tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד, זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 6.00 מטר, לפני איגור טרנדנקוב מרוסיה (5.90 מטר) וז'אן גלפיון (5.85 מטר).
לאחר פרישתו מספורט תחרותי עסק באימון אתלטים ומונה למאמן של נבחרת רוסיה בקפיצה במוט.
גטאולין נישא לטטיאנה רשטניקובה שייצגה את ברית המועצות בריצת 100 מטר משוכות.
לזוג בת יחידה, אקסנה גטאולינה , שאף היא ספורטאית מצטיינת בקפיצה במוט.
אחיו של גטאולין, רוסלן , עוסק בקפיצה לרוחק.
יחד עם יוהאנס הסטרס ולינדה דה מול נמנה בין ההולנדים המצליחים ביותר שפעלו בגרמניה.
בנוסף, עבד כמנחה טלוויזיה, והפיק תוכנית משלו בשם Rudi Carrell Show.
תחילה הורצה בהולנד, ולאחר מכן החלו לשדרה גם בגרמניה.
כזמר, הפיק מספר להיטים ביניהם הגרסת ההולנדית ל-"A Windmill in Old Amsterdam".
קרל נולד ב-19 בדצמבר 1934, בעיר אלקמאר שבהולנד.
ב-9 בפברואר 1960 השתתף בקדם הלאומי של הולנד לאירוויזיון 1960. הוא הגיע למקום הראשון עם 225 נקודות כשביצע את "Wat een geluk".
השיר בוצע גם על ידי אני פלמן, אולם השופטים בחרו את קרל.
ב-29 במרץ אותה השנה עלה על בימת תחרות הזמר של האירוויזיון כדי לבצעו מול שופטיה.
עם תום הקראת התוצאות התמקם קרל במקום ה-12 עם שתי נקודות.
החל משנות ה-60 עד שנות ה-90 זכה Rudi Carrell Show להצלחה גבוהה בגרמניה.
היא התבססה על קונספט דומה של Pop Idol או Star Search, והביאה לידי ביטוי את ז'אנר הפופ הגרמני עם זמרים כמו אלכסיס ומארק קלר.
בנוסף, חוג ההצלחה של התוכנית התרחב משמעותית גם למדינות שאינן דוברות גרמנית, כמו סלובניה.
ב-1987 גרם קרל למשבר ביחסי איראן–גרמניה.
הוא הפיק מערכון בו נשים עטורות חג'אב משליכות את התחתונים שלהן על אדם שלבוש כמו המנהיג העליון של איראן, רוחאללה ח'ומייני.
ממשלת איראן גירשה שני דיפלומטים גרמניים משטחה וסגרה לצמיתות מכון גתה בטהרן.
בריאיון למגזין Bunte אישר בנובמבר 2005 כי הוא חולה בסרטן הריאה.
הוא נפטר ב-7 ביולי 2006 בברמן שבגרמניה, בגיל 71.
יקים נולד בפברואר 1984, ואת לימודיו הגבוהים השלים באוניברסיטת אינדיאנה בסאות' בנד – הקמפוס הצפוני ביותר והשלישי בגודלו של אוניברסיטת אינדיאנה – עם תואר ראשון במימון ובמנהל עסקים.
בשנת 2019 השלים באוניברסיטת נוטרדאם לימודי תואר שני במנהל עסקים.
בשנים 2010 ו-2011 עבד יקים כמנהל מכירות בחברת "Omnicity", חברת פס רחב.
בשנים 2011–2012 היה יקים המנהל הפיננסי במטה הבחירות של ג'קי ואלורסקי.
מ-2013 עד 2019 היה סגן נשיא בחברת "בראדלי", העוסקת בעולם הנדל"ן המסחרי.
בשנת 2015 מונה יקים בידי מושל אינדיאנה מייק פנס לחבר בוועדה למינויי שופטים של אינדיאנה.
מאז 2019 ועד היבחרו לקונגרס היה מנהל יוזמות צמיחה ב-"Kem Krest", ארגון לוגיסטיקה ושרשרת אספקה.
לאחר שחברת הקונגרס ואלורסקי נהרגה באוגוסט 2022 בתאונת דרכים, הכריז יקים על מועמדותו בבחירות המיוחדות שנערכו למילוי מקומה בקונגרס ה-117. הוא נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית על ידי חברי סניף המפלגה המחוזית הן בבחירות המיוחדות והן בבחירות אמצע הכהונה.
הוא זכה במועמדות המפלגה תוך שהוא גובר על תריסר מתמודדים אחרים, בהם התובע הכללי של אינדיאנה לשעבר קרטיס היל.
יקים המשיך לבחירות המיוחדות כשהוא ניצב בפני פול סטורי, מועמד המפלגה הדמוקרטית, עליו גבר עם 64.5% מקולות הבוחרים.
ב-8 בנובמבר 2022 נבחר יקים לתקופת כהונה מלאה בת שנתיים בבית הנבחרים האמריקאי.
רודי רושמן (נולד ) הוא פעיל הסברה וזכויות אדם יהודי-ישראלי.
סביו מצד אמו של רושמן היו יהודים ספרדים מצפון אפריקה, וסביו מצד אביו היו יהודים אשכנזים.
לדבריו, שני צדי משפחתו משתייכים לשבט לוי.
הוא נולד בפריז, צרפת, אך עבר לישראל בגיל שלוש.
שנתיים לאחר מכן, משפחתו עברה לארצות הברית.
בשנת 2000, בגיל שבע, חווה רושמן אנטישמיות לאחר שהוצא בכוח מאוטובוס בלונדון, אנגליה, בשל היותו יהודי; הוא תיאר חוויה זו כמקור לרצונו להגן על יהודים ברחבי העולם.
רושמן שירת בחטיבת הצנחנים בין השנים 2011 ל-2013. לאחר שחרורו, למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אך מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת קולומביה לאחר שזו נקראה האוניברסיטה האנטישמית ביותר באמריקה הצפונית, בתקווה לסייע בהגנה על העם היהודי שם.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 2018 עם תואר ראשון במדעי המדינה.
רושמן הוא דובר וכותב מוכר בנושא זכויות יהודיות.
הוא מרצה לעיתים קרובות בקמפוסים של אוניברסיטאות ולארגונים התומכים בישראל.
הוא ידוע גם בזכות פעילותו כפעיל זכויות יהודי וישראלי ברשתות החברתיות, שם צבר אלפי עוקבים ומנויים בפלטפורמות כגון פייסבוק, אינסטגרם, יוטיוב וטוויטר.
במהלך לימודיו באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, ייסד רושמן את הסניף של הארגון סטודנטים תומכי ישראל באוניברסיטה ושימש כנשיאו.
בשנת 2018, הוא זכה בפרס "36 מתחת לגיל 36" כהוקרה על השפעתו כמנהיג צעיר.
בשנת 2020, התמודד רושמן בבחירות לקונגרס הציוני העולמי.
כיום הוא מכהן בדירקטוריון של קרן החדשנות הישראלית, ארגון פילנתרופי, וכחלק מצוות ההנהגה של "הבית", פלטפורמה שמטרתה לקדם אחדות באמצעות דיאלוג בין ישראלים ופלסטינים.
רושמן עובד על סדרת תעודה בשם מעולם לא אבדנו, המתעדת ראיונות עם "קהילות יהודיות פחות מוכרות".
ביולי 2021, נעצרו רושמן ושני יוצרי סרטים ישראלים נוספים על ידי שירות הביטחון הממלכתי של ניגריה במהלך צילומי הסדרה התיעודית מעולם לא אבדנו.
אף על פי שלא היו להם כוונות פוליטיות בביקורם, הם נחשדו במעורבות פוליטית בסכסוך בין בדלנים מביאפרה לבין ממשלת ניגריה לאחר פגישה עם הקהילה היהודית באיגבו.
הם שוחררו לאחר 20 ימי מאסר בתנאים שתוארו כ"מזעזעים" ו"נוקו רשמית מכל עוולה".
רושמן השתתף במלחמת חרבות ברזל כצלף במילואים הוא העניק ראיונות רבים משדה הקרב לערוצי חדשות מרכזיים כגון MSNBC, פוקס ניוז ו־CBS, והציע תיאור ממקור ראשון של הסכסוך, כולל תיאור של מה שראה לאחר הטבח כפר עזה שביצע חמאס.
הופעות בכנסים ושיתופי פעולה מוסדיים
כחלק מההתבססות שלו כדמות ציבורית, מאז 2020 מרבה רושמן להרצות ולהופיע בפני קהלים מגוונים בעולם.
הוא הוזמן לשאת דברים באירועי הסברה מרכזיים – למשל שימש דובר מרכזי באירוע השנתי של מועצת יחסי הקהילה היהודית בדרום ניו ג'רזי, שנערך בשנת 2024, ומשך קהל רב של פעילים ותומכים.
טענתו לזכות הקיום של ישראל אינה מבוססת על דת, אלא על השקפה כי יהודים הם ילידים של הארץ, וכי מאז גירושם על ידי האימפריה הרומית, הם תמיד שאפו לשוב אליה.
רושמן הצהיר כי אף על פי ש"הקשר של העם היהודי לכוח עליון ולתורה הוא חלק מהותי מזהותו", יהדות אינה דת.
במקום זאת, הוא מכנה אותה "מזוודה ניידת" הנושאת מרכיבים שונים של זהות יהודית, כגון תרבותם, מסורותיהם, אורח חייהם ו"קשר לכוח עליון".
הוא מסביר כי דת נחשבת למערכת אמונה באל או אלוהות שיכולה להתפשט מעבר לגבולות ולאומות, בעוד שאם יהודי דוחה את מושג אלוהים ואת התורה או מחשיב עצמו כאתאיסט או אגנוסטי, הוא עדיין יהיה חלק מהעם היהודי.
רושמן מתנגד לפתרון שתי המדינות כפתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
לדעתו, הוא אינו מממש את שאיפותיהם של יהודים ופלסטינים כאחד.
רושמן מאמין כי אף אחת מהאוכלוסיות לא יכולה להשתחרר "ללא שחרור האחרת", ושתי הקבוצות צריכות לבנות "ציוויליזציה צודקת הפועלת לטובת כולם".
רושמן מתנגד גם לסיוע האמריקאי לישראל.
הוא רואה בכך גורם התלוי את ישראל באספקה צבאית אמריקנית, ובכך מונע מישראל להיות עצמאית צבאית.
רושמן ביקר את השימוש לרעה באינטרסקציונליות כטקטיקה של תנועות המבקרות את ישראל, כמו סטודנטים למען צדק בפלסטין, כדי "לקדם את סדר היום של דמוניזציה של ישראל" ולבנות בריתות עם קבוצות מיעוט כגון קהילת הלהט"ב על ידי השוואת עוולות לא קשורות לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הוא גם מבקר את תנועת ה־BDS.
הוא מאמין כי סדר היום של התנועה נטוע באנטישמיות, וכי תנועת החרם תרמה לעלייה בתקריות אנטישמיות בקמפוסים של אוניברסיטאות.
בדצמבר 2022, בסרטון שפורסם באינסטגרם, הצהיר רושמן כי "רוב העם היהודי פשוט צעד אל תאי הגזים" במהלך השואה.
הערות אלו עוררו האשמות בהאשמת הקורבנות מצד חלק מהקהילה היהודית.
מאוחר יותר באותו חודש, רושמן ספג ביקורת נוספת על שהגן על שחקן הכדורסל קיירי אירווינג, שפרסם קישור בטוויטר לסרט התעודה עברים לנגרים: התעוררות אמריקה השחורה, המכיל טרופים אנטישמיים והכחשת השואה.
רושמן הגן על אירווינג ואמר כי "יש אמת מסוימת" בסרט וכי העבריים השחורים "מתעוררים לזהותם.
כשהם פונים ליהודים אחרים ואומרים, 'אחי, סוף סוף גיליתי מי אני.
בוא, נתאחד יחד', רוב היהודים, שמעולם לא שמעו על רעיון זה כי רבים מהם גדלו באירופה ויש להם מנטליות אירופית, נוטים לומר, 'אתה לא יהודי.
מעולם לא שמענו על דבר כזה.'" העברים השחורים הם קבוצה המוגדרת כקבוצת שנאה על ידי הליגה נגד השמצה והמרכז המשפטי לדרום העני.
הערותיו של רושמן להגנת העברים השחורים נתקלו בגינוי מצד רבים בקהילה היהודית, כולל טיילר סמואלס, יהודי אפרו-אמריקאי, שאמר: "כשאתה אומר שחלק מהנקודות שלהם נכונות, אתה גורם נזק ליהודים שחורים כמוני...
ליהדות יש פרוטוקול מבוסס לגבי מי יהודי ומי לא.
אני מוטרד מאוד מכך שפעיל יהודי אפשר זאת."
ב-2018 זכה רושמן להיכלל ברשימת "36 מתחת ל-36" של אישים יהודים צעירים משפיעים, כהוקרה על מנהיגותו בקמפוס ועל פועלו ההסברתי.
נשיא המדינה יצחק הרצוג בחר בו להיכלל בקבוצה של 150 אישים יהודים מרחבי העולם שהתכנסו לדיון באתגרי העם היהודי בעולם.
רוכמן דובר עברית, אנגלית וצרפתית.
בראיון בשנת 2017, הוא הצהיר שהוא אזרח כפול של ישראל וצרפת, וכי יש לו גרין קארד אמריקאי.
בגאולוגיה, רודיניה (מרוסית "Родить", כלומר 'ללדת' או "Родина", 'המולדת') הוא שמה של יבשת-על קדומה שנוצרה והתפרקה בנאופרוטרוזואיקון, כך על פי תאוריית נדידת היבשות של אלפרד וגנר.
רודיניה נוצרה ככל הנראה לפני כמיליארד שנים וכללה את כל השטח היבשתי של כדור הארץ.
הדעה המקובלת היא שהיבשת התפרקה לשמונה יבשות לפני כ-750 מיליון שנה.
למרות שאין הסכמה נרחבת בין הפלאוגאוגרפים על הפרטים, יש הסכמה כללית שהקראטונים היבשתיים מהם הורכבה רודיניה התרכזו סביב לאורנטיה (פרוטו אמריקה הצפונית) בליבתה של רודיניה.
החוף המזרחי של לאורנטיה היה בסמוך לחוף המערבי של דרום אמריקה.
אוסטרליה, יחד עם אנטארקטיקה, נשענו על החוף המערבי של לאורנטיה.
תנועת היבשות לפני יצירת רודיניה אינה ברורה.
עם זאת, תנועת גושי היבשות מאז התפרקותה של רודיניה מוסכמת ומובנת יחסית ונחקרת על ידי גאוגרפים וגאולוגים.
שמונה היבשות שהרכיבו את רודיניה התחברו מאוחר יותר כדי ליצור את יבשת העל פנוטיה , ומאוחר יותר, פעם נוספת, כדי ליצור את פנגיאה.
רודני אלן ביופורד הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע והסמול פורוורד.
ביופורד שיחק באוניברסיטת קרייטון, ונבחר בסיבוב השני של דראפט ה-NBA על ידי מיאמי היט.
לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות בעונת הרוקי שלו הוא עבר לאיטליה והצטרף לבאסקט רימיני.
בינואר 2000 הוא חזר לארצות הברית והצטרף לפילדלפיה 76'.
לאחר מכן הוא שיחק בממפיס גריזליס, בפנאתינאיקוס, בסקרמנטו קינגס, בוירטוס רומא, בדקוטה וויזארדס מה-CBA, שב לסקרמנטו קינגס (לאחריה עבר ל-CBA למדי סו פולס סקייפורס), וניו ג'רזי נטס.
בקריירה שלו בליגת ה-NBA הוא הגיע לממוצע של 6.4 נקודות למשחק.
הוא שיחק במשך עונה אחת (2002/2003) בפנאתינייקוס מיוון, עמה זכה באליפות ליגת העל היוונית.
ביופורד החל את עונת 2006/2007 במכבי תל אביב, אך שוחרר כבר בדצמבר בעקבות בעיות משמעת ויכולת לא טובה.
חודשים אחדים לאחר מכן התברר כי הוא נכשל בבדיקת סמים במהלך משחק במכבי, והייתה זו הפעם השלישית בקריירה שלו.
לאחר מכן הוא הצטרף לאזובמאש מאריופול מאוקראינה, שבה שיחק בעונת 2005/2006. אולם, הוא עזב את הקבוצה בפברואר 2007 לאחר משחק אחד בלבד בטרם חזר אליה בהמשך 2007 ושיחק בקבוצה גם בעונת 2007/2008.
רודני דיינג'רפילד היה קומיקאי, שחקן, מוזיקאי וסופר יהודי אמריקאי שידוע בעיקר בזכות השורה "אני לא מקבל כבוד" ובזכות מונולוגים מלאי בדיחות על עצמו.
דיינג'רפילד נבחר למקום השביעי ברשימת 100 הסטנדאפיסטים של קומדי סנטרל.
דיינג'רפילד נולד למשפחה יהודית בבבילון שבלונג איילנד בניו יורק.
כבר בנעוריו החל להופיע במועדוני סטנד-אפ אך הצלחתו הגדולה הגיעה רק בשנות ה-40 לחייו, אז זכו הסרטים "מהומה במועדון" ו"בחזרה לנעורים" להצלחה.
לאחר מכן הצליח מופעו זוכה גראמי "No Respect" (אין כבוד) שהפך לסימן ההיכר שלו.
דיינג'רפילד הופיע לאחר מכן בספיישל משלו ב-HBO, שבו סייע לסטנדאפיסטים צעירים בתחילת דרכם, כגון ג'רי סיינפלד וטים אלן.
הופיע בסרטים ותוכניות טלוויזיה שונות וכן שימש כמדבב, למשל בסרט האנימציה "רובר מלך החווה".
ב-8 באפריל 2003 עבר דיינג'רפילד ניתוח מוח כהכנה לניתוח בשסתום הלב, שעבר ב-24 באוגוסט 2004. לאחר הניתוח שקע דיינג'רפילד בתרדמת למשך כמה שבועות וב-5 באוקטובר 2004 הוא נפטר בבית החולים.
על מצבתו נכתב "Rodney Dangerfield - There goes the neighborhood", בתרגום חופשי: "רודני דיינג'רפילד - כך הלכה השכונה").
רודני צ'ארלס וייט הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד.
למד ושיחק בתיכון בדנוור שבקולורדו.
בשנת 1999 נרשם לאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל אך לא התקבל והחל לשחק במכינה האקדמית במרילנד בה זכה לביקורות טובות.
שנה לאחר מכן לא שיחק וייט כלל בגלל אי כשירות אקדמית אך בשנת 2000 התקבל לאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בשארלוט, עימה שיחק בליגת המכללות, ה-NCAA.
בשנתו הראשונה הוא נבחר על ידי ESPN לשחקן השנה הראשונה המצטיין של ליגת המכללות.
בדראפט של שנת 2001 נבחר וייט על ידי הדטרויט פיסטונס ושיחק בליגת ה-NBA במשך ארבע עונות עבור שלוש קבוצות שונות (דטרויט פיסטונס- עונת 2001/02, דנוור נאגטס- 2002-05 וגולדן סטייט ווריורס- 2005).
סך הכל שיחק 218 משחקים בהם קלע בממוצע 7.1 נקודות למשחק.
ב-2005 עבר לשחק במנרסה מליגת העל הספרדית בכדורסל.
לאחר מכן עבר לשחק בבילבאו באסקט בה שיחק חודש בלבד.
בעונת 2006/7 עבר לשחק בסקבוליני פזארו מהליגה האיטלקית השנייה.
באוקטובר 2007 חתם בז'יאנג גוואנגסה בסין בה הצטיין, עם סיום הליגה הסינית עבר לשחק בליגת הקיץ בקפיטאנס דה ארסיבו הפורטו ריקנית.
ב-13 ביולי 2008 הודיעה קבוצת מכבי תל אביב כי צירפה את וייט לשורותיה לאחר שחתם על חוזה למשך שנתיים.
במכבי תל אביב מיעט וייט לשחק כאשר במרבית המשחקים כלל לא נכלל בסגל הקבוצה.
ב-2 בדצמבר 2008 הודיעה הקבוצה על שחרורו.
ב-27 ביולי 2011 פורסם כי וייט נעצר לאחר שבביתו בארצות הברית נמצאו שתילי מריחואנה וכלי נשק.
רודני וינסטון פוקס הוא מפיק סרטי תעודה אוסטרלי ששרד תקיפה של עמלץ לבן.
ב־8 בדצמבר 1963 הותקף רודני פוקס על ידי עמלץ לבן בזמן שהוא וחבריו ערכו תחרות מסורתית של ציד דגים באמצעות רובי צלילה.
הוא סבל מפציעות חמורות ביותר בבטנו ושברים בידו השמאלית, והריאה השמאלית ועצם הבריח שלו היו נקובות.
הוא נזקק ל־462 תפרים בחזה – 29 מהם בריאה, ול־92 תפרים בזרועו וידו הימנית.
אחד מחבריו שישב בסירה שם לב לכתם הדם שנוצר במים והגיע על מנת לחלץ את פוקס.
החוף שבו ערכו את התחרות ממוקם באזור נידח, בו רכב עובר בממוצע כל ארבעה ימים, אך כמה דקות לאחר התקיפה עבר שם רכב שהסיע את פוקס וחבריו לבית החולים הקרוב, בעוד בטנו פתוחה עד לצלעותיו.
הנהג הסיע אותם לבית החולים הקרוב, שם נכח רופא מנתח אשר למד את אופן הטיפול במצבים כאלו כמה ימים קודם לכן בוועידת רופאים מנתחים באירופה.
בזכות כל אלה ניצלו חייו של פוקס.
בשנת 1965 חזר רודני לים על מנת להופיע בסרט דוקומנטרי שנקרא באנגלית: " Revenge of a Shark Victim", שם הרג כרישים באמצעות רובי צלילה מסוג 303 Powerhead, טרום עידן שימור הכרישים.
רודני הוא האדם הראשון שהחל לייצר כלובים מיוחדים לתצפית מתחת למים, על מנת לחקור את העמלץ הלבן, וזה למעלה מארבעים שנה שהוא מוביל מסעות צילום ומחקר מתחת למים.
הוא נחשב בר סמכא בכל הקשור לכריש הלבן, ובעל שם עולמי כמפיק סרטי כרישים.
רודני היה שותף לרוב הסרטים שעסקו בכרישים במאה ה-20 לרבות סרטו המפורסם של סטיבן ספילברג "מלתעות".
משפחתו של רודני פוקס ייסדה מוזיאון כרישים בדרום אוסטרליה שנקרא: "Rodney Fox Shark Experience".
במוזיאון מוצגים תמונות וסרטים שצולמו על ידי רודני או כאלה שנכח בהם, כלובי תצפית תת-ימיים אשר יצר לטובת הסרט "מלתעות", מודלים של כריש לבן ומאובנים של שיני כרישים עתיקים.
רודני פוקס ובנו אנדרו עדיין ממשיכים להפעיל עסק למסעות תצפית תת-ימית בדרום אוסטרליה.
רודיון קונסטנטינוביץ' שצ'דרין היה מלחין סובייטי.
כיהן כיושב ראש איגוד המלחינים הרוסים מ-1973 עד 1990. בשנת 1981 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות, בעל כל ארבע הדרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת.
שצ'דרין נולד במוסקבה למשפחה מוזיקלית – אביו היה מלחין ומורה לתאוריה של המוזיקה.
הוא למד בבית הספר למקהלה ובקונסרבטוריון של מוסקבה אצל יורי שאפורין וניקולאי מיאסקובסקי וסיים את לימודיו בשנת 1955. מאז 1958 ועד למותה ב-2015 היה נשוי לפרימה בלרינה אסולוטה מאיה פליסצקאיה.
המוזיקה המוקדמת של שצ'דרין הייתה טונאלית, ססגונית בתזמורה וכללה במקרים רבים קטעי מוזיקה עממית.
חלק מיצירותיו המאוחרות יותר עשו שימוש במוזיקה אליאטורית ובטכניקה סדרתית.
המוזיקה של שצ'דרין זכתה לפופולריות במערב בעיקר הודות למסטיסלב רוסטרופוביץ', שהוציא כמה הקלטות מוצלחות שלה.
שצ'דרין חיבר גם 24 פרלודים ופוגות לאחר ששמע את אלה של שוסטקוביץ'.
שצ'דרין כתב שלושה קונצ'רטי לתזמורת: הראשון, המתורגם באופנים שונים, כ"חמשירי קונדס" או "פזמוני עם שובבים" (אף לא אחד מאלה מוסר בשלמות את המשמעות ברוסית, המתכוונת ל"צ'סטושקה" (часту́шка), שיר עם המתאפיין בקלות-ראש וסאטירה) הוא המפורסם בהם והביא לפרסומו הבינלאומי.
לצד קריירת הלחנה מכובדת (שהקנתה לו חברות באקדמיה לאמנויות של ברלין ב-1989 ואת פרס רוסיה מידי הנשיא בוריס ילצין ב-1992), שצ'דרין היה פסנתרן ונגן עוגב וירטואוז, שניגן בעצמו את תפקיד הסולו בנגינת הבכורה של שלושת הראשונים מששת הקונצ'רטי שלו לפסנתר.
בקונצרט מ-15 במאי 1974 ניגן שצ'דרין כסולן את כל שלושת הקונצ'רטי שהושלמו עד אז בזה אחר זה.
הקונצרט, עם התזמורת הסימפונית הממלכתית של ברית המועצות בניצוחו של יבגני סבטלנוב, הוקלט ויצא כתקליט אריך נגן ובהמשך כתקליטור.
לאחר נפילת השלטון הסובייטי ניצל שצ'דרין את האפשרויות שנפתחו בפניו למסעות בעולם ולשיתופי פעולה מוזיקליים, וחלק את זמנו בעיקר בין מינכן לבין מוסקבה.
מ-11 עד 14 ביוני 2008 התקיימו "ימי שצ'דרין" בארמניה בהשתתפות שצ'דרין ומיה פליסצקאיה כאורחי כבוד.
"לא על האהבה לבדה" (סוויטה סימפונית מתוך האופרה), 1964
סימפוניה מס' 2,"עשרים וחמישה פרלודים לתזמורת", 1965
"סטיהירה", מזמור במלאת אלף שנים להבאת הנצרות לרוסיה, 1987
קונצ'רטו לתזמורת מס' 1, "חמשירי קונדס", 1963
קונצ'רטו לתזמורת מס' 3, "מוזיקת קרקס רוסית נושנה", 1988
קונצ'רטו לוויולה, "קונצ'רטו דולצ'ה", 1997
קונצ'רטו לכינור, "קונצ'רטו קנטאבילה", 1998
"המלאך החתום" (מוזיקה כוראלית על פי ניקולאי לסקוב), 1988
"מנחה מוזיקלית" ל-3 חלילים, 3 בסונים, 3 טרומבונים ועוגב, 1983
ארבעה קטעים מתוך הבלט "הסוסון בעל הדבשת"
שני קטעים פוליפוניים (אינוונציה בשני קולות ובסו אוסטינאטו)
עשרים וארבעה פרלודים ופוגות, 1964-1970
מחברת פוליפונית, עשרים וחמישה פרלודים, 1972
רודיקה מאתייֶסקו (ברומנית: Rodica Mateescu, שמה בלידה Rodica Petrescu נולדה ב-13 במרץ 1971) היא אתלטית עבר רומנייה, סגנית אלופת העולם (אתונה 1997) וארבע פעמים (1994-1996, 1998) אלופת רומניה בקפיצה משולשת.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט 1994 סיימה מאתייסקו במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.42 מטר.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה מאתייסקו במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.82 מטר.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה מאתייסקו במקום שביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.21 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בפריז, צרפת במרץ 1997 סיימה מאתייסקו במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.65 מטר, 1 ס"מ פחות ממדליית ארד.
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון באותה שנה זכתה מאתייסקו במדליית כסף בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 15.16 מטר, אחרי שרקה קשפרקובה מצ'כיה (15.20 מטר) ולפני אולנה גובורובה מאוקראינה (14.67 מטר).
בתחרות ה"גראן פרי פיינל" שנערכה בפוקואוקה היא זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת.
באליפות אירופה שהתקיימה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 1998 סיימה מאתייסקו במקום רביעי בתוצאה שלך 14.46 מטר, 4 ס"מ פחות ממדליית ארד.
מאתייסקו נשואה משנת 1995 למוּגוּר מאתייסקו (Mugur Mateescu), אתלט שהתחרה בריצת 400 מטר משוכות.
רודני אלן ברוקס הוא פרופסור אמריטוס לרובוטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
החל משנת 1986 כתב סדרת ספרים ומאמרים בעלי חשיבות בשינוי התפישה הקלאסית בתחום הבינה המלאכותית.
ברוקס, יליד אדלייד, אוסטרליה, קיבל בשנת 1975 תואר ראשון וב-1978 סיים תואר שני במתמטיקה מטעם אוניברסיטת פלינדרס בדרום אוסטרליה.
בשנת 1981 קיבל דוקטורט למדעי המחשב מטעם אוניברסיטת סטנפורד, שם היה חבר סגל עד לשנת 1984. לאחר מכן הצטרף לסגל ההוראה של MIT.
עסק במחקר באוניברסיטת סטנפורד, קרנגי-מלון ו-MIT.
בשנת 1991 נמנה עם חבר המייסדים של חברת iRobot המתמחה בייצור רובוטים למשקי בית, תעשייה ושימושים צבאיים.
שם כיהן עד לשנת 2008 כמנהל טכנולוגי (CTO).
במקביל כיהן בין השנים 1997-2007 כמנהל המעבדה לבינה מלאכותית ב MIT.
מכהן כיום כיושב-ראש ומנהל טכנולוגי בחברת Heartland Robotics וכפרופסור אמריטוס ב MIT.
ברוקס מציג במאמר זה את "הנחת הרקע הפיזי" (physical grounding hypothesis), שלפיה בינה נובעת מצירוף של חלקים שכל אחד מהם מקושר היטב לעולם הפיזי ופועל בתוכו.
גישה זו מציעה לראות כל מערכת אינטליגנטית כבנויה מחלקים שכל אחד מהם מכיל בתוכו התנהגות, כלומר שכל אחד מחלקיה מקבל מידע כלשהו מהעולם המקיף אותו ומגיב על מידע זה בצורה המשפיעה על העולם.
התנהגויות מורכבות ומעניינות יותר מושגות מתוך אינטראקציה בין חלקים אלו.
כביטוי של רעיון זה, פרופ' ברוקס התווה את התפישה בעיצוב מערכות רובוטיות תבוניות הקרויה Subsumption Architecture (בתרגום חופשי: "ארכיטקטורה מוכללת") שבה המערכת מורכבת ממספר שכבות כך שכל שכבה אחראית על ביצוע משימה מסוימת ומושפעת מקלט חושי הרלוונטי לאותה שכבה ומן הפלט המתקבל מהשכבות שמעליה.
בניגוד לתפיסה הקלאסית, אין רכיב מרכזי למערכת האחראי לתכנון הפעולות, אלא הן מתקבלות באמצעות סדרת אינטראקציות בין השכבות.
Cog - רובוט מחקרי של מעבדות MIT.
הפרויקט התנהל בין השנים 1993-2004. במסגרתו ניסו ברוקס וצוות המחקר שלו ליצור רובוט דמוי אדם הלומד מתוך אינטראקציות עם הסביבה התנהגות אנושית.
Cog הגיע להישגים מסוימים כגון זיהוי צורות מונפשות וביצוע פעולות מכניות המצריכות שימוש בכלים כגון תיפוף וניסור.
Roomba - רובוט אוטונומי בעל יכולת זיהוי מכשולים המשמש כשואב אבק אוטומטי.
הוצג בשנת 2002 על ידי חברת iRobot.
PackBot - רובוט של חברת iRobot לשימוש צבאי לסילוק חומרי חבלה.
אומץ על ידי צבא ארצות הברית באפגניסטן ובעיראק.
כמו כן מחזיק בתפקידי מרצה של כבוד באוניברסיטאות סטנפורד, מינסוטה ודארתמות'.
רוּדְנִיצָ'אר (בבולגרית: Рудничар, "כורה פחם") הייתה אוניית מעפילים שהפעיל ד"ר ברוך קונפינו במסגרת מפעל ההעפלה הפרטי שלו מבולגריה.
בין התאריכים 28 ביולי ו-25 בדצמבר 1939 ערכה הספינה ארבע הפלגות לארץ ישראל המנדטורית, ובמסגרתן העפילו לארץ 1,638 מעפילים מהונגריה, בולגריה וצ'כוסלובקיה.
בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-20 התקרבה בולגריה במדיניותה לגרמניה הנאצית מסיבות כלכליות וכן על רקע רצונה להשיב לעצמה את השטחים שאיבדה במסגרת חוזה ניי, אשר סיים את מלחמת העולם הראשונה.
התקרבות זו לוותה בהגברת האנטישמיות בממלכה, אשר בהמשך הפכה לממוסדת.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הכריזה בולגריה על נייטרליות, אך קווי מדיניותה היו אוהדים לגרמניה.
עוד קודם לפריצת המלחמה, נודע כי הממשלה מתכוונת "לטפל" בנתינים הזרים בבולגריה.
בבולגריה התגוררו כ-4,000 נתינים זרים או מחוסרי נתינות, רובם ככולם יהודים.
הם היו בעיקרם פליטי המלחמות השונות בבלקן שהגיעו לבולגריה במסגרת טרנספר אוכלוסיות, או שנמלטו מחמת הקרבות.
עם הגעת הידיעות לקהילות היהודיות על דבר הגירוש הקרב, החלו מקצת מהנתינים הזרים לחפש אפיקי עלייה לישראל.
ב-16 בספטמבר 1939 פרסם מפקד המשטרה הבולגרית הקולונל אטאנאס פאנטב צו גירוש לנתינים הזרים בבולגריה.
נתיני המדינות הזרות, בעיקר מטורקיה ומיוון, התקבלו במדינותיהם, אך מחוסרי הנתינות הושארו בשטח ההפקר בגבולות יוון, טורקיה ובולגריה, כשהם נתונים להתקפות מצד משמרות הגבול.
הפעלת לחץ כבד על ידי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה מחד, חוסר האפשרות לפתור את "בעיית" היהודים והפוטנציאל להסתבכות בינלאומית מאידך, הובילו את מפקד המשטרה הבולגרית להגיע להסכמה עם הקונסיסטוריה, על העברת הפליטים לווארנה וממנה לשלחם מבולגריה על גבי ספינות העושות דרכן לארץ ישראל.
ככל הנראה גם שולמו סכומי כסף נכבדים.
מאות רבות של פליטים גדשו את העיר, ונציגי הקהילה היהודית בעיר שיכנו אותם במוסדות הציבור של הקהילה ודאגו ככל הניתן למחסורם.
מצבם הפיזי והכלכלי של הפליטים היה קשה, ובמקביל הפעיל הקולונל פאנטב לחץ כבד על הפקידות המקומית ועל ראשי הקהילה לשלחם מבולגריה מהר ככל הניתן.
בשלהי שנות ה-30 החלה חקיקה אנטי-יהודית בהונגריה.
מיקלוש הורטי נקט מדיניות פרו-גרמנית לצורך גריפת רווחים טריטוריאליים על חשבון שכנותיה של הונגריה ובעיקר צ'כוסלובקיה.
במאי 1938 נחקק חוק שקבע נומרוס קלאוזוס וכן מכסת העסקה במקצועות מסוימים ואיסור שחיטה כשרה.
ב-1939 נחקק חוק גזע נוסף.
לאחר ועידת מינכן נמסר חבל הסודטים לגרמניה, ובהמשך חולקה צ'כוסלובקיה בפועל, תוך שחלקים מסלובקיה עוברים להונגריה.
עם מסירת חבל הסודטים לגרמניה הוחל ברדיפת יהודי החבל, ובצ'כוסלובקיה עצמה גברו רדיפות היהודים, בעיקר לאחר התפטרותו של הנשיא אדווארד בנש במטרה לרצות את גרמניה.
אירועים אילו הגבירו את כוונות העלייה בקרב יהודי המדינות והחלה פעילות בתחום, הן מאורגנת והן פרטית.
באותה העת פעלה בהונגריה התנועה הרוויזיוניסטית להעלאת מעפילים לישראל, אם כי בעיקר בני נוער ובמספרים קטנים.
אקוש אפשטיין, איש הציונים הכלליים, פעל באופן עצמאי להעלאת יהודים מהונגריה מכל הגילאים.
אפשטיין קיבל תמיכה לרעיון "עלייה ב'" מחברי הנוער הציוני וכן הפועל המזרחי, והוא חבר לברוך קונפינו ולארקדי סלוצקיס, שהיה בעל קשרים עסקיים ביוון וכבר נטל חלק בארגון העלאת יהודים מהונגריה.
לאחר שהגיעו לסיכומים ביניהם החלו יהודים לזרום מהונגריה דרך הדנובה לבולגריה במטרה לעלות לארץ ישראל.
הם הגיעו לווארנה ולבורגס ושוכנו על ידי קונפינו ועל חשבונו בבתי בני הקהילה היהודית בעיר.
בשתי ההפלגות הראשונות, ולפי תיאום מוקדם בין הנוגעים בדבר ובכלל זה שלטונות שתי המדינות, הגיעו היהודים לבולגריה כתיירים וצוידו ב"פתק" החתום על ידי קונפינו המאשר שבולגריה היא אדמת מעבר עבורם בדרכם לארץ ישראל.
פתקים אלו היו קבילים על ידי המשטרה הבולגרית.
בשלב מסוים נשלח להונגריה שלמה תמיר (ליפסקי) מטעם המוסד לעלייה ב' במטרה לארגן את מפעל העלייה תחת המוסד לעלייה ב' ולהפסיק את העלייה הפרטית.
לאחר שהגיע לבודפשט ונפגש עם אקוש אפשטיין, שוכנע ואף סייע למפעל ההעפלה הפרטי.
ברוך קונפינו החל את מפעל ההעפלה הפרטי שלו עם הספינה אגיוס ניקולאוס, אשר נשכרה על ידו.
ב-14 באפריל 1939 הפליגה הספינה מנמל בורגס ועליה 309 מעפילים, מחציתם מהונגריה ומחציתם מבולגריה, וב-19 במאי נחתו המעפילים בדרום הארץ.
אף על פי שהיה נתון בוויכוח נוקב עם ראשי התנועה הציונית בבולגריה וחשוף לביקורת ציבורית, בעיקר בעיתונות בבולגריה ובארץ ישראל, החליט קונפינו להמשיך במפעלו, לרכוש ספינה ולהקים חברת ספנות.
הוא רכש את הספינה "רודניצ'אר", אשר במקור שימשה כספינת דיג והוסבה להובלת פחם בים השחור.
הייתה זו ספינה הבנויה ממתכת, בעלת תפוסה של 300–350 נוסעים, שהתאימה גם להפלגת נהר.
היא נרכשה בכספי המעפילים שהגיעו לבורגס, גם בכספים העודפים מקרב מעפילי ה"אגיוס ניקולאוס", וגם בכספו האישי של קונפינו.
הרודניצ'אר נוקתה ושופצה על ידי נוסעיה המיועדים ואובזרה באמצעי בטיחות מינימליים.
נקבעה שיטת ההפלגה ובמסגרתה הפליגה הספינה לאורך חופי אנטוליה, עצרה להצטיידות בדרך, הגיעה בסמיכות לארץ ישראל ועגנה מחוץ למים הטריטוריאליים.
בהמשך, ירדו המעפילים לסירות קטנות יותר והגיעו לחוף, בדרך כלל בחתירת משוטים.
קברניט הספינה היה אנטון מָקַרוביץ' פְּרוּדְקִין, וסגנו גריגורי טִימוֹפְיֶיב גוֹרְבָּטֶנְקוֹ (רוסית:Григорий Тимофеев Горбатенко) והמהנדס הראשי של הספינה קרבצ'נקו היו ימאים ממוצא רוסי אשר הועסקו במשרות מזדמנות.
ב-27 ביולי 1939 יצאה הפלגת המעפילים רודניצ'אר א' מנמל וארנה, ועל סיפונה 305 מעפילים.
ההפלגה התבצעה בתנאי צפיפות קשים משום שלמכסת המעפילים הראשונית נוספו כמה עשרות מיהודי פלובדיב שהיו צפויים לגירוש בשל היותם נתינים זרים.
לדברי קונפינו, עולים אלו לא שילמו עבור ההפלגה.
ב-10 באוגוסט הגיעה הרודניצ'אר אל מול חופי נתניה, והנוסעים הורדו לסירות ולמפרשית, והגיעו בחתירת משוטים אל חיפה.
המעפילים נעצרו על ידי הבריטים, ובהמשך שוחררו.
הרודניצ'אר שבה לנמל וארנה, והצלחת ההפלגה הראשונה הובילה להגברת המוטיבציה לעלייה מהונגריה.
בעקבות ההפלגה הגישו הבריטים מחאה חריפה לממשלה הבולגרית, אך בשלב זה נמנעו מהבולגרים מפעולה.
קונפינו חבר לאנגל פסקאלב, שהיו לו קשרים במנגנוני הביטחון הבולגריים וככל הנראה גם בעולם התחתון, והוא סייע לו בארגון הלוגיסטי ובקשרים מול השלטונות.
כאמור, שלמה ליפסקי, שנשלח להונגריה כדי להפסיק את מפעל ההעפלה הפרטי, סייע בסופו של דבר לקונפינו ולאפשטיין באיתור מועמדים לעלייה מקרב חברי החלוץ.
היהודים מהונגריה הגיעו דרך הדנובה לרוסה וממנה לווארנה.
ב-2 בספטמבר יצאה הרודניצ'אר מנמל וארנה להפלגתה השנייה - רודניצ'אר ב', ועל סיפונה 371 מעפילים.
ב-15 בספטמבר 1939 הגיעו הנוסעים אל מול חופי תל אביב מבלי להתגלות על ידי הצבא הבריטי.
לקראת ההפלגה השלישית, שכר קונפינו ספינה יוגוסלבית בשם "הנסיכה אליזבת", והיא הפליגה מבודפשט ועליה מעפילים מהונגריה, עגנה בברטיסלאבה והעלתה מעפילים, ומשם, כשעל סיפונה 360 נוסעים, הפליגה לנמל בורגס.
בנמל בורגס הועלו המעפילים על הרודניצ'אר, אשר הפליגה לווארנה - בהפלגה שכונתה רודניצ'אר ג'.
בווארנה נקשרה לרודניצ'אר ספינת מנוע בשם "קוֹאוֹפֶּרָטוֹר", ועל סיפונה כ-100 מעפילים, רובם פליטי מבצע "המסע לגירוש נתינים זרים" שהועלו בכוח על הספינה על ידי המשטרה הבולגרית, תוך הפעלת אלימות רבה על ידי השוטרים.
בסך הכל הפליגו בהפלגה השלישית של הרודניצ'אר, אשר יצאה מנמל וארנה ב-29 באוקטובר 457 מעפילים.
ב-11 בנובמבר התריע שגריר בריטניה בבולגריה ג'ורג' ויליאם רנדל בפני הממשלה הבריטית על הפלגת הספינה וביקש למנוע את הגעתה לארץ ישראל.
למרות פנייתו, ב-14 בנובמבר עגנה הספינה מול חופי נתניה, ונוסעיה הורדו אל החוף.
לפני ההפלגה פרצה שביתה של צוות הספינה בעידודו של אנטון פרודקין על רקע תביעות שכר, ומששבה הספינה מהפלגתה השלישית פיטר קונפינו את פרודקין ומינה לתפקיד רב החובל את סגנו גורבטנקו.
לאחר אסון הסלבדור נשכר פרודקין על ידי הקונסיסטוריה היהודית לצורך מתן חוות דעת מקצועית לוועדת החקירה שהוקמה.
ממצאיו של פרודקין היו חמורים מאוד.
הנוסעים להפלגתה הרביעית של הרודניצ'אר, רודניצ'אר ד', הגיעו לרוסה מבודפשט על גבי ספינת נהר שהפליגה על הדנובה.
מרוסה הגיעה הספינה לים השחור דרך נהר הדנובה, יומיים לפני קפיאתו של הנהר, והיא עגנה בנמל וארנה.
ב-25 בדצמבר 1939 הפליגה הרודניצ'אר מווארנה לארץ ישראל, כשעל סיפונה 505 מעפילים.
אל ספינה זו נקשרה ספינה נגררת, קטנה יותר, בשם "אוריון".
ב-9 בינואר 1940 הגיעה הספינה אל מול חופי הארץ, המעפילים ירדו אל החוף ושולחו למחנה המעצר בעתלית.
לאחר תום ההפלגה הרביעית עגנה הספינה בנמל בראילה שברומניה במטרה להפליג בפעם החמישית עם מעפילים מברטיסלאבה.
מפקד המשטרה הבולגרית הקולונל פאנטב הודיע לקונפינו שלא יתיר העלאת מעפילים בשטחי בולגריה והפרת הצו תוביל לנקיטת צעדים אישיים כנגד חברי הצוות.
קונפינו טען בזיכרונותיו כי האיסור נבע מרצונם של הבולגרים להשתמש בספינה למטרות ריגול כנגד טורקיה.
היסטוריונים גורסים כי הסיבה המרכזית הייתה הלחץ הכבד שהפעילה הממלכה המאוחדת באמצעות שגרירה בבולגריה ג'ורג' ויליאם רנדל, שתבע להפסיק את ההגירה הלא חוקית מבולגריה לארץ ישראל.
משרד החוץ הבולגרי הורה למשטרה הבולגרית לאסור את המשך ההפלגות וזו, למורת רוחה, נענתה לדרישה.
עם זאת הפלגתה החמישית של הרודניצ'אר תוכננה לפברואר 1940 ואיסור המשטרה הבולגרית הוחל מה-20 במרץ.
ככל הנראה בתקופה זו, הסב קונפינו את הספינה להובלת עצים בין נמלי הים השחור לצורך כיסוי גירעונותיו ולכן, נמנע משילוחה להפלגה החמישית לישראל.
כפי הנראה בהפלגות מסחריות אלו עסק צוות הספינה גם בריגול אחר טורקיה.
הפסקת הפעילות הובילה לגל לחצים על קונפינו ובכלל זה איום בתביעה משפטית מוועד קהילת פלובדיב בגין הפרת הסכמים.
בווארנה נמצאו בעת ההיא 250 פליטי המסע לגירוש נתינים זרים במצב ירוד, ונטל כלכלתם נפל על הקהילה היהודית במקום.
לאור המצב שכר קונפינו את הספינה ליברטאד והמשיך את מפעל ההעפלה שלו.
ב-1941, לאחר כניסת הצבא הגרמני לבולגריה מתוקף הצטרפות הממלכה להסכם התלת צדדי, נשכרה הספינה על ידי הגרמנים ושימשה להובלת ציוד צבאי.
ב-14 בפברואר 1942, טבעה הרודניצ'אר בסמוך לבוספורוס לאחר שנקלעה למזג אוויר קשה.
רודיקה רדיאן-גורדון (נולדה ב-10 ביולי 1957) היא דיפלומטית ישראלית בדימוס.
כיהנה כסמנכ"לית משרד החוץ לאירופה המערבית וכשגרירה ברומניה, במקסיקו, ובספרד.
היא עלתה לישראל בשנות ה-60 והתיישבה בקריית אונו.
בשנת 1980 החלה לימודי תואר בביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן השלימה לימודי תואר שני בביוכימיה.
בשנת 1987 סיימה את לימודי הדוקטורט בביוכימיה.
בשנת 1991 הצטרפה לשירות במשרד החוץ ושירתה בתפקידים דיפלומטיים בשגרירות ישראל בוורשה ובבריסל.
בשנת 2003 מונתה לשגרירה בארץ מולדתה רומניה, ושם הייתה פעילה למען הכרה רומנית בפשעים שבוצעו בה בזמן מלחמת העולם השנייה.
היא סיימה את שירותה ברומניה בשנת 2007. בשנת 2009 מונתה לשגרירת ישראל במקסיקו ושגרירה לא תושבת בבהאמה הסמוכה.
לאחר סיום תפקידה במקסיקו שבה למטה משרד החוץ בירושלים, וב-2015 מונתה לתפקיד סמנכ"לית לאירופה המערבית.
בקיץ 2018 היא מונתה לשגרירה בספרד והגישה את כתב האמנתה ב-27 בנובמבר 2019. בפברואר 2023, בעת שהרצתה מול סטודנטים באוניברסיטת קומפלוטנסה לציון 30 שנה להסכמי אוסלו, התעמתו איתה עשרות פעילי BDS.
הרצאתה נפסקה ובעת פינויה לחדר צדדי אחד ממאבטחיה שלף אקדח אל מול המפגינים.
רוֹדְנָה זָאשְטִיטַה (בבולגרית: Родна Защита, מבולגרית: הגנת המולדת) היה ארגון לאומני, אנטישמי, פשיסטי, שחלקו מחתרתי, אשר פעל בבולגריה מ-1923 ועד 1936. בשיאו, בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20, מנה עשרות אלפי חברים.
הרודנה זאשטיטה הייתה בעלת אידאולוגיה אנטי-אגררית, אנטי-קומוניסטית ואנטישמית.
בנוסף התנגדו בארגון לבונים החופשיים.
הארגון דגל בקורפורטיזם ודרש לבטל את המפלגות הפוליטיות.
חברי הארגון לבשו חולצות שחורות, הצדיעו בהצדעה פשיסטית והפיצו תעמולה של אהבה לבולגריה והטפה להקרבה למען המולדת.
הארגון סווג כ"פרוטו-פשיסטי" על ידי חוקר הפשיזם בבולגריה, ניקולאי פפטרוב.
לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה, נחתם חוזה ניי שקבע את צמצומו של הצבא הבולגרי לכדי ז'נדרמריה.
אלפי קצינים וחיילים נפלטו למעגל האבטלה והמשבר הכלכלי בלווי חוסר השקט הפוליטי שנוצר בשל אובדן השטחים במקדוניה ודרום דוברוג'ה, הובילו להקמת ארגונים לאומניים חצי צבאיים שהפגינו נטיות פשיסטיות ואנטישמיות.
ב-1923 הקים הגנרל בדימוס איוון שקוינוב (בולגרית: Иван Шкойнов; 1874 - 1941) את ארגון רודנה זאשטיטה – "הגנת המולדת" והחל בהפצת ביטאון אנטישמי, שבחלק מהזמן היה עיתון יומי.
במסגרת הביטאון צוטטו "הפרוטוקולים של זקני ציון" ונכתב כי המפלגה הקומוניסטית של בולגריה, שחתרה תחת המלך בוריס השלישי, הוקמה ומונהגת על ידי יהודים.
לאחר הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה הוקמו גדודי נוער לתנועה שחבריהם לבשו מדים שחורים, נהגו להתפרע ברובעי מגורים של יהודים בערים השונות ולגרום נזק לבתים ולחנויות.
לאחר שחבר התנועה ניסה להתנקש בחיי עורך ביטאון ההסתדרות הציונית בבולגריה, "השופר", יזם אברהם תג'ר דיון בוועידת ארגון קציני המילואים בבולגריה במטרה לגנות את הארגון.
לאחר דיון סוער הוגשה פנייה רשמית לממשלת בולגריה לאסור על פעילות הארגון.
באוקטובר 1927 נערכה ועידת הארגון בפלובדיב ובמסגרתה הופצו הצהרות בעלות אופי אנטישמי, אשר הובילו את הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה לפנות לממשלת בולגריה בבקשה לפעול נגד הארגון.
בהמשך ייסד הארגון הוצאה לאור שעסקה בהפצת ספרי שטנה אנטישמיים ובכללם הספר "בציפורני היהדות" שעסק בבעלי הון יהודים בבולגריה ומחוצה לה.
בדצמבר 1929 נערכה ועידת הארגון בסופיה ולאחריה נערך מצעד של אלפי בני נוער לובשי חולצות שחורות.
הוועידה הצהירה כי היא תומכת בביטול המפלגות הפוליטיות בבולגריה ופיזור הפרלמנט.
ב-1932 נחטפו מספר אנשי עסקים יהודים בסופיה למטרות כופר ונכשל ניסיון חטיפתם של יושב ראש הקונסיסטוריה היהודית אברהם תג'ר ושל יושב ראש ההסתדרות הציונית בבולגריה חיים אהרן פרחי.
המשטרה הבולגרית עצרה את החוטפים, סטודנטים שהושפעו מהארגון "רודנה זאשטיטה" והם הועמדו לדין.
המשפט זכה לסיקור נרחב בעיתונות הבולגרית ובמהלכו נערכו הפגנות תמיכה בנאשמים של חברי "רודנה זאשטיטה", ובכלל זה הפצת עלוני תמיכה וחלוקת זרי פרחים.
עורך הדין של קאלפאקצ'ייב, הנאשם העיקרי, נשא במהלך המשפט נאום אנטישמי.
בעקבות המשפט הודיעה התאחדות האגודות הלאומיות בבולגריה שהיא מוציאה משורותיה את רודנה זאשטיטה, שכן התברר שהיא אגודה טרוריסטית אנטישמית.
פעולות "רודנה זאשטיטה" ספגו גינויים מצד ארגוני המיעוט הבולגרי במקדוניה ודרום דוברוג'ה וארגון הרופאים.
הסינוד הבולגרי הביע אף הוא מחאה וב-1934 הורה משרד הפנים למשטרה הבולגרית לפקח על פעילות הארגון.
בתחילת 1935 הוצא הארגון אל מחוץ לחוק, ונכסיו הוחרמו.
בגלל תהליך ההתקרבות של בולגריה לגרמניה הנאצית, האנטישמיות בממלכה הפכה בהדרגה ממוסדת וביולי 1935 הותר ל"רודנה זאשטיטה" וללגיונות הלאומיים הנאציים לשוב ולפעול.
ביטול האיסור על התאגדות אנטישמית ייתר את הצורך בפעילות מחתרתית, רבים מחברי ארגון "רודנה זאשטיטה" עברו ל"ראטניק" ו"רודנה זאשטיטה" חדל מלהתקיים.
גנרל סר ג'יימס ניוטון רודני מור , היה קצין בריטי (בעל התארים GCVO, KCB, CBE, DSO), שמילא תפקיד חשוב בדרגת בריגדיר בפיקוד הבריטי בארץ ישראל בשנים 1946–1948. במסגרת סמכויותיו פעל רבות לסייע ליישוב העברי בארץ ובעקיפין גם לפעולות ארגון ההגנה.
מור נולד ב-9 ביוני 1905 בבנברי, אוסטרליה והתחנך בבית הספר היוקרתי הארו ובקולג' הצבאי המלכותי בסנדהרסט, התמנה למפקד משמר הגרנדירים של הצבא הבריטי בשנת 1925. בשנת 1945 זכה לקידום לדרגת בריגדיר והתמנה למפקד חטיבת השריון ה-8 (8th.
Armoured Brigade) בגרמניה ובארץ ישראל.
לאחר תום המנדט בארץ ישראל, שב בריגדיר מור לבריטניה ומילא בה שורה של תפקידים בכירים במערכת הביטחון, שהאחרונים שבהם היו שליש אישי למלכה אליזבת והממונה על ארמון המפטון קורט.
לאחר שובו לאנגליה נהג אבן-זהר לשלוח לו מדי שנה בחג המולד, תיבת פרי הארץ לכבוד החג.
סיר רודני מור נפטר בשנת 1985 ונטמן בבית העלמין בוורנהאם (Warnham) שבמערב סאסקס.
רודני נורבל סטאקי הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2007–2017. ממוצעיו הכוללים לאורך 10 עונותיו בליגה הם 12.6 נקודות, 3.6 אסיסטים ו-2.9 ריבאונדים למשחק.
סטאקי נולד וגדל בעיר סיאטל שבוושינגטון, ולמד בתיכון "קנטווד" שבעיר קובינגטון הסמוכה.
לאחר לימודיו התיכוניים בחר סטאקי להישאר בקרבת משפחתו וללמוד באוניברסיטת מזרח וושינגטון.
כבר בעונת ה הציג סטאקי ממוצעים מרשימים במיוחד של 24.2 נקודות, 4.8 ריבאונדים, 4.1 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק.
בעונתו השנייה המשיך לגלות יכולת גבוהה כשקלע 24.6 נקודות (שביעי בליגת המכללות) וחילק 5.5 אסיסטים למשחק.
בסיום עונת 2006/2007 בחר סטאקי לוותר על המשך לימודיו האקדמיים ולהירשם לדראפט ה-NBA.
ב-11 בינואר 2009 העלתה קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מזרח וושינגטון את גופייתו של סטאקי, עם המספר "3", לתקרת אולמה הביתי כהוקרה על תרומתו לקבוצה.
סטאקי נבחר בבחירה ה-15 בדראפט 2007 על ידי קבוצת דטרויט פיסטונס.
אחרי שהציג יכולת מצוינת בליגת הקיץ, עם 32.1 נקודות ו-9.1 אסיסטים למשחק, שבר סטאקי את ידו במשחק טרום העונה האחרון ונאלץ להחמיץ את החודשיים הראשונים של עונת הרוקי שלו.
ב-57 המשחקים בהם שותף בעונתו הראשונה הציג סטאקי יכולת בינונית כשקלע 7.6 נקודות למשחק.
על אף תרומתו הצנועה, נבחר סטאקי בסיום העונה לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
בעונתו השנייה בליגה, עם הגעתו לקבוצה של אלן אייברסון במקומו של צ'אנסי בילאפס, שיפר סטאקי את משחקו והפך לשחקן חמישייה קבוע.
לאורך העונה שימש סטאקי כרכז הקבוצה, לצידו של אייברסון, והעמיד ממוצעים של 13.4 נקודות ו-4.9 אסיסטים למשחק.
ב-28 בדצמבר 2008 קלע סטאקי שיא קריירה של 40 נקודות בניצחון קבוצתו על שיקגו בולס.
במהלך סוף שבוע האולסטאר של אותה עונה נבחר סטאקי להשתתף במשחק הכוכבים העולים כשחקן קבוצת ה"סופמורס" (שחקני השנה השנייה), ובמשחק עצמו קלע 12 נקודות וחילק 9 אסיסטים.
במשך חמש העונות הבאות המשיך סטאקי להציג יכולת יציבה במדי הפיסטונס, כשהוא מתנדנד בין החמישייה הפותחת לזו השנייה.
ממוצעיו לאורך שבע עונותיו בדטרויט עומדים על 13.4 נקודות ו-3.9 אסיסטים למשחק.
ב-21 ביולי 2014 חתם סטאקי על חוזה לעונה אחת באינדיאנה פייסרס, עבור כ-1.2 מיליון דולר, ובסיום אותה עונה האריך את חוזהו בקבוצה ל-3 עונות נוספות עבור 21 מיליון דולר.
לקראת סיום עונת , ב-29 במרץ 2017, שחררה אינדיאנה את סטאקי מהקבוצה והחתימה במקומו את הקלע לאנס סטיבנסון.
רודני רוברט פורטר היה ביוכימאי אנגלי, שזכה יחד עם ג'רלד מוריס אדלמן, בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1972 על גילוי המבנה הכימי של מולקולת הנוגדן.
פורטר נולד בניוטון-לה-וילוז, ליד ליברפול, ב-8 באוקטובר 1917, לג'וזף ל.
פורטר, פקיד רכבת, ואשתו איזבל פורטר.
פורטר גילה עניין מיוחד במדעים, במיוחד כימיה.
בשנת 1939 קיבל תואר ראשון בביוכימיה אוניברסיטת ליברפול.
במשך שש השנים שלאחר מכן, שירת רודני פורטר בצבא ושוחרר בדצמבר 1945 בדרגת מייג'ור.
עם שחרורו, למד באוניברסיטת קיימברידג', שם עבד עם פרדריק סנגר וקיבל דוקטורט.
בשנת 1948, נישא לג'וליה פרנסיס-ניו.
ביחד נולדו להם חמישה ילדים.
פורטר עזב את קיימברידג' ב-1949 והצטרף לצוות של המכון הלאומי לחקר רפואי.
בשנת 1960 הוא מונה לפרופסור לאימונולוגיה בבית החולים הלימודי סנט מרי.
ב-1967 עבר פורטר למחלקה לביוכימיה באוניברסיטת אוקספורד.
ב-8 בספטמבר 1985, נהרג פורטר בתאונת דרכים, כשלושה שבועות לפני פרישתו הצפויה.
בשנת 1972 קיבלו רודני ר.
אדלמן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
יחד, פורטר ואדלמן מזוהים כאלו שסיפקו חלק ניכר מבסיס הפיתוח של תחום של אימונולוגיה מולקולרית.
עבודתם הפורצת דרך ליוותה עידן חדש של מחקר |נוגדנים, מה שבעבר הובן רק באופן מצומצם.
התרומה העיקרית של פורטר הייתה ההיפותזה של נוגדנים היה מבנה בצורת Y.
הוא גילה את זה על ידי שימוש באנזים פפאין על מנת לפצל את מולקולות ההמוגלובין בדם לשלושה חלקים: מרכיב גדול שלא הייתה לו יכולת של קישור נוגדנים (הבסיס של ה-Y), ושני מרכיבים קטנים יותר עם אתרים פעילים שנקשרו לנוגדנים (הזרועות של הY).
פורטר הוכיח שהמרכיבים הגדולים היו זהים עבור כל מולקולות הנוגדן, אך שני המרכיבים הקטנים, שלהם הוא קרא מרכיבי קישור הנוגדנים, משתנים בקרב הנוגדנים השונים.
בהתבסס על מחקרו ועל מחקרו של [אדלמן, פורטר שיער בצורה נכונה שכל מרכיב של קישור הנוגדנים מורכב משתי שרשראות של פוליפפטידים (שרשרת ארוכה של חומצות אמינו) ושכל נוגדן מורכב מ-4 שרשראות של פוליפפטידים: שתי שרשראות ארוכות וכבדות, ושתי שרשראות קצרות וקלות.
השרשראות שוכבות במקביל אחת לשנייה למשך מרחק מסוים ויוצרות את הבסיס של ה-Y.
מהצד השני, הן מתפזרות, כל אחת עם שרשרת קלה מחוברת במקביל אליה.
המחקר הבא של פורטר התרכז גם בתפקיד הנוגדנים כקולטני קרום תא הדם האדום וגם כמערכת המשלים (מערכת של חלבונים הזורמים בדם ומהווים חלק ממערכת החיסון).
המעבדה שלו חקרה את המבנה ואת הגנטי של אשדים של פרוטאינים מורכבים שמכילים את נתיב ההפעלה המשלימה ואת המעורבות של הנוגדנים בהפעלה המשלימה.
1972 - פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
רוּדְנְיָה היא עיר מחוז במחוז סמולנסק שבמערב רוסיה, בסמוך לגבול בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
העיירה, השוכנת על גדות נהר מלאיה ברזינה (Malaya Berezina), כ-68 ק"מ צפונית מערבית לסמולנסק, נזכרת לראשונה בשנת 1363. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1926, תחת השלטון הסובייטי, הוענקו לרודניה זכויות עיר.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 2,235 יהודים, שיעור גבוה באוכלוסייתה.
בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מספר קולחוזים יהודיים.
ב-14 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ותוך כחודש רוכזו כ-1,200 היהודים שנותרו בעיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו סבלו מצפיפות ומרעב, והועסקו בעבודות כפייה.
עד ספטמבר 1941 רצחו הגרמנים כ-120 מיהודי הגטו.
ב-21 באוקטובר 1941 נמסר ליהודי הגטו שבעיירה כי הם עתידים להיות מועברים לסמולנסק.
כאשר התרכזו, ערכו בהם הגרמנים סלקציה, ולמעט כ-300 בעלי מלאכה, רצחו מחוץ לעיירה את כל היהודים.
בד בבד נרצחו יהודים שהסתתרו בבתיהם בגטו.
בפברואר 1942 רצחו הגרמנים את אחרוני היהודים שנותרו בעיירה, ביחד עם כ-300 יהודים נוספים ממיקולינו.
רודני מייקל הוד הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA.
הוד נולד במרידיאן שבמדינת מיסיסיפי בארצות הברית.
הוריו ויקי וריקי הוד שיחקו כדורסל כסטודנטים באוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי, אביו הוא מנהל בתנועת הנוער Boys & Girls Clubs ואמו מנהלת תיכון.
בתקופת לימודיו בתיכון נבחר הוד פעמיים לכדורסלן השנה במיסיסיפי, הוא הוביל את קבוצתו פעמיים לגמר אליפות התיכונים דרג 6A (הדרג הגבוה ביותר) של המדינה ולזכייה אחת באליפות.
ב-2011 החל ללמוד קינסיולוגיה ולשחק כדורסל באוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי.
הוא נבחר בתום העונה לחמישיית שחקני השנה הראשונה בליגת ה-SEC לאחר שהשיג ממוצע של 10.3 נקודות ו-4.8 ריבאונדים.
בתום העונה החליט לעבור לאוניברסיטת דיוק.
בהתאם לחוקי ה-NCAA נאלץ להמתין שנה בטרם היה יכול להיות שותף במשחקים רשמיים.
בעונת 2013/14 שימש קפטן קבוצת הכדורסל של דיוק והשיג ממוצע של 16.1 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
הוא נבחר לחמישייה השנייה של ליגת ה-ACC.
בתום העונה החליט להעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
הוד נבחר במקום ה-23 של דראפט ה-NBA 2014, על ידי יוטה ג'אז.
במהלך העונה נפצע ברגלו והחמיץ משחקים רבים.
הוא סיים את העונה כשחקן החמישייה הפותחת והשיג ממוצע של 8.7 נקודות ב-50 המשחקים בהם שותף.
בפברואר 2018, לאחר כ-3 עונות וחצי ביוטה, הועבר לקליבלנד קאבלירס כחלק מטרייד משולש בו הייתה מעורבת גם סקרמנטו קינגס.
בפלייאוף 2018 הגיעה קליבלנד למעמד גמר ה-NBA, אך הפסידה בו לגולדן סטייט ווריורס בתוצאה 0–4.
בפברואר 2019 נשלח הוד בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, בתמורה לניק סטאוסקאס, וייד בולדווין ושתי בחירות דראפט עתידיות.
במשחק מול לוס אנג'לס לייקרס ב-6 בדצמבר 2019 סבל הוד מקרע בגיד האכילס, ודווח שייאלץ להחמיץ את כל המשך עונת .
ב-25 במרץ 2021 הועבר הוד בטרייד ביחד עם גארי טרנט בתמורה לנורמן פאוול.
לאחר סיום העונה שוחרר הוד מהקבוצה.
לקראת עונת 2021/2022 חתם הוד לעונה אחת במילווקי באקס.
רודיסטים (שם מדעי: Hippuritoida) הם קבוצה מגוונת גדולה של צדפות (מחלקה של רכיכות) ימיות הטרודנטיות בצורה קופסה, שפופרת או טבעת שהופיעו בשלהי תור היורה ושגשגו כל כך במהלך הקרטיקון שהם היו האורגניזמים העיקריים שבנו שוניות בים תטיס הקדום.
הצורות בשלהי היורה היו מוארכות, כששתי הקשוות מעוצבות באופן זהה, לעיתים קרובות בצורת צינור או מקל, בעוד שלצורות בונות השונית של הקרטיקון הייתה קשווה אחת שהפכה למכסה שטוח, והקשווה השנייה הפכה לחרוט הפוך דמוי דורבן.
טווח גודלם של צורות חרוטיות אלו היה רחב ונע מאורך של כמה סנטימטרים ועד מטר, כשהגדול מביניהם באורך של 2 מטרים היה הסוג Titanosarcolites.
המורפולוגיה ה"קלאסית" שלהם הכילה קשווה תחתית חרוטית פחות או יותר שהייתה צמודה לקרקעית הים או לרודיסטים שכנים, וקשווה עליונה קטנה יותר ששימשה כסוג של מכסה לאורגניזם.
לאורך הציר המשותף בין הקשוות היו סידור של שיניים ושקעים תואמים כך שבעת סגירת הקשוות הן ננעלות תוך מניעת אפשרות להסטה צדית של הקשוות.
כמו לצדפות מודרניות שימשו רצועות לפתיחת הקשוות ושרירים שימשו לסגירתם.
הקשווה העליונה הקטנה קיבלה מגוון של צורות מעניינות, כולל: מכסה שטוח פשוט, חרוט נמוך, ספירלה, ואפילו צורה דמוית כוכב.
הרודיסטים נכחדו בסוף הקרטיקון, ככל הנראה כתוצאה מאירוע הכחדת קרטיקון-פלאוגן.
השערה אחת היא שקבוצה זו החלה להתנוון כ-2.5 מיליון שנים קודם לכן ונכחדה לחלוטין כחצי מיליון שנים לפני תום הקרטיקון.
עם זאת, השערה אחת המבוססת על עדויות עכשוויות היא שהרודיסטים שרדו עד אירוע ההכחדה ההמוני ונספו יחד איתו.
בשל התפוצה הנרחבת של הרודיסטים נהגו חקלאים באירופה להשתמש ברודיסטים כחומרי בנייה ושבצו אותם בקירות.
כבר אז ידעו שמדובר בקונכיות של אורגניזמים ימיים נכחדים.
כשחוקר הטבע הצרפתי ז'אן-בטיסט דה לאמארק בחן מאובנים אלו ב-1819 הוא טבע את המונח Rudistae, כלומר רודיסטים, ככל הנראה מלטינית rudis (שפירושה גולמי) או מ-rudus (שפירושה שברי אבנים).
רודיסטים משויכים לסדרה Hippuritoida או Rudistes (לעיתים Rudista).
הסיווג של הרודיסטים כבוני שונית שנוי במחלוקת משום שהם לכדו משקעים רבים בין הקשוות החרוטיות התחתונות שלהם, משום כך הרודיסטים לא היו מורכבים אך ורק מקרבונטים ביוגניים כמו האלמוגים.
עם זאת, הרודיסטים היו אחד המרכיבים החשובים ביותר של שוניות בתקופת הקרטיקון.
בתקופת הקרטיקון שגשגו שוניות הרודיסטים עד כדי כך שהם דחקו את אלמוגי האבן (Scleractinia) מסביבות טרופיות רבות, כולל מדפי יבשת באזור הקריביים ואזור הים התיכון של ימינו.
ייתכן שהצלחתם כבוני שוניות נבעה בחלקה מהסביבה הקיצונית של הקרטיקון.
במהלך תקופה זו היו המים בימים הטרופיים חמים יותר, בין 6°C ל-14°C מעלות יותר מאשר בימינו, והיו גם יותר מלוחים.
ובעוד שזו הייתה סביבה שהתאימה לרודיסטים היא לא הייתה נוחה לאלמוגים ולבוני שונית אחרים בני זמננו.
שוניות רודיסטים אלו היו לעיתים בגובה של כמה מאות מטרים ולעיתים קרובות היה אורכן כמה מאות קילומטרים לאורך מדפי היבשות.
למעשה בנקודת זמן מסוימת הם עטפו את חוף אמריקה הצפונית, ממפרץ מקסיקו ועד הפרובינציות הימיות של דרום-מזרח קנדה.
בשל הנקבוביות הגבוהה שלהם מהווים שוניות הרודיסטים לעיתים מלכודות נפט מועדפות.
רודמין (בליטאית: Rudamina, רודמינַה; ביידיש: רודאמין/רודאמינע; בפולנית: Urdomin, אורדומין) היא עיירה במחוז משנה לזדיי במחוז אליטא שבדרום מערב ליטא.
העיירה נוסדה במאה ה-18 על ידי נסיך פולני שהזמין יהודים להתיישב בשטחים שהשכיר להם.
העיירה החלה להתפתח ליד אחוזה של נסיכים פולניים בסוף המאה ה-16 עד שנוסדה במאה ה-18 בידי נסיך פולני.
העיירה עברה מבעלות לבעלות מספר רב של פעמים.
בשנת 1795 היא סופחה לפרוסיה, בין השנים 1807-1815 השתייכה לדוכסות ורשה ומשנת 1815 הייתה תחת שלטון האימפריה הרוסית.
ב-1918 קיבלה ליטא את עצמאותה, ורודמין הפכה למרכז נפה.
היהודים הראשונים בעיירה הוזמנו על ידי הנסיך הפולני שייסד את העיירה, להתיישב במקום והחכיר להם קרקעות.
הקרקעות אכן נרכשו על ידי היהודים.
קהילת היהודים החלה לצמוח וליצור קשרים טובים עם שכניהם הנוצרים.
מצבם הכלכלי של יהודי רודמין היה טוב.
הם התפרנסו בעיקר ממסחר ומחקלאות והיו להם קשרים טובים עם הנוצרים בעיירה.
היהודים הראשונים שהגיעו למקום היו בעלי מלאכה, חייטים, סנדלרים.
כשהישוב היהודי גדל, הזמינו רב.
רוב היהודים היו חקלאים וחכרו אדמה מן ה"פריץ" הפולני לתקופות של חמש שנים.
בסוף המאה ה-19 התגוררו בעיירה כ-50 משפחות יהודיות.
בשנת 1899 קנה אחד היהודים את רוב השטח המעובד, וכך החלה פריחה קצרה בחיי היהודים ברודמין וסביבתה.
בתחילת שנות ה-20 עם ההכרזה על האוטונומיה ליהודים, פעל ועד קהילה שמנה חמישה אנשים שנבחרו על פי חוק.
הוועד טיפל ברוב תחומי החיים היהודיים וגבה מיסים.
על פי הסקר שערכה ממשלת ליטא בשנת 1931, בעלי החנויות ברודמין היו יהודים.
בשנים אלו מצבם הכלכלי של האיכרים היהודים הלך והידרדר, דבר שהוביל לכך שיהודים רבים עזבו את רודמין, אך הדבר לא פגע בפעילות הקהילה היהודית בעיירה.
בתחילתה של מלחמת העולם השנייה חיו ברודמין כ-20 משפחות יהודיות ועוד כ-50 משפחות יהודיות בסביבת העיירה.
עם תחילת המלחמה וכיבוש פולין בידי הנאצים, סופחה ליטא, ואיתה רודמין, לברית המועצות.
עקב היותה קרובה לגבולה של פולין עם ליטא, העיירה הופצצה ברגע שהחל מבצע ברברוסה.
ההפצצות החריבו כמה בתים והרגו כמה יהודים.
יהודים שניסו לברוח עקב הקרבות נאלצו לשוב לעיירה עם הגעתם של הנאצים אליה.
בהגעתם וביסוס שלטונם, החלו כנופיות ליטאיות לאומניות להוציא יהודים לעבודות כפיים מבזות, התעללו בהם, שדדו את רכושם, הכו ופצעו אותם.
מרגע שהתבסס שלטונם של הנאצים בעיירה, נאלצו היהודים לענוד טלאי צהוב על בגדיהם, והותר להם לקנות רק מוצרי צריכה בסיסיים.
כשאיימו עליהם הנאצים בעונש מוות, הם דרשו 500 רובל לאדם, והעשירים נאלצו לשלם על העניים.
לאחר מכן גורשו היהודים מבתיהם ושוכנו בבית המדרש ובכמה בתים קטנים הסמוכים לו.
בתיהם נלקחו על ידי שכניהם הליטאים.
ב-15 בספטמבר 1941 גורשו יהודי רודמין וסביבתה לגטו קאקטישק שליד לזדיי, שם נכלאו בתנאים קשים עם יהודי המקום.
ב-3 בנובמבר 1941 נרצחו כל היהודים ביער הסמוך.
רק יהודי אחד, גדליהו ליפא כהן, בנו של רב העיירה שרד, לאחר שהתחבא בעליית גג במשך שנות המלחמה.
הוא עלה לארץ ישראל לאחר המלחמה.
בית הכנסת ברודמין תואר על ידי התושבים כמרהיב ביופיו.
יהודי האזור היו מתכנסים בבית הכנסת בעיקר בחגים ובמועדים.
בתקופת השואה בית הכנסת אכלס את יהודי רודמין למשך כמה שבועות לפני שהוצאו מהעיירה אל לזדיי.
הניך זימן, שהיה במקור מרודמין, הוצנח בימי מלחמת העולם השנייה על ידי הסובייטים ביערות רודניק, וארגן תנועת פרטיזנים סובייטית בליטא בהשתתפות יהודים רבים מווילנה, קובנה וסביבותיהן.
הוא היה מוכר בקרב הפרטיזנים בשם יורגיס.
עד סיום המלחמה, הוא המשיך לערוך את העיתון המרכזי של הממשלה בליטא - "אמת".
רודנברג היא עיירה במחוז שאומבורג שבמדינת סקסוניה התחתונה שבגרמניה.
העיירה שוכנת על שוליהן הצפון-מערביים של גבעות דייסטר, כ-10 ק"מ ממזרח לבירת המחוז שטאדטהאגן ו-27 ק"מ ממערב להנובר.
העיירה היא גם מקום מושבו של איגוד העיריות האזורי (Samtgemeinde Rodenberg).
רודנברג שוכנת בין רכסי הגבעות דייסטר, זונטל וביקבורג.
מימיהם של ביצת רודנברג ונחלי השטיינאו זורמים דרך העיירה.
גבעת "רודנברג העתיקה", שנתנה לעיירה את שמה, שעליה מתנוססת טחנת הרוח המהווה ציון דרך מקומי, מתנשאת ממערב לעיירה.
מאז 1974 כוללת העיירה את קהילת אלגסדורף שהייתה בעבר יישוב עצמאי.
הכפר השכן, גרוב, כולל הכנסייה שבו, סופח ב-1834 לרודנברג.
האזור בו שוכנת רודנברג היה מיושב כבר בתקופות פריהיסטוריות, בין היתר על ידי קלטים וסקסונים.
עדות לכך ניתן לקבל מתילי הקבורה שבסביבה.
השם רודנברג מתייחס לגבעה השוכנת ממערב לעיירה והשם אינו מתייחס לקרחת יער כלשהי, אלא לצבע האדום של הגבעה.
על פי התיעוד המוקדם ביותר של העיירה, קודמיהם של רוזני שאומבורג בנו במקום טירה או מגדל עוז ב-930, אך לא ידוע הרבה על כך.
ההשערה היא שהטירה הממוגנת הוקמה על הוקמה על ידי אדולף הרביעי, רוזן שאומבורג בין השנים 1228–1240 ושהטירה הקודמת שנבנתה ב-930 הייתה ממוקמת על גבעת "רודנברג העתיקה" שממערב לעיירה.
איות שמה הנוכחי של רודנברג הופיע לראשונה במקור משנת 1632. בין השנים 1317–1586 הופיע מגוון רחב של גרסאות איות לשם העיירה.
העיירה הוכרה רשמית כיישוב ב-1250 ובשנת 1615 היא הוכרה כעיירה על ידי ארנסט, רוזן שאומבורג.
שושלת רוזנים זו נכחדה ב-1640 עם מותו של אוטו החמישי, רוזן שאומבורג וב-1647 סופחה לרוזנות הסן-קאסל, מהלך שאושר רשמית במסגרת שלום וסטפאליה שנחתם ב-1648.
מרחצאות ספא ידועים הוקמו בעיירה ב-1718 ועד 1787 הם זכו לפופולריות, כאשר הלנדגראף וילהלם התשיעי בנה מרחצאות במעיינות הגופרית שבעיירה הסמוכה, באד ננדורף.
ב-1859 עלתה רוב העיירה באש.
בשנים שלאחר מכן מוחזרו אבני הביצורים ושימשו לבניית מבנים חדשים ברונדברג ובבאד נונדורף.
ב-1866, כאשר הסן סופחה לפרוסיה, היה מחוז רינטלן, כפי שנקרא בין השנים 1866–1904 לחלק מהמחוז הפרוסי של הסן-נסאו וכפי שהוא נותר עד שהוא התמזג עם פרובינציית הנובר בעקבות הרפורמות בממשל המקומי של 1932.
חלק זה של מחוז שאומבורג שייך למחוז הכנסייה הלותרנית אוונגלית של הנובר.
רודנה (ברומנית Rodna, בהונגרית: Óradna וביידיש ראדנע) הוא כפר גדול במחוז ביסטריצה-נסאוד שבצפון רומניה.
האזכור העתיק ביותר תועד בשנת 1235. סופר בו על נוכחותם של מרבצי זהב וכסף, כרייה ומעבר על ההרים קבעו את היווצרות, למרגלות הרי רודנה וברגאו, לעבר מוצאם של סומסולואי מארה.
רודנה הייתה יישוב משגשג שהיה הבסיס ליצירתם של רבים מהיישובים הסומסיאנים והאילוונים שהופיעו מאוחר יותר.