tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:33.64 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-6 שנים של קרייג ג'וזף מהממלכה המאוחדת (4:39.14 דקות), לפני אנדרי טרסוב מאוקראינה (4:40.07 דקות) ואינקי בסילוף מארגנטינה (4:43.30 דקות).
מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 2:33.83 דקות, אחרי קרלוס סרנו מקולומביה, שקבע שיא אליפות חדש של 2:31.11 דקות ולפני אנדריי טרוסוב (2:35.28 דקות).
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 2:37.54 דקות.
בנוסף, סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:22.99 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:12.95 דקות.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 1:11.92 דקות.
ב-2020, זכה בתואר ספורטאי השנה מטעם ההתאחדות הישראלית לספורט נכים.
באליפות אירופה שנערכה בפונשל, פורטוגל במאי 2021 הוא זכה ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:11.42 דקות, לפני פדריקו ביצ'לי מאיטליה (1:11.66 דקות) ואנדריי טרוסוב (1:12.10 דקות).
ב הוא זכה בשתי מדליות זהב ואחת מארד:
מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי דרגת נכות S7 בשיא עולם חדש של 4:31.06 דקות, לפני אנדיר טרוסוב (4:35.56 דקות) ואוון אוסטין מארצות הברית (4:38.95 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי SM7 בשיא עולם חדש של 2:29.01 דקות, לפני אנדריי טרוסוב (2:29.99 דקות) וקרלוס סרנו מקולומביה (2:31.58 דקות).
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 2:32.86 דקות;
מדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:10.08 דקות, אחרי אנדריי טרוסוב שקבע שיא עולם חדש של (1:08.14 דקות) ופיפו קרלומנו מארגנטינה (1:08.83 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 28.49 שניות.
ב הוחלט להעבירו לדרגת נכות נמוכה יותר (S8), עם זאת הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.42 דקות.
מארֵק גז'גוז' מאגיירובסקי (בפולנית: Marek Grzegorz Magierowski; נולד ב-12 בפברואר 1971 בביסטשיצה קלודזקה) הוא עיתונאי ופובליציסט פולני.
מכהן כשגריר פולין בארצות הברית החל מ-23 בנובמבר 2021.
מאגיירובסקי בוגר אוניברסיטת אדם מיצקביץ' בפוזנן .
למעלה מ-20 שנה שימש כעיתונאי, עורך ובעל טורים בעיתונות המרכזית בפולין.
כתב וערך בנושאים מגוונים לרבות כלכלה, עסקים, ממשל ופוליטיקה.
בשנת 2015 עזב את העיתונות ושימש במספר תפקידים במשרדו של נשיא פולין כמומחה וכיועץ לממשל ודיפלומטיה.
בהמשך ניהל את משרד הדוברות והעיתונות במשרדו של נשיא פולין.
מ-2017 שימש כסגן מזכיר המדינה במשרד החוץ בפולין, וביוני 2018 החל לשמש כשגריר פולין בישראל.
ב-15 במאי 2019 התרחשה תקרית דיפלומטית כאשר אזרח ישראלי ירק על מאגיירובסקי, על רקע גל מחאה בפולין סביב הרכוש היהודי שנגזל במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-30 בדצמבר 2019 הורשע היורק בתקיפה.
הוא נשוי לאנה אורנטובסקה-מאגיירובסקה, עם שני ילדים.
מלבד פולנית, הוא דובר אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, איטלקית, פורטוגזית, קטלאנית, ועברית.
מארק אלברט מק'לור הוא שחקן קולנוע אמריקאי.
התפקידים המפורסמים שלו הם בסדרות סרטים: ג'ימי אולסן מטרילוגיית סופרמן ודייב מק'פליי מטרילוגיית בחזרה לעתיד.
סרט או סדרת טלוויזיהתפקידשנהאמא ליום אחדבוריס האריס1976The Phone Callסקוט1977Coming Home1978I Wanna Hold Your Handלארי דובואהסופרמןג'ימי אולסן California Fever וינס באטלר1979Used Carsדובואה1980סופרמן 2ג'ימי אולסןStrange Behaviorאוליבר1981Pandemoniumרנדי1982סופרמן 3ג'ימי אולסן1983סופרגרל1984בחזרה לעתידדייב מק'פליי1985סופרמן 4ג'ימי אולסן1987נשות האמזונס על הירחרייThe Perfect Match1988Chances Areריצ'רד1989אחרי חצותקוויןבחזרה לעתיד 2 (סצנה מחוקה)דייב מק'פלייבחזרה לעתיד 31990Grim Prairie Tales: Hit the Trail...
מארק לעזרביץ' גלאי היה טייס מבחן יהודי סובייטי, לוחם במלחמה העולם השנייה, סופר, גיבור ברית המועצות (1957).
אביו, לעזר מויסייביץ' גלאי (1886–1955) היה מהנדס תחנות כוח; אמו, זינאיידה אלכסנדרובנה גלאי (לבית לוינסון, 1894 - 1986) - שחקנית בידור בלנגוראסטראדה.
דודו - במאי קולנוע אוסקר מיכאילוביץ' גלאי.
עבד כאיש מחרטה, למד במכון לנינגרד למהנדסי צי אוויר אזרחי.
ב-1937 סיים את לימודיו במכון הפוליטכני של לנינגרד ובבית הספר לטייסים של מועדון האוויר של לנינגרד.
מאז 1935 טס בדאונים וצנח עם מצנח במועדון האוויר של לנינגרד.
מאז 1937 עבד כמהנדס במכון האווירוהידרודינמי המרכזי, במהלך עבודתו שם סיים את לימודיו בבית הספר לטיסה ובספטמבר 1937 הפך לטייס מבחן של המכון.
לאחר תחילת פלישת ורמאכט לתוך ברית המועצות ביולי 1941, הפך לטייס קרב של טייסת הקרב השנייה הנפרדת של כוחות ההגנה האווירית של מוסקבה, שהוקמה מטייסי מבחן והשתמשה לפעילותה במטוסי מבחן.
עד ספטמבר 1941, הוא השתתף בהגנה על מוסקבה מפני התקפות אוויריות של הנאצים.
במהלך פשיטת הלילה הראשונה על מוסקבה ב־22 ביולי 1941 הפיל דורנייר-215. על כך הוענק לו עיטור הדגל האדום.
בינואר-מרץ 1942 היה סגן מפקד טייסת גדוד תעופה של מפציצים מס' 128 וביצע 28 גיחות (בחזית קלינין).
מאז מאי 1943 היה טייס גדוד התעופה לטווח הרחוק מס' 890. ביוני 1943 במסגרת צוות המטוס TB-7 הופל כשטס על קו החזית מעל השטח הכבוש באזור בריאנסק וקפץ עם מצנח.
הצליח למצוא את פרטיזני חטיבת הפרטיזנים רוגנדין (מחוז בריאנסק), ו-12 יום לאחר מכן הוצא מעבר לקו הלוחמה במטוס וחזר לעסוק בטיסות ניסוי.
מאפריל 1941 עד יולי 1950 עבד בבדיקות טיס במכון לחקר טיסות.
הוא בדק את המפציץ המהיר טופולב לעניין פלאטר (1941), ביצע בדיקות בכוונון מערכת השמן של מפציץ י"ר-2 (1941).
ביצע בדיקות טיסה של אב הטיפוס השלישי של מטוס הקרב מיג-9 (בשם "F-3", הטיסה הראשונה נערכה ב־9 באוגוסט 1946).
בשנת 1950 פוטר מהמכון (גלאי עצמו קישר את הפיטורים עם "המאבק נגד קוסמופוליטיות") והיה מחוסר עבודה לזמן מה.
בעזרת ולנטינה גריזודובובה שהייתה סגנית מנהל במכון מחקר למכ"מים מוטסים ניאי-17, מצא עבודה כטייס שם, והשתתף בניסויים עם האלקטרוניקה על מטוסי קרב ניסיוניים I-320 ו-La-200. בשנים 1953–1958 היה טייס מבחן במשרד תכנון משותף של מיאסיש'ב.
תואר גיבור ברית המועצות הוענק בשנת 1957 על האומץ והגבורה שהוצגו בבדיקת כלי טיס חדשים.
בשנת 1958 השתחרר מהכוחות המזוינים של ברית המועצות בדרגת פולקובניק (הדרגה המקבילה לאלוף-משנה).
במהלך העבודה הטיס 124 סוגי מטוסים, מסוקים ודאונים.
בשנים 1958–1975 חזר למכון לחקר טיסות כעמית מחקר בכיר.
בשנים 1960–1961 היה מדריך-מתודולוג בנושא הטסת חללית עם צוות הקוסמונאוטים הראשון, עבד עם הקבוצה הראשונה - "שישיית גגרין" - במעבדה מספר 47 שהייתה באחת ממחלקות המכון, שם היה הסימולטור של ווסטוק A3.
מאז 1959 היה סגן יו"ר המועצה המתודולוגית של משרד התעשייה האווירית של ברית המועצות.
פרסם כ-30 עבודות מחקר, לימד במכון לתעופה במוסקבה והאקדמיה לתעופה אזרחית .
על בסיס ספריו צולם הסרט העלילתי "סיכון של שלושה אחוזים ".
פרסם את ספרו הראשון "דרך מחסומים בלתי נראים" בשנת 1960..
בשנת 1965 הפך לחבר באיגוד סופרי ברית המועצות ומאז 1975 התרכז ביצירה ספרותית לחלוטין.
נפטר ב-14 ביולי 1998. נקבר בבית העלמין טרוייקורובסקי במוסקבה (מחלקה מס '4).
מפגשים בשדות התעופה : סיפור תיעודי.
אנשי התעופה על תעופה, 1973
חשבתי: זה כבר מזמן נשכח, 2000,
גלאי הפך לדמות סרטו התיעודי של אגרנובסקי "עיניים פקוחות", המוקדש ליצירת ה- מיג 9, מראשוני מטוסי הסילון הסובייטים ואחד מאבות-הטיפוס של הדמות המבוססת על המאמר הזה בסרטה של טטיאנה ליוזנובה "להם נכנעים השמיים" (1963) .
במוסקבה, ברחוב ספירידונובקה, בית 9, בו גר ועבד מ-1979 עד 1998 הותקן לוח זיכרון.
לאחד מכוכבי הלכת הקטנים של מערכת השמש (מס '6719) ניתן השם "גלאי".
הסרט התיעודי "יחידת הגינות - גלאי אחד" (1997, הבמאי - אלדר רייזאנוב).
אנציקלופדיה יהודית קצרה, כרך ג ', עמ'.
רחוב על שמו נקרא בסנט פטרסבורג.
מארק לוין הוא עורך דין, עיתונאי, שדרן רדיו וסופר יהודי-אמריקאי.
מנחה תוכניות ברשת פוקס ניוז, וידוע ביותר בשל דעותיו השמרניות ובשל היותו מבקר חריף של המפלגה הדמוקרטית, וכן של חלק מחברי המפלגה הרפובליקנית (שלטענתו מהווים "רפובליקנים בשם בלבד").
נולד בשנת 1957 בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית למשפחה יהודית.
למד בבית הספר התיכון צ'לטנהאם בפנסילבניה.
בשנת 1977 סיים לוין תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת טמפל.
מאוחר יותר בשנת 1977 זכה לוין בבחירות לוועד בית הספר בצ'לטנהאם על בסיס הפחתת ארנונה.
בשנת 1980 סיים לימודי תואר שני במשפטים.
לאחר הלימודים, עבד לוין בחברת טקסס אינסטרומנטס.
בהמשך עבד במגזר הציבורי עד שבשנת 1991 הצטרף למשרד עורכי דין.
בשנות ה-2000 החל לעסוק גם בתקשורת.
הוא החל לעבוד בפוקס ניוז החל מפברואר 2018.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 תמך לוין במועמד טד קרוז במהלך הפריימריז הרפובליקניים.
כשקרוז הפסיד בפריימריז, לוין החל לתמוך במועמד הרפובליקני לנשיאות, דונלד טראמפ.
תמיכתו של לוין בטראמפ התעצמה מאז תחילת נשיאותו בינואר 2017.
לוין היה מתנגד חריף לנשיא ברק אובמה, ואף טען כי אובמה אוהד את האחים המוסלמים.
בפברואר 2015 לוין טען כי אובמה מנסה להשמיד את ישראל.
למרות זאת, נוהג לוין לבקר גם פוליטיקאים שמרנים בכירים רבים, ובהם הסנאטורים מיץ' מקונל ולינדזי גרהאם, ובעבר ביקר גם את פול ראיין וג'ון מקיין.
לאחר הבחירות לנשיאות 2020, שבהן ניצח המועמד הדמוקרטי ג'ו ביידן, טען כי המפלגה הדמוקרטית "גנבה" את הבחירות וכי מדובר בתרמית.
"אתם דוחפים אנשים לנקודה שמפחידה אותי מאוד.
אי אפשר להתייחס ככה ל-100 מיליון איש".
לוין כתב את הספר 'סוכני בורות' שהיה רב המכר מספר 1 של הניו יורק טיימס בשנת 2019. הספר מהווה כתב אשמה נגד התקשורת הליברלית.
את ההקדמה למהדורה העברית כתב עמית סגל.
במרץ 2023 טען בציוץ בטוויטר שמחלקת המדינה של ארצות הברית מממנת את המחאה נגד בנימין נתניהו, כנראה לטובת איראן.
יאיר נתניהו שיתף טענה זו.
מארק מילר MBE הוא קומיקסאי סקוטי, המוכר בזכות עבודתו על The Authority, ארבעת המופלאים והאולטימטס באולטימייט מארוול, מלחמת האזרחים, Kingsman, Wanted, Kick-Ass, ועוד.
רבות מעבודותיו עובדו, או מתוכננות להיות מעובדות לסרטים עלילתיים.
עבודותיו בDC קומיקס כוללות בעיקר את סופרמן: הבן האדום.
מילר היה, בנוסף להיותו כותב הקומיקס עליו מבוססים הסרטים, גם מפיק בכיר בכולם, ובמשך ארבע שנים עבד כיועץ יצירתי לאולפני פוקס על לוח הסרטים שלהם.
בשנת 2017 רכשה נטפליקס את קו הקומיקס העצמאי של מילר, Millarworld, אותו ימשיכו לנהל ומילר ואשתו לוסי.
בנוסף, הם מיועדים לפרסם קומיקס חדש מטעם קו הקומיקס והודיעו כי יעבדו אותו גם למדיות אחרות.
מילר נולד ב-24 בדצמבר 1969 בקואטברידג', סקוטלנד.
הוריו נולדו אף הם בקואטברידג', ומילר בילה את המחצית הראשונה של חייו בעיר.
יש לו ארבעה אחים גדולים, ואחות מבוגרת אחת, שמבוגרים ממנו ב-22, 20, 18, 16 ו-14 שנים בהתאמה.
אחיו בובי, שעובד היום בבית ספר לבעלי צרכים מיוחדים, הכיר לו את מדיום הקומיקס בגיל 4 בזמן שלמד באוניברסיטה בכך שלקח אותו לחנויות ורכש אותם עבורו.
הקומיקס הראשון של מילר, שקרא כשעדיין למד לקרוא, היה Amazing Spider-Man # 121 (1973), שהציג את מותה של גוון סטייסי.
הוא רכש באותו יום גם קומיקס של סופרמן.
אחיו החלו לרכוש לו הדפסות בשחור לבן של קומיקסים ישנים וביססו את התעניינותו במדיום עד כדי כך שמילר צייר רשת עכביש על פניו עם מארקר, שהוריו לא הצליחו לקרצף בזמן לקראת הקומיוניון ראשון שלו בכנסייה.
מילר כינה את אלן מור ופרנק מילר כשתי ההשפעות הגדולות ביותר על הקריירה שלו, ואפיין אותם כ"אמא שלי ואבא שלי".
סופרים אחרים שהוא מכנה כהשפעות כוללים את גרנט מוריסון, פיטר מיליגן, וורן אליס, וגארת' אניס.
בין הסופרים החדשים שהרשימו אותו ניתן למנות את ג'ייסון אהרון וסקוט סניידר.
בתחילה הוא תכנן להיות רופא, ובהמשך החליט כי כלכלן תהיה תוכנית חלופית בת קיימא, אך מאוחר יותר החליט שהוא "לא ממש יכול להיכנס לזה" בתור עיסוק.
הוא למד באוניברסיטת גלאזגו בלימודי פוליטיקה וכלכלה, אך נשר לאחר שמות אביו הותיר אותו ללא כסף לשלם עבור דמי המחיה שלו.
כשמילר היה בן 18, הוא ראיין עבור פנזין את הכותב גרנט מוריסון, שכתב את עבודתו האמריקאית הגדולה הראשונה על אנימל מן.
כשאמר למוריסון שהוא רוצה להיות גם סופר וגם אמן, מוריסון הציע לו להתמקד באחד מאותם מסלולי הקריירה, מכיוון שיהיה קשה מאוד להצליח בשניהם.
מילר מציין כי זו העצה הטובה ביותר שקיבל.
התפקיד הראשון של מילר ככותב קומיקס הגיע כשהיה עוד בתיכון, וכתב את Saviour של הוצאת Trident עם האמן דניאל ואללי.
Saviour שילב אלמנטים של דת, סאטירה ואקשן של גיבורי על.
במהלך שנות התשעים עבד מילר על כותרים כמו 2000AD, סוניק הקיפוד ו-Crisis.
בשנת 1993, מילר, גרנט מוריסון וג'ון סמית יצרו ריצה שנויה במחלוקת של שמונה שבועות ב-2000AD שנקראה "The Summer Offensive".
במהלך הריצה הזו מילר ומוריסון כתבו את הסיפור הגדול הראשון שלהם ביחד, "ביג דייב".
עבודתו הבריטית של מילר הביאה אותו לידיעת DC Comics, וב -1994 החל לעבוד על הקומיקס האמריקאי הראשון שלו, היצור מן הביצה.
ארבעת הגיליונות הראשונים של ריצתו של מילר נכתבו במשותף עם גרנט מוריסון, מה שאפשר למילר להתיישב יותר בנוחות בכותר.
אף על פי שעבודתו הביאה לשבחי המבקרים בכותר הכושל, מכירות החוברת היו עדיין נמוכות מדי והביאו לביטול הכרך על ידי ההוצאה.
משם בילה מילר זמן על כותרי DC שונים, ולעיתים קרובות כתב במשותף תחת חסותו של מוריסון כמו במקרים של עבודתו על הפלאש, ליגת הצדק ו- Aztek: The Ultimate Man .
בשנת 2000 החליף מילר את וורן אליס על The Authority עבור חותם Wildstorm של DC.
תמונות וטקסטים שונים בגליונות מס 13–14 ו-27–28 צונזרו, מתוך דאגה של העורכים לתיאור האלימות, המיניות או מסיבות פוליטיות, שבמקרים מסוימים היו תוצאה של האווירה הציבורית בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
העמודים הלא מצונזרים המשוחזרים בגליונות מס 13–14 ו- 27–28 הודפסו לראשונה בכרך השני של גרסת הכריכה הקשה המהודרת (Absolute Authority Volume 2).
מילר הודיע על התפטרותו מ-DC בשנת 2001, אם כי סופרמן: הבן האדום שלו הודפס בשנת 2003.
בשנת 2001 השיק מילר את אולטימייט אקס-מן עבור חותם אולטימייט מארוול של מארוול קומיקס.
בשנה שלאחר מכן הוא שיתף פעולה עם המאייר בריאן היץ' ביצירת האולטימייטס, המקבילה של החותם לאוונג'רס.
עבודותיו של מילר על האולטימייטס עובדו מאוחר יותר לשני סרטי אנימציה של מארוול כחלק מסדרת הסרטים "Marvel Animated Features": "הנוקמים: האיחוד" ו"הנוקמים: האיחוד 2", ובהמשך אף לקופות ההוליוודיות עם העיבוד מ-2012: הנוקמים.
בשנת 2009 כתב מילר את סיפור העלילה הדיסטופי "וולברין: לוגאן הזקן", שהופיע בסדרה הרצה של וולברין, והוגדר כעתיד אפשרי בו וולברין, לאחר שלקה בטראומה על זה שרצח את האקס-מן (אירוע שהניע מיסטריו), הפך למתבודד, באמריקה שלאחריה התמוטטה ממשלת ארצות הברית, והמדינה נפלה לשליטת מובלעות של נבלי-על שונים.
כאשר נזקק לכספי שכר דירה למשק המשפחתי שלו, וולברין יוצא מפנסיה כאשר הוקאיי קורא לו.
בשנת 2004 השיקה מילר קו בבעלות יוצרים בשם "Millarworld" שפרסם חוברות קומיקס בבעלות עצמאית, עם חלוקת הבעלות 50/50 בין מילר לבין האמן היוצר במשותף.
הספר הראשון תחת המותג Millarworld היה Wanted, שהפך לאחר מכן לסרט הוליוודי בשנת 2008 בכיכובם של אנג'לינה ג'ולי ומורגן פרימן.
מילר יצר וכתב את Kick-Ass בשנת 2008, שעובד לסרט הוליוודי בשנת 2010. ספרים אחרים שיצאו בהוצאת Millarworld כללו את Chosen, The Unfunnies ו- War Heroes, שהופצו על ידי הוצאות שונות.
Millarworld זכתה מהתעניינות מהוליווד כשמילר נשאר כמפיק בכיר בכל העיבודים לספריו.
אופציה לעיבוד של Nemesis נרכשה על ידי פוקס המאה העשרים, כאשר טוני סקוט צורף לבימוי.
אופציה ל-Superior נרכשה על ידי פוקס עם מתיו ווהן כמפיק.
קינגסמן: השירות החשאי, בכיכובו של קולין פירת', יצא לאקרנים בשנת 2014.
לורנצו דיבונוונטורה לקח תחת כנפיו את Jupiter's Legacy ו-Jupiter's Circle והחל לפתח אותם בשנת 2016. ב-17 ביולי 2018 הוכרז כי נטפליקס הזמינה עיבוד לסדרת טלוויזיה Jupiter's Legacy.
אופציה ל-Starlight נרכשה על ידי פוקס המאה העשרים.
אופציה ל-Huck נרכשה על ידי סטודיו 8 של ג'ף רובינוב.
Millarworld נרכשה תמורת סכום שלא פורסם על ידי נטפליקס באוגוסט 2017, הרכישה הראשונה של נטפליקס והפעם השלישית בהיסטוריה, ציין מילר, כי חברת קומיקס נרכשה על ידי סטודיו.
מילר ינהל גם את Millarworld עם אשתו לוסי מילר, ויפרסם קומיקס חדש תחת החותם נטפליקס, אשר יעבדו אותם לקולנוע ולטלוויזיה.
קיק-אס וקינגסמן לא היו חלק מהעסקה.
ביוני 2013 מונה מילר לחבר בסדר המצוין ביותר של האימפריה הבריטית (MBE) עבור שירותו לקולנוע וספרות ברשימת יום ההולדת של המלכה.
מילר תומך בפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי.
מילר העיר בעבר הערות שתמכו בעצמאות סקוטלנד והצהיר "אחרי עידן בלייר התפתיתי לשנה-שנתיים", אך מאז הביע אמביוולנטיות כלפי עצמאות ונסוג מהרעיון בטענה כי ייתכן והעלויות הכלכליות גדולות מדי וכי ממילא סקוטלנד לא באמת תהיה עצמאית אם היא תצטרף מחדש לאיחוד האירופי.
הוא גם מתח ביקורת על מדיניות המפלגה הסקוטית הלאומית הן בנושאי חינוך והן בנושאי חופש הביטוי.
סרטים עלילתיים המבוססים על עבודותיו
30 מיליון דולר 96,188,903 דולר 76% 2013 קיק-אס 2 ג'ף וודלו אולפני יוניברסל סרטי מארווPlan B Entertainment קיק-אס 2 והיט-גירל מאת מילר וג'ון רומיטה ג'וניור.
מארק מרטין לאמטי (נולד ב-28 בינואר 2001 בקלן שבגרמניה) הוא כדורגלן תוניסאי, המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הנובר 96 מהבונדסליגה השנייה ובנבחרת תוניסיה.
לאמטי גדל במחלקת הנוער של באייר לברקוזן מהבונדסליגה, ובהמשך עבר אל הנובר 96, גם היא מהבונדסליגה, והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה.
ב-7 ביוני 2019 ערך לאמטי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–2 על נבחרת עיראק במשחק ידידות.
לאמטי נכלל בסגל נבחרת תוניסיה לגביע אפריקה לאומות 2019, בו הגיעה נבחרתו למקום הרביעי, אך לא שיחק בטורניר.
מארק מילר הוא פוליטיקאי ועורך דין קנדי המכהן כשר לענייני ילידים בממשלתו של ג'סטין טרודו.
הוא למד בבית ספר פרטי ביחד עם ג'סטין טרודו והם חברים מאותה תקופה.
הוא למד באוניברסיטת מונטריאול ממנה קיבל תואר במדעי המדינה.
בשנת 2001 הוא סיים אוניברסיטת מקגיל עם תואר במשפטים.
לאחר קבלת התואר הוא עבד בתחום המשפטים.
בשנת 2007 ובשנת 2013 מארק מילר היה פעיל במערכות בחירות של ג'סטין טרודו.
בשנת 2015 הוא נבחר לבית הנבחרים של קנדה ומכהן בו גם בשנת 2022. בשנת 2017 הוא מונה למזכיר שר התשתיות.
ביוני 2017 מילר נאם לראשונה בשפת האינדיאנים במטרה להראות שניתן ללמוד שפות נוספות במקביל לקריירה מוצלחת בפוליטיקה.
בשנת 2019 הוא מונה לשר ובשנת 2021 מונה לשר לענייני ילידים במקום קרוליין בנט.
שפת האם של מילר היא אנגלית אך הוא שולט גם בצרפתית.
מילר נשוי לילידת שוודיה אותה פגש בתקופת לימודים.
מארק הנרי לאונרד הוא כדורגלן סקוטי המשחק בעמדת הקשר בברמינגהאם סיטי.
לאונרד נולד בגלאזגו וגדל במחלקת הנוער של גלאזגו ריינג'רס.
בשנת 2014 הצטרף למחלקת הנוער של הארטס, ובשנת 2018 הצטרף למחלקת הנוער של ברייטון.
מתחילת עונת 2019/2020 החל להשתלב בקבוצת המילואים של המועדון, בה הוא משמש כקפטן, לצד משחקיו בקבוצות הנוער.
ב-24 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בניצחון קבוצתו 2–0 על קארדיף סיטי בסיבוב השני של גביע הפוטבול ליג.
ב-15 בדצמבר 2021 נקרא לראשונה לסגל הקבוצה למשחק פרמייר ליג, ולא שותף בהפסד קבוצתו 0–1 לוולבס.
ב-25 ביולי 2022 הושאל לנורת'האמפטון טאון מהפוטבול ליג השנייה לעונה אחת, ב-29 ביולי 2023 הושאל לקבוצה לעונה נוספת.
ב-25 ביולי 2024 חתם בברמינגהאם סיטי.
לאחר ששיחק בנבחרות הנוער הסקוטיות עד גיל 17, 18 ו-19, ב-27 באוקטובר 2021 החל לשחק בנבחרת עד גיל 21, כשעלה כמחליף בהפסד 0–1 ל במסגרת מוקדמות היורו עד גיל 21.
מרקוס ג'יי מולינרו הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-19 של מדינת ניו יורק בשנים 2023–2025. מולינרו, חבר המפלגה הרפובליקנית, היה חבר בבית המחוקקים של מחוז דאצ'ס ובאספה המדינתית של ניו יורק, בטרם נבחר לראש מחוז דאצ'ס.
מולינרו כיהן גם כראש המועצה של הכפר טיבולי .
הוא נבחר לתפקיד בגיל 19, והיה לראש העיר הצעיר ביותר בארצות הברית.
מולינרו היה המועמד הרפובליקני למשרת מושל ניו יורק ב-2018, אך הפסיד למועמד המכהן הדמוקרטי אנדרו קואומו.
מולינרו נולד ביונקרס במדינת ניו יורק, לאנתוני מולינרו ודונה ונאנדן.
לאחר גירושי הוריו, הוא ואמו עברו לביקון ב-1980 ובהמשך לטיבולי ב-1989. אמו של מולינרו נאבקה עם קשיים כלכליים, והמשפחה קיבל תלושי מזון, מתוכנית סיוע בתזונה משלימה.
מולינרו סיים את לימודיו ב-Dutchess Community College עם תואר במדעי הרוח והחברה.
מולינרו נבחר לראשונה לתפקיד ציבורי בגיל 18 בשנת 1994, כאשר נבחר לחבר הנאמנים של טיבולי.
בשנת 1995, הוא הפך לראש העיר הצעיר ביותר בארצות הברית כשנבחר לראשות הכפר טיבולי בגיל 19. הוא נבחר מחדש חמש פעמים, וכן כיהן בבית המחוקקים של מחוז דאצ'ס.
בשנת 2006 נבחר מולינרו לייצג את המחוז ה-103 באספה המדינתית של ניו יורק, הבית התחתון של בית המחוקקים של מדינת ניו יורק.
הוא כיהן באספה עד 2011.
מולינרו הכריז על הצעתו לרשת את ראש מחוז דאצ'ס ויליאם סטיינהאוס, שכיהן מזה 20 שנה, בבחירות 2011. הקמפיין אושר על ידי המפלגות הרפובליקניות.
מולינרו ניצח בבחירות ב-8 בנובמבר 2011 עם 62% מהקולות.
הוא הושבע לתפקידו ב-1 בינואר 2012. בשנת 2015, מולינרו נבחר מחדש, וב-2019 לקדנציה שלישית.
במרץ 2018, מולינרו הודיע למנהיגים הרפובליקנים שיתמודד על תפקיד מושל ניו יורק בבחירות 2018. הוא הכריז על מועמדותו ב-2 באפריל 2018, ואושר על ידי המפלגה בניו יורק ב-13 באפריל.
הוא הפסיד למושל המכהן אנדרו קואומו בבחירות 2018, וגרף 36% מהקולות.
ב-21 בספטמבר 2021, מולינרו הכריז על מועמדותו לקונגרס האמריקאי מטעם מחוז הקונגרס ה-19 בניו יורק.
עשרה ימים לאחר הכרזה זו, הקמפיין שלו דיווח שהוא גייס לפחות 350,000 דולר.
בחירות מיוחדות למילוי מושב מחוז הקונגרס ה-19 נערכו באוגוסט 2022. המושב נותר פנוי בעקבות מינויו של אנטוניו דלגאדו לסגן מושל ניו יורק.
מולינרו הפסיד בבחירות המיוחדות לדמוקרט פט ראיין.
מולינרו היה גם המועמד הרפובליקני בבחירות הכלליות בנובמבר 2022 במחוז ה-19. בבחירות ההן הוא התמודד מול המועמד הדמוקרטי ג'וש ריילי.
הוא זכה בקושי במושב עם 49.9% מהקולות ונבחר לקונגרס.
הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2023. כהונתו תמה עם התפזרות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית לאחר שהפסיד בבחירות 2024 למועמד הדמוקרטי ג'וש ריילי.
מולינרו ואשתו, קורין אדמס, מתגוררים בעיירה רד הוק במדינת ניו יורק.
למולינרו יש שני ילדים מאשתו הראשונה ויש לו שני ילדים נוספים מאדמס.
מארק מק'קנה הוא שחקן וזמר-יוצר אירי.
מק'קנה ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט "Sing Street" בשנת 2016. הוא היה הסולן/גיטריסט בלהקת "The Girl Talk".
לאחר מכן הצטרף ללהקת "מילק", כסולן וגיטריסט.
מק'קנה קיבל את התפקיד הראשי הראשון שלו בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "ויין", ששודרה לראשונה ב-16 בינואר 2019. מק'קנה מפרסם הדגמותאת המוזיקה שהוא יוצר תחת השם LOVERBOY ב-SoundCloud החל משנת 2016.
ב-16 בנובמבר 2019, פורסם, שהוא יגלם את התפקיד של סיימון בפיילוט של NBC "אחד מאיתנו משקר", המבוסס על רב המכר מאת קארן מ.
בשנת 2022 שיחק בסרט "דאלילנד".
בשנת 2024 החל לשחק בתור פרגל מק'דונל בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "התייר" מבית רשת ה-BBC.
שנה סרטתפקיד הערות 2016מועדון שנות ה-80 (אנ') איימון 2018אוברלורד (אנ')טוראי ראשון מרפי 2020 The Winter Lakeקול 2023 Dalíland אליס קופרנשים ונפלאות (אנ')ג'ורג' הנסי2024דברים קטנים כאלה (אנ')נדTBAProm Nightניק מילרAn Autumn Summerקווין
שנה סדרהתפקיד הערות 2017 Redwater ג'ימי 2 פרקים 2019 Wayne וויין מקולו ג'וניור תפקיד ראשי; 10 פרקים 2021–2022 אחד מאיתנו משקר סיימון קלהר תפקיד ראשי (עונה 1)
תפקיד אורח (עונה 2); 9 פרקים 2023 Most Dangerous Game טאפט 4 פרקים2024התיירפרגל מק'דונלתפקיד ראשי (עונה 2); 6 פרקים
כותרת פרטים RIP The Girl Talk פורסם: 7 במאי 2020
פורמט: הורדה דיגיטלית, סטרימינג3, The EP.
פורמט: דיסק, הורדה דיגיטלית, סטרימינג
מארק ליידלו הוא סופר מדע בדיוני אמריקני הכותב בעיקר בסוגת הסייברפאנק והאימה, וידוע בעיקר בעבודתו כתסריטאי וכמעצב של סדרת משחקי הווידאו Half-Life.
זוכה פרס גילדת ספרות האימה הבינלאומי עבור ספרו מ-1996, The 37th Mandala.
ליידלו נולד בלגונה ביץ' שבקליפורניה.
למד תכנות מחשבים באוניברסיטת אורגון, אך פרש מלימודיו לאחר זמן מה, והחליט להתמקד בכתיבה.
ספרו הראשון, Dad's Nuke, יצא לאור ב-1985, ולאחר מכן המשיך לכתוב ולפרסם מספר ספרים נוספים, כשאחד מהם, Neon Lotus, היה מועמד לפרס פיליפ ק.
דיק לשנת 1988. באותה עת, עבד לפרנסתו כמזכיר משפטי בסן פרנסיסקו.
ליידלו היה חובב משחקי וידאו וארקייד מצעירותו, אך המשחק שהעמיק את אהבתו לתחום היה המשחק מיסט מ-1993, והוא אף קנה מחשב מקינטוש חדש על מנת לשחק בו.
ב-1996, בטרם הצטרף ל-Valve, הוציא ליידלו לאור את הספר The Third Force, המתרחש בעולם הבדיוני של משחק המחשב Gadget.
ביולי 1997 הצטרף ליידלו לחברת פיתוח משחקי הווידאו Valve, שעבדה באותה עת על פיתוח המשחק Half-Life.
במקור, היה אמור להצטרף ליידלו לצוות הפיתוח של משחק אחר בשם Prospero, אך המשחק בוטל על חשבון הפיתוח של Half-Life.
ליידלו סייע לצוות הפיתוח בכתיבת סיפור המשחק ובעיצוב השלבים.
בראיונות שהתקיימו עימו לאחר מכן, טען ליידלו כי תרומתו העיקרית הייתה בעיקר "הכנסת תכסיסי עלילה ישנים" אל תוך רעיונות העיצוב השאפתניים של Valve, והתמקד בעיקר בשאיפתו "לתפור" את סיפור המשחק אל הארכיטקטורה של השלב ואל "הפינות האפלות" שלו.
העבודה על הפרק השלישי ננטשה בסופו של דבר במהלך 2011, כשמייסד Valve, גייב ניואל, טען כי Valve "הפסיקה את הניסוי" שערכה בפיתוח משחקי וידאו אפיזודיים (מבוססי פרקים).
ב-2016, לאחר 18 שנה של עבודה ב-Valve, הכריז ליידלו על פרישתו מהחברה.
ליידלו הצהיר כי הסיבות העיקריות לפרישתו הן גילו המתקדם ורצונו לחזור לתחום הספרות.
בראיון מאוחר יותר, ציין ליידלו כי סיבה נוספת לעזיבתו את החברה הייתה "עייפות" מז'אנר משחקי היריות בגוף ראשון ומניסיונות לפתור בעיות באופן הסיפור של העלילה באותו סגנון שאפיין את Half-Life.
הוא טען כי הוא תמיד קיווה ש"היינו נתקלים באוצר מילים או דקדוק נרחב יותר עבור סיפור העלילה בז'אנר משחקי היריות, כזה שיאפשר לך לעשות יותר מאשר לירות, או ללחוץ על כפתורים, או לדחוף ארגזים".
ב-25 באוגוסט 2017, פרסם ליידלו בבלוג האישי שלו סיפור קצר בשם "Epistle 3", שנתפס על ידי עיתונאי גיימינג רבים כסיכום של מה שיכלה להיות עלילת המשחק Half-Life 2: Episode Three.
ליידלו הכחיש את הטענה הזו בתוקף.
ב-2023 ליידלו טען כי הוא מתחרט על כתיבת הסיפור, בטענה כי באותה עת הוא "לקה בשיגעון והתנתק מהעולם" ושהסיפור יצר סכסוכים בינו לבין עמיתיו לעבודה לשעבר ב-Valve.
לבסוף, הוציאה Valve לאור משחק וידאו נוסף בסדרת Half-Life, משחק מציאות מדומה בשם Half-Life: Alyx, וזהו המשחק הראשון בסדרה שליידלו לא היה מעורב כלל בפיתוחו.
לאחר יציאת המשחק, טען ליידלו כי הוא "לא מעוניין לראות אפילו חייל 'קומביין' אחד לעולם, אפילו לא במשקפי VR".
ב-2025 עובד הסיפור הקצר "נערי 400" לפרק בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה אהבה, מוות ורובוטים מבית נטפליקס.
ליידלו לא היה מעורב כלל בהפקת הפרק, וציין כי "זה היה כיף לשם שינוי לצפות מהצד ולא להיכנס לבוץ של משהו".
ליידלו מתגורר מאז פרישתו בקוואי שבהוואי.
בראיון שהתקיים עימו ב-2003 ציין כי משחקי הווידאו האהובים עליו הם האגדה של זלדה, Animal Crossing, Castlevania: Symphony of the Night, Ico, Fatal Frame ו-Thief: The Dark Project, אותו ציין כמשחק האהוב עליו ביותר.
בנוסף לכך, הוא מחזיק ברישיון להפעלת רדיו חובבני.
Neon Lotus (1988) (מועמד לפרס פיליפ ק.
The 37th Mandala (1996), מועמד לפרס הפנטזיה העולמי ב-1997 וזוכה פרס גילדת ספרות האימה הבינלאומי ב-1996.
פורסם באנתולוגיה "משקפי שמש כסופים: אנתולוגיה פאנקיברנטית" מאת ברוס סטרלינג.
תרגום לעברית: עמנואל לוטם, 1994
סדרת גורלן ויזנפירת' הפייטן (Bard Gorlen Vizenfirthe):
Catamounts (ספטמבר 1996, הוצאה מחודשת ב־2013)
Half-Life 2: Episode One (2006) (ביחד עם אריק וולפאו וצ'ט פליסזק)
Half-Life 2: Episode Two (2007) (ביחד עם אריק וולפאו וצ'ט פליסזק)
מארק דיטריך מאטשיץ הוא מיליארדר אוסטרי המחזיק ב-49% ממניות חברת משקאות האנרגיה רד בול, שנוסדה בידי אביו, דיטריך מאטשיץ.
מאטשיץ נולד במאי 1992, בנם היחיד של דיטריך מאטשיץ ואניטה גרהרדטר.
הוא למד בבית ספר תיכון בזלצבורג, ולאחר מכן למד מנהל עסקים באוניברסיטת זלצבורג למדעים יישומיים.
במהלך חייו המוקדמים, הוא שמר על פרופיל נמוך וקרא לעצמו בשם המשפחה של אמו.
בשנת 2018, הוא השיק חברת משקאות משלו, Thalheimer Heilwasser GmbH, המייצרת בירה ולימונדה.
לאחר מותו של אביו באוקטובר 2022 הוא ירש את 49% המניות של אביו ברד בול והפך למחזיק המניות היחיד הגדול בחברה.
הונו של מאטשיץ הוערך באוקטובר 2023 ב-34.4 מיליארד דולר.
מארק מיטין היה פילוסוף יהודי סובייטי-אוקראיני שהתמחה במרקסיזם וביקורת על פילוסופיה מערבית.
מארק מיטין נולד בשנת 1901 בזיטומיר (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית.
שמו המקורי היה מורדקו הרשקוביץ'.
בשנת 1919 הרשקוביץ' (מיטין) התמנה למזכיר ועד הקומסומול העירוני ובהמשך היה מזכיר אזורי.
התגייס לצבא ועד לשנת 1920 הוא שירת ביחידות שונות של הצבא האדום.
בשנים 1921–1922 מיטין למד בקורס של 8 חודשים ובסיומו החל ללמד מדעי החברה.
בשנת 1925 מיטין למד במכון להכנת סגל למוסדות להשכלה גבוהה בתחום מרקסיזם ונושאים סמוכים ("מכון לפרופסורים אדומים").
לאחר סיום הלימודים בשנת 1929 מיטין החל לעבוד במכון לפילוסופיה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנים 1931–1933 התנהל ויכוח בין הפילוסופים סובייטיים וקבוצת פילוסופים בהובלת מיטין ניצחה.
בשנת 1936 רוב יריביו בוויכוח זה נעצרו ואף הוצאו להורג.
בשנת 1931 מיטין מונה לעורך ראשי של ירחון "תחת הדגל של מרקסיזם" במקום אברם דבורין וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1944. בשנים 1939–1944 הוא היה מנהל מכון לחקר מרקסיזם.
בשנת 1933 מיטין מונה לפרופסור ובשנת 1939 התקבל לאקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בסוף שנות ה-30 מיטין היה בין עורכים של ספר "היסטוריה של פילוסופיה" במספר כרכים.
עבור הכרך הראשון והשני הם קיבלו פרס ברית המועצות.
בשנת 1944 בעקבות פרסום הכרך השלישי מיטין הואשם בשגיאות פילוסופיות ופוטר מרוב תפקידיו.
החל משנת 1944 מיטין היה מלמד בבית ספר של המפלגה.
בהמשך הוא כיהן בתפקיד ניהולי בארגון "זנאניה" ("ידע") שעסק בפעילות חינוכית.
בשנת 1960 מיטין מונה לעורך ראשי של כתב עת "שאילות פילוסופיות".
בשנת 1968 הוא הואשם בגנבה ספרותית ואף הוצע להוציא אותו משורות המפלגה (עונש חמור באותה תקופה).
בסופו של דבר הוא פוטר ממערכת כתב עת ומתפקיד פרופסור באוניברסיטת מוסקבה.
הוא חזר לתפקיד זה בשנת 1978.
מיטין המשיך לעבוד בתחום פילוסופיה במסגרת אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
למיטין הוענק עיטור לנין שלוש פעמים ועיטורים נוספים.
מארק אלכסנדר מקנזי הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הבלם בטולוז מליגת העל הצרפתית.
מקנזי נולד ברובע הברונקס שבעיר ניו יורק לאם מקומית ולאב ממוצא ג'מייקני, וגדל בעיר באר שבמדינת דלאוור.
התחיל לשחק כדורגל בקבוצת ילדים מקומית ובגיל מתבגר עבר למחלקת הנוער של פילדלפיה יוניון.
ביוני הצטרף לבית לחם סטיל מה-USL שבמקביל הפכה לקבוצת המילואים של פילדלפיה.
במקביל בשנת הצטרף לקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת ווייק פורסט.
ב-18 בינואר 2018 חתם על חוזה בפילדלפיה.
באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה במשחק הליגה נגד די.
באותה עונה זכה עם המועדון במגן האוהדים ואף נכלל בהרכב העונה ב-MLS.
ב-7 בינואר 2021 חתם לארבע וחצי שנים בראסינג גנק מליגת העל הבלגית.
ב-24 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 לקלאב ברוז'.
בסיום עונתו הראשונה זכה עם המועדון בגביע הבלגי.
בצעירותו, מקנזי שיחק בכל הנבחרות הצעירות של ארצות הברית.
בשנת זכה עם נבחרת הנוער בגביע הזהב של CONCACAF עד גיל 20.
ב-20 בדצמבר 2018 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחק הידידות נגד .
ב-1 בפברואר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד .
גביע הזהב של ה-CONCACAF עד גיל 18:
ליגת האומות של CONCACAF: ,
השחקן המצטיין בגביע הזהב של CONCACAF עד גיל 18:
הרכב טורניר החזרה של CONCACAF:
מארק מינקוב היה מלחין סובייטי-רוסי ממוצא יהודי.
הוא ידוע בעיקר כמלחין מוזיקה לסרטים ושירים.
מארק מינקוב נולד בשנת 1944 במוסקבה למשפחה יהודית.
בגיל חמש הוא התחיל לנגן בפסנתר וניסה להלחין.
הוא המשיך ללמוד נגינה בבית ובהמשך החל ללמוד בבית ספר ליד הקונסרבטוריון של מוסקבה.
לאחר סיומה בשנת 1964 הוא התחיל ללמוד הלחנה בקונסרבטוריון אצל אראם חצ'טוריאן.
עוד בהיותו סטודנט הוא כתב מספר יצירות שמבוצעות גם כיום.
בשנת 1970 מינקוב קיבל הזמנה לכתוב מוזיקה לסדרת טלוויזיה "החקירה מנוהלת על ידי ידענים".
לאור הצלחתה הוא קיבל הזמנות רבות להמשיך בתחום.
בסך הכול מינקוב כתב מוזיקה לכ-60 סרטים.
בשנת 1974 מינקוב כתב אופרה לילדים לפי הזמנה של נטליה סץ.
אופרה זו שנים רבות בוצע על ידי תיאטרון בניהולה של סץ.
שירים על מוזיקה של מינקוב נכללו ברפרטואר של לב לשצ'נקו, יוסיף קובזון, אלה פוגצ'ובה, ולרי לאונטייב וזמרים נוספים.
על פעילתו למינקוב הוענק תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית (2003).
בנוסף הוא קיבל מספר פרסים.
מינקוב נפטר במוסקבה בשנת 2012 מהתקף לב.
מארק אלן מסמר הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת אינדיאנה, מאז 2025. מסמר, חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן קודם לכן כנציג המחוז ה-48 בסנאט של אינדיאנה בשנים 2014–2024, כולל כמנהיג הרוב בין 2018 ל-2022.
מסמר נולד בעיר ג'ספר שבדרום אינדיאנה.
הוא למד הנדסת מכונות באוניברסיטת פרדו, והשלים שם לימודי תואר ראשון בתחום זה ב-1985. את תחילת דרכו המקצועית החל כמייסד שותף של החברה "Messmer Mechanical" וכמהנדס פרויקטים בחברות "Dow Chemical" ו-"John Brown Engineering".
בראשית דרכו הפוליטית היה מסמר חבר במועצת בית הספר "Holy Family" בשנים 2001–2004 וכיהן כנשיאה בין 2003 ל-2004. בשנת 2008 נבחר מסמר אל בית הנבחרים של אינדיאנה מטעם מחוז הבחירה ה-63. הוא כיהן שלוש תקופות כהונה עד 2014, עת נבחר לסנאט של אינדיאנה מטעם מחוז הבחירה ה-48.
במהלך כהונתו בבית הנבחרים המדינתי תמך ברכישת גז הסינתיזה באמצעות טכנולוגיית גזיפיקציית פחם, במסגרת מיזם שהוצע על ידי חברת "Leucadia National" להקים מתקן בשווי 2.6 מיליארד דולר אמריקאי ברוקפורט, אינדיאנה.
במסגרת העסקה, מדינת אינדיאנה הייתה מתחייבת לרכוש את הגז בחכירה ל-30 שנה ולהעביר את ההפסדים לצרכנים.
הפרויקט זכה לביקורת על התערבות ממשלתית בשוקי האנרגיה והסיכון הכלכלי לצרכנים, ולבסוף בוטל על ידי בית המחוקקים של אינדיאנה ב-2013.
בפברואר 2024 הודיע מסמר על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השמיני של אינדיאנה, בעקבות פרישתו של נציג המחוז המכהן לארי בושון.
הוא ניצח בבחירות המקדימות את חבר הקונגרס לשעבר ג'ון הוסטטלר .
בספטמבר אותה שנה התפטר מהסנאט המדינתי כדי להתרכז במסע הבחירות שלו לקוגנרס וניצח בבחירות הכלליות את מועמד המפלגה הדמוקרטית אריק הארט.
מארק לואיסון הוא היסטוריון וביוגרף אנגלי.
מאז שנות ה-80 מרבה לכתוב אודות הביטלס.
הוא נחשב לסמכות המובילה בעולם בתחומה.
הפרסום המקיף ביותר שלו אודות הלהקה היא ביוגרפיה בת שלושה כרכים אודותיה, "The Beatles: All These Years".
הכרך הראשון יצא לאור ב-2013. כיום עמל לואיסון על הכרך השני, שעתיד לראות אור בקרוב.
מלבד ספריו אודות הביטלס כתב לואיסון גם את הביוגרפיה של בני היל.
כל יצירותיו של לואיסון פורסמו עד כה אך ורק באנגלית.
מארק מאזוור הוא היסטוריון בריטי, אשר תחומי התמחותו הם יוון והבלקן בפרט, ואירופה במאה העשרים בכלל.
הוא פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
נולד ב-20 בפברואר 1958 בגולדרס גרין, לונדון.
קיבל תואר ראשון בלימודים קלאסיים ופילוסופיה מאוניברסיטת אוקספורד ב-1981, ודוקטורט בהיסטוריה מודרנית מאותה האוניברסיטה ב-1988. מאזוור מחזיק בתואר שני ביחסים בין-לאומיים מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
טרם החל ללמד באוניברסיטת קולומביה, שימש במשרות הוראה בבירקבק, אוניברסיטת לונדון, אוניברסיטת סאסקס ואוניברסיטת פרינסטון.
חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ועמית האקדמיה הבריטית.
ביקורות ספרים ומאמרים פרי עטו מתפרסמים על דרך קבע בפייננשל טיימס, הגרדיאן, London Review of Books ו-.
קיבל אזרחות כבוד של יוון, על "קידומה של יוון, ההיסטוריה הארוכה והתרבות שלה, לדעת הקהל הבינלאומית".
סבא רבא של מאזוור היה שלום אש.
אמו הייתה פסיכותרפיסטית ואביו עבד עבור יוניליוור.
Hitler's Empire: Nazi Rule in Occupied Europe (Allen Lane, 2008) יצא לאור בהוצאת מודן, 2015: האימפריה של היטלר : כיצד שלטו הנאצים באירופה
מארק לורנס הוא סופר אמריקאי־בריטי, מחבר טרילוגיית "האימפריה השבורה".
בשנת 2014 זכה לורנס בפרס דייוויד גמל לרומן הפנטזיה הטוב ביותר על ספרו "קיסר הקוצים".
בנוסף, הוא מארגן את תחרות Self-Published Fantasy Blog-Off, המוקדשת לחשיפת סופרי פנטזיה עצמאיים.
לורנס נולד בארצות הברית ב־1966, ובילדותו עברה משפחתו להתגורר בבריטניה.
הוא בעל תואר בפיזיקה ותואר דוקטור במתמטיקה.
הוא משמש כמטפל העיקרי של בתו סֶלִין, בעלת מוגבלות, ולכן אינו משתתף בכנסים או במסעי קידום מכירות.
לצד עבודתו כסופר, עבד בעבר כחוקר בתחום הבינה המלאכותית.
הוא החזיק בסיווג ביטחוני סודי הן בארצות הברית והן בבריטניה.
מאז 2015 הוא מפעיל את תחרות "Self-Published Fantasy Blog-Off" ("בלוג פנטזיה בהוצאה עצמית"), שמטרתה לקדם חשיפה רחבה יותר לסופרי פנטזיה באנגלית המוציאים לאור באופן עצמאי.
בשנת 2021 היה לורנס פעיל בוועדה בקרוליינה הצפונית העוסקת ברפורמה בתחום השיטור.
הוועדה הייתה מועמדת לפרס נובל לשלום.
ב-2025 לורנס ערך ניסוי שמטרתו לבחון את יכולתן של מערכות בינה מלאכותית (AI) ליצור סיפורת קצרה איכותית בהשוואה לסיפורים שכתבו סופרים.
במסגרת המחקר, הוצגו לקוראים סיפורים קצרים שנכתבו על ידי AI וסופרי פנטזיה מקצועיים (כמו רובין הוב וג'ייני וורטס), מבלי לציין מי או מה כתב, והקוראים התבקשו לדרג את איכותם.
התברר שהקוראים העניקו דירוג גבוה יותר לסיפורים שיצרה הבינה המלאכותית לעומת סיפורים שכתבו סופרים.
עם זאת, נטען כי כתיבת ה-AI היא לכל היותר בינונית, וכי הצלחתה בדירוג משקפת את העובדה שרמה בינונית של כתיבה מספקת את רוב קהל הקוראים.
המחקר התמקד בז'אנר הסיפור הקצר, מתוך הנחה כי באותה עת, ה-AI עדיין התקשתה ביצירת יצירות שלמות ומורכבות כגון רומנים.
ספר הביכורים של לורנס, "נסיך הקוצים", היה מועמד לפרס "Goodreads Choice" בקטגוריית "ספר הפנטזיה הטוב ביותר לשנת 2011", מועמד סופי לפרס "Morningstar" של דייוויד גמל (2012), ונכלל ברשימה הקצרה של פרס "Prix Imaginales" (לרומן מתורגם) ב־2013. הוא גם נבחר לאחד מ־"ספרי הפנטזיה הטובים של 2011" של בארנס אנד נובל.
ספרו השני, "מלך הקוצים", היה שוב מועמד ל־"Goodreads Choice Award" ב־2012 ונכלל ברשימת "ספרי הפנטזיה הטובים של 2012" של "באנרס אנד נובל".
הוא היה גם מועמד לפרס Legend של דייוויד גמל ב־2013.
הספר השלישי בטרילוגיית "האימפריה השבורה", "קיסר הקוצים", יצא לאור באוגוסט 2013, נכנס לרשימת רבי־המכר של הסאנדיי טיימס, הגיע לגמר פרס "Goodreads" לשנת 2013, וזכה בפרס Legend של דייוויד גמל ב־2014.
הטרילוגיה השנייה של לורנס, "מלחמת המלכה האדומה" מתרחשת באותו עולם עלילתי של "האימפריה השבורה".
"נסיך השוטים" הגיע לחצי הגמר ב־Goodreads (פנטזיה 2014) ונכלל בין מועמדי פרס Legend ב־2015. "מפתח השקרן" הגיע לחצי הגמר (2015) וזיכה את לורנס בפרס Legend נוסף ב־2016. "גלגל אושהיים" היה בחצי הגמר של Goodreads (2016).
בסך הכול הופיעו ספריו של לורנס בקטגוריית "ספר הפנטזיה הטוב ביותר" של Goodreads אחת־עשרה פעמים, ובקטגוריית "מדע בדיוני" פעם אחת (על ספרו One Word Kill).
הוא גם אייר את ספר הילדים Wheelmouse and All the Crazy Robots, שנכלל בקטגוריית "ספר התמונות הטוב ביותר".
באפריל 2015 רכשה הוצאת "Harper Voyager" את הזכויות לטרילוגיית הפנטזיה הבאה שלו — "טרילוגיית האחות האדומה" — בעסקה של שש ספרות.
טרילוגיה זו מתרחשת בעולם שונה מזה של "האימפריה השבורה".
יצירותיו תורגמו ל־28 שפות, והוא מכר כשני מיליון עותקים ברחבי העולם.
"Road Brothers" – קובץ סיפורים קצרים המתרחש בעולם האימפריה השבורה, יצא ב־2015.
מלחמת המלכה האדומה (The Red Queen's War)
Select Mode (2013) – סיפור מהאימפריה השבורה מתוך "Unfettered"
During the Dance (2014) – סיפור קצר חינמי באתרו
Gunlaw (2015) – ספר עצמאי המתפרסם באופן סדרתי ב־Wattpad
Christmas Tale – סיפור קצר חינמי באתרו
Locked In – סיפור קצר חינמי באתרו
No Second Troy – סיפור קצר הנכלל באומניבוס של "האימפריה השבורה"
Road Brothers – קובץ סיפורים (10 במספר) מעולם האימפריה השבורה
Blood of the Red – ספר עצמאי המתפרסם סדרתית ב־Wattpad
A Thousand Years (2019) – סיפור מהיקום של "מלחמת המלכה האדומה", מתוך "Unfettered III"
The New World (2023) – נובלה המתרחשת בעולם "מלחמת המלכה האדומה"
Overdue (2023) – סיפור קצר מעולם "טרילוגיית הספרייה"
Returns (2024) – שני סיפורים קצרים ("Returns" ו־"About Pain") המתרחשים בעולם "טרילוגיית הספרייה"
מארק אנדרו ספיץ הוא שחיין עבר יהודי-אמריקאי, מגדולי השחיינים והספורטאים בכל הזמנים.
הוא אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972) בעל 11 מדליות אולימפיות, מהן 9 מדליות זהב ושיאן עולם ב-5 משחים אישיים שונים.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה ספיץ ב-7 מדליות זהב, מספר מדליות הזהב הרב ביותר שזכה בו ספורטאי כלשהו באולימפיאדה אחת עד לאולימפיאדת בייג'ינג (2008), בה זכה השחיין מייקל פלפס ב-8 מדליות זהב.
השיא הקודם היה שייך לסייף נדו נדי מאיטליה שזכה ב-5 מדליות זהב באולימפיאדת אנטוורפן (1920).
ספיץ נולד בשנת 1950 במודסטו, בעמק המרכזי של קליפורניה.
אביו יהודי אמריקאי שמוצא משפחתו מהונגריה ואימו יהודיה מפוארטו ריקו שמוצאה מרוסיה.
בהיותו בן שנתיים עברה משפחתו להוואי ושם למד לשחות.
בעת שהיה בן שש חזרה משפחתו לקליפורניה וספיץ התאמן במועדון שחיה בסקרמנטו תחת הדרכתו של המאמן שרם צ'אבור (Chavoor).
כבר בגיל 10 הוא החזיק ב-17 שיאי גילאים של ארצות הברית ושיא עולם אחד לגילו.
בגיל 14 משפחתו עברה לסנטה קלרה ושם התאמן במועדון השחייה המקומי תחת הדרכתו של המאמן ג'ורג היינס (Haines).
במועדון השחייה שחו מספר אלופים אולימפיים כמו דיק רות', קלאודיה קולב, דון שולנדר, דונה דה וארונה, דבי מאייר וקארן מו.
הוא למד בתיכון המקומי בסנטרה קלרה.
בתחרות שנערכה בהייוורד שבקליפורניה ב-25 ביוני 1967 קבע ספיץ במשחה ל-400 מטר חופשי את שיאו העולמי הראשון בתוצאה של 4:10.6 דקות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות בינלאומית שנערכה בסנטה קלרה ב-7 ביולי הוא שיפר את השיא והעמיד אותו על 4:08.8 דקות.
שלושה שבועות לאחר מכן, במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בוויניפג קנדה בסוף יולי הוא זכה ב-5 מדליות זהב: במשחה ל-100 מטר פרפר, בו הוא קבע גם שיא עולם של 56.30 שניות, במשחה ל-200 מטר פרפר, בו הוא קבע שיא עולם נוסף, 2:06.42 דקות, ובשלושת משחי השליחים.
לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) הגיע ספיץ כשיאן עולם במשחי הפרפר, לאחר ששבר 11 פעמים את השיא העולמי.
הוא ציפה לזכות ב-6 מדליות זהב, אך זכה רק בשתי מדליות זהב במשחי שליחים.
במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי הוא קבע שיא עולם חדש 3:31.7 דקות לפני ברית המועצות (3:34.2 דקות) ואוסטרליה (3:34.7 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי סיים בתוצאה של 7:52.33 דקות לפני אוסטרליה (7:53.77 דקות) וברית המועצות (8:01.66 דקות).
במשחה ל-100 מטר פרפר הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 56.4 שניות אחרי בן ארצו דאגלס ראסל (55.9 שניות) ולפני בן ארצו רוס וואלס (57.2 שניות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.00 שניות אחרי מייקל ונדן מאוסטרליה (52.2 שניות, שיא עולם) וקן וולש מארצות הברית (52.8 שניות).
נוסף לכך, הוא השתתף במשחה ל-200 מטר פרפר וסיים במקום שמיני המאכזב בתוצאה של 2:13.5 דקות.
המנצח היה קרל רובי מארצות הברית (2:08.7 דקות).
בשלב במוקדמות הוא קבע את הזמן המהיר ביותר 2:10.6 דקות, תוצאה שהייתה מדרגת אותו במקום רביעי.
לאחר המשחקים האולימפיים החל ספיץ ללמוד באוניברסיטת אינדיאנה (בלומינגטון).
הוא החל להתאמן אצל המאמן הנודע "דוק" קונסילמן (Counsilman).
הוא כונה על ידי חבריו "Mark the Shark" (מארק הכריש).
ספיץ השתתף פעם נוספת בתחרויות השחייה של המכבייה, אך הפעם הגיע כאלוף אולימפי וכשיאן עולם.
כן זכה ב-3 מדליות זהב במשחי השליחים, תוך ששותף בכל פעם בקביעת שיא עולם חדש: במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:26.42 דקות), במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:35.78 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:48.16 דקות).
עקב טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן פונה ספיץ מהכפר האולימפי והוחזר לארצות הברית עקב חשש לגורלו (משום מוצאו היהודי).
לאחר המשחקים האולימפיים פרש ספיץ משחייה תחרותית בגיל 22, גיל צעיר יחסית, על מנת לפנות את זמנו לרווח מהפרסום שהעניק לו ההישג הגדול שלו.
באותו הזמן ספורטאים מקצועניים לא הורשו להשתתף באולימפיאדות ולכן הוא העדיף לוותר על השתתפות באולימפיאדה הבאה במונטריאול.
הוא הרוויח קרוב ל-7 מיליון דולר מפרסומות בשנתיים (שווה ערך לכ-70 מיליון דולר כיום).
במכביה ה-12 שנערכה בשנת 1985 הדליק ספיץ את הלפיד, ובמכביה ה-17 שנערכה בשנת 2005 הוא נשא את הדגל של המשלחת האמריקאית.
הוא זכה להתאמן אצל שלושת המאמנים הגדולים של ארצות הברית שזכו להירשם בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה שרם צ'אבור, דוק קונסילמן וג'ורג' היינס.
לקראת אולימפיאדת ברצלונה ב-1992 ניסה ספיץ, בגיל 41 ולאחר כמעט 20 שנות היעדרות, להיכנס למשלחת ארצות הברית לאולימפיאדה.
הוא כשל בניסיון להשיג את המינימום הנדרש ולא נשלח למשחקים.
מאזנו האולימפי הכולל של ספיץ הוא 9 מדליות זהב, מדליית כסף ומדליית ארד.
מספר מדליות הזהב הכולל שהשיג הוא השני הגבוה ביותר - מספר זה הושג על ידי מספר ספורטאים בתחומים שונים: האתלטים פאבו נורמי וקרל לואיס והמתעמלת לאריסה לטינינה, שיא שהחזיק עד 2008 עת נשבר בידי מייקל פלפס.
בסך הכל קבע ספיץ 33 שיאי עולם, 38 שיאי ארצות הברית, זכה ב-24 תוארי אליפות ארצות הברית ו-8 תוארי NCAA.
בשנת 1971 זכה ספיץ בפרס ג'יימס א' סאליבן, פרס לספורטאי החובבן הטוב ביותר.
בשנת 1977 זכה ספיץ להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
בשנת 1979 הונצח ספיץ ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שזכו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
בשנת 1983 זכה ספיץ להיכלל בהיכל התהילה האולימפי של ארצות הברית.
ויליאם מארק פלט היה סגן מנהל ה-FBI אשר נודע כאחד מחושפי השחיתויות המשפיעים ביותר בתולדות ארצות הברית לאחר שהדליף לעיתונות את פרשת ווטרגייט ובכך הביא להדחתו של הנשיא המכהן ריצ'רד ניקסון.
פלט נולד בטווין פולס שבאיידהו וסיים תואר ראשון באוניברסיטת איידהו ב-1935, וב-1940 קיבל גם תואר במשפטים מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
הוא עבד בוושינגטון עבור נציגי איידהו בסנאט ובשנת 1942 החל לעבוד ב-FBI.
במהלך פרשת ווטרגייט שירת כסגן המנהל של ה־FBI והיה האיש השני בחשיבותו בסוכנות.
הוא נודע בכינוי "גרון עמוק", וסיפק לבוב וודוורד וקארל ברנסטין מהוושינגטון פוסט את הרמזים הקריטיים שהביאו לפיצוץ הפרשה ולהתפטרותו של הנשיא ריצ'רד ניקסון.
זיהויו של פלט בתור "גרון עמוק" נשמר בסוד במשך 33 שנה, עד לשנת 2005, אז העניק פלט ריאיון למגזין 'ואניטי פייר' בו חשף כי הוא היה המקור של הוושינגטון פוסט בפרשה וכי הוא כונה בשם זה.
ב-1980 הוא הורשע בקשירת קשר להוראה על פריצות לא חוקיות שביצע נגד מחתרת מזג האוויר וקרובי משפחתם.
במרץ 1981, הנשיא הנכנס רונלד רייגן העניק לו חנינה.
ב-1984, לאחר שמצבה הנפשי של אשתו, אודרי, התדרדר, היא התאבדה.
מארק סייקס - או בשמו הרשמי סר טאטון בנוונוטו מרק סייקס, הברון השישי מסלֶדמֶר - היה דיפלומט בריטי שייצג את בריטניה במשא ומתן שהביא לחתימת הסכם סייקס–פיקו.
מארק סייקס נולד כבן יחיד למשפחת אצולה בריטית ממוצא קתולי, מחבל יורקשייר.
במלחמת הבורים (1899–1902) שירת בצבא הבריטי בדרום אפריקה.
לאחר המלחמה היה המזכיר הפרלמנטרי של איש המנהל הראשי באירלנד ונספח כבוד בשגרירות בריטניה בקונסטנטינופול.
סייקס הרבה לטייל ברחבי האימפריה העות'מאנית וכתב על כך ספרים.
בשנת 1911 נבחר סייקס בבחירות הביניים לפרלמנט הבריטי מהמפלגה השמרנית ממחוז הָאל מרכז.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, סייקס לא נקרא לשירות, אף על פי שהיה בעל דרגת סגן-אלוף ומפקד יחידת מילואים בצבא הבריטי.
כיוון שהיה חבר פרלמנט ורכש מוניטין כבעל ידע באזור, מינה אותו שר המלחמה, לורד קיצ'נר, ליועץ לוועדת בונסן (Bunsen), שהתבקשה להנחות את הקבינט בענייני המזרח התיכון.
הוא התגלה כחבר הבולט בוועדה, ומשנת 1916 שימש כאחראי לענייני ערב וארץ ישראל במשרד החוץ הבריטי.
סייקס ייצג את בריטניה במשא ומתן שקדם לחתימת הסכם סייקס–פיקו, שנחתם ב-16 במאי 1916 ונועד לקבוע את אזורי השליטה של בריטניה וצרפת בנחלה של האימפריה העות'מאנית ב (לרבות ארץ ישראל) לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה.
ההסכם נקרא על שמו של סייקס ושמו של הדיפלומט הצרפתי שארל פרנסואה ז'ורז'-פיקו שייצג את צרפת במשא ומתן.
מארק סייקס תמך בתנועה הציונית ובהצהרת בלפור.
בשנים שקדמו למלחמת העולם לא היה סייקס ידיד הציונות.
הוא התקרב בהדרגה להבנת העניין היהודי והציוני, הודות לידידותו עם הרברט סמואל, מי שהיה לאחר מכן הנציב העליון הבריטי בארץ ישראל.
הוא עמד על כך שהציונות שואפת לא רק לגאול את היהודים מן הגלות, אלא לכונן חברה חדשה עובדת ויצרנית.
סייקס לא חשב אמנם על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, אלא על הקמת "מרכז לאומי" יהודי שיחיה בשלום עם "יחידות לאומיות" ערביות שכנות וזאת תחת חסות בריטית.
הוא ניסה לשכנע את הערבים לקבל בהבנה את ניסיונם של היהודים לבנות את ביתם בארץ ישראל וכי רק תועלת תצמח להם מכך.
חיים ויצמן כינה את סייקס כ"אחת מהגדולות שבתגליותינו".
לפי גרסה אחת סייקס עיצב את דגל המרד הערבי.
מארק סייקס נפטר מהשפעת הספרדית.
בשנת 2008 נפתח קברו של סייקס כדי לקחת דגימות משרידי גופתו.
סייקס נקבר בארון עשוי עופרת, המגדיל את הסיכויים למצוא בקברו את וירוס השפעת הספרדית.
דגימות מהקבר נלקחו כדי לסייע בטיפול במגפות עתידיות של וירוס השפעת.
מארק נופלר הוא זמר-יוצר וגיטריסט בריטי ממוצא יהודי.
ידוע כמי שהנהיג את להקת הדייר סטרייטס, ומדורג במקום ה-44 ברשימת ה-100 גיטריסטים הטובים בכל הזמנים של המגזין הרולינג סטון.
מארק נופלר נבדל מרוב נגני הרוק בטכניקת הנגינה שלו, בה הוא פורט עם האצבעות ולא עם מפרט.
עם להקת הדייר סטרייטס הוציא נופלר שישה אלבומי אולפן, בהם כתב והלחין את כל השירים.
בין לבין, הספיק לכתוב שירים לאמנים אחרים (כמו השיר private dancer לטינה טרנר) והפיק אלבומים (בין היתר לבוב דילן).
מארק נופלר הקליט גם כמה פסקולים לסרטים (הנסיכה הקסומה, קאל, לכשכש בכלב, גיבור מקומי, יציאה אחרונה לברוקלין ועוד).
בתחילת שנות ה-90 הוציא ביחד עם צ'ט אטקינס אלבום ששיקף את הווירטואוזיות שלו כנגן גיטרה והראה את חיבתו למוזיקת הקאנטרי.
קריירת הסולו שלו כוללת עד עתה שישה אלבומים ומציגה מארק נופלר שונה - בוגר ומיושב יותר.
צלילי הגיטרה הנוגעים וקולו העמוק, הרך והסדוק הם סימני ההיכר המובהקים שלו.
נופלר נודע גם בחברותו עם אריק קלפטון וביחד יצאו למופעים רבים של ניגוני סולו אחד עם השני.
נכון ל-2011 נמכרו מעל 120 מיליון אלבומים של מארק נופלר ושל הדייר סטרייטס.
מארק נופלר נולד בשנת 1949 בגלאזגו לאם אנגלייה נוצרייה, לואיזה-מארי ליידלר, ולאב יהודי-הונגרי, ארווין קנופפלר, אדריכל שברח מהונגריה הפשיסטית ב-1939 ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה והשתקע בסקוטלנד.
מארק, כמו אחיו הצעיר דייוויד (שאיתו הקים את דייר סטרייטס), נולד וגדל בסקוטלנד בטרם עברה המשפחה לעיר הולדתה של אימו, ניוקאסל שבצפון-מזרח אנגליה.
כילד, הושפע נופלר ממפוחית הפה של דודו ומנגינת הבוגי ווגי בפסנתר.
בנערותו חשק נופלר בגיטרה מדגם פנדר סטראטוקסטר, אך עקב מחירה, הוא קנה גיטרה של הופנר, במחיר של 50 ליש"ט.
כמו נערים רבים אחרים בשנות ה-60, בתחילת הכשרתו ניגן נופלר בלהקות נערים אנונימיות, והאזין לזמרים כמו אלביס פרסלי ולנגני גיטרה כמו ג'ימי הנדריקס, ג'יימס ברטון, ג'אנגו ריינהארדט, סקוטי מור וצ'ט אטקינס.
בגיל 16 הוא הופיע בערוץ המקומי בטלוויזיה, בחלק מהמופע הופיע יחד עם חברו מבית הספר, Sue Hercombe.
בבית הספר הפגין נופלר כישרון לאנגלית, ובשנת 1967 הלך ללמוד עיתונאות במשך שנה ב-Harlow Technical College.
ולאחר מכן השיג משרה בלידס ככתב צעיר בעיתון ערב של יורקשייר.
לאחר שנתיים החליט להמשיך בלימודיו באנגלית באוניברסיטת לידס.
ככתב הוא ראיין את המוזיקאי סטיב פיליפס, ראיון זה הוביל לחברות בין השניים והם החלו להופיע יחד בפאבים תחת השם The Duolian String Pickers במשך חמש שנים – תוך כדי לימודיו באוניברסיטה.
ערב אחד, בזמן שבילה עם חברים, הגיטרה היחידה שהייתה בנמצא הייתה גיטרה אקוסטית ישנה עם צוואר עקום ומיתרים רפויים מכדי שיוכלו לנגן בה.
ולמרות זאת, לא ניתן היה לנגן עליה במפרט אלא בפריטת אצבעות בלבד.
בראיון מאוחר יותר אמר נופלר, שזה היה הרגע בו גילה את הטון שלו בגיטרה.
בזמן מגוריו בלידס הוא הקליט גם את השיר הראשון שלו: Summer's Coming My Way.
בזמן זה הוא נשא לאישה את קטי וויט, חברתו מתקופת בית הספר.
אך נישואים אלו לא החזיקו מעמד זמן רב והם התגרשו.
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה הוא עקר ללונדון בשנת 1973, והצטרף כנגן במשך חודשיים ללהקת Brewers Droop, איתה ניגן שלושה שירים באלבומה The Booze Brothers.
מתופף הלהקה היה פיק ויטרס, שלאחר מכן היה המתופף של להקת דייר סטרייטס.
לאחר שעזב את הלהקה הוא עבד כמרצה בקולג'.
יחד עם חבריו לקולג' הוא ניגן בלהקת Cafe Racers.
בשנת 1977 הוא הקים להקה תחת שם זהה עם אחיו דייוויד (גיטרה לליווי וקולות רקע), ג'ון אילסלי (גיטרה בס וקולות רקע) והמתופף פיק ויתרס.
לאחר זמן מה הציע חבר של פיק לשנות את שם הלהקה ל-Dire Straits (צרות צרורות), שם ששיקף את מצבם הכלכלי הקשה.
בשנת 1978 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, Dire Straits.
האלבום לא זכה להצלחה עד יציאת סינגל מתוכו, Sultans of Swing שהיה להיט והעלה במהירות את מכירות האלבום, שהגיעו לבסוף לכ-15 מיליון עותקים.
האלבומים שיצאו לאחר מכן היו Communiqué, ולאחר מכן Making Movies ו-Love Over Gold, השקט יותר.
גם אלבומים אלה נמכרו במיליוני עותקים.
לאחר יציאת אלבום זה הוחלף המתופף פיק ויטרס בטרי ויליאמס, שהגיע מלהקת Rockpile.
בשנת 1982 האטה הלהקה את קצב פעילותה עד שנת 1984 אז הוציאה את אלבום ההופעה הכפול Alchemy.
בזמן זה הלחין נופלר את מוזיקת הרקע של הסרט "גיבור מקומי" שיצא בשנת 1983, אלבום בעל שם זהה שהכיל את מוזיקת הרקע זכה להצלחה גדולה.
לאחר מכן הלחין את מוזיקת הרקע גם לסרט Cal ולסרט Comfort and Joy.
לאחר צאת האלבום Brothers in Arms התרכז נופלר בהלחנת מוזיקת רקע לסרטים שונים.
בשנת 1985 יצא אלבום האולפן החמישי, Brothers in Arms.
אלבום זה היה אחד הראשונים שיצאו על גבי תקליטור, והוא זכה להצלחה גדולה במיוחד - מעל ל-20 מיליון עותקים נמכרו ברחבי העולם.
סינגל מהאלבום, Money for Nothing, שיר המוגש מנקודת מבטו של סבל בחברת הובלות שמקנא בזמר הרוק על המרקע שמקבל "כסף בשביל כלום, בחורות בחינם" (בעוד הוא הסבל צריך לסחוב מקררים), היה הקליפ הראשון ששודר בתחנת MTV אירופה.
ההצלחה המסחרית הגדולה של אלבום זה, בשילוב עם הופעה מוצלחת בקונצרט הלייב אייד, הפכו את דייר סטרייטס ללהקה הנמכרת ביותר בעולם בתקופה של אמצע שנות ה-80. בעקבות האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נרחב, כולל הופעות בישראל, במאי 1985, בבריכת הסולטאן בירושלים ובפארק הירקון בתל אביב.
לאחר סיבוב ההופעות לקחה הלהקה הפסקה של שש שנים.
בשנת 1987 הקים נופלר את להקת The Notting Hillbillies, שהתמקדה יותר במוזיקת קאנטרי.
במסגרת חגיגת יום ההולדת ה-70 של נלסון מנדלה בשנת 1988 התאחדה להקת דייר סטרייטס להופעה באצטדיון ומבלי יחד עם אריק קלפטון ואלטון ג'ון.
בעקבות הופעה זו נרקמו קשרי ידידות בין השניים למארק נופלר.
בשנת 1990 הוציאה לאור להקת נוטינג הילביליס את אלבום האולפן היחיד שלה, Missing...Presumed Having a Good Time.
בשנת 1991 הוציאה להקת דייר סטרייטס את אלבום האולפן האחרון שלה, On Every Street.
עם יציאת אלבום ההופעה Live at the BBC בשנת 1995 הודיעה הלהקה על התפרקותה באופן רשמי.
לאחר פירוק הלהקה, הקליט נופלר את אלבום הסולו הראשון שלו, Golden Heart, בשנת 1996, ששיר מתוכו היה חלק מפסקול הסרט טוויסטר.
בשנת 1997 הקליט את פסקול הסרט Wag the Dog.
ובשנה זו דורג השיר Sultans of Swing על ידי מגזין רולינג סטון כאחד מ-500 שירי הרוק המשפיעים ביותר (מלבד היותו מדורג במקום ה-22 מבחינת קטע סולו הגיטרה).
בשנת 2000 הוא הוציא את אלבום הסולו השני שלו, Sailing to Philadelphia.