tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפרעות פסיכוטיות נוספות העשויות להיראות כמו דיכאון פסיכוטי כוללות הפרעות של אמונות שווא, הפרעות פסיכוטיות הנובעות משימוש בחומרים אסורים והפרעה פסיכוטית קצרת מועד.
הדרך העיקרית להבחין בין דיכאון פסיכוטי לבין ההפרעות השונות שלעיל טמון יותר בבחינה של מהלך ההפרעה מאשר בזיהוי תסמינים ספציפיים של החולים בה.
ישנם מספר סממנים ביולוגיים היכולים להבחין בין דיכאון פסיכוטי לבין דיכאון שאינו פסיכוטי.
ההבדל המשמעותי ביותר הוא אבנורמליות בציר יותרת המוח האדרנלית.
ציר זה, המכונה לעיתים "ציר הורמוני הלחץ", מופעל יתר על המידה באופן כרוני במצב הדיכאון הפסיכוטי.
אבנורמליות נוספות הנוכחות בדיכאון הפסיכוטי הן הפרעות שינה ושינויים באזורים נוספים הקשורים לתפקוד מוחי.
עד שנות השלושים של המאה העשרים טופלו החולים הסובלים מאמונות שווא בשילוב עם דיכאון בתרופות שונות, אך נראה היה שלטיפול תרופתי ישנה השפעה מעטה עליהם.
בעשור השלישי של המאה העשרים פותח הטיפול באמצעות נזעי חשמל (ECT – Electroconvulsive Therapy), שהייתה לו השפעה דומה על חולים הסובלים מדיכאון, בין אם הוא פסיכוטי ובין אם לאו.
העניין בדיכאון פסיכוטי החל לגבור לאחר המצאתן של התרופות האנטי-דיכאוניות הטריציקליות (TCA – Tricyclic Antidepressants), אשר היו בעלות השפעה על חולים שסבלו מדיכאון שאינו פסיכוטי, אך לא הביאו לשינוי עבור אלה החולים בדיכאון פסיכוטי.
ב-40 השנים האחרונות ישנה התעניינות מחודשת בנושא בעקבות התפתחותו של ידע חדש הנוגע למערכת הביולוגית הספציפית הקשורה לדיכאון הפסיכוטי, ומתוך כך פיתוח טיפול תרופתי הפונה לטיפול בהפרעה באופן ישיר.
מחקרים רבים הראו שדיכאון פסיכוטי שונה מדיכאון מז'ורי בתגובה שלו לטיפול תרופתי, כך ששימוש רק בנוגדי דיכאון או רק בנוגדי פסיכוזה עשוי להשפיע היטב על מצבים של דיכאון שאינו פסיכוטי, אך לא תהיה השפעה משמעותית על דיכאון פסיכוטי.
טיפול יעיל עבור החולים בדיכאון פסיכוטי חייב לכלול שימוש בשני סוגי הטיפול גם יחד.
מחקרים מראים על תגובתיות של 80–90 אחוז עבור חולים המטופלים בטיפול משולב.
ישנן הוכחות מסוימות כי טיפול באמצעות נוגדי דיכאון המשלבים מעכבי ספיגת סרוטונין בררניים (Selective Serotonin Reuptake Inhibitors – SSRI) ונוגדי דיכאון טריצקלים (TCA) עשוי להיות יעיל בטיפול בדיכאון פסיכוטי,, אך חולים רבים לא מגיבים לסוג טיפול יחידני זה וזקוקים לשילוב של נוגדי דיכאון ונוגדי פסיכוזה.
טיפול בנזעי חשמל בשילוב עם נוגדי דיכאון ופסיכוזה הוא טיפול נפוץ נוסף עבור דיכאון פסיכוטי.
יחד עם זאת, התיוג וכן המחיר ותופעות הלוואי הקוגניטיביות גורמים לעיתים קרובות לוויתור על השימוש בנזעי חשמל, למעט נסיבות מיוחדות (למשל, כאשר הדיכאון הפסיכוטי מביא את האדם למצב מסכן חיים כתוצאה מחשש לאובדנות, או מטופל שאינו יכול לקבל טיפול תרופתי מסיבות שונות).
שיטות הטיפול הנוכחיות בדיכאון פסיכוטי נחשבות מועילות באופן סביר, אך כוללות גם תופעות לוואי רבות ונדרש זמן רב עד שמתחילות להשפיע באופן משמעותי.
כמו כן, שימוש משולב של נוגדי דיכאון ופסיכוזה נוטה להיות קשור לעלייה במשקל ובעיות בתפקוד המיני.
טריצקלים (TCA) הם קטלניים בשימוש יתר וקשורים למגוון תופעות לוואי.
לבסוף, לשימוש בנזעי חשמל (ECT) יש תופעות לוואי הקשורות לליקויים קוגניטיביים זמניים (למשל, בלבול, בעיות זיכרון ועוד), בנוסף לעול הכרוך בחשיפה חוזרת ונשנית להרדמה כללית.
שיטות הטיפול הניסיוניות החדשות כוללות שימוש בהורמונים וסטרואידים (glucocorticoid antagonists & milfepriston).
ייתכן שאסטרטגיות מסוג שכזה יצליחו על ידי תיקון פעולתו הכרונית של ציר יותרת המוח האדרנלית.
כלומר, על ידי חסימתם של נוירו-רצפטורים מסוימים, תרופות אלה מפחיתות את השפעתו הישירה של הקורטיזול על המוח.
גירוי מגנטי למוח (Transcranial Magnetic Stimulation – TMS) נבחן כחלופה לשימוש בנזעי חשמל כטיפול בדיכאון.
גירוי זה הוא טכניקה לא פולשנית לגירוי מוחי הנמצאת בשימוש מחקרי וקליני נרחב בעולם בעשור האחרון.
בטכניקה זו מופק שדה מגנטי באמצעות העברת זרם חשמלי בסליל המוחזק בקרבת ראש המטופל.
שדה זה מעורר פעילות חשמלית באזורי מוח שונים.
מספר מחקרים הראו כי לסוג טיפול זה הצלחה רבה עם תופעות לוואי מעטות.
השימוש בטכניקה זו אינו מצריך הרדמה כללית ועד כה לא קושר עם תופעות לוואי קוגניטיביות משמעותיות.
דיכלורומתאן הוא תרכובת אורגנית נוזלית וחסרת צבע, שנוסחתה היא CH2Cl2. התרכובת הוכנה לראשונה על ידי הכימאי הצרפתי אנרי ויקטור רניו בשנת 1840. היא נמצאת בשימוש נרחב כממס בתעשייה וחשודה כמסרטנת.
המסיסות במים נמוכה ויורדת ככל שהטמפרטורה עולה: 25.6 גרם לליטר ב 15°C ו 5.6 גרם לליטר ב 60°C.
החומר מסיס בממסים אורגניים כדימתיל אתר ואתנול.
דיכלורומתאן אינו מעודד הצתה, אך כאשר הוא מעורבב עם חומרים דליקים הוא בוער.
דיכלורומתאן מופק על ידי חימום של כלורומתאן או מתאן עם כלור ב 400-500 מעלות צלזיוס.
בטמפרטורות אלו, המתאן והכלורומתאן עוברים סדרה של תהליכים והופכים בהדרגה לתרכובות בעלות יותר אטומי כלור:
התוצר של השינויים האלו הוא תערובת של כלורומתאן, דיכלורומתאן, וכלורופורם.
תרכובות אלו מופרדות באמצעות זיקוק.
הנדיפות של הדיכלורומתאן והיכולת לערבב איתו מגוון רחב של תרכובות אורגניות הפכו אותו לממס שימושי עבור תהליכים כימיים רבים.
חששות לגבי ההשפעות שלו על הבריאות הובילו לחיפוש אלטרנטיבות ליישומים אלה.
שימוש נרחב נעשה בחומר זה כמסיר צבע.
בתעשיית המזון נעשה בו שימוש במינונים נמוכים בתהליך הפרדת הקפאין מקפה ותה וכן להכנת תמציות טעם.
דיכלורומתאן משמש ל כימית של חומרים פלסטיים מסוימים.
למשל, הוא משמש כדי לאטום את הציפוי של חוטי חשמל.
משמש לעיתים קרובות כמרכיב העיקרי של דבקים לריתוך פלסטיק.
הנדיפות הגבוהה של הדיכלורומתאן גורמת למפגע נשימה חריף.
חשיפה גבוהה לשאיפתו הביאה לנוירופתיה אופטית והפטיטיס.
מגע עור ממושך עלול לגרום להמסת חלק ברקמות השומן של העור וכתוצאה מכך גירוי בעור או כוויות כימיות.
הדיכלורומתאן חשוד כמסרטן בבני אדם, כפי שהיה קשור לסרטן הריאות, סרטן הכבד וסרטן הלבלב בחיות מעבדה.
במדינות רבות מוצרים המכילים דיכלורומתאן חייבים לשאת תוויות אזהרה על הסיכונים הבריאותיים.
השימוש בדיכולרומתאן במדינות האיחוד האירופי כמסיר צבע נאסר על צרכנים ואנשי מקצוע רבים.
נדרש אוורור מלא של האזור בו הדיכלורומתאן מאוחסן או נמצא בשימוש.
יש להחזיק ציוד מיגון נשימתי אישי.
על העובדים בקרבת החומר ללבוש ביגוד מגן אטום, כולל מגפיים, כפפות, חלוק, סינר או סרבל, בהתאם, כדי למנוע מגע עור.
נאופרן הוא חומר מומלץ עבור ציוד מגן אישי.
גומי טבעי ופוליוויניל כלוריד אינם חומרים מומלצים עבור ציוד מגן אישי.
אורך חיי המדף של החומר ישתנו בהתאם לרמות הריכוז, הטמפרטורה, הלחות וקצב העבודה.
הגנה על העיניים: שימוש במשקפי מגן כימיים ו/או מגן פנים מלא.
יש להחזיק מתקנים לשטיפת עיניים מהירה לשירות העובדים באזור העבודה.
בקרת אמצעים אחרים: אין להשתמש במערכת מיזוג אוויר במעגל סגור בגלל היווצרות של תרכובות רעילות המסוגלות לגרום לשיתוק עצב הגולגולת.
כרטיס הבטיחות המומלץ בישראל הוא של ה-ICSI מס' 0058. מספר או"ם 1593.
דיכאון סב לידתי הוא מושג המתאר את תופעת הדיכאון של נשים המופיעה במהלך ההריון או לאחריו.
בעבר התמקדו בתקופה שלאחר הלידה, ולכן המושג הרשמי היה דיכאון לאחר לידה (Postpartum depression או PPD), המתייחס להפרעה במצב הרוח היכולה להופיע אצל נשים לאחר הלידה.
אך גם בתהליך ההיריון יכול להופיע דיכאון, תופעה שנקראה בעבר דיכאון קדם לידה (Antenatal Depression).
לכן, כיום, מתייחסים לדיכאון הקשור להריון וללידה יחד.
דיכאון סב לידתי, דיכאון קדם לידה ודיכאון לאחר הלידה אינן אבחנה עצמאית בספרי האבחנות הפסיכיאטריות (ב־ DSM-5 או ב־ ICD 10.) ההתייחסות אל דיכאון סביב תקופת ההריון והלידה היא כאל כל דיכאון אחר.
כ־15% מהנשים בהריון סובלות מדיכאון סב לידתי, וכ־1% מהן עלולות לפתח פסיכוזה ואובדנות.
ילדים שאמהותיהם סבלו מדיכאון סב לידתי נמצאים בסיכון לפתח בעיות רגשיות והפרעות בגדילה, התנהגות והתפתחות.
כ־18% מהנשים בהריון יסבלו מדיכאון קדם לידתי.
באוכלוסיות בעלות סיכון גבוה יותר להתפרצות דיכאון, כגון נשים במעמד סוציו-אקונומי נמוך, התקבלו ממצאים גבוהים בשני הטרימסטרים האחרונים של שלב ההיריון (בין 25% ל-28%.)
קיים מספר גורמים המנבאים דיכאון קדם לידתי.
נשים בעלות היסטוריה אישית או משפחתית של הפרעות נפשיות נמצאות בקבוצת סיכון.
כך גם נשים בסטטוס סוציו אקונומי נמוך, או בעלות מערכת תמיכה מצומצמת.
נשים שחוו אירועי דחק כלליים או קשיים סביב ההריון או כניסה להריון נמצאים בסיכון מוגבר.
קיים גם קשר בין העמדות של האישה כלפי אימהות לבין הסיכון שהיא תפתח דיכאון.
כאחת מכל שמונה נשים (12.5%) חווה סימנים של דיכאון לאחר לידה.
לרוב, הדיכאון מתחיל כארבעה שבועות לאחר הלידה ונמשך עד כשישה חודשים לאחר הלידה.
לאחר הלידה, נשים רבות יחושו קשיים נפשיים.
במקרה של דיכאון לאחר לידה יופיעו חלק מהתסמינים הבאים למשך תקופה של מעל שבועיים:
כעס או שינויים במצב הרוח
בכי חריג, עצב או ייאוש
תחושת אשמה, בושה או הערכה עצמית נמוכה
שינויים באכילה (יותר או פחות מהרגיל)
שינויים בשינה (יותר או פחות מהרגיל)
אובדן עניין, הנאה, או שמחה מדברים שבעבר גרמו להנאה (אנהדוניה)
מחשבות על גרימת נזק לתינוק או לאם
דיכאון לאחר לידה, אינו מופיע, גם כן, כהבחנה בפני עצמה וכדי לאבחן דיכאון לאחר לידה לפי DSM 5 ישתמש הפסיכיאטר באבחנה של דיכאון (דיכאון מז'ורי, או דיכאון מתמשך) תוך קביעת מאפיין ייחודי של הופעה בזמן לידה (Peripartum Onset Specifier)
דיכאון לאחר לידה שונה מדכדוך לאחר לידה , מכיוון שהדכדוך חולף תוך זמן קצר ותסמיניו קלים.
דיכאון לאחר לידה שונה גם מפסיכוזה שלאחר לידה, מכיוון שהפסיכוזה היא מצב נדיר, וכוללת גם בלבול והפרעות בחשיבה , ובמקרים חמורים אף הזיות.
דיכאון לאחר לידה שונה גם מדיכאון קדם-לידתי, המתרחש לפני הלידה.
עם זאת, מקובל בימינו להשתמש במושג "דיכאון במהלך ההריון ולאחר הלידה" הכולל גם את הדיכאון שלפני הלידה וגם את הדיכאון לאחריה.
יש חשיבות רבה לביצוע אבחונים רפואיים כמו מבחן "אדינבורו"Postpartum Edinburgh Scale Depression - (EPDS9).
המבחן לא מתייחס להיבטים גופניים, אלא מביא להבנת המצב הפסיכולוגי של האישה לאשורו.
זהו שאלון למילוי-עצמי, הכולל 10 היגדים וככל שהציון גבוה יותר, כך עולה הסבירות לסיכון לדיכאון.
יש המתייחסים לדיכאון בקרב גברים (בני הזוג של הנשים שילדו), גם כדיכאון לאחר לידה.
זוהו מספר גורמי סיכון לדיכאון לאחר לידה.
גורמים הקשורים להריון וללידה כוללים הריון לא רצוי או בלתי מתוכנן, קשיים קודמים שהיו בהריון או בלידה, לידה ראשונה, לידה בגיל צעיר או מבוגר מאוד, לידה טראומטית ושינוי הורמונלי לאחר הלידה.
גורמי לחץ כוללים לחץ הקשור בטיפול בתינוק או בשינויים שחלו בחיים, תינוק מאתגר הבוכה יותר מהרגיל, תינוק שנולד עם צרכים מיוחדים, קשיים בהנקה וגורמי לחץ נוספים: משפחתיים, כלכליים או תעסוקתיים.
גורמים הקשורים להיסטוריה של האם כוללים היסטוריה רפואית הכוללת דיכאון או חרדה בעבר, היסטוריה משפחתית של דיכאון או הפרעות נפשיות, התעללות או קשיים משמעותיים בילדות.
גורמים הקשורים למצבה החברתי של האם כוללים בידוד והיעדר תמיכה חברתית והתעללות בעבר או בהווה של בן הזוג.
גורמי הסיכון הם גורמים הנמצאים במתאם עם הופעה של דיכאון לאחר לידה.
אך קשר מתאמי אינו מעיד על סיבתיות, וייתכן שהקשר בין גורם הסיכון לבין הופעת הדיכאון אינו ישיר.
הסיבות לדיכאון לאחר לידה אינן ברורות, וישנם גורמים רבים התורמים להתפתחות המחלה.
שינויים הורמונליים יכולים להפעיל סימפטומים של דיכאון לאחר לידה.
במהלך ההריון, רמות האסטרוגן והפרוגסטרון הן גבוהות ביותר.
ביממה הראשונה לאחר הלידה, רמת ההורמונים הללו נופלת במהרה לרמות הרגילות שהיו לפני ההריון.
שינוי קיצוני זה עלול להוביל לדיכאון.
קיימת גם נפילה ברמה של הורמוני בלוטת התריס.
גם ירידה זו יכולה לגרום לדיכאון.
אחד ההסברים האבולוציוניים לתופעה הוא שהדיכאון מסמן להורה השני ולחברי המשפחה המורחבת והקהילה שהתמיכה המתקבלת אינה מספיקה לגידול הילד.
התנהגות זו היא אדפטיבית מכיוון שהיא מגדילה את המשאבים שהתינוק מקבל ובכך מגדילה את סיכוייו לשרוד.
במחקר מ-2011 נבדקה המצאות סימפטומים של דיכאון אצל 769 הורים.
המחקר שהיה מחקר אורך, בדק סימפטומים של דיכאון החל מהטרימסטר השלישי להריון ועד שנה לאחר הלידה.
החוקרים בדקו תסמיני דיכאון בעזרת כלי מחקר בשם שאלון אדינבורו לדיכאון לאחר לידה.
בחלוף שלושה חודשים מהלידה אותר דיכאון אצל 9.3% מהנשים ו-3.4% מהגברים.
בבדיקה לאחר 12 חודשים מהלידה נמצאו 4.4% דיכאון אצל הנשים ו-4.0% אצל הגברים.
ההשערה היא שמהלך ההפרעה כנראה מושפע מתנודות הורמונליות ופיזיולוגיות הקשורות להריון עצמו.
לכן שיעור הנשים עם ההפרעה נמצא גבוה בבדיקה לאחר שלושה חודשים.
עם זאת החוקרים משערים שהשפעה זו היא קצרת טווח וחולפת בסופו של דבר.
עם זאת ישנן סיבות וגורמי סיכון כמו תשישות ושינוי באורח החיים כתוצאה מהלידה, שהם ארוכי טווח יותר וגורמים לדיכאון שנמשך זמן רב יותר ובשיעור מאוד דומה בין נשים וגברים.
לדיכאון במהלך ההיריון השפעות מזיקות על העובר, אשר ניתן לסווג לשלוש קבוצות עיקריות:
השפעות ביוכימיות מאופיינות בשינויים במערכת העצבים של העובר בעקבות שינויים הורמונליים אצל האם ההרה.
במצב של דיכאון וחרדה האם מפרישה יותר קורטיזול מהרגיל.
דבר זה גורם לפגיעה בהתפתחות העובר ומגדיל את הסיכון ללידה מוקדמת.
כתוצאה מכך, הילד עלול לסבול מבעיות קוגניטיביות והפרעות חרדה.
ילדים אלה עלולים גם לפתח בעיות שינה.
השפעות התנהגותיות יכולות להתבטא בהפרעת החצנה , הפרעת קשב וריכוז (ADHD) והפרעת התנגדות (ODD).
קיים גם חשש לירידה מסוימת ברמת ה-IQ.
קיים גם קשר מסוים בין דיכאון קדם לידתי לאוטיזם, אף על פי שלא ניתן לקבוע בוודאות אם הגורם העיקרי הוא הדיכאון עצמו או נטילת תרופות אנטי דיכאוניות על ידי האם במהלך ההריון.
השפעות אפיגנטיות נוצרות בשל שינויים באופן ביטוי של גנים בעובר.
בנשים שאובחנו כסובלות מדיכאון קדם לידתי, נמצא כי חלו שינויים גנטיים בדגימת רקמות שנלקחו מדם טבורי, שלא היו קיימים אצל האם (שינוי בגן מסוג NR3C1 שאחראי על קידוד קולטן גלוקוקורטיקואיד בגוף).
שינויים אלו באו לידי ביטוי בצורה מוחשית בפעילות מוגברת והפרשת יתר של קורטיזול בתגובה לבדיקה שבחנה מצבי לחץ בתינוקות.
דיכאון לאחר הלידה שאינו מטופל עלול להשפיע לרעה על התפתחות הילד.
דבר זה יכול להתבטא בעיכוב שפתי בעיות ביצירת הקשר בין התינוק לילד, בעיות התנהגות, בכי ועצבנות, בעיה בצמיחה לגובה והשמנה בקרב פעוטות וקשיים בהתמודדות עם לחץ והסתגלות לבית הספר.
דיכאון סב לידתי פוגע בבריאותה הנפשית של האישה.
הדיכאון עלול לפגוע בתפיסה העצמית של האם ולגרום לה לחוש אשמה ובושה.
סיכון נוסף בקרב אמהות הסובלות בדיכאון לאחר לידה הוא אובדנות.
אובדנות מופיעה בשכיחות גבוהה יותר אצל נשים שצרכו אלכוהול או עישנו או שהייתה להן היסטוריה של הפלות.
אובדנות במהלך השנה שלאחר הלידה נמצאה קשורה להפרעת דיכאון מז'ורי, אפיזודה דיכאונית חוזרת וגיל צעיר של היולדת.
דיכאון סב לידתי פוגע בבן הזוג ובילדים הנוספים בבית.
יש הטוענים כי דיכאון סב לידתי יכול להופיע גם אצל גברים.
בחמש השנים הראשונות, לאחר שנולד להם ילד, בקרב 10% מהגברים יתפתח דיכאון.
בקרב הגברים דיכאון של גברים יהיה קשור לתשומת לב נמוכה יותר לבריאות התינוק, וליחסים זוגיים ומשפחתיים פחות טובים.
על פי נתוני משרד הבריאות שכיחות המחלה בישראל בקרב נשים נעה בן 10% ל-15% מהנשים ההרות והנשים לאחר לידה.
כלומר, כ-26,000 אימהות חוות דיכאון לאחר לידה, מדי שנה בישראל.
קיים פער בנתונים המספריים לגבי נשים החוות דיכאון סב לידתי, בין קופות החולים, למשרד הבריאות, הנובע כנראה מהגדרות מעט שונות.
בשנת 2014, קבע משרד הבריאות נוהל לאיתור נשים החוות דיכאון סב לידתי.
האיתור מתבצע באמצעות מבחן אדינבורו אותו יש להעביר פעמיים.
פעם ראשונה בתקופת ההיריון, החל מן השבוע ה-26 להריון ובפעם השנייה ארבעה עד תשעה שבועות לאחר הלידה.
האחריות על העברת השאלון נחלקת בין טיפות החלב של משרד הבריאות לבין טיפות החלב או מרפאות בריאות האישה בקופות החולים.
משנת 2015, הונחו טיפות החלב להעביר דו"ח המציג עמידה ביעדי העברת השאלון.
בתחום המניעה נעשות פעולות הסברה באמצעות חומר פרסומי, שמופק על־ידי משרד הבריאות וקופות החולים.
בויצו הוקם פורום ארגונים ופעילות חברתיות, המייצג קהילות ומגזרים, לצד נשות רפואה.
פורום זה נועד להעלות את המודעות לדיכאון הסב לידתי.
בישראל פועלת החל משנת 2002 תוכנית "אם לאם בקהילה" המספקת לאימהות לאחר לידה תמיכה על ידי אימהות מנוסות, בין השאר לצורך התמודדות עם קשיים ויצירת רשת תמיכה קהילתית.
הפעילות מתקיימת באמצעות הרשויות המקומיות, לרוב בשיתוף עם יועצות לקידום מעמד האישה ביישוב.
נושא הדיכאון הסב לידתי עלה בוועדת האימהות של הביטוח הלאומי (2018), במטרה לבחון את דרכי הסיוע של מוסד זה.
במוסד לביטוח לאומי אין דיווח ספציפי על נשים שחוות דיכאון סב לידתי, בגלל העדר מידע.
זיהוי מוקדם של נשים בסיכון גבוה יותר לדיכאון סב לידתי יכולה לסייע בהתמודדות איתו.
נין לאתר נשים אלה באמצעות סקירה מקדימה של אוכלוסיית הנשים ההרות בקופות החולים או טיפות החלב.
ניתן להיעזר בשאלוני אבחון כמו EPDS או שאלון בק (BECK).
איתור מוקדם והתערבות משפרים את הפרוגנוזה של רוב הנשים.
חלק גדול מהמניעה היא על ידי יידוע אודות גורמי הסיכון, וגורמים מהמערכת הרפואית יכולים לשחק תפקיד מרכזי באיתור וטיפול בדיכאון לאחר לידה.
הרופא צריך לבחון אם הנשים שבטיפולו נמצאות בסיכון מוגבר לדיכאון לאחר לידה.
כמו כן, התעמלות ותזונה נכונה יכולה לסייע במניעת דיכאון לאחר לידה ודיכאון בכלל.
בארצות הברית, איגוד הרופאים המיילדים והגינקולוגים ממליץ כי במפגש המעקב הראשון בהריון יערך ריאיון לבחון אם יש דיכאון, האם יש גורמי לחץ משמעותיים, מהן מערכות התמיכה של האישה ואם ההריון מתוכנן.
עם זאת, המלצות אלו אינן מיושמות בימינו באופן עקבי מספיק.
ישנן כמה המלצות למניעה והתמודדות עם דיכאון לאחר לידה.
לפני הלידה ומיד אחריה, כדאי להימנע משינויים גדולים בחיים שיגרמו ללחץ נוסף לזה של הלידה.
לנוח כמה שאפשר ולישון בזמנים בהם התינוק ישן
לא לנסות לעשות הכל לבד, לבקש סיוע מבן או בת הזוג, חברים ובני משפחה
להקדיש זמן לפנאי, ליציאה מהבית, לבילוי עם חברים או עם בן או בת הזוג
לשוחח עם אחרים על הרגשות שחשים
ללמוד מניסיונן של אמהות אחרות
אם חשים קושי משמעותי, רצוי להצטרף לקבוצת תמיכה או לפנות לקבלת עזרה מקצועית מרופא המשפחה
במהלך תקופת הדיכאון, אפשר לבקש מאדם אחר לטפל בתינוק
הטיפול בדיכאון לאחר לידה מתחיל בהערכה רפואית, על מנת לשלול בעיות רפואיות ופסיכולוגיות אחרות (תת פעילות של בלוטת התריס למשל).
טיפולים אפשריים הם טיפול קוגניטיבי התנהגותי, טיפול תרופתי במידת הצורך, ביקורי בית, הקפדה על תזונה נכונה ודפוס תקין של שינה.
הטיפול התרופתי העיקרי כולל תרופות נוגדות דיכאון, בעיקר מסוג SSRI.
תרופות אלה ניתנות רק לעיתים רחוקות מהחשש להשפעות מזיקות על התפתחות העובר בהווה ובעתיד.
בשנת 2019 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי תרופה בשם ברקסנולון (Brexanolone) לטיפול בדיכאון לאחר לידה אצל נשים.
התרופה היא אנלוג של החומר Allopregnanolone , המצוי באופן טבעי במוח, שרמתו יורדת לאחר הלידה.
בדיקת דם יכולה לזהות אם הדיכאון קשור לירידה בהורמונים של בלוטת התריס.
במקרים כאלה, ניתן לתת טיפול תרופתי מותאם.
הטיפול הפסיכולוגי (CBT) טיפול קוגניטיבי התנהגותי, ניתן במסגרת קופות החולים או באופן פרטי.
לאור המודעות הרבה בנושא, קיימים מענים פרטיים רבים המתמקדים בדיכאון הסב לידתי.
הסתייעות באנשי מקצוע מתחום הפסיכולוגיה והעבודה הסוציאלית, הנחיית הורים ואחרים.
קיים ניסיון לטיפול באמצעות פסיכותרפיה בין-אישית (IPT), שהוכח כיעיל יותר משיטות אחרות - כמו סדנאות חינוך להורים - במניעת וצמצום התפרצויות של דיכאון שלאחר לידה, אך לא הראה שינוי רב בהשפעות שליליות של דיכאון קדם-לידתי על האם והתינוק.
דיכמפטודוניים (שם מדעי: Dicamptodontidae) היא משפחה של בעלי זנב בעלת סוג יחיד דיכמפטודון (Dicamptodon) ובו 4 מינים.
בעבר הם השתייכו למשפחת סלמנדרות החפרפרת (Ambystomatidae) וכמותם חיים באזורים הממוזגים והלחים של ארצות הברית, בעיקר בסמוך לאוקיינוס השקט.
כמו כן הם מצויים בקולומביה הבריטית.
יצורים קטנים אלה בעלי ראש גדול ולסתות גדולות ומעוגלות ומאוד מזכירים את סלמנדרות החפרפרת.
הם גדולים ביותר ומגיעים עד ל-30 ס"מ.
חלק מהמינים הם יצורים שוכני יבשה וחלקם שוכני מים בעלי זימים.
הם בעלי יכולת ייחודית לדו-חיים - יכולת לנבוח בחוזקה כאשר הם נבהלים.
דיכוי מופנם הוא מושג בסוציולוגיה ובפסיכולוגיה המתאר מצב בו קבוצה חברתית הסובלת מדיכוי משתמשת בעצמה בשיטות דיכוי, ופוגעת במטרותיה עצמה.
דיכוי מופנם מתרחש כאשר קבוצה חברתית מזהה את עצמה כנחותה לעומת קבוצה אחרת, ושואפת להיות כמוה.
חברי קבוצה הנוקטים בדיכוי מופנם נוטים להיות ביקורתיים כלפי חברים אחרים בקבוצה, ולהצביע על סטריאוטיפים שליליים של עצמם.
במצב כזה נוצרים מצבי עימות ואפליה בתוך הקבוצה.
במספר מקרים, חוקרים זיהו מצבים של דיכוי מופנם בקרב קבוצות של מהגרים וצאצאיהם, בפרט כאשר המדינה אליה היגרו מחלישה את זהותם ומרחיקה אותם מהשפה והתרבות המקורית שלהם.
במצבים אלה מרגישים חברי הקבוצה רגשי נחיתות, העלולים להוביל לשנאה עצמית ותירבות כפוי.
סוגים שונים של דיכוי מופנם זוהו בקרב קבוצות שונות הסובלות מאפליה.
גזענות מופנמת היא מצב המתרחש כאשר אדם שחור, למשל, מאמץ גישה גזענית כלפי שחורים, ואף כלפי עצמו.
זוהי גישה המעידה על הערכה עצמית נמוכה.
אחד הביטויים לגזענות מופנמת הוא אופנת הלבנת העור הנפוצה במספר מדינות, בהן הפיליפינים, ניגריה וקוריאה הדרומית.
באתר המטה למאבק בגזענות בישראל מתוארת גזענות מופנמת כתוצר של מנגנון חברתי-פסיכולוגי סמוי, המביא בעלי אינטרסים משותפים לצאת זה כנגד זה.
הומופוביה מופנמת היא מצב בו להט"בים (לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים) מפנימים עמדות ורגשות שליליים כלפי גילויים הומוסקסואליים בקרב הפרט עצמו ובקרב אחרים.
להומופוביה מופנמת יש קשר הדוק לרגשות אשמה ובושה, בעיקר בקרב בני נוער, ועלולה להוביל לחרדה מוגברת, דיכאון והתאבדויות.
אפליית נשים מופנמת היא מצב של אפליה מינית שבו נשים מאמצות גישה של אפליה ודיכוי כלפי נשים אחרות.
לדוגמה, ביוש נשים הוא מצב שבו נשים אוכפות על נשים אחרות סטנדרטים חברתיים המוכתבים על ידי גברים.
המסמך "טיוטת הצהרה למדיניות נשים" מזהה שלוש צורות עיקריות של אפליית נשים מופנמת:
נשים אחדות מאמצות עמדות מדכאות כלפי עצמן, למשל, "אני לא יכולה לעשות 'מתמטיקה' ", "מגיע לי יחס גרוע", "אינני יפה", "אין לי ברירה, אלא ללדת ילד".
נשים נוקטות בגישה מפלה כלפי נשים אחרות, למשל באמצעות הבעת ביקורת כלפיהן, הפחתה בחשיבותן, תחרות עימן, זלזול בהן, או ציפייה שימלאו תפקידים כנועים.
קבוצות של נשים (המוגדרות, למשל, על ידי גזע, מעמד, זהות מינית, גיל או מוצא) מדכאות קבוצות אחרות של נשים.
מקרה כזה הוא מצב בו נשים לבנות מדכאות נשים בעלות צבע עור אחר.
אפליית גברים מופנמת, היא מצב של אפליה מינית שבו גברים מאמצים גישה של אפליה ודיכוי כלפי גברים אחרים.
הספר "טיוטת מדיניות לשחרור גברים", מציין כי קשיים רבים המעיקים על גברים נגרמים בשל דיכוי מופנם המעורר רגשות של חוסר אונים, בדידות, אשמה, כעס ודיכאון, ומותיר גברים במצב הפגיע לדיכוי מצד גברים אחרים, והחברה כולה.
לדוגמה, האמונה כי גברים הם "תוקפניים מטבעם" היא סטראוטיפ חברתי שגוי, הנובע מדיכוי גברים בחברה ומופנם על ידי חלק מהגברים.
דיכאון סמוי הוא אבחנה המתייחסת לתופעה הנפוצה בעיקר בקרב גברים, החווים דיכאון שאינו תואם את האבחנה של דיכאון קליני.
לעומת אבחנה זו, דיכאון סמוי הוא מינוח המתאים יותר לחוויה מלנכולית בקרב גברים, שאינה מקבלת שם בשל הקושי של גברים להכיר ברגשותיהם בנוגע לדיכאון ולהסוותם.
הדיכאון הסמוי מהווה ביסודו הפרעה בהערכה העצמית ובערך העצמי, המתבטא במגוון צורות כמו אובדן אינטימיות, התמכרויות ואלימות.
במצב זה הגברים מסתירים את דיכאונם לא רק מהקרובים להם אלא גם מעצמם.
אף שנמצא בשימוש בשיח הציבורי וע"י אנשי טיפול, המונח לא נתמך כרגע על ידי מקצועות בריאות הנפש המוסמכים ונעדר ביסוס מדעי.
קיימים סיבות להופעת הדיכאון הסמוי יותר בקרב גברים בהשוואה לנשים:
חוסר ביטוי רגשות המזוהים עם דיכאון: גברים רבים חווים דיכאון ללא ביטויי עצבות.
לאור זאת, קשה לאנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש לאבחן אותם כסובלים מדיכאון.
חלק מהסיפטומים יכולים להיות חרדה, אי נוחות פיזית, הפרעות שינה ועוד.
במקרים אחרים, ניתן לראות ביטוי כעס, עצבנות ולחץ.
בנוסף נמצא שבקרב גברים המאמצים אידאולוגיה של גבריות מסורתית ניתן לראות בקרבם שקשיים נפשיים ודיכאון באים לידי ביטוי בלקיחת סיכונים והתנהגות של הרס עצמי יותר מגברים שאינם בעלי אידאולוגיה זו.
יותר גברים המדוכאים בהשוואה לנשים מדוכאות, אינם מודעים לדיכאון שלהם בשל הקושי שיש להם לזהות ולשייך את רגשותיהם, כמו כן בשל העובדה שלמרות העצב העוטף אותם, להתנהגות הנלוות אין הופעה דיכאונית "טיפוסית".
חסר באבחון דיכאון של גברים: אנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש נוטים שלא להכיר בדיכאון אצל גברים, משום שהתופעה עצמה נדמית כלא גברית.
להפרעה זו יש סטיגמה של מחלת נפש ושל רגשנות נשית, מה שגורם לגבר להתלבט האם לחשוף את מצבו לחוות בושה ולהסתיר את מצבו.
יחסי אבות ובנים: רבים מהגברים קיבלו מאבותיהם את חוסר היכולת להתעמת עם הכאב ומגיל צעיר למדו להתרחק ממנו.
מסרים שכיחים הם, למשל: "תתגבר, תהיה גבר...".
בתהליך זה בנים לומדים להתבייש ברגשותיהם ובעיקר ברגשותיהם הפגיעים, באמצעות יחסי אבות ובנים מתבצעת הסללה מגדרית בה הבן לומד להתנהל ללא ביטויים של פגיעות הכוללים מגע עם תסכול רגשי וכאב.
תהליכי הבניה ולמידה חברתית: דרישות המגדר הגברי המסורתי מכתיבות שעל גברים להימנע מעיסוק ברגשות מלבד כעס ותחושות מיניות.
כאשר תחושה של חוסר ערך עצמי, חוסר תקווה וחוסר אונים מוצאת את דרכה אל נפשו של הגבר, הוא חווה תחושה מעורפלת של פגיעות וסכנה.
בשל התהליכים החברתיים המדכאים כל מגע של גברים עם רגשותיהם הפגיעים, הם לא מפתחים כישורים חברתיים כולל כישורים לטפל בתחושה זו בדרך ישירה.
גברים בעיקר למדים כיצד להרחיק את העצמי שלהם ממפגש ישיר ומודע עם רגשותיהם באמצעות אסטרטגיות מגוונות.
במצב כזה הגבר מתמודד עם חווית הדיכאון באופן עקיף הבאה לידי ביטוי בדרך כלל בצורות התנהגות הרסניות כמו צריכת אלכוהול, התמכרויות, אלימות ועוד.
הציפיות החברתיות מגברים: מצבם של הגברים מבחינה חברתית תרבותית וכלכלית אמנם טוב משל הנשים, אך לא כל גבר מצליח לעמוד בקודים הגבריים.
מי שאינו עומד בציפיות להיות חזק מצליח וגיבור, חש נחיתות אך נוטה לעטות את מסכת הגבריות המבטאת הצלחה ומסוגלות.
הדיכאון הסמוי סמויה יותר מהעין ומוסכת על ידי אמצעים הנתפסים בעיני גברים כמקובלים חברתית.
גברים נוטים יותר לביטוי מוחצן באמצעות התנהגות פוגעניות והרסניות לעצמם ולסובבים אותם.
כמעט כל דבר יכול לשמש כמגננה במצב של דיכאון סמוי במטרה לשפר את ההערכה העצמית.
האדם הסובל מדיכאון סמוי עלול לנסות לייצב את תחושת הערך העצמי המדרדרת שלו באמצעות חומרים פסיכואקטיביים משני מצב רוח, פניה לפעילויות כפייתיות כגון מין, הימורים, ספורט ועוד.
מתברר שעל פי אבחונים המבוססים על ספר האבחנות הפסיכיאטרי – DSM-5, מספר הנשים הסובלות מדיכאון כפול בהשוואה לגברים.
גברים לעומתן, מאובחנים יותר מנשים כסובלים מהתמכרויות, מהפרעה אנטי-סוציאלית ונרקיסיזם.
אבחנות אלו משקפות ביטוי חיצוני של כאבים נפשיים וקונפליקטים תוך אישיים הבאים לידי ביטוי בהתנהגות הרסנית.
עבור רבים הסובלים מביטויים אלו הדבר משמש אמצעי להתמודד עם דיכאון שלא מקבל הכרה, לא על ידי הממסד ולא על ידי הגברים עצמם.
היכולת של גברים להחצין כאב מגן על חלק מהגברים מלחוות דיכאון אך לא מונע מהם להרגיש מדוכאים.
גברים מתאבדים פי 3.5 מנשים.
בישראל מספר מקרי ההתאבדות ב-2012 עמד על 480 איש, מתוכם 377 היו גברים.
עבור גברים רבים התאבדות עלולה להיות דרך מהירה ונגישה להתמודד עם "כאב בלתי נסבל", עם הקושי להישאר בכאב, הקושי לתת ביטוי רגשי למצבם הפגיע ולפנות לקבל עזרה.
התרופה היחידה לדיכאון סמוי היא דיכאון גלוי.
ברגע שהאדם חדל לברוח, רק אז הוא מסוגל להתמודד עם הכאב שגרם להתנהגותו, הוא ילמד לטפל בעצמו ולבסס לעצמו הערכה עצמית בריאה.
חשוב לסייע לאדם הסובל מדיכאון סמוי ללמוד להיות עם הכאב, דבר המאפשר את החיבור של האדם לעצמו, את ההבניה מחדש וחיזוק האפשרות לחיות.
יש להתייחס לדיכאון הסמוי בקשר רב תרבותי, להכיר בקושי שמובילים ערכי הגבריות המסורתית, הקושי בשיתוף רגשות והקושי לקבל עזרה.
חשוב לנרמל את הכאב ואת הקושי לפגוש אותו ולהדגיש את היעילות של הדיבור הרגשי כחלק מתהליך ההחלמה.
לא ניתן לטפל ביעילות בדיכאון הסמוי בקרב גברים ללא התייחסות ללקוחות גברים כמי שנמצאים בדיאלוג עם זהותם הגברית.
העדפת הdoing בקרב גברים וחוסר הנוחות להיות בbeing מדגיש את הצורך במטפל עם גישה גישה של פתרון בעיות במטרה להגביר רגשות הקשורים בחוויית העשייה ולסייע לאזן בין שתי היכולות.
על פי גישות הטיפול בטראומה, חשוב ליצור שפה עם המטופל, שפה המבוססת על נוכחות רגשית ויחסי גומלין.
מטפלים רבים חשים כי על הטיפול להיות תכליתי יותר שמטפלים בגברים.
יש הטוענים שגברים פתוחים יותר לטיפול קוגניטיבי התנהגותי מאשר טיפול פסיכודינמי.
ואחרים טוענים כי עקב השימוש הבעייתי של גברים ברגשות הם דווקא זקוקים לטיפול פסיכודינמי המעודד הבעת רגשות.
לתהליך הטיפול בדיכאון סמוי שלשה הדגשים:
קילוף ההגנות המכסות על הדיכאון כמו אלימות, התמכרויות ועוד.
תרגול מערכות יחסים בוגרות תוך שיפור הקשר של המטופל גם עם עצמו.
פתרון הטראומה המוקדמת שהביאה לדיכאון.
טיפול זוגי וטיפול משפחתי מהווים מרחב טיפולי בו גברים "נאלצים" להתמודד עם הצפה רגשית, וזוהי הזדמנות טובה לזהות את תחושת האיום, וללמוד להישאר בה, מבלי לנסות למוסס את החרדה באמצעות הגנות, הכוללות פיצול, רציונליזציה השלכה וניתוק.
דיכוי מח עצם הוא הירידה בייצור תאי דם האחראים על הובלת החמצן בגוף (תא דם אדום), תאים הפועלים כחלק ממערכת החיסון (תא דם לבן) ותאים המשתתפים בקרישת הדם (טסית דם).
דיכוי מח העצם נגרם בעיקר כתוצאה מסרטן (מחלה), הקרנות, כימותרפיה ותרופות כגון אזתיופרין.
עקב הירידה בייצור תאי הדם, סימני התופעה הם של אנמיה, לויקופניה ותרומבוציטופניה.
סרטנים הפוגעים בדם כגון לוקמיה או אשר מעורבת בהם פגיעה של מח העצם עלולים להוות גורם לדיכוי מח העצם.
טיפול כימותרפי לסוגיו, עלול לפגוע ברקמות במח העצם אשר יוצרות את תאי הדם השונים ובכך לגרום לדיכוי מח עצם.
טיפול באמצעות קרינה עלול לגרום לדיכוי מח עצם אצל המטופל, ובעיקר שמדובר על הקרנות בעצמות גדולות כגון עצמות האגן אשר מכילות כמות גדולה של מח עצם.
נמצא כי ישנו קשר בין ניתוחים גדולים לבין דיכוי מח עצם.
קשר זה אינו מובן במלואו אך נחשד כי התופעה נגרמת כתוצאה מהיחלשות מערכת החיסון בעקבות הניתוח או בעקבות ההרדמה.
תרופות המדכאות את מערכת החיסון כגון אזתיופרין (המשמשת בין השאר למניעת דחיית איברים מושתלים בגוף) עלולות לגרום לדיכוי של מח העצם אצל המטופל.
בנוסף נמצא גם שתרופות אחרות כגון אנטיביוטיקה NSAIDs עלולות לגרום לדיכוי של מח העצם.
בדיכוי מח עצם ישנה ירידה בייצור של תאי הדם השונים ולכן תסמיני המחלה יהיו של ירידה בכמות תאי הדם האדומים, ירידה בכמות תאי הדם הלבנים וירידה בכמות טסיות הדם.
ירידה בכמות תאי הדם האדומים נקראת גם אנמיה ותסמיניה יהיו:
ירידה בכמות תאי הדם הלבנים נקראת גם לויקופניה ותסמיניה יהיו:
חום גבוה וצמרמורות במקרה של זיהום.
ירידה בכמות טסיות הדם נקראת גם תרומבוציטופניה ותסמיניה יהיו:
דימום מהאף, מהפה או מהחניכיים
הטיפול בדיכוי מח עצם משתנה בהתאם לגורם.
אם תרופות הן הגורם לדיכוי מח העצם ניתן לשקול שינוי של סוג התרופה (לדוגמה החלפת התרופה אזתיופרין המשמשת בדיכוי מערכת החיסון לאחר ניתוח השתלת איברים בתרופה Mycophenolate).
בדיכוי מח העצם הנגרם כתוצאה מסרטן קשה יותר לטפל ופעמים רבות ניתנת המלצה למטופל להימנע מפעילות העלולות לגרום לו לדימומים כגון: פעילות ספורטיבית, גילוח, אכילת ירקות חיים או אכילת מזונות קשים.
כדי למנוע זיהומים, מומלץ על המטופלים לשמור על היגיינה, לשטוף שריטות וחתכים, להימנע מאכילת ירקות ופירות חתוכים העלולים להכיל חיידקים ולהימנע מלהימצא באזורים העלי צפיפות אנשים גבוהה.
במידת הצורך מטופלים הסובלים מדיכוי מח עצם מאושפזים.
דיכוטומנתס טריסטניקרפה (שם מדעי: Dichotomanthes tristaniaecarpa, בכתב סיני 牛筋条, בפין-יין: Niú jīn tiáo), הוא צמח שהוא מין יחיד בסוג דיכוטומנתס השייך למשפחת הוורדיים.
זהו שיח עד עץ ירוק-עד שגובהו בין 2 ל-7 מטרים, הגדל ברפובליקה העממית של סין.
דיכוטומנתס טריסטניקרפה הוא שיח עד עץ ירוק-עד שגובהו בין 2 ל-7 מטרים.
הענפים בגוון חום-אפרפר עד שחור-אפרפר כשהם מבוגרים.
בתחילה מכוסים בפלומה לבנה צהבהבה הנושרת כשהענפים מזקינים.
הניצנים ביצתיים, קטנים, בתחילה מכוסים בפלומה, הנושרת אחר-כך.
הפטוטרת מכוסה בפלומה צפופה לבנה צהבהבה ואורכה 0.5–2 מילימטרים.
אורכו 3–6 סנטימטרים, ורוחבו 1.5–2.5 סנטימטרים.
גונו ירוק כהה מעט מבריק.
החלק העליון מכוסה תחילה פלומה, מאוחר יותר חלק.
בסיס העלה דמוי יתד עד מעט מעוגל, וקצה העלה מחודד עד קהה.
שולי העלים שלמים ולעיתים רחוקות משוננים במחצית החלק העליון.
התפרחת באורך 2–5 סנטימטרים, וברוחב 3–6 מילימטרים.
ציר התפרחת ועוקץ הפרחים מכוסים בפלומה לבנה צהבהבה.
עלי החפה דמוי רומח נושרים מהר.
אורכו של צינור הפרח 2–3 מילימטרים שני הצדדים מכוסים בפלומה.
אורך העוקץ 1–3 מילימטרים וקוטר הפרחים 5–9 מילימטרים.
עלי הגביע ירוקים, משולשים, שוליהם משוננים.
חמשת עלי הכותרת לבנים מעוגלים אורכם 3–4 מילימטרים.
בפרחים יש בין 15 ל-20 אבקנים, קצרים מעלי הכותרת.
הפרי הוא הלקט אדום יבש מאורך באורך 5–7 מילימטרים שנשאר בגביע, גדל, והופך בשרני.
עונת הפריחה היא אפריל-מאי, והפרי מבשיל באוגוסט-נובמבר.
הצמח גדל ביערות עצים מעורבים, רחבי עלים ומחטניים על מדרונות ההרים בגובה בין 1,300 ל-2,500 מטרים מעל גובה פני הים במחוזות סין העממית סצ'ואן ויונאן.
ריווי או דיכוי פלואורסצנטי מתייחס לכל תהליך שמוריד את עוצמת הקרינה הפלואורסצנטית של חומר נתון.
מגוון תהליכים יכולים לגרום לרלקסציה, כמו תגובות למצב מעורר, העברת אנרגיה, יצירת קומפלקסים או התנגשות אלקטרונים.
כתוצאה מכך, דיכוי פלואורסצנטי תלוי לעיתים קרובות מאוד בלחץ ובטמפרטורה.
חמצן מולקולרי, יוני יוד ואקרילאמיד הם מדכאים כימיים נפוצים.
יון הכלוריד הוא מדכא ידוע לפלואורסצנצית כינין.
דיכוי פלואורסצנטי מהווה בעיה בשיטות ספקטרוסקופיות שאינן מיידיות, כגון פלואורסצנציה בהשראת לייזר.
לדיכוי פלואורסצנטי נעשה שימוש בחיישני אופטוד; למשל אפקט הדיכוי של חמצן על קומפלקסי רותניום מסוימים מאפשרת מדידה של ריווי חמצן בתמיסה.
דיכוי פלואורסצנטי הוא הבסיס לתבחינים ביולוגיים של העברת אנרגיית תהודה (FRET).
דיכוי ואי-דיכוי פלואורסצנטי לאחר אינטראקציה עם יעד ביולוגי מולקולרי ספציפי הוא הבסיס לחומרי ניגוד אופטיים פעילים בדימות מולקולרי.
ישנם כמה מנגנונים מובחנים שבאמצעותם ניתן להעביר אנרגיה ללא קרינה (ללא בליעה או פליטה של פוטונים) בין שני צבענים, תורם ומקבל.
העברת אנרגיה בתהודה (FRET) היא מנגנון דיכוי דינמי מכיוון שהעברת אנרגיה מתרחשת בזמן שהתורם במצב מעורר.
FRET מבוסס על אינטראקציות דיפול-דיפול קלאסיות בין דיפולי המעבר של התורם ומקבל והוא תלוי באופן קיצוני במרחק המקבל מהתורם, , נופל בקצב של .
FRET תלוי גם בחפיפה הספקטרלית של התורם ומקבל (ראה איור) ובנטייה היחסית של מומנטי הדיפול של התורם והמקבל.
FRET יכול בדרך כלל להתרחש על פני מרחקים של עד 100 אנגסטרם.
דקסטר (המכונה גם שחלוף דקסטר או מעבר אנרגיה קולקטיבי) הוא מנגנון דיכוי דינמי נוסף.
מעבר אלקטרון דקסטר היא תופעה קצרת טווח הנופלת באופן אקספוננציאלי עם המרחק (פרופורציונלי ל-, כאשר הוא קבוע התלוי הופכית ברדיוס ואן דר ואלס של האטום) ותלויה בחפיפה מרחבית של אורביטלים מולקולריים של התורם והמדכא (Quencher).
ברוב המצבים של תורם פלואורופור ומקבל מדכא, מנגנון FRET חשוב יותר ממנגנון דקסטר שמתרחש במרחקים קצרים יותר של פחות מ-10 אנגסטרם.
מעבר אלקטרון דקסטר יכולה להיות משמעותית בין הצבען לממס, במיוחד כאשר נוצרים ביניהם קשרי מימן.
דיכוי סטטי יכול להיות מנגנון דומיננטי עבור פרובים מדכאים.
שלא כמו דיכוי דינמי, דיכוי סטטי מתרחש כאשר המולקולות מהוות קומפלקס במצב היסוד, כלומר לפני שמתרחש עירור.
לקומפלקס תכונות ייחודיות משלו, כמו למשל שאינו פלואורסצנטי וספקטרום בליעה ייחודי.
הצטברות צבע נובעת לרוב מאפקט הידרופובי - מולקולות הצבע נערמות זו על גבי זו כדי למזער את המגע עם המים.
צבעים ארומטיים מישוריים המתאימים לאסוציאציה באמצעות כוחות הידרופוביים יכולים להעצים את הדיכוי הסטטי.
טמפרטורות גבוהות ותוספת של חומרים פעילי שטח נוטות לשבש היווצרות קומפלקס במצב היסוד.
ניתן לראות תהליך דיכוי חשוב בפיזיקה האטמוספירית בשונות הגובה של פליטות אורוריות.
בגבהים גדולים (מעל ~ 200 ק"מ), יש פליטה אדומה של 630 ננומטר של חמצן אטומי, ואילו בגבהים בשכבת E (היונוספירה) הפליטה הדומיננטית היא פליטה ירוקה של 557.7 ננומטר.
שתיהן כמעט נעלמות בגבהים שמתחת למאה ק"מ.
וריאציה זו מתרחשת בגלל זמני החיים הארוכים במיוחד של מצבים מעוררים של חמצן אטומי, עם 0.7 שניות לפליטה הירוקה של 557.7 ננומטר וכמעט שתי דקות לפליטה האדומה של 630 ננומטר (שניהם מעברים אסורים).
הנתיבים הממוצעים ללא התנגשות פוחתים בגבהים נמוכים יותר בגלל צפיפות החלקיקים הגוברת, מה שמביא לירידה בעירור אטומי החמצן עקב ההסתברות הגבוהה יותר להתנגשות, ומונעת פליטה של קווי החמצן האדומים והירוקים.
דיכוי העם האויגורי מתבצע על ידי הממשל הסיני כלפי המיעוט האויגורי במערב המדינה.
דיווחים על המתרחש באזור כוללים – ריכוזם במחנות חינוך מחדש, הגבלה חמורה ואיסור של טקסים דתיים-מוסלמיים, ואף עיקור בכפייה ושימוש כפוי באמצעי מניעה לדיכוי הילודה.
מבקרי סין מאשימים את הממשל ב"סיניזציה" במחוז שינג'יאנג, שבו חיים האויגורים, וכן ברצח עם על בסיס אתני, כלומר, "רצח עם תרבותי".
האשמות אלה טרם הוכרו רשמית על ידי האו"ם.
54 מדינות חברות תמכו במדיניות סין בשינג'יאנג ו־23 גינו אותה.
במהלך ההיסטוריה, שושלות סיניות שונות שלטו באזור שינג'יאנג של ימינו.
האזור הפך חלק מסין המודרנית כתוצאה מהתרחבותה מערבה בהובלתה של שושלת צ'ינג.
התרחבויות נוספות בתקופה היו לטיבט ולמונגוליה.
משנות החמישים ועד שנות השבעים קידמה ממשלת סין הגירה המונית של בני האן (הקבוצה האתנית הגדולה והדומיננטית בסין) לאזור והנהיגה מדיניות לדיכוי הזהות התרבותית והדתית של האויגורים.
במהלך תקופה זו, קמו מספר ארגונים אויגוריים בדלניים, עם סיוע אפשרי מברית המועצות, ומפלגת העם מזרח טורקסטן הייתה הגדולה מביניהם בשנת 1968. במהלך שנות השבעים תמכו הסובייטים בחזית המהפכה המאוחדת של מזרח טורקסטן (URFET) כדי להילחם בסינים.
בשנת 1997 הוציאה המשטרה להורג 30 חשודים בדלנים במהלך הרמדאן.
בעקבות אירוע זה התקיימו הפגנות גדולות בפברואר 1997. בהפגנות אלה דרשו חלק מהמפגינים עצמאות, וקראו קריאות שמדגישות את רקעם התרבותי והדתי, ובמסגרתן אירע גם טבח גולג'ה, שבו הרג צבא סין לפחות תשעה מפגינים נוספים.
באותו החודש פוצצו בדלנים אויגורים שלושה אוטובוסים באורומצ'י.
בפיגועי טרור אלה נפצעו עשרות ונהרגו תשעה בני אדם.
במרץ 1997 פיצוץ נוסף באוטובוס הרג שני אנשים.
ארגון למזרח טורקסטן החופשית שבסיסו בטורקיה לקח אחריות על הפיגוע.
ביולי 2009 פרצו מהומות בשינג'יאנג בתגובה למחלוקת אלימה בין עובדים אויגורים לבין עובדים בני האן במפעל שהביא ליותר ממאה הרוגים.
בעקבות המהומות רצחו טרוריסטים אויגורים עשרות בני האן בהתקפות מתואמות משנת 2009 עד 2016. ביניהם היו פיגועי המזרק באוגוסט 2009, פיגוע תופת ודקירות בשנת 2011 בחוטן, פיגוע הסכינים במרץ 2014 בתחנת הרכבת קונמינג, פיגוע פצצה ודקירות באפריל 2014 תחנת הרכבת אורומצ'י, ומכוניות תופת במאי 2014 בשוק רחובות אורומצ'י.
ההתקפות נערכו על ידי בדלנים אויגורים, שחלקם היו חברים בארגון הטרור המפלגה האיסלאמית טורקיסטן (לשעבר התנועה האסלאמית של מזרח טורקסטן).
מחוץ לסין, פוצצו מחבלים אויגורים את שגרירות סין בקירגיזסטן בשנת 2016; בשנת 2014 נהרגו 25 בני אדם בהתקפה על מקדש תאילנדי פופולרי בקרב תיירים סינים.
במהלך שיא מלחמת האזרחים בסוריה (2011–2017), אלפי אויגורים מסין נסעו לסוריה והצטרפו לדאעש ולאל-קאעדה, חלקם מתוך רצון לרכוש כישורי לחימה ולחזור לסין.
כ־50,000 אויגורים עברו לטורקיה, בעיקר בעיירות הסמוכות לגבול עם סוריה.
בשנים שלאחר מכן תפס הסכסוך בהדרגה את תשומת הלב במערב, ובשנת 2021 הודיעו מספר מדיניות מערביות על סנקציות שיוטלו על סין בעקבות התנהלותה בפרשה.
לדוגמה, ארצות הברית הטילה סנקציות על המדינה בשנים 2019 ו-2021, בנוסף להכרזה על חרם דיפלומטי על אולימפיאדת החורף 2022. בשנים אלו הצהירו גם מספר חברות מסחריות מהמערב שישתתפו בחרם על שינג'יאנג, אולם לאחר הפעלת לחצים כלכליים מצד סין, חזרו בהן חלק מהחברות.
ממשלת סין מפעילה את מתקני הכליאה בשינג'יאנג שבהם כלואים אויגורים רבים.
במחוז שינג'יאנג ישנם כ-24,400 מסגדים, בממוצע מסגד אחד לכל 530 מוסלמים.
בשנת 2005 דיווח Human Rights Watch כי ממידע ממקורות רשמיים עולה כי לעיתים קרובות ננקטים צעדי ענישה נגד מסגדים שאינם ממומנים על ידי המדינה הסינית, וכי שר המפלגה של שינג'יאנג אמר כי האויגורים "אינם צריכים להקים מקומות חדשים לפעילות דתית".
ממשלת סין אסרה על קטינים להשתתף בפעילות דתית בשינג'יאנג באופן שלדברי ארגון Human Rights Watch "אין לו כל בסיס בחוק הסיני".
בשנת 2011 הוגדרו בתי הספר בשינג'יאנג "דו-לשוניים".
בפועל עיקר ההוראה היא בסינית מנדרינית, ושעות שבועיות ספורות בלבד מוקדשות לספרות האויגורית.
למרות השם "חינוך דו-לשוני", מעטים מילדי האן לומדים אויגורית בבית הספר.
יותר ויותר תלמידים אויגורים משויכים לבתי ספר למגורים הרחק מקהילותיהם, ושם אין סביבה דוברת אויגורית.
על פי דו"ח משנת 2020 של "רדיו אסיה החופשייה" (Radio Free Asia), החינוך הסיני החד-לשוני של מנדרינית הוכנס לבית ספר תיכון רב השפעה בקאשגאר, שבעבר העניק חינוך דו-לשוני.
דיכוי אידאולוגי הוא מונח המיוחס לפעילות כוחנית כנגד אידאולוגיות ופילוסופיות.
הסוציולוג האמריקאי אלן וולף הגדיר דיכוי אידאולוגי כ"ניסיון לתמרן את תודעתם של אנשים, ולהשליט האידאולוגיה ששולטת וסירוב להתרגש מאידאולוגיות מתחרות".
בראשית ימי ברית המועצות ובמדינות אחרות, בוצע דיכוי אידאולוגי על ידי דיכוי פוליטי של נושאי האידאולוגיות המתחרות על ידי בכירי הממשל הסובייטי וביצועם של הטיהורים הגדולים של סטלין.
בפברואר 2003 התכנסה ועידת הפסגה של ארגון המדינות הבלתי-מזדהות, בוועידה דובר על מספר נושאים והעיקריים שבהם היו מלחמת עיראק, הטרור העולמי והמלחמה בו.
בין היתר, גונה המונח "ציר הרשע", שנטבע על ידי נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, באותו דיון האשים ראש ממשלת מלזיה, מאהאטיר מוחמד את מדינות המערב ב"דיכוי אידאולוגי" של המדינות העניות, למען הדמוקרטיה.
מכשירים נפוצים של דיכוי אידאולוגי הם תעמולה וצנזורה.
כך התרחב קהל המאמינים ב"לניניזם" שהיה נפוץ בברית המועצות במהלף שנות השלושים של המאה ה-20, הדיכוי התבטא בכך שמספר תלמידים שהיו אסכולה קיבלו ספרי לימוד שעודדו דרך חשיבה אחרת (הדרך המרקסיסטית) כדרך בעלת חשיבות עליונה והטובה כאסכולה מבחינה מדעית והכי אמינה.
דיכוי נשימתי או תת אוורור הוא מצב בו מערכת הנשימה אינה מצליחה לספק את צורכי האוורור הנדרש.
במצב של דיכוי נשימתי (בדרך כלל פחות מ-8 נשימות בדקה), רמת הפחמן דו-חמצני בדם גבוהה (היפרקפניה) ומתחיל תהליך הנקרא חמצת נשימתית.
דיכוי נשימתי אינו דום נשימה כיוון שהמטופל עדיין נושם (בדום נשימה המטופל ימות בתוך דקות ספורות כתוצאה מהיפוקסיה), עם זאת, דיכוי נשימתי שאינו מטופל יכול להביא להתדרדרות מהירה במצב החולה בעקבות הפגיעה במאזן חומצה ובסיס.
דיכוי נשימתי עשוי להיגרם כתוצאה מפגיעה בגזע המוח (כמו למשל בשבץ מוחי), מצריכת יתר של תרופות (כדוגמת מורפין) או סמים, או במצבים קיצוניים של השמנת יתר.
הטיפול בדיכוי נשימתי תלוי בגורם להפרעה, בדיכוי נשימתי על רקע של טיפול תרופתי או צריכת סמים, יינתנו חומרים נוגדים.
דיכוי ללא גורם ידוע או על רקע פגיעה מוחית, החולה יטופל בהנשמה מלאכותית מכנית.
דיכאון עמיד הוא מונח המשמש בפסיכיאטריה קלינית לתיאור מצב של סובלים מדיכאון קליני, שאינם מגיבים בצורה מספקת לטיפול תרופתי של תרופות נוגדות דיכאון במשך תקופה ממושכת.
ההגדרות האופייניות לדיכאון עמיד שונות, אך הן אינן כוללות עמידות בפני טיפולים פסיכולוגיים.
באופן מסורתי הוגדרה תגובה לא מספקת לתרופות, כחוסר תגובה קלינית כלשהי לתרופות (למשל, ללא שיפור בתסמיני הדיכאון).
עם זאת, קלינאים רבים רואים תגובה לא מספקת לתרופות כחוסר השגה של הפוגה מלאה בסימפטומים.
גורמים מסוימים התורמים לטיפול לקוי תרופתי לדיכאון, ועלולים להוביל לאבחון שגוי של דיכאון עמיד, כוללים הפסקת טיפול מוקדמת, מינון נמוך של התרופות, אי ציות להוראות השימוש, אבחון מוטעה והפרעות פסיכיאטריות נוספות במקביל.
נכון ל-2019, טיפולים משלמים כמו פסיכותרפיה, ליתיום או אריפיפראזול לא נמצאו כתורמים לסובלים מדיכאון עמיד.
דיכאון עמיד היא תופעה שכיחה יחסית בקרב אנשים הסובלים מדיכאון קליני.
שיעורי ההפוגה הכוללת מהדיכאון בעקבות טיפול נוגד דיכאון עומדים על 50.4% בלבד, ובמקרים של דיכאון שטופל על ידי הרופא הראשוני, רק 32% מהאנשים הגיבו באופן חלקי לטיפול ו-45% כלל לא הגיבו.
ישנן שלוש דרכי טיפול בדיכאון עמיד - ניתן להחליף לטיפול תרופתי אחר, ניתן להעלות את המינון, וניתן לתת תרופה נוספת לתרופה הקיימת.
גורמי סיכון אפשריים לדיכאון עמיד כוללים הפרעות פסיכיאטריות נלוות, הפרעות רפואיות נלוות ותכונות שונות של הדיכאון.
הפרעות פסיכיאטריות נלוות בדרך כלל אינן מזוהות בטיפול בדיכאון, ואם לא מטפלים בהן, הסימפטומים של הפרעות אלו עלולים להפריע להערכת המצב הנפשי ולטיפול.
הפרעות חרדה הן אחד מסוגי ההפרעות הנפוצות ביותר הקשורות לדיכאון עמיד לטיפול.
שתי ההפרעות בדרך כלל מתקיימות יחדיו, ויש להן מספר תסמינים דומים.
מחקרים מסוימים הראו כי חולים עם הפרעת חרדה הם בעלי הסיכויים הגבוהים ביותר לחוסר תגובה לטיפול.
שימוש בסמים עשוי להיות גם מנבא אפשרי לדיכאון עמיד לטיפול.
הפרעות פסיכיאטריות אחרות העשויות לחזות דיכאון עמיד לטיפול כוללות הפרעת קשב וריכוז, הפרעות אישיות, הפרעה טורדנית כפייתית והפרעות אכילה.
הפרעות אנדוקריניות כמו תת-פעילות של בלוטת התריס, מחלת קושינג ומחלת אדיסון הן בין המחלות הנפוצות ביותר שתורמות לדיכאון ולדיכאון עמיד.
מחלות נוספות כוללות סוכרת, מחלת לב איסכמית, סרטן, HIV ומחלת פרקינסון.
גורם נוסף שעלול לעודד דיכאון עמיד הוא שילוב תרופות המשמשות לטיפול בהפרעות רפואיות נלוות שעשויות להפחית את יעילותן של תרופות נוגדות דיכאון או לגרום לתסמיני דיכאון.
אנשים הסובלים מדיכאון המציגים גם תסמינים פסיכוטיים כמו אשליות או הזיות, נוטים יותר להיות בעלי דיכאון עמיד.
מאפיין דיכאוני נוסף אשר נקשר לתגובה לקויה לטיפול תרופתי הוא משך זמן ארוך יותר של פרקי הדיכאון.
בנוסף, אנשים הסובלים מדיכאון חמור יותר ואנשים עם נטיות אובדניות נוטים יותר לא להגיב לטיפול נוגד דיכאון.
דיכוי מערכת החיסון הוא הפחתה של ההפעלה או היעילות של מערכת החיסון.
לחלקים מסוימים של מערכת החיסון עצמה יש השפעות חיסוניות על חלקים אחרים של מערכת החיסון, ודיכוי חיסוני עלול להתרחש כתגובה שלילית לטיפול רפואי במצבים שונים.
לרוב, דיכוי מערכת החיסון הוא אקט מכוון, כדי למנוע מהגוף לדחות איבר מושתל.
בנוסף, הוא משמש לטיפול במחלת השתל נגד המאכסן לאחר השתלת מח עצם, או לטיפול במחלות אוטו-חיסוניות כגון זאבת אדמנתית מערכתית, דלקת מפרקים שיגרונית, תסמונת שגרן או מחלת קרוהן.
זה נעשה בדרך כלל באמצעות תרופות, אך עשוי להיות כרוך בניתוח (כמו כריתת טחול), פלסמפרזיס או הקרנות.
אומרים כי אדם שעובר דיכוי חיסוני, או שמערכת החיסון שלו חלשה מסיבות אחרות (כימותרפיה או HIV), הוא בעל כשל חיסוני.
תרופות לדיכוי חיסון או מדכאי חיסון הן השיטה העיקרית לדיכוי חיסוני מכוון.
בנסיבות אופטימליות, תרופות מדכאות חיסון מכוונות רק לכל מרכיב היפראקטיבי של מערכת החיסון לאנשים הסובלים מסרטן קודם הזקוקים לדיכוי חיסוני אינם נוטים לחזור על עצמם.
לאורך ההיסטוריה, נעשה שימוש בטיפול בהקרנות להפחתת חוזק מערכת החיסון.
ד"ר ג'וזף מורי מבית החולים בריגהאם לנשים קיבל בשנת 1990 פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על עבודתו בנושא דיכוי מערכת החיסון.
לתרופות המדכאות את מערכת החיסון יש פוטנציאל לגרום לכשל חיסוני, העלול לגרום לרגישות מוגברת לזיהומים אופורטוניסטים ולירידה בהתחסנות נגד סרטן.
אפשר לרשום תרופות נגד חיסון כאשר תגובה חיסונית תקינה אינה רצויה, למשל במחלות אוטואימוניות.
סטרואידים היו מדכאי החיסון הראשונים שזוהו, אך תופעות הלוואי הגבילו את השימוש בהם.
אזתיופרין ספציפי יותר זוהה כבר בשנת 1960, אך גילוי הציקלוספורין בשנת 1980 (יחד עם אזתיופרין) הוא שאפשר התרחבות ניכרת של תחום ההשתלה גם להתאמה טובה פחות.
זוגות מקבלי תורמים וכן יישום רחב להשתלת ריאות, השתלת לבלב והשתלת לב.
כמעט תמיד ידחה הגוף את האיברים החדשים בשל הבדלים באנטיגן הלויקוציטיים האנושיים בין התורם למקבל – מערכת החיסון מזהה שהרקמה החדשה היא "זרה" ומנסה לחסל אותה על ידי תקיפתה בתאי דם לבנים.
כדי למנוע את הדחייה ניתנים מדכאי חיסון, אך הם הופכים את הגוף לפגיע יותר לזיהומים ומחלות ממאירות.
דיכוי חיסוני לא מכוון יכול להתרחש, למשל, באטקסיה –טלנגיאקטזיה, חסרים משלימים, סוגים רבים של סרטן וזיהומים כרוניים מסוימים כמו נגיף האיידס (HIV).
ההשפעה הלא רצויה בדיכוי חיסוני לא מכוון היא כשל חיסוני שגורם לרגישות מוגברת לפתוגנים כמו חיידקים ו-ווירוסים.
מערכת חיסון מוחלשת מהווה גם השפעה שלילית פוטנציאלית של תרופות מדכאות חיסון רבות, במובן זה, היקף המונח "דיכוי חיסוני" באופן כללי כולל הן תופעות לוואי מועילות והן פוטנציאליות למקרה של הפחתת תפקוד מערכת החיסון.
מחסור בתאי B ומחסור בתאי T הם פגיעה חיסונית שאנשים נולדים איתם או תכונה נרכשת במהלך חייהם, מה שבתורו עלול להוביל לבעיות במערכת החיסון (כמו תסמונת נזלוף שהיא דוגמה למחסור חיסוני של תאי T).
דיכלורו מונואוקסיד (Dichlorine monoxide) הוא תרכובת אי אורגנית שנוסחתה Cl2O.
בטמפרטורת החדר החומר הוא גז חום-צהוב המסיס הן במים והן בממסים אורגנים.
מבחינה כימית Cl2O שייך למשפחת תחמוצות כלור דוגמת כלור דו-חמצני ClO2 והוא אנהידריד של חומצה תת-כלורית.
בדומה למים המולקולה מכופפת בשל זוגות האלקטרונים הלא קושרים על אטום החמצן וחבורת הסימטריה C2v.
זווית הקשר 110.9° גדולה מזווית הקשר בחמצן בשל ההפרעה הסטרית שבין אטומי הכלור.
שיטת ההכנה הראשונה בה השתמשו לייצור החומר היה תגובה של גז כלור עם תחמוצת כספית לקבלת Cl2O וכספית כלורית
דרך זו אינה בשימוש בשל המחיר והסכנה שבהרעלת כספית.
דרך בטוחה ונוחה יותר היא תגובת גז כלור עם נתרן פחמתי ומים
נתרן בי קרבונט שנוצר בתגובה ממשיך להגיב
ניתן לבצע את התגובה ללא מים אבל דרך זו מחייבת חימום ל 150°-250°, כיוון שדיכלורו מונואוקסיד אינו יציב בטמפרטורה זו יש להוציא באופן רציף את התוצר מהמערכת למניעת פירוק תרמי.
דיכלורו מונוקסיד מסיס מאוד במים שם הוא נמצא בשיווי משקל עם חומצה תת-כלורית HOCl שיווי המשקל נוטה לכיוון HOCl
למרות שיווי המשקל הנוטה ימינה משערים שCl2O אחראי לתגובות חומצה תת-כלורית עם אלקנים ותרכובות ארומטיות.
דיכלורו מונוקסיד מגיב עם הלידים של מתכות ומתקבלים אוקסיהלידים למשל בתגובה עם טיטניום ארבע כלורי
ועם הלידים של אל מתכות למשל
דִיכוֹנְדְרָה (שם מדעי: Dichondra) הוא סוג של צמח פרחוני ממשפחת החבלבליים.
הסוג כולל מינים עשבוניים, נמוכים, לרוב משתרעים או זוחלים, בעלי קצב התפשטות מהיר בזכות גבעולים שיוצרים שורשים במפרקי העלים.
מינים שונים משמשים כצמחי נוי וכיסוי.
שם הסוג "דיכונדרה" נגזר מיוונית: δίς (dis), שפירושה "שניים", ו־χόνδρος (chondros), שפירושה "גרעין", בהתייחס למבנה הפרי של הצמח.
מיני הדיכונדרה הם צמחים עשבוניים רב-שנתיים בעלי גבעולים המשתרעים על פני הקרקע.
העלים מעוגלים או דמויי כליה, ירוקים ולעיתים בעלי גוון כסוף.
הפרחים קטנים, בצבע לבן, ירקרק או צהבהב, וגודלם 2–3 מ"מ.
מספר המינים המדויק שנוי במחלוקת, אך לפי מאגרי מידע בוטניים מקובלים, הסוג כולל למעלה מ־15 מינים, ביניהם:
דיכונדרה כסופה (Dichondra argentea) – בעל עלים בצבע כסף; נפוץ במקסיקו וטקסס.
זן 'Silver Falls' מגודל כצמח נוי תלוי.
דיכונדרה מיקרנתה (Dichondra micrantha) – נפוצה כצמח כיסוי חלופי למדשאות.
דיכונדרה קרולינית (Dichondra carolinensis) – דרום-מזרח ארצות הברית.
דיכונדרה שרכנית (Dichondra repens) – מין נפוץ בניו זילנד ואוסטרליה, לעיתים משמש כתחליף לדשא.
סוג הדיכונדרה נפוץ בגינון בזכות יכולתו להתפשט במהירות וליצור כיסוי קרקע צפוף.
מינים מסוימים עמידים לדריכה קלה וליובש חלקי.
Dichondra micrantha שימשה כתחליף למדשאה בדרום קליפורניה במחצית השנייה של המאה ה־20. זן 'Silver Falls' של Dichondra argentea נפוץ בעציצים תלויים ובגינות בעלות השקיה דלה.
במקומות שונים בעולם נחשבת דיכונדרה למין זר ולעיתים לעשב שוטה, בעיקר בשטחים חקלאיים.
בארצות הברית יש מינים שאינם מקומיים שגורמים נזקים ליבול ולמגוון הביולוגי.
דילי (בטטום: Dili, בפורטוגזית: Díli) היא בירת מזרח טימור, הנמצאת בחוף הצפוני של האי טימור.
דילי היא הנמל העיקרי ומרכז הסחר של מזרח טימור, ובה גם נמל תעופה המשמש הן כנמל אזרחי והן כנמל צבאי.
היא משמשת גם כעיר הבירה של מחוז דילי.
דילי הוקמה בשנת 1520 על ידי הפורטוגזים, שהפכו אותה לבירת טימור הפורטוגזית בשנת 1769.
למרות שבמהלך מלחמת העולם השנייה פורטוגל ומושבותיה בחרו להיות נייטרליות, בעלות הברית ראו בטימור כמטרה אפשרית של היפנים, לכן כוחות הולנדים ואוסטרלים כבשו את מזרח טימור ב-1941. היפנים פלשו לדילי ובהמשך לכל האי ב-1942 והוא נשאר בשליטתם עד סוף המלחמה.
לאחר מכן, הוחזרה מזרח טימור לפורטוגזים.
מזרח טימור הכריזה על עצמאות חד-צדדית מפורטוגל ב-28 בנובמבר 1975, אולם תשעה ימים מאוחר יותר, ב-7 בדצמבר, פלשו כוחות אינדונזים לדילי.
ב-17 ביולי 1976 סיפחה אינדונזיה את מזרח טימור, אותה כינתה "טימוֹר טימוּר", והכריזה על דילי כעל בירתה.
בעקבות הכיבוש האינדונזי פרצה מלחמת גרילה עזה בין האינדונזים לבין ילידי מזרח טימור שתמכו בעצמאות מזרח-טימורית, מלחמה שגבתה את חייהם של אזרחים רבים.
למרות שדילי עצמה הייתה תחת שלטון אינדונזי, ההתנגדות המזרח-טימורית הצליחה לפגוע באינדונזים, ועל כן עד שנת 1989 לא הורשו אזרחי חוץ או אזרחי אינדונזיה לבקר ב"מחוז ה-27".
הסיקור התקשורתי של טבח דילי בשנת 1991 הביא שוב את תנועת השחרור המזרח-טימורית לקדמת הבמה הבינלאומית ובשנת 1999 כוחות או"ם נשלחו כדי לפקח על מזרח טימור.
ב-20 במאי 2002 הפכה דילי לבירת הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור.
העיר משורתת על ידי נמל התעופה הבינלאומי ניקולאוו לובטו, שקוד יאט"א שלו הוא DIL.
זהו נמל התעופה המתפקד היחיד במזרח טימור, למרות שיש מסלולי המראה בערים אחרות בשביל טיסות פנים.
בסיסה של האוניברסיטה הלאומית של מזרח טימור נמצא בדילי.
דילברט היא רצועת קומיקס אמריקאית פופולרית מאת סקוט אדמס.
הקומיקס ידוע בתכניו הסאטיריים על סביבת המשרד ועל ההיי-טק.
דילברט, הדמות הראשית, מתמודד עם טיפוסים משרדיים מעצבנים ומצבים מביכים.
רצועות הקומיקס של החלו להופיע ב-16 באפריל 1989. לדילברט עשרות מוצרים נוספים, כולל בובות, סטיקרים ותחתונים; סדרת טלוויזיה מצוירת ומשחק מחשב.
הרצועות בסדרה התמקדו בתחילה בעיקר בדמותו של דילברט, מהנדס במקצועו ובנפשו, ובכלב המחמד שלו, דוגברט, כאשר רוב הפעולות מתרחשות בביתם.
עלילות רבות התפתחו סביב טבעו ההנדסי של דילברט והמצאותיו הביזאריות.
אלו התערבבו עם סיפורים על השאיפות המגלומניות של דוגברט.
בהמשך, המיקום של רוב הרצועות בסדרה עבר למקום העבודה של דילברט בחברה טכנולוגית גדולה, והקומיקס החל לבקר בסאטיריות את עולם ההיי-טק האמריקאי ואת הווי העבודה המשרדית.
הסדרה מתמקדת בעיקר בסביבת העבודה שיוצר הבוס - מנהלו של גילברט, עולם קפקאי של בירוקרטיה מעכבת שמתרכזת רק בטובתו שלו ובפוליטיקת משרדים פשוטה, אשר עומדת בניגוד לדרך הנכונה לפרודקטיביות, בעוד היכולות והניסיונות של העובדים לא זוכים לתגובה נאותה.
רוב ההומור מגיח מההחלטות המטופשות שעושות הדמויות, כתגובה לניהול השגוי של המשרד.
דילברט - הדמות הראשית ברצועת הקומיקס.
דילברט הוא מהנדס מוכשר בוגר MIT.
למרות שרעיונותיו נבונים ומהפכניים בבסיסם, הם לא מגיעים למימוש, כתוצאה מחוסר יכולתו להילחם בעבורם.
עמיתיו לעבודה מצליחים לעצבן אותו בקלות, ובדרך כלל הוא מגיב באופן סרקסטי וציני.
דילברט הוא רווק מושבע, כתוצאה מכישוריו החברתיים הדלים.
דילברט מצויר בדרך כלל ללא פה או עיניים, ובכל הרצועות בסדרה (מלבד הרצועות הראשונות) העניבה שלו מעוקמת והקצה שלה מצביע מעלה; אדמס לא נתן הסבר מפורש לעניבה שנוגדת את חוקי הכבידה, ורק אמר שהיא מבהירה את חוסר ההתאמה של דילברט לסביבה.
הסבר נוסף שנתן אדמס ב-FAQ של דילברט היה שדילברט "רק שמח לראותך" (רמז לזקפה).
באחד הספרים אדמס מספר שהוא אמר למעריצים של דילברט שכשדילברט יאבד את בתוליו עניבתו תתיישר.