tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לחתול הכנעני אינטליגנציה גבוהה לעומת גזעים אחרים, הוא לומד מהר ולרוב מזהה כשמדברים איתו.
החתול הכנעני הוא עצמאי כמעט לחלוטין, הוא לא דורש הרבה תשומת לב למעט טיפוח פרווה ואוכל מזין.
אין הנחיות מיוחדות לטיפול בו.
החתול הכנעני בעל תוחלת חיים ממוצעת של 12 עד 15 שנים.
חתול רחוב הוא אלבומו התשיעי של הזמר ליאור נרקיס שיצא ב-2005.
מאלבום זה הצליח השיר "תגלי לי", שכתבו והלחינו הצמד "נערי רפול".
עיבודים, הפקה מוזיקלית: איתי זילברשטיין ומאיר עמר, אבי סינגולדה (בשיר 13), אלי קשת (בשיר 10)
קלידים ותיכנותים: איתי זילברשטיין ומאיר עמר
גיטרה סולו: אריק כהן, ניסים עמר
כלי הקשה: אורן בלבן, איתן פנחסי, יוסי גנגינה
רבעית קלאסית: ויולה: גליה חי, כינור: גיא פיגר, אסף מעוז, צילו: ענת אנגל מאייר
קולות רקע: איתי זילברשטיין ומאיר עמר, גלי קורדנוב, מאיה אברהם
מיקסים: איציק תקומי "צוק", איתי זילברשטיין ומאיר עמר
חתול רכון על אדן חלון סדנת האמן הוא ציור שמן על לוח מעשה ידי הצייר ההולנדי חריט דאו, שנוצר בשנת 1657. היצירה נחתמה בידי האמן ונושאת את התאריך לאורך השפה התחתונה.
היצירה מצויה באוסף ליידן ומוצגת בארמיטאז' אמסטרדם.
במרכז הציור "חתול רכון על אדן חלון סדנת האמן" מופיע חתול אפור־לבן רכון בפרופיל על אדן חלון אבן הפונה אל סדנת אמן.
זנבו יוצא מחוץ לשפת הציור, תנועתו מרמזת על ערנותו, ועיניו מתמקדות בנקודה שמעבר לשדה הראייה של הצופה.
דאו עיצב את פרוות החתול במכחול דק במיוחד באמצעות משיכות צבע זעירות ורבות־גוונים, ויצר בכך תחושת עומק ורכות.
הרקע מציג סצנה משנית של אמן בעיצומה של מלאכת הציור, ולצידו כינור, המהדהד את הקשר בין יצירה מוזיקלית ויצירה חזותית.
בין החתול לאמן תלוי וילון אדום מהודר, שעליו שופע אור ומבליט את האריג המבריק בגוני סגול, באפקט המזכיר את הסיפור הקלאסי על פאררהסיוס, שצייר וילון כה משכנע עד שיריבו האמן זאוקסיס ביקש להזיזו.
הווילון האדום והסצנה הפנימית מדגישים את עיסוקו המתמיד של דאו באשליה בציור.
האמן שאף להחיות את סיפור האשליה של פאררהסיוס, שתואר בידי תאורטיקנים בני דורו כגון קארל ון מאנדר ופיליפס אנחל.
ביצירתו "צייר עם מקטרת וספר" משנות ה־40 של המאה ה-17, דאו רמז במפורש לאנקדוטה זו.
בני זמנו אף כינו אותו "פאררסיוס ההולנדי", לאור יכולתו המפורסמת להוליך שולל את עינו של הצופה.
בדיקות רנטגן העלו כי הקומפוזיציה המקורית של דאו כללה דמות אישה צעירה שנשענה אל החתול, וכן מלכודת עכברים בפינת אדן חלון האבן.
תצלומי אינפרה־אדום מצביעים על שינויים נוספים, בהם וילון שנאסף בצד השמאלי ועצם עגול בצד שמאל־מרכז, ייתכן שגלובוס.
כמו כן, נראה כי גבולות הנישה הורחבו במקור אל מעבר לשולי הפאנל, דבר המרמז כי דאו החל לצייר על לוח גדול יותר, שקוצר בשלב מאוחר יותר — כפי שניכר מהשיפוע היחיד בגב הפאנל.
על פי ממצאים אלה, נראה כי דאו תכנן במקור קומפוזיציה שונה לחלוטין, אשר כללה אינטראקציה בין חתול, מלכודת ואישה.
רעיון זה עולה בקנה אחד עם ציורים אחרים שיצר דאו בראשית שנות ה־50 של המאה ה־17, ובהם "סצנת מטבח" במוזיאון האמנות הלאומי של דנמרק בקופנהגן ו"מלכודת העכברים" במונפלייה.
ציור המתמקד בחתול הוא תופעה בלתי רגילה בציור של המאה ה־17. הדימוי הקרוב ביותר מופיע לא בציור אלא בתחריט – החתול הגדול מאת קורנליס ויסחר, משנת 1657 לערך.
שני הדימויים מתארים חתול רכון בפרופיל, אך אין קשר ישיר ביניהם: החתול של ויסחר מנמנם ולא מבחין בעכבר שמאחוריו, בעוד החתול של דאו עירני ומתבונן למרחק.
"חתול רכון על אדן חלון סדנת האמן" משתייך למסורת איקונוגרפית שונה, הקשורה לתכונת הראייה החריגה שיוחסה לחתולים.
תכונה זו נוצלה על ידי אמנים בסוף המאה ה־16 ובראשית המאה ה־17 בתיאורים של האלגוריה של הראייה (Visus).
בתחריט משנת 1595 מאת יאן סאנרדם על פי עיצוב של הנדריק חולציוס, מופיע חתול, ייתכן לינקס, המתבונן בצופה, לצד אישה המתבוננת בעצמה במראה ומחזרה שמביט בחשק בחזהּ.
היבט זה של הראייה בא לידי ביטוי גם במבטו של החתול בציור נפילת האדם מאת הנדריק חולציוס, המוצג בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די.
ביצירתו של דאו מקבל המוטיב ביטוי חדש במסגרת מוכרת וישירה של חיי היומיום, כשהוא מדגיש את החתול כהתגלמות של חוש הראייה באמצעות מבטו הנוקב ועמדתו הדרוכה.
הציור "חתול רכון על אדן חלון סדנת האמן" הוא אחד משלוש יצירות ידועות של דאו שבהן מופיעות חיות.
בהמשך נרכש הציור על ידי אספן פרטי בגרמניה, ונותר באוספו עד שנת 2006, אז צורף לאוסף ליידן.
חתולי ספינה היו חתולים שהצטרפו להפלגות ותפקידם העיקרי היה להתמודד עם מכרסמים.
התופעה הייתה נפוצה מימי קדם ועד לראשית המאה ה-20, בעיקר באוניות שהפליגו למרחקים ארוכים.
חתולי ספינה היו חתולים שחיו דרך קבע על סיפוני כלי שיט, בעיקר לצורך הדברת מכרסמים, אך גם כחיית מחמד לצוות.
מכרסמים כדוגמת חולדות שנמצאים על סיפון אונייה עשויים לגרום לנזק לחבלים, לעבודות עץ, או לחיווט החשמלי.
בנוסף, מכרסמים פוגעים באספקת המזון של צוות הספינה, וכן עשויים לגרום נזק למטען של ספינות.
מכרסמים הם גם מקור למחלות - בעבר היו נשאים של דבר, וחולדות על ספינות נחשבו כווקטור עיקרי להעברה של המוות השחור.
מכיוון שחתולים תוקפים והורגים מכרסמים באופן טבעי, הם תרמו לפתרון הבעיה.
כמו כן, הם חברותיים ויוצרים תחושה ביתית למלחים שנמצאים הרחק מביתם.
מעבר לתועלת המעשית, בספרות הימית ובמיתולוגיות שונות התקיימו גם אמונות וסימבוליזם סביב חתולים.
הם נתפסו כסמל למזל טוב, והמסורת שכל ספינה זקוקה לקמע הפכה את החתולים למבורכים מאוד בקרב מלחים.
באותה התקופה רווחו אמונות שסירוב של חתול לעלות על סיפון או עקירתו מעליו עשויים להביא מזל רע או סופה.
חלק מהאמונות הללו מעוגנות במציאות.
חתולים מסוגלים לזהות שינויים קלים במזג האוויר, כתוצאה מאוזניהם הרגישות מאוד.
לחץ אטמוספירי נמוך, סימן מבשר נפוץ למזג אוויר סוער, גורם לעיתים קרובות לחתולים להיות עצבניים וחסרי מנוחה.
חתולים מגיבים באופן טבעי לשינויים בלחץ ברומטרי, ותשומת לב לשינויים בהתנהגות החתול עשויה לעזור בחיזוי סערה מתקרבת.
התופעה של חתולי ספינה קיימת עוד מימי קדם.
ניתוח DNA מיטוכונדריאלי מדגימות ארכאולוגיות הראה שחתולים החלו להתפשט ממצרים העתיקה במאה ה-8 לפני הספירה לאורך נתיבי המסחר הים תיכוניים.
מחקר פליאוגנטי מראה כי התפשטות החתול בעולם החלה בתקופה הנאוליתית במזרח הקרוב, ולאחר מכן הואץ בתקופה הקלאסית.
לפי אותו המחקר, אוכלוסיות של חתול הבר האפריקני מן המזרח הקרוב וממצרים תרמו למאגר הגנים של חתול הבית.
מחקרים נוספים בתחום מראים כי חתולים התלוו לחקלאים קדומים, ולספנים כדי להתפשט בין אזורים.
כבר אז, אחת הסיבות לצירוף חתולים לספינות הייתה הדברת מכרסמים על הסיפון ושמירה על אספקת המזון והציוד.
בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת, חתולי-ספינה המשיכו לשאת תפקיד חשוב על כלי שיט באירופה ובמסלולי הסחר הימיים.
הדיווחים ממקורות ימיים מציינים כי חתולים התקבלו כחלק בלתי נפרד מהציוד על הסיפון, ושימשו גם כקמע למזל טוב בקרב מלחים.
ב-1795 נלקח החתול Trim למסעותיו של מגלה הארצות מתיו פלינדרס במסעותיו למיפוי קו החוף של אוסטרליה.
כמו כן, רבות מהאוניות ששימשו לציד לווייתנים תיעדו ביומני הספינה לידות, פטירות והיעלמויות של חתולים - עדות לכך שהחתולים היו חלק שגרתי מחיי הים באותן השנים.
במלחמת העולם השנייה, תועדו חתולי ספינה גם בהקשרים צבאיים, כדוגמת חתול המלחמה על סיפון האמסטיסט, סיימון, שעוטר במדליית דיקין על פעולותיו במסגרת תקרית נהר היאנצגה.
בעת המודרנית מופיעים חתולי ספינה גם בהקשר של תיירות ימית.
שכיחותם של חתולים על ספינות הובילה לכך שמספר יורדי ים ידועים דיווחו עליהם ביומני ההפלגה שלהם.
פרוץ מלחמת העולם השנייה, עם התפשטות התקשורת ההמונית, הובילה לכך שמספר חתולי ספינות הפכו לסלבריטאים בזכות עצמם.
בלאקי היה חתול הספינה של אה"מ פרינס אוף ויילס.
הוא התפרסם בעקבות המסע שערך וינסטון צ'רצ'יל אל מעבר לאוקיינוס האטלנטי, באוגוסט 1941, שם נפגש בחשאי עם נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט במשך מספר ימים, מה שהוביל להכרזת האמנה האטלנטית.
כאשר התכונן צ'רצ'יל לרדת מהסיפון, בלאקי התקרב.
צ'רצ'יל התכופף להיפרד מבלאקי, והרגע צולם ודווח בתקשורת העולמית.
בעקבות הצלחת הביקור, שונה שמו של בלאקי לצ'רצ'יל.
בלאקי שרד את טביעת "פרינס אוף ויילס" מאוחר יותר באותה השנה, ופונה לסינגפור עם הניצולים.
ב-1942, כאשר הגיעו הכוחות לפנות את סינגפור, החתול נעדר, וגורלו אינו ידוע.
גברת צ'יפי היה חתול הספינה על סיפון האנדיורנס, הספינה ששימשה את סר ארנסט שקלטון במשלחת הטרנס-אנטארקטית האימפריאלית בשנת 1914. האנדיורנס הושמדה בשנת 1915 לאחר שנלכדה בקרח דחוס וטבעה.
שקלטון הורה לירות בארבעה כלבי מזחלות ובגברת צ'יפי, מכיוון שהחליט שלא ניתן לטפל כראוי בבעלי החיים במהלך המסע המפרך שעומד בפני המשלחת.
ג'ני היה שמה של חתולת הספינה שהייתה על סיפון הטיטניק, והיא הוזכרה בדיווחים של כמה מאנשי הצוות ששרדו את הפלגת הבכורה בשנת 1912. היא הועברה מהאולימפיק לטיטניק, והמליטה גורים שבוע לפני שעזבה הטיטניק את סאות'המפטון.
החתולה וגוריה התגוררו במטבח, וטופלו על ידי צוות האספקה שהאכיל אותם בשאריות מזון.
סאם הבלתי ניתן להטבעה היה חתול ספינה ששירת בין השנים 1941–1955 בזמן מלחמת העולם השנייה, הן בקריגסמרינה (צי המלחמה של גרמניה הנאצית) והן בצי המלכותי הבריטי.
הוא שרד את טביעתן של שלוש ספינות.
פליקס היה חתול הספינה על סיפון המייפלאואר II כשהפליגה מדבון, אנגליה, לפלימות', מסצ'וסטס, בשנת 1957, כסמל לסולידריות בין בריטניה לארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה.
תמונות וסיפורים על פליקס הופיעו בנשיונל ג'יאוגרפיק, ובלייף לאחר הגעתו לארצות הברית.
החתול ושאר אנשי הצוות צעדו במצעד קונפטי בניו יורק וסיירו בחוף המזרחי.
בסופו של דבר הוא אומץ על ידי חברתו של נער הספינה, אן ברי.
הקפטן של המייפלאואר II כתב ספר ילדים על פליקס בשם "פליקס והרפתקאותיו במייפלאואר II".
צ'יבלי הייתה החתולה של הספינה על הברקה פיקטון קאסל.
היא חולצה ממקלט לבעלי חיים נטושים, והקיפה את כדור הארץ חמש פעמים.
היותה של הפיקטון קאסל אוניית אימונים הביאה לכך שצ'יבלי הוצגה בפני מספר רב של מבקרים והפכה לסלבריטאית בזכות עצמה.
צ'יבלי נפטרה ב-10 בנובמבר 2011, בלוננבורג, נובה סקוטיה.
היא הפליגה למעלה מ-250,000 מיל ימי.
קמופלאז' (Camouflage) היה שמו של החתול של ה-LST של משמר החופים של ארצות הברית בזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
הוא היה ידוע במרדף אחר קליעים נותבים של האויב על פני הסיפון.
חֲתוּלִיִּים (שם מדעי: Felidae) היא משפחת בעלי חיים בסדרת הטורפים.
החתוליים ניחנים ביכולת ציד משוכללת.
במשפחה זו נמנים 43 מינים (לא כולל מינים שנכחדו).
יכולות תמרון ומהירות תנועה, אותן מביא הברדלס לשיאים גבוהים ביותר.
יכולת זו באה לידי ביטוי בין היתר בעובדה שחתול תמיד נופל על רגליו, דבר שתרם לחיזוקו של מיתוס "תשע הנשמות".
החתולים יכולים לפתח מהירויות ריצה גבוהות (הברדלס מסוגל להגיע לכ-93 קמ"ש).
יכולת הראייה של החתוליים בלילה היא פי שישה משל האדם.
העיניים של חתוליים יכולות להסתגל לאור בצורה הרבה יותר מהירה מאשר עיניים של בני אדם.
חתוליים יכולים לראות בחושך כמעט מוחלט, בגלל שכבת "הטפטום לוסידום" בעין שלהם, שמחזירה אור ומסייעת לשיפור הראייה בלילה.
החתוליים הם הולכי אצבעות, מה שמאפשר להם הליכה קפיצית וחרישית.
יכולות אלה חיוניות כדי ליישם כראוי את שיטות הציד החתוליות, הכוללות כמעט תמיד מארב ועיקוב.
הודות לטפרים הנשלפים ומבנה הגוף הקל, מרבית החתוליים מסוגלים לטפס על עצים.
יכולת זו מאפשרת להם לצפות בטרפם העתידי ממקום בטוח בטרם יחליטו על שעת הכושר לתקיפה, לברוח מאויביהם, ואף להחביא את טרפם.
נמר מסוגל להעלות לעץ בשיניו טרף הכבד ממשקל גופו פי שלושה.
אף אריות מסוגלים לטפס על עצים, על אף משקלם.
הטיגריס מטפס בכבדות, והברדלס מצליח בטיפוס הודות לגמישותו ולא הודות לטופריו, שאינם מתכנסים כמו אלה של שאר החתוליים, ולכן פחות חדים כתוצאה משחיקה מתמדת.
קשרים חברתיים נמוכים ומחיה בקבוצות קטנות.
החתולים הם בעלי חיים יחידאיים, כלומר מעדיפים חיים עצמאיים יותר.
עם זאת, החתוליים חיים במרקם חברתי מורכב יחסית שכולל גם קבוצות קטנות.
האריות, החיים בלהקות, יוצאים מכלל זה.
רוב החתוליים סולדים מהירטבות במים.
החתוליים נחשבים לחיות היגייניות השומרות על ניקיונן.
הם נוהגים ללקק את כל גופם כדי לנקותו מכל לכלוך וטפיל.
חתולי בית אף נוהגים לכסות את צורכיהם.
בעיקר ביום, מכיוון שהם טורפי לילה, דבר הנראה כעצלות כרונית.
משפחה זו מתאפיינת בחוש התמצאות גבוה.
משפחת החתוליים היא חלק מתת הסדרה דמויי החתול, אשר החלה להתפצל לפני 50.6 – 35 מיליוני שנים למשפחות שונות.
משפחת החתוליים והלינסנג האסייתי נחשבות משפחות אחיות והתפצלו לפני 35.2 – 31.9 מיליוני שנים.
החתולים המוקדמים ביותר הופיעו כנראה לפני כ-35 – 28.5 מיליוני שנים.
פרואילורוס הוא החתול הקדום ביותר הידוע, שנמצא לאחר אירוע ההכחדה האיאוקן-אוליגוקן, לפני כ-33.9 מיליון שנים; שרידי מאובנים נחפרו בצרפת ובמונגוליה.
מאובנים שנמצאו, מצביעים על כך שהחתוליים הגיעו לצפון אמריקה לפני 25 מיליון שנים, 20 מיליון שנים אחרי הדוביים והנימרווידיים, וכ-10 מיליון שנים אחרי הכלביים .
במיוקן המוקדם, בערך לפני 20 עד 16.6 מיליון שנים, חיו פסדאלורוסים באפריקה.
מאובני לסת מתקופת הוולסיאן נמצאו בחפירות באירופה, באסיה מאובנים מתקופת המיוקן האמצעית ובצפון אמריקה מאובנים מתקופת ההמינגפורדיאן.
במיוקן הקדום או האמצעי, התפתחו השנחרבים, תת-משפחה של יונקים בעלי שיני חרב.
הם התפתחו באפריקה והיגרו צפונה במיוקן המאוחר.
הניבים העליונים הגדולים שלהם הותאמו לטרוף בעלי חיים גדולים.
מיומכיירודוס (Miomachairodus) הוא הפרט העתיק ביותר הידוע בתת-משפחה זו.
מטאילורוס חי באפריקה ובאירואסיה לפני 8–6 מיליון שנים בערך.
מספר שלדי פרמכיירודוס נמצאו בספרד.
הומותריום הופיע באפריקה, אירואסיה וצפון אמריקה לפני בסביבות 3.5 מיליון שנים, ומגנתריאון לפני כ-3 מיליון שנים.
סמילודון חי בצפון ודרום אמריקה לפני כ-25 מיליון שנים.
תת-משפחה זו נכחדה בפלייסטוקן המאוחר.
בדיקות מיטוכונדריה מצביעות על כך שלכל החתוליים אב קדמון משותף, שמקורו באסיה בתקופת המיוקן המאוחרת.
הם היגרו לאפריקה, אירופה ואמריקה במהלך לפחות 10 גלי הגירה במהלך כ-11 מיליון השנים האחרונות.
מפלס ים נמוך, ועידני קרח, הקלו על הנדידות האלו.
פנתר בליתיה הוא הזן העתיק ביותר הידוע מתת-משפחת הפנתריים, ומתוארך לתקופה של לפני 5.95 – 4.1 מיליון שנים.
מאובן גולגולת שלו נמצא בשנת 2010 במחוז זנדה בטיבט.
פנתר פלאוסיננסיס (Panthera palaeosinensis) חי בצפון סין כנראה בתקופות המיוקן או הפליוקן הקדום, וגולגולתו דומה לזו של אריה או נמר.
פנתר זדנסקי חי בתקופת הגלס (פליסטוקן), לפני 2.16 – 2.55 מיליון שנים.
מאובני גולגולות ועצמות לסת שלו נמצאו בצפון מערב סין.
יגואר אירופאי הוא החתול הפנתרי הראשון שידוע שחי באירופה לפני בערך 1.95 – 1.77 מיליון שנים.
החתוליים שקיימים כיום מתחלקים לשמונה שושלות אבולוציוניות או קבוצות מינים.
השוואת DNA בין כל 41 מיני החתוליים גילתה כי במהלך האבולוציה התרחשה הכלאה בין מינים שונים, בתוך רוב השושלות הללו.
סוג ללא מקור פסדאלורוס (Pseudaelurus)
סוג ללא מקור סיבאלורוס (Sivaelurus)
סוג ללא מקור היפראילוריקטיס (Hyperailurictis)
סוג ללא מקור סטיריופליס (Styriofelis)
סוג ללא מקור מיופנתרה (Miopanthera)
מין חתול בר אירופי (Felis silvestris)
מין חתול בר אפריקני (Felis lybica)
מין חתול הבית (Felis catus)
מין חתול ביצות (Felis chaus)
מין חתול שחור-רגל (Felis nigripes)
מין חתול מדבר סיני (Felis bieti)
סוג ומין יחיד חתול פאלאס (Otocolobus manul)
מין חתול זהוב אסייתי (Catopuma temmincki)
מין חתול זהוב בורנאי (Catopuma badia)
מין שונר צפוני (Lynx lynx)
מין שונר איברי או שונר ספרדי (Lynx pardinus)
מין שונר מצוי (Lynx rufus)
מין חתול זהוב אפריקני (Caracal aurata)
סוג ומין יחיד סרוואל (Leptailurus serval)
מין פומת ההרים (Puma concolor)
סוג ברדלס אמריקני (Miracinonyx) – נכחד
מין נמר ערפילי מצוי (Neofelis nebulosa)
מין נמר ערפילי בורנאי (Neofelis diardi)
תת-משפחה שנחרבים (Machairodontinae) – נכחדה
בארץ ישראל חיים בר שלושה מינים ממשפחת החתוליים:
ארבעה מינים נוספים חיו בעבר בארץ ישראל, ונכחדו בה, אך לא בעולם:
חתולים גדולים (שם מדעי: Pantherinae) היא תת-משפחה הכוללת את מיני החתוליים הגדולים ביותר.
זו תת-המשפחה היחידה ששרדה במשפחה לצד הקבוצה חתולים קטנים.
הגדרה אחת של מונח זה כוללת חמישה מתוך חמשת המינים הנכללים בסוג פנתר (Panthera) בלבד: האריה, הנמר, נמר השלג, הטיגריס והיגואר.
חברי סוג זה הם החתולים היחידים שביכולתם לשאוג, תכונה שלעיתים נחשבת למאפיין המבחין את החתולים הגדולים מיתר החתולים.
כמו כן משייכים לקבוצה את בני הסוג נמר ערפילי (Neofelis): נמר ערפילי מצוי ונמר ערפילי בורנאי.
ניתן להבחין במספר מאפיינים משותפים למרבית החתולים הגדולים: מרביתם יחידאים, צדים מן המארב, ואצל מרבית המינים דו הצורתיות הזוויגית מתבטאת רק בגודל הגוף.
בנוסף, רוב החתולים הגדולים נוהגים לטפס על עצים.
יכולתם של החתולים הגדולים האמיתיים לשאוג מקורה בבית קול ובעצם לשון (עצם היואידית) מוארכים המותאמים לכך במיוחד.
כאשר אוויר עובר בבית הקול בדרכו לריאות, דפנות הסחוס רועדות ומפיקות קול.
בית הקול של האריה הוא הארוך ביותר, מה שמקנה לשאגותיו צליל גס ועמוק.
למרות שהיגואר נכלל בסוג פנתר, הוא נצפה שואג לעיתים רחוקות ובית הקול שלו מפותח במידה פחותה יחסית.
לנמר השלג בית קול מפותח יחסית שכמעט ומסוגל להפיק שאגות, אולם באופן כללי היגואר הרבה יותר מפותח ממנו.
החתוליים שאינם מסוגלים לשאוג הם בעלי יכולת לגרגר, בעוד שהחתולים השואגים חסרים את היכולת הזו.
הגדרה רחבה יותר למונח "חתולים גדולים" מכלילה גם את הברדלס ואת הפומה.
חמשת החתולים הגדולים ביותר מבחינת ממדי הגוף, הם ארבעת מיני הפנתרים ללא נמר השלג והפומה.
למרות הבדלים בולטים בגודלם, מיני החתולים הגדולים דומים במבנה שלהם ובהתנהגותם.
תפוצתם כוללת את אמריקה, אסיה, אפריקה ואירופה; לאוסטרליה ולאנטארקטיקה אין מיני חתולים אנדמיים.
האיום העיקרי הנוגע לחתולים הגדולים הוא הרס של בתי גידול וציד בלתי חוקי.
בעבר חתולים אלו היו מאוימים גם על ידי סחר שנעשה בחיות אקזוטיות, אולם כיום הסחר העולמי מוסדר באמצעות אמנת וושינגטון (CITES).
בעבר גם הסוג ברדלס נחשב למין בתת-המשפחה אך כיום משייכים אותו לתת-משפחת חתולים קטנים.
חתולים בצמרת הוא סרט הנפשה משנת 1970 של חברת וולט דיסני - ה-20 באורך מלא שהפיקו האולפנים.
עלילת הסרט מתארת את חייה של משפחת חתולים בפריז של שנת 1910.
לסרט היה אמור לצאת המשכון בהפקת אולפני דיסניטון, אם כי בעקבות שינוי מוקד האולפן הוא בוטל, כמו כן הייתה אמור להיות סדרת טלוויזיה המבוססת עליו שגם בוטלה.
בינואר 2022 נודע שעיבוד לייב אקשן לסרט נמצא בפיתוח.
החתולה האם, דוכסית שמה, ושלושת גוריה - ברליוז, טולוז ומרי, מאומצים וגדלים בביתה של גברת מבוגרת ועשירה, מאדאם אדלייד בונפאמיל, ברובע הרבעי בעיר פריז שבצרפת.
הם מתפנקים בבית מפואר ונהנים מכל טוב, ואף מיועדים להיות היורשים החוקיים של רכוש גבירתם.
אך כאשר נודע לאדגר, משרתה האישי של הגברת, מה מעמדו בירושה (כלומר: שהוא יקבל את ההון רק אחרי שהחתולים ימותו), הוא מתמלא זעם וקנאה ומחליט להשליכם מן הבית.
אדגר מרדים את החתולים בעזרת "קרם דה-לה קרם בסגנון אדגר" ומשליך אותם מתחת לגשר מחוץ לפריז.
למזלם הם נתקלים בתומאס אומאלי, חתול הרחוב המסוקס שמתאהב בדוכסית, ומציע לעזור להם להגיע בחזרה לביתם בפריז.
בדרך הם לומדים על מלחמת הקיום, על החיים ברחוב, מתיידדים עם החברים הטובים של אומאלי ועוברים הרפתקאות שונות.
תומאס דואג לדוכסית ולגוריה ומשיג להם אוכל ומקום לישון בו.
תומאס מציע לדוכסית וילדיה להישאר איתו, אך היא מסרבת מתוך נאמנות למאדאם.
הם מצליחים להגיע הביתה, אך שם אדגר תופס אותם ואורז אותם בתיבה, אותה הוא מתכנן לשלוח לטימבוקטו.
בעזרת כוחות משותפים של חבריהם החדשים, מצליחים אומאלי, דוכסית וחבורת החתולים לשלוח את אדגר הרשע עצמו לטימבוקטו.
הגברת שמחה שדוכסית והגורים שבו סוף סוף הביתה, ומחליטה לאמץ גם את אומאלי, שישמש אב לגורים ובן זוג לדוכסית.
לבסוף היא פותחת בביתה בית מחסה לכל חתולי פריז.
דוכסית – (אווה גאבור / לימור שפירא) – חתולתה של מאדאם בונפאמיל ואמם של שלושת החתלתולים.
היא מאוד מנומסת ודואגת לשלומו של כל מי שסובב אותה.
תומאס אומאלי – (פיל האריס / דני בסן) – שם מלא: אברהם דלייזי ג'פרסון פקייזי תומאס אומאלי.
חתול הרחוב שמציל את משפחת החתולים העשירה ומלמד אותם על החיים ברחוב ומתאהב בדוכסית.
הוא מגדיר את עצמו כנווד שאוהב לחיות ובעיקר ברחוב, הוא נוטה להמציא משפטי אהבה לדוכסית.
טולוז – (גארי דובין / דורון בן-עמי) – הבוגר מבין החתלתולים.
מארי – (ליז אינגליש / אניה בוקשטיין) – החתלתולה האמצעית.
ברליוז – (דין קלארק / רן עזרא) – החתלתול הצעיר ביותר.
מאדאם אדלייד בונפמייל – (הרמיוני באדלי / יעל עמית) – אישה זקנה ועשירה שהיא הבעלים של דוכסית והחתלתולים.
היא מאוד אוהבת את החתולים שלה ומתייחסת אליהם כאילו היו ילדיה, כאשר בסצנה אחת היא אמרה בצוואתה שהיא תוריש את הרכוש שלה לחתולים.
בסוף הסרט היא מאמצת את תומאס אומאלי לאחר שהוא הציל את החתולים שלה.
עבדה בעברה כנראה כשחקנית או כזמרת.
רוקפור – (סטרלינג הולוויי / אבי חדש) – עכבר מצוי.
ידידם של החתולים ושל פרו-פרו הסוסה, עושה כל מה שהוא יכול למענם.
אדגר באלתזאר – (רודי מוד-רוקסבי / דב רייזר) – משרתה של מאדאם בונפאמיל, הופך להיות האויב של החתולים לאחר ששמע על מעמדו בצוואה.
חת-חתול - (סקאטמן קרות'רס / חיים צינוביץ') - מנהיג כנופיית חתולי הרחוב; חברו הטוב ביותר של אומאלי.
אף על פי שהוא נראה קשוח, הוא ניחן בלב זהב.
נפוליאון – (פאט באטרם / יהודה אפרוני) – כלב דם הוא המפקד של לאפאייט, והוא לא שוכח להזכיר לו את זה.
לאפאייט – (ג'ורג לינדסיי / אריאל פורמן) – באסט האונד.
פרו-פרו – (ננסי קאלפ / רותי הולצמן) – סוסה.
חברתם הטובה של החתולים ורוקפור.
אמיליה ואביגייל געגע - (מוניקה אוונס וקרול שלי / שרית סרי וליליאן ברטו) - שתי אחיות אווזות (מדובב בטעות כברווזות) שצוחקות רוב הזמן ובעיקר משטויות.
וואלדו - (ביל ת'ומפסון / אלברט כהן) - דודם של אמיליה ואביגייל הוא נוהג להשתכר ולצחוק.
ז'ורז' הוטקור - (צ'ארלס ליין / אוהד שחר) - עורך הדין של מאדאם אדלייד בונפמייל.
שיר הנושא נכתב על ידי האחים שרמן, בתום תקופת החוזה (בן שמונה שנים) בין אולפני וולט דיסני לאחים.
הוא הושר על ידי מוריס שבלייה.
הייתה זו עבודתו האחרונה בקולנוע בטרם נפטר, כשנתיים לאחר מכן.
חתולה על גג פח לוהט הוא מחזה מאת טנסי ויליאמס שעלה על הבמה בשנת 1955 וזיכה את ויליאמס בפרס פוליצר.
המחזה מתאר משבר משפחתי שמתרחש סביב יום הולדתו ה-65 של ראש המשפחה, "ביג דדי", חוואי עשיר ממיסיסיפי שבארצות הברית.
ביום שבו נפתח הסיפור מתקבלות תוצאות הבדיקות הרפואיות של ביג דדי, והוא ואשתו מתבשרים שהוא אינו סובל מדבר פרט לעווית במעי הגס.
עם זאת, זמן קצר לאחר מכן מתברר כי מלבד הזוג המבוגר כל השאר מודעים למצב האמיתי: ביג דדי גוסס מסרטן.
לכבוד יום ההולדת מתכנסת כל המשפחה: הבן הבכור גופר ואשתו מאי עם חמשת ילדיהם, והבן הצעיר והמועדף בריק עם אשתו מרגרט, המכונה מגי.
בלילה לפני כן ניסה בריק לדלג מעל משוכות במסלול האימונים של הגימנסיה, כפי שנהג לעשות בצעירותו כספורטאי מצטיין, אך כתוצאה מכך הוא שובר את קרסולו ונאלץ להיעזר בקביים.
המחזה נפתח בשיחה בין בריק למגי, שמציגה את היחסים ביניהם: בריק מרבה לשתות ומפגין יחס קריר ומסויג כלפי מגי, מסרב לקבל את ניסיונות ההתקרבות שלה, ואדיש גם לאזהרותיה בנוגע למאמצי ההשתלטות של גופר ומאי על הירושה הצפויה.
עיקרו של המחזה הוא בשיחה שמתנהלת בין בריק לביג דדי, שמתעמת עם בנו בנוגע לבעיית השתייה שלו ומכריח אותו לרדת לשורשיה.
בהדרגה מוצג הנושא המרכזי, יחסיו של בריק עם חברו הטוב סקיפר שהתאבד, ומאז שקע בריק לאלכוהוליזם והחל להתנכר לאשתו.
מן הדברים עולה שבין השניים התקיימה מערכת יחסים רומנטית הומוסקסואלית, אף כי רק מתחת לפני השטח, אך בריק מתגונן ומכחיש זאת בתוקף.
בהמשך מתברר שמגי הטיחה בסקיפר האשמה בנוגע לרגשותיו אל בריק, ובניסיון להכחיש זאת סקיפר ניסה לשכב איתה אך ככל הנראה לא הצליח להשלים את האקט, מה שהוסיף לפחדיו ולספקותיו בנוגע לעצמו עד לנקודת השבירה.
בריק מספר שסקיפר התקשר אליו להתוודות, אך הוא סגר בפניו את הטלפון ולא ענה לצלצולים שחזרו ונשנו לאורך הלילה.
לאחר התאבדותו של סקיפר החל בריק לשתות על מנת להדחיק את רגשות האשמה והצער.
במהלך הוויכוח ביניהם חושף בריק את האמת על תוצאות הבדיקה הרפואית וביג דדי שמתקשה להתמודד עם המהלומה יוצא מהחדר כשהוא זועם על השקרים שמקיפים אותו.
שאר חברי המשפחה מגלים את האמת לביג מאמא, שמתקשה גם היא לקבל את הידיעה.
גופר ומאי מנסים להציג בפניה את התוכנית שהכין גופר לטיפול בנכסיו של ביג דדי, אך היא מסרבת לשמוע והודפת אותם תוך שימוש במחוותיו ובשפתו הבוטה של בעלה.
מגי מבקשת לספר על מתנת יום ההולדת שלה לביג דדי ומודיעה שהיא בהיריון.
על אף שגופר ומאי מאשימים אותה בשקר ביג מאמא מתרגשת וממהרת לספר לביג דדי את החדשות.
כשהם נשארים לבדם מגי מודה לבריק על כך שלא חשף בפני האחרים ששיקרה, אך הוא מגיב בביטול.
היא מודיעה לו שרוקנה את הארון ממשקאות ולא תחזיר אותם עד שיסכים לשכב איתה, כיוון שהיא מתכוונת להפוך את השקר שסיפרה לאמת.
פעם נוספת היא מכריזה נואשות על אהבתה אליו, אבל בריק רק מחייך בעצב ועונה: "נכון שזה היה מצחיק נורא, אילו זה היה נכון?".
שמו של המחזה נגזר משורה בדבריה של מגי, שמדמה את עצמה לחתולה על גג פח לוהט בהתייחסותה למציאות החיים שלה עם בריק.
הגג הלוהט הוא העינוי התמידי של האשמה ההדדית, הריחוק והאדישות שהוא כופה עליה.
בריק וביג דדי מתארים את מגי ומאי בתור שתי חתולות שנאבקות אחת בשנייה ומתייחסים לנקודת הדמיון ביניהן - הבעה לא רגועה, רוח קרב וכושר הישרדות.
מגי עצמה מכונה גם "מגי החתולה".
כזב הוא נושא חוזר במחזה.
גופר, מאי ומגי משקרים לביג דדי ולביג מאמא בנוגע לתוצאות הבדיקה הרפואית.
גופר ובעיקר מאי נוהגים בצביעות ביחס לביג דדי בשל הרצון בירושה.
ביג דדי מספר שחייו עם אשתו ובתוך הקהילה היו מסכת בלתי פוסקת של הצגות.
בריק טוען שהוא שותה בגלל בחילה שהוא מרגיש משקרים ושקרנים.
על אף שמגי מודה שהיא "לא טובה" על פי אמות המידה של המוסר המקובל, היא מצהירה על עצמה שהיא ישרה ואכן נוהגת בכנות מול בריק בדבריה על רגשותיה בנוגע אליו ואל סקיפר, על הפחד שהיא חשה מעוני ועל כוונתה להשיג את רכושו של ביג דדי בירושה.
לעומת השאר, ביג דדי מעיד על עצמו ועל בריק ש"לפחות יש בעולם שני אנשים שאף פעם לא שיקרו זה לזה".
כמו כן, ביג דדי ובריק מגיבים שניהם להצהרות האהבה של נשותיהם באמירה "כמה שזה היה מצחיק, אילו זה היה נכון" - ובכך עובר המוקד מהשאלה האם ההצהרות הן אמת או שקר, והופך לסוגיית חוסר האמון בין הדמויות.
ההתמודדות עם העמידה בפני המוות וההשלכות השונות מוצגות לאורך המחזה.
בנאומו של ביג דדי הוא מדבר על האדם בתור היצור החי היחיד שמודע למוות ועל האימה שהידיעה מטילה עליו, וטוען שהצורה האצילית ביותר שבה ניתן לשאת זאת היא בשתיקה.
ההקלה שחש ביג דדי עם הידיעה שהוא לא עומד למות מתבטאת כשהוא לוקח מחדש את השליטה בביתו והפיקוד על בני המשפחה, ובעיקר מתעקש לברר עם בריק את מצבו ולהעמיד אותו בחזרה על רגליו.
עם זאת, הוא מביע את ההקלה גם באמירות ניהליסטיות שמשקפות גישה בוטה ונהנתנית בנוגע לרכוש ולנשים.
כשהוא מקבל את הידיעה האמיתית על מותו המתקרב, ביג דדי נשבר ופורש לחדרו, ומשם נשמעות רק צעקותיו כתוצאה מהכאב שתוקף אותו.
גם בריק מציג אחיזה רופפת בחייו: הוא מרבה לשתות ולא מפגין עניין כלפי דברים אחרים, כולל הוריו, אשתו, ומצוקותיהם הנפרשות בפניו.
הוא אדיש גם לשיקולים פרקטיים של הצורך בכספי הירושה על מנת להתקיים, ולסכנת העוני הצפוי לו אם ינושל.
את הכאב התמידי שהוא חווה בחייו הוא מדחיק באמצעות השתייה.
לעומת שניהם דווקא מגי מכריזה על עצמה "אני חיה!" ובכמה הזדמנויות מבטאת את דבקותה בחייה - בנכונותה למאבק על הירושה, בתשוקתה לבריק וברצונה בילד משותף, ובאופן כללי במחויבותה למלחמה כל זמן שיש סיכוי ותקווה לחיים.
הקשר בין הכזב והמוות מוצג בדבריו של בריק, שמעיד על עצמו שהוא מסוגל להגיד את האמת אך ורק מפני שהוא בקושי חי, ולעומתו השאר משקרים כיוון שהם חיים.
כמו כן הוא טוען שמכיוון שהחיים כוללים בהכרח שקר יש רק שתי דרכים להתמודד: אלכוהוליזם או מוות.
שני הנושאים נכרכים יחד גם בדבריו האחרונים של ביג דדי, כשהוא צועק "שקרנים!
המחזה בוים לראשונה על ידי איליה קאזאן, שריכך במעט את סופו והוציא מן העלילה תמות הומו-ארוטיות, למורת רוחו הרבה של ויליאמס.
התייחסותו הביקורתית של ויליאמס לכך, במהדורה המודפסת של המחזה, הובילה לניתוק שיתוף הפעולה הפורה בין השניים, זאת למרות בקשותיו החוזרות ונשנות של ויליאמס מקאזאן לביים את מחזותיו.
בהפקה הקולנועית הראשונה לסרט בבימויו של ריצ'רד ברוקס שיחקה אליזבת טיילור את מגי החתולה ופול ניומן את בריק.
כל השלושה היו מועמדים לפרס אוסקר על חלקם בסרט.
בהפקת 2013 כיכבה השחקנית סקרלט ג'והנסון.
המחזה תורגם לעברית מספר פעמים: בין השאר על ידי תרצה אתר, אהוד מנור ושלמה מושקוביץ.
יוצרים: תרגום: - תרצה אתר, במאי - מייקל מיצ'ם, תפאורה ותלבושות - יוסף קארל, תאורה - נתן פנטורין
שחקנים: מגי - דליה פרידלנד, בריק - אלי כהן, מיי - יעל דרויאנוב, הזקנה - שושנה דואר, הזקן - שמעון פינקל, טקר - ליאו יונג, גופר - רולף ברין, דוקטור באו - יצחק ברקת, לייסי - יוסי שוחט
2. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 1 באוגוסט 1992
יוצרים: תרגום - אהוד מנור, במאי - אורי פסטר, תפאורה - דודו מזח, תלבושות - עינת ניר-קוש, מוזיקה - חגי אלקיים, תאורה - נתן פנטורין
3. תיאטרון בית ליסין, הצגת בכורה: 8 במרץ 2015
יוצרים: תרגום - שלמה מושקוביץ, במאי - גלעד קמחי, תפאורה - ערן עצמון, תלבושות - אולה שבצוב, מוזיקה - אמיר לקנר, תאורה - קרן גרנק
שחקנים: מיה דגן, נמרוד ברגמן, אבי אוריה, ליאת גורן, שמעון מימרן, יעל לבנטל ועוד.
חתול תעלול הוא ספר ילדים מאת דוקטור סוס.
פרסומו של הספר והצלחתו תרמו לפופולריות הרבה של ד"ר סוס בקרב מורים והורים.
ספר זה היה הראשון בסדרת ספרים מצליחה ביותר:
ב-24 במאי 1954 פורסם במגזין "לייף" מאמר מאת ג'ון הרסי ששמו "מדוע תלמידים נתקעים בקריאתם?
קהילה מקומית מדגימה בעיה לאומית: קריאה".
במאמר נטען שילדי בית ספר יסודי מתקשים בקריאה מאחר שבספרי הלימוד מופיעים תיאורים בלתי מציאותיים של ילדים בני גילם (גיל בית הספר היסודי) מנומסים ונקיים.
המאמר טען כי לו היו ספרי הלימוד מציאותיים יותר מבחינת הצגת הילדים (היינו הצגת ילדים מלוכלכים ומתנהגים באופן טבעי) וכן לו היו בספרים אלו סצנות דמיוניות, היו הספרים מעוררים עניין והזדהות בקרב הילדים.
במאמר שאל המחבר מדוע ספרי הילדים אינם מכילים איורים כמו איוריהם של ג'ון טניאל, הווארד פייל ודוקטור סוס.
סוס קיבל על עצמו "אתגר" זה שנרמז במאמר והחליט לכתוב ספר ילדים המתבסס על אוצר המילים הנלמד בשנה הראשונה בבית הספר היסודי.
הספר מבוסס על החריזה של המילים "חתול" - "cat" ו"כובע" - "hat", כאשר הרעיון מקורו באחד מספרי הלימוד באותה עת שנקרא "look say" ובו הופיע המשפט "הבטנו וראינו אותו, את החתול בכובע".
המוציא לאור של ספרי דוקטור סוס נתן לו רשימה של 400 מילים הנלמדות בבית הספר ומתוכן בחר 223 מילים שהרכיבו את הסיפור, בתוספת 13 מילים שלא הופיעו ברשימה המקורית.
כתיבת הספר ארכה כתשעה חודשים.
הספר יצא לאור בשנת 1957, והוא כתוב בטטראמטר אנאפסטי, מקצב שהשתמשו בו גם לורד ביירון ומשוררים אחרים מהקאנון הספרותי האנגלי.
טטראמטר אנאפסטי מכיל ארבע יחידות מקצביות (אנאפסטים), שכל אחת מהן מכילה שתי פעימות חלשות ולאחריהן אחת חזקה (ההדגמה משמאל לימין): x x X x x X x x X x x X
אורך הספר בשפת המקור (אנגלית) הוא 1,629 מילים בסך הכול.
הספר מורכב מ-236 מילים שונות.
54 מהמילים מופיעות פעם אחת, 33 מילים מופיעות פעמיים.
את הספר תרגמה לעברית לאה נאור.
הוא יצא בעברית בהוצאת כתר.
הספר מורכב מ-261 מילים שונות אך עקב חוקי התחביר והדקדוק העברי (שורשים, מילות ומיליות יחס) קיימות בספר 441 מילים ייחודיות.
הספר מתאר את הופעתו של החתול תעלול בביתם של שני ילדים צעירים ביום גשום, בעת שאימם נמצאת מחוץ לבית.
החתול מביא עמו שתי דמויות: "דבר אחד" ו-"דבר שתיים" (במקור: Thing One ו-Thing Two) ומנסה לשעשע את הילדים.
חיית המחמד של הילדים - דג הזהב, המסמל את מצפונם של הילדים שחרד מהפרת הנורמות שמתווים המבוגרים, מתנגד לשהותו של החתול בבית.
הסיפור מסופר מנקודת מבטו של האח, המספר על חוויותיו ועל חוויות אחותו, טלי (במקור "Sally") בשל התנהגות החתול.
לבסוף החתול מסדר את הבית ונעלם רגע לפני הגעת האם.
בתרגום לעברית השתנתה מעט המשמעות של הסיפור.
בגרסה האנגלית האם שואלת את הילדים האם היה להם כיף (ובכך אולי נרמז שהיא זו שהזמינה את החתול), ואילו בגרסה העברית הספר מסתיים בנימה אירונית.
ניכר שהאם חשה תחושות אשמה על כך שהשאירה את הילדים לבדם כדי לצאת לעבוד, אך הילדים כלל לא השתעממו אלא חוו יום מלא הרפתקאות עם החתול.
הספר נמכר בלמעלה מ-7.2 מיליון עותקים בשפה האנגלית, ותורגם לשפות רבות, ובהן לטינית (בשם "Cattus Petasatus"), עברית ואף יידיש.
בשנת 1958 נכתב ספר ההמשך "חתול תעלול חוזר".
בספר זה שב החתול אל ביתם של טלי ואחיה, המנסים לגרוף את השלג מהכניסה לביתם.
החתול מלכלך את האמבטיה, וכאשר הוא מנסה לנקות אותה הוא מלכלך את מיטת הורי הילדים.
בשביל לעזור לו לנקות את המיטה הוא חושף כי בכובעו נמצא חתול א', אשר בכובעו חתול ב'.
בהמשך, יוצאים חתולים נוספים באותו אופן רקורסיבי מהכובעים, כך שהחתולים הנושאים את שמות אותיות האל"ף בי"ת (כאשר חתול ת' אינו נראה לעין עקב מידתו המזערית).
הרקורסיה נעצרת כך שבכובעו של חתול ת' (Cat Z במקור) נמצא "בום", אשר במהלך deus ex machina מצליח לנקות את הלכלוך ובנוסף להחזיר את החתולים כולם בחזרה לכובעו של חתול תעלול.
חתול תעלול אמר להם שהוא ישמח לשוב ולעזור אם יהיה צורך בכך, הוא וכל החתולים.
הספר "חתול תעלול" פורסם על ידי הוצאת רנדום האוס אולם לאור הצלחתו הקים סוס בית הוצאה לאור עצמאי בשם "Beginner Books" (ספרים למתחילים) שבו יצאו לאור שאר ספרי הסדרה.
הספרים הופצו על ידי רנדום האוס בין השנים 1957–1960. בשנת 1960 רכשה רנדום האוס את הוצאת בגינר בוקס בשל הצלחתה.
בשנת 1982 חברת CBS הוציאה תקליט בהשתתפותם של מירי אלוני וישראל גוריון ובו הסיפור חתול תעלול וקטעים נוספים מאת ד"ר סוס בהלחנתו של רמי בר דוד.
את הטקסטים תרגמו לאה גולדברג ולאה נאור.
הספר עובד כסרט טלוויזיה ואף כסרט קולנוע בשם "חתול תעלול" בכיכובו של מייק מאיירס.
בפארק השעשועים "איי ההרפתקאות" יש אי ששמו "סוס לנדינג" שנבנה בשנת 1999 המבוסס על הספר.
בשנת 1997 יצרה "חברת ג'ים הנסון" סדרה ששמה "ד"ר סוס" שבה חתול תעלול ושאר דמויות הספרים הוצגו כבובות.
בשנת 2010 הופק לספר סדרת הנפשה בשם "יוצאים לטיול עם חתול תעלול".
הסדרה דובבה לעברית ושודרה בערוץ הופ!.
ב-2013 בוצעה פרודיה על חתול תעלול במסגרת ספיישל Treehouse of Horror (בית העץ של האימה) בסדרה המצוירת משפחת סימפסון.
בנאום שנשא מנהיג הרוב בסנאט ארצות הברית הארי רייד הוא מאזכר את החתול המופיע בספר ומציין שהחתול מצליח לנקות את הלכלוך שעשה בעוד שהבית הלבן אינו מצליח לנקות אחריו.
בנאום זה ציטט הסנטור כמה משפטים מהספר.
חתולו של הנרי היא סדרה מצוירת לילדים שהופקה בשנות ה-80 ושודרה בשידורים חוזרים רבים.
הדמות הראשית בסדרה הייתה חתול צהוב ושמנמן שאוהב לאכול.
שמו של החתול לא ידוע והוא תמיד נקרא "חתולו של הנרי" על שם בעליו.
הנרי עצמו מעולם לא הופיע בסדרה.
דמויות נוספות הן כריס הארנב, פנסי החזיר, מוסי העכבר, טד הצב, דניס הברווז, סמי החילזון ודאגלאס הכלב.
לדמויות אין מדבבים והעלילה מועברת בידי מספר שגם מדבר בתור הדמויות.
לתוכנית הופקו 5 סדרות פרקים.
משך כל פרק בשתי סדרות הפרקים הראשונות הוא 5 דקות, ו-15 דקות בשלוש האחרונות.
בישראל שודרה הסדרה בשנות ה-90 בערוץ 2 הניסיוני ובערוץ הילדים.
את שיר הפתיחה בעברית כתבו אבנר חודורוב וזיו סידי.
הגרסה העברית לשיר כללה את השורה "הנרי, הנרי, הנרי, הנרי, איזה מין חתול אתה?" שגרמה לבלבול בקרב רבים מהצופים שסברו ששמו של החתול הוא הנרי.
חתולי הרעם היא סדרת אנימציה אמריקאית שהופקה לטלוויזיה לערוץ סינדיקציה בשנים 1985–1990, במשך 4 עונות.
בישראל שודרה התוכנית בערוץ הילדים של הכבלים במהלך שנות ה-90, מלווה בכתוביות וללא דיבוב לעברית.
הסדרה הופקה על ידי חברת Rankin/Bass Productions, והתבססה על דמויות שנהגו ונוצרו על ידי טובין וולף, אמריקאי שעסק בתחום הפטנטים.
העונה הראשונה של הסדרה, ששידורה החל ב-11 בספטמבר 1985 (לאחר שידור שני פרקי פיילוט), כללה 65 פרקים.
שלוש העונות שלאחר מכן כללו 20 פרקים כל אחת.
הסדרה הופצה בארצות הברית על ידי חברת Telepictures, אשר התמזגה מאוחר יותר עם חברת ההפקה Lorimar.
לקראת סוף שנת 1988 נקנתה החברה על ידי חברת האחים וורנר - אשר הפכה לבעלת הזכויות על הסדרה.
הסדרה "חתולי הרעם" עוקבת אחר הרפתקאותיה של קבוצת דמוי-אדם חתוליים, שמקורם בכוכב הלכת מרעום (Thundera).
בדומה לעלילת "סופרמן", גם כאן מדובר בכוכב לכת גוסס, וחתולי הרעם (אשר שימשו על פני הכוכב ככוח שיטור) נאלצים לברוח ממנו לפני שיגיע אל קצו בהתפוצצות.
בעת הבריחה ממרעום, מותקפת שיירת רכבי החלל של חתולי הרעם על ידי אויביהם, המוטנטים מ"פלאן-דאר".
מטרת התקיפה היא לפגוע במנהיג חתולי הרעם המיועד, אריקו, בשומריו, וכן בעין של מרעום - אביזר מיסטי המוטבע בניצב החרב הקסומה של חתולי הרעם (Sword of Omens, חרב אותות הבשורה, מתורגם גם כהחרב של אומן) ומהווה את מקור הכוח של החבורה.
התקפת המוטנטים כושלת, בעיקר בזכות הגנתה של העין של מרעום, והאפוטרופוס הזקן של אריקו, יאגה, מצליח לנווט את רכב החלל בבטחה לכוכב הנקרא כדור הארץ השלישי.
יאגה עצמו לא שורד את המסע ומת במהלכו.
כאשר חתולי הרעם מתעוררים מהתרדמת אליה הוכנסו לטובת המסע, מגלה אריקו שקפסולת ההרדמה שלו לא הצליחה למנוע את הזדקנותו, אשר הוחשה בשל המסע הארוך, ולכן הוא מוצא את עצמו כילד בגוף של מבוגר.
חתולי הרעם, יחד עם תושבי כדור הארץ השלישי הידידותיים, בונים את מאורת החתולים, המשמשת עבורם הן כמקום מגורים והן כמפקדה.
במהרה מגיעים לכדור הארץ השלישי גם המוטנטים, אויביהם של חתולי הרעם, ומגויסים על ידי מומרה - מכשף מרושע דמוי מומיה עטופת תכריכים, אשר שוכן מזה שנים רבות בכדור הארץ השלישי.
בסיועם של המוטנטים, מנסה מומרה להשתלט על העין של מרעום, על מנת שיוכל להשליט את הרשע שלו על פני הכוכב.
העונה הראשונה של הסדרה מבוססת על מאבקם של חתולי הרעם, בסיוע ידידים שרכשו בכדור הארץ השלישי, מול מומרה וחבורת המוטנטים.
העלילה כוללת מרכיבים של מדע בדיוני ושל פנטזיה, ומופיעים בה אלמנטים מיסטיים ואלמנטים טכנולוגיים-עתידניים בערבוביה.
החצי הראשון של העונה כלל פרקים בעלי עלילה מורכבת, אשר נמשכה לעיתים על פני מספר פרקים, אך החל מאמצע העונה כל פרק מהווה הרפתקאה בפני עצמה.
כל הרפתקאה כוללת בדרך כלל התמודדות של חתולי הרעם מול בעיה או סיכון העומדים בפניהם, תוך התמקדות במאבק הטוב אל מול הרשע והדגשת החשיבות של ערכים מוסריים.
בסיום כל פרק, בדרך כלל לאחר קרב מותח המסתיים בניצחונם של חתולי הרעם, מנהלת החבורה מעין "שיחת סיכום", בה מודגש לצופים הצעירים ערך חיובי ומוסר השכל.
בסופה של העונה הראשונה הופיעו 5 פרקים מיוחדים, אשר נקראים בשם "משיחתו של אריקו" ומתארים את קרבותיו של אריקו בשאר חבריו חתולי הרעם.
מטרת קרבות אלה היא לגרום לאריקו להרוויח ביושר את מעמדו כמנהיג חתולי הרעם.
לאחר פרקים אלה הופק סרט הטלוויזיה חתולי הרעם - הו!, בו מוצגות דמויות של שלושה חתולים נוספים אשר שרדו את השמדתו של מרעום והצטרפו לחבורת חתולי הרעם.
הסרט מסתיים במותו לכאורה של האויב מומרה, אך עם תחילתה של העונה השנייה מתברר כי מומרה שרד.
כל אחת משלוש העונות הבאות מתחילה במעין "מיני-סדרה" בת 5 פרקים עוקבים, במהלכם מוצגות הדמויות החדשות והנושאים המרכזיים של כל עונה.
בתחילת העונה השנייה, ב"מיני-סדרה" שנקראת "מומרה חי!", מוצגים לראשונה ה-Lunataks ומנהיגתם לונה, אויבים חדשים של חתולי הרעם על פני כדור הארץ השלישי, וכן מוצג צוות חדש של חתולי רעם, עם מפקדה וכלי רכב משלהם.
בתחילת העונה השלישית, ב"מיני-סדרה" בשם "גורי הרעם", מוצגים חתולי הרעם לאחר שעברו טרנספורמציה והפכו לילדים.
עלילת עונה זו עוסקת בניסיונו של מומרה להקים מחדש את הכוכב מרעום, על מנת להשיג את הנשק שהביא להשמדתו מלכתחילה.
עלילת העונה נעה בין כדור הארץ השלישי לבין מרעום החדש, ובמהלכה מודגש כוחן של "הרוחות העתיקות" - ישות רוע מיסטית המניעה את מומרה לפעול כנגד חתולי הרעם.
בסיום עונה זו מקבל מומרה מ"הרוחות העתיקות" הזדמנות אחרונה להשמיד את חתולי הרעם, אך הוא נכשל ומוגלה לפינה המרוחקת ביותר של היקום.
בתחילת העונה הרביעית, ב"מיני-סדרה" הנקראת "החזרה למרעום!", חתולי הרעם שבים למרעום המחודש ומקימים מחדש את התרבות שלהם שם.
לפני עזיבת כדור הארץ השלישי, הם דואגים להשמיד את הפירמידה של מומרה - דבר המכעיס מאוד את הרוחות העתיקות ומעודד אותן להשיב את מומרה ולבנות עבורו פירמידה חדשה על מרעום.
בעונה זו כלל הרפתקאות חתולי הרעם מתקיימות על פני מרעום המחודש, בעיקר אל מול מומרה או מול דמויות רשעות חדשות, והאויבים הקודמים של חתולי הרעם (המוטנטים, ה-Lunataks וכו') מופיעים לעיתים נדירות.
בסיום עונה זו נפתרת סוף-סוף תעלומת "הספר של אומן", והחיים על פני מרעום החדש חוזרים להיות שלווים ונעימים.
שם הדמות שם הדמות באנגלית תיאור מין החתול תמונה חתולי הרעם אריקו Lion-O מנהיג חתולי הרעם.
נושא עליו את החרב המיוחדת של חתולי הרעם – "Sword of Omens" – אשר מסוגלת לירות קליעי אנרגיה ומאפשרת לאריקו לראות את אשר מתרחש הרחק ממנו (כוח ה"ראייה מעבר לנראה" – Sight Beyond Sight).
אריקו היה ילד בן 12 כאשר נמלטו חתולי הרעם מכוכב הלכת שלהם, אך הפך לאדם מבוגר במהלך המסע לכדור הארץ השלישי כיוון שהקפסולה שהגנה עליו כשלה ולא מנעה את הזדקנותו.
במהלך הסדרה, חרף תכונותיו כמנהיג מוכשר, מתגלה אריקו כילד בגוף של מבוגר ונאלץ ללמוד את אשר נדרש ממנהיג מבוגר.
אריקו ידוע בקריאתו "חתולי הרעם – הו!", תוך הנפת חרבו – קריאה אשר מגבירה את כוחה של החרב ואף גורמת לסמל המוטבע בניצב החרב ("העין של מרעום") להטיל קרן אור אדומה אשר נצפית ממרחקים ומודיעה לשאר חתולי הרעם כי עליהם להתייצב למשימה.
בנוסף לחרב, משתמש אריקו בכפפה דמוית יד של אריה, אשר מטופריה הוא מסוגל לשגר חבלים לטובת טיפוס על צוקים וריתוק האויב.
אריה יאגה Jaga לוחם זקן, אשר נודע בעבר כבכיר חתולי הרעם.
שימש כיועץ והמגן של משפחת המנהיג, והיה האחראי על הצלת חתולי הרעם מכוכב הלכת הגוסס.
יאגה לא שרד את המסע לכדור הארץ השלישי ומת במהלכו, אך הוא מתגלה בפני אריקו כרוח רפאים ומנחה אותו.
לעיתים נדירות הוא אף מתגלה בפני חתולי הרעם האחרים.
יגואר טיגרה Tygra לוחם נאמן, הידוע כארכיטקט והמדען של החבורה.
משמש לעיתים כיד ימינו של אריקו.
טיגרה הוא האחראי לתכנון של המבנים של חתולי הרעם על כדור הארץ השלישי, ביניהם הבסיס המרכזי שלהם, מאורת החתולים.
כמו כן, טיגרה ניחן ביכולת "כוח המוח" ("Mind Power") - היכולת ליצור אילוזיות במוחותיהם של אחרים.
כלי הנשק שלו הוא שוט, באמצעותו הוא הופך לבלתי נראה.
דמותו מבוססת על תכונת ה"הגינות".
טיגריס פנתרו Panthro הלוחם המבוגר ביותר בחבורה (פרט ליאגה), והטכנאי/מהנדס הבכיר.
כמו כן, הוא משמש כנהג וכטייס של חתולי הרעם.
פנתרו הוא החזק ביותר בחבורה מבחינה פיזית, וכמו כן הוא זה שבנה את כלי הרכב המשמשים את חתולי העם על כדור הארץ השלישי, ביניהם טנק הרעם (ThunderTank).
פנתרו ידוע ב"פתיל הקצר" שלו ונוטה להתרגז בקלות, וכן ידוע בארכנופוביה ובפחד מעטלפים.
כלי הנשק שלו הוא נונצ'קו, אשר באמצעותו הוא מתיז חומר כימי על אויביו.
דמותו מבוססת על תכונת ה"כוח".
פנתר צ'יטרה Cheetara לוחמת חיננית ואמיצה, המשמשת לרוב כקול ההיגיון בחבורה.
בעלת "חוש שישי", המאפשר לה לזהות סיטואציות לא בטוחות או מקור רוע הנמצא בסביבה.
צ'יטרה מתייחסת לכוח זה כאל קללה, כיוון ששימוש בו מתיש אותה לחלוטין והיא זקוקה למספר ימים על מנת להתאושש.
מהירותה של צ'יטרה היא אדירה, ומגיעה עד ל-120 מייל לשעה, דבר המקנה לה יתרון בקרבות.
כלי הנשק שלה הוא מוט לחימה המסוגל להתארך או להתקצר, ובאמצעותו היא מדלגת בקלילות מעל אויביה במהלך הקרבות.
דמותה מבוססת על תכונת ה"מהירות".
צ'יטה וויליתול וויליתולה WilyKat WilyKit אח ואחות תאומים, הצעירים ביותר בחבורת חתולי הרעם.
נחשבים לשובבים ונוטים לבצע מעשי קונדס, בהם הם משתמשים לעיתים גם בקרבות.
שניהם הרפתקנים, אך לעיתים גם מבצעים שגיאות של חוסר זהירות - מהן הם לומדים לקח.
הוויליתולים רוכבים על גבי "גלשני חלל" (סוג של סקייטבורד מעופף), ונוהגים להטיל על אויביהם קפסולות מתפוצצות (לעיתים מתוך קלע) וכן להילחם באמצעות לאסו.
חתול בר סנארף Snarf כבן לגזע הסנארפים, אשר שימשו במרעום כמשרתי שכבת האצולה, שימש סנארף כמשרת ואף כ"מטפלת" של אריקו כאשר היה ילד.
סנארף ממשיך להגן על אריקו גם בכדור הארץ השלישי, אך אריקו לא תמיד מקשיב לעצותיו.
למרות שסנארף אינו לוחם מצטיין, וחרף גילו הרב, מהירותו והניסיון שלו מאפשרים לו לנקוט לעיתים במהלכים מכריעים בקרבות.
כמו כן, הוא מסוגל לתקשר עם בעלי החיים האחרים בכדור הארץ השלישי ולגייס אותם לטובת חתולי הרעם.
כבן לגזע הסנארפים, סנארף לא מסוגל לבצע מעשים רעים.
שמו האמיתי של סנארף הוא אוזברט (Osbert), אך הוא מתעב את השם ומתכחש לו.
חתול בית קלאודיס Claudis אביו של אריקו, והשומר הקודם של החרב.
הפך לעיוור באחד מהקרבות בעבר, אך לא נתן לעיוורונו למנוע ממנו להציל את בנו ולהניס אותו ממרעום.
קלאודיס נשאר מאחור על פני מרעום, ומתקשר עם אריקו כרוח רפאים (בדיוק כמו יאגה).
אריה חתולי הרעם החדשים (עונה 2 ואילך) בנגלי Ben-Gali לוחם זריז ובעל כישורי נפחות, אותם הוכיח כאשר תיקן את החרב של אריקו לאחר שנשברה.
זוכה לכינוי "אח" מפי טיגרה, ככל הנראה לא על רקע קשר משפחתי ביניהם אלא לאות כבוד, וייתכן אף בשל העובדה ששניהם טיגריסים.
בקרבות משתמש בנגלי בנשק בשם "הפטיש של מרעום", אשר מאפשר לו לירות קליעי אנרגיה וכן לפזר עשן לטובת הסוואה.
טיגריס בנגלי לבן פומירה Pumyra חתולת רעם ממין נקבה, נוספת על צ'יטרה וויליתולה.
רופאה והילרית מקצוענית, אשר משתמשת בידע הרפואי שרכשה במרעום, בשילוב האמצעים הרפואיים הקיימים בכדור הארץ השלישי, על מנת לרפא את חבריה.
בהתאם לאופיה הרחום, היא נוהגת להציע תמיד פתרונות של פשרה לבעיות בהן נתקלים חתולי הרעם, על מנת להימנע מלחימה מיותרת.
פרט לויליתולים, פומירה היא המהירה ביותר בחבורה, ומציגה יכולות קפיצה מדהימות.
בקרבות משתמשת פומירה בשוט דמוי זנב-חתול, אשר מסוגל לשמש כקלע וליידות קליעים מיוחדים.
פומה לינקסו Lynx-O רגע לפני שלינקסו ושני חבריו נמלטו ממרעום, פיצוץ עז עיוור אותו ומנע ממנו לחזות בכוכב הבית שלו חרב.
בשל עיוורונו והצורך להסתגל לחיים על פני כדור הארץ השלישי, חושיו האחרים של לינקסו התחדדו עד לרמה על-אנושית.
חרף עיוורונו, לינקסו הוא לוחם מיומן, וחוש המישוש המפותח שלו מאפשר לו לזהות נקודות חולשה בגופם של אויביו ולהכות בהם על מנת לגרום להם לאבד את שיווי משקלם.
כמו כן, בזכות יכולתו לחוש בויברציות הוא מסוגל להימלט בנקל מאויביו.
בקרבות משתמש לינקסו במחזיר גלי קול על מנת להמם את אויביו.
החל בשנת 1985 ולמשך כ-6 שנים, הפיצה חברת מארוול קומיקס סדרת קומיקס המבוססת על סדרת הטלוויזיה.
החל בשנת 2002 פרסמה חברת DC קומיקס, שבבעלותה של חברת האחים וורנר (בעלת הזכויות על "חתולי הרעם") סדרת קומיקס נוספת המבוססת על גיבורי סדרת הטלוויזיה.
במהלך השנים הופצו גם בובות של דמויות הסדרה, משחקי מחשב, משחקי קופסה ומארזי DVD שונים.
בשנת 1986, בין העונה הראשונה לשנייה של הסדרה, הופק לטלוויזיה סרט אנימציה בשם חתולי הרעם - הו!
בשנת 2010 היה צפוי לצאת לאקרנים סרט קולנוע בטכנולוגיית CGI על ידי האחים וורנר, המבוסס על סדרת הטלוויזיה, אך ההפקה בוטלה לאחר הכישלון הקופתי של הסרט ספיד רייסר בשנת 2008.
דמויות מתוך חתולי הרעם הופיעו במספר פרקים של הסדרות רובוט צ'יקן, דירת המצוירים וסאות'פארק.
בסרט ג'ונו מ-2007, צועקת גיבורת הסרט את הסיסמה "חתולי הרעם - הו!" תוך כדי שהיא יולדת.
הסרט הישראלי "חתולות הרעם", אשר הופק בשנת 1998 במסגרת פרויקט "סיפורים קצרים על אהבה" של קשת, מתבסס בשמו על הסדרה.
חתולה פראית (בספרדית: Gata Salvaje; באנגלית: Wild Cat) היא טלנובלה ונצואלית מבית "Venevisión", משנת 2002. כוכבי הטלנובלה הם: מרלן פבלה ומריו סימרו.
תוך מספר ימים לאחר תחילת השידורים בוונצואלה התחילו שידור הסדרה בטלוויזיה בשפה הספרדית בארצות הברית ובשנת 2003 במקסיקו.
בניגוד לכל הטלנבולבות האחרות, סדרה זו צולמה בארצות הברית ועם סיום הצילומים החלה הקרנה באמריקה הלטינית (יתר הסדרות מצולמות באולפנים הממוקמים בארצות של אמריקה לטינית)
רוסאורה ריוס, נערה יפהפייה וטובת לב חיה עם אחותה הקטנה מאיריטה עם אחיה הגדול איוון, ועם אביה הבטלן המכור לשתייה.
אביה נישא בשנית לאישה רעה בשם מריה חוליה, אמה של קרינה.
שתיהן שונאות ומתעבות את רוסאורה.
רוסאורה היא היחידה מבני המשפחה הדואגת לפרנסתה.
לואיס מריו אריסמנדי, גבר עשיר ומשכיל הנשוי לקמליה, אישה יפה ובוגדנית המנהלת רומן עם פטריסיו ריברה.
בירח הדבש השני שלהם, הזוג יוצא להפלגה, ובמהלכה מתחוללת סופה נוראית, הגורמת לקמליה ליפול למים.
לאחר שנתיים שבהם ניסה לואיס מריו לאתר את אשתו, הוא מחליט לחזור לביתו כדי לטפל בעסק המשפחתי שנקלע לבעיות.
לואיס רמיו טס לביתו במטוס פרטי, והמטוס מתרסק.
רוסאורה, שצפתה במתרחש, ממהרת לעזור ללואיס מריו, שמנשק אותה.
רוסאורה בתגובה שורטת את פניו, ומכאן מקבלת את כינויה: "חתולה פראית".
בעקבות המפגש, רוסאורה מתאהבת בלואיס מריו אך לואיס מריו, שמתאבל עדיין על מות אשתו האהובה, אינו מרגיש כמוה.
הוא משתמש ברוסאורה לתקופה קצרה כדי לעמוד בלחציה של אחותו המרשעת, אדוארדה, שנחושה בדעתה להשיא אותו לאווה העשירה ובכך להציל את משפחת אריסמנדי מפשיטת רגל.
אדוארדה, יחד עם חברתה המרשעת אווה, עושות את חייהם של הזוג בלתי אפשריים, עד שלבסוף הן מצליחות להפריד בין השניים.
רוסאורה, שבורה ובודדה מהפרדה עם לואיס מריו, מגלה שהיא נכדתה של דונה קרוז אוליברס, אישה עתירת ממון, שחיפשה אותה כל הזמן הזה.
בעקבות זאת, רוסאורה עוברת מהפך, ונושאת שם חדש ומראה שונה, והופכת לאשת עסקים מצליחה.
בעזרת מעמדה החדש, היא מתחילה לנקום באלו שגרמו לה סבל, כולל לואיס מריו.
מ-18 בדצמבר 2011 הפרקים מועלים מדי יום לאתר ויוה עם תרגום לעברית.
מרלן פבלה - רוסאורה ריוס
מריו סימרו - לואיס מריו אריסמנדי
קרולינה טחארה - אווה גרנדוס
אוסבלדו ריוס - סילבנו קסטרו
אאורה כריסטינה גייטנר - מריבלה טובאר
אריאל לופס פדיז'ה - פטריסיו ריברה
מרג'ורי דה סוסה - קמליה ולנטה אריסמנדי
סרחיו קטאלן - גבריאל ולנסיה
אדמרי לופז - קרינה ריוס
אנה קרינה קאזנובה - לואיסנה מונטרו
פרנסס אונדיבלה - מריה חוליה ריוס
ליליאנה רודריגז - פנצ'יטה לופז
מארה קרואטו - אדוארדה אריסמנדי
נורמה זוניגה - קרידד מונטס
מריסלה ביטריאגו - קלאודיה אוליברס
חואן אלפונסו בפטיסטה - ברונו ויז'לטה
אדה בחאר - דונה קרוז אוליברס
סנדרו פינוליו - מקסימיליאנו רובלס
איסמאל לה רוסה - איוון ריוס
סנדרה איטצל - מאיריטה ריוס
סילבנה אריאס - חימנה אריסמנדי
וירנה פלורס - מינרווה פלסיוס דה רובלס
פרננדו קררה - רפאל גרנדוס
חוליו אלקאזר - אנסלמו ריוס
קרלוס קווארבו - פרופסור פרננדו
אוסבלדו ריוס - סילבאנו סנטה קרוז
יולי דומינגס - ולריה מונטמר
צ'ארלי מאסו - רודריגו ולנסיה
חוליו קאפוטה - סמואל טחר
חוסה ואל - אבל טאפיה
אנג'י רוסיאן - לאוריטה מונטמר
ג'סיקה סרזו - סילביה גרנדוס
דיאנה קרוז - וונדי טורס
סילבסטרה רמוס - חוליו אלדמה
חתול שלג (מאנגלית: Snowcat) הוא כלי רכב בגודל משאית קטנה בעל קבינה סגורה ושרשראות, המעוצב לנסיעה על שלג.
המונח "חתול שלג" מתייחס לרוב לכלי שנועד לגריפת שלג בגלל השימוש שנעשה בהם להשטחה ועיצוב של מסלולי גלישה או מסלולי אופנועי שלג, אך נעשים בהם גם שימושים אחרים וחלקם מותאמים להסעת נוסעים.
כלי הרכב עשויים בדרך כלל מגומי, אלומיניום או פלדה והם נעים באמצעות מזקו"ם אחד בכל צד וגלגלי גומי.
העיצוב של חתולי השלג מותאם למשטחים מכוסים שלג עמוק או למשטחים רכים כמו ביצות או אדמת כבול.
הקבינה בנויה לשימוש בתנאי מזג אוויר קיצוניים של טמפרטורות מתחת לאפס ורוחות חזקות.
כמו כן שמשות הרכב מתוכננות לראיה אופטימלית גם בתנאים אלה, העלולים ליצור שכבות של קרח ושלג המקשים בנהיגה.
שם כלי הרכב בעברית, "חתול שלג", נובע מתרגום לקוי של השם באנגלית "snowcat" כיוון שהמילה המקורית באנגלית היא קיצור של "זחל שלג" ("snow caterpillar") המתייחס למזקו"ם של כלי הרכב.
בישראל נמצאים חתולי שלג בשני גופים: אתר החרמון, שם משמשים החתולים לתחזוקת המסלולים וחטיבת החרמון שם מופעלים החתולים על ידי היחידה האלפיניסטית ומשמשים לפעילות מבצעית, חילוץ והעברת כוחות ואספקה שלא על צירי תנועה.
"חתולים על סירת פדלים" הוא סרט אימה ישראלי עצמאי שיצא לאקרנים בישראל ב-29 במרץ 2012. את הסרט ביימו יובל מנדלסון ונדב הולנדר והפיק יהונתן בר אילן יחד עם רביב מלול ויובל הולנדר.
הסרט הוא קומדיית אימים רומנטית בכיכובם של מיכאל מושונוב, דנה פרידר ושמואל וילוז'ני המושפעת מז'אנר סרטי הבי מובי והטראש.
הסרט עוסק בקורותיהם של זוג תיכוניסטים ישראלים שיוצאים לשיט רומנטי בירקון ומסתבכים בשלל הרפתקאות.
הסרט נרכש להפצה מסחרית בבתי הקולנוע בישראל, הוקרן בפסטיבל קולנוע דרום בחודש מאי 2011 ופתח את פסטיבל הקולנוע אייקון 2011. כמו כן, הוצג במסגרת פסטיבלי אימה בטורונטו ומונטריאול אשר בקנדה, בקולומבוס, אינדיאנה אשר בארצות הברית, ואף באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
את שיר הנושא לסרט, קאבר לשיר "חתול מפלצת" של רמי פורטיס, ביצעה להקת אתניקס.
הסרט נפתח בנסיעה של ילד בשם יותם על סקייטבורד אל הסופרמרקט שליד ביתו, שם הקצב מתנהג אליו בהתנשאות ודורש ממנו לצאת, וארבעה בריונים מבית הספר שלו מרביצים לו ולוקחים לו את הסקייטבורד.
אז מגיעים נועם ומילי על קטנוע שם מילי מכריחה את הילדים להחזיר לו את הסקייטבורד, ולאחר מכן לנחם אותו, מה שגורם לו להתאהב בה.
תחילה, נועם מספר שהוא מכיר את הילדים, ושהם לא רעים אלא 'סתם עושים שטויות'.
נועם מנסה לגרום למילי לשכב איתו במהלך השיט.
מילי לוקחת את החתול שלה איתה, וגונבת לפקיד בכניסה (ביל) את העכבר שבמחזיק המפתחות של הבוס שלו (כדי שיהיה לחתול שלה במה לשחק) - לאחר מכן מתגלה שבעכבר הוסתר מפתח לכספת.
לאחר שהם מתחילים לשוט, נועם מתחיל לשחק עם החתול שלה וזורק לו את העכבר למים, והחתול קופץ אחריו, וטובע בדרך.
כשנועם נכשל בניסיונו להציל את החתול, מתגלה שהאדמירל (הקצב מפתיחת הסרט), שהוא מנהל אגף הסירות באגם, שופך חומר רדיואקטיבי לנהר, מה שגורם לחתול להפוך למוטציה.
לאחר זמן מה, מילי שומעת קול של חתול מאזור גדת הנהר ומפדלת לשם, רק לאחר שהאדמירל פוגש אותה ואת נועם ודורש את העכבר שלו בחזרה.
כשאלה מגלים לו שאין ביכולתם להשיב לו את העכבר, הוא חוטף את מילי ודורש מנועם למצוא את העכבר.
נועם חוזר אל סירת הפדלים ומשתכר מבקבוק היין שהביא בתיק שלו.
הוא קורא לביל שיעזור לו להשיב את מילי, שבתגובה קורא לצופי הים, ארבעה גברים בני כ-30 בשמות דב דב, דובי, דובל'ה ודוביק.
הצופים יוצאים לעזור לנועם לאחר מסע שכנועים, ובמהלך מאמציהם להשיב את מילי, נועם מאבד את ידו, והם מתים אחד אחרי השני על ידי החתולים המוטנטים, שמתרבים בשל קיום של חומר רדיואקטיבי רב באגם.
אז נועם מצליח להשיב את מילי, לא לפני שהאדמירל חוטף את ביל ומאיים להרוג אותו אם הזוג לא יסכימו לעזבו במנוחה.
מיד לפני שהוא מטביע את ביל, המשטרה מגיעה ועוצרת אותו, ונועם ומילי משאירים את ביל להיות האחראי על מתחם הסירות.
הסרט ספג ביקורות קשות על השימוש בחומרים שאינם קרובים לדמוי איברי פנים אנושיים, החלק המשמעותי יותר היה השימוש בשרשרת נקניקיות בתור מעיים אנושיות.
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1994 וכוללת התייחסויות רבות אל התרבות הישראלית של אותה תקופה, בין היתר דרך שירים ישראליים ושימוש בדמויות מפתח מהתרבות הישראלית, דוגמת חיה הלפרין, מנחת תוכנית ההתעמלות הנודעת של הטלוויזיה החינוכית "שעת כושר".
מיכאל הנגבי - דב דב
גיא שפע פסו - דובי
חתום באש הוא האלבום החמישי של להקת הרוק הישראלית סינרגיה.
האלבום יצא לאור ב-14 בפברואר 2012, והוא מכיל 12 שירים.
האלבום כולל שיתוף פעולה עם זמרת האופרה דניאלה לוגסי והסופר אשכול נבו.
חתולים אינם רוקדים הוא סרט הנפשה שהופק על ידי חברת "האחים וורנר", ויצא לאקרנים בשנת 1997. הסרט היה כישלון קופתי אבל זכה להצלחה בביקורות.
הסרט זכה בפרס אנני בקטגוריית הסרט הטוב ביותר ובקטגוריית הפסקול הטוב ביותר.
בסרט זה החיות מואנשות לצידם של בני האדם.
הסרט מתרכז בחתול בשם דני אשר נוסע להוליווד כדי להגשים את חלומו להיות רקדן וכוכב קולנוע.
הסרט דובב בין היתר על ידי סקוט באקולה וג'סמין גאי.
הסרט הופץ בישראל בקלטות וידאו תחת השם "חתול מי שלא רוקד", כאשר הוא אינו דובב לעברית.