tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2005 ניגן לראשונה עם הפילהרמונית של ניו יורק והמנצח לורין מאזל בקרנגי הול.
במקביל לפעילותו ככנר סולן, הקדיש יוליאן רחלין את עצמו גם למוזיקה קאמרית.
הוא ניגן בהרכבים קאמריים יחד עם אמנים כמו מרתה ארחריץ', איתמר גולן, נטליה גוטמן, גדעון קרמר ומסטיסלב רוסטרופוביץ'.
בשנת 2000 ניגן בבכורת השישיה מאת קשישטוף פנדרצקי יחד עם רוסטרופוביץ', יורי בשמט ואחרים.
באותה שנה הוא הקים פסטיבל מוזיקלי משלו - "יוליאן רחלין וידידים" - בעיר דוברובניק.
החל משנת 2005 ניהל רחלין גם את הפסטיבל למוזיקה קאמרית "רחלין מציג" במנזר פרנג באוסטריה תחתית.
הקליט הקלטות מפורסמות בסוני קלאסיקל רקורדס, ורנר קלאסיק ודויטשה גרמופון.
לפי הזמנתו של מאריס יאנסונס למד רחלין את אמנות הניצוח אצל סופי רחלין.
ביצועיו את הקונצ'רטי לכינור של ברהמס, סיבליוס, צ'ייקובסקי ואת הסונטה לויולה ופסנתר אופוס 47 מאת שוסטקוביץ' זכו בעקביות לשבחי המבקרים.
בשנת 2000 קיבל רחלין את הפרס הבינלאומי של האקדמיה קיג'יאנה למוזיקה מסיינה, איטליה.
החל משנת 1999 רחלין מלמד כפרופסור באקדמיה למוזיקה של האוניברסיטה הפרטית של וינה.
כמנצח יוליאן רחלין ניצח בין היתר על התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית המלכותית, התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, התזמורת הסימפונית של וינה, התזמורת הפילהרמונית של אוסלו, תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין, תזמורת רדיו וינה, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול ועוד.
בשנת 2014 התמנה רחלין למנצח אורח ראשי של הסינפוניה המלכותית הצפונית ושל התזמורת הפילהרמונית של טורקו.
ב-2015 הוא ניגן בטקס הנעילה של הפסטיבל הבינלאומי העשירי ע"ש יורי בשמט במינסק.
בשנת 2023 נבחר להיות המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית ירושלים ובמקביל נבחר להיות המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של קריסטיאנסנד.
ליוליאן רחלין קשר של חברות ארוכת שנים עם הכנרת ההולנדית יאנינה יאנסן.
יוליאן רחלין מנגן בעיקר על כינור גוארנרי דל ג'זו המכונה "ex Carrodus" משנת 1741 שהועמד לרשותו על ידי הבנק הלאומי האוסטרי.
בעונה 2011 – 2010 הופיע רחלין ככנר וכוויולן עם התזמורת הממלכתית של בראונשווייג כשניגן יצירות של הינדמית, מוצרט ובטהובן על כינור שנבנה ב-1704 על ידי אנטוניו סטרדיווארי.
1988 - המוזיקאי הצעיר של השנה באירוויזיון למוזיקה קלאסית
2000 - הפרס הבינלאומי של אקדמיית קיג'י בסיינה
התמנה לשגריר של רצון טוב של UNICEF
יוליה גרגס (בגרמנית : Julia Görges; נולדה ב-2 בנובמבר 1988) היא שחקנית טניס מגרמניה.
דירוג השיא שלה הוא מקום 9 בעולם, אליו הגיעה באוגוסט 2018.
הישג השיא שלה הוא הגעה למשחק חצי גמר בטורניר גראנד סלאם, אליפות וימבלדון 2018. במהלך הקריירה שלה היא זכתה ב-12 תארים ליחידות ו-11 תארים לזוגות נשים.
גרגס נולדה בבאד אולדסלו, שבשלזוויג-הולשטיין שבגרמניה.
היא החלה לשחק טניס בגיל 5. היא התאמנה תחת הדרכתו של סשה ננסל, מאמנו של ניקולס קיפר.
באפריל 2011 זכתה גרגס בטורניר שנערך בשטוטגרט, גרמניה לאחר ניצחון במשחק הגמר על המדורגת ראשונה בעולם קרוליין ווזניאקי מדנמרק ובכך הייתה לשחקנית מגרמניה שזוכה בטורניר זה מאז 1994 שבו זכתה אנקה הובר.
בשלב חצי הגמר היא ניצחה את סמנתה סטוסור מאוסטרליה (6 בעולם).
במאי אותה שנה בטורניר שנערך במדריד, ספרד הגיעה גרגס לשלב חצי הגמר בו הפסידה לוויקטוריה אזרנקה מבלארוס.
בטורניר היא ניצחה בסיבוב הראשון את קאיה קאנפי מאסטוניה, בסיבוב השני את דינארה סאפינה מרוסיה, בסיבוב השלישי את ווזניאקי פעם שנייה ברציפות תוך שבועיים ובשלב רבע הגמר את אנסטסיה פבליוצ'נקובה מרוסיה.
בטורניר הרולאן גארוס ב 2015, גברה גרגס על המדורגת בין 10 הראשונות בעולם קרוליין ווזניאקי בסיבוב השני.
סגנון משחקה של גרגס הוא סגנון התקפי, המתבסס על חבטות הגשה חזקות ועל חבטת כף יד עוצמתית.
טכניקת הפורהנד והסרב שלה דומים מאוד לאלו של ניקול ואידסובה.
המשטח המועדף על גרגס הוא משטח החימר האדום.
יוליה ואראדי (בהונגרית: Várady Júlia; נולדה ב-1 בספטמבר 1941) היא זמרת גרמנייה ממוצא הונגרי.
יוליה ואראדי נולדה בשם יוליה טז'ר בנאג'ווארד שבהונגריה (כיום אוראדיה ברומניה).
בגיל שש החלה ללמוד כינור בקונסרבטוריון למוזיקה בקלוז'-נאפוקה ואחר, בגיל ארבע-עשרה, המשיכה בלימודי פיתוח קול אצל אמיליה פופ.
בהמשך למדה פיתוח קול אצל ארטה פלורסקו בבוקרשט.
הופעת הבכורה של ואראדי, כמצו-סופרן, הייתה עם האופרה של קלוז' בשנת 1962, ב"אורפיאוס ואאורודיקה" של גלוק ובתפקיד פיורדיליג'י בכך עושות כולן של מוצרט.
ב-1970 הצטרפה ל ומאז והלאה שרה בעיקר במערב אירופה.
ב-1973 עברה מפרנקפורט לאופרה של בוואריה במינכן ואחר הצטרפה לדויטשה אופר ברלין.
במהלך הקריירה שלה הופיעה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון; באופרה של וינה; במטרופוליטן אופרה בניו יורק; בלה סקאלה במילאנו; בתיאטרו קולון בבואנוס איירס; באופרה בסטיליה בפריז ובפסטיבלים של זלצבורג, מינכן ואדינבורו.
ב-1978 שרה לראשונה את תפקיד קורדליה בהצגת הבכורה של האופרה "ליר" מאת אריברט ריימן עם האופרה הממלכתית של בוואריה.
ב-1977 נישאה יוליה ואראדי לבריטון דיטריך פישר-דיסקאו.
בשנת 1998 פרשה משירת אופרה.
נכון לשנת 2011 היא מכהנת כפרופסור אורח בבית הספר הגבוה למוזיקה על שם הנס אייזלר בברלין.
להלן רוב התפקידים שמילאה יוליה ואראדי בשירה ובמשחק בהצגות אופרה.
תפקידים ששרה באולפן (כמו הקיסרית ב"האישה ללא צל" של ריכרד שטראוס או בקונצרט (כגון ליאונורה בפידליו של בטהובן ופידליה ב"אדגר" של פוצ'יני) אינם כלולים כאן לפי שעה.
יודית ב"טירת כחול הזקן" של בארטוק
קונצ'אקובנה ב"הנסיך איגור" של בורודין
אורפיאוס ב"אורפיאוס ואאורודיקה" של גלוק
סנטוצה ב"אבירות כפרית" של מסקאני
סוזנה, כרובינו והרוזנת בנישואי פיגארו של מוצרט
אלווירה ורנה בדון ג'ובאני של מוצרט
פיורדיליג'י בכך עושות כולן של מוצרט
ויטליה ב"חסדו של טיטוס" של מוצרט
פמינה בחליל הקסם של מוצרט
ג'ולייטה ואנטוניה בסיפורי הופמן של אופנבך
צ'ו צ'ו סאן וקייט פינקרטון במאדאם באטרפליי של פוצ'יני
ג'ורג'טה ב"איל טאבארו" של פוצ'יני
אדלה ב"הרוזן אורי" של רוסיני
נערה ב"משה ואהרון" של ארנולד שנברג
סאפי ב"ברון הצוענים" של יוהאן שטראוס הבן
אראבלה ב"אראבלה" של ריכרד שטראוס
מלחין ב"אריאדנה מנאקסוס" של ריכרד שטראוס
טטיאנה ביבגני אונייגין של צ'ייקובסקי
ליזה בפיק דאם של צ'ייקובסקי
אביגייל ופננה בנבוקו של ורדי
טבאלדו ואליזבת בדון קרלו של ורדי
לאונורה בכוחו של גורל של ורדי
ויולטה בלה טרוויאטה של ורדי
אמליה בנשף המסכות של ורדי
סנטה בהולנדי המעופף של וגנר
אווה באמני השירה מנירנברג של וגנר
פרייה בזהב הריין של וגנר
זיגרונה וזיגלינדה בוולקירה של וגנר
יוליה ואראדי: DVD "שיר תשוקה" (סרט תעודה והקלטות של הופעות חיות) EMI קלאסיקס
יוהאן סבסטיאן באך: "קנטטת הקפה", קנטטת האיכרים", תקליטור 11/1981, יוליה ואראדי (סופרן) ואחרים, עם האקדמיה של סנט מרטין אין דה פילדס, פיליפס דיגיטל קלאסיקס
יוליאן שיבר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ.
שיבר ערך את הופעת הבונדסליגה הראשונה שלו במדי שטוטגרט נגד אנרגי קוטבוס בתחילת דצמבר 2008. בסוף ינואר 2009, האריך את החוזה שלו לשנתיים נוספות בשורות שטוטגרט.
חודש לאחר מכן, בפברואר, שיבר שיחק את המשחק הבינלאומי הראשון שלו במסגרת הליגה האירופית נגד זניט סנקט פטרבורג.
ב-15 באוגוסט 2009 הבקיע שיבר את שערו הראשון במדי שטוטגרט בדרבי באדן-וירטמברג נגד פרייבורג, משחק שהסתיים בניצחון 2–4. בחודש יולי 2010, שיבר מצא את עצמו מושאל לעונה אחת לנירנברג.
בעונת 13–2012, שיבר חתם בשורותיה של בורוסיה דורטמונד.
בתחילת חודש דצמבר, הבקיע את שערו האירופי הראשון נגד מנצ'סטר סיטי.
באפריל 2013, שיבר הבקיע צמד שערים במשחק 2–4 נגד אאוגסבורג.
במאי 2013 שיבר נכנס כמחליף בדקה ה-90 בגמר ליגת האלופות 2013, כשהקבוצה הייתה בפיגור 2-1 מול באיירן מינכן, אך לא הצליח להבקיע שער שוויון.
בעונת 2013/14 שיבר ערך 12 הופעות ליגה במדי דורטמונד ולא הבקיע כלל.
ביולי 2014 חתם בהרטה ברלין.
שיבר נפצע במהלך עונת ועקב כך לא פתח את עונת .
שיבר שיחק 4 עונות בהרטה ברלין, אך הרבה לסבול מפציעות, והבקיע 10 שערים ב-43 הופעות ליגה שהתפרסו על פני 4 עונות.
בקיץ 2018 חתם שיבר ב אאוגסבורג.
לאחר שערך 11 הופעות בלבד וסבל מפציעות רבות, הודח שיבר מהקבוצה הבוגרת על ידי המאמן הייקו הרליך בקיץ 2020, והתאמן עם קבוצת המילואים של המועדון.
בקיץ 2021 פרש ממשחק פעיל.
שיבר ערך הופעת בכורה במדי הנבחרת הצעירה של גרמניה בתחילת ספטמבר 2009, כאשר הוא מבקיע צמד בניצחון 0–6 על סן מרינו.
שיבר ערך בסך הכל 7 הופעות והבקיע 5 שערים במדי הנבחרת הצעירה, אך לא זומן מעולם לסגל נבחרת גרמניה הבוגרת.
יוליה, נסיכת באטנברג הייתה אשתו של אלכסנדר, נסיך הסן, בנו של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן ומקים בית באטנברג.
יוליה נולדה ב-24 בנובמבר 1825 בוורשה שהשתייכה לפולין הקונגרסאית, להנס מוריץ האוקה ולסופיה לפונטיין, בתם של פרנץ לאופולד לפונטיין ומריה תרזה קורנלי.
אביה של יוליה נלחם בלגיונות הפולניים של נפוליאון באוסטריה, איטליה, גרמניה ומלחמת חצי האי.
לאחר שירותו בצבא הפולני מאז 1790, וצבא דוכסות ורשה בין השנים 1809–1814, הוא נכנס לשורות הצבא של פולין הקונגרסאית, הפך לגנרל מפורסם בשנת 1828, וקיבל תואר פולני של אצולה.
בהכירו את יכולותיו, מינה אותו ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה לסגן שר המלחמה של פולין, והעלה אותו ואת משפחתו ב- שנת 1829 לדרגת רוזנים.
במהלך מרד נובמבר בשנת 1830 הצליח המשנה למלך קונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה להימלט, אך אביה של יוליה נורה למוות בידי צוערים ברחוב בוורשה.
אמה מתה מהלם זמן קצר לאחר מכן, והילדים גודלו על ידי משפחת הצאר.
יוליה מונתה לשמש כבת לווייתה של מריה, נסיכת הסן, ובמהלך תפקידה התאהב בה אחיה של מריה - אלכסנדר, נסיך הסן, ועל אף שניקולאי הראשון, קיסר רוסיה אסר עליהם את הנישואים.
חזר אלכסנדר לרוסיה ולקח עמו את יוליה בניגוד לדעתו של ניקולאי הראשון, והשניים התחתנו בברסלאו בנישואים מורגנטיים ב-28 באוקטובר 1851. בעקבות בריחתם בניגוד לדעת הצאר, הורחק אלכסנדר מתפקידיו בצבא הרוסי.
ב-12 במאי 1875 המירה יוליה את דתה ללותרנית, וב-19 בספטמבר 1895 היא מתה בביתה ביוגנהיים.
ב-28 באוקטובר 1851 התחתנה יוליה עם אלכסנדר, נסיך הסן, וקיבלה את התואר "נסיכת בטנברג".
יוליה אנה פשילבסקה (בפולנית: Julia Anna Przyłębska; נולדה ב-16 בנובמבר 1959) היא משפטנית פולנית, שופטת בית המשפט החוקתי של פולין מאז 2015, ונשיאת בית המשפט החוקתי של פולין מאז 2016.
יוליה פשילבסקה נולדה ב-16 בנובמבר 1959 בבידגושץ' שבפולין בשם יוליה אנה זמוג'ינסקה (בפולנית: Julia Anna Żmudzińska).
מקור שם המשפחה הוא הצורה הפולנית זמוג' (Żmudź) .
בשנת 1982 סיימה פשילבסקה לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת פוזנן.
היא כיהנה כשגרירת פולין בגרמניה בין השנים 1998–2001 ובין השנים 2003–2006. מאז 2015 היא שופטת בית המשפט החוקתי של פולין.
באוגוסט 2016 נבחרה לתפקיד נשיאת בית המשפט החוקתי של פולין.
יוליה פשילבסקה נשואה (משנת 1990) לאנדז'יי פשילבסקי.
יוליאנה מריה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל , הייתה אשתו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק.
יוליאנה מריה נולדה בוולפנביטל ב-4 בספטמבר 1729 לפרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג, בתם של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג וכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן.
יוליאנה מריה הייתה דודניתם של מריה תרזה ופיוטר השני, קיסר רוסיה, גיסתו של פרידריך השני, מלך פרוסיה ודודתו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה.
ב-8 ביולי 1752 התחתנה יוליאנה מריה עם פרדריק החמישי, מלך דנמרק, שהתאלמן זמן קצר קודם לכן מאשתו הראשונה - לואיז, נסיכת בריטניה.
הנישואים שהוסדרו על ידי הרוזן מולטקה, לא התקבלו בברכה על ידי העם, שסבר שמוקדם מדי למלך להינשא בשנית.
בנוסף, לא זכתה יוליאנה מריה לאהדה יתרה בחצר המלכות בשל טעמה האישי שהיה שונה מזה של המלך ובשל כללי ההתנהגות הנוקשים שהתאימו לחצרות המלכות הגרמניים והיו פחות ידידותיים מאלה שהיו נהוגים על ידי לואיז האנגליה.
ליוליאנה מריה ולפרדריק נולד בן אחד - פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק, והיא עשתה כל שביכולתה לחנך אותו כראוי.
יוליאנה מריה לא התערבה בענייני השלטון בעת שלטון בעלה, על אף שגיסה פרידריך השני, מלך פרוסיה קיווה שתשפיע למענו בחצר המלוכה הדנית.
בשנת 1766 מת בעלה פרדריק החמישי, מלך דנמרק, ובנה החורג כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1770 הפך כריסטיאן השביעי לחולה נפש, ובעקבות כך שלטו בדנמרק אשתו קרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, יחד עם מאהבה יוהאן פרידריך שטרואנזה.
בשנת 1772 תפס בנה פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק את השלטון, תוך שיוליאנה מריה שלטה למעשה יחד עם אובה הו-גולדברג.
יוליאנה מריה הייתה ממונה על חינוכו של בנו של כריסטיאן - פרדריק, ואף ניסתה לחתן אותו בשנת 1781 עם נסיכה פרוסית.
בשנת 1780 העניקה יוליאנה מריה מקלט לילדי אחיה אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג, לאחר שחתמה על הסכם עם יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
בשנת 1784 ביצע פרדריק הפיכה שלטונית, ותפס את השלטון.
בשנת 1785 הציע לה גוסטב השלישי, מלך שוודיה עזרה בתפיסת השלטון מחדש, אולם יוליאנה מריה סירבה, וב-10 באוקטובר 1796 היא מתה בארמון פרדנסבורג.
על שמה נקראה יוליאנה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
יוליאנה, רוזנת הסן-פיליפסטאל , הייתה אשתו של פיליפ השני, רוזן שאומבורג-ליפה.
יוליאנה נולדה ב-8 ביוני 1761 בזוטפן שבהולנד, לווילהלם, רוזן הסן-פיליפסטאל ולאולריקה אלאונורה, רוזנת הסן-פיליפסטאל-בארכפלד, בתם של וילהלם, רוזן הסן-פיליפסטאל-בארכפלד ושרלוטה וילהלמינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים.
יוליאנה בילתה חלק מימי נעוריה בס-הרטוחנבוס, שם שימש אביה כגנרל הולנדי, והיא קיבלה חינוך גרמני.
ב-10 באוקטובר 1780 התחתנה יוליאנה עם פיליפ השני, רוזן שאומבורג-ליפה, ממנו נולדו לה 4 ילדים.
ב-1787 מת בעלה פיליפ, ובנה גאורג וילהלם עלה לשלטון במקומו.
בשל גילו הצעיר שלטה יוליאנה ברוזנות עד לבגרותו.
זמן קצר לאחר מות בעלה פלש וילהלם התשיעי, רוזן הסן-קאסל לרוזנות, בטענה כי מקור השושלת הוא בנישואים מורגנטיים, אולם לאחר חודשיים נאלץ לפנות את הרוזנות, בעקבות פסקו של בית המשפט הקיסרי.
ממשלת יוליאנה נחשבת לטובה ביותר, והיא ביצעה רפורמות עמוקות בכלכלה ובחינוך, קיצצה את הוצאות החצר, המשיכה במדיניות הסובלנית של חמותה כלפי היהודים, ואף הצליחה לאכוף קיצוצי מיסים.
כמו כן היא מינתה את ברנהרד כריסטוף פאוסט לרופאה האישי, ותמכה בו באופן משמעותי בהכנסת חיסון נגד אבעבועות שחורות.
ב-9 בנובמבר 1799 מתה יוליאנה כתוצאה מהקור העז, והרוזן פון-וולמודן-גימבורן הפך לעוצר הרוזנות במקומה.
ב-10 באוקטובר 1780 התחתנה יוליאנה עם פיליפ השני, רוזן שאומבורג-ליפה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
יוליאנה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד , הייתה נסיכה גרמנית, ואשתו של קונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
יוליאנה נולדה ב-23 ביולי 1781 בקובורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד, לפרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ולאוגוסטה, רוזנת רויס-אברסדורף, בתם של היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-אברסדורף וקרולינה ארנסטינה, רוזנת ארבאך-שנברג.
היא נקראה על שם אחות סבתה, יוליאנה מריה מבראונשווייג-וולפנביטל.
יוליאנה הייתה אחותם של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, לאופולד הראשון, מלך בלגיה וויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד - אמה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
בשנת 1795 נשלח הגנרל הרוסי אנדריי בודברג על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, כדי למצוא כלה לנכדה קונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
הייתה לו רשימה ענקית של מועמדים, אבל במהלך הנסיעה שלו הוא חלה ונאלץ להישאר בקובורג, שם הביא הברון שטוקהאמר לתשומת לבו את בנותיו של הדוכס פרנץ.
יקטרינה הסכימה לרעיון וב-12 באוגוסט 1795 נסעה יוליאנה עם אמה ואחיותיה הגדולות סופיה ואנטוינטה לרוסיה, שם היא נבחרה לכלה עבור קונסטנטין.
ב-26 בפברואר 1796 התחתנה יוליאנה בת ה-14 בלבד עם קונסטנטין, וקיבלה את השם אנה, אולם הנישואין לא היו מוצלחים והוא אף התנהג אליה באלימות.
בשנת 1799 עזבה יוליאנה את רוסיה ושבה אל משפחתה לצורך טיפול רפואי, ולאחר מכן סירבה לשוב אל בעלה, אולם לאחר לחץ כבד שבה לרוסיה.
בשנת 1801 שוב ברחה יוליאנה מרוסיה, ולא חזרה אליה שוב.
לאחר בריחתה ניסתה יוליאנה להתגרש מבעלה, אולם הנישואין בוטלו רק בשנת 1820.
במהלך השנים קיימה יוליאנה מערכות יחסים עם כמה גברים, ואף נולדו לה שני ילדים בלתי חוקיים; אדוארד פון לוונפלס שנולד לה מז'ול גבריאל אמיל דה סיניו, ולואיז הילדה אגנס ד'וברט, שנולדה מרודולף אברהם דה שיפרלי, מנתח שווייצרי.
בשנת 1814 רכשה יוליאנה אחוזה על גדות הנהר ארה ונתנה לה את השם אלפנאו, ובשל היותה חובבת מוזיקה, היא הפכה את אלפנאו למרכז מוזיקלי ודיפלומטי של החברה המקומית והזרה.
בשנת 1834 התחתנה בתה עם אדוארד דאפלס, ובשנת 1835 התחתן בנה אדוארד עם בת דודתו ברטה פון שוואנשטיין, בתו הבלתי חוקית של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה.
בשנת 1837 מתה בתה, וב-15 באוגוסט 1860 מתה יוליאנה באחוזתה באלפנאו.
יוליאנה מניקומדיה (באיטלקית Giuliana di Nicomedia, בספרדית Juliana de Nicomedia; 286, קימה, האימפריה הרומית כיום באיטליה או ניקומדיה, האימפריה הרומית כיום בטורקיה - 305, ניקומדיה) מרטירית נוצרית.
המסורות על החיים והמרטיריות של יוליאנה
המידע על יוליאנה הוא מועט.
ייתכן גם שמדובר בשתי קדושות נפרדות האחת "מערבית" מקימה שבאיטליה והשנייה "מזרחית" מניקומדיה שבטורקיה.
האזכור הראשון של יוליאנה הקדושה הוא ב"לוח המרטירים" (Martyrologium Hieronymianum) שנכתב כנראה כבר במאה הרביעית.
לפי מקור זה יוליאנה נולדה בקימה שבקמפניה.
יוליאנה זו מוזכרת שוב בכתבי האפיפיור גרגוריוס הראשון המספר על גבירה בשם ינואריה מאזור נאפולי שביקשה לקבל, ואף קיבלה, שרידי קדושים של יוליאנה לצורך הקדשת כנסייה שבנתה באחוזתה.
על פי מסורת המופיעה בכתבי בדה ונרביליס (תחילת המאה ה-8) יוליאנה נולדה בניקומדיה.
היא הייתה בת לאב פגני בשם אפריקנוס.
האב שידך אותה לסנטור בשם אלאוזיוס שהיה מקורב לקיסר יוליאנה סירבה לנישואים אלו מאחר שהמירה בסתר את דתה לנצרות.
באותה תקופה הנצרות הייתה עדיין דת נרדפת באימפריה הרומית ויוליאנה עונתה והוצאה להורג.
מסורת זו אינה מתייחסת למקום קבורתה.
קיימת גם מסורת מרחיבה בה יש פרוט רב של סיפור חייה, מסכת העינויים וההוצאה להורג.
על פי מסורת זו בתקופת הקיסר קונסטנטינוס השרידים של יוליאנה הועברו לפוצואולי שבאיטליה על ידי גבירה בשם סופרוניה.
משם הועברו בתחילת המאה ה-13 לנאפולי.
קיימת גם מסורת מצפון ספרד לפיה שרידיה של יוליאנה הובאו במאה ה-10 לסנטיאנה דל מאר על ידי נזירים שהקימו שם מנזר, מנזר שלימים הורחב לכנסייה הקולגיאלית של סנטיאנה.
יוליה אגי (בנורווגית: Julie Ege; 12 בנובמבר 1943 - 29 באפריל 2008) הייתה שחקנית נורווגית.
אגי נולדה בעיר סאנדנס שבמערב נורווגיה, בגיל חמש עשרה החלה לדגמן.
ב-1962 הגיעה למקום השני במיס נורווגיה והשתתפה בתחרות מיס תבל.
ב-1967 עברה לאנגליה על מנת לעבוד כאו פר ולרכוש ידע בשפה האנגלית ולמדה שם גם בבית ספר לשפות.
הופעתה הקולנועית הראשונה הייתה בסרט הנורווגי דל התקציב "Stompa til sjøs" (סטומפה בים) ובסרט הבריטי "שוד" כדיילת.
היא הופיעה על שער מגזין פנטהאוז מה שהוביל לקבלת תפקידה בסרט בשרות הוד מלכותה כהלן, הנערה הסקנדינבית.
לאחר מכן שיחקה בסרט ההרפתקאות "Creatures the World Forgot", בסרט "Every Home Should Have One" לצד ג'ודי קורנוול ובסרט האימה אודות הרוזן דרקולה "האגדה של שבעת הערפדים הזהובים".
ב-1971 שיחקה בסרט קומי העוסק בשבעת החטאים בנצרות בחלקו של הסרט המדבר על חטא הגרגרנות.
ב-1973 גילמה את אשתו של לסלי פיליפס בסרט "לא עכשיו, דרלינג" המבוסס על פארסה בעלת אותו שם.
ב-1974 שיחקה בסרט "Craze" עם ג'ק פאלאנס.
ב-2002 פרסמה את ספרה האוטוביוגרפי "עירומה" בו חשפה בין היתר פרטים על הקריירה שלה.
היא נישאה פעמים במהלך שנות השישים ונולדו לה שתי בנות, בנוסף, היא ניהלה תקופה מערכת יחסים עם הסופר הנורווגי אנדרס ביי.
היא למדה היסטוריה ואנגלית באוניברסיטת אוסלו וב-1998 הוכשרה כאחות מוסמכת.
יוליה דומנה הייתה קיסרית רומית ממוצא סורי, אשתו השנייה של הקיסר ספטימיוס סוורוס (שלט בשנים 193–211).
יוליה דומנה נולדה בעיר אמסה (כיום חומס) בפרובינקיה הרומית של סוריה בסביבת שנת 160, למשפחה ממוצא ערבי.
שמה, דומנה, קשור למילה ערבית ארכאית שמשמעותה "שחור".
היא הייתה הבת הצעירה ביותר של הכהן הגדול לבעל, גאיוס יוליוס בסיאנוס , ואחותה של יוליה מאיסה.
דרך אחותה זו ובעלה, יוליוס אוויטוס , היו ליוליה דומנה שתי אחייניות: יוליה סואימיאס ויוליה ממאיאה , אמותיהם בהתאמה של הקיסרים הרומיים העתידיים אלאגבאלוס ואלכסנדר סוורוס.
אבותיה של יוליה היו מלכים-כהנים ממשפחת המלוכה של אמסה של המקדש המפורסם לאל אלאגבאלוס .
למשפחה היה עושר עצום והיא קודמה לאריסטוקרטיה הסנאטוריאלית הרומאית.
לפני נישואיה, ירשה יוליה את עזבונו של דודו של סבה, יוליוס אגריפס , קנטוריון חשוב לשעבר.
בשנות ה-80 המוקדמת של המאה ה-2, הכירה יוליה את הגנרל הרומאי הלובי ספטימיוס סוורוס, כאשר שירת בצבא הרומאי בסוריה.
סוורוס הייתה נשוי אז לאשתו הראשונה, פאקיה מרקיאנה.
זמן לא רב לאחר מותה, סידר סוורוס עם משפחתה של יוליה, שתשלח את בתה הצעירה אל גאליה, שם כיהן כמושל פרובינקיה.
נראה כי הם נישאו בשנת 187. סוורוס היה מבוגר ממנה בערך ב-25 שנה.
הנישואים היו מוצלחים וסוורוס טיפח את דעותיה הפוליטיות של יוליה, מאחר שהיא הייתה בעלת ספר ולמדה פילוסופיה.
נולדו להם שני בנים, באסיאנוס (קרקלה), שנקרא על שם אביה של יוליה, בשנת ,188 וגטה ב-189.
לאחר שהקיסר קומודוס נרצח ללא יורש בשנת 192, היה ספטימיוס סוורוס בין המתמודדים הרבים לכתר.
בשנת 193 הוא נעשה קיסר.
לאחר שהביס בשנת 194 את פסקניוס ניגר ובשנת 197 הביס והרג את קלודיוס אלבינוס, ביסס עצמו סוורוס כקיסר, ובכך הפכה יוליה דומנה לרעיית הקיסר.
שלא כמו רוב נשות הקיסרים, התלוותה יוליה אל בעלה במסעות המלחמה שלו ושהתה במחנה עם הצבא.
בתקופה זו הוענקו לה תארים דומים לאלה שהוענקו לפאוסטינה הצעירה , ובהם: "אם המחנה" (mater castorum), "אם אוגוסטוס" (mater Augustus) ו"אם המולדת" (mater patriae).
הקיסרית הייתה מעורבת במפעלי בנייה רבים, שהידוע בהם הוא מקדש וסטה, לאחר שהשריפה של קומודוס בשנת 192 החריבה אזורים של המקדש ואת הבית (אטריום) של הבתולות הווסטליות.
על בסיס עדויות נומיסמאטיות, סופרים היסטוריים, וכתובת שנמצאה אין סיטו (באתר), חלק מהחוקרים מסכימים כי יוליה מימנה מפעלי שיקום לאתר בזמן שלטונו של סוורוס.
יוליה זכתה לכבוד והערכה במשך רוב תקופת שלטונה, כפי שמעידים על כך המטבעות שנטבעו עם דיוקנה, המציינים את שמה עם מספר תוארי כבוד וגם פשוט כ"יוליה אוגוסטה".
נאמר כי היא התעלתה על כל שאר הקיסריות הרומאיות בתוארי כבוד.
בסגנון תסרוקתה נעשה מאוחר יותר שימוש על ידי הקיסרית הרומאית קורנליה סלונינה ומלכת תדמור זנוביה.
עם מותו של סוורוס בשנת 211, נעשתה יוליה מעורבת יותר פוליטית ותווכה בין שני בניה, קרקלה וגטה, שאמורים היו לשלוט במשותף, בהתאם לצוואתו המפורשת של אביהם.
אולם שני האחים מעולם לא חיבבו זה את זה ורבו לעיתים קרובות.
מאוחר יותר באותה שנה, נרצח גטה על ידי חייליו של קרקלה.
לאחר מותו של גטה, המשיכה יוליה להחזיק בעמדה ציבורית ואף קיבלה עצומות ומשלחות.
כאשר יצא קרקלה למסע המלחמה שלו במזרח נגד האימפריה הפרתית בשנת 216–217, התיישבה יוליה באנטיוכיה.
בתקופה זו כבר חלתה בסרטן השד.
במהלך מסע המלחמה שלו נגד הפרתים בשנת 217, נרצח קרקלה על ידי חייל.
לאחר ששמעה על המרד ורציחתו של בנה, היא החליטה לשים קץ לחייה, וכדי לזרז את מותה, סירבה לאכול.
כשנה לאחר מותה, המשיכה אחותה, יוליה מאיסה, את השושלת הסוורית.
גופתה של יוליה דומנה הובאה לרומא והוצבה ב-"Sepulcrum C.
Caesaris" (אולי חדר נפרד במאוזוליאום אוגוסטוס).
אולם מאוחר יותר העבירה יוליה מאיסה את עצמותיהם של יוליה דומנה ובנה גטה אל מאוזוליאום אדריאנוס.
יוליה דומנה עודדה את פילוסטרטוס לכתוב את החיבור "חיי אפולוניוס איש טיאנה" (על אפולוניוס איש טיאנה), אולם נראה כי היא מתה לפני שהספיק להשלים את עבודתו שכללה שמונה כרכים.
יוליאנה מרגרט ביאטה קפקה היא גרמנייה שהתפרסמה בגיל 17 כניצולה היחידה של התרסקות מטוס מעל פרו בשנת 1971. היא שרדה לבדה במשך 11 ימים ביער האמזונאס.
קפקה נולדה בלימה בירת פרו לביולוג הנס וילהלם קפקה ולאורניתולוגית מריה קפקה.
שני הוריה היו ילידי גרמניה, שהיגרו לפרו לצורך מחקר של בעלי החיים באזור הנאוטרופי.
את רוב ילדותה העבירה במירהפלורס, רובע מרכזי ושוקק בלימה.
קפקה הייתה תלמידת תיכון ששאפה להפוך לזואולוגית כמו הוריה.
ב-24 בדצמבר 1971 היא עלתה לטיסה עם אמהּ, כדי לפגוש את אביה ששהה בעיר פוקלפה.
טיסה מספר 508 של חברת התעופה הפרואנית לאנסה (Líneas Aéreas Nacionales S.A, או בקיצור, LANSA) מלימה לאיקיטוס הייתה בדרכה לחניית ביניים בפוקלפה במטוס לוקהיד L-188A אלקטרה.
המטוס נקלע לסערת ברקים, והתפרק בגובה של כ-3.2 קילומטרים מעל פני הים (כ-10,000 רגל).
91 נוסעים ואנשי צוות נהרגו באסון.
קפקה, שהייתה בת 17 בעת התאונה, צללה לקרקע בעודה חגורה למושב, ושרדה את ההתרסקות עם עצם בריח שבורה, חתך עמוק בזרוע ועין ימנית נפוחה.
לאחר התאונה אמרה: "ללא ספק הייתי קשורה לכיסא כשנפלתי, הוא ריכך את ההתרסקות, אחרת לא הייתי שורדת".
הרצון הראשון שלה לאחר שקמה מן ההריסות, היה לאתר את אמה, שישבה במטוס בכיסא שלצידה, אך היא לא הצליחה למצוא אותה.
לימים נודע לה שגם האם שרדה את ההתרסקות, אך היא מתה מפצעיה לאחר מספר ימים.
קפקה הצליחה למצוא ממתקים ששימשו לה כמקור מזון.
היא עקבה אחרי מים זורמים כשהיא מסתמכת על עיקרון הישרדות שלמדה מאביה: לצד נחלים ונהרות גדולים תמיד תהיה אוכלוסייה.
הנחל סיפק לה מים נקיים, ומסלול טבעי לחצות דרכו את צמחיית היער השופעת.
בלילות קפקה לא יכלה לישון עקב עקיצות רבות של יתושים שנהיו נגועות ומוגלתיות.
לאחר תשעה ימים היא מצאה סירה לצד בקתה, בה נמצאו מנוע הסירה ומכל דלק.
שוב, בהסתמך על עיקרון הישרדות שלמדה מהאב היא שפכה דלק על ידה הפצועה, הדלק גרם ל-35 רימות בידה למות והיא חיכתה לחילוץ.
לימים סיפרה על המאורע: "זכרתי שראיתי את אבא שלי מרפא כלב מתולעים בג'ונגל בעזרת דלק.
לקחתי מעט דלק ושפכתי על עצמי.
ספרתי את הרימות כשהם התחילו לצאת מזרועי, היו 35 רימות.
נשארתי שם אך רציתי לעזוב.
לא רציתי להניע את הסירה, כי לא רציתי לגנוב אותה".
שעות לאחר מכן, חוטבי עצים, שהשתמשו בבקתה לצורך מחסה לילי, איתרו אותה וטיפלו בפצעיה ובעקיצות היתושים באמצעות בנזין.
בבוקר שלמחרת היא הועלתה לקאנו במסע שנמשך שבע שעות.
הודות לעזרתו של טייס מקומי היא הוטסה לבית חולים בפוקלפה, שם חיכה לה אביה.
גילויה של קפקה עזר לכוחות חילוץ לאתר את שרידי המטוס.
בדיעבד הסתבר ש-14 נוסעים נוספים, כולל אמה, שרדו כמוה את ההתרסקות אך הם בחרו להישאר באזור ההתרסקות, ונפטרו בזמן שהמתינו לכוחות החילוץ.
סיפור ההישרדות של קפקה היה מקור לספקולציות רבות.
ידוע שבעת ההתרסקות היא הייתה חגורה והכיסא הגן עליה וריכך את הנפילה במידת מה, אך גם הועלתה תאוריה ששני המושבים מצדדיה תפקדו כמצנח והאטו את הנפילה.
ייתכן שגם עוצמת החבטה ירדה עקב משב רוח מן הסופה ומן הצמחייה העבה שבאתר ההתרסקות.
לאחר האסון היא עברה לגרמניה ושם החלימה לחלוטין מפצעיה.
כמו הוריה, היא למדה באוניברסיטת קיל וסיימה בשנת 1980. היא קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת מינכן וחזרה לפרו כדי לערוך מחקר אקדמי בתחום הממלוגיה שהתמקד בעטלפים.
את תזת המחקר שלה פרסמה בשנת 1987 "מחקר אקולוגי של מושבת עטלפים ביערות הגשם של פרו".
ספרה האוטוביגרפי Als ich vom Himmel fiel ("כשנפלתי מהשמיים") ראה אור ב-10 במרץ 2011 וזיכה אותה בפרס לאומי לספרות בגרמניה.
בשנת 1998 יצר הבמאי ורנר הרצוג, שבעצמו כמעט ועלה על אותה טיסה עצמה (בעת צילומי סרטו אגירה, זעם האל), את הסרט התיעודי "Wings of Hope".
יוליאנֶה קהלר היא שחקנית גרמנייה.
קהלר נולדה בגטינגן שבגרמניה המערבית.
בשנים 1985–1988 למדה משחק ב-HB Studio שבניו יורק.
בנוסף, גם למדה בלט במינכן.
ב-1988 החלה להופיע בתיאטרון בהנובר.
ב-1999 שיחקה את גברת פוגה בסרט "פצפונת ואנטון".
ב-2001 גילמה את הדמות הראשית של אם המשפחה בסרט "אי שם באפריקה".
בסרט זה גילמה אישה יהודייה שבורחת מהנאצים עם משפחתה לאפריקה.
בשנת 2008 שיחקה בסרט הדרמה הישראלי-גרמני "אדם בן כלב" בבימויו של פול שרדר ומהווה עיבוד לספר בעל אותו שם של יורם קניוק מ-1968. בנוסף ב-2008, גילמה את הכימאית קלרה אימרווהר בסרט הקצר "Haber".
ב-2009 שיחקה בסרט "Effi Briest", המבוסס על רומן מאת תאודור פונטאנה.
בשנת 2012 שיחקה בסרט המלחמה "חיים כפולים" לצדן של ליב אולמן וויקי קריפס.
ב-2014 שיחקה בסרט הגרמני "חיים כפולים".
ב-2016 שיחקה בסרט הביוגרפי "בחירת המלך" על הוקון השביעי, מלך נורווגיה.
ב-2020 שיחקה בסרט הגרמני-ישראלי "חתונה עם סבתא".
יוליה סרגייבנה אניקייבה (נולדה ב-26 במרץ 1969 בלנינגרד) היא עסקנית ספורט וספורטאית רוסייה לשעבר, כיהנה כנשיאת התאחדות הכדורסל הרוסית בשנים 2013–2015. בשנת 2017, הורשעה בתיק הונאה במהלך עבודתה בראשות התאחדות הכדורסל.
הוכרזה כמבוקשת על ידי הרשויות הפדרליות ברוסיה.
היא בוגרת המכון הממלכתי לספורט על שם לסגאפט בשנת 1993. סיימה את לימודיה בבית הספר הגבוה לעסקים באוניברסיטת מוסקבה על שם לומונוסוב בשיווק ותכנון אסטרטגי.
בשנת 1998, קיבלה תואר שני במנהל עסקים והיא גם בוגרת הפקולטה למשפטים במכון למשפטים במוסקבה משנת 2009.
מאז 1995 היא עבדה בחברות מסחריות ומילאה תפקידים בכירים.
בשנת 2003 הקימה את סוכנות השיווק JSA שמקיימת אירועי ספורט ובידור.
הסוכנות ארגנה אירועים בינלאומיים שהוקדשו ליום העיר במוסקבה.
בשנת 2005 השתתפה בבחירות לראשות הפדרציה הרוסית לספורט חתירה.
בשנת 2008 מונתה למנכ"לית איגוד כדורסל הסטודנטים ברוסיה, לאחר מכן מונתה לסגנית הנשיא.
בשנת 2010 היא הפכה לחברה בוועד המנהל של האיגוד ובדצמבר 2011, היא הפכה למשנה למנכ"ל ליגת VTB.
ב-12 ביולי 2013 נבחרה לתפקיד ממלאת מקום נשיא התאחדות הכדורסל הרוסית (RBF) עד מהרה פיטרה את המנהל הכללי של נבחרת הגברים הרוסית אולג אושקוב, ואת המאמן פוטיוס קציקאריס, שבמכתב פתוח האשים את אנייקייבה בהתערבות בעבודתו.
הבחירות לנשיאות שהתקיימו באוגוסט 2013 לוו בוויכוח סוער.
ברם, אניקייבה השיגה 97 קולות לעומת 63 משהשיגה יריבתה סבטלנה אברוסימבה.
בדצמבר 2013 בית המשפט הכיר בתוצאות הבחירות נשיא כלא לגיטימיות, לאחר מכן המשיכה אניקייבה להוביל את הפדרציה כממלאת מקום.
במהלך עבודתה, נבחרות הגברים והנשים של רוסיה נכשלו באליפות אירופה בשנת 2013 ולא השתתפו במונדובאסקט 2014 מכיוון שהתאחדות הכדורסל לא קיבלה את הכרטיס החופשי.
בנוסף, ההתאחדות נקלעה לסכסוך כספי עם המועדונים הרוסיים, בשל הדרישה מהם לשלם שכר טרחה עבור אישור שחקנים זרים.
במקביל, נשמר שכרם של השופטים.
אנדריי קירילנקו, שהחליף את אנייקייבה באוגוסט 2015 כנשיא ההתאחדות, ביקש מרשויות אכיפת החוק הפדרליות לחקור את הגנבות והמעילות שהתרחשו בהתאחדות במהלך עבודתה של קודמו.
בדצמבר 2015 נפתח תיק פלילי בגין הונאה בהיקף גדול במיוחד ואניקייבה הואשמה בחתימה על עסקאות הונאה עם יזמים בודדים, שכתוצאה מהן הפסידה ההתאחדות 44 מיליון רובל.
באוקטובר 2017 דן בית המשפט את אנייקייבה לארבע שנים ושישה חודשים במושבת עונשין, אך הנאשמת נמלטה ממאסר ורשויות אכיפת החוק הכניסו אותה לרשימת המבוקשים.
במקביל, היא שלחה מכתב לתקשורת והסבירה את בריחתה משום שלטענתה הורשעה על לא עוול בכפה.
היא נשואה ואם לשלוש בנות.
יוליה אוקטאייבנה אחמדובה (נולדה ב-28 בנובמבר 1982, קאנט, קירגיזסטן הסובייטית, ברית המועצות) היא שחקנית סאטירית רוסית, מפיקה, לשעבר חברה בנבחרת "25" של KVN, משתתפת ומפיקת תוכנית הטלוויזיה "סטנד אפ".
יוליה נולדה ב-28 בנובמבר 1982 בעיר קאנט, קירגיזטן.
אביה של יוליה, אוקטאי אחמדוב - הוא אזרי במוצאו, יליד באקו, טייס צבאי; אמה אוקראינית.
ליוליה יש אחות צעירה יותר, אלכסנדרה.
בשנת 1999 יוליה הגיעה לוורונז' שברוסיה כדי לנסות להתקבל לאוניברסיטה המקומית.
היא בוגרת אוניברסיטת וורונז' לאדריכלות והנדסה אזרחית (הפקולטה להנדסה אזרחית).
משנת 2003 עד 2012 היא הייתה קפטן נבחרת "25" שהעפילה לגמר KVN באותה שנה.
זכתה מספר פעמים בתואר אשת השנה של KVN.
בשנת 2008 הפכה לתסריטאית של סדרת הטלוויזיה "אוניבר".
מאז 2012 היא מפיקה יוצרת של תוכנית הטלוויזיה "קומדי וומן" ברשת TNT.
כבר מיצירת התוכנית "סטנד אפ" היא הייתה המשתתפת הנשית היחידה ומפיקת פרויקט זה עבור ערוץ TNT.
בנובמבר 2020 הגרסה הרוסית של מגזין Glamour העניק לה את פרס אשת השנה ברוסיה.
יוליה איוולו ברוברג ברתלסן (בדנית: Julie Ivalo Broberg Berthelsen; נולדה ב-7 ביוני 1979) הידועה גם בשם יוליה (Julie) היא זמרת פופ ופזמונאית גרינלנדית ילידת דנמרק.
היא ידועה בעיקר בזכות הצלחתה בתוכנית הטלוויזיה "Popstars".
אף על פי שסיימה במקום השני, היא הפכה פופולרית ומצליחה יותר מהזוכה במקום הראשון.
היא גדלה בנוק, בירת גרינלנד.
יוליה ג'רג' (במקור לוי, בהונגרית: György Júlia; סולנוק, 29 ביוני 1896 – בודפשט, 28 בנובמבר 1977) הייתה רופאת ילדים יהודייה-הונגרייה נוירולוגית זוכת פרס קושוט, עסקה גם בפסיכולוגיה פלילית, פסיכולוגיית ילדים וחינוך מיוחד.
יוליה לוי נולדה במשפחה יהודית בסולנוק כבתם של מיהאי לוי, פקיד בטחנת קמח קיטור ושל צציליה קליין.
בשנת 1919 עבדה במעבדה לפסיכולוגיה פלילית של בית המשפט לנוער.
היא למדה באוניברסיטת פאזמאני פטר (לימים שונה שמה לאוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבלה את התואר דוקטור לרפואה בשנת 1922, אך לא השיגה עבודה.
משנות ה-20 של המאה ה-20 ניהלה מרפאה לפסיכולוגיה פלילית במחלקה של פאל רנשבורג במרפאתו בבודפשט.
בשנת 1930, ביחד עם ארז'בט הרצוג, ארגנה מרפאה עצמאית פרטית לפסיכולוגיה פלילית ברחוב הארשפה, בודפשט.
כתוצאה מהחוקים (האנטי) יהודיים משנת 1938 (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי היא איבדה את עבודתה והמשיכה לעבוד באגודת החסות הלאומית היהודית: הקימה גן ילדים מיוחד, מעון יום, מרפאת חוץ לילדים וייעוץ קריירה.
בתקופה זו עבד אצלה פרנץ מיראי.
לאחר מלחמת העולם השנייה והשואה היא ארגנה בתי מגורים מיוחדים לילדים, והחלה לעבוד בכמה מרפאות ילדים.
בשנת 1962 הוענק לה פרס קושוט על עשייה של עשרות שנים בריפוי וגידול ילדים ובני נוער קשיי חינוך.
בשנת 1968 מונתה לרופאה הראשית של המרפאה לפסיכולוגיה של ילדים במועצת העיר בודפשט, ואחר כך הפכה ליועצת המומחה שלה.
בשנת 1976 העבירה את תפקיד הניהול שלה, אך עד מותה עבדה במכון.
במקביל, הייתה חוקרת במחלקה למשפט פלילי בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת אטווש לורנאד (בתחום האישים האנטי-חברתיים) ומרצה במכללה להכשרת מורים לחינוך מיוחד.
שחיתות ונוירוזה (מחקרים פסיכולוגיים, בודפשט, 1929)
נתונים על הסיבה, הפתולוגיה והרפואה של פסיכונאורוזות בילדות.
על בעיות לאומיות של הגנה על ילדים.
מחקרים בתחום ההגנה על ילדים.
השפעות האלכוהוליזם של ההורים על נפשו של הילד והתפתחות אישיותו (סקירה נוירולוגית, 1964)
תוספים לתסמונת נדידת בריחה מילדות.
האישיות האנטי חברתית (בודפשט, 1967)
יש משהו לא בסדר עם הילד שלי.
יוליה בלבילה הייתה בת אצולה ומלוכה בממלכת קומגנה.
בתם של גאיוס יוליוס ארכלאוס אנטיוכוס אפיפנס (Γάιος Ἰούλιος Ἀρχέλαος Ἀντίοχος Ἐπιφανής) וקלאודיה קפיטולינה (η Κλαuδία Καπιτωλίνα).
בלבילה הייתה משוררת ומיוחסים לה ארבעה כתבים.
ידוע שנולדה בשנת 72 לספירה, אין עדויות לתאריך פטירתה, אך כתביה מהווים עדות שחייה עד לפחות שנת 130 לספירה.
נותר מעט מידע על חייה ועל השירים שלה, מלבד ארבעה כתבים החרוטים על פסלי הענק של ממנון.
בלבילה נולדה ברומא, וגרה שם עד מות סבה.
לאחר מכן, עברה לאלכסנדריה, עיר מולדת אמה.
ולבסוף עברה לגור עם אחיה באתונה.
אין עדויות על כך שנישאה או שהולידה.
סבה של בלבילה מצד קפיטולינה, טיבריוס קלאודיוס בלבילוס מודסטוס (Τιβέριος Κλαύδιος Βαλβίλλος Μόδεστος), שעל שמו היא קרויה, היה מלומד ואסטרולוג משכיל.
בלבילה נהגה לקרוא לו "החכם".
הוא שירת בדרגת פרפקט בשנים 55–59.
סבה של בלבילה מצד אביה, הוא אנטיוכוס הרביעי, מלך קומגנה.
אפיפנס, אביה של בלבילה, קליניקוס (Кαλλίνικος) ויוליה ..
בשנת 72 הואשם אנטיוכוס בבגידה בממלכה, הודח מהמלוכה והוגלה לרומא.
הוריה של בלבילה, קפיטולינה ואפיפנס, היו בני דודים מדרגה שנייה.
נולדו להם שני ילדים, יוליה בלבילה ואחיה הגדול פילופפוס (Γάϊος Ἰούλιος Ἀντίοχος Ἐπιφανής Φιλόπαππος).
בזכות הייחוס שלה לקיסרות, הוזמנה בלבילה על ידי הקיסר הרומאי אדריאנוס בשנת 130 לספירה ללוות אותו, את נערו האהוב אנטינואוס ואת אשתו סבינה בביקור ברחבי מצרים.
בין היתר ביקרו בעמק המלאכים ובפסלי הענק של ממנון.
הפסלים נבנו ב-1400 לפני הספירה לכבוד אמנחותפ השלישי, אך היוונים והרומאים האמינו שהפסלים מייצגים את הגיבור ממנון (בנו של טינותוס, ונכדו של לאומדון מלך טרויה).
הפסלים היו בין אתרי התיירות הפופולריים ביותר במצרים באותה תקופה.
בפסלים יש מספר פגמים שנוצרו מרעידת אדמה.
גרסה נוספת היא שהמלך הפרסי כנבוזי השני השחית אותם.
בזכות הפגמים, בתנאי לחות, טמפרטורה ורוחות מסוימים, השברים בפסלים היו משמיעים צליל.
המבקרים בפסלים האמינו שהצלילים הם שירתו של ממנון לאמו.
היה זה כבוד רב לשמוע את הצלילים ואלו ששמעו אותם שייכו לשמיעת השירה חוויה רוחנית מאוד.
בסביבות שנת 20 לפני הספירה החלו תיירים רומאים לחרוט את חוויתם על הפסלים.
יוליה בלבילה חתומה על ארבעה כתבים החרוטים על הפסלים של ממנון (סה"כ 54 שורות).
הכתבים מתארים את ה"תגובה" של ממנון לכל ביקור של חברי המשלחת אצל הפסלים ורבים מאמינים שהכתבים משמשים גם כדברי שבח לאדריאנוס וסבינה.
בלבליה כתבה ביוונית איולית ושילבה בכתביה מילים יווניות נדירות, וכאלו השמורות לכתיבה בלבד.
היא מרבה להדגיש את הזהות האצילית שלה ושל משפחתה.
הכתבים חרוטים על רגלו השמאלית של ממנון, במקום בו השמש פוגעת ראשונה.
אף על פי שהיא חיברה את הכתבים, ברור כי היא לא הייתה זו שחרטה אותם, משום שיש שגיאה בכתיבת שמה בכתב הראשון.
יש המאמינים שהיא כותבת מנקודת מבט של דמויות במיתולוגיה היוונית.
פרשנים מאמינים שהכתב הראשון מתייחס לפגישתו הראשונה של אדריאנוס עם הפסלים.
והניסוח של הכתב מרמז שאדריאנוס הורה לבלבילה לתעד את האירוע ולכתוב את הכתבים.
הכתב השני הוא כתב הילולים לסבינה.
בלבליה מבקשת מהפסלים לשיר בעבורה, אך הם אינם נענים לבקשתה.
הכתב השני מרמז על קרבה בין סבינה לבלבילה.
הפסל אינו נענה לבקשתה של בלבילה לשיר לכבוד סבינה מהכתב השני.
בלבילה מנסה להסביר את הסיבה לכך.
היא מציינת שהפסל כן השמיע קול בביקור השני של סבינה.
הכתב הרביעי כתוב בכתב גדול ועמוק מן האחרים.
הכתב מציין שבלבילה וסבינה שמעו יחד את הפסל.
יוליאנה טלגין (נולדה ב-22 במרץ 2002) היא מתעמלת אמנותית ישראלית.
מאמנתה האישית היא אלה סמופלוב ומאמנותיה הקבוצתיות הן אירה ויגדורצ'יק, נועה קדוש ורחלי ויגדורצ'יק.
טלגין נולדה בשנת 2002. היא החלה להתאמן בהתעמלות אמנותית בגיל 4.
בשנת 2017 זכתה במדליית ארד באליפות אירופה לנוער שהתקיימה בבודפשט שבהונגריה.
בשנת 2019, באליפות העולם שהתקיימה בבאקו שבאזרבייג'ן, זכתה במדליית כסף במקצה הקרב רב.
בשנת 2020 היא זכתה במדליית זהב בקרב רב ובמדליית כסף מדינתית באליפות אירופה שנערכה בקייב, בירת אוקראינה.
בשנת 2021, באליפות אירופה שהתקיימה בעיר וארנה שבבולגריה זכתה במדליית ארד קבוצתית ובמדליית ארד מדינתית בקרב רב.
טלגין ייצגה את נבחרת ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020), לצד אופיר דיין, קארין וקסמן, יאנה קרמרנקו ונטלי רייץ.
יוליה גאבור (בהונגרית: Gábor Júlia; בודפשט, 31 במאי 1953) היא ספרנית ועורכת יהודייה-הונגרייה.
יוליה גאבור נולדה בבודפשט כבתם של זוג השחקנים המפורסמים היהודים הונגרים מיקלוש גאבור ואווה רוטקאי.
בין השנים 1972–1978 הייתה סטודנטית לשפות הונגרית-אנגלית בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת אטווש לוראנד.
מ-1974 עד 1975 עבדה כאשת מכירות עבור "הוצאת הספרים גונדולט" (Gondolat Kiadó).
מ-1978 עד 1980 הייתה הספרנית בספריית הלאומית על שם סצ'ני.
מ-1980 עד 1983 עבדה ב"גן החיות והגן הבוטני של בודפשט" (Fővárosi Állat- és Növénykert) כספרנית וכן כמנהלת עסקאות בינלאומיות וכמטפלת.
משנת 1983 עד 1999 הייתה המזכיר/ה בפועל של "המרכז ההונגרי של המכון הבינלאומי לתיאטרון" (International Theatre Institute-ITI) ליד אונסק"ו.
בין 1999- 2003 הייתה רכזת היחסים הבינלאומיים בתיאטרון הלאומי במישקולץ.
בשנת 2000 הייתה מנהלת פסטיבל התיאטראות ההונגרי.
יוליה גאבור מעולם לא רצתה להיות שחקנית למרות היות הוריה שחקנים מפורסמים מאוד, בין הבולטים שבשחקני התיאטרון והקולנוע ההונגריים והוריה מעולם לא התערבו בבחירותיה, לכן היא בחרה את דרכה הן באוניברסיטה והן לאחריה.
בעלה הוא סיגטי גאבור, היסטוריון של ספרות.
בשנת 1987 ייסדה את פרס אווה רוטקאי להנצחת אמה.
ב-1989 היא ובעלה הקימו את חדר הזיכרון של אווה רוטקאי, שפעל עד 2005.
- אני לא מבקש מתנה השנה!
יומנה של אנטוניה קולצ'אי, הוצאת מאגווטה (Magvető), הוצאת מאגווטה 1982 (ניוזלטר הונגרי)
מאה תעלומות מתולדות הקומוניזם ההונגרי ; עורכים.
יוליה גאבור, פרנץ האלמוש; ג'סטה, 2004
גאבור סיגטי – יוליה גאבור: זוג שחקנים חלומי.
סיפורים על אווה רוטקאי וזולטאן לטינוביץ'.
ברכה, איחולים חגיגיים; עורכים: יוליה גאבור, גאבור סיגטי; בנדיקטינים, פנונהלמה, 2010 (סדרת הומור בנדיקטיני)
יוליאנוס בן צבר (או יוליאנוס סאבארוס) היה מלך השומרונים ומנהיג המרד בארץ ישראל נגד השלטון הביזאנטי והקיסר יוסטיניאנוס בשנת 529-530 לספירה.
תחת שלטונו של יוליאנוס, השומרונים כבשו את ניאפוליס וביצעו מעשי ביזה וטבח משמעותיים כנגד הציבור הנוצרי בארץ ישראל במטרה להשתחרר ממרותם.
המרד לבסוף דוכא על-ידי הצבא הביזנטי במחיר יקר מצד החברה השומרונית בישראל - בין 20,000 ל-100,000 הרוגים לפי מקורות התקופה.
יוליאנוס נהרג במהלך המרד, ראשו נכרת ונשלח לקיסר הביזנטי.
הכתרתו למלך - שנת 529 לספירה
יוליאנוס בן צבר הוכתר למלך עם פרוץ מרד השומרונים נגד השלטון הביזנטי בשנת 529 לספירה.
תאריך המרד ידוע לנו בזכות ביוגרפיה אותה כתב קירילוס מסקיתופוליס, נזיר בן המאה השישית, אשר ציין את התאריך המדויק בו התחילו האירועים - 'בחודש הרביעי למות אבא תאודוסיוס', שמת ב-11 בינואר 529 לספירה.
לגבי הסיבות למרד ישנן חילוקי דעות בין המקורות: לפי ה-"כרונוגרפיה" של יואנס מלאלס, המרד השומרוני החל לאחר שהנוצרים רגמו באבנים את בתי הכנסת של השומרונים במהלך השבת והטרידו את מנוחתם.
בתגובה למעשי הנוצרים, השומרונים הכתירו את יוליאנוס בן צבר למלכם ובכך הכריזו עצמאותם מהאימפריה הביזאנטית.
בניגוד לגרסה זו, פרוקופיוס איש קיסריה תיאר בחיבורו "האנקדוטה" כי הכתרתו של יוליאנוס וההתקוממות השומרונית החלו בעקבות פרסום קובץ החוקים שפרסם הקיסר יוסטיניאנוס שאפשרו לו לגזול את רכושם של קבוצות אתניות שאינן נוצריות.
פרוקופיוס אף הדגיש, שהמטרה העיקרית של החקיקה האנטי שומרונית של יוסטיניאנוס הייתה לחסל את הדת השומרונית.
השומרונים מצידם לא הסכימו לקבל עליהם את הנצרות והמרות הביזנטית ולכן הכתירו להם למלך את יוליאנוס.
כמו כן, קיימת גרסה נוספת אשר לפיה יוליאנוס בן צבר הומלך על רקע משיחי.
לפי דברי יוהאנס האפיסקופוס מניקיו שבמצרים - יוליאנוס נתפס כמשיח אשר נשלח על ידי אלוהים לחדש את המלכות השומרונית ולרשת את מלכותו של ירבעם בן נבט.
הובלת המרד נגד השלטון הביזנטי
לפי המקורות, המרד החל בחודשים מאי-יוני והתרכז בעיקרו באזור השומרון, בין היתר בעיר סקיתופוליס וניאפוליס.
כמו כן, ידוע כי הפגיעה בנוצרים בידי השומרונים הגיע גם לאזור קיסריה.
לאחר הכתרתו של יוליאנוס, השומרונים החלו במעשי ביזה ופגיעה בקהילה הנוצרית בעיר שכם בתגובה להתגרותם ביום השבת והפגיעה בבתי הכנסת.
הנוצרים הגיבו גם הם ברצח שומרונים, דבר שגרם לאסקלציה ולמרד להתרחב.
לפי המקורות, השומרונים בהובלת יוליאנוס, פגעו קשה ביישוב הנוצרי, ובין היתר העלו כנסיות רבות באש ביניהן אלו שנבנו על הר גריזים, החריבו כפרים שלמים על משקיהם והשתלטו על הדרכים המרכזיות.
כמו כן, מתואר כי השומרונים בהובלת יוליאנוס כבשו את העיר ניאפוליס והפכו אותה למרכז שלטונם.
בכתביו של יואנס מלאלס, נכתב גם כי יוליאנוס אף יזם מרוצי מרכבות בהיפודרום העירוני בהם נטלו חלק יהודים, שומרונים ונוצרים.
מתואר כי באחד המרוצים ניצח נוצרי בשם ניקיאס, אך מרגע שיוליאנוס התוודע לדתו, הוא שלל ממנו את הניצחון והוציא אותו להורג.
בנוסף, יוליאנוס הרס גם את מאמונאס, האפיסקופוס של העיר.
לאחר שנודע לקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס על המרד המתחולל בשומרון, הוא שלח צבא כדי לדכאו ולהפסיק את שפיכות הדמים.
הצבא הביזנטי הצליח לדכא את ההתקוממות תוך הרג שומרונים רבים, ביזת רכושם ומכירתם לעבדות.
בין ההרוגים השומרונים בקרבות מול הצבא הביזנטי היה המלך השומרוני יוליאנוס.
למותו של יוליאנוס, מלאלס מביא בכתביו שתי גרסאות: לפי הראשונה, יוליאנוס סאבארוס נלכד בשכם על ידי מדכאי המרד והוצא להורג, בעוד לפי השנייה, יוליאנוס הצליח לברוח מניאפוליס, אולם לאחר שנרדף על ידי הכוחות הביזנטיים, הוא נתפס ונהרג בקרב.
בשתי הגרסאות סופו של יוליאנוס היה דומה - לאחר מותו, ראשו נכרת ונשלח לקיסר יוסטיניאנוס יחד עם כתרו ובגדי מלכותו.
לאחר מותו של יוליאנוס המרד דעך משמעותית אך לא תם לגמרי ונמשך עד לחודש אפריל 530 לספירה, שכן לאחר תאריך זה אין עוד עדויות להתנגשויות נוספות בין השומרונים לנוצרים.
במהלך דיכוי המרד, שומרונים רבים מצאו את מותם - לפי גרסתו של מלאלס מספר ההרוגים הגיע ל-20,000 בעוד פרוקופיוס טוען למספר גדול בהרבה - 100,000 שומרונים הרוגים.
כמו כן, לפי פרוקופיוס, לאחר דיכוי המרד הקיסר יוסטיניאנוס כפה על שומרונים רבים להתנצר, וזו רבים נעתרו לדרישה זו במטרה להפסיק את מסע הרדיפות כנגדם.
אולם, אף על פי שרבים מהם נטבלו לנצרות, לפי הכרוניקן פסחאלה, השומרונים דבקו באמונתם הקודמת וקנו בכסף מהמושלים את זכותם לשמור על דתם השומרונית.
יוליאן שרנר היה פושע מלחמה גרמני, חבר במפלגה הנאצית ובכיר בשורות השוצשטאפל, אשר שימש כמפקד האס אס והמשטרה בקרקוב, פולין הכבושה, במהלך מלחמת העולם השנייה.
יוליאן שרנר נולד ב-23 בספטמבר 1895, בעיר החוף שבקולוניה הגרמנית במזרח אפריקה, שם חי לאורך השנתיים הראשונות של חייו.
בנעוריו למד בקדטננשטלט שונים בגרמניה, מעין אקדמיות צבאיות לצוערים, הראשונה שבהן, קרלסרוהה, בין השנים 1905–1911, והשנייה, ברלין-ליכטרפילד, בין השנים 1911–1914.
ניצני הקריירה הצבאית של שרנר הופיעו לראשונה ב-15 במרץ 1912, עם גיוסו לרגימנט החי"ר ה-114 "פרידריך השלישי".
הוא התקדם עד לדרגת , בטרם מונה באופן רשמי לקצין ב-5 באוגוסט 1914.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נפלט לתוך המצבה הכללית של החיל המלכותי, ושירת, בין השאר, כ, , וכן במספר תפקידים פיקודיים אחרים, כאשר הבכיר מביניהם היה מפקד מחלקה.
במהלך הלחימה נפצע בראשו ובקרסולו מרסיסי פגזים ומאש חיה, ואושפז בתהליך שיקום ארוך שנמשך בין השנים 1914–1915.
עם שחרורו מבית החולים שב ליחידתו, אולם נפל בשבי הצרפתי בחודש מאי אותה שנה.
הוא קיבל את עיטור צלב הברזל מדרגה שנייה ואת אות הפציעה, בטרם שוחרר מהצבא ב-30 במרץ 1920, בדרגת אובר-לויטננט.
ב-1923 השתתף בפוטש במרתף הבירה, ובמהלכו נפצע ונעצר.
כעבור שנה נישא לרוזיטה, ולשניים נולדו שני ילדים.
בשנים שלאחר המלחמה הצטרף שרנר לשורות ה, ארגון התנדבותי שפעל נגד הזרמים הקומוניסטים בראשיתה של רפובליקת ויימאר.
למחייתו עבד כפקיד בנק בין השנים 1920–1924, כעוזר חנות עד ל-1930, וכשותף בעסק מסחרי עד ל-1934.
שרנר הצטרף לשורות השוצשטאפל ב-28 בדצמבר 1932 והוכיח את עצמו כחייל מוצלח במהרה.
במהלך השנתיים הבאות סיים את הכשרתו כקצין מן המניין בארגון, ובין השנים 1937–1940 פיקד על מחנה אימונים בדכאו, עד שהועבר לבית ספר לקצונה בבאד טלץ.
במשך תקופה קצרה ב-1939 שימש שרנר כמפקד רגימנט האס.
ב-1940 מונה למפקד יחידת גולגולת המת ה-8, וב-1941 למפקד חיל המצב הגרמני שהוצב בפראג.
באותה שנה החל לפקח על הקמת מחנה אימונים של השוצשטאפל ב, בוהמיה, ובאוגוסט מונה לתפקיד מפקד האס אס והמשטרה בקרקוב, פולין.
על אף הצלחתו המקצועית הרבה, היה ידוע שרנר באופיו המושחת.
הוא היה חברו הקרוב של אוברשארפיהרר היינץ קלייר, וסייע לו להצטרף לשורות השוצשטאפל.
כמו כן העניק לו חופשות ממושכות.
קלייר סופח במהרה לסגל לשכתו של שרנר, וב-15 בדצמבר 1941 אף החל לשמש כמזכירו הפרטי.
שרנר נהג ללוות ממנו כספים מעת לעת, דבר שהיה מנוגד לסטנדרטים הצבאיים שהיו נהוגים באותה העת.
כעבור שנה עמדו שניהם למשפט בגין התנהלות לא נאותה ואחזקת סחורה מוברחת.
קלייר טען כי שרנר היה חייב לו כסף רב, בנוסף לכך שמהל בתשומות שנגעו לאספקת המזון, וכן השתמש ברכב של עבודתו עבור צרכיו הפרטיים.
קלייר עצמו נעצר בגין הפרשה, ושרנר ננזף באופן אישי בידי רייכספיהרר אס אס היינריך הימלר, בגין אופן חייו הראוותני.
הימלר נזף בו בחומרה והורה לבית המשפט להמשיך לחקור את עסקיו.
אס אס אובר-גרופנפיהרר פרידריך-וילהלם קריגר, חבר ילדות קרוב של שרנר, זומן למשפט בכדי להעיד על אופיו.
בפסק הדין נקבע כי שרנר ניצל את המשאבים שעמדו לרשותו באופן מושחת, ואף עזר לקלייר להימנע מסיפוח לשדה הקרב בחזית המלחמתית.
על אף כן, נקבע כי לא לקח חלק בשחיתות צבאית כלשהי, ולפיכך לא נתפשו עבירותיו כראויות לעונש ממשי מטעם בית המשפט.
הוא נידון לארבעה עשר ימי מעצר בית, אך עונשו נדחה עד לתום המלחמה, ומעולם לא הושלם.
שרנר תמך בגירוש ורצח יהודי פולין כפתרון לבעיה היהודית, וזכה לעצמאות רבה.
ב--28 במאי 1942, החל לפנות את גטו קרקוב בעזרת פלוגות המשטרה שעמדו לרשותו מתוקף תפקידו.
תחילה, הקיפו אנשי המשטרה את הגטו והודיעו ליושביו כי עליהם להירשם כיהודים או שיוצאו להורג, בטרם הועמסו לרכבות שיועדו להגיע למחנה ההשמדה אושוויץ.
בתום המשלוחים הראשונים פתח שרנר במסע קטל ארוך נגד היהודים שנותרו בתחום השיפוט שלו אשר נודע בשם אקציית קרקוב או .
המבצע לקח חלק בטרנוב, ז'שוב, דמביצה, פשמישל, ירוסלב, יאסלו, קרוסנו, נובי סונץ, נובי טארג, סאנוק, ומייחוב.
מספר טבחים המוניים שהתרחשו בטרנוב הובילו למותם של יותר מעשרת אלפים יהודים.
בחודשים הבאים התקבלו ההחלטות הרשמיות בדבר הקמת מחנה הריכוז פלאשוב, ומשימת בנייתו הוטלה על שרנר.
הוא החל לעסוק בענייני הלוגיסטיקה שהיו כרוכים בהקמת המפעל החדש, במינוי הקצינים אשר היו עתידים לפקד עליו, ואף ערך מספר ביקורים עצמאיים לשטח המחנה.
בין פקודיו הבולטים ביותר נמצא אמון גת, אחד ממפקדי המחנה, אשר נודע באכזריותו הייחודית.
בנובמבר 1942 הורה שרנר להעביר את כל היהודים שהועסקו בעבודות פרך אל תוך המחנה, וכעבור מספר חודשים ציווה לבודד אותם עוד יותר, בניסיון למנוע מרד אפשרי.
עמדתו של שרנר העניקה לו סמכות רחבה, היות שמינוי מפקד האס אס והמשטרה היה מקביל למשרות בכירות במפלגה הנאצית, דבר שיצר קשר פיקודי ישיר בינו לבין לשכתו של היינריך הימלר.
עם זאת, שחיתותו בתחום ההברחות אשר הזרימה הון רב לכיסו הפרטי, הובילה להעברתו למחנה הריכוז דכאו ב-1944, ולאישומים חדשים שהופנו נגדו ב-16 באוקטובר אותה שנה, בבית דין של השוצשטאפל.
כתוצאה מכך, הורד שרנר לדרגת אס אס האופטשטורמפיהרר במילואים, וסופח ל, תחת פיקודו של אוסקר דירלוונגר.
גופתו נמצאה מעט לפני סוף המלחמה באזור מיוער בעיירה , לאחר שמת תחת נסיבות לא ברורות.
בסרט רשימת שינדלר בבימויו של סטיבן ספילברג מ-1993 גילם השחקן את דמותו של יוליאן שרנר.
יוליה גיניס היא ציירת, מעצבת אומנותית ובמאית תיאטרון ישראלית, המייסדת של תיאטרון מסתורין.
גיניס נולדה בשנות ה-70 וגדלה במשפחה יהודית דתית במוסקבה תחת השלטון הסובייטי.
בסוף שנות ה-70 סבה, ולנטין ליטבין, קיבל היתר שאפשר לו ולסבתה של גיניס להגר לארצות הברית, אך השלטונות סירבו לבקשה דומה שהגישו הוריה.
בגיל 6 החלה לצייר בגן ילדים מחתרתי לילדים יהודים שארגנו הוריה וחבריהם.
כשהייתה בת 13 שלטונות ברית המועצות אפשרו למשפחתה לעזוב את המדינה בהתרעה של שבועיים בלבד.
המשפחה עזבה את מוסקבה לווינה ומשם הגיעו לאיטליה, בה שהו חודש לפני שהצליחו לקבל ויזה לארצות הברית.
לאחר שלוש שנים בארצות הברית עלתה גיניס לבדה לישראל בגיל 16, ועזבה את לימודי התיכון כדי להינשא לבעלה הראשון בגיל 17.
סיימה ב-2005 את לימודיה בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים, במהלכם החלה ליצור מופעי תיאטרון חזותי ללא מילים בהשראת טקסטים יהודיים.
המופעים שיצרה, שהיו הבסיס להקמת קבוצת התיאטרון "מסתורין", הוצגו ברחבי העולם.
Sinagoga - מופע תיאטרון ומולטימדיה המבוסס על טקסטים תלמודיים.
המופע עלה בפסטיבל התיאטרון בסיביו ברומניה ובנובי סאד בסרביה (2007)
צר צורה - מופע תיאטרון חזותי ללא מילים בהשראת התלמוד, המדרש והשירה היהודית הקדומה (2010)
חלומות משה - סיפור יציאת מצרים מנקודת מבטה של אמו של משה (2011).
המופע הוצג ברוסיה, פינלנד, ארמניה, פולין, אתיופיה וטוגו, והשתתף בפסטיבל רומי באוסלו, 2013
העיר של למעלה ולמטה - מופע חוצות במסגרת פסטיבל עכו 2012
MIND THE GAP - מופע חוצות במתחם התחנה הראשונה ובתיאטרון ירושלים במסגרת פסטיבל ישראל (2013)
המופע של הליצן השקוף - מופע במסגרת "הצגה בסנדלים" המשלב תיאטרון, מחול, אמנות פלסטית וקטעים אינטראקטיביים בהשתתפות הקהל (2015)
SEVEN - אינטרפטציה חופשית לקומדיה האלוהית של דנטה במתחם התחנה המרכזית החדשה בתל אביב (2016)
RAAMSET - מופע המשלב מסורות עתיקות של פולחן עם מוזיקה אלקטרונית והיפ הופ (2017)
אפטרשוּק - יצירה המשלבת תיאטרון, טכנולוגיית מציאות מדומה והקרנות וידאו בסמטאות שוק מחנה יהודה (2017)
מי רצח את ארלוזורוב - מופע תלוי חלל בהשתתפות 12 שחקנים והקהל, שהוצג במוזיאון בית העיר בתל אביב במלאת 85 שנים להירצחו של ארלוזורוב (2018), ובמלון הנשיא בירושלים (2023)
SHKOLA - מופע המתרחש בחללים של בית הספר התיכון "קדמה" בירושלים (2019)
Uncaged - מותחן קומיקס מקוון שהופק במהלך סגרי הקורונה (2020)
אנטר - מופע תאטרלי אימרסיבי בקניון ארנה בהרצליה (2022)
הייתה נשואה ליעקב (שוריק) סיניצ'קין שנפטר ב-2022, ומגדלת את ילדיהם המשותפים אוריאל, בצלאל וברוריה.
השניים הכירו כשיוליה הייתה בת 16, והתגרשו לאחר שהיו בקשר במשך 25 שנים.
מתגוררת בשכונת קריית היובל בירושלים.
יוליאן רֶיֵירְסוֹן (בנורווגית: Julian Ryerson; נולד ב-17 בנובמבר 1997 בלינגדל שבנורווגיה) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה ובנבחרת נורווגיה.
ריירסון גדל במחלקות הנוער של לינגדל וויקינג.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של ויקינג בשנת 2015, ובסך הכל ערך 63 הופעות במדי המועדון במסגרת ליגת העל הנורווגית וליגת המשנה הנורווגית, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-31 ביולי 2018 חתם ריירסון על חוזה לשלוש שנים באוניון ברלין מהבונדסליגה השנייה.
בתום עונת 2018/19 העפיל עם המועדון לבונדסליגה.
בסך הכל ערך 87 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-17 בינואר 2023 חתם ריירסון על חוזה לשלוש שנים וחצי בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה.
ב-18 בנובמבר 2020 ערך ריירסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת אוסטריה במסגרת ליגת האומות 2020/21.
יוליה קפולט היא הגיבורה הנשית בטרגדיה הרומנטית של ויליאם שייקספיר, רומיאו ויוליה, שבה היא נערה בת 13, בתו היחידה של ראש משפחת קפולט.
היא מתאהבת בגיבור הגברי רומיאו, ממשפחת מונטגיו, אשר מנהלת סכסוך דמים עם משפחת קפולט.
לסיפור יש היסטוריה ארוכה הקודמת גם לימיו של שייקספיר עצמו.
במחזה, יוליה קרבה ליום הולדתה הארבעה עשר.
היא נולדה ב"ערב חג הקציר" (1 באוגוסט), כך שיום ההולדת שלה חל ב-31 ביולי.
יום הולדתה הוא "מכאן שבועיים", כך שזמן ההתרחשות של המחזה הוא באמצע יולי.
בתרבויות ובתקופות זמן רבות, נשים נישאו והולידו ילדים בגיל צעיר מאוד, כפי שמעידה ליידי קפולט עצמה במורת רוח על בתה: "לחשבוני, הייתי כבר אמך בגיל הזה, ואת עוד בתולה."
לעומת זאת, אביה מנסה לשכנע את הרוזן פריז, מחזר עשיר, שימתין מעט לפני שיחשוב לשאת את יוליה, מתוך תחושה שהיא עדיין צעירה מדי: "בתי זרה עדיין לעולם, לא ראתה ארבע-עשרה שנים עוד".
בשיר האנגלי שעליו מבוסס הסיפור ("רומאוס ויוליה" מאת ארתור ברוק), מתקרבת יוליה ליום הולדתה השש עשרה, ורומיאו הוא בן גילה.
לעומת זאת, בנובלה של מתיאו בנדלו עליה ביסס שייקספיר את המחזה, יוליה כמעט בת שמונה עשרה ורומיאו הוא בערך בן עשרים.
מבחינה עובדתית, פשוטי העם האנגלים בדרך כלל לא היו בשנות העשרה כאשר נישאו.
אפילו בקרב בני האצולה של אותה תקופה כלה בת 13 הייתה נדירה מאד, ביחס מקורב של אחת מכל 1,000 כלות; באותה תקופה, הרוב המכריע של הכלות האנגליות היו לפחות בנות 19 כשנישאו לראשונה, וגיל הנישואין הממוצע באנגליה היה 25–26 שנים לנשים ו-27–28 לגברים.
האצילות האנגליות היו לפחות בנות 16 כשהן נישאו, וגיל הנישואים הממוצע היה 19–21 (לעומת 24–26 שנים לאצילים האנגלים הגברים).
הסבר אפשרי לפער זה נעוץ בכך שבאותה תקופה התפקידים של נשים צעירות גולמו על ידי ילדים טרם גיל ההתבגרות, וייתכן כי שייקספיר לקח בחשבון בעת הכתיבה את מבנה גופם, כמו גם את היותם של רומיאו ויוליה ממשפחות עשירות ולכן סביר יותר שיינשאו מוקדם יותר מפשוטי העם.
"רומאו ויוליה" הוא אחד המחזות הפופולריים ביותר הוא אחד הפופולריים ביותר, וקיימים עיבודים רבים עיבודים שלו לתיאטרון ולקולנוע.