tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין ספריו הפוליטיים שנכתבו בספרדית היה חשוב הכרך "אוסטריה-הונגריה והמלחמה" (Austria-Hungría y la guerra) שפורסם במדריד ב-1917, שהמלוכה כ"מעצמת שלום" היא עמוד תווך חשוב ומאזן של אירופה.
הוא ניסה להשפיע על דעת הקהל של ספרד, שהייתה נייטרלית במלחמת העולם הראשונה, באמצעות דוגמה של מדיניות לאום למופת.
אבל מאוחר יותר כתב על המהפכה הרוסית וההונגרית, הבלקן, התקופה שכללה את שתי מלחמות העולם תחת הכותרת "שלושים שנים טרגיות (1914–1945)", ולאחר מכן כתב גם על המלחמה הקרה.
רווס פרסם גם כמה רומנים (של ספרות יפה), אבל אלה גרמו לתגובה צנועה יותר.
ככתב וכדובר, הוזמן על ידי אוניברסיטאות ומשרדי חוץ, הוא טייל כמעט בכל העולם.
פרננדו דיאז פרז ואיגנסיו שמולקה וידה פרסמו כרך ביוגרפי דו-לשוני על עבודתו בשנת 2015 בתמיכת קרן התרבות הלאומית ושגרירות הונגריה במדריד בשם "אנדור רווס, גשר באירופה השסועה".
מפקד המסדר הקתולי של איזבלה (Orden de Isabel la Católica)
אנדור גלאובר (בהונגרית: Glauber Andor; יאסלדאן, 31 באוקטובר 1910 – בודפשט, 24 באוגוסט 1983) היה דוקטור לרפואה (MD), כירורג אורתופד, פרופסור באוניברסיטה, קנדידט (דוקטורט .CSc) למדעי הרפואה (1959).
אנדור גלאובר נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר הכללי מוריץ גלאובר ושל סרנה זור (Sohr).
את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון הממלכתי לאיוש קושוט בפשטארז'בט ולאחר מכן למד בפראג ו־cסגד.
הוא קיבל את התואר ברפואה כללית ב-1935 באוניברסיטת פרנץ יוזף בסגד.
כעבור שלוש שנים עבר את הבחינה ככירורג.
בין השנים 1935-1938 עבד כמתמחה בבית הלאומי לילדים נכים, לאחר מכן המשיך שם כרופא מומחה בכירורגיה ולבסוף עד 1951 היה הרופא ראשי ומנהל המחלקה.
בשנים 1951-1952 היה מרצה בכיר באוניברסיטה במרפאה האורתופדית של אוניברסיטת בודפשט לרפואה ושל אוניברסיטת זמלווייס לרפואה.
בין 1953 לבין 1960 היה פרופסור חבר באוניברסיטה, ובין מרץ 1960 לבין 1980 היה פרופסור מלא, ראש המחלקה וראש הקתדרה.
בין השנים 1953–1980 כיהן גם בתפקיד מנהל המרפאה ובשנים 1973–1983 היה המנהל של המכון הלאומי לאורתופדיה.
הוא נחשב לאחד מחלוצי חקר הכירורגיה האורתופדית בהונגריה.
עבודתו מבוססת על החקירה הניסיונית של אוסטאוגנזה, נקע הירך המולד, מה שנקרא טיפול בקוקסארטרוזיס (coxarthrosis) ובתחום האבחון של גידולים סרטניים ולא סרטניים בעצמות.
הוא גם השיג תוצאות משמעותיות בתחום השתלת העצם והתחדשות העצם והוכיח כי יכולת ההתחדשות של העצמות היא תכונה קבועה של הפריוסטאום, וכי ביטויה תלוי בגירויים הפועלים עליו.
אשתו הייתה אנה ברקוביץ, לה נישא ב-1938.
מייסד ונשיא כבוד של החברה האורתופדית ההונגרית
חבר באגודה הבינלאומית לאורתופדיה וטראומה
חבר באגודות האורתופדיות של גרמניה המערבית ושל גרמניה המזרחית
מדליית ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית (1948)
אנדור וילאני, עד 1922 שוואבאך-Schwabach, (בהונגרית: Villányi Andor; וילאן (יישוב), 25 במאי 1889 – בסביבות 1944) היה סופר, מחזאי, עיתונאי יהודי-הונגרי.
הוא נכלל בצו של ממשלת הונגריה סופרים אסורים (1944) שיצירותיהם נאסרו להדפסה, למכירה ולאחזקה ונגרסו.
אנדור שוואבאך נולד במשפחה יהודית כבנם של שאנדור שוואבאך, סוחר יין ומנהל בנק חיסכון יליד בוי, ושל מריה טאוסיג (1867–1938).
הוריו התכוונו שהוא יהיה סוחר.
הוא המשיך את לימודיו בגימנסיה הממלכתית הריאלית הראשית בפץ' ובסיום לימודיו עבד זמן קצר במסחר.
בעשור השני של המאה ה-19, הוא הפך לעובד מערכת של "ידיעות בודפשט" (Budapesti Hírlap).
כישרונו התגלה על ידי ינה ראקושי, חבר הבית העליון ההונגרי וחבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
אמות בשבילך!"הוצגה ב-14 באוקטובר 1916 על ידי התיאטרון ההונגרי, בתפקידים הראשיים שיחקו ארז'י ב.
ההצגה יצאה גם אל מחוץ להונגריה, תיאטרון אינטימס (Intimes Theater) בסטוקהולם העלה אותה.
בנוסף לכתיבת מחזות, הוא כתב גם כמה רומנים, מהם זכה להכרה הגדולה ביותר עם "מריה".
לאחר מכן עבר לווינה לשלוש שנים, שם עבד כזבן בחנות משי.
סיפורו הקצר הראשון לאחר שחזר הביתה פורסם ב"ידיעות פשט" (Pesti Hírlap).
תיאטרון מרכז העיר פתח את שעריו עם המחזה שלו Attak, וגם מחזותיו "חיפוש חתן" (Legénykérés) ו"השושן השחור" (A fekete liliom) הוצגו שם.
זמנים חדשים - Új Idők
וחיי התיאטרון - Színházi Élet
הוא בילה לעיתים קרובות בעיירת הולדתו ווילאן, משם גורש ככל הנראה בקיץ 1944.
אשתו הייתה אליס, בתם של אוסקר אלק ושל ארנקה הרץ.
הוא התחתן איתה בבודפשט ב-12 בפברואר 1922, אך התגרש ממנה באותה שנה.
בכורה: 3 בספטמבר 1921, תיאטרון מרכז העיר
שושנת העמק, קומדיה ב-3 מערכות.
מריה (1920, חברת הוצאת הספרים ד"ר וילמוש ראץ, בודפשט)
ספטמבר (1921, האחים לגראדי, בודפשט)
ספר זיכרון (1922, האחים לגראדי, בודפשט)
אנדור גאראמי (במקור ארנולד גולדשטיין בהונגרית: Garami Andor; פרוסטיוב, 1 ביולי 1902 – 15 בדצמבר 1942) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, מתרגם ספרותי, תסריטאי, מחזאי.
גאראמי נכלל בצו ממשלת הונגריה של סופרים אסורים שאת יצירותיהם אסור היה לפרסם, למכור, לקרוא ולהחזיק ודינן היה גריסתן.
הוא היה סופר ועיתונאי שנון, חכם, מחושב היטב מדייק בכל מילה.
מה שהיה לו לומר כתב תמיד בחוכמה ובמיומנות רבה.
גולדשטיין נולד במשפחה יהודית כבנם של מיינהרט מנו גולדשטיין (1870–1939), חייט ושל פרנצישקה ולדמן.
הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) וקיבל תואר בכלכלה.
ב-1920 הפך לחבר מערכת העיתון אשט ובינתיים עבד גם כעורך של "היומן המשפטי" (Jogi Napló).
הוא עבד בתעשיית הקולנוע ההונגרית משנת 1922, תחילה כמתרגם סרטים, אחר כך כדרמטורג, כמחבר מערכוני סרטים ומתרגם כתוביות לסרטים אילמים.
בין 1928 לבין 1938, היה העורך הראשי והמוציא לאור של כתב העת "שליח הסרט ההונגרי" (Magyar Filmkurír).
בשנת 1928 הציג התיאטרון וקולנוע אורניה בבודפשט, בבכורה ופתיחת השנה את "היידלברג, איני יכול לשכוח אותך!" מחזה שלו, שגוסטב צ'רבנקה הלחין לו מוזיקה.
גם סיפורים קצרים רבים, מערכוני קברט ומילות שיר (תמלילן) קשורים בשמו.
הוא מת במחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) בשדות המוקשים באוקראינה, עירום למחצה, מורעב למוות.
אשתו הייתה קלרה פלדמן (1906–?), בתו של מפיק הסרטים איז'ו פלדמן, איתה התחתן ב-11 בדצמבר 1927 ביוז'פווארוש, בודפשט.
מי נהר המארוש זורמים בשקט
אלרי קווין : פשע המנדרין (בודפשט, 1934)
ואן דיין : מפלצת באגם (אתנאום, בודפשט, 1934)
סלדון טראס : הנידון למוות (טולנאי, בודפשט, 1938)
סלדון טראס: הגרדום קורא (אתנאום, בודפשט, 1935)
סלדון טראס: סוד קבר הגלים (אתנאום, בודפשט, 1935)
אלרי קווין: גימבל שתי הנפשות (אתנאום, בודפשט, ?)
אנדור גאראמי, רומן, המשפט הראשי.
אִנְדוּר היה כפר ערבי בעמק יזרעאל שננטש במהלך מלחמת העצמאות.
הכפר שכן כ-10.5 ק"מ דדרומית מזרחית לנצרת, על מורדותיה הצפון-מזרחיים של גבעת המורה שמעל עפולה.
השם אנדור משמר, על פי השערת החוקרים, את שם העיר המקראית עין דור שעל פי ההשערה ישבה בח'רבת צפצפות הסמוכה לכפר.
הצלבנים כינו את המקום אֶנדוֹר.
אחד ממנהיגי המרד הערבי הגדול בין השנים 1936-1939, שיח' תופיק אבראהים, היה תושב הכפר.
אדמות הכפר השתרעו על שטח של 12,444 דונם.
בסמוך לכפר נמצאו בורות מים, קברים ושרידי בתים נטושים המצביעים על התיישבות מוקדמת במקום.
על פי ההיסטוריון בני מוריס, מרבית אזור עמק בית שאן נכבש עד 15 במאי 1948, אולם הכפר נכבש רק ב-24 במאי 1948 בידי חטיבת גולני במהלך מבצע ארז.
על אדמות הכפר לא נבנו יישובים ישראלים בהמשך.
קיבוץ דברת הוקם ב-1946 ממערב לכפר, על הגבול שבין אדמות אנדור ואדמות הכפר דַבּוּרִייה.
קירות רבים הרוסים חלקית עדיין עומדים באתר הכפר.
חורבות הכפר מפוזרות על שטח תלול נרחב ובו עשרות התמוטטויות של מערות נארי שיוצרות נוף מצוקים.
סביב הכפר מצויים שרידי בוסתנים, מבנה אבן המעוטר בנדבכי בזלת וגיר לסירוגין.
כלכלת הכפר התבססה על גידול דגנים, הדרים, בננות וזיתים, וכן בעלי חיים.
נְסִיכוּת אַנְדּוֹרָה (בקטלאנית: Principat d'Andorra - , בספרדית: Principado de Andorra, בצרפתית: Principauté d'Andorre) ובקיצור אַנְדּוֹרָה (בקטלאנית: Andorra) היא נסיכות דיארכית קטנה בדרום-מערב אירופה, בפירנאים המזרחיים, בין צרפת וספרד.
אנדורה היא מבחינה תרבותית ולשונית חלק מהארצות הקטלאניות והמדינה העצמאית היחידה ששפתה הרשמית היא הקטלאנית.
בעבר הייתה אנדורה מבודדת וכיום התיירות ומעמדה כמקלט מס תורמים לכלכלתה.
על פי המסורת, קרל הגדול העניק כתב זכויות לאנשי אנדורה בתמורה למלחמתם במורים.
השליטה בטריטוריה הועברה לרוזן מאורחל (בקטאלנית: Urgell) שבקטלוניה, ספרד, ולאחר מכן לבישוף של אורחל.
במאה ה-11 התעוררה מחלוקת על אנדורה בין הבישוף ובין שכנו הצפוני מצרפת.
בשנת 1278 נפתר הקונפליקט בחתימת ה"שוויון" (בקטלאנית: primer pareatge d'Andorra) – חוזה שקבע שהשלטון באנדורה יהיה משותף בין רוזן פואה הצרפתי (שתוארו עבר, בסופו של דבר, לשליט צרפת) והבישוף של אורחל, שבמחוז האוטונומי קטלוניה בספרד.
הפאראג' הוא מוסד פאודלי המכיר בעקרון השוויון בין שני השליטים, שנתן לנסיכות הקטנה את שטחה ודרכה הפוליטית.
לאורך השנים עבר התואר למלכי נווארה, ותחת מלך צרפת אנרי הרביעי הוצא צו בשנת 1607 לפיו ראש המדינה בצרפת ובישוף אורחל יהיו הנסיכים-שותפים של אנדורה.
בשנת 1933 סערה פוליטית וחברתית הובילה לכך שהרפתקן רוסי בשם בוריס סקוסירב תפס את השלטון, הכתיר את עצמו כעל המלך בוריס הראשון והכריז מלחמה על בישוף אורחל, אולם עד מהרה הוא נעצר.
הצבא הצרפתי כבש את אנדורה, פיזר את הממשל המקומי והציב את הוויגוארים, הם נציגי הנסיכים, בשלטון.
עקב בידודה היחסי, אנדורה התקיימה מחוץ לקו המרכזי של ההיסטוריה האירופית, עם קשרים מועטים עם מדינות אחרות פרט לצרפת ולספרד.
עם זאת, בשנים האחרונות, תעשיית התיירות המקומית והשתכללות אמצעי התחבורה והתקשורת הוציאו את המדינה מבידודה והמערכת הפוליטית שלה עודכנה משמעותית בשנת 1993.
שיטת הממשל באנדורה היא דמוקרטיה ייצוגית פרלמנטרית המבוססת על מערכת רב-מפלגתית.
בראשות המדינה עומדים שני נסיכים-שותפים, אך להם תפקידים סמליים בלבד.
כוח הביצוע בנסיכות מופקד בידי ראש ממשלת אנדורה.
סמכות החקיקה נתונה בידי הפרלמנט – המועצה הכללית של העמקים.
הרשות השופטת באנדורה היא גוף עצמאי.
בשנת 1970 ניתנה זכות הצבעה לנשים.
עד ראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 לא הייתה חלוקת כוח ברורה באנדורה בין הרשות המבצעת, הרשות המחוקקת והרשות השופטת.
בשנת 1992, הפגינו תושבי אנדורה ודרשו הגדרה ושלטון עצמי.
הממשלה התפטרה ונערך משאל עם שבו הוחלט על ביטול המשטר הפיאודלי ועל קיום בחירות.
בשנת 1993 התקבלה חוקה באנדורה, המסדירה את המשטר בה כדמוקרטיה ייצוגית פרלמנטרית.
שירות המשטרה של אנדורה אחראי על ביטחון הפנים.
אנדורה היא מדינה ללא צבא ועל ביטחון החוץ שלה אחראיות צרפת וספרד.
דרכון אנדורני מאפשר כניסה ל-166 מדינות ללא בקשת אשרת כניסה.
התיירות, שהפכה לנקודת המשען העיקרית של כלכלת אנדורה, אחראית בערך ל-80% מהתל"ג.
בערך תשעה מיליון תיירים מבקרים בכל שנה, נמשכים לקניות הפטורות ממכס ולאתרי הנופש הקיציים והחורפיים.
היתרון היחסי של אנדורה נשחק לאחרונה לאחר פתיחת הכלכלות של ספרד וצרפת השכנות, שבהן ניתן למצוא מבחר גדול יותר של מוצרים ומכסים נמוכים.
סקטור הבנקאות, עם המעמד של מקלט מס, תורמים באופן משמעותי אף הם לכלכלה.
אנדורה מייצרת חשמל בעזרת תחנות כוח הידרו אלקטריות, ולכן פטורה מהצורך לייבא דלק להפקת חשמל.
החקלאות באנדורה מוגבלת – רק 2% משטח המדינה ראוי לעיבוד ורוב מוצרי המזון הנצרכים במדינה מיובאים.
עיקר היצוא מהמדינה הוא סיגריות, סיגרים ורהיטים.
המקנה העיקרי במדינה הוא כבשים.
הגידולים החקלאיים העיקריים הם תבואות המסתגלות לגובה כמו שיפון ושעורה, טבק וירקות – בעיקר ירקות עליים.
בנוסף יש כריתת יערות מבוקרת לצורך עיבוד עץ, וכן מנסרות.
אנדורה אינה חברה מלאה באיחוד האירופי, אך נהנית מקשרים מיוחדים עמו.
לדוגמה, היא נחשבת לחברת האיחוד במה שנוגע לסחורות (אין מכסים) ולא-חברה עבור מוצרים חקלאיים.
לאנדורה אין מטבע משלה, והיא משתמשת במטבעות של צרפת וספרד כך שכיום היא משתמשת באירו כמוהן למרות שאינה חלק מגוש האירו.
לפני שנת 1999 היו אלו הפרנק הצרפתי והפזטה הספרדית, שמאז הוחלפו במטבע אחיד – האירו.
כמדינות קטנות אחרות באירופה, אנדורה מטביעה גם מהדורה מצומצמת של מטבעות אירו משלה.
עד המאה ה-20 קשרי התחבורה של אנדורה עם שאר העולם היו מוגבלים מאוד, ופיתוח של המדינה הושפע מבידודה הפיזי.
גם כיום שדות התעופה הקרובים ביותר נמצאים בטולוז שבצרפת (165 ק"מ מאנדורה) ובברצלונה שבספרד (215 ק"מ מאנדורה).
ישנם שירותי אוטובוס מדי שעה משדות התעופה של ברצלונה וטולוז אל אנדורה.
לאנדורה יש רשת כבישים של 279 ק"מ, מתוכם 76 ק"מ לא סלולים.
שני הכבישים העיקריים המובילים למדינות השכנות הם CG-1 לגבול הספרדי ו-CG-2 לגבול הצרפתי דרך מנהרת Envalira ליד אל פאס דה לה קאזה.
קווי האוטובוסים מכסים את כל המטרופולינים וקהילות כפריות רבות, ופועלים בתדירות של כחצי שעה או גבוהה יותר במהלך ימי השיא.
ישנם שירותי אוטובוסים ארוכי טווח תכופים מאנדורה לברצלונה ולטולוז.
שירותי האוטובוסים מנוהלים בעיקר על ידי חברות פרטיות, אך חלקם מופעלים על ידי הממשלה.
תחנת הרכבת הקרובה ביותר נמצאת 10 ק"מ ממזרח לאנדורה, וממנה לטולוז ולפריז ברכבות מהירות צרפתיות (TGV), המופעלות על ידי SNCF.
ל-Latour-de-Carol יש קו אופקי של 1,000 מטר (3 רגל 3 3/8 אינץ') ל-Villefranche-de-Conflent, כמו גם את קו ה-1,435 mmgauge של SNCF המתחבר לפרפיניאן, ואת ה-1,668 מ"מ של RENFE (5 רגל 5 21/32 in) – קו מד לברצלונה.
יש גם רכבות אינטרסיטס נויט ישירות בין L'Hospitalet-près-l'Andorre ופריז במועדים מסוימים.
בהתאם למיקומה בהרי הפירנאים המזרחיים, אנדורה היא בעיקר אדמת הרים טרשית בגובה ממוצע של 1,996 מטר, כשהנקודה הגבוהה ביותר בה היא הקומה פדרוזה (Coma Pedrosa) בגובה של 2,946 מטר.
שטחה מבותר על ידי שלושה עמקים צרים בצורת האות Y (אחד מהם – עמק מדריאו פרפיטה קלארור) שמשתלבים לנהר אחד – נהר הוואלירה (Valira), שיוצא מהמדינה לתוך ספרד בנקודה הנמוכה ביותר במדינה, בגובה של 870 מטר.
בעמק נהר הוואלירה נמצאת בירתה של המדינה, אנדורה לה ולה.
האקלים באנדורה הוא ממוזג, בדומה לשכנותיה, גובהה גורם לכך שבחורף יורד בה יותר שלג ובקיץ קריר בה יותר מבשכנותיה וגשום.
אנדורה מורכבת משבעה מחוזות המכונים באנדורה קהילות אוטונומיות (parròquies, ביחיד – parròquia):
אוכלוסיית אנדורה מונה כ-85 אלף איש.
רק 33% מהתושבים הם בני הלאום האנדורי.
הקבוצה הגדולה במדינה הם הספרדים (43%), כשאחריהם הפורטוגזים (11%) והצרפתים (7%).
6% הנותרים הם בני לאומים שונים.
פחות ממחצית האוכלוסייה באנדורה מחזיקה באזרחות, שאר האוכלוסייה הם תושבים זרים, ספרדים ברובם, שנמשכו למקום בעיקר בגלל ההקלות במיסים בנסיכות.
תוחלת החיים הממוצעת היא מהארוכות בעולם, ועומדת על 84 שנים: 82 לגבר ו-86 לאישה.
קצב הריבוי הטבעי עומד על 0.1%- לשנה, כאשר שיעור הפריון עומד על 0.94 צאצאים לאישה.
השפה הרשמית היחידה במדינה היא הקטלאנית, שפת הארצות הקטלאניות שאנדורה היא אחת מהן, אותה דוברים גם בקטלוניה הסמוכה שבספרד, איתה חולקת אנדורה מאפיינים תרבותיים רבים.
עם זאת, ספרדית וצרפתית נפוצות גם הן.
הדת השלטת במדינה היא הנצרות הקתולית וישנם מיעוטים פרוטסטנטים, מוסלמים וחסרי דת.
חוק חינוך חובה באנדורה חל עד סיום כיתה י' (גילאי 15–16).
באנדורה ישנה אוניברסיטה אחת, אוניברסיטת אנדורה, שנוסדה ב-1997. נכון לשנת 2007 לומדים בה 427 תלמידים בבית הספר לסיעוד, מדעי המחשב ולימודים מרחוק מול אוניברסיטאות ספרדיות וצרפתיות.
אנדורה היא חלק מארגון המדינות האיברו-אמריקניות, בו משתפות מדינות איברו-אמריקאיות פעולה בנושאי חינוך, מדע ותרבות.
אנדזיטסוג הסלעסלע יסודסביבת היווצרותגעשיתהרכבאנדסין ופירוקסן או ביוטיט וכמויות קטנות של קוורץ והורנבלנדהתכונות וזיהוישחור וזעיר גביש עם פנוקריסטים נלווים בצבעים שונים
אנדזיט הוא סלע יסוד געשי נפוץ.
הסלע דומה לבזלת אך פחות כהה ממנו.
הסלע קרוי על שם הרי האנדים, שם נחקר לראשונה על ידי הגאולוג שנתן את השם לסלע.
מרקם: האנדזיט הוא אפינטי (דק גביש) עד פורפירי (גבישים נראים לעין בתוך מסת אם הבנויה גבישים קטנים) הפנוקריסט (הגביש הנראה) קובע את סוג האנדזיט.
לפיכך, אנדזיט אוליביני הוא אנדזיט שבו אוליבין הוא הפנוקריסט.
במקרים רבים נוצרים בסלע חללים.
אנדזיט מסוג זה קרוי "אנדזיט שקדי" או "אנדזיט אמיגדלואידי" (דמוי שקד).
צבע: צבעו של אנדזיט צעיר נוטה לשחור אם מרקמו זכוכיתי, אך צבעו בהיר יותר אם הוא מכיל גבישים: אדום, אפור או ורדרד.
אחרי תהליכי בליה מקבל הסלע גוונים של חום כהה, חום־אדמדם, ירוק, אפור וצהוב.
הרכב כימי: האנדזיט הוא סלע בינוני, כלומר שאינו חומצי או בסיסי (אחוז הסיליקה (SiO2) בסלע 55%-48% ואחוז הקוורץ בסלע 10%-0%).
הרכב המינרלים: האנדזיט בנוי בעיקר מהמינרלים אנדסין, שהוא פלגיוקלז (סוג של פצלת השדה) שהרכבו 70%-50% של אלביט ו-50%-30% של אנורתיט ופירוקסן או ביוטיט שאת הגבישים הגדולים ביותר שלהם ניתן לעיתים לראות בעין, וכמויות קטנות יותר של קוורץ והורנבלנדה.
האנדזיט, שהוא סלע געשי מקביל מבחינת הרכבו לסלע הפלוטוני דיוריט.
האנדזיט, בדומה לדיוריט מאפיין אזורי הפחתה (subduction) בשוליים הפעילים של האוקיינוס, כמו בחוף המערבי של אמריקה הדרומית שם יצרה הפעילות הטקטונית את הרי האנדים שנתנו לסלע את שמו.
המאגמה היוצרת את האנדזיט מתפרצת מהרי געש כזרם לבה עבה המגיע למרחקים של כמה קילומטרים.
מאגמה זו עלולה ליצור התפרצות בצורת התפוצצות היוצרת זרם פירוקלסטי ועמודי עשן גבוהים.
טמפרטורת המאגמה בעת ההתפרצות היא 1100°C–900°C.
אנדזיט המכיל קוורץ והקרוי דקיט (dacite).
הסלע מכיל קוורץ בבועות קטנות או גבישים או כגרגרים זעירים במסת האם.
אנדזיט המכיל ביוטיט או הורנבלנדה.
סלע עשיר יחסית בפצלת השדה וצבעו ורוד חיוור, צהוב או אפור.
הסוג הנפוץ ביותר ונמצא בכמויות בנות השוואה לבזלת.
אלה סלעים בסיסיים יותר, כהים ובעלי צפיפות רבה יותר.
אנדזיט נפוץ מאוד באזורים רבים בעולם, במיוחד סביב "טבעת האש" המקיפה את שולי האוקיינוס השקט.
"טבעת האש" היא סדרה של הרי געש המקיפים את האוקיינוס במקומות שבהם קיימת הפחתה כשלוח טקטוני ימי נבלע מתחת ללוח טקטוני ימי אחר או מחת ללוח יבשתי.
לכן יש אנדזיט בכל רכסי ההרים המצויים בצדה המערבי של יבשת אמריקה.
אנדזיט קיים גם ביפן, בפיליפינים, בג'אווה ובניו זילנד.
הקו הגאוגרפי המפריד בין האזור המצוי בשולי האוקיינוס שהרכב הסלעים בו הוא אנדזיט-דקיט-ריוליט, לאזור המהווה את אגן האוקיינוס, שהרכב הסלעים בו הוא בזלת-טרכיט, קרוי "הקו האנדזיטי".
הרי געש רבים פולטים לבה אנדזיטית, לדוגמה הר הגעש פלה במרטיניק, קרקטואה, ופוג'י.
גם הרי הגעש הפעילים באיסלנד מתקופת ההולוקן פולטים חומר אנדזיטי במיוחד "הקלה" (Hekla).
רוב הפומיס שנפלט בהתפרצויות האחרונות של הר הגעש הקלה היה אנדזיטי.
אנדז'יי ויידה (בפולנית: Andrzej Witold Wajda; 6 במרץ 1926 – 9 באוקטובר 2016) היה במאי קולנוע פולני.
בנעוריו הצטרף לתנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה ואחר כך למד ציור וקולנוע בבית הספר לקולנוע בלודז'.
סרטיו הראשונים: "דור" (1954), "קנל" (1956) ו"אפר ופנינים" (1958) עסקו בפולין של אחרי המלחמה וזיכו את ויידה בשם בינלאומי והביאו אותו להתנגשות ראשונה עם הממשל הפולני, שעיכב את הוצאתו של "אפר ופנינים" משום שתיאר התנקשות בראש מחוז קומוניסטי.
הסרטים גם הפכו את השחקן זביגנייב ציבולסקי , המזכיר במראהו בסרט את ג'יימס דין, לכוכב.
ויידה המשיך ביצירת סרטים ביקורתיים.
בסרטו "ליידי מקבת הסיבירית" (בעקבות "ליידי מקבת ממחוז מצנסק" של ניקולאי לשקוב) ובסרטים "אפר" (1965) ו"שערי גן עדן" (1967) עסק בבזבוז שבמלחמה.
בשנות השבעים הביא למסך כמה מהיצירות הספרותיות הבולטות של פולין באותן שנים.
הוא זכה לפרסום רב בזכות שני הסרטים האפיים שלו, "איש השיש" (1976) ו"איש הברזל" (1981) שבחנו בעין ביקורתית את ההתנגשות בין הפרט למדינה בפולין של אחרי המלחמה.
סרטים אלו הקנו לוויידה פרסום נוסף, והפכו אותו בעיני רבים ליוצר הבולט בפולין באותן שנים.
ויידה גם החל יוצר מחוץ למולדתו, עם סרטים כמו "דנטון" (1983), ו"אחוזי דיבוק" (1987) בצרפת ו"אהבה בגרמניה" (1983) בגרמנית.
בשנת 1990 הוא ביים את הסרט "קורצ'ק" (בהפקה של יאנוש מורגנשטרן, ניצול שואה שהיה עוזר במאי בתחילת הקריירה של ויידה).
בשנת 1989 נבחר ויידה כמועמד מטעם סולידריות לפרלמנט הפולני.
ב-1998 זכה בפרס אריה הזהב על מפעל חיים.
ב-2006 זכה בפרס על מפעל חיים בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
סרטו האחרון, "אשליה אופטית", הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, זמן קצר לאחר מותו
אנדורה לה ולה (בקטלאנית: Andorra la Vella נהגה "אנדורה לה וייה") היא בירת נסיכות אנדורה ועיר הבירה הגבוהה באירופה.
העיר ממוקמת בהרי הפירנאים, בין צרפת לספרד.
זהו גם שמה של הקהילה האוטונומית (המחוז) שמקיפה את העיר.
משמעות השם היא "אנדורה העתיקה".
במקום התקיים יישוב החל מהתקופה הנאוליתית המאוחרת.
במקום היה יישוב בתקופה הרומית, ויישוב נוסף הוקם על ידי קרל הגדול במאה השמינית כיישוב קדמי בין ממלכתו לממלכת המורים שבספרד.
העיר הפכה לבירת אנדורה בשנת 1278 כאשר הוקמה הנסיכות.
ה"קאזה דה לה ואל", ששימש כבניין הפרלמנט המדינה, הוקם בשנת 1707 והוא המבנה העתיק ביותר בעיר שעדיין עומד על מכונו.
כיום, מתכנס הפרלמנט בבית הפרלמנט החדש של אנדורה.
בשלהי המאה ה-20 החלה העיר לפתח את ספורט הסקי והפכה לאתר תיירות חורף, והעיר אף הייתה מועמדת לארח את אולימפיאדת החורף 2010.
העיר נמצאת בדרום-מערב המדינה, בגובה 1,011 מטרים מעל פני הים, במפגש שני נחלים.
אקלים העיר ממוזג, החורפים קרים, וקיץ יבש.
הטמפרטורה נעה בין 1- מעלות בממוצע בחודש ינואר ל-20 מעלות בממוצע בחודש יולי.
כמות המשקעים הממוצעת בעיר - 808 מ"מ גשם בשנה.
האקלים באנדורה לה ולה הוא ממוזג (cfb לפי שיטת קפן).
בעונת הקיץ הימים חמימים והלילות קרירים.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 812.3 מ"מ.
באנדורה כולה אין שדה תעופה.
היא מרוחקת שלוש שעות נסיעה משדות התעופה הקרובים ביותר (טולוז, ז'ירונה, וברצלונה).
במדינה אין גם תחנת רכבת, והיא מקושרת בקו אוטובוס לתחנת הרכבת הסמוכה בלופיטלה שבצרפת.
השפה הרשמית המדוברת היא קטלאנית, אולם התושבים מדברים גם צרפתית וספרדית.
מרבית האוכלוסייה היא נוצרים קתוליים.
המוצא האתני של התושבים הוא:
העיר אנדורה לה ולה היא המרכז הכלכלי של אנדורה.
עיקר כלכלת העיר מתבססת על תיירות - 80% מכלכלת המדינה מתבססת על 10 מיליון התיירים המבקרים בעיר מדי שנה.
כמו כן מהווה העיר מרכז בנקאי מקומי, ופועלות בעיר חברות רבות הנהנות ממקלט המס שהמדינה מעניקה.
בסמוך לעיר מצויים אתרי סקי רבים המשמשים בסיס לכלכלתה.
אנדורה לה ולה התמודדה על המכרז לארח את משחקי החורף האולימפיים לשנת 2010, אולם לא נבחרה.
בעיר קבוצת כדורסל המשחקת בליגת העל הספרדית, מורה בנק אנדורה.
אנדז'יי מייבסקי (בפולנית: Andrzej Majewski; ), מחבר פתגמים, סופר, פובליציסט, כתב פיליטונים ואמן צילום, בוגר האקדמיה לכלכלה.
מייבסקי, יליד ורוצלב, זכה בחידון פתגמים על שם שטיינהאוס בשנת 1995, ובציון לשבח בתחרות על שם לֶץ בשנת 2000.
הפתגמים שחיבר ראו אור במספר אנתולוגיות בנושא הפתגם הפולני והעולמי.
הללו תורגמו לשפות רבות, ביניהן אנגלית, גרמנית, רומנית, צ'כית, קוריאנית ועברית.
מלבד פתגמים כתב מייבסקי שירים וסיפורים לילדים שפורסמו בספרי לימוד ובעיתונות עם קהל יעד מתאים.
כיום (ינואר 2007) משמש מייבסקי נשיא קרן "Sapere Aude Foundation".
הוא ראש האיגוד האקולוגי "ורוצלב שלנו", איש ציבור, מארגן חידונים ומופעים לנוער, חבר הארגון מנסה אינטרנשיונל, חבר ומייסד מועדון מכוניות בוורוצלב, וסגן ראש מועדון גביע המכוניות (1998) הפולני.
קולומבוס לא היה הראשון שגילה את אמריקה - הוא היה הראשון לרשום עליה פטנט.
עבד חולם על החירות, אדם חופשי חולם על עושר, העשירים חולמים על כוח, ובעלי הכוח חולמים על החירות.
האדם המציא את המכונית כדי לשבת בנוחות בפקקי תנועה.
אהבת האמת הראשונה היא גם תמיד האחרונה.
אם אינך רוצה שיירד גשם, הסתובב תמיד עם מטרייה.
היא מצליחה לשכנע את האדם לשלם עבור מה שנגנב ממנו.
"פתגמים ומשפטים שיינערו את העולם אבל גם לא" - יצא בשנת 1999
"פתגמים בהתנצלות בפני מגנום בפארוו" (Magnum in Parvo) - יצא בשנת 2000
אדם הנודד הבלתי נלאה- אגדה בנוסח שירי (2002)
102 עצות לילדים חכמים, מנומסים ולא ממושמעים (2003)
ורוצלב – מוזיאון העיר בבית העירייה (2004)
אנדורפינים הם חלק מקבוצה של חומרים כימיים (נוירוטרנסמיטרים) המצויים באופן טבעי במוח ומופרשים מבלוטת יותרת המוח.
יש להם תפקיד חשוב בשליטה על כאב ועל התנהגות רגשית כמו פחד, מתח והנאה.
בהתאם לכך, הם מסייעים לשיכוך כאב ולשיפור מצב הרוח.
האנדורפינים זכו לכינוי "מפתחות לגן עדן", בעקבות יכולתם לשלוט בהנאה וכאב.
האנדורפינים ידועים כגורמים לתחושה טובה (מעין "אופוריה") ושיכוך כאב, ויש להם תפקיד חשוב בשליטה על התנהגויות רגשיות (כגון: חרדה, פחד והנאה).
נוכחות מוגברת של אנדורפינים במוח מקושרת גם עם תגובת הילחם–ברח, ולכן לא תמיד הפרשתם תגרום הנאה, והיא עלולה לגרום גם לתגובת מתח וחרדה.
האנדורפינים מסווגים כנוירומודולטורים, שהם חומרים המשנים את הפעילות של התא הבתר־סינפטי או מווסתים את פעילותו.
ישנם מספר מצבים המובילים לשחרור של אנדורפינים.
האנדורפינים משתחררים בעת פעילות גופנית מאומצת, יחסי מין, הנקה, שמחה, חיוך, צחוק, עיסוי ואף במהלך השינה.
חשיפה לבעל חיים ידידותיים מעודדת את השחרור של אנדורפינים.
חומרים כימיים בעלי פעולה דומה
פעולתם של האנדורפינים דומה לזו של אופיאטים.
סמים אלו, הגורמים גם כן לתחושת אופוריה ושיכוך כאב, מתקשרים לאותם קולטנים במוח אליהם מתקשרים האנדורפינים, דבר העשוי להצביע על תפקידם של נוירומודולטורים אלה.
סר אנדז'יי פאנופניק (בפולנית: Andrzej Panufnik; 24 בספטמבר 1914 - 27 באוקטובר 1991) היה מלחין, פסנתרן ומנצח פולני.
פאנופניק נולד בוורשה, בנם השני של אם כנרת ואב בונה כינורות חובב (אך ידוע-שם).
מגיל צעיר נקרע בין עניין במוזיקה לבין הקסם שנסכה עליו המכניקה של מטוסים.
סבתו הסדירה לו שיעורי פסנתר, אך על אף הכישרון שגילה, לימודיו היו אקראיים ורחוקים מהתמדה.
כתלמיד חיבר אי-אילו נעימות פופולריות שזכו להצלחה, אבל אביו לא ראה בעין יפה את נטיית בנו לקריירה מוזיקלית.
בסופו של דבר נכנע האב והתיר לנער ללמוד מוזיקה, בתנאי שייגש לבחינות בגרות.
פאנופניק נכשל בבחינת הקבלה ללימודי פסנתר בקונסרבטוריון של ורשה, אבל הצליח להתקבל כתלמיד לכלי הקשה.
לאחר תקופה קצרה נטש את כיתת כלי ההקשה והתרכז בלימודי קומפוזיציה וניצוח; הוא עבד קשה והשלים את הקורס בזמן קצר בהרבה מן המצופה.
אחרי שסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1936 תכנן לנסוע לווינה וללמוד שם ניצוח במשך שנה אצל פליקס ויינגרטנר, אך זימון לשירות לאומי אילץ אותו לדחות את הגשמת התוכנית.
פאנופניק נזכר איך שמע, בלילה שלפני הבדיקה הרפואית לשירות, ברדיו את השיר הפולני "בוגורודז'יקה".
השיר כבש אותו כליל והוא נשאר ער עד שעות הלילה המאוחרות ושתה כמויות עתק של קפה שחור.
כתוצאה מכך, לא עבר את הבדיקה הרפואית ונפסל לשירות צבאי.
במקום זה ניצל את השנה הפנויה להרוויח כסף ומוניטין בכתיבת מוזיקה לסרטים.
פאנופניק נסע לווינה ב-1937 ללימודים אצל ויינגרטנר.
הוא מימש גם את כוונתו ללמוד מוזיקה אצל מלחיני האסכולה הווינאית השנייה, אך על אף התפעלותו מן המגבלות שאכף ארנולד שנברג על כתיבת מוזיקה כדי לשוות אחדות אמנותית ליצירה, המוזיקה בשיטת שנים-עשר הטונים לא משכה אותו.
פאנופניק חזר לפולין לפני תום השנה שייעד לשהייתו בווינה, זמן קצר לאחר הכרזת האנשלוס, כאשר המצב הפוליטי הביא להרחקת ויינגרטנר מן האקדמיה.
בתקופת הכיבוש הגרמני של ורשה במלחמת העולם השנייה יצר פאנופניק דואו פסנתר עם ידידו, המלחין ויטולד לוטוסואבסקי, והשניים הופיעו בבתי קפה בוורשה.
זו הייתה הדרך היחידה שאפשרה לתושבי פולין לשמוע מוזיקה חיה במסגרת החוק, כיוון שארגון קונצרטים היה בלתי אפשרי תחת שלטון הכיבוש, שאסר על התכנסויות מאורגנות.
פאנופניק גם הלחין כמה "שירי מרי מחתרתיים" אסורים, שנעשו פופולריים בקרב הקהילה הפולנית.
בתקופה זו חיבר "פתיחה טראגית" וסימפוניה שנייה.
בהמשך התאפשר לפאנופניק לנצח על קונצרטים למטרות צדקה, שבאחד מהם בוצעה לראשונה הפתיחה הטראגית שלו.
הוא נמלט מוורשה עם אמו החולה ממש לפני מרד ורשה בשנת 1944, והשאיר את כל המוזיקה שלו בדירתו.
כשחזר לעיר ההרוסה באביב 1945 כדי להביא לקבורה את אחיו ולהציל את כתבי היד שלו, גילה, שכל הפרטיטורות שלו, שניצלו מן החורבן הכללי, הושלכו למדורה בידי הדייר החדש בדירתו.
אחרי מלחמת העולם השנייה עבר פאנופניק לקרקוב, שם מצא עבודה בחיבור מוזיקה לסרטים ליחידת הקולנוע של הצבא.
רוב המוזיקה יועדה לסרטי תעמולה; מאוחר יותר סיפר פאנופניק על תלאותיו של במאי סרט תעמולה על חיבור הכפרים לחשמל, שלא הצליח למצוא בית ללא אספקת חשמל ונאלץ אפוא להרוס עמודים ולפרק תשתיות כדי להסריט את בנייתם.
פאנופניק קבל את משרת המנצח הראשי של הפילהרמונית של קרקוב.
הוא שיחזר חלק מן המוזיקה שלו שאבדה, החל ב"פתיחה הטראגית", שעוד חיה בזיכרונו.
הצלחתו עודדה אותו להמשיך בשחזור השלישייה לפסנתר ו"שירי איכרים פולנים".
הסימפוניה הראשונה שלו, לעומת זאת, התגלתה כמשימה קשה יותר ופאנופניק המאוכזב החליט להתרכז מכאן ואילך בחיבור יצירות חדשות.
כמנהל המוזיקלי הממונה של הפילהרמונית של ורשה, שנחשבה מאז ומתמיד לתזמורת הראשונה במעלה של פולין, ניגש פאנופניק למשימה לגייס נגנים ולמצוא שיכון קבוע לתזמורת.
כאשר נתקל בקשיים ביורוקרטיים במשימת השיקום (למשל, העדר מקומות מגורים זמינים לנגנים), התפטר במחאה.
בזמן זה גם קיבל הזמנות לנצח מחוץ לגבולות פולין, ביניהן כמנצח אורח לתזמורת הפילהרמונית של ברלין.
הוא הונחה לכלול את "הפתיחה הטראגית" שלו בתוכנית, כתזכורת לגרמניה לפעולותיה בוורשה, זמן לא רב קודם.
בערך בתקופה זו החל שוב להלחין וחיבר את "מעגל הקווינטות" לפסנתר (יצירה שיצאה לאור כ"שנים-עשר אטיודים מיניאטוריים").
ה"נוקטורן לתזמורת" שלו נכתב בהשפעת השילוב של נהר התמזה ושמי הלילה בביקור בלונדון.
השימוש שעשה ביצירה זו ברבעי טונים היווה פריצת דרך, הן לפאנופניק והן למוזיקה הפולנית.
פאנופניק חיבר גם את "סינפוניה רוסטיקה", שלה החליט לתת שם במקום המספור "סימפוניה מס' 1" מתוך רגשותיו אל שתי יצירותיו האבודות בסוגה זו.
פאנופניק התמנה לסגן-נשיא של "איגוד המלחינים הסוציאליסטים" החדש (ZKP—Związek Kompozytorów Polskich בפולנית), משרה שהסכים לקבל בהמרצת עמיתיו.
ואולם בתפקידו זה מצא עצמו מתומרן לעמדות, שלא תמך בהן, בוועידות שטבען היה יותר פוליטי ממוזיקלי.
באחת הוועידות הללו פגש את זולטאן קודאי, שביטא בשיחה בארבע עיניים אותה תחושת חוסר ישע אמנותי, שפיעמה בפאנופניק.
הוא הכיר גם מלחינים כמו אלאן בוש האנגלי, שהביע אהדה למטרות הסוציאליזם הסטליניסטי ומלחינים אחרים מן השמאל הפוליטי הקיצוני, כמו בנימין פרנקל.
להוסיף על מצוקתו של פאנופניק, בתקופה שלאחר המלחמה גברה והלכה מעורבותה של הממשלה באמנויות.
כתולדת אירועים בברית המועצות, בעיקר צוי ז'דאנוב בשנת 1948, נגזר שמלחינים יהיו נאמנים ל"ריאליזם הסובייטי" וכי יצירות מוזיקליות, ככל יצירות האמנות, ישקפו את "מציאות החיים הסוציאליסטיים".
בשנים הבאות נתן פאנופניק ביטוי להרהוריו בנושא טבעו המעורפל של הריאליזם הסובייטי שהיה, לפי בדיחה פולנית מאותם ימים, "כמו יתוש: כולם ידעו שיש לו עוקץ, אבל אף אחד לא ראה אותו."
באקלים זה השתדל פאנופניק, שלא היה חבר במפלגה הקומוניסטית, לדבוק בשביל הזהב בכך שחיבר יצירות המבוססות על מוזיקה פולנית היסטורית; לצורך זה כתב את "סוויטה פולנית עתיקה".
תחילה, ייחדו את הנוקטורן שלו לביקורת.
אחר כל הכריז גנרל ולודז'ימייז' סוקורסקי, שר התרבות, שה"סינפוניה רוסטיקה" של פאנופניק "חדלה להתקיים": פאנופניק תיאר לאחר זמן את הסימפוניה כ"יצירה תמימה בפירוש" ובייחוד חרה לו, שאחד מחברי הוועדה שהחליטה ע החרמת היצירה ישב קודם בוועדה, שהעניקה לאותה יצירה פרס ראשון בתחרות שופן.
בשעה שיצירותיו הוחרמו בארץ מולדתו כפורמליסטיות, בארצות חוץ העלו את שמו על נס כייצוא תרבותי, הן כמלחין והן כמנצח.
הרשויות העניקו לו את תואר הכבוד הרם ביותר שלהן, "תקן עבודה ממדרגה ראשונה".
בשנת 1950 יצא פאנופניק לביקור ברוסיה כחבר במשלחת פולנית ללימוד שיטות ההוראה הסובייטיות.
הוא פגש את דמיטרי שוסטקוביץ', שעמו התרועע בוועידות קודמות, ואת אראם חאצ'טוריאן.
בשיחות עם מלחינים פחותים במעלה, דחקו בפאנופניק לספר על מה הוא עובד.
כיוון שחש בצורך להגיד משהו מקובל, הזכיר כלאחר יד, שיש לו רעיון ל"סימפוניית שלום".
הרעיון התקבל בהתלהבות, ובשובו לפולין הוקצבה לו תקופת שהיה במקום שקט, כדי שיוכל לסיים את היצירה (פאנופניק פירש זאת כפקודה להשלים אותה).
הוא כתב יצירה בת שלושה פרקים, המסתיימת במוזיקה למילים של חברו, המשורר יארוסלב איוושקייביץ'.
פאנופניק קיווה להחדיר את תפיסתו הוא של מושג השלום ליצירה, ולא את האידאולוגיה הסובייטית.
כאשר כתב את סימפוניית השלום, הרשים אותו יופייה של אישה אירית שפגש, ששמה מרי אליזבת או'מאהוני, שכונתה "סקרלט" בשל דמיונה (הן במראה והן באופי) לסקרלט אוהארה, גיבורת הרומן של מרגרט מיטשל, חלף עם הרוח.
הגברת הייתה אומנם בירח דבש עם בעלה השלישי, אך זה לא מנע ממנה לקיים פרשיית אהבים עם פאנופניק.
פאנופניק גילה עד מהרה שהיא חולת אפילפסיה, אך על אף ספיקותיו, נישאו השניים בשנת 1951 ועד מהרה נולדה להם בת, אונה.
עכשיו היה על פאנופניק לפרנס משפחה צעירה והוא התמסר בכל מאודו לעבודתו היוצרת ביחידה לקולנוע.
בשביל אחד הסרטים פנה שוב למוזיקה הפולנית העתיקה, ובמשך הזמן עיבד את הפרטיטורה הזו ליצירה הקונצרטנטית, "קונצ'רטו אין מודו אנטיקו".
בשנת 1952 חיבר פאנופניק "פתיחה הרואית", שהתבססה על רעיון שהגה בשנת 1939 בהשראת מאבקה של פולין נגד הדיכוי הנאצי.
הוא הגיש את היצירה הזו (בלי לגלות את משמעותה האמיתית) לתחרות המוזיקה הקדם-אולימפית של 1952 בהלסינקי, והיא זכתה.
במולדתו, לעומת זאת, הוקיעו גם יצירה זו כ"פורמליסטית".
באביב 1953 ניצח פאנופניק על התזמורת הקאמרית של הפילהרמונית של ורשה בסיור בסין, שם פגש את ראש הממשלה צ'ו אן לי ואף, בחטף, את היו"ר מאו.
בעודו בסיור הזה, שמע שאונה טבעה כשסקרלט קיבלה התקף אפילפסיה בשעה שרחצה אותה.
זמן מה לאחר שובו לוורשה התבקש לכתוב מכתב, שהממשלה תוכל לשלוח למוזיקאים מערביים, כביכול בשם פאנופניק, כדי להפיק מהם ביטויי הזדהות עם "תנועת השלום" הפולנית.
פאנופניק תיאר זאת שהוראה, למעשה, לרגל למען מוסקבה וכאחרון בשורה של "הקש האחרון".
בשנת 1954 לא ראה עוד פאנופניק אפשרות ליישב את שאיפתו הפטריוטית להישאר מלחין פולני בפולין עם הבוז שרחש לתביעות המוזיקליות והפוליטיות של הממשלה.
הוא החליט להגר לבריטניה כדי לשפוך אור על תנאי העבודה, שנכפו על המלחינים הפולניים.
סקרלט, שאביה חי בבריטניה, השיגה על נקלה רשות לנסוע ללונדון ובהיותה שם ביקשה בחשאי את עזרתם של חברים מן הפזורה הפולנית.
ברנרד ג'ייקובסון תיאר את אירועי בריחתו של פאנופניק מפולין כלקוחים היישר מתוך רומן של לה קארה.
הממשלה הפולנית הוקיעה אותו כבוגד, הטילה איסור גורף על השמעת המוזיקה שלו ועל כל אזכור של הישגיו כמנצח.
לפני שעזב את פולין הוכר פאנופניק, הן מצד הרשויות והן מצד עמיתיו, כמלחין והמנצח הראשון במעלה של פולין; עם הסתלקותו היה לאל-איש, וכך נשאר עד 1977.
מאחר שעזב את פולין ללא כסף או רכוש, התקשה פאנופניק לקיים את עצמו ואת אשתו בהכנסות מהופעותיו כמנצח.
הוא קיבל תמיכה כספית ממלחינים אחרים, ביניהם רייף וון ויליאמס וארתור בנג'מין; מחווה זו של סולידריות מקצועית חיזקה את פאנופניק לא פחות מן הכסף עצמו.
ידידו הוותיק, הפסנתרן ויטולד מלקוצ'ינסקי עזר גם הוא במציאת פטרון עשיר לפאנופניק.
סקרלט פרסמה ספר על חיי פאנופניק בפולין ועל בריחתו משם, אבל ההשערות ואי-הדיוקים שבו הציקו לפאנופניק.
בני הזוג התרחקו בהדרגה: סקרלט נכספה לחברה וריגושים מתמידים ואילו פאנופניק היה זקוק לשקט ושלווה כדי להלחין.
פאנופניק ביקר בארצות הברית כדי להיות נוכח בביצוע "סימפוניית השלום" שלו בניצוח לאופולד סטוקובסקי.
הביצוע הניע את פאנופניק לפסול את היצירה לביצוע, כיוון שראה בה תוצר שנכתב בכפייה.
בשובו לאנגליה השליך את הפרק הכוראלי ואת השאר עיצב מחדש כ"סינפוניה אלגאיקה".
גם יצירה זו בוצעה בניצוח סטוקובסקי וזכתה להצלחה ניכרת.
פאנופניק נתקל בקשיים מתסכלים בבואו לקבל אישור כניסה לארצות הברית.
סגל השגרירות בלונדון נמנע, בהשפעת המקארתיזם, מהגשת עזרה והתייחס אליו בחשדנות: להפתעתו, התבקש פאנופניק לתת את טביעות אצבעותיו, וכן נשאל בגלוי, לא אחת, אם היה אי פעם חבר במפלגה הקומוניסטית הפולנית.
האירוניה שבמצב זה, לאחר עריקתו הפומבית למערב זמן לא רב קודם, לא נעלמה מעיני פאנופניק.
למשך שנתיים, מ-1957 עד 1959, הוקל במעט מצבו הכספי של פאנופניק כאשר התמנה למנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם.
התזמורת הייתה מעוניינת להחזיק בו, אך ההכנה לחמישים קונצרטים בשנה מנעה את פאנופניק מלהקדיש זמן להלחנה.
בשנת 1959 התאהב פאנופניק בווינסום וורד, אך בשנת 1960 אובחן אצלה סרטן ופאנופניק שקע שוב בייאוש.
בתקופה זו מילא הזמנה לקונצ'רטו לפסנתר והזמנה אחרת ל"סינפוניה סאקרה".
הוא פגש גם את קמילה ג'סל, אז בת עשרים, שעבדה כעוזרת אישית בארצות הברית.
חבר הפרלמנט הבריטי ניל מארטן (שהיה האחראי מטעם משרד החוץ הבריטי לטיפול בעריקתו של פאנופניק) הציע, שג'סל תעזור לפאנופניק בתכתובת שלו.
פאנופניק הסכים והיא גילתה תוך זמן קצר, שהוא לא השיב למכתבים, שהציעו לו התקשרויות ניצוח והתעניינו בהזמנת יצירות.
עבודתה פינתה לפאנופניק זמן לעסוק בהלחנה.
בשנת 1963 הגיש פאנופניק את סינפוניה סקארה שלו, שאך זה הושלמה, לתחרות בינלאומית יוקרתית במונקו, ליצירה התזמורתית המצטיינת.
אחרי מותה של וינסום וורד בשנת 1963, גברה הקרבה בין פאנופניק לג'סל והם נישאו בנובמבר 1963. הם עברו לבית סמוך לתמזה בטוויקנהאם, בעיבורי לונדון.
ליצירותיו היה ביקוש מצד אישים מן המעלה הראשונה כמו סטוקובסקי, שניצח על ביצוע הבכורה של "תפילה אוניברסלית", יהודי מנוחין, שהזמין אצלו קונצ'רטו לכינור ומסטיסלב רוסטרופוביץ', שהזמין קונצ'רטו לצ'לו.
כמו כן קיבל הזמנות מתזמורות במקומות שונים, כמו לונדון, בוסטון ומונטה קרלו.
פאנופניק לא חזר לפולין עד 1990. בשנת 1991 קיבל תואר אבירות מן המלכה אליזבת.
בתו, רוקסנה פאנופניק, מאשתו השנייה קמילה, גם היא מלחינה.
אנדז'יי קוּבִּיקַה (בפולנית: Andrzej Kubica, הגיית שמו בפולנית: אנדז'יי קוביצה; נולד ב-7 ביולי 1972) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת החלוץ.
קוביקה שיחק בין היתר בישראל במדי מכבי תל אביב, מועדון ספורט אשדוד ובית"ר ירושלים, ובתקופתו במכבי תל אביב זכה בתואר מלך השערים לעונת 1998/1999.
כמו כן, שיחק קוביקה במהלך השנים גם באוסטריה, בלגיה, צרפת ויפן, ופרש ממשחק פעיל בשנת 2007.
קוביקה החל את הקריירה בקבוצת הנוער של זגלמביה סוסנוביץ' הפולנית, ובעונת עלה לסגל הקבוצה הבוגרת.
באותה תקופה אף זומן לסגל נבחרת פולין הצעירה, במדיה שיחק 13 פעמים וכבש שישה שערים.
לקראת עונת עבר קוביקה לליגת העל האוסטרית, וחתם בשורות ראפיד וינה.
לאחר עונה אחת עבר ליריבתה העירונית, אוסטריה וינה.
בקיץ 1995 חתם בשורות אלופת פולין, לגיה ורשה.
משחקו הראשון בקבוצה היה משחק הסופר קאפ הפולני, בו הפסידה הקבוצה, ובסך הכול שיחק בשורותיה חצי עונה בלבד.
קוביקה עבר באמצע העונה לק.ס.וו.
ורכם ששיחקה אז בליגה השלישית בבלגיה, ובסיום העונה הוחתם על ידי מועדון הפאר הבלגי סטנדרד ליאז'.
לאחר חצי עונה בקבוצה, הושאל קוביקה לניס מליגת העל הצרפתית, וזכה עם הקבוצה בגביע הצרפתי.
קוביקה פתח בהרכב הקבוצה במשחק הגמר מול גנגאן, ושיחק לאורך כל המשחק שהגיע לבעיטות הכרעה.
בסיום ההשאלה חזר קוביקה לליאז', אך לא זכה לשחק באף משחק ליגה בשורותיה בעונת .
לקראת עונת הגיע קוביקה לישראל וחתם בקבוצת מכבי תל אביב, אותה אימן אז אברהם גרנט.
קוביקה הותיר רושם מיידי, כשכבש צמד במשחקו הראשון בקבוצה בניצחון 0:6 מול עירוני ראשון לציון במסגרת גביע הטוטו.
קוביקה אף כבש במשחקו הראשון בליגת העל, שהסתיים בתיקו 3:3 מול מ.ס.
הוא סיים את עונתו הראשונה בקבוצה עם 21 שערי ליגה, ו-25 בכל המסגרות, נתון שזיכה אותו בתואר מלך השערים של ליגת העל.
קוביקה היה לשחקן הזר הראשון שזוכה בתואר, והפך לשחקן הזר שכובש הכי הרבה שערים בליגת העל בעונה אחת, אך השיא נשבר שנה מאוחר יותר על ידי סרגיי קלשצ'נקו.
מכבי תל אביב סיימה את העונה במקום השני בטבלה, וזכתה בגביע הטוטו בזכות ניצחון 1:2 בגמר מול בית"ר ירושלים.
בתקופה זו זומן קוביקה לסגל נבחרת .
הוא ישב על הספסל אך לא שותף בשני משחקים במסגרת מוקדמות יורו 2000. בעונתו השנייה במכבי תל אביב הודחה הקבוצה במוקדמות גביע אופ"א, ובארבעה משחקים ששיחקה במפעל כבש קוביקה שלושה שערים.
בליגה עמד מאזנו על שמונה שערים, כולל שער במשחק הדרבי מול הפועל תל אביב, בו ניצחה מכבי 0:2.
בקיץ 2000 חתם קוביקה בשורות אוראווה רד דאימונדס היפנית, ששיחקה בליגת המשנה.
הוא שיחק במדיה עונה אחת וכבש 11 שערים, שסייעו לקבוצה להעפיל לליגה הבכירה, וממנה עבר לאויטה טריניטה, גם היא מליגת המשנה.
לאחר שסיים את חוזהו ביפן, ולקראת עונת , חתם קוביקה על חוזה לשנתיים בהפועל תל אביב.
בסופו של דבר ההסכם עמו בוטל והקבוצה החתימה במקומו את סרגיי קלשצ'נקו.
הקבוצה טענה כי הובטח לה על ידי השחקן כי ישיג את שחרורו מקבוצתו היפנית עד ל-1 ביולי 2001, אך השחרור לא הגיע בזמן.
לעומתם, טען קוביקה כי ההסכם עמו בוטל עקב לחצים מצד מכבי תל אביב בה שיחק שנתיים קודם לכן.
בסופו של דבר החל קוביקה את העונה ללא קבוצה.
במהלך התקופה חתם קוביקה על חוזה בקבוצת אומוניה ניקוסיה מקפריסין, אך כעבור שבוע פוטר מאמן הקבוצה פרנק הווארד, והחוזה עם קוביקה בוטל.
בחלון ההעברות של חודש ינואר 2002 חתם קוביקה במועדון ספורט אשדוד, אותה אימן אלישע לוי.
באותה עונה סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה, כשקוביקה כובש תשעה שערים ב-16 משחקים, כולל שער בהפסד 2:1 לקבוצתו לשעבר, מכבי תל אביב, וצמד שערים בניצחון 2:4 על הקבוצה בה לא הוחתם לבסוף, הפועל תל אביב.
אף על פי ששיחק בקבוצה רק חצי עונה, סיים קוביקה את העונה כסגן מלך השערים בליגה של הקבוצה, אחרי אסי טובי שכבש 12 שערים.
על אף ההצלחה באשדוד, קוביקה לא המשיך לעונה נוספת ושוחרר מהקבוצה, עקב רצונו לנהל משא ומתן עם קבוצות אחרות.
פחות משבועיים אחר כך, כבר חתם החלוץ לשנתיים בשורות בית"ר ירושלים, קבוצתו השלישית בישראל.
קוביקה הצטיין בשורות הקבוצה, וכבש במדיה 12 שערי ליגה, שהפכו אותו למלך שערי הליגה של הקבוצה, שסיימה את העונה במקום התשיעי בליגה.
בסיום העונה נקלעה בית"ר ירושלים לקשיים כלכליים שאילצו אותה להיפרד מהחלוץ לאחר עונה אחת בלבד.
לאחר שחרורו, חתם קוביקה לקדנציה שנייה במכבי תל אביב, האלופה המכהנת, שאותה אימן אז ניר קלינגר.
בעונת כבש קוביקה ארבעה שערי ליגה, ובסיומה שוחרר מהמועדון.
לאחר ששוב פתח עונה ללא קבוצה, בינואר 2005 חתם בקבוצת גורניק לנצ'נה מליגת העל הפולנית, במדיה פרש ממשחק פעיל בסיום עונת .
מלך השערים של הליגה הלאומית:
אנדורו (בלועזית: Enduro) הוא ענף ספורט מוטורי דו גלגלי המתמקד בסיבולת הרוכב והמכונה.
המרוצים נערכים על גבי אופנועי שטח בתוואי מעורב (טבעי ומלאכותי).
מקור השם במילה האנגלית Endurance שפרושה "סיבולת".
סגנון המרוצים המקובל ביותר בתחום, שעל פיו אף נערכים מרוצי אליפות העולם באנדורו (WEC) שמארגנת הפדרציה הבינלאומית לאופנועים (FIM), הוא מדידת זמנים בקטעים מיוחדים המכונים ספיישל טסט (Special test).
בין קטעי המדידה ישנם קטעי רכיבה המקשרים בין קטעי המדידה השונים.
אורך קטעי הקישור יכול לנוע בין מס' קילומטרים בודדים לעד 100 קילומטרים בהתאם למרוץ ולקושי בתוואי הרכיבה.
מטרת קטעי הקישור היא להתיש את הרוכבים על מנת להקשות עליהם בהשגת זמני הקפה מהירים בתוך קטעי הספיישל טסט.
בקטעי הקישור נדרש המתחרה לרכב ללא איחורים או הקדמות לקטע המבחן הבא ולהתייצב בדיוק בטווח הזמן שנקבע לו מראש.
המתחרים מנהלים את לוח הזמנים בתוך המרוץ באמצעות "כרטיס זמנים" שבו מוגדרים הזמנים שבהם נדרש המתחרה להתייצב לקטעים המיוחדים.
לדוגמה: רוכב שהקדים והגיע לפני זמן הכניסה שלו לספיישל טסט הבא, יכול לנצל את שניות או הדקות הבודדות לתיקונים מהירים באופנוע, תדלוק וכו'.
המנצח במרוצים שכאלו הוא הרוכב שהצליח לסיים את קטעי המדידה המיוחדים בזמן המצטבר המהיר ביותר מבלי לחרוג מזמן הגג בסיום המרוץ כולו.
מלבד סגנון ה"ספיישל טסט" שנפוץ בשימוש בתחרויות בינלאומיות, קיים סגנון פופולרי נוסף בשם הייר סקרמבל (Hare-scramble).
במרוצים בסגנון זה נדרשים הרוכבים לבצע הקפה אחת או יותר במסגרת זמן נתונה על תוואי שטח נרחב, ללא הפסקות.
המנצח הוא הראשון שהגיע לקו הסיום בתום השלמת מספר ההקפות הנדרש.
בדרך כלל, מרוצים אלו יהיו קצרים יותר ממרוצי ספיישל טסט: הן מבחינת זמן המרוץ והן מבחינת אורך המסלול.
בעבור 2 סגנונות המרוצים העיקריים הללו, משך המרוץ אינו קבוע, ויכול לנוע ממספר בודד של שעות ועד למרוץ בן 8-9 שעות שנמשך על פני כמה ימים כדוגמת מרוץ מדידת הזמנים בשם - "אנדורו ששת הימים הבינלאומי" או מרוץ ההייר סקרמבל החד יומי "האחרון ששורד".
סגנון נוסף שהחל לצבור פופולריותבישראל משנת 2012 הוא ה"הארד אינדורו" (לעיתים מבוטא באופן משובש כ "ארד אינדורו"), ולעיתים מכונה במקומות מסוימים בחו"ל "Extreme Enduro".
החל משנת 2011, ישראלים רבים נוסעים להתחרות בקטגוריות החובבנים של אחד מהסבבים הידועים של הסגנון, המכונה Red Bull Romaniacs Hard Enduro Rallye ומתקיים מדי שנה בעיר סיביו ברומניה
אופנוע אנדורו הוא אופנוע שנבנה ותוכנן מראש לטבעו של הספורט.
מהלך המתלים מגיע מאופנועי המוטוקרוס המיועדים לנחיתה מגובה רב, אך כיולם הוא רך יותר כדי להתמודד עם מגוון רחב של מכשולים בגבהים ומסוגים שונים.
המנועים הם בדרך כלל בעלי צילינדר יחיד כשאלו בעלי תצורת השתי פעימות הם בנפחים הנעים בין 125 ל-300 סמ"ק.
מנועי הארבע פעימות הם בנפחים הנעים בין 250 ועד 650 סמ"ק.
תיבת ההילוכים באופנועי אנדורו תהיה בעלת 5 או 6 הילוכים ובדרך כלל יהיו אופנועי אלו מצוידים בגלגל קדמי בקוטר 21 אינץ' וגלגל אחורי בקוטר 18 אינץ' לעומת 19 אינץ' באופנועי מוטוקרוס.
האופנועים מצוידים באמצעי תקינה לדרך הציבורית (בדרך כלל מסתפקים בפנס קדמי ובכנף אחורית הנושאת לוחית רישוי קטנה) וזאת בעבור קטעי הקישור החוצים לעיתים דרכים ציבוריות.
באליפות העולם באנדורו המאורגנת על ידי ה-FIM אך גם באליפויות בינלאומיות אחרות, נחלקים אופנועי האנדורו ל-3 קטגוריות עיקריות.
רוכבי כל קטגוריה מתחרים כנגד רוכבים בעלי אופנועים בעלי הספקים דומים לשלהם, אך כל הקטגוריות מתחרות על גבי אותו המסלול.
Enduro 1 (או E1): אופנועי שתי פעימות בנפחים שבין 100 ל-125 סמ"ק ואופנועי ארבע פעימות בנפחים בין 175 ל-250 סמ"ק.
Enduro 2 (או E2): אופנועי שתי פעימות בנפחים שבין 175 ל-250 סמ"ק ואופנועי ארבע פעימות בנפחים בין 290 ל-450 סמ"ק.
Enduro 3 (או E3): אופנועי שתי פעימות בנפחים שבין 290 ל-500 סמ"ק ואופנועי ארבע פעימות בנפחים בין 475 ל-650 סמ"ק.
אופנועי אינדורו מקצועיים, מכל הקטגוריות המוזכרות לעיל, אך שהיו בעיקר מיועדים לשימוש על ידי חובבנים שלא בתחרויות אנדורו, היו לאורך השנים האחרונות, מן האופנועים הנמכרים ביותר בישראל בכלל אך בשנת 2023 חלה ירידה גדולה של כ-50% במכירותיהם
אליפות ה-WEC (ר"ת World Enduro Championship), החלה דרכה בשנת 1990, כשהיא מחליפה את אליפות אירופה באנדורו שהתקיימה ברציפות משנת 1968. אליפות העולם נערכת בניהולה של ה-FIM ובדרך כלל כוללת בין 8 ל-9 סבבים הנערכים במדינות שונות ברחבי העולם.
כל סבב מתקרא Grand Prix, בדומה למרוצים אחרים ברמה בינלאומית שמארגנת ה-FIM במגוון התחומים.
סבבים אלו מחולקים ל-2 ימי מרוצים (ול-2 מרוצים נפרדים) שבהם מחולקים למסיימים נקודות אליפות בהתאם למיקומם.
אלוף העונה הוא הרוכב שצבר את מרב הנקודות בקטגוריה שלו במהלך כל הסבבים יחדיו.
בתום עונת 2008 הוכתר מיקה אהולה, רוכב הונדה כאלוף קטגורית ה-E1, רוכב ימאהה ג'וני אוברט הוכתר כאלוף קטגורית ה-E2 ורוכב KTM סאמולי ארו זכה בפעם החמישית עבורו, באליפות קטגורית ה-E3.
למרות שמרוצי ספורט מוטורי לא היו חוקיים בישראל עד לשנת 2012, הרי שמרוצי אנדורו נערכו בארץ ללא תדירות קבועה עוד מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. עמותת האנדורו הישראלית (שהחליפה את שמה מ"עמותת השטח הישראלית" במהלך שנת 2006), מקיימת את ליגת האנדורו הישראלית משנת 1999 לערך, ללא הפסקה.
עקביות זו בולטת במיוחד לעומת מצבם העגום של שאר התחומים הדו גלגליים בארץ שלא זכו לפעול יותר משנתיים-שלוש ברציפות.
בכל עונה נערכים ברחבי הארץ כ-8 סבבים שונים.
בעונות 2007 ו-2008 נערכו מחצית מהסבבים בסגנון ספיישל טסט ומחציתם בסגנון הייר סקרמבל.
בעונת 2009 השתנה היחס לטובת ריבוי מרוצי ספיישל טסט, והחל מעונת 2012 בוצע מעבר לעונה בעלת 8 סבבי ספיישל טסט בלבד.
המרוצים זוכים להענות ולחשיפה רבה יחסית כשבעונות 2007-2010 התחרו מדי מרוץ בממוצע, כ-100 מתחרים.
המרוצים זוכים לסיקור וחשיפה באמצעי התקשורת של נישה זו והיבואנים המקומיים פורסים את חסותם על האירועים בהשקעה כספית רבה.
בשנת 2016 התקיימה לראשונה, מאז חקיקת חוק הספורט המוטורי, אליפות ישראל בתמיכה וסיוע של משרד התרבות והספורט.באפריל 2022 נערך בארץ מרוץ בינלאומי בשם "מינוס 400" בהשתתפות 174 מתחרים.
ליגת האינדורו הישראלית מנוהלת על ידי "ענף האנדורו" בהתאחדות הספורט המוטורי בישראל
בתום עונת 2006/7 הוכתר אוריה כרמלי, רוכב ימאהה כאלוף קטגוריית ה-E1, רוכב סוזוקי יוני לוי זכה באליפות קטגוריית ה-E2 ורוכב KTM עומרי ארבל הוכתר כאלוף קטגוריית ה-E3.
בתום עונת 2007/8 הוכתר עופרי שטראוס, רוכב KTM כאלוף קטגוריית ה-E1, רוכב סוזוקי יוני לוי זכה באליפות קטגוריית ה-E2 ורוכב ימאהה שחר סולימני הוכתר כאלוף קטגוריית ה-E3.
בתום עונת 2008/9 הוכתר תומר שמש, רוכב הוסקוורנה כאלוף קטגוריית ה-E1, רוכב סוזוקי נמרוד חמו זכה באליפות קטגוריית ה-E2 ורוכב KTM נדב לוגסי הוכתר כאלוף קטגוריית ה-E3.
בתום עונת 2009/10 הוכתר הדר עציוני, רוכב KTM כאלוף קטגוריית ה-E1, רוכב אפריליה יוני לוי זכה באליפות קטגוריית ה-E2 ורוכב הוסקוורנה תומר שמש הוכתר כאלוף קטגוריית ה-E3.
בתום עונת 2010/11 הוכתר זיו כרמי, רוכב KTM כאלוף קטגוריית ה-E1, רוכב אפריליה יוני לוי זכה באליפות קטגוריית ה-E2 ורוכב KTM הדר עציוני הוכתר כאלוף קטגוריית ה-E3.
בתום עונת 2011/2012 הוכתר דן מיה, רוכב גאסגאס כאלוף קטגוריית ה-E1, רוכב אפריליה יוני לוי זכה באליפות קטגוריית ה-E2 ורוכב KTM הדר עציוני הוכתר כאלוף קטגוריית ה-E3.
אנדורו ששת הימים הבין-לאומי הוא מרוץ אופנועי השטח הבינלאומי הוותיק ביותר שמתקיים בחסות ה-FIM.
ה-ISDE הראשון התקיים ב-1913 בקרלייל, אנגליה.
מלבד הפסקות בתקופת מלחמת העולם הראשונה והשנייה, הוא התקיים מאז מדי שנה במדינות שונות ברחבי העולם.
שמו הראשון של המרוץ היה "מבחן ששת הימים הבינלאומי" או ISDT (ראשי תיבות של International Six Days Trial) מאחר שהמרוצים הראשונים היו למבחנים מפרכים למכונה, לאמינותה וליכולת הרכיבה של הרוכב עליה.
המרוצים התקיימו על הדרכים (המשובשות) של אותה תקופה ועל כן התאים השם.
בשנת 1980 שונו ראשי התיבות של שם המרוץ ל"אנדורו" מאחר שהמרוצים הפכו למרוצים בשטח קשה, וללא שימוש (מלבד קטעי קישור נדרשים) בדרכים ציבוריות.
עד שנת 1973 התקיימו כל המרוצים באירופה.
בשנה זו התקיים המרוץ לראשונה בארצות הברית ומאז נערכו המרוצים מחוץ לאירופה בתדירות רבה יותר: פעמיים באוסטרליה (1992 ו-1998), פעם נוספת בארצות הברית (1994), בברזיל (2003), בניו זילנד (2006) ובצ'ילה (2007).
על פי ה-FIM, מרוץ 2010 נערך במקסיקו.
במשך היסטוריית המרוץ השתנו החוקים והתנאים כדי לשמור על קצב התואם להתפתחות ספורט מרוצי השטח בכלל וספורט האנדורו בפרט, אך רמת הקושי באירועים נשארה גבוהה ועדיין מדובר באחד המרוצים הקשים בעולם לאדם ולמכונה.
המרוצים נערכים בסגנון קטעי מדידה מיוחדים ("ספיישל טסט") עם קטעי התשה המקשרים בין קטע מדידה אחד למשנהו.
מספר קטעי המדידה בכל יום יכול להגיע עד לשבעה.
במשך ששת ימי המרוץ עוברים הרוכבים כ-1,300 קילומטרים לערך.
חמשת ימי המרוץ הראשונים נערכים כמרוץ אנדורו לכל דבר, בעוד היום השישי הוא שילוב של אנדורו קצר ביחד עם מרוץ מוטוקרוס במקצים של 20 דקות עם רוכבים מאותה הקטגוריה.
מלבד הקשיים שמעמיד תוואי המסלול בפני הרוכב והמכונה ומלבד זמן הרכיבה הממושך בכל יום (עד שמונה שעות בכל יום), נדרשים הרוכבים לעמוד בחוקים נוקשים בכל הקשור לעמידה בזמנים ולטיפול באופנוע במהלך המרוץ ובסוף יום הרכיבה.
האופנועים המתחרים מועברים לתוך מתחם סגור המכונה "פארק פרמה" החל מיומיים לפני תחילת המרוץ ועד מספר שעות לאחר סיומו (בתום ששת הימים) ואף גורם, כולל הרוכב, אינו מורשה לגשת אליהם.
לרוכב מוקצבות 10 דקות בתחילת כל יום להכנת אופנועו למרוץ ו-15 דקות בסופו של היום.
מעבר לזמנים אלו וזמני המרוץ, מועברים האופנועים למתחם הסגור.
בתחילת כל יום מרוצים מקבל הרוכב כרטיס זמנים בו נרשמים לו זמני ההגעה הנדרשים ממנו לכל נקודת ביקורת (CP) במהלך יום המרוץ.
כניסה מוקדמת מדי לנקודת הביקורת אסורה.
הזמנים המופיעים בכרטיס הופכים להיות גם זמני הגג לסיום וביצוע קטעי ההתשה בין נקודת ביקורת אחת למשנה.
רוכב שצבר במשך היום יותר מ-59 דקות איחור מודח מן המרוץ.
המנצח בתום ששת ימי האירוע, הוא הרוכב שביצע את כל הקטעים המיוחדים בזמן הקצר ביותר (במצטבר וללא קנסות זמן).
טיפולים באופנוע מותרים לרוכב המתחרה בלבד.
סייג להגבלה זו הוא מילוי הנוזלים: למכונאי מותר לעזור לרוכב למלא דלק, נוזל קירור ברדיאטור, נוזלי בלמים ומצמד או שמן במנוע.
בדרך כלל עומד המכונאי לצד הרוכב, מגיש לו את כלי העבודה ומייעץ כיצד לפעול.
עזרה פיזית לרוכב תגרור פסילתו מהמרוץ.
על מנת לשמור על רמה מסוימת של הוגנות כלפי רוכבים המוגבלים באמצעים כלכליים, מסומנים בתחילת המרוץ חלקים עיקריים באופנוע: שלדה, מנוע וגלגלים שהחלפתם אסורה במשך כל ימי המרוץ.
אם חלקים אלו נשברו או התקלקלו ודורשים החלפה, אין לרוכב ברירה אלא לפרוש למעט במקרה של החלפת דוד פליטה שמותרת, אך מחייבת בדיקת רמת רעש לאחר ההחלפה.
המרוץ מוגדר כ"אולימפיאדת האנדורו" לאחר שמשך אליו בעשורים האחרונים לא פחות מ-32 נבחרות לאומיות של מדינות שונות.
אירוע הפתיחה, המתקיים בערב שלפני המרוץ עצמו, כולל תהלוכה רגלית של הנבחרות הלאומיות, עם לבוש רשמי בצבעי הנבחרת ודגל המדינה הנישא בראש הנבחרת.
הפרסים היוקרתיים ביותר המוענקים בו הם גביעי העולם (World Trophy) הניתנים לנבחרת לאומית בת שישה רוכבים מהמדינה הזוכה, שסך הזמנים הנצבר שלהם בקטעי המדידה בכל ששת הימים יחדיו, היה הקצר ביותר.
פרסים נוספים המוענקים בתום המרוץ הם גביעים לנבחרת הלאומית הצעירה (Junior Trophy) בת ארבעה רוכבים עד גיל 24, לנבחרת הנשים הלאומית המורכבת משלוש רוכבות, לקבוצת המועדון ("קלאב") הלאומית בת שלושה רוכבים ולקבוצת שלושת הרוכבים המייצגת יצרנית אופנועים.
באופן אישי, זוכים הרוכבים למדליות בהתאם להישגיהם האישיים במרוץ, אך חלוקת המדליות הנה על פי אחוזים הנגזרים מתוצאות כל רוכב בקטגוריית הנפח שלו.
למדליית הזהב זכאים כל הרוכבים שסיימו בתוך מסגרת זמנים הרחוקה עד 10 אחוזים מהזמן המהיר ביותר של מנצח הקטגוריה שלהם.
מדליות כסף מוענקות לרוכבים שסיימו עד 40 אחוזים מהזמן של הרוכב המהיר בקטגוריה.
כל שאר הרוכבים שסיימו את המרוץ זכאים למדליית ארד.
מאחר שספורט מוטורי לא היה חוקי בישראל עד 2012 ועל כן אינו מפותח, התקשו רוכבים ישראליים במשך שנים להתמודד עם ההוצאות הרבות הכרוכות ביציאה לאירוע כזה.
גם רמת הרכיבה של הרוכבים הישראלים לא הספיקה כדי להתמודד באופן ראוי עם סיום מרוץ ברמה כזו.
עם זאת, החל משנת 2000 יצאו ישראלים כקבוצות מועדון (הרשומות בממס"י) להתחרות באירוע:
2000 ספרד - דני קוגלביץ', יאקי אבימור, נדב לוגסי ורז היימן.
2001 צרפת - ראובן סביו וערן סטאריק.
2002 צ'כיה - אוריה כרמלי, אורן שביל, גלעד גוטפריד, נדב לוגסי, דני קוגלביץ' וערן סטאריק.
2004 פולין - אביב קדשאי, נדב לוגסי ורז היימן.
2007 צ'ילה - יוני לוי ויורם לביא.
בשנת 2008 התקיים המרוץ בעיר סרס אשר ביוון.
הקרבה הגאוגרפית, מזג האוויר המוכר ותוואי השטח הדומה לישראל, הוביל בפעם הראשונה להקמת נבחרת ישראלית בחסות משרד המדע, התרבות והספורט.
מלבד ששת רוכבי הנבחרת, יצאו שישה רוכבים נוספים שהתחרו במסגרת שתי קבוצות מועדון.
רוכבי הנבחרת היו: הדר עציוני (KTM), נדב לוגסי (KTM), אוריה כרמלי (ימאהה) שזכו שלושתם במדליות כסף, תומר שמש (הוסקוורנה), שחר סולימני (הוסקוורנה) שזכו שניהם במדליות ארד, ועידו כרמון (ימאהה).
מנהל הנבחרת היה רז היימן.
רוכבי המועדון היו: ראובן סביו (KTM), עמית גול (KTM) שזכו שניהם במדליות כסף, מרדכי בן שטרית (ימאהה), חגי ברידא (גאס גאס) שזכו שניהם במדליות ארד.
כמו כן השתתפו גם רן פישמן (KTM) ושי לוי (KTM).
בנובמבר 2010 התקיים המרוץ בעיר מורליה שבמקסיקו.
מרוץ זה, בו נרשמה השתתפות מועטה יחסית של רוכבים אירופאיים בשל החשש הביטחוני מפני מלחמות הסמים במקסיקו ובשל המרחק הרב יחסית מאירופה, נחשב לטוב ביותר עבור רוכבים ישראלים עד כה, מבחינת התוצאות שכללו גם מדליית זהב ראשונה לרוכב ישראלי.
6 ישראלים השתתפו במרוץ זה במסגרת 2 קבוצות רוכבי מועדון.
בקבוצה האחת התחרו: יוני לוי (סוזוקי, מדליית זהב), עופרי שטראוס (סוזוקי, מדליית כסף) ונתנאל זיו (KTM, מדליית כסף).