, משפחה אפרו-אמריקאית ניצולת סופת ההוריקן "קתרינה".
לקראת סוף העונה שריל נפרדת מלארי.
עונה 7 (2009): משפחת בלאק עוזבת את ביתו של לארי, למעט ליאון (ג'יי בי סמוב), אחד מבני המשפחה, שנשאר להתגורר עמו.
לארי מבין ששריל יכלה לשהות במחיצתו רק כאשר הוא עבד ויצר, אחרת הוא נתפס בעיניה כבלתי נסבל.
הוא מחליט לכתוב פרק איחוד לסיינפלד ולאחד את כל שחקני הסדרה וללהק את שריל כאשתו של ג'ורג' קוסטנזה, וכך להיות במחיצתה ולהתקרב אליה.
במהלך העונה מתקיימות חזרות של פרק האיחוד ההיסטורי ובסיום העונה משודר חלק מפרק האיחוד המדובר.
עונה 8 (2011): לארי מתגרש משריל ונהנה מחייו כרווק.
הוא עובר במקביל לג'ף וסוזי לניו יורק.
חציה הראשון של העונה מצולם בלוס אנג'לס, והחצי השני בניו יורק.
בעונה מתארחים: ריקי ג'רבייס, מייקל ג'יי פוקס ורוזי אודונל בתפקיד עצמם.
בסוף העונה לארי טס לפריז.
עונה 9 (2017): כוללות הופעות אורח של ג'ימי קימל, אליזבת' בנקס והשופטת ג'ודי בתפקיד עצמם.
בעונה זו לארי מתגורר שוב בלוס אנג'לס.
בעונה זו לארי חי בצל הפתווה שהוטלה עליו על ידי האייתוללה, לאחר שחיקה אותו כאשר התארח בתוכניתו של ג'ימי קימל.
הוא נאלץ לגור במלון ולשנות את מראהו.
בעקבות שיחה עם סלמאן רושדי, מחליט לארי לשוב לחייו ולא להסתתר עוד.
בהמשך מתבטל גזר הדין כנגד לארי דייוויד.
הוא מחליט להקים בית קפה מתחרה בסמוך לבית הקפה שלו על מנת לעשות לו "דווקא".
בצילומי עונה זו בוב איינשטיין שגילם את מרטי פנקהאוזר לא יכול היה להשתתף בגלל מחלתו, ממנה נפטר לאחר מכן.
מרטי הוצג בעונה זו כמי שמטייל בסין.
עונה 11 (2021) לארי מתכנן להעלות סדרה העוסקת בו בשנות ה-20 לחייו, וצפויה להיקרא "לארי הצעיר".
לצערו של לארי, גנב שפורץ לביתו נופל לבריכה שבחצר הבית שלו ומת.
מכיוון שלארי לא הציב גדר סביב הבריכה כמתבקש בחוק, הוא נסחט על ידי אחיו של הפורץ, ונאלץ לתת לבתו של אחי הפורץ, מריה סופיה, שחקנית צעירה ולא מוכשרת, תפקיד ראשי בסדרה.
לארי מנסה לבטל את חוק חובת הצבת הגדר.
הוא מקיים קשר רומנטי עם חברת מועצת העיר סנטה מוניקה, במטרה שזו תדאג לביטול החוק, ובכך לארי יוכל להחליף את מריה סופיה.
עונה 12 (2024) בתחילת העונה, שהוכרז עליה שתהיה האחרונה, מסתבר שחוק הצבת הגדר עומד על כנו, וכי מריה סופיה הפכה לסלבריטאית הודות לסדר "לארי הצעיר".
לארי מתחייב בפני המנטור של אירמה, חברת המועצה לשעבר, שלא להפרד ממנה למשך חצי שנה כדי שהיא תוכל להתמודד עם האלכוהוליזם שלה.
בתחילת העונה, הופך לארי לגיבור לאומי, ומוצג כלוחם זכויות האזרח, זאת מכיוון שבמהלך ביקורו באטלנטה, הוא מגיש בקבוק מים לידידה שהשאילה לו זוג משקפיים, מבלי לדעת שבכך הוא מפר חוק בחירות מקומי (אמיתי) האוסר להציע מים לעומדים בתור בקלפי.
לארי נעצר, ובהמשך הסדרה המשפט תלוי ועומד כנגדו.
תרגיע היא אחת מהסדרות המוערכות ביותר של שנות האלפיים, והיא שובחה עבור הכתיבה שלה והקומדיה האלתורית של שחקניה.
הסדרה זכתה בביקורות חיוביות מאז יציאתה.
באתר Rotten Tomatoes לסדרה ציון 89% לעונתה הראשונה ו-79% לעונתה התשיעית, ובאתר IMDb הסדרה השיגה ממוצע ביקורות של 8.7 מתוך 10.
בשנת 2016, מגזין "רולינג סטון" דירג את הסדרה במקום ה-19 בסדרות הטלוויזיה הגדולות בכל הזמנים.
ספר בעל אותו שם הוצא לאור ב-19 באוקטובר 2006 על ידי הוצאת גות'האם.
הספר כולל סיפורים מעברו של לארי דייוויד האמיתי, ראיונות, פרשנויות שונות לפרקי הסדרה, תסריטים של סצנות חתוכות ותמונות מההפקה.
תוכני הספר מתאים לחמש העונות הראשונות של הסדרה.
במעבר בין סצנות נשמעת מוזיקה מתזמורת של וונדל יופונס ומחברת ספריית מוזיקה בשם Killer Tracks.
שיר הנושא הפותח והסיום (שלא מוזכר בקרדיטים) הוא "Frolic" מאת המלחין האיטלקי לוצ'אנו מיקליני.
לארי דייוויד שמע את המוזיקה בה נעשה שימוש בפרסומת לבנק שנים לפני יצירת הסדרה וחשב שיש לה איכות קלילה ומשמחת.
פסקול לא רשמי שוחרר על ידי חברת Mellowdrama Records בשנת 2006.
סרט תיעודי של נטפליקס משנת 2017, "לונג שוט", חשף כי צילומים גולמיים מצילומי פרק לעונה הרביעית של הסדרה שבוצעו באצטדיון נתנו לחואן קטלאן אליבי לזמן ביצוע רצח וסייעו להוכיח את חפותו.
שנהפרסקטגוריהעבורתוצאהמקור2024פרס אמי לבידור בפריים טייםסדרת הקומדיה הטובה ביותרתרגיעהשחקן הראשי הטוב ביותר בסדרה קומיתלארי דייוויד
תרומבין היא מולקולה חלבונית קריטית לשלב הסופי במנגנון קרישת דם אצל בני אדם ובעלי חיים.
תרומבין פועל כאנזים ומשתייך לאנזימים מקבוצת ההידרולאזות (סרין פרוטאז), שהם אנזימים המפרקים חלבונים.
קרישי הדם מורכבים מפיברין ונוצרים בזכות הפעילות האנזימטית של תרומבין, שהופך פיברינוגן מסיס במים לפיברין שאינו מסיס.
תרומבין לא רק מקצץ פיברינוגן לפיברין אלא גם משפעל את פקטור 13 (factor XIII) אשר מחזק את קשרי הפיברין ומוביל ליצירת קריש דם קשיח ויציב.
התרומבין הוא תוצרת הגוף אולם אינו מצוי בדם בשגרה, אלא נוצר מפרותרומבין כאשר תאים נפגעים ומופעלת מערכת הקרישה.
פרותרומבין נוצר בכבד בעזרת ויטמין K.
הפיכת פרותרומבין לתרומבין תלויה בנוכחות יוני סידן והאנזים תרומבופלסטין.
אנזים התרומבין התגלה על ידי החוקר האמריקאי סיגראס בשיטת הקריסטלוגרפיה.
תרומבין הוא חלבון אשר מכיל כ-4% פחמימות ולכן יכול להיחשב גם כגליקופרוטאין.
המולקולה מורכבת משתי שרשראות פוליפפטידיות עם קשר גופרי ביניהן.
שרשרת A מורכבת מ-36 חומצות אמינו ושרשרת שנייה B מ-259. בשרשרת B נמצא האתר הפעיל של האנזים ורצף של חומצות אמינו הומולוגי למבנה של טריפסין וכימוטריפסין.
תרומבין קיים בטבע בכמה צורות פעילות שנבדלות ביניהן במבנה שרשרת B.
המסה המולרית שלו היא 36000 גרם/מול.
התפקיד העיקרי של תרומבין הוא בעצירת זרימת דם לאחר פציעה באמצעות השפעתו על פיברין, אולם הוא מעודד קרישה גם במסלולים נוספים וכן ידועים לו תפקידים שונים נוספים (בתהליכים דלקתיים, שגשוג תאים ועוד).
תפקידו המשמעותי ביותר הוא כאמור הפיכת פיברינוגן לפיברין, זאת באמצעות פירוק של ארבעה קשרי ארגיניל-גליצין במולקולת פיברינוגן.
הידרוליזה זו מפרקת את הפיברינוגן לארבעה פפטידים.
לאחר מכן נוצר פיברין מונומר, שבהמשך עובר פולימריזציה לגוש של פיברין הנמצא בטסית דם.
בנוכחותו של התרומבין, מתרחשת הצטברות של טסיות דם והתקבצות של קריש דם.
ייחודיות התרומבין נובעת מכך שמשמש בו זמנית גם כמעודד קרישה (procoagulant) וגם כמדכא קרישה (anticoagulant).
ההשפעה המהירה של תרומבין היא עידוד קרישה, מאוחר יותר במסלול ההשפעה האיטי תרומבין פועל כמדכא קרישה, על ידי כך שנקשר לקולטן על גבי ממברנת כלי הדם, תרומבומודולין.
היקשרות תרומבין לתרומבומודולין מובילה לשרשרת תגובות המסתכמת בפירוק קרישי הפיברין והתמוססות קריש הדם.
השם תרומבין מקורו מהמילה תרומבוס, מקורה מלטינית ומשמעותה קריש דם.
מילה זו משמשת בסיס לשמות אחרים הנוגעים למערכת הקרישה - תרומבוזיס, תרומבוציטופניה, תרומבוציטוזיס, תרומבואמבולי ועוד.
תרומבוציטמיה ראשונית (גם ET, ראשי תיבות של essential thrombocytosis באנגלית) היא הפרעה המטולוגית כרונית המאופיינת בייצור יתר של טסיות דם על ידי מגה-קריוציטים במח העצם (בהיעדר סיבה אחרת).
בחלק מן המקרים המחלה יכולה להתקדם ולהחמיר עד כדי לוקמיה מיאלואידית חריפה או מיילופיברוזיס ראשונית.
באופן כללי המחלה היא אחת מארבע הפרעות השייכות לקבוצת המחלות המיילופרופילרטיביות.
ET מאובחנת אצל 2 עד 3 אנשים מתוך 100,000 איש בשנה.
המחלה לרוב פוגעת באנשים בגיל העמידה ואנשים מבוגרים.
גיל האבחון הממוצע לראשונה הוא בין 50 ל-60, אולם המחלה עלולה לפגוע גם בצעירים ובילדים.
הבסיס הפתולוגי של המחלה אינו ידוע.
עם זאת, המחלה דומה מבחינת התסמינים שבה לפוליציטמיה ורה- polycythemia vera – מחלה נוספת המאופיינת בהתרבות של תאי דם אדומים, בכך שגם במחלה זו תאי המגה-קריוציט רגישים יותר לפקטורי גדילה.
טסיות הדם אשר נוצרות במחלה זו אינן מתפקדות כראוי, ועל כן ניתן להבחין בתופעות קליניות כגון דימום ויצירת קרישים.
בשנת 2005 נמצאה מוטציה ב-JAK2 קינאז (V617F) אשר נמצאה אצל 30% מהחולים במחלה זו.
"JAK2" קינאז השייך למשפחת ה-Janus Kinase.
בהתבסס על מוטציה זו ניתן יהיה בעתיד לאבחן את המחלה או להשתמש בקיומה כיעד לטיפול רפואי.
הסימן העיקרי של חולים במחלה זו הוא דימום וקרישיות (היווצרות קרישי דם).
סימפטומים אחרים הם דימום מהאף, דימום מהחניכיים וממערכת העיכול.
תסמין נוסף הוא תחושת "שרפה" ולחץ בידיים ובכפות הרגליים כתוצאה מחסימתם של עורקיקים קטנים על ידי טסיות (erythromelalgia).
כדי לאבחן ET, על ספירת הטסיות בדם להיות גדולה מ-600 x109/L (כאשר נשללת סיבה אחרת) לאורך תקופת זמן מסוימת, למשל חודשיים.
קריטריונים נוספים כוללים את הימצאות המוטציה ב-V617F JAK2, בשילוב עם קריטריונים נוספים השוללים מחלות מיילופרוליפרטיביות אחרות.
לא כל החולים במחלה זו נזקקים לטיפול רפואי.
אצל אלו אשר נמצאים בסיכון גבוה לקרישיות דם או דימום (חולים מבוגרים יותר, בעלי היסטוריה של דימום או נטייה לקרישיות, או ספירת טסיות גבוהה במיוחד), הטיפול יהיה הקטנת מספר הטסיות בדם למספרן הנורמלי, על ידי Hydroxyurea- תרופה אנטי סרטנית המשמשת לטיפול במחלות מיילופרולפרטיביות, או על ידי אינטרפרון אלפא או anagrelide.
אספירין במינון נמוך ניתן לחולים אלו על מנת להפחית את הסכנה להיווצרות קרישי דם, אולם אחת מתופעות הלוואי במתן אספירין היא דימומים, בעיקר אם ספירת הטסיות היא גבוהה במיוחד.
במצבים מסכני חיים ניתן טיפול רפואי המסלק את טסיות הדם מן הדם באופן ישיר (platelet apheresis).
ET מתוארת במרבית המקרים כמחלה כרונית המתפתחת באופן איטי, ומאופיינת בתקופות ארוכות בהן החולה לא חש תסמינים כלל.
בעזרת טיפול ארוך טווח ניתן לשלוט על מספר הטסיות ולהפחית את הסכנה להיווצרות קרישי דם או דימומים.
תוחלת החיים הצפויה אצל חולה ב-ET המאוזן היטב, דומה כיום לתוחלת החיים אצל אדם בריא לחלוטין.
התרופות הניתנות במחלה זו, Hydroxyurea ו-anagrelide, הן תרופות האסורות במהלך היריון והנקה.
לגבי השימוש באינטרפרון כתרופה במהלך היריון או הנקה, הדעות חלוקות.
המחלה עצמה עלולה להיות קשורה לעליה בסיכון להפלה במהלך הטרימסטר הראשון.
במהלך ההיריון עצמו, נדרשת השגחה קרובה על האם לבדיקת רמת הקרישיות ותפקוד השליה.
לאחר הלידה, ניתנות לרוב זריקות יומיות של נוגדי קרישה כגון enoxaparin כדי להפחית את הסכנה בהיווצרות קרישי דם (אשר גבוהה באופן יחסי לאחר הלידה עצמה).
השינויים העיקריים נוגעים למגה-קריוציטים, המתרבים בצורה ניכרת, והנראים צפופים בקבוצות ובלתי טיפוסיים מבחינה מורפולוגית.
חלק מהם גדולים, מוזרים למראה והיפרכרומטיים עם גרעינים רב-אונתיים וציטופלסמה רבה.
קיומן של קבוצות גדולות של טסיות מהווה ממצא אופייני.
הצביעות לגילוי ברזל מגלות כמות גדולה של ברזל.
תסמיני המחלה הם: דימומים רבים תת-עוריים ומריריות.
דימומים מהחניכיים, מהאף, במערכת העיכול, דימום רב במחזור החודשי (ווסתות כבדות), ודימומים מסיביים בעקבות פציעות, לידות וניתוחים.
תרומבאסתניה היא מחלה גנטית, המורשת בצורה אוטוזומלית רצסיבית, כלומר רק הומוזיגוטים למוטציה חולים ואילו הנשאים בריאים.
שני ההורים צריכים להיות נשאים כדי שיוולד ילד חולה.
ולכן, המחלה נפוצה בקהילות בהם יש נישואי קרובים או נישואים בתוך הקהילה.
בישראל היא נפוצה בקרב היהודים יוצאי עיראק ובקרב הערבים.
שני הגנים המקודדים לאינטגרינים αIIb ו - β3 נמצאים על כרומוזום 17 בקרבה רבה 17q21-23.
ניתן לאבחן את המחלה בעזרת בדיקות מעבדה.
בספירת דם כמות טסיות הדם תקינה וגם גודלן נורמלי.
בבדיקת איגור (אגרגציה) של טסיות לא נוצר צבר של טסיות בתגובה לאגוניסטים פיזיולוגיים כמו-ADP, אפינפרין, קולגן או תרומבין.
ברוב המקרים אין התכווצות קריש.
בבדיקה מולקולרית נמצא פגם גנטי (מוטציה) באחד מהגנים ITAG2B או ITGB3 נמצאו מעל 200 מוטציות שונות אצל חולים בישראל ומחוץ לה.
המוטציות הגורמות למחלה אצל רוב החולים בישראל נמצאו, דבר המאפשר אבחון נשאים ועוברים חולים בשלב מוקדם של ההיריון, ואפילו בביציות המופרות בהפריה חוץ גופית לפני החזרתם לרחם.
טיפול מניעתי כולל שמירה על הגיינת חניכיים.
מתן ברזל וחומצה פולית למנוע אנמיה עקב הדימומים הרבים.
שימוש בגלולות למניעת היריון למנוע קבלת ווסת.
טיפול בזמן דימום: תרופות נוגדות פיברינוליזיס כמו tranexamic acid ומתן פקטור קרישה VII רקומביננטי.
עירוי טסיות, רק בעת מצבים מסכני חיים, וזאת כדי למנוע יצירת נוגדנים לטסיות.
במצבים קשים ניתן לרפא את המחלה על ידי השתלת מח עצם.
המחלה נקראת על שם אדוארד גלנצמן, רופא שווייצרי שתיאר לראשונה את המחלה בשנת 1918. הוא גם נתן לה את שמה תרומבאסתניה, שמשמעותה טסיות-דם (תרומבוציטים) "חלשות".
כלומר קיימת בעיה איכותית בתפקוד טסיות-הדם.
להבדיל ממחלות שבהן יש בעיה כמותית במספר טסיות-הדם: תרומבוציטופניה - מיעוט של טסיות-דם, תרומבוציטוזיס - ריבוי של טסיות-דם.
ב-1974 Caen & Nurden זיהו את שני החלבונים החסרים בטסיות של החולים - האינטגרינים αIIb ו - β3. בשנת 1990 מופו הגנים המקדדים לחלבונים הללו, ITAG2B ו-ITGB3, ונקבע הרצף שלהם.
ב-1991 נמצאו שתי המוטציות הראשונות אצל החולים הישראלים.
מוטציה בגן ITAG2B אצל הערבים ובגן ITGB3 אצל היהודים ממוצא עיראקי.
תרומבוציטופניה (בעברית: מיעוט טסיות הדם;באנגלית: Thrombocytopenia) היא מצב שבו יש מיעוט טסיות בדם.
באופן נורמלי, טסיות הדם אחראיות לתהליך הקרישה של הדם והן מגיעות לאזור כלי הדם הפגוע, נצמדות אליו ונאגרות עד ליצירת קריש דם, בשיתוף עם מערכת קרישת הדם.
מספרן של הטסיות בדם נע בין 150,000 עד 450,000 למיקרו-ליטר של דם, כאשר תרומבוציטופניה היא מצב בו מספר טסיות הדם יורד מתחת לנורמה.
תרומבוציטופניה יכולה לנבוע כתוצאה ממספר תהליכים: האחד, ירידה בייצור הטסיות במח העצם.
סיבה נוספת יכולה לנבוע ממצב בו הטסיות נהרסות בטחול כתוצאה מטחול מוגדל, שיכול להיגרם בשל מחלות מסוימות (מצב זה קרוי "סקווסטרציה").
עוד סיבה לתרומבוציטופניה יכולה לנבוע מהרס מוגבר של טסיות, שיכול להיגרם ממספר מצבים שונים, כשנטילת תרופות היא הסיבה המרכזית לכך והסיבה הראשית לרוב, להיווצרות תרומבוציטופניה.
רמות נמוכות של טסיות, לרוב אינן מביאות להפרעות קליניות.
עם זאת, לעיתים ישנה עדות להפרעה בדימום כגון היווצרות של נקודות בעור באזורים שנפגעו (פורפורות, פטכיות שהופכות להיות "פצעים כחולים" - אכימוזות) וכן עליה בדימומים מהאף או מהחניכיים.
לעיתים, אדם עם תרומבוציטופניה עלול להתלונן על עייפות וחולשה כללית שיכולה לנבוע מדימום אך לא בהכרח.
כאשר מספר הטסיות הוא נמוך, לעיתים ייווצרו חבלות ספונטניות בעור גם במקרה של טראומה קטנה מאוד עד אפסית לגוף.
ב־ITP חמור (פחות מ־5,000 טסיות) יש לרוב דימומים משמעותיים - לעיתים בתוך הגולגולת, ממערכת העיכול התחתונה וממקורות פנימיים אחרים.
חולים כאלה אף מצויים בסיכון לדמם פנימי בעקבות חבלה קהה (כמו בתאונת דרכים).
אדם עם תרומבוציטופניה צריך לעבור בדיקות רפואיות מקיפות וכן בדיקות דם מלאות כולל משטח דם.
בדיקות דם מלאות כוללות גם ספירת המוגלובין ותאי דם לבנים על מנת לגלות האם יש ירידה בכלל שורות הדם.
במקרים אלו, יש לבצע בדיקה של מח עצם.
אם יש עדות לירידה רק במספר הטסיות עצמן, יש לערוך משטח דם ולבחון את המורפולוגיה של טסיות הדם.
למשל, האם המורפולוגיה אינה תקינה, עם שברי טסיות או פגם בצורתן, לעומת מורפולוגיה תקינה המצביעה על הסברים אחרים למצב.
מבחינת ההיסטוריה הרפואית של החולים, יש לבחון אילו תרופות הם נוטלים כיוון שקיימות קבוצות רבות של תרופות העלולות להביא לירידה במספר הטסיות.
כמו כן יש לשאול על היסטוריה משפחתית לאור העובדה כי קיימות מחלות תורשתיות המתבטאות בירידה במספר הטסיות.
בנוסף, יש להעריך את גודל הטחול והכבד ואת קיומן של תופעות עוריות המיוחסות לתרומבוציטופניה כגון פורפורה, פטכיות, "פצעים כחולים" וכדומה.
זיהומים, חיידקים ווירוסים - יכולים לגרום לתרומבוציטופניה, כאשר לעיתים הסיבה לירידה בטסיות הדם היא עקב פעילות של מערכת החיסון עצמה לאחר זיהום ויראלי (Immune-mediated thrombocytopenia).
תרומבוציטופניה כתוצאה מתרופות - רשימה ארוכה של תרופות עלולה להוביל לירידה במספר הטסיות ובמנגנונים שונים.
אחד מן המנגנונים הוא דיכוי של מח העצם על ידי תרופות כגון מתוטרקסט, אינטרפרון, תרופות כימותרפיות שונות, סינגולייר, קרבולפטין וחומצה ולפרואית.
הפרעה במספר הטסיות לאור הרס שלהן במנגנון אימוני על ידי נוגדנים הנקשרים והורסים אותן (קינידין, הפרין) וכן הלאה (רשימה מלאה של תרופות ניתן למצוא כאן).
לרוב, הירידה במספר הטסיות מתחילה לאחר תחילת הטיפול בתרופה או חשיפה מחדש שלה, ונעלמת בטווח של 7 עד 10 ימים לאחר הפסקת התרופה.
התרופה abciximab שהיא סוג של נוגד קרישה, מביאה לתרומבוציטופניה באופן מהיר יחסית, תוך יממה ממועד החשיפה לתרופה.
תרומבוציטופניה כתוצאה משימוש בהפרין - השימוש בהפרין (סוג של נוגד קרישה) יכול להוביל לתרומבוציטופניה, במנגנון מיוחד השונה ממצבים אחרים הקשורים לשימוש בתרופות.
זאת כיוון שמיעוט טסיות הדם כתוצאה מהתרופה עלול להביא דווקא לעליה בסיכון לפקקת (תרומבוזיס, אצל כ-50% מן החולים הללו) ופחות לעליה בסיכון לדימום.
מצב זה קרוי HIT (Heparin-induced thrombocytopenia) והוא נובע מהיווצרות של נוגדנים לקומפלקס הכולל טסיות והפרין.
נוגדנים אלו קרויים anti-heparin/PF4. ניתן למדוד נוגדנים אלו בדם בשיטות שונות, אולם במרבית המקרים ניתן לאבחן הפרעה זו מבחינת הקליניקה הכוללת התהוות של תרומבוציטופניה בתזמון המתאים (אשר לרוב מתרחש בין היום ה-5 ל-14 לאחר מתן התרופה).
תרומבוציטופניה תורשתית - נדירה יחסית ויכולה להתרחש בתסמונות שונות כגון תסמונת ברנאר-סוליה, תסמונת ויסקוט-אולדריץ' ועוד.
תרומבוציטופניה המתווכת חיסונית, ובאנגלית: ITP (Immune thrombocytopenic (purpura - מצב הנרכש במהלך החיים, בו יש תגובה חיסונית של הגוף נגד טסיות.
אצל ילדים, לרוב מדובר במחלה שמגיעה לאחר זיהומים, והיא עוברת מעצמה.
אצל מבוגרים לעומת זאת, המחלה נוטה להיות כרונית.
ITP מאופיינת בדימומים בעור ובריריות (פורפורה) וספירת טסיות נמוכה עד נמוכה מאוד.
זאת כאשר המורפולוגיה של הטסיות במשטח דם היא נורמלית במרבית המקרים או כוללת טסיות מוגדלות.
לעיתים המחלה היא שניונית למצבים אוטואימוניים שונים, בעיקר זאבת, וכן זיהומים כגון HIV והפטיטיס C.
לעיתים המחלה עלולה להיות מסכנת חיים ולהתבטא בדימומים במערכת העצבים המרכזית ובדימומים "רטובים" בפה וברטינה (נקרא Wet purpura, מרמז על מחלה שעלולה להיות מסכנת חיים).
במצבים בהם יש עדות ל-ITP יש להעריך האם קיימת מחלה שניונית שהביאה לכך, כגון זיהום או מחלה אוטואימונית.
תסמונת TTP (thrombotic thrombocytopenic purpura) ותסמונת HUS (Hemolytic Uremic Syndrome, תסמונת המוליטית אורמית) - תסמונות אלו כוללות שילוב של תרומבוציטופניה יחד עם מאפיינים נוספים והן יכולות לנבוע כתוצאה מסיבות שונות.
תסמונת TTP היא תסמונת אשר עלולה להיות פטאלית ובעבר אחוזי התמותה ממנה (טרם הטיפול בפלסמה-פרזיס) היו גבוהים מאוד.
התסמונת כוללת תרומבוציטופניה ו-4 מאפיינים נוספים: אנמיה המוליטית מיקרו-אנגיופתית, אי ספיקת כליות, הפרעות נוירולוגיות וחום.
הסיבה למחלה זו היא לרוב בשל התהוות נוגדנים למרכיב הקרוי ADAMTS13 החותך מולקולות גדולות של פקטור וון-וילברנד למולקולות קטנות יותר.
בהיעדר ADAMTS13, נוצר חלבון גדול של פקטור וון וילברנד שמביא ל"הידבקות" טסיות ואגרגציה שלהן.
כתוצאה מכך, תימצא ירידה במספר הטסיות עם עליה בסיכון לקרישה (ומכאן שם המחלה).
תסמונת HUS היא תסמונת נוספת, שאופיינית בעיקר אצל ילדים, וכוללת תרומבוציטופניה, אי-ספיקת כליות חריפה ואנמיה מיקרו-אנגיופתית המוליטית.
לרוב הסיבה לכך נובעת מזיהום שקדם לכך (E.coli מסוג O157:H7 במרבית המקרים) ואז המחלה מתחילה לאחר אפיזודה של שלשולים.
לעיתים המחלה אינה קשורה לשלשולים והסיבה במקרים אלו להתפתחות המחלה היא מגוונת יותר וכוללת גם מוטציות בגנים מסוימים (לרבות factor H, גן הקשור למערכת המשלים והמתבטא בכליות).
ככלל, הטיפול בתרומבוציטופניה הוא על פי מידת החומרה והאטיולוגיה (ההסבר לירידה בטסיות הדם).
בחלק מהמקרים יש צורך במתן סטרואידים, חומצה פולית או ליתיום קרבונאט כדי להביא לייצור טסיות חדשות, כמו גם עירויים של טסיות.
להלן מספר דוגמאות לטיפולים במצבים ספציפיים:
הטיפול בתרומבוציטופניה כתוצאה משימוש בהפרין (HIT) - יש להפסיק את מתן ההפרין ולתת נוגד קרישה אחר, עם עדיפות לנוגדי קרישה הפועלים ישירות על עיכוב תרומבין.
כמו כן, יש לבצע הדמיה על מנת להעריך את הסיכון של המטופל לפתח תרומבוזיס (כגון אולטרסאונד דופלקס של גפיים תחתונות).
זאת מאחר שכ-50% מהחולים עם HIT יפתחו תרומבוזיס (פקקת).
הטיפול ב-ITP - יתבצע בהתאם לחומרת המחלה ולמספר הטסיות.
חולים עם סימנים לדימום או ITP חמור, צריכים להתאשפז בבית חולים ולקבל טיפול המשלב מתן סטרואידים במינון גבוה עם IVIgG, וכן תרופות נוספות המדכאות את מערכת החיסון בהתאם לצורך.
ריטוקסימאב היא תרופה שהדגימה יעילות במצבים בהם המחלה רפרקטורית לטיפול.
אצל חולים שלא הגיבו לטיפול בסטרואידים יש לשקול כריתה של הטחול או מתן תרופות המעודדות ייצור טסיות (Thrombopoietin receptor agonists) כגון romiplostim או eltrombopag, מבטרה Mabthera, ו-Anti D.
אצל חולים ללא סימנים לדימום ועם רמות תרומבוציטים העולות על 5,000, ניתן לטפל מחוץ לכותלי בית החולים על ידי מתן סטרואידים או טיפול באימונוגלובולינים, לאחר ביצוע הערכה מתאימה על ידי המטולוג.
הטיפול ב-TTP - זהו טיפול חיוני כיוון שמדובר במצב מסכן חיים.
אצל חולים ללא התסמינים הקלאסיים של המחלה יש לחשוד בהתהוות המחלה כאשר תימצא עליה ברמות בילירובין לא ישיר (המעידה על המוליזה של תאי דם אדומים), עליה ברמות LDH, ירידה בהפטוגלובין ועליה במספר תאי הדם האדומים הצעירים (הרטיקולוציטים) כתגובה לאנמיה.
במשטח תאי דם ניתן לראות שברי תאי דם ומורפולוגיה לא תקינה.
הטיפול עצמו כולל החלפה של הפלסמה (וכתוצאה מכך "הוצאת" הנוגדנים ל- ADAMTS 13).
הטיפול ב-HUS (תסמונת המוליטית אורמית) - מדובר בעיקר בטיפול תומך, כשלעיתים יש צורך בדיאליזה.
תרגילים רוחניים הוא אסופה של תפילות, כללים לעריכת מדיטציה ותיאור של תרגילים שכליים שקובצו בספרון בן כ-200 עמודים פרי עטו של איגנטיוס מלויולה, מייסד מסדר הישועים.
הספרון כולל גם כללים לקיום סדנה אישית בת כ-30 יום שבמהלכה יתרגלו המשתתפים את העקרונות המתוארים בספר.
לויולה חיבר את הספרון בין השנים 1522 ל-1524 והוא יצא לאור ברומא ב-1548. באותה שנה הוא אושר לשימוש במוסדות הכנסייה הקתולית על ידי האפיפיור פאולוס השלישי.
הספרון הוא לימוד חובה לכל חברי מסדר הישועים ונחשב אחד מהספרים החשובים ביותר בספרות הדתית הנוצרית.
בספר ניכרת השפעת הספר "הליכה בדרכו של ישו" (De imitatione Christi) שנכתב ככל הנראה על ידי תומאס א קמפיס (Thomas à Kempis; 1471-1380).
ספר נוסף שכנראה השפיע על החיבור הוא "תרגולת לחיים רוחניים" (Exercitatorio de la vida espiritual) של גרסיה חימנס דה סיסנרוס (García Jiménez de Cisneros; 1510-1455), אב המנזר סנטה מריה דה מונטסראט, שבתקופת כהונתו הפקיד שם איגנטיוס מלוילה את מדי החייל שלו.
מספר אחרון זה שאב ככל הנראה לויולה את שם ספרו, ואת רעיון התרגולת הרוחנית.
הסדנה האישית שבמהלכה מבוצעים התרגילים מחולקת לארבעה חלקים המכונים "שבועות".
השם אינו מייצג את פרק הזמן האמיתי שבו מבוצע כל חלק.
כך למשל אורכו של ה"שבוע" הראשון הוא לפחות עשרה ימים.
הסדנה כולה נמשכת בין 28 ל-30 ימים.
היא אמורה להתבצע בתוך מוסד מיוחד המכונה מפלט (באנגלית retreat), כשהמתרגל שרוי רוב הזמן בבידוד.
המטרה המוצהרת של התרגילים הרוחניים היא לעזור למתרגל למצוא את ישו בחייו האישיים, מתוך כוונה להובילו להתחייבות אישית ללכת בדרכו.
אף שנקודת המבט הרוחנית הבסיסית של התרגילים היא קתולית, מתרגלים אותם כיום לעיתים קרובות גם מי שאינם קתולים.
התרגילים הרוחניים של איגנטיוס מלויולה מהווים את אבן הפינה של "הרוחניות האיגנטית" - דרכם של הישועים להבין ולחיות את מערכת היחסים בין בני האדם לאלוהים בעולם.
אף שבמקור תוכננו התרגילים להתבצע במסגרת של מפלט רוחני מבודד, שבו המתרגלים יתמקדו בתרגילים ותו לא, הציג איגנטיוס בהערות מקדימות לספרו מודל להשלמת התרגילים על פני תקופת ארוכה יותר בלא צורך בבידוד.
התרגילים תוכננו להתבצע תחת הדרכתו של מדריך רוחני.
התרגילים הרוחניים מעולם לא נועדו אך ורק עבור אלו שנדרו את נדרי הכהונה.
איגנטיוס מלויולה הדריך אחרים באמצעות התרגילים במשך 15 שנים לפני שהוסמך לכמורה, ושנים רבות לפני שנוסד מסדר הישועים.
לאחר שהמסדר הוקם הפכו התרגילים למרכיב מרכזי בתוכנית הדרכת החניכים של הישועים, והם מבוצעים במהלך השנה הראשונה של תקופת החניכות בת השנתיים.
איגנטיוס החשיב את בחינת המצפון - בחינה עצמית רוחנית - כדרך החשובה ביותר להמשיך לחיות את הניסיון של התרגילים לאחר שהושלמו.
כשעמאים עברו את התרגילים היה זה בדרך כלל תחת השגחתו של מדריך רוחני שהוא חבר במסדר הישועים.