tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2013 קוטוב היה מפקד טיסה סויוז TMA-10M.
בטיסה זו לתחנת החלל הגיעו חברי משלחת מס' 37 לתחנת החלל הבין-לאומית (מפקד המשלחת היה פיודור יורצ'יחין).
לאחר סיום פעילות המשלחת קוטוב נכלל במשלחת מס' 38 לתחנת החלל הבין-לאומית כמפקד המשלחת.
במהלך שהות בתחנת החלל הוא ביצע 3 פעמים פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-20 שעות.
הוא חזר לכדור הארץ לאחר 166 ימים בחלל.
בשנת 2016 קוטוב עזב את עבודתו במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים והחל עבודה במוסדות של תעשיית החלל הרוסית.
בשנת 2018 הוא מונה לסגן מנהל של מכון לחקר בעיות רפואה וביולוגיה של אקדמיה למדעים הרוסית.
אולג בוריסוביץ' קוליקוביץ' (נולד ב-13 במאי 1959, לנינגרד) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע ודיבוב סובייטי ורוסי
קוליקוביץ' נולד ב-13 במאי 1959 בלנינגרד.
אביו בוריס קוליקוביץ' הוא צלם.
למדתי שנה בבית הספר שצ'פקינסקי (כיתת וי.י.
הוא החל ללמוד את מקצוע המשחק בתיאטרון יצירתיות הנוער בארמון החלוצים בלנינגרד ב--1971. ב-1980 סיים את לימודיו ב-LGITMiK.
הוא שיחק בתיאטרון הנוער של לנינגרד, בתיאטרון לנסובט ובתיאטרון לייטיני.
מאז 1988 - שחקן בתיאטרון הבית הבלטי (סנט פטרסבורג).
אשתו היא השחקנית ולנטינה וינוגרדובה (ילידת 1955).
הבכורה, ליובוב קוליקוביץ', היא בוגרת הפקולטה לסוציולוגיה של אוניברסיטת סנט פטרסבורג וחיה בהודו.
הצעירה ביותר (מאומצת),ורורה מרקביץ' (נולדה ב-1984), היא שחקנית בתיאטרון הבית הבלטי.
בשנת 2006 הוענק לו הכרת תודה של האספה המחוקקת של סנט פטרסבורג על תרומתו האישית המשמעותית לפיתוח התרבות והאמנות בסנט פטרסבורג ובקשר לציון 70 שנה להקמת מוסד התרבות הממלכתי של סנט פטרסבורג.
1979 - מרתון הסתיו - סטודנט (ללא קרדיט)
1983 - צוות רכב קרבי - לוקיאנוביץ 1984 - שתי גרסאות של התנגשות אחת - ויקטור
2004 - רחובות הפנסים השבורים 6 - רומן גורובוב
2005 - גרם מדרגות לולייניות
2007 - חוק מלכודת העכברים
2009 - סולו לאקדח עם תזמורת - מאבטח
דם עם חלב - מיובל
2013 - צמא - אדוארד מיכאילוביץ', אביו החורג של קוסטיה
2014 - האויבים הטובים ביותר - פטרובסקי, איש עסקים (הפרק ה-21 "צ'ק")
2014 - חוקר - Mazaev, רופא ראשי של מרפאה פסיכו-נוירולוגית (פרק 16)
2014 - אני אחזיר - גריגורי סמנוביץ' פיאופנוב, איש עסקים
2015 - One's Own - ויקטור פבלוביץ' אוטראדין
2015 - פרופיל של רוצח 2 - פאבל ארנולדוביץ' סופרוננקו, עורך דין
2015 - עבודה כזו - איליה פורצב, יו"ר קרן הסיוע של משרד הפנים (פרק 48)
2016 - יועץ - סטניסלב בנצקי, שחקן
2017 - מה שהיה צריך להוכיח - מבקר אמנות
2021 - תחיית המתים - האב הקדוש
המצוד אחר האדריכל - ארקדי מורשוב (פרק 13)
1997 - טיטאניק - ג'ק דוסון (לאונרדו דיקפריו) (דיבוב 1998) : וויליאם מרדוק (אוון סטיוארט) (דיבוב 2012)
1999 - סטיוארט ליטל - סטיוארט ליטל
2002 - סטיוארט ליטל 2 - סטיוארט ליטל
2005 - מדריך הטרמפיסט לגלקסיה - ארתור דנט
2011 - החבובות - קרמיט הצפרדע
2018 - Outlaw King - אדוארד הראשון
1994 - מלך האריות - גופר (מדובב על ידי חברת הסרטים Neva-1 בהזמנת Disney Character Voices International, 2002)
2013 - אוניברסיטת מפלצות - מייק וואזובסקי
1979 - אני מבקש ממך להאשים את קלבה ק' במותי - לבריק קורנילייב (ולדימיר סידורוב)
2004 - אליושה פופוביץ' וטוגרין זמי - אליושה פופוביץ 2004 - חתול ושועל - כל התפקידים
2006 - דובריניה ניקיטיץ' וזמי גוריניץ' - זמי גוריניץ' / אחד הנוודים / משרתו של קוליבן
- לונטיק וחבריו - וופסן ופופסן / נמלים / אבא חיפושית (בעונה 2) / קולובוק (בפרק 412') / לייפסן (בפרק 466)
2007 - איליה מורומץ וזמיר השודד - שודד
2007 - ואסיליסה הקטנה - חתול
2008 - קוטופוליס - סוכן חשאי
2010 - סודות של לונטיק - וופסן ופופסן
2010 - שלושה גיבורים ומלכת שמשאן - ''אליושה פופוביץ' / זמי גוריניץ
ההתחלה - מזכירת פלמינגו/ מארגן קפיצת התהום 2011 - איבן צארביץ' והזאב האפור - כדור קסם / מנהל עבודה / גיבורים 2011-2023 - ברבוסקין - אבא של ברבוסקין 2012—2018 - חיות מעופפות - מוסטפא החתול 2012 - סמשריקי.
הרפתקאות חדשות - Savage Boo Hanku 2012 - שלושה גיבורים על חופים רחוקים - אליושה פופוביץ' / זמי גוריניץ
2013 - איבן צארביץ' והזאב האפור 2 - מנהל עבודה / גיבורים 2014 - שלושה גיבורים.
המהלך של נייט - אליושה פופוביץ 2015 - מבצר: עם מגן וחרב - אלכסיי איבנוביץ', פקיד
2015 - איבן צארביץ' והזאב האפור 3 - טולסטוי
2016 - שלושה גיבורים ומלך הים - אליושה פופוביץ' / זמי גוריניץ' / אחד מהצופים
2017 - אורפן דווס וחיילי העץ שלו - רוף בילן
2017 - שלושה גיבורים ונסיכת מצרים - ''אליושה פופוביץ' / זמי גוריניץ
2018 - שלושה גיבורים ויורש העצר - אליושה פופוביץ' / רופא
2020 - יולי הסוס והמרוצים הגדולים - אליושה פופוביץ '
2021 - שלושה גיבורים וסוס על כס המלכות - אליושה פופוביץ'''
2022 - איבן צארביץ' והזאב האפור 5 - אלון / כרון 2023 - שלושה גיבורים וטבור כדור הארץ - אליושה פופוביץ' / זמי גוריניץ'''
אולגה ניקולייבנה בונדרבה (רוסית: Ольга Николаевна Бо́ндарева; 27 באפריל 1937 - 9 בדצמבר 1991) הייתה מתמטיקאית סובייטית שחקרה את תורת המשחקים.
מחקרה של בונדרבה התמקד במשחקים שיתופיים.
תרומתה הידועה ביותר היא משפט בונדרבה-שפלי.
בונדרבה נולדה בלנינגרד (כיום סנט פטרסבורג) ב-27 באפריל 1937. בגלל מלחמת העולם השנייה, היא עברה לאוקראינה ב-1941–1944. בשנות החמישים בונדרבה סיימה את לימודיה באוניברסיטת לנינגרד, והצטרפה לפקולטה למתמטיקה.
פרופסור וורוביוב , מחלוצי תורת המשחקים בברית המועצות, משך את עניינה של בונדרבה.
הוא הנחה את בונדרבה בעבודת הדוקטורט שלה, שהושלמה ב-1963, ועסקה בליבה של משחק שיתופי.
בונדרבה הקדישה את פועלה האקדמי לתורת המשחקים.
ב-1984 הוענק לה התואר האקדמי הגבוה ביותר בברית המועצות, דוקטור נאוק , עבור התזה "שיטות לפתרון משחקים שיתופיים והיישומים שלהם".
ב-1972 היא הורחקה מהפקולטה למתמטיקה ונאסר עליה ללמד, בגלל שהתבטאה בעד תלמיד שביקש לעלות לישראל.
בעקבות זאת, בונדרבה עברה לבצע מחקר בפקולטה לכלכלה (עדיין באוניברסיטת לנינגרד).
לאחר הפרסטרויקה, ב-1989 בונדרבה חזרה ללמד, וחזרה לפקולטה למתמטיקה.
כמו כן, החל מסוף שנות השמונים בונדרבה הגבירה את האינטראקציה עם חוקרים מערביים, כולל השתתפות בכנסים בינלאומיים, תרגום מחקרים והצטרפות לאגודה האמריקאית למתמטיקה ולוועדת העורכים של כתב העת האמריקאי היוקרתי Games and Economic Behaviour .
היא הייתה נשואה ללב אלכסנדרוביץ' גורדון, והיו לה שני בנים: מקסים (נ' 1966) וגרגורי (נ' 1974).
היא נהרגה בגיל 54 בתאונת דרכים בעת שחצתה את הרחוב בסנט פטרסבורג.
בונדרבה פרסמה 70 מאמרים וכתבה ספר עיון לקהל הרחב על תורת המשחקים.
התוצאה הידועה ביותר של בונדרבה היא משפט בונדרבה-שפלי, שמתאר תנאי הכרחי ומספיק לקיום ליבה לא-ריקה במשחק שיתופי (בלשון לא מדויקת, באילו משחקים שיתופיים ניתן להגיע למצב שבו לאף שחקן לא משתלם לסטות מהאסטרטגיה שלו).
בונדרבה גילתה את התוצאה כחלק מלימודי הדוקטורט שלה, ופרסמה אותה ב-1963 בכתב העת הסובייטי Problems of Cybernetics.
המאמר לא תורגם לאנגלית ולא זכה לתשומת לב במערב בשנים שלאחר פרסומו.
ב-1967 לויד שפלי גילה באופן עצמאי אותה תוצאה, וכשנודע לו על המאמר של בונדרבה הוא הכיר בקדימות של בונדרבה, ובכך הבטיח שהישגיה יוכרו.
בונדרבה פרסמה מאמרים נוספים רבים שעסקו בתורת המשחקים, רובם ברוסית.
היא המשיכה להרחיב את התיאוריה על הליבה של משחקים שיתופיים, אופטימיזציה וקטורית, יחסים בינאריים בתורת המשחקים ועוד.
אולג קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה היה נסיך מבית רומנוב ונין של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה.
הוא מת מפצעים שנגרמו לו בלחימה נגד הצבא הגרמני הקיסרי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הנסיך אולג נולד ב-27 בנובמבר 1892 בסנקט פטרבורג, והיה בנם הרביעי וילדם החמישי של קונסטנטין קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואליזבת, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן.
הוא נחשב בדרך כלל לזוהר ביותר מבין ילדיו של הנסיך הגדול קונסטנטין.
הייתה לו סקרנות רבה והוא יצר משחקי פנטזיה מסובכים לעצמו ולאחיו לשחק.
הנסיך הגדול קונסטנטין, משורר בעצמו, דאג שילדיו יקבלו שיעורים ממומחים במגוון תחומים.
ארכאולוגים ידועים סיפרו לילדים על משלחותיהם האחרונות, אדריכלים הראו לילדים שקופיות והסבירו את יצירותיהם, מקהלות של מאמינים ותיקים ואיכרים מכל קצוות האימפריה הובאו לשיר מוזיקה כנסייתית או שירי עם לילדים.
אולג היה כל כך אינטליגנטי, שאביו החליט לשלוח אותו לבית ספר יוקרתי, אלכסנדר ליקאום, במקום לתת לו את החינוך הצבאי הסטנדרטי שקיבלו שאר הגברים במשפחה.
בחירתו הלא שגרתית של קונסטנטין בחינוך לנסיך אולג נתקלה בחוסר הסכמה מבני משפחתו.
אולג היה בנו האהוב על הנסיך הגדול קונסטנטין.
בשלב מסוים הוא קיווה להתחתן עם בת דודתו, נדז'דה פטרובנה, נסיכת רוסיה, אך תקווה זו נמנעה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
הנסיך אולג, עם ארבעה מאחיו, שירת ברגימנט המשמר במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הוא נפצע בעת שנלחם נגד הגרמנים ליד ולדיסלבובס (כיום קודירקוס נאומייסטיס).
ניתוח חירום בוילנה לא הצליח להציל אותו.
בעודו מת, הוא אמר, "אני כל כך שמח.
זה יעודד את החיילים לדעת שהבית הקיסרי לא מפחד לשפוך את דמו."
אולג צרניקל הוא אתלט גרמני יליד קזחסטן, זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2024) בקפיצה במוט.
צרניקל נולד באלמטי שבקזחסטן, ובגיל 11 עבר עם משפחתו לגרמניה.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, ביולי, זכה במדליית ארד בקפיצה במוט בשיא אישי חדש של 5.50 מטר.
מקום רביעי באליפות אירופה באולם
באליפות אירופה באולם שנערכה בטורון שבפולין במרץ סיים במקום רביעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.70 מטר.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיים במקום תשיעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.70 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד שבסרביה במרץ סיים במקום תשיעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.75 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין ביולי סיים במקום חמישי בקפיצה במוט בשיא אישי חדש של 5.87 מטר.
באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה באוגוסט סיים במקום תשיעי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.50 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיים במקום 14 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.70 מטר.
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני זכה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 5.82 מטר, יחד עם ארסו שאשמה מטורקיה, ואחרי ארמנד דופלנטיס משוודיה (6.10 מטר) ועמנואל קראליס מיוון (5.87 מטר).
אולגה דנילוב (נולדה ב-27 בנובמבר 1973) היא ספורטאית ישראלית המתחרה בהחלקה מהירה במסלול קצר.
בזמן שייצגה את ישראל באולימפיאדת החורף 2002 בסולט לייק סיטי, במרוץ ההחלקה המהירה למרחק 1,500 מטר לנשים, דנילוב סיימה במקום ה-14, במרוץ למרחק 500 מטר סיימה במקום ה-16, ובמרוץ למרחק 1,000 מטר סיימה במקום ה-21.
דנילוב נולדה בחארקוב, אוקראינה ועלתה לישראל בשנת 1994 בעקבות אחותה.
היא נשואה לקלע האולימפי אלכסנדר דנילוב ולהם בת בשם ניקול.
אולג בוריסוביץ' קושליוק (באוקראינית: Олег Борисович Кошелюк) (נולד ב-7 בספטמבר 1969 בלבוב) הוא כדורגלן עבר סובייטי-אוקראיני ששיחק בעמדת הקשר התקפי.
לאחר פרישה ממשחק פעיל הפך למאמן.
אולג קושליוק גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל שחטאר פאבלוהראד .
בגיל 15 עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון ששיחקה בליגה הסובייטית השנייה .
בשנת 1988 עבר לקבוצת הצמרת האוקראינית דניפרו דנפרופטרובסק.
כעבור שנה עבר לשחק בעיר אודסה - שיחק בקבוצות סק"א אודסה וצ'רנומורץ אודסה.
בשנת 1994 הגיע קושלוק לישראל וחתם בקבוצת ביתר ירושלים.
בהמשך שיחק בארץ ב: הפועל חיפה,הפועל ראשון לציון ובהפועל בית שאן.
בשנת 1997 קבוצת טורפדו מוסקבה קנתה את כרטיס השחקן שלו וקושלוק עבר לרוסיה.
בשנת 1998 הושאל לתקופה קצרה לקבוצת מריופול האוקראינית.
בשנת 1999 חתם בקבוצת יניסיי קרסנויארסק למשך שתי עונות.
בשנת 2003 נסע לקזחסטן, שם שיחק במשך כחצי שנה ולאחר מכן שב לאוקראינה.
בשנים 2004 - 2005 שיחק במדי קבוצת דניפרו צ'רקסי.
לאחר מכן פרש מכדורגל מקצועני.
קושליוק אימן קבוצות חובבים באוקראינה והחל משנת 2014 הוא עובד כמאמן באקדמיה לכדורגל באודסה.
אולגה ולנטינובנה קורבוט (בבלארוסית: Вольга Валянцінаўна Корбут; ברוסית: Ольга Валентиновна Корбут; נולדה ב־16 במאי 1955) היא מתעמלת בלארוסית-סובייטית.
היא אלופה אולימפית (מינכן 1972 ומונטריאול 1976) בעלת 6 מדליות, מהן 4 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 5 מדליות, מהן 2 מדליות זהב.
קורבוט זכתה לפרסום עולמי באולימפיאדת מינכן (1972), כאשר כבשה את ליבו של הציבור המערבי בעיצומה של המלחמה הקרה.
למרות שישנן מתעמלות רבות שזכו גם לפניה וגם אחריה במדליות אולימפיות ובתארים רבים יותר, נחשבת הופעתה באולימפיאדת מינכן כפורצת דרך וכאירוע אשר שינה את פני התעמלות הנשים.
קורבוט נולדה בעיר גרודנו שבבלארוס.
כבר בגיל צעיר התבלטה ביכולתה הספורטיבית ונמשכה לענף ההתעמלות בעקבות אחותה הגדולה שזכתה בהמשך גם היא בתארים בענף ההתעמלות.
בגיל שמונה הצטרפה לבית ספר לספורט שנוהל על ידי רנאלד קניש שנודע כבר אז כמאמן התעמלות חדשן.
המאמנת הראשונה שלה הייתה המתעמלת האולימפית (אולימפיאדת טוקיו) אלנה וולצ'סקיה.
ב־1967 השתתפה באליפות בתי הספר של ברית המועצות וזכתה במדליות זהב על סוס קפיצות, מקבילים מדורגים וקורה.
ב-1969, בהיותה בת 14 בלבד, התמודדה לראשונה באליפות ברית המועצות.
קורבוט, שהתאמנה אז תחת הדרכתו של קניש, הציגה אז לראשונה בעולם, שני אלמנטים הקרויים על שמה: קורבוט סלטו - סלטה לאחור על מכשיר הקורה וקורבוט פליפ - סלטה לאחור מהבד העליון של המקבילים המדורגים.
"קורבוט פליפ" היה התרגיל הראשון שבו התבצעה עזיבה של המקבילים המדורגים תוך כדי תנועה לאחור.
קורבוט זכתה באליפות במכשיר סוס הקפיצות ובמקום החמישי בקרב רב.
בעקבות תרגיליה האקרובטיים, שזכו לתשואות הקהל, החל ויכוח בעולם ההתעמלות הסובייטי, האם ראוי לשלב תרגילים בעלי אופי קרקסי בהתעמלות הסובייטית בעלת המסורת המפוארת.
ואמנם, מועצת הספורט הלאומית בברית המועצות החליטה להתנגד לתרגילים הללו וסימנה בכך את תחילת מאבקם של קניש וקורבוט להכרה בתרגיליהם החדשניים.
היא זכתה שוב במכשיר סוס הקפיצות באליפות ברית המועצות של 1970 ובמקום השמיני בקרב רב.
באליפויות של 1971 ו-1972 זכתה במקומות הרביעי והשלישי (בהתאמה) בקרב רב.
במסגרת תרגילי הקרב רב, אשר פתחו את תחרויות התעמלות הנשים באולימפיאדה, בעת שהובילה את התחרות לאחר שלושה מכשירים, ביצעה קורבוט תרגיל כושל במיוחד, דווקא על אחד המכשירים שבו הצטיינה - המקבילים המדורגים.
במהלך התרגיל היא נכשלה באלמנטים פשוטים ואף נפלה מן המכשיר.
בסיום התרגיל היא מיררה בבכי כאשר מצלמות הטלוויזיה מתמקדות בה.
דווקא כישלון זה והתנהגותה האנושית, שבאה בניגוד לתפיסת הקהל המערבי את ספורטאי הגוש המזרחי כנוקשים וחסרי רגש, הקנו לה את אהדת הקהל והחלו את הפיכתה לאחת מכוכבות המשחקים.
בתחרויות במכשירים הבודדים הייתה מעורבת קורבוט בשתי הופעות בלתי נשכחות.
בתרגיל על המקבילים המדורגים ביצעה הפעם תרגיל מושלם אשר כלל אלמנטים אקרובטיים קשים מאוד.
הקהל הגיב במחיאות כפיים סוערות, אך נדהם כאשר השופטים העניקו לה את הציון 9.80 שנראה לקהל כנמוך מדי.
תגובת הקהל במינכן הייתה חסרת תקדים.
במשך דקות ארוכות קרא הקהל בוז ורקע ברגליו ולא איפשר את המשך התחרות.
למרות זאת, השופטים לא שינו את החלטתם ואחרי כרבע שעה של מחאת הקהל, סימנו השופטים למתעמלת הבאה לעלות למכשיר ורק במהלך התרגיל פסק הרעש.
בסיום, הספיק הציון הסופי של 19.450 נק' למדליית כסף ביחד עם אריקה צוכולד ובמדליית הזהב זכתה אלופת העולם קארין ביטנר-יאנץ (19.675 נק'), שתיהן מגרמניה המזרחית.
קורבוט זכתה במדליית זהב על תרגיליה על מכשיר הקורה והתייצבה למכשיר האחרון, תרגיל הקרקע.
היא הייתה המתעמלת האחרונה בסבב המתעמלות והייתה זקוקה בתרגילה האחרון לציון של 9.90 כדי לזכות במדליית הזהב במכשיר ולחלוף על פני יריבתה הגדולה לודמילה טורישצ'בה.
קורבוט ביצעה תרגיל מלא חן וללא טעויות וכבשה את לב הקהל שהגיב בתשואות סוערות.
השופטים העניקו לה את הציון 9.90 וכך היא זכתה במדליית הזהב האישית השנייה שלה במשחקים.
בנוסף, היא זכתה במדליית הזהב בתחרות הקבוצתית יחד עם קבוצת המתעמלות הסובייטית.
כבר במהלך אולימפיאדת מינכן הפכה קורבוט לאישיות בולטת הרבה מעבר להישגיה הספורטיביים.
התקשורת המערבית התפעלה מגילה הצעיר ומיכולתה האקרובטית, אך במיוחד שבתה קורבוט את לבם של הצופים המערביים בחיוכיה בזמן ולאחר התרגילים ובחינה הכובש שכאמור, עמד בסתירה להתנהגותם הרצינית והנוקשה של רוב הספורטאים מהגוש המזרחי.
לאחר האולימפיאדה היא החלה בסיורים ברחבי העולם ואף הגיעה בעיצומה של המלחמה הקרה לארצות הברית שם נפגשה עם הנשיא באותה עת, ריצ'רד ניקסון, אשר לדברי קורבוט אמר לה כי הופעתה במינכן תרמה להפחתת המתיחות הפוליטית בתקופת המלחמה הקרה יותר מכפי ששגרירויות המדינות היו מסוגלות לעשות בתקופה של חמש שנים.
קורבוט זכתה ב-1973 באליפות ברית המועצות ובאוניברסיאדה.
באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בלונדון, אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בתחרות הקרב רב אחרי בת ארצה לודמילה טורישצ'בה.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בווארנה, בולגריה בשנת 1974 היא זכתה ב-5 מדליות מהן 2 זהב ו-3 כסף.
מדליות זהב בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על סוס הקפיצות ומדליות כסף בתרגילים על הקרקע, על המקבילים המדורגים ועל הקורה.
ב-1975 היא הסתכסכה עם מאמנה קניש ועברה להתאמן אצל אשתו.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא זכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית ובמדליית כסף בתרגיל על הקורה.
ב-1977, כחצי שנה אחרי האולימפיאדה, היא פרשה מהתעמלות.
היא נישאה לזמר הבילורוסי ליאוניד בורטקביץ (ממובילי להקת פסניארי) וילדה בן ב-1979. לאחר אסון צ'רנוביל ב-1986 היא החלה שוב במסע סיורים בעולם במטרה לגייס תרומות למען נפגעי האסון.
ב-1991 היא עקרה עם משפחתה לארצות הברית ועסקה שם באימון נערות צעירות בהתעמלות.
לאחר מספר שנים, נטען כנגדה כי יישמה את שיטות האימון הקשוחות שהיו נהוגות בברית המועצות גם על הנערות האמריקאיות והיא נאלצה להפסיק למשך זמן מה את קריירת האימון שלה.
בשלב מאוחר יותר התגרשה קורבוט מבעלה, נישאה מחדש לאמריקאי והתגרשה בשנית ב-2007. היא חיה כיום באריזונה.
ב-2001 נתפסה קורבוט בגנבה פעוטה מחנות אך היא הכחישה את ההאשמות.
הופעתה של קורבוט באולימפיאדת מינכן הייתה פורצת דרך במובנים רבים.
עד אז שלטה בהתעמלות הנשים האסכולה הסובייטית שהושפעה מאוד מתנועות הבלט הקלאסי והדגישה תנועות "ברבור" ארוכות, קצב איטי יחסית ורצינות.
רוב המתעמלות המובילות עד אז היו בשנות העשרים שלהן.
קורבוט ומאמנה קניש הכניסו לעולם ההתעמלות את התרגילים האקרובטיים אשר שבו את לב הקהל ואשר הפכו מאז לאלמנט המוביל בהתעמלות הנשים.
תוך מספר שנים הפכה התעמלות הנשים, למעשה, ל"התעמלות ילדות" כאשר כל המתעמלות המובילות היו בגילאי 18-14. תרגילי ההתעמלות הפכו לקצביים יותר והמתעמלות הקפידו לחייך במשך התרגיל.
התעמלות הנשים הפכה לאחד מענפי הספורט הנצפים ביותר במסגרת המשחקים האולימפיים.
דמות בכירה בספורט האמריקאי טענה בזמנו כי לפני הופעתה של קורבוט באולימפיאדת מינכן היו בארצות הברית פחות מ-15,000 מתעמלות וכי שנתיים לאחר הופעתה עלה המספר ל-50,000.
בשנים האחרונות, בעת היותה בארצות הברית, יצאה קורבוט במספר הזדמנויות בהתקפות חריפות על מאמן העבר שלה רנאלד קניש.
היא טענה כלפיו כי היא נאלצה כילדה להתאמן עד 20 שעות ביום.
נדרש ממנה לרשום כל מזון שאכלה וכל משקה ששתתה.
האימונים על התרגילים האקרובטיים הביאו למספר פציעות קשות ביותר.
קניש הכריח אותה להתאמן מול מראה ולחייך באופן בלתי פוסק.
לטענתה, כילדה, לא היו לה חיי חברה כלל והיא פיתחה תלות מוחלטת בקניש.
היא גם רמזה כי ייתכן וקיבלה חומרים אשר עיכבו את התפתחותה המינית, דבר אשר נועד לשמר את גמישות גופה ואת תדמיתה הצעירה.
בהאשמות הכבדות ביותר שבהן יצאה קורבוט לגבי קניש, היא טענה כי זמן קצר לפני אולימפיאדת מינכן, בעת היותה בת 17, הכריח אותה קניש לשתות כמה כוסות של קוניאק, כפה עליה קיום יחסי מין עמו וכי בהזדמנויות שונות הכה אותה.
רנאלד קניש, אשר נדרש להאשמות החמורות הללו, ענה כי קורבוט הייתה ילדה עצלה וקפריזית.
הוא הכחיש מכל וכל את סיפור כפיית יחסי המין וטען כי קורבוט המציאה את הסיפור גם כדי לקדם את מכירת ספרה אשר יצא לאור באותה עת וגם כדי לנקום בו על כך שהכה אותה פעם אחת בפומבי ומאז אותו אירוע, שנאה אותו קורבוט לטענתו.
כאמור, קניש הכחיש כי הכה את קורבוט בהזדמנויות נוספות.
אולגה נויווירת היא מלחינה אוסטרית, כלת פרס וולף למוזיקה לשנת 2021.
נויווירת, ילידת גראץ, החלה למוד נגינה בחצוצרה בגל שבע.
בהמשך למדה הלחנה באקדמיה למוזיקה ואומנויות הביצוע של וינה, אצל אריך אורבנר, במקביל ללימודים במכון האלקטרואקוסטי.
את התיזה שלה כתבה על המוזיקה לסרט של אלן רנה .
משנת 86–1985 למדה מוזיקה ואמנות בקונסרבטוריון למוזיקה בסן פרנסיסקו אצל אלינור ארמה.
משנת הלימודים 94–1993 למדה אצל טריסטן מארי ועבודתה עם "אירקאם" הניבה יצירות כמו "...!risonanze?..." לויולה ד'אמורה.
בשלב מוקדם יותר בקריירה שלה הזדמן לנויווירת לפגוש את המלחין האיטלקי לואיג'י נונו, שהיה שותף להשקפותיה הפוליטיות הרדיקליות - לדבריה, לפגישה זו הייתה השפעה משמעותית על חייה.
יצירות קאמריות רבות של נויווירת יצאו בחברת ההקלטות קאירוס.
נויווירת ואלפרידה ילינק חברו יחדיו ליצירת אופרה על פי סרטו של דייוויד לינץ' "כביש אבוד", Lost Highway שמשולבים בה חומרי שמע וחזות, לצד אלקטרוניקה אחרת.
הצגת הבכורה העולמית הייתה בגראץ ב-2003, בנגינת ה"קלאנגפורום וינה" וביצוע אלקטרוניקה של IEM.
הצגת הבכורה של האופרה בארצות הברית הייתה בקולג' אוברלין.
הופעות נוספות היו בתיאטרון מילר של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק, בהפקת קונסרבטוריון אוברלין וההרכב למוזיקה בת זמננו של אוברלין.
ההקלטה של חברת קאירוס קיבלה את פרס "דיאפזון הזהב".
בשנת 2021 הוענק לה פרס וולף למוזיקה.
אולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה - ירש את אביו כקונסטנטינוס הראשון, מלך היוונים.
גאורגיוס (1869–1957) - שימש כנציב העליון של כרתים.
נישא לנסיכה מארי בונפרטה, אחייניתו הגדולה של הקיסר נפוליאון בונפרטה.
אלכסנדרה (1870–1891) - נישאה לפאבל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו של הצאר אלכסנדר השני.
ניקולאס (1872–1938) - נישא לילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, נכדתו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה.
מריה (1876–1940) - נישאה לגאורגי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, נכדו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה.
אנדראס (1882–1944) - נישא לאליס, נסיכת בטנברג, נינתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
אביו של פיליפ, דוכס אדינבורו.
כריסטופר (1888–1940) - נישא לננסי סטיוארט וורטינגטון לידס, ולאחריה נישא לפרנסואז, נסיכת אורליאן, בתו של הטוען לכתר הצרפתי מבית אורלאן, הנסיך ז'אן, דוכס גיז.
המלכה אולגה הייתה אהובה ביותר ביוון, בעיקר בשל העובדה שהייתה מאוד מעורבת בפעילויות צדקה.
במהלך מלחמת יוון-טורקיה בשנת 1897 ביקרה המלכה חיילים פצועים וגילתה שהם אינם יכולים לקרוא את התנ"ך משום שהכנסייה היוונית השתמשה בשפת הקוינה (יוונית עתיקה) בעוד שהיוונים באותה התקופה ידעו רק יוונית מודרנית.
אולגה החליטה לתרגם את הספרים הקדושים ליוונית שתובן על ידי היוונים ולא רק על ידי הכמורה, אולם רבים התנגדו ליוזמה זו בטענה שהיא מתכחשת למורשת היוונית.
בפברואר 1901 יצא לאור תרגום הברית החדשה תחת חסותה של המלכה אולגה וללא רשות מראשי הכנסייה היוונית.
התרגום נמכר תמורת דרכמה אחת ונמכר בעותקים רבים.
כדי לרצות את המתנגדים התרגום כלל גם את הטקסט המקורי וכן כלל הערה כי הוא נועד לשימוש ביתי ולא לשימוש בכנסייה.
אולם הדבר לא עזר ומספר חודשים לאחר פרסום התרגום החלו הפגנות נרחבות באתונה של סטודנטים שמרניים שדרשו את נידויים מהכנסייה של כל מי שהיה מעורב בתרגום, כולל המלכה אולגה.
העימות בין המפגינים לחיילים, שנקראו כדי לשמור על הסדר, הסתיים בשמונה הרוגים ויותר משישים פצועים, ועד חודש דצמבר של אותה השנה הוחרמו כל העותקים הנותרים של התרגום ונאסרו להפצה.
המהומות היו כה חמורות שהם אף גרמו בסופו של דבר להפלתה של הממשלה היוונית.
ב-18 במרץ 1913 נרצח המלך גאורגיוס הראשון על ידי מתנקש סוציאליסטי ואת הכתר היווני ירש בנה הבכור של אולגה, קונסטנטינוס.
בשנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נאלץ המלך קונסטנטינוס הראשון לוותר על הכתר לטובת בנו, אלכסנדר, ולצאת לגלות.
לאחר מותו של המלך אלכסנדר, נכדה של אולגה, בשנת 1920 שימשה המלכה לשעבר כעוצרת בשם בנה קונסטנטינוס, עד שחזר מגלות מספר חודשים לאחר מכן.
לאחר הדחתו השנייה של המלך קונסטנטינוס בשנת 1922 אולצה כל משפחת המלוכה היוונית לעזוב את יוון ולצאת לגלות.
המלכה אולגה מתה בעיר פו שבדרום צרפת ב-18 ביוני 1926, בגיל 75. היא נקברה באיטליה, שם התגוררה רוב משפחת המלוכה הגולה, אך עם השבתה של המונרכיה היוונית בשנת 1935 הוצאו עצמותיה מקברן ונקברו שוב בבית הקברות המלכותי של טאטוי, לא רחוק מאתונה.
אולגה טפנל הייתה ארכאולוגית בריטית שחפרה בעיקר בארץ ישראל.
טפנל התחנכה בבריטניה, בלגיה ואיטליה.
עם סיום לימודיה באיטליה ב-1922 פנה אליה הארכאולוג פלינדרס פיטרי והציע לה לסייע לו בחפירות עונת הקיץ במצרים.
לאחר תום עונת החפירות היא התמנתה לעוזרת מזכירות בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים ועסקה בעבודה פקידותית.
בנוסף לתפקידה סייעה לצוות ברישום קרמיקה וברפאות.
בחורף 1927 צירף אותה פיטרי לחפירות בקָאוּ אֶל כַּבִּיר שבמצרים התיכונה.
לאחר חודשיים הצטרפה אל צוותו של פיטרי בחפירות תל אל-פארעה (תל שרוחן).
היא למדה ערבית ופיקחה על צוות עובדים בדואים באתר, באזור הקברים.
כאשר פיטרי הגיע לביקור הוא התרשם מיכולותיה והתיר לה לפרסם ממצאים תחת שמה.
בעונת החפירות של 1931 עברה לתל אל-עג'ול וגם שם גילתה קברים בהם קבר חיקסוס שנקבר עם יונק (כנראה סוס).
בשנת 1932 עזבה את פיטרי והצטרפה לג'יימס לסלי סטרקי וצוותו בתל אֶד-דֻוֵיר (תל לכיש).
במהלך שש עונות חפירה במקום גילה הצוות את אחת הערים החשובות והגדולות ביותר ביהודה.
כמו כן התגלתה במקום קרמיקה מתוארכת היטב (באמצעות מכתבי לכיש), שסייעה בתיארוך הסטרטיגרפי של אתרים מקראיים בארץ ישראל.
בינואר 1938 נרצח סטרקי בדרכו לפתיחת מוזיאון רוקפלר בירושלים.
טפנל ועמיתיה, ג'רלד לנקסטר הרדינג וצ'ארלס אינג' (Inge), החליטו לסיים את החפירות.
טפנל ואינג' חזרו ללונדון והרדינג המשיך בעבודתו בעבר הירדן.
במהלך שני העשורים שלאחר מכן עסקה טפנל בעריכת מחקרים על הממצאים בשטח ובפרסומם.
לאחר סיומו של פרויקט לכיש המשיכה טפנל לעסוק בארכאולוגיה של הלבנט ופרסמה ספר המנתח את הסגנון והכרונולוגיה של חרפושיות מצריות.
אולגה קוסטנטינובנה קורילנקו (באוקראינית: Ольга Костянтинівна Куриленко; נולדה ב-14 בנובמבר 1979) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ודוגמנית צרפתייה ילידת-אוקראינה.
ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של נערת בונד קמיל מונטז בסרט ה-22 בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "קוונטום של נחמה".
קורילנקו נולדה בעיר ברדיאנסק שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית (בברית המועצות לשעבר, כיום באוקראינה).
אביה קונסטנטין הוא אוקראיני, ואמה מרינה היא מורה לאמנות ממוצא רוסי ובלארוסי.
היא גדלה במשפחה ענייה, בבית אחד אותו חלקה משפחתה עם דודה ודודתה, סבה וסבתה ובן דודה.
כשהייתה בת שלוש הוריה התגרשו, ואמה המשיכה לגדל אותה לבד.
הקשר שלה עם אביה היה רופף מאוד, והיא ראתה אותו אחת למספר שנים בלבד.
קורילנקו התגלתה על ידי ציידת כישרונות בגיל 13, בעת ששהתה בחופשה במוסקבה.
בגיל 16 עברה לצרפת ובגיל 17 חתמה על חוזה דוגמנות עם הסוכנות הפריזאית "מדיסון".
בטרם מלאו לה 18 הספיקה להופיע על שערי המגזינים המובילים "ווג" ו"Elle".
בזמן שעבדה כדוגמנית בפריז, היא תמכה כלכלית באמה, שנותרה באוקראינה.
בהמשך קריירת הדוגמנות שלה המשיכה להופיע על שעריהם של מגזינים בולטים באירופה, כולל "Madame Figaro", מגזין הנשים של "לה פיגארו".
במקביל, הפכה לדוגמנית הבית של מותגי אופנה מובילים כגון bebe, Clarins והלנה רובינשטיין, ודגמנה גם עבור רוברטו קוואלי, קנזו וויקטוריה'ס סיקרט.
ב-2005 החלה קורילנקו לטפח קריירה נוספת כשחקנית קולנוע בצרפת.
ב-2006 זכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברוקלין, על הופעתה בסרט הבכורה שלה כשחקנית, "L'Annulaire".
באותה שנה הופיעה לצדו של אלייז'ה ווד בסרט "פריז, אני אוהב אותך".
ב-2007 הופיעה באחד התפקידים המרכזיים בסרט "היטמן".
ב-2008 כיכבה כנערת בונד קמיל מונטז בסרט ה-22 בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "קוונטום של נחמה", לצדו של דניאל קרייג.
העובדה שקורילנקו הייתה נערת בונד הראשונה ממדינה שהייתה חברה בעבר בברית המועצות גרמה לתגובות מעורבות במדינות ברית המועצות לשעבר.
הארגון הקומוניסטי KPLO, שבסיסו בסנקט פטרבורג, האשים את קורילנקו בבגידה מוסרית, בכך שכיכבה בסרט שעוסק באויב של העם הסובייטי (הכוונה לג'יימס בונד).
לעומת זאת, ראש עיריית ברדיאנסק, עיר הולדתה של קורילנקו, הציע לקרוא רחוב על שמה, וקורילנקו ואמה הוזמנו לפגישה עם הגברת הראשונה של אוקראינה, קתרינה יושצ'נקו.
בדצמבר 2008 הופיעה על שער המהדורה האמריקאית של המגזין "מקסים", ובפברואר 2009 הופיעה על שער המהדורה האוקראינית של המגזין, כשהיא בעירום מלא.
ב-2009 יצא לאקרנים סרטו של דני לרנר "קירות", בו הופיעה קורילנקו בתפקיד הראשי לצדה של נינט טייב.
היא התבשרה על כך שנבחרה לגלם את נערת בונד לאחר שכבר לוהקה ל"קירות", ולרנר, שלא רצה לוותר עליה, דחה את צילומי הסרט כדי שתוכל להשתתף בו.
קורילנקו זכתה לביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע על משחקה בסרט.
יקיר אלקריב מ"ידיעות אחרונות" כתב עליה: "אולגה קורילנקו מחשמלת!", ואורון שמיר מ"עכבר העיר" כתב: "כמובן שמירב תשומת הלב, גם השבוי, תלך בכל זאת לקורילנקו.
לא לחינם דחה עבורה לרנר את הצילומים...
קורילנקו פשוט ממגנטת, מעבר ליופיה המובן מאליו.
גם הכימיה בינה ובין טייב נדמית כזולגת אל מחוץ לסט הצילומים ותורמת לכך גם העובדה שבהמון זוויות הן מאוד דומות, כמעט אחיות".
בשנת 2010 היא הצטלמה בסרט "אימפריות המעמקים".
צילומי הסרט הסתיימו אך נכון לשנת 2021 הוא טרם הוקרן.
בשנת 2014 שיחקה בסרט הראשון שביים ראסל קרואו - "עקבות במים" כשהוא גם מככב לצידה בתפקיד הראשי.
בדצמבר 2021 לוהקה קורילנקו לשחק במיני-סדרת ריגול של ספק שירותי המדיה נטפליקס "Treason" לצידם של צ'ארלי קוקס ואונה צ'פלין.
בשנת 2000 התחתנה קורילנקו עם צלם האופנה הצרפתי סדריק ואן מול, אך השניים התגרשו ארבע שנים מאוחר יותר.
ב-2006 התחתנה בשנית, הפעם עם יזם אמריקאי בשם דאמיין גבריאל.
גם נישואים אלה הסתיימו בגירושים בסוף 2007. קורילנקו התגוררה בפריז מאז שעזבה את אוקראינה ב-1996, וב-2001 אף קיבלה אזרחות צרפתית.
בנובמבר 2015 נולד לה ילד מבן זוגה העיתונאי הבריטי מקס בניץ.
במרץ 2020 דיווחה קורילנקו כי חלתה בנגיף הקורונה.
היא דוברת חמש שפות: אוקראינית, רוסית, אנגלית, צרפתית, ספרדית ומעט טורקית.
+שנהסדרהתפקידהערות2001לארגו וינץ'קרולפרק: "Contessa Vanessa"2006Le porte-bonheurסופיהסרט טלוויזיה2007Suspectesאווה פיראסמיני-סדרה2010Tyrannyמינה5 פרקים2013-2012מג'יק סיטיורה אוונסתפקיד ראשי; 2 עונות2014Mission Controlמגישת חדשותפרק: "Go Home"2020Wonderland, the girl from the shoreאליס6 פרקים2022הפרת אמוניםקארה יוסובהמיני-סדרה2023דם וכסף ג'וליה8 פרקים
אולגה סודוחה (באוקראינית: Ольга Саладуха; נולדה ב-4 ביוני 1983) היא אתלטית אוקראינית, היא אלופת העולם (טגו 2011), 3 פעמים ברציפות אלופת אירופה (ברצלונה 2010, הלסינקי 2012 וציריך 2014) ובעלת מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012) בקפיצה משולשת.
במשחקי האוניברסיאדה שנערכו באיזמיר, טורקיה בשנת 2005, זכתה סלדוחה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.96 מטר, אחרי ואנג ינג מסין (14.12 מטר) ולפני נדז'דה בזנובה מרוסיה (13.90 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 סיימה סלדוחה במקום רביעי בשיא אישי של 14.38 מטר, במדליית זהב זכתה טטיאנה לבדייבה מרוסיה (15.15 מטר).
במשחקי האוניברסיאדה שנערכו בבנגקוק, תאילנד בשנת 2007, זכתה סלדוחה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.79 מטר, לפני דנה ולדקובה מסלובקיה (14.41 מטר) ויאריאנה מרטינז מקובה (14.25 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה 2007 שנערכה באוסקה יפן בשנת 2007 סיימה סלדוחה במקום שביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.60 מטר, במדליית זהב זכתה יארחליס סביגנה מקובה (15.28 מטר).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה סלדוחה במקום תשיעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.70 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכתה סלדוחה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.81 מטר, לפני סימונה לה מנטייה מאיטליה (14.56 מטר) וסבטלנה בולשקובה מבלגיה (14.55 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה 2011 שנערכה בטגו קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה סלדוחה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.94 מטר לפני אולגה ריפקובה מקזחסטן (14.89 מטר) וקטרינה איברגואן מקולומביה (14.84 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי פינלנד בשנת 2012 זכתה סלדוחה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 14.99 מטר, לפני פטריסיה ממונה מפורטוגל שקבעה שיא לאומי חדש של 14.52 מטר ויאנה בורודינה מרוסיה (14.36 מטר).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה סלדוחה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.79 מטר, אחרי אולגה ריפקובה מקזחסטן (14.98 מטר) וקתרין איברגואן מקולומביה (14.80 מטר).
אולגה לנסקי (נולדה ב-24 בדצמבר 1992) היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר (2013, 2015 ו-2016) ושיאנית ישראל בריצת שליחות 4X100 מטר.
לנסקי נולדה בעיר לבוב שבמערב אוקראינה, ועלתה לישראל בגיל 6. הוריה של לנסקי הם ספורטאים מצטיינים.
אמהּ היא האתלטית אירנה לנסקי המחזיקה בשיאי ישראל בריצות 200 מטר ו-100 מטר משוכות.
בגיל 12 החלה לנסקי להתאמן עם אמהּ, והתמקדה בריצות ל-100 מטר ו-200 מטר.
בתחרות שנערכה ב-27 באפריל בתל אביב שברה לנסקי את השיא הישראלי לגילאי 22 בריצת 200 מטר, אשר הוחזק במשך 39 שנים על ידי אסתר רוט-שחמורוב, והעמידה אותו על 23.60 שניות.
באליפות אירופה לאומות שנערכה בליטא ב-22 ביוני 2013 שיפרה לנסקי את שיאה האישי בריצת 100 מטר וקבעה תוצאה של 11.55 שניות, בעוד שבריצה הכפולה היא סיימה שלישית בתוצאה של 23.68 שניות.
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-19 באפריל , קבעה לנסקי בריצה ל-100 מטר תוצאה של 11.42 שניות, תוצאה המהירה ב-3 מאיות שנייה מהשיא שבו החזיקה רוט שחמורוב במשך 42 שנה.
אולם היות שלא התייצבה לבדיקת סמים לאחר הריצה, לא הוכר השיא שלה, והיא הושעתה עד סוף שנת 2014.
ב-, עם חזרתה מההשעיה לתחרויות, שיפרה לנסקי את שיאה האישי בריצת 200 מטר לתוצאה של 23.52 שניות, במסגרת ליגת המועדונים באצטדיון הדר יוסף.
באליפות אירופה באולם שנערכה בפראג היא קבעה בריצת 60 מטר תוצאה של 7.51 שניות, תוצאה השווה לתוצאת השיא שלה, ושמיקמה אותה במקום ה-29 בתחרות.
בהמשך אותה שנה, השתתפה לנסקי באליפות אירופה לאומות שנערכה בבאקו במסגרת משחקי אירופה הראשונים, שם היא ניצחה פעמיים, בתוצאות 11.61 שניות ב-100 מטר, ו-23.40 בריצת ה-200 מטר.
בתחרות שנערכה ברוסיה ב-25 ביולי אותה שנה קבעה לנסקי בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 23.18 שניות.
שיא זה היה אמור להספיק ללנסקי על מנת לקבוע את הקריטריון הבינלאומי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ולאליפות העולם, אולם הקריטריון נפסל לאחר שהתברר שהתחרות התקיימה ללא בדיקת רוח.
למרות זאת אושר ללנסקי להשתתף באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבייג'ינג, שם היא סיימה במקום ה-46 עם תוצאה של 23.63 שניות..
בתחרות שנערכה ביוני 2019 בז'נבה, לנסקי קבעה ביחד עם גל קדמון, דיאנה ויסמן ודניאל פולסטר שיא ישראל חדש בריצת 4X100 מטר של 45.15 שניות, שיפור של 8 מאיות לשיא הקודם משנת 2015.
באליפות ישראל באתלטיקה 2019 שנערכה בסוף יולי זכתה לנסקי במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.87 שניות.
בתחרות שנערכה בפריז, במסגרת ליגת היהלום 2019, קבעה ביחד עם גל קדמון, דיאנה ויסמן ואילנה דורפמן שיא ישראלי חדש בריצת 4x100 מטר, בתוצאה של 44.79 שניות.
מלבד עיסוקה באתלטיקה, לנסקי היא גם דוגמנית וצלמת חובבת.
לנסקי כיכבה בקליפ לשיר " אין לה אוויר" של הזמר הישראלי שי נובלמן.
אולגה סוסנובסקה (בפולנית: Olga Sosnovska; נולדה ב-21 במאי 1972 בוויילון שבפולין) היא שחקנית ילידת פולין המתגוררת בארצות הברית ובבריטניה.
תפקידה הידוע ביותר הוא כאשת העסקים הפולנייה לנה קונדרה, באופרת הסבון "כל ילדיי" של רשת ABC.
הזוגיות שלה בסדרה עם הדמות של בלנקה מונטגומרי והנשיקה של שתיהן עשתה היסטוריה טלוויזיונית.
בבריטניה היא ידועה בעיקר כפיונה קרטר בעונות השלישית והרביעית של סדרת הריגול "ספוקס".
היא עזבה את הסדרה ב-2005 באמצע העונה כשנכנסה להריון.
סוסנובסקה נשואה לשחקן האמריקאי סנדהיל רממורת'י (גיבורים).
לבני הזוג יש בת, האלינה, ובן, אלכס.
היא שיחקה בתפקיד משנה בעונה השלישית של "גיבורים".
בית הזכרונות (2004) House Of D
העשב של השכן (2011) Weeds
אולגה נזרובה היא אצנית סובייטית בעבר.
היא אלופה אולימפית בעלת שלוש מדליות, מהן שתיים זהב, אלופת עולם ושיאנית עולם הנוכחית (2017) בריצת שליחות 4x400 מטר.
נזרובה נולדה בטולה שבמחוז טולה.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה במרץ 1987 סיימה נזרובה במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 52.76 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם אליטה יורצ'נקו, מריה פיניגינה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:19.50 דקות, אחרי מזרח גרמניה (3:18.63 דקות) ולפני ארצות הברית (3:21.04 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.20 שניות.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה נזרובה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם טטיאנה לדובסקאיה, מריה פיניגינה ואולגה בריזגינה וקבעה שיא עולם חדש של 3:15.17 דקות (שיא העולם הנוכחי 2017), לפני ארצות הברית (3:15.51 דקות) ומזרח גרמניה (3:18.29 דקות).
הזמן הבילתי רשמי שנמדד לה היה 47.82 שניות.
מדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.90 שניות, אחרי בת ארצה בריזגינה (48.65 שניות) ופטרה שרזינג ממזרח גרמניה (49.45 שניות).
בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 49.11 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכתה נזרובה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם טטיאנה לדובסקאיה, לודמילה ג'יגלובה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:18:43 דקות, לפני ארצות הברית (3:20.15 דקות) וגרמניה (3:21:25 דקות).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה נזרובה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם ילנה רוזינה, לודמילה ג'יגלובה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:20.20 דקות, לפני ארצות הברית (3:20.92 דקות) ובריטניה (3:24.23 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.69 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה נזרובה במקום 18 בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.83 שניות.
אולגה ניקולאייבה קניסקינה היא אתלטית רוסייה.
היא אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008), אלופת עולם שלוש פעמים ברציפות (אוסקה 2007, ברלין 2009 וטגו 2011) ואלופת אירופה (ברצלונה 2010) בתחרות הליכה ל-20 ק"מ.
בשנת 2015 לאחר שהתברר שהשתמשה באימרוץ נשללו כל התארים שבהם זכתה ונפסלו כל שיאיה משנת 2009 (כולל).
קניסקינה נולדה בנפולנאיה טבלה, שברפובליקת מורדוביה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 זכתה קניסקינה במדליית כסף בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:28:35 שעות, אחרי ריטה טוראבה מבלארוס (1:27:08 שעות) ולפני אליסה ריגאודו מאיטליה (1:28:37 שעות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:30:09 שעות, לפני בת ארצה טטיאנה שמיאקינה (1:30:42 שעות) ומריה ואסקו מספרד (1:30:47 שעות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בשיא אולימפי חדש של 1:26:31 שעות, לפני קיירסטי פלצר מנורווגיה (1:27:07 שעו) ואליסה ריגאודו (1:27:12 שעות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה קניסקינה פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:28:09 שעות, לפני אוליב לורניין מאירלנד (1:28:58 שעות) והונג ליו מסין (1:29:10 שעות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:27:44 שעות, לפני אניסיה קירדיאפקינה (1:28:55 שעות) וורה סוקולובה (1:29:32 שעות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה קניסקינה פעם שלישית ברציפות במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:29:42 שעות, לפני הונג ליו (1:30:00 שעות) ואניסיה קירדיאפקינה (1:30:13 שעות).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה קניסקינה במדליית כסף ולא הצליחה להגן על תוארה, בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:25:09 שעות, 7 שניות אחרי בת ארצה, ילנה לשמנובה שקבעה שיא עולם חדש של 1:25:02 שעות ולפני קיאנג שנג'י מסין (1:25:16 שעות).
אולגה ניקולבנה סחרוף (Olga Sacharoff; 28 במאי 1889, טביליסי, האימפריה הרוסית – 1967, ברצלונה) הייתה ציירת ספרדית ממוצא גאורגי, שהשתייכה לזרם אמנות נאיבית ולסגנון הסוריאליזם.
סחרוף נולדה בטביליסי גאורגיה (אז חלק מהאימפריה הרוסית), בת לאם ממוצא פרסי.
אחרי שלמדה בבית הספר לאמנות בטביליסי , היא עברה למינכן ובאה במגע עם האקספרסיוניזם הגרמני.
שם היא פגשה את בעלה לעתיד, הצלם והצייר אוטו לויד, שחי חיים אמידים מכספי אמו בשווייץ.
בשנת 1911 עברה סחרוף לפריז.
היא הושפעה בתחילה על ידי פול סזאן ומאוחר יותר על ידי הקוביזם הקיצוני, או הקוביזם הסינתטי.
היא ולויד היו חלק ממעגל חבריה של המהגרת הרוסייה מארי וסיליאף.
מלחמת העולם הראשונה הביאה את סחרוף ולויד לעבור לספרד בשנת 1915. הזוג התמקם תחילה במיורקה, ובשנת 1916 התיישב בברצלונה.
היא שיתפה פעולה עם פרנסיס פיקבייה ב"מגזין 391", שפורסם בברצלונה ונחשב כמייצג את הזרם הדאדאיסטי.
בין המופיעים בארבע חוברות המגזין היו גיום אפולינר ומארי לורנסן.
סחרוף הציגה בסלוני הסתיו של פריז אבל חיה בעיקר בברצלונה.
כשהיא ולויד נפרדו בשנת 1929, סחרוף סבלה מדיכאון, והפסיקה לצייר למשך כחמש שנים.
היא שבה והופיעה בשנת 1934 בתערוכה בגלריית Layetanas בברצלונה.
סחרוף עבדה באיור ספרים, כולל ספרה של קולט "ביתה של קלודין", ו"נייטוצ'קה" של פיודור דוסטויבסקי.
אולגה לאונרדובנה קְניפֶּר-צ'כובה 1868 – 22 במרץ 1959) הייתה שחקנית תיאטרון בתקופת האימפריה הרוסית וברית המועצות, ואשתו של הסופר והמחזאי אנטון צ'כוב.
קניפר נישאה לאנטון צ'כוב, מחברם של מחזות אלה, ב-1901. קניפר צ'כובה גילמה את רנבסקאיה שוב בשנת 1943, בהצגה ה-300 של "גן הדובדבנים" בתיאטרון.
השחקנית הגרמניה אולגה צ'כובה הייתה אחייניתה.
המלחין הסובייטי לב קניפר היה אחיינה.
אולגה לאונרדובנה קניפר נולדה בגלזוב ללאונרד ואנה קניפר.
כשאולגה נולדה היה אביה מנהל מפעל בגלזוב, עיר קטנה בצפון-מזרח רוסיה האירופית.
שנתיים לאחר שאולגה נולדה עברה משפחתה למוסקבה וחיה ברמת חיים של המעמד הבינוני-גבוה.
היא הייתה ילדה אמצעית בין שני אחים, קונסטנטין וולדימיר, ופונקה מאוד.
היא למדה בבית ספר פרטי לבנות ושלטה בצרפתית, גרמנית, ואנגלית, ולקחה שיעורי מוזיקה ושירה בתום יום הלימודים המפרך.
אולגה הייתה בבחינת הבטחה כציירת וליוותה את משפחתה בנגינה בפסנתר במפגשים ובארוחות הערב המשפחתיות והחברתיות.
אביה, שהשתוקק להסתגל למוסכמות החברתיות של ארצם המאמצת, הבהיר לאולגה כשהייתה צעירה, שעליה להגביל את שאיפותיה בחיים לנישואים מוצלחים וחיי עקרת בית.
אמה, אנה איבנובה, למרות שהייתה זמרת ופסנתרנית מוכשרת, אולצה לוותר על תקוותיה לפתח קריירה של אמנית וחשה שעל אולגה לנהוג כמוה.
ב-1894 נפטר אביה של אולגה באורח בלתי צפוי, והשאיר את האישה בת העשרים וחמש ואת אימה עם נטל של חובות כבדים מכיוון שהם חיו מעבר ליכולתם.
אולגה ואימה החלו לתת שיעורי מוזיקה ושירה כדי להתפרנס.
הן גם פיטרו ארבעה מחמשת המשרתים שלהם, ועברו לדירה קטנה יותר.
תקוותיה של אולגה להיהפך לשחקנית תיאטרון עדיין לא נגוזו.
היא הלכה בעקבות חלומותיה, ללא הסכמתה של אימה והייתה נכונה להקריב את קשריה החברתיים, היא כתבה: "בכל פעם בחיי שבאמת רציתי משהו, ובאמת האמנתי באפשרות להשיג את מה שרציתי ופעלתי במרץ, תמיד הצלחתי ומעולם לא התחרטתי על כך שהלכתי בדרכי.
היא נרשמה ללימודים בבית הספר לדרמה של תיאטרון מאלי, אך נשרה מהלימודים כעבור חודש.
אימה סייעה לה בחוסר רצון ורשמה את אולגה לגיטיס - האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון, שם לימד אותה המייסד-שותף לעתיד של התיאטרון האמנותי של מוסקבה, ולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו.
נמירוביץ' הציג את אולגה וחברה ללימודים וסבולוד מיירהולד (שלימים יהפך לאחת הדמויות הבולטות ביותר בתיאטרון הרוסית שלאחר המהפכה הרוסית (1917)) בפני קונסטנטין סטניסלבסקי.
נמירוביץ' גילה את אוזנם של קניפר ומיירהולד שהוא וסטניסלבסקי מתכננים להקים תיאטרון.
נמירוביץ' הבטיח לשני השחקנים שהם יצורפו לתיאטרון ויעזרו להצעיד אותו לגדולות.
לאחר שבועות רבים, הם גייסו הון מספיק כדי לייסד את התיאטרון.
התיאטרון שכן בפושקינו, שם סטניסלבסקי נאם בפני השחקנים ואמר להם שכולם יקדישו את חייהם ליצירת "התיאטרון הטוב, המוסרי, והבינלאומי הראשון ברוסיה".
בתקופת החזרות על "השחף", ב-9 בספטמבר, יום הולדתה ה-30 של אולגה, היא פגשה את איש הרוח הסופר הרווק המבוקש ביותר ברוסיה, מחזאי "השחף", אנטון צ'כוב, שהיה אז בן 38. קניפר וצ'כוב החליפו מברקים ומכתבים במהלך השנים הבאות, בה בעת אולגה התיידדה עם מאשה, אחותו הצעירה של צ'כוב.
מכתבים פלרטטניים ומבודחים הפכו למכתבי אהבה וגעגועים, מכיוון שהיו מרוחקים זה מזו.
בחורף של 1900, צ'כוב שב ליאלטה ונסע למוסקבה, שבאמתחתו מחזה חדש אותו כתב, שהיה מיועד ל"שחקנית היקרה".
"איזה תפקיד יש לי בשבילך ב"שלוש אחיות".
תני לי עשרה רובלים ואת יכולה לקבל אותו, אחרת אתן אותו לשחקנית אחרת", כתב צ'כוב לאולגה.
קווים משותפים רבים קיימים בין אולגה קניפר למאשה, התפקיד שצ'כוב כתב בשבילה ב"שלוש אחיות".
קניפר גילמה את האמצעית בשלוש האחיות שלהן אח אחד.
הנשואה היחידה מבין הרביעייה ו"המיוחדת והמוכשרת ביותר מבין שלוש האחיות.
כדי לגלם את דמותה של אישה צעירה, בת תרבות ונעימת הליכות, השולטת בצרפתית, גרמנית ואנגלית, ופסנתרנית ממדרגה ראשונה" לא הייתה בעיה עבור קניפר שכבר רכשה את המיומנויות הללו.
קניפר זכתה לתשבחות רבות על גילום דמותה של מאשה, לשמחתו של צ'כוב.
אנטון צ'כוב ואולגה קניפר נישאו לבסוף ב-25 במאי 1901, בכנסיית הצלב הנעלה.
הייתה זו חתונה ספונטנית, קטנה, שכמעט איש לא ידע עליה, ובכלל זה אימו ואחותו של צ'כוב, ואימה של אולגה.
הרבה חברים קרובים ומשפחה חשו פגועים מחמת החשאיות.
הנישואים הסתיימו כשצ'כוב הלך לעולמו משחפת בשנת 1904.
אולגה לאונרדובנה קניפר-צ'כובה המשיכה בקריירה מוצלחת מאוד בשורותיו של התיאטרון האמנותי של מוסקבה במשך שארית חייה.
היא הלכה לעולמה ב-22 במרץ 1959, במוסקבה, ברית המועצות, בהיותה בת תשעים.
אולגה קורקולינה (נולדה ב-18 במאי 1971) היא ספורטאית ישראלית אוקראינית, אלופת ישראל בקפיצה לגובה (4 פעמים ברציפות, 2002-1999) ובהדיפת כדור ברזל (1999 ו-2001), שיאנית ישראל בקפיצה לגובה (1.87 מטר) ובעלת התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של אתלטית ישראלית, מפתחת גוף ושחקנית קולנוע ישראלית.
קורקולינה הופיעה בסרט קיק אס 2 כ"אמא רוסיה", נבלית-על חסרת רחמים הניחנת בכוח פיזי עילאי.
קורקולינה התאמנה בקבוצת מכבי חיפה כרמל, בהדרכת בעלה דמיטרי קורקולין.
בתחרות שנערכה באולם במוסקבה רוסיה ב-19 בפברואר 1999 קבעה קורקולינה בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.82 מטר.
שיא זה החזיק מעמד כ-7 שנים ונשבר על ידי מעיין שחף (1.83 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, בקפיצה לגובה (1.80 מטר) ובהדיפת כדור ברזל (12.62 מטר).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2001 זכתה קורקולינה בשתי מדליות זהב, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.79 מטר ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.88 מטר.
שנה לאחר מכן, באליפות ישראל היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר ובכך הגנה על תוארה.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-16 שנערכו בתל אביב ב-18 ביולי 2001 היא זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.66 מטר.
בתחרות שנערכה בכנרת, ב-2 בפברואר 2002 קבעה קורקולינה בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.87 מטר, שיפור לשיא בן עשר השנים של לודמילה מרמן (1.86 מטר).
שיא זה החזיק מעמד כ-8 שנים ונשבר על ידי שחף (1.88 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר, לפני דליה פבלוב (1.62 מטר) ומאירה הראל (1.57 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2004 זכתה קורקולינה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.85 מטר, אחרי סיוון ג'אן (14.52 מטר) ומדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.62 מטר, אחרי חן עדרי (1.71 מטר).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 33.33 מטר.
קורקולינה נשואה, מתגוררת בחיפה ולה בן ובת.
אולגה קונסטנטינובנה צ'כובה הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסייה-גרמנייה, אחייניתה של אולגה קניפר, מי שהייתה אשתו של אנטון צ'כוב.
נודעה בגלל קשריה עם צמרת השלטון הנאצי בגרמניה ועם המודיעין הסובייטי.
היא נולדה כאולגה קניפר בעיר אלכסנדרופול ברוסיה (היום גיומרי בארמניה) להורים ממוצא גרמני.
אביה - קונסטנטין קניפר היה אחיה של אנה קניפר צ'כוב, אשתו של אנטון צ'כוב.
היא הכירה את בעלה לעתיד השחקן הרוסי-יהודי, מיחאיל "מייקל" צ'כוב (אחיינו של אנטון).
הזוג נישא, נולדה להם בת שהוטבלה כנוצרייה אך הנישואים התפוררו תוך זמן קצר בגלל בגידותיו של מיכאל.
במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת האזרחים ברוסיה, התדרדר מצבה של השכבה הבורגנית ורבים ברחו או הוצאו להורג.
אולגה סבלה מקור ומרעב ורבות מחברותיה השחקניות התדרדרו לזנות.
למזלה הצליחה לקבל אשרת יציאה לגרמניה לשישה שבועות תמורת הסכמתה לשמש כסוכנת סמויה.
האשרה הוארכה לאחר מכן והיא הורשתה להביא את בתה ואמה.
אולגה הגיעה לגרמניה בחוסר כל אך עד מהרה למדה גרמנית והצליחה להשתלב בחברת ההפקות הגרמנית UFA.
עד מהרה התפרסמה וזכתה להצלחה בינלאומית.
הקומדיה "השלושה מתחנת הדלק" שהיה סרטה המדבר הראשון ב-1930 זכתה להצלחה בינלאומית.
באותה שנה הפליגה לארצות הברית, נפגשה עם גרטה גרבו, דאגלס פיירבנקס, הרולד לויד וצ'ארלי צ'פלין.
היא חתמה על חוזה עם יוניברסל והופיעה בקומדיה "אהבה לפי הזמנה" אבל מבטאה הרוסי-גרמני הכבד לא היה לטעם הקהל האמריקאי.
ב-1937 השתתפה בסרט "הדגל הצהוב", יחד עם האנס אלברס, דורותיאה וויק ועוד.
אדולף היטלר ויוזף גבלס היו חובבי קולנוע גדולים.
גבלס שהיה שר התעמולה שלט בחברת UFA והקיף את עצמו בשחקניות קולנוע.
צ'כובה הוזמנה לאירועים רשמיים עם הצמרת הנאצית ובתמונה מפורסמת נראתה לצד היטלר במסיבה שארגנה אשתו של יואכים פון ריבנטרופ במאי 1939. צ'כובה הופיעה במלחמה בסרטים המשבחים את מדיניותה של גרמניה.
בעת הקרב על בריטניה היא ערכה ביקור אצל טייסי הלופטוואפה שיצאו להפציץ את בריטניה והתאהבה באחד מהם אך הוא נהרג כשמטוסו הופל.
צ'כובה הייתה סוכנת סמויה של הסובייטים כבר מעת הגעתה לברלין.
היא הופעלה על ידי אחיה לב קניפר והעבירה ידיעות על רוסים לבנים בברלין, על גרמנים המתנגדים למלחמה, על היחסים בצמרת הנאצית ועוד.
הפירוט המדויק של הפרטים שסיפקה נמצא בארכיונים ברוסיה וספק אם יפורסם אי פעם.
ברור שהסובייטים העריכו את פעילותה ועובדה, היא זכתה מהם ליחס מיוחד.
גם ההיסטוריון אנטוני ביוור שחקר זאת לא הצליח למצוא מסמכים נוספים וסיכם זאת כ"תעלומה".
עם כיבוש ברלין עצרו הסובייטים את צ'כובה והטיסוה למוסקבה לחקירות בידי ויקטור אבאקומוב, ראש סמרש.
זאת בניגוד לרוסים לבנים רבים שנמצאו בברלין והוצאו להורג או נשלחו לגולאגים.
לאחר מספר שבועות בתנאים נוחים הוטסה בחזרה לברלין, בהוראת לברנטי בריה.
היא התיישבה בחלק המזרחי של ברלין שהייתה בשליטת הסובייטים והמשיכה בהופעה בסרטים שלא זכו להצלחה.
ב-1950 עברה למינכן ופתחה שם מפעל קוסמטיקה.
היא מתה ב-1980 מלוקמיה וביקשה להיקבר בטקס רוסי - פרבוסלבי.
אולגה פרידמן (באוקראינית: Ольга Олегівна Фрідман; נולדה ב-30 בספטמבר 1998) היא טניסאית אוקראינית-ישראלית, אלופת ישראל בטניס לשנת 2015. דורגה בשיאה 232 בעולם.
אולגה פרידמן נולדה בקייב שבאוקראינה למשפחה יהודית.
החלה לשחק טניס בגיל 5. בגיל 14 הייתה אלופת אירופה לגילאים שלה ומדורגת ראשונה בעולם.
פרידמן, בעלת דרכון אוקראיני וישראלי גרה ומתאמנת בישראל, אך מייצגת את אוקראינה בסבב העולמי בטניס.
פרידמן הביעה את רצונה לייצג את ישראל בגביע הפדרציה.
בדצמבר 2014 לקחה חלק בטורניר ITF לנוער שנערך בכפר המכביה, והפסידה בגמר בשלוש מערכות לטניסאית הרוסיה מרתה פגינה.
באותו חודש השתתפה לראשונה באליפות ישראל בטניס, והודחה בשלב שמינית הגמר לאחר שהפסידה לעפרי לנקרי בשלוש מערכות.
בדצמבר 2015 זכתה באליפות ישראל בטניס, לאחר שניצחה בגמר ניצחה את יוליה גלושקו האלופה היוצאת והמדורגת הבכירה בישראל (2-6, 2-6).
בינואר העפילה לגמר טורניר ITF בדייטונה ביץ' שבפלורידה, והפסידה לאון ג'אביור מתוניסיה בשלוש מערכות.
בינואר השתתפה בשני טורנירים, ומאז לא שבה לשחק.
אולגה אלכסנדרובנה לדיז'נסקיה הייתה מתמטיקאית סובייטית ורוסייה.
שמה יצא בשל עבודתה על משוואות דיפרנציאליות חלקיות (ובמיוחד על הבעיה ה-19 של הילברט) ועל דינמיקת זורמים.
היא הגתה את ההוכחות הקפדניות הראשונות של ההתכנסות של שיטת דיפרנציאל סופי למשוואות נאוויה-סטוקס.
היא נמנתה על תלמידי איוואן פטרובסקי.
היא זכתה במדליית הזהב על שם לומונוסוב בשנת 2002.
לדיז'נסקיה נולדה וגדלה בקולוגריב, קוסטרומה, ברית המועצות.
אביה היה מורה למתמטיקה, ובהשפעתו התעניינה ואהבה מתמטיקה מגיל צעיר.
באוקטובר 1937 נעצר אביה בידי הנקו"ד, נשלח לגולאג, ונרצח בידיהם זמן קצר לאחר מכן.
גורלו מתואר בספר ארכיפלג גולאג מאת סולז'ניצין.
לדיז'נסקיה הצליחה לסיים את לימודי התיכון, אך מכיוון שאביה נחשב "אויב העם", נאסר עליה ללמוד באוניברסיטת לנינגרד.
היא הצליחה להתקבל למכון פדגוגי בשנת 1941. בשנת 1943, התקבלה לפקולטה למכניקה ולמתמטיקה באוניברסיטת מוסקבה, וסיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1947, בהנחיית המתמטיקאי איגור פטרובסקי.
באותה שנה נישאה, ועברה ללנינגרד, שם סיימה תואר שני באוניברסיטת לנינגרד תחת סרגי סובולייב בשנת 1949.
לאחר מות סטלין בשנת 1953, השלימה לדיז'נסקיה את לימודי הדוקטורט שלה, והחלה ללמד במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת לנינגרד, וכן במכון המתמטי על שם סטקלוב.
משנת 1962 עמדה בראש המעבדה לפיזיקה מתמטית באקדמיה הלאומית למדעים.
משנת 1981 הייתה חברה-בהתכתבות של האקדמיה הלאומית למדעים, במחלקה למתמטיקה.
בין שנת 1990 לשנת 1998 עמדה בראש האגודה המתמטית של סנקט פטרבורג.
הוענק לה דוקטורט של כבוד מטעם אוניברסיטת בון.
לדז'נסקיה הייתה חברה באקדמיה האירופית ובאקדמיה לאופולדינה בגרמניה.
אולגה פיינברג (12 בספטמבר 1889 – 1 בספטמבר 1974) הייתה רופאה ומנהלת של מחנה העולים "מחנה חאשד" הראשון שבפרוטקטורט עדן בין פברואר 1947 לפברואר 1949. בתקופה זו החל השלב הראשון של מבצע "על כנפי נשרים".
נולדה כאולגה פיקמן בניקולאייב שבאימפריה הרוסית.
היגרה לארצות הברית בשנת 1916, הפכה לאזרחית שם ולמדה רפואה.
עבדה בבית החולים מייקל בול הוספיטל.
שירתה בצלב האדום האמריקאי כרופאה.
ב-1927 עלתה לארץ ישראל ועברה להתגורר ביריחו, כיהודייה היחידה שם.
היא הקימה בעיר סנטוריום ובית הבראה.
רכשה את השפה הערבית וביתה היה לנקודת מפגש לאנשי ציבור יהודים, ערבים ובריטים.
איש הצבא הבריטי והמנהיג הציוני פרדריק קיש כתב עליה בספרו, 'יומן ארץ-ישראלי', שהיא "רכשה את האמון המלא של האפנדים והפלחים תושבי יריחו ובנותיה".
ב-1938, כחלק מהטרור הערבי של המרד הערבי הגדול ולמרות שירותה את ערביי יריחו, נשרף כל רכושה בשל יהדותה והטיפול שהעניקה גם לאנשי צבא בריטים.
פיינברג הספיקה לברוח מבעוד מועד.
פיינברג לא שבה ליריחו ובשנים הבאות סייעה בהודו לפליטים ולקהילות יהדות הודו.
היא הפיצה בקרבם את הרעיון הציוני, ועזרה בייסוד מוסדות ויצו לקידום החינוך והבריאות שם.
בנוסף סייעה לאשראם נוצרי בלקנאו ויצרה שם קשרים חמים עם אחותו של נהרו ואישים הודים אחרים.
בשנות מלחמת העולם השנייה סייעה לכוחות הרפואה הבריטים בהודו.
בדרכה מהודו לארץ ישראל בדצמבר 1946 עצרה לנחיתת ביניים בפרוטקטורט עדן שבתימן ל-24 שעות.
עקב קשריה עם השלטון הבריטי והיותה רופאה בצבא הבריטי ובג'וינט ביקרה במחנה הפליטים "חאשד"-גאולה בניהול הג'וינט, שטיפל במועמדים לעלייה.
נאמר לה כי אלפי פליטים מתימן ששהו בתנאים קשים ברובע היהודי בעדן ובמחנה מצעביין עתידים להיות מגורשים חזרה לתימן, משום שהם סובלים ממחלות מידבקות המסכנות את אוכלוסיית העיר.
הפליטים התימנים הגיעו לעדן לאחר מסע מפרך של 3 שבועות במדבר חולים במחלות טרופיות וטיפוס.
פיינברג פנתה לד"ר יהודה לייב מאגנס יו"ר האוניברסיטה העברית שהיה פעיל בג'וינט בבקשה שיסייע במשלוח צוותים רפואיים נוספים להצלת התימנים, משום שבתימן כמעט שלא היו רופאים ולפליטים לא היו משאבים כספיים לקבל טיפול רפואי בעדן.