tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דרך עקיפה – שכלית, ודרך ישירה – נבואה.
דעת זו היא דעת מציאותו ופעולתו בעולם, אך לא דעת מהותו.
אין לדעת דבר על מהותו של אלוהים.
בהתגלות נמסרו לאדם חוקים הנמצאים בהרמוניה מלאה עם הטבע (פיזיס).
חקיקה אנושית (נומוס) אינה מגיעה להרמוניה זו.
חוק הטבע משמעו חוק שנתגלה מאלוהים.
המדינה המושלמת היא מדינה המבוססת על חוקי האלוהים, תיאוקרטיה.
פילון מכנה משטר כזה דמוקרטיה במשמעות של שוויון הכול בפני החוק האלוהי.
פילון מקבל את העיקרון האריסטוטלי בדבר המידה הטובה כדרך האמצע, אך מדגיש את חירות הרצון האנושית לבחור בין טוב ורע.
(פרשנות מסוימת של פילון, כמו זו של הרמב"ם ואחריו של שפינוזה, ניסתה להראות שפילון בעצם אינו מאמין בחירות זו).
פילון השפיע במידה מעטה על המחשבה היהודית בעת העתיקה, אך השפיע רבות על התפתחות התאולוגיה הנוצרית, במיוחד באמצעות מושג הלוגוס, והמושגים שטבע שימשו את הנוצרים לניסוח עקרון השילוש הקדוש של האלוהות.
ברבות השנים הפך פילון למקור השראה מרכזי לאבות הכנסייה הנוצרית בעיצוב תפיסת עולמם הדתית.
הירונימוס הקדוש אף הגדיר את פילון כאחד מאבות הכנסייה.
התאולוגיה של פילון עברה דרך אבות הכנסייה אל עולם הרוח של ימי הביניים.
מולה עמדה בימי הביניים תפיסת פלוטינוס בדבר האצלת העולם באופן הכרחי מאלוהים.
המחשבה הדתית של אבות הכנסייה, ששורשיה בפילון, הסתמכה על דעת אלוהים הנקנית לאדם בהתגלות.
מאידך, ההגות הפילוסופית מכוננת עצמה על השכל האנושי.
בהגות ימי הביניים בכלל, ובהגות היהודית בפרט, נדרש ההוגה להכריע או לפשר בין שני מקורות הסמכות הללו.
הארי אוסטרין וולפסון הקדיש מונוגרפיה רבת חשיבות על פילון, וזו עוררה תהודה רבה, והעניקה זווית חדשה על תפיסת התפתחות הפילוסופיה של הדת בסוף התקופה ההלניסטית.
וולפסון ציין כי הנחות היסוד של פילון מהוות "הטיה יסודית מהפילוסופיה היוונית האלילית" וכיוון שפילון השפיע במישרין על הבשורה על-פי יוחנן, הרי שכתביו טומנים בחובם את ייסודה של כול הפילוסופיה של ימי הביניים.
ניתוח זה של כתבי פילון נעשה באמצעות מושג הסינתזה והיווה חידוש ממדרגה ראשונה, אשר ממשיך לעורר שאלות בנוגע לחלוקת הזמנים במעבר מהעת העתיקה לחדשה בתחום הפילוסופיה.
כתבי פילון האלכסנדרוני: מתורגמים מיוונית לעברית, כרך א': על בריאת העולם; תרגם: יצחק מן; ערך בצירוף מבוא והוספות: משה שובה, ירושלים: י' יונוביץ (ספריה פילוסופית), תרצ"א.
כתבי היסטוריה: נגד פלאקוס המלאכות אל קאיוס: בנספחות – על האיסיים (קטעים ושרידים) מתורגם מן המקור בצירוף מבוא והערות מאת מנחם שטיין, תל אביב: א"י שטיבל, תרצ"ז.
כתביו הפילוסופיים של פילון: מבחר (ערוך בידי יוחנן לוי; עברית: יהושע עמיר), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשכ"ה.
חיי איש המדינה: הוא על יוסף (מועתק מן המקור היווני בתוספת מבוא והערות על ידי נעמי כהן), ירושלים: קריית ספר, תשכ"ה.
היפותטיקה (תרגם מיוונית: דוד רוקח), ירושלים: [חמו"ל, תשל"ה].
כתבים / פילון האלכסנדרוני (בעריכת סוזן דניאל-נטף, יהושע עמיר ומארן ניהוף), ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"ו 1986 – תשע"ב 2012.
מדרשי פילון, כרך א' פרשיות בראשית, נח, לך-לך: ליקוטים מספר "שאלות ותשובות" ושאר כתבי פילון מתורגמים מארמנית ויוונית לעברית עם השוואות וביאורים לספרות חז"ל.
על שהרע נוהג לארוב לטוב (פירש והוסיף מבואות והערות אלעד פילר), תל אביב: הוצאת אדרא תשפ"א 2021.
מתוך חיי משה (עברית: משה מנדלסון־פרנקפורט מהמבורג | ההדיר מכתב־היד: אלי שטרן), דחק, כרך טו', 2022.
בבלשנות היסטורית, פילום הוא קבוצה של משפחות שפות, שתיתכן ביניהן קרבה גנטית.
בהקשר זה, קרבה גנטית היא קרבה הנובעת ממקור משותף בשלב מוקדם יותר של השפה (או בשפה קדומה יותר), ובניגוד לקרבה לשונית שסיבתה שאילה של מילים או של מאפיינים לשוניים אחרים.
הפילום הוא ההקבצה הבלשנית של שפות ברמת הארגון ההיררכית הגבוהה ביותר.
מקור המונח במילה היוונית Φύλο שמשמעותה סוג.
פִילוֹגֶנֶטִיקָה (מיוונית עתיקה: φῦλον, "פילון" – שבט או שושלת, ו-γένεσις, "גנסיס" – מקור, מוצא, התחלה.
פִילוֹגֶנֵזָה בלשון הרווחת), היא תחום בביולוגיה העוסק בחקר הקרבה האבולוציונית בין קבוצות אורגניזמים שונות.
ניתוח פילוגנטי משמש בכיווני מחקר שונים, בהם אקולוגיה, בה טקסונומיה וסיסטמטיקה פילוגנטית מאפשרות מיון היררכי של הקבוצות השונות לדרגות, וכן ביואינפורמטיקה, אפידמיולוגיה וחקר חלבונים.
הנחת היסוד העומדת בבסיס הפילוגנטיקה היא שלכל החיים בכדור הארץ מקור משותף (המכונה "האב הקדמון הכולל").
הנחה זו מהווה את אחד מעמודי התווך של הביולוגיה האבולוציונית מאז דרווין.
על פי הגדרת ההיררכיה הטקסונומית, למינים קרובים יש הורים משותפים בעבר הקרוב, ואילו למינים רחוקים יש הורה משותף בעבר הרחוק.
המינים של ימינו מורכבים מאילני יוחסין הממשיכים למעשה להסתעף, מאחר שמדובר בתהליך מתמשך ולא בנקודת קצה יציבה.
השיטה הפילוגנטית שואפת לקבוע חלוקה לסדרות ומשפחות תוך שמירה על הסדר הטבעי, כאשר כל יחידת חלוקה היא מונופילטית, כלומר מכילה אב קדמון משותף ואיתו כל צאצאיו.
כתוצאה מגישה זו, נוצרו סדרות אחדות המכילות משפחה בודדת, או אף מין ייחודי בודד, ולעומתן סדרות אחרות מכילות רבבות של מינים.
פילוגנטיקה היא למעשה חקר הגנאלוגיות האבולוציוניות הללו.
אף שהעיקרון הוא עתיק, תחום הפילוגנטיקה התפתח מאוד בעשור האחרון בזכות הקידמה הטכנולוגית בתחום המחשבים ופענוח הקוד הגנטי, כמו גם פיתוחם של כלים ושיטות לשחזור פילוגנטי.
הניתוח הפילוגנטי מניב עץ מסועף שמייצג את ההיסטוריה האבולוציונית של אילני היוחסין הנחקרים.
בנית עץ פילוגנטי נעשתה בעבר על פי תכונות חיצוניות של אורגניזמים שונים, אך כיום היא נעשית על פי הבדלים ברצף ה-DNA (סמנים גנטיים) ובדמיון בין גנים באורגניזמים שונים.
גישה זו הביאה עמה שינויים גדולים בתפישתנו את היחסים בין הצמחים השונים למשל, אפילו ברמה של משפחה בודדת.
כך למשל, סוגים רבים במשפחת השושניים הופרדו למשפחות אחרות, ולעיתים אף הועברו לסדרות אחרות.
הביומטריה מנסה ללמוד על ההיסטוריה של התפתחות החיים על כדור הארץ מסמנים שהשאירו אורגניזמים עתיקים בקרקע ומהתכונות של המינים ששרדו.
פלאונטולוגיה, תורת המאובנים, היא המדע העוסק בחקירת סימנים שהשאירו אורגניזמים עתיקים בשכבות קרקע שונות.
הביומטריה ה"קלאסית" נשענת על הפלאונטולוגיה ועל האנטומיה המשווה (השוואה צורנית בין מינים חיים) ומנסה לסווג ולמיין את עולם החי לפי מאפיינים חיצוניים – מאפייני העצמות והאיברים, סוגי הסימטריה וכדומה.
הנחת היסוד של האבולוציה היא שתכונותיו הנוכחיות של כל יצור הן תוצאה של ברירה טבעית שאירעה במשך דורות רבים.
לכן דמיון או חוסר-דמיון בתכונה שהברירה הטבעית עליה חלשה יכול להוות עדות לקרבה אבולוציונית של שני אורגניזמים שונים.
מינים קדומים נמצאו כשרידי מאובנים על ידי פליאנטולוגים.
על ידי בחינה והשוואה מורפולוגית של מאובנים לצד מינים קיימים, הפלאונטולוגים מסיקים מידע לגבי מוצאם.
שיטה זו מצליחה בעיקר בעבודה עם חלקי גוף גדולים וקשיחים שמשתמרים היטב.
מאובנים המעניינים במיוחד את החוקרים הם חוליות ביניים – מאובני פרטים ממינים שנכחדו המהווים הסבר לקשר בין מינים הקיימים כיום.
אולם מדידות ואיסוף נתונים סטטיסטיים על מאובנים אחרים ועל מורפולוגיה של מינים החיים כיום מקדמים מאוד את המחקר.
עדויות מהאנטומיה המשווה, התורה שמשווה בין מבנה הגוף והאיברים של מינים שונים, עוסקות בעיקר מדידות והשוואות של איברים הומולוגיים.
איברים הומולוגיים הם איברים שווי מוצא אבולוציוני שאינם בהכרח שווי תפקוד במינים השונים.
לדוגמה, הגפיים העליונות של האדם הומולוגיות לכנפי הציפורים, אולם כנפי העטלף וסנפירי הדולפין הומולוגיות רק לכף היד של האדם ולא לכלל הגפה העליונה שלו.
הזרוע התנוונה ונעלמה אצל העטלף והדולפין.
ישנם גם איברים הומולוגיים חסרי שימוש – המעי העיוור של הפרה מסייע בעיכול ואצל האדם הוא חסר שימוש.
הביומטריה המולקולרית נשענת על תורת התורשה.
ההבנה של התורשה התפתחה באופן משמעותי עם גילוי ה-DNA ופענוח מבנהו ומנגנון פעולתו בשנות ה-50 של המאה העשרים, ותורת הביומטריה המולקולרית מההשוואה של רצפי חלבונים ו-DNA.
הנחת היסוד של תורת האבולוציה המולקולרית היא, שבכל תהליך של שכפול חומר גנטי חלות טעויות אקראיות (מוטציות), שרבות מהן נייטרליות (לנושא אותן אין יתרון או נחיתות משמעותית לעומת אורגניזם הנושא את הרצף המקורי) ומונצחות ב-DNA.
במהלך הדורות, מצטברות מוטציות בגנום.
אם משווים רצף DNA מסוים באוכלוסייה של יצורים, רואים ברוב המקרים שונות בין הרצפים.
השונות תלויה במידת הקרבה המשפחתית בקרב חבריה, המושפעת מגיל האוכלוסייה (הזמן שעבר מאז שהאבות המייסדים שלה התרחקו מהאוכלוסייה ממנה באו) ומידת בידודה (אפשרות הערבוב עם אוכלוסיות אחרות).
חלק מהרצפים מקודדים לתכונות בסיסיות ועתיקות מאוד ולכן אפשר למצוא רצפים זהים או דומים מאוד בקרב אורגניזמים רחוקים (רצפים שמורים) כמו בני אדם ומדוזות (למשל אזורים מסוימים במערכת החיסונית).
קיימים אלגוריתמים שונים ושיטות סטטיסטיות שונות למדידת קרבה.
כל אלגוריתם מבוסס על הנחות יסוד שונות לגבי תהליך ההחלפה של נוקלאוטיד אחד באחר או של חומצת אמינו אחת באחרת.
מאובנים חיים הם פרטים החיים כיום ושייכים למינים, סוגים וסדרות שחיות כבר מיליוני או אפילו מאות מיליוני שנים, ואשר לא השתנו כמעט, כלומר התפתחותם "התאבנה".
לדוגמה, שלושת המינים הקיימים כיום של דגי ריאות.
הביומטריה מאפשרת לשרטט עצים אבולוציוניים שאורכי "הענפים" שלהם מייצגים את מידת השוני בין המינים, ציר ה-Y של המשטח עליו משורטט העץ האבולוציוני הוא ציר הזמן וציר ה-X מייצג מידה כל שהיא של תכונה שלפיה מחושבת הקרבה בין המינים (למשל יעילות תעופה או יעילות נשימה).
עצים אבולוציוניים מורכבים גם בעזרת קלדיסטיקה – שיטה למיון ונתינת שמות לקבוצות של מינים על פי ההיסטוריה האבולוציונית שלהם.
פילוגנטיקה משמשת לזיהוי מחלות ומעקב אחר הדבקה בזיהום נגיפי.
בניסיון לגלות את מקור הנגיף שבו נדבק חולה כלשהו, נניח שניתן לזהות ארבעה
מקורות אפשריים – בני אדם ממקומות שונים בעולם בהם ביקר החולה, הנושאים את הנגיף, או מיני יונקים שונים החיים בסביבתו של החולה ומודבקים בנגיף זה.
הבעיה בגילוי המקור היא שאף אחד מהנגיפים שיזוהו בארבעת המקורות האפשריים לא יהיה בהכרח זהה ברצפו הגנטי לזה של החולה.
הניתוח הפילוגנטי עוקף בעיה זו בכך שהוא מתחקה אחר הקרבה האבולוציונית בין נגיפים שהגיעו מכמה מקורות אפשריים.
הניתוח לא רק מראה אילו מהנגיפים הוא הדומה ביותר לנגיף אותו נושא החולה, אלא מראה גם את מידת הקרבה בין הנגיפים.
הניתוח הפילוגנטי הוא כיום חלק מהמחקר האפידמיולוגי של מחלות.
חיסול נגיף הפוליו ביבשת אמריקה.
גילוי מקורו של נגיף האיידס, ה-HIV.
חשיפת אנשים שהדביקו רבים אחרים באיידס.
חיזוי אבולוציה עתידית של נגיפי שפעת.
זיהוי גורמי מחלה שלא היו ידועים בעבר.
פענוח הגנום: הבנת תפקידם של גנים, השפעתן של מוטציות על הגנים וייצור תרופות המפצות על הפגיעה בתפקוד הגנים.
רצפי ה-mRNA המקודדים לחלבון משתנים בתהליך האבולוציה.
לפיכך ההבדלים בין אורגניזמים שונים באים לידי ביטוי בשוני בין חלבונים אורתולוגיים (לדוגמה המוגלובין מאדם, מעכבר ומדג).
חלקים שונים של החלבון נוטים לעבור שינויים אבולוציוניים בתדירויות שונות, האתר הפעיל בחלבון למשל, נחשב לאזור השמור ביותר בין בעלי חיים שונים.
בדרך זו, ניתוח פילוגנטי של חלבונים אורתולוגים מאפשר זיהוי אזורים חשובים בחלבון ורומז על תפקידו.
פילולאוס איש קרוטון , מתמטיקאי ופילוסוף יווני קדם סוקרטי.
פילולאוס היה מחשובי הפילוסופים של האסכולה הפיתגוראית.
בדיאלוג האפלטוני פיידון מצוין שפילולאוס חי בתבאי ועזב אותה לפני מותו של סוקרטס.
לפי תפיסת העולם של פילולאוס, במקום הקרוב ביותר למרכז היקום, ב"אנטיכטון" כוכב לכת בלתי נראה, לאחר מכן הארץ, הירח, השמש וחמישה כוכבי לכת ומעבר להם הרקיע ועליו קבועים הכוכבים שאינם נעים.
מעבר לרקיע יש קיר של "אתר" לוהט שסוגר את היקום מכל הכיוונים ומשמש כמקור אור שני.
פילולאוס היה הראשון שהעלה את הרעיון שהארץ מקיפה את השמש, ולא להפך.
פילוס הוא שמם של מפרץ גדול ועיירה בחוף המערבי של חצי האי פלופונסוס, במחוז מסניה שבדרום יוון.
העיירה, הנקראת באיטלקית "פילוס וקיו" (Pylos Vecchio), שוכנת בחופו הדרום-מזרחי של המפרץ, והיא בירת הנפה פיליה (Pylia).
מרחק קילומטרים אחדים מפילוס החדשה, בחופו הצפון-מערבי של המפרץ, שוכנת פילוס העתיקה.
עיר זו הייתה פוליס חשובה בתקופה המיקנית, ונזכרת באיליאדה להומרוס כמי שעמדה בראש ברית של תשע ערי חוף במלחמת טרויה.
באתר בעיר התגלו מאות לוחות חרס ועליהם טקסטים בכתב יווני עתיק.
מפרץ פילוס, היה זירת שני קרבות חשובים בהיסטוריה של יוון: קרב פילוס, שניטש ב-425 לפנה"ס בין האתונאים לספרטנים, וקרב ים נאווארינו, בין הצי הטורקי לבין ציי בריטניה, צרפת ורוסיה, שניטש ב-1827, במהלך מלחמת העצמאות היוונית.
קארל בלגן היה חופרה הראשון של פילוס.
הוא בחר גבעה רמה שעמדה במקום, שם גילה שרידי ארמון עם ממצאים מיקניים רבים, שהביאו אותו למסקנה שמדובר בארמונו של נסטור.
מאוחר יותר מצא בלגן באתר מאות לוחות חרס כתובים.
הכתב כונה בתחילה כתב מינואי, מכיוון שלוחות דומים לאלו נמצאו בכרתים על ידי סר ארתור אוונס.
הכתב כונה גם כתב ליניארי ב' ולבסוף כתב מיקני, על שם התקופה והמקום שבהם היה מקובל.
פילוס מוזכרת, הן באיליאדה והן בלוחות החימר, כעומדת בראש ברית של תשע ערי חוף.
על פי הממצאים, חרבה פילוס בשריפה פתאומית במשבר תקופת הברונזה המאוחרת בסוף התקופה המיקנית.
הראיה להשערה זו הייתה הימצאותם של כלים רבים במקום, אך ללא ממצאים לקיומם של בני אדם שככל הנראה נמלטו כולם בשל השריפה.
פִּילוֹן היה כתב עת לילדים.
העיתון יצא לראשונה ב-1976 כדו-שבועון בהוצאת מסדה.
בצוות המייסד היו העורכת נירה הראל, המעצב עמרם פרת והמאיירת הייתה אורה איתן.
הדפסת כתב העת הופסקה לאחר 75 גילינות, וכעבור חצי שנה, באפריל 1979, יצא לאור מחדש בסיוע בנק דיסקונט.
לוגו העיתון עוצב על ידי המעצב הגרפי עמרם פורת בשנת 1975. הבנק שיווק את העיתון כחלק מתוכנית חסכון לילדים.
בגיליון מספר 76 הוחלף הצוות: הראל הוחלפה בעורך ראובן וימר, ואשר ציזר הפך למעצב והמאייר.
כותבים חדשים הצטרפו לעיתון והוא נעשה מסחרי יותר.
בשל משבר המניות באמצע שנות ה-80 הפסיק בנק דיסקונט את תמיכתו ב"פילון" והוא נקלע למצוקה כלכלית, אך הצליח לשרוד עד אמצע שנות ה-90 בבעלות חברת "צ.צ.
בדצמבר 1991 החברה גם רכשה את העיתון המתחרה "כולנו".
ב-1996 הופסקה הדפסתו פעם נוספת.
בדצמבר 2007 חידשה הוצאת "ציבלין" את הוצאת כתב העת.
העורך האחראי והמו"ל היה אורן ציבלין והעורך בפועל היה איטו אבירם.
הגיליון הראשון בגרסה החדשה של "פילון" הודפס בכ-60 אלף עותקים.
בגלגול זה שמר "פילון" על רוח העיתון המקורי משנות ה-70: העיתון הודפס בצבע מלא על נייר נטול עץ, אשר אפיין את שנות ה-70, רבים מכותביו ומאייריו המקוריים הוחזרו ומדורים פופולריים במיוחד זכו לפרסום מחודש.
פילון במתכונתו החדשה פעל כשלוש שנים.
לציון 40 שנה להופעת הגיליון הראשון יצאה ב-2016 מהדורה מיוחדת אשר כללה טקסטים ואיורים נבחרים מתוך הגיליונות שיצאו לאור במהלך השנים.
פילוגלוס הוא ספר בדיחות שנכתב ביוון העתיקה.
הספר הוא אוסף של 265 בדיחות ונכתב ביוונית במאה הרביעית על ידי הירוקלס ופילגריוס שעליהם לא ידוע דבר, ייתכן שהירוקלס היה פילוסוף נאופלאטוניסטי ושפילגריוס היה רטוריקן וסופיסט.
לפי דעה אחרת הירוקלס ופילגריוס לא היו כותבי הבדיחות אלא רק המלקטים שאספו בדיחות שהיו קיימות ופרסמו אותם בספר אחד.
הבדיחות שבספר הם בדיחות קצרות המורכבות ממספר משפטים, נושאם של 102 הבדיחות הראשונות הוא "סכולסטיקוס" מונח שאפשר לתרגמו כאנשים מלומדים או אינטלקטואלים, אולם המונח המקורי נושא משמעות שלילית ונלעגת.
בנוסף יתר הבדיחות הם בדיחות אתניות, בדיחות שעוסקות במגדר, נשים ועוד נושאים שונים.
פִּילוִוישוֹק (ביידיש: פילווישאָק; בליטאית: Pilviškiai; בפולנית: Pilwiszki; בגרמנית: Pulwischken) היא עיירת נפה במחוז משנה וילקובישק, ליטא.
דרומית מערבית לקובנה על הדרך הראשית לפרוסיה המזרחית, בקרבת העיר סאקיאי.
באזור בו יובל הפילווי, נשפך לנהר השאשופ.
כבר במאה ה-16 היה קיים במקום כפר קטן בשם זה, הכפר התפתח לעיירה, אשר בשנת 1792 הוענקו לה זכויות מגדבורג.
עד לשנת 1795 הייתה פילווישוק, חלק מממלכת ליטא.
אך בשנת 1807 לאחר חלוקת פולין השלישית, עברה לשליטת ממלכת פרוסיה.
עם תבוסת הפרוסים בידי נפוליאון וחתימת חוזה טילזיט, הוקמה הדוכסות הגדולה של ורשה ופילווישוק, ביחד עם שטחים פולניים אחרים שהיו מוחזקים בידי פרוסיה, עברו לשליטת הדוכסות.
בשנים 1807 - 1813 הייתה פילווישוק עיירה קטנה המונה 338 נפשות.
ב-1815 עם תבוסת נפוליאון, סופחה ליטא לרוסיה והשתייכה למחוז אוגוסטוב.
בשנת 1827 גדלה אוכלוסיית העיירה ל-888 נפש.
בשנת 1862 הוקמה מסילת הרכבת מסנקט פטרבורג לברלין.
תחנה הוקמה ליד פילווישוק, אשר כתוצאה מיידית מכך החלה להתפתח באופן משמעותי.
תחת שלטון רוסיה, הייתה פילווישוק חלק מפולין ועל כן יהודיה היו רשאים לקנות קרקעות ולהתפרנס מחקלאות.
עם זאת, מבחינה כלכלית ותרבותית, היו אנשי פילווישוק מסונפים לקובנה.
לקובנה הובאה התוצרת החקלאית של פילווישוק וסביבותיה מקובנה הובאו הסחורות שנמכרו בפילווישוק.
גם במנהגים ובנוסח התפילה נהגה פילווישוק כמנהג ליטא.
במלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר על ידי הגרמנים.
הגרמנים שלטו במקום, משנת 1915 עד שנת 1918, השנה בה זכתה ליטא לעצמאות מדינית.
בשנות ליטא העצמאית 1918 - 1940, שימשה פילווישוק כעיר הנפה במחוז וילקובישק, וכך גם בתקופת שלטון ברית המועצות בשנים 1940 - 1941.
ב-23 ביוני 1941, (מלחמת העולם השנייה), נכנס הצבא הגרמני לעיר ושלט בה, תוך ביצוע פשעי מלחמה.
ביולי 1944, כאשר הצבא האדום נכנס לעיר, היה מרכז העיר הרוס לחלוטין.
יהודים התיישבו בפילווישוק במחצית השנייה של המאה ה-18, והתפרנסו בעיקר ממסחר, חכירה ומלאכה.
עם הקמת מסילת הרכבת מסנקט פטרבורג לברלין החלו היהודים לעסוק ביצוא הם מכרו לגרמניה תבואה, פשתן, בהמות ואווזים, ופרנסתם הייתה מצויה.
בעיירה היה בית הספר העברי, שהוחזק על ידי משרד החינוך הממלכתי, ושפת ההוראה בו הייתה עברית.
תוכנית הלימודים הייתה מלאה וגדושה, והלימודים ברמה גבוהה.
בשנת 1940 סופחה פילווישוק יחד עם שאר ערי ליטא לברית המועצות, ותחת השלטון הקומוניסטי נפגעו החיים הקהילתיים, דתיים, כלכליים של היהודים.
ב-23 ביוני 1941 כבשו הגרמנים את העיירה ששכנה על הגבול הגרמני, ונגזרו גזרות נגד היהודים.
ב־27 באוגוסט 1941 נרצחו כל הגברים הבוגרים בעיירה, על ידי הליטאים, בכפר הסמוך טילצ'יוס.
כשבועיים וחצי לאחר מכן נרצחו גם הנשים והילדים.
למרות היותה עיר קטנה ולא עתיקת יומין התפרסמה פילווישוק ברבניה.
הרב אהרון וואלקין מחבר ספר מצח אהרן נרצח בפינסק, (נכדו הרב חיים ואלקין).
הרב יעקב מאיר לוין - רבה של פילווישוק עד 1906.
הרב ד"ר יחיאל יעקב וינברג מנהל בית המדרש לרבנים בברלין, מחבר ספר שו"ת שרידי אש
הרב אברהם אבא רזניק רבה של פילווישוק משנת ה'תרפ"ד ועד הירצחו עם בני קהילתו בשואה.
הרב פרופ' שמואל ביאלובלוצקי (חברו של ש"י עגנון) שהיה מרצה באוניברסיטה בגיסן, ולאחר מכן באוניברסיטת בר-אילן.
הלל בבלי אשר נולד וגדל בעיירה, וכשהיגר לארצות הברית הוא ייסד את בית המדרש לרבנים באמריקה, ואף נודע כמשורר עברי.
פילון הוא שער כניסה מונומנטלי למקדש המצרי העתיק.
באדריכלות, הפתחים: חלונות, דלתות ושערים, הם גורם חשוב בעיצובם של הקירות ושל החלל הכלוא בתוכם.
הפתחים מחלקים את הקירות לגושים אטומים ולחללים שיש להם סדר וריתמוס.
גודלם וצורתם של הפתחים נקבעים לפי שיקולים שונים: פונקציונליים, מבניים וצורניים.
השער משמש לכניסה לקשר בין פנים הבית, העיר או המתחם, לבין החוץ.
בנייתם של מפתחים הייתה בעייתית מפאת הצורך לייצב את הפתח.
בבנייה המסורתית הפתחים היו קטנים מפני שלא ידעו לייצב אותם.
גודל המפתח היה קשור באורך הקורה המקסימלי.
פתרון לבעיה גודל המפתח מוצאים בדרכים שונות, במצרים העתיקה הפתרון היה בניית פילון.
פילון מורכב משני מגדלים המתחברים באמצעות קרניז, הנמוך מהם וסוגר את הפתח ביניהם.
השער היה בדרך כלל במחצית הגובה של המגדלים.
באמונה המצרית העתיקה, הפילון שיקף את האופק שבין שני הרים שמעברם זורחת ושוקעת השמש.
הם סימלו מקום של בריאה ולידה מחדש.
הפילונים היו מקושטים בסצנות המדגישות את סמכויות השלטון של המלך מהיותם מקום פולחן ציבורי.
בפילון של מקדש איזיס בפילה (Philae), משנת 500 לפנה"ס, נראה פרעה מכניע את אויביו בעוד האלים: איזיס, חורוס וחתחור מתבוננים.
דוגמאות נוספות נמצאות בלוקסור ואדפו.
פולחן אמון-רע אל השמש, התקיים פעמים רבות בראש פילון המקדש.
פילונים אחדים הכילו גם חדרי מדרגות פנימיים.
הפילון הראשון שנמצא הוא מהמאה ה-13 לפנה"ס.
זוג של אובליסקים היו מוצבים בדרך כלל לפני הפילונים.
פילון מלאריסה (יוונית: Φίλων; 159 לפנה"ס - 84 לפנה"ס לערך) היה פילוסוף יווני.
פילון נולד בעיר לאריסה (כיום במחוז תסליה ביוון).
אחרי שלמד בעיר מולדתו, עקר לאתונה ושם היה תלמידו של קליטומאכוס שעמד בראש האקדמיה האפלטונית.
ב-110, אחרי מות קליטומאכוס, ירש פילון מלאריסה את מקומו כראש האקדמיה.
ב-88 בתחילת מלחמות מיתרידטס, עזב פילון את אתונה יחד עם תלמידו אנטיוכוס מאשקלון וקבע את מושבו ברומא, שם לימד רטוריקה ופילוסופיה.
הוא קיבץ סביבו תלמידים רבים שהמפורסם שבהם היה קיקרו.
פילון מלאריסה מת ברומא, ואחרי מותו תלמידו אנטיוכוס מאשקלון, שבינתיים פתח בית ספר לפילוסופיה באלכסנדריה, שב לאתונה כדי לחדש את הלימודים באקדמיה שמבניה נהרסו עד היסוד בידי לוקיוס קורנליוס סולה ב-86.
מכל כתביו של פילון מלאריסה לא שרד דבר.
אנו יודעים על אודותיהם באמצעות נומניוס מאפאמיה, סקסטוס אמפיריקוס וקיקרו.
הוא נמנה עם זרם הספקנות באקדמיה האפלטונית שהחל עם ארקסילאוס באקדמיה התיכונה ונמשך עם קרנאדס וקליטומאכוס באקדמיה השלישית (או החדשה).
הוא הכיר בכך כי החושים מטעים אותנו, אך סבר כי יש בכוחנו להבין את טבעם של כל הדברים באמצעות תבונתנו.
לא ברור אם התכוון בכך לתורת האידאות של אפלטון.
הפילודנדרון (Philodendron) הוא סוג צמח במשפחת הלופיים, הכולל כ-950 מינים.
מינים רבים מסוג זה משמשים כצמחי נוי.
משמעות השם פילודנדרון היא "אוהב עצים" (בתרגום חופשי מיוונית: פילו- אוהב, דנדרון- עץ), וזאת עקב תכונה הנפוצה בצמחים רבים מהסוג פילודנדרון, שהיא היאחזות וצמיחה לאורך גזעי עצים אחרים, כלפי מעלה.
מיני פילודנדרון רבים ניתן למצוא בבתי גידול באמריקה הטרופית ובאיים הקריביים.
הם גדלים בעיקר באזורים לחים ביערות הגשם הטרופיים, אך ניתן למצוא אותם גם ליד ביצות על גדות נהרות, בצידי דרכים ועל סלעים חשופים.
הם גדלים בגבהים שונים וניתן למצוא אותם בגובה פני הים ועד ל-2000 מטרים מעל פני הים.
מינים של הפילודנדרון מטפסים לעיתים קרובות על צמחים אחרים, או על גזעי עצים בעזרת שורשי אוויר.
הפילודנדרון גדל בקבוצות גדולות וצפופות ולא מאפשר לצמחים אחרים להשתלב בתוכו, דבר שהופך אותו לדומיננטי במערכת האקולוגית בה הוא גדל.
ניתן למצוא מיני פילודנדרון גם באוסטרליה, באיים באוקיינוס השקט ובאסיה, כמין פולש.
פילודנדרון שחרחר (שם מדעי: Philodendron melanochrysum, שמשמעותו "פילודנדרון שחור-זהוב") הוא מין צמח מטפס מהסוג פילודנדרון, שמקורו באמריקה הטרופית, ומופץ בעולם כצמח נוי בזכות עליו הקישוטיים.
הפילודנדרון השחרחר הוא מטפס חזק, בעל עלים גדולים וקטיפתיים, שצבעם ירוק כהה עם עורקים מוזהבים.
עם תמיכה טובה מסוגל הצמח להגיע לגובה של שלושה מטרים.
בטבע הוא מצוי בפרו ובקוסטה ריקה.
הוא מסתגל בקלות כצמח נוי לבית או לחממה.
הצמח רגיש למזיקים כגון אקריות, כנימות מגן ותריפסים.
הוא רעיל, ויכול להיות מסוכן לילדים ובעלי חיים.
פילודנדרון דו-נוצתי (שם מדעי: Philodendron bipinnatifidum) הוא מין צמח מהסוג פילודנדרון, שמוצאו בדרום אמריקה (בוליביה, ברזיל, פרגוואי).
בזכות עליו הגדולים והמבריקים הוא משמש כצמח נוי בגינות-צל ובעציצים בבית ובמרפסת.
הפילודנדרון הדו-נוצתי הוא צמח תדיר-ירק הגדל באזורים מוצלים או מוצלים למחצה.
עליו גדולים (עד לאורך כ-80 ס"מ), ומפורצים בדומה למבנה דו-נוצתי, ומכאן שמו.
פרחיו קטנים ולבנים וערוכים בשזרה עטויה מתחל, ירוק בצידו החיצוני וקרם בצידו הפנימי.
בתנאי גידול אופטימליים הצמח יכול להגיע עד לגובה של 3 מטרים, כשהוא נאחז בתמיכות (קירות, קורות, עצים) בעזרת שורשי אוויר עבים.
פילודנדרון מטפס (שם מדעי: Philodendron hederaceum, מכונה גם פילודנדרון עלה-לב) הוא מין צמח ממשפחת הלופיים, ירוק עד, שמוצאו באמריקה הטרופית.
לעליו של הפילודנדרון המטפס צורה של לב, וקוטרם יכול להגיע עד ל-12.5 סנטימטר.
בטבע פורח הפילודנדרון המטפס, במשך כל השנה.
הפרחים לא בולטים במיוחד והם בעלי מתחל ירוק.
כצמח נוי הוא בדרך כלל אינו מצמיח פרחים.
הפילודנדרון המטפס מתרבה באמצעות ייחורים.
הפילנדרון נאחז בעץ וקושר את עצמו לעץ.
פילודנדרון קְסָאנָאדוּ (שם מדעי: Philodendron xanadu) הוא מין צמח מסוג פילודנדרון, שמקורו בברזיל.
הצמח בעל עלווה ירוקה המסודרת בצורת ראש פטרייה.
העורק המרכזי של העלה בעל גוון ורדרד.
בקיץ פורח הצמח בפרחים בעלי מתחל, בצבע קרם.
פילודנדרון קסאנאדו רגיש למזיקים הבאים: קמחיות וכנימות.
בעבר היה שמו של הצמח "Philodendron Winterbourn", ושמו הנוכחי ניתן לו באוסטרליה.
בארצות הברית אף רשמו עליו פטנט, אך הוכח כי בפועל מקורו בזרעים שנאספו מצמחי בר בברזיל.
פילומנה (ביוונית עתיקה: Ἁγία Φιλουμένη; בערך 10 בינואר 291 - בערך 10 באוגוסט 304) הייתה קדושה מעונה בתולה של הכנסייה הקתולית, לכאורה נסיכה יוונית צעירה אשר מתה מות קדושים במאה ה-4.
ההכרה הציבורית שלה כקדושה החלה במאה ה-19 לאחר הגילוי הארכאולוגי בקטקומבות של פריסילה, סמוך לרומא, שם נמצאו עצמות של אישה צעירה אשר תוארו כשל קדושה מעונה.
ז'אן מארי וייני פעל רבות להפצת שמה בין המאמינים.
שום מידע לא היה ידוע עליה כקדושה, אך נמצאה כתובת על קברה, כדי לציין את שמה.
בשנת 1805 נלקחו השרידים ל"מוגננו דל קרדינלה" והפכו למוקד הערצה, במיוחד לאחר כמה "ניסים" שאירעו באזור אשר נזקפו לזכות השרידים.
ה"ביוגרפיה" שלה ניתנה על בסיס חזיונות של נזירה נפוליטנית מקומית.
ב-13 בינואר 1837 אישר האפיפיור גרגוריוס השישה עשר את אירוע החגיגה לכבוד פילומנה, ותוך זמן קצר הוכרה פילומנה כקדושה ברחבי איטליה על ידי חגיגות נוספות לכבודה.
ארכאולוגים והיסטוריונים פקפקו בממצאים והטילו ספק בקיומה של פילומנה, אך היא הייתה לקדושה פופולרית.
ב-1961, כחלק מהבדיקה המעמיקה של רשימת הקדושים ברוח ועידת הוותיקן השנייה, הסירה אותה הכנסייה מלוח השנה הליטורגי וביטלה את יום חגה.
פילון פרידמן (17 בספטמבר 1929 – 20 באפריל 1948) היה מפקד מהגדוד השלישי של הפלמ"ח וממייסדי מעין ברוך, מותו בקרב על מצודת נבי יושע נחשב למופת של אחריות המפקד ורעות לוחמים.
פילון פרידמן נולד בשם פַאלק פרידמן לשמואל ושרה (לבית שְליידֶר) ב-17 בספטמבר 1929 בפולין.
בשנת 1936 עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בירושלים.
עם עלייתו ארצה שונה שמו מפאלק לפִילון – שם שניתן לו על ידי דודו, המחנך הירושלמי שרגא פייבל קלעי – והוא הצטרף לקיבוץ גבת כילד חוץ.
בגיל 14 וחצי הצטרף בסתר לפלמ"ח, שם קיבל את הכינוי ידידיה (בדומה לפילון האלכסנדרוני, שכן פירוש השם פילון ביוונית הוא ידיד).
פילון היה מפקד כיתה באפיקים, גינוסר ולהבות הבשן, בשנת 1947 נמנה עם מקימי מעיין ברוך ובאותה שנה השתתף בקורס מפקדי מחלקות של "ההגנה".
עם פרוץ מלחמת העצמאות השתתף בהגנת להבות הבשן ובכיבוש חלסה ושימש מפקד משטרת מטולה, כשזו נתפסה על ידי "ההגנה".
ב-20 באפריל 1948, במסגרת מבצע יפתח, פיקד על מחלקת ההטעיה בהתקפה השנייה לכיבוש משטרת נבי יושע.
אנשי המחלקה היו ברובם עולים חדשים, וחלקם היו ניצולי השואה שהגיעו לארץ בגפם.
תפקיד המחלקה היה ליצור פעולת הסחה מדרום בזמן שחבלנים פורצים למצודה מצדה הצפוני.
עם עלות הבוקר וכישלון הפריצה, הוא חיפה באש על נסיגת חבריו לרמות נפתלי ונשאר עם שני חיילים שנפצעו קשה ולא יכלו לסגת.
הוא העבירם למערה הסמוכה למקאם נבי יושע, בהמתנה לחילוץ.
כשהחלו מגיני המצודה הערבים לירות בפצועים היהודים, ירה ככל הנראה פילון בפצועים שאיתו והתאבד כדי שלא ליפול לידי הערבים.
עם לילה גופתו נמצאה ירויה ברקה ופונתה לתל חי.
פרידמן נקבר בכפר גלעדי ליד קבר טרומפלדור וב-1950 נטמן בהר הרצל בירושלים.
בשנת 1955 נקרא בסיס צה"ל שמדרום לראש פינה על-שמו - מחנה פילון.
בשנת 2014 עלה ליוטיוב סרט קצר בשם "רעות תחת אש" בבימויו של מיקי יוסף.
בסרט בולטות דמויותיהם של פילון, יזהר ערמוני ודוד "דודו" צ'רקסקי.
פילודמוס מגדר שבדרום סוריה (מיוונית: Φιλόδημος, "אוהב העם"; 110 לפני הספירה, גדר המקראית, עד 40 או 35 לפני הספירה, כנראה בהרקולנאום) היה פילוסוף אפיקוראי ומשורר.
זנון מצידון היה מורהו באתונה.
בסביבות שנת 80 לפנה"ס העתיק את מקום מגוריו לרומא ולאחר מכן להרקולנאום.
הוא נודע בעיקר בזכות שיריו שהשתמרו כחלק מהאנתולוגיה היוונית, אבל מאז המאה ה-18 התגלו כתבים רבים פרי עטו במגילות הפפירוס השרופות מווילה של הפפירוסים בהרקולנאום.
משימת הפיענוח של מגילות אלה טרם הסתיימה (נכון ל-2012).
העבודות של פילודמוס שהתגלו עד עתה כוללות כתבים על אתיקה, תאולוגיה, רטוריקה, מוזיקה, שירה וההיסטוריה של אסכולות בפילוסופיה.
ב-5 בפברואר 2024 פורסם כי חלק מהטקסט שנחשף פוענח – כ-5% מהמגילה הראשונה.
הטקסט מדבר על הנאה ממוזיקה, מאוכל, וכיצד ליהנות ממנעמי החיים, בהתאם להאסכולה האפיקוראית.
הרעיונות של הפילוסופיה הזאת היו קיימים וידועים עוד מהתקופה הקדומה במסופוטמיה.
החפירות הארכאולוגיות לחשיפת הווילה עדיין לא הסתיימו ומעריכים כי ייתכן וקיימת במקום ספריה גדולה שעדיין לא נתגלתה ואולי תיחשף בהמשך העבודות.
פילוֹמינוֹ (ביפנית: フィルオミノ) היא סוג של חידת היגיון המפורסמת על ידי הוצאות לאור רבות.
שם נוסף שפורסם לחידה הוא כיבוש בעלות הברית.
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת ללא גודל מוגדר;
קווי הטבלה הפנימיים לרוב מנוקדים (כאשר המשחק פורסם ככיבוש בעלות הברית באליפות העולם בחידות, התאים בטבלה היו מעוגלים, אך זהו שיקול אסתטי בלבד.).
בחלק מהתאים ישנם מספרים כבר בהתחלה ומתייחסים אליהם כאל "נתונים".
המטרה היא לחלק את הטבלה לפוליאומינויים (על ידי מילוי הגבולות) כך שכל מספר נתון בטבלה יהיה בתוך פוליאומינו המורכב ממספר זהה של תאים, וכן אסור ששני פוליאומינויים המורכבים מאותו מספר תאים יהיו חופפים במאונך או במאוזן (כלומר, אסור שיחלקו גבול).
שלא כמו חידות בנות דורו של הפילומינו, אין קשר מחייב בין נתונים ובין פוליאומינויים בפתרון; יכולים להיות שני מספרים זהים בתוך פוליאומינו אחד, וכן יכול להיות מצב בו יהיה פוליאומינו ללא מספר בתוכו כלל.
נוהג נפוץ לפתירת פילומינו הוא להוסיף מספרים לתאים ריקים כאשר ברור למעלה מכל ספק לאיזה גודל של פוליאומינו כל אחד שייך; למספרים אלו אפשר להתייחס כאל נתון לכל דבר ועניין.
תופעת לוואי מסקרנת של מיספור כל התאים היא שכאשר גומרים לפתור את החידה, המספרים לבדם מגדירים את הפתרון באופן שאינו משתמע לשני פנים, והגבולות עצמם נראים טריוויאליים.
זה הופך את האפשרות להצגת פתרון ללא טבלה למעשית למדי; ואמנם, פתרונות לכיבוש בעלות הברית ניתנים אך ורק באמצעות מספרים (ניקולי תמיד מפרסמת פתרונות לחידות הפילומינו שלה בשתי שיטות ההצגה: גם בעזרת גבולות מצוירים וגם בעזרת מספרים.).
דרך טיפוסית לפתיחת פתרון לחידת פילומינו היא לצייר גבולות ברורים מאליהם בין מספרים נתונים לא זהים והקפת כל הפוליאומינויים המוגדרים לפי הנתונים בלבד ('1'-ים, זוגות של '2'-ים המאונכים או מאוזנים זה לזה וכן הלאה).
משם והלאה, על הפותר לחפש שלושה דברים, ייתכן יחד:
כל פוליאומינו בפתרון, אם כבר מוספר כולו, יכלול מספרים זהים השווים לגודלו של הפוליאומינו.
אם ישנו מקום בטבלה שבו הוספה של מספר מסוים תגרום לסמיכות (במאונך או במאוזן) של יותר מדי עותקים של מספר זה, אז צריך לצייר גבול בין תא זה למספרים הללו.
לעיתים קרובות, הנתונים לבדם מספקים מקרים כאלו; הנפוצים ביותר הם זוג '2'-ים הסמוכים באלכסון: הצבת 2 בכל אחד מן התאים החופפים לשני התאים הללו יחד, יגרום לעומס יתר (3 תאים של 2 בפוליאומינו שגודלו 2).
במקרה כזה צריך לצייר ארבעה גבולות (בצורת +) המפרידים בין ה'2'-ים.
כל מספר בטבלה - גם משתנה וגם מספר שהוסק בהיגיון - חייב בסופו של דבר להיות מגודר בגבול עם מספר זהה של תאים בתוכו.
לעיתים קרובות, תאים מסוימים יצטרכו להיות יחד עם מספר כלשהו מכיוון שאין אפשרות אחרת לאזור של מספר זה להתרחב אלא לשם.
המקרה הפשוט ביותר הוא מספר (שונה מ-'1') המגודר משלושה כיוונים; התא שגובל עמו בגבול הרביעי חייב להיות כלול בשטחו, ואם כן, גם חייב לשאת את אותו המספר.
אותו עיקרון חל על מספרים המגודרים רק משני צדדים, אך לא יכולים להתפשט למספיק תאים רק בצד אחד וכן הלאה.
בנסיבות מורכבות יותר, לפעמים עבודה עם תאים ריקים פשוטה יותר מעבודה עם תאים עם מספרים.
הדוגמה הפשוטה ביותר לכך היא כאשר תא אחד ללא מספר מגודר כולו; ללא כל עזרה ממספרים אחרים, התא חייב להיות יחיד באזור משלו (מונומינו), ויכול להיות מסומן עם '1'.
בדומה לכך, שני תאים ריקים הסמוכים אחד לשני (במאונך או במאוזן) המגודרים יחדיו, חייבים להיות אזור פוליאומינו בעל שני תאים בלבד (דומינו), מכיוון ששני מונומינויים אינם יכולים לחלוק גבול.
אפילו תאים באזורים שלא מגודרים לגמרי יכולים להיות מוגדרים; מקרה נפוץ, הוא כאשר לתא ריק הנכלל באזור קטן המגודר ברובו על ידי פוליאומינויים פתורים יש רק גודל חוקי אחד של פוליאומינו המתאים לו, כאשר גדלים אחרים יהיו גדולי מדי, או יגרמו לשני פוליאומינויים באותו גודל לחלוק צלע.
הדרך הטובה ביותר להבחין במקרה כזה, היא לשקול אילו מספרים יכול להיות במקום כזה, ולראות אם יש רק מספר אחד כזה.
פיליאומינו מתאים את עצמו לצורות גאומטריות שונות; אפשר לשחק בו בטבלה בצורת משושה, כאשר ההבדל היחיד בכללים הוא החלפת כל המקרים של פוליאומינו בפוליהקס.
גרסה אחרת פורסמה על ידי ניקולי תחת השם ניקוג'י; ישנן אותיות כנתונים במקום מספרים, ובין האותיות והפוליאומינויים ישנו קשר ישיר של אחד לאחד, ורק לאותיות זהות ישנו פוליאומינו זהה (בגודל, בצורה, בכיוון ובמצב האות).
גרסת מחשב של המשחק, בה השחקן ממלא מכניס מספרים (המחשב מצייר את הגבולות לשחקן), ידועה בשם "פילינג", "מילוי", והיא חלק מחבילת המשחקים "SGT-Puzzles".
פילוטאס היה גנרל בכיר בצבאו של אלכסנדר הגדול.
היה בנו של פרמניון, הגנרל ששירת עוד את אביו של אלכסנדר והמשיך עם אלכסנדר בעת כיבוש האימפריה הפרסית.
בשיא הקריירה היה היפארכוס של ההטיירוי (המפקד הראשי של חיל הפרשים המוקדוני הכבד).
השתתף בכל הקרבות החשובים של אלכסנדר הגדול מעלייתו של האחרון לשלטון בשנת 336 לפנה"ס ועד מותו של פילוטאס.
פילוטאס היה בין המתנגדים הקולניים ביותר מקרב האריסטוקרטיה לנסיונותיו של אלכסנדר לאמץ מנהגים פרסיים וזרים לתרבות היוונית.
פילוטאס נחשד בקשירת קשר נגד אלכסנדר והוצא להורג לאחר משפט ראווה פומבי.
נטען שפילוטאס לא היה אשם בקשירת הקשר, אלא העלילו עליו עלילה, כדי לסלק את אחד המתנגדים הבולטים לשלטונו של אלכסנדר בצבא.
בעקבות הוצאתו להורג, נרצח אביו פרמניון ללא משפט בהוראתו של אלכסנדר.
פילוטאס מוזכר לראשונה בעת המערכה נגד הטריבלים בשנת 335 לפנה"ס.
במערכה זו פילוטאס פיקד על יחידת פרשים כבדים ממקודון עלית.
בהמשך השתתף גם במערכה באיליריה.
באילירה, בעת מצור פליום נשלח על ידי אלכסנדר לאסוף אספקה מהסביבה, אך הסתבך בקרב וניצל על ידי התערבותו הישירה של אלכסנדר.
פילוטאס לא נזכר יותר במקורות עד המערכה בפרס בשנת 334 לפנה"ס ומופיע בה כמפקד על כל חיל הפרשים המוקדוני הכבד.
במערכה זו השתתף בקרב גרניקוס, הראשון על הטריטוריה הפרסית.
בהמשך נשלח בראש כח פרשים וחיל רגלים גדול להשתלט על מיקלה כדי למנוע מהצי הפרסי להשתמש במעגן זה לאחר שגורש ממילטוס.
כמפקד ההטיירוי התלווה לאלכסנדר ונראה שלקח חלק בכיבוש טרסוס.
כמו כן, השתתף בקרבות והתקלויות נוספות באסיה הקטנה.
לא ידוע דבר על חלקו בקרב איסוס, אף על פי שעדיין היה מפקד ההיטיירוי.
בדמשק אביו, פרמניון, לקח בשבי נערה יווניה שהייתה בשרות הפרסים בשם אנטיגונה.
אנטיגונה הפכה עד מהרה למאהבתו של פילוטאס.
המשבר ביחסיו עם אלכסנדר התחיל במצרים.
אחרי הביקור באורקל בסיבה התחיל אלכסנדר ליישם מדיניות שלא הייתה חביבה על היוונים.
אלכסנדר התחיל לאמץ מנהגים פרסיים ואף התחיל בתהליך האלהתו, שהיוונים הסתייגו ממנו.
פילוטאס היה בין מתנגדיו הקולניים ליוזמות חדשות אלה.
בדומה לקרב איסוס, גם בקרב תיאור קרב גאוגמלה המצוי במקורות העתיקים לא משקף את תפקידו, אם כי ידוע שעדיין פיקד על ההטיירוי.
למרות הביקורת שהטיח באלכסנדר, עדיין נהנה מאמונו והוא פיקד על הכח שאיגף את העמדות הפרסיות בקרב השערים הפרסיים.
הקשר נגד אלכסנדר והוצאתו להורג
הקשר שבו נחשד פילוטאס התרחש בסתיו שנת 330 לפנה"ס, כשנה לאחר הניצחון הגדול בקרב גאוגמלה, כיבוש חלקים נרחבים מהאימפריה הפרסית לרבות ערים כמו שושן, בבל ואחרים.
בתקופה זו פולחן האישיות של אלכסנדר התחיל להתעצם.
פרק זמן קצר לפני התפוצצות הפרשה התחיל אלכסנדר ללבוש בגדי מלכות פרסיים ולאמץ מנהגים פרסיים נוספים.
פילוטאס המשיך להשמיע את התנגדותו לכך וזה עמד לו לרועץ בעיניו של אלכסנדר.
הקשר שבו נחשד פילוטאס התחיל בכך שחייל מוקדוני אחד בשם דימנוס זמם להרוג את אלכסנדר.
הדבר נודע לפילוטאס, אך הוא לא דיווח על כך לאף אחד.
נטען נגדו שאף שלא לקח חלק בקשר, כשל באי מניעת פשע.
ייתכן שבמקרה של קצין אחר הדברים היו מגיעים לכדי הדחה בלבד, אך פילוטאס החזיק בתפקיד יוקרתי מאוד - מפקד הפרשים הכבדים ממוקדון, אחד התפקידים הבכירים בצבאו של אלכסנדר.
גנרלים רבים אחרים חמדו את התפקיד ושמח להדיח ממנו את פילוטאס.
ייתכן אפילו שהקשר נגד אלכסנדר היה למעשה הקשר נגד פילוטאס עצמו כדי להפליל אותו ועל ידי כך לרשת את תפקידיו.
יחד עם זאת הטענה לא מקובלת על כל החוקרים.
הגנרלים האחרים ובראשם קרטרוס וקוינוס, שאף שהיה נשוי לאחותו של פילוטאס לא היסס להיות ראש המקטרגים עליו.
קרטרוס הוא היה זה שחשף בפני אלכסנדר את מעורבותו של פילוטאס בקשר.
לדבריו של קרטרוס, הדבר נודע לו מפיה של פילגשו של פילוטאס, אנטיגונה.
על פי דרישת הגנרלים, פילוטאס עונה בצורה אכזרית על ידי הצלפה עד אשר נשבר והודה בפשעים המיוחסים לו.
ההמון המשולהב שנאסף במקום דרש את עונש המוות ואלכסנדר לא נקף אצבע כדי להגן על פקודו.
בסופו של דבר, הוצא פילוטאס להורג.
כדי להימנע מנקמה אפשרית מצדו של אביו, פרמניון, הורה אלכסנדר על רציחתו ללא משפט.
כתוצאה מהפרשה, כדי למנוע מאדם אחד להחזיק במשרה היוקרתית של מפקד ההיטיירוי, חילק אלכסנדר את החיל לשתי חטיבות.
בראש אחת מהן העמיד את הפסטיון ואת השנייה תחת פיקודו של קליטוס השחור.
גם המקטרגים האחרים - קוינוס וקרטוס יצאו נשכרים מהאירועים.
שניהם קיבלו תפקידים בכירים בצבאו של אלכסנדר.
פילוטאס היה חלק ממשפחה אריסטוקרטית חשובה במוקדון העתיקה.
אביו, פרמניון, היה מהגנרלים החשובים של פיליפוס השני, אביו של אלכסנדר הגדול ובעת שלטונו של אלכסנדר היה סגנו בפיקוד.
שני אחיו של פילוטאס שירתו גם הם בצבאו של אלכסנדר: ניקנור שפיקד על ההיפספיסטים, יחידה מובחרת בחיל רגלים, והקטור האח הצעיר, שלא החזיק בתפקיד בכיר בצבא.
שני אחיו נהרגו גם כן.
הקטור טבע למוות בנילוס ואילו ניקנור נפטר ממחלה זמן קצר לפני הוצאתו של פילוטאס להורג.
מלבד שני אחים הייתה לו גם לפחות אחות אחת.
לא ידוע על נישואיו, אך ידוע שהייתה לו מאהבת בשם אנטיגונה.
פילומנה הוא סרט קולנוע בריטי-צרפתי-אמריקאי מסוגת דרמה קומית בבימויו של סטיבן פרירס משנת 2013. הסרט מבוסס על הספר "The Lost Child of Philomena Lee" של העיתונאי מרטין סיקסמית'.
בסרט משחקים ג'ודי דנץ' וסטיב קוגן, ועלילתו מגוללת את סיפורה האמיתי של פילומנה לי המחפשת את בנה כ-50 שנים.
הסרט זכה בפרסים רבים בקרב פסטיבלי סרטים בינלאומיים.
קוגן וג'ף פופ זכו בפרס התסריט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה.
בנוסף הסרט זכה בפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי באפט"א, ולשלושה פרסי גלובוס הזהב.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר והפסקול הטוב ביותר.
העיתונאי מרטין סיקסמית' איבד את עבודתו כיועץ למפלגת הלייבור, והוא חוכך בדעתו בנוגע לכתיבת ספר על תולדות רוסיה.
במהלך מסיבה ניגשת אליו ביתה של פילומנה לי.
היא מציעה לו לכתוב כתבה על אימה שאולצה לוותר על בנה, אנתוני, לפני חמישים שנה כשהיא הייתה במנזר.
למרות חוסר רצונו הראשוני לכתוב כתבה מסוג זה, מרטין שומע את סיפורה של פילומנה, והוא מחליט להירתם למשימה.
בשנת 1951 פילומנה, שנשלחה למנזר שון רוס באירלנד על ידי אביה, נכנסה להריון לא מתוכנן.
לאחר הלידה, היא נאלצה לעבוד ארבע שנים כדי לממן את שהותה במקום.
יום אחד, ללא התראה מוקדמת, הנזירות מסרו את בנה לזוג הורים מאמצים.
פילומנה הסתירה את הסיפור מבני משפחתה, אך היא ביקרה בקביעות במנזר כדי לברר מה עלה בגורלו של בנה, אנתוני.
מנהלת המנזר טענה במשך שנים שאין בידיה מידע על הבן וכי המסמכים אבדו.
פילומנה ומרטין מבקרים יחדיו במנזר, ותוצאות הביקור דומות לקודמות.
הנזירות טוענות שבעקבות שרפה נאבדו כל רישומי האימוץ של המנזר.
אולם בעת ביקור בפאב מקומי מרטין מגלה כי ישנה שמועה שאנשי המנזר שרפו בכוונה את הרישומים ושהם מכרו את הילדים לאזרחים אמריקאים.
חקירתו של מרטין לא צולחת באירלנד, והוא מזמין את פילומנה לטוס עמו לארצות הברית.
מאוחר יותר מרטין מגלה כי אנתוני אומץ על ידי מארג' ודוק האס ששינו את שמו למייקל.
הוא גילה כי מייקל עבד כעורך דין ופקיד בכיר בממשלותיהם של רונלד רייגן ושל ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
מרטין גילה שמייקל נפטר לפני תשע שנים.
למרות מצב רוחה של פילומנה, היא מחליטה לבקר את מכריו של מייקל.
היא פוגשת ידידה שלו שמספרת שהוא היה הומוסקסואל ושהוא נפטר ממחלת האיידס.
פילומנה ומרטין מבקרים את אחותו של מייקל, מרי, המגלה להם אודות בן זוגו, פיט אולסון.
לאחר ניסיונות רבים להידבר עם פיט, פילומנה מצליחה לשכנע אותו לדבר איתה.
לשמחתה של פילומנה, פיט מספר לה כי מייקל תמיד תהה לגבי עברו, ואף נסע למנזר באירלנד כדי לברר על אימו הביולוגית.
להפתעתם, פיט טוען כי הנזירות אמרו למייקל כי אימו נטשה אותו.
בנוסף מתברר כי מייקל נקבר בבית הקברות של המנזר.
מרטין מתעמת עם הנזירה הילדגרד שטוענת שהיעלמותו של מייקל היא עונשה של פילומנה.
להפתעת הנוכחים, פילומנה מוחלת לנזירה.
כאשר השניים פוקדים את קברו של מייקל, מרטין מודיע לפילומנה שהוא החליט לא לפרסם את הסיפור, אולם פילומנה מבקשת ממנו לחשוף את הפרשה.
ג'ודי דנץ' - פילומנה לי
סופי קנדי קלארק - פילומנה בצעירותה
סטיב קוגן - מרטין סיקסמית'
ברברה ג'פורד - הנזירה הילדגרד
קייט פליטווד - הנזירה הילדגרד בצעירותה
מישל פיירלי - סאלי מיטשל
רות מק'ביי - האם ברברה
אנה מקסוול מרטין - ג'יין
פיטר הרמן - פיט אולסון
האתר "Rotten Tomatoes" נתן ציון של 92% בהתבסס על 164 ביקורות.
האתר ציין כי הסרט בנוי על תסריט עוצמתי והופעות מעולות של ג'ודי דנץ' ושל סטיב קוגן.
האתר "Metacritic" נתן לסרט ציון של 76 מתוך 100 בהתבסס על 41 ביקורות.
למרות הביקורות החיוביות, מבקרים רבים יצאו נגד הסרט עקב משנתו האנטי-קתולית.
העיתון "ניו יורק פוסט" הגדיר את הסרט כ"מתקפה נוספת על הקתולים".
מבקר העיתון קייל סמית' אמר שאם היה מדובר על היהדות או על האסלאם הסרט לא היה נעשה.
מפיץ הסרט, הארווי ויינשטיין, פרסם מודעה ב"ניו יורק טיימס" היוצאת נגד טענות המבקרים.
סמית' טען שזוהי מגמתו של המפיק להוציא סרטים אנטי-קתוליות כמו "כומר" (1994), "The Butcher Boy" (1997) ו"האחיות מגדלנה" (2002).
הסרט היווה הצלחה כלכלית עם הכנסות של 35,223,747 דולר ברחבי ארצות הברית בלבד.
נכון ל-6 במרץ 2014 הסרט הכניס כ-89.3 מיליון דולר ברחבי העולם.
יום חגו נקבע כ-29 בנובמבר בלוח השנה היוליאני (16 בנובמבר בלוח השנה הגרגוריאני) ומקום פולחנו במנזר באר יעקב בשכם.
נולד בשם סופוקלס הסאפיס בכפר אורונטה במרכז קפריסין.
בגיל 14 עזב את ביתו יחד עם אחיו, אלפידיוס, למנזר סטרובוני, שם שהו שש שנים לפני שהמשיכו לארץ ישראל.
פילומנוס הוכשר לכמורה והוסמך על ידי הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים ככומר וכארכימנדריט.
ב-1979 מונה לאחראי על מנזר באר יעקב בשכם.
פילומנוס היה דובר יוונית, אנגלית, ערבית ועברית.
אשר רבי, חוזר בתשובה מעורער בנפשו מתל אביב, הרבה לשוטט באזור ולבקר בבאר יעקב.
באחד הימים טיפס על חומת המנזר וכשהבחין בפילומנוס זרק לעברו רימון יד.
לאחר מכן, על מנת לוודא הריגה, רוצץ את גולגולתו בגרזן.
לאחר מכן נמלט רבי מהמקום, כיוון ששבר את רגלו הובא על ידי נהג מונית ערבי לבית חולים תל השומר.
לפני כן, באפריל, ידה רימון יד לעבר קבוצת צליינים במקום ופצע נזירה.
גם אז הצליח להימלט להר גריזים, שם קרא בתורה במשך יומיים.
רבי נתפס על ידי משטרת ישראל ב-1982 באשמת רצח הגינקולוג דוד קוגן והודה ברצח פילומנוס במהלך חקירתו.
רבי תירץ את מעשיו בכך שפעל לפי "צו אלוהי" ונשלח לאשפוז בבית חולים פסיכיאטרי.
בשנת 2009, לרגל 30 שנה למותו, הועלה פילומנוס למעלת קדוש ומרטיר של הכנסייה היוונית אורתודוקסית.
ב-5 במרץ 2010 הוכר כקדוש גם על ידי הסינוד של הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית.
פולחנו, המתרכז במתחם מנזר באר יעקב (וכן בכנסייה שבכפר הולדתו בקפריסין), מעלה על נס את מותו על מזבח ההתנגדות ללאומנות הציונית.
לפי הנרטיב המקובל בכנסייה ומוצג בשלטים במתחם המנזר, קבוצת המתנחלים עינתה ורצחה את פילומנוס.
זאת, על אף שלא הוכח כל קשר בין העימותים עם המתנחלים לבין הרצח.
גולגולתו המנותצת מוצגת בכנסייה כשרידי קדושים.
באופן יוצא דופן מוקירים גם מוסלמים מקומיים את הקדוש ועולים לרגל למנזר.
פילומדוסיים או צפרדעי עלים (שם מדעי: Phyllomedusinae) היא תת-משפחה של דו-חיים ממשפחת האילניתיים.
לעיתים הם נחשבים למשפחה עצמאית (Phyllomedusidae).
בני קבוצה זו חיים ביערות הגשם של אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית ואף במקסיקו.
הם חיים על העצים, כשכמה מינים חיים בביצות ובנהרות ומטילים ביצים על העלים הלחים של היער, בדרך כלל מעל מקווה מים.
בני הקבוצה בעלי רגליים ארוכות, עיניים אדומות וצידיים בוהקים.
חלקם נמצאים בסכנה עקב כריתת היערות.
סוג Agalychnis - בה המין אילנית אדומת-עין
סוג אילנית עלים (Phyllomedusa) - הסוג הגדול ביותר בקבוצה וכולל מעל 30 מינים.
פילון איש גבל היה סופר והיסטוריון שחי בגבל (ביבלוס) בפיניקיה.
פילון חיבר ספרי דקדוק והיסטוריה ביוונית, וכתב על המיתולוגיה וההיסטוריה של הפיניקים.
פילון נולד במאה הראשונה לספירה בגבל בפיניקיה, כיום ג'בייל שמצפון לביירות בלבנון.
על פי הסודא (המאה ה-10), פילון נולד בזמן עלייתו של נירון קיסר לשלטון וחי שנים רבות, מאחר שהוא אומר שהיה בן 78 בזמן שהרניוס סוורוס היה קונסול באולימפיאדה ה-220.
הוא חי ופעל בתקופת שלטונו של הקיסר הרומי אדריאנוס.
שמו "הרניוס" מרמז על כך שהיה תחת חסותו של הקנסול הרומי הרמבוס סוורוס, שחסותו העניקה לפילון מעמד של אזרח רומי.
חלק מעבודתו ידועה לנו בשמות בלבד; וחלק מכתביו שרדו רק בציטוטים מקוטעים אצל סופרים נוצריים.
פילון ידוע בעיקר בשל תרגומו ליוונית של המיתולוגיה הפיניקית אשר נכתבה על ידי סַכֻּניַתֹן (ביוונית "סנכוניאתון"), שנאמר עליו כי חי לפני מלחמת טרויה (בסביבות 1200 לפנה"ס), והיה היסטוריון, סופר וכוהן פיניקי אשר כתב על האלים והעולם.
פרגמנטים מחיבורו של פילון נשתמרו בחיבור הכנה לבשורה של אוסביוס (בישוף קיסריה במאה הרביעית לספירה) תעודות שנמצאו באוגרית מאשרות את הציטוט מן הסופר הפיניקי.
פורבס מאוניברסיטת אדינבורו, התייחס אל היסטוריון הפיניקי סכניתן וכתב כי מסמכים מהמאה ה-14 לפנה"ס מאוגרית, שפורסמו מ-1929 "הוכיחו באופן סופי שסכניתן הוא ללא ספק דמות אמיתית לאור ההתכתבויות הרבות בינו לבין טקסטים הנ"ל".
הספר של פילון על המיתולוגיה הפינקית כלל שמונה כרכים.
והוא התייחס לתיאור בריאת העולם, האלים והמיתולוגיה, שמו הוא "ההיסטוריה הפיניקית" (Φοινικικη ιατοαρια או Φοινικικια).
המידע על ספריו של פילון על ההיסטוריה הפיניקית ידוע לנו בעיקר מהקטעים המצוטטים אצל אוסביוס בספרו "הכנה לבשורה" נמצאו 35 השוואות של הקטע המצוטט באוסביוס עם ציטוטים של אותם קטעים במקומות אחרים, ומתוך בדיקות אלו עולה כי אוסביוס ציטט במדויק את פילון.
עם זאת, מספר הקטעים המצוטטים אצל אוסביוס אינו גדול, ואנו יודעים כי הרבה הושמט, לדוגמה, שתי האטימולוגיות שצוינו בלידוס אינן נמצאות בקטעים של אוסביוס, ואלה נראים לפחות שונים במקצת ממה שניתן למצוא בציטטות של אוסביוס.
אוסביוס מצטט את פילון רק במקום שבו הוא מאמין שפילון יעזור לו להצביע על הנצרות כעדיפה על פני הפגאניות.
על פי כתביו של סכינתן, סיפור הבריאה הפיניקי מתחיל באֵלָה בשֵם בָּאאוּ (Baau).
באאו ה'אם הראשונית' האלה האם מתוארת על ידיו בתור - לילה.
חוקרים מוצאים קשר בין המיתולוגיה הפיניקית לבין הביטוי "תֹהוּ וָבֹהוּ" המופיע ב ומקשרים את תהו אל האלה תיאמת המופיעה באפוס אנומה אליש הבבלי ואת בהו אל האלה הפיניקית באאו.
פילון מתאר בכתביו את התהוות העולם במסורת הפיניקית, ראשית הפולחן וייסודה של התרבות החומרית.
לעומת התיאור הקצר בבראשית, הבא כהערות לוואי לשמות המייסדים, הרי בכתביו של פילון מגבל מתואר נושא זה בהרחבה.
פילון מרבה לתאר בכתביו את האל הכנעני אל, ומזהה אותו עם קרונוס היווני.
מיתוס פיניקי שנמסר מפי פילון מגבל מספר שאיש בשם אוסוס שנלכד ביער בוער, כרת עץ, דחף אותו לים וכך ניצל מן האש, וזה היה הפיניקי הראשון שהפליג בים.
על ערים ואנשיהן המפורסמים - חיבור בן שלושים ספרים, שקטלג ערים עם אזרחיהן המפורסמים.
נתחבר בראשית המאה השנייה לספירה, וזאת על-סמך האישים הידועים ברשימה, שהמאוחר בהם היה פעיל בימי הקיסרים אוגוסטוס וטיבריוס.
ניתן להניח שהרניוס פילון עצמו השתמש ברשימה מוכנה שנתחברה בימי טיבריוס.
לחיבור נעשה תקציר על ידי המדקדק איליוס סרנוס (Aelius Serenus) והוא שימש כאחד המקורות העיקריים שנסמכו עליו המדקדק הסיכיוס מאלכסנדריה (המאה ה-5 או ה-6) וסטפנוס מביזנטיון (המאה ה-6).
על מילים נרדפות - מילון של מילים נרדפות, ששרד תקציר שלו מאת אמוניוס גרמטיקוס .
על רכישה ובחירה של ספרים - אוסף של סופרים מדעיים ועבודותיהם המאורגנות לפי קטגוריה.
ביוגרפיה של הקיסר אדריאנוס - היסטוריה של חייו.
בחיבורו על ההיסטוריה הפיניקית, פילון נוגע גם בענייני היהודים.
על פי לידוס, שמו של האל היהודי "יאו" (Iao), משמעותו בשפה הפיניקית על פי הרניוס, "אור התבונה".
לידוס טען גם כי על פי הרניוס, השם הפרטי הרומאי "וארו" (Varro) משמעותו בקרב הפיניקים, "היהודי".
הסבר זה נראה על פניו שנובע מהדמיון בצליל של השמות "וארו" ו"עברי" .
על פי אוריגנס, הרניוס פילון כתב חיבור על היהודים, בו הטיל ספק באותנטיות של הספר על היהודים המיוחס להקטאיוס איש אבדרה וטען כי אם הספר אכן אותנטי, הקטאיוס ככל הנראה נסחף על ידי כוחות השכנוע של היהודים וקיבל את תורתם.
יש להניח שפילון מתכוון כאן לאותו חיבור של הקטאיוס על היהודים שיוספוס מצטט מתוכו בספרו נגד אפיון ומיוחס לפסאודו-הקטאיוס.
גם אצל אוסביוס נאמר שפילון כתב חיבור על ההיסטוריה של היהודים.
על פי סטפנוס מביזנטיון, פילון הזכיר בכתביו את העיר יפו וכתב שהיא נמצאת בפיניקיה בסביבתה של יבנה.
אזכור זה לקוח מתוך חיבורו "על ערים ואנשיהן המפורסמים".
הכללתה של יפו בפיניקיה היא ביטוי לפטריוטיות הפיניקית של פילון, מאחר שמאז כיבושיו של שמעון התרסי, הפכה העיר לחלק מיהודה.
פוטיוס (המאה ה-9) ציין בביבליותקה שלו שהמדקדק המצרי הלאדיוס (המאה ה-4 לספירה) כתב "דברי שטות" על כך שמשה נקרא "אלפא" משום שבגופו דבקה צרעת ושבדבר "השקר הזה" הלאדיוס מסתמך על פילון (Helladius, Chrestomathia, apud: Photius, Bibliotheca, Cod.
דני קרק (נולד ב-8 בפברואר 1977), ידוע בשם הבמה פילוני, הוא פזמונאי, מלחין, מפיק מוזיקלי ומוזיקאי ישראלי.
פילוני החל את דרכו ב-1995 כגיטריסט בלהקת הפאנק-היפ-הופ שב"ק ס'.
ב-1997 הוציאה הלהקה את הלהיט "תתקעו בחצוצרה", יחד עם פישי הגדול, אותו כתב והלחין לצד חברי הלהקה.
השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד השבועי של רשת ג'.
באוגוסט של אותה שנה, יצא אלבומם השני, "בעטיפה של ממתק", שזכה במעמד "אלבום פלטינה".
לאחר פירוק הלהקה, המשיך פילוני לעבוד בשיתוף פעולה עם סולנה מוקי.
ב-2001, יצא אלבום הבכורה של מוקי, "שמע ישראל", שהפיק והלחין.
מהאלבום בלט השיר "מדברים על שלום", שזכה בפרס אקו"ם לשיר השנה.
ב-2005, הפיק גם את אלבומו השני של מוקי, "עוקף מלמעלה".
ב-2009 הפיק את אלבומו החמישי של מוש בן ארי, "תסתכל לי בעיניים".
מהאלבום, בלט השיר "סתכל לי בעיניים", שהגיע לצמרת המצעד השבועי של רשת ג'.
ב-2010 הלחין את השיר "אם לא עכשיו אז מתי" למילותיו של מוקי שהיה שיר הנושא של הסרט "ז'אטם איי לאב יו טרמינל".
ב-2013 הפיק את אלבומה הרביעי של קרן פלס, "איך שהשמש תזרח".
האלבום הנפיק את הסינגלים "לייק וואנקה", "כלום לא טעים", "גם אני" ו-"רק שתבואי" שזכו להצלחה רבה במצעדי הפזמונים העבריים.
ב-2014 פתח יחד עם טכנאי הסאונד והמפיק לירון שפר והמוזיקאי עמית שגיא את אולפני "Jaffa Sound Arts" שביפו העתיקה.
ב-2015 הפיק את אלבומה החמישי של להקת הרגאיי הישראלית התקווה 6, "הכי ישראלי".
באותה השנה, זכה בפרס אקו"ם על הישג השנה למעבד.
ב-2023 הפיק את אלבומה השמיני של התקווה 6, "שותפים לנצח".
פילוטרה הייתה אצילה מקדונית יוונית ונסיכה מצרית יוונית משושלת בית תלמי.
פילוטרה הייתה בתם של תלמי הראשון סוטר וברניקי הראשונה, מלכי מצרים.
הייתה לה אחות מבוגרת אחת, ארסינואי השנייה, ואח צעיר יותר, הפרעה לעתיד תלמי השני פילדלפוס.
היו לה אחים שונים מנישואיהם הקודמים של הוריה.
פילוטרה נפטרה זמן מה לאחר עלייתו של תלמי השני לכס התלמי ולפני שמתה ארסינואי השנייה.
העובדה שפילוטרה נפטרה לפני אחותה, מוכחת על ידי המנון שכתב קאלימאכוס על מותה של ארסינואי השנייה.
לאחר מותה של פילוטרה, היא עברה האלהה על ידי אחיה, תלמי השני.
הוא הקים מקדש לכבודה באלכסנדריה.
יוונים ומצרים סגדו לה יחד עם ארסינואי השנייה, ותלמי השני יצר פולחן דתי לכבודה.
"פילוטרה" היה שמה הקדום של ספאגה במצרים.
היא הוקמה על ידי סאטירוס (Σάτυρος) ונקראה לכבודה של אחותו המנוחה של תלמי השני פילדלפוס.
בתקופה ההלניסטית נוסדה בארץ ישראל העיר "פילוטריה", שנקראה על שם פילוטרה.
עיר זו ישבה דרומה לכנרת, והיא נזכרת לראשונה בקשר לפעולותיו הצבאיות של אנטיוכוס השלישי, שהשתלט עליה בשנת 218 לפנה"ס.
היא נזכרת שוב בימי אלכסנדר ינאי, בין הערים ההלניסטיות שכבש.
בתקופה ההלניסטית היא הייתה עיר חשובה באזור.
פילוט היה מגזין קומיקס צרפתי שיצא לאור בין השנים 1959–1989. במגזין הופיעו מרבית כישרונות הקומיקס הצרפתיים או הבלגיים הגדולים של התקופה, ופרסם סדרות מפורסמות וידועות כדוגמת אסטריקס ואוכמניות.
במגזין כתבו מספר סופרי קומיקס גדולים כמו רנה גוסיני, ז'אן-מישל שרלייה, ז'וזף ז'ילן ("ז'יז'ה"), אלבר אודרזו, ז'אן (מביוס) ז'ירו, ז'אן קלוד מז'יר ורוברט קראמב (האחרון אינו צרפתי).
לאחר פרסום גיליון טיזר מספר 0 ב-1 ביוני, פורסם גיליון ראשון של "פילוט" ב-29 באוקטובר 1959. את המגזין הקימו שני כותבי הקומיקס המנוסים ז'אן מישל שרלייה ורנה גוסיני, יחד עם האמנים אלבר אודרזו וז'אן הרברד.
קבוצה זו כבר עבדה יחד בעבר כאשר הקימו את "Le Supplément Illustré", מוסף מצויר שהופיע מפעם לפעם בעיתונים בצרפת.
'פילוט' שווק עם יציאתו על ידי רדיו לוקסמבורג, תחנת הרדיו הגדולה ואחת מהיחידות בלוקסמבורג, ופרסם מאמרי מערכת שנכתבו על ידי אנשי הרדיו הפופולריים של אותה תקופה.
המגזין, שרבים ציפו לפרסומו בשל צוות הכותבים המובחר שלו, הצליח במהירות.
300,000 העותקים של המהדורה הראשונה אזלו ביום אחד.
בניגוד למגזינים תחרותיים בלגיים, כמו טינטין וספירו, המגזין כיוון כבר מההתחלה באופן ישיר יותר לקהל מתבגר, נערים בגילאי 13–22.
שרלייה וגוסיני ביצעו את רוב הכתיבה בגליונות הראשונים.
אף על פי ששרלייה כתב שתי סדרות פופולריות, 'Tanguy et Laverdure' עם אודרזו ו-'Redbeard' עם ויקטור הובינון, היה זה אסטריקס של גוסיני ואודרזו שהיה הלהיט הגדול ביותר ועמוד התווך הראשוני של המגזין.
הקומיקס המשיך גם הרבה אחרי המגזין, והיה לאחת משלוש סדרות הקומיקס המצליחות אי פעם ביבשת אירופה.
הבעיות הכלכליות התעוררו בשנת 1960, אך נפתרו עם קניית המגזין על ידי הוצאת הספרים "דרגאוד".
דרגאוד הרחיבה את המגזין עם מספר סדרות חדשות, ביניהן 'אוכמניות" של שרלייה וז'אן ז'ירו ו"אצ'יל טאלון" של גרג בשנת 1963. בשנת 1967 הופיעה לראשונה סדרת המדע הבדיוני הפופולרית "Valrian and Laureline" ובשנת 1968 עלתה סדרת הקומדיה המערבונית הפופולרית לאקי לוק מאת מוריס דה בוורה לאחר שהועברה למגזין מספירו.
במאי 1968 רבים מאמני המגזין התפטרתו כחלק מהשביתה הכללית שפרצה, כתגובה על תנאי העבודה הלא יציבים שלהם.
עם זאת, רבים מהאמנים המשיכו לפרסם את סדרות הקומיקס שלהם במגזין כעצמאים ובכך המשיכו לשמור על זכויותיהם בקומיקס ועל תמלוגיהם.
בשנות השבעים נעשו ניסיונות לעדכן את המגזין עם חומר שמעניין יותר מבוגרים, אך אמנים רבים כמו פיליפ דרויל וז'אן ז'ירו הרגישו כי פילוט כבר אינו מתאים לפרסום סיפוריהם, שכן כיוונם האמנותי התרחק מהסגנון של המגזין.
השניים פרשו כדי להקים את מגזין המדע הבדיוני והפנטזיה מטאל אירלאן.
כתוצאה מכך, הוצאת דרגאוד הפחיתה משמעותית את כמות הגליונות שיוצאים ובמקום גיליון אחת לשבוע, יצא גיליון אחת לחודש, וגם כך היו חודשים שבהם לא פורסם גיליון כלל.
בשנת 1974 התמנה רנה גוסיני לעורך הראשי של המגזין.
בשלב זה, דור חדש של אמנים החל לפרסם בפילוט.
הקומיקס שלהם שיקף את הכיוון החדש והמבוגר יותר.