tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פירות סובטרופיים בארץ כוללים בננות ותמרים, ואילו בגבעות הצפוניות גדלים תפוחים, אגסים ודובדבנים.
כמו כן, כרמי ענבים בישראל מצויים בכל רחבי הארץ, ותעשיית היין במדינה, הכוללת יינות מיקבים ותיקים, יקבים מסחריים גדולים וקטנים ויקבי בוטיק מייצאת כיום לכל רחבי העולם.
בסוף המאה ה-20 ענף הכותנה היווה את רוב החקלאות הצמחית בארץ.
כיום הענף הצטמק, אך מאידך הוא השתכלל, הן בזנים והן במיכון.
בשנת 1997, סיבי כותנה בשווי של 107 מיליון דולר גדלו בישראל כשרובם נמכרו מראש על סמך חיזוי עתידי של השוק.
היבול גדל על 28,570 דונם של קרקע, כאשר בכולם ההשקיה הייתה מבוססת על מערכות השקיה מטפטפות, פרי פיתוח ישראלי.
ענף החלב מהווה חלק אינטגראלי מן הכלכלה המקומית והוא ענף המזון הגדול ביותר בישראל במונחים כספיים.
הענף מהווה כ-10% מסך ערך התפוקה החקלאית בישראל.
למרות תנאי מזג האוויר והמחסור במרחבים בארץ, תעשיית החלב בישראל היא מובילה עולמית במיקסום התפוקה המיוצרת מפרה אחת.
הישג זה הוא פרי מאמץ מתמשך של מגדלי הבקר בטיפול וטיפוח עקבי של הבקר ובהקפדה על בריאותו מן הצד האחד, יחד עם השקעה רבה במחקר אינטנסיבי ומתקדם של ענף הבקר, בהקמת ספר העדר הממוחשב, בפיתוח שיטות הזנה ממוחשבות ובפיתוח טכנולוגיות חליבה מתקדמות ביותר.
בשנת 2010 הסך הכולל של החלב שיוצר במדינה עמד על 1,304 מיליון ליטר חלב, וב-2012 כ-1,410 מיליון ליטר חלב.
כ-60% מתנובת החלב הארצית באים מלמעלה מ-180 משקים שיתופיים – קיבוצים ומושבים שיתופיים.
לאלה יש עדרים גדולים, המונים כל אחד בממוצע 300 פרות חולבות.
כ-38% מתנובת החלב הכללית מיוצרים בכ-1,400 משקים משפחתיים, המצויים בתוך כ-135 מושבים.
מאז ומעולם היה הדיג גורם כלכלי חשוב בארץ ישראל.
חברת "נחשון" ההסתדרותית חידשה את פעולתה, שיפצה ספינות מודממות ורכשה ספינות חדשות.
דיג מסחרי במזרח הים התיכון היה בעבר המקור העיקרי לדיג בארץ ישראל, אך הוא ירד באופן משמעותי עקב הידלדלות מאגרי דגים, וכיום האספקה של דגים טריים בישראל תלויה כמעט לחלוטין בחקלאות ימית.
דגים מהכנרת כוללים אמנון הגליל, קרפיון כסוף, קרפיון העשב, ברמונדי, קיפון בורי, בורי אפור ועוד.
דיג במים מתוקים מתבצע בכנרת בכמויות קטנות יותר.
עם זאת, מנתוני אגף הדיג עולה כי בעשור הראשון של המאה ה-21, ובייחוד בשנים 2007–2008 ירדה כמות הדגים בעלי הערך המסחרי בכנרת, בעיקר זו של האמנון בעשרות אחוזים מדי שנה.
להערכת רוב אנשי המקצוע הירידה נגרמת בשל הקורמורנים – עופות בר נודדים – שניזונים ממנה.
כיום טכנולוגיה חלוצית נמצאת בשימוש לגידול דגים באגמים מלאכותיים במדבר הנגב.
מדענים ממרכז בנג'יס לחקלאות מים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב גילו שהמים המעט מלוחים במדבר יכולים לשמש לחקלאות שדה, חקלאות ימית ולשילוב של שניהם.
מחקר זה הוביל לגידול דגים, שרימפס וסרטנים בנגב.
ישראל, הענייה במים מתוקים-שפירים, הייתה אחת המדינות הראשונות בחלק זה של העולם שהחלה לנצל מי ים לגידול מיני דגים ויצורים ימיים אחרים בעלי ערך חקלאי-כלכלי.
תחילת החקלאות הימית בישראל הייתה כבר בתקופת היישוב בשנות עשרים של המאה העשרים שהתפתחה מדיג לגידול דגים במים מתוקים בבריכות ומכלים ביבשה, לא באגמים.
בשנת 1970, במסגרת "החברה לחקר ימים ואגמים בע"מ" (חיא"ל), הוקם באילת "מרכז לאומי לחקלאות ימית" (מלח"י).
המרכז עוסק בפיתוח טכנולוגיית חקלאות ימית בבריכות ביבשה.
שם, מנוצלים מי הים לגידול זני דגים ואצות, צדפות, סרטנים וקיפודי ים.
ישראל היא אחת מהיצרניות והמייצאות המובילות בעולם בפירות הדר.
פירות אלו כוללים תפוזים, אשכוליות, קלמנטינות ופומלית, שהיא הכלאה של אשכולית ופומלה שפותחה בארץ.
יותר מארבעים סוגים של פירות גדלים בישראל.
ומלבד ההדרים, הם כוללים גם:
אבוקדו, בננות, תפוחים, דובדבנים, שזיפים, נקטרינות, אפרסקים, משמש, שקד, פקאן, ענבי מאכל וענבי יין, תמרים, מיני קקטוסים, אפרסמונים שסקים ורימונים.
ישראל היא היצרנית המובילה של השסק לאחר יפן.
בשנת 1973, שני מדענים ישראלים, חיים רבינוביץ ונחום קידר מן הפקולטה למדעי החקלאות של האוניברסיטה העברית, פיתחו מגוון זנים מיוחדים של עגבניות המבשילות בקצב איטי יותר מאשר עגבניות רגילות באקלים חם.
צוות החוקרים הצליח, באמצעות הכלאות עם זני מאכל מקובלים, לטפח זנים בעלי חיי מדף הארוכים ביותר בעולם, המאפשרים לקטוף את הפרי בעודו בשל ועשיר בטעם.
הפרי נשאר מוצק וטרי במשך שבועיים-שלושה, ללא כל צורך בקירור.
גילוי זה שינה את פני כלכלת החקלאות הישראלית, וזרעי העגבניות מהזנים שפותחו בישראל הם מענפי הייצוא החשובים של החקלאות בישראל.
כמות העגבניות למאכל המיוצרת בשנה בארץ מגיעה ליותר מ-140,000 טונה, וכמות העגבניות לתעשייה היא כפולה מכך.
חלק ניכר מהגידול נעשה בחממות, מזני מכלוא שפותחו בישראל.
מלבד זאת, הייתה לפיתוח הזן השפעה עולמית בכך שאפשר ייצור בקנה מידה גדול יותר מאשר בעבר מבלי לחשוש מקלקול וריקבון.
בעבר, חקלאים נאלצו להשליך כ-40 אחוזים מתוצרתם.
עד לפני כ-30 שנה חקלאות הפרחים בישראל התמקדה רק בשוק המקומי, והגידולים השתרעו על שטחים קטנים יחסית של כמה עשרות דונם.
בעקבות מחקרים שנעשו, הפך גידול הפרחים לענף היצוא הראשון של מוצרי חקלאות טריים בישראל.
כיום ישראל מייצרת כמויות עצומות של פרחים ליצוא.
יצוא הפרחים בשנת 2000 עלה על 50 מיליון דולרים.
הגידולים הנפוצים ביותר הם מינים שונים של פרחי שעווה, ואחריהם ורדים, אשר גדלים על 214 דונם של קרקע.
מלבד זאת בולטים הציפורן, הגרברה והגיפסופילה, בנוסף לפרחים המועדפים במערב כמו חבצלות, ורדים, וצבעונים.
עובדות אלו הופכות את ישראל לשחקנית מרכזית בתעשיית הפרחים העולמית, ובמיוחד כספקית של פרחים אירופיים מסורתיים בחודשי החורף, וכיום נחשבת ישראל ליצואנית הפרחים השלישית בגודלה בעולם.
תערוכת אגרומשוב ("Agro mashov") היא תערוכה בין-לאומית שנתית לחקלאות הוותיקה והמרכזית בישראל, אגרומשוב תתקיים השנה בחבל תקומה והיא מהווה מפגש מרכזי לעוסקים בענף.
התערוכה מתקיימת משנת 1991, ומוצגים בה תוצרת חקלאית, טרקטורים, כלים חקלאיים, זרעים, השקיה, חממות ועוד.
תערוכת אגרו ישראל היא התערוכה הגדולה ביותר המתקיימת בצפון, בעין חרוד, במקביל לתערוכה נערך כנס ובו מוצגים מחקרי השנה האחרונה בתחום החקלאות.
תערוכת אגריטק התקיימה בישראל אחת לשלוש שנים עד לשנת 2018. יעודה של התערוכה היה הצגת טכנולוגיות חקלאיות ישראליות ובין-לאומיות.
ועידת ישראל לחקלאות היא אירוע שנתי הנמשך יומיים בשיתוף גורמים בתחום - חקלאים, רשתות שיווק, סיטונאים, חוקרים, יזמים ובכירים בתעשייה ובממשלה.
הוועידה מתקיימת ביוזמת הירחון משוב חקלאות מאז 2010.
לצד אלו קיים משרד ממשלתי מיוחד: משרד החקלאות, ורמ"י וקק"ל נוקטות מדיניות של החכרת קרקעות רבות בתנאי שישמשו עבור חקלאות בלבד.
טענות בעד ונגד תמיכה ממשלתית ייחודית בחקלאות
עיקר הטענות בעד תמיכה ממשלתית ייחודית בחקלאות מתמקדות בחקלאות של גידולי שדה ובמרעה, ואילו הטענות העיקריות נגד תמיכה ממשלתית ייחודית בחקלאות מתמקדות בענפי הרפת והלול – בטענה שאין הצדקה לתמוך בהם יותר מאשר בענפי תעשייה אחרים.
בין התומכים בתמיכה ייחודית לבין המתנגדים, שורר ויכוח אם החקלאות בישראל תורמת מבחינה סביבתית, או שנזקיה עולים על התועלת.
ביחס לטענות שמצדיקות תמיכה ייחודית בחקלאות מכיוון שהחדשנות הישראלית בתחום תורמת לישראל גם מבחינה כלכלית וגם מבחינה בין-לאומית – המתנגדים משיבים שאותם תחומים המתאפיינים בחדשנות טכנולוגית ייחודית עומדים בזכות עצמם, ואינם זקוקים לתמיכה ממשלתית.
טענות בעד תמיכה ממשלתית ייחודית בחקלאות
באזור הנגב ויהודה ושומרון, חקלאות עברית של גידולי שדה ומרעה (שמשתרעת על שטחים נרחבים) תורמת להגברת הריבונות הישראלית באותם שטחים.
באזור הנגב ויהודה ושומרון, חקלאות עברית של גידולי שדה ומרעה (שמשתרעת על שטחים נרחבים) מגבירה באופן משמעותי את אכיפת החוק באותם שטחים – בין על ידי החקלאים עצמם ובין בידי גורמי שיטור שמסייעים לחקלאים.
חקלאות של גידולי שדה ומרעה מאפשרת לנצל שטח רב – במקביל לשימורו כ"שטח פתוח" יחסית.
מדינות ברחבי העולם תומכות בחקלאות המקומית, ולכן בהיעדר תמיכה ממשלתית, החקלאות הישראלית תהיה בעמדת נחיתות כלפי הכלכלות המתחרות.
ישראל צריכה לשמר ענף חקלאי יעיל, כדי להבטיח אספקה חקלאית גם במקרה של מחסור בהיצע במדינות שניתן לייבא מהן סחורה חקלאית.
היכולת של חקלאים לתאם מחירים חיוניים ליכולת לשימור כושר ההתמקחות שלהם מול רשתות השיווק הגדולות.
טענות נגד תמיכה ממשלתית ייחודית בחקלאות
לענפי הלול והרפת כיום, אין כל יתרון על ענפי כלכלה שאינם חקלאיים ולכן אין כל הצדקה לתמוך בהם באופן ייחודי.
במאה ה-21 התזונה של ישראל ממילא מבוססת על יבוא, ולכן התמיכה בחקלאות הישראלית לא מאפשרת הסתמכות על תוצרת עצמית בעיתות מלחמה וכדומה.
הטלת מכסי מגן והיכולת של החקלאים לתאם מחירים, פוגעת ברווחתם של הצרכנים שהיו יכולים ליהנות ממחירים נמוכים יותר.
הטלת מכסי מגן ומתן סובסדיה מאפשרים לענפים חקלאיים לא יעילים להמשיך להתקיים ומנציחים מצב של אי יעילות במשק.
הטלת מכסי מגן ומתן סובסדיה גורמים להטיית השוק החופשי ופגיעה בשווי משקל כלכלי.
סבסוד המים מעודד שימוש בזבזני במים, במקום להתמקד בגידולים חסכוניים או בטכנולוגיות חסכוניות.
המצב שבו החקלאות בישראל מבוססת על תמיכה ממשלתית משדר חוסר אמון ביעילות הכלכלית שלה, ומרתיע צעירים מוכשרים מלהיכנס לענף.
החקלאות בישראל מול משבר האקלים
צפון ומרכז ישראל שייכים לאזור האקלים הים-תיכוני, המתרכז סביב אגן הים התיכון (למעט מצרים וחלק מלוב).
ככל שמדרימים בישראל, לכיוון הרצועה המדברית, פוחתים הגשמים, הטמפרטורה עולה והלחות היחסית פוחתת.(60% משטח ישראל הוא מדבר)
החקלאות, הנפגעת משינויי האקלים, אף היא עצמה "תורמת" לפליטת גזי חממה (מֶתַאן), הובלת תוצרת וחומרי גלם מיובאים אל משקי החקלאות והובלת תוצרת חקלאית אל הצרכן, ויצירת פסולת מסוגים שונים כמו פלסטיק, גם אם מדובר באחוזים בודדים יחסית למדינות אחרות בעולם (פחות מ-3%).
שינוי האקלים מתבטא בתופעות הבאות
שינוי במדדים שונים של המשקעים, על ציר הזמן
עלייה בשכיחות אירועי קיצון ומשך זמן התרחשותם
שינויים בכמות ובאיכות של התוצרת החקלאית
עלייה בתצרוכת המים אל מול הירידה בזמינותם
התגברות תהליכי הגרעת קרקע (הגרעת קרקע: פוריות הקרקע פוחתת כאשר הקרקע נסחפת בעקבות פגיעה בתכסית הצומח שלה) שנגרם כתוצאה של פעילות חקלאים בארצות בשולי המדבר – מִדְבּוּר.
עלייה בהיקף ובעוצמה של מחלות ומזיקים בחקלאות הצומח ובמשקי החי
שינויים בזמינות ובמחיר של מזון לבעלי חיים
בשנים האחרונות קיימת עלייה של מקרי קיצון, אשר גורמים לנזקים עצומים: היעדר מספיק מנות קור למטעים נשירים (דבר המשפיע על ירידה משמעותית בהיקף התוצרת ובאיכותה), ימים רצופים רבים ללא גשם בחורף, תנודות בכמויות היבולים, השפעה על מחירי התוצרת, מחסור בתוצרת טרייה, נטישת קרקעות.
השלכות אלו פוגעות גם במדינות אחרות ולכן אי אפשר להסתמך על יבוא תוצרת חקלאית.
ביטוי נוסף לכך שמשבר האקלים כבר כאן הוא עליית הצורך בפיצוי החקלאים (המבטחים את גידוליהם) ועקב כך עליית הפרמיות.
נושא הגידולים החקלאיים והסתגלותם לשינויים בתנאי האקלים הוא נושא מורכב מאוד.
מגוון של צמחים ואורגניזמים (ידידותיים או מזיקים), שלכל אחד פיזיולוגיה ייחודית ותגובה שונה לתנאי אקלים וסביבה, ומערכות הקרקע והמים שסובבות אותם.
בעולם מתקיימים מחקרים שונים סביב צפי לפגיעה בגידולי מפתח (חיטה, אורז, תירס, סויה), התגברות מזיקים ומחלות ומחקרים בגידולים אינטנסיביים, שמשרד החקלאות נעזר בהם.
בישראל התקיים מחקר לגבי חיטה הגְדֵלָה ללא השקיה שֶצָפָה ירידה ביבול בעקבות ירידת כמות המשקעים והשפעה משמעותית של תפרוסת המשקעים.
כמו כן התבצע בישראל מיפוי של רגישות לשינויי אקלים בחקלאות.
המיפוי עסק בגידולי חיטה, עגבניות בבתי צמיחה, מטעים נשירים וסובטרופיים וכותנה, רפת לחלב, בקר לבשר, ודבורים.
מחקר זה הוא מחקר מקדים הבא לאתר ולמפות מדדים שונים.
דוגמאות לפגיעה בענפים השונים בעקבות שינויי האקלים
עומס חום גבוה עלול לפגוע בתפוקה, בפוריות ובבריאות הפרות.
מטעי נשירים רגישים לטמפרטורה חמות בחורף ולשרב בתקופת הפריחה, שפוגעים בחנטה ובהתפתחות תקינה של הפרי.
מטעים נשירים, שהותאמו אצלנו לגידול, מקורם באזורי אקלים קרים יותר.
בעונת החורף הם נכנסים לתרדמת (שלכת), ובתקופה זו הם זקוקים למנות קור (מִשתַּנֶּה בין המינים והזנים השונים).
נתון זה משפיע על עוצמת הפריחה שתביא ליבולים גדולים יותר.
עגבניות רגישות ללילות חמים שבהם הטמפרטורה עולה על 20 מעלות (בעקבות שינויי האקלים, אירועים כאלה נמשכים זמן רב יותר ושכיחותם עולה).
גידולי שדה חורפיים, גידולי בעל (חיטה) תלויים מאוד בכמות הגשם ובתפרוסת ימי הגשם לאורך העונה, עוצמת הגשם, תקופות יובש ממושכות בין אירועי הגשם.
התוצאה: פגיעה בתפוקת הגרעינים בגידולי דגנים.
זנים מותאמים לחורף חם / לעקת חום / למשקעים פחותים ועוצמתיים
מבנים מבוקרי אקלים (כרוך בהשקעות הון גבוהות)
מחקר ופיתוח (פיתוח זנים עמידים יותר אמצעים נוספים)
שימוש בכלים כלכליים (ביטוח) תמרוץ החקלאים ופריסת רשת ביטחון כלכלית
קיים שיתוף פעולה הדוק של משרד החקלאות עם השירות המטאורולוגי שהוציא לפועל מיזם "מדדים אקלימיים משמעותיים לחקלאות" (מאמ"ל), ניתוח מגמות אקלימיות בנתונים היסטוריים שנמדדו מאז 1950 וחיזוי שינויים צפויים ל-30 השנים הבאות שמתבסס על תחנות מטאורולוגיות הפרושות בישראל למיפוי מגמות טמפרטורה ומשקעים.
מהממצאים שכבר קיימים עולה כי רפת חלב, מטעים וחלק מגידולי הירקות רגישים לטמפרטורה הגבוהה מ-34 מעלות (בערכים מוחלטים) בתקופות שונות בשנה.
בשלושת העשורים האחרונים קצב ההתחממות הֶחריף והצפי הוא שעד שנת 2050 יעלה מספר הימים שבהם סף הטמפרטורה מעל 34 מעלות ילך ויעלה (29 עד 35 ימים).
מגמה זו תצריך שינוי בצורת הגידול: זנים מותאמים, בקרת אקלים (מבני רשתות, צינון בעזרת מים ועוד) או מעבר לאזור גידול קר יותר, השקעות כלכליות ("ללא חרטה", החל מ-45:04) שתיתנה מענה בכל מצב של שינוי ותנודה אקלימיים.
דרכים להפחתת פליטות ממערכי מזון
שיפור היעילות בהפקת התוצרת – לקבל יותר מכל יחידת ייצור
מעבר לתזונה צמחית והקטנת הייצור מן החי
החפרפרת (השם המקורי באנגלית: Tinker Tailor Soldier Spy; "פחח, חייט, חייל, מרגל") הוא סרט ריגול משנת 2011 שביים תומאס אלפרדסון.
הסרט מבוסס על הרומן משנת 1974 באותו שם מאת ג'ון לה קארה וכתבו את התסריט ברידג'ט או'קונור ופיטר סטרוהאן.
בסרט מככב גארי אולדמן בדמות ג'ורג' סמיילי, ולצדו משחקים קולין פירת', טום הארדי, ג'ון הרט, טובי ג'ונס, מארק סטרונג, בנדיקט קמברבאץ' וקירן היינדס.
הסרט הופק בחברת ההפקה הבריטית "Working Title Films" ומומן על ידי חברת StudioCanal הצרפתית.
הקרנת הבכורה הייתה ב-2011 במסגרת התחרות של פסטיבל הסרטים של ונציה.
הסרט זכה להצלחה קופתית וביקורתית.
הוא היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר, פרס הפסקול המקורי הטוב ביותר ופרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
בשל אילוצי המדיה, נאלצו התסריטאים להשמיט את שכבת המזימות האחרונה שכתב לה קארה.
באוקטובר 1973 שולח ראש סוכנות הביון הבריטית MI6 ("הכיכר", על שם כיכר קיימברידג' בו משרדיה הבדיוניים שוכנים), המכונה "קונטרול", את הסוכן ג'ים פרידו לבודפשט כדי לפגוש גנרל הונגרי שמעוניין לערוק למערב.
המבצע משתבש ופרידו נורה ונתפס.
כתוצאה מהתקרית הבינלאומית שנוצרה נאלצים קונטרול וג'ורג' סמיילי, איש ימינו, לפרוש מהשירות.
אחר כך קונטרול מת ממחלה.
פרסי אלליין נבחר להיות ראש הסוכנות, וביל היידון מונה לסגנו.
רוי בלאנד וטובי אסטרהאזי משמשים בתפקידים בכירים.
על אף חששותיהם של קונטרול וסמיילי, פותחים ממשיכיהם במבצע חשאי נוסף בשם "כישוף" שמטרתו להשיג מידע מודיעיני סובייטי והעברתו ל-CIA תמורת מידע מהביון האמריקאי.
תת השר אוליבר לאקון מחזיר את סמיילי לחקור טענות שמעלה אחד המרגלים הבריטיים, ריקי טאר, כי ב"כיכר" יש חפרפרת זה זמן רב, כפי שחשד קונטרול.
סמיילי בוחר בפיטר גווילאם, סוכן שהוא סומך עליו, ואת מנדל, קצין במדור המיוחד שפרש, כדי שיעזרו לו לחקור את הפרשה.
הוא מראיין את קוני סאקס, שפוטרה על ידי אלליין כשהסיקה שנספח התרבות הסובייטי, אלכסיי פוליאקוב, הוא מרגל.
טאר מספר לסמיילי שכשהיה במשימה באיסטנבול, הכיר סוכנת סובייטית בשם אירינה והיה לו רומן איתה.
היא רצתה לגלות את שם החפרפרת שבצמרת הכיכר, אבל כאשר טאר דיווח על כך, הם התעלמו ממנו וציוו עליו לחזור הביתה.
בה בעת אירינה נחטפה על ידי הרוסים.
טאר הסיק שההודעה שלו הגיעה אל החפרפרת והוא גרם למותו של ראש השלוחה הבריטי, כדי שהאשמה תיפול על טאר.
סמיילי שולח את גווילאם לגנוב מהכיכר את היומן בו התקשר טאר.
הוא מגלה שהדפים מאותו לילה נתלשו מהיומן, דבר המצביע על נכונות הסיפור של טאר.
סמיילי מראיין את פרידו, שאחרי שעבר עינויים קשים הוחזר לבריטניה אבל פוטר מהשירות.
פרידו אומר שמטרת המבצע בהונגריה הייתה לגלות את שם החפרפרת.
קונטרול נתן שמות קוד לאנשי השירות "פחח" (אלליין), "חייט" (היידון), "חייל" (בלאנד), "אביון" (אסטרהאזי), ו"קבצן" (סמיילי).
סמיילי מגלה שאלליין, היידון, בלאנד ואסטרהאזי נפגשים בבית מקלט עם פוליאקוב, המקור של מבצע "כישוף".
שם פוליאקוב מעביר מידע סובייטי רב ערך לכאורה, תמורת מידע שולי מהבריטים.
אבל לאמיתו של דבר, החפרפרת מעבירה מידע חשוב כולל מידע מהמודיעין האמריקאי לפוליאקוב, ואילו בנתונים שמעביר פוליאקוב יש רק את הנדרש כדי לשכנע את ה-CIA לשתף מידע עם הבריטים.
אחר כך חוקר סמיילי את אסטרהאזי ומצליח להוציא מאסטרהאזי את מיקום הבית הבטוח.
אז סמיילי שולח את טאר לפריז, ומשם הוא שולח תשדורת למטה שבהם הוא רומז שידוע לו מי החפרפרת.
מתברר שהבוגד הוא ביל היידון, שפוגש את פוליאקוב בבית המקלט ושם עוצר אותו סמיילי.
השירות מתכנן להחליף את היידון בשבוי בריטי אחרי, אבל ג'ים פרידו הורג אותו לפני כן.
נרמז שהשניים היו מאהבים, והיידון בגד בפרידו בתקרית בבודפשט.
סמיילי מוחזר לכיכר לעמוד בראש השירות.
החפת גלים במכניקת הזורמים היא מכלול התהליכים שעוברים על גלי מים כאשר הם נכנסים לאזור של מים רדודים בטרם הם נשברים.
תהליכים אלו כוללים את הגידול בגובהם של הגלים וההחזרה שלהם כתוצאה משיפוע קרקעית החוף וכן את שינויי כיוון ההתקדמות של חזיתות הגלים.
הם נגרמים ביסודם מן העובדה שמהירות החבורה של חבילות הגלים, שהיא גם מהירות העברת האנרגיה, קטנה עם עומק המים.
במצב מתמיד, הפחתה במהירות העברת האנרגיה חייבת להיות מפוצה על ידי גידול בצפיפות האנרגיה כדי לשמר את שטף האנרגיה על ערך קבוע.
גלים העוברים החפה יפגינו גם הפחתה באורך הגל שלהם, זאת בעוד תדירותם תישאר קבועה.
החפת גלים באה לידי ביטוי במיוחד במקרה של גלי צונאמי, ומשום שגלים אלו הם גלי מים רדודים לאורך כל אלפי הקילומטרים של מסלולם, בשונה מגלי ים רגילים שנוצרים בשכבה העליונה של האוקיינוס ומתוארים כגלי מים רדודים רק עם הגיעם בסמוך לחוף.
גלים המתקרבים אל קו החוף משנם את גובהם כתוצאה ממספר אפקטים.
כמה מהתהליכים החשובים שהם עוברים כוללים את השבירה (במובן האופטי) שלהם, עקיפה, החזרה, שבירת גלים (waves breaking), אינטראקציית גל-זרם, חיכוך עם הקרקעית, גידול הגלים כתוצאה מהשפעת הרוח, והחפת גלים.
בהיעדר האפקטים האחרים, החפת גלים היא התהליך של השינוי בגובהם של הגלים אודות לשינויים בעומק המים הממוצע - ללא שינויים בכיוון התקדמות הגלים ושחיקה אנרגטית.
החפת גלים טהורה מתרחשת כאשר גלים ארוכים מתקדמים בניצב לקווי העומק של קרקעית בעלת שיפוע מתון.
במקרה זה גובה הגל במיקום מסוים ניתן לביטוי כך:
כאשר הוא מקדם ההחפה ו- הוא גובה הגל במים עמוקים.
מקדם ההחפה תלוי רק בעומק המים המקומי .
מים עמוקים פירושם שהגלים כמעט ואינם מושפעים מקרקעית הים, מה שקורה כאשר העומק גדול יותר ממחצית אורך הגל במים עמוקים .
פתרונות מתמטיים חשובים בתאוריה של החפת גלים
אם אורך הגל של הגלים הוא גדול בהשוואה לעומק המים ומשרעתם קטנה מספיק, פרודות המים ינועו במסלולים אליפטיים מוארכים למדי ומהירותן האופקית תהיה גדולה בהרבה ממהירותם האנכית.
לפי התיאור הליניארי של גלי מים, דעיכת התנועה המסלולית של פרודות המים עם העומק תלויה באורך הגל והיא מסדר גודל שלו, ולכן ניתן להניח, מכיוון שעומק המים קטן בהשוואה לאורך הגל, שהמהירות האופקית של הפרודות היא בקירוב קבועה בכיוון האנכי בשכבת המים דרכה הגל מתקדם.
כיוון שהתנודות במהירות האנכית של פרודות המים אינן משמעותיות, מותר להניח גם שתאוצתם האנכית זניחה בהשוואה לתאוצת הכבידה, ולכן התפלגות הלחץ בשכבת המים היא בקירוב טוב הידרוסטטית; הלחץ בנקודה תלוי רק בעומק הנקודה מתחת לפני המים.
אם הזורם אי דחיס, השינוי בשטף המים משני צידיו של עמוד מים חייב להיות שקול להתרוממות אנכית מתאימה של פני המים מעל אותו עמוד.
אם היא המהירות האופקית (הקבועה) של פרודות המים, אז נקבל:
כיוון שהתפלגות הלחץ היא הידרוסטטית ניתן לרשום גם:
את האיבר השני באגף שמאל () ניתן להזניח בהנחה של אורכי גל ארוכים ומשרעת גלים קטנה.
לפיכך מקבלים משילוב שתי המשוואות:
זוהי משוואת הגלים, ואם נגדיר , נקבל את הפתרון הבסיסי עבור פונקציית הגל, המהירות האופקית והאנכית:
חוף עם קרקעית בעלת שיפוע קבוע
כעת נחקור את המקרה של גל מים שפוגע בחוף בעל קרקעית עם שינוי עומק ליניארי; חוף שבו העומק נתון בנוסחה , כאשר הוא שיפוע הקרקעית.
ננחש פתרון מהצורה: , כאשר הוא מספר הגל כפונקציה של הקואורדינטה האופקית x - כאן הוא מספר הגל המתאים לקואורדינטה התחלתית מסוימת (זהו תנאי התחלה).
ניעזר במשוואה שמסומנת ב-(*), אלא שהפעם נחליף את הקבוע H בפונקציה ונקבל את המשוואה הדיפרנציאלית:
בעזרת ההצבה ניתן להביא את המשוואה הדיפרנציאלית הזאת לצורה:
זוהי הצורה הסטנדרטית של המשוואה הדיפרנציאלית שפתרונה הוא פונקציית בסל, ועל כן הפתרון הכללי למשוואה הוא:
כאשר הן פונקציות בסל מסדר 0 מהסוג הראשון והשני בהתאמה.
ניתן ליישם את התוצאות הללו עבור חוף עם מקטע ליניארי בקרקעית, כאשר במקרה זה מניחים שפרופיל הגל נתון על ידי הפתרון לעיל (המבוטא בעזרת פונקציות בסל) מעל מקטע הקרקעית הליניארי ושהוא סינוסואידי לפני ואחרי המקטע.
המשוואות הדרושות כדי למצוא את a,b ומקדמי ההחזרה וההעברה מתקבלות מרציפות פונקציית הגל בשני המעברים אל תוך והחוצה מהמקטע, וכן מגזירות פונקציית הגל במעברים הללו.
כך מקבלים מערכת של 4 משוואות ליניאריות ב-4 נעלמים שהם a,b ומקדמי ההחזרה וההעברה T,R.
בעבור ערכים גדולים של הארגומנט - כאשר (כלומר כאשר שיפוע הקרקעית מתון ולא תלול מדי) ובמרחק x לא קטן מדי מהחוף - פונקציות בסל מקיימות את הקירוב הבא:
כיוון שעבור גדול מספיק גורמי הסינוס והקוסינוס כמעט ואינם משתנים (ולכן ניתן להתייחס אליהם כקבועים), ניתן לראות שמשרעת הגל גדלה פחות או יותר בהתאם לקשר , בהתאמה עם חוק גרין.
אי רציפות בעומק; מדרגה בקרקעית
במקרה של אי-רציפות בעומק, למשל כאשר ישנה מדרגה בקרקעית, ניתן לחשב את מקדמי ההעברה וההחזרה באמצעות הסקת משוואות דומה לזו שבתהליך של תיאום עכבות אקוסטיות.
שתי המשוואות בנעלמים שהם R (מקדם החזרה) ו-T (מקדם העברה) מתקבלות מתנאי הרציפות של משרעת הגל במעבר, ומכך שזרם האנרגיה המקושרת לגל הפוגע חייב להיות שווה לסכום זרמי האנרגיה המקושרים לגל המוחזר והמועבר.
שטף האנרגיה יחסי לצפיפות האנרגיה - שהיא יחסית למשרעת הגל בריבוע - ולמהירות החבורה .
אם נסמן , אז צמד המשוואות הליניאריות מוליך למשוואה הריבועית בנעלם R:
בעוד הפתרון למקדם ההעברה הוא:
החצי הכחול - הרפורמה להצלת הים התיכון הוא מיזם הים של החברה להגנת הטבע, אשר חותר להטמעת רפורמה להצלת הים התיכון ולמימוש חזון של ים תיכון בריא, אשר מתקיימות בו מערכות אקולוגיות מאוזנות השומרות על בתי גידול ומינים ייחודיים בים התיכון.
המיזם מנסה לספק תועלות ושירותים חיוניים עבור האדם, וללא עלות לפרט.
המיזם החל לפעול בשנת 2012 תחת הקמפיין "דגים באחריות", אשר קידם את הרפורמה בענף הדיג בים התיכון.
בשנת 2018, הקמפיין התרחב למיזם החצי הכחול שכיום, בנוסף להמשך הובלת רפורמת דיג בת-קיימה, פועל להקמה של שמורות טבע ימיות, הגנה על מינים בסכנת הכחדה, קידום תכנון ימי נכון מול גורמי פיתוח, קידום הסדרה סביבתית והגנה על הטבע במים הכלכליים, ויצירת מערך הסברה בתחום הים התיכון באמצעות מאגר מידע אינטרנטי.
החצי הכחול הוביל את גיבוש תוכנית האב לשמורות טבע ימיות באזור הכלכלי הבלעדי של הים התיכון, במשותף עם המשרד להגנת הסביבה, רשות הטבע והגנים, רשות העתיקות ושורה של גופים אקדמיים ומחקריים.
בשנת 2015 הגישה החברה להגנת הטבע עתירה נגד פקיד הדיג במשרד החקלאות (בג"ץ 1422/15 החברה להגנת הטבע נ' פקיד הדיג במשרד החקלאות), לאחר שזה הודיע כי עמדתו היא שאין בסמכותו לקבוע ברישיונות הדיג את המגבלות הנחוצות על פעילות הדיג, וכי לכן יש להמתין לקביעת המגבלות בתקנות.
עוד באותה שנה הגישה החברה להגנת הטבע עתירה נוספת נגד פקיד הדיג, וזאת עקב אי קביעת התנאים ברישיונות הדיג לשנת 2016 ו/או קביעת תנאים חלקיים ובלתי מספקים (בג"ץ 6467/15).
העתירה נמחקה לאחר שני דיונים בעקבות קביעת תנאים המשקפים היענות חלקית לעמדת החברה להגנת הטבע והמלצת בית המשפט, לרבות, לראשונה, הגבלות דיג בעונת הרבייה.
לאחר הגשת העתירה מטעם החברה להגנת הטבע הגישה קבוצה של דייגים ספורטיביים עתירה כנגד מגבלות שנקבעו ברישיונות הדיג לשנת 2016 (בג"ץ 2434/16 איגוד הדייגים הספורטיביים נ' פקיד הדיג הראשי ואח').
החברה להגנת הטבע הגישה בקשה להצטרף כמשיבה לעתירה, בדומה לבקשה זו, הבקשה התקבלה והיא הייתה צד לדיון.
ביום 20 באפריל 2016 התקיים דיון בעתירה הנ"ל, ובהמלצת בית המשפט מחקו העותרים את עתירתם.
יחד עם זאת, עוד באותה שנה, ובעקבות המאבק הציבורי של החברה להגנת הטבע, החמיר משרד החקלאות בספטמבר 2016 את ההגבלות על הדייג בים התיכון, במפרץ אילת ובכנרת, ובנובמבר אותה שנה אושרו ההגבלות סופית, במסגרת תקנות דיג חדשות שאושרו בוועדת הכלכלה של הכנסת.
במהלך השנים 2016-2021 עתרה או הצטרפה החברה להגנת הטבע/החצי הכחול לעתירות בעניין מגבלות דייג בשיטת המכמורות, בעונות הרבייה ועוד ובכולם בסופו של דבר הגיעו הדברים לידי תיקון בעקבות עתירות אלה.
בנוסף לאלה, החברה להגנת הטבע, באמצעות מיזם "החצי הכחול", דרשה ממשרד האנרגיה לבטל את רישיון חיפושי הנפט באזור המכונה "מקבץ D" בהיתרים שהוציאה.
מדובר ב"הפרעת פלמחים", כ-20 קמ' ממערב לראשון לציון ופלמחים, אתר שאודות חלקו נקבע על ידי משרד האנרגיה בעצמו, שמדובר בשטח רגיש שאינו מיועד לקידוח.
גם בשנת 2015 יצא המיזם נגד הפסקת הפיקוח של המשרד לאיכות הסביבה על קידוחי הגז הטבעי והשארתו בידי משרד האנרגיה בלבד, ובכך למנוע מערכת של איזונים ובלמים בתחום.
לבסוף, באביב 2022, לאחר שארגון "המשימה הכחולה" הכיר בהפרעת פלמחים כ"נקודה של תקווה" , צפוי המשרד להגנת הסביבה להכריז עליה כעל "אזור ימי מוגן" - וזו הפעם הראשונה שבה יוכרז על שטח מסוג זה במים הכלכליים של ישראל.
בספטמבר 2022 הכריזה השרה להגנת הסביבה על אתר הפרעת פלמחים כ"ערך טבע מוגן" בהיקף של 450 קמ"ר.
בשנת 2021, ולאחר ש"החברה להגנת הטבע/החצי הכחול" עתרה לבית המשפט, הכריזה השרה להגנת הסביבה על הכנסת דג דקר אלכסנדרוני לרשימת המינים המוגנים באופן קבוע, ואילו דקר הסלעים הפך למין מוגן בהוראת שעה למשך שנה - אך לשיטת דייג אחד בלבד.
המיזם "דגים באחריות" המוזכר לעיל, הביא בזמנו לטענות קשות מצד דייגי המכמורת כלפי החברה להגנת הטבע באשר למקורות המימון לכאורה של המיזם.
ברקע הטענות הייתה קיימת תביעה משפטית של דייגי המכמורת בישראל כנגד חברת החשמל וגורמים בענף הגז.
בשנת 2014 התביעה נדחתה, והשופטת קבעה שהדייגים לא זכאים לפיצוי.
מיזם החצי הכחול ממומן מתוכנית הסביבה של קרן יד הנדיב.
החברה להגנת הטבע הכחישה כל טענה בדבר מימון לכאורה של המיזם על ידי חברות הגז.
בחודש מרץ 2022 פרסמה תוכנית "הצינור" פרסום שהעלה טענות ורמיזות לגבי אינטרסים זרים שעמדו בבסיס הפעילות של מיזם הים של החברה להגנת הטבע.
בתגובה, החברה להגנת הטבע הגישה תביעה לפי חוק איסור לשון הרע מול הצינור.
בנוגע לכך, כגוף תקשורת רציני, המכבד את עצמו ואת ציבור הצופים, אנחנו רואים חובה לעצמנו לעדכן ולהביא את הדברים על דיוקם ועל תיקונם:
בכתבות לא הייתה כל כוונה לקבוע, שהחברה להגנת הטבע שירתה אינטרסים זרים בכלל, או אינטרסים של תעשיית הגז בפרט.
אם מישהו הבין כך מהכתבות, אנחנו מבהירים כעת שלא הייתה שום כוונה כזו.
החברה להגנת הטבע ו/או קמפיין הים והדיג, שהובילה החברה להגנת הטבע, פעלו בהתאם לשיקולים סביבתיים בלבד, ולא נועדו לשרת, בשום אופן, את האינטרסים של תעשיית הגז, והחברה להגנת הטבע לא קיבלה ממנה כסף או טובות הנאה.
מן הראוי להבהיר עוד, שהקמפיין שנוהל על-ידי החברה להגנת הטבע, נועד להכנסתם של תיקונים חשובים בתקנות הדיג, לצורכי שמירת הטבע, תוך התבססות על ידע מדעי, ולא נועד לשמש נגד ציבור הדייגים ולהכפשתם.
אנחנו רואים בפעילות החברה להגנת הטבע – לרבות בנוגע לקידום מדיניות דיג בת-קיימא ובנוגע להקמת שמורות ימיות, במרחב הימי של ישראל – פעילות מבורכת".
במסגרת אותה תביעה, החברה להגנת הטבע תבעה גם את איגוד הדייגים בישראל, אשר פרסם הכפשות על פעילות החצי הכחול והחברה להגנת הטבע.
בעקבות התביעה, איגוד הדייגים חזר בו מכל הפרסומים המכפישים, במסגרת פסק דין בפברואר 2025. בפסק הדין נקבע כי איגוד הדייגים יפרסם גם הוא הבהרה בדבר ניקיון כפיה של החברה להגנת הטבע וחשיבות פעילותה להגנת הטבע הימי, ואף נפסקו לטובת החברה להגנת הטבע 60 אלף ש"ח.
המיזם מפעיל יישומון בשם SeaWatch המהווה מוקד המאפשר לציבור לדווח על מפגעים אקולוגיים בים התיכון ובמפרץ אילת בזמן אמת, כגון דיג לא חוקי, חיה ימית פצועה, פסולת, זיהום ים ועוד.
דיווחים אלה מועברים באופן מידי לגורמי הפיקוח והטיפול.
כך למשל, בדצמבר 2021 נערכה פעולה מורכבת להוצאת רשתות רפאים מהים התיכון - רשתות שנעזבו על ידי דייגים, אך הם ממשיכים להוות מלכודת מוות לשוכני הים.
החצר האחורית של אמריקה הוא מושג שלעיתים קרובות נעשה בו שימוש בתחומי מדע המדינה ויחסים בין-לאומיים ביחס לאזורי ההשפעה של ארצות הברית, אזורים בהם יש לה עליונות באופן מסורתי, בעיקר באמריקה הלטינית.
כששימוש במושג זה לרוב מבטא הבנת תהליכי גלובליזציה המעוררים חשש בחצי הכדור מערבי, גם בהתאם לדוקטרינת מונרו, בעניין זכותה של ארצות הברית להתנגד לכוחות זרים בחצי הכדור המערביים.
במידה זו או אחרת, מקביל מושג זה למונח הרוסי "חו"ל הקרוב" , שמתייחס למדינות מרכז אסיה שהיו תחת שלטון ברית המועצות.
לאחרונה, המושג שולט בתקשורת הפופולרית בהתייחס לאיומים על הביטחון הלאומי של ארצות הברית, יחד עם התרגילים הצבאיים הרוסיים והטרור במזרח התיכון, וזאת כדי להמחיש את הניגוד בין איומים אלו על שטחי המולדת של ארצות הברית עם החזיתות המסורתיות באירופה ובמזרח התיכון.
בהקשר שמנותק לחלוטין מהתחום הגאופוליטי, נעשה לעיתים שימוש במושג החצר האחורית של אמריקה בהתייחס לפארקים הלאומיים של ארצות הברית ולקרקעות ציבוריות בארצות הברית, וכן ל"לב הארץ" ברמה הכללית יותר.
"החצר האחורית" מול "חו"ל הקרוב"
בהשראת השימוש במונח "החצר האחורית" שמתייחס לאזור הסובב את אזור מגוריו של אדם, או את שכונת מגוריו, המושג "החצר האחורית של אמריקה" מתייחס לאזור שבו ארצות הברית, כ"בעל הבית", טענה לזכות קניינית כלשהי, או ביקשה להגביל כל השפעה חיצונית בו.
לעומת זאת, המונח "החצר האחורית של אמריקה" מתייחס לאזור שבו פעולות מצד גורמים עוינים או מעצמות מתחרות עלולות להיחשב למעשי התגרות.
למונח יש מכנים משותפים רבים עם המונח הרוסי "חו"ל הקרוב", שבו נעשה שימוש בעיקר בהתייחס למדינות ברית המועצות לשעבר.
המונח "חו"ל הקרוב" מסמן ש"רוסיה [טוענת] לזכויות באזור שמתעלות מעל המוסכמות הדיפלומטיות המסורתיות".
בנוסף, במושג "החצר האחורית של אמריקה" נעשה גם שימוש בהקשר פנימי בהתייחס לפארקים הלאומיים של ארצות הברית ולשטחים פתוחים אחרים, בעוד שהמושג "חו"ל הקרוב" מתייחס אך ורק להקשרים גאופוליטיים, ולא בהקשר האמור של המונח האמריקאי.
קיימים שימושים נוספים למונח בהתייחס לשטחים ציבוריים וביטחון הפנים.
ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק משתמש גם הוא במונח "החצר האחורית של אמריקה" בהתייחס לקרקעות הציבוריות של אמריקה.
לדוגמה, הפארקים הלאומיים, היערות, שמורת טבע ופארקים עירוניים.
במכלול זה כלולים גם דרכי נוף ודרכים העוברות לצד נהרות, וכן אתרים היסטוריים.
הקרקעות הציבוריות או "החצר האחורית של אמריקה" בהקשר זה משתרעות על כשליש משטחה של ארצות הברית.
במונח "החצר האחורית של אמריקה" כמקום של ביטחון ושלווה, שלא כמו אזורי עימות במקומות אחרים, נעשה שימוש בהקשר לחלקים המרכזיים של ארצות הברית.
לדוגמה, לאחר הפיגוע באוקלהומה סיטי, דיברו האמריקאים בגילוי לב על ההלם שלקו בו כשמתקפה כזאת יכולה להתרחש בעיר במרכז ארצות הברית ולא באחת הערים הידועות או המרכזים הפוליטיים או הכלכליים של הארץ, או מחוצה לה.
רבים הביעו את הפתעתם שמעשה טרור שכזה התרחש ממש במרכז של ארצות הברית, "עמוק בתוך ליבה של אמריקה".
יותר מכך, המונח "החצר האחורית של אמריקה" הופיע לסירוגין עם המונח "לב הארץ" (heartland) בכתביהם של עיתונאים, סופרים, ותיקי מלחמה, ובלוגרים.
בראשית המאה ה-19 ניסו מושבות ספרדיות רבות באמריקה הלטינית לנצל את ההזדמנות של נפילת האימפריה הספרדית ועשו מאמצים להשיג את עצמאותן.
אף על פי כן, בראשית שנות ה-20 של המאה ה-19, הייתה ספרד על סף השבת כוחה.
ארצות הברית ובריטניה הגדולה לא היו מעוניינות שספרד תשיב לעצמה את כוחה באמריקה הלטינית, שכן הן שאפו שמושבות אלו יהיו עצמאיות.
עם קבלת העצמאות של המושבות הללו, הן יכלו לסחור עם ארצות הברית ועם בריטניה באופן שיועיל לכל הצדדים ולא יהיה מוגבל על ידי ספרד המרקנטיליסטית ששאפה להפיק רווחים לטובת כלכלת המולדת שלה על חשבון הדרום אמריקאים.
בשל העובדה שארצות הברית לא הייתה ידועה אז כמעצמה, לא זכתה דוקטרינת מונרו להתייחסות רצינית ברמה הבינלאומית.
על כל פנים, מאחר שבריטניה הגדולה הסכימה עם הדוקטרינה, אף אחת מהארצות לא קראה עליה תיגר.
המונח "החצר האחורית של אמריקה" נטבע במהלך תקופה זו בהתייחס לאמריקה הלטינית.
ארצות הברית תמכה בעצמאותן של המושבות הספרדיות בשל העובדה שהן שאפו להרחיק את ספרד וארצות אירופאיות אחרות מחצי הכדור המערבי, הרחק מ"החצר האחורית של אמריקה".
גישה זו התבטאה ברכישת לואיזיאנה (מצרפת), רכישת אלסקה (מרוסיה), מלחמת 1812 (נגד בריטניה), מלחמת ספרד-ארצות הברית, אידאולוגיית המקל הגדול ועוד.
אמריקה הלטינית כחצר האחורית של אמריקה
מאז ייסודה של ארצות הברית, יחסים בין-לאומיים היו חשובים מבחינה פוליטית להבטחת שלומה של הדמוקרטיה וכוח השפעתה של האומה המתפתחת.
על רקע הקרבה של אמריקה הלטינית לארצות הברית, היבשת השכנה תויגה כ"חצר האחורית של אמריקה".
בניסיון להרחיב את התפתחות כלכלתה, יישמה ממשלת ארצות הברית אסטרטגיות רבות כלפי אמריקה הלטינית, במיוחד במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19, כולל במסגרת "ברית הקידמה" .
הבחינה והניתוח של היחסים בין אמריקה הלטינית ובין ארצות הברית במהלך השנים התרחבו במהלך השנים האחרונות.
הסרת החיסיון ממסמכים רשמיים שנוגעים לאמריקה הלטינית על ידי ממשלו של ביל קלינטון אפשרה למידע ציבורי נוסף בנושא להיחשף.
כתוצאה מכך, נחשף הציבור בהדרגה למגוון רחב יותר של פרספקטיבה ומידע על החצר האחורית של אמריקה ועל תפקידה של ארצות הברית באמריקה הלטינית.
פרסומים פופולריים שיצאו לאחרונה חשפו מבט מפורט יותר על התפתחות היחסים בין ארצות הברית לבין אמריקה הלטינית.
מהלך ההיסטוריה הוביל לחקירה כוללת על השאלה אם ארצות הברית צריכה להיחשב כשכן טוב או כ"זאב רע".
אף על פי שליווינגסטון מודה בדעה קדומה שלילית, זו שמתמקדת בהיבטים השליליים של מדיניות ארצות הברית כלפי אמריקה הלטינית על חשבון המאמצים החיוביים, כמו ברית הקידמה, היא טוענת שיש לחשוף את האמת.
אף על פי שאמריקה הלטינית היא לא האזור העני ביותר בעולם, היא האזור שהכי סובל מחוסר שוויון.
מבחינה היסטורית שלטה אליטה קטנה ברוב העושר בה.
באופן מסורתי, התעסקה ארצות הברית עם אליטה זו, אף על פי שהיא הייתה מדכאת או ריאקציונרית, בשל העובדה שהיא שלטה על הממשלה ועל כלכלת השוק.
ההמונים החלשים, היו לעיתים קרובות אנאלפביתים, לא דוברי ספרדית, וחיו על סף קיום כלכלי.
עובדה אחרונה זו מסבירה את ההתפתחות הבלתי שוויונית של אמריקה הלטינית.
ליווינגסטון סבורה שלמרות שבארצות הברית ובאירופה המהלך המהפכני או המלחמה היו לפעמים המבשר ההכרחי לשינוי, ממשלת ארצות הברית פעלה כמשקל נגד לרפורמה, והתייחסה למהפכים, למחאות ולמהפכות כאיום על היציבות ולכן גם על האינטרסים שלה.
על כל פנים, על תפקידה המסורתי של ארצות הברית כמעצמה ההגמונית היחידה ביבשת אמריקה נקרא תיגר על ידי קובה במהלך המלחמה הקרה (משבר הטילים בקובה) וכן במהלך המשבר המתחולל בשנים האחרונות בוונצואלה.
עשויה בצדק להיקרא האיש הזקן והחכם של אנטי אמריקאי.
אחרי מאתיים שנה של יחסים עם ארצות הברית, מדינות הדרום צברו ידע רב על הסתירות שבמגורים ליד מעצמה שמגנה בזמן כובש, משקיעה כפי שהיא מנצלת, ומתיימרת בידידות כפי שהיא עושה אויבים.
אמריקאים ממוצא היספני ולטיני רואים את עצמם יותר ויותר כמקוללים-"כל כך רחוק מאלוהים וכל כך קרוב לארצות הברית", כך אמר גנרל פורפיריו דיאס שקונן על מקסיקו שלו.
עיתונאים, סופרים ואמנים באמריקה הלטינית דיברו יותר ויותר נגד ההשפעה המשחיתה של הצפון והציגו את ארצות הברית בדימויים של תאוות בצע וגזענות.
חוסה אנריקה רודו מאורוגוואי למשל השווה את ארצות הברית לתמצית הפינוק העצמי והחומריות.
עשרות שנים מאוחר יותר, חואן חוסה ארבאלו מגואטמלה דיבר על "הכריש" בארצות הברית שמקיף ללא הרף את "סרדינים" באמריקה הלטינית וללא רחמים זולל אותם.
כשבמקביל מנהיגים פוליטיים באמריקה הלטינית גינו את ההתרוששות הגוברת של הכלכלות שלהם על-ידי תאגידים בארצות הברית, החתירה של מחלקת המדינה של ארצות הברית תחת המשטרים שלהם, והיחלשות הביטחון במדינותיהם על ידי ה-CIA והפנטגון.
כשכאשר הפנמים התפרעו נגד כוחות ארצות הברית ב-1959 ושוב ב-1964, כתבים התמקדו בעיקר ברגש הפשוט של השנאה: "אומה ששונאת גרינגוס".
לאורך השנים היו סוגים שונים של תגובות אנטי-אמריקאיות; במלחמת העולם הראשונה ותקופת השפל הגדול כאשר נחתים אמריקאים נכנסו לשטחי מדינות אמריקה הלטינית, ומשקיעים אמריקאים קנו בה אדמות; עמי אמריקה-הלטינית התנגדו לאמריקאים דרך לוחמת גרילה באזורים הכפריים ובהפגנות לא-אלימות בערים.
התנגדות זו המשיכה עד למהפכה הקובנית ב-1959.
סופרים אמריקאים ממוצא היספני ולטיני רבים כתבו וסלדו לארצות הברית, שכן באמריקה הלטינית האנשים קתולים- ודוגלים בערכי הליברליזם ואילו ארצות הברית פרוטסטנטית- ודולגת בערכי האינדיבידואליזם.
סופרים אלו השוו את האמריקאים לפטריוטים הרומים, בניגוד ללטינים הפילוסופים; וטענו כי האמריקאים חושבים רק על האינטרסים העצמיים לעומת על ערכי הצדק.
לטענתו של אלן מקפירסון ההנחה באותה העת הייתה שהאנטי-אמריקאיות רווחה בעיקר בקרב האליטות, ובגלל שהאוכלוסייה החלשה יותר זוכה להנאות מטעם ארצות הברית על בסיס יומיומי כמו כבישים, בתי ספר, מתקני בריאות ציבור ועוד.
עוד טוען מקפירסון כי האליטות נהגו להסיט את הביקורת עליהן דרך העברת השיח הביקורתי עליהן אל ארצות הברית.
המנהיגים הפוליטיים באמריקה הלטינית שעשו שימוש באנטי אמריקניזם בין אם בסמליות, בנאומים, או בחקיקה בדרך כלל הלכו אחרי דעת קהל ולא להפך, וזאת בניסיון ליצור רגש פופוליסטי.
במהלך השנים הוגדרה אמריקה הלטינית כ"חצר האחורית של ארצות הברית", חצר כזו הנקייה מנשק גרעיני.
אולם בשנים האחרונות חלו באזור שינויים כלכליים ופוליטיים; ביניהם עליית הפופוליזם, היחס העוין הגלוי של המשטרים לארצות הברית, חדירת השפעות זרות (כמו של רוסיה, סין ואיראן).
שינוים אלו, שערערו את מאזן הכוחות העולמי, הובילו לבעייתיות במניעת תפוצת הגרעין באזור ושמו במוקד את שאלת התפוצה הגרעינית.
קובה הייתה למדינה הראשונה שהכניסה נשק גרעיני לאזור אמריקה הלטינית בשנת 1962 במקרה משבר הטילים בקובה על מנת להתגרות ולהגן על עצמה מפני ארצות הברית.
פחד מאיום חיצוני הוא משותף לאזור והוא זה שבמידה מסוימת הביא למשבר.
מקפירסון דרך מחקר היסטורי טוען כי ההתפשטות הגלובלית של הדמוקרטיה הייתה לזרז לאנטי-אמריקאיות.
כשבתחילת המאה העשרים אנטי-אמריקניזם היה חלק שולי בחברה, בעיקר מנת חלקם של שחקנים לא-מדינתיים.
באמצע המאה עבר למרכז האסטרטגי, בעיקר לאליטה של השחקנים המדינתיים.
וכיום האנטי-אמריקאניזם לבש צורה חדשה של שילוב בין ישן וחדש; בו הוא נפוץ גם בקרב אליטת השחקנים המדינתיים וגם בשולי החברה.
בתקופת המלחמה הקרה היו לרבים ממדינות אמריקה-הלטינית מכנה משותף ואויב משותף מול ארצות הברית.
ואילו כיום מכנה משותף זה התפוגג והאליטות משתמשות במדינת הלאום על-מנת לשבור את התלות בארצות הברית.
שכן האנטי-אמריקאיות זוהה כסיבה לחוסר היכולת של המדינה בעבר.
לפי שיפלי כל מי שמכיר את ההיסטוריה של ארצות הברית, יודע כי היא מוכרת כפועלת להפלת מנהיגים פופולריים במדינות אמריקה הלטינית הקטנות - גם אלה שנבחרו באופן דמוקרטי - וזאת במטרת המטת הרס עם המערכת הכלכלית שלה.
באפריל 2002, האליטות צבאיות והעסקיות בקראקס הובילו לניסיון הפיכה נגד הוגו צ'אווס, שבסופו נכשל.
מייד לאחר ההפיכה, ממשל ג'ורג' ווקר בוש מיהר להכיר ולתמוך בשליטים החדשים.
כאשר הניו יורק טיימס דיווח כי באפריל 2002 "בוש נפגש עם גורמים רשמיים וונצואליים שהדיחו את המנהיג", עניין זה הוביל רבים להאמין שלארצות הברית היה חלק בפרשה.
ארצות הברית כמובן הכחישה כל מעורבות, זאת במיוחד כאשר החלו לעלות מרידות עממיות שהחזירו את צ'אווס לשלטון, רק יומיים מאוחר יותר.
צ'אווס עצמו לא האמין להכחשות ובראיון ל-CNN טען כי "16 גורמי צבא אמריקאים היו מעורבים בהפיכה".
למרות המשך ההכחשות, מסמכי ה-CIA האחרונים הוכיחו כי ממשל בוש היה מודע למזימה שבועות מראש, שכן בין 2001 ו-2003 כ-20 מיליון דולרים הועברו אל קבוצות אופוזיציה בוונצואלה כדי לעזור לממן את ההפיכה.
בשנת 2004 הודיע פידל קסטרו בקובה על ביטול הסחר במדינה בדולרים.
בעקבות מהפכת עלייתו לשלטון של הוגו צ'אווס ננקטו צעדים מתחום מדיניות החוץ במטרה להבטיח את ריבונותה.
כשונצואלה מתנגדת לגלובליזציה ולמדיניות הכלכלית הנאו-ליברלית, ופועלת לשם צמצום ההגמוניה האמריקאית בעולם.
וזאת למרות שארצות הברית היא בין שותפות הסחר הגדולות של ונצואלה, החיכוך בין ה-2 התעורר בשל העדפתה של ארצות הברית לבעלות פרטית על תעשיית הנפט בוונצואלה; בראשות תאגידים בינלאומיים.
ואילו העדפתה של ונצואלה ביחס לנפט היא מדיניות המגדירה שליטה לאומית על נכסי הנפט- כנכס לאומי אסטרטגי.
החל משנת 1940 החלו ממשלות ונצואלה להגדיל את רווחיהן מתעשיית הנפט דרך מיסים ותמלוגים עד שלבסוף הלאימה את הנפט.
ונצואלה גם ניסתה לקדם את עמדותיה בדבר חשיבות השליטה הלאומית על ייצור נפט במדינות המתפתחות באמצעות תפקידה המוביל ביצירת אופ"ק.
בשנת 2000 נפגשו סדאם חוסין והוגו צ'אווס בהקשר לאופ"ק, לאחר מכן חוסין עבר לסחר בנפט בלעדית באמצעות האירו.
צ'אווס ארגן את הפגישה השנייה בתולדות אופ"ק בקראקס בשנת 2000- פגישה בה הוסכם לצמצם את ייצור הנפט לשם העלת ערכו.
הברית הבוליברית שהוקמה ב-2004 התפתחה לכלי פוליטי המשמש כ"כח חברתי" הנועד להקל ולייצב את שלטונם של מנהיגי ונצואלה וקובה כמנהיגי האנטי-אמריקניזם באזור.
בחסותה הרחיבו מנהיגי אמריקה הלטינית המעורבים באופן מסיבי את התעמולה נגד ארצות הברית ובני בריתה באזור, על-מנת לערער את לגיטימיות פעולות ארצות הברית באזור, להרחיב את הסוציאליזם וליצור חלוקה מחדש של הכלכלה המקומית.
זאת תוך ערעור הערכים הדמוקרטיים-ליברלים והשווקים החופשיים של ארצות הברית.
רוב מדינות הברית הבוליברית הן סוציאליסטיות שפיתחו יחס עוין כלפי ארצות הברית.
כשמשטריהן מפגינות באופן רציף וגלוי, תוך שימוש בקלף הלאומניות, יחס עוין כלפי ארצות הברית והקפיטליזם, בטענה כי יש צורך "להרתיע את הענק מצפון אמריקה".
בדוקטרינה החדשה שפרסמה ונצואלה ב-2005 הועלו 3 סעיפים עיקריים, תוך התייחסות לחוסר הסימטריה בכוחות הבין-לאומיים ולצורך לייצבן באמצעות "מאזן אימה":
ארצות הברית היא האויב העיקרי של ונצואלה.
בקונפליקט לא סימטרי יש לנהל סכסוך בעוצמה נמוכה- "מלחמה של פרעושים".
הוצעה האפשרות לפיתוח נשק-גרעיני כהרתעה להתקפה אמריקאית.
המזרח התיכון כחצר האחורית החדשה של אמריקה
מספר פרשנים אירופאים טענו שלמדיניות ארצות הברית במזרח התיכון יש (במתכוונן או שלא במתכוון) את ההשפעה להפיכת המזרח התיכון כ"חצר האחורית החדשה של אמריקה", מוקד חדש שבו ארצות הברית מנסה להאיץ את השפעתה על ההתפתחויות הפוליטיות באמצעות שינויי משטר ולחץ פוליטי שמזכיר את צעדיה באמריקה הלטינית בעבר.
העיתונאי הבריטי מרטין ז'ק רואה במזרח התיכון כאזור שנמצא תחת אזור ההשפעה של ארצות הברית.
אף על פי כן, על מהלך זה נקרא תיגר על ידי איראן, רוסיה וסין.
יותר מכך, מאמציה של ארצות הברית להרחיב את השפעתה אל המזרח התיכון, במיוחד בהקשר של מלחמת האזרחים בסוריה, מלחמת עיראק ומלחמת אפגניסטן, כשלו והשיגו תוצאות הרות אסון.
שיפלי טוען כי המטרה העיקרית של ממשל ג'ורג' ווקר בוש בפלישה לעיראק הייתה להבטיח את אחזקתו של הדולר האמריקאי כמטבע העתודה של העולם, ועל ידי כך לשמור על ההגמוניה העולמית של ארצות הברית.
מטרת הפלישה הייתה יותר מהבטחת זרימה חופשית של נפט לארצות הברית או אפילו בלימת מחירו.
יש הטוענים כי עניין הפלישה הונע גם משיקולים אחרים אסטרטגיים כמו שצוין על ידי דייוויד הארווי ואחרים: וביניהם גם יצירת אזור סחר חופשי נוסף בעיראק.
אזור שיספק פורקן להון שנצבר ושישמש להגברת רווחיות החברות בארצות הברית שצפויות להיות מפיקות הנפט של עיראק.
עם זאת לטענתו של שיפלי, עיקר המניעים לפלישה לעיראק היה האופן בו הנפט נמכר: מי מקבל אותו, עד כמה מקבל, כמה משלם, והכי חשוב איך משלם.
כשנכון ל-2007, הדולר האמריקאי היה המטבע היחיד לקיום עמו עסקות נפט.
אלא שעם התפתחות האירו כמטבע תחרותי הפופולריות שלו גדלה ונוצר הצורך במאבק על השליטה מעל אזורי יצוא נפט.
עם הקמת אופ"ק ולקראת משבר הנפט של 1970, ארצות הברית הייתה מוכנה לעלייה במחירי הנפט ואף עודדה לעלייה שכן ראתה בצעדים אלו כדרך לוודא כי הדולר יגן על ההגמוניה שלו נגד התחזקות מטבעות מדינות מערב אירופה ויפן.
כשבמאמר שמנת 1976 אופנהיים קבע כי "השיקול העיקרי מאחורי היחס המעודד של הממשל האמריקאי כלפי עליית מחירי הנפט היה האמונה שמחירי הנפט הגבוהים יובילו לעליית כוחה הכלכלי של ארצות הברית מול אלו באירופה ויפן.
כלכלת ארצות הברית נשענת בעיקר על גירעונות סחר, ולכן מצב ירידת ערך הדולר או החלפתו בסחר הנפט, מסוכן לארצות הברית.
ההגמוניה הכלכלית של ארצות הברית תישבר עם המעבר למטבע אחר.
מאוחר יותר איראן עברה לשימוש באירו לסחר בנפט, ובאופן כללי המעיטה בשימוש בו.
בשנת 2002 הכליל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש את איראן ב"ציר הרשע" וטען כי "איראן מתחמשת על-מנת לאיים על שלום העולם".
זאת לאחר הצהרת נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד שאמר "כאשר מדינות המערב ניסו לבודד את איראן, אנחנו נכנסנו לחצר האחורית של ארצות הברית"."
לפני מלחמת עיראק איראן שקלה לעבור בסחר הנפט לאירו אך לאחר המלחמה ראתה במעבר כסכנה, איראן בעקבות זאת נעשתה לשקטה מאוד.
עם זאת, לאחר ההפגנות בארצות הברית נגד הלחימה בעיראק התברר באיראן כי ארצות הברית לא הולכת להיכנס למלחמה נוספת ולכן בשנת 2003 עברה להשתמש באירו לסחר וכן העבירה 60% מיתרות המטבע החוץ שלה לאירו.
לאחר מכן עודדה את בעלות בריתה בברית ה-Asian Clearing Union (ACU) להעביר את הרזרבות שלהן גם כן לאירו תוך הענקת תמריצים בדמות תנאים מועדפים בנפט וגז.
ב-2009 הביע בית הנבחרים של ארצות הברית דאגה בהקשר לסכנה העתידית לארצות הברית שתנבע מהקשרים הכלכליים והביטחוניים שמתחזקים בין איראן אשר תומכת בטרור ובחזבאללה והלטיניות.
וכן מהאנטי-אמריקניזם והאנטישמיות שאיראן מפיצה בהן.
חצרות אחוריות של מדינות אחרות
במונח "החצר האחורית" ובמונח "חו"ל הקרוב" נעשה יותר ויותר שימוש לתיאור אזורי ההשפעה הקרובים של מעצמות אחרות, כמו סין והודו.
סין: דרום-מזרח אסיה נחשבה באופן מסורתי כחצר האחורית של סין, אך לאחרונה היא הורחבה לתחומי "חו"ל הקרוב" של רוסיה במרכז אסיה, ואף לחלקים של דרום אסיה עם הקמת מיזמי תשתיות במקומות כמו קזחסטן, אירן ופקיסטן.
בזמנים מסוימים מרכז אסיה הייתה תחת אזור ההשפעה של סין, במיוחד בתקופת שושלת האן ושושלת טאנג.
צרפת: צרפת מקיימת יחסים עם מושבותיה לשעבר באפריקה שנחשבות ל"חצר האחורית של האומה" (pré carré).
זהו חלק מהאידאולוגיה הקרויה Françafrique.
הודו: פקיסטן בעבר הייתה חלק מהודו עד חלוקתה, דבר המשפיע עד היום על יחסי הודו–פקיסטן ובמסגרת הסכסוך ההודי-פקיסטני בכללותו.
ישראל: הגדה המערבית ועזה נחשבים לחצר האחורית של ישראל החל מתקופת הממשל הצבאי הישראלי ביהודה ושומרון והממשל הצבאי הישראלי ברצועת עזה, ועד לאפשור אוטונומיה מלאה לעזה ועוטף עזה בתוכנית ההתנתקות, כמו בהכרה במדינה פלסטינית ביהודה ושומרון.
החקירה של ריי היא סדרת טלוויזיה משטרתית בריטית שנוצרה ונכתבה על ידי מאיה סונדי והופקה על ידי ג'ד מרקוריו.
בסדרה מככבת פרמינדר נגרה בתפקיד הראשי בתור מפקחת בילוש במשטרה בעיר ברמינגהאם.
צוות השחקנים כולל גם את ג'מה וילן וג'יימי באמבר.
העונה הראשונה כללה ארבעה פרקים ושודרה החל מ-2 במאי 2022. העונה השנייה בת 6 פרקים עלתה לשידור ביוני 2024.
הסדרה שודרה בישראל בסלקום TV וב-YES.
פרמינדר נגרה בתור הבלשית רצ'יטה ריי
ג'מה וילן בתור המפקחת קרי הנדרסון
ג'יימי באמבר בתפקיד מרטין האנטר
סם בייקר-ג'ונס בתפקיד ליאם פיין
פיטר בנגול בתור קווסי אדמונד
מאנוב תיארה בתור טוני חטרי
ג'סיקה טמפל בתור קרלי לייק
סטיב אורם בתור קלייב בוטומלי
החצר המלכותית של טייבלה (צרפתית Cour royale de Tiébélé) היא מכלול אדריכלי בעיירה טייבלה בדרומה של בורקינה פאסו, אשר נוסד במאה ה-16 ומעיד על הארגון החברתי והתרבותי של אנשי הקסנה (Kassena).
המכלול מוקף חומה ובנוי ממספר אחוזות שבהן בקתות או מבנים, המופרדים זה מזה בקירות ובמעברים המובילים אל אזורי אספה מחוץ למכלול.
המבנים נבנו על ידי הגברים ועוטרו בעושר בעיטורים בעלי משמעות סמלית על ידי הנשים שמשמרות מסורת זו ומעבירות אותה מדור לדור.
המקום הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2024.
הקסנה היא קבוצה אתנית המונה כיום כרבע מיליון איש, מחציתם מתגוררים בדרומה של בורקינה פאסו ומחציתם בצפונה של גאנה.
אף שבתולדותיהם של הקסנה משולבים יסודות אגדתיים-מיתיים, מקובל שהקבוצה האתנית התהוותה כתוצאה מעירוב של אוכלוסייה מקומית שהתגוררה באזור, עם שבטי מוסי שהיגרו אליו במאה ה-15 מאזור ואגאדוגו בצפון, בהנהגתו של פטרינגומי (Patyringomie), בשל סכסוך ירושה.
הם ייסדו את החצר המלכותית של טייבלה במאה ה-16 על גבעת צ'בילי (Tchébili) שהעניקה לטייבלה את שמה.
טייבלה התפתחה פוליטית והתפשטה על שטחים נרחבים; היא הפכה לאחד המאחזים החשובים ביותר של שבטי הקסנה ושלטונה התפרש על כפרים רבים.
אמנות ומסורת הבנייה והעיטורים האופייניים ליישוב התפתחו בתקופה זו.
היישוב בוצר במאה ה-19 כדי להגן עליו מפני פשיטות לשביית עבדים.
בחצר המלכותית עדיין שולט צ'יף המכונה פה (Pé) שדואג לסדר החברתי ועורך את הטקסים המסורתיים.
המכלול משתרע על שטח של כ-1.84 הקטאר, הוא כולל 126 בקתות ומתגוררים בו יותר מ-400 איש המחולקים ל-54 משפחות.
סביב האתר שוכנים בתי מגורים מודרניים של היישוב טייבלה.
בכניסה לאתר ישנם מספר אלמנטים ייחודיים:
הפורו (Pourou) – תל קדוש בגובה של 7 מטרים העשוי בעיקר מאשפה.
בפורו נקברות השליות של תינוקות המשפחה המלכותית.
מפסגת הפורו נושאים המכים בתופים את הודעותיהם.
עץ התאנה האדום בכניסה למכלול מסמל את כוחה של החצר ואת גילו של האתר.
מאחר שהעץ זקן ועשוי לגווע, ניטע עץ חדש שיחליפו במקרה זה.
האבנים הקדושות המכונות דלה (Dala) נמצאות מתחת לעץ התאנה ומשמשות לישיבה של נסיכים, מכובדים או תושבי החצר.
האבנים עשויות מגרניט והן נמצאות גם ליד הנבארי ומתחת לננקונגו.
הנבארי (Nabari) הוא קבר האבות המייסדים של השושלת המלכותית.
הוא שוכן ליד הפורו ומול הנקונגו.
הנבארי עגול בצורתו ונושא על גבו מזבח.
ננקונגו (Nankongo) – בקתת המשפט נמצאת מימין לכניסה אל החצר, ומשמשת כבית משפט.
צורתה כשל מלבן באורך של 6 מטרים וברוחב של 2 מטרים ויש לה פתח רחב.
בונאלה (Bonnalè) – סמוך לננקונגו נמצא הבונאלה שהוא משטח קבורה הכולל מספר היפוגאה.
מעבר לכניסה שוכנות חמש האחוזות השמורות כל אחת לקבוצת אוכלוסייה מסוימת.
חמש האחוזות הן אחוזת הנסיכים שבה מתגורר הנסיך עם נשותיו וסבו וסבתו, אחוזת שומרי התופים והחלילים הקדושים, אחוזת האחים הבוגרים, אחוזת האחים הצעירים ואחוזת הדוברים.
ישנן אחוזות מוקפות חומה ולאחרות מספר פתחים אל שטחי האספה והטקסים.
בקתות הטייבלה המכונות סוחלה (Sukhala) בנויות מחומרים מקומיים דוגמת עץ, אדמה, קש וזבל פרות, אם כי כיום רווח גם השימוש בלבני בוץ אפויות.
הבקתות נבנות על הקרקע ללא יסודות (למעט האסמים) ועובי קירותיהן מגיע בבסיס עד ל-40 ס"מ והוא פוחת כלפי מעלה.
מאחר שהמבנים נבנים מחומרים מתכלים, במקרה והם ניזוקים הם נהרסים וחומרי הבנייה משמשים לבניית מבנים חדשים תחת הישנים.
הבקתות נבנות על ידי הגברים במהלך העונה היבשה (נובמבר עד מרץ) ללא שימוש בכלים, אלא בידיים חשופות.
הנשים מעטרות את הבקתות ממש לפני עונת הגשמים, בסגנון מסורתי קולקטיבי ואינדיבידואלי שעובר מאם לבת.
העבודה על הבתים נעשית בצוותא על-ידי כל נשות החצר – הנשים המבוגרות מנהיגות את העבודה וקובעות את סגנון העיטורים, ויתר הנשים מוציאות לפועל את החלטותיהן.
הצבעים בגווני אדום המסמל כוח, שחור המסמל את האדמה ולבן המסמל את המוות, מופקים מפיגמנטים טבעיים ומעורבבים עם זבל פרות, אפר, ודבק – אדום מופק מלטריט, שחור מגרפיט ולבן מקאוליניט.
קיים סגנון מודרני יותר שבו נעשה שימוש בזפת במקום גרפיט לשם יצירת הפיגמנט השחור, והעיטורים נעשים בגווני שחור-לבן ללא עיטורים אדומים.
העיטורים נעשים בשלוש שיטות – ציור, חריטה ותבליט (bas-relief).
העיטורים מגנים על קירות הבוץ ומונעים מהם מלהישטף, אך הם התפתחו ליצירות אמנות שעושות שימוש במוטיבים וסמלים ואשר מביעות מנהגים, אמונות ורעיונות דתיים וחברתיים.
ישנם שלושה סוגי בקתות במכלול:
דיניאן (Dinian) או "בית-אם" (Maison mère) – בקתות הזקנים שבהם מתגוררים גם ילדים, נשים רווקות ואלמנות.
זוהי בקתה בצורת הספרה "8" שסביבה מוקמות האחוזות ובה שני חדרים עגולים מחוברים זה לזה.
החדר הגדול יותר משמש ללינה.
אל הדיניאן מובילה דלת אליפטית בגובה של 90 ס"מ ומאחוריה קיר נמוך למטרות בטיחות.
הגג עשוי אדמה ונתמך על ידי ארבע קורות.
בבקתה ישנו תנור שמעליו חור בגג לפינוי העשן.
ישנם 32 בתים מסוג זה והם נחשבים למקלטן של רוחות האבות.
כשהילדים מתבגרים, הם עוברים להתגורר במנגלו.
מנגולו (Mangolo) – בקתות מלבניות המיועדות לזוגות נשואים.
הן כוללות חדר בודד או שני חדרים ושתי חצרות קטנות בצידן הצפוני והדרומי.
הגג שלהן שטוח ונגיש באמצעות מדרגות או סולמות עץ, והוא משמש לאחסון יבולים וייבושם בשמש ולשינה בעונה היבשה והחמה.
דרא (Draa) – בקתות עגולות עם גג קש וחדר בודד שבו מחצלות שינה.
הדרא מיועדת לרווקים ולעיתים לזקנים.
מבנה מסוג רביעי משמש כאסם וכלול תרנגולות.
צורתו כשל גליל וגובהו נע בין מטר וחצי לשני מטרים.
החפרפרת הקטנה (בצ'כית: Krteček) היא דמות מונפשת פופולרית שנוצרה על ידי האנימטור הצ'כי זדנק מילר.
הדמות כיכבה בסדרת סרטוני הנפשה קצרים שהופקו בין השנים 1957 ל-2002.
דמות החפרפרת הקטנה מאופיינת באופייה הסקרן וביכולתה לפתור אתגרים שונים באופן יצירתי ובעבודת צוות יחד עם בעלי חיים אחרים.
הסרטונים מדגישים בדרך כלל את החשיבות של חברות ועבודת צוות וכי עולם הטבע הוא מקום שיש לכבד ולהגן עליו.
הדמויות בסרטונים אינן מדברות, והדבר תרם רבות לכך שסרטוני החפרפרת הקטנה הפכו נגישים ופופולריים לאורך השנים בקרב קהל צופים צעיר במדינות רבות ברחבי העולם.
הדמות נוצרה במקור על ידי האנימטור הצ'כי זדנק מילר, אשר קיבל השראה לפיתוח הדמות לאחר שמעד בטעות בבור חפרפרת במהלך הליכה ביער.
הסרט הראשון של החפרפרת הקטנה, ששמו "Jak Krtek ke Kalhotkám Přišel" (איך החפרפרת קיבלה מכנסיים), הוקרן במקור בפסטיבל הסרטים של ונציה בשנת 1957 ובו הוענקו לסרט שני פרסי פרסי אריה הזהב.
בעקבות ההצלחה של הסרט המקורי לאורך השנים מילר יצר כ-50 סרטים קצרים בכיכובה של החפרפרת הקטנה.
בסרטונים הללו החפרפרת הקטנה מקיימת לעיתים רבות אינטראקציות עם בעלי חיים אחרים, כולל חבריו העכבר, הצפרדע והקיפוד.
הדמויות בסרטונים אינן מדברות, ובמקומות זאת מתקשרות באמצעות צלילים ומחוות גוף.
גישה חדשנית זו תרמה לכך שסרטוני החפרפרת הקטנה הפכו נגישים ופופולריים לאורך השנים בקרב קהל הצופים הצעיר במדינות מרובות בעולם, ובמיוחד בגרמניה, רוסיה, סין ויפן.
בבריטניה סרטוני ההנפשה של החפרפרת הקטנה שודרו ב-BBC עם קריינות באנגלית מאת קולין ג'אבונס.
החפרפרת היא תוכנית ריאליטי אמריקאית ששודרה במקור ב־ABC מ-2001 עד 2008, והועלתה מחדש בנטפליקס בשנת 2022. היא מבוססת על גרסאות אחרות של סדרת הטלוויזיה הבלגית המקורית "The Mole" ששודרה במדינות רבות.
החפרפרת הופקה ושודרה במשך ארבע שנים על ידי חברת סטון סטנלי אנטרטיינמנט, לאחר מכן היא הופסקה לארבע שנים נוספות, חודשה לעונה חמישית, ולאחר מכן הופסקה לארבע עשרה שנים.
ב-2021 החליטה נטפליקס לבצע רימייק לסדרה, ולצלם את העונה השישית, שעלתה לראשונה באוקטובר 2022.
הסדרה היא תחרות ריאליטי בה המתמודדים עובדים יחד כקבוצה על מנת להוסיף כסף לקופה, כשרק אחד מהם יזכה בסופו של דבר.
בין המתמודדים נמצא אדם אחד שסומן בסתר בתור "החפרפרת" על ידי המפיקים, עליו הוטל לחבל במאמצי הקבוצה להרוויח כסף.
בסוף כל פרק, המתמודד שיודע הכי פחות על החפרפרת, כפי שנקבע על פי תוצאות של מבחן ברירה, מודח מהמשחק.