tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העובדה שקווי היה גורם מרכזי בהשגת מועמדותו של רוזוולט לסגן הנשיא בבחירות 1900 הותירה לו מעט ברירה אלא לתמוך בו, והנשיא שמר על נאמנותו של קווי בכך שהעניק לו השפעה רבה במינויים בפנסילבניה, אף שקידם מדיניות רפורמה.
בעוד האנה התנגד לרוזוולט ושאף לנשיאות ב-1904, הברית של רוזוולט עם קווי ועם פלאט מנעה מראשי המפלגה להתאחד נגדו.
רוזוולט סירב לעיתים לבקשות קווי, למשל כאשר זה ביקש למנות פנסילבני לוועדת התעלה האיסתמית, האחראית לבניית תעלת פנמה; הנשיא קבע כי המינוי חייב להיעשות על פי כישורים בלבד.
הפילוגים המתמשכים במפלגה הרפובליקנית בפנסילבניה הובילו להפסדים בבחירות האמצע של 1901, וקווי חשש שהמצב יחמיר ב-1902, אז יתקיימו בחירות למושל ולאספה.
ג'ון פ' אלקין זכה לתמיכה רחבה כמועמד למושל בקרב סיעת קווי, ואף הגן עליו בפני ועדת הסנאט שבחנה את תעודותיו ב-1899–1900. קווי סבר שיש למנות שופט שדמותו אינה מעוררת חשד.
האנה תמך באלקין, וקווי חשש שהאנה ישלוט במשלחת פנסילבניה לוועידה הלאומית הבאה באמצעותו.
לפיכך דחף למועמדות השופט מפילדלפיה.
פניפקר היסס תחילה, אך נענה וכתב כי בחירתו "הגיעה אלי מבלי שהרמתי אצבע, הוצאתי פרוטה או השמעתי אנחה".
בחירתו דחתה את הקרע במפלגה עד לאחר מותו של קווי.
בתפקידו עשה פניפקר בדרך כלל כרצון קווי, אך לעיתים חלק עליו בנוגע למינויים.
אחד המאבקים שקווי ניהל בשנותיו האחרונות היה למען הענקת מעמד מדינה לאוקלהומה, ניו מקסיקו ואריזונה.
שתי המפלגות הגדולות התחייבו במצעיהן לתמוך בכך, וחוק בנושא עבר בבית הנבחרים ב-1902. אחת הסיבות לרצונו של קווי בהעברתו הייתה האפשרות שויליאם "בול" אנדרוז, עוזר ותיק שלו בעל אינטרסים כספיים בטריטוריית ניו מקסיקו, יוכל להגיע לסנאט.
קווי, כחבר בוועדת הטריטוריות, גייס תמיכה מספקת בסנאט, אך יושב הראש, אלברט ביברידג' מאינדיאנה, סבר שהטריטוריות אינן בשלות עדיין למעמד מדינה והשתמש בכללי הסנאט כדי למנוע הצבעה עד תום המושב.
שהותו של קווי בוושינגטון בחורף 1903 לשם קידום החוק, במקום לשהות חלק מהחורף בפלורידה כהרגלו, פגעה בבריאותו.
הטריטוריות לא זכו למעמד מדינה בחייו.
אוליבר ראה בקווי "ידיד אמיתי של האינדיאני האמריקאי".
לאורך כהונתו בסנאט היה תומך בזכויות הילידים, ובמיוחד בשנותיו האחרונות.
אף שלא יכלו לתרום למכונת המפלגה שלו, הוא אימץ את ענייניהם מתוך אמונה שממשלת ארצות הברית מתייחסת אליהם שלא בצדק.
כחבר בוועדת הסנאט לענייני אינדיאנים, שילם מכיסו את דמי הנסיעה ברכבת של הצ'יף ג'וזף ופמלייתו כאשר אזלו כספיהם בוושינגטון.
בביקוריו בפלורידה גילה עניין ברווחת בני שבט הסמינול.
משנת 1903 לערך החלה בריאותו של קווי להתדרדר.
באפריל 1904 נסע לאחוזת אחיו במורגאנזה, פנסילבניה, אך בידיעה שהוא גוסס ביקש שיוחזר לביתו בביבר.
הוא סבל מדלקת קיבה, איבד משקל וכוחות.
קווי ידע לקרוא ולדבר כמה שפות והחזיק באחת הספריות הפרטיות המרשימות בארצות הברית.
יום אחד בסוף מאי 1904 ביקש להילקח לספרייתו, קרא מעט, ליטף את הספרים באהבה, ולאחר שנרדם הוחזר לחדרו.
קווי נקבר בביבר ב-31 במאי 1904. חנויות ברחבי האזור נסגרו.
רכבות הביאו קהל מפיטסבורג ואישים רמי דרג מהאריסברג ומוושינגטון.
בין הסנאטורים שנכחו בהלוויה היו הרפובליקנים פנרוז, פלאט וג'וזף פורקר מאוהיו, והדמוקרטים ארתור גורמן ממרילנד ובנג'מין טילמן מקרוליינה הדרומית.
על מצבתו חקוקים שמו ושמות הוריו, תאריכי לידתו ומותו, והמילים הלטיניות implora pacem – "התפלל לשלום".
בשנת 1905 שונה שמה של כיכר הנובר בעיר ביבר ל"כיכר קווי".
קווי בביבר הוכרז כאתר היסטורי לאומי.
בית מגורים נוסף שלו, בית רוברטס–קווי בפילדלפיה, צורף למרשם הלאומי של אתרים היסטוריים בשנת 1976.
כהוקרה לפעילותו למען קבלת מדינת ניו מקסיקו לאיחוד, נקרא על שמו מחוז קווי בניו מקסיקו בשנת 1903, וכן יישוב קטן ולא מאוגד בשם קווי.
גם העיירה לשעבר קווי שבאוקלהומה נקראה על שמו.
פסל של קווי מוצב ברוטונדה של בניין הקפיטול של פנסילבניה בהאריסברג.
בחמש עשרה השנים האחרונות לחייו בילה קווי זמן רב בפלורידה, הן מטעמי בריאות והן בשל אהבתו לדיג.
ההיסטוריונית המקומית ג'ין אלן וילסון כינתה אותו "הנופש החורפי הראשון של מחוז סנט לוסי".
השופט מיינור ג'ונס כינה אותו "הסנאטור השלישי של פלורידה".
קווי תמך בפרויקטים פדרליים לאורך נהר האינדיאן, שם החזיק בנכסים.
שניים מבתיו שם עוד עמדו על תילם נכון לשנת 2010. לכבודו נקראה בשנת 1902 העירייה וודלי שבפלורידה בשם קווי, אך בשנת 1925, בתקופת בועת הקרקעות בפלורידה, שונה שמה ל"וינטר ביץ'".
תחת הנהגתו של קווי הפכה פנסילבניה למדינה הרפובליקנית ביותר ולכזו הנשלטת בידי "בוסים" פוליטיים בעשורים האחרונים של המאה ה-19. הצלחתו דרשה מניפולציות רבות, משום שלא הצליח לשלוט לחלוטין בערים הגדולות והצומחות של המדינה, פילדלפיה ופיטסבורג.
עיקר כוחו היה באזורים הכפריים, והוא נהג לעורר מתיחויות בערים באמצעות רפורמות חקיקתיות שהגבילו את כוחם של מנהיגים עירוניים חדשים או העמידו את שתי הערים זו מול זו.
אף על פי כן, הערים נותרו נאמנות למפלגה הרפובליקנית.
כך, בהנהגתו, סיפקה המדינה משלחת קונגרס רפובליקנית כמעט לחלוטין בכל בחירות, וכן אלקטורים רפובליקנים בכל מערכת בחירות לנשיאות.
קווי ייחס את ההצלחה הרצופה להגדרתו את הפוליטיקה:
מותו של קווי עורר ויכוח מחודש סביב דמותו.
מקלור כתב כי עם מותו "ידידים ואויבים כאחד השתחוו בעצב מעל קברו של הלוחם הפוליטי המוכשר והאבירי ביותר של פנסילבניה".
עיתון North American מפילדלפיה כתב כי הקריירה שלו הייתה "רצף של ניצחונות מתמשכים", אך שמותו "הסיר מפנסילבניה השפעה זדונית שהייתה במשך דור קללה ובושה למדינה".
הנשיא רוזוולט שלח תנחומים, והמושל פני־פקר אמר: "כעת, משהלך, יבינו אנשי המדינה מה איבדו ומה לא העריכו עד הסוף".
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-19, כאשר נטל את הכוח ממשפחת קמרון, השיב קווי את המפלגה הרפובליקנית בפנסילבניה לשלטון בתקופה שבה הייתה מפולגת ומחוץ לשלטון הן ברמה המדינתית והן ברמה הפדרלית.
הוא הצליח לעבוד עם רבים מאלה שדון קמרון ניכר.
ההיסטוריון בלייר כתב כי שיטותיו היו "עבודה אישית אחד־על־אחד, שמירה על שתיקה ותמרון מאחורי הקלעים".
פולוק כתב שקווי "ייזכר בעיקר בזכות הגאונות המבריקה והשלמה שלו כפוליטיקאי.
מעולם לא היה בפנסילבניה מנהיג בעל כוחות כה גדולים של הנהגה וארגון פוליטי.
כל חייו היו מאבק מתמשך".
עם זאת, רבים מבני דורו ראו בו אדם מושחת לחלוטין, אף ששיטותיו לא היו גרועות מאלה של יריביו.
הוא נחשב בעיני רבים לאחד האנשים השנואים ביותר בפוליטיקה.
קווי כמעט שלא נאם במליאת הסנאט.
כוחו הופעל מאחורי הקלעים, בארוחות ערב ובחדרי ועדות.
הוא לא חיבר חקיקה מרכזית, והתעניין בעיקר בשליטה בזרימת החקיקה.
אף שלא עמד בראש ועדות חשובות רבות, עמד בראש ועדת מבני הציבור והקרקעות.
כמעט כל חבר קונגרס נזקק לבניית סניף דואר או מבנה ציבורי במחוזו, והדרך לכך עברה דרך קווי, שידע לגבות מחיר.
השליטה במינויים ציבוריים הייתה רווחית: אף שההערכה של וונמייקר משנת 1898 שלפיה קווי שלט ב־14,705 משרות ממשלתיות הייתה כנראה מוגזמת, עצם ריבוי המשרות במדינה גדולה כמו פנסילבניה אפשר גביית תרומות משמעותיות, שסיפקו לקווי כוח פוליטי רב.
כגזבר המדינה, הוא זיהה פרצות חוקיות וניצל אותן לטובתו במשך עשרות שנים.
הוא שלט בקפידה בזרימת הכספים והחליט היכן יוקצו.
יורשו, בויס פנרוז, אמר: "מר קווי הקפיד להשאיר לפחות יד אחת על קופת הציבור".
הרפורמטורים הפרוגרסיביים של ראשית המאה ה-20 ביקשו לחסל את שיטת ה"בוסים" וראו בקווי יעד מרכזי, דבר שהוביל למבוי הסתום בבחירתו מחדש בשנת 1899. לאחר מותו, התפלגה המפלגה הרפובליקנית בפנסילבניה, איבדה משרות מפתח, ונאלצה לקדם רפורמות, ובהן פריימריז ישירים ומבחני כשירות למשרות ציבוריות בפילדלפיה.
ההיסטוריון קהל סיכם כי קווי, מעצם היותו "בוס" וסנאטור, דאג יותר לרווחת פנסילבניה מאשר לרווחת האומה כולה.
לדבריו, הוא תרם מעט לחקיקה הלאומית של מפלגתו, והתמקד בעיקר באינטרסים המקומיים של מדינתו, לעיתים עד כדי אדישות לעניינים לאומיים רחבים.
מתיו קליי היה עורך דין, בעל מטעים, קצין בצבא הקונטיננטלי ופוליטיקאי מווירג'יניה, אשר כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית ובבית הנבחרים של וירג'יניה.
קליי נולד ב-25 במרץ 1754 למרתה גרין ולבעל המטעים צ'ארלס קליי, בנו של הנרי קליי ממחוז צ'סטרפילד.
דודו מצד האב היה סבו של הנרי קליי שהתפרסם לימים לאחר שעבר לקנטקי (כלומר, הנרי קליי היה בן דוד מדרגה ראשונה).
היסטוריון אחד סבור שמתיו קליי נולד באזור שהיה אז חלק ממחוז גוצ'לנד רחב־הידיים במושבת וירג'יניה, שהפך למחוז קמברלנד בשנת 1749 ולמחוז פוהאטן בשנת 1777. אין מידע על השכלתו, מלבד העובדה שאחיו, הכומר צ'ארלס קליי (1745–1820) והגנרל גרין קליי (1757–1828), שנולדו באותו אזור, היו משכילים היטב.
אחים נוספים כללו את הכומר אלעזר קליי ואת תומאס, הנרי ומרתה קליי.
אביו רשם גם בעלות על שטחים נרחבים באזור שהפך לימים למזרח מחוז פיטסילבניה, אדמות שמתיו קליי ירש לבסוף מאחד מאחיו (אך בעת לידתו היו שייכות למחוז הליפקס).
במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית הצטרף קליי ב־1 באוקטובר 1776 לרגימנט התשיעי של וירג'יניה בדרגת צוער, וככל הנראה השתתף במסעות בניו ג'רזי ובפנסילבניה (אם כי היה בתפקיד מנותק ולכן לא נכח בקרב הכושל בג'רמנטאון).
לאחר שקודם ללוטננט משנה במאי 1778, צורף הרגימנט המדולדל שלו לרגימנט הראשון של וירג'יניה, ובסוף אותה שנה שימש כקצין האפסנאות שלו.
עם זאת, קליי לא היה עם הרגימנט כאשר נשלח דרומה ונשבה עם כניעת צ'ארלסטון בשנת 1780. בפברואר 1781 הוצב מחדש ברגימנט החמישי של וירג'יניה, אך יחידה זו התקיימה בעיקר על הנייר ולבסוף פורקה.
הוא שוחרר מן השירות בינואר 1783 והיה זכאי ליותר מ־2,660 אקרים של אדמות תגמול במערב.
ב־4 בדצמבר 1788 נישא מתיו קליי למרי ויליאמס ממחוז פיטסילבניה, שנפטרה ב־25 במרץ 1798 לאחר שילדה שני בנים ושתי בנות.
בתו מרי הייתה בין קורבנות השריפה בתיאטרון ריצ'מונד בשנת 1811. קליי נישא בשנית לאן סונדרס ממחוז בקינגהאם, שילדה בת אחת לפני שנפטרה ב־10 ביולי 1806. כפי שעולה מצוואתו, ייתכן שלקליי היו גם ילדים מחוץ לנישואין, והוא הורה לבניו, כמבצעי צוואתו, לדאוג לשלוש בנות ולבן אחד עם הגיעם לגיל החוקי.
מיד לאחר מלחמת העצמאות עבד קליי בריצ'מונד כפקיד אצל התובע הכללי של המדינה.
אחיו, צ'ארלס וגרין קליי, נבחרו וכיהנו בוועידת האשרור של 1788, שבה התנגדו לאשרור החוקה הפדרלית ללא מגילת זכויות.
לאחר מכן עבר מתיו קליי למחוז פיטסילבניה כדי לעבד אדמות שירש מאחיו, ושם עסק בחקלאות ובעריכת דין עד סוף חייו.
בוחרי מחוז פיטסילבניה בחרו בקליי לראשונה לבית הנבחרים של וירג'יניה בשנת 1790, ולאחר מכן בחרו בו מחדש ארבע פעמים עד 1794. בשנת 1790, נוסף על חברותו בוועדת הצעות ותלונות, מונה לחבר בוועדה לשיפור חלקו העליון של נהר רואנוק לצורך שיט מסחרי.
בשנה שלאחר מכן עמד בראש ועדה שבחנה הסרת סכרים בנהר באניסטר כדי לאפשר נדידת דגים במעלה הנהר.
כחבר ועדת הדת בשנת 1791, הצביע בעד פשרה (שלא התקבלה) שהייתה מאפשרת לכנסייה האפיסקופלית לשמור על אדמות ה'גליב'.
קליי גם תמך בהרחבת זכות הבחירה לכל הגברים הלבנים שהחזיקו רכוש או היו כשירים לשאת נשק למען הקהילה, מתוך תפיסה של הוגנות.
סגנון הוויכוח שלו היה לוחמני, ובמהלך דיון חקיקתי בשנת 1791 האשים את נציגו האחר של המחוז בהתנהגות בלתי ראויה, אך לימים התנצל רשמית בפני הבית.
לאחר שנכשל בניסיונו הראשון להדיח את חבר הקונגרס המכהן אייזק קולס בשנת 1793, הצליח קליי בבחירות של 1796, בין היתר באמצעות ביקורת על קולס שנשא אישה אנגלייה ולא בת וירג'יניה.
קליי נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית ונבחר מחדש לקונגרס החמישי ולשבעה קונגרסים עוקבים, וכיהן מ־4 במרץ 1797 ועד 3 במרץ 1813, חרף שינויי מחוזות וקשיים בהשגת מינויים לוועדות הבכירות.
הוא שירת בוועדת העסקים המתוקנים והבלתי גמורים, בוועדת הבחירות (ובה היה החבר הבכיר משנת 1809), ובוועדת המיליציה (שבה כיהן כיושב ראש בקונגרס העשירי).
אף שהיה בתחילה רפובליקני ג'פרסוניאני שהתנגד לחוקי הזרים וההמרדה ולביטול חוק מערכת המשפט של 1801, בהמשך העדיף את ג'יימס מונרו על פני ג'יימס מדיסון בשנת 1808. הוא נודע בדבקותו בזכויות המדינות ובפרשנות מחמירה של החוקה, שלעתים קירבה אותו ליריביו של ג'פרסון.
הוא היה גם אחד משישה נציגים דמוקרטים־רפובליקנים שהצביעו נגד התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית.
קליי הפסיד בפריימריז של 1813 ולא כיהן בקונגרס ה־13. הימנעותו מהצבעה בעד הכרזת המלחמה על בריטניה ביוני 1812 תרמה לאי־פופולריות שלו ולהפסדו.
הוא זכה מחדש במושבו באפריל 1815, אך נפטר לפתע בבית המשפט של מחוז הליפקס בדרכו חזרה מריצ'מונד.
קליי היה אחד מנאמני העיר דנוויל בראשית דרכה בשנת 1793.
קליי נפטר ב־27 במאי 1815 בבית המשפט של מחוז הליפקס, ונקבר ככל הנראה באחוזת המשפחה במחוז פיטסילבניה.
בעת מותו החזיק ביותר מ־3,000 אקרים בקנטקי, למעלה מ־1,800 אקרים ולפחות שלושה־עשר עבדים במחוז פיטסילבניה.
צוואתו הורתה גם להעניק לנער בשם ויליאם פן סוס, רסן, אוכף, בגדים ו־1,000 דולר בהגיעו לגיל 21, וכן לשחרר מעבדות שלוש ילדות ממוצא מעורב בהגיען לגיל 18 ולהעניק להן בגדים, 500 דולר והסעה אל מחוץ לווירג'יניה.
מתילדה הקיסרית (Empress Matilda; כנראה 7 בפברואר 1102 – 10 בספטמבר 1167), הייתה בתו ויורשתו של הנרי הראשון, מלך אנגליה, ואחת מהטוענים לכתר האנגלי בימי האנרכיה.
היא הייתה האישה הראשונה שנסתה לטעון לכתר אנגליה בזכות עצמה (ולא מתוקף נישואין לשליט).
ידועה גם בשם הקיסרית מוד (Empress Maude).
ב-1114 נישאה להיינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בעקבות נישואיה לקיסר, קבלה את התואר "קיסרית", ובעקבות עזיבתה את אנגליה והגעתה לאירופה, שמה הסכסוני "מוד" שונה לגרסתו הלאטינית, מתילדה.
היא הייתה שותפה אקטיבית בשלטון, הוציאה צווים, הייתה שופטת, ותיווכה בין הקיסר לבין הוואסאלים שלו.
ההכרזה על היותה יורשת אביה
לאחר שב-1120 בנו ויורשו היחיד של הנרי הראשון, ויליאם אדלין מת עם טביעתה של ספינתו, הספינה הלבנה, נשארה אחותו מתילדה היורשת החוקית היחידה של אביה.
ב-1125, עם מות בעלה, אביה החזיר אותה לאנגליה והשיא אותה ב-1127 לז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו, שהיה צעיר ממנה ב-11 שנים ובן 15 באותו זמן, במטרה לחזק את הקשר בין אנגליה ואנז'ו.
אף-על-פי שלפני מותו השביע הנרי הראשון את האצילים להיות נאמנים לה, חזרו בהם האצילים לאחר מותו, וסירבו לתמוך בה בשל היותה אישה, ובשל נישואיה השניים לאויב הנורמנים.
אחיינו של המלך המנוח ובן-דודה של מתילדה, סטיבן, חבר אל האצילים ותבע את הכס לעצמו ב-1135. שלטונו של סטיבן התחיל את תקופת האנרכיה (מלחמת אזרחים ושלטון בלתי יציב) שהתרחשה בין השנים 1135–1154.
ההתנגדות העיקרית לסטיבן הגיעה בתחילה מכיוון רוברט מגלוסטר, בנו הבלתי-חוקי של המלך הנרי, שקיווה לזכות במלוכה בעצמו.
מאחר שהכנסייה תמכה בהכתרתו של סטיבן, השליכה מתילדה את יהבה על דודה, דייוויד הראשון מלך סקוטלנד שפלש בשמה לנורת'ומברלנד שבצפון אנגליה, שם התחולל בשנת 1138 קרב סטנדרד.
דייוויד נחל תבוסה מידי הארכיבישוף של יורק שנלחם בשמו של סטיבן.
ביוני אותה שנה, רוברט מגלוסטר, אחיה למחצה של מתילדה, כרת איתה ברית.
ב-1139 פלשה מתילדה מצרפת לאנגליה והתבצרה בטירת ארונדל בדרום אנגליה.
בסופו של משא ומתן שפרטיו לא ידועים ברובם, סטיבן אישר לה לצאת מהטירה הנצורה לבריסטול שבמערב אנגליה, ולהיפגש עם רוברט מגלוסטר.
מלחמת האזרחים נמשכה עד שב-2 בפברואר 1141 התרחש קרב לינקולן בין סטיבן לבין רנולף מצ'סטר, חתנו של רוברט מגלוסטר, בו נחל סטיבן תבוסה ונכלא כעציר בבריסטול.
מתילדה שלטה כעת זמנית מלונדון, וביוני 1141 היה צריך להתקיים טקס הכתרתה על ידי אחיו של סטיבן, הבישוף הנרי שהתפתה לכך אחרי שהובטח לו שיהיה הבכיר מבין יועציה של מתילדה.
בכך הייתה אמורה להפוך לאישה הראשונה ששולטת באנגליה מתוקף זכותה שלה, אלא שהכשילו את ההכתרה אצילי הממלכה, אשר ראו בה מושלת נוקשה, יהירה ושתלטנית, והתקוממו נגדה פעם שנייה.
היא חשה שעליה לעזוב את הבירה, ולעבור לאוקספורד.
בספטמבר 1141, נשבה רוברט מגלוסטר על ידי אשתו של סטיבן, מתילדה מבולון.
המלכה הזמנית מתילדה החליטה להחזיר אליה את רוברט ובתמורה שחררה את סטיבן, שחזר בנובמבר לכס המלכות.
עתה שלט סטיבן ברוב המלכות, ובדצמבר צר על מתילדה בטירת אוקספורד.
מנוסתה הנועזת של מתילדה לוולינגפורד באישון לילה, כשהיא לבושה בלבן על מנת שלא לבלוט בשלג, הייתה לאגדית.
מתילדה נאלצה לוותר על הכס וברחה לבעלה שבצרפת.
נחמתה היחידה הייתה שבעקבות חולשתו הצבאית נאלץ סטיבן למנות ליורשו את בנה, שהוכתר בשנת 1154 בתור הנרי השני, המלך הראשון לבית פלנטג'נט, ובסופו של דבר לכינון האימפריה האנגווינית.
מתילדה וז'ופרואה חיו בנפרד תקופות ארוכות, אבל נולדו להם שלושה ילדים: הנרי השני, מלך אנגליה, ז'ופראה, רוזן נאנט וויליאם העשירי, רוזן פואטו.
כרוניקנים בני זמנה באנגליה, צרפת, גרמניה ואיטליה תיעדו היבטים רבים בחייה של מתילדה, אם כי הביוגרפיה היחידה שלה, שככל הנראה נכתבה על ידי ארנולף מליזיו, אבדה.
כותבי זמנה היו חלוקים בדעותיהם אודותיה.
בגרמניה, שם הייתה אשת הקיסר ופעלה בשמו באופן עצמאי ונחוש, שיבחו אותה, והיא זכורה בכינוי "מתילדה הטובה".
באנגליה, במהלך שנות האנרכיה, יצירות כמו "גסטה סטפני" שהיללו את יריבה, סטיבן, נקטו טון שלילי לגביה.
לאחר שבנה, הנרי השני עלה על כס המלוכה, נימת הכרוניקנים כלפי מתילדה הפכה חיובית יותר.
בשנים שלאחר מותה נפוצו תיאוריות שונות, וביניהן ההצעה שבעלה הראשון, הנרי, לא מת, אלא הפך לנזיר בסתר – מה שהפך את הנישואים השניים של מתילדה לבלתי לגיטימיים.
על פי סיפור נוסף, למתילדה היה רומן עם סטיבן, וכתוצאה מכך הנרי השני הפך ליורש העצר.
הפרשנויות של דמותה של מטילדה השתנו כאמור עם הזמן, וכפי שכותבת ההיסטוריונית מרג'ורי צ'יבנאל, "הן שונות כל כך זו מזו, עד שקשה להאמין שהן מתייחסות לאותה אישה, בהתאם להשקפתו של המחבר על נשים ותפקידן ומעמדן בחברה".
מחקרים פמיניסטיים על דמותה מביאים ראיות לכך שהקביעות המחמירות בקשר לאופיה נבעו מהטיות מגדריות, וכי המוסכמות הפוליטיות של המאה ה-12 שלא אפשרו לנשים לשלוט או לפעול בזכות עצמן הן שהגבילו אותה.
כדוגמה לכך הם משווים בינה לבין המלך אדוארד החמישי, שנחשב על ידי היסטוריונים כאחד ממלכי אנגליה, אף על פי שתקופת מלכותו נמשכה כחודשיים, ושהוא היה בן 12 ולא הוכתר לפני שנעלמו עקבותיו במצודת הטאואר.
מתילדה, בניגוד אליו לא הוכרה מעולם כאחת ממלכות אנגליה.
יחידת מתיל"ן היא יחידה מיוחדת של משמר הגבול.
השם מתיל"ן הוא ראשי תיבות של "מארבים, תצפיות, יירוט, לוחמה ניידת" וייעודה לוחמה בטרור ולוחמה בפשיעה החמורה באמצעות מארבים, תצפיות והסוואה.
היחידה פעלה באזור קו התפר בהרי יהודה, בעיר ירושלים ועוטף ירושלים בין השנים 1996 ל-2012.
תחילה הוקמו צוותי מתיל"ן בכל מרחב ונחלקו למספר גזרות: מג"ב ירושלים, מג"ב צפון, מג"ב מרכז, מג"ב דרום (שם הוקם הצוות הראשון) ומג"ב רמון בגבול מצרים.
צוותים אלה היו קטנים ושולבו בתוך הפלוגות המבצעיות והוכפפו למפקד הפלוגה.
לאחר זמן קצר יחסית, צוותי המתיל"ן בכל חלקי הארץ פורקו ואנשי הצוות שולבו במשימות פלוגות הבט"ש אליהם השתיכו, למעט במג"ב ירושלים שנשארה ולא פורקה.
מתיל"ן מג"ב ירושלים הפכה ליחידה עצמאית, בעלת מטה סדור וכללה מספר צוותים מבצעיים בשיאה מנתה היחידה כארבעים לוחמים ואנשי מנהלה.
היחידה הייתה תחת פיקוד ישיר של מפקד מרחב ירושלים והופעלה בכלל הגזרות.
מתיל"ן ירושלים פעלה בעיקר במרחב התפר ובכפרי מזרח העיר ירושלים והעוטף ועסקה באיסוף מודיעין טקטי, במקביל פעלה היחידה באופן חשאי ועסקה בפעילות מסועורבת, ובמארבים מוסווים, בין היתר הייתה לכח מעצרים מורכבים ועשתה שימוש באמצעים ייחודיים שלא היו מצויים בקרב שאר היחידות באותה העת.
בשנת 2000 בשלהי האינתיפאדה השנייה היוותה מתילן ירושלים חוד החנית באזור ירושלים וקו התפר בלחימה בטרור ולזכותה עשרות רבות של פעילויות מבצעיות בסיכול ומעצרים של מפגעים וחוליות טרור.
היחידה זכתה להערכה והוקרה ואף ניתן לה פרס המפכל ויחידה מצטינת של מפקד מגב.
המשמעת ביחידה הייתה רחוקה מצבאית: הלוחמים הסתובבו ברובם בבגדים אזרחיים וללא יחס לדרגות או סולם פיקודי.
בשנת 2007 עבר משכנה של היחידה למפקדת עוטף ירושלים ובין היתר הייתה היחידה אמונה על הכפרים והיישובים היהודים בגזרת העוטף.
במרוצת הזמן החליט מפקד מג"ב ניצב יורם הלוי לאחד את היחידה עם ימ"ס ירושלים.
בשנת 2012 פורקה היחידה ולוחמיה שולבו ביחידת הימ"ס של ירושלים.
בשנת 2017, במסגרת החטיבה הטקטית של משמר הגבול, הוקמו צוותי מתיל"ן.
בינואר 2021 הוקמו צוותים נוספים במרחבי מג"ב השונים בכלל זה בעוטף ירושלים, מג"ב ירושלים ובמגב איו"ש.
בתחילת דרכה של מתיל"ן ירושלים הלוחמים גויסו בשיטת חבר מביא חבר.
ולאחר שהלוחמים היו נבחרים הם נשלחו למיון וגיבוש של היחידה.
במהלך ההכשרה הלוחמים עברו תוכני שדאות, הישרדות בשטח, הסוואה, ירי, כושר קרבי, לוחמה בטרור.
בסיום ההכשרה עברו הלוחמים השלמה יחידתית בלוחמת גרילה בבית הספר ללוחמה נגד גרילה בבא"פ אליקים במסגרתו מתקיימים סיורים וניווטים למרחקים ארוכים, בדגש על שליטה בתפעול אמצעי הסוואה מתקדמים.
סיכת היחידה כוללת במרכזה טרקטורון, מאחוריו פיצוץ, על רקע מצודה וכנפיים בדומה לסמל משמר הגבול.
לימים למתיל"ן ירושלים היה סמל יחידה שונה ייחודי.
מתיל ברומיד כללינוסחה כימיתCH3Brשמות אחריםברומומתאן; מונוברומומתאןמסה מולרית94.94g/molמראהגז חסר צבע בעל ריח של כלורופורםמספר CAS[74-83-9]פיזינקודת התכה93.66- C°נקודת רתיחה 3.56 C°צפיפות3.974 g/lמסיסות15.22 gr/l
מתיל ברומיד (מכונה גם ברומומתאן) נוסחתו הכימית: , הוא תרכובת של פחמן, מימן וברום.
מתיל ברומיד הוא גז חסר צבע ובעל ריח דומה לשל כלורופורם בריכוזים גבוהים.
החומר משמש בתעשייה ובחקלאות להדברה.
בגלל פגיעתו בשכבת האוזון, נאסר השימוש בו בפרוטוקול מונטריאול על ידי 183 מדינות, לרבות ישראל.
אמור לצאת משימוש (פרט לשימושים מאושרים) עד שנת 2005 במדינות המפותחות ועד שנת 2015 במדינות המתפתחות.
מתיל ברומיד מופק על ידי תגובה של מתאנול עם חומצה הידרוברומית.
בנוסף, התרכובת קיימת גם במקורות טבעיים, כמו באצות מסוימות ובצמחים מסוימים, כמו צמחים ממשפחת המצליבים.
מדינת ישראל היא אחת מיצרניות מתיל ברומיד העיקריות בעולם.
מפעל תרכובות ברום מייצר כשליש מכלל הייצור העולמי של מתיל ברומיד.
עד הקיצוץ בשימוש ובהפקה על פי ההסכמה שהושגה באמנת וינה 1985 ובעקבותיה בפרוטוקול מונטריאול ובהתאמות וינה, מתיל ברומיד שימש בצורה נרחבת לחיטוי קרקע והדברה.
למרות שמתיל ברומיד מסוכן לשימוש, הוא נחשב בטוח יותר ויעיל יותר ממחטאי קרקע אחרים.
מתיל ברומיד שימושי גם להפקה של כימיקלים אחרים, בהיותו גורם למתילציה.
מתיל ברומיד מזיק פי 60 יותר לאוזון מאשר כלור, אפילו כמויות קטנות ממנו גורמות נזק גדול לשכבת האוזון.
לאור זאת, נאסר השימוש בו בפרוטוקול מונטריאול על ידי 198 המדינות החברות באו"ם, לרבות ישראל.
מתיל ברומיד יצא משימוש (פרט לשימושים מאושרים) בשנת 2005 במדינות המפותחות ובשנת 2015 במדינות המתפתחות.
אם הגז נשאף בריכוזים גבוהים בפרק זמן קצר, הוא גורם לכאבי ראש, סחרחורת, בחילה, חולשה והקאה; שלעיתים באים לפני ריגוש מנטלי, עוותים, ואפילו מאניה אקוטית.
שאיפה לאורך זמן של ריכוזים נמוכים גורמת לדלקת סימפונות ודלקת ריאות.
מגע עם מתיל ברומיד נוזלי גורם לכוויות, גירודים ואודם, ושלפוחיות אחרי כמה שעות.
גם הנוזל וגם הגז פוגעים בצורה חמורה בעיניים.
מתילדה בתאם אדוורדס משוררת, סופרת וסופרת מסעות בריטית.
נולדה למשפחת חוואים בכפר ווסטרפילד במחוז סאפוק שבבריטניה.
הייתה משוררת פורה וברוכת כישרון, מגדולי תומכי תנועות הנשים בתקופתה.
היא ניהלה התכתבויות עם משוררים אנגלים שהיו נודעים למדי באותם הימים, כמו ג'ורג' אליוט, ברברה בודישון, קובנטרי פטמור, הנרי ג'יימס ושרה גראנד.
מחויבותה העיקרית בחייה ובעבודתה הייתה לצרפתית ולצרפת, בה ביקרה לראשונה ב-1875, על אף שתחומי העניין שלה התפרשו על פני מגוון רחב של נושאים.
ספרה הראשון, "הבית הלבן ליד הים", יצא לאור בשנת 1857, עת מלאו לה עשרים ואחת שנים בלבד.
הוא זכה להצלחה רבה, תורגם למספר שפות ויצא לאור באינספור מהדורות.
בשל מוצאה ההוגנוטי היא רחשה לצרפת חיבה ונאמנות מיוחדות.
אחת ממטרות חייה הייתה קידום רגשי החיבה והכבוד ההדדי בין צרפת ובריטניה.
עם מותו של אביה ב-1864, היא עברה ללונדון ונעשתה חברה בחוג הספרותי הלונדוני.
ב-1891 היא הגיעה לפסגת חייה עת ממשלת צרפת העניקה לה את התואר "ממונה על לימודי צרפת לציבור הרחב" בשל פעולותיה למען ביסוס "הסכמה לבבית" (Entente Cordiale - "ההסכמה הלבבית" היה, בין היתר, כינויה של הברית שחתמו צרפת ובריטניה ב-1904) אמיתית וארוכת ימים.
בין האותות והפרסים שבהם זכתה הייתה גם מדליה בה עוטרה בתערוכה האנגלו-צרפתית של 1908. לקראת מותה זכתה לכבוד שבקיצבה חודשית של עובדי ציבור מאת הממשלה הבריטית.
היא נפטרה בהייסטינגס בשנת 1919.
לעיתים קרובות היא מצוטטת באנתולוגיות של שירה לסבית היסטורית.
לעיתים, יש המחליפים בשוגג בינה לבין המשוררת מתילדה בתאם, אך תאריכי לידתה ופטירתה (1776–1852) מראים בבירור שהן אינן אותו האדם.
פרופסור ג'ואן ריס כתבה בשנת 2006 את הביוגרפיה היחידה שנכתבה על אודות מתילדה בתאם אדוורדס עד כה.
הסופרת והפמיניסטית בת המאה ה-19, שרה גראנד, כתבה עליה:
מתילדה כהן-סראנו (באיטלקית: Matilda Koen-Sarano; 31 ביולי 1939 – 4 ביוני 2024) הייתה סופרת, חוקרת ומשוררת ישראלית.
מתילדה כהן-סראנו נולדה במילאנו שבאיטליה למשפחה יהודית-ספרדית שמקורה בטורקיה.
בעת מלחמת העולם השנייה הסתתרה עם משפחתה בהרי האפנינים מפני רדיפות הנאצים.
אביה, אלפרדו סראנו, היה מזכיר הקהילה היהודית במילאנו מ-1945 עד 1969, השנה בה עלה לישראל.
ב-1960 התחתנה במילאנו עם שליח "בני עקיבא" באיטליה ועלתה לישראל באותה שנה.
היא גרה בכפר בתיה עד 1962. מאז שנה זו ועד 2012 היא התגוררה בירושלים.
בשנת 2012 עברה להתגורר בבית האבות ע"ש לאון רקנאטי בפתח תקווה, ולצד הרצאות לסטודנטים ולתלמידים שהיו מבקרים במקום, היא המשיכה לקיים את 'חוג המְסַפְרוֹת בלאדינו' שייסדה בירושלים.
היא הייתה בעלת תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים בספרות איטלקית, בפולקלור ובלאדינו.
במשך 23 שנה עבדה במשרד החוץ בירושלים (1974–1997), ולאחר מכן פרשה לגמלאות.
עיקר פעילותה היה בתחום טיפוח השפה, התרבות והפולקלור של מורשת יהדות ספרד, שהיא, היות ששרדה את השואה, ראתה כייעודה.
היא הדליקה משואה ביום העצמאות ה-44 של מדינת ישראל (1992) כמייצגת התרבות היהודית-ספרדית, במסגרת ציון 500 שנה לגירוש ספרד.
בשנת 2017 זכתה בפרס מפעל חיים מטעם הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו.
הפרס הוענק לה על קידום לשון הלאדינו ותרבותה.
החל מ-2011 ועד מותה כתבה בערוץ האוכל שבאתר ynet, מדי חג ומועד, טורים בלאדינו ובעברית על מסורות ומאכלים מסורתיים של העדה הספרדית.
הייתה נשואה לאהרון כהן, שהיה מנהל מדרשיית עמליה והמנהל הכללי הראשון של הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו, עד מותו ב-2011.
נפטרה ב-4 ביוני 2024. הותירה אחריה שלושה ילדים.
ארכיונה האישי שמור ב"מרכז למורשת יהדות שאלוניקי ויוון" בפתח תקווה.
בחודש ינואר 2026 נחנך משעול על שמה בשכונת אם המושבות בפתח תקווה.
מתייה פלמיני הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר.
הקבוצות המרכזיות בקריירה שלו היו ארסנל ומילאן.
פלמיני החל את קריירת המשחק שלו באולימפיק מרסיי, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון בניצחון 0-1 על טולוז ב-20 בדצמבר 2003. באותה עונה הוא השתתף ב-14 משחקי ליגת העל הצרפתית.
אולם, הייתה זו יכולתו בגביע אופ"א שבגללה זכה לתשומת לבם של מועדונים מחוץ לצרפת, ובעיקר היכולת שהפגין בניצחון על ניוקאסל יונייטד בחצי הגמר.
פלמיני שיחק בהפסד 2-0 לוולנסיה במשחק הגמר שנערך בגטבורג.
הנהלת מרסיי הייתה מנועה מלהציע לו חוזה ארוך טווח בעקבות הגיל שלו.
ב-23 ביולי 2004 חתם פלמיני בארסנל, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1-4 על אברטון ב-15 באוגוסט.
במאי 2005 הבקיע את שערו הראשון בארסנל, בניצחון 0-7 על אברטון באצטדיון הייבורי.
בעונתו הראשונה הוא פתח בהרכב ב-9 משחקים ועלה כמחליף ב-12 נוספים.
בעונה שלאחר מכן הוא מילא את מקומם של מספר שחקנים פצועים, אך לא הצליח לזכות במקום קבוע בעמדה שבה היה הטוב ביותר.
העמדה הרגילה של פלמיני היא קשר הגנתי, אך הוא שיחק בעמדת הקיצוני הימני.
בעקבות הפציעות של שחקני ארסנל הוא הוצב גם בעמדת המגן השמאלי.
על אף שהרגל הדומיננטית שלו היא הימנית הוא הצליח לשחק ברמה משביעת רצון בשאר משחקי הפרמייר ליג וליגת האלופות.
פלמיני חזר לעמדתו הרגילה כאשר אשלי קול חזר להרכב.
במאי 2006 עלה פלמיני כמחליף במשחק גמר ליגת האלופות שהסתיים בהפסד לברצלונה.
בעונת 2006/2007 הבקיע פלמיני את שער הניצחון מול דינמו זאגרב במשחק על ההעפלה לליגת האלופות.
למרות שהבקיע שערים נוספים, בין השאר נגד ליברפול וצ'לסי, הוא המשיך לשחק במגוון עמדות שלא התאימו לו, ובאפריל 2007 הודיע כי ככל הנראה הוא יעזוב את ארסנל בקיץ.
פלמיני דחה הצעה לעבור לברמינגהאם סיטי תמורת 3 מיליון לירות שטרלינג, ולאחר שהתייעץ עם המאמן ארסן ונגר החליט להישאר בארסנל.
ב-16 בנובמבר 2007 ערך פלמיני את הופעת הבכורה במדי נבחרת צרפת, במשחק ידידות מול נבחרת מרוקו, ובסך הכל ערך שלוש הופעות במדי הנבחרת.
בעקבות היעדרותם של ז'ילברטו סילבה ואבו דיאבי שיחק פלמיני בעמדת הקשר המרכזי במשחק הפתיחה של עונת 2007/2008 בפרמייר ליג.
בחלק הראשון של העונה הוא שיתף פעולה בהצלחה עם ססק פברגאס, והפגין יכולת מספיק טובה על מנת למנוע את חזרתו של סילבה להרכב.
פלמיני הצליח להתחבב על האוהדים, שאף חיברו עליו שיר.
הוא השתתף במשחק ליגת האלופות מול ליברפול ב-8 באפריל 2008, שבסיומו הודח המועדון.
לאחר המשחק דווח כי הוא סובל מפציעה.
היה זה משחקו האחרון בארסנל.
ב-5 במאי 2008 חתם פלמיני לארבע שנים במילאן, תמורת 5.6 מיליון אירו.
פלמיני קיבל במילאן את חולצת המשחק מספר 84, המייצג את שנת הלידה שלו.
הוא ערך את הופעת הבכורה בסרייה א' בהפסד 1 - 2 לבולוניה ב-30 באוגוסט 2008. בחלק הראשון של עונת הבכורה שלו במילאן הוא כמעט ולא פתח בהרכב או שיחק כפי שהיה בעונתו האחרונה בארסנל, ושימש בעיקר כשחקן מחליף.
במחצית השנייה של העונה נפצעו מספר שחקנים במילאן, ועל מנת לסייע לפלמיני לתפוס מקום בהרכב הוחלט להעביר את ג'אנלוקה זמברוטה לעמדת המגן השמאלי.
בעונתו השנייה במילאן קיבל פלמיני את החולצה מספר 16, אותה לבש גם בארסנל, ובסך הכל שיחק חמש שנים במועדון.
ב-28 באוגוסט 2013 עזב פלמיני את מילאן, ולמחרת חתם בארסנל, קבוצתו לשעבר.
ב-23 בספטמבר 2015 כבש פלמיני צמד בניצחון ארסנל 2-1 בדרבי נגד טוטנהאם.
ב-8 בספטמבר 2016 חתם בקריסטל פאלאס.
בשנת 2008 הקים פלמיני יחד עם פסקואלה גראנאטה,חברו לשעבר לקבוצת מילאן, את חברת GF Biochemicals במטרה לפתח חלופות מבוססות צמחים לענף הפטרוכימיה התעשייתי.
החברה השיגה פריצת דרך כשהפכה לחברה הראשונה שייצרה, לאחר עשור של מחקר אינטנסיבי בסיוע של חוקרי אוניברסיטת פיזה, חומצה לוולינית (Levulinic Acid) מפסולת חקלאית.
מדובר על מולקולה בעלת פוטנציאל להחליף נפט בשימושים שונים, כולל דלק, פלסטיק, מוצרי קוסמטיקה ותרופות.
בתחילת 2025 נאמד הונה של GF Biochemicals בכ-25 מיליארד אירו, והונו האישי של פלמיני נאמד בכ-11 מיליארד אירו.
פלמיני ייסד עם גראנאטה גם את The BioJournal – מגזין אלקטרוני שמוקדש כולו לעולם הביולוגי ולקיימות אקולוגית.
מתייה השני דה מונמורנסי היה מפקד הצבא של פיליפ השני ושל לואי השמיני מלכי צרפת.
הוא היה צאצא של הנרי הראשון, מלך אנגליה באמצעות סבו, מתייה הראשון דה מונמורנסי, שהיה נשוי לבתו הבלתי חוקית של מלך זה, ואשר שימש כמפקד הצבא של לואי השביעי, מלך צרפת.
ב- 6 במרץ 1204 מתייה השני דה מונמורנסי, שהיה אחד ממפקדי צבאו של פיליפ השני, מלך צרפת, הוכיח את כוחו כאשר כבש מידי האנגלים את מבצר שאטו-גייאר שהיה בגבולה של צרפת עם נורמנדי.
אחרי כניעת העיר רואן ב-24 ביוני של אותה שנה, כל חבל נורמנדי אוחד עם הכתר הצרפתי.
הוא לקח חלק חשוב בקרב בובין (27 ביולי 1214) שבו צבאו של פיליפ השני הביס את הקואליציה שהתארגנה נגד מלך זה ואשר כללה את ג'ון, מלך אנגליה, את אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת פרדינאן, רוזן פלנדריה.
ב- 1215 הצטרף מתייה השני דה מונמורנסי למסע הצלב האלביגנזי לצדו של לואי יורש העצר (לימים לואי השמיני, מלך צרפת), וב- 1218 התמנה למפקד הצבא המלכותי של פיליפ השני.
בתקופת שלטונו של לואי השמיני, מתייה השני דה מונמורנסי המשיך בתפקידו כמפקד הצבא המלכותי.
הוא תמך בתוכניתו של המלך לגרש את האנגלים מכל נחלותיהם בצרפת.
בעוד שלואי השמיני המשיך ללחום באלביגנזים, מתייה השני הוביל את הצבא המלכותי נגד האנגלים וכבש מידיהם את הערים נירו ולה רושל (כיום בחבל פואטו-שראנט במערב צרפת), את חבל לימוזן ואת אזור פריגו.
המלך לואי השמיני שמת ב- 1226, הפקיד בידי מתייה השני דה מונמורנסי את הדאגה לביטחונו של בנו לואי התשיעי, מלך צרפת שהיה בן שתים עשרה שנה בלבד.
הוא הפך ליד ימינה של בלנקה, נסיכת קסטיליה אלמנתו של לואי השמיני ששימשה כעוצרת בשם בנה לואי התשיעי.
הוא סייע בידה להשתלט בכוח הנשק על הוסאלים הגדולים של מלך צרפת שקיוו להשתחרר מהתחייבויותיהם כלפי בית המלוכה תוך ניצול המצב שבו אישה שלטה בממלכה וילד היה מלך צרפת.
העוצרת, שהייתה עשויה ללא חת, קראה לעזרתה את שליחי האפיפיור ומעל לכל את מתייה השני דה מונמורנסי, שאסר עליהם להטיל מיסים על האריסים ואילץ אותם להמשיך ולהיות כפופים לסמכותו של בנה הקטין.
למתייה השני דה מונמורנסי היו שבעה ילדים ובהם בושאר החמישי (1200–1243) שהמשיך את שושלת בית מונמורנסי.
מתיל יסמונט (Methyl Jasmonate - מסומן MeJA, וגם JAMEׂׂ) הוא חומר אורגני נדיף, הפועל כהורמון צמחי ומגן על צמחים מפני נזקים של ו.
מתיל יסמונט נוצר ממתילציה של חומצה יסומנית.
חומצה יסמונית התגלתה לראשונה בפרח היסמין ומכאן נגזר שמה.
היא נוצרת בצמחים מ, ומכילה טבעת מחומשת שאליה קשורים אטום חמצן, שרשרת פחמימנית וחומצה אצטית.
כאשר קבוצת הקרבוקסיל של החומצה האצטית מאבדת אטום מימן, מתקבל יון יסמונט (Jasmonate).
בכך החומצה היסמונית משמשת פרקורסור למספר תרכובות שונות.
כאשר יון יסמונט עובר מתילציה נוצר מתיל יסומנט, אשר פעילותו בצמחים נפוצה ונחקרה רבות.
עיקר הפעילות של קבוצת הורמונים אלה היא בהגנה מפני חרקים אוכלי עשב, במקרה של פציעת הרקמה הצמחית.
המחקרים הראו ש-JA ו-JAME מיוצרים בחלקים הפגועים של הצמח.
JAME מהווה איתות למערכת ההגנה של הצמח בשני אופנים: איתות לצמח הפגוע עצמו, ואיתות באמצעות התנדפות לצמחים שעדיין לא נפגעו בסביבתו.
הצמחים השכנים קולטים את ה-JAME דרך הפיוניות או בפעפוע, אל הציטופלסמה של תאי העלה.
החומר משרה יצור חומרי הגנה שונים, כדוגמת פיטואלקסים, הפעילים נגד חיידקים, וכן ניקוטין, אלקלואידים ומעכבי פרוטאזות.
מעכבי הפרוטאזות משבשים את תהליך עיכול הצמח במעי החרק התוקף.
חרק זה לא יתקוף שנית את הצמח וגם התפתחותו של החרק תואט.
ישנן עדויות התומכות בכך שהפרשת מתיל יסמונט מצמחי עגבנייה מנעה מזון מזחלים שהונחו על צמחים אלה.
כתוצאה מכך, הם פיתחו קניבליזם וטרפו זחלים מסביבתם.
תופעה נוספת המתרחשת בהשפעת מתיל יסמונט היא "זימון" צרעות טפיליות, התוקפות את החרקים אוכלי העשב.
ליסמונטים יש השפעה גם על תהליך ההתפתחות של איברים שונים בצמח, בין היתר: הסתלסלות קנוקנות, זמן הפריחה, מספר הפרחים הנפתחים, הבשלת פירות וזרעים (באמצעות הפרשת אתילן), עיכוב צמיחת השורשים (דרך אקטיבציה של גנים בתאי השורש), היווצרות פקעות וגרימת הזדקנות.
במסגרת הגנתו מפני עקה אביוטית, מתיל יסמונט מעודד הצטברות חלבונים בעלים.
חלבונים אלה משמשים מאגרים זמניים של חנקן ופחמן בתנאי מחסור במים.
פעילות זו מתרחשת תוך אינטראקציה עם שני הורמונים קלאסיים - ABA (חומצה אבציסית) ואתילן.
למתיל יסומנט יש השפעה חשובה על שיפור איכות תוצרת חקלאית, הארכת חיי מדף ומניעת נזקים מאחסון עם או בלי קירור.
מכאן שהוא מונע בזבוז משאבי מזון וגם מונע הפסדים כספיים לחקלאים.
ריסוס ב-JAME לפני הקטיף משפר את איכות פרי הפטל ותות השדה לאחר הקטיף, מגביר יצירת אנטוציאן בתפוחים ובשזיפים, ומונע מחלות לאחר הקטיף בענבים, פפאיה, מנגו, דובדבנים, אגסים ושזיפים.
בריסוס לאחר הקטיף, JAME מונע התפתחות עובש במנדרינות בזמן האחסון ומשפר את איכות האפרסקים העוברים אחסון בקירור.
במעבדתו של פרופסור אליעזר פלשר באוניברסיטת תל אביב, נערכו ניסויים אשר הוכיחו שמספר סוגים של גידולים סרטניים הפגינו רגישות גבוהה לאפקט הרעיל של מתיל יסומנט.
נראה שמנגנון הפעולה של החומר הוא פגיעה במיטוכונדריה של התאים הסרטניים, עד כדי גרימה ל"התאבדותם", בתהליך הנקרא אפופטוזה.
היתרון הגדול הוא בפגיעה הסלקטיבית בתאים הסרטניים, ללא נזק לתאים הבריאים.
בעקבות התוצאות הללו, עבדה הקבוצה על פיתוח תרופה נגד סרטן המבוססת על מתיל יסמונט.
מתייה קסוביץ הוא שחקן, במאי, מפיק, תסריטאי ועורך קולנוע צרפתי ממוצא יהודי, המוכר כשחקן מהופעותיו בסרטים "אמלי", "מינכן", "משחקים מפתים" ו"אמן".
במסגרת עבודתו כבמאי ביים את הסרטים הצרפתיים המצליחים "השנאה", "נהרות הארגמן" ו"בבילון לספירה" ואת מותחן האימה ההוליוודי שובר הקופות "גוטיקה".
אביו הוא הבמאי היהודי-צרפתי ממוצא הונגרי פטר קסוביץ (נ' 1938).
אמו, העורכת שאנטל רמי, היא צרפתייה, בת למשפחה קתולית.
קסוביץ התגלה לראשונה לצרפת ולעולם כבמאי בשנת 1995 כאשר ביים וכתב את סרט הפשע "השנאה" בכיכובו של ונסן קאסל.
קסוביץ זכה בתואר הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל קאן.
במסגרת פרס סזאר זכה הסרט בקטגוריית סרט השנה וקסוביץ זכה בפרס העריכה הטובה ביותר ביחד עם השחקן סקוט סטיבנסון.
כמו כן זכה בפרס לומייר לסרט הטוב ביותר ולבמאי הטוב ביותר.
בשנת 2000 כתב וביים את המותחן הפסיכולוגי הצרפתי "נהרות הארגמן".
לסרט ליהק את כוכבי הקולנוע הצרפתיים ז'אן רנו וונסן קאסל.
על עבודתו זו היה קסוביץ מועמד בפעם השנייה לפרס במאי השנה של פרס סזאר והאקדמיה האירופאית.
ב-2003 ביים את סרטו ההוליוודי היחיד, מותחן האימה "גוטיקה", בכיכובן של זוכות האוסקר האלי ברי ופנלופה קרוז.
הסרט, אותו הפיק רוברט זמקיס, היה לרווחי ביותר בקריירה של קסוביץ עם הכנסות של למעלה מ-140 מיליון דולרים.
ב-2008 ביים וכתב את התסריט לסרט הפעולה הבדיוני "בבילון לספירה".
קסוביץ ליהק לסרט את כוכב סרטי הפעולה וין דיזל, מה שעזר לכסות את עלויות ההפקה.
קסוביץ התפרסם לראשונה בקולנוע הצרפתי בדרמה "גיבור בזכות עצמו" בתור אלבר דֶאוּס, אזרח צרפתי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
לאחר מכן השתתף בהפקה של לוק בסון, "האלמנט החמישי", ובעיבוד הקולנועי של אביו הבמאי פטר קסוביץ לספר השואה "יעקב השקרן".
ב-2001 התפרסם בקומדיה הצרפתית המצליחה "אמלי" בתפקיד נינו, בו מאוהבת גיבורת הסרט אמלי פולן (אודרי טוטו).
בנוסף שיחק בדרמת הפשע "משחקים מפתים" בתור יורי, בן דודה של הכלה הרוסייה נדיה (ניקול קידמן) המוזמנת דרך האינטרנט.
ב-2002 שיחק בסרט השואה "אמן" בתור הכומר ריקרדו פונטנה המנסה לשכנע את הוותיקן לעצור את הפתרון הסופי.
ב-2005 השתתף בדרמה ההיסטורית של סטיבן ספילברג "מינכן" אודות "מבצע זעם האל".
בסרט גילם את הצעצוען הבלגי רוברט שמתמחה בחומרי נפץ, מצוותו של סוכן המוסד אבנר קאופמן (אריק באנה).
בשנת 2023 שיחק בדרמה הקומית "Les Rois de la piste" לצדה של פאני ארדן.
קסוביץ השתתף בסדרת הטלוויזיה הצרפתית "הסוכנות".
בשנת 2024 החל לשחק בסדרת האקשן "הפוּריה" בנטפליקס.
לקסוביץ בת בכורה מהשחקנית ז'ולי מאודואֶש ושתי בנות עם השחקנית Aurore Lagache.
באוגוסט 2023 נפצע במירוץ אופנועים סמוך לפריז.
מלחמת הכוכבים: צוות שלד (2024)
מתיל מתאקרילט היא תרכובת אורגנית שנוסחתה C5H8O2, נוזל שקוף בטמפרטורת החדר שהוא אסטר של חומצה מתאקרילית ומתנול.
החומר משמש כמונומר לייצור פרספקס ופולימרים נוספים וכן בניתוחים אורתופדים.
השיטה המקובלת לסינתזה של מתיל מתאקרילט היא מ המיוצר מתגובת מימן ציאניד עם אצטון
אצטון ציאנוהידרין מגיב עם חומצה גופרתית לתת אסטר סולפט של מתאקרילאמיד
בתגובת טרנס-אסטריפיקציה של אסטר הסולפט עם מתנול מתקבל מתיל מתאקרילט ואמוניום ביסולפט (NH4HSO4).
מתיל מתאקרילט הוא המונומר לייצור פרספקס וכן לייצור ה מתיל מתאקרילט- בוטאדיאן -סטירן (methyl methacrylate-butadiene-styrene MBS) המשמש תוסף לPVC.
משתמשים במתיל מתאקרילט בניתוחים אורתופדים כגראוט לייצוב שתלים בעצמות ובניתוחים להחלפת מפרק הירך והברך.
מתייה ולבואנה , הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי באפולון לימסול.
ולבואנה נולד בבלאנקפור (Blanquefort) שבאקיטן לאב ממוצא ספרדי ואם צרפתייה.
הוא התחיל לשחק בקבוצה בעירו ובגיל שמונה עבר לשחק באקדמיה לנוער של בורדו.
הוא שיחק שנתיים בקבוצת הנוער של הקבוצה אולם בתום קריירת הנוער שלו, בורדו לא הייתה מעוניינת בו, בקבוצת הבוגרים.
לאחר שחרורו הוא לא מצא קבוצה מקצוענית ועבר לשחק בקבוצת לאנז'ון קאסטט מליגה CFA 2, הליגה החמישית בצרפת.
לאחר עונה בקבוצה זו, הוא עבר לליבורן ששיחקה בליגה השלישית, שם התפתחו יכולותיו המקצועיות.
בעונת 2006, יכולתו הטובה שהשפיעה לטובה על כל הקבוצה, גרמה לקבוצות מהליגות המקצועיות בצרפת לעקוב אחריו.
בתום אותה עונה הוא עבר לקבוצת אולימפיק מרסיי תמורת 800,000 אירו וחתם שם על חוזה מקצועני ראשון בקריירה שלו.
עונתו הראשונה במרסיי לא הייתה מוצלחת וכך גם מחצית עונתו השנייה.
אולם בתחילת עונתו השלישית הוא כבש שער ניצחון היסטורי בשלב הבתים של ליגת האלופות במשחקה של מרסיי נגד ליברפול, סדרת משחקים טובים לאחר מכן הביאו אותו לעמדת שחקן מפתח במרסיי והוא נבחר לנבחרת העונה.
ב-2 באוגוסט 2014 חתם ולבואנה לשלוש שנים בדינמו מוסקבה הרוסית, ששילמה תמורתו 7 מיליון אירו.
ב-11 באוגוסט 2015 חתם ולבואנה לשלוש שנים באולימפיק ליון עבור 5 מיליון יורו.
ב-12 ביוני 2017 חתם בפנרבחצ'ה הטורקית.
ב-28 במאי 2019 חתם באולימפיאקוס.
ב-23 ביולי 2023 חתם באפולון לימסול.
ב-2008 הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של צרפת אולם משחקו הראשון התרחש רק ב-2010. הוא שיחק רק 21 דקות במונדיאל 2010 ועל אף שהוא היה בסגל של צרפת ליורו 2012 הוא לא שיחק ולו דקה אחת בכל הטורניר.
בעקבות הכישלונות של צרפת במונדיאל 2010 ויורו 2012, התמנה דידייה דשאן למאמן הנבחרת והוא החל לשתף יותר את ולבואנה.
הסופר קאפ הצרפתי (2): ,
גביע UNFP לשער היפה ביותר: 2008
מבשל השערים המצטיין בליגת העל הצרפתית: 2013
השחקן המצטיין בליגה השלישית: 2006
מתילדה, מלכת בלגיה , היא מלכת בלגיה ורעייתו של פיליפ, מלך הבלגים.
מתילדה מארי כריסטיאן חיסליין ד'אודקם ד'אקוז נולדה ב-20 בינואר 1973 בעיר אוקל (Ukkel) שבבלגיה, אביה פטריק ד'אודקם ד'אקוז הוא רוזן ממשפחת אצולה בלגית, ואמה אנה מריה קומורובסקה היא בת למשפחת אצולה פולנית (צאצאים אחרים למשפחתה הם תדיאוש בור קומורובסקי וברוניסלב קומורובסקי), היא הבכורה מבין חמישה ילדים ולה שלוש אחיות ואח.
היא למדה קלינאות והפרעות בתקשורת במוסד מארי האפס ללימודים אקדמיים וב-1994 סיימה את התואר, היא עבדה כקלינאית תקשורת במרפאתה הפרטית בעיר וב-2002 סיימה תואר שני בפסיכולוגיה מהאוניברסיטה הקתולית של לוון.
ב-1999 נישאה לפיליפ, יורש העצר הבלגי ולזוג ארבעה ילדים.
ב-2001 ייסדה את "קרן הנסיכה מתילדה" המקדמת התנדבות וצדקה.
מ-2009 היא משמשת כנשיאת הכבוד של הסניף הבלגי של קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים.
בשנת 2013 ויתר חמיה אלברט השני, מלך הבלגים, אביו של בעלה פיליפ, על המלוכה לטובת בנו, ומאז נושאת מתילדה בתואר "מלכת בלגיה".
ב-4 בדצמבר 1999 התחתנה מתילדה עם פיליפ, מלך הבלגים, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
הנסיכה אליזבת (נולדה ב-2001) - אמורה לרשת את הכתר אחריו, עקב השוויון בין המינים בירושת המלוכה הבלגית
מתייהדים (מיוונית: Ἰουδαΐζειν, בתרגום דליטש: לְהִתְנַהֵג כַּיְּהוּדִים) הם נוצרים הסוברים כי קיים חיוב לשמור את התורה והמצוות ומנהגים יהודיים אחרים.
המונח הופיע לראשונה ב ביוונית, כשהשליח פאולוס נזף בשליח פטרוס, שביקש לדרוש מגויים מומרים לנצרות הקדומה לשמור מצוות.
צידוד בעמדה כזו נחשב בשיח הכנסייתי כחתירה תחת האחדות בין יהודים לגויים בכנסייה, והוקע בחומרה מימיה הקדומים של הנצרות.
בעשורים שמיד לאחר צליבת ישו, ימיה המוקדמים ביותר של הנצרות, הייתה מחלוקת קשה בשאלה האם יש לחייב נכרים המבקשים להצטרף לכנסייה לימול, להקפיד על כשרות ולקיים את המצוות בכלל.
לבסוף, לפי הכתוב במעשי השליחים ט"ו, התכנסו ראשי הכנסייה בירושלים כדי לדון.
יעקב אחי ישו הכריע בהשראת פאולוס ודברי פטרוס הקדוש ש"לֹּא לְהַחֲמִיר עַל־הַשָּׁבִים מִן־הַגּוֹיִם לֵאלֹהִים.
פאולוס תקף את עמיתיו השמרנים יותר במאורע המתואר באיגרת אל הגלטים, פרק ב'.
פאולוס כתב שם כי לאנטיוכיה הגיעו שליחים מאת יעקב בירושלים (לפי המסורת הנוצרית מתוארך המקרה כבר לאחר ועידת ירושלים, אך אין ודאות לגבי כן).
בהשפעתם, חדלו פטרוס ויהודים נוצרים אחרים שהיו עמו שם מלאכול ביחד עם הגויים אותם לימדו אודות ישו ונראה שנסוגו באופן כללי לעמדה שחייבה את התורה עליהם.
פאולוס סנט בפטרוס בפומבי על סטייתו ממה שהגדיר כאמת הבשורה וגם על צביעותו: "אָמַרְתִּי אֶל־כֵּיפָא בְּאָזְנֵי כֻלָּם אִם־אַתָּה הַיְּהוּדִי כְּנָכְרִי תִתְנַהֵג וְלֹא כִיהוּדִי מַדּוּעַ תַּכְרִיחַ אֶת־הַגּוֹיִם לְהִתְנַהֵג כַּיְּהוּדִים." ביוונית בה נכתבה האיגרת המילה הנקוטה היא Ιουδαϊζειν, "להתייהד", מאותו שורש של Ιουδάϊζον המשמש כתרגום בפסוק "וְרַבִּים מֵעַמֵּי הָאָרֶץ, מִתְיַהֲדִים" ממגילת אסתר.
קבוצות כאלו מנו הן יהודים-נוצרים והן גויים שקיבלו את דעתם.
אף כי שאלת היחס הנאות לתורה של נוצרים ונוצרים גויים בפרט הלכה ונעלמה ככל שהכנסייה התגבשה, עברו מאות שנים עד שירדה מסדר היום.
ב-386 עדיין נדרש יוחנן כריסוסטומוס לסדרת דרשות ארוכה בה תקף נוצרים שהוסיפו לבקר בבתי-כנסת ולציין חגים יהודיים.
בדרשה השנייה שאל "כיצד אתם מרהיבים עוז, ככלות רקדכם עם שדים, לבוא אל אספת השליחים?"
האינקוויזיציה הספרדית והאינקוויזיציה הפורטוגזית רדפו את המראנוס בחשד שהוסיפו לשמור מנהגים יהודיים, בתור "מתייהדים".
גם כת בראשות איש בשם זכריה , שפעלה במאה ה-15 בנובגורוד ומעט ידוע אודותיה בוודאות, דוכאה על ידי הכנסייה האורתודוקסית באשמת התייהדות.
שומרי השבת למיניהם בקרב הנוצרים אף הם הותקפו כמתייהדים.
מתייה דלפייר הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הבלם ומזוהה בעיקר עם שטוטגרט, עמה זכה באליפות בעונת 2006/2007 בבונדסליגה, ושימש בה קפטן.
דלפייר שיחק כנער בליל, והחל מעונת 1999/00 שיחק בקבוצת הבוגרים של המועדון.
הקבוצה הייתה בעונת הבכורה של דלפייר בליגת המשנה הצרפתית, ודלפייר, שערך מספר הופעות בעונה זו, סייע לקבוצה להעפיל לליגת העל הצרפתית מהמקום הראשון.
כבר בעונה הראשונה של ליל בליגת העל הצרפתית לאחר מספר שנות היעדרות, סיימה הקבוצה ביחד עם דלפייר במקום השלישי, עם 27 ספיגות בלבד, והייתה הקבוצה עם ההגנה הטובה בליגה.
דלפייר העפיל עם ליל לליגת האלופות, בה שיחקה הקבוצה בעונת 2001/02, וסיימה את שלב הבתים במקום השלישי, ממנו נשרה לגביע אופ"א.
ליל ודלפייר עברו בגביע אופ"א את פיורנטינה, אך הודחו בשמינית הגמר על ידי בורוסיה דורטמונד בשערי חוץ.
באותה עונה, סיימו ליל ודלפייר במקום החמישי בליגת העל הצרפתית.
בשתי העונות הבאות, ליל ודלפייר סיימו בחצי התחתון של הטבלה.
בקיץ 2004 עזב דלפייר את ליל לאחר חמש עונות בקבוצה הבוגרת, בהן ערך 83 הופעות והבקיע שלושה שערים, כאשר הקבוצה סירבה להאריך את חוזהו.
בקיץ 2004 חתם דלפייר בשטוטגרט בהעברה חופשית, והצטרף לסגל של המאמן ארמין פה.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 2004/05, דלפייר סיים עם שטוטגרט במקום החמישי בבונדסליגה.
בעונת 2005/06 שטוטגרט ודלפייר סיימו במקום התשיעי בבונדסליגה, כאשר דלפייר הפך לשחקן הרכב קבוע.
בעונת 2006/07 דלפייר היה חלק מהקבוצה של שטוטגרט שזכתה באליפות הבונדסליגה לראשונה מזה 15 עונות, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם סרדר טשצ'י, ריקרדו אוסוריו, פרננדו מיירה, ארתור בוקה ולודוביק מאנין, ויחד עם השוער טימו הילדברנד ספגה הגנת שטוטגרט 37 שערים בלבד בעונה זו, והייתה להגנה השנייה בטיבה בליגה.
באותה עונה דלפייר הגיע עם שטוטגרט לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידה הקבוצה לנירנברג והחמיצה זכייה בדאבל.
בזכות הצלחתו, דלפייר זכה להתעניינות מבאיירן מינכן, ארסנל, אולימפיק מרסיי וסנט אטיין, אך האריך את חוזהו בשטוטגרט עד לקיץ 2012. בעונת 2007/08 היה דלפייר שותף לקמפיין הכושל של שטוטגרט בליגת האלופות, שם סיימה הקבוצה את שלב הבתים במקום האחרון עם שלוש נקודות בלבד.
בהמשך, דלפייר המשיך להציג יכולת יציבה בהגנתה של שטוטגרט, ומונה כקפטן הקבוצה בדצמבר 2009 על ידי המאמן מרקוס באבל.
בינואר 2012 ביקש דלפייר ממאמנו דאז ברונו לאבאדיה למנות במקומו קפטן אחר, ואמנם, מונה במקומו סרדר טשצ'י.
בקיץ 2012, עם תום חוזהו בשטוטגרט, עזב דלפייר את המועדון בהעברה חופשית לאחר שמונה עונות, וחתם בהופנהיים.
דלפייר שיחק בהופנהיים עונה וחצי, בהן ערך 23 הופעות והבקיע שער אחד.
בינואר 2014 חתם דלפייר לחצי עונה באוטרכט ההולנדית, שם שיחק עד לתום עונת 2013/14 וערך 14 הופעות.
בקיץ 2014 חתם דלפייר במלבורן ויקטורי האוסטרלית על חוזה לשנה.
באוקטובר 2014 הבקיע דלפייר את שער הליגה הראשון והיחיד שלו במדי מלבורן ויקטורי, שהיה השער הראשון שהובקע באותה עונת משחקים באוסטרליה, בניצחון 4-1 על ווסטרן סידני וונדררס.
בעונה זו סיים דלפייר עם מלבורן ויקטורי במקום הראשון בליגה הסדירה, וזכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל האוסטרלית, כשהוא נבחר בסיום העונה לנבחרת מצטייני העונה.
במאי 2015 האריך דלפייר את חוזהו בעונה נוספת, שגם בה נכלל בנבחרת מצטייני העונה, ואף זכה בפרס הקרוי מדליית ויקטורי, כאשר נבחר על ידי שחקני הקבוצה כשחקן המצטיין של העונה.
בתום עונת 2015/16, פרש דלפייר ממשחק פעיל לאחר שתי עונות בליגה האוסטרלית, בהן נחשב כבלם עם השפעה עצומה ואחד הטובים ביותר בתפקיד זה ששיחקו בליגה האוסטרלית.
דלפייר שיחק בכל הנבחרות הצעירות של צרפת, ואף ערך 12 הופעות במדי נבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21. במרץ 2008 זומן דלפייר לסגל נבחרת צרפת הבוגרת, אך לא ערך בשורותיה הופעות.
לדלפייר הופעה אחת בנבחרת המשנה של צרפת, בשנת 2008.
אליפות ליגת המשנה הצרפתית: 1999/00
אליפות ליגת העל האוסטרלית: 2014/15
מקום ראשון בליגת העל האוסטרלית (האליפות ניתנת רק לאחר פלייאוף באוסטרליה): 2014/15
כדורגלן השנה של מלבורן ויקטורי מטעם השחקנים: 2016
מתייס דה ליכט (בהולנדית: Matthijs de Ligt; נולד ב-12 באוגוסט 1999 בליידרדורפ שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מנצ'סטר יונייטד ובנבחרת הולנד.
דה ליכט החל את הקריירה במחלקת הנוער של אייאקס, אליה הצטרף בגיל תשע.
ב-8 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בצעירי אייאקס, קבוצת המילואים של המועדון, בתיקו 1-1 נגד אמן במסגרת המחזור הראשון בליגה ההולנדית השנייה.
ב-21 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות והבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–5 על וילם II במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע ההולנדי.
ב-24 באוקטובר הודיעה אייאקס בחשבון הטוויטר שלה שדה ליכט הועלה לסגל הקבוצה הראשונה.
ב-27 בנובמבר ערך דה ליכט את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-83 בניצחון 0–1 על הירנפיין במסגרת המחזור ה-14. ב-26 בפברואר 2017 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית, שער בדקה ה-56 בניצחון 1–4 על הראקלס אלמלו.
ב-24 במאי הוא שיחק בגמר הליגה האירופית, בו הפסידה אייאקס למנצ'סטר יונייטד בתוצאה 0–2. בסך הכול ערך 11 הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון בעונתו הראשונה, בהן הבקיע שני שערים, ואייאקס סיימה כסגנית האלופה.
לאחר מכירתו של דיווינסון סאנצ'ס לטוטנהאם באוגוסט 2017 תפס דה ליכט את מקומו בהרכב הפותח.
במרץ 2018 נבחר לקפטן הקבוצה הצעיר ביותר אי פעם לאחר פציעתו של הקפטן ג'ואל ולטמן.
דה ליכט החל לשחק באופן קבוע עם מספר רב של משחקים והראה עניין מקבוצות בכירות באירופה.
ב-17 בדצמבר 2018 זכה בפרס נער הזהב והפך לבלם הראשון שזוכה בפרס.
ב-13 בפברואר 2019 הפך לקפטן הצעיר ביותר אי פעם ששיחק במשחק נוקאאוט בליגת האלופות כשעשה זאת בגיל 19 ו-186 יום, נגד ריאל מדריד.
ב-27 בפברואר 2019 הוא שיחק את המשחק הרשמי ה-100 שלו באייאקס, בניצחון 0–3 מול פיינורד בחצי גמר גביע הולנד, והפך לשחקן הצעיר של אייאקס שאי פעם הגיע להישג זה.
ב-16 באפריל 2019 כבש את שער הניצחון ברבע גמר ליגת האלופות נגד יובנטוס ואייאקס הגיעה לחצי הגמר בפעם הראשונה מאז עונת 1996/97. בחצי הגמר אייאקס התמודדה מול טוטנהאם על כרטיס לגמר, כשבמשחק הגומלין שנערך ביוהאן קרויף ארנה הוא כבש את השער הראשון במשחק.
אייאקס שירדה מהמחצית הראשונה ביתרון של 0–2 ספגה שלושה שערים במחצית השנייה מרגלי לוקאס מורה וסיימה את דרכה בטורניר.
בסיום עונת 2018/19 זכו דה ליכט ואייאקס בדאבל המקומי.
ב-18 ביולי 2019 חתם על חוזה לחמש שנים ביובנטוס, ששילמה עבורו 75 מיליון אירו.
הוא ירוויח 12 מיליון אירו לעונה, וסעיף השחרור שלו החל מקיץ 2021 יעמוד על 150 מיליון אירו.
את שער הבכורה שלו במדים השחורים לבנים כבש דה ליכט בניצחון 1:0 בדרבי נגד טורינו.
ב-2 בדצמבר הוא זכה בתואר השחקן הצעיר לשנת 2019 בטקס כדור הזהב.
ב-19 ביולי 2022 חתם בבאיירן מינכן לחמש שנים.
ב-21 באוגוסט כבש שער בכורה, בניצחון 7–0 על בוכום.
ב-13 באוגוסט 2024 חתם במנצ'סטר יונייטד לחמש שנים.
ב-25 במרץ 2017 ערך דה ליכט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, כששיחק במחצית הראשונה בהפסד 0–2 לנבחרת בולגריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ב-31 במאי, בהופעתו השנייה בנבחרת, הורחק בכרטיס אדום ישיר בדקה ה-70 בניצחון 1–2 על נבחרת מרוקו במשחק ידידות.
ב-24 במרץ 2019 כבש את שערו הראשון בנבחרת בהפסד נבחרתו 2–3 לנבחרת גרמניה במסגרת משחקי מוקדמות יורו 2020.
בליגת האומות 2019 בחצי גמר הולנד ניצחה את אנגליה 3–1 בהארכה כשדה ליכט כובש את שער השוויון.
בגמר הולנד הפסידה 0–1 לפורטוגל.
פרס השחקן הצעיר של השנה: 2019
מתיל פרבן (Methyl Paraben) הוא חומר משמר השייך לקבצת הפרבנים.
המולקולה היא אסטר מתילי של 4 הידרוקסי חומצה בנזואית.
הנוסחה הכימית C8H8O3. החומר הוא מוצק לבן בעל מסיסות נמוכה במים ומסיסות גבוהה בכהלים ובשמן.
מתיל פרבן הוא פרומון בכמה מיני חרקים ומצוי באופן טבעי בצמחים דוגמת תודרנית לבנה.
מתיל פרבן משמש כחומר שימור אנטי פטרייתי במוצרי קוסמטיקה ומזון, כתוסף מזון מספר E של החומר E218.
בטיחות השימוש במתיל פרבן בריכוזים המקובלים בתכשירים לשימוש חיצוני: ככלל החומר מוכר כבטוח כחומר שימוש במזון וקוסמטיקה, מתיל פרבן נספג במהירות במערכת העיכול ודרך העור בגוף המולקולה עוברת הידרוליזה ומתקבל 4 הידרוקסי חומצה בנזואית המופרש בשתן ואינו מצטבר בגוף.
מתיל פרבן אינו מגרה עור רגיל אך עשוי לעורר תגובה אלרגית.
נמצא כי החשיפה לקרינה על סגולה (UVB) של החומר על העור מוביל להאצת הזדקנות העור ולנזק ל DNA.
בקרקע החומר מתפרק על ידי מיקרואורגניזמים כך שמתיל פרבן אינו מהווה מזהם סביבתי.
מתילדה לודוביקה, נסיכת בוואריה (; 30 בספטמבר 1843 - 18 ביוני 1925) הייתה נסיכה בווארית מבית ויטלסבאך.
מתילדה נולדה בטירת פוסנהופן שבממלכת בוואריה.
אחותה הגדולה הייתה אליזבת "סיסי", אשר נישאה לפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
ב-1859 נישאה אחותה מריה סופיה לפרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות.
ב-5 ביוני 1861 נישאה מתילדה לאחיו, לואיג'י, רוזן טראני.
מכיוון שלפרנצ'סקו לא היו ילדים, לואיג'י היה יורש העצר של ממלכת שתי הסיציליות.
ב-1861 נכבשה הממלכה בידי כוחותיו של ג'וזפה גריבלדי במהלך מסע האלף, וסופחה לממלכת סרדיניה.
מתילדה ובעלה איבדו את תואריהם.
ב-15 בינואר 1867 נולדה בתם היחידה: מריה תרזה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות.
בשנים הראשונות לנישואיה, ניהלה מתילדה רומן עם הדיפלומט הספרדי סלבדור ברמודיז דה קסטרו, הדוכס מריפלדה וסנט לוסיה.
ב-20 בינואר 1864 היא ילדה לו בת אחת בווילה פארנזינה.
הבת נשלחה מיד לאחר לידתה לברייטון שם גודלה בידי משפחת אביה, ומאז לא ראתה את אמה.
רק ב-1879 היא אומצה כחוק על ידי אביה, ומאוחר יותר קיבלה את התואר "הדוכסית מסנט לוסיה" ונישאה לבן אצולה ספרדי.
מתילדה ולואיג'י נותרו חברים במשפחת המלוכה הגולה של ממלכת שתי הסיצליות, ולואיג'י המשיך להחזיק בתואר הרשמי של יורש העצר.
לואיג'י נפטר בפריז ב-1886, ומתילדה לא נישאה שוב לאחר מותו.
מתילדה, נסיכת ולדק ופירמונט (; 10 באפריל 1801 - 13 באפריל 1825), הייתה בתו של גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואשתו של אויגן, דוכס וירטמברג.
מתילדה נולדה ב-10 באפריל 1801 ברהודן לגאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתם של אוגוסט השני, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן וכריסטינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג.
ב-21 בינואר 1817 התחתנה מתילדה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים.
ב-13 באפריל 1825 מתה מתילדה בבאד קרלסרוהה, בעת לידת בנה וילהלם אלכסנדר, ולאחר מותה התחתן בעלה עם הלנה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג.
ב-21 בינואר 1817 התחתנה מתילדה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
מתילדה, נסיכת שאומבורג-ליפה , הייתה אשתו של אויגן, דוכס וירטמברג.
מתילדה נולדה ב-11 בספטמבר 1818 בביקבורג שהשתייכה לנסיכות שאומבורג-ליפה, לגאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ולאידה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן.
ב-15 ביולי 1843 התחתנה מתילדה עם אויגן, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים.
בשנת 1875 מת בעלה אויגן, וב-14 באוגוסט 1891 מתה מתילדה בקרלסרוהה.