tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2012 דיבב בסרט האנימציה "תפוס ת'פטיש" לצדם של יהונתן מגון, ניקול ראידמן, אמנון וולף ושחקנים נוספים.
בשנת 2017 דיבב את גרגמל בסרט "דרדסים: הכפר האבוד".
מימון הוא הפרזנטור של "בנק יהב".
מימון הוא אחיו של הכדורגלן שי מימון.
ב-9 ביוני 2011 מימון נישא לשחקנית קרן שיניוק, ולהם שלושה בנים.
בינואר 2023 הודיעו בני הזוג על גירושיהם ובספטמבר 2023 התגרשו.
מ-2025 מימון בזוגיות עם זמרת האופרה דניאלה לוגסי.
יעקב (קובי) מרום (מויאל) (נולד ב-16 במרץ 1960) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, את רוב שירותו עשה קובי מרום בגולני, היה מפקד גדוד 13, ומפקד בא"ח גולני.
פיקד על חטיבת החרמון, ועל עוצבת חירם -769 בתקופת רצועת הביטחון.
כיום מרצה בישראל ובעולם בנושא אתגרי הביטחון של ישראל, מתמחה בזירה הצפונית.
במאי 1963 עלה עם משפחתו לישראל וגדל במושבה ראש פינה בתקופת תקריות הגבול עם הסורים ערב מלחמת ששת הימים.
בשנת 1968 עברה משפחתו לקריית ביאליק.
התחנך באורט ביאליק במגמה ריאלית והיה חבר בתנועת הצופים בשבט להבות, הצטיין בכדורסל ושיחק בקבוצת הנוער של הפועל חיפה והיה בסגל נבחרת הקדטים של ישראל.
עם גיוסו לצה"ל באוגוסט 1978 שובץ בחטיבת גולני.
מרום עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת גולני.
בגולני עבר מרום הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר.
הוא לקח חלק במבצעים רבים בלבנון לרבות מבצע מוביל, פשיטה על יעדי מחבלים בכפר ארנון שבלבנון, ובפעולת ההשתלטות על בית המחבלים במשגב עם.
בשנת 1980 נבחר מרום לחייל מצטיין צה"לי במסגרת פרויקט "מלך ליום אחד" במסגרת פרויקט מיוחד זה נפגש מרום לפגישה אישית עם ראש הממשלה מנחם בגין, ראש המוסד ועוד.
ב-1980 יצא לקורס קציני חי"ר אותו סיים בהצטיינות, בהמשך שימש מפקד מחלקה בגדוד 51, תחת פיקודו של גבי אשכנזי בפלוגה א' יחד עם גדי איזנקוט.
במלחמת לבנון הראשונה שימש כקצין המבצעים הגדודי, בקרב למרגלות הבופור ביום הראשון למלחמה, לאחר שנפצעו המג"ד והמ"פים, נטל מרום את הפיקוד על הכוח והוביל אותו בלחימה עד לבוא הסמג"ד, בהמשך המלחמה נתמנה למפקד פלוגה ב' בגדוד איתה לחם בביירות במשך חודשים רבים.
בקיץ 1983 התמנה מרום לקצין אג"ם ביחידת שלדג תחת פיקודם של גיורא ענבר ודורון אלמוג.
במסגרת השירות בשלדג מרום פיקד על מבצע משה להעלאת יהודי אתיופיה ממדבר סודאן.
ב-1985 השתלם בקורס מתקדם בצבא ארצות הברית שנערך בפורט בנינג, עם שובו נתמנה לסגן מפקד גדוד 13 תחת פיקודו של משה קפלינסקי.
ב-1986 יצא מרום לשנת לימודים בבית הספר לפיקוד ומטה אותו סיים בצטיינות ובסיומו נתמנה לקצין אג"מ חטיבת גולני תחת פיקודו של המח"ט גבי אשכנזי.
ב 1988 מרום פיקד על גדוד 17 בחטיבת ביסלמ"ח והוביל את קליטת נגמ"ש האכזרית בצה"ל, לאחר מכן ב-1990 פיקד על גדוד 13, בתקופתו של משה צין כמח"ט גולני, בפעילות בשיטחי איו"ש ובגבול לבנון כולל במבצע גדודי חוצה גבול מול קבריח'א.
ב-1992 יצא מרום לשנת השלמת תואר באוניברסיטת חיפה, לאחר מכן פיקד על בא"ח גולני.
ב-1994 פיקד על חטיבת החרמון בשנים 1994–1996. בהמשך מונה למפקד עוצבת חירם בין השנים 1996–1998, בין היתר במבצע "ענבי זעם", אסון השריפה בוואדי סלוקי.
ב-1998 נשלח מרום עם משפחתו ללימודי תואר שני באוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון.
בתפקידו האחרון בצה"ל שימש כמדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים.
בדצמבר 2000 השתחרר מצה"ל ומשמש עמית מחקר במרכז הבינתחומי הרצליה.
מרום תושב נווה אטי"ב בגולן, נשוי לקארן ואב לחמישה.
קובי עובדיה (נולד ב-14 במאי 1982) הוא סופר ישראלי.
קובי עובדיה נולד בדימונה, הילד הרביעי במשפחה, ולו ארבע אחיות.
בגיל 6 עבר עם משפחתו לפתח תקווה, מעבר שהשפיע עליו ועל יצירתו רבות.
הוריו, ילידי מרוקו, הם יוסי עובדיה ואשת העסקים ירדנה עובדיה.
הוא שירת בצה"ל בהנדסה קרבית בתור חובש בין השנים 2000 ל-2003.
למד קולנוע והתמחה בתסריטאות במכללה התל אביבית לאמנויות "מנשר".
בשנה האחרונה ללימודיו התגלה על ידי ד"ר אורית מיטל בשיעורי כתיבה יוצרת.
הוא עזב את תחום הקולנוע, והחליט לכתוב את ספר הביכורים שלו, "העונה האחרונה של מוטי ביטון".
הספר ראה אור בינואר 2013 בהוצאת "כתר", בעריכתה של יערה שחורי, ביוזמה הממשלתית של "קסת", עריכת ספרי ביכורים.
קובי עובדיה נבחר על ידי המוסף "7 לילות" של העיתון "ידיעות אחרונות" לאחד משמונת הסופרים הצעירים המבטיחים.
"העונה האחרונה של מוטי ביטון" נבחר לאחד מעשרת הספרים הטובים של 2013 על ידי "טיים אאוט", "נענע10" והמוסף "7 לילות".
בסוף 2014 נסע עובדיה לסן פרנסיסקו, שם כתב את ספרו השני, "2007", בפרק זמן של 60 יום, שבמהלכם, לדבריו, היה שרוי בהארה רוחנית שגרמה לו לכתוב את הספר.
הספר ראה אור בדצמבר 2015 בהוצאת כנרת זמורה ביתן, בעריכתה של תמר ביאליק.
בדצמבר 2015 יצא מהארון בכתבה נרחבת בעיתון "ידיעות אחרונות", שם סיפר שהיה חמש שנים בן זוגו של הבמאי ומייסד ליין המסיבות המזרחיות הגאות "אריסה", עומר טובי.
העונה האחרונה של מוטי ביטון.
בעריכת יערה שחורי, כתר, 2012.
עלילת הספר: מוטי ביטון בן ה-14 מתגורר בירוחם, סובל מעודף משקל ותחושות קיפוח ומנוצל על ידי אמו.
על מנת לברוח מהמציאות העגומה בה הוא חי, הוא כותב אופרת סבון בהשראת סדרת הטלוויזיה "שושלת", בה משחקים רק אשכנזים, למשל השחקנית גילה אלמגור שמגלמת את עצמה.
ככל שחייו האישיים של ביטון הולכים ומסתבכים, כך מסתבכת עלילת אופרת הסבון.
2007, בעריכת תמר ביאליק, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2015.
עלילת הספר: שרון יאנג הוא הומוסקסואל בן 38, העובד בתור מאסטר סאדו באינטרנט; על ידי מתן פקודות מיניות, הוא שולט על עבדים.
כשהנורא מכל מתרחש, הוא מבין שעליו להשתנות ולשנות את נטיותיו המיניות, הוא מגיע לאישה בצפון הארץ, שהופכת הומוסקסואלים לסטרייטים.
קובי נסים (נולד ב-1952) הוא משורר, מסאי ועורך-דין ישראלי.
קובי נסים נולד בתל אביב, והוא בן הדור השני בה.
אביו, בלפור נסים (1926 - 2010), נקרא על שם הלורד ארתור ג'יימס בלפור, אמו, תקוה (זלאיט) נסים, ילידת 1932 עלתה לארץ ישראל כנערה בעת מלחמת העצמאות.
נסים רכש השכלה בתחומי התיאטרון, הספרות, הכלכלה, והמשפטים.
מרבית שנות לימודיו התקיימו בתל אביב, בבית הספר היסודי גרץ, (על שם צבי גרץ), בתיכון עירוני ה', ובאוניברסיטת תל אביב.
לאחר שחרורו מצה"ל בדרגת סגן, עסק במלאכות שונות ובכלל זה בכתיבה עיתונאית.
כתיבה זו כללה גם רשימות ביקורת על ספרים והצגות, ועיקרה במהלך השנים בהן היה כתב בעיתון על המשמר.
שירים מפרי עטו פורסמו בכתבי העת לספרות מאזנים, "סימן קריאה", "עיתון 77", "אפיריון", "הליקון", "עכשיו", במוספי הספרות בעיתונות היומית ובאתר "ליריקה".
במקביל לעבודתו כעורך דין ומגשר עוסק נסים בכתיבת שירה, דרמה וסיפורת.
נסים חבר באגודת הסופרים העבריים.
נסים אב לשלושה: תמוז - מוזיקאית, זמרת ומלחינה, גפן - מוזיקאית ובוגרת למשפטים, ויותם.
אסיר אדמה, הוצאת ירון גולן, 1991.
מה אני זוכר מן החומר, עריכה: לאה שניר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999.
תמוז נסים, : לחן, עיבוד וביצוע השיר "אך הציפורים שבראשינו" מ"נשמת היחד", יוטיוב, 2015.
צ'כוב – מתעב המילים הנמלצות.
מעריב, ספרות, כ"ח בשבט תש"ן, 23 בפברואר 1990, עמ' 7. על: שמעון שלוש, יוסף והפתקים : שירים ופתקי אהבה (ירושלים : כתר, 1989).
עומק הכאב ועוצמת הצעקה, על המשמר, כ"ו באדר תש"ן, 23 במרץ 1990, עמ' 21. על: חמוטל בר יוסף, ובצפיפות : שירים (תל אביב : הקיבוץ המאוחד, 1990).
עוגן הזכרונות וקצף החלומות, על המשמר, י"א בניסן תש"ן, 6 באפריל 1990, עמ' 18. על: יהודית קציר, סוגרים את הים (תל אביב : הקיבוץ המאוחד, תש"ן 1990).
חותם כבד של מסר כפוי.
רק גרזן יפריד בין כן ללא, ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, כ' בתמוז תש"ן, 13 ביולי 1990, עמ' 27. על: שמעון צמרת, לך, משורר בוגדני ומשחת (תל אביב : ספרית פועלים, תש"ן 1990)
ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, י"ז באלול תש"ן, 7 בספטמבר 1990, עמ' 27. על: אוה דברה, קזינו : שירים (תל אביב : ספרית פועלים, תש"ן 1990)
עושר שמור לקוראיו, על המשמר, ג' בשבט תשנ"א, 18 בינואר 1991, עמ' 23–24. על: אלברט סויסה, עקוד : רומאן (תל אביב : הקיבוץ המאוחד : ספרי סימן קריאה, תשנ"א 1990)
סגפנות מסוגננת, על המשמר, כ"א באדר תשנ"א, 8 במרץ 1991, עמ' 19. על: גיורא לשם, מסיבוב כפר סבא לאזרחות העולם (תל אביב : זמורה-ביתן, תשנ"א 1991)
חיתוך דיבור כפול, על המשמר, 9 באוגוסט 1991, עמ' 21. על: אגי משעול, יונת פקסמיליה : שירים (תל אביב : הקיבוץ המאוחד, 1991).
על המשמר, ח' בכסלו תשנ"ב, 15 בנובמבר 1991, עמ' 19. על: סוזן אפטרמן, איילה : שירים / סוזן אפטרמן ; תרגמה מאנגלית סבינה מסג (תל אביב : הקיבוץ המאוחד, 1991)
עפיפון אפור, תפר האור, מאת עודד פלד.
התמודדות, על המשמר, כ' באלול תשנ"א, 30 באוגוסט 1991, עמ' 19. על לאה איני, גבורי קיץ (תל אביב : הקיבוץ המאוחד : ספרי סימן קריאה, תשנ"א, 1991).
דרך סדק האדמה, ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, ג' בחשוון תשנ"ב, 11 באוקטובר 1991, עמ' 24. על: יחיאל חזק, קרבן : פואמות ושירים (תל אביב : י' גולן, תש"ן 1990).
קריעת צעיפים,ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, ט"ו בכסלו תשנ"ב, 22 בנובמבר 1991, עמ' 23. על: מרים איתן, שנה (תל אביב : הוצאת ירון גולן, 1990) .
מן האין אל ההבל, ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, י"ח בטבת תשנ"א, 4 בינואר 1991, עמ' 23. על: זלי גורביץ, הבל : שירים (תל אביב : הקיבוץ המאוחד, 1990).
על שיריו של איתן איתן, על המשמר, כ"ט בכסלו תשנ"ב, 6 בדצמבר 1991, עמ' 21. על: איתן איתן, שירי האלף ושירים לבני-אדם (תל אביב : שירה, תשנ"א 1991).
הנושא שלי הוא הכתיבה עצמה : שיחה עם אלברט סויסה על כתיבתו.
הדמויות מגלות את עצמן, : ריאיון עם הסופרת לאה איני, על המשמר, כ' באלול תשנ"א, 30 באוגוסט 1991, עמ' 19.
המגיד מירושלים, על: יוסל בירשטיין, דבר, דבר השבוע, 24 בינואר 1992.
מספר בעל-כורחו, מאזנים, גל' ס"ז-1 נובמבר 1992. על: יהושע בר-יוסף – עם פטירתו.
שמונים - שנות הירידה האידאית, ריאיון עם ד"ר אורציון ברתנא, על המשמר, כ"ב בטבת תשנ"ג, 15 בינואר 1993, עמ' 18–19. על: אורציון בר תנא, שמונים : ספרות ישראלית בעשור האחרון ,(תל אביב : אגודת הסופרים העברים בישראל, 1993)
התקבלות חברתית וספרותית, על המשמר, 5 בפברואר 1993. על: אלי עמיר, "מפריח היונים", עם עובד, 1992.
מאמינה בחינוך – ריאיון עם שולמית אלוני שרת החינוך והתרבות, "על המשמר" / מוסף הדף הירוק וקו למושב, מרץ 1993. חיפוש אישי, חיפוש אמנותי, על המשמר, י"ב באדר תשנ"ג, 5 במרץ 1993, עמ' 20 < ריאיון עם הסופרת יעל ישראל.
לדפוק למסכה את הצורה, על המשמר, י"ב באדר תשנ"ג, 5 במרץ 1993, עמ' 20. על: יעל ישראל, יצאתי לחפש מחסה (תל אביב : הוצאת עם עובד, תשנ"ג, 1993).
משורר בגוב תרבויות, על המשמר, י"ח בניסן תשנ"ג, 9 באפריל 1993, עמ' 20. על: צביקה שטרנפלד, המרקיזה מגובארי : שירים (תל אביב : הקיבוץ המאוחד, 1992).
אולם נשף גדוש בחלילים ונחשים, מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, כ"ח באייר תשנ"ט, 14 במאי 1999, (עמ' 45), על: סלמאן רושדי (בתרגום יורם מלצר) האנחה האחרונה של המורי / סלמאן רושדי (ירושלים : כתר, 1999).
מה מעיק על הגיבור ומה על הקוראים, הארץ, מוסף ספרים, גל' 345 (כ"ו בתשרי תש"ס, 6 באוקטובר 1999), עמ' 6. על: שמעון צימר, אומללות ראויה לרומן (תל אביב : בבל, תשנ"ט 1999).
קול בהיר, מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, א' באלול תש"ס, 1 בספטמבר 2000, עמ' 28. על: רפי וייכרט, ימים בהולים (תל אביב : הוצאת קשב לשירה, 2000).
ספר שירה ומסרק כינים, מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, כ"ח באב תשס"א, 17 באוגוסט 2001, עמ' 27. על: יעל גלוברמן, אליבי : שירים (תל אביב : הליקון, תש"ס 2000).
שיעור באירוניה עצמית, הארץ, מוסף ספרים, גל' 454 (כ"א בחשוון תשס"ב, 7 בנובמבר 2001), עמ' 6. על: סמי מיכאל, מים נושקים למים (תל אביב : עם עובד, תשס"ב 2001)
האם הטבע מידרדר ומאמץ לו את מומינו, מעריב – המוסף לספרות, 23 בנובמבר 2001. על: הליקון, סדרה אנתולוגיית לשירה עכשווית, גיליון מס' 41, "חי, צומח, דומם".
נער התוף או נביא, מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, ח' בכסלו תשס"ב, 23 בנובמבר 2001, עמ' 27. על: אהרן אמיר, הסתננות : שירות ושירים (ירושלים : כרמל, תשס"א, 2001).
בלוז לקין, מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, י"ג בטבת תשס"ב, 28 בדצמבר 2001, עמ' 92. על: משה שפריר, שירי קין ושירי מקרא אחרים (תל אביב : תמוז, תשס"א, 2000).
קיום במרחבי הגלקסיה, מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, י"ג בטבת תשס"ב, 28 בדצמבר 2001, עמ' 29. על: פנינה עמית, גחליליות מוזיקה : שירים (תל אביב : הקיבוץ המאוחד, 2000).
קובי (יעקב) פלג (נולד ב-28 במרץ 1958) הוא פרופסור לניהול מצבי חירום ורפואת אסונות באוניברסיטת תל אביב, ולשעבר מנהל המרכז הלאומי לחקר טראומה ורפואה דחופה שבמכון גרטנר לחקר אפידמיולוגיה ומדיניות בריאות.
התגייס ב־1976 ושירת בצנחנים עד ליציאתו לקורס חובשים, ובהמשך התקדם במסלול של קציני ארגון הרפואה.
במלחמת לבנון הראשונה שימש כקצין ארגון הרפואה של "כח ורדי".
בהמשך ביצע שורת תפקידים בחיל הרפואה, לרבות מפקד קורס קציני ארגון רפואה, מדריך ראשי של בה"ד 10, ראש מדור מבצעים חיילי, ראש ענף ארגון והדרכה חיילי ומפקד מתקן האימונים של חיל הרפואה.
במלחמת המפרץ הראשונה שימש כראש ענף רפואה במפקדת קצין חיל ראשי להג"א והגמ"ר (שהוסבה בהמשך לפיקוד העורף) והיה אחראי על מערך הרפואה של העורף במלחמה.
בשנים 1997–1998 הושאל על ידי צה"ל למשרד הבריאות על מנת לשמש כעוזר בכיר לשר הבריאות.
בתקופה זו שימש גם כחבר בוועד המנהל של מד"א.
בין השנים 1998–2001 פיקד על בה"ד 10, תקופה במהלכה זכה הבה"ד לפרס הרמטכ"ל כיחידה מצטיינת, לפרס סגן הרמטכ"ל כיחידת הדרכה מצטיינת ושלושה פרסי איכות מראש אט"ל.
במהלך שירותו הצבאי ניהל מספר לא מבוטל של אירועים רבי נפגעים, במסגרת האחריות של חיל הרפואה באותה עת על ניהול אירועים רבי נפגעים במדינת ישראל (אחריות שהועברה בהמשך למד"א).
פלג בעל תואר ראשון במדעי המדינה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני בבריאות הציבור עם התמחות במנהל רפואי מ-USUHS (מרילנד, ארצות הברית) ותואר שלישי בניהול ומדיניות מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
לאחר פרישתו מצה"ל, הקים את המרכז הלאומי לחקר טראומה ורפואה דחופה במכון גרטנר.
המרכז עוסק בחקר ההיפגעות בישראל ובעולם ונחשב לאחד ממרכזי המחקר המובילים בתחום של חקר האפידמיולוגיה של ההיפגעות בדגש על אירועים רבי נפגעים בכלל וטרור בפרט.
במסגרת המרכז הלאומי מנוהל רשם הטראומה הלאומי של ישראל (שהוקם ב-1995 על ידי ויטה בראל).
מיום הקמתו, המרכז פרסם קרוב ל-200 פרסומים, לרבות בעיתונות המובילה בעולם הרפואה.
בשנת 2005 הקים את החוג והתוכנית לניהול מצבי חירום ואסון באוניברסיטת תל אביב בשיתוף עם פרופ' שוקי שמר ובשנת 2010 הקים את התוכנית הבין-לאומית לניהול מצבי חירום ואסון באוניברסיטת תל אביב.
מיום הקמתן, העמידו התוכניות מאות בוגרות ובוגרים אשר השתלבו בעשייה בתחום ההערכות לחירום והסיוע ההומניטרי בישראל ובעולם.
בשנת 2008 הוסמך על ידי United Nations Disaster Assessment and Coordination, גוף של האו"ם המאגד מומחים בניהול אסונות מרחבי העולם ואשר מסייע לממשלות בעת אסון לתאם את כל הגופים הפועלים בשטח האסון, כאחד המומחים מטעמו.
במקביל, משמש גם כחונך מטעם ארגון הבריאות העולמי (WHO) לבתי חולים שדה לאזורי אסון בתהליך ההסמכה לפעילות באזורי אסון.
בנוסף, במסגרת פעילותו ותפקידיו משמש כחבר במועצה הלאומית לטראומה, ומשמש יו"ר וחבר במספר ועדות לאומיות ובין-לאומיות, לרבות הוועדה הלאומית לאירועים רבי נפגעים של משרד הבריאות.
במסגרת תפקידו כראש המרכז לחקר טראומה ורפואה הוביל פרופ' פלג מחקרים רבים, חלקם משמעותיים ופורצי דרך בחקר ההיפגעות ורפואת הטרור והאסון.
בין הפרסומים הנ"ל ניתן למנות את המחקר פורץ הדרך בו בשנות ה-90 פיתח מודל אופטימיזציה, מבוסס GIS, למיקום נקודות הזנקה לאמבולנסים באופן שייקצר משמעותית את זמן התגובה וישפר את זמינות האמבולנסים.
מאמר זה הוא מהמצוטטים ביותר בעולם בתחום ומהווה אבן דרך לפעילות של מערכי אמבולנסים במדינות מפותחות.
שני מחקרים אחרים אשר פרצו דרך עסקו בהבדלים שבין פצועים במלחמה לפצועי טרור, בין פצועים אזרחיים לחיילים ובין פציעות ירי לפציעות מפיצוץ.
בנוסף, הוביל מחקר אשר בעקבותיו שונתה שיטת התגמול לביה"ח בניתוחי שבר צוואר ירך, דבר שהוביל לירידה משמעותית בתמותה בביה"ח לאחר הניתוחים הנ"ל.
מחקר זה הוביל לשינוי שיטת התגמול הנהוגה כיום לבתי חולים בישראל.
השיטה צוטטה בהמשך על ידי רבים ממובילי מדיניות הבריאות בישראל ומהווה כיום את אחד ממדדי האיכות של בתי החולים בישראל.
מחקרים נוספים שבוצעו בהובלת פרופ' פלג במרכז הלאומי לחקר טראומה ורפואה דחופה הביאו לתובנות משמעותיות בהבנת מנגנוני פציעה בטרור, כולל פתוח מודל חדש לאפידמיולוגיה של היפגעות מפיצוצים כפועל יוצא ממקום ההארעות.
בין אלו נכללים מחקרים העוסקים באפיון פציעות של נפגעים באירועי טרור והגדרה מחדש של יכולת המענה של בתי חולים לקליטת נפגעי טרור.
בנוסף, הוביל פרופ' פלג מחקר שצוטט רבות בספרות המדעית בו מתוארים לראשונה ההבדלים המשמעותיים בין פציעות ירי לפציעות פיצוץ.
התובנות העולות מהמחקר השפיעו על מדיניות ההערכות של מערכת הבריאות בחתך צריכת שירותי בריאות לקליטת נפגעי טרור ומלחמה.
לפרופ' קובי פלג עשייה רבה בתחום הסיוע ההומניטרי באזורי אסון.
בדצמבר 1988 שימש כסגן מפקד המשלחת הרפואית (בית חולים שדה) לקירוואקן (כיום: ונדזור) שבארמניה.
ב-1995 השתתף והיה אחראי על הארגון המבצעי של שיגור בית החולים שדה ששלח חיל הרפואה לסייע לפצועי מלחמת האזרחים ברואנדה.
בספטמבר 2009 נשלח במסגרת צוות המומחים של UNDAC לסייע לממשלת אינדונזיה בהערכת צרכים ותאום משלחות בין-לאומיות לרעידת האדמה במערב סומטרה.
מספר חודשים לאחר מכן, בינואר 2010, יצא כחלק מצוות הפיקוד של בית החולים שדה של צה"ל להגיש סיוע רפואי לנפגעי רעידת האדמה בהאיטי.
ב-2013 יצא כחלק מהצוות המוביל של ביה"ח שדה של צה"ל לנפגעי טייפון הייאן באי סאסו שבפיליפינים.
ב-2015 נשלח מטעם UNDAC לרעידת האדמה בנפאל, שם היה בצוות המשותף של UNDAC וארגון הבריאות העולמי אשר הקים לראשונה, בשיתוף עם משרד הבריאות וחיל הרפואה הנפאלי את המנגנון לקליטה, שליטה וארגון של המשלחות הרפואיות הבין-לאומיות והמקומיות שפעלו בשטח.
כמו כן, פרופ' פלג הציף את היכולת המוגבלת של יחידות החילוץ, טובות ומקצועיות ככל שיהיו, להציל חיים, והעמיד מנגד מודל של שימוש בהמונים כמחלצים קלים.
פרופ' פלג יזם ומוביל שינוי תפיסתי הקורא להרחבת ההכשרה של הציבור הרחב במיומנויות חילוץ קל, מתוך הבנה כי מרבית הלכודים תחת ההריסות מחולצים ב-24–48 השעות הראשונות על ידי עוברי אורח, שכנים ובני משפחה.
קובי (יעקב) מיכאל (נולד ב-17 באוקטובר 1960) הוא חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי, המתמחה בלימודי שלום ומלחמה, אסטרטגיה, ביטחון לאומי, יחסי דרג מדיני-דרג צבאי, צבא-חברה, שמירה על השלום, והסכסוך הישראלי-פלסטיני.
מיכאל הוא פרופסור באוניברסיטת דרום ויילס שבבריטניה.
מיכאל נולד בישראל, גדל באשקלון.
בשנת 1979 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת שקד.
במהלך מסלול הלוחם נפצע, השלים קורס קציני מודיעין ושימש בשורה של תפקידים באחת מיחידות האיסוף החשאיות של חיל המודיעין.
במאי 1994 הושאל להקמת מנגנון התיאום הביטחוני ברצועת עזה בעקבות הסכם אוסלו א', ופיקד על מנגנון התיאום הביטחוני ברצועת עזה בשנים 1994–1996. לאחר מכן שב לתפקיד פיקודי בכיר ביחידת האיסוף בה שירת קודם לכן.
בשנת 1999 מונה למפקד מנגנון התיאום הביטחוני ביהודה ושומרון, שם שירת עד אוגוסט 2000. לאחר מכן השתחרר מצה"ל בדרגת סא"ל.
משפרצה האינתיפאדה השנייה היה מיכאל חבר בצוות האסטרטגי של דובר צה"ל, ובינואר 2001 גויס בשנית, הפעם למילואים בתנאי קבע, לצורך הקמת המפקדה למודיעין ולתקשורת בפיקוד המרכז, גוף שמטרתו הייתה להסתייע במודיעין ולאכוון מודיעין לצורכי הסברה ותקשורת בעיצומה של האינתיפאדה השנייה.
למיכאל תואר ראשון במדעי ההתנהגות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני מטעם התוכנית לחקר סכסוכים של האוניברסיטה העברית.
בשנת 2004 השלים את לימודי הדוקטורט מטעם האוניברסיטה העברית, שעסק בהשפעת הצבא על תהליכי מעבר ממלחמה לשלום בתהליך השלום עם מצרים ובתהליך אוסלו.
בשנים 2002-2005 שימש בתפקיד ראש החטיבה האסטרטגית במרכז ישראל פלסטין למחקר ומידע (IPCRI), אותה הקים.
במסגרת תפקיד זה עסק בתוכניות ובמאמצים לחידוש התיאום הביטחוני הישראלי-פלסטיני, ובקידום מיזמים שיסייעו ליישום מפת הדרכים.
בקיץ 2005 יצא ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת נורת'ווסטרן במקביל לפוסט-דוקטורט נוסף במכון טרומן באוניברסיטה העברית.
בקיץ 2006 החל ללמד כפרופסור אורח באוניברסיטת נורת'ווסטרן בארצות הברית.
לאחר שובו מארצות הברית בקיץ 2007, הצטרף ל כראש הדסק הפלסטיני ולאוניברסיטת בן-גוריון כחבר סגל בתוכנית ליישוב סכסוכים.
בשנת 2008 התמודד מיכאל לראשות עיריית אשקלון ואף היה חבר מועצת העיר למשך שנה, במהלכה שימש הממונה על התכנון האסטרטגי, יו"ר ועדת תיירות וחבר בוועדת בניין ערים.
בנובמבר 2009 הצטרף למשרד לנושאים אסטרטגיים בראשות השר משה יעלון כראש אגף פלסטינים ומדינות שכנות, ונאלץ להתפטר מתפקידו במועצת העיר.
מאוחר יותר גם מונה לתפקיד המשנה למנכ"ל המשרד.
בספטמבר 2013 סיים את תפקידו והצטרף כחבר סגל בכיר למחלקה למדעי המדינה וישראל במזרח התיכון באוניברסיטת אריאל, וכחוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי ועורך ראשי של כתב העת "עדכן אסטרטגי" - כתב עת רב-תחומי לביטחון לאומי.
מיכאל הצטרף כחבר סגל בכיר למחלקה למדעי המדינה וישראל במזרח התיכון באוניברסיטת אריאל, אותה עזב באוקטובר 2015. בשנת 2017 לימד כפרופסור אורח באוניברסיטת פקינג בבייג'ינג.
בשנת 2022 מונה לפרופסור במרכז הבינלאומי לשיטור וביטחון שבאוניברסיטת דרום ויילס שבבריטניה.
קובי כהן-הטב (נולד ב-25 ביוני 1965) הוא גאוגרף-היסטורי ומכהן כפרופסור מן המניין לגאוגרפיה-היסטורית של ארץ-ישראל בעת החדשה וכראש המחלקה ללימודי ארץ-ישראל וארכאולוגיה ע"ש מרטין (זוס) באוניברסיטת בר-אילן.
אביו הוא ד"ר דניאל י.
כהן, שניהל את 'הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי' בירושלים במשך קרוב לשלושים שנה (1986-1957).
את לימודי התואר הראשון השלים במחלקה לגאוגרפיה ובמחלקה ללימודי המזרח-התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים.
הלימודים לתאריו המתקדמים היו במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה זו.
עבודת הדוקטור שלו, בהנחיית פרופ' יהושע בן-אריה ופרופ' יוסי כץ עסקה בנושא 'התפתחות תשתית התיירות בירושלים בתקופת השלטון הבריטי, 1917-1948'.
בשנת 2001 -2002 שהה כהן-הטב בשנת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת יורק ובאוניברסיטת טורונטו.
כהן-הטב החל ללמד במחלקה ללימודי ארץ-ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן בשנת 2004. הוא ייסד ועמד מספר שנים בראש המסלול ללימודי תיירות במכללה האקדמית 'הדסה' ירושלים ובין השנים 2009–2011 כיהן כדיקן הסטודנטים במכללה.
כהן-הטב מתמחה בתולדות ארץ-ישראל בעת החדשה (שלהי התקופה העות'מאנית ותקופת המנדט הבריטי) בעיקר מהזווית הגאוגרפית-היסטורית.
מחקריו עוסקים בתחומי מחקר הנוגעים בעלייה לרגל ותיירות לארץ-ישראל, מקומות קדושים, שימור ותיירות בערים היסטוריות, לאומיות ועיצוב המרחב הארץ-ישראלי, ערי קיט, הכותל המערבי ועיצובו לאחר מלחמת ששת הימים, ויחסי הגומלין שבין הציונות והים בעת החדשה.
כהן-הטב מתגורר בירושלים עם אשתו מיכל ולהם ארבעה ילדים.
הוא ממייסדי קהילת 'הקהל' – מניין שוויוני 'בקעה' בירושלים וחובב ריצה.
לתור את הארץ – התיירות בארץ-ישראל בתקופת המנדט.
קובי כהן-הטב, המהפכה הימית: אחיזת היישוב היהודי בים ובחופי ארץ-ישראל, 1948-1917. ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2019. 365 עמ'.
(2011), עיר בראי מחקרה: מחקרים בגאוגרפיה-היסטורית תרבותית של ירושלים לדורותיה, הוצאת מאגנס ומכון שכטר למדעי היהדות, ירושלים.
כהן-הטב, ק.(2014), 'ועדת המים' והניצנים הראשונים לתרבות ימית-ציונית בארץ-ישראל בראשית תקופת השלטון הבריטי', ישראל (22), עמ' 71-45.
(2011), 'ירושלים בין צליינות לתיירות: מסורת וחידוש בקרב המבקרים הנוצרים בשלהי התקופה העות'מאנית', בתוך: ק.
בר (עורכים), עיר בראי מחקרה: מחקרים בגאוגרפיה-היסטורית תרבותית של ירושלים לדורותיה, הוצאת מאגנס ומכון שכטר למדעי היהדות, ירושלים, עמ' 148-126.
(2009), 'מסכסוך מקומי לעימות לאומי: המאבק על זכויות הדייג בכנרת בתקופת המנדט הבריטי', קתדרה, 131, עמ' 116-91.
(2007), 'בניית הזהות הלאומית בירושלים המערבית בעשור הראשון למדינת ישראל', ציון, 72(2), עמ' 217-189.
(2000), 'יזמות, תכנון עירוני ופיתוח מרחבי: הקמת שוק מחנה-יהודה בירושלים בתקופת השלטון הבריטי (1948-1917)", בתוך: ר' אהרנסון וש' שטמפפר (עורכים), יזמות יהודית בעת החדשה: מזרח אירופה וארץ-ישראל, הוצאת מאגנס, ירושלים, עמ' 163-137.
יעקב (קובי) זריהן הוא קצין בדימוס בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל, כיהן כראש חטיבת המודיעין באגף החקירות והמודיעין.
מיולי 2024 מכהן כממונה על הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן.
זריהן התגייס למשטרת ישראל ב-1990, שירת כחוקר במפלג המיעוטים של ימ"ר מחוז ירושלים, לאחר קורס קציני משטרה שימש קצין חקירות וקצים מודיעים ובילוש במפלג.
בשנים 2001-2002 שימש דובר מחוז ירושלים ולאחר מכן קצין מודיעין של המחוז.
ב-2004 מונה לראש מדור איסוף בחטיבת המודיעין.
ב-2007 מונה למפקד זרוע חשיפה ביאחב"ל.
במאי 2010 מונה לקצין המודיעין של יחידת להב 433.
באוגוסט 2016 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לראש חטיבת המודיעין באגף החקירות והמודיעין.
ב-2022 מונה לראש מנהלת הרכבת הקלה והמטרו במשטרה ושירת בתפקיד עד פרישתו ב-2024.
זריהן נשוי (בשנית) ואב לחמישה.
הוא בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר ראשון במשפטים ממכללת שערי משפט.
בעל תואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב.
קובי נעים הוא טכנאי סאונד, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי.
קובי החל דרכו כעוזר טכנאי באולפני גלי קול, ומאז הפך לטכנאי סאונד ולמפיק מוזיקלי, ועזר לעצב את פסקול המוסיקה הישראלית.
נעים עוסק גם בסינתזה, ומורה מורשה מטעם חברת סטיינברג.
קובי נעים חקר והתנסה בתחום ההקלטות עוד מימי נעוריו המוקדמים.
הוא התגייס לצה"ל לגיוס חובה, אך שוחרר כעבור כמה שבועות, עקב בעיות רפואיות.
הוא החל לעבוד כטכנאי סאונד בשנת 1982, כעוזר טכנאי באולפני גל קול.
הוא התגייס שוב לצה"ל, אך במתכונת של טכנאי שידור והקלטות בגלי צה"ל.
נעים היה חבר בצוות הקלטות חוץ, והקליט בין היתר את מופעיהם של ג'ון מקלפלין, ג'ק ברוס, כוורת, צ'יק קוריאה, הפילהרמונית הישראלית ועוד רבים אחרים.
לאחר שהשתחרר, עבד נעים באולפנים רבים, בהם אולפן המאסטרינג של לואי להב, SDL, בו מיסטר את אלבומיהם של בועז שרעבי, איפה הילד, שרון ליפשיץ, אלון אולארצ'יק ועוד רבים אחרים.
נעים שימש כטכנאי, מעבד ופרוגרמר באלבומיה של ריטה, ואף שימש כקלידן בהופעותיה ובהופעות של אמנים כגון שרון חזיז, גלי עטרי, מאיר בנאי, אדם ואתי אנקרי.
נעים שימש כפרוגרמר בפרויקטים שונים למיניהם, ביניהם אלבום הבכורה של להקת החברים של נטאשה.
נעים אף הפיק מוזיקלית את "פנסים", מופעה של שרון חזיז.
נעים הלחין בין שנות התשעים המאוחרות ושנות האלפיים המוקדמות מוזיקה לפרסומות ולסרטי תדמית, ביניהם לתוכנית עובדה של אילנה דיין, בזק, דלק, מט"ח והסרט איש החשמל, יחד עם שם טוב לוי.
קובי פיתח תוכניות לימוד והחל ללמד באמצעות שיעורים פרטיים פרטניים לימודי סאונד (הכוללים לימוד מיקס ומאסטרינג), לימודי הפקה מוזיקלית, ולימודי סינתזה.
כמו כן, לימד בבתי הספר רימון, Muzik, ומכללות ספיר וכנרת.
יעקב (קובי) יפרח (נולד ב-2 בספטמבר 1996) הוא מפתח גוף ואיש עסקים ישראלי, הישראלי היחיד שזכה במר יוניברס ג'וניור מטעם איגוד NABBA.
משנת 2019 קובי מחזיק בכרטיס מקצוען (IFBB PRO), והוא הישראלי הצעיר מכולם שזכה בו (22).
יפרח נולד וגדל בזכרון יעקב, לבית דתי-חרדי, שמנה 8 אחים ואחיות.
כבר בגיל 11 אחיו הגדול מאיר חשף אותו לעולם פיתוח הגוף.
כשהיה צעיר נשלח ללמוד בישיבה בטבריה, אך היה נוהג לצאת משיעורי תורה על מנת להתאמן בחדר הכושר.
בגיל 16 התחרה לראשונה במר ישראל מטעם איגוד NABBA, בו זכה במקום השני בקטגוריית הנוער.
בשנת 2013 זכה לראשונה בתחרות מר ישראל, בה הפסיד בגמר בשנה שלפני כן.
הוא החזיק בתואר מר ישראל מטעם איגוד NABBA עד גיל 21 במשך 4 שנים, כאשר בין השנים 2015–2016 הוא זכה גם כמנצח אלוף האלופים של תחרות זו.
ביולי 2015 זכה בתואר סגן מר עולם לנוער בתחרות שנערכה במלטה, ובמאי שנה לאחר מכן זכה שוב במקום השני, בתחרות מר עולם שנערכה בברזיל.
באוקטובר 2016 זכה בתחרות מר יוניברס מטעם איגוד NABBA.
שנה לאחר מכן, זכה יפרח שנית בתחרות זו, שנערכה בברמינגהאם שבאנגליה.
ב-8 באפריל 2018 התחרה בתחרות "טופ דה קולמאר" שבצרפת, והתמודד בקטגוריית ה"סמי פרו", שאינה מוגבלת בגיל.
יפרח זכה במקום השני בתחרות זו.
חודש לאחר מכן זכה במר ישראל ובאלוף האלופים בפעם השלישית.
ב-10 ביוני התחרה בתחרות מר אולימפיה לחובבנים בספרד.
הוא זכה במקום הראשון בקטגוריית הגיל עד 24, ובמקום החמישי בקטגוריית "בילדינג כבד עד 90 קילו".
יפרח עלה להתחרות במשקל 86 ק"ג.
ב-9 ביוני 2019 זכה במקום הראשון בתחרות מר אולימפיה לחובבנים, מעמד שהקנה לו כרטיס מקצוען (IFBB pro).
מאז שנת 2016 יפרח משמש בתור פרזנטור של חברת ביגוד מפתחי הגוף "גורילה וויר".
הוא משמש גם כפרזנטור חברת תוספי התזונה לספורטאים הקנדית "בברלי נוטרישן".
מאמנו האישי בתקופה זו היה דני קגנוביץ'.
בשנת 2018 פתח תוכנית אימונים וייעוץ אישי בתחום פיתוח הגוף.
בשנת 2021 החל ללוות ספורטאים המעוניינים לשפר את גופם.
בשנת 2024 הקים קובי את המיזם AutoFit, סטארטאפ שמטרתו לתת פתרון לניהול לקוחות, מעקב אחרי תוכניות אימונים ותזונה, תשלומים וכו.
כיום מאמנו האישי הוא סטפן קינזל, אחת הדמויות הכי ידועות בעולם פיתוח הגוף ומי שמאמן את מיטב הספורטאים בתחרות מר אולימפיה.
ביולי 2021 נישא לבת זוגו, יובל אזולאי.
באוגוסט 2024 נולדה לקובי ויובל בת בכורה, אביגיל.
יעקב (קובי) מָרימי (נולד ב-8 באוקטובר 1991) הוא זמר ושחקן ישראלי.
נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 2019 עם השיר "Home", לאחר שזכה בעונה השישית של "הכוכב הבא לאירוויזיון".
מרימי נולד, גדל והתחנך ברמת גן.
בן להורים בעלי צרכניה, ולו שתי אחיות גדולות.
בנעוריו למד בתיכון "אהל שם" במגמת תיאטרון, והחל לשיר מגיל 13. כאשר למד בתיכון היה ילד דחוי, כשבעיית עודף המשקל שלו השפיעה משמעותית על חייו.
לקראת גיוסו לצה"ל, לא התקבל ללהקה צבאית ובהמשך, לאחר שכבר עבר את השלב הראשון במבחני הקבלה לתיאטרון צה"ל, בחר שלא להמשיך בהליך הקבלה.
לבסוף, הוא עשה את שירותו בחיל השלישות, במחנה מקלף שברמת גן.
לאחר שחרורו מצה"ל הפחית ממשקלו 50 קילוגרמים, והחל ללמוד בסטודיו למשחק על שם ניסן נתיב.
במהלך לימודיו, הופיע במחזות "מעגל הגיר הקווקזי", "האשליה", "תפילה", "הגברת הזאת ממקסים".
לאחר סיום לימודיו, שיחק במחזה "כל דבר חי צריך", והופיע בתפקיד נתן העזתי במחזמר "משיח עכשיו" ב"חג המחזמר 2017" בבת ים.
על תפקיד זה זכה בפרס "השחקן המבטיח" באותו פסטיבל.
ביוני 2018 השתתף מרימי בהצגת ילדים מוזיקלית "האוצר של צ'מבלו", בה גילם את צ'מבלו הדרקון.
מרימי השתתף בעונה השישית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון".
הוא הודח בשלב רבע הגמר, חזר בשלב "גלגל ההצלה" ובגמר זכה במקום הראשון, בעקבות הזכייה נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 2019 בתל אביב.
במהלך התוכנית סיפר כי הוא סובל מפחד קהל, הן כשחקן והן כזמר.
ב-11 באפריל 2019 יצאה גרסת הרמיקס ל-"Home", וכשבוע וחצי לפני גמר האירוויזיון שונתה גרסת השיר Home.
בתחרות דורג במקום ה-23 מתוך 26 משתתפי שלב הגמר.
כשבועיים לאחר גמר האירוויזיון החל מרימי בחזרות להצגה "אביב מתעורר", שעלתה באוגוסט 2019 בתיאטרון הלאומי "הבימה", שם גילם את דמותו של ארנסט.
ב-12 בספטמבר, יצא סינגל הבכורה של מרימי שנקרא "Yalla Bye".
ב-10 באוגוסט 2021 הוציא סינגל ראשון מתוך אלבום בכורה שעתיד לצאת "יוצא מזה".
טרם פרסומו כזמר, עבד כקופאי בקולנוע לב וכמארח בבר.
קובי חביה (נולד ב-13 באפריל 1968) הוא במאי טלוויזיה ישראלי.
ביים, בין היתר, את הסדרות "אחד העם 1", "שנות ה-80", "היהודים באים" ו"קופה ראשית".
קובי (יעקב) חביה נולד בקריית ים.
למד במגמת קולנוע בתיכון "רודמן" בעיר.
לאחר שירותו הצבאי ביחידה 8200 בחיל מודיעין, החל בלימודי קולנוע באוניברסיטת תל אביב והשלים תואר ראשון.
במהלך לימודיו עבד חביה כתאורן בתיאטרון הסמטה בתל אביב ובהמשך שימש כמעצב תאורה בתיאטרון להצגות בבימויו של ניקו ניתאי ואחרים.
חביה כיהן כמרצה בבית הספר למקצועות הפרסום "הבצפר", בין השנים 2005–2012.
בשנת 2006, שימש כעורך תסריט לסדרה ראש גדול.
בשנת 2016 קובי חביה שיחק בסדרה "מסובך" (בתפקיד אילן), שכתב רן שריג וביים רם נהרי.
חביה ביים עשרות פרסומות, חלקן זכו לפרסים בתחרויות ישראליות ובינ"ל: פרסומות ל"הונדה" (Golden Drum), ל"תנובה" (Cresta), "אלפא רומיאו" (NYF) ועוד.
עבודותיו הראשונות של חביה כבמאי היו בשנת 1994, שבמהלכה ביים את הפינה "נווה חמציצים" בסדרה "פלטפוס", בכיכובם של עידן אלתרמן ואבי גרייניק.
בעקבות הצלחת הפרויקט, הוזמן חביה לביים פרסומת ל"בזק" שהתבססה על "נווה חמציצים".
הפרסומת הייתה הצלחה וסללה את דרכו של חביה כבמאי פרסומות.
בשנת 1999 ביים חביה את תוכנית הטלוויזיה "דומינו" של חבורת "דומינו גרוס".
התוכנית זכתה בפרס מסך הזהב לשנת 2000.
בשנת 2001 ביים מערכונים בתוכנית הסאטירה החרצופים.
באותה שנה ביים פרסומת לפלאפון, פלאפון צ'ט, בהשתתפות תלמידי תיכון, ביניהם איתי תורג'מן ואפרת אביב.
סגנון הפרסומות היווה חידוש בעולם הפרסום הישראלי.
בשנת 2003 ביים את הסדרה אחד העם 1, בהשתתפות אילן פלד, יעל פוליאקוב, ארז בן הרוש ועוד.
הסדרה שילבה סגנון עממי וסאטירה חברתית.
הסדרה נחשבת כסדרה שהקדימה את זמנה וכסדרת קאלט, ומוקרנת עד היום בשידורים חוזרים בערוצים שונים.
בשנת 2003 ביים פרקים בסדרת האוכל התיעודית "אוכל למחשבה" בהשתתפות הבמאי שחר סגל והשף אייל שני.
בשנת 2005 החל לביים פרסומות ל"לאומי קארד", ובמהלך השנים מאז ביים עשרות פרסומות למותג.
בשנת 2005, ביים חביה את מיצג הווידאו התלת־ממדי Addicted to life.
במסגרת המיצג, שהופק על ידי אורי ירדני וחברת "אורפן" בשיתוף האגודה למלחמה בסמים, נעשה שימוש בטכנולוגיה חדשנית.
באותה שנה ביים חביה גם את המיצג התלת־ממדי India in motion, בהשתתפות הכוכב הבוליוודי אנופם קר.
המיצג מספר את ההיסטוריה של הודו ומוצג בעיר אגרה שבהודו.
בשנת 2009 ביים את הפרסומת "זה ייגמר בקלינקס" שזכתה בגראנד קקטוס בתחרות הפרסומות הישראלית, קקטוס הזהב.
בשנת 2010 ביים את העונה השנייה של "כאן גרים בכיף", עונה כפולה שכללה 23 פרקים.
בשנת 2010 ביים שעשועון במצלמה נסתרת "מי שואל אותך?" בכיכובו של ליאור כלפון.
בשנת 2012 החל לביים את הסדרה שנות ה-80, סדרה קומית רחבת יריעה, המתארת בצורה קומית את החיים בשכונה טירת כרמל בשנות ה-80 של המאה ה-20 .
הסדרה שתוארה כ"חינגה סטייל קוסטריצה", וכמציגה "מבט אנושי על פסיפס מגוון של אנשים שונים החיים יחד", קיבלה ביקורות שנויות במחלוקת, אך זכתה לאהדת הקהל ולרייטינג גבוה במיוחד.
הסדרה כוללת עשרות רבות של דמויות המגולמות על ידי שילוב של שחקנים מפורסמים ו"נון-אקטורס".
בעקבות הצלחת הסדרה, צולמו בעונתה הרביעית (2019) והחמישית (2020) 21 פרקים בכל עונה.
בשנת 2013 ביים את סדרת הילדים "מולי וצומי", המשודרת בערוץ הופ!.
בשנת 2013 החל חביה לביים את הסדרה "היהודים באים", סדרת סאטירה מוערכת הבוחנת את ההיסטוריה של העם היהודי, בהשתתפות מוני מושונוב, יוסי מרשק, יעל שרוני, עידו מוסרי ויניב ביטון.
העונות הראשונה (2014) והשנייה (2016) שודרו בערוץ הראשון.
הסדרה מתוארת כתוכנית חשובה, עם קצב בלתי נדלה של מערכונים אדירים לפנתיאון שהופך אותה לחובת צפייה.העונה השלישית (2017) נפתחה בימי השידורים הראשונים של ערוץ כאן 11 החדש, וכללה תוכנית מיוחדת "יום העצמאות ה-70 למדינה החשמונאית".
העונה הרביעית (2020) כללה פרק מיוחד שנקרא "ממלכת בת שבע" –הצגת זווית שונה על סיפור ירושת דוד לשלמה ולאדוניה.
העונה נפתחה בנתוני צפייה גדולים במיוחד ולהערכה רבה בביקורות: נכתב עליה כי "הכול בה מדויק עד רמת הפסיק", "הסאטירה הטובה ביותר על המסך" ושהיא "בדרך להיות נקודת ציון בסאטירה הישראלית".
בעונתה החמישית (2022) שודר פרק מיוחד שעסק בפילוג ממלכת יהודה וישראל.
על העונה החמישית נכתב בין היתר ש"היהודים באים, ממשיכה לנעוץ שיניים בנקודות כואבות, עם בדיחות שנעות על הרצף שבין מצחיק למייאש, בין הקורע מצחוק לקורע את הלב" ו"יש שם פנינים שלא נותנים לך להזיז את המבט מהמסך ובועטים לך בבטן.
העונה השישית (2024) כללה פרק מיוחד שנקרא "עצמאות" והתמקד באירועים סביב ההחלטה של בן-גוריון, להכריז מדינה, למרות חוסר הגיבוי של העולם והקונפליקטים במועצת העם.
במהלך העונה שודרו מערכונים שנגעו לטבח שבעה באוקטובר.
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריה תוכנית בידור ושעשועון, לשנת 2014, תוך שהיא גוברת על "ארץ נהדרת", "מצב האומה", "הכל הולך" ועוד.
הסדרה זכתה בפרס "כד החלב" 2022 "על שנים של יצירה איכותית ובועטת".
על עונתה החמישית זכתה הסדרה בפרס האקדמיה לתוכנית הסאטירה והמערכונים הטובה ביותר לשנת 2023.
בשנת 2020 ביים חביה את העונה השנייה של סדרת הסאטירה שב"ס, המבקרת תופעות בחברה הישראלית, בהשתתפות נעמי לבוב, מנשה נוי, דביר בנדק ועוד.
בשנת 2023 ביים חביה את עונתה הרביעית של הסדרה קופה ראשית, עונה זו רשמה עלייה של 30% ברייטינג ועליה נכתב שהתעלתה על הציפיות.
לאחר העונה הרביעית שודר פרק מיוחד בשם "חרבות ברזל" שהפך לסרטון הנצפה ביותר ביוטיוב לשנת 2024.
על העונה החמישית (2024-25) נכתב: "הקומדיה של "קופה" נראית לפעמים בסיסית ופשוטה, אבל הקלילות הזאת מגיעה גם עם רבדים סאטיריים דוקרניים על החברה הישראלית".
חביה נשוי לדולי סובול חביה, פסיכיאטרית בבית חולים שיבא, הוא אב לשתי בנות ומתגורר בתל אביב.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024בימוי בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצביםקופה ראשית
יעקב (קובי) פינקלר (נולד באוגוסט 1953) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש ככתב ופרשן צבאי ברדיו קול חי, אתר 'אמס', באתר סרוגים, בערוץ 14 ובעיתון בשבע כעורך תיירות.
כמו כן, משמש פינקלר כמרצה לתנ"ך, צבא וביטחון, תקשורת ותחומים נוספים.
מכהן כיו"ר תא כתבי התיירות ומנהל תא כצי"ם.
למד בתיכון בישיבת נתיב מאיר ובישיבת מבשרת במשך 12 שנים.
בהמשך למד בישיבת ההסדר באלון שבות.
בשירותו הצבאי שירת בנח"ל כלוחם וכשליש צבאי.
בין השנים 1975–1979 למד באוניברסיטת בר-אילן מינהל חינוכי, קרמינולוגיה וארץ ישראל.
עם הקמת ערוץ 7, בשנת 1986, החל פינקלר את דרכו בתקשורת והיה בשידור החי הראשון באולפן עם תוכנית הדגל 'הציבי לך ציונים' ו-ארץ וטבע בערוץ 7. לאחר מכן, עם הקמת מחלקת החדשות, שולב ככתב צבאי וכתב תיירות בערוץ.
בהמשך עבד פינקלר גם בעיתון "מקור ראשון" כשהוא מסקר את התחומים הללו, ומאוחר יותר השתלב ברדיו קול חי, בתוכניות שונות וכפרשן הצבאי של התחנה.
במהלך שידור מהשטח וסיקור ירי רקטות עבור ערוץ 20 בעת מבצע שומר החומות, דיווח פינקלר כי רקטה שנורתה מלבנון פגעה בשטח פתוח במגרש כדורגל בשפרעם, ואמר כי "לצערנו הרב זה לא הביא להמוני הרוגים שם".
פינקלר טען כי מדובר בשגגה הנובעת מעייפות, אולם האמירה נאמרה פעמיים וערוץ 20 הפסיק את ההתקשרות איתו, והוא הודח מתפקידו כיושב ראש תא הכתבים הצבאיים.
בהמשך התקיימה "סולחה" בין פינקלר לראש עיריית שפרעם.
במרץ 2023 חזר פינקלר לתפקיד פרשן צבאי בערוץ 14.
פינקלר כתב שלושה ספרי טיולים ועורך את מוסף הטיולים נופשים.
פינקלר נשוי לתמי, אב לשלושה.
קובי סודרי (נולד ב-26 באפריל 1967) הוא עורך דין פלילי, איש תקשורת, פרשן בתחומי אקטואליה ומשפט, יועץ ומרצה לניהול משברים כלליים וטרור.
סודרי נולד בלוד כבן יחיד לזוג עולים, אב יליד מרוקו ואם ילידת אוקראינה.
כעבור שנתיים הוריו התגרשו, והוא גדל בחזקת אמו, שבהמשך נישאה שנית.
ילדותו ונעוריו עברו עליו במציאות חיים לא יציבה, בדוחק כלכלי ובתא משפחתי אלים מצד בן זוגה של אמו.
בשנים אלה, התגורר בערים שונות (בני ברק, רמת גן וחולון), למד ב־5 בתי ספר יסודיים (ישורון-חולון; מוהליבר-בני ברק; חשמונאים-רמת גן; שנקר-חולון; שלום עליכם-חולון) ובהמשך ב־3 בתי ספר תיכוניים (תיכון קוגל-חולון; אורט חולון; עירוני ט"ו "שלווה" - תל אביב).
מגיל 15, החל לעבוד במקביל ללימודיו, בכדי לסייע בפרנסת המשפחה.
בהגיעו לגיל 18, בעודו תלמיד תיכון, עזב את בית אמו ועבר לחיות ברשות עצמו בתל אביב.
סיים את לימודיו התיכוניים, ללא תעודת בגרות.
סודרי התגייס לצה"ל בשנת 1985 ושירת עד לשנת 1997 ביחידת מצ"ח במגוון תפקידי פיקוד בתחומי החקירות והמודיעין.
שירת כמפקד יחידת הסוכנים הסמויים, שם הוביל מבצעים מורכבים כנגד מקרי פשיעה חמורים של יבוא וסחר בסמים ובנשק, בתחומי מדינת ישראל וגבולותיה.
נחשב כמי שבתקופת פיקודו הצעיד את היחידה להישגים בולטים והנחיל דרכי פעולה ייחודיות.
במהלך שירותו הצבאי השלים את לימודי הבגרות שלו, ובין השנים 1992–1998 סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, לימודי תואר ראשון במשפטים במכללה למנהל ולימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב, כשבמקביל אליהם התמחה והוסמך כעורך דין.
לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1997 החל בקריירה עצמאית כעורך דין פלילי.
במקביל החל להופיע בכלי תקשורת שונים כפרשן משפטי ובהמשך כפרשן בענייני אקטואליה, חבר פאנלים ומנחה תוכניות טלוויזיה ורדיו.
במהלך שירות המילואים שלו כקצין בדרגת סא"ל, שירת כשופט בבית המשפט הצבאי ביהודה ושומרון ובהמשך כיועץ לניהול משברי טרור במסגרת יחידת המשא ומתן המטכ"לית.
בבוקר ה-7.10.23 הוקפץ עם חברי היחידה אל ישובי עוטף עזה, למגוון משימות ומבצעים שנמשכו לאורך מלחמת "חרבות ברזל".
מאז שנת 2020 הוא משמש גם כיועץ ומרצה לניהול משברים כלליים וטרור בישראל ומחוצה לה.
הוא מתגורר בתל אביב-יפו, נשוי מאז שנת 2001 לענת (מעצבת ומתכננת פנים) ולהם שלושה ילדים.
חלקים מסיפור חייו נחשפו בפרק בסדרה "איך להצליח בשישה שיעורים" עם רונאל פישר ופרופ' יורם יובל, ששודרה בקשת ובראיון בתוכנית "אינטימי" עם רפי רשף ששודרה בקשת
מאז הסמכתו כעורך דין בשנת 1998, הוא מחזיק במשרד עצמאי העוסק בעיקר בהגנה במשפטים פליליים.
מבין הישגיו, שחלקם זכו לחשיפה תקשורתית:
ביטול אישומים חמורים בעבירות סחר בסמים נגד אדם שהופלל על ידי סוכן משטרה סמוי, לאחר שהוכיח כי אותו סוכן שיקר וסחר בעצמו בסמים.
החלטה תקדימית בפרשת הסוס הטרויאני, במהלכה המשטרה עקבה באופן סמוי, אחרי תיבות דואר אלקטרוני של חשודים והעתיקה מתוכם תכתובות מפלילות.
בית המשפט קיבל את טענתו של עו"ד סודרי שייצג את אחד מהחשודים, וקבע בפסק דין תקדימי, כי תפיסת הדוא"ל הייתה צריכה להיעשות מכוח חוק האזנת סתר ולא מכוח צו חיפוש, ופסל את הראיות שנתפסו בדואר האלקטרוני.
זיכוי נאשם שהואשם בעבירות שוד חמורות, על סמך עדותו של מדובב, לאחר שהצליח להוכיח כי המדובב העליל ושיקר.
זיכוי נאשם שהואשם בהחזקת סם מסוכן שלא לצריכה עצמית, לאחר שנתפס מחזיק בפיו מנת הרואין שהוא הודה בהחזקתה.
עו"ד סודרי הוכיח, כי התפיסה הייתה לא חוקית, כל הראיות נפסלו, והנאשם זוכה בהחלטה תקדימית.
זיכוי נאשם שהואשם בהחזקת סם מסוכן שלא לצריכה עצמית לאחר שבחיפוש באופנועו נתפסו 5,000 טבליות המכילות סם מסוכן.
עו"ד סודרי הוכיח, כי חוות הדעת של מז"פ, לפיה בטבליות נמצא סם מסוכן – אינה מבוססת, והנאשם זוכה בהחלטה תקדימית.
זיכוי נאשם שהואשם בעבירת שוד קשישה ביחד עם אחרים, על בסיס עדות מדובב שטען כי הנאשם התוודה בפניו, וטביעת כף ידו של הנאשם שנמצאה מחוץ לדירת הקשישה.
עו"ד סודרי הוכיח כי המדובב שיקר בעדותו והעליל לשווא על הנאשם אשר זוכה מעבירת השוד.
זיכוי נאשם שהואשם בסחר בסם מסוכן, בכך שמכר קוקאין לאדם אחר אשר הפליל אותו בחקירה במשטרה.
עו"ד סודרי הוכיח, כי קונה הסם אולץ על ידי המשטרה לשקר ולהפליל לשווא את הנאשם.
החלטה תקדימית בהרכב מורחב של תשעה שופטים בבית המשפט העליון, בסוגיה העקרונית אם דיון בבקשה למתן צו חיפוש במחשב או בטלפון חכם יתקיים במעמד צד אחד, או במעמד שני הצדדים, אם יש לאדם שניתן נגדו צו חיפוש כזה, זכות להשיג עליו בדיעבד וזכות לערור עליו.
ההחלטה הובילה לשינוי יסודי בסדרי העבודה של בתי המשפט בישראל בכל הליכי הוצאת צווי חיפוש במחשב ובטלפון חכם.(הדיון בעתירה שודר בשידור חי).
החלטה תקדימית לפיה משרד החקלאות ורשויות מקומיות אינן יכולות להעסיק קבלנים פרטיים לצורך ביצוע פעולות המתה ודילול של אוכלוסיית חתולי רחוב.
קובי מלכין (נולד ב-30 ביוני 1965) הוא מנכ"ל ובנקאי ישראלי.
בנובמבר 2021 מונה למנכ"ל בנק אש ישראל, אותו מקימים יובל אלוני, פרופ' שמואל האוזר וניר צוק.
בעברו כיהן כמנכ"ל החברה הממשלתית עמידר החדשה, כמנכ"ל בנק מסד וכמנכ"ל בנק אוצר החייל.
מלכין בעל תואר ראשון בכלכלה, לקראתו למד בין השנים 1988–1991 באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ותואר שני במנהל עסקים ומימון, אותו למד בין השנים 1992–1993 באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
מלכין החל את הקריירה הבנקאית שלו בבנק הפועלים, כאשר בין השנים 1992–2007 מילא תפקידים רבים מניהול סניפים ועד תפקידי סגן מנהל אזור בתחומי האשראי, תפעול ומכירות.
בשנת 2008 מונה למנכ"ל בנק מסד.
במסגרת תפקידו הוביל את מעבר הבנק משליטת בנק הפועלים לשליטת הבנק הבינלאומי.
ניהל את הסבת מערכות המחשוב בבנק, שיפור הביצועים והשירות ללקוחות וכיהן גם כיו"ר קופות גמל דפנה ואחרות.
בין השנים 2011–2013 כיהן כראש החטיבה הבנקאית, סמנכ"ל וחבר הנהלת הבנק הבינלאומי.
תפקידו כלל ניהול מערך הסניפים, בנקאות פרטית, עסקים קטנים, גבייה, מערך המשכנתאות, פניות הציבור, שירות, והנחלת תהליכי עבודה קמעונאיים.
בשנת 2013, מונה למנכ"ל בנק אוצר החייל.
עד שנת 2019 במסגרת תפקידו, הוביל את הבנק לשיפור ריווחיות, זכייה במכרזים משמעותיים, שינוי ארגוני במערך הסניפים והובלת מהלכי מיזוג עם הבנק הבינלאומי.
בין השנים 2019 ועד ינואר 2021 שימש מלכין יועץ פיננסי לחברות, במסגרת חברה פרטית.
מינואר 2021 ועד אוגוסט 2021 כיהן מלכין כמנכ"ל החברה הממשלתית עמידר החדשה.
בחודש אוגוסט 2021 פרש מלכין מחברת עמידר על מנת לכהן בתפקיד מנכ"ל הבנק שמקימים יובל אלוני, פרופ' שמואל האוזר וניר צוק.
מלכין נבחר על ידי המגזין דה-מרקר במקום 18 בדירוג 100 האנשים המשפיעים ביותר בישראל לשנת 2021.
מלכין נשוי ואב לשלוש בנות, מתגורר בתל אביב.
חובב טריאתלון ובעל שלושה תוארי "איש ברזל.
קובי מנדלבליט (נולד ב-7 בדצמבר 1978) הוא קצין בדרגת תת-אלוף בצה"ל, שכיהן כצנזור הצבאי הראשי.
שימש קצין המודיעין של פיקוד המרכז וראש זירה בחטיבת המחקר.
שימש מפקד מערך ההדרכה של אמ"ן (בה"ד 15).
במרץ 2022 הודיע שר הביטחון בני גנץ על מינוי מנדלבליט לצנזור הצבאי הראשי במקום דורון בן ברק.
עם כניסתו לתפקיד ב-30 ביוני 2022 הועלה לדרגת תת-אלוף.
ב-2025 הוחלף בידי נתנאל קולה.
בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, פורסם כי מנדלבליט התלונן בפני קצינים בכירים על מסכת לחצים חריגה שמופעלת עליו מכיוונו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, במטרה למנוע פרסומים בתקשורת ובלא הצדקה ביטחונית.
הוא בעל תואר שני בניהול ויישוב סכסוכים מאוניברסיטת בר-אילן.
בן דודו הוא הפרקליט הצבאי הראשי והיועץ המשפטי לממשלה לשעבר, אביחי מנדלבליט.
יעקב (קובי) יעקובי (נולד ב-19 באוקטובר 1973) הוא קצין בדרגת רב-גונדר המכהן כנציב בתי הסוהר וניצב (בדימוס) במשטרת ישראל.
יעקובי למד במכללת אורט גבעת רם בירושלים במגמת מחשבים.
עם סיום לימודיו, שירת כלוחם בחטיבת גולני.
לאחר שחרורו התגייס למשטרת ישראל ושירת כלוחם יס"מ בשנים 1997–2003.
בשנת 2005 כקצין יחידת סיור במרחב ציון הוענק לו אות מצטיין הנשיא.
יעקובי המשיך בתפקידי פיקוד ושירת כסגן מפקד תחנת הראל, סגן מפקד תחנת שלם, עוזר ראש אגף התנועה ויועץ בכיר למנכ"ל המשרד לביטחון פנים.
בספטמבר 2017 קודם לדרגת ניצב משנה כמצטיין יום העצמאות ומונה לראש תחום מבצעים במטה מבצעי במשרד לביטחון הפנים.
בשנת 2020 מונה למפקד תחנת מוריה במחוז ירושלים, במסגרת תפקידו היה אחראי על שמירת הסדר בהפגנות הדגלים השחורים ומחאה נגד ראש הממשלה נתניהו בסמוך למעונו ברחוב בלפור.
באוגוסט 2021 השתתף בפעילות לחילוץ לכודים בבית חולים איתנים במהלך שרפה בהרי ירושלים.
על פועלו הוענק לו ולשישה שוטרים נוספים עיטור המופת של משטרת ישראל.
במאי 2022 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב ציון.
בפברואר 2023 מונה למזכירו הביטחוני של השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר ובחודש מאי באותה השנה קודם לדרגת ניצב.
בדצמבר 2023 הודיע השר איתמר בן גביר על כוונתו למנות את יעקבי לממלא מקום נציב שב"ס, ובינואר 2024 אושר מינויו במליאת הממשלה.
הוא נכנס לתפקידו ב-24 בינואר 2024. ב-27 במאי 2024 מונה לנציב בתי הסוהר והועלה לדרגת רב-גונדר.
בדצמבר 2024 נחקר במחלקה לחקירות שוטרים בחשד לשיבוש מהלכי חקירה ולהפרת אמונים.
ביולי 2025 הודיעה היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה כי החליטה להעמיד לדין את יעקובי בכפוף לשימוע במסגרת פרשת מקורבי בן גביר.
על פי החשד יעקובי העביר למפקד היחידה המרכזית במחוז יהודה ושומרון (ימ"ר ש"י) לשעבר, ניצב משנה אבישי מועלם, מידע חסוי ורגיש הנוגע לחקירה סמויה בעניינו, שעוסקת בכך שפעל במכוון כדי למנוע מעצר של פעילי ימין קיצוני שחשודים בטרור יהודי ביהודה ושומרון, בתמורה לקידומו במשטרה.
בפברואר 2026 זומן יעקובי לשימוע שנקבע למרץ 2026.
יעקובי נשוי לטלי ואב לארבעה.
בעל תואר ראשון במדעי הרוח והחברה עם התמחות בקרימינולוגיה ובעל תואר שני בקרימינולוגיה בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
קובי (יעקב) נחשוני (נולד ב־18 באוגוסט 1981) הוא עיתונאי ישראלי.
שימש ככתב לענייני דת וחרדים באתר ynet במשך 17 שנים.
כותב גם בידיעות אחרונות, ובשבע.
נחשוני נולד בפתח תקווה לעיתונאי החרדי יצחק נחשוני, עורך העיתון "מרכז העניינים" ולבלומה נחשוני.
סבו מצד אביו היה יהודה נחשוני שהיה מראשי תנועת פאג"י, עורך עיתון "שערים", מחבר ספרים והוגה דעות.
הוא למד בישיבת הרב עמיאל.
נחשוני שימש ככתב לענייני דת וחרדים באתר ynet במשך 17 שנים עד לפרישתו מהתפקיד ביוני 2024. שילה פריד החליף אותו בתפקיד.
הוא החליף את אביו בניהול בית הספר לתקשורת שהקים.
נחשוני אב לחמישה ומתגורר בירושלים.
יש לו ארבעה אחים: חנוך נחשוני, יהודה נחשוני מנכ"ל עיתון משפחה, אלעזר נחשוני, המוזיקאי אהרלה נחשוני ואחות, נחמי.
דודו הוא הרב משה נחשוני, רב שכונה בראשון לציון וראש מחלקת הכשרות בעיר.
קובי נסים הוא מדען מחשב ישראלי, נכון ל-2023 הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם הוא יו"ר קתדרה על שם מקדוויט למדעי המחשב ופרופסור נלווה באותה אוניברסיטה במחלקה למשפטים.
תחומי המחקר שלו כוללים קריפטוגרפיה, פרטיות המידע והנתונים כולל היבטים משפטיים.
ב-2006 הוא הציג את הגדרת הפרטיות הדיפרנציאלית עם מדעני מחשב נוספים.
נסים השלים את הדוקטורט שלו, במכון ויצמן בהנחיית פרופסור מוני נאור.
בשנת 2017 קובי נסים בזכה פרס גֶדֶל וב-2021 בפרס קנלקיס.
החל מ-2024 הוא עמית של האגודה הבינלאומית למחקר קריפטולוגי (IACR).
בין השנים 1979–1983 קובי למד בבית הספר להנדסאים, שליד אוניברסיטת ת"א.
בין 1983–1987, קובי נסים למד במחלקה להנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב והשלים תואר בוגר בהנדסת חשמל.
בשנים 1995–1997 הוא השלים תואר מוסמך במדעי המחשב במכון ויצמן, כולל תזה בתחום "עיצוב ושימוש בהוכחות אינטראקטיביות יעילות", בהנחיית פרופסור אוריאל פייגה.
בשנים 1997–2001 הוא השלים את הדרישות לתואר דוקטור במדעי המחשב במכון ויצמן בהנחיית פרופסור מוני נאור כולל עבודת גמר בשם "בניית פרוטוקולים קריפטוגרפיים יעילים" משנת 2009 עד 2017 ברציפות קובי נסים היה מרצה, מרצה בכיר, פרופסור חבר במחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בין 2009 ל-2011, הוא היה גם חוקר בכיר ב-Microsoft Audience Intelligence, ישראל (בזמן חופשה מהאוניברסיטה).
מ-2012 עד 2017, הוא היה חבר במרכז למחקר אודות מחשוב וחברה (CRCS) באוניברסיטת הרווארד.
ב-2016 הוא מונה לפרופסור מן המנין באוניברסיטת ג'ורג'טאון, ראש הקתדרה על שם מקדוויט למדעי המחשב ופרופסור נלווה באותה אוניברסיטה במחלקה למשפטים.
קובי נסים פועל לביסוס פרקטיקות מוכחות לשימור פרטיות של נתונים אישיים במערכות ממוחשבות: זיהוי, מידול מתמטי ומחקר תאורטי של בעיות הנובעות מאיסוף, שיתוף ועיבוד של מידע ופיתוח פתרונות טכנולוגיים מוכחים.
הוא מתעניין במיוחד בנקודות המגע בין קריפטוגרפיה ופרטיות ובשילוב פרדיגמות שפותחו בדיסציפלינות שונות במדעי המחשב ומחוצה להם: קריפטוגרפיה, למידת מכונה, תורת המשחקים, סיבוכיות, אלגוריתמים, סטטיסטיקה, מסדי נתונים, חוק ומדיניות.
עמית של האגודה הבינלאומית למחקר קריפטולוגי (IACR) 2024.
פרס ע"ש פריס קנלקיס לתאוריה ופרקטיקה 2021.
פרס ע"ש קספר בודן למחקר מצטיין בטכנולוגיות מקדמות פרטיות, 2019.
פרס test-of-time של כנס TCC, 2018 (עם דן בונה)
פרס test-of-time ע"ש אלברטו מנדלסון של כנס PODS, 2013 (עם אירית דינור)
נסים נולד בשנת 1965 ברמת גן.
הוא בנם של שרה ויצחק ולו אחות אחת.
הוא נשוי לרווית ולזוג שתי בנות.
הם מתגוררים במרילנד, ארצות הברית.
הוא חובב נגינה בפסנתר, קדרות וציור.
קובי בואטנג מיינו הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת מנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג ובנבחרת אנגליה.
מיינו החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של צ'ידל אנד גאטלי, ובגיל תשע הצטרף למחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד.
ב-17 במאי 2022 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון.
ב-10 בינואר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מנצ'סטר יונייטד, בניצחון 0–3 על צ'רלטון את'לטיק במסגרת שלב רבע הגמר של גביע הפוטבול ליג לעונת .
מנצ'סטר יונייטד זכתה בגביע באותה עונה.
ב-19 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0–3 על לסטר סיטי במסגרת המחזור ה-24 לעונ 2022/2023, וזו הייתה הופעת הליגה היחידה שלו בעונה זו.
ב-29 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בתיקו 3-3 נגד גלאטסראיי במסגרת שלב הבתים לעונת 2023/2024.
ב-25 במאי 2024 הוא כבש את השער הניצחון של מנצ'סטר יונייטד בגמר הגביע האנגלי (גביע ה-FA) מול מנצ'סטר סיטי שהסתיימה לה בתוצאה 1–2.
מיינו שיחק בנבחרות אנגליה עד גיל 17, 18 ו-19. הוא רשאי לייצג גם את גאנה.
ב-23 במרץ 2024 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת אנגליה הבוגרת מול ברזיל במשחק ידידות בו שיחק כ-16 דקות.
יעקב (קובי) כץ (נולד ב-1 בנובמבר 1963) הוא איש עסקים ומנהל ישראלי, שותף מייסד בשותפות נאוויטס פטרוליום, שכיהן בתפקידים בכירים בתחומי האנרגיה והתשתיות בסקטור הציבורי והעסקי, בהם מנכ"ל משרד התשתיות הלאומיות.
קובי כץ נולד ב-1963, בן להורים ילידי הארץ, וגדל בתל אביב.
אביו אריה היה בטרם הקמת המדינה לוחם פלוגות השדה ב"הגנה" ובהמשך לוחם פלמ"ח בחטיבת הראל גדוד הפורצים ובגדוד 53, גבעתי תש"ח.
כץ הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
את תחילת דרכו המקצועית החל בסקטור הציבורי, כאשר בשנים 1990–1992 שימש כעוזר כלכלי לשר השיכון, אריאל שרון.
בתפקידו זה עסק בנושאים הקשורים לקליטת גל העלייה מברית המועצות ובהיערכות לתכנון והרחבת היקפי הבנייה הציבורית והפרטית בישראל ובכלל זה הרחבת פרוגרמת הבנייה למגורים, הפשרת קרקעות חקלאיות בהיקף נרחב, תכנון העיר מודיעין והרחבת ערים במרכז ובפריפריה.
בשנים 1996–1997 עמד בראש צוות הקמת משרד התשתיות הלאומיות.
בשנים 1997–1999 כיהן כמנכ"ל משרד התשתיות הלאומיות והיה אחראי על פיתוח משק החשמל, משק הגז הטבעי בישראל, פיתוח תשתיות תחבורה הכוללות כבישים, מחלפים ומסילות ברזל, פיתוח משק המים וכן קביעת ויישום מדיניות מקרקעין ושימושי קרקע לפיתוח.
תחת ניהולו קידם המשרד, בין היתר, רפורמות נרחבות במינהל מקרקעי ישראל, רפורמה לשילוב יצרני חשמל פרטיים במשק החשמל והוקמה חברת רכבת ישראל.
במסגרת תפקידו כיהן כדירקטור בחברת החשמל וכחבר מועצת מקרקעי ישראל.
בשנת 2001 מונה למנכ"ל משותף בחברה הציבורית דלק אנרגיה וכיהן בתפקיד עד מאי 2007. במקביל שימש כיו"ר דלק קידוחים הציבורית (בהמשך New Med), כמנכ"ל דלק תשתיות ומנכ"ל IPP דלק אשקלון.
בתקופת כהונתו בדלק פעל וקידם את כניסת הגז הטבעי לישראל ממאגר ים תטיס והזרמתו לשימוש חברת החשמל והייצור הפרטי, והוביל את הקמת והפעלת תחנת הכוח הפרטית הצמודה למתקן ההתפלה באשקלון - הישגים שתרמו משמעותית לפיתוח משק האנרגיה הישראלי.
בנוסף כיהן כיו"ר חברת הנדסת התפלה (IDE טכנולוגיות) המקימה ומפעילה מתקני התפלה בישראל ובחו"ל.
בשנת 2009 מונה לנהל את הפעילות של סאן-ריי בישראל, חברה שעסקה בייזום ופיתוח של שדות ליצור חשמל סולארי.
בפברואר 2010, לאחר רכישת החברה על ידי חברת סאנפאוור מארצות הברית, המשיך לכהן כמנכ"ל החברה ותחת ניהולו קידמה והקימה החברה פרויקטים סולאריים משמעותיים בישראל, בעיקר באזור הנגב המערבי והמרכזי.
הוא ממייסדי ויזמי שתי תחנות כוח פרטיות לייצור חשמל מבוסס גז טבעי ובשילוב קוגנרציה, בהיקף של כ-70 מגה-ואט כל אחת, אשר תוכננו והוקמו במפעל תנובה באזור התעשייה אלון תבור ובמפעל נילית באזור התעשייה במגדל העמק.
בשנים 2012–2015 קידם כץ את הקמתם של פרויקטים אלו ושל פרויקט תחנת הכוח צומת בקריית גת, מטעם חברת ההשקעות האמריקאית Denham Capital.
הוא שותף מייסד, יחד עם גדעון תדמור, של שותפות נאוויטס פטרוליום הרשומה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ומכהן כסגן יו"ר מועצת המנהלים של השותפות.
כץ הוא חבר הנהלת עמותת חטיבת גבעתי.
קוביזם (Cubism) הוא סגנון אוונגרדי באמנות שיצר מהפכה בציור ובפיסול האירופי בתחילת המאה העשרים.
הקוביזם אינו צופה באובייקט מנקודת מבט אחת, אלא מפרק את האובייקט לגורמיו ומציג גורמים אלה מנקודות מבט שונות באופן סימולטני.