tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביולי 2021, נמסר על ליהוקם של מישל מונאהן ומאט בומר לצוות השחקנים הראשי; ובאוגוסט 2021, על ליהוקם של דניאל סונג'אטה, אלי סטרוקר, קארן רובינסון ורוזני זייאס לצוות השחקנים הראשי.
באוקטובר 2021, נמסר על ליהוקם של מייקל אוניל, סיליה ווסטון, גייבל סוואנלונד, טיינר ראשינג, הייזל וג'ינג'ר מייסון, אליס ויליס, מאדי ניקולס וג'ונתן טאקר לצוות השחקנים.
הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-19 באוגוסט 2022.
הדגל השחור של הג'יהאד הוא דגל בשימוש נפוץ בקרב תנועות איסלמיסטיות ופונדמנטליסטיות שונות שהאידאולוגיות שלהם מבוססות על ג'יהאדיזם.
הדגל מורכב לרוב מהדגל השחור שעליו כתוב בצבע לבן השהאדה (הכרזת האמונה האסלאמית) בקליגרפיה ערבית מסוגננת.
השימוש בדגל השחור של הג'יהאד אומץ באופן נרחב על ידי קבוצות איסלאמיסטיות וג'יהאדיסטים במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ובמהלך תחילת העשור הראשון של המאה ה-21. בנוסף לכך הדגל משמש כיום גם ארגוני טרור שונים.
ארגונים שהשתמשו בדגל השחור של הג'יהאד כוללים את:
גרסת הדגל שמשמשת את ארגון המדינה האסלאמית
הגרסה של הדגל אשר משמשת את ארגון המדינה האסלאמית משלב בתוכו את החותם ההיסטורי לכאורה של הנביא מוחמד.
באוגוסט 2014 ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון הציע לעצור כל מי שמציג את דגל המדינה האסלאמית בבריטניה.
מאוגוסט 2014 ואילך נאסרה הצגת דגל המדינה האסלאמית בהולנד.
מספטמבר 2014 השימוש בתמונה של דגל המדינה האסלאמית למטרות שאינן חינוכיות הוא גם בלתי חוקי בגרמניה על סמך סעיף 86a לחוק העונשין הגרמני.
לעומת זאת, בשוודיה הצגת דגל המדינה האסלאמית מותרת.
הדו"ח הוא סרט דרמה היסטורית משנת 2019 בבימויו של סקוט ז.
ברנס, בכיכובם של אדם דרייבר, אנט בנינג וג'ון האם.
הסרט מבוסס על הסיפור האמיתי של החוקר דניאל ג'ונס (אדם דרייבר), שנשכר על ידי ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית לחקור את שיטות החקירה של ה-CIA בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
החקירה חושפת את השימוש בשיטות עינויים קשות במסגרת תוכנית החקירות של ה-CIA.
הדו"ח בן 6,700 עמודים על עינויים של ה-CIA.
הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל סאנדנס 2019 ב-26 בינואר 2019. הוא יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בארצות הברית על ידי אולפני אמזון ב-15 בנובמבר 2019, שבועיים לפני שהחל להזרים באמזון פריים ב-29 בנובמבר.
הסרט מתמקד במאמציו של דניאל ג'ונס לחשוף את האמת על שיטות העינויים שהופעלו על ידי ה-CIA במהלך חקירותיהם לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
ככל שהוא מעמיק בחקירה, הוא נתקל בהתנגדות משמעותית מהסוכנות ומגורמים פוליטיים נוספים, הנחושים להסתיר את הפרטים.
אדם דרייבר בתפקיד דניאל ג'ונס
אנט בנינג בתפקיד הסנאטורית דיאן פיינסטיין
ג'ון האם בתפקיד דניס מקדונה
הדו"ח קיבל ביקורות חיוביות על המשחק של אדם דרייבר ועל האופן שבו הסרט מציג את הסיפור האמיתי והמורכב של חשיפת העינויים.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 82% וב-Metacritic ציון של 66 מתוך 100.
"הדגל שלי" הוא שיר שנכתב על ידי יורם טהרלב, הולחן על ידי אילנה אביטל, והושר בפסטיגל 1987 בידי עדנה לב.
השיר זכה בפסטיגל במקום השלישי, כאשר במקום הראשון זכה הזמר אדם ("לא לוקח בקלות") ובמקום השני עופרה חזה ("ארבעים").
עדנה לב נסעה לחופשה בארצות הברית באמצע שנות ה-70, והתכוונה לחזור לארץ ב-1981, אך רגע לפני שחזרה, פגשה במקרה את יורם שיינמן, מי שהפך לבעלה השני.
"יורם גר באותו בניין בו גרתי, וכשנתקלתי בו, זו הייתה אהבה ממבט ראשון", היא מספרת.
בשנת 1983 נולדה בתם של השניים, נטע־לי, המתגוררת כיום בארצות הברית.
בשנת 1987 זכתה לב לביקור מחברה הקרוב, הפרסומאי והמפיק גיל יודילוביץ'.
"הוא הציע לי להשתתף בפסטיגל עם שיר בשם 'הדגל שלי', שכתב יורם טהרלב והלחינה אילנה אביטל".
אם אבוא לארץ ואשיר 'הדגל שלי הוא כחול ולבן' ירצחו אותי בתקשורת!.
זו הייתה תקופה שבה ראו בנו, האומנים שהשתקעו בחו"ל, כיורדים ובוגדים".
לאחר שכנועים רבים, לב התרצתה, ביצעה את השיר בפסטיבל, זכתה במקום השלישי, ובעקבותיו השיר נהיה ללהיט ענק.
השיר הוקלט על ידי עוזי חיטמן בקלטת הילדים השביעית בסדרת שירים קטנים בשנת 1992.
הזמר גלעד קרואני הוציא גרסת רמיקס לשיר בשנת 2019.
השיר בביצוע יעל אבידר מופיע אלבום "ארץ ישראל שלי" משנת 2020.
הצמד הקומי "עופר ומאור" (עופר בן שבת ומאור הרוש) ביצעו גרסה פארודית לשיר בשם "הגשר שלי" בשנת 2020.
מקהלת הילדים "פרחי ירושלים" בניהולו של חנן אביטל ביצעה את השיר בשנת 2023.
הזמרת רוני גינוסר שחררה בשנת 2023, גרסת אקפלה של השיר לכבוד יום העצמאות ה-75 לישראל.
כוכבת הילדים "נתי הגעתי הופעתי" ביצעה את השיר בשנת 2023 מתוך אלבום "שירי חגים".
כוכבת הילדים "אביה" הוציאה גרסה של השיר במאי 2024.
כוכבת הילדים "רעותי" הוציאה את השיר באפריל 2025 לכבוד יום העצמאות ה-77 לישראל.
הדו־קרב לאחר נשף המסכות הוא ציור מאת האמן הצרפתי ז'אן-לאון ז'רום, אשר קיימים ממנו מספר עותקים.
הגרסה המקורית, שכונתה Suite d'un bal masqué והוצגה לראשונה בשנת 1857, שמורה במוזיאון קונדה שבשנטילי, צרפת.
ז'אן־ליאון ז'רום הציג את היצירה בסלון של פריז בשנת 1857, ובהמשך אותה שנה גם בלונדון, אצל הסוחר האנגלי גמברה.
הציור זכה לפרסום כמעט מיידי, ומבקרי הסלון העלו השערות בדבר מקורות ההשראה של ז'רום לאירוע המתואר בו.
נושא זה היה באותה עת באופנה; כך, תומאס קוטור עסק באותו נושא בשנת 1857 בציור Le Duel après le bal masqué, השמור כיום באוסף וולאס.
הציור נרכש בשנת 1858 בידי אנרי, דוכס אומאל.
ז'רום שאל את היצירה כדי להציג אותה בתערוכה העולמית של 1867, שם זכה בפרס הגדול לציור.
הגרסה המקורית של הדו־קרב לאחר נשף המסכות היא חלק מאוסף מוזיאון קונדה שבשנטילי, צרפת.
בשנת 1859 רכש ויליאם תומפסון וולטרס את הדו־קרב לאחר נשף המסכות בהאקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק תמורת 2,500 דולר.
הציור הוא רפליקה שיצר ז'אן־ליאון ז'רום ליצירתו משנת 1857, Suite d'un bal masqué.
יצירת עותקים של יצירותיהם לא הייתה חריגה בקרב אמנים; ז'רום צייר גרסאות נוספות גם עבור אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ', נסיך סרביה, השמורה כיום במוזיאון הארמיטאז', וכן עבור עלי פאשה.
וולטרס ביקש ממנהל התערוכה באקדמיה הלאומית לעיצוב מכתב אימות מאת ז'רום והשוואה בין העותק שברשותו לבין הגרסה המקורית.
בסקר שנערך בחורף 1909–1910 התבקשו תושבי בולטימור לציין את חמישים וחמש יצירות האמנות האהובות עליהם, והדו־קרב לאחר נשף המסכות דורג במקום הראשון ברשימה.
הסצנה מתרחשת בבוקר חורפי אפור ביער בולון, כאשר העצים חשופים מעלים והשלג מכסה את הקרקע.
גבר המחופש לפיירו נפצע פציעה אנושה בדו־קרב ומתמוטט אל זרועותיו של אנרי הראשון, דוכס גיז.
מנתח, המחופש לדוכס ונציה, מנסה לעצור את שטף הדם, בעוד דמות מחופשת לדומינו אוחזת בראשה.
שורד הדו־קרב, המחופש ליליד אמריקאי, מתרחק מן הזירה בלוויית משמשו, ארלקינו.
הוא מותיר מאחוריו את נשקו ואת אחדות מנוצות כיסוי הראש שלו, ופוסע לעבר מרכבתו, הנראית ממתינה ברקע.
מאפיין בולט ביצירתו של ז'אן־ליאון ז'רום הוא העדפת תיאור תוצאותיו של מעשה אלים, ולא את רגע האלימות עצמו; גישה זו ניכרת גם ביצירות מותו של קיסר, הוצאתו להורג של המרשל נה וירושלים.
המוזרות של הסצנה, הנובעת מן התלבושות הצבעוניות והבוהקות, מתחלפת בתחושת פאתוס לנוכח מראה הדם על דמות פיירו.
יש הרואים בהדו־קרב לאחר נשף המסכות עיסוק במתח שבין זהות לבין תפקיד, ובין מציאות חברתית לבין ייצוג תיאטרלי.
הצגת דו־קרב באמצעות דמויות מן הקומדיה דל'ארטה, שאינן אנשים ממשיים אלא טיפוסים בדיוניים, מאפשרת קריאה כללית החורגת מן האירוע הפרטי ומפנה לדיון רחב יותר בטקסיות, בכבוד ובהסתרת זהות.
בהקשר זה הוצעה גם פרשנות פוליטית, הרואה בדמויות המחופשות אלגוריה לאופן שבו דמויות ציבוריות מאמצות מסכות ותפקידים לצורך השפעה על קהל.
הניגוד החריף בין אווירת המסכה, המזוהה עם חגיגיות ושעשוע, לבין תוצאת האלימות מדגיש סתירה בין קלילות חיצונית לבין טרגדיה ממשית.
גם הארגון הצבעוני והקומפוזיציוני של היצירה נתפס כסמלי, שכן הוא מפנה את תשומת הלב אל מוקד הדרמה ומצמצם את נוכחות הדמויות המתרחקות, ובכך מחזק את תחושת הפער בין המעשה לבין השלכותיו.
הדוד סם הוא דמות בדיונית שמשמשת כהאנשה המגלמת בדמותה את ארצות הברית.
לא ברור לחלוטין כיצד נולדה הדמות, אך יש הטוענים שהדבר התחיל מבדיחה צבאית.
הדמות הפכה עם השנים לאחד הסמלים של ארצות הברית.
כמייצגת סמלית של ארצות הברית שימשה הדמות הן אמנים סאטיריקנים רבים בביקורתם כלפי ארצות הברית והן יצירות הבאות להעלות את המורל הלאומי האמריקני.
הדמות נראית בדרך כלל כגבר לבן, מבוגר, בעל זקן ושיער שיבה הלבוש בצבעי הדגל של ארצות הברית.
הדוד סם הוא מושג שנולד בזמן מלחמת 1812 ככינוי לארצות הברית.
יש הטוענים כי המושג נולד במחנה צבאי בטרוי, ניו יורק.
באותו מקום עבד אדם אשר קיבל משלוחי בשר עם הכתובית .U.S עליהם.
החיילים בבסיס התייחסו בהומור אל הכתובית כראשי התיבות של מספק המשלוח, Uncle Samuel Wilson.
הקונגרס ה-87 של ארצות הברית אימץ את התואר ב-15 בספטמבר 1961. בארלינגטון שבמסצ'וסטס קיים פסל המציין את מקום הולדתו של הדוד סם.
עם זאת, יש רבים החולקים על תיאור זה, שמעולם לא הוכח.
כיום הדוד סם הוא אחד מסימני ההיכר המפורסמים של ארצות הברית.
הדוד סם יכול לשמש גם כמילה נרדפת לארצות הברית ובמיוחד לממשלת ארצות הברית.
ביטויים כמו "הדוד סם צריך..." משמשים מבקרים וסאטיריקנים, ולעיתים אף עיתונאים, כדי לשוות לארצות הברית מראה אנושי עם צרכים ורצונות אנושיים.
בדוד סם נעשה שימוש לעיתים קרובות באיורי מערכת כדמות מייצגת של ארצות הברית.
למאיירים אמריקאים, הדוד סם הוא דמות מכובדת ביותר שמייצגת את המצפון הלאומי.
במדינות עוינות לארצות הברית נהוג להציג את הדוד סם כדמות נלעגת המסמלת את יהירותה של ארצות הברית ואת האימפריאליזם שלה.
הדוד סם הופיע לראשונה בקריקטורה פוליטית בשנת 1834, בה תואר כאיש חולה, חסר זקן, בעל מגבעת ועוטה מעין חלוק הדומה לדגל ארצות הברית.
סביב הדוד סם היו ראשי הממשל, בהם הנשיא אנדרו ג'קסון, והכותרת הכריזה "הדוד סם בסכנה".
בשנים שלאחר מכן צויר הדוד סם לעיתים קרובות כשהוא לבוש בבגדים שאפיינו את בנג'מין פרנקלין, ובשנות ה-40 של המאה ה-19 צויר לרוב במכנסיים מפוספסים, מגבעת ומעיל ארוך, אולם עדיין ללא שיער פנים.
בתור הזהב של הקומיקס בשנות ה-40 של המאה ה-20, יצר ויל אייזנר גיבור-על בדמותו של הדוד סם.
בגרסה זאת היה הדוד סם דמות מיסטית של חייל אמריקני שנפל בקרב ועתה רוחו באה לעזרתה של ארצות הברית כאשר זו זקוקה לה.
בדמות נעשה שימוש בין השנים 1940–1943 ואז הופסקה פעילותה.
כיום משמשת הדמות, לעיתים, כדמות-אורחת בסדרת הקומיקס "לוחמי-החופש".
בעטיפת חוברת Captain America Vol.4 #1 מיוני 2002 של חברת מארוול קומיקס קיימת התייחסות לכרזה בה מופיע הדוד סם, הקוראת לאזרחים לתרום איגרות חוב כעזרה במימון המאמץ המלחמתי.
באיור מופיע קפטן אמריקה כשהוא אוחז בדגל האמריקני על רקע תפאורת מלחמה.
הדודאים היו צמד זמרים, בני אמדורסקי וישראל גוריון, אשר בין השנים 1957–1994 היה אחד מהצמדים המובילים בזמר העברי (הצמד הבולט האחר שקם כמה שנים אחריהם, היה "הפרברים", אך הרכבו השתנה עם השנים).
"השידוך" בין השניים נוצר בשנת 1957 כאשר גוריון ואמדורסקי נפגשו במסיבה והחלו לשיר יחד בלווי הגיטרה של ישראל גוריון, ואז נתגלה שילוב הקולות המיוחד ביניהם - שילוב שהטביע את חותמו בזמר העברי במשך למעלה משלושים שנה.
בתחילה הייתה גם צלע שלישית להרכב, הזמר הירושלמי אברהם פררה, אלא שכאשר החליטו אמדורסקי וגוריון לעבור לתל אביב, בחר פררה להישאר בירושלים מטעמי פרנסה.
פעילותם של אמדורסקי וגוריון כצמד קיבלו עידוד מידידם הטוב, הזמר אריק לביא, שאף שכנע אותם לבצע את "בוקרי לכיש", להיטה של שלישיית שלושת המיתרים, שבה היה חבר.
השניים הופיעו במועדון התיאטרון ובתחילת הדרך ביצעו כמה משיריו של יוסף הדר, כמו "תפוח חינני" "שיר הנוקדים" וגם בשיר שהפך לסימן ההיכר שלהם והיה ב-1958 להיטם הגדול הראשון, "ערב של שושנים".
להיט מוכר נוסף היה "טיול לילי".
השניים השתתפו תוך כדי פעילותם כ"דודאים" גם בהרכבים אחרים.
כך ישראל גוריון היה חלק מהגלגול השני של שלישיית גשר הירקון (יחד עם אמדורסקי ואריק איינשטיין).
הצירוף "הטוב הרע והנערה" כלל את "הדודאים" ואת הזמרת ג'וזי כץ.
הרכב זה העלה מופע מצליח של שירי קברט כשגוריון ואמדורסקי מגלים כישרון בלתי מבוטל של משחק נוסף על כישרון השירה שלהם.
במסגרת תיאטרון "הקאמרי", בהצגת "פונדק הרוחות" של נתן אלתרמן, שרו אמדורסקי וגוריון עם השחקנית חנה מרון.
ב-1967 הופיעו בסרט "האם תל אביב בוערת?" בשיר "שיבוא, שיבוא".
בשנת 1968, לכבוד ציון פעילותם המשותפת במשך עשור, העלו הדודאים מופע בהיכל התרבות בתל אביב.
את שירי המופע שגם הוקלטו ויצאו לאחר מכן כתקליט, עיבד וניהל מוזיקלית דוד קריבושי.
את המופע הנחה דן בן אמוץ, והתארחו בו בשירה נעמי שמר, רבקה מיכאלי, חנה מרון וכן צמד זמרי עם איריים.
את המופע חתמו שני שירים שהיוו איחוד היסטורי לשלישיית גשר הירקון, לשיר "יבוא שלום" (ח.
חפר/עממי) התאחדו שני ההרכבים של השלישייה (הדודאים עם אריק איינשטיין ויהורם גאון).
בשנת 1972 הקליטו את שירו של יהודה עמיחי "הבלדה על השיער הארוך והשיער הקצר".
בשנת 1973 חברו צמד הדודאים לצמד הנשי סוזן ופרן, שהביאו עמן מקנדה את סגנון הפולק.
יחד הוציאה הרביעייה אלבום בשם "קשת בענן" ויצאו יחד לסיבוב הופעות ברחבי הארץ.
בשנת 1978 הוציאו הדודאים אלבום שלם בהפקת מתי כספי, שהיה באותה העת המוזיקאי המבוקש ביותר בארץ.
האלבום שנקרא "הם רוכבים ושרים" (שורה מהשיר שיירת הרוכבים), כלל 11 שירים מהרפורטואר העשיר של הצמד אותם עיבד כספי לצליל עדכני תוך שמירת הרוח האופיינית לצמד "הדודאים".
שיר חדש שנקרא "שיר ישן", אותו כתב אהוד מנור והלחין כספי עצמו, חתם את צידו הראשון של התקליט.
הופעת האלבום לוותה במופע, בו ציינו השנים עשרים שנות פעילות.
במשך שנים היה מיתוס על פיו הייתה קיימת יריבות בין צמד "הדודאים" לצמד "הפרברים", אך ב-1985 התנפץ המיתוס כאשר שני הצמדים חברו למופע משותף שזכה להצלחה גדולה.
לימים אמר בני אמדורסקי, שמאחר ו"הדודאים" לא יכלו להתחרות ב"פרברים", הם הצטרפו אליהם.
שיתוף הפעולה הפורה בין שני הצמדים תועד באלבום משותף בהפקת המוזיקאי קובי אושרת שיצא בשנת 1985 ונקרא "הדודאים והפרברים".
בין שירי האלבום הבולטים: "תלבשי לבן" (נ.
שבתאי), "שי" (רחל המשוררת - ל.
בשנת 1991 הדודאים יצאו בשיתוף חנן יובל במופע "שלושרים על גשר הירקון".
שירים מהמופע יצאו לאחר מכן כאלבום עם אותו השם.
בני אמדורסקי נפטר ממחלת הסרטן ב-1994. לאחר פטירתו הצטרף ישראל גוריון לחנן יובל וצמד "הפרברים", והם הקימו רביעייה בשם "החברים של בני" שהופיעה מדי פעם באירועים שונים כדרך לשמר את זכרו של הזמר והשחקן.
בסוף שנת 2009 יצאו גוריון ובנו של בני - המוזיקאי אסף אמדורסקי לסדרת הופעות בהם שרו השניים משירי הדודאים.
בעקבות שיתוף הפעולה הבימתי, הקליטו השניים את האלבום "שרים הדודאים" שזכה להצלחה רבה והגיע למעמד אלבום זהב.
באלבום 18 שירים, ברובם שירי הדודאים ומיעוטם שירים בהם השתתפו הדודאים וכן שיר חדש שכתב והלחין ישראל גוריון "בואי, בואי כלה".
הדובה הגדולה או העגלה הגדולה (מיוונית עתיקה: ἄρκτος וגם Ἄμαξα; בלטינית: Ursa Major) היא קבוצת כוכבים שנראית במשך כל השנה במרבית החצי הצפוני של כדור הארץ, כאשר באביב ובקיץ ניתן לראותה בשעות הערב.
זוהי קבוצת כוכבים גדולה וקלה לזיהוי, שמורכבת מכוכבים בהירים יחסית.
עבור צופה הממוקם בישראל, כוכבים מסוימים בדובה הגדולה נשארים תמיד מעל האופק ואינם שוקעים, זאת בשל קרבתם לקוטב הצפוני השמימי.
תכונות אלה הופכות אותה לשימושית במיוחד לצורכי ניווט, והיא מופיעה במיתולוגיות של עמים רבים.
החלק העליון של הדובה הגדולה, שמורכב משבעה כוכבים בצורת עגלה עם יצול, נקרא העגלה הגדולה והוא אולי קבוצת הכוכבים הידועה ביותר.
פלג גופה הקדמי של הדובה, או חלקה הקדמי (המערבי) של העגלה, שימש ימאים ונוודים למציאת כוכב הצפון (פולאריס), משחר ההיסטוריה.
הדובה הגדולה, שרוב כוכביה שייכים לצביר הכוכבים הקרוב ביותר לכדור הארץ – כ-75 שנות אור – נקראת לעיתים (אך ורק ביחס לשבעת הכוכבים הבולטים) גם "העגלה הגדולה" וגם "המחבת", "המחרשה", "הכף" או "המצקת" הגדולה (באנגלית שמה של הקבוצה הוא The big dipper).
בכתבים עבריים עתיקים היא מוזכרת בשם מְזָרֶה – כף, או כלי המשמש להפרדת הפסולת מהתבואה.
שיומים אלה נדחקו מפני השימוש האסטרונומי בציור "הדובה הגדולה" לציון כוכבים מסוימים.
ייתכן כי המילה "מזרות" בפסוק בספר איוב מתייחסת לדובה הגדולה והדובה הקטנה בתור כפות.
כוכבי העגלה הגדולה מימין לשמאל (לפי האיור) הם דובהה, מראק, פקדא (פח'ד'), מגרז, אליות, מיזר ואלקאיד, ושמותיהם לפי סימון באייר מ-α (אלפא) עד η (אטא) בדובה גדולה לפי סדר זה.
למיזר יש כוכב בן לוויה בשם אלקור, שבקושי ניתן לראיה על ידי העין הבלתי-מזוינת, ולכן שימש מימי קדם כמבחן ראיה: לפי המסורת, הרומאים היו מצווים על הנבחן לספור את הכוכבים בקבוצה, ולפי המספר שאמר הנבחן היו מחליטים אם להפכו למפקד או לא.
את כוכב הצפון (פולאריס) ניתן למצוא על ידי המשך הקרן בין מראק לדובהה ומדידת חמישה צעדים כשכל אחד מהם באורך המרחק בין שני הכוכבים, לכיוון הצד שבו נמצא יצול העגלה.
על ידי סיבוב קשת ממגרז דרך שאר כוכבי הידית, מגיעים לארקטורוס (α ברועה דובים), הכוכב הבוהק ביותר בשמי הצפון, ואחריו לספיקה (α בבתולה).
מלבד דובהה ואלקאיד, כל כוכבי המחבת הגדולה הנראים בבירור נעים לכיוון נקודה משותפת במזל קשת.
לעומת זאת, דובהה ואלקאיד נעים בכיוון שונה משאר הכוכבים, ולכן צורת העגלה הגדולה משתנה משמעותית כל 100 אלף שנים.
בתרבות הערבית קיימת קבוצה שנקראת "ניתורי האיילה" – סדרה של שלושה זוגות כוכבים:
ν בדובה גדולה ו-ξ בדובה גדולה, אלולה בורליס ואלולה אוסטרליס, "הניתור הראשון".
λ בדובה גדולה ו-μ בדובה גדולה, טניה בורליס וטניה אוסטרליס, "הניתור השני".
ι בדובה גדולה ו-κ בדובה גדולה, טליתה בורליס וטליתה אוסטרליס, "הניתור השלישי".
כוכבים אלו נמצאים לאורך גבולה הדרום-מערבי של המערכת, "אצבעות הדובה".
W בדובה גדולה הוא אבטיפוס לסוג כוכבים כפולים משתנים שקרובים מאוד זה לזה עד כדי כך שהאטמוספירות שלהם מתחככות והם לאט לאט מתקרבים זה לזה עד להתנגשות.
ל-48 בדובה גדולה יש מערכת שמש עם שלוש פלנטות שמסת שתים מהן 0.76 ו-2.54 מסות צדק.
הוא ידוע גם כוריהאט .
ישנן מספר גלקסיות בדובה הגדולה, שכוללות את הצמד M81 ו-M82 מעל ראש הדובה, וגלקסיית גלגל הרוח שהיא גלקסיה ספירלית מצפון-מזרח לאלקאיד.
עצמי מסיה נוספים כוללים את ערפילית הינשוף ושתי גלקסיות מוט ספירליות M108 ו-M109. הקואורדינטות לעצם M40 הן של כוכב כפול.
בסך הכל קבוצת הכוכבים מכילה כ-50 גלקסיות, שבהירות רובן היא מדרגה 10 או יותר.
במיתולוגיה היוונית קשורה הדובה הגדולה, יחד עם הדובה הקטנה, לקליסטו, בת הלוויה של אלת הציד ארטמיס.
כאשר גילתה ארטמיס שקליסטו התעברה מזרעו של זאוס, אבי האלים, בערה בה חמתה והיא נקמה בקליסטו על ידי כך שהפכה אותה לדובה.
השם הלועזי הנפוץ של הדובה הגדולה הוא Ursa Major, ומשמעו דובה גדולה בלטינית.
הסיפור מופיע, בפירוט רב, במטמורפוזות של אובידיוס.
על אף שתרבויות שונות ומרובות חשבו את קבוצת הדובה הגדולה לדובה, אצל היוונים היא לא נחשבה כלל לדובה בתקופות מוקדמות יותר.
שלושת הכוכבים הבהירים בזנב הדובה נחשבו לתפוחים הגדלים על עץ (שלעיתים יוצג על ידי הכוכבים החיוורים יותר בשאר הקבוצה).
הכוכבים קושרו עם ההספרידות, שקושר באותה תקופה לכוכבים של הדובה הקטנה.
יחד עם קבוצות הכוכבים האחרות במזל מאזניים (שומר הדובים, דרקון), ייתכן שהם קשורים בצורה כלשהי לאגדה על תפוחי ההספרידות, שמהווה אחת משתים עשרה המטלות של הרקולס.
הרומאים הקדומים דימו לראות בקבוצת הכוכבים שבעה פרים, דימוי שירשו, כנראה, מהתוכנים בממלכת פרס.
בדת ההינדו נקראת הדובה הגדולה "" - "שבע החכמים".
ב מובא ש"עגלה בצפון", כלומר שהעגלה הגדולה תמיד מצביעה לעבר "הקוטב הצפוני" השמימי.
במיתולוגיה הסינית, דומו נחשבת לאמם של שבעת הכוכבים של הדובה הגדולה.
מקובל לזהות את גרם השמיים עַיִשׁ או עָשׁ שבפסוקים אלו עם הדובה הגדולה, זיהוי שהוצע לראשונה על ידי רב סעדיה גאון.
זיהויים אפשריים אחרים הם ההיאדות או ארקטורוס.
הדובה הקטנה או העגלה הקטנה היא קבוצת כוכבים בחצי הכדור הצפוני.
בנוסף להיותה אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות, היא גם חלק מ-48 קבוצות הכוכבים לפי תלמי.
הקוטב השמימי הצפוני נמצא בקבוצה זו, למרות שבעוד מספר מאות שנים עובדה זו תשתנה כתוצאה מנקיפת ציר כדור הארץ.
הדובה הקטנה מכילה אסטריזם בשם "העגלה הקטנה", בשל סידור שבעת הכוכבים שלה - 4 גלגלים ויצול בן 3 כוכבים כאשר הכוכב שבקצה יצול העגלה הוא כוכב הצפון (פולאריס).
את פולאריס ניתן למצוא גם באמצעות המשך הקו שעובר דרך הקצה (שאינו היצול) של העגלה הגדולה.
מתוך 7 הכוכבים שבעגלה הקטנה נובעת המילה "צפון" בשפות שונות: ספטנטריון בלטינית וספטנטריונל בצרפתית וספרדית.
בקבוצת הכוכבים נמצאת הגלקסיה הננסית הדובה הקטנה שהיא גלקסיית לוויין של שביל החלב.
α בדובה הקטנה (כוכב הצפון או פולאריס) הוא ענק צהוב במרחק של כ-430 שנות אור.
הכוכב הוא משתנה קפאידי שבהירות נראיתו משתנה בין דרגות 2.1 ל-2.2 במחזוריות של 4 ימים.
כמו כן זהו גם כוכב זוגי עם בן זוג עמום בעל בהירות מדרגה 9, בו ניתן להבחין באמצעות טלסקופ חובבים.
β בדובה קטנה (כוכב) הוא ענק כתום מסוג ספקטרום K4 במרחק של כ-130 שנות אור ועם בהירות מדרגה 2.1.
רווח כי קבוצת כוכבים זו פורסמה על ידי האסטרונום היווני תאלס ממילטוס, עם זאת היא כבר הייתה בשימוש על ידי יורדי ים עוד לפני כן.
בימי קדם, הדובה הקטנה נקראה כנף הדרקון ונחשבה לחלק מדרקון.
כיום שם זה כבר נשכח.
קבוצת הכוכבים "הדובה הקטנה" מזכירה דובה עם זנב.
ה"זנב" נראה ארוך במיוחד כאשר מכלילים בה את הכוכבים החיוורים בסביבתה.
קבוצת "הדובה הקטנה", מהווה יחד עם "הדובה הגדולה" את בסיס האגדה על קליסטו, נימפת היער היפה ובנה ארקס, שהפכו לשתי דובות והועלו לשמיים על ידי זאוס מלך האלים.
לפי האגדה הזנב הוארך מעבר לזנב דב רגיל בשל סיבובה הבלתי פוסק של הדובה סביב הקוטב דרך זנבה.
בעבר נחשבה הדובה הקטנה לקבוצה של שבעה כוכבים קרובים בלבד, ואלו נחשבו לאחיות.
במיתולוגיה היוונית הקדומה, שבעת הכוכבים בדובה הקטנה נחשבו להספרידות, בנות אטלס.
ייתכן שיחד עם קבוצות אחרות במזל מאזניים (שומר הדובים, הדובה הגדולה ודרקון), היא היוותה את מקור האגדה על תפוחי ההספרידות, שהיא חלק משתים עשרה המטלות של הרקלס.
תרבויות רבות חשבו את הדובה לגומה שבה ציר כדור הארץ סבב.
במיתולוגיה ההודית כוכב הקוטב הוא דהרווה (כיום משמעות המילה קוטב) וישנו סיפור מאחורי הפיכתו לכוכב.
במהלך התוכנית מנופות רוב המשתתפות (בכל פרק ישנו ניפוי), עד שנותרות שלוש בנות.
בשלב זה נבחרת משתתפת נוספת, אשר אותה מחזיר הקהל בבית על ידי "גלגל הצלה", ולאחר מכן מתקיימת תוכנית גמר.
בעונתה הראשונה הוטחו ביקורות רבות, מטעם עיתונאים, אנשי ציבור ואף מטעם הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, על בוטות הסדרה, ועל היחס המבזה למתמודדות מצד השופטים.
עקב כך, הועברה שעת התוכנית מספר פעמים, והתוכנית אף צונזרה במהלך מספר פרקים.
מנחת התוכנית היא הדוגמנית גלית גוטמן, אשר מלווה את הבנות במהלך אתגריהן השונים.
במהלך הפרקים, נשפטות המשתתפות על ידי חמישה שופטים, אשר מנפים בכל סוף תוכנית משתתפת.
מיקי בוגנים (כל העונות) – מעצב שיער ומנחה טלוויזיה.
זוכה פרס מעצב השיער בטקס האופנה הישראלי.
בטי רוקאווי (עונות 1 ו-2) – בעלת סוכנות דוגמנות.
אלימור זילברמן (כל העונות) – עיתונאית ועורכת אופנה, מנחת טלוויזיה ומורה בבתי ספר לעיצוב ולאופנה.
ספי שקד (עונות 2 ו-3) – פרסומאי ומנהל קמפיינים.
יעל רייך (עונה 2) – שחקנית ודוגמנית.
אשל עזר (עונה 1) – צלם אופנה.
שירז טל (עונה 1) – שחקנית, מנחת טלוויזיה ודוגמנית.
סטלה עמר (עונה 3) – דוגמנית.
העונה הראשונה (2005), כללה שש-עשרה מתמודדות אלמוניות, שסללו דרכן לעבר התואר הנכסף.
עונה זו התאפיינה בכמות הריבים והוויכוחים בין הבנות המתמודדות, עניין שהפך לסמל התוכנית.
מתמודדות העונה הראשונה לפי סדר ניפויין:
מועמדות גיל עיר הולדתה מקומותהערהדניאלה פרי17תל אביב-יפו16-13סיוון מרציאנו22רחלי טקלה28ירושליםאלכס חזין20חולון / בת יםמאיה טל21הרצליה12אנג'ל אוגוסטה18בת ים11עדי סטרוד22נס ציונה10-9אלכסנדרה שרמן18באר שבעאולגה לופטין21באר שבע8מיתר עמוס19חיפה7אינס חליף21פתח תקווה6נטע קריסי19אשקלון5עזבה וחזרהאוולין פטרובסקה28תל אביב-יפו4חביבת הקהלליאת בן-רשי21פתח תקווהמקום שלישיליאת בלו21הרצליהמקום שניויקטוריה קצמן18נהריהמקום ראשון
העונה השנייה עלתה לשידור ב-8 בפברואר 2006, והפרק הראשון היה התוכנית הנצפית ביותר בערוץ 10 מהקמתו.
במהלך העונה הוספו מספר חידושים; למשתתפות יש גם אפשרות לנפות, במסגרת מיוחדת, את המתמודדת הפחות מועדפת עליהן.
שיטה חדשה זו יצרה במהירות יחסים מעורערים בין המתמודדות, ובמיוחד כלפי המתמודדת הערבייה ניראל קראנתאגי, המתמודדת קריסטין קיבלה פרסום על כך שאמרה את המשפט "כי עוף זה ציפור ופרה זאת חיה".
למרות אחוזי הצפייה הגבוהים העונה השנייה הסתיימה בהפסד כספי לחברת ההפקה וערוץ 10.
מתמודדות העונה השנייה לפי סדר ניפויין:
מועמדות גיל גובה עיר הולדתה מקומותהערהליאת פדלון25173כפר סבא14-13הילה צ'נסקי19182בת יםפולי בנדל21158עכו12נעמי זילבר20170קדימה-צורן11אירה סימונוב20175תל אביב-יפו10שרון מרקוביץ19163חיפה9מור רימי20174תל אביב-יפו8קרן גולץ18.5163קריית אתא7מישל לורי21175הרצליה6 נופתה על ידי המשתתפותכריסטין פרידמן 19174גבעתייםמקום חמישינופתה והוחזרה בגמראליסיה אסתרין20175אילתמקום רביעימימי טדסה23167אילתמקום שלישינטלי סבג22175מגדל העמקמקום שנינופתה והוחזרה בגמרניראל קאראנתינג'י20174חיפהמקום ראשון
העונה השלישית עלתה לשידור ב-8 בפברואר 2008.
אל הגמר שהתקיים בשני חלקים, האחד ב-14 באפריל והשני ב-15 באפריל הגיעו: אלה מושקאוצן, נטלי דדון וסשה טפטיקוב.
בנוסף, החליטו הצופים להחזיר לגמר את ריטה אוס ואילו המשתתפות החזירו את צליל סלע.
מתמודדות העונה השלישית לפי סדר ניפויין:
מועמדים גיל גובה עיר הולדתה מקומותהערהשיר עזרן17173אילת12אלינה רייפה19172תל אביב-יפו11אנסטסיה בוקנובה24174תל אביב-יפו10לימור אליהו22176טבריה9ליליאנה סטוניקוב23170תל אביב-יפו8קארין כהן20168עפולה / בית שאן7קטיה גור18172אשדוד6צליל סלע19170הרצליה5נופתה על ידי המשתתפות והוחזרה לגמר על ידי המשתתפותנטלי דדון24179קריית ביאליק4ריטה אוס18175עפולהמקום שלישינופתה והוחזרה לגמר על ידי הצופיםסשה טפטיקוב19167בת יםמקום שניאלה מושקאוצן21173בת יםמקום ראשון
הדוד טוביה הטוב/טום וטים (בהולנדית: Tip en Tap) היא סדרת אנימציה בלגית בת 26 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 1971.
בישראל הסדרה שודרה בשנות השמונים ברצועה יומית לילדים בשם "רכבת ההפתעות" בטלוויזיה החינוכית בדיבוב עברי.
את כל הדמויות דיבב יוני חן.
כל פרקי הסדרה התמקדו בטום וטים, שני גורי כלבים שובבים וסקרנים, אשר בפרקי הסדרה השונים הם לומדים לשחות יחד עם ברווז, רודפים אחר חפרפרת או הורסים את הגינה של דודם, דוד טוביה הטוב, כלב בוגר מעופף המכונה "דוד הליקופטר".
בשל סקרנותם הם נקלעים לעיתים למצבים מסובכים, אבל תמיד ניצלו בשנייה האחרונה על ידי דודם.
בסוף כל פרק הדוד שלהם היה מביא אותם חזרה הביתה ישר למיטותיהם ומשכיב אותם לישון טום וטים היו אומרים לו "לילה טוב הדוד טוביה, לילה טוב דוד הליקופטר" והדוד טוביה היה אומר להם בתגובה "לילה טוב גם לכם חברים קטנים ויקרים, לילה טוב".
הדוברמן החברמן (הסדרה הייתה ידועה גם כ"דובי דוברמן") הייתה תוכנית טלוויזיה מקורית של הטלוויזיה החינוכית בת חמישה פרקים ששודרה במקור ב-1981 ולאחר מכן בשידורים חוזרים רבים, וזכתה לפופולריות רבה בקרב ילדי הארץ בשנות השמונים.
בשנת 2011 נבחר דובי למקום הרביעי במצעד הדמויות האהובות ביותר של הטלוויזיה החינוכית.
התוכנית נועדה לחנך את הילדים בנושא זהירות בכבישים באמצעות כלב דוברמן ידידותי המוצג כדוקטור לחוקי תנועה.
דובי הדוברמן נבח כשמשתתפי הסדרה עשו עברות תנועה והשוטר (דורי בן זאב) נהג להסביר להם את טעותם.
בן זאב ומקהלת הילדים שהשתתפו בסדרה שרו שירים שהקלו על זכירת חוקי התנועה.
כך הסדרה לימדה את הצופים בה כיצד חוצים כבישים, מה עושים כאשר הרמזור הירוק כבה, שחציית כביש באלכסון היא אסון ועוד.
שיר הפתיחה של התוכנית נכתב על ידי לאה לופנפלד והולחן על ידי רוני וייס.
+שם פרקסלוגןמשתתפיםהערהדובי בתפקידעצור בטרם תעבור.
עצור התבונן אל תסתכן.דורי בן זאבצולם במיוחד עבור תחרות בין לאומית זהירות בדרכיםדובי בקומזיץאלכסון מזמין אסון, מותר רק בקו ישר!
לחצות בקו ישר - יותר בטוח וקצר.דורי בן זאב
תיקי דייןדובי הולך לקולנועאור אדום - עצור!, אור ירוק - עבור!ספי ריבליןדובי בשולייםרק בטור עורפי תצעד!ספי ריבליןדובי והרופאחצו במעבר חצייהדורי בן זאב
על מנת לבחור כלב לתפקיד, פנתה הטלוויזיה הלימודית דאז אל יהודה נדולני, שהיה מהמומחים הראשונים בישראל לפסיכולוגיה ומחקר של כלבים.
נדולני הציע לבחור בכלב מגזע דוברמן פינצ'ר, בשל היותו של הגזע סובל מתדמית שלילית ולשנותה כך שיראו שגם כלב מגזע שכזה מסוגל לעבוד עם ילדים.
אילוף הכלב נעשה על ידי נדולני ובנו צבי נדולני, וסייעו להם גבי ומשה טוקטלי.
בהיותו בן 14 (בערך), חלה הכלב בשיתוק האגן האחורי ומת.
דורי בן זאב - בתפקיד השוטר.
תיקי דיין - בתפקיד הכלה.
ספי ריבלין - שומר מעבר חצייה
בשנת 2007 הוט הוסיפה את קטגורית סדרות הטלוויזיה החינוכית לערוץ ה-VOD שלה ולכבוד העלייה הפיקה פרק חדש לסדרה.
כלב הדוברמן המקורי ששיחק את דובי בסדרה מת ומצאו כלב חדש שישחק את דובי: בובוש, דוברמן בן 8 מכפר ויתקין.
בגרסה הזאת רק דורי בן זאב נענה לאתגר ושיחק עם קבוצת ילדים חדשה.
השיר של דובי היה עיבוד חדש בגרסת ראפ שבוצע על ידי דורי עצמו וחבורת ילדים.
הדוב פדינגטון הוא הדמות הראשית בסדרת ספרי ילדים מאת הסופר הבריטי מייקל בונד, המספרים על הרפתקאותיו של דוב קטן שנקרא על שמה של תחנת הרכבת פדינגטון הלונדונית.
הספר הראשון בסדרה יצא לאור בשנת 1958, ואחריו יצאו עשרה ספרי המשך ובעקבותיהם גם ספרי תמונות, לילדים שטרם למדו קרוא וכתוב.
דמות הדוב התפרסמה והפכה לסימן היכר של תחנת הרכבת ולסמל לונדוני מובהק.
דובי צעצוע מעוצבים לעיתים בדמותו.
הספרים עובדו למספר סדרות טלוויזיה, שחלקן דובבו בין השאר לעברית.
בתחילת 2015 יצא סרט קולנועי המבוסס על הספר.
בתחילת 2018 יצא סרט המשך בשם "פדינגטון 2" שאף הוא דובב לעברית.
בספר הראשון בסדרה, "הרפתקאות פדי", מגיע הדוב ללונדון על גבי ספינה, לאחר שהפליג כנוסע סמוי בסירת ההצלה שבה הוא שט מתוככי ארץ מוצאו פרו.
פדינגטון נשלח ללונדון על ידי דודתו, הדובה הזקנה לוסי, שעברה להתגורר במושב זקנים.
לוסי מלמדת אותו אנגלית ושולחת אותו ללונדון.
רכושו היחיד עם הגיעו ללונדון היא מזוודה ובה צנצנת מרמלדה, פנקס, תמונה של דודתו וכמה מטבעות פרואנים הקרויים "סנטבו".
על צווארו תלוי פתק שכתבה דודתו ובו כתוב באנגלית: "אנא טפלו בדוב הזה.
לאחר שהגיע לחופי אנגליה מגיע פדינגטון ללונדון ברכבת.
הוא מגיע לתחנת פדינגטון, שם הוא פוגש את מר וגברת בראון שמחליטים לקחת אותו לביתם לניסיון.
מכיוון ששמו נהגה בשפה הפרואנית הם מחליטים לקרוא לו פדינגטון, או בקיצור פדי, על שם האתר שבו מצאו אותו לראשונה.
משפחת בראון מתאהבת בדוב ומחליטה שישהה בביתם לצמיתות.
הוא הופך חבר טוב של ילדיהם ג'ודי וג'ונתן, ולחלק מהמשפחה.
הדוב מתגלה כחכם, שובה לב ובעל חוש צדק מפותח, כפי שהגדיר אותו אביו מולידו, הסופר מייקל בונד.
לדוב נטייה שובבית להיקלע להרפתקאות שונות,
במשך הספר הוא מתיידד עם דמויות שונות כמו מר גרובר, בעל חנות לעתיקות בשוק פורטובלו, ומצטרף אליו לשיחות על החיים על כוס קקאו ופרוסת לחם בחמאה.
בספר הראשון מסופר על התאקלמותו של פדינגטון בלונדון ועל חוויות ראשונות שלו בעיר הגדולה כגון קניות וביקור בתיאטרון.
סימן ההיכר של פדינגטון הוא מעיל כחול וכובע אדום, שניהם מצמר, כדי שיחממו אותו בחורף הלונדוני הקר.
ב-2008 יצא ספר מלא חדש בסדרה, לאחר הפסקה בת כ-30 שנה מ-1979 (שאר הספרים שיצאו היו ספרי תמונות).
בספר החדש עוצרת משטרת ההגירה הבריטית את פדינגטון, הנדרש להסביר איך הגיע מפרו לאנגליה ללא המסמכים הנדרשים.
ב-2014 יצא ספר מיוחד בסדרה אשר כלל מכתבים מאת פדינגטון ודודתו לוסי אשר תיאר מאורעות מהספרים הקודמים מנקודת המבט שלו.
ב- 2022 המלכה אליזבת בחרה להוציא סרטון לרגל חגיגות 70 שנה למלכותה, שבו היא יושבת לסעודה בחברתו של פדינגטון.
סדרת "הדוב פדינגטון" תורגמה לעברית על ידי אביבה אגמון בשנות השישים.
הספר הראשון בסדרה נקרא בעברית "הרפתקאות פדי".
בשנת 2008 יצאה לספר מהדורה עברית חדשה בהוצאת "אחוזת בית" בתרגומו של אברהם יבין, שנקראה "דוב ושמו פדינגטון".
בין התרגום הישן והחדש קיים שוני הנעוץ בעיקר בניסיון להיצמד להקשרי התרבות הבריטית שממנה מגיע הסיפור.
בתרגום החדש נקראות כל הדמויות בשמותיהם המקוריים, שעוברתו בתרגום הישן.
לתרגום החדש נוספה אחרית דבר של יהונתן גפן בה ניתנת פרשנות פוסט-מודרניסטית לסיפורו של פדינגטון כסיפור על הגירה, על קבלת השונה ועל הסתגלות.
קביעה זו מבוססת על הצהרתו של מייקל בונד כי לפדי "חוש צדק מפותח".
הדּוֹגְמָה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית היא תאוריה מדעית לפיה קיים רק כיוון אחד עיקרי של תעתוק של חומר תורשתי והוא מ-DNA ל-RNA ומ-RNA לחלבון.
את הדוגמה (שלא במובן המקובל של המילה) הציג לראשונה פרנסיס קריק ב-1958 והיא הועלתה מחדש במגזין "Nature" שפורסם ב-1970. לפי הדוגמה החומר התורשתי מתועתק מ-DNA ל-RNA ומשם לחלבון.
לפי הדוגמה כאשר מולקולה הופכת לחלבון, לא ניתן להפכה חזרה לחומצת גרעין.
קיימות שלוש קבוצות של ביופולימרים: DNA, RNA וחלבון.
קיימים 9 כיוונים של תיעתוק בין אלה, אותם מחלקת הדוגמה לשלוש קבוצות ובכל אחת שלוש אפשרויות; תעתוק כללי (מתקיים רוב הזמן ובמרבית היצורים), תעתוק מיוחד (מתקיים אך בתנאים מיוחדים ורק בנגיפים או בתנאי מעבדה) ותעתוק שלא ידוע שקיים.
התעתיק הכללי מתאר את התהליך הרגיל של העברת המידע: דנ"א משוכפל ואז מתועתק ל-mRNA וה-mRNA משמש כתבנית לתרגום ולסינתוז החלבון.
+טבלה של 3 סוגי המידע המתועתק לפי הדוגמהתעתוק כללי תעתוק מיוחד לא ידוע שקיים DNA → DNA RNA → DNA חלבון → DNA DNA → RNA RNA → RNA חלבון → RNARNA → חלבון DNA → חלבון חלבון → חלבון
אחד השלבים שעובר ה-DNA הוא שכפול המידע הגנטי והעברתו מדור ההורים לדור הצאצאים.
התהליך מתבצע כאשר קבוצות חלבונים גורמים להפרדה של הסליל הכפול של ה-DNA ולאחר מכן DNA פולימראז משלים את כל אחד מהגדילים ונוצר זוג חדש של DNA דו-סלילי.
התעתוק הוא תהליך שבו חלק מולקולת mRNA נוצרת לפי המידע הגנטי שה-DNA מכיל.
התהליך מתבצע בעזרת RNA פולימראז וגורם שעתוק.
בתאים של איקריוטיים, לעיתים נוצר mRNA ראשוני (pre-mRNA) שרק לאחר מכן עובר שחבור, בתהליך שמכונה שחבור חליפי.
כתוצאה מהתהליך הזה, נוצרות מולקולות mRNA שונות מאותו קטע DNA.
לאחר תהליך התעתוק, ה-mRNA מגיע אל הריבוזום ושם הוא מתורגם.
בתאים פרוקריוטיים, בהם לא קיים גרעין תא, תהליך התרגום והתעתוק יכולים להיקשר יחדיו ולהתבצע במקום אחד.
באיקריוטיים, אזור התעתוק (גרעין התא) בדרך כלל מופרד מאזור התרגום (הציטופלזמה), כך שה-mRNA מועבר מחוץ לגרעין אל תוך הציטופלזמה, שם הוא נקשר על ידי ריבוזומים.
הריבוזומים קוראים את ה-mRNA בשלשות של נוקלאוטידים המכונים קודונים.
בסופו של תהליך התרגום נפרד החלבון החדש מהריבוזום.
תעתוקים אחרים של המידע התורשתי החורגים מהדוגמה המרכזית
רוורס טרנסקריפטאציה (Reverse transcription) הוא תיעתוק של המידע התורשתי מ-RNA ל-DNA.
הכינוי ניתן לו משום שזהו תהליך הפוך מהתהליך הרגיל שקורה בו DNA מתועתק ל-RNA.
התהליך מתרחש ברטרו וירוסים, כדוגמת HIV, וכן באיקריוטיים במקרה של רטרוטרנספוזון ושל טלומרים סינתזיים.
שעתוק RNA (RNA replication) הוא תהליך של שכפול מולקולת RNA למולקולה RNA נוספת.
בצורה זו נגיפים רבים מתרבים.
האנזים שמשכפל RNA על בסיס RNA, מכונה RNA-dependent RNA polymerase, נמצא גם באיקריוטיים שם הוא משמש להשתקת RNA (RNA silencing), משפחה של גנים משתיקים (gene silencing) שגורמים לירידה או הפסקה של התבטאות גנים.
תעתוק ישיר מ-DNA לחלבון הוצג במערכת ללא תא, כלומר במערכת בתנאי מעבדה, בה השתמשו בקטעים מחיידקי E.coli שהכילו ריבוזומים אך לא תאים שלמים.
קטעי התא הללו יצרו חלבונים מתבניות DNA זרות.
נמצא ש-neomycin יכול לשמש כזרז של תהליך זה.
פריונים הם חלבונים שמפיצים עצמם על ידי עשיית "שינויים הסתגלותיים" במולקולות אחרות של אותו סוג חלבון.
שינויים אלה משפיעים על תפקודו של החלבון.
בפטריות שינויים אלה עוברים מדור אחד למישנהו כלומר שאכן קורה המקרה של חלבון ← חלבון.
אף על פי כן, מקרה זה איננו יוצא מהכלל של הדוגמה היות שמדובר על רצף של חלבונים שאיננו משתנה ורק מבנהו משתנה.
הדּוֹגְמָה של אנפינסן (ידועה גם בתור ההיפותזה התרמודינמית) היא הנחה בביולוגיה מולקולרית שנתמכה על ידי זוכה פרס נובל כריסטיאן ב.
בהתבסס על עבודתו על חלבון הריבונוקלאז, קבע אנפינסן שלפחות עבור חלבונים קטנים וכדוריים, המבנה המרחבי הטבעי נקבע אך ורק על ידי רצף חומצות האמינו המרכיבות את החלבון.
כלומר, לכל רצף חומצות אמינו קיים קיפול מרחבי ייחודי אשר נוצר באופן ספונטני.
קיפול ייחודי זה הוא הקיפול הטבעי של החלבון.
הניסויים של אנפינסן עם ריבונוקלאז הראו כי חלבון לא מקופל (שעבר דנטורציה) מסוגל להתקפל מחדש (בתהליך הקרוי רנטורציה) באופן ספונטני לקיפול הטבעי.
תוצאה זו מראה כי לרצף פוליפפטידי ספציפי קיים גם קיפול מרחבי ייחודי, אליו השרשרת הפוליפפטידית מתקפלת באופן ספונטני.
מבנה זה זהה למבנה הפעיל, הקרוי גם המבנה הטבעי (המבנה נטיבי).
מבחינה סטטיסטית מדובר במבנה אחד מתוך אינסוף מבנים תאורטיים אפשריים, אך החלבון תמיד מתקפל למבנה ייחודי זה.
לפיכך, הדּוֹגְמָה של אנפינסן מצביעה על כך שתהליך הקיפול אינו אקראי, אלא מוכתב על ידי שיקולי אנרגיה שמוכתבים מהרכב ורצף חומצות האמינו של החלבון.
מקובל להניח כי בתנאים בהם מתרחש קיפול החלבון המבנה הטבעי הוא ייחודי, יציב ונוצר ספונטנית כך שמתקבל המבנה המרחבי בעל האנרגיה הנמוכה ביותר.
שלושה תנאים עומדים בבסיס הדּוֹגְמָה של אנפינסן:
יחודיות - לרצף חומצות האמינו של החלבון לא תהיה קונפורמציה נוספת עם אנרגיה חופשית דומה, כמו האנרגיה של הקיפול הטבעי.
בכך הקיפול הטבעי הוא ייחודי מבחינה אנרגטית לעומת מצבי קיפול אחרים.
לפיכך, קיימת אנרגיה חופשית מינימלית שאין דומה לה (מינימום כללי או באנגלית global minimum).
יציבות - הקיפול יהיה יציב מבחינה קינטית, כלומר שינויים קטנים, יחסית, בסביבה לא יגרמו לשינויים בקונפורמציה הבסיסית של הקיפול (שינויים מסוימים אפשריים).
קיפול החלבון יהיה בעל אנרגיה נמוכה, בשווי משקל יציב עם תנאי הסביבה.
האנרגיה החופשית של מצבי הקיפול בסביבות הקיפול הטבעי תהיה גבוהה, כדי לספק יציבות ראויה של הקיפול הטבעי (פונקציית האנרגיה של הקיפול הטבעי תזכיר משפך, ולא את תחתיתה של קערת מרק).
נגישות קינטית - שינוי האנרגיה החופשית מהצורה הלא מקופלת של החלבון למצב המקופל, חייב להיות סביר מבחינה קינטית.
כלומר, בתהליך קיפול השרשרת למבנה הנטיבי לא יתקיימו מצבי קונפורמציה לא סבירים מבחינה אנרגטית (לא יתקבלו שינויים מסובכים מאוד בצורת החלבון).
כיצד החלבון מגיע למבנה הטבעי, הוא נושא של התחום קיפול חלבונים, שיש לו דּוֹגְמָה קרובה הנקראת פרדוקס לוינתל.
על פי פרדוקס זה, מספר הקונפורמציות התאורטי לחלבון גדול באופן אסטרונומי.
המשמעות של מספר גדול כל כך של קונפורמציות אפשריות היא כי, גם עבור חלבונים קטנים יחסית, לא ניתן לחזות באופן חישובי את מבנה החלבון על ידי הערכת כל הקונפורמציות האפשריות.
חלבונים מסוימים זקוקים לעזרתו של חלבון נוסף הנקרא שפרון על מנת להתקפל כראוי.
הוצע כי יש בעובדה זו כדי להפריך את הדּוֹגְמָה של אנפינסן, ואולם, נראה כי השפרונים אינם קובעים את קונפורמצית קיפול החלבון, אלא מסייעים לתהליך הקיפול הספונטני בכך שהם מונעים אגרגציה של חלבונים לא מקופלים, ומאפשרים להם להגיע למצב הקיפול הטבעי להם מבלי להשפיע בעצמם על המבנה המרחבי של הקיפול הטבעי.
הדובים המאוחדים הם יצירת פיסול שבלוני של פסלי דובים, כל אחד מהם בגובה 2 מטר, שנוצרו על ידי אומנים מלמעלה מ-140 מדינות שונות.
הדובים המאוחדים נועדו לעשות נפשות למען סובלנות והידברות בין העמים, התרבויות והדתות.
כל אחד מהדובים המאוחדים מייצג מדינה המוּכרת על ידי האו"ם, ועוצב באופן אינדיבידואלי על ידי אומן אחד עבור ארץ מולדתו.
בחיי שמחה בצוותא מתמזגים הכיוונים הסגנוניים השונים של האומנים הבינלאומיים לכלל יצירת אמנות כוללת.
האומנים נבחרו על ידי השגרירים שלהם, בהתאמה משרד התרבות של מדינתם.
הם הגיעו בדרך כלל לברלין, על מנת לעצב שם ב"סדנה בעלת חלל נרחב" את הדוב שלהם בעזרת סיגנטוּרות אומנותיות שונות הייחודיות להם.
באמצעות העיצוב המגֻוון, הטיפוסי לכול מדינה של הדובים המאוחדים – חווה המבקר בתערוכות "נסיעה סביב כדור הארץ".
הדובים המאוחדים - סיור מופעים עולמי
התערוכות של "הדובים המאוחדים" הוצגו עד עתה בחמש יבשות, במסגרת 35 תערוכות - עם למעלה מ-45 מיליון מבקרים - בכלל זאת במקומות הבאים:
2004: קיצביל, הונג קונג, איסטנבול
2010: ברלין - האופטבנהוף, אסטנה, הלסינקי
2011: סופיה, ברלין, קואלה לומפור
2012: ניו דלהי, סנקט פטרבורג, פריז
2015: הוואנה, סנטיאגו דה צ'ילה
ככלל נפתחו התערוכות תחת חסותם של שגרירי UNICEF ("הקרן של האו"ם למען ילדים") (סֶר פיטר יוסטינוב, ג'קי צ'אן, קן דון, מיה פארו), כמו גם ראשי הערים באותן הערים בהתאמה.
תחת הסיסמה: "אנו חייבים ללמוד להכיר איש את רעהו טוב יותר, אז נוכל להבין איש את רעהו טוב יותר, לבטוח יותר ולחיות בצוותא יותר", מנסים יוזמי הפרויקט, קלאוס ואווה הרליץ, לתת דחיפה לכיווני חשיבה הדוגלים בחיי בַּשלות של האחד עם השני והאחד לצד השני.
מסיבה זו ניצבים 140 הדובום המאוחדים, באופן המלא גם בסמליות, "יד ביד".
הם ניצבים בדרך כלל במעגל שגודלו 180 מטר לערך, המכוּנה על ידי המארגנים גם "אומנות הסובלנות".
הפעילויות סביב הדובים המאוחדים וכן הסיוע לילדים הסובלים ממצוקה הפכו לאחדוּת בל תינתק.
באמצעות תרומות ומכירות פומביות של הדובים המאוחדים, נאספו עד עתה (נכון למאי 2024) למעלה מ-2.8 מיליון דולר של ארצות הברית עבור UNICEF וכן ארגונים מקומיים שונים של סיוע לילדים.
יוסטינוב הגיע לברלין במשלחת UNICEF ב-2002, על מנת להביט בפעם הראשונה במעגל "הדובים המאוחדים", אשר עושות נפשות למען עולם בו שורר שלום רב יותר בין אומות, תרבויות ודתות.
יוסטינוב התחייב ונרתם לכך, שבחוג זה המונה כ-140 מדינות, גם עיראק הייתה מיוצגת.
ב-2003 הוא פתח, במעמדו כמעניק החסות, את התערוכה השנייה של הדובים המאוחדים בברלין.
ג'קי צ'אן שהה ב-2003 בברלין מספר שבועות - לרגל עבודות הצילום עבור הסרט "מסע מסביב לעולם בשמונים יום".
בתקופה זו הוא התאהב בדובים בברלין.
הוא התחייב ונרתם לכך, שהתערוכה של חוג "הדובים המאוחדים", אשר עושות נפשות למען עולם בו שורר יותר שלום - תוצג בשנת 2004 בהונג קונג, בוויקטוריה פארק.
בעת פתיחת התערוכה עלה בידיו של ג'קי צ'אן למסור ל-UNICEF וכן לשני ארגונים אחרים למען ילדים שיקים בסך כולל של 4.14 מיליון דולר של הונג קונג.
התערוכה נודדת מאז וחולפת על פני מטרופולינים שונים בכול היבשות.
פתיחת התערוכה בטוקיו בוצעה על ידי נשיא הפדרציה הוֹרסט קהלֶר, כמו גם על ידי ראש ממשלת יפן ג'וּנצ'ירוֹ קוֹיזוּמי.
בקוריאה יש לדוב, בנוסף, כוח סמלי מיוחד כאֵם הקמאית הראשונית במיתוס הבריאה.
כך הצליחה ממשלת צפון קוריאה להבטיח הלכה למעשה על ידי המאמצים שלה, שישוגרו שני אומנים לברלין, וזאת על מנת להביא לידי עיצוב דוב עבור צפון קוריאה, אשר עד עתה לא הייתה מיוצגת בחוג הדובים המאוחדים.
וכך עמדו בפעם הראשונה בזו לצד זו, "יד ביד" ובשלום, צפון קוריאה וקוריאה הדרומית.
בתערוכות בכיכר ספרא בליבה של העיר ירושלים היו מיוצגות במעגל גם כל מדינות ערב, וכך בין היתר גם איראן, לוב, סוריה וערב הסעודית, לצד כל המדינות האחרות.
הדוד קמצוץ היא סדרת קומיקס אמריקאית המתמקדת בדמותו של הדוד קמצוץ.
הסדרה מופקת משנת 1952 ועד היום.
70 החוברות הראשונות בסדרה אוירו ונכתבו על ידי הקריקטוריסט והקומיקסאי האמריקאי קארל בארקס, עלילת החוברת ה-71 בסדרה נכתבה על ידי בארקס אך אוירה על ידי המאייר טוני סטרובל.
בשנת 1986 עברה הבעלות לחברת גלאדסטון שהחלה להוציא לאור חוברות חדשות בסדרה אשר אוירו על ידי אמנים אמריקאים כגון דון רוזה, ג'ון לוסטיג, פאט מקרגריל, דייב רוסון, מייקל גילברט, וויליאם ואן הורן ועל ידי אמנים אירופאים כגון דן ג'יפס, פרד מילטון, רומנו סקארפה.
דונלד דאק והאחיינים שלו משתתפים גם כן בסדרה בתור דמויות משנה.
היריבים העיקריים של קמצוץ לאורך הסדרה הם חבורת הביגלים, מג'יקה דה ספל, ג'ון רוקרדאק ופלינטהארט גלומגולד.
הופעת הבכורה של קמצוץ הייתה בחוברת הקומיקס של דונלד דאק "Christmas on Bear Mountain" אשר יצאה לשווקים ביולי 1947 בו הוא בודק האם דונלד והאחיינים שלו ראויים לרשת את הונו.
בארקס אשר ראה מיד את הפוטנציאל הטמון בדמותו של קמצוץ שילב בהמשך את דמותו של קמצוץ בעלילת חוברות קומיקס שונות של דונלד דאק.
בעקבות הפופולריות הרבה לה זכתה הדמות, בשנת 1952 הוחלט לראשונה להפוך את הדוד קמצוץ לדמות הראשית בחוברת הקומיקס "Only a Poor Old Man".
לאחר שתי חוברות ניסיון נוספות של הדוד קמצוץ, לבסוף קמצוץ החל לככב באופן רשמי כדמות הראשית בחוברת קומיקס משלו:
הדוב בבית הכחול היא תוכנית טלוויזיה לילדים בהנחיית בובות מבית היוצר של חברת ג'ים הנסון.
התוכנית שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בשנת 2000, ובהמשך הועברה לערוץ הופ!
כוכב הסדרה הוא דוב חום וידידותי בשם דוב המלמד ומבדר את הצופים הצעירים באמצעות שירים, עצות וסיפורים שונים ובעזרת גישה ידידותית ואופטימית.
הסדרה מלמדת מושגים בסיסים שונים כגון צורות, כוח הכבידה, עזרה לזולת, עונות השנה, ואף גמילה מחיתולים.
אל הדוב מצטרפים לאורך הסדרה מגוון נרחב של חיות יער - טרילו הלֶמוּר, בירביר העכבר, פיפ ופופ הלוטרות התאומות וגורת דובים קטנה בשם זוזי - כולם עוזרים לדוב להמחיש את לצופים הנושא בה התוכנית עוסקת באותו היום.
כמו כן, בסוף כל פרק הדוב יוצא אל המרפסת בביתו על מנת לדבר עם חברתו הלבנה שהיא בעצם הירח, על הנושא בו עסקה התוכנית.
לאחר מכן הוא הולך לישון.
הדוב (עברית: יניב צדוק, אנגלית: נואל מקנייל) - דוב גבוה וחביב שנוהג לתת עצות טובות.
בירביר (עברית: דור צויגנבום, אנגלית: פיטר לינז) - עכבר קטן וכחול.
פיפ ופופ (עברית: אורלי קטן ויואב בר-לב, אנגלית: פיטר לינז וטיילר באנץ') - לוטרות תאומות סגולות שחיות באגם שמאחורי ביתו של הדוב.
זוזי (עברית: אור אזולאי, אנגלית: ויקי אייבנר) - גורת דובים קטנה ומלאת דמיון.
טרילו (עברית: גיורא קנת, אנגלית: טיילר באנץ') - למור צבעוני ונלהב.
צילית (עברית: אורנה כץ, אנגלית: פיטר לינז וטארה מוני) - ילדת צל מסתורית המספרת לדוב סיפורים באמצעות תיאטרון צלליות.
לבנה (עברית: אפי בן ישראל/נורית בנאי קורן, אנגלית: פיטר לינז ולין טייפן) - חברתו של הדוב המדברת ושרה איתו מדי לילה.
סבתא פלורי (עברית: אורלי קטן) - סבתא של בירביר.
סבא אוטו (עברית: יהויכין פרידלנדר) - סבא של פיפ ופופ.
דוקטור כץ (עברית: עמי מנדלמן) - חזיר בית ורופא שמדי פעם מבקר את הדוב.
קרן השמש (עברית: אורנה כץ) - המקבילה של לבנה שזורחת ביום.
אורסה - בת דודתו של הדוב מספרד.
הדובים מצ'כוב הוא מועדון כדוריד רוסי מקצועני מהעיר צ'כוב שבמחוז מוסקבה.
המועדון הוקם בדצמבר 2001 על בסיס משאבי קבוצת הכדוריד של אגודת צסק"א מוסקבה שפורקה באותה שנה לאחר 78 שנות קיום.
זו הקבוצה המעוטרת ביותר בכדוריד הרוסי לאחר שזכתה ב-20 אליפויות רצופות מאז הוקמה.
הקבוצה הוקמה בדצמבר 2001 לאחר שקבוצת כדוריד של צסק"א פורקה ובעקבות כך ביוזמת מושל מחוז מוסקבה, בוריס גרומוב, הוקמה על בסיס משאביה קבוצת "הדובים מצ'כוב" שהתמקמה בעיר צ'כוב שבמחוז מוסקבה ותחילה המשיך המועדון לארח את משחקי הבית באולם צסק"א.
הקבוצה נחשבת ליורשת של צסק"א.
בקיץ 2003, הושלמה בניית אולם ספורט מודרני בעיר צ'כוב, במחוז מוסקבה.
בעונת 2009/10 של ליגת האלופות, הקבוצה העפילה לפיינל פור, אך הפסידה בחצי הגמר לברצלונה ובתשע השנים הבאות זכתה ברצף בתוארי הגביע והאליפות הלאומיים וזכתה 5 פעמים רצופות בטורניר הסופרקאפ בכדוריד.
עונת 2018/2019 הייתה נקודת מפנה בתולדות המועדון כאשר לראשונה מאז 2001 סיימה במקום השני בטבלת האליפות בעונה הסדירה, אך השכילה לשמור על תוארה בפלייאוף ולמרות שהפסידה במשחק הראשון של סדרת הגמר לספרטק מוסקבה, היא ניצחה בשני המשחקים הבאים ונותרה אלופת רוסיה בפעם ה-19 בתולדותיה.
בעונת 2019/20 זכתה באליפות ה-20 במספר ובפתיחת עונת 2020/2021 זכתה בסופר קאפ השביעי בתולדותיה והעפילה לרבע גמר הליגה האירופית בכדוריד.
ליגת האלופות בכדוריד (1): 1988
גביע המחזיקות של פדרציית הכדוריד האירופית: 1987
גביע מחזיקות הגביע האירופי (1): 2006
הדוב הרוסי הוא האנשה (האנשת מדינות) של רוסיה (ובעבר ברית המועצות והאימפריה הרוסית).
השימוש הראשון בדוב הרוסי כהאנשה למדינה הרוסית נעשה עוד ב-1539, כסמל לא-רשמי לנסיכות מוסקבה.
המאורעות החריגים הללו פורשו על ידי המערב כמאורעות נפוצים ברחובות ערי רוסיה.
ההשוואה בין המדינה הרוסית לדוב הייתה נפוצה מאוד במדינות המערב ובעיקר על ידי בריטניה, כשההשוואה נועדה לתאר את רוסיה כ"מדינה ענקית, מסורבלת וחזקה".
הרוסים עצמם עשו שימוש בדב הרוסי כדימוי למדינה מתחילת המאה ה-20, והדוב מופיע רבות באגדות עם ובשירי פולקלור.
כך למשל סמל אולימפיאדת מוסקבה (1980) היה מישקה הדב.
לאחר התפרקות ברית המועצות, הונחה הצעה בפני הבית העליון בפרלמנט, הסובייט העליון של רוסיה, להפוך את הדוב לסמל רוסיה, כיוון שרוסיה מעלה בקרב מדינות העולם אסוציאציות לדוב החום, אך ההצעה לא זכתה לתמיכה רבה ולבסוף התקבל העיט הדו-ראשי ה"צארי" כסמל המדינה.
מאוחר יותר הפך הדוב לסמלה של המפלגה הגדולה ביותר ברוסיה - רוסיה המאוחדת.
כמה רפובליקות של רוסיה ומחוזות אף אימצו את הדוב כסמלם הרשמי.
אוהדי נבחרת רוסיה בכדורגל מניפים לא פעם בעת משחקים גדולים את דגל רוסיה ובמרכזו ראש דוב חום, שהפך לסמל הנבחרת.
הדב הרוסי אף עמד במרכז הדיונים לביצוע רפורמה ומודרניזציה ברוסיה כדי להפוך את הדימוי של רוסיה למושך יותר ותוקפני פחות.
כיום משמש הדוב כסמלם של מספר מחוזות ברוסיה וכן כסמל מפלגת שלטון, סמל ליגת העל הרוסית בכדורגל, סמל פדרציית הרוגבי הרוסית ועוד.
הדודאים הפרברים הוא אלבום אולפן שבו איחדו כוחות שניים מצמדי מוזיקת העם הישראלית הבולטים במחצית השנייה של המאה העשרים: הדודאים - ישראל גוריון ובני אמדורסקי, והפרברים - אורי הרפז ויוסי חורי.
האלבום יצא בשנת 1985 והתלווה לו מסע הופעות ארצי שזכה להצלחה רבה.
האלבום נחשב לאחד האלבומים המצליחים של הדודאים והפרברים והוא אף זכה בגרסת תקליטור כבר בשנת 1994. בין שירי האלבום כמה מהשירים שהפכו לנכסי צאן וברזל של המוזיקה הישראלית ובהם "תלבשי לבן", "צל ומי באר" ו"שי".
בשיר "מחרוזת שירי דת כושיים" ישנה מחרוזת שירים, בסגנון גוספל (בסגנון רביעיית גולדן גייט), הכוללת את השירים: Battle of Jericho, Down by the river, Shadrach , When the Saints Go Marching In.
בשיר When the Saints Go Marching In שינו את המילים למילים סאטיריות שהיו התבטאות פוליטית (נדירה לשני הצמדים) הקוראת לאריאל שרון לצאת מלבנון.
את האלבום הפיק קובי אשרת שהיה באותה העת אחד מהמפיקים המבוקשים ביותר בישראל בקרב זמרי אמצע הדרך, שגם עיבד חלק משירי האלבום.
מוזיקאי נוסף שהשתתף בעיבודים הוא מתי כספי.
אורי הרפז - שירה וגיטרות
יוסי חורי - שירה וגיטרות
ישראל גוריון - שירה וגיטרות
קובי אשרת - גיטרה בס, כלי הקשה, הפקה, ניהול מוזיקלי
אורי נדיר - כלי הקשה
יהודה גבאי - טכנאי הקלטה ומיקס
דודו רודן - טכנאי הקלטה
הדוב והדרקון הוא ספר מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי.
הספר, שהוא השמיני בסדרת הספרים אודות ג'ק ראיין, מנתח מודיעין של ה-CIA בעברו וכעת נשיא ארצות הברית, הוא האחרון בו ג'ק ראיין הוא הפרוטגוניסט.
הספר הוא המשך ישיר לאירועי הספר הקודם בסדרה, צו נשיאותי, כאשר הספר עוסק למעשה בתקופת הקדנציה השנייה של ראיין כנשיא ארצות הברית (והראשונה בה הוא נבחר רשמית בבחירות לנשיאות ארצות הברית).
עלילת הספר נפתחת בתיאור מתקפת טרור על אדמת מוסקבה, אשר תחילה לא ברורה מטרתה, וכן מי הם מבצעיה.
תחילה עולה החשד כי מטרת המתקפה הייתה סרסור רוסי ואיש העולם התחתון, אשר נהרג במתקפה, עם זאת, ככל שעובר הזמן, מתגברים החשדות כי מטרתה האמיתית של המתקפה הייתה לא אחר מאשר סרגיי גולובקו, יו"ר שירותי הביטחון של הפדרציה הרוסית, וידיד ותיק של נשיא ארצות הברית ראיין.
ברקע לדברים מתגלה באזור סיביר מרבץ עצום של זהב, וחומרי גלם אחרים, אשר מהווים הלכה למעשה את חבל החילוץ של רוסיה ממשבריה הנוכחיים, ודרך להבטיח את יציבותה ושגשוגה לעתיד.
גילויים אלו מביאים את המדינות השכנות לרוסיה, ובראשן סין, לחמוד משאבים האלו לעצמן.
בד בבד, ממשיך הנשיא ראיין בכהונתו כנשיא ארצות הברית.
חרף הסכמתו להתמודד בבחירות לנשיאות, בהן ניצח ברוב גדול, ראיין עודנו מרגיש אי נוחות רבה כלפי גינוני מוסד הנשיאות, וכן כלפי חובותיו הנובעים מהמשרה הרמה.
נחמתו היחידה היא תמיכתם של אנשי הסגל, אשר לרבים מהם היכרות עם ראיין עוד מהתקופה טרם היה בה נשיא, והבולט בהם הוא רובי ג'קסון, ידידו הוותיק של ראיין, אשר מונה לסגן הנשיא, והוא השחור הראשון בתפקיד זה.
ככל שעובר הזמן, הולך ומתחוור, בעזרת מקור מודיעיני סודי בתוך הממשלה הסינית עצמה, כי הממשלה הדיקטטורית הסינית איתנה בהחלטתה להשיג את אזורי המחצבים בסיביר לעצמה, אף אם משמעות הדבר מלחמה למול הפדרציה הרוסית.
היחסים בין סין לארצות הברית מתדרדרים אף הם, בעקבות מותו של נציג הוותיקן בסין מידי איש משטרה סיני בתקרית אלימה, אשר מובילה לתרעומת כנגד הממשלה הסינית בקרב הציבור האמריקני.
בסופו של דבר הסכסוך בין המדינות עולה מדרגה, והופך למלחמה גלויה, עם פלישתה של סין לסיביר במטרה להשתלט על אזור המשאבים הסיבירי.
עם זאת, צבא רוסיה החלש משנות ניוון ארוכות אינו עומד כנגד האתגר לבדו, שכן ארצות הברית בהנהגת הנשיא ראיין נחלצת לעזרת רוסיה, ומסייעת לה במלחמה.
ככל שעובר הזמן, השלטון הסיני חש מאוים יותר ויותר, עד שלבסוף ארצות הברית עצמה מותקפת על ידי סין בטיל בליסטי גרעיני, המכוון ישירות לוושינגטון, מקום מושבו של ראיין.
כמנהיגה של ארצות הברית, על ראיין להוביל את ארצו למלחמה ולהבטיח את ניצחונה במערכה, כנגד כל הסיכויים.
הדוד וניה הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הרוסי אנטון צ'כוב.
המחזה ראה אור ב-1897 וב־1899 הוא הוצג במסגרת התיאטרון האמנותי של מוסקבה, בבימויו של קונסטנטין סטניסלבסקי.
המחזה מתאר את ביקורו של הפרופסור הקשיש ואשתו השנייה המושכת והצעירה ממנו בהרבה, ילנה, באחוזתם הכפרית שמממנת את אורח חייהם העירוני.
במקום נוכחים שני חבריהם, וניה, אחיה של אשתו הראשונה והמנוחה של הפרופסור, שמנהל את האחוזה מזה שנים רבות, ואסטרוב, רופא מקומי.
שניהם שבויים בקסמה של ילנה, בעודם מבכים את מר גורלם הקרתני בפרובינציה.
סוניה, בתו של הפרופסור מאשתו הראשונה, ניהלה את האחוזה ביחד עם וניה, בעודה סובלת מהידיעה שהיא מכוערת ומרגשותיה העזים כלפי ד"ר אסטרוב שאינו שת לבו אליה.
המצב מגיע לידי משבר כשהפרופסור מכריז על כוונתו למכור את האחוזה, ביתם של וניה וסוניה וטעם חייהם, ולהשקיע את הכסף שיקבל מהמכירה במקורות הכנסה שיאפשרו לו ולאשתו לחיות ברמת חיים גבוהה יותר.
הדוד וניה הוא ייחודי מבין מחזותיו של צ'כוב, מכיוון שזהו הרחבה של "שד היער", מחזה קומי קודם שלו, אותו פרסם עשור קודם לכן.
בין השינויים אותם ערך צ'כוב בין שני המחזות: צמצום מספר הדמויות מלמעלה מעשרים לתשע, המרת ההתאבדות ב"שד היער" לניסיון הרצח הכושל ב"הדוד וניה", והחלפת הסיום השמח בסיום דו-משמעי.
בהתבססם על שינויים אלה נעזרו מבקרי ספרות כמו דונלד רייפילד, ריצ'רד גילמן ואריק בנטלי, כדי לתאר את ההתפתחות בשיטה הדרמטורגית של צ'כוב במהלך שנות התשעים של המאה ה-19.
רייפילד מצטט מלומדים בני ימינו שלדעתם צ'כוב תיקן את "שד היער" במהלך ביקורו בסחלין, מושבת מעצר במזרח רוסיה, ב-1891.
אלכסנדר ולדימירוביץ' סיריבריאקוב – פרופסור בגמלאות, שמתגורר מזה שנים רבות בעיר על בסיס ההכנסה שהוא מקבל מהאחוזה הכפרית שאשתו הראשונה שהלכה לעולמה השאירה לו, אותה מנהלים וניה וסוניה.
ילנה אנדריבנה – אשתו הצעירה והיפה, השנייה במספר, של פרופסור סיריבריאקוב.
סופיה אלכסנדרובנה (סוניה) – בתו של פרופסור סיריבריאקוב מנישואיו הראשונים.
היא בגיל הנישואים, אולם נחשבת מכוערת.
מריה וסיליבנה ויניצקיה – אלמנתו של יועץ סתרים ואמו של וניה (ושל אחותו המנוחה של וניה, אשתו הראשונה של הפרופסור).
איוון פטרוביץ' ויניצקי (הדוד וניה) – בנה של מריה ודודה של סוניה, הדמות שעל שמה קרוי המחזה.
מיכאיל לבוביץ' אסטרוב – רופא כפרי בגיל העמידה.
איליה איליץ' טליגין – בעל אחוזה שירד מנכסיו, שמתגורר כעת באחוזה.
בגן באחוזה הכפרית של סיריבריאקוב, משוחחים אסטרוב ומרינה על הדרך בה גדל, ועל כך שהוא חש משועמם בחייו כרופא כפרי.
וניה נכנס, מפהק אחרי השינה, השלושה מתלוננים על השינוי שחל בעולמם מאז שהפרופסור ואשתו, ילנה, הגיעו.
בעודם משוחחים, סיריבריאקוב, ילנה, סוניה וטליגין שבים מההליכה.
מחוץ לטווח שמיעתו של הפרופסור, וניה מכנה אותו: "תרח מצומק, גרוגרת של למדנות."
ובכך הוא מבקר את רברבנותו וממעיט מהישגיו.
אמו של וניה, מריה וסיליבנה, שמעריצה את סיריבריאקוב, אינה מסכימה עם בנה ועונה לו בנימה מזלזלת.