tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הטוענים לכך הם פרנץ קלידאט, שסך כל הקלטות ליסט שלו אינ עולה על 28 תקליטורים; וגונאר יוהנסן, שהקלטות הבית הפרטיות שלו כוללות 53 אריכי-נגן.
מבקר מוזיקה במגזין המוזיקה של BBC הצהיר: "על דעת הכלל, מוסכם כי הווארד הוא הפרשן המעולה ביותר של ליסט החי כיום.
תפישתו האינטלקטואלית את המוזיקה מדהימה, ביצועיו העולים לאין ערוך על אחרים ממשיכים לשמור על מעמדם." כהוכחה נוספת למעמד שהוא נהנה ממנו בקרב חוקרי ליסט, הוזמן הווארד לנגן בחנוכת "אינסטיטוטו ליסט" בבולוניה, איטליה, שהוא חבר כבוד בו.
הוצאת המוזיקה פיטרס הזמינה את הווארד לערוך את הפרסום המחודש של כמה מפרטיטורות ליסט שלהם, לשם תיקון אי-דיוקים קודמים בהסתמך על כתבי-יד מקוריים.
הוא ערך גם כמה כרכים של פרסומי אגודת ליסט ל"הארדי פרס" ו"אדיציו מוזיקה" בודפשט.
הוא הוציא לאור, עם מייקל שוקט, את "פרנץ ליסט - רשימת יצירותיו המוזיקליות" (רוגיננטי, 2004) ו"פרנץ ליסט - קטלוג תמאטי" (פנדראגון, 2005).
הוא עומד בכתיבת ספר בשם "המוזיקה של ליסט" (הוצאת אוניברסיטת ייל)
אותו כבוד הקשורים לעבודתו על ליסט
לזלי הווארד הוא נשיא אגודת ליסט הבריטית מאז מותו של הנשיא הקודם, לואיס קנטנר, ב-1987, וכן קיבל את מדליית הכבוד של אגודת ליסט האמריקאית.
בשנת 2000 העניקה לו ממשלת הונגריה מדליה וציון לשבח של "פרו קולטורה הונגריקה", כבוד נדיר למי שאינו הונגרי.
קודם לכן קבל ממשלת הונגריה את מדליית הכבוד ע"ש פרנץ ליסט, וכן זכה שש פעמים ב"גראן פרי דו דיסק" של צרפת על הקלטות ליסט שלו - שאת כולן העניק לו נשיא הונגריה.
ב-2004 עיטר אותו נשיא הונגריה במדליית שטפאן הקדוש.
הווארד פעיל גם כמלחין, וכתב אופרה (מבוססת על מעשיה נורדית בשם "הריידאר השוטה", למילים מאת פיליפ קרינגטון וג'ון גוף), קונצ'רטו למרימבה, מוזיקה קאמרית ויצירות רבות לפסנתר.
יצירתו המוכרת ביותר של הווארד היא 24 פרלודים קלאסיים לפסנתר, אופוס 25, העוברים בין סולמות המז'ור והמינור, כל אחד מהם בסגנון של מלחין אחר.
הווארד הקליט יצירה זו ל"קוונדיש מיוזיק" (בוזי והוקס).
ב-1997 הזמין מגזין גרמופון את הווארד לחבר ולהקליט יצירת פסנתר קצרה (Yuletide Pastorale) לתחרות חג המולד שלו: תקליטור ניתן במתנה עם המגזין, והקוראים התבקשו לקבוע בסגנונו של איזה מלחין נכתבה היצירה ולזהות את שבעת לחני חג המולד הנודעים המוסתרים בתוכה.
בין העיבודים והתעתיקים של הווארד פרקי הסיום המקהלתיים של הקנטטות מס' 60 רי"ב (O Ewigkeit, du Donnerwort) ומס' 209 רי"ב (Non sa che sia dolor), הוואלס מתוך הקונצ'רטו השני של גלאזונוב, האריה "Ebben?
Ne andrò lontana" מתוך האופרה "לה ואלי" של אלפרדו קאטאלאני, ופנטזיה קונצרטית לפסנתר על נושא מן האופרטה "רודיגורה" של גילברט וסאליבן.
נוסף לעבודת העריכה וההשלמה שעשה בפרטיטורות של יצירות ליסט, הכין הווארד לפרסום אופרות מאת בליני ואת הקונצ'רטי לכינור של פגניני, בהם המהדורה הראשונה של הקונצ'רטו הראשון לכינור של פגניני שיצאה לאור בסולם הנכון, מי במול מז'ור (בדרך כלל ניגנו אותו מפרטיטורה שגויה בסולם רה מז'ור, בתזמור שאינו של פגניני).
כישרונו של הווארד בהשלמת יצירות לא-גמורות הניב הזמנות שונות ומגוונות, בהן עריכה חדשה של המנחה המוזיקלית של באך, שאותה תזמר ועליה ניצח בפינלנד בשנת 1990, והשלמות ליצירות מאת מלחינים כמו מוצרט (פרק מרביעיית מיתרים, ק.
464a), סקריאבין (סונאטה במי במול מינור: סיום הפרק האיטי, ופער בן 3 תיבות בפינאלה), שוסטקוביץ' (שלישיית הפסנתר הראשונה בדו מינור, אופוס 8: מתן פתרון חלופי לזה של בוריס ליאטושינסקי), וצ'ייקובסקי (סונאטה לפסנתר בפה מינור).
ב-2003 פרסמה הוצאת בוזי והוקס את ה"הוצאה החדשה והמתוקנת" של הווארד לפרטיטורה לשני פסנתרים של הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר של רחמנינוב (יחד עם רוברט תרלפול).
"לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי, שביים הבמאי מייקל צ'אבס לפי תסריט של דייוויד לסלי ג'ונסון-מקגולדריק.
את הסרט הפיקו ג'יימס ואן ופיטר ספרן, והוא המשכון של "לזמן את הרוע" (2013) ו"לזמן את הרוע 2" (2016), וכן מהווה את פרקו השמיני ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
השחקנים ורה פרמיגה ופטריק וילסון גילמו את דמויותיהם של זוג חוקרי העל-טבעי הנשוי אד ולוריין וורן.
הסרט התעתד לצאת לאקרנים ב-11 בספטמבר 2020, בהפצת אולפני האחים וורנר וניו ליין סינמה, אך בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, עלייתו לאקרנים נדחה ל-4 ביוני 2021.
בשנת 1981, צמד החוקרים הפראנורמליים אד ולוריין וורן מצלמים תיעוד על גירוש שדים על ילד בן 8 בשם דייוויד גלצזל בנוכחות בני משפחתו, אחותו דבי, בן זוגה ארני ג'ונסון והכומר גורדון בעיירה ברוקפילד שבקונטיקט.
במהלך הטקס, ארני מזמין את השד להיכנס לגופו על מנת שיעזוב את דייוויד.
אד מבחין בשד עוזב את גופו של דייוויד ושועט אל עבר גופו של ארני וחווה התקף לב, שלאחריו הוא מובהל לבית החולים כשהוא חסר הכרה.
חודש לאחר מכן, אד מתעורר בבית החולים ומסביר ללוריין שהוא חזה בשד נכנס לגופו של ארני.
לוריין שולחת את המשטרה אל בית משפחת גלצזל ומזהירה אותם שטרגדיה עתידה להתרחש.
ארני ודבי חוזרים אל הדירה שלהם מעל התעלה צמוד למקום עבודתה של דבי.
ארני מתחיל להרגיש לא טוב ובעקבות דיבוק הוא דוקר את בעל הבית שלהם 22 פעמים ומואשם ברצח.
בתמיכתם של אד ולוריין, התיק המשפטי סביב הרצח הופך להיות הראשון מסוגו לפיו הרצח נעשה בעקבות דיבוק וחקירה מקיפה סביב השד שהשתלט על דייוויד מתחילה.
בחיפוש בבית משפחת גלצזל, אד ולוריין מגלים שקללה עתיקה הוטלה על ידי טוטם של מכשפה שהונח מתחת ליסודות הבית.
הצמד נפגש עם קסטנר, כומר לשעבר שהתעמת בעברו עם כת שטנית.
קסטנר מסביר להם שחברי הכת השאירו טוטם מאחוריהם וכך הקללה על משפחת גלצזל הוטלה, בגללה שד השתלט על גופו של דייוויד.
אד ולוריין נוסעים לדנברס שבמסצ'וסטס כדי לחקור את המוות של קייט לינקולן, שגם היא נדקרה 22 פעמים.
לאחר הרצח של קייט, בלשי המשטרה מצאו טוטם בביתה של חברתה של קייט, ג'סיקה שנחשבת מאז לנעדרת.
לוריין נכנסת למצב טרנס כדי ללמוד על הרצח ומגלה ששד השתלט על גופה של ג'סיקה ולכן היא דקרה את קייט ולאחר מכן קפצה אל מותה מצוק.
בעקבות חזיונה של לוריין, המשטרה מוצאת את גופתה של ג'סיקה.
אד ולוריין לאחר מכן נוסעים אל בית הלוויות בו גופתה נמצאת ולוריין נוגעת בגופה במטרה לעורר חיזיון שבעזרתו הם ימצאו את המקום שבו המכשפה שהטילה את הקללה נמצאת בו.
בחיזיון, לוריין רואה את המכשפה מנסה לגרום לארני להתאבד, אבל עוצרת אותה בדיוק בזמן.
המכשפה מאיימת על לוריין ולוריין מסבירה לאד שהחיבור בינה לבין המכשפה עובד בשני כיוונים.
אד ולוריין חוזרים אל ביתם בקונטיקט כדי לחקור עוד על המכשפה.
דרו (הצלם שלהם) מראה להם ספר שהוא מצא שעוסק במכשפות מאירופה.
לפי הספר, על מנת שהקללה תיפסק, צריך להרוס את הטוטם.
אד גם הוא נדבק בקללה לאחר שמשלוח פרחים שהגיע אליהם הביתה הכיל בתוכו טוטם ומנסה לתקוף את לוריין, אך נעצר על ידי דרו.
הצמד מגלה שקייטי למדה באוניברסיטת פיירפילד ומשערים שהמכשפה מתגוררת בסמוך לשם.
לוריין חוזרת אל קסטנר כדי לקבל ממנו עזרה והוא מספר לה שהוא גידל בת בחשאי (מכיוון שלכמרים קתוליים אסור להתחתן) בשם איסלה.
אחרי המפגש שלו עם כת השטן, קסטלר החל להתעמק בכת ואיסלה עצמה נשאבה לטקסים שלהם, לאחר מכן הפכה למכשפה בעצמה.
קסטלר מספר ללוריין שמקדשה של איסלה נמצא במנהרות מתחת לביתם ומוביל אותה לשם, אך איסלה הורגת אותו.
אד גם הוא מגיע לביתו של קסטלר, ומצליח להיכנס למנהרות דרך פתח ביוב.
איסלה משתלטת עליו והוא כמעט הורג את לוריין, אך בעזרתה הוא מצליח להיזכר בפגישה הראשונה שלהם ובאהבתם.
אד מצליח להשתחרר מהקללה והורס את המקדש, מציל את עצמו, את לוריין ואת ארני.
איסלה מגיעה אל מקדשה ההרוס ונהרגת על ידי השד שהיא זימנה לאחר שנכשלה במשימתה.
אד מניח כוס מהמקדש במוזיאון בבית שלהם, יחד עם דיוקן של השד וואלק ובובת אנאבל.
ארני מורשע במשפט ברצח, אך מקבל עונש קל ויושב במאסר רק חמש שנים, במהלכם הוא מתחתן עם דבי בתוך כותלי הכלא.
אד מראה ללוריין גזיבו שהוא בנה בחצר ביתם הזהה לזאת שתחתיה הם התנשקו לראשונה.
בשנת 2016, אמר ג'יימס ואן בנוגע לסרטי המשך פוטנציאליים: "יכולים להיות הרבה סרטים נוספים [של "לזמן את הרוע"] מכיוון שזוג וורן יש כל כך הרבה סיפורים".
בנוסף, זוג התסריטאים צ'אד וקארי הייס הביעו רצון לעבוד על תסריט לסרט המשך נוסף.
עם זאת, ואן אמר שייתכן שהוא לא יוכל לביים את הסרט בשל התחייבויותיו לפרויקטים אחרים.
במאי 2017, ספרן אמר שלא סביר שהסרט השלישי יהיה סרט של "בית רדוף".
ביוני 2017, הוכרז שהסרט השלישי נמצא בתהליכי פיתוח, והתסריטאי-שותף של "לזמן את הרוע 2", דייוויד לזלי ג'ונסון, נשכר למלאכת כתיבת התסריט.
באוגוסט 2017, אמר ואן ל"אנטרטיינמנט ויקלי" שהיוצרים "עבדו קשה על 'לזמן את הרוע 3'", וש"אנחנו נמצאים כעת בעיצומה של העבודה על התסריט, ועדיין יש לנו את זה.
התסריט נמצא במקום טוב מאוד.
עם כמה שאנשים אהבו את [שני סרטי 'לזמן את הרוע'] הראשונים, אני לא רוצה למהר עם הסרט השלישי אם זה אפשרי." בספטמבר של שנת 2018, המפיק פיטר ספרן ציין שהתסריט כמעט הושלם ושתהליכי ההפקה יחלו במהלך 2019.
באוקטובר 2018, הוכרז שהסרט לא יבוים על ידי ואן, אלא על ידי במאי הסרט "מקוללת", פרקו השישי של יקום "לזמן את הרוע", מייקל צ'אבס.
ואן אמר על החלטה זו שהוא התרשם מצ'אבס במהלך עבודתם המשותפת במהלך תהליכי ההפקה של "מקוללת".
בדצמבר 2018, אושר שפטריק וילסון וורה פרמיגה ישובו לגלם את דמויתיהם של אד ולוריין וורן, בהתאמה, מסרטיו הקודמים של היקום הקולנועי.
בדצמבר 2018, ואן אישר את פרטי העלילה של הסרט ובמהלך ריאיון עם האתר "Bloody Disgusting", אמר: "אני חושב שזו הפעם הראשונה בהיסטוריה של אמריקה שבה הנאשם השתמש בדיבוק כסיבה, כתירוץ." תהליכי ההפקה החלו ב-3 ביוני 2019, וצילומי הסרט מתקיימים באטלנטה.
הסרט עלה לאקרנים ב-4 ביוני 2021, תחת הפצתם של אולפני האחים וורנר וניו ליין סינמה.
לפני פרוץ מגפת הקורונה שהשפיעה על תעשיית הקולנוע ברחבי העולם, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-11 בספטמבר 2020.
לזלי הופ היא שחקנית, במאית ומפיקה קנדית.
התפרסמה בעיקר בזכות תפקידה כטרי באוור, אשתו של ג'ק באוור (אותו גילם קיפר סאת'רלנד), בסדרת המתח האמריקאית עטורת הפרסים 24. לאורך הקריירה שלה הופיעה במספר סדרות טלוויזיה, סרטי קולנוע והפקות תיאטרון בקנדה ובארצות הברית, ואף ביימה והפיקה מספר סרטים וסדרות דוקומנטריות.
לזלי נולדה ב־6 במאי 1965 בהליפקס (נובה סקוטיה), ל-אן ופרנק הופ.
יש לה אח אחד בשם סטיבן.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר באוניברסיטת סנט מיכאל בוויקטוריה, קולומביה הבריטית בשנת 1982. הופ הייתה נשואה לסופר והשחקן ג'יימי אנגל בין השנים 1994–1996, איתה יש לה בן בשם מקנזי, ולצלם הקולנוע, המפיק והבמאי אדם קיין מ־2005 עד 2015.
לזלי הופ החלה את דרכה הקולנועית בתחילת שנות ה־80, כאשר הופיעה לראשונה על המסך הגדול בשנת 1981 בסרט הקנדי Ups and Downs ("עליות ומורדות"), שצולם בעיר ויקטוריה, קולומביה הבריטית.
בשנת 1987 שיחקה בתפקיד מדלן הנרי במיני־סדרה עטורת השבחים War and Remembrance, שהופקה לטלוויזיה האמריקאית.
בשנת 1993 כיכבה בדרמה האירוטית "פריס, צרפת", בבימויו של ג'רי צ'יקוריטי, בתפקיד לוסי, סופרת ארוטית ובעלת הוצאת ספרים, המנהלת רומן עם סופר צעיר בניסיון לשוב ולעורר את השראתה ותשוקתה.
אף שהסרט עורר עניין בשל תוכנו הנועז, הוא לא זכה להצלחה מסחרית.
פריצת הדרך המשמעותית של הופ התרחשה בראשית שנות ה־2000, כאשר לוהקה לתפקיד טרי באוור, אשתו של ג'ק באוור (אותו גילם קיפר סאת'רלנד), בעונה הראשונה של סדרת המתח 24 (2001–2002).
הופ גילמה דמות מפתח בעלילה הדרמטית של הסדרה וזכתה לחשיפה בינלאומית נרחבת.
בהמשך הופיעה בתפקידים מגוונים בקולנוע ובטלוויזיה.
היא שיחקה בסרטו של ג'ורג' רומרו Bruiser וכן הופיעה בפרק בסדרת המדע הבדיוני מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9, בתפקיד קירה מרו, אמה של קירה נריס.
בנוסף השתתפה בסדרת המדע הבדיוני הקנדית Human Cargo, אשר זכתה בפרס ג'מיני.
בין השנים 2005–2006 גילמה את מלאני בלקסטון, היועצת המשפטית של הבית הלבן, בארבעה פרקים של הסדרה הפוליטית גבירתי הנשיא.
בשנת 2006 שיחקה בתפקיד לילי ראדר בסדרת הדרמה Runaway, ששודרה ברשת CW.
בעשור שלאחר מכן הופ המשיכה להופיע בתפקידים חוזרים בסדרות אמריקאיות מצליחות.
היא גילמה את עורכת הדין ג'ואן לוס, אחת הניצולות המרכזיות בטיסת 753, בסדרה הנגיף של רשת FX.
כמו כן, הופיעה כשרה פורטר, מזכירת חיל הים, בסדרת הפשע NCIS, וכאניטה גיבס, תובעת קשוחה בדרמה המשפטית Suits.
היא ביימה פרקים בסדרות חוק וסדר: פשע מאורגן, אור קטן, השטן באוהיו, מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים, האחות הטובה יותר (אנ'), רכבת הקרח.
לזלי רוי (; נולדה ב-24 בספטמבר 1987) היא זמרת, פזמונאית וגיטריסטית אירית.
רוי חתמה על חוזה בחברת התקליטים שלה, ג'ייב רקורדס בשנת 2006 והוציאה את אלבומה הראשון, "Unbeautiful" בשנת 2008.
לצד ניסיונה כזמרת, עיסוקה העיקרי של רוי הוא כתיבת שירים.
רוי כתבה יחד עם פזמונאים מוכרים ולזמרים כגון אדם למברט.
רוי ייצגה את אירלנד באירוויזיון 2021, בו הגיעה למקום האחרון בחצי הגמר.
לזלי רוי נולדה ב-24 בספטמבר 1987 בדבלין, בירת אירלנד.
הקריירה של רוי התחילה בכך שמנכ"ל ג'ייב רקורדס הבחין ברוי באמצעות אתר אינטרנט והסכים לממן את האלבום הראשון שלה.
האלבום שנקרא "Unbeautiful" יצא ב-30 בספטמבר 2008. Unbeaitful מכר 45,000 עותקים והורד באופן דיגיטלי 350,000 פעמים.
האלבום הגיע למקום החמישי במצעד האלבומים של הבילבורד.
שירים רבים באלבום נכתבו על ידי זמרים מפורסמים כדוגמת קייטי פרי שהייתה חלק מהכותבים של השיר "Slow Goodbye" ומקס מרטין שכתב יחד עם צוות של אחרים מספר שירים באלבום.
בשנת 2010 לאחר ההצלחה הרבה שלה כזמרת, הפכה לזלי רוי לפזמונאית, היא כתבה שירים למגוון זמרים שהמוכר שבהם הוא אדם למברט.
בשנת 2016 חזרה לשיר והוציאה סינגלים שמחוץ לאלבום.
ב-5 במרץ 2020 חשפה רשות השידור האירית RTE כי רוי נבחרה לייצג את אירלנד באירוויזיון 2020 עם שירה "Story Of My Life".
ב-18 במרץ 2020 בעקבות התפשטות מגפת הקורונה בעולם הוחלט לבטל את אירוויזיון 2020.
ב-17 בדצמבר 2020 רשות השידור האירית הודיעה כי רוי תייצג בשנית את אירלנד באירוויזיון 2021, עם השיר "Maps".
לזלי מיסקמפבל פרוֹסט היה פוליטיקאי שבאונטריו, קנדה, שכיהן כראש הממשלה ה-16 של מחוז אונטריו מ־4 במאי 1949 עד 8 בנובמבר 1961. בשל כהונתו הארוכה, זכה לכינוי "אונטריו הזקן"; הוא נודע גם בשם "שועל הכסף".
הוא נולד באוריליה, אונטריו, בנם של ויליאם סוורד פרוסט ומרגרט ג'יין בארקר.
אביו היה צורף וראש עיריית אורליה; אמו הייתה דמות חשובה בימיו הראשונים של צבא ההצלה.
הוא למד באוניברסיטת טורונטו ובבית הספר למשפטים באוסגודה הול .
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא היה קצין בגדוד ה-157, ושירת בגדוד העשרים, "קווינס יורק ריינג'רס" בצרפת ובלגיה.
בשנת 1918, לאחר שנפצע, הוא השתחרר בדרגת סרן.
והצטרף ללשכת עורכי הדין בשנת 1921.
בשנת 1926 התחתן עם גרטרוד ג'יין קארו.
הזוג התגורר בלינדזי, אונטריו, אך פרוסט העדיף להתגורר בפלזנט פוינט שבאגם סטרג'ן צפונית ללינדזי.
כאשר פרוסט ואחיו, ססיל גריי פרוסט, עברו לראשונה ללינדזי כדי להקים משרד עורכי דין, הם שכרו בניין בפלזנט פוינט, ששימש כחנות הקהילתית.
פרוסט קנה את הנכס בשנת 1925, ובשנת 1950 בערך, קנה נכס צמוד אליו ובנה את בקתת העץ החורפית שהייתה מקלטו בהיותו ראש ממשלה ולאחר פרישתו לגמלאות.
בשנת 1937 הוא נבחר לראשונה לבית המחוקקים באונטריו ומאז לא הפסיד בבחירות.
הוא היה שר האוצר ושר המכרות בשנים 1943 - 1955. פרוסט נבחר למנהיג המפלגה השמרנית הפרוגרסיבית באונטריו (" הטוריים ") בעקבות החלטתו של ראש הממשלה ג'ורג ' דרו להיכנס לפוליטיקה הפדרלית.
פרוסט, שזכה לכינוי "אונטריו הזקן" ו"The Laird of Lindsay ", הוביל את המחוז במהלך הפריחה הכלכלית של שנות החמישים.
הגישה המאופקת שלו הביאה לו את הכינוי "המרגיע הגדול".
תוך שילוב ערכים של עיר קטנה עם מדיניות מתקדמת, הוא העביר את הוביל את מפלגתו "הטורים" לשלושה ניצחונות רצופים בבחירות וזכו ברוב מוחלט בממשלות שכיהנו בשנים 1951, 1955 ו-1959 .
ממשלתו של פרוסט פיקחה ומנעה התרחבות רבה בתפקידי הממשלה.
תחת הנהגתו, פרובינציית אונטריו הרחיבה משמעותית את מספר בתי הספר, הוסיפה כבישים מהירים ובנתה בתי החולים.
ממשלתו הגדילה משמעותית את ההשקעה הציבורית בכלכלה באמצעות מדיניות פיסקלית חזקה.
ובהנהגתו, יצרה הפרובינציה את סדרת 400 הכבישים המהירים, ובמיוחד הכביש המהיר מקדונלד-קרטייה הידוע יותר בשם "כביש מהיר 401".
ממשלתו גם ניסתה להיאבק בהוצאת השליטה על מס ההכנסה מהממשלה הפדרלית, אך נכשלה, וכתוצאה מכך הונהג מס מכירות מחוזי.
ממשלת פרוסט הציעה למחוז ביטוח רפואי ציבורי שיורחב אחר כך על ידי ממשיכי דרכו ויהפוך למערכת הרפואית המודרנית של ה־OHIP.
(תוכנית הביטוח הרפואי של אונטריו Ontario Health Insurance Plan)
בתקופה בה כיהן, ממשלתו פיקחה על התרחבות משמעותית בשירותים הציבוריים.
מספר האוניברסיטאות באונטריו עלה מארבע לשתים עשרה.
בתקופת כהונתו כשר האוצר ב-1943, סך ההשקעה המחוזית בחינוך הייתה קצת יותר מ-13 מיליון דולר.
עם פרישתו בשנת 1961 היה תקציב החינוך באונטריו 250 מיליון דולר.
ממשלתו של פרוסט הביאה לחקיקה שתבטיח שנשים יקבלו שכר שווה.
ממשלתו הציגה גם זכויות הצבעה עבור האומות הראשונות .
ממשלתו של פרוסט פיקחה על הפדרציה של מחוז העיר העתיקה של טורונטו כשהמטרה הייתה להפוך את שתים עשרה הרשויות מסביב, למטרופוליטן טורונטו .
פרוסט התפטר בשנת 1961, והוחלף על ידי ג'ון רובארטס .
עם פרישתו מהפוליטיקה, כיהן פרוסט בחבר הנאמנים של אוניברסיטת טורונטו.
כמו כן, הוא היה חבר בדירקטוריון בנק מונטריאול, KVP, cjcr, בחברת הביטוח "קנדה לייף" וחברת התעופה "טרנס קנדה אייר".
בין השנים 1954 - 1969 שימש גם כסגן נשיא חברת המחקר Champlain SocietyChamplain Society וכסגן נשיא כבוד משנת 1969 עד 1973. הוא שימש כנשיא אוניברסיטת טרנט בין השנים 1967 עד 1973. בעת היותו בגמלאות המשיך להתעניין באיכות הסביבה.
לקראת סוף חייו, הוא בדק עבור ממשלת אונטריו באופן ממצה ממצה את הפוטנציאל של פארק אלגונקין.
בראיון האחרון שהוא נתן, רגע לפני שמת, לטורונטו סטאר, הוא הצהיר: "אני איש איכות הסביבה."
פרוסט היה היסטוריון חובב מצוין.
ספרו "גברים לוחמים" סיפר את ההיסטוריה של הגדוד ה -35 של יערני סימקו מאוריליה, אונטריו בהקשר של מלחמת העולם הראשונה.
בתוך כך הוא חיבר את העורף הקנדי לחזית המלחמה בצרפת, וחיבר את האירועים בגדוד לתמונה הגדולה יותר של המלחמה ולמחויבותה של קנדה לענייני העולם.
כתביו על "מסלולי נהר הטרנט הנשכחים" (שפורסמו ממש לאחר מותו) קראו תיגר על מסקנות קודמות של ההיסטוריונים לגבי מסלולי סחר ולוחמה של האינדיאנים בדרום אונטריו.
הוא היה חובב נלהב של ההיסטוריה של מלחמת האזרחים, ושמר בספריה הגדולה שלו פיסת עץ שהגיעה מבקתת העץ המקורית של אברהם לינקולן.
בשנת 1969, הוא הפך לחבר במסדר קנדה, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בקנדה.
מקומות שונים ברחבי אונטריו נקראים על שם Frost:
בניין פרוסט, טורונטו - מכיל את משרד האוצר של אונטריו ומועצת הנהלת אונטריו, בפארק קווין, נקראה לכבודו.
מרכז פרוסט ללימודי קנדה ומחקרים מקומיים, פטרבורו, אונטריו - באוניברסיטת טרנט,
ספריית לסלי פרוסט במכללת גלנדון (אוניברסיטת יורק ), טורונטו
קמפוס פרוסט במכללת פלמינג, לינדזי, אונטריו
בית הספר הציבורי לסלי פרוסט, לינדזי, אונטריו .
לסלי פרוסט פלייס - רחוב בלינדסיי, אונטריו
מרכז פרוסט - לשעבר מרכז משאבי הטבע של לסלי מ.
פרוסט, הפעיל מתקן חינוכי פרטי במחוז הליברטון המציע מלגות בבתי ספר תיכוניים.
דיוקן פרוסט נמצא באוניברסיטת טרנט
לזלי (לס) הרברט וקסנר הוא נדבן ואיש עסקים יהודי-אמריקאי ומייסד קרן וקסנר.
נולד בדייטון אוהיו להורים הארי לואיס ובלה ממוצא יהודי רוסי.
וקסנר סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת אוהיו, אך עזב את לימודיו בבית הספר למשפטים במדינה על מנת לסייע להוריו בחנות המשפחתית.
לאחר מכן, לווה וקסנר 5,000 דולר מדודתו והקים בשנת 1963 חנות מתחרה לזו של הוריו.
מהחנות הבודדת, שנקראה "דה לימיטד", במרכז הקניות קינגסדייל בעיר ארלינגטון שבאוהיו, התרחבו עיסוקיו להקמת רשת חנויות.
בשלב מסוים, סגרו הוריו של וקסנר את חנותם והצטרפו לעבוד ברשת שלו.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 התרחבה הרשת מאוד.
בשנת 1982 רכש וקסנר במיליון דולר את המותג ויקטוריה'ס סיקרט שנוסדה על ידי איש העסקים האמריקאי רוי ריימונד ב-12 ביוני 1977. כיום ויקטוריה סיקרט היא ספינת הדגל של חברת דה לימיטד, אשר מחזיקה ב-3,000 חנויות בעולם ושווה כמעט 11 מיליארד דולר.
מגזין פורבס ממקם את וקסנר במקום ה-80 ברשימת 400 עשירי ארצות הברית והונו מוערך ב-6.2 מיליארד דולר.
בשנת 2020 פרסם הוול סטריט ג'ורנל כי וקסנר מעוניין למכור את המותג ויקטוריה סיקרט.
בשנת 1984 ייסד וקסנר יחד עם אשתו אביגיל את קרן וקסנר שהיא ארגון פילנתרופי יהודי-אמריקאי.
הקרן מפעילה תוכניות הכשרה ופיתוח של אנשי מקצוע.
מטרתה, לחזק את המנהיגות והמצוינות הניהולית במגזר הציבורי בישראל ובקהילות היהודיות בעולם.
וקסנר קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב.
קשריו של וקסנר עם ג'פרי אפשטיין
וקסנר היה הלקוח העיקרי של עבריין המין ואיש העסקים היהודי-אמריקאי ג'פרי אפשטיין שהחל משנת 1987 התחיל לנהל את הונו.
ובשנת 1991 העניק וקסנר לאפשטיין הרשאה בלתי מוגבלת לפעול בשמו בכל עניין, לרבות בקרן וקסנר, הרשאה שאותה ניצל אפשטיין לפעולות עסקיות לטובת עצמו.
בכתבת פרופיל שפרסמה העיתונאית ויקי וורד ב"ואניטי פייר" ב–2003 צוין כי לשניים מערכת יחסים קרובה ביותר, שאיפשרה לאפשטיין לרכוש מווקסנר אחוזה במנהטן.
שותפים עסקיים מוקדמים של וקסנר טענו בפני הניו יורק טיימס כי אפשטיין קטע את קשריהם עם וקסנר.
החל מקיץ 1996 החל אפשטיין לתקוף מינית עובדות של וקסנר ודוגמניות שקיוו לעבוד עבור רשת ויקטוריה'ס סיקרט.
לטענת הניו יורק טיימס, וקסנר הבטיח לטפל בתקיפה מינית נוספת שהתרחשה בשנת 1997, בה התחזה אפשטיין לבכיר ברשת ויקטוריה סיקרט.
קופל, עורכת דין, לבני הזוג ארבעה ילדים.
לזליאנה מסוקסי אמארו גומש פריירה, המוכרת כלזליאנה פריירה (בפורטוגזית: Lesliana Pereira; נולדה ב-9 באוקטובר 1987) היא שחקנית ודוגמנית אנגולית, זוכת תואר מלכת היופי של אנגולה לשנת 2008. זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע.
פריירה נולדה בעיירה סויו, אנגולה.
עקב בעיות בריאות של אחותה הבכירה, היא עברה עם משפחתה לליסבון בגיל צעיר, שם גדלה ולמדה.
בשנת 2008, פריירה זכתה בתואר מלכת היופי של אנגולה.
עקב זכייה זו, היא ייצגה את מדינתה בתחרות מיס תבל, ולאחר כן מכרה את השמלה אותה לבשה כדי לגייס כספים לצדקה.
פריירה השתתפה בתוכנית של שושה כמבחן במה בשביל תפקיד בסרט Xuxa in the Mystery of Feiurinha.
היא זכתה לשחק בתפקיד של הפיה הטובה פנדונה בסרט שיצא בינואר 2010 ונצפה מקומית יותר מאשר הסרט אווטאר בשבוע הראשון שלו בהקרנות באנגולה.
בשנת 2014, פריירה כיכבה בסרט ההיסטורי "Njinga: Queen Of Angola" כנג'ינגה מבנדה, מלכת נדונגו.
הבמאי, סרחיו גרציאנו, אמר שהיה קשה ללהק את הדמות מכיוון שהיא דמות חזקה, אך פריירה נתנה ביצוע יוצא דופן, ומתוך מסירותה העשירה את הדמות.
בעקבות כיכובה בסרט, היא זכתה בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר ונהייתה השחקנית האנגולית הראשונה לזכות בפרס זה.
בשנת 2015, פריירה שיחקה חלק באופרת הסבון הברזיאלית I Love Paraisópolis.
פריירה תמכה ועודדה לעורר מודעות לאיידס.
2015 – זכייה בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
לזלי זקס (נולדה ב-25 באוגוסט 1958) היא פעילה חברתית, מובילה מאבקים למען שוויון מגדרי וחופש דת ואמנית ישראלית.
כיהנה כמנכ"לית שדולת הנשים בישראל, כמנכ"לית המרכז הרפורמי לדת ומדינה וכמנכ"לית נשות הכותל.
נולדה ב-25 באוגוסט 1958 ביוהנסבורג שבדרום אפריקה, מגיל חמש גדלה בחיפה.
לאחר סיום הלימודים באוניברסיטת חיפה עברה לירושלים, למדה ניהול בתי מלון, ועבדה בתחום מספר שנים.
התנדבה במשך שנה בשדולת הנשים בישראל לאחריה מונתה לדוברת ומנהלת יחסי הציבור הראשונה של הארגון.
עבדה שם מ-1989 ועד 1997, בתחילה בתפקיד זה ואחר כך כמנכ"לית העמותה.
תפקיד בו פעלה להפיכת נושא מעמד האישה וזכויות הנשים לחשוב ולמרכזי בדיון הציבורי בישראל.
בין 1997 ל-2003 שימשה כמנכ"לית המרכז הרפורמי לדת ומדינה.
המרכז פעל, בין השאר, למען תקינות חלוקת המשאבים הציבוריים, לקידום ערכי הפלורליזם והשוויון, חופש הדת והמצפון.
המרכז יזם הצעות חוק ופעל לקידומן בכנסת, בשיתוף פעולה עם קואליציות של ארגונים חברתיים, השפעה על מקבלי החלטות ודעת הקהל.
הוא נעזר בלובי בכנסת ובמשרדי הממשלה, פרסום ניירות עמדה בנושאים שונים של דת ומדינה.
בשנת 2003 מונתה לסגנית נשיא של האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת ומנהלת בית שמואל - מרכז שמשון.
בשנת 2007 הובילה מחקר יישומי להקמת מרכז לקידום נשים בספירה הציבורית שהוביל להקמת "שוות - המרכז לקידום נשים בזירה הציבורית" במכון ון ליר.
בשנת 2008 הקימה בישראל את ארגון "פרויקט קשר ישראל".
מטרתו להקים ולהפעיל רשת חברתית לנשים שעלו לישראל, לסייע להן להתחבר זו לזו ולאפשר להן נגישות למשאבים להם הן זקוקות.
משאבים שנועדו לשנות את חייהן, את הקהילה היהודית בה הן חיות ואת החברה בכלל, לעודד אקטיביזם בקרב נשים עולות לקידום שוויון מגדרי וסובלנות דתית ועדתית, ברוח הציווי היהודי של תיקון עולם.
זקס גם ציירת של פרשנות חברתית (Social commentary) ועובדת בשמן, אקריליק ומדיה מעורבת על קנבס.
סגנון הציור הוא פיגורטיבי ריאליסטי.היצירות מתארות אינטראקציות וסיטואציות אנושיות בהן גלום גרעין של חוסר שוויון וצדק חברתי.
האקטיביזם החברתי בחייה בא לידי ביטוי ביצירותיה, שרבות מהן מאירות אפליה, דיכוי, צרות אופקים, אדישות לזולת, הדרה והשתקה של נשים.
ב-2008 החלה לשמש כמנכ"לית נשות הכותל, ארגון אקטיבי שמייצר מאבק שהחל לצבור תאוצה וחשיפה ציבורית עם פעילותו ברחבת הכותל המערבי.
לזלי זקס נעצרה ארבע פעמים לאחר שהתעטפה בטלית ברחבת הכותל המערבי.
במעצר הרביעי שלה הובאה לפני השופט משה סובל, שנתן פסק דין תקדימי, המאשר את החוקיות של תפילת נשות הכותל, והמעצרים בשל התעטפות בטלית הופסקו.
בשנת 2016 נעצרה שוב, בשל הכנסה וקריאה בספר תורה בעזרת נשים בכותל המערבי.
בעקבות פסק הדין, מינה ראש הממשלה בנימין נתניהו את מזכיר הממשלה אביחי מנדלבליט להקים ועדה להקמת עזרה פלורליסטית בחלק הדרומי של הכותל, קשת רובינזון.
לאחר שלוש שנים של דיונים וחתימה על הסכם בין כל הצדדים, ביטל ראש הממשלה את ההחלטה ואת הקמת העזרה הפלורליסטית, ונשות הכותל ממשיכות להתפלל בעזרת הנשים.
במסגרת תפקידה, היא נתנה מאות הרצאות בישראל ומחוצה לה, רואיינה באמצעי תקשורת רבים והובילה באוקטובר 2014 קמפיין על גבי אוטובוסים, הקורא לנערות לבוא לחגוג בת מצווה בעלייה לתורה עם נשות הכותל.
לאחר שרותה הצבאי, היא הייתה אחת המתנדבות הראשונות במרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית בחיפה והייתה אחת מהיוזמות והפעילות המרכזיות בהקמתו של אשה לאשה - מרכז פמיניסטי חיפה.
בין השנים 1991- 1998 גם שימשה כחברת הנהלה במקלט לנשים מוכות "אישה לאישה" בירושלים.
בנוסף לקידום זכויות הנשים, פעלה לזלי זקס לאורך שנים לקידום מטרות ציבוריות נוספות לקידום פלורליזם יהודי בישראל.
מ-1999 ועד 2003 שימשה בהתנדבות כיושבת ראש של קואליציית עיקר למען עגונות ומעוכבות גט, בה פעלו 22 ארגונים (ארגוני נשים וארגונים דתיים ליברליים) לשינוי במצבן ההלכתי והחוקי של נשים מעוכבות גט ועגונות.
בין שאר התפקידים, היא שימשה ב בהתנדבות גם כיו"ר ועדת הביקורת בהיברו יוניון קולג' במשך עשר שנים, יו"ר עמותת גני חיים (חמישה גני ילדים במתחם בית שמואל וההיברו יוניון קולג') ויו"ר קרן בכבוד – הקרן ההומניטרית של התנועה הרפורמית.
כמו כן היא שימשה גם כדירקטורית בקרן הקיימת לישראל.
לזלי זקס מכהנת כיום (2023) כסגנית ומ"מ יו"ר התנועה הרפורמית בישראל וכיו"ר המכינה הקדם צבאית תל אביב יפו וחולון.
זקס הציגה את תמונותיה במספר תערוכות, ביניהן:
Lesley Sachs: Let Me Hear Thy Voice - תערוכת יחיד, ינואר 2020, בית דניאל, תל אביב-יפו
לזלי זקס: השמיעיני את קולך - תערוכת יחיד, אוגוסט - נובמבר, 2020, בית שמואל - מרכז שמשון, ירושלים
תערוכת פיסול וציור, תערוכה קבוצתית, אוגוסט 2016, אוגוסט 2017 ו-אוגוסט 2018 סדנת אומנות צ'רקוב, תיאטרון חולון
למפורט הוא מדען מחשבים אמריקאי-יהודי.
ידוע בעיקר בזכות עבודתו המכוננת בתחום של חישוב מבוזר, וכמפתח הראשוני של שפת עיצוב המסמכים LaTeX ומחבר המדריך הראשון שלה.
למפורט הוא חתן פרס טיורינג לשנת 2013. הוא המציא אלגוריתמים חשובים ופיתח פרוטוקולי מידול ואימות פורמליים אשר משפרים את איכותן של מערכות מבוזרות מעשיות.
תרומות אלה הביאו לשיפור התקינות, הביצועים והאמינות של מערכות מחשוב.
למפורט הוא בוגר בית הספר התיכון למדעים בברונקס, קיבל תואר ראשון במתמטיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1960, ותוארי מוסמך ודוקטור במתמטיקה מאוניברסיטת ברנדייס, בשנים 1963 ו-1972 בהתאמה.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה בסינגולריות במשוואות דיפרנציאליות חלקיות אנליטיות.
למפורט עבד כמדען מחשבים בחברת Massachusetts Computer Associates בין השנים 1970 עד 1977, במכון המחקר SRI International בין 1977 ל-1985, וב-Digital Equipment Corporation ולאחר מכן ב-Compaq בין השנים 1985–2001. בשנת 2001 הצטרף לחטיבת המחקר של מיקרוסופט.
עבודתו של למפורט הניחה את היסודות לתיאוריה של מערכות מבוזרות.
בין המאמרים הבולטים שלו נמנים:
מאמרים אלה מתייחסים למושגים כמו שעון לוגי (ממנו נגזר היחס "קרה מוקדם יותר") וכשל ביזנטי (אי-התאמה במידע בין מערכות מקביליות שחלקן עשויות להיות בלתי-אמינות).
הם מהמאמרים המצוטטים ביותר בתחום מדעי המחשב, ומתארים אלגוריתמים לפתרון בעיות בסיסיות רבות במערכות מבוזרות, ביניהם:
אלגוריתם פקסוס לבניית קונצנזוס בין מכונות חישוב שונות
אלגוריתם המאפייה למניעה הדדית בין תהליכים במערכת מחשב הדורשים את אותם משאבים בו זמנית
אלגוריתם Chandy-Lamport להגדרת מצב גלובלי עקבי (תמונת מצב) במערכת מבוזרת
חתימת למפורט, אחד מאבות הטיפוס של החתימה הדיגיטלית
למפורט הוא יוצרה של שפת עיצוב המסמכים LaTeX.
לאחר שדונלד קנות' פרסם את המהדורות המוקדמות של TeX (שפה ותוכנה לסדר דפוס בעזרת מחשב) בתחילת שנות השמונים, למפורט החל לעבוד לצרכיו האישיים על מערכת פקודות מאקרו שמבוססת על TeX, בתקווה שהיא תהפוך מאוחר יותר לחבילת המאקרו הסטנדרטית.
מערכת זו התפרסמה מאוחר יותר בשם LaTeX (שילוב של Lamport ו-TeX).
בשנת 1983 פנה פיטר גורדון, עורך בהוצאת הספרים Addison-Wesley, אל למפורט ושכנע אותו להפוך את מדריך המשתמש של LaTeX לספר, אף שלמפורט היה בספק אם אנשים ישלמו כסף על ספר כזה
בספטמבר 1984 פרסם למפורט את גרסת 2.06a של LaTeX, ובאוגוסט 1985 את LaTeX 2.09 - הגרסה האחרונה של LaTeX אותה כתב בעצמו.
בינתיים, Addison-Wesley פרסמה בשנת 1986 את מדריך המשתמש הראשון של למפורט, LaTeX: A Document Preparation System, שנמכר במאות אלפי עותקים.
ב־21 באוגוסט 1989, בפגישה של קבוצת המשתמשים של TeX באוניברסיטת סטנפורד, העביר למפורט את התחזוקה והפיתוח של LaTeX לפרנק מיטלבך.
מיטלבך הקים את צוות LaTeX3 יחד עם כריס רולי וריינר שפף, והם פרסמו את LaTeX 2e, הגרסה הנוכחית של LaTeX, בשנת 1994.
למפורט ידוע גם בעבודתו על לוגיקה עיתית (לוגיקת זמן), בה הציג את הלוגיקה העיתית של פעולות (TLA).
בין תרומותיו ניתן למנות את TLA+, שפה להגדרה ובחינה של מערכות מגיבות ובו-זמניות, אותה תיאר בספרו Specifying Systems: The TLA+ Language and Tools for Hardware and Software Engineers והגדיר כ"ניסיון דון קישוטי להתגבר על סלידתם של מהנדסים ממתמטיקה".
בשנת 2004 קיבל את פרס IEEE על שם עמנואל ר.
פיורה המוענק על תרומות בתחום עיבוד נתונים ממוחשב.
בשנת 2008 קיבל את מדליית IEEE על שם ג'ון פון נוימן.
בשנת 2011 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
למפורט הוא זוכה פרס טיורינג לשנת 2013 על "תרומות יסודיות לתיאוריה ולפרקטיקה של מערכות מבוזרות ובו-זמניות, בעיקר המצאת מושגים כמו סיבתיות ושעונים לוגיים, בטיחות וחיות, מכונות מצב משוכפלות, ועקיבות סדרתית".
בשנת 2014 נבחר לעמית של ה-ACM על תרומות יסודיות לתיאוריה ולפרקטיקה של מערכות מבוזרות ובו-זמניות.
ללמפורט הוענקו חמישה תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות אירופיות: מ-Université de Rennes-I ומאוניברסיטת כריסטיאן אלברכט בקייל בשנת 2003, מבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן בשנת 2004, מ-Università della Svizzera italiana בשנת 2006 ומאוניברסיטת נאנסי בשנת 2007.
לכבוד יום הולדתו השישים של למפורט, אורגנה סדרת הרצאות בסימפוזיון ה-20 על עקרונות המחשוב המבוזר (PODC 2001).
לזלי גרייס מרטינז (בספרדית: Leslie Grace Martínez; נולדה ב-7 בינואר 1995) היא זמרת-יוצרת ושחקנית אמריקאית.
על עבודתה כזמרת היא קיבלה שלוש מועמדויות לפרסי הגראמי הלטיני.
היא כיכבה בתפקיד נינה רוסאריו בעיבוד הקולנועי של ג'ון מ.
צ'ו "שכונה על הגובה" (2021) על פי מחזמר זוכה פרס טוני מאת לין-מנואל מירנדה והיא לוהקה גם לגלם את ברברה גורדון / באטגירל בסרט "באטגירל" כחלק מהיקום הקולנועי של DC.
גרייס נולדה להורים דומיניקנים בינואר 1995 בברונקס, רובע בניו יורק.
אמה מנהלת מספרה בדרום פלורידה.
היא גדלה בדייווי, פלורידה ולמדה בחטיבת הביניים אינדיאן רידג' ובתיכון המערבי, שם השתתפה במחזות זמר, מופעי כישרון והופעות מקהלה.
ביצעה הופעות שירה וריקודים מגיל צעיר.
היא הקליטה והוציאה אלבום מוזיקה נוצרי עצמאי בשותפות עם CD Baby בזמן שהייתה בחטיבת הביניים.
הופעת הבכורה שלה הגיעה עם "האם אתה עדיין תאהב אותי מחר", קאבר דו לשוני של להיט שירלס משנת 1961. אלבום האולפן השני שלה, Leslie Grace, הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים הלטיניים של בילבורד, ולמקום השלישי במצעד האלבומים הטרופיים של בילבורד.
הייתה מועמדת לקטגוריית "האלבום הטרופי העכשווי הטוב ביותר" בטקס פרסי הגראמי הלטיני השנתי ה-14 (בו שרה יחד עם צוות השחקנים של הסירק דו סוליי) ומועמדויות נוספות.
בשנת 2014 היא גם השיגה מועמדויות בפרסי בילבורד בקטגוריות "אמנית השנה החדשה" ו"שירים לטיניים לוהטים, אמנית השנה, נקבה".
באמצע שנת 2016 השתתפה בתוכנית הריאליטי "ואפורי" של יוניוויזיון עם לואיס קורונל, צ'יקיס ריברה והמנחה גליליה מונטיחו.
לאחר שהוציאה את הסינגל "Aire" עם מלומה, הם ערכו סיור ב-14 קונצרטים במקסיקו.
באותה שנה הוציאה את הסינגל "נאדה דה אמור".
בינואר 2017 היא שיתפה פעולה עם הצמד Play-N-Skillz, Wisin ו-Frankie J עבור השיר של Siena, "Si una vez" ובפברואר של אותה שנה היא הייתה מועמדת לפרמוס לו נואסטרו בקטגוריה "אמנית השנה בפופ / רוק".
נכון ליוני 2015, גרייס היא הפרזנטור של משחת השיניים קולגייט וחתמה על עסקת הפצה עם Sony Music Latin ועל חוזה עולמי עם Sony / ATV.
ב-12 באפריל 2018, שיתוף הפעולה שלה עם סופר ג'וניור "Lo Siento" שוחרר בערוץ היוטיוב של SM Entertainment.
ב-11 באפריל 2019 הוכרז כי גרייס תשחק בתפקיד נינה רוסאריו בעיבוד הקולנועי משנת 2021 למחזמר הזוכה בפרס טוני מאת לין-מנואל מירנדה.
הסרט נקבע במקור לתאריך יציאה לשנת 2020 נדחה עקב מגפת הקורונה ושוחרר לבסוף בקיץ שלאחר מכן בבתי הקולנוע ובשרתי HBO Max במקביל.
הסרט זכה לשבחים ורבים ציינו אותו כאחד הסרטים הטובים של השנה.
גרייס זכתה לשבחים מצד המבקרים ובהם דייוויד ארליך מאינדיווייר שכתב שהיא "זרחה" בתפקיד.
ק' אוסטין קולינס מ"רולינג סטון " אף כתב שהתפקיד היה אחד מהישגיה הגדולים.
ב-21 ביולי 2021 גרייס לוהקה לגלם את ברברה גורדון בסרט באטגירל של HBO Max, בסרט באטגירל ביקום הקולנועי של DC.
באוגוסט 2024 בוטלה יציאת הסרט והוא נגנז.
שכונה על הגובה (2021) - נינה רוסאריו
באטגירל (2026) - ברברה גורדון / באטגירל
לזניית מצה, ידועה גם כמצנייה , היא גרסה יהודית של לזניה, העשויה משכבת דפי מצה עם רוטב עגבניות או בשאמל וגבינות שונות.
מקורה ביהדות איטליה, והיא פופולרית בישראל, בארצות הברית ובשאר יהדות התפוצות.
לזניית מצה דומה למאכל הקרוי מינה, שמקורו יהודי ספרדי, אך המילויים של המינה הם שונים (בדרך כלל מבשר ומילוי תרד ופטה).
במהלך חג הפסח אוסרת ההלכה יהודית על אכילת חמץ בפסח.
בהתחשב בהגבלות אלו, חלק מהאנשים הכינו לזניה על ידי החלפת פסטת דפי הלזניה המסורתית במצה.
יש אנשים שמחליפים גבינת קוטג' או גבינת חקלאים ונמנעים מגבינת ריקוטה בפסח מכיוון שקשה למצוא זנים כשרים לפסח.
לזניית מצה היא גרסה יהודית איטלקית של מסורת קולינרית ספרדית עתיקה בהרבה של פשטידות פסח הנקראות מינאס.
המינאס מורכבות מדפי מצה בשכבות עם מרכיבים מלוחים, ומוגשת אפויה.
בחלק מהמנות יש בשר טלה טחון ברוטב עגבניות, ובאחרים תרד וגבינה (בדומה לבורקס, אך עם מצות במקום פילו או בצק עלים).
ניתן להכין לזניה מצה עם מצה רגילה, שמורה או ללא גלוטן, והמילויים כוללים רוטב עגבניות, גבינת ריקוטה ומוצרלה-בזיליקום, או לחלופין מוצרלה טרייה, מילוי תרד-ריקוטה או גבינה עם תרד, אפונה, כרישה ועירית.
הרב אליעזר "לזר" איזידור היה הרב הראשי של צרפת במשך למעלה מעשרים שנה, משנת 1867 ועד לפטירתו.
הרב איזידור היה נכדו של הרב צבי הירש קצנלנבוגן ששימש אב"ד באלזס עילית.
בתפקידו פעל למען שילוב הקהילה היהודית בחברה האזרחית הצרפתית.
כחלק מפעילות זו, תרגם את התנ"ך לצרפתית והוביל, יחד עם אדולף כרמייה, לביטול שבועת היהודים.
ציטוט המיוחס לו (בתרגום חופשי): .
התנגד באופן פעיל ליהדות הרפורמית וכן פעל נגד הימנעות מנישואין בין־עדתיים של יהודי צרפת עם יהודי אלג'יריה.
עם פטירתו החליף אותו כרב הראשי של צרפת הרב צדוק כהן, שקודם לכן התמנה במקומו כרבה של פריז, אחרי ששימש זמן מה כסגנו.
"לזמן את הרוע 4: הפרק האחרון" הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי, הסרט בוים על ידי מייקל צ'אבס, על פי תסריט מאת .
בסרט מככבים ורה פרמיגה ופטריק וילסון, אשר חוזרים לגלם את ציידי השדים אד ולוריין וורן.
זהו סרט המשך ל"לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" והסרט העשירי ב"יקום הקולנועי של לזמן את הרוע".
הסרט יצא לאקרנים ב-5 בספטמבר 2025. ההכנסות מהסרט ברחבי העולם עמדו על כ-494.6 מיליון דולר.
בן הארדי – טוני ספרה
מיה טומלינסון – ג'ודי וורן
במאי 2021 לפני עליית הסרט "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" לאקרנים התייחס הבמאי מייקל צ'אבס בראיון למגזין "אמפייר" לאפשרויות הפקת סרטים עתידיים בזיכיון "לזמן את הרוע": "אני מקווה שהסרט השלישי יהיה התחלה חדשה עבור אד ולוריין וורן.
יש בו סוף מאוד ייחודי לסדרת הסרטים 'לזמן את הרוע'".
הייתי נרגש לראות לאן זה יכול להגיע מכאן".
בנוסף הביעו השחקנים פטריק וילסון וורה פרמיגה עניין לחזור.
באוקטובר 2022 חשף "הוליווד ריפורטר" כי סרט רביעי נמצא בפיתוח בידי דייוויד לסלי ג'ונסון-מקגולדריק כבמאי ותסריטאי וג'יימס ואן ופיטר ספרן חוזרים כמפיקים בפועל.
באפריל 2023 נחשף שמו באופן רשמי שנקרא "לזמן את הרוע: טקסים אחרונים".
בספטמבר 2023 לפני עלייתו לאקרנים של "הנזירה 2" הצהיר צ'אבס שיש להניח כי העבודה על התסריט תימשך, וציין כי הפרויקט נועד לסיים את הזיכיון.
בפברואר 2024 נמסר כי צ'אבס ישוב לבימוי הסרט.
בספטמבר 2024 הצטרפו בן הארדי ומיה טומילנסון למצבת השחקנים.
צילומי הסרט התעתדו להתחיל מ-10 בספטמבר עד 10 באוקטובר, וב-17 בספטמבר 2024 החלו.
ב-5 בספטמבר 2025 עלה לאקרנים בארצות הברית.
לזנקי (בבלרוסית: лазанкі; בפולנית: łazanki; בליטאית: skryliai) היא סוג של פסטה מהמטבח הבלארוסי, מהמטבח הליטאי ומהמטבח הפולני.
המאכל מורכב מחיטה, שיפון או כוסמת שלשים לבצק, מרדדים אותו דק וחותכים למשולשים או למלבנים.
אלה מבושלים, מסוננים, ונאכלים עם שומן חזיר מומס או שמן צמחי ולעיתים קרובות גם שמנת חמוצה.
בפולין נהוג לערבב אותם עם כרוב מטוגן או עם כרוב חמוץ וחתיכות קטנות של נקניק, בשר ו/או פטריות.
לזנקי הגיע לאיחוד הפולני-ליטאי באמצע המאה ה-16 כאשר בונה ספורצה, אשתו האיטלקייה של המלך זיגמונט הראשון, מלך פולין, שהביאה לפולין מטבח איטלקי גבוה.
בהתאם לכך, השם łazanki / лазанкі מזכיר את הלזניה האיטלקית, השם לסוג של פסטה בצורת מלבנים גדולים ושטוחים.
לזנקי הדומה לגרסאות מיני של לזניה, שמותיהם הפולניים והבלארוסיים הם קטנטנים בצורתם ("לזניה קטנה").
בניגוד לרוב המנות האיטלקיות באזורים אלה של אירופה, הלזנקי שרדו עד המאה ה-21, אם כי ההיסטוריה הארוכה והתרבותית של המנה נשכחה במידה רבה.
לָזַרוּס (מהשם העברי: אלעזר; באנגלית: Lazarus; ביוונית: Λάζαρος; בערבית: ليعازر, תעתיק: לִיעָאזְר), היה על פי המסורת הנוצרית אדם שמת וישו הקימו לתחייה.
נס זה נחשב לאחד הנסים הגדולים ביותר שביצע ישו.
ב"בשורה על פי יוחנן" מסופר שישו הגיע לכפר בית עניה והתושבים עשו לו "משתה גדול".
בין המסובים היו אלעזר ושתי אחיותיו, מרתא ומרים.
מרתא משחה את רגלי ישוע בתמרוקים יקרים ועל פי הכתוב, ישוע .
לאחר שישוע עזב את המקום חלה לעזר ועל אף בקשת מרתא ישו לא חזר לרפאו ואלעזר מת.
ישוע חזר לבית עניה ארבעה ימים לאחר מותו של לעזר ומרתא באה אליו בטענה .
ולהלן השתלשלות הנס שעשה ישוע:
תיאור זה של תחיית המת בבשורה על-פי יוחנן שונה באופיו מסיפורים דומים בבשורות הסינופטיות, בהן פעמים רבות לאחר עשיית הנס מבקש ישו שלא יספרו על כך.
בתשובתו של ישו למרתה שאומרת לו "לו היית פה כי אז לא מת אחי", עונה ישו במילים הפותחות עד היום את תפילת האשכבה בהלוויות נוצריות:
לזרוס חי חיים ארוכים, ואחרי מותו של ישו והקמת הכנסייה על ידי פאולוס הפך לבישוף חשוב בכנסייה הצעירה.
יש המאמינים כי לזרוס נקבר בביזנטיון, ועצמותיו הועברו לאירופה כחלק מהביזה של מסעות הצלב.
עם זאת, מאחר שלפי האמונה הנוצרית מעשיו של האלוהים אינם הפיכים, ואת מי שאלוהים השיב לתחייה "לא הזמן ולא האדם יוכלו שוב להמית", יש נוצרים המאמינים שלזרוס מהלך עדיין בינינו, ומחכה לשובו של ישו בביאה השנייה.
עקב שובו מהמוות, ועקב האגדה על אורך חייו, הפך השם לזרוס לכינוי לאורך ימים והתחמקות ממוות, ומופיע כמשל ביצירות ספרותיות רבות.
בעיירה אלעזריה, היא בית עניה, שוכן על-פי המסורת הנוצרית, קברו של אלעזר ועל שמו היא קרויה.
באתר היו מספר כנסיות נוצריות במשך מאות שנים ובמאה ה-16, הוקם שם מסגד "אל-עוזיר".
בין השנים 1952–1955 נבנתה הכנסייה הקתולית בחסות המסדר הפרנציסקני וב-1965 נבנתה כנסייה יוונית אורתודוקסית, בסמוך, ממערב לקבר.
"כנסיית לזרוס הקדוש" היא כנסייה יוונית אורתודוקסית מסוף המאה ה-9 בלרנקה, קפריסין, חלק מ.
על פי המסורת, לאחר שישו הקימו לתחייה, לזרוס נרדף ונאלץ לברוח מיהודה.
הוא הגיע לקפריסין ושם הוא מונה על ידי פאולוס השליח וברנבא לתפקיד הבישוף הראשון של קיטיון (שמה הקדום של לרנקה).
על פי המסורת לזרוס חי עוד שלושים שנה ובמותו נקבר שם בפעם השנייה והאחרונה ועל קברו נבנתה כנסייה זו.
כיום כנסייה זו היא הכנסייה המרכזית בעיר.
בבשורה על פי יוחנן מסופר כי .
הנצרות המזרחית האורתודוקסית מתייחסת לשבת, שמונה ימים לפני חג הפסחא כאל יום הקמתו לתחייה של לעזר.
אלעזר הקדוש היה הבישוף הראשון בקפריסין.
לקראת שבת אלעזר אופים לחם .
זהו לחם מתוק במקצת, מתובל בתבלינים ריחניים, וצורתו דומה לדמותו של אלעזר עטוף בתכריכים.
חגיגת שבת לעזר מצוינת במסורת האורתודוקסית הסרבית בחלוקת ענפי ערבה, נהוג לקשור עליהם פעמונים קטנים.
"שבת לזרוס" מסמלת את התעוררות האביב של הטבע לחיים חדשים לאחר החורף וביום זה מקיימים "טקס חניכה" לנערות צעירות בשם לָזָארוּוָאן (Lazaruvane).
החוגגות, בנות 16 ומעלה, נקראות לָזָרְקִי (Lazarki) סובבות בקבוצות בין בתי הכפר, כשהן לבושות חגיגית ועונדות זרי פרחים על ראשן ושרות שירים לכל בן בית ומאחלות להן בריאות, אושר ופוריות.
בחלקים מסוימים של בולגריה, בתום החגיגות, הבנות שמו את זריהן על משוט עץ, בחור רווק מטביע אותו בנהר והבת שהזר שלה צף ראשון תהיה זו שתתחתן לפני כל השאר.
כמו כן, על פי האמונה הרווחת, ילדה לא יכולה להתחתן אלא אם כן השתתפה בטקס לזרובן.
לזר מויסביץ' קגנוביץ' ( גם כהנוביץ', רוסית: Ла́зарь Моисе́евич Кагано́вич; אלעזר, 22 בנובמבר 1893 – 25 ביולי 1991), היה פוליטיקאי סובייטי יהודי, עמית וחבר נאמן לדרכו של יוסיף סטלין ושר בכיר בממשלה.
אליעזר (לזר) קגנוביץ' נולד ב-1893 בכפר קאבאני, ליד רדומישל במחוז קייב של האימפריה הרוסית למשה בן הירש קגנוביץ' ולהניה בת יוסף דובינסקי.
במשפחתו היו 13 ילדים, 6 מהם נפטרו בילדותם.
אביו היה סוחר בבהמות, הוא פשט את הרגל בגלל עסקות כושלות.
לזר עזב את הלימודים בגיל 14 והחל לעבוד כשולייה של סנדלר ואחרי זה סבל בטחנת קמח.
מעולם לא השלים השכלה פורמלית.
היה לחבר המפלגה הבולשביקית ב-1911 בעקבות אחיו מיכאל.
ב-1915 נעצר ונשלח חזרה לקאבאני, ובמאי 1917 הנהיג את המיליציה הבולשביקית בסראטוב.
באוגוסט 1917 היה בראשות ועידת הפולסקי של המפלגה הבולשביקית בבלארוס, ובמהפכת אוקטובר הוא עמד בראש ההפיכה בהומל.
בין 1925 ל-1928 ושוב בין מרץ 1947 לדצמבר אותה שנה שימש כמזכיר ראשון של המפלגה הקומוניסטית באוקראינה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, ביחד עם ויאצ'סלב מולוטוב, לקח חלק בתוכנית החומש הסובייטית ובקולקטיביזציה, שהביאו לרעב הגדול (הולודומור) ולמותם ברעב של מיליוני אוקראינים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה בין חברי הקבינט הסובייטי שחתמו על ההוראות לטבח יער קאטין.
תפקודו כקומיסר ותרומתו לניצחון על גרמניה הנאצית
קגנוביץ' נחשב בצמרת הסובייטית כמארגן מעולה וככזה מילא תפקידים רבים.
בין 1944-1935 הוא היה הקומיסר העממי לתחבורה ובו-זמנית מילא בין 1937-1942 תפקידים נוספים, ביניהם הקומיסר העממי לתעשייה הכבדה, לתעשיית הדלק, ועוד.
בפרוץ מבצע ברברוסה, מערכת הרכבות הסובייטית הייתה צריכה לספק רבבות קרונות וקטרים לפינוי למזרח של מפעלי תעשייה על מיליוני עובדיהם עם משפחותיהם, זאת במקביל למילוי צורכי הצבא ותיקון מסילות וגשרים שנפגעו קשה בהתקפות חיל האוויר הגרמני.
במציאות מורכבת זו, בעיקר במחצית השנה הראשונה למלחמה, ולמרות מחסור בקרונות וקטרים, הקומיסריאט לתחבורה בראשותו של קגנוביץ' עמד במשימה.
אחד הגורמים המרכזיים בעמידת הצבא האדום מול כוחות גרמניה הנאצית היה פינוי התעשייה הצבאית מהשטחים שהגרמנים כבשו עד שלהי 1941. כ-80% מתעשייה זו היו ממוקמים בשטחי ברית המועצות אותם כבשו הנאצים והחלק הגדול פונה.
פעולות אלו נזקפות במידה רבה לזכותו של קגנוביץ': מאוקראינה פונו 419 מפעלי תעשייה, תחנות חשמל ועוד, ביניהם מפעלים ענקיים בהם עבדו אלפי פועלים; הפינוי הקיף גם מפעלי תעשייה מאזורי מוסקבה ולנינגרד.
בסך הכל פונו בחודשי יולי-נובמבר 1941, 1523 מפעלי תעשייה, מהם 1360 מפעלי תעשייה צבאית.
אותם מפעלים הועברו מזרחה, ברובם לאזורי הוולגה, להרי אורל, לסיביר ולאסיה התיכונה.
היקף הפינוי של הציוד והאנשים הצריך כ-5 מיליון קרונות רכבת.
כ-12 מיליון אנשים פונו עד סוף 1941, מספר הכולל גם מאות אלפי מפונים ממוסקבה ומלנינגרד.
בזכות הפינוי, הספיקו יהודים רבים לעזוב את השטח בטרם נכבש על ידי הנאצים, וכך להינצל מציפורני מכונת ההשמדה הנאצית.
קגנוביץ' היה חבר הפוליטביורו היהודי שמילא את התפקידים הבכירים ביותר בעת שלטונו של סטלין.
ב-1949 פרץ גל של אנטישמיות נגד היהודים בברית המועצות, והנ.ק.ו.ד.
החל לרדוף פעילים יהודיים בכל הדרגים.
גם קגנוביץ' נפגע מגל זה, הגם שנותר עדיין חבר בפוליטביורו הסובייטי.
שקל לחקור אותו, אך סטלין סירב לכך.
לאחר מותו של סטלין היה קגנוביץ' חבר בצמרת המפלגה הקומוניסטית, אך כשנבחר חרושצ'וב למזכיר הכללי ב-1957, הואשם קגנוביץ' בחברות בקבוצה אנטי-מפלגתית והודח מתפקידיו הבכירים.
לאחר הדחתו הוא נשלח לעיר אסבסט לנהל שם תשלובת מפעלים להפקת אזבסט.
בשנת 1961 הופסקה בהוראת חרושצ'ב חברותו של קגנוביץ' במפלגה הקומוניסטית.
קגנוביץ' שב למוסקבה רק אחרי הדחתו של חרושצ'ב מהנהגת ברית המועצות.
הוא התגורר בבית יוקרה וקיבל גמלה מכובדת בהתאם למעמדו בימי סטלין.
הוא נפטר בגיל 97, חמישה חודשים לפני התפרקות ברית המועצות ב-1991.
ב-1987 יצא בארצות הברית ספר מאת סטיוארט קהאן, שטען כי הוא אחיינו של קגנוביץ' וראיין אותו מספר פעמים.
סטיוארט קהאן האשים את דודו-לכאורה ברעב באוקראינה, בשותפות להטיהורים הגדולים של ראשי הצבא והמפלגה ב-1937 ובתכנון הפתרון הסופי ליהודים ומשפט הרופאים.
בני משפחת קגנוביץ' כפרו בכל האישומים הללו, וטענו שקהאן אינו קשור למשפחתם ומעולם לא ראיין את לזר.
לזר קגנוביץ' היה נשוי למריה פריבורוטסקי (1894 - 1961).
הבת מאיה הוציאה לאור בשנת 1997 ספר זיכרונות של לזר קגנוביץ'.
לבן המאומץ יורי היו 2 ילדים.
ארבעת האחים של לזר קגנוביץ' עסקו בפעילות מהפכנית בתקופת השלטון הצארי ולאחר מהפכה קומוניסטית מלאו תפקידים בכירים בברית המועצות:
מיכאל קגנוביץ' (1888 - 1941) - שר התעשיות הביטחוניות ולאחר מכן שר התעשייה האווירית של ברית המועצות.
התאבד מחשש להיעצר על ידי הנ.ק.ו.ד.
יולי קגנוביץ' (1892 - 1962) - פקיד בכיר במשרד התעשייה והמסחר, שגריר ברית המועצות במונגוליה.
רישומי הזיכרונות (פמייטנייה זפיסקי), לזר קגנוביץ', הוצאה וגריאוס, מוסקבה, 1996
לזר יוסיפוביץ' לַגִין הוא שם העט של אליעזר "לזר" יוסיפוביץ' גינזבורג (Гинзбург; 4 בדצמבר 1903 – 4 ביוני 1979), סופר משורר וסאטיריקן יהודי-סובייטי, שכתב ברוסית.
לגין נולד בעיר ויטבסק שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס).
בהמשך עברה משפחתו להתגורר במינסק.
לזר היה ילד מחונן - סיים בית ספר תיכון רוסי בגיל 15. בגיל 15 הצטרף אל הנוער הקומוניסטי, בגיל 16 התנדב לצבא האדום ונטל חלק במלחמת האזרחים.
כשהיה כבן 18 החל לפרסם מיצירותיו ברוסית (הוא העדיף ליצור ברוסית על נפי יידיש): שירה, סיפורת, פיליטונים ומאמרים, בעיתונות הקומוניסטית.
דבריו עוררו עניין בצמרת התרבותית והוא הוזמן למוסקבה.
בשנת 1928 הגיע לגין למוסקבה והצטרף למערכת היומון החשוב "פראבדה", וכן למערכת העיתון הסאטירי הידוע "קרוקודיל".
הוא פרסם אגדות לילדים, סיפורי קסם וכשפים, סאטירות חריפות, והכל ברוח השלטון הסובייטי האדוק.
לגין הפך לסופר מוכר ידוע ופופולרי ברחבי ברית המועצות, והתכחש ליהדותו.
ספרו המפורסם ביותר – "חוטביץ' הזקן" (Старик Хоттабыч) פורסם בשנת 1937 (קיימת טענה, שרוב העבודה בוצע על ידי סופר אלכסנדר קרון - שם בדוי של אלכסנדר קריין).
על בסיס ספרו בשנת 1956 צולם סרט שזכה לפופולריות רבה.
במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לשירות הצבאי.
הוא היה כתב צבאי בצי הים השחור.
השתתף בקרבות להגנת אודסה וסבסטופול, קרבות לשחרור נובורוסייסק וקרץ'.
את המלחמה סיים ברומניה ככתב צבאי של שייטת הדנובה.
בשנת 1947 הוא פרסם ספר זכרונות ביידיש "מײַנע פֿרײַנט שװאַרצימישע קריגער: פֿראָנט-נאָטיצן".
בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה פרסם לגין ספרי מדע בדיוני רבים, שנפוצו במהדורות רבות.
הרפובליקה העצמאית של בלארוס הוציאה בול דואר מהודר לזכרו.
מכל יבולו הספרותי עובד לעברית רק ספר אחד משלו, בידי דוידה קרול.
סודו של אילן, או, תעלולי הוטבי הקוסם (ברוסית - חוטביץ' הזקן; יעקב רוזנברג לפי ספרו של א' לגין; כתבה: דוידה קרול; ציורים: איטה משי), תל אביב: יבנה, תשל"ב-1972.
מחוז לחג' הוא מחוז (מוחאפזה) בדרום-מערבה של תימן.
בירת המחוז היא העיר לחג'.
המחוז הוא ה-11 בגודלו בתימן מבחינת גודל אוכלוסייה (722,694 איש) והמחוז ה-9 בגודלו מבחינת שטח (14,003 קמ"ר).
המחוז גובל בצפון עם אל-ביידא ועם א-דאלע, בצפון מערב הוא גובל עם תעז, בדרום עם עדן והים הערבי ובמזרח עם אביאן.
לזרום עם זה הוא סרט קומדיה אמריקאי, המבוסס על הסרט "פרח הקקטוס" (1969).
הסרט בוים על ידי דניס דוגן, ומככבים בו אדם סנדלר, ג'ניפר אניסטון וברוקלין דקר בתפקידים הראשיים.
הסרט עלה לאקרנים ב-11 בפברואר 2011.
דני מכבי (אדם סנדלר) הוא מנתח פלסטי מלוס אנג'לס שמעמיד פנים שיש לו נישואין כושלים כדי להשיג בחורות.
היחידה שיודעת על כך היא הקולגה שלו, קתרין מרפי (ג'ניפר אניסטון).
יום אחד דני מצליח לצאת עם פאלמר דודג' (ברוקלין דקר), מורה למתמטיקה.
אך לאחר שהיא מוצאת טבעת בכיסו היא מחליטה לסיים את הקשר.
דני משקר לפאלמר כשהוא אומר לה שהוא מתגרש מאישה בשם דבלין שהייתה אויבת של קתרין בתיכון.
לאחר מכן, הוא מבקש מקתרין להתחפש לדבלין אחרי שפאלמר ביקשה להיפגש איתה.
כשפאלמר שומעת את קתרין מדברת עם ילדיה, היא מניחה שדני הוא האב והיא מבקשת לפגוש אותם.
כתוצאה מסחיטת ילדיה של קתרין, המשפחה ופאלמר נוסעים להוואי.
שם הם פוגשים בדבלין אדמס (ניקול קידמן) האמיתית.
קתרין מציגה את דני כבעלה מפני בושתה מדבלין.
לבסוף, פאלמר מחליטה שכדאי לעבור שלב קדימה ולהינשא לדני, אך לאחר התלבטות ביטל דני את החתונה ברגע האחרון (טקס חתונה אינטימי בהוואי) ומחליט להתחתן עם קתרין.
אדם סנדלר – דניאל מכבי
ג'ניפר אניסטון – קתרין מרפי
ניקול קידמן – דבלין אדמס
ברוקלין דקר – פאלמר דודג'
דייב מתיוס – איאן מאקסטון ג'ונס
ניק סווארדסון – אדי סמית'
ביילי מדיסון – מגי מרפי
רייצ'ל דראץ' – קריסטין ברנט
דן פטריק – טאנר פטריק
מינקה קלי – ג'ואנה דיימון
הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות ממבקרי הקולנוע.
אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק ציון "רקוב" לסרט עם דירוג של 18%.
בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט הכניס כ-30.5 מיליון דולר וכך הוא התברג בראש טבלת שוברי הקופות באותו שבוע.
שבוע לאחר מכן הסרט התברג במקום הרביעי עם הכנסות של 18.4 מיליון דולר אחרי הסרטים "רווקים לשבוע", "נומיאו ויוליה" ו"זהות לא ידועה".
לזר קרסטין (בליטאית: Lazar Krestin; 1868–1938) היה צייר יהודי ליטאי.
קרסטין נולד בקובנה למשפחה דתית וקיבל חינוך דתי-מסורתי בחדר.
הוא למד אמנות בבית הספר לעיצוב בווילנה.
אחר כך למד באקדמיה במינכן ובווינה.
התגורר תקופה באודסה, ובשנת 1910 עבר לארץ ישראל ללמד בבצלאל לבקשת בוריס שץ, שרצה להביא לבית ספרו אמנים נודעים, בניגוד לעמדת הוועד שבקש להעסיק בעלי מלאכה.
קרסטין עסק רבות ביודאיקה ובציורים של יהודים דתיים.
הוא היה תלמידו המפורסם ביותר של איזידור קאופמן.
אליעזר לָזָרוּס גולדשמידט – 18 באפריל 1950, לונדון) היה חוקר יהדות ומזרחן יהודי-ליטאי, מתרגם התלמוד הבבלי לגרמנית.
אליעזר לזרוס בן גבריאל גולדשמידט נולד בדצמבר 1871 בעיר פלונגה שבפלך קובנה של האימפריה הרוסית (ליטא).
הוא למד בישיבת כנסת ישראל בסלובודקה, אך ב-1888 היגר לגרמניה.
ב-1890 החל ללמוד מזרחנות באוניברסיטת פרידריך וילהלם בהנחייתם של הפרופסורים אוגוסט דילמן ואברהרד שראדר.
הוא הקדיש את זמנו ללימוד שפות המזרח בכלל, והתמחה בספרות געז.
הוא עזב את ברלין לטובת המשך לימודים באותם תחומים באוניברסיטת שטרסבורג, ולבסוף עזב את האקדמיה על מנת לעסוק במחקר עצמאי.
כבר ב-1892 יצא ספרו הראשון, תרגום מבואר של ספר חנוך א' מהגרסה החבשית חזרה לעברית.
ב-1893 חיבר רשימה מקיפה של כל ספרות הגעז הזמינה.
ב-1897 נדפס תרגומו לחיבור האתיופי הכנסייתי העתיק "חיי האב דניאל".
עד 1909 הודפסו כל הסדרים בשמונה כרכים.
מהדורה חדשה ומתוקנת של התרגום הודפסה בתריסר כרכים, בני 10,000 עמודים בסך הכל, בהוצאת "יודישר פרלאג" בברלין בין 1929 ל-1936. זוהי הגרסה המוסמכת של התלמוד בשפה הגרמנית עד היום.
ב-1916 חיבר גולדשמידט גם תרגום של הקוראן, בו ניסה לשמר את המבנה של קטעי השירה של המקור.
בין 1921 ל-1925 פרסם תרגום מקיף חדש של חמישה חומשי תורה וספרי הנביאים בשלושה כרכים.
ב-1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, נאלץ גולדשמידט להגר מגרמניה.
הוא עבר לבריטניה, ולקח עמו את אוסף הספרות האוריינטלית הפרטי שלו, בן 2,500 כרכים.
הוא המשיך במחקריו באנגליה, וב-1940 פרסם הגדה מאוירת מפראג שהייתה עתיקה בכעשור יותר מהגרסה המאוירת מ-1526 שנחשבה לקדומה ביותר עד אז.
לאחר מלחמת העולם השנייה מכר את אוספו לספרייה המלכותית הדנית בקופנהגן.
בערוב ימיו שקד על קונקורדנציה מקיפה לתלמוד, שיצאה לאור רק ב-1959, תשע שנים לאחר מותו.
לגולדשמידט הוענק תואר דוקטור לשם כבוד במדעי החברה (Doctor of Humane Letters) מטעם ההיברו יוניון קולג' בסינסינטי.
כתב ידו של תרגום התלמוד נמסר במתנה לאוניברסיטה העברית בירושלים.
לָזָר חְרֶבֶּלְיאָנוֹבִיץ' (בסרבית: Lazar Hrebeljanović - Лазар Хребељановић; סביבות שנת 1329 – 28 ביוני 1389) היה שליט סרבי בימי הביניים, שהקים את המדינה הסרבית הגדולה ביותר בקרב המדינות שקמו בעקבות פירוק האימפריה הסרבית.
ממלכתו הידועה בהיסטוריוגרפיה בשם "סרביה המוראבית", בזמנו "הארץ של לזר" (Lazareva zemlja), כללה את אגני הנהרות מורבה הגדולה, מורבה המערבית ומורבה הדרומית.
חרבליאנוביץ שלט החל משנת 1373 ועד מותו בשנת 1389. הוא היה נשוי לנסיכה מיליצה מבית נמאניץ'.
שאיפתו המדינית הייתה לאחד מחדש את הממלכה הסרבית תחת שרביטו כיורש של שושלת נמאניץ' ששלטונה הסתיים בסרביה בשנת 1371 אחרי מאתיים שנה.
תוכניתו של לזר נתמכה על ידי הכנסייה האורתודוקסית הסרבית, אולם הגדולים שבין אצילי סרביה לא מיהרו להכיר בו כשליטם העליון.
לזר נמנע מלהכריז את עצמו מלך וקרא לעצמו נסיך ("קניאז") בלבד.
בקרב קוסובו ב-15 ביוני 1389 הוביל הנסיך לזר צבא סרבי שהתעמת עם צבא פולש של הטורקים העות'מאנים בראשות הסולטן מוראט הראשון.
גם הנסיך לזר וגם הסולטן קיפחו את חייהם במלחמה.
הנסיך לזר נפל בידי הטורקים שהוציאו אותו להורג.
אף על פי שהקרב נראה כי לא הוכרע, הצדדים איבדו אבדות קשות.
אלמנתו של לזר, הנסיכה מיליצה הופקדה להיות כעוצרת הכתר בימי קטינות בנה סטפאן לזרביץ' שירש את לזר.
היא נאלצה בקיץ 1390 לקבל את חסות האימפריה העות'מאנית.
הנסיך לזר הפך בעיני העם הסרבי וכנסייתו הלאומית דמות להוקרה ולהזדהות כקדוש מעונה והוכרז לקדוש של הכנסייה.
השירה האפית הסרבית הקדישה לו פואמות רבות והוא כונה בהן "הצאר לזר".