tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהיותה ב-The Groundlings, ביירד לימדה והופיעה עם שחקנים כמו וויל פרל, קריסטן ויג ומליסה מקארתי, והפכה למורה הראשונה לאלתור של מקארתי.
כמה מתפקידי המשחק הבולטים שלה משנות האלפיים עד 2010 הם:
שרון פרל בתיקים באפלה בשנת 2000, סנדרה היקס בבונז בשנת 2009, אנדראה קון בסרט עמוק באדמה בשנת 2005, והאסארי סמארה מהטרילוגיה המקורית של Mass Effect.
במרץ 2009 הוציאה ביירד את אלבום הבכורה שלה We Sail.
ביירד כתבה, הפיקה, שיחקה וסיפקה את פסקול הסרט "Life Inside Out" שיצא באוקטובר 2013. הסרט, חוקר את היחסים בין אם לבן באמצעות מוזיקה, מציג את בנה האמיתי של ביירד, פיניאס או'קונל.
גארי גולדשטיין מלוס אנג'לס טיימס כתב "הפגנה יפה של אהבת האם מסכמת את הסרט הקטן המיוחד הזה על פתק נוגע ללב."
בשנת 2016, ביירד ערכה את הקליפ לשיר "Six Feet Under" של הבת שלה, בילי אייליש.
בשנת 1995 נישאה לשחקן האמריקאי פטריק אוקונל, אותו הכירה בהופעה שלה באלסקה.
בנה פיניאס נולד כעבור שנתיים.
לביירד נולדה בת, בילי אייליש בהיילנד פארק, לוס אנג'לס בדצמבר 2001, שם הם מתגוררים נכון ל-2022. היא ובעלה החליטו לחנך את ילדיהים חינוך ביתי, כאשר ביירד קבעה: "חינוך ביתי מאפשר לנו לתת להם לעשות את הדברים שהם באמת אוהבים לעשות ולא שיהיה להם לוח זמנים ענק".
+שנהכותרתתפקידהערות1981Another Worldרונדה סדוסקי3 פרקים1987כשהעולם מסתובבטיילור בולדוויןהפרק היה בתאריך 24 בדצמבר 19871992פרקליטי אל איירייצ'ל מלון1994Walker, Texas Rangerג'סיקה אן פריצ'רד3 פרקיםPicket Fencesמרגורי אנגרמס3 פרקים1996The Naked Truthהאישה הצרפתייה של הבמאישיקגו הופגלוריה ניל1998באדי פרוBuddy Faro1999L.A.
2ג'ק וג'ילדונה2000ג'אגורה דוקCover Meקריסטי אן הנריקתרגיעזוג #1תיקים באפלהשרון פרל2002הבית הלבןBirds of Preyאמא2003מכושפותדוקטורThe Brotherhood of Poland, New Hampshire2005עמוק באדמהאנדראה קוןEverwoodגברת הארוקט2008The Starter Wifeבלייר2009בונזסנדרה היקס2011ימי חיינואישה בטלוויזיה2013See Dad Runאמא היפית
שנהכותרתתפקידהערות1989רוס מול ווידסרט בטלוויזיהאיש חף פשעסטייסי1995סיריניגוהגמד בלבן1999מייקל ג'ורדן: גיבור אמריקאיכתבתסרט בטלוויזיההחיתוך הגדולאמא של טרייסי2000לנשורמלצריתחברים רציםקריינית #22001משוגערבקה2004קרב על בקבוק סאקהקאת'י גאפניסרט קצר2005בית הספר לריקודים סלוניים ומרמים של מרילין הוצ'קיסלינדה סו2006אראגוןקולות נוספים2011עידן הקרח: חוגגים בגדולקולות נוספיםסרט קצר2013החיים מבחוץ לבפניםלארהכתבה, הפיקה, ויצרה את השירים2016אני עצמידאמיטרסרט קצר2021בילי אייליש: העולם טיפה מטושטשעצמהדוקומנטרי
מגיארבאנהגייש (בהונגרית: Magyarbánhegyes) הוא כפר בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים במגיארבאנהגייש נמצא בירידה.
הכפר מיושב מהמאה ה-15 והוא מוזכר בכתבים משנת 1504.
יהודים התיישבו במגיארבאנהגייש במחצית השנייה של המאה ה-19 ורובם התפרנסו ממסחר וחלקם היו בעלי משקים קטנים.
הקהילה התארגנה בשנת 1880 והקימה חברה קדישא, בית כנסת ו"חדר".
לקהילה היה בית קברות יהודי ששאריות ממנו עדיין קיימות בכפר.
כשנה אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה הכריזה הונגריה הפרו-גרמנית על גיוס כללי של יהודים לפלוגות עבודה ובמגיארבאנהגייש גויסו גברים יהודים לעבודות כפייה ונשלחו לחזית אוקראינה שם לחמו ההונגרים לצד הגרמנים, שישה נהרגו בשדות המוקשים.
בסוף מאי 1944, כחודשיים אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה, רוכזו היהודים בחווה שבקצה העיירה, ועמם יהודי הכפרים הסמוכים.
משם הועברו לגטו בקשצ'בה ושוכנו במחסני טבק סמוך לתחנת הרכבת בתנאי צפיפות ורעב קשים.
אחדים נמלטו ואחדים מצאו מחסה בבתי נוצרים.
ב-25 ביוני 1944 שולחו יהודי העיירה למחנה ההשמדה אושוויץ ואחדים נלקחו לעבודות כפייה באוסטריה.
49 מיהודי מאגיארבאנהגייש נספו באושוויץ.
מגיארדומבג'האז (בהונגרית: Magyardombegyház) הוא כפר קטן בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים במגיארדומבג'האז נמצא בירידה.
על פי ממצאים ארכאולוגיים האזור היה מיושב כבר בתקופת הברונזה.
יהודים ישבו במגיארדומבג'האז במאה ה-19 וב-1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
מגי רי היא דמות בדיונית ואחת הדמויות הראשיות בסדרת הקומיקס "המתים המהלכים", כמו גם בסדרת הטלוויזיה הנושאת את אותו השם ובסדרת הספין-אוף "המתים המהלכים: עיר המתים".
הדמות נוצרה על ידי הכותב רוברט קירקמן והאמן צ'ארלי אדלארד, והופיעה לראשונה בקומיקס "The Walking Dead #10" שיצא בשנת 2004. בקומיקס, מגי היא בתו של הרשל גרין, אחותם הגדולה של בילי, סוזי ורייצ'ל גרין, ואחותה הקטנה של לייסי וארנולד גרין.
היא הייתה נשואה לגלן רי ולשניים נולד בן, הרשל גרין.
בטלוויזיה, מגי היא בתו של הרשל וג'וזפין גרין, הבת המאומצת של אנט גרין, אחותם למחצה של בת' ושון גרין, אשתו של גלן רי ואמא של הרשל רי.
הדמות מגולמת על ידי השחקנית היהודיה-בריטית/אמריקאית לורן כהן.
בזכות התפקיד הזה, כהן זכתה ב"פרס סטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר בטלוויזיה" בשנת 2022, בשנת 2024, זכתה ב"פרס סטורן לשחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה".
בקומיקס, מגי מופיעה כדמות ראשית מהגיליון העשירי ועד גיליון 193, המתרחש 25 שנים לאחר מותו של ריק.
בסדרת הטלוויזיה, מגי מופיעה כדמות משנית בעונה השנייה, ולאחר מכן כדמות ראשית מעונה 3 עד לעזיבתה בעונה 9. בעונה ה-11 היא חוזרת לתפקיד ראשי.
בסדרת הספיף אוף, "המתים המהלכים: עיר המתים", מגי היא הפרוטגוניסט לצד ניגן סמית'.
מגי נולדה בשנת 1984 להרשל גרין.
לאחר מותה של אימה, היא עברה עם משפחתה לבית הילדות של הרשל.
היא ושאר אחיה התקבלו לקולג', אך נאלצו לצאת משם עקב חוסר בכסף.
מעט לפני תחילת האפוקליפסה, מגי נכנסה למערכת יחסים עם גבר, אך הם נפרדו מהר מאוד.
מגי מאוחר יותר סיפרה שהוא היה "די מניאק."
שם הסדרהעונות1234567891011המתים המהלכיםחוזרראשיהמתים המהלכים: עיר המתיםראשי
מגי נולדה בשנת 1988 במדינת ג'ורג'יה, ארצות הברית.
הוריה היו הרשל וג'וזפין גרין.
היא גדלה בחווה של אביה ועם אורח חיים נוצרי.
לאחר שנולדה, אביה הרשל נגמל מאלכוהול ואסר על להביא אלכוהול לבית.
יום אחד, הרשל וג'וזפין לקחו את מגי לביקור במפלי אמיקלולה , המפלים הגבוהים ביותר בג'ורג'יה.
במהלך שנות התבגרותה של מגי, אימה נפטרה ממחלה.
בשנת 1994, הרשל התחתן בפעם השנייה, לאישה בשם אנט, ולהם נולדה אחותה למחצה של מגי, בת'.
זמן מה לאחר מכן, נולד לזוג עוד בן, בשם שון.
עם זאת, נישואים אלה גרמו למגי להתחיל לעשן ולגנוב מחנויות.
עם הזמן, מגי למדה לחבב את אימה המאמצת ואת אחיה למחצה, והיא הפסיקה לעשן.
כאשר היא הגיעה לשנות העשרה המאוחרות שלה, מגי התחילה ללמוד במכללה.
לא ידוע אם היא נשרה מהקולג' או סיימה את לימודיה.
לאחר תחילת האפוקליפסה, אנט ושון ננשכו והפכו למהלכים.
הרשל, עם זאת, הורה לאוטיס להכניס אותם לאסם של החווה עד שה"מגפה" תגיע לסיומה ותמצא תרופה.
מגי, בת' והרשל קיבלו את אוטיס, פטרישיה ואת בן הזוג של בת', ג'ימי, ולאחר מכן התבצרו בחווה במשך החודשים הבאים.
עם הזמן, הרשל ביקש מאוטיס לחפש אנשים "נגועים" אחרים, כולל בן דודם ארנולד, שכינהם מר וגברת פישר, וחבריהם לייסי ודנקן.
חודשיים לתוך האפוקליפסה, אוטיס מצא ילדה "מהלכת" (סופיה פלטייר), והוא הכניס אותה לאסם.
לאחר מכן, הוא יצא לצוד.
באותו הזמן, ריק גריימס, שיין וולש וקארל גריימס חיפשו את סופיה.
במהלך החיפוש, הם נתקלו בצבי.
קארל התקרב אליו לאט, ואז פתאום אוטיס ירה בצבי.
הכדור עבר דרך הצבי ופגע בקארל.
מלא בחרטה, אוטיס לוקח את השלושה לחווה.
מגי מוצגת כאישה איטנליגנטית, אכפתית ואמיצה מאוד.
לפני שהכירה את ריק גריימס וקבוצתו, בדומה לרוב משפחתה, מגי האמינה שהמהלכים הם בסך הכל אנשים חולים שניתן לרפא.
אמונה זו כמעט עלתה לה בחייה.
לאחר התקרית הזאת, מגי התחילה לראות את העולם אחרת.
מגי מתאהבת בגלן רי, חבר בקבוצה של ריק גריימס.
לאחר שהחווה נהרסת והקבוצה נאלצת להימלט, מגי הופכת אחד מאנשי הכוח החשובים בקבוצה, והיא מתחתנת עם גלן.
לאחר מותו של גלן, מגי נכנסת לדיכאון כבד ודורשת נקמה בניגן וב"מושיעים".
18 חודשים לאחר סיום המלחמה ותבוסתו של ניגן, מגי הופכת למנהיגה של מחנה "ראש הגבעה" (Hilltop), יחד עם זאת, היא מסרבת להיכנס לאלכסנדריה כל עוד ניגן כלוא שם.
בסופו של דבר, למגי נמאס והיא רוכבת לאלכסנדריה במטרה להרוג עם ניגן.
אך כאשר היא מתעמתת איתו, הוא צועק לה בבכי שתהרוג אותו.
ברגע הזה מגי מבינה שריק צדק, ושלהשאיר את ניגן בחיים, אומלל ושבור, עדיף מלהרוג אותו.
לכן, היא מחליטה לחוס על חייו.
לאחר הקרבתו ו"מותו" של ריק, מגי מאשימה את עצמה, ובסופו של דבר, היא מחליטה לעזוב את תפקידה כמנהיגת "ראש הגבעה".
שש שנים לאחר מכן, מגי חוזרת יחד עם בנה לאלכסנדריה.
לאחר שבנה הרשל נחטף למנהטן על ידי ה"קרואטי" (The Croat) ואנשיו, מגי יוצאת למסע להחזיר אותו בכל מחיר.
עם זאת, היא שוב נאלצת לעבוד יחד עם ניגן.
מגי היקרי (מוכרת בשמה המקצועי MAGI) היא זמרת-יוצרת ומפיקה ישראלית.
המוזיקה שלה משלבת אלטרנטיב, דאנס, מוזיקה אלקטרונית, היפ-הופ ומוזיקת עולם, תוך שימוש בכלים אלקטרוניים ודגימות.
מגי שרה בערבית, תימנית, עיראקית, עברית ואנגלית.
מגי היקרי, בת זקונים למשפחה בת שלושה ילדים, נולדה לאם שעלתה מבגדד יחד עם משפחתה ולאב יליד הארץ שמשפחתו עלתה מתימן.
סבה של מגי, מאיר היקרי היה פייטן וחזן בבית הכנסת בשכונה.
את ילדותה העבירה בין גבעתיים לכרם התימנים.
מגיל 12 שרה בהרכב עירוני שהופיע בארץ ובחו"ל.
בתיכון למדה במגמת אלקטרוניקה ומחשבים.
את שירותה בצה"ל עשתה בשלוחה של ממר"ם כמנהלת רשת מחשבים בחיל התקשוב.
לקראת סוף שירותה הצבאי נפטר אביה של מגי אחרי מאבק במחלה נדירה, מה שדחף אותה להקדיש את חיה למוזיקה, שירה וכתיבת שירים.
ב-1999 שיחקה בסרט הקולנוע "מבצע סבתא" בסרט הקאלט הגדול והראשון של דרור שאול בתפקיד אתי.
ב-2008 לאחר שחרורה מהצבא למדה במגמת ביצוע ב"רימון" והייתה חלק מאנסמבל הקלאסי של רפי קדישזון.
מגי החלה את דרכה כזמרת בהרכבים שונים.
ב־2008 הייתה חלק מההרכב של חיים לרוז ורביד פלוטניק (נצ'י נצ').
לאחר מכן הייתה זמרת בהרכב "גברבנד" יחד עם ניר גבר ואסתר רדא.
בשנים 2013–2018 הייתה הזמרת של המוזיקאי גיא מזיג (הדורבנים) והשתתפה באלבומו "השחור החדש".
בשנת 2013 השתתפה כזמרת עם להקת המטאל האוריינטלית אורפנד לנד בחגיגות הרשמיות של משחקי המכביה באצטדיון הלאומי טדי בירושלים.
באותה שנה עבדה כזמרת עם המפיק הבריטי Juno Reactor (ג'ונו ריאקטור) ויצאה איתו לסיבוב הופעות באירופה ובארץ.
בנוסף הקליטה את השיר Invisible מתוך אלבומו האחרון של ג'ונו The Golden Sun of the Great East.
ב-17 באוגוסט 2017 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "דבקה רפיח", בו השתתפה גם מורתה לאה אברהם.
באותה שנה הוציאה את הסינגל "אלאשו", שזכה לשבחים והופץ בעולם הערבי כחלק ממסע הסברה של משרד החוץ.
באותה שנה הופיעה מגי בפסטיבל אינדינגב לצד אמנים כמו אסתר רדא, רוקפור, הג'ירפות וערוץ הכיבוד.
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית מיוחדת של מועדון תרבות לזכרה של עופרה חזה, וביצעה את השיר "גלבי" בהנחיית אסתר רדא ושפרה קורנפלד.
באותה שנה השתתפה בפסטיבל אינדיסיטי אשר צולם בירושלים, עם השיר יא כייל בלייל (הסוס דוהר בלילה)
בשנת 2019 יצא אלבום הבכורה שלה, "אלאשו", בהפקת רון בונקר.
בעקבות הצלחת האלבום יצאה מגי לסיבוב הופעות באירופה, והופיעה במוזיאון Fete La Musique בפריז.
כמו כן שיתפה פעולה עם תומר ישעיהו בשיר אלקלב יורני (כשהלב שר) באלבומו "Manuella" (בעברית: מנואלה), והוציאה שני שירים עם Nabi - אורי רוסו (נגה ארז) ומתן ספנסר.
באותה שנה הוחתמה בחברת הפאבלישינג הצרפתית/בריטית D6.
ב-2022 נכלל השיר "Salam Yalbint" מתוך אלבומה הראשון "Alashoo" (אלאשו) בפסקול סדרת הטלוויזיה "Snowpiercer" (רכבת הקרח) של נטפליקס.
באותה שנה הייתה מגי היוצרת הישראלית הראשונה שהוחתמה בארץ ב"Universal Music Publishing Group" , חברת הפאבלישינג הבינלאומית היחידה עם משרד בישראל.
בשנת 2023 הייתה מגי לישראלית הראשונה שהוזמנה להופיע במשרדים הראשיים של יוניברסל פאבלישינג בריטניה, בשואוקייס פרטי בו השתתפו בכירי החברה, ביניהם מנכ"לית UMPG אירופה.
באותה שנה השתתפה בפרויקט "She is the music" של אלישה קיז בפריז.
הפרויקט, יזמה של Universal Music Publishing Group France, ריכז את הכותבות והמפיקות המובילות בעולם כדי ליצור ולכתוב יחד מוזיקה (בריטני, ריהאנה, כריס בראון, קלווין האריס, כוכבת הטיק טוק לה פורשה).
בשנת 2024 כתבה מגי את פסקול סרטו של אבי נשר, גן קופים.
בפסקול נכללים השירים "Dunya" ו-"חום ואהבה" (בשיתוף סוזנה פאפיאן).
מגי גם שיחקה בסרט, לצד אדיר מילר, שני כהן, ערן זרחוביץ ויניב ביטון.
השיר "חום ואהבה" זכה לקליפ בבימויו של אבי נשר.
הקליפ, שכלל צילומים בשכונת התקווה בתל אביב ובלונדון, הוא הקליפ הראשון שביים אבי נשר אי פעם.
כמו כן, באותה שנה הוציאה את הסינגלים AyAyAy, TLM ואת השיר "כמה זה עולה" שנכלל באלבומו של עידו מימון, "פסטיבל מסמפלי הסימפולים 2".
בשנת 2025 מגי הוזמנה להקלטות ע"י Universal Music Publishing Group UK בפלמה דה מיורקה שבספרד, בהם השתתפו מיטב המפיקים והכותבים הבריטים.
שם כתבה, הפיקה וביצעה את השיר Jilala יחד עם המפיק הבריטי ג'ימי ג'יימס, שנבחר לפסקול המשחק המוכר בעולם פיפ"א FIFA EA FC26 Soundtrack
מגי מתגוררת כיום בתל אביב.
בנוסף לעיסוקה כמפיקה וזמרת היא מלמדת שיעורי פיתוח קול באופן פרטי ומעבירה סדנאות קול וביטוי עצמי.
מרגרט ויויאן גודלנדר היא משפטנית ופוליטיקאית אמריקאית המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת ניו המפשייר, מאז ינואר 2025. היא חברת המפלגה הדמוקרטית.
גודלנדר שירתה כקצינת מודיעין בכוחות המילואים של צי ארצות הברית ועבדה כיועצת למדיניות חוץ בסנאט של ארצות הברית.
לאחר שהשלימה לימודי משפטים, התמחתה כעוזרת משפטית אצל השופטים מריק גרלנד וסטיבן ברייר.
היא שימשה כיועצת בוועדת המשפט של בית הנבחרים האמריקאי במהלך הליך הדחתו הראשון של הנשיא דונלד טראמפ.
במהלך ממשל ג'ו ביידן עבדה כפרקליטה במחלקת המשפטים של ארצות הברית וכיועצת בכירה בבית הלבן.
היא נבחרה לקונגרס ב-2024 כמחליפתה של חברת בית הנבחרים הפורשת אנני קסטר.
גודלנדר נולדה ב-4 בנובמבר 1986 וגדלה בנשואה שבניו המפשייר.
היא נצר למשפחת טמפוזי – משפחה פוליטית בולטת ומקושרת בניו המפשייר.
סבה, סמואל טמפוזי, היה יזם נדל"ן רפובליקני שהחזיק בבעלות חלקית על קבוצת הבייסבול בוסטון רד סוקס.
אמה, בטי טמפוזי, הייתה חברת בית הנבחרים של ניו המפשייר מטעם המפלגה הרפובליקנית, לפני שמונתה לעוזרת מזכיר המדינה של ארצות הברית לענייני קונסולריה בממשל הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
בשנת 2005 השלימה גודלנדר את לימודיה התיכוניים בבית הספר גרוטון שבמסצ'וסטס.
ב-2009 השלימה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה במכללת ייל, ולאחר מכן החלה ללמוד משפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל, שם קיבלה תואר שני במשפטים בשנת 2016. בהיותה סטודנטית בייל שימשה כעמיתת מחקר במצרים, בלבנון, בלוב ובסוריה.
לאחר שסיימה את לימודיה במכללת ייל בשנת 2009, עבדה גודלנדר כיועצת פוליטית למדיניות חוץ עבור הסנאטורים ג'ו ליברמן וג'ון מקיין.
היא שירתה כקצינת מודיעין בכוחות המילואים של צי ארצות הברית במשך 11 שנים, והגיעה לדרגת לוטננט.
במהלך הליך ההדחה הראשון של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ עבדה גודלנדר כיועצת משפטית בוועדת המשפט של בית הנבחרים האמריקאי, והייתה שותפה לחיבור דו"ח בן 55 עמודים שתיאר את העילות החוקתיות להדחתו של טראמפ.
לאחר שטראמפ זוכה בידי הסנאט של ארצות הברית בפברואר 2020, החלה לעבוד כיועצת בארגון הפעילים "Co-Equal", הפועל להגדלת המימון והתמיכה של הקונגרס בסוכנויות פדרליות המספקות מחקר וייעוץ מדיניות למחוקקים.
גודלנדר לימדה משפט חוקתי באוניברסיטת ניו המפשייר ודארטמות' קולג' בין השנים 2019–2021. בנוסף היא הייתה חברה במועצות המנהלים של "הקרן לנשים של ניו המפשייר", "הסיוע המשפטי של ניו המפשייר", "המועצה לענייני חוץ של ניו המפשייר", ו"הוועדה המייעצת של מרכז רודמן".
בינואר 2021 הצטרפה לממחלקת המשפטים של ארצות הברית כיועצת משפטית בלשכתו של מריק גרלנד, שמונה לתובע הכללי של ארצות הברית בקבינט של הנשיא ג'ו ביידן, ושאצלו התמחתה לאחר לימודי המשפטים.
בין ספטמבר 2022 לפברואר 2024 שימשה כעוזרת התובע הכללי בפועל, ופיקחה על העבודה הבין-לאומית ובענייני הערעורים והמדיניות של מחלקת ההגבלים העסקיים במחלקת המשפטים.
לאחר שעזבה את מחלקת המשפטים שימשה זמן קצר כיועצת בכירה בבית הלבן, שם הובילה את יוזמת "סדר היום לאחדות האומה" של ממשל ביידן.
ב-9 במאי 2024 הכריזה גודלנדר על התמודדותה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס השני של ניו המפשייר בבית הנבחרים של ארצות הברית, במטרה להחליף את נציגת המחוז הפורשת אנני קסטר.
אמה, בטי טמפוזי, התמודדה על אותו מושב מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנת 1988, אך הפסידה בבחירות המקדימות לצ'אק דאגלס , שטען כי אין זה ראוי שאם תישא בתפקיד פוליטי בזמן גידול ילדים קטנים.
גודלנדר ניצחה בבחירות המקדימות את חבר המועצה המבצעת של ניו המפשייר לשעבר, קולין ואן אוסטרן, שנתמך בידי קוסטר, עם 63.8% מהקולות לעומת 36.2% לוואן אוסטרן.
בבחירות הכלליות גברה גודלנדר על המועמדת הרפובליקנית והפעילה הליברטריאנית לילי טאנג ויליאמס, עם 52.9% מהקולות לעומת 47.1%.
ב-3 בינואר 2025 גודלנדר הושבעה לתפקידה עם התכנסות הקונגרס ה-119 של ארצות הברית.
היא שובצה כחברה בוועדת העסקים הקטנים ובוועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים.
גודלנדר נשואה לג'ייק סאליבן, שכיהן כיועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית תחת הנשיא ג'ו ביידן בין השנים 2021–2025. השניים נפגשו לראשונה בוועידת מינכן לביטחון במהלך ממשל ברק אובמה, כאשר גודלנדר עבדה עבור הסנאטור ג'ו ליברמן וסאליבן שימש כיועץ למזכירת המדינה הילרי קלינטון.
הם נישאו ב-6 ביוני 2015 בניו הייבן שבקונטיקט.
בני הזוג שוכרים בית בנשואה שבניו המפשייר, וכן מחזיקים בבית מגורים בשווי 1.2 מיליון דולר אמריקאי בפורטסמות' שבניו המפשייר.
בשלהי 2022 נכנסה גודלנדר להיריון, אך במהלך ההיריון אובחן כי העובר סובל ממצב רפואי קטלני ובעקבות זאת מת ברחמה.
בזמן שהמתינה להליך רפואי להסרת העובר, היא נכנסה ללידה וילדה בן מת באמבטיית בית מלון ביום ראשון של חג הפסחא.
גודלנדר ציינה כי חוויה זו היוותה השראה עבורה לקמפיין למען זכויות הפלה.
מְגִלַּת אֶסְתֵּר היא אחת מחמש המגילות שבתנ"ך.
במגילה מסופר על מזימה להשמדתם של יהודי ממלכת פרס בימי המלך אחשוורוש על ידי המן האגגי ("המן הרשע"), וכיצד סיכלו אותה אסתר המלכה ובן דודה מרדכי היהודי.
בסוף המגילה מסופר כי לזכר אירועים אלה נקבעו חג הפורים ומצוותיו - משלוח מנות, מתנות לאביונים ועריכת משתה.
גם קריאת המגילה פעמיים, בליל החג וביומו, היא ממצוות החג.
במחקר נחשבת המגילה לרומן היסטורי אשר סיפורה מתרחש במאה החמישית עד הרביעית לפני הספירה, ונכתבה כסיפור אטיולוגי שנועד להסביר את מקורו של חג הפורים בדיעבד, כלומר לאחר שכבר התקבל על ידי היהודים בגלות אשור ובבל.
המגילה פותחת בסיפור על המשתה שעורך המלך אחשוורוש, בשנה השלישית למלכותו.
המשתה אורך 180 יום ומיועד לשריו ועבדיו של אחשורוש.
לאחר מכן עורך המלך משתה נוסף בן שבעה ימים לבני שושן, וביום השביעי למשתה מזמין את המלכה ושתי לאולם הגברים כדי להראות את יופייה בפני כל הנוכחים.
ושתי מסרבת להזמנה ומעלה את חמתו של המלך, שמחליט בעצת יועציו להדיח אותה מהמלכות.
לאחר שנרגע אחשורוש מכעסו הוא נזכר בושתי, מתגעגע אליה, ומתחרט על העונש שנגזר עליה.
נערי המלך מייעצים לו למנות פקידים שיאספו אל שושן הבירה "כל נערה בתולה טובת מראה" מרחבי הממלכה, במטרה למצוא לו אישה חדשה.
בין הנשים הרבות המובלות לשושן הבירה, נלקחת גם אסתר, יתומה יהודייה אשר גדלה תחת חסותו של בן-דודה, יהודי בשם מרדכי.
במהרה הופכת אסתר למועמדת המועדפת על הגי, שומר הנשים.
בהוראת מרדכי אין היא חושפת את מוצאה היהודי.
לאחר שאסתר נלקחת לארמון, ממשיך מרדכי לדאוג לשלומה.
לאחר תהליך טיפוח ממושך שנמשך 12 חודשים, מובאות המועמדות בזו אחר זו אל המלך, שבוחר בסופו של דבר את אסתר למלכתו.
באותה עת משמש מרדכי פקיד בחצר המלך, ועולה בידו לחשוף קנוניה של שניים משומרי הסף, בגתן ותרש, להתנקש בחיי המלך.
הוא מודיע על כך לאסתר, וזו מודיעה למלך על הדבר בשם מרדכי.
בגתן ותרש נתלים, ומעשהו של מרדכי נכתב בכרוניקה המלכותית, היא "ספר הזכרונות דברי הימים".
באותה העת, מרומם המלך אחשוורוש את המן האגגי.
כל אנשי החצר משתחווים להמן במצוות המלך, מלבד מרדכי, אשר "לא יכרע ולא ישתחווה".
המן מתמלא חימה על חוצפתו של מרדכי, וכשנודע לו מוצאו היהודי, הוא אינו מוכן עוד להסתפק בהריגתו בלבד אלא מחליט להרוג את כל היהודים בממלכה.
לשם ביצוע תוכניתו, מטיל המן פור (הטלת גורל) כדי לגלות את זמן הביצוע המועדף על פי הכוכבים והמזלות.
היום העולה בפור הוא י"ג באדר.
המן מבקש את אישורו של אחשוורוש להשמיד את כל יהודי הממלכה, ומקבל ממנו את הסכמתו ואת החותם המלכותי כדי שיחתום על הצו בשמו.
כך נחתם הצו הקורא לכל העמים להתכונן ליום י"ג באדר המיועד, שבו הם מצווים להשמיד את כל היהודים באימפריה הפרסית ולבזוז את רכושם.
כשהגזירה נודעת למרדכי, הוא קורע את בגדיו ויוצא לרחוב שעל יד שער המלך, לבוש שק ואפר.
הצו בינתיים מגיע גם ליתר היהודים באימפריה, שגם כן מתאבלים וצמים.
מרדכי יוצר קשר עם אסתר ומנסה לשכנעה להשפיע על המלך שיבטל את הצו.
זוהי משימה מסוכנת, שכן מי שניגש אל המלך ללא הזמנה חייב מיתה.
לאחר דין ודברים נענית אסתר לדרישתו של מרדכי, אך מבקשת שלפני כן יתענו כל יהודי שושן - כולל אותה עצמה ונערותיה - שלושה ימים ושלושה לילות
לאחר שלושה ימי תענית, נכנסת אסתר לחצר המלך ללא הזמנה ובכך מסכנת את חייה.
המלך מכוון כלפיה את שרביטו כסימן לכך שהוא מתיר לה לגשת לכיסאו ולשוחח עמו.
היא מתקבלת אצלו ונשאלת לבקשתה.
אסתר מבקשת לערוך משתה בנוכחות שלושה אנשים: המלך, המן והיא עצמה.
במהלך המשתה שואל שוב המלך את אסתר לבקשתה, אולם היא מבקשת לקיים משתה נוסף איתו ועם המן למחרת היום, ובו תספר לו את בקשתה.
המן שב אל ביתו מן המשתה הראשון ברוממות רוח על מעמדו הרם, שניכר היטב בהזמנה למשתה פרטי בנוכחות המלך והמלכה, לא פעם אחת בלבד אלא פעמיים.
בדרכו הביתה הוא נתקל במרדכי, שעומד בסירובו להשתחוות בפני המן, ומצב רוחו מתערער.
בעצת זרש אשתו וכל אוהביו, הוא מורה על הכנת עץ בגובה חמישים אמה (כ-25 מטר) כדי לבקש מהמלך את תלייתו של מרדכי כבר למחרת.
באותו לילה נודדת שנתו של המלך והוא מבקש שיקראו בפניו ב"ספר דברי הימים" של פרס.
הספר נפתח באקראי במקום שבו מסופר על הצלתו בידי מרדכי מהתנקשותם של בגתן ותרש.
אחשוורוש שואל אם אותו מרדכי קיבל גמול ראוי למעשהו, ומשנענה שלא, מחליט לתקן את המצב.
באותה שעה ממש מגיע המן לארמון כדי לבקש את אישור המלך לתלות את מרדכי בהקדם האפשרי.
אחשוורוש טרוד בשאלה כיצד עליו לגמול למרדכי על שהציל את חייו, ובראותו את המן הוא מבקש את עצתו ושואל: "מה לעשות באיש אשר המלך חפץ ביקרו".
המן סבור שהמלך מתכוון אליו, ומפרט בפניו שורה של מחוות כבוד יוצאות דופן: הלבשת האיש בבגדי המלך, הרכבתו על סוסו של המלך והולכתו ברחובות העיר על ידי אחד משרי המלך בעלי המעמד הרם ביותר, תוך קריאה: "ככה ייעשה לאיש אשר המלך חפץ ביקרו".
אחשוורוש מקבל את עצת המן ומצווה עליו להוציא את תוכניתו לפועל מיד: להלביש את מרדכי בבגדי המלך, להרכיבו על אחד מסוסי המלך, להוליכו בעצמו ברחובות העיר, בתור שר בעל מעמד גבוה, ולהכריז כי "ככה ייעשה לאיש אשר המלך חפץ ביקרו".
לאחר המעשה שב המן לביתו ומספר לאשתו וליועציו על השפלתו.
בקושי מספיק המן לחזור אל ביתו מן המשימה המבזה והוא מובהל בחזרה אל המשתה השני שעורכת אסתר.
במשתה שואל אחשוורוש בפעם השלישית מה בקשתה ויינתן לה עד חצי המלכות.
אז מבקשת אסתר להציל את חייה ואת חיי עמה.
אחשוורוש אינו מבין את פשר דבריה של אסתר ומבקש הסבר.
בתגובה, מגלה אסתר את מוצאה היהודי ומצביעה על המן כ"אִישׁ צַר וְאוֹיֵב, הָמָן הָרָע הַזֶּה".
המלך יוצא אל הגינה בזעם והמן מנסה בינתיים לבקש את נפשו מאסתר המלכה.
הוא נופל בטעות למרגלותיה בדיוק ברגע שאחשוורוש שב מהגינה.
כאשר חוזר המלך ומוצא את המן בתנוחה כמעט אינטימית עם המלכה, מתגבר כעסו, והוא מאשים את המן בניסיון לכבוש גם את המלכה.
בשלב זה מגיע חרבונה, אחד מסריסי המלך, ומצביע על העץ אשר הכין המן למרדכי, מצילו ואהובו של המלך.
המלך מצווה ללא שהיות לתלות את המן על העץ "על ששלח ידו ביהודים", ורק אז נרגע מכעסו.
המלך נותן לאסתר את בית המן, וכשנודעת לו קרבתו של מרדכי לאסתר, אף מעביר את טבעתו - אשר עד אז הייתה אצל המן - למרדכי.
אסתר ממנה את מרדכי כאחראי על בית המן ומתחננת לפני המלך להחזיר את ספרי הגזירה שנשלחו לכל רחבי הממלכה.
אחשוורוש עונה שאין אפשרות להשיב צו שנכתב ונחתם בשם המלך, אך מציע שאסתר ומרדכי יכתבו צו חדש כרצונם ויחתמו בשמו.
בפקודת מרדכי נכתבים צווים חדשים, שמתירים ליהודים לצאת נגד אויביהם שבאים להרוג אותם, גברים נשים וטף, ולבזוז את רכושם.
הצווים נכתבים בכ"ג בסיון, ובשל דחיפות העניין נשלחים הרצים המהירים ביותר ("האחשתרנים בני הרמכים").
ברגע שמתפרסמות הפקודות של מרדכי, כל היהודים מתמלאים שמחה.
שאר העמים מפחדים מהם ומכוחו העולה של מרדכי, ששמו התפשט ברחבי הממלכה כיועצו החדש והמקורב ביותר למלך, ורבים מהם מתגיירים.
בהגיע היום, י"ג באדר, אשר בו היה אמור להתבצע הטבח ביהודים, מתאגדים היהודים בכל מדינות הממלכה על מנת לנקום באלו שביקשו את רעתם.
הם עושים כרצונם בשונאיהם ומכים באויביהם ללא התנגדות משמעותית, אך גם במקביל נמנעים מביזה.
אחשוורוש מספר לאסתר כי בשושן הבירה הרגו היהודים חמש מאות איש ואת עשרת בני המן ושואל אותה מה עוד היא רוצה.
אסתר מבקשת יום נוסף להמשך הלחימה בשושן הבירה, ובאותו יום (י"ד באדר) נתלות גופותיהם של עשרת בני המן ונהרגים עוד שלוש מאות איש בעיר.
על אף שבצווים המלכותיים הותר ליהודים במפורש שלל האויבים, המגילה מדגישה ש"בביזה לא שלחו את ידם".
המגילה מוסיפה כי בשאר מדינות המלך הרגו היהודים בי"ג באדר שבעים וחמישה אלף איש מאויביהם, וגם שם לא שלחו את ידם בביזה.
כפי שסיפור המגילה מתחיל בשמחה (משתה) הוא מסתיים בשמחה (משתה).
היהודים היושבים בערי הפרזות (ערים שאינן מוקפות חומה) חוגגים ומקיימים משתה ביום שבו נחו מלחימות, הוא יום י"ד באדר; והיהודים היושבים בשושן, אשר בה נמשכו הלחימות עד י"ד באדר, חוגגים בט"ו באדר.
החגיגות כוללות שמחה ומשתה, משלוח מנות איש לרעהו, ומתנות לאביונים.
סופה של המגילה מתאר את הנחלת חגיגות הפורים והמשתה (ברוח מנהגי הפרסים) בחברה היהודית בגולה.
מרדכי שולח איגרות אודות קביעת החג לכל יהודי הממלכה, והיהודים מקבלים על עצמם לזכור את ימי הפורים לנצח ("וְזִכְרָם, לֹא-יָסוּף מִזַּרְעָם") ולחגוג אותם כל שנה.
השם פורים נקבע על שם הפור (קביעת גורל) שהפיל המן לקביעת יום תחולת הצו המורה על השמדת היהודים.
בתום המגילה, מטיל המלך מס על הארץ ואיי הים, וסיפור גדולתו של מרדכי נכתב על ספר דברי הימים, למלכי מדי פרס.
פרופ' יאיר זקוביץ מסביר כי סיומת זו של הפרק, לפיה סיפור המגילה נכתב על ספר דברי הימים למלך, לקוחה מספר מלכים, שגם שם נחתמים סיפורי המלכים באופן דומה.
אליבא דזקוביץ, מטרתה של סיומת זו ליתן תוקף ואמיתות לסיפור המגילה, כאילו אפילו הגויים מכירים בנסים שקרו.
באשר למיסים עצמם, מקובל לפרש זאת כאילו בעקבות עצותיו של מרדכי, גדלה עוצמתה של הממלכה, והמלך הצליח להטיל מיסים אף על איי הים, שהיו מחוץ לתחום שלטונו, לפחות בראשית המגילה.
עוד מקובל לפרש כאילו גבורותיו של אחשוורוש הם למעשה גבורותיו של מרדכי, המיוחסות למלך.
יש המפרשים כי מדובר במס שהמלך נאלץ לגבות במקום הכסף שהוצע לו בעד השמדת היהודים.
פרופסור יאיר זקוביץ מציע פרשנות אחרת, לפיה כותב המגילה מלגלג על אחשוורוש, כאשר תיאור "גבורתו", שאמור להתייחס לקרבות ומלחמות, מתייחס למעשה לגבורתו בשתייה והוללות.
המקרא מציב את ההתרחשות בזמנו של המלך אחשורוש, המזוהה במחקר עם חְשְׁיָרְשָׁ הראשון (מבוטא "חְשַׁיָארְשָׁה", כסרכסס בפי היוונים), שמלך במשך כעשרים שנה במאה החמישית לפנה"ס (465–485).
בדומה לאחשוורוש המקראי, ממלכתו השתרעה מהודו ועד כוש, והוא מתואר על ידי הרודוטוס ואחרים כחובב נשים ויין.
בגרסת תרגום השבעים של מגילת אסתר המלך נקרא , ולכן יש חוקרים הסבורים שדמותו הספרותית של המלך עוצבה בהשראת דמותו האמיתית של מלך פרסי אחר, כגון ארתחששתא הראשון.
חוקרים אחרים, המתארכים את כתיבת הסיפור לתקופה ההלניסטית, סבורים שהוא רומז לדמויות ולמאורעות היסטוריים מתקופה זו.
יש הסוברים שהסיפור הוא בדיוני בעיקרו ואיננו מתייחס למאורעות היסטוריים כלשהם, ודמותו של אחשוורוש היא דמות ספרותית מעיקרה.
הטיפוח והיופי העצמי של אסתר נדונים באחד ממאמריו האחרונים של אולברייט.
לדעתו, יש להשוות את מבער הקטורת המצוי בלכיש לתנורי היופי הערביים, שבישמו לא רק את גופן של הנשים, אלא גם את בגדיהן בריח נעים של לבונה.
העלילה ממוקמת בעיר שושן, שהייתה אחת מהערים החשובות בממלכה הפרסית, ובייחוד בשושן הבירה.
על פי המחקר, שושן הבירה היא המתחם המבוצר (מאכדית: Birtu = מבצר) שבלב העיר שבו שכן ארמון המלך, ואילו העיר שושן היא העיר התחתית.
במגילה מצוי שפע של פרטים בנוגע להווי החצר הפרסית.
באופן כללי מתאימים פרטים אלה לתיאורים המצויים אצל ההיסטוריונים היווניים, ובעיקר אצל הרודוטוס.
תיאור ארמון אחשוורוש במגילה על חלקיו - החצר הפנימית, החצר החיצונה, בית המלכות, בית הנשים ועוד - מתאים לארמון מלכי פרס שנחשף בשושן.
כותב המגילה מפגין בקיאות ראויה לציון גם בשפה הפרסית ובמונחי החצר: מילים כגון אחשדרפנים, פרתמים, גנזים (גנזי המלך), דת, פתגם - הן מונחי שלטון של החצר האחמנית.
לדעתה של חוקרת המקרא אדל ברלין, מקור הדמיון בין תיאורי החצר הפרסית בכתבי ההיסטוריונים היווניים לבין תיאורי המגילה הוא בהשפעה תרבותית משותפת ולא ברקע ההיסטורי.
אין להתייחס לדברי הסופרים היווניים בעניינים אלה כאל דיווחים היסטוריים אמינים, ואף מחבריהם ונמעניהם המקוריים לא התייחסו אליהם ככאלה, שכן מדובר בסיפורים.
נראה שבתקופה הפרסית התקיים ז'אנר של סיפורי עלילה שעסקו בחצר הפרסית, ושנשזרו בהן מוטיבים מוגזמים של פאר, משתאות וכדומה, שאחיזתם במציאות רופפת.
סיפורים ומוטיבים מסוג זה רווחו כנראה ברחבי האימפריה הפרסית, ואף מחוצה לה.
לדברי ברלין, הן תיאורי היוונים והן סיפור המגילה נוצרו על רקע תרבותי-ספרותי זה.
כך למשל, מניין הסטרפיות באימפריה הפרסית היה 20 לערך ולא 127 כמספר המדינות שנמסר במגילה; על פי הרודוטוס, אשתו של חשירש נקראה אמסטריס ולא אסתר או ושתי, והוא טוען גם שהמלכה חייבת הייתה להיבחר מבין שבע משפחות האצולה הפרסיות (אם כי בחינה של המלכות שכיהנו בפועל מעלה בספק מגבלה זו).
בסיפור המגילה נמצאו מספר רמזים למיתולוגיה הזורואסטרית, ונראה שהמגילה מתכתבת עם מוטיבים בדת הזורואסטרית.
ביניהם נמנה מהומן שמשמעותו ווהו מאנה, "בעל מחשבה טובה".
בדומה, פירוש השם המן (hama manah) הוא בעל "אותה הדעה/המחשבה" (כשל המלך).
סיפור המגילה מתכתב עם משמעות השמות ומשחק עם המונח כגון בהזכרת "מחשבתו הרעה".
על פי המסורת, כותבי המגילה היו אנשי כנסת הגדולה, שקבעו את הספרים שנכנסו לתנ"ך ואת סדרם.
יש הסבורים, על פי הכתוב במגילה, כי כתבו אותה אסתר או מרדכי, או שניהם.
אך מספר חוקרים העלו, שישנם סימנים לאיחור תאריך כתיבת המגילה, או לכל הפחות לעריכה מאוחרת שלה.
לדוגמה הפסוק הבא: "וְהַיָּמִים הָאֵלֶּה נִזְכָּרִים וְנַעֲשִׂים בְּכָל דּוֹר וָדוֹר מִשְׁפָּחָה וּמִשְׁפָּחָה מְדִינָה וּמְדִינָה וְעִיר וָעִיר", המעיד על חגיגת ימי הפורים מזה מספר דורות, עובדה שלא יכולה הייתה להיכתב בידי מרדכי ואסתר ובני דורם.
במחקר מקובל לתארך את המגילה לסוף התקופה הפרסית או תחילת התקופה היוונית, בין השנים 400–200 לפנה"ס לערך.
זמן התרחשותם של האירועים במגילת אסתר מתפרש על פני כ-12 שנים.
המגילה מתחילה בציון זמנו של משתה אחשוורוש - השנה השלישית למלכותו.
המשתה מתקיים במשך 6 חודשים (180 יום) ולאחר מכן עוד 7 ימי משתה לכל העם.
לאחר שאסתר נבחרת כאחת המועמדות להיות לאישה לאחשוורוש היא עוברת תהליך הכנה של 12 חודשים בארמון הנשים.
בשנה השביעית למלכותו של אחשוורוש מוצגת אסתר בפני המלך והוא בוחר בה למלכתו.
בשנת שתים-עשרה למלך אחשוורוש, בחודש הראשון (חודש ניסן), מתכנן המן להרוג את כל היהודים ולקחת את כל רכושם.
בהטלת פור נקבע יום הביצוע לי"ג באדר, החודש השנים עשר באותה שנה.
בי"ג בניסן נשלחו המכתבים לכל ארצות האימפריה.
המן נתלה בחודש ניסן, מספר ימים לאחר שליחת האגרות (בט"ז או י"ז בניסן), לאחר התערבותה של אסתר.
בחודש השלישי באותה שנה, בכ"ג בסיוון, 70 יום לאחר הטלת הגזירה, נכתבו הספרים המאפשרים ליהודים להגן על עצמם בי"ג באדר ולהרוג את צורריהם ללא כל עונש, ומאז נקבע יום הפורים כיום של שמחה רווח והצלה.
בסיום המגילה מסופר כי בשנה שלאחר מכן שולחים אסתר ומרדכי שליחים לכל תפוצת הגולה לקיים את יום הפורים שוב בשנה זו, וכך גם נעשה.
חישוב הזמן נעשה כך: שנה שלישית עד שנה 12 למלכות אחשוורוש = 10 שנים (כולל כל שנה 3 וכל שנה 12) + 1 שנה נוספת של הגזירה והפרתה (מחודש 1 עד חודש 12) + 1 שנה שלאחר מכן שגם בה התקיימו חגיגות פורים לפי בקשת אסתר ומרדכי.
מקובל במחקר לקבוע כי מגילת אסתר עומדת בקשרים משמעותיים עם סיפור יוסף, סיפור שרי ואברם במצרים, חג הפסח וגאולת מצרים, מלכות שאול והמלחמה בעמלק, פתיחת ספר מלכים, ובמיוחד ספר דניאל, עזרא ונחמיה, העוסקים אף הם בקורותיו של בן עם ישראל בחצר זרה.
חוקרי המקרא יאיר זקוביץ ואביגדור שנאן מסבירים כי אחת הסיבות לקבלתה של המגילה בתוך קהל כתבי הקודש היא הישענותה הרבה על סיפורת מקראית.
לעומתו, המן מוצג כאגגי, דהיינו כצאצא של אגג מלך עמלק, והניצחון על המן הוא למעשה בגדר "סגירת החשבונות" של שאול, אשר חס על אגג ולא קיים את הצו האלוהי למחות את זכר עמלק.
בנוסף, היהודים שבהנהגת מרדכי לא בוזזים את שלל הנוכרים שהם טובחים בהם בסוף המגילה - מה שמהווה "תיקון" לישראלים בהנהגת שאול שבזזו את שלל העמלקים, בניגוד לציווי האלוהי שלא לעשות כן.
סיפורים נוספים עליהם נשענת המגילה הם סיפור אבישג השונמית (מלכים א א, א-ד) וסיפור כרם נבות.
בסיפור השונמית, תרים אחר נערה נאווה למלך, נשען על מוטיב זהה למגילת אסתר, בה מבקש המלך תחליף למלכתו ושתי.
בסיפור כרם נבות, ישנו הדגם של "המלך הפאסיבי", שאינו יודע על הפעולות המבוצעות בשמו, וכל מעייניו באכילה (ובמקרה זה - בשתייה).
החוקרים מסבירים כי בכל הסיפורים הללו, לא רק הדגמים הספרותיים חוזרים על עצמם - אלא ישנה חזרה על אותן לשונות ממש.
מהצד השני, מסבירים החוקרים כי המגילה אינה רק "נשענת" על סיפורים מקראיים, אלא היוותה כר פורה להתפתחות הספרות אחריה.
זאת, נוכח קשיים רבים הטורדים את מנוחת נפשו של הקורא העברי, ובתוכו שאלת כשרות המאכלים שאכלה אסתר עת נישאה למלך, נישואיה לגוי, והיעדר שם שמיים במגילה.
את הספרות העוקבת את המגילה ומתכתבת עימה ניתן לחלק לשתי סוגות.
ראשית, ישנה ספרות המבקשת לדרוש ולהוסיף על המגילה, על-מנת להלום את ערכיה עם התפיסה האמונית ולבטל את הקשיים העולים בה.
בתוך ספרות זו ניתן למנות את התוספות למגילת אסתר שבתרגום השבעים, המרחיבות את העלילה ומתאימות אותה לעולם הערכים של המחברים.
ייחודן של התוספות שבתרגום השבעים, להבדיל ממדרש אסתר רבא, וכן "מדרש פנים אחרות", "מדרש אגדת אסתר", "מדרש אבא גוריון" ו"מדרש אסתר הבבלי" (כינוי לשבעה דפים רצופים בתלמוד הבבלי, מגילה י ע"ב – טז ע"ב), היא בכך שהן מבקשות לשנות את הסיפור המקורי על ידי דרישתן ולהרחיב אותו.
סוגה ספרותית שנייה עניינה ספרים נוספים, אשר ביקשו להחליף את המגילה.
לדעת החוקרים, סיפורי ספר דניאל (פרקים א-ו), המרבים באזכור שם שמיים, נועדו להוות תחליף הולם למגילת אסתר.
בתוך כך, מזכירים החוקרים כי רעי דניאל נמנעים מאכילת מאכלות אסורים בארמון המלך, וזוכים למעמד נכבד בהיררכיה הפקידותית הנוכרית, ואף מתמודדים בהצלחה עם שונאי המלך המבקשים לראות במפלתם.
לדעתם, גם הספר החיצוני ספר יהודית נכתב כדי להיות תחליף למגילת אסתר.
בספר זה, הרווי גילויי אמונה באלוהי ישראל, מספר על אלמנה יהודייה, צדקת ויפת תואר (ששמה ראוי יותר משמה של אסתר המעורר את זכרה של האלילה הנוכרית אסתהר), הנחלצת לישועת עמה.
בסיפור זה, יהודית אינה מתייחדת עם האויב אלא תשכר אותו ותביא למותו, וזו אף מקפידה על אכילת מאכלים כשרים בביתו, והצלחתה נשענת רבות על צומות ותפילות.
לקראת סוף הספר, משמיעה יהודית שירת שבח והודיה לאל, בדומה לשירת דבורה.
בסוף המאה ה-2 או בתחילת המאה ה-1 לפנה"ס, תורגמה מגילת אסתר ליוונית על ידי כהן ירושלמי.
התוספות למגילת אסתר הן תוספות מאוחרות המופיעות לראשונה בנוסח תרגום השבעים היווני של מגילת אסתר, והן אינן מופיעות בנוסח המסורה העברי.
התוספות, ככל הנראה, באו לפתור שאלות תאולוגיות העולות מקריאת הספר בדרך של "השלמת מידע" בצורה שתפתור קשיים כגון מדוע מגילת אסתר אינה מזכירה את שם אלוהים והעלילה נראית כמתנהלת באופן טבעי.
התוספות למגילת אסתר מופיעות בכל הנוסחים של הברית הישנה שתורגמו מנוסח תרגום השבעים היווני, וביהדות הן נחשבות כחלק מספרות הספרים החיצוניים.
קיימת גישה מחקרית לפיה מטרת המגילה היא לשמש הסבר בדיעבד להיווצרותו של חג הפורים ולבסס את מעמדו של החג, שבמקורו הוא חג-קרנבל בעל רקע ומקורות נכריים.
עם זאת, חוקרים רבים סבורים שמגמה אטיולוגית זו היא פרי התפתחות משנית, ומטרתה המקורית של המגילה הייתה שונה.
סוגיית מטרת חיבור המגילה קשורה בקביעת הסוג הספרותי שלה, והועלו השערות שונות בנוגע לשתי סוגיות אלה.
חוקרים מוקדמים ראו במגילה פרשנות לאגדה קדומה שעסקה במלחמה בין אלים.
אחת ההשערות היא שמרדכי מייצג את האל הבבלי מרדוך, אסתר את האלה הבבלית אשתר, המן מייצג את האל העילמי הומן, וּושתי את האלה העילמית משתי.
לפי אותה השערה, העלילה במקורה תיארה מלחמה בין אלי בבל לאלי עילם, שניצחו בה הראשונים.
נכון למאה ה-21, השערות אלו זנוחות הן על ידי החוקרים, שהגיעו להכרה, כי היהודים בגולה נהגו להיקרא בשמות נוכריים, בהם גם כאלה שמרכיביהם הם שמות אלילים, ואין בכך סימן למשמעות מיתולוגית כלשהי.
יש הרואים במגילה קומדיה חגיגית, שמטרתה לשעשע את הקורא בסיפורים אירוניים ואף אבסורדיים.
אדל ברלין מגדירה אותה ביתר פירוט כפארסה, המוצגת על רקע בורלסקה של חיי החצר.
יש שזיהו במגילה זיקה לאסכולת החכמה וספרותה.
שמריהו טלמון סבור שהמגילה מגלמת מוטיבים ורעיונות חכמתיים מובהקים, והוא מגדירה כאגדת חכמה שהוצבה בהקשר היסטורי (historicized wisdom tale).
הוא משווה את המגילה לספר אחיקר החכם, הנטוע בספרות החכמה של המזרח הקדום ומתרחש על רקע היסטורי ספציפי (חצר אסרחדון מלך אשור).
רוברט גורדיס סבור שהמגילה היא ייצוג מקראי יחיד של סוג ספרותי עצמאי: חיבור בדיוני ממקור יהודי, המתיימר להיות דיווח כרוניסטי של סופר לא יהודי.
גורדיס סבור שהמגילה נועדה ליצור את הרושם של כרוניקה ממלכתית פרי עטו של סופר חצר פרסי.
הוא משווה את סוגה הספרותי של המגילה לזה של איגרת אריסטיאס.
יש הרואים במגילת אסתר את הספר הלאומי ביותר במקרא: "ספר המשקף אמונה יוקדת בחיוניותו ונצחיותו של העם היהודי.
באופן פרדוקסלי, אופיו הלאומי הייחודי של העם מתגלה דווקא באנומליה הלאומית של קיום בגלות, כאשר נוכחותו של האל אינה גלויה עוד.
המגילה בוחנת את הקיום היהודי בגולה מנקודת מבט לאומית, המדגישה את ייחודו של העם ומאמינה בנצחיותו על אף אתגרי הקיום הקשים שלו".
בנוסף, מקובל להגדיר את המגילה כסיפור גולה, כספר דניאל, ספר יהודית וספר טוביה.
סיווג זה מצטרף להגדרות אחרות של הסוג הספרותי של המגילה, ואיננו סותר אותן.
בסיפורי הגולה אלו מתוארים דגמים שונים של חיי יהודים בגולה, מתוך נאמנות לדתם והצלחה מדינית, ומטרתם היא לשמש דגם וגורם מעודד לחיי היהדות בגולה.
אחשוורוש - מוצג כמלך נהנתן השקוע בתענוגות, כשהשיכרון מאפיל על שיקול דעתו.
מצטייר כמלך סובלן והגון, המאזין לקול יועציו ומזמין את כלל נתיני ממלכתו, ללא הבדלי מעמדות למשתה המלך.
לעומת זאת, הוא מוכן לאשר את תוכניתו של המן להשמדת עם שלם.
אחשוורוש מאפשר את קיום משתה המלכה ושתי, שיועד לנשות הממלכה באותה הצורה, אך ציוויו המשפיל למלכתו מעיב גם הוא על תדמיתו.
מוצג כמכבד את חוקי הממלכה ופועל בתחום הכללים לעשיית רצונו ומה שרואה לנכון.
ושתי - מדמויות המשנה במגילה.
חז"ל ראו בה נצר לבית המלוכה הבבלי.
מוצגת כדמות נשית מרדנית שעומדת על דעתה וכבודה, ומשלמת על כך.
לא ברור האם היא רק הורחקה מתפקידה או שהוצאה להורג.
המצדדים בניתוח פשטני יטענו שאין רמז להריגתה, האחרים יאמרו שהנורמות של חצר המלוכה היו כאלו שברור לכל מה היה קיצה, והעובדה שהמגילה עוברת על כך בשתיקה מרמזת אולי על הוצאתה להורג בסתר, כדי למנוע תסיסה עממית.
פירוש השם "ושתי" בפרסית עתיקה הוא "הנחשקת" (vaš לחשוק; ti - פועל בהווה).
אסתר - גיבורת סיפור המגילה.
נערה יתומה הנלקחת בכוח אל ארמון המלך ומצייתת בכל לאביה המאמץ מרדכי, אך לבסוף מגלה יוזמה עצמאית ותושייה רבה.
אסתר מוצגת תחילה באור שלילי מעט, כאשר היא מנותקת מצרת עמה וחוששת לגורלה האישי, אך לאחר מכן היא מתעשתת ומחליטה לשים נפשה בכפה, ולסכן את עצמה בעבור עמה.
באמצעות סדרת תחבולות ומניפולציות היא מצליחה להפיל את המן מרום מעלתו ולהציל את העם היהודי מכליה.
על פי אגדת חז"ל הייתה אסתר אשתו של מרדכי וגילה היה מבוגר (נע בין 40 שנה ל-80 שנה בעת ההתרחשות).
אך על פי הפשט אסתר הייתה רק בתו המאומצת והייתה נערה בזמן הסיפור.
שמה של הגיבורה "אסתר" נגזר כנראה מהמילה stara בפרסית עתיקה, שמשמעה "כוכב", או לדעה אחרת, משם אלת הפריון הבבלית אשתר.
יש הסבורים ש"הדסה" (שמה העברי) היא צורה ארמית דיאלקטית של המילה האכדית ḫadašatu (כנראה מן השורש השמי חד"ש) שמשמעותה "כלה", ומשמשת כתואר לאלה אשתר.
נכון לראשית המאה ה-21, סברה זו אינה מקובלת במחקר.
מרדכי - בן דודהּ של אסתר שאימצה לבת לאחר מות הוריה, ומשמש לה כאומן.
לאחר שאסתר נלקחת בכפייה הוא ממשיך לראות את עצמו כאחראי לגורלה, דורש בשלומה ומשגיח עליה, ואסתר מצדה ממשיכה לציית לו כמקודם.
עובדה זו מתבטאת בעיקר בהוראתו לאסתר שלא לחשוף את מוצאה.
כאשר מתברר לו שהעם היהודי נתון בסכנת השמדה, הוא מבקש בתוקף מאסתר להיות נאמנה לעמה ולסכן את עצמה, ולבסוף מצליח להוציא לפועל את אומץ ליבה ולהובילה אל ההצלה הגדולה.
לאחר ששוכנעה בדבריו, הורתה לו אסתר לאסוף את היהודים ולערוך צום, והפעם מרדכי נשמע לה וקיים את דבריה במלואם.
כאשר הוא מגלה כי בגתן ותרש זוממים להרוג את המלך, הוא מגלה זאת לאסתר והיא מספרת לאחשוורוש.
בזכות מעשה זה מתרחש המפנה בעלילה, הידוע בתור "מעשה הסוס".
בסופו של דבר הוא הופך להיות לשר בעל מעמד גבוה במקומו של המן.
בדומה לאסתר, נראה שגם מרדכי הסתיר בתחילה את זהותו היהודית, וזו נחשפה לאחר שסירב לציית לצו מלכותי ולהשתחוות להמן.
חז"ל דרשו את שמו "מֹר דכי" - בושם טהור.
חוקרים מודרניים גוזרים את שמו משם האל הבבלי הראשי מרדוך.
סביר שבדומה לאסתר, גם למרדכי היה שם עברי, אך הוא לא נמסר בסיפור המגילה.
על פי המסופר במשנה, מרדכי היה נקרא גם פתחיה.
המן - מיוחס כצאצא של אגג מלך עמלק.
ראש השרים, שמבקש להשמיד את כל יהודי הממלכה בגלל סכסוך אישי עם מרדכי.
מצטייר כאדם שמנצל את כוחו הפוליטי הרב כדי להפוך את צרתו הפרטית לסכסוך בין-דתי כולל וקיצוני.
תאוות הכבוד הגדולה והאובססיבית שלו מתבטאת בצו המלכותי המחייב את הכל להשתחוות בפניו, וכעסו הרב בשעה שמרדכי לא מוכן לבצעו.
בדבריו למקורביו מתאר המן את סירובו של מרדכי כפגם המערער ומייתר בעיניו את כל הישגיו.
כשנשאל על ידי המלך אחשוורוש לדבר בו ראוי לגמול למייטיבו, סבר המן שמדובר בו, והתהלוכה המלכותית שתיאר בתשובתו חושפת כנראה את שאיפותיו למלוכה.
שאיפותיו אלו עוררו את הסתייגות המלך ממנו, ולכן הוא השפילו בהצעדת מרדכי, ולבסוף אף לא היסס להוציאו להורג בגלוי.
בפרסית עתיקה פירוש השם המן hama manah הוא בעל "אותה הדעת/הדעה" כשל המלך.
אביו של המן נקרא המדתא או hama data, שפירושו: בעל "אותו החוק" כשל המלך.
זרש - אשת המן, מדמויות המשנה.
זרש היא שיעצה לבעלה להכין עץ בגובה חמישים אמה ולתלות עליו את מרדכי היהודי.
בִגתן ותרש - מדמויות המשנה.
קושרים המבקשים להמית את המלך, כמסורת התקופה הקדומה, שבה מלכים היו בסכנת חיים יומיומית, ובעיקר מידי מקורביהם, שביקשו לשלוט או להשליט אחר.
חרבונה (גם חרבונא) - מדמויות המשנה, נזכר לראשונה ברשימת "שבעת הסריסים המשרתים את פני המלך אחשורוש" (א, י).
לחרבונה תפקיד מפתח במהלך מפלתו של המן.
בסצנת המשתה השני של אסתר, לאחר שהיא מוקיעה את זדונו של המן בפני אחשוורוש, המלך "קָם בַּחֲמָתוֹ מִמִּשְׁתֵּה הַיַּיִן אֶל גִּנַּת הַבִּיתָן" (ז, ז).
כשהמלך שב אל החדר ורואה את המן משתטח על מיטת אסתר ומתחנן על חייו, הוא מפרש זאת באופן שגוי: "הֲגַם לִכְבּוֹשׁ אֶת הַמַּלְכָּה עִמִּי בַּבָּיִת?!".
כאן מופיע חרבונה ומפנה את תשומת לבו של המלך לעץ אשר הכין המן למרדכי, מיטיבו של המלך, ואחשוורוש בכעסו מורה מיד לתלות עליו את המן.
חז"ל מפרשים ש"חרבונא זה אליהו" והראב"ע אומר ש"כאילו אליהו היה, שהוא מבשר הגאולה" - חרבונה אינו באמת אליהו, אך אליהו הוא 'מבשר הגאולה', וגם חרבונה "עשה טובה לישראל ובאה ישועה על ידו".
סריס שממונה על הרמון הנשים של אחשוורוש.
בחז"ל קיימת דעה לפיה: "התך - זה דניאל".
באופן מעורר תמיהה, שמו של אלוהים אינו מוזכר במגילה, והתערבותו אינה נזכרת במפורש אפילו פעם אחת.
היעדרותו של אלוהים היא הביטוי המובהק ביותר, אך לא היחיד, לאופייה החילוני למראית עין של המגילה.
המגילה מתעלמת מנושאים דתיים העוברים כחוט השני במקרא: אין בה כל התייחסות לארץ ישראל ולמקדש, והאזכור היחיד של ירושלים הוא אגב הצגת דמותו של מרדכי (ב, ה-ו).
אין גם זכר לרעיון הגמול האלוהי האופייני למקרא, למרות הסכנה הקיומית בה עמד העם.
ככלל, הטקסט נמנע מהתייחסות דתית מפורשת, גם בהקשרים שבהם הדבר מתבקש.
בעיה זו העסיקה את פרשני המגילה לדורותיהם, מסורתיים כביקורתיים, ועמדה בבסיס מחלוקת חז"ל לגבי מידת קדושתה של המגילה.
גם מחברי תרגום השבעים נדרשו לה, ופתרו אותה באמצעות הרחבות שונות שהעניקו למגילה צביון דתי יותר, וקירבוה לסטנדרט המקראי המקובל.
במסכת מגילה מפורשים מספר פסוקים כרמזים להשגחתו של האל על מהלך האירועים.
למשל, בפסוק: הביטוי "מקום אחר" מפורש כרמז לאל והביטוי "אם לעת כזאת הגעת למלכות" מפורש כביטוי של השגחה פרטית.
בפרשנות המסורתית קיימות גישות שונות המסבירות את אופייה החילוני של המגילה - המשותף לכולן הוא שהן יוצאות מהנחה שהמגילה, בהיותה מכתבי הקודש, היא בהכרח חיבור דתי וחילוניותה היא רק למראית עין.
במחקר קיימות גישות המזהות במגילה רובד דתי נסתר, לעומת גישות אחרות הרואות בה חיבור חילוני מעיקרו או חיבור שזיקתו לדת חלשה.
חז"ל פירשו ששם המגילה, אסתר, רומז שנס ההצלה נעשה ב"הסתר פנים", כלשון הפסוק בתורה "וְאָנֹכִי הַסְתֵּר אַסְתִּיר פָּנַי בַּיּוֹם הַהוּא" המתאר מציאות עתידית של חורבן כעונש על נטישת העם את האל.
לפי פרשנות זו, אף על פי שההצלה נעשתה לכאורה ללא כל מעורבות אלוהית, הרי שמאחורי הקלעים הכל התרחש בזכות האל, והעדר כל אזכור לשמו מונעת את צמצום נוכחותו להופעה גלויה ומובחנת.
מבחינה הלכתית, העדר השם המפורש מהמגילה מקל על תיקון המילים על ידי סופרי סת"ם, והיא משמשת כספר הראשון שכותב סופר סת"ם מתחיל.
ניתן לראות כי מגילת אסתר בנויה במבנה סימטרי:
גדולת אחשוורוש (–): אחשוורוש מלך פרס .
הוא מגרש את אשתו ושתי, על שלא השתתפה במשתה שלו, ובוחר באסתר כאשתו החדשה.
עליית המן (): המן מוצג כיד ימינו של אחשוורוש.
מרדכי היהודי, דודה של אסתר, המלכה החדשה, מסרב להשתחוות להמן.
משום כך, המן מורה בפקודה על השמדת כל היהודים באימפריה.
התוכנית להציל את היהודים (): אסתר ומרדכי מנסים לרקום תוכנית כדי לשנות את גזירת המן.
המשתה הראשון של אסתר (): אסתר ואחשוורוש עורכים משתה, שבו היא מבקשת מהמלך לערוך משתה נוסף ולהזמין אליו את המן.
מיד לאחר מכן, המן רואה את מרדכי וכועס.
הוא מכין עץ כדי לתלות עליו את מרדכי.
ככה יעשה לאיש אשר המלך חפץ ביקרו (): המן מרכיב את מרדכי על סוס ברחובות העיר ומושפל.
המשתה השני של אסתר (): אסתר חושפת במשתה השני את העובדה שהיא יהודייה.
כדי להציל את אשתו, אחשוורוש תולה את המן על העץ שהוא עצמו הכין.
התוכנית להציל את היהודים (): אסתר ומרדכי מבקשים מאחשוורוש לשנות את הפקודה של המן.
עליית מרדכי (): מרדכי מצליח לשנות את הפקודה של המן להשמיד את היהודים, בכך שביום המיועד ליהודים יתאפשר להגן על עצמם.
מרדכי הופך יד ימינו של אחשוורוש.
גדולת מרדכי (–): היהודים, בהנהגת מרדכי, מצליחים למנוע מתושבי האימפריה לטבוח בהם.
מרדכי הופך איש חשוב בקרב היהודים ומשנה למלך אחשוורוש.
קדושתה ומעמדה בקרב כתבי הקודש
אף על פי שחז"ל כללו את מגילת אסתר בתנ"ך, יש עדויות בתלמוד שהחכמים התלבטו האם לכלול את מגילת אסתר בין כתבי הקודש.
בהמשך, מובאת בתלמוד דעתו של שמואל, ש"אסתר אינה מטמאה את הידיים" (אינה נמנית בין כתבי הקודש) אבל נאמרה ברוח הקודש (אם כי אמירה זו מתפרשת לאחר מכן ש"נאמרה לקרות ולא נאמרה לכתוב"), לעומת דעתם של התנאים רבי אליעזר, רבי עקיבא ורבי מאיר שמגילת אסתר נכתבה ברוח הקודש.
בהתאם למגמה זו, בתלמוד הירושלמי נאמר: .
גם הרמב"ם הלך בדרך זו, וכתב: .
אמנם בנושאי כליו של הרמב"ם מבואר כי אין כוונת הרמב"ם שיתבטלו לגמרי (כמו שהבין בדבריו הראב"ד) אלא רק שכל הנביאים והכתובים לא יקראו בציבור חוץ ממגילת אסתר.
מגילת אסתר לא נמצאה בין המגילות הגנוזות שבקומראן, והיו ששיערו שאנשי הכת שכתביה נחשפו שם לא קיבלו אותה כאחד מכתבי הקודש.
כמה חוקרים הציעו שבני קומראן לא קיבלו את המגילה בשל סיבות תאולוגיות, כדוגמת אופייה החילוני של המגילה ושם שמים הנעדר ממנה, ונישואי יהודייה עם גוי.
חוקרים אחרים טענו שבני קומראן לא קיבלו כלל את חג הפורים, אם משום שבמקורו הוא היה חג אלילי שאומץ על ידי היהודים, ואם משום שעל פי לוח השנה במגילות קומראן חייב חג הפורים לחול בשבת, ולדעתם אין שום חג שמותר לו לחול בשבת.
לעומת זאת, היו שטענו שאי מציאת קטעים ממגילת אסתר במגילות קומראן היא סבירה, בגלל קוטנה היחסי, ואין העדרה מהקטעים שנמצאו מעידה דבר על הימצאותה במקום במקור, בפרט לאור העובדה שמספר דברי הימים שרד רק קטע בודד בן חמש שורות.
יש שהצביעו על סימנים להיכרות אפשרית של אנשי הכת עם מגילת אסתר, כמו תיאור יציאתו של אברהם ממצרים כשהוא לבוש "בוץ וארגמן" במגילה החיצונית לבראשית.
גם בקאנון הנוצרי של כתבי הברית הישנה, נכללה מגילת אסתר כחלק מן הקאנון.
אמנם, מרטין לותר ניסה לשווא לשכנע את עמיתיו להוציא את מגילת אסתר (כמו גם ספרים נוספים שנכללו בקאנון הנוצרי) מן הקאנון המקודש, בנימוק שאינה משקפת את רוח האמונה האמיתית של הדת הנוצרית.
מדרש למגילה, בתוך –, המכונה במחקר גם "מדרש אסתר הבבלי"
אסתר רבה - או מדרש אחשוורוש, אגדת אחשוורוש, מדרש מגילת אסתר.
הודפס יחד עם מדרש רבה, ומכאן שמו.
שלושת המדרשים האחרונים, הודפסו על ידי שלמה בובר.
הודפס על ידי שלמה בובר.
הודפס בקושטא, וכן בקובץ מדרשים קטנים.
בנוסף הודפסו קטעי מדרש: מדרש אחר על מגילת אסתר (בית המדרש, ילניק), דרוש לפורים (בית המדרש, ילניק), מדרש מגילה (גאסטר, ספר הזיכרון לדר'קאהוט).
גם תרגומי המגילה לארמית (תרגום ראשון ותרגום שני) הם למעשה תרגומים דרשניים, שאינם מסתפקים בתרגום מילולי לארמית אלא כוללים בתוכם מדרש על פסוקי המגילה.
בספרות הראשונים נזכרים עוד תרגומים שאינם לפנינו "תרגום זוטא, "תרגום רבה", "תרגום ירושלמי", "תרגום רבה דירושלמי" ו"תוספתא דתרגום ירושלמי".
למגילת אסתר נכתבו פירושים על ידי חלק מהפרשנים המסורתיים של התנ"ך כגון רס"ג, רש"י, אבן עזרא ומלבי"ם.
במהלך ההיסטוריה, מגילות רבות עוטרו בעיטורים ססגוניים שסיפרו את סיפור המגילה ושיקפו את רוח התקופה.
התמונה המוקדמת ביותר המתארת את סיפור מגילת אסתר נמצא על קיר בית הכנסת בדורה אירופוס שבסוריה, שהוקדש בשנת 244. לימין ארון הקודש, במיקום מרכזי בבית הכנסת, מופיעה תמונה בעלת שני חלקים: בחלק אחד המן מוליך את מרדכי הרוכב על סוס לבן ברחובות העיר, ולו מצדיעים מספר אנשים הלבושים בלבוש יווני.
בחלק השני יושבת אסתר המלכה על כיסא המלכות לצד אחשוורוש.
ברנסאנס הירבו לצייר סצנות ממגילת אסתר, כחלק מהביטויים של אמנות סיפורי המקרא.
כך בציור של טינטורטו משנת 7–1546, מצוירת אסתר המתעלפת לפני אחשורוש.
מרכזיותה של סצנה זו קשורה בהתעלפותה של מריה אם ישו.
לפי המסורת הקתולית, אסתר נתפסת כמניפסטציה של מריה הקדושה אשר תהיה מליצת יושר למאמינים ביום הדין.
בשנת 1511 על תקרת הקפלה הסיסטינית צייר מיכלאנג'לו שלוש סצנות מתוך המגילה, ובמרכזם צליבתו של המן.
אמנית הרנסאנס ארטמיזיה ג'נטילסקי ציירה גם היא בשנת 1628–1635 את דמותה של אסתר המתעלפת בפני אחשורוש.
הדמויות מתוארות בבדידות מזהרת, אחשורוש לבוש בבגדי ליצן חצר ואילו אסתר במלוא תפארתה.
ג'נטילסקי נודעה בציוריה המקראיים שבהם העצימה את הדמויות הנשיות בעודה מותחת ביקורת על מעמדם של הגברים.
בהולנד של המאה ה-17 עסקו רבות במגילת אסתר, במחזות, שירים ובאמנות.
רבים מאמני התקופה ציירו ציורים מתוך מגילת אסתר: רמברנדט, צייר לפחות חמישה, ידידו יאן ליוונס וממשיכו יאן סטין, ובן זמנם ארט דה גלדר.
אחת ממנהיגות הולנד, הנסיכה עמליה ואן סולמס, הנסיכה מאורנג', נקראה על ידי בני זמנה "אסתר השנייה".
במגילת אסתר מאוירת מידיו של הצייר היהודי שלום איטליה צוירה המלכה אסתר בדמותה של עמליה ואן סולמס.
מגילה זו נמצאת באוסף מוזיאון ישראל.
באמנות המודרנית זכו דמויות המגילה לביטויים נוספים, ובהם מאוריצי גוטליב (דיוקן עצמי כאהסוור, 1876), סלבדור דאלי (אחשורוש מתאהב באסתר, 1964), ארתור שיק (מגילת אסתר מאוירת, 1950).
אחת מהמגילה המאוירות העתיקות היא מגילה משנת 1616 שנכתבה ואוירה על ידי משה בן אברהם פסקארול בעיר פרארה באיטליה.
אורכה למעלה מארבעה מטרים וגובהה כ-27 ס"מ.
היא הוזמנה עבור אדם בשם מרדכי בן אליהו הלוי, שחי בעיירה קטנה בשם בריסילו (Brescello), סמוך לפארמה.
מגילה זו נמצאת היום בספרייה הלאומית בירושלים, יחד עם מגילות וכתבי יד מאוירים אחרים.
בקרב יהודי מזרח אירופה נפוצו מאז המאה ה-16 מופעי פורים שפיל בהם הופיעו שחקנים מחופשים לדמויות מהמגילה.
עיבודים קולנועיים שונים לסיפור המגילה נעשו כבר מתחילת תקופת הסרט האילם.
בשנת 1948 ביים ג'ון קויל את "המלכה אסתר", סרט בשחור-לבן שנועד במיוחד להפצה בכנסיות, המדייק בתיאור העלילה.
בשנת 1960 נעשה הסרט אסתר והמלך על בסיס עלילת המגילה.
בשנת 2006 צולם הסרט לילה אחד עם המלך בכיכובם של לוק גוס, טיפאני דופונט וג'ון ריס-דייוויס המבוסס על סיפור המגילה.
הסרט לוקח חופש עלילתי מסוים ואינו מקפיד להיצמד לפרטים שבמגילה.
בפברואר 1966 הועלה על הבמה מחזהו של נתן אלתרמן "אסתר המלכה", בבימויו של גרשון פלוטקין.
זהו מחזה מוזיקלי על גרסה מודרנית של מגילת אסתר.
המחזה נחשב לכישלון, אבל השיר "שיר ערש" מתוכו הפך לקלאסיקה ישראלית ובוצע על ידי זמרים רבים.
בשנת 1965 העלו דן בן אמוץ וחיים חפר את שיריו של איציק מאנגר במחזה ביידיש בשם "שירי המגילה של איציק מאנגר".
בשנת 1970 הופקה גרסה טלוויזיונית של הערוץ הראשון הישראלי.
המחזה מעביר את גיבורי מגילת אסתר לשטעטל במזרח אירופה.
הגרסה הוצגה ביידיש, וצוות השחקנים בסרט אף יצא להציג אותה על הבמות בארגנטינה בשנת 1971.
המחזה של מאנגר זכה גם לשתי גרסאות תיאטרליות של משפחת מייק בורשטיין, כולל גרסה בברודוויי ב-1968. בשנת 1983 ביים אילן אלדד לפי תסריט של חיים חפר את המחזה של מאנגר, בכיכובם של יונתן סגל, ניצה שאול ושלמה בראבא.
השירים בסרט, שהופק בשיתוף פעולה עם הטלוויזיה הגרמנית, הושרו ביידיש עם קטעי קישור בנוסח קברט תיאטרלי.
אוסף מגילות אסתר הגדול בעולם נמצא בספרייה הלאומית של ישראל, ומכיל מאות מגילות מקהילות יהודיות ברחבי אירופה ובצפון אפריקה, כאשר הקדומה ביותר היא מספרד מהמאה ה-15.
בפברואר 2023 ניצלו 2 מגילות אסתר בנות מאות שנים של הקהילה היהודית באנטקיה, לאחר רעידת האדמה שהתרחשה בעיר.
נציג מהקהילה העביר את המגילות לידי נציגי זק"א שפעלו בחילוץ במקום.
נכון לאפריל 2023, המגילה הארוכה ביותר בעולם היא המגילה שאויירה וצוירה על ידי האמן אבנר מוריה, ואורכה 34.29 מטר.
ב-2024 עובדה המגילה לסדרת טלוויזיה בשם "מלכת פרס" בהפקת ערוץ הטלוויזיה הברזילאי Record TV.
מַגִּיהַּ הוא אדם העוסק בהגהה, כלומר בבדיקת דיוקו של טקסט שנערך לדפוס טרם מסירתו להדפסה.
או בבדיקת התאמתו למקור, בדומה למגיה של פרשיות התורה הכתובות בכתב יד על קלף, המגיה, במקרה זה, בודק את הטקסט, ומשווה אותו למקור מוסמך.
מקצוע ההגהה הוא גורם משמעותי וחיוני בתחום העיתונות וההוצאה לאור, ולכן העובדים במקצוע ההגהה הם לרוב מומחים בבלשנות ובספרות.
על מאפיין מיוחד של עבודת המגיה מספר הסופר חיים באר, שבצעירותו היה מגיה בעיתון דבר:
מְגִלַּת אֵיכָה היא קובץ של חמישה פרקי קינות, שחוברו ככל הנראה לאחר חורבן בית המקדש הראשון בירושלים והגליית תושביה.
בהמשך נכנסו פרקי קינות אלה לתנ"ך.
שאלת זהות המחבר או המחברים של הקינות שבספר לא נפתרה: המסורת היהודית, ובעקבותיה הנוצרית, מייחסות את כתיבת המגילה לנביא ירמיהו, אך ייחוס זה איננו מקובל במחקר.
בתנ"ך כלול הספר בחלק ה"כתובים", כאחת מחמש המגילות, ובקאנון הנוצרי הוא כלול בספרות "הנביאים הגדולים" שבברית הישנה כנספח לספר ירמיהו.
שמו הנוכחי של הספר בתנ"ך הוא "מגילת איכה", זאת משום היותו חלק מחמש המגילות, ועל שם התיבה הפותחת את החיבור "איכה ישבה בדד...", אולם שמו הקדום של הספר היה "קינות" או "קינות ירמיהו", והוא ניתן לו על שום תוכנו.