tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בספטמבר 2024 שונה שמה של חצר בית העירייה של ליבק ל-"שרלוטה לנדאו-מיזאם-פלאץ" כדי לכבד ולהוקיר את עבודתה הפוליטית והחברתית.
שרלוק ג'יימס אנדרוז היה עורך דין אמריקאי, חבר קונגרס מתנגד לעבדות מאוהיו.
הוא היה הנשיא הראשון של לשכת עורכי הדין של קליבלנד, ונמנה עם עורכי הדין שהגנו על פעילי ביטול העבדות בפרשת ההצלה אוברלין–ולינגטון יחד עם ג'ון מרסר לנגסטון.
הוא נמנה גם עם מנהיגי האגודה נגד העבדות של קליבלנד, וייסד יחד עם חבר הקונגרס את הוועדה הנבחרת לענייני עבדות, ששאפה להביא לביטול העבדות באמצעות חקיקה.
אנדרוז נולד ב-17 בנובמבר 1801 בוולינגפורד שבקונטיקט, והיה בנם של ד"ר ג'ון אנדרוז ואביגיל אטווטר, נכדתם של שרה ייל והקפטן ג'ושוע אטווטר.
שרה ייל הייתה בתו של הקפטן תאופילוס ייל, והמשפחה השתייכה למשפחת ייל שעל שמה נקראת מכללת ייל.
הוא סיים את לימודיו ביוניון קולג' בסקנקטדי שבמדינת ניו יורק בשנת 1821, ולמד משפטים באוניברסיטת ייל.
לאחר סיום לימודיו היה לעוזר ולמזכירו האישי של פרופסור לכימיה בנג'מין סילימן מאוניברסיטת ייל, ממייסדי כתב העת "American Journal of Science".
ב־1 בדצמבר 1828 נישא לאורסולה מקרדי אלן, והם השתקעו בקליבלנד שבאוהיו.
בשנת 1829 סייע בהקמת כנסיית טריניטי – הכנסייה הראשונה שנבנתה בקליבלנד.
הוא מילא תפקיד חשוב בהתפתחותה המוקדמת של העיר, בין היתר כנשיא הראשון של מועצת העיר ושל מועצת הספרייה הציבורית.
הוא גם תמך בקידום הקמת מסילת הברזל Cleveland & Pittsburgh Railway.
בשנת 1840 נבחר לקונגרס ה־27 מטעם המפלגה הוויגית.
בשנת 1842 בעיות בריאות מנעו ממנו להתמודד לכהונה נוספת.
בשנת 1848 מונה לשופט בבית המשפט העליון של קליבלנד וכיהן בתפקיד עד 1850. בזמן כהונתו בקונגרס ייסד את הוועדה הנבחרת לענייני עבדות ופעל לסיום העבדות באמצעות חקיקה, ואף מימן מספר נאומים של הנואם בעד ביטול העבדות תאודור דווייט ולד.
בשנות ה-40 של המאה ה-19 היה בין נשיאי הבנקים הראשונים של Cleveland Society for Savings, שלימים הפך ל־KeyBank.
בשנת 1851 הפסיד בבחירות לבית המשפט העליון של אוהיו.
בשנים 1850–1851 היה ציר בוועידה החוקתית של אוהיו.
בשנת 1856, עם הקמת המפלגה הרפובליקנית, עזב את המפלגה הוויגית והצטרף לרפובליקנים – במקביל לאברהם לינקולן.
כאשר לינקולן נבחר לנשיאות וביקר בקליבלנד בדרכו לוושינגטון, קיבל אנדרוז את פניו ונשא נאום בפני הקהל.
בשנת 1859 בוולינגטון שבאוהיו היה אחד מעורכי הדין שהגנו על פעילי ביטול העבדות שהצילו את ג'ון פרייס מידי "ציידי עבדים".
הקריירה הפוליטית שלו הסתיימה לאחר שכיהן כציר בוועידה החוקתית של 1873.
בשנת 1867, לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית, מונה לתובע הפדרלי של המחוז הצפוני של אוהיו.
באותה תקופה הפכה קליבלנד למרכז תעשייתי חשוב, כולל ייצור ציוד למסילות ברזל, מרכבות תותחים, אבק שריפה ובניית ספינות.
בשנת 1873, עם התרחבותה של קליבלנד, ייסד יחד עם 53 עורכי דין את לשכת עורכי הדין של קליבלנד ונבחר לנשיאה הראשון.
בישיבתה הראשונה הציעו חברי הארגון החלטה שקראה לשופט צ'ארלס שרמן, אחיו של הגנרל ויליאם שרמן, להתפטר מטעמים אתיים.
בהמשך אכן התפטר, ואנדרוז המשיך לכהן כנשיא הלשכה במשך שבע שנים, עד מותו.
שרלוק ג'יימס אנדרוז נפטר ב־11 בפברואר 1880 בקליבלנד שבאוהיו.
הוא היה נשוי לאורסולה מקרדי אלן, בתו של חבר הקונגרס ג'ון אלן, ולזוג נולדו חמישה ילדים.
אחיה היה חבר הקונגרס ג'ון ויליאם אלן, ובני דודיה היו סגן מושל קונטיקט צ'ארלס ג'יי מקרדי והבנקאי ריצ'רד אלדריץ' מקרדי – שותף עסקי של קורנליוס ואנדרבילט וויליאם רוקפלר וקרוב משפחה של אלכסנדר גרהם בל.
דרך משפחתה היה קשר גם למשפחות גריסוולד ווולקוט, ובהן האב המייסד ומזכיר האוצר של ארצות הברית אוליבר וולקוט הבן.
בין קרובי המשפחה הנוספים נמנו הנשיאים ג'ון אדמס, וג'ון קווינסי אדמס, הסנאטור ג'יימס לנמן, הסנאטור לאפייט פוסטר ונשיא בית המשפט העליון של אוהיו אבנעזר ליין.
בתו, אורסולה מקרדי אנדרוז, נישאה לאיש העסקים גמליאל א.
בנם, ויליאם וייטינג אנדרוז, נישא לבתו של הבנקאי נלסון בירדסלי, שהיה שותפו למשרד של מזכיר המדינה ויליאם סיוארד.
בין צאצאי המשפחה נמנו גם האמנית ג'וזפין הריק, שעבדה במסגרת פרויקט מנהטן.
נכדתו של השופט אנדרוז נישאה למייג'ור צ'פמן, אחיה של מרי ברי צ'פמן הנסברו, וחמותו של הסנאטור הנרי הנסברו.
נכדו, פרנק רופוס הריק, נישא לבתו של חבר הקונגרס תאודור פומרוי, שהיה בן משפחה של מזכיר המדינה ג'ון פוסטר דאלס ואח למנהל ה-CIA אלן דאלס.
בתם הייתה האמנית ג'וזפין הריק, שעבדה בפרויקט מנהטן והייתה שותפה בסטודיו בניו יורק עם הנסיכה מיגל דה ברגנסה.
שרלרואה היא העיר הגדולה באזור ולוניה שבבלגיה.
נכון ל-1 בינואר 2008 מנתה העיר 227,067 תושבים, וביחד עם פרבריה כחצי מיליון תושבים.
העיר ממוקמת באזור "הארץ השחורה" של מכרות הפחם שבדרום בלגיה, על הנהר סאמבר, שמקורו בצפון צרפת.
היא נמצאת 46 ק"מ דרומית לבריסל, במרכזה של רשת תחבורה מסועפת הכוללת כבישים מהירים, קווי מסילות ברזל ושדה תעופה.
תעלת המים המתחילה בשרלרואה עוברת דרך בריסל ומחברת את הנהרות סאמבר וסכלדה.
תחילתה של העיר בכפר קטן בשם שרנואה.
ב-1666 הפכו הספרדים, שחששו מהכנותיו הצבאיות של לואי הארבעה עשר מלך צרפת, את הכפר למקום מבוצר ושינו את שמו משרנואה לשרלרואה, על שם קרלוס השני מלך ספרד שהיה אז בן חמש שנים, ושנה אחר כך כבש הצבא הצרפתי את המקום.
וובאן, שהיה המהנדס הצבאי של לואי הארבעה עשר, השלים את הביצורים והרחיב את חומות העיר.
בשנת 1678 עבר המקום שוב לידי ספרד על פי הסכמי ניימכן.
הצבא הצרפתי כבש שוב את שרלרואה ב-1693, 1746 ו-1794. נפוליאון שהה בעיר יומיים לפני קרב ווטרלו (1815).
ההולנדים הקימו במקום מבצר חדש שהותקף ונכבש על ידי תושבי העיר בעת מהפכה הבלגית של 1830.
ב-1914, בתחילת מלחמת העולם הראשונה, התחוללו בשרלרואה קרבות כבדים, והעיר נפלה בידי הגרמנים.
תעשיית זכוכית קיימת בשרלרואה מאז המאה ה-16. פני העיר השתנו במהלך המהפכה התעשייתית במאה ה-19. מרבצי הפחם המצויים סביבה הביאו להתפתחותה המהירה, והוקמו בה בתי יציקה למתכות, ייצור ועיבוד פסי מתכת, בתי חרושת לסכינים, מסמרים וחוטי פלדה, וכיום ניתן למצוא בה גם בתי דפוס ותעשיות כימיקלים ותרופות.
בעיר פועלת קבוצת הכדורסל ספירו שרלרואה שזכתה שמונה פעמים בליגת העל הבלגית.
בעיר פועל מועדון הכדורגל שרלרואה שמשחק בליגת העל הבלגית.
שרליז ת'רון היא שחקנית קולנוע, דוגמנית עבר ומפיקת סרטים דרום־אפריקאית–אמריקאית.
התפרסמה בשנות ה־90 כשהשתתפה בסרטים, "שני ימים באל איי", "סופר ג'ו יאנג", "מלכודת לפרקליט" ו"תקנות בית השיכר".
ת'רון קיבלה ביקורות משבחות ופרס אוסקר על גילום הרוצחת הסדרתית, איילין וורנוס בסרט "מונסטר", שהפך אותה לאדם האפריקאי הראשון שזכה בפרס האוסקר בקטגוריות המשחק.
ב־2005 קיבלה מועמדות נוספת לפרס על תפקידה בסרט "ארץ קרה".
ב־2011, לאחר כמה שנים של פסק־זמן מהקריירה, ת'רון חזרה לאקרנים בסרט "תקועה".
מאז 2012 שיחקה בסרטים שוברי קופות נוספים, כגון "פרומתאוס", "שלגייה והצייד", "הצייד: מלחמת החורף", "מהיר ועצבני 8", "פצצה", "משמר האלמוות" ו"מהיר ועצבני 9".
ת'רון נולדה בעיר בּאנוני, בפרובינציה חאוטנג שבדרום־אפריקה, למשפחת אפריקאנרים נוצרית, לבנה וממוצא אירופאי.
הייתה בתם היחידה של צ'ארלס ג'קובוס ת'רון ושל גרדה ג'ייקובה אלטה (לבית מריץ).
שפת האם של ת'רון היא אפריקאנס, ובנוסף היא דוברת גם אנגלית שוטפת בניבים שונים, בנוסף ללשונות אחרות השכיחות בדרום־אפריקה, שלמדה משכניה ומעובדיו של אביה בחוותו.
ת'רון גדלה בחוות הוריה הסמוכה ליוהנסבורג שבדרום־אפריקה.
אביה היה בעלים של חברת בנייה.
בגיל 13 נשלחה לפנימייה, והחלה את לימודיה בבית הספר הלאומי לאמנויות ביוהנסבורג.
כשהייתה ת'רון בת 15 הרגה אמה את אביה, שהיה אלכוהוליסט אלים.
האם ירתה באב כהגנה עצמית, לעיניה של ת'רון.
כנגד האם לא ננקטו צעדים משפטיים.
בגיל 16 טסה ת'רון למילאנו בירת איטליה, כחלק מחוזה דוגמנות בן שנה אחת, שעליו חתמה לאחר שזכתה בתחרות יופי מקומית.
החוזה שלה הסתיים במהלך שהותה בניו יורק, והיא החליטה להישאר שם.
מאוחר יותר התקבלה ללימודי מחול בבית ספר לבלט בניו יורק.
ת'רון סיפרה שהגורם המכריע לכך שוויתרה על קריירת ריקודי הבלט שלה בגיל 18 היה פציעה בברך.
מכיוון שלא יכלה להמשיך לרקוד, ת'רון עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה.
לאחר כשמונה חודשים בעיר היא לוהקה לתפקיד ראשון כניצבת לסרט שנועד לפורמט לצפייה ביתית (Direct־to־video).
בהמשך הופיעה בסרטים הוליוודיים רבים ומצליחים, שהראשון שבהם היה דרמת הפשע "שני ימים באל איי", (1996) עם ג'יימס ספיידר, ולאחר מכן "מלכודת לפרקליט", סרט הילדים "סופר ג'ו יאנג", הדרמה "תקנות בית השיכר", "אשת האסטרונאוט", סרט הפעולה "משחק הצבאים", דרמת הפשע "רחובות מושחתים", "הג'וב האיטלקי" ו"גברים עם כבוד".
בשנת 2003 הזדמן לה להראות את יכולות המשחק שלה מעבר לדמות הבחורה הבלונדינית היפה הנצמדת לגיבורים הראשיים.
ת'רון גילמה את הרוצחת הסדרתית איילין וורנוס בסרט "מונסטר".
מבקר הקולנוע רוג'ר איברט תיאר את הופעתה בסרט כ"אחת מהופעות המשחק הטובות ביותר בתולדות הקולנוע".
היא זכתה על תפקידה זה בפרס האוסקר בפברואר 2004, וגם בפרס איגוד השחקנים האמריקני ובפרס גלובוס הזהב.
לשם גילום דמותה של איילין נאלצה ת'רון להעלות כ־15 ק"ג במשקל גופה.
בשנת 2004 חתמה ת'רון על חוזה עם מעצב האופנה הבריטי ג'ון גאליאנו, שבמסגרתו הופיעה בכרזות הפרסום של J'Adore מבית הטיפוח והאופנה הצרפתי כריסטיאן דיור.
בהמשך החלה ת'רון לשמש כפרזנטורית הבושם מבית דיור.
בה בעת, בשנה זאת גילמה את השחקנית השוודית בריט אקלנד בסרט הדרמה הביוגרפי של HBO, "החיים על פי פיטר סלרס" (אנ'), שעליו הייתה מועמדת לפרס אמי ומועמדת גם לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט טלוויזיה.
בספטמבר 2005 קיבלה כוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
באותה שנה כיכבה במותחן מדע בדיוני כושל בשם "איאון פלקס", אולם קיבלה ביקורות טובות.
קיבלה מועמדות שנייה לפרס האוסקר על משחקה בסרט דרמה החברתית "ארץ קרה" (2005), שבה גילמה כורָה במכרות ברזל העוברת הטרדה מינית ונאבקת בבית המשפט על הענשת האשמים לכך.
בשנת 2007 שיחקה בסרט "בעמק האלה" לצדו של טומי לי ג'ונס, וגם בסרט הדרמה "קרב בסיאטל" בתור אלה; את הסרט ביים וכתב סטיוארט טאונסנד, בן זוגה דאז.
באותה שנה גם שיחקה בסרטים, "סהרוריות" "ערבה בוערת", ובסרט גיבורי־העל "הנקוק" לצדו של ויל סמית', שהפך לסרט המכניס ביותר בו שיחקה עד אותה עת.
בשנת 2009, שיחקה בסרט הפוסט־אפוקליפטי "הדרך", המבוסס על ספר בשם זהה מאת קורמאק מקארתי.
היא גם קריינה בתחילתו של סרט האנימציה "אסטרו בוי".
בשנת 2010 היא הנחתה את טקס הגרלת־הבתים למונדיאל 2010, והשתתפה בווידאו קליפ לשיר "Crossfire" של הזמר ברנדון פלאוורס.
בשנת 2011 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "תקועה".
הסרט זכה לביקורות משבחות, ות'רון אף קיבלה מועמדות רביעית לפרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית בסרט קומדיה.
בשנת 2012 כיכבה ת'רון בסרט הפנטזיה והפעולה ההוליוודי "שלגייה והצייד", לצד קריסטן סטיוארט וכריס המסוורת', שבו גילמה את המלכה הרעה שהיא גם אמה־החורגת של שלגיה.
בשנת 2014 כיכבה בסרט הקומדיה "מיליון דרכים להתפגר", לצדו של סת' מקפרלן.
בשנת 2015 שיחקה בסרט הפעולה הפוסט־אפוקליפטי "מקס הזועם: כביש הזעם", ובנוסף הפיקה ושיחקה בסרט המתח "מקומות אפלים".
בשנת 2016 כיכבה בסרטו של בן־זוגה באותה עת שון פן, "הפנים האחרונות".
בשנת 2017 השתתפה בסרט השמיני של סדרת הסרטים "מהיר ועצבני", בתפקיד האנטגוניסטית הראשית, סייפר, ובתפקיד ראשי בסרט הפעולה "פצצה אטומית".
בשנת 2018 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הדרמה־קומי "ואז הגיעה טלי", המתאר מערכת יחסים שנרקמת בין אם לשלושה לבין האומנת שלה.
על תפקידה זה הייתה מועמדת לכמה פרסים, בין היתר, מועמדות לפרס גלובוס הזהב בפעם החמישית.
בשנת 2019 גילמה את העיתונאית האמריקאית מגין קלי - הדמות הראשית בסרט הדרמה הפוליטית "פצצה", שהוביל למועמדויות לפרס האוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי, ופרס גילדת שחקני המסך.
באותה שנה הפיקה וכיכבה בסרט הקומדיה הרומנטית "מה הסיכוי?" (אנ') לצד סת' רוגן ובבימויו של ג'ונתן לוין.
היא גילמה את מזכירת המדינה של ארצות הברית שמתחברת מחדש לעיתונאי שהיא נהגה לעשות לו בייביסיטר.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל South by Southwest במרץ 2019, והוא יצא לאקרנים ב-3 במאי 2019 וזכה לביקורות חיוביות ממבקרי קולנוע.
באותה שנה דירג אותה פורבס כשחקנית התשיעית עם השכר הגבוה בעולם, עם הכנסה שנתית של 23 מיליון דולר.
בשנת 2020 הפיקה וכיכבה לצד קיקי ליין בסרט הפעולה של נטפליקס, "משמר האלמוות", בבימויה של ג'ינה פרינס-בית'ווד, המבוסס על נובלה גרפית בהוצאת אימג' קומיקס.
בשנה שלאחר מכן שחזרה את תפקידה כסייפר בסרט "מהיר ועצבני 9" שהיה אמור לצאת ב-22 במאי 2020, אך נדחה ליוני 2021 עקב מגפת הקורונה.
בשנת 2022 שיחקה ת'רון את ליידי לסו בסרט הפנטזיה של נטפליקס "בית הספר לטוב ולרע" המבוסס על רומן באותו השם מאת סומן צ'יינני; היא גם צילמה קטע עבור פרק הפתיחה של עונה 3 לסדרה "הבנים" כשחקנית שמשחקת את סטורמפרונט.
היא גם גילמה את הדמות של "קליאה" בסצנה שאחרי הכתוביות בסרט "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף".
בשנת 2023 שבה ת'רון לגלם את סייפר בסרט "מהיר ועצבני 10" והפיקה את הסדרה הדוקומנטרית "Last Call: When a Serial Killer Stalked Queer New York" עבור רשת "HBO", הסובבת רוצח סדרתי ש"טורף" גברים הומוסקסואלים.
ב־2007 ת'רון התאזרחה גם בארצות הברית, בנוסף לאזרחות הדרום־אפריקאית שלה ממולדתה.
במשך כעשור, בין השנים 2001–2010, הייתה בזוגיות עם השחקן האירי, סטוארט טאונסנד .
הם אף התגוררו ביחד בלוס אנג'לס ובאירלנד.
ב־2012 אימצה את ג'קסון, גם היא כמו ת'רון ילידת דרום־אפריקה.
ב־2015 אימצה בת נוספת בשם אוגוסט, אפרו־אמריקאית.
מאז דיווחה לתקשורת כי בתה המאומצת ג'קסון היא טרנסג'נדרית שיצאה מהארון בפניה, ולטענתה של ת'רון זה מאורע שקרה עוד בהיותה בת שלוש.
ב־2013 החלה בזוגיות עם השחקן האמריקאי ממוצא יהודי שון פן, אך הם נפרדו ב־2015. דווח בתקשורת גם על אירוסין ביניהם בשנת 2014, אם כי ת'רון הכחישה זאת בתוקף מאז – ולדבריה הזוג מעולם לא התארס אחת לשני (אף־על־פי שבאותה עת כזוג, כיכבה ת'רון בסרטו של שון פן "הפנים האחרונות").
היא חברה בארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים, בארגוני זכויות נשים, וכן תומכת בזכויות הקהילה הלהט"בית.
ת'רון סיפרה שההשראה שלה כאמנית הגיעה מנשים חזקות ומוכשרות, וציינה את השחקניות סיגורני וויבר וסוזאן סרנדון.
+שנהסרטתפקידהערות1995ילדי התירס 3 - קציר עירוני (אנ')סטוקריתללא קרדיט1996שני ימים באל.
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר
פרס דוב הכסף לשחקנית הטובה ביותר (אנ') בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין
מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי2004ראש בעננים (אנ')גילדה בסה2005ארץ קרהג'וזי איימזמועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקליגרינגו (אנ')איליין מרקינסוןגם מפיקה2019מה הסיכוי?
(אנ')שרלוט פילדגם מפיקהמשפחת אדמסמורטישה אדמסדיבובפצצהמגין קליגם מפיקה
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר (אנ')2020משמר האלמוותאנדי / אנדרומאכה מסקיתיה.גם מפיקה2021מהיר ועצבני 9סייפרמשפחת אדמס 2מורטישה אדמסדיבוב2022דוקטור סטריינג' בממדי הטירוףקליאהסצנה שאחרי הכתוביותבית הספר לטוב ולרעליידי לסו2023מהיר ועצבני 10סייפר2025משמר האלמוות 2 (אנ')אנדי / אנדרומאכה מסקיתיהגם מפיקה2026האודיסיאהקירקהTBAפצצה אטומית 2לוריין ברוטוןגם מפיקהTwo for the Moneyגם מפיקהJaneג'ייןגם מפיקהApexסשהגם מפיקה
+שנהסדרהתפקידהערות1997Hollywood Confidentialסאליסרט טלוויזיה של UPN2004החיים על פי פיטר סלרס (אנ')בריט אקלנדסרט טלוויזיה של HBO
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2005)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה (2005)
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסרט טלוויזיה או במיני-סדרה (אנ') (2005)2005משפחה בהפרעהריטה לידס5 פרקים2006רובוט צ'יקןאמא של דניאל / מלצריתדיבוב; פרק: "Book of Corrine"2017האורווילפריה לבסקפרק: "Pria"
בסדרת הספרים על הבלש שרלוק הולמס, מאת ארתור קונאן דויל, ישנן דמויות רבות.
אולם, ישנן מספר דמויות שהופיעו יותר מפעם אחת או שהייתה אליהן התייחסות יוצאת דופן מהולמס או מדוקטור ווטסון.
להלן רשימה של חלק מהדמויות הללו:
גברת האדסון היא אישה המשכירה להולמס ולווטסון את דירתם שברחוב בייקר 221 ב'.
בסיפורים ניתן עליה מידע מועט ביותר אך מודגש כי היא חשה דאגה רבה מאוד לדייר המפורסם שלה.
דוגמה לכך ניתן למצוא בסיפור "פרשת הבלש הגוסס" כאשר היא מזעיקה את ווטסון כדי שיטפל בהולמס החולה.
דוגמה נוספת היא בסיפור "תעלומת הבית הריק" שם מתברר כי גברת האדסון התרגשה מאוד כאשר הולמס "קם לתחייה" וכן שהיא סייעה לו בתוכניתו ללכוד את קולונל סבסטיאן מורן.
קבוצה של נערי רחוב שסייעו להולמס מפעם לפעם בחקירותיו.
מנהיג הקבוצה נקרא ויגינס (אין לו שם פרטי והופעתו הראשונה היא בסיפור חקירה בשני).
עבור שירותיהם הולמס נהג לשלם להם שילינג אחד ליום (בנוסף להוצאות), ופרס של גינאה אחת (שווה ערך לפאונד ושילינג אחד) לנער שימצא עבורו רמז חשוב.
על הנערים נכתבה סדרת ספרים לילדים (לא על ידי ארתור קונן דויל), בה הם הדמויות המרכזיות.
בלש בדיוני העובד בסקוטלנד יארד.
הוא מופיע בשלושה סיפורים: האיש מעוות השפה, הרפתקת הכדכוד הכחול ופרשת אגודלו של המהנדס.
קונאן דויל תיאר אותו כך: "פקיד גבוה ומוצק...
באיוריו של סידני פאג'ט ניתן לראות כי לברדסטריד יש זקן מלא.
אלו הם הפרטים היחידים שידועים על בראדסטריט מהקאנון.
בראדסטריט הופיע בשלושה פרקים בסדרת הטלוויזיה של חברת גראנאדה: האיש מעוות השפה, תוכניותיו של ברוס פארטינגטון (שם החליף את המפקח לסטרייד), והופעה קצרה בפרק הרפתקת אבן המזארין.
בלש בדיוני העובד גם כן בסקוטלנד יארד שהופיע במספר רומנים וסיפורים קצרים.
הופעתו הראשונה היא בסיפור חקירה בשני; לאחר מכן הוא הופיע בתעלומה במעון ויסטריה, בהרפתקת החוג האדום, ובמתורגמן היווני.
הולמס מכתיר אותו בתואר "הבלש החכם ביותר בסקוטלנד יארד", אולם כאשר משווים זאת ליחסו הכללי של הולמס לבלשי היארד, אין מדובר במחמאה כה גדולה.
באחד הסיפורים ווטסון מציין לשבח את התנהגותו הרגועה והמחושבת.
יריבו בלוחמה בפשע הוא המפקח לסטרייד.
בלש בדיוני נוסף העובד בסקוטלנד יארד.
הוא משתדל ללמוד את שיטותיו של הולמס, ומנסה לישם אותן בחקירות שהוא מנהל.
אולם, הולמס מאוד ביקורתי כלפי ניסיונותיו של הופקינס.
הופקינס מעביר מספר מקרים להולמס, כולל הרצח באחוזת אביי, תעלומת מצבטי הזהב והרפתקת פיטר השחור.
הופקינס הוא שוטר צעיר בדרגת מפקח ולהולמס יש תקוות גדולות באשר לעתידו.
מאריון פרינס, במאמר שכותרתו היא "שרלוק והבן", טוענת שסטנלי הופקינס (ראשי תיבות באנגלית: SH) הוא הבן של שרלוק הולמס (ראשי תיבות זהים).
בלש בדיוני המשתייך למשטרת סארי ומופיע בסיפור התעלומה במעון ויסטריה.
סיפור זה מתחלק לשני חלקים הנקראים (i) החוויה הייחודית של מר ג'ון סקוט אקלס, (ii) הנמר מסאן פדרו.
ביינס הוא הבלש היחיד במדים שמצליח להתקרב להולמס מבחינה כישורי חקירה.
בסיפור זה מתברר כי למרות ששני הבלשים חקרו בכיוונים שונים, בסופו של דבר שניהם עלו על עקבותיו של הפושע האמיתי.
ביינס נקט בשיטה דומה להולמס ועצר את האדם הלא נכון כאשר הוא מזין את העיתונות במידע לא מדויק על מנת להעניק לפושע האמיתי תחושת ביטחון שגויה.
הולמס בירך את ביינס, ואמר לו כי הוא מאמין שיהיו לו הזדמנויות רבות נוספות בסקוטלנד יארד.
טילטון היא שחקנית טלוויזיה אמריקנית, הידועה בגילום דמותה של "לוסי יואינג" בסדרת הטלוויזיה דאלאס.
טילטון נולדה בסן דייגו, קליפורניה.
היא החלה את דרכה במשחק בגיל צעיר.
בגיל 15 הופיעה בפרסומת לבגדים ביפן, שבה השתתף גם רינגו סטאר.
מאמצע שנות ה-70 חיפשה את דרכה כשחקנית בהופעות בסדרות טלוויזיה כ"ימים מאושרים" בתפקידי אורח, והופיעה בתפקיד זעיר בסרטו של ג'ון מיליוס, "יום רביעי הגדול".
בשנת 1978 התקבלה לצוות שחקני הסדרה "דאלאס", בה שיחקה את תפקיד "לוסי יואינג", בתו של גארי יואינג, הבן האמצעי במשפחה, והכבשה השחורה.
גארי עזב את דאלאס (העיר והסדרה) וגר בלוס אנג'לס (שם כיכב בסדרה משלו בשם נוטס לנדינג, בה הופיעה טילטון בתפקיד "לוסי יואינג" בפרק אחד), ולוסי גדלה בחווה המשפחתית עם סבה, סבתה ודודיה.
דמותה של לוסי עברה קשיים רבים בעונות הרבות בהן הופיעה בסדרה.
בין היתר נישאה לסטודנט לרפואה בשם מיטש קופר והתגרשה ממנו כעבור שנה, נחטפה על ידי צלם פסיכופת וניצלה ברגע האחרון, עברה הפלה, שוב נישאה לקופר והתגרשה שוב.
טילטון הופיעה בסדרה בין השנים 1978 - 1985, ושוב בין השנים 1988–1990 ושיחקה ביותר ממאתיים פרקים.
בשנת 1990, כשעזבה את הסדרה, עזבה גם דמותה "לוסי" את דאלאס, ועברה לגור בלונדון.
הדמות לא הופיעה בעונה האחרונה של הסדרה, כמו גם בסרטי ההמשך "דאלאס: שובו של ג'יי אר" ו"דאלאס: מלחמת בני יואינג".
בין השנים 2012-2014 שבה לשחק את דמותה של לוסי יואינג במספר פרקים בריבוט של "דאלאס" ברשת TNT לצד צוות השחקנים המקורי, כולל בפרק הלוויה של ג'יי.
בשנת 1984 הגיע שיר ששרה טילטון בשם "Ces't La Vie" למקום הראשון במצעד הפזמונים בגרמניה, אך להצלחה זו לא היה המשך.
טילטון הייתה פופולרית ביותר בישראל.
בשנות ה-80 שיווקה חברת "הוד לבן" נקניקייה בשם "מיס לוסי", שהייתה אמורה להיות אמריקנית, קצרה ועסיסית כטילטון, שקומתה 1.50 מ'.
המותג זכה להצלחה, ובשנת 2008 החליטה חברת "עוף טוב" שהיא בעלת השליטה ב"הוד לבן" לחדשו לרגל חגיגות השישים למדינת ישראל.
לאחר דאלאס, הופיעה טילטון בתפקידי אורח רבים בסדרות טלוויזיה, אם כשחקנית, אם כאורחת המזוהה בשמה, ולעיתים אף בתוכניות ריאליטי כ"החווה" גרסה בריטית של האח הגדול המתרחשת בחווה.
סדרת תשדירי פרסומת בהם פרסמה מכשיר לעיצוב הגוף בשם "אבדומינייזר", זכתה לתשומת לב בתחילת שנות ה-90 והסדרה "נשואים פלוס" הקדישה למכשיר זה פרק, בו לעגה למכשיר, ובו הופיעה טילטון בתפקיד עצמה.
כן הופיעה בתפקיד עצמה בסרט "דיקי רוברטס: ילד פלא" משנת 2003. הסרט קיבץ בסצנת הסיום דמויות רבות של "ילדי פלא" טלוויזיוניים, שבגרו, ולא הצליחו לשחזר את הקריירה שהייתה להם כילדים, לשיר בו ביקשו הילדים שבגרו לשוב לתהילת עברם.
בין השחקנים ששרו את השיר נראית בבירור טילטון, שהייתה בת 45 בעת צילומי הסרט.
טילטון הייתה נשואה לזמר הקאנטרי ג'וני לי בין 1982 ל-1984, מנישואים אלו נולדה בת בשם צ'ריש, שאף היא שחקנית.
לאחר מכן הייתה נשואה לדומניק אלן בין 1985 ל-1992.
שרלין האריס היא סופרת אמריקאית, הכותבת בעיקר ספרי פנטזיה, בעיקר לבני נוער.
סדרת תעלומות הערפדים הדרומיים שלה הייתה הבסיס לסדרת הטלוויזיה המצליחה דם אמיתי.
הניו יורק טיימס הגדיר אותה כסופרת המסתורין הנמכרת ביותר.
האריס נולדה וגודלה במיסיסיפי, ארצות הברית.
לאחר שכתבה שני ספרים החלה בתחילת שנות התשעים לכתוב את הספרים שבסדרת אורורה טיגארדן .
ב-1996 יצא הספר הראשון בסדרת שייקספיר .
ב-2001 ציינה באתר האינטרנט שלה שסיימה עם הסדרה.
לאחר מכן החלה לכתוב את סדרת הספרים של תעלומות הערפדים הדרומיים .
הסדרה מדברת על טלפתית בשם סוקי שעובדת בבר בלואיזיאנה.
הספר הראשון בסדרה זכה ב-2001 בפרס אנתוני.
הסדרה זכתה להצלחה והתפרסמה בהרבה מדינות.
הסדרה הוכיחה את הפופולריות שלה בכך שאלן בול מפיק בחברת HBO החליט להפיק סדרה שמבוססת על סדרת הספרים ותיקרא דם אמיתי.
הסדרה עלתה לאוויר ב-7 בספטמבר 2008 והיא כללה שבע עונות.
ב-2005 החלה האריס לכתוב את סדרת תעלומות הארפר קונלי .
הסדרה מספרת על אישה שהוכתה על ידי ברק וכעת יכולה לאתר גופות.
האריס חברה במועדון סופרי ספרי הבלשות באמריקה.
1990: מקרי רצח אמיתיים (Real Murders)
2002: סצנה אחרונה בחיים (Last Scene Alive)
2005: מגלת המצבות (Grave Sight)
האריס נשואה ואמא לשלושה ילדים.
שרלטן (מצרפתית: charlatan) הוא מין רמאי המשתמש באחיזת עיניים, בשקרים ובטכניקות שונות כדי להציג את עצמו בציבור כבעל מקצוע או כבעל יכולת אחרת או כבעל ידע מסתורי או מקצועי, וזאת על מנת להרוויח כסף, כבוד או טובות הנאה שלא ביושר.
הכינוי ניתן לראשונה למוכרי תרופות בצרפת שנהגו לבשר על בואם על ידי השמעת מוזיקה ועריכת מופעי רחוב.
אחד השרלטנים שזכה לפרסום רב היה הפריזאי טבארין, שהקים במה בפלס-דופין (Place Dauphine) שבעירו בשנת 1618 ושימש השראה למערכוני קומדיה דל'ארטה ולפארסה של מולייר.
יש להבחין בין שרלטנים לבין להטוטנים, קוסמים ומאחזי עיניים אחרים.
בשונה מהאחרונים, השרלטן אינו יוצר "קשר אישי" עם השיטות והאביזרים בהם הוא עושה שימוש.
הוא אינו רואה במעשיו סוג של אומנות, דרך חיים או מטרה כשלעצמה.
מטרתו העיקרית של השרלטן היא לשכנע את לקוחותיו הפוטנציאליים שבאפשרותו לספק להם את המוצר או השירות בו הם מעוניינים, בעוד שהוא יודע שהדבר נבצר מיכולתו.
שרלטנים מסוימים מתחזים לבעלי ידע מקצועי או מיסטי כלשהו ומספקים שירותים כמו ייעוץ רוחני, ניבוי עתידות, סיאנסים לצורך תקשורת עם רוחות רפאים או מתן שירותים 'רפואיים' מפוקפקים בשל אופיים הפסאודו-מדעי.
השרלטן מאופיין בכך שמטרתו להשיג תשלום כלשהו על ידי הולכת שולל את לקוחותיו.
מקור אפשרי למילה שרלטן הוא במילה האיטלקית ciarlare שמשמעותה ללהג, לקשקש.
לחלופין, ייתכן שמקורה במילה Cerretano, כלומר תושב העיירה האיטלקית צ'רטו די ספולטו (Cerreto di Spoleto) שהתפרסמה ברופאי האליל שלה.
אחת הצורות הנפוצות ביותר שבה שרלטנים באים לידי ביטוי היא בחלק מתחומי הרפואה האלטרנטיבית (בה ישנם גם אנשי מקצוע מוסמכים ומיומנים).
השרלטן משכנע את המטופל שיש לו ידע העולה על זה של הרפואה הקונבנציונלית או יכולות על-טבעיות.
חלק מציגים עצמם כאנשי דת שקיבלו את יכולתם מידי ישות עליונה.
צורת רמאות זו הייתה נפוצה מאוד בעבר, בה השרלטנים מכרו תכשירים רפואיים אמתיים או לא (חלקם מבוססים על צמחי מרפא), תוך יחוס סגולות מיוחדות לתרופה.
בעת המודרנית התופעה של שרלטנים המתחזים למומחים לרפואה לא נעלמה כלל.
כך גם במאה ה-21 מקובלים טיפולים פרה-רפואיים הטוענים לידע נסתר בגוף האדם, מכשירים חשמליים שונים שכביכול עוזרים לטיפול בבעיות רפואיות, יחוס סגולות לקמעות ועוד.
שרלטנים מסוימים מייחסים לעצמם כוחות על טבעיים ומפרסמים הופעות שבהן הם מרפאים חולים.
ההופעות לעיתים אף מוקלטות ומשודרות בטלוויזיה או מופצות באינטרנט.
שרלטו קוֹפְּלִי הוא שחקן ומפיק קולנוע דרום אפריקאי.
הוא התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "מחוז 9", "צוות לעניין" ו"אליסיום".
קופלי נולד בעיר יוהנסבורג בחאוטנג, דרום אפריקה לעקרת בית בשם לינדה ולד"ר ברוס קופלי, פרופסור בגמלאות.
אחיו, דונובן, הוא סולן של להקת Hot Water מקייפטאון.
לאחר שסיים את לימודי התיכון החל לעסוק בקולנוע, יצר שני סרטים בעצמו, וסרט קצר בן שש דקות "חי ביוהנסבורג" ביחד עם שותפו מגיל צעיר, הבמאי ניל בלומקאמפ.
קופלי פרץ לתודעה בשנת 2009 כאשר הופיע בתפקיד הראשי של ויקוס ואן דה מרווה, המחלק צווי גירוש לחייזרים, בהפקתם הבדיונית המרשימה של ניל בלומקאמפ ופיטר ג'קסון, "מחוז 9".
בשנת 2010 קיבל קופלי את תפקיד קפטן "מטורף מיילל" מרדוק, טייס הצוות התמהוני, בעיבוד הקולנועי "צוות לעניין", המבוססת על הסדרה משנות השמונים.
בשנת 2013 הוא גילם את דמות הנבל הראשי, קרוגר, בסרט הפעולה העתידני "אליסיום" שביים ניל בלומקאמפ משכבר קופלי השתתף בסרטו של בלומקאמפ (מחוז 9).
באותה השנה השתתף ברימייק של ספייק לי לסרט "שבעה צעדים" המבוסס על הסרט הקוריאני בעל אותו שם.
בשנת 2014, הוא גילם את דמותו של המלך סטפן באתחול המחודש שובר הקופות של דיסני ליפהפייה הנרדמת "מליפיסנט", שם הופיע בתור הנבל הראשי בסרט.
בשנת 2015 קופלי כיכב בתפקיד הראשי (כשגילם את כריסטיאן ווקר) בסדרת הטלוויזיה "פאוורס", המבוססת על ספר קומיקס.
לקופלי זו ההופעה הטלוויזיונית הראשונה שלו מאז החל את הקריירה.
בשנת 2020 שיחק את ויליאם סוייר במותחן הפשע "הפשע האחרון"; סרט מקורי של נטפליקס.
בשנת 2021 גילם את הרוצח הסדרתי טד קזינסקי בסרט הפשע העצמאי "Ted K" של הבמאי טוני סטון.
בהמשך אותה השנה לוהק קופלי לעונתה השנייה של הקומדיה השחורה "בובה רוסית" שיצרה נטשה ליון לנטפליקס ותעלה במהלך 2022.
קופלי נמצא במערכת יחסים עם השחקנית והדוגמנית הדרום-אפריקאית טניט פניקס מאז ינואר 2012. הם התחתנו ב-15 בפברואר 2016, בקייפטאון, דרום אפריקה.
הוא מתגורר לסירוגין בקייפטאון ובלוס אנג'לס.
לבני הזוג יש בת משותפת.
שנהסרטתפקידהערות2006חי ביוהנסבורגצלףסרט קצר; גם מפיק2009מחוז 9ויקוס ואן דה מרווה2010Wikus and Charlizeסרט קצר; גם במאי, תסריטאי, מפיק ועורךצוות לענייןקפטן ה.מ.
(האולינג מד – "מטורף מיילל") מרדוק2013דו"ח אירופהג'יימס קוריגאןאליסיוםהסוכן סי.אמ.
קרוגרשבעה צעדיםאדריאן פרייסקבר פתוחג'ון "ג'ונה" קוק2014מליפיסנטהמלך סטפןמלכת השלג 2: מלך השלגאורםדיבוב2015צ'אפיצ'אפי2016הארדקור הנריג'ימיגם מפיק בפועלזמן משפחתירון הולראש חופשיתורנון2018גרינגו מיטצ' ראסק2020הפשע האחרוןוויליאם סוייר2021Ted Kטד קזינסקיהאריות שבחבורהסוויטצ'דיבוב2022טרףמרטין באטלס2023Boy Kills Worldגלן ואן דר קוי2024איש הקוףטייגר2025ראשי המדינהתומאס קופר2026Desert Warriorג'לבזין
שנהסדרהתפקידהערות2016-2015פאוורסכריסטיאן ווקרתפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים2022בובה רוסיתצ'זארה קררהתפקיד ראשי (עונה 2); 7 פרקים2025המכשףליאו בונהארט
לואלין שרמן אדמס היה פוליטיקאי אמריקאי, שידוע בעיקר הודות לכהונתו כראש הסגל של הבית הלבן תחת הנשיא דווייט אייזנהאואר וכמושל ניו המפשייר.
אדמס נולד בעיירה דובר שבורמונט והתחנך בבית ספר ציבורי בפרובידנס, בירת רוד איילנד.
משם המשיך אדמס ללימודים בדארטמות' קולג', ולאחר הפסקה בת חצי שנה, במהלכה הצטרף לחיל הנחתים האמריקני במלחמת העולם הראשונה, סיים ב-1920 את לימודיו.
לאחר מכן, פתח עסק לייצור נייר בלינקולן שבניו המפשייר.
ב-1923 נישא אדמס לרייצ'ל וייט.
לזוג נולד בן אחד, סמואל, ושלוש בנות, ג'ין, שרה ומריון.
ב-1941 נכנס אדמס לפוליטיקה וב-1945 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השני של ניו המפשייר, וכיהן בקונגרס שנתיים.
בתווך התמודד על המועמדות מטעם המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל ניו המפשייר, אך הפסיד לצ'ארלס דייל.
ב-1949 התמנה אדמס למושל ניו המפשייר, שסבלה באותה תקופה, שנות אחר מלחמת העולם השנייה, ממיתון ולכן קרא לחסכנות במישור הפרטי והמדיני כאחד.
בשל היות גמלאים חלק נכבד מאוכלוסיית המדינה, הוביל אדמס להגברת הרווחה מטעם המדינה ולחקיקה שתאפשר להם לזכות בביטוח פדרלי.
ב-1950 הקים ועדה שתעגן את המלצותיו בחוק.
בשנים 1951–1952 כיהן כיושב ראש ועידת המושלים של ארצות הברית ולקראת סוף כהונתו כמושל התבקש אדמס להתמנות לראש הסגל של הבית הלבן תחת הנשיא הרפובליקני הנבחר, דווייט אייזנהאואר.
בתקופתו כראש הסגל, מלבד חברי הקבינט ומספר יועצים, עברו דרך משרדו כל הבקשות שהופנו לנשיא אייזנהאואר.
ב-1958 אולץ אדמס לפרוש מתפקידו כשתת-ועדה בבית הנבחרים חשפה כי אדמס קיבל מעיל מצמר ויקוניה מצויה ושטיח אוריינטלי מברנרד גולדפיין, יצרן טקסטיל מבוסטון, אשר היה תחת חקירה בחשד להפרות סחר.
בחקירתו בתת-הוועדה הואשם גולדפיין בביזיון הקונגרס כשסירב לענות לשאלות בנוגע לקשריו עם אדמס.
בעקבות המקרה הסתיימה הקריירה הפוליטית של אדמס, שחזר לעיר לינקולן, ופתח עסק באתר הסקי על ההר לון.
אדמס נפטר ב-1986 ונקבר בבית הקברות ריברסייד שבעיר.
שרלוק הולמס הוא שמו של סרט פעולה ומסתורין משנת 2009 המבוסס על דמותו של בלש ספרותי מאותו השם שנוצר על ידי סר ארתור קונן דויל.
התסריט נכתב על ידי מייקל רוברט ג'ונסון, אנתוני פקהאם וסיימון קינברג, ופותח מתוך סיפור מאת ליונל וויגרם ומייקל רוברט ג'ונסון.
רוברט דאוני ג'וניור וג'וד לאו מגלמים את שרלוק הולמס וד"ר ג'ון ווטסון, בהתאמה.
בסרט, הולמס ובן הלוויה שלו, ד"ר ווטסון, מתבקשים על ידי יריבתם לשעבר, איירין אדלר, לחקור סדרת רציחות הקשורות לטקסים נסתרים.
מארק סטרונג מגלם את לורד בלקווד, שחזר איכשהו לאחר הוצאתו להורג עם מזימה להשתלט על העולם בעזרת תחמושת אפלה וטכנולוגיות חדשות.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-25 בדצמבר 2009 וב-26 בדצמבר 2009, בבריטניה, אירלנד, ומדינות האוקיינוס השקט, והוא זכה לביקורות חיוביות רבות.
הסרט היה גם מועמד לשני פרסי אוסקר, בקטגוריות הבימוי הטוב ביותר והתסריט המקורי ביותר.
סרט ההמשך, שרלוק הולמס: משחק הצללים, יצא לקולנוע ב-16 בדצמבר 2011.
בשנת 1891, בלונדון, הבלש שרלוק הולמס ושותפו ד"ר ג'ון ווטסון מנסים למנוע רצח פולחני של אישה על ידי הלורד הנרי בלקווד, שגרם למותן של חמש נשים צעירות אחרות באופן דומה.
הם עוצרים את הרצח לפני שהמפקח לסטרייד והמשטרה מגיעים לעצור את בלקווד.
שלושה חודשים מאוחר יותר, התנהגותו האקסצנטרית של הולמס שוב מרגיזה את ווטסון.
בעוד הוא נהנה מההרפתקאות שלהם ביחד, ווטסון מצפה להתחתן עם מרי מורסטן ולעזוב את רחוב בייקר 221 ב'.
בינתיים, בלקווד כבר נידון למוות ומבקש לראות את הולמס בכלא, שם הוא מתריע על עוד שלושה מקרי מוות הממשמשים ובאים ועתידים לגרום לשינויים גדולים.
בלקווד נתלה לאחר מכן ומותו נקבע על ידי ווטסון.
שלושה ימים לאחר מכן, איירין אדלר מבקרת את הולמס, איירין היא גנבת מקצועית ויריבתו לשעבר, וזו מבקשת ממנו למצוא אדם בשם לוק רייורדן.
לאחר עזיבתה, הולמס עוקב אחריה כשהיא נפגשת עם המעסיק המסתורי שלה, המוסתר בצללי כרכרה.
האיש קובע כי הסתרת רייורדן היא המפתח לתוכניותיו של בלקווד.
הולמס מצליח לגלות רק כי הגבר הוא פרופסור וכי הוא מעורר פחד בליבה של אדלר.
התפתחויות הסרט מביאות לכך כי קברו של בלקווד נהרס מבפנים החוצה, ואילו רייורדן נמצא מת בארון הקבורה של בלקווד.
עדות ראייה של הקברן בבית הקברות טוענת כי בלקווד חי והקברן גורם לפאניקה ציבורית.
בעקבות שורת רמזים מגופתו של רייורדן, הולמס וווטסון מוצאים בביתו של רייורדן ניסויים שניסו לשלב מדע עם כישוף.
אחרי שהם שורדים מאבק אלים עם נציגיו של בלקווד, הולמס נלקח לבית המקדש של "ארבעת המזמינים", אגודה חשאית שממנהיגיה הם השופט סר תומאס רות'ראם, שגריר ארצות הברית בלונדון סטנדיש, ושר הפנים הלורד קווארד - המבקש מהולמס לעצור את בלקווד, חבר לשעבר באגודה.
כפי שהולמס מסיק מדמיונם הפיזי, סר תומאס הוא אביו של בלקווד.
סר תומאס נהרג מאוחר יותר על ידי בלקווד באמצעים טבעיים ככל הנראה, מה שמאפשר לו להשליט סדר.
הוא מתכנן להפיל את ממשלת בריטניה, ואז לכבוש את ארצות הברית ואת העולם.
הוא מפתה את הולמס למחסן שבו שרלוק הולמס מוצא את איירין, הקשורה לוו, משתנקת, ומאוימת על ידי מסור חשמלי ולהבות אש, למרות שהוא מחלץ אותה בזמן.
עם זאת, ווטסון נפגע בסדרת פיצוצים שגרם להם בלקווד.
לורד קווארד, העובד בסתר עם בלקווד, מוציא צו מעצר להולמס.
הולמס מחליט להסתתר ולחקור את טקסיו של בלקווד, ומגיע למסקנה כי היעד הבא הוא הפרלמנט.
תוך שהוא מרמה את קווארד, הולמס מצליח לחשוף כי התוכנית היא להרוג את חברי הפרלמנט.
הוא, אדלר ווטסון מגלים מכונה במרתפי ארמון וסטמינסטר, המבוססת על ניסוייו של רייורדן שנועדה לשחרר גז ציאניד לתאי הפרלמנט, להרוג את כולם למעט את בלקווד ותומכיו.
כאשר הולמס ווטסון נאבקים שוב בנציגו של בלקווד, אדלר מסירה את מכלי הציאניד מהמכונה ונמלטת, תוך שהיא נרדפת על ידי הולמס.
בלקווד וקווארד מגלים כי תוכניתם נכשלה; קווארד נתפס, אך בלקווד בורח.
הולמס מתעמת עם אדלר על גבי גשר הטאוור הלא-גמור, אך עימותם נקטע על ידי בלקווד.
הולמס גורם לבלקווד להסתבך בחבלים ושרשראות תלויות מעל נהר התמזה, בעודו מסביר את התחבולות הטכניות שמאחורי הקסמים שלכאורה ביצע בלקווד ומוכיח כי אינו מכשף כלל ועיקר.
כשהם נאבקים, נכרכות השרשראות סביב צווארו של בלקווד, הוא נופל מהגשר, נתלה ומת.
אדלר מסבירה כי המעסיק שלה הוא פרופסור מוריארטי, ומזהירה כי מוריארטי הוא אינטליגנטי כמו הולמס אבל הרבה יותר ערמומי.
בחזרה לרחוב בייקר 221 ב', הולמס וד"ר ווטסון מקבלים דו"ח משטרתי לפיו נמצא קצין מת ליד המכונה של בלקווד במרתפי ארמון וסטמינסטר.
הולמס מגיע למסקנה כי מוריארטי ניצל את העימות של הולמס עם אדלר ובלקווד ובזמן שדעתו של הולמס הייתה מוסחת, הוא לקח מהמכונה מרכיב עיקרי, שנוצר על-פי טכנולוגיה חדשה מתחום הרדיו.
הולמס מצפה ליריבו החדש, פרופסור מוריארטי.
רוברט דאוני ג'וניור - שרלוק הולמס
ג'וד לאו - דוקטור ווטסון
רייצ'ל מקאדמס - איירין אדלר
מארק סטרונג - לורד בלקווד
אדי מארסן - המפקח לסטרייד
קלי ריילי - מרי מורסטן
ג'יימס פוקס - סר תומאס רות'ראם
האנס מאטסון - הלורד קווארד
ג'רלדין ג'יימס - גברת האדסון
מועדון הכדורגל המלכותי של שרלרואה (בדרך כלל מוכר כשרלרואה או ספורטינג שרלרואה) הוא מועדון כדורגל בלגי מהעיר שרלרואה המשחק בליגת העל הבלגית.
המועדון הוקם ב-1904 והעפיל לליגת העל הבלגית לראשונה בעונת 1947/1948. מגרשו הביתי של המועדון הוא אצטדיון דו פיי דה שרלרואה.
מועדון הכדורגל שרלרואה הוקם ב-1 בינואר 1904. כעבור 20 שנה, ב-1924, המועדון העפיל לליגת המשנה הבלגית וב-1947 העפיל לראשונה לליגת העל.
בעונת 1956/1957 ירד המועדון חזרה לליגת המשנה לאחר שסיים במקום האחרון בליגת העל וכעבור 9 עונות, העפיל המועדון בשנית לליגת העל בעונת 1966/1967. בעונת המשחק 1968/1969, שרלרואה סיימה במקום השני, כחמש נקודות מתחת למקום הראשון, וזכתה בתואר סגנית האלופה.
כשנתיים לאחר מכן, שרלרואה ירדו לליגת המשנה פעם נוספת.
שרלרואה נבחרו לשחק בליגת העל לאחר שב-1974 מס' הקבוצות בליגת העל הוגדל מ-16 ל-20 קבוצות.
בעונת 1979/1980, סיימה במקום ה-17 מתוך 18 קבוצות וירדה שוב לליגת המשנה, אך העפילה חזרה לליגת העל חמש שנים אחר כך.
בעונת 2010/2011, ירד המועדון לליגת המשנה לאחר 26 עונות בליגת העל, אך בעונה שלאחריה העפיל חזרה לליגת העל לאחר שסיים במקום הראשון בליגת המשנה.
ב-2015, סיימה הקבוצה במקום השישי.
בשלב השני בליגה האירופית התמודדה הקבוצה נגד קבוצת בית"ר ירושלים.
לאחר משחק רווי אלימות ניצחה שרלרואה 1–5. במשחק השני, שנערך שבוע לאחר מכן, ניצחה 1–4 באצטדיון טדי והשלימה ניצחון של 9:2 על בית"ר בסיכום.
שרלין, נסיכת מונקו , היא אשתו של אלבר השני, נסיך מונקו.
היא גם שחיינית אולימפית לשעבר מדרום אפריקה.
שרלין היא בתם של מישל ולינט ויטסטוק.
היא נולדה בבולאוואיו שברודזיה (כיום זימבבואה) למשפחה ממוצא גרמני, אנגלי, דרום אפריקאי ורודזי.
משפחתה עברה לטרנסוואל, דרום אפריקה בשנת 1989 לאחר שהתגוררו בזימבבואה במשך כמה שנים.
במשחקי אפריקה שנערכו ביוהנסבורג דרום אפריקה בשנת 1999 זכתה שרלין ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:54.31 דקות).
באולימפיאדת סידני (2000) היא ייצגה את דרום אפריקה וסיימה במקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם שרה פווה, מנדי לוץ והלן מילר בשיא אפריקה חדש של 4:05.15 דקות, כשחיינית ראשונה היא קבעה בסגנון גב תוצאה של 1:02.74 דקות.
במשחקי חבר העמים שנערכו במנצ'סטר 2002 היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:05.06 דקות, אחרי אוסטרליה ולפני אנגליה.
כשחיינית ראשונה היא קבעה בסגנון הגב תוצאה של 1:02.24 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.42 דקות, במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.18 שניות ובמקום 11 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:15.69 דקות.
היא פרשה משחייה תחרותית בשנת 2007.
שרלין פגשה את הנסיך אלבר בשנת 2000 באירוע שחייה במונקו.
הם נראו לראשונה יחד בשנת 2006, והיא מלווה את הנסיך אלבר ברבים מתפקידיו הרשמיים מאז.
הם הודיעו על אירוסיהם ביוני 2010 ונישאו ב-1 ביולי 2011. ב-30 במאי 2014 הודיע הזוג כי הם מצפים ללידת ילדם הראשון שצפוי להיוולד בסוף השנה.
ב-10 בדצמבר 2014 ילדה שרלין תאומים בת (הנסיכה גבריאלה) ובן (הנסיך ז'אק).
בחודש מאי 2021, בעת ביקור בדרום אפריקה, אושפזה הנסיכה שרלין בעקבות זיהום, שמנע ממנה לחזור לביתה.
היא עברה ניתוח בהרדמה מלאה בחודש אוגוסט וחזרה למונקו רק ב-8 בנובמבר.
ב-16 בנובמבר ביטלה שרלין את כל פעילויותיה, כולל החגיגות הלאומיות של מונקו, בשל בריאות לקויה.
נמסר כי היא סובלת מ"עייפות עמוקה".
שרמן M50 ושרמן M51 הם שני טנקים ישראלים שפותחו בצה"ל.
הטנקים מבוססים על הטנק האמריקאי M4 שרמן.
מחוץ לישראל כונו הדגמים "סופר שרמן" או "יִשֵרְמַן" .
ה-M50 היה הטנק ראשון שעבר הסבה בישראל אשר והיה לטנק המודרני ביותר במבצע קדש.
הכנסת תותח ה-75 מ"מ של הטנק הצרפתי AMX-13 חייבה שינוי כל הצריח ומערכות רבות בטנק, לרבות .
הייתה זו תשובת ישראל להצטיידות הצבא המצרי בטנקי T-34 בעקבות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית שקדמה למלחמת סיני.
M51 שרמן הוא דגם השרמן רב העוצמה והמתקדם ביותר.
הוא פותח על מנת להתמודד מול חדירת השריון של טנקי T-54/55 שנכנסו באותה תקופה לשירות בצבאות ערב.
השדרוג כלל הסבת התותח לקוטר 105 מילימטר והחלפת המנוע למנוע דיזל.
הטנק המשופר נכנס לשירות בצה"ל באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, השתתף במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים, ושירת עד שנות ה-70 של המאה ה-20. טנקים מסוג זה נמכרו לצבא צ'ילה.
בשנת 1953, משלחת ישראלית ביקרה בצרפת כדי לבחון את טנק AMX-13. ה-AMX-13 היה מצויד בתותח 75 מ"מ מסוג 75-50 CN (הפיתוח הגרמני של תותח 7.5 ס"מ KwK 42 L/70, שהיה בשימוש בטנק הפנתר).בעוד שהתותח היה משביע רצון, שריונו של ה-AMX-13 היה קל מדי.
בסופו של דבר החליטה ממשלת ישראל לרכוש כמויות קטנות מטנקי ה-AMX-13, אולם הוחלט על פיתוח מקביל בו יושתל תותחו החזק בגוף זמין, מוכר וטוב יותר, השריון של ה-M4 שרמן, הטנק הסטנדרטי של צה"ל.
הפרויקט החל בשנת 1954, ובשנת 1955 צריח אב טיפוס נשלח מצרפת לישראל.
במרץ 1956 חיל החימוש הישראלי החלו לשדרג את השרמנים, תוך שימוש בתותחים שקיבלה מצרפת.
הטנק החדש היה ידוע כ-M50. ה-M50 היה דומה ל-M4 שרמן שהיה לו את צריח המקורי מהסוג "הישן" (המקורי, מגרסת ה-75 מ"מ), שהוסף במשקולת נגד בקצה האחורי.
חלק מטנקי ה-M50 שודרגו בצרפת והועברו לצה"ל במסגרת מבצע יונה.
ה-M50 לקחו חלק במלחמת סיני והוכיחו את יכולתם.
עם זאת, הטנק סבל מבעיות מכניות, בעיקר במנוע שכבר היה מיושן.
בנוסף, הגדלת משקל הטנק הגדילה את הלחץ הסגולי על הזחלים ופגמה ביכולת העבירות של הטנק.
בתחילת שנות ה-60 החל תהליך הסבה של ה-M50, במהלכו הוחלפו המנועים הישנים במנועי דיזל של חברת קאמינס.
היה זה מנוע דיזל V8 בהספק של 460 כ"ס שנקנה בארצות הברית.
בראשית שנות ה-60 החל צבא מצרים להצטייד בטנקי T-54 בעלי תותח 100 מ"מ, ובצה"ל הובן הצורך בטנק כבד יותר שיוכל להתמודד עם האיום החדש.
באותה תקופה פותח בצרפת תותח 105 מ"מ מדגם CN-105-F1, ששימש בטנק AMX-30 החדש.
תותח זה נרכש על ידי צה"ל ועבר מספר התאמות כדי שיוכל לפעול בטנק שרמן, ביניהם קיצור הקנה ב-1.5 מטר והקטנת מהירות הלוע.
דגם התותח החדש שהוכן עבור צה"ל כונה D1504 L/44 ויוצרה עבורו תחמושת מיוחדת.
הקליבר הופחת מ-56 ל-44 והיה מצויד בבלם לוע.
כמות התחמושת הופחתה מ-62 ל-55 פגזים.
הטנק החדש, שכונה M51, נבנה על בסיס תובה של שרמן M4A1, וכלל בנוסף לתותח החדש גם את מנוע הדיזל של חברת קאמינס בהספק של 460 כ"ס שכבר היה בשימוש ב-M50 ושכלולים נוספים שכבר היו קיימים בטנק הקודם.
מערכת בקרת האש שופרה ונוספו זרקורי אינפרא-אדום.
גם במקרה זה הוספה משקולת נגד בחלקו האחורי של הצריח כדי לאזן את משקל הטנק.
התוספות הרבות העלות את משקל הטנק ב-7 טונות למשקל של 39 טון.
מערכת הזחלים שונתה למזקו"ם רחב יותר מסוג HVSS וזו התמודדה היטב עם תוספת המשקל והגבירה את עבירות הטנק.
הטנק החדש הוצג לציבור בפעם הראשונה במהלך טקס יום עצמאות בשנת 1965.
תותח ה-D1504 L/44 הארוך של הסופר שרמן (M51) , מסוגל היה להשמיד את הטנקים של צבאות ערב כמו ה-T-54/55 וה-T-62 הרוסי ואפילו ה-M48 פטון האמריקאי המתקדם בהרבה.לטנק היה מקלע אחד מסוג M2 בראונינג בקוטר 12.7 מ"מ ושני מקלעים מסוג M1919A4 בראונינג בקוטר 7.62 מ"מ, אחד מקביל ואחד בתובה.
טבילת האש הראשונה של ה-M50 הייתה במלחמת סיני.
מספר שבועות לפני פרוץ המלחמה נמסרו 14 טנקי M50 ראשונים לפלוגה א' בגדוד 82, ואלה השתתפו בהצלחה בקרב על סכר הרואיפה.
ה-M51 לקח חלק פעיל בקרב על המים מול הסורים ובמלחמת ששת הימים בכיבוש רמת הגולן, הגדה המערבית וחצי האי סיני בידי ישראל, לעיתים קרובות נלחם כנגד טנקים כמו T-54. פלוגת טנקי M51 שהוסתרה בירושלים בניגוד להסכם שביתת הנשק עם ירדן השתתפה בכיבוש מזרח העיר.
במלחמת יום הכיפורים הופעל הטנק לצד ונגד טנקים מודרניים יותר.
השימוש בטנקי השרמן המיושנים לכאורה היה הכרחי בהתחשב באופי הנואש של הלחימה.
בלחימה נגד צבאות ערב, ה-M51 הוכיח את עצמו כמסוגל להילחם עם טנקים חדשים ומתקדמים הרבה יותר.
תותח ה-105 מ"מ של M51 היה יכול לחדור יריבים כמו ה-T-55 בקלות באמצעות פגזים חלולים.
בקרב בעמק דותן נלחם M51 שרמן בטנקים ירדנים מדגם M48 פטון המתקדם בהרבה והוכיח שהוא מסוגל להשמיד אותם.
בקרבות בחזית הצפון במלחמת יום הכיפורים נלחמו השרמנים של חטיבות המילואים בהצלחה מול טנקי T-55 עיראקיים וטנקי T-62 סוריים, שהיו חדישים יותר.
ה-M51 הוא נחשב לדוגמה מצוינת כיצד ניתן לשדרג את טנק מיושן (שרמן) מעבר לגבולות היכולות המקוריות שלו.
בשנת 1976 נתפסו שני טנקים על ידי הארגון לשחרור פלסטין.
טנקים אלה נלחמו בהגנה על מערב ביירות במהלך מלחמת שלום הגליל ב-1982 כנגד הכוחות הישראליים בלבנון.
ה-M51 יצאו משימוש בהדרגה משנות השישים המאוחרות עד תחילת 1980. טנקים רבים נמכרו לצ'ילה, וחלק צוידו בתותח 60 מ"מ וכונו M-60. גרסה זו אף פעם לא הייתה בשימוש על ידי צה"ל.
ה-M51 שנותרו בצה"ל הוסבו לרכבי הנדסה קרבית ולמטרות טנקים, או לשימור למוצגים.
שרלי הבדו הוא שבועון סאטירי חדשותי המתפרסם בצרפת.
המגזין מפרסם קריקטורות, דיווחים, בדיחות ופּוֹלמיקה, ופרסומיו בעלי אופי אנטי-גזעני ושמאלני, העוסקים בימין הרדיקלי, האמונה הנוצרית והכנסייה הקתולית, אסלאם, יהדות, פוליטיקה, תרבות ועוד.
השבועון חווה שתי מתקפות טרור לאורך השנים.
אחת מהן התרחשה בשנת 2011, כאשר משרד העיתון הוצת ואתרו נפרץ, והשנייה התרחשה בפיגוע במשרדי העיתון בינואר 2015.
השבועון החל לצאת לאור בנובמבר 1969, במקום השבועון הסאטירי "חרה-קירי הבדו", שהשלטונות הגבילו את תפוצתו לאחר שפגע בזכרו של הנשיא המנוח שארל דה גול.
כדי לעקוף את האיסור על פעילותו החליט צוות העריכה של העיתון לשנות את שמו, ואימץ את "שרלי הבדו" כשמו החדש.
השם נגזר ממגזין קומיקס חודשי שנקרא "שרלי מנסואל" , שהחל לפעול בשנת 1968. העיתון אימץ את השם "שרלי" מהדמות "צ'ארלי בראון", שהיה הדמות הראשית בסדרת הקומיקס "פינאטס", שבין היתר פורסמה במקור במגזין "שרלי מנסואל".
משמעות נוספת של השם "שרלי" כללה גם בדיחה פנימית על הנשיא שארל דה גול.
השבועון, בעריכתו של פרנסואה קאוונה, נסגר בדצמבר 1981.
בשנת 1992 שב השבועון לפעול, בעריכתו של פיליפ ואל, ששימש בתפקיד זה עד 2009.
בשנת 2008 עלה העיתון לכותרות עקב קריקטורה אנטישמית שצייר מוריס סינה (Siné).
עורך העיתון ביקש מהקריקטוריסט להתנצל.
סינה סירב להתנצל, והוא פוטר מהעיתון.
שארב (שם העט של סטפן שארבונייה) היה עורכו של המגזין משנת 2009 ועד למותו בפיגוע במשרדי המגזין בינואר 2015.
בשנת 2006 על רקע פרשת קריקטורות מוחמד, התעוררה מחלוקת בעקבות מהדורת השבועון מ-9 בפברואר 2006. תחת הכותרת "Mahomet débordé par les intégristes" ("מוחמד המום על ידי פונדמנטליסטים"), העמוד הראשון הציג קריקטורה של מוחמד בוכה, ואומר "קשה להיות נאהב על ידי טמבלים".
העיתון הדפיס מחדש את 12 הקריקטרורות שפורסמו בתחילה על "יילנדס פוסטן", שהציתו את הפרשה (פעולה דומה ביצעו עיתונים מערביים נוספים), והוסיף כמה קריקטורות משלו.
בהשוואה לתפוצה רגילה של 100,000 עותקים נמכרים, מהדורה זו זכתה להצלחה מסחרית גדולה.
160,000 עותקים נמכרו ועוד 150,000 הודפסו מאוחר יותר באותו היום.
בתגובה, גינה נשיא צרפת ז'אק שיראק את הדבר וטען כי מדובר ב"פרובוקציות גלויות" שעלולות לעורר יצרים.
"יש להימנע מכל דבר שיכול לפגוע באמונות של מישהו אחר, בפרט באמונות הדתיות", אמר שיראק.
המסגד הגדול של פריז, הליגה העולמית המוסלמית ואיגוד הארגונים האיסלאמיים הצרפתיים (UOIF) תבעו את העיתון בטענה שהמהדורה המצוירת כללה קריקטורות גזעניות.
מהדורה מאוחרת יותר הכילה הצהרה של קבוצה של שנים עשר סופרים המזהירה מפני האיסלאמיזם.
התביעה של המסגד הגדול וה-UOIF הגיעה לבתי המשפט בפברואר 2007. המו"ל פיליפ ואל טען "זה גזעני לדמיין שהם לא יכולים להבין בדיחה", אבל פרנסיס שפינר, עורך הדין של המסגד הגדול, טען כי "שתיים מהקריקטורות האלה מקשרות בין מוסלמים לטרוריסטים מוסלמים.
יש לזה שם וזה נקרא גזענות."
ב-22 במרץ 2007, זיכה בית המשפט בצרפת את העורך הראשי ואל.
בית המשפט הסכים עם נימוקיו של פרקליט המדינה לפיו שתיים משלוש הקריקטורות אינן מתקפה על האסלאם, אלא על מחבלים מוסלמים, וכי יש לראות את הקריקטורה השלישית עם מוחמד עם פצצה בטורבן שלו בהקשר של המגזין המדובר.
ב-1 בנובמבר 2011 הוציא השבועון את גיליון בשם "Charia Hebdo" כלומר "שריעה הבדו", כאשר מוחמד רשום באופן סאטירי כ"עורך הראשי".
השער כולל קריקטורה של מוחמד שאומר: "100 מלקות שוט אם אתה לא מת מצחוק" מאת לוז (רנאלד לוזייה), שהופצה גם ברשתות החברתיות במשך מספר ימים.
גיליון זה היה תגובת העיתון לחדשות מאותו זמן על הנהגת חוקי השריעה בעקבות הבחירות בלוב ועל ניצחון המפלגה האסלאמית בתוניסיה.
הגיליון התמקד במיוחד בדיכוי נשים תחת השריעה, בדגש על אלימות במשפחה, חובת לבישת רעלות ובורקות, הגבלות על חירות נשים, נישואים בכפייה וסקילה של נאשמים בניאוף.
הגיליון עסק גם בדיכוי של הומוסקסואלים ומתנגדים, ושיטות ענישה כגון סקילה, מלקות, קטיעות יד/רגל/לשון, וכן בפוליגמיה, ואינדוקטרינציה מוקדמת של ילדים.
ה"עורך אורח" מוחמד מצטייר בעיתון כקול הומור קליל, המגנה את הבחירות האחרונות וקורא להפרדה בין פוליטיקה לדת, תוך שהוא קובע כי האסלאם תואם הומור.
למחרת, ב-2 בנובמבר 2011 הושלכה על משרדי מערכת שארלי הבדו, בברובע ה-20 של פריז, פצצת תבערה, בנוסף נפרץ האתר העיתון.
לאחר מתקפה זו קיבלו עורך העיתון, שארב ושני עובדים של המגזין אבטחה משטרתית.
שארב צוטט על ידי סוכנות הידיעות AP וקבע כי ייתכן שהמתקפה בוצעה על ידי "אנשים טיפשים שלא יודעים מה זה אסלאם" וכי הם "אידיוטים שבוגדים בדת שלהם".
ב-7 בינואר 2015, במהלך פגישת עבודה שבועית של מערכת העיתון, פרצו שני מחבלים אסלאמיסטים רעולי פנים למשרדי המגזין ורצחו עשרה עיתונאים ושני שוטרים, ופצעו עוד עשרה.
לאחר מכן נמלטו מהמקום תוך שהם פוגעים באנשים נוספים.
הפיגוע בא על רקע קריקטורות הלועגות לנביא מוחמד, שהתפרסמו במגזין בעבר.
באותו יום התקיים מצוד אחר המחבלים.
המחבל הציב אולטימטום ובו דרש לשחרר את המחבלים שביצעו את הפיגוע ב"שרלי הבדו" ורצח 4 יהודים שהיו במקום.
לאחר המתקפה, צוות מערכת העיתון שנותר בחיים המשיך בעבודתו לפרסום המגזין.
ז'ראר ביאר מונה לעורכו של העיתון, במקום שארב.
הסלוגן נישא במפגני הזדהות בכל העולם.
הגיליון נמכר בכ-3 מיליון עותקים ברחבי צרפת, שאזלו כבר ביום הראשון לפרסומו.
הכנסות מכירת הגיליון יוקדשו להקמת קרן למען משפחות הנרצחים.
סוכנות הידיעות הצרפתית דיווחה שמערכת העיתון תדפיס 5 מיליון גיליונות נוספים.
שרלוק הולמס היא סדרת טלוויזיה דרמת פשע רוסית המבוססת על דמותו של שרלוק הולמס מסדרת הספרים הבלשית מאת ארתור קונאן דויל.
את דמותו של שרלוק הולמס מגלם איגור פטרנקו, כשלצידו אנדריי פאנין כדוקטור ווטסון, שזה היה תפקידו האחרון לאחר שהוא מת לפני שהספיק לדבב את כל הדיאלוגים של דמותו.
בשונה מעיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים קודמים, ד"ר ווטסון מוצג כמבוגר מהולמס ב-15 שנה.
הסדרה מהווה עיבוד לשמונה סיפורים מתוך הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס וד"ר ווטסון.
פרק הבכורה של הסדרה שודר בערוץ רוסיה-1 ב־18 בנובמבר 2013.
עלילת הסדרה מתרחשת באנגליה הוויקטוריאנית, בסוף המאה ה-19.
חובב הבילוש שרלוק הולמס בן ה-27 הופך לעד לרצח.
אל מקום האירוע נקרה גם הרופא הצבאי, שאך זה שב מהמלחמה באפגניסטן, ד"ר ג'ון האמיש ווטסון.
במהלך החקירה, ד"ר ווטסון משתכן בדירה אותה שוכר הולמס ברחוב בייקר 221ב' מידי הגברת הדסון.
הד"ר מוצא עצמו מעורב בחקירות שותפו לדירה ורואה בו גאון.
דווקא ד"ר ווטסון הוא שמתגלה כצלף מיומן ומתאגרף היטב.
השניים מסייעים בחקירותיו של מפקח הסקוטלנד יארד לסטרייד, שנתקל בקשיים בפתרון תיקי פשע ולכידת פושעים בכוחות עצמו ונעזר בהולמס לצורך כך.
במהלך חקירותיו הולמס מוצא עצמו מתעמת עם יריב גאון, פרופסור למתמטיקה בשם מוריארטי וארגון הפשע שלו, שמטיל אימה על לונדון כולה ומאתגרים את המשטרה ואף את המטבעה הממשלתית.
תפקיד שחקן/ית שרלוק הולמס איגור פטרנקו ד"ר ווטסון אנדריי פאנין פרופסור מוריארטי אלכסיי גורבונוב המפקח לסטרייד מיכאיל בויארסקי איירין אדלר ליאנקה גרו הגברת הדסון אינגבורגה דפקונייטה הליפקס אנדריי מרזליקין
פרס קטגוריות מועמדים תוצאה הערות פרס APKiT עיצוב ההפקה הטוב ביותר ולדימיר סבטוזארוב האיפור הטוב ביותר ליביליה רוצקאיה עיצוב התלבושות הטוב ביותר לריסה קוניקובה Russian National Movie Awards פרס ז'ורז' לסדרת הדרמה הרוסית הטובה ביותר של השנה אנדריי קאבון הנבל הרוסי הטוב ביותר של השנה אלכסיי גורבונוב כפרופסור מוריארטי
שרלין דניאל חזיזה מוראי (נולדה ב-21 באוקטובר 1985) היא שחקנית ישראלית.
התפרסמה לאחר שגילמה את אילנה בודנהיימר בסדרות "שנות ה-80" ו-"שנות ה-90".
נקראה על שמה של השחקנית שרלין טילטון, ששיחקה בסדרה "דאלאס" שהייתה אהובה על אמה.
בגיל 5 עברה עם משפחתה ליישוב שערי תקווה.
למדה בתיכון אחד העם בעיר במגמת תיאטרון, ובבית ספר למשחק בית צבי.
ב-2010 השתתפה בקמפיין נגד העסקת עובדים זרים בלתי חוקיים.
בשנים 2013-2020 שיחקה במשך 5 עונות בסדרה "שנות ה-80", בתפקיד אילנה בודנהיימר, אחותו הגדולה של שלום (דניאל אסייג) ורעייתו של גידי בודנהיימר (עפר שכטר).
ב-2015 השתתפה בסדרה "זגורי אימפריה" בתפקיד נעמה.
באותה השנה השתתפה עם השחקן גורי אלפי בפרסומת של "לפמ" בקמפיין לעידוד התיירות בירושלים.
ב-2016 הופיעה בסדרה "צומת מילר".
ב-2017 השיקה חבורת אנדרדוס את "ישיבת הנהלה", סדרת רשת בהשתתפותה, גילמה את עלמה.
ב-2018 הייתה פרזנטורית של עיתון "דה מרקר".
באותה השנה השתתפה בפרסומת של "סונול" לצד השחקן בני ברוכים.
ב-2019 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "לה פמיליה", בתור יערה, אחותו של רמי.
ב-2021 השתתפה בפרסומת למרפאת אסתטיקה לטיפולי שיניים עם השחקנים חי דוידוב ורונן דוידוב.
ב-2022 השתתפה בסדרת הרשת "התחרפנתי, הפכתי לרובוט" גילמה את יעל.
בשנים 2022-2024 שיחקה במשך 2 עונות בסדרת ההמשך של "שנות ה-80" שנקראת "שנות ה-90" וחזרה לגלם את דמותה של אילנה בודנהיימר.
ב-2023 שיחקה בסרט "ההילולה" בתפקיד אילנה בודנהיימר.
ב-2025 חזרה לגלם את דמותה של אילנה בודנהיימר בסרט ההמשך "ההילולה 2 – החתונה".
לשרלין הייתה גם קריירת תיאטרון קצרה והיא שיחקה בכמה הצגות כמו "ארוחה בהפתעה", "אידיוט", "שייקספיר ושות", "לדבר עם", "תזמורת על תנאי", "בפסגה", ו"פרח לב הזהב".
חזיזה נשואה ואם לארבעה ילדים, מתגוררת ביישוב פתח תקווה שערי תקווה.
שרלוק הולמס ותעלומת גרבי המשי הוא סרט טלוויזיה בריטי ששודר לראשונה בערוץ BBC One ב-26 בדצמבר 2004. הסרט הופק בידי Tiger Aspect Productions, לתסריט מאת אלן קוביט.
זהו סיקוול של הסרט "כלבם של בני בסקרוויל" שהפיקה אותה חברה עבור ה-BBC שנתיים לפני כן.
בסרט "תעלומת גרבי המשי" מגלם שוב איאן הארט את דמותו של דוקטור ווטסון, אבל את דמותו של שרלוק הולמס מגלם הפעם רופרט אוורט.
בנובמבר 1903 בלונדון, נשים צעירות נרצחות כשגרב משי תחוב בגרונן.
ווטסון מבקש את עזרתו של הולמס, שקובע שהקורבנות הן נשים ממעמד חברתי גבוה, ולא זונות.
הראיות שמתגלות כוללות טביעת אצבע, זוג נעלי ריקוד של אישה, זכוכית שבורה, ריח חריף של כלורופורם, וגרב משי שנשלפת מגרונה של אחת הנרצחות.
נראה שלרוצח יש פטיש לכפות רגליים.
הולמס מתשאל נערה צעירה שנחטפה ושוחררה, כנראה משום שיש לה רגל סוסנית.
הוא מארגן את יציאתו של המשרת החשוד ברציחות, אף על פי שיש לו אליבי מוצק, כך שהיא תראה אותו.
הילדה אכן מזהה אותו כחוטף שלה, אבל טביעת האצבע שלו מנקה אותו מכל חשד.
הולמס מטמין מלכודת לרוצח: אחותה של אחת הנרצחות משתתפת ביצירת תמונה חיה המוצגת בפני המלך והמלכה.
הלבוש היווני-רומאי שלה חושפני, והסנדלים שלרגליה חושפים את כפות הרגליים.
אחרי ההופעה היא הולכת לבדה לחדר אחר, החשוד הולך אחריה מסמם אותה, אבל נתפס בידי הולמס ומושם במעצר.
הנערה חוזרת לביתה ושוכבת לישון.
עם זאת, טביעת האצבע של החשוד עדיין אינה תואמת את זו של הרוצח.
הולמס חושד שלרוצח יש אח תאום זהה, וכי הרוצח האמיתי עדיין חופשי.
הולמס מטלפן לאביה של הנערה ששימשה כפתיון ומזהיר אותו, אבל רגעים אחדים קודם לכן הרוצח כבר חטף אותה ממיטתה.
הרוצח נראה כשהוא נושא את הנערה על כתפו ושטיפות דם נוטפות מפניה מחתך של זכוכית שבורה.
השוטרים מאלצים את התאום השני לקחת אותם אל אחיו, אבל הוא מצליח להימלט מהם.
ברגע האחרון הולמס מוצא את הרוצח ואת הקרבן.
סביב צווארה של הצעירה קשור גרב משי, והיא אינה נושמת.
ווטסון גוזר את הגרב ומנסה להחיות אותה.
הולמס מצליח לגרום לרוצח להודות בכך שהוא רצה לקבל תשומת לב מהנשים הצעירות.
בסצנת הסיום ווטסון נושא לאישה את ארוסתו, ג'ני ונדלור פסיכואנליטיקאית אמריקאית שעזרה להם בחקירה.
הם עוזבים לקראת ירח הדבש שלהם והולמס נותר לבדו ליד השולחן.
רופרט אוורט – שרלוק הולמס
איאן הארט – ד"ר ווטסון
ניקולס פליסר – ד"ר דאנוודי
ניל דאג'ן – המפקח לסטרייד
אן קרול – גברת הדסון
טמזין אגרטון – מירנדה הלהוטון