tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מולקולות גדולות יותר או מולקולות קוטביות, וכן יונים, אינם יכולים לעבור בפעפוע דרך הליפידים בממברנה אלא עוברים דרך החלבונים החוצים את הקרום בתהליך המכונה פעפוע מסויע.
אוסמוזה היא מקרה פרטי של דיפוזיה, שבו מתרחש מעבר של מים דרך הממברנה במורד מפל ריכוזם, דהיינו, מתמיסה שבה ריכוז המומסים נמוך יותר לתמיסה שבה ריכוז המומסים גבוה יותר.
האוסמוזה מושפעת מיחס ריכוזם של כלל המומסים בין שני צדי הממברנה.
בתהליך הפלסמוליזה מתכווץ התא עקב איבוד מים כתוצאה מהאוסמוזה.
הובלה פעילה מתארת רתימת אנרגיה לשם הובלת חומרים דרך קרום התא, עם מפל הריכוזים ולסך הכוחות הפיזיקליים המשפיעים על מעבר אותם חומרים.
הובלה פעילה מתבצעת בעזרת חלבונים טרנסממברנלים המנצלים אנרגיה כימית זמינה באופן ישיר או עקיף, כדי לקשור אליהם חומרים ולהובילם דרך קרום התא.
המקור הראשון הוא שימוש ישיר באנרגיה הכימית הגלומה במולקולות ATP (אדנוזין תלת-זרחתי).
באנדוציטוזה נוצר שקע בממברנה אשר שוקע לאט אל תוך התא ונוצרת בועית אשר מתנתקת מהקרום ונכנסת לתא.
בועית זו נקראת בועית מייבאת והיא בדרך כלל מתאחה עם הרשת האנדופלסמתית, עם הליזוזום או עם מנגנון גולג'י.
באקסוציטוזה בועית מייצאת מתאחה עם הממברנה ותוכנה יוצא מן התא.
הבועית מייצאת חומרי פסולת וחומרים אחרים מן התא החוצה ממנו.
תהליכי האנדוציטוזה והאקסוציטוזה משלימים זה את זה לתנועה מחזורית של הליפידים המרכיבים את הממברנה.
האנדוציטוזה גורעת ליפידים מהממברנה, בעוד שהאקסוציטוזה תורמת לממברנה ליפידים.
קרום כדור הארץ הוא השכבה החיצונית בגאוספירה של כדור הארץ.
מתחת לשכבה זו נמצאים מעטפת כדור הארץ וגלעינו.
הגבול התחתון של הקרום, המפריד בינו לבין המעטפת, נקרא תחום אי-רציפות מוהורוביצ'יץ'.
קרום כדור הארץ, יחד עם החלק העליון של המעטפת שלו, מהווים את שכבת הליתוספירה.
על אף שהקרום לבדו מחזיק עליו את כל המתרחש על פני האדמה, נפחו הוא רק כ-1% מכלל נפח כדור הארץ, ומסתו היא רק כ-0.5% ממסת כדור הארץ.
העובי הממוצע של הקרום הוא כ-30 ק"מ, כשעובי הקרום היבשתי הוא בין 25 ל-70 ק"מ, ועובי הקרום הימי, שנמצא מתחת לאוקיינוסים, הוא פחות מ-10 קילומטרים.
הבדלים משמעותיים אלה מצביעים על כך שהיבשה הנראית לעינינו אינה רק התנשאות חיצונית של מסה מעל המפלס הממוצע של פני שטח כדור הארץ, אלא שמקורה עמוק ונעוץ בתוך חומר כבד יותר (חומר המעטפת והחלק התחתון של הקרום היבשתי) וקשור לתהליכים בטקטוניקת הלוחות.
בנוסף, גם הבליה שנגרמת ביבשה משפיעה ישירות על עוביו של קרום היבשה.
התורה העוסקת במערכת שיווי המשקל הזו היא תורת האיזוסטזיה.
ההבדל בין הקרום הימי (האוקייני) לבין הקרום היבשתי (הקונטיננטלי) מתבטא גם ברמת צפיפות החומר ובהרכבם של שני סוגי הקרומים.
הקרום היבשתי הוא בעל צפיפות של כ-2.7 גרם לסמ"ק, והרכבו דומה להרכב הגרניט, לכן הוא גם נקרא "שכבת הגרניט" או סיאל (ע"ש מרכיבי הגרניט הנפוצים: Si – צורן, Al – אלומיניום).
הקרום היבשתי מורכב משתי שכבות, כאשר הקרום היבשתי העליון קל ופחות צפוף מהקרום התחתון.
לעומתו, הקרום הימי הוא בעל צפיפות של 3 עד 3.3 גרם לסמ"ק, והרכבו דומה להרכב הבזלת, לכן מכנים אותו גם "שכבת הבזלת" או סימה – הלחם של Si – התחילית של סיליקון, ו-Ma – התחילית של מגנזיום.
השכבה החיצונית של הקרום היבשתי בנויה בעיקרה מסלעי משקע, המהווים כ-75% מפני השטח של היבשות, ורק בכ-25% מפני השטח נחשפים סלעי יסוד.
למרות זאת, אחוז נפח סלעי המשקע מכלל נפח קרום כדור הארץ מוערך בכ-5% בלבד.
קרום כדור הארץ, הן היבשתי והן הימי, אינו מקשה אחת.
הלחצים הפנימיים של המאגמה בשכבת המעטפת יוצרים בקרום שברים וסדקים אנכיים המחלקים אותו ללוחות טקטוניים, וגורמים בסופו של דבר לתהליך נדידת היבשות.
A27M קרומוול הוא שמו של טנק שיוט בריטי ממלחמת העולם השנייה.
הטנק נקרא על שמו של אוליבר קרומוול.
טנקי השיוט היו סוג מיוחד של טנקים, שהיה קיים רק בצבא הבריטי.
תורת לחימה בריטית המשיכה להתייחס אל חיל השריון כחיל מסייע לחיל הרגלים, וראתה שני סוגי טנקים בסיסיים - טנק חי"ר וטנק שיוט.
הראשון נועד לסייע ישירות לחי"ר בהבקעת קווי האויב והיה משוריין היטב ואיטי.
השני נועד לנצל הצלחה, לפשוט לשטח האויב ולהשמיד בקרב את השריון של היריב.
טנקי השיוט אם כן, מילאו למעשה את תפקידי הפרשים הרכובים על סוסים.
תפקידים אלה הכתיבו את נתוני הטנק: מהירות גבוהה שהושגה על חשבון המיגון והחימוש.
לאורך שנות השלושים, טנקי השיוט היו חמושים בתותח קטן (בדרך כלל בן 40 מילימטר, מסוג 2 ליטראות) ובעלי שריון דק.
טנק הקרומוול הוא דוגמה לטנק שקל לגלות את יתרונותיו וחסרונותיו על פי מראהו.
הצללית הנמוכה, רק 2.5 מטרים, הייתה יתרון, במיוחד בהשוואה לטנקי השרמן הגבוהים.
הצורה המרובעת וחסרת הדמיון הייתה חיסרון רציני.
שלוש שנים אחרי הופעת ה-T-34, הבריטים עדיין לא השכילו לנצל את יתרונות השריון המשופע, עקרון בו בעזרת התקנת שריון הטנק בשיפוע הושגו שתי מטרות: הראשונה הייתה הגדלת עובי שריון הטנק בזווית האפקית, והשנייה הייתה הגדלת עובי השריון ללא עלייה במשקל.
באופן כללי מיגון הטנק עדיין היה נחות יחסית למקביליו בעולם, אך משופר יחסית לקודמיו הבריטיים.
השילוב של ניידות ותותח סביר הפך את הקרומוול לטנק הבריטי הראשון במלחמה שהיה חביב על צוותיו ונחשב כשימושי בשדה הקרב.
הפגזים הבריטים, אמנם, חדרו את שריון הטנקים הקלים של הוורמאכט, אך היו חסרי תועלת של ממש נגד פאנצר סימן 3 ופאנצר סימן 4. כמו כן המיגון הדל לא איפשר לנצל הצלחה ושיעורי האבדות מנשק נ"ט היו מרקיעי שחקים.
בקרבות המערכה במדבר המערבי אבדו לבריטים יותר מ 60% מהטנקים שלהם, שרובם היו מדגמי השיוט.
הבריטים לא ראו בכישלון טנקי השיוט שלהם סימן לכך שרעיון טנק השיוט שגוי, אלא הגיעו למסקנה שיש לשדרג את החימוש והמיגון של טנק השיוט.
ב-1943 החל ייצורו של הקרומוול, הטנק שבו יישמו הבריטים את מסקנתם זו.
בגרסאות מאוחרות הטנק היה טוב יותר.
בתחום החימוש היה שיפור, כאשר תותח 57 מ"מ (6 ליטראות) החליף את ה-40 מ"מ שהונהג בטנקי שיוט עד אז.
תותח ה-57 מ"מ אומנם היה קטן יחסית, אך מהירות הלוע שלו הייתה גבוהה למדי והוא היה מסוגל לחדור את שריונם של רוב הטנקים הגרמניים (פרט לפנתר והטיגר).
בדגמים מאוחרים הוחלף התותח ל-75 מ"מ, מה שנתן לטנק כח אש סביר.
גרסה משופרת של הקרומוול, חמושה בתותח 76.2 מילימטר מהיר לוע יוצרה תחת השם צ'אלנג'ר.
גרסה זו הייתה קטלנית בהרבה לשריון אויב, אך בעלת מיגון מופחת וקשה לתמרון.
בנוסף לאחר המלחמה הוחלפו חלק מהתותחים לתותחי 84 מ"מ מצוינים, וטנקים שעברו הסבה זאת נקראו "צ'ריוטיר".
הקרומוול המשיך בשרות הבריטי עד 1955. בנוסף שירתו טנקי קרומוול, צ'ריוטיר וצ'אלנג'ר במספרים קטנים בצבאות ברחבי העולם כולל: ירדן, פורטוגל, ערב הסעודית, קובה, אוסטריה, פינלנד ועוד.
לקראת סיום המנדט הבריטי ובמשך כחודש וחצי לאחריו נהגו הבריטים לחסל את מחסני הציוד שלהם למובלעת באזור חיפה.
חלק מהציוד נמכר כציוד משומש אף על פי שהיה במצב חדש בעסקי ממכר לא כשרים על ידי אלה שניצלו את המצב להתעשרות קלה.
מה שסירבו למכור בדרך כלל היו נשק וציוד צבאי, אותם הכינו לפינוי בים.
באותם ימים פנה יצחק שדה לאנשי יחידת הרכש של ההגנה בבקשה לנסות ולהשיג טנקים.
הבעיה העיקרית הייתה מחסור במקומות מסתור מתאימים וסודיים.
באחד הימים נערכה פגישה של אנשי הרכש עם שלושה חיילי שריון בריטים בקפה "פיקדילי" שבחיפה.
בפגישה סוכם להבריח שלושה טנקי קרומוול תמורת 3,000 לא"י לכל טנק.
התוכנית התבססה על הצבת שלושת הטנקים בסוף הטור והפנייתם בדרך לכיוון יקנעם, ומשם דרך ואדי מילק לתל אביב.
יום לפני ביצוע התוכנית ניסו אנשי האצ"ל לגנוב משוריין בריטי.
כתוצאה מניסיון הנפל הפעיל הצבא הבריטי סיורים ניידים ומשמרות נייחים בדרכים שלא אפשרו לבצע את התוכנית המקורית, והטנקים הועברו לאחסנה ליד שדה התעופה חיפה.
הוחלט לנצל את ליל עזיבת הבריטים, ליל 29–30 ביוני 1948, לגנבת הטנקים מהמחסן.
ביציאה משדה התעופה ירד אחד מהשלושה לשולי הכביש, התחפר וידית ההילוכים נשברה.
ב-30 ביוני לפנות בוקר הגיעו שני הטנקים לאחר נסיעה לילית על השרשראות לגני התערוכה בצפון תל אביב.
משם הוסעו כעבור שעתיים על גבי נושא טנקים לשכונת בורוכוב, לחצרו של איש הגנה ותיק בה הוסתרו בתוך פרדס.
שני טנקים אלה היוו את הגרעין להקמת חיל השריון.
ב-18 ביולי 1948 נערכה התקפה על משטרת לטרון.
שני הטנקים הובאו כתגבורת להתקפה.
פגז ראשון שניסו לירות נתקע בקנה.
בראות צוות הטנק השני שהטנק הראשון חוזר, סבבו אף הם ונסוגו, על אף שלא ירו אף ירייה.
התקפת המחץ, שהחלה בהפגזה ארטילרית מוצלחת, נכשלה.
ללקסיקון נכנסה אמרה חדשה: "תנועה מעגלית", שפירושה נסיגה בטרם קרב.
טנקי הקרומוול יחד עם טנק השרמן הבודד ועשרת טנקי הוצ'קיס, היוו את גדוד השריון הראשון שכבש את שדה תעופה לוד, תקף ונכשל בפעולת כיבוש עיראק אל מנשיה, והשתתף בצורה מוצלחת בכיבוש עוג'ה אל חפיר היא ניצנה במסגרת מבצע חורב.
הטנק מופיע על סמל חיל השריון המוצמד לכומתות חיילי השריון.
קרומי המוח (TA: Meninges) עוטפים את מערכת העצבים המרכזית, קרי את המוח ואת חוט השדרה.
הקרומים נמצאים בין עצם הגולגולת למוח וממשיכים לעטוף את חוט השדרה לכל אורך עמוד השדרה עד לעצם העצה.
ומורכבים משלוש שכבות: החיצונית היא הקרום הקשה (Dura) שכפי שמו הוא אכן סיבי וקשה, האמצעית היא הקרום העכבישי (Arachnoid) המורכב מסיבי רקמה עדינה מסודרים בתצורה המזכירה רשת עכביש והעמוקה ביותר היא הקרום העדין (Pia) שהוא עדין ועשיר בכלי דם.
האחרון עוטף את מלוא המבנה החיצוני של המוח כשהוא עוקב אחר פיתולי ומעניות המוח.
לעיתים מתייחסים לקרום העכבישי ולקרום העדין כאל שכבה אחת המכונה הקרום הרך (Leptomeninx; Arachnoidea mater et pia mater).
קרומי המוח מגנים על המוח ובכך נוספים לשכבות הגנה אחרות: העור ושיער הראש, רקמות החיבור שבין העור לגולגולת והגולגולת עצמה (איור 1).
בתוך הקרומים נעים כלי דם המזינים את המוח ובחללים ביניהם (בחלל התת-עכבישי) זורם הנוזל מוחי שדרתי המוסיף להגנה על המוח מזעזועים מכניים.
למבנה של קרומי המוח וליחסי הגומלין בין צורתם המרחבית משמעויות קליניות שונות הבאות לידי ביטוי במחלות, בדיקות רפואיות וטיפולים.
לחלופין, שאיבת נוזל מוחי שדרתי לשם בדיקתו תעשה מתוך אותם אזורים בטוחים.
הקרום הקשה (Dura mater; בלטינית: dura-קשה, mater-אם) הוא החיצוני משלושת הקרומים.
מורכב משתי שכבות של רקמת חיבור צפופה, השכבה הפנימית היא הקרום הקשה האמיתי ואילו החיצונית היא קרום העצם הפנימי של הגולגולת, שאחיזתו בקרום הקשה גדולה יותר מאחיזתו בעצם, כך שלמעשה בזמן הליך פולשני (כמו ניתוח או נתיחה שלאחר המוות) מופרדים הקרום הקשה וקרום העצם, מהגולגולת ומיתר קרומי המוח, כשכבה אחת.
מכאן נובעת ההתייחסות לשני הקרומים יחדיו כאל הקרום הקשה.
במקומות ששתי שכבות הקרום הקשה מרוחקות זו מזו נעות גיתות הקרום הקשה, שהן מערכות האיסוף הוורידי של הדם והנוזל המוחי שדרתי מהמוח.
בין שתי השכבות נעים גם עורקי קרום המוח המספקים דם מחומצן לגולגולת וכן מתפקדים כמערכת השומרת על טמפרטורת המוח.
הקרום הקשה מעוצבב על ידי עצבים תחושתיים ורגיש לכל מתיחה.
רגישים במיוחד העצבים התחושתיים של העורקים העוברים בתוכו ולעיתים הם נחשבים כמקורם של כאבי ראש.
מהשכבה הפנימית של הקרום הקשה יוצאות שלוחות הבנויות משכבה כפולה של הקרום.
השלוחות יוצרות ארבע מחיצות בתוך חלל הגולגולת ומפרידות אותו לשלושה חללים המשכיים זה לזה.
המחיצה הגדולה ביותר מכונה חרמש המוח (Falx cerebri) והיא מפרידה בין שני פלגיו של המוח הגדול.
אוהל המוחון (Tentorium cerebelli) מפריד בין המוח הגדול למוח הקטן (למוחון).
חרמש המוחון (Falx cerebelli) מפריד בין שני חלקי המוח הקטן.
חיץ האוכף (Diaphragma sellae) מכסה את האוכף הטורקי, שם ממוקמת בלוטת יותרת המוח.
במספר אזורים מתרחקות שכבות הקרום הקשה זו מזו ונוצרים חללים המכונים גיתות הקרום הקשה (Sinus durae matris, איור 2).
בדרך כלל מופיעות הגיתות באזורים מהם בולטות מחיצות המוח לתוך חלל הגולגולת ויוצרות לגיתות מבנה בעל חתך משולש.
הגיתות מנקזות את כל הדם הורידי מהמוח דרך מערכת ורידים מוחיים וקרום מוחיים ואת הנוזל המוחי שדרתי דרך סיסים עכבישיים (בלוטות פצ'יאוני, arachnoid villi) ומתנקזות בתורן לתוך וריד בית הצוואר הפנימי.
הגיתות מצופות בצידן הפנימי בשכבת תאי אנדותל האופיינית לכלי דם, אך הן חסרות שכבות אחרות או מערכת שסתומים חד כיווניים האופייניות לוורידים.
הקרום העכבישי (Arachnoidea mater; מיוונית: arachne-עכביש, eidos-דמיון.
נקרא גם קרום הקורים) ממוקם בין הקרום הקשה לקרום העדין, בנוי משכבה חיצונית של תאים האטומה לחומרים ביולוגים וממערכת מסועפת של סיבי רקמת חיבור המגיעה עד לקרום העדין, לסיבים המסועפים מראה הדומה לקורי עכביש.
בין הקרום העכבישי לקרום הקשה שכבה דקיקה של נוזל המאפשרת תנועה יחסית בין הקרומים ללא כל חיכוך, כך שבמידה שהמוח מטולטל בחלל הגולגולת, תנועתו לא תתורגם לנזקים מכנים.
הקרום עוטף את המוח אך לא נכנס לתוך מעניות המוח, קרי לקפלים המגדילים את שטח פניו.
החלל שנוצר בין סיבי הקרום מכונה החלל התת-עכבישי והוא מכיל את הנוזל המוחי שדרתי.
מחלה התוקפת את הקרום העכבישי, היא מחלה נוירופטית כרונית הנגרמת על ידי דלקת והצטלקויות של הקרום, ומתאפיינת בכאבים קשים בעיקר בעמוד השדרה המותני, ונקראת ארכנואידיטיס.
הקרום העדין (Pia mater; מלטינית: pius-עדין) הוא העמוק מקרומי המוח וצמוד למוח.
הוא עוטף את כל שטח הפנים של המוח ועוקב אחר כל קפליו ובליטותיו למעט פני השטח של המוח בחדרי המוח.
הקרום העדין נאחז בחוזקה במוח ועשיר בנימים שלמרות עיצבובם העשיר אינם רגישים לגירויים מכנים או תרמיים.
הנימים מזינים את המוח ואת חוט השדרה.
בין קרומי המוח (איור 2) קיים חלל אחד אמיתי ושני חללים פוטנציאלים.
חלל תת-הקרום הקשה (Spatium subdurale) והחלל שמעל לקרום הקשה (Spatium epidurale; Spatium extradurale) הנמצאים בין הקרום הקשה לקרום העכבישי ובין הקרום הקשה לקרום העצם בהתאמה מתממשים רק במקרה של פתולוגיה באזור, בדרך כלל במקרה של דימום תוך-גולגולתי.
החלל התת-עכבישי (Spatium subarachnoideum; Spatium leptomeningeum) הוא חלל של ממש בין הקרום העכבישי לקרום העדין.
החלל מכיל סיבים עדינים, היוצרים מבנה ספוגי המכיל את הנוזל המוחי שדרתי.
החלל הדק מקיף את שטח הפנים של המוח ומתרחב כאשר הקרום העכבישי והקרום העדין מתרחקים זה מזה.
האזורים הרחבים של החלל מכונים בריכות (Cisterna, בלטינית: מאגר).
'קרום דמוי לימפה תת-עכבישי (Subarachnoidal Lymphatic-like Membrane) בשנת 2023 התפרסם מחקר על קרום רביעי בעובי שני תאים שמחלק את החלל התת-עכבישי
מערכת קרונות-הכבל של סן פרנסיסקו היא מערכת תחבורה ציבורית, בעיר סן פרנסיסקו שבקליפורניה שהפכה עם השנים לאטרקציה תיירותית ולאחד מסמליה של העיר.
ככל הידוע זו המערכת האחרונה בעולם של קרונות-כבל על-קרקעיים, שעדיין פועלת.
המערכת מורכבת מקרונות בודדים, לא ממונעים, שנעים על פסי ברזל ומחוברים לכבל הנע מתחת לפסים.
לכל קרון נהג-מפעיל משלו שתפקידו לחבר את הקרון לכבל.
הרכבת מותאמת במיוחד לרחובותיה התלולים של העיר, ותחנותיה נמצאות בצומתי רחובות שבהם הקרקע מישורית.
נוסעי הקרון יושבים בתוכו או נתלים מבחוץ משני צדדיו.
בשנת 1964 הוכרזו קרונות-הכבל כאתר היסטורי לאומי (NHL) של ארצות הברית.
הקו הראשון של המערכת, קו קליי סטריט היל (Clay Street Hill Railroad), הוקם בשנת 1873, על ידי אנדרו סמית הולידי (Andrew Smith Hallidie), שנחשב לממציא השיטה, והצלחתו הייתה כה גדולה עד כי אומץ על ידי חברות אחרות בסן פרנסיסקו ומחוצה לה.
קווים רבים הוקמו והופעלו בעיר.
ב-1892 החלו לפעול בעיר חשמליות, שהקמתן והפעלתן הייתה זולה הרבה יותר.
החשמליות החלו לדחוק אט-אט את קרונות הכבל, וב-18 באפריל 1906 אירעה רעידת האדמה הגדולה של סן פרנסיסקו שחיסלה למעשה את מערכת הקרונות.
117 קרונות נהרסו כליל, ומרכזי הפעלה קרסו.
ב-1912 נותרו פועלים אך ורק קווים שפעלו ברחובות תלולים במיוחד, בהם לא יכלו החשמליות לפעול.
עם כניסת אוטובוסים לרחובות העיר בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים, נסגרו כמעט כל הקווים, למעט שניים בבעלות העירייה ושלושה קווים פרטיים.
ב-1947 הציע ראש העיר דאז, רוג'ר לפהאם, לסגור את הקווים העירוניים.
הצעתו נתקלה בהתנגדות עזה, שהובלה על ידי פרידל קלוסמן, פעילה חברתית בעיר.
היא ייסדה את הוועדה האזרחית להצלת קרונות-הכבל והצליחה לכפות על ראש העיר לקיים משאל בין תושבי העיר.
ב-1951 נסגרו שלושת הקווים הפרטיים של חברת קלכייבל מחוסר רווחיות.
בהתערבותה של פרידל קלוסמן ולאחר שהקווים נרכשו על ידי עירית סן פרנסיסקו, אורגנה מחדש המערכת, וכיום פועלים בעיר שלושה קווים: פאוול-הייד (Powell-Hyde), פאוול- מייסון (Powell-Mason) וקליפורניה (California Street).
מפעילת הקווים היא מוני (Muni), חברת הרכבת המוניציפלית של העיר.
הפתרון שמצאה העירייה להמשך תפעול הקרונות הוא העלאה דרסטית של תעריף הנסיעה.
לפי נתוני מוני, החברה העירונית המתפעלת את הקרונות, נסעו בשנת 2002 בשלושת הקווים כ-21,500 נוסעים ביום.
לפחות שניים מקווי קרונות-הכבל משמשים בעיקר תיירים: אלה הם קווי פאוול-הייד ופאוול-מייסון.
מחיר הנסיעה, שהוא יקר יחסית, משקף עובדה זו.
בדיקה שערכה העירייה העלתה כי כ-40% מהנוסעים כלל אינם משלמים.
למרות הביקורת הנמתחת על המערכת הניזונה מכספי ציבור, הרי שקרונות הכבל הם אחת האטרקציות התיירותיות הפופולריות בעיר, ואחד מסמליה המוכרים ביותר.
מערכת קרונות-כבל מאופיינת בכבל תת-קרקעי שנע ללא הפסק ובמהירות קבועה.
כשהקרונות נעים הם מחוברים לכבל, ובעת עצירה הם מנותקים ממנו.
בכך שונה המערכת מפוניקולר, שבו הקרונות מחוברים אל הכבל באופן קבוע.
ההתחברות לכבל נעשית על ידי מפעיל-נהג, שתפקידו לחבר או לנתק את הקרון לכבל לפי הצורך, וכן לבלום את הקרון.
ההפעלה היא מכנית ודורשת הפעלת כוח גופני רב.
על פי נתוני "מוני", מעטים הם העוברים בהצלחה את קורס ההסמכה למפעילים.
כפועל יוצא מכך יש רק אישה אחת בצוות המפעילים, פאני מיי ברנס, שהיא האישה היחידה שהצליחה לסיים את הקורס.
המפעילים נדרשים למיומנות רבה בהפעלת המערכת, לעבודה פיזית קשה, וכן עליהם לעמוד במשך כל זמן הנסיעה.
אורכו של הקרון הוא 8.6 מטר, רוחבו 2.4 מטר, משקלו 7 טון, והוא יכול להסיע עד 68 נוסעים, מחציתם בישיבה.
חלק מהקרונות הם חד-כיווניים, ובהגיעם לתחנה הסופית על המפעיל לסובב אותם ידנית על גבי פלטפורמה עגולה מיוחדת, לעיתים בסיוע הנוסעים, כדי להכינם לנסיעה בכיוון ההפוך.
הכבלים מופעלים ממרכז תפעול הנמצא ליד מוזיאון קרונות-הכבל, בצומת הרחובות וושינגטון ומייסון.
קיימים ארבעה כבלים, אחד לכל אחד משלושת הקווים, וכבל נוסף לקטע המשותף של שני קווי פאוול.
עובי הכבלים הוא 2.5 ס"מ, והם נעים במהירות קבועה של כ-15 קמ"ש.
מנוע בהספק של 510 כוחות סוס מספק את הכוח להנעתם.
קרון בילום הוא קרון רכבת הנגרר בסופה של רכבת משא ומשמש בין היתר למגורי עובדי הרכבת.
עד לשנות ה-80 של המאה ה-20 נדרשה כל רכבת משא בצפון אמריקה לגרור במאסף קרון בילום.
עם פיתוח קרונות המשא ואמצעי האיתות וההתרעה במסילות הרכבת ושכלולם, פחת השימוש בקרונות בילום ובתחילת המאה ה-21 הם נעשו למחזה נדיר על המסילות.
קרון הבילום מספק לצוות הרכבת מקלט מפגעי מזג האוויר בקצה האחורי של רכבת משא.
מן הקרון היה הצוות יוצא לעבודות עיתוק וכן לשמירה על הרכבת בשעה שעצרה.
הקרון אפשר אף תצפית קבועה על הרכבת לצורך זיהוי תקלות שונות במשך הנסיעה: מטענים שחרגו ממקומם, ציוד הנגרר על המסילה וצירי גלגלים שנשחקו והתלהטו.
לפקח הרכבת היה משרד בקרון הבילום, שבו היו נשמרים רישומי המטען של הרכבת.
ברכבות משא לטווחים ארוכים היה קרון בילום שבו תנאי מגורים מינימליים לצוות, כולל מיטות ומטבח.
קרונות בילום ראשונים היו מורכבים מקרון שטוח שעליו הוקם ביתן קטן, או מקרון משא סגור.
משך תקופה ארוכה היו קרונות הבילום מצוידים בדלת צדית, דוגמת קרונות משא סגורים, עד אשר הדבר נאסר בחוק בגלל הסיכון הבטיחותי שבמבנה זה.
קרונות בילום מאוחרים יותר מתאפיינים במרפסת קטנה בכל אחד מקצותיהם, אשר מצידיה יכול איש הצוות לרדת מן הרכבת אף בעת תנועתה.
קרון הבילום צויד בפנסים אדומים כדי לציין את סופה של הרכבת.
רבים מקרונות הבילום נצבעו באופן מסורתי בצבעים בוהקים, חלקם באדום וחלקם בצבעי הקטר.
התקנת בלמים נפרדים בכל קרון משא, המופעלים בלחץ אוויר, הורידה משמעותית את הצורך בקרון בילום אשר יסייע לבלימת הרכבת בצוותא עם הקטר.
החל משנות השמונים פותחו בצפון אמריקה מתקנים אלקטרוניים שאותם ניתן להצמיד לאחורי הקרון המאסף ברכבות משא, הממלאים את רוב הפעולות אותן מילא הפקח אשר אייש את קרון הבילום.
המתקן, המכונה בארצות הברית FRED/EOT (ראשי תיבות של "מתקן אחורי מבזיק/מתקן מאסף הרכבת"), מנטר את לחץ האוויר במערכת הבלמים של הרכבת ומשדר אות אלחוטי על כל תקלה לקטר.
המתקן אף מנטר את תנועת הקרון המאסף ומשדר זאת לקטר, כך יכול נהג הקטר לדעת כי בתחילת נסיעה "נמתחה" הרכבת לכל אורכה ולא נותר "חופש" במצמדים שבין הקרונות, ועתה ניתן להגביר את מהירות הנסיעה.
מידע זה חשוב במיוחד ברכבות משא ארוכות המגיעות לעיתים לאורך של קילומטרים אחדים.
המתקן אף מכיל פנס מהבהב באור אדום כך שניתן להבחין באחוריה של רכבת משא ארוכה.
עם תחילת השימוש במתקן FRED/EOT הלך ודעך השימוש בקרונות בילום.
היום קיימים בארצות הברית קרונות בילום בודדים בלבד, המופעלים על ידי חברות רכבות קטנות.
רכבת ישראל הפסיקה את השימוש בקרונות בילום ברכבות המשא שלה בסוף שנות ה-60, עם התקנת מערכות בלימה בכל קרונות המשא.
במוזיאון רכבת ישראל מוצגים שני קרונות בילום, האחד של הרכבת המנדטורית ואילו השני קרון בילום מצרי, כנראה שלל מלחמה.
קרון כוח הוא קרון אשר מכיל גנרטורים המספקים חשמל למערכות הרכבת שאינן קשורות להנעתה.
ברכבות נוסעים מודרניות יש מערכות תאורה ומיזוג אוויר הצורכות חשמל רב שאספקתו מהקטר עשויה להפחית באופן ניכר מהכוח הדרוש להנעת הרכבת.
מסיבה זו מצרפים לרכבת קרון כוח שמספק חשמל למערכות אלו בלי לפגוע בכושר התאוצה של הרכבת או במהירותה.
קרון כוח יכול להיות קרון ייעודי המשמש ליצור חשמל בלבד, אך בדרך כלל הגנרטורים תופסים רק חלק מהקרון ושאר המקום יכול לשמש לצרכים אחרים כמו מטען או נוסעים.
מאחר שלא ניתן לעבור דרך קרון הכוח, הוא נמצא בדרך כלל בקצה הרכבת על מנת לאפשר לנוסעים ולצוות הרכבת לנוע לאורכה.
ברכבות מסוג מו-דו, נמצא קרון הכוח בחלק מהקרון האחרון שמהווה גם קרון ניהוג בנוסף על היותו קרון נוסעים.
לא כל רכבת נוסעים כוללת קרון כוח, את החשמל למערכות התאורה והמיזוג ניתן לספק באמצעים נוספים, כמו ישירות מהקטר (בפרט מקטרים חשמליים) או מגנרטורים קטנים הנמצאים בכל קרון (בפרט בקרונועים).
קרונות כוח בשרות רכבת ישראל
קרון כוח משולב עם קרון ניהוג וקרון נוסעים דו קומתי מתוצרת בומברדיה
קרון כוח משולב עם קרון ניהוג וקרון נוסעים חד קומתי מתוצרת אלסטום
קרון כוח משולב עם קרון ניהוג וקרון נוסעים חד קומתי מתוצרת סימנס
קרון כוח לרכבות גרורות קטר - קרונות אלו מתוצרת Metalka שימשו בעבר כקרונות נוסעים והוסבו לקרונות כוח על ידי רכבת ישראל.
הקרומהורן הוא כלי נגינה ממשפחת כלי נשיפה מעץ, שהיה נפוץ בעיקר בתקופת הרנסאנס.
בעידן המודרני הכלי שב לשימוש כאשר החלה התעניינות ותחייה של מוזיקה זו.
השם קרומהורן מקורו במלה גרמנית שמשמעה "קרן מכופפת" או "קרן עקומה".
אמצעי הפקת הצליל בכלי הוא פייה כפולה של עלים הדומים לאלה שבאבוב או בקלרינט, אשר מהודקים זה לזה בדבק ובחוטים.
לפייה יש בתחתיתה צינור מתכת קטן המוכנס לקצהו העליון של כלי מעץ הדומה לחליל.
על הפייה מגן מכסה שפתח נשיפה מצוי בראשו.
הנשיפה אל הפתח מזרימה אוויר אל הפייה הכפולה הרועדת ומפיקה את הצליל.
הפקת גובהי צליל שונים מופקת מה-"חליל" בעזרת חורים ואצבועים הדומים לאלה של חלילית.
לקרומהורן יש צליל מזמזם ומאנפף חזק מאוד, המזכיר חמת חלילים.
משערים שעקב חוזק הצליל השתמשו בקרומהורנים באירועים מוזיקליים באוויר הפתוח.
מנעד הצלילים מוגבל בדרך כלל לטווח של נונה גדולה.
ישנם קרומהרנים שבהם מכניזם המאפשר הפקת מספר צלילים נוספים.
בגלל המנעד המוגבל של הכלי, התפתחה משפחה של קרומהורנים בגדלים שונים ולכן בגובהי צליל שונים, בדומה לחליליות: סופרן, אלט טנור ובס, בדומה להרכב המקהלה וקונסורטים של כלי נגינה אחרים מתקופת הרנסאנס.
כיום גם מיוצרים קרומהורנים מסוג סופרנינו ובס גדול.
כמעט ולא נכתבה מוזיקה שנועדה מפורשות לקרומהורנים, פרט לכמה יצירות מתקופת הרנסאנס (כמו היצירה טאנדרנאקן לחמישה קרומהורנים מאת מלחין אלמוני) או מהבארוק המוקדם (פאוואן בארבעה קולות לארבעה קרומהורנים מאת יוהאן הרמן שיין, מתוך הקובץ "משתה מוזיקלי" משנת 1617).
יצירה זו בנוסח המקורי אינה מתאימה לנגינה בקרומהורנים מודרניים.
למרות זאת, אפשר ומקובל כיום לנגן בקרומהורנים ריקודים מתקופת הרנסאנס והברוק המוקדם, כמו אלו שנאספו בספרים של טילמן סוזאטו, פייר אטניין, קלוד ז'רבז, מיכאל פרטוריוס ואחרים.
יצאו לאור אנתולוגיות של מוזיקה להרכבים בעיקר של ארבעה קרומהורנים.
באנתולוגיות אלה נעשו פעמים רבות טרנספוזיציות כדי להתאים את היצירות לקרומהורנים.
גם בהקלטות מוזיקה של ימי הביניים אפשר לשמוע קרומהורנים, אך השימוש בהם הוא משוער ומסתמך הרבה על תמונות ותיאורים ספרותיים מהתקופה.
מיכאל פרטוריוס הציע להשתמש בקרומהורנים בכמה מיצירותיו הדתיות כאלטרנטיבה אפשרית לטרומבונים, דולציאנים וכלים אחרים.
בשנות השבעים של המאה העשרים נעשה שימוש מחודש בכלי בקרב להקות רוק פרוגרסיבי שנטו לשלב מוזיקת בארוק ביצירותיהן.
דוגמה טובה לכך היא להקת גריפון הבריטית, שאת שימושה בקרומהון ניתן לשמוע באלבומה השלישי והמוערך Red Queen to Gryphon Three.
קְרוֹן אסטוני (באסטונית: Eesti kroon) היה ההילך החוקי של אסטוניה.
על פי תקן ISO 4217 סימונו הוא EEK.
הקרון האסטוני היה בשימוש בשנים 1928–1940, לאחר כיבוש אסטוניה על ידי ברית המועצות שונה המטבע לרובל.
לאחר חידוש העצמאות, ביוני 1992 חזר גם השימוש במטבע, וזה שימש את המדינה עד להצטרפותה לגוש האירו ב-1 בינואר 2011. במשך תקופת מעבר בת כשבועיים, עד ה-14 בינואר 2011, נעשה שימוש במטבע בנוסף לאירו, ולאחר מכן חדל להוות הילך חוקי במדינה.
שער המטבע הרשמי נקבע על אירו אחד ל-15.6466 קרונות אסטוניות.
קרום הלב (TA: pericardium, מכונה גם כיס הלב ומסב הלב) הוא שק עם דופן כפולה העוטף את הלב ואת מוצא כלי הדם הגדולים ומפריד בינם לבין אברי חזה אחרים.
כשמתייחסים לשתי דפנות השק כרקמה המשכית אחת, השכבה החיצונית של קרום הלב מכונה מסב הלב הליפי (pericardium fibrosum) והשכבה הפנימית מכונה מסב הלב הנסיובי (pericardium serosum).
בין דפנות מסב הלב הנסיובי, נמצא חלל קרום הלב (cavitas pericardiaca) ובו נוזל קרום הלב (הנוזל הפריקרדיאלי, pericardial fluid).
מסב הלב הליפי עשוי מרקמת חיבור והוא המשכי עם שכבת הגלימה החיצונית של כלי הדם הגדולים הנכנסים אליו.
מסב הלב הנסיובי מורכב משתי דפנות, מסב הלב הדופני (pericardium parietalis), הנמצא בדופן השק המרוחקת יותר מהלב, ומסב הלב הקרבי (pericardium visceralis).
מסב הלב הקרבי הוא הדופן הפנימית של השק והוא למעשה רקמת הלב החיצונית ביותר בלב.
השכבה הנסיובית של מסב הלב הקרבי נקראת עילית הלב (אפיקרד - epicardium).
העצב המעצבב את קרום הלב הוא עצב הסרעפת וכלי הדם המספק דם לרקמה זו הוא עורק מסב הלב והסרעפת המתפצל מעורק החזה הפנימי.
תפקידי קרום הלב הם קיבוע הלב בחלל המדיאסטינום, הגנה על הלב מזיהומים, מניעת ניפוח יתר של הלב ומניעת חיכוך וחבלה ללב.
דלקת קרום הלב (או פריקדיטיס) עשויה להתבטא בהצטברות מוגברת ולא תקינה של נוזל בקרום הלב המכונה תפליט פריקרדיאלי.
הצטברות נוזל הלוחצת על שריר הלב ופוגעת בתפקודו מכונה טמפונדה קרדיאלית (דחס מסב הלב) והטיפול במצב זה הוא ניקור פריקרדיאלי.
דלקת קרום לב מכווץ הוא מצב רפואי, המאופיין בקרום לב מעובה, פיברוטי, המגביל את יכולתו של הלב לתפקד כרגיל
קרומפכי (מסלובקית: Krompachy; גרמנית: Krompach, הונגרית: Korompa) היא עיר בסלובקיה בעלת היסטוריה עשירה של עיר מכרות ומטלורגיה, והיא משמשת כאתר סקי.
העיר שוכנת במרכז מחוז ספיש (Spiš) (שפיץ בפי דוברי הגרמנית והיהודים), בעמק הנהר הרנד.
העיר מוקפת מכל עבריה ברכסי הרים, המתנשאים לגובה של כ-1,000 מטר מעל פני הים.
בהרים ניתן עדיין למצוא חיות בר כמו גם פטריות ופירות יער.
עד סוף המאה ה-20 כרו סביב העיר ברזל ונחושת.
העיר נוסדה במהלך המאה ה-14, מאז שמשה כעיר מכרות, כבשנים ותעשייה העושה שימוש בחומרי הגלם המקומיים.
כיום היא משמשת בעיקר כעיר תיירות (חורף) ומתגוררים בה דרך קבע פחות מ-9,000 תושבים.
קרומפורד הוא כפר באזור דרבישייר שבאנגליה.
הכפר הוא אחד האתרים החשובים בהתפתחות של המהפכה התעשייתית.
במקום זה בנה ריצ'רד ארקרייט את מפעל הכותנה שלו (מפעל קרומפורד) על מנת להשתמש במכונת טוויה המבוססת על מים.
בנייני בית החרושת ומגורי הפועלים הם חלק ממפעלי עמק דרוונט, שהוא אתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו.
תעלת קרומפורד - שנבנתה על מנת לשרת את המפעלים - איננה בשימוש יותר אך היא מוכרת כאתר בעל עניין מדעי מיוחד.
התעלה מחברת בין מזח קרומפורד לצומת הרכבות היי פיק, ומשם ליישובים ווטסטנדוול ואמברגייט.
מסילת קרומפורד והיי פיק, שהושלמה ב-1831, חיברה בין צומת היי פיק לתעלת פיק פורסט שבכפר וואליי ברידג'.
כיום נתיב המסילה הוא חלק משביל היי פיק, שהוא נתיב הליכה ושביל אופניים המתחבר לשביל טיסינגטון באזור תחנת הרכבת פארסלי היי שליד הכפר הרטינגטון.
תחנת הרכבת של קרומפורד נמצאת על הקטע מטלוק-דרבי של קו הרכבת עמק דרוונט, והיא הופיעה על עטיפת הסינגל "Some Might Say" של להקת אואזיס.
הסרט מבוסס על ספר הזיכרונות של המשורר בלייק מוריסון, ומככבים בו קולין פירת' וג'ים ברודבנט.
אחד מרובעי העיירה הגרמנית רטינגן קרוי על שם הכפר, כיוון שהיה זה המקום הראשון מחוץ לאנגליה שבו הקים התעשיין יוהאן גוטפריד בריגלמן מפעל כותנה לפי הדגם של ארקרייט.
מפעל זה הוא חלק ממוזיאון התעשייה של חבל הריין.
קרום רירי (או רקמה רירית, ובקיצור: רירית; בלטינית: Tunica mucosa ובקיצור Mucosa, מוקוזה) הוא רקמה דקה וורודה המצפה חללים ומשטחים באיברים שונים בגופם של היונקים, דוגמת איברי מערכות העיכול, הנשימה, הרבייה והשתן.
הרירית עשירה בכלי דם ומורכבת משכבה חיצונית של תאי אפיתל, בתוכה נמצאות בלוטות הריר, ושכבה פנימית המכילה שכבות של רקמת חיבור ושרירים.
הרירית מצפה את שטח הפנים הפנימי של איברים שונים בגוף.
כמו כן היא המשכה של רקמת עור הגוף באזור שסביב פתחים אל החוץ כמו עיניים, נחיריים, עפעפיים, שפתיים, פנים שטחי הפה והאף, פנים האזניים, פתחי איברי המין ופי הטבעת.
הרירית מגנה על הגוף מנזקיהם של מבנים אנטיגניים דוגמת מיקרואורגניזמים פתוגניים, שחודרים לגוף דרך אזור שיש בו רירית, הרירית מזהה אותם ומנתבת אותם אל מחוץ לגוף.
בכך, הרירית מהווה גורם מרכזי במערכת החיסון, ונחקרו דרכים לשיפור מערכת ההגנה שבתוך הרירית באמצעות חיידקים פרוביוטיים.
הרירית מצפה את העין, העפעפיים, חלל הפה, חללי וגתות האף, דרכי הנשימה (ריאות), מערכת העיכול, מערכת הרבייה (נרתיק, רחם ופין) ודרכי מערכת השתן (שלפוחית השתן).
כאשר חום הגוף עולה, הרקמה הרירית מתחילה בהפרשת יתר של ריר, המתבטאת בהפרשה של ליחה עודפת, שגלויה בעיקר בדרכי הנשימה.
התרחבות כלי הדם המזינים את הרקמה הרירית, מתרחשת בגלל חום הגוף המרוכז באופן טבעי בחלק העליון של הגוף.
התרחבות זו מגבירה זרימת נוזלים מכלי הדם אל הרירית, והם הופכים, בעזרת החום הרב, לליחה סמיכה וצמיגה המצטברת בחלק העליון של מערכת הנשימה (פה, אף ו-וושט) וגורמת לחסימות.
חלק גדול ממחלות הילדים הנפוצות בעידן המודרני דוגמת דלקות אוזניים ובעיות נשימה, מאופיין בהפרשת יתר של הרירית.
באוזן, נחסמת על ידי הליחה צינורית המובילה מהאוזן התיכונה אל הפה והאוזן התיכונה הופכת לחלל אטום שבו מתפתחים חיידקים ונגיפים.
במערכת הנשימה, התנפחות הרירית גורמת להיצרות דרכי הנשימה, וכן, הליחה המצטברת בריריות דרכי הנשימה גורמת להתפתחות דלקות.
מחלות בקרום ריריר יכולים לגרום לתסמונת איבוד חלבונים אנטרופטי.
קְרוּם נַסְיוּבִי (Tunica serosa) הוא קרום דק וחלק העוטף מספר חללים בגוף ואת האיברים בתוך החללים.
קרום נסיובי מפריש נסיוב מסכך אל תוך החללים, המקטין את החיכוך שנוצר בתנועת האיברים בחללים.
החללים הנסיוביים בגוף האדם הם כיס הלב, האדר העוטף את הריאות וחלל הבטן העטוף בצפק.
קרום נסיובי מורכב משכבת אפיתל ומשכבת רקמת חיבור.
שכבת האפיתל המכונה מזותל בנויה משכבה אחת של תאי אפיתל קובייתי או שטוח המפרישים נוזל מסכך הדומה לריר דליל.
תאי האפיתל מעוגנים לשכבת רקמת החיבור.
ברקמת החיבור עוברים כלי דם ועצבים המספקים את תאי האפיתל.
שכבת רקמת החיבור מאפשרת את חיבור הקרום הנסיובי לדופן החללים הנסיוביים ולדופן האיברים בחללים.
בשלבים מוקדמים של התפתחות עוברית מכיל גוף העובר חללים סגורים שדפנותיהם מצופים בקרום נסיובי.
איברים מתפתחים נכנסים לתוך אזור החללים אלו וממלאים אותם מבלי שהם נכנסו לתוכם בפועל ומבלי לפגוע בשלמות הקרום הנסיובי.
בסיום התהליך גם האיברים עטופים בקרום נסיובי הבא במגע עם הקרום הנסיובי העוטף את דפנות החלל.
הקרום שעוטף את האיברים מכונה קִרְבִּי (visceralis) והקרום על דפנות החלל מכונה דָּפְנִי (parietalis).
קרום קרקע ביולוגי הוא חברת מיקרואורגניזמים הנמצאת בפני השטח באזורים צחיחים וצחיחים למחצה.
מכונה גם "קרום קרקע ביוגני", "קרום מיקרופיטי", "קרום קריפטוגמי", "קרום מיקרוביוטי".
קרומי הקרקע הביולוגיים הם בעלי תפקיד חשוב במערכת האקולוגית המדברית, הם קושרים חנקן, מווסתים נגר עילי, מלכדים את הקרקע ומונעים את סחיפתה, ומהווים מקור ייצור ראשוני של חומר אורגני בשרשרות מזון.
קרומים ביוגניים נפוצים באזורים צחיחים (חמים וקרים) ובאזורים צחיחים למחצה.
תפוצתם כלל עולמית, ובאזורים מסוימים, כגון אוסטרליה, אף מכסים כ־70 אחוזים מפני השטח.
נוכחות הקרומים הביולוגיים ניכרת באזורים מדבריים בשל עמידות המיקרופלורה לטמפרטורות גבוהות, עקות מים, ולחצים אוסמוטיים גבוהים (הנגרמים ממלחים בקרקעות צחיחות), בהשוואה לצמחים עילאיים.באזורים לחים התפתחות הקרומים הביולוגיים מוגבלת בגלל ריבוי צומח עילאי, שכושר התחרות שלהם גדול יותר.
"ציאנובקטריה" (שם מדעי: Cyanobacteria) נקראות גם "חיידקים כחוליים".
הם המרכיב הנפוץ ביותר בחברת המיקרופיטים היוצרים את קרומי הקרקע במדבריות.
האצה הכחולית החוטית מהסוג מיקרוקולאוס (Microcoleus) היא האחראית העיקרית ליצירת הקרום ברוב האזורים המדבריים בעולם.
אצה זו יוצרת סבך של חוטים, ומפרישה רב-סוכרים המדביקים את גרגרי הקרקע זה לזה.
הדומיננטיות של הכחוליות כמאכלס ראשוני באזורים מדבריים נובעת מיכולתן להפיץ עצמן באבק ובנגר עילי, להתקשר לחלקיקי הקרקע וליצור גופים עמידים לרוח.
זאת, ביחד עם העמידוּת למחסור במים, טמפרטורה גבוהה ולקרינה– הופכים את תהליכי האכלוס, ההתבססות וההשתלטות של הכחוליות למהירים ביותר.
בהמשך מתבססים מינים נוספים של כחוליות כגון נוסטוק ו Calotrix אשר קושרות חנקן ומיטיבות עם משטר הנוטריינטים.
(שם מדעי: Chlorophyta), מופיעות בקרומי הקרקע אחרי התבססות הכחוליות.
על אף תפוצתן הרחבה בקרומים, בשל ייצור הביומסה המועט, נחשבות הירוקיות כבעלות חשיבות משנית בהיווצרות הקרומים.
(באנגלית Bryophytes) מופיעים אחרי התבססות הכחוליות, משמשים כשלד המהדק את קרום הכחוליות אל הקרקע בעזרת ריזואידים (מֵעֵין שורשים) החודרים אל הקרקע עד לעומק של כ־10 מ"מ.
בנוסף לכך, רשת של טחבים תת-קרקעיים מתפתחים בתוך הקרקע ויוצרים מבנים שנקשרים לחלקיקי הקרקע ותורמים לייצוב השכבות העליונות.
נוכחות טחבים לרוב מאפיינת בתי גידול לחים יחסית של קרומי קרקע.
(באנגלית Lichen) דורשות להתפתחותן קרום קרקע יציב ולכן מופיעות בשלב מתקדם, לאחר ביסוס הכחוליות הירוקיות והטחבים.
מבנה החזזיות חודר לשכבות העליונות של הקרקע, ומסוגל להגיע עד לעומק של 4–5 מ"מ בתוך האדמה.
נוצרת רשת תת-קרקעית המהדקת ומעגנת את חלקיקי הקרקע.
כך תורמת החזזית ליציבות הקרקע, ומסיעת לעמידות בפני כוחות בליה כגון מים ורוח.
ללא טחבים וחזזיות נשאר הקרום דק ושביר מאוד, ובהתייבשות מהירה הוא מתקפל ונִתק מהקרקע.
קרום הקרקע נוצר כתוצאה של יחסי גומלין בין חברת מיקרואורגניזמים לבין גרגרי הקרקע.
התייצבות קרקע ראשונית אשר חלה עם היווצרות המעטה הראשוני של הקרום על ידי הכחוליות.
ליכוד חלקיקי הקרקע נוצר בשלוש דרכים: 1. ספיחה של חלקיקי הקרקע לדפנות של הכחולית; 2. ספיחה של חלקיקי הקרקע לריר דביק המופרש לקרקע; 3. אחיזה של חלקיקי הקרקע באופן מכני על ידי החוטיות.
הטחבים תורמים לייצוב נוסף כאשר השורשים שלהם חודרים לתוך הקרקע ומשמשים כשלד המהדק את הקרום של הכחוליות אל הקרקע.
החזזיות מתפתחות בשלב אחרון מכיוון שהן צריכות קרום קרקע יציב על מנת להתפתח.
לקרום תפקיד חשוב בהגברת הנגר העִלי והקטנת החידור אל תוך הקרקע.
הקרום המיקרופיטי מווסת את זרימת המים בקרקעות הלס במדבר על ידי ויסות החדירות וההתאדות.
קרום מיקרופיטי מפותח הוא הידרופובי, בשל מַעֲטֶה של רב-סוכרים המיוצר על ידי הכחוליות והאצות הירוקיות.
מַעֲטֶה זה מדביק את חלקיקי הקרקע זה לזה אוטם את פני השטח, וגורם לירידה בחדירוּת הקרקע למים ולעליה בייצור נגר עילי.
התבססות אצות כחוליות הן שלב משמעותי בתהליך ייצוב חול.
שלב ראשוני בייצוב החול מתרחש עם התבססות דגנים רב שנתיים בגוף חול.
אלה מאפשרים את התנאים להתבססות כחוליות חוטיות על פני החול או מעט מתחת לפני השטח.
הכחוליות מפרישות ריר וקורים אשר מדביקים את חלקיקי הקרקע.
בהמשך, הירוקיות ויתר המיקרופיטים מחזקים את אחיזת הקרקע ותורמים לייצוב הקרקע גם על ידי מניעת סחף-קרקע על ידי רוח ומים.
הקרום מאפשר עלייה בכמות המים הזמינים בקרקע, הגנה על הקרקע מפני סחיפה, ובתהליך של משוב חיובי, מעודד הקרום תהליכים מייצבים נוספים (למשל קליטת אבק).
מבחינה אקולוגית, הקרומים ממלאים תפקיד חשוב בייצוב פני הקרקע לטובת בעלי החיים.
לדוגמה ישימונית תמנע (Stenodactylus doriae) בחולות הערבה וישימונית רביבים (S.
peterii) בחולות הנגב המערבי משתמשות במחילות שהן חופרות בחול, הרחק משיחים, בשטחים פתוחים, כאשר פתח המחילה מיוצב על ידי קרום מיקרופיטי.
הרס הקרומים, למשל על ידי רעיה חזקה, אינו מאפשר לישימונית לבנות מחילה בשל התמוטטות החול.
תפיסת אבק איאולי והתפתחות קרקע
המיקרוטופוגרפיה של הקרום, אשר נוצרת מחספוס מיקרופיטים (טחבים וחזזיות) הבולטים מעל פני הקרקע, מביאה לתפיסה וכליאת אבק על גבי הקרומים, ובכך תורמת להעשרת הקרקע בחרסיות ומביאה לשיפור משטר המים בפני הקרום.
קרום מפותח יכול לעבות את שכבת כיסוי הקרקע על ידי לכידת משקעי אבק המגיעים אליו מהאוויר, ועל ידי סחף קרקע המגיע מכתמי השיחים הסמוכים עם הנגר העִלִּי.
כל זאת, יחד עם ייצור החומר האורגני, הופך את הקרומים הביולוגיים למשמעותיים בהתפתחות קרקעות באזורים צחיחים.
הקרומים המיקרופיטיים ממלאים מספר תפקידים במערכת האקולוגית המדברית, בניהם:
לכמה קבוצות של מיקרואורגניזמים בקרומים יש יכולת לקבע חנקן אטמוספירי, אלה הם: סוגים מסוימים של כחוליות ושל חיידקים חופשיים, כחוליות הנמצאות בסימביוזה עם פטריות ליצירת חזזיות, וכן חיידקים הנמצאים באסוציאציה עם הריזואידים של מספר סוגי טחבים.
מיקרואורגניזמים אלה הם המקור הגדול ביותר לתוספת חנקן במערכת האקולוגית המדברית.
פוטוסינתזה וייצור ראשוני של חומר אורגני
הקרומים הביולוגיים מבצעים פוטוסינתזה ובהיעדר צמחייה עילאית, המיקרופלורה המרכיבה את הקרום, אחראית לעיקר הייצור הראשוני באזורים צחיחים וצחיחים למחצה.
בשל תנאי הסביבה הקיצוניים על פני הקרקע באזורים צחיחים- טמפרטורות קיצוניות, קרינת שמש חזקה ומחסור במים, פיתחו האורגניזמים בקרום מנגנונים להתמודדות עם איבוד מים וקרינה.
על כן, תהליך הפוטוסינתזה מוגבל לתקופות קצרות של לחות, לדוגמה בשעות הבוקר המוקדמות.
הקרומים המיקרופיטיים, למרות הייצור המועט שלהם מבחינה כמותית, קריטיים כיצרנים ראשוניים להתפתחות מספר שרשרות מזון במדבר.
שתי קבוצות של בעלי-חיים מדבריים – טחביות הכוללת למשל את המין איזופוד מדברי -Hemilepistus reaumuri ושבלולים הכוללת למשל את המין לבנונית קמוטת הפה Sphincterochila zonata, ניזונים בנגב מכחוליות ומטחבים ועל כן לקרום הקרקע הביולוגי יש משמעות גדולה עבורם.
התבססות הכחוליות היא שלב חשוב בסוקצסיה של חברות-הצומח של צמחים עילאיים בחולות.
היווצרות הקרומים מאפשרת הצטברות של אבק איאולי ושל חומר אורגני, תוך שיפור במשטר המים בפני השטח וייצוב החול, וכך מאפשרת בחולות התבססות צמחייה עילאית.
נזקים לקרום הקרקע וסוגיות סביבתיות
פעילות בעלי חיים ואדם יוצרים הפרעה ומשפיעים על הקרומים.
פעילות חקלאית כחרישה, בניית בורות ותלוליות להגברת הנגר, הידוק של הקרומים על ידי גלגלי רכב, חשיפה וגירוד של הקרומים בתהליכי פיתוח, שימוש בקוטלי עשבים ובכימיקלים אחרים פוגעים בקרום הקרקע הביולוגי ומגבירים את סחיפת הקרקע.
לאורך זמן, גם הליכה רגלית שוחקת את קרום הקרקע - וזו אחת הסיבות לכך שגם בטיולים באזורים מדבריים הליכה מחוץ לשביל פוגעת בטבע.
רעייה אינטנסיבית פוגעת במבנה הקרקע והורסת את קרום הקרקע.
הרס הקרומים מזרז את תופעת המִדְבּוּר באזורים שמתקיימת בהם רעִיה אינטנסיבית.
הרעִיה האינטנסיבית פוגעת בקרומי-הקרקע בשל דריכת בעלי-חיים, וגורמת בטווח הארוך לנזק למבנה הקרקע וליצירת סחף-קרקע.
הפרעות של לחצֵי-רעִיה גבוהים גורמים לירידה דרסטית באחוז הכיסוי של הקרומים ובמספר הסוגים של המיקרופיטים.
רעית צאן ובקר משפיעה על הדינמיקה של המיקרופיטים בשתי דרכים הפוכות: רעִיה כבדה משמידה את הטחבים, החזזיות והמבנה הפיזיקלי של קרום הקרקע המיקרופיטי, ואילו רעִיה קלה, המביאה לסילוק של צמחים עילאיים, מאפשרת למיקרופיטים לאכלס את המקומות שהתפנו.
בצילומי לוין של ישראל וסיני (מצרים) ניתן להבחין בהבדלים פיזיים ניכרים בין שני צידי הגבול.
הצד המצרי מאופיין צבעים בהירים, כצבעי החולות הבלתי מיוצבים, ואילו בצד הישראלי צבע ירקרק-חום כהה.
פערי הצבעים אינו נובע מפערים בכיסוי הצומח העילאי כי אם מהבדלים בשיעור הקרקע המכוסה בקרומים ביולוגיים.
בנגב שיעורים ניכרים של הקרקע מכוסה בקרום ביולוגי, ועל כן צבעה הכהה.
בסיני לעומת זאת, בעקבות פעילות אדם ורעיית צאן נרחבת, נפגע הקרום ושיעורו נמוך, ועל כן צבע החול הבהיר.
קרום חיצוני הוא קרום העוטף את שכבת הפפטידוגליקן בחיידקים גראם-שליליים ואינו קרום התא שעוטף את החיידק ואברוניו.
הקרום החיצוני, בשונה מקרום התא, הוא דו-שכבתי א-סימטרי, כלומר בחלקו הפנימי קבועה שכבה של פוספוליפידים, בדומה לקרום התא, אולם בחלקו החיצוני קבועות מולקולות אמפיפיליות מסוג LPS ו-LOS שמשמשות בתור אנדוטוקסינים וכן חלבוני תעלה מסוג פורינים שמונעים דיפוזיה של אנזימים בקטריוליטיים, דוגמת ליזוזים.
הקרום החיצוני הוא, כאמור, קרום דו-שכבתי א-סימטרי.
בחלקו הפנימי מורכב משכבת פוספוליפידים ואילו בחלקו החיצוני קבועות מולקולות אמפיפיליות מסוג LPS ו-LOS וכן חלבוני תעלה מסוג פורינים שמאפשרים דיפוזיה של מולקולות הידרופיליות במשקל נמוך מ-700 דלטון לחלל הפריפלזמי.
אותם הפורינים אף מונעים "זליגה" של מרכיבי הפריפלזמה אל מחוץ לתא החיידקי.
על פני חלקו החיצוני של הקרום החיצוני נמצאים קולטנים רבים שחלקם מהווים אתרי הצמדות לבקטריופאג'ים.
הקרום החיצוני מעוגן אל קרום התא בנקודות הדבקות (Adhesion sites) ואל הדופן הפפטידוגליקנית על ידי ליפופרוטאינים ייעודיים, דוגמת Braun's lipoprotein.
הליפופרוטאינים נעזרים בקשרים קוולנטיים על מנת לבצע את פעולת העיגון.
שלמות ויציבות הקרום החיצוני תלויים בקשרים הידרופוביים שנוצרים בתיווך יוני מגנזיום וסידן בין קבוצות הזרחה, על גבי מולקולות LPS, לבין מארג החלבונים הקבועים בקרום החיצוני.
ביוגנזה של מרכיבי הקרום החיצוני
הביוגנזה של מרכיבי הקרום החיצוני מתרחשת בציטופלזמה של חיידקים גראם-שליליים.
לאחר מכן משונעים מרכיבי הקרום החיצוני אל מחוץ לדופן על ידי חלבוני שינוע.
כך לדוגמה ליפיד A ואנטיגן O, שמרכיבים את מולקולת ה-LPS, נוצרים בציטופלזמה ומשונעים, באופן נפרד זה מזה, על ידי מנגנונים שונים:
לאחר שסונתזה ליבת ליפיד A היא משונעת דרך קרום התא לפריפלזמה באמצעות חלבון השינוע MsbA, ממשפחת חלבוני ATP-binding cassette transporter .
לאחר שסונתזה יחידה של אנטיגן O היא משונעת דרך קרום התא לפריפלזמה באמצעות חלבון השינוע O-antigen transporter (Wzx).
בפריפלזמה עובר אנטיגן O פולימריזציה על ידי האנזימים Wzy/z polymerase ולאחר מכן עובר איחוי (ליגציה) לליבת ליפיד A, על ידי האנזים WaaL ligase .
מולקולות LPS שלמות, שזה עתה סונתזו, משונעות דרך הפריפלזמה לחלקו החיצוני של הקרום החיצוני ו"מושתלות" שם על ידי מערכת חלבוני Lpt A-G .
המבנה הייחודי של הקרום החיצוני תורם רבות לפתוגניות של חיידקים גראם-שליליים בשל נוכחות מולקולות LPS ו-LOS, שמשמשות בתור אנדוטוקסינים.
חדירתו של ליפיד A לרקמה עמוקה, או למחזור הדם עלולה להוביל להרעלת דם (Septicemia) ולתגובה חזקה של מערכת החיסון כנגדו היות שהוא מהווה אימונוגן חזק מאוד כלפי המערכת.
הרעלת דם באה לידי ביטוי בעלייה חדה בחום הגוף, צניחת לחץ הדם וקרישה תוך-כלית מפושטת (DIC).
נוכחות הקרום החיצוני תורמת רבות לשרידותם של חיידקים גראם-שליליים.
יחד עם הקפסולה הם מהווים מחסום פיזי מפני חדירת אנטיביוטיקות שעלולות לפגוע בדופן ובקרום התא.
זאת הסיבה לכך שקשרים הידרופוביים, שתורמים ליציבות ולשלמות הקרום החיצוני, מהווים אתר מטרה אידיאלי לאנטיביוטיקות רבות.
קרומולוב (בפולנית: Kromołów) הוא פרוור של העיר זוויירצ'ה שבפרובינציית שלזיה שבפולין, אשר עד 1977 היה יישוב עצמאי, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב קרומולוב נזכר מהמאה ה-12, ובתחילת המאה ה-16 נבנתה במקום כנסייה קלוויניסטית, אשר הוסבה בהמשך לכנסייה קתולית.
במשך השנים היה היישוב בבעלות משפחות אצולה פולניות.
מהמאה ה-19 התקיימה ביישוב תעשיית אריגה מפותחת.
בשנת 1864 נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני, בעקבות מרד ינואר.
יהודים ישבו בקרומולוב מהמאה ה-16, ומהמאה ה-19 התקיימה ביישוב קהילה עצמאית.
בתחילת המאה ה-20 השתקע ביישוב האדמו"ר נתן נחום רבינוביץ משושלת חסידות ראדומסק.
במהלך מלחמת העולם הראשונה גירשו הרוסים רבים מיהודי היישוב, ולאחר המלחמה הצטמצמה האוכלוסייה היהודית במקום, עד שהגיעה ערב מלחמת העולם השנייה לכ-200 איש בלבד.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה משפילות ומפרכות.
בד בבד, שרפו הגרמנים את בית הכנסת ואת בית המדרש ביישוב, וביצעו מעשי התעללות פומביים ביהודי היישוב, תוך אילוצם לערוך "תרגילי התעמלות" משפילים, מריטת זקניהם, שיסוי כלבים בהם, והשפלת רב הקהילה, אלחנן שידלובסקי, לעיני הקהל הפולני.
במרץ 1941 גורשו יהודי היישוב לזוויירצ'ה, ומשם שולחו בתחילת 1942 למחנה ההשמדה אושוויץ.
קרון הוא עגלה בעלת ארבעה גלגלים המחוברים, שניים קטנים יותר מקדימה ושניים גדולים יותר בחלק האחורי, שנועדה להעברת משא או נוסעים.
בדרך כלל הקרון מונע על ידי סוסים, שורים, פרדות או בעלי חיים אחרים שמושכים את הקרון, אך יש גם גרירת קרונות על ידי כלי רכב מנועיים.
את הבהמות נוהג אדם היושב בקדמת הקרון או רוכב על אחת הבהמות או בסמוך להן.
קיימים סוגים רבים של קרונות, מותאמים למשא שנועדו להוביל, מותאמים לדרכים בהן נועדו לעבור, מותאמים למזג האוויר ומותאמים לבהמות המושכות את הקרון.
הקרון הפשוט ביותר הוא פלטפורמה, עגלה בעלת ארבעה גלגלים הנושאים משטח (פלטפורמה), ללא דפנות וללא מושבים (לעיתים יש מושב מאולתר עבור הנוהג בבהמות).
הפלטפורמה יכולה להיות קטנה יחסית או גדולה, לפי הצרכים ולפי יכולת הבהמות למשוך אותה.
בקרונות שנועדו להסעת בני אדם הוצבו מושבים ומקום המושב זכה להגנה מהרוח, הגשם והשמש.
סוג זה של קרונות התפתח לכרכרות ולדיליז'נסים.
לקרונות שנועדו להוביל מטען נוספו דפנות, כדי שהמטען לא יתפזר וייפול מהקרון.
קרון הרכבת של קוֹמְפְיין שימש כמקום החתימה ב-11 בנובמבר 1918 על הסכם שביתת הנשק בין נציגי הקיסרות הגרמנית המובסת לנציגי מדינות ההסכמה המנצחות מצרפת ואנגליה, שסיימה בפועל את מלחמת העולם הראשונה.
הקרון הוצג לציבור בפריז במשך כמה שנים עד שהוחזר למוזיאון באתר החתימה ביער קומפיין, הסמוך לעיר קומפיין בצפון-מזרח צרפת.
לאחר הניצחון הנאצי על צרפת ב-1940 החתים אדולף היטלר את נציגי צרפת ב-22 ביוני על כתב הכניעה באותו קרון כנקמה על ההשפלה של 1918. הקרון הוצג לציבור הפעם בברלין, ונהרס בנסיבות לא ברורות במהלך תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה.
קרון זהה מאותו פס יצור הועבר לאתר החתימה ב-1950 כחלק מחנוכה מחודשת של האתר.
קרון הרכבת נבנה בשנת 1913 על ידי חברת הרכבות הבלגית "החברה הבין-לאומית לקרונות שינה" (Compagnie Internationale des Wagons-Lits) הידועה גם בקרונות הפאר שלה כמו ברכבת האוריינט אקספרס.
הקרון, מספר 2419D (זיהוי הנראה גם באיור 1, כמו גם זיהוי החברה), שימש כקרון מסעדה עד 1918 אז הוסב, כקרון השלישי ברכבת בעלת 9 קרונות, למשרדו של המרשל פרדיננד פוש, ראש צבאות בעלות הברית במלחמת העולם הראשונה.
שביתת הנשק הראשונה - 11 בנובמבר 1918
אחרי כ-4 שנים של לוחמה קטלנית הותשו מעצמות המרכז.
אחרי כישלון מבצעי ההתקפה הגדולים של הגרמנים בחזית המערבית הודיע לודנדורף ראש הצבא הגרמני לוילהלם השני קיסר גרמניה באוגוסט 1918 שגרמניה לא תוכל לנצח במלחמה והמליץ על משא ומתן על בסיס ארבע עשרה הנקודות של הנשיא האמריקאי וודרו וילסון.
הצמרת הגרמנית המשיכה עוד להתלבט בעניין אבל אחרי כניעת בעלות בריתם, מרידות בצי הגרמני, חוסר יציבות בממשלה ותחושת מהפכה מתקרבת ביקשו הגרמנים לקיים משא ומתן על שביתת נשק.
המשלחת הגרמנית יצאה ב-6 בנובמבר מספא שבבלגיה למסע רכבת בן 10 שעות לאורך שדות הקטל וההרס של המלחמה.
לראש המשלחת נבחר הפוליטיקאי מתיאס ארצברגר, כיוון שנחשב כמקובל יותר על בעלות הברית בשל היותו קתולי ותומך זה זמן רב בהפסקת המלחמה (ארצברגר נרצח ב-1921 על ידי קיצונים ימנים בשל חלקו באירועי סוף המלחמה).
אליו הצטרפו עוד שלושה - ארנסט ונסלו - אדמירל גרמני כמייצג הצי, אלפרד פון אוברנדורף - מייצג משרד החוץ, והגנרל דטלוף פון ווינטרפלט מייצג הצבא.
בהגיעם לצרפת הועברה המשלחת לקרון צרפתי שהיה שייך בשעתו לנפוליאון השלישי (תזכורת לתבוסת צרפת לפרוסיה במלחמת 1870 שעכשיו זכתה להביס את גרמניה בתורה) וקושט בסמלים המזכירים את תפארת האימפריה הצרפתית.
בבוקר של ה-8 בנובמבר הובאה המשלחת הגרמנית לדיונים בקרון של פוש שחנה בלב יער קומפיין במטרה לשמור על חשאיות השיחות ולהסתירן מעיני העיתונאים וכן על מנת למנוע הפגנות של אזרחים מקומיים נגד המשלחת הגרמנית.
נציגי בעלות הברית שישנו את הלילה בקרונות השינה של הרכבת נקראו לקרון המסעדה שנבחר לשמש את הדיונים וצויד במפות וטלפונים.
נציגי בעלות הברית הצרפתים והבריטים באו לדיונים ללא כוונה לקבל מהותית את ארבע עשרה הנקודות של וילסון.
כיוון שהם שנשאו ברוב העול של המלחמה הם ראו חובה למנוע מגרמניה התעצמות צבאית עתידית ואף להענישה על תוקפנותה.
פוש שעמד רשמית בראש המשלחת של בעלות הברית כמעט ולא נכח בשיחות שנוהלו על ידי מקסים וייגאן, שלישו של פוש, ומצד אנגליה ראש הימיה הברון רוזלין ומיס, וסגנו ג'ורג' הופ, ועוזרו הקפטן ג'ק מריוט.
פוש פתח בשאלה לגרמנים - "ובכן מה אתם רוצים רבותי?".
תנאי בעלות הברית הוקראו במשך כשעתיים ולא ניתנה לגרמנים היכולת לערער על הסעיפים.
לגרמנים ניתן אולטימטום של 72 שעות לקבל את תנאי שביתת הנשק.
באותו ערב הלכו פוש ווייגאן להתפלל בכנסייה קטנה בכפר הסמוך רטונד (Rethondes).
למחרת (ב-9 בנובמבר) מונה פרידריך אברט כקנצלר גרמניה ולמחרת (ב-10) ברח הקייזר הגרמני וילהלם השני להולנד (שסרבה להסגירו אחר כך לבריטים שביקשו לשפוט אותו) ובכך הפכה גרמניה לרפובליקה.
בשעה 5:20 בבוקר של ה-11 בנובמבר פוש חתם על ההסכם ואחריו שאר החותמים (ארבעת חברי המשלחת הגרמנית, ומצד בעלות הברית - פוש והברון רוזלין).
פעולות האיבה הפסיקו ב-11 בנובמבר בשעה 11:00 בבוקר (השעה ה-11 ביום ה-11 בחודש ה-11).
אחרי כשנה חזר קרון הרכבת של קומפיין לשימוש רגיל, ואחר כך כקרון ברכבת הנשיאותית הצרפתית.
בשנת 1921 הועבר הקרון לחצר האינווליד בפריז והוצג שם לציבור עד שנת 1927 אז הוחזר לאתר החתימה ביער קומפיין.
הקרון הושם במבנה המוזיאון ולידו משטח עגול עם לוח זיכרון שעליו נכתבו המילים:
על מילים אלה השקיף פסל של פוש, ובקצה שביל הגישה נבנה "פסל אלזס" - פסל של הנשר הגרמני המופל על ידי חרב צרפת.
שביתת הנשק השנייה - 22 ביוני 1940
אחרי 8 חודשים של מלחמת העולם השנייה בהם שרר שקט יחסי בין גרמניה לצרפת (המלחמה המדומה) פלשו הצבאות הנאצים לצרפת ב-10 במאי 1940. אחרי 4 שבועות של בְּלִיצְקְרִיג של פלישת שריון הובסה צרפת וביקשה הפסקת אש.
הצבא הגרמני צעד בפריז והניף את דגל צלב הקרס מעל ארמון ורסאי בו הוכרזה האימפריה הגרמנית ב-1870 לאחר תבוסת צרפת ובו גם נחתם הסכם השלום הסופי של מלחמת העולם הראשונה שהגרמנים ראו כמשפיל ולא צודק.
רודן גרמניה אדולף היטלר ציווה לקיים את טקס הכניעה של צרפת בקרון קומפיין כנקמה על אירועי 1918. לשם כך הוצא הקרון מהמוזיאון (לאחר הריסת אחד הקירות) והועמד בדיוק במקום בו עמד בימי שביתת הנשק של 1918.
ב-22 ביוני, 21 שנים ו-8 חודשים לאחר שביתת הנשק של 1918, הגיע היטלר עם הנציגים הגרמנים לאתר ביער קומפיין ואחרי כמה מילים נכנסו כולם לקרון ב 3:15 אחה"צ.
נציגי צרפת הצטרפו ב-3:30 לאחר שהגיעו בטיסה מבורדו.
הנציגים הגרמנים כללו מלבד את היטלר, את קייטל, ריבנטרופ, יודל, גרינג, רודולף הס, בראוכיטש, ו-אריך רדר.
קייטל, ריבנטרופ, גרינג ויודל אחר כך נידונו למוות במשפטי נירנברג (גרינג הצליח להתאבד לפני התלייה).
נציגי צרפת היו שארל הונציגר (אחר כך מפקד בצבא צרפת של וישי, מת בהתרסקות מטוס שנה אחר כך), מר ליאון נואל (שגריר צרפת בפולין לשעבר - היחידי שלא לבש מדים באירוע), ז'אן ברג'רה, ומוריס לה-לוק (שלושת האחרונים חיו עוד שנים רבות לאחר סיום המלחמה).
קייטל היה היחידי שדיבר ושנותר לנהל את השיחות לאחר עזיבת היטלר את המקום.
לצרפתים לא ניתנה כל זכות לשנות את תנאי הכניעה (מלבד כמה תיקוני עובדות - כמו הדרישה להסגיר לגרמנים יותר צוללות מאשר היו להם).
עם עזיבתו את המקום, צעד היטלר לאורך שורת חיילים גרמנים מצדיעים כשכעת פסל אלזס כבר כוסה בדגל צלב הקרב.
ב 18:50 באותו ערב חזרו נציגי צרפת לטקס החתימה.
תושבים שווייצרים ושוודים בברלין העידו שראו אותו נהרס בהתקפת חיל האוויר הבריטי את ברלין ב23-22 בנובמבר 1943. עדויות אחרות טוענות שהועבר לקרווינקל בתורינגיה ושם נהרס על ידי חיילי ה-SS עם התקרבות צבא ארצות הברית.
אתר החתימה ביער קומפיין שוחרר על ידי בעלות הברית ב-1 בספטמבר 1944. 8 חודשים אחר כך נכנעה גרמניה.
הפעם לא היו שיחות הפסקת אש, רק כניעה ללא תנאי.
5 שנים אחר כך, ב-1950, שוקם האתר לקראת חנוכה מחדש.
למרבה המזל ל"חברה הבין-לאומית לקרונות שינה" היה קרון נוסף זהה לקרון קומפיין שיוצר יחד איתו ב-1913. קרון זה, מספר 2439D, הוסב למספר 2419D (מספרו של קרון קומפיין המקורי) והוצב באתר החתימה לרגל טקס החנוכה של המוזיאון החדש ב-11 בנובמבר 1950.
קרון מאליק דשילדס הוא כדורסלן אמריקאי שמשחק בעמדות הרכז והקלע בקבוצת הירואס דה פלקון מהליגה הוונצואלית..
ב-11 בספטמבר 2017 חתם לעונה בקבוצת פורטרס יסברני מליגת העל ההונגרית אך כבר בחודש ינואר 2018 התיר את חוזהו וחתם בקבוצת דברצ'ני EAC אף היא מליגת העל ההונגרית.
ב-19 בפברואר 2018 חתם בקבוצת הפועל עפולה מהליגה הלאומית בכדורסל עד סיום העונה, ב-20 במרץ 2018 רשם שיא קריירה של 32 נקודות במשחק הניצחון נגד מכבי הוד השרון .
ב-30 באפריל חתם על חוזה עד סיום העונה בקבוצת אגו רת'ימנו מליגת העל היוונית בכדורסל .
ב-28 ביוני 2018 חתם לשתי עונות בקבוצת מכבי חיפה .
ב-2019 חתם בשיאוליאי מליגת העל הליטאית.
ב-5 במרץ 2020 חתם לעונה בקבוצת הפועל עפולה, שיחק משחק אחד ושוחרר בעקבות התפרצות הקורונה בישראל.
ב 15 ביולי 2020 חתם דשלידס מכבי עירוני רמת גן מהליגה הלאומית.
בדצמבר 2020 שוחרר דשילדס ממכבי עירוני רמת גן בעקבות פציעה.
בספטמבר 2021 חתם דשלידס בסן סברו מהליגה האיטלקית השנייה.
באוגוסט 2021 עבר דשילדס לטורמנדוס מהליגה הוונצואלית.
בינואר 2022 חתם בקבוצת הפועל עפולה.
ביוני 2022 חתם דשלידס בהירואס דה פלקון מהליגה הוונצואלית.
קרומהולץ (מגרמנית: Krummholz, הלחם בסיסים של krumm – מעוות ו-Holz – עץ), מכונה גם קניהולץ (knieholz – עץ הברך) הוא סוג של צמחייה מעוותת ומגומדת האופיינית לנוף של קו העצים באזור התת-ארקטי והתת-אלפיני, שעוצבה בשל החשיפה המתמשכת לרוחות המקפיאות והעזות.
תחת תנאים אלו יכולים העצים לשרוד רק כשהם מוגנים על ידי סלעים או כיסוי בשלג.
ככל שהחלק התחתון של עצים אלו ממשיך לגדול, העלווה הופכת צפופה מאוד בסמוך לקרקע.
בניופאונדלנד ולברדור ידועה תצורה זו כ"טקמור" (tuckamore).
עצי קרומהולץ נמצאים גם על החופים כדוגמת חוף אורגון, שבהם העצים יכולים להיות גבוהים יותר מאשר קרוביהם התת-אלפיניים.
העצים הנפוצים שמופיעים בתצורת קרומהולץ כוללים: אשוחית נורווגית, אורן ההרים (Pinus mugo), אשוח ריחני (Abies balsamea), אשוחית אדומה (Picea rubens), אשוחית שחורה, אשוח תת-אלפיני, ארזית תת-אלפינית (Larix lyallii), אשוחית אנגלמן, אורן לבן-קליפה, אורן גמיש (Pinus flexilis) ואורן מפותל.
מופעים של תצורת קרומהולץ של אשוחית שחורה נמצאים בטייגה של צפון קנדה.
תצורות קרומהולץ של אשוחית שחורה ואשוח ריחני נמצאות בשפע באזור המעבר האלפיני של ההרים הלבנים של ניו המפשייר.
אשוח תת-אלפיני הוא המין הנלווה הנפוץ ביותר של אשוחית בצמחיית הקרומהולץ.