tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף לפעילותו המקצועית, חיבר גורמן מספר ספרים ברומנית ובעברית.
משנת 2013 הוא מפרסם אותם בכתב העתBAABEL וחותם בשם ספרותי – גבריאל בן מרון.
מרבית סיפוריו עוסקים בחוויות שעבר במהלך עבודתו.
הגיבורים ביצירותיו הם בעלי אישיות מורכבת, הנקלעים למצבים מסובכים בשל זהויות תרבותיות, חברתיות או מקצועיות המתנגשות ביניהן.
חלק מגיבוריו הם יהודים ממוצא רומני, חילונים בדרך כלל, הקשורים לתרבות ולמסורת היהודית.
למרות השכלה רחבה וחובקת עולם, הגירה וניסיון הסתגלות, מגורים במקומות שונים בעולם וחשיפה לאנשים חדשים, העבר אינו מרפה אלא משמש ציר מרכזי בחייהם האישיים והמקצועיים.
+יצירות בעבריתשנהשם היצירהתקצירבית הוצאה לאורהערות2009השמש שוקעת בדרוםאוסף סיפורים קצרים על החיים בדרום הארץ וסיפוריהן של דמויות ססגוניות מבאר שבע, בירת הנגבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומוסד ביאליקפורסם בשם גבריאל בן מרון2013הקרון הנודדרומן.
התאקלמותו והשתלבותו של עולה חדש מרומניה בנוף האינטלקטואלי של ישראלאוניברסיטת בן-גוריון בגנב2013יומנו של חייל פציפיסטיומן אוטוביוגרפי – על שירות חובה בצה"ל כרופא צבאי אחראי על הפעילות בהר חרמוןפורסם בשם גבריאל גורמן
גבריאל גונסאלס וידלה (בספרדית: Gabriel González Videla; 22 בנובמבר 1898 – 22 באוגוסט 1980) היה פוליטיקאי צ'יליאני אשר כיהן כנשיא צ'ילה בשנים 1946 ל-1952. היה ממנסחי החוקה הנוכחית.
גונסאלס נולד ב-22 בנובמבר 1898 בלה סרנה שבצפון המדינה למשפחה ממוצא ספרדי כבן בכור מבין 18 אחים.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה ב-1922. הצטרף גונסאלס לארגון הבונים החופשיים בשנת 1924. בשנים אלו החל להיות פעיל פוליטי רדיקלי כנגד הממשל.
במהלך שנות ה-30 גונסאלס היה חבר בסנאט של צ'ילה.
בשנת 1939 נשלח לכהן כשגריר צ'ילה בצרפת.
בשנת 1940 עבר לכהן כשגריר בפורטוגל וכשנתיים לאחר מכן כיהן כשגריר בברזיל.
בשנת 1944 הוא עמד בראש ועד למען ארץ ישראל היהודית בצ'ילה.
בשנת 1945 גונסאלס נשלח לסן פרנסיסקו שבארצות הברית על מנת לייצג את צ'ילה בוועידת האומות המאוחדות.
שם הוא תמך בעמדת הסוכנות היהודית.
לקראת הבחירות לנשיאות באוקטובר 1946, כרת וידלה ברית עם הקומוניסטים שהיו מסוכסכים עם הסוציליסטים, וזכה במספר הקולות הרב ביותר, אך לא ברוב הדרוש כדי להיבחר, והוא נבחר לנשיא על ידי הקונגרס שאליו עברה הבחירה.
בממשלה שהקים בנובמבר 1946 היו שלושה שרים קומוניסטיים.
אולם המלחמה הקרה גרמה לגונסאלס להתיימן ולאמץ עמדות אנטי-קומוניסטיות, ובאפריל 1947 סולקו הקומוניסטים מהממשלה.
הקומוניסטים פעלו לארגן שביתה כללית נגד הממשלה ובאוגוסט 1947 העניק הפרלמנט לוידלה סמכויות לפעול נגד הקומוניסטים ונפתח מאבק גלוי בין וידלה לקומוניסטים.
ב-3 בספטמבר 1948 הוציא וידלה את המפלגה הקומוניסטית אל מחוץ לחוק.
אך צעדיו של וידלה נתקלו בהתנגדות עממית רחבה ווידלה ויתר על סמכויותיו המיוחדות ושחרר את האסירים הפוליטיים.
בינתיים, ממשלתו החדשה של גונסאלס כללה שמרנים, ליברלים ומעט סוציאליסטים.
בשנים אלו ההשקעה האמריקאית במדינה גדלה מאוד ואף הגיעה לכדי 342 מיליון דולר בשנת 1952.
מאפיין נוסף של שנות נשיאותו של גונסאלס היה תהליך עיור משמעותי.
למרות תהליך זה וצמיחה בייצור, הפערים הכלכליים נשארו באותה הרמה.
בשנת 1949 הממשל העניק זכות הצבעה לנשים.
בשנת 1950 ממשלו של גונסאלס איבד את תמיכת הימין לאחר שביתת עובדי המדינה ועלייה באינפלציה.
סכסוך פוליטי זה גרם לאובדן השליטה הממשלתית בפרלמנט ולהחלשת ממשל גונסאלס.
למרות זאת, הצליח הממשל לקיים מספר רפורמות, ובהן שיפור מעמד הנשים.
במהלך כהונתו, היה גונסאלס לראש המדינה הראשון אשר ביקר באנטארקטיקה.
חוף ארץ גרהאם נקרא בשמו, בידי הציליאנים.
היה ידוע בהתנגדותו לאוגוסטו פינושה שעלה לשלטון בהפיכה הצבאית בשנת 1973, אך בכל זאת עזר לנסח את החוקה החדשה של שלטון פינושה.
גונסאלס נפטר כתוצאה מהתקף לב ב-22 באוגוסט 1980 בבירה סנטיאגו דה צ'ילה.
גבריאל "גייב" בטלר (נולד ב-16 במאי 1959) הוא זמר ישראלי-אמריקאי שהיה חבר בלהקת עדן, שייצגה את ישראל באירוויזיון 1999 שנערך בישראל עם השיר "יום הולדת".
גבריאל בטלר נולד בשיקגו, ארצות הברית למשפחה של זמרים ומוזיקאים.
מגיל צעיר התעניין במוזיקה ולמד לנגן בתופים בילדותו.
כעבור מספר שנים עבר עם משפחתו ליערות בליבריה, שם גרו במשך שנתיים בתנאים קשים.
גבריאל עלה לארץ בגיל 10 עם משפחתו והם הצטרפו לקהילת העבריים מדימונה שאביו היה אחד ממיסדיה.
גבריאל ואחיו אדי החלו לשיר בלהקה, שלימים הפכה לחלק ממופע "שליחי הנשמה".
בשנת 2001 עזב גבריאל את קהילת העבריים ולאחר שהיה נשוי פעמיים בתוך הקהילה עם 9 ילדים מנישואיו שם, התחתן עם אביב ינאי.
כיום הם מתגוררים בראש העין ולהם שני ילדים.
בשנת 1995 הקים יחד עם אחיו אדי בטלר את להקת "עדן" שהגיעו עם השיר "יום הולדת" למקום 5 באירוויזיון 1999 והפך לשיר אייקוני בחברה הישראלית.
בשנת 1996 השתתף בקולות רקע בשיר "לאהוב" של שרית חדד.
השיר יצא נכנס לאלבום הדרך שבחרתי שיצא ב-1997.
מאוחר יותר הצטרף ל"משפחת תאקט" של סאבלימינל, אך לאחר חוזה בן 3 שנים המשיך הלאה.
בשנת 2005 הצטרף לתוכנית "רוקדים עם כוכבים" בתור סולן בלהקת הביג בנד, בנוסף בטלר מופיע באירועים פרטיים בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2011 יצא לאור אלבומו "להיטי זהב".
ב-21 בינואר 2015 הוציא את הסינגל "אל תבקשי" וב-8 בפברואר הוציא את הווידאו קליפ לסינגל.
ב-22 בפברואר 2021 יצא אלבומו הגנוז שהקליט בשנת 2007 ונקרא "יודע לאהוב" באלבום מתארחים בוסקילז, מטרו סאבלימינל, איציק שמלי, הצל וליאור אלמליח.
כיום גבריאל מופיע בעצמו וכחלק מהרכבים שונים, בהם "קליינטה".
גבּריאל ברנשטיין היא סופרת, מרצה מוטיבציונית ומנחת פודקאסט יהודיה-אמריקאית.
מאז 2006, פרסמה תשעה ספרים רבי-מכר, כולל היקום תומך בך ו-סופר אטרקטור, היא מופיעה כדוברת מרכזית במספר כנסים ותוכניות טלוויזיה.
היא מלמדת יישומים מעשיים של הקורס תוך שימת דגש על עקרונות של אהבה עצמית, סליחה, וגישה הוליסטית לרוחניות.
בשנת 2009, ברנשטיין הוגדרה בניו יורק טיימס כ"גורו" של הדור הבא.
בשנת 2008, ייסדה את אתר HerFuture.com, רשת חברתית חונכת לנשים.
ברנשטיין כתבה ששה ספרים, וגם עבדה כיזמית יחסי ציבור והקימה את חברת יחסי הציבור SparkPlug Communications ואת Woman's Entrepreneurial Network, ארגון ללא כוונות רווח המקשר בין נשים יזמיות.
ברנשטיין החלה את קריירת הכתיבה וההרצאות בשנת 2006. היא התפרסמה כסופרת של ספרי עזרה עצמית המתמקדים בשחרור מפחד, משיכת חיוביות והתפתחות רוחנית.
ספריה תורגמו לשפות רבות והיו לרבי-מכר.
בנוסף, היא מנחת הפודקאסט Dear Gabby, בו היא דנה בנושאי רוחניות, אהבה עצמית וריפוי טראומה.
ברנשטיין מופיעה בתוכניות טלוויזיה כמו אופרה ווינפרי נטוורק ו-GOOP של גווינת' פאלטרו, ומציעה קורסים מקוונים דרך אתר האינטרנט שלה (gabbybernstein.com).
תורתה משלבת אלמנטים של מדיטציה, אישורים חיוביים ומניפסטציה.
ברנשטיין גדלה בלארצ'מונט, ניו-יורק, השתתפה במחנה קיץ יהודי והדריכה קבוצת נוער.
ב-2001, היא סיימה לימודי תיאטרון באוניברסיטת סירקיוז.
ברנשטיין נשואה לזאק רוכלין, והם הורים לילד, אוליבר, שנולד בדצמבר 2018.
גבריאל בונו דה מבלי היה פילוסוף, היסטוריון וסופר צרפתי ששירת זמן קצר בסגל הדיפלומטי של ארצו, והיה סופר פופולרי ב.
דה מבלי דגל בביטול הרכוש הפרטי, שבו ראה גורם אנטי חברתי ואגואיסטי, ומתח ביקורת על ירושת העושר וירושת המעמד.
הרשויות ניסו להחרים עותקים רבים של חלק מכתביו שבהם הזהיר מפני תהליכים עממיים שהתפתחו מאוחר יותר כחלק מהמהפכה הצרפתית.
גבריאל (גבי) בַּרְשִׁי (לנדסמן) (נולד ב-9 באפריל 1930) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה.
בגיל 12 הצטרף לגדודי הנוער בארגון ההגנה ובגיל 17 סיים קורס מ"כים בפלמ"ח.
היה בין מקימי קיבוץ צרעה, ובמסגרת פעילותו העסקית היה מנכ"ל מפעל הסכו"ם של כור תעשיות בדימונה וכן מנכ"ל המרכז לעיוור.
בגיל 89 השלים תואר דוקטור באוניברסיטת חיפה.
ממלא בהתנדבות תפקידים בכירים בעמותות העוסקות בסיוע אנושי ובקידום השלום.
גבריאל ברשי נולד ב-9 באפריל 1930 בתל אביב וגדל בה עד גיל 6. משפחתו עלתה מהונגריה בשנים 1920–1921. האם הייתה עיתונאית בהונגריה, ובארץ התפרנסה בדוחק בעבודות משק בית.
אביו השתייך לאחת המשפחות הראשונות בהרצליה.
גבריאל גדל בבית דודו, ד"ר דוד ברשי.
בגיל שש נשלח לקרובי משפחה בכפר ברוך, שם למד בכיתה א'.
את כיתה ב' סיים ברמת גן כחניך המוסד "מעון עממי לילדים".
בכיתה ג' עבר המעון לאבן יהודה, שם כתלמיד השתתף בעליית חומה ומגדל של בית יצחק וכפר נטר, וסייע במילוי החומות בחצץ.
את כיתות ד' - ה' השלים בבני ברק לשם עבר המעון.
מבני ברק עבר לכפר הילדים מאיר שפיה, שם בנוסף ללימודים ועבודה בענפי המשק השונים, עברו הילדים אימוני גדנ"ע אשר כללו א"ש, קפא"פ, מחנאות, סיירות, קשר, מורס בדגלים ופנסים, איתות סמפור, תרגילי סדר (ת"ס), קורס חובשים והתעמלות בוקר כל יום.
בשפיה מילא תפקידים מרכזיים בחיי החברה: יו"ר ועד כיתה, יו"ר הוועד הפועל הכללי (מועצת תלמידים) וחבר מערכת עיתון הכפר.
בגיל 12 הושבע כחבר ב"הגנה" ובגיל 15 נשלח לקורס מ"כים בבנימינה והיה מפקד מחלקה בגדנ"ע.
ב-1946 הצטרף לפלמ"ח במסגרת הכשרת דגניה ב', עבר קורס מ"כים בדליה, בפיקודו של חיים בר-לב והיה מ"כ בהכשרה.
לאחר מכן עבר קורס מפקדי נשק כבד, מרגמות 81 מ"מ ומקלעי בזה בקיבוץ שמיר ומונה למ"מ של הכשרת כפר בלום.
יצא לקורס הקצינים הראשון של צה"ל, אותו סיים לפני גיל 18. היה מפקד מחלקה בפלוגה ג' בגדוד השלישי ובגיל 19 היה מפקד פלוגה בבסיס האימונים של הפלמ"ח.
לאחר מלחמת העצמאות, בפברואר 1949, השתחרר מצה"ל.
היה בין מקימי קיבוץ צרעה ושימש כמא"ז (מפקד אזור) הקיבוץ, מרכז הרפת, מרכז הפלחה, סדרן עבודה ומרכז המשק.
בשנים 1951–1953 חזר לצה"ל ובשנת 1954 חזר על פי דרישת הקיבוץ לצרעה.
ב-1957, לאחר שהקיבוץ לא איפשר לו לחזור לצבא, עזב עם משפחתו את הקיבוץ, בתחילה לנתניה כיוון שהוצב לבה"ד 3, משם עברה המשפחה לתל אביב וב-1994 התיישבו בכרכור.
היה נשוי לבת-שבע (נפטרה ב-2013), לזוג שלושה ילדים ושלושה נכדים.
בלילה שבין 16 ל-17 ביוני 1946 השתתף ברשי בפעולת ליל הגשרים.
הכוח בו השתתף ברשי היה אחראי לפיצוץ גשר מטולה.
במלחמת השחרור שירת ברשי כמפקד מחלקה בגדוד 3 בחטיבת יפתח של הפלמ"ח.
עם הגדוד השתתף בלחימה לשחרור הגליל המזרחי.
במסגרת מבצע מטאטא היה ברשי אחראי להפעלת כיתת מרגמות 81.
בקרב על צפת נפצע מרסיסי רימון יד, פונה לבית חולים וחזר ליחידתו לאחר ימים מעטים.
בבית החולים לא זוהה רסיס גדול אשר חדר לחזה ליד הלב.
הרסיס הוצא מהחזה רק בשנת 2002 במהלך ניתוח מעקפים.
המחלקה של ברשי הייתה זו אשר בסופו של דבר השתלטה על משטרת נבי יושע (מצודת כ"ח).
הלוחמים הגיעו אל המצודה ומצאו אותה ריקה, לאחר שננטשה בידי מגיניה, שנסוגו ללבנון.
במבצע דני השתתף ברשי בשני ניסיונות לכבוש את לטרון.
כבש עם מחלקתו מספר כפרים והשתתף בכיבוש העיר לוד.
בסוף שנת 1948 שוחררו לוחמי יחידות הפלמ"ח בעיקר להתיישבות ספר.
קיבוץ צרעה עלה להתיישבות בדצמבר 1948. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בבסיס האימונים של הפלמ"ח במחנה כפר יונה.
בפברואר 1949 השתחרר בדרגת סגן משנה והצטרף לחבריו בקיבוץ צרעה.
ב-1950 חזר לצבא לשירות קבע.
הוא גויס למפקדת המחוז הכולל את קיבוץ צרעה, בעקבות פניה לאברהם יפה, מח"ט גולני, הצטרף לחטיבה ובהיותו בעל ניסיון קרבי, התמנה לעוזר קצין אג"ם החטיבתי, לאחר מכן לקמב"ץ גדוד 21 ולאחר זמן קצר למפקד פלוגה ב' בגדוד 21.
כמפקד פלוגה ב' השתתף בקרב תל מוטילה.
פלוגה ב' בפיקודו נשלחה להחליף את פלוגת המילואים בתל מוטילה.
בהמשך פעלה הפלוגה כרתק להתקפה של פלוגה א', והעסיקה באש חלק גדול ממוצב "הדמות" המותקף.
בנובמבר 1951 נקרא על ידי קיבוצו, צרעה, לשרת קרוב יותר לבית.
הוא עבר למטכ"ל - אג"ם מבצעים, שם קיבל דרגת סרן.
כקצין בענף גיוס וכוננות, שותף להקמה ולארגון משק לשעת חירום (מל"ח).
בתקופה זו השלים לימודים אקסטרניים לבגרות.
בסוף 1952 התמנה למפקד גוש הר-טוב במסגרת חטיבת ירושלים.
בסוף 1953 ולאחר שסיים קורס מג"דים, השתחרר משירותו הצבאי.
החל משנת 1954 שרת במילואים כמפקד פלוגה בחטיבה הירושלמית, ולאחר זמן קצר הקים את יחידת הסיור החטיבתית ופקד עליה בדרגת רב-סרן.
ערב מבצע קדש נולד בנו, עמנואל, אח לאורית בת השש.
במהלך המבצע פיקד ברשי על יחידת הסיור החטיבתית.
ב-1957 החליט לחזור לצבא ומאחר והקיבוץ התנגד, עזב את הקיבוץ.
שובץ לשלוש שנים לבה"ד 3, תחילה כמדריך בקורס מפקדי פלוגות ומאוחר יותר כמדריך ראשי בבית הספר לחיל רגלים, תחת פיקודו של אריק שרון.
ב-1960 יצא לקורס פו"ם למשך כשנה ולאחר מכן הוצב באגף מבצעים במטכ"ל, תחת יצחק רבין שהיה אז ראש המחלקה.
בתפקידו זה עסק כמקשר לפיקוד הצפון, לחיל האוויר בנושא טיסות אח"מ, בביקורות ביחידות צה"ל וכאחראי על דו"ח הכוננות החודשי לצבא.
ב-1961 במהלך השירות במטכ"ל, יצא לקורס מפקדי קומנדו בבסיס תל נוף.
ב-1962 הוצב לבה"ד 1 ושירת במשך שנתיים כמפקד פלוגה בקורס קצינים, בדרגת סגן אלוף.
ב-1964 פנה לרמטכ"ל יצחק רבין בבקשה לשרת כמג"ד בחטיבת גולני, קיבל מינוי כמג"ד 12 והכינו למלחמה.
באותה תקופה לקח הגדוד חלק בפעולות התגמול בירדן ובלבנון וזכה בפרסים ארציים מטעם אגף כוח האדם ואגף האפסנאות במטכ"ל.
בליל 27–28 באוקטובר 1965, במסגרת מבצע מאזניים שהיה חלק מפעילות מבצעית יזומה של צה"ל כנגד יעדים בלבנון, הוביל ברשי כוח מגדוד 12 שמטרתו הייתה פיצוץ מתקני מים בכפר הלבנוני מיס אל-ג'בל.
ב-1966 התמנה לרמ"ט חטמ"ר 3 שבמלחמת ששת הימים לחמה ברמת הגולן.
ברשי היה שותף להכנתה לקראת מלחמת ששת הימים, בשנים 1966–1967 החטיבה המרחבית הייתה אחראית להיערכות היישובים לקראת המלחמה ולהגנת המדינה בגזרת הגליל המזרחי הנושק לגבול עם סוריה.
בין השנים 1968–1972 שרת בשליחות צה"ל באתיופיה.
לשם יצא עם משפחתו וביחד עם קצינים נוספים עמד בראש צוות שמשימתו הייתה הקמת בית ספר לקצינים עבור הצבא האתיופי והרצתו.
בהמשך היה קצין אג"ם של המשלחת ויועץ למפקד המשמר הלאומי האתיופי.
ב-1972 לאחר השליחות באתיופיה, הוצב במטכ"ל באגף כוח האדם ועמד בראש צוות שעסק במחקר תאונות הדרכים בצה"ל ודרכים למניעתן.
לאחר כשנה הגיש דו"ח מפורט אשר נכללו בו רעיונות שנראו אז דמיוניים, אך לימים חלק לא קטן מהם יושם טכנולוגית ומעשית, על כבישי הארץ.
ב-1973, במהלך מלחמת יום הכיפורים, נשלח מטעם אכ"א לאיתור נפגעים ונעדרים ברמת הגולן ולאחר מכן הוצב באג"ם פיקוד הדרום, כאחד מעוזריו של קצין האג"ם הפיקודי וכמפקד על צוות הממונה על ההקצאה האג"מית של ציוד הלחימה לאוגדות.
ב-1974 חזר למטכ"ל, ליחידת מודיעין שעסקה בלימוד חומרי שלל מצריים שנאספו במהלך המלחמה.
במהלך שנה זו שילב לימודי תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
ב-1976 השתחרר מצה"ל והמשיך לשרת במילואים עד גיל 55, כקצין אג"ם ולאחר מכן כראש המטה, במפקדת עורף פיקוד דרום, שם הענקה לו דרגת אלוף-משנה.
במהלך תקופה זו סיים תואר שני באוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 1976–2019 שירת במילואים בהתנדבות, בפיקוד העורף הארצי, בהגהה, עריכה וכתיבה של חומרים מקצועיים, הקשורים בפעילות הפיקוד.
בגיל 90 קיבל פטור משירות ביטחון.
לאחר השחרור מצה"ל עבר קורס מנהל עסקים במסגרת אוניברסיטת תל אביב, התקבל לעבודה על ידי ישעיהו גביש בכור תעשיות, והיה מנכ"ל תעשיות סכו"ם דימונה למשך כשנה וחצי.
לאחר מכן, עבר למרכז לעיוור בתל אביב, שימש כמנכ"ל במשך כשנה והחליט לפרוש ולעבור ללימודים אקדמיים.
בין השנים 1982–1984 השתלב בצוות ההוראה של המכללה למינהל מיסודה של הסתדרות הפקידים שבהסתדרות הכללית, לימד אזרחות וכתב חוברות לימוד ובהמשך מונה למרכז הפדגוגי של המכללה.
בוגר תואר שני בתחום מדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2004 פרסם את הספר "חייל בגוף וברוח".
הוכתר בתואר דוקטור מאוניברסיטת חיפה, על עבודת דוקטורט בחוג למקרא בנושא: "יחסי אל-אדם במזמורי תהלים".
ממקימי ישראל ויושב הראש שלו במשך 9 שנים.
מתנדב בער"ן במשך 13 שנה.
מרצה במסגרות שונות כולל צה"ל בנושאי: מורשת קרב, חברה ומדינה, מקרא (תנ"ך).
גבריאל בראגה נונס (בפורטוגזית: Gabriel Braga Nunes; נולד ב-7 בפברואר 1972) הוא שחקן ברזילאי.
בראגה נונס נולד בסאו פאולו, ברזיל לשחקנית רגינה בראגה ולאב במאי, הוא למד את אומנות התיאטרון באוניברסיטת קמפינאס שבעירו.
ב-1996 הופיע לראשונה בטלוויזיה כששיחק בטלנובלה "Razão de Viver".
בשנת 1999 שיחק בטלנובלה "טרה נוסטרה" ששודרה בישראל בין היתר, שם שיחק את התפקיד של אוגוסטו.
ב-2011 שיחק בסרט הקומדיה הרומנטית "O Homem do Futuro" לצד ואגנר מורה, באותה שנה שיחק בסרט "País do Desejo" שהוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סאו פאולו.
ב-2013 גילם את ג'וזפה גריבלדי בסרט "Anita e Garibaldi", ב-2014 שיחק בסרט הפעולה "אלמאו".
גבריאל נסימנטו רסנדה ברזאו (בפורטוגזית: Gabriel Nascimento Resende Brazão; נולד ב-5 באוקטובר 2000 באוברלנדיה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת סנטוס.
ברזאו הצטרף אל מחלקת הנוער של קרוזיירו בגיל 2014 ממחלקת הנוער של אוברלנדיה.
ב-31 בינואר 2019 חתם ברזאו בפארמה מהסרייה א'.
הוא שימש בפארמה כשוער שלישי עד לסוף העונה.
ב-28 ביוני 2019 חתם ברזאו על חוזה לחמש עונות באינטר מילאנו מהסרייה א'.
ב-19 ביולי הוא הושאל לאלבסטה מהליגה הספרדית השנייה למשך עונה אחת.
בסך הכל ערך חמש הופעות ליגה באלבסטה במשך תקופת ההשאלה.
ב-31 באוגוסט 2020 הושאל ברזאו לריאל אוביידו מהליגה הספרדית השנייה למשך עונה אחת.
הוא ערך שתי הופעות ליגה במועדון במשך תקופת ההשאלה.
ב-26 באוקטובר 2018 זומן ברזאו לראשונה לסגל נבחרת ברזיל, לקראת משחקי הידידות נגד נבחרות אורוגוואי וקמרון.
הוא היה חלק מסגל נבחרת ברזיל עד גיל 20 בטורניר אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2019.
גבריאל בוריץ' פונט (בספרדית: Gabriel Boric Font; נולד ב-1 בפברואר 1986) הוא פוליטיקאי צ'יליאני ונשיא צ'ילה.
בעת היבחרו היה בוריץ' הנשיא הצעיר ביותר בהיסטוריה של צ'ילה והשני הצעיר ביותר בעולם, וכמו כן לנשיא שנבחר עם מספר הקולות הגבוה ביותר בהיסטוריה של צ'ילה.
גבריאל בוריץ' נולד בפונטה ארנס בשנת 1986. הוא בנם של לואיס בוריץ', מהנדס כימי ממוצא קרואטי שעבד למעלה ב-40 שנה ב-Empresa Nacional del Petróleo (חברת הנפט הלאומית של צ'ילה), ומריה סולדד פונט אגילרה, ממוצא קטלאני.
בוריץ' למד בבית הספר הבריטי בעיר הולדתו.
בשנת 2004 עבר לסנטיאגו כדי ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת צ'ילה.
בשנית 1999 ו-2000, השתתף בוריץ' בהקמה מחדש של פדרציית תלמידי בתי הספר התיכוניים בפונטה ארנס.
בזמן לימודיו באוניברסיטה הוא הצטרף למפלגת השמאל האוטונומי (Izquierda Autónoma).
בנוסף, הוא היה יועץ של אגודת הסטודנטים של המחלקה למשפטים בשנת 2008, והפך לנשיאה ב-2009, כאשר הוביל מחאה בת 44 ימים נגד הדיקן.
הוא גם ייצג סטודנטים בסנאט של האוניברסיטה (גוף רגולטרי באוניברסיטת צ'ילה שמורכב מנציגי הסטודנטים והסגל האקדמי) משנת 2010 עד 2012.
בוריץ' היה מועמד להנהגת פדרציית הסטודנטים של אוניברסיטת צ'ילה (FECH) בבחירות של דצמבר 2011. הוא ניצח בבחירות ונבחר לנשיא עם 30.52% מהקולות, כשהוא גובר על הנשיאה המכהנת, קמילה ואייחו, שהתמודדה מטעם המפלגה הקומוניסטית.
בתקופת כהונתו התמודד בוריץ' עם החלק השני של מחאות הסטודנטים, והפך לאחד הדוברים הראשיים של ה-FECH.
ב-2012 הוא נכלל ברשימת 100 המנהיגים הצעירים של צ'ילה, שפורסמה על ידי המגזין "El Mercurio".
ב-2013 התמודד בוריץ' כמועמד עצמאי בבחירות לבית הנבחרים, הבית התחתון של הקונגרס הלאומי של צ'ילה, לייצג את מחוז הבחירה 60 (כיום מחוז 28), הכולל את מחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה בדרום צ'ילה בו שוכנת פונטה ארנס.
בוריץ' נבחר עם 15,418 קולות (26.18%), המספר הגבוה ביותר שקיבל מועמד באזור.
התקשורת הדגישה את העובדה שבוריץ' נבחר כמועמד עצמאי, ובכך פרץ בהצלחה את הפוליטיקה הדו-מפלגתית של צ'ילה.
בוריץ' הושבע כחבר בית הנבחרים ב-11 במרץ 2014. במהלך כהונתו הראשונה ישב בוריץ' בוועדה לזכויות אדם ולעמים הילידיים, בוועדה לאזורי קצה ולאנטארקטיקה צ'ילנה ובוועדת העבודה והביטוח הלאומי.
בשנת 2017, נבחר בוריץ' בשנית כחבר בית הנבחרים מטעם אזור מגאיאנס עם 18,626 קולות (32.82%), שהיה מספר הקולות השני בגובהו במדינה באותו זמן.
הוא ישב בוועדה לאזורי קצה ולאנטארקטיקה צ'ילנה ובוועדת חוקה, חקיקה, צדק ורגולציה.
בוריץ' היה מועמד בבחירות לנשיאות צ'ילה ב-2021. ב-18 ביולי 2021, ניצח בוריץ' בבחירות המקדימות של ברית Apruebo Dignidad, קואליציה של מפלגות שמאל שהוקמה לרגל הבחירות, עם 60% מהקולות.
הוא הגיע למקום השני בסיבוב הראשון וב-19 בדצמבר 2021 ניצח בוריץ' את מועמד הימין חוסה קאסט בסיבוב השני של הבחירות לנשיאות עם 55.85% מהקולות.
הוא לא התמודד בבחירות לנשיאות צ'ילה ב-2025, מכיוון שלפי חוקת המדינה נשיא המדינה מוגבל לקדנציה אחת של 4 שנים.
מי שצפויה להחליפו כמועמדת השמאל היא ז'אנט חארה.
הוא נחשב לאנטי-ישראלי, ובספטמבר 2022 אף סירב לקבל את כתב האמנה משגריר ישראל בצ'ילה גיל ארציאלי.
במהלך מלחמת חרבות ברזל מתח ביקורת חריפה על פעולות ישראל במלחמה.
ובנובמבר 2023 החזיר את שגריר ישראל בצ'ילה לישראל במחאה על פעילות צה"ל בעזה.
ביוני 2024 הודיע כי צ'ילה תצטרף לתביעה של דרום אפריקה בבית הדין בהאג בגין רצח עם ברצועת עזה.
כשנה לאחר מכן ביוני 2025 האשים את ישראל בטיהור אתני, והכריז על אמברגו נשק ואיסור על ייבוא סחורות מיהודה ושומרון.
גבריאל גורודצקי (נולד ב-13 במאי 1945) הוא עמית באול סולס קולג', אוקספורד, ופרופסור אמריטוס להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
גורודצקי למד היסטוריה ולימודי רוסית באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבל את תואר הדוקטור שלו בהנחיית ההיסטוריון הבריטי אדוארד הלט קר באוקספורד.
הוא היה מנהל מרכז קאמינגס ללימודי רוסית באוניברסיטת תל אביב ב-1991 עד 2007. הוא היה עמית במכללת סנט אנטוני באוקספורד ב-1979 וב-1993, במרכז וודרו וילסון הבינלאומי לחוקרים בוושינגטון ב-1986, באול סולס קולג' באוקספורד ב-2006, וחוקר אורח במכון למחקר מתקדם.
גורודצקי היה גם פרופסור באוניברסיטת מינכן, באוניברסיטת קלן, ובאוניברסיטה המרכז-אירופית בבודפשט.
בשנת 2010 קיבל גורודצקי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת רוסיה הממלכתית למדעי הרוח במוסקבה.
הוא היה נשוי לרות הרץ, משפטנית מקלן, שופטת בתוכנית ההמשפט ב-RTL בין השנים 2001 עד 2005, עמיתת מחקר של המרכז לקרימינולוגיה באוניברסיטת אוקספורד, ומחברת הספר "רכט פרסונליך" ואת הספר-The Art of Justice: The Judge's Perspective (Hart Publishing, Oxford, 2013).
היא הלכה לעולמה בפברואר 2023.
בספרו Grand Delusion: Stalin and the German Invasion of Russia, טען גורודצקי כי סטלין היה מחויב להשתמש בעקרונות הריאל-פוליטיק על מנת לשפר את מעמדה הלאומי של ברית המועצות.
היא איבדה את מעמדה כתוצאה מהאסונות במהלך מלחמת העולם הראשונה והמהפכה הרוסית.
לפי גורודצקי, באמצעות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, סטלין האמין שהוא יכול להביא לשינוי במאזן הכוחות האירופי.
כאשר למד על רצונותיו וכוונותיו האגרסיביות של היטלר בסוף שנות ה-30, לא הייתה לו ברירה אלא לפנות לפיוס, בתקווה שיוכל לעכב את המלחמה או להגיע להסכם שני עם היטלר.
הטיהורים של סטלין בשנות ה-30 ערפו את ראשו של הצבא והותירו אותו במצב עגום.
גבריאל מייקל בייטמן הוא שחקן אמריקאי, המוכר מתפקידיו הטלוויזיוניים בסדרות כמו "אמריקן גותיק" (אנ') (2016) ברשת CBS, "הספר המסוכן לבנים" (אנ') (2018) באמזון פריים וידאו, ובסדרת הדרמה של אפל TV פלוס,"חוף מוסקיטו" (אנ') (2021–2023).
בקולנוע, הוא שיחק בסרטי האימה "אנאבל" (2014), "כיבוי אורות" (2016), "משחק ילדים" (2019), והוא גילם את סקוט בסרט המלחמה ההיסטורי "רוברט דה ברוס" (2019), את קייל פלין במותחן הפעולה "ללא מעצורים" (אנ') (2020) ואת רוג'ר בסרטו של סטיבן ספילברג "הפייבלמנים" (2022).
בייטמן נולד בעיר טרלוק , קליפורניה למשפחה נוצרית ממוצא בריטי, דני, יווני, וגרמני.
משפחתו עברה לדרום קליפורניה כדי שיוכל להתמקד בקריירת המשחק.
אחותו הגדולה היא השחקנית טלית'ה בייטמן .
בייטמן ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בשנת 2012, כשהופיע בסרט הקולנוע "ג'ורג' בידל, רו"ח".
בשנת 2014, שיחק בתפקיד משנה בסרט האימה העל טבעי "אנאבל", ספין-אוף של סרט האימה "לזמן את הרוע".
מ-2014 עד 2015, הוא שיחק בתור איתן טיילור בסדרת מותחן הדרמה "Stalker".
בנובמבר 2014, הוא לוהק לסדרת דרמת האימה של רוברט קירקמן, "Outcast".
בשנת 2015, היו לו תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות, בהן "Your Family or Mine" ו"קוד בלאק".
בשנת 2016 שיחק בייטמן בתפקיד ראשי, לצד טרסה פאלמר, בסרט האימה העל-טבעי "כיבוי אורות", שהופק על ידי ג'יימס ואן.
באותה שנה, הוא כיכב בתור ג'ק הות'ורן בסדרת הדרמה המסתורית "American Gothic", שרצה במשך עונה אחת.
בשנת 2018, הוא כיכב בתור קרטר יוז בסרט הקומדיה המשפחתית של נטפליקס "בנג'י".
הוא גם כיכב בתור וויאט מק'קנה בסדרת הדרמה הקומית של Amazon Prime Video, "The Dangerous Book for Boys" .
הוא גם הופיע בשני קליפים ("It's a Job" ו-"A New Beginning") עבור האלבום "I Remembered But Then I Forgot" של האמן "Wolfie's Just Fine", פרויקט צדדי של מוזיקת פולק של ג'ון לג'ואי.
בשנת 2019, בייטמן שיחק בסרט האימה "משחק ילדים", לצד אוברי פלזה.
הסרט זכה להצלחה קופתית ולביקורות טובות.
כמו כן, באותה שנה, הוא כיכב בתור צ'רלי ברנר בסרט ההרפתקאות המוזיקלי "פליימוביל: הסרט" וכסקוט בדרמת המלחמה ההיסטורית, "רוברט דה ברוס".
בשנת 2020, הוא כיכב בתור אוליבר ריד בסרט המשפחתי "Think Like a Dog" וכקייל האנטר בסרט המתח בכיכובו של ראסל קרואו, "ללא מעצורים".
בשנת 2021 לוהק בייטמן לצד סם רכנר וגבריאל לבל לתפקיד בסרטו הסמי-ביוגרפי של סטיבן ספילברג, "הפייבלמנים".
מאז 2021 משחק בסדרת הדרמה "The Mosquito Coast" מבית אפל TV+, בתפקיד משני בתור צ'רלי פוקס.
גבריאל אן אפלין , המוכרת בשם הבמה גבריאל אפלין (Gabrielle Aplin), היא זמרת-יוצרת בריטית.
אפלין נולדה וגדלה בצ'יפנהאם , בווילטשייר, הממלכה המאוחדת.
הוריה של אפלין קנו לה את הגיטרה הראשונה שלה כשהייתה בת 11. אפלין המשיכה ללמוד מוזיקה במכללת באת' , והייתה חתומה תחת חברת התקליטים BA1 רקורדס.
ב-13 בספטמבר 2010, היא הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, Acoustic.
באפריל 2011, היא ביצעה את "Fix You" של קולדפליי בתוכנית המוזיקה BBC Music Introducing .
ב-9 במאי 2011, היא הוציאה את המיני-אלבום השני שלה, Never Fade.
ב-9 בינואר 2012, היא הוציאה את המיני-אלבום השלישי שלה, Home.
ב-29 בפברואר 2012, אפלין הודיעה שהיא חתומה תחת פרלופון.
ב-17 בספטמבר 2012, היא הוציאה את אלבום ההופעה הראשון שלה, Gabrielle Aplin: iTunes Festival 2012.
ב-9 בנובמבר 2012, היא הוציאה גרסת כיסוי לשיר "The Power of Love" של פרנקי הולך להוליווד, כחלק מפרסומת חג המולד של John Lewis & Partners .
השיר הגיע, בשיאו, למקום הראשון של מצעד הסינגלים הבריטי.
ב-10 בפברואר 2013, היא הוציאה את הסינגל "Please Don't Say You Love Me".
השיר הגיע, בשיאו, למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-1 במאי 2013, היא הוציאה את אלבום ההופעה השני שלה, Gabrielle Aplin: Live at Koko.
ב-5 במאי 2013, היא הוציאה את הסינגל "Panic Cord".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-19 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-13 במאי 2013, היא הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, English Rain.
גרסת מיני-אלבום של אלבום האולפן יצאה בארצות הברית ב-6 במאי 2014.
ב-14 ביולי 2013, היא הוציאה את הסינגל "Home".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-48 במצעד הסינגלים הבריטי.
השיר הופיע בפסקול הבין-לאומי של הטלנובלה הברזילאית, Totalmente Demais .
ב-7 באוקטובר 2013, היא הוציאה את אלבום ההופעה השלישי שלה, Gabrielle Aplin: iTunes Festival 2013.
ב-12 בינואר 2014, היא הוציאה את הסינגל "Salvation".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-122 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-6 באוגוסט 2015, היא הוציאה את הסינגל "Sweet Nothing".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-178 במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום ה-80 במצעד הסינגלים הדיגיטליים הבריטי.
ב-18 בספטמבר 2015, היא הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Light Up the Dark.
ב-26 ביוני 2016, היא הופיעה בפסטיבל גלסטונברי.
ב-9 בנובמבר 2016, היא הוציאה את הסינגל "Miss You".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-52 במצעד הסינגלים הדיגיטליים הבריטי.
ב-16 בדצמבר 2016, היא הוציאה את המיני-אלבום החמישי שלה, Miss You.
ב-9 באוגוסט 2017, היא הוציאה את הסינגל "Waking Up Slow".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-69 במצעד הסינגלים הדיגיטליים הבריטי.
ב-6 באוקטובר 2017, היא הוציאה את המיני-אלבום השישי שלה, Avalon.
ב-28 בנובמבר 2018, היא הוציאה את הסינגל "My Mistake".
ב-4 בדצמבר 2018, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם האנה גרייס , את המיני-אלבום השביעי שלה, December.
ב-27 במרץ 2019, היא הוציאה את הסינגל "Nothing Really Matters".
ב-14 באוגוסט 2019, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם ג'ייפי קופר, את הסינגל "Losing Me".
ב-3 בינואר 2020, היא הוציאה, בשיתוף פעולה עם נינה נסביט, את הסינגל "Miss You 2".
ב-17 בינואר 2020, היא הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה, Dear Happy.
היא נמצאת במערכת יחסים עם חבר להקת הדסון טיילור , אלפי הדסון-טיילור.
2018: December (יחד עם האנה גרייס )
גבריאל גראד (ליל כ"ב בתמוז ה'תר"ן, 9 ביולי 1890 – 9 בדצמבר 1950) היה מלחין יהודי ליטאי שפעל ברוסיה ובגרמניה, ולאחר עליית הנאצים לשלטון, בתל אביב ובירושלים.
נולד לזאב צבי, סוחר עשיר, בריטובה שבליטא.
קיבל חינוך מסורתי בחדר וישיבה.
בשנים 1907–1909 למד לנגן בכינור ובפסנתר וכן לימודי קומפוזיציה בקונסרבטוריון הממלכתי הרוסי ביקטרינוסלב.
משם עבר ללמוד בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין.
הוא השלים את לימודיו בהצטיינות.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה התפרסם גראד בקונצרטים ברחבי רוסיה.
לאחר המלחמה יסד בקובנה בית ספר למוזיקה עברית וקלאסית ועמד בראשו בין השנים 1920–1922 כשבמקביל ניהל אגודות מוזיקליות יהודיות שונות וכתב ביקורת מוזיקה בעיתונות היהודית.
הוא הופיע בשלישייה קאמרית שאותה יסד, הוא ניגן בפסנתר עם פרופ' אלפרד ויטנברג (כינור) ופרופ' פליקס רוברט מנדלסון (צ'לו).
ב-1924 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב.
הוא הקים בעיר יחד עם אחרים את הקונסרבטוריון 'בנהטוב' (משחק אותיות על שמו של בטהובן).
הוא נפטר בגיל 60 בבית החולים הדסה בתל אביב לאחר מחלה קצרה ב-9 בדצמבר 1950.
לואיס גבריאל באסו השלישי הוא שחקן אמריקאי שהתפרסם בשלל תפקידיו בסרטים "סופר 8", "מלכי הקיץ" ו"יומני האפלצ'ים", ובתפקידיו בתור אדם ג'יימיסון בסדרת הדרמה הקומית "מזל סרטן" (2010–2013) ברשת שואוטיים.
החל מ-2023 הוא מגלם את פיטר סאת'רלנד בסדרת המותחן של נטפליקס, "סוכן הלילה".
באסו נולד בסנט לואיס, מיזורי, בנם של מרסי ולואי ג'יי באסו ג'וניור הוא קיבל חינוך ביתי יחד עם שתי אחיותיו, השחקניות אלכסנדרה ואנליז באסו (אנ').
באסו רצה בהתחלה להיות שחקן כדורגל מקצועני לפני שמצא את ייעודו במשחק.
בשנת 2007 באסו שיחק בתפקידים קטנים בשני סרטים עלילתיים "הכירו את ביל", בכיכובו של ארון אקהרט ו-"Alice Upside Down", בכיכובה של אליסון סטונר הוא מצא סוכנות שתייצג אותו לאחר שעבר ללוס אנג'לס עם אחיותיו ואמו.
בשבוע הראשון שלו שם, והשיג תפקיד ראשי בסדרת האינטרנט של Dailymotion Kids.
לבאסו היו כמה תפקידי אורח בטלוויזיה בסדרות פופולריות בהן "ICarly" של ניקלודיאון ו"מקום טוב באמצע" של ABC.
מ-2010 עד 2013, הוא שיחק בתפקיד חוזר בסדרה הקומית "מזל סרטן", בגילום תפקיד אדם ג'מיסון, בנה של הדמות הראשית בגילומה של לורה ליני.
לאחר מכן הוא כיכב בתפקיד האל מיטשל בסרט העצמאי "Alabama Moon" משנת 2009, בכיכובם של ג'ון גודמן וקלינט הווארד, בבימויו של טים מקנליס, ומבוסס על הרומן רב המכר מאת ווט קי.
בשנת 2011 הופיע באסו בסרט ההרפתקאות המדע הבדיוני "סופר 8".
בשנת 2013 הופיע בדרמה הקומית של ג'ורדן ווגט-רוברטס "מלכי הקיץ", שהוצגה בבכורה בפסטיבל סאנדנס ב-2013. בשנת 2015 הופיע בקומדיית האקשן של קייל ניומן, משימה סוף, עם היילי סטיינפלד ודאב קמרון.
בספטמבר 2014, הוא הצטרף לצוות השחקנים של סרט הביכורים של מג ראיין "איתקה", יחד עם טום הנקס.
באסו הופיע גם בסרט הדרמה "כל האמת" משנת 2016, בבימויה של קורטני האנט ובכיכובם של קיאנו ריבס ורנה זלווגר.
בשנת 2020, הוא שיחק בתפקיד הפוליטיקאי וסגן נשיא ארצות הברית ג'יי.
ואנס בעיבוד הקולנועי של נטפליקס, "יומני האפלצ'ים".
בשנת 2023, החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרת המותחן הקונספירציה הפוליטית "סוכן הלילה" של נטפליקס, בה מככב יחד עם לוסיאני ביוקנן.
בשנת 2024 שיחק בחלק הראשון של טרילוגיית הסרטים, "הזרים: חלק 1".
באותה שנה שיחק סרט האקשן-מתח של נטפליקס "אזהרת טריגר" (אנ') בבימויו של מולי סוריה.
ואנס2024הזרים: חלק 1גרגוריאזהרת טריגר (אנ')מייקמושבע מספר 2ג'יימס מייקל סיית'2025הזרים: חלק 2 (אנ')גרגוריעל סף פיצוץג'ייק ברינגטוןTBACowboy
גבריאל ביטאר הוא כדורגלן לבנוני-קנדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ונקובר מליגת העל הקנדית.
ביטאר נולד באוטווה בירת קנדה למשפחה שהיגרה מביירות, לבנון.
ביטאר התחיל לשחק כדורגל בגיל 4 בקבוצות כדורגל מקומיות בעירו.
בהמשך הצטרף לאקדמית הכדורגל של אוטווה אינטרנשיונלס ולאחר מכן לאוטווה פיורי.
בשנת החל ללמוד באוניברסיטת קרלטון בעיר ושיחק בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה.
בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 16 שערים והיה מלך שערי הליגה.
נוסף על כך נבחר לרוקי השנה.
שיחק בקבוצה עד עונת ובכל עונה נכלל בנבחרי העונה.
בשנת נבחר במקום ראשון בדראפט הקנדי על ידי קבלרי.
ב-24 באפריל 2019 חתם בקבוצה וב-16 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון.
בשנת חתם באוטווה סאות' יונייטד מליגת העל של קוויבק.
ב-4 ביולי 2021 חתם באל-אנצאר מליגת העל הלבנונית על מנת לעזור לה בגביע העלית הלבנוני.
ב-12 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד אחא אהלי עלי בה כבש צמד.
למרות שהרשים בקבוצה, ביטאר החליט שלא לחתום בקבוצה בגלל המשבר הכלכלי בלבנון.
ב-28 במרץ 2022 חזר לקנדה וחתם באדמונטון.
ב-27 ביוני הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-1 לקבלרי, קבוצתו הקודמת.
בספטמבר הצטרף למחנה האימונים של נבחרת הנוער של קנדה.
בדצמבר זומן לסגל נבחרת לבנון לקראת משחק ידידות נגד .
ב-30 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1-0 לאיחוד האמירויות.
מלך שערי גביע העלית הלבנוני:
רבי גבריאל אסקלס (בכתיב שנהג בזמנו: עשקלש; נפטר בב' באדר א' ה'תע"ח, 1718) היה רב אשכנזי שכיהן כראש ישיבה, אב"ד ומרא דאתרא במספר קהילות חשובות במרכז אירופה במפנה המאה ה-18, ביניהן: פראג, מץ וניקלשבורג.
נולד לר' יהודה לייב מקרקוב, וגדל בקרקוב.
למד בישיבתו של רבי יצחק חריף בקרקוב, וכן אצל רבי שמואל אהרן קאיידנובר בריישא.
מאוחר יותר התמנה הרב קאיידנובר לרבה של קרקוב, והוא חזר עם רבו לעיר הולדתו, והתמנה לדיין בבית דינו, לצדו של רבי יוסף שמואל מקראקא.
בקרקוב נשא לאישה את אסתר, נכדתו של גדול הדור רבי השיל מקראקא.
בימיו בקרקוב למד אצלו רבי יעקב יהושע פלק, מחבר "פני יהושע".
לפני שנת ה'תמ"ד התמנה כאב"ד עלקוש, ובתקופה זו היה גם חבר בוועד ארבע ארצות, כנציג קהילת פוזנא.
בשנת ה'תנ"ג הוזמן לפראג לכהן שם כאב"ד הקהילה (כשלצדו מכהן כראש ישיבה רבי אברהם ברודא), והוא הגיע לעיר בחודש שבט ה'תנ"ד (1694).
בעקבות פטירת רבי גרשון אשכנזי (בה'תנ"ג, 1693) הוזמן בידי יהדות מץ להחליף אותו כאב"ד וכמרא דאתרא.
לא ברור כמה שנים ארכה כהונתו בפראג, ובאיזו שנה עזב את פראג בפועל לטובת מץ.
לפי גרסה אחת כיהן בפראג כשנה בלבד, ובקיץ ה'תנ"ה כבר הגיע למץ.
לפי גרסה אחרת עזב את פראג רק בה'תנ"ח.
בימיו תרם אחד מעשירי הקהל בניין לקהילת מץ כדי שישמש כישיבה.
בשל כך הקלויז המקומי הקטן גדל לכדי ישיבה שמשכה בחורים מקהילות אחרות, ועמדה בראשותו של רבי גבריאל.
בשנת ה'תס"ו התחתן בנו יששכר בער עם בתו של רבי שמשון ורטהיימר בווינה.
רבי גבריאל נסע לווינה לאירועי החתונה, והיה אמור לחזור למץ כעבור שנה.
אולם, רבי גבריאל העדיף להישאר בווינה, וגם מכתבים שנשלחו מקהילתו וקוראים לו לשוב לא נענו.
משכך, גורמים אחדים בקהילת מץ דרשו למנות רב תחתיו, ובחודש חשוון ה'תס"ט (1708) נשלח כתב רבנות לרבי אברהם ברודא.
מהלך זה הביא את רבי גבריאל לחזור לעירו בטרם יגיע ר"א ברודא.
הגעתם של שני הרבנים גרמה למחלוקת גדולה בקהילה, אך לבסוף התמנה רבי אברהם ברודא בהתאם לכתב הרבנות שנשלח לו, ורבי גבריאל עזב את מץ.
פרשה זו תועדה בזכרונותיה של גליקל מהמלין.
לאחר עזיבתו את מץ, התמנה רבי גבריאל בקיץ ה'תס"ט (1709) כאב"ד ניקלשבורג ומדינת מוראביה, ושם כיהן עד פטירתו.
נפטר בב' באדר א' ה'תע"ח, ונקבר בניקלשבורג.
סגנון לימודו של רבי גבריאל היה בשיטת הפלפול, כפי שהיה מקובל בישיבות אירופה בזמנו.
אולם, בניגוד ל"שיטת החילוקים" שמקורה ברבי יעקב פולק והייתה מקובלת בישיבות פולין עד סוף המאה ה-17, בלימודו של רבי גבריאל יש לראות עדות ראשונה לשיטה חדשה של פלפול, שחיים זלמן דימיטרובסקי כינה "הפלפול רב הקושיות".
בשיטה זו, מקשה הלומד מספר רב של קושיות על מהלך הסוגיה, על פירוש רש"י ועל התוספות, מבלי להגביל את סגנון הקושיות הרצוי, את מספרן או את הקשר ביניהן.
לבסוף מציע הלומד הנחה חדשה בסוגיה, ועל פיה מתרץ בתירוץ אחד את כל הקושיות שהקשה.
פלפולים בשיטה זו שאמר רבי גבריאל צוטטו בשמו בספרים "לקוטי סוגיות", "פרחי שושנים" ו"קול יהודה".
שיטה זו, שרבי גבריאל היה מניצניה הראשונים, התפתחה בהמשך ל"שיטת הסוגיות" של רבי עקיבא איגר והחתם סופר.
תשובות הלכתיות שלו מובאות בספרי שו"ת של בני דורו, כשו"ת שב יעקב (סימנים ט"ז ול"ו) ושו"ת פנים מאירות (סימנים י"ט ומ"ב).
תשובות אלו שבו ונדונו בידי פוסקים מאוחרים.
באוסף חיים מיכל היה שלשה כתבי יד מספריו:
פירוש על מסכת אבות, קצת בדרך הנסתר.
חידושים על מסכת שבת, בתוך חידושים ודרושים לבנו הרב מו"ה בערוש אב"ד בווין והמדינה.
דרושים לעניינים שונים ובתוכם דרוש אשר דרש בסדר שלח לך משנת תס"ט, בבואו בשלום ממיץ לניקלשבורג.
אביו ר' יהודה לייב מקרקוב היה מכונה ר' לייב ר' חיים ר' סיני'ש, על שם אביו וסבו.
סבו היה רבי סיני בן בצלאל אב"ד ניקלשבורג, אחיהם של המהר"ל מפראג ורבי חיים בן בצלאל.
רבי גבריאל נשא לאישה את אסתר, בתו של ר' בעריש (יששכר בער) מקראקא, מפרנסי ועד ארבע ארצות ובנו של רבי השיל מקראקא.
אסתר נפטרה בב' בניסן ה'תצ"ד.
בנו רבי יששכר בער נשא את רבקה, בתו של רבי שמשון ורטהיימר, שהיה רב, נדבן, יהודי חצר ומנהיגם של יהודי וינה.
רבי יששכר בער ישב בווינה והשתלב בעסקי הכספים של חותנו, אך במקביל גם כיהן כרב בכמה ערים במוראביה.
לאחר פטירת אביו החליף אותו כאב"ד ניקלשבורג ומדינת מוראביה.
בחודש תשרי ה'תפ"ו (1725) מונה בידי הקיסר קרל השישי גם לרב מדינת הונגריה.
בנו של רבי יששכר (שנולד לאחר פטירתו ונקרא על שמו) הוא הבנקאי היהודי המתבולל, ברנהרד פון אסקלס , וחתנו הוא רבי יצחק זעקיל עטהויזן.
בנים נוספים הם רבי יעקב אסקלס, שהיה אב"ד שטאמפי ושעפי במוראביה, וחותנו של רבי פינחס קצנלנבוגן בעל "יש מנחילין"; ורבי יהודה ליב אסקלס, חתנו של רבי נפתלי כ"ץ בעל "סמיכת חכמים" מפרנקפורט, היה אב"ד גודינגן, ונפטר בפרנקפורט בי"ח בתשרי ה'תע"א.
בתו בילא נישאה לרבי אהרן לבוב, רבה של טריר.
בנם, רבי משה לבוב, גדל בבית סבו רבי גבריאל, ולימים היה אף הוא אב"ד מדינת מוראביה.
גבריאל (גברי) גובי היה שחקן טניס שולחן פאראלימפי.
ב התחרה בדרגת נכות A2 בתחרויות יחידים וזוגות.
בתחרות היחידים סיים בשלב שמינית הגמר ובתחרות הזוגות התחרה עם יוסף שרב והם זכו במדליית ארד.
היה חבר משלחת ישראל אל המשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972).
באולימפיאדה זו השתתפו ישראלים בטורניר טניס שולחן לקבוצות ולא נשמר תיעוד של זהות הספורטאים בכל תחרות.
באליפות ישראל בטניס שולחן לנכים לשנת 1986 זכה במדליית כסף.
גבריאל בורטולטו אוליברה (בפורטוגזית: Gabriel Bortoleto Oliveira; נולד ב-14 באוקטובר 2004) הוא נהג מרוצים ברזילאי המתחרה עבור קבוצת קיק סאובר באליפות הפורמולה 1. בשנת 2024 זכה באליפות הפורמולה 2.
בורטולטו החל להתחרות בקארטינג בשנת 2012 והתחרה בקטגוריות השונות במשך 7 שנים.
בשנת 2020 הצטרף לקבוצת Prema באליפות פורמולה 4 האיטלקית.
במהלך העונה השיג ניצחון אחד וחמישה פודיומים ובסיומה דורג במקום החמישי.
בשנת 2021 התחרה באליפות הפורמולה רג'יונל האירופאית בה דורג במקום ה-15. שנה לאחר מכן דורג במקום השישי.
בספטמבר 2022 חתם בקבוצת הניהול A14 המנוהלת על ידי פרננדו אלונסו.
ימים ספורים לאחר מכן הוכרז כנהג של קבוצת טרידנט באליפות הפורמולה 3. בסבב הפתיחה, שהתקיים בבחריין ניצח את המרוץ בתוספת נקודת הבונוס על הקפה מהירה ועלה לראש טבלת הנהגים, מקום עליו שמר לאורך כל העונה עד לזכייה בתואר.
באוקטובר 2023, לאחר הזכייה באליפות הפורמולה 3, הוחתם בתוכנית פיתוח הנהגים של קבוצת מקלארן.
את ההתנסות הראשונה במכונית פורמולה 1 עשה כשנה לאחר מכן במבחן שהתקיים ברד בול רינג.
בנובמבר הודיעה קבוצת סאובר שהחתימה את בורטולטו על חוזה רב-עונתי, החל מעונת 2025 לצידו של ניקו הולקנברג.
גבריאל גרופלו (בהולנדית: Gabriël Grupello; 1644, בלגיה – 1730, קרקראדה) היה פסל בארוק פלמי, שיצר פסלים דתיים ומיתולוגיים, פורטרטים ופסלים ציבוריים.
הוא עבד בפלנדריה, צרפת וגרמניה.
הוא היה פסל וירטואוז שנהנה מחסותם של כמה שליטים אירופאים.
גרופלו החל בגיל 14 הכשרה של חמש שנים כפסל בבית המלאכה באנטוורפן של פסל הבארוק המוביל ארטוס קלינוס האב.
גבריאל ג'ט הוא שחיין אמריקאי, אלוף ארצות הברית (2022) במשחה ל-200 מטר פרפר וסגן אלוף ארצות הברית (2025) במשחה ל-200 מטר חופשי.
ג'ט בנם של קריסטי וסקוט שחיינים מצטיינים מאוניברסיטת אובורן ונבחרת ארצות הברית בשחייה.
הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
באליפות ארצות הברית שנערכה באירוויין, קליפורניה בסוף יולי 2022 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:54.37 דקות, לפני איליה חארון מקנדה (1:56.66 דקות) וסטרלינג קריין מארצות הברית (1:56.75 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.19 שניות, אחרי שיין קאסאס (50.40 שניות) ושון צ'מפיון מאוסטרליה (51.54 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.44 דקות.
באליפות ארצות הברית שמהווה את המבחנים האמריקאים לאליפות העולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ב-4 ביוני 2025 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:44.70 דקות, אחרי לוק הובסון (1:43.73 דקות) ולפני רקס מאורר (1:45.13 דקות).
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 1:45.46 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.37 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:54.87 דקות ועלה מהמקום השני למשחה הגמר.
גבריאל יוהאן גודמונדסון (בשוודית: Gabriel Johan Gudmundsson; נולד ב-29 באפריל 1999) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת לידס יונייטד מהפרמייר ליג ובנבחרת שוודיה.
גודמונדסון החל את הקריירה שלו בהאלמסטד.
זמן קצר לאחר שמלאו לו 17, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השוודית נגד דגרפורס.
במאי 2019 חתם גודמונדסון בחרונינגן לשלוש שנים עם אופציה לעונה נוספת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-3 באוגוסט בניצחון 0–1 על אמן.
ב-4 באוקטובר כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 0–3 על ואלבייק.
ב-31 באוגוסט 2021 חתם ל-5 שנים בליל מליגת העל הצרפתית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-10 בספטמבר, בהפסד 1–2 ללוריאן.
ב-8 ביולי 2025 חתם בלידס יונייטד מהפרמייר ליג ל-4 שנים, תמורת 12 מיליון אירו.
גודמונדסון ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת שוודיה ב-9 ביוני 2022 במסגרת ליגת האומות בהפסד 0–1 לנבחרת סרביה.
גבריאל הוא בנו של שחקן נבחרת שוודיה ובלקברן רוברס לשעבר, ניקלאס גודמונדסון.
גבריאל איוואן היינצה (בספרדית: Gabriel Iván Heinze; נהגה בספרדית: היינסה, נולד ב-19 באפריל 1978 בעיר קרספו, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק כבלם וכן כמגן שמאלי, וכיום מאמן קבוצת ניואל'ס אולד בויס.
הוא מכונה גאבי וכן גרינגו בשל צבע עורו הלבן.
היינצה החל לשחק בקבוצת ניואל'ס אולד בויס הארגנטינאית בה גדלו בין היתר בלמים כדוגמת אדוארדו בריסו, וולטר סמואל, אסקיאל גאראי, רוברטו סנסיני, סבסטיאן דומינגס, דריו פרנקו ומאוריסיו פוצ'טינו.
ב-1997, אחרי 8 משחקים בלבד בקבוצה הבוגרת, הוחתם היינצה על ידי ריאל ואיאדוליד ושיחק בשורותיה עד שנת 2001, במהלך תקופתו בוויאדוליד הושאל היינצה לעונה אחת בקבוצת הפאר הפורטוגזית ספורטינג ליסבון.
ב-2001 הועבר היינצה לפריס סן ז'רמן.
היינצה הפך מיד לאחד השחקנים החשובים והאהובים על הקהל הפריזאי בעיקר בשל רוח הלחימה שאפיינה אותו.
במשאל שנערך בין אוהדי הקבוצה נבחר היינצה לבלם הטוב בתולדות המועדון.
היינצה בילה 3 עונות במועדון ושיחק בשורותיה בכל המסגרות 119 משחקים וכבש 19 שערים, חלקם בבעיטות עונשין.
הוא זכה יחד עם הקבוצה בגביע הצרפתי בעונת 2003–2004.
יכולתו הגבוהה של היינצה לא נעלמה מראשי מנצ'סטר יונייטד ומאמנה האגדי אלכס פרגוסון שהחליטו לרכוש אותו תמורת 7 מיליון אירו.
עוד לפני שהגיע לקבוצה פרצה מחלוקת בינו לבין המועדון בשל רצונו של היינצה לשחק בשורות הנבחרת האולימפית שהורכבה ברובה משחקני הנבחרת הבוגרת שהשתתפה מוקדם יותר בטורניר הקופה אמריקה בה שותף היינצה גם כן.
למרות איומו של פרגוסון לספסל אותו, נסע היינצה למשחקים האולימפיים ועזר לארגנטינה לזכות במדליית הזהב, לראשונה בתולדותיה.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי השדים האדומים בספטמבר 2004 ואף כבש במשחק.
בסיום העונה נבחר היינצה על ידי אוהדי הקבוצה לשחקן המצטיין של העונה, הבלם הראשון והשחקן הדרום אמריקני הראשון שזוכה בתואר.
בספטמבר 2005 נפצע היינצה במשחק ליגת האלופות מול ויאריאל, פציעה שהשביתה אותו במשך רוב משחקי העונה.
הוא חזר לשחק לקראת סוף העונה ובהמשך אף זומן לסגל ארגנטינה למשחקי המונדיאל 2006 בגרמניה.
בקיץ 2007 הכריז היינצה על רצונו לעזוב את הקבוצה ולעבור ליריבה ליברפול אך הבקשה נדחתה על הסף.
היינצה, מגובה בעורכי דין מטעם ליברפול, פנו לבית המשפט בטענה שפרגוסון הבטיח לשחקן לשחררו תמורת 7 מיליון ליש"ט אך הבקשה נדחתה.
לבסוף הייתה זו ריאל מדריד שהצליחה לרכוש אותו תמורת סכום הקרוב ל-8 מיליון ליש"ט.
היינצה הוחתם בקבוצה כמגן שמאלי, במקומו של רוברטו קרלוס שעזב בקיץ.
מאז הגיע לקבוצה סבל היינצה מפציעות חוזרות.
ב-30 ביולי 2009, עבר היינצה למארסיי תמורת 3 מיליון אירו.
בריאל שותף ב-44 משחקי ליגה בהם כבש 3 שערים.
ב-22 ביולי 2011 חתם על חוזה לשחק בקבוצת רומא.
לקראת העונה הבאה חזר לקדנציה נוספת בניואל'ס אולד בויס.
בסיום עונת עזב את המועדון.
היינצה נחשב לאחד השחקנים החשובים בנבחרת ארגנטינה, הוא שיחק ברוב הופעותיו בנבחרת כבלם אך בשנים האחרונות מתופקד בעיקר כמגן שמאלי וזאת בשל המחסור במגנים שמאליים ממנה סובלת ארגנטינה.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת ביולי 2003 במשחק ידידות מול לוב, מאז הספיק היינצה לשחק ב-40 הופעות בהן כבש 4 שערים.
הוא היה בין שלושת השחקנים מעל גיל 23 שהופיעו בסגל הנבחרת האולימפית שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה (2004).
בנוסף, הוא היה בסגל ארגנטינה למונדיאל 2006 ולקופה אמריקה 2007.
בזמן מונדיאל 2010 במשחק של ארגנטינה נגד ניגריה הבקיע היינצה את השער המנצח בראשו לאחר הרמה של חואן ורון.
ביוני 2015 התמנה היינצה לתפקיד המאמן בקבוצת גודוי קרוס, אך פוטר כעבור שלושה חודשים.
ב-20 ביוני 2016 התמנה לתפקיד מאמן ארחנטינוס ג'וניורס.
גבריאל הרמן (10 במאי 1947 – 18 בנובמבר 2024) היה היסטוריון ישראלי, פרופסור בחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית שהתמחה בעת העתיקה, חבר דרווין קולג' בקיימברידג' וקלייר הול בקיימברידג'.
גבריאל הרמן נולד בטרגו מורש, טרנסילבניה שברומניה, ועלה לישראל כנער.
למד וסיים בגרות בתיכון קוגל בחולון.
בצבא שירת כקצין חי"ר והשתחרר בדרגת סגן.
סיים תואר ראשון בלימודים קלאסיים ב-1974, תואר שני בלימודים קלאסיים ב-1976, שניהם באוניברסיטה העברית; התזה הייתה בנושא האימפריה האתונאית במאה הה' לפנה"ס והיא נכתבה בהדרכתם של הפרופסורים אלכסנדר פוקס ומשה עמית.
נשלח ללימודי דוקטורט על ידי האוניברסיטה העברית לאוניברסיטת קיימברידג' (דרווין קולג').
את תואר הדוקטור קיבל בשנת 1985. מנחהו היה הפרופסור סר מוזס פינלי.
נושא עבודת הדוקטור היה: "ידידות טקסית והעיר היוונית" (Ritualised Friendship and the Greek City).
מלמד באוניברסיטה העברית משנת 1978, מרצה בכיר מ-1990, פרופסור חבר מ-1997 ופרופסור מן המניין מאוגוסט 2010. שהה בשבתונים כעמית מחקר בצ'רצ'יל קולג' שבקיימברידג', במכון ללימוד מתקדם שבפרינסטון, ב-Fondation Hardt שבז'נבה, ב-École Pratique des Hautes Études שבפריז ובאוניברסיטת ויסקונסין שבמדיסון.
בין השנים 2004–2008 כיהן כראש החוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית.
גבריאל הרמן היה נשוי לאורה, שהייתה עורכת חדשות בקול ישראל, ממנה התאלמן ב-2018.
נפטר ב-18 בנובמבר 2024, והובא למנוחות בבית העלמין האלטרנטיבי מנוחה מכובדת בגבעת ברנר .
הרמן חקר את ההיסטוריה החברתית של יוון, תוך שימוש בכלים אנליטיים שהיו שאולים ממגוון דיסציפלינות, כגון סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, פסיכולוגיה, תורת המשחקים, אתולוגיה, סוציוביולוגיה וגנטיקה.
מחקריו סבו סביב שלוש שאלות: כיצד מוסדות חברתיים, ערכים, נורמות, מנהגים, חוקים, אידאולוגיות ורגשות מעצבים את דרך התנהגותם של בני אדם, ובעיקר של היוונים והרומאים שאותם חקר הרמן?
כיצד גורמים אלה משתלבים כדי ליצור חברות או קבוצות המתאפיינות על ידי אותם צירופים ייחודיים של מנהגים, פעולות והשקפות עולם הנודעים בשם תרבות?
שלישית, מה מניע את התהליך ההיסטורי?
הרמן סבר כי שלוש שאלות אלו צריכות להנחות כל מחקר היסטורי.
ספרו זה של הרמן ראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1987 והודפס שלוש פעמים בכריכה רכה.
במרכז הספר מוסד חברתי שחשיבותו עד לפרסום הספר לא הובנה דיה במחקר, אותו כינה הרמן ידידות טקסית, (Ritualised Friendship) שנודעה ביוון בשם xenia וברומא בשם hospitium.
מדובר בקשרי ידידות אמיצים שנרקמים בין אנשי אליטה השייכים למסגרות חברתיות שונות (ערים, עמים או קבוצות אתניות), למשל ספרטני ואתונאי, סאמי ומצרי, קורינתי ומילטי, תיבאי וסירקוזי; בן יחידה חברתית אחת לעולם לא יהיה לידיד טקסי של אדם השייך לאותה יחידה חברתית עצמה.
הפן היוצא דופן של המוסד הוא ביחסי הסולידריות הנרקמים בין גברים השווים פחות או יותר במעמדם אעפ"י שהם למעשה זרים אחד לשני.
הסולידריות מתבטאת בנאמנות מופגנת, בחילופי מתנות, בעזרה הדדית שמגישים בשעת צרה, ובחסות שהאחד פורס על בנו של השני ולעיתים על כל בני משפחתו.
הטקסים שבאמצעותם נרקם הקשר, שחלקם זוכה לתיאור חזותי בציורי הכדים, כוללים הכרזה חגיגית המלווה בשבועה ("אני עושה אותך לכסינוס שלי!" "ואני מקבל את הצעתך!"), לחיצות ידיים, וחילופי מתנות.
הדמיון בין קשרי כסניה לקשרי משפחה ניכר גם בכך, שקשרי הכסניה עוברים בירושה, והצדדים נוהגים לקרוא בנים שנולדים להם על שם בן-בריתם.
העולם היווני של המאה השמינית לפנה"ס, כפי שהוא משתקף בשירי הומרוס, היה מרושת ברשת צפופה של ידידויות כאלה, ואלה התערבו ללא הפסק בעיצוב התנהגותם המוסרית של הגיבורים ובהתפתחות העלילה.
בספר השישי של האיליאדה, למשל, שני גיבורים אימתניים, דיומדס וגלאוקוס מסרבים ברגע האחרון לשלוח יד אחד בשני ברגע שהם מגלים שאבותיהם היו קשורים בקשרי כסניה, אף-על-פי שהאחד השתייך למחנה היווני והשני למחנה הטרוייני.
מוסד הכנסייה שרד את המעבר לתקופת הערים (המאות השמינית והשביעית לפנה"ס) והמשיך להתקיים תוך שהוא נכנס לקונפליקט עם הערכים החדשים של האזרחות והנאמנות למולדת שהתפתחו בהדרגה במסגרתן.
כך, בראשית המאה ה-4 לפנה"ס, המלך הספרטני אגסילאוס הקשור בקשרי כסניה עם הסטרפ (אחשרפדן) הפרסי פארנבאזוס יכול להסביר לחברו כי חובת הנאמנות לעיר מאפילה על חובת הכסיניה: גברים הקשורים בקשרי כסניה, הוא אומר, נאלצים להילחם לצד מדינותיהם, ולעיתים אף להרוג איש את רעהו, כאשר מדינותיהם נתונות במלחמה.
ספר זה יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2006 ועליו הוענק להרמן פרס פולונסקי ליצירתיות ומקוריות במדעי הרוח מטעם האוניברסיטה העברית.
בשנת 2009 הודפס הספר מחדש בכריכה רכה.
זוהי אולי ההיסטוריה החברתית הראשונה שנכתבה על אתונה העתיקה שאינה מתמקדת בהיבט זה או אחר של החברה (כגון כלכלה, פוליטיקה, תרבות, דת, עבדות, משפחה או נשים) אלא בוחן את כולם ביחד כחלקים של אותו מכלול.
טענתו המרכזית של הרמן היא שהחברה האתונאית הייתה מאוד יוצאת דופן מבחינת מידת האלטרואיזם שהפגינו אזרחיה בקשת רחבה של פעילויות ועיסוקים.
לטובת עצמו ולטובת עירו, אמור היה אזרח אתונה לתת יותר ממה שהוא קיבל מאחרים, לגרום פחות נזק לחברו מן הנזק שזה נגרם לו, לנהוג בחבריו האזרחים כאילו היו קרובי משפחה ולעשות כמיטב יכולתו כדי לשמור על הסדר הציבורי על ידי פתרון קונפליקטים בדרכי פשרה.
תזה זו מנוגדת לטענה הרווחת במחקר שלפיה אתונה הייתה קרובה יותר מבחינת ערכיה לחברות בעלות קוד הכבוד הים-תיכוני שבהן הערכים של שמירה על כבוד בכל מחיר ונקמנות חסרת פשרות שולטים בכיפה.
הרמן טוען שההערכה השגויה של הפרופיל החברתי של החברה האתונאית נובעת אי-הבנה בסיסית של סוג המקור העיקרי ששרד מאתונה הקלאסית העשוי להטיל אור על מערכת ערכים זו, כמאה ועשרה נאומים שנישאו בבתי הדין ובשאר מוסדות הציבור של הדמוקרטיה האתונאית.
הרמן פיתח שיטה חדשה של ניתוח הערכים החברתיים שבאמצעותם ביקשו המתדיינים לשכנע את חברי המושבעים בצדקת טענותיהם.
אם מיישמים את השיטה הזאת בעקביות ובקפדנות הראויות לגבי הנאומים, מתברר שהמדיינים חתרו לכבוש את לב קהל השופטים על ידי הצגת עצמם כבעלי ריסון עצמי, מתינות, מחושבות ושליטה עצמית, ואילו את יריביהם כנוטרים ונוקמים, קיצוניים, חסרי שליטה עצמית ונכנעים לדחפים של הרגע.
הספר משובץ בלמעלה מחמישים איורים הממחישים את ביטויה של מערכת ערכים זו באמנות החזותית של התקופה.
בספרו שואב הרמן מדיסציפלינות אחרות כגון מדעי המדינה, פסיכולוגיה, אבולוציה, תורת המשחקים וכלכלה, וכדי להבליט את אופייה המיוחד של החברה האתונאית הוא עורך השוואות עם קשת רחבה של חברות שהתקיימו בזמנים אחרים, חבל גאליה של המאה ה-6 לספירה ואלבניה של תחילת המאה ה-20.
יחסי פטרונאט שוררים בין בני אדם בלתי-שווים במעמדם הממוקמים בצורה דיפרנציאלית במערכת החברתית.
אלו יחסי גומלין של תועלת הדדית המתבטאים בחילופי טובין ושירותים: כל אחד מן הצדדים שולט במשהו שהצד השני זקוק לו.
דוגמאות מובהקות של קשרי פטרונאט הם יחסי פטרון-קליאנט באימפריה הרומית, סניור-וסאל באירופה של ימי הביניים, אדון-איכר בארצות כגון סרדיניה וסיציליה בעת החדשה.
באימפריה הרומית השלימו קשרי הפטרונות את תפקוד רוב המערכות השלטוניות הפרומאליות העיקריות.
בחברה הפיאודאלית, החליפו קשרי הפטרונות באופן גלוי את רוב המערכות השלטוניות.
בסיציליה, עד היום הזה, איכר-ללא-פטרון חשוב כמת.
התפקיד שמילאו רשתות ענפות של קשרי פטרונאט ברוב החברות המסורתיות לא הובן דיו במחקר.
הרמן מציע במאמר זה דרכים להרחבת המודל של קשרי פטרונאט והחלתו על חברות אלה לשם הבנה עמוקה יותר של דרך תפקודן.
חברות החצר של המלכים ההלניסטיים
אם בתקופה המיקנית של ההיסטוריה היוונית תפס את מרכז הבמה הארמון, בתקופת החושך – משק ביתו (ה-oikos) של השליט הזעיר, בתקופה הארכאית והקלאסית – עיר המדינה (פוליס), אזי ניתן לומר שבתקופה ההלניסטית שנחנכה עם כיבושי אלכסנדר הגדול הממלכה הטריטוריאלית שחברת החצר במרכזה היא שהייתה למבנה החברתי הדומיננטי.
במאמרו זה מאבחן הרמן קווים אופייניים במבנה של חברות החצר ההלניסטית של המלכים לבית תלמי, לבית סלאוקוס ולבית אנטיגונוס, והאטליזים של פרגמום, ומזהה תבניות פעולה משותפות של פוליטיקה חצרנית שנגזרו ממבנים אלה.
בכל אחת מחברות האלה השליט ממוצא מוקדוני מכנס סביבו בחבורת, רעים' – (philoi) – הרפתקנים, לוחמים ואנשי אצולה – הבאים מכל רחבי העולם היווני.
מבחינת הדינמיקה של היחסים בין השליטים וחבר מרעיו ומבחינת התרבות שיוצרות חברות החצר ההלניסטיות ניכר דמיון לחברות החצר של תקופת הרנסאנס וראשית העת החדשה.
אחד הקשרים החברתיים האמיצים ביותר בעולם הנוצרי עד היום הזה (וקל וחומר בתקופות היסטוריות) הוא הקשר המשולש הנוצר בין התינוק המוכנס לחיק הדת הנוצרית באמצעות טקס הטבילה, הסנדק ואבי התינוק.
עד לפרסום מאמרו של הרמן ההנחה הרווחת במחקר הייתה כי מוסד חברתי חשוב זה התהווה בראשית הנצרות.
הרמן, בהתבססו על מחקריו הקודמים על צורות של ידידות טקסית (Ritualized Friendship) בעולם היווני והרומי הטרום-נוצרי, מעלה במאמרו את ההשערה כי הסנדקות הנוצרית לא התחילה עם הנצרות: היא גרסה 'מנוצרת' של קשר חברתי עתיק-יומין שהיה קיים ביוון וברומא מאז ראשיתן.
כל שהנצרות עשתה היא החלפת הריטואל הפגאני שאמור היה לאתחל את הברית בסקרמנט המרכזי של הדת הנוצרית, הלא הוא טקס הטבילה.
מבחינת החובות החברתיות של הצדדים המעורבים בברית המשולשת (עזרה בעת מצוקה, חילופי מתנות, נאמנות ללא סייג) כמעט ולא חלו שינויים.
ריטואלים של התחמקות ביוון העתיקה
במקורות העתיקים הנוגעים להיסטוריה יוונית השתמרה סדרת סיפורים בעלי אופי מיתי-למחצה הסבים סביב כריתת ברית עם הסכם בין שני צדדים.
אחד הצדדים מפר בדרך-כלל את תנאי הברית או ההסכם, אך תוך כדי אקט ההפרה הוא מבצע טקס המחקה בצורה סמלית פן זה או אחר של הברית או ההסכם.
הטקס נועד כנראה לנקות אותו מן האשמה בעיקר לגבי האלים, המשתתפים בצורה סמויה כצד שלישי בין כל ברית בין שני יחידים.
זו הפעם הראשונה שסיפורים אלה נאספו והוצע להם פירוש רציונלי.