tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
VEB.RF החלה להשקיע במשאבים טבעיים והשקיעה 490 מיליון דולר במטמון הנחושת של אודוקאן, 8.5 מיליארד רובל בייצור חומצה גופרתית בחברת "קויבישב אזוט" והרחבת הקיבולת לייצור מתנול.
VEB.RF החלה במימון פרויקט הקמתן של שש ספינות גדולות במספנת "זווזדה" ליד ולדיווסטוק.
כמו כן, VEB.RF, גזפרום בנק וסברבנק הודיעו על מימון פרויקט פיתוח באתר טליצקי שבמרבץ האשלג ורחנקמסק, סמוך לעיר ברזניקי שבמחוז פרם.
VEB.RF וסברבנק העניקו הלוואה לצורך עבודות מודרניזציה של שדות התעופה האזוריים של קבוצת "נובפורט" בשישה ערים ברוסיה.
איגור שובאלוב הסכים גם להעברה ללא תמורה של בנק סוויאז לידי המדינה ובלבד ש-VEB.RF תיקח את כל הנכסים הבעייתיים מהבנק.
החוב לבנק המרכזי עמד על 212 מיליארד רובל.
המדינה, לאחר שקיבלה את סוויאז-בנק, העבירה אותו לאחריות בנק אחר בשם פרומסוויאזבנק.
ב-23 בנובמבר 2020 הודיע ראש ממשלת רוסיה מיכאיל מישוסטין על תחילת הרפורמה במוסדות הפיתוח ברוסיה, מה שיהפוך את מוסדות הפיתוח ליעילים יותר להשגת יעדי הפיתוח הלאומיים של רוסיה.
הרפורמה כוללת הקמת חסם השקעות גדול על בסיס VEB.RF.
התאגיד הממלכתי ינהל את התאגיד לפיתוח עסקים קטנים ובינוניים, מרכז היצוא הרוסי, הסוכנות הרוסית לביטוח אשראי יצוא והשקעות (EXIAR), רוסננו, מרכז החדשנות סקולקובו, הקרן לסיוע בפיתוח עסקים קטנים בתחום המדע, קרן לתשתיות ותוכניות חינוך והקרן לפיתוח תעשייתי.
ב-1 במרץ 2022, כחלק מהסנקציות נגד רוסיה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הבנק נותק ממערכת הסליקה SWIFT.
בשנים 2005–2006 גדלו התחייבויות הבנק מ-6 מיליארד ל-12 מיליארד דולר והכנסתו גדלה מ-239 מיליון ל-301 מיליון דולר אמריקאי.
בשנים 2014–2015 ספג ירידה משמעותית בהכנסות בשל הסנקציות שהטילו מדינות המערב על כלכלת רוסיה.
משנת 2007 הבנק נחשב לתאגיד מדינה, בהתאם לחוק "אודות בנק הפיתוח" מ-17 במאי 2007. ב-2018 אורגן מחדש בשם VEB.RF.
התאגיד היה מעורב בבניית מבנים, פרויקטים ותשתיות עבור משחקי החורף האולימפיים שנערכו בסוצ'י בשנת 2014 והוא אחד הספונסרים של מועדון הכדורגל צסק"א מוסקבה ומאז 2019 מהווה לאחד ממחזיקי המניות העיקריים בקבוצה.
מועדון הכדורגל המקצועני צסק"א מוסקבה
הסוכנות הרוסית לביטוח אשראי יצוא והשקעות
קרן סקולקובו, המנהלת את מרכז החדשנות סקולקובו
הקרן לסיוע פיתוח עסקים קטנים בתחום המדע
שופט מסך או שופט וידאו, הוא שופט כדורגל הסוקר החלטות שנעשו על ידי השופט הראשי, תוך שימוש בקטעי וידאו ובדיבורית אישית לצורך תקשורת.
בשנת 2018 שופטי מסך צורפו לחוקי המשחק על ידי התאחדות הכדורגל הבינלאומית (IFAB) לאחר ניסויים במספר תחרויות גדולות.
ישנם ארבעה סוגי החלטות שיפוטיות שניתן לסקור על ידי שופט מסך.
הבקעת שערים, והאם הייתה עבירה במהלך בישולם.
החלטות על שליפת כרטיס אדום ישיר (החלטה על כרטיס צהוב שני אינה עילה לסקירה על ידי שופט הווידאו).
טעות בזיהוי בשליפת כרטיס אדום או צהוב.
הסטנדרט עבור שינוי ההחלטה המקורית של השופט הוא אם הייתה "שגיאת שיפוט ברורה", שלפעמים מורחב ל"שגיאת שיפוט ברורה ומובֶנת מאליה".
התהליך מתחיל כאשר שופט הווידאו ועוזריו סוקרים את המהלך הנידון על צגי וידאו הנמצאים בחדר התפעול, עם סיוע של מפעיל ההילוכים החוזרים.
התהליך יכול להיות יזום על ידי השופט המבקש את הסקירה, או על ידי שופט הווידאו המבצע "בדיקה" כדי לראות אם הוא צריך להמליץ על סקירה של השופט.
אם שופט הווידאו לא מוצא כלום במהלך הבדיקה, אז התקשורת עם השופט מיותרת, ואז הבדיקה מכוּנה "בדיקה שקטה".
אם שופט המסך מאמין שיש טעות ברורה בשיפוט, הוא ייצור קשר עם השופט באשר לשיפוט הזה.
השופט יכול אז (א) לחלוק על עצתו של שופט הווידאו, או (ב) לבצע "סקירה על המגרש" על ידי הליכה למקום על הקווים המיועד לכך, המכונה "מקום לסקירת השופט", כדי לסקור את הווידאו עם עזרתו של עוזר הסקירה.
השופט רשאי להפסיק את המשחק כדי לשנות החלטה שיפוטית, או כדי לבצע "סקירה על המגרש", אבל הוא לא אמור לעשות זאת כאשר אחת הקבוצות נמצאת באמצע מהלך התקפי.
הדרך הרשמית לבקש שיפוט מסך (או סקירת וידאו) היא כשהשופט מורה על עצירת המשחק ומניח ידו על האוזנייה.
במצב שכזה מתבצעת סקירת וידאו.
אם לא מתגבשת החלטה על ידי שופטי המסך, השופט המרכזי מסמן באצבעותיו צורת מלבן (צורה המסמלת מסך וידאו) על מנת שייגש ויבחן את האירוע בעצמו.
בקשה זו מקדימה הן "סקירה על המגרש" והן שינוי של החלטת השיפוט המקורית.
שחקנים הדורשים שיפוט מסך על ידי סימון צורת המלבן מוזהרים על ידי כרטיס צהוב.
שחקנים הנכנסים לאזור שבו השופט מבצע "סקירה על המגרש" מוזהרים אף הם על ידי כרטיס צהוב, ואיש צוות בכיר העושה זאת יודח.
ישנן הנחיות שהן השופט והן שופט המסך צריכים לנהוג לפיהן כאשר מבצעים סקירת וידאו.
לדוגמה, בהילוך איטי יש להשתמש רק עבור עבירות של "נקודת מגע", כגון עבירות גופניות ונגיעה בכדור ביד.
קצב הצפייה צריך להיות רגיל כדי לקבוע את עוצמת העבירה, או אם הנגיעה בכדור ביד הייתה מכוונת.
במקרה של סקירה של שער, החלטות על בעיטת עונשין, והחלטות על כרטיס אדום, על מנת למנוע הזדמנות ברורה להבקעת שער, הסקירה צריכה לכסות את כל פרק הזמן מתחילת ההתקפה, מהרגע שבו הקבוצה התוקפת השיגה את הכדור או התחילה מחדש לשחק.
שאר סוגי הסקירות מכסות רק את האירוע עצמו.
שופט המסך חייב להיות שופט כדורגל פעיל או שופט לשעבר.
השימוש בשיפוט מסך נעשה לראשונה באופן בינלאומי במוקדמות מונדיאל 2018 במשחק של נבחרת צרפת נגד נבחרת אוסטרליה.
היה שימוש בשיפוט מסך גם בטורניר עצמו ברוסיה ואף במשחק הגמר, בו הוכרעה שריקת פנדל.
ברוסיה עצמה נעשה שימוש בשלבי חצי גמר הגביע הרוסי בכדורגל.
המערכת הופעלה בעונת 2018/2019 בליגת האלופות החל משלב הנוקאאוט.
בישראל, בטרם יצאה לדרך עונת 2018/2019 בליגת העל, הוחלט על הכנסת המערכת לשימוש בשלב הפלייאוף של העונה.
ב-8 בפברואר 2019 הופעל לראשונה פיילוט למערכת במשחק ליגה א' דרום בין הכח רמת-גן למכבי שעריים שנערך באצטדיון וינטר, ולראשונה במשחק רשמי בליגת העל ב-16 במרץ 2019, במפגש שפתח את הפלייאוף העליון והפגיש בין מכבי תל אביב להפועל חדרה באצטדיון נתניה.
באליפות אירופה בכדורגל, שיפוט המסך החל ביורו 2020. בניגוד למונדיאל או לרוב הליגות באירופה, שופטי המסך לא היו נמצאים באצטדיון או בניידת מיוחדת אלא ישבו בתוך משרדי אופ"א בשווייץ.
כמות שופטי המסך גדלה - היו 7 כאלה בכל משחק, כשאחד מהם הוא שופט המסך הראשי ובאחריותו לדבר עם שופט המשחק.
יתרה מכך, בכל משחק היה שופט נבדל ייחודי.
כמו כן, היה שופט שכל תפקידו הוא לדעת כל הזמן אם המהלך שמתרחש כרגע הגיע אחרי מסירה לשחקן בנבדל.
כך הצליחו להוריד את זמן הבדיקה לאחר שער.
הגם שאין ויכוח על תרומתה של המערכת לזיהוי טעויות שיפוט, לעיתים עולה ביקורת על היותה מדויקת מדי.
דוגמה לכך הוא משחק שמינית הגמר בין דנמרק לגרמניה במסגרת אליפות אירופה בכדורגל 2024, בו נפסל שער לטובת דנמרק מכיוון שבוהנו של החלוץ הייתה מעבר לקו ההגנה, שהוביל לשריקת עבירת הנבדל.
בהמשך המשחק הוענקה לגרמניה בעיטת עונשין מ-11 מטר בשל זיהוי מגע זניח יחסית של הכדור בידו של מגן נבחרת דנמרק בתוך הרחבה.
מקרים אלו מעלים שאלה על הצורך בשימוש במערכת בשל דיוק-יתר.
לצד קריאות לבטל לחלוטין את השימוש במערכת, עולות קריאות אחרות לשנות את החוקה כך שנבדל יוגדר באופן נדיב יותר מבחינת ההתקפה, ובעיטות עונשין מ-11 מטר ייקבעו ביחס להתרחשות הממשית ולא ביחס לדקדוקי החוקה.
VH1 Storytellers הוא אלבום הופעה של הזמרת האמריקאית אלישה קיז.
האלבום יצא לאור ב-25 ביוני 2013, על ידי חברות התקליטים תקליטי RCA.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-8 במצעד אלבומי הווידאו הבריטי.
VE.N.TO (משמעות המילה vento באיטלקית היא רוח) הוא קוקטייל, המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מגרפה, מיץ לימון, דבש וסירופ קמומיל.
ניתן להוסיף חלבון ביצה בשביל המרקם.
ישנן גרסאות מעט שונות לגבי אופן הכנת סירופ הדבש עם קמומיל.
הקוקטייל הומצא ב-2019 על ידי שני ברמנים, טרוויזו סמואלה אמברוסי ולאונרדו ורונסי בבר Cloakroom Cocktail Lab שבריווה דל גארדה.
השם VE.N.TO הוא משחק מילים באיטלקית: מצד אחד המילה vento משמעותה רוח ומצד שני הלחם בין ונטו לטרנטו (Veneto-Trentino) שאלו הנפות מהם הגיעו אמברוסי וורונסי.
המשקה הוצג בתחרות הקוקטיילים בפירנצה ( Florence Cocktail Week) ב-2020 על ידי קבוצת GrappaRevolution האיטלקית לצורך קידום מכירת גרפה, שהיא לא רכיב פופולרי במיוחד בקוקטיילים.
VE.N.TO הוא הקוקטייל היחיד ברשימת איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מגרפה.
ראש קבוצת GrappaRevolution, ג'ורג'ו פאדה הביע תקווה שהוא מתחיל טרנד חדש של קוקטיילים ממבוססי משקה אלכוהולי זה.
ואטסים הוא ארגון בין-לאומי ללא מטרות רווח המפעיל קהילה מקוונת העוסקת בסימולציית טיסה.
חברים בקהילה יכולים לטוס בתור טייסים ברשת או לפקח על תנועות אוויריות בתור פקחי טיסה.
נכון לשנת 2021, בארגון חברים כ-700,000 משתתפים מכל רחבי העולם ומתוכם כ-192,100 פעילים.
המטרה העיקרית של הארגון היא ליצור סימולציה הפועלת על פי תהליכי תעופה ואותות אמיתיים ומאפשרת לטייסים ובקרי תעופה להתאמן ולהתנסות בפעילות שדומה למציאות.
טייסים נדרשים בביצוע קורס בסיסי שמאפשר היכרות בסיסית עם נהלים בינ"ל.
בעוד פקחים נדרשים בביצוע הסמכה שמשתנה בין חטיבה לחטיבה.
ארגון VATSIM הוקם בשנת 2001 על ידי הארווי שטיין (Harvey Stein) לאחר פירוק ארגון מבקרי התנועה האווירית המדומה (SATCO).
בשנת 2018, הודיע הארגון שהגיע ל-80,000 חברים פעילים.
בחודש אוקטובר 2019, הארגון פרסם את מערכת AudioForVatsim, שמדמה באופן מדויק הרבה יותר קשר אמיתי והגבירה את רמת הסימולציה.
בשנת 2020, הודיע הארגון שהגיע ל-100,000 חברים פעילים.
בחודש ספטמבר 2020, הכריז הארגון על מערכת חדשה שתלמד את משתמשי המערכת כיצד להשתמש בה נכון ולצמצם עומסים.
ב-14 במרץ 2022 הוציא לאור הארגון את תוסף הVelocity, אשר שיפר את זמני הסנכרון בין התנועה האווירית ברשת, לבין הסימולטור
VATEMEA - אירופה, המזרח התיכון ואסיה פסיפיק.
הטייסים בסימולטור באזורים השונים משתמשים בשלוש פלטפורמות עיקריות:
בנוסף לכך הרשת מאפשרת חיבור בסימולטורים ישנים (כדוגמת: FS9/FS2004 וכו').
ואטיל היא החטיבה הישראלית של ארגון VATSIM, אשר הוקמה בשנת 2003, ע"י מתנדבים.
החטיבה אחראית לספק פיקוח טיסה וירטואלי לכלל המרחב האווירי של ישראל
בנוסף מבצעת הדרכות רבות, ועזרה למשתמשים באמצעות תוכנת הDiscord.
הסימולציות הישראליות משלבות את כל מגדלי הפיקוח והבקרות האוויריות הקיימות בארץ.
+מבנה ארגוני ותפקידיםVATIL1מנהל החטיבהVATIL2סגן מנהל החטיבהVATIL3מנהל מחלקת הדרכת פקחיםVATIL4מנהל מחלקת אירועים
Visual Geometry Group (בראשי תיבות: VGG; בתרגום חופשי לעברית: קבוצת גאומטריות חזותית) היא ארכיטקטורת רשת קונבולוציה שנוצרה על ידיי קרן סימוניין ואנדרו זיסרמן מאוניברסיטת אוקספורד.
VGG התחרתה וזכתה בתחרות "אתגר זיהוי חזותי בקנה מידה גדול" של ImageNet ב-18 באוגוסט 2014, המחקר המקורי קבע שהשכבות הרבות והפילטרים הקטנים הם אלו שסייעו לארכיטקטורה להגיע להישגיה הגבוהים.
במחקר המקורי הציגו 7 גרסאות של המודל וקראו להן A, A-LRN, B, C, D, E.
כל הגרסאות מקבלות תמונות בגודל ומסתיימות ב-max pooling ושלוש שכבות fully connected בגודל 4096, 4096 ו-1000 בהתאמה כאשר בשכבה האחרונה עושים שימוש בפונקציות אקטיבציה מסוג soft-max.
במודלים B עד E מאתחלים את ארבע השכבות הראשונות ואת השלוש האחרונות במשקולות של מודל A מאומן כדי לקצר את זמני האימון.
כל המודלים נבדקו לפי אחוז השגיאות שלהם בחמש התחזיות הכי סבירות שלהם (top-5 val.
error) כלומר כמה פעמים התשובה לא הייתה בחמשת הניחושים הכי סבירים שלהם.
מורכב מאחת עשרה שכבות כאשר בשכבות הרשת קונבולוציה עושה שימוש בפילטרים בגודל בלבד.
כמו המודל הראשון רק עם שכבת LRN.
מורכב משלוש עשרה שכבות כאשר בשכבות הרשת קונבולוציה עושה שימוש בפילטרים בגודל בלבד.
מורכב משש עשרה שכבות כאשר בשכבות הרשת קונבולוציה עושה שימוש בפילטרים בגודל ו בלבד.
מוכר גם כ-VGG16 המודל הפופולרי ביותר בגלל שילוב של עלות חישוב ותוצאות מורכב משש עשרה שכבות כאשר בשכבות הרשת קונבולוציה עושה שימוש בפילטרים בגודל בלבד.
מוכר גם כ-VGG19 המודל המדויק ביותר אך גם היקר יותר מבחינה חישובית.
מורכב מתשע עשרה שכבות כאשר בשכבות הרשת קונבולוציה עושה שימוש בפילטרים בגודל בלבד.
VGG הוא מודל חשוב שמומש בעוד הרבה מודלים אחרים כגון YOLO נכון ל-20 באפריל 2022 VGG צוטט כ-77062 פעמים.
קו מנוי דיגיטלי מהיר מאוד וקו מנוי דיגיטלי מהיר מאוד 2 (VDSL2) הם טכנולוגיות קו מנוי דיגיטלי (DSL) המספקות שידור נתונים מהיר יותר מהסטנדרטים הקודמים של קו מנוי דיגיטלי אסימטרי (ADSL).
+גרסהשם תקנישםמהירות הורדה מרביתמהירות העלאה מרביתאושר בVDSLITU G.993.1VDSL55 מגה-ביט לשנייה3 מגה-ביט לשנייה29-11-2001VDSL2ITU G.993.2VDSL2200 מגה-ביט לשנייה100 מגה-ביט לשנייה17-02-2006VDSL2-VplusITU G.993.2 Amendment 1 (11/15)VDSL2 Annex Q Vplus/35b300 מגה-ביט לשנייה100 מגה-ביט לשנייה06-11-2015
VDSL מציע מהירויות של עד 52 מגה-בייט הורדה ו-16 מגה-בייט העלאה, על פני זוג יחיד של חוטי נחושת שזורים, באמצעות התדרים מ-25 קילו-הרץ עד 12 מגה-הרץ.
מהירויות אלה מאפשרות לרשת VDSL לתמוך ביישומים כגון שידורי טלוויזיה באיכות גבוהה, כמו גם שירותי טלפון (VoIP) וגישה כללית לאינטרנט, דרך חיבור יחיד.
VDSL נפרס על גבי תשתית קיימת המשמשת לשירותי טלפון אנלוגיים וחיבורי DSL במהירויות נמוכות יותר.
תקן זה אושר על ידי איגוד התקשורת הבינלאומי (ITU) בנובמבר 2001.
הדור השני (VDSL2) שאושר בפברואר 2006 משתמש בתדרים של עד 30 מגה-הרץ כדי לאפשר מהירויות העולות על 100 מגה-בייט לשנייה בו-זמנית בהעלאה ובהורדה.
VDSL2 הוא שיפור לדור הראשון של VDSL שאושר בנובמבר 2001, תקן זה תומך בשירותים הצורכים תעבורת רשת גבוהה כגון קטעי קול, וידאו וטלוויזיה באיכות גבוהה (HDTV).
VDSL2 נועד לאפשר למפעילי תקשורת ולספקי תשתית לשדרג בהדרגה את תשתית xDSL.
השם התקני ל- VDSL2 של איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי (ITU-T) הוא G.993.2. התקן הוכרז רשמית ב-27 במאי 2005, ופורסם לראשונה ב-17 בפברואר 2006. מספר שינויים ותיקונים פורסמו מ-2007 עד 2011.
VDSL2 מאפשר שידור של קצבי נתונים מצטברים אסימטריים וסימטריים של עד +300 מגה-בייט לשנייה העלאה והורדה בזוגות שזורים של נחושת, תוך שימוש ברוחב פס של עד 35 מגה-הרץ.
המהירות המרבית יורדת ככל שמתרחקים מארון התקשורת המקומי כך שמהירות המקסימום התאורטית של 350 מגה-בייט לשנייה יורדת ל-100 מגה-בייט לשנייה במרחק של 500 מ' מארון התקשורת, ו-50 מגה-בייט לשנייה במרחק של 1000 מ', במרחקים גדולים יותר המהירות יורדת למהירויות בתקן VDSL ופחות.
VG-lista (וה-גה ליסטה) הוא מצעד מוזיקה נורווגי, המתפרסם מדי שבוע בעיתון הנורווגי VG.
מצעד זה מתבסס על נתוני לומינייט ונתוני מכירות בכ-100 חנויות מוזיקה בנורווגיה.
מצעד 10 אלבומי האוסף המובילים
מצעד 10 הסינגלים הנורווגים המובילים (רק סינגלים בנורווגית)
מצעד 30 האלבומים הנורווגים המובילים (רק אלבומים בנורווגית)
VGFreak (נקרא גם "ויג'יפריק" או VGF) הוא אתר אינטרנט (מסוג בלוג) רטרו-גיימינג ישראלי שהוקם בשנת 2014 על ידי אבי פישמן, שמתפקד כעורך הראשי שלו עד היום.
האתר נקרא על שם מגזין פריק משנות התשעים אשר אבי פישמן היה בילדותו אחד הכתבים הבולטים בו.
האתר משתמש במערכת ניהול התוכן וורדפרס.
הבלוג הוא אבולוציה של אתר שהתמקד בעיקר באמולטורים.
האתר המקורי הוקם ב-2001, מה שהופך אותו לאחד מאתרי הגיימינג הוותיקים בישראל שעדיין פעילים.
בתחילה האתר עסק במשחקי ארקייד וקונסולות ובמיוחד באמולטור הארקייד MAME ואמולטורים נוספים של קונסולות ישנות.
מהיותו אתר מידע ומדריכים, ופחות אתר חדשות או כתבות, במשך שנים רבות הוא עודכן בתדירות נמוכה יחסית, והמשיך להיות מתוחזק בעיקר כדי לתמוך בפורום ובקהילת הגיימרים שלו.
הקהילה עברה כמעט כולה לקבוצת הפייסבוק "רטרו ישראל", אשר בניהול דף הפייסבוק של האתר.
VGFreak במתכונתו הנוכחית כבלוג כתבות התחיל לפעול באמצע 2014. הכתבות הראשונות בבלוג היו על רטרו גיימינג כללי והתמקדו באמולטורים, משחקי ארקייד, ההיסטוריה של קונסולות המשחקים ועוד.
בשנת 2015 האתר רשם את הדומיין VGF.co.il כמעביר אוטומטית לדומיין הוותיק שלו, VGFreak.com.
ב 2016 החלו להתפרסם סקירות גם על משחקים ספציפיים, ובעיקר על משחקי רטרו מסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים.
ב 2017 עורך האתר קיבל הזמנה לבקר בתערוכת E3 בלוס אנג'לס כנציג מדיה.
בעקבות ההזמנה והביקור בתערוכה, החלו להתפרסם גם כתבות על משחקים יותר חדשים, עם דגש על משחקי "ניו-רטרו" – משחקים חדשים שמחקים את הגיימפליי והפרזנטציה (גרפיקה וסאונד) של המשחקים הקלאסיים, ובעיקר מטרואידוואניות וביטאמאפים ("מכות רחוב").
ב 2018 עורך האתר ביקר שוב ב E3, ואז גם נכנס למאגר העיתונאים של חברות יח"צ שמקדמות משחקים, והבלוג החל לקבל הצעות של מפתחי ומפיצי משחקי אינדי וניו-רטרו על מנת לכתוב עליהם.באמצע 2021 עבר VGFreak שינוי עיצוב משמעותי עם התמקדות בתוכן המקורי שהוא הספיק לצבור, תוך מזעור ערוצי הסושיאל והפרסומות.
הבלוג עוסק בעיקר במשחקים (תוכנה) אבל גם בחומרה, לרבות שלטי משחק וקונסולות (רטרו וחדשות), לרבות סקירות והשוואות ביניהן.
בסוף כל שנה הבלוג בוחר את משחק השנה.
תדירות פרסום הכתבות ב-VGFreak היא לכל הפחות אחת לחודש, וסקירות משחקים מתפרסמות רק לאחר משחק בהם עד לסיומם.
בנוסף, האתר מתחייב שכל התוכן הכתוב בו הוא מקורי וללא שימוש בכלי AI.
מרבית הכתבות בבלוג נכתבו על ידי עורך האתר אבי פישמן, אך הבלוג מארח מדי פעם גם כותבים אורחים, כמו: בן נחום (מומחה ואספן רטרו ידוע), דימה חריטונוב מערוץ היוטיוב YallaBalagan, ג'וני דקל מערוץ היוטיוב Lord AuroMetalSaurus, ועוד.
כתבות האתר פורסמו גם באתרים אחרים, כמו אתר הטכנולוגיה הישראלי HTmag.
VGFreak עשה גם שת"פים רבים נוספים במיוחד עם פודקאסטים וערוצי יוטיוב, כמו: YallaBalagan, Bibo Gaming Lord, AuroMetalSaurus ו-"סיפורי רטרו".
VG (מבוטא "וה-גה" בנורווגית), שהוא קיצור של ("מהלך העולם"), הוא עיתון יומי נורווגי בפורמט טבלואיד.
העיתון, אשר נוסד ב-1945, הוא אחד מכלי התקשורת הנקראים והמשפיעים ביותר בנורווגיה, עם קהל קוראים רחב בקבוצות דמוגרפיות מגוונות.
העיתון נוטה לכסות מגוון רחב של נושאים, לרבות חדשות, עיתונאות חוקרת, ספורט, בידור ותרבות.
בשיא הפופולריות של העיתון בשנת 2002, כאשר הוא היה העיתון המודפס בעל התפוצה הגדולה ביותר בנורווגיה, היו לו בסביבות 390,000 קוראים מדי יום.
בהתאם למגמות הגלובליות, גם קהל הקוראים של המהדורה המודפסת של VG הולך ומצטצמם עם השנים כאשר במקביל כמות הולכת וגדלה של צרכני חדשות עוברים לצרוך את התכנים הללו בפלטפורמות דיגיטליות.
עם זאת, אתר החדשות המקוון של העיתון, VG.no, הוא אתר החדשות הנורווגי עם כמות הקוראים הגדולה ביותר, אותו קוראים מדי יום בסביבות 2 מיליון קוראים.
העיתון נוסד בשנת 1945 על ידי חברי המחתרת הנורווגית זמן קצר לאחר שנורווגיה שוחררה מהכיבוש הנאצי בתום מלחמת העולם השנייה.
העיתון הוקם במקור במטרה לספק לציבור הנורווגי מקור חדשות מהימן בתקופה שבאה בעקבות הצנזורה הניכרת שחוותה העיתונות הנורווגית במהלך תקופת הכיבוש הגרמני של נורווגיה.
הגיליון הראשון של העיתון פורסם ב-23 ביוני 1945.
בשנת 1963 עבר העיתון לפורמט טבלואיד במסגרת מהלך שנועד לגרום לכך שהעיתון יהיה מיועד לקהל יעד רחב יותר.
שינוי זה תרם רבות לכך שבשנים הבאות העיתון יהפוך לאחד מעיתוני החדשות עם כמות הקוראים הגדולה ביותר בנורווגיה.
בשנת 1995 השיקה VG את פלטפורמת החדשות הדיגיטלית שלה, VG.no, אשר הייתה לאחת מפלטפורמות החדשות המקוונות הפופולריות ביותר בנורווגיה.
האתר זכה במהירות לפופולריות רבה בעיקר משום שהוא מספק עדכונים בזמן אמת, סיקור חי של אירועי חדשות, ומכיל גם תוכן מולטימדיה מגוון, והדבר יסייע רבות בעשורים הבאים לכך ש-VG תמשיך לשמור על הרלוונטיות שלה שמקור חדשות מוביל בשוק הנורווגי, למרות הדעיכה ההדרגתית בתפוצה של המהדורה המודפסת של העיתון.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 העיתון נמצא בבעלות תאגיד המדיה הבינלאומי שיבסטד , אשר בבעלותו נמצאים גם העיתונים הנורווגים הגדולים אפטנפוסטן וברגן טיינדה .
VGTV הוא השם של שני שירותי וידאו שונים המופעלים על ידי VG - האחד הוא שירות אשר זמין באתר של VG וכמו גם באפליקציות של VG באנדרואיד, iOS ו-tvOS, והשני הוא שירות אשר זמין בטלוויזיה בכבלים וב-IPTV.
יש מספר הבדלים בין השירותים למרות שיש ביניהם קווי דמיון רבים.
הפלטפורמה הושקה בשנת 2007, מיועדת באופן כללי לקהל צעיר יותר, והיא מספקת אלטרנטיבה לערוצי הטלוויזיה המסורתיים בנורווגיה.
הפלטפורמה מכילה דיווחי חדשות אשר זמינים ללא תשלום, וכמו גם סרטים תיעודיים ותוכניות קומדיה אשר זמינים רק למנויים בתשלום בחבילת VG+, ובנוסף גם משחקי ספורט אשר זמינים רק למנויים בתשלום בחבילת VG+ Sport.
VPN (ראשי תיבות של Virtual Private Network; בעברית: רשת פרטית וירטואלית או רשת פרטית מדומה) הוא שירות להעברת מידע פרטי על גבי תשתית שעיקרה או כולה בבעלות ציבורית או בבעלות פרטית עם גישה לכלל הציבור.
מטרתה של רשת VPN היא להעביר מידע מהרשת הארגונית למשתמש קצה, שנמצא במקום שבו לא קיימת תשתית תקשורת פרטית של הארגון, אבל קיימת תשתית ציבורית – אינטרנט או טלפוניה.
ארגונים בעלי סניפים בכל רחבי העולם מעדיפים שלא להקים רשת פרטית בין כל הסניפים.
הסיבה לכך היא המורכבות והעלות הגבוהה הכרוכה בשכירה, סלילה או רכישה של קווי תקשורת בינלאומיים.
לפיכך, ארגונים כאלו מרבים להשתמש ברשתות VPN המתבססות על תשתיות ציבוריות קיימות כדי להעביר מידע בין סניפי הארגון.
בתחילה השימוש העיקרי ב-VPN היה בחברות מסחריות וארגונים גדולים, כדי לשמור על תקשורת בטוחה בתוך הארגון.
בהמשך הפך שימושי עבור משתמשים פרטיים לצורך הצפנה של נתונים, שמירה על פרטיות והגנה מפני האקרים.
צורך נוסף הוא הסתרת המיקום של המשתמש, על ידי הסתתרות מאחורי המיקום של השרת.
ישנם מקרים בהם נעשה שימוש בטכנולוגיה זו גם על ידי סוכני שטח, על מנת שיוכלו לעבוד גם כאשר הם אצל לקוח, כאשר ישנם שיקולי אבטחת מידע נוספים כמו מניעת ריגול תעשייתי ושמירה על סודות מסחריים.
הרשת מאפשרת קשר בין יחידות שונות של החברה במקומות גאוגרפים מרוחקים יותר.
מאפשרת עבודות בינלאומיות ומונעת את הצורך בניוד עובדים.
עלויות נמוכות יותר מאשר השימוש בטכנולוגיית WAN.
מפשטת את מבנה הרשת וידידותית עבור מנהל הרשת ומשתמש הקצה.
כאשר משתמש מעוניין להתחבר לרשת פנים ארגונית (אינטראנט) ממקום אשר בו אין לו גישה פיזית לרשת הוא יכול להתחבר לרשת ציבורית כגון האינטרנט (בתנאי שהרשת הארגונית מחוברת אליה) ולהיעזר בתוכנת לקוח על מנת להתחבר אל תוך הרשת הארגונית, ללא צורך בחיבור פיזי אליה.
VPN מסוג זה עושה שימוש במספר פרוטוקולי תיעול (Tunneling) והצפנה על מנת שהנתונים שעוברים דרך רשת זו יהיו נגישים רק בסניפי הארגון ולא יינתנו לפיענוח על ידי גורם לא מורשה.
בנוסף, רוב החברות מגבילות את מספר המחשבים המסוגלים להתחבר אל ה-VPN מכיוון שאם ישנו מחשב שאינו מאובטח המחובר לרשת הארגונית הוא עלול לסכן בכך את כל הרשת.
הטכנולוגיות לאבטחת מידע ברשתות VPN הולכות ומתפתחות, במטרה להגן על פרטיות הרשת.
בעבר הסתפקו בטכנולוגיות של סיסמאות או טכנולוגיות אחרות, שעם הזמן הפכו לקלות לפריצה.
וכיום יש מגמה הולכת וגוברת לשילוב OTP וכרטיסים חכמים ברשתות אלו.
VPN טלפוני לרוב אינו פעולה טכנית בלבד, אלא נובע מהסכם שנחתם בין חברת טלפונים (לרוב סלולריים) לבין חברה מסחרית המאפשר לאנשיה להשתמש בטלפונים שלה כטלפונים הנמצאים בתוך הארגון.
אמנם, ברוב המקרים השיחות עוברות כרגיל, אבל המנוי יכול לחייג את המספרים המקוצרים של הארגון ולעיתים גם מספרים פנימיים במרכזייה.
ישנם גם מקרים שבהם מדובר על הבדל תמחורי בלבד בין עבודה ב-VPN לבין עבודה בלעדיו.
על מנת למנוע חשיפת המידע העסקי, נהוג לאבטח את המידע באמצעות הצפנה בצד השולח ופיענוח בצד המקבל.
מערכות VPN שונות מאפשרות סוגי שירותים שונים:
Remote access VPN – באפליקציה זו, מעורב שער VPN המאפשר גישה מאושרת לרשת הארגונית.
המעורב הנוסף באבטחת חיבור תקשורת עם שער ה-VPN הוא מחשב אישי או מחשב נייד שמחובר לאינטרנט ומריץ תוכנת לקוח של VPN.
לקוח ה-VPN מאפשר למתקשרים מרחוק (עובדים מהבית, בנסיעות וכו') להשתמש ברשת הציבורית על מנת להגיע ולקבל גישה לשרתים של הרשת הפרטית.
Site to site intranet VPN – אינטראנט VPN המאפשר ערוצי תקשורת מאובטחים על גבי האינטרנט בין מיקומים פיזיים שונים.
סוג זה של VPN חוסך הקמה של קווי תקשורת פרטי בין סניפים שונים של הארגון.
Site to site extranet VPN – כמעט וזהה ל-Site to site intranet VPN, למעט העובדה שהם מיועדים לשותפים חיצוניים.
כיוון שכך, ישנה הגבלת גישה על ידי חומות אש (Firewall) ואמצעים נוספים, על מנת שלא לאפשר לשותפים העסקיים להגיע למידע פרטי של הארגון.
ישנו מידע ספציפי אליו ניתנת הגישה.
ישנם מספר פרוטוקולים שונים לשימוש ב-VPN:
PPTP (Point-to-Point Tunneling Protocol) – פורסם על ידי מיקרוסופט בשנת 1999 ונחשב למיושן.
L2TP (Layer 2 Tunneling Protocol) – פרוטוקול מסוג "מנהרה" שנחשב לא מוצפן דיו.
OpenVPN – טכנולוגית קוד פתוח שנחשבת לפופולרית ביותר.
IKEV2 (Internet Key Exchange version 2) – פרוטוקול מנהרה שפותח בשיתוף מיקרוסופט וסיסקו.
VNV Nation הוא הרכב אלקטרוני המשלב בתוכו אלמנטים של סינתפופ, אינדסטריאל ו-EBM למה שההרכב מגדיר כ-פיוצ'רפופ.
פירוש השם VNV הוא "Victory Not Vengeance" (פירושו בעברית הוא "ניצחון לא נקמה"), מקור ההרכב הוא בלונדון אך כרגע הוא מתבסס בהמבורג שבגרמניה.
רונאן האריס - מוזיקה, מילים, שירה.
ב-1990, עבר רונן האריס מארץ מולדתו דבלין שבאירלנד ללונדון, שם הוא הוציא 2 תקליטי ויניל ראשונים - Body Pulse ו-Strength of Youth.
ב-1994, חזר האריס לאירופה, כדי להשלים חומרים עליהם עבד בעבר.
שנה מאוחר יותר, חתמו VNV Nation על חוזה עם חברת תקליטים גרמנית בשם "Discordia", והוציאו = את האלבום המלא הראשון שלהם "Advance and Follow" שהוא שילוב של מלודיות סינטיסייזר ומקצבים אלקטרונים חזקים.
באותה תקופה, הצטרף המתופף מארק ג'קסון ללהקה.
בשנת 1998, חתמו VNV על חוזה עם חברת תקליטים בשם "Off-Beat", וביולי של אותה שנה, הוציאו את האלבום "Praise the Fallen".
חודשיים מאוחר יותר, הוציאה הלהקה את המיני-אלבום "Solitary", ויצאו לסיבוב הופעות ראשון בגרמניה.
בשנת 1999, עזבה הלהקה את "Off-Beat", וחתמה על חוזה עם חברת התקליטים "Dependent Records".
לקראת סוף השנה, הם הוציאו את האלבום "Empires" הנחשב למצליח ביותר שלהם, וזכה להישאר במקום הראשון ב-DAC (המצעד האלטרנטיבי הגרמני) במשך 7 שבועות.
עם האלבום, זכתה הלהקה גם ב"אלבום השנה" באותו המצעד.
ב-2001, הוציאה הלהקה הוצאה מחודשת של האלבום "Advance and Follow V2".
ב-2002, יצא אלבומם "Futureperfect", שסוגתו המוזיקלית דומה יותר לסינת'פופ ונעשה בו שימוש נרחב באלמנטים של מוזיקת הטראנס.
בשנת 2003, הקימה הלהקה חברת תקליטים בשם "Anachron Sounds" והוציאה דרכה סינגל מחודש שנקרא Honour 2003.
ב-2005, יצא האלבום החמישי של הלהקה שנקרא "Matter & Form" מתוכו יצא הסינגל Chrome.
האלבום התאפיין בהרחבת הסגנונות המוזיקליים של הלהקה, תוספת של מוזיקה כבדה יותר עם הרגשה של רוק ושימוש בצלילים מכנים ושימוש פחות באפקטים על השירה.
בשנת 2007, יצא האלבום Judgement.
באותה תקופה, הכחיש סולן הלהקה את השמועות שזהו אלבום האחרון של הלהקה.
ב-26 באוגוסט אותה שנה, בפסטיבל אלטרנטיבי בברדפורד, רונאן הקדיש את השיר "Illusion" לסופי לנקסטר שנרצחה ושלח תנחומים למשפחה.
ב-2 בנובמבר 2012 הופיעה הלהקה במועדון הבארבי בתל אביב.
הלהקה חזרה להופעה בישראל ב-2016.
ב- 16 בנובמבר 2017, מארק ג'קסון, שהיה מתופף בלייב בקונצרטים מאז אמצע שנות התשעים, עזב את ההרכב.
2000 Standing / Burning Empires - סט של 2 דיסקים המכיל את הסינגל Standing ו-EP של רמיקסים לשירים מהאלבום Empires
VMware היא חברת תוכנה המפתחת תוכנות הדמיה (וירטואליזציה), והמטה שלה נמצא בפאלו אלטו, קליפורניה, ארצות הברית.
משמעות ה-VM בשם החברה הוא Virtual Machine (מכונה וירטואלית).
ב-22 בנובמבר 2023, רכשה ברודקום את החברה בעסקת מזומן ומניות בשווי של 69 מיליארד דולר.
התוכנה הארגונית Hypervisor, היא מערכת הפעלה הפועלת על חומרת שרת.
נכון להיום VMware מחזיקה כ-80 אחוזים מנתח שוק הווירטואליזציה.
ב-14 באוגוסט 2007, הנפיקה EMC כ-15% ממניות VMWare לציבור, בהותירה בידה את יתר המניות.
בשנת 2008 רכשה החברה את הסטארט-אפ הישראלי B-Hive, המספק פתרון המאפשר לעקוב אחר ביצועי מערכות בסביבות וירטואליות, והפכה אותו למרכז המחקר ופיתוח שלה בישראל.
נכון לדצמבר 2009 המרכז בהרצליה מעסיק 70 עובדים.
מנכ"ל החברה מספטמבר 2012 הוא פט גלסינגר, ועם פרישתו הצפויה בפברואר 2021 יחליף אותו סמנכ"ל הכספים בחברה, זיין רואו (Zane Rowe).
בשנת 2019 החברה רכשה את חברת תוכנה "Carbon Black".
בחודש מאי 2022 הודיע ענקית השבבים ברודקום על כוונתה לרכוש את החברה בעסקת מזומן ומניות בסך 61 מיליארד דולר.
vSphere - שם כולל לחבילת תוכנה המכילה בתוכה המון תתי תוכנות (כגון: esxi, Vcenter, Vsphere client ועוד..), בדרך כלל כשמדברים על vsphere מתכוונים ל-vsphere client, אפליקציית לקוח המשמשת לניהול vCenter, ESXi ועוד.
vCenter - מוצר בפני עצמו אותו נדרש לרכוש בנפרד, מאפשר ניטור וניהול של שרתי ESXI מרובים, כלומר במקום להתחבר לכל שרת ESXI בזמן נתון, ניתן לנהל שרתים מרובים מאותו הממשק (vSphere Client).
VMware Workstation - (יצא לשוק בשנת 1999) - תוכנה זו מאפשרת להריץ מספר מערכות ההפעלה וירטואליות (המיועדות לפלטפורמת x86 או x86-64) על מחשב PC בודד, בו-זמנית.
תוכנה זו אינה מערכת הפעלה, אלא יישום שרץ על השרת.
התוכנה יכולה לרוץ על סביבת חלונות וגם על סביבת לינוקס.
התוכנה חינמית ונחשבת מהפחות מוצלחות של החברה.
הרעיון של התוכנה הזו הוא שניתן יהיה להריץ מערכת הפעלה נוספת על המחשב האישי, ולכן גרסה זו אינה נפוצה בשרתים.
מאחר שמדובר על המשתמש הביתי, המערכת עוד רחוקה מלהיות יציבה בשרתים ומי שמריץ מערכת זו יודע על המון קריסות של היישום בשרתי ייצור.
VMware ESX - מערכת הפעלה עצמאית (מבוססת Unix, על לינוקס 2.6 Red-Hat), היתרון העצום של ESX על המתחרות היא שימוש מזערי במשאבי מערכת לטובת מערכת ההפעלה מה שמאפשר להקצות משאבים רבים יותר למערכות הווירטואליות.
למעשה ב-VMWARE טוענים שהפקודות והבקשות לא עוברות דרך מערכת ההפעלה כאשר שרת וירטואלי פונה לחומרה, אלא הפקודות מבוצעות ישירות על החומרה בדומה לשרת ייעודי.
לטענתם השרת הווירטואלי פונה למערכת ההפעלה בבקשות כלשהן, ומערכת ההפעלה מקצה לשרת הווירטואלי זמן ונפח עבודה מול רכיב החומרה, ולאחר מכן השרת הווירטואלי פונה ישירות לרכיב החומרה מבלי צורך בשכבה נוספת של עיבוד נתונים.
בכך מערכת ההפעלה אינה עובדת קשה אלא רק מגשרת בין הצדדים ולאחר מכן מרפה ונותנת להם לתקשר.
לכן מערכת ה-ESX קטנה ולא זללנית, ואפילו יש גרסאות שלה שהן 32 ביט ועדיין ניתן להריץ עליהן שרתים וירטואליים 64 ביט.
המערכת מבוססת LINUX והיא אחת המערכות היציבות והטובות בעולם הווירטואליזציה.
VMware ESXI - גרסה קלה של ה-ESX, מערכת קטנה יותר ומוגבלת יותר, המדברת ישירות עם החומרה.
המערכת חינמית וניתנת לארגונים ולעסקים במטרה שכשיגדלו ירכשו את ה-ESX, מבחינת הווירטואליזציה היא זהה ל-ESX.
כאשר הושקה גרסה 5 של הפלטפורמה, גרסת ה-ESX של השרתים הופסקה, והגרסה הקיימת לשרתים היא רק ESXi.
VMware Player - תוכנה זו נועדה למשתמשים שאינם בעלי רישיון לשימוש בתוכנות VMware Fusion או VMware Workstation, ומאפשרת להריץ מכונות וירטואליות שנוצרו מבעוד מועד.
במקור לא ניתן היה ליצור מכונות וירטואליות באמצעות תוכנה זו, אך הגבלה זו הוסרה בגרסה 3.0.1.
VIA Technologies היא חברה טיוואנית מקבוצת "פומזה פלסטיקה" (Formosa Plastics Group), לייצור מעגלים משולבים כחלק מחומרת מחשבים.
החברה מתמחה בעיקר בייצור לוחות אם, מעבדים וזיכרונות.
VLC media player היא תוכנת נגן מדיה חופשית פופולרית אשר מפותחת על ידי צוות VideoLAN.
VLC הוא נגן מולטימדיה נייד, מקודד אשר תומך בתבניות רבות מסוג אודיו ווידאו, פורמטי קבצים, כמו גם תקליטורי DVD ו־VCD.
נגן זה יכול גם להזרים קול ותמונה מעל רשתות מגוונות ולהמיר פורמטים שונים.
חידוש נוסף שיש בתוכנה הוא אי־תלות באזורים (zone) בדיסקים של DVD כמו בשאר הנגנים בשוק.
התוכנה זמינה במגוון פלטפורמות שונות כגון BeOS, Syllable, BSD, לינוקס, OS X, Microsoft Windows, MorphOS ו־Solaris, והיא נמצאת בשימוש נרחב עם למעלה מ־2 מיליארד הורדות, נכון לשנת 2018.
פיתוח התוכנה החל בשנת 1999 על ידי צוות VideoLAN אשר הורכב מסטודנטים צרפתיים מבית הספר "École centrale Paris" בפריז.
כיום צוות הפיתוח כולל מפתחים מלמעלה מ־20 מדינות, אשר כוללים בין השאר מפתחים מארצות הברית, הולנד, נורווגיה וגרמניה.
החל מה־1 בפברואר 2001 התוכנה מופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו.
גרסה 1.0.0 יצאה ב־7 ביולי 2009. החל מגרסה 2.0.0, שיצאה ב־18 בפברואר 2012, שונה הרישיון של הספריות הבסיסיות של התוכנה מ־GPL ל־LGPL.
לגרסאות יש שמות קוד שהם שמות של דמויות מספרי עולם הדיסק.
לדוגמה, גרסה 2.2.1 נקראת Weatherwax.
במאי 2017 נחשפה פרצת אבטחה על ידי חברת צ'ק פוינט בתהליך הורדת הכתוביות של התוכנה.
בעקבות הדיווח הפרצה נחסמה ופורסמה גרסה מעודכנת של VLC.
מדד VIX מחושב בזמן אמת על ידי בורסת האופציות של שיקגו (CBOE).
המדד משקלל את סטיית התקן הגלומה במחיריהן של האופציות מסוג CALL ו-PUT הפוקעות בתקופה של כחודשיים מיום חישובו.
סטיות התקן הגלומות במחיריהן של אופציות נוטות לעלות ככל ששוק מניות נעשה תנודתי יותר, בשל העובדה שמשקיעים נוטים לחשוש מכתיבת אופציות, ואילו קוני האופציות מוכנים לשלם יותר, כדי להגן על עצמם מפני תנודתיות.
לכן הן מהוות מדד טוב לרמת התנודתיות.
מדד VIX מכונה "מדד הפחד", שכן הוא מבטא את חששות המשקיעים בתקופות שבהן שוקי המניות נוטים לרדת בחדות.
למרות זאת, המדד אינו מבטא פחד מנפילות בלבד, אלא כל חשש משוק תנודתי.
הרעיון של מדד לתנודתיות נהגה לראשונה ופותח על ידי פרופסור דן גלאי ופרופסור מנחם ברנר בשנת 1987. עם זאת, הנוסחה שהם הציעו לחישוב מדד זה הייתה שונה מזו שאומצה.
הנוסחה הקיימת לחישוב מדד VIX נהגתה על ידי פרופסור רוברט א.
ויילי שנשכר לצורך זאת על ידי ה-CBOE.
המדד במתכונתו הנוכחית פותח בתחילת שנות התשעים על ידי רוברט ויילי מאוניברסיטת דיוק.
בשנים הראשונות של המאה העשרים ואחת, בתקופת משבר בועת ההיי-טק, הגיע המדד לרמות של מעל 40 נקודות (בשנת 2002), אך לאחר שוך המשבר נע בדרך כלל בערכים שבין 10 ל-20 נקודות.
עם פרוץ משבר הסאב-פריים, בסוף יולי 2007, פרץ המדד באופן מובהק את רמת 20 הנקודות, אך רק עם החרפת משבר האשראי בספטמבר 2008, שבר המדד שיאים גבוהים יותר, והגיע ב-24 באוקטובר 2008 ל-89.53 נקודות - שיא של כל הזמנים.
לאחר ההתייצבות היחסית בשוקי ההון העולמיים בשנת 2009, ירד המדד במרץ לרמות של כ-40 נקודות, וביולי אותה שנה התבסס ברמות של פחות מ-30 נקודות.
בתחילת 2010 ירד המדד אל מתחת ל-20 נקודות.
במאי 2010, במהלך המשבר בגוש האירו, קפץ המדד בשבוע אחד ביותר מ-80% וחזר לרמות של יותר מ-40 נקודות.
את שיאו בשנת 2011 קבע ב-8 באוגוסט עת נקבע ברמה של 48 נק' וזאת לאחר שזינק ב-173% במשך 13 ימי המסחר שקדמו לו.
במהלך מגפת הקורונה, הגיע המדד ל-85.47 נקודות, בתאריך 18 במרץ 2020.
על מדד VIX עצמו נסחרות אופציות מסוג CALL ו-PUT, חוזים עתידיים וכן מספר תעודות סל כשהפופולרית שבהן היא ה-VXX שמנהלת נכון לתחילת ספטמבר 2011 כ-1.4 מיליארד דולר ושמחזור המסחר שלה עולה על 30 מיליון תעודות ביום.
VIXTA - מדד הפחד הישראלי
רמת מדד הפחד הישראלי הגיעה בתקופת המשבר של 2008 אל מעל ל-65 נקודות (אוקטובר 2008).
VLSI (ראשי תיבות באנגלית של Very Large Scale Integration; בתרגום חופשי: אינטגרציה בקנה מידה גדול מאוד) הוא תהליך של שילוב מספר רב של רכיבים אלקטרוניים ממוזערים ליצירת מעגל משולב של רכיבים רבים – בעיקר טרנזיסטורים על גבי שבב יחיד.
VLSI החל בשנות ה-70 עם התפתחות תעשיית המוליכים למחצה, התקשורת והמחשבים.
השם נוצר כהמשך לשמות MSI ,SSI ו-LSI המתארים שילוב נמוך בינוני וגבוה של אינטגרציה.
הביטוי כיום מאוד שימושי ונועד לתאר את כל תחום פיתוח השבבים בצד שמות כמו מוליכים למחצה ושבבים.
דוגמה נפוצה להתקן VLSI הוא מעבד מיקרו מחשב בו ישנם מיליארדי טרנזיסטורים.
בטכנולוגיית ה-VLSI קיימים מספר תתי-טכנולוגיות ורכיבים.
ASIC – שבב תלוי יישום
תהליך תכנון רכיבי VLSI הוא מורכב מאוד וכולל שלבים רבים אשר רובם נעזרים בכלי
תכנון אוטומטיים CAD ו-EDA והם כוללים:
בגלל הדינמיות הרבה בתחום חלק מהחברות כבר אינן קיימות, בעיקר כתוצאה של מיזוגים ורכישות.
VHDL-AMS היא נגזרת של שפת תיאור חומרה VHDL.
היא כוללת תכנון אנלוגי Analog ותכנון משולב Mixed Signal המרכיבים ביחד את הסיומת AMS.
ה-VHDL-AMS נוצרה במטרה לאפשר למתכנני המעגלים המשולבים לתכנן ולשלב בלוקים אנלוגים ומעורבים בתהליך התכנון של מעגלים משולבים כדוגמת VLSI.
ההרחבה של השפה לתחום האנלוגי והמשולב היא צורך של התעשייה לאפשר תכנון, אימות ויישום גם של תכנונים אנלוגיים שעד אז היה צורך בכלים גרפיים ידניים כדי לתאר את התכנון.
השפה מאפשרת טיפול באותות אנלוגיים ואת מעורבות מערכות משולבות, שימוש במודולים ברמה גבוהה ותיאור התנהגותי של מערכות ורכיבים.
VHDL-AMS הוא תקן המוסכם על רוב התעשייה למידול של תכנון משולב (Mixed Signal).
הוא מספק תחביר לתיאור מעגלים הרציפים בזמן ומעגלים המשתנים בשינויים (events) ולכן' הוא מתאים לתכנון מעגלים אנלוגים, ספרתיים, ומעורב אנלוגי או דיגיטלי.
התקן מתאים במיוחד גם לאימות מערכות אנלוגיות מאוד מורכבות אנלוגי, מעורבות אות ותדר רדיו במעגלים משולבים.
בקוד ב-VHDL-AMS, תכנון מורכב לכל הפחות מ"ישות" המתארת את הממשק והארכיטקטורה הכוללת של היישום בפועל.
בנוסף, רוב התכנונים מייבאים את מודולי הספריות השונות.
ישנם גם תכנונים הכוללים מספר ארכיטקטורות ותצורות.
תכנון פשוט לדיודה אידיאלית ב-VHDL-AMS יראה כך:
- ייבוא electrical_system מן בדיסציפלינות הספרייה
ליגת VHL היא ליגת ההוקי הכל־רוסית , היא ליגת הוקי בכירה ברוסיה המהווה חלק מאליפות רוסיה בהוקי קרח.
במרבית שנות קיומה עד 2024, נחשבה לליגת המשנה הרוסית והליגה השנייה בחשיבותה בהוקי קרח ברוסיה אחרי ליגת KHL, כאשר אלופת הליגה היא מחזיקת גביע פטרוב.
מאז עונת 2024/2025, נקבע כי אלופת הליגה היא אלופת רוסיה, זאת בשל סכסוך בין פדרציית ההוקי לליגת KHL והיא נקראת בשמה המלא "אליפות רוסיה בהוקי קרח בקרב מועדוני גברים — ליגת ההוקי הכל-רוסית" (Чемпионат России по хоккею среди мужских команд — Всероссийская хоккейная лига).
הליגה הוקמה לראשונה בשנת 1992 וב־2009 אורגנה מחדש והייתה לליגה הבכירה של אליפות רוסיה בהוקי קרח (Высшая лига чемпионата России по хоккею с шайбой) במסגרת רפורמת ליגות ההוקי קרח ברוסיה.
החל מעונת 2024 הפכה לטורניר אליפות רוסיה בהוקי קרח, כאשר אלופת הפלייאוף היא אלופת רוסיה.
במשחקי הליגה משתתפות 26 קבוצות מרוסיה.
במהלך העונה הקבוצות משחקות ב-2 בתים ואחר כך נערך פלייאוף.
לרוב קבוצות הליגה קיים הסכם עם קבוצה מה-KHL וקבוצת נוער ב-MHL.
מנצחת הליגה אינה מעפילה באופן אוטומטי לליגת KHL.
ליגת המשנה בהוקי הקרח הוקמה בשנת 1992 בתור הליגה הבכירה של אליפות רוסיה בהוקי קרח והתקיימה עד שמת 2010,עת הוחלפה בליגת VHL.
הליגה נערכה בשני שלבים: בשלב הראשון הקבוצות פוצלו לשני בתים – מזרח ומערב.
בכל אחד מהם, הקבוצות נפגשות זו עם זו.
החל מעונת 2008/2009 הליגה מפוצלת לשלושה בתים: מזרח, מערב ומרכז.
בעונת הבכורה של ליגת VHL השתתפו גם קבוצות הוקי קרח מקזחסטן ואוקראינה.
בעונות 1997–2000 נערך בשלב השני טורניר מעבר בין הקבוצות החזקות ביותר מכל בית והחלשות ביותר.
לאחר מכן הטורניר הוחלף בטורניר סופי בהשתתפות קבוצות הליגה.
מעונת 2000/2001 נערך טורניר בשיטת טבלת ליגה והחל מעונת 2003/2004 נערך גם בשיטת שלבי הכרעה והקבוצות הטובות ביותר בטורניר הסופי העפילו לאליפות רוסיה בהוקי קרח.
מעונת 2008 מנצחת פלייאוף בליגה זוכה בגביע פטרוב, שבשנים 2008–2017 נקרא גביע בראטינה.
הליגה מורכבת מ-29 קבוצות המתמודדות בשלב הראשון בטבלת ליגה ב-52 משחקים: 2 משחקים מול כל יריבה (משחק בית ומשחק חוץ).
בשלב השני, 16 הקבוצות הראשונות בבית עולות לפלייאוף גביע בראטינה, שמורכב מסדרות משחקים בשיטת "הטוב מ-5" כאשר קבוצה מעפילה לסיבוב הבא לאחר שניצחה את הקבוצה בסיבוב הקודם 4 פעמים.
בשלב שמינית גמר הקבוצות נפגשות בסדרת משחקי הכרעה על הזכייה בגביע בראטינה ועל תואר אלופת ליגת ה-VHL.
גביע פטרוב – מוענק לזוכת הפלייאוף.
גביע הפתיחה – ניתן למנצחת במשחק הפתיחה של העונה, המתקיים בין אלופת העונה הקודמת לסגניתה.
VK, במקור VKontakte "וְקוֹנְטַאקְטֶה" (מרוסית: ВКонтакте; "בקשר") היא רשת חברתית מקוונת פופולרית בעיקר בקרב דוברי רוסית ברחבי העולם, והאתר הפופולרי ביותר ברוסיה, עם משתמשים רבים בבלארוס, אוקראינה, קזחסטן, קירגיזסטן, מולדובה, אסטוניה ולטביה.
נכון ליולי 2019, ברשת החברתית רשומים 550 מיליון משתמשים, ודירוג אלקסה מציב אותה במקום במקום ה־15 ברשימת האתרים הפופולריים בעולם.
הרשת החלה את דרכה ב־10 באוקטובר 2006 על ידי האחים פבל וניקולאי דורוב כרשת חברתית בעיקר עבור סטודנטים ובעלי השכלה גבוהה.
עד מהרה הפכה לאחת היישומים החברתיים המובילים בעולם לדוברי הרוסית.
משרדי החברה נמצאים בבית זינגר בסנקט פטרבורג ולה משרדים גם במוסקבה ובקייב.
מנכ"ל החברה מאז פברואר 2017 הוא אנדריי רוגוזוב.
האתר התחיל כרשת חברתית לסטודנטים באוניברסיטאות הרוסיות ועד מהרה הפך לרשת חברתית כללית.
הוא מבוסס פונקציונלית ועיצובית על הגרסאות הראשונות של פייסבוק.
ניתן לפתוח בו פרופיל משתמש אישי ולאתר חברים קיימים או להכיר חברים חדשים.
VK נגיש ביותר מ־90 שפות שונות וכמו רשתות חברתיות אחרות מאפשר שליחת הודעות, יצירת קבוצות, עמודים ציבוריים ואירועים, שיתוף תמונות, אודיו, וידאו ומשחקי דפדפן.
לרשת ישנן אפליקציות סלולריות המלוות ומסתנכרנות עם האתר.
שלא כמו בפייסבוק, ב־VK לא ניתן לראות פרטים על המשתמשים ללא הרשמה לאתר ואין צנזורה על תכנים המכילים חומרים פורנוגרפיים.
ב־2021 "הוכתרה" VK בתור הרשת החברתית עם התכנים האנטישמיים ביותר באינטרנט.
בדו"ח של התנועה למאבק באנטישמיות ברשת נכתב כי היא מלאה בתכנים קיצוניים ובתמונות אנטישמיות וכי 82% מהם לא הוסרו למרות הדיווחים.
מייסדי הרשת הם פאבל דורוב (בתחילת הדרך שלט, יחד עם לב לבייב, ב־20% מהחברה וברוב כוח ההצבעה), יצחק מירילשוילי ואביו מיכאל מירילשוילי (שלטו לפי דיווחים ב־60% וב־10% בהתאמה), ולב אבנירוביץ' (10%).
בסתיו 2010 פורסם כי חברת Mail.Ru Group מחזיקה ב־24.99% ממניות החברה ובשנת 2011 היא הגדילה את נתחה לכ־40%.
בשנת 2013, קרן השקעות בשם United Capital Partners, שבראשה עומד איליה שרבוביץ', קנתה מידי בעלי המניות העיקריים – יצחק מירילשוילי, לב לבייב וג'ייקוב אשקלון – 48% מסך המניות הקיימות, ואילו בשנת 2014 Mail.ru רכשה ממנה את 48% האחוזים והפכה לבעלת השליטה בחברה.
VHS (ראשי תיבות: Video Home System; בתרגום חופשי: מערכת וידאו ביתית) הוא תקן להקלטת אות וידאו על קלטת של סרט מגנטי.
התקן מגדיר הן את הממדים, הצורה והמבנה של הקלטת, והן את הפורמטים השונים לפיהם מוקלט האות על הסרט.
תקן זה הפך, שנים מספר לאחר שהוצג ב-1976, לתקן המוביל במערכות וידאו ביתיות, ושלט בשוק הווידאו הביתי שליטה כמעט מוחלטת עד להצגת תקליטורי הווידאו, DVD.
סביב VHS נוצרו תעשיות חדשות, שכללו ספריות וידאו להשאלה בהם ניתן היה לשכור כמעט כל סרט, פרט לחדשים ביותר, והפקות רבות שיועדו מראש לשוק זה, ביניהן קלטות וידאו המיועדות לילדים, ולצידן תכנים אחרים, בעיקר פורנוגרפיים.
התעשייה הזו המשיכה להתקיים גם אחרי שפורמט DVD החליף למעשה את ה-VHS במאה ה-21, אך חלקה לא שרד את המעבר להזרמת מדיה שנים ספורות לאחר מכן, וספריות ההשאלה נעלמו לחלוטין.
מראשית ימי הטלוויזיה, נוצר הצורך להקליט שידורי טלוויזיה לצורך שידורים חוזרים.
המערכות הראשונות שנבנו השתמשו בטכנולוגית צילום: מערכת משולבת של תצוגת שק"ק עליה הוקרן השידור ומצלמה מיוחדת שפועלת בסינכרון עם השפופרת, הקליטו את השידור על גבי סרט צילום.
מערכת מסוג זה בשם "קינסקופ" שלטה בשוק עד לאמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, והייתה בשימוש על ידי רשתות השידור השונות.
עלות השימוש במערכת הייתה גבוהה, הן בגלל המחיר הגבוה של המערכת עצמה, והן העלות של כל דקה מוקלטת.
בנוסף, היו לה חסרונות נוספים: השימוש בפילם דרש תהליך של פיתוח, דבר שפירושו הוא שחלף זמן לא מבוטל מרגע שידור התוכנית והקלטתה, עד שהסרט מוכן ומאפשר שידור חוזר.
מאידך, השימוש בטכנולוגיה בוגרת ויציבה של צילום, אפשר איכות גבוהה, וסרטים עמידים שאפשרו הקרנה חוזרת מספר רב של פעמים ללא אובדן איכות משמעותי.
החל מראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 נעשו ניסיונות להשתמש בסרט מגנטי, בדומה לזה ששימש כבר להקלטת אודיו, גם עבור הקלטת וידאו.
משום שתדר האות בשידור וידאו גדול בכשני סדרי גודל מתדר האות באודיו, הדבר מחייב הרצת הסרט על פני הראש במהירות גבוהה, והדגמים הראשונים השתמשו במהירות של כ-10 מטרים לשנייה.
מערכות אלו לא היו מספקות, הן באיכות ההקלטה, והן בגלל העובדה שכתוצאה מהמהירות בה הסרט מורץ, אפילו סרטים שאורכם נמדד בקילומטרים סיפקו זמני הקלטה קצרים.
לקראת סוף שנות ה-50 פותחו מערכות הקלטה שעושות שימוש בטכניקה של "סריקה רוחבית", מה שהפך את השימוש בטכנולוגיה של הקלטה מגנטית מעשי עבור תחנות השידור, ופתר רבות מהבעיות של הקינסקופ.
מערכות אלו עדיין היו גדולות ויקרות מכדי להיות מעשיות לשוק הביתי, אבל באולפני הטלוויזיה הן החליפו בהדרגה את השימוש בקינסקופ עד לשליטה כמעט מלאה בשוק.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 החלה להופיע טכנולוגיה חדשה: סריקה לוליינית.
תוך זמן קצר התבררו יתרונותיה של הסריקה הלוליינית על פני הסריקה הרוחבית.
מכשירים שעשו שימוש בטכנולוגיה זו היו קטנים וזולים יותר, וגם הסרטים עצמם היו קטנים ונוחים יותר לטיפול ואחסון.
בנוסף, הטכנולוגיה הזו אפשרה מספר תכונות רצויות שחסרו בסריקה רוחבית, בין היתר האפשרות לבצע "הקפאת תמונה" (freeze frame), ושידור מחדש במהירות מואצת או מואטת.
במהלך שנות ה-60 התפשטה טכנולוגיית הסריקה הלוליינית, והחלו להופיע מערכות שיועדו גם לשוק הביתי ולא רק לאולפני הטלוויזיה.
חברת פיליפס האירופית וחברת סוני היפנית הציגו מערכות כאלו, ואחריהן חברות נוספות.
בשלב זה המערכות היו מערכות סלילים ("Reel to reel"), אבל הניסיון שנרכש בשוק האודיו הבהיר לתעשייה שעתיד השוק הביתי הוא בקלטות.
בשנת 1969 הציגה סוני אבטיפוס של מערכת הווידאו הראשונה שהייתה מבוססת על קלטת U-matic.
בשנת 1971 יצאה המערכת, שהשתמשה בסרט ברוחב 3/4 אינץ' לשוק ובמהלך שנות ה-70 כבר החליפה כמעט לחלוטין ברוב אולפני הטלוויזיה וחברות ההפקות את מערכות הווידאו שהשתמשו בסלילים פתוחים, לרבות את פורמט ה-2 אינץ' של אמפקס.
בשנת 1971, שני מהנדסים בחברת JVC, יוּמה שירָאִישי ושיזוּאוֹ טאקָנוֹ, החלו לעבוד על סטנדרט לקלטת וידאו ביתית לסרט ברוחב 1/2 אינץ' (12.7 מילימטר).
JVC שיתפה פעולה בתחילת הפיתוח עם סוני וחברת מטסושיטה (מוכרת גם כ"פנסוניק" וכ"נשיונל"), אך אלו פרשו מהפרויקט המשותף זמן קצר אחרי תחילתו, ופנו כל אחת לפתח סטנדרט משלה.
לקראת סוף השנה, הופץ בחברת JVC מסמך פנימי שכותרתו "VHS - מטריצת הפיתוח", ובו פורטו 12 מטרות שעל הסטנדרט לממש כדי שיוכל להצליח.
בערך באותה תקופה חל שפל בשוק מערכות הווידאו המקצועיות, ו-JVC קיצצה בתקציבי הפרויקט, ובשלב מסוים אפילו עצרה אותו רשמית.
למרות זאת, שיראישי וטאקנו המשיכו לעבוד על הפרויקט, ובראשית 1973 הציגו דגם אבטיפוס עובד.
לקראת 1974 נפתחה ביפן "מלחמת הפורמטים".
משרד המסחר והתעשייה הבינלאומי של יפן המוכר גם כ-MITI, הטיל על תעשיית האלקטרוניקה היפנית להסכים על סטנדרט אחד.
לחברת סוני היה בשלב זה אבטיפוס של מערכת בטאמקס, והיא שכנעה את המשרד הממשלתי להכריז על סטנדרט זה בתור הסטנדרט הרשמי, אותו קיוותה סוני לייצר וכן לאפשר לחברות אחרות לייצר תחת רישיון.
לעומתה, חברת JVC בחרה בגישת ה"סטנדרט הפתוח", שאינו דורש רישיון או תשלום מחברות אחרות שירצו לייצר מוצרים תואמים לסטנדרט.
JVC פתחה במערכה לשכנע חברות אחרות לתמוך בסטנדרט של VHS, ובעיקר את מטסושיטה (פנסוניק), שהייתה אז החברה הגדולה ביפן בתחום האלקטרוניקה הביתית.
מטסושיטה שחששה מהגמוניה של סוני, ובנוסף פקפקה בסטנדרט בטאמקס שהיה מוגבל לזמן הקלטה של שעה אחת, שוכנעה לבסוף והצטרפה ל-JVC.
הצטרפותה של מטסושיטה שכנעה את החברות מיצובישי ושארפ להצטרף לסטנדרט.
בינתיים יצאה סוני לשוק עם הדגם הראשון של בטאמקס ב-1975, ו-MITI ניסה להמשיך לתמוך בסטנדרט של סוני, אך הקואליציה שהתלכדה סביב ה-VHS הייתה גדולה וחזקה מדי, ובסופו של דבר זנח MITI את הניסיון לקבוע סטנדרט אחד.
הדגמים הראשונים של מערכות VHS יצאו לשוק ב-1976 ביפן, ב-1977 בצפון אמריקה, וב-1978 באירופה.
אף על פי שסוני המשיכה לייצר ולשווק את מערכות הבטאמקס, סטנדרט ה-VHS הפך לסטנדרט הנפוץ בעולם להקלטת וידאו בשוק הביתי, ובמרוצת השנים יצאו וריאציות שונות רבות לסטנדרט.
השליטה של ה-VHS בשוק הווידאו הביתי נמשכה מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 ועד לתחילת המאה ה-21, שאז דחקו ה-DVD וטכנולוגיות דיגיטליות אחרות את רגליו.
בסוף שנת 2008 יצא המשלוח האחרון של סרטים מוקלטים ב-VHS ממחסניו של הספק האחרון בארצות הברית שעדיין הפיץ סרטים בקלטות אלו.
גם אחר כך עדיין ניתן למצוא סרטים מסוימים שמופצים על VHS, כשם שניתן למצוא אלבומי מוזיקה חדשים שנמכרים גם כתקליט ויניל שחור, אך אלו מסמנים שוק נישה קטן והולך.
הגם שעדיין ניתן לקנות מכשירי וידאו VHS חדשים, אלו דגמים קיימים, ושום פיתוח טכנולוגי חדש לא מתבצע בתחום.
בחודש יולי 2016, הודיעה החברה היפנית פונארי אלקטריק (Funai Electric), היצרנית האחרונה של מכשירי הקלטה ל-VHS, על הפסקת הייצור
ממדי קלטת ה-VHS הם מילימטרים.
הקלטת סגורה באמצעות חמישה בורגי פיליפס, ומכסה מסתובב המגן על החלק החשוף של הסרט מוחזק במקומו על ידי בריח מובנה.
הקלטת מכילה מנגנון למניעת "בריחת" הסרט, על ידי כך שכל אחד מהגלילים מנוע מלהסתובב בכיוון שמשחרר את הסרט, אלא אם כן פין מיוחד שנמצא במכשיר ההקלטה לוחץ על המנגנון ומנטרל אותו.
בקצות הסרט יש קטע שקוף, מה שמאפשר למכשיר ההקלטה לזהות שהסרט הגיע לקצה, ולהפסיק לגלול את הסרט (דגמים מאוחרים יותר צוידו ב"מחזיר אוטומטי": ברגע שמכשיר ההקלטה זיהה שהסרט הגיע לקצה, החלה גלילה לאחור, כדי להחזיר את הקלטת למצב מוכן לשימוש, בלי שהמשתמש נדרש לפעולה כלשהי).
רוחב הסרט הוא 12.7 מ"מ, ואורכו המרבי הוא 430 מטר.
שיטת הקרנת הטלוויזיה האנלוגית נעשית בשימוש במסגרות משולבות (interlaced): האות המשודר מכיל 25 תמונות לשנייה (30 בשיטת NTSC), כשכל תמונה "מפורקת" לשתי מסגרות, מסגרת אחת המכילה את השורות הזוגיות, ומסגרת שנייה המכילה את השורות האי-זוגיות, כלומר 50 מסגרות בשנייה (60 ב-NTSC).
בשיטת PAL התמונה מכילה 576 שורות, והיא מורכבת משתי מסגרות בנות 288 שורות כל אחת.
ב-NTSC 486 שורות בתמונה, ו-243 שורות במסגרת.
מכשיר ההקלטה משתמש בשיטת הסריקה הלוליינית, כשכל פס סריקה על פני הקלטת מכיל מסגרת אחת, ושני פסים סמוכים מהווים תמונה שלמה.
המכשיר משתמש בטעינת "M": אחרי שהקלטת טעונה למכשיר ומכסה הסרט מורם, שני גלילים מושכים את הסרט מהקלטת והלאה, וכורכים אותו ליותר מ-180° סביב התוף, מה שיוצר מסלול המזכיר את האות הלטינית M.
מהירות הקידום של הסרט היא 3.335 סנטימטר לשנייה עבור שיטת NTSC, ו-2.339 ס"מ/ש לשיטת PAL.
התוף עם ראשי ההקלטה מסתובב במהירות של 1800 סל"ד (30 סיבובים לשנייה, מה שנותן 60 מסגרות לשנייה משום שהתוף מכיל שני ראשים) עבור NTSC, ו-1500 סל"ד (25 סיבובים לשנייה, כלומר 50 מסגרות לשנייה) עבור הקלטה בשיטת PAL.
המרחק בין פסי הסריקה הוא כחצי מילימטר.
אורך הסרט המרבי של 430 מטר מאפשר כשלוש וחצי שעות הקלטה בפורמט NTSC וחמש שעות הקלטה בפורמט PAL.
בארצות הברית נמכרו סרטים באורך שעתיים (T-120) ושלוש שעות וחצי (T-210).
זמני הקלטה אלו הם עבור הקלטה באיכות רגילה (SP).
בנוסף, רוב המכשירים תומכים במהירויות הקלטה מופחתות שנקראות LP ו-EP (או SLP) המכפילות או משלשות את זמן ההקלטה, על חשבון פגיעה באיכות.
מהירויות מופחתות אלו, אף על פי שהן נתמכות באופן אוניברסלי, אינן חלק מהסטנדרט הרשמי של VHS.
רוחב הפס של האות המוקלט הוא כ-3 מגהרץ עבור אינפורמציית התמונה ("לוּמה") שמאופננת באיפנון תדר, וכ-400 קילוהרץ לאינפורמציית הצבע ("כרומה").
הרזולוציה האופקית היא כ-170 נקודות לשורה.
רזולוציית הצבע נמוכה יותר, ושקולה בערך ל-40 נקודות בשורה.
במונחים של צילום דיגיטלי, הרזולוציה של VHS ב-NTSC שקולה בערך ל-1/6 מגה-פיקסל.
בסטנדרט המקורי, אות האודיו הוקלט יחד עם אות העקיבה (Tracking), בהקלטה ליניארית בתחתית הסרט.
אות זה מאפשר להקליט ערוץ יחיד ("מונו") עם תחום תדר שבין 100 הרץ ל-10 קילוהרץ, ויחס אות לרעש של כ-42 דציבל.
במהירות הקלטה מופחתת (LP ו-EP) ההיענות האות יורדת, עד ל-4 קילוהרץ ב-EP.
מהירות קידום הסרט וזמן הנגינה
קלטות נמכרות בשווקים השונים בשמות שונים.
בשווקים בהם נהוגה שיטת PAL, שמות הקלטות מתחילים באות E, כאשר המספר מציין את מספר דקות ההקלטה שהקלטת מכילה במכשירים מסוג PAL, באיכות הקלטה רגילה.
זמן זה מוכפל באיכות מופחתת.
בשווקים בהם נהוגה שיטת NTSC משתמשים בקידומת T, כשגם כאן המספר מציין את מספר הדקות בשיטת NTSC.
בשיטה זו, המהירות המופחתת היא שליש, ולכן זמן ההקלטה במהירות המופחתת משולש.
הטבלה להלן מציגה את סוגי הקלטות הנפוצים, אורך הסרט בכל סוג, וזמני ההקלטה שהקלטת מכילה בכל אחד מהפורמטים המקובלים.
השיפורים העיקריים שהוצגו בסטנדרט ה-VHS שזכו לתפוצה נרחבת היו בתחום הקלטת הקול - אודיו.
זמן מה לאחר שהסטנדרט הוצג, הופיעו מכשירים שאפשרו להקליט אודיו בסטריאו, על ידי פיצול הפס הליניארי.
שיטה זו אפשרה תאימות לאחור (כלומר מכשירים חדשים שתמכו במוד הזה יכלו להציג קלטות שהוקלטו בשיטה המקורית, ומכשירים ישנים יותר הציגו קלטות שהוקלטו בסטריאו ללא בעיה), אבל פיצול האות לשני ערוצים פגע ביחס אות לרעש, ובהשמעה ניתן היה לשמוע רחש ("hiss") אופייני.
כדי להתגבר על בעיה זו הופיעו מכשירים חדשים יותר שהשתמשו בשיטת "דולבי", אבל שיטה זו פגעה בתאימות לאחור: קלטת שהוקלטה עם דולבי נשמעה בצליל מעוות כשנוגנה במכשירים ישנים יותר.
במקביל להתפשטות השימוש ב-VHS, איכות הקול בשידורי הטלוויזיה ובמקלטי הטלוויזיה הלכה והשתפרה.
כדי לענות על הפער הגדל באיכות הקול בין שידורי הטלוויזיה ומערכת ה-VHS, וכן משום שחברת סוני הציגה Hi-Fi עבור מערכת הבטאמקס, בסביבות 1984 הציגה חברת JVC את השיפור המשמעותי הראשון בסטנדרט VHS - מערכת Hi-Fi.
בשיטה זו, אות האודיו אינו מוקלט בהקלטה ליניארית לאורך שפת הסרט כמו בסטנדרט המקורי, ובמקום זאת גם האודיו מוקלט בשיטת הסריקה הלוליינית.
שיטה זו סיפקה איכות קול טובה יותר מכל מערכת אחרת בשוק הביתי פרט לתקליטור: הקלטה סטריאופונית עם הענות מלאה בתחום תדרים 20-20,000 הרץ, יחס אות לרעש של 90 דציבל, והפרדת ערוצים של 70 דציבל, איכות שעולה על האיכות שמספקות מערכות שמע ביתיות אחרות כמו תקליטים, קלטות שמע, ומערכות טייפ סלילים.
השיטה מתבססת על טכנולוגיה שכונתה "ריבוב לעומק" (Depth multiplexing).
בשיטה הזו, הקול מאופנן באיפנון תדר (AFM), כשתדר הנושא הוא 1.6 מגהרץ, מתחת לתדר של אות הצבע.
פס הסריקה על פני הסרט נסרק פעמיים: במעבר הראשון מוקלט אות האודיו, ובמעבר הבא מוקלט אות הווידאו, שלמעשה מוחק את אות האודיו מהסרט.
בגלל התדר הגבוה יותר של אות הווידאו, ההקלטה הזו שטחית יותר, ובשכבות העמוקות יותר של סרט ההקלטה עדיין קיים אות האודיו באופן שניתן לקריאה.
בגלל הפער בין התדרים של איפנון האודיו והווידאו, ניתן לשחזר את שניהם בלי שהאחד יפריע לשני.
אות האודיו מוקלט גם בהקלטה ליניארית לאורך שפת הסרט, כך שמכשירים בלי Hi-Fi יכולים להשמיע קלטות שהוקלטו בשיטה זו, ומכשירים חדשים יותר יודעים להשמיע קלטות שהוקלטו בשיטה הישנה.
צרכנים מעטים היו מודעים לעליונות של איכות הקלטת הקול במערכת VHS, שלא תמיד באה לידי ביטוי, משום שבדרך כלל מערכת השמע הייתה מכשיר הטלוויזיה עצמו, שהגביל במקרים רבים את איכות השמע שהגיעה לצופים.
מספר קטן של חובבים ניצלו מערכות אלו באולפנים ביתיים.
ב-1987 הוצג ביפן פורמט הקלטה חדש, ללא שינוי בהגדרות הפיזיות והמכניות של VHS בשם "סופר VHS" או "S-VHS".
פורמט זה שיפר את איכות התמונה.
פורמט זה אינו תואם לאחור, ומכשירים ישנים יותר לא יכולים להציג קלטות שמוקלטות בפורמט הזה, אבל המכשירים שנמכרו בשוק ידעו להציג גם קלטות שהוקלטו בפורמט המקורי.
פורמט זה לא זכה להצלחה כמו הפורמט המקורי.
כשהחלו להופיע מצלמות הווידאו שהתאימו לשוק הביתי, גודלן של הקלטות הפריע לתכנן מצלמה קטנה וקלה.
בדגמים הראשונים של מצלמות הווידאו הביתיות הייתה הפרדה בין המצלמה למכשיר ההקלטה, כלומר מצלמת הווידאו הייתה מורכבת משני חלקים נפרדים, שהיו מחוברים בעזרת כבל.
יחידה אחת הכילה את מכשיר ההקלטה וספק הכוח (סוללה או חיבור למקור כוח חיצוני), והיחידה שנייה היא המצלמה.
הפרדה זו מסורבלת ואינה נוחה, אך מצלמות שהכילו את יחידת ההקלטה היו גדולות ומסורבלות, בין השאר בגלל גודל הקלטת.
כדי להתגבר על בעיה זו הוצגה קלטת מוקטנת בשם VHS-C.