tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנדרטת המורדים השלזיים (בפולנית: Pomnik Powstańców Śląskich) שוכנת בעיר קטוביץ, בדרום פולין במחוז שלזיה, היא אנדרטה בעיר לזכר שלוש התקוממויות מזוינות של האוכלוסייה השלזית נגד השלטונות הגרמניים, במטרה להשיג את סיפוחה של שלזיה עילית לפולין.
האנדרטה הוקמה לזכר המורדים שלקחו חלק בשלוש המרידות בשלזיה בשנים 1919, 1920 ו-1921. התקוממויות אלו נועדו להפוך את אזור שלזיה עילית לחלק מהמדינה הפולנית העצמאית החדשה.
הוא ממוקם בקטוביץ במרכז העיר בקרבת מקום לספודק ולא רחוק מתחנת הרכבת של קטוביץ.
האנדרטה הוצגה לציבור ב-1 בספטמבר 1967, ועוצבה על ידי הפסל גוסטב זמלה והאדריכל וויצ'ך זבלוקי .
הכנפיים מסמלות את שלושת ההתקוממויות, ועל המדרונות האנכיים חרוטים שמות המקומות שבהם נערכו קרבות.
האנדרטה מומנה על ידי אנשי ורשה עבור שלזיה עילית.
האנדרטה ממוקמת בסמוך לכיכר יז'י זיטק .
כיכר גדולה הקרויה על שמו של גנרל יז'י זיטק בשדרת וויצ'ך קורפנטי , בפארק פוסטנקוב שלסקיץ' .
והיא ידועה בכינויה "הכנף", היא אחת מנקודות הציון של העיר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, התפרקה האימפריה האוסטרו-הונגרית ופולין הוקמה מחדש לאחר כ-130 שנה של שלטון זר.
בעוד פולנים רבים בשלזיה חפצו שהאזור יועבר לשלטון פולני, הרוב הגרמני רצה בשלטון גרמני.
עד מהרה הפך אזור שלזיה לאזור מריבה בין רפובליקת ויימאר לפולין.
שלזים פולנים החלו בהתקוממויות אלימות כנגד השלטון הגרמני, ודרשו איחוד עם פולין.
המרד הראשון נמשך בין ה-16 ל-24 באוגוסט 1919, השני בין ה-19 ל-25 באוגוסט 1920 והשלישי מ-2 במאי עד 5 ביולי 1921. הפולנים מתייחסים למרד כמוצלח מכיוון שפולין קיבלה שטח גדול משמעותי משלזיה.
גנאל יזי זיטק, פעל בשנות ה-60 של המאה ה-20 למען יצירת אנדרטה שתנציח את המרד השלזי.
בתחרות על עיצוב האנדרטה זכה הפסל גוסטב זמלה, אשר נתמך על ידי האדריכל וויצ'ך זבלוקי בקונספט הכולל.
מימון הקמת אנדרטה כה גדולה היה בעייתי בשל העלות הגבוהה.
הנהגת המפלגה התעניינה יותר בהתפתחות המהירה של התעשייה באזור.
המחוז חיפש בעקביות ובסבלנות מימון לפרויקט זה בוורשה הבירה.
אז הוחלט שהאנדרטה צריכה להיות מתנה מוורשה לשלזיה.
תושבים רבים היו בעד, משום שהשלזיים תמכו בשיקום הבירה ההרוסה.
בסופו של דבר, הוא מומן על ידי אגודת ורשה (הקרן לשיקום ההון) כמתנה לאגודת שלזיה עילית.
זהו אחד מסמליה של קטוביץ.
אבן הפינה לבניית האנדרטה הונחה ב-3 במאי 1966, במהלך חגיגת המילניום למדינת פולין.
האנדרטה נחשפה ב-1 בספטמבר 1967. האנדרטה נוצקה במפעל הציוד הטכני של גליוויצה.
הוא נבנה במקום בית קברות של חיילי הצבא האדום, שקבריהם הוצאו מהקבר והועברו לפארק תדיאוש קושצ'יושקו
לאנדרטה יש צורה של שלוש כנפי נשרים המסמלות את שלושת המרידות שלזיה בשנים 1919, 1920 ו-1921. יציקות הברונזה נעשו על ידי מפעל ההתקנים הטכניים של גליוויצה.
במרכז בין 3 הכנפיים מברונזה נמצא מעגל מתכת עם כתובת שמיועד ללפיד השטח סביב הלפיד והאגפים היה מרוצף בגרניט.
במקור היו שמות של ערים ושדות קרב במדרון האנכי הפונה לכיכר יזי זיטק.
לאחר מכן הם נגנבו, במהלך בניית כביש ובנייה מחדש של הכיכר בשנים 2004–2005, שמות היישובים חזרו אל המתלול בשנת 2016, בעיקר הודות להתערבות של תושבים.
משמר המונומנטים הפרובינציאלי של שלזיה בקטוביץ, בהחלטה מיום 19 בפברואר 2024, הכניס את המבנה המונומנטלי של אנדרטת המורדים השלזיים לפנקס האנדרטאות הבלתי ניתנות להזזה של מחוז שלזיה.
ב-21 ביולי 1967 הנפיק שירות הדואר הפולני בול דואר המתאר את אנדרטת המורדים השלזיים בשווי נקוב של 60 גרוש.
מחבר עיצוב הבול היה Ryszard Leon Dudzicki שהיה גרפיקאי ומעצב בולים פולני.
הבול נשאר במחזור עד 31 בדצמבר 1994.
אנדרטת המגל והחרב היא אנדרטה הניצבת בכניסה למושב אלמגור שמצפון לכנרת.
היא מוקדשת להנצחת זכרם של שבעה חיילי צה"ל ואזרחים, שנפלו בשדותיו בשנות השישים.
מושב אלמגור הוקם כהיאחזות נח"ל בשנת 1961 ובמשך שנים אחדות היה מרוחק עשרות מטרים בלבד מהגבול עם סוריה.
מחלוקות על מיקום תוואי הגבול הובילו לכך שסורים וישראלים חצו אותו מדי פעם.
ב-19 באוגוסט 1963 נהרגו מאש סורית שני צעירים מחברי המושב.
בעקבות האירוע הוחלט להקים אנדרטה לנופלים בכניסה למושב, הנמצאת בצדו המערבי.
האמן מרדכי כפרי הוזמן לתכנן את האנדרטה.
עד להשלמתה נפלו בשדות המושב חמישה חללים נוספים.
האנדרטה נחנכה ב-5 בספטמבר 1967, זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים, אשר הרחיקה את הגבול מן המושב.
האנדרטה ניצבת בתוך גן זיכרון הנטוע דשא ושביל מרוצף מוביל אליה.
היא ממוקמת על גבי משטח בטון מרובע שבפינתו קבוע תורן דגל.
האנדרטה מורכבת מארבעה סלעי בזלת שהובאו מן הגליל העליון.
אחד מהם מונח על גבי שניים מהאחרים באופן המדמה דולמן, מבנה קבורה קדום אשר דומים לו נמצאים באזור הסמוך למושב.
בין שני הסלעים התחתונים מצוי חלל פתוח המיועד להתייחדות.
גובה מבנה שלושת הסלעים כארבעה מטרים.
על גבי הסלע העליון מוצב אנכית הסלע הרביעי, שגובהו כשלושה מטרים.
מפוסלות בו דמויות שני הנופלים הראשונים, שפוסלו על ידי כפרי על פי תצלומים שלהם.
אחת מהדמויות, הפונה מזרחה אל הגבול, לבושה מדים וחמושה.
הדמות האחרת פונה מערבה אל ישראל.
היא יחפה ואיננה עוטה חולצה ומחזיקה למותניה שק של זרעים.
גובה הדמויות פוסל בממדים כמעט טבעיים, אך הצבת פסלן בגובה המצריך את נשיאת העיניים אליו מעניקה להן מעמד מיתי.
על גבי סלע הגג האופקי של מבנה האנדרטה נחרתו המילים "לך, העם, נתנו הם שי", הלקוחות משירו של נתן אלתרמן "דבר מבקיעי הדרך" משנת 1948.
בחלל ההתייחדות מונצחים שמות שבעת הנופלים - מצד אחד חצובים בסלע שמות שני הנופלים הראשונים ומן הצד השני מופיעים על גבי לוח ברזל השקוע בסלע שמות החמישה האחרים.
שמה של האנדרטה ניתן לה בשל השילוב של עבודה והגנה במעשיהם של הנופלים, שבא לידי ביטוי בפיסול דמויותיהם.
צילום האנדרטה הופיע לימים על כריכת חוברת של כתב העת אריאל, שנושאה היה זיכרון והנצחה בישראל.
הכרוניקה של גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს მატიანე, נקראת גם: אנדרטת ההיסטוריה של גאורגיה או הסטונהנג' של גאורגיה) היא אנדרטה הממוקמת על הר קֶאֵנִי שלמרגלותיו נמצא מאגר המים של טביליסי.
האנדרטה נוצרה על ידי הפסל הגאורגי-רוסי זוראב צרתלי שמתגורר ברוסיה.
העבודה על הפסל החלה בשנת 1985, לפני הקמתה של הרפובליקה של גאורגיה בשנת 1991. רוב העבודה הסתיימה ב-1999, אך היא מעולם לא הושלמה במלואה והוא ממשיך לעבוד עליה גם כיום.
האנדרטה ניצבת בראש גרם מדרגות גדול, ומשקיפה על החלק הצפוני של טביליסי מכיוונים שונים.
האנדרטה כוללת 16 עמודי ברונזה שגובהם בין 30 ל-35 מטרים.
החלק העליון של כל עמוד מציג מלכים, מלכות וגיבורים, בעוד שהחלק התחתון מתאר סיפורים מחייו של ישו.
בנוסף כוללת האנדרטה קפלה ואת צלב הגפן של נינו הקדושה האישה מקפדוקיה שהביאה את הנצרות לממלכת איבריה (הממלכה העתיקה של כארתלי שהיא גאורגיה של ימינו) בתחילת המאה הרביעית.
האנדרטה ניצבת על הר קֶאֵנִי הממוקם מצפון לים טביליסי, אשר גובהו המרבי הוא 629 מטרים מעל פני הים.
על פי האגדה, כאן נערך פסטיבל קֶאֵנוֹבָּה, ומכאן שמו.
האנדרטה מתארת סצנות מאירועים היסטוריים ודתיים שונים ועלילות מיצירות ספרותיות גאורגיות.
תבליטי ברונזה ואבן המתארים ימים גדולים הקשורים לישו (הצליבה, חג הפסחא, הבשורה, פנטקוסט, ההשתנות) וחייו של ישו.
בנוסף סצנות מההיסטוריה הקדומה של גאורגיה כמו: "מות הקדושים של המלכה שושניק הקדושה", "אמא גאורגיה", חייה של נינו הקדושה, אירועים חשובים בהיסטוריה הגאורגית, תבליטים של האבות האשורים, מיטב שיריהם של משוררים גאורגים, אנדרטאות למלכים גאורגים, סופרים, קדושים ואנשים שתרמו תרומה רבה למדינה ולעם.
לדעת הפסל תיאור הבשורה בחלק הבסיסי מצביע על הקשר ההדוק בין ההיסטוריה הגאורגית לנצרות.
על כל גיבור ודמות המתוארים על האנדרטה חרוט גם שיר המוקדש לו.
כנסיית הבשורה על שם תאוטוקוס הקדוש
בנייתה של כנסיית הבשורה על שם תאוטוקוס הקדוש החלה בשנת 2005. קיר הכניסה הקדמי מתאר שמונה כנסיות: סווטיצʼחובלי, קתדרלת בגרטי, גרגטי , אנאנורי , מנזר ג'ווארי, מנזר גלאתי, כנסיית מגהלאנט ומנזר אלוורדי .
ציורי הקיר בסגנון פסיפס עשויים אמייל.
אנדרטת הקרב על בריטניה היא אנדרטה על רציף ויקטוריה שעל גדת הנהר תמזה במרכז לונדון שבאנגליה.
האנדרטה מנציחה את הטייסים שהשתתפו בקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה.
הלוט מעל האנדרטה הוסר ב-18 בספטמבר 2005.
האנדרטה מומנה על ידי "האגודה הבריטית ההיסטורית לזכר הקרב על בריטניה" שאספה 1.74 מיליון ליש"ט מתרומות פרטיות.
בראש האגודה עומד נורמן טביט.
האנדרטה משתמשת במבנה אוורור שאורכו 25 מטרים והוא מצופה גרניט.
המבנה שימש בעבר ארובת קיטור לרכבות שעברו מתחת לרציף בדרכן לתחנת הרכבת.
במסגרת בניית האנדרטה נחצב מעבר דרך מרכז המבנה ונוצקו לוחות ברונזה המתארים את הקרב.
במרכז האנדרטה פסל בגודל טבעי של טייס בדרכו למטוסו בפתיחת הקרב.
על צידה החיצוני של האנדרטה רשומים בלוחות ברונזה שמות כל הטייסים שהשתתפו בקרב ההגנה על שמי בריטניה.
הפסל שנבחר להקמת האנדרטה הוא פול דיי, והנפחייה אשר יצקה את הפסלים היא מורסי סינגר בע"מ - אותה נפחיה אשר יצקה את האריות בכיכר טרפלגר.
אנדרטת המלחמה הלאומית של קנדה היא אנדרטה שנמצאת בקנדה, ונבנתה לזכר חיילי קנדה שנהרגו במלחמת העולם הראשונה.
האנדרטה נבנתה בשנת 1939 והיא ממוקמת בכיכר הקונפדרציה שבאוטווה, בירת קנדה.
כיום משמשת האנדרטה גם אנדרטה לחיילים הקנדים שנפלו במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה וכן מצוי לידה קבר החייל האלמוני של קנדה, שנבנה בקדמת האנדרטה בשנת 2000.
האנדרטה בנויה בצורת קשת מאבן שבתחתיתה פסלי מתכת.
הפסל המרכזי נקרא בשם "התגובה" ומתאר קבוצה של חיילים (הן לוחמים והן חיילות עזר) הצועדים לכיוון הקשת - אחד החיילים רכוב, וקבוצה גוררת תותח.
בראש הקשת עומדות דמויות המסמלות את השלום ואת החירות.
הדגם שעל פיו נבנתה האנדרטה מוצג במוזיאון המלחמה הקנדי.
אנדרטת הקרון היא אנדרטה לזכר השואה הניצבת באתר הזיכרון יד ושם בהר הזיכרון שבירושלים.
האנדרטה, שעוצבה על ידי האדריכל משה ספדיה, נבנתה בשנת 1995. היא הוקמה לזכר היהודים שנשלחו למחנות ההשמדה.
האנדרטה מורכבת מקרון רכבת וממסילת רכבת הניצבים על גשר שבור.
קרון הרכבת שימש במקורו להובלת בהמות ובמהלך תקופת מלחמת העולם השנייה שימש הקרון להובלת יהודים למחנות ההשמדה.
הקרון נשמר מאז תום המלחמה והוענק ליד ושם על ידי חברת הרכבות הפולנית.
מיקום האנדרטה מאפשר צפייה בה גם ממרחק, ולנוסעים בכביש העולה לירושלים מכיוון עין כרם נדמה הקרון כאילו פורץ מתוך העצים שבפסגת ההר - דבר המעצים את המשמעות של האנדרטה.
רעיון דומה שימש כבסיס לאנדרטת קרון הרכבת בלווצובשטראסה שבברלין, לציון 63 משלוחים של יהודי ברלין, בעיקר לאושוויץ.
מעל האנדרטה מופיע שירו של דן פגיס "כתוב בעיפרון בקרון החתום".
על הקיר ליד האנדרטה חרוט ציטוט מעדותו של יעקב קשפיצקי שגורש לטרבלינקה, הצליח לברוח מהמחנה אך נהרג כלוחם במחתרת אי"ל במהלך מרד גטו ורשה.
קשפיצקי נולד ב-1915, גורש מגטו ורשה לטרבלינקה באוגוסט 1942, בסלקציה נבחר לעבודה במחנה ולאחר 18 ימים הצליח לברוח כשהוא מתחבא בקרון בגדים.
קשפיצקי חזר לוורשה ומסר בגטו את עדותו על השילוח וטרבלינקה.
רחל אוירבך, מן המתעדים בארכיון עונג שבת, תיעדה במשך כשלושה חודשים את עדותו שפירטה את התנאים בקרונות, ההפרדה בין בני משפחה עם ההגעה למחנה, תהליך הרצח ותנאי חייהם של האסירים.
בגטו ורשה הצטרף קשפיצקי למחתרת הארגון היהודי הלוחם (אי"ל), ובמרד גטו ורשה לחם כחבר בקבוצת הנוער הציוני בראשותו של יעקב פרשקר.
ב-22 באפריל 1943, ביום הרביעי למרד גטו ורשה, נהרג.
עדותו הוטמנה באדמת הגטו עם חומרי תיעוד נוספים בחלק השני של ארכיון עונג שבת, בפברואר 1943. חומרי התיעוד נמצאו בשנת 1950.
אנדרטת הצי - צי הסוחר היא אנדרטה הממוקמת בפארק ליידי ברד ג'ונסון על האי קולומביה שבוושינגטון בירת ארצות הברית.
האנדרטה מנציחה את זכרם של מלחי צי ארצות הברית וצי הסוחר של ארצות הברית שנפלו במלחמת העולם הראשונה.
האנדרטה תוכננה בשנת 1922 על ידי הרוי קורברט והפסל הוא מעשה ידי הפסל ארנסטון בני דל פיאטה.
האנדרטה נחנכה ב-18 באוקטובר 1934.
בשל צורתה מכונה האנדרטה "הגלים והשחפים", והיא מציגה שחפים העפים מעל גל.
האנדרטה עצמה עשויה אלומיניום יצוק, והבסיס עשוי גרניט ירוקה.
בעת חנוכת האנדרטה היה הבסיס עשוי בטון אולם הבסיס הוחלף בשנת 1940. גובהה של האנדרטה 10.6 מטרים ורוחבה 9.1 מטרים.
אנדרטת הפטריוטיות היפנית-אמריקאית במלחמת העולם השנייה היא אנדרטה המצויה בוושינגטון בירת ארצות הברית, לזכרם של אזרחי ארצות הברית היפנים-אמריקאים, ששרתו בצבא ארצות הברית ולחמו נגד יפן במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה הוקמה ביוזמת קרן הזיכרון היפנית-אמריקאית הלאומית (National Japanese American Memorial Foundation) אשר החלה להשיג מימון והסכמה להקמת האנדרטה בשנת 1988. חוק פדרלי PL 102-502 שנחקק בעקבות פעילות הקרן והורה על הקמת האנדרטה, נחתם על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש ב-24 באוקטובר 1992.
האתר להקמת האנדרטה הועבר מחזקתו של אדריכל הקפיטול בשנת 1996 לשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
האנדרטה נחנכה בשנת 2000, וכיום שטח האנדרטה שייך לממשלת ארצות הברית, והיא מתוחזקת על ידי שירות הפארקים.
במרכז האנדרטה פסל של עגור וסביבו גדר תיל, מעשה ידי הפסלת נינה אקאמו.
באנדרטה פעמון יפני מסורתי, וגן זן יפני מסורתי.
סביב האנדרטה ציטוטים של כותבים יפנים אמריקאים.
אנדרטת הרמן , היא אנדרטה מונומנטלית במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה, בדרום יער טויטובורג.
האנדרטה עומדת על גבעה מיוערת בגובה 386 מטר, בתוככי מבצר מעגלי הנקרא גרוטנבורג.
האנדרטה מנציחה את ארמיניוס, ראש שבט הכֿרוסקים הגרמאני ואת קרב יער טויטובורג, בו הוא הוביל את השבטים הגרמאניים לניצחון מוחץ מול שלושה לגיונות רומיים, בפיקודו של וארוס.
על חרבו של ארמיניוס באנדרטה חרוטה הכתובת:
האנדרטה נבנתה על רקע האירועים הפוליטיים בגרמניה של המאה ה-19. כתגובה להפסדים חוזרים ונשנים מול הצרפתים ולאור הפירוד בין מדינות גרמניה השונות, הגרמנים החלו בתהליך של חזרה לגרמניה העתיקה כמקור לגאווה לאומית.
הניסיון להחזיר את הגאווה הלאומית בא לידי ביטוי במספר אנדרטאות ברחבי גרמניה, ביניהם מקדש ולהאלה ליד רגנסבורג ופסלו של ארמיניוס.
האנדרטה לא הושלמה עד לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה ואיחוד רוב גרמניה בשנת 1871 תחת ביסמרק, כך שהיא מהווה גם סמל לגרמניה המתחדשת.
באופן אירוני, ארמיניוס הוא שם בלטינית שראש השבט סיגל לעצמו בתקופה ששירת בצבא הרומי.
שמו הגרמאני המקורי אינו ידוע.
רק מאוחר יותר בהיסטוריה הוא קיבל את השם הגרמני - הרמן.
תכנון הפסל על ידי ארנסט פון בנדל החל ב-1819. הבנייה החלה בשנת 1841 אך הושלמה רק ב-1864 בעזרת תקציב נוסף שהועבר מפרוסיה, והועמד ביער טויטובורג בשנת 1875 לאחר הניצחון על צרפת וכינון קיסרות גרמניה.
מבנה הבסיס, הבנוי מאבן חול מקומית אשר הובאה משתי מחצבות פתוחות באזור.
הפסל, הבנוי על שלד ברזל שאליו חוברו 200 לוחות נחושת.
בניית האנדרטה נמשכה 37 שנים.
הקמת בסיס האבן החלה בשנת 1838 והסתיימה בשנת 1846. העבודה על שלד הברזל של הפסל הסתיימה בשנת 1862 והתקנת לוחות הנחושת ויצירת הדמות נמשכו עד 1875.
גובה הפסל עד קצה החרב: 24.82 מטר
גובה הפסל עד קצה הקסדה: 16.06 מטר
גובה כולל של האנדרטה: 53.44 מטר
משקל כל פלטת נחושת: 2-3 ק"ג
עובי כל פלטת נחושת: 2-3 מ"מ
האנדרטה היא אחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר בגרמניה ופוקדים אותה למעלה מ-130,000 מבקרים בשנה.
ניתן לטפס על בסיס האנדרטה עד לגובה בו הפסל עומד ומשם להשקיף לנוף המיוער.
אנדרטה דומה נמצאת בעיירה ניו-אולם במינסוטה שיושבה על ידי מהגרים גרמנים.
אנדרטת הקיבוצים הוקמה לזכר חברי הקיבוצים שנפלו במערכות ישראל, נמצאת ביער הקיבוצים סמוך למשמר העמק.
המיקום של האנדרטה נבחר בעיקר מאחר שהוא מהווה נקודת תצפית נוחה על עמק יזרעאל, שהיה אזור בו הייתה התיישבות קיבוצית ענפה בשנים הראשונות להקמת קיבוצים בישראל ובשל הקרבה לג'וערה ומערת הפלמ"ח.
המקימים בחרו באזור זה שלהשקפתם יצר סוג של משולש דמיוני של צלעות מורשת הגנה וההתיישבות.
הרעיון להקמת האנדרטה נתקל בהתנגדויות רבות.
הדילמה העיקרית הייתה בעצם נחיצות הקמתה היות שבמקומות רבים בארץ יש אנדרטאות לחברי הקיבוצים שנפלו במערכות ישראל.
לבסוף נתקבלה ההחלטה ונבחר המקום - גבעה נישאה ביער משמר העמק.
המקום נבחר בגלל היותו צופה על עמק יזרעאל, ערש ההתיישבות, וקרבתו לג'וערה ולמערת הפלמ"ח בקיבוץ משמר העמק, דבר המאפשר ליצור את המשולש הווירטואלי של מורשת ההגנה.
משרד הביטחון התנה את אישורו ותמיכתו בתנאי שלא יהיה ציון שמות החללים באתר.
הועלה רעיון לבנות עמדת מחשב במקום ובה רשימת החללים.
לבסוף הוחלט לחקוק באתר את שמות הנופלים מהחלל הראשון משה ברסקי חבר קיבוץ דגניה א עד ימינו, סה"כ 3050 שמות.
האנדרטה תוכננה על ידי הפסל סלו שאול חבר קיבוץ עין גב.
היא בנויה בצורה של מגדל תצפית עשוי מבטון חשוף.
גרם מדרגות מגיע לראש המגדל וממנו תצפית על קיבוץ משמר העמק ועמק יזרעאל.
על קיר בטון באתר חקוקות מילותיו של ס.
יזהר: נזכור אחים, בנים ורעים אשר יצאו עמנו בפלוגות הלוחמים.
אנחנו חזרנו והמה לא ישובו עוד.
קרן קיימת לישראל הכשירה לאנדרטה דרך כורכר משולטת, באורך 6 ק"מ מג'וערה.
בתחילת הדרך, מצד שמאל, אפשר להבחין בשני עמודי אבן גדומים – גבוה ונמוך לזכר שני חברי קיבוץ עין השופט.
הגבוה לזכר שלמה קורץ, הנמוך לזכר נכדו ליאור צ'רן.
ב-7 באוקטובר 1989 ירדו השניים לחקור מערה באזור ונקברו חיים.
האתר נחנך רשמית ב-29 באוגוסט 2007 בטקס בהשתתפות שר הביטחון אהוד ברק ונשיא המדינה שמעון פרס.
אנדרטת המלחמה הסובייטית היא אנדרטה הנמצאת בפארק טירגארטן שבמרכז ברלין בירת גרמניה.
האנדרטה היא הגדולה מבין כל האנדרטאות שהוקמו להנצחת זכרם של 80,000 חיילי הצבא האדום שנפלו בקרב על ברלין באפריל ובמאי 1945.
האנדרטה מוקמת מצפון לרחוב 17 ביוני, בסמוך לשער ברנדנבורג ולבניין הרייכסטאג.
האנדרטה הוקמה בשנת 1945, זמן קצר לאחר כיבוש העיר על ידי הצבא האדום.
צילומי התקופה מציגים את האנדרטה בלב שטח פתוח (מאחר שהפארק כולו עלה באש בעקבות הפצצות בעלות הברית ויתרת עצי הפארק נכרתו על מנת שישמשו כעצי בעירה בחודשי המלחמה האחרונים).
כיום ניצבת האנדרטה בלב הפארק.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל מיכאיל גורביץ, והפסלים ולדימיר ציגאל ולב קרבל.
אף שהאנדרטה ניצבה בשטח הבריטי של מערב ברלין, במהלך המלחמה הקרה אפשרו הבריטים לחיילי הצבא האדום לקיים משמר כבוד באנדרטה וכן אפשרו גישה חופשית ממזרח ברלין אל האנדרטה לחיילים.
האנדרטה נבנתה מלבנים שנלקחו מבניין לשכת הקנצלר ההרוס.
האנדרטה בנויה בצורת אכסדרת עמודים (סטואה) שצורתה חצי גורן, ובמרכזה פסל של חייל הצבא האדום.
משני צידי האנדרטה תותחי הוביצר M1937 (152 מ"מ) ושני טנקי T-34 אשר שימשו בכיבוש העיר.
הכניסה לאנדרטה מסומנת על ידי קשת ניצחון גדולה.
אחריו מופיע הפסל "ממוטר היימת" בצורת פסל של אישה המתאבלת על הבנים שנפלו.
בשלב הבא מונחים המבקרים על ידי שני דגלי גרניט אדומים גדולים ומסוגננים.
מרכז האנדרטה הוא הפסל המתנשא של חייל סובייטי, המסמל ניצחון על המשטר הנאצי עם ילד בזרועותיו וחרב בידו.
הפסל המרשים ניצב על תלולית עם מוזוליאום שבחלקו הפנימי ניתן לראות פסיפס של הצייר אלכסנדר א 'גורפרנקוב.
השביל לפסל הראשי מוקף פסלים אחרים.
באמצעות מדרגות יכולים המבקרים לרדת לשדות הקבר.
לחמשת השדות יש אופי סמלי: סך כל 7,000 הקורבנות הקבורים שוכנים בקברים לא בולטים בשולי הצמח.
בכל שנה, באנדרטת המלחמה הסובייטית, טקס הנחת זר מציין את חללי הסובייטים שנפלו במהלך שחרור ברלין.
בחלקה האחורי של האנדרטה מצוי מוזיאון פתוח ובו תמונות המתארות את הקמת האנדרטה.
מדי שנה, ב-8 במאי (יום הניצחון באירופה) נערך באנדרטה טקס אזכרה הכולל הנחת זרים.
ערב טקס האזכרה בשנת 2010 נמרחו על גבי האנדרטה בצבע אדום כתובות נאצה בהן נכתב: "גנבים, רוצחים, אנסים", בהתייחס לפשעים שביצעו חיילי הצבא האדום באוכלוסייה האזרחית עם כיבוש גרמניה, במיוחד אונס של נשים.
אנדרטת המלחמה הסובייטית היא אנדרטה ובית קברות צבאי הממוקמים בפארק טרפטו שבדרום ברלין, בירת גרמניה.
האנדרטה הוקמה בתכנונו של האדריכל הסובייטי יעקב בלופולסקי לזכרם של 5,000 מתוך 80,000 חיילי הצבא האדום שנפלו במהלך הקרב על ברלין בחודשים אפריל-מאי 1945. האנדרטה נחנכה ביום השנה הרביעי לסיום המלחמה, ה-8 במאי 1949, ושימשה כאנדרטה המרכזית לחללי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה במזרח גרמניה.
אנדרטת המלחמה הסובייטית המרכזית, שנבנתה ב-1945 באזור הטירגארטן, נותרה במערב ברלין, והגישה אליה לצורך טקסי זיכרון הותרה במשך שנים אחדות לאחר חלוקת העיר באמצעות שיירה מיוחדת שעברה מהמזרח למערב בצ'ק פוינט צ'ארלי.
למכרז על עיצוב האנדרטה ב-1946 הוגשו 52 הצעות.
היא הוקמה באזור ששימש עד לאותן שנים לתחרויות ספורט, והעבודה עליה הושלמה במאי 1949. בטקס החנוכה של האנדרטה השתתף אוטו גרוטהוול, אחד מראשי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה המזרחית (ומאוחר יותר ראש ממשלת גרמניה המזרחית), שאמר: "אנו מודים לצבא הסובייטי האדיר, ששחרר אותנו מעול הפשיזם.
כעת ההבטחה של הסוציאליזם למיליוני הפרולטרים היא להיאבק למען דמוקרטיה ושלום".
ב-1985, לציון יום השנה ה-40 לסיום מלחמת העולם השנייה, צעדו נציגים של תנועות הנוער במסע לפידים אל האנדרטה, ושם נשבעו את "שבועת האמונים של הנוער לגרמניה המזרחית".
האנדרטה הייתה נוכחת בחיי היומיום של אזרחי גרמניה המזרחית - בול הדואר בערך מארק אחד היה של הפסל המרכזי, וביום השנה ה-40 למלחמה הודפס בגרמניה המזרחית לציון האירוע בול מיוחד עם תמונת האנדרטה.
בברית המועצות הוטבע מטבע מיוחד של רובל אחד ועליו דמות הפסל והכיתוב "ניצחון על גרמניה הנאצית".
כיום כמעט ולא מתקיימים באנדרטה טקסי זיכרון רשמיים, מלבד הטקס לציון נסיגת הכוחות הרוסים ממזרח גרמניה.
בעת הדיונים על איחוד גרמניה התחייבה הממשלה הפדרלית להמשיך ולדאוג לאחזקתן של האנדרטאות הסובייטיות, ולקבל את אישורה של רוסיה לכל שינוי בהן.
הטקס הרשמי האחרון נערך ב-31 באוגוסט 1994, בו השתתפו 1,000 חיילים רוסים ו-600 חיילים גרמנים, ונאמו הלמוט קוהל ובוריס ילצין.
טקס זיכרון נוסף נערך באנדרטה מדי שנה ב-8 במאי, יום כניעתה של גרמניה, תחת הסיסמה "יום השחרור".
הכניסה לאנדרטה היא משדרת פושקין (Puschkinallee) דרך שער ניצחון עשוי אבן גרניט אפורה ועליו חקוקה כתובת לזכרם של החיילים "שנפלו בקרב על החירות והעצמאות של המולדת הסוציאליסטית".
שביל מוביל מהשער לרחבה שבה ניצב פסל בגובה 3 מטרים של אישה - סמל למולדת המבכה את בניה שנפלו בקרב.
מפסל זה עולה הדרך אל החלק המרכזי של האנדרטה.
לאורך השביל צומחות ערבות בוכיות עד לשער המעוצב כשני דגלי ברית המועצות עשויים שיש ורוד שנלקח מבניין לשכת קנצלר הרייך החדשה (Reichskanzlei), לשכתו של אדולף היטלר שנהרסה בתום המלחמה.
לצד שני הדגלים מפוסלים שני חיילים כורעים ברך, לבושים במדים ואוחזים בתת-מקלעים.
החייל לימין צעיר והחייל לשמאל מבוגר.
כמה מדרגות מובילות מהשער אל אזור הקבורה הסמלי, המציין את מקום משכבם האחרון של 5,000 מחללי הצבא האדום.
על הסרקופגים חקוקים גם ציטוטים מדבריו של יוסיף סטלין ברוסית (בחלק הצפוני של כל סרקופג) ובגרמנית (בחלק הדרומי).
לאחר איחוד גרמניה תבע הסניף המקומי של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית להסיר את הציטוטים, אך הבקשה נדחתה, ומרבית הציטוטים נידונו ברבות השנים להשחתה מצד ונדליסטים.
בקצה הרחבה המרכזית הוקם תל מלאכותי ועליו הפסל המרכזי של האנדרטה, בגובה 12 מ' ובמשקל 70 טון, של הפסל הסובייטי יבגני ווצ'טיץ'.
הפסל נקרא "המשחרר", והוא מציג חייל של הצבא האדום האוחז בידו האחת חרב, בידו השנייה בילדה גרמניה, ודורך על צלב קרס שבור.
ההשראה לפסל הייתה החייל הסובייטי ניקולי מאסאלוב (Nikolai Masalov; 1922–2004), אשר ב-30 באפריל 1945, במהלך הקרב על ברלין מצא ילדה גרמניה שתעתה בדרכה ליד כיכר פוטסדאם - סיפור שבמשך שנים ארוכות נטען כי הומצא על ידי התעמולה הסובייטית, אך מסמכים מאשרים את מהימנותו.
בתחתית האנדרטה נמצא חדר מעוטר בפסיפסים בו מונחים בדרך כלל זרי הזיכרון.
בשנת 2003 נלקח הפסל המרכזי לשחזור באי ריגן והוצב מחדש ב-4 במאי 2004.
אנדרטת המלחמה הסובייטית היא אנדרטה לחילי הצבא האדום שנפלו במהלך הקרב על ברלין באפריל ובמאי 1945.
האנדרטה ממוקמת במתחם שונהולצר היידה (Schönholzer Heide) ברובע פנקו של העיר ברלין בירת גרמניה.
במהלך המאה ה-19 היה מתחם שונהולצר היידה מתחם נופש ופנאי.
במהלך מלחמת העולם השנייה הפך האזור למחנה אסירים, ובתום המלחמה החליטו השלטונות הסובייטים להקים במקום, ששימש בית קברות ל-13,200 מחללי הצבא האדם (מתוך 80,000 חללי הצבא האדום בקרב על ברלין), אנדרטה לחללי הצבא האדום (במקביל לשתי אנדרטאות נוספות: אנדרטת המלחמה הסובייטית שבטירגארטן ואנדרטת המלחמה הסובייטית שבפארק טרפטו).
סביב האנדרטה 100 לוחות ברונזה שעליהם שמות הנופלים.
במרכז האנדרטה אובליסק שגובהו 33.5 מטרים, וסביבו 8 תאי קבורה שבכל אחד קבורים 1,182 חללים.
באולם הכבוד שתחת האובליסק קברים של קולונלים של הצבא האדום.
בקדמת האובליסק פסלה של "אמא רוסיה" לפניו מניחים זרים.
בבסיס הפסל 42 לוחות ברונזה ועליהם חקוקים שמות הקצינים הנופלים.
האנדרטה המרכזית לחללי הצנחנים, נמצאת ממערב לכביש 40, סמוך למסעף לתל נוף.
בישראל מספר אנדרטאות נוספות לחללי חטיבת הצנחנים המנציחות אירועים נקודתיים, אך באנדרטה זו מונצחים כל הצנחנים חללי מערכות ישראל, לרבות צנחני היישוב אשר התנדבו לשרת בצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה.
האנדרטה הוקמה בסמיכות לבסיס הצבאי בתל נוף על ידי זאב לדיז'ינסקי, לאחר שבנו, עובד לדיז'ינסקי נהרג בקרב המתלה.
המקום נבחר משום ששימש בסיס מרכזי לאימוני הצניחה בצה"ל.
האנדרטה עוצבה על ידי הצייר אהרון כהנא, ואת המגדל עיצב האדריכל אלכס שר.
האנדרטה נחנכה בח' בתשרי תשכ"א (29 בספטמבר 1960).
מאז, בסמוך לתאריך זה, נערכת באתר זה אזכרה שנתית ממלכתית לכל חללי הצנחנים שנהרגו במערכות ישראל.
על קיר ההנצחה כתוב: מנשרים קלו, מאריות גברו.
מצד ימין ניצב עמוד גבוה ועליו סמל הצנחנים ודברי הצנחנית חנה סנש: קול קרא לי והלכתי, הלכתי כי קרא הקול.
באנדרטה מצוינים שמותיהם של 1575 חללי הצנחנים.
אנדרטת הנשים האריות הוא שמו של פסל בגינה קטנה ברוזנשטראסה (Rosenstrasse - רחוב הוורדים) במרכז ברלין.
הפסל נקרא גם בלוק הנשים (Block der Frauen), ונחנך ב-1995 כגלעד להפגנת הנשים שנודעה בכינוי מחאת רוזנשטראסה.
הפסל הוא פרי יצירתה של הפסלת המזרח גרמנייה ממוצא יהודי אינגבורג הונצינגר (Hunzinger), שהייתה בשנות ה-70 לחייה כשיצרה אותו.
הפסל, העשוי מאבן אדמדמה, מורכב מדמויות נשיות מפגינות ואבלות, ועליו נכתב בגרמנית: .
ליד האנדרטה נמצא פסל אבן של אדם יושב על ספסל ומתבונן עליה באדישות.
פסל הסובלנות הוא פסל הממוקם בטיילת ארמון הנציב, סמוך למטה האו"ם, בין שכונת ארמון הנציב לשכונת ג'בל מוכבר.
הפסל נתרם על ידי איש העסקים הפולני אלכסנדר גודזובאטי (Gudzowaty), במטרה לקדם את השלום והסובלנות בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
את הפסל עיצב האמן הפולני צ'סלב דז'וויגאי (Dźwigaj), אשר לצורך כך ביקר כמה פעמים בירושלים.
הוא תכנן פסל שצורתו כשל שני חצאי עמוד שבור, שבמרכזו עולה וצומח עץ זית.
ענפי העץ ועליו המוזהבים נראים כמנסים לאחות את השבר לקרב את שני החצאים.
הפסל הוכן בפולין, הובא לישראל בחלקים והורכב בארץ על ידי אנשי מקצוע בפיקוחו הצמוד של האמן.
גובהו של הפסל כ-17 מטרים והוא עשוי מברונזה.
עלות הקמת הפסל והגן היא כמיליון וחצי דולר.
סביב הפסל נבנתה גינה ציבורית בשם "גן הסובלנות", שתוכנן על ידי האדריכל שלמה אהרונסון.
בגן מוצב "קיר הסובלנות" עליו חקוקים שמות עמים, ערים וגופים בעולם שהביעו הזדהות עם רעיון הסובלנות.
הפסל נחנך ב-15 בספטמבר 2008 במעמד נשיא פולין לשעבר, לך ואלנסה, שר המדע והספורט ראלב מג'אדלה וכ-50 ראשי ערים מכל העולם, אשר שהו בירושלים במסגרת כנס ראשי ערים בינלאומי.
אחרי הטקס ייסדו ראשי העיר אורי לופוליאנסקי ולך ואלנסה את "פורום הסובלנות", שנועד לעודד סובלנות בשתי המדינות.
בפברואר 2009 נפגע הפסל במהלך סופת גשמים.
אנדרטת המלחמה של אוסטרליה היא מכלול של אנדרטה ומוזיאון צבאי השוכנים בעיר קנברה, בירת אוסטרליה.
הם מוקדשים להנצחת זכרם של חללי אוסטרליה במלחמותיה מהמאה ה-19 ואילך ולהצגת ההיסטוריה הצבאית של המדינה במלחמות אלו.
הוגה הרעיון להקמת האנדרטה היה צ'ארלס בין (Charles Bean), ההיסטוריון הרשמי של אוסטרליה למלחמת העולם הראשונה, בעקבות שהותו כמשקיף בשדות הקרב של אירופה ב-1916. ראשיתה של האנדרטה הייתה במחלקת רשומות המלחמה של אוסטרליה (Australian War Records Section), אשר הוקמה בשנה שלאחר מכן.
תחרות ארכיטקטונית להקמת האנדרטה נערכה ב-1927. לא נבחר בה זוכה, אך שניים מהמשתתפים - האדריכלים אמיל סודרסטן (Emil Sodersten) וג'ון קראסט (John Crust) - הוזמנו ליצור תוכנית משותפת, בכפוף לתקציב בנייה שהיה מוגבל עקב השפעות השפל הכלכלי בעולם בשנות השלושים.
סודרסטן פרש מהפרויקט ב-1938, אך התכנון הושלם.
האנדרטה נפתחה לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ביום הזיכרון, 11 בנובמבר 1941, במעמד המושל הכללי של אוסטרליה, הלורד גאורי.
במהלך השנים הורחב מכלול האנדרטה המקורי.
מכלול האנדרטה ניצב בחלקה הצפון-מזרחי של קנברה.
קו ראייה ישיר מתקיים בינו לבין בניין הפרלמנט של אוסטרליה, הניצב כארבעה קילומטרים מדרום-מערב לה, מעבר לאגם בארלי גריפין, המשתרע במרכזה של העיר.
לאורך יותר מקילומטר של קו זה משתרעת שדרת המצעדים אנזא"ק – השדרה הטקסית של העיר, שיש הרואים בה חלק ממכלול האנדרטה (אם כי רשמית אין זה כך).
אחד מקצות השדרה נמצא בקרבת האנדרטה והקצה השני נח על חופו הצפוני של האגם.
מצפון-מזרח לאנדרטה מתנשא הר איינסלי (שגובהו 842 מטר מעל פני הים).
בינו לבין האנדרטה משתרע פארק הזיכרון – החולייה האחרונה בדרך הזיכרון (Remembrance Driveway) - שרשרת פארקים וחניוני דרך, המתמשכת בין קנברה לבין העיר סידני, ומוקדשת לכבודם של 24 חיילי אוסטרליה שעוטרו בעיטור צלב ויקטוריה במלחמת העולם השנייה ובמלחמת וייטנאם.
בנייני האנדרטה שוכנים במרכזו של מתחם נטוע דשא וצמחייה שצורתו כמחצית עיגול.
בעברו המערבי של מתחם זה ממוקם גן פסלים.
האנדרטה והמוזיאון שוכנים בבניין דמוי צלב לטיני בן שלושה מפלסים, שתוכנן בסגנון האר דקו.
סמוך לראשו של הבניין ובמפלס נמוך ממנו נפתח ב-2001 בניין נוסף דמוי טרפז – בניין אנזא"ק - המחובר אליו ומהווה חלק מן המוזיאון.
במתחם האנדרטה לזכר החייל האלמוני מוצב פסיפס שנלקח מארץ ישראל מחורבת שלאל (כיום - גן לאומי אשכול).
הפסיפס נלקח מהאתר על ידי אנשי גדודי אנזא"ק, בעת שלחמו על עזה במלחמת העולם הראשונה.
האנדרטה, המשתרעת לאורך זרועו הארוכה של בניין הצלב, כוללת שלושה חלקים: אולם הזיכרון, החצר והאכסדרות שמשני צידיה.
אולם הזיכרון הוא ליבו של המכלול כולו.
זהו אולם מתומן גבוה, שבראשו כיפה עגולה, שהוא כעין מקדש (Shrine).
רצפתו וקירותיו מצופים אבני מוזאיקה.
בשלושה מקירותיו (הפונים למזרח, למערב ולדרום) נקבעו חלונות ויטראז' קשתיים.
על ארבעת הקירות שביניהם מופיעות דמויות סמליות של אנשי הכוחות המזוינים של אוסטרליה.
ברצפת אולם הזיכרון נקברה ב-1993 גופתו של חייל אוסטרלי אלמוני, שהובאה מבית קברות צבאי בצרפת.
המוזאיקה והויטראז'ים שבאולם הם מעשה ידי האומן האוסטרלי נפייר וולר (Napier Waller), שאיבד את זרועו בקרב באירופה במלחמת העולם הראשונה וסיגל לעצמו את אומנותו לאחר מכן.
לאורך זרועו הארוכה של בניין הצלב, לרגלי אולם הזיכרון, משתרעת חצר מלבנית פתוחה, ובה בריכת מים מלבנית, שבקצה האחד, במפלס פני המים, בוער לפיד אש-תמיד.
שביל מקיף את הבריכה וסביבו נטועה צמחייה.
במפלס גבוה יותר משני צידי החצר הפתוחה משתרעות אכסדרות, שבקירותיהן הפונים אל הבריכה קבועות קשתות (Cloisters).
על גבי לוחות ברונזה הקבועים בקירות האכסדרות הונצחו שמותיהם של 102 אלף האוסטרלים שנפלו במלחמות ארצם ממלחמת סודאן בשלהי המאה ה-19 ואילך.
על גבי הלוחות אין מצוינות דרגות הנופלים, כסמל של שיויון הנופלים במותם.
המבקרים במקום רשאים לנעוץ פרחי פרג אדומים לתוך החריצים שבין לוחות הזיכרון, ליד שמות הנופלים.
לקראת סגירת האנדרטה מדי יום מוזמנים המבקרים להאזין ליד הכניסה לה להקלטת נעימת האבל המוצב האחרון.
בימים מיוחדים מנגנים את הנעימה חצוצרן ונגן חמת חלילים.
האנדרטה היא האתר הראשי בקנברה שבו נערכים טקסי הזיכרון לנופלים ביום הזיכרון וביום אנזא"ק, במעמד נציגי הממשלה הפדרלית של אוסטרליה, נציגי חבר העמים הבריטי ומדינות זרות ובראשן ניו זילנד.
אולמות המוזיאון וחדריו משתרעים על פני מרבית שטח בניין הצלב, בשני מפלסיו הנמוכים, ועל פני בניין אנזא"ק.
המפלס האמצעי מוקדש כולו לחלקה של אוסטרליה בשתי מלחמות העולם, ובו גם תצוגה מיוחדת העוסקת במערכת גליפולי במלחמת העולם הראשונה.
במפלס זה, מתחת לאולם הזיכרון, מצוי גם מדור מיוחד - אולם הגבורה - המוקדש לסיפוריהם האישיים ולכתבי העיטור של 96 האוסטרלים שעוטרו בעיטור צלב ויקטוריה – העיטור הגבוה ביותר של האימפריה הבריטית.
במקום מוצגים גם 61 מן העיטורים עצמם.
עוד נמצא במפלס זה אולם התעופה, המשתרע גם על פני שטח בניין אנזא"ק.
מוצגים בו מטוסים צבאיים, בעיקר ממלחמת העולם השנייה, ובהם מפציץ לנקסטר שלם, מטוס מסרשמידט 262 גרמני ומטוס זירו יפני.
בבניין אנזא"ק מוצגים פריטי ציוד נוספים רבים הכוללים צוללת יפנית זעירה שהוטבעה במהלך פשיטתה על נמל סידני ב-1942.
המפלס התחתון של המוזיאון מוקדש בין השאר לתצוגה המתייחסת למלחמות ופעולות צבאיות של אוסטרליה לפני מלחמת העולם הראשונה ולאחר מלחמת העולם השנייה.
בגן הפסלים המשתרע ממערב לאנדרטה מצויות מספר ניכר של פריטים ואנדרטאות נוספים.
בשבילי הגן משובצות לוחיות זיכרון מארד, המנציחות זרועות ויחידות של הכוחות המזוינים של אוסטרליה כמו גם אירועים צבאיים שונים.
בגן ניצב צריח תותח של הספינה האוסטרלית בריסביין וכן קני תותחים אחרים.
מוצבים בו גם מספר פסלים ובהם פסל החייל האוסטרלי במלחמת העולם השנייה, שהיה מוצב באולם הזיכרון קודם שנטמנה בו גופת החייל האלמוני.
בשטח הגן נערכות מעת לעת תצוגות מיוחדות.
מראה מבנה האנדרטה מעבר לאגם בארלי גריפין, בקצה שדרת המצעדים אנזא"ק.
ברקע מאחור - הר איינסלי
אנדרטת הצי בפלימות' היא אנדרטה בעיר פלימות' שבבריטניה, המנציחה, בצוותא עם שתי אנדרטאות אחרות במדינה, את שמותיהם של קציני ומלחי הצי הבריטי, שנפלו במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה ומקום קבורתם לא נודע.
כיום מונצחים על גביה 23,184 שמות.
האנדרטה הוקמה לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאחת משלוש אנדרטאות שהאדמירליות הבריטית החליטה ב-1920 על הקמתן בערי נמל מרכזיות של הצי הבריטי לשם הנצחת חלליו הנעדרים.
לאחר מלחמת העולם השנייה הורחבה האנדרטה - שוב יחד עם שתי האנדרטאות האחרות - כדי להנציח יחדיו את השמות הרבים יותר של נעדרי הצי ממלחמה זו.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הסקוטי רוברט לורימר (Robert Lorimer) ועבודות הפיסול בה הן מעשה ידיו של הנרי פול (Henry Poole).
היא נחנכה על ידי הנסיך ג'ורג' ב-29 ביולי 1924. הרחבת האנדרטה לאחר מלחמת העולם השנייה תוכננה על ידי האדריכל אדוארד מאוף (Edward Maufe) ועבודות הפיסול שנוספו לה נעשו על ידי צ'ארלס וילר (Charles Wheeler) וויליאם מקמילן (William McMillan).
האנדרטה המורחבת נחנכה על ידי הנסיכה מרגרט ב-20 במאי 1954.
האנדרטה נבנתה ומתוחזקת על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
האנדרטה שוכנת בשטח ציבורי פתוח ומוגבה בדרומה של פלימות', הידוע בשם Plymouth Hoe, ומשקיפה מצפון על מצר פלימות'; היא הוקמה בקרבת אנדרטת הארמדה.
חלקה המקורי מורכב מאובליסק אבן שבראשו גלובוס ועליו ארבע דמויות המסמלות את רוחות השמים, ובבסיסו ארבעה פסלי אריות.
תבנית האובליסק נבחרה על מנת שהוא יוכל גם לשמש כסימן דרך בולט לספינות המשייטות בנמל ובסביבתו.
שמות הנעדרים ממלחמת העולם הראשונה נרשמו על גבי לוחות מתכת הצמודים לבסיסו של האובליסק.
שמות הנעדרים ממלחמת העולם השנייה נרשמו על גבי לוחות מתכת הצמודים לקירות אבן שנבנו לאחר המלחמה מצפון, ממזרח וממערב לאובליסק.
כיום מונצחים על גבי האנדרטה 7,251 שמות ממלחמת העולם הראשונה ובכללם גם נעדרי הצי האוסטרלי והצי הדרום-אפריקני ממלחמה זו.
כן מונצחים על גביה 15,933 שמות של נעדרים ממלחמת העולם השנייה ובכללם נעדרי ציי כל מדינות האימפריה הבריטית למעט קנדה וניו זילנד.
בשנת 2008 נגנבו מן האנדרטה ארבעה לוחות מתכת ועליהם שמות נעדרים.
שניים מן הלוחות אותרו בהמשך והוחזרו למקומם, ושני הלוחות הנותרים יוצרו מחדש.
האובליסק באנדרטה נראה בקצה הימני של התמונה
האנדרטה המרכזית לזכר הצוללת אח"י דקר היא אתר הזיכרון המרכזי לזכר 69 חללי הצוללת אח"י דקר שאבדה בים התיכון ביום כ"ד בטבת תשכ"ח, 25 בינואר 1968, ושרידיה נמצאו ביום 28 במאי 1999. האנדרטה מוצבת בגן הנעדרים לזכר חללי צה"ל שמקום קבורתם לא נודע בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
האנדרטה בנויה בטון מזוין ומעוצבת כצוללת שחלקה טמון בתוך ההר כאשר סיפונה העליון בולט כלפי מעלה ודפנותיו של החלק העליון מכוסות לוחות שיש לבן ומלוטש.
על הדופן בצד הכניסה לכיוון גן הנעדרים חקוקה הכתובת: "לזכר אח"י דקר צ-77" ולצדה פסוק מתהילים: .
הגישה אל פנים האנדרטה, המשמש כחדר זיכרון, היא באמצעות מעבר מקורה וארוך המקביל אל אנדרטת מגיני הרובע היהודי במלחמת השחרור הסמוכה.
בקירות חדר הזיכרון קבועים לוחות זיכרון לזכר 69 חללי הצוללת שטבעו בים.
הקירות התוחמים את החלל הפנימי התת-קרקעי יוצרים גוש שצורתו דומה לצריח של צוללת.
אל תוך החלל חודר אור מבעד לחריץ שנוצר במפגש תקרת האנדרטה והגוש שנמצא במרכז האנדרטה.
לאחר מציאת שרידי הצוללת נוספו לאנדרטה גם בית מצוף ההצלה שלה שנמצא במקום הטביעה והותקן באתר באוקטובר 2000 ונוסף שלט זיכרון המספר את סיפורה של הצוללת עד מציאתה.
ביזמת המאתרים והחוקרים הוצב ליד שברי הצוללת במעמקים שלט זיכרון.
האדריכל דוד אנטול ברוצקוס, שעיצב ותכנן את האנדרטה, קבע כי .
חללי הצוללת דקר מונצחים גם באנדרטת חללי חיל הים שבאשדוד.
גשר הצוללת המוצב ליד מוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה נחשב כחלק ממוצגי המוזיאון ולא כאנדרטה.
מקור הרשימה: מוזיאון ההעפלה וחיל הים
אנדרטת העשרה היא אנדרטה שהוקמה בחבל ימית.
הושארה במקומה המקורי במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים, בתמורה להצבת אנדרטאות לזכר החייל המצרי בנגב.
כיום, כינוי האנדרטה במצרים הוא "Dayan Rock".
ב-8 ביולי 1971 מסוק יסעור מס' 33 של חיל האוויר, טס ליד אל עריש כשעל סיפונו שלושה אנשי צוות אוויר ושבעה חיילי יחידת לוחמה אלקטרונית של חיל האוויר ששבו ממשימה מבצעית.
המסוק טס בגובה נמוך מעל פני הים והחל בפנייה צפונה תוך כדי ביצוע הנמכה.
בעת ההתיישרות הבחינו הטייסים בשיעורי הנמכה והטיה חריגים וביצעו נוהל חירום על מנת להיחלץ מההנמכה.
בעת ניסיון החילוץ המסוק פגע במים והתרסק, עשרת אנשי הצוות והחיילים נהרגו.
חיל הים שלח למקום את אנשי שייטת 13 ואת יחידה 707 על ספינת טילים עם סירות גומי וציוד צלילה וחיפוש, לשם איתור שברי המטוס.
הייתה זו ההתרסקות הראשונה של מסוק יסעור בתולדות חיל האוויר.
בירור נסיבות המקרה העלה כי מקור התקלה היה כשל טכני בערוץ הגובה של מפעיל סרוו טייס אוטומטי במערכת ההיגוי של המסוק.
בעקבות ממצאי ועדת חקירה הוחלפו כל מפעילי הסרוו הלקויים בצי מסוקי היסעור של חיל האוויר.
את סיפור מותם הנציח המשורר אורי צבי גרינברג בשירו "אזכרה".
ביולי 1973 הוציאו המשפחות ספר בשם "העשרה" לזכר הנספים.
היישוב נתיב העשרה בחבל ימית נקרא על שם עשרת ההרוגים.
עם פינוי חצי האי סיני נהרס היישוב.
מפוני נתיב העשרה הקימו את ביתם החדש בנגב המערבי וקראו גם לו נתיב העשרה על שם היישוב שנהרס.
ביולי 1972, על גבעה הסמוכה לחוף הים בתל א שיח' ליד שיח' זוויד, מצפון מערב למושב דקלה לשעבר, 14 ק"מ מגבול סיני ורצועת עזה (לאורך החוף), מול מקום ההתרסקות, הוקמה אנדרטה לזכר עשרת החיילים שנספו.
החוף הסמוך הוכרז כחוף רחצה ציבורי שנקרא על שם הנופלים "חוף-העשרה".
האנדרטה, העשויה מסלע שחם אשר הועבר במבצע מורכב לחוף מסביבות סנטה קתרינה שבמרכז חצי-האי, מוצבת כיום בצורתה כפי שהייתה בטבע בעת שנלקחה.
את בחירת הסלע וניהול המבצע להעברתו הובילו האדריכל סעדיה מנדל, אריק שרון שהיה אז אלוף פיקוד הדרום, ושמואל תמיר, לימים שר המשפטים, אביו של דוד תמיר שהיה טייס מסוק היסעור.
אליהם חברו בשלב מאוחר יותר משפחת הטייס השני, יחיאל עמית, ואביו של מאיר זלצהנדלר.
האנדרטה תוכננה בידי מרדכי כפרי.
את חקיקת שמות הנופלים, סמל חיל-האוויר והפסוק "ואפרוש כנפי עליך" ביצע הפסל מרדכי כפרי.
העמסת הסלע על גבי המשאית ארכה חמישה ימים והובלתו נמשכה שבעה ימים נוספים.
לצורך העברת הסלע נבנה דייק במקום הימצאו ונפרצו מספר דרכים.
גובה האנדרטה הוא 10 מטרים, רוחבה כ-4 מטרים ומשקלה 120 טון.
בבית הורי הטייס דוד תמיר שבהרצליה, מצוי סלע נוסף, במשקל 10 טון, שנשבר מראש הסלע המקורי בעת הצבת האנדרטה.
באפריל 1982 הוחזר המקום לידי מצרים, והמצרים התחייבו לשמור על האנדרטה ולאפשר גישת ישראלים למקום.
באפריל 2012, כשנה לאחר נפילת הנשיא חוסני מובארכ וההפיכה במצרים, ניסו קבוצות מוסלמיות קיצוניות בסיני לפרק את האנדרטה או להשחית אותה באמצעות צביעתה בצבעי דגל מצרים.
בעקבות הכוונות לפגוע באנדרטה פתחו המשפחות השכולות במסע ציבורי בניסיון להציל אותה מהשחתה.
לבסוף מנעו כוחות צבא מצרים שנפרסו סביב האנדרטה את השחתתה.
אנדרטת הניצחון בנתניה היא אנדרטה בנתניה לציון ניצחון הצבא האדום על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה הוקמה על פי החלטת ממשלת ישראל ובהסכמת ממשלת רוסיה.
האנדרטה כוללת שני מרכיבים המסמלים את המעבר מחושך לאור ומעלה את הקשר בין ניצחון הצבא האדום שגרם לעצירת שואת העם היהודי ובעקבותיו תקומת העם היהודי בארצו.
מלחמת העולם השנייה מתוארת בתוך בונקר שחור.
מצד ימין מתוארת שואת יהודי אירופה ומצד שמאל מתוארת המלחמה בין גרמניה לברית המועצות מיום פרוץ המלחמה ב-22 ביוני 1941 עד סיומה ב-1945.
החלק השני בנוי משתי כנפיים לבנות גבוהות המסמלות את הניצחון, התקווה והשלום.
האנדרטה עוצבה על ידי הפסל הרוסי סאלוואט שרבקוב בסיוע הפסלים וסילי פרפילייב ומיכאל נארודיצקי.
עיצוב אומנותי על ידי הפסל הישראלי חן וינקלר.
המונומנט ממוקם מול חוף הים בצמוד לבית "יד לבנים".
האנדרטה נחנכה בטקס ממלכתי ב-25 ביוני 2012 בהשתתפות נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, נשיא מדינת ישראל שמעון פרס וראש עיריית נתניה, מרים פיירברג.
עלות הקמת האנדרטה היא כמיליון דולר והיא הוקמה בסיוע תורמים לקרן היסוד והמגבית היהודית המאוחדת.
אנדרטת הרוכבים היא אנדרטה הניצבת בקנברה, בירת אוסטרליה ומוקדשת לזכרם של חיילי יחידות הפרשים של אוסטרליה וניו זילנד, שנפלו בקרבות בסיני, בארץ ישראל ובסוריה במלחמת העולם הראשונה.
אנדרטה זו היא הראשונה שהוצבה בטור האנדרטאות המזרחי בשדרת המצעדים אנזא"ק, השדרה הטקסית של העיר.
האנדרטה עוצבה על ידי הפסל יליד מלבורן, סר ברטרם מקנל (1863–1931).
הייתה זו יצירתו האחרונה לפני מותו.
האנדרטה כוללת פסל ברונזה הניצב על כן.
הוא מתאר סוס פרשים הנפגע וכורע תחתיו, כשרוכבו יורד או נופל ממנו, ורוכב אחר וסוסו הבאים לעזרתו משמאל.
שני הפרשים פוסלו כלבושים במדי הפרשים האוסטרלים במלחמת העולם הראשונה.
לוח הזיכרון על גבי האנדרטה מעיד כי הפסל המקורי שבה היה חלק מאנדרטה שהוצבה בפורט סעיד שבמצרים בשנת 1932. הפסל הוקדש לזכר חללי הפרשים הקלים האוסטרלים, הרובאים הרכובים של ניו זילנד, גיס הגמלים האימפריאלי וחיל התעופה האוסטרלי, שנפלו בשנים 1916–1919 במצרים, ארץ ישראל וסוריה.
הוא ניזוק ללא תקנה במהלך משבר תעלת סואץ בשנת 1956 ושבריו הובאו לאוסטרליה.
שני העתקים ממנו נוצרו ואחד מהם הוצב בשנת 1964 על גבי בסיסו המקורי של הפסל בעיר אולבני שבמערב אוסטרליה.
ההעתק האחר הוצב בשדרת אנזא"ק.
הוא נחנך ב-19 באפריל 1968 על ידי ראש ממשלת אוסטרליה דאז, ג'ון גורטון.
לוח זיכרון נוסף בסמוך לאנדרטה מנציח את שירותו בכוח האימפריאלי האוסטרלי של גנרל סר הנרי ג'ורג' שובל.
הוא פיקד על בריגדת הפרשים הקלה ה-1 ועל הדיוויזיה האוסטרלית ה-1 במהלך מערכת גליפולי ב-1915. בהמשך פיקד על דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק ועל קורפוס-המדבר הרכוב בקרבות בסיני, ארץ ישראל וסוריה.
טקסי זיכרון נערכים ליד האנדרטה מדי שנה ביום אנזא"ק וכן ב-31 באוקטובר – יום השנה להסתערות הפרשים האוסטרלים על באר שבע ב-1917.
אנדרטת המערה מציינת מרדף בין חיילי צה"ל ומחבלים, שחדרו מירדן ב-11 במרץ 1969. בקרב נהרגו שלושה לוחמים ושבעה מחבלים.
האנדרטה נמצאת ליד מעלה אפרים.
דרך עפר משולטת יוצאת מזרחה לכביש 505 כ-700 מטר מדרום לצומת מעלה אפרים ומגיעה לאחר כ-300 מטר לחורשה שבה האנדרטה.
מערת המרדף נמצאת כ-200 מטר מזרחית לאנדרטה, לא רחוק ממסעף דרך העפר עם כביש 505.
לאחר מלחמת ששת הימים נמלטו מחבלים רבים משטחי הגדה המערבית, לירדן ובראשם יאסר ערפאת והקימו שם תשתית טרור שמרכזה העיירה כראמה.
הם שלחו חוליות קטנות חמושות כדי לבצע פעולות טרור בגדה ובישראל.
צה"ל הקים את חטיבת הבקעה שבראשה עמד רפאל איתן, נסללה דרך טשטוש וצה"ל החל לפתח את טכניקת המרדף.
המטרה הייתה לתפוס את המחבלים לפני שהם מגיעים לגב ההר ונטמעים באוכלוסייה הפלסטינית.
שיטות הלחימה שופרו ממרדף למרדף.
המחבלים ניצלו את המערות הרבות בבקעה כדי להסתתר ובתחילה גרמו לצה"ל אבדות רבות אבל לאחר שפותחו שיטות לפגוע בהם מרחוק בלי להגיע לקרב מטווח קצר, פחתו האבדות.
המרדפים פסקו כמעט לחלוטין לאחר שהמלך חוסיין חיסל את תשתית המחבלים בארצו בספטמבר השחור.
ב-11 במרץ 1969 עם שחר, גילו גששי צה"ל סימני חדירה מירדן.
מייד הוכרז נוהל מרדף והוחל בסריקת האזור בחוליות קטנות.
חוליה אחת הגיעה למערה, כ-2 ק"מ דרומית לכפר מג'דל בני פדיל.
בפתח המערה ישבה בדואית נפחדת והניקה תינוק.
כשנשאלה אם יש אנשים במערה השיבה בשלילה.
המחבלים התחבאו בחשיכה במערה שאורכה ורוחבה מטרים ספורים.
כשניסה רס"ן לבדוק אם יש אנשים במערה, פתחו עליו המחבלים באש והוא נהרג במקום.
רס"ן חש למקום וגם הוא נהרג וכן סמל .
לשמע היריות הגיעו כוחות למערה ובקרב שהתפתח נהרגו שבעה מחבלים ואחד נשבה.
מרדף המערה העלה שוב את סוגיית המפקדים ההולכים בראש הכוח ומסתכנים בכך בפגיעה ואת השימוש של המחבלים באזרחים כמגן אנושי.
שמות השלושה חקוקים באנדרטת הבקעה.
ב-1 באפריל 2011 הוסר הלוט מעל האנדרטה החדשה וגם היא הושחתה מספר פעמים.
על שמו של חנן סמסון נקרא מחנה חנן ביריחו, שננטש בעקבות הסכמי אוסלו.
כיום משמש הבסיס בית סוהר של הרשות הפלסטינית.
אנדרטת הנ"ד נמצאת בבקעת הירדן כקילומטר דרומית מזרחית לייט"ב.
היא הוקמה לזכר 54 חיילי צה"ל שנהרגו בהתרסק מסוק בבקעת הירדן ב-10 במאי 1977 (כ"ג באייר תשל"ז), אירוע שנקרא אסון הנ"ד.
האנדרטה מנציחה את 54 הנופלים באסון הנ"ד.
היא בנויה מלוחות אבן היוצרים את האותיות נ"ד ועוצבה בידי הצייר אריה מוסקוביץ.
לראש הגבעה מובילה שדרת עצי דקל.
בקדמת האנדרטה נמצאת כתובת: "והיו למאורות ברקיע השמים להאיר על הארץ" ().
על האנדרטה יש לוחות מתכת עליהם מופיעים סמלי הצנחנים וחיל האוויר וכן שמות 54 הנספים: 44 לוחמים מגדוד 890 ו-10 מצוות חיל האוויר.
במקום ניטעה חורשה של 54 עצי זית וליד כל עץ נחקקו שמות הנספים באבן.
בצד האנדרטה נמצאים שני סלעים, על האחד מופיע סיפור ההתרסקות ועל השני מופיע הסיפור בצורה של שיר שכתב אחד מלוחמי הפלוגה.
אפשר להגיע למקום גם מכביש אלון צומת רימונים, דרך כביש 449. הדרך למקום מכביש 90 עוברת בכפר הפלסטיני עוג'ה א-תחתא ומכביש 449 עוברת למקום דרך צרה ומתפתלת באורך של כ-2 ק"מ.
האנדרטה הוקמה בשנת 1978 ביוזמת המשפחות השכולות על גבעת הנ"ד בבקעת הירדן - מקום התרסקות המסוק.
ליד האנדרטה מתקיים טקס הזיכרון השנתי לנופלים באסון, בהשתתפות בני המשפחות השכולות והחברים לנשק.
בשנות ה-80 התקיים "מרוץ הנ"ד" שנקודת הסיום שלו הייתה באנדרטת הנ"ד.
בגלל בעיות מקרקעין עם המנהל האזרחי אתר גבעת הנ"ד אינו מוכר כאתר הנצחה מוכרז ולכן משרד הביטחון אינו משתתף באחזקתו ואף הועלו הצעות להעבירו למקום אחר.
במהלך שנות ה-2000 פעלו תושבי חוות עינות קדם הסמוך לתחזק את המקום.
למרות זאת, במלאת 40 שנה לאסון התבצעו באתר עבודות שיקום והרחבה, במימון המשרד והמועצה האזורית.
במשך שנים הדרך למקום הייתה על שביל כורכר.
בשנת 2020 נסללה לגבעה דרך מסודרת על ידי הקרן הקיימת.
נכון לפברואר 2024 במקום מחסום, והוא נעול.
לקראת יישום תוכנית טראמפ ביולי 2020 הביעו משפחות הנופלים חשש שגבעת הנ"ד תישאר מחוץ למפת הריבונות של ישראל, והן פנו בנושא זה לראש הממשלה ולשר הביטחון.
אנדרטת הקומנדו ניצבת בהיילנדס הסקוטיים שבבריטניה.
היא הוקמה לכבודם של חיילי חיל הקומנדו הבריטי במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה היא אחד מאתרי התיירות הידועים ביותר של סקוטלנד.
האנדרטה ממוקמת כ-75 קילומטר מדרום מערב לעיר אינוורנס, באתר בלבו של אזור ששימש כשטח אימונים של מגויסי חיל הקומנדו.
היא ניצבת כ-1.5 קילומטר מהכפר ספין ברידג' (Spean Bridge) ובקרבת טירת אכנקארי (Achnacarry), ששימשה כבסיס הטירונים הראשי של החיל.
היא משקיפה אל נוף של ההיילנדס, לרבות הר בן נוויס ועמק הנהר ספין.
האנדרטה היא מבנה בגובה של 5.2 מטר, המוצב במרכזה של רחבה מרוצפת אבן.
בראשה פסל ארד בגובה של 2.84 מטר, הניצב על גבי כן מצופה אבן.
הפסל מתאר שלישיית חיילי קומנדו המשקיפים דרומה אל בן נוויס.
הם לבושים מדים, נושאים רובים וחגורים בחגור קרב אופייני ליחידתם לרבות כובעי צמר.
בראש כן האבן נחרתה הכתובת מאוחדים נכבוש (United we qonquer).
על גבי חזיתו נקבעה לוחית זיכרון הנושאת את הכתובת: לזכר הקצינים והחיילים של הקומנדו שמתו במלחמת העולם השנייה 1939–1945. ארץ זו הייתה שטח אימוניהם.
האנדרטה עוצבה על ידי האמן הסקוטי סקוט סאת'רלנד (Scott Sutherland, 1910-1984).
הוא זכה ב-1949 בתחרות לתכנון האנדרטה שהייתה פתוחה בפני אמני סקוטלנד.
האנדרטה נבנתה בכספי תרומות פרטיות ונחנכה על ידי אליזבת, המלכה האם בטקס שנערך ב-27 בספטמבר 1952.
טקס זיכרון שנתי מתקיים באנדרטה ביום הזיכרון של בריטניה.
רבבות תיירים מבקרים בה מדי שנה.
לימים הוקם בקרבת האנדרטה גן זיכרון - מעגל אבן שבתוכו הציבו החפצים בכך תמונות ומזכרות לזכר חיילים מבריטניה ומחוצה לה שנפלו במהלך שירותם.
רבים מהם נהרגו בקרב במלחמות בעיראק ובאפגניסטן.
ליד האנדרטה נקבע שטח שבו רשאים הרוצים בכך בכך לפזר את אפר קרוביהם, ובפרט את זה של ותיקי חיל הקומנדו.
ב-1971 הוכרזה האנדרטה כבניין רשום, וב-1996 הועלה מעמדה לבניין רשום מדרגה A.
אנדרטת הקדושים הלאומית (בבנגלית: জাতীয় স্মৃতি সৌধ, בתעתיק: Jatiya Smriti Saudha) היא האנדרטה הלאומית של בנגלדש, שהוקמה לזכרם של אלו שמתו במלחמת העצמאות של בנגלדש בשנת 1971, מלחמה שהביאה לעצמאות של מה שהיה מזרח פקיסטן (בנגלדש) ממערב חלקה המערבי של פקיסטן (פקיסטן).
האנדרטה ממוקמת בסאבאר (בבנגלית: সাভার), כ-35 ק"מ צפונית-מערבית לבירה דאקה.
האנדרטה תוכננה על ידי סייד מיינול חוסיין ונבנתה על ידי קבוצת קונקורד.
התוכניות לאנדרטה נפתחו בשנת 1976. בעקבות בחירת האתר, פיתוח הכביש והאזור, נערכה ביוני 1978 תחרות עיצוב ארצית.
לאחר הערכת 57 ההגשות, נבחר העיצוב של סייד מיינול חוסיין.
המבנה העיקרי והאגם המלאכותי ומתקנים אחרים הושלמו בשנת 1982. האנדרטה נחנכה ב-16 בדצמבר 1982.
הארכיטקטורה מורכבת משבעה זוגות של קירות או מנסרות בצורת משולש; הזוג החיצוני ביותר הוא הקצר ביותר בגובהו אך הרחב ביותר בטווח, הזוגות הפנימיים משנים בהדרגה את יחס הגובה שלהם והצמד הפנימי ביותר מהווה אפוא את נקודת השיא של האדריכלות.
כל אחד משבעת זוגות החומות הללו מייצג פרק משמעותי בתולדות בנגלדש: תנועת השפה הבנגלית בשנת 1952, בחירת החזית המאוחדת בשנת 1954, תנועת החוקה בשנת 1956, תנועת החינוך ב-1962, תנועת שש הנקודות ב 1966, מרד ההמונים בשנת 1969, ולבסוף אירוע השיא, מלחמת העצמאות של בנגלדש ב-1971, שבעקבותיה קיבלה בנגלדש עצמאות.
אנדרטת המלחמה הסקוטית הלאומית היא היכל זיכרון הממוקם בטירת אדינבורו באדינבורו, שבסקוטלנד.
ההיכל מוקדש לזכרם של אנשי הצבא ממוצא סקוטי ולמשרתים ברגימנטים הסקוטיים, שנפלו בשתי מלחמות העולם ולאחריהן.
מונצחים בו שמות כ-206,000 נופלים.
רעיון הקמת האנדרטה בטירת אדינבורו הועלה ב-1917, במהלכה של מלחמת העולם הראשונה, על ידי ג'ון סטיוארט-מארי, הדוכס השמיני מאת'ול וג'ורג' סווינטון וזכה לתמיכה רבה מצד הסקוטים ששירתו בצבאות האימפריה הבריטית.
הדוכס מאת'ול הצליח לגייס את תמיכת המלך ג'ורג' החמישי בהקמת האנדרטה.
ב-1919 מונה למתכנן האנדרטה האדריכל רוברט לורימר .
התנגדות להקמת אנדרטה גדולה בטירה מחשש לפגיעה בשימורה הביאה לעיכוב המיזם ולצמצומו.
ב-1923 אושרה תוכנית צנועה יותר לאנדרטה.
היא נחנכה על ידי הנסיך מוויילס בטקס רב משתתפים שנערך ב-14 ביולי 1927. כרכי שמות הנופלים, שנאספו אליה בסיועם של משרד המלחמה הבריטי והוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה, הוכנסו לתיבת ההנצחה בהיכל על ידי המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוספו שמות נופלי סקוטלנד במלחמה לשמות המונצחים באנדרטה.
פרט לכך לא נעשה כל שינוי בעיצובה ובתוכנה.
האנדרטה הוקמה בתוך אחד מקסרקטיני הצבא לשעבר בכיכר הכתר (Crown Square) שבלב הטירה.
חזית בניין האנדרטה מקושטת בפסלים ובגרגוילים.
היכל האנדרטה כולל אולם מאורך שממנו מסתעפות שלוש קפלות.
אחת מהן ממוקמת במרכזו, מול הכניסה להיכל; היא מעוגלת למחצה ופונה צפונה.
שתי הקפלות האחרות ממוקמות בשני קצות האולם ופונות דרומה.
ההיכל, בעל תקרה גבוהה, מואר בחלקו על ידי אור יום החודר מבעד לחלונות ויטראז' הקבועים בכל חלקיו.
קירות ההיכל מקושטים בעושר רב ובצפיפות על ידי כתובות זיכרון, סמלים צבאיים, דגלים, אביזרים צבאיים, פסלים, תחריטים, תבליטים ומרכיבים עיצוביים נוספים.
חלק מן הקישוטים מוקדשים ספציפית למספר גדול של רגימנטים סקוטיים ויחידות אחרות בכוחות המזוינים של בריטניה.
בקפלה המרכזית, ה"מקדש" (Shrine), מוצבת על גבי מזבח תיבה דמוית ארון קבורה, שבה נשמרות מגילות הכבוד (Rolls of Honour).
על גביהן נרשמו שמות הנופלים, מהם כ-147,000 ממלחמת העולם הראשונה וכ-58,000 ממלחמת העולם השנייה.
שמות חדשים נוספים עדיין למגילות הכבוד בהתאם למידע חדש הנאסף אודות הנופלים.
מעצבי הפסלים בחזית בניין האנדרטה היו פילקינגטון ג'קסון (Pilkington Jackson), ג'ון מרשל (John Marshall) ופיליס בון (Phyllis Bone).
מעצב חלונות הוויטראז' היה דאגלס סטראצ'ן (Douglas Strachan).
כ-200 אמנים שונים בסך הכל השתתפו בעיצוב האנדרטה.
האנדרטה מופעלת ומתוחזקת על ידי קרן צדקה הנושאת את שם האנדרטה.
אנדרטת המתנדבים העברים ליחידות הצבא הבריטי במלחמות העולם ניצבת ביער ההתנדבות שליד מושב משמר איילון, בשפלת יהודה.
האנדרטה הצנועה ממוקמת בקרחת היער.
היא במת בטון ואבן מוגבהת, שאליה מעפילות מדרגות ולצידן שלט המכריז על שם היער והאנדרטה.
מעקה בטון נמוך מקיף את הרחבה וחלקו שמול המדרגות הוא מוגבה.
בחלקו העליון המרכזי, הבולט ביותר, נצבע דגל ישראל.
מתחת לדגל ומשני עבריו קבועות במעקה לוחיות קרמיקה המציגות את סמלי החילות והיחידות של הכוחות המזוינים הבריטים, שבהם שירתו המתנדבים העברים במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
סמלי היחידות המוצגים באנדרטה היו עשויים בעבר ממתכת.
הסמלים המוצגים הם של החילות והיחידות הבאים:
במרכז המעקה - גדוד נהגי הפרדות, הרגימנט הארץ-ישראלי, החטיבה היהודית הלוחמת, יחידת הקומנדו ה-51, גדודי קלעי המלך ה-38, ה-39 וה-40, החיל הכללי.
לצידם מוצג סמל קרן קיימת לישראל
מימין - חיל ההספקה, חיל החפרים, הצי המלכותי, חיל התותחנים, הצנחנים, הגדוד הראשון ליהודה
משמאל - חיל התובלה, חיל החימוש, חיל הקשר, חיל העזר לנשים, חיל הרפואה, חיל המשטרה הצבאית.
האנדרטה הוקמה על ידי קרן קיימת לישראל ונחנכה בשנת 1976.
אנדרטת הנייטרליות או קשת הנייטרליות (בטורקמנית: Bitaraplyk binasy או Bitaraplyk arkasy) היא אנדרטה שנבנתה במקור באשגבאט, בירת טורקמניסטן וניצבה בבירת המדינה בשנים 1998–2010. כיום מוצבת במחוז אשגבאט בפרברים, דרומית לעיר, לאחר שהועברה לשם בשנת 2010 והיא נפתחה מחדש ב-12 בדצמבר 2011.
האנדרטה נבנתה במרכז אשגבאט בשנים 1996—1998 בהוראת הרודן ספרמורט ניאזוב באמצעות חברת הבנייה הטורקית Polimeks.
טקס הפתיחה נערך ב־12 בדצמבר 1998.
האנדרטה מורכבת מקשת בעלת שלוש רגליים, שהתפרסמה באופן מקומי בשם "החצובה".
האנדרטה היא מבנה בגובה 75 מטרים שנבנתה בשנת 1998 בהוראת נשיא טורקמניסטן, ספרמורט ניאזוב, על מנת להנציח את עמדת הנייטרליות הרשמית של המדינה.
הבנייה עלתה 12 מיליון דולר ובראשה פסל בגובה 12 מטרים מצופה זהב של ניאזוב שהיה מסתובב אל השמש.
הקשת שלטה בקו הרקיע בעיר והייתה גבוהה יותר מארמון הנשיאות הסמוך והפסל היה מואר בלילה.
ב־18 בינואר 2010, חתם יורשו של ניאזוב כנשיא, גורבנגולי ברדימוחמדוב, על צו להתחיל בעבודה לפירוק והזזת הקשת.
היו דיווחים כי הקשת תפורק כבר בשנת 2008, אך הנשיא לא אישר את המהלך עד שנת 2010. הפירוק שווק כמהלך לשיפור העיצוב העירוני באשגבאט אך הוא נתפס כחלק מהקמפיין של ברדימוחמדוב להסרת סממני פולחן האישיות שיצר ניאזוב בשני העשורים של שלטונו בראש אחד המשטרים הטוטליטריים בעולם.
ניאזוב קרא גם על ערים ושדות תעופה על שמו, הורה לבנות ארמון קרח ופירמידה בגובה , אך הפסל המצופה זהב תואר כסמל הידוע לשמצה ביותר במורשתו.
ברדימוחמדוב העביר את האנדרטה לפרברים.
הנשיא מינה את חברת הבנייה הטורקית פולימקס (Polimeks) לבצע את הריסת הקשת והאנדרטה.
הסרת פסלו המוזהב של ניאזוב הושלמה ב-26 באוגוסט 2010.
אף על פי שהאנדרטה הוצבה במקום אחר, הפסל כבר לא מסתובב, אם כי עמדת הצפייה פתוחה בדרך כלל למבקרים ויש מעליות ב"רגלי" האנדרטה.