tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בזמן שפיתח קווים מנחים לאדריכלים אחרים, סטאסוב דגל בהפיכת הבניינים הפשוטים ביותר - צריפים, מחסנים, אורוות - למבנים מרשימים ומונומנטליים.
הוא פעל רבות כדי לייפות את צארסקו סלו, שם תכנן את הליציאום המפורסם של פושקין, וגם את משרדי המשטרה, שהוא עיבוד של הפרויקט שפותח על ידי האדריכל V.I.
לאחר השריפה הגדולה של 1820, הוא הופקד לשפץ בסגנון נאו-קלאסי כמה אזורים של ארמון יקתרינה בסגנון הבארוק.
העבודות החשובות הראשונות של סטאסוב בבירה היו קתדרלות השינוי והשילוש עבור הגדודים של המשמר הקיסרי הרוסי.
גם עיטור הפנים של קתדרלת סמולני שייך לו.
סטאסוב היה מבשר סגנון התחייה הרוסי של תקופת ניקולאי הראשון, עם כנסיית הזיכרון שלו אלכסנדר נבסקי בפוטסדאם וכנסייה הגדולה יותר בקייב (1828).
האחרונה, מכילה כבר מאפיינים ביזנטיים ורוסים, הוקמה במקום הכנסייה הראשונה של קייבאן רוס והכילה את שרידי ולדימיר הקדוש עד להשמדתה על ידי הבולשביקים בשנות ה-30.
בתקופת שלטונו של ניקולאי הראשון, תכנן סטאסוב את שערי הניצחון של מוסקבה ושערי הניצחון של נרווה בסנט פטרסבורג ואת ארמון הנשיאות בווילנה.
ב-1833 פנו אליו הקוזקים הסיבירים שביקשו ממנו לתכנן קתדרלה גדולה באומסק.
עבודתו האחרונה החשובה הייתה עיטור אולמות ארמון החורף לאחר השריפה ההרסנית של 1837.
וסילי סטאסוב הלך לעולמו בסנט פטרבורג ב-1848 ונטמן בבית העלמין טיחווינסקויה.
וסילי ציבלייב הוא קוסמונאוט רוסי שטס לחלל כחבר צוות תחנת החלל מיר.
וסילי ציבלייב נולד בכפר חצי האי קרים.
לאחר סיום בית הספר הוא התקבל לבית ספר לטייסים בחרקיב אותו סיים בשנת 1975. הוא נשלח לשרת ביחידת חיל האוויר של ברית המועצות שהייתה מוצבת בשטח גרמניה המזרחית.
בשנת 1980 הוא הועבר לאזור אודסה.
בשנת 1984 ציבלייב סיים לימודים באקדמיה של חיל האוויר.
בשנת 1987 ציבלייב התחיל הכנות לטיסות חלל במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.
במספר טיסות חלל הוא היה חבר בצוות משנה.
בשנת 1993 ציבלייב טס לחלל מפעם הראשונה בחללית סויוז TM-17. החללית התחברה לתחנת החלל מיר בה כבר פעלה משלחת מס' 13 בפיקוד גנאדי מנאקוב.
לאחר הליך חפיפה אחריות עבר למשלחת מס' 14 בפיקוד ציבלייב.
ציבלייב שהה בחלל במשך 196 ימים וביצע פעילות חוץ רכבית 5 פעמים.
הוא חזר לכדור הארץ בינואר 1994.
ב-1995 הוא מונה לסגן מפקד יחידת הקוסמונאוטים.
בשנת 1997 ציבלייב טס לחלל מפעם השנייה בחללית סויוז TM-25. החללית התחברה לתחנת החלל מיר בה כבר פעלה משלחת מס' 22. לאחר העברת אחריות על תחנת החלל ועזיבת משלחת מס' 22 משלחת מס' 23 בפיקוד וסילי ציבלייב החלה את פעילותה הסדירה.
ציבלייה שהה בחלל במשך 184 ימים וביצע פעילות חוץ רכבית.
צילבייב חזר לכדור הארץ ביולי 1997.
בשנת 1997 ציבלייב סיים לימודים באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה לגאודזיה וכרטוגרפיה.
בשנת 2003 הוא סיים לימודי תואר שלישי.
ציבלייב עזב את יחידת הקוסמונאוטים בשנת 1998 ועבר לתפקיד ניהולי במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.
וסיליה אדז'יץ' (נולד ב-12 במאי 2006 בניקשיץ' שבסרביה ומונטנגרו) הוא כדורגלן מונטנגרי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת יובנטוס מסרייה א'.
אדז'יץ' גדל במחלקת הנוער של בודוצ'נוסט פודגוריצה.
בשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל המונטנגרית, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת זכה באליפות מונטנגרו.
ב-11 ביולי 2024 חתם לשלוש שנים ביובנטוס.
וַסִילִי וַסִילְיֶבִיץ' רוֹזַנוֹב היה עיתונאי, אחד הסופרים הרוסים השנויים במחלוקת והפילוסופים החשובים ביותר בין הסימבוליסטים שלפני המהפכה ברוסיה ב-1917.
רוזנוב נולד בווטלוגה שבפלך קוסטרומה בתקופת האימפריה הרוסית.
הוא גדל במשפחה ענייה בפלך קוסטרומה.
אביו נפטר כשהיה בן חמש.
רוזנוב למד בתיכון בערים קוסטרומה וסימבירסק.
אימו, שהתאכזרה אליו, מתה כשהיה בן 14. בזמן שלמד פילולוגיה באוניברסיטת לומונוסוב במוסקבה, מצא את חומר הלימודים אקראי ומשעמם למדי, והתאהב ב (1839–1918), שהייתה מבוגרת ממנו בכמעט עשרים שנה.
עבור רוזנוב גילמה אהובתו לשעבר של דוסטויבסקי את האופי העממי הרוסי הטיפוסי בשל מזגה הנמרץ והנלהב.
הוא התחתן איתה בזמן שעדיין למד.
אחרי חמש שנות נישואים סוערות עזבה אותו אשתו.
לאחר סיום לימודיו, לימד רוזנוב בבית ספר תיכון בדרום רוסיה.
הוא לא נהנה מהעבודה הזו והשקיע את כל מרצו בכתיבת עבודתו הפילוסופית הראשונה, "על הבנה".
רוזנוב פרסם את המסמך הזה בתפוצה של 600 עותקים, על חשבונו, כשהוא משלם סכום השווה למשכורת של שנה שלמה כמורה בתיכון.
חוסר התגובה לספרו אכזב את רוזנוב והראה לו שאי אפשר להתפרנס מפילוסופיה ברוסיה.
לכן החליט להמשיך בקריירה של עיתונאי.
מאמרי המגזין הראשונים שלו הופיעו ב"שליח הרוסי" השמרני, מ-1899 עד 1917 גם בנובויה ורמיה, וכן במגזינים לאמנות "עולם האמנות", "גיזת הזהב" ו"המאזניים".
ב-1891 הוא נישא בשנית, לווארוורה דמיטרייבנה בוטיאגינה (1864–1923), אישה פשוטה מאוד, ודתייה מאוד.
עם זאת, חתונה בכנסייה לא יכלה להתקיים מכיוון שאשתו הראשונה לא הסכימה להתגרש.
יש להניח שהעובדה שנישואיו השניים של רוזנוב לא זכו לברכת הכנסייה העצימה את הביקורת של העיתונאי הצעיר על עמדתה המחמירה של הכנסייה לגבי דיני הנישואין, שבאה לידי ביטוי ספרותי ביצירה "הפנים האפלות - המטאפיזיקה של הנצרות" (1911).
רוזנוב פרסם עבודות על בעיות נישואים וחיי משפחה.
יחסיו עם אשתו השנייה, לה היו חמישה ילדים, היו מאושרים יותר.
בשנת 1893 עבר רוזנוב לסנקט פטרבורג, שם הוא ארגן מפגשי ערב בימי ראשון, שאליהם הזמין בעיקר את האינטליגנציה של סנקט פטרבורג לדיונים.
רוזנוב זכה לפופולריות לא רק דרך הפגישות הקבועות הללו, אלא גם בזכות פרסומיו הרבים.
עבור רוזנוב, הייצוג הלשוני והאמנותי היה חשוב אף יותר מהתוכן הממשי של יצירותיו.
לפי הצהרתו, הוא פחות פחד לטעות בחשיבתו מאשר להיות אמן מסכן של מחשבותיו שלו.
בשנת 1894 כתב מחקר על דוסטויבסקי שכותרתו "דוסטויבסקי והאגדה שלו על האינקוויזיטור הגדול".
עם זאת, תיאור חשוב ראשון זה של הסופר הרוסי המפורסם נדחה לעיתים בחריפות על ידי מבקריו של רוזנוב.
לעומת זאת, זכה רוזנוב להצלחה רבה עם אוסף הפתגמים שלו שפורסם ב-1912 תחת הכותרת "סוליטריה".
הוא המשיך בפרויקט זה מ-1913 עד 1915 בעבודה "עלי שלכת".
כתבים אלו חושפים את סגנון הכתיבה המקוטע של רוזנוב, שהתפתח מאוחר, המביא לידי ביטוי במיומנות במיוחד את ניסוחיו ההבעתיים.
ב-26 בינואר 1914 התפטר רוזנוב רשמית מהחברה הדתית-פילוסופית.
בעבר קראו ופילוסופוב לגירושו מהחברה בגלל הצהרותיו של רוזנוב בפרסומיו על פרשת בייליס, אך הדבר לא נתמך על ידי שאר החברים.
בייליס היה פועל יהודי שהואשם בקייב ברצח של נער נוצרי.
באחד ממאמריו, הכיר רוזנוב באפשרות של רצח פולחני ותיאר את הנער שנהרג כקדוש מעונה נוצרי.
עזיבת הקהילה הזו גרמה לכך, שלמעט , ניתקו רוב החברים והמכרים את הקשר עם רוזנוב.
גם מצבו הכלכלי הידרדר מאחר שמאמריו לא הודפסו עוד.
כתגובה מתריסה, כתב רוזנוב את ארבעת החוברות האנטישמיות "יחס הריח והמישוש של היהודים לדם", "בשכונת סדום (מקורות ישראל)", "מלאך ה' בקרב היהודים (מקורות ישראל)" ו"אירופה והיהודים".
כבר ב-1917 הורה רוזנוב להשמיד את העותקים שלא נמכרו של ארבעת הכתבים הללו.
כמלוכני מושבע ומתנגד למהפכת אוקטובר, ברח עם משפחתו לכפר ליד מנזר לאוורת השילוש-סרגייב.
שם השתייך לתנועה הדתית של "משחרי האל" וכתב את היצירה "אפוקליפסת זמננו", בה הציג את עמדתו הביקורתית לגבי השתלטות הבולשביקים על השלטון.
וסילי רוזנוב מת במקום זה ב-5 בפברואר 1919.
לאחר מותו, פורסם ב-1925 ספרו "האפוקליפסה של זמננו" אותו כתב ב-1918. רוזנוב כתב: "עם רעשנים, חריקות וצרחות, מסך ברזל יורד על ההיסטוריה הרוסית [...].
רוזנוב השתמש במונח "מסך ברזל" כדי לתאר את הבידוד של רוסיה הסובייטית משאר אירופה על ידי הבולשביקים.
לאחר 1945, במהלך המלחמה הקרה, קיבל המונח משמעות חדשה.
רוזנוב שינה באופן קיצוני את עמדותיו האידאולוגיות במהלך חייו.
הדבר בא לידי ביטוי גם בשינוי בהעדפותיו הדתיות.
בעוד שבשנת 1899 הוא העריך את הנצרות כדת מחזקת חיים ושמחה, מאוחר יותר נוסף הצד הסורר בעולם של האורתודוקסיה (אידאולוגיה): "רק למזרח ניתנה היכולת לקבל את פניו של ישו.
והמזרח ראה שהפנים האלה הם בעלי יופי אינסופי ובעל עצב אינסופי".
בינתיים, הוא אפילו ראה שהיהדות חיונית יותר מהנצרות: "הכוח טמון במגדר, המגדר הוא הכוח.
היהודים מאוחדים לכוח זה, בעוד הנוצרים מופרדים ממנו.
זו הסיבה לכך שהיהודים מביסים את הנוצרים".
אבל כאמור מאוחר יותר הפך לאנטישמי חריף.
שנתיים לפני מותו, הוא גם התמסר לדת מצרים העתיקה בפרויקט הספר "מוטיבים מזרחיים", לפיו עבורו המצרים היו המייסדים בפועל של התודעה הדתית: "היוונים והרומאים מעולם לא משכו אותי, היהודים רק מדי פעם - וכפי שהבנתי מאוחר יותר, הם משכו אותי רק בגלל ההשתקפות שקיבלו במצרים.
ביצירתו "עלי שלכת" ברור שרוזנוב נשאר מאמין למרות ביקורתו על הדת.
בו הוא מתאר את האינטנסיביות והרוחב שבהם עסק בנושאים שונים ובכך גם בדת: "נגעתי בהרבה נושאים כהרף עין, אבל לא התעכבתי על אף אחד מהם.
הטיסה עצמה - אלה החיים שלי.
שכחתי את כולם עד הקבר.
בחיים שלאחר המוות אהיה ללא נושאים.
אלוהים ישאל אותי: – נו, מה עשית?
ניסיון בחקר הטבע, הגבולות והמבנה הפנימי של המדע כידע אינטגרלי) — М.: Тип.
דוסטויבסקי: חוויית הפרשנות הביקורתית) — СПб.: Типо-литогр.
(דמדומי הנאורות: אסופת מאמרים בנושאי חינוך) — СПб.: Изд.
(חיבורים ספרותיים: אסופת מאמרים) — СПб.: Изд.
(דת ותרבות: אסופת מאמרים) — СПб.: Изд.
(טבע והיסטוריה: אוסף מאמרים) — СПб.: Изд.
(בעולם של לא ברור ולא פתור) — СПб.: Тип.
(סוגיה משפחתית ברוסיה: ילדים והורים.
(מקומה של הנצרות בהיסטוריה)— СПб.: Тип.
(פטיש מוחלש: (יסודות פסיכולוגיים של המהפכה הרוסית)) — СПб.: Изд.
(הכנסייה הרוסית ומאמרים אחרים) — Париж: Издание Д.
(ליד חומות הכנסייה) — СПб.: Тип.
(פנים כהות: מטפיזיקה של הנצרות) — СПб.: Тип.
(על המשמעות המרומזת של המלוכה שלנו)— СПб.: Тип.
טולסטוי והכנסייה הרוסית) — СПб.: Тип.
(כת אפוקליפטית: (קליסטי וסקופצי))— СПб.: Тип.
(ישראל: סיפורים אינטימיים) — Петроград: Усердие, 1916. — Т.
(מתוך מוטיבים מזרחיים) — Петроград: Сириус, 1916. — С.
(מתוך מוטיבים מזרחיים) — Петроград: Сириус, 1917. — С.
(אפוקליפסה של זמננו) — Сергиев Посад: Тип.
וסלין טופאלוב (בבולגרית: Веселин Топалов; נולד ב-15 במרץ 1975) הוא שחמטאי בולגרי בדרגת רב-אמן.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום ה-25 בעולם והראשון בבולגריה לפי מד כושר.
וסלין טופאלוב למד מאביו לשחק שחמט בגיל 8. ב-1989 ניצח באליפות העולם מתחת לגיל 14. ב-1990 זכה במדליית כסף באליפות העולם מתחת לגיל 16. הפך לרב-אמן ב-1992. בשנת 2000 העפיל לגמר של המועמדים לאליפות העולם של פיד"ה.
הפך לאלוף העולם של פיד"ה ב-2005 לאחר שניצח באליפות עם 10 נקודות מ-14 אפשריות.
בתחרות זו סירב לשחק קראמניק, שהפסיד לטופאלוב מספר פעמים בשנה שקדמה לה.
טופאלוב הוא השחקן הרביעי בעולם שעבר את רף ה-2800 נקודות במד הכושר של פיד"ה (אחרי קספרוב, קראמניק ואנאנד).
בשנת 2008 וסלין טופאלוב ניצח בתחרות העל בבילבאו (קטגוריה 21).
באליפות העולם בשחמט 2012 הוא הודח ברבע הגמר על ידי גטה קמסקי.
וסלין טופאלוב זכה בסבב הגרנד פרי השני (2013–2012).
בשנת 2014 בתחרות המועמדים הוא סיים במקום השמיני.
בשנת 2016 בתחרות המועמדים הוא סיים במקום השמיני.
בשנת 2015 הוא ניצח בתחרות העל בנורווגיה.
טופאלוב הפך לראש הקבוצה הבולגרית באולימפיאדת השחמט ב-1994. באותה שנה בולגריה זכתה במקום החמישי.
בשנים 1994 ו-2014 הוא זכה במדליית זהב אישית.
בשנים 1998 ו-2000 זכה במדליית כסף אישית.
וֶסְפָּה (באיטלקית: Vespa - צרעה) הוא שם המותג של משפחת קטנועים המיוצרת על ידי חברת פיאג'ו האיטלקית.
דגם הווספה הראשון הוצג בשנת 1946 וכלל חידושים מהפכניים רבים שהפכו אותו באופן מעשי למייסד ענף הקטנועים, אף על פי שדגם בעל דמיון לקטנוע הוצג מספר שנים לפני כן בארצות הברית.
מאפיינים בולטים של הווספה הם שילדה אחודה ומבנה המגן על רגלי הרוכב, מנוע מכוסה הצמוד לגלגל, העברת הילוכים בידית הכידון וגלגל רזרבי.
מעל ל-16 מיליון יחידות וספה נמכרו מאז הוצג הדגם, בעיקר משנות ה-50 ועד לשנות ה-70 של המאה ה-20 והפכו אותו לאחד מדגמי האופנועים הנמכרים ביותר אי פעם.
משפחת הווספה המיוצרת ללא הפסק מאז הוצגה, כללה במשך שנים רבות אך ורק דגמים בעלי דמיון רב למוצר המקורי.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה משפחת הדגמים להתרחב וכללה קטנועים בעלי מאפיינים שונים באופן משמעותי.
קטנועי הווספה הקלאסיים נשאו החל מ-1977 את שם הדגם המתחיל באותיות PX ובשנת 2007 הודיעה פיאג'ו על הפסקת ייצורם, ובשנת 2011 הוחלט לייצר שוב את ה-PX אך עם זיהום אוויר מופחת.
בישראל, משמש לעיתים הכינוי "וספה" כשם גנרי לקטנוע.
דגמי הווספה הקלאסיים מבוססים על שילדה אחודה המורכבת מלוחות מתכת הלחוצים תחת מכבש ויוצרים מבנה קשיח.
מבנה זה, הלקוח מעולם התעופה הביא להוזלת עלויות ייצור ומראה שונה מאופנועי התקופה בכך שהסתיר את חלקי המנוע ומנע את הלכלוך האופייני שרוכבי אופנועים באותה תקופה סבלו ממנו.
מיקום המנוע על הזרוע האחורית הימנית בסמוך לציר הגלגל האחורי חסך את השימוש בשרשרת הינע שהייתה מרכיב שדרש תחזוקה שוטפת הכרוכה בלכלוך.
הווספה הקלאסית מונעת במנוע שתי פעימות בעל מבנה פשוט וזול לתחזוקה.
העברת ההילוכים מתבצעת בידית הכידון השמאלית בשילוב עם מנוף המצמד.
בחלק מן הדגמים קיים בכנף האחורית השמאלית, הנגדית למנוע גלגל רזרבי, ובדגמים אחרים מוצב הגלגל הרזרבי מול רגלי הרוכב.
הזרועות הנושאות את גלגלי הווספה הן בעלות מבנה חד צדדי המאפשר את החלפת הגלגל בקלות יחסית במקרה של תקר.
שורשי הווספה נעוצים במלחמת העולם השנייה, שהשאירה את איטליה הרוסה עם מפעלי תעשייה הזקוקים לשיקום.
מפעל פיאג'ו שעסק בתחום התעופה עד שהופצץ במלחמה, הוגבל בעיסוק בתחום זה בעקבות הסכם הכניעה של איטליה ומנהל המפעל אנריקו פיאג'ו חיפש כיווני התפתחות חדשים.
המצב הכלכלי הגרוע והכבישים ההרוסים הביאו את פיאג'ו לחשוב על פיתוח כלי תחבורה זול ועמיד.
הוא כנראה הושפע מכלי הרכב הדו גלגליים של חברת "קשמן" שהובאו לאיטליה בהמוניהם בשנות המלחמה על ידי הצבא האמריקני.
היו אלו אופנועים בעלי מאפייני קטנוע רבים.
פיאג'ו פנה אל קוראדינו ד'אסניו שהיה מהנדס אווירונאוטיקה חסר ניסיון בתחום תכנון האופנועים וביקש ממנו לתכנן כלי רכב זול, קל לנהיגה לגברים ולנשים, שיהא מסוגל לשאת נוסע ושלא ילכלך את הנוהג בו.
ד'אסניו סיים תוך מספר חודשים את תכנון הרכב תוך שהוא משתמש ברעיונות מעולם התעופה המוכר לו ומייסד למעשה את משפחת הקטנועים המוכרת כיום.
עיצוב הרכב הזכיר לאנריקו פיאג'ו צרעה ומכאן מקור שמו (צרעה באיטלקית: וספה).
באפריל 1946 פיאג'ו רשמה פטנט על הווספה והחלה למכור אותה.
הדגם הראשון צויד בגלגלי שמונה אינץ', מנוע 98 סמ"ק דו פעימתי, זרוע אחורית קשיחה ללא מתלה ופנס ראשי על כנף הגלגל הקדמי.
ב-1953 שופר הספק המנוע והפנס הראשי עבר מהכנף אל הכידון.
ב-1955 הוצג דגם 150 סמ"ק בשם GS שבו הוצג לראשונה הכידון בעל החיפוי שהפך לאחד מסימני ההיכר של וספה וקטנועים בכלל.
ב-1956 כבר נמכרו מיליון יחידות מהווספה.
הפופולריות של וספה באירופה בשנות ה-50 הביאה להקמת מועדוני וספה במקומות רבים בעולם.
עם השגשוג הכלכלי של שנות ה-60, הפכה הווספה למוצר פחות אטרקטיבי לצרכנים רבים שכבר היו מסוגלים לרכוש מכונית, אך הווספה המשיכה לשמור על פופולריות תוך שהיא עוברת מיצוב מחדש מכלי תחבורה של המעמד הבינוני לכלי תחבורה אופנתי הנמצא בשימוש ילדי הפרחים של שנות ה-60. באותן שנים נמכרו שתי משפחות דגמים.
האחת הייתה בעלת שילדה קטנה ונפחי מנוע שנעו בין 50 ל-125 סמ"ק.
השנייה, בעלת שילדה גדולה יותר ונפחי מנוע בין 125 ל-200 סמ"ק.
צורת שיווק ייחודית בארצות הברית בין השנים 1951–1966 של 2 דגמי "וספה" באמצעות אולסטייט (מותג רכב) שהיה מותג של כלי רכב אמריקאים ששווקו על ידי רשת "סירס" בארצות הברית.
בשנת 1977 הוחלפה משפחת קטנועי השילדה הגדולה במשפחת קטנועי ה-PX.
עיצובה של משפחת ה-PX הוא המוכר והנפוץ ביותר בימינו.
עד לשנת 2007, עת הודיעה פיאג'ו על הפסקת ייצור משפחת ה-PX, היא יוצרה כמעט ללא שינוי, פרט לשימוש בבלם דיסק והתאמות מנוע שנועדו לעמוד בתקנות זיהום האוויר האירופאיות.
לקראת סוף שנות ה-80 הציגה פיאג'ו את הווספה קוזה, שהייתה דומה במאפיינים המכניים לדגמי ה-PX אך עוצבה בקווים מודרניים.
בתחילת שנות ה-90 ירדו מכירות דגמי הווספה לשפל עקב התיישנות המוצר והמוצרים המודרניים של המתחרים.
בעוד שהמתחרים החלו להציע קטנועים אוטומטיים ומונעים במנועי ארבע פעימות, קטנועי וספה היו עדיין בעלי הילוכים ידניים ומנוע שתי הפעימות.
התשובה של וספה הייתה משפחת ה-ET שכללה לראשונה תמסורת הילוכים אוטומטית.
במסגרת המשפחה הוצגו ה-ET2, קטנוע 50 סמ"ק, שתי פעימות מודרני וה-ET4 שהיו בעלי מנוע 125 או 150 סמ"ק ארבע פעימות, לראשונה בווספה.
פיאג'ו נחלה הצלחה במכירות קטנועים אלו.
משבר כלכלי שעבר על פיאג'ו בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 העיב על פיתוח דגמים חדשים אך עם ההתאוששות הוצגו משפחות חדשות של קטנועי וספה, שכולן מבוססות על בסיס מכני משותף של מנועי ארבע פעימות מודרניים ושילדת הפלדה האחודה שליוותה את וספה מאז ומתמיד.
משפחת ה-LX החליפה את דגמי ה-ET הבסיסיים ומשפחת ה-GT החליפה את הדגמים הגדולים.
בראש דגמי וספה עמד ה-GTS250 שהוצג ב-2005, לראשונה עם מנוע ארבע פעימות בעל הזרקת דלק ועמידה בתקני זיהום האוויר המחמירים ביותר באותה עת.
לכבוד יובל ה-60 שנה של וספה ב-2006, הוצגו עיצובי רטרו למשפחות הקטנועים הקיימות שכונו LXV ו-GTV.
ה-GTV שהיה מבוסס על קטנוע ה-GTS פנה לעיצוב רטרו המשחזר אלמנטים מימיה הראשונים של הווספה כדוגמת פנס קדמי שהוצב על כנף הגלגל הקדמי.
בשנת 2014, קוטי, יצרנית הבשמים ומוצרי הטיפוח האמריקאית, חתמה על הסכם זיכיון עם יצרנית וספה, פיאג'יו, לייצור בשמים במותג וספה.
בקולנוע, הווספה מככבת בסרטים שונים:
בשנות ה-50: חופשה ברומא, לתפוס גנב
בשנות ה-70: אמריקן גרפיטי, קוואדרופניה
בשנות ה-80: פני צלקת, בוקר טוב וייטנאם
בשנות ה-90: הכישרון של מר ריפלי, אמריקן פאי
בשנות ה-2000: רווק פלוס ילד, אלפי, היום שאחרי מחר, מזימות זרות, מינכן
הווספה היא גיבורת הסרט המונפש "לוקה" משנת 2021.
וסלי סניידר (בהולנדית: Wesley Shneijder; נולד ב-9 ביוני 1984 באוטרכט) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הקשר.
בעברו שיחק באייאקס אמסטרדם, בריאל מדריד ובאינטר מילאנו.
הוא היה שותף מרכזי לזכייה בטרבל עם אינטר ב-2010, ובאליפות ספרד עם ריאל מדריד ב-2008.
סניידר הוא שיאן ההופעות בנבחרת הולנד בכל הזמנים, כשלזכותו 134 הופעות ו-31 שערים.
סניידר הגיע עם הנבחרת לגמר מונדיאל 2010. בנוסף הוא השתתף במונדיאל 2006 ובשלוש אליפויות אירופה.
סניידר נולד באוטרכט למשפחה בעלת מסורת ספורטיבית: אביו גם הוא כדורגלן, ואף אחיו, ג'פרי, אשר שיחק כמקצוען בקבוצת סטורמוולגס טלסטר.
כבר בשנים הראשונות לחייו הצטרף סניידר ל-DOS, מועדון כדורגל חובבני, וכבר בגיל חמש היה בעל יכולת לשחק כדורגל בשתי הרגליים.
בגיל שבע, ב-1991, הוא הוזמן למבחנים באייאקס אמסטרדם, וכעבור זמן קצר הצטרף לאקדמיית הכדורגל של המועדון.
בנעוריו ייצג סניידר את הולנד במסגרת כל נבחרות הגילאים השונות.
לאחר שעבר דרך קבוצות הנוער השונות של אייאקס שיחק סניידר לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת בשנת 2003, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד וילם II, בו ניצחה קבוצתו 0-6. הוא זומן לקבוצה על ידי מאמן אייאקס באותו זמן, רונאלד קומאן.
ב-13 באפריל באותה שנה הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 0-3 על נאק ברדה.
הוא היה שותף באותה עונה להעפלתה של אייאקס לרבע גמר ליגת האלופות, לאחר ששותף בניצחון על ארסנל בשמינית הגמר.
כבר בראשית דרכו באייאקס הפגין סניידר יכולות מרשימות של בעיטה ומסירה, והפך לבועט הקבוע של הקבוצה בכדורים חופשיים.
בעונת הפך סניידר לאחד משחקני המפתח של אייאקס כאשר כבש תשעה שערים ב-30 משחקים, וסייע לקבוצה לזכות באליפות ליגת העל ההולנדית.
בעקבות יכולתו הטובה הפך גם לאחד מהשחקנים החשובים בחוליית הקישור של נבחרת הולנד.
על אף הזכייה באליפות, סיימה אייאקס במקום האחרון בביתה בליגת האלופות באותה עונה.
בעונת הבקיע סניידר את שערו הראשון במסגרת ליגת האלופות, במשחק קבוצתו מול ספרטה פראג, לפני שקבוצתו הודחה בשמינית הגמר על ידי מילאן.
באותה עונה הוא סייע לקבוצתו לזכות בגביע ההולנדי, לאחר ניצחון על פ.ס.וו.
בעונת הגיע סניידר לשיאו במדי אייאקס: הוא כבש 18 שערים ב-31 משחקי ליגה ו-20 שערים בכל המסגרות, והיה שותף לסיום במקום השני בליגה, אחרי איינדהובן.
בנוסף, הוא זכה אייאקס באותה עונה בפעם השנייה ברציפות בגביע ההולנדי, לאחר ניצחון בגמר על א.ז.
אלקמאר בתום דו-קרב בעיטות עונשין.
יכולתו המרשימה של סניידר גררה התעניינות בהחתמתו מצד מועדונים בכירים רבים ברחבי אירופה.
באוגוסט 2007 עבר סניידר לקבוצה הספרדית ריאל מדריד, אשר שילמה תמורתו 27 מיליון אירו - סכום שהפך אותו לשחקן השני היקר ביותר בתולדות הכדורגל ההולנדי.
סניידר חבר לשני הולנדים נוספים שהצטרפו לקבוצה באותו קיץ, אריאן רובן ורויסטון דרנטה, וכן לחלוץ רוד ואן ניסטלרוי שהצטרף אליה עונה קודם לכן.
במשחק הליגה הראשון שלו עם ריאל בעונת , ה"דרבי" נגד אתלטיקו מדריד, הוא הבקיע את שער הניצחון 1-2 עבור קבוצתו.
במהלך העונה היה סניידר אחד מהשחקנים החשובים בקישור של קבוצתו ובועט הכדורים חופשיים המצטיין שלה, וסייע לה לזכות באליפות שנייה ברציפות עבורה.
הוא הבקיע תשעה שערים ב-30 משחקים בעונה זו.
באוגוסט 2008, במשחק אימון של קבוצתו נגד ארסנל לקראת פתיחת העונה הבאה, סבל סניידר מפציעה בדמות הצטלבות מיתרים לאחר תיקול עם שחקן היריבה אבו דיאבי.
לאחר בדיקות שנערכו לו התברר כי סניידר ייעדר ממשחק למשך כשלושה חודשים, זמן קצר ממה שציפו לו בתחילה.
הוא חזר לשחק במשחק נגד יובנטוס בחודש אוקטובר.
לאחר עזיבתו של רוביניו קיבל סניידר את חולצה מספר 10 של ריאל מדריד, מספר שבאופן מסורתי השתייך לכוכב המוביל של הקבוצה.
עם זאת, בעקבות הפציעה ממנה סבל סניידר הפגין יכולת משחק ירודה באותה עונה, ולא הצליח לזכות עם קבוצתו בתואר כלשהו.
עם מינויו של מנואל פלגריני למאמנה של ריאל והחתמתם של שחקנים רבים בקבוצה לפני עונת לא נמצא לסניידר מקום בסגל, והוא הועבר באוגוסט אותה שנה לאינטר מילאנו האיטלקית, ששילמה תמורתו 15 מיליון אירו.
את הופעת הבכורה שלו באינטר ערך סניידר בניצחון 0-4 ב"דרבי" מול מילאן.
לאורך אותה עונה הפך סניידר לשחקן הבולט של אינטר והבקיע עבורה שערים חשובים רבים.
בגמר ליגת האלופות, מול באיירן מינכן, בישל סניידר לדייגו מיליטו את השער הראשון בניצחון 0-2, וזכה עם אינטר במפעל לראשונה בקריירה שלו.
הוא נבחר לשחקן המצטיין של משחק הגמר לצדו של מיליטו, ואף סיים כמלך הבישולים של הטורניר עם שישה בישולים.
באותה עונה זכה עם אינטר גם באליפות הסרייה א' - אליפות חמישית רצופה עבור הקבוצה - ובגביע האיטלקי, ובכך השלים עם הקבוצה זכייה בטרבל הראשון בתולדותיה.
הוא זכה גם בתואר הקשר המצטיין של העונה באירופה מטעם אופ"א.
בינואר 2013 עבר סניידר לגלאטסראיי הטורקית, בה חתם על חוזה לשלוש שנים.
ב-7 באוגוסט 2017 חתם סניידר בניס הצרפתית לעונה אחת.
ב-6 בינואר 2018 לאחר חצי עונה בלבד שהיה בניס, סניידר חתם באל גראפה מליגת העל הקטרית.
ב-12 באוגוסט 2019 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
בצעירותו ייצג סניידר את הולנד במסגרת כל נבחרות הנוער הלאומיות השונות.
סניידר הבקיע שני שערים עבור הולנד במשחקי המוקדמות ליורו 2004 ונכלל בסגל גם לטורניר עצמו, אליו העפילה הנבחרת.
הוא היה שותף להעפלת נבחרתו לחצי גמר הטורניר, לאחר ששותף בשני משחקים כמחליף במסגרת שלב הבתים.
הנבחרת הודחה לאחר הפסד לפורטוגל.
במונדיאל 2006, שנערך בגרמניה, פתח סניידר בהרכב נבחרת הולנד בכל ארבעת משחקיה.
במהלך טורניר זה תופקד סניידר על ידי המאמן מרקו ואן באסטן בעמדת הקשר ההגנתי, מה שמנע ממנו למצות את מלוא יכולותיו.
הולנד העפילה סיימה שנייה לנבחרת ארגנטינה בשלב הבתים, אך הפסידה בתוצאה 1-0 לפורטוגל בשלב שמינית הגמר.
משחק זה היה אלים במיוחד וסניידר קיבל את אחד מ-16 הכרטיסים הצהובים שנשלפו - שיא של כל הזמנים בתולדות גביע העולם.
סניידר היה לאחד מהשחקנים הבכירים בנבחרתו גם ביורו 2008. במשחק הראשון של הטורניר, מול נבחרת איטליה, הוא הבקיע שער בניצחון 0-3. השער של סניידר היה גורם בניצחון הראשון של הולנד על איטליה מזה 30 שנה.
במשחק הבא, בו ניצחה נבחרתו 1-4 את נבחרת צרפת, הוא הבקיע שער בבעיטה חזקה מחוץ לרחבה אל עבר חיבורי השער.
שעריו נחשבו על ידי אוהדים ופרשנים רבים לשניים מהגדולים ביותר בטורניר, בעוד שהשער מול צרפת זיכה אותו בתואר "שער הטורניר" מטעם אופ"א.
על אף שהולנד הפסידה לנבחרת רוסיה ברבע הגמר, סניידר עצמו נכלל בנבחרת המצטיינים של הטורניר כהוקרה על יכולתו הטובה.
במונדיאל 2010 היה סניידר השחקן המרכזי של נבחרת הולנד שהעפילה בפעם השלישית בתולדותיה לגמר, שם הפסידה 1-0 לנבחרת ספרד.
הוא היה המבקיע המוביל של נבחרתו בטורניר עם חמישה שערים, כולל צמד ברבע הגמר נגד ברזיל (השער הראשון הובקע לאחר שהכדור פגע בראשו של פליפה מלו) ושער בחצי הגמר נגד אורוגוואי.
הוא זכה בתואר כדור הכסף כשחקן השני בטיבו בטורניר, אחרי דייגו פורלאן.
במונדיאל 2014 הגיע סניידר עם נבחרת הולנד למקום השלישי לאחר שהפסידו לנבחרת ארגנטינה בחצי הגמר וניצחו את ברזיל בקרב על המקום השלישי.
לסניידר היה חלק חשוב בנבחרת במונדיאל זה והוא אף כבש שער שוויון קריטי מול מקסיקו בשמינית בדקה ה-88.
סניידר התחתן עם רמונה סטריקסטרה ב-18 ביוני 2005. נולד לו בן אחד מאשתו, בספטמבר 2006. הזוג התגרש בינואר 2009. בשנת 2010 התחתן סניידר עם השחקנית והמנחה ההולנדית יולנטה קבאו ואן קסברגן.
בשנת 2015 נולד לשניים ילד.
ב-5 במרץ 2019 הודיעו בני הזוג שהם מתגרשים.
ב-8 במאי 2008 דווח כי סניידר מנע מאחיו הצעיר, רודני, לעבור בקיץ למועדון שלו עצמו באותו זמן, ריאל מדריד.
סניידר אמר: "ריאל מדריד רצתה בו ורודני שמח מאוד על כך, אך כאשר אני שמעתי, הפסקתי את השיחות.
אני לא מעודד את התופעה שצעירים הולכים במהירות למועדוני צמרת.
אמרתי לו שהוא חייב קודם כל לעשות את הפריצה המקצועית שלו באייאקס (הקבוצה בה שיחק אחיו באותו זמן)".
וסלי ליבלר היה פרופסור אמריקאי למשפטים, מחוקרי רצח קנדי.
וסלי ליבלר נולד בארצות הברית ולמד לתואר ראשון במכללת מקאלסטר במינסוטה.
לאחר מכן סייים תואר במשפטים באוניברסיטת שיקגו (UCLA).
ליבלר פעל כעורך דין בניו יורק ובשנת 1965 הצטרף לסגל ההוראה של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) ובמשך שלושים שנה היה מרצה בנושא החוק נגד ההגבלים העסקיים (Antitrust Law).
בשנת 1964 צורף לצוות החוקרים שמונו על ידי ועדת וורן לחקירת רצח קנדי, שתפקידם היה לסייע לחברי הוועדה בריכוז חומר החקירה ובתשאול העדים.
ליבלר חקר מספר עדי מפתח, ובהם אם סילביה אודיו, אמריקנית ממוצא היספני שהעידה כי חודשים אחדים לפני הרצח הופיעו בביתה מספר גולים קובנים ובתוכם אדם שלאחר הרצח זוהה על ידה כלי הארווי אוסוואלד, שלדבריה הציג עצמו כ"לאון אוסוואלד".
בתוקף התפקיד שמילא ליבלר בוועדה הוא נחשב כמומחה לעניין חקירת רצח קנדי.
כאשר תאוריה זו החלה להתגבש אצל ליפטון, והוא החל את מחקרו לביסוס תאוריה זו, כארבע עשרה שנים לפני פרסום מסקנותיו בספרו, הוא יצר קשרים עם וסלי ליבלר, כפרופסור למשפטים וכמי שנודע כאחד החוקרים עליהם הוטלו תפקידי חקירה מטעם ועדת וורן.
ליפטון העלה את הסברה שרופאי בית חסדא שיקרו, בעוד שליבלר הגן על עמדתם ומסקנותיהם ואמר לליפטון (שליפטון עצמו מצטט בספרו): "אינני חושב שמישהו לעולם יאמין במה שאתה אומר".
ליפטון העלה את התגלית בפני ליבלר, שנדהם ומיהר לכתוב עליה ב-23 באוקטובר 1966 מזכר לשופט ארל וורן, ליתר חברי ועדת וורן, לתובע הכללי ואחיו של הנשיא רוברט קנדי ולנשיא לינדון ג'ונסון ובו קרא לפתוח מחדש בחקירה בעניין זה, אך קריאתו לא נענתה.
לימים יאמר ליפטון על ליבלר כי ליבלר "הגן בפומבי בעוז על ועדת וורן, אך באורח פרטי היה פתוח לביקורת.
הוא לא היה מן המגינים שנהגו כעבדים".
פרופסור ליבלר שהיה בעל רישיון טיס, התאמן בטיסה במטוס דו כנפי, ב-29 בספטמבר 2002, כשהמטוס התרסק לתוך אגם במדינת ניו המפשייר וליבלר נהרג.
גם מדריך הטיסה שהיה לצידו נהרג.
בן 71 שנים היה ליבלר במותו.
וסלי טרנט סנייפס הוא שחקן, מפיק קולנוע ואמן לחימה אמריקאי.
סנייפס נולד באורלנדו, פלורידה, בנם של מריאן, עוזרת הוראה ווסלי, מהנדס תעופה.
הוא גדל עם אימו ברובע הברונקס, ניו יורק.
לקראת סיום לימודי התיכון, הוא שב להתגורר באורלנדו.
ולאחר מכן חזר שוב לניו יורק ללמוד באוניברסיטה.
בשנת 1984, התארח סנייפס בסדרה "כל ילדיי".
ב-1985, בגיל 23, סנייפס התגלה על ידי סוכן במהלך תחרות.
ב-1986, הוא שיחק בסרט "רחובות של זהב" וגילם שחקן בייסבול בסרט "גברתי המאמן" לצד גולדי הון.
באותה שנה התארח בפרק בסדרה "מיאמי מחלק מוסר".
בשנת 1987 הופיע סנייפס בווידאו קליפ של מייקל ג'קסון,"Bad", בתור מנהיג כנופיה.
בעקבות הצלחת הווידאו קליפ, לוהק סנייפס באותה שנה לסרט "טיפול נמרץ".
בשנת 1989, הוא שיחק ב"ליגה לאומית" לצד צ'ארלי שין.
בשנת 1991, שיחק בסרט "עיר החטאים" בתפקיד סוחר סמים ובאותה השנה השתתף בסרטו של ספייק לי "קדחת הג'ונגל".
פריצת הדרך הגדולה של סנייפס הייתה בשנת 1992 בסרט "גברים לבנים אינם יכולים" והמותחן "נוסע 57".
ב-1993, כיכב בסרט "איש ההרס" לצד סילבסטר סטאלון.
סנייפס המשיך לשחק בסרטים רבים, לעיתים כנבל ולעיתים כגיבור.
בשנת 1995, שיחק בסרט "כמו אוויר לנשימה" לצד ויטני יוסטון וב"רכבת הכסף" לצד ג'ניפר לופז".
בשנת 1998, החל לשחק בסדרת סרטי הפעולה "בלייד", בהם גילם את דמות הגיבור.
ב-2000 שיחק בדרמת טלוויזיה של HBO "מעשי היעלמות" לצד רג'ינה הול.
במהלך שנת 2005 שיחק בסרטים "7 שניות" ו"כאוס".
באותה שנה, תוכנן קרב פנים אל פנים בינו לבין ג'ו רוגאן שבסופו של דבר לא התקיים.
בשנת 2007 יצא הסרט "חוזה להרוג" בו כיכב סנייפס כצלף לשעבר שחוזר למשימה אחרונה בה הוא נקלע לסיבוכים רבים והיחידה שיכולה לעזור לו היא ילדה בת 12, עוד באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי ב"אומנות המלחמה: בגידה".
ב-2009 שיחק את דמותו של קזנובה ב"רחובות ברוקלין".
בשנת 2010, שיחק בסרט "משחק המוות" את דמותו של הסוכן מרקוס.
בשנת 2014 השתתף בסרט "בלתי נשכחים 3".
בשנת 2015, סנייפס השתתף בסרטו של ספייק לי "שיראק" (Chi-Raq).
בשנת 2019 שיחק בסרט מקורי של נטפליקס "קוראים לי דולמייט" בכיכובו של אדי מרפי, והתארח בסדרה הקומית "מה שקורה בצללים".
בשנת 2020 שיחק בסרטו של ריזה "עיר רצחנית".
בשנת 2021, שיחק בסרט "מגלה את אמריקה 2" בכיכובו של אדי מרפי, וכיכב בתפקיד הראשי במיני-סדרת הדרמה "סיפור אמיתי" של שירות הזרמת המדיה נטפליקס לצדו של קווין הארט.
בשנת 2023 כיכב בסרט הקומדיה "בחזרה לווגאס" (אנ') על מופע חשפנות של גברים בגיל העמידה.
סנייפס מתאמן באמנויות לחימה מגיל 12, בעל חגורה שחורה דאן 5 בקראטה שוטוקאן ודאן 2 בהפקידו.
סנייפס, שנולד נוצרי, התאסלם ב-1978 ובשנת 1988 עזב את האסלאם.
סנייפס ניהל בעבר מערכות יחסים עם השחקניות האלי ברי, ג'יידה פינקט-סמית' וג'ניפר לופז.
בשנים 1985–1990 היה נשוי לאפריל סנייפס, שהביאה לעולם את בנו הראשון.
ב-2003 התחתן עם הציירת נקיונג "ניקי" פארק.
לזוג נולדו 4 ילדים, מאוחר יותר התגרש הזוג.
ב-12 באוקטובר 2006 הואשם סנייפס בהעלמות מס.
בהתחלה הוא הצליח למשוך את צו המעצר נגדו, אבל לבסוף כעבור כחודשיים, ב-8 בדצמבר, הוא נכנס למעצר בפלורידה.
ב-24 באפריל 2008 נשפט סנייפס לשלוש שנות מאסר.
הוא נכנס לכלא בסוף 2010 ושוחרר באפריל 2013.
וסלוי (ברומנית: Vaslui) היא עיר ברומניה, בירת מחוז וסלוי בחבל מולדובה.
וסלוי מוזכרת לראשונה במסמכים ב-1375. בשנת 2007 התגוררו בה 70,302 תושבים.
בווסלוי התקיימה קהילה יהודית חסידית גדולה, אך בשל העלייה מרומניה לישראל, לא נותרו בה תושבים יהודים.
וספה 400 היא דגם של מכונית מיקרו מתוצרת חברת פיאג'ו אשר יוצרה בין השנים 1957-1964.
הדגמים הראשונים של אב הטיפוס הוצגו בשנת 1956 והמכונית הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בפריז בשנת 1957. המטרה בתכנון ויצור הרכב הייתה להתחרות בפיאט 500, דגם מכונית המיקרו המצליח של חברת פיאט.
בשנה הראשונה יוצרו 12,000 מכוניות מדגם זה שהוצעו בשתי גרסאות: בסיסית ו"דה לוקס", שהיה בעל תוספות אבזור כגון מגבים.
המכונית מן הדגם הבסיסי אובזרה באופן מינימלי.
מושבי הנהג והנוסע היו בנויים ממסגרת מתכת אשר עליה נמתח בד ברזנט.
ציפוי הפנים של הדפנות עשוי פלסטיק דק המותקן על נקודות החיבור של מסגרת המתכת.
לוח המחוונים כלל מד מהירות ונוריות התרעה לאור גבוה, דלק וטעינה בלבד.
בדגמי 1959 הציגה וספה 400 שיפורים נוספים באיבזור כגון חלונות הנפתחים בהחלקה על גבי מסילה, מושבים משופרים, ועיצוב פנימי נעים יותר.
וספה 400 כללה גם דגם "קבריולה" בעל גג נפתח העשוי מברזנט, אשר היה ניתן להפשיל אותו בגלגול לאורך מסילות שהותקנו בגג ונקשר מאחור על מכסה המנוע.
בסך הכל יוצרו כ-34,000 מכוניות מדגם זה.
מנוע: אחורי, בנזין, בן שני צילינדרים, שתי פעימות בנפח 393 סמ"ק, מקורר אוויר.
מתלים: נפרד לכל גלגל, בעלי פעולה כפולה (שמן וקפיץ).
מוט נגד גלגול בציר הקדמי.
תיבת הילוכים: שלושה או ארבעה קדמיים, הילוך אחורי.
דלתות: בפתיחה קדמית (דלתות התאבדות).
מהירות מקסימלית: 80-90 קילומטר לשעה (בתנאי דרך טובים)
תאוצה: מ-0 ועד המהירות המקסימלית: 25 שניות
צריכת דלק: 20 קילומטר לליטר
וספה (Wespe; צרעה) או בשמו המלא Leichte Feldhaubitze 18 auf Fahrgestell Panzerkampfwagen II (מגרמנית: 'הוביצר שטח קל 18 המבוסס על פאנצר סימן 2') היה תותח מתנייע בקליבר 105 מ"מ אשר התבסס על טנק הפאנצר סימן 2 ופותח בגרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
סימולו של הכלי היה Sd.Kfz.
כבר בשנה הראשונה למלחמה, היה ברור שהפאנצר סימן 2 אינו כשיר לשמש כטנק בשדה הקרב על אף יכולותיו הטכניות, וזאת בשל מיגון דל וחימוש לא מספק.
כאשר עלה הצורך בפיתוח ארטילריה מתנייעת, היה הפאנצר סימן 2 בחירה ברורה לשמש כבסיס לתומ"ת עתידי.
ההמרה של הפאנצר סימן 2 לתותח מתנייע, אשר כונה וספה, הוכיחה את עצמה כתהליך קל יחסית וכללה החלפה של צריח הטנק בהוביצר בקוטר 105 מ"מ והרכבה של מיגון סביבו; המיגון היה גבוה באזור ההוביצר וירד לקראת קצהו האחורי של תא הלחימה, בעוד הגג נותר חשוף.
ייעודו של הכלי כתומ"ת איפשר את מיגונו הקל של תא הלחימה, משום שלא נועד לשרת בחזית שדה הקרב.
טבילת האש של הוספה בחזית המזרחית ב-1943 הייתה מוצלחת כל כך, שהיטלר החליט להורות שכל הפאנצרים סימן 2 ישמרו לטובת המרה לווספות.
בתקופת הייצור של הוספה, מפברואר 1943 ועד אמצע שנת 1944, הורכבו בסך הכל 682 כלים, בנוסף ל-158 כלים ללא תותח אשר נועדו לנשיאת תחמושת.
וסלי קראשר , בגילומו של השחקן האמריקאי ויל ויטון, הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיעה בקביעות בעונות 1–4 של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
לאחר מכן הופיע וסלי בהופעות אורח, בשני פרקים בעונה 5 ובשני פרקים בעונה 7, בסרט מסע בין כוכבים: נמסיס בסדרה מסע בין כוכבים: פיקארד ובעונה השנייה של מסע בין כוכבים: פרודיג'י.
בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", וסלי קראשר בן ה-15 מגיע לראשונה אל ספינת החלל אנטרפרייז D עם אמו, ד"ר בברלי קראשר, מייד לאחר שקפטן ז'אן לוק פיקארד תפס את הפיקוד.
בתחילה, וסלי עיצבן את קפטן פיקארד, אשר מצהיר על עצמו כי אינו חש בנוח בנוכחות ילדים, אבל מהר מאוד הוא מגלה כי לוסלי יש יכולות הבנה הרבה מעבר לגילו הצעיר, וכי ירש מאימו רמה גבוהה מאוד של אינטליגנציה.
בפרק העונה הראשונה "Where No One Has Gone Before", חייזר, הידוע רק בכינוי "הנוסע", מביע בפני פיקארד את התרשמותו כי לוסלי יש אינטליגנציה ייחודית ופוטנציאל גדול, אם יזכה לעידוד ולהזדמנות, תוך שהוא משווה אותו לילד פלא כמו מוצרט.
עקב כך, פיקארד מעניק לוסלי מינוי של סג"ם בפועל.
בפרקים המוקדמים של הסדרה, פיקארד לא מאפשר לוסלי להיכנס אל גשר הפיקוד של ספינת החלל.
וסלי, בסופו של דבר, נבחן בבחינת הכניסה לאקדמיה של צי הכוכבים.
ציון המבחן שלו מדורג במקום נמוך מזה הנדרש, והוא לא מתקבל לאקדמיה בניסיון הראשון שלו.
מאוחר יותר, הוא מחמיץ את ההזדמנות השנייה שלו להיבחן בבחינת הכניסה לאקדמיה, על מנת לסייע לצוות האנטרפרייז D בהצלת ויליאם רייקר, דיאנה טרוי, ולואקסנה טרוי מפרנגי עוינים.
לאחר מכן, פיקארד מעניק לוסלי קידום, לדרגת-שדה של סג"ם.
לוסלי ניתנה האפשרות להגיש בקשה נוספת בשנה שלאחר מכן, הוא ניגש אל הבחינה, והתקבל לאקדמיה של צי הכוכבים, שם הצטרף אל קבוצה עילית של צוערים, המכונה "טייסת נובה".
מעורבותו בקבוצה זו הובילה אותו להשעיה מהלימודים לשנה, כאשר חברו לטייסת נהרג נהרג במהלך אימון - בו ניסו לבצע תמרון טיסה מסוכן ואסור.
לאחר שהיה נתון ללחץ כבד מצד ראש הצוות ניק לוקרנו (השחקן רוברט דאנקן מקניל), וסלי מסייע לחבריו לצוות להסתיר את האמת, אולם בסופו של דבר חוזר בו.
כתוצאה מכך, הוא לא מסולק מהלימודים, אך נדרש לחזור על לימודי השנה האחרונה, וייאלץ לסיים שנה לאחר שאר חברי כיתתו.
וסלי נשאר באקדמיה לאחר מכן, עד אשר "הנוסע" מחדש איתו את הקשר.
וסלי מתפטר מתפקידו, ועוזב עם הנוסע לחקור מישורים אחרים של מציאות.
בסרט "מסע בין כוכבים: נמסיס", וסלי נראה יושב ליד אימו בוורלי, ברקע סצנת החתונה של ויליאם רייקר ודיאנה טרוי.
בסצנה שנמחקה מן הסרט, קפטן פיקארד שואל את וסלי האם הוא מתרגש לשרת על ספינת החלל "טיטאן" ("Titan"), ספינתו של קפטן רייקר.
וסלי משיב כי הוא יהיה הקצין הממונה על משמרת הלילה של מחלקת ההנדסה.
הדבר מרמז (אם כי הסצנה נמחקה), כי וסלי חזר אל צי הכוכבים בנקודת זמן מסוימת קודם לכן.
בפרק העשירי של העונה השנייה של מסע בין כוכבים: פיקארד וסלי מופיע מפני קורה וחושף בפניה שהוא חלק מארגון הנקרא The Travelers.
לכן גם אם חזר זמנית לצי הכוכבים בסופו של דבר החליט להצטרף לארגון הנוסעים.
אוהדים רבים, כולל ויל ויטון עצמו, סברו כי הדמות היא סטריאוטיפ של "מרי-סו" תחליף לג'ין רודנברי, ששמו האמצעי הוא "וסלי." באתר האינטרנט TV Tropes, הדימוי הטלוויזיוני "חיית-המחמד של היוצר", תיאור הומוריסטי של דמות, האהובה על ידי יוצרי הסדרה, אבל איננה אהובה בקרב הקהל, נקרא בעבר "הווסלים" על שמו.
כמה אוהדים לא אהבו את הרעיון של "בחור צעיר, שנראה כל זמן כמי שמציל את הספינה כולה".
פרשנים ציינו לפחות שבע פעמים שבהם וסלי, "שיש לו בעיה להתקבל אל האקדמיה של צי הכוכבים", שנמצא על סיפון ספינת חלל ש"מלאה באנשי הצוות הטובים והמוכשרים ביותר של צי הכוכבים", הוא זה שמציע את "הפתרון הנדרש".
וסלי היא בירת מחוז סנט אנדרו שבצפון-מזרח דומיניקה.
העיירה ממוקמת בין האחוזות הישנות של עדן ולונדונדרי.
כמו יישובים רבים לאורך החוף המזרחי של האי, וסלי התפתחה לאחר שחרור העבדים ב-1833 על אזור הגבעות שלאורך הגבול בין שתי האחוזות כאשר העבדים המשוחררים שאפו להקים לעצמם אחוזות עצמאיות הרחק מהמטעים בהם הם חיו ועבדו.
באמצע המאה ה-19, מכר צ'ארלס לת'ם, בעליה של אחוזת עדן, כמה מגרשים באזור.
בשנות השישים של המאה ה-19 היה שמו של המקום וסליוויל (Wesleyville) על שמה של בעלת חנות בשם וסלי שהייתה דמות דומיננטית באזור ובסופו של דבר נקרא המקום וסלי.
בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20 חלה צמיחה כלכלית באזור עקב התפתחות ענף גידול הבננות.
וסלי מת'יוז הבן הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד באטלנטה הוקס.
מת'יוז נולד בסן אנטוניו שבטקסס, לזוג הורים ספורטאים - אימו, פאם מור, הייתה כדורסלנית ואצנית מקצועית, ואביו, וס מת'יוז, הוא שחקן עבר ב-NBA שזכה בשתי אליפויות NBA כשחקן לוס אנג'לס לייקרס (1987 ו-1988).
לאחר שזכה בתואר 'שחקן התיכונים המצטיין של ויסקונסין' לשנת 2005, בחר מת'יוז להמשיך את לימודיו באוניברסיטת מרקט, למרות הלחץ שהופעל עליו ללמוד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, כפי שעשה אביו.
מת'יוז היווה חלק מ'שלושת האמיגוס' ('Three Amigos') בהרכב הפותח של הקבוצה, ביחד עם שני גארדים נוספים - דומיניק ג'יימס וג'רל מקניל.
'שלושת האמיגוס' הגיעו לאוניברסיטת מרקט באותה שנה והרכיבו את הקו האחורי של הקבוצה במשך ארבע עונות רצופות, עד סיום לימודיהם בשנת 2009. הסטטיסטיקה של מת'יוז הלכה והשתפרה במהלך שנותיו במכללה, כשבעונתו האחרונה הוא רשם של 18.3 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק.
מת'יוז העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA 2009, אך לא נבחר על ידי אף קבוצה.
לאחר שהרשים בליגת הקיץ במדי יוטה ג'אז וסקרמנטו קינגס, הוא חתם על חוזה לעונה אחת ביוטה.
מת'יוז הציג יכולת טובה בעונתו הראשונה ב-NBA, ובמהלך העונה הוא אף קודם לחמישייה הפותחת של הקבוצה בעקבות טרייד ששלח את רוני ברואר לממפיס גריזליס.
ב-21 ביולי 2010 חתם מת'יוז על חוזה בפורטלנד טרייל בלייזרס לחמש עונות עבור 34 מיליון דולר.
במהלך עונתו הראשונה בפורטלנד, השתלט מת'יוז על עמדת הקלע הפותח של הקבוצה בעקבות פציעות של כוכב הקבוצה ברנדון רוי.
ב-7 בינואר 2011 קלע מת'יוז שיא קריירה של 36 נקודות במשחקם של הטרייל בלייזרס נגד מינסוטה טימברוולבס.
מת'יוז לא החמיץ אף משחק ליגה עד ה-10 בדצמבר 2012, בעונתו הרביעית ב-NBA, אז נקטע רצף של 250 משחקים רצופים עקב פציעה בירך.
בזכות חוסנו הפיזי ונכונותו לשחק למרות פציעות, דבק במת'יוז הכינוי 'איש הברזל' ('Iron Man').
ב-17 בינואר 2015 מת'יוז הפך לקלע השלשות המוביל בתולדות פורטלנד טרייל בלייזרס, כששבר את שיאו של טרי פורטר עם 773 קליעות לשלוש במדי הקבוצה.
לקראת סוף עונת , ב-5 במרץ 2015, קרע מת'יוז את גיד האכילס ברגלו השמאלית והוא נאלץ להחמיץ את המשך העונה.
ביולי 2015 עזב מת'יוז את פורטלנד וחתם על חוזה לארבע עונות בדאלאס מאבריקס.
בדאלאס שיחק מת'יוז במשך שלוש וחצי עונות, כאשר בעונתו הראשונה העפילה הקבוצה לפלייאוף, אך הודחה בסיבוב הראשון.
באמצע עונת הועבר מת'יוז בטרייד יחד עם דניס סמית', דיאנדרה ג'ורדן ושתי בחירות דראפט בסיבוב הראשון לניו יורק ניקס, תמורת קריסטפס פורזינגיס, קורטני לי, טריי ברק וטים הארדוויי.
לאחר שני משחקים בלבד עם הניקס שוחרר מת'יוז מהקבוצה.
ב-10 בפברואר 2019 חתם על חוזה באינדיאנה פייסרס עד סיום העונה.
ב-12 ביולי 2019 חתם על חוזה לעונה אחת במילווקי באקס.
לקראת עונת חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס, אלופת העונה הקודמת.
ב-3 בדצמבר 2021 חזר למת'יוז למילווקי באקס.
וסלי סו (נולד ב-9 באוקטובר 1993) הוא שחמטאי פיליפיני-אמריקאי בדרגת רב-אמן.
סו השיג את התואר רב־אמן בגיל 14, והיה שלוש פעמים אלוף הפיליפינים בשחמט.
וסלי סו נולד לזוג הורים רואי חשבון.
בגיל שש אביו לימד אותו לשחק שחמט, ובגיל תשע החל להתחרות בתחרויות של בני נוער.
בחודש אוגוסט 2005 שיחק סו בתחרות הבינלאומית בניצה, וסיים במקום ה-16 מבין 159 מתחרים עם 4/7. בתוך ארבעה חודשים השיג שלושה ציונים לדרגת אמן בינלאומי, ובכך הפך לפיליפיני הצעיר ביותר שהשיג את הדרגה, לאחר שהשיג 5.5/9 בתחרות הפתוחה של סן מרינו, 6.5/11 בתחרות פתוחה במלזיה ו-5/9 בתחרות פתוחה בדובאי.
סו הופיע לראשונה בזירה האולימפית באולימפיאדת השחמט 2006 שנערכה בטורינו על לוח המילואים של נבחרת הפיליפינים.
סו השיג את הציון הראשון לדרגת רב-אמן עם 7/9 בתחרות באד-ויאסה וסיים את שנת 2006 עם 6/9 בתחרות האמנים של סינגפור.
בינואר 2007 סו הבטיח את השתתפותו בגביע העולם לשחמט, לאחר שהשיג 5.5/9 בתחרות האזורית שהתקיימה בווייטנאם.
בין חודש ינואר 2006 לחודש אפריל 2007 צבר סו 303 נקודות במד הכושר והגיע ל-2519.
בחודש מאי 2007 זכה סו באליפות הנוער בשחמט.
לאחר מכן השיג ציון שני לרב-אמן באליפות העולם לנוער של שנת 2007, כאשר צבר 7.5/13. את הציון השלישי והאחרון השיג בדצמבר 2007 בתחרות בינלאומית שהתקיימה במנילה, והפך לרב-האמן הצעיר ביותר בפיליפינים בגיל 14 חודש ו-28 יום, והשביעי הצעיר ביותר אי פעם להשיג את התואר.
בחודש אפריל 2008 חלק סו מקום ראשון בתחרות הפתוחה בדובאי עם 7/9. בדרכו חזרה לפיליפינים התמודד בדו-קרב מול רב-האמן סוסנטו מגאראנטו מאינדונזיה וניצח 2–4. לאחר מכן ניצח בתחרות רבי אמנים שנערכה במנילה עם 8.5/11.
בחודש יולי 2008 יצא סו במקום השני בתחרות לקביעת הרכב הנבחרת לאולימפיאדת השחמט 2008. סו השיג 12.5/17. מייד לאחר מכן חלק מקום שמיני באליפות העולם לנוער שנערכה בטורקיה, וחלק מקום שני עם זוראב אזמאיפרשיבילי עם 6.5/9 בתחרות פתוחה בווייטנאם.
בתוך שלושה חודשים השלים סו 69 משחקים לצורך דירוג מד הכושר.
בחודש אוקטובר 2008 סו הפך לצעיר השחקנים שחצה את קו 2600 במד הכושר, ושבר בכך את השיא שקבע מגנוס קרלסן.
שיא זה נשבר לאחר מכן על ידי ויי אי וג'ון מ.
בשנת 2009 ניצח סו בתחרות טאטא סטיל C עם 9.5/13, נקודה יותר מאניש גירי ובכך הבטיח את מקומו בתחרות B בשנה הבאה.
סו השיג 5/9 וחלק מקום 17 בתחרות החזקה של אירופלוט שנערכה במוסקבה וכן זכה בתואר הנער המצטיין בתחרות רבי אמנים שנערכה בפיליפינים הוציא סו 9/11 והבטיח את מקומו בגביע העולם לאחר שסיים שני בתחרות האזורית שנערכה בווייטנאם.
בגיל 16 סו הפך לסנסציה בגביע העולם של שנת 2009 כאשר הגיע עד הסיבוב הרביעי שם נוצח במשחקים מהירים על ידי ולדימיר מלאכוב.
הוא ניצח את גאדיר גוסיינוב, לאחר מכן את וסילי איוונצ'וק ואת גטה קמסקי.
בתחרות טאטא סטיל B חלק סו מקום רביעי בתחילת 2010 עם ארוין ל'אמי עם 7.5/13 וחלק מקום שביעי בתחרות אירופלוט שנערכה במוסקבה.
באליפות האזורית שנערכה באסיה חלק סו מקום שני עם 6.5/9 ובכך קיבל כרטיס כניסה לגביע העולם לשנת 2011. כמו כן זכה באליפות הפיליפינים בפעם השנייה.
ביולי 2010 הוביל סו בתחרות החזקה בביל, אך לאחר מכן נסוג למקום החמישי עם 4.5/9. שלושה שבועות לאחר מכן השתתף סו בפעם האחרונה בתחרות "ניסיון מול כוכבים עולים" וצבר 4.5/10 בול בוריס גלפנד, פטר סבידלר, נילסן, לוק ואן ולי וליובומיר ליובוגויץ'.
לאחר מכן השתתף סו באולימפיאדת השחמט 2010 שם השיג 6.5/10 על הלוח הראשון ללא הפסד, ותוצאות תיקו מול וסלין טופאלוב ואלכסיי שירוב.
בתחרות טאטא סטיל B חלק סו מקום רביעי בתחילת 2011 אך פרש מתחרות אירופלוט שנערכה במוסקבה עקב תשישות.
ביולי 2011 זכה באליפות הפיליפינים בפעם השלישית.
באוגוסט 2012 החל סו לימודים מלאים באוניברסיטת ובסטר במסגרת תוכנית שיזמה סוזאן פולגאר.
בחודש ספטמבר 2012 סו ניצח בתחרות הבינלאומית בקוויבק, חצי נקודה לפני לאזארו ברוזון.
באולימפיאדת השחמט 2012 השיג סו 6.5/11 כולל תוצאות תיקו מול בכירי השחמטאים בעולם לבון ארוניאן, ויקטור בולוגן, וסלין טופאלוב, פטר לקו ומייקל אדמס.
סו סיים במקום השני בתחרות האזורית ובכך הבטיח מקום לגביע העולם 2013, לאחר מכן חלק מקום עם פבל אליינוב בתחרות הפתוחה ברייקיביק ותוך כך חצה סו את קו 2700 במד הכושר וסיים במקום ה-50 בעולם.
סו זכה במדליית הזהב במשחקי הקיץ בקאזאן.
בגביע העולם הודח סו בסיבוב השני על ידי יבגני טומשבסקי שהעפיל לחצי הגמר.
באוקטובר 2013 ניצח סו בתחרות Unive Crown עם 4.5/6.
סו חלק מקום רביעי עם פביאנו קרואנה ודומינגז בתחרות טאטא סטיל 2014 A עם 6/11. סו ניצח בתחרות ה-49 לזכרו של חוסה ראול קפבלנקה.
במהלך התחרות צבר סו 13 נקודות מד כושר ועלה למקום ה-15 בעולם.
זכייה בתחרות ACP Golden Classic שנערכה באיטליה קידמה את סו למקום ה-12 בדירוג העולמי.
בתחרות המיליונים בלאס וגאס סו ניצח עם 8.5/13, בפברואר 2015 העפיל לעשיריה המובילה בעולם לאחר שחלק מקום 2–5 בתחרות טאטא סטיל 2015 לאחר המנצח פביאנו קרואנה.
בנובמבר 2015 ניצח סו בתחרות בילבאו, שם ניצח את דינג לירן ואת אניש גירי.
בנובמבר 2015 ניצח בתחרות העל בבילבאו (קטגוריה 22).
בגביע העולם בשחמט בשנת 2017 הוא הודח בחצי הגמר.
בינואר 2017, סו עבר את מד הכושר 2800 (כשהגיע ל-2808 נקודות) והיה בכך לשחקן ה-11 בהיסטוריה שעשה זאת.
מעברו של סו לפדרציית השחמט האמריקאית אושר בנובמבר 2014. זמן קצר לאחר מכן, לאחר שנתיים וחצי של אימונים עם סוזן פולגאר, עזב סו את אוניברסיטת ובסטר כדי להפוך לשחמטאי מקצועני.
בין השנים 2006 ל-2024 השתתף סו ב-8 אולימפיאדות שחמט:
וסלי קאן קלארק הוא גנרל יהודי-אמריקאי ששירת בעבר בצבא ארצות הברית ושימש כמפקד כוחות נאט"ו.
קלארק, בנם של ג'יקוב קאן וונטה, נולד כווסלי קאן בשיקגו.
הוריו נפרדו בטרם מלאו לו חמש ואמו נשאה לוויקטור קלארק אשר אימץ את הילד והעניק לו את שמו.
הוא גדל בארקנסו ובשנת 1962 נרשם לאקדמיה הצבאית ווסט פוינט.
עם סיום לימודיו באקדמיה הצבאית בשנת 1966, הוסמך כקצין שריון בדרגת לוטננט.
לאחר מכן התנדב לכוחות המוטסים של צבא ארצות הברית, הוסמך כצנחן, השלים את קורס הסיירים בבית הספר לחי"ר של הצבא האמריקני בפורט בנינג, ג'ורג'יה וכן קורס קציני שריון בפורט נוקס.
תחילה שימש כמפקד פלוגת טנקים בדיוויזיית החי"ר ממוכן ה-24. לאחר מכן נשלח לווייטנאם.
בשנת 1969 כמפקד פלוגת חי"ר ממוכן בדיוויזיית ההרגלים ה-1 הוביל פטרול שנקלע למארב וייטקונג.
על גבורתו בקרב, בהמלכו נפצע קשה אך הוסיף לפקד על יחידתו עד להשמדת האויב, עוטר בכוכב הכסף.
בהמשך שימש קלארק בשורת תפקידי פיקוד ומטה.
בשנת 1980 מונה למפקד גדוד שריון בחטיבה 77 ולאחר מכן כמפקד החטיבה ה-3 בדיוויזיית הרגלים ה-4. בשנת 1993 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה.
בהמשך שימש כמפקד פיקוד דרום של ארצות הברית וכמפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית, וסייע לגיבוש הסכם דייטון.
כמפקד הכח הצבאי של נאט"ו באירופה פיקד קלארק על מבצע כוח מאוחד.
לאחר פרישתו מן הצבא התמודד בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית 2004 מטעם המפלגה הדמוקרטית, והפסיד לג'ון קרי.
קלארק הביע מספר פעמים התנגדות לעימות צבאי עם איראן.
וסנה וולוביץ' (בסרבית: Весна Вуловић; 3 בינואר 1950 – 23 בדצמבר 2016) הייתה דיילת אוויר סרבית.
היא מחזיקה בשיא גינס בתור האדם ששרד נפילה מהגובה הרב ביותר ללא מצנח.
היא שרדה נפילה של 10,160 מטרים (33,333 רגל) לאחר שהמטוס שבו הייתה התפוצץ ממטען חבלה ב-26 בינואר 1972. טיסה זו, טיסה 367 של JAT איירווייז, התרסקה מעל צפון צ'כוסלובקיה והיא הייתה הניצולה היחידה מתוך 28 איש.
ב-26 בינואר 1972 התרחש פיצוץ בטיסה 367 של JAT איירווייז שהייתה בדרכה מסטוקהולם לבלגרד.
הפיצוץ אירע מעל שטחה של מזרח גרמניה והמטוס התפרק באוויר לחתיכות.
שרידיו נחתו באזור מיוער בצפון צ'כוסלובקיה (כיום צ'כיה).
וולוביץ', שהייתה אז בת 22, עבדה בתור דיילת אוויר ובמקור, כלל לא הייתה אמורה להיות באותה טיסה, אולם היא החליפה דיילת אחרת.
דו"ח חקירת האסון שנמסר לארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית ב-7 במאי 1974, ציין שאירע פיצוץ בחלקו הקדמי של המטוס.
שירות הביון הצ'כוסלובקי, שהוביל את החקירה, הציג חלקים משעון מעורר שלטענתו היו חלקים מן הפצצה.
בדו"ח נכתב כי הפיצוץ הוא תוצר של אירוע חבלני.
בבוקר שלמחרת האסון, פלוני התקשר למערכת העיתונות השוודית במאלמה, ואמר בשוודית קלוקלת כי הוא אזרח קרואטי המשתייך לקבוצה לאומנית שהטמינה את הפצצה במטוס.
מעבר למידע זה, לא ידוע דבר על זהות מטמיני הפצצה במטוס ולא ידוע בוודאות אם מדובר בארגון טרור.
עם זאת, זמן קצר לאחר שהתקבלה הידיעה על שיחת הטלפון האנונימית, הממשלה היוגוסלבית האשימה את האוסטאשה באסון.
לפי דו"ח החקירה, הפיצוץ קרע את המטוס מדגם דאגלס DC-9 לגזרים בהיותו באוויר, ווולוביץ' היא הניצולה היחידה.
טענה שהועלתה כדי להסביר כיצד שרדה הייתה שווסנה שהתה בחלקו האחורי של המטוס.
היא סבלה משברים בגולגולת, שלוש חוליות סדוקות בגבה (אחת התרסקה לחלוטין) שהותירו אותה נכה באופן זמני מהמותניים ומטה, וכן היא שברה את שתי רגליה.
היא הייתה בתרדמת במשך 27 ימים.
בראיון שנערך עימה סיפרה שהאיש שמצא אותה מסר לה שהייתה בחלקם האמצעי של שברי המטוס ונמצאה עם ראשה מטה ועמית שלה מעליה.
חלק מגופה נמצא בגוף המטוס, אך ראשה נמצא מחוץ לו.
עגלת קייטרינג הייתה צמודה אליה ומנעה, ככל הנראה, את נפילתה מגוף המטוס.
היא הוסיפה: "האיש שמצא אותי אמר שהיה לי מזל רב.
הוא שירת בצבא הגרמני בתור חובש במלחמת העולם השנייה.
הוא ידע כיצד לטפל בי באתר האסון".
לאחר שהחלימה מפצעיה המשיכה וולוביץ' לעבוד בחברת התעופה היוגוסלבית של המטוס שהופל, בתור פקידה.
בהמשך חזרו רגליה לתפקד והיא שבה לעבוד כדיילת אוויר.
היא סיפרה שלא היה לה פחד מטיסות לאור אובדן הזיכרון שלה מהתאונה, ובנוסף, אהבה לצפות בסרטים שעסקו באסונות אוויריים.
היא נחשבה לגיבורה לאומית בארצה.
בשנת 1990 פוטרה מעבודתה בשל דעותיה הפוליטיות נגד סלובודן מילושביץ'.
היא נכחה במחאות ובהפגנות שנערכו נגדו עד להדחתו מהשלטון.
רבים מאמינים שהשלטונות לא אסרו אותה מאחר שנחשבה לגיבורה לאומית.
היא המשיכה להיות פעילה פוליטית גם בשנות ה-2000.
וולוביץ' נמצאה מתה בדירתה בבלגרד ב-23 בדצמבר 2016.
וסלי סונק הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן נבחרת בלגיה עד גיל 19.
סונק החל את הקריירה בר.ו.ד.
מולנבק, ופרץ במדיה של גנק, במדיה זכה באליפות בלגיה, זכה פעמיים ברציפות בתואר מלך השערים ואף זכה בנעל הזהב הבלגית.
לאחר מספר עונות בהולנד ובגרמניה, חזר סונק לבלגיה למדיה של קלאב ברוז', ועבר במספר מועדונים נוספים במדינה עד לפרישתו ממשחק.
לזכותו של סונק 55 הופעות במדיה של נבחרת בלגיה.
בין היתר ייצג סונק את בלגיה בטורניר מונדיאל 2002, ובסך הכול כבש 24 שערים עבור הנבחרת, הממקמים אותו במקום השביעי בטבלת כובשי כל הזמנים של בלגיה.
סונק החל את דרכו בקבוצת ר.ו.ד.
הוא החל לשחק במדי הקבוצה הבוגרת בעונת , ועל אף שהיה בן 19 בלבד, היה סונק לחלוץ הראשון של הקבוצה כששותף ב-33 מתוך 34 משחקי הליגה של הקבוצה באותה העונה.
סונק תרם 11 שערי ליגה כבר בעונת הבכורה שלו, אך מולנבק סיימה את העונה במקום ה-17, עם נקודה פחות מבוורן שמעליה, ולא הצליחה לשרוד בליגה הבכירה.
עם ירידתה של הקבוצה, עזב סונק וחתם במדיה של חרמינל אקרן, שסיימה את העונה במקום השלישי בטבלה.
סונק השתלב היטב בהרכבה של אקרן וכבש שבעה שערי ליגה ב-32 הופעות, אך הקבוצה לא הצליחה לחזור למאבקי הצמרת וסיימה עשירית בלבד בטבלה.
לאחר עונה אחת, התאחדה אקרן עם בירסחוט והפכה לקבוצת חרמינל בירסחוט.
הקבוצה החדשה עבדה בשיתוף פעולה עם אייאקס אמסטרדם ההולנדית, על מנת לבדוק שחקנים מבטיחים בליגה חלשה יותר מההולנדית.
סונק המשיך לשמור על מספרים יציבים, עם 11 שערי ליגה ב-28 הופעות.
לפיכך, מעברו בתום העונה לגנק התקבל בהפתעה יחסית, שכן בירסחוט לא יכולה הייתה למכור אותו אם אייאקס הייתה מביעה התנגדות למהלך.
בעונת הבכורה של סונק בגנק, שמר החלוץ על מעמדו כשחקן הרכב, וכבש 13 שערי ליגה ב-32 הופעות.
עם זאת, גנק לא הציגה את הרמה המצופה ממנה וסיימה את העונה במקום ה-11 בלבד.
בתום העונה הגיע למועדון המאמן סף ורגוסן, ואיתו הפגינה הקבוצה יכולת מרשימה הרבה יותר.
עונת הייתה לעונת שיא עבור סונק, שכבש שלושים שערי ליגה ב-32 הופעות, שיא קריירה אישי שזיכה אותו בתואר מלך השערים וכן בתואר נעל הזהב הבלגית לשנת 2001. כמו כן, בעונה זו זכה סונק בתואר הקבוצתי הראשון בקריירה, כשגנק זכתה באליפות בלגיה בפער שתי נקודות מקלאב ברוז'.
גנק הפסידה פעמיים בלבד לאורך כל העונה, ובזכות שלושים השערים של סונק גם הייתה להתקפה הפורייה בליגה.
עונה אחר כך שמר סונק על תואר מלך השערים בפעם השנייה ברציפות, כשכבש 22 שערי ליגה (זכה בתואר במשותף עם סדריק רוסל).
עם זאת, גנק לא הצליחה לשחזר את הזכייה בתואר וסיימה את העונה במקום השישי בלבד.
בסך הכול בשלוש עונות כבש סונק 66 שערי ליגה ב-93 הופעות במדיה של גנק.
לקראת עונת עזב סונק לראשונה את הליגה הבלגית ועבר לשורותיה של אייאקס אמסטרדם.
סונק הגיע כמחליף למידו שעזב את הקבוצה באותו הקיץ.
עם זאת, החלוץ המוביל של הקבוצה באותו הזמן היה זלאטן איברהימוביץ', וסונק מצא עצמו מוצב פעמים רבות דווקא בכנף ימין תחת המאמן רונאלד קומאן.
סונק התקשה לשמור על יציבות ועל מקומו בהרכב, וסיים את העונה עם תשעה שערי ליגה בלבד ב-25 הופעות.
עם זאת, הצליח לזכות באותה העונה באליפות הולנד עם אייאקס, שהייתה לתואר הקבוצתי האחרון בו זכה בקריירה.
עזיבתו של זלאטן ליובנטוס בתום העונה פינתה את המקום במרכז ההתקפה בו רצה סונק לשחק, אך הוא שוב מצא עצמו פעמים רבות מתופקד על ידי קומאן באגף, כשאת המקום במרכז תופס ראיין באבל.
חוסר היציבות בהרכב הובילה את סונק לעזוב באמצע העונה את אייאקס עם תשע הופעות ליגה ושער בודד, ובסך הכול בעונה וחצי במועדון סיפק סונק עשרה שערי ליגה בלבד ב-34 הופעות.
סונק חתם במדי בורוסיה מנשנגלדבך בינואר 2005, ודרכו במועדון מהבונדסליגה הייתה רצופת פציעות שהשביתו אותו לתקופות ארוכות.
במהלך חצי העונה הראשונה שלו בקבוצה סבל סונק בפציעות בברך ובמפשעה, ושיחק רק שבע פעמים בליגה.
הוא חזר לכושר והפגין יכולת גבוהה לקראת עונת , אך זו נקטעה בעקבות תיקול חריף של השוער וילפרד בומה במשחק ידידות בין בורוסיה לפ.ס.וו.
סונק שבר שלוש צלעות ונעדר חצי שנה מהמגרשים, ועד לסוף העונה תרם ארבעה שערי ליגה ב-14 הופעות בלבד.
סונק החמיץ שלושה חודשים נוספים בפתיחת עונת , לאחר פציעה נוספת בברכו, ולא היה פקטור משמעותי בקבוצה שסיימה את העונה בירידה לבונדסליגה השנייה.
בשתי עונות וחצי במדי הקבוצה צבר סונק 28 הופעות ליגה בלבד, בהן כבש שישה שערים.
לקראת עונת , כשהוא עדיין תחת חוזה בבורוסיה, הודיעו המאמן יוס לוהוקאי והמנהל המקצועי כריסטיאן ציגה על כוונתם להיפרד מסונק, שהחל לחפש קבוצה חדשה.
סונק החל לחפש קבוצה, ואף היה מועמד למכבי תל אביב, אליה סירב להגיע.
לבסוף עבר סונק בהשאלה לקלאב ברוז', ובכך סיים את דרכו מחוץ לבלגיה לאחר ארבע עונות בלבד.
לאחר עונת השאלה אחת, חתם סונק בברוז' על חוזה קבוע לשנתיים נוספות.
בכל שלוש העונות של סונק בקבוצה, סיימה ברוז' במקום השלישי בטבלה.
סונק עצמו היה לחלק משמעותי ברוטציה של הקבוצה, ולראשונה מאז עונת הבכורה באייאקס עבר את סף עשרים הופעות הליגה בעונה אחת.