tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במרץ 2019 הודיע בחשבון האינסטגרם שלו כי הוא עתיד להשתתף בעונתה הרביעית של הסדרה כפולה שבערוץ kidz.
כמו כן שיחק במופע הבידור "בלאגן ברשת" ביחד עם דניאל אסייג.
רמי רוזן (10 בפברואר 1944 – 21 בנובמבר 2019) היה מחזאי ועיתונאי ישראלי.
נולד ב-1944. למד בבית הספר הריאלי.
סיים תואר ראשון בהנדסה כימית בטכניון.
שימש מספר שנים כחוקר ברפא"ל.
סיים תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בחוג לספרות כללית וכן למד לתואר שני באוניברסיטת תל אביב בחוג לתיאטרון.
לימד תקופה כמורה למתמטיקה ולפיזיקה בבית הספר להנדסאים שליד הטכניון בחיפה.
עם המעבר לתיאטרון החל לעסוק בכתיבת מחזות, ובמקביל עבד כעיתונאי במספר עיתונים ובהם: השבועון כותרת ראשית, רשת המקומונים רשת שוקן, והמקומון כלבו החיפאי, וכן, במשך כעשר שנים בעיתון "הארץ".
כתבותיו של רוזן לבשו לא פעם אופי של סיפורי פרוזה.
הסופר אסף ענברי פרסם מאמר בכתב העת פרוזה, בינואר 1992, מאמר שבו טען שעיתונאים מסוימים יוצרים ספרות בעיתונות הישראלית, לפעמים יותר מסופרים שעוסקים לדעתו בשיכלול אמצעי ההבעה, על חשבון הפרוזה שתכליתה לספר סיפור.
ענברי מנה את רמי רוזן בין העיתונאים שיוצרים ספרות באמצעות כתבות.
אחת הדוגמאות שהביא היא כתבה של רוזן במוסף הארץ על פרשת הטנק בדגניה, שבמסגרתה ניטש ויכוח בין מגיני דגניה, מי עצר את הטנק.
לדעתו הכתבה הכילה יסודות דרמטיים של סיפור ספרותי.
כעבור שנים פרסם ענברי את הרומן "הטנק" המבוסס על אותה פרשה.
רוזן כתב מחזות שהועלו בתיאטראות הרפרטוארים.
בנוסף, כתב רמי רוזן פזמון לתוכנית הסאטירה "ניקוי ראש".
הפזמון שכתב בשנות השבעים, "שם כספי ציבור" נעשה פופולרי בתוכניות אקטואליה ברדיו מ-2015.
נפטר ב-21 בנובמבר 2019. הותיר אחריו אישה ושלושה בנים.
עגל הזהב רוויו סאטירי בהפקה פרטית, שנפסל ב-1972 על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות בשל מערכון שפגה בציבור הדתי, שבו אלוהי ישראל יורד מהשמיים וזוכה ללעג מבני עמו.
בלט בהצגה גם מערכון שבו נמכרת המדינה לארצות הברית וכל משפחה אמורה לקבל מיליון דולר בתמורה למכירה.
למרות הצנזורה עלתה ההצגה פעם אחת בחיפה.
פשכולניק", תיאטרון החאן, 1975, בימוי אהרון אלמוג.
סאטירה בנוסח קברט, שכל מערכוניה ופזמוניה קשורים לשם פשכולניק המהווה צירוף של "פשלה", פאשיזם ושכול.
בית אבות, תיאטרון חיפה, 1979 בבימוי אילן תורן.
דרמה קומית על דור ילידי הארץ הבאים לפרוק את צרותיהם ותסכוליהם על ראש אבותיהם הקשישים שנמצאים כבר בבית אבות, העומד בכלל להפוך לבית הבראה צבאי.
המשפט עיבוד לרומן של פרנץ קפקא תיאטרון חיפה 1980 בבימוי אמנון מסקין.
המחזה נאמן לרוח הרומן אך מתרחק מהמשל הפילוסופי שביצירה, מספר בצורה קומית למחצה, כיצד מתרחש סיפור הזוועה הקפקאי בצורה ריאליסטית בחיי היום יום כשהגיבור, פקיד בנק, שקיימות שמועות על כך שמשפט מתנהל נגדו, בודק ללא הרף את מעמדו, ועם כל בדיקה ממשיך להדרדר אל הסוף הבלתי נמנע.
המחזה הועלה גם בארצות הברית בבימויו של אמנון מסקין.
בשנים האחרונות הועלה המשפט גם בהצגות הסיום של הסטודיו למשחק ע"ש ניסן נתיב בבימוי אילן תורן ויובל זמיר.
תל אביב ניו יורק תל אביב תיאטרון החאן 1981 בבימוי אהרן אלמוג.
זוג ישראלי חי בניו יורק, כדי להתנתק סופית מישראל.
לגבר יש חלומות אמנותיים וגם אישה וילדים בישראל, אותם לא ראה זמן רב.
חייהם רצופי עליות ונפילות במצב הרוח, כמו גם מריבות סוערות והתפייסויות מבטיחות, אך קצרות.
יום אחד נופל עליהם כמו משמיים חבר נעורים של הגבר שבא לניו יורק כדי להתחתן אך רומה על ידי ארוסתו, שנעלמה ומצא מפלט רעוע אצל בני הזוג.
השלושה חיים יחד, כשישראל "יושבת בתוכם", ולא נותנת להם מנוח, ונראה שהחיים בניו יורק עבורם הם רק מה שמתרחש בכל רגע בישראל.
החייל האמיץ שווייק - עיבוד לרומן הידוע של ירוסלב האשק, 1987, תיאטרון נוה צדק, בימוי אהרן אלמוג.
המחזה מציג את שוויק כפטריוט נאמן ובכך חושף את הצביעות, הטמטום והשחיתות של כל צבא מהמפקד העליון ומטה.
הירושה, על פי סיפור של גי דה מופסאן.
תיאטרון נוה צדק, 1989, בבימוי אהרן אלמוג.
פקיד בנק נושא לאישה בת עשירים, ולא יודע על צוואה שאמנם מורישה את הרכוש הרב לבני הזוג, אבל בתנאי שיביאו ילד לעולם תוך שנתיים.
בני הזוג משתדלים בכל כוחם, אבל נכשלים במשימה.
לבסוף מובא חבר של הבעל מהבנק, שמחליף את הבעל ובניסיון הראשון האישה נכנסת להריון בקלות, ומשסיים את תפקידו הוא מסולק מיד.
ההריון מסתיים בלידת תינוקת יפהפייה, ובני הזוג זוכים ברכוש, מתפטרים מהבנק, קונים יאכטה גדולה וחוגגים עליה יחד עם כל עובדי הבנק.
חברים, תיאטרון חיפה, 1995 בבימוי אהרן אלמוג.
קבוצת חברים משכילים באזור חדרה מעריצה כבר שנים את הזוג, שבמרכז החבורה, סופר וציירת שטרם התפרסמו, אולי משום שלא ניחנו בכישרון כתיבה וציור.
עולה חדש שהיה חבר ילדות וכעת הוא אדם בעל נכסים, מגיח לעולמם ומקים מקומון בסמוך לנחל אלכסנדר.
החבורה מתפוררת ומעריצי הזוג הופכים למעריצי החבר הלא נחשב מהעבר.
יומנו של מטורף, על פי סיפור של ניקולאי גוגול, פסטיבל תיאטרונטו, 2001, הצגת יחיד בביצוע יונתן רוזן, בנו של רמי רוזן.
הגיבור הוא צעיר חסר השכלה ומעמד שמתאהב בביתו של יזם הייטק, ולאחר שתקוותיו נכשלו, הוא מתעקש על עצם האהבה.
הוא מדמה עצמו למלך ספרד, כדי שיוכל להנשא סוף סוף לאהובת ליבו.
הוא נשלח לאשפוז, עובר עינויים והתעללויות, ומבקש למות, משום שאינו מתאים לחיים בעולם.
רמי לוי TV היה שירות טלוויזיה של חברת רמי לוי שיווק השקמה בשיתוף פעולה עם חברת HOT.
באוגוסט 2019 עצרה החברה את פעילותה בעקבות הפסדים.
החברה הציעה ספריית סדרות ישראליות של HOT, סדרות, סרטים ו-35 ערוצי טלוויזיה המועברים דרך ממיר ייעודי.
ערוצי הספורט של ערוץ הספורט: 5STARS • 5LIVE • 5GOLD • 5PLUS • 5SPORT
ערוצי הספורט של צ'רלטון: ספורט 1 HD • ספורט 2 HD • ספורט 3 HD • ספורט 4 HD
רמי מירון (מישאייב) (נולד ב-17 בינואר 1957) הוא מתאבק עבר ישראלי אשר ייצג את ישראל באולימפיאדת מונטריאול 1976.
מירון נולד למשפחה יהודית בבאקו שבאזרבייג'ן ועלה לישראל בצעירותו.
בשנת 1975, מירון סיים במקום השביעי באליפות העולם שנערכה במינסק, בלארוס ובמקום השישי באליפות העולם לנוער שנערכה בחאסקובו שבבולגריה.
באותה השנה הוא זכה במדליית הזהב בתחרות הבינלאומית 'Tel Aviv International Wrestling Tournament'.
בסיום אותה השנה הוא זכה בתואר ספורטאי השנה בישראל מטעם עיתון מעריב.
באולימפיאדת מונטריאול 1976, מירון התחרה בסגנון חופשי (Freestyle) בקטגוריית המשקל הקל (עד 68 ק"ג) וסיים במקום השביעי לאחר שלושה ניצחונות ושני הפסדים.
באותו הזמן היה זה הישג השיא של מתאבק ישראלי במשחקים האולימפיים.
בתחרות הוא ניצח את רונלד ג'וזף מאיי הבתולה של ארצות הברית, לנארט לונדל משוודיה וזיגמונד קלביץ מאוסטרליה והפסיד ליאנוס קוצ'יש ההונגרי וברבע הגמר הפסיד שוב לאלוף העולם פאבל פיניגין מברית המועצות שלבסוף זכה בזהב.
בשנת 1977 הוא סיים במקום הרביעי באליפות העולם לנוער שנערכה בלאס וגאס, נבדה.
רמי מימון (נולד ב-1976) הוא אמן רב תחומי, צלם ומרצה ישראלי.
רמי מימון נולד ב-1976 בתל אביב.
למד לתואר ראשון BFA בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים ובקופר יוניון בניו יורק.
למד לתואר שני MFA בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
מרצה במחלקה לצילום בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ובמדרשה לאמנות בבית ברל.
יצירותיו של מימון נעות על הציר שבין צילום קלאסי לבין שחזור ובנייה מחדש של דימויים קיימים, תוך שימוש בחלל התצוגה כרכיב מרכזי בהבניית המבט והשיטוט של הצופה.
מימון בורא דיאלוגים, מטמורפוזות והכלאות בין מזרח למערב.
הוא מהלך בתוך דפי ספרים של ההיסטוריה של האמנות, של הצורות ושל הדימויים המקומיים והאוניברסליים.
אם מתוך מעשה של מחווה או של השחתה הוא מתערב, מסלף, מבליט ומבטל אובייקטים מצולמים והופך אותם לעבודות קולאז' ופיסול.
לעיתים הוא מחזיר אותם שוב למצע צילומי כטפט קיר, או נייר צילום וחושף פרטים אינטימיים ושכבות ארכאולוגיות של המעשה האמנותי.
מימון מכוון את עין הצופה יָמָּה וָקֵדְמָה במעין מסע נטול היררכיות, במצב מתמשך של התהוות ונדידה בין הקדום לעכשווי לקדום.
מאז 2002 – מרצה במחלקה לצילום וחבר סגל בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
מאז 2007 – מלמד בפקולטה לאמנות – המדרשה, בית ברל
2015-2019 – מנהל היחידה לצילום בפקולטה לאמנות – המדרשה, בית ברל
רמי (רם) מלאכי (נולד ב-1970) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד יחידת לוט"ם באגף התקשוב וההגנה בסב"ר.
רמי מלאכי נולד בחיפה בבית הספר הריאלי.
התגייס בשנת 1991 לצה"ל בתום לימודי הנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית.
בהמשך סיים תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
מלאכי שירת במגוון רחב של תפקידים בתחומי פיתוח מערכות תקשורת, מערכות מחשוב ומערכות שו"ב (שליטה ובקרה).
בשנת 2008 הועלה לדרגת אל"ם, ומונה לראש מנהלת טכנית צי"ד (צבא יבשה דיגיטלי).
בשנת 2011 מונה לרמ"ח מערכות תקשוב בזרוע היבשה, ולאחר מכן יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
בשנת 2014 מונה לרמ"ח אמל"ח באגף התקשוב וההגנה בסב"ר.
בשנת 2016 הועלה לדרגת תת-אלוף וקיבל את הפיקוד על יחידת לוט"ם, היחידה להתעצמות טכנולוגית-מבצעית בצה"ל.
בשנת 2016 זכה מלאכי, יחד עם צוות מצה"ל, מפא"ת ואלביט מערכות, בפרס ביטחון ישראל על תרומתם לפיתוח מערכת צי"ד.
בנובמבר 2019 סיים את תפקידו ופרש מצה"ל.
לאחר פרישתו מונה לסמנכ"ל מו"פ אסטרטגי וסינרגיה בחברת אלביט מערכות.
רמי לוי (נולד ב-18 בספטמבר 1957) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי.
רמי לוי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב.
בגיל 16 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים, במשחק חוץ מול הכח רמת גן.
בהמשך תפס את מקומו בקישור הקבוצה כשחקן הרכב.
בעונת 1975–1976 סיים עם קבוצתו במקום ה-17 וירד איתה לליגה הארצית.
בעונת 1977–1978 סיים עם קבוצתו במקום הראשון ועלה בחזרה מהארצית ללאומית.
עם זאת, באותה עונה הגיע עם בני יהודה לגמר גביע המדינה והפסיד למכבי נתניה.
בעונת 1980–1981 סיים עם בני יהודה במקום השני בליגה וזכה בגביע המדינה.
בעונת 1983–1984 הצטרף לקבוצת שמשון תל אביב ושיחק בה עונה אחת וסיים במקום ה-12. בסיומה חזר לבני יהודה (שירדה לליגה הארצית) לעונה אחת והעפיל איתה שוב ללאומית מהמקום הראשון.
בעונת 1985–1986 הצטרף למכבי יפו, בה שיחק עונה אחת וסיים במקום ה-12. בסיום העונה חזר לבני יהודה.
לוי המשיך בבני יהודה לעוד 3 עונות ובסיומן פרש ממשחק.
בעונתו הראשונה כמאמן, עבד לוי עם גיורא שפיגל כמנג'ר בבני יהודה ובסוף העונה זכתה הקבוצה באליפות המדינה.
בהמשך אימן קבוצות בליגת העל ובליגה הארצית.
בין היתר העפיל עם מכבי עירוני אשדוד מהליגה הארצית ללאומית והמשיך עוד עונה, בנוסף להגעה לחצי גמר גביע המדינה.
אימן גם במכבי נתניה, צפרירים חולון, הפועל ראשון לציון, הפועל אשקלון (2003–2004) ומכבי הרצליה.
בשנת 2010 החל לאמן את קבוצת הנוער של בני יהודה והעפיל עימה בחזרה לליגה הבכירה.
רמי מתן (ממן; נולד בחיפה ב-6 במרץ 1951) הוא אלוף-משנה בדימוס בצה"ל.
במלחמת יום הכיפורים היה מפקד פלוגה בחטיבה 14 ונלחם לבלימת הצבא המצרי ואחר כך בקרב החווה הסינית.
משמש כיו"ר ועד היישוב נטף והוא אחד הפעילים הבולטים במחאה נגד בנימין נתניהו (2020).
רמי מתן נולד בחיפה, הצעיר משישה ילדים, נצר למשפחה ששורשיה מוליכים לטבריה של אמצע המאה ה-18. אמו, אדל (לבית טולדנו), הייתה מורה לצרפתית.
אביו, עו"ד יוסף ממן, היה שופט ראשי בבית משפט השלום בחיפה.
למד בפנימייה הצבאית בחיפה במגמה המזרחנית.
התגייס בקיץ 1969 ובהשראת ספרו של שבתי טבת "חשופים בצריח" בחר בחיל השריון.
מסלול הקידום שלו בצה"ל היה מהיר, וערב מלחמת יום הכיפורים הוא היה מ"פ בקורס מפקדי טנקים.
במסגרת שירותו הסדיר היה מ"מ, מ"פ, סמג"ד וקצין אג"ם בחטיבה 14.
בשירות מילואים שימש בתפקידי סמג"ד, מג"ד, סמח"ט וקצין קישור בין הגיס לפיקוד.
במלחמת יום הכיפורים היה מפקד פלוגה ז' בגדוד 79 של חטיבה 14, ונלחם לבלימת הצבא המצרי ואחר כך בקרב החווה הסינית.
בשנת 1975, כקצין אג"ם של חטיבה 14, הגיש תלונה נגד המח"ט, עמי רדיאן, על "שימוש בציוד צבאי לצרכים פרטיים".
התלונה הובילה לפתיחת חקירת מצ"ח שהביאה להרשעתו של המח"ט.
בעקבות האווירה העכורה שנוצרה החליט מתן להשתחרר מצה"ל והחל לעבוד כנהג משאית כבדה בקבוצת תעבורה.
בשנות ה-80 עבד כקצין ביטחון של נציגות ישראל בקפריסין, משם קודם לאותו תפקיד בקונסוליה הישראלית בניו יורק.
בשנת 1986 נקלע לעימות חריף עם סגנו בני להב.
העימות בנציגות הסתיים בהדחתו של מתן על ידי יוסי גנוסר.
מתן נמנה עם הגרעין המייסד שהקים בשנת 1982 את היישוב הקהילתי נטף בפרוזדור ירושלים, שימש כרכז הביטחון השוטף של המקום ועומד בראש ועד היישוב.
מתן הוא אחד הפעילים הבולטים במחאה נגד בנימין נתניהו.
הוא בעלים של חברת "עץ ואבן מתן" העוסקת בתחום ייבוא ושיווק דשנים אורגניים.
כאשר פרצה מלחמת יום הכיפורים היה רמי מ"פ של פלוגת הקמ"ט (קורס מפקדי טנקים) – פלוגה ז' שהצטרפה לגדוד 79 במסגרת גדוד 196. פלוגה זו ופלוגת הקמ"ט ח' של הוטסו לסיני בערב יום הכיפורים, קיבלו טנקים בימ"ח בביר תמדה והתחילו להתארגן למלחמה.
הגדוד, תחת פיקודו של עמרם מצנע, הגיע עם פלוגת מפקדה בהרכב חסר והסמג"ד, נתן בן ארי, הגיע בשבת סמוך לפרוץ המלחמה.
בבוקר פרוץ המלחמה הגדוד התארגן בביר תמדה, והכין את הטנקים ללחימה והמ"פים יצאו לסיור בגזרה המרכזית של תעלת סואץ.
בשעה 12:00, באמצע הסיור, הוזעקו המפקדים חזרה לביר תמדה, ובשעה 14:00 החלה המלחמה בתקיפת מטוסים מצריים את בסיס ביר תמדה, ההתקפה כשלה.
הגדוד היה עדיין תחת פיקוד חטיבה 460 (חטיבת בית הספר לשריון) והמשימה הראשונה שלו הייתה לאבטח את מרחב רפידים-ביר תמדה, ולוודא שמעברי הגידי והמיתלה פתוחים.
משימתה של פלוגה ז' הייתה לפתוח את מעברי הגידי והמיתלה ולוודא שלא נחת שם קומנדו ופלוגה ח' קיבלה את משימת האבטחה של מרחב רפידים.
עם גמר ביצוע המשימות נע גדוד 196 לכיוון טסה, הגיע בחצות ועבר תחת פיקוד חטיבה 14. המשימה אותה קיבל הגדוד הייתה לנוע על ציר טליסמן (קוד של צה"ל במפת סיריוס) מערבה, ולבלום שריון מצרי צולח.
הגדוד נע בשדרה מערבה על הציר, ולאחר מספר קילומטרים, באזור "ציונה", נתקל במארב קומנדו מדרום לכביש שפתח עליו באש נ"ט ומקלעים.
פלוגה ז' של מתן, שהובילה את השיירה, הסתערה דרומה יחד עם פלוגתו של נמרוד גאון.
המארב הושמד באש תותחים ומקלעים ובקרב נפגעו שלושה טנקים: טנק המג"ד מצנע, הטנק של נמרוד גאון, והטנק של , סמ"פ ח', שנפצע קשה ונפטר לאחר כמה ימים בבית החולים.
טנק מהפלוגה של מתן בפיקודו של איבד את דרכו ולא נמצא למרות החיפוש אחריו.
יותר מאוחר נודע שהטנק נפגע, שלושה מאנשי הצוות נהרגו, יאיר שחק שטרק, ו, התותחן אבי זכאי נפל בשבי.
הגדוד המשיך במשימה המקורית, בגלל טעות בניווט המשיך מערבה, חצה את כביש התעלה והגיע עד קרוב למעוזים.
עם בוקר יום ראשון (7 באוקטובר 1973) חזר הגדוד למשימתו הראשונית באזור "חזיזית" ונכנס לקרבות בלימה קשים במהלכן ספג אבדות בטנקים ובלוחמים.
אחת המחלקות מפלוגה ז' נפגעה ויצאה מכלל פעולה, מ"פ ח' נמרוד גאון נהרג והטנקים שנותרו מפלוגתו עברו לפלוגה ז'.
הגדוד נשאר עם פלוגה מצומצמת אחת וחפ"ק מג"ד.
לאחר שגדוד 79 ספג אבדות כבדות וגם המג"ד נפצע ופונה, הוחלט לאחד אותו עם גדוד 196 תחת פיקודו של עמרם מצנע.
הגדוד המאוחד נקרא על פי החלטתו של המח"ט אמנון רשף גדוד 79. שתי הפלוגות האורגניות של 196 שהיו מעתה לגדוד 79 בתוספת הלוחמים שנשארו מהגדוד המקורי, היו פלוגה ז' בפיקוד רמי מתן ופלוגה ח' בפיקוד .
הפלוגה של מתן המשיכה ולחמה בקרבות הבלימה מ-8 עד 14 באוקטובר תוך השמדת כוחות מצריים כולל טנקים, משגרי נ"ט, ארטילריה וכוחות חי"ר.
במהלך הקרבות פגע טיל סאגר באחד הטנקים, שני חיילים נהרגו ושניים נפצעו.
הטנק של מתן נפגע פעמיים ונפער חור בחזית התחתונה, אך למרות זאת המשיך להילחם עם הצוות שלו.
הוא החליף טנקים, קיבל מחלקה מפלוגה אחרת שהתפרקה בינתיים ועוד שני טנקים מפלוגה ח' וכך מהפלוגה המקורית נשארו רק שלושה טנקים.
היו בהם צוותים חדשים אותם מתן לא הכיר והיה עליו להכין מיידית את הפלוגה להמשך הלחימה.
קרב השריון ב-14 באוקטובר, בו לקחה חלק הפלוגה של מתן, החל במתקפה מצרית מתוכננת בשישה מוקדים עיקריים, של כוחות שריון, חיל רגלים, ארטילריה, הפצצות אוויריות ופשיטות מוסקות של קומנדו.
הפלוגה של מתן עם כל הגדוד ניהלה קרב שריון בשריון קלאסי תוך ניצול תוואי שטח שולטים, ניסיון קרבי והפעלת הכוח בהתאם לתו"ל.
אנשי השריון הפגינו נחישות אומץ לב ומקצוענות ותוך מספר שעות הצליחו לשבור את ההתקפה המצרית.
הניצחון הישראלי היווה נקודת מפנה משמעותית במערכה בחזית המצרית, חיים בר-לב, שהגיע לפקד על חזית הדרום, הודיע באותו ערב לראש הממשלה, גולדה מאיר, הודעה קצרה שאמרה: "היה זה יום טוב.
ההצלחה אפשרה את פתיחת מבצע אבירי לב – פריצת מערכי החווה הסינית ("אמיר" במפת סיריוס) וכיבושם ואחר כך צליחת הכוחות הישראלים לגדה המערבית של תעלת סואץ.
הפלוגה של מתן הייתה בהרכב של 6 טנקים ונגמ"ש, ובגדוד היו עוד שתי פלוגות, פלוגה ח' של ישראל בן ארי ופלוגה י' של יובל נריה.
המשימה של פלוגה ז' (במסגרת גדוד 79) הייתה לנוע על ציר רביכה–לכסיקון, לכבוש את מרחב החווה הסינית ולטהר אותו עד לציר אושה, להשתלט על גשר מצרי ולצלוח את התעלה.
אחד האירועים מערב הקרב על החווה הסינית, אשר השאיר אצל מתן פצע פתוח, היה נפילתו של , על כך הוא סיפר:
עם החשכה יצאו הכוחות כאשר גדוד הסיור הוביל ולאחריו גדוד 79. התנועה הייתה קשה עם אבק רב ובדממת אלחוט.
באזור מעוז לקקן פנו צפונה על ציר לכסיקון וכבר בשלב הזה טנק אחד נתקע עקב תקלה טכנית ולא השתתף בקרב.
לאחר שגדוד הסיור התפצל, החלה ההתקפה במבנה של שניים לפנים, הפלוגה של מתן מימין, מצנע במרכז, ישראל בן ארי משמאל ויובל נריה מאחור.
הטנק של יובל נריה עלה על מוקש רב עוצמה ויצא מכלל פעולה.
הטנקים של הפלוגה שלו הצטרפו לפלוגה ח' ולפלוגה של מתן.
זמן קצר לאחר מכן ישראל בן ארי פגע בטנק מצרי קרוב, ומעוצמת ההדף הוא נחבל קשות ונהרג.
הסמ"פ תפס פיקוד ותוך דקות גם הוא נהרג.
טנק 3א' בפלוגה ז' נפגע והמט"ק נהרג.
נשארו רק ארבעה טנקים בפלוגה.
בלב מתחם החווה הסינית התנהל קרב בטווחים קצרים מאוד.
המתחם היה צפוף בטנקים, נגמ"שים, משאיות, חיילי חי"ר, מנהלות, מצבורי תחמושת, מפקדות וסוללות טילי נ"מ, ומטרות רבות הושמדו תוך תנועה צפונה לציר אושה.
תוך כדי התנועה צפונה נתקעו במחפורת אחד הטנקים והנגמ"ש של הפלוגה.
מתן הורה להם להישאר בשטח והודיע שיחלצם בהמשך הלילה.
לציר אושה הגיע הגדוד עם שמונה טנקים מתוך 22 בתחילה, אז הסתבר שבהמשך הציר לא קיים גשר מצרי וכן שצומת טרטור–לכסיקון חסום ואין אפשרות להעביר את הפצועים מהתאג"דים דרומה.
המח"ט החליט להסיג את הגדוד עד ציר שיק, ושם להמשיך ולהילחם כדי לאפשר את הצליחה.
זמן קצר אחר כך נפגע טנק המג"ד, מצנע, שני אנשי צוות נהרגו.
מצנע ואיש צוות נוסף נאספו על ידי טנק אחר והסמג"ד נתן בן ארי תפס פיקוד.
שאריות הגדוד, יחד עם גדוד 184, אשר כללו 16 טנקים של חטיבה 14 (בתוכם 3 של פלוגה ז'), התייצבו על ציר שיק ומנעו מהכוחות המצרים, אשר היו עדיפים, להגיע לאזור הצליחה ולסכלה.
בשלב זה מחליט מתן לחלץ את הצוותים של הטנק והנגמ"ש אשר נשארו בשטח האויב.
לצורך כך הוא שלח את ירון פיק לחיפוי ואת יפתח יעקב לחלץ.
יפתח הגיע לאזור והעמיס אחד-עשר חיילים על הטנק שלו והתחיל לנוע דרומה.
תוך כדי תנועה נפגע ירון שעסק בחיפוי מטנק אויב ויפתח פנה לכיוונו כדי לחלצו.
כאשר הגיע יפתח לאזור הטנק של ירון נפגע גם הטנק שלו.
נוצר מצב שבו ישנו טנק אחד כשיר של פלוגה ז' ו-19 לוחמים של הפלוגה נמצאים בשטח אויב, חלקם פצועים, חלקם הרוגים.
מתן קיבל החלטה לצאת ולחלצם.
הוא דיווח לנתן הסמג"ד, אשר התנגד עקב חששו כי ביצוע המשימה עלול להיכשל, לאחר דין ודברים קצר יצא מתן והגיע לאזור הפצועים.
החיילים יצאו מהטנק וסייעו לפצועים לעלות על הטנק.
עקב מקור הירי הבלתי מזוהה, החליט מתן להפסיק את החילוץ וחזר לאחור עם מי שהספיק לעלות.
לאחר הורדת הפצועים בתאג"ד, יצא מתן שנית על מנת להביא את מי שנשאר, תוך שהוא מצרף אליו את נגמ"ש הקש"א ואת הטנק של .
הכוח הגיע לשטח ופינה את מי שנשאר והצליח להשמיד את שני הטנקים המצריים אשר פגעו קודם לכן בירון ויפתח.
תוך כדי התנועה חזרה הסתבר שיפתח המ"מ נשאר פצוע בשטח ולידו שכב החובש שלא נפצע.
יפתח אמר לחובש לרוץ לכביש ולמצוא את הטנק של מתן, החובש איבד את הכיוון והגיע לתאג"ד.
מתן יצא עם הכוח לסבב חילוץ שלישי כדי למצוא את יפתח.
החיפוש היה קשה וברטי אוחיון שהיה תותחן בטנק של זאב, קפץ מהטנק ומצא את יפתח שאותו לא הכיר.
המ"מ זאב מינדזיגורסקי נהרג ב-17 באוקטובר בהתקפה על מתחם החווה הסינית.
לאחר ליל הצליחה, תוגברה פלוגה ז' בצוותים חדשים והמשיכה להילחם במרחב החווה הסינית עד ל-18 באוקטובר, תוך שהיא משתתפת בהרחבת מסדרון הצליחה כדי לאפשר מעבר בטוח של כוחות צה"ל למערב תעלת סואץ לשטח אשר כונה "אפריקה".
ב-18 באוקטובר הסתערה הפלוגה על מתחם נ"ט מצפון לחווה הסינית, וכל הטנקים שבפלוגה נפגעו, לרבות הטנק של מתן אשר ספג את הפגיעה השלישית.
ב-19 באוקטובר, יומיים לאחר קרב סרפאום, בסמוך לשעה 10:00, צלחה חטיבה 14 את התעלה.
לאחר הצליחה הוחלט בפיקוד הישראלי לנסות בשנית ולכבוש את המתחם המצרי שמצפון לראש הגשר, שסומן במפת סיריוס בשם "אורחה".
הפלוגה של מתן השתתפה בקרב מתחם אורחה בהתקפה משולבת ומתואמת וללא נפגעים.
בפלוגה ז' נהרגו 27 לוחמים במהלך המלחמה ורבים אחרים נפצעו.
על מבצע החילוץ של רמי מתן אמר אמנון רשף: "טנקים פינו פצועים והרוגים, המ"פ רמי מתן פינה פצועים בזה אחר זה.
לאחר המלחמה תחקרתי אותו ובגלל אשמה משותפת שלו ושלי לא הומלץ להעניק לו צל"ש.
מגיע לו לא פחות מעיטור הגבורה".
בשנת 2002 פורסמה כתבה ובה הביע רמי מתן ביקורת על התנהלותו במהלך מלחמת יום הכיפורים של יובל נריה, שזכה לעיטור הגבורה על פועלו במלחמה, ועל יחסו הפומבי לעיטור שקיבל מצה"ל.
רמי מתן הוא אחד הפעילים הבולטים במחאה נגד בנימין נתניהו (2020) המכונה "מחאת בלפור" (על שם בית ראש הממשלה השוכן ברחוב סמולנסקין 9, פינת רחוב בלפור) ומראשי תנועת "אין מצב".
ב-28 בנובמבר 2020, הגיעו שתי שיירות ענק לירושלים כדי למחות נגד ראש הממשלה, עם מיצגים של F-35 ושל צוללות, במהלך ההפגנה עצרה המשטרה את רמי בגלל חשד שכתב 'לך' על המדרכה.
ב-7 בינואר 2021 באו שוטרים לביתו של מתן ביישוב נטף עם צו חיפוש מבית משפט השלום בירושלים, ערכו חיפוש בבית, החרימו את הטלפון של מתן, ולקחו אותו לחקירה בתחנת המשטרה בירושלים.
ב-24 בספטמבר 2022 הותקף מתן על ידי פעיל הליכוד רמי בן יהודה במחלף חמד במהלך הפגנה נגד בנימין נתניהו ולמען עידוד הצבעה בבחירות לכנסת ה-25.
ב-30 בינואר 2024 נעצר מתן ונערך חיפוש משטרתי בביתו, בחשד שריסס על קיר הקריה כתובת גרפיטי "צה"ל ארגון טרור".
הוא שוחרר לאחר מספר שעות.
רמי מתן הוא הצעיר משישה ילדים, בהם כרמלה לכיש שהייתה עיתונאית ב"על המשמר"; נסים ממן, שופט בדימוס בבית המשפט המחוזי בנצרת, הפרסומאי ארנון ממן, הכלכלן בן-דרור מתן והדסה ברגר אשר הייתה אשת חינוך באשדוד.
נשוי ללילית, שעבדה בחינוך מיוחד במבשרת ציון ואב לשלושה בנים, ששרתו כולם ביחידות קרביות, בחיל השריון ובחטיבת גבעתי.
רמי יונס (נולד ב-13 ביוני 1982) הוא עיתונאי ערבי ישראלי, מגיש חדשות, ופובליציסט, הגיש במכאן 33 גרסה בערבית של התוכנית מהצד השני עם גיא זהר.
בבגרותו למד באוניברסיטה העברית (שם גם היה פעיל בתא הפוליטי של מפלגת בל"ד).
בקיץ 2015 שימש כיועץ תקשורת וכיועץ פרלמנטרי של חברת הכנסת חנין זועבי.
יונס נמנה עם מקימיה של קבוצת האקטיביסטים הפלסטינית ח'וטווה, והוא פעיל במיוחד נגד הריסת בתים ערביים בלוד וברמלה.
ב־2018 השתתף בתוכנית סליחה על השאלה.
יונס הוא ממקימי Palestine Music Expo, אירוע מוזיקה פלסטיני המחבר בין מוזיקאים פלסטינים לתעשיית המוזיקה העולמית.
יונס הוא כתב ועורך באתר שיחה מקומית.
ב-2019–2020 שימש כעמית בבית הספר דיוויניטי הרווארד.
ב-2020–2021 התארח יונס מספר פעמים בתוכנית מהצד השני עם גיא זהר.
החל מנובמבר 2021 שימש כמנחה של התוכנית "מהצד השני" בערבית, ובתחילת 2023 עזב את התוכנית.
ב-2023 היה מיוצרי הסרט התיעודי-בדיוני "לוד" המתעד את הסכסוך הישראלי-פלסטיני בעיר.
שר התקשורת מיקי זוהר כתב שהסרט הוא מסית ושקרי ומכיל תמונה מעוותת והזויה של חיילי צה"ל, ובשל כך החיל את פקודת סרטי הראינוע על הסרט ומנע את הקרנתו.
העסקתו של יונס בתאגיד השידור "כאן" עוררה סערה לאחר שנחשף פוסט שלו מ-2018 שבו הוא מכנה חיילי צה"ל נאצים.
לאחר הריגתה של החובשת רזאן א-נג'אר בעזה הוא כתב: .
בהמשך הגיב על הסערה ואמר: .
בעקבות פוסט שבו הביע יונס תמיכה בתנועת החרם נגד ישראל BDS, ופוסט בתקופת מהומות מאי 2021 בישראל שבו הביע תמיכה בצעירים פלסטינים, הסיר תאגיד כאן את הדף עם התרגום לעברית.
תנועות ימין כמו אם תרצו ובצלמו פנו לכאן בדרישה להפסיק את העסקתו, ועדת האתיקה של התאגיד הציבורי דנה בדבר, והחליטה שאין לה סמכות לדון במעשיו של יונס שקדמו להצטרפותו לתאגיד השידור הישראלי.
ב־24 בנובמבר התקיים דיון בעניינו במליאת הכנסת וחברי הכנסת יריב לוין, אופיר סופר, ועמיחי שיקלי דרשו את פיטוריו.
ב-2022 הוא עורר סערה לאחר שכינה את צה"ל "רוצח".
בפוסט בפיסבוק הוא גם יצא נגד פלסטינים שמתביישים בגל הפיגועים שמבצעים מחבלים ערבים.
בעקבות זאת, הארגונים בצלמו, אם תרצו, וחברי הכנסת איתמר בן גביר וקטי שטרית דרשו את פיטוריו.
רמי יעקב הידוע גם בשמו הפרטי רמי, הוא מפיק מוזיקלי וכותב שירים שוודי ממוצא פלסטיני וחבר לשעבר באולפני שירון ואולפני מרטון .
יעקב שיתף פעולה עם מקס מרטין בתחילת הקריירה שלו.
הוא עבד עם מוזיקאים ושחקנים כמו ליידי גאגא, אריאנה גרנדה, דמי לובאטו, סלינה גומז, בריטני ספירס, ניקי מינאז', מדונה, צ'ארלי XCX, בון ג'ובי, בקסטריט בויז, ואן דיירקשן, וסטלייף, הסאטרדייז, פינק, סלין דיון, אנריקה איגלסיאס, טייסטו, אביצ'י, אן סינק, , לינדזי לוהן, ויזר ומונסקין.
במהלך הקריירה שלו, עבד יעקב על להיטים בין-לאומיים כדוגמת "" ו-"I'm Not a Girl, Not Yet a Woman" של בריטני ספירס, "How It's Done" של קאש דול, קים פטרס, אלמה וסטפלון דון ו-"What Makes You Beautiful" של ואן דיירקשן, כמו גם להיטן של דמי לובאטו ושר לויד, "Really Don't Care".
בנוסף לכך, עבד יעקב על שלושת השירים "Addicted", "" ו-"Devil Pray" של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה.
רמי מרטין הוא כדורסלן אמריקאי-פיליפיני המשחק בעמדת הרכז בלאווריו.
מרטין נולד וגדל בלוס אנג'לס, לאב אפרו-אמריקאי ולאם שהיגרה לארצות הברית מהפיליפינים כאשר הייתה בתיכון.
מרטין בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של אריזונה בשנים 2017–2021. ב-31 בינואר 2019 קלע שיא קריירה של 31 נקודות, והוסיף שמונה אסיסטים, בניצחון 95–88 בהארכה על אוניברסיטת אריזונה.
מרטין הכריז כי יתמודד בדראפט 2020 ובדראפט 2021 ב-NBA, אך לבסוף משך את מועמדותו.
ב-17 במאי 2021 עבר לאוניברסיטת קנזס והוביל את קבוצתו לגמר אליפות המכללות בכדורסל.
במשחק הגמר קלע 14 נקודות, וזכה באליפות.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2022 ב-NBA, התמודד מרטין בדראפט ליגת הפיתוח של ה-NBA ונבחר על ידי קליבלנד צ'ארג' במקום ה-40, אך לאחר מחנה האימונים לא הצליח להשתלב בסגל הבכיר של הקבוצה.
ב-11 בנובמבר 2022 הצטרף ללאווריו מליגת העל היוונית.
רמי עבדו הוא פעיל זכויות אדם ומומחה פיננסי מרצועת עזה, משמש כמנהל בכיר בקבוצת "נקסוס" לייעוץ עסקי ויחסי ציבור.
בשנת 2011 ייסד בז'נבה את הארגון האירופאי–ים-תיכוני למעקב אחר זכויות האדם ומכהן כיושב הראש שלו.
במסגרת תפקיד זה, הוא משתתף בישיבות מועצת זכויות האדם של האו"ם ומתמקד בהפרות זכויות אדם במזרח התיכון ובצפון אפריקה, תוך שהוא פועל במוסדות הבינלאומיים לקידום סנקציות ואמברגו נשק על ישראל.
פעילותו של עבדו והארגון שבראשו הוא עומד מאופיינת בביקורת חריפה כלפי מדיניות ישראל, הכוללת האשמות בביצוע פשעי מלחמה, טיהור אתני ורצח עם – טענות שהוחרפו במהלך מלחמת "חרבות ברזל".
מנגד, משרד הביטחון הישראלי הגדיר את עבדו בשנת 2013 כפעיל בארגוני חזית של חמאס באירופה.
קביעה זו נתמכת, בדברי הספד שפרסם לבכיר חמאס שנהרג, אותו כינה "מפקדנו הגדול".
דמותו עוררה פולמוס נוסף עקב התבטאויות המטילות ספק בדיווחים על מעשי הטבח בשבעה באוקטובר, וכן בשל הפצת האשמות על קצירת איברים על ידי צה"ל, טענות שישראל דוחה כעלילות דם.
לצד המאבקים הפוליטיים והמשפטיים, עבדו מעורב ביוזמות אזרחיות נוספות.
הוא משמש כמנתח מדיניות ברשת המדיניות הפלסטינית "", ובשנת 2015 נתן חסות להקמת המיזם "".
מיזם זה נועד לסייע לצעירים מרצועת עזה לשתף את סיפוריהם עם העולם המערבי בשפה האנגלית, במטרה לאתגר ולקעקע סטריאוטיפים הנוגעים לפלסטינים.
בשנת 2013 נכלל רמי עבדו, יו"ר הארגון Euro-Med Monitor, ברשימה שפרסם משרד הביטחון הישראלי, בה סווג כפעיל מרכזי במוסדות שהוגדרו על ידי ישראל כחזיתות של ארגון חמאס באירופה.
זיקה זו באה לידי ביטוי גם במרץ 2025, לאחר חיסולו של גיסו, מוחמד דאוד אל-ג'מאסי ("אבו עוביידה"), שכיהן כחבר בכיר בלשכה המדינית של חמאס וכראש הגוף המנהלי של הארגון בדרום רצועת עזה.
בעקבות מותו של אל-ג'מאסי בתקיפה אווירית ישראלית, פרסם עבדו דברי הספד בהם כינה אותו "מפקדנו הגדול", "אדם טהור להפליא וצדיק" ו"גיבור אמיץ שלא נסוג", תוך שהוא מתחייב להמשיך ולצעוד בדרכו.
עבדו התבטא בחריפות נגד ישראל וצה"ל במספר הזדמנויות, בפרט סביב מלחמת "חרבות ברזל".
בנובמבר 2023 כינה את צה"ל "הצבא הפסיכופתי ביותר בעולם", הגדיר את הפעילות הצבאית בעזה כ"שואה ורצח עם מתמשך", וקרא לממשלות ערב לפעול לעצירת המצב.
כחודש לאחר מכן, בדצמבר 2023, מתח ביקורת על התובע של בית הדין הפלילי הבינלאומי (ICC), והאשימו ב"מוסר כפול ברור" ובהפגנת "עלבון מביש לצדק" על כך שלא נקט פעולה מעשית נוכח מה שעבדו הגדיר כרצח עם בהתהוות.
בינואר 2024 התייחס עבדו לגורלה של משפחת ביבס, שנחטפה על ידי גדודי אל-מוג'אהדין.
הוא פטר את הארגון מאחריות למות בני המשפחה, וטען כי נהרגו על ידי "נתניהו וצבאו" בהפצצה ישראלית בזמן שישנו.
בזירה האקדמית-דיפלומטית, פעל עבדו ביוני 2022 לביטול תואר דוקטור לשם כבוד שהוענק לנשיאת הנציבות האירופית, אורסולה פון דר ליין, מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
במכתב ששלח לפרלמנט האירופי דרש את ביטול קבלת התואר, בטענה כי קבלתו ממוסד זה מסמנת הסכמה לתפקיד שממלאים המוסדות האקדמיים הישראליים ב"כיבוש פלסטין".
לרמי עבדו תואר דוקטור ותואר שני במשפטים ומימון מאוניברסיטת מנצ'סטר, ותואר MBA במימון מאוניברסיטת ירדן.
לפני פעילותו הנוכחית, עבדו עבד כמתאם פרויקטים והשקעות עבור הבנק העולמי ופרויקטים אחרים במימון בינלאומי שמטרתם להתמודד עם המשבר הכלכלי וההומניטרי בשטחים הפלסטיניים.
עבדו היה עוזר המנהל ומנהל המשרד הפלסטיני של והיה בחבר הנאמנים של ארגון הגג של כל הארגונים הלא ממשלתיים הפועלים למען הרשות הפלסטינית.
עבדו מופיע בקביעות בערוצי תקשורת שונים, בנושאים הקשורים למצב ההומניטרי במדינות המזרח התיכון בכלל, ובשטחים הפלסטיניים בפרט, בהם אל-ג'זירה, ערוץ ", סוכנות הידיעות AP וכן באל-ערבי אל-ג'דיד.
רמי עבדו חיבר והיה שותף למספר פרסומים, בהם:
מאת Bertelsmann Stiftung (עורך) ב-2017, שבו ניתח את המניעים של פלסטינים לקחת סיכונים קטלניים כדי לנסות לעזוב את רצועת עזה,
חלק מהפרסומים של עבדו מופיעים גם באוניברסיטת אוקספורד, בית הספר לכלכלה של לונדון, , אתר ועוד.
המועצה ליחסי אירופה-פלסטין שבה עבד תוארה על ידי עיתון האינדפנדט הבריטי "כארגון לא-ממשלתי בלגי אשר מבצע לובינג בשם ממשלת החמאס של עזה".
ב-11 באוגוסט 2020, שר הביטחון בני גנץ חתם על צו תפיסה מינהלי נגד רמי עבדו, "בקשר לעבודתו עם ארגון הטרור המוכרז איפנגו השייך ופועל מטעם ארגון הטרור המוכרז חמאס".
ב-2011 נפגש עם בכירי חמאס ברצועת עזה, בהם אסמעיל הנייה.
רמי (רם) כהן הוא שופט בדימוס שכיהן כנשיא בית הדין האזורי לעבודה בחיפה.
נולד בישראל בשנת 1945 וסיים בשנת 1962 את לימודיו בתיכון מעלה בירושלים.
שירת בצה"ל בשנים 1962–1965. בשנת 1969 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1969–1971 התמחה במשרד עורכי דין.
ב-1971 הוסמך כעורך דין ועבד כשכיר במשרד עורכי דין עד שנת 1974. בשנים 1974–1975 עבד כתובע וחוקר בנציבות שירות המדינה בירושלים.
בשנים 1975-1990 עבד בלשכה המשפטית של משרד העבודה והרווחה וכיהן בין היתר כמנהל מדור חוקה וסגן היועץ המשפטי לענייני חקיקה במשרד.
ביולי 1990 מונה לשופט בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב וב-1999 לנשיא בית הדין בחיפה לאחר פטירתו של הנשיא הקודם דורון מיבלום.
בין דצמבר 2001 לפברואר 2002 וכן במהלך שנת 2005, כיהן גם כשופט בפועל בבית הדין הארצי לעבודה.
ב-21 בפברואר 2015 פרש לגמלאות.
לאורך שנותיו כשופט עסק בתיקים רבים הנוגעים לסכסוכים קיבוציים גדולים הנוגעים למשק החשמל, נמל חיפה רשויות מקומיות ועוד.
כהן היה אחראי על הפיילוט בבתי הדין לעבודה במסגרתו שופטים בדימוס דנים דיון הערכה מוקדמת על תיקים בהם מעורב הביטוח הלאומי, ונותנים לצדדים הערכת מומחים לגבי הסיכויים בתביעה.
בעקבות הפיילוט אומץ המודל על ידי המוסד לביטוח לאומי ויתר בתי הדין לעבודה.
לקראת סוף כהונתו הציע עצמו כהן כבורר בהליך שנדון בפניו של ההסתדרות וארגון עובדי חברת חשמל מול המדינה, על אף שביתו עבדה במשרד עורכי דין אשר ייצג את ועד העובדים הצפוני של החברה.
נציבות תלונות הציבור על שופטים קבע כי כהן ביקש את האישורים הנדרשים - אולם כהן החליט לפרוש מהליך הבוררות.
לאחר פרישתו, מתח כהן ביקורת על פסק דין פלאפון של בית הדין הארצי לעבודה, אשר קבע כי למעסיק אסור להתבטא באשר לזכות ההתאגדות של עובדיו.
כהן מלמד קורס בנושא הביטחון הסוציאלי בישראל בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה ומנחה סטודנטים בכתיבת עבודות אקדמיות בנושאים של דיני עבודה, שוויון הזדמנויות ואיסור אפליה.
כמו כן משמש כיועץ בנושא מינויי בכירים, בוררויות וכמגשר בתיקים בתחום דיני עבודה, פנסיה וביטחון הסוציאלי כחלק ממשרד עורכי הדין מאירסון ראובן ושות'.
כמו כן מכהן כהן (נכון לשנת 2022) כיו"ר ועדת הערעורים לפי חוק הנכים (תגמולים ושיקום).
רמי רוזן (נולד ב-27 ביולי 1987) הוא מנהל ישראלי, המכהן כמנכ"ל המשרד להגנת הסביבה.
נולד וגדל בקריית ביאליק ליהודה ומלכה רוזן.
את לימודיו התיכוניים השלים בעיר.
בשנת 2005 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בספינות הטילים בחיל הים.
במהלך שירותו התקדם לתפקידי פיקוד והשתחרר בשנת 2008.
לאחר שחרורו מהצבא, החל בלימודים אקדמיים.
סיים תואר ראשון במדעי המדינה בהמכללה האקדמית עמק יזרעאל ובהמשך השלים תואר שני בממשל באוניברסיטת רייכמן.
במהלך לימודיו שימש כיו"ר אגודת הסטודנטים של המכללה.
בין השנים 2015–2017 שימש כיועץ בכיר למנכ"לי משרד הבינוי אשל ארמוני וחגי רזניק.
לאחר מכן מונה ליועץ בכיר לשר האוצר דאז, משה כחלון, ובהמשך שימש כראש מטה שרת הבינוי והשיכון יפעת שאשא ביטון.
לאחר תקופה בשירות הציבורי, עבר למגזר הפרטי ושימש כסמנכ"ל באחת מחברות הנדל"ן.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, היה ממובילי הקמת מטה ההסברה הלאומי, ופעל בזירה הבינלאומית להסברה ולחיזוק תדמיתה של ישראל בתקופת הלחימה.
בשנת 2024 מונה למשנה למנכ"ל המשרד להגנת הסביבה.
בפברואר 2025, עם עזיבתו של המנכ"ל אסף יזדי, מונה רוזן לממלא מקום מנכ"ל, ובמרץ 2025 אושר מינויו למנכ"ל המשרד על ידי הממשלה.
בנוסף לתפקידו כמנכ"ל, משמש גם כיו"ר הקרן לשמירת הניקיון.
רמירו היה בנו הלא-חוקי של סנצ'ו השלישי, מלך נווארה, כשמת אביו קיבל את תואר רוזן אראגון.
רמירו ערער על סמכותו של אחיו הצעיר גרסיה סנצ'ס השלישי, שקיבל את השלטון בנווארה מאחר שהיה בן חוקי לאביו.
עד מהרה (1043) התעמתו בקרב טפאיה (Tafalla).
רמירו נחל תבוסה, אך בכל זאת התנער משלטונו של אחיו והמליך עצמו למלך אראגון.
ב-1044 עם מות גיסו נוספו לתחום שלטונו האזורים סובררבה (Sobrarbe) וריברגוסה (Ribargoza).
רמירו נהרג ב-1063, במהלך קרב גראוס ויורשו היה סנצ'ו הראשון, בנו מאשתו חיסברגה.
רמירו נולד ב-24 באפריל 1086, והיה בנם של סנצ'ו הראשון, מלך אראגון ופליסיה דה רוסי, בתם של אילדואין הרביעי, רוזן מונדידיר ואליס דה רוסי.
אביו הכניס את רמירו בילדותו למנזר הבנדיקטיני של סנט פונס דה טומייר במחו בזייה.
כנזיר מכובד, רמירו נבחר לאב המנזר המלכותי הקסטיליאני Santos Fecundo y Primitivo ב-Sahagún ומאוחר יותר היה אב המנזר של מנזר סן פדרו אל וייחו ב-Huesca.
ברצונו להגביל את כוחו של רמירו בתוך ממלכת נווארה-אראגון, אחיו אלפונסו הלוחם חסם את בחירתו לבישוף של בורגוס ולבישוף של פמפלונה.
בשנת 1134 נבחר רמירו לבישוף של ברסטרו-רודה כאשר מותו של אחיו חשוך הילדים הפך אותו לאחד המועמדים לירושה לכתר.
אחיו אלפונסו הראשון הוריש במותו את כל אדמותיו למסדרי אבירים.
לאצילי הממלכה לא הייתה כמובן שום כוונה לקיים את צוואתו; הם בחרו במקומו את אחיו רמירו, איש כנסייה שגילה עניין מועט בניהול הממלכה והקדיש את מיטב מאמציו למציאת יורש.
הוא נשא לאישה את אינֶס מפואטייה, שילדה לו את הנסיכה פֶּטְרוֹנִילָה.
בתחילה התכוון לחתנה עם סנצ'ו מקסטיליה, אך תוכניותיו לא עלו יפה, ולבסוף החליט להשיאה (בגיל שנה בלבד) לרמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה.
משהנישואין נכנסו לתוקפם פרש למנזר והותיר את ניהול הממלכה בידיו של רמון ברנגר, אם כי נותר מלך אראגון להלכה עד יום מותו.
רמיקייד הוא שמה המסחרי של התרופה Infliximab המשמשת לטיפול בחולי מחלות אוטואימוניות שונות כגון מחלת קרוהן ודלקת מפרקים שיגרונית.
התרופה מבוססת על נוגדן הנקשר ומנטרל את פעילותו של הציטוקין TNFα.
רמיקייד (infliximab) היא תרופה המבוססת על נוגדן כימרי חד שבטי במשקל מולקולרי של 149,100 דלטון.
הנוגדן מתקבל כתוצאה מאיחוי החלק המשתנה (Fv) של נוגדן עכברי והחלק הקבוע של נוגדן אנושי מסוג IgG1. הנוגדן נקשר באופן ספציפי לציטוקין TNF α (קבוע הקישור 1010 M−1) ומנטרל את פעולתו.
ציטוקין זה, המיוצר על ידי תאים לויקוציטים שונים, גורם להפעלתה של המערכת החיסונית.
בעקבות נטרול פעילותו על ידי רמיקייד מדוכאת התגובה החיסונית ההרסנית המאפיינת מחלות אוטואימוניות.
הסיבות לפריצתן של מחלות אוטואימוניות אינה ידועה ברוב המקרים, רמיקייד אינה מטפלת בגורמים למחלה וממילא אינה מרפאת אותה, התרופה גורמת אך ורק לנסיגה בהתפרצות ולשיפור באיכות החיים של המטופל על ידי דיכוי זמני של חלק מן המערכת החיסונית.
רמיקייד מיועדת לטיפול בבוגרים הסובלים ממחלות אוטואימוניות מסוימות: מחלת קרוהן, קוליטיס כיבית, דלקת מפרקים שיגרונית, פסוריאזיס (ספחת) וankylosing spondylitis.
התרופה משווקת כאבקה סטרילית, לאחר המסתה בתמיסת סיילין התרופה ניתנת בעירוי תוך ורידי, לפי מינון מומלץ של 3-10 מיליגרם (תרופה) לקילוגרם (חולה), לפי סוג המחלה והיקפה.
על פי המלצת היצרן בדלקת מפרקים המטופל מקבל את העירוי השני והשלישי כשבוע ושישה שבועות בהתאמה מן העירוי הראשון.
לאחר מכן עירוי כל 8 שבועות.
בחולי קרוהן, קוליטיס ופסוריאזיס העירוי השני והשלישי יינתנו לאחר כשבועיים ושישה שבועות מן הטיפול הראשון, לאחר מכן כל 8 שבועות תינתן התרופה.
מכיוון שחולים מסוימים מפתחים עמידות לתרופה לאחר מספר מחזורי טיפול יש דעה הגורסת כי מוטב לספק את התרופה רק בזמן התפרצות.
בחולי מחלת קרוהן וקוליטיס התרופה היא תרופת קו שני כלומר היא מיועדת לחולים שלא הגיבו די טוב לטיפול הראשוני- סטרואידים.
התווית נגד (איסור מוחלט לנטילת התרופה)
חולי שחפת או מחלות זיהומיות קשות אחרות.
חולי אי ספיקת לב קשה או בינונית.
חולים בעלי רגישות יתר לפרגמנט העכברי ברמיקייד, בחולים אלו נוצרים נוגדנים המנטרלים את התרופה ובמקרים מסוימים נוגדנים אלו עלולים לגרום לתגובה אלרגית חמורה שעלולה להוביל למוות.
תגובות לעירוי עצמו- תגובות אלרגיות כגון פריחה, לחץ דם נמוך, קשיי נשימה, קשיי בליעה, בחילה, הקאה, כאב ראש, חולשה, חום, כאבי מפרקים וגו, בדרך כלל תופעות אלו חולפות מספר שעות אחרי העירוי.
פגיעה במערכת החיסונית- הציטוקין TNF α אחראי לתגובה החיסונית התקינה נגד פתוגנים שונים, ניטרול הציטוקין על ידי רמיקייד חושף את המטופל לפתוגנים אופורטוניסטיים כמו דלקת ריאות, הצטננות, שפעת, זיהום במערכת השתן.
בנוסף המטופל רגיש להתפרצות של מחלות לטנטיות (חבויות) כמו שחפת.
פגיעה בשריר הלב הגורמת ללחץ בחזה, קוצר נשימה ואוטם שריר הלב.
מחלות דם: ירידה בטסיות דם הגורמת לבעיות בקרישת דם ומתבטאת בשטפי דם פנימיים.
ירידה ביצירת כדוריות דם אדומות וכתוצאה מכך אנמיה וחולשה.
מחלות במערכת העצבים: תחושת נימול, חולשה, בעיות ראייה, דיכאון, נדודי שינה והפרעות פסיכיאטריות.
לימפומה: נדיר אבל מצוי באחוז גבוה יותר מאשר באוכלוסייה הכללית.
רמינגטון מודל 700 הוא סדרת רובים מסוג רובה צלפים המיוצרים על ידי חברת הנשק "נשקי רמינגטון".
הרובה ידוע באמינותו ובדיוק הרב שלו, דבר ההופך אותו לפופולרי בקרב ציידים, כוחות משטרה, סוכנויות ביטחון ואפילו בקרב כוחות צבא.
רמינגטון החלה לייצר את מודל 700 החל מ-1962. כל הרובים בסדרה מבוססים על אותה מסגרת: הם משתמשים בפעולה בריחית של אש-מרכזית, הם בעלי מחסנית פנימית (שחלה) של 3,4 או 5 כדורים, וניתן להתקין עליהם כוונות טלסקופיות שונות וכן קתות שנות (חברות כמו McMillan מייצרות קתות לרובה מודל 700).
יש דגמים שניתן להתקין עליהם חצובות דורגל, רצועות ואביזרים נוספים.
מספר דגמים באים עם בית מחסנית שניתן לחבר אליו מחסנית נתיקה, וזאת כדי לאפשר טעינה מהירה יותר.
הרובה מדויק מאוד: הוא יכול להגיע ל-0.5 דקות קשת, אם כי 0.75 זה הדיוק הנפוץ שלו.
רובה הרמינגטון 700P שירת כרובה צלפים גם בקרב משטרת ישראל ובקרב יחידות מובחרות בצה"ל, עד שהוחלף לטובת המאוזר 86SR וה-M24 SWS.
גרסה משופרת של הרמינגטון 700, ששודרגה על ידי התעשייה הצבאית, הייתה בשימוש צלפי הימ"מ בשנות ה-90 של המאה ה-20.
רמינגטון משווקת את רובי מודל 700 לכוחות צבא ומשטרה באמצעות סוכנויות Remington Law Enforcement ו-Remington Military, כאשר הדגם המוצע לכוחות המשטרה נקרא מודל 700P (כאשר P מציין "משטרה").
נראה שרובה 700P הושפע בתכנונו מהרובים הצבאיים רמינגטון M24 ו-רמינגטון M40, כאשר המאפיין העיקרי שלו הוא קנה מעובה וכבד יותר באורך 660 מ"מ להגברת הדיוק והקטנת התחממות הקנה.
יש שני דגמים עיקריים של רובי 700P: הרובה הסטנדרטי ורובה 700P LTR (ראשי תיבות של Light Tactical Rifle) בעל קנה קצר יותר של 508 מ"מ.
שני הרובים באים בחבילת Tactical Weapons System שכוללת אבזור לרובה כגון כוונות טלסקופיות, חצובות דורגל ותיבות נשיאה.
דגם המשטרה של רמינגטון צבר פופולריות רבה גם בקרב יורים אזרחיים וציידים, שאהבו את המראה האחיד והממשלתי של הרובה, ונהנו מביצועים טובים ודיוק של רובים אלה.
בעיקרון רמינגטון מוכרת את רובי 700P רק לסוכנויות אכיפת חוק, אך ניתן להשיג אותם גם בשוק האזרחי דרך ספקים שונים.
אזרחים רבים שרכשו רובי מודל 700, שינו אותם כך שיראו כמו רובי M24 ו-M40, וזאת על ידי החלפת קת ל-McMillan A4 טקטית והוספת כוונת טלסקופית פי-10 של Unertl.
רובה הרמינגטון מודל 700 נודע כרובה מדויק ואמין, ולכן אומץ גם בתחום הצליפה הצבאית.
הרמינטון 700 זכה לפופולריות עצומה.
הוא הרובה השלישי הנמכר ביותר בארצות הברית אחרי וינצ'סטר 94 ומרלין 336. כמו כן, הוא משמש בסיס לרובי צלפים שמייצרות חברות אחרות, ורמינגטון מספקת חלקים לרובים אלה, בהן מכלול (מנגנון הפעולה), קנה ועוד.
הטנגו 51 של Tactical Operations, שנחשב לאחד מרובי הצלפים המדויקים בעולם (דיוק של 0.25 דקת קשת), מבוסס על המכלול של הרמינגטון 700 שהוכן לפי מפרט של החברה ואחר כך שופר על ידה.
רמיקוב (בלועזית: Rummikub) הוא משחק חשיבה ומזל לשניים עד ארבעה שחקנים, המבוסס על אריחי משחק צבעוניים.
המשחק מכיל מרכיבים ממשחק הקלפים רמי וממה-ג'ונג.
המשחק בנוי מסדרות של אריחי משחק בעלי ערך של 1 עד 13, ואריח כללי מסוג ג'וקר המסומן בכוכב.
האריחים מחולקים לארבעה צבעים: שחור, צהוב, כחול ואדום, ובכל צבע שתי סדרות.
ישנם 106 אריחים במשחק: שני אריחי הגּ'וקר, ועוד שמונה סדרות (שתי סדרות לצבע) של 13 אריחים.
סדרה חוקית היא רצף מספרים בסדר עולה או יורד בצבע אחד, או רצף של אותו המספר בצבעים שונים.
בתחילת המשחק כל שחקן מחזיק 14 אריחים (או בגרסה אחרת 16 אריחים), והשאר נמצאים בקופה המרכזית.
כל שחקן בתורו מניח ככל יכולתו אריחים רבים על הלוח כך שהם מצטרפים לסדרות חוקיות של שלושה אריחים לפחות.
מותר לצרף לסדרות האריחים שעל הלוח או לשנות את מיקומם של אריחים מסדרה לסדרה, בתנאי שכל הרצפים שעל הלוח נותרים חוקיים ובני שלושה אריחים לפחות.
אם לשחקן אין אריחים מתאימים, עליו לקחת אריח נוסף מהקופה.
המנצח הוא הראשון שמסיים להניח את כל אריחיו.
רמיקוב מזוהה עם מדינת ישראל בעקבות ממציאו היהודי אפרים הרצנו שעלה לישראל מרומניה, שם המציא את המשחק בקוביות הצבעוניות בשנות ה-40 של המאה ה-20 כתחליף לקלפים המסורתיים, שהשלטון הקומוניסטי אסר את המשחק בהם.
המפעל המייצר את המשחק הוקם בישראל ונותר בה לאורך השנים, תוך הצהרה על נאמנות ציונית.
הרצנו יצר את הקלפים הראשונים בעצמו בסיוע בני משפחתו, ושיווק את המשחק תחילה על ידי מכירתו מדלת לדלת ובהמשך חתם שיתופי פעולה עם חנויות קטנות.
אפרים הרצנו, ממציא המשחק, הוא אביהם של מריאנה ומיכה הרצנו - בעליה של חברת למדע תעשיות קלות, בעלת המותג קודקוד, המשווקים של רמיקוב בישראל ובעולם.
המשחק יוּצא לארצות הברית והפך שם בשנת 1977 לאופנה חולפת.
המשחק הופץ על ידי הסברו האמריקאית, ב-25 שפות שונות, בכל רחבי העולם והיה לאחד ממשחקי הקופסה הנמכרים בעולם ולמשחק הנמכר ביותר בעולם מתוצרת ישראל.
בשנת 1980 זכה המשחק בפרס משחק השנה בגרמניה וב-1983 זכה בפרס זה בהולנד (Spel van het Jaar).
מכירותיו נאמדו בלמעלה מ-30 מיליון משחקים.
משחק האוקי (Okey) הפופולרי בטורקיה משתמש באריחי המשחק ובעמודות של רמיקוב, אך כלליו שונים במעט מכללי הרמיקוב.
המשחק משווק כ"משחק ממשפחת משחקי רומי" ופותח בידי מהגר עבודה טורקי בגרמניה שנחשף לרמיקוב.
קופת המשחק מורכבת מ־106 אריחים: על 104 מהם מודפסים מספרים צבעוניים בטווח 1–13 בארבעה צבעים שונים – שחור, כתום, כחול ואדום – בעוד השניים הנותרים הם ג'וקרים, בצבעים שחור ואדום.
כל אחד מהאריחים (למעט הג'וקרים) מופיע פעמיים.
לכל שחקן מעמד ייחודי להעמדת האריחים מבלי לחשוף אותם ליריביו.
יש מספר דרכים לשחק רמיקוב.
מסדרים שורה של 15 ערמות ובכל ערמה של 7 אריחים.
האריח שנותר משמש לפתיחת משחק ובנוסף ניתן לנצח איתו את המשחק רק במידה ולא נלקח קלף מהקופה.
לדוגמה: האריח שנפתח מספרו 5 מרים את האריח בערמה החמישית ונחליף בין האריחים.
כל שחקן מקבל 2 ערמות של 7, והשחקן המתחיל מקבל 15 אריחים ויזרוק ראשון לשחקן שאחריו בתור.
את האריחים מסדרים על גבי המגש לפי רצף עולה (12345) או יורד (4321) ועל פי סדרות צבעוניות (2 צהוב 2 אדום 2 כחול).
במהלך המשחק שחקן "זורק" אריח לבא אחריו וזה יכול להשתמש האריח שקיבל או לקחת מהקופה.
משחק מנצח מורכב מרצף עולה או יורד ומסדרה צבעונית אחת לפחות.
האריחים מעורבבים, כל שחקן נוטל אריח אחד והשחקן עם האריח בעל הערך הגבוה ביותר מתחיל.
האריחים מוחזרים לקופה וכל שחקן נוטל 14 או 16 אריחים ומסדר אותם על הלוח שלו.
את המשחק פותח השחקן שניצח בהגרלה והסבב ממשיך על פי כיוון השעון.
מטרת השחקן: להניח את כל האריחים שלו מסודרים על השולחן.
חוקי הרמיקוב דומים לזה של משחק הקלפים רמי רגיל אך נבדלים בדבר אחד: ברמיקוב מותר לצרף ולשנות את הסדרות שעל השולחן (המהווה את לוח המשחק).
צירופים מותרים כוללים פירוק רביעייה מאותו מספר, שבירת רצף בסדר עולה מאותו צבע, החלפת ג'וקר באבן משחק או הוספת אבן משחק.
את האריחים מותר להניח בסדרות משני סוגים, כאשר בכל סדרה חייבים להיות לפחות שלושה אריחים:
רצפים של מספרים עוקבים: רצף של שלושה עד שלושה עשר אריחים בעלי ערכים שונים וצבעים זהים.
1 לא יכול לבוא אחרי 13 אלא אם כן הוגדר אחרת בתחילת המשחק, ולא ניתן להחליף את כיוון הרצף באמצעו.
קבוצות של אותו המספר בצבעים שונים: שלושה או ארבעה אריחים בעלי ערכים זהים וצבעים שונים, למשל: 3 אדום, 3 צהוב, 3 שחור ו־3 כתום.
ג'וקר יכול להחליף כל אריח.
מותר באותו תור להניח אריח מספרי במקום ג'וקר ולהעביר את הג'וקר למקום אחר.
לשחקן מותר להתחיל להניח סדרות על השולחן רק אם יש לו 35 נקודות לפחות.
הנקודות מחושבות לפי סכום המספרים של אריחי הסדרות, הניקוד של ג'וקר נחשב, לצורך זה, לפי ניקוד האריח אותו הוא מחליף.
לאחר מכן רשאי השחקן להניח סדרות נוספות, להוסיף אריחים לאלו שעל השולחן ואף לסדר אותם בסדר שונה.
בתור בו שחקן אינו מניח אריחים על השולחן או משנה את סדרם, עליו לקחת אריח אקראי מהקופה.
אם הקופה מתרוקנת, לכל שחקן יש תור נוסף ואחר כך מסכמים את נקודות האריחים שלא הונחו.
השחקן שנותרו לו הכי מעט נקודות – הוא הזוכה.
הניקוד של ג'וקר שלא הונח הוא, במקרה זה, 30.
סיכום הנקודות בסוף המשחק: הזוכה מקבל את סך הנקודות של האחרים.
כל אחד מהם מקבל מינוס הנקודות של האריחים שנותרו לו.
| מספרים ברצף חייבים להיות עוקבים: ||
| מספרים ברצף חייבים להיות באותו הצבע: ||
| הצבעים בקבוצה חייבים להיות שונים: ||
| אריחים ששוחקו כבר: ||
| אריחים שלא בקבוצה או רצף על הלוח: ||
בשנת 2015, לרגל חגיגות 70 שנה למשחק, יצרו מריאנה ומיכה הרצנו, ילדיו של אפרים הרצנו, גרסה נוספת של המשחק הכוללת הרחבות ושינוי בחוקי המשחק.
במסגרת הגרסה, עוצבו לוחות חדשים ומודרניים למשחק ונכללו 3 ג'וקרים חדשים:
משמש כשני קלפים, על שני הצדדים מימין ומשמאל להיות זהים.
מחליף שני מספרים משני צדדיו, מאפשר השלמת רצף או קבוצה חלקיים.
מאפשר יצירת רצף בצבעים שונים.
רמי רחמימוב (17 במאי 1937 – 15 במרץ 2008) היה רופא, חוקר מערכת העצבים, פרופסור לפיזיולוגיה, והמדען הראשי של משרד הבריאות.
חתן פרס ישראל לחקר מדעי הרפואה לשנת תשנ"ח (1998).
רחמימוב נולד בעיר סופיה שבבולגריה.
עלה לישראל בשנת 1949 ולמד בגימנסיה הרצליה בתל אביב.
בשנת 1963 סיים לימודי רפואה באוניברסיטה העברית.
בשנים 1965–1967 עשה פוסט-דוקטורט בלונדון אצל הפיזיולוג זוכה פרס נובל ברנרד כץ.
בשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור חבר בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה, ובשנת 1975 מונה לפרופסור מן המניין.
בשנים 1981–1985 כיהן כדיקן הפקולטה.
הוא זכה באופן קבוע מדי שנה בתואר המרצה המצטיין.
לאחר מותו, קרא בית הספר לרפואה את פרס המרצה המצטיין בשלב הפרה-קליני על-שמו של רחמימוב.
במסגרת התמחותו בחקר המוח היה רחמימוב מחלוצי מדעני הנוירוביולוגיה ועבודתו ביססה את תחום הנוירוביולוגיה המודרנית בישראל.
בין תפקידיו האקדמיים, למד וחקר במוסדות שונים בישראל ובעולם: האוניברסיטה העברית, הטכניון, אוניברסיטת לונדון, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת סטנפורד ומכון מקס פלאנק.
מחקריו עסקו בתקשורת במערכת העצבים, וביססו את היחס הכמותי בין יון הסידן ושחרור הנוירוטרנסמיטר.
בהמשך עסק בחקר תכונותיהן של תעלות יונים במערכת העצבים.
לאורך השנים פרסם עשרות מאמרים בעיתונות הרפואית והמדעית .
עבודתו המדעית זכתה להוקרה עם קבלתו את פרס ישראל לחקר הרפואה בשנת 1998.
בשנת 1992 עמד בראש מרכז מינרווה של האוניברסיטה העברית והטכניון לביופיזיקה של התא.
רחמימוב עסק בפעילות ציבורית נרחבת עוד כסטודנט ובמשך כל חייו.
בין תפקידיו: יו"ר אגודת הסטודנטים לרפואה בישראל, יו"ר ועדת הביקורת של הסתדרות הסטודנטים, יו"ר וחבר ועדות בדיקה של המועצה להשכלה גבוהה ויו"ר האגודה הישראלית לביולוגיה ניסויית (אילנית).
בשנת 1989 מונה רחמימוב לראשות ועדה שבדקה את המחקר הרפואי בישראל.
משנת 2001 ועד לפטירתו שימש כמדען הראשי של משרד הבריאות.
רחמימוב היה נשוי לפרופסור לביוכימיה חנה רחמימוב והוא אביהם של נמרוד רחמימוב, רופא אורתופד, איריס רחמימוב, פרופ' להיסטוריה, ותמר רחמימוב-הוניג, דיפלומטית ומומחית במשפט בין לאומי.
אחיו של רחמימוב הוא האדריכל אריה רחמימוב.
רמין הוא כפר פלסטיני, בגובה 334 מטר מעל פני הים, במערב הרי השומרון, 15 ק"מ דרומית-מזרחית מטולכרם, על כביש 57 בקטע שכם–טולכרם.
לפי רישומי הרשות הפלסטינית מספר התושבים נאמד בשנת 2006 ב-2,100.
רמין שוכן בראש כיפה גבוהה, על שרידיה של חורבה עתיקה.
בסקר ארכאולוגי שנערך לאחר מלחמת ששת הימים, נמצאו במקום חרסים מתקופת הברזל II, התקופה הפרסית, הרומית-ביזנטית, ימי הביניים והתקופה העות'מאנית.
ליד הכפר עבר תוואי מסילת הברזל הטורקית מג'נין לטולכרם.
והמנהרה המצויה צפונית לכפר (ממוקמת צפונית מזרחית ל'כפר רמאן' וסמוכה אליו) נקראת בשם מנהרת רמין.
הכפר רשום במפת הסקר הבריטי בתור Ramin.
הוא מוגדר בתור "כפר כיפה": התושבים גרים בראש הרכס – מסיבות ביטחוניות – אך גם כלכליות, שכן השטח המישורי נשאר פנוי לגידולי מטע וחקלאות.
הכיפה מחוברת אל שלוחה מצפון.
מדרגותיה התלולות יורדות דרומה אל עמק נחל שכם, שהוא גם מקור המים הקרוב.
סקר הר מנשה שנערך על ידי אדם זרטל מנה בכפר 70 בורות מים.
במרכז הכפר גרעין של מבנים קדומים, כולל מבנה עם חרכי-ירי.
שרידי הקדרות שנמצאו בכפר הם מהקיסרות הרומית – 30%, הביזנטית – 20%, ימי הביניים – 20% ומהתקופה הערבית, העות'מאנית והעת החדשה – 10% כל אחת.
הכפר מופיע ברישומי המס העות'מאניים של שנת 1596 כחלק מנפת ג'בל סאמי בסנג'ק שכם.
בכפר נמנו 9 בתי אב, כולם מוסלמים, ששילמו מס קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית, כולל חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית, עיזים וכוורות, בנוסף להכנסות מזדמנות, סה"כ 4,930 אקצ'ה.
רמינגטונוצטיים (שם מדעי: Remingtonocetidae) היא משפחה נכחדת של לווייתנים קדומים טורפים.
הם חיו במים מתוקים על קו החוף של ים טתיס, במהלך האאוקן - לפני כ-40 עד 55 מיליוני שנים.
אזור תפוצתם היה מוגבל לפקיסטן ולהודו, בדומה לקודמיהם בשרשרת האבולוציונית של הלווייתנאים - הפקיצטיים והאמבולוצטיים.
לרמינגטונוצטיים היו ארבע גפיים פעילות.
גופם היה ארוך וקטן יחסית.
עיניהם ואוזניהם היו מרוחקות זו מזו, מה שמלמד על בילוי זמן רב במים.
עם זאת, לעיתים גם היו יוצאים ליבשה, ואורח חייהם לא היה מימי לחלוטין, כי אם אמפיבי.
Attockicetus - הסוג הקדום ביותר (זהה בגילו לאמבולוצטוס)
רמינגטון ניילון 66 הוא רובה חצי-אוטומטי בקוטר 0.22 אינץ' מתוצרת חברת רמינגטון.
ייחודו של הרובה הוא בשימוש הנרחב בפולימרים סינתטיים בייצורו.
הרובה הוצג לראשונה על ידי חברת נשקי רמינגטון בשנת 1959. ייחודו של הניילון 66 הוא בקת ובגוף הרובה, העשויים חומר פולימרי, הדומה לניילון, בשם זַיְטֶל (Zytel), מתוצרת חברת דופונט.
השימוש הנרחב בחומרים סינתטיים מאפשר לניילון 66 לפעול בלא שימוש בחומרי סיכה כלשהם, דבר התורם לאמינותו ולפופולריות הרבה שלו בקרב תושבי אזורים ארקטיים.
הרובה מצויד בכוונת ברזל, אך ניתן להתקין עליו גם כוונת טלסקופית.
לרובה מספר גרסאות, אולם אלו נבדלות אחת מהשנייה בצבע גוף הרובה.
שמן של חלק מהגרסאות השונות מבוסס על שמותיהם של שבטים אינדיאניים מאמריקה הצפונית, ובהם "חום מוהוק", "שחור אפאצ'י" ו"ירוק סנקה".
הניילון 66 יוצר ברישיון גם בברזיל, בידי חברת CBC הברזילאית בין השנים 1962 ו-1992. החברה הברזילאית יצרה בסך הכל כ-200 אלף רובי ניילון 66. בדגמיה המאוחר יצרה החברה את גוף וקת הרובה מחומר פולימרי בשם טֶכְנִיל (Technyl), כתחליף זול יותר לחומר הזיטל של חברת דופונט.
רמיקס הוא גרסה אלטרנטיבית לשיר המתבצעת באולפן הקלטות כדי להתאים לשיר סגנון חדש או לשפר את איכות הקול, לפעמים עם תוספת של מקצבים ואפקטים חדשים.
הרמיקס מיועד, בדרך כלל, להשמעה על ידי תקליטן במועדונים.
רמיקס הוא יצירה מוזיקלית או יצירה אחרת במדיה אשר עוברת שינוי משמעותי, עריכה מחודשת או בנייה מחדש מתוך חומר מקורי קיים.
בעולם המוזיקה, רמיקס מורכב לרוב מפירוק השיר למרכיביו – ערוצי שירה, תופים, בס, אלמנטים מלודיים ואפקטים – וההרכבה מחדש של הקטע בצורה חדשה.
מטרת הרמיקס יכולה להיות התאמה לריקודים במועדונים, יצירת פרשנות אמנותית חדשה, התאמת היצירה לקהלים שונים או שיפור מאפיינים טכניים של ההפקה
הרמיקס הפך בשנים האחרונות לחלק משמעותי בתרבות הדיגיטלית, והוא משמש ככלי יצירתי נפוץ הן בקרב מפיקים מקצועיים והן בקרב משתמשים חובבים בפלטפורמות כמו TikTok ו-YouTube
שורשי הרמיקס המודרני נטועים במוזיקת הדאב שהתפתחה בג'מייקה בשנות ה-60.
מוזיקת הדאב התבססה על פירוק רצועות רגאיי קיימות והפקת גרסאות אינסטרומנטליות חדשות.
חלוצי הדאב, כמו Lee "Scratch" Perry ו־King Tubby, השתמשו בטכניקות של הסרת שירה, הוספת אפקטים כגון הד וריוורב, והדגשת קווי הבס והתופים.
בכך נוצרו גרסאות חדשות שהיוו יצירה בפני עצמה.
תיאור מפורט של התפתחות זו מופיע בספרו של Veal Michael E משנת 2007.
המתאר כיצד מוזיקת הדאב יצרה לראשונה גישה אמנותית של שינוי יצירה קיימת לכדי יצירה עצמאית.
התפתחות משמעותית נוספת אירעה בשנות ה־70 בסצנת הדיסקו של ניו יורק.
הדי.ג'ייז במועדונים נתקלו בשירים אשר היו קצרים מדי עבור רצף הריקודים.
טום מולטון אחד מחלוצי תחום הרמיקס המודרני, החל ליצור גרסאות ארוכות לשירים קיימים באמצעות עריכת סרטי הקלטה מגנטיים, חיתוך קטעים ושילובם מחדש.
מולטון יצר את גרסת ה־12 אינץ' שהפכה לסטנדרט בעולם המועדונים.
תהליכים אלו מתוארים בהרחבה בספרם של Frank Broughton ו-Bill Brewster
משנת 1999, המתחקה אחר התפתחות הדיג'יים והרמיקס.
בסוף שנות ה־70 ובתחילת שנות ה־80, עם עליית תרבות ההיפ הופ, טכניקות הרמיקס התרחבו בזכות שימוש יצירתי בפטיפונים Kool Herc מאבות ההיפ הופ, פיתח טכניקה שבה השתמש בשני פטיפונים כדי לחזור שוב ושוב על קטעי "ברייק" מתוך תקליטים קיימים.
כך נוצרו לופים ארוכים שאפשרו למוזיקאים ורקדנים להמשיך את המקטעים הקצביים המלהיבים לאורך זמן.
המהפכה הדיגיטלית של שנות ה־80 וה־90 תרמה להתפתחות חסרת תקדים של הרמיקס.
הופעתם של סמפלרים, סינתיסייזרים ומכונות תופים כדוגמת Roland TR-808 ו-Akai MPC