tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למעשה, היו בריכות אידוי משותפות לכל 14 המפעלים, במקום בריכות שונות לכימיקלים שונים.
כתוצאה מכך הכימיקלים לא טופלו כראוי, ונוצרו מטרדי ריח קשים.
כתוצאה מלחץ מתמשך, הוקמו על ידי המועצה התעשייתית 10 בריכות אידוי אטומות לשפכי תעשייה וכעת השפכים מטופלים טוב יותר.
בשנת 2002, לאחר מטרדי ריח קשים פעלה המועצה לפיזור 360 אלף טון מלח בבריכות, ומאז הבריכות אינן פולטות מימן גופרי.
תושבים בדואים המתגוררים במרחק 500 מטרים בלבד מגבולות אזור התעשייה (ביישוב הבלתי-מוכר ואדי אל-נעם), הם הנפגעים העיקריים מפליטות המפעלים.
לאוכלוסייה זו אחוז חולי אסתמה גבוה במיוחד.
תושבי הכפר תבעו את חברת מכתשים בסכום של מיליארד שקלים בשל חריגות בפליטת מזהמים.
בדיקות שנערכו במפעל "מכתשים" באוקטובר 2007 מצאו חריגות של עשרות-אלפי אחוזים מהתקן בפליטה של מתיל-איזובוטיל-קטון, פחמן ארבע-כלורי ותרכובות אורגניות נדיפות.
בחודש ינואר 2013 דחתה השופטת שרה דברת, סגנית נשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע, את תביעתם של תושבי ואדי על נעם, וקבעה כי לא ניתן לקבוע כל קשר סיבתי בין התחלואה לבין פארק התעשייה נאות חובב.
מפעל תרכובות ברום מייצר תרכובות רעילות במיוחד, בהן מתיל ברומיד, אשר נמצא תחת מגבלות ייצור נוקשות מתוקף פרוטוקול מונטריאול, ומיוצר במספר מועט של מדינות ובכללן ישראל, ארצות הברית, יפן וסין.
בדיקות פתע שערך המשרד להגנת הסביבה במפעל תרכובות ברום בשנת 2003, העלו בין השאר חריגה של 420 אחוזים בטולואן, חומר העלול לפגוע במערכת העצבים המרכזית ולגרום להפרעות קצב לב, ולנזק בכבד ובכליות.
כמו כן נרשמה באותה בדיקה חריגה של 1,170 אחוזים בדיכלורומתאן, חומר החשוד כמסרטן וגורם לגירוי העור.
עקב הלחץ הציבורי והתוכנית להקמת עיר הבה"דים, החלו המפעלים בנאות חובב להשקיע סכומים משמעותיים על מנת לעמוד בתקנים הבינלאומיים, תוך הפעלת טכנולוגיות חדשות למניעת זיהום אוויר וקרקע.
תוצאות השיפור באיכות האוויר, הקרקע והנחלים באזור מוצגות בדו"ח המציאות הסביבתית אותו מפרסמת המועצה מדי שנה.
בין השנים 2006 ל-2012 השקיעו המפעלים קרוב ל-1.5 מיליארד ש"ח בשיפור הטיפול הסביבתי.
בשנת 2007 החל צה"ל בבניית "עיר הבה"דים" באזור צומת הנגב, כ־10 ק"מ דרומית לנאות חובב.
אף שבבדיקות ניטור אוויר שבוצעו לא נמצאו נתונים המעידים על זיהום אוויר במקום, הועלתה הטענה כי במקרה של תקלה באתר או באחד המפעלים עלולים להיפלט לאוויר חומרים כימיים מסרטנים וחומצתיים עד לרדיוס של 20 ק"מ אשר עשויים לפגוע בחיילים בבסיס.
לאור זאת המועצה הובילה תהליכים שונים וביצעה סקר סיכונים להפחתת הרדיוס עד ל-5 ק"מ.
בעתיד בכוונת המועצה להפחית את הרדיוס עד לגדרות פארק התעשייה.
"אביב תעשיות (אר:פט) מיחזור בע"מ" – מפעל העוסק במיחזור בקבוקי פלסטיק משומשים.
המפעל ממחזר בקבוקי משקה לפלסטיק לכדי פתיתים המאפשרים לייצר מהם בקבוקים חדשים.
"אדמה פתרונות לחקלאות" – מפעל לפיתוח, ייצור ושיווק של מוצרים להגנת הצומח.
החברה משווקת בלמעלה ממאה מדינות ברחבי העולם, ומדורגת בין עשר החברות הגדולות בישראל מבחינת שווי שוק.
"אלביט תע"ש" – מתחם של 52,000 דונם ברמת בקע (אזור שסופח לנאות חובב), שישמש לתעשייה הביטחונית (אלביט ורפאל).
המתקן נבנה בימים אלו וצפוי להתחיל לפעול בשנת 2025. אלביט היא חברה ציבורית בתחום של ייצור טכנולוגיות חדישות עבור תעשיית הביטחון והסייבר.
חברת הבת של אלביט, תעש מערכות העוסקת בייצור ופיתוח מערכות נשק, זכתה במכרז להקמת אזור התעשייה.
המפעל יעסיק מאות עובדים וצפוי לתמוך בעוד אלפיים משרות נוספות של ספקים באזור.
"תחנת הכוח אורות יוסף" (תחנת הכוח רמת חובב) – תחנת כוח המייצרת חשמל באמצעות גז טבעי.
בתחנה 9 טורבינת שההספק הכולל שלהן הוא כ-1,200 מגה-וואט.
"אלקון מרכז מיחזור (2003) בע"מ" – חברת אלקון מספקת שירותים לטיפול בשפכים תעשייתיים ופסולות מזוהמות ומסוכנות.
"אנרג'יקס אנרגיות מתחדשות בע"מ" – חברה ציבורית העוסקת בהקמה, תפעול, אחזקה, ניהול ומכירת חשמל ממקורות אנרגיה מתחדשת.
החברה נסחרת בבורסה בתל אביב.
"אקוסול ישראל" – הקמה והפעלה של משרפות לחיסול ריכוזים של פסולת אורגנית.
המתקן היחיד בישראל לשריפה של פסולת אורגנית כימית.
מנצלים את האנרגיה מהשריפה לשימוש של המפעלים שקונים אותה במקום לשרוף דלק אחר.
"גז גל בע"מ" – חברה העוסקת באספקת גז ביתי ותעשייתי ללקוחות ברחבי הארץ.
בע"מ" – חברה לאספקת גזים מסוגים שונים עבור תעשיות הפארמה, הכימיה, מיקרואלקטרוניקה, תעשייה ביטחונית וכן כימיקלים מיוחדים למחקר.
המפעל בנאות חובב משמש לאחסון גזים.
"גלובוס" – החברה עוסקת בתחום הלוגיסטיקה עבור מגוון לקוחות פרטיים, עסקיים ומוסדיים.
"גרין סויל" – אתר לטיפול ביולוגי בבוצה במזהמים נדיפים.
"דור אקולוגיה בע"מ" - חלק מקבוצת דור כימיקלים בע"מ.
חברת דור אקולוגיה פועלת בתחום של מיחזור והשבת ממיסים, וכן מחזור פסולת והשבת פסולת.
החברה לשירותי איכות הסביבה – חברה ממשלתית שייעודה לטפל בפסולת רעילה על ידי מיחזור, ניטרול והטמנה שלה עבור מכוני מחקר, מעבדות ועסקים.
החברה מפתחת ומיישמת טכנולוגיות לשמירה על איכות הסביבה.
"ווייבלנגת' אנטרפרייזס" – חברה המייצרת חומרי גלם פעילים (Active Pharmaceutical Ingredients) עבור תעשיית התרופות.
"טבע-טק (טבע-אסיא) תעשיות כימיות" – חברה לייצור ולשיווק תרופות, מוצרים לבתי חולים, כימיקלים עדינים לתעשיית התרופות ומוצרים וטרינריים.
המפעל בנאות חובב מטפל בחומרי הגלם של כלל מפעלי טבע תעשיות פרמצבטיות בארץ.
ייצור הקופקסון, תרופת הדגל של טבע, מתבצע בנאות חובב.
"כלבוגז 2002 בע"מ" – חברה העוסקת באספקת גז ביתי ותעשייתי ללקוחות ברחבי הארץ.
"לוקסמבורג תעשיות (פמול) בע"מ" – ייצור ואספקת כימיקלים לחקלאות, לביוטכנולוגיה ולתעשייה.
"מאפי פארמה בע"מ" – חברה המתמחה בפיתוח ומסחור חומרים פרמצבטיים, לרבות פרמצבטיים פעילים (API).
"מטל טק בע"מ" – מפעל לייצור אבקות טונגסטן וטונגסטן קרביד, המשמשות כחומר גלם לייצור של מתכות קשות, ייצור כלי חיתוך, פגזים, אפודים קרמיים, כלי עבודה, נורות חשמל ועוד.
כ-70% מתוצרת המפעל מיוצא למפעלים בחו"ל, לרבות למפעלים של יצרניות גדולות כגון סיקורסקי ובואינג.
בנוסף, מטל טק היא ספק מורשה למפעל ישקר בישראל.
"מפעלי תובלה ולוגיסטיקה בע"מ" – חברת בת של כימיקלים לישראל.
"מקסימה" – מפעל עוסק בתהליכי הפרדת אוויר.
מייצר חמצן, חנקן וגזים נוספים לתעשייה ולטיפול רפואי.
מתקן אפרת (תש"א) – מסוף של חברת תשתיות אנרגיה.
המתקן משמש לאחסון דלקים עבור החברה הלאומית לתשתיות נפט ואנרגיה (תש"ן) וכן העברת דלק ליעדים נדרשים.
"נגב גז טבעי" – הקמה, תחזוקה וחלוקה של גז טבעי באמצעות תשתית צנרת תת-קרקעית באזור הנגב.
"נתיבי הגז הטבעי לישראל" – חברה ממשלתית להולכה של גז טבעי בלחץ גבוה בישראל.
בנאות חובב נמצאת תחנת הפחתת לחץ ומדידה (PRMS).
"סלע מוצרי בטון" – החברה מייצרת מגוון מוצרי בטון.
בנאות חובב מתפעלת החברה מפעל לייצור מוצרי בטון לתשתית ובניה.
"עוף עוז (שיווק) בע"מ" – חברת עוף עוז פועלת בתחום של גידול ושחיטת עופות.
המפעל בנאות חובב הוא מפעל למחזור חלבונים משאריות הייצור של משחטות החברה.
"חברת פיברו בריאות בעלי חיים בע"מ (בעבר חברת קופולק)" – חברת פיברו היא חברה גלובלית העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק מוצרים ביניים לבריאות והזנת בעלי החיים, במטרה לייצר מזון בריא יותר לבני אדם.
"פרידנזון שירותים לוגיסטיים" – חברה ציבורית הפועלת בתחום של לוגיסטיקה ושילוח בינלאומי.
"צינורות מזרח תיכון" – החברה פועלת בתחום של ייצור צינורות פלדה לתשתיות ביוב, מים, דלק וגז.
"קצא"א" – קו צינור אילת-אשקלון משמש להולכת נפט גולמי מנמל אילת לאשקלון.
בשטח המועצה ישנה רצועת מעבר לתשתיות.
"ר.א.ד בטון בע"מ" – חברה העוסקת בייצור ואספקת בטון, בטקל וטיט מוכן לתעשיית הבנייה.
המפעל בנאות חובב מייצר את כל סוגי הבטון.
"רינקם קומפני (ישראל) בע"מ" – מרכז לוגיסטי לאחסון, טיפול והפצה של כימיקלים וגזים לתעשיית המוליכים למחצה.
"רכבת ישראל" – מסוף מטענים עבור רכבת ישראל.
משתרע על שטח של חמישים דונם.
המסוף משמש כמסוף ראשי לאחסנת חומרים מסוכנים המגיעים באמצעות הרכבת.
מכיל מערכות בטיחות מתקדמות לטובת טיפול באירועי חומ"ס ומשמש כאחסנה לחברות גדולות הבאות בהתקשרות עם רכבת ישראל לטובת שינוע ברכבת.
"רמת נגב אנרגיה בע"מ" – תחנת כוח.
המייצרת חשמל עבור מפעלים בנאות חובב.
בתחנה שתי טורבינות מונעות בגז וכן טורבינה קיטורית.
כמו כן, התחנה מחוברת לתשתית קיטור למספר מפעלים בנאות חובב, ושולחת קיטור למפעלים אלו.
יתרת הקיטור הלא מנוצלת משמשת להנעת טורבינת הקיטור בתחנה.
"רפאל - מערכות לחימה מתקדמות בע"מ" – רפאל היא חברה ממשלתית העוסקת בפיתוח ובייצור של אמצעי לחימה, לרבות טילים ומערכות הגנה אקטיבית.
"שובל נשר" – חברת שובל נשר היא שותפות בין חברת נשר מלט לחברת שובל מיחזור והשבה.
שובל נשר עוסקת במחזור והשבת אנרגיה.
"שירותי גניזה מרכזיים (1995) בע"מ" (מכונה גם בית גנזים) – חברת שירותי גניזה מרכזיים מספקת שירותי גניזה למסמכים עבור המגזר העסקי וכן למגזר הציבורי.
"תרכובות ברום בע"מ" – חברת בת של איי.סי.אל גרופ המייצרת כשליש מאספקת הברום האלמנטרי (Br2) בעולם.
הפסל "שומר הנגב" נוצר בידי הפסל אמיליו מוגילנר ומתנדבים התומכים בנושאי איכות הסביבה, והוא ניצב מול הכניסה לנאות חובב.
הפסל שוקל 1,850 טון - מהם 450 טון בטון וברזל ו-1,400 טון עפר, וגובהו 17 מטרים, כנגד 14 המפעלים ושלושת המתקנים הפועלים באזור התעשייה.
הוא נועד להזכיר את פסלי אי הפסחא באוקיינוס השקט, סמל לשואה אקולוגית וניצול יתר של המשאבים הטבעיים, ולהתריע נגד הזיהום הנגרם בנאות חובב.
נְאוֹת סְמָדַר הוא קיבוץ בדרום הערבה סמוך לצומת שיזפון, על כביש 40, השייך למועצה אזורית חבל אילות.
הקיבוץ הוקם כהיאחזות "שזפון" בשנת 1980, ולאחר שלא הצליח להתרומם התיישב בו בשנת 1989 גרעין נאות סמדר שהקימו בו יישוב סביב הנושא האקולוגי־אורגני.
היישוב משתרע על שטח של כ-800 דונם.
היסטוריה - היאחזות הנח"ל שיזפון
טרם הקמת נאות סמדר, קיבוץ שזפון עלה על הקרקע בספטמבר 1980 על ידי גרעיני נח"ל.
המתיישבים הראשונים במקום היו חברי גרעין "זמרן" של תנועת הצופים, מחזור ע"ג, גיוס 1979, שלימים התיישבו בקיבוץ קטורה.
הם החזיקו במקום כהיאחזות נח"ל לפני שהונח קו המים ליישוב, ולפני שהיה חשמל.
אחריהם תחזקו את המקום חברי גרעין "דרדר" לטללים.
גרעיני הנח"ל הבאים במקום כבר יועדו אל קיבוץ שזפון ואכלסו אותו בשנותיו הראשונות:
גרעין ראשית - מחזור ע"ה - גיוס 1980, שעברו הכשרה בשל"ת בקיבוץ דורות
גרעין אשד (אל שזפון דרכנו) - מחזור ע"ט - גיוס 1982
גרעיני ראם, אשד, ערבה ופרא עברו הכשרה בשל"ת מוקדם בקיבוץ נצר סרני, אשר היה לקיבוץ האומן של שזפון.
בראשית דרכו נקרא הקיבוץ, שהיה היישוב השישי של התק"ם בערבה, "ערבה 6".
בעת פינוי היישובים בסיני, הועבר חלק מהציוד שפורק בסיני לקיבוץ שיזפון, כולל מגרש הכדורסל שלו.
נדמה כי שזפון היה הקיבוץ האחרון בישראל שהוקם ונוהל כולו על ידי גרעיני נח"ל, ובעיקר בנות ובני גרעין ראשית וגרעין ראם.
שני גרעינים אלה אף סייעו בהקמתם ובנייתם של היישובים הסמוכים לשיזפון: נוה חריף ושיטים, ולקחו חלק בהקמת מחנות הצבא שבאזור, ובנטיעת חורשות דרך (לימנים) ביחד עם קק"ל.
חורשות אלה נראות בצידי הדרכים בנגב ובערבה.
חברי הגרעין הקימו גינות נוי, נטעו מטע תמרים וגידלו ירקות, בעיקר בצל ומלונים, ופרחים.
בנוסף בנו את בתי המגורים ומבני הציבור במקום, סללו שבילים, עבדו ביערנות.
התושבים החזיקו מזנון דרכים בצומת שזפון, ששכן בתחילה באוטובוס נטוש, אשר הובא לצומת לאחר שירות קודם כמזנון באשלים.
המזנון שימש את הפועלים שעסקו בבניית מחנות הצבא, חיילים ומעט המטיילים שבחרו בדרך זו בדרכם לאילת.
כן הפעילו התושבים מזנון בנמל התעופה עובדה.
ביוזמת בני הגרעינים הוקם בשיזפון לול תרנגולות ענק ומודרני, שהיה בזמנו אחד מחמשת הלולים הגדולים בישראל, וניטעו חורשות נוי סביב היישוב.
תוכנית אכלוס היישוב, שהייתה מבוססת על השארות בני הגרעין במקום לאחר שירותם הצבאי, לא הצליחה.
לפיכך, בספטמבר 1988, לאחר שנותרו בו רק 15 בני אדם, הוחלט לפנותו ולהחזיקו על ידי צעירים בשנת שירות עד למציאת מתיישבים אחרים שיתיישבו בו.
חלק מיחידות הדיור הריקות הועברו להר עמשא.
קיבוץ נאות סמדר הוקם בקיץ 1989 במקום היאחזות הנח"ל שיזפון.
קבוצת המקימים כללה חברים מירושלים בעלי מקצועות חופשיים, שעזבו את העיר והתיישבו בנגב על מנת להקים קהילה לומדת, שליבה מכוון לשיתוף פעולה בין אדם לחברו ולסביבתו.
היישוב הוא יישוב אורגני עם התייחסות לתחום האקולוגי הכוללת חקלאות אורגנית, בנייה מדברית, מיחזור והשבת מים.
בשנת 2001 הוסב שם המקום משזפון לנאות סמדר.
מקור שם הקיבוץ מגיע מהמילה נאות, כלומר נווה מדבר, ומהמילה סמדר, בשל פרי הגפן שבמקום, ולזכרה של סמדר ספרא, אשתו של יוסף ספרא, ממקימי היישוב, שנהרגה בתאונת דרכים ב-1981.
נאות סמדר הוא קיבוץ שיתופי באופן מלא.
ההחלטות מתקבלות בהסכמה, ההכנסות מתחלקות באופן שווה והחברים עובדים בעיקר בתוך הקיבוץ.
חברי הקיבוץ שהגיעו למקום בשנת 1989 התקבצו סביב דמותו של הבמאי והמחזאי יוסף ספרא.
הם מתרגלים תורות רוחניות הקשורות למשנתם של קרישנמורטי, גורדייף ואקהרט טולה.
ספרא הלך לעולמו בשנת 2003. בקיבוץ, הרוחניות מתקיימת גם בחיי היום־יום.
לדוגמה, לא אוכלים בשר, במהלך ארוחות הבוקר והצהרים נהוג לא לדבר, אין טלוויזיות בבתים ונהוג לא להשתמש בטלפונים סלולרים במרחב הציבורי.
במקום כ-200 חברים המתפרנסים בעיקר מחקלאות אורגנית ותוצריה: כרמים, זיתים, תמרים, עיזים, יין, שמן וגבינות.
התוצרת החקלאית של הקיבוץ נמכרת ברשתות השיווק ובחנויות טבע ברחבי הארץ.
הקיבוץ עוסק בבנייה מדברית מגוונת, הכוללת מגדלי צינון פסיבי, לבני בוץ, בנייה בבלות קש ועוד.
ברחבי הקיבוץ מפוזרים מבנים רבים הבולטים באסתטיקה המיוחדת שלהם ושנבנו במהלך השנים על ידי אנשי המקום, העוסקים גם בבניה מחוץ לתחומי היישוב לפרנסתם.
בתחומי האומנות והיצירה מתקיימות סדנאות אומנות של בית האומנויות שתוצריהן נמכרים במקום.
בתחילת הדרך שמרו חברי הקיבוץ על פרטיותם.
החל מהעשור השני של המאה ה-21 הם החלו להיפתח אל העולם בסדנאות וסמינרים של בנייה וחקלאות אקולוגית יחד עם התמקדות בתהליכים רוחניים.
בנאות סמדר מספר מיזמי תיירות ואירוח כולל פונדק נאות סמדר היושב בצומת שיזפון הכולל מסעדה צמחונית ובית קפה, חנות המפעל של מוצרי נאות סמדר וסיורים במחלבה, ביקב ובבית האומניות.
במרחק של כשני קילומטרים מבתי הקיבוץ בשטח של היאחזות נח"ל יעלון לשעבר, שיפצו חברי הקיבוץ את בתי ההיאחזות הישנים בצורה אקולוגית והם משמשים כבתי אירוח לתיירות פנים וחוץ.
בשנת 2022 היה הקיבוץ מועמד להפיכה לכפר תיירות מומלץ על ידי ארגון התיירות של האו"ם (UNWTO), הכולל נכון לשנת 2023 167 כפרים ברחבי העולם, העומדים בתנאים שונים, כולל קיימות סביבתית, חברתית וכלכלית, שימור של משאבים תרבותיים וטבעיים ועוד.
בשנת 2025 הקיבוץ נבחר על ידי ארגון התיירות של האו"ם לאחד מ-250 הכפרים התיירותיים הטובים בעולם.
קליטת מפונים בעקבות מלחמת חרבות ברזל
הקיבוץ בדומה לקיבוצים אחרים קלט מפונים מקיבוצים מעוטף עזה וגבול הצפון שפונו מביתם בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
הקיבוץ קלט בעיקר מהישובים צבעון ומתת בגבול הצפון.
מבין קבוצה זו קבוצה של 17 משפחות הכוללות כמאה מבוגרים וילדים, התחייבה להישאר בקיבוץ שנה אחת לפחות כאשר שאר המפונים שנקלטו בתחילה עברו למקומות אחרים.
קליטת המפונים הגדילה את מספר תושבי הקיבוץ מ-150 ל-250.
בין השאר, תואר כי המקום איפשר למשתתפות צמיחה אישית ורוחנית אך כי ספרא ניצל מינית אחת מהן ולדעת אחת ממשתתפות הסרט הקיבוץ התנהל כ"כת לכל דבר ועניין".
חברת הקיבוץ ענת אורנשטייו -גנור ראיינה עשרות חברי קיבוץ.
הספר לב המקום הוא אסופת שיחות עם האנשים שהקימו את נאות סמדר כיישוב שהוא בית ספר ללימוד עצמי של האדם.
הספר דן בסוגיה האם אפשר לחיות בשיתוף פעולה המבוסס על התחדשות מתמדת ביחסים עם עצמי, עם האחר ועם הסביבה, וכיצד מממשים כוונה זו בריתמוס של חיי היום יום.
סוגיות אלה ואחרות עולות מתוך הסיפורים האישיים.
הן מזמינות את הקורא להצטרף למסע שעיקרו התעניינות בשאלות אוניברסליות העוסקות במקומו וייעודו של האדם בעולם, בגורלו האישי ובאחריותו לחברה כולה.
נאות הכיכר (נְאוֹת הַכִּכָּר) הוא מושב בצפון הערבה, מדרום לים המלח, הנמצא בתחומי מועצה אזורית תמר.
המושב נמצא בסמוך לשפך נחל הערבה אל ים המלח.
היישוב נקרא על שם כיכר סדום בה הוא שוכן, מקומן של ערי הכיכר המקראיות.
מצפון מזרח ליישוב, בשטח ירדן, נמצאות עתיקות העיר הקדומה צוער מתקופת המקרא.
ביישוב מתגוררים נכון לדצמבר 2015 411 תושבים וכ-500 עובדים זרים.
היישוב נמצא בצמוד לגבול עם ירדן.
המושב משתייך לתנועת האיחוד החקלאי.
נאות הכיכר יושבה לראשונה בשנת 1959 כחוות בוקרים, על ידי צעירים ממקומות שונים בישראל, חלקם ותיקי הערבה, שעלו על הקרקע בניגוד לעמדת המוסדות המיישבים שהזהירו מפני קדחת.
בנוסף לגידול עדר בקר, גודל במקום מטע תמרים נסיוני, ירקות ופרחים שהושקו ממי תהום מלוחים.
באוגוסט 1961 הותקן בחווה מכשיר קטן להתפלת מים שייתר את הצורך להביא מים מסדום.
בשנת 1964 כבר סופקו המים משני קידוחים מקומיים.
יהדות אוסטרליה תרמו כסף להקמת מבנה מגורים ייחודי המכונה המבצר, המבנה בצורת מרובע סגור והקיפי כלל את דירות תושבי המושב לצד מבני הציבור וחדר האוכל.
המבנה תוכנן על ידי נחום זולוטוב.
לאחר בניית בתי הקבע, שימש מבנה המבצר כבית הספר של ילדי המושבים נאות הכיכר ועין תמר.
לאחר סגירת בית הספר והעברתו לנווה זוהר, ננטש מבנה המבצר.
בשנת 2017 שופץ המבנה והוא קולט תוכניות חינוכיות בשיתוף פעולה עם גופי חינוך ציוניים ומשמש כמרכז תנועת האיחוד החקלאי.
בשנת 1962 הוקמה בחווה חברת טיולי המדבר "נאות הכיכר" שהייתה הראשונה בתחום תיירות המדבר, תחילה באזור ים המלח ולאחר מכן גם בכל הערבה עד הרי אילת.
באוקטובר 1962, לאחר הצטרפות מתיישבים חדשים, הוחלט שהחווה תוכר כיישוב קבע, אולם ההחלטה לא יצאה אל הפועל בהיעדר מתיישבים בעלי משפחות.
עם זאת, המשק הצטרף לתנועת האיחוד החקלאי.
עד שנת 1965 עזבו דור המייסדים והגיעו במקומם מתיישבים אחרים.
עדר הבקר נמכר לאחר שהתברר כגרעוני, ובמקומו הוקמו בריכות דגים.
ביישוב הוקמו חדרי־ארוח (צריפים) למטיילים.
לאחר מלחמת ששת הימים היווה היישוב יעד לפעילות חבלנית מכיוון ירדן, כולל ירי מרגמות.
בתרומת יהודים מדרום אפריקה ומניו זילנד הוקם עבור המתיישבים מבנה קבע אבל בהיעדר כמות מספקת הוחלט על הבאת גרעין התיישבות שיקים במקום מושב שיתופי ונמנע ממתיישבי המקום להיכנס למבנה הקבע.
בשנת 1969 הושג הסכם עם הסוכנות על פיו שולם למייסדים פיצויים תמורת פינוי המקום, לצורך הקמת היאחזות נח"ל.
במקום הוקם בסיס צבאי, בו התרחש אסון נאות הכיכר בדצמבר 1970 עת התמוטט סלע על חדר האוכל של הבסיס.
הבסיס הועבר בשנת 1997, ובמקום נותרה אנדרטה לזכר החיילים שנספו באסון.
הגרעין החדש של נאות הכיכר, שעלה לקרקע ביוני 1970 למקומו הנוכחי של היישוב, ליד מוצא נחל הערבה, עלה במסגרת האיחוד החקלאי, שנתן חסות לרעיון ההתיישבות הרב תכליתית.
רעיון זה היה אמור להוות בסיס לסוג התיישבות חדש, אשר יאפשר מגוון דעות פוליטיות וצורות עבודה וחברות.
לאחר שנה, עקב חילוקי דעות פנימיים, פרש בעל הרעיון ומגבש הגרעין, אורי גלעד (גולדשמידט), וניסה להמשיך את דרכו ביישובים חמרה ואשלים.
בקיץ 1974 הוקמה סוללה בגובה של מעל 5 מטרים להגן על שטחי העיבוד של היישוב מפני שיטפונות.
אולם בתחילת 1975 בעקבות כמות גשם חריגה התמוטטה הסוללה והשטחים החקלאיים הוצפו.
בתי היישוב שהוקמו מחוץ לטווח השיטפון, לא ניזוקו.
במהלך שנות ה-80 שקע המושב בחובות כבדים שגרר עזיבה של משפחות רבות.
כחלק מתהליך השיקום פורקה הערבות ההדדית, כוסו חובות של משפחות שונות על ידי יתר התושבים ושדותיהם חלקו מחדש.
במהלך שנות האלפיים התחדש המושב בתשתיות, מבני הציבור שופצו ומשפחות חדשות נקלטו.
פרנסת אנשי המושב נשענת על חקלאות, תיירות ומקצועות חופשיים.
המושב קולט משפחות בקליטה חקלאית וקליטה קהילתית.
הגידולים החקלאיים העיקריים במושב הם מטעי תמרים, פלפל, עגבניות מזנים שונים, בזיליקום, מלון, אבטיח וגידולי נישה כגון סליקורניה ותרד.
בצד הכביש המוביל לעין תמר ולנאות הכיכר נמצא מעיין בו המים מליחים.
סביב המעיין נמצאים עצי דקל וסבך שיחי קנה.
השם "פלוטית" ניתן למעין על ידי תושבי נאות הכיכר.
במדרש, פלוטית הייתה בתו של לוט ונאמר עליה שהייתה צדיקה.
המעיין מכונה לעיתים "מעיין האהבה" ו"המעיין הנסתר".
בסמוך לעין פלוטית נביעות נוספות.
כחלק מתוכנית לשיקום מלחת סדום, יוכשרו דרכי גישה למעיינות הנוספים.
חברי מושב נאות הכיכר והמושב השכן עין תמר פועלים לקידום תיירות כיכר סדום, צפון הערבה ודרום ים המלח.
במושב היצע תיירות של 50 צימרים, שני חאנים גדולים, מסעדה והיצע עשיר של טיולי מדבר בחווארי כיכר סדום, מעיינות נסתרים, מלחת סדום, ים המלח ומדבר יהודה והערבה.
נאט אדרלי היה נגן ג'אז אמריקאי.
נאט היה אחיו של נגן הג'אז ג'וליאן "קנונבול" אדרלי שניגן בסקסופון אלט.
נאט, צעיר מג'וליאן בכ־3 שנים, ניגן בקורנית ובפלוגלהורן.
בגיל 15 החל ללמוד נגינה בחצוצרה, וכעבור 4 שנים עבר לנגן בקורנית.
בין השנים 1951–1953 ניגן בתזמורת צבאית במסגרת שירותו בצבא ארצות הברית.
למשך כשנה, בין 1954 ל-1955 ניגן אדרלי הצעיר בתזמורתו של ליונל המפטון, אז גם הקליט את הקלטותיו הראשונות כסולן.
בשנים 1956–1957 עבר יחד עם אחיו "קנונבול" אדרלי את חוויית הכישלון של החמישייה הראשונה של אדרלי.
דרכיהם נפרדו, "קנונבול" נענה להזמנה לנגן עם מיילס דייוויס, בעוד שנאט נדד בין כמה הרכבים, בהם להקותיהם של ג'יי ג'יי ג'ונסון ווודי הרמן.
ב־1959 הקימו האחים חמישייה חדשה שהתקיימה עד מותו של "קנונבול" בשנת 1975.
במקביל, היה נאט אדרלי פעיל גם בעצמו, בעיקר במחצית הראשונה של שנות ה־60, היה לו הרכב משלו, והוא הקליט והופיע בנפרד מאחיו ברפרטואר שונה.
הרכביו היו בית אימון למוזיקאים רבים, שנודעו אחר כך בזכות עצמם, כמו נגני סקסופון האלט סוני פורצ'ן ווינסנט הרינג.
קטעים מוזיקליים מקוריים שלו הוקלטו על ידי אמני ג'אז רבים, בהם נגן כלי ההקשה ריי בארטו, קאונט בייסי ומונטי אלכסנדר.
נאט אדרלי המשיך להקליט ולהופיע אחרי מות אחיו, אך ניכר היה ששיאו כבר מאחוריו.
זוהי רק רשימה חלקית של הקלטותיו, בעיקר הקלטותיו העצמאיות (ולא במסגרת החמישייה של אחיו קנונבול אדרלי)
נְאוֹת מָרְדְּכַי הוא קיבוץ השוכן בצפון הארץ בעמק החולה, כ-5 ק"מ דרומית מזרחית לעיר קריית שמונה, בתחום השיפוט של מועצה אזורית הגליל העליון.
הקיבוץ הוקם ב-2 בנובמבר 1946 על ידי עולים מצ'כיה, גרמניה ואוסטריה.
בתחילת ההתיישבות במקום אסרו השלטונות הבריטיים על השלמת בנייתם של צריפים במקום עד בירור טענות ערביי הסביבה לגבי הבעלות על הקרקעות של הקיבוץ.
ב־1947, אישרה ועדת השמות את מתן השם "נאות־מרדכי" לקיבוץ, לזכרו של מרדכי רוזובסקי, ממנהיגי התנועה הציונית בארגנטינה ויושב־ראש דירקטוריון הקק"ל שם.
אישורו של שם זה היה קשור בהתחייבות הקק"ל, שניתנה על רקע מפעל איסוף כספים שאורגן למענה בארגנטינה.
ב-1954, הצטרפו לקיבוץ 30 עולים מארגנטינה (וביניהם משה ענבר (ניסלבאום)), שהשתייכו לתנועת הנוער החלוץ למרחב.
כמו כן קלט הקיבוץ עולים נוספים מצפון אפריקה וארגנטינה וכן תושבי ישראל.
בעבר הקיבוץ נודע בתוצרת התפוחים שלו ובייצור סיידר.
עם השנים נעקרו מטעי הקיבוץ וההשקעה עברה לחברת הנעליים "טבע נאות" שהוקמה בשנת 1942 קודם בקיבוץ געתון ובתל אביב על ידי עולה מצ'כוסלובקיה, גדעון שויער, ועברה יחד איתו לנאות מרדכי.
השם "טבע נאות" ניתן למפעל בשנת 1986. בקיבוץ מגדלים גם גידולי שדה ונשירים כמו כן מייצרים פוליאתילן חוסם קרינה על-סגולה לחממות (חברת פלריג).
מפתחים גם את ענף התיירות.
בעקבות משבר כלכלי עמוק בקיבוץ, הוחלט בסוף שנת 1998 על ידי האספה הכללית של הקיבוץ על שינוי ראשוני בארחות החיים, ונקבעה האפשרות העקרונית לשיוך דירות המגורים לחברי הקיבוץ.
באוגוסט 2002 הוחלט בפועל על שיוך הדירות לחברים.
בספטמבר 2005 החליטה אספת החברים על מכירת מרבית השליטה במפעל "טבע נאות" תמורת 77 מיליון שקלים, ובספטמבר 2006 הוחלט שחלק מהתמורה תחולק בין החברים בצורת תקציב נוסף.
בספטמבר 2009 גרם קצר חשמלי לשריפה בחדר האוכל הישן.
נשרף מועדון הצעירים (הפאב) בית הכנסת ועוד כמה מתקנים שהיו סמוכים למבנה.
את ספר התורה הצליחו להציל וגם את כלי הנגינה שהיו מאוכסנים בסמוך.
אך מועדון הצעירים, על הרהיטים והמתקנים שבו, נשרף.
במרץ 2014 נמכרו המניות של טבע נאות שנותרו לקיבוץ תמורת 300 מיליון שקלים.
עם מייסדיו של הקיבוץ נמנים אהוד אבריאל - פעיל ההגנה והמוסד לעלייה ב' ודיפלומט, ודן לנר - מצנחני היישוב, לוחם פלמ"ח, ואלוף בצה"ל.
הסופרת, חברת הפרלמנט האיטלקי פיאמה נירנשטיין שהתה במשך מספר חודשים בקיבוץ לפני ובעת מלחמת ששת הימים וחוויותיה מאותה תקופה ובעיקר "קבלת הפנים" שקיבלה מחבריה הקומוניסטים כשחזרה מהקיבוץ לאיטליה, הם שעיצבו לדבריה את השקפת עולמה הימנית והפרו ישראלית.
ב-1967–1968 ביקרה בקיבוץ הצלמת חנה ריבקין-בריק וצילמה בו את הספר "מרים גרה בקיבוץ" (Miriam Lives in a Kibbutz) שכתבה העיתונאית קורדליה אדוורדסון.
הספר יצא לאור בשוודיה ב-1969 ולא תורגם לעברית.
הבמאית דבורית שרגל מספרת על הצילומים בשניים מסרטיה: "איפה אלה קרי ומה קרה לנוריקו-סאן?" ו"הרביעי בטרילוגיה".
בשנת 2009 הופק הסרט "נדנדות העץ" שצולם בקיבוץ על ידי נעה מאירסון, המתאר את מצבו של הקיבוץ מבעד לעיני זקני הקיבוץ העובדים במפעל לייצור צעצועי עץ במקום.
הסרט הוצג במסגרת פסטיבל דוקאביב בשנת 2010.
נאזי טיירו מוחמד הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1998–2016, בעמדת הסנטר.
בנם של מהגרים מגאנה, גדל בשיקגו ולמד בתיכון קנווד אקדמי.
בסתיו 1995 הצטרף מוחמד לאוניברסיטת קנטקי במשקל 143 קילוגרמים, וקיבל מעט מאוד דקות משחק בטורניר המכללות בו זכתה קנטקי באותה עונה.
אחרי שרזה בעונתו השנייה בליגת המכללות, חלק מוחמד את עמדת הסנטר עם ג'מאל מגלור והיה לשחקן מפתח בשנתיים שאחרי.
לאחר שנתו השלישית בליגת המכללות, עמד מוחמד בפני ההחלטה האם להישאר לעוד שנה באוניברסיטה או לצאת לדראפט ה-NBA.
לבסוף החליט מוחמד לנסות להיבחר בדראפט 1998. לבסוף נבחר מוחמד במקום ה-29 בסיבוב הראשון על ידי היוטה ג'אז, שהעבירה את מוחמד לפילדלפיה 76'.
לאחר שתי עונות בפילדלפיה נשלח לאטלנטה הוקס, שם שיחק עד אמצע עונת , אז הועבר לניו יורק ניקס.
בעונת שיחק מוחמד חצי עונה בניקס וחצי עונה בסן אנטוניו ספרס (שקיבלה אותו מניו יורק בתמורה למליק רוז).
בשתי הקבוצות יחד, שיחק באותה עונה 77 משחקים בהם רשם ממוצעים של 9.5 נקודות, 7.6 ריבאונדים ו-1.1 חסימות למשחק.
את העונה הזאת סיים כשחקן חמישייה של הספרס שזכו באליפות ה-NBA באותה שנה.
בעונתו השנייה בספרס, חלק מוחמד את תפקיד הסנטר עם ראשו נסטרוביץ' ורשם ממוצעים נמוכים יותר מאשתקד, עם 6.2 נקודות ו-5.2 ריבאונדים בעונה הסדירה.
בפלייאוף 2006, הציג סדרה מצוינת בסיבוב הראשון נגד הסקרמנטו קינגס עם ממוצע של 7 נקודות בסדרה.
במשחק הראשון בסדרה רשם 18 נקודות, 8 ריבאונדים ושלשה שנייה בקריירת ה-NBA שלו.
למרות זאת, לא קיבל מוחמד הרבה דקות משחק בסדרת חצי גמר המערב באותו הפלייאוף, בה נוצחו הספרס על ידי הדאלאס מאבריקס.
בסוף אותה עונה, דחה הצעה להארכת חוזה בספרס למשך 4 שנים וב-4 ביולי 2006 סיכם בעל פה את תנאיו בדטרויט פיסטונס לאחר שבן וולאס, הסנטר הראשון של הקבוצה, החליט לעזוב אותה רק יום לפני כן.
ב-2007 הועבר בטרייד לשארלוט בתמורה לפרימוז ברזץ' ו-ולטר הרמן.
בפברואר 2011 הועבר מוחמד בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר בתמורה לדי ג'יי וייט ומוריס פיטרסון שעברו לשארלוט, ובסיום עונת חתם כשחקן חופשי בשיקגו בולס, בה שיחק עד עונת .
באוקטובר 2015 הודיע על פרישה ממשחק, אך לקראת סוף עונת , ב-5 במרץ 2016, חזר מהפרישה וחתם באוקלהומה סיטי ת'אנדר.
מוחמד ואשתו מנדי הם הורים לשתי בנות ובן.
בנם, סר, משחק כיום כדורסל במכללת נוטר דאם.
הוא ייסד את קרן נזר מוחמד (The Nazr Mohammed Foundation), אשר מחויבת לפעול כחברה תורמת בקהילה הגלובלית, באמצעות תמיכה במגוון מטרות ראויות דרך תרומות אישיות, אירועי התרמה, מחנות, מענקים ומלגות.
באוגוסט 2012, הקרן שלו אירחה את אירוע ההתרמה לשיפוץ תשתיות באקדמיית קנווד (Kenwood Academy Capital Improvements Fundraiser).
מוחמד למד ניהול עסקים באוניברסיטת קנטקי וסיים את לימודיו במאי 2020 עם תואר ראשון באמנויות ומדעים.
נְאוֹת קְדוּמִים - השמורה הלאומית של טבע הארץ במקורות ישראל היא שמורת טבע ביער בן שמן בסמוך אל העיר מודיעין.
נאות קדומים רשומה כחברה בע"מ ללא מטרות רווח והקרקע שלה נמצאת בבעלות מינהל מקרקעי ישראל.
שטח השמורה כולל כ־2,500 דונם של גבעות.
את השמורה יזם והקים הבוטניקאי וחוקר ארץ ישראל נגה הראובני.
משנת 2021 מנכ"ל השמורה הוא מנשה סמירה, לשעבר מנכ"ל הרשות השנייה.
ברחבי השמורה נופי צומח מקראי ומתקני חקלאות עתיקים ומשוחזרים: מתקני אַנְטִילְיָה, בתי בד, בורות מים, טחנות קמח, מבני שוֹמֵרות ומבנים חקלאיים נוספים.
בנאות קדומים נמצאים כ-624 מיני צמחים מתוכם כ-492 הם צמחי בר וכ-124 צמחים שתולים.
עם השנים פותחו בשמורה מתקנים ואזורים בעלי שמות ייחודיים למקום:
"אזור שבעת המינים", "בריכת שלמה", גיא שיר השירים", "מעלות אחז", "מערת בור וסירה", "נחל אשכול", "זימרת הארץ" ועוד.
בשטח שמורת טבע נמצא אתר ארכאולוגי חורבת חרמשית.
במקום נמצאים גם משרדי העמותה להנצחת מורשת הנשיא החמישי יצחק נבון.
החזון אודות הקמת גן של צמחים המוזכרים במקורות, בתנ"ך ודברי חז"ל הועלה בשנת 1925 על ידי בני הזוג אפרים וחנה הראובני, שהקימו את אגודת גן הנביאים ורז"ל.
בשנת 1944 הקצתה הקרן הקיימת 234 דונם לנטיעת גן הנביאים ליד מעלה החמישה ומשפחת הראובני פעלה לגייס כספים לצורך הקמת הגן.
בנם נגה הראובני פעל להגשים את חזונם.
בתחילת 1963 הוא ניסה לקבל 800 דונם של קיבוץ גבעות זייד הנטוש להקמת השמורה.
אולם הדבר לא צלח ובשנת 1964 הוקצו 1,500 דונם לנאות קדומים באזור מודיעין.
במאי 1965 התקיים כנס יסוד של השמורה בבית הנשיא, בחסות קדיש לוז, יושב ראש הכנסת, פרופ' חיים גבריהו, יו"ר החברה לחקר המקרא ויעקב צור (טשרנוביץ), יו"ר הקרן הקיימת לישראל.
בשנת 1968 הוחל בהקמת השמורה.
חלק מעבודות הפיתוח בוצעו על ידי קבוצות נוער מתנדב מארצות הברית.
בשנת ה'תשמ"ד (1984) הוענק לנאות קדומים פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
בשנת ה'תשנ"ד (1994) קיבלו הראובני וצוות נאות קדומים את פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
באוגוסט 2024 ציינו 60 שנה לייסוד המקום.
הקו המנחה של השמורה הוא להציג את הנוף, הצמחייה, הטבע והחקלאות של ארץ ישראל כפי שהיו בתקופת המשנה והתנ"ך, וכפי שבא לידי ביטוי בשם שניתן למקום עם הקמתו: "השמורה הלאומית של טבע הארץ במקורות ישראל".
נאות קדומים מאפשרת פעילויות רבות במסגרתה.
בכל עונות השנה מתקיימות פעילויות לקהל הרחב, למגזר העסקי והחינוכי.
השמורה מציעה סיורים לבתי ספר, לקבוצות מאורגנות אחרות, למשפחות ולבודדים.
השמורה מפעילה את המרכז למנהיגות המקיים סדנאות חווייתיות בטבע לאור המקורות בנושאי מנהיגות ופיתוח צוות.
מדי שנה מבקרים במרכז למנהיגות מאות קבוצות השייכות למגזר העסקי, הציבורי, החינוכי והצבאי.
נאות סיני הייתה התנחלות, היאחזות נח"ל ומושב לשעבר בחבל ימית שבחצי האי סיני חמישה קילומטרים צפונית מזרחית לעיר אל עריש.
המקום נעזב עם פינוי חצי האי סיני בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים.
נאות סיני הוקמה כהיאחזות נח"ל בשם נח"ל סיני בדצמבר 1967, בתחנת ניסיונות חקלאיים מצרית, כ-6 קילומטר דרומית מאל עריש.
ההיאחזות אוזרחה כמושב על ידי חברי תנועת חרות-בית"ר ביוני 1972 בטקס בהשתתפות מנחם בגין ואריאל שרון.
חברי המושב התפרנסו מחקלאות, ומהפעלת מכבסה גדולה ליד צומת אל-עריש ששירתה את חיילי צה"ל בסיני ואף גופים מוסדיים רבים במרכז הארץ.
בשנת 1975 הכשירה הקרן הקיימת שטח של 600 דונם צפונית מזרחית לאל עריש עבור יישוב הקבע של נחל סיני.
בספטמבר 1977 נחנך המושב במקומו החדש, בנוכחות ראש הממשלה, מנחם בגין.
האתר הזמני של המושב נותר בידי המושב כ"גן ירק".
בתחילת 1978 הצטרף מנחם בגין באופן סמלי כחבר למושב.
לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל ומצרים, נקבע שישראל תיסוג מאל עריש כבר בשנת 1979. המצרים בקשו את פינוי נאות סיני, בעוד ישראל בקשה להשאיר בידיה את המכבסה וגן הירק.
נשיא ארצות הברית, ג'ימי קארטר, קבע שהמושב לא יפונה, אך המכבסה וגן הירק יועברו למצרים.
גובשו הסדרים להמשך פעילות המכבסה על ידי אנשי נאות סיני, תחת אחריות מצרית, תוך הקלות בגישה למכבסה למספר מצומצם של עובדים, אולם ברגע האחרון הוסכם שהמכבסה תישאר בידי ישראל.
פועלים מאל עריש המשיכו לעבוד במכבסה גם לאחר הפינוי.
"גן הירק" של נאות סיני היה שטח חקלאי של כ-2,000 דונם שלא היה בתחום נאות סיני אך תושביו עיבדו אותו.
שטח זה היה במרחק ניכר מן היישוב וממוקם דרומית מערבית למושב, כך שהשטח היה בצד המצרי בקו הנסיגה הראשון, קו אל עריש – ראס מוחמד וצריך היה למוסרו למצרים.
גן הירק היה השטח הראשון השייך לחבל ימית שפונה והוא הפך לאבן בוחן ביחסי הכוחות בין ממשלת ישראל לבין מתנגדי הנסיגה מסיני.
ב-20 במאי 1979 התבצרו בגן הירק תושבי היישוב ומתנגדים מאורגנים נגד הפינוי.
בין המשתתפים במחאה נגד פינוי נאות סיני הייתה מזל כהן, צעירה מבת-ים, אשר זכתה לכינוי "מזל היורקת" לאחר שירקה בפניו של שר הביטחון עזר ויצמן.
ב-24 במאי 1979 הגיעו חיילי צה"ל לפנות את המתבצרים.
במקום התפתח עימות בין המתבצרים לצה"ל, ומספר חיילים נפגעו.
לאחר משא ומתן ולאחר שיגאל ידין הבטיח שבגין יעלה את נושא היישובים בדיונים עם סאדאת המתבצרים התפנו.
באפריל 1980 נפתח בבית משפט צבאי משפטם של 18 נאשמים שהואשמו בהשתתפות בעימות בגן הירק.
את התביעה הגיש אמנון סטרשנוב, התובע הצבאי הראשי.
תשעה מהנאשמים הודו מיד ונדונו לעונשים שונים של עד מאסר בפועל של שלושה חודשים.
תשעה אחרים כפרו בהאשמות אך לבסוף הודו, לאחר שנתבקשו למנוע את המבוכה של העדת החיילים שנפגעו.
באוגוסט 1980 הם נדונו לעונשים שונים של מאסר על תנאי וקנסות.
לאחר מכן הומרו עונשי המאסר בעבודות לתועלת הציבור, על ידי מפקד רצועת עזה.
פינוי גן הירק מסמל את תחילת פינוי ההתנחלויות בסיני.
בניגוד למדיניות ביישובים אחרים בפתחת רפיח, המבנים בנאות סיני לא נהרסו אלא הועברו בשלמותם למצרים.
ב-2023 נהרסו הבתים והרחובות במסגרת הרחבת נמל אל עריש.
במקום גן הירק, קיבל המושב 17 דונם של חממות.
בעקבות הפינוי, קיבלה כל אחת מ-19 המשפחות במושב פיצוי של כ-445,000 דולר.
באוגוסט 1985 קיבל אגודת המושב השיתופי פיצוי נוסף עבור גן הירק בהתאם לבוררות.
כן נקבעו פיצויים עבור המכבסה, אולם דרישת המתיישבים לפיצויים על המוניטין של המכבסה לא נענתה.
בג"ץ קבע שהמתיישבים אינם חייבים לשלם למפרקים תשלום כלשהו עבור פירוק האגודה, שכן לא בגללם בוצע הפירוק.
היישוב חד נס ברמת הגולן היה אמור לקלוט חלק מתושבי נאות סיני, ברם לבסוף הוא הוקם ללא אף משפחה ממפוני סיני.
נאזם אל-ע'זאלי היה אחד הזמרים הפופולריים ביותר בעיראק בכל הזמנים.
נאזם אל-ע'ז'אלי נולד ברובע אל-חיידר ח'אנה בבגדאד, וגדל יחד עם אמו העיוורת ודודתו בדירת חדר.
על אף קשייו הרבים הצליח להשלים את לימודי התיכון בבית ספר המקצועי בבגדאד.
הוא החל לעבוד כמואזין במסגד המקומי.
לאחר מות אמו כשהיה בן 16, טיפחה אותו דודתו אשר זיהתה את יכולת שירתו וחושו המוזיקלי.
לאחר קשיים רבים, התקבל ל"מכון לאמנויות יפות" בבגדאד, לחוג התיאטרון אשר נוהל באותה עת על ידי האמן העיראקי הגדול חאקי שבלי.
שבלי, זיהה את הפוטנציאל הרב הגלום באל-ע'ז'אלי, ועודד אותו.
אך תנאי חייו הקשים התישו אותו פיזית ונפשית.
העוני הרב בו הייתה מצויה משפחתו אילץ אותו לעזוב את המכון ואת לימודיו לטובת עבודת כפיים בעיר הבירה.
בשנת 1942 שיחק אל-ע'ז'אלי בתיאטרון במחזה שנקרא "מג'נון לילא" (مجنون ليلى) המספר על אהבתו העזה של קייס ללילא.
המשורר אחמד שאוקי כתב את השירים למחזה וע'ז'אלי שר אותם.
באותה שנה הגיע שירו של ע'ז'אלי "ברוך הבא, ברוך הבא" אל הרדיו.
הוא עזב את המשחק בתיאטרון כדי להקדיש את עצמו רק למוזיקה.
על מנת לבדוק את האפשרויות הטמונות ברדיו ובטלוויזיה, הצטרף נאזם אל-ע'ז'אלי בין השנים 1947 ו-1948 ללהקת זמר בפיקוחו ובניצוחו של השייח' עלי דרוויש.
בלהקה היו מספר רב של זמרים וזמרות ושיריה הושמעו ברדיו ובטלוויזיה באופן קבוע באותה עת.
קול הטנור שלו הפך אותו לסולן בלהקה תוך זמן קצר.
אל-ע'ז'אלי סיים תואר במוזיקה במכון לאומנויות.
בשנת 1948 יצא ע'זאלי מגבולות עיראק בפעם הראשונה בחייו והתחנה הראשונה שלו הייתה ארץ ישראל.
הגעתו לישראל היא פלשתינה באותה עת, נדחתה ולא התאפשרה.
בעקבות הכרזת העצמאות של ישראל באותה שנה, לא התאפשרה לו הגעה לישראל שוב.
היציאה שלו הייתה לצורך מסע תמיכה בעיראק בעיני המדינות הערביות והוא אף נפגש עם עבדל סלאם עארף, לימים נשיא עיראק.
בין המשוררים שכתבו לו שירים נמנים איליא אבו מאדי, אחמד שוקי, אבו פראס אל-חמדאני ועלי עבאס.
ע'ז'אלי בחר בקפידה את השירים שלו והשתדל להימנע משירה בעלת אופי פוליטי.
המשורר העיראקי ג'בורי א-נג'אר חידש כמה שירים שנכתבו במקור כשירי דת על ידי מולא עותמאן אל-מוסולי, ואותם ביצע נאזם אל-ע'ז'אלי; שירים אלה פופולרים עד היום.
שירים כמו: "יצאה מבית אביה", "השחור בעיניים", "בין עצי הדקלים" ועוד.
סיפור נישואיו בשנת 1953 לזמרת היהודיה סלימה מוראד שהייתה גדולה ממנו בשש עשרה שנים היה שנוי במחלוקת.
השניים שיתפו פעולה בתחום המוזיקה במהלך חייהם המשותפים: בין היתר, ערכו מספר קונצרטים בעיראק ומחוצה לה, בפריז, לונדון, וביירות.
בשנת 1961 השניים הקימו מועדון לילה בבגדאד.
כשחזר לבגדד ב-23 באוקטובר 1963, קיבל התקף לב ומת בעת שהתגלח בחדר הרחצה בביתו.
מותו הכה בתדהמה את כל העם העיראקי והעולם הערבי.
ארגון האמנה הצפון-אטלנטית (בראשי תיבות: נאט"ו; באנגלית: NATO, North Atlantic Treaty Organization; בצרפתית: OTAN, Organisation du traité de l'Atlantique nord) הוא ברית צבאית בין 32 מדינות צפון אמריקה ואירופה.
הארגון מממש את האמנה הצפון-אטלנטית שנחתמה ב-4 באפריל 1949.
האיום ממזרח לאחר מלחמת העולם השנייה
מטרתה העיקרית של הברית מופיעה בסעיף החמישי של האמנה שלה, שנחתמה ב-4 באפריל 1949 בוושינגטון על ידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן:
סעיף זה בא כהיערכות להתקפה מצד ברית המועצות, אך סכנה זו לא התממשה.
הסעיף הופעל פעם אחת בהיסטוריה של הארגון, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
כמענה לברית נאט"ו הוקמה על ידי מדינות מזרח אירופה ב-1955 ברית ורשה.
מטרת ברית ורשה הייתה לבלום את השפעת ארצות הברית, להתייצב כמשקל נגד לברית נאט"ו ולהגביר את ההשפעה באירופה ואסיה.
התקופה שלאחר תום המלחמה הקרה
המהפכות האנטי-קומוניסטיות שהתרחשו באירופה בשנת 1989 הובילו להערכה אסטרטגית מחודשת של מטרת נאט"ו, משימותיו וההתמקדות ביבשת הכמעט בלעדית באירופה.
באוקטובר 1990 סופחה גרמניה המזרחית לרפובליקה הפדרלית של גרמניה, גרמניה אוחדה מחדש לשטחי גרמניה המודרנית; כתוצאה מכך המדינה החדשה הייתה חלק מנאט"ו, כמו גרמניה המערבית, ובנובמבר 1990 חתמה הברית בפריז על הסכם הכוחות המזוינים הקונבנציונליים באירופה (CFE) עם ברית המועצות.
היא חייבה צמצומים צבאיים ספציפיים ברחבי היבשת, שנמשכו לאחר קריסת הסכם ורשה בפברואר 1991 ופירוק ברית המועצות בדצמבר אותה שנה, מה שהסיר את היריבים העיקריים בפועל של נאט"ו.
אז התחיל תהליך של צמצום ההוצאות והציוד הצבאי באירופה.
אמנת CFE אפשרה לחתומים להסיר 52,000 כלי נשק קונבנציונליים בשש עשרה השנים הבאות, ואפשרה להוצאות הצבאיות של חברות נאט"ו באירופה לרדת ב-28% מ-1990 עד 2015.
ב־1 ביולי 1991, כתוצאה מההתפוררות ההדרגתית של ברית המועצות והגוש המזרחי, התפרקה ברית ורשה, ובשנים 1999 ו-2004 הצטרפו לברית נאט"ו מספר מדינות שהיו חברות בברית ורשה, בהן פולין, הונגריה, צ'כיה, וכן המדינות הבלטיות שהיו חלק מברית המועצות עצמה והצטרפו לברית.
מאז ראשית המאה העשרים ואחת התרחבה נאט"ו באזור חבל הבלקן כשהצטרפו אליה ארבע מדינות בלקניות, מקדוניה הצפונית, קרואטיה, אלבניה ומונטנגרו.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, הרחיב הארגון את פעילותו למצבים פוליטיים והומניטריים שלא היוו חלק משמעותי בפעולותיו בעבר.
במהלך התפרקות יוגוסלביה, ערך הארגון את ההתערבויות הצבאיות הראשונות שלו בבוסניה מ-1992 עד 1995 ואחר כך ביוגוסלביה ב-1999. סכסוכים אלה הניעו ארגון מחדש צבאי גדול ראשון לאחר המלחמה הקרה.
המבנה הצבאי של נאט"ו קוצץ ואורגן מחדש, כאשר כוחות חדשים כמו מפקדת הברית של פיקוד אירופה הוקמו.
השינויים שחוללה קריסת ברית המועצות במאזן הצבאי באירופה מאז הסכם CFE הוכרו באמנת הכוחות המזוינים הקונבנציונליים המותאמים באירופה, שנחתמה בפסגת איסטנבול ב-1999.
מבחינה פוליטית, הארגון חיפש יחסים טובים יותר עם מדינות מרכז ומזרח אירופה האוטונומיות החדשות, ופורומים דיפלומטיים לשיתוף פעולה אזורי בין נאט"ו לשכנותיה הוקמו במהלך תקופה זו שלאחר המלחמה הקרה, כולל יוזמת השותפות לשלום ויוזמת הדיאלוג הים תיכוני.
1994, מועצת השותפות האירו-אטלנטית ב-1997, והמועצה המשותפת הקבועה של נאט"ו-רוסיה ב-1998. בפסגת וושינגטון ב-1999, הונגריה, פולין וצ'כיה הצטרפו רשמית לנאט"ו, והארגון גם הוציא הנחיות חדשות לחברות עם "תוכניות פעולה לחברות" מותאמות אישית.
בשנת 2007 יחסי רוסיה עם הארגון החלו להידרדר, בעקבות כוונה ארצות הברית להציב מערכות הגנה נגד טילים בפולין ובצ'כיה.
בתגובה הודיע נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כי רוסיה משעה את מחויבויותה ל"הסכם הכוחות הקונוונציונליים באירופה".
הסכם שנחתם בסוף ימיה של ברית המועצות, בו הוגבלה בין השאר כמות הכוחות והנשק שמותר לצדדים לפרוס בין האוקיינוס האטלנטי במערב לרכס הרי אורל במזרח.
ההסכם עודכן ב-1999 אך ובנאט"ו טענו שרוסיה לא מילאה את חלקה בו, מאחר שהמשיכה להחזיק כוחות צבא בגאורגיה ובמולדובה.
באוגוסט 2008, בעקבות מלחמת גאורגיה–רוסיה והכרזת רוסיה על הכרה בעצמאות המחוזות הבדלניים באבחזיה ודרום אוסטיה, ניתקה נאט"ו את הקשרים הדיפלומטיים עם רוסיה.
הם חודשו בדצמבר 2008. בעקבות סיפוח חצי האי קרים ב-2014 יחסי נאט"ו ורוסיה שוב הגיעו למשבר, ולמעשה הביאו לחברות הארגון את ההכרה בחשיבות הארגון.
מדינות מזרח אירופה קראו לחיזוק כוח ההרתעה של הארגון.
בעקבות בחירתו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית בכהונתו הראשונה נקלע הארגון למשבר, לאחר שטראמפ הכריז במהלך מסע הבחירות שלו כי אינו מתכוון לכבד בהכרח את הסכמי ברית נאט"ו במקרה של התקפה רוסית.
ביולי 2018 נערכה פסגת נאט"ו בה עלה חשש כי טראמפ יודיע רשמית על פרישת ארצות הברית מהארגון, אך לבסוף הביע מחויבות לארגון.
עם זאת קיים מיד אחר כך פגישת פסגה ידידותית עם נשיא רוסיה פוטין בהלסינקי.
ביוני 2020 הודיע על תוכנית לצמצום נוכחות צבא ארצות הברית בגרמניה אשר כללה באותה העת 5 מבין 7 בסיסי הצבא האמריקאיים הפעילים בשטח אירופה.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, אישרו ממשלות שוודיה ופינלנד באופן רשמי את רצונן להצטרף לנאט"ו במהלך פגישה משותפת שערכו ראשי הממשלות.
ב-15 במאי 2022 הודיעה באופן רשמי על רצונה להצטרף לנאט"ו, כשההצבעה בפרלמנט המקומי ב-17 במאי עברה ברוב של 188 תומכים מול 8 מתנגדים בלבד.
במקביל, ראש ממשלת שוודיה מגדלנה אנדשון הכריזה על כך ב-16 במאי, אולם טורקיה החלה לפעול תחילה לבלום את הצטרפות שוודיה ופינלנד.
ב-29 ביוני הסירה טורקיה את התנגדותה לצירוף שוודיה ופינלנד לנאט"ו.
ב–4 באפריל 2023 הצטרפה רשמית החברה ה-31 בארגון, פינלנד, וב-7 במרץ 2024 החברה ה-32, שוודיה.
ב־10 בספטמבר 2025, עשרות רחפנים רוסיים חדרו לשטח פולין ופגעו במספר מבנים אזרחיים בדרום פולין.
בתגובה נאט"ו שלחה מטוסים ממספר מדינות להגן על שמי פולין.
זוהי הפעולה הצבאית ההגנתית הראשונה שנאט"ו ביצעה באופן צבאי מעשי נגד האיום הרוסי מאז פלישת רוסיה לאוקראינה.
ב-1991 פלשה עיראק בראשות סדאם חוסיין לכווית.
הפלישה גונתה על ידי מדינות העולם ובראשן מדינות המערב.
נאט"ו, יחד עם עוד צבאות שלא חברים בארגון, תקפו את עיראק במטרה לשחרר את כווית.
המטרה הושגה במהרה, וכווית שוחררה.
הצבא לא כבש את עיראק.
תקרית באניה לוקה הייתה עימות אווירי שהתרחש ב-28 בפברואר 1994, במהלך מלחמת בוסניה, כאשר שישה מטוסי תקיפה קלים מסוג J-21 Jastreb של חיל האוויר של רפובליקת סרפסקה הותקפו על ידי מטוסי קרב של נאט"ו מחיל האוויר של ארצות הברית.
חמישה מתוך ששת המטוסים הופלו או התרסקו במהלך ניסיון בריחה.
התקרית אירעה בתגובה לתקיפה של מטוסים סרביים על מפעל נשק בבוסניה.
מטוסי F-16 אמריקאיים שפעלו מדרום-מערב לבניה לוקה יירטו והשמידו את מטוסי האויב בהצלחה, ללא נפגעים בצד האמריקאי.
אירוע זה נחשב לפעולת הלחימה הראשונה בהיסטוריה של נאט"ו, הן בקרבות אוויר-אוויר והן בכלל.
מבצע "כוח מאוחד" היה מבצע הפצצות רחב היקף ומאסיבי על הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, אשר נמשך מ-24 במרץ ועד 10 ביוני 1999 ונחשב לחלק חשוב במלחמת קוסובו.
"כוח מאוחד" היה המבצע רחב-ההיקף הראשון בהיסטוריה של נאט"ו, לאחר בבוסניה והרצגובינה במהלך ספטמבר 1995.
מטרותיה המוגדרות של נאט"ו היו לאלץ את הממשלה הסרבית להביא לקץ מלחמת האזרחים בקוסובו בין צבא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה וכוחות פרה-צבאיים סרביים לבין צבא שחרור קוסובו.
ממשלת יוגוסלביה טענה כי היא הגנה על המיעוט הסרבי בקוסובו מפני התקפות של צבא שחרור קוסובו.
מחלקת המדינה של הממשל האמריקני הגדירה בעבר את צבא שחרור קוסובו כארגון טרור.
ארצות הברית קיבלה תמיכה וגיבוי בין-לאומיים רחבים, ובהם שימוש ראשון של ברית נאט"ו מאז הקמתה בסעיף מספר 5 באמנתה, לפיו
תקיפת אחת המדינות החברות בברית תפורש כפגיעה בכל המדינות החברות בה.
בנוסף לכך, מדינות רבות כדוגמת סין, רוסיה והודו הציעו שיתוף פעולה מודיעיני (ורוסיה אף שלחה כסיוע כוחות ספצנאז של השירות הפדרלי הרוסי ללוחמה בסמים), או כדוגמת יפן וקוריאה הדרומית שהציעו שיתוף פעולה צבאי ורפואי.
אחד הביטויים לתמיכה ולגיבוי הרחבים ניתן למצוא בקואליציית "ISAF", שהוקם על ידי מועצת הביטחון של האו"ם ב-20 בדצמבר 2001 ומטרתו לשמור על הביטחון והפיתוח של אפגניסטן לאחר הפלת שלטון הטליבאן.
לאחר הפלת שלטון הטליבאן וכיבוש הבירה קאבול, הוקם שלטון חדש שהתבסס על הברית הצפונית (איגוד של ארגונים המתנגדים לטליבאן אשר שלטו באפגניסטן לפניו).
הטליבאן חזר לשלטון בקיץ 2021, לאחר הודעתם של הכוחות האמריקאיים על הקדמת נסיגתם מהמדינה.
בשנת 2003 נכנסו כוחות נאט"ו, בלחץ ארצות הברית, אל עיראק כדי לסייע לכוחות ארצות הברית שם.
עשרות אלפי חיילים נשלחו לסייע לאמריקאים, כולל כוחות של מדינות שלא חברות בנאט"ו.
לבסוף סדאם חוסיין הופל והוצא להורג, וקיימת נוכחות צבאית בולטת בעיראק שסועת המלחמה.
המדינות שהצטרפו בהמשך (לפי שנים):
(בתהליך של הצטרפות כחברה בארגון)
(בתהליך של דיאלוג מתקדם שמטרתו היא הצטרפות כחברה בארגון)
– החלה בתהליך של דיאלוג על הצטרפות כחברה בארגון בשנת 2008, בספטמבר 2022 נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי, הגיש באופן רשמי בקשה להצטרפות כחברה בארגון.
שיתוף פעולה של ישראל עם נאט"ו
למדינת ישראל מעמד של "בעלת ברית עיקרית שאינה בנאט"ו" בארצות הברית החל משנת 1987, בעקבות מהלך שיזם שר הביטחון דאז, יצחק רבין.
ב-3 במאי 2016 הודיעה נאט"ו כי נציגי ישראל יוכלו להשלים את תהליך האמנה ולעבוד ממטה הארגון בבריסל.
המהלך התאפשר ככל הנראה לאחר שינוי המדיניות מצד טורקיה, שהתנגדה עד אז למהלך.
בספטמבר 2016 הגיש אהרון לשנו-יער, שגריר ישראל הראשון לנאט"ו (משמש גם כשגריר ישראל לאיחוד האירופי) את כתב אמנתו.
נאות אפקה היא שכונה בצפון-מזרחה של העיר תל אביב, בעברו הצפוני של נחל הירקון.
נאות אפקה א' הוקמה בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20, על ידי חברת שיכון עובדים וקבלנים פרטיים.
השכונה נחשבת לשכונת מגורים בעיקרה.
בחלקה המזרחי של השכונה פעל אזור תעשייה שנבנה בשעתו בקצה של העיר, אך עם השנים הלך ונבלע באזור מגורים שהקיף אותו.
בין המפעלים שפעלו באזור היה מפעל כיתן ששכן מזרחית לרחוב קהילת ונציה ומשנות ה-90 של המאה ה-20 פועלת במקום חנות גדולה למוצרים שונים.
כמו כן פעל במקום מפעל שמן, שבשנות ה-90 נהרס ועליו נבנה מתחם מגורים חדש.
חלק מאזור התעשייה הוסב לאזור תעסוקה ולכן לצד כיתן הוקמו עד לשנות ה-90 מספר מבני משרדים.
מקור השם, הוא מהשכונה הסמוכה אפקה הוותיקה.
נאות אפקה ב' הוקמה בשנות ה-60 על ידי חברת שיכון עובדים.
רוב הבנייה בשכונה רוויה וחלקה הקטן בתים צמודי קרקע.
השכונה כוללת את פרויקט "גבעת הפרחים" שנבנה מאוחר יותר ובו בניינים גבוהים יותר בני שבע עד שמונה קומות.
ב-1948 עדיין היה ניתן להבחין על הגבעה אשר היום נטוע עליה הפארק של שכונת 'גבעת הפרחים' בשרידים של תעלות קשר ועמדות צבאיות של הצבא הטורקי.
גבולות השכונות (א' וב') הם הצטלבות של דרך משה סנה ורחוב "בני אפרים" מצפון, הרחובות "קהילת קייב" ו"בני אפרים" ממערב, הרחובות "פנחס רוזן" ו"משה סנה" ממזרח.
והרחוב המפריד בין נאות אפקה א' בצפון לנאות אפקה ב' בדרום הוא רחוב "אברהם שלונסקי".
השכונה שוכנת בסמוך לשכונות רביבים, הדר יוסף, מעוז אביב, תל ברוך, ושכונת רמות צהלה.
שטח השכונה הוא 1307 דונם, מתוכם 963 דונם לנאות אפקה א' ו-339 דונם לנאות אפקה ב'.
נאסיר ג'ונס , המוכר יותר בשם נאז (לשעבר "נאסטי נאז", "Nasty Nas"), הוא כוכב היפ הופ, מפיק מוזיקלי ושחקן קולנוע אמריקאי.
אף על פי שלא סיים את לימודיו בחטיבת ביניים, נאז הצליח לרכוש שליטה גבוהה בשפה האנגלית, אותה ניצל מאוחר יותר לעבודתו ככותב.
היה חלק מלהקת ההיפ הופ "דה פירם" (The Firm - החברה) שהושפעה מתרבות המאפיה עד שהתפרקה ב-1998.
נאז נולד בברוקלין ניו יורק.
הוא עבר עם משפחתו בגיל ארבע ל"קווינס ברידג'", פרויקט השיכון הגדול בארצות הברית, מקום שנאז מרבה להזכיר בשיריו.
אימו הייתה עובדת בשירות הדואר ואביו, אולו דרה, היה נגן חצוצרה בלהקת ג'אז.
כשנאז היה בן 13, אביו עזב את הבית.
בעקבות כך, נאז עזב את בית הספר כדי לעזור בבית.
הוא למד בכוחות עצמו את התנ"ך, הקוראן וכן את התרבות האפריקאית ותרבות ההיפ הופ.
נאז החל את דרכו כראפר יחד עם חברו ושכנו "ויליאם גרהם", ששימש כדי ג'יי שלו.
נאז הופיע לראשונה באלבום ההיפ הופ של להקת מיין סורס (Main Source) ב-1991. למרות הופעתו המוצלחת, נאז לא הצליח לקבל חוזה הקלטות.
שיתוף הפעולה בין ווילאם ונאז נגדע באיבו, כאשר נורה ויליאם בידי מתנקש במאי 1992. מאוחר יותר באותה שנה, נאז חתם חוזה עם חברת התקליטים קולומביה.
נאז הקליט את סינגל הבכורה שלו בשם "האלף טיים" (Halftime) מתוך האלבום של אם סי סרץ (MC Serch), שגם עזר לנאז להשיג את החוזה שלו.
הסינגל המצליח עזר לנאז להשיג מוניטין בקהילת ההיפ הופ.
אלבום הבכורה של נאז, "Illmatic", יצא לאור ב-19 באפריל 1994 בחברת התקליטים קולומביה.
המפיקים שביצעו את ההפקה המוזיקלית של האלבום הם: "לארג' פרופסור" (Large Professor), "פיט רוק", "קיו טיפ" (Q Tip), ו"די ג'יי פרמייר" (DJ Premier).
האלבום נחשב לאחד מאלבומי ההיפ הופ הגדולים של כל הזמנים.
מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-400 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
אף על פי שסגנונו לא נחשב מסחרי, הגיע האלבום למעמד של פלטינה.
סגנונו החדשני והחתרני של האלבום הקנה לנאז שם מכובד בסצנת ההיפ הופ והוא קיבל מעמד של כוכב.
נאז זכה להתארח באלבום של חברו הטוב איי זי (AZ), "דו אור דיי" (Doe or Die), באלבום "אינפמוס" (Infamous) של "מוב דיפ" (Mobb Deep) וכן באלבום "אונלי בילט פור קיובן לינקס" (Only Built 4 Cuban Lynx...) של "רייקוון" (Raekwon) מהוו טאנג קלאן.
נאז החל לאמץ לעצמו בתקופה זו מוטיבים מתרבות המאפיה וקרא לעצמו "נאז אסקובר" על שם פבלו אסקובר.
בשנת 2012 הוציא שיר עם איימי ויינהאוס, לאחר שנפטרה מהרעלת אלכוהול, בשם "Cherry Wine".
בשיר לא שרה ויינהאוס באמת, וקולה נלקח ונערך על ידי מכשירים מיוחדים.
השיר זכה למועמדות בטקס פרס גראמי בשנת 2013, אך לא זכה.
בשנת 2013 שיחק בדרמה המוזיקלית "ילדות שחורה" לצידם של פורסט ויטאקר, אנג'לה באסט וטייריס גיבסון.
בשנת 2017 הודיע נאז שהוא עובד על אלבום חדש.
ב-21 ביולי 2023 הוציא את האלבום Magic 2.
ב-15 בספטמבר הוציא את האלבום Magic 3
הריב עם ג'יי זי ואית'ר
אחרי הרצח של ביגי סמולס, נוצר בעולם ההיפ הופ הצורך ביורש לא רשמי שייצג את החוף המזרחי.
נאז וג'יי זי היו מועמדים בעל כורחם וחלקו בעת ההיא כבוד הדדי יחסי אחד לשני.
ב-97 ג'יי זי שחרר את "Where I'm From" שפרגן לנאז, ואף סימפל את קולו כאות הערכה.
נאז השיב במחווה פחות נחמדה עם "We Will Survive" כשרמז שיש ראפרים שממהרים להכתיר את עצמם כיורשים, בלי שיש להם זכות.
משם החלו חילופי ירידות בין השניים בטראקים שונים, המפורסם שבהם הוא "Takeover" של ג'יי זי, שירד בכלל על פרודג'י ממוב דיפ.
אלא שג'יי הוסיף בית מיוחד לשיר שטוען שמאז "Illmatic" של נאז ב-1994, הוא לא הצליח לשחזר את ההצלחה.
בתגובה ל"Takeover" הוציא נאז את השיר אית'ר (Ether) שנחשב לאחד משירי הדיס הגדולים בכל הזמנים.
2000 - QB'S Finests (אלבום אוסף של ראפרים מקווינס ברידג')
2010 - Distant Relatives (בשיתוף עם דמיאן מארלי)
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהמקור2020פרס גראמיאלבום הראפ הטוב ביותרKing's Diseaseזכייה2024פרס גראמיאלבום הראפ הטוב ביותרKing's Disease III
נאזול (המאה ה -5) היה מלך אקסום.
והוא ידוע בעיקר מהמטבעות שטבע במהלך שלטונו, בהם שמו מופיע גם בתור נאזנה.
מואנרו-האי מעלה את התאוריה שנאזול ונאזנה היו למעשה זוג מלכים אשר היו שותפים בשלטון, אבל לא מפרט על כך.
הנַאזְגוּל הם דמויות בספר "שר הטבעות" של ג'ון רונלד רעואל טולקין.
הם מכונים גם "רפאי הטבעת", על שם הטבעת האחת שהם תרים אחריה.
פירוש השם "נַאזְגוּל" בלשונה של ארץ מורדור הוא אכן "רפאי הטבעת", מלשון "נָאזְג" (nazg) - טבעת, ו"גוּל" (gûl) - רוח רפאים.
העלפים כינו אותם בשפת הקווניה "אוּלָאִירִי" (Úlairi).
בתחילת דרכם היו הנאזגול תשעה ממלכי בני האדם.
סאורון, שר האופל, פיתה אותם להשיג כוח רב בעזרת תשע טבעות כוח, אולם מאוחר יותר הטבעות ואדוניהן סרו לרצונם של הטבעת האחת ואדונה.
הנאזגול הונהגו בידי המלך המכשף של אנגמאר.
אחרי קטיעת אצבעו של סאורון ומפלתו בידי צבאות "הברית האחרונה" הנאזגול הסתתרו.
המלך המכשף הקים את ממלכת אנגמאר, שהחריבה לבסוף את ארנור המפולגת.
רק התערבות צבאות גונדור והעלפים יושבי לינדון וריבנדל הצילה את המערב מצלה של אנגמאר.
הם הכריתו את צבאות המלך המכשף וחיסלו את ממלכתו.
במהלך קרב זה ניבא העלף גלורפינדל שהמלך המכשף לא ימות בידי גבר ילוד אישה.
במלחמת הטבעת שבעידן השלישי הנאזגול ניהלו מצוד אחר ההוביט פרודו נושא הטבעת וחבריו, ומאוחר יותר נלחמו בקרבות האחרונים על מינאס טירית'.
המלך המכשף של אנגמאר הומת בידי אאווין האישה ומרי ההוביט.
שאר הנאזגול מצאו את מותם עם השמדת הטבעת האחת בפי אורודרואין, הר האבדון.
המלך המכשף של אנגמר הוא כינויו של שר הנאזגול וראש רפאי הטבעת והאנטגוניסט בספרות ג'.ר.ר.
בספר שר הטבעות מתואר כראש הנאזגול (רפאי הטבעת, משרתי סאורון).
ידוע כי בעבר היה אדם, מלך בני האדם שהשתעבד לטבעת העוצמה אך לא תואר שמו המקורי.
את דמותו של המלך המכשף של אנגמר גילם בן פרייס, בסרט שר הטבעות: אחוות הטבעת.
על פי כתבי טולקין מוזכר כי מוצאו של המלך המכשף של אנגמר הוא מארץ נומנור וכי בעבר היה מלך על בני האדם.
בעידן השני, טבעות הכוח חושלו בידי העלפים, חרשי ארגיון תחת הוראתו של סאורון, כשתשעה מהן ניתנו לבני האדם, ובראשם המלך המכשף.
הטבעות שניתנו להם השחיתו את רוחם והם השתעבדו לטבעות, והפכו לבני אלמוות ולמשרתיה של הטבעת האחת וכונו שם נאזגול, והמלך המכשף היה למנהיגם.
שר הנאזגול שירת תחת סאורון כיד ימינו במשך למעלה מ-4,000 שנה.
הוא לחם במלחמה כנגד הברית האחרונה של העלפים ובני האדם, וכשסאורון הובס תשעת רפאי הטבעת נמלטו לצללים.
בתקופת העידן השלישי המלך המכשף הופיע מחדש באנגמר, ממלכה רחוקה מצפון להרי הערפל.
הוא השתלט על אנגמר והתכונן למלחמה כנגד ארנור, ממלכת בני האדם, שהוקמה לאחר נפול אריאדור.
עבור סאורון, הצפייה בגונדור כממלכת בני אדם איתנה היוותה כעצם בגרון ועל מנת לשבור חוסנהּ,החליט לתקוף את בעלות בריתהּ.
או-אז יצאו רפאי הטבעת כנגד הדונדיין ועד מהרה הניסום מממלכתם והפכום לנוודים נודדים.
לאחר שרפאי הטבעת הובסו בקרבות מול העלפים, הם נמלטו אל מורדור וסייעו לכוחות מורדור במצור שהוטל על מינאס יתיל.
העיר נפלה לידי הנאזגול ושמה שונה למינאס מורגול והיא הפכה למבצרו של המלך המכשף, שכונה מעתה "שר מורגול".
למלך המכשף הייתה השפעה לירידתה מגדולה של ממלכת גונדור: לאחר מות המלך אארניל השני, בנו אארנור, עלה על כס המלכות.
המלך המכשף איתגר אותו לקרב יחיד, אך אארנור סירב.
7 שנים לאחר מכן, המלך המכשף איתגר אותו שוב והפעם הלה נענה.
אארנור יצא את מינאס טירית' כדי לפגוש במלך המכשף במינאס מורגול הוא עבר בשערי העיר ומאז לא נראה עוד.
החל מאותה עת עוצרי גונדור החלו לשלוט בממלכה, עד לבואו של יורש איסילדור, אראגורן בן אראתורן, לקראת סוף העידן השלישי.
בעת אירועי "שר הטבעות", סאורון למד מגולום כי הטבעת האחת נפלה לידי הוביט בשם "באגינס" בארץ הקרויה "הפלך".
סאורון שלח את רפאי הטבעת לתור אחריה.
הפרשים לא ידעו בתחילה את מיקום הפלך ועשו בעצת סארומן מאייסנגרד, לתור בארץ הרוהירים, כאשר גרימא לשון-נחש.
המלך המכשף ושאר הנאזגול רכבו ממורדור ודול גולדור לחפש את הפלך.
ארבעה מהם נכנסו לפלך ומצאו כי ה"באגינסים" עברו לבאקלנד.
כמה מהנאזגול הוקפו בידי גנדלף בפסגת הרוחות, "אמון סול", כשאלה ניסו לארוב לפרודו באגינס בבאקלנד וסמוך לברי.
חמישה מרפאי הטבעת, לרבות המלך-המכשף, מצאו לבסוף את פרודו עם שאר ההוביטים בפסגת הרוחות, ועימם הפסען אראגורן.
רפאי הטבעת התקיפו את החבורה והמלך המכשף אף פצע את פרודו עם להב מורגול.