tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נורת'רופ קורפוריישן נוסדה במקור ב-1939 בקליפורניה, וב-1985 התאגדה מחדש בדלאוור.
ב-1994 התמזגה נורת'רופ איירקראפט עם גראמן איירוספייס ליצירת חברת "נורת'רופ גראמן".
שתי החברות היו מבוססות קודם לכן בתעשיית ייצור כלי הטיס, וגראמן התפרסמה בשל בניית מודול הירח של אפולו.
החברה החדשה רכשה את ווסטינגהאוס אלקטרוניק סיסטמס ב-1996, יצרנית מערכות מכ"ם גדולה.
"לוגיקון", קבלנית מערכות מחשוב ביטחוניות, הצטרפה ב-1997. קודם לכן, "לוגיקון" רכשה את "גאודיינמיקס קורפוריישן" במרץ 1996 ואת "סיסקון קורפוריישן" בפברואר 1995.
המיזוג בין "נורת'רופ גראמן" ומתחרתה "לוקהיד מרטין", לא אושר על ידי הממשל האמריקני ב-1998, דבר שהאט את המיזוג בתעשיית הביטחון.
אולם ב-1999, רכשה החברה את "טלדיין ראיין", שפיתחה מערכות למעקב, איסוף מודיעין, וכלי טיס בלתי מאוישים (כטב"ם).
היא רכשה גם את "קליפוניה מיקרווייב" ואת "דאטה פרוקורמנט קורפוריישן", באותה שנה.
ישויות אחרות שנרכשו כוללות את "אינטר-נשיונל ריסרץ' אינסטיטוט" (1998), "פדרל דאטה קורפוריישן" (2000), "נוויה אוויאיישן אס" (2000), "קומפטק ריסרץ'" (2000) ואת "סטרלינג סופטוואר" (2000).
ב-2001 רכשה החברה את "ליטון אינדוסטריז" (Litton Industries), מספנה וספקית של מערכות אלקטרוניות ביטחוניות לצי האמריקני.
במהלך תהליך הרכישה, נוצרה חברת החזקות חדשה, "NNG".
החברה התמזגה עם "נורת'רופ גראמן" באמצעות החלפת מניות הדדית באפריל 2001. "נורת'רופ גראמן" ו"ליטון" נהפכו לחברות-בת של חברת ההחזקות החדשה.
חברת "נורת'רופ גראמן קורפוריישן" המקורית שינתה אז את שמה ל"נורת'רופ גראמן סיסטמס קורפוריישן".
חברת ההחזקות, NNG, שינתה את שמה ל"נורת'רופ גראמן קורפוריישן".
מאוחר יותר באותה שנה, "ניופורט ניוס שיפבילדינג" (אחת משתי יצרניות הצוללות הגרעיניות) נוספה לחברה.
וב-2002, רכשה "נורת'רופ גראמן" את "TRW", יצרנית מערכות חלל ולייזר.
באותה התקופה, בוצעו רכישות רבות קטנות יותר.
"נורת'רופ גראמן" ו"בואינג" שיתפו פעולה בתכנון קונספט רכב החלל החדש Crew Exploration Vehicle של נאס"א, אך החוזה לבניית הרכב הוענק בסופו של דבר ל"לוקהיד מרטין".
בשנת 2011 העתיקה החברה את מיקומה מלוס אנג'לס למטרופולין עיר הבירה וושינגטון די.
בווירג'יניה, עקב רצונה להיות קרובה לגורמי הצבא והממשלה.
"נורת'רופ גראמן שיפ סיסטמס" (NGSS - Northrop Grumman Ship Systems) היא חטיבה של חברת "נורת'רופ גראמן" העוסקת בבניית אוניות קטנות ובינוניות.
סקטור נפרד של "נורת'רופ גראמן", "נורת'רופ גראמן ניופורט ניוז", אחראי לצוללות גרעיניות, נושאות מטוסים ו"נושאות־על".
NGSS מורכבת משתי חברות עבר: "אינגלס שיפבילדינג" ו"אבונדל שיפיארד".
בין היתר, בנתה NGSS את שלוש ספינות הטילים סער 5 עבור חיל הים הישראלי.
החברה מתמקדת בטילים ובמערכות טילים.
המוצרים הידועים ביותר של "נורת'רופ גראמן" הם המפציץ האסטרטגי והחמקן B-2 ספיריט, כלי הטיס הבלתי מאויש (כטב"ם) RQ-4 גלובל הוק ומטוס הקרב F-14 טומקט שניתן להפעילו גם מנושאות מטוסים.
מוצרים רבים של "נורת'רופ גראמן" מיוצרים על ידי יחידות עסקיות נפרדות.
"ניופורט ניוז שיפבילדינג" (Newport News Shipbuilding) מייצרת את כל נושאות המטוסים של ארצות הברית, והיא החברה היחידה המסוגלת לייצר "נושאות־על" מדגם נימיץ.
החברה מייצרת גם אחוז גדול מהצוללות הגרעיניות של ארצות הברית.
סקטור נפרד, "נורת'רופ גראמן שיפ סיסטמס" (Northrop Grumman Ship Systems), אחראי על יצור ספינות מלחמה וכלי שיט מסחריים וצבאיים רבים אחרים, כולל שוברות קרח, ספינות תדלוק, וספינות משא.
בשיתוף עם "סיינס אפליקשיינס אינטרנשיונל (Science Applications International).
נורת'רופ גראמן מספקת גם שירותי הנדסה וארכיטקטורה ימית כמו גם שירותי אחזקה ימיים.
סקטור נורת'רופ גראמן מערכות תעופה וחלל (Northrop Grumman Aerospace Systems) אחראי לפיתוח, תכנון וייצור מוצרי תעופה וחלל.
סקטורים נפרדים, כגון טכנולוגיית החלל, מייצרים כלי טיס עבור ארצות הברית, ומדינות אחרות, בהם המפציץ האסטרטגי "B-2 ספיריט", מטוס הריגול E-8C, כלי הטיס הבלתי מאויש (כטב"ם) "RQ-4 גלובל הוק", ומטוס האימון העל-קולי "T-38 טאלון", הנמצאים בשירות חיל האוויר האמריקני.
בצי האמריקני משרתים כלי טיס תוצרת "נורת'רופ גראמן" כגון ה- "BQM-74 צ'אקר", "C-2 גרייהאונד", "E-2C הוקאיי", וה- "EA-6B פראולר".
כלי טיס רבים כגון ה- "F-5 טייגר", "T-38 טאלון", "E-2C הוקאיי", נמכרו למדינות אחרות.
"נורת'רופ גראמן אלקטרוניק סיסטמס" (Northrop Grumman Electronic Systems) מייצרת ומתחזקת את מערכת ה"אייוואקס" לפיקוח אווירי עבור ארצות הברית והממלכה המאוחדת.
"פארק אייר סיסטמס" (Park Air Systems), חברת-בת של "נורת'רופ גראמן", מייצרת ציוד ניווט אווירי, בקרה אווירית, ותקשורת עבור כלי טיס בממלכה המאוחדת.
סקטור טכנולוגיית החלל אחראי על בניית לוויינים עבור נאס"א, מערכות הנעה, ומטעני משימה, כמו גם מערכות שונות להגנה באמצעות לייזר כחלק מיוזמת ההגנה האסטרטגית ("מלחמת הכוכבים").
מערכות שיגור רקטות מיוצרות על ידי סקטור טכנולוגיית המידע.
ביולי 2023 הקימה נורת'רופ גראמן מפעל שנקרא HCC, ויתמקד בפיתוח המנוע לטיל שיוט היפרסוני של חיל האוויר האמריקאי, טיל שמפותח בשיתוף פעולה עם חברת ריית'יאון.
המנוע המפותח על ידי נורת'רופ גראמן יהיה מסוג מנוע על-מגח סילוני, מנוע נושם אוויר אשר לוכד ודוחס אוויר במהירויות על-קוליות, מעל מאך 1. אוויר זה בשילוב עם דלק, מספק דחף לטיל ומאפשר לו לטוס למרחקים ארוכים יותר ביעילות רבה יותר ממערכות הנעה אחרות.
"נורת'רופ גראמן אלקטרוניק סיסטמס" מייצרת מכ"מי שליטה ובקרה להגנה אווירית, ולניהול מרחב אווירי.
מכ"מים אחרים משמשים את ה-"F-16" וכלי טיס צבאיים אחרים, או בפיקוח על שדה הקרב כמו ה-ARL.
משווקת את לייטנינג ( Litening, סימולו AN/AAQ-28) - פוד המשמש לניווט מטוסי קרב, לאיתור מטרות והכוונת חימוש מונחה.
"רמוטק" (Remotec), חברת-בת של "נורת'רופ גראמן", מייצרת כלי רכב בלתי מאוישים ורובוטי חבלה לסילוק פצצות וחומרי נפץ ולטיפול בחומרים מסוכנים, בהם סדרת הרובוטים המצליחה רמוטק אנדרוס.
מוצרים קטנים רבים אחרים מיוצרים על ידי "נורת'רופ גראמן", כגון אמצעי ראיית לילה וציוד לאבטחת תקשורת.
בנוסף למוצריה, נורת'רופ גראמן מספקת שירותים צבאיים ולא צבאיים, בדרך-כלל לגופים ממשלתיים.
לדוגמה, היא ספקית שירותי טכנולוגיית המידע העיקרית לממשל הפדרלי של ארצות הברית.
"וינל" (Vinnell), חברת-בת של "נורת'רופ גראמן", מספקת שירותי הדרכה ותקשורת לכוחות המזוינים של ארצות הברית.
מדינות רבות אחרות העניקו ל"נורת'רופ גראמן" חוזים למיזמים רחבי היקף.
ב-2005 החברה זכתה במכרז בשווי 2 מיליארד דולר מווירג'יניה לשיפור רוב הפעולות בתחום מערכות המידע במדינה.
מאוחר יותר באותה שנה שילמה הממלכה המאוחדת 1.2 מיליארד לנורת'רופ גראמן עבור שירותי אחזקה להיבטים שונים של מערכות המכ"ם ההגנתיות.
נורת'רופ גראמן מבצעת גם משימות שונות במלחמה בסמים.
החברה שולחת מטוסים לריסוס קוטלי עשבים על שדות קוקאין חשודים בקולומביה ועל שדות פרג באפגניסטן.
נורת'רופ הייתה יצרנית כלי טיס מובילה בארצות הברית, שפעלה בשנים 1939–1994 (בהמשך לפעילות שהחלה ב-1927).
ג'ק נורת'רופ ייסד שלוש חברות שנקראו על-שמו.
הראשונה הייתה אוויון ב-1927, אשר הפכה ב-1929 לחברת-בת של יונייטד איירקראפט אנד טרנספורט קורפוריישן בשם "נורת'רופ אוויאיישן קורפוריישן".
חברת האם העבירה את פעילותה לקנזס ב-1931, וכך ג'ק, ביחד עם דונלד דאגלס, הקים את נורת'רופ קורפוריישן שמוקמה באל סגאנדו, קליפורניה, ושייצרה מספר תכנונים מוצלחים, כולל הגמא והדלתא.
אולם, קשיים בעבודה הובילו לפירוק החברה על ידי דאגלס ב-1937, והמפעל נהפך לחטיבת אל סגאנדו של דאגלס איירקראפט קומפני.
נורת'רופ עדיין רצה בחברה משלו, וכך ב-1939 ייסד את "נורת'רופ קורפוריישן".
ב-1994, חלקית עקב ההפסד במכרז לתוכנית ה-ATF ללוקהיד מרטין והורדתה מהפרק של הצעתם לפיתוח מטוס ה-JSF, התמזגה החברה עם גראמן ליצירת נורת'רופ גראמן.
החברה התפרסמה בשנות הארבעים בשל ניסוייה בכנפיים מעופפות.
אף על פי שהיו מספר דגמים בשלבי תכנון וביצעו ניסויי טיסה, רק המפציץ B-2 ספיריט משנות השמונים נכנס לייצור ולשירות מבצעי.
נורת'רופ קורפוריישן (1), מאוחר יותר חטיבת אל סגאנדו של דאגלס:
BT-1 - מאוחר יותר SBD דונטלס
נורת'ר (באנגלית Norther) הייתה להקת דת' מטאל מלודי מהלסינקי, פינלנד, שהתפרקה בשנת 2012.
הלהקה התחילה לנגן בשנת 1996 כאשר חברי הלהקה היו: הגיטריסט והסולן - פטרי לינדרוס, המתופף - טוני האליו ושני חברי הרכב נוספים.
שמה של הלהקה היה Requiem.
בתקופה זו ללהקה לא היה מקום לנגן בו עד שבשנת 1997 אלכסנדר קופאלה, גיטריסט צ'ילדרן אוף בודום (לשעבר), מצא להם מקום.
הלהקה החליטה לשנות אז את שמה לDecayed.
אבל לאחר זמן קצר המקום בו ניגנו נהרס ושניים מחברי הלהקה עזבו.
מספר חודשים מאוחר יותר הלהקה מצאה מקום לנגן בו והתחילה לחפש נגנים שישלימו את ההרכב.
לאחר כמה אודישנים הגיטריסט קריסטיאן ראנטה וחבריו האחים Ekross הצטרפו ללהקה שהקליטה את הדמו הראשון שלה תחת השם Norther.
לאחר כמה חודשים האחים אקרוס עזבו את הלהקה עקב בעיות פנימיות והבסיסט יוקה קוסקינן והקלידן תומאס פלאנמן הצטרפו למה שהיווה את הרכב הלהקה עד לשנת 2005.
בשנת 2002 יצא אלבומה הראשון של הלהקה Dreams of Endless War וזכה לתגובות חיוביות בעקבותיו הלהקה החלה להופיע בהלסינקי וסביבתה.
ב 17 במרץ 2003 יצא אלבומה השני של הלהקה Mirror of Madness.
ב 15 במרץ 2004 יצא אלבומה השלישי של הלהקה Death Unlimited.
אלבום זה הצליח פחות מקודמו, אולם הצליח מאוד ביפן ולכן הלהקה יצאה לשם לסיבוב הופעות.
בפברואר 2005 יצא המיני אלבום הראשון של הלהקה Day Zero.
בשנה זו לאחר הקלטת אלבומם הרביעי, וטרם שחרורו, המתופף טוני האליו עזב את הלהקה במקומו הצטרף Heikki Saari שהיה המתופף של הלהקה Virtuocity.
ב 25 בינואר 2006 יצא אלבומה הרביעי של הלהקה Till Death Unites Us.
לדעת הלהקה ורבים מהמעריצים זהו אלבומה הטוב ביותר של הלהקה עד כה.
ב 21 בפברואר 2007 יצא המיני אלבום השני של הלהקה No Way Back.
בחודשים אוגוסט וספטמבר של שנת 2007 הלהקה הקליטה את אלבומה החמישי N.
האלבום יצא ב 13 בפברואר 2008 וכחודש לאחר מכן בשאר העולם.
בפברואר 2009 הלהקה הודיעה על פרישתו של פטרי לינדרוס מהלהקה.
פטרי שנהיה לחבר קבוע בלהקה אנסיפיריום יצא לסיבובי הופעות עם אנסיפיריום והתרכז בעבודה איתם מה שהפך את פעילותה של נורת'ר לכמעט בלתי אפשרית.
את לינדרוס החליף אלקסי סיבונן, הסולן של מדיקייטד והסולן והגיטריסט של אימפרנון שהתפרקה.
בשנת 2011 הלהקה שחררה את אלבומה השישי Circle Regenerated.
הופעתה האחרונה הייתה בפסטיבל ברוטל אסולט בצ'כיה באוגוסט של אותה שנה.
Dreams of Endless War הוא האלבום הראשון של הלהקה אשר יצא בשנת 2002 ומכיל את השירים הבאים:
1. "Darkest time" - השיר נכתב על ידי פלאנמן לחן: לינדרוס וראנטה.
2. "Last Breath" - השיר נכתב על ידי לינדרוס לחן: לינדרוס וראנטה.
3. "Released" - השיר נכתב על ידי ראנטה לחן: ראנטה ולינדרוס.
4. "Endless War" - השיר נכתב על ידי ראנטה לחן: לינדרוס וKorpas.
5. "Dream" - השיר נכתב על ידי לינדרוס לחן: לינדרוס וראנטה.
6. "Victorious one" - השיר נכתב על ידי ראנטה ולינדרוס לחן: לינדרוס וKorpas.
7. "Nothing left" - השיר נכתב על ידי ראנטה לחן: ראנטה ולינדרוס.
8. "The Last Night" - לחן: פלאנמן וראנטה.
Mirror of Madness הוא אלבומה השני של הלהקה שיצא בשנת 2003 ומכיל את השירים הבאים:
1. "Blackhearted" - השיר נכתב על ידי ראנטה לחן: ראנטה, פלאנמן ולינדרוס.
2. "Betrayed" - השיר נכתב על ידי ראנטה לחן: פלאנמן ולינדרוס.
3. "Of Darknesss And Light" - השיר נכתב על ידי פלאנמן לחן: ראנטה, לינדרוס ופלאנמן.
4. "Midnight Walker" - השיר נכתב על ידי לינדרוס וראנטה לחן: ראנטה, פלאנמן ולינדרוס.
5. "Cry" - השיר נכתב על ידי פלאנמן לחן: לינדרוס ופלאנמן.
6. "Everything Is An End" - השיר נכתב על ידי Koskinen לחן: ראנטה, לינדרוס ופלאנמן.
7. "Unleash Hell" - השיר נכתב על ידי לינדרוס, פלאנמן וראנטה לחן: ראנטה ופלאנמן.
8. "Dead" - השיר נכתב על ידי Koskinen לחן: ראנטה, לינדרוס ופלאנמן.
9. "Mirror of Madness" - השיר נכתב על ידי לינדרוס לחן: לינדרוס, פלאנמן וראנטה.
Death Unlimited הוא אלבומה השלישי של הלהקה שיצא בשנת 2004 ומכיל את השירים הבאים:
1. "Nightfall" - לחן: ראנטה ולינדרוס.
2. "Deep Inside" - השיר נכתב על ידי ראנטה.
3. "Death Unlimited" - השיר נכתב על ידי לינדרוס.
4. "Chasm" - השיר נכתב על ידי Koskinen.
5. "Vain" - השיר נכתב על ידי Koskinen.
6. "A Fallen Star" - השיר נכתב על ידי פלאנמן.
7. "The Cure" - השיר נכתב על ידי ראנטה.
8. "Day of Redemption" - השיר נכתב על ידי ראנטה.
9. "Beneath" - לחן: פלאנמן וראנטה.
10. "Hollow" - השיר נכתב על ידי פלאנמן לחן: ראנטה, פלאנמן ולינדרוס.
11. "Nothing" - השיר נכתב על ידי לינדרוס לחן: לינדרוס ופלאנמן.
12. "Going Nowhere" - השיר נכתב על ידי ראנטה לחן: ראנטה, פלאנמן ולינדרוס.
Solution 7 - (מיני אלבום) שיצא בשנת 2005 מכיוון שהיו ללהקה עוד כמה שירים טובים שלא היו כלולים באלבומיהם.
באלבום זה לראשונה נוצר שילוב בין שירת גראולינג לבין קולות נקיים כאשר קריסטיאן ראנטה הוא זה שמבצע את הקולות הנקיים.
שילוב זה מופיע גם באלבומים הבאים של הלהקה.
Till Death Unites Us הוא אלבומה הרביעי של הלהקה שיצא ב - 25 בינואר 2006. אלבום זה מכיל קטעי סולו נהדרים של הגיטריסטים והאלבום נחשב בעיני חברי הלהקה ורבים מהמעריצים לאלבום הטוב ביותר של Norther.
האלבום הוקלט בשנת 2005 ולכן המתופף שהשתתף בכל השירים היה טוני האליו למרות שהוא עזב את הלהקה לפני יציאת האלבום.
האלבום מכיל את השירים הבאים:
2. "Drowning" - השיר נכתב על ידי ראנטה לחן: ראנטה ולינדרוס.
3. "Norther" - השיר נכתב על ידי לינדרוס לחן: לינדרוס.
4. "Everything" - השיר נכתב על ידי לינדרוס לחן: לינדרוס.
5. "Evil Ladies" - השיר נכתב על ידי ראנטה לחן: ראנטה.
6. "Omen" - השיר נכתב על ידי Koskinen לחן: ראנטה.
7. "Scream" - השיר נכתב על ידי ראנטה לחן: ראנטה.
8. "Fuck You" - השיר נכתב על ידי לינדרוס לחן: לינדרוס.
9. "Alone In The End" - השיר נכתב על ידי ראנטה לחן: ראנטה.
10. "Die" - השיר נכתב על ידי פלאנמן לחן: ראנטה.
11. "Wasted Years" - השיר נכתב על ידי ראנטה לחן: ראנטה.
No Way Back - (מיני אלבום) שיצא בפינלנד ב 16-17 בפברואר 2007. המיני אלבום מכיל את השירים הבאים:
בשירים החדשים יתופף המתופף החדש Heikki Saari.
באלבום קיים שילוב בין שירת גראולינג לבין קולות נקיים כפי שהיה באלבום האחרון Till Death Unites Us.
נורת'ר הוציאה קליפ לשיר הראשון מהמיני אלבום החדש שלהם שניקרא Frozen Angel ומהווה חלק מפסקול הסרט הפיני V2 ובקליפ ניתן לראות קטעים נבחרים מהסרט.
במיני אלבום ניתן להבחין בסגנון נגינה שונה במעט מהסגנון הרגיל של נורת'ר.
בשיר Frozen Angel קיים שילוב בין שירת גראולינג לבין קולות נקיים כאשר לינדרוס וראנטה מבצעים את חלקם כל אחד לפי תורו ובשיר Close Your Eyes הם שרים שנייהם בו זמנית כפי שעשו בפזמון השיר "Wasted Years" מהאלבום Till Death Unites Us.
N הוא אלבומה באורך מלא החמישי של הלהקה אשר יצא בשנת 2008. האלבום מכיל את השירים הבאים:
Kristian Ranta - גיטרה ושירה נקייה (2000-)
חבל נורת'לנד הוא החבל הצפוני ביותר בניו זילנד מתוך שישה עשר חבלי ניו זילנד.
הוא נמצא בצפון האי הצפוני על רוב שטחו של חצי האי צפון אוקלנד ושטחו הוא 13,789 קמ"ר.
חבל נורת'לנד גובל בים טסמן במערב, באוקיינוס השקט במזרח ובחבל אוקלנד בדרום, ואין גבול גאוגרפי ברור ביניהם.
נורת'לנד הוא החבל הכפרי ביותר בניו זילנד: מתגוררים בו 226,100 תושבים, פחות ממחצית מהם באזורים אורבניים.
העיר הגדולה ביותר בחבל ומקום מושבה של המועצה האזורית היא פאנגרי (Whangarei) שבה מתגוררים כ-48,000 תושבים.
לחבל נורת'לנד יש תפקיד חשוב בהיסטוריה של ניו זילנד.
ראשוני המאורים שהגיעו לניו זילנד התיישבו ככל הנראה באזור זה, וגם משלחות ההתיישבות הראשונות של האירופים עגנו לחופיו.
בהמשך אף נחתם בשטחו הסכם ואיטנגי בין המאורים למתיישבים האירופים.
עד המאה ה-19 היה מכוסה רוב שטחו של האזור ביערות קאורי, אולם במהלך המאה ה-19 נכרתו רוב היערות לתעשיית העץ, כיום נשארו אזורים קטנים של שמורות יער ונעשה מאמץ לשקם את היערות.
כמחצית משטחו של החבל מוקדש לחקלאות וליערנות - שניים ממקורות התעסוקה העיקריים של תושביו.
סיריל נורת'קוט פרקינסון היה היסטוריון וחוקר מינהל ציבורי בריטי.
נודע בעיקר בשל ספרו ההומוריסטי למחצה שיצא לאור בשנת 1957, "חוק פרקינסון".
פרקינסון בחן בשנות ה-50 של המאה ה-20 את הקשר בין מספר העובדים בשני משרדים מהמגזר הציבורי בבריטניה לבין מספר המשימות שמילאו.
התברר שככל שהצטמצמו משימותיהם של ארגונים אלה כך גדל מספר המועסקים בהם.
מכאן הסיק פרקינסון כי בסקטור הציבורי אין קשר בין העבודה הנדרשת לבין כוח האדם שהוקצה לביצועה.
בעקבות זאת, ניסח פרקינסון את החוק הראשון הנושא את שמו, לפיו "העבודה מתרחבת עד לניצול כל הזמן שהוקצב להשלמתה".
בשנת 1980 ערך האדריכל ישראל גודוביץ תערוכה שעסקה במינהל הציבורי הישראלי.
לקראת האירוע הזמין את פרקינסון להשתתף ולהיות אורח הכבוד בפתיחת התערוכה.
פרקינסון ענה בחיוב ובואו לישראל זכה להד תקשורתי רחב.
חוק פרקינסון: ועוד עיונים בבעיות מינהל; עברית: יוסף נדבה; רישומים: ר' אוסבורן וא' לנקסטר, תל אביב: הדר, תש"ך.
החוק; מאנגלית: פאני מאוריבר, תל אביב: אור עם, תשמ"א 1981. (מהדורה חדשה)
החוק והרווחים; רישומים: רוברט אוסבורן ואוסברט לנקסטר; עברית: יוסף נדבה, ירושלים: סטימצקי, תש"ך.
ס' נורתקוט פרקינסון, מ"ק רוסטומז'י, הדרך לצמרת: כיצד להיות "בוס" בלי כיב קיבה, כדורי הרגעה והתקפי לב; ציורים: ר' צ'אקרשוארטי; מאנגלית: פאני מאוריבר, תל אביב: אור עם, תשל"ח.
ס' נורתקוט פרקינסון, מ"ק רוסטומז'י, על אנשים ועסקים: כיצד למנוע הוצאות מיותרות ולשפר את רווחיות עסקך; ציורים: ר' צ'אקרשוארטי; מאנגלית: פאני מאוריבר, תל אביב: אור עם, תש"ם.
ס' נורתקוט פרקינסון, מ"ק רוסטומז'י, מה מסתתר מאחורי המאזן: מדריך לבעלי עסקים ולמשקיעים בבורסה; ציורים: ר' צ'אקרשוארטי; מאנגלית: פאני מאוריבר, תל אביב: אור עם, תשמ"ב 1982.
חוק הגברת פרקינסון; תרגום: פאני מאוריבר, תל אביב: אור עם, תשמ"ד 1983.
נורת'רן הייתה חברה שהפעילה רכבות באזור צפון אנגליה בשנים 2004 עד 2016.
החברה היא איחוד בין שתי חברות: "NedRailways" - חברת רכבות בהולנד; ו-"Serco", המפעילה רכבות באוסטרליה ורכבת קלה בלונדון וקופנהגן.
החברה הפעילה רכבות דיזל וחשמל למרחקים ארוכים וכן רכבות פרברים.
הרכבות הופעלו בכל אזור המטרופולין של הערים מנצ'סטר, ניוקאסל, מידלסברו, בלקברן, וויגן, ליברפול, בולטון, שפילד, האדרספילד, אולדהאם, לידס, בלקפול, יורק, דונקסטר, האל, סקיפטון וברנסלי.
כן פעלו רכבות החברה במחוזות קאמבריה, צ'שייר, לנקשייר, מרזיסייד, יורקשייר ועוד, בצפון אנגליה.
נורת'האמפטונשייר או מחוז האמפטון (County of Northampton) הוא מחוז באזור מזרח המידלנדס.
במחוז מתגוררים 629,676 תושבים (2001), והוא גובל בווריקשייר במערבו, בלסטרשייר וברטלנד מצפונו, בקיימברידג'שייר ממזרחו, בבדפורדשייר בדרום מזרח, בבקינגהאמשייר מדרומו, באוקספורדשייר מדרום מערב, ובלינקולנשייר בצפון מערב.
בירת המחוז היא העיר נורת'האמפטון.
מחוז נורת'האמפטונשייר ממוקם באזור מזרח המידלנדס של אנגליה.
המחוז ממוקם על קו פרשת המים בין נהר הסוורן לבין הוואש.
הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא גבעת ארבורי שגובהה 255 מטרים.
הגדולה בערי המחוז היא נורת'האמפטון, שבה מתגוררים 194,458 תושבים (נכון ל-2001).
המחוז מחולק למספר תת-מחוזות (מספריהם על פי המפה משמאל):
מיקום המחוז במרכז המדינה הביא לכך ששטחו נותר בלתי-מיושב בתקופה הקדומה.
התגלו עדויות מועטות ביותר להתיישבות מתקופת האבן באזור בו ממוקם כיום המחוז.
בערך בשנת 500 לפנה"ס החלה תקופת הברזל באזור, עם התיישבות תרבות האלסטאט באזור המחוז.
במהלך המאה הרביעית לפנה"ס נבנו במחוז מספר מצודות בראשי הגבעות באזור ארבורי ורייסבורו וכן בגבעת בורו (Borough Hill), טירת דייקס (Castle Dykes), גוילסבורו, אירתלינגבורו וגבעת האנסברי.
במהלך המאה הראשונה לפנה"ס הפך אזור המחוז לחלק מטריטוריית שבט הקאטוולאוני (שבט שהגיע מאזור בלגיה).
שטחי השבט נכבשו על ידי צבא האימפריה הרומית בשנת 43.
הדרך הרומית רחוב ואטלינג עברה דרך המחוז, ובמקום בו ממוקמת כיום העיר טאוקסטר הייתה ממוקמת העיר הרומית "לאקטודורום" (Lactodorum).
התיישבויות רומיות נוספות הוקמו באזור נורת'האמפטון, קטרינג ובסמוך לעמק הנהר ננה.
בעקבות עזיבת הרומאים את אנגליה הפך האזור כחלק מהממלכה האנגלו-סקסית של מרסיה.
נורת'האמפטון הייתה לאחת הערים החשובות בממלכה.
בשנת 654 התנצרה הממלכה לאחר מותו של המלך הפגאני פנדה.
בשנת 889 נכבש אזור המחוז על ידי הדנים, והאזור הפך לחלק מאזור דיינלו שבשליטתם.
בשנת 940 נכבש האזור על ידי הוויקינגים ששלטו ביורק הסמוכה.
הוויקינגים בזזו ושרפו את ערי המחוז, שנכבש מחדש על ידי האנגלים זמן קצר לאחר מכן, בשנת 942.
המחוז מוזכר בדברי הימים האנגלו-סקסים בשם "המטונשייר" (השייר - המחוז של האמטון) בשנת 1011. הכינוי "הצפוני" (נורת') נוסף לאחר מכן על מנת להבדיל את המחוז מהעיר האמפטון הדרומית, החשובה יותר, אשר כונתה במקביל "האמפטון הדרומית" - סאות'האמפטון.
לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה בשנת 1066 נבנתה במחוז טירת רוקינגהאם עבור ויליאם הכובש.
הטירה שימשה כמגורים מלכותיים עד תקופת שלטונה של אליזבת הראשונה.
טירת פות'רינגהיי שבמחוז שימשה ככלאה של מרי, מלכת הסקוטים לפני הוצאתה של זו להורג.
בשנת 1460, במהלך מלחמת השושנים, נערך במחוז קרב נורת'האמפטון, שבו נשבה המלך הנרי השישי.
בשנת 1656 היגרה מהמחוז משפחת וושינגטון, משפחתו של ג'ורג' וושינגטון, הנשיא הראשון של ארצות הברית.
סבו הגדול של וושינגטון, לורנס וושינגטון, היה ראש העיר של נורת'האמפטון באמצע המאה ה-16. לורנס וושינגטון רכש את טירת סאלגרייב מהנרי השמיני בשנת 1539 למגורי משפחתו.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית תמך המחוז בפרלמנט הבריטי.
כוחות המלוכנים שתקפו את המחוז ספגו מפלה קשה בקרב נאסבי בשנת 1645 בצפון המחוז.
המלך צ'ארלס הראשון נכלא לאחר תבוסתו בבית הולדנבי שבמחוז בשנת 1647.
בשנת 1823 נודע המחוז כאתר נופש בריאותי בשל האוויר היבש שבו וריחוקו מהים.
המחוז תועש בשלהי המאה ה-18 ובמהלך המאה ה-19 והתפתחה בו תעשיית ייצור הנעלים ותעשיית מוצרי העור.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 הפך אזור קורבי למרכז של תעשיית הפלדה.
עם זאת, ועל אף התיעוש באזורי הערים, מרבית המחוז נותר כפרי ומיושב בדלילות.
במחוז שישה אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי, היינו נשלחים שישה נציגים מהמחוז לפרלמנט.
מחוזות הבחירה הם קורבי, דאוונטרי, קטרינג, צפון נורת'האמפטון, דרום נורת'האמפטון וולינגבורו.
בדומה למחוזות השייר האחרים של אנגליה, במחוז שתי רמות של שלטון מקומי.
למחוז מועצת מחוז נבחרת, שמקום מושבה בנורת'האמפטון.
בנוסף מחולק המחוז לשבעה תת-מחוזות, שבכל אחד מהם מועצת מחוז משלו.
במהלך המהפכה התעשייתית התפתחה במחוז תעשיית הנעליים ומוצרי העור, אולם על אף תיעוש אזורי הערים נותרו מרבית שטחי המחוז כפריים.
דגני הבוקר "ויאטביקס" מיוצרים בברטון לאטימר בסמוך לקטרינג, ולבירת קרלסברג מבשלה בנורת'האמפטון.
לחברות רבות מפעלים במחוז ובהן מוצרי איוון קוסמטיקס, סימנס וברקליקארד.
תוצר גולמי מחוזי במיליוני ליש"ט (נכון ל-21 בדצמבר 2005):
במחוז מערכת השכלה המנוהלת על ידי המחוז, ופועלים בו 42 מוסדות השכלה גבוהה ובהם המכללות: בית פלטון, אחוזת קנסטון, מכללת מולטון, מכללת טרשהאם להשכלה גבוהה ומתקדמת, מכלתת נורת'האמפטון, המכללה החדשה של נורת'האמפטון, ומכללת מזרת נורת'האמפטונשייר.
למכללת טרשהאם קמפוסים בולינגבורו, קטרינג וקורבי.
במחוז פועלת אוניברסיטת נורת'האמפטון שבה לומדים כ-10,000 סטודנטים.
האוניברסיטה פועלת בשני קמפוסים סמוכים.
בשל המבנה הטופוגרפי של המחוז ומיקומו של מעבר וטפורד, מעבר טבעי בין שתי רמות של גבעות, עברה דרך המחוז הדרך הרומית של רחוב וטלינג.
כיום עוברות דרך המחוז מספר דרכים ראשיות ובהן דרך A5, דרך M1 ודרך A14
במחוז עוברות שתי תעלות עיקריות - תעלת אוקספורד ותעלת גראנד יוניון.
התעלות נפגשות בבראונסטון שבמחוז, ולכן היה האזור צומת דרכים חשוב בתקופה שבה נעשה שימוש מרכזי בתעלות כדרך תחבורה ראשית, קודם להקמת רשת מסילות הברזל.
דרך המחוז עוברות שתי מסילות ברזל עיקריות - הקו המרכזי של החוף המערבי והקו המרכזי מידלנד, החוצים את אנגליה.
בעבר פעלו במחוז 75 תחנות רכבת אולם כיום פועלות במחוז שש תחנות בלבד.
קודם להלאמת מסילות הברזל באנגליה בשנת 1948 פעלו במחוז שלוש חברות רכבת: רכבת לונדון, מידלנד וסקולטנד, רכבת לונדון ונורת' איסטרן ורכבת וסטרן הגדולה.
במחוז פועל איירודרום סייוול בסמול לכפר בשם זה.
שדה תעופה קטן זה כולל שלושה מסלולים בלתי סלולים.
מתוכננת בניית מסלול בטון אשר יאפשר שימוש בשדה התעופה במזג אוויר קשה.
במחוז יוצאים לאור שני עיתונים יומיים: הטלגרף הערב של נורת'האמפטונשייר, וכרוניקל ואקו נורת'האמפטונשייר.
במחוז פועלת תחנת רדיו מקומית של רשת ה-BBC שנקראת "BBC רדיו נורת'האמפטון, המשדרת בתדרי FM.
כמו כן משדרות במחוז שלוש תחנות רדיו מסחריות.
הספורט הפופולרי ביותר במחוז הוא הרגבי.
קבוצת הנורת'האמפטון סיינטס משתתפת בליגת גינס, וזכתה באליפות אירופה בשנת 2000 לאחר שהביסה את קבוצת מנסטר רגבי בגביע הייניקן.
קבוצת הסיינטס מתאמנת ומשחקת באצטדיון גני פרנקלין שבו 13,600 מושבים (אצטדיון הרגבי השני בגודלו באנגליה).
במחוז פועלות מספר קבוצות כדורגל ובהן מועדון נורת'האמפטון טאון, המשחקת בליגת הפוטבול ליג הראשונה.
קבוצות נוספות במחוז הן קטרינג טאון, רשדן אנד דיאמונדס ווילנגבורו טאון.
מועדון הקריקט של מחוז נורת'האמפטונשייר משחק בליגה השנייה של אליפות מחוזות אנגליה.
המחוז משמש כמרכז לתחרויות מרוצי רכב, ומסלול סילברסטון הממוקם במחוז משמש את מרוצי גרנד פרי בריטניה.
נורת'רופ A-17 (מכונה גם "נומאד" - Nomad, באנגלית: "נווד") היה מפציץ דו מושבי, חד מנועי, חד כנפי, שנבנה ב-1935 על ידי חברת נורת'רופ עבור חיל האוויר של ארצות הברית.
ה-A-17 היה פיתוח של מטוס המטען "נורת'רופ גמא" שפותח בתחילת שנות ה-30 על ידי חברת נורת'רופ.
אב טיפוס סופק לצבא ארצות הברית למבדקים ב-6 באוקטובר 1934, ולאחר מספר שינויים החלה אספקה סדירה לחיל האוויר של ארצות הברית.
ב-1935 הוזמנה אספקת 11 יחידות.
המטוס יועד לשמש כמפציץ, והיה בעל אחסנה פנימית של פצצות, וכן נשא פצצות במתלים חיצוניים.
לאחר שיפורים נוספים, הזמין חיל האוויר של ארצות הברית 129 יחידות נוספות.
בתקופה זו נרכשה נורת'רופ על ידי חברת דאגלס איירקראפט קומפני, ולכן כונו הדגמים המאוחרים יותר, שיוצאו למדינות שונות, גם "דאגלס 8".
המטוס נכנס לשירות פעיל בפברואר 1936 והוכיח עצמו כאמין ופופולרי.
עם זאת, ב-1938 החליט חיל האוויר כי מטוסי התקיפה שלו צריכים להיות דו מנועיים, החלטה שגרמה לסיום השירות המבצעי של מטוס ה-A-17 החד-מנועי.
לאחר מכן שימש המטוס כמטוס סיור בהגנה החופית של ארצות הברית, ולא לחם במלחמת העולם השנייה.
חיל האוויר של ארצות הברית הוציא מטוסים אלו משירות בשנת 1944.
השימוש במדינות מחוץ לארצות הברית
צרפת ביצעה הזמנה גדולה של מטוסים אלו, אך נכבשה על ידי הנאצים בטרם סופקה ההזמנה.
מטוסים אלו נמסרו לבריטניה וכונו "נומאד".
הבריטים העריכו כי המטוס מיושן והעבירו אותו לדרום אפריקה לשמש כמטוס אימון.
מטוסים אחרים מהזמנה זו סופקו לקנדה.
עיראק הזמינה 15 מטוסים שהושמדו במהלך המלחמה האנגלו-עיראקית בשנת 1941.
הולנד הזמינה 18 מטוסים שהושמדו במהלך התקיפה הנאצית בשנת 1940.
נורווגיה הזמינה 36 מטוסים, אך בטרם סופקו המטוסים נכבשה נורווגיה על ידי הנאצים.
מכיוון שכך הם נמסרו ליחידת טייסים נורווגיים בקנדה.
הממשלה הנורווגית ניסתה למכור חלק ממטוסים אלו לפרו, אך צבא ארצות הברית הטיל אמברגו על הרכישה, ולבסוף החרים את המטוסים.
ב-1943 נמכרו 18 מהמטוסים לפרו.
פרו רכשה בעצמה 10 מטוסים ישירות מארצות הברית, והשתמשה בהם במלחמתה עם אקוודור ב-1941. מטוסים אלו, וכן המטוסים שרכשה פרו מנורווגיה, נותרו בשירות עד שנת 1958.
שוודיה רכשה זיכיון לייצור עצמי, ובין 1938 ל-1941 ייצרה 94 מטוסים, ששימשו את חיל האוויר השוודי עד 1944, ושימשו בעיקר כמפציץ צלילה.
נורת'סטאר הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The X-Men #130 מפברואר 1980, ונוצרה על-יד הכותב כריס קלרמונט והמאייר ג'ון ביירן.
נורת'סטאר הוא האלטר אגו של ז'אן-פול בובייה, מוטאנט ממוצא קנדי-צרפתי בעל כוחות מניפולציה על אור.
השניים חברים בקבוצת גיבורי-העל הקנדית אלפא פלייט.
נורת'סטאר הוא אחת הדמויות ההומוסקסואליות הראשונות בקומיקס.
הוא התחתן עם שותפו לחיים קייל ג'ינאדו בחוברת Astonishing X-Men #51 מיוני 2012.
ז'אן-פול הוא חובב סקי מושבע, אשר השתתף בתחרויות מקצועיות בטרם התפתחו כוחותיו לראשונה.
עם התפרצות כוחותיו הוא הפך לבלתי מנוצח, ועקב טבעו התחרותי הוא מהר מאוד מאס בספורט מכיוון שלא מצא מתחרים שישתוו אליו.
הוא נהפך לכועס ומרדן, ובבגרותו הצטרף לשורות החזית לשחרור קוויבק, קבוצה מיליטנטית שלחמה לעצמאותה של קוויבק מקנדה.
עד מהרה הוא נגעל מאופן פעולתה של הקבוצה, והתעניין בקבוצת אלפא פלייט, שנתמכה בידי הממשלה הקנדית.
עם הצטרפותו לקבוצה הוא התאחד עם אחותו התאומה, לאחר שהופרדו בילדותם.
נורת'ווסט איירליינס קורפ הייתה מחברות התעופה הגדולות בארצות הברית.
החברה נוסדה בשנת 1926, והתמזגה עם חברת התעופה דלתא איירליינס בשנת 2010. המיזוג שהפך את דלתא לחברת התעופה הגדולה בעולם, אושר ב-29 באוקטובר 2008. נורת'ווסט המשיכה לפעול תחת שמה, עד שהושלמה האינטגרציה בין החברות, ב-31 בינואר 2010.
מטה ההנהלה של נורת'ווסט שכן בעיר האגן שליד בסיס הפעולה שלה; נמל התעופה סיינט פול שבמיניאפוליס.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הפכה נורת'ווסט לדומיננטית בשוק הטיסות חוצות הפסיפיק, והפכה את נמל התעופה של טוקיו לבסיס.
בשנת 1993 החלה נורת'ווסט בברית אסטרטגית עם KLM ההולנדית, במסגרת ברית זו הפכה נורת'ווסט את נמל התעופה סכיפהול לבסיס.
נורת'ווסט איירליינס נוסדה ב-1 בספטמבר 1926 על ידי לואיס בריטין, תחת השם ווסט איירווייז.
שמה של החברה החדשה נלקח מהאזור שבו הוקמה, המערב התיכון.
כמרבית חברות התעופה בעת ההיא, התמקדה ווסט איירווייז תחילה במשלוח דואר בלבד.
בעת המיזוג היו בצי נורת'ווסט המטוסים הבאים:
נורת'מברלנד הוא מחוז באזור צפון-מזרח אנגליה, והמחוז הצפוני באנגליה, בירתו העיר מורפת' (Morpeth).
נורת'מברלנד שוכנת בצפון-מזרח אנגליה, וגובלת במחוזות דרהאם וטיין אנד וויר בדרום, במחוז קאמבריה במערב, בסקוטלנד בצפון, ובים הצפוני במזרח.
עד לשנת 1400 כלל המחוז גם את העיר ניוקאסל, אז הפכה למחוז עצמאי.
תחת שלטון בית טיודור הורחב המחוז משמעותית, בשנת 1482 סופחה העיר בריק על הטוויד (Berwick-upon-Tweed), בשנת 1495 טיינדל (Tynedale), בשנת 1536 טיינמאות' (Tynemouth), בשנת 1542 רידסדייל (Redesdale), ובשנת 1572 סופחה הקסהאמשייר (Hexhamshire).
במחוז ביצות רבות, הפארק הלאומי נורת'מברלנד שוכן על פני למעלה מרבע משטח המחוז.
צפיפות האוכלוסין במחוז היא הנמוכה באנגליה, 63 איש לקמ"ר.
נורת'רופ גראמן X-47 פגסוס הוא כלי טיס בלתי מאויש למטרות ניסוי.
התכנון היה כחלק מתוכנית דארפ"א לכלי טיס בלתי מאוישים קרביים, וכיום הוא חלק מתוכנית צי ארצות הברית.
ה-X47A היה הבסיס למטוס ההמשך X47-B.
צי ארצות הברית לא השקיע רבות בכלי טיס בלתי מאוישים עד אמצע שנות ה-2000, אז זכו בואינג ונורת'רופ גראמן בחוזים על סך 2 מיליון דולר לכל חברה, במטרה להקים תוכנית מחקר בת 15 חודשים בנושא.
בשיקולי העיצוב של כלי הטיס הימי היה צורך להתמודד עם סביבת מי מלח, שילוב עם מערכות שליטה ובקרה קיימות, והפעלה בסביבה בה יש הפרעה אלקטרומגנטית רבה.
בנוסף, הצי היה מעוניין להשתמש בכלי הטיס למשימות סיור, תוך חדירה למרחב האווירי המוגן וזיהוי מטרות.
בתחילת 2001, הצי חתם על חוזה עם נורת'רופ גראמן לפיתוח כלי טיס בלתי מאויש ימי לצורכי הדגמה, תחת השם "X-47A פגסוס".
ה-X-47A פועל באמצעות מנוע טורבו-מניפה בודד, המורכב בחלקו האחורי של כלי הטיס.
גוף המטוס עשוי מחומרים מורכבים ויש אפשרות לחמשו ב-2 פצצות דמה במשקל 225 ק"ג כל אחת.
הנורת'רופ F-5 טייגר II (לדגמים E ו-F) המוכר גם בכינוי פרידום פייטר (לדגמים A ו-B) הוא מטוס קרב סילוני על קולי מתוצרת חברת נורת'רופ שתוכנן בשנות ה-50 המאוחרות.
המטוס היה קטן, פשוט וזול יחסית למטוסי קרב אמריקאים באותה התקופה, כגון ה-F-4 פנטום, ולכן היה מטוס ייצוא מוצלח שהתאים לחילות קטנים יחסית.
חיל האוויר האמריקאי לא ראה במטוס כלי מלחמה מתאים, אך רכש כ-1,200 מטוסי אימון מדגם T-38 טאלון, שהוא פיתוח ישיר של ה-F-5.
המטוס היווה את נקודת ההתחלה לתכנון המטוס נורת'רופ YF-17 ולפיתוח של הF/A-18 הורנט.
חברת נורת'רופ פיתחה גם גרסה מתקדמת, ה-F-20 טייגרשארק, שנועדה להחליף את ה-F-5, אך החברה לא הצליחה למצוא לו לקוחות והפרויקט בוטל.
- ב-2018 החלה איראן לפתח גרסה משלה למטוס בשם "כוסר"
מועדון הכדורגל נורת'המפטון טאון הוא מועדון כדורגל מהעיר נורת'האמפטון המשמשת כבירת מחוז נורת'האמפטונשייר שבאנגליה.
הקבוצה מחזיקה בשיא של הזמן הקצר ביותר לעלות לליגה האנגלית הראשונה מהליגה הרביעית, ובחזרה אליה, כשעשתה זאת בפרק זמן של תשע שנים.
הקבוצה הוקמה בשנת 1897 ולקראת עונת 1899/1900 הצטרפה לליגת מידלנד, המהווה כיום את הדרג התשיעי במבנה הליגות של הכדורגל האנגלי.
לאחר שסיימה את עונת 1900/1901 במקום השלישי, הקבוצה קודמה לליגת העל הדרומית.
בעונה זו השתתפה לראשונה בגביע האנגלי, אך הודחה כבר בסיבוב הראשון.
בעונת 1909\1910, תחת אימונו של הרברט צ'פמן, הקבוצה השתתפה במגן הקהילה וסיימה כסגנית למנצ'סטר יונייטד, הזוכה.
בעונת 1919/1920, העונה הראשונה לאחר מלחמת העולם הראשונה, הקבוצה ספגה שיא מועדון של 103 שערים וסיימה במקום ה-19. למרות זאת, כשהוקם מחוז הדרום של הליגה השלישית בשנת 1921, הקבוצה נבחרה לשחק בו.
בשנת 1933 הקבוצה הביסה את נבחרת הולנד בכדורגל במשחק ידידות בתוצאה 0–4. בשנת 1958 נוצרה הליגה הרביעית של הפוטבול ליג, ונורת'האמפטון החלה לשחק בה.
בשנת 1959 מונה שחקן העבר של המועדון ושל ארסנל, דייב בואן לתפקיד מאמן-שחקן.
בעונת 1960/1961 סיימה הקבוצה במקום השלישי וקודמה לליגה השלישית המאוחדת, כשכוכב העלייה העיקרי, ומלך השערים היה החלוץ לורי בראון.
לקראת העונה הבאה חתם בקבוצה החלוץ קליף הולטון אשר שיחק בארסנל במשך 11 שנים.
עד סוף העונה כבש הולטון 36 שערים - שיא המועדון עד היום, אך למרות מספר השערים הגבוה, הקבוצה ספגה שערים רבים וסיימה במקום השמיני בלבד.
בעונה הבאה הקבוצה זכתה באליפות הליגה השלישית, וקודמה, לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה.
את עונת 1964/1965 נורת'האמפטון גמרה כסגנית של ניוקאסל יונייטד וקודמה, בפעם היחידה עד כה, לליגה הראשונה.
מנקודה זו החלה ההידרדרות של הקבוצה.
בעונת 1965/1966, הקבוצה ירדה חזרה לליגה השנייה, לאחר שסיימה במקום ה-21 בליגה הראשונה, ומאז לא שבה אליה.
בעונה הבאה הקבוצה המשיכה להידרדר כשסיימה במקום ה-21 בליגה השנייה וירדה חזרה לליגה השלישית.
לאחר עונה זו התפטר במאמן דייב בואן והוחלף על יד טוני מרקי.
עונת 1967/1968 הייתה העונה היחידה בה הקבוצה לא יורדת ליגה עד אשר שבה לליגה הרביעית.
בעונת 1969/1970, הקבוצה סיימה במקום ה-21, בפעם השלישית מתוך ארבע העונות האחרונות, ונשרה לליגה הרביעית.
וכך הקבוצה שבה לליגה הרביעית לאחר 9 שנות היעדרות בלבד, וארבע שנים לאחר שהייתה בליגה הראשונה.
בעונת 1969/1970 שב באומן לקדנציה שנייה כמאמן המועדון.
באותה שנה הקבוצה הגיעה לסיבוב החמישי של הגביע האנגלי (שיאה בטורניר), והוגרלה לשחק נגד מנצ'סטר יונייטד מהליגה הראשונה.
המשחק הסתיים בתוצאה 2–8 כאשר חלוץ יונייטד, ג'ורג' בסט כובש שישה מן השערים לזכות קבוצתו.
1971/1972 הקבוצה סיימה במקום ה-23 מתוך 24, אך נשארה בליגה הרביעית בזכות העובדה שבאותם הימים לא היו יחסי קידום וירידה עם הליגות שמחוץ לפוטבול ליג, וכך נשארה הקבוצה בליגה הרביעית.
בסוף העונה רון פלוורס מונה למאמן הקבוצה.
בעונת 1975/1976 תחת המאמן ושחקן העבר, ביל דודג'ין הקבוצה קודמה לליגה השלישית לאחר שסיימה כסגנית ללינקולן סיטי.
במהלך עונה זו, נורת'האמפטון לא הפסידה באף משחק בית, וכל שחקני ההרכב שלה, כולל השוער הבקיעו לפחות שער אחד.
הקבוצה בילתה בליגה השלישית עונה אחת בלבד, בטרם ירדה שוב מהמקום ה-22 בעקבות זאת דודג'ין פוטר מהמועדון.
לאחר עשר עונות בליגה הרביעית, הקבוצה זכתה באליפות הליגה ובקידום בסוף עונת 1987/1988. בסוף עונת 1989/1990 שבה הקבוצה לליגה הרביעית מהמקום ה-22. בשנת 1992, כאשר נוסדה הפרמייר ליג, נורת'האמפטון עברה לשחק בליגה השלישית, שהפכה לדרג הרביעי בעקבות היווצרות הליגה החדשה.
בשנה שלאחר מכן מונה ג'ון בארנוול למאמן הקבוצה לעונה אחת.
בעונת 1996/1997 הקבוצה סיימה במקום הרביעי, ולאחר שזכתה במשחקי הפלייאוף על הקידום, עברה לשחק בליגה השנייה.
בעונה הבאה סיימה במקום הרביעי גם כן, אך הפעם כשלה בפלייאוף ולא העפילה לצ'מפיונשיפ.
בעונת 1998/1999 הקבוצה סיימה במקום ה-22 וירדה לליגה השלישית, אך שבה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום השלישי.
בעונת 2002/2003 הקבוצה חזרה לעונה האחרונה של הליגה השלישית, שבסיומה הועברו קבוצותיה, וביניהן נורת'האמפטון, לליגה החדשה: הפוטבול ליג השנייה.
בעונה זו סיימה במקום השישי והפסידה בפלייאוף הקידום.
בעונתה הראשונה בפוטבול ליג השנייה, סיימה נורת'האמפטון במקום השביעי, וגם הפעם הפסידה בפלייאוף.
שנתיים מאוחר יותר חזרה הקבוצה לפוטבול ליג הראשונה אחרי ניצחון על אקסטר סיטי בגמר הפלייאוף על העלייה לפוטבול ליג הראשונה.
מאז הקמתו של המועדון, בשנת 1897, ובמשך 97 השנים הבאות, עד 1994, הקבוצה שיחקה באצטדיון "קאונטי קריקט גראונד" , בצוותא עם מועדון הקריקט של העיר: נורת'האמפטונשייר קאונטי קריקט קלאב.
באצטדיון היה יציע אחד מקורה עם מקומות ישיבה מאחור, ויציעי עמידה בחזית.
היציע המקורה נהרס בשנת 1985 לאחר שנמצא כלא בטוח בעקבות אסון ברדפורד סיטי.
כמות הצופים הגבוהה ביותר שנכחה באצטדיון הייתה ב-23 באפריל 1966, כאשר נורת'האמפטון טאון פגשה את פולהאם במסגרת משחק ליגה בליגה הראשונה כאשר צפו במשחק 24,523 צופים.
כמות הצופים הנמוכה ביותר שנמדדה באצטדיון הייתה בעונת 1984/1985 כשהקבוצה פגשה את צ'סטר סיטי במשחק בליגה הרביעית.
המשחק האחרון של קבוצת הכדורגל באצטדיון היה בהפסד הליגה למנספילד טאון ביום שלישי, 12 באוקטובר 1994. האצטדיון מכיל 6,500 מקומות.
בשנת 1994, המועדון עבר לשחק באצטדיון סיקספילדס , הוא משחק כיום.
האצטדיון מכיל 7,724 מקומות ישיבה.
זהו אצטדיון כלל-מושבי מודרני עם גישה לנכים.
היציע המערבי מכיל 4,000 מקומות ישיבה בעוד היציע המזרחי מכיל 3,000. היציע הצפוני ידוע בשם "דייב בואן" על שם המאמן שהעלה את הקבוצה לליגה הראשונה מהליגה הרביעית.
הליגה האנגלית השלישית מחוז דרום:
"נורת'פליט" הייתה אוניית מפרשים מסחרית בריטית, שטבעה בתעלת למאנש בינואר 1873. באסון קיפחו את חייהם 293 בני אדם – גברים, נשים וילדים.
"נורת'פליט" הייתה אוניית מפרשים מסחרית מסוג "פריגטת בְּלֶקְווֹל" , בעלת מעטה רוחבי שלם – שלושה תרנים, שעל כל אחד מהם מונפים שלושה מפרשים רוחביים לפחות.
היא נבנתה ב־1856 בנורת'פליט, קנט, עבור בעל האוניות הלונדוני דָּנְקֶן דָּנְבָּר (Duncan Dunbar), והפליגה בעיקר בין אנגליה לאוסטרליה ובין אנגליה להודו ולסין.
בשנת 1872 הייתה האונייה בבעלותו של ג'ון פֶּטוֹן הבן (.John Patton, Jr) מלונדון, ונחכרה להובלת פועלים ומשפחותיהם, 340 טונות של פסי רכבת ו־240 טונות של ציוד אחר לצורך בניית מסילת הברזל בטסמניה.
רב החובל, אדוארד נוֹאֶלְס (Edward Knowles, נולד ב־4 במאי 1839), שימש קודם לכן כקצין הראשון של האונייה.
ב־13 בינואר 1873 יצאה "נורת'פליט" מגרייבזנד אל הובארט שבטסמניה, כשעל סיפונה 379 איש: רב החובל, 34 אנשי צוות, שלושה נוסעי תאים (cabin passengers) ו־248 מהגרים, 42 נשים ו־52 ילדים.
בשל מזג האוויר הגרוע נאלצה האונייה לעצור ולהטיל עוגן פעמים אחדות עוד בטרם יצאה מתחומי התעלה האנגלית.
בליל ה־22 עמדה האונייה על עוגן כשניים-שלושה מייל (5 ק"מ) מדָאנְגֶ'נֶס (לשון יבשה בחופה הדרום־מזרחי של קנט).
איתרע מזלה, ובסביבות השעה 22:30 התנגשה בה אוניית קיטור, שהסתלקה מיד בחסות החשיכה מבלי לעצור ולהושיט עזרה.
"נורת'פליט" העמוסה במלואה טבעה תוך חצי שעה, לפני שספינות אחרות שנמצאו בקרבתה הבינו מה ארע.
293 נוסעים ואנשי צוות טבעו, ורק 86 הצליחו להינצל.
מבין הנשים שבאונייה ניצלו רק אשת רב החובל ומהגרת אחת, ומבין הילדים – שניים בלבד.
רק שתי סירות הצליחו להתרחק מן האונייה הטובעת, אחת ללא משוטים והשנייה ניזוקה.
רב החובל טבע במצולות יחד עם אונייתו.
לימים התברר כי האונייה הפוגעת היא אוניית קיטור ספרדית בשם "מוּרִילוֹ" (Murillo), שעוכבה ונעצרה בדובר ב־22 בספטמבר 1873, שמונה חודשים לאחר האסון.
בית משפט של האדמירליות פסק למכור את האונייה האשמה באסון, והטיל קנסות כבדים על קציניה.
מל"ט נורת'רופ גראמן X-47B הוא מטוס קרב חמקן בלתי מאויש, המיועד להפעלה מנושאת מטוסים.
כלי הטיס שמהווה נשק אוטונומי קטלני פותח על ידי החברה האמריקאית לטכנולוגיות צבאיות נורת'רופ גראמן.
כלי הטיס הוא חלק מפרויקט ה-X-47. ה-X-47B הוא כלי טיס חסר-זנב, חצי אוטונומי, הניתן לתדלוק אווירי.
ב-18 בדצמבר 2012 הייתה "נושאת המטוסים הארי טרומן (CVN-75)" לנושאת המטוסים האמריקאית הראשונה שדגם של "נורת'רופ גראמן X-47B" נחת על סיפונה בהצלחה.
החל משנת 2015, שתי היחידות הפעילות מבצעות בדיקות טיסה ואינטגרציה מבצעית.
כלי הטיס הפגין כישורי נחיתה במספר רב של בדיקות.
באוגוסט 2014, חיל-הים האמריקאי הודיע כי X-47B ביצע משימות לצד מטוסים מאוישים ובמאי 2015 השלים בהצלחה את סדרת הניסויים שלו.
נורת'רופ גראמן רשמה את X-47B לתוכנית CBARS לכדי מטוס מבצעי, שיקרא MQ-25 סטינגריי, אשר ייכנס לשירות בשנות ה-2020. מטוסי ההדגמה X-47B נועדו להפוך למוצג במוזיאון לאחר השלמת ניסויי הטיסה שלהם, אבל חיל הים החליט מאוחר יותר לשמור אותם לטיסה עד לפיתוח היחידות המבצעיות.
הנורת'רופ F-20 טייגרשארק היה מטוס קרב אשר תוכנן ופותח כפרויקט פרטי של חברת נורת'רופ האמריקאית.
פיתוח המטוס החל ב-1975 כהמשך למטוס הקרב נורת'רופ F-5 טייגר II שהציג מנוע חדש, אשר שדרג את ביצועי המטוס, ומערכות אוויוניקה מודרניות, שכללו מכ"ם רב עוצמה.
בהשוואה ל-F-5, היה ה-F-20 מהיר בהרבה, בעל יכולת של ירי טילים מעבר לקו האופק וכושר נשיאה של מרבית סוגי החימוש שבידי ארצות הברית למטרות תקיפה קרקעית.
בזכות יכולותיו המשופרות, התחרה ה-F-20 ב-F-16 פייטינג פלקון, ואף היה זול יותר לרכישה ולתפעול.
פיתוח ה-F-20 בוצע בחסות משרד ההגנה האמריקאי, בפרויקט שכונה "FX".
FX ביקש לפתח מטוסי קרב אשר יהיו מסוגלים ללחום כנגד מטוסי הקרב של הסובייטים, אך ללא שימוש בטכנולוגיות רגישות הנמצאות בשירות חיל האוויר האמריקאי.
FX היה תוצר של מדיניות הייצוא של ממשל קרטר אשר ביקש לצייד מדינות זרות בנשק איכותי ללא החשש שטכנולוגיות קו-ראשון אמריקאיות ייפלו לידיים סובייטיות.
נורת'רופ קיוותה להצליח עם ה-F-20 בשוק הבינלאומי, אך שינוי המדיניות לאחר בחירתו של רונלד רייגן לנשיא גרם לכך שהמטוס נאלץ להתחרות מול מכירות ה-F-16 אשר פותח על ידי חיל האוויר האמריקאי.
תוכנית הפיתוח ננטשה ב-1986 לאחר בניית שלושה אבות טיפוס ומטוס נוסף שבנייתו לא הושלמה.
הנעה: מנוע טורבו־מניפה אחד מדגם F404-GE-100 של חברת ג'נרל אלקטריק
דחף ללא מבער אחורי: 11,000 ליברות (49 קילו ניוטון)
דחף עם מבער אחורי: 17,700 ליברות (79 קילו־ניוטון)
רדיוס קרב: 630 מייל (1,020 ק"מ) בחתך משימה גבוה נמוך גבוה עם 2 מכלי דלק נתיקים, 2 טילי אוויר-אוויר מסוג AIM-9 סיידוויינדר, ו5 פצצות MK-82 (במשקל 227 ק"ג לאחת)
טווח מרבי: 3,732 ק"מ (עם מכל דלק מלא+3 מכלי דלק נתיקים)
תותחים: 2 תותחי 20 מילימטר מדגם M39A2
2 טילי אוויר־אוויר מסוג AIM-9 סיידווינדר על מסילות שיגור בקצוות הכנפיים
טילי אוויר־קרקע מסוג AGM-65 מאבריק
טילים נגד ספינות מסוג AGM-84 הרפון
פצצות שימוש כללי מסדרת הפצצות סימן 80
רקטות אוויר-קרקע CRV7 בקוטר 70 מ"מ, או רקטות SNEB בקוטר 68 מ"מ, או רקטות ZUNI בקוטר 127 מ"מ
Northrop Grumman B-21 Raider הוא מטוס מסוג מפציץ אסטרטגי כבד וחמקן שמפותח בחברת נורת'רופ גראמן וצפוי להיכנס לשירות בשנת 2027. המטוס מיועד לשאת נשק קונבנציונלי ונשק גרעיני בשירות חיל האוויר של ארצות הברית.
המטוס מתוכנן להוות השלמה לארסנל המפציצים הקיים (שבמרכזו עומדים כיום B-1 לנסר, B-2 ספיריט ו-B-52 סטרטופורטרס) ובסופו של דבר גם להחליף אותם.
ביולי 2014 הוגשה הצעה לפיתוח המפציץ ובאוקטובר 2015 נחתם חוזה לפיתוח המטוס עם חברת נורת'רופ גראמן.
בתקשורת האמריקאית יוחסו למטוס יכולות נוספות מלבד הפצצה ובהן יכולות איסוף מודיעין, ניהול קרבות ואף יירוט.
המטוס הוא המפציץ הראשון שמיוצר במאה ה-21 והצפי הוא שיוזמנו לפחות 100 מטוסים כאלו על ידי חיל האוויר של ארצות הברית והוא ישמש כמפציץ העיקרי של ארצות הברית.
במרץ 2022 פורסם שמטוס ראשון מדגם זה ירד מפס הייצור לקראת טיסת בכורה בהמשך השנה.
נורת'רופ YF-23 היה מטוס קרב סילוני חמקן, חד מושבי, מהדור החמישי שהתחרה עם בתוכנית (ATF) של חיל האוויר של ארצות הברית.
נורת'רופ בנתה 2 אבות טיפוס הקרואים "אלמנה שחורה" ו"רוח אפורה".
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החל חיל האוויר של ארצות הברית לחפש תחליף למטוסי הקרב שלו, במיוחד כדי להתמודד עם המטוסים המתקדמים, סוחוי Su-27 ומיג-29 של ברית המועצות.
כמה חברות הגישו הצעות עיצוב; חיל האוויר בחר בהצעות של נורת'רופ ולוקהיד.
נורת'רופ שיתפה פעולה עם מקדונל דאגלס לפיתוח ה־YF-23, בעוד לוקהיד, בואינג וג'נרל דיינמיקס פיתחו את ה־YF-22.
ה־YF-23 היה מהיר ובעל שטח חתך מכ"ם קטן יותר ממתחרהו, אבל פחות זריז ולבסוף הפסיד במכרז.
לאחר תהליך פיתוח והערכה של ארבע שנים, ה־YF-22 הוכרז כמנצח ב־1991 ונכנס לייצור בתור לוקהיד מרטין F-22 ראפטור.
בשנת 2004, חברת נורת'רופ גראמן הציעה עיצוב של מפציץ מתקדם המבוסס על ה־YF-23 בתוכנית (NGB) לפיתוח , אך התוכנית בוטלה בשנת 2005
צי ארצות הברית שקל להשתמש בגרסת הייצור כתחליף למטוסי ה־F-14 טומקט, אך התוכנית בוטלה ושני מטוסי הניסוי עברו בשנת 2010 לתצוגה במוזיאונים.
ב־1978, לווייני סיור אמריקאים הבחינו לראשונה באבות טיפוס הסובייטיים המתקדמים של ה־Su-27 והמיג-29, מה שעורר דאגה בארצות הברית.
שני הדגמים הסובייטיים היו צפויים להפחית את יתרון התמרון של מטוסי קרב אמריקאים עכשוויים.
בשנת 1981, חיל האוויר של ארצות הברית ביקש מידע מכמה חברות תעופה וחלל על תכונות אפשריות עבור מטוס קרב טקטי מתקדם (ATF) שיחליף את המקדונל דאגלס F-15 איגל.
לאחר דיונים עם חברות תעופה וחלל, חיל האוויר הפך את מטוס העליונות האווירית לתפקיד העיקרי של מטוס קרב טקטי מתקדם.
מטוס הקרב היה אמור לנצל את היתרונות של טכנולוגיות מתפתחות, כולל חומרים מרוכבים, סגסוגות קלות משקל, מערכות בקרת טיסה מתקדמות, מערכות הנעה חזקות יותר וטכנולוגיית חמקנות.
באוקטובר 1985, חיל האוויר הוציא בקשה להצעה (RFP) למספר יצרני מטוסים.
ה־RFP שונה במאי 1986 כדי לכלול הערכה של אב־טיפוס של כלי טיס אוויריים משני המועמדים הסופיים.
במקביל, הצי האמריקאי, במסגרת התוכנית מטוס קרב טקטי מתקדם (NATF), הודיע כי ישתמש בנגזרת זוכה ה־ATF כדי להחליף את ה־F-14 טומקט שלו.
תוכנית NATF קראה לרכישת 546 מטוסים יחד עם הרכש המתוכנן של חיל האוויר של 750 מטוסים.
ביולי 1986 הוגשו הצעות להדגמה ואימות (Dem/Val) על ידי לוקהיד, בואינג, ג'נרל דיינמיקס, מקדונל דאגלס, נורת'רופ, גרומן ורוקוול; שני האחרונים נשרו מהתחרות זמן קצר לאחר מכן.
הצעת העיצוב (DP) של נורת'רופ סומנה DP110. לאחר הגשת ההצעות, לוקהיד, בואינג וג'נרל דיינמיקס הקימו צוות כדי לפתח את העיצובים המוצעים שלהם שנבחרו, אם בכלל.
נורת'רופ ומקדונל דאגלס הקימו צוות עם הסכם דומה.
ההצעות של לוקהיד ונורת'רופ נבחרו כעולות לגמר ב־31 באוקטובר 1986 עבור Dem/Val.
שני הצוותים קיבלו 50 חודשים לבנות ולבחון את אבות הטיפוס שלהם, והם הצליחו, וייצרו את הלוקהיד YF-22 ואת נורת'רופ YF-23.
ה־YF-23 תוכנן לעמוד בדרישות חיל האוויר של ארצות לגבי שרידות, שיוט על־קולי, חמקנות וקלות תחזוקה.
דרישות שיוט על־קולי קראו לטיסה על־קולית ממושכת ללא שימוש במבערים אחוריים.
נורת'רופ נעזרה בניסיונה עם ה־B-2 ספיריט ומקדונל דאגלס F/A-18 הורנט כדי להפחית את הרגישות של הדגם לגילוי מכ"ם ואינפרא אדום.
חיל האוויר דרש תחילה מהמטוס לנחות ולעצור בטווח של 2,000 רגל (610 מ'), מה שאומר שימוש בהיפוכי דחף על המנועים שלהם.
בשנת 1987, חיל האוויר שינה את דרישת אורך המסלול ל־3,000 רגל (910 מ'), כך שלא היה צורך יותר במהפכי דחף.
זה איפשר למטוס להחזיק בתי תאי מנועים קטנים יותר.
ה־YF-23 הראשון (מספר סידורי 0800–87), אב־טיפוס לכלי אוויר 1 (PAV-1), הושק ב־22 ביוני 1990; PAV-1 יצא לטיסת הבכורה שלו בת 50 דקות ב־27 באוגוסט עם אלפרד מץ על ההגאים.
ה־YF-23 השני (מספר סידורי 0801–87, PAV-2) ביצע את הטיסה הראשונה שלו ב־26 באוקטובר, בהטסתו של ג'ים סנדברג.
ה־YF-23 הראשון נצבע באפור פחם וקיבל את הכינוי "האלמנה השחורה השנייה", על שם ממלחמת העולם השנייה.
היה לו לזמן קצר סימון שעון חול אדום שדומה לסימון בצד התחתון של עכביש האלמנה השחורה לפני שהנהלת נורת'רופ הסירה אותו.
אב הטיפוס השני נצבע בשני גוונים של אפור וקיבל את הכינוי "עכביש" ו"רוח רפאים אפורה".
ה־YF-23 (סימול DP117K) היה מטוס בעל מראה לא שגרתי, עם , פרופיל בעל שליטה שטחית משמעותית להפחתת גרר אווירודינמי במהירויות עבר-קולי ומהירות על-קולית, ו שנע כולו.
תא הטייס הוצב גבוה, ליד אף המטוס לראות טובה לטייס.
המטוס כלל תצורת כן נסע משולשת עם כן נסע קדמי ושני כני נסע ראשיים.
תא החימוש הפנימי מוקם בצד התחתון של גוף המטוס בין כן הנסע הקדמי לכני הנסע הראשיים.
בתא הטייס מוט היגוי מרכזי ומצערת צידית.
המטוס הונע על ידי שני מנועי טורבו-פאן כאשר כל אחד מהם נמצא בתא מנוע נפרד עם , כדי להגן על של המנוע מפני גלי מכ"ם, משני צידי שדרת המטוס.
הכונסים היו טרפזיים בפרופיל חזיתי, עם לוחות נקבוביים מיוחדים מלפנים כדי לספוג את מערבולי שכבת הגבול ולשחררם מעל הכנפיים.
מבין שני המטוסים שנבנו, הראשון YF-23 (PAV-1) היה מצויד במנועי , ואילו השני (PAV-2) הונע על ידי מנועי .
המטוס כלל חרירי רמפה עם הרחבה חד-פעמית (SERN) ובניגוד ל־YF-22, אינו משתמש בהנעה וקטורית.
כמו ב־B-2, זרמי הפליטה ממנועי ה־YF-23 זרמו דרך תעלות הפליטה מחופי אריחים כדי לפזר חום ולהגן על המנועים מפני טילי ביות תת-אדום (IR) מלמטה.
ההנעה והאווירודינמיקה של ה-YF-23 מאפשרות לו לשייט מעל 1.6 מאך ללא מבערים.
משטחי ההיגוי נשלטו על ידי מערכת ניהול מרכזית ממוחשבת.
הרמת המדפים והמאזנות בצד אחד והורדתם בצד השני, סיפקו את ערוץ הגלגול.
סנפירי זנב ה־V היו בזווית של 50 מעלות מהאנך.
ערוץ העלרוד סופק בעיקר על ידי סיבוב סנפירי זנב V אלו בכיוונים מנוגדים כך שהקצוות הקדמיים שלהם נעו יחד או בנפרד.
ערוץ הסבסוב סופק בעיקר על ידי סיבוב סנפירי הזנב באותו כיוון.
טייס הניסוי פול מץ הצהיר כי ל־YF-23 יש ביצועים מעולים בזווית התקפה גבוהה (AoA) בהשוואה למטוסים מדור קודם, עם זווית התקפה מקוזזת של עד 60 מעלות.
הסטת מדפי הכנף כלפי מטה והמאזנות למעלה משני הצדדים בו זמנית סיפקו בלימה אווירודינמית.
כדי לשמור על עלויות יצירת אב טיפוס נמוכות למרות העיצוב החדש, נעשה שימוש במספר רכיבי מדף מסחריים, כולל גלגל אף של F-15, חלקי כני נסע ראשיים של F/A-18 ורכיבי תא הטייס הקדמי של מקדונל דאגלס F-15 איגל.
תצורת הייצור המוצעת של F-23 (DP231 למנוע F119 ו־DP232 למנוע F120) לפיתוח בקנה מידה מלא, או פיתוח הנדסה וייצור (EMD), הייתה שונה מאבות הטיפוס של YF-23 במספר מובנים.
במקום תא חימוש פנימי בודד שבו החימוש ינשא, לתכנון ה־EMD יהיו שני תאי טנדם בגוף המטוס הקדמי המוארך, כאשר התא הקדמי מיועד לטילי AIM-9 לטווח קצר; תותח M61 וולקן יותקן בצד השמאלי של גוף המטוס הקדמי.
אורכו הכולל של המטוס גדל מעט, נפחו הורחב, האף הוגדל כדי לקבל מערכות משימה, לרבות המכ"ם, ומנשק זוויתי הגוף הקדמי היו פחות בולטים והורמו לאותו גובה כמו הקצה המוביל של הכנף.
ביטול היפוכי דחף אפשרה למנועים לקבל חתך קטן ומעוגל יותר ולמלא את הרווח ביניהם כדי לשמור על שליטה בשטח.
ה־YF-23 נבדק למהירות מרבית של 1.8 מאך עם מבערים והשיג זווית התקפה מקסימלית של 25 מעלות.
המהירות המרבית מסווגת, אם כי מקורות מציינים מהירות מרבית גדולה מ־2 מאך בגובה ומהירות שיוט-על גדולה מ־1.6 מאך.
שני מטוסי ה־YF-23 טסו 50 פעמים במשך 65.2 שעות בסך הכל.
הבדיקות הדגימו את ערכי הביצועים החזויים של נורת'רופ עבור YF-23. ה־YF-23 היה חמקני ומהיר יותר, אבל ה־YF-22 היה זריז יותר.
שני צוותי הקבלן הגישו תוצאות הערכה עם הצעותיהם בדצמבר 1990, וב־23 באפריל 1991 הודיע מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית דונלד רייס כי ה־YF-22 הוא המנצח.
חיל האוויר בחר במנוע YF119 כדי להניע את גרסת הייצור של F-22. העיצובים של לוקהיד ופראט אנד ויטני דורגו גבוה יותר בהיבטים טכניים, נחשבו לסיכונים נמוכים יותר, ונחשבו כבעלי ניהול תוכניות יעיל יותר.
בעיתונות התעופה הועלתה השערה שגם ה־YF-22 נתפס כמותאם יותר למטוס קרב טקטי ימי מתקדם (NATF) (1991–1990) של הצי, אך עד 1992 נטש הצי האמריקני את NATF.
בעקבות התחרות, שני מטוסי ה־YF-23 הועברו למרכז מחקר הטיסה דריידן (כיום נקרא ) של נאס"א בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה, ללא המנועים שלהם.
נאס"א תכננה להשתמש באחד מהמטוסים כדי ללמוד טכניקות לכיול עומסים חזויים לתוצאות טיסה מדודות, אך זה לא התרחש.
ב־2004 הציע נורת'רופ גרומן מפציץ מבוסס YF-23 כדי לענות על צורך של מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית במפציץ בינוני, שעליו התחרו גם ה־ וה־B-1R.
נורת'רופ שינתה את מטוס ה־PAV-2 כדי לשמש דגם תצוגה למפציץ הבינוני המוצע שלה.
האפשרות של מפציץ בינוני מבוסס YF-23 הסתיימה ב־ משנת 2006, שהעדיפה מפציץ ארוך טווח עם טווח הרבה יותר גדול.
חיל האוויר עבר מאז לתוכניות (NGB) ו (LRS-B).
יפן השיקה תוכנית לפיתוח מטוס קרב מקומי מדור 5/6 (F-3) לאחר שהקונגרס האמריקאי סירב ב־1998 לייצא את ה־F-22. לאחר מחקר רב ובניית דגמים סטטיים, מטוס המבחן של מיצובישי, X-2 שינשין טס כ משנת 2016. עד יולי 2018, יפן אספה מספיק מידע והחליטה שהיא תצטרך שותפים בין־לאומיים להשלמת פרויקט זה.
חברה אחת כזו שהגיבה הייתה נורת'רופ גראמן ויש השערות שהיא יכולה להציע גרסה מודרנית של ה־YF-23 ליפן.
שני מבנה כלי הטיס YF-23 נשארו באחסון עד אמצע 1996, אז הועברו המטוסים למוזיאונים:
YF-23A PAV-1, 0800–87 של חיל האוויר, מספר רישום N231YF, מוצג בהאנגר מחקר ופיתוח של המוזיאון הלאומי של חיל האוויר של ארצות הברית, דייטון, אוהיו.
YF-23A PAV-2, AF, מספר סידורי 0801–87, מספר רישום N232YF, הוצג ב עד 2004, כאשר הוא הוחזר על ידי נורת'רופ גראמן ושימש כדגם תצוגה למפציץ מבוסס YF-23 .PAV-2 הוחזר למוזיאון המערבי לטיסה והוצג החל משנת 2010 במיקום החדש של המוזיאון ב, טורנס, קליפורניה.
נורת'המפטון היא עיר במחוז המפשייר, מדינת מסצ'וסטס, חבל ניו אינגלנד בארצות הברית.
העיר היא מהחשובות במדינת מסצ'וסטס ואוכלוסייתה מונה 29,571 איש נכון לשנת 2020. העיר מהווה גם מרכז חינוכי ותרבותי.
העיר עוברת על נהר קונטיקט.
האזור יושב בשנת 1653 ונקרא על שם העיר נורת'המפטון, צפון אנגליה.
לאחר מכן היא הפכה לקהילה חקלאית בעיקרה של מתיישבים אנגלים.
במהלך מלחמת המלך ויליאם ומלחמת המלכה אן (חלק מהמלחמות הבין-קולוניאליות בין בריטניה לצרפת), האזור היה לזירת קרב והיה נתון לפשיטות צבאיות שפגעו קשות באוכלוסייה האזרחית.
טחנת צמר הוקמה בשנת 1809, וחוברה למערכת ייצור הצמר הגדולה בגדות קונטיקט באמצעות תעלה (1834) וברכבת (1845).
נורת'המפטון התפתחה כמרכז ייצור, במיוחד עבור משי.
תנופה גדולה ניתנה לצמיחתה של נורת'המפטון על ידי הקמתו בשנת 1875 של סמית' קולג'.
נשיא ארצות הברית השלושים, קלווין קולידג', שעסק בעריכת משפטים בנורת'המפטון, כיהן כראש העיר (בשנים 1910–1911) ונפטר בביתו שם בשנת 1933; בספריית פורבס (נבנתה ב-1893) נמצא אוסף מזכרות של קולידג'.
כלכלת העיר תלויה היום בעיקר בשירותים ציבוריים (חינוך ובריאות) ומסחר.
הייצור כולל יציקות פלסטיק, ציוד אלקטרוני ומכשירים לחישת חום.
פארק הזיכרון לוק הוא אזור בילוי פופולרי.
חברת "נורת'רן סונגס" (.Northern Songs Ltd) הייתה חברה בע"מ שנוסדה בשנת 1963, על ידי מפיק המוזיקה דיק ג'יימס , בריאן אפשטיין וכותבי השירים ג'ון לנון ופול מקרטני מלהקת הביטלס להוציא לאור את שיריהם.
בשנת 1965 הוחלט להפוך את החברה לציבורית וזאת על מנת להפחית את נטל מס ההכנסה של בעליה.
לאחר מותו של אפשטיין ב-1967, לנון ומקרטני ביקשו לשאת ולתת מחדש על תנאיהם מול ג'יימס, אולם בתחילת 1969 ג'יימס ושותפיו מכרו את מניותיהם לחברת ATV (הטלוויזיה המאוחדת של בריטניה) ללא כל התרעה מוקדמת ללנון או למקרטני.
השניים ניסו להשיג שליטה בחברה אך נכשלו בכך.
אלן קליין שהיה אז מנהל הביטלס בפועל ניסה ליזום את רכש השליטה בחברה על ידי חברת "אפל קורפס" אך לא הצליח בכך.
מאוחר יותר סיפר מקרטני למייקל ג'קסון על הערך הכספי של תמלוגי המוזיקה.
לדברי מקרטני, ג'קסון אמר אז, "אני הולך להשיג [את שירי הביטלס]".