tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עבודותיה של פרופסור קמחי מצוטטות בהרחבה, והיא מוזמנת בקביעות להציג את הישגיה בכנסים בתחומים שונים.
מעבר למחקריה ומאמריה, עדי קמחי פעילה במספר רב של ארגונים בישראל ובעולם.
כלת פרס ישראל לחקר מדעי החיים לשנת ה'תשע"ט (2019).
קמחי נולדה ב-1947 להורים שעלו מסלוניקי שביוון.
גדלה ברעננה ולמדה בתיכון אוסטרובסקי.
לאחר לימודיה התיכוניים, קמחי החלה ללמוד באוניברסיטת תל אביב במסלול מיקרוביולוגיה במסגרת העתודה האקדמית, ולאחר השלמת תואר שני ב-1970, שירתה כקצינה בחיל הרפואה.
סיימה את לימודי הדוקטורט (PhD) שלה תחת הדרכתו של יוג'ין רוזנברג בהצטיינות ב-1977 באוניברסיטת תל אביב.
לאחר מכן ערכה את ההשתלמות הפוסט דוקטוריאלית שלה במחלקה לווירולוגיה במסגרת מכון ויצמן למדע.
חברה במחלקה לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן, בה כיהנה כראש מחלקה בין השנים 2001–2006.
חברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, באקדמיה האירופית לחקר הסרטן ובאקדמיה האירופית למדעים, ובעבר הייתה חברה במועצה להשכלה גבוהה.
התמנתה לתפקיד יועצת הנשיא לקידום נשים והייתה חוקרת אורחת במכון וייטהד () שבקיימברידג', מסצ'וסטס.
פרסמה 160 מאמרים בעיתונות מהשורה הראשונה ו-22 פרקים בספרים.
קמחי פיתחה שיטה חדשה לאיתור גנים "חבויים", הממלאים תפקידים מרכזיים במסלולי התקשורת הביוכימית ו"שולטים" בצמתים המרכזיים ברשת.
שיטה זו קרויה "ברירת נוק-אאוט טכני".
שיטה אשר באמצעותה התאפשר גילוי של חמישה גנים המקודדים חלבונים שמכונים DAP , הקשורים לתהליכים גורמי מוות בתאים.
פיתוח השיטה וזיהוי הגנים זכו להכרה בין-לאומית נרחבת.
בנוסף פרופ' קמחי הייתה שותפה במחקר אשר גילה כי חלבון האוטופגיה Atg12 מסוגל להיקשר לחלבוני Bcl-2 וכך לקדם מוות באמצעות אפופטוזה.
מחקר זה גילה בנוסף כי תפקידו של Atg12 באפופטוזה אינו תלוי בתפקיד שהוא ממלא באוטופגיה, כיוון שתהליכים אלו מבוצעים על ידי אזורים שונים בחלבון.
מחקר זה תרם רבות לחקר הסרטן.
1999 - פרס מילשטיין בנושא מחקר ציטוקין.
1999 - פרס לנדאו בתחום הביולוגיה וביוטכנולוגיה.
2008 - פרס מייסדי טבע על הישגים פורצי דרך בחקר הגנטיקה של הסרטן.
2012 - פרס א.מ.ת בקטגוריה מדעי החיים, בתחום פיזיולוגיה בנושא חקר הסרטן - חקר מוות של תאים.
2019 - פרס ישראל בתחום חקר מדעי החיים על מחקריה בתחום מוות תאי מתוכנת.
עדי קונסטנטינוס (נולד ב-9 בנובמבר 1994) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי.
קונסטנטינוס שנולד במעלה אדומים, המכונה "קוסטה", החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים וכשהיה בן 15 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי חיפה.
קונסטנטינוס היה אחד משני הקפטנים של קבוצת הנוער של מכבי חיפה, עמה זכה בשני דאבלים.
ב-28 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 2–3 למכבי נתניה במסגרת גביע הטוטו.
ב-11 במאי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 2–1 נגד עירוני קריית שמונה.
לקראת סוף עונת 2014/2015 הפך קונסטנטינוס לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, ושותף בשישה משחקי ליגת העל.
בעונת 2014/2015 הושאל קוסטנטינוס להפועל עכו על מנת לצבור דקות משחק.
ב-20 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בעכו, בתיקו 0–0 נגד בני סכנין.
עד לסיום העונה שיחק קונסטנטינוס 25 משחקים בליגה ועוד אחד בגביע המדינה.
בתקופתו בהפועל עכו זומן לראשונה לנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה ערך שלוש הופעות בשנת 2015. קונסטנטינוס המשיך בעכו גם בעונה שלאחר מכן אך בינואר חתם בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
ביולי הצטרף להפועל ירושלים מהליגה הלאומית, ובסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה א'.
ב-15 ביוני 2017 חזר לליגת העל כאשר חתם במכבי נתניה עד לסיום העונה, אך במדיה שותף רק בתשעה משחקים, מתוכם שלושה בליגה, וב-31 בינואר 2018 חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית, במדיה כבש שער אחד ב-17 הופעות עד תום העונה.
ב-16 באוגוסט 2018 חזר לקדנציה שנייה בהפועל עכו בליגה הלאומית.
ב-23 ביולי 2019 חתם בהפועל אשקלון.
ב-22 ביולי 2020 חתם באולימפיאקוס ניקוסיה הקפריסאית לעונה אחת.
חודש וחצי לאחר מכן הושאל עד לסוף העונה בדיגניס מורפו מליגת המשנה הקפריסאית.
ב-31 בינואר 2022 חזר לישראל וחתם במכבי הרצליה מליגה א'.
ב-27 ביוני 2022 חתם באחי ריינה מליגה ב'.
עדי קָפֶּלְיוּק (נולד ב-19 בדצמבר 1955) הוא מהנדס, מנהל מערכות מידע (מנמ"ר), יו"ר פורום מנהלי מערכות מידע בשלטון המקומי בישראל לשעבר, מרצה בתחום מערכות מידע.
אביו, עודד קפליוק, הוא במאי וסופר.
דודו, אמנון קפליוק, היה עיתונאי, ממייסדי ארגון "בצלם", ודודתו, אולגה קפליוק היא כלת פרס ישראל לחקר הבלשנות הכללית לשנת תשס"ה.
סבו, מנחם קפליוק, היה עיתונאי וסופר.
למד בבית הספר היסודי תל נורדאו ותיכון עירוני ה'.
התגייס לצה"ל בשנת 1974 ושירת כקצין בחיל השריון.
סיים שירות מילואים בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1982 קיבל תואר ראשון בהנדסת מכונות בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1987 סיים תואר שני במדעי הניהול ובמערכות מידע, בבית ספר למינהל עסקים רקנאטי באוניברסיטת תל אביב.
את התואר השלישי, Ph.D בפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב בתחום ניהול ידע ותמיכה בקבלת החלטות מורכבות, קיבל בשנת 2004.
נשוי ואב לשני בנים, מתגורר ברמת גן.
בשנות ה-80 ותחילת ה-90 שימש מהנדס ומנהל פרויקטים בתעשייה הצבאית; בשנים 1996–2015 שימש מנהל אגף מינהל כללי ומערכות מידע בעיריית גבעתיים.
בשנת 2004 היה בין מקימי פורום המנמ"רים של הרשויות המקומיות בישראל וכיהן כיו"ר הפורום הראשון עד לשנת 2015. במסגרת זו הגדיר לראשונה שישה תפקידים בתחום מערכות המידע בספר התפקידים של השלטון המקומי.
קפליוק שימש מרצה במכללה האקדמית רופין, במרכז האוניברסיטאי באריאל, באוניברסיטת תל אביב והמכללה האקדמית תל אביב יפו.
בשנים 2015-2017 היה חבר סגל של המרכז האקדמי פרס ברחובות בפקולטה למנהל עסקים בניהול מערכות מידע וניהול ידע.
2018 – ראש התמחות בממשל דיגיטלי במסגרת בית ספר לחברה ופוליטיקה ב.
בשנים 2010–2015 היה עדי קפליוק חבר הדירקטוריון של פרס ספיר במפעל הפיס.
מ-2013 חבר ועד מנהל של עמותת שקיפות בינ"ל ישראל.
מ-2017 מנטור בעמותת קרן שמש.
במסגרת תחרות המנמ"ר המצטיין של אנשים ומחשבים קיבל בשנת 2016 מגן הוקרה מיוחד (פרס מפעל חיים) על פעילותו הציבורית כיו"ר של פורום המנמ"רים בשלטון המקומי, ועל פעילותו הציבורית למען המנמ"רים ברשויות.
"ניהול ומשילות- מערכת מידע בשלטון המקומי", בתוך: כלכלה חברה והפרטה בשלטון המקומי, ד"ר איתן לסרי (עורך), הוצאת המכון לשלטון מקומי ואתגר פתרונות אסטרטגיים ויזמות, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, 2012.
עדי שמאי היא כתבת ומגישת מבזקי חדשות ברדיו ובחדשות 13.
שמאי נולדה וגדלה בבאר שבע.
למדה בתיכון מקיף ה' והיא בעלת תואר ראשון בניהול ותקשורת מהמכללה למינהל.
את הקריירה בעיתונאות החלה שמאי ב-1995 ככתבת התרבות במקומון "ידיעות תקשורת".
ב-1996 עבדה כשדרנית רדיו ב"רדיו ללא הפסקה".
בין השנים 1998 עד 2000 שימשה שמאי כתבת התרבות של המקומון "מעריב" .
בין השנים 1998 ל-2000 הייתה כתבת "ערב טוב עם גיא פינס" בערוץ הוט 3 ובמקביל, ערכה והגישה את רצועת הבוקר ב"רדיו דרום".
בין השנים 2000-2003 שימשה שמאי במספר תפקידים בטלוויזיה: כמנחת הסדרה "תרבות הרוק" בערוץ 8, מגישה במגזין המחשבים "זומביט" בערוץ 2 וכמגישת "חדשות ספורט".
ב-2001 החלה לשמש "שדרנית רדיו בכירה" ב"רדיו תל אביב", שם הגישה תוכנית יומית אישית.
ב-2004 החלה להגיש את מגזין הבידור והטלוויזיה בתוכנית הבוקר של ערוץ 10 וכן להגיש את מגזין הפנאי בתוכנית טלוויזיה הבוקר של "רשת" בערוץ 2.
ב-2005 שימשה כמגישת מהדורת חדשות הצרכנות בערוץ TVMALL.
ב-2006 החלה להגיש את מבזקי הספורט בערוץ הספורט.
בין השנים 2008 עד 2010, החלה להגיש את רצועת הצהריים עם רון קופמן ב"רדיו תל אביב".
ברצועה זו הם הגישו את התוכנית "צהריים בשניים".
בין השנים 2008 ל-2010, שימשה כמגישת מבזקי חדשות בחדשות 10.
ב-2012 החלה להגיש את התוכנית "משפחה חורגת המדריך" עם אלון גל בערוץ 2.
ב-2014 החלה להגיש את התוכנית "חדשות מקומיות" ב"וואלה!
ב-2014 יצרה את הסרט דוקומנטרי "חללים: השכול הצבאי בחברה הישראלית" בו היא גם שימשה כבמאית.
ביוני 2018 לאחר המיזוג עם ערוץ 13 הפכה להיות מגישת מבזקי חדשות.
שמאי היא בעלת תואר ראשון בתקשורת וניהול מהמכללה למנהל.
עדי שטרן (נולד ב-1966) הוא מעצב גרפי ישראלי ונשיא בצלאל.
בוגר המחלקה לעיצוב גרפי בבצלאל (1992) ומוסמך אוניברסיטת Reading, בריטניה, בטיפוגרפיה ועיצוב גופנים (2003).
עם תום לימודיו עבד במשך כשנתיים בסטודיו של דוד טרטקובר.
בין השנים 1994–2015 הוביל סטודיו לתקשורת חזותית וטיפוגרפיה שהתמחה בעיצוב בתחומי התרבות והאמנות.
בין הגופים עימם עבד לאורך השנים ניתן למנות את מוזיאון העיצוב חולון, מוזיאון תל אביב לאמנות, להקת המחול בת-שבע, האוניברסיטה העברית, פסטיבל ישראל, התזמורת הקאמרית הישראלית, המרכז הבינתחומי הרצליה, שידורי קשת, האופרה הישראלית ויד ושם.
לצד אלה ייעץ לחברות מהחשובות בעולם בתחום עיצוב הגופנים, ביניהן: Microsoft Typography, Linotype, Monotype.
לצד פעילותו כמעצב, שטרן כותב ומרצה על ההיסטוריה והעיצוב של הכתב העברי.
מרצה בבצלאל החל משנת 1997 וראש המחלקה לתקשורת חזותית בשנים 2008–2015.
בהובלתו הוקמה התוכנית הראשונה בישראל לתואר שני בתקשורת חזותית.
בין מרץ לספטמבר 2015 כיהן כמ"מ נשיא בצלאל והחל באוקטובר 2015 מכהן כנשיא המוסד.
בין תפקידיו כנשיא פועל להמשך גיוס המשאבים הנדרשים ולהקמתו של קמפוס בצלאל החדש ע"ש ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל במגרש הרוסים בירושלים.
בנין הקמפוס מתוכנן על ידי משרד האדריכלים SANAA מטוקיו, והוא צפוי להוות עוגן מרכזי בהתחדשות האורבנית של מרכז העיר ירושלים.
עבודותיו השתתפו בתערוכות רבות בארץ ובעולם וזכו בפרסים שונים, ביניהם הפרס הראשון בתחרות איגוד המעצבים הטיפוגרפים של טוקיו, יפן, (TDC Tokyo), ופרסי כסף וארד בתחרות Art Directors Club, ניו יורק.
פרס משרד התרבות, המדע והספורט בתחום העיצוב הגרפי (1999)
אמן נבחר של הקרן למצוינות בתרבות (2002)
בשנת 2013 נבחר על ידי עיתון הארץ כאחד מעשרת המשפיעים ביותר על עולם העיצוב בישראל
2015 "דפוסים משתנים - מלאכת העיצוב של משה שפיצר, הנרי פרידלנדר ופרנציסקה ברוך", מוזיאון ישראל, ירושלים (עורכת: עדה ורדי).
"עיצוב האות העברית בעשור הראשון למדינת ישראל"
2005 "העבריים החדשים' - מאה שנות אמנות בישראל", קטלוג התערוכה.
"חדשנות וארכאיות - עיצוב האות העברית בעשור הראשון למדינת ישראל".
עדי שטרן גרונדלנד (נולדה ב-25 בפברואר 1978) היא מיקרוביולוגית ישראלית, פרופסורית חברה בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב.
עדי שטרן גרונדלנד גדלה בירושלים לאב פיזיקאי ואם ציירת.
שלוש שנים התגוררה המשפחה בארצות הברית, במהלך תקופת הבתר-דוקטורט של אביה.
בתור נערה השתתפה באולימפיאדת המתמטיקה.
היא בעלת תואר ראשון בביולוגיה, בפסיכולוגיה ובמתמטיקה מאוניברסיטת תל אביב (סיימה בהצטיינות ב-2003), ותואר שני (2005) ושלישי (2009) מהמחלקה לחקר התא ואימונולוגיה בפקולטה למדעי החיים של אוניברסיטת תל אביב.
עשתה בתר-דוקטורט במכון ויצמן למדע (2009–2011), בהנחיית פרופסור רותם שורק, בו חקרה את האבולוציה של וירוסים של חיידקים.
לאר מכן, שימשה כבתר-דוקטורנטית במחלקה למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (2011–2014), שעסקה בווירוס הפוליו; ובמחלקה לביולוגיה אינטגרטיבית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שעסקה בדגמים מתמטיים סטטיסטיים.
החל מ-2014 היא ראש מעבדת מחקר חברת סגל בכירה במחלקה לביולוגיה מולקולרית של התא וביוטכנולוגיה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב.
הקימה את ה"פורום לדוקטורנטיות צעירות".
מחקריה עוסקים באבולוציה של פתוגנים היא מנתחת שינויים ברצפי ה-DNA בעזרת כלים חישוביים, ומפענחת בדרך זו את הכללים המכתיבים את התפתחותם האבולוציונית.
2005 – נבחרה לעמיתת BioLeaders – אחת מ-100 סטודנטים מצטיינים בכל העולם, שהשתתפו בפורום בין-לאומי למנהיגי העתיד במדעי החיים
2006–2008 – מלגת הצטיינות לבתר-דוקטורט ממרכז ישעיה הורביץ למדע המורכבות
2011 – מלגה מקרן רוטשילד לבתר-דוקטורט
2011 – פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע על "על מחקרה בתחום "וירולוגיה חישובית" – חקר וירוסים בעזרת מחשבים.
מחקרה עוסק ב"קפיצה" של וירוסים מבעלי חיים לבני אדם"
2011 – פרס בתר-דוקטורט לאומי לקידום נשים במדע
החל מ-2015 – מלגה שנתית מקבוצת הראל ומשפחת המבורגר
2017 – נבחרה בין תשע חוקרות "מובילות קדימה" של אוניברסיטת תל אביב לרגל יום האישה הבין-לאומי
מלגת ויצמן לנשים במדע עבור בתר-דוקטורט.
רשימות עיתונאיות שציינו את עדי שטרן גרונדלנד
2008 – נכללה ברשימת עשרת המדענים הצעירים המבטיחים ביותר בישראל של הארץ.
2018 – נכללה ברשימת 70 הצעירות המבריקות של גלובס
שטרן גרונדלנד נשואה לאדם, איש חינוך ומורה למתמטיקה, ואם לשני בנים ובת.
עדי נחום (נולד באוגוסט 1994) הוא מעצב גרפי, קריאייטיב דירקטור וארט דירקטור ישראלי.
עובד בתל אביב בתחומי המוזיקה, האופנה, השיווק והפרסום, הכוללים זהות מיתוגית, טיפוגרפיה, דפוס, עיצוב אתרים, מרצ'נדייזינג ועיצוב אריזה.
בוגר המחלקה לתקשורת חזותית בשנקר, רמת גן, ישראל (2019) ומוסמך האקדמיה החדשה לאמנויות - NABA, מילאנו, איטליה, בעיצוב גרפי (2018).
נחום נולד בירושלים, ישראל ומאז ילדותו (2001) ועד תקופת לימודיו העל-יסודיים (2012), השתתף נחום במספר פרויקטים בתחום העיצוב והאמנות, ביניהם מוזיאון ישראל לנוער, ירושלים, התמחות פר"ח של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ובתיכון.
ב-2012 התגייס נחום לבטאון חיל האוויר שבמחנה הקריה בתל אביב, כמעצב גרפי צבאי של המגזין, האתר והרשתות החברתיות של החיל.
ב-2015 החל ללמוד במחלקה לתקשורת חזותית בשנקר והתמחה בגרפיקה, דפוס וטיפוגרפיה.
ביוני 2019 הציג את פרויקט הגמר שלו, "The Standard Room", מיצג המתאר את עיוורון הצבעים שלו כמעצב.
ב-2018 התמחה בעיצוב גרפי וצילום באקדמיה החדשה לאמנויות - NABA, מילאנו, איטליה.
ב-2020 המשיך לעבוד כמעצב גרפי עצמאי.
דרך עבודותיו האישיות, החל במהרה לשתף פעולה עם חברות ואמנים מוכרים.
ביניהם, כמעצב ראשי של הזמרת ג'סטין סקיי והמפיק המוזיקלי טימבלנד, להם עיצב את עטיפות הסינגלים, האלבומים והמרצ'נדייז, שנלבש ופורסם על ידי ידוענים רבים, כמו בלה חדיד, היילי בולדווין, קנדל ג'נר, ליל יאכטי וג'סטין ביבר.
בספטמבר 2020, עיצב את קולקציית המרצ'נדייז והלוגו לסינגל "Holy" של הזמר ג'סטין ביבר וצ'אנס הראפר, בשיתוף הניהול האומנותי של פרז.
הסינגל הראשון מתוך אלבומו השישי, "Justice".
בדצמבר 2020, עיצב הדפסים גרפיים לקולקציית בגדים עבור פי.
טאקר, שחקן כדורסל בליגת ה-NBA בשיתוף רשת הבגדים האמריקאית פוט לוקר וסטודיו "Works".
חלק מההכנסות נתרמו לאנשים נזקקים שנפגעו ממגפת הקורונה.
לאחר מכן, עיצב 3 פרטי לבוש נוספים בשיתוף עם ג'ו פרז, כחלק מקולקציה במהדורה מוגבלת, היוצאת אחת לשנה במשך 12 ימים דרך אתר פוטלוקר וחנויות הרשת בארצות הברית, ומחברת בין החיבה לענף הכדורסל לבין עולם אופנת הרחוב.
תחום נוסף אשר נחום עיצב עבורו חולצות גרפיות, הוא הספורט האלקטרוני, הכולל את סדרת משחקי הווידאו Call of Duty, ו-100 Thieves, ליגת הגיימינג בבעלותם של הראפר דרייק וסקוטר בראון.
נחום נולד בירושלים ומתגורר בתל אביב.
אחיו, רועי נחום, הוא אמן, והיה מועמד לפרס גראמי עבור עיצוב עטיפת האלבום "Anti" של הזמרת ריהאנה (2015).
יצירותיו נמכרו לכדורסלן לברון ג'יימס, הזמר ג'סטין טימברלייק, הראפר ג'יי זי ועוד.
עבודותיו השתתפו בתערוכות וכתבי עת בישראל ומחוצה לה וזכו בפרסים שונים, ביניהם הפרס הראשון בתחרות עיצוב אתרים של WIX, האקדמיה בצלאל בירושלים, טיים אאוט תל אביב, ומכללת שנקר.
במרץ 2021 נבחר על ידי מגזין פורבס לרשימת 30Under30, כאחד מ-30 הצעירים המבטיחים, מתחת לגיל 30 בישראל.
עדי שחם (נולדה ב-8 בספטמבר 1985) היא מוזיקאית, זמרת, מלחינה, כותבת, מפיקה, ויוצרת.
אלבום הבכורה שלה "צבא של מכשפות" יצא בשנת 2018.
שחם נולדה בחולון וגדלה ברעננה.
אביה אריה עובד בהיי טק ואמה נאווה שחם, מנהלת תחום הגיל הרך בעיריית הרצליה.
למדה בתיכון אוסטרובסקי בעיר ובצבא שירתה בגרעין נח"ל.
עד גיל 27 התגוררה בקיבוץ מחניים.
בשנת 2016 סיימה את רימון בית ספר למוסיקה במגמת ביצוע קול.
תוך כדי הלימודים הקימה להקה בשם "כבוד אחרון".
הלהקה הופיעה במשך שנתיים עד לפירוקה.
לאחר מכן החלה להפיק מוזיקה עם המפיק המוזיקלי יובל רוזין.
ביחד הפיקו את אלבומה הראשון "צבא של מכשפות".
האלבום יצא בשנת 2018. רוב שירי האלבום עוסקים בנושאים פמיניסטיים ומביעים התנגדות לפטריארכיה ומרד בתפקידי מגדר, והם הושמעו בתחנות הרדיו, גלגלצ, רדיו תל אביב, 88FM, כאן גימל ואחרות.
שדרנית גלגלצ נעה ארגוב הכתירה את האלבום כפריצת השנה לשנת 2018. האלבום קיבל ביקורות מפרגנות בעיתונים הארץ, מעריב וכלכליסט ונכנס לרשימת חמשת אלבומי השנה של תשע"ח ב"ישראל היום".
באוגוסט 2019 הוציאה שחם סינגל "דניאל.
ה", קאבר לשיר "דניאלה" של שלומי שבן, שנתן את רשותו לשנות את המגדר של השיר.
בשירו של שבן, הגבר מדבר על אישה ואילו בשירה של שחם, אישה מדברת על הגבר.
המטרה הייתה להפוך אותו לשיר פמיניסטי.
בפברואר 2020 יצא אלבום הופעה בשם "לייב בסלון", הופעה חיה שהתקיימה בסלון ביתה כחלק מפסטיבל ספוט בסלון, פסטיבל בהפקת עיריית תל אביב.
באפריל 2020 כחלק מפרויקט "זיכרון אחר" של רדיו הקצה, פרויקט של ביצוע מחודש של שירי זיכרון של אמני אינדי ששחם הייתה אחת ממפיקותיו, ביצעה את השיר "שם באבן", שביצעה במקור מזי כהן, חידוש בעברית לשירה של קייט בוש.
השיר "לא לצאת מהעיר", שאותו כתבה, הלחינה ושרה, יצא במסגרת פרויקט "מנגינות לשעת חרום" שיזמה יחד עם המוזיקאית נומקה (נועם סדן), ומורכב כולו משירים שנכתבו במהלך הסגר הראשון בתקופת הקורונה.
בפרויקט שותפות, בין היתר, אביגיל קובארי, פלורה, אלה רונן, ספיר וולך ואחרות.
שחם גם הקליטה והפיקה את הפודקאסט "חייבת שוקולד דחוף" שיצא באפריל 2020, עוסק בהתמודדות עם הפרעות אכילה.
במאי 2021 יצא אלבומה "אחרונים על החוף" שממנו יצאו שלושה סינגלים, "למבורגיני", "פתית שלג" ו-"ביקור בגן החיות".
בנוסף על פעילותה המוזיקלית כותבת שחם טורים אישיים וכתבות במדור "יחסים" של אתר ynet.
באוקטובר 2021 הופיעה בפסטיבל אינדינגב ומגזין המוזיקה קולומבוס, הכתיר את הופעתה כאחת מעשר ההופעות שאסור להחמיץ בפסטיבל.
אלבומה השלישי "Lovers" יצא באפריל 2023.
2020 - "לייב בסלון" - אלבום הופעה חיה, פסיבל ספוט בסלון בפלורנטין
חיה עדי עציון-זק (נולדה ב-16 באוגוסט 1936) היא שחקנית, במאית, מחזאית, מעבדת, פנטומימאית וזמרת ישראלית.
עציון-זק נולדה בשם חיה בוכהולץ בקיבוץ יגור, למרתה (לבית ברגר) ולוץ בוכהולץ, יוצאי גרמניה.
שירתה בלהקת הנח"ל ושיחקה באנסמבל של גארי ברתיני, אז החלה להופיע בשם הבמה עדי עציון.
היא למדה מוזיקה במדרשה למוזיקה בתל אביב, בקונסרבטוריון של פריז ובבית ספר למוזיקה בפרייבורג.
היא הופיעה והקליטה מוזיקה במספר מדינות.
בשנות השבעים עציון-זק הצטרפה לאנסמבל של התיאטרון הקאמרי.
היא העלתה את המונודרמות "המלאך הכחול" ו"קפקא נגד קפקא".
ב-1982 העלתה, יחד עם השחקנית-כוריאוגרפית גבי אלדור, את המופע "מלים ללא צל", בסיוע מכון גתה.
גבי אלדור קראה בעברית ובגרמנית שירים של אלזה לסקר-שילר ועדי עציון העלתה שלושה מיצגים.
בהמשך שיתפה פעולה גם עם הכוריאוגרפית יעל קרמסקי.
בשנת 1984 השתתפה במופע "טרמולו בצול וחצי", שיצרה אשרה אלקיים רונן.
המופע גם עלה אחר כך בפסטיבל הבין לאומי סרבנטינו שבמקסיקו.
ב-1985 שיחקה בפסטיבל עכו במחזה "שמפרחת" שכתב עמוס קינן, בבימוי של יגאל עזרתי.
ההצגה זכתה לשבחים ולביקורות נלהבות.
ב-1991 שיחקה בפרק של הסדרה "סיפורים לשעת לילה מאוחרת" בערוץ הראשון.
ב-1995 שיחקה בסרט "הכוכב הכחול".
בשנת 1996 הצטרפה לאנסמבל תיאטרון גשר בניהולו של יבגני אריה והחלה לשמש גם כמדריכה קולית לשחקני התיאטרון.
בין היתר שיחקה במחזות "כפר" מאת יהושע סובול, "הנהר" מאת אלכסנדר אוסטרובסקי ו"אופרה בגרוש" מאת ברטולט ברכט.
ב-1998 הופיעה בסדרת הטלוויזיה "ארץ קטנה איש גדול".
ב-2000 העלתה את המופע "קברט קורט וייל", מופע יחיד הבנוי ממחרוזת שירים של המלחין הגרמני קורט וייל, שהועלה במלאת מאה שנה להולדתו של ברכט וחמישים להולדתו של וייל.
ב-2007 כתבה ושיחקה, במסגרת פסטיבל אשה בחולון, את ההצגה "שופיניאנה", דרמה קונצרטנטית המגלמת את דמותן של ארבע נשים משמעותיות בחייו של המלחין פרדריק שופן.
באותה שנה גם כתבה, ערכה, עיצבה ושיחקה בהצגת היחיד "קולו של גורל - מאריה קאלאס, טרגדיה יוונית".
ב-2009 ערכה, עיצבה ושיחקה בהצגת היחיד "סודה של ג'ולי הרצל", על פי הרומן "אשתו המנודה" שכתבה אידה צורית-מגד.
עציון-זק זכתה במספר פרסים על עבודתה, ובהם פרס המועצה לתרבות ואמנות.
בשנת 2025 הוחלט להעניק לה פרס מפעל חיים מטעם עמותת "קיפוד הזהב" ליוצרי תיאטרון עצמאי בישראל.
בנימוקי הפרס נכתב: "כל יצירה של עציון-זק מהווה מיקרוקוסמוס אמנותי, המשלב משחק, תנועה, מוזיקה, שירה, מחול, ועיצוב במה – לעיתים כיצירה של אישה אחת על הבמה, הנושאת את כל העול האמנותי בגאון".
עציון-זק נישאה לפסנתרן יונתן זק, ממנו התאלמנה בשנת 2024. לעציון-זק שלושה ילדים: דויד (דודי) זק, השחקנית עלמה זק ובמאי הטלוויזיה יורם זק, עורך הגרסה הישראלית של תוכנית המציאות "האח הגדול" בשנים 2008–2017.
עדי רותם (נולד ב-10 בפברואר 1991) הוא גיטריסט, זמר-יוצר, מלחין, כותב, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי.
כשהיה בן 8 החל רותם ללמוד פסנתר וחלילית במסגרת בית ספרית.
בחטיבת הביניים החל ללמוד גיטרה באופן עצמאי ולאחר מכן המשיך כתלמיד במגמת המוזיקה בתיכון כצנלסון בכפר-סבא.
בגילאי ה-20 היה חבר בלהקת "Pattie Boyds" הידועה כיום כ-"Pattie".
הלהקה הוציאה מיני-אלבום בשם "Appetite" ואלבום בשם "Your Better Half".
במקביל החל לנגן כגיטריסט בהרכב של כרמל אקמן.
עידן רפאל חביב אשר נכח באחת מהופעותיה של כרמל צרף את רותם כגיטריסט בסיבוב ההופעות שלו.
לאחר מכן החל רותם לנגן כגיטריסט, קלידן ומחשביסט, בסיבובי הופעות של אמנים רבים, בהם נדב גדג', עידן חביב, מארק אליהו, דיקלה, האחיות כרקוקלי וקרן פלס.
במקביל, הקים רותם את הרכב הביטים האלקטרוני "Choke" הידוע גם כ-"Choke Beat Orchestra".
הרעיון מאחורי הקמת ההרכב היה ליצור תזמורת שבנויה מכלים אלקטרונים.
האלבום הראשון, "Choke", שראה אור ב-2017 היה פרויקט סולו של רותם אשר בו אירח את הזמרות כרמל אקמן, ג'ני פנקין ואת המפיקים עומר לוז ורועי ירום.
לאחר הופעת ההשקה של האלבום, ההרכב קיבל תפנית ועומר לוז, רועי ירום וג'ני פנקין חברו ביחד לכתיבת עוד אלבום בשם "Beat Orchestra", ועוד 4 אלבומי מיני.
ההרכב הופיע בפסטיבל אינדינגב וחימם במועדון הבארבי את Anomalie ואת Masego.
בין השנים 2017–2020 שימש רותם כקלידן וגיטריסט במופע של הזמרת דיקלה.
החיבור בין השניים יצר שיתוף פעולה אולפני.
תחילה, הפיק רותם את גרסת הכיסוי לשיר "אהבה ראשונה" של החלונות הגבוהים באלבום המחווה "התשמע קולי" בהפקת תחנת הרדיו גלגל"צ.
רותם הפיק את אלבומה השישי חופשייה, שיצא תחת חברת התקליטים הליקון וראה אור בשנת 2020. בין היתר הלחין עם דיקלה חלק משירי האלבום בהם "אתי" ו"תודה".
הסינגל פסנתר לבן אשר יצא ב-2018, כיכב במקום הראשון במצעדים החודשיים של אקו"ם, מדיה פורסט, ורדיו אמצע הדרך.
בשנת 2017 חבר רותם ליוצרת קרן פלס להפקה המוזיקלית של קברט הרוק לילה אחד באפריל, שהוצג בתיאטרון הלאומי הבימה.
בשנת 2022 שימש רותם כמפיק מוזיקלי של הקברט בגרסה הקנדית במונטריאול קנדה, שם עלתה ההצגה בתרגום לאנגלית בתיאטרון "Segal Center".
בשנת 2018 הפיק את אלבומם של חשש אמיתי.
שיתוף הפעולה עם פלס הניב גם מספר שירים.
הראשון שביניהם הוא "בום" אשר אותו הפיק כחלק מפרויקט לרגל יום האישה של תחנת הרדיו גלגלצ ויוטיוב.
בשיר השתתפו הזמרות קרן פלס, נטע ברזילי, נסרין קדרי, דורון טלמון ועדן דרסו.
רותם שיתף פעולה עם דורון טלמון בשיר "טי-שירט" של להקת ג'יין בורדו.
בשנת 2022 הפיק עדי את הדואט "סלחי לי" של קרן פלס והראל סקעת.
בשנת 2019 יצא האלבום הראשון של "Curtis Cole", דמות האלטר אגו של רותם בלייבל "Artlist".
בשנים 2019–2020 שימש רותם כמפיק המוזיקלי של מארק אליהו.
עדי הפיק את מרב הקטעים באלבום "About Love", שראה אור ב-2022. רותם שימש כקלידן וגיטריסט בסיבוב ההופעות העולמי "Endless".
בנוסף זכה להפיק את הסינגל "Nefes Yerine" בו התארח פואט גונר מלהקת MFO הטורקית.
בשנת 2020 הלחין והפיק בשיתוף עם מארק אליהו את הפסקול של הסדרה זוכת הפרסים "טהרן", בהפקת כאן 11. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה בתחום הטלוויזיה לפסקול המקורי הטוב ביותר ובפרס אמי הבינלאומי.
הסדרה נרכשה על ידי Apple TV.
בשנת 2022 החל עדי לשתף פעולה עם הזמר הטורקי המצליח "Mabel Matiz".
רותם הפיק למאבל חמישה שירים.
שניים מתוכם ראו אור כסינגלים ב-2022. הראשון "Hanfendi" והשני "Fan".
השירים זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו בטורקיה וכמו כן בפרסים של מצעדי סוף שנה של תחנות הרדיו והטלוויזיה השונות.
בשנת 2023 יצא לאוויר העולם אלבומו החמישי של הזמר Mabel Matiz ובתוכו שלושה שירים בהפקת עדי רותם.
האלבום זכה בשבוע הראשון לשחרורו במקום השלישי במצעד Top Album Debuts Global העולמי של ספוטיפי כאשר הוא גובר על האלבומים של Nas ו-Blur בעשירייה הראשונה.
בעקבות הצלחת האלבום בטורקיה החל עדי לעבוד עם עוד מספר אמנים טורקים וביניהם: Kardelen, Ceren Gundugdu, Burakbey ועוד.
עדי משמש גם כמפיק מוזיקלי של מופעי מוזיקה רבים בישראל בהם של האמנים: רביב כנר, נועם בתן, ענבל ביבי, ליהי טולדנו, ילד (עומר יפת), עדן גולן, אור עמרמי ברוקמן, נדב יעיש, נוי פדלון, כרקוקלי, גיא גבריאל, שי נחייסי, רוי סופר, דורג', לילה אחד באפריל (המופע) ועוד.
בין היתר הפיק עדי את המופע של כוכב המורדים, פליפה קולומבו, בשנת 2023 בנמל תל אביב.
כיום, במקביל לפרויקטים רבים באולפן ועל הבמה, עדי משמש כמרצה להפקה באולפני פלוטו.
רותם כתב והלחין את שירו של עידן יניב, "אש קטנה".
הוא הלחין משיריה של דיקלה שהופיעו באלבום "חופשיה".
למשה פרץ הלחין את השירים "בא לי לאהוב אותך ו-היחיד כאן שאוהב, לאחיות כרקוקלי ופלד הלחין את השיר "וואן טו", לאיה זהבי פייגלין ושי נחייסי הלחין את השיר "היית בא אלי" ונופר סלמן את השיר "קנאה", אחד משירי הפסקול של סדרת הטלוויזיה היורשת.
רותם הלחין ועיבד את השיר 'עב"ם' של טונה, רביד פלוטניק ולירון עמרם.
רותם הפיק את אלבומם של להקת "חשש אמיתי, Choke (האלבומים Choke, Beat Orchestra, Choke Minis Vol.1).
לזמרת דיקלה הפיק את האלבום "חופשייה", למארק אליהו הפיק את האלבום "About Love".
רותם הפיק את הפסקול של העונה הראשונה של הסדרה עטורת הפרסים "טהרן" וסינגלים לזמרים רבים בהם עידן יניב ("אש קטנה"), ג'יין בורדו ("טי-שירט"), הראל סקעת וקרן פלס ("סלחי לי"), רביב כנר ("גולני שלי"), שי המבר ("רציתי הכל"), ומירב הלינגר בשירים "נתמכר שוב", "אף פעם לא ויתרתי באמת", ו"לקבל אהבה".
עבור מירב הפיק גם את אלבומה השני "לקבל אהבה".
רותם הפיק במשותף עם תמיר גרינברג את השיר Until The End.
בנוסף השתתף בהפקת השיר "לילה" של הזמרת ואלרי חמאתי והשיר "יוני" של הזמרת מיטב שרמן.
בשנת 2024 הפיק רותם שני שירים מתוך אלבומה של ליהי טולדנו ("נועדת לי" ו-"מדרגות").
עדי הפיק ביחד עם עינב ג'קסון כהן את אלבום הבכורה של הזמר שי נחייסי - "בין מגרשים".
ב-8 באוגוסט 2025 הפיק את השיר "אשמור אותך", שכתב דרור אלון, הלחין אורי שכיב וביצע איתי אהרון.
מלבד הפקותיו בהם הוא מנגן, רותם לוקח חלק גם בשירים אחרים כנגן גיטרה, קלידים ותכנותים.
עדי עליזה עזוז (נולדה ב־9 במרץ 1986) היא חברת הכנסת מטעם מפלגת יש עתיד ועורכת דין בהכשרתה.
עזוז נולדה בתל אביב וגדלה בראשון לציון.
בתה של בת שבע עזוז.
למדה בבית ספר יסודי "רעות" בראשון לציון ובתיכון יגאל אלון בעיר.
את שירותה הצבאי עשתה במשרד הביטחון כחיילת בודדה.
היא בעלת תואר ראשון במשפטים מהמכללה למינהל, רישיון עריכת דין ותואר שני במשפטים ובמגדר מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-2017 הגישה את התזה שלה בנושא "תלונות שווא בעבירות אינוס, מיתוס או מציאות?".
בוגרת תוכנית עמיתי זכויות אדם במרכז מינרבה, וקורס מנחות במרכז הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בירושלים.
בעת לימודיה באוניברסיטה העברית הייתה חברת תא הסטודנטים "ירושלמיות – קידום נשים באוניברסיטה העברית", והתנדבה במרכז סיוע לנפגעות.
לאחר שנגזרו עבודות שירות על האנס הסדרתי יניב נחמן, החליטה עזוז להקים את תנועת "צדק צדק רודפות", המקדמת ענישה הולמת לעברייני מין.
בהמשך יזמה וניהלה פורום צעירות לקידום החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם בישראל, והייתה חברה בצוות היגוי ליישום ההחלטה במוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
ניהלה את אגף קידום הזכויות באלו"ט - אגודה לאומית לילדים ובוגרים עם אוטיזם, ובהמשך ניהלה את חטיבת הקהילה בעמותה.
ב-2021 נכנסה לתפקיד מנכ"לית עמותת "החצר הנשית", המפעילה בתים חמים לנערות וצעירות בסיכון.
במסגרת פעילותה באגודה פגשה את יאיר לפיד, וכשהתמנה לראשות הממשלה מינה אותה ליועצת בנושאי אנשים עם מוגבלויות.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצבה במקום ה-27 ברשימת "יש עתיד" לכנסת.
עם התפטרותו של חבר הכנסת עידן רול באוגוסט 2025, נכנסה לכנסת ב־13 באוגוסט 2025.
בכנסת מכהנת כחברה בוועדת החינוך, התרבות והספורט.
בעבר הייתה בזוגיות עם יובל בן נריה, ולהם בת ובן משותפים.
עדיאל (עדי) שטרן (נולד ב-1960) הוא פיזיקאי ישראלי.
פרופסור במחלקה לפיזיקה של חומר מעובה במכון ויצמן למדע.
מחקרו מתמקד בעיקר בהבנת האופנים המורכבים שבהם תורת הקוונטים באה לידי ביטוי בהתנהגות מערכות אלקטרוניות.
שטרן נולד וגדל בבאר שבע ומתגורר בתל אביב.
הוא למד באוניברסיטת תל אביב לתואר ראשון במתמטיקה, פיזיקה ומדעי המחשב ולתואר שלישי בפיזיקה במסלול ישיר.
עבודת הדוקטורט שלו כללה מחקר שהבהיר את התפקיד המכריע של דה-קוהרנטיות סביבתית במערכות מזוסקופיות.
לאחר סיום הדוקטורט בשנת 1993 בילה שלוש שנים באוניברסיטת הארוורד שם נבחר לעמית זוטר (Junior Fellow) בחברת העמיתים של הרווארד.
בשת 1995 הצטרף למכון ויצמן כאיש סגל ובשנת 2007 מונה לפרופסור מן המניין במחלקה לפיזיקה של חומר מעובה .
פרופסור שטרן הוא פיזיקאי תאורטי, ותחום העניין המדעי העיקרי שלו הוא הדרך שבה תורת הקוונטים משתקפת בתכונותיהן של מערכות אלקטרוניות.
בעבודתו המדעית הוא מדגיש את החיפוש אחר הסברים פיזיקליים בהירים לבעיות מורכבות.
באופן שאינו בלתי קשור, התחביב שלו הוא פופולריזציה של המדע.
פרופסור שטרן הוא חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ועמית האגודה האמריקאית לפיזיקה.
שטרן ידוע בעיקר בזכות מחקריו המתייחסים להיבטים התאורטיים של אפקט הול הקוונטי השברי ולתכונותיהם של חלקיקים אפקטיביים בעלי רבע ממטען האלקטרון.
אפקט הול הקוונטי השברי (FQHE): שטרן תרם תרומות תאורטיות מרכזיות להבנת אפקט הול הקוונטי השברי, ובמיוחד לחקר תכונותיהם של קוואזי-חלקיקים במערכות אלו.
בין הישגיו הבולטים נמנית ההצעה, בשיתוף פעולה עם חוקרים נוספים, לקיומם של קוואזי-חלקיקים הנושאים רבע מהמטען של אלקטרון.
כמו כן, תרם לפיתוח תורת הפרמיונים המורכבים ולחקר קוואזי-חלקיקים לא-אבליים, שלהם חשיבות פוטנציאלית בתחום החישוב הקוונטי הטופולוגי.
סדר טופולוגי וחומר טופולוגי: מחקריו עוסקים בהבנה תאורטית של סדר טופולוגי בחומר, לרבות מבודדים טופולוגיים, מוליכי-על ומחצה-מתכות.
הוא תרם להבנת מצבים טופולוגיים שונים – עם פער אנרגיה, ללא פער, ובעלי תכונות מוליכות-על – וכן לפענוח תופעות טופולוגיות ייחודיות בחומר כגון גרפן.
אינטראקציות אלקטרון–אלקטרון במערכות דו-ממדיות: חלק ניכר מעבודתו עוסק בהשפעת אינטראקציות בין אלקטרונים במערכות דו-ממדיות, כולל מערכות דו-שכבתיות וקורלציות בין-שכבתיות.
בין היתר חקר את תופעת הגרר הקולומבי (Coulomb drag), שבה תנועה של אלקטרונים בשכבה אחת גוררת זרם בשכבה סמוכה.
פיזיקה מזוסקופית ודה-קוהרנטיות: בהמשך לעבודת הדוקטורט שלו, עסק שטרן בהבנת דה-קוהרנטיות קוונטית הנגרמת מהשפעות סביבתיות במערכות מזוסקופיות, תוך תרומה להבנת מגבלות קוונטיות ורעש זרם במערכות אלו.
פרשנות פיזיקלית: אחד ממאפייני הגישה המדעית של שטרן הוא הדגש על פרשנות פיזיקלית אינטואיטיבית לתופעות מורכבות, במטרה לגשר בין מודלים תאורטיים מתקדמים לבין הבנה פיזיקלית מוחשית.
בשנת 2025 זכה ב-Simon Memorial Prize לפיזיקה של טמפרטורות נמוכות בזכות עבודתו המקורית והמשפיעה בנושאי אפקט הול הקוונטי, סטטיסטיקות קוונטיות של קוואזי-חלקיקים, סדר טופולוגי ודה-קוהרנטיות במערכות מצב מעובה בטמפרטורות נמוכות
עדי סטג היה אורולוג צרפתי יליד צ'כוסלובקיה וניצול שואה, ששימש כנשיא "קריף", ארגון גג של הארגונים היהודיים בצרפת, בשנים 1970–1974 ונשיא "כל ישראל חברים" בשנים 1985–2011.
סטג נולד בצ'כוסלובקיה למשפחה יהודית אורתודוקסית.
אביו, מרדכי סטג, נולד ב-19 באפריל 1895 בביסטרה, אוסטריה-הונגריה, ועבר עם משפחתו לפריז ב-1928. למרדכי נולדו שלושה ילדים עם אשתו פייגה: אדולף, ביתיה ורחל.
המשפחה התיישבה ברובע ה-12. הוא למד בבית ספר תיכון וולטר.
אביו של סטג, מרדכי, שנקרא מרטין כדי להימנע מזיהוי כיהודי, נכלא במחנה המעצר בון לה רולנד.
לאחר מכן הוא גורש לאושוויץ במסגרת שיירה מס' 5 ב-28 ביוני 1942.
מרטין שרד את הגירוש ובהמשך חזר לפריז.
עדי, כתלמיד תיכון נשא טלאי צהוב כנדרש מיהודים המתגוררים בשטח הכיבוש הגרמני.
הוא נמלט ממבצע גירוש היהודים מפריז ב-16 ביולי 1942 עם מסמכים מזויפים, ובזכות מבריח, הצליח לחצות את לאזור החופשי בדרום צרפת.
בנוסף לקריירה הרפואית שלו, שימש סטג תפקידים רבים בקהילה היהודית.
הוא היה נשיא אגף פריז של "איגוד הסטודנטים היהודים הצרפתים" וסגן נשיא האיגוד העולמי של הסטודנטים היהודים.
הוא היה נשיא הקריף מ-1970 עד 1974, ונשיא "כל ישראל חברים" מ-1985 עד 2011. היה פעיל במאבק למען יהודי ברית המועצות.
סטג היה נשוי לג'ילברטה ניסים, גינקולוגית וחברה לשעבר בהתנגדות הצרפתית.
נולדו להם שני בנים .
אחיו הבכור, אנרי (1922–2016), התגורר בפריז והיה חבר פעיל במחתרת הצרפתית ובליגה הבינלאומית נגד גזענות ואנטישמיות .
קצין של לגיון הכבוד (2000)
דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים (2001)
עדי שפירא (נולדה בדצמבר 2006) היא מלחינה וזמרת-יוצרת ישראלית הלומדת בבריטניה.
יצירותיה התזמורתיות, הקאמריות, והווקאליות בוצעו ברחבי העולם וזכו בפרסים רבים.
היא בתם של רויטל חכמוב, פסנתרנית ודיקנית הסטודנטים באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ושל אהוד שפירא, פרופסור אמריטוס למדעי המחשב וביולוגיה במכון ויצמן למדע.
שפירא למדה שירת ג'אז בתיכון האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים (2018–2020, 2022) והלחנה ב-Special Music School בניו יורק (2021).
כיום היא לומדת הלחנה ב-Purcell School בבריטניה.
בין מוריה נמנים דניאל פארדון, סיימון ספיר, יוסף ברדנשווילי, וויטני ג'ורג' ואירנה סבטובה.
בשנים 2024–2025 זכתה שפירא להכרה בינלאומית בתחרויות פתוחות לכל הגילאים:
פרק הרביעייה Devotion זכה בתחרות Femfestival 2025 באיטליה, תחרות בינלאומית לנשים מלחינות.
The Quiet Before the Storm (חמישיית כלי נשיפה מעץ) זכתה בפרס "כישרון צעיר מבטיח" בתחרות Vienna Classical Music Academy באוסטריה.
Flourish Regardless זכתה בקטגוריית תיכון בתחרות The Sound Ensemble ובוצעה בסיאטל.
בשנת 2024 בוצעה In Search for Serenity על ידי Salzburg Piano Trio בסיבוב הופעותיהם בברזיל ובתל אביב, במסגרת סדרת "פועם בלב".
היא גם הופיעה כזמרת באולמות כגון Wigmore Hall .
Distortion – נבחרה לביצוע על ידי Roman Quartet בבודפשט במסגרת סדנת She Lives
עדי עמית (נולדה ב-1975) היא חוקרת בתחום הפסיכולוגיה החברתית-ארגונית, פרופסור חבר במחלקה לחינוך ופסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה.
מחקריה מתמקדים בערכים ומוסר, זהויות ותפקידים חברתיים, וחשיבה אינטואיטיבית בקבלת החלטות.
עדי עמית נולדה והתחנכה בירושלים.
אמה, וָלֵרִי לבית קניון, ילידת אנגליה, הייתה ממייסדי תחום הגנת הסביבה בישראל, שימשה כסמנכ"לית בכירה למדיניות ותכנון במשרד להגנת הסביבה, וזכתה באות הגלובוס הירוק לשנת 2009. אביה, דני ברכיה, יליד ישראל, שהוריו עלו מבוכרה, היה עובד מדינה ופעיל חברתי ממקימי 'בוסתן ברודי'.
יש לה שני אחים צעירים ממנה.
למדה בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה (סיימה ב-1993).
בהמשך למדה לתואר ראשון, שני ושלישי באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1995–1998 למדה לתואר ראשון במדעי המחשב.
לאחר כמה שנים בהיי-טק חזרה ללימודי תואר שני ותואר שלישי.
בשנים 2002–2005 למדה לתואר שני במנהל עסקים במגמת התנהגות ארגונית, וסיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה.
שלה עסקה בפיתוח ובחינה של כלי הכוון תעסוקתי אסוציאטיבי.
בשנים 2006–2011 למדה לתואר שלישי, גם כן במנהל עסקים.
עבודת הדוקטורט שלה הרחיבה בנושא קבלת החלטות, תוך התמקדות בתהליכים מוטיבציוניים של עיבוד מידע רב, ונכתבה בהנחיית פרופ' לילך שגיב מבית הספר למנהל עסקים.
בשנים 2010–2011 עם סיום לימודיה הייתה בפוסט-דוקטורט בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית, והמשיכה לעסוק בתחומים שבהם עסקה בדוקטורט, בהנחייתו של פרופ' איתמר גתי.
בשנים 2011–2012 המשיכה להתמחות בפסיכולוגיה ארגונית והייתה עמיתת מחקר בפקולטה למדעי החברה וההתנהגות באוניברסיטת אמסטרדם בהולנד.
במקביל ללימודיה, עבדה עם פרופ' סוניה רוקס מהאוניברסיטה הפתוחה ולהן מספר פרסומים משותפים על ערכים אישיים וזהויות קבוצתיות, שהוא תחום המחקר המרכזי של עמית.
לאחר מותה של פרופ' רוקס כתבה עמית עם ד"ר עידו לויתן הספד, שפורסם באתר העמותה האירופאית לפסיכולוגיה חברתית ואף הקדישה מאמר לזכרה.
בשנת 2012 הגיעה לאוניברסיטה הפתוחה כמרצה אורחת, ב-2016 התמנתה כמרצה בכירה וב-2024 התמנתה כפרופ' חבר.
עמית מבקשת לתרום להבנה של תהליכים פסיכולוגיים בעידן של חוסר יציבות חברתית בו אנשים נחשפים לשטף רב של מידע.
מחקריה מתמקדים בתפיסות ועמדות הקשורות לסובלנות ולשיתוף פעולה בין אנשים בעולם העבודה ובהקשרים גאו-פוליטיים מורכבים.
עמית משלבת בין שלושה תחומי מחקר: ערכים ומוסר, זהויות ותפקידים חברתיים, וחשיבה אינטואיטיבית בקבלת החלטות.
בסדרת מחקרים שמומנו על ידי הקרן הלאומית למדע, בחנו עמית ושותפיה מתי וכיצד אנשים מתייחסים למוסריות של אנשים שאינם חברים באותה הקבוצה (חברי קבוצות חוץ).
מחקרים אלו הראו כי אנשים מחזיקים בציפיות דומות כלפי חברי קבוצת חוץ גם כשהדבר איננו משרת אותם.
למשל, ישראלים מאמינים שאיראנים צריכים להיות נאמנים לאיראן, כשם שהם מאמינים שישראלים צריכים להיות נאמנים לישראל.
מאידך, המחקרים הראו שהציפיות המוסריות מחברי קבוצת חוץ שונות מהציפיות המוסריות מחברי קבוצת הפנים: אמריקאים חושבים, שאמריקאים שפגעו או רימו אמריקאים אחרים, הם לא אמריקאים אמיתיים, אך חושבים שסינים שפעלו באופן דומה הם דווקא כן סינים אמיתיים.
כך נוצרת ומחוזקת תפיסה של עליונות מוסרית כיוון ש"אצלנו אין אנשים לא מוסריים ואילו אצלם יש".
עם זאת, חשיפה לאנשים מוסריים מקבוצת החוץ יכולה להפחית עוינות.
למשל, יהודים שנחשפו למקרים בהם ערבים סייעו ליהודים בטבח שבעה באוקטובר, דווחו פחות עוינות כלפי ערביי ישראל.
במחקרים אחרים הראו עמית ושותפיה שאנשים מגבשים תפיסות לגבי הערכים של אנשים אחרים, ושתפיסות אלו משפיעות על הנכונות לשתף פעולה עם אותם אנשים ולכונן עימם קשרים מקצועיים.
מחקרים אלו הראו שביחסים הכרוכים בתלות הדדית, כמו בין מנהל ועובד או בקרב שחקנים בדילמת האסיר, היחסים טובים יותר ככל שמאמינים שלצד השני חשוב הערך של דאגה לזולת.
מחקריה מראים עוד שהתפיסה של הערכים והמוטיבציות של אחרים, למשל מנהיגים פוליטיים, מוטה ותלויה בזהות קבוצתית: למנהיגים "שלנו" מייחסים כוונות להיטיב עם אינטרסים לאומיים ואילו למנהיגים "שלהם" מייחסים כוונות להיטיב בעיקר עם אינטרסים אנוכיים.
במחקריה על קבלת החלטות עסקה עמית באופן שבו אנשים מתמודדים עם מידע מורכב, ובתפקיד של סגנון חשיבה אינטואיטיבי בעיבוד מידע ובהערכת חלופות.
עמית מבחינה בין עומק העיבוד (שטחי לעומת מעמיק) לבין אופן העיבוד (הוליסטי לעומת שיטתי).
הבחנה זו תרמה להמשגה של חשיבה אינטואיטיבית והצביעה על הצורך בפיתוח כלים לסייע בקבלת החלטות המותאמים לסגנון חשיבה אינטואיטיבי.
קורסים שתרמה לפיתוחם במסגרת האוניברסיטה הפתוחה
עמית תרמה לפיתוחם של קורסים בפסיכולוגיה ובניהול במסגרת האוניברסיטה הפתוחה.
במסגרת זו כתבה ספר על הפסיכולוגיה של המשא ומתן ופרק על קבוצות עבודה בספר על התנהגות ארגונית-מיקרו (ביחד עם ד"ר שלומית פרידמן).
עמית מלמדת קורס על תהליכים קבוצתיים בתואר השני בפסיכולוגיה חברתית.
עמית פעילה בהתארגנות התושבים בשכונת מגוריה, קריית היובל, במסגרת עמותת "יובלים 2041", שמטרתה לעודד ולקדם תשתיות קהילתיות, פיזיות ותחבורתיות בשכונה.
העמותה פעילה בין היתר, בתחומי ההתחדשות העירונית, היא שואפת לשמור על האינטרסים של התושבים בשכונה מול יזמי הנדל"ן, מול עיריית ירושלים ומול רשויות התכנון, ודואגת שיחד עם תוכניות הפינוי-בינוי המוסיפות מספר רב של דירות, ייבנו גם מבני הציבור ושאר התשתיות הנדרשות, כדי להבטיח התחדשות עירונית מקיפה ואיכותית.
עמית היא יו"ר העמותה, היא הופיעה בשם העמותה בבתי משפט והסבירה בתקשורת את עמדותיה של העמותה.
נשואה ליובל עמית, טכנאי קול.
להם שתי בנות והם מתגוררים בשכונת קריית היובל בירושלים.
עדי עוז (נולדה ב-16 באפריל 1976) היא עיתונאית, עורכת, פעילה חברתית ומנהלת ישראלית.
עוז כיום היא מנכ"לית עמותת הופ סנטר (Hope Center), הפועלת לשיקום תעסוקתי של שורדות ושורדי זנות וניצול מיני מסחרי בישראל.
בעבר כיהנה כעורכת הראשית של כתב העת את במשך תשע שנים, ונחשבת לדמות בולטת בתחום התקשורת והאקטיביזם החברתי בישראל.
אביה הוא ישראל עוז, סופר, שהיה ראש מטה משרד האוצר וראש מטה הסדר הקיבוצים.
אימה היא דורית עוז, עובדת סוציאלית ופסיכותרפיסטית.
גדלה ביישוב עצמון במועצה אזורית משגב.
במהלך השירות צבאי הייתה בדובר צה"ל בענף קישור לעיתונות ובענף תכנון ויזום.
עוז בעלת תואר ראשון בתיאטרון, סוציוליוגיה ואנתרופולוגיה מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.
בוגרת קורס דירקטורים במסגרת תוכנית להב לפיתוח מנהלים באוניברסיטת תל אביב.
עוז החלה את דרכה בתחום התקשורת כשדרנית בתחנות רדיו.
לאחר סיום השירות הצבאי החלה לשדר בתחנות הרדיו האזורי (רדיו צפון ורדיו חיפה), ובהמשך מילאה תפקידי כתיבה ועריכה בכלבו חיפה, העיר ובטיים אאוט תל אביב.
עוז כיהנה בתפקיד זה במשך תשע שנים, עד אפריל 2023, אז הודיעה על פרישתה מהעיתונות לאחר 29 שנים בתחום, לטובת מעבר למגזר החברתי.
הקשר של עוז לעולם העשייה החברתית בתחום שורדות זנות החל בשנת 2006 בעקבות עבודתה על סדרת כתבות בעיתון ה"העיר" שעסקו בהיעדר טיפול ייעודי של רשויות הרווחה בתחום זה בארץ.
בעקבות סדרת הכתבות יזם גדעון סער שכיהן אז כחבר כנסת וכיושב ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, ישיבות מיוחדות בנושא בוועדה בכנסת.
בהשתתפותו הפעילה של אהוד אולמרט שכיהן אז כראש ממשלת ישראל ושר הרווחה, הוחלט על השקה של תוכנית בינמשרדית לטיפול בנשים ונערות בזנות בישראל, ומשרד הרווחה החל לגבש לראשונה מענים ייעודים לנשים בזנות.
בשנת 2017 נבחרה להיות חברת הוועד המנהל בעמותת לא עומדות מנגד.
עוז הייתה חברת וועד בעמותה עד 2023.
באפריל 2023 התמנתה למנכ"לית עמותת "הופ סנטר".
העמותה מפעילה תוכניות הכשרה מקצועית, ליווי אישי ותמיכה פסיכו-סוציאלית, ופועלת בשיתוף משרד הרווחה, מעסיקים פרטיים וארגונים חברתיים נוספים.
בעבר, הפעילה העמותה את המיזם החברתי "KitePride", מותג תיקים שנעשים בעבודת יד מבדי מצנחים ממוחזרים על ידי שורדות זנות.
עוז מתגוררת כיום בתל אביב, היא בזוגיות ויש לה 3 ילדים.
עדיה גור, שהשתמש בשם העט עדיה חורון (או ע.
חורון – עדיה גור חורון, ונודע גם בשמות עדיה גורביץ'; 1907 – 21 בספטמבר 1972) היה חוקר, היסטוריון, בלשן והוגה דעות.
בפרסומיו ומחקריו יצר את התשתית לתנועת הכנענים, והיה מהראשונים להביע את עמדותיה.
תרם לפענוח ולפרסום הראשוני של כתבי אוגרית.
חורון נולד ב־1907, בקייב שבאימפריה הרוסית (באוקראינה של ימינו), כאדולף גורביץ', בן למשפחה יהודית אמידה.
אביו, ליאון, היה בעל אדמות שכללו שמונה כפרים בפולין.
אמו, רחל, הייתה למדנית וציונית, ומתה בהיותו בן שבע.
דמות רבת השפעה נוספת בילדותו הייתה אומנתו הפרוסית, בת לבכיר בצבא הקייזר, שגידלה אותו תחילה ברוסיה, ולאחר מכן בשווייץ ובממלכת פרוסיה.
בגיל 14, בעת שהיה במחנה צופים בצרפת, התחבר עם נער בלארוסי, שטען כלפיו כי לא יוכל להשתייך לרוסיה (האימפריה בה נולד), פרוסיה (מולדת אומנתו) או כל ישות לאומית אחרת, שכן הוא "איננו אלא יהודון מזוהם", אמירה שלדברי חורון השפיעה עליו עמוקות בהמשך.
בשובו מהמחנה החליט להתעמק בשאלת מוצאו, תוך פנייה לשורשים הקלאסיים.
הוא החל ללמוד עברית כדי לקרוא בתנ"ך.
ב־31 בדצמבר 1921, יום השנה למות אִמו, העיד שפקדה אותו חוויה "מיסטית": העברים נגלו אליו כמציאות אחת־ויחידה, שאת כל חייו הוא עתיד להקדיש לה, ואותם עברים דמו לפרוסים־הרומאים־האכאיים יותר מאשר ליהודים כלשהם.
בגיל 17 סיים גימנסיה ממלכתית בטורינו, ועדיין לא ידע דבר על הרצל ושאלת היהודים, אך הכיר את תקופת בית ראשון הקלאסית על בוריה.
לאחר סיום לימודיו הגיע לפריז והתוודע לשאלה היהודית, והיה ברור לו שפתרונה הוא במסגרת 'התחייה העברית', אך הוא "לא נזקק ל'שאלה' לצורך ה'תשובה'", ו'התחייה העברית' הייתה לו למטרה כשלעצמה.
בהגיעו לפריז החל ללמוד עברית מדוברת, ובשנת 1927 התיידד עם ערי ז'בוטינסקי, בנו של מנהיג התנועה הרוויזיוניסטית זאב ז'בוטינסקי, ידידות שנותרה בעינה שנים רבים וגם קרבה בין חורון לז'בוטינסקי האב.
בשנת 1929 (שנת חשיפת לוחות אוגרית), החל ללמוד בלשנות שמית בסורבון.
בלימודיו הושפע רבות מפרופסור אדולף לודס ומתפיסתו על תהליך המעבר מהפוליתאיזם העברי־כנעני של ימי השופטים והמלכים בישראל וביהודה, אל המונותאיזם היהודי, שמוצאו בגלות בבל, התפתחות פולחן יהוה האוניברסלי ואכיפת הדת החדשה של שבי הגולה על "עם הארץ".
השקפותיו של לודס, וכתבי אוגרית בהמשך, השפיעו על תפיסת חורון לגבי 'אחדות לשונית ותרבותית עברית' בין ישראל הקדמון ועמי הסביבה, והיו יסוד בהשקפת עולמו ההיסטורית.
בהמשך, הרחיב חורון את השכלתו ולמד גם היסטוריה משווה של הדתות, מתמטיקה וסוציולוגיה, ונרשם גם לבית הספר החופשי ללימודים גבוהים.
אז פגש חורון את שארל וירולו , חושף לוחות אוגרית.
וירולו, שהיה אשורולוג, לא היה בקיא בניבים שמיים מערביים, ולפענוח שפת הלוחות נעזר בתלמידו חורון.
חורון לא היה אזרח צרפתי אלא החזיק בדרכון ננסן, ולכן לא היה זכאי להיות מועסק באוניברסיטה.
בעקבות כך חלקו במלאכת הפענוח הוצנע, והטקסטים התפרסמו תחת שם וירולו, בתמורה להמשך העסקתו.
הידידות בין חורון וערי ז'בוטינסקי הביאה לקרבה לחוגים הרוויזיוניסטיים בפריז, ולפרק זמן אף שימש חורון כמזכירו האישי של ז'בוטינסקי.
בשנת 1931 החל לפרסם מאמרים בראזסווייט הפריזאי שזיהו את הפיניקים והפונים עם העברים, עליהם חתם בכינוי "אל־ראיד" – 'הצופה' בעברית.
ז'בוטינסקי האב התלהב מרעיונות אלה, ופרסם מאמר ביידיש (שתורגם לעברית בחזית העם ב־5 בפברואר 1932) בשם "ישראל וקרתגו", ובו המליץ על מאמרי חורון והסביר את הרעיון לפיו אנשי אימפריית קרתגו דיברו עברית, הפיניקים מייסדי המושבות בעבר־הים היו בני העם העברי, וחניבעל היה גיבור עברי.
באותה שנה, בוועידה העולמית של תנועת בית"ר, דאג ז'בוטינסקי לתמיכה בייסוד תנועה בשם "ברית נוער הים – צוּר רוֹדֵי־גל", אותה הקים חורון בסוף 1930 כדי ליצור גרעין ימאים עבריים ולפתח את הרעיון הימי בקרב העם העברי "הנפוץ על גדות כל הימים".
גרעין התנועה הראשון הוקם בתוניס, ליד חורבות קרת־חדשת.
חברי התנועה אף תכננו לכבוש את האי טיראן כפתיחה להשתלטות על הארץ בכוח הזרוע, ותרגלו בדרום צרפת תמרונים לכיבוש ימי.
לימים, בוגרי התנועה כמו ירמיהו הלפרן וזאב מלינוב (המכונאי הראשי בחברת צים) הביאו לידי ביטוי את יכולותיהם הימיות והובילו את הספנות בישראל.
בשנת 1933 הציע לחורון "שלטון בית"ר" להוציא לאור כספר את סדרת מאמריו בראזסווייט, כיוון שחוברה "מתוך גישה לאומית הקרובה מאד לגישה הבית"רית בכל שאלות הלאום והמדינה", אך התכנית לא יצאה אל הפועל, בעיקר בשל חוסר יכולתו של חורון להשלים את החיבור בצורה מספקת בעיניו.
בשנת 1935 ייסד ז'בוטינסקי את "ההסתדרות הציונית החדשה", לאחר פרישתו הזועמת מן ההסתדרות ה"ישנה".
בקונגרס היסוד הכריז ז'בוטינסקי על ברית עם היהדות הדתית.
בנאומו כנגד ההחלטה אמר "עלינו להתנער מן הניסוחים הציוניים שאבד עליהם הכלח.
אין להצניע מאחרי צעיף יהודי את מעש הולדתה של אומה חדשה, מתוך ניסיון לשכנע עולם־ומלואו כי סוף־סוף קורה דבר־מה יהודי בפלשתינה, שעה שקורה – סוף־סוף – דבר מה עברי בכנען", וחתם במשפט "אינני יהודי מיבנה אלא עברי משומרון!".
לפי בנו ערי, ז'בוטינסקי האב ביקש שגם מתנגדי הדת יצביעו בעד ההחלטה כדי להדגיש את אופייה הטקטי ולא־מחייב; אולם חורון, יחד עם עוד אחד־עשר צירים בלבד, הצביע נגד ופרש מהתנועה.
הקשר עם ז'בוטינסקי לא נותק, ובסוף המעשה אמר לו זאב "לך, אם כן, בדרך מצפונך; ואף אם עלינו להיפרד, תהיה כל הערכתי שמורה לך".
התכתבויות ענפות בין חורון לז'בוטינסקי נשמרו אף משנת 1938.
מעט לפני פרישתו מהתנועה הרוויזיוניסטית, החל להתגבש סביב חורון חוג אינטלקטואלי הנקרא "שֵם".
לצד חורון פעל בחוג במסירות ג'רוג' בלומברג, מהגר יהודי־רומני שנפגש עם חורון בתיווך בוריס סוברין.
החוג כלל משכילים יהודים שדחו את היהדות הגלותית אך נדחו על־ידי הלאומיות בארצות מגוריהם (בעיקר צרפת), ומתוך כך הלאום העברי היה להם פתרון מוצלח.
בלומברג אמר אז לחורון: "הודות לך אני שומע במקום צעקות רבנים את הפעמונים של פילי חניבעל!".
בקיץ 1936 סיים חורון תואר שני בבלשנות ובתולדות הדתות.
הוא החל בכתיבת תזה לתואר דוקטור, אך פרוץ מלחמת העולם השנייה מנע ממנו את הגשתה.
בתקופה זאת הוא נתקל בקשיי פרנסה, והחליף תדיר מקומות עבודה.
בשנת 1938 פגש חורון את אוריאל הלפרין, המשורר שנודע לימים כיונתן רטוש.
השניים נפגשו עוד בביקור אוריאל בפריז בשנת 1930, אך הפעם המפגש ביניהם הוליד ידידות מתמשכת.
במפגש נחשף רטוש לתפיסה העברית, אליה יקדיש את חייו ומרצו, ולימים יתאר אותה כ"הלם משחרר".
כך החלה הפריה הדדית בין השניים למשך שנה וחצי, עד שנקטעה בשל מלחמת העולם השנייה, עת רטוש מיהר לשוב לארץ וחורון התגייס לצבא צרפת, ושירת בו כקצין.
לאחר תבוסת צרפת, הגיע חורון לארצות הברית באמצעות אחת מכ־5,000 האשרות שחילקה למלומדים, שם עבד כמרצה במכללות, ולאחר המלחמה גם ניהל משרד תרגומים במזכירות האו"ם.
לאחר הקמת מדינת ישראל, עלה חורון לישראל והיה מקורב לתנועה הכנענית ולביטאונה "אלף".
בזמן זה, עזר לו ערי ז'בוטינסקי לקבל מעורך האנציקלופדיה העברית, ד"ר בן־ציון נתניהו, משרת כתיבה באנציקלופדיה.
בשל בעיות קליטה, וכן בעיות כלכליות ורפואיות, חורון חזר במהרה לארצות הברית, שם הוא פעל ליצירת קשרים עם פעילים מרונים פיניקיסטים, וכן הקים את "מכון אסיה", שמומן על־ידי ממשלת צרפת, בין השאר משום שהתנגד לעצמאות אלג'יריה במסגרת מאבקו בפן־ערביות.
באותה עת הסתכסך עם רטוש, שהוכיח אותו על פעילותו למען ארץ העברים דווקא מארצות הברית.
אולם, כאשר רטוש החל למשוך ידיו מהחיים הציבוריים בשל משברים אישיים בשנת 1951, חזר חורון להוות גורם משפיע בתנועה.
בשנת 1960 שב לארץ, בהשפעת דרישות אשתו ובעקבות קטיעת המימון הצרפתי ל"מכון אסיה".
החל מ־1960 השתתף במפעל תרגומי המדע הישראלי, במדור מדעי הקרקע והגאוגרפיה.
אף בזמן הזה המשיך לשמור חורון על קשר עם רטוש, והשתדל לקרבו לנעשה ב"מועדון למחשבה עברית" וברבעון "קשת" שהקים בלעדיו אהרון אמיר.
כאשר חזר רטוש לחיים הציבוריים בשנת 1966 בהקימו את "הועד להדרכה עברית", והשיב את כתב העת "אלף" ב־1968, חבר אליו חורון ושב לפרסם מאמרים ב"אלף".
באותה תקופה הכירו בו הכנענים, ובראשם רטוש, כשותף מלא ליצירת האידאולוגיה כנענית והנהגת התנועה.
"הועד להדרכה עברית" הוציא לאור ב־1970 את ספרו של חורון "ארץ הקדם", ובו מפות ונתונים דמוגרפיים המשתדלים להפריך את התפיסה לפיה בסהר הפורה יושבת אוכלוסייה ערבית אחידה עצומה.
חורון נפטר ב־21 בספטמבר 1972 בתל אביב, ונטמן בראש פינה.
ב־1976 יצא לאור הספר "מניצחון למפולת", שהוקדש לזכר חורון "חושף עולם הקדם העברי".
הספר הורכב ממאמרים קצרים של חברי התנועה הכנענית, בעיקר יונתן רטוש ועוזי אורנן, והכיל באחד מפרקיו את השלד לספרו המתוכנן של חורון שלא יצא אל הפועל, והיה אמור לגולל את תולדות העברים.
אותו ספר הוצא לאור, בהתבסס על עזבונו, על ידי בתו מרגלית שנער, בשם "קדם וערב, כנען – תולדות ארץ העברים".
במהלך שהותו בפריז, נישא חורון לעדה שטיינברג, לעתיד עדה גור, שהייתה בתו המאומצת של גיסו של ז'בוטינסקי.
לזוג שתי בנות: עליזה, שנולדה בניס בתקופת מלחמת העולם השנייה ב-1940, ומרגלית, שנולדה ב־1948. המשפחה חיה בארצות הברית ובישראל לסירוגין, ולבסוף השתקעה בישראל.
בשנות ה־30 של המאה ה־20, בפריז, פרסם חורון מאמרים רבים אשר יצרו תשתית רעיונית לתנועה הכנענית.
את רעיונותיו, שנבעו הן מרעיונות מקוריים והן מתאוריות של ארכאולוגים וחוקרי מקרא רדיקליים, ניתן לסכם כך:
כל עמי הקדם "השמיים המערביים" הם עברים.
המדובר בפיניקים ובאמורים, במואבים ובעמונים, בחיקסוס (נוודים שמיים שכבשו את מצרים), ואף באנשי אימפריית קרתגו, דוברי העברית.
בתקופת גלות בבל, לא ביהודה כי אם "על נהרות בבל", הופיע הרעיון המונותאיסטי.
רעיון זה בא כדי למלא צרכים ספציפיים של האליטה העברית שהוגלתה והתקשתה לעבוד את אלוהי ארצה בנכר, אך הוא השתלט על המחשבה העברית, וסופו שדחק אותה הצידה.
התפוצה היהודית לא נוצרה בעקבות החורבן, אלא לפניו, כתוצאה מפעילות מסיונרית מסביב לים התיכון, בעיקר במושבות פיניקיות.
הגלות היא מצבו הטבעי של היהודי, אך אינה מצבו הטבעי של העברי.
היהדות היא רעיון אוניברסלי, לא של עם או לאום, כי אם רוח תרבותית־דתית.
היא אינה ביטויה של הרוח העברית כי אם שלילתה.
היהדות שמרה על השפה ועל חלק מאוצרות התרבות העבריים בגלות, אך שיבת העם העברי לארצו מחייבת התנתקות ממנה, וחזרה לרוח המקורית העברית, העולה ובוקעת מתוך יצירת עמי הקדם המתגלה בגילויים הארכאולוגיים.
רעיונות אלה מהווים את הגרעין המחשבתי של התנועה הכנענית, וחורון היה הראשון להביעם.
אף כי לא רבים קיבלו אותם כלשונם, הרי הייתה להם השפעה של ממש על רבים בארץ, ובמיוחד בחוגי האצ"ל.
ביסוד תפיסת עולמו של עדיה חורון ניצבת ראיית כל העמים הקדומים באזור, דוברי העברית לניביה, כחטיבות שונות של עם אחד, בעל אחדות לשונית, תרבותית, אתנית ודתית.
עם זאת, הוא לא ראה בעברים גזע, ואף שלל את השימוש במושג כמאפיין לתיאור אוכלוסיות לאורך זמן.
בין השבטים העבריים ניתן למצוא את האמורים, האדומים, המואבים, העמונים, היהודים, הישראלים, הארמים, הצידונים, ושבטי המדבר, וגם אנשי המושבות הפיניקיות, ובראשן קרתגו, שמכִּתְביהם עולה כי דיברו עברית וקיימו תרבות עברית.
החלוקה בין כל אלה היא שבטית־מדינית בלבד, ולא מעידה על הפרדה לאומית, כשם שלפני איחוד גרמניה היו הגרמנים מחולקים למדינות שונות ודיברו ניבים שונים אך היוו לאום אחד.
ראשיתם של העברים בתערובת בין הנטופים למהגרים מצפון אפריקה שהביאו עמם את שפתם ועולמם התרבותי.
כך התפצל הענף השמי מהשפות האפרו־אסיתיות.
אותם מהגרים שהגיעו למסופוטמיה ופגשו בתרבות השומרית היו לאכדים, ואלה שהגיעו לצפון מסופוטמיה וללבנט היו לעברים.
חורון ראה בהתפשטות הדולמנים מסביב לים התיכון ביטוי למסעות ימיים עבריים עתיקים, כפי שהשתמר בשמות של האזורים בהם נמצאו הדולמנים: ארץ העברים, איבריה הקווקזית, נהר ההברוס, הרי האטלס (בו חיים הברברים, "בר־אבר" לדבריו), איבריה, נהר האברו והיברניה.
תור הזהב היהודי, לראיית היהדות והציונות, הוא בימי בית שני, והתנועה הלאומית היהודית החייתה את גיבורי התקופה, כמו בהדגשת הגבורה הצבאית בל"ג בעומר ובחנוכה.
חורון, כמו רוב התנועה הכנענית, ראה את תור הזהב העברי במלכות דוד ושלמה, שאיחדו תחת שלטונם את רוב העברים בעבר המערבי של הפרת, ובמסגרת שלטונם צברו עושר רב והתהוו שיתופי פעולה בין שבטים עבריים שונים.
על דוד המלך אמר חורון: .
חורון ראה בימי בית שני את תקופת התפרקות העולם העברי לעדות, דתות וכתות, ולאיבוד התקוות הלאומיות בהשפעת האימפריות העצומות (פרס, יוון ורומא).
את היווצרות היהדות תיארך חורון לתקופת גלות בבל.
ניסיון לריכוז הפולחן נעשה אמנם כבר בתקופת יאשיהו, אך הוא נבע בעיקר מרצונם של כהני ירושלים לרכז את פולחן האל הממלכתי במקדשם.
הגולים, שנזקקו להסבר מדוע נתן אלוהיהם יד בחורבן ממלכתם ומקדשו, וכן לפתרון פולחני על עבודתו בגולה, הפכו את הציפייה לשיבת ציון לחלום דתי כאשר ציון היא מלכתחילה מקום קודש ולא מסגרת עצמאות, ואת יהוה לאל יחיד.
בימי זרובבל החלה תסיסה, דווקא בקרב "עם הארץ" שלא יצא לגולה, לחידוש ימי בית דוד.
הדבר נגד את רוח האימפריה הפרסית, שנהגה בסובלנות דתית אך בדיכוי לאומי, והיא מינתה את נחמיה לנציב על ירושלים כדי שיכונן עדה קנאית וסגורה ביהודה, שלא תשאף לעצמאות ולא תמרוד במלכות.
למען הביסוס הדתי, עזרא הסופר אסף ו"תיקן" כתבי קודש מתאימים, ואף ארגן אירועים דתיים המונים לחיזוק והפצת הדת.
המונותאיזם פרח באימפריה הפרסית, בשל קרבתו לאמונה באהורא מזדא.
היהדות עברה שלב התפתחות נוסף בגולת אלכסנדריה באימפריית בית תלמי.
במסגרת מגמת ההפרדה לעדות ומעמדות, היו היהודים עדה מועדפת יחסית, בעלת משקל גם בענייני צבא ומדינה.
העדה באלכסנדריה, בעלת היסודות ההלניסטיים, איבדה חלק מהסתגרנות שאפיינה את עדת היהודים ביהודה, והחלה לפתח שאיפות מסיונריות.
שאיפות כאלה דרשו את הפיכת האל לאל אוניברסלי, וכך החלה היהדות בגיורים המוניים סביב הים התיכון, ובהמשך גם בממלכת החשמונאים.