tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בית נירנשטיין, שד' רוטשילד 131 תל אביב, 1936 - מבנה מגורים.
בשנת 1946 נוספה למבנה קומה בתכנונו של יצחק בונה (בלקס).
שדרות ח"ן 7 תל אביב
בית וקסמן ויעקב וינשטוק, שד' ח"ן 7 תל אביב, 1936 - מבנה מגורים.
המבנה הראשון על עמודים שתכננו זברודסקי ובלקס בסמוך לעיגונה התקנוני של הבנייה על עמודים בתוכניות בניין העיר בתל אביב.
רחוב מנדלסון 4 תל אביב
בית קרסיק, רחוב מנדלסון 4 תל אביב, 1937 - מבנה מגורים.
רחוב יהודה הלוי 86 תל אביב
בניין ברחוב יהודה הלוי 86 תל אביב, 1937 - מבנה מגורים.
הבניין הידוע האחרון שנבנה על ידי זברודסקי את בלקס טרם סגירת משרדם המשותף.
בניין החברה לפיתוח חוף נתניה, נתניה
בניין העירייה הראשון של נתניה
זבל"א או זבל"א וזבל"א (ראשי תיבות של זה בורר לו אחד וזה בורר לו אחד) הוא מונח במשפט העברי המתאר אפשרות לפתרון משפטי וליצירת הרכב דיינים מוסכם שידון בתביעה ממונית.
לפי פתרון זה, כל צד בוחר לו דיין אחד, ושניהם יחד בוחרים את הדיין השלישי.
במקרה שאחד הצדדים מסרב לבחור בדיין, על הצד השני לתבוע אותו בבית דין רגיל.
הראשונים והאחרונים עסקו בשאלות שונות העולות לגבי הסדר זה.
דין זבל"א מוזכר בשתי המשניות הראשונות של הפרק השלישי במסכת סנהדרין, שם מובא הדין ושתי מחלוקות בעניינו בין רבי מאיר לבין חכמים:
בתלמוד הבבלי, למסקנה, כוונת המשנה אינה שכל אחד בוחר בית דין, אלא שכל אחד מבעלי הדין בוחר דיין ושניהם בוחרים את הדיין השלישי.
בסוף הדברים מובא ציטוט מדברי רבי זירא המנמק את התועלת באופן הזה של בחירת הדיינים: .
הסוגיה השנייה עוסקת בטעם מחלוקתם של רבי מאיר וחכמים בשאלת מיהם בוחרי הדיין השלישי: בתחילתה, הגמרא מעלה הווה אמינא שהם חלוקים בעניין האמירה של רב יהודה בשם רב: .
כלומר, על מנת למנוע קנוניה שבה ישבו בטעות דיינים כשרים לצד פושעים שיטו את הדין, הדיין חייב להכיר את שותפיו להרכב ולאשר את ישיבתו המשותפת איתם.
להווה אמינא, חכמים דורשים שהדיינים יבחרו את הדיין השלישי על מנת להימנע ממצב כזה ואילו רבי מאיר לא חושש לכך.
למסקנה, לדעת רבי מאיר הן הצדדים והן הדיינים צריכים להסכים למינוי הדיין השלישי, ואילו לשיטת חכמים די בכך ששני הדיינים הנבחרים על ידי הצדדים יסכימו ביניהם על זהות הדיין השלישי.
בהמשך הסוגיה מובאת דעת רבי יוחנן שדברי רבי מאיר שניתן לפסול את בחירת הדיין של בעל הדין שכנגדו זאת הוא רק .
כלומר, ההיתר לפסילת דיינים הוא כאשר בוחרים לדיינים אנשים שאינם מומחים.
בהמשך דנה הגמרא בדברי רבי מאיר שבעל הדין יכול לפסול את העדים של בעל הדין שכנגדו:
ריש לקיש מעמיד שמדובר במקרה שהיה עד אחד שבעלי הדין קיבלו אותו כנאמן כמו שני עדים.
אך במקרה שהיו שני עדים, לדעת כולם לא ניתן לפוסלם.
רבי אלעזר מסביר שמדובר במצב שבו בעלי הדין פוסלים את משפחתם העד, שרבי מאיר סובר שבעלי הדין יכולים להעיד על משפחתם של העדים ואילו חכמים סוברים שהם אינם יכולים לעשות זאת כי הם נוגעים בדבר.
ואכן, במקרה שהיה רק זוג אחד של עדים, לפי רב דימי גם רבי מאיר מסכים שלא ניתן לפסול את העדים.
רבין, שהגיע אף הוא מארץ ישראל לבבל, אמר שרבי יוחנן העמיד דברי רבי מאיר שניתן לפסול דיינים, במקרה שבו היו עדים פסולים ודיינים כשרים ומתוך שנפסלו העדים פסלו גם את הדיינים.
ודברי רבי מאיר שניתן לפסול עדים, מדובר על מצב שבו היו דיינים פסולים ועדים כשרים ומתוך שנפסלו הדיינים פסלו גם את העדים.
בעקבות קושייתו של רבא על דבריו, הגמרא מסבירה את דברי רבין במצב שבו יש עוד עדים.
לפי הסבר זה, ההבדל בין שיטת רב דימי לשיטת רבין הוא האם ניתן לפסול את הדיינים/עדים בעקבות הפסילה של העדים/דיינים בהתאמה: רב דימי סובר שלא ורבין סובר שכן.
הנושא נידון בתלמוד הירושלמי בפרק השלישי, "זה בורר", מהלכה א' עד וכולל הלכה ג'.
על משמעות המשפטים המועטים שנכתבו על הנושא נחלקו פרשני הירושלמי:
בביאור מחלוקת רבי מאיר ורבנן האם הדיין השלישי נבחר על ידי בעלי הדין או על ידי הדיינים, נאמר בירושלמי שטעמו של רבי מאיר הוא - כלומר, כדי שכל הדיינים יהיו מוסכמים על כל בעלי הדין.
ובדעת רבנן אמרו: - כלומר, שאם אחד מבעלי הדין יציע את זהות הדיין השלישי, הבעל דין שכנגדו יתנגד לכך, וכן להפך, ולכך עדיף שהדיין השלישי יבחר על ידי הדיינים.
הירושלמי מקשה על שיטת חכמים, מה ניתן לעשות במקרה שימות אחד מהדיינים שנבחרו על ידי בעלי הדין, שהרי במקרה כזה נמצא שהדיין השלישי לא נבחר על ידו, ולמעשה לא התבררו שלשת הדיינים מדעה אחת.
בהלכה ב' נידון בירושלמי עניין פסילת הדיינים.
ונחלקו האמוראים בכוונת דבריו של רבי מאיר שכל אחד מבעלי הדין יכול לפסול את הדיין שבחר בעל הדין שכנגדו: לדעת ריש לקיש פסילת הדיינים אפשרית רק בדיינים שדנים בערכאות של גויים.
לעומתו, סובר רבי יוחנן, שגם דין שדן על פי דין תורה ניתן לפסול.
מסיכום דברי הבבלי והירושלמי עולים מסקנות שונות בביאור דברי המשנה:
רבין: כמו רב דימי, אלא שהסיבה לפסילה היא שפסלו את הדיינים ומתוך זה פסלו גם את העדים
אחד מהעניינים המרכזיים שנידונים בראשונים בנושא דברי הגמרא שעל ידי כך :
רש"י הסביר כי בדין כזה שני בעלי הדין נכונים יותר לקבל את הפסק: .
כלומר, הסיבה לדין זבל"א היא שגם המפסיד מאמין שהצדק נעשה מכיוון שהוא בחר את אחד מהדיינים ושניהם יחד בחרו את הדיין השלישי.
בפירוש התוספות צורף הסבר נוסף: .
כלומר, נוסף על הסברו של רש"י הטענה שאכן יצא דין אמת.
רבנו אשר פירש את הסברו של רש"י כך: .
הרמב"ם בפירושו למשנה פירש את הדין כך: .
רבי יהודה אלמדארי פירש את דברי התלמוד כך: .
באחרונים העירו על מקרים שונים של 'זבל"א' שנעשים שלא כהוגן.
כך למשל כותב בשו"ת פנים מאירות על מקרים בהם שילמו לדיין הנברר אם יזכה את מי שבחר בו, כשהוא סבור שהדבר נכלל באיסור שוחד:
הרב שמואל הלוי ווזנר התנגד להסכם 'זבל"א', במקרה שהדיינים מחפשים זכות לבעל הדין שבחר בו, אף שהדבר אינו נכון על פי דין:
זֶבְּרוֹאִיד (דמוי זברה) הוא הכלאה בין זברה לסוסים אחרים.
שלוש הקבוצות הידועות ביותר של זברואידים הן:
זונקי, הכלאה בין חמור לזברה.
זוני, הכלאה בין זברה לפוני.
זורס, הכלאה בין זברה לסוס.
השמות הם כמקובל שילוב של שם המין של האב ולאחריו שם המין של האם של בן הכלאיים.
מרבית הזברואידים הם תוצאה של הכלאה בין זכר זברה ונקבה מהסוג סוס שאיננה זברה.
זברות הוכלאו עם בעלי חיים הדומים להם, כמו חמורים וסוסים, למן המאה ה-19. גם כיום קיימות כמה חוות חקלאיות העוסקות במלאכה זו.
זברואידים מוצגים לראווה בעיקר כקוריוז, משום שאינם ראויים לרכיבה או לעבודה.
הזברואידים הזכרים הם לרוב עקרים ופוריותן של הנקבות נמוכה, תופעה זו מתרחשת בהתאם לכלל הלדאן שניסח הביולוג ג'ון בורדון סנדרסון הלדאן בשנת 1922.
בשנת 1815 לורד מורטון זיווג זכר מן המין קואגה (נכחד בשנת 1883) עם סוסת ערמון בעלת שבע שמיניות של דם ערבי, אשר לא זווגה קודם לכן.
התוצאה הייתה נקבה בת כלאיים הדומה לשני ההורים.
הכלאה זו עוררה את התעניינותו של קוסאר אווארט, גנטיקאי ומרצה לידיעת הטבע מאדינבורו, שהכליא בין זכר זברה לנקבת פוני כדי לבחון את תאוריית הטלגוניה.
תאוריה זו טענה כי לבן הזוג הראשון של הנקבה יש השפעה על צאצאיה עם בני זוג מאוחרים יותר.
צ'ארלס דרווין הזכיר בשנת 1859 בספרו מוצא המינים כי הוא ראה ציורים צבעוניים של בן כלאיים של חמור וזברה:⁵ "בת הכלאיים המפורסמת של לורד מורטון מנקבת ערמון וזכר קואגה".
דרווין הזכיר את בת הכלאיים המסוימת הזאת שוב בשנת 1868 ב"מגוון של בעלי חיים וצמחים תחת ביות", ונתן הפניה לכתב העת שבו תיאר לורד מורטון לראשונה את ההכלאה.
דרווין מזכיר גם בן כלאיים מגן החיות של לונדון, תוצאה של הכלאה בין סוסה ובין זברואיד שנוצר מהכלאה של חמור זכר ונקבת זברה.
במהלך מלחמת הבורים השנייה זיווגו הבורים בין זברה מהתת-מין Equus quagga chapmani לפוני במטרה ליצור חיית מסע העמידה למחלת השינה שתשמש בעיקר לשינוע רובים.
הבורים קיוו שהכלאה בין זברה העמידה למחלה, שלא כמו הסוס והפוני, תיצור בן כלאים עמיד למחלה.
בשנות ה-20 ממשלת ארצות הברית השביחה זורסים על מנת לחקור תורשה וטלגוניה.
במאמר מ-16 ביוני 1973 בניו יורק טיימס מסופר על לידתו של זונקי, הכלאה בין זברה לחמור, בגן החיות התנ"כי שבירושלים.
ב-21 באפריל 2005 נולד בברבדוס לזברה בשם אליסון מתת-המין זברה בורצ'לי (Equus quagga burchellii) חמוזברה בשם אלכס.
ב-3 ביולי 2011 נולד חמוזברה בגן החיות בשיאמן שבדרום מזרח סין לאחר שהזברה היחידה במתחם הזדווגה עם חמור ללא התערבות בני אדם.
פרטים נוספים של זונקי נולדו בגן החיות בפירנצה ב-2013 ובגן חיות במקסיקו ב-2014.
זְבֵנִיגוֹרוֹדְקָה (באוקראינית: Звенигородка, נהגה זבניהורודקה; בפולנית: Zwinogródka) היא עיר במחוז צ'רקסי שבמרכז אוקראינה.
העיר היא העיר הראשית בראיון הנושא שם זהה.
העיר מוזכרת לראשונה ברשומות משנת 1394, כאשר במהלך התקוממות כנגד השליט ניתנה הוראה להקים במקום מוצב.
מקור השם הוא שבמאה ה-14 הוקם במקום פעמון (звонок) המזהיר מפני התקפות אויב.
הצייר והמשורר טאראס שבצ'נקו, אבי הספרות האוקראינית המודרנית, נולד בכפר מורינצי הסמוך לעיר.
בעיר התגורר בין השנים 1797 - 1801 איוואן קרילוב.
בראשית המאה ה-20 נמנו בעיר כ-6,400 יהודים.
בשנת 1918 נערך ביהודי העיר פוגרום, בו נרצחו 27 יהודים.
בתקופה הסובייטית פעל בסמוך לעיר קולחוז יהודי, והתקיימו בה בתי ספר יידיים.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה היוו היהודים 37% מתושבי העיר.
ב-29 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, כבשו הגרמנים את העיר, ובאוגוסט ובספטמבר שלאחר מכן רצחו כמה מאות יהודים בה.
באוקטובר 1941 רוכזו היהודים שנותרו בעיר בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, וממנו נשלחו יהודים למחנות עבודה.
ב-14 ביולי 1942 חוסל הגטו בעיר, תוך רצח כ-1,500 מיושביו בסמוך לעיירה.
יתר יהודי הגטו הועברו למחצבות בכפר נמורוז', שם הועסקו בעבודות כפייה מפרכות.
ב-2 בנובמבר 1942 נרצחו כולם.
בין יהודי העיר ניתן למנות את הברון הוראצי גינצבורג ואת הסופר נתן אגמון.
זבישה בידגושץ' (בפולנית: Zawisza Bydgoszcz) הוא מועדון כדורגל פולני מהעיר בידגושץ'.
המועדון נוסד בשנת 1946. המועדון משחק נכון לעונת 2025/2026 בליגה הפולנית הרביעית.
המועדון נוסד ב 1946 ושיחק עד עונת 1989/1990 ברוב השנים בליגה השנייה בפולין.
בעונת 1989/1990 עלה מהליגה השנייה בפולין לליגת העל הפולנית.
המועדון שיחק בליגת העל במשך 5 שנים עד עונת 1993/1994 שבסופה ירד לליגה השנייה.
בעונת 1990/1991 הגיע לחצי גמר הגביע הפולני והפסיד לקבוצת גאקאאס קטוביצה.
בעונת 1991/1992 הגיע לרבע גמר הגביע הפולני והפסיד לקבוצת מיידז' לגניצה.
בעונת 1993/1994 הגיע לשמינית גמר הגביע הפולני והפסיד לקבוצת זומביירקי ביטום.
הקבוצה שיחקה בליגה השנייה ובליגות נמוכות יותר במשך 19 שנה עד עונת 2012/2013 שבסופה הגיעה למקום הראשון בליגה השנייה ועלתה לליגת העל הפולנית.
הקבוצה שיחקה בליגת העל הפולנית מעונת 2013/2014 ועד עונת 2014/2015. בעונת 2013/2014 זכתה בפעם הראשונה בגביע הפולני והעפילה בפעם הראשונה למפעלים האירופים במסגרת הליגה האירופית בעונת 2014/2015. בסיבוב המוקדמות השני הפסידה לקבוצת זולטה ורכם והודחה מהטורניר.
בסוף עונת 2014/2015 ירדה לליגה הפולנית השנייה.
זברז' (באוקראינית: Збараж, בפולנית: Zbaraż, ביידיש: זבאריזש) היא עיר במחוז טרנופיל במערב אוקראינה.
בעיר מספר כנסיות ומנזר ברנרדיני.
העיר מוזכרת במסמכים בשנת 1211 כמבצר רותני ובמאה ה-14 - כמקום מושבו של הנסיך זברז'קי.
חורבות המבצר נמצאות עד היום בעיבורי העיר.
במאות ה-15 וה-16 הייתה העיר נתונה פעמיים תחת מצור של הטטרים.
לאחר תקופה זו ובמשך תקופה מסוימת במאה ה-16 השתייכה העיר למשפחת פוטוצקי.
ב-1649, בתקופת פרעות חמלניצקי, צרו על העיר הטטרים ובעלי בריתם הקוזאקים במשך למעלה מחודש, אך העיר הייתה תחת הגנה פולנית ולא נפלה.
עם האיחוד הפולני-ליטאי הפכה זברז' לחלק מממלכת פולין-ליטא, במחוז ווהלין.
לאחר חלוקת פולין הראשונה ב-1772 נתפסה העיר על ידי האימפריה האוסטרית ושויכה למחוז גליציה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ומלחמת פולין-אוקראינה עברה זברז' לתחום שלטונה של פולין.
לאחר מלחמת העולם השנייה סופחה זברז' לאוקראינה הסובייטית.
זברז' היא אחד האתרים המשמשים רקע לספרו של הנריק סנקביץ באש ובחרב (1884), רומן בו הוא מתאר את המצור על זברז'.
בין רבני העיר היה רבי יעקב יצחק וואהרמן, נכדו של ה"אשל אברהם".
בעיר פעלו צדיקי החסידות, רבי זאב מזברז' ורבי משולם פייבוש הלר.
המשורר היהודי ולוול זבארז'ר היה בן המקום
על פי מפקד שנערך בשנת 1931 היו בעיר כ-3,000 יהודים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לזברז' פליטים ומספר היהודים בעיר עלה ל-5,000. הגרמנים נכנסו לזברז' ביולי 1941, ובאוגוסט 1942 גורשו כ-560 יהודים מהעיר למחנה ההשמדה בלז'ץ.
לאחר האקציה הוקם בזברז' גטו.
עד דצמבר 1942 גורשו ונרצחו עוד אלפי יהודים בעיר.
באפריל וביוני 1943 נרצחו בקרבת זברז' רוב יהודי הגטו.
זבלוטוב (באוקראינית: Заболотів, זבולוטיב; בפולנית: Zabłotów; ביידיש: זאַבלאָטאָוו) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
זבלוטוב נזכרת לראשונה בשנת 1455, והייתה בבעלות משפחות אצולה.
בראשית המאה ה-17 נהרס היישוב מפלישת הטטרים, אך לאחר מכן השתקם, ובראשית המאה ה-18 קיבל זכויות עיר.
פרנסת העיירה לאורך השנים הייתה על גידול ועיבוד טבק, ועם חיבורה לרשת מסילת הברזל במאה ה-19, הואץ פיתוחה.
יהודים ישבו בזבלוטוב מהכרזתה כעיר.
בראשית המאה ה-19 התיישב בעיירה האדמו"ר רבי דוד הגר, והדבר הביא לגידול בקהילה היהודית במקום.
בשנת 1903 פרץ בעיירה פוגרום.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה העיירה בחזית הלחימה זמן רב, ופרצה בה מגפת טיפוס הבהרות, שהפילה חללים רבים מקרב האוכלוסייה היהודית.
לאחר המלחמה השתקמה הקהילה בעיירה בסיוע הג'וינט ויוצאי היישוב בארצות הברית.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות רבות.
בשנים אלה נמנו בעיירה כ-1,700 יהודים, כמחצית מתושביה.
בשנות השלושים של המאה ה-20 גברו והלכו התקיפות האנטישמיות בעיירה.
עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בספטמבר 1939, הופסקה בה הפעילות היהודית והציונית, ועסקי היהודים בה הולאמו.
ב-1 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכנסו לעיירה כוחות הצבא ההונגרי, והחלו בהחרמת רכוש היהודים בה, ובלקיחת היהודים לעבודות כפייה.
בד בבד, ביצעו אוקראינים מקומיים מעשי התעללות ביהודי העיירה.
בספטמבר 1941 הועברה השליטה בעיירה לידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודי היישוב גזירות שונות, והגבירו את עבודות הכפייה בה.
ב-22 בדצמבר 1941 פשטו שוטרים גרמנים ואוקראינים על העיירה, וריכזו את יהודיה בשוק המקומי, תוך ירי בחולים ובתשושים במיטותיהם.
במהלך האקציה הצליחו להימלט מהעיירה מספר מאות יהודים.
ממקום הכינוס הוצעדו היהודים לבורות ירי בסמוך לעיירה, וכ-1,000 מהם נרצחו שם, תוך שחלקם נקברו חיים.
כ-100 יהודים נוספים נרצחו בעיירה עצמה.
למחרת, הוטל על היודנרט בעיירה לשלם סכום כסף גבוה עבור כיסוי עלויות הקליעים ששימשו לרצח היהודים.
ב-11 באפריל 1942 בוצעה בעיירה אקציה שנייה, בה סרקו שוטרים גרמנים ואוקראינים את בתי היישוב, ושילחו למחנה ההשמדה בלז'ץ כ-400 יהודים מהעיירה, לצד יהודים נוספים מכפרי הסביבה.
בסוף אפריל-תחילת מאי 1942 הועברו אחרוני יהודי העיירה לגטו קולומיאה, תוך גזל כל רכושם.
בגטו זה מתו רבים מיהודי העיירה מרעב וממחלות.
כ-200 יהודים ששבו לעיירה שולחו ב-7 בספטמבר 1942 לבלז'ץ, וזבלוטוב הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים".
מקהילת זבלוטוב שרדו את השואה יהודים בודדים.
זבלודוב (בפולנית: Zabłudów) היא עיירה במחוז ביאליסטוק שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
בשנת 1553 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובמאה ה-17 התקיימה בו פעילות של הקלוויניזם, והתגוררו בו בני משפחת רדזיוויל.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של ארגון הבונד, וכן פעלו בה תלמוד תורה ובית ספר עברי.
בספטמבר 1939, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, נכללה העיירה בתחום השליטה הסובייטי, והגיעו אליה פליטים יהודים רבים ממערב פולין.
ב-27 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, כבשו הגרמנים את העיירה, ומיד העלו באש את בית הכנסת העתיק, שנבנה במחצית הראשונה של המאה ה-17. בד בבד, ביצעו הגרמנים מעשי התעללות ביהודי העיירה, ובין היתר, ברב הקהילה.
בהמשך, הטילו הגרמנים על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה.
בינואר 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בבית חרושת בה, בו שררו תנאי מחיה קשים וצפיפות רבה.
בעקבות העברת חלק מיהודי הגטו בעיירה לגטו פרוז'ני, צומצם שטח הגטו.
ב-2 בנובמבר 1942 רוכזו יהודי הגטו הנותרים, והובלו בעגלות לגטו ביאליסטוק, משם שולחו בהמשך החודש למחנה ההשמדה טרבלינקה.
אחר המסתתרים והנמלטים מהעיירה ערכו הגרמנים מצוד, ורצחו רבים מהם.
כיום קיימת מצבה לזכר יהודי זבלודוב במקום בו היה מחנה טרבלינקה.
רבי אלעזר קאליר (בשנת תקכ"ו)
רבי ברוך בענדט ב"ר משה מחבר הספר "נר תמיד" (בשנת תקס"ג)
רבי יוסף ב"ר אברהם אבלי (תרט"ז-ג' באדר תרמ"ו)
רבי אלחנן צבי לאפ (כמה חודשים עד שנפטר באדר תרמ"ו)
רבי יוחנן מירסקי - רבה האחרון שנספה בשואה
זברה היא רשת חנויות אופנה ישראלית.
הרשת פועלת כרשת דיסקאונט השמה דגש על מחירי מוצרים נמוכים, ומוכרת בגדים לכל המשפחה.
נכון לשנת 2017 מונה הרשת 25 סניפים, רובם נמצאים בקניונים ובמרכזי קניות פתוחים.
הרשת הוקמה על ידי זאביק זינגר ופיני פרטוק, חברי ילדות מאשקלון.
באמצע שנות ה-80 היו סוכני משנה של מפיץ מותגי ג'ינס.
בהמשך החלו לקנות בגדים מסוחרים ויבואנים ישראלים, שאותם הם מכרו בבזארים שהתקיימו במוסדות כגון בתי חולים, אוניברסיטאות ומפעלים, באמצעות כלי רכב שהיו מתניידים בין מקומות המכירה השונים.
לחנות הנודדת קראו בשם "זברה".
בעקבות בזאר שהתקיים בתוך קניון בבאר שבע, פתחו השניים חנות קבועה במקום.
בהמשך פתחו סניפים נוספים, בעיקר בדרום הארץ.
ב-2003 החליטו בעלי הרשת לעבור לייצור ויבוא עצמי.
בשל קוטנה היחסי של הרשת היא החלה לשתף פעולה הרשתות הקטנות "צב האופנה" ו"בי-גוד" ולייבא איתן סחורה במשותף.
השותפות פורקה בהמשך בהסכמה, זברה החלה להגדיל את היבוא, לעצב בעצמה, ולייצר תחת הלוגו שלה.
ב-2007 קנתה הרשת 6 סניפים של רשת "צב האופנה" ובכך נכנסה הרשת גם לצפון הארץ.
בשנת 2010 היה מחזור המכירות של הרשת כ-100 מיליון שקלים.
בשנת 2010 רכש אבי דויטש 25% מן הבעלות על הרשת, וכעבור זמן קצר מכר את חלקו לשני שותפיו.
בשנת 2015 פתחה הרשת את "זברה הום" הכוללת מוצרי טקסטיל, כלי בית ומוצרים לבית המשווקים בתוך סניפי רשת זברה.
בשנת 2016 פתחו בעלי הרשת סניף ראשון של Q one, רשת אופנה לנשים.
נכון לשנת 2017 מונה הרשת 25 סניפים.
מטה החברה יושב באזור התעשייה עד הלום שבאשדוד.
מנכ"ל הרשת הוא פיני פרטוק.
בשנת 2019 היא נמכרה לרשת "סלקט".
עיתון זבנג!, הידוע גם בשם ירחון זבנג!
הוא מגזין קומיקס ישראלי, שנוצר ונערך על ידי הקומיקסאי הישראלי אורי פינק.
הירחון מכיל בעיקר סיפורי קומיקס מאת אורי פינק, אבל גם כולל סיפורי קומיקס של יוצרי קומיקס ישראלים אחרים ותכנים כגון כתבות, ביקורות קולנוע ופוסטרים.
העיתון מתגאה בעובדה שכל התכנים שהוא מפרסם הם בעברית במקור ומעולם לא פרסם קומיקס מתורגם.
העיתון מופץ גם בחנויות וגם דרך מנויים.
עיתון זבנג התחיל בשנת 2004 בהוצאת שמעוני, לאחר פיטוריו של אורי פינק מתפקידו כשכיר בשבועון הישראלי מעריב לנוער, פינק מצא את עצמו בהפסקה של שלושה חודשים לפני שמעריב שכרו אותו בחזרה בתור עצמאי והחליט להשתמש בהפסקה הזאת בתור הזדמנות ליצור עיתון ישראלי המוקדש רק לקומיקס, דבר שפינק הגדיר כ"חלום" שלו.
בהתחלה, פינק היה כנגד הרעיון לקרוא לעיתון "זבנג!", על שם סדרת הקומיקס שמהווה את רוב התוכן בעיתון ורצה לקרוא לזה "קומיקס בע"מ" במקום, אבל שמעון שמעוני, ראש הוצאת שמעוני, התעקש שהעיתון יהיה חלק ממותג זבנג!
העיתון הושק באירוע השקה בספריית בית אריאלה שבו השתתפו אורי אורבך, גיא מרוז, קובי מחט ונמרוד רשף (שגם עשה קומיקס עבור העיתון בגיליונותיו הראשונים).
בזמן השקתו, מכר עיתון זבנג!
כ-2000 עותקים בחנויות (לפני חישוב מנויים).
לאחר ששמעון שמעוני יצא לפנסיה ב-2008, עיתון זבנג!
עבר ל"אלומה", הוצאה לאור שניסתה לאחד ביחד מספר עיתונים שונים.
אחרי שאלומה התפרקה ב-2009, עיתון זבנג עבר ל"ציבלין הוצאה לאור" של אורן ציבלין, שבאותו הזמן הוציאה רק מגזין אחד, פילון.
עבד בשיתוף עם התוכנית הישרדות, לילה בכיף ופיקוד העורף של צה"ל, ליצור גיליונות מיוחדים למטרות פרסומיות או חינוכיות.
עיתון זבנג!, להוציא כמה מהדורות מיוחדות, הוא באורך 48 עמודים.
במקור הודפס על שילוב של נייר מאט ונייר מבריק, אבל כיום משתמש בנייר מבריק בלבד.
במשך שנים מידות המגזין היו 21X27, אבל לכבוד חגיגות 13 שנה לעיתון, הגדילו את הנייר לגודל A4.
בפברואר 2013, "ציבלין הוצאה לאור" התחיל להוציא את "עיתון זבנג'לה!" (על שם סדרת זבנגלה של אורי פינק), עיתון-בת של עיתון זבנג!
המכוון לקהל צעיר יותר של ילדים.
נכשל להשיג קהל ובוטל לאחר חצי שנה.
לאור לראשונה, רצה אורי פינק שכל התכנים שיופיעו בו יהיו מקוריים, אך כיום מופיעים בו גם תכנים שהופיעו במקור במקומות אחרים, כגון מעריב לנוער או מעריב לילדים.
למכשף המתחיל 2 של אורי פינק.
סדרת פרודיה על ספרי הארי פוטר.
סיפור בהמשכים שיצא במקור בעיתון זבנג!
במטרה להוציא אותו בתור ספר לאחר השלמתו.
נכון לשנת 2018, לא הייתה אף התקדמות בהוצאת הספר לאור.
פיצה מורגנה 2 של אורי פינק.
סדרת פרודיה על אסטריקס, המספרת על כפר יהודי תחת הכיבוש הרומי באותו הזמן כמו ההתרחשויות של אסטריקס.
סופר שלומפר של אורי פינק.
במקור סדרת ספרים, הרעיון היה שהם יפורסמו בהתחלה בעיתון זבנג!
ולאחר מכן יוצאו כספר, אך רק "זבנג!
אישי: הכל על סתיו" יצא בתור ספר.
הסייר העשירי של דורית מיה גור.
מיקו בל: נער השיקויים של ליאת רוטנר וארז צדוק.
סיפורי סבתא של תומי זנדשטיין.
אויי וויי של תומי זנדשטיין.
כלא 6 של נמרוד רשף.
משפחת שיקדה של ולדיק סנדלר, מספר על משפחת ילידים אמריקאים, הגרה בשכונת התקווה בתל אביב.
העיפרון הכי מחודד של אורי פינק.
מבוסס על סדרת הטלוויזיה של הטלוויזיה החינוכית.
הארץ שלנו של אורי פינק: פורסם לראשונה בעיתון תחת השם "הספר הצרפתי" בתור גרסה מתורגמת וצבועה של הספר לשוק הצרפתי שעליו עבד פינק באותו הזמן.
בעקבות התגובה החיובית, החליט פינק לפרסם את הספר גם בגרסה עברית צבועה תחת השם "הארץ שלנו".
טויבוי של אורי פינק: כמו "הארץ שלנו", גם מיועד להתפרסם בתור ספר.
פלאפלמן של דורית מיה גור.
קומיקס על גיבור על ישראלי, עם כוחות הקשורים בפלאפל.
תרגיל לקומיקסאים מתחילים של אורי פינק.
סדרת קומיקסים קצרים שבהם פינק מסביר לקוראים כיצד מציירים קומיקס,
קומיקסאי נולד, במקור צייר נולד, רשמית קומיקסאי נולד על שם לירן סעדיה מאז שנת 2008, היא תחרות כישרונות שנתית, שבה ילדים ובני נוער שולחים את הקומיקסים שלהם לעיתון, כשהפרס למקום הראשון כולל הפיכת הקומיקס שלהם למדור קבוע בעיתון זבנג!.
בין המשתתפים הבולטים בתחרות נמצאת הקומיקסאית דורית מיה גור, שנכנסה לתחרות בשנה הראשונה שלה, אבל מתוקף היותה מנוסה מדי עבור רמת הכישרון של "צייר נולד", פינק הוציא אותה מהתחרות ונתן לה מדור משלה בעיתון, נפרד מן התחרות: "פלאפלמן".
זברוז'ובקה Z 5 אקספרס (בצ'כית: Zbrojovka Z 5 Express) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כוסלובקית Zbrojovka Brno אשר יוצרה בין השנים 1935–1937 בצ'כוסלובקיה.
לפני מלחמת העולם השנייה היצרנית הייתה קרויה "Československá zbrojovka, akc.spol", ולאחר מלחמת העולם השנייה הייתה קרויה "Zbrojovka Brno, n.p.".
משנת 1936 המפעל "Československá zbrojovka, akc.spol" עבר לייצור רכבים עבור הצבא הצ'כי (עד לאחר מלחמת העולם השנייה).
דגם ה"זברוז'ובקה Z 5 אקספרס" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בפרג בשנת 1935.
קרול השני, מלך רומניה רכש דגם של ה"זברוז'ובקה Z 5 אקספרס" אשר עוצבה על ידי "Plachý"
במקביל לייצור דגם ה"זברוז'ובקה Z 5 אקספרס" המפעל Československá zbrojovka, akc.spol ייצר את דגם זברוז'ובקה Z 6 הורוינק (בין השנים 1935–1938)
2 דלתות, 4 מושבים - קבריולה
זברוז'ובקה Z 6 הורוינק (בצ'כית: Zbrojovka Z 6 Hurvínek) היא מכונית משפחתית קטנה, מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כוסלובקית Zbrojovka Brno אשר יוצרה בין השנים 1935–1938 ב-צ'כוסלובקיה.
סך הכול יוצרו 480 יחידות.
2 דלתות ("דלתות התאבדות" - ציר הפתיחה של הדלת מנוגד לכיוון התנועה הקדמי)
בין השנים 1935-1938 מחירו של דגם ה"זברוז'ובקה Z 6 הורוינק" עמד על 19,800 קורונה צ'כית
זברה גרנט (שם מדעי: Equus quagga boehmi) היא תת-מין של זברה מצויה ממשפחת הסוסיים והיא חיה בטבע בעיקר לאורך סוואנות הסרנגטי ומסאי מארה.
זברות מתת-מין זה מתקבצות בעדרים גדולים בעונות הנדידה.
הזברה היא אחת מהצפוניות שבזברות ובעלת פסים אנכיים יותר משאר הזברות, בייחוד לאורך הירכיים והחלק העליון של הרגליים וישנם פסים רחבים לאורך הבטן והחלל התחתון של הגוף.
גובהם הממוצע של זברות אלה הוא 120 עד 140 סנטימטרים ומשקלם כ-300 קילוגרם בממוצע.
הזברות מסתובבות לרוב בעדרים של עד 18 פרטים כשבראשם עומד פרט שליט, אך בעונת הנדידה הם מתקהלים בחבורות גדולות יותר, לעיתים גם עם אנטילופות כמו הגנו.
הזברות חיות עד 20 שנה בטבע אם הן מצליחות להימנע מטריפה בידי טורפים רבים, ביניהם אריות, נמרים, תנינים וצבועים.
הזברות חיות רק לאורך המישורים הפתוחים של מרכז אפריקה, בהם נפוצים מיני עשבים ודגניים גבוהים שהם מזונם המועדף.
הם יימנעו מקרבה לאזורים סבוכים או מיוערים וכן ממדבריות או מהרים.
תפוצתם בטבע היא בזמביה ממערב נהר לואנגווה (Luangwa River) עד לאגם קריבה (Lake Kariba), דרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בטנזניה ובדרום-מזרח קניה ומזרחה עד הבקע הסורי של קניה .
היא נמצאת גם לאורך נהר ג'ובה בסומליה.
הזברה נכחדה בבורונדי ואוכלוסייתה הצטמצמה מאוד באנגולה ב-25 השנים האחרונות עקב מלחמת אזרחים שהרסה את מקומות המחיה שלה ופגעה בפארקים הלאומיים ובהנהלת התשתיות.
אוכלוסיית הזברה מתת-מין זה מצויה במצב טוב יותר משל זברות אחרות ולרוב הם חיות בפארקים מוגנים.
עם זאת הם עדיין נפגעו קשה ממלחמות ושאר סכסוכים בתחומי מחייתם, נוסף על ציד לעורם ומחלות שהופצו בידי חיות בית.
זברוז'ובקה Z 18 (בצ'כית: Zbrojovka Z 18) היו מספר תצורות של מכונית מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית Zbrojovka Brno אשר יוצרה בין השנים 1925–1930 בצ'כוסלובקיה.
1 דלתות, 4 מושבים - מסוג "Phaeton" (סגנון הגוף הבסיסי, היה פתוח בחלקו העליון עם דלת אחת משמאל, הגה מימין ומושב ספסל אליו הייתה גישה באמצעות הורדת המושב הקדמי השמאלי) .
בהדרגה נוספו דגמי "Phaeton" עם 2 דלתות ו-4 דלתות.
יוצרו 2,510 יחידות כולל כ-1,000 יחידות טנדרים.
מנוע קדמי, מנוע בעירה פנימית, 2 צילינדרים, מסוג "Straight-twin engine" .
1 מאייד מתוצרת "זניט" .
שלדה: מסגרת מלבנית עם סרנים קשיחים.
ממחירי דגמי "זברוז'ובקה Z 18"
דגם "Phaeton", בתצורה 4 מושבים, מחיר היחידה היה 35,000 קורונה צ'כוסלובקית בשנת 1926.
דגם "סדאן", מחיר היחידה היה 40,500 קורונה צ'כוסלובקית מספטמבר 1926. הדגם נבנה עם גג קבוע עם ארבעה חלונות צד וציוד נוסף, כולל מצית חשמלי ומתלה למעיל.
דגם "רודסטר ספורט", מחיר היחידה היה 45,000 קורונה צ'כוסלובקית.
זבלית פרעה (שם מדעי: Scarabaeus sacer) היא מין של חיפושית ממשפחת הזבליתיים הנפוצה בעיקר בחולות של ארץ ישראל ומצרים וכן ברוב המזרח התיכון ואגן הים התיכון.
בנוסף היא נפוצה במערב אסיה, דרום אירופה ובאפגניסטן, איטליה, קפריסין, אתיופיה, צרפת, איראן, מרוקו, סודאן וסוריה.
זבלית פרעה תוארה על ידי החוקר קארולוס ליניאוס בשנת 1758.
אורכה של זבלית פרעה עד 4 סנטימטרים והיא אחת מהחיפושיות הגדולות בארץ ישראל.
צבעה של זבלית פרעה הוא שחור וכמו שאר החיפושיות היא בעלת שש רגליים שדומות לקרניים.
החיפושית משתמשת ברגליה הקדמיות כדי לחפור מחילות וליצור כדורי גללים.
כאשר הזכר רואה נקבה עם גללי פרות, הוא לוקח ממנה את הכדור, מגלגל אותו וחופר מחילה.
הנקבה טומנת את הגללים במחילה שם היא מעצבת אותם לצורת אגס ובכל כדור היא מטילה ביצה בודדת.
מהביצה בוקע זחל שצבעו לבן עד חום בהיר, שניזון רק מצואת בקר הבית.
לאחר שהזחל מרוקן את חומרי המזון הוא מתגלם.
מהגולם יוצאת חיפושית לבנה, שצבעה הופך עם הזמן לשחור.
זבלית פרעה היא המפורסמת ביותר מבין הסוגים של החרפושית.
עבור המצרים הקדמונים במצרים העתיקה זבלית פרעה הייתה סמל לח'פרי.
הם האמינו שיש קשר בין העובדה שהחיפושית מגלגלת גללים של בקר הבית לבין משימתו של ח'פרי לגלגל את השמש על פני השמיים.
בהתאם לכך הם קבעו שהמין נחשב לחיה קדושה.
זברת גְּרֶבִי (שם מדעי: Equus grevyi) היא מין בסוג סוס.
זברת גרבי היא הזברה הגדולה ביותר.
היא חיה חיי בר בקניה ובאתיופיה.
בהשוואה למיני זברה אחרים, היא גבוהה, אוזניה גדולות והפסים המכסים אותה צרים יותר.
היא קרויה על שמו של ז'יל גרווי, נשיא צרפת שקיבל בשנות השמונים של המאה ה-19 זברה ממין זה מהאימפריה האתיופית.
זברת גרבי שונה מיתר הזברות בכך שהיא בעלת מאפיינים פרימיטיביים והתנהגות ייחודית.
היא דומה יותר לחמור, בעוד שיתר מיני הזברה דומים יותר לסוס.
בישראל אפשר לראות פרט אחד בספארי ברמת גן.
אורכה של זברת גרבי מראשה עד לזנבה 2.5–3 מטרים, מתוכם 38–75 ס"מ מוקדשים לזנב.
הפסים המכסים את גופה צרים וצפופים.
הם נמשכים גם על צווארה ועד לפרסות.
פסים אלו מסייעים בבריחה מטורפים המאיימים עליה.
בטנה של זברת גרבי, כמו גם בסיס הזנב, צבועים בלבן ללא פסים.
ראשה גדול, ארוך וצר, בדומה לזה של הפרד.
רעמתם של הפרטים הצעירים משתרעת לאורך כל הגב.
זברת גרבי דומה לחמור מכמה בחינות.
מבחינה התנהגותית, למשל, המבנה החברתי של זברות גרבי מאופיין בהתארגנות בקבוצות קטנות של פרטים בוגרים המקובצים למשכי זמן קצרים של כמה חודשים.
הזכרים הבוגרים מבלים את מרבית זמנם בגפם בטריטוריות שגודלן 2.7–10.2 קמ"ר, שהן מהטריטוריות הגדולות ביותר של בעלי חיים צמחוניים.
עם זאת, נצפו גם עדרים של זכרים "רווקים".
הטריטוריות מסומנות באמצעות ערימות גללים.
בשונה ממינים אחרים, זכרי זברת גרבי לא מגלים התנהגות טריטוריאלית כלפי זכרים אחרים הנמצאים בטריטוריה שלהם, אולם נקבות הנמצאות בתוך טריטוריה מסוימת יזדווגו אך ורק עם הזכר החי בטריטוריה זו, בעוד שזכרים הנמצאים בטריטוריה לא להם לא יפריעו להליך.
זכרי זברת גרבי נלחמים בינם לבין עצמם על טריטוריה ועל נקבות.
במהלך הקרבות הזכרים נוערים, בדומה לסוסים.
זברת גרבי ניזונה בעיקר מעשבים, אולם היא תאכל גם פירות, שיחים וקליפות עץ.
היא עשויה לבלות כ-60 אחוזים מיומה באכילה.
זברות גרבי מגיעות לבגרות מינית בגיל ארבע.
תקופת הייחום של הנקבות נמשכת בין יומיים לתשעה ימים, כאשר בין מחזור ייחום למשנהו מפרידים 19–33 ימים.
תקופת ההריון של זברת גרבי נמשכת 350–400 ימים, שבסופם (אוגוסט–ספטמבר באופן טיפוסי, אולם לידה תיתכן בכל שלב בשנה) ממליטה הנקבה עַיִר יחיד.
העיר יעמוד על רגליו לאחר 6–14 דק' מרגע לידתו.
כעבור חצי שעה יצליח ללכת, וזמן קצר אחר כך הוא יוכל לרוץ למרחקים קצרים.
העיר ייגמל מיניקה לאחר 275 ימים לערך.
לאחר הלידה, העיר עלול להתבלבל בזיהוי אימו, ולכן האימהות מגלות אגרסיביות רבה כלפי נקבות אחרות הנמצאות באזור בזמנים הקריטיים המדוברים.
תוחלת חייה של זברת גרבי בבר עשויה להגיע ל-18 שנים, בעוד שבשִׁבְיָה הגיעו זברות גרבי לגיל 30.
זברת גרבי נחשבת למין בסכנת הכחדה, במידת מה בשל ציד הנועד לניצול עורה של הזברה.
בנוסף, הזברה סובלת מהרס של בתי גידול בהם היא חיה, הפרעות של האדם (במקווי מים למשל), ואף נאלצת לעמוד בתחרות עם חיות מרעה מבויתות.
מספרן של זברות גרבי החיות בבר נאמד בכ-6,000 פרטים, ובצד זאת – זברות גרבי נפוצות גם בשִׁבְיָה ובגני חיות.
זגוגית השן היא שכבת הציפוי החלקה והחזקה שמצפה את כותרת השן.
הזגוגית מגנה על שכבת חומר השן, שינן, מפני פגיעות ובלאי.
הזגוגית, הבנויה הידרוקסילאפטיט (החומר המרכיב גם את העצמות והדנטין, אם כי בדחיסות גבוהה יותר), היא הרקמה הדחוסה ביותר בגוף (ובעצם הרקמה הקשה (hardness) ביותר בגוף), אך יכולה להיפגע עקב חשיפה ממושכת לחומצות המיוצרות בפה בעת האכילה.
כיום הפתרונות המוצעים לתיקון שברים בזגוגית השן הם סתימות והשלמות ('שחזורים' בעגה המקצועית).
במהלך שנת 2009 גילו חוקרים מאוניברסיטת המדינה של אורגון גן האחראי לצמיחת זגוגית השן.
בעקבות גילוי זה התפתח מחקר המחפש אפשרות של הצמחת הזגוגית מחדש באופן טבעי.
מחלת העששת, הגורמת לריקבון זגוגית השן, היא המחלה השנייה הנפוצה ביותר בעולם.
המילה "זגוגית" והמילה "זכוכית" משתפות את אותו המקור הגיזרוני, כלומר השתיים הן כפלה.
זברת הרים (שם מדעי: Equus zebra) היא מין של זברה גדולה ממשפחת הסוסיים.
מין זה מחולק לשני תת-מינים: זברת הרים הכף (E.
zebra) וזברת הרים הארטמן (E.
שני תת-המינים ממויינים אלופטרית, כלומר הם חיים באזורים גאוגרפיים נפרדים ולא חופפים: תת-המין הראשון נפוץ רק בדרום אפריקה, בעוד תת-המין השני נפוץ בחופיה של נמיביה ובדרום אנגולה.
תפוצתם של שני תת-המינים מקוטעת במידה רבה.
גודלה של זברת ההרים בינוני, וכיתר הזברות, היא מכוסה בפסים.
אורך גופם (כולל הראש) של פרטים בוגרים מגיע ל-210 עד 260 סנטימטרים, ואורך זנבם 40–55 ס"מ.
משקלם של זברות ההרים מהכף נמוך יותר ביחס לזברות ההרים הארטמן.
הצבע הבסיסי של זברת ההרים הוא לבן, והיא מכוסה בפסים שצבעם חום כהה - שחור, המגיעים גם לאזור הרעמה הקצרה והזקופה.
הפסים שעל הראש, הצוואר והגוף צרים ורבים יותר מאלו שבאזור הישבן.
הרגליים מכוסות גם הן בפסים, המגיעים עד לפרסות.
בחלק האחורי של הישבן יש תבנית פסים מרושתת שממשיכה עד לסוף הזנב.
החוטם של זברת ההרים שחור.
שני תת-המינים הם מטפסים טובים, ופרסותיהם קשות ביחס לסוסיים אחרים.
המאפיין המבחין ביותר של זברת ההרים היא הסנטר הכפול שלה, כלומר קפל העור המשתלשל מגרונה.
ניתן להבחין בינה לבין מיני זברה אחרים: תבנית הצבע שלה נמצאת בין זו של הזברה המצויה לבין זו של זברת הגרבי.
היא נבדלת מהזברה המצויה ב"סנטר הכפול" שלה; בכך שהפסים על גופה וראשה צרים ורבים יותר; בתבנית פסים מרושתת על האחוריים; חלקיה התחתונים לבנים, ועל הבטן והחזה יש פס שחור; באוזניים שאורכן עולה על 20 ס"מ.
זברות ההרים הן בעלי חיים פוליגמיים.
הן יוצרות עדרי רבייה קטנים, המכילים זכר אחד ו-1 עד 5 נקבות וולדות.
עדרי הרבייה הללו נותרים יציבים לאורך השנים, והנקבות נשארות לרוב באותו עדר רבייה במשך כל חייהן.
מצב זה מוביל לכך שיש עודף של זכרים.
"הזכרים העודפים" מקימים קבוצות "רווקים", שממנה יוצאים זכרים לעדרי רבייה.
עדרים חדשים שכאלו נוצרים כאשר זכר רווק משיג נקבה צעירה מעדר חסר זכרים, או כאשר נקבה מבוגרת עוזבת עדר מפורק, אף על פי שהמקרה האחרון אינו נפוץ.
לעיתים זכר רווק מנסה להשתלט על עדר רבייה מסוים.
במקרה כזה, יתרחש קרב רציני הכולל בעיטות ונשיכות בין הזכר המאתגר לזכר המאותגר.
אם הזכר המאתגר ינצח בקרב, הוא יזכה בכל הנקבות שבו כיחידה אחת.
לעיתים עדרים אחדים מצטרפים זה לזה ויוצרים אוכלוסיות גדולות יותר.
זברות ההרים מזדווגות אחת לשנה אחת עד שלוש שנים, ואין עונת רבייה מוגדרת, כך שהם עשויים להזדווג במשך כל השנה.
עם זאת, אצל זברת הרים הכף, שיא הלידות הוא בחודשים דצמבר - פברואר, ואצל זברת ההרים הארטמן, הוא מתרחש בחודשים נובמבר - אפריל.
לאחר הריון בן שנה אחת ייוולד סייח אחד במשקל 25 ק"ג ובאורך (גוף וראש) של 120 ס"מ.
הוא יינק עד גיל עשרה חודשים, ולאחר 13 - 37 חודשים הוא כבר יהיה עצמאי.
הזכרים מגיעים לגודל מרבי בגיל 42 חודשים לערך, ויוכלו להיות מובילי עדר במשך חמש עד שש שנים.
הנקבות תגענה לבגרות מינית ותמלטנה את הסייח הראשון בגיל 3 - 6 שנים, כאשר הגיל הממוצע למאורע זה הוא 5.5 שנים.
הן פוריות עד גיל 24 שנים.
בהיוולדו, הסייח יהיה מפותח למדי.
בשבועות הראשונים יישאר קרוב לאמו, שתמנע כל קשר בינו לבין חברים אחרים בעדר.
תפקיד האב בדאגה ההורית אינו ישיר, והוא לרוב מסתכם בהגנה על הצעירים בעדר.
זברות ההרים מגיעות לרוב לגיל 20 ומעלה.
הפרט המבוגר ביותר שתועד מת בגיל 29 ושישה חודשים.
זברת ההרים היא בעל חיים חברתי, מה שמתבטא בכך שאוכלוסיות המין מורכבות מעדרי רבייה ומקבוצות רווקים.
היא אינה בעל חיים טריטוריאלי, עם זאת עדרי הרבייה חיים בטריטוריות שגודלן הממוצע הוא כ-6 - 20 קמ"ר בחורף (בקיץ הטריטוריות קטנות יותר) ושחופפות במידה רבה את הטריטוריות של עדרי רבייה אחרים.
המין, על שני תת-מיניו, הוא פעיל יום, ועיקר פעילותו נעשית בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות בין הערביים.
במרבית שעות היום הם נחים או אוכלים.
כאשר קר, זברות ההרים תחפשנה אחר מקום מחסה בגאיות מיוערים ובמערות לא עמוקות, או שתעמודנה במקום אליו מגיעות קרני השמש על מנת להתחמם.
זַגְלֶמְבּיה (בפולנית: Zagłębie Dąbrowskie, "זגלמביה דוֹמְבְּרוֹבְסְקִיֶיה" – "שדות הפחם של דומברובה", העיירה הגדולה באזור) היא אזור גאוגרפי והיסטורי בפולין, המהווה עם אזורים נוספים בדרום פולין את פולין הקטנה.
זגלמביה היא אזור תעשייתי המיושב בצפיפות הגובל בשלזיה באמצעות נהר ברינצ'ה (הזורם בין סוסנוביץ וקטוביץ).
מלבד שתי הערים המרכזיות (דומברובה גורניצ'ה ובנדין) המהוות גם את המרכזים התעשייתיים האזור כולל גם מספר ערים קטנות יותר.
עד המאה ה-19 חלקה זגלמביה את גורלו של חבל פולין קטן, למעט תקופה קצרה בין המאה ה-12 למאה ה-15, אז הייתה חלק מנסיכות שווייז', שנחשבה חלק מבישופות קרקוב.
לאחר חלוקת פולין ב-1793 סופחה זגלמביה לפרובינציה של שלזיה, אך במהלך מלחמות נפוליאון היא צורפה לדוכסות ורשה.
לאחר קונגרס וינה, הפך האזור, יחד עם חלקים נרחבים של דוכסות ורשה, לחלק מהאזור הפולני הנשלט על ידי רוסיה.
במקביל, גם בשלזיה וגם בזגלמביה נתגלו מאגרים גדולים של פחם, ועם פיתוח הרכבת בין ורשה לווינה ב-1859, הפך האזור לאחד האזורים המתועשים ביותר בפולין.
למרות התיעוש, האזור נותר פולני ברובו ולא הפך גרמני.
ערב מלחמת העולם השנייה חיו בערי זגלמביה ובעיירותיה כ–100,000 יהודים.
הקהילות הגדולות ביותר היו בנדין וסוסנוביץ.
בבנדין הוקמה הקהילה היהודית כבר במאה ה-14.
במחצית המאה ה-15 נבנו בית המדרש ומאוחר יותר בית הכנסת ובית הקברות ששימשו את יהודי כל האזור.
בראשית המאה ה-20 היוו יהודי בנדין כמחצית מכלל אוכלוסיית העיר.
במאה ה-19 הוקמו קהילות יהודיות בערים נוספות בזגלמביה: סוסנוביץ, מודז'יוב, צ'לדז', סלבקוב, דומברובה–גורניצ'ה, שצ'מישיץ ועוד.
בסוסנוביץ העיר הצעירה מבין ערי זגלמביה הוקם בית הכנסת הראשון לקראת סוף המאה 19 ומאז הקהילה גדלה והתפתחה.
רוב יהודי זגלמביה היו שומרי מסורת.
כרבנים כיהנו בין היתר הרב גראוברד והרב יצחק מאיר לוין; הרבי מרדומסק קיים את חצרו בסוסנוביץ.
יהדות זו הצמיחה אינטלקטואלים רבים: מדענים, סופרים (ויגוצקי שימש כיו"ר אגודת הסופרים בפולין), ציירים (ציגלר, שעיטר את קירות בית הכנסת בבנדין), תעשיינים (האחים שיין, פירסטנברג), מוזיקאים (שפילמן) ועוד.
יהודים היו בעלי תפקידים ברשויות המקומיות והממלכתיות.
ד"ר ויינציאר היה סגן ראש עיריית בנדין וכן ציר ב"סיים" הפרלמנט הפולני.
כל הזרמים הציוניים כולל תנועות הנוער היו מיוצגים ביהדות זגלמביה.
רבים מבין חברי תנועות הנוער עלו לישראל והשתתפו בהקמת קיבוצים (טירת צבי, משמר השרון, תל יצחק ועוד).
יהודי זגלמביה טיפחו חיי קהילה ענפים, הוקמו בה מוסדות דת (בתי כנסת, בתי מדרש), מוסדות חינוך (בתי ספר יסודיים, גימנסיות, תלמוד תורה ובית יעקב), מוסדות עזרה וסעד (בתי יתומים ובתי חולים).
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכנסו הגרמנים לערי זגלמביה והחלו להתנכל לאוכלוסייה היהודית:
שריפת והריסת בתי הכנסת, רצח והוצאה להורג, גזרות כלכליות וחברתיות ושילוחים למחנות.
יוהאן פשיידט הקים מפעל בו העסיק יהודים ובכך הציל רבים.
ב-1942 רוכזו יהודי זגלמביה בגטאות ובמיוחד בשני הגטאות הגדולים: 'קמיונקה' בבנדין ו'שרודולה' בסוסנוביץ.
בתחילת אוגוסט 1943 חוסלו גטאות זגלמביה כשאחרוני יהודיה נשלחו לאושוויץ.
בתום מלה"ע השנייה עלתה מרבית שארית הפליטה מקרב יהודי זגלמביה לישראל.
היו שהיגרו לארצות הברית, קנדה, אוסטרליה והיו שנותרו באירופה.
לפני מלחמת העולם השנייה ישבו באזור כ-100,000 יהודים, שנרצחו בשואה.
ב-12 באוגוסט 1942 רוכזו כל יהודי האזור, ולאחר מיון המוני נשלחו 12,500 מהם לאושוויץ.
בשל ההיקף הגדול כונה האירוע "הפונקט הגדול", וכך הונצח בספרים רבים.
• בית העלמין בזביירצ'ה – ul.
• האנדרטה בסלבקוב לציון הרצח ההמוני שבוצע בימים הראשונים לתחילת המלחמה יש לנסוע ברחוב ul.
Ulkuska ולחפש בין רחובות Walcwnia/Browarna בסמוך לנהר הזורם מתחת לכביש.
• בית העלמין בצ'לדז' - ul.
• בית הקברות הישן – ul.
• מגרש השילוחים והאנדרטה (Umszlagplatz) – al.
• הדולאג, בית המעצר – ul.
• בית החולים היהודי ע"ש פרלמן – ul.
• בית היתומים היהודי ע"ש ד"ר ליברמן - ul.
השלט, בעברית ופולנית, המנציח את שני המוסדות הללו נמצא על קיר בית החולים ע"ש פרלמן.
• האנדרטה לציון מקום בית הכנסת הגדול - ul.
לרגלי המבצר של בנדין, קוביית אבן ועליה כתובות בעברית ופולנית וסמל המנורה.
• לוח המנציח, בעברית ופולנית, את חסיד אומות העולם הכומר מיצ'לב זבצ'קי (Priest Mieczysław Zawadzki) - מצוי על קיר הכנסייה בסמוך למבצר ולאנדרטה של בית הכנסת – ul.
• בית הכנסת בראמה צוקרמנה (Brama Cukermana) - al.
• בית הכנסת מזרחי – ul.
• בית העלמין הישן - ul.
שימש לקבורה מאמצע המאה ה-19 עד תחילת המאה ה-20. בשטח הירוק בנמצא מצדו האחר של מבצר בנדין.יש מצבות.
בצד הנגדי לבית העלמין, בניין ששימש כבית חולים ליולדות.
על קיר המבנה לוח הנצחה.
• אנדרטת הקרון (ככר גיבורי הגטו) – ממוקמת במקום שהיה גטו קמיונקה ומשם בוצעו השילוחים לאושויץ.
• הבונקר בו נלחמו חברי המחתרת בבנדין - בסמוך לאנדרטת הקרון כ־200 מטר לפני אנדרטת הקרון יש לפנות לשביל יורד לכיוון בית ישן, בין הרחובות Słoneczna / Wesoła על קיר הבית לוח הנצחה בעברית ופולנית.
להלן קישור למפה של האתרים היהודיים בבנדין: מפת בנדין היהודית
קהילות מקוונות של בני הדור השני והשלישי ליוצאי זגלמביה, שביחד, בעזרת יצירת מידע שיתופי, משחזרים את חיי הקהילה העשירים שלפני המלחמה ואת קשרי המשפחה שביניהם.
ביער בן שמן הקימה קרן קיימת לישראל את יער קדושי זגלמביה, שהוא אתר זיכרון והנצחה ליהדות זגלמביה.
בכניסה לאתר הזיכרון יש קיר שמות, שעליו מוטבעות כתובות מוזהבות מלבניות עם שמות חלק מיהודי זגלמביה שנספו בשואה.
בהמשך יש נקודת נוף, שעליה הוצבו מצבות אבן ועליהן שמות ערים בזגלמביה, שתושביהן היהודים נספו בשואה.
ועוד בהמשך: שלט "יזכור" ממתכת בצבע חום, הניצב מעל קיר השמות.
זגוֹרי הוא חבל ארץ בהרי פינדוס בצפון-מערב יוון, קרוב לגבול עם אלבניה.
שטחו כ-1,000 קמ"ר, מספר התושבים הוא כ-3,700 בלבד והם מפוזרים ב-46 כפרים קטנים.
העיר הקרובה ביותר היא יואנינה.
ב-2023 החבל הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
פירוש השם "זגורי" הוא "מעבר להרים", המעיד על ייחודו של החבל מבחינת הטבע הפראי הכולל הרים גבוהים המושלגים בחורף ונהרות שוצפים.
בחבל יערות גדולים של עצי מחט שונים ושפע של בעלי חיים כמו זאבים, דובים וחיות אחרות הנמצאות בסכנת הכחדה.
כפרי האזור שמרו עד היום על צביונם העתיק ובנויים מאבנים לא מסותתות.
הגגות בנויים מרעפים של אבני לווחה.
בשל ריחוקם ובידודים שמרו התושבים על אוטונומיה מסוימת בתקופת השלטון הטורקי.
את הנחלים חוצים גשרי גבנון מקושתים כפי שהיה מקובל באימפריה העות'מאנית.
רק בשנים האחרונות, עם שיפור תשתית הכבישים והנגישות לאזור, החלו תיירים לפקוד חבל ארץ זה.
קניון ויקוס הוא תופעת טבע ייחודית ביוון.
בשנת 1997 הוא הוכר ונכלל בספר השיאים של גינס כקניון העמוק הצר ביותר בעולם.
אמנם הגרנד קניון בארצות הברית עמוק ממנו אך קניון ויקוס צר ממנו.
המקום מהווה פארק לאומי ומשמש מקום מפלט לבעלי חיים רבים המצויים בסכנת הכחדה, וכלולים בו מסלולי טיול רבים.
זגג הוא בעל מלאכה העוסק בזיגוג כגון קיבוע שמשות במסגרות ובחלונות, החלפת זכוכיות ותיקונם.
הזגג עוסק גם בבניית והחלפת קירות ודלתות מזכוכית, וכן בניית רהיטים שונים מזכוכית, דוגמת שולחן, מראה וכדומה.
הזגג מכין גם לבנת זכוכית המשמשות בעיקר לבניית בנייני משרדים, אך משמשות גם לעיצוב בנייני מגורים.
בארצות הברית, שולית הזגג לומד ומוכשר כשלוש שנים.
הזגג משתמש במספר כלים עיקריים, בהם חותך זכוכית, נייר זכוכית, פלייר ומסור.
"זגורי אימפריה" היא סדרת דרמה קומית ישראלית.
היא נכתבה בידי מאור זגורי, שגם ביים את העונה השנייה, ועלתה לשידור ב-8 באפריל 2014 בערוץ HOT3. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
עלילת הסדרה עוקבת אחר משפחת זגורי, משפחה מבאר שבע הנאבקת להסיר קללה אפלה שהוטלה עליה בעקבות מות הסב.
בשנת 2014 היה הצירוף "זגורי אימפריה" למונח המחופש ביותר בגוגל בישראל.
באוקטובר 2020 הודיע יוצר הסדרה מאור זגורי על העונה השלישית לסדרה שתעסוק בחיי המשפחה בתקופת הקורונה.
העונה עלתה לשידור ב-HOT ב-25 בדצמבר 2025.
משפחת זגורי מורכבת מזוג הורים, שמונה ילדים – כולם תחת קורת גג אחת – חיה בסערה תמידית.
אביאל (עוז זהבי), קצין תותחנים מצטיין, שב לבית משפחתו בבאר שבע לאחר שמונה שנות נתק, לאחר שהוזעק עקב מצבו של סבו הגוסס.
רגע לפני מותו, משביע הסב את אביאל לקיים נדר מסתורי, המוביל להטלת קללה על המשפחה.
מעתה, כל כישלון הפוקד את בני המשפחה מיוחס לקללה, אותה הם מנסים להסיר.
אביאל נאלץ בלחץ אימו ויויאן (שרה פון שוורצה), להישאר בבית ולקיים את הנדר כדי להסיר את הקללה.
עד שובו של אביאל, החיים בבית המשפחה התנהלו תחת שרביטו של אלברט (משה איבגי), אב המשפחה.
שובו של אביאל פותח סכסוכים ישנים מחדש ומעמיד אותו בעימותים עם אביו ואחותו אבישג (חן אמסלם).
נחמתו היחידה של אביאל היא חידוש יחסיו עם אהבת נעוריו ליזי (נינט טייב).
בסיום העונה נחשפת משמעות הצוואה של הסב: "להחזיר עטרה ליושנה" – טקס סוּלְחָה מסורתי שבו מורחים דם טלה על הקיר מאחורי ביתו.
בני המשפחה שוברים את הקיר, שם הם מוצאים חמישה בקבוקי יין קידוש ישנים שהשאיר הסב בירושה.
לאחר שבני המשפחה שותים שלושה בקבוקים ואחד נשבר, הם מגלים שכל בקבוק היה שווה הון.
שם הדמותשם השחקן/יתתיאוראלברט "בבר" זגורימשה איבגיאב המשפחה.
אוהב למשוך תשומת לב ולשלוט בבני הבית.
קנאי לבתו אבישג ואוהב אותה מכל הילדים.
עלה לארץ לבדו ומשפחתו נספתה באוניית "אגוז".
סבא פינטו מצא אותו כילד יתום במעברה ואימץ אותו.
אשתו מסובבת אותו על האצבע.
נכנס לכלא בעונה השנייה ושוחרר בסוף העונה.ויויאן "ויוי" זגורישרה פון שוורצהאם המשפחה.
לבבית ודואגת אך לעיתים גם מניפולטיבית.
אוהבת את אביאל ומקנאה בחברה שלו.
גרמה לבעלה בבר לשלוח את אביאל לפנימיה בצפון בגלל שהתקרב לאבישג.
מתגלה במהלך הסדרה שהיא זו שהרסה לאביה, פינטו, את הקריירה בפלאפל שלו במלחמת יום כיפור.מרים "מירי" אלבזיפית אסוליןהבת הבכורה.
רווקה ממורמרת, בעלת אובססיית ניקיון ותחושות קיפוח.
מתלוננת שבשמות כל אחיה מופיעה הקידומת "אבי" ובדיעבד מגלה שבבר בחר לקרוא לה כך על שם אמו, כדי להשאיר לעצמו ילדה אחת שלא תוקדש לסב המשפחה.
בעונה הראשונה נפרדת מעמי, מחוזרת על ידי חמוד הבדואי, אך עוזבת אותו בשל התנגדות המשפחה.
בעונה השנייה מתארסת לניר, אך לבסוף מגלה שהוא הומו ועוזבת אותו.
נישאת לאלבז בסוף העונה השנייה.אברהם "אבי" זגוריקובי מימוןהבן השני במשפחה.
שוטר תמים המנוצל על ידי אלברט.
אב לישראל, המתגורר עם אמו מישל בנתניה.
אבי ומישל הכירו בחופשה באילת.
בדיעבד התברר שהיא נשואה, ונכנסה להיריון מאבי.
בעונה השנייה, היא שוב נכנסת להיריון ממנו.אביאל זגוריעוז זהבי הבן השלישי במשפחה, יפה, חכם וקצין מצטיין בדרגת רב-סרן.
הילד המועדף על האם ויויאן.
גורש מהבית בנערותו, התחנך בפנימייה אליטיסטית והיה בנתק ארוך מהמשפחה.
שינה את שם משפחתו ל"גור" אולם בסוף הסדרה חוזר ל"זגורי".
נמצא בעימות מתמיד עם אביו בבר ועם אחותו אבישג.
חוזר לבאר שבע לבקשת סבו הגוסס ונאלץ להישאר שם עקב נדר שדרש ממנו לנדור סבו.
אבישג "שוגי" זגוריחן אמסלםהבת הרביעית במשפחה.
יפה, שאפתנית וכריזמטית, עם מזג חם ולשון חדה, אך מתקשה לגבש כיוון ברור לחייה.
שולטת באביה ובבן זוגה דודו.
נכנסת להריון מדודו אך באמצע העונה השנייה מחליטה להפיל את התינוק בניגוד לרצונו.
בהמשך פוגשת בדינו, עבריין ואיש עסקים, ונקשרת אליו מקצועית ובהמשך גם רומנטית.
לבסוף מגלה כי אהבתה נתונה לדודו, חוזרת אליו ועוברת לגור איתו בתל אביב.אביתר "אביה" זגוריישראל אטיאסהבן החמישי במשפחה.
מנסה להתקבל לתחרות שירה תחת הכינוי "צ'או", כינוי של עבריין מבאר שבע, מה שמוביל להסתבכות ואף למאסר.
בן זוגה של ויקי.אבישי זגורידניאל סבגהבן השישי במשפחה.
חכם אך חריג ולעיתים מתקשה להבין מצבים חברתיים.
כשהיה תינוק עבר תאונה כשאביאל ואבישג הפילו אותו על ראשו.
מתנצר בטעות וחולם להקים דת חדשה "נוצמוסלמהודים" המשלבת את שלוש הדתות האברהמיות.
בן זוגה של שמרית.אביר זגוריאייל שיקרציהבן השביעי במשפחה.
ערס סוער, מרבה לקלל, בלגניסט, ואוהד הפועל באר שבע.
נפתח לו תיק פלילי לאחר שלקח מפתח מתיק של ילד מהכיתה שלו ושכפל אותו בעזרת פלסטלינה.
קנאי לאביגיל אחותו הקטנה, ומשתגע כששומע שהיא בזוגיות עם חברו ויריבו לירן.אביגיל זגוריהילה הרושבת הזקונים.
ילדותית אך חכמה, ומתבגרת עם הזמן.
בזוגיות עם לירן ומתחילה לדרוש שיתייחסו אליה כבוגרת.
שם הדמותשם השחקן/יתתיאוראברהם פינטואברהם סלקטראביה של ויויאן.
בעל דוכן פלאפל בשם "מלך הלאפל".
מצא את בבר כילד יתום במעברה ואימץ אותו.
לאחר שגילה שבתו ואלברט מאוהבים, גירש את שניהם, ובחתונתם זרק עליהם ביצים.
כשאלברט פתח מולו דוכן פלאפל בשם "מלך הפלאפל המקורי", נפגע קשות, הסתגר בביתו ולא דיבר עם כל משפחת זגורי, פרט לאביאל.
לפני מותו השביע את אביאל לפתוח מחדש את דוכן הפלאפל שלו.מסעודה פינטודבורה קידראחותו של אברהם פינטו המכונה "מכשפה".
הטילה קללה על המשפחה ושפכה עליהם דם לאחר שגילתה שהמשפחה לא מתכוונת לשבת שבעה על הסבא.אלגריה פינטוחוה אורטמןהסבתא, אמה של ויויאן.
התגרשה מבעלה אחרי שרדה בה שנים ארוכות על כך שלא הצליחה להרות יותר מפעם אחת.
שם הדמותשם השחקן/שחקניתתיאור הדמותאליזבת "ליזי"נינט טייבצעירה, יפה, פיקחית, אך רגישה ושבירה.
הבת של "השכנה המשוגעת" ולא יודעת מיהו אביה.
עוזבת לניו זילנד בסיום עונה 2. הייתה אמורה לעזוב עם אביאל אך בסוף נסעה לבד.סגן שחריערה פלציגקצינה קשוחה, התאהבה באביאל בפנימייה ומכנים זה את זה "חבוד".
משפחת זגורי מכנה אותה "מיונז".
לא מסתדרת עם מרבית בני הבית ועוזבת את אביאל לאחר סכסוך עם אמו.דוד "דודו" אלמקייסאסף בן לולובן זוגה של אבישג.
נהג משאית תמים וטוב לב אך לא חכם במיוחד.
מתקבל ללימודי הוראה.חיים אלבזאורי לייזרוביץ'נרקומן לשעבר שחזר בתשובה וסעד את סבא פינטו.
נישא למירי בסוף העונה השנייה.שמרית אלבזרונית סטרשנובאחותו של אלבז.
בת זוג של אבישי.ויקיהילי לואיסהחברה הטובה של אבישג.
מצחיקה וחסרת טאקט.אוטואלכס קרולעובד ממוצא רוסי בפלאפל של אלברט.צ'אומאור זגוריעבריין באר שבעי, קצין לשעבר במיתר של חיל התותחנים.
מנסה לקנות את המרכז המסחרי כדי להקים עליו קניון.
יוצא עם ליזי בתחילת הסדרה.מרקואבי מצליחיד ימינו של צ'או.
נהרג מפיצוץ בסוף עונה 2.חמודלואי נופיבדואי.
מחזר אחר מירי אך עוזב אותה כשהיא מספרת שאינה יכולה להרות.דינוזהר שטראוסעובד של צ'או שחוזר לשכונה בעונה השנייה.
בן זוג של אבישג, אך נפרדת ממנו לבסוף.אריקאנחל בוננייד ימינו של דינו.
לוחם לשעבר בשייטת 13, מגמגם מעט.מישלג'ודית מרגיאמו של ישראל, בנו של אבי.
נכנסת מאבי שוב להיריון.ישראלבנימין שובהבנם הממזר של אבי ומישל.
מפתח קשר מיוחד עם סבו בבר.
שם הדמותשם השחקן/יתתיאורהרבמוריס כהןהרב של השכונה.רוברטז'יל בן דודחבר ותיק של ויויאן.
מאוהב בה ולא מקבל את היותה עם בבר.
עוזב את ישראל בסוף העונה השנייה.אדון לוייוסף כרמוןניצול שואה ממחנה אושוויץ, מכר ותיק של הסבא אברהם פינטו.אלכס איקסשלומי טפיארוכתב חדשות.
ניהל רומן קצר עם אבישג.סגן פיטובסקישלומי בן עטרסגן מפקד הסוללה של אביאל.
נכנס לזוגיות עם שחר לאחר שנפרדה מאביאל.סמ"ר אוחיוןעופר בן שבתחבר של אביאל והרס"פ בפלוגה.עמימאור הרושמסורתי, עובד עירייה.
הבטיח למירי לעזוב את אשתו אם תיכנס להריון.
הודיעה לו (בשקר) שנכנסה להיריון אך הוא עזב אותה.
חזר אליה בעונה 2 אך היא דחתה אותו.סא"ל בן חייםבועז קונפורטיהמפקד של אביאל בצבא.
הדיח את אביאל לאחר שגילה ששיקר בדו"ח משטרתי.ליאור נרקיסליאור נרקיסמופיע בתפקיד עצמו.
נותן חסות לתחרות "אש השנה".
שר עם אביתר דואט.לירןרון ביטוןחבר של אביר בכיתה.
אוהד הפועל.הצדיק מאופקיםדרור קרןרב מקובל מאופקים.
עוזר למירי ונירו.ניר "נירו" שאלתיאליהודה נהריבחור ממוצא תימני, עבר טיפול המרה.
היה אמור להתחתן עם מירי אך החתונה בוטלה כשהתגלה שהוא הומו.ענת שאלשי לי עטריאחותו של ניר.
צינית.שוניתנצנת מקונןבחורה שאביאל פגש במועדון הפורום.
מקיים איתה יחסי מין אך לאחר מכן הם מפסיקים לדבר.מקסאבי שניידמןהבן של דינו מנישואיו הקודמיםיחדרוי קלדרוןחבר כת עדי יהוה.
העונה הראשונה עלתה לשידור ב-8 באפריל 2014, ושודרה בימי שלישי עד חמישי ב-20:15 בערוץ HOT3 (אולם שידור הבכורה היה למעשה בערוץ HOT Family בשעה 19:15).
העונה הסתיימה ב-4 ביוני 2014, והגיעה לשיא במספר ההזמנות ב-VOD של HOT, מעל ל-12 מיליון הזמנות לסדרה.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-3 בפברואר 2015, ושודרה בימי שלישי עד חמישי ב-20:00 בערוץ HOT3, ובשידור חוזר בשעה 21:15 בערוץ HOT Plus.
העונה הסתיימה ב-1 באפריל 2015, בפרק סיום עונה באורך שיא של 74 דקות.
עם עלייתה לשידור זכתה הסדרה לביקורות חיוביות.
באתר Mako נכתב על הסדרה כי היא "אחרי פרק הבכורה עדיין לא ברור אם "זגורי אימפריה" אמורה לגרום לנו לצחוק או לחשוש מהגיבורים שלה, אבל יש בה מספיק יצירתיות סיפורית וכישרון משחק כדי לגרום לנו להסתקרן".
באתר ynet נכתב: "ב"זגורי אימפריה" יש אפשרויות בחירה רבות, וברור שכל בחירה היא גם אמירה משמעותית על הזהות, וכמה מהן מוגשות לצופה עם חיוך ציני קטן של היוצר והשחקנים".
העונה השנייה זכתה לביקורות טובות ולאהדה רבה.
יום אחרי סיום העונה השנייה נכתב באתר "עכבר העיר": "הדמויות החדשות השתלבו באלגנטיות, המשחק היה מדהים ובכל פרק השתמרה תחושה גבוהה של טריות וכיפיות ומסר תרבותי חשוב לאין שעור".
השיר "אני עף אלייך" נחשף בעונה הראשונה.
הוא נכתב במיוחד עבורה על ידי מאור זגורי, הולחן על ידי דורון מדלי, ומבוצע על ידי ליאור נרקיס.
בפרק 16 אביתר נדרש לכתוב שיר חדש תוך שלושה ימים לקראת התחרות, אך מתקשה לעשות זאת.
הוא פונה לעזרת בני משפחתו, אך ללא הצלחה: אבי, האח הבכור, נכשל במשימה; אביר, הצעיר שבחבורה, מציע חרוזים מגוחכים שמוצגים כביטוי לרדידות מערכת החינוך, ואביתר עצמו מזהה את הזיוף בהם והכניעה למצלול חסר משמעות.
גם אביאל, המייצג את "האליטות החדשות", מתגייס למשימה אך אינו מצליח לסייע.
לבסוף, אביתר פונה לאחותו אבישג, שבתחילה מגלה זלזול אך בסופו של דבר מעניקה לו שיעור משמעותי בכתיבת שירה ופזמונאות ושיר פרי עטה.
שיר זה מלווה את העלילה לאורך העונה כולה, והפרק הלפני אחרון מוקדש להצלחתו של אביתר בטקס "אש השנה", שבו הוא מופיע עם השיר וזוכה להכרה.
"אחי" זהו שיר הנושא של העונה השנייה של הסדרה בהפקתם של אולפני הרצליה.
השיר נכתב על ידי מאור זגורי והולחן על ידי אסף צרויה ואבי אוחיון שביצע הזמר עומר אדם יחד עם קליפ לשיר על סט הגג של הסדרה.
זג צהוב-מקור (שם מדעי: Pyrrhocorax graculus) הוא מין של עוף ממשפחת העורביים.
בתי הגידול המועדפים עליו הוא הרים גבוהים.
תחום התפוצה של הזג מתפרש מספרד מזרחה, לאורך דרום אירופה וצפון אפריקה לכיוון מרכז אסיה, הודו וסין, וכולל גם את ישראל.
זגים צהובי-מקור מסוימים נצפו מקננים ברום גבוה יותר מכל מין עוף אחר שתועד.
ביצי הזג מותאמות לסביבות עם מחסור בחמצן.
התאמות אלה, בין השאר, מייעלות את אספקת החמצן לתוך הביצה ומפחיתות את איבוד המים ממנה.
הזג צהוב-המקור תועד לראשונה כ-Corvus graculus, על ידי לינאוס, בחיבורו Systema Naturae משנת 1766. הוא הועבר לסוג Pyrrhocorax על ידי האורניתולוג הבריטי מרמדוקה טונסטאל, בחיבורו Ornithologia Britannica משנת 1776. בנוסף לזג צהוב-המקור, טונסטאל העביר גם את הזג אדום-המקור לסוג זה.
הזגים נחשבו בעבר כקרובים ביותר לעורבים מהסוג Corvus, במיוחד למינים מתת-המשפחה Coloeus (שכוללת בין השאר את הקאק); אך מחקרים ב-DNA ובכרומוזום b הוכיחו שהסוג Pyrrhocorax נפרד מוקדם יחסית משאר מיני העורביים.
שמו המדעי של הסוג, Pyrrhocorax, הוא הלחם של המילים πύρρος ("פורהוס"), "בצבע להבה", וκόραξ ("קוראקס"), "עורב"; משמעות שמו המדעי של המין, graculus, היא "קאק" בלטינית.
שמו האנגלי של הזג (Cough) היווה במקור שם אונומטופיוני לקאק.
הזגים אדומי-המקור, שהיו נפוצים בקורנוול, כונו באנגלית קורנוולית "Cornish chough" (קאק קורנוולי); השם השתנה במהלך הזמן ל-chough.
הפליאונתולוג המוראבי פרדיננד סטוליקזה, טען שהאוכלוסייה של הזג באזור ההימלאיה מהווה תת-מין שלישי, P.
forsythi, אך הצעתו לא נתקבלה; אוכלוסייה זו נכללת כיום בתת-המין P.
מאובן שנמצא באירופה מזכיר מאוד במבנהו את הזג צהוב-המקור, ולעיתים הוא ממויין כ-P.
graculus - מצוי באירופה, בצפון אפריקה, בטורקיה, בהרי הקווקז ובצפון איראן.
זהו תת-המין השלט (של האוכלוסייה שתועדה לראשונה).
digitatus - תועד לראשונה על ידי הזואולוגים הגרמניים ויליאם המפריך וכריסטיאן גוטפריד אהרנברג ב-1883. הפרטים מתת-מין זה גדולים יותר, ורגליהם חזקות יותר מאשר אצל תת-המין השלט.
הוא מצוי באסיה, בעיקר באזור רכס ההימלאיה.
כל גופו של הזג הבוגר שחור בוהק.
מקורו צהוב, עיניו חומות-כהות ורגליו אדומות.
הזכר זהה במראהו לנקבה, למרות שהוא גדול ממנה במעט.