tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
2000 - Ver van Ieper - על קרבות איפר - עם מרסל רופה
Reinhard le goupil - "1948" - 2007 - ריינהאר השועל - צבעים מאת ברטראן דנולה
2001 - פרס אדהמר מברונזה - פרס הקהילה התרבותית הפלמית לספרות קומיקס
2008 - פרס איגוד הקומיקסאים הפלמים - עבור האלבום Twee koningskinderen (שני ילדי המלך)
מרבו רובוסטוס (שם מדעי: Leptoptilos robustus; מילולית: "Leptoptilos" - "בעל נוצות רכות רזה".
"robustus" - "מחוזק", עקב מבנה הטיביוטאורוס הגדול שלו), הוא מין עוף נכחד ממשפחת החסידתיים מהסוג מרבו אשר התקיים באי פלורס באינדונזיה בתקופת הפליסטוקן לפני 2.56-0.13 מיליון שנה.
מאובני עוף זה התגלו באפריל 2009 במערת הגיר ליאנג' בואה שבפלורס, שם נמצאו גם מאובני כוח ענק ומאובני האדם הקדום הומו פלורסיינסיס.
המין תואר בידי החוקרים האנק ג.
Meijer) ורוקוס אווי דו (Rokus Awe Due) ב-2010 לאחר שנחשב תחילה לעצמות אנשי ענק.
מרבו זה הגיע לגובה 1.8 מטר ולמשקל כ-16 ק"ג והוא היה הגדול שבמיני החסידות מעולם.
המרבו הנכחד היה בעל עצמות דקות אך לא ברור אם בשל גובהו הוא יכל לעופף.
לא נמצאו שרידים של כנפיו ולכן אין לדעת מה היה אורכם ועוביים, למרות שעצמות החזה היו גדולות מאוד.
היו לו עצמות ירך גבוהות ומחוזקות שעזרו לו לנוע על הקרקע ומקור ארוך ואימתני כמו של מרבו אפריקני.
חסידה זו כנראה הייתה הטורף העליון באי פלורס, מאחר שלא נמצאו שם יונקים טורפים בגודל דומה עקב בידודו.
החסידה אולי הייתה אוכלת נבלות אך אולי ניזונה מציד של כוחי ענק, חולדות ענקיות שהיו באיים וגם מההומונידים הננסיים שגובהם הגיע ל-122 ס"מ בלבד.
עם זאת ייתכן שההומונידים צדו את המרבו הגדול עד שהכחידו אותו לבסוף.
מרביצי תורה (בשמו המלא: "א.מ.ת.
- ארגון מרביצי תורה" ובעגה חרדית: מרביצי, במלעיל) הוא ארגון שהוקם בשנת תשנ"ג על ידי קבוצת ראשי ישיבות חרדים ספרדים בוגרי ישיבות ליטאיות השומרים על זיקה ליטאית מובהקת, במטרה לארגן ציבור זה.
בהמשך הפך שם זה לכינוי לציבור החרדי-ספרדי הקשור למפלגת דגל התורה הליטאית.
מפלגת ש"ס הוקמה כמפלגה מוניציפלית בשנת 1982 בהנהגת הרב עובדיה יוסף.
המפלגה זכתה בתחילתה לתמיכת מנהיג הזרם הליטאי הרב אלעזר מנחם מן שך, ובבחירות לכנסת האחת עשרה, בעקבות הקרע עם אגודת ישראל, אף הורה לתומכיו להצביע עבורה.
כעבור כמה שנים הקים הרב שך את מפלגת דגל התורה, אך עדיין נחשב למורה דרכה של תנועת ש"ס במקביל לרב עובדיה יוסף.
בראשית שנות התשעים נוצר קרע בין הרב שך לבין הרב עובדיה יוסף ומפלגת ש"ס, בעקבות הצטרפותה של ש"ס בתרגיל המסריח וכניסתה לממשלת רבין בניגוד לדעתו של הרב שך.
בשלב זה החל הרב שך לנהל מלחמה גלויה נגד המפלגה.
הרב עובדיה יוסף סירב להכפיף את המפלגה להנהגתו של הרב שך, ותנועת ש"ס הלכה בדרך עצמאית.
שינוי כיוון זה נתפס בקרב חלק מן הציבור החרדי-ספרדי כמרידה ברב שך ועורר התנגדות לש"ס ולרב עובדיה.
בראש פלג זה עמדו קבוצת רבנים וראשי ישיבות ספרדים, חלקם תלמידיו של הרב שך, שראו בו את המנהיג של הציבור החרדי כולו, מכל העדות.
ההתנגדות של בני קבוצה זו לדרכה של ש"ס התבססה על כמה טענות מרכזיות.
הנהגת הציבור החרדי ("הנהגת הדור") מסורה לרב שך בלי קשר להשתייכות עדתית, ואין לחלוק על דעתו והוראותיו.
הזרם החרדי הספרדי אינו מחזיק בידע ובמיומנות הדרושה לשימור הערכים החרדיים, ולכן עליו להמשיך ולהיתלות בזרם הליטאי עד שירכוש את הידע והמיומנות האמורים.
השיטה הלימודית שמתווה הנהגת ש"ס בלימוד התלמוד בישיבות אינה השיטה המתאימה לדורנו, ולא כך למדו רבותינו הספרדים.
כנס היסוד של הארגון נערך בי"ח בכסלו ה'תשנ"ג, במלון רייך בירושלים ונכחו בו כמאה ראשי ישיבות ורבנים ספרדים.
בכנס נשאו דברים הרב אברהם סלים, הרב סעדיה בן יוסף, הרב נסים טולידנו, הרב יהודה עדס והרב יעקב הלל.
לאחר מכן הקריא הרב אליהו רפול את החלטות הכנס ומטרות הארגון;
תמונה מועצת ראשי ישיבות לארגון, שתנהיג אותו.
הארגון ייזום הוצאה לאור של קובץ תורני של בני הישיבות הספרדיים כדי לעודד לימוד בעיון ובהעמקה.
תוקם קרן מלגות לבני ישיבות המצטיינים בלימוד מעמיק.
יושם דגש על קשר המשכי עם בוגרי הישיבות, אלו שבכולל ואלו שיצאו להתפרנס.
תוקמנה מסגרות מיוחדות לאברכים הראויים לכך, ללימוד הלכה ולדרכי הוראה מתוך ליבון יסודי ומעמיק בדרך הישיבות הליטאיות – אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא.
חברי מועצת גדולי התורה של דגל התורה פרסמו מכתבי תמיכה בארגון..
מלבד כנס היסוד קיים הארגון כנסים נוספים;
בכ"ו בטבת ה'תשנ"ג באולמי וגשל בבני ברק.
בכינוס נכחו לפי דיווחי התקשורת כאלף משתתפים.
בט"ו בשבט ה'תשנ"ד, בעקבות חיכוכים שהחריפו בין הנהגת דגל התורה להנהגת ש"ס.
בכינוס זה התבטא הרב יהודה עדס: "השטחיות הכריזה מרד על העמקות".
בכ"ה בתמוז ה'תשנ"ד נערך כנס השיא של הארגון בבנייני האומה בירושלים, ובו נכחו כמה אלפי משתתפים.
הרב שך הגיע מבני ברק חרף חולשתו, ונכח באולם למשך דקות בודדות.
בט"ז בתשרי ה'תשנ"ה נערכה שמחת בית השואבה מטעם הארגון, וכן חלוקת מלגות למשתתפי תוכניות הכתיבה.
היה זה הכנס הציבורי האחרון של הארגון.
במהלך השנים שלאחר מכן לא תועדה פעילות ציבורית משמעותית של הארגון, אך נוצר למעשה תת-זרם בציבור החרדי הספרדי שכונה בקיצור "מרביצי" שנחשב לזרם בעל זיקה רבה יותר לציבור הליטאי.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-2003 הוקמה בבני ברק הרשימה המוניציפלית 'קד', בראשות הרב בצלאל פנחסי והרב יהודה עדס - מראשי ציבור ה'מרביצי'.
הרשימה הכניסה שני נציגים לעירייה ולאחר מכן הצטרפה למפלגת דגל התורה.
בבחירות לכנסת ה-20 שנערכו שנתיים לאחר מכן תמכו רוב רבני מרביצי בהצבעה למפלגת יהדות התורה.
בבחירות המקומיות הבאות, ב-2008, רצה רשימת קד גם בערים ביתר, אלעד ובית שמש, והכניסה נציג אחד או שניים בכל אחת מהן.
בהמשך היא התאגדה ברוב הערים עם מפלגת 'יהדות התורה', שהקצתה מקום לנציגי קד בערים אלו ובערים נוספות.
לאורך השנים, הציבור הקשור לארגון נותר מחויב לדרך הליטאית ודבק בהתנגדותו למפלגת ש"ס ולראשיה.
עם זאת, לא ניתנה לאנשי הזרם נציגות פוליטית ממשית בכנסת ובמועצות המקומיות.
אנשי הזרם סבלו מאפליה מצד הנהגתה הפוליטית של דגל התורה, שבאה לידי ביטוי בקבלה למוסדות, בהקצאות מבנים ועוד.
בשל כך, נעשו ניסיונות שונים לצרף את פלג 'מרביצי' למפלגת ש"ס.
בקרב אנשי הזרם שנותרו בתוכו נוצר פילוג נוסף עם התלקחות המחלוקת בציבור הליטאי.
חלקם נותרו במחנה הרוב של דגל התורה, וחלקם הצטרפו לפלג בני תורה בהנהגת הרב שמואל אוירבך, בייחוד לאור טענות כי עסקני דגל התורה אינם דואגים למניעת גיוס בני ישיבות ספרדים או אף מעוניינים בכך לכתחילה.
נכון לשנת 2022, רוב הנמנים עם ציבור ה'מרביצי' בעבר עברו להצביע לתנועת ש"ס, בשל תמורות ושינויים שחלפו על הציבור הספרדי כולו וכן שינויים שנערכו בתנועת ש"ס עצמה.
כחלק מכך, כמה מראשי ורבני 'מרביצי תורה' הורו בשנת ה'תשפ"ב להצביע ש"ס, ביניהם הרב שלמה ידידיה זעפראני, הרב אברהם סלים ועוד.
ב-17 באפריל 2023 הצטרפו הרב אברהם סלים והרב שמואל בצלאל למועצת חכמי התורה של ש"ס, ויש שראו בכך את 'תום עידן מרביצי', סיום הפילוג בציבור החרדי-ספרדי והתאחדות תחת מטריית תנועת ש"ס.
יש הרואים בפעילות איגוד עמלי התורה פעילות המשך למרביצי תורה.
מרבה גלנטר היא שחקנית, זמרת ודוגמנית צרפתייה, מחזיקה בתואר מיס צרפת לשנת 1999.
גלנטר נולדה בפפאטה לאם ילידת טהיטי ואב ממוצא רוסי ורומני, יש לה שלושה אחים.
בגיל צעיר החלה לעסוק בדוגמנות ודגמנה במספר מקומות באירופה.
ב-1998 זכתה לראשונה בתחרות יופי, לאחר מכן נבחרה ל"מיס טהיטי", מה שהוביל אותה להשתתף בתחרות מיס צרפת, שם זכתה במקום הראשון.
היא השתתפה בתחרות הבינלאומית של מיס תבל 1999.
בנוסף היא הייתה מספר פעמים שופטת בתחרות מיס צרפת.
כזמרת היא עבדה עם חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ, היא הוציאה את הסינגל "Miss U" ובנוסף הוציאה שני אלבומים.
ב-2002 הופיעה בסרט הספורט "3 zéros".
ב-2003 שיחקה בסרט "Les Gaous" העוסק בבחור מדרום צרפת המתאהב בבחורה מפריז ונקלע להרפתקה בעקבות כך.
ב-2006 גילמה כתבת טלוויזיה בסרט הפנתר הוורוד.
הייתה שופטת בתחרות מיס צרפת 2010.
ב-2011 נסעה לדטרויט על מנת לעבוד שם עם מפיק מוזיקלי והקליטה באולפן שלו מספר שירים.
בשנה זו הנחתה בטלוויזיה את התוכנית "Passage au vert" העוסקת באקולוגיה.
היא הייתה אחת מצמד הפרשנים של צרפת עבור שני חצאי הגמר של אירוויזיון 2015.
ב-2016 דיבבה בצרפתית את דמותה של סינה בסרט מואנה.
מרב קמל (נולדה ב-1988) וחליל בלבין (נולד ב-1987) הם זוג אמנים הפועלים יחד משנת 2012. קמל ובלבין עוסקים יחד במדיום של פיסול ומיצב ומציגים את עבודותיהם בתערוכות משותפות.
בנוסף, הם שומרים על ערוצי יצירה נפרדים.
מרב קמל נולדה בשנת 1988 וגדלה בתל אביב.
חליל בלבין נולד בשנת 1987 וגדל בקיבוץ צובה.
קמל ובלבין הכירו במהלך לימודי תואר ראשון במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ומאז הם זוג בחיים האישיים, יוצרים ומתגוררים יחד בין עין גדי לתל אביב.
קמל ובלבין הציגו שמונה תערוכות יחיד, ביניהם שש תערוכות בישראל ושתי תערוכות באירופה.
תערוכת היחיד המוזאלית הראשונה שלהם "שם עצם" התקיימה בשנת 2018 במוזיאון הרצליה באוצרותה של איה לוריא.
בין תערוכות היחיד שלהם ניתן למצוא שלוש תערוכות יחידבגלריה עינגא בשנים 2018–2015 בשם "מעלל", "עמבה" ו "הקרנפים".
בנוסף, הציגו בגלריה הקיבוץ וגלריה בצלאל.
בשנת 2019 הציגו את התערוכה "רגל עירומה" בגלריה PRAM בפראג בצ'כיה.
ובשנת 2018 את התערוכה "באוחנבל" בגלריה PM בדיסלדורף בגרמניה.
הזוג השתתף בכמה תוכניות שהות אמן, בישראל ובעולם בניהם: תוכנית Fountainhead במיאמי בשנת 2022, בין השנים 2020-2019 בתוכנית הרזדיסי של ארטפורט, בשנת 2019 בתוכנית Pram בפראג, בשנת 2018 באטליה שמי בקיבוץ כברי ועוד.
עבודותיהם של הזוג הוצגו בלמעלה מעשרים תערוכות קבוצתיות ביניהם: תערוכת "פקעת" במוזיאון תל אביב, התערוכה "Trees Die Stand" בגלריה Pi Artwork Gallery בלונדון, התערוכה "יותר שעות אהבה" בגלריה רו-ארט בתל אביב, התערוכה "זום" במוזיאון ישראל, התערוכה "כוונות רעות" בגלריה Circle1 בברלין ועוד רבות.
עבודות רבות נרכשו על ידי מוזיאונים ואוספי אמנות פרטיים ברחבי העולם.
בין הרכישות ניתן למצוא את מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון פילרה, אוסף שוקן, אוסף אן וארי רוזנבלט, אוסף פרנהולץ ועוד.
קמל ובלבין זכו שניהם בפרס אמן צעיר מטעם משרד התרבות והספורט.
בשנת 2016 זכה בלבין ובשנת 2018 זכתה קמל.
קמל ובלבין עוסקים בהוראת אמנות.
קמל מלמדת בתיכון עירוני א' לאומנויות, בעוד בלבין מכהן בתפקיד מרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
2017 לימודים בתוכנית העמיתים עלמא בית לתרבות עברית, תל אביב
2014 תעודת הוראה, מכון כרם, ירושלים
2008 תואר ראשון, המחלקה לאמנות, באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים
2019 לימודים בתוכנית העמיתים עלמא בית לתרבות עברית, תל אביב
2014 תעודת הוראה באמנות, האוניברסיטה העברית, ירושלים
2010 תואר ראשון, המחלקה לאמנות, באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים
בעבודת האמנות שלהם ניתן למצוא ביטויים שונים להומור, דמיון ועמדה יצרית משתלחת.
על פי הזוג, היבטים אלו מסייעים להם להתבונן לכיוונים אפלים, רגישים, חושפניים וכואבים של החוויה האנושית, האישית והחברתית.
בנוסף, ניכרת קריאת תיגר על המנגנונים השונים שמכוננים את התרבות, ההגות, החברה והייצוג.
השפה המאפיינת את עבודתם מאופיינת בחומריות ובטכניקות מגוונות, כגון: פיסול רך, ציור, רישום, תחריט, תבליט ומיצב.
2023 - "מיצי מרה", מוזיאון ישראל, ירושלים
2019 - "רגל עירומה", גלריה PRAM פראג, צ'כיה
2018 - "באוחנבל", גלריה PM דיסלדורף, גרמניה
2018 - "שם עצם", מוזיאון הרצליה לאומנות עכשווית, הרצליה
2015 - "הקרנפים", גלריה עינגע, תל אביב
2014 - "שפתי תפתח", גלריה בצלאל, ירושלים
2020 פרס ביאטריס קולינר מטעם מוזיאון ישראל
2020 מלגת ארטיס לאמנים בתקופת הקורונה
2018/2016 פרס אמן צעיר מטעם משרד התרבות והספורט
2015 מלגת יצירה, סדנת ההדפס, ירושלים
2014 הפרס ע"ש אהוד אלחנני, המחלקה לאמנות בצלאל
2014 מלגת קרן שרת, קרן תרבות אמריקה ישראל
מרבלוס נקאמבה הוא כדורגלן זימבבואי המשחק בעמדת הקשר האחורי בלוטון טאון.
נקאמבה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של היילאנדרס.
בשנת חתם בבאנטו רוברס מליגת העל הזימבבואית כאשר הוא בן 15, במדיה שיחק שלוש שנים.
ב-24 בדצמבר 2012 נקאמבה חתם בנאנסי מליגת העל הצרפתית והצטרף בהתחלה לקבוצת המילואים של המועדון.
ב-9 במאי 2014 נקאמבה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1–3 נגד אנז'ה.
ב-13 באוגוסט 2014, נקאמבה חתם לארבע שנים בוויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית.
ב-27 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–6 נגד דורדרכט.
ב-20 ביוני 2017, נקאמבה חתם לארבע שנים בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית, תמורת 4 מיליון פאונד.
ב-29 ביולי נקאמבה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–4 נגד לוקרן.
ב-1 באוגוסט 2019, נקאמבה חתם לארבע שנים באסטון וילה מהפרמייר ליג תמורת 12 מיליון אירו.
ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–6 נגד קרו אלכסנדרה במסגרת גביע ה-EFL.
לאחר המשחק, כדורגלן העבר פטר אנדלובו אישר כי יוקם עבורו פסל בעיר הולדתו.
בנובמבר נבחר על ידי האוהדים לשחקן המצטיין של החודש.
בצעירותו, נקאמבה שיחק בנבחרת הנוער של זימבבואה.
ב-13 ביוני 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זימבבואה בניצחון 1–2 נגד .
נקאמבה השתתף עם הנבחרת פעמיים בגביע אפריקה לאומות.
הלכה, מרבה בשיעורים הוא כלל בהלכות שבת, ויום טוב לפיו, כל מלאכה - אף כשהיא מוגדרת כמלאכה אחת - כאשר תוצאת המלאכה מרובה מבסיס ההיתר, הדבר מוגדר כמרבה בשיעורים.
הגמרא דנה בעניין ריבוי בשיעורים ביום טוב - שבו הותר לבשל לצורך אוכל נפש - מה הדין במקרה בו אישה נצרכת לבשל חתיכת בשר אחת, האם יכולה להניח בסיר חתיכות בשר נוספות על אף שהיא אינה צריכה להם לצורך יום טוב.
הצד להתיר הוא שמאחר שפעולה זו מוגדרת ממילא כמבשל אפילו אם תניח בסיר חתיכה אחת, וכיון שהדבר הותר, שוב לא יהיה איסור בהוספת חתיכות נוספות,
מקור נוסף מובא בתלמוד בעי רבא חולה שאמדוהו לשתי גרוגרות ויש שתי גרוגרות בשתי עוקצין ושלש בעוקץ אחת הי מינייהו מייתינן שתים מייתינן דחזו ליה או דלמא שלש מייתינן דקא ממעטא קצירה.
כלומר הגמרא מסתפקת בשבת במקום חולה, שאמדוהו שצריך שני גורגרות, וממה נפשך יעברו על איסור קוצר, האם עדיף שני גורגרות בשני קצירות או שלשה גורגרות בקצירה אחת.
דהיינו שפשוט לגמרא שכאשר יש שני גרוגרות בקצירה אחת ושלשה גורגרות בקצירה אחת, וודאי שיקצרו את השנים משום מרבה בשיעורים.
נחלקו הראשונים האם איסור מרבה בשיעורים אסור מדאורייתא כלומר, כל שייסוד הפעולה אסורה מהתורה, כך ריבוי המלאכה אסורה מהתורה.
חולק וסובר שהאיסור הוא מדרבנן, מכיוון וכל הפעולה מבוססת על מלאכה אחת מרבה בשיעורים לא יקרא מלאכה בפני עצמה.
ההבדל בין שבת ליום טוב
בפשטות דברי התלמוד מוכח שמרבה בשיעורים מותר ביום טוב, הרשב"א סובר מכיוון שהאיסור להרבות בשיעורים מדרבנן, בשבת אסרו חכמים, וביום טוב לא אסרו.
הר"ן [שם] חולק עליו, ולדעתו אסור מהתורה להרבות בשיעורים.
הוא מחלק בין יום טוב לבין שבת, שבת דחויה אצל פיקוח נפש, ולכן אסור להרבות בשיעורים, מלאכת אוכל נפש הותרה ביום טוב, ולכך מותר להרבות בשיעורים.
הריטב"א סובר שאין היתר מרבה בשיעורים אם כוונתו לצורך חול בניגוד לשיטת רש"י.
מהגמרא מוכח שגדר הדין של מרבה בשיעורים, הוא דווקא שעל בסיס הגדרת המלאכה האחת שאנו דנים, אותו אדם הרבה בשיעורים, דהיינו הפעולה שהאדם עשה לא הוגדרה כמלאכה חדשה אלא באותה מלאכה הרבה בשיעורים.
ולכך ההבדל הוא מהותי בין הנחת קדירת תבשיל בבת אחת עם כמות מעל המותרת, לבין הנחת קדירה על האש ולאחר מכן הוסיף עוד חתיכות בשר, הרי לנו שבהוספה האדם עבר על מלאכת מבשל חדשה ובכך אין פעולה זו מוגדרת כמרבה בשיעורים אלא כבישול בפני עצמו.
והדבר דומה לאפיית פת בתנור שעל כל פת עובר על איסור אפייה, ורדייה בפני עצמו משום שכל אחד זוהי מלאכה בפני עצמה.
מרג'ון בושאמפ הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע במילווקי באקס מליגת ה-NBA.
כשעלה לבית הספר התיכון עבר בושאמפ מעיר הולדתו יאקימה, וושינגטון, לסיאטל כדי לשחק בתיכון ניית'ן הייל תחת המאמן ברנדון רוי.
בתור פרשמן הוא בעיקר ישב על הספסל כשמייקל פורטר הבן היה השחקן הבולט בקבוצה.
תיכון ניית'ן הייל סיים במאזן 29–0, זכה באליפות המדינה בדרג 3A ודורג במקום הראשון בכל ארצות הברית על ידי MaxPreps.
כסופומור הוא עבר לבית הספר התיכון גארפילד בסיאטל, יחד עם מאמן ניית'ן הייל לשעבר ברנדון רוי.
הוא זכה באליפות המדינה השנייה ברציפות בדרג 4A ועזר לגארפילד להגיע לרבע הגמר אליפות התיכונים של ארצות הברית.
לקראת עונת הג'וניור שלו, בושאמפ עבר לבית הספר התיכון ריינאייר ביץ' בסיאטל.
לאחר שהוביל את ריינאייר ביץ' לאליפות הליגה והמחוז, הוא נבחר ל-MVP בליגת המטרו של סיאטל בדרג 3A.
בושאמפ הוביל את קבוצתו להופעה בחצי גמר המדינתי בדרג 3A ולמקום החמישי בסך הכל.
הוא העמיד ממוצעים של 26 נקודות, 11 ריבאונדים וחמישה אסיסטים למשחק ונבחר לחמישייה השנייה במדינה על ידי USA Today, לחמישיית העונה של דרג 3A של Associated Press ולחמישיית המדינה השנייה של הסיאטל טיימס.
בושאמפ עבר לבית הספר כריסטיאן דרים סיטי בגלנדייל, אריזונה, לעונת הסיניור שלו.
לאחר שסיים את קריירת הכדורסל שלו בתיכון הוא חזר לעיר הולדתו יאקימה כדי לסיים את לימודיו בתיכון אייזנהאואר.
לאחר העונה הראשונה שלו, בושאמפ החזיק בהצעות מארבע מכללות מחטיבה I של ה-NCAA, כולל מאוניברסיטת וושינגטון.
ב-1 באוגוסט 2019 הוא הודיע כי יוותר על כדורסל מכללות.
לאחר התיכון, בושאמפ התאמן ב-Chameleon BX, תוכנית אימונים שבסיסה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, כדי להתכונן לדראפט ה-NBA ב-2021. לאחר יותר משישה חודשים עם התוכנית, הוא חזר לוושינגטון עקב מגפת הקורונה והחל לשקול מחדש את אפשרויות המכללות שלו.
במרץ 2021, בושאמפ הצטרף לקבוצת הכדורסל במכללת יאקימה ואלי בעיר הולדתו.
בהופעת הבכורה שלו במכללות ב-20 באפריל 2021, בושאמפ רשם תשע נקודות ותשעה ריבאונדים בהפסד 99–90 לטרז'ר ואלי.
ב-1 ביוני הוא רשם שיא קריירה של 50 נקודות ו-11 ריבאונדים בהפסד 107–106 בהארכה לטרז'ר ואלי.
בתור פרשמן, בושאמפ רשם ממוצעים של 30.7 נקודות, 10.5 ריבאונדים ו-4.8 אסיסטים למשחק ב-12 משחקים, והוביל את אזור הנורת'ווסט אתלטיק בנקודות.
הוא משך תשומת לב מוושינגטון, וושינגטון סטייט, אורגון, טקסס טק, ארקנסו ולואיזיאנה סטייט, אך בחר לוותר על לימודיו באוניברסיטה מחטיבה I.
ב-23 בספטמבר 2021 חתם בושאמפ בג'י ליג איגנייט מליגת הפיתוח של ה-NBA.
הוא העמיד ממוצעים של 15.1 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
ב-23 ביוני 2022 נבחר בושאמפ על ידי המילווקי באקס במקום ה-24 בדראפט ה-NBA 2022. בושאמפ הצטרף לסגל ליגת הקיץ של הבאקס לשנת 2022. בהופעת הבכורה שלו בליגת הקיץ, בושאמפ קלע 16 נקודות בניצחון 94–90 על ברוקלין נטס.
ב-7 ביולי 2022, בושאמפ חתם על חוזה רוקי עם הבאקס.
ב-1 באוקטובר 2022, בהופעת הבכורה שלו במשחקי ההכנה של ה-NBA, הוא רשם 4 נקודות, 6 ריבאונדים, אסיסט ו-2 חטיפות בהפסד 102–107 לממפיס גריזליס.
אביו של בושאמפ, ג'ון, שיחק כדורסל בקולג' במזרח וושינגטון ובמכללת הייליין.
הוא נכדו של הנרי בושאמפ, ראש העיר האפרו-אמריקאי הראשון של יאקימה.
מַרְג' נַ֫עְגֶ'ה הוא כפר פלסטיני בנפת יריחו בבקעת הירדן, המונה כ-828 נפשות, לפי מפקד האוכלוסין הכללי של 2017, ושטח של 4,872 דונם.
השם ניתן בהשפעת גידול הכבשים והעיזים באזור זה.
הכפר הוקם בערך בשנת 1956.
הכפר ממוקם בדרום בקעת הירדן ומצפון לעיר יריחו, במרחק של כ-15 קילומטרים צפונית לה.
שטח הכפר גובל במזרח בכביש 90, בצפון ובמערב במדבר שומרון, ובדרום בכפר זובידאת.
הכפר מרג' נעג'ה ממוקם בגובה של 271 מטר מתחת לגובה פני הים.
במרכז הכפר עובר כביש הבקעה – כביש 90 והוא מוגדר כשטח C, כאשר שאר הכפר הוא שטח A – כמו מספר כפרים ערביים אחרים באזור בקעת הירדן.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הקהילה היא:
בכפר מרג' נעג'ה יש מסגד אחד שהוא מסגד מרג' נעג'ה.
הכלכלה בכפר מרג' נעג'ה תלויה בעיקר בחקלאות שמהווה 80% מכוח העבודה.
רוב החקלאות בכפר מרג' נעג'ה תלויה במעיינות ובבארות תת-קרקעיות.
באשר לבעלי חיים, סקר השטח הראה כי 40% מתושבי הכפר מרג' נעג'ה מגדלים בעלי חיים כמו פרות, כבשים ודבורים.
מארג' אל סולטאן הוא כפר צ'רקסי בדרום סוריה, חלק מנהלי ממחוז ריף דמשק, הממוקם כ-15 קילומטרים מזרחית לעיר דמשק.
הכפר ממוקם באזור ע'וטת דמשק הפורה בתוך אזור מלא בוסתנים.
היישובים הסמוכים כוללים חרסטה אל-קנטרה וזבדין ממערב, אל-נשאביה מצפון, אל-בילליה ממזרח, דיר סלמאן מדרום-מזרח, סקה מדרום ודיר אל-אספיר מדרום-מערב.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של סוריה, במפקד האוכלוסין של 2004 מנתה מרג' אל-סולטן 1,860 תושבים.
בשנת 2012 נאמדה האוכלוסייה של הכפר כ-2,500 תושבים צ'רקסים.
אולם בעקבות מלחמת האזרחים המחוללת במדינה תושבים רבים נטשו את הכפר ועברו להתגורר בעיר דמשק.
מארג' אל-סולטן נוסדה בשנים 1877–1878 על ידי כ-25 משפחות פליטים צ'רקסים, רובן משבט האבזח והשפסוג, מאנטוליה שההתיישבות שלהם באזור בוצעה על ידי השלטונות העות'מאניים.
קבוצה זו של צ'רקסים הגיעה לאנטוליה ( טורקיה של ימינו) לאחר שהועברה מבולגריה, שהייתה בעצמה מקלט לצ'רקסים לאחר שאולצו לצאת ממולדתם בקווקז ב-1864 על ידי פלישת כוחות רוסים במהלך מלחמת רוסיה-צ'רקסיה.
הם הגיעו למרג' אל-סולטן דרך הנתיב היבשתי דרך חלב וחומס שבצפון סוריה.
מושל מחוז דמשק, מידהט פאשא, אהב את הצ'רקסים, בעצמו היה נשוי לאישה צ'רקסית, והציע למהגרים הצ'רקסים מגורים בפרברי העיר דמשק דיוואניה ומוהאג'ירון, אך הם סירבו לכך ובחרו להתגורר במרג' אל-סולטן ואזור רמת הגולן מאחר שהצ'רקסים חיפשו מקומות מגורים עם שטחים עם עצים, מים ועשבים למרעה.
הכפר החדש שהוקם נבנה באופן מתוכנן ומאורגן היטב, בהתחלה הוחלט שחלקו הדרום מזרחי של הכפר ישמש כמקום מגורים, אולם שרידי של בית קברות רומי ישן שנתגלה במקום הכריח אותם לבנות את הבתים בחלק המערבי של הכפר.הצ'רקסים בנו בתי לבנים קטנים חד-קומתיים עם קירוי עץ צפצפה.
כל בתי היישוב הי די זההים בצורת בנייתם מלבד לשלושה בתים השייכים לראשי השבט.
בתים אלו בלטו מהיתר בכך שהמבנים אלו היו שתי קומות, שבקומות העליונות שבהן חדר אחד ללינת אורחים.
בשנת 1879 נבנה מסגד ברובע שאפסוג בכפר.
האדמה הייתה רכושו של הסולטן עבדול חמיד הראשון, ומכאן השם מרג' אל-סולטן ("מישור הסולטן".
) במישור זה היו רועים את 3,000 הסוסים הצבאיים של הסולטאן בעונות האביב והסתיו.
הממשלה חילקה לכל משפחה זוג בקר, זוג שוורים, עופות, מוצרי מזון ואוהלים.
הכפר שגשג והפך לנקודת מעבר לצ'רקסים לפני הגירתם לרמת הגולן ולעבר הירדן ולמי שנסעו לעשות עסקים בדמשק, חומס וחלב.
הדור השני של צ'רקסים סורים חיפש הזדמנויות חינוכיות טובות יותר בדמשק ואוכלוסייתה של מרג' אל-סולטן ירדה בהדרגה.
במהלך המרד הסורי הגדול (1925–27) כנגד הכיבוש הצרפתי, בחרו תושביה של מרג' אל-סולטן שלא להצטרף למרד ואף הכפר הותקף בשלב מסוים.
למרות שבדרך קבע היו עימותים בין התושבים הצ'רקסים לבין השבטים הבדואים הסוררים של האזור, עדיין היו הסכמים מתמשכים בין הפלגים השונים שהסדירו את היחסים בין הצ'רקסים לבין הבדואים.
ההתנגשות הגדולה האחרונה פרצה ב-1954, לאחר עצמאותה של סוריה, כאשר כ-2,000 בני שבטים בדואים פתחו בפשיטה נגד מרג' אל-סולטן, שאוכלוסייתה מנה אז 350 תושבים.
תושבי הכפר, שרובם היו מיומנים בנשק חם, הצליחו להדוף את הבדואים ולהגן עם כפרם.
בשנת 1951 נבנתה ספרייה ציבורית בכפר וזמן מה לפני כן הוקם המועדון הלאומי הצ'רקסי הכפרי מרג' אל-סולטן, הראשון מסוגו שנבנה באזורים הכפריים הסובבים את דמשק.
בעקבות מלחמת האזרחים שהחל במדינה בשנת 2011 על ידי מורדים שביקשו להפיל את ממשלת בשאר אל-אסד תפסו מחסה במרג' אל-סולטן בנובמבר 2012,.
כוחות הממשלה הפציצו לאחר מכן את הכפר וכל אוכלוסייתו נמלטה על פי הדיווחים מהאלימות.
רובם פנו לכיוון עיירת הפרבר של דמשק קודסאיה או מחוז העיר רוקן אל-דין.
שני האזורים הללו מאוכלסים במשפחות רבות של צ'רקסים.
העימותים בנובמבר הביאו להרס של בין 10 ל-15 בתים, לפי עדותם של מקומיים אך לא נקבעו נתוני הנפגעים.
ב-25 בנובמבר טענו המורדים כי כבשו את הבסיס הצבאי הסמוך, הנקרא גם מרג' אל-סולטן, מידי כוחות הממשלה.
מרכז המעקב הסורי לזכויות אדם, ארגון פעילי אופוזיציה המתעד את הסכסוך, אישר את טענות המורדים.
לפי הדיווחים הם שלטו באזורים שמסביב חודשים לפני לכידת הבסיס.
פוואז טלו, תומך אופוזיציה, הצהיר כי הלכידה נראה כניסיון של המורדים לנתק את דמשק מנמל התעופה הבין-לאומי דמשק וכן מחלב.
דווח כי בסיס האוויר במרג' אל-סולטן נכבש מחדש על ידי חיילי ממשלת סוריה ביום שני, 14 בדצמבר 2015.
עם דעיכת כוחות המורדים והחזרת האחיזה בכפר לידי כוחות השלטון הסורי, החלו תושבי הכפר שברחו לעיר דמשק עת המלחמה לחזור אל הכפר ולשקם אותה מחדש.
נכון לשנת 2023 מתגוררים בכפר כמה עשרות משפחות צ'רקסיות.
ומהם אחד התושבים הוא ד"ר עאדל עבד אלסלאם לאש' גדול ההיסטוריונים הצ'רקסיים בסוריה.
מֵרְבָּה (בהולנדית: MERBA) היא חברה הולנדית לייצור מזון.
החברה נוסדה בשנת 1920, כמפעל משפחתי של משפחת בוארמן, וייצרה עוגיות חמאה הולנדיות מסורתיות.
בשנות השמונים החברה החלה בייצור עוגיות שוקולד צ'יפס.
שם החברה הוא צירוף של שתי מילים בשפה ההולנדית: MER - שמו של הנהר שהמפעל שכן על גדותיו, ו־BA, קיצור לבית מאפה בהולנדית.
מוצרי החברה משווקים ביותר מ-80 מדינות ברחבי העולם.
בישראל, נתח השוק של העוגיות מסתכם בסך של למעלה מ-70% מהמכירות של העוגיות בקטגוריה, וכ-40% משוק הפרימיום באותה קטגוריה.
המפעל הוקם בשנת 1932 כמפעל משפחתי של משפחת בוארמן, וייצר עוגיות חמאה הולנדיות מסורתיות.
בשנות ה-80 אחד מבני המשפחה חזר מביקור בארה"ב והביא עמו דוגמאות של עוגיות שוקולד צ'יפס, הפופולריות בארה"ב.
המשפחה אימצה את הרעיון, והחלה לייצר עוגיות מסוג זה.
כיום החברה ידועה בעיקר בשל עוגיות אלה.
למרות שהשם "מרבה" הפך לשם גנרי לעוגיות שוקולד צ'יפס, המודעות לשמה הרשמי של החברה נמוך למדי בקרב הציבור הישראלי.
כיום המפעל, בגודל של 50,000 מ"ר, נמצא בתוך שמורת טבע באזור אוסטרהאוט שבהולנד.
עוגיות שוקולד צ'יפס מצופות שוקולד
עוגיות שוקולד צ'יפס טריפל, עם שלוש שכבות של שוקולד רגיל, שוקולד מריר, ושוקולד לבן.
עוגיות שוקולד צ'יפס במילוי קרם נוגט
עוגיות שוקולד צ'יפס במילוי בראוניז
עוגיות שוקולד צ'יפס עם מילוי קרם שוקולד
עוגיות שוקולד צ'יפס עם אגוזי לוז במילוי קרם וניל
עוגיות שוקולד צ'יפס במרקם רך
עוגיות שוקולד צ'יפס במרקם רך עם שוקולד לבן וחמוציות
עוגיות לימון עם שוקולד לבן במרקם רך
עוגיות שטרודל עם מילוי תפוחי עץ
עוגיות עם תוספת סוכריות צבעוניות
מָרְבֵּיַיה (בספרדית: Marbella) היא עיר בדרום מזרחה של ספרד, באזור חוף הים התיכון הנקרא "קוסטה דל סול".
קיימות מספר אפשרויות למקור השם, ואין הוכחה חותכת לנכונותה של השערה מסוימת.
רוב ההנחות מקבלות שהחלק הראשון של השם מגיע מהמלה "ים", או מהביטוי "מים רבים", כלומר מהקידומות "Mar", או "maar".
הדרך הפשוטה לפרש את השם היא לפצלו ל-Mar ול-Bella, שפירושם ביחד "ים יפה".
מועצת העיר הציעה שמקור השם בזמנים עוד מלפני רומא העתיקה, מ־Mar (מים רבים) ו־Billa, הרים.
יש היסטוריונים הסבורים שמקור השם מקרתגו, ומבוסס על "מהרבל" - "Maharbal", שמו של קצין צבא שבנה את העיר מחדש.
אחרים חושבים שמקור השם בשפה הערבית, מ־Marbil-la, במשמעות של "מים רגועים".
היסטוריונים אחרים בטוחים כי שם העיר נגזר דווקא מהביטוי הערבי-מוּרִי "מארבל לה" (''Marbal La'), במובן אבן מבריקה וזוהרת.
קיימות השערות נוספות מלבד השערות אלו.
העיר מצויה בדרום מזרח ספרד, על חוף הים התיכון, באזור "חוף השמש" (קוסטה דל סול), בשטח הקהילה האוטונומית אנדלוסיה (אחת מתוך 17 קהילות אוטונומיות של ספרד), במחוז מאלגה.
העיר הראשית באזור האוטונומי היא סביליה, הנמצאת במרחק של כ־210 ק"מ ממרבייה, בכיוון כללי מערב.
בירת המחוז, העיר מאלגה נמצאת אף היא על חוף קוסטה דל סול, במרחק 60 ק"מ ממרבייה.
המרחק לבירת ספרד מדריד מסתכם ב-580 עד 600 ק"מ, תלוי במסלול הנסיעה.
המרחק עד לברצלונה עולה במעט על 1,000 ק"מ.
תקופת הקיץ חמה והבילה, ותקופת החורף קרה, אך אינה קיצונית.
החודש החם ביותר בעיר הוא אוגוסט, במהלכו ממוצע הטמפרטורות בשעות היום מגיע ל־29 מעלות צלזיוס, ובלילות הממוצע 21 מעלות.
החודש הקר ביותר הוא ינואר, עם ממוצע 16 מעלות ביום, ו-9 מעלות בלילות.
בחודש נובמבר יורדת בממוצע כמות הגשם הרבה ביותר, 71.3 מ"מ ובחודש יולי הממוצע עומד על מילימטר אחד בלבד בממוצע.
ממוצע הגשם הרב שנתי מסתכם ב־416.9 מ"מ.
אין סטטיסטיקה על כמויות שלג בעיר.
בתקופת הקיץ השמיים בהירים, ובשאר העונות השמים מעוננים חלקית עד מעוננים.
הרוחות הנושבות באזור מתונות בדרך כלל.
ההיסטוריה של מרבייה דומה בעיקרה להיסטוריה של אזור קוסטה דל סול.
הייתה קיימת התיישבות אנושית באזור כבר בתקופות קדומות, וסבורים שהתקיימה במקום מושבה פיניקית פעילה, אך לא נמצאו ממצאים רבים או משמעותיים התומכים בטענות אלו.
המצב שונה באשר לתקופת האימפריה הרומית העתיקה.
מתקופה זו נמצאו באזור מרחצאות של מים חמים, עמודי בניינים וממצאים ארכאולוגיים נוספים.
בשנת 1960 נתגלו בחפירות לאורך נהר ריו ורדה ממצאים, המעידים על קיום וילה רומאית במקום, כולל מוזאיקות.
ארכאולוגים מצאו הוכחות להמשך ההתיישבות גם בתקופה הנוצרית הקדומה, וכן ממצאים המעידים על שהות ויזיגותית - נתגלה נקרופוליס המתוארך לתקופתם.
במאה ה־10 בנו במקום המורים מבצר עם חומות ומגדלים, על-מנת לחזק את ההגנה על העיר.
בשנת 1485 סולקו המורים על-ידי המלכים הקתוליים (Reyes Católicos), במסגרת תהליך הכיבוש מחדש של ספרד, על ידי הנוצרים - מידיי המוסלמים, תהליך הקרוי "רקונקיסטה".
לאחר הכיבוש מחדש הנוצרי, תושבים רבים הרגישו מספיק בטוחים והחלו לצאת אל מחוץ לחומות המבצר והתפזרו לאורך חוף הים.
במאה ה-19 התגלו באזור מרבצים עשירים של עפרות ברזל, והעיר הפכה למרכז חשוב לייצור של ברזל ופלדה.
היו שנים, בהן כ־75% מתפוקת הברזל של ספרד הופקה באזור מרבייה, תחת שתי משפחות עשירות של תעשיינים.
בתקופה זו התפצלה האוכלוסייה בעיר, למעמד של פועלים ולמעמד של אוליגרכים.
לבסוף העיר הפסידה לאזור צפון ספרד בתחרות העסקית בתחום הפקת ברזל ופלדה, וכלכלתה שקעה.
בסוף המאה ה-19 התפתחו באזור חוות חקלאיות, חלקן ענקיות, תחת אצולה חקלאית חדשה.
בעת מלחמת האזרחים הספרדית במאה ה-20 העיר סבלה מאד, ובניינים רבים נשרפו בה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר 900 תושבים בלבד.
את התחדשותה חייבת העיר במידה רבה לנסיך ממוצא גרמני מקסמיליאן וון הוהנלוך (Prince Maximilian-Max von Hohenlohe) שהגיע לעיר ב-1946 עם דודו, והתאהב בה.
נוכחות הנסיך במרבייה עוררה חוגים נוצצים והזרימה דם חדש לעיר.
העיר העתיקה- סמטאות העיר העתיקה צבעוניות, בעיקר בגווני תכלת, ירקרק ולבן.
על הקירות תלויות אדניות רבות ובהן צמחים ששגוניים.
כיכר התפוזים (Plaza de los Naranjos)- כשמה כן היא, במרכז הכיכר עצי תפוזים.
הכיכר מהווה מקום בילוי למקומיים, וגם מקום משיכה לתיירים.
כנסיית גבירתנו של ההתגלמות (Iglesia de la Incarnacion)- הכנסייה נבנתה במאה ה-17 על יסודות מסגד שעמד קודם במקום.
מגדל הפעמונים הנוכחי היה בעבר המינרט של המסגד.
מבצר מרבייה וחומותיו- המבצר מהמאה ה-9. הביקור בצידו החיצוני.
פארק אלמדה (Alamada Park)- פארק עירוני עם עצים וצמחים נותני צל, וספסלים בחיפוי אריחי קרמיקה מקומית בגוונים מיוחדים, מזרקה ועוד.
שדרת הים (Avendia del Mar)- השדרה ממוקמת בניצב לחוף הים, ומגיעה עד סמוך לקו המים.
מוצבים בה פסלים שפיסל סלבדור דאלי.
מקומות בילוי תיירותיים, בתי קפה, מסעדות ובארים.
טיילת הים (Paseo Maritimo)- מדרכה רחבה עם עצים וצמחים השתולים לצידה.
הטיילת ארוכה מאד, נמשכת בסמוך לקו המים בחוף.
לאורך השדרה בנויים מועדוני ספורט, וילות, בתי קפה ומסעדות.
מעגן פוארטו באנוס (Puerto Banús)- במעגן עוגנות יאכטות ומפרשיות רבות, וניתן לצאת ממנו להפלגות פרטיות, או מאורגנות.
במעגן יש גם מקומות בילוי תיירותיים, וחיי לילה פעילים.
פוארטו באנוס אינו המעגן היחיד, וקיים מעגן נוסף בעיר.
חופי רחצה- בעיר ובסביבתה הקרובה למעלה מעשרים קילומטרים של חופי רחצה.
הווילה הרומאית (Villa romana de Río Verde)- הווילה קרובה לשפך נהר ריו ורדה.
במקום נעשו עבודות שיחזור, בעיקר למוזאיקות העתיקות.
מגדלי השמירה- במקור נבנו 200 מגדלי שמירה לאורך החוף.
נותרו בעיר שישה מגדלים בלבד.
ההרים הלבנים, סיירה בלנקה (Sierra Blanca)- ההרים הלבנים מצויים בקרבה רבה לעיר, בכיוון מערב.
בהרים פסגות הגבוהות מ-1,200 מטרים.
ההרים מציעים נופים, מסלולי הליכה רגילה או ספורטיבית, טיפוס הרים, מסלולי אופניים, פיקניקים, ואת שאר הפעילויות ההרריות.
אסטפונה- אסטפונה היא עיר קטנה ותיירותית, כ־30 ק"מ ממרבייה, ובה מספר מגדלי שמירה כמו במרבייה, מוזיאונים, עיר עתיקה, ופארק בוטני.
טורמולינוס- טורמולינוס היא עיירה הנמצאת כ־62 ק"מ ממרבייה, גם היא על החוף.
בטורמולינוס מגדלים מימי הביניים, עיר עתיקה, פארק תנינים ופארק מים "אקוולנד", שלידו פארק נוסף של עולם החי והצומח הימי.
יריד מרבייה (Marbella Feria)- נערך בחודש יוני, וכולל שירה מקומית, ריקודי פלמנקו, מוזיקה, אוכל ושתייה.
במקור החגיגות היו לכבודו של סן ברנבא (San Bernabé), הפטרון הדתי של העיר, אך עם הזמן האירוע קיבל גם מאפיינים חילוניים ותרבותיים.
שווקים- שלושה שווקים שונים מתקיימים במרבייה.
שוק מרבייה מתקיים בימי שני, עד שעות הצהרים.
שוק פוארטו באנוס (Puerto Banús) נערך בשבתות, ואילו שוק סן פדרו (San Pedro) בימי שלישי.
במרבייה חיה קהילה יהודית קטנה.
מספר חברי הקהילה מוערך לכל היותר במאות אחדות, מתוך כלל קהילת יהודי ספרד אשר גודלה כ־45,000. הקהילה מקיימת את מוסדות הדת הנחוצים לניהול חיי קהילה ודת שוטפים, וביניהם הנהלת קהילה, רב, בית כנסת, מקווה, וכן אפשרויות חינוך, אירועי תרבות, כשרות, אולם שמחות וגם חברה קדישא מקומית.
מוזיאון גראבדו לאומנות ספרדית עכשווית (Museo del Grabado Español Contemporáneo de Marbella)- המוזיאון שוכן במבנה בעיר העתיקה, שבמאה ה-16 שימש כבית חולים.
מוצגות בו מיצירותיהם של אומנים ספרדיים מובילים, ז'ואן מירו, סלבדור דאלי, פבלו פיקאסו ואומנים רבים נוספים.
במוזיאון נערכות פעילויות שונות, בשנת 2024 נערכה פעילות של בניית יצירות מאבני לגו.
ידועיי שם תושבים ומבקרים- בעיר ביקרו מפורסמים רבים, וחלקם אף רכשו בה נכסים ובנו בה בתים.
נוכחותו של הנסיך מקסמיליאן וון הוהנלוך, הביאה לאזור דמויות עשירות ומפורסמות נוספות.
הוא שכנע את משפחת רוטשילד לבנות בעיר וילה, וכך גם את משפחת טיסן.
בין ידועיי השם שביקרו בעיר היו בריז'יט בארדו, גונטר זקס, ובוב הופ.
בעיר בילו גם אווה לונגוריה, איוונה טראמפ, פרינס, מישל אובמה, דייוויד קמרון וידוענים נוספים.
בין מי שיש להם בית במרבייה או היה להם בעבר, ניתן למנות את שון קונרי, אנטוניו בנדרס ומלאני גריפית', וסיימון קאוול.
המלך הסעודי פהד קנה רכוש במרבייה וגם סלמאן, מלך ערב הסעודית בנה בקום מרכזי בעיר ארמון, המזכיר את הבית הלבן בוושינגטון, ומחזיק יאכטה במרינה של העיר.
מרבייה הייתה בעבר עיר של דיג, מכרות ותעשיית ברזל ופלדה.
לאחר התעוררות תנועת התיירות העולמית במחצית השנייה של המאה ה-20, במאה ה-21 כלכלת העיר נסמכת בעיקר על תיירות.
בשנת 2024 נבחרה מרבייה כיעד התיירות הטוב באירופה, בהקדימה יעדי תיירות מפורסמים, דוגמת לונדון, פירנצה, מונקו ויעדים אחרים.
הענקת התואר נומקה בתנאי מזג אוויר נוחים, ובאתרים שמוצעים לתיירים, חוף הים והטיילת, מעגן פוארטו באנוס, המסעדות והחוויה הגסטרונומית, הנופים בעיר ובאזור, אירועים ומופעים, והמתקנים הרבים לשירות התיירים - דוגמת מועדוני גולף וטניס.
תנועת התיירים המוגברת משפיעה לטובה על כל העוסקים בענף, מלונאות, הסעדה, מזכרות ומכירות שונות, וגם על ענפים נלווים אחרים, כגון נדל"ן ובנייה.
הדחת הנהלת העיר בשנת 2006
בשנת 2006 נתגלתה במרבייה פרשת שחיתות שלטונית, שהוגדרה כגדולה והחמורה בתולדות ספרד כולה.
הפרשה כונתה "פרשת מאליה" (Caso Malaya) וגם "מבצע מאליה" (Operation Malaya).
בפרשה הואשמו ראש העירייה, מהנדס העיר, ובסך הכול 85 בני אדם.
מהות האישומים הייתה זיופים ותרמיות בכ - 16,000 פרויקטים של בניה, ניפוח תקציבים וצוותי עובדים, הלבנת הון בהיקפים רחבים מאד, "מכבסות כספים", ואישומים נוספים.
מתוך 85 הנאשמים הורשעו 53 ונשלחו לתקופות מאסר שונות וכן הוטלו עונשים כספיים.
בין המורשעים היו ראש העיר המכהן ושני ראשי עיריות קודמים.
מועצת העיר פוזרה והעירייה נכנסה לחובות כבדים, שנפרסו לשנים רבות של החזרי תשלומים.
אחד הנאשמים המרכזיים פרנציסקו חוויאר לינדז (Francisco Javier Lendínez) ברח, ונתפס מאוחר יותר בנמל התעופה בארחס של מדריד, על פי דיווח של צוות המטוס לשלטונות.
כבישים: אוטוסטרדות A7 ו-AP7 הם הכבישים הראשיים העוברים ליד מרבייה, ואף נכנסים לתוכה באזורים מסוימים של העיר.
בנוסף, מגיעים לעיר הכבישים האזוריים A355 ו-A397.
רכבת: הרכבת אינה מגיעה עד מרבייה, והיא העיר היחידה בספרד עם מעל למאה וחמישים אלף תושבים, שאין לה תחנת רכבת משלה.
תחנת הרכבת הקרובה ביותר נמצאת בפואנחירולה (Fuengirola), המרוחקת כ־30 ק"מ מהעיר.
ניתן להגיע ברכבת ממאלגה עד לפואנחירולה בקו C1, ומשם להמשיך באוטובוס למרבייה.
אוטובוסים: 20 קווי אוטובוס מגיעים למרבייה מיישובים שונים באזור, בתוכם 11 קווים ממאלגה, בירת המחוז.
קיים קו אוטובוס ישיר מפואנחירולה למרבייה, וגם בכיוון ההפוך.
תעופה: נמל התעופה הקרוב ביותר הוא נמל התעופה מאלגה, במרחק של כ-50 ק"מ ממרבייה.
ניתן להגיע לעיר באוטובוס מנמל התעופה מאלגה.
זמן הנסיעה מוערך ב־40 דקות.
נמל התעופה של סביליה מרוחק מעל ל-200 ק"מ ממרבייה.
מרבייה היא עיר של נופש וקייט, וענפי הספורט שהתפתחו בה מותאמים לתיירים.
בעיר פועלים 11 מועדוני גולף.
יש המכנים את מרבייה "קוסטה דל גולף" (בהשאלה מ"קוסטה דל סול"), בעברית "חוף הגולף".
בנוסף, הענפים הפופולריים בעיר הם טניס, שייט, ענפי ספורט ימי כגון סקי מים, צלילה, רחפני גלישה וענפים אחרים.
גם פעילויות חוץ מקובלות מאד, רכיבה על אופניים, ומסלולי הליכה וטיפוס בהרים הלבנים.
למרבייה ברית ערים תאומות עם:
מרב שוורץ (נולדה ב-1968) היא טייסת ישראלית והאישה הראשונה ששימשה כטייסת בחברת התעופה הלאומית אל על.
מינויה בשנת 2001 סימן אבן דרך חשובה בתעופה האזרחית בישראל וקידם את השוויון המגדרי בענף התעופה.
שוורץ היא בעלת תואר בפיזיקה מאוניברסיטת תל אביב.
לאחר שחרורה מצה"ל, שוורץ החלה את דרכה בתעופה בבית הספר לטיס " אוויה" בהרצליה.
בניגוד לרבים מעמיתיה לעבודה באל-על שוורץ איננה בוגרת קורס טיס של חיל האוויר הישראלי אלא השלימה את לימודי הטיס בבית הספר לטיסה "כנפי פז" בחיפה.
בשנת 1999, בגיל 31, קיבלה רישיון טיס מסחרי.
באפריל 2000, לאחר שצברה את מכסת שעות הטיסה נוספת, הגישה שוורץ את המועמדות לאל-על והתקבלה לקורס טיס של החברה.
בחודש אוגוסט 2001, מונתה שוורץ לתפקיד הטייסת הראשונה בחברת אל על.
בתפקידה כקצינה ראשונה, היא ביצעה את הטיסה המסחרית הראשונית של החברה אל ניירובי שבקניה.
מינויה היה חלק מתהליך רחב יותר של קליטת טייסים חדשים, כאשר היא הייתה אחת מעשרים ושישה טייסים שנבחרו באותה תקופה.
המינוי של שוורץ היה צעד משמעותי בקידום השוויון המגדרי בתעשיית התעופה הישראלית.
היא פתחה את הדרך לנשים נוספות להשתלב בתפקידי טיסה בחברות תעופה מסחריות.
בסוף שנת 2002, כשנה וחצי לאחר מינויה של שוורץ, הצטרפה סמדר שכטר כטייסת השנייה באל על.
בינואר 2016, שכטר ושוורץ שובצו יחד לראשונה כצוות טיסה המורכב רק מנשים.
מרג' א-זוהור הוא כפר לבנוני בנפת חאצביא, השייכת למחוז א-נבטיה.
הכפר נקרא קודם אל-ד'אניבה והוא שוכן באחו שופע ורחב ידיים, שמעליו, בכמה כיוונים, נבנו עשרות בתים מפוארים.
הוא נמצא במרחק של 100 ק"מ מביירות, בירת לבנון.
בגובה 820 מטר מעל פני הים והוא משתרע על שטח של 649 דונם.
מרג' אל-זוהור הוא הכפר האחרון בחלקו הצפוני של מחוז חאצביא, ומכאן קיבל את שמו המקורי, אל-ד'ניבה.
בתחילת שנות ה-60 הגישו תושבי הכפר בקשה למשרד הפנים הלבנוני לשנות את שמו למרג' אל-זוהור (עמק הפרחים).
בכפר מספר רב של תושבים שהיגרו לארצות הברית ולאוסטרליה וחזרו (כ-75 אחוז מ-2,500 תושביו).
בתחילת מלחמת לבנון הראשונה, ב-8 ביוני 1982, נכבש הכפר ללא התנגדות על ידי הצבא ישראלי במהלך הקרבות בגזרה המזרחית.
האזור היה בשליטה ישראלית במשך שלוש שנים עד לנסיגת ישראל לאזור רצועת הביטחון, ביוני 1985.
קו גבול רצועת הביטחון שבשליטה ישראלית נקבע כקילומטר מדרום לכפר שחזר אז להיות תחת שליטה לבנונית.
על הכביש הראשי מדרום לכפר הוקם מעבר גבול זומריא ומעליו מוצב של צבא דרום לבנון בשם "מגל" שחלש על הכפר וסביבתו.
ב-17 בדצמבר 1982 החליטה מממשלת ישראל לגרש 415 פעילי חמאס ללבנון.
המגורשים הוסעו באוטובוסים למעבר זומריא, אך סירבו להמשיך בדרכם ונשארו בשטח הפתוח סמוך למרג' א-זוהור.
כוחות צה"ל בגזרה הועמדו בכוננות גבוהה, הסיורים באזור מעבר זומריה הוגברו במטרה לחסום ניסיון של אנשי החמאם לשוב לשטח הנתון לשליטת צה"ל וצד"ל.
המגורשים נשארו בשטח כמה חודשים עד שהורשו לשוב לגדה המערבית ורצועת עזה, בכמה שלבים, במהלך 1993.
הכפר ממוקם על הכביש הראשי A7 המחבר בין אזור הבקאע וכביש ביירות–דמשק בצפון לעיירה מרג' עיון בדרום.
"מרבץ כלבים" (2012) היא מיצב מאת האמנית הישראלית טליה טוקטלי.
העבודה "מרבץ כלבים", היא מיצב שהאמנית יצרה לראשונה בשנת 2008 עבור תערוכה בשם "מרחב מוגן", שהתקיימה בגלריה של קיבוץ נחשון.
העבודה, שהוצגה אז תחת השם "מעשה אוהל", כללה אוהל סיירים שהיה עשוי מחיבור בין מעילים מצמר גמלים ומצר כבשים, שחוברו יחד ונמתחו על ידי חבלים.
לצידם הייתה פסלון של כלב/ה, שהיה יצוקה בפורצלן, והונח בתוך חלקי פרווה, שנלקחו אף היא ממעיל.
מקור פסלון הפורצלן הוא בחפציהם של סבא וסבתא מווינה, שנשמרו בבית המשפחה בישראל.
כמו פיסלון הכלב השומר, גם מעילי הפרווה הישנים הוצאו מהקשרן המקורי כפריט לבוש והפכו למעין תיאור נוף המשקף את הפער בין העולים מאירופה אל היישוב והמדינה הציוניים.
"המעילים היו שייכים לבני משפחה.
את מקצתם הכרתי, ואחרים הכרתי את מעיליהם", תיארה, "כולם כסות שהותקה מבעלי-חיים, ולאחר מכן מלובשי המעילים.
בשנת 2012 נוצרה גרסה מחודשת למיצב, במסגרת תערוכה בבית האמנים בירושלים.
כאן כללה הצבה, אליה התייחסה האמנית כ"סצנת צייד", כמות גדולה יותר של יציקות כלבים ודימויים נוספים כדון ציפורים ועבודת סאונד.
בשנת 2013 הוצגה גרסה מוקטנת של העבודה, ללא האוהל, בתערוכה "הזוכים 2012: פרסי משרד התרבות והספורט לאמנות, עיצוב ואוצרות", שנערכה במוזיאון אשדוד לאמנות.
גירסזה רביעית הוצגה בתערוכה של זומו המוזיאון הנייד בנהריה (2022) תחת השם "מרבץ זאבות".
מרבלטאון היא עיירה במחוז אלסטר, ניו יורק, ארצות הברית.
אוכלוסייתה מנתה 5,658 תושבים במפקד האוכלוסין של 2020 .
היא ממוקמת ליד מרכז מחוז אולסטר, דרום-מערבית לעיר קינגסטון .
כבישים 209 ו-213 עוברים דרך העיירה.
היא נמצאת בקצה המזרחי של פארק קטסקיל .
האזור יושב בסביבות שנת 1638, וקיבל את רישיון הקרקע המלכותי (פטנט - להנרי ביקמן, תומאס גרטון וצ'ארלס ברודהד) בשנת 1703. קהילת מרבלטאון שימשה לזמן קצר כבירת המדינה, לאחר שהעיר קינגסטון נשרפה על ידי הבריטים במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית.
חלק ממרבלטאון שימש בשנת 1823 להקמת העיירה אוליב וחלק אחר שימש בשנת 1844 להקמת העיירה רוזנדייל .
העיירה מרבלטאון הוקמה בשנת 1788.
בית האבן בויר , הרובע ההיסטורי רסט פלאוס , בית האבן קורנליוס וינקופ ובית ההר מוהונק רשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח העיירה הוא 143 קמ"ר, מתוכם 141 קמ"ר הם יבשה ו-1.6 קמ"ר (1.11%) הם מים.
נחל רונדאוט ונחל אסופוס זורמים דרך העיירה.
צפיפות האוכלוסין הייתה 107.3 תושבים ל-41.4/קמ"ר.
היו 2,846 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של יחידה אחת ל-20.1/קמ"ר.
היספנים או לטינים מכל גזע היוו 2.07% מהאוכלוסייה.
באותה שנה היו 2,386 משקי בית, מתוכם 30.6% היו ילדים מתחת לגיל 18 שחיו איתם, 55.4% היו זוגות נשואים שחיו יחד, 7.8% היו בעלות בית ללא בעל נוכח, ו-33.0% היו לא-משפחות.
26.1% מכלל משקי הבית היו מורכבים מיחידים, ו-9.3% היו אדם שחי לבד בן 65 ומעלה.
גודל משק הבית הממוצע היה 2.43 נפשות, וגודל המשפחה הממוצע היה 2.96 נפשות.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיירה הייתה 46,250 דולר, וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 54,085 דולר.
לגברים הייתה הכנסה חציונית של 40,640 דולר לעומת 30,130 דולר לנשים.
ההכנסה לנפש בעיירה הייתה 23,962 דולר.
כ-4.4% מהמשפחות ו-7.3% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, כולל 7.5% מאלה מתחת לגיל 18 ו-2.9% מאלה בני 65 ומעלה.
מרג'ע תקליד , או בקיצור מרג'ע, היא הדרגה הדתית השנייה בחשיבותה באסלאם השיעי התריסרי, אחרי הנביא (מוחמד) והאימאמים השיעים.
פירוש השם: "מקור לחיקוי" או "סמכות במסורת".
בעלי התואר "מרג'ע" נושאים בדרך כלל את התואר "אייתוללה" או "אייתוללה עליון" (אייתוללה עוזמא - בתעתיק מדויק: איתאללה עט'מא).
דרגה זו היא למעשה דרגה מוסרית, ומשמעותה היא שיש לחקות את מעשיו ורעיונותיו של הנושא אותה.
דרגה זו דומה בחשיבותה לדרגת האייתוללה, אך הדרגות נבדלות ביניהן בכך שהאייתוללה היא דרגה דתית המעניקה סמכות פסיקה הלכתית, בעוד שדרגת המרג'ע תקליד היא דרגה מוסרית המהווה למאמינים מודל לחיקוי.
הנושא בדרגה זו צריך לעמוד במספר קריטריונים: בגרות, חכמה, אמונה, צדק, להיוולד בדרך לגיטימית (להורים נשואים), ולהיות זכר (נשים יכולות לבצע אג'תהאד, אך לא להגיע לדרגת מרג'ע תקליד).
נוסף על תנאים אלה, המרג'ע צריך להיות גם אדם הידוע בידע הדתי שלו, בפסיקותיו, ובהיותו מורה ונושא דרשות בעל ניסיון.
החל מהמאה ה-19, רק אדם אחד יכול להחזיק בדרגה זו בזמן נתון, ועל כן מספרם מועט:
+רשימה של מרג'ע תקלידים אשר החזיקו בתפקיד באופן יחידנישםשנת מוותחאג' שיח' מוחמד חסן אספהאני נג'פי1850שיח' מורתזא אנסארי1864מירזא חסן שיראזי1895מולא מוחמד קאסם ח'וראסאני1911חוג'ת אל-אסלאם סייד מוחמד קאסם טאבטאבא יזדי1919מירזא מוחמד תקי האירי שיראזי1920שייח' פאדי אללה אספהאני1920חאג' סייד אבו אלחסן מוסאווי אספהאני1946סייד עכא חוסיין אבן מוחמד טבאטאבא1947אייתוללה עט'מא חאג' עכא חוסיין בורוג'רדי1961
לאחר תקופה זו ומותו של בורוג'רדי עברה דרגת המרג'ע תהליך של דיסאינטגרציה, וכבר לא הייתה הסכמה בנוגע לזהותו של המרג'ע.
מחכמי הדת הבולטים שנחשבו למרג'ע לאחר מות בורוג'רדי ניתן למצוא את האייתוללה רוחאללה חומייני, אשר הנהיג את המהפכה האסלאמית באיראן בשנת 1979, ואת מוסא סדיק א-צדר, אשר היה דמות בולטת בלבנון ובמזרח התיכון במחצית השנייה של המאה ה-20.
מרג'ורי ג'קסון-נלסון היא לשעבר (2001–2007) ואתלטית אוסטרלית לשעבר, אלופה אולימפית בעלת 2 מדליות זהב מהלסינקי 1952 ושיאנית העולם בריצות היוקרתיות ביותר: 100 מטר ו-200 מטר.
ג'קסון נולדה בקופס הארבור שבניו סאות' ויילס וגדלה ב שבניו סאות' ויילס.
בשנת 1949 ניצחה ג'קסון את האלופה האולימפית פאני בלנקרס-קואן מהולנד בעלת 4 מדליות זהב אולימפיות מספר פעמים הן בריצת 100 מטר והן בריצת 200 מטר.
במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בשנת 1950 זכתה ג'קסון ב-4 מדליות זהב, בריצת 100 יארד (10.8 שניות) בריצת 220 יארד (24.3 שניות) ובשני מרוצי שליחים.
כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 23.6 שניות אותו שיפרה בשלב חצי הגמר 23.4 שניות.
נוסף לכך היא סיימה במקום חמישי במרוץ שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 46.6 שניות.
בשלב המוקדמות הרביעייה האוסטרלית קבעה שיא עולם חדש של 46.1 שניות, תוצאה שיכלה להספיק למדליית ארד.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בוונקובר, קנדה.
בשנת 1953 התחתנה ג'קסון עם רוכב אופניים אולימפי אוסטרלי.
לאחר מותו של בעלה מלוקמיה בשנת 1977, היא הקימה מלגת מחקר בלוקמיה על שמו.
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סידני (2000) זכתה ג'קסון בכבוד לרוץ עם הלפיד האולימפי באצטדיון.
בסוף שנת 2001 החלה ג'קסון לכהן בתפקיד מושלת דרום אוסטרליה עד שוויתרה עליו ב-31 ביולי 2007.
בסך הכל קבעה ג'קסון 6 שיאי עולם חדשים בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר ושיא עולם אחד במרוץ שליחים.
מלגוז'אטה "מרגו" דידק (בפולנית: Małgorzata Dydek; 28 באפריל 1974 – 27 במאי 2011) הייתה כדורסלנית פולנייה ששיחקה בעמדת הסנטר.
לאחר שנבחרה ראשונה בדראפט 1998 שיחקה דידק במספר קבוצות WNBA.
בתקופתה הייתה ידועה כשחקנית הכדורסל המקצוענית הגבוהה בעולם, תואר שהקנה לה פרסום רב.
לאחר השתלבותה בליגת האמריקנית זכתה בתואר שחקנית הכדורסל האירופאית הטובה ביותר לשנת 1999 על ידי "לה גזטה דלו ספורט".
הובילה את ה-WNBA בחסימות במשך תשע שנים, ובממוצע חסימות למשחק במשך שמונה שנים.
הייתה ריבאונדרית ההגנה המצטיינת בשנת 2001, ועל שמה רשום מספר החסימות הרב ביותר בהיסטוריה של הליגה האמריקנית.
דידק נפטרה בבריזביין מהתקף לב והיא בת 37, אם לשניים.
מרגוט בטי פרנק (16 בפברואר 1926 – 9 במרץ 1945) הייתה אחותה הבכורה של אנה פרנק.
על פי יומנה של אנה פרנק גם מרגוט כתבה יומן אך הוא אבד.
מרגוט נולדה בפרנקפורט שבגרמניה לאוטו פרנק ולאדית פרנק.
בשנת 1929 נולדה אחותה הצעירה והמפורסמת אנה פרנק.
מרגוט למדה בבית הספר לודוויג-ריכטר בפרנקפורט עד שנת 1933, שלאחריה עקרה משפחת פרנק להולנד מאימת רדיפות הנאצים בגרמניה.
מרגוט נרשמה ללימודים בבית ספר הציבורי ברחוב יקרסטראט, שהיה קרוב לביתם בכיכר מרוודה (הולנדית: Merwedeplein) באמסטרדם.
ב-10 במאי 1940 תקפה גרמניה הנאצית את הולנד ובלגיה.
מרגוט ואנה גורשו מבתי הספר ההולנדיים בהם למדו, בעקבות גזירה שקבעה כי תלמידים יהודים יכולים ללמוד רק במסגרות חינוכיות יהודיות, ועברו ללמוד בבית ספר יהודי.
תלמידי בית ספרה העידו לאחר פרסום יומנה של אנה פרנק, כי מרגוט הייתה תלמידה מבריקה, ילדה מופנמת ובעלת זיקה עמוקה לדת היהודית.
היא גילתה עניין בחיי הקהילה, למדה את השפה העברית, והשתתפה בתפילות ובשיעורי דת בבית הכנסת.
בשנת 1941 היא הצטרפה לקבוצה הולנדית ציונית שהכינה את חבריה לעלייה לארץ ישראל, ביומנה מציינת אנה פרנק כי מרגוט חלמה להיות מיילדת ולחיות במדינה יהודית בארץ ישראל.
אוטו פרנק החליט כי הגיעה העת לעבור למחבוא שהוכן מבעוד מועד בחודשים הראשונים של שנת 1942 על ידי אוטו פרנק, בשיתוף עובדיו הקרובים בחברת "אופקטה", בחלק האחורי של בית המשרדים ברחוב פרינסנחראכט 263 (Prinsengracht, בעברית: "תעלת הנסיך").
בזמן המסתור הייתה מרגוט מופנמת וסגורה יותר, ולא ביטאה את עצמה בגלוי כפי שעשתה אנה.
גם מרגוט כתבה יומן, אך הוא לא נמצא לאחר המעצר.
מה שאנחנו יודעים על מרגוט אנחנו לומדים מיומנה של אנה.
מרגוט מתוארת ביומן כ "מסודרת, שקטה ומקבלת ציונים טובים".
בתקופת הסתתרות ארגן אוטו פרנק את לימודיהם של מרגוט, אנה ופיטר (בנם של אוגוסטה והרמן ואן פלס).
ניתן ללמוד מיומנה של אנה מה למדה מרגוט ובמה התעניינה - ביומן יש רישום המפרט את תחומי הלימוד והעניין של כל המסתתרים.
ברשימה של מרגוט מופיעים תחומי הלימוד הבאים: טריגונומטריה, גאומטריה, מכניקה, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, אלגברה.
שפות לימוד אנגלית, צרפתית, לטינית, גרמנית והולנדית.
הנהלת חשבונות, גאוגרפיה, היסטוריה מודרנית, כלכלה.
קוראת הכל במיוחד בנושאים דת ורפואה.
מרגוט מתוארת כנערה אינטליגנטית ושקדנית.
במקום נוסף מופיעים "מגוון סגולותיה ואופיה" שהיא "טבעית, טובה, חכמה, שלמות עצמה, מופת של סגולה".
בבוקר 4 באוגוסט 1944, פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (גרמנית: Ordnungspolizei), שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום.
על הרכבת הגיעה עם משפחת פרנק בלומה אייפרס-עמדין, מורה ופסיכולוגית יהודייה, שהכירה את האחיות לבית פרנק עוד מימי בית הספר היהודי.
אייפרס-עמדין הייתה בקשר רצוף עם אנה, מרגוט ואימן, ותרמה למחקר ההיסטורי את הרקע לשבעת החודשים האחרונים לחייהן.
קבוצת המסתתרים במחבוא שרדה את הסלקציה הראשונית, אך נשות משפחת פרנק הופרדו מאבי המשפחה, והקשר נותק.
גורלם לא היה שונה מגורל האסירים האחרים במחנה.
היא תמכה באחותה ובאמה, והצליחה למצוא מזון בנוסף על ההקצבה הזעומה.
האם אדית ביקרה אותן בחשאי והעבירה להן את קצבת המזון שלה דרך בור שנחפר מתחת לקיר הביתן.
בשלב זה נותק הקשר בין בלומה אברס-אמדן לבנות משפחת פרנק, שביום 28 באוקטובר הועלו על משלוח אסירות, שכלל גם את אוגוסטה ון-פלס, לברגן-בלזן.
האם, אדית פרנק, נותרה באושוויץ ומתה מרעב בתאריך לא ידוע.
בסוף אוקטובר ותחילת נובמבר הגיע לברגן-בלזן משלוח של כ-3,000 נשים מאושוויץ בירקנאו, נשים חולות שיצאו מאושוויץ.
הם הובלו בקרונות בצפיפות נוראית והוכנסו לאוהלים ללא תאורה, שירותים או תנאים היגייניים מינימליים.
בחלק מהמחנה כלל לא הייתה אספקת מים, והאסירים נאלצו לשתות ממקורות מים מזוהמים, ולא יכלו להתרחץ.
בחודש מרץ 1945 השתוללה בברגן-בלזן, כתוצאה מתנאי התברואה הבלתי אפשריים, מחלת טיפוס שהתפשטה במהירות בקרב האסירים והפילה חללים רבים.
בשל מגפת הטיפוס הורה הימלר שלא לפנות את ברגן-בלזן אל עבר תחומי גרמניה הנאצית, בניגוד לשאר מחנות הריכוז.
על פי עדויות מאוחרות של אסירות, מרגוט שהייתה תשושה נפלה מהדרגש ומתה, ימים מספר לאחר מכן נפטרה אנה ממחלת הטיפוס.
תאריכי מותן המדויקים אינם ידועים.
במרץ החלו לערום גופות בתילים שבהם הונחו עצים ספוגים בנפט, שהובערו; אך בסוף מרץ אסר משרד היערות על שימוש בעצים למטרה זו בשל זיהום האוויר של האזור מסביב, וגופות האסירים נותרו במקום שבו מתו.
גורלן של אנה ומרגוט פרנק לא היה שונה, גופותיהן נעלמו ומקום קבורתן לא נודע.
לאחר שחרור המחנה על ידי הצבא הבריטי ביום 21 במאי, הועלה מחנה ברגן-בלזן באש ונמחה מעל פני האדמה.
מרגו אליס רוֹבי היא שחקנית קולנוע אוסטרלית.
הייתה מועמדת לשלושה פרסי אוסקר; לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "אני, טוניה" לשנת 2017 ולשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "פצצה" לשנת 2019. היא מוכרת בתפקידה בתור ברבי בסרט "ברבי", וכדמותה של הארלי קווין בסרטים "יחידת המתאבדים", "ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת" ו"יחידת המתאבדים 2".
רובי נולדה בעיירה דאלבי, קווינסלנד שבאוסטרליה, לדאג (בעל חווה לשעבר) וסארי רובי (פיזיותרפיסטית).
היא השנייה הצעירה מבין ארבעה אחים.
הוריה התגרשו בהיותה בת חמש בלבד,
ורובי ואחיה גודלו על ידי אמם כמשפחה חד-הורית כמעט ללא קשר עם אביהם.
למדה דרמה בתיכון הנוצרי "סומרסט קולג" .
ב-2008 התפרסמה באוסטרליה בזכות תפקיד הסטודנטית לעיצוב אופנה דונה פרידמן באופרת הסבון "שכנים שכנים".
באותה שנה גם כיכבה בסרט הפעולה האוסטרלי "ויג'ילנט".
לפני כן, שיחקה בסדרה האוסטרלית "רצח עירוני".
ב-2009 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט המתח האוסטרלי ".I.C.U", בו סייעה גם להפקה.
בתחילת 2011 עזבה את אוסטרליה וטסה לעבוד בהוליווד, שם עברה מבחן בד לסדרה "המלאכיות של צ'ארלי", אולם המפיקים העדיפו לצרף אותה במקום לסדרת הדרמה "פאן אם" בתפקיד הדיילת לורה קמרון לצידה של כריסטינה ריצ'י.
ב-2013 שיחקה בקומדיה השחורה של מרטין סקורסזה, "הזאב מוול סטריט", בתפקיד נעמי לפגליה.
בנוסף, השתתפה באותה שנה בקומדיה הרומנטית של ריצ'רד קורטיס, "כל הזמן שבעולם".
ב-2015 שיחקה בכמה סרטים מצליחים: "פוקוס", "סוויטה צרפתית" ו"האיש האחרון".
ב-2016 שיחקה בכמה סרטים: ב"אגדה של טרזן", ב"יחידת המתאבדים" בתפקיד הארלי קווין ובסרט הביוגרפיה הקומי "כתבת אמריקאית".
בהמשך כיכבה והפיקה בסרט המתח "טרמינל".
כמו כן שיחקה בסרט בריטי על אודות פו הדב "להתראות כריסטופר רובין".
בשנת 2017 שיחקה בדרמה הביוגרפית "אני, טוניה" בו גילמה את דמותה של המחליקה האמנותית על הקרח טוניה הארדינג.
על התפקיד קיבלה את המועמדות הראשונה שלה לפרס אוסקר.
ב-2018 יצא לאקרנים סרט האנימציה המוזיקלי "לאריקינס" בדיבובה לאנגלית.
בנוסף לכך, רובי גילמה את המלכה אליזבת' הראשונה בסרט "מרי, מלכת הסקוטים", לצידה של סירשה רונן.
בשנת 2019 שיחקה בסרט "היו זמנים בהוליווד" של קוונטין טרנטינו בתפקיד השחקנית שרון טייט.
באותה שנה שיחקה בתפקיד קיילה פוספיסי בסרט הדרמה הביוגרפי "פצצה" בבימויו של ג'יי רואץ' ונכתב על ידי צ'ארלס רנדולף.
בשנת 2020 יצא לאקרנים סרט הספין-אוף "ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת", בו היא משחקת בתפקיד הראשי ומגלמת בשנית את תפקידה כהארלי קווין.
בשנת 2021 יצא סרט ההמשך "יחידת המתאבדים", בו היא מגלמת בשלישית את תפקידה כהארלי קווין.
ב-2022 כיכבה בסרטו של דמיאן שאזל "בבילון".
בשנת 2023 גילמה רובי את דמותה של ברבי בסרט בעל אותו שם, שהיה לאחד הסרטים המצליחים באותה שנה.
בספטמבר 2024, פורסם כי רובי וג'ייקוב אלורדי יככבו בעיבוד של אמרלד פנל לרומן הקלאסי "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה.
הסרט מופק על ידי MRC וחברת ההפקות "LuckyChap" בבעלות רובי, והוא נכתב, מבוים ומופק על ידי פנל.
זהו שיתוף הפעולה השלישי בין פנל ל-"LuckyChap" לאחר הסרטים "צעירה מבטיחה" ו"סלטברן" מ-2023. הסרט צפוי להתחיל צילומים ב-2025 בבריטניה.
בתחילת שנת 2010 עברה רובי ממלבורן להתגורר בשכונת ויליאמסבורג בברוקלין, ניו יורק.
במהלך אותה תקופה, היא הפכה לחובבת הוקי קרח מושבעת, הפכה לאוהדת של הקבוצה ניו יורק ריינג'רס, ושיחקה במשך תקופה בליגת הוקי קרח לחובבים.
בשנת 2014, פתחה במערכת יחסים רומנטית עם עוזר-הבמאי הבריטי טום אקרלי אותו הכירה במהלך צילומי הסרט "סוויטה צרפתית".
בדצמבר 2016 התחתן הזוג בטקס פרטי בבית משפחתה באוסטרליה, והם מתגוררים בלוס אנג'לס בשכונת וניס ביץ'.
ביולי 2024 פרסמה שהיא בהריון ראשון.