tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נקבות בורחות מ-44% ניסיונות חיזור של זכרים צעירים ומ-27% מניסיונות החיזור של זכרים בוגרים; הן גם מגיבות באגרסיביות ל-15% מניסיונות החיזור של הצעירים ול-9% ניסיונות החיזור של הבוגרים.
הזכרים הצעירים מצליחים לרוב להתרבות רק באביב ובקיץ - לאחר תקופת הייחום העיקרית, כאשר הזכרים הבוגרים מותשים ועדיין נותרו מספר נקבות שאינן בהריון.
בעונות עם מזג אוויר נאה תקופת החיזור תהיה קצרה יותר.
הזכרים מתגוששים ביניהם כמעט אך ורק בעונת הרבייה.
העימותים ביניהם כוללים מתיחה נמוכה של הגוף ולאחר מכן קפיצה והתנגשות במקביל עם הקרניים, וכן דחיפות, נעילת הקרניים, בעיטות, ועמידה על הרגליים האחוריות שסופה התכת הקרניים בראש היריב.
בנעילת הקרניים הזכרים עשויים לדחוף אחד את השני במורד המדרון תוך כדי מכות לראש ולגוף כשלבסוף השניים ימצאו את עצמם בתחתית המדרון.
הזכר המפסיד מתרחק מהאזור בעוד שהזכר המנצח חוזר למעלה ואינו רודף אחר הזכר המפסיד.
הזכרים הבוגרים משתמשים בבעיטות או בתנוחות מאיימות בלבד כאשר הם באים להבריח זכרים צעירים מהנקבות.
הלידות של נקבות היעל מתרחשות בחודשי מאי ויוני לאחר תקופת הריון של 165-160 ימים.
הנקבה ממליטה לרוב פעם אחת ב-4 שנים ובסביבות 6% מהנקבות עלולות להיות עקרות.
זמן קצר לפני ההמלטה, הנקבה תבודד את עצמה מהעדר, ותתרחק לאזור מחוספס ומוגן מטורפים.
לאחר ההמלטה היא עשויה להסתיר את הגדי בסבך למשך 3-2 ימים, כשהיא תבקר אותו מעת לעת להנקה וטיפוח.
לאחר שלב זה הנקבה נעה עם הצעיר במשך 7-3 ימים, ולאחר מכן מצטרפת לעדר.
הגדי שוקל בעת הלידה 4.1-3.4 ק"ג וצבעו בהיר מעט משל הבוגרים.
הנקבה ממליטה בדרך כלל גדי אחד, אולם כ-3% מהלידות הם של תאומים.
הגדי הצעיר זריז ביותר, והוא מסוגל להתרוצץ במהירות על המדרונות התלולים לאחר יום אחד בלבד מאז שנולד.
הגדיים משחקים ביניהם בעיקר בשעות היום.
הגדי מתחיל לטעום מזון מוצק כעשבים בגיל חודש, אולם הוא ממשיך לינוק בערך עד חודש דצמבר.
לאחר כ-5 חודשים הנקבה מתחילה למנוע מהגדי לינוק - לעיתים על ידי בעיטות, למרות שהיא עשויה לאפשר לו לינוק גם בגיל שנה כאשר היא תאבד את הגדי החדש שלה.
הגדילה של הגדי איטית יחסית, כאשר הנקבות מגיעות לגודלם המלא לאחר 5 שנים, והזכרים מגיעים לגודלם המלא בסביבות 11-10 שנים.
מערכת השיניים של הגדי מגיעה לגודלה המלא בסביבות 5 שנים, ועד גיל 12 הן הופכות לשחוקות מאוד.
הנקבות מגיעות לבגרות בגיל שנה, אך בטבע הן מתרבות לרוב רק מגיל שנתיים.
הזכרים יוכלו להתרבות מגיל 6-4, כאשר קרניהם יהיו גדולות מספיק.
תוחלת החיים של היעל הקווקזי המזרחי היא 16-15 שנים, אם כי פרטים מסוימים עשויים להגיע לגיל 23-22 שנים.
היעל הקווקזי המזרחי מסווג על ידי IUCN במצב השימור "קרוב לסיכון" (NT), מכיוון שמספר האוכלוסייה הכללי נמוך יחסית, וירידה בשיעור של 10% על פני 21 השנים הבאות היא אפשרת.
מצבו מתקרב לקריטריונים של דרגת ה"פגיע" (VU).
האיומים העיקריים על היעל הקווקזי הם מרעה צאן בתחומי מחייתו וציד לא חוקי, בשילוב עם חורפים קשים שמתרחשים מדי פעם.
הציד הוא ככל הנראה הגורם המשמעותי ביותר שגורם לירידות רציניות באוכלוסיות מסוימות לאחרונה.
רעיית עדרי הצאן בבית הגידול של היעל מדלדלת את משאבי טבע וקטלנית במיוחד לקראת החורף.
היעל מושפע גם מאובדן בית גידול ופיתוח אנושי מואץ הנגרם על ידי סלילת כבישים וכריית מחצבים, וכן מהפרעות על ידי תיירים ומטפסי הרים כמו גם מהעימותים הצבאיים הרבים שמתרחשים בקווקז בגלל המוג'אהדין הקווקזי או מהמלחמות להשגת אוטונומיה.
היעל הקווקזי המזרחי רשום בקטגוריה השלישית בספר הנתונים האדום הגרוזיני.
באופן כללי המין מוגן לגמרי יחד עם שאר בעלי חיים בגיאורגיה, והציד שלו אסור לחלוטין.
ברוסיה ואזרבייג'ן לעומת זאת ניתן לצוד את היעל הקווקזי ברישיון.
היעל הקווקזי המזרחי מצוי במספר שמורות טבע: שמורת קאבארדין-בלקריה - 5,200 פרטים, שמורת צפון אוסטיה - 800 פרטים (רוסיה), שמורת לאגודקי - 700 פרטים (גיאורגיה), ו-2,000 פרטים בשמורת זאקאטאלה (אזרבייג'ן).
אזורים מוגנים נוספים התומכים במספרים קטנים יותר של היעל כוללים את שמורת הטבע קאזבג'י ושמורת הטבע טושיטיאן (גיאורגיה), שמורת הטבע ליסו, מקדש חיות הבר קאק, הפארק הלאומי שאקדאג' ושמורת הטבע איסמעילי (אזרבייג'ן).
מבין כל האזורים המוגנים, היעל מקבל הגנה יעילה בעיקר בשמורות הטבע קאבארדין-בלקריה, זאקאטאלה, לאגודקי ושמורת צפון אוסטיה.
צעדי השימור המוצעים למדינות אלו: 1) לייצר אזורים מוגנים חדשים - במיוחד בגבול הדאגסטני עם גיאורגיה ואזרבייג'ן.
2) לאכוף בקפדנות את ההגנה על היעל מחוץ לעונת הציד שנמשכת כ-4 חודשים, ואם האוכלוסייה תגדל 3) ניתן יהא לשקול את האפשרות של הגדלת מכסות ציד.
מאז 1940 האוכלוסייה של היעל הקווקזי ירדה בהדרגה.
עד סוף שנות ה-80 האוכלוסייה ירדה ב-30% והגיע למספר של כ-18,000 פרטים.
הנתונים האחרונים מצביעים על כך שיש בסביבות 12,000-10,000 פרטים.
בעבר היעל הקווקזי המזרחי היה ניצוד בעיקר לבשרו וכן לפרווה הצמרית שלו ששימשה לתפירת מעילי פרווה.
כיום היעל ניצוד כמעט אך ורך עבור קרניו המפוארות שבעלי ערך גבוה מאוד, ובשל כך הוא בעל החיים המבוקש ביותר בציד בקווקז.
הקרניים לרוב משמשים כקישוט לבית כאשר קובעים אותם בקיר מעל שידה עם כוסות יין ובקבוק בירה.
את גדיי היעל הקווקזי ניתן לתפוס בריצה קלה רק בתוך יום או יומיים מהלידה.
בצפון אוסטיה יש שלוכדים את היעלים בחיים באופן לא חוקי על ידי פריסת רשתות בשבילים.
היעל הקווקזי מצוי במספר גני חיות ברחבי העולם, להלן העיקריים שבהם: גן החיות של טאלין (אסטוניה), גן החיות של ליברץ (צ'כיה), גן החיות של אאוגסבורג (גרמניה) וגן החיות של סן דייגו (ארצות הברית).
יעל סינדי (שם מדעי: Capra aegagrus blythi; מוכר גם כעז בר סינדית או כעז סינד), הוא אחד מששת תת-המינים של עז הבר האנדמי לדרום ומערב פקיסטן לצד קרובו יעל צ'ילטאני.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1875 על ידי הבוטנאי הבריטי בהודו - אלן אוקטוויאן הומה.
שמו הרשמי ניתן לו עקב תפוצתו העיקרית שנופלת בתחומי מחוז סינד שבפקיסטן, בעוד ששמו המדעי הוא על שם הזואולוג הבריטי אדוארד בליט.
למרות היותו תת-מין של עז הבר, הוא נקרא "יעל" בשל הדמיון של הזכרים ליעל נובי למשל, יותר מאשר לעז הבית.
זכר היעל הסינדי מתאפיין בזוג קרניים ארוכות ומרהיבות בצורת סהר או חרב מעוגלת, והמבנה שלהם אופייני לעיזי הבר: הקרן צומחת לכיוון מעלה בזווית מועטת לצדדים, והיא עולה ומתעגלת בהדרגה לאחור עד שהיא יוצרת חצי או 3 רבעי עיגול.
מכיוון שהקרן צומחת בזווית לצדדים, במבט מלפנים הקרניים ייראו בצורת "M".
מיקום הקרניים אצל יעל סינד, הוא במרכז הקרקפת מעל העיניים, ולעיתים בשל העובי שלהם הן מתפשטות גם מעט למצח.
בבסיס יש בין הקרניים רווח קטן אך ניכר, והרווח ביניהן עולה בהדרגה ככל שהקרן גדלה; בקצוות למשל המרחק עשוי להגיע לחצי מטר או יותר.
הקרניים של יעל סינד נחשבות לעבות יחסית, אולם הן צרות יותר בהשוואה לקרני ה"יעלים האמיתיים" וכנ"ל לגבי קצוות הקרן.
משטח הקרן הקדמי הוא מעוגל, בעוד שהמשטח האחורי שטוח; ניתן להבדיל בנקל בין קרני היעלים האמיתיים לבין קרני יעל סינד; בעוד שליעל האמיתי יש כפתורים בולטים לאורך חזית הקרן, ליעל סינד יש חריצים עמוקים בלבד, ותחת הכפתורים יש לו לאורך הקרן שידרה בולטת שמתחילה בבסיס ומסתיימת בשליש העליון.
השידרה אינה אחידה לחלוטין, ולעיתים יש בה שקעים או בליטות גדולות שמזכירות במעט את קרני היעל האמיתי.
לנקבות יעל סינד יש קרני-פגיון דקות וקצרות יותר בצורת "V", והן ישרות כמעט לגמרי לבד מקימור קל לאחור.
אין להן כלל שידרה בולטת אלא חריצים דקים בלבד, ומוטת הקרניים שלהן קטנה מאוד.
צבע הקרניים של שני הזוויגים הוא אפור בהיר, וחום חלודה או ברונז'ה.
קצוות הקרן של הזכר עשויות להיות כהות במעט.
הפרווה של היעל הסינדי קצרה ודקה ומותאמת לאקלים המדברי והסלעי שבו הוא חי; בחורף, כאשר יורד שלג בהרים והטמפרטורות קרירות יותר הפרווה הופכת לעבה וגסה במעט.
צבע הפרווה הכללי אצל נקבות וזכרים צעירים דומה מאוד ליעל הנובי: צהבהב וכתמתם חולי עם שילוב של שערות אדמדמות ואפרפרות - מספק הסוואה מצוינת בסביבה המדברית.
המותניים, הגחון, המפשעה, החזה והברכיים בצבע לבן בוהק, ועל חזית הרגליים יש רצועות שחורות בולטות.
על פני החזה והחלק התחתון של הגרון יש כתם רחב בצבע שחור דהוי, ומכל צד נמשך ממנו פס עבה בצבע זהה עד לכתפיים הכהות; כתוצאה מכך נוצרת סביב הצוואר "אדרת" שחורה.
מעבר לכך שהם דהויים, הפס הגבי והאדרת של יעל סינד עלולים לעיתים קרובות להיות בצבע חום בהיר או אדמדם, בניגוד למשל לפס הגבי והאדרת של יעל בזואר שיהיו תמיד בצבע שחור עמוק וברור.
ראשו של היעל הסינדי בצבע אדמדם-צהבהב בהיר באזור הלחיים ואדמדם כהה יותר באזור החרטום.
לפרטים מבוגרים הלחיים יהיו בצבע כסוף או חולי ואזור החרטום יהיה בצבע שחור או חום שוקולד.
לשני הזוויגים יש סימוני פנים הכוללים זוג פסים - חום כהה ולבן קרמי - שנמשכים במקביל מהעין עד לפה בדומה לצבי, אם כי אצל הזכרים הפס הלבן עלול להתחלף בזוג גבות גדולות ולבנות מעל העין.
האוזניים של יעל סינד מתחלקות בין אפרפר וצהבהב בצד החיצוני לשחרחר ולבנבן בצד הפנימי.
קצוות האוזן יהיו שחורות לעיתים.
זכר היעל הסינדי מתאפיין בזקן שחור בולט בסנטר בניגוד לנקבות, ובגיל מבוגר הוא הופך להיות ארוך, עבה וגס מאוד - אף יותר משל יעל סיבירי.
מבנה גופו של יעל סינד ארוך, כבד ומוצק, ויש לו צוואר בינוני ועבה התומך בראש משולש ומוארך; לנקבות הצוואר דק וארוך יותר.
הרגליים שלו דקות וקצרות יחסית, והאוזניים צרות וארוכות.
הפרסות השסועות שלו גדולות וחזקות ומותאמות לבית הגידול הסלעי, והזנב קצרצר, עבה ושעיר.
העור בברכיים הופך עם הזמן לקשה ומשופשף לאחר שעות רביצה רבות.
המצח וארובות העין בולטים על רקע הפנים.
האף והעיניים של היעל קטנים למדי, והוא בעל נחיריים מחורצות ושפה עגלגלה ושסועה בחזית.
הדו צורתיות הזוויגית נראית היטב אצל מין זה - הן במידות הגוף, הן בצבע הפרווה והן בקרניים.
מידות הגוף של יעל סינד:
היעל הסינדי הוא תת-מין שאנדמי לדרום ומערב פקיסטן.
הוא מצוי בעיקר בפרובינציית סינד ופרובינציית בלוצ'יסטן, ובמידה פחותה גם בפרובינציית ח'ייבר פח'טונח'ווה.
התפוצה הגאוגרפית שלו מוגבלת לטווח הדרומי והנמוך של הרי הינדו-כוש ברמת בלוצ'יסטן ולמישורים וגבעות שמשני צידי נהר האינדוס.
בית הגידול של יעל סינד הוא באזור האקלים המדברי, וכולל מדרונות הרריים נמוכים, עם פסיפס של גבעות, יערות וחורשים דלילים, צוקים, שיחים, אדמה טרשית, משטחי ומחשופי סלע, ובאופן יוצא דופן אפילו מישורים צחיחים בגובה פני הים הסמוכים לאזור הררי במקצת.
עם זאת, לרוב הוא מצוי בגבהים של 3,250-350 מטר מעל פני הים.
הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–40 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא 250–500 מילימטר לשנה.
יעל סינד הוא בעל חיים חברותי, ובאזורים שבהם לא תהיה הפרעה אנושית הם מתאספים בעדרים גדולים למדי.
אף על פי שיש זכר דומיננטי אחד השולט על עדר הנקבות, בדרך כלל יחיו בשולי האזור מספר זכרים נוספים ללא הפרעה ממשית מצידו.
בחלק החם ביותר של השנה היעל יכול לרעות חלק ניכר מהלילה בשל הטמפרטורות הקרירות יחסית.
כיתר עיזי הבר היעל הסינדי בעל יכולת איזון מדהימה על פני הצוקים, והוא מסוגל לקפוץ ממצב עמידה כלפי מעלה לגובה של 1.75 מטר על פני משטח סלעי ואנכי.
בעת הירידה במדרונות היעלים הולכים באיטיות מכוונת, אף על פי שהם מסוגלים לבצע עם הפרסות החלקה מהירה ללא פגע לאורך המדרון עם עצירה חדה אחת ל-4 או 6 מטר כדי לייצב מעט את הגוף.
התזונה של יעל סינד מורכבת מעלים ושיחים, כמו גם שיחים קטנים, עשבים ועשבי תיבול.
חוקרי טבע רבים מאמינים כי הם יכולים להתקיים מבלי לשתות מים למשך תקופה בלתי מוגבלת, עם ניצול הלחות מהצמחייה.
הטורפים העיקריים של יעל סינד הם נמר פרסי וזאב הודי, וטורפים קטנים יותר כתן ושועל מהווים איום לגדיים.
עונת הרבייה מתרחשת בין חודשי אוקטובר ודצמבר וההמלטה תתרחש מאפריל עד מאי.
במהלך עונת הרבייה הזכרים מקיימים ביניהם קרבות שמטרתם לשלוט על עדר נקבות.
הזכרים מאתגרים אחד את השני על ידי עמידה על הרגליים האחוריות והטחת הקרניים על ראש היריב, וכן על ידי נעילת הקרניים ודחיפות.
זכרים צעירים יאלצו לחכות עד שקרניהם יהיו גדולות מספיק כדי להתמודד מול זכרים בוגרים.
ההריון של הנקבה נמשך 150–155 ימים, לאחריהם נולד גדי אחד בדרך כלל אם כי גם תאומים די נפוצים.
הגדי נגמל לאחר 7–8 חודשים ומגיע לבגרות לאחר 3 שנים.
היעל הסינדי מסווג במצב השימור "פגיע" (VU), בהתחשב בכך שהוא חווה ירידת מספרים גבוהה יחד עם שאר תת-המינים, ובשילוב עם ניצול והרס בית הגידול באזורים רבים בפקיסטן.
יעל סינד מצוי בשפע ותחת הגנה מוצלחת רק במספר אזורים כמו פרובינציית סינד.
רוב הפרטים נמצאים באוכלוסיות מפוזרות על רכסי הרים מבודדים זה מזה בשפלה; כתוצאה מכך, הציד הלא חוקי הוא די נפוץ והיעלים נמצאים בסיכון גבוה, במיוחד מצד אנשים מקומיים ושבטים נודדים חמושים שנוהגים לרעות את עדרי הצאן שלהם ברוב רכסי ההרים שנמצאים בשימוש על ידי עיזי הבר.
ישנם כמה עתודות שמעניקות רמות הגנה שונות לעיזי בר ברחבי פקיסטן, אולם לרבים מהם אין תוכניות ניהול מסודרות ורובם אין אפילו צוות פיקוח מטעם הפארק.
בין האזורים המוגנים שבהם יעל סינד מצוי ניתן למנות: הפארק הלאומי דורג'י, שמורת חיות הבר הינגול, שמורת חיות הבר קורקהרה, הפארק הלאומי דהרון, שמורת חות הבר צ'וראני, שמורת חיות הבר גוט, שמורת חיות הבר קו-אגיש, הפארק הלאומי קירטאר, ומשולש השמורות: סורג'אן - סומבאק - ושמורת הציד הוטיאנו.
מרבית התוכנית הזאת מיושמת כיום, וכתוצאה מכך הפארק מהווה את האזור המוגן הטוב ביותר להישרדות יעל סינד.
אין אומדן אוכלוסייה כולל לתת-המין.
מרבית הפרטים שורדים באזורים קטנים שאינם נגישים.
בפרובינציית סינד יש כ-3,100 פרטים, ובפרובינציית בלוצ'יסטן יש מן הסתם מספר גבוה לפחות פי 8 בהתחשב בכך שבפארק הלאומי קירטאר לבדו יש כ-13,000 פרטים.
יעל צ'ילטאני (שם מדעי: Capra aegagrus chialtanensis; מוכר יותר כעז בר צ'ילטאנית או כעז צ'ילטאן), הוא אחד מ-6 תת-המינים של עז הבר האנדמי למערב פקיסטן.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1913 על ידי הזואולוג האנגלי ריצ'רד לידאקר, ושמו הרשמי והמדעי ניתן לו על שם מקום חיותו העיקרי - מורדות הר צ'ילטאן הסמוך לעיר קוויטה.
סיווג מוצע זה התבסס על הצורה המעוותת והייחודית של קרני היעל הצ'ילטאני - שנראות כשילוב בין קרני עז הבר לקרני יעל הבורג.
טקסונומים אחרים הציעו שהוא מהווה תת-מין של יעל בורג או לחלופין כלאיים בין עז הבית ליעל הבורג.
עם זאת, בסביבות 1980 הטקסונומים הגיעו הגיעו למסקנה שהיעל הצ'ילטאני מהווה תת-מין נפרד של עז הבר ולא כתוצאה מכלאיים, בהתבסס על שינויים מורפולוגיים משמעותיים בין קרניו לקרני יעל הבורג.
יעל צ'ילטאן הוא תת-המין הנדיר והמאוים ביותר בקרב עיזי הבר.
הקרניים הגדולות והספיראליות של זכרי היעל הצ'ילטאני הם המאפיין הבולט ביותר של תת-המין, ובשל כך ניתן לזהותו בקלות מתת-המינים האחרים בפקיסטן כיעל סינד או יעל בזואר.
הקרן צומחת בזווית אלכסונית לכיוון הצדדים, והיא מתחילה בשלב מסוים להתעקל לכיוון פנימה מעלה תוך כדי השלמת ספיראלה אחת לכל היותר; בסופו של דבר קצוות הקרן מתעקלים שוב החוצה או פנימה, וכתוצאה מכך הקרניים נראות במבט חזיתי בצורה של לירה.
לעיתים קרובות הקרניים "מתמוטטות" כביכול לאחור, וקצוות הקרן עשויות לצמוח אחד לכיוון השני.
לדברי חוקר טבע האורך המרבי של קרני הזכרים הוא 73 ס"מ - קטן יותר משל תת-מינים אחרים, אך עם זאת השיא שתועד עד היום הוא אורך של 101.6 ס"מ.
מיקום קרניו של יעל צ'ילטאן הוא על פני מרבית הקרקפת - מעל העיניים ובצידי האוזניים.
בבסיס הקרניים סמוכות אחת לשנייה עם רווח של סנטימטרים בודדים, אולם ככל שהן גדלות המרחק ביניהן יעלה - תלוי בגודל הקרן; לעיתים דווקא בסוף הקצוות יהיו סמוכות שוב בשל העקמומיות של הקרן.
הקרניים של תת-מין זה עבות יותר מאשר אצל תת-מינים אחרים, והדבר בולט במיוחד בבסיס.
הקרניים של יעל צ'ילטאן מתאפיינות במשטח חזיתי שטוח ומשטח אחורי עגלגל, וכן יש להם לאורך המשטח החזיתי שידרה בולטת בדומה לעיזי הבר.
מלבד חריצים עמוקים או עדינים לאורך הקרן, שידרת הקרניים של יעל צ'ילטאן חלקה יותר משל תת-מינים אחרים, ורק בצד האחורי של הקרן הסמוך לקצוות יש לעיתים מספר בליטות - בניגוד לעיזי בר אחרות שמתאפיינות בבליטות דווקא בצד החזיתי.
לנקבות יעל צ'ילטאן יש קרני דקות וקצרות דמויות פגיון, והן מעוקלות מעט לצדדים ונראות מלפנים בצורת "V".
אין להן כלל שידרה בולטת אלא חריצים דקים בלבד והקרניים שלהן דומות יותר לקרניים של נקבות עיזי בר מאשר לנקבות של יעל הבורג.
צבע הקרניים של שני הזוויגים הוא חאקי, אפור כהה, אפור בהיר, חלודה בהירה או ברונז'ה.
הפרווה של יעל צ'ילטאן בקיץ קצרה ודקה ומורכבת משערות דלילות יחסית, בעוד שבחורף היא הופכת לעבה וגסה יותר.
הצבע הכללי של הפרווה הוא אדמדם/צהבהב-אפרפר עם פס חום כהה לאורך השידרה - מהכתף עד לזנב.
הרגליים של היעל בצבע קרם-לבן והן בעלות דפוס חום כהה בולט בחלק החזיתי של הרגל להוציא את הברך לבנה.
גם המותניים, הגחון והמפשעה נוטים להיות בצבע לבנבן.
לזכרים בוגרים החל מהחורף השלישי או הרביעי לחייהם, יש כמות הולכת וגדלה של שערות לבנות ואפורות בצדדי הגב, בצלעות ובעורף.
באותו זמן החזה והגרון מתכהים לצבע חום כהה או דהוי ומעל המותניים הבהירות מופיע פס כהה.
בנוסף, לפרטים מבוגרים ישנה רצועה חומה כהה שמקיפה את אזור הכתף עד לחזה ויוצרת מעין "צווארון" כהה בדומה לעיזי בר; עם זאת הסימונים של היעל הצ'ילטאני פחות ברורים משל תת-מינים אחרים והם די מתמזגים אחד לתוך השני.
בניגוד ליעל בורג, לזכרי יעל צ'ילטאן אין רעמת שיער באזור הגרון ובחזה, ומאפיין זה יחד עם צבעי הפרווה שלו תומכים בטענה שהוא מהווה תת-מין של עז הבר ולא של יעל הבורג.
זנבו של יעל צ'ילטאן בצבע חום כהה ובולט היטב על רקע הפרווה הבהירה שסביבו.
צבע ראשו של היעל הצ'ילטאני צהבהב או אדמדם באזור הלחיים וחום כהה באזור החרטום והמצח.
זכרים מבוגרים נוטים להיות כהים בכל הפנים.
מהעיניים ועד ללוע ישנם שני פסים בהירים בדומה לצבי, ולעיתים גם יש ליעל גבות לבנות מעל כל עין.
הזכרים מתאפיינים בזקן גדול ועבה, וצבעו זהה לצבע הלוע - חום שוקולד כהה.
האוזניים מתחלקות בין חום כהה בצד החיצוני ללבנבן בצד הפנימי.
מבנה גופו של היעל הצ'ילטאני מוצק ושרירי, ויש לו צוואר קצר ועבה התומך בראש מוארך ומשולש.
יש לו אוזניים צרות וארוכות וזנב קצרצר.
רגליו קצרות, דקות וחזקות ובעלות פרסות קצרות וגדולות, והן מותאמות לבית הגידול ההררי בגלל כרית הגומי שבתחתית הפרסה המספקת ליעל אחיזה טובה בזיזי הסלעים.
לא ידוע על מידות גוף ספציפיות ליעל צ'ילטאן, אולם סביר להניח שהם דומים לאלו של עיזי בר אחרות: גובה הכתפיים עד 95 ס"מ אורך ראש וגוף עד 140 ס"מ, אורך זנב עד 15 ס"מ, ומשקל של עד 90 ק"ג.
הזכרים גדולים וכבדים במידה ניכרת מהנקבות.
יעל הבורג (Capra falconeri) המכונה גם מארקור, דומה כאמור ליעל צ'ילטאן עד שהלה היה נחשב כתת-מין שלו.
עם זאת בסופו של דבר היעל הצ'ילטאני סווג כתת-מין של עז הבר על בסיס 3 מאפיינים מורפולוגיים: 1) הקרניים של יעל צ'ילטאן מתאפיינות כאמור בשידרה בולטת בחלק החזיתי בדומה לעז הבר, שלא כמו השידרה האחורית אצל קרני יעל הבורג.
2) הפרווה של תיישי צ'ילטאן הבוגרים חסרה רעמה פרועה בחזה, בגרון ובגחון, ויש לה נטייה להתבהר בצלעות ובעורף ולהתכהות בכתף, בחזה ובקו האמצע הגבי - כל התכונות שמזכירות עז בר ונעדרות אצל יעל הבורג.
3) החתך של ליבת הקרן הגרמית של יעל צ'ילטאן דומה לזו עז הבר ולא ליעל הבורג.
מעבר לשינויים המורפולוגים ניתן להבדיל ביניהם בקלות גם במבט שטחי: ליעל הבורג קרניים ארוכות דמויות בורג או חולץ פקקים והן משלימות לפחות 3 ספירלות; פרוותו גם נוטה להיות ארוכה ושעירה יותר.
הנקבות של שניהם די דומות לבד ממבנה הקרניים.
יעל הבורג מצוי בהודו, פקיסטן, אפגניסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן ואוזבקיסטן, והוא חופף עם היעל הצ'ילטאני.
יעל צ'ילטאן אנדמי למערב פרובינציית בלוצ'יסטן שבפקיסטן בקרבת הגבול עם אפגניסטן.
עד 1970 הוא היה מצוי במספר רכסי הרים בדרום מחוז קוויטה כמו הר צ'ילטאן, הר מורדאן, הר קאו-אי-מרן והר קאו-אי-ג'יסנק, אך כיום הוא מוגבל לחלוטין להר צ'ילטאן שנמצא בתחומי הפארק הלאומי הזרגנג'י - צ'ילטן וסמוך לעיר קוויטה (בירת הפרובינציה).
ישנם דיווחים של ציידים מקומיים על שרידים קטנים מאוד של אוכלוסייה מאוד השורדת בהר מורדאר הנתמכים על ידי הקרניים שהוצגו.
וזה יכול להיות גם ארבעה עד חמישה אנשים.
התפוצה הגאוגרפית שלו מוגבלת למרכז הרי סולימאן ברמת בלוצ'יסטן המהווים חלק מהרי הינדו-כוש.
בית הגידול של יעל צ'ילטאן הוא באזור האקלים המדברי והצחיח למחצה, ומורכב ממדרונות הרריים עם פסיפס של צוקים, גבעות, חורשים דלילים, שיחים, אדמה טרשית, מחשופי סלע, בגבהים של 1,500 מטר מעל פני הים.
הטמפרטורות בתחומי מחייתו 40-20 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא 250 מילימטר לשנה.
התזונה של היעל הצ'ילטאני כוללת עשבי תיבול, שיחים, עשבים, עלים, ענפים וצמחייה טרשית נוספת.
היא משתנה בין העונות בהתאם לזמינות המזון.
היעל כנראה מסוגל לשרוד זמן ניכר ללא שתיית מים בדומה ליעל סינד.
היעל פעיל בשעות הבוקר ואחר הצהריים, והשעות החמות של היום מנוצלות למנוחה.
הוא חי בעדרים של כתריסר פרטים.
מרבית האקולוגיה שלו דומה ליעל בורג ולשאר עיזי הבר.
עונת הרבייה מתחילה באמצע אוקטובר ונגמרת בשבוע השלישי של נובמבר.
הגדיים נולדים בסוף מרץ עד תחילת אפריל לאחר תקופת הריון של 160 ימים, ותאומים מתרחשים בתדירות די גבוהה.
הגדיים נגמלים לאחר 6-5 חודשים ומגיעים לבגרות לאחר כשנתיים.
תוחלת החיים של היעל הצ'ילטאני היא כ-13 שנים.
הטורפים הפוטנציאלים של יעל צ'ילטאן בוגר הם נמר הודי, זאב הודי וקרקל, בעוד שטורפים קטנים יותר כ-שועל בנגלי ותן זהוב מהווים איום לגדיים.
בעבר הטורפים הפוטנציאלים שלו כללו גם דוב שחור אסייתי וברדלס אסייתי.
היעל הצ'ילטאני מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה חמורה" (CR), בשל מספר נמוך ביותר יעלים המוגבל כיום לאזור אחד בלבד המאוים על ידי ציד לא חוקי ואובדן בית גידול, וכן בגלל הכחדתו מכל תחומי המחייה ההיסטוריים שלו.
האוכלוסייה האחרונה בעולם של יעלי צ'ילטאן מוגבלת כיום לפארק הלאומי צ'ילטאן-חזרג'אני שבמחוז קוויטה.
המאמצים שנעשו בעבר כדי להציל את היעל מכליה כללו סגר מנהלי על הפארק, ושליטה על רעיית עדרי צאן, כריתת עצים וציד לא חוקי, יחד עם בניית קילומטרים של גדרות באזורי הגבול הבעייתיים.
הפעולות הללו הביאו להתאוששות משמעותית של הצמחייה יחד עם גידול באוכלוסיית היעל הצ'ילטאני.
עם זאת, ישנם דיווחים כי השימור של הפארק התדרדר לאחרונה.
פעולות השימור שמוצעות על ידי IUCN לפקיסטן:
ליישם תוכנית ניהול דומה לפארק הלאומי קירטאר שבו משגשגת אוכלוסייה של יעל סינד.
לספק לתושבים המקומיים שיעקרו ממקומם מקורות פרנסה חילופיים.
לפתח תוכנית ניהול של אזורי הפארק השונים לפי רמת הפעילות האנושית בהם.
ההגבלות על התושבים המקומיים חייבים להיות מלווים לא רק על ידי פיצוי כספי אלא גם בשיתוף ובשילוב שלהם בתהליך השימור של חיות הבר.
לקבוע את החלוקה ומצב האוכלוסייה הנוכחי של תת-המין בטרם השקת פרויקטים לשימורו.
לשקול את יישום 3 ההצעות של חוקרי הטבע להנהלת הפארק: א.
להגדיל את שטחו של הפארק על ידי הכללת האזור המיוער ההררי שסמוך אליו כדי להגדיל את מספרי היעל; ב.
להשיב מחדש לפחות עדר אחד של יעלים צ'ילטאנים לרכסי ההרים שהיו מצויים בהם בעבר (למשל: הר מורדאר או הר קאו-אי-מרן").
הצעה זאת תוכל להתבצע רק בטווח הארוך כאשר צפיפות היעלים בפארק הלאומי תהיה גבוהה מידי; ג.
לאסור לחלוטין ציד חוקי של יעלי צ'ילטאן בתחומי הפארק תמורת תשלום כספי גבוה; רק לאחר שהאוכלוסייה תהיה בת־קיימא ותושב גם לאזורים שנכחדה מהם בעבר ניתן יהיה ליישם תוכנית ניהול של ציד חוקי כדי לייצר מקורות מימון לאמצעי שימור נוספים.
בשנת 1975, האוכלוסייה הכללית של יעל צ'ילטאן הסתכמה בקירוב ב-168 פרטים בלבד.
בשל הגנה נוקשה על הפארק הלאומי שהוקם בשנת 1980 כדי להציל את תת-המין, האוכלוסייה של היעלים גדלה לכ-480 פרטים עד שנת 1990. אומדני אוכלוסייה אחרונים שנעשו על ידי ה-הקרן העולמית לשימור חיות הבר בפקיסטן בשנת 1997 העריכו שישנים כ-800 פרטים.
בשל הקרבה של הפארק לעיר קוויטה המהווה את בירת פרובינציית בלוצ'יסטן, הציד הלא חוקי באזור תמיד היה בעיה עיקרית.
במהלך שנת 1992, שבטי המארי שהיגרו לאפגניסטן חזרו לפקיסטן בשל השפעותיה של מלחמת האזרחים במדינה.
הממשל האזורי הבלוצ'יסטני הושיב אותם באופן זמני על המדרונות הנמוכים בסמוך לפארק הלאומי.
כתוצאה מכך נגרמה השפעה הרסנית לצמחייה הטבעית ולחיות הבר בפארק הלאומי.
מכיוון שלא ידוע האם ההגנה הנוקשה על הפארק עדיין ממשיכה, היעל הצ'ילטאני נחשב עדיין כתת-המין הנדיר והמאוים ביותר ורשום בנספח א' של אמנת וושינגטון האוסרת מסחר בינלאומי בו ובמוצריו.
יעל קיים (נולדה ב-26 בנובמבר 1979) היא במאית ותסריטאית ישראלית.
יעל קיים נולדה וגדלה ברמת גן, בתיכון למדה בהרצליה.
בשנים 2004–2006 התגוררה באוסטרליה ביחד עם בן-זוגה דאז ולמדה לתואר ראשון ב-Victorian College of the Arts, אוניברסיטת מלבורן.
במסגרת לימודיה ביימה שני סרטים קצרים שהוצגו בפסטיבלים באוסטרליה.
בשנת 2006 שבה קיים לישראל והצטרפה לשנה ג' בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בשנת 2008/9 סיימה את לימודיה.
במסגרת בית הספר ביימה שני סרטים קצרים: "פרלינים", שהוקרן בפסטיבל קרלובי וארי ופסטיבל חיפה ו"דיפלומה", סרט הגמר שלה בסם שפיגל, שהציג בבכורה בפסטיבל קאן 2009 בתחרות ה-Cinéfondation ואף זכה בפרס.
"דיפלומה" הוקרן בלמעלה משבעים פסטיבלים ברחבי תבל וזכה ב-14 פרסים בינלאומיים.
הוא נרכש להקרנות על ידי קאנאל פלוס והוקרן במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MoMA).
בתום לימודיה בסם שפיגל עבדה קיים במשך שנה על תסריט לסרט קולנוע בשם "השגחה פרטית".
היא כתבה אותו במהלך שהותה ברזידנסי של הפסטיבלים קאן, במסגרת מלגת התפנות בברלין 7\24 וכן ב-Sundance script Lab - מסגרת פיתוח התסריט של פסטיבל סאנדנס ולבסוף החליטה לגנוז אותו.
בעת שהותה ברזידנסי כתיבה בפריז שימשה כפרזנטורית החורף של רשת האופנה BHV.
כמו כן שימשה קיים כפרזנטורית של מעצבת האפנה הישראלית ויוי בן עזרא בין השנים 2011 ל-2015.
"ההר" (2015), סרט הקולנוע הראשון בבימויה (בהפקת חברת "יולי אוגוסט"), מוצג מזה שנתיים בפסטיבלים ברחבי תבל וזכה בפרסים רבים.
הקרנת הבכורה של "ההר" התקיימה במסגרת תחרות "אופקים חדשים", הבחירה הרשמית של פסטיבל ונציה, הוא הוקרן בפסטיבל טורונטו במסגרת "תגליות חדשות" ובמסגרת "במאים חדשים, סרטים חדשים" של המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MoMA).
החל מ-2011 מלמדת תסריטאות ובימוי בחוג לקולנוע וטלוויזיה במכללת ספיר.
קיים עיבדה לתסריט את הספר "יסמין" של אלי עמיר; "יסמין" עתיד להצטלם לסרט בבימויו של ערן ריקליס, בהפקת טופיה (מיכאל שרפשטיין ומשה ולאון אדרי).
ב-2016 קיים עבדה על סדרת רשת עם הקומיקאי מתן פלד וכן על סרט קולנוע וסדרת טלוויזיה בהפקת יולי אוגוסט, ביחד עם המפיק אילון רצ'קובסקי.
כתבה מספר טורי דעה בנושאי חברה, פמיניזם ופוליטיקה בעיתון הארץ.
עברה סדנאות בשיטת צ'בק בהנחיית אלון נוימן ושחר רוזן.
קיים הייתה ממקימות פורום הקולנועניות בישראל שפועל למען קידומן של נשים ושוויון הזדמנויות בתחום.
היא פעילה מרכזית בו מיום הקמתו ב-2011 ועד היום.
היא חלק מקבוצת "אחיות לסרט", שיתוף פעולה בין פורום הקולנועניות וארגון "אחותי" במסגרת סינמטק תל אביב.
נבחרה לבמאית השנה 2016 של פורום מבקרי הקולנוע בישראל.
יעל קיים מתגוררת בתל אביב עם בן-זוגה אסף שניר, במאי ותסריטאי.
פרלינים (12 דקות) – מתרחש במטבח בשעות שונות של היום ומתאר את מערכת היחסים בין אם (דפנה רכטר) לנערה מתבגרת (עלמה פת שמיר) וניסיונה של הנערה להיות רזה.
הסרט כולל קטע של התקף בולימיה בן ארבע דקות והוקרן בכנסים שונים העוסקים בדימוי גוף.
הסרט הוקרן בפסטיבלים קרלובי וארי, חיפה, פסטיבל הנשים ברחובות וסינמטק תל אביב.
יעל צ'רני (צ'רניאבסקי) היא מנצחת, זמרת סופרן ומרצה ישראלית.
צ'רני נולדה בבוסטון וגדלה בירושלים.
החלה את דרכה האמנותית בסופרן במקהלת אנקור, ובגיל 15 הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בהיכל התרבות תחת המנצח אנטוניו פאפאנו.
את שירותה הצבאי החלה בתזמורת צה"ל.
למדה זמרה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים אצל צילה גרוסמאייר וניצוח אצל מנדי רודן ויבגני צירלין.
המשיכה ללימודי תואר שני במכון פיבודי בבולטימור אצל גוסטב מאייר, ואחר-כך באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ולימודים בבית הספר הגבוה לאופרה בקרלסרוהה בגרמניה.
הייתה אסיסטנטית של המנצח קלאודיו אבאדו,, ואף הקליטה עימו סדרת דיסקים מיצירות פרגולזי ומוצרט ל"דויטשה גרמופון".
כמו-כן הייתה אסיסטנטית של המנצחת סימון יאנג, ועבדה כמנצחת משנה וכסופרן עם תזמורות בישראל ובעולם.
מרבה להופיע בארץ ובעולם, כמו כן מרצה אורחת במוסדות שונים, בהם מכללת שנקר, בית ברל ואוניברסיטת הרווארד.
צ'רני היא כלת פרס גארי ברתיני למנצחים משרד התרבות 2009.
ב-2013 העבירה סדרת הרצאות בנושא "העיקר זה הקלאסיקה" במסגרת האוניברסיטה המשודרת.
סדרה זו עובדה מאוחר יותר לספר.
ב-2016 נבחרה לעמוד בראש תחנת הרדיו "כאן קול המוזיקה" בתאגיד השידור הישראלי.
באפריל 2018, הודיעה על סיום תפקידה כמנהלת התחנה.
בדצמבר 2020 פרסמה באמזון את ספרה "Classical Music: UNDRESSED" הדן ומפרש את עולם המוזיקה הקלאסית לקהל דוברי האנגלית.
יעל ניברון (נולדה ב-8 באוקטובר 1985) היא שחקנית, מחזאית, תסריטאית ובמאית קולנוע ותיאטרון ישראלית.
יעל ניברון גדלה בתל אביב.
בוגרת בהצטיינות של תיכון חדש ע"ש יצחק רבין, בו הרחיבה תיאטרון ופיזיקה.
מגיל צעיר רקדה בלט קלאסי, ובהמשך ג'אז מודרני ובלט מודרני.
היא הופיעה עם להקתה בישראל ובצרפת, ובשנת 2003 רקדה באנסמבל להקת "בת-שבע".
בצה"ל שירתה בחיל האוויר כמדריכת סימולטורים (מאמנת טיסה) על מטוס קרב, ולקראת סיום שירותה, פיקדה על קורס מדריכות הסימולטור.
ניברון היא בוגרת בית הספר למשחק הדרך - בית הספר לביטוי בימתי.
במסגרת לימודיה, למדה גם משחק מול מצלמה אצל רות דייכס.
עם סיום לימודיה, למדה את שיטת איוונה צ'בק (בהנחיית אלון נוימן ושחר רוזן) ומשחק אצל נולה צ'לטון.
בהמשך, למדה תסריטאות אצל אבנר ברנהיימר.
יעל ניברון נשואה לגיא מלצר.
ב-2018 נולדה בתם הבכורה וב-2021 נולד בנם השני.
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד הראשי בסרטה הקצר של ליאן אבידן איזיקסון, "עידית של אברם".
עוד באותה שנה, שיחקה בתפקיד אורח (איילת החיילת) בסרטו של בועז ארמוני "מסווג חריג", השתתפה בפרויקט "חשיפה" 2012 (מבית שח"ם) בו שיחקה את המזכירה "הבלונדינית" מתוך "אחרי הגשם" מאת סרגיי בלבל ושיחקה בהצגה "אורפאוס מאוהב" בבימויו של ערן טובול, בתפקיד אאורידיקה הנימפה.
ההצגה עלתה בפסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים 2012 ובפסטיבל בת ים הבינלאומי לתיאטרון רחוב 2013, ניברון אף עשתה את הכוריאוגרפיה להצגה זו.
בשנת 2013 עלה בתיאטרון תמונע המחזה "Melting פות" שיצרה וכתבה ניברון יחד עם שניים מחבריה לכיתת המשחק (עומרי לוי ואוריין גליקסברג פרתם) ויחד עם יהושע סובול ובבימויו.
היצירה המקורית עוסקת בסיפורן של שלוש נשים בזנות ונכתבה בהשראת כתבה שפורסמה ב"הארץ" על נשים בזנות שהתגוררו בבניין מגורים נורמטיבי בתל אביב.
ניברון וחבריה לכיתה יצאו במשך שנתיים לשטח ופגשו את הדמויות אותן הביאו לבמה, בשיטת התיאטרון הדוקומנטרי של נולה צ'לטון.
ניברון באחד התפקידים הראשיים גילמה בהצגה שלוש דמויות- דינה הזונה הנרקומנית (שעברה התעללות מינית בביתה הדתי בילדותה בצפת), יפית המנקה המוגבלת בשכלה אך בעלת הלב הגדול וגברת כץ יו"ר ועד הבית.
ניברון אף עשתה את הכוריאוגרפיה להצגה זו.
ההצגה רצה במשך שלוש שנים בתיאטרון תמונע והתארחה בתיאטרון החאן ובתיאטרון עכו וזכתה לשבחי המבקרים.
בשנת 2015 הצטרפה ניברון לאנסמבל תיאטרון תמונע עם עליית ההצגה "אנה ואנה" מאת יהושע סובול ובבימויו.
ניברון שיחקה את אנה חובוב- בלשנית לשפות שמיות, שאביה פלסטיני ואמה צרפתייה.
מלבד המשחק, ביצעה גם את הכוריאוגרפיה להצגה זו.
עוד באותה שנה, שיחקה בהצגה "לבדנו ביחד" מאת ליאור זלמנסון ובבימויה של מיה מגנט, בתיאטרון צוותא ובמופע מתוך המחזה "רפסודת המדוזה" (שנכתב בהשראת הציור הקלאסי של הצייר הצרפתי תאודור ז'ריקו, Le Radeau de la Méduse, 1819), מאת ובבימויו של יהושע סובול.
המופע נערך בתערוכה של האמנית רותי הלביץ כהן "מסך הדמעות", במוזיאון הרצליה.
בשנת 2016 עלתה הצגת האנסמבל "חתול שחור עבר", קברט סאטירי מאת ובבימויו של יהושע סובול בתיאטרון תמונע.
הקברט מורכב ממערכונים ושירים וניברון בתפקיד הראשי מגלמת בו מספר רב של דמויות.
בשנת 2017 עלתה ההצגה "הגולם חי!" בבימויו של מרט פרחומובסקי בתיאטרון תמונע.
ניברון מגלמת בהצגה שלושה תפקידים- הכומר טדאוש, תנחום היהודי המוכה ודבורל'ה.
עוד באותה שנה, עלתה הצגת האנסמבל "בחוץ לפני הדלת" מאת וולפגנג בורכרט, בבימויו של מתיאס גהרט, ההצגה רצה בתיאטרון תמונע והופיעה אף בקרפלד שבגרמניה.
ניברון מגלמת בהצגה שלושה תפקידים- המוות, נהר האלבה ובת הקולונל.
ניברון היא זוכת מלגת "CULTURE LAB" לשנת 2017, מטעם שגרירות צרפת.
בקיץ 2017, ייצגה את ישראל בפסטיבל תיאטרון בינלאומי באביניון, צרפת.
במלגה זכו 18 אמני תיאטרון מכל העולם (במאים, מחזאים, שחקנים ועוד).
מבין זוכי המלגה היו גם נציגים מן המדינות: סין, ארצות הברית, לוב, עיראק, טורקיה ועוד.
ב-2018 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה הקומית "האחיות המוצלחות שלי" (ב-Yes) בבימויו של גורי אלפי, בתפקיד משנה- הילה המורה ליוגה.
ב-2018, עלתה ההצגה 'טירסטיק- מחזמר על רצח' בבימויה של גפן גנני בתיאטרון תמונע.
ניברון שיחקה את רעות בן-אמוץ המכורה לשעמום.
ב-2022, שיחקה בהצגה "במוקד" מאת ליאור זלמנסון ומיה מגנט (ובבימויה), בתיאטרון אלעד.
ב-2024, עלתה ההצגה "האירוע" שניברון כתבה וביימה בתיאטרון החאן ובתיאטרון הקאמרי.
ניברון משחקת בתפקיד הראשי לצידו של שרון אלכסנדר.
ב-7 בינואר 2025 הוקרן בבכורה בפסטיבל חיפה, סרטה הקצר השני, "פיל במדבר" אותו כתבה וביימה ומשחקת בו בתפקיד הראשי לצידו של רועי ניק.
בשנת 2016 עלה בבכורה בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא, המחזה הקצר "למר וייסברג אין רגל", שכתבה ניברון יחד עם אילה שיפטן.
המחזה עלה בבימויו של יאיר שרמן.
סרט הביכורים שלה (תסריטאית ובמאית), הסרט קצר 'בוידעם', בתמיכת קרן מקור ובהפקתו של קובי עזרן, הוקרן בין היתר בפסטיבלי הסרטים בטירנה (אלבניה) ובגאושיונג (טיוואן), 2022.
ב-2022, ביימה את ההצגה "מחכים לציפורים" מאת יהושע סובול, ההצגה רצה בתיאטרון האינקובטור.
ב-7 בינואר 2025 הוקרן בבכורה בפסטיבל חיפה, סרטה הקצר השני (תסריטאית ובמאית), "פיל במדבר".
הסרט בתמיכת קרן קולנוע נגב וקרן מקור, הופק על ידי קובי מזרחי ועדי נבון.
*ובו ניברון משחקת כנזכר לעיל.
יעל נתנאל (נולדה ב-9 באפריל 1963) היא שחיינית עבר ישראלית, שיאנית ישראל בשחייה במשחי השליחות.
נתנאל גדלה בקיבוץ חצרים והתאמנה בקבוצת השחייה של הקיבוץ ובהמשך בקבוצת השחייה הפועל בני שמעון בהדרכת אברי גביש.
באליפות ישראל בשחייה באוקטובר 1976 זכתה נתנאל ב-4 מדליות אישיות, 2 כסף ו-2 ארד.
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1979, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה לאולימפיאדה, קבעה נתנאל במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, ענת פרקש ונטע יוסף שיא ישראלי חדש של 4:49.04 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בסוף אוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.58 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד ביולי 1980 קבעה נתנאל במשחה שליות 4x100 מטר חופשי ביחד עם עופרה מוניוז, מירב הדר וליאור בירקאן שיא ישראלי חדש של 4:12.67 דקות.
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדרמשטט, גרמניה הרביעייה שיפרה את השיא הישראלי והעמידה אותו על תוצאה של 4:12.57 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בסוף אוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:09.50 דקות, במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.18 דקות, במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:39.56 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:43.47 דקות.
יעל פולמן (נולדה ב-19 באפריל 1990) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
פולמן למדה בבית הספר הניסויי בירושלים, רוקדת ומשחקת מגיל צעיר.
בוגרת בית הספר למשחק יורם לוינשטיין.
בשנת 2017 השתתפה בסדרה "כיפת ברזל" בתפקיד אלישבע גליקמן.
על תפקיד זה הייתה מועמדת פולמן לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה במסגרת פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017.
בשנת 2018 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "שכונה", בה גילמה את דורי, נערה המתאהבת ברחלי, כוכבת הסדרה (תותי ניניו).
רומן להט"בי זה היה פורץ דרך וראשון מסוגו בסדרת נוער ישראלית.
בשנת 2019 החלה לשחק במופע הקומי "דור הוואי".
בשנת 2021 שיחקה את דמויותיהן של התאומות רננה ויערה בסרט הקולנוע "אחד בלב" בבימויה של טליה לביא.
ב-2023 שיחקה בסרטה של מיכל בת אדם, "הילה".
פולמן קרובת משפחתו של הבמאי והתסריטאי ארי פולמן.
היא נשואה ואם לשני בנים, מתגוררת ברמת השרון.
יעל מרקוביץ נולדה ב־15 בספטמבר 1984) היא דוגמנית ישראלית־אמריקאית.
מרקוביץ הוצגה באתרי אינטרנט כגון: מקסים, Askmen, ו־IGN.
ב־2013, הוצגה בשער המגזין הישראלי "שבוע ישראלי", ובאותה שנה הוצגה גם במגזין 303 של דנוור, וגם בעיתון הלאומי "ידיעות אמריקה (של "ידיעות אחרונות").
גם העיתון "ישראל פוסט" (אז היה שמו של עיתון "מעריב הבוקר"), הציג אותה.
מרקוביץ הוכתרה ל"מיס סופרנשיונל ישראל" 2011 והמשיכה לייצג את ישראל במסגרת התחרות השנתית השלישית של מיס סופרנשיונל, שהתקיימה בפלוק שבפולין ב־26 באוגוסט 2011. היא נושאת את התואר על היותה העלמה הישראלית העל־לאומית הראשונה.
מרקוביץ הוכתרה ל"מיס אינטרנשיונל ישראל" 2012. לאחר שבע שנות היעדרות, עשתה ישראל את הופעתה הראשונה בתחרות מיס אינטרנשיונל 2012. מרקוביץ ייצגה את ישראל בתחרות מיס אינטרנשיונל ה־52 ב־21 באוקטובר 2012 באוקינאווה, יפן.
מיס גרנד אינטרנשיונל ישראל 2013
יעל הוכתרה למיס גראנד אינטרנשיונל ישראל 2013, והיא הייתה אמורה לייצג את ישראל בתחרות הבינלאומית הראשונה של מיס גראנד אינטרנשיונל ב־19 בנובמבר 2013, בבנגקוק, תאילנד.
עם זאת, סוכנות דוגמנות המייצגת אותה, הוציאה אותה מהתחרות בגין חוסר הסכמה בינה לבין המארגנים.
אעל אף שלא התחרתה, היא עדיין מחזיקה את התואר "מיס גרנד אינטרנשיונל ישראל" הראשונה.
ב־26 במרס 2013 פרצה מחלוקת כאשר מרקוביץ פרסמה את החוויה השלילית שלה עם ארגון מיס סופרנשיונל ואת ביקורה בפולין, באתר התחרות המפורסם, Missosology.com.
הכתבה עלתה לכותרות בישראל ומשכה אליה עשרות ערוצי תקשורת ישראליים, כמו ynet ושבוע ישראלי, ששיתפו את חווייתה של מרקוביץ על ידי פרסום ראיון מפורט יותר בעברית.
ב־29 במרס 2013 הסתייג ארגון מי סופרנשיונל על ידי פרסום בדף הפייסבוק שלהם, בתגובה לטענות.
הודעות אלה פורסמו באתר האינטרנט של מיסוסולוגיה יחד עם תגובה שניתנה על ידי מרקוביץ.
בשבוע שלאחר מכן המשיכה התביעה נגד ארגון מיס סופרנשיונל לבנות נגדם.
הם הוכנסו לאור הזרקורים לאחר שפורסמו בדף הפייסבוק שלהם, שמותיהם של שנים עשר מנהלים ארציים ומדינותיהם, שלכאורה לא שילמו את דמי הזכיינות.
מרקוביץ היא ממוצא פולני, סורי וטורקי.
היא מחזיקה בספא בבוורלי הילס, קליפורניה, והיא הבעלים הבלעדי.
מרקוביץ הקימה את ארגון מיס ישראל.
ארגון מיס ישראל מחזיק בזיכיונות של מיס אינטרנשיונל ומיס גרנד ישראל.
יעל פישר (נולדה ב-1953) היא פרופסור חבר במכללה האקדמית אחוה.
משנת 2016 עד פברואר 2019 כיהנה כרקטורית המכללה.
אביה, יצחק אבני, יליד ברלין, שבגרמניה, עלה בעליית הנוער מגרמניה הנאצית לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933. היה מנכ"ל החברה הישראלית למדליות ולמטבעות וסמנכ"ל משרד ראש הממשלה.
סבה מצד אמה, היה האמן והצייר מאיר גור אריה.
אמה, לאה אבני, ילידת ירושלים, היא דור שישי בארץ ישראל, הייתה אחות ראשית בבית החולים הדסה הר הצופים.
פישר נולדה וגדלה בשכונת רחביה בירושלים, למשפחה בת שלוש בנות ובן.
בוגרת הגימנסיה העברית רחביה (סיימה ב-1971).
הייתה שותפה לזכיית ישראל במדליית הזהב בריצת שליחות 4X100 במכביה השמינית שנערכה בישראל 1969. הייתה אלופת ירושלים בהתעמלות קרקע ומכשירים בשנת 1970. בצה"ל הייתה קצינת ח"ן וסעד (כיום התפקיד נקרא ת"ש) בסיני, ואחר-כך עברה לפיקוד ההדרכה; השתחררה בדרגת סגן.
בתום שירותה בצה"ל למדה שנה במחזור הראשון של בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנים 1975–1978 למדה באקדמיה למוסיקה ולמחול על שם רובין בירושלים והיא בעלת תואר ראשון במחול.
סיימה תואר שני (1991-1989) ושלישי (1998-1995) במינהל החינוך באוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודות התזה והדוקטורט עסקו במעורבות הורים בחינוך.
מנחיה לדוקטורט היו פרופ' חיים אדלר ופרופ' יצחק פרידמן.
בשנים 1982–1989 הקימה וניהלה בית-ספר למחול, במסגרת המרכז הקהילתי במועצה אזורית גדרות.
בשנים 1990–1996 הקימה ועמדה בראש המרכז לנוער שוחר מדע, אומנויות ומחוננים במכללה האקדמית לחינוך אחוה.
בשנת 1996 הייתה למזכירה האקדמית הראשונה של אחוה, כשהמכללה נהפכה למוסד אקדמי.
בשנים 1997–1999 פעלה כמנהלת משרד מישיגן/ישראל ושליחת קהילה ועליה בדטרויט, ארצות הברית.
לאחר שובה לישראל, חזרה ללמד כמרצה באחוה ובמקביל פיתחה וניהלה קורס ניסיוני להכשרת מנהלי בתי ספר במסגרת מכון הנרייטה סאלד בירושלים.
ב-2002 הייתה שותפה לפיתוח התוכנית לתואר שני במינהל מערכות חינוך במכללת אחוה זו הייתה המכללה הראשונה בישראל שהציעה תואר זה.
ייעצה לרשויות מקומיות כמו גם לארגונים ממשלתיים בנושאים הקשורים לצמצום פערים דיגיטליים.
בשנת 2007 פיתחה את התוכנית המשולבת של תואר שני והכשרת מנהלים "מנהיגות בית ספרית" (תוכנית פיילוט של משרד החינוך) ועמדה בראשה עד לשנת 2009.
בשנים 2004–2005 שימשה ראש המכון ללימודים מקוונים במכללה.
בשנים 2005–2010 עמדה בראש התוכנית להכשרת מנהלי בתי ספר במכללה האקדמית אחוה.
בשנת 2010 זכתה בתעודת הצטיינות על הצטיינות יתרה לאורך זמן בהוראה.
בשנים 2012–2016 הקימה ועמדה בראש בית הספר לתארים מתקדמים של המכללה, עם איחודה של המכללה האקדמית לחינוך עם המכללה האקדמית והמעבר למל"ג/ות"ת.
ב-2016, ביחד עם פרופ' פרידמן פיתחה את המסלול לתזה במסגרת התואר השני למינהל מערכות חינוך במכללה, וזו היא התוכנית היחידה לתואר שני עם תזה בתחום מנהל מערכות חינוך במכללות האקדמיות.
ייעצה לרשויות מקומיות בנושא חינוך.
בשנת 2000 התמנתה למרצה עם קביעות במכללת האקדמית לחינוך אחוה, ב-2003 התמנתה למרצה בכירה וב-2018 התמנתה לפרופסור חבר.
בשנת 2016 התמנתה לרקטור המכללה האקדמית אחוה.
בפברואר 2019 התפטרה מתפקידה כמחאה עקב הגשת דו"ח שגוי של נשיאת המכללה פרופ' שוש ארד ובכיריה למל"ג ופעולה בניגוד לנוהלי המל"ג.
פישר זכתה בשני מענקי מחקר משמעותיים ממשרד החינוך, והיא חוקרת יחד עם שתי עמיתותיה, פרופ' אורנה שץ אופנהיימר וד"ר רינת ארביב-אלישיב את התוכניות הייחודיות להכשרת מורים בישראל.
משנת 2003 היא חברת הוועד המנהל של איגוד תורת השטחות (FTA – Facet Theory Association) בשנים 2010–2013 הייתה מזכירה-גזברית של האיגוד.
משנת 2006 מרצה מתנדבת בצה"ל במסגרת תוכנית "אופקים", שיזמה פרופ' אפרת קס.
בשנים 2007–2010 שימשה כיועצת החינוך של השר לענייני מיעוטים אבישי ברוורמן.
יעל פישר נשואה בשנית לד"ר רפי פישר, רופא שיניים ולה שתי בנות, מתגוררת ברמת אביב.
מחקריה הראשונים של פישר בהם החלה בתזה ובדוקטורט עסקו במעורבות הורים בחינוך בישראל.
היא הכניסה לתחום את המושגים הזדהות וערות.
ספרה "אפשר גם אחרת" עוסק במעורבות הורים
ומובא בו התיעוד הראשון בישראל של סיפורי הצלחה של שותפות הורית בבתי הספר.
הספר מאפשר להמיר את המודל התאורטי לתוכנית עבודה יישומית המתאימה לצרכיו של כל בית ספר.
בעקבות הוצאת ספרה הרבתה להרצות בפני מנהלי וסגל בתי ספר והוזמנה לייעץ לרשויות מקומיות בנושא.
בנוסף הגדירה את המושג "מעורבות הורים" על פי תורת השטחות (Facet Theory)
ובכך יצרה גישה דו-ממדית מנקודת מבטם של כל השותפים: הורים, מורים, תלמידים וקובעי ומתווי מדיניות.
היא פיתחה מספר כלי מחקר לבחינת התפישות של מעורבות הורים.
היא ערכה ספר בנושא תורת השטחות בשיתוף פרופ' פרידמן
וערכה ספר נוסף בנושא עם פרופ' פול הקט (Paul Hackett) .
לצד מחקריה על מעורבות ושיתוף הורים, פישר חקרה את נושא המצוינות הבית ספרית.
היא פיתחה מודל תאורטי למצוינות בית ספרית שנבחן ויושם במוסדות החינוך.
הניתוח הססטיסטי התבסס על תורת השטחות של פרופ' לואי גוטמן, אותה פיתחה לשדה החינוך בעזרתו של פרידמן.
המודל התאורטי של הפירמידה הוביל אותה לחקור את המצוינות הבית ספרית באמצעות יצירת סיפורי הצלחה, על כך כתבה ביחד עם ד"ר רויטל היימן את הספר, "הדרך למצוינות: סיפורי הצלחה של בתי ספר".
פישר כתבה מאמר המתמקד במאפיינים שתורמים למצוינות הבית ספרית.
המודל של מצוינות בית ספרית התבסס על המודל של ג'ים קולינס "גלגל התנופה מטוב למצוין" .
המודל עורך הבחנה בין המושגים מצוינות והצטיינות.
בנוסף להגדרה המחודשת של המושג מצוינות, המודל מאפשר את ישומה המעשי של התאוריה.
פישר חקרה את מערכת הערכים של המורים, לצורך כתיבת קוד אתי למורים.
בעזרת תורת השטחות תיארה את עולם הערכים של המורים שעמד בבסיס עבודתם החינוכית.
עד אותה עת ערכים אלה הוגדרו בצורה חד-ממדית.
מחקריה הראו שהערכים שמניעים את המורים הם מגוונים.
הכשרת מנהלי בתי ספר ותפישת מסוגלות
פישר חקרה את המסוגלות המקצועית של מורים, מנהלים ושואפי ניהול.
היא הראשונה שחקרה את המסוגלות העצמית המקצועית של שואפי ניהול בתקופת הכשרתם.
היא בחנה את הנושא באמצעות תורת השטחות בשילוב סטטיסטיקה קונבנציונלית.
המחקר הצביע על חשיבות הכשרתם של מנהלי בתי ספר מתחילים.
תפישה אותה אימץ מכון אבני ראשה.
היא חקרה את הקשר בין מסוגלות מקצועית של מורים למעורבות הורית, תפיסת שילוב ותפיסת מצוינות ארגונית של גני ילדים.
מחקרים אלה בוצעו בעזרת השימוש בניתוח משוואות מבניות (SEM).
כתבה מאמר על המניעים הגלויים והסמויים להצטרפות לוועדי הורים.
הניתוח הסטטיסטי התבסס על תורת השטחות.
הדרך למצוינות – סיפורם של בתי-ספר מצוינים, ירושלים: מכון הנרייטה סאלד, המכון הארצי למחקר במדעי ההתנהגות וקרן יד הנדיב.
אפשר גם אחרת: שלושה סיפורי הצלחה.
יעל עצמוני (נולדה ב-1957) היא קדרית ופסלת ישראלית.
מאז 1994 מלמדת מחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית באקדמיה בצלאל.
בשנת 2021 מונתה לראשת המחלקה.
בשנות ה-90 הצטרפה לקואופרטיב האמנים "רוח כדים" בירושלים.
ביצירותיה של עצמוני מופיעים דימויים אדריכליים רבים בעלי רקע ביוגרפי והיא משלבת מגוון של מדיה אמנותית כהדפס, מיצב ווידאו עם חומר קרמי.
בוגרת החוג לאמנות באוניברסיטת חיפה (סטודנטית של חנה חר"ג צונץ - מאמהות הקרמיקה הישראלית ושל מיכה אולמן).
"בסדרה Dictionary, שמלווה את עצמוני למראשית דרכה, הכד הוא העיקר: מצע ונושא בו-בזמן, אובייקט שהנושא שלו הוא אובייקט.
בעקבות עבודה המאומצת סביב נושא הכד, התעורר אצל עצמוני העניין לעקוף את הכד ולחפש דרכי ביטוי אחרות, שהובילו בין השאר לעבודות ניסיוניות כמו הסדרה גלויות (1997–1998), שעוסקת גם היא בקשר כד-מקום, ובה מוקרנות שקופיות מתחלפות של נופי ילדות על אוסף כדים.
בעקבות עיסוקה ב'כד', כתב ד"ר ראובן זהבי:
סדרות המפות השטוחות והמגולגלות נוצרה ב-2012, בעת שעצמוני שהתה בהולנד.
הצהרת הכוונות שלה הייתה ליצור פרויקט זיכרון לסוביבור.
אביה של עצמוני היה ניצול המחנה.
היא יצרה מפה של מבני מחנה סוביבור, ובכך מרחיקה את הממד האנושי והמוחשי של מה שאירע שם.
העבודה 'שבילי יער' הוצגה בו זמנית בבריכת הקשתות ברמלה ובגלריית בית בנימיני בתל אביב.
עצמוני יצרה גופים קרמיים בעלי צורות חושניות מופשטות, הגופים הושקעו בבריכת הקשתות ברמלה, בריכה תת-קרקעית שנבנתה ב-789 לספירה.
שביל יער מורכבת ממיצב הכולל וידאו וכשבעים חתיכות קרמיקה.
1989 - מלגת קרן התרבות אמריקה ישראל.
2014 - EKWC - מלגת התמחות המרכז האירופאי לקרמיקה, הרטוגנבוש, הולנד.
2014 - פרס מוד פרידלנד למצוינות בקרמיקה ותרומה חברתית
יעל ניצן (נולדה ב-11 באפריל 1952) היא אוצרת, יזמת ויועצת תקשורת, מקימת ארגון אמני המוזאיקה בישראל, מפיקת טלוויזיה וסרטים בעברה.
יעל ניצן נולדה וגדלה בעפולה, בהיותה בת עשר עברה עם משפחתה לרמת השרון, בגיל 16 עברה כילדת חוץ לקיבוץ גבת, בו התגוררה שנים רבות.
בגבת נישאה לאסף ניצן, נכד למייסדי התנועה הקיבוצית, ונולדו להם שלושה ילדים.
בשנים 1970–1972 שירתה בצה"ל כפקידת טיסות במרחב שלמה, סיימה קורס קצינות ושירתה בפיקוד המרכז.
ניצן למדה לתואר ראשון בספרות, חינוך והיסטוריה באוניברסיטת חיפה (1976) ותואר ראשון בספרות ואמנות מאוניברסיטת דרום אפריקה בפרטוריה שבדרום אפריקה (1979).
בשנים 1976–1982 שירתה ניצן בקבע בצה"ל, בתחילה כמנהלת ארגונית של הנספחות הצבאית בדרום אפריקה, ואחר-כך כראש מדור ארצות הברית בענף נספחים זרים, החטיבה לקשרי חוץ, אגף המודיעין, בדרגת סרן.
בשנים 1984–1986 ניהלה את ערוץ הקיבוץ במחלקת ההסברה והתקשורת של ברית התנועה הקיבוצית.
הקימה את חברת "ניצן הפקות",
ומשנת 1981 עד 1995 הפיקה עשרות סרטים למגזר הציבורי והפרטי וכחמישים תוכניות טלוויזיה.
ב-1988 הפיקה את תשדירי הבחירות של מפלגת העבודה.
משנת 1993 עבדה כרכזת מערכת ותחקיר של הטלוויזיה הישראלית, כולל בתוכנית "זאפ לראשון" וחברת מערכת של "סוגרים שבוע" עם יאיר לפיד.
הייתה מנהלת ההפקה של "מסיבת גן" ו"בסלון עם ירון", שתיהן עם ירון לונדון, והפיקה בין השאר תוכנית ליום הזיכרון עם גילה אלמגור, את התוכניות "פינג פונג" ותוכניות קיץ עם דן מרגלית.
הפיקה את "יום חלום", שהיא קלטת שירי פעוטות של לאה נאור, עם מוזיקה מקורית, לחנים ועיבודים של עוזי אסנר
ואת קלטת הווידאו "פיץ העכבר", מאת גידי קורן.
הקימה, ביחד עם השחקנית אורנה לביא פלינט, את חברת "ניצן-אורנע הפקות", שעסקה בהפקת קלטות לילדים.
במסגרת זו הפיקו עם אולפני אנימה את "סיפורי התנ"ך"
– קלטת וידאו לילדים על פי סיפוריו של מאיר שלו, עם איורים של יוסי אבולעפיה וקריינות של איציק ויינגרטן, שיצאה ב-1994 ונמכרה בלמעלה מ-10,000 עותקים.
למדה אוצרות בסדנת אמני הקיבוץ אצל תמי כץ-פרימן וטלי תמיר (2010-2007).
למדה לימודי מגדר בבית ברל ב-2013. בעלת תעודת אוצרת בינלאומית מהמועצה הבינלאומית למוזיאונים.
בשנים 1995–2000 שימשה כמנהלת התקשורת של צוותא, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, תיאטרון הקיבוץ,
ודוברת בית גבריאל שלחוף הכנרת.
שימשה כיועצת וכאוצרת אמנות עצמאית, בשנים 1996–2005 הייתה בעלת משרד "תיקשור מכוון", והחל משנת 2005 בעלת משרד "Art Comm".
בשנת 2006 הקימה את ארגון אמני הפסיפס בישראל" (0IMA), אותו היא מנהלת ובמסגרתו אצרה תערוכות וכנס שנתי.
היא שוקדת על הקמתו של מוזיאון הנשים הראשון בישראל, שמתוכנן לקום בחיפה.
בשנת 2008 הייתה מנהלת "מתן חיים" למחקר ולקידום השתלת איברים במרכז רפואי רבין, ובשנים 2009–2010 הייתה מנהלת עמותת "אׇדִ"י" לקידום השתלת איברים בישראל.
ב-2010 הקימה את גלריה לאונרדו בתל אביב.
בשנת 2017 הקימה וניהלה את גלריית אסף בחיפה.
הקימה בחיפה הוסטל לתרמילאים, שפעל בשנים 2016–2018.
בשנת 2011 נפטר בעלה אסף מדום לב.
בשנת 2017 נפטר בנה תובל ממחלת הסרטן.
מוזה מוזאיקה, הוצאת קוראים, 2009 (כתיבה ועריכה, ספר על ארבעים אמני מוזאיקה בישראל).
אמני נייר בישראל, הוצאת דיאלוג-הפצה, 2011 (כתיבה ועריכה, ספר על 40 אמני נייר בישראל).
2008 - אסתי מאיר, "שמים ריקים", בית "מורשת", גבעת חביבה.
"ויהי אור", גופים אמנותיים של תאורה, גלריה רחוב החשמל 16, תל אביב.
2009 - "מרחב נשי סודי", גלריה לאונרדו, תל אביב (גם מפיקה).
"מוזה מוזאיקה", בית אות המוצר, דרך חברון, ירושלים.
כלב קסטל, "מכחול איטלקי בחצר הקיבוץ", ציורים, גלריה לאונרדו.
"העין הסורקת", תערוכת מוזאיקה, מגדל שלום, תל אביב (עם דוד שריר).
תערוכת אמני נייר, בית גבריאל.
"מרחב נשי"- ליום האישה הבינלאומי, תערוכת 100 נשים אמניות על פני שלוש קומות, היכל התרבות, ראשון לציון (גם יוזמת).
"מוזה מוזאיקה 2", דרך חברון, בית אות המוצר, ירושלים.
"ראשון מגן דוד", מגן דוד סמל ומיתוס, היכל התרבות, ראשון לציון.
"נשים, תודעה, עצמה", בית גבריאל, כנרת.
"שם וחותם", הגלריה של נירהל'ה.
"מראות התנ"ך - התנ"ך בראי האמנות", היכל התרבות, ראשון לציון.
תערוכת מתנדבים ומתנדבות בקיבוצים, מרכז תרבות, קופנהגן, מטעם קשתו"ם ושגרירות ישראל דנמרק.
2011 - "על המקום", תערוכה המציגה אמניות ואמנים העוסקים בנושא מקום, נוף ילדות, בית; בית גבריאל, כנרת.
"מרחב נשי 2", ליום האישה הבינלאומי, בית גבריאל.
"כחול ים המים", יצירות אמנות על ים-כחול- גלים ודגים; בית גבריאל.
"בחתימת ידם", תערוכה קבוצתית של אמנים בני הדור השני לשואת יהודי אירופה; בית גבריאל.
"מילים שמבקשות לגעת", תערוכה של אמנים היוצרים בהשפעת הסיפורת והשירה, בית גבריאל.
"קשרי קשרים", תערוכה קבוצתית של אמני טקסטיל, רקמה ובד; בית גבריאל.
2011 - "מבעד לרעלה"- תערוכה בנושא כיסוי פנים אצל נשים, היכל התרבות, ראשון לציון.
"הייתי פעם ילד", בית גבריאל.
"מוזאיקה במצדה", תערוכת 23 אמנים, מוזיאון מצדה.
2013 - "אקו ארט מדברי", בהשתתפות 45 אמנים, גן לאומי מצדה, ים המלח.
"שואה חותם ושבר", בית צרפת, האוניברסיטה העברית, גבעת רם, ירושלים.
"בהשראת התנ"ך", בהשתתפות 38 אמנים, תערוכה רחבת היקף על פני 600 מ"ר, בית גבריאל
2014 - תערוכת אמנות התנ"ך, הגן לאומי תל מגידו, עמק יזרעאל.
תודעה, עצמה 2", 50 אמנים מציגים, אודיטוריום, חיפה.
גלריה GATEWAY, השדרה החמישית, ניו יורק, 20 אמנים ישראלים.
2016 - תערוכות בבית גבריאל, בחיפה ובראשון לציון.
פתיחת גלריה אסף בחיפה ואוצרות של תערוכת אמני ישראל ברזיל.
שתפ מיוחד בתל אביב בבית שגרירות ברזיל, בירושלים בבית אות המוצר ובחיפה בגלריה אסף.
2018 - תערוכות באודיטוריום חיפה.
רוני דורינגטון, לילי ציטרון, אילן ענתבי קדוש.
2021 - מבעד לרעלה ולמסיכה - גלריה מוניו כפר מסריק.
2022 - אובססיה אהובתי - תערוכת 25 ציירים, פסלים, מיצבים ומיקס מדיה בגלריה מוניו, כ.
2023 - תעתועי אקו ארט, תערוכת אמנות אקולוגית17 אמניות.ים גלריה מוניו כפר מסריק.
מינואר בבית גבריאל בכנרת- ת.איתן שגיא, כחול ים המים, השראה נשית מרץ, זה בטבע שלך, אפריל.
פתיחת גלריה חדשה "העלמות" בחצר כנרת, תערוכת ואולי, אמנות מיגדרית.
תערוכת מראות התנך בגלריה מוניו בכפר מסריק.
חיפה עירי - עמותה לתולדות חיפה.
שיברון לב - לרגל המלחמה, מחודש נובמבר במוזיאון בית יגאל אלון בגינוסר.
תערוכת אמני אשקלון עוטף עזה והגליל.
2024 - תערוכת גיבורות, מטעם מוזיאון מורשת נשים פורצות דרך.
התערוכה תתארח עד 20.11 באודיטוריום בחיפה, תעבור לגן רווה, ותגיע לתיאטרון גבעתיים לכבוד יום האישה בשנת 2025.
יעל סטון היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודייה-אוסטרלית, אשר ידועה בעיקר בזכות תפקידה בסדרה של נטפליקס "כתום זה השחור החדש", שם היא גילמה את האסירה לורנה מורלו.
סטון ידועה גם בתמיכתה בזכויות נשים בהן הזכות להפלה.
סטון נולדה וגדלה בסידני שבאוסטרליה בתם של ג'ודי, אחות מוסמכת, והארי סטון, אדריכל במקצועו.
אביה נולד בצ'כוסלובקיה להורים יהודים ניצולי שואה.
אחיה, ג'ייק סטון, היה הסולן של להקת .
אחותה, אלנה סטון, גם היא מוזיקאית.
סטון סיימה את לימודיה בתיכון ניוטון לאמנויות הבמה בשנת 2003, ולאחר מכן נרשמה ללימודי משחק במכון הלאומי לאמנות הדרמה.
סטון החלה להופיע כבר כילדה, עם תפקידים בסרט "אני, עצמי ואני" משנת 1999. סטון הופיעה בעיקר בתיאטרון; בטקס פרסי התיאטרון בסידני 2008, היא זכתה בפרסים כשחקנית החדשה הטובה ביותר ושחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה במחזה "הילד".
במקביל גם עבדה בטלוויזיה, כולל בתפקידי משנה ב-"מלאכים בלבן" ו-"Spirited".
משנת 2010 עד 2011, היא הופיעה במחזה "יומנו של משוגע", תפקיד שבזכותו הייתה שוב מועמדת לשחקנית המשנה הטובה ביותר בטקס פרסי התיאטרון בסידני.
בפברואר 2011, היא נסעה לניו יורק כדי להופיע בהפקה של האקדמיה למוזיקה בברוקלין של "יומנו של משוגע", לפני שחזרה לתפקידים ראשיים בהפקות של "קיץ הבובה השבע-עשרה", ושל "כטוב בעיניכם" בסידני.
סטון עברה לניו יורק דרך קבע בדצמבר 2011 והקימה תיאטרון ניסיוני.
לאחר ארבעה חודשים בניו יורק, לוהקה לסדרת המקור של נטפליקס "כתום זה השחור החדש" (2013–2019) שיצרה ג'נג'י כהן, סדרה על כלא נשים כשסטון מגלמת את אחת האסירות, לורנה מורלו, אסירה מבוסטון בכל משך שבע עונות של הסדרה.
המבטא שלה, תערובת של ברוקלין ובוסטון קיבל ביקורת חיובית כשנכתב עליו "המבטא הכי מדהים בטלוויזיה" על ידי עיתונאי בניו ריפבליק, ואילו מבקר אחר החשיב את תפקידה של סטון בסדרה בתור "הפריצה הגדולה של סטון".
היא חזרה שנית על תפקידה בעונה השנייה של הסדרה ונהפכה לשחקנית קבועה החל מהעונה השלישית.
בשנת 2015 סטון הופיעה בסדרת האנתולוגיה הקומית "סדר אותי" של רשת HBO.
בשנת 2012 התחתנה סטון עם השחקן האוסטרלי דן ספילמן, עמו התגוררה בעיר ניו יורק.
ביולי 2017, סטון הודיעה שנישואיה הסתיימו למעלה משנה לפני כן.
סטון יוצאת כיום עם מייסד AIME Mentoring, ג'ק מאנינג בנקרופט.
ב-23 בנובמבר 2017, הודיעו כי הם מצפים לילדם הראשון.
ב-30 במאי 2018,ילדה סטון בת, פמאו סטון בנקרופט
ב-7 בינואר 2020, בעיצומו של גל שריפות כבד במולדתה, אוסטרליה, הודיעה סטון על כוונתה לוותר על הגרין קארד שלה בארצות הברית ולחזור לאוסטרליה למאבק להגנת האקלים או, כפי שתיארה זאת, "מלחמת האקלים".
+שנהסרטתפקידהערות1999אני, עצמי ואניסטייסי דיקסון2007Westסטייסי2016Fallingשרה2017החתונהקלמנטיין2022סוכן הצלליםהלן דוידסוןBlazeהאנה
יעל צבעוני (נולדה ב-14 בינואר 1979) היא משוררת ועורכת ישראלית.