tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדוגמה, דניס נובל אומר ששימוש במונחים וקטגוריות של הסינתזה המודרנית מעוות את תמונת הביולוגיה שגילו הניסויים המודרניים.
לפיכך, התומכים טוענים שהסינתזה המורחבת נחוצה כדי להרחיב את התפיסות והמסגרת של האופן שבו נחשבת האבולוציה בכל הדיסציפלינות הביולוגיות.
בשנת 2022 פרסמה קרן ג'ון טמפלטון סקירה של ספרות עדכנית.
הסינפונייטה של הונג קונג (בסינית: 香港小交響樂團) היא תזמורת סימפונית מקצועית שבסיסה בהונג קונג.
הסינפונייטה של הונג קונג הוקמה בשנת 1990 על ידי קבוצה של בוגרי מוזיקה מקומית.
מאז ומתמיד מטרתה הייתה לקדם מוזיקה קלאסית לציבור.
הסינפונייטה אורגנה מחדש ב-1999, עם המנצח טסונג יה שהוא מנצח אמריקאי ממוצא סיני, כמנהל המוזיקלי החדש.
המנצחת הסינית ייפ ווינג-סי, הצטרפה לסינפונייטה של הונג קונג באפריל 2002 בתור מנהלת מוזיקלית, ומאז התזמורת הרחיבה את מגוון הרפרטואר שלה, בתקווה להגדיל את הספקטרום של מעריצי המוזיקה הקלאסית.
ייפ הפכה למנהלת מוזיקלית אמריטה ב-2020, בעוד כריסטוף פופן, ששימש כמנצח האורח הראשי של התזמורת מאז 2015, נכנס לתפקיד המנהל המוזיקלי מ-2023.
הסינפונייטה של הונג קונג הוזמנה למספר סיורים במדינות אחרות, הכוללות את פסטיבל סן-ריקייה ב-2001 ואת פסטיבל "טיולי הקיץ המוזיקליים של ריימס" ב-2004.
כמו כן הסינפונייטה הופיעה בטוקיו בשנים 2007, 2009 ו-2010, וכן הופיעה בסיבוב הופעות בדרום אמריקה בשנת 2010.
היא משתתפת בפסטיבלי אמנויות מקומיים כגון פסטיבל האמנויות של הונג קונג.
הסינפונייטה מופיעה כיום בבניין העירייה של הונג קונג כאולם הבית שלה.
יחד עם המנצחת ייפ ווינג-סי, התזמורת קירבה את המוזיקה התזמורתית האיכותית לקהילה באמצעות תכנות חדשני, וכן השיגה הכרה משמעותית על במות מקומיות ובינלאומיות על ביצועיה הנלהבים והאנרגטיים.
בחזית החינוכית, הסינפוניטה של הונג קונג הייתה חלוצה בקונצרטים שעוצבו במיוחד עבור קבוצות גיל שונות.
קונספטים חדשים על במת הקונצרטים בהונג קונג, כגון: מוזיקה טובה לילדים ומוזיקה טובה לתינוקות, בשנת 2010 השיקה התזמורת את סדרת "Onehour Classics" - סדרה של קונצרטים מיוחדים שנערכו במקומות או בזמנים לא שגרתיים, ומציעים חווית קונצרטים מסוג חדש.
הסיעה הדמוקרטית בסנאט של ארצות הברית , הידועה גם כ"וועידה הדמוקרטית", היא הארגון הרשמי של כל חברי הסנאט של ארצות הברית המשתייכים אל המפלגה הדמוקרטית.
בקונגרס ה-119 והנוכחי הסיעה כוללת גם שני סנאטורים עצמאיים (ברני סנדרס מוורמונט ואנגוס קינג ממיין) המשתייכים אליה, ובכך סך הסנאטורים הדמוקרטים עומד על 47. כארגון המרכזי של הדמוקרטים בסנאט, תפקידו העיקרי הוא לאגד את מסרי המפלגה לכל חבריה תחת דגל אחד.
הסיעה אורגנה באופן רשמי ב-6 במרץ 1903, ובחרה יושב ראש לנהל את ענייני הסנאטורים הדמוקרטים ומזכיר לתיעוד הפרוטוקולים.
עד לאותה תקופה, הסיעה הייתה פעמים תכופות לא מאורגנת, מחולקת מבחינה רעיונית, וללא כללים כתובים ברורים לניהול או מטרה מוגדרת.
יושב ראש הסיעה הדמוקרטית בסנאט הוא הסנאטור צ'אק שומר ממדינת ניו יורק.
+יושבי ראש הסיעה הדמוקרטית בסנאט לדורותיהםמנהיגמדינהתחילת כהונהסיום כהונהג'ון סטיבנסוןדצמבר 18734 במרץ 1877ויליאם א.
הסירנות של טיטאן, הוא רומן מדע בדיוני מאת הסופר האמריקאי קורט וונגוט, שפורסם ב-1959. הספר מאופיין במוטיבים השייכים למדע הבדיוני, אך בצורה מוקצנת האופיינית לוונגוט.
עלילת הספר לוקחת את גיבורה, מלאכי קונסטנט, פלייבוי שנולד אל תוך העושר, למסע אל מאדים, כוכב חמה, חזרה לכדור הארץ ואל טיטאן, הירח של שבתאי.
זאת על פי תכנונו של וינסטון נילס רומפורד - נוסע חלל שנקלע לאיניפנדיבולה כרונו-סינקלסטית וכתוצאה מכך מסוגל לראות את העבר והעתיד, ומופיע בכדור הארץ רק אחת לפרק זמן כהשתקפות של עצמו.
לאשתו של רומפורד, ביאטריס, וגם לקונסטנט, מגלה רומפורד את תוכניותיו בעבורם, והם משתדלים למנוע את התגשמותן.
דווקא הניסיון גורם להם להחטף על ידי סוכנים חשאיים של צבא מאדים - צבא שהוקם על ידי רומפורד למטרת הפיכה מחשבתית בכדור הארץ.
רומפורד מנסה לשנות את האמונות הרווחות על פני כדור הארץ וליצור דת הומניסטית חדשה, "הכנסייה של האל האדיש לחלוטין".
כדי לעשות זאת הוא מגייס צבא עצום על מאדים, צבא שבו הוא שולט באמצעות אנטנות מיוחדות המושתלות בראשי האנשים.
הצבא משוגר לכדור הארץ, ומותם של מאות אלפי החיילים המאדימיים בקרבות גורם לארצנים להצטער על מעשיהם, ולהצטרף לכנסיות של הדת החדשה של רומפורד.
קונסטנט, שאיבד את זכרונו על המאדים, לא מגיע לכדור הארץ עם שאר החיילים המאדימיים, אלא משוגר לכוכב חמה (מרקורי) ביחד עם מפקדו הישיר, בועז.
שם הם פוגשים יצורים הנקראים "הרמוניומים", הניזונים מהקולות שמשמיע הכוכב.
במשך זמן מה הם נותרים תקועים בכוכב, כשרומפורד מתקשר איתם באמצעות סידור הרמוניומים בצורת אותיות.
לאחר חודשים הוא רומז להם על הדרך להפעיל מחדש את החללית, אבל בועז מחליט להישאר עם ההרמוניומים, אליהם הוא התחבר במהלך הזמן.
קונסטנט חוזר לכדור הארץ, ומגלה שבואו נחזה על ידי אנשי דת, והוא הופך למעין משיח הומניסטי חדש, שתפקידו בעיקר להודות בכך שהוא אינו משמעותי יותר מכל בני האדם האחרים.
הוא נפגש עם רומפורד במסגרת מופע טלוויזיוני עצום, שבו רומפורד חושף את זהותו הנשכחת של קונסטנט, כמיליונר בכדור הארץ שלפני מלחמת מאדים והמהפכה ההומניסטית.
בתור מיליונר שכזה, הוא נידון לגירוש, עולה על חללית ביחד עם ביאטריס, ונשלח מכדור הארץ.
בעזרת מבנה עלילתי מסובך זה מותח וונגוט ביקורת חריפה על הקפיטליזם מחד ועל הסוציאליזם, העדריות והדת מאידך.
ברקע של הסיפור - החוט הקושר את פרקי העלילה הוא חוסר השליטה שלנו, בני האנוש, על אירועי חיינו, המוכתבים על ידי גורמים נסתרים מעיינינו.
חלק מהרעיונות שמופיעים בספר זה חוזרים בספרו הידוע ביותר של וונגוט, בית מטבחיים 5.
הסיפור שאינו נגמר הוא ספר פנטזיה מאת מיכאל אנדה שראה אור ב-1979. התרגום הסטנדרטי לאנגלית (מאת ראלף מנהיים ) הופיע ב-1983. הספר התפרסם ב-1984 בתרגום לעברית על ידי חוה פלץ ושלומית קדם, ובשנת 2015 תורגם מחדש על ידי חנה לבנת.
הספר מודפס בשני צבעים, בהתבסס על מיקום העלילה בכל שלב (פנטזיה או העולם האמיתי).
ב-1984 יצא לאקרנים סרט המבוסס על הספר.
עלילת הספר מתמקדת בילד בן 10 בשם בַּסטיאן בַּלתָאזָר בּוּקס.
בסטיאן איננו מקובל מבחינה חברתית, תלמיד גרוע שנשאר כיתה.
מאז שנפטרה אמו הוא הרגיש כי לאביו לא אכפת ממנו כלל.
בתחילת הספר גונב בסטיאן מחנות ספרים קטנה ספר עתיק בשם "הסיפור שאינו נגמר", משום שהוא חש, כקורא נלהב, שזה בדיוק הספר שהוא מחפש כל חייו.
עלילתו של ספר זה עוסקת במסע להצלת פנטזיה, ארץ שבה מתקיימות כל הפנטזיות והאגדות האנושיות.
חלק זה של הסיפור מודפס בספר בצבע אדום (כתב מוטה בגרסת הכריכה הרכה באנגלית, ובגרסת הקורא האלקטרוני).
הסיפור הפנימי בספר מתאר את מסעו של אַטרֶיו, בן שבט "ירוקי העור", להציל את פנטזיה מפני החידלון, או הלא כלום, המשתלט עליה ומפורר אותה.
מצבה של פנטזיה קשור באופן הדוק לשלומה של הקיסרית הילדית החולה אנושות, אולם איש אינו מבין על בוריו את טיב הקשר ואיש אינו יודע כיצד להבריא את הקיסרית ולהציל את פנטזיה.
אטריו מקבל מהקיסרית קמע בשם אורין שנראה כמו זוג נחשים אוחזים האחד בזנבו של השני (שילוב של שני אורובורוסים).
התאו, שאטריו בן ה-10 היה אמור לצוד כמבחן לבגרותו אך לא הספיק משום שנקרא לחוש אל ארמון הקיסרית, מייעץ לו בחלום ללכת ליצור החי הזקן ביותר בפנטזיה - מורלה הישישה המופלגת המתגוררת באמצע ביצות העצב, שם הוא מאבד את סוסו האהוב.
בביצות העצב מגלה לו מורלה, כי סיבת המחלה של הקיסרית היא הצורך הדחוף שלה בשם חדש, אולם היא אינה יודעת מי יכול לתת לה שם.
היא ממליצה לו ללכת אל אויולאלה, באורקל הדרומי, אולם האורקל רחוק יותר משיכול אדם להגיע אפילו בעשרת אלפים ימי מסע.
אטריו מסכים להיעקץ על ידה והוא עובר לאורקל הדרומי, שם הוא זוכה לטיפול מציל חיים מידי שני ננסים (אנגיווק ורעייתו אורגל) ומגלה שגם פוכור, דרקון המזל, הצליח להימלט מאיגראמול כי שמע אותה מגלה לאטריו את הסוד.
הננסים מטפלים בו עד הבראתו ואז מספרים לו, כי אויולאלה נמצאת מאחורי שלושה שערים מכושפים הנמצאים ליד ביתם.
השער הראשון - שער החידות הגדול, בשני קצוות השער יושבים שני ספינקסים הנותנים לאנשים מסוימים לעבור ולאחרים לא.
איש אינו יודע איך הם מחליטים את מי להעביר ואת מי להמית בכוח מבטם המשותף.
השער השני - שער המראה הקסומה, בה רואה אדם את האני הפנימי האמיתי שלו.
השער השלישי - שער אין-מפתח, את השער הזה ניתן לעבור רק אם אין חושבים על הצורך, או הרצון, בכך.
אטריו עובר את שלושת השערים (בשער השני הוא רואה את בסטיאן, דבר שתהיה לו חשיבות בהמשך העלילה) ומגיע לאויולאלה.
זו האחרונה מגלה לו כי היחיד שיכול לתת שם לקיסרית הוא בן אנוש מחוץ לגבולות פנטזיה.
בדיוק כשאטריו עוזב את אויולאלה מגיע לשם החידלון ומכלה אותה ואת שלושת השערים המובילים אליה.
אטריו עולה על גב פוכור ופונה לארץ האספסוף, שם נמצאים ארבעת ענקי הרוחות, המספרים לו שלפנטזיה אין גבולות, ולכן אין שום אפשרות לצאת אל מחוץ להם.
במהלך הוויכוח בין ענקי השמים אטריו נופל מעל גבו של פוכור, טובע בים ומאבד את האורין.
בנות הים מצילות אותו והוא מוצא את עצמו בודד על חוף שומם, ללא פוכור וללא אורין, שהדריכו עד אז בדרכו.
בשיטוטים ללא מטרה הוא מגיע לעיר בשם "עיר השדים" ומגלה, כי החידלון כבר אוחז כמעט בכל ארץ פנטזיה, וכל תושבי עיר השדים נסחפים לקפוץ אליו בעל כורחם.
השריד האחרון שהוא מוצא בעיר הוא איש זאב כבול בשם גמורק, המספר לו מה קורה ליצורי פנטזיה שהחידלון אחז בהם - הם הופכים לשקרים בעולם האמיתי, שיוצרים עוד חידלון בפנטזיה, שיוצר עוד שקרים בעולם האמיתי, וחוזר חלילה, עד שפנטזיה תושמד והעולם האמיתי יהפוך לעולם מלא שקרים.
גמורק מספר לו גם כי נשלח על מנת להרוג את "שליחה של הקיסרית הילדית" ואטריו חושף בפניו כי הוא השליח.
רגע לפני מותו מנסה גמורק למלא את שליחותו ומלתעותיו סוגרות על רגלו של אטריו, שנותר לבדו.
בזכות אחיזת השיניים הוא ניצל ממשיכתו העזה של החידלון, עד שפוכור, מצויד באורין שהצליח למצוא בחיפושיו הנואשים אחר אטריו, משחרר אותו במגע הקמיע משיני הזאב, חוטף אותו ברגע האחרון ממלתעות החידלון ומחזיר אותו אל מגדל השן, ארמונה של הקיסרית הילדית.
אטריו פוגש את הקיסרית הילדית המספרת לו, כי הילד שראה במראה - הוא המושיע, וכי הוא, אטריו, הביאו עמו במסעיו בבלי דעת.
הם מחכים ביחד שהמושיע (בסטיאן, שכבר מתחיל להרהר בשלב זה באפשרות, שמדובר בו) יתן שם לקיסרית, אולם זה האחרון מכזיב.
פנטזיה עומדת להיעלם בחידלון, וכצעד נואש אחרון מרדימה הקיסרית הילדית את אטריו ויוצאת בעצמה למסע אל היחיד שיוכל להביא את המושיע - הזקן מן ההר הנודד - זקן הכותב את כל קורות פנטזיה.
היא מבקשת ממנו לקרוא את כל סיפור פנטזיה, דבר המוביל לאחת משתי אפשרויות - רקורסיה אין סופית או שהמושיע יבוא וישבור את מעגל הקסמים.
להפתעת בסטיאן, הסיפור מתחיל בגנבת הספר על ידי בסטיאן, ורק לאחר מכן מגיע להרפתקאותיו של אטריו.
בסטיאן מבין לבסוף, כי הוא המושיע הנכסף, אך חושש לנסות, שמא יתברר שטעות בידו ויהיה צפוי ללעג ולקלס כשיתייצב מול הקיסרית ואטריו.
רק לאחר שהזקן חוזר על הסיפור כמה וכמה פעמים, נשבר בסטיאן וקורא לקיסרית הילדית בשם החדש שהמציא - בת ירח.
חלק זה של הסיפור מודפס בספר בצבע ירוק (כתב רגיל בגרסת הכריכה הרכה באנגלית).
חלקו השני של הספר מספר את הרפתקאותיו של בסטיאן בתוך ממלכת פנטזיה.
כאן זוכה בסטיאן להיות כל מה שאי פעם רצה להיות: חזק, יפה, אמיץ, מקובל.
אך הוא מגלה ששני צדדים למטבע; לכמה מרצונותיו יש השלכות שליליות.
בנוסף, עם כל משאלה שמתמלאת הוא שוכח עוד פרט מחייו הקודמים.
בשיא העלילה בסטיאן מנסה להיות מוכתר בתור שליטה העליון של פנטזיה אך עוצר אותו אטריו במלחמה עקובה מדם.
לבסוף הוא שוכח אפילו את שמו וכמעט נתקע לעד בפנטזיה, שכן ניתן לצאת מפנטזיה רק דרך מי-החיים.
אלה מסכימים להעבירו רק אם יסיים את כל סיפוריו שהתחיל בפנטזיה, אך הוא אינו מסוגל לכך.
לבסוף, אטריו ופוכור מסכימים להשלימם במקומו.ברגע האחרון מנסה בסטיאן להביא לאביו את מי החיים, למרות שנאמר לו כי אין אפשרות להוציא אותם מממלכת פנטזיה.
בסטיאן חוזר לחיים האמיתיים, ומסתבר שהוא השתנה: הוא אמיץ יותר, בוגר יותר.
הוא מגלה, שהצליח להביא לאביו את מי החיים.כחלק מהשינוי שעבר עליו, מחליט בסטיאן לקחת אחריות ולהודות בפני בעל החנות על גנבת הספר.
להפתעתו, מסביר לו בעל החנות כי הספר לא שייך לחנות אלא לממלכת פנטזיה, וכי אף הוא עצמו ביקר בממלכה.
הנושא העיקרי בו מטפל הספר הוא כוחו של הדמיון והתלות ההדדית שבין קיומו של עולם הדמיון וקיומו של עולם המציאות.נושא נוסף הוא חיפוש עצמי.
מסעו של בסטיאן ברחבי פנטזיה הוא למעשה מסע בתוך עצמו, המהווה עבורו תהליך התבגרות שבסופו הארה.
כמו בהאלכימאי, גם כאן מגלה הגיבור, בסופו של דבר, כי הכח לשנות את חייו טמון בו-עצמו.
הספר מציג מספר דמויות ייחודיות:
בסטיאן – ילד רגיל, הדמות הראשית בסיפור.
בשונה מרוב הסיפורים כאן הגיבור הוא דווקא ילד שמן, לא מקובל, גרוע בלימודים, מופנם, מסוג הילדים שנוהגים לעיתים להציק להם ולכנות אותם בשמות גנאי.
ההפך מ"הגיבור המצוי" שמכירים הילדים של היום לרוב.
למרות זאת, מצליח גיבור כזה לעיתים לכבוש את לב הקוראים.
בסטיאן חי בעולם שהוא חצי מציאותי, חצי דמיוני - לכן התרשם בסטיאן במיוחד מממלכת פנטזיה.
למרות היותו הדמות הראשית בסיפור, בחלקו הראשון של הסיפור, שהוא סיפור מסגרת, הוא מופיע פחות מהדמויות בממלכת פנטזיה עצמה.
הקיסרית הילדותית (בתרגום מרגנית: הקיסרית הילדית) – מלכה ושליטה על כל ארץ פנטזיה.
בסיפור הקיסרית חולה וזקוקה לשם חדש על מנת להבריא.
פלקור (בתרגום מרגנית: פוכור) – דרקון המזל - דרקון ידידותי בעל ראש אריה.
אטריו – לוחם משבט "ירוקי העור"/"אנשי העשב" (שבט שמאפייניו מבוססים על מאפייני השבטים האינדיאניים).
פיורקראכצארק – ענק שאוכל סלעים.
מורלה הצבה העתיקה (בתרגום מרגנית: מורלה הזקנה המופלגת) – צבה ענקית בעלת סימפטומים של פיצול אישיות.
איגרמול (בתרגום מרגנית: ייגרמול,ובתרגום מרגנית הן נקבות, ובשל כך מתוארות כ"ייגרמול הרבות") – להקה של חרקים הפועלת וחושבת בגוף אחד (ומכונה בשל כך "איגרמול הרבים").
קסאידה – מכשפה שכוחה הוא בשליטה בריקנות.
היא שולטת בצבא ענקי ברזל שאינם אלא קליפות ריקות ומנסה להשיג שליטה בבסטיאן שהריקנות פושה בנפשו.
יור - כורה חלומות עיוור שעוזר לבסטיאן לדלות את הזיכרון האחרון שלו מעולמו הממשי.
גמורק- איש זאב שנע בין העולם האנושי לפנטזיה.
הזקן מן ההר הנודד- זקן שגר על ההר הכי גבוה בפנטזיה וכותב את תולדות פנטזיה.
"הסיפור שאינו נגמר" (1984) הסרט המקורי אשר בוים ונכתב על ידי וולפגאנג פטרסון.
הסרט מבוסס על חלקו הראשון של הספר, ועלילתו מסתיימת בנקודה בה באסטיאן נכנס לפנטזיה.
"הסיפור שאינו נגמר 2" (1990) הסרט בוים על ידי ג'ורג' מילר.
הסרט השתמש במספר אלמנטים מהחלק השני של הספר המקורי, אבל למעשה יצר עלילה חדשה.
הסרט השתמש בדמויות שנוצרו על ידי אנדה, אך עלילתו הייתה חדשה, ונכתבה במנותק מעלילת הספר.
בנוסף לסרטים, הספר היה מקור השראה של שתי סדרות טלוויזיה.
הסדרה המונפשת משנת 1996 התמקדה סביב הרפתקאותיו הנוספות של באסטיאן בפנטזיה, הרפתקאות שלא היו מקבילות להתרחשויות בספר.
הסדרה הלא מונפשת סיפרה מחדש את עלילת הרומן המקורי לאורכם של 13 פרקים.
הסירחון הגדול היה אירוע בקיץ 1858 שבו עזבו תושבי מרכז לונדון את העיר בשל ריח הביוב שעלה מנהר התמזה.
בתחילת המאה ה-19 הייתה ללונדון מערכת ביוב שכָּללה בעיקר שימוש בנחלים שכוסו ושפיכת שפכי העיר לתמזה.
באותה העת החל השימוש במערכות אינסטלציה מודרניות בבתים, והומצאו השירותים המודרניים הכוללים שטיפת האסלה במים.
שימוש בשירותים מסוג זה הגביר מאוד את כמות השפכים שייצרה העיר.
בעוד שבעבר השתמשו תושבי העיר בסירי לילה, כעת נהגו לשטוף את השפכים בכמויות מים אשר הכפילו ושילשו בזמן קצר את כמויות הביוב של העיר.
בנוסף, תיעוש העיר הביא לשפכים רבים מבתי מטבחיים וממפעלים בעיר.
ביוב זה נשפך בסופו של דבר אל נהר התמזה, אשר שימש כמקור מי השתייה של חלק מתושבי העיר.
מים מזוהמים אלה הביאו להתפשטות מגפות כולרה.
עד אותה עת חשבו שהמחלה נגרמת ממיאזמה (אוויר מזוהם).
ב-1849 פרסם ג'ון סנואו חיבור שבו פיתח את התאוריה שמקור המחלה הוא מים מזוהמים.
סנואו הגיע למסקנה זו לאחר שהבחין שתושבי אזורים מסוימים, הנסמכים על מקורות מים ספציפיים, נוטים לחלות בכולרה יותר מאשר תושבים של אזורים אחרים.
בעת התפשטות המגפה באזור הסוהו בשנת 1854, הוא זיהה שוב את המים המזוהמים כמקור להתפרצות, והביא לסגירת הבאר ממנה נשאבו המים לתושבי האזור.
בשנת 1848 התאחדו מספר גופים מקומיים והקימו את הוועדה המטרופולית לביוב.
זו בדקה את מערכת הביוב של העיר והגיעה למסקנה שיש להרחיבה.
בשנת 1855 הוחלפה הוועדה על ידי מועצת העבודות המטרופולינית של לונדון, אשר המשיכה לדון בנושא.
תקציבים לביצוע הרחבה זו הוקצו רק בעקבות "הסירחון הגדול".
קיץ 1858 היה קיץ חם ויבש במיוחד.
בשל הטמפרטורות הגבוהות והיעדר הגשם ירדו מפלסי התמזה ויובליו, ואחוז הזיהום בהם עלה.
בשל הזיהום במים והטמפרטורות הגבוהות שלהם, התרבו הבקטריות במים והסירחון החל להתפשט ברחבי העיר לאורך הנהר ויובליו.
הריח הגיע לעוצמה כזו שבארמון וסטמינסטר כוסו החלונות בווילונות הטבולים בכלוריד הסידן (בורית) על מנת שהריח לא ייכנס.
חברי בית הנבחרים דנו בהצעות להעביר את בית הנבחרים ולפנות את התושבים להמפטון קורט ואוקספורד.
גשם שירד ניקה את האוויר והעלה את מפלס המים, וכך נפתר המשבר.
בעקבות הסירחון מינה הפרלמנט הבריטי ועדה אשר תמליץ כיצד למנוע את הישנות הסירחון.
מועצת העבודות המטרופולינית של לונדון קיבלה בשנת 1859 את המלצות המהנדס הראשי שלה, ג'וזף באזאלגט, שכללו את הקמת מערכת הביוב של לונדון המשמשת את העיר עד היום.
בהמשך לניסיון בלונדון התפתחה בעולם שיטת הטיפול בביוב, תוך הפרדת מי הביוב ממי השתיה.
להקת הסיקסטיז היא להקה ישראלית שמבצעת גרסאות כיסוי ללהיטים משנות ה-60 של המאה ה-20. הרפרטואר שלה כולל שירים של הביטלס, אלביס פרסלי, פול אנקה, ניל סדקה, המחפשים, החיות, לד זפלין, דיפ פרפל ועוד.
הלהקה מופיעה במגוון סגנונות: מופע הרקדה של ריקודי שנות השישים, מופע פרונטלי במתכונת קונצרט, מופע אקוסטי לקהל אינטימי, ועוד.
ללהקת הסיקסטיז היו מספר הופעות מיוחדות בעבר כולל מופע הצדעה לביטלס עם סימפונט רעננה, והופעה כלהקת חימום ללהקת "סגול כהה" בהופעותיה בארץ.
הלהקה הוקמה בסוף 1984 לאחר שהרכב שנקרא "שפה משותפת", שכלל את מוטי דיכנה, אילן וירצברג, שפי ישי ושלמה חממי התפרק.
"שפה משותפת" שרו בעיקר חומר מקורי וגם קצת עיבודים ללהיטים מוכרים משנות ה-60. אחר כך דיכנה, וחממי יחד עם לרנר החליטו להקים הרכב שיתרכז רק בחומר מוכר ולא בשיריהם המקוריים.
"הסיקסטיז" הופיע לראשונה כחלק משירות המילואים שלהם יחד עם גרי אקשטיין ויאיר שרגאי.
לרנר, דיכנה וחממי היוו את הבסיס של הלהקה, שמדי פעם הצטרפו אליהם גיטריסטים שונים, ביניהם אקשטיין, אלי נחום, גיורא קנת ואחרים.
"הסיקסטיז" הופיעו במחצית השנייה של שנות ה-80 בקביעות בפאב במלון "המלך שלמה" באילת.
בהמשך הצטרף להרכב הגיטריסט שלמה מזרחי, איתו הופיעו בהצלחה רבה בכל רחבי הארץ עד 1990. באפריל 1990 הופיע בפסטיבל בלוז שנערך בים המלח עם גרי אקשטיין, יצחק קלפטר ומרגלית צנעני.
בשנות ה-90 הצטרף ללהקה הגיטריסט חיים רומנו, וניגן איתה כשנתיים וחצי.
כשפרש החליף אותו איציק בדר.
אחר כך פרש שלמה חממי ובמקומו הצטרף בתופים אלי חדד, שהיה חבר בלהקת בנזין.
הלהקה הקליטה אלבום אחד בשנת 1990, שכלל גרסאות כיסוי ללהיטי שנות ה-60. בהקלטת התקליט השתתפו: יואל לרנר, מוטי דיכנה ושלמה חממי.
שאליהם הצטרף ניצן עין הבר בסקסופון וכלי נשיפה.
הסיפור שאינו נגמר הוא עיבוד קולנועי משנת 1984 בבימויו של וולפגנג פיטרסן לרומן הפנטזיה הגרמני "הסיפור שאינו נגמר".
בסטיאן בוקס (בארט אוליבר) הוא ילד צעיר שהתייתם מאימו.
בדרכו לבית הספר, שלושה נערים נטפלים אליו וזורקים אותו לפח הזבל.
לאחר שהם רודפים אחריו, הוא מתחבא בחנות ספרים, שם הוא פוגש באיש זקן בשם מר קוריאנדר (תומאס היל), שקורא ספר.
כשבסטיאן רוצה לקרוא בספר ("הסיפור שאינו נגמר"), הזקן עונה שהספר "אינו בטוח".
בהתעלמו מאזהרתו של הזקן, בסטיאן שואל את הספר והולך ללימודיו.
כאשר הוא מגיע לכיתה הוא מגלה שהוא איחר לשיעור ולמבחן במתמטיקה, ומחליט לעלות לעליית הגג בבית הספר ולקרוא את הספר.
עלילת הספר מתחילה כאשר היצורים הבדיוניים של העולם "פנטזיה" מגלים כי כוח מסתורי בשם "הלא-כלום" (The Nothing) מתחיל להשתלט על עולמם ולהעלים חלקים ממנו.
החבורה כוללת את טיני וויני (דיפ רוי) ושבלול המרוצים שלו, שדון-לילה (טילו פרוקנר) והעטלף הטיפש שלו ולועס-הסלעים הענק.
הם עושים את דרכם לפגוש את הקיסרית הילדה (תמי סטרונך) של פנטזיה במרומי מגדל-השנהב ולבקש את עזרתה.
לרוע המזל, הקיסרית הילדה חולה מאוד, והזמינה לוחם גדול משבט אנשי הערבות בשם אטריו (נואה האת'ווי), שמתגלה כילד צעיר.
אטריו מגיע ומקבל את "האורין", מדליון שמשמש כמורה דרך וכסמל הסמכות של הקיסרית הילדה בחיפוש אחר התרופה שתרפא אותה.
אטריו מתחיל במסעו יחד עם סוסו, ארטאקס.
"הלא-כלום" שולח את יצור האופל השטני גמורק להרוג את אטריו במהלך מסעו, שמגיע לביצות הצער בחיפוש אחר מורלוק הזקן.
במהלך מסעם מתחילה להשתלט על הסוס ארטאקס תחושת עצבות והוא שוקע לאיטו בביצה הטובענית.
אטריו, מוכה יגון וצער, מוצא את מורלוק, יצור דמוי צב ענק.
לאחר שקורא את תיאורו של מורלוק, בסטיאן נבהל וצועק צעקה הנשמעת בארץ פנטזיה, שבה גם אטריו וגם מורלוק מסתכלים סביב בבלבול.
מורלוק הזקן שולח את אטריו לאורקל הדרומי.
במהלך דידויו בביצות, אטריו נותן לעצב להשתלט עליו ומתחיל לשקוע, בשעה שהגמורק מתקרב אליו.
בדיוק כשהגמורק מצליח להשיגו, יצור מעופף מציל את אטריו מאחיזתו של הגמורק.
כאשר אטריו מתעורר הוא מגלה כי פצעיו נחבשו והוא ניצל בידי פאלקור, דרקון המזל, שדומה לדרקון אך עם ראש כלב וגוף פרוותי, שהטיס אותו את רוב הדרך אל האורקל הדרומי (בספר המקורי, דרקון המזל נקרא פוכור).
מטפליו של פאלקור, שני גמדים בשם פרופסור אֶנְגלבוּק (סידני ברומלי) ואוּרגֵל (פטריסיה האייס), נותנים לו עצה לגבי הדרך אל האורקל הדרומי, כאשר אטריו צריך לעבור שני מבחנים.
הראשון - חציית הספינקס, שמסוגל להביט לתוך נשמתו של אדם, ואם שוכן בו הפחד, לחסלו.
המבחן השני הוא שער המראה, שבו על אטריו להתבונן בעצמו האמיתי ללא פחד.
כאשר אטריו מתבונן במראה, הוא למעשה רואה ילד צעיר שקורא בספר בעליית הגג של בית הספר.
בסטיאן מבין שהספר מתאר אותו.
הוא ממשיך לקרוא, וכשאטריו עובר את המראה, הוא מגיע לאורקל הדרומי, שפניו מתחילות להתפורר.
האורקל אומר לאטריו שכדי להציל את הקיסרית הילדה יש לקרוא לה בשם חדש.
היחיד שיוכל לעשות זאת זהו ילד שנמצא מחוץ לגבולות ממלכת פנטזיה.
אטריו מחליט לחפש אחר גבולותיה של פנטזיה בעזרת פאלקור, אך בשל סופת ברקים נופל מפאלקור אל תוך "ים האפשרויות" ומאבד את האורין.
אטריו מתעורר לגלות את לועס-הסלעים, שמגלה לו כי חבריו נלקחו בידי "הלא-כלום" וכי הוא מחכה שייקח אותו.
בהמשך, אטריו מגלה את הגמורק, שאינו מזהה אותו ומגלה לו כי הוא "המשרת של הכוח שמאחורי הלא-כלום", ושממלכת פנטסיה היא למעשה עולם החלומות של בני האדם, ומכיוון שלמחשבות ולחלומות אין גבולות, כך גם לממלכת פנטזיה.
"הלא-כלום" הוא תוצאתה של אפתיה אנושית, ריקנות ויאוש, שאוכלים את חלומותיהם ומטרותיהם של בני האדם.
הגמורק מוסיף לספר כי נשלח להרוג את אטריו הלוחם, אך איבד את עקבותיו בביצות הצער.
אטריו מזמין את הגמורק לקרב ומגלה לו שהוא הלוחם אותו הגמורק מחפש.
לאחר שאטריו הורג אותו, פאלקור מגיע עם האורין ואוסף את אטריו, כאשר הם נעזרים בהדרכתו של האורין במסע לעבר מגדל השנהב.
בדרך הם מגלים עד כמה "הלא-כלום" התפשט ולא נותר כמעט כלום.
אטריו ניצב בפני הקיסרית הילדה, עצוב כי נכשל במשימתו.
הקיסרית מספרת לו כי לא נכשל במשימתו, וכי הוא הביא איתו את הילד האנושי, שהתחמק מבריונים לתוך חנות הספרים, ואשר ליווה את אטריו במהלך כל מסעו.
כאשר בסטיאן ממשיך לקרוא, הוא מבין שהספר מודע לקיומו.
הקיסרית הילדה אומרת שכל מה שפנטזיה צריכה בשביל להינצל הוא שהילד האנושי יקרא בשמה החדש.
כאשר מגדל השנהב מתחיל להתמוטט ואטריו נפגע ומת, הקיסרית הילדה פונה לבסטיאן עצמו בדמעות, דרך מילות הספר, ומתחננת בפניו שיקרא בשמה החדש.
בסטיאן מסרב להאמין, עד אשר הוא רץ לחלון באמצע סופת ברקים וצועק את שמה "ילדת הירח" (Moonchild).
בסטיאן מוצא עצמו ניצב מול הקיסרית הילדה, שאומרת לו שכל פנטזיה נהרסה בידי "הלא-כלום" וכי האומץ של בסטיאן הצליח להציל רק גרגר חול אחד.
עם גרגר החול, בסטיאן יוכל ליצור מחדש את ממלכת פנטזיה בעזרת דמיונו בלבד.
בסטיאן מבקש את החייאתה של פנטסיה ולרכוב על גבו של פאלקור.
הוא עף מעל האדמה, ומוצא את כל תושבי הממלכה בריאים ושלמים, כולל אטריו וארטאקס.
כאשר הוא עף עם פאלקור לתוך העיר, הוא מבריח את שלושת הבריונים לתוך פח הזבל.
הסרט זכה בפרס סאטורן בקטגוריית הביצוע הטוב ביותר בידי שחקן צעיר (נואה האת'ווי שגילם את תפקיד אטריו).
מיכאל אנדה, שהסרט מבוסס על ספרו, כתב ביקורת חריפה כנגד הסרט, וטען שכותבי התסריט לא הבינו את ספרו.
בין השאר כתב שהתסריט הוא "טריפ בהשפעת סמים", ש"החיפוש אחר משמעות החיים הפך לסיפור חסר ערך על 'אורח-החיים-האמריקני'", שדמותו של האב שובשה לחלוטין ושלתסריט ישנה "נטייה מתמדת אל החיצוני והשטחי".
עם הצלחתו של הסרט, המעריצים דרשו סרט המשך לקלאסיקה.
שש שנים לאחר יציאתו של הסיפור שאינו נגמר לאקרנים, יצא הסרט "הסיפור שאינו נגמר 2" שזכה לביקורות שליליות במיוחד, ונחשב לאחד מסרטי ההמשך הגרועים ביותר שיצאו לקולנוע.
אך למרות ביקורתיו השליליות, הסרט הצליח בגרמניה וגרף 17,373,527 דולר ברחבי העולם.
לאחר יציאתו של "הסיפור שאינו נגמר 2", המפיקים ניסו לשחזר את הצלחת הסרט הראשון ולהציל את הסרט, והוציאו את "הסיפור שאינו נגמר 3", שעם יציאתו לקולנוע זכה לביקורות שליליות, ובעיני רבים נחשב לגרוע יותר מהסרט הקודם לו.
הסרט הפעם מתמקד בבסטיאן בוגר, אשר הולך לתיכון.
הסרט לא התקבל בברכה על ידי הקהל, וצבר ביקורות שליליות.
הסיפור על מֶלִיבֵאוּס הוא אחד מסיפורי קנטרברי שכתב ג'פרי צ'וסר בשלהי המאה ה-14.
זהו הסיפור השני המסופר מפי דמותו של צ'וסר עצמו ביצירה.
זה מכבר הוא נחשב לבדיחה על חשבונו, בקטע שבו, לאחר שהמארח, הארי ביילי, קוטע אותו, פוצח צ'וסר באחד מהארוכים, ויש האומרים מהמשעממים, שבסיפורים.
הסיפור - רציני או מבדח?
הרעיון לפיו מליבאוס סופר על ידי צ'וסר פשוט כדי לשעמם את המאזינים, כנקמה על קטיעת סיפורו הראשון, השירה על סר טופז, והשוואתו לצואה, מתעלם מתגובתו של ביילי עצמו לסיפור.
הארי נהנה מהסיפור ומצר על כך שאשתו לא זכתה לשומעו משום שהיא הייתה עשויה ללמוד משהו מהגבירה פיקחות, אחת הדמויות.
הארי מתלונן במקור על "סר טופז" בשל חוסר התרבותיות והנאורות שבו, לאו דווקא הוולגריות הרבה שלו.
או-אז הוא מבקש סיפור מסוגת הסיפורת, דבר-מה עם מעט דברי-חכמה, ומבוקשו נענה על ידי צ'וסר.
סיפור זה הוא תרגום של "Livre de Melibée et de Dame Prudence" מאת רנו דה לואנס, וזו כנראה הסיבה לשפה המעט מאולצת שבה הוא כתוב, בהשוואה לסיפורים אחרים שנכתבו על ידי צ'וסר במקור.
יצירתו של רנו עצמה היא תרגום חופשי למדי ל"Liber consolationis et consilii" פרי עטו של סופר הלטינית, אלברטאנוס מִבּרשיה, ודבר זה מעלה את האפשרות שהסיפור היה אהוד ונפוץ באותם הימים.
ראיה נוספת נגד הטענה שהסיפור אינו אלא בדיחה מייגעת במיוחד, היא שבדיחה אמורה להסתיים בתוך זמן קצר יחסית ולא להתמשך על פני למעלה מאלף שורות.
רבות מהמהדורות בנות-זמננו של הסיפורים בגרסה אנגלית (דוגמת מהדורת הקלאסיקות של פינגווין שתורגמה על ידי נוויל קוגהיל) משמיטות את הסיפור לגמרי, ומותירות רק תקציר עלילה ודיון קצר בכוונות הדתיות והפילוסופיות שעמדו מאחורי כתיבתו.
הסיפור עוסק במליבאוס, הנמצא הרחק מביתו.
יום אחד, שלושה אויבים פורצים פנימה, מכים את אשתו, הגבירה פיקחות, תוקפים את בתו ומותירים מאחוריהם את גווייתה.
או-אז מתנהל הסיפור כוויכוח ארוך בעיקר בין מליבאוס לאשתו בשאלה אלו פעולות יש לנקוט וכיצד יש להשיג פיצוי מהאויבים.
האישה, מייעצת לו בפיקחות וגוערת בו על רעיונותיו הפזיזים.
בדיון, שני הצדדים הנצים עושים שימוש בפתגמים וציטטות ממקורות מוסמכים באותה התקופה, כמו הברית החדשה.
הגבירה פיקחות היא אישה הדנה בתפקיד האישה במסגרת הנישואין בצורה דומה לאישה מבאת' והאישה בסיפורו של הספן.
הסירה מגינוסר או הסירה מהגליל או סירתו של ישו היא סירת עץ שהתגלתה באקראי בשנת 1986 בין קיבוץ גינוסר למושבה מגדל, כאשר מי הכנרת היו בשפל.
אופייה של הסירה ובדיקה באמצעות פחמן 14 אפשרו לתארכה לתקופה שבין שנת 50 לפנה"ס ועד שנת 70 לספירה.
הסירה מוצגת במוזיאון בית יגאל אלון בגינוסר.
את הסירה גילו האחים יובל ומשה לופן, חברי קיבוץ גינוסר, והיא נמצאה כשהיא מלאה באדמת סחף.
הסחף שבה סייע להגן על העץ מפני ריקבון.
חלקיה האחרים של הסירה שנחשפו לאוויר לא שרדו.
הקרקע סביב הסירה נחשפה, והיא חולצה על ידי ארכאולוגים מרשות העתיקות בסיוע מתנדבים במשך אחד-עשר ימי עבודה, ותוך שימוש בטכניקות שהגנו על העץ הלח.
הסירה נארזה בפוליאוריטן מוקצף והועברה אל החוף, שם הונחה בתוך בריכת מים שנבנתה במיוחד עבורה.
לבריכה הועברו דגי אמנון כדי שיטרפו את התולעים והבקטריות שהתרבו.
שימור הסירה ארך 14 שנה והעץ חוזק בשעווה סינתטית תוך שימוש ב 65 טונות של כימיקלים כדי למנוע עיוותים והתפוררות של העץ.
בחודש פברואר 2000 הועברה הסירה למשכנה הקבוע בביתן שהוכן עבורה במוזיאון, שם היא מוצגת באמצעי הדמיה חדישים, הסובבים סביב התעלומה למה ואת מי היא שימשה.
הסירה ניצבת במרכזו של האולם על מנשא מיוחד המורכב מארבע רגליים ו-16 זרועות.
ככל הנראה הייתה מצוידת במפרש ובשני זוגות משוטים, והותקנו בה שני משוטי הגה.
מנתוניה סביר שאוישה על ידי ארבעה חותרים והגאי.
גוף הסירה עשוי משנים-עשר סוגי עץ שונים, בעיקר מארז הלבנון ומאלון.
עשרת סוגי העץ האחרים נוספו לה במהלך התיקונים הרבים שנערכו בה במשך השנים, וכללו אורן, חרוב, כליל החורש, דולב, שקמה, ערבה, עוזרר, שיזף, ער אציל ואלה אטלנטית.
כאשר הסתבר כי הסירה אינה שמישה עוד, הוסרו ממנה כל חלקי העץ השימושיים, ושרידיה שקעו במי האגם.
כל שנים עשר מיני העצים שמהם עשויה הסירה ניצבים בשדרה המובילה אל הביתן שבו היא מוצגת.
מבנה הסירה: תחילה נבנתה המעטפת ואחר כך הותאמו לה צלעות.
חיבורי הלוחות נעשו בשיטת שקע וסין (כפיס עץ המוחדר לחריצים עמוקים בשני הלוחות) את הצלעות חיברו עם מסמרי ברזל.
סירות דוגמת הסירה מגינוסר שימשו במאה הראשונה לספירה לדיג ולשינוע מטען ובני אדם על פני הכנרת.
הן נבנו בצורה אופיינית: תחילה נבנתה המעטפת.
החיבורים בין הלוחות נעשו בשיטת "שקע וסין", ולאחר מכן הוכנסו הצלעות וחוברו לגוף במסמרי ברזל.
שיטה זו הייתה מוכרת בים התיכון כבר מהמאה ה-1 לפנה"ס, ושימשה לבניית סירות עד לתקופה הביזנטית.
כאשר החל דיכויו של המרד הגדול בגליל נכנעה טבריה ללא קרב, והקנאים שישבו בה נמלטו אל טריכיי, המזוהה כיום עם מגדלא הסמוכה, אך זו נכבשה על ידי טיטוס בהתקפה פתאומית.
המורדים שישבו בה יצאו בסירות אל הים, והרומאים התארגנו באופן מהיר, בנו רפסודות, ויצאו בעקבות המורדים.
בקרב הימי שהתרחש נהרגו כל המורדים, ויוסף בן מתתיהו כתב כי הכנרת האדימה מדמם:
גילוי הסירה ותיארוכה לתקופתו של ישו עורר עניין רב בעולם הנוצרי.
לפי האתר הנוצרי "Sacred destinations" ("יעדים קדושים"), דיווחו שני האחים שגילו את הסירה כי ראו קשת בענן כשהבחינו בה, והדבר אף הונצח בתמונה.
סביר שישו ומאמיניו, שרבים מהם היו דייגים, השתמשו בסירות דומות לסירת גינוסר, והדבר נזכר במקומות רבים בברית החדשה.
וכך גם בנס הדיג השני:
סירת גינוסר זכתה גם לכינוי "סירתו של ישו", אף כי ברי כי לא נמצא קשר בין כלי השיט הספציפי הזה אל ישו או אל מאמיניו.
הסיפור המופלא של בנג'מין באטן הוא סרט פנטזיה דרמטי אמריקאי משנת 2008 בבימויו של דייוויד פינצ'ר אשר מבוסס על סיפור קצר בעל אותו השם מאת סקוט פיצג'רלד משנת 1921. העלילה מספרת אודות אדם שנולד כזקן מבחינה פיזית, אך הולך ומצעיר עם השנים.
הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אוסקר וזכה בשלושה: על העיצוב האומנותי, האיפור והאפקטים החזותיים.
דייזי (קייט בלאנשט), היא אישה זקנה שגוססת בבית חולים בניו אורלינס כשסופת ההוריקן קתרינה מתקרבת.
דייזי מספרת לבתה קרוליין (ג'וליה אורמונד) סיפור על שען עיוור בשם מר גאטו שיצר שעון לתחנת הרכבת של ניו אורלינס.
לאחר קבלת הידיעה על מות בנו היחיד במלחמת העולם הראשונה, הוא המשיך לעבוד על השעון, אך עיצב אותו כך שינוע לאחור, בתקווה שזה יחזיר את אלו שמתו במלחמה וביניהם בנו.
לאחר הסיפור, דייזי מבקשת מקרוליין לקרוא לה מתוך יומן המכיל תמונות וגלויות שנכתב על ידי בנג'מין באטן (בראד פיט).
ב-11 בנובמבר 1918, בדיוק כשאנשיה של ניו אורלינס חוגגים את סוף מלחמת העולם הראשונה, נולד בבית משפחת באטן תינוק בעל גוף זקן.
אמו של התינוק מתה זמן קצר לאחר הלידה, ואביו, תומאס באטן (ג'ייסון פלמינג), נוטש אותו על מרפסת של בית אבות מקומי.
הנסון) ומר "וית'רס", זוג העובד בבית האבות, מוצא את התינוק.
קוויני, שאינה מסוגלת להרות, מחליטה לקחת את התינוק ולקרוא לו בנג'מין.
בגיל 7 בנג'מין מצליח לראשונה לקום מכיסא הגלגלים שלו.
בשנת 1930 בנג'מין פוגש את דייזי בת ה-6, אשר סבתה גרה בבית האבות.
בהמשך בנג'מין מתחיל לעבוד על גוררת תחת פיקודו של קפטן מייק (ג'ארד האריס).
בנג'מין נפגש גם עם תומאס באטן, אשר אינו חושף כי הוא אביו.
בשנת 1936 בנג'מין עוזב את ניו אורלינס עם צוות ספינת הגרר.
תקופה מסוימת הוא שוהה בעיר הנמל סובייטית מורמנסק, ומנהל רומן עם אישה נשואה מבוגרת, אליזבת אבוט (טילדה סווינטון).
כאשר מתרחשת המתקפה על פרל הארבור, קפטן מייק משכנע את אנשי הצוות להתנדב לצי האמריקני, והספינה מצטרפת למלחמה.
הם עוסקים בגרירת ספינות פגועות.
לילה אחד הם מותקפים על ידי צוללת יפנית ולבסוף מצליחים להטביע אותה.
קפטן מייק נהרג ורק בנג'מין וחבר צוות נוסף שורדים.
בשנת 1945 בנג'מין חוזר לניו אורלינס ומגלה שדייזי בת ה-21 הפכה לרקדנית מצליחה בניו יורק ומר וית'רס מת.
דרכיהם של בנג'מין ותומאס באטן מצטלבות שוב.
תומאס הגוסס מגלה לבנג'מין שהוא אביו ומוריש לו את ביתו, מפעל הכפתורים שלו ושאר רכושו לפני מותו.
בנג'מין נוסע מאוחר יותר לניו יורק כדי לפגוש את דייזי בהופעה, ומגלה שהיא התאהבה ברקדן.
קריירת המחול של דייזי מסתיימת בשנת 1957 בפריז, כאשר היא נפגעת בתאונת דרכים שמרסקת את רגלה.
כאשר בנג'מין מבקר אותה בבית החולים, דייזי נדהמת ממראהו הצעיר.
דייזי מתוסכלת מהפציעות שלה ומבקשת מבנג'מין להישאר מחוץ לחייה.
בשנת 1962 דייזי חוזרת לניו אורלינס ומתאחדת עם בנג'מין.
כעת, כששניהם פיזית בגיל דומה, הם מתאהבים ועוברים לגור יחד.
קוויני מתה ודייזי נכנסת להריון.
בנג'מין מאמין שאינו יכול להיות דמות אב לבתו קרוליין, בשל הצפוי לו.
משום כך, בעודה תינוקת, הוא משאיר את כל רכושו לדייזי וקרוליין ונוסע להודו.
כעת מבינה קרוליין הסועדת את אמה בסיפור המסגרת, כי אביה האמיתי הוא בעצם בנג'מין.
בנג'מין חוזר לפגוש את דייזי בשנת 1980. כעת דייזי נשואה לרוברט.
דייזי מציגה את בנג'מין לבעלה ולקרוליין, כידיד ותיק של המשפחה.
דייזי ובנג'מין נפגשים במלון בו לן בנג'מין שם הם מקיימים יחסי מין, אך למרות זאת מחליטים להישאר בנפרד.
בשנת 1991 דייזי מקבלת שיחת טלפון מעובדים סוציאליים המודיעים לה שמצאו את בנג'מין, שכעת נראה כבן שתים עשרה.
העובדים הסוציאליים מאמינים כי הוא סובל משיטיון ולא זוכר את עברו.
דייזי עוברת לגור בבית האבות בו בנג'מין גדל ומטפלת בו כשהוא הופך להיות יותר ויותר צעיר.
בשנת 2002 מוחלף השעון הישן של מר גאטו בתחנת הרכבת בשעון חדש.
זמן קצר לאחר מכן, באביב של שנת 2003 בנג'מין שכעת הפך לתינוק, מת בזרועותיה של דייזי.
סיפורו המופלא של בנג'מין באטן סופר, ודייזי מתה במיטתה בבית החולים.
בראד פיט - בנג'מין באטן
קייט בלאנשט - דייזי פולר
טילדה סווינטון - אליזבת' אבוט
ג'ייסון פלמינג - תומאס באטן
ג'ארד האריס - קפטן מייק
ספנסר דניאלס - בנג'מין באטן בגיל 12
אל פנינג - דייזי בגיל 6
מאדיסן בייטי - דייזי בגיל 11
המחלה Metachromatic leukodystrophy – MLD מזכירה באופייה את הסרט, אך בניגוד לסרט, בתופעה זו לא נעשים צעירים, ולמעשה התפקודים האמורים מדרדרים ונאבדים.
הסיץ' הזפורוז'י (באוקראינית: Запорозька Січ, פולנית: Sicz Zaporoska; "המחנה המבוצר שמעבר לאשדות") היה בסיסם של הקוזאקים שהתגוררו לאורך חלקו התחתון של נהר הדנייפר, באזור הערים האוקראיניות דניפרופטרובסק וזפוריז'יה של ימינו.
חלק זה של הנהר מתאפיין באשדות, ומכאן ה'אשד' בשם הארגון.
הסיץ' התקיים במשך כ-250 שנים עד לשנת 1775, בה פזרה אותו יקטרינה הגדולה.
הקוזאקים של זפוריז'יה החלו להתגורר באזור הערבה בגבול בין התיישבות סלאבית קבועה ושטחי הנוודים בדרום.
בשנת 1397 הסכים החאן של אורדת הזהב טוכטמיש להעביר שטחים נרחבים לדוכסות הגדולה של ליטא כחלק מהברית ביניהם.
השטחים הדרומיים היו ללא שליטה ונחשבו בלתי מתאימים להתיישבות קבועה עקב פלישות חוזרות ונשנות של חאנות קרים.
ככל הנראה המקור של מילה "קוזאק" הוא טורקי והוא מסמל שומר/פושע/בן אדם ללא בית/הרפתקן.
מילה זו גם תואמת להגדרת בן אדם חופשי המנצל את נשקו לצורך פרנסתו.
אזכורים ראשונים לקוזאקים באזור הופיעו משנת 1489, כאשר שימשו מורי דרך למלך פולין בפלישתו לאזור.
בהתאם לכרוניקות כתובות, באותה שנה החלו סוחרים טטרים לסבול מפשיטות של קוזאקים על נתיבי המסחר.
בשנת 1553 נבנה מבצר ראשון באי מאליה חורטיצה שהיה מרכז שלטוני של הקוזאקים באזור.
מבצר סיץ' הוא מבצר שבמרכזו כנסייה, מבני מנהלה ומגורים.
כל מבצר כזה שימש למגורי הקצינים וכמרכז לניהול ענייני הצבא.
על פי מחקרים היסטוריים, היו שמונה מבצרים כאלה שהוקמו בחלק התחתון של הדנייפר ותפקדו בין 5 ל-40 שנים, סך הכל כ-250 שנים.
בכל זמן נתון היה רק מבצר סיץ' אחד פעיל, ומסיבות שונות עברה הפעילות ממבצר אחד לשני - אך אף פעם לא פעלו מבצרים אלה במקביל.
בדרך כלל היה מוקם מבצר ליד מקומות מעבר של הנהר ולצורך שליטה על נתיבי המסחר.
להלן רשימת המבצרים ותקופת תפקודם:
תנאי הקבלה לקהילה היו כדלקמן:
מעבר תקופת חניכה של 7 שנים
חברי הקהילה היו על פי הרוב ילידי אוקראינה, אך היו גם פולנים, ליטאים, טטרים, טורקים, ארמנים, וכו'.
הקהילה כללה 38 פלוגות ('קורן' - באוקראינית: Курінь).
מועצת החברים הייתה המוסד העליון של הקהילה.
האספות התקיימו ב-1 בינואר, 1 באוקטובר ובתקופת חג הפסחא.
בנוסף לכך, היה ניתן לכנס את המועצה בהתאם לבקשת רוב חברי הקהילה.
החלטות המועצה חייבו את כל חברי הקהילה.
אנשי הדת של הקהילה היו תחת שליטת הפטריארך של קייב.
במחצית השנייה של המאה ה-17, כאשר אוקראינה סופחה לרוסיה הצארית, נשמרה לזפורוז'סקיה סיץ' אוטונומיה מסוימת תחת השלטון האוקראיני.
מקור ההכנסה העיקרי היה סחורות וכסף שנלקחו במהלך פשיטות צבאיות, ומסי מעבר על נתיבי המסחר.
רוב שטחי הסיץ' היו בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא, ולאחר איחודה עם פולין הם הפכו לחלק מן האיחוד הפולני-ליטאי.
בשנים 1591–1593 התרחש מרד נגד השלטון הפולני בהנהגת קרישטוף קוסינסקי שהסתיים בקרב ליד העיירה פיאטקה.
המרידות נמשכו גם במחצית הראשונה של המאה ה-17. בשנת 1648 החלו קוזאקים מסיץ' ניקיטין בהתקוממות בהנהגת בוגדן חמלניצקי.
לאחר מספר קרבות ולאור המצב, בשנת 1654 הם פנו לרוסיה הצארית עם בקשה לסיפוחה.
כתוצאה מכך, החלה מלחמת רוסיה–פולין (1654–1667) שהסתיימה בהסכם אנדרוסובו.
בהתאם להסכם זה, אוקראינה חולקה בין רוסיה הצארית לבין האיחוד הפולני-ליטאי.
בתקופת מלחמת הצפון הגדולה, עברו הקוזאקים בראשות הטמאן איוואן מזפה לתמיכה במלך שוודיה קארל השנים עשר, עקב הערכת מזפה שהשוודים ינצחו במלחמה.
הערכה זו התבררה כשגויה, ובמערכה צבאית בשנת 1709 באוקראינה הובסו כוחות הקוזאקים על ידי פיוטר הגדול, המבצר הראשי נכבש ונשרף וראשי הקוזאקים הוצאו להורג.
במשך שנים אסר פיוטר הגדול על הקמת המבצר מחדש.
בשנת 1709 הקימו קוזקים את מבצר אליושקין בשטח שהיה בשליטת האימפריה העות'מאנית, אך שנתיים אחר כך הוא נהרס על ידי כוחות של רוסיה הצארית.
בשנת 1711 הוקם מבצר חדש באותו שם בשטח של חאנות קרים, והוא נהרס בשנת 1734. בשנה זו הוקם מבצר סיץ' חדש - פודפולני.
הפעם שמרו הקוזאקים על הגבול עם חאנות קרים בתיאום עם האימפריה הרוסית.
בתקופה זו, בשנת 1710, כוננו ההטמאן של צבא זפוריז'יה, פיליפ אורליק, זקני הקוזאקים והקוזאקים של צבא זפוריז'יה, את חוקת פיליפ אורליק, מסמך חוקתי שלעיתים נקרא "החוקה הראשונה של אוקראינה".
בשנת 1775 פרסמה יקטרינה הגדולה צו שפירק את הסיץ'.
להחלטה זו היו מספר סיבות: לקראת סוף המאה ה-18, בזכות מספר ניצחונות על האימפריה העות'מאנית, השיגה האימפריה הרוסית מוצא לחופי הים השחור תוך סיפוח כל שטחי חאנות קרים.
האיחוד הפולני-ליטאי היה על סף פירוק.
בנוסף לכך, יקטרינה הגדולה חששה שכוח צבאי משמעותי של הקוזאקים עלול להצטרף למרד של ימליאן פוגצ'וב.
לפיכך, ב-5 ביוני 1775, כיתרו כוחות צבא גדולים את המבצר הראשי ונתנו לקוזאקים המתבצרים אולטימטום לפירוק מלא מנשקם.
לאחר התלבטויות, עזבו הקוזאקים את המבצר והוא נהרס עד היסוד.
רוב הקצינים הקוזאקים קיבלו מעמד אציל וקוזאקים רגילים קיבלו רשות להתגייס לחיל הפרשים הרוסי.
כ-12,000 קוזאקים התגייסו לצבא הרוסי אך לרוב לא עמדו במשמעת הנוקשה.
מנגד, כ-5,000 קוזאקים עברו לצד הטורקי והתיישבו בדלתה של הדנובה.
לאחר קבלת בקשה מהקצינים הקוזאקים, בשנת 1788 הקים אלכסנדר סובורוב כוח צבאי קוזאקי, והחזיר לראשי הכוח סמלים צבאיים מסורתיים שהוחרמו בשנת 1775. כוח צבאי זה קיבל את השם "הכוח הקוזאקי של הים השחור".
הם השתתפו במלחמה העות'מאנית-רוסית (1787-1792).
לאחר סיום המלחמה, לאות הוקרה על גבורתם, התירה יקטרינה הגדולה לקוזאקים להתיישב באזור קובן.
במהלך השנים 1792–1793 התיישבו קוזאקים באזור ונטלו חלק פעיל במלחמות רוסיה בקווקז.
בשנת 1860 הוקמה יחידת "הקוזאקים של קובן" שקיימת גם היום.
קוזאקים שעברו לתחומי האימפריה העות'מאנית הקימו סיץ' בדלתה של הדנובה.
בהתאם לדרישת השלטונות הם השתתפו בדיכוי מרד העמים הסלאביים בבלקן.
בשנת 1828, לאחר שקיבלו חנינה מניקולאי הראשון, חזרו לתחומי האימפריה הרוסית.
הם התיישבו באזור אזוב והקימו את יחידת "הקוזאקים של אזוב".
יחידה זו השתתפה במלחמת קרים.
לאחר המלחמה הם עברו לקובן והצטרפו לקוזאקים שכבר היו שם.
הסירקס הוא רחוב ג'ורג'יאני בעיר באת' שבסאמרסט, אנגליה.
בניית הרחוב החלה ב-1754, והסתיימה כעבור 14 שנים.
שמו של הרחוב נובע מהמילה הלטינית קירקוס, שמשמעותה טבעת, אליפסה או מעגל.
חלקים מהרחוב הוכרזו כבניינים רשומים מדרגה I.
הרחוב מחולק לשלושה קטעים שווי אורך, וצורתו היא מרחב מעגלי המוקף על ידי בתים עירוניים גדולים.
בכל אחד משלושת הקטעים יש כניסה מעוצבת, כך שבכל דרך דרכה ייכנס המבקר במקום הוא יראה מיד חזית מעוצבת.
הרחוב נודע בעבר כקינגס סירקס, והוא תוכנן על ידי האדריכל ג'ון ווד האב, שלא זכה לראות את יישום תוכניותיו מאחר שמת שלושה חודשים לאחר הנחת אבן הפינה.
עבודתו הושלמה על ידי בנו, ג'ון ווד הבן.
הסירקס היה חלק מחזונו של ג'ון ווד האב ליצור נוף אדריכלי קלאסי-פלדיאני בבאת'.
הפרויקטים האחרים היו כיכר המלכה והפורום, שמעולם לא נבנה.
ההשראה של ווד הייתה הקולוסיאום ברומא, אך הסירקס פונה כלפי פנים, בניגוד לקולוסיאום שפנה כלפי חוץ.
השראה נוספת למבנה הכיכר הייתה האתרים המגליתיים של סטונהנג' וסטנטון דרו, שווד האמין שהיו שרידים של מקדשים דרואידים.
ווד היה משוכנע כי באת' הייתה מרכז ראשי לפעילות הדרואידים בבריטניה.
הוא סקר את סטונהנג' שקוטר הסוללה החיצונית שלו הוא 99 מטרים ותכנן את הסירקס בקוטר של 97 מטרים על מנת לחקות זאת.
שלושת הסדרים הקלאסיים (הסדר הדורי, הסדר המשולב והסדר הקורינתי) שימשו אותו לעיצוב חזית הרחוב בשלוש שכבות הנמצאות זו מעל זו.
האפריז של האנטבלטורה הדורית מקושט במגוון טריגליפים וב-525 תמונות הכוללות נחשים, סמלי טבע, מכשירים המייצגים את המדעים והאמנויות, וסמלים של הבונים החופשיים.
טיילת החומה (Parapet) מקושטת בסיומות אבן מחודדות.
החלק המרכזי של הסירקס רוצף בסטים של אבנים, שכיסו את מאגר המים ששכן במרכז ושימש את הבתים.
חוזי החכירה הראשונים של המקטע הדרום-מערבי נחתמו בין 1755 ל-1767, במקטע הדרום-מזרחי בין 1762 ל-1766, ובמקטע הצפוני בין 1764 ל-1766. ב-1800 סגרו תושבי הסירקס את החלק המרכזי של החלל הפתוח באמצעות גן נוי.
כיום מכוסה האזור המרכזי בדשא, ויש בו גם עצי דולב.
במהלך הבליץ על באת' ב-1942 נהרסו בניינים אחדים בסירקס, ולאחר תום מלחמת העולם השנייה הם שוקמו ושוחזרו לצורתם המקורית.
הסיפור של יוסי הוא סרט דרמה להט"בי ישראלי משנת 2012, בבימויו של איתן פוקס עם אוהד קנולר, עוז זהבי, ליאור אשכנזי ואורלי זילברשץ בתפקידים הראשיים.
זהו סרט המשך לסרט הקולנוע הישראלי משנת 2002 "יוסי וג'אגר", והוא סרטו העלילתי החמישי באורך מלא של הבמאי איתן פוקס, שכבר ביים בעבר את אשכנזי ("ללכת על המים"), קנולר ("הבועה") ואף את זילברשץ ("שירת הסירנה").
עלילת הסרט מתרחשת עשור לאחר ההתרחשויות בסרט "יוסי וג'אגר", ובה יוסי (אוהד קנולר), כיום רופא מצליח, עודו בארון ומנסה להתגבר על האובדן של אהובו ג'אגר.
הסרט זכה לפתוח את התחרות המרכזית בפסטיבל הסרטים הניו יורקי "טרייבקה".
עשור לאחר מותו של ג'אגר, עובד יוסי כרופא לב מצליח בבית חולים.
הוא ממעט לבלות ושם במרכז חייו את עיסוקו המקצועי.
יוסי מתעלם מחיזוריה של נינה, אחת האחיות, שמבקשת לרקום עמו קשר רומנטי; מנהל המחלקה, שעֵד לעומס בו הוא מצוי, מפציר בו לקחת חופשה; וחברו למחלקה, מוטי, מפציר בו לבוא עמו לבילוי בבר.
באחד הבקרים מגיעה למחלקה ורדה, אמו של ג'אגר, לבדיקת אק"ג, ויוסי מחליט לבצע את הבדיקה, במקום מוטי ששובץ לה במקור.
ורדה שואלת אותו אם הם מכירים, ויוסי מכחיש את דבר היכרותם.
במהלך הבדיקה הוא מנסה לדלות ממנה פרטים על עברה.
ורדה טוענת שאין לה ילדים.
עם תום הבדיקה הוא פוגש בה ביציאה מבית החולים, כביכול במקרה, ומציע לה טרמפ לביתה.
במהלך הנסיעה מתוודה ורדה שהיה לה בן, שנהרג בלבנון, ומראה לו את תמונתו.
בשובו הביתה מביט יוסי בתמונות שלו ושל ג'אגר מתקופת השירות הצבאי.
באותו ערב הוא נפגש למטרות סטוץ עם בחור אנונימי.
הבחור, בליין צעיר ושרירי, מאשים את יוסי ברמאות, שכן תמונתו של יוסי מאתר ההיכרויות אינה תואמת עוד את מראהו בפועל.
הוא מציע שיוסי יבצע בו מין אוראלי ושהם יסתפקו בכך.
למחרת שוגה יוסי במהלך צנתור לב והחולה כמעט ומת.
מוטי, שזה עתה סיים את הליך גירושיו, מפציר בו בשנית לצאת עמו לבילוי, תוך כדי הפטרה שהשמועות על אודות מיניותו לא משנות לעובדה שעליו לצאת לבלות.
נינה מעירה את יוסי למשמרת, ובניגוד לפעמים קודמות, שבהן רק ליטפה אותו, הפעם היא אף מנשקת אותו בעוד הוא ישן.
יוסי מתעורר בבהלה, ובדיאלוג בין השניים אומרת לו נינה שהיא מסרבת להאמין לשמועות.
בבילוי במועדון משקה אותו מוטי לשוכרה ומנסה לגרום לו לקיים יחסי מין עם בחורה בשירותי המועדון.
יוסי מגיע לביתה של ורדה.
בכניסה לבית מזהה אותו אביו של ג'אגר, שמוליק.
ורדה שואלת את יוסי מדוע לא סיפר לה על היכרותו עם ליאור (ג'אגר).
יוסי מספר לזוג על רגע המוות של ג'אגר, על הנשיקה ביניהם, על הקשר שארך שנה וחצי ועל רצונו של ליאור שהם יידעו על קשר זה.
בטרם הוא עושה זאת מציע לו שמוליק לבקר בחדרו של ליאור.
לאחר המאורע יורד יוסי לנופש בסיני.
בדרכו הוא אוסף בתחנת דלק ארבעה חיילים שפיספסו את האוטובוס שלהם.
בעוד שלושה מהם מתלוננים על המוזיקה הקלאסית שהוא משמיע להם, אחד מהם, תום, שעדין יותר באופיו, מזהה את יצירתו של גוסטב מאהלר ומגן על בחירותיו.
במהלך הנסיעה נשמעות רמיזות על מיניותו של תום.
בסוף הנסיעה מציעים הארבעה ליוסי להצטרף אליהם לחופשה באילת.
תחילה הוא מסרב, אך בהגיעו למסוף טאבה הוא עוצר ושב על עקבותיו.
בבית המלון יושב יוסי על שפת הבריכה, קורא את מוות בוונציה וצופה בחיילים שבבריכה.
תום נתקל בו, מספר לו שהיה בעיסוי ומנסה לשכנע אותו ללכת גם.
בערב, בחדר האוכל, רואה יוסי את תום לצידן של בנות.
בהופעה של צוות המלון מתיישב לידו תום ומוסר לו שובר מתנה למסאג', שקנו לדבריו ארבעתם כתודה על הנסיעה.
למחרת פוגש יוסי את חבריו של תום ומודה להם על המתנה, אך הם מכחישים כל קשר אליה.
יוסי ניגש לטיפול המסאג', אך בורח ממנו זמן קצר לפני תחילתו.
בדרכו לבריכה רואה יוסי את תום מפלרטט בבריכה עם בועז, המסאג'יסט, והוא שב לקרוא בחדרו.
תום מופיע בפתח חדרו, שואל איך היה העיסוי, ויוסי משיב שלא מצא לכך זמן.
תום מציע לו להצטרף אליהם מאוחר יותר למסיבה.
יוסי אומר שכבר קבע ללכת להופעה של קרן אן ושחשב להציע להם לבוא גם.
תום אומר שהם ילכו למסיבה ועוזב את המקום.
בהופעה של קרן אן מפתיע תום את יוסי ומתיישב לידו בחשאי.
הם ממשיכים לבילוי משותף בטיילת.
במהלך הבילוי טוען יוסי שהיה ג'ובניק, ותום מספר שכל מכריו יודעים על נטייתו המינית מלבד הוריו.
תום נכנס בעירום למים ודורך על קיפוד ים.
יוסי מטפל בו בחדרו במלון בעוד תום מנסה לשדלו.
יוסי לא מגיב לנסיונותיו והשניים נפרדים למורת רוחו של תום.
בחלוף זמן קצר מעזיבתו שב תום לחדר ושואל את יוסי ישירות האם ניתן לנשק אותו.
יוסי מתריס ושואל מדוע הוא רוצה לנשק אותו ולא את בועז "החתיך", עמו פלירטט מוקדם יותר.
תום משיב כי בועז "סתום" ושאין הוא אוהב להתנשק עם סתומים.
השניים מתנשקים ועוברים למיטה, שם מכבה יוסי את האור, תום מדליק אותו וכך לסירוגין.
לבסוף נואש תום מסירובו של יוסי לחשוף את גופו וקם ללכת.
יוסי מבקש ממנו להישאר, השניים מתפשטים אחד מול השני באור ומתחבקים.
בתמונה הנועלת יושבים השניים על חוף הים.
תום מצהיר כי היה נשאר שם ולא חוזר לצבא, ויוסי מפתיע אותו ומציע לו להישאר במקום "לתמיד".
שם השחקן/ית שם הדמות הערותאוהד קנולריוסי גוטמןעוז זהביתוםליאור אשכנזימוטי הופמןרפי תבורשמוליק עמיחיאביו של ג'אגראורלי זילברשץורדה עמיחיאימו של ג'אגרגיל דסיאנו ביטוןיריבאולה שור-סלקטרנינהשלמה סדןפרופסור נוימןקרן אןבתפקיד עצמה
הסיפור המושלם היא סדרת ספרי ילדים מצליחה מזאנר הפנטזיה פרי עטו של הסופר אלדד אילני בשילוב איוריו של המאייר ויוצר הקומיקס יניב שמעוני, חתן פרס מוזאון ישראל לאיור ספרי ילדים לשנת 2008. מדובר בספרי הרפתקאות הומוריסטיים, שיצאו לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ובעריכת מיכל פז-קלפ.
עלילת ספרי הסדרה נעה בזמן בין חיי ההווה של הילד יובל לבין הרפתקאותיהם של גיבורי ממלכות קדומות במחוזות קסומים.
גיבורי סדרת "הסיפור המושלם" הם המלך כריסטיאנו, המלכה בריגיטה, הנסיך ג'וניור והנסיכה פאצ'י ואצ'י, החיים בממלכה בעולם מקביל ולו חוקים משלו.
ספרי הסדרה היו לרבי מכר וזכו להיבחר ברשימת ספרי הקריאה המומלצים על ידי משרד החינוך.
בשנת 2013 זכה הסיפור המושלם ב"ספר זהב" מטעם התאחדות הוצאות הספרים של ישראל.
בשנת 2017 הספר הראשון בסדרה זכה ב"ספר הפלטינה" והספר השני זכה באותה שנה בפרס "ספר הזהב".
שלושת הספרים הראשונים בסדרה תורגמו לצרפתית ויצאו לאור בצרפת בהוצאת Bayard.
בספר הראשון בסדרה, "הסיפור המושלם", האב מספר לבנו יובל סיפור הרפתקאות סיפור הרפתקאות דמיוני בו העלילה מתמקדת בנסיך הצעיר כריסטיאנו בוליגרוב, בנם של המלך קונסטנטין הרביעי והמלכה הנריטה מממלכת בולגריה הקדומה, הפוגש ברוזנת הצעירה בריגיטה סטויצ'קוב ויחדיו הם יוצאים להרפתקאות.
בספר קיימת ביקורת הומוריסטית על האופן המושלם שבו נתפסים גיבורי ספרות הילדים הקלאסית.
הסיפור המושלם 2 – המזימה הרומנית
בספר השני בסדרה, "הסיפור המושלם – המזימה הרומנית" כריסטיאנו ובריגיטה חיים להם באושר ובנחת בארמונם היפה שבבולגריה העתיקה יחד עם בנם, הנסיך ג'וניור.
אולם, מעבר לנהר מסתתר אויב אכזר המסכן את שלום הממלכה.
הסיפור מתחיל במלחמה בין בולגרייה ורומניה הקדומות של לפני אלף שנים וממשיך בסיפור חטיפתו של הנסיך ג'וניור ממלכת בולגריה.
הסיפור המושלם 3 – מסע בכדור פורח
בספר השלישי בסדרה, "הסיפור המושלם – מסע בכדור פורח" האב מספר לבנו יובל את סיפורם של ארבעה זרים מוזרים המופיעים בממלכת בולגריה הקדומה ומבקשים עזרה לשוב לארצם.
הנסיך ג'וניור מתנדב למשימה ויוצא למסע הרפתקאות בכדור פורח.
הסיפור המושלם 4 – הנבואה המונגולית
בספר הרביעי בסדרה, "הסיפור המושלם – הנבואה המונגולית" יוצא הנסיך ג'וניור עם חבריו למסע בסין העתיקה לאחר הימלטות מאומבריו המרושע במטרה למנוע את הגשמתה של "הנבואה השחורה".
הסיפור המושלם 5 – אויבים מבית
ההעלילת הספר החמישי בסדרה, "הסיפור המושלם – הנבואה המונגולית" עוסקת במלך ג'וניור והמלכה פאצ'י ואצ'יו ממלכת בולגריה הקדומה.
הזוג המלכותי חי לו באושר ועושר בארמון המלכותי עם הורי המלך ושתי הנסיכות הקטנות.
אולם, יש מי שזומם להפר את שלוותם של בני משפחת המלוכה ולהשתלט על הממלכה.
הסיפור המושלם 6 – ארבעת השלדים
בספר השישי בסדרה, "הסיפור המושלם – ארבעת השלדים" ג'וניורינה מוצאת ארבעה שלדים בנקיק חבוי ובעוד היא מנסה להבין את פשרם מגיעה חבורה קולנית של ספרדים לארמון אלבורגיניו.
הסיפור המושלם 7 – משחקי רפאים
בספר השביעי בסדרה, "הסיפור המושלם – משחקי רפאים" פרח וזרח מחפשים עתיקות ותוך כדי חפירות ארכאולוגיות פולשים לעולמם של פאצ'י ואצ'י, פאצ'ינה, ג'וניורינה, ג'וניור, כריסטיאנו, ובריגיטה, במהלכו של משחק טאקי מלכותי.
בעקבות המפגש חוזרים גיבורי שושלת בוליגרוב לעולמנו הנוכחי כרוחות רפאים והעלילה מסתבכת כשארבעה פושעים מסוכנים, ירוסלב מהיר החמה, מירוסלב חד הסכין, המנהיג צ'סלב עוקר הלבבות וסגניתו צ'סלבה מבתרת המעיים, מנסים לגנוב את האוצר המלכותי של משפחת בוליגרוב.
הסיפור המושלם 8 – ועידת השלום
בספר השמיני בסדרה, "הסיפור המושלם – ועידת השלום" הנסיכה הנועזת ג'לסומינה, נינת נינתה של ג'וניורינה, נשלחת ליצג את ארצה בוועידת השלום הגדולה.
אולם, תאונה קטלנית מסיטה את ג'לסומינה ואת שאר נציגי הוועידה הצעירים מדרכם אל טירה אפלה ומסתורית של השליט האכזר זאמפאנו.
הסיפור המושלם 9 – המתכון המנצח
ספר התשיעי בסדרה, "הסיפור המושלם – המתכון המנצח" מתקיימת תחרות לבחירת קיסר חדש לאחר שהשליט זאמפאנו ירד מהשלטון והוחלט שמי שימצא את קבוצת התלמידים האבודה יוכתר לקיסר, כאשר במהלך החיפושים הגיעו למטבח קיקלופים רעבים.
הסיפור של זַהרה הוא רומן אוטוביוגרפי ערבי משנת 1980 מאת חנאן אל-שייח', סופרת לבנונית שהתפרסמה בעיקר ביצירותיה העוסקות במעמד האישה וקשייה בחברה הערבית המודרנית.
הסיפור עוסק בסיפורה של לבנון בעקבות מלחמת האזרחים בלבנון.
ספר זה הוא ספרה השלישי של אל-שייח'.
במהלכו היא מבקשת להתמודד הן עם המציאות החברתית-פוליטית הקשה הסובבת אותה והן עם נושאים רגישים אחרים אשר נחשבים לטאבו נפיץ בשיח הציבורי בעולם הערבי.
נושאים שיש מעטים בלבד, ובהם רק נשים מעטות, שיש בידם להעיז להעלותם לשיח פומבי, בכלל זה דיון בחיים הפרטיים, לרבות נושא המיניות ומעמד האישה הערבייה.
אף שמהדורתו הראשונה של הספר יצאה לאור בהוצאה עצמית, מאחר שלא נמצא מו"ל שיסכים לפרסמו, הרומן הפך לרב-מכר ערבי ובין-לאומי ותורגם לשפות שונות.
הספר תורגם לעברית על ידי המשורר והסופר מוחמד חמזה ע'נאים וראה אור בשנת 2004 בהוצאת אנדלוס.
מחברת הספר, חנאן אל-שייח', היאסופרת, עיתונאית ומתרגמת לבנונית, ילידת ביירות 1945. הספר מהווה אחת משתי אוטוביוגרפיות של אל-שייח', לצד "הסיפור שלי הסבר ארוך" (حكايتي شرح يطول) משנת 2005.
אל-שייח' נחשבת לאחת הסופרות הנועזות והמוכשרות בלבנון.
ראייתה הפמיניסטית, אופן כתיבתה והתבטאויותיה האמיצות בשלל נושאים אשר מצביעים על מודעות ורגישות עמוקה למצבה העגום של האישה בחברה הערבית הביאו אותה לקדמת הבמה של עולם הספרות הערבי בכלל והנשי בפרט.
ספריה עוסקים במעמד האישה, ביחסים בין המינים ובמוסד הנישואין.
"הסיפור של זהרה" עוסק בשלושת הנושאים הללו.
הסיפור, שכותרתו נושאת את שמה של גיבורת הסיפור, זהרה, נערה צעירה בשנות העשרה לחייה, וזיכרונות ילדותה הם המרכיבים העיקריים של העלילה ברומן.
זהרה, נערה מדרום לבנון ובת למשפחה שיעית, אשר עברה בילדותה התעללות מינית בידי בן-דודה, ומנסה בהתבגרותה להימלט מהזיכרונות הקשים של מעשה ההתעללות וכן להתגבר על זכרונות כואבים של אהבה נכזבת שחוותה בעיר ילדותה ביירות.
היא נוסעת לאפריקה, היכן שהיא מתחתנת עם בחור בשם מאג'ד, נישואין שאינם עולים יפה ובסופו של דבר היא מתגרשת, מאבדת את שפיותה וחוזרת לביירות השקועה במלחמת האזרחים הלבנונית.
"הסיפור של זהרה" נחלק לשני חלקים: החלק הראשון עוסק בתקופה שלפני מלחמת האזרחים ומתרחש ברובו באפריקה; החלק השני מתרחש בזמן מלחמת האזרחים בביירות (1975).
התנהגותה של זהרה בילדותה ובבגרותה נתפסת כחריגה בעיני הסובבים אותה.
זהרה, בילדותה ובצעירותה חוותה מעשי אונס מצד גברים שונים ואלימות מצד אביה.
היא גורמת לעצמה להראות עוד יותר מכוערת על ידי כך שהיא מחטטת בפניה ופוצעת עצמה.
אף בזמן שהותה של זהרה באפריקה התנהגותה נתפסת כחריגה בעיני החברה ובעיני עצמה, זהרה מתוארת באופן דיכאוני כאשר התקפי חרדה מלווים בצרחות אימה חוזרים על עצמם מספר פעמים.
עם חזרתה לביירות בה מתרחשת מלחמה מקומה בחברה הסוערת והבלתי יציבה, הופך ליציב יותר, דווקא בשל חריגותה.
זהרה רואה עצמה כנורמלית ביחס לסובבים אותה.
החלק השני של הרומן מתאר את התגברותה של זהרה על מחלת הנפש שלה תוך כדי מלחמת האזרחים ואת אותה השפיות הזמנית, אותה היא מוצאת בכאוס המתרחש לנגד עיניה.
ההתייחסות של אל שיח' בכתיבתה, היא בעיקר ל"חופש הרגעי" שיוצר העיסוק היומיומי במלחמה, עיסוק שמדחיק ומשכיח את הבעיות הקיומיות הנפשיות העמוקות של זהרה בפרט ושל החברה הלבנונית בכלל.
אמנם, בתחילה, תגובתה הראשונה של זהרה למלחמה היא שינה מרובה והסתגרות בחדר- בין הקירות זהרה מרגישה מוגנת.