tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נבנה במחצית הראשונה של המאה ה-16 והוא מצויד בפינה במרפסת מהודרת בסגנון רנסאנס שניתוספה בסופה של אותה מאה.
מתחת ל מפרסת נראה סמל המשפחה.
מהצדדים הנשענים כל אחד על זוג פילסטרים יוניים, נראה ארכיטרב מקושט בקווים אלכסוניים, אפריז וקרניז עם משקוף.
בתוך טימפנון נראית פרוטומה של אישה ועל ידה קישוט עשיר המבוסס על פלמינגואים ודרקונים.
"פרוכיית מרינדה הקדושה דה אוחימומנדו - כנסייה קתולית בסגנון גותימהמאה ה-14 שנבנתה מחדש ב-1542 עם מגדל פעמונים בסגנון בארוק מ-1701
כנסיית סאן פדרו דה אריסנואה (Iglesia de San Pedro de Ariznoa) - מונומנט לאומי - כנסייה קתולית בסגנון גותי מאוחר - נבנתה על חורבות כנסייה גותית קודמת מהמאה - 14
הבניין הנוכחי נבנה בשלהי המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17. המגדל הוא תוספת מ-1742. המזבח הראשי בסגנון פלטרסקו עוצב במאה ה-16, בולט במראהו המפואר.
הפסלים המרהיבים נחשבים לפסגה של ההדימויים האמנותיים הסביליאניים.
הפסל "ישו של היסוריו" נתרם ידי בנו של חואן פרס דה איראסבל, מנהל ספרים (קונטדור ריאל) מלכותי מסביליה ויצירה משנת 1622 של הפסל חואן דה מסה מקורדובה..
כנסיית סנטה מרינה דה אושירונדו, נבנתה בצורה מלבנית, בשלב ראשון בשנים 1607-1542 ובשלב שני ב-1648–1672. הבניין מחולק לשלוש ספינות מופרדות על ידי עמודים cgkh בעלי גוף חלק וכותרות קלאסיות.
מהן יוצאים קווי רכס המרכיבים את הקמרונים.
במאה ה-18 התווסף מגדל (1701) בסגנון בארוק ומקהלה בסגנון נאוקלאסי, יצירה של אלחנדרו דה מיראנדה.
בפנים הכנסייה מצטיין המזבח הראשי הבארוקי, שעוצב בשנים 1739–1742 על ידי מיגל דה איראסוסטה
הפיסולים המקשטים שייכים לאמן לואיס סלוודור קרמונה.
ורד בלאס (נולדה ב-1974 בתל אביב) היא פרופסור חברה בחוג ללימודי סביבה בבית ספר פורטר באוניברסיטת תל אביב, חוקרת האקולוגיה התעשייתית הראשונה בישראל.
מובילה את המעבדה לחדשנות באקולוגיה תעשייתית ieapplied.org
מקימה שותפה למרכז ארכימדס הישראלי לניתוח מערכות יישומי בתמיכה של משרד המדע והטכנולוגיה של מדינת ישראל.
נולדה בתל אביב וגדלה ברעננה.
אביה, עמנואל בלאס הוא מבכירי מהנדסי התעופה והחלל בישראל.
אמה, אלה בלאס עמדה בראש השירות למען הילד.
בלאס היא גם קרובת משפחה של ממציא הטפטפות, נציב המים הראשון של ישראל ומהנדס המים הישראלי שמחה בלאס (סבה ושמחה בלאס היו בני דודים).
בין השנים 2001 ל-2009 התגוררה בקליפורניה.
בשנת 2000 סיימה תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון ועבדה כמהנדסת תעשייה וניהול באשד מהנדסים 1999–2001.
בשנים 2002 עד 2004 עבדה במעבדה לאיכות סביבה וחברת הייעוץ הסביבתית "American Analytics" בקליפורניה.
בשנת 2004 הצטרפה לשורות ארגון הסטונטים "מהנדסים ללא גבולות" באוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה, ועמדה בראש משלחות סיוע הנדסי הומניטרי בקהילות נידחות בפרו בשנים 2006 ו 2007.
בשנת 2006 סיימה תואר שני במדעי הסביבה וניהול בהתמחות בניהול סביבתי – מבית הספר למוסמכים על שם דונלד ברן מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה (UCSB).
בשנת 2009 סיימה תואר דוקטור בבית הספר למדעי הסביבה וניהול דונלד ברן, אוניברסיטת קליפורניה, בסנטה ברברה.
בשנת 2009 הצטרפה כשותפה בחברה "BWE" בקליפורניה (Brown and Wilmanns Environmental LLC) החלוצה בתחום הקיימות, ביצירת חידושים המסייעים לארגונים להגשים את חלומות הקיימות שלהם.
בשנת 2010 הייתה חוקרת בתר-דוקטורט בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס UCLA.
באוקטובר 2010 הצטרפה לאוניברסיטת תל אביב וזכתה במלגת מארי קירי למדענים חוזרים.
בין השנים 2013–2016 שירתה כחברת ועדה מקצועית מייעצת לאו"ם תחת ה־Green Industry Platform ,UNIDO.
בין השנים 2016–2018 כהנה בוועדה מייעצת מיוחדת של שר האוצר בישראל.
בשנת 2010 ייסדה את עמותת מהנדסים ללא גבולות ישראל ועומדת בראש הוועד המנהל של הארגון.
בין השנים 2012–2019 הייתה חברת סגל בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב.
החל משנת 2019 חברת סגל בפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת תל אביב.
החל מ-2019, חוקרת בכירה אורחת במכון הבינלאומי לניתוח מערכות יישומיות – IIASA.
החל משנת 2020 מונתה כעורכת במדור ניהול שרשרת אספקה וניהול תפעול לכתב העת לאקולוגיה תעשייתית (Journal of Industrial Ecology).
בדצמבר 2022 יזמה והקימה יחד עם פרופסור איתי סנד את מרכז ארכימדס באוניברסיטת תל אביב – מרכז ידע ישראלי לניתוח מערכות יישומי תמיכת משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה בשיתוף פעולה צמוד עם המכון הבינלאומי לניתוח מערכות יישומיות – IIASA.
חברת ועד מנהל לשעבר של "מהנדסים ללא גבולות" ב-EWB INTERNATIONAL.
בשנת 2023 כהנה כיו"ר הוועידה ה-51 למדע וסביבה, בהובלת האגודה הישראלית לאקולוגיה ולמדעי הסביבה.
פרופ' בלאס נשואה בשנית ואם לשתי בנות.
מחקרה של פרופסור בלאס, מקשר בין עולמות תוכן שונים המחברים תחומי ידע ודיסיפלינות שונות לפתרון בעיות מורכבות בתחומי הקיימות והחוסן.
המחקר משלב ראייה וכלי ניתוח מעולמות האקולוגיה התעשייתית עם מדעי הניהול והתפעול, ניתוח נתונים, מדיניות ואסטרטגיה.
תחומי מחקריה עוסקים במגוון נושאים סביבתיים, כגון כלכלת מעגלית וניהול פסולת, מערכות תחבורה ואנרגיה, ניתוח מחזור חיים LCA של מערכות מים וטכנולוגיות בפיתוח במגוון תחומים שונים, בדגש על ראייה רחבה וניתוח מערכות יישומי, תפעול וקיימות.
עמית אורח פרופסור חברה בתוכנית IIASA-Israel, המכון הבינלאומי לניתוח מערכות יישומי, אוסטריה, 2018–2019.
ורגוברט היה תפקיד שופט בגאליה העתיקה שמילא את התפקיד הגבוה ביותר בערים גאליות רבות, במיוחד בקרב האיידואים.
יוליוס קיסר דן בתפקידו של הוורגוברט מספר פעמים בפרשנויות שלו בספר מלחמת גאליה, בהתייחסו למשרד עם המונחים princeps civitatis, principatus ו-magistratus.
הוורגוברט נבחר מדי שנה בחסות הדרואידים.
לוורגוברט הייתה הזכות לדון אנשים לחיים ולמוות וכן לפקד על הצבא בפעולה הגנתית.
לטענת קיסר, נאסר עליו לצאת מגבולות השטח של עמו ("חוקי האיידואים אסרו על בעלי התפקיד העליון לחצות את הגבולות הטריטוריה של השבט).
מלחמה כזו הצריכה לנקוב בשמו של גנרל שיוביל את הצבא ומנע מהוורגוברט לתפוס את השלטון מעבר למגיסטרטורה.
הוורגוברט נבחר מבין האנשים החזקים ביותר.
חלק מהשבטים, כמו היידואים או הרמים, הטביעו מטבעות עם דיוקן הוורגוברטים שלהם (האדוי דומנוריקס למשל-כלומר מנהיג שבט).
כיום ידועים מספר שמות של ורוגוברטים: ליסקוס בשנת 58 לפנה"ס, ולטיאקוס (Valetiacos) בשנת 53 לפנה"ס, קונביקטוליטביס של האיידואים בשנת 52 לפנה"ס, ו-Celtillos של ארוורנים.
עבור הלמוביקס, שני שמות סבירים: סדולוס , שנהרג באלסיה , כונה dux et princeps lemovicum, "מנהיג צבאי ואזרחי", מה שמתאים כנראה לתואר ורגוברט.
יתר על כן, נמצאה כתובת בסלע בעיר הגאלו-רומית אוגוסטוריטום, המהווה סימן לרומניזציה עדיין לא שלמה: היא מצטטת "פוסטומוס, ורגוברט, בנו של דומנוריקס" (לאחרון אין קשר ליידואים) באותו שם).
הוורגוני היו שבט גאלי ששכן בעמק הריאו, ליד נהר ורדון , בתקופת הברזל.
הם מוזכרים כ-Vergunni על ידי פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה) ועל כתובת.
היא יכולה להיות נגזרת מהשורש הגאלי uergo - (מג'יסטארט, כלומר שופט ובוולשית 'פעיל').
הכפר ורגון (Vergons), שהוגדר כ"ווילה וירגוניס" בשנת 814, נקרא כנראה על שם השבט הגאלי.
בני שבט הוורגוני חיו בחלקת אדמה קטנה הממוקמת בעמק הריו, יובל נחל של הנהר ורדון.
הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת צפונית לסואטרי, מזרחית לסנטי, דרומית לאגואיטורי ולנמטורי, ומערבית לאקדיני, לווסוביאני והנרוסי.
ורברה סלנקוב (נולדה בשנת 2007) היא מתעמלת אומנותית ישראלית.
היא נכללה בסגל העתודה של הנבחרת שיצאה לאולימפיאדת פריז.
בשנת 2025, ולאחר פרישתן של בנות נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית שזכו במדליית כסף באולימפיאדת פריז (2024), נבחרה סלנקוב כחלק מסגל הנבחרת החדשה.
בתחרות מסבב גביע העולם שהתקיימה בבאקו שבאזרבייג'ן באפריל היא לקחה חלק בתרגיל 5 סרטים יחד עם יעל אלוני גולדבלט, קריסטינה אילון טרנובסקי, ארינה גבוזדצקי ואגם גב.
בתרגיל 3 כדורים + 2 חישוקים השתתפו יעל אלוני גולדבלט, קריסטינה אילון טרנובסקי, קסניה חודורקובסקי, ארינה גבוזדצקי ואגם גב.
בתחרות מסבב הגביע האירופי שהתקיימה בבורגס שבבולגריה במאי היא לקחה חלק בתרגיל 5 סרטים יחד עם קריסטינה אילון טרנובסקי, ארינה גבוזדצקי, ליאן סוכרביץ' ואגם גב, ובתרגיל 3 כדורים + 2 חישוקים יחד עם מאיה גמליאל, קריסטינה אילון טרנובסקי, ארינה גבוזדצקי ואגם גב.
ורז'וס הוא מיץ חומצי מאוד המופק מסחיטת ענבים לא בשלים, תפוחי בר או פירות חמוצים אחרים.
לעיתים מוסיפים לו מיץ לימון, חומעה, עשבי תיבול או תבלינים לשינוי הטעם.
המונח "ורז'וס" מקורו בצרפתית התיכונה vert jus (מילולית: "מיץ ירוק"), המתייחס למקורו מענבים חמוצים.
בתקופת ימי הביניים כונו גם גרעיני ענבים משומרים במלח בשם זה.
מימי הביניים ועד תקופת הרנסאנס היה ורז'וס בשימוש נרחב ברחבי מערב אירופה, בעיקר כרכיב ברטבים, כתבלין או לצורך דה-גלייז.
בשנת 1856 ייסד ז'אן נז'ון מדיז'ון את הצורה המודרנית של חרדל דיז'ון, כאשר החליף את החומץ שהיה נהוג בחרדל מוכן בוורז'וס.
בערבית נקרא ורז'וס חֻסרם (حصرم), והוא נפוץ במטבח הלבנוני והסורי.
בפרסית הוא נקרא אב-גורֶה (آبغوره), ומשמש רבות במטבח הפרסי, למשל בסלט שיראזי.
בשנת 1984 החלה מגי ביר, שפית, ייננית וכותבת אוכל מדרום אוסטרליה, בייצור מסחרי של ורז'וס לאחר שיבול ענבי ריזלינג שלא ניתן היה למכור.
היא שכנעה יינן ידיד לסייע לה בהפקת המיץ.
לאחר מכירות איטיות באוסטרליה, כעבור 15 שנה החלו מכירות בינלאומיות, ובהמשך ייצור מקומי בצרפת ובמקומות נוספים.
בשנת 2015 פיתחה מבשלת Niagara Oast House Brewers בקנדה בירה בסגנון חווה המבוססת על ורז'וס מזן פינו נואר מקומי.
ורז'וס מופיע בשני צבעים: לבן ואדום.
האדום נע בין עדין ופרחוני לבין עשיר ובעל גוף; הלבן נע בין קל ועדין לבין חמוץ ובולט.
בעבר שימש במקרים רבים שבהם כיום משתמשים ביין או בחומץ, אך עם הזמן נדחק לשוליים בעקבות זמינות יינות וחומצים בטעמים שונים.
עם זאת, הוא עדיין מופיע במתכונים שונים וניתן להשיגו בחנויות גורמה או אצל יצרנים מקומיים.
בבישול מודרני משתמשים בוורז'וס בעיקר ברוטב לסלט כאשר מוגש יין לצד הסלט, משום שהוא מספק חמיצות מבלי לשנות את טעם היין כפי שעושים חומץ או מיץ לימון.
ישנם אנשים השותים ורז'וס עם מים מוגזים וקרח, בדומה ללימונדה.
במזרח התיכון מיוחסות לו תכונות רפואיות, ואף נעשה בו שימוש באבחון מחלות במסגרת רפואה מסורתית איראנית.
וֶרֶד יְרִיחוֹ היא התנחלות ומושב חקלאי הסמוכה ליריחו שהוקמה בשנת 1980. היא נמנית עם יישובי המועצה האזורית מגילות שמצפון לים המלח.
המושב ממוקם על גבעה הצופה אל מחנה הפליטים עקבת ג'אבר ויריחו.
מטיילת המושב ניתן לראות את בניין הקזינו של יריחו שהיה בעבר פעיל ונסגר בשנת 2000, ואת אזור צפון ים המלח.
מדרום למושב נמצא מבנה עתיק מתקופת הברזל המשויך לממלכת יהודה.
מבין כל יישובי המועצה האזורית מגילות ים המלח, זהו היישוב היחידי שלא הוקם בתחילה כהיאחזות נח"ל.
ההתנחלות הוקמה כתוצאה מפילוג הגרעין החילוני מהגרעין הדתי ביישוב מצפה יריחו שהוקם ב-1977, בעקבות החלטה של ועדת השרים להתיישבות לפתרון הסכסוך.
הקמת היישוב החלה באפריל 1980. גרעין של האיחוד החקלאי עלה לקרקע בנובמבר 1980, אך התושבים החילוניים במצפה יריחו סירבו להצטרף אליו, בטענה שאינם רוצים להתיישב בבקעה אלא סמוך ליישוב הקיים, שהוא קרוב יותר לירושלים.
טקס חנוכת היישוב נערך ב-30 בדצמבר 1980 בנוכחות שר החקלאות אריאל שרון.
באופן זמני נקרא המושב מצפה יריחו ב', ושמו הקבוע ורד יריחו ניתן לו על-פי הפסוק "כתמר התרוממתי בעין גדי, וכשתילי ורד ביריחו", מספר בן סירא.
מיומו הראשון סבל היישוב מקשיים כלכליים, המתיישבים מימנו מכיסם את הקמת הבתים והתשתית החקלאית, באמצעות האיחוד החקלאי.
האינפלציה הגואה בישראל בשנים 1984 ו-1985 הביא להחרפת המשבר, וב-1986 נאלצו התושבים לנטוש את היישוב, לאחר שחברת מקורות ניתקה את המים ליישוב עקב חוב עבור תשלומי מים.
בשנות ה-90, במסגרת הסדר חובות המושבים ובעקבות "חוק גל" נמחקו חובות המושב.
בעקבות הסכם עזה ויריחו תחילה במאי 1994, עברה העיר יריחו לידי הרשות הפלסטינית, כולל מחנה הפליטים עקבת ג'אבר הממוקם כ-500 מטר מצפון ליישוב.
התגברות התיירות באזור הובילה לנטישת החקלאות על ידי המתיישבים והקימו צימרים.
ב-1998 הוקם בסמוך למושב הקזינו ביריחו שמשך מאות מהמרים ישראלים כל יום.
אנשי המושב הקימו עמדה להחלפת כספים סמוך לקזינו.
בספטמבר 2000, פרצה האינתיפאדה השנייה מה שהביא להפסקת פעילות הקזינו ולקריסת התיירות באזור, וכפועל יוצא לקשיים כלכליים ביישוב.
ב-13 בנובמבר 2000, ירו אנשיו של תאופיק טיראווי על ורד יריחו מתוך בניין הקזינו.
צה"ל הגיב בירי פגזי טנקים על הבניין, שנהרס חלקית.
באפריל 2001 שופץ הקזינו במהירות והיה מוכן להפעלה מחדש, אך צה"ל החל לאסור על כניסת אזרחים ישראלים לשטחי A, והוא נותר נטוש.
בשנת 2009 החלה חברת הבנייה בנייני בר אמנה בהקמת בתים ההרחבה הקהילתית במושב.
בהרחבה נבנו בתים פרטיים על שטח של כחצי דונם.
ביישוב קיימים צימרים, בריכה, מרכז הפעלה לילדים ולנוער, מעון וגן ילדים.
במקום פועלת תנועת הנוער העובד והלומד.
ילדי היישוב לומדים בבתי ספר יסודיים בקליה, בכפר אדומים ובמעלה אדומים ובחטיבות ביניים ותיכונים בירושלים, במעלה אדומים ובעין גדי.
ורד הגליל היא חוות נופש ברמת כורזים מצפון לכנרת, בתחום המועצה האזורית הגליל העליון.
החווה נוסדה על ידי יונה ויהודה אבני, יהודה עולה מארצות הברית ויונה ילידת ירושלים, שרצו להקים במקום יישוב, מטעמים ציוניים, אולם במתכונת של חווה אמריקאית.
יוסף וייץ מהקרן הקיימת לישראל הקצה לבקשתם את הקרקע בשנת 1961. באותה עת היה האזור שומם ולא מפותח.
הוקמה במקום אורווה בה גידלו סוסים לרכיבה.
בנוסף, ניטעו מגוון של זני ורדים ששימשו לייצור ריבת ורדים ופרדס של פירות הדר.
בשלב שני, הוקמה מסעדה, שנפתחה לקראת סוף שנת 1964. בשלב שלישי נבנו במקום חדרי אירוח ללינה כפרית עשויים קש, עגולים בעלי כיפה חדה, שנקראו בונגלו.
החווה תוכננה על ידי האדריכל ישראל דן מילוסלבסקי.
לוורד הגליל הגיעו דמויות ססגוניות לעבוד באורווה עם הסוסים.
בשנים 1964–1965 עבד בחווה אילן אנסבכר שעבר בשנת 1965 לסוריה ונעצר בשנת 1970 בישראל בחשד שריגל נגדה.
בשנות ה-70 וה-80 גר בחווה, למשך למעלה מ-15 שנה, הנסיך קרל ליינינגן, נינה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת וחתנו של בוריס השלישי, מלך בולגריה.
נכון ל-2022, חוות הנופש מונה 30 בתי נופש מעץ ובזלת מקומית הפזורים בשטח רחב ידיים, במקום פועלת חוות סוסים ממנה יוצאים טיולי רכיבה לרוכבים בכל הרמות, בית ספר לרכיבה בסגנון מערבי ומרכז מקצועי מוסמך לרכיבה טיפולית.
חוות הסוסים אף מקיימת אירועי רודיאו – מופעי רכיבה לקהל הרחב ולקבוצות.
במקום פועלת מאז שנות ה-60 מסעדה שנכון ל-2022, מנוהלת על ידי השף חיים טיבי.
ורד פלדמן (נולדה ב-4 בדצמבר 1981) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ובדרנית ישראלית.
כיום היא גם מומחית לשפת גוף.
פלדמן היא בתה של הבמאית בלהה פלדמן.
היא גדלה במשפחה חד-הורית ובגיל 30 גילתה כי אביה הביולוגי הוא קובי אסף, מורה למשחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב ודוקטור לשפת גוף.
למדה במגמת תיאטרון בתיכון ראשונים בהרצליה.
שירתה בצה"ל כמש"קית ת"ש בחטיבת הנח"ל.
בשנים 2002–2005 למדה משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
במחזור שלה למדו לירז אבני-סגל, נועה קולר, הילה סעדה, נטע שפיגלמן והדר רצון-רותם.
במהלך לימודיה שיחקה בהצגות של הסטודיו ובהן "קרום" ו"רשומון".
בתחילת דרכה השתתפה פלדמן בדרמות הטלוויזיוניות: "הקרב על תל חי" (2000) של עודד רסקין ו"דברים קטנים באמת" (2003).
ב-2006 זכתה לחשיפה משמעותית כשהחלה לגלם את דמותה של דריה זליג בטלנובלה של HOT, "האלופה".
ב-2007 כיכבה בסדרת הדרמה של סיגל אבין "האקס המיתולוגי".
ב-2008 גילמה את נגה ירושלמי בסדרה "אולי הפעם" ב-Yes.
ב-2009 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה "מסודרים" בתור כתבת חדשות בתחום הכלכלה, שירי הרמן, שמנהלת רומן עם תומר.
ב-2010 השתתפה בסדרה "לא לפני הילדים".
ב-2011 הופיעה בסדרת הטלוויזיה "הצרות שלי עם נשים" בערוץ 10, כתמרה, האקסית של הדמות הראשית, ארי שניידר (דן שפירא).
באותה שנה החלה להופיע גם בסדרת הדרמה של HOT "יחפים" בתפקיד ניר.
ב-2012 השתתפה במיני סדרה "שביתה" שביים רני בלייר.
בשנת 2013 שיחקה פלדמן בסדרת הילדים והנוער "גאליס" בתור סיוון שמואלוב, אחותו הגדולה של אלכס, שמתחזה למדענית וחוקרת מקורות זיהום.
באותה שנה שיחקה גם בסרט "להישאר בחיים" ("זייתון") שביים ערן ריקליס.
ב-2014 שיחקה בסדרה "החממה" בתפקיד קארין פינטו, חוקרת ביוטרוריזם.
באותה שנה השתתפה גם בסדרות הדרמה "מתים לרגע" בתור יסמין לפידות וב"משפחה טובה".
ב-2015 החלה לשחק בסדרת הקומדיה "השוטר הטוב" בתפקיד דלית פסו.
ב-2016 שיחקה בסדרת הדרמה של yes, "מלאך של אמא", ובסרט "על גג העולם" לצד עמית פרקש.
ב-2017 חזרה לשחק בעונה השנייה של "מתים לרגע".
ב-2018 השתתפה בסדרה "ד"ר קראז", המשודרת במכאן 33 ובסרטי הקולנוע: "10% ילדה שלי", " בית בגליל" ו"גיבור בעננים".
ב-2019 השתתפה בסדרת הנוער "כדברא" בתפקיד נינה.
ב-2020 השתתפה בפרק בסדרה הקומית "שב"ס".
בשנת 2021 שיחקה את רונית, אימו של אופק בסדרה שקשוקה המשודרת בכאן חינוכית.
כמו כן באותה שנה שיחקה בסדרה "אזהרת מסע" של נטפליקס את ענת, אשר ילדיה נחטפים על ידי דאעש.
בשנת 2022 שיחקה בסדרה "ירושלים", ששודרה בהוט.
בשנת 2005 השתתפה בהצגות: "אגדת סוף עונה" בתיאטרון הקיבוץ ו"חי בסרט" בתיאטרון תמונע.
החל מ-2008 שיחקה פלדמן בתיאטרון הבימה.
ב-2009 שיחקה בהצגה "איולף הקטן" בבימויו של חנן שניר וב"אוגוסט" בבימויו של אילן רונן.
ב-2012 שיחקה בהצגות "מישהו ימות בסוף" בבימויו של מאור זגורי, המחזמר "סיגל" בבימויו של צדי צרפתי, "אם יש גן עדן" בבימויו של משה קפטן ו"כי בנו בחרת" בבימויו של איציק ויינגרטן.
ב-2014 ביימה במשותף עם אביה קובי אסף הצגה בהשתתפות שניהם, "מישו ופועה", בתיאטרון תמונע.
ההצגה שאבה השראה מסיפור היחסים ביניהם והיא מגוללת את סיפור המפגש של שני מוגבלים בתחנת אוטובוס, הסמוכה לבית קברות, לאחר שביקרו את קברה של אותה אישה.
לצד המשחק היא עוסקת גם בכתיבה ובימוי.
ב-2016 כתבה וביימה מחזה לבני נוער בשם "דרך השלום", העוסק בתקשורת מקרבת.
ב-2017 עיבדה וביימה את ההצגה "הכלב הקטן צחק" בתיאטרון תהל.
ב-2018 החלה ללמד, להעביר סדנאות ולהרצות בנושא שפת הגוף.
בשנת 2020 החלה ורד פלדמן לעסוק בניהול בית הספר לשפת גוף "המיניברסיטה", שבראשו עמד עד אז אביה, קובי אסף.
פלדמן נישאה בשנת 2011 לתאורן והצלם סזר בירגר אותו הכירה על סט צילומים בסדרה האלופה, והיא אם לשלוש בנות.
היא אחותה-למחצה של השחקנית לשעבר אלי קרן-אסף.
ורד הכלב (שם מדעי: Rosa canina) הוא מין בסוג ורד, שיח קוצני הגדל בארץ ישראל.
ורד הכלב הוא שיח גבוה, העלים מנוצים, מורכבים מ-7 עלעלים בצורת ביצה שאורכם 3-4 ס"מ.
על הענפים צומחים קוצים רחבים, קשים ומאונקלים.
הפרח ורוד, מורכב מחמישה עלי כותרת ועטוף בחמישה עלי עטיף - לעיתים שונים בגודלם זה מזה.
הפרח ריחני, אך אינו נותן צוף.
האבקנים מרובים, שחלתו תחתית והיא בעלת עמודי עלי רבים.
ההאבקה נעשית על ידי חרקים גדולים.
האבקה עצמית אפשרית, בשונה מרוב מיני משפחת הוורדיים.
כל עמודי העלי מתפתחים לאגוזיות קטנות, והם מוקפים בציפה ארגמנית כהה הנוצרת ממצעית הפרח.
משרעת תפוצתו של ורד הכלב רחבה: אירו-סיבירית, ים-תיכונית ואירנו-טורנית.
בארץ ישראל הוא צומח בחורש ים תיכוני במפנים צפוניים בהרים.
הצמח מוגן בישראל על פי חוק.
ורד קלפטר (נולדה ב-16 בפברואר 1957) היא זמרת, מלחינה ופזמונאית ישראלית.
השיר הראשון שהלחינה וזכה לחשיפה היה "ניחושים של ים", שאת מילותיו כתבה רחל שפירא.
יעל לוי הקליטה את השיר, בעיבוד משה לוי, לאלבומה ב-1982.
בתחילת שנות ה-90 הוציאה את אלבום הבכורה שלה "לגמרי לא שקטים".
כעבור עשור הוציאה את אלבומה השני "קו אדום קו שחור", בהפקת גיל סמטנה.
אלבומיה מעולם לא זכו להצלחה מסחרית, וקלפטר הצטיינה בעיקר בזכות פעילותה מאחורי הקלעים.
ב-1992 כתבה והלחינה את רוב השירים באלבומה השלישי של יעל לוי "אל תקנה לי ורד", וכן השתתפה בשירת קולות ובנגינת גיטרה.
ב-1994 הלחינה קלפטר שני שירים לאלבום הבכורה של דנה ברגר.
באותה השנה השתתפה בשירת קולות ב"יקירתי" של אסף אמדורסקי.
ב-1997 יצא אלבומה הרביעי של לוי, "שוך הסערה", אשר בו הלחינה קלפטר את רוב השירים.
ב-1998 כתבה והלחינה מספר שירים לאלבומה השני של ברגר "פשוט להיות".
ב-2000 כתבה והלחינה לאלבומה השלישי של ברגר "עד הקצה", וזכתה בזכות כך ב"פרס תמוז" באותה שנה.
ב-2003 נטלה חלק בפרויקט "שרות לאה גולדברג" בו הלחינה וביצעה את השיר "פרידה" למילותיה של לאה גולדברג.
ב-2004 הובילה את הפרויקט "סימנים", שהוקדש לשיריו של המשורר מירון ח.
איזקסון, ובאותה השנה כתבה והלחינה לאלבומה החמישי של לוי "חמש".
ב-2006 נטלה חלק נכבד באלבום "אדם" של אלי מגן וכמו כן הלחינה שני שירים לאלבומה הרביעי של טל גורדון "לפני שהשמש עולה".
בספטמבר 2006 הוציאה קלפטר את הסינגל "ספטמבר", סנונית ראשונה מאלבומה השלישי, "אהבה אחת גדולה", שיצא באפריל 2008. האלבום, בהפקתו של עמוס עבר-הדני, כולל 11 שירים אותם כתבה והלחינה קלפטר וכן את השיר "פרידה", מהפרויקט "שרות לאה גולדברג".
סמוך לצאתו, יצאו כסינגלים "שלך לעד", דואט עם יצחק קלפטר, בעלה לשעבר, ו"למרות כל זאת".
ב-26 במרץ 2007 הוענק לקלפטר פרס עידוד פרסום היצירה על שם אמיתי נאמן למלחין במוזיקה פופולרית מטעם אקו"ם.
הייתה נשואה לזמר והמלחין יצחק קלפטר.
בהמשך, בן זוגה של קלפטר היה נגן הבס גיל סמטנה, ולהם בת בשם סתיו.
לגמרי לא שקטים – 1990 (נענע דיסק)
סימנים (שיריו של המשורר מירון ח.
אהבה אחת גדולה – 2008 (התו השמיני)
טקס פרסי תמוז, טקס פרסים של תעשיית המוזיקה (2000): הזוכה בפרס מלחין השנה.
טקס פרסי אקו"ם לזמר העברי (ה-49) לשנת תשס"ו (2007): הזוכה בפרס עידוד פרסום היצירה ע"ש אמיתי נאמן למלחין במוזיקה פופולרית.
ורד טוכטרמן (נולדה ב-24 באוקטובר 1970) היא סופרת ומתרגמת ישראלית בסוגת המדע הבדיוני והפנטזיה וכלת פרס גפן לשנת 2003.
ורד טוכטרמן נולדה בארגנטינה וגדלה בחיפה.
למדה לתואר ראשון בפסיכולוגיה וב"א כללי מאוניברסיטת חיפה.
למדה 4 שנים של לימודים מתקדמים (מסלול ישיר לדוקטורט, מחקר, פסיכולוגיה, פיזיולוגית-אבולוציונית) אבל לא השלימה את לימודיה.
עורכת מייסדת (בדימוס) של כתב העת "חלומות באספמיה", כתב עת ישראלי למדע בדיוני ולפנטזיה.
ערכה אותו מהקמתו בשנת 2002 ועד שפרשה בשנת 2007. החליף אותה סופר המדע הבדיוני ניר יניב.
במסגרת זו הרימה בשנת 2006 (לקראת כנס אייקון 2006, שנושאו היה חלומות) פרויקט בשם "חלום בהקיץ"
- פרויקט כתיבה שיתופי בתחום המדע הבדיוני, שהניב סיפורים רבים.
ספרה "לפעמים זה אחרת", שיצא לאור בשנת 2002 בהוצאת אופוס, הוא קובץ סיפורי מדע בדיוני ופנטזיה שעוסקים במגוון נושאים וסגנונות.
הספר זכה בפרס גפן לשנת 2003, השנה הראשונה שבה הייתה קטגוריה לספרי מקור.
סיפורים שלה בעברית מצויים במגזין הרשת "בלי פאניקה", המגזין המקוון של האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, ב-ynet וב-nrg.
בשנת 2010 זכתה בפרס גפן על סיפורה הקצר "דוקטור ווטסון ומר הולמס – או פרשת הקללה של בית פנינגטון".
בשנת 2011 ראה אור בהוצאת יניב ספרה "דם כחול", המספר על בחורה המגשימה את חלומה לפגוש ערפדים.
בשנת 2017 ראה אור באותה הוצאה ספר ההמשך, "אבן ירח", הממשיך עלילתית את "דם כחול".
אחיה, אביאל טוכטרמן, היה אדריכל, סופר ופעיל בקהילת המדע הבדיוני הישראלית, ונפטר בשנת 2016 ממחלת הסרטן.
לאחר מותו זכה בפרס גפן.
שערי אנוביס / טים פאוורס (אופוס, 2000; פרק מתוך הספר)
עליית אנדימיון (הקנטוס של היפריון 4) / דן סימונס (אופוס, 2002; פרק מתוך הספר)
הזדמנות אחרונה / טים פאוורס (אופוס, 2002; פרק מתוך הספר)
קורליין / ניל גיימן (אופוס, 2003; פרק ראשון)
אנשי הכבשן / דייוויד ברין (מודן, 2004)
צל המענה, כרך ראשון של ספר השמש החדשה/ ג'ין וולף (אופוס, 2003; פרק מתוך הספר)
טופר המפשר, כרך שני של ספר השמש החדשה / ג'ין וולף (אופוס, 2004; פרק מתוך הספר)
בחיפוש אחר שפינוזה / אנטוניו דמאסיו (אופוס, 2005, מדע פופולרי)
סיפורי ארץ הגוועת כרך 1+2 / ג'ק ואנס (אודיסיאה, 2004; פרק מתוך הספר)
מזיגת הכהה / טים פאוורס (אופוס, 2005; פרק מתוך הספר)
סיפורי ארץ (ה)גוועת כרך 3+4 / ג'ק ואנס (אודיסיאה, 2006; פרק מתוך הספר)
ג'ונתן סטריינג' ומר נורל / סוזנה קלארק (ינשוף וכתר, 2007; פרק מתוך הספר)
כשבודהא בכה / רוקו לו בוסקו (אופוס, 2007, רומן היסטורי ניו אייג'י על מלחמת האזרחים בקמבודיה).
גנבת הספרים / מרקוס זוסאק (אופוס, 2007; מתוך הספר).
שלושה ימים עד דלא היה / טים פאוורס (אופוס, 2008) פרק מתוך הספר
טבעת הטורקיז / גרייס טיפאני (אופוס, 2008, עיבוד מודרני ל"הסוחר מוונציה" של ויליאם שייקספיר)
לא יותר מיום יומיים / טוני ויגוריטו (אופוס, 2008)
דברים שבירים / ניל גיימן (אופוס, 2008)
בין-עולם / ניל גיימן ומייקל ריבס (אופוס, 2008)
לאוויניה / אורסולה ק' לה גווין (אופוס, 2009)
גוף מארח / סטפני מאייר (אופוס, 2009)
הכחול / מרי מקאלום (אגס, 2009; פרק מתוך הספר)
ג'וליאן קומסטוק / רוברט צ'ארלס וילסון (גרף, 2011; פרק מתוך הספר)
מחשבות נסתרות / גיא חסון (יניב הוצאה לאור, 2012)
מהומה רבה על לא דוור / טרי פראצ'ט (אופוס, 2013)
ורד מוֹסֶנזוֹן (נולדה ב-12 בספטמבר 1960) היא סופרת ומשוררת ישראלית.
נולדה בקיבוץ נען, שם גם גדלה.
אביה היה הסופר משה מוסנזון.
אחותה (למחצה) הבכורה הייתה הסופרת דבורה עומר, ודודה היה הסופר יגאל מוסנזון.
בשנת 1980, בהיותה בת 19, פרסמה את ספרה הראשון "דברים שצריך לעבור: הרהורים וציורים", הכולל שירים, סיפורים קצרים ורשימות, מעוטר בציוריה של המחברת ומתאר לבטי התבגרות ואהבה בקיבוץ על רקע מחלתו ומותו של אביה.
הספר זכה להצלחה גדולה ביותר ונמכר בלמעלה מ-120,000 עותקים.
גם ספריה "שירים כהים" והרומן "הבטחתי לספר לך הכל" זכו להצלחה ולביקורות חיוביות.
מוסנזון למדה עיצוב גרפי בבצלאל ובמקביל לכתיבה ספרותית היא עוסקת בפרסום כקופירייטרית ומעצבת שפה חזותית.
מאז שנת 2000 היא בעלת משרד הפרסום "זהות ושפה".
מוסנזון היא אם לבת מבן זוגה לשעבר, הצלם גל פרידמן.
דברים שצריכים לעבור: הרהורים וציורים, הוצאת דליה פלד, תש"ם 1980
צחי שי, יין של קטנים, סער, 1980; איורים - ורד מוסנזון
ג'יפסי: מה שג'יפסי הייתה מספרת לו הייתה יודעת לדבר, דליה פלד, 1981
שירים כהים, דליה פלד, 1981
רון גפן, לאן עכשיו, דליה פלד, 1981; איורים - ורד מוסנזון
מחכים לבר: 9 חודשים וקצת של מכתבים, ירושלים: גל הפקות, 1988
יש אומרים ישנה אמת, כנרת 1995
הבטחתי לספר לך הכול (רומן), ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2001
מפגש המזלות, הוצאת רקיע, 2005
ארגז הכלים הצהוב: מדריך לגידול רעיונות, זהות ושפה, 2008
ורד מדבר הוא שמה של צורת גביש הנוצרת בתנאים חוליים, בעת התאדות אגני מלח רדודים.
גבישים עגולים אלה מסודרים כעלי כותרת, וכך הם יוצרים את התפרחת האופיינית.
המינרלים היוצרים גבישים אלה הם מינרלי ההתאדות הליט, גבס ומופעו חסר המים אנהידריט וכן בריט, היוצרים סלעי התאדות.
ורד מדבר ידוע גם בשמות אחרים: "תפרחת גבס", "תפרחת סלניט", "ורד סלע", "שושנת המדבר" ושמות רבים אחרים.
ורדאפט (בארמנית: Վարդապետ בניב המזרחי - "ורטאפט", בניב המערבי "ורטאבד") הוא תואר השכלה בכנסייה האפוסטולית הארמנית הניתן לכומר רווק, כלומר לנזיר ("אבָּגָה"), המצטיין בבקיאותו במסורת התאולוגית הארמנית.
התואר שקול כנגד לתואר ארכימנדריט.
משמעות המילה היא "ראש-מורה", תפקיד העולה על "ראבוני" שהוא "מורה" ועל "ראבונאפט" שהוא מעין "מורה ראשון".
לפי מסורת הסמינרים הארמנים לכמרים מימי הביניים ורדאפט יכול ללמוד אצל וורדאפט אחר אבל את ההסמכה מקבל רק מידי ועדה בת 2–3 ורדאפטים על בסיס עבודת מסטר שעליו להכין ולהגן.
לפי הספר של גרגור טטבאצי מהמאה ה-14
על הסמכת הכמרים, רק ורדאפט יכול להוביל שירת תהילים ולגלות משמעויות נסתרות של מילים אלוהיות, "לדבר בלשונות" לא מובנות ולפרשן בפני המאמינים.
קיים גם תואר של ורדאפט בכיר - או ארכימנדריט בכיר - (דזאירגוין ורדאפט) המהווה מעין תואר "דוקטור לתאולוגיה" ארמנית, הניתן אחרי כתיבה והגנה של עבודת דוקטורט מיוחדת.
מבין הוורדאפטים נבחרים הבישופים והארכיבישופים הארמנים.
ורד נעם (נולדה ב-11 באוקטובר 1960) היא פילולוגית, חוקרת תלמוד, פרופסור מן המניין בחוג לתלמוד באוניברסיטת תל אביב ומשמשת כיועצת האקדמית של הספרייה הלאומית של ישראל.
כלת פרס ישראל בתחום חקר התלמוד לשנת ה'תש"ף.
נולדה בירושלים לפרופ' יהודה אליצור ולסופרת הילדים רבקה אליצור.
בשנת 1985 סיימה לימודי תואר ראשון בתלמוד וארכאולוגיה, בשנת 1989 סיימה לימודי תואר שני בתלמוד, ובשנת 1997 הוענק לה תואר דוקטור בתלמוד, שלושתם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
נושא עבודת הדוקטורט: מגילת תענית וה'סכוליון'.
מאז 1999 היא מרצה לתלמוד בחוג לפילוסופיה יהודית ותלמוד באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2005–2010 עמדה בראש המגמה לתלמוד וספרות העת העתיקה.
בשנת 2008 מונתה לפרופ' חבר ובשנת 2014 לפרופ' מן המניין באוניברסיטת תל אביב.
ב-2016 כיהנה כחברת הנהלה של אוניברסיטת תל אביב, והחל מ-2017 היא ראש בית הספר למדעי היהדות וארכאולוגיה שם.
היא משמשת כעורכת בכתב העת "ציון", ומאז 2016 חברת דירקטוריון הספרייה הלאומית בירושלים ומשמשת גם כיועצת האקדמית הבכירה של הספרייה.
תחומי עיסוקה הראשיים הם: ספרות חז"ל, ספרות קומראן וההלכה הקדומה.
בשנים 2010–2011 הייתה פרופסור אורח בתוכנית למדעי היהדות באוניברסיטת ייל.
כיהנה כחברת ועדת המערכת והמועצה האקדמית של יד בן צבי.
בשנת 2010 זכתה בפרס מיכאל ברונו מטעם קרן יד הנדיב.
ביום העצמאות ה-72 של מדינת ישראל הוענק לה פרס ישראל לחקר התלמוד.
היא האישה הראשונה שזכתה בפרס ישראל בתחום זה.
עוסקת גם בכתיבה פובליציסטית: בעבר כתבה ב'נקודה' - עיתונה של מועצת יש"ע, ומביעה עמדות פמיניסטיות-דתיות.
נשואה לאלחנן נעם ואם לשישה.
לשעבר תושבת כפר אדומים מתגוררת כיום בירושלים.
לנעם ארבעה אחים: תמר בן-ארי, הפיזיקאי פרופ' שמואל אליצור, העיתונאי אורי אליצור, ופרופסור יואל אליצור חוקר גאוגרפיה מקראית והלשון העברית.
מגילת תענית: הנוסחים, פשרם ותולדותיהם, בצירוף מהדורה ביקורתית, הוצאת יד בן צבי, תשס"ד ().
מקומראן למהפכה התנאית: היבטים בתפיסת הטומאה, הוצאת יד בן צבי, תש"ע.
טל אילן וורד נעם, בשיתוף מאיר בן שחר, דפנה ברץ ויעל פיש, בין יוספוס לחז"ל, כרך א - האגדות האבודות של ימי הבית שני; כרך ב - אגדות החורבן, יד בן צבי, תשע"ז
מנחם כהנא, ורד נעם, דוד רוזנטל, מנחם קיסטר (עורכים), ספרות חז"ל הארץ-ישראלית: מבואות ומחקרים, כרך א - מבואות לחיבורי ספרות חז"ל (); כרך ב - לעולמה של ספרות חז"ל והקשריה ()
ורד קמינסקי (נולדה ב-1953) היא צורפת ישראלית ופרופסור לצורפות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
נולדה בקיבוץ רבדים ב-1953. בוגרת המחלקה לצורפות בבצלאל בשנת 1979. בין השנים 1980-1979 השתלמה באקדמיה ריטוולד, באמסטרדם במחלקה לצורפות.
המשיכה ללימודי תואר שני במחלקה לאמנות פלסטית, אוניברסיטת פריס 8, שם למדה בין השנים 1988-1986. בשנת 1988 החלה להרצות במחלקה לצורפות ואופנה בבצלאל.
בין השנים 1988-1989 לימדה צורפות בבית ספר מימד בתל אביב, ובין השנים 1990-1989 בבית הספר ויצו בחיפה.
בשנת 2007 קיבלה דרגת פרופסור.
בנוסף שימשה קמינסקי מרצה אורחת באקדמיות בחו"ל.
ב-1994 - מרצה אורחת ברוד אילנד סקול אוף דיזיין (RISD), פרובידנס, ארצות הברית; ב-1996 - מרצה אורחת באקדמיה לאמנות, מינכן, גרמניה וכן באקדמיה ריטפלט, אמסטרדם, הולנד; בשנת 2002 בבית הספר הגבוה לאמנות ועיצוב, זנבה, שווייץ; ובשנת 2005 באקדמיה מסנה, ברצלונה, ספרד.
1977 - פרס שפירו ליודאיקה.
1987 - פרס אליכס דה רוטשילד ליודאיקה, ירושלים.
1996 - זכייה משותפת עם אסתר קנובל בתחרות הבינלאומית לעיצוב יודאיקה לכבוד 3000 שנה לירושלים.
2004 - פרס העיצוב ממשרד החינוך התרבות והספורט.
2006 - מקום ראשון בפרס קרייט אנד בארל למוצר ישראלי בתחום הבית.
1991 - תערוכת יחיד במחלקה לעיצוב, מוזיאון ישראל, ירושלים.
1991 - תערוכת יחיד בגלריה V&V, וינה, אוסטריה.
1996 - תערוכת יחיד בגלריה RA, אמסטרדם, הולנד.
1999 - תערוכת יחיד בגלריה פריסקופ, תל אביב.
2005 - תערוכת יחיד בגלריה RA באמסטרדם, הולנד.
2007 - תערוכת יחיד "הסתעפויות" בגלריה זיגוראט, ירושלים.
2011 - תערוכת יחיד בגלריה Loupe, מון קלייר, ניו ג'רזי.
2011 - תערוכת יחיד במסגרת "שיחזורים", בגלריה לאמנות ישראלית, אורנים המכון לאמנות.
1981 - תערוכה משותפת עם אסתר קנובל בגלריה RA, אמסטרדם, הולנד.
1992 - תערוכה משותפת עם אסתר קנובל בגלריה קלישר, תל אביב.
1992 - תערוכה משותפת עם אסתר קנובל בגלריה RA, אמסטרדם, הולנד.
2001 - תערוכה משותפת עם אסתר קנובל ודגנית שוקן בסטודיו מרייקה, פדובה, איטליה.
2002 - תערוכה משותפת עם אסתר קנובל ודגנית שוקן בגלריה Tactil, זנבה, שווייץ.
2005 - תערוכה משותפת בגלריה V&V, וינה, אוסטריה.
2005 - תערוכה משותפת עם אסתר קנובל בגלריה Hipotesi, ברצלונה, ספרד.
2006 - תערוכה משותפת עם ביאנקה אשל גרשוני, אסתר קנובל ודגנית שוקן "Woman's Tales" במוזיאון Racine ומוזיאונים נוספים, ארצות הברית.
באפריל 2010 בגלריית אנה טיכו, מוזיאון ישראל, ירושלים.
2007 - תערוכה משותפת עם אסתר קנובל, דגנית שוקן וביאנקה אשל גרשוני בגלריה Loupe, ניו ג'רזי, ארצות הברית.
2010 - תערוכה משותפת עם דגנית שוקן, עתי חן וגרגורי לרין "תכשיטים מישראל" בגלריה העירונית, קאן-סור-מר, ובגלריה הברט, פריס, צרפת.
1997 - השתתפות והרצאה בסימפוזיון התכשיטים בטורנוב, צ'כיה.
1998 - עיצוב פסלון פרס "אביב" לקרן התרבות אמריקה-ישראל.
2000 - זכייה במכרז וביצוע סיכות הוקרה לעמיתי הכבוד של מוזיאון ישראל, ירושלים.
2002 - אוצרות תערוכת "תכשיט ישראלי 2" במוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
2002 - השתתפות ויצוג המחלקה לצורפות של בצלאל בסימפוזיון "קישוט - האם זה עדיין פשע", ז'נבה, שווייץ.
2004 - השתתפות ב"פרויקט הכוכבים" ובתערוכה של בית הכנסת בווהל, גרמניה.
2005 - אוצרות תערוכת "Ad-ersity" לתלמידי בצלאל בגלריה RA, אמסטרדם, הולנד
2010 - עיצוב וביצוע סיכה לקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל, לכבוד 60 שנה לסיום מלחמת העולם השנייה, הזמנה מאת הנשיא שמעון פרס.
ורד צהוב הוא שם ספרו השלישי של ברק חמדני, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
עלילת הספר מתרחשת בשבוע אחד בינואר 1943, ומשלבת שני סיפורים המתרחשים בו זמנית בשני מקומות שונים:
גטו טרזיינשטט – סגן מפקד הגטו, קצין האס אס קארל נימאייר, מקבל ממפקדו משימה חשובה – לארח בגטו משלחת של הצלב האדום, הבאה לבצע ביקורת על המתרחש במקום.
על מנת להצליח במשימה זו, נימאייר מתחיל מיד בפעילות לייפוי הגטו, תוך הפרדתה והפעלתה של קבוצת יהודים קטנה שהגיעה לגטו רק ימים אחדים קודם לכן ואשר טרם נחשפה למוראות המקום.
בקבוצה זו נכלל אוסקר, ילד בן תשע, שחלומו הוא להיות סופר.
אוסקר משוטט ברחובות, בכיכר, באולמות השינה של המחנה, וכך נחשף לסדרה מרתקת של אירועים מוזרים המגרים את סקרנותו – מחזרות קרקס ועד הופעות תזמורת.
הוא מחליט לחקור את פשר האירועים ולנסות לפענח את הקשר ביניהם.
הסתגרותה של אותה חבורת יהודים קטנה, ופעילותה החשאית כמצוות נימאייר, מטרידות מאוד את יתרת אסירי המחנה, עשרות אלפים במספר, אשר אינם שותפים להכנות לביקורת.
ככל שהזמן חולף, הולכות וגוברות השמועות על כך שאותה קבוצה מסתגרת זוכה לתנאי מחיה משופרים.
הדבר מעורר זעם בקרב האסירים, כמו גם ניסיונות לפרש ולהסביר את המתרחש בצד הסגור של המחנה.
סטלינגרד – ימים אחדים לפני תבוסתו הסופית של הוורמאכט, בבונקר חבוי תחת הקרקע, מחליט מפקד דיוויזיית הרגלים ה-16 של הוורמאכט, לוטננט גנרל פון שטאדן, כי הוא דווקא ניצח במערכה, ומורה לאנשיו להתחיל בהכנות לביצוע מצעד ניצחון.
בין יתרת חייליו נמנה מזכירו, הנס נימאייר, בנו של סגן מפקד גטו טרזינשטט.
הנס נרתם מיד למאמצים, ובכלל זאת מתנדב לצאת ולהביא אספקה מאחד הבונקרים הסמוכים.
ביציאתו החוצה, אל הרחוב, ובביקורו בבונקר הסמוך, מגלה הנס את האמת - הניצחון לא היה ולא נברא.
הוא מסיק כי מפקדו הוטעה, וחש לבשר לו את האמת הכואבת על המתרחש מחוץ לבונקר.
הרעיון המרכזי בספר הוא האשליה, כאמצעי להתמודדות עם המציאות וכמפתח להישרדות.
גיבורי הספר מחפשים משמעות למתרחש סביבם.
הם מנסים לפרש את אירועי המציאות, בין אם המציאות היא אמיתית או מדומה, ובעיקר עסוקים בהונאה: הם מרמים זה את זה במודע או שלא במודע, ולא פעם מרמים גם את עצמם.
נימאייר, סגן מפקד הגטו: מופקד על מעשה ההונאה הכרוך בביקור הצלב האדום.
הוא מסתיר מפני היהודים במחנה העסוקים בהכנות לאירוע את סיבת ההכנות.
אוסקר: מנסה לפענח את האירועים המתרחשים סביבו.
הוא מעניק להם הסבר ופרשנות משלו; לקראת סוף הסיפור, כשהוא מגלה מה "באמת" מסתתר מאחורי האירועים, הוא מנסה להסתיר זאת מפני נימאייר.
הנאצים: פעולות רבות של הנאצים, במציאות ובספר, נועדו כדי להסוות את כוונותיהם האמיתיות: הטרנספורטים נוסעים ל"מזרח"; ליהודים קשישים ניתנת הזכות לרכוש דירה במקום שנקרא "טרזינבאד"; ליהודים שיצאו בטרנספורט לבירקנאו, ניתנת האפשרות לשלוח לקרוביהם בגטו גלויות דואר מלאות אופטימיות.
פון שטאדן, מפקד הדיוויזיה: מכריז על ניצחון שלא היה ולא נברא; יוזם ומפקד על מבצע אספקה מוטס דמיוני שקיים רק ברשתות הקשר.
הנס נימאייר: במכתביו מן החזית, ולאור העובדה שאינו מצליח להילחם באמת, הנס מפריז בתיאורי קרב ומייחס לעצמו קרבות ואירועים שלא היו ולא נבראו.
עלילת הספר "ורד צהוב" מתרחשת על רקע מלחמת העולם השנייה ודנה בביקורו של הצלב האדום בגטו טרזין וכיבושה של העיר סטלינגרד בידי הגרמנים.
עלילת הספר מחולקת למספר עלילות משנה: עלילתו של אוסקר ועלילותיו של פון שטאדן.
סיפורו של אוסקר, הילד היהודי בן התשע ואמו אשר גורשו מביתם בדרזדן מוביל אותם לגטו טרזין.
אוסקר שזה עתה הגיע לגטו מופרד מאמו ומבחין במאורעות יוצאי דופן בגטו שאינם תואמים את התנאים הקשים שהיו בגטאות אחרים.
כל אלו מהווים אירועים מכוננים לביקור משלחת הצלב האדום בגטו טרזין.
כחלק מהתעמולה הנאצית נקבע ביקור של הצלב האדום בגטו.
כפי שמתואר בספר, לקראת הביקור הגרמנים שיפצו בתים, שינו את שמות הרחובות לשמות פיוטיים, הקימו מבנים כגון: בנק בכיכר הגטו, מרכולים ובתי קפה.
במועד קרוב יותר למועד הביקור קורצפו מדרכות הגטו ואפילו הוקם גן שעשועים לילדים (ליום אחד) כדי להסוות אפילו יותר את סבלם של היהודים בגטו.
בעקבות הביקור המוצלח החליטו הנאצים להפיק סרט תעמולה, שהופקד בידיו של קורט גרון, שחקן ובמאי יהודי גרמני בעל שם ואחד מאסירי הגטו באותה עת.
הסרט מהווה ביטוי לעיוות קבוע של המציאות בידי הנאצים, באמצעות מנגנוני תעמולה משוכללים, שהופעלו ברמה העולמית והלאומית גם יחד.
בראש הרשימה מופיעים מעשי הונאה רבים מספור שאירעו במהלך התקופה, ובפרט הסתרת השמדת היהודים.
הצילומים נערכו באותה השנה בידי צוות יהודי מהגטו.
לאחר סיום ההפקה, רוב אנשי הצוות נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
סיפורו של פון שטאדן והאנס
סיפורו של פון שטאדן, מפקד הדיוויזיה ומזכירו האנס נימאייר, נערך במקום אחר במקביל למתרחש בגטו.
סיפורם לוקח חלק בקרבות הרחוב בעיר סטלינגרד עד תבוסתו של הוורמאכט בפברואר 1943. מערכה זו כונתה "קרב סטלינגרד" והסתיימה בתבוסת הגרמנים.
ורד ויניצקי-סרוסי (נולדה ב־8 במרץ 1960) היא פרופסור מן המניין במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית, שימשה בעבר כדיקנית הפקולטה למדעי החברה היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
בין השנים 2019 ו-2023 כיהנה כראש המכון ע"ש הארי ס.
ויניצקי-סרוסי גדלה בתל אביב ולמדה בתיכון עירוני ה'.
בעלת תואר ראשון בקרימינולוגיה ומדעי המדינה בהצטיינות מאוניברסיטת בר-אילן.
בהמשך למדה קרימינולוגיה לתואר שני באוניברסיטה העברית.
ב-1989 סיימה לימודי תואר מוסמך, וב-1992 קיבלה תואר דוקטור, שניהם באוניברסיטת סטוני ברוק שבניו יורק.
בשנת 1996 נקלטה כחברת סגל אקדמי באוניברסיטה העברית, ב-2009 קיבלה מעמד של פרופסור חבר וב-2012 מעמד של פרופסור מן המניין.
מחקריה של ויניצקי-סרוסי עוסקים בזיכרון קולקטיבי ושימורו, דרכי הנצחה ומיתוסים.
ויניצקי-סרוסי פיתחה מודל תאורטי המסביר את התפתחותם של אופני הנצחה שונים בחברות המתמודדות עם קונפליקטים.
בשנת 1998, פרסמה ויניצקי-סרוסי ספר, על בסיס מחקרה בתואר השלישי, על מנהג פגישות המחזור של בית הספר התיכון בארצות הברית.
היא מצאה שהמניע לפופולריות שלהם הוא הצורך של אנשים לקבל את אישורם של אחרים לגבי מקומם בחברה, והדחף להרגיש שכל חברי הקבוצה הם חלק מקהילה אחת.
בשנת 2001, פרסמה ממצאי מחקר שעשתה בכ-30 בתי ספר יסודיים-יהודיים ממלכתיים וממלכתיים-דתיים, חלקם בהתנחלויות, על האופן שבו צוין יום הזיכרון ליצחק רבין.
ויניצקי-סרוסי מצאה שבשל הרתיעה מהכנסת פוליטיקה לבתי הספר, צוין יום הזיכרון מנותק מכל הקשר פוליטי, דתי או אידאולוגי, ולכן נוצר חלל המתמלא לרוב על ידי רבנים ומנהלי בתי ספר.
בחלל שנוצר בעניין הקשר הרצח, מנהלי בתי ספר ורבנים מפיצים בין התלמידים תפישה בנוסח "כולנו אשמים", שאינה עושה הבחנה בין סוגים שונים של אלימות ומטשטשת את הגבולות בין רצח ראש הממשלה רבין לאלימות בכביש או בחצר בית הספר.
באמצעות דה פוליטיזציה של הנרטיב וטשטוש הגבולות בין דפוסים שונים של אלימות באמצעות העברת הנרטיב של אלימות פוליטית לרמת המיקרו של יחסים בין התלמידים, מתעלמים מהקשר האידאולוגי פוליטי של הרצח.
כך שההקשר והמשמעויות של הרצח לא נדון.
המחקר נערך בשנת 1997 וויניצקי-סרוסי חזרה לאותם בתי ספר כעבור שמונה שנים, במלאת עשור לרצח, ומצאה שבבתי הספר הדתיים היום לא צוין, או ששולב עם ציון יום פטירתה של רחל אמנו.
בשנת 2016 הייתה בין מייסדי "פמלי"ה – פורום מרצות ומרצים למניעת הטרדות" באוניברסיטה העברית.
בשנת 2019, מונתה לראש המכון למחקר ע"ש הרי ס.
ויניצקי-סרוסי היא ילידת תל אביב.
נשואה ליאיר סרוסי, יו"ר דירקטוריון צים, ואם לשתי בנות.
בתוך, זמן אמת: אמיתי מנדלסון (עורך), עבור פרויקט 60 שנות אמנות בישראל.
ורד רום-קידר (נולדה באוקטובר 1964) היא פרופסורית ישראלית למתמטיקה.
הייתה ראש המחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע בין השנים 2014 ל-2016.
ורד רום נולדה בחיפה ב-1964. אמה היא יעל רום, הטייסת הראשונה שעברה קורס טיס צבאי מלא במסגרת חיל האוויר הישראלי, ואביה הוא יוסף רום, פרופסור להנדסה אווירונאוטית בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון וחבר הכנסת.
אחותה של רום-קידר היא דלית רום שילוני, פרופסור לחקר המקרא באוניברסיטת תל אביב.
אחיה רמי רום הוא בעל תואר דוקטור לכימיה ועורך פטנטים.
רום עזבה את לימודי התיכון בבית הספר הריאלי בכיתה י' והחלה את לימודיה לתואר ראשון במתמטיקה שימושית בטכניון, אותו סיימה ב-1983, בגיל 19. התגייסה לצה"ל ושירתה במשך שנתיים כקצינה: שנה בחיל המודיעין ושנה בנציבות קבילות החיילים.
לאחר השחרור מצה"ל עשתה דוקטורט במתמטיקה שימושית במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
נושא עובדת הדוקטורט שלה היה "ערבוב כאוטי ודינמיקת אונה" (Chaotic mixing and lobe dynamics), בהנחייתו של המתמטיקאי סטיבן ויגינס ותוך שיתוף פעולה עם אנתוני לנרד (A.
ב-1988 החלה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת שיקגו, בהנחייתו של ליאו קדנוף מהפקולטה לפיזיקה.
ב-1992, לאחר השלמת הפוסט-דוקטורט, שבה לישראל וקיבלה משרת חוקר במכון ויצמן למדע במחלקה למתמטיקה שימושית ומדעי המחשב.
ב-2000 קודמה לדרגת פרופסור חבר וב-2008 לדרגת פרופסור מן המניין.
בין השנים 2009–2010 שימשה כמזכירת האגוד הישראלי למתמטיקה.
ב-2010 קיבלה את תפקיד ראש בית ספר מורוס למתמטיקה ומדעי המחשב במכון ויצמן, תפקיד אותו מלאה עד 2013.
בין השנים 2014–2016 כיהנה כראש המחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית.
רום קידר גרושה ואם לשני בנים ובת.
רום-קידר היא מתמטיקאית שימושית החוקרת מערכות דינמיות, כלומר מערכות המתארות תהליכים המשתנים בזמן.
מחקריה עוסקים בבעיות מהטבע כגון ערבוב כאוטי של זורמים, אופטיקה לא ליניארית, תנועת חלקיקים, או מערכת החיסון של חולי סרטן.
מחקריה מכילים פיתוחים מתמטיים הקשורים בתורת הכאוס, בעיקר בתחום מערכות המילטוניות, ובתחום מידול אקסיומטי של מערכות ביולוגיות ורפואיות.
בין מחקריה ניתן למנות חקר תנועה של מערכות של כדורי ביליארד תחת תנאים שונים.
זהו מודל צעצוע ידוע לגז אידיאלי, המהווה אחת מאבני היסוד למכניקה סטטיסטית.
אף על פי שחוקי התנועה של מערכת כזו הם דטרמיניסטיים, הרגישות שלה לתנאי ההתחלה הופכת את ההתנהגות ארוכת הטווח לבלתי ניתנת לחיזוי.
לפי השערת בולצמן, קבוצה נתונה של כדורים תציג כל מערך אפשרי, בהסתברות חיובית, אם רק נותנים למערכת להתקדם זמן ארוך די הצורך.
השערה זו, שנוסחה המודרני ("השערת בולצמן-סיני") טוען שמערכת הכדורים היא ארגודית, הוכחה על ידי יעקב סיני עבור שני כדורים הנעים לאורך טבעת, אבל אינה ידועה עדיין באופן כללי.
רום-קידר, בשיתוף עם דימיטרי טורייב מאוניברסיטת בן-גוריון (בהמשך חוקר באימפריאל קולג' בלונדון) חקרו את השפעת "רכות" פוטנציאל הדחיה בין חלקיקים.
רום-קידר וטורייב ממשיכים לעסוק, עם שותפים נוספים, במחקרים הקשורים בתנועת כדורי ביליארד - למשל בנושא מאיצי פרמי (Fermi accelerators), במידול תגובות כימיות, ועוד.
תחום מחקר נוסף של רום-קידר בשיתוף עם חוקרים ממספר מחלקות שונות בא מתחום מדעי הרפואה, ומטרתו לשפר את בטיחות הטיפול בכימותרפיה.
המודל המתמטי אותו פיתח הצוות של רום-קידר גילה מנגנונים האחראים להבדלים במידת הפגיעות לזיהומים בין חולי נוטרופניה.
מחקריה של רום-קידר בתחום הערבוב הכאוטי של זורמים עוסקים בחיבור בין גאומטריית היריעות היציבות והלא יציבות (אובייקטים מתמטיים שפותחו בהקשר של תורת המערכות הדינמיות) והשפעתן על ההעברה וערבוב חומרים הנעים עם הזורם (למשל מזהמים).
תכונות אלה התבררו כרלוונטיות לזורמים בכל הסקלות: החל מסקלות של מיקרונים במיקרופלואידים, המשך בסקלות של מילמטרים וסנטימטרים הרלוונטיים ליצורים ימיים, והמשך בסקלות מעבדה ובסקלות גיאופיזיקליות, בהן מבנים לגרנז'ים קוהרנטיים מכלילים את תכונות הבסיס הללו לזרימות כלליות יותר.
בנוסף למחקר שלה, רום-קידר עורכת בכתבי עת מדעים:
בנוסף לעבודה במחקר והעברת הרצאות אקדמיות וסמינרים, עוסקת רום-קידר בחינוך מתמטי: היא מלמדת בתוכנית רוטשילד-קיסריה של מכון ויצמן בשיתוף עם קרן רוטשילד וחברה בוועדת תוכנית של משרד החינוך ללימודי המתמטיקה בבית ספר תיכון.
ורד שנבל (נולדה ב-21 באפריל 1973) היא סופרת ישראלית.
שנבל נולדה בתל אביב וגדלה ברעננה.
בשירותה הצבאי הייתה מדריכת אימון גופני בחיל האוויר.
בוגרת בית הספר "כותרת" לעיתונאות ותקשורת, ובעלת תואר ראשון משולב במדעי החברה והרוח מהאוניברסיטה הפתוחה.
לאחר סיום לימודיה האקדמאים החלה לעסוק בתחומי העיתונות והכתיבה, ובהמשך עסקה בכתיבה מגזינית בפלטפורמות שונות.
שנבל החלה את דרכה העיתונאית ככתבת מוניציפלית בעיתון תל אביב.
משם המשיכה לאתר תפוז אנשים בתפקיד עורכת משנה, ובהמשך התמנתה לסגנית עורכת מגזין עולם האישה.
בינואר 2002 עברה להתגורר בניו יורק, ושם המשיכה לעסוק בכתיבה מגזינית (שימשה ככתבת מגזין "עולם האשה" בניו יורק) ובמקביל החלה לעסוק בעולם הטלוויזיה, לייצר תסריטים ולפתח רעיונות לתוכניות.
כששבה לארץ כתבה גם למגזינים "מנטה" ו"אטמוספירה".
במקביל, נחשפה לעולם הטלוויזיה בעקבות סדרות דרמה שיצרה ופיתחה.
בנוסף, החלה לכתוב טור אישי במגזין טיים אאוט ילדים.
ביולי 2013, יצא לאור רומן הביכורים שלה "עכשיו אפשר להתחיל".
הרומן מבוסס על הבלוג הפופולרי "אלוהים יודע איך – הבלוג של מילי", שפורסם במשך שלוש שנים באתר "סלונה".
את הבלוג "אלוהים יודע איך", החלה לכתוב שנבל לפני שלוש שנים, בתקופה לא פשוטה בחייה.
היא חזרה ממגורים בניו יורק עם משפחתה, והתפרנסה מעיתונות.
"הייתי הרבה שנים סגנית עורכת של 'עולם האישה', ותוך כדי הכתיבה והחיפוש העצמי, עלה בי הרעיון לכתוב על אישה שביום שהיא מתגרשת - מגלה שהיא בהיריון.
הרומן זכה להצלחה רבה ותורגם לאנגלית.
ספרה השני, "בית הקפה של נורה אפרון", יצא לאור ב-2016. במרכזו שני ישראלים המתגוררים בניו יורק ונפגשים במקרה.
נשואה לירון שנבל, ואמא לשלושה.
עכשיו אפשר להתחיל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2013
בית הקפה של נורה אפרון, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2016
בלגן נפלא, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2018
גרפיטי, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2020
ורד סוויד (נולדה ב-1963) היא מנהלת בכירה בשירות הציבורי.
עמדה בראש הרשות לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה, הובילה פרויקטים לפתרון מצוקת הדיור במסגרת מטה הדיור הלאומי במשרד האוצר.
שימשה כראש עיריית נתניה בפועל, וכיועצת ראש הממשלה לענייני חברה ורווחה.
בתפקידה במשרד ראש הממשלה קידמה מדיניות חברתית ושיתופי פעולה עם המגזר השלישי.
במהלך כהונתה כממונת גיוון במשרד המשפטים דורג משרד המשפטים במקום הראשון בגיוון תעסוקתי ובשוויון מגדרי בדירוג משרדי הממשלה.
ורד סויד נבחרה למנהלת מצטיינת במשרד המשפטים.
ורד סוויד בוגרת לימודי עבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב.
מוסמכת תואר שני בלימודי משפט במסלול רגולציה שלטונית-משפט עסקים ומינהל ציבורי.
עוד בעת לימודיה באוניברסיטה הייתה פעילה במאבקים חברתיים ומאבקים תחבורתיים.
לאחר תום לימודיה ניהלה מרכז קהילתי לנשים.
הייתה חברת מועצת העיר נתניה ה-11 וה-12, בין השנים 1993–2003 (בין היתר ממונה על תחום התיירות ממונה על המנגנון העירוני על ההון האנושי.על הפיקוח עירוני וכן כיהנה כיושבת ראש ועדת מכרזים).
כיהנה כיו"ר מע"ש (מפעילי עבודה שיקומים).
האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד ראש עיריית נתניה (השנייה בישראל; קדמה לה חנה לוין בראשון לציון ב־1956), לאחר התפטרותו של צבי פולג במאי 1998, ועד היבחרה של מרים פיירברג בסוף אותה שנה.
בשנים 2003–2010, שימשה כיועצת לענייני חברה ורווחה במשרד ראש הממשלה תחת שלושה ראשי ממשלה (אריאל שרון, אהוד אולמרט ובנימין נתניהו).
סוויד פעלה לקידום מדיניות חברתית בשיתוף פעולה עם ארגוני המגזר השלישי בעת כהונתה השיבה לפניות אזרחים לראש הממשלה בנושאים חברתיים, הובילה מדיניות של שיח משותף עם ארגני המגזר השלישי יזמה מפגשים בין ראש הממשלה לארגונים חברתיים.
בשנים 2010–2016 כיהנה כמנכ"לית הרשות לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה.
בפעילותה ברשות לקידום מעמד האישה דאגה לקידום זכויות נשים פעלה להעצמת נשים.
הובילה מסע הסברה על חשיבות מינוי נשים לתפקידי מנכ"ליות במשרדי ממשלה וביחידות הסמך.
פעלה לקידום ומינוי נשים כשגרירות ישראל ברחבי העולם.
ייסדה מאגר דירקטוריות לנשים לשילוב בחברות הממשלתיות ובחברות הציבוריות, בכדי להגביר נוכחות נשים בהופעות בפאנלים בכלי התקשורת יזמה הקמת מאגר נשים עם מומחיות בנושאים מגוונים בנושאי ביטחון.
דיפלומטיה ציבורית וכן של נשות עסקים לראיונות בכלי התקשורת המאגר סייע רבות למפיקים ולעורכים לשלב נשים בפאנלים וכן לאתר נשים לראיונות בתחומים שונים.
כיהנה בראש התכנית הלאומית להוצאת נשים ממלכודת הזנות, פעלה למען זכויות נפגעי עבירה, והייתה יו"ר הוועדה לבחינת קידום מקום עבודה תומך משפחה וחברה בוועדה לקידום נשים בשירות המדינה ("ועדת שטאובר"), שהמלצותיה אושרו על ידי ממשלת ישראל ב-8 ביוני 2014.
הובילה בהצלחה קמפיין הקורא לחברי הוועדה לפרס ישראל להכליל את השיקול המגדרי בדיוני הוועדות הבוחרות את הזוכות והזוכים בפרסי ישראל פרס ישראל.
מונתה על ידי משרד הפנים לכהן כחברת מועצה ממונה (ועדה קרואה) במועצה המקומית יסוד המעלה.
מונתה על ידי משרד הפנים לחברה בוועדה לבחינת מעמד המועצה המקומית כפר יונה.
בעקבות המלצות הוועדה שונה מעמדה של מועצת כפר יונה לעיר.
כיהנה כחברה בוועדה לבחינת העלאת גיל הפרישה לנשים בראשות הוועדה כיהן דר' אודי ניסן ראש אגף התקציבים במשרד האוצר.
כיהנה כחברה בוועדה לבחינה מגדרית של תקציב המדינה בראש הוועדה כיהנה יעל מבורך סגנית ראש אגף התקציבים במשרד האוצר.
כיהנה כדירקטורית בחברה לאוטמציה במינהל השלטון המקומי בע"מ.
החברה הייתה בבעלות משותפת של מדינת ישראל ומרכז השלטון המקומי.
פעילות החברה התמקדה בפיתוח ויישום מערכות ממוחשבות לשימוש הרשויות המקומיות.
נבחרה לכהן כיו"ר הוועדה לאות שר הבריאות למקדמי זכויות במערכת הבריאות האות נועד להעריך ולהוקיר את העוסקים לקידום הנגשה ומימוש של זכויות בתחום הבריאות.
להעלאת המודעות לנושא, לקידום שיתופי פעולה ולעודד את מוסדות הבריאות לפעול לקידום הנגשה ומימוש זכויות.
סויד פעלה תוך שיתוף פעולה הדוק עם מנהלי פרויקטים במשרדי ממשלה וברשויות המקומיות.
ורד שפר (נולדה ב-6 בפברואר 1962) היא שופטת ישראלית בדימוס, שכיהנה כנשיאת בית הדין האזורי לעבודה בנצרת.
מלכת היופי של ישראל לשנת 1979.
שפר נולדה בחיפה כורד פולגר, למדה בתיכון בבית הספר עירוני ה' והייתה מדריכה בצופים.
במהלך שירותה הצבאי שימשה כקצינה.
בשנת 1979 נבחרה כמלכת היופי של ישראל.
בשנת 1986 סיימה לימודיי משפטים באוניברסיטת תל אביב.
היא התמחתה בבית המשפט המחוזי בת"א ובפרקליטות מחוז מרכז ובשנת 1988 הוסמכה כעורכת דין.
עד שנת 1994 עבדה תקופה כעורכת דין שכירה.
במאי 1994 מונתה לרשמת בית הדין לעבודה בנצרת, בספטמבר 1997 מונתה לשופטת בבית הדין, ובמרץ 2006 מונתה לנשיאתו.
ב-19 בספטמבר 2017 סיימה את תפקידה כנשיאת בית הדין ושימשה במשך כשנה וחצי כשופטת בכירה.
ב-7 בפברואר 2019 פרשה לגמלאות.
נשואה ואם לשלושה בנים ומתגוררת ביישוב מנוף שבגליל.
ורד ליבנה (נולדה ב-23 ביולי 1961) היא מנהלת ישראלית במגזר השלישי.
בין העמותות שניהלה: האגודה לזכויות האזרח, מרכז אג'נדה ועמותת הכל חינוך.
ליבנה סיימה את לימודיה לתואר שני, באוניברסיטת תל אביב ב-1992, בוגרת מחזור ו' משנת 1999 בבית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל.
שימשה כיועצת בכירה לנציב שירות המדינה.
בשנים 1999–2003 כיהנה כמנכ"ל האגודה לזכויות האזרח בישראל.
הייתה המייסדת של אג'נדה - מרכז ישראלי לאסטרטגיה תקשורתית וכיהנה כמנכ"ל בשנים 2003–2008. בין השנים 2008-2011 כיהנה כמנכ"לית של קרן קאהן, קרן פילנתרופה פרטית ובשנים 2013–2014 ניהלה את עמותת הכל חינוך, עד לסגירתה בעקבות פטירת מייסדה דב לאוטמן.
החל משנת 2014, היא פועלת כיועצת ומלווה למנהלים, וכמנחה ומנטורית בתהלכי פיתוח מנהיגות.
ורד סוזאן כהן ברזילי (נולדה ב-12 ביולי 1974) היא יזמת חברתית, סופרת, משוררת,עיתונאית, פובליציסטית, ופעילת זכויות האדם.
מייסדת ומו"לית של Novel Rights, הוצאה לאור המבוססת על ז'אנר ספרות זכויות האדם.
מייסדת מרכז מדיה נשים וממייסדות תא העיתונאיות.
כתביה פורסמו במדינות רבות כולל מדינות במזרח התיכון כעיראק, מרוקו ואחרות.
היא מרצה בישראל ובעולם בנושאי ספרות זכויות האדם, יזמות, חלל וקידום נשים.
נבחרה לאחת מ-80 הפנים של תוכנית המנהיגות (IVLP) של מחלקת המדינה האמריקאית לצד אנואר סאדאת, טוני בלייר, ג'סינדר ארדרן ומרגרט תאצ'ר.
הייתה כתבת הבריאות עם הקמת חדשות 10.
ורד כהן ברזילי נולדה בתל אביב, להורים יוצאי טורקיה ועיראק.
אביה, אדוארד, עלה לישראל בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 יחד עם העלייה הגדולה מעיראק ושימש כחשב ומנהל חשבונות ראשי בין היתר בקונצרן כור.
בצה"ל שירתה כרכזת ביטחון שדה-מודיעין ביחידת המחשבים ממר"ם.
את הקריירה התקשורתית התחילה כהן ברזילי בשנת 1995 כתחקירנית וצלמת סטיל'ס במערכת "זאפ לראשון" .
היא למדה תקשורת בבית הספר "כותרת" לעיתונאות ותקשורת.
בשנים 1995–1997 עבדה ככתבת תרבות ברשת ב' של קול ישראל.
היא הפיקה פרויקטים מיוחדים בתחנת 88FM וייסדה פינת ספרות ששודרה בתוכנית "מה יהיה" עם יואב גינאי.
לאחר מכן, כהן ברזילי עבדה כרכזת מערכת בתוכנית "ערב חדש" וכמפיקה ראשית בתוכנית "מה בוער" עם רזי ברקאי בגלי צה"ל.
בשנת 2001 מונתה לכתבת משפט ופלילים באתר "וואלה" והייתה מכתבי האינטרנט הראשונים בארץ.
בתחילת 2003 עם הקמת חדשות 10 החלה לעבוד שם ככתבת בריאות.
בביקורת טלוויזיה שפורסמה ב-21.3.2003 במדור ערוצים בידיעות אחרונות כתב עליה שי גולדן "שתי תגליות מסתמנות בסגל המוכשר...; ורד כהן, כתבת הבריאות, שכל אייטם קטן שלה הוא בונבון".
אירועים מרכזיים שסיקרה ככתבת: משפט מרואן ברגותי, משפט הרצח של אסף שטיירמן, פרשת המעילה של אתי אלון והבנק למסחר, התפרצות נגיף הסארס בעולם.
כהן ברזילי מפרסמת טורי דעה בנושאים מגוונים בתקשורת המסורתית והדיגיטלית.
כתוצאה מדיווח מזירות פיגועים רבות במסגרת עבודתה כעיתונאית, הופיעו אצל ורד תסמיני פוסט טראומה.
לאור זאת, היא החליטה לזנוח את עבודתה העיתונאית ובשנת 2009 עברה לעבוד בארגון זכויות האדם הבינלאומי אמנסטי אינטרנשיונל.
שם שימשה בין היתר כחברת ועד ב"אמנים למען אמנסטי" הבינלאומי.
היא קידמה ספרים העוסקים בזכויות האדם (לפני הפרידה מאת גבריאלה אמברוסיו, כולנו נולדים חופשיים, Freedom, Free ועוד), ועבדה על קמפיינים תרבותיים התומכים בעבודת הארגון לצד U2, יוקו אונו ועוד.
היא הפיקה תערוכת איורים מקוריים מבריטניה אשר פורסמו בספר "כולנו נולדים חופשיים".
התערוכה הוצגה במשך מספר חודשים במוזיאון גוטמן בתל אביב.
יזמה הענקת פרס מיוחד על פעילות למען נשים לזמרת הארגנטינאית מרסדס סוסה בעת הופעתה בישראל.
במסגרת עבודתה באמנסטי אינטרנשיונל פיתחה את ז'אנר ספרות זכויות האדם, אותו הציגה לראשונה בהקדמה לספר Freedom, אנתולוגיית סיפורים קצרים אשר פורסמו על ידי סופרים ידועי שם מכל העולם ברוח ההכרזה האוניברסלית לכל באי העולם.
הספר יצא לאור לראשונה בבריטניה בהוצאת Mainstream בשיתוף עם ארגון זכויות האדם "אמנסטי אינטרנשיונל".
ההקדמה:"כוחה העצום של הספרות", עסקה בקשר שבין נובלה איטלקית בשם: Prima di Lasciarsi "לפני הפרידה" מאת גבריאלה אמברוסיו לבין שינוי חברתי וזכויות האדם.
הספר תורגם לשפות שונות ופורסם במדינות: בריטניה, ארצות הברית, קנדה, פולין, ספרד, אמריקה הלטינית, איטליה ועוד.