tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
איבאילו קאלפין נולד בסופיה ורכש השכלה תיכונית בקולג' הצרפתי שבעיר.
קאלין רכש השכלה אקדמית בכלכלה ב ובאוניברסיטת לאפבורו.
במקביל ללימודיו נכנס קאלפין לחיים הפוליטיים בבולגריה וייסד את התנועה הלאומי הסוציאל-דמוקרטית.
קאלפין נבחר לאספה הלאומית של בולגריה וכיהן כסגן יושב ראשה.
הוא כיהן כמשקיף מטעם הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה בבחירות שנערכו בקוסובו ב-2001 וב-2004. בין 2002–2005 כיהן כיועצו הכלכלי של נשיא בולגריה גאורגי פרבאנוב.
בין 2005 - 2009 כיהן כסגן ראש הממשלה ושר החוץ של בולגריה בממשלתו של סרגיי סטאנישב.
בין 2014–2016 כיהן כסגן ראש ממשלה והשר לעבודה ומדיניות ציבורית בממשלתו של בויקו בוריסוב.
קאלפין נשוי לצבטנקה איוואנובה קאלפין ואב לבת: ביליאנה קאלפין.
הוא דובר בולגרית, רוסית, ספרדית, צרפתית ואנגלית.
איב שוֹבֶן היה כימאי צרפתי.
בשנת 2005 זכה שובן בפרס נובל לכימיה עם רוברט גרבס וריצ'רד שרוק "על פיתוח שיטת המטתזה בסינתזה אורגנית".
בנוסף על כך, שובן היה חבר באקדמיה הצרפתית למדע.
שובן נולד ב-10 באוקטובר 1930 במנן, פלנדריה, בלגיה להורים צרפתים.
הוא סיים את לימודיו ב-1954 והחל לעבוד בתעשייה הכימית.
לאחר כמה שנים היה מתוסכל מהעשייה בתעשייה, והחל להתמקד במחקר.
איבאן ברנד (במקור רייך, בהונגרית: Berend Iván; בודפשט, 20 באפריל 1924 – בודפשט, 21 בפברואר 2006) היה כלכלן יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור של האקדמיה ההונגרית למדעים.
איבאן רייך נולד במשפחה יהודית כבנם של מעצב ואמן העורות לאיוש ברנד (רייך) ושל מריה פרנק.
הוא איבד את אביו כשהיה צעיר.
אשתו הייתה מאז 1944, ורוניקה שנברגר, מנהלת בית ספר.
בתם: באטה ברנד (15 במרץ 1946) הייתה מורה בתיכון, פילוסופית.
בנם: יאנוס ברנד (24 ביולי 1951) מכונאי רכב.
ברנד קיבל תואר בכלכלה מהאוניברסיטה ההונגרית לכלכלה (1949), דוקטורט בכלכלה (1958), דוקטורט במדעי הכלכלה (1978).
ברנד כיהן לאורך הקריירה שלו בתפקידים רבים ומגוונים:
סגן מנהל של "ההוצאה לאור לכתבי עת מדעיים" (1948–1949) (Tudományos Folyóiratkiadó)
ראש הקבוצה הכלכלית במשרד התכנון הלאומי, במחלקה לפיתוח טכנולוגי (1949–1954)
ראש מחלקת מדיניות ההשקעות במשרד החקלאות (FM) ובמשרד החקלאות והמזון (MÉM) (1968–1954)
ראש מחלקת המאזנים באגף השקעות והבניה OT (1968–1971),
סגן ראש המחלקה במחלקת התכנון לטווח ארוך במשרד התכנון הלאומי (1971–1985)
יועץ מדעי של המכון לכלכלה של האקדמיה ההונגרית למדעים (מאז 1986)
מרצה לכלכלת השקעות באוניברסיטת קורווינוס (מ-1953)
קבלת תואר פרופסור מן המניין באוניברסיטה (מ-1979)
מרצה באקדמיה של הוועד המרכזי של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית (MSZMP) (משנת 1957)
ברנד עסק בכלכלה חקלאית, בעיקר באפקטיביות של השקעות חקלאיות, בשאלות פעילות ההשקעות ומדיניות הפיתוח הקשורה אליה, בקורלציות בין ביקוש להון, ציוד טכני של עבודה ופריון עבודה ותיאוריות של צמיחה חקלאית.
ברנד השיג תוצאות משמעותיות בניתוח מסלולי הצמיחה של הכלכלה ההונגרית, חקירת התנאים הלא כלכליים של פיתוח כלכלי, והערכת האפשרויות ארוכות הטווח שלה.
תנאי הפעלה רחבי היקף ורווחיות בחקלאות שיתופית.
(מדריך עסקים של שיתופיות יצרנים חקלאיים.
כמה היבטים כלכליים של מבנים קואופרטיבים של יצרנים.
שאלות מההיבט הכלכלי של השקעות בנייה של קואופרטיבי הייצור.
שינויים בשיעור העבודה ההממוכנת והידנית והאובייקטיבית בחקלאות.
עבודת הגמר לתואר שני (בודפשט, 1962)
בניית הבסיס החומרי והטכני של החקלאות הסוציאליסטית.
חומר לימוד לקורס מדיניות כלכלית של ה-MSZMP.
כלכלה ויעילות של השקעות חקלאיות.
הקשר בין תוכנית פיתוח המפעלים לבין ההשקעות בקואופרטיבים יצרניים.
השקעה בקואופרטיבים יצרניים ובחוות בבעלות המדינה.
ניהול השקעות ממלכתי, תכנון כלכלי לאומי.
רישומים ממכללת הוועד המרכזי של ה-MSZMP (בודפשט, 1968)
(הרצאות של המכון להשתלמויות הנדסיות.
האמצעים לצורכי פיתוח תעשיית המזון.
בסיס מס הייצור ודרישת ההשקעה במדינות הקומקון.
(הודעות של המחלקה לכלכלה ומשפטים של האקדמיה ההונגרית למדעים, 1971)
על תכנון כלכלי של השקעות.
מדיניות פיתוח לטווח ארוך יותר.
הקשר בין ההתפתחות הכלכלית שלנו לבין הביקוש לנכסים קבועים.
I–II כרך מונוגרפיה ועבודת דוקטורט.
דילמות מדיניות פיתוח, עידנים של התחדשות.
על תפקיד התשתיות בפיתוח המשק.
הגדלת תפקידם של גורמי התפתחות לא כלכליים.
דילמות מדיניות פיתוח, תקופת חידושים.
מניעים לשינוי דרכי צמיחה בהונגריה.
תנאי הכלכלה ההונגרית לאחר תחילת המילניום.
מחקרים מתקופת המערכת הכלכלית משתנים.
פרסום של אוניברסיטת יאנוס פאנוניוס.
כלכלת הונגריה לאחר תחילת המילניום.
(מחקרים מתקופת שינוי המערכת הכלכלית.
הצמיחה הכלכלית נמשכת בשנות ה-2000. (מדע הונגרי, 2000)
שינויים כלכליים בהונגריה בתחילת המילניום והרקע ההיסטורי שלהם.
תוכנית הלימודים של בית הספר לדוקטורט לכלכלה של אוניברסיטת פץ', הפקולטה לכלכלה.
עיטור מסדר הצטיינות העמל דרג כסף (1968)
עיטור מסדר הצטיינות העמל דרג זהב (1969)
עיטור מסדר הצטיינות לשירות למולדת (1971)
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת יאנוס פאנוניוס של פץ' (JPTE) (1995)
ברנד, שם מלא איבאן טיבור ברנד (בהונגרית: Berend T.
Iván; בודפשט, 11 בדצמבר 1930) הוא היסטוריון יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט (הפרס המקביל בהונגריה לפרס ישראל) פרופסור אמריטוס, נשיא לשעבר של האקדמיה ההונגרית למדעים.
בין השנים 1973 לבין 1979 רקטור אוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה, (כיום אוניברסיטת קורווינוס)
בין השנים 1975 לבין 1982 נשיא "החברה ההיסטורית ההונגרית"
בין השנים 1985 לבין 1990 נשיא האקדמיה ההונגרית למדעים
בין השנים 1988 לבין 1989 חבר בוועד המרכזי של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית.
פרופסור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) מאז 1990, פרש ב-2015.
ברנד הוא חוקר בעל שם בהיסטוריה הכלכלית של הונגריה ומרכז אירופה.
הסוציולוגית ז'וז'ה ברנד, עמיתת UCLA
ההיסטורינית נורה ברנד, פרופסור באוניברסיטת קיימברידג'.
ברנד שנולד במשפחה יהודית, עבר את השואה כנער ונשלח ב-1944 למחנה הריכוז דכאו, שרד ושוחרר על ידי חיילים אמריקאים באפריל 1945.
בשנת 1949, הוא החל את לימודיו באוניברסיטה:
באוניברסיטת אטווש לוראנד בפקולטה במדעי הרוח בהיסטוריה.
בשנת 1957, הוא קיבל תואר דוקטורט בכלכלה.
לאחר קבלת התואר הפך למרצה במחלקה להיסטוריה כלכלית באוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה.
הוא מונה לפרופסור חבר ב-1960 ולפרופסור מלא ב-1964. הוא קיבל לידיו את ניהול המחלקה ב-1967. ב-1973 נבחר לרקטור האוניברסיטה, תפקיד אותו מילא עד 1979. הוא עמד בראש המחלקה להיסטוריה כלכלית עד 1986. ב-1990 הפך לפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
ב-1991 עזב לצמיתות את האוניברסיטה לכלכלה בבודפשט.
ב-1993 מונה למנהל המרכז ללימודי אירופה ורוסיה של UCLA, תפקיד שמילא עד 2005. בשנות ה-70 וה-80, הוא היה פרופסור אורח בארצות הברית מספר פעמים.
ב-1957 הגן על עבודת הדוקטורט שלו בכלכלה, וב-1962 הגן על עבודת הדוקטורט שלו בהיסטוריה.
הוא הפך לחבר בוועדת ההיסטוריה של האקדמיה ההונגרית למדעים.
ב-1973 נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים, וב-1979 כחבר רגיל מן המניין.
בין 1985 לבין 1990, הוא היה הנשיא האחרון של הגוף הציבורי המדעי הזה לפני שינוי המשטר.
בשנת 1980, "החברה ההיסטורית המלכותית" (Royal Historical Society)
בשנת 1989, האקדמיה האוסטרית למדעים כללה אותו בין חבריה.
הואחבר גם באקדמיה האירופית למדעים ולאמנויות
מאז 2015 באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (American Academy of Arts and Sciences)
בנוסף לתפקידיו האקדמיים, נטל על עצמו תפקיד מוביל במספר אגודות מדעיות:
ב-1967 נבחר למזכיר הכללי של החברה ההונגרית ההיסטורית
ב-1975 נבחר לנשיא החברה והחזיק בתפקידו עד 1979
בין 1986 ל-1994 סגן נשיא האגודה הבינלאומית להיסטוריה כלכלית
בין 1990 ל-1995 סגן נשיא החברה ההיסטורית הבינלאומית
נשיא החברה ההיסטורית הבינלאומית בין 1995 ל-2000
בין 1987 ל-1991 הוא היה יו"ר משותף של מועצת המנהלים המכון האמריקאי למחקרי ביטחון מזרח-מערב.
ברנד פרש ב-2015 בגיל 85 לאחר שלימד ב-UCLA במשך 25 שנים.
ברנד היה חבר במפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית (MSZMP).
הוא לקח חלק בהכנת הרפורמה הכלכלית של שנות ה-60 בהונגריה.
בין השנים 1988–1990 היה נשיא משותף של קרן MTA-Soros, ובין 1989 ל-1990 היה נשיא הוועדה המייעצת שהקים מיקלוש נמט, שעבדה וייעצה למועצת השרים (ממשלת הונגריה).
בין השנים 1988–1989 היה חבר בוועד המרכזי האחרון של ה-MSZMP, ובהנהגתו הכינה קבוצת עבודה את תוכנית התלת-שנתית לשינוי הכלכלה מבוססת שוק וההפרטה הראשון של המדינה ב-1988. בינואר 1989, כיהן כנשיא ועדת העבודה של היסטוריונים, אשר העריכה מחדש את התפיסה השלילית בעבר של המרד ההונגרי (מכונה בהונגריה מהפכת 1956).
לאחר שינוי המשטר, היה חבר בוועדת "הסרט הכחול" שהיה המפקח/מנחה של תהליך ההפרטה בהונגריה עד 1993. הוא היה יועץ אד-הוק למחלקת המדינה האמריקאית במספר הזדמנויות.
תחום המחקר שלו הוא ההיסטוריה הכלכלית של הונגריה ומרכז אירופה, בעיקר במאות ה-19 וה-20, כמו גם המודרניזציה הכלכלית של אזורי אירופה הלא מפותחים והשינוי הכלכלי של האזור לאחר שינויי המשטרים.
בעבודותיו בהיסטוריה כלכלית, הוא חקר את התפתחות תעשיית הייצור המודרנית, את התפתחות ההכנסה הלאומית ואת הרפורמות הכלכליות.
ברנד כתב פרקים מההיסטוריה של הכלכלה ההונגרית במאות ה-19 וה-20 במספר ספרים, ספר נפרד על תעשיית הייצור, ספר נפרד על התקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה וספר נפרד על התקופה הסוציאליסטית.
עבודותיו על ההיסטוריה הכלכלית ההשוואתית של מרכז ומזרח אירופה הן משמעותיות.
לאחר חילופי המשטר בשנת 1990 עסק בהיסטוריה הכלכלית של אירופה ובהיסטוריה של השינוי הכלכלי מחילופי המשטר ועד להצטרפות הונגריה לאיחוד האירופי.
הוא כתב רבים מהפרסומים שלו יחד עם ג'רג' ראנקי.
פרס אפאצאי צ'רה יאנוש (1981)
אוניברסיטת סנט ג'ון דוקטורט (1984)
פרס המדינה (1985) - על עבודת ההיסטוריה הכלכלית והתרבותית המודרנית והעדכנית של מרכז ומזרח אירופה והונגריה, שזכתה להערכה בינלאומית, ועל פעילות המדיניות הכלכלית והתרבותית שלו.
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת גלאזגו (1990)
דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת פץ' (1995)
פרסומיו המשותפים עם ג'רג' ראנקי
איב פונס הוא כדורסלן צרפתי יליד-האיטי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד בבאסקט ז'ירונה מליגת העל הספרדית בכדורסל.
פונס נולד בפורט-או-פרנס, בירת האיטי, וגדל שלוש וחצי שנים אצל אמו הביולוגית בעיר סיט סולייל, אחד האזורים העניים ביותר במדינה.
לפי החוק נאלצה אמו לשלוח אותו לבית יתומים כי לא יכלה לטפל בו, והוא היה חולה באותה תקופה.
לאחר קרוב לשנה בבית היתומים, אומץ איב על ידי באבת' וז'אן-קלוד פונס, שחיו בצרפת.
הוא למד במכון הצרפתי הלאומי לספורט בפריז, ושיחק במועדון הכדורסל שלו, המרכז הפדרלי לכדורסל , בליגה השלישית.
פונס החליט לשחק כדורסל מכללות בארצות הברית עבור אוניברסיטת טנסי, אותה העדיף על פני הצעות מאוניברסיטת פלורידה ואוניברסיטת טקסס טק, והפך לכדורסלן הצרפתי הראשון בתולדות האוניברסיטה.
פונס נפצע בקרסול כבש בהופעת הבכורה שלו בטנסי, ובעונתו הראשונה שיחק 5.2 דקות בלבד למשחק.
כ קלע פונס שיא עונתי של 10 נקודות מול מזרח קנטקי במשחק הראשון בקריירה בו פתח בחמישייה, אך בפברואר 2019 סבל משבר בפנים.
הוא העמיד ממוצעים של 2.2 נקודות למשחק כסופומור.
בשנת ה שלו הוא רשם בטנסי, וקלע שיא קריירה של 15 נקודות כבר במשחק הראשון של העונה מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית באשוויל.
הוא שבר את שיאו לאחר משחק אחד בלבד, לאחר שקלע 19 מול מארי סטייט.
בסיום העונה הסדירה נבחר פונס לשחקן ההגנה של השנה ב-SEC, והוא העמיד ממוצעים של 10.8 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
לאחר סיום העונה הוא הכריז על מועמדותו לדראפט ה-NBA 2020, אך ב-3 באוגוסט הכריז שיחזור לטנסי לעונת ה שלו.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2021 הצטרף פונס לממפיס גריזליס לליגת הקיץ של ה-NBA.
ב-10 באוגוסט 2021 הוא חתם על חוזה לעשרה ימים עם הגריזליס, אשר הפך לאחר מכן לחוזה דו-כיווני שלפיו חילק את הזמן בין הגריזליס וקבוצת ליגת הפיתוח שלהם, ממפיס האסל.
פונס הועבר להאסל ב-30 בינואר 2022.
ב-2022 שיחק פונס במדי ברוקלין נטס בליגת הקיץ, ב-26 ביולי 2022 הוא חתם לשנתיים באסוול ליון-וילרבאן מליגת העל הצרפתית והיורוליג.
ב-25 ביולי 2023 חתם בבאסקט ז'ירונה מליגת ה-ACB הספרדית.
פונס זכה במדליית זהב עם נבחרת צרפת באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 16 2014 בלטביה, לאחר שהעמיד ממוצע של 3.8 נקודות למשחק.
הוא העמיד ממוצעים של 10.1 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-1.3 חסימות למשחק באליפות העולם עד גיל 17 2016 בסרגוסה, ספרד, כאשר נבחרתו סיימה במקום השישי.
ב-2019 שיחק עם צרפת באליפות אירופה לעתודה בתל אביב, ישראל, שם העמיד ממוצעים של 2.6 נקודות למשחק וסיים עם הנבחרת במקום הרביעי.
בוטפאי איבאן היווש (במקור הירשל; בהונגרית: Hűvös Iván; בודפשט, 19 בנובמבר 1877 – בודפשט, 18 במרץ 1954) היה מלחין, פוליטיקאי, איש עסקים, עורך עיתון יהודי הונגרי, אחיו של הפסל לאסלו היווש ושל המחזאי קורנל היווש.
איבאן היווש נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף היווש (1848–1914) עורך דין, מומחה לתחבורה ושל מריה הלר (1848–1918).
לאחר שסיים את לימודיו, הוא בילה זמן רב בחו"ל, אחר כך חזר הביתה ומילא תפקיד חשוב בחיים החברתיים של יוז'פווארוש, רובע 8 של בודפשט.
הוא היה המנהל הכללי של "רכבות החשמליות העירוניות של בודפשט".
בשנת 1933 נבחר ליושב ראש מערכת השבועון החשוב "ארץ-עולם" (Ország-Világ).
כמלחין הוא הלחין כ-150 שירים וכן אופרות, אופרטות ומוזיקה לבלט.
אשתו הראשונה הייתה פירושקה ילינק, לה נישא בבודפשט ב-26 במרץ 1907, בתם של לאיוש ילינק ושל לליה ברודי.
הם התגרשו שנה לאחר מכן.
ב-25 באוקטובר 1915, הוא נישא שוב בבודפשט.
אשתו השנייה הייתה אילונה שאנדור.
אשתו השלישית הייתה מגדולנה צ'אטארי, איתה התחתן ב-1947.
בעל האחוזה החדש (אופרה ב-3 מערכות.
הלברית נכתבה על ידי הנריק אינצה (במקור ישראל הנריך).
המאהב הזקן (במקור מחזה עממי ב-3 מערכות.
לברית על ידי אישטוואן גצי, בכורה: 16 במאי 1902, תיאטרון העם.
היווש כתב את המוזיקה שלו)
הרוזנת קטינקה (אופרה ב-3 מערכות.
הלברית נכתבה על ידי ינה פראגו.
בכורה: 29 בינואר 1904, תיאטרון העם)
שני ההיפוליטיים (אופרה ב-3 מערכות.
הלברית נכתבה על ידי אימרה פלדש.
בכורה: 13 בינואר 1905, תיאטרון העם)
אגרטל הפלא (בלט, בכורה: 9 במאי 1908, בית האופרה המלכותי ההונגרי, הוצגה בבכורה בשנת 1913 בבית האופרה לה סקאלה במילאנו בשם Siama)
אדלווייס (בלט דמיוני ב-2 מערכות, 3 תמונות.
נכתב על ידי מיקלוש גוארה.
בכורה: 4 במרץ 1911, בית האופרה המלכותי ההונגרי)
איבוגאין הוא החומר הפעיל בצמח האיבוגה (Tabernanthe iboga), ומשמש במערב לגמילה מסמים, טיפול בפוסט טראומה ונזק מוחי מהדף.
במקסיקו ומדינות אחרות קיימות עשרות קליניקות טיפוליות, ברמה זו או אחרת, לטיפול בהתמכרות לסמים קשים, ובכמה שנים האחרונות כאופציה טיפולית מועדפת על ידי יוצאי צבא אמריקאים להפחתה משמעותית של הסימפטומים החמורים של הלם קרב עם או בלי נזק מוחי מהדף.
האיבוגה הוא צמח קדוש במרכזה של תרבות ילידית BWITI בגבון ומדינות אחרות במרכז מערב אפריקה כבר מאות ואולי אלפי שנים.
הצמח נחקר רבות ובספריה הרפואית הלאומית האמריקאית PUBMEDLINE רשומים מעל 600 תקצירים מדעיים המכסים את כל האספקטים של הצמח ושימוש בו.
האיבוגה אינו סם הזיה קלאסי כמו פסילוסיבין או LSD כיוון שאינו מוביל לעיוותים ראייתים אלא משחרר זכרונות מודחקים בצורה ויזואלית כמו סרט של זכרונות ואירועים עצמיים ההולך אחורה בזמן.
האיבוגאין, החומר האלקלויד האקטיבי בצמח אינו ממכר ואינו גורם לאופוריה.
מחקרים וניסויים שנעשו הביאו להעלאת השערה שנטילה חד פעמית של הצמח יכולה לגרום להפסקה מוחלטת של תסמיני גמילה מסם אחר, ואף להפחית לזמן מסוים את התשוקה לסם (Craving) - היא ההתמכרות הנפשית.
בהתאם לכך הוצע איבוגאין כתרופה יעילה כנגד התמכרות להרואין, קוקאין, מתאדון, אלכוהול וסמים נוספים המוגדרים כ"קשים", מהיותם גורמים לתסמיני גמילה קשים למשתמשים.
כמו כן נמצאה יעילות מסוימת בהפחתת תלות בניקוטין/.
איבוגאין נחשב כבעל פוטנציאל פסיכותרפי גבוה על פי הפסיכיאטר הבכיר CALADIO NARANJO שצוטט בספרו The healing journey: New Approches to Conssciousness
מסמכים שנחשפו בשנות השמונים בהתאם לחוק חופש המידע האמריקאי מראים כי ה-CIA בחן את ההשפעות של איבוגאין במהלך שנות החמישים.
חווית האיבוגאין יכולה להימשך 24 שעות או יותר – והיא לא ידועה בתור חוויה נעימה.
חלק מההשפעות המיידיות בשימוש באיבוגאין יכולות לכלול כאב ראש, יובש בפה, בחילות, הקאות, בלבול, חוסר קוראדינציה, עליה בקצב לב.
מומלץ לשכב בשעות הראשונות של השימוש בחומר.
ניתן לחלק את הטריפ לשלושה שלבים:
שלב 1: השלב האקוטי מתחיל 1 עד 3 שעות לאחר נטילת איבוגאין ויכול להימשך 4 עד 8 שעות.
חוויה המתוארת כמצב של "חלום ער", או ריחוף.
בעיקר חזותית של זכרונות העבר
שלב 2: שלב ההערכה מתחיל כ-4 עד 8 שעות לאחר נטילת איבוגאין ויכול להימשך 8 עד 20 שעות.
משתמשים מדווחים על תחושה רגשית נטראלית.
שלב 3: שלב מתחיל כ-12 עד 24 שעות לאחר נטילת האיבוגאין ויכול להימשך 24 עד 72 שעות או יותר.
תשומת הלב עוברת בחזרה לסביבה החיצונית בשלב זה בעוד החוויה הפסיכואקטיבית הסובייקטיבית מתחילה לדעוך.
יכולת התנועה הרגילה חוזרת ואנשים מדווחים לרוב על עוררות וערנות מוגברת.
עוד מדווח כי ימים ספורים לאחר השימוש, החוויה של ההתבוננות הפנימית נותנת נקודות מבט חדשות על החיים.
נמצא שאיבוגאין גורם להפרעות קצב הלב ולהארכת מרווח ה־QT אצל אנשים (מרווח זמן בין תחילת גל Q לסוף גל T במחזור החשמלי של הלב) מה שגורם להפרעות קצב לב הנמנע על ידי שילוב עם מגנזיום נוזלי.
השימוש בו מלווה בסיכון לבבי דומה ל20 תרופות מאושרות (בעיקר פסיכיאטריות) על ידי מנהל המזון והסמים האמריקאי FDA (רשימה למטה).
סיכון זה מופחת משמעותית על ידי בדיקות רפואיות מקדימות וסינון מועמדים/דות לטיפול על פי קריטריונים שפותחו על ידי רופאים לאורך השנים.
הטיפול באיבוגאין מלווה בשימוש במגנזיום נוזלי כדי למנוע הפרעות לבביות.
רעילות כתוצאה מאינטראקציה בין תרופתית
שימוש באיבוגאין במקביל לטיפול תרופתי (בעיקר ממשפחת האופיאטים ותרופות פסיכיאטריות המשפיעות על מטבוליזם באנזים CYP2D6) מעלה את הסיכון לבעיית קצב בעיקר בקרב אנשים בעלי רקע של מחלות לב.
יש לזכור שהחל משנות ה-80 איבוגאין היה בשימוש בעיקר כטיפול להתמכרויות בקרב מכורים לסמים.
בריאותם הכללית של מכורים לסמים, בהשוואה לכלל האוכלוסייה אינה טובה ולמרות זאת מספר מקרי המוות בקרב המכורים שטופלו באיבוגאין הוא קטן ביותר.
על פי Professor KEN ALPER מאוניברסיטת ניו יורק שחקר העניין ופרסם אף לא אחד מממקרי המוות נגרם באופן ישיר על ידי איבוגאין אלא נגרם ממצב גופני ירוד וממחלות נילוות של המכורים.
טיפול בהתמכרות: התפתחות השימוש באיבוגאין בטיפול להתמכרות לסמים התרחשה מחוץ למרפאות קליניות קונבנציונליות.
מחקרים תומכים בטענה שאיבוגאין מחליש את תסמיני הגמילה ומפחית את התשוקה לסמים, בעיקר בקרב מכורים להרואין, קוקאין, טבק, אלכוהול ובקרב מכורים לשילוב ביניהם.
נמצא שאיבוגאין מגביר את רמות הסרטונין בגרעין הקומבנס ולמעשה משמש כאנטגוניסט של רצפטורים מסוימים של סרוטונין, וזה שונה ממה שתרופות פסיכדליות אחרות עושות.
זה גורם לכך שהוא לא רק מייצר חוויות פסיכדליות רטרו-ספקטיביות ייחודיות אלא גם יכול להחזיר איזון דרך יצירת קשרים חדשים של קולטנים בין הקולטנים עצמם ובין אזורים במוח במקרים של התמכרות לסמים וטראומות למיניהן.
החומר איבוגאין כשלעצמו איננו ממכר.
הרציונל לשימוש באיבוגאין לפוסט טראומה
1. מנגנון פעולה: האיבוגאין הוכח כבעל השפעות תרופתיות מרובות, כולל פעילותו על מערכות נוירוטרנסמיטורים וקולטנים שונים במוח.
הוצע כי איבוגאין עשוי לווסת מסלולים ספציפיים המעורבים בהכחדת פחד וגיבוש זיכרון, שהם תהליכים חיוניים להתפתחות ותחזוקה של תסמיני PTSD.
2. פעילות סרוטונרגית: ידוע כי איבוגאין יוצר אינטראקציה עם מערכת הסרוטונין במוח.
חוסר ויסות של סרוטונין נחשב למשחק תפקיד בפתופיזיולוגיה של PTSD .על ידי DISREGULATION של תפקוד הסרוטונין, איבוגאין עשוי לסייע בשיקום האיזון אצל האנשים הפגועים ולהקל על תסמיני PTSD
3. עיבוד רגשי: PTSD מאופיין בחוויה חוזרת מתמשכת וחודרנית של אירועים טראומטיים.
דווח כי איבוגאין משרה מצבים אינטרוספקטיביים ומקל על עיבוד רגשי, מה שעשוי לאפשר לאנשים להתעמת ולעבד את החוויות הטראומטיות שלהם במסגרת טיפולית.
4. נוירופלסטיות: מחקרים העלו כי לאיבוגאין עשויות להיות השפעות מעוררות נוירופלסטיות, כלומר היא עשויה להשפיע על יכולתו של המוח לארגן מחדש מסלולים עצביים ולהסתגל לחוויות וגירויים חדשים.
זה עשוי להועיל לאנשים עם PTSD מכיוון שהוא עשוי לקדם יצירת קשרים ורשתות חדשות כדי לסייע בפתרון תסמינים הקשורים לטראומה.
התכונות הפסיכואקטיביות של קליפת השורש של עץ האיבוגה (Tabernanthe iboga), שממנה מופק האיבוגאין, התגלו לראשונה על ידי שבטי הפיגמים של מרכז אפריקה, שהעבירו את הידע לשבט הבוויטי של גבון.
מגלי ארצות צרפתים למדו על כך משבט הבוויטי.
האיבוגאין הגיע לאירופה בשנת 1899 על ידי הצרפתים.
משנות ה-30 של המאה ה-20 האיבוגאין שווק כחומר צמחי ממריץ במינון נמוך תחת השם המסחרי Lambarène.
לאחר מלחמת העולם השנייה הסם זכה לפופולריות בקרב ספורטאים בגלל היותו חומר ממריץ גופני ונפשי.
בשנת 1966 הופסק הייצור כאשר מכירת איבוגאין הפכה לבלתי חוקית בצרפת.
באפריקה, האיבוגאין שימש כצמח פולחן דתי ושיבטי עיקרי מסורתי בטקסי התבגרות מנערות לבגרות, לשם חוויות רוחניות והבנה עצמית ובטיפולים עבור מספר אינדיקציות רפואיות ספציפיות.
במינונים נמוכים האיבוגה בשימוש לערות במסעות ציד וכאפרודיזיאק.
השפעתו התרבותית, הרפואית והפסיכו-אקטיבית הייתה חלק מתרבות ושיטות טיפול מקומיות לפני שהפך למוכר ברמה עולמית.
במספר מדינות האיבוגאין הוצא מחוץ לחוק אך במקסיקו, גרמניה, פורטוגל, קוסטה ריקה ובמדינות מסוימות בדרום אמריקה, ישנן עשרות קליניקות שמספקות טיפולי איבוגאין תחת פיקוח רפואי ברמה זו או אחרת.
בישראל איבוגאין נאסר להפצה בשנת 2015 תחת צו החירום ל12 חודש (אשר לא חודש) בדבר הפצת חומרים אסורים במסגרת המאבק בשימוש בחומרים מסוכנים.
רשימה של 20 תרופות מאושרות FDA עם הערה דומה לגבי הסיכון הלבבי כפי שקיים עם איבוגאין :prolonged QT interval
איבו סאנאדר (נולד ב-8 ביוני 1953 בעיר ספליט) הוא ראש ממשלת קרואטיה לשעבר, הורשע בשחיתות ונידון למאסר.
סאנאדר נולד ב-1953 בספליט, יוגוסלביה, למשפחה עניה ודתית ממעמד הפועלים.
אימו ביקשה מהרקטור של הגימנסיה הקלאסית הדיוקסאלית , בית ספר הקתולי, לקבל את בנה כתלמיד מלגה.
הוא הצטיין בלימודיו שם, בייחוד בהיסטוריה ובשפות.
בסיום לימודיו בגימנסיה, למד סאנאדר פילוסופיה ברומא במשך שנה אחת.
בשובו לספליט ביוגוסלביה, פגש את מירז'אנה סאריק והתחתן איתה בשנת 1978. לאחר מכן היגרו בני הזוג לאינסבורק באוסטריה, ולמדו באוניברסיטת אינסבורק .
בשנת 1982 קיבל סאנאדר תואר דוקטור מהאוניברסיטה.
ב-1983 שב סאנאדר ליוגוסלביה, ושימש כעורך, ובהמשך כעורך ראשי, בהוצאה לאור.
ב-1987 שב לאוסטריה, והקים שם עסקים.
לטענת תחקיר עיתונאי, סאנאדר חווה כישלונות בתחום העסקי, ואלו תרמו למעבר שלו לתחום הפוליטי.
הוא שב לספליט מאוסטריה לאחר כינון קרואטיה ב-1991.
שלא כמנהיגים פוליטיים אחרים בקרואטיה, סאנאדר לא היה חלק מהפוליטיקה בצעירותו, לא כחבר ב"ליגה הקומוניסטית הקרואטית" , מפלגת השלטון, ולא כדיסידנט.
כניסתו לעולם הפוליטיקה הייתה דרך מפלגת האיחוד הדמוקרטי מפלגת האיחוד הדמוקרטי", שייסד והנהיג פרניו טוג'מן .
הוא הקים את הסניף של המפלגה בטירול, כשהיה עדיין באוסטריה.
משם המשיך להתקדם במפלגה, שהפכה בהנהגתו של טוג'מן למפלגת השלטון.
כיהן כשר המדע והטכנולוגיה מ-1992 עד 1993 ולאחר מכן כממלא-מקום שר החוץ מ-1996 עד 2000 תחת השר מאטה גרניץ'.
בשנת 1999 נפטר בעודו מכהן נשיא קרואטיה דאז, פרניו טוג'מן, מייסד ומנהיג מפלגתו של סאנאדר.
בבחירות שנערכו לאחר מותו של טוג'מן, הפסידה המפלגה לראשונה בבחירות, הן לפרלמנט הקרואטי והן לנשיאות קרואטיה.
לאחר ההפסד, ביולי 2000, נבחר סאנאדר ליו"ר המפלגה והנהיגה כראש האופוזיציה.
אחרי ניצחון מפלגתו ב-2003 מונה לראשות הממשלה.
בתקופת כהונתו הושגה הבנה עם האיחוד האירופי להצטרפות קרואטיה לאיחוד.
סאנאדר עמד בראש הממשלה גם לאחר הבחירות של שנת 2007, אם כי הפעם בקואליציה עם מפלגות יריבות, כמו המפלגה הסוציאל-ליברלית, ומפלגת האיכרים הקרואטית.
ביולי 2009 הודיע סאנאדר במפתיע על התפטרותו מראשות הממשלה ומהפוליטיקה.
בסוף 2009 ניסה סאנאדר לחזור לפוליטיקה, אבל בסופו של דבר מפלגתו הוציאה אותו משורותיה.
בדצמבר 2010 החליט הפרלמנט הקרואטי על הסרת חסינותו בעקבות חשדות למעורבות בשחיתות, הוא נמלט לאוסטריה אך הוסגר לקרואטיה ביולי 2011. הוא הורשע בעבירות שוחד ובנובמבר 2012 נגזרו עליו 10 שנות מאסר.
ביוני 2014 בית המשפט העליון אישר את פסק הדין אך הפחית מעונשו ל-8.5 שנות מאסר.
ב-2015 בוטל גזר הדין מסיבות פרוצודרליות, וסאנאדר נשלח למשפט מחדש.
באותה עת סאנאדר כבר היה נתון במעצר ובבית כלא במשך כארבע שנים, על פרשות שחיתות אחרות, כמו לקיחת שוחד מחברת הנפט ההונגרית MOL .
בנובמבר 2020 נגזר עליו עונש של 8 שנות מאסר בשל לקיחת כסף מחברות ציבוריות, במשפט בו חויבה גם מפלגתו, האיחוד-הדמוקרטי, להחזיר מיליוני דולרים.
סאנאדר בעל תואר בספרות ובשפות רומניות-צרפתיות מטעם אוניברסיטת אינסברק באוסטריה.
מדבר בשפות: צרפתית, אנגלית, איטלקית, גרמנית.
איבוֹ מירוֹ יוֹביץ' (Ivo Miro Jović; 15 ביולי 1950), היה אחד משלושת חברי נשיאוּת בוסניה והרצגובינה (2005–2006), כנציג הקרואטי של הפדרציה.
יוביץ' הוא חבר מפלגת האיחוד הדמוקרטי הקרואטי של בוסניה והרצגובינה.
במרץ 2005, לאחר הדחתו של דרגאן צ'וביץ' מן הנשיאות, בחר הפרלמנט ביוביץ' כמחליפו בתפקיד החבר הקרואטי בנשיאות בוסניה והרצגובינה.
יוביץ' כיהן כיו"ר הנשיאות מיוני 2005.
איבון לוריו הייתה פסנתרנית צרפתייה.
לוריו הייתה אשתו השנייה של אוליבייה מסייאן וניגנה בהשמעת בכורה כל יצירה לפסנתר שמסייאן כתב החל מראשית שנות ה-40'.
היא נחשבת לרוב לפרשנית החשובה ביותר של יצירות מסייאן לפסנתר.
אחותה הייתה נגנית הכלי האלקטרוני אונד מרטנו, ז'אן לוריו.
איבון לוריו נולדה בפריז, למדה בקונסרבטואר בעיר ונמנתה עם תלמידיו הנלהבים ביותר של אוליבייה מסייאן.
בגיל 25 התמנתה לפרופסור בקונסרבטואר הלאומי העליון למוזיקה בפריז.
לוריו הרבתה להקליט והייתה לפסנתרנית קונצרטים בעלת מוניטין לאומיים גבוהים.
היא נישאה בחשאי למסייאן לאחר מות אשתו הראשונה, הכנרת קלייר דלבו.
נוסף לביצוע יצירותיו, ביניהן כאלה שכתב במיוחד למענה, סייעה לו גם בעבודתו בחקר שירת ציפורים ותיעודה בכתב תווים.
סמוך למותו חיבר מסייאן קונצ'רטו לארבעה כלים ותזמורת, שהקדיש לארבעת הנגנים שהוקיר במיוחד: איבון לוריו, הצ'לן מסטיסלב רוסטרופוביץ', האבובן היינץ הוליגר והחלילנית קתרין קנטין.
הוא לא הספיק לסיים את היצירה, ואיבון לוריו השלימה את תזמור הפרק האחרון בעזרת ג'ורג' בנג'מין, גם הוא מתלמידי מסייאן.
איבון לוריו נפטרה ב-17 במאי 2010.
איבו אלורי מקרמרטין (צרפתית: Yves Hélory de Kermartin, ידוע גם בשמו הברטוני אֵרוואן, Erwann Helouri a Gervarzhin; 17 באוקטובר 1253 – 19 במאי 1303) הוא קדוש נוצרי ומגינם של עורכי דין וילדים נטושים; בנוסף, הוא גם הקדוש המגן של ברטאן.
יום חגו הוא 19 במאי.
ביחד עם הרבאוס נחשב לקדוש האהוד באזור ברטאן.
איבו נולד בקֵרמרטן, אחוזה קטנה ליד טרגייה (Tréguier) שבברטאן.
הוא היה עורך דין וכומר.
התחנך באוניברסיטת פריז ובאורליאן, ומאוחר יותר הצטרף ככל הנראה למסדר פרנציסקני.
הוא נפטר בברטאן לאחר חיים רצופי עבודה קשה וצומות, ובשנת 1347 קודש בידי האפיפיור קלמנס השישי.
איבדאן היא בירת מדינת אויו בדרום-מערב ניגריה.
לפי חישוב המבוסס על תחזית רשמית לתאריך 21 במרץ 2022 אוכלוסיית העיר מנתה כ-3.19 מיליון תושבים, מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודלה בניגריה אחרי לאגוס וקנו.
העיר ממוקמת בדרום מדינת אויו, במרחק של כ-120 קילומטר צפון-מזרחית לעיר לאגוס, והיא מקשרת בין אזור החוף לאזורים הצפוניים יותר של המדינה.
בתקופת קום ניגריה, איבדאן הייתה העיר המאוכלסת ביותר במדינה, והשלישית בגודל אוכלוסייתה באפריקה.
בתקופת הקולוניאליזם הבריטי, שימשה איבדאן כמרכז המנהלי והמסחרי של האזור המערבי של ניגריה.
כיום, מרבית התושבים בעיר הם בני שבט היורובה.
מקור שמה של העיר הוא מהמילה "Èbá-Ọdàn", שמשמעותה - "בין היער והמדבר".
העיר איבדאן נוסדה על ידי לאגלו, מפקדם העליון של שבט היורובה, אשר החליט לעזוב את העיר איפא, עיר עתיקה שהשתייכה לבני שבט היורובה, ולייסד עיר חדשה בשם "אבא-אודן" (Èbá-Ọdàn).
כעבור מספר עשרות שנים, העיר נחרבה עקב תקרית שהתרחשה במהלך פסטיבל ה"אגונגון" (Egungun), המהווה חלק מהפולחן של שבט היורובה, שבו חולל כבודו של אחד המשתתפים.
הידיעה הגיעה לאוזניו של מלך ממלכת אויו, ששלטה באזור שבו נוסדה איבדאן, והוא ציווה להחריב את העיר.
לאגלו היה בשנותיו המאוחרות לחייו בעת ההתקפה על העיר, ולא היה באפשרותו לעשות דבר על מנת למנוע התקפה זו.
הוא וחלק מאנשיו שרדו את ההתקפה על העיר, ומצאו מקלט בגבעות הסמוכות לחורבות העיר.
לאגלו ואנשיו החלו לעבד את האדמות שבגבעות וגידלו סוגי דגנים שונים, שמהם ניזונו במהלך שהותם בגבעות.
בסופו של דבר, החליטו לאגלו ואנשיו להקים עיר נוספת בקרבת מקום בשם "אבדן" (Eba'dan).
העיר חדשה התפתחה ושגשגה במהירות, והחלה למשוך תשומת לב רבה.
לאגלו נפטר מספר שנים לאחר קום העיר, והותיר אחריו עיר יציבה בעלת ידע ומשאבים.
השליט החדש של העיר נשא את ניקן, בתו היחידה, לשליט העיר "אוו" (Owu) על מנת להדק את הקשר בין הערים.
אנשי ה"אוו" נדרשו להקריב קורבן אדם באחד ממסעותיהם על מנת לחצות נהר בבטחה.
הקורבן שנבחר היה ניקן, בתו של שליט אבדן.
השליט הזדעזע לנוכח הידיעה על מות בתו, ויזם יחד עם מלכי שבט היורובה התקפה על העיר "אוו".
הלוחמים הצליחו למוטט את העיר, אך רובם סירבו לחזור לעריהם והחלו לבזוז את הערים והכפרים הסמוכים.
לבסוף, הלוחמים כבשו את אבדן ושינו את שמה לאיבדאן.
איבדאן הפכה למרכז עירוני מרשים ושופע, ולקראות סוף 1829 שלטה באזור מבחינה צבאית, פוליטית וכלכלית.
עוצמתה הצבאית של העיר גדלה עוד יותר כאשר אלפי פליטים שנטשו את אדמותיהם לאחר נפילתה של ממלכת אויו מצאו מחסה בעיר.
שבטים יריבים כבשו אזורים מהעיר, אך עד ל-1840 נהדפו לחלוטין על ידי הצבא האיבאדני.
ב-1893 האזור כולו הפך למדינת חסות בשליטתה של בריטניה.
באותה תקופה העיר מנתה כ-120 אלף תושבים.
האזור פותח על ידי הבריטים במטרה לטפח את קשרי המסחר של הבריטים עם התושבים המקומיים.
טיפוח זה הפך את איבדאן למרכז מסחרי מרכזי בניגריה.
עם בואם של המתיישבים הראשונים מאירופה בשנת 1853, חלה צמיחה ברמה החינוכית באזור והוקמו מספר בתי ספר בעיר.
הבריטים תרמו רבות לפיתוחה את התשתית החינוכית של העיר.
בתקופת הקולוניאליזם הבריטי שימשה איבדאן כמרכז חינוכי ומשכה אליה מלומדים מכל רחבי אפריקה.
האוניברסיטה הראשונה בניגריה נוסדה באיבדאן בשנת 1948 תחת השם אוניברסיטת איבדאן.
תחילה השתייכה המכללה לאוניברסיטת לונדון, אך הפכה לגוף אוטונומי בשנת 1962. האוניברסיטה נחשבת לאחת המוסדות להשכלה גבוהה הטובים ביותר באפריקה.
האוניברסיטה למדעים מדויקים (פוליטכניון) שהוקמה באיבדאן הייתה הראשונה מסוגה ונחשבת עד היום לטובה ביותר בניגריה.
באיבדאן נוסדו מספר מוסדות נוספים הראויים לאזכור: בית החולים הראשון המשלב לימודי רפואה כללית בניגריה, המכון לחקר הקקאו והמכון לחקלאות טרופית.
כמו כן, בעיר ישנם מספר בתי ספר יסודיים ובתי ספר תיכוניים.
הכבישים העיקריים העוברים דרך איבדאן מקשרים בין העיר לערים לאגוס ובנין.
תשתית הכבישים באיבדאן רעועה, מרבית הכבישים אינם סלולים כהלכה ולרוב לא מכילים אף תמרור.
מצב זה מקשה ומסכן את הנהגים, במיוחד בעונות הגשומות של השנה.
התחבורה הציבורית המופעלת בעיר היא שירותי אוטובוסים, מוניות, וניתן לשכור כלי רכב בעיר לתקופת זמן מסוימת.
כמו כן, בעיר ישנו נמל תעופה ותחנת רכבת המחברת בין הערים לאגוס וקנו, אך היא הושבתה בשנים האחרונות.
בשנת 2000 התרחשה התפוצצות מכלית הדלק באיבדאן בה נהרגו לפי חלק מהערכות עד 200 אזרחים.
איבדאן משמשת כמרכז מסחרי בניגריה.
העיר ממוקמת בדרך המחברת בין הערים לאגוס וקנו.
מיקום אסטרטגי זה מקנה לעיר את אופייה המסחרי.
ענפי המסחר העיקריים בעיר הם מניהוט מצוי, קקאו, כותנה, עצים, גומי, ושמן דקלים.
התעשייה בעיר מתמקדת בעיקר בעיבוד תוצרים חקלאיים, טחינת קמח, עבודת בד והכנת רהיטים.
כמו כן, בעיר ישנו שפע של חרסית, קאוליניט, אקוומרין, ובעיר מצויות רפתות, משחטות וחוות רבות.
איבו ויקטור (בצ'כית: Ivo Viktor; נולד ב-21 במאי 1942) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת השוער.
ויקטור החל את הקריירה שלו ב-1960 בקבוצת ז'לזרני פרוסטז'וב, ובשנים הבאות שיחק בקבוצות קטנות נוספות, RH ברנו וספרטק ברנו.
ב-1963 הוא עבר לאחת מהקבוצות הבכירות בצ'כוסלובקיה, דוקלה פראג, במדיה שיחק 13 שנים.
הוא זכה עם הקבוצה בשבע אליפויות ליגת העל הצ'כוסלובקית ובארבעה גביעי צ'כוסלובקיה, ונבחר חמש פעמים לשחקן המצטיין של המדינה.
החל מ-1966 שיחק ויקטור בנבחרת צ'כוסלובקיה, וערך במדיה 63 הופעות בסך הכל.
הוא השתתף עמה במונדיאל 1970, שם הודחה הנבחרת בשלב הבתים.
בשלהי הקריירה שלו היה ויקטור מהשותפים המרכזיים לזכיית הנבחרת ביורו 1976, ובאותה שנה סיים במקום השלישי בבחירות כדור הזהב.
ויקטור זכה גם בתואר השוער המצטיין של השנה באירופה בשנים 1969 ו-1976.
בשנת 1977 הודיע על פרישתו ממשחק.
השוער המצטיין באליפות אירופה: 1976
איבויה צ'אק (בהונגרית: Csák Ibolya; 6 בינואר 1915 – 10 בפברואר 2006) הייתה אתלטית יהודייה-הונגרייה.
אלופה אולימפית (ברלין 1936) ואלופת אירופה (וינה 1938) בקפיצה לגובה.
הייתה הספורטאית האישה הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית עבור הונגריה.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה צ'אק במדליית זהב בתחרות הקפיצה לגובה בתוצאה של 1.60 מטר, לפני שיאנית העולם דורותי טיילר-אודם מבריטניה (1.60 מטר) ואלפרידה קאון מגרמניה (1.60 מטר).
שלוש הקופצות הראשונות עברו את אותו הגובה וכשלו בניסיון לעבור גובה של 1.62 מטר.
נערכה קפיצה רביעית וצ'אק עברה בניסיון הראשון 1.62 מטר וזכתה במדליית הזהב.
שבועיים לפני התחרויות הודיעו ראשי הנבחרת הגרמנית לגרטל ברגמן שיאנית גרמניה שזכתה במבחנים הגרמניים לאולימפיאדה ובתוצאה השנייה בטיבה בעולם באותה שנה (1.60 מטר), כי לא תוכל ליטול חלק במשחקים בשל היותה יהודייה.
באליפות אירופה השנייה באתלטיקה והראשונה לנשים שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1938 זכתה צ'אק במדליית זהב בתחרות הקפיצה לגובה בשיא הונגרי חדש של 1.64 מטר, לפני נלי ון-באלן-בלאנקן מהולנד (1.64 מטר) ופאודורה צו זולמס מגרמניה (1.64 מטר).
שיא זה החזיק מעמד 24 שנים כשיא הונגריה לנשים.
באולימפיאדת ברלין (1936), לאחר שהודיע הכרוז על ניצחונה של צ'אק, הגיעה לאצטדיון המרכזי בו נכחו 110 אלף צופים, הידיעה שבבריכת השחייה ניצח השחיין ההונגרי פרנץ צ'יק במשחה הגמר הראשון והיוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי.
האוהדים ההונגרים שלא ידעו את נפשם מרוב שמחה, פרצו בקריאות צ'יק צ'אק, צ'יק צ'אק וכל הקהל הצטרף אליהם.
יש חושבים שזהו מקור הביטוי.
בסך הכל זכתה צ'אק ב-9 תוארי אליפות הונגריה, מהם 7 תארים בקפיצה לגובה בשנים 1933–1939 ו-2 תארים בקפיצה לרוחק בשנים 1937 ו-1939.
איבון פיי גולגונג קאולי היא טניסאית עבר אוסטרלית ממוצא אבוריג'יני.
היא דורגה במקום הראשון בעולם.
היא זכתה ב-14 תוארי גראנד סלאם, מהם 7 ביחידות (4 באליפות אוסטרליה הפתוחה, 2 באליפות וימבלדון ו-1 באליפות צרפת הפתוחה), 6 בזוגות לנשים ו-1 בזוגות מעורבים.
גולגונג נולדה למשפחה אבוריג'ינית, השלישית מבין שמונה ילדים, בעיירה ביירלן שבניו סאות' ויילס.
בשנותיה הראשונות כטניסאית צמרת התעלמה ממוצאה וסירבה לפניות פעילים פוליטיים אבוריג'ינים להירתם לקידום ענייני האבוריג'ינים באוסטרליה.
לאחר שהות ארוכה בארצות הברית (1991-1975), חזרה גולגונג לאוסטרליה לאחר מות אימה, התוודעה לשורשיה וטענה כי היא גאה במוצאה ובהיסטוריה האבוריג'ינית.
ב-1993 הוציאה ספר אוטוביוגרפי, "Home!
בשנת 1971 זכתה בתואר 'אשת השנה של אוסטרליה' .
בשנת 1972 זכתה במינוי לחברה במסדר האימפריה הבריטית (MBE).
בשנת 1982 זכתה במינוי לחברה במסדר של אוסטרליה (AO).
במהלך הקריירה שלה זכתה ואן חניפ ב-13 תוארי אליפות הולנד וב-10 ניצחונות בגביע העולם.
ואן חניפ זכתה בשנת 1988 בתואר ספורטאית השנה בהולנד.
פרופסור איבו (יצחק) גולדשטיין (בקרואטית: Ivo Goldstein, בסרבית קירילית: Иво Голдштајн; נולד ב-16 במרץ 1958, זאגרב, יוגוסלביה) הוא היסטוריון, סופר ודיפלומט יוגוסלבי-קרואטי ממוצא יהודי, חוקר תולדות יהדות קרואטיה.
איבו גולדשטיין כיהן כנשיא הקהילה היהודית "בית ישראל" בזאגרב ובין 2013–2017 כיהן כשגריר קרואטיה בצרפת.
מ-2017 מכהן כשגריר קרואטיה לאונסקו.
איבו גולדשטיין נולד בזאגרב לסופר וההיסטוריון סלאבקו גולדשטיין.
הוא רכש את השכלתו האקדמית בהיסטוריה באוניברסיטת זאגרב וב-1988 סיים את הדוקטורט באוניברסיטת בלגרד.
ב-2001 מונה איבו גולדשטיין לפרופסור מן המניין באוניברסיטת זאגרב.
הוא מתמחה בהיסטוריה של האימפריה הביזנטית, ההיסטוריה של קרואטיה ותולדות יהדות קרואטיה.
לאורך הקריירה פרסם גולדשטיין 14 ספרים העוסקים בתחומי מחקריו.
גולדשטיין כיהן כנשיא הקהילה היהודית ("בית ישראל") בזאגרב.
הוא נחשב מקורב לנשיאה הקודם של קרואטיה סטייפן מסיץ'.
בפברואר 2013 מונה איבו גולדשטיין לשגריר קרואטיה בצרפת וכיהן עד 2017. בשנה זו מונה לשגריר קרואטיה לאונסקו.
איבון מדלן בריל הייתה מדענית קנדית ואזרחית ארצות הברית, היא ידועה בעיקר בזכות פיתוח טכנולוגיות טילים והנעה סילונית ושותפותה במיזמים שונים של נאס"א וארגון הלוויינים הניידים הבינלאומי (IMSO).
בריל נולדה בוויניפג להורים שהיגרו מבלגיה.
היא למדה כימיה ומתמטיקה באוניברסיטת מניטובה, משום שבתור אישה לא יכלה להתקבל ללימודי הנדסה.
בריל התמקדה במחקר ופיתוח הנעה סילונית רקטית ובשנות השישים פיתחה מנוע המשתמש בדלק נוזלי מבוסס הידרזין כמחמצן יחיד עקב יעילותו והנוחות היחסית בשימוש בו.
פיתוחיה הובילו למנועים בעלי ביצועים משופרים שאפשרו לנאס"א הטסה לחלל של מטענים כבדים יותר והארכת זמן המשימה.
בשנת 1974 רשמה את המנוע שהמציאה, ושהפך לסטנדרטי בתחום, כפטנט.
בין הישגיה, פיתוח מערכת ההנעה של TIROS, שהיה הלוויין הראשון בעל יכולת חישה מרחוק של כדור הארץ, ששוגר ב-1960; פיתוח מערכת ההינע של המשגר Nova שפותח על ידי נאס"א ב-1962 במסגרת תוכנית ג'מיני ושימש מדגים למשגרי סטורן 5 ושיגור Explorer 32, הלוויין הראשון למחקר האקסוספירה.
כן הייתה חברה בצוות התכנון של מארס אובזרבר, הגשושית הרובוטית ששוגרה על ידי נאס"א ב-1992 על מנת לחקור את מאדים ועקבותיה אבדו בכניסה לאטמוספירה שלו.
בריל נפטרה מסרטן השד, בת 88 בפרינסטון.
בשנת 1987 נבחרה לאקדמיה הלאומית להנדסה (National Academy of Engineering)
ב-2001 הוענקה לה מדליית השירות הציבורי המצוין של נאס"א (NASA Distinguished Public Service Medal) וב-2011 העניק לה נשיא ארצות הברית ברק אובמה את המדליה הלאומית לטכנולוגיה ויזמות (National Medal of Technology and Innovation).
איבארה (בשמה המלא: סן מיגל דה איבארה; בספרדית: San Miguel de Ibarra) היא עיר בצפון אקוודור ובירת מחוז אימבאבורה.
העיר שוכנת למרגלות הר הגעש אימבאבורה ולגדות נהר טוואנדו, בגובה של 2,225 מטר מעל פני הים.
בשנת 2010 התגוררו בה כ-140 אלף תושבים.
איבארה נוסדה ב-1606 על ידי מושלהּ הספרדי של קיטו, מיגל דה איבארה.
בעיר נבנו מספר מבני ציבור וכנסיות, אך היא נחרבה ברעידת אדמה שפקדה את האזור ב-16 באוגוסט 1868. ב-1872 הוחל בהקמת העיר מחדש.
השוק של איבארה, רחובות האבן שלה ובתיה הקולוניאליים מהווים מוקד משיכה לתיירים.
מדי שנה נערך בעיר פסטיבל בשבוע האחרון של ספטמבר, וכן נערכות בעיר תהלוכות מדי 16 באוגוסט לציון רעידת אדמה שהחריבה את העיר.
איבו שפר (בהולנדית: Ivo Schöffer; 1922, אמסטרדם – 2012, ליידן) היה פעיל המחתרת ההולנדית במלחמת העולם השנייה, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת ליידן וחסיד אומות העולם מהולנד.
אביו, קונרד שפר, ייבא סחורות מגרמניה.
המשפחה חייתה בבית אמיד באמסטרדם, באזור בו גרו גם יהודים רבים.
עם עליית היטלר לשלטון בגרמניה החליטה המשפחה להפסיק להיות מעורבת בעסקים עם גרמנים.
קונרד החל לייצר רהיטים עם אשתו שרה, ובני הזוג הכניסו דיירי משנה לדירתם, לשם סיוע בהכנסתם.
פעילות הצלה בתקופת מלחמת העולם השנייה
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, היה איבו סטודנט להיסטוריה באוניברסיטת אמסטרדם.
אחד מידידיו של איבו היה סילבן קאן (Sylvain Kahn), לימים גדעון יערי.
אביו של יערי, ברנרד ארנולד קאן (Bernard Arnold Kahn), היה מנהיג ציוני הולנדי ונעצר על ידי הגרמנים.
לאחר מעצרו של האב הציעה משפחת שפר למשפחת קאן סיוע וכן הסתירו את חפצי הערך של המשפחה.
עם הידיעה על מותו בבוכנוואלד של ברנרד קאן במאי 1941 הציעו בני משפחת שפר לסילבן קאן להיכנס למסתור.
בשתי תקופות נפרדות הוסתר סילבן קאן בביתם של קונרד ושרה.
באוגוסט 1942 נאלץ סילבן קאן להימלט מאמסטרדם, ובני משפחת שפר מצאו לו מסתור באיינדהובן.
בקיץ 1942, כשהחל גרוש היהודים, הסתירו בני משפחת שפר את שני בני דודיו של סילבן קאן.
איבו שפר היה בעת ההיא מנהיג ארגון סטודנטים מחתרתי וחבר במחתרת ההולנדית.
הוא ארגן את הסתרת אמו, דודתו ואחותו של סילבן קאן בביתם, באחד מבתי המחתרת וכן בבית אחר.
כשסילבן הסתתר בביתה של הני פקס (Henny Peeks) שלימים הוכרה אף היא כחסידת אומות העולם, הביאו לשם בני משפחת שפר מסמכי זהות מזויפים וכן פנקסי קיצוב מזון שהשיגה המחתרת ההולנדית.
כשהתעורר חשד שהתגלה דבר הימצאם של היהודים המסתתרים בבית משפחת שפר, העביר איבו את המסתתרים – משפחת קאן ויהודי נוסף, ובסך הכל ארבעה יהודים – לבית אחר באמסטרדם, שהיה שייך לארגון סטודנטים שבראשו עמד איבו שפר.
סילבן ועוד שמונה יהודים נותרו במסתור בבית זה, מסוף 1943 עד השחרור במאי 1945. בני משפחת שפר היו היחידים מחוץ למסתור שבאו עמם במגע וסיפקו להם מזון, כולל בתקופת הרעב בהולנד בחורף 1944–1945. שרה שפר נסעה לעיתים תכופות לאזורי הכפר של הולנד כדי לקנות מצרכי מזון בסיסיים מאיכרים.
לידיה, אחותו של איבו, סייעה בזיוף מסמכים בעזרת עבודתה במשרד לרישום אוכלוסין וזייפה מסמכים בהיקף נרחב עבור יהודים ופעילי מחתרת, בשיתוף עם אפקו ורט (Epko Weert) ויסה קרננבורג (Jesse Kranenborg), שלימים הוכרו גם הם בתור חסידי אומות העולם.
אישים אלה וכן איבו שפר היו חברים בקבוצת מחתרת באמסטרדם שהצילה מעל 200 יהודים.
בספטמבר 1943 נעצרו רבים מחברת קבוצת המחתרת, עונו ונרצחו.
למרות זאת המשיכו יתר חברי הקבוצה, בהם איבו שפר ובני משפחתו, בפעילותם להצלת יהודים.
לאחר המלחמה המשיך שפר בלימודיו.
הוא היה מבקר תיאטרון, ספרות וסרטים בעיתון האוניברסיטה.
כמו כן כתב על סוף עידן הקולוניאליזם בהודו המזרחית ההולנדית ועל תופעת החלוקה של החברה ההולנדית (verzuiling) לקבוצות המתאפיינות בשונות דתית, כלכלית ומעמדית.
ב-1948 התחתן עם אלכסנדרה בורגר (Burger, אין קרבת משפחה לאמו, שגם היא לבית בורגר, 1919–2003) ונולדו להם שלושה ילדים.
משנת 1961 היה שפר מרצה לכלכלה ופרופסור להיסטוריה באוניברסיטת ליידן עד פרישתו בשנת 1987. מחקרו על הנאציזם, "Het nationaal-socialistische beeld van de geschiedenis der Nederlanden" (הרעיון הנאצי של ההיסטוריה של הולנד), שיצא לאור בשנת 1954, נחשב אבן דרך במחקר הנושא ויצא לאור שוב בשנת 2006 בהוצאת אוניברסיטת אמסטרדם.
בשנת 1972 הכיר יד ושם באיבו שפר, באביו קונרד, באמו שרה ובאחותו לידיה (לימים לידיה שטיגטר - Stigter) בתור חסידי אומות העולם.
איבון הניואר ; 1898, פריז – 1985, מודו ) הייתה מורה, מנהלת בית ספר וחסידת אומות העולם מצרפת.
איבון אגנואר לבית אבן (Yvonne Eugénie Pauline Even) נולדה למשפחה שמוצאה מחבל ברטן.
משפחתה התיישבה בלה פאבילון-סו-בואה (Les Pavillons-sous-Bois) מצפון לפריז.
היא למדה היסטוריה, ספרות ואנגלית באוניברסיטת קיימברידג'.
היא נישאה בשנת 1925 ועבדה בתור מורה בבית ספר בפריז.
משנתה החינוכית הייתה הומניסטית ופמיניסטית.
אגנואר הייתה שותפה בארגונו של כנס בין-לאומי בנושא חינוך בשנת 1937, בארגון "ליגת הנשים לשלום" בשנת 1938 ובייסודו של מוסד להכשרה פדגוגית, שלאחר 1945 היה שמו "מרכז להכשרה בשיטות חינוך פעילות" (Centre d'entraînement aux méthodes d'éducation active) .
במהלך שנות הכיבוש הגרמני בצרפת נפתחו ברחבי צרפת - על ידי ארגוני סיוע צרפתיים - בתי ספר ליתומים צרפתיים או לילדים שהוריהם היו בשבי הגרמני או בעבודת כפייה בידי הגרמנים, בכללם ילדים יהודים.
אגנואר הייתה ממייסדותיו של אחד מבית ספר אלה, "בית הילדים של סבר" ששכן בקומונת סבר שבפרברי פריז.
בית הספר נתן מחסה לילדים יהודים, בהם יתומים, החל משנת 1941. הילדים ששהו בבית הספר היו בין הגילים שלוש ו-18. הלימודים בבית הספר כללו לימודים עיוניים, קלאסיים ומקצועיים-טכנולוגיים.
במהלך שנות הכיבוש הגרמני ניהלה אגנואר את בית הספר וניצלה את תפקידה לשם הצלת עשרות ילדים יהודים שנרדפו על ידי הגרמנים.
היא סיפקה להם מזון, לבוש ומסמכי זהות מזויפים, כמו גם חינוך ברמה גבוהה, למרות התנאים הקשים וסכנת ההסגרה שריחפה על ראשה כל תקופת הכיבוש.
לאחר המצוד אחר יהודי פריז בקיץ 1942 וגירוש מבוגרים יהודים רבים למחנות ריכוז בסביבת פריז, בעיקר למחנה הריכוז דראנסי, נותרו ילדים יהודים רבים לבדם.
אגנואר מצאה ילדים יהודים רבים בפתחי בתים, ללא מקום ללכת אליו.
היא קלטה אותם בבית הספר שניהלה, וכך היו כמאה מתוך 150 ילדי בית הספר שלה - פליטים יהודים.
אגנואר שמרה על כל מסמכיהם המקוריים של הילדים, כדי שזהותם לא תאבד, בעיקר בכל הנוגע לצעירים שבהם, שהיו בני שלוש, והסתירה מסמכים אלה כדי שלא תחשף זהותם היהודית של הילדים.
זאת עשתה מ-1942 ועד השחרור בקיץ 1944. מיד לאחר השחרור החזירה לילדים את מסמכי הזהות שלהם והזכירה לילדים את זהותם האמיתית על כל פרטיה.
אגנואר החביאה בבית הספר גם יהודים מבוגרים, ואת זהותם הסוותה בתור עובדים, מורים ויועצים, חלק מחברי הסגל החינוכי.
אחד המוסתרים, שלפני כן עבד עבור האוז"ה וסייע בהסתרת ילדים, היה השחקן והפנטומימאי הצעיר מרסל מרסו לבית מאנגל (Mangel).
באחד הניסיונות להצלת ילדים יהודים, ניסה מרסו להעביר קבוצת ילדים לשווייץ אך הניסיון נכשל.
אגנואר קיבלה לבית ספרה את כל הילדים בקבוצה, הניעה את הצוות לסייע להם וסיפקה להם מסמכים מזויפים.
כמו כן דאגה לאשפוזה של ילדה שאותה הביא מרסו לבית הספר, ילדה חולה ללא מסמכים מתאימים.
אגנואר התייצבה במטה המשטרה המקומי, ולמרות הסיכון לחייה השיגה את המסמכים הדרושים.
רבים מהילדים שהסתירה אגנואר בשנות המלחמה נותרו יתומים אחרי המלחמה.
בפסח של שנת 1945 דאגה אגנואר לכך שילדים אלה יזכו לאירוח בבתיהן של משפחות יהודיות לרגל ליל הסדר.
חלק מהניצולים שמרו עם אגנואר על קשר גם לאחר המלחמה ולאחר עזיבתם את בית הספר.
לאחר המלחמה המשיכה אגנואר לנהל את בית הילדים בסבר עד שנת 1970.
בשנת 1974 הוכרה אגנואר על ידי יד ושם בתור חסידת אומות העולם.
היא זכתה לתואר קצינה בלגיון הכבוד הצרפתי ולאותות כבוד ממשלתיים צרפתיים.
שלט הנצחה לזכרה הוצב בקומונת סבר שבפרברי פריז, שם פעלה.
איבה מאיולי (בקרואטית: Iva Majoli; נולדה ב-12 באוגוסט 1977) היא טניסאית עבר קרואטית.
היא זכתה בתחרות גראנד סלאם לנשים, באליפות צרפת הפתוחה (1997).
בסך הכל היא זכתה ב-8 תחרויות ליחידות ותחרות אחת בזוגות.
איבה מאיולי נולדה בזאגרב, אז חלק של יוגוסלביה ובגיל 14 הפכה להיות טניסאית מקצוענית.
בגיל 19 היא זכתה באליפות צרפת הפתוחה, אך זו הייתה הזכייה היחידה שלה בתחרות גראנד סלאם.
במשחק הגמר היא ניצחה את מרטינה הינגיס בשתי מערכות.
בשנת 1998 הצליחה להגיע לסיבוב הרביעי באותה תחרות.
לאחר מכך חוזקה ירדה, חלקית בעקבות פציעות.
בשנת 2004 פרשה וזמן קצר לאחר הפרישה התחתנה וילדה בת.
איבון מיליסנט מהאלה בישופ (1925–2015) הייתה סטטיסטיקאית אמריקנית.
היא נודעה בזכות הספר הקלאסי שכתבה על ניתוח רב משתני של נתונים קטגוריים (בשיתוף פעולה עם סטיב פינברג ופול הולנד), וכן בזכות מחקריה על האפקטים הבריאותיים של חומרי הרדמה וכן של זיהום אוויר.
לא נותר מידע רב על תחילת דרכה של בישופ במדע.
היא קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת הארווארד ב-1967. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בניתוח לוחות שכיחות רב ממדיים, בהדרכתו של פרדריק מוסטלר.
בזמן לימודיה הייתה מעורבת גם במחקר על האפקטים הבריאותיים של חומרי הרדמה, ולצורך זה שהתה זמן מה בסטנפורד.
לאחר סיום לימודי הדוקטורט היא עבדה במכון לחקר הסרטן בילדים, וכן הייתה חברת הסגל האקדמי של בית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת הרווארד, שם היא הובילה מחקר רב השפעה שבדק את ההשפעה של זיהום האוויר על בריאות הציבור.
במהלך עבודתה שם הניחה את היסודות של תאוריית המודלים הלוג-ליניאריים לניתוח משתנים איכותיים.
ב-1982 עברה לוושינגטון שם עבדה במשרד האנרגיה של ארצות הברית.
בישופ נבחרה לעמיתה של האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה בשנת 1975.
איבון לאנדרי מבוגו נאגנומה הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בלוריאן ובנבחרת שווייץ בעמדת השוער.
מבוגו נולד בקמרון והיגר כילד עם משפחתו לשווייץ.
כנער שיחק במועדונים שונים בשווייץ, ובשנת 2010, כשהיה בן 16, החל לשחק ביאנג בויז ברן.
בשנת 2011 החל להשתייך לסגל של הקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בליגת העל השווייצרית, אך עד לשנת 2013 רק שימש שוער משנה ולא ערך הופעות.
החל מעונת 2013/14 מבוגו הפך לשוער הבכיר של יאנג בויז ברן.
בעונה זו סיימו מבוגו ויאנג בויז במקום השלישי.
בעונת 2014/15 צלחו מבוגו ויאנג בויז את שלב הבתים של הליגה האירופית, אך הודחו בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי אברטון.
את עונת 2014/15 סיימו מבוגו ויאנג בויז במקום השני בליגה.
בתחילת עונת 2015/16 הודחו מבוגו ויאנג בויז ממוקדמות ליגת האלופות על ידי מונקו, ונשרו למוקדמות הליגה האירופית, שגם משם הודחו על ידי קרבאך.
בתום עונת 2015/16 סיימו מבוגו ויאנג בויז שוב במקום השני בליגה.
בעונת 2016/17 הודחו יאנג בויז ומבוגו על ידי בורוסיה מנשנגלדבך במוקדמות ליגת האלופות, ונשרו אל שלב הבתים של הליגה האירופית, אותו סיימו במקום השלישי והודחו מהמפעל.
בתום עונת 2016/17 סיימו מבוגו ויאנג בויז במקום השני בליגה בפעם השלישית ברצף.
בתום עונת 2016/17, עזב מבוגו את יאנג בויז, בשורותיה ערך 124 הופעות ליגה, וחתם בר.ב.
לייפציג מהבונדסליגה, כשוער המשנה של פטר גולאצ'י.
בעונת 2017/18 ערך מבוגו הופעת ליגה אחת במדי ר.ב.
לייפציג, שסיימה את העונה במקום השישי.
ב-25 באוגוסט 2020 הושאל מבוגו לפ.ס.וו.
מבוגו שיחק בכל הנבחרות הצעירות של שווייץ, וערך 15 הופעות במדי נבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 21. מבוגו זומן לסגל השווייצרי למונדיאל 2018, אך לא ערך בו הופעות.
כך גם ביורו 2020. נכלל בסגל נבחרת שווייץ ליורו 2024.
איבוגה (שם מדעי: Tabernanthe iboga) הוא שיח רב שנתי, הגדל ביערות הגשם הנחשב פסיכדלי, ומקורו במערב מרכז אפריקה.
החומר הפעיל באיבוגה, איבוגאין, מגרה את מערכת העצבים המרכזית כאשר צורכים את הצמח במינונים קטנים, בעוד שבעת לקיחת מינונים גדולים יותר הוא יכול לגרום להזיות.
באזורים באפריקה בהם הצמח גדל, יש הנוהגים ללעוס את קליפת השורש למטרות פרמקולוגיות או טקסים פולחניים.
איבוגאין משמש גם לטיפול בדיכאון ובהתמכרויות לסמים ואלכוהול.
איבוגאין נמצא בכמות קטנה בצמח וואקאנגה אפריקנה, שמשמש בין היתר ליצירת רעל וגם חומרים מעוררי ליבידו.
שיח האיבוגה בדרך כלל גדל לגובה 2 מטרים, אך יכול לגדול גם לכדי עץ קטן עד גובה 10 מטרים בתנאים המתאימים.
לאיבוגה עלים ירוקים קטנים ופרחים לבנים-ורודים, ופירותיו יכולים להיות כדוריים-עגולים או אליפטיים-מוארכים, בצבע כתום.
שורשיו הצהובים מכילים מספר אלקלואידים מסוג אינדול, בעיקר מסוג איבוגאין, שנמצא בריכוז גבוה באזור השורשים.
החומר בשורשים, שטעמו מר, גורם לאלחוש בפה ובעור כשבאים איתו במגע.
במינונים נמוכים, האיבוגה משמש לשיכוך כאבים בזכות תחושת האלחוש שמעניק.
עץ האיבוגה הוא חלק מרכזי בתרבות הרוחנית "בוויטי" (bwiti) הרווחת במערב-מרכז אפריקה, בעיקר בגבון, קמרון וברפובליקה של קונגו, שם משתמשים בשורשי האיבוגה עתירי האלקלואידים במספר טקסים, כמו למשל טקס מעבר משבט אחד לאחר.
איבוגה נצרך במינונים גבוהים בעת עיסוק בתרבות רוחנית זו, בעוד שבעת שגרה נצרך האיבוגה במינונים קטנים יותר במהלך טקסים וריקודים שבטיים הנערכים בעיקר בלילות.
אנשי תרבות זו מגדלים את צמח האיבוגה בכמויות גדולות במיוחד עבור מטרות טקסיות אלו ולמטרות ריפוי, והוא נחשב חלק אינטגרלי בשימור המסורת.
אנשי ה"בוויטי" נרדפים על ידי מיסיונרים קתוליים, שמתנגדים לעיסוק הגובר בתרבות הרוחנית מסוג זה.
תמצית איבוגה, כמו גם איבוגאין טהור, יוצרים עניין רב עקב יכולתם כביכול "לבטל" התמכרות לאלכוהול וסמי הרגעה אופיואידים.
מחקרים וניסויים שנעשו הביאו להעלאת השערה שנטילה חד פעמית של הצמח יכולה לגרום להפסקה מוחלטת של תסמיני גמילה מסם אחר, ואף להפחית לזמן מסוים את התשוקה לסם (Craving), שהיא ההתמכרות הנפשית.
איבוגאין מתפקד כאגוניסט לחומר בשם k-opiod, ומתחרה איתו על קישור לאותו קולטן.
זו יכולה להיות הסיבה לכך שאיבוגאין גורם להפחתה של תסמיני גמילה אופיואידים.
חוקרים משערים כי צמח האיבוגה ונגזרותיו מפחית דפוסי התנהגות המאפיינים צריכת סמים ואתנול בעכברים וכן בבני אדם.
בארצות הברית איבוגאין מוגדר כחומר מסוכן האסור לשימוש, ואינו מאושר לשם טיפול בהתמכרות (או כל שימוש טיפולי אחר) בשל תופעות לוואי כמו הזיות ופגיעה בכלי דם, כמו גם מחסור במידע מוכח על שימוש יעיל ובטוח בבני אדם.
ברוב המדינות צריכת איבוגה נעשית ללא פיקוח וללא רישיון.
ישנן מרפאות עצמאיות המטפלות באיבוגאין במקסיקו, קנדה, הולנד, דרום אפריקה וניו זילנד, וכולן מתפקדות באופן שמוגדר כ"תחום אפור" מבחינה חוקית.
מרפאות לא חוקיות סמויות קיימות גם בארצות הברית, למרות פיקוח המנהל לאכיפת סמים (DEA).
מומחי התמכרויות מזהירים כי השימוש באיבוגאין כטיפול בתלות בסמים בתנאים לא-רפואיים, ללא השגחה של מומחים וללא ליווי פסיכולוגי מתאים, יכול להיות מסוכן ואף קטלני (בסיכוי של 1 ל-300 מקרים).קליפת איבוגה טחונה.
איבוגה ושימושו נאסר בחוק בבלגיה, פולין, דנמרק, קרואטיה, צרפת, שוודיה ושווייץ.
בארצות הברית איבוגה שייך לרשימה מסוג 1 בפקודת הסמים המסוכנים (רמת המסוכנות הגבוהה ביותר)
ארגון ללא מטרות רווח בשם " Föreningen för hollistisk missbruksvård" ("ibogain.se") מנסה לשכנע את ממשלת שוודיה לחקור את מאפייני האיבוגה בכל הנוגע ל"ריפוי" התמכרויות, לאפשר הקמת מכוני טיפול באיבוגאין בשוודיה, ולאפשר בחוק את צריכתו.
ייצוא איבוגה מגבון נחשב ללא חוקי מאז אישור החוק להגנת התרבות בשנת 1994.
בעוד שקיים מעט מידע על ניצול בתי הגידול הקיימים של צמח האיבוגה, ההשפעה ההרסנית של הקציר על הצמח כמו גם צמיחתו האיטית הביאו לפגיעה קשה באוכלוסיית האיבוגה הטבעית.
(Iboga, les hommes du bois sacré (2002 – סרט בשפה הצרפתית המתעד עיסוק מודרני של תרבות ה"בוויטי" ונקודת מבטם של אנשי הבונגו, חקלאים מגבון הקרויים גם "אנשי היער", על צמח האיבוגה.
(bogaine: Rite of Passage (2004 – מכור להרואין בן 34 עובר טיפול באיבוגאין על ידי ד"ר מרטין פולאנקו במרפאה במקסיקו.
בסרט מרואיינים מכורים לשעבר להרואין, קוקאין ומתאמפתמין, שסיפרו על חווייתם מטיפול האיבוגאין.
בקונגו, אישה החולה בדיכאון טופלה באמצעות שורש באיבוגה.
הסרט מדגיש את ההבדלים בין מדינות המערב לבין אנשי ה"בוויטי" באופן הטיפול שלהם באיבוגה.
(Babongo (2005 – בפרק זה (עונה 1 פרק 4), מתוך סדרה בשם "tribe", המציג, ברוס פרי, מתנסה בשימוש באיבוגה.
הפרק שודר ברשת BBC 2 בשנת 2005.
איבָּאר רוֹזָ'איֶה (בבוסנית Ibar Rožaje) הוא מועדון כדורסל מונטנגרי מהעיר רוז'איה, המשתתף בליגת העל המונטנגרית בכדורסל.
המועדון נוסד ב-1984 כחלק ממועדון ספורט כללי שכלל קבוצת כדורגל וקבוצת כדורעף, בתחילה שיחקה הקבוצה בליגה היוגוסלבית ועם פרוץ מלחמות יוגוסלביה עברה הקבוצה לליגת העל הסרבית-מונטנגרית בה שיחקה עד 2006, אז פרשה מונטנגרו מאיחוד סרביה ומונטנגרו והקבוצה הצטרפה לליגה המונטנגרית השנייה.
בעונת 2011/2012 העפילה הקבוצה לליגה הראשונה במונטנגרו, בעונת 2012/2013 הגיעה הקבוצה להישג השיא שלה והעפילה לחצי גמר הגביע המונטנגרי.
בעונת 2020/2021 שיחקה הקבוצה בליגה הבלקנית.
הקבוצה מייצגת את המיעוט הבוסניאקי המתגורר ברוז'איה וקהל אוהדיה מזוהה עם האסלאם הסוני ומכנה עצמו ג'אזי (מגיני האסלאם) על שם הלוחמים ב.
איבו פריטהיבי, או "אמא אדמה" (באינדונזית: Ibu Pertiwi) היא ההאנשה המדינית והלאומית של אינדונזיה, האנשה של "הטנאאה איר" (מילולית: היבשה והמים), המולדת האינדונזית.
מאז התקופה הפרהיסטורית, שבטי הארכיפלג האינדונזי העריצו לעיתים קרובות את האדמה ואת רוחות הטבע כאמא המעניקה חיים, אלוהות נשית של הטבע.
לאחר אימוץ ההינדואיזם בתחילת האלף הראשון, דמות אם זו זוהתה עם "פריטהיבי מאטה", אלת האם ההינדית של האדמה, אשר קיבלה כך את השם "פריטהיבי".
איבו פריטהיביהיא נושא פופולרי בשירים ושירים פטריוטיים אינדונזיים והוזכרה בכמה מהם, כמו השיר "איבו פריטהיבי" ו"אינדונזיה פוסאקה".