tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באופן ספציפי, רצפים חוזרים בטנדם, עומדים בבסיס מספר מצבי מחלה אנושיים, במיוחד מחלות חוזרות של טרינוקלאוטידים כמו מחלת הנטינגטון, תסמונת X שביר, מספר אטקסיות ספינו - מוחיות, ניוון מיוטוני ואטקסיה של פרידרייך.
התרחבות חוזרת של טרינוקלאוטידים בקו הנבט לאורך דורות עוקבים עלולה להוביל לביטויים חמורים יותר ויותר של המחלה.
הרחבות חוזרות אלו של טרינוקלאוטיד עשויות להתרחש באמצעות החלקת גדיל במהלך שכפול DNA או במהלך סינתזת תיקון DNA.
צוין כי גנים המכילים CAG חוזרים פתוגניים מקודדים לרוב לחלבונים שיש להם בעצמם תפקיד בתגובת נזק ל-DNA וכי הרחבות חוזרות עלולות לפגוע במסלולי תיקון DNA ספציפיים.
תיקון שגוי של נזקי DNA ברצפים חוזרים עלול לגרום להרחבה נוספת של רצפים אלו, ובכך ליצור מעגל קסמים של פתולוגיה.
מחלת הנטינגטון היא הפרעה נוירודגנרטיבית הנובעת מהתרחבות של CAG ברצף טרינוקלאוטידים חוזר באקסון 1 של הגן האנטינגטין ( HTT ).
גן זה אחראי על קידוד החלבון huntingtin אשר ממלא תפקיד במניעת אפופטוזיס, הידוע גם בשם מוות תאי, ותיקון נזק ל-DNA חמצוני.
במחלת הנטינגטון ההרחבה של רצף הטרינוקלאוטידים CAG מקודדת לחלבון האנטינגטין מוטנטי עם תחום פוליגלוטמין מורחב.
תחום זה גורם לחלבון ליצור אגרגטים בתאי עצב המונעים תפקוד תאי תקין וכתוצאה מכך לניוון עצבי.
תסמונת X שביר נגרמת מהרחבת רצף ה-DNA CCG בגן FMR1 על כרומוזום X.
גן זה מייצר את החלבון קושר RNA FMRP.
למחלה spinocerebellar ataxias יש רצפים חוזרים של טרינוקלאוטידים של CAG העומדים בבסיס מספר סוגים של אטקסיות spinocerebellar (SCAs - SCA1 ; SCA2; SCA3; SCA6; SCA7; SCA12; SCA17 ).
בדומה למחלת הנטינגטון, זנב הפוליגלוטמין שנוצר עקב התרחבות טרינוקלאוטיד זו גורם לצבירה של חלבונים, מונע תפקוד תאי תקין וגורם לניוון עצבי.
אטקסיה של פרידרייך היא סוג של אטקסיה שיש לה רצף חוזר מורחב GAA בגן frataxin.
הגן frataxin אחראי לייצור חלבון frataxin, שהוא חלבון מיטוכונדריאלי המעורב בייצור אנרגיה ובנשימה התאית.
רצף ה-GAA המורחב מביא להשתקת האינטרון הראשון וכתוצאה מכך לאובדן תפקוד בחלבון הפרטקסין.
אובדן של גן FXN תפקודי מוביל לבעיות בתפקוד המיטוכונדריאלי בכללותו ויכול להופיע באופן פנוטיפי בחולים כקושי בהליכה.
ניוון מיוטוני היא הפרעה המתבטאת כחולשת שרירים ומורכבת משני סוגים עיקריים: DM1 ו-DM2. שני סוגי ניוון מיוטוניים נובעים מרצפי DNA מורחבים.
ב-DM1 רצף ה-DNA שמתרחב הוא CCG ואילו ב-DM2 הוא CCTG.
שני רצפים אלו נמצאים על גנים שונים כאשר הרצף המורחב ב-DM2 נמצא בגן ZNF9 והרצף המורחב ב-DM1 נמצא בגן DMPK.
שני הגנים אינם מקודדים לחלבונים בניגוד להפרעות אחרות כמו מחלת הנטינגטון או תסמונת ה-X השביר.
עם זאת, הוכח שיש קשר בין רעילות RNA לבין הרצפים החוזרים ב-DM1 ו-DM2.
טרשת צדדית אמיוטרופית ודמנציה פרונטוטמפורלית
לא כל המחלות הנגרמות על ידי רצפי DNA חוזרים הם מחלות חוזרות של טרינוקלאוטידים.
המחלות amyotrophic lateral sclerosis ו-frontotemporal דמנציה נגרמות על ידי רצפים חוזרים של hexanucleotide GGGGCC בגן C9orf72, הגורמים לרעילות RNA המובילה לניוון עצבי.
קשה לרצף DNA חוזר באמצעות טכניקות רצף מהדור הבא מכיוון שהרכבת רצף מקריאות קצרות פשוט לא יכולה לקבוע את אורכו של חלק שחוזר על עצמו.
בעיה זו חמורה במיוחד עבור מיקרו-לוויינים, העשויים מיחידות חוזרות זעירות של 1-6bp.
למרות שקשה לרצף אותם, לחזרות הקצרות הללו יש ערך רב בטביעת אצבע של DNA ובמחקרים אבולוציוניים.
חוקרים רבים השאירו היסטורית רצפים חוזרים בניתוח ופרסום נתוני גנום שלם בשל מגבלות טכניות.
וחב' הציעו שיטה אחת לרצף קטעים ארוכים של DNA שחוזר על עצמו.
השיטה משלבת שימוש בווקטור ליניארי לייצוב ו-exonuclease III למחיקה של אזורים עשירים ברצף פשוט מתמשך (SSRs).
ראשית, קטעים עשירים ב-SSR משובטים לווקטור ליניארי שיכול לשלב ביציבות חזרות טנדם של עד 30kb.
ביטוי של חזרות אסור על ידי מסימי התעתיק בווקטור.
השלב השני כולל שימוש באקסונוקלאז III.
האנזים יכול למחוק נוקלאוטיד בקצה 3' מה שגורם לייצור של מחיקה חד כיוונית של שברי SSR.
לבסוף, מוצר זה אשר נמחק מקטעים מוכפל ומנתח עם מושבה PCR.
הרצף נבנה לאחר מכן על ידי רצף מסודר של קבוצה של שיבוטים המכילים מחיקות שונות.
רצף עירוני (בלעז: רצף אורבני) הוא רצף טריטוריאלי ישיר של ערים ויישובים עירוניים.
רצפים עירוניים גדולים נקראים מטרופולין, ובישראל קיימות ארבע מטרופולינים רשמיות.
לא תמיד מטרופולין תהיה רצף עירוני גדול, ולעיתים תיכלול כמה רצפים עירוניים חסרי קשר עירוני ביניהם (דוגמת שטחים ריקים).
יש גם הכוללים שטחים אלה שבין שני רצפים עירוניים כבתוך הרצף העירוני.
רצף עירוני גדול עוד יותר, ועל פי הגדרתו (הנפוצה יותר) הכוללת בו גם שטחים בין שני רצפים עירוניים ישירים, נקרא "מגלופוליס".
גודלו של רצף עירוני נמדד בשטח, בדרך כלל בקילומטר רבוע.
נפוץ מאוד שרצף עירוני לא יהיה בגודל חופף לשטחי השיפוט של הערים הכלולות בתוכו, מאחר שלפעמים תחום השיפוט של ערים עולה על תחום השיפוט שלהם.
רצפים עירוניים, בכל גודל שהוא, מתרכזים בדרך כלל סביב לעיר מרכזית אחת, וכאשר הרצף העירוני גדול דיו כדי להיקרא מטרופולין – המטרופולין נקראת על שם אותה עיר מרכזית, כמו: "מטרופולין ירושלים" או "המטרופולין של ניו יורק".
ערים מרכזיות אלה מהוות בדרך כלל גם ערי אם לשאר הרצף, הערים העתיקות ביותר בו, והערים הגדולות ביותר בו.
בישראל, מבין חמש המטרופולינים הגדולות (ארבעת הרשמיות וגוש נצרת), משפט זה אינו נכון רק לגבי גוש דן, בו העיר הגדולה (תל אביב-יפו) נוצרה מתוך יפו, שצעירה גם היא מלוד (שנבנתה באלף השישי לפני הספירה).
הערים והיישובים העירוניים המרוחקים יותר ברצף הם פרוורים.
פרוורים אלה, שיכולים גם להיות קטנים מאוד או עצומים, מסמכים על הערים הגדולות יותר שלצידן, או על ערים אחרות ברצף.
דוגמה לפרוור גדול במיוחד היא העיר ראשון לציון, שלמרות גודלה העצום רוב תושביה לא עובדים בה.
רצפת האגן או סרעפת האגן היא מיקום אנטומי בגוף האדם, בעל תפקיד חשוב בשליטה במתן שתן ובפי הטבעת, בתפקוד המיני ובתמיכה באיברי האגן הפנימיים.
רצפת האגן כוללת שרירים, שלד ורצועות.
הרצפה מפרידה בין חלל האגן מלמעלה, לבין הפרינאום מלמטה.
היא נוצרת על ידי שריר מרים פי הטבעת (levator ani) ושריר העוקץ (coccygeus), וכן על ידי רקמות חיבור נלוות.
רצפת האגן מכילה שני פתחים (מרווחים): בחלק הקדמי, המרווח האורוגניטלי (urogenital hiatus), שדרכו עוברים השופכה והנרתיק.
בחלק האחורי, המרווח הרקטלי (rectal hiatus), שדרכו עוברת התעלה האנאלית.
ישנם מקורות שאינם רואים ב"רצפת האגן" ו"סרעפת האגן" מונחים זהים.
לפי גישה זו, "סרעפת האגן" מורכבת אך ורק משריר מרים פי הטבעת (levator ani) ומשריר העוקץ (coccygeus), בעוד "רצפת האגן" כוללת גם את קרום הפרינאום (perineal membrane) ואת הכיס הפרינאלי העמוק (deep perineal pouch).
עם זאת, מקורות אחרים כוללים גם את הפאסיה כחלק מסרעפת האגן.
בפועל, שני המונחים משמשים לעיתים קרובות כמילים נרדפות.
חלל האגן של האגן האמיתי מוגבל בחלקו התחתון על ידי רצפת האגן (ובחלקו העליון על ידי שולי האגן – pelvic brim).
הפרינאום מוגבל בחלקו העליון על ידי רצפת האגן.
בחלק האחורי, רצפת האגן משתרעת אל תוך המשולש האנאלי (anal triangle).
רצפת האגן ממלאת תפקיד חשוב בתמיכה באיברי האגן הפנימיים, כגון שלפוחית השתן, המעי והרחם (אצל נשים).
היא מסייעת גם בשמירה על שליטה בסוגרים, כחלק ממערכת הספינקטרים של השתן ופי הטבעת.
בנוסף, היא מקלה על אופן הלידה בכך שהיא יוצרת התנגדות לירידת חלקו המוביל של העובר, מה שגורם לו להסתובב קדימה כדי לצאת דרך חגורת האגן.
רצפת האגן גם מסייעת בשמירה על לחץ תוך-בטני אופטימלי.
חוסר תפקוד נכון של רצפת האגן עלול לגרום ל:
ציסטוצלה – צניחת שלפוחית השתן אל תוך הנרתיק
אורתרוצלה (Urethrocele) – צניחת השופכה אל תוך הנרתיק
ציסטואורתרוצלה (Cystourethrocele) – צניחת שלפוחית השתן והשופכה יחדיו
אנטרוצלה (Enterocele) – צניחת המעי הדק אל תוך הנרתיק
רקטוצלה (Rectocele) – צניחת הרקטום (חלחולת) אל תוך הנרתיק
צניחת רחם (Uterine prolapse) – צניחת הרחם אל תוך הנרתיק
צניחת כיפת הנרתיק (Vaginal vault prolapse) – צניחת תקרת הנרתיק, לרוב לאחר כריתת רחם
תפקוד לקוי של רצפת האגן יכול להיגרם גם לאחר טיפול בסרטן גינקולוגי.
נזק לרצפת האגן אינו גורם רק לאי-שליטה בשתן, אלא עשוי להוביל גם לצניחת איברי האגן.
צניחת איברי האגן מתרחשת אצל נשים כאשר איברי האגן (כגון הנרתיק, שלפוחית השתן, הרקטום או הרחם) בולטים אל תוך הנרתיק או מחוצה לו.
הגורמים לצניחת איברי האגן דומים לאלו התורמים לאי-שליטה בשתן, וכוללים טונוס שרירים לא תקין (אסימטרי, מוגזם או חלש מדי) ואסימטריות הנגרמות מטראומה לאגן.
גיל, הריון, היסטוריה משפחתית ומצב הורמונלי מהווים גורמים נוספים להתפתחות צניחת איברי האגן.
הנרתיק מוחזק במקומו באמצעות חיבורים לפרינאום, לדפנות האגן ולסקרום (עצם העצה) דרך מבנים הכוללים קולגן, אלסטין ושריר חלק.
ניתן לבצע ניתוח לשיקום שרירי רצפת האגן, ותרגילי קיגל יכולים לסייע בחיזוקם.
הפרעות ברצפת האגן האחורית כוללות צניחת רקטום (rectal prolapse), רקטוצלה (rectocele), הרניה פרינאלית (perineal hernia) ומספר הפרעות תפקודיות, ובהן אניסמוס (anismus).
עצירות הנגרמת כתוצאה מהפרעות אלו מכונה "עצירות פונקציונלית", והיא מזוהה באמצעות קריטריונים אבחנתיים קליניים.
תרגול רצפת האגן (Pelvic Floor Exercise – PFE), הידוע גם כתרגילי קיגל, עשוי לשפר את הטונוס והתפקוד של שרירי רצפת האגן, דבר המועיל במיוחד לנשים (ובמידה פחותה גם לגברים) הסובלות מאובדן שתן במאמץ (stress urinary incontinence).
עם זאת, ההיענות לתוכניות תרגול רצפת האגן לרוב נמוכה, ותרגילים אלו אינם יעילים בדרך כלל לטיפול באי-שליטה בשתן ללא שימוש בביו-פידבק ופיקוח מקצועי.
במקרים חמורים, ייתכן שלא תהיה להם כל תועלת.
ניתן להעריך את טונוס שרירי רצפת האגן באמצעות פרינאומטר (perineometer), מכשיר המודד את הלחץ בתוך הנרתיק.
תרופות עשויות גם הן לשפר את השליטה בשלפוחית השתן, ובמקרים חמורים ניתן לבצע ניתוח לשיקום או אפילו לשחזור של רצפת האגן.
אצל גברים, כריתת ערמונית רדיקלית (radical prostatectomy) היא אחד הניתוחים המשפיעים על שרירי רצפת האגן, שכן הסרת הערמונית מובילה פעמים רבות לאי-שליטה בשתן לאחר הניתוח.
תרגול רצפת האגן לפני ואחרי הניתוח עשוי לסייע בהתמודדות עם הבעיה, כאשר תרגול טרום-ניתוחי מפחית משמעותית את השכיחות של אי-שליטה בשתן לאחר כריתת הערמונית הרדיקלית.
פרוסטטיטיס (דלקת הערמונית) וכריתות ערמונית הם שני גורמים אפשריים לליקוי בתפקוד המיני.
מחקרים מראים כי לאחר כריתת ערמונית רדיקלית, תרגול שרירי רצפת האגן תחת פיקוח של פיזיותרפיסטים מוסמכים לשיקום רצפת האגן עשוי לשפר את התפקוד המיני.
פרינאולוגיה או פלוויפרינאולוגיה היא תחום רפואי המתמקד בבעיות תפקודיות בשלושת הצירים של רצפת האגן: אורולוגי, גינקולוגי וקולופרוקטולוגי.
רצף לוי (נולד ב-7 במרץ 1971) הוא חוקר ביצועים ופעיל ציבורי ישראלי-אמריקאי.
מוכר בזכות עמדותיו הביקורתיות כלפי מדיניות בריאות הציבור, במיוחד בנושא מדיניות ההגבלות במגפת הקורונה ומדיניות החיסונים.
לוי גדל בכפר סבא במשפחה בת שמונה נפשות, לאב ממוצא תימני, שהיה יוצא מחתרת לח"י ועיתונאי דבר ולאם ממוצא פולני, בת לניצולי שואה שחזרה בשאלה ועזבה את העולם החרדי.
עם אחיו נמנים רשף לוי, תסריטאי ובמאי ישראלי, ינץ לוי, סופר ותסריטאי, רחל לוי הרץ, דוקטור ללימודי מגדר, ורגב לוי, תסריטאי שהלך לעולמו בגיל צעיר.
את שירותו הצבאי עשה בחיל המודיעין, בתחום המבצעים המיוחדים.
במהלך שירותו סיים תואר ראשון בחקר ביצועים באוניברסיטת תל אביב בשנת 2001, כשהוא כמעט בגיל 31. בשנת 2005 עבר עם משפחתו לארצות הברית, לצורך לימודי דוקטורט בתחום באוניברסיטת קורנל.
חקר במשך שנה במחלקה למדעים מתמטיים במרכז המחקר T.J.
Watson של IBM במסגרת מלגת פוסט-דוקטורט על שם גולדסטין.
מחקרו של לוי עוסק ביצירת מודלים וכלים אנליטיים לתמיכה בקבלת החלטות על בסיס נתונים בתנאי אי ודאות בתחומים כגון מנהל רפואי, שרשרת אספקה, ניהול רכש ולוגיסטיקה.
לוי ניהל מחקרים בשיתוף בתי החולים האקדמיים הגדולים באזור בוסטון, בהם בית החולים הכללי מסצ'וסטס, המרכז הרפואי בית ישראל דיקונס, וכן ברחבי ארצות הברית.
לוי היה החוקר הראשי מטעם MIT בחוזה עם מנהל המזון והתרופות האמריקאי לפיתוח גישה שיטתית לניהול סיכונים לטיפול בסיכונים הקשורים לזיהומים כלכליים של מזון המיוצר בשרשראות אספקה גלובליות.
מאז טבח שבעה באוקטובר הפך לוי לקול מוביל במאבק נגד אנטישמיות באוניברסיטאות בארצות הברית.
ביקורתו על ההתמודדות עם מגפת הקורונה
לוי התפרסם בשנות העשרים של המאה ה-21 עקב עמדותיו הביקורתיות כלפי מדיניות בריאות הציבור, במיוחד במהלך מגפת הקורונה.
לטענתו, קיימות בעיות מתודולוגיות בתהליכי אישור חיסונים ותרופות מסוימות, וספקות לגבי יעילותם ובטיחותם של חלק מהחיסונים שהופצו במהלך המגפה.
לוי חקר את נזקי הסגרים, טען שיש עלייה של מקרי דום לב בסמיכות למתן החיסונים, וראה את מדיניות ממשלת בנט בגל האומיקרון כפשיטת רגל מוסרית וערכית.
לוי הוא חבר של מועצת החרום הציבורית למשבר הקורונה ומבקר חריף של ארגון הבריאות העולמי.
עמדותיו עוררו מחלוקת, כאשר חלק מהקהילה המדעית דחה אותם כחסרי בסיס, בעוד שקבוצות אחרות תמכו בו וראו בו קול חשוב בדיון הציבורי.
ב-2025 מונה לוי על ידי מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית רוברט קנדי ג'וניור כחבר ב-ACIP, הוועדה החיצונית לתחום החיסונים המייעצת ל-CDC, המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן.
הוא מתגורר בבוסטון, ארצות הברית.
פרס INFORMS Optimization Society לחוקר צעיר (יחד עם מחברים נוספים)
פרס קון (יחד עם מגננטי)
מלגת קריירה של הקרן הלאומית למדע
פרס MSOM (יחד עם ג'נג)
רכב סיור משוריין כבד (מגרמנית: Schwerer Panzerspähwagen) הוא כינוי לסדרת כלי רכב משוריינים בעלי שישה או שמונה גלגלים, אשר פותחו בגרמניה הנאצית למטרות סיור.
הכלים בסדרה זו היו ממוגנים ובעלי חימוש כבד יותר מסדרת רק"ם הסיור הקל המקבילה וכללו שש משפחות דגמים, בהם ה-Sd.Kfz.
סדרת רק"ם הסיור הכבד הייתה תוספת משמעותית לצבא הגרמני, ששילבה יכולת סיור מהיר עם כוח אש יחסית משמעותי.
גרסאות ה-Rad-6 (שישה גלגלים) המקוריות התבססו על משאית 6x4 בתוספת גוף משוריין, אך עד 1937 הן הוחלפו בגרסאות Rad-8 (שמונה גלגלים).
ההבחנה נעשתה על ידי הכללת "Rad 6" או "Rad 8" בשם הדגם, כך שדגמים שונים כללו גרסאות בשישה ושמונה גלגלים.
רכבים אלה שימשו לאורך כל המלחמה, כולל במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בברית המועצות ובצפון אפריקה.
תנאי אקלים קיצוניים ותנאי קרקע קשים איתגרו את הרק"מים הכבדים (במיוחד ברוסיה וצפון אפריקה), אך מהירותן הפכה אותן לרכבי הסיור מוצלחים במיוחד לסיורים ארוכי טווח ברחבי צפון אפריקה.
231 (Rad 6), שהוצג בשנת 1932, היה רכב הסיור המשוריין הראשון שפותח בגרמניה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הוא התבסס על שלדות משאיות מותאמות של דיימלר-בנץ, בוסינג-נאג ומגירוס.
הרכב היה חמוש בתותח אוטומטי בקוטר 20 מ"מ מדגם KwK 30 ובמקלע MG 13, ושימש ככוח העיקרי ביחידות הסיור של הוורמאכט בשנות המלחמה הראשונות, לרבות בפלישה לפולין וצרפת.
למרות מהירותו וכוח האש המרשים יחסית לתקופתו, ביצועיו בשטח קשה היו מוגבלים, והוא הוצא משירות קרבי עד שנת 1940, כאשר הועבר לתפקידי אימון וביטחון פנימי.
231 (Rad 8), שנכנס לייצור בשנת 1937, היה שיפור משמעותי לעומת גרסאות ששת הגלגלים.
הוא הצטיין בניידות גבוהה יותר וביכולת עבירות משופרת, והגיע למהירות מרבית של כ-85 קמ"ש.
הרכב היה חמוש בתותח אוטומטי 20 מ"מ KwK 30 ובמקלע MG 34 מקביל, והפך לרכב הסיור הכבד הסטנדרטי של הוורמאכט.
תצורת הנהיגה הכפולה שלו אפשרה תמרון מהיר ונסיגה ללא צורך בסיבוב מלא.
הוא הופעל בכל זירות הלחימה העיקריות, כולל רוסיה וצפון אפריקה.
בתחילה חלק מהדגמים לא כללו מערכת קשר, אך ייצור מאוחר יותר שולב עם דגם ה-232, שהוסיף ציוד תקשורת מתקדם.
232 (Rad 6) שימש כרכב קשר, וכלל אנטנת המסגרת הגדולה דמוית "מיטת קפיצים" שהורכבה עליו.
הוא צויד במערכות קשר לטווח קצר ובינוני ונועד לספק שליטה ופיקוד ליחידות הסיור.
בדומה ל-231, גם דגם זה סבל ממגבלות בתמרון ובביצועים בנסיעה בשטח בשל משקלו ומבנה השלדה הכבדה שלו.
בתחילה הכלי כלל אנטנת מסגרת בולטת שהוחלפה מאוחר יותר באנטנה קומפקטית בצורת כוכב.
השריון שלו סיפק הגנה מוגבלת בלבד מפני אש נשק קל ורסיסים, אך הרכב שימש ביעילות במשימות סיור ארוכות טווח עבור דיוויזיות משוריינות בכל חזיתות המלחמה.
233, שכונה "שטומל" ("Stummel"), הוצג בסוף 1942 ונועד לתמוך באש ישירה ביחידות הסיור.
הוא צויד בתותח קצר־קנה בקוטר 75 מ"מ KwK 37 L/24, שהותקן במבנה משוריין פתוח בחלקו העליון.
סך הכל יוצרו כ-119 יחידות בלבד, שאורגנו במחלקות של שישה רכבים כל אחת.
אף שהצוות המצומצם בן שלושה חיילים התמודד עם עומס תפעולי גבוה יחסית, הרכב העניק לכוחות הסיור יכולת אש כבדה יותר נגד שריון ומטרות רגליות, ונותר בשימוש עד סוף המלחמה.
234 הייתה המשפחה המתקדמת והגמישה ביותר של רכבי הסיור המשוריינים הכבדים שפותחו בגרמניה, ויוצרה בין השנים 1945–1943. היא מילאה תפקיד מרכזי בשלבי הסיום של מלחמת העולם השנייה במשימות סיור, סיוע באש ולחימה נגד טנקים.
הרכבים תוכננו במבנה חד-גופי (monocoque), כללו הנעה בכל הגלגלים ומנוע דיזל חזק V12 טטרה, שאיפשר להם להגיע למהירויות גבוהות, לטווח פעולה רחב וליכולת נסיעה לאחור מהירה הודות לעמדות נהיגה כפולות.
פיתוח הסדרה החל בשנת 1940 במטרה לפתור בעיות חימום יתר שהתגלו ברכבים הקודמים שפעלו בצפון אפריקה.
234 כלל שיפורים מהותיים לעומת שלדות קודמות, עם שריון עבה יותר (עד 30 מ"מ בחזית) ואמינות טכנית משופרת.
כל דגמי הסדרה חלקו מערכת מתלים עצמאית לכל שמונת הגלגלים וצוות של ארבעה לוחמים.
טווח הפעולה הגיע לכ-1,000 ק"מ בכביש ו-600 ק"מ בשטח, והמהירות המרבית לכ-90 קמ"ש — נתונים שהפכו את הכלים הללו לאידיאליים ללחימה ניידת.
בסך הכול יוצרו לפחות 478 יחידות מכלל הדגמים, כאשר תכנון השלדה והמבנה העליון בוצע בידי חברת בוסינג-נאג, והמנועים סופקו על ידי טטרה.
234/1, חומשה בתותח אוטומטי מדגם 2 ס"מ KwK 38 (גרסה ארוכת קנה של תותח נ"מ) ובמקלע MG 42 בקוטר 7.92 מ"מ, שהותקנו בצריח פתוח מלמעלה.
סידור זה העניק לרכב יכולת ירי בזווית גבוהה ואפשר שימוש אפקטיבי כנגד מטרות אוויריות.
השריון סיפק הגנה טובה כנגד ירי מנשק קל בלבד, אך לא כנגד חימוש כבד יותר.
כ-230 יחידות יוצרו מאפריל 1944 ועד תום המלחמה, והדגם הפך למועדף ביחידות הסיור של הצבא הגרמני והוואפן אס אס בזכות שילוב של עוצמת אש, יכולת נ"מ ומהירות.
כלי הרכב פעלו בדרך כלל בצוותים קטנים והובילו פעולות סיור, חסימה ותצפית קדמית.
234/2, שכונתה "פומה" (Puma), הייתה הדגם הידוע והמפורסם ביותר בסדרה.
היא צוידה בצריח סגור לחלוטין, שיועד במקור לטנק הסיור לאופרד (VK 1602), ובו הותקן תותח 5 ס"מ KwK 39 L/60 ומקלע MG 42 מקביל.
בין ספטמבר 1943 לספטמבר 1944 יוצרו 101 יחידות בלבד, אך הן הציעו שילוב יוצא דופן של מיגון, ניידות ויכולת לוחמת שריון.
עובי השריון הקדמי הגיע ל-30 מ"מ, בזווית נטויה לשיפור העמידות, והמגן סביב התותח הגיע לעובי של עד 100 מ"מ.
מבנהו הנמוך והקומפקטי של הרכב, לצד עוצמת האש וההגנה שלו, הפכו אותו לכלי אידיאלי למשימות סיור עמוק בעורף האויב ולהגנה ניידת מפני טנקים.
הפומה שירתה ביחידות עילית כגון דיוויזיית הפאנצר להר ויחידות הוואפן אס-אס, ונחשב לשיא הפיתוח של רכב הסיור המשוריין הגרמני.
234/3, שהוצג ביוני 1944, תוכנן לספק סיוע ישיר באש לכוחות הסיור.
הוא נשא תותח קצר קנה בקוטר 7.5 ס"מ K51 L/24, המותקן בתא לחימה פתוח.
כ-90 יחידות נבנו לפני המעבר לדגם הבא.
התחמושת כללה פגזים נפיצים ותחמושת חלולה (HEAT), שאפשרו לרכב לפגוע בחי"ר, בעמדות מבוצרות ובכלים משוריינים קלים.
בדרך כלל שובץ הרכב בצוותי סיור בני שישה כלים, שתמכו בכ-19 רכבי 234/1 בפלוגת סיור ממונעת אחת.
המבנה הפתוח חייב תמרון זהיר ושימוש בטקטיקות פגע וברח, תוך ניצול זריזותו בשטח.
234/4, נבנתה ללוחמת שריון ופגיעה במטרות ממוגנות, וצוידה בתותח נ"ט מדגם 7.5 ס"מ PaK 40 L/46 שהורכב בתא לחימה פתוח.
רק כ-89 יחידות יוצרו בין דצמבר 1944 למרץ 1945, ורבות מהן הוסבו משלדות של דגם 234/3 כדי להגביר את עוצמת האש.
הכלים נכנסו לשירות בשלב מאוחר ובמספרים קטנים, ושימשו לתגבור פלוגות הסיור המשוריינות במהלך החודשים האחרונים והקשים של המלחמה.
תותח ה-PaK 40 סיפק יכולת יעילה להפתיע ולהשמיד טנקים של בעלות הברית, אך צוותי התותח היו חשופים ופגיעים, והפעלת הכלים דרשה מיומנות טקטית גבוהה.
גרסה זו יועדה לתפקידי קשר בלבד, עם מבנה קבוע במקום הצריח, שבו הותקנו מערכות קשר מתקדמות.
היא נשאה מקלע בודד להגנה עצמית, ושימשה בעיקר ביחידות קשר ושליטה באזורים עורפיים ולא בחזיתות לחימה פעילות.
263 (Rad 8) היה רכב הקשר העיקרי ביחידות המשוריינות.
הוא כלל מבנה מוגבה ואנטנת מסגרת חיצונית גדולה, ונועד להבטיח קשר רציף עם מפקדות מרוחקות.
אף שהיה חמוש גם הוא רק במקלע להגנה עצמית, הוא מילא תפקיד מרכזי בביסוס רצף שליטה ופיקוד על יחידות השריון.
רק בישראל הייתה תוכנית טלוויזיה סאטירית ששודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2, בשנים 1998–2003, כולל שנת הפסקה, ועונת ספיישל בשנת 2007. התוכנית זכתה להצלחה גדולה.
התוכנית אותה הגה איש הרדיו והטלוויזיה ארז טל, בהנחיית אורנה בנאי, כ"לימור", וארז טל, כ"שמעון" וכן כלבו של טל, שוקי, כללה הצגת קטעי וידאו שונים ששודרו בטלוויזיה ברחבי העולם ובישראל בהקשר הומוריסטי, וכן פינות ומערכונים קצרים.
בתחילת דרכה של "רק בישראל" הופיע ארז טל בשמו, ולא בכינוי "שמעון".
גם לא הופיע הכלב שוקי, אלא סיגלית, הכלבה של אורנה בנאי.
התוכנית שודרה פעם בשבוע ביום שישי, וזכתה להצלחה ביום שנחשב באופן מסורתי כבעל שיעורי צפייה נמוכים.
מאז החליפה התוכנית ימי שידור.
בתחילת מלחמת המפרץ השנייה שודרה התוכנית פעמיים בשבוע במתכונת מקוצרת.
פתיח התוכנית מתחיל לאחר הצגה של קטע או מערכון של התוכנית, ומתחיל בהשמעת מנגינת התוכנית.
הפתיח מציג את הדמויות המרכזיות ושמותיהן (שמעון, לימור ושוקי).
בתי הפתיח שונו מספר פעמים, והפתיח עצמו (המציג את הדמויות הראשיות בלבד) שונה רק בעונה החמישית, אך חזר לגרסתו המפורסמת בעונת האיחוד.
גרסה מפורסמת זו נוצרה בעונה השלישית.
בשתי העונות הראשונות פתיח התוכנית היה שונה לחלוטין מהגרסה המוכרת.
פתיח התוכנית לווה בשקופית המציגה את שלוש הדמויות המרכזיות: שמעון, לימור ושוקי.
לאחר מכן הושמע בית מתוך השיר "רק בישראל", שאותו שרות הדמויות, כאשר בכל תוכנית הושמע בית אחר.
במהלך העונה הרביעית החלה האינתיפאדה השנייה, ולכן צונזר הבית הרביעי בשיר, אשר מציג חיילים ישראלים מתעמתים חיילים פלסטינים, ולא שודר בתקופה זאת, עקב חשש לכך שהפתיח יגרום לבעיות.
להלן הבית הראשון של השיר, אשר שודר פעם אחת בלבד בתוכנית הראשונה של העונה השלישית:
המנגינה נכתבה על ידי נורית הירש, על פי לחן השיר "רק בישראל" של להקת חיל הים.
המילים המקוריות לשיר נכתבו על ידי אהוד מנור, ואת המילים לשיר בתוכנית כתבו ארז טל ותמר מרום.
בתוכנית הראשונה לעונה השלישית הוצג שיר הפתיחה המלא (שאת הבית הראשון שרה שרית חדד).
כמו כן גם הבית החמישי שודר אך ורק בפרק הראשון בעונה זאת.
אחר כך, בכל פרק הוצג בפתיחה בית אחר מבין הבתים ה-2–4 במהלך העונה הרביעית נגנז קלות הבית הרביעי של הפתיח, בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה.
בעונה החמישית נכתבה גרסה חדשה של השיר (תחת השם "צ'אנג בונה את המדינה").
הבתים שהוצגו כשיר הפתיחה הם הבתים החל מהבית ה־6.
הבית הראשון בגרסה החדשה של השיר:
לכבוד ספיישל 40 שנות טלוויזיה נוצרה גרסה חדשה לשיר.
להלן בית מהגרסה שהושמע בפרקים הראשון, הרביעי והשביעי.
לאחר השיר הוצג קליפ המציג קטעים נוסטלגיים עם מנגינת השיר ברקע (מלבד בפרק הראשון והאחרון אשר בו הפתיח הופיע במתכונת שונה).
בפתיח של העונה השלישית והרביעית שיחקו (מלבד ארז אורנה) גם אסי וגורי.
בפתיח של העונה החמישית שיחקו מלבד ארז אורנה גם שלישיית מה קשור והילדה רהב מ"הגנון של שמעון"
שוקי בדרך כלל היה מוצג על ידי שמעון, ולאחר כניסתו הושמע ברקע השיר "Who Let the Dogs Out" (רק בעונות הדור הבא והעונת איחוד.
בעונות הראשונות היה בעל מוזיקת רקע דומה למוזיקת הרקע לכניסת אורחים רגילים), בספיישל 40 התווסף לכך השיר "Love Boy" (דנה אינטרנשיונל).
בשנת 2016 מת הכלב שוקי.
3 העונות הראשונות שודרו בערוץ 2 קשת בין 1998–2000, זכתה התוכנית להצלחה גדולה אך ירדה מן המרקע לאחר שבנאי חשה כי מיצתה את השימוש בדמות "לימור".
העונה הראשונה התחילה ב-12 במרץ 1998. בפרקיה הראשונים התוכנית לא הצליחה לצבור קהל צופים רחב אך בספיישל חגיגות היובל למדינה ששודר בחצות לאחר המשדר "פעמוני היובל", החלה התוכנית להיות פופולרית בקרב הציבור.
בעונה זאת הדמויות היו: חממי ונטלי (אורנה בנאי ואורלי ויינרמן), שושנה דיין (חיקוי לאילנה דיין, תמר ורון), הכלבה סיגלית (הכלבה של אורנה בנאי באותה תקופה).
העונה השנייה התחילה לקראת סוף 1998. במהלך העונה לימור החלה לקרוא לארז טל "שמעון".
כמו כן, הכלבה סיגלית פרשה מהתוכנית אך למרות זאת הופיעה בתוכנית הראשונה לעונה.
במהלך הפרקים הראשונים, כל פרק התארח כלב אחר בתוכנית עד שהגיעו להחלטה שהכלב יהיה שוקי.
לעיתים השתתפו גם אסי כהן וגורי אלפי, עד שהפכו לשחקנים קבועים.
בעונה הזאת נשארו שושנה דיין וחממי ונטלי אך סיגלית הוחלפה בשוקי, למשך תקופה מסוימת שודרה במסגרת העונה סדרת מערכונים בשם "הסלון של ציון" אך פינה זאת בוטלה.
בהדרגה, החלו להופיע במספר קטעים גם אסי וגורי בטרם הפכו לשחקנים קבועים.
בעונה השלישית נוצר הפתיח המוכר של התוכנית.
אסי כהן וגורי אלפי הצטרפו כשחקנים קבועים בתוכנית.
במהלך העונה שמעון ולימור נהגו לצחוק על תוכנית הבוקר של רשת "מילקשייק".
קטעים אלו נחשבו לקטעי מפתח בעונה זו והשיא היה כאשר שמעון ולימור שידרו קטע בו צופית גרנט שתתה כוס שתן במהלך התוכנית.
כמה פרקים לפני תוכנית הסיום נודע כי אורנה בנאי מעוניינת לעזוב את התוכנית מה שאומר שבעונה הרביעית לימור וחממי לא ייקחו חלק וצוות התוכנית יצטרכו למצוא שחקנית חדשה.
בתוכנית סיום העונה נערך ספיישל מיוחד וגדול לכבוד העזיבה של אורנה בנאי.
בעונה זאת נשארו שוקי, חממי ונטלי ושושנה דיין אך הצטרפו גם הדמויות "דוד ותקווה" של אסי וגורי.
בעונה זאת החלו גם בתוכנית שירים מקוריים שלרוב מבוצעים על ידי הדמויות.
הרבה מהם שודרו במסגרת פינת "מצעד הפזמונים".
בעונה הזאת אף שודר ספיישל, שבו לימור והרצל מ"השווארמה של הרצל" מארגנים עוקץ שבו עושים גרסה ישראלית ל"אלי מקביל" ונתבעים על ידי ההפקה האמריקאית ומפלילים את שמעון.
בספיישל התארחו גילת אנקורי וטל פרידמן.
העונה הרביעית שודרה בשנת 2002, באיחור של שנה מהתכנון המקורי (עקב עזיבתה של אורנה בנאי, ביצעו לכאורה חיפוש שחקנית אחרת, בזמן הזה שודרה סדרת ספיישל בשם "העם נקעה רגלו 2", בכל פרק שודר פרק אחד זכור במיוחד מהעונה השנייה והשלישית).
אורנה בנאי חזרה להנחות את התוכנית, עם דמותה הזכורה "לימור" לצד שמעון, אך לא חזרה לבצע את דמותו של ששון חממי.
בעונה זו אולפן התוכנית השתנה למדי ונוספו דמויות ופינות חדשות.
הדמויות העיקריות והפינות בעונה זו היו: דוד ותקווה (אסי וגורי, לעיתים הופיע גם הזמר קוקו וסטיב) אך הפעם הנחו מבזקי חדשות בפרקים.
הפינה ירדה כמה תוכניות לאחר תחילת העונה.
בנוסף, הצטרף לתוכנית מיקי גבע שחיקה מספר דמויות.
לעיתים רחוקות הופיעה תמר ורון גם בעונה זאת.
העונה החמישית הייתה עונת הסיום של התוכנית.
במהלך העונה קיבל ארז טל תפקיד בערוץ 10, ואורנה בנאי חתמה חוזה בקשת.
למרות שטל החזיק בזכויות לתוכנית היא לא עברה לערוץ 10 והפקתה נפסקה.
בעונה זו הוחלף הפתיח ומילות השיר (המנגינה עברה רק מספר תיקונים קלים).
במהלך עונה זו חגגה התוכנית את ספיישל המאה פרקים (שודר במקום בתוכנית המאה וארבע).
ספיישל זה התרכז בעיקר כחיקוי על "מי רוצה להיות מיליונר" שכל השאלות קשורות לקטעים ששודרו במהלך חמש העונות של התוכנית (לדוגמה מה צרח אפי בירנבוים על מירי נבו), ואירח מספר דמויות ושחקנים מכל עונות התוכנית.
חמש תוכניות הסיום של העונה היוו תוכניות לקט, כאשר כל תוכנית התרכזה בעונה אחרת של התוכנית.
בתוכנית האחרונה בהחלט (שהתרכזה בעיקר בלקט לסיכום העונה החמישית) שודר גם ראיון עם אילנה דיין, קליפ סיום מיוחד ושידור הקטע שנבחר על ידי הצופים בתור הקטע האהוב ביותר מהתוכנית.
בעונה זו פרשו מהצוות הקבוע מיקי גבע ואסי וגורי.
פינת הגנון של שמעון חזרה אך עברה שינוי, במקום שיחה עם הילדים, הילדים יוצאים לחקור במקומות מסוימים.
כמו כן גם הצטרפו אליהם שלישיית מה קשור במספר דמויות (המפורסמות שבהם היו שלומי ארטיק, חיקוי לשלמה ארצי, ושלישיית החיילים המוזרים), ובהמשך העונה חזרה תמר ורון לתוכנית, ולקראת סופה הצטרף גם מוני מושונוב לגילום דמויות.
הפינה "מן התשקורת" נשארה ללא שינוי רציני.
אחרי הפסקה של שנה חזרה התוכנית למרקעים תחת השם "רק בישראל: הדור הבא".
לפני עליית התוכנית הייתה אמורה להצטרף דמות חדשה במקומה של אורנה בנאי שהודיעה על עזיבתה בעונה הקודמת, אך בנאי התחרטה וחזרה לגלם את לימור.
"רק בישראל: הדור הבא" שודרה במשך שתי עונות נוספות, עד יוני 2003. בנקודה זו עזב ארז טל את ערוץ 2 ועבר לערוץ המתחרה, ערוץ 10. אחרי כשנה, כאשר שב לערוץ 2, הופיע עם תוכנית נוספת במתכונת דומה ל"רק בישראל" בשם "איפה אתה חי?!", שהנחה אותה יחד עם אסי כהן.
התוכנית לא זכתה להצלחה והסתיימה לאחר עונה אחת.
בעקבות ההודעה על סיום התוכנית, בתחילת 2003, החלה "קשת" בפיתוח תוכנית בידור חדשה שעלתה ב־2003, "ארץ נהדרת" שלימים הפכה לתוכנית הבידור המצליחה ביותר בטלוויזיה הישראלית ובה השתתפה גם אורנה בנאי כחלק מהצוות הקבוע בעונות הראשונות.
ב־2 בנובמבר 2007, חזרה התוכנית לשמונה תוכניות ספיישל לרגל חגיגות 40 שנה לטלוויזיה הישראלית, תחת השם "רק בישראל: 40 שנות טלוויזיה", ומפי לימור כ"רק בישראל: חגיגות סיום הטלוויזיה".
ארז טל בתפקיד שמעון ואורנה בנאי בדמותה של לימור שבו להנחות ואף שיתפו שוב את הכלב שוקי.
לצוות צורפו שני כהן בדמות סול בר, כתבת שטח שלא מצליחה לתפקד כמראיינת מוצלחת המראיינת את האישים המאורחים בתוכנית.
ואורי גוטליב בפינה "המועדונית" בה מראיין קבוצת נשים בגיל הזהב אודות המרואיינים כמחווה לפינה "הגנון של שמעון" בתוכנית המקורית.
שמונה התוכניות שודרו בימי שישי כשבכל אחת מהן סבבה סביב אישיות טלוויזיה משמעותית כמו חיים יבין וספי ריבלין וגם סביב תוכניות שהשפיעו על התרבות כמו "זהו זה!" ו"ארץ נהדרת".
במקביל לשידור התוכנית הופיע בשבועון הבידור "פנאי פלוס" טור שבועי שנכתב על ידי אורנה בנאי, בדמותה של לימור.
שודר גם כן פרק תשיעי, שהיווה "המיטב", עם 19 הקטעים הכי טובים מחמש העונות ה"קלאסיות" (כפי שהוצג בתוכנית) של "רק בישראל".
לאחר שידור הספיישל שודרה התכנית "איפה צדקנו" – תוכנית ראיונות רצינית בהנחיית ארז טל בו הוא ריאיין אנשי תקשורת בכירים על פעולתם בתחום לאורך השנים.
השידור האחרון של ערוץ 2
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל הופקה תוכנית בידור בשם "תוכנית בידוד" בקשת 12. דמותה של לימור הופיעה בתוכנית מספר פעמים.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל הופקה תוכנית לילה בהגשת אברי גלעד וארז טל, לאחר חזרתו של גלעד ל"קשת" לפני אירועי 7 באוקטובר.
במהלך התוכנית שולבו מספר פעמים סגמנטים עם דמותה שלך לימור.
דמותה של לימור הכניסה לשיח הישראלי ביטויים כמו: "אני בשוק, אני בהלם, אני המומה!" ו"העם נקעה רגלו".
הביצוע של לימור לשיר "טדי הדובון השוודי" נוצר לאחר שמועות לפיהן שירה של הזמרת שרית חדד באירוויזיון 2002 "Light a Candle" (ובעברית "נדליק ביחד נר") הוא העתקה של שיר עם שוודי בשם "Teddybjörnen Fredriksson" (בעברית: "פרדריקסון הדובון"), שיר ילדים מוכר שכתב לאסה באריהוגן.
בתוכנית הוצגו קטעים ששודרו בתוכניות טלוויזיה אחרות.
הפופולריות שלה זכתה "רק בישראל" הביאה לכך שמספר קטעים הפכו למזוהים עם תוכנית זו, על אף ששודרו במקור בתוכניות אחרות.
אחד מהם הוא קטע ששודר בתוכנית של אמנון לוי, במהלכו נחשף נוכל בשם עמנואל פלד שהשתמש בתואר "אדוני".
לאחר שידור הקטע הפכו משפטים כגון "אדוני יעזוב את המקום" למשפטים קבועים בתוכנית, הקטע הפך למזוהה עם התוכנית והכינוי "אדוני" דבק בנוכל.
רק טעות אחת (בהינדית: एक ही भूल, "אֶק הִי בְּהוּל") הוא סרט הודי, מלודרמה קומית משפחתית.
סרט זה צולם בשנת 1981 והשתתפו בו שניים מהשחקנים הבולטים של הודו, ג'יטנדרה ורקהה.
הסרט זכה להצלחה מאוד גדולה בהודו.
הוא עסק במשפחה ואופן היחסים במשפחה.
ראם (ג'יטנדרה) הוא צעיר שסיים את הלימודים עם תואר מגיסטר כפול.
הוא פונה לאחת החברות הגדולות בדלהי לבקשת עבודה העונה על הקריטריונים שלו.
סאדנה (רקהה) היא בחורה צעירה אשר מחפשת עבודה פשוטה של עוזרת או מזכירה בחברה הגדולה.
כאשר הם נפגשים סאדנה מרמה אותו ואומרת לו כי היא המנהלת של החברה ואין מקומות פנויים, וכך היא מקבלת משרה.
היא משקרת לו ואומרת שהיא תסדר לו משרה.
אולם, ראם אשר מאוד צריך את המשרה לא מפסיק לבוא לביתה ולהזכיר לה על הבטחתה, תוך כדי קניית מתנות לה ולמשפחתה.
מאוחר יותר ראם מתקבל לעבודה באותה חברה עקב מודעה בעיתון.
עד מהרה הוא מקבל את הידיעה על כל שסאדנה רימתה אותו.
בהתחלה הוא כועס, אך הוא לא מתכחש לעובדה שהוא התאהב בה, והשניים מתחתנים.
הזמן עובר, ראם וסאדנה נשואים.
בין המריבות וההתעמתויות למיניהן של כל זוג משפחתי, הם עדיין חיים באושר.
לביתם מגיעה חברתה הטובה של סאדנה אורבשי, אשר התאלמנה מבעלה, לבקשת עזרה עם הביטוח של בעלה המנוח.
סאדנה מבקשת מראם שיעזור לחברתה.
למחרת מגיע ראם לביתה של אורבשי לאסוף אותה כדי להמשיך את ההליך של הביטוח.
הוא מגיע מלוכלך מאבק משאית נוסעת ונכנס למקלחת.
כאשר היא נכנסת לעזור לו עם הברז, קורה הנורא מכל - ראם ואורבשי שוכבים.
לאחר התקרית, ראם מלא בנקיפות מצפון.
הוא משתכר ומגיע לביתו שיכור לגמרי.
הוא מספר את האמת לסאדנה.
היא מסרבת לסלוח לו והם מתגרשים.
לאחר שהם מתגרשים היא מגלה שהיא בהריון.
ראם וסאדנה נפגשים במקרה באוטובוס הנוסע לעיר הגדולה.
סאדנה מתייחסת אליו בקרירות ובאי כבוד.
סאדנה מגדלת את בנה הקטן ראג'ו וראם עדיין לא התחתן.
השניים נפגשים בשנית כאשר מתברר שראם הולך להיות המנהל החדש של החברה בה היא עובדת.
ראם עדיין מנסה לכבוש אותה בלי כל הצלחה וממשיך לאהוב אותה על אף יחסה כלפיו.
ראם עובר לגור ברחוב בו גרה סאדנה מול ביתה.
שם ראם פוגש בבנו הקטן ואומר לו שהוא אביו.
בהתחלה הילד לא מאמין, אך מאוחר יותר, למרות נסיונותיה של סאדנה להפריד בין השניים, ראג'ו מכיר באביו.
האב ובנו יוצאים לטייל ביחד, חוגגים יחדיו את יום הולדתו של הילד ונפגשים תמיד.
בחברה בה סאדנה עובדת יש רואה חשבון בשם טייק בהדור, בחור צעיר המחזר אחריה ללא הפסקה.
הוא מנסה להציק לה יום אחד בתחנת האוטובוסים, אך סאדנה, שידועה בפי רוב כאישה הגונה מחזירה לו במכות ומביכה אותו בפומבי.
למחרת הוא מבקש ממנה סליחה ומתחיל להתייחס אליה בצורה מכובדת וטובה.
כמה שבועות לאחר מכן מזמין טייק את סאדנה לביתו, ל"חתונה של אחותו", ומארגן כך שכל עובדי המקום יבואו לחכות ליד ביתו.
כאשר סאדנה מגיעה לביתו של טייק הוא מספר לה את תוכניתו לנקום בה.
הוא מוריד את חולצתו, מפזר את שערו ומסלק אותה, וכל אנשי החברה שבאו לצפות במה שקרה, מסיקים את מסקנותיהם לגבי סאדנה.
כך עולה לסאדנה שם רע של אישה זולה.
כולם בחברה מסתודדים ומרכלים עליה, ורק ראם שעובד בחברה בתור מנהל, לא מאמין לרכילויות.
כאשר סאדנה שומעת זאת היא מבינה כמה טעתה.
הוא מזמין את טייק למשרדו ותוך איומים מוציא ממנו את האמת.
שיחתם מוקלטת וכולם נוכחים לדעת שטעו לגבי השמועות על סאדנה.
סאדנה מבינה שהיא טעתה, כאמור, ומחליטה להתחתן איתו בשנית.
למעשה, סרט זה בא להביא ביקורת על החברה בהודו באותה תקופה: האם הפתרון לבעיות משפחתיות וזוגיות הוא גירושין?
ומי בכלל טעה מבין השניים, ראם שבגד פעם אחת, או סאדנה שסרבה לסלוח לבעלה?
רק כלבים רצים חופשי הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של ארנון צדוק, שיצא לאקרנים בשנת 2007. התסריט נכתב כ-25 שנים לפני יצירת הסרט בידי אסי דיין, ועובד על ידי ארנון צדוק.
הוא הופק באמצעות מענק של קרן הקולנוע הישראלי בסך 300 אלף דולר.
המשפט "במקום בו אני חי, רק כלבים רצים חופשי" פותח את הסרט.
אוּרי (ליאור אשכנזי) הוא עורך דין תל אביבי מצליח אשר נקרא במפתיע למילואים כקצין ביחידה מובחרת על מנת לקחת חלק בלחימה ביהודה ושומרון.
במהלך הפעילות, לאחר שנהרגים שלושה מאנשי היחידה, יורה מפקדה היחידה וחברו הטוב, נדב (יפתח קליין), בשני מחבלים שנכנעו ובילד פלשתינאי.
בעוד אורי נדרש להעיד במשפט כנגד חברו, אשתו של אורי, תלמה (איילת זורר), עובדת סוציאלית המנסה לסייע למשפחת סיטון (נטע גרטי ויגאל עדיקא), עוברת אונס אלים על ידי חבורת עבריינים, ומתאבדת.
אורי מחליט לנקום את מותה.
שחקנ/ית דמות ליאור אשכנזי אורי בלום איילת זורר תלמה בלום נטע גרטי עמליה סיטון אלון אבוטבול חיים נוימן יגאל עדיקא אלי סיטון יפתח קליין נדב שדמי מתי סרי כרמי אליענה בקייר שרהפיני קידרוןיונסאיטן גרינברגששת שירי ארציבחורה בבית משפט
רק בן אדם הוא אלבום כפול של הזמר שלום חנוך שיצא במרץ 1988.
האלבום נכשל מבחינה מסחרית בשל שתי סיבות: סגנונו המוזיקלי הכבד ותזמון הוצאתו לאור בצל המצב בישראל (ימי האינתיפאדה הראשונה).
הכישלון הגדול, לדברי חנוך עצמו, נבע מכך שהפלייבקים הוקלטו בחו"ל והשירה בישראל, מה שיצר ניתוק בין חלקיו.
למרות זאת מספר שירים מהאלבום: "נגד הרוח", "רק בן אדם", "בסוף אמצא אותך" ו"כדי לחיות", זכו להיות להיטי רדיו.
על מנת ליצור את הצליל הכבד הובאו מחו"ל נגני רוק מקצועיים: הגיטריסט רוני פיטרסון (שניגן עם חנוך לאורך כל הקריירה שלו), אחיו, הבסיסט ריי פיטרסון והמתופף רוי מרטין.
איתם וביחד עם משה לוי על הקלידים וירוסלב יעקובוביץ' על הסקסופון, הקליט חנוך את האלבום וגם יצא לסיבוב הופעות לפני ואחרי הוצאת האלבום.
ייבוא הנגנים מחו"ל עורר על חנוך ומפיקו, יהודה טלית, זעם מצד הנגנים הישראליים שאף שקלו לפנות בעניין לבג"ץ.
לאלבום קדם מופע באותו השם שכלל שירים מוכרים לצד שירי האלבום שבדרך, ולאחר יציאתו, בשנת 1988, סיבוב הופעות שכלל הופעות גדולות באמפיתיאטרון צמח.
ההופעות תועדו בסרט הדוקומנטרי "רומן אמיתי" שביימה גרושתו של חנוך, ליהי.
הסרט הציג את הופעותיו של חנוך עם שירי האלבום על רקע המצב בארץ בזמן האינתיפאדה הראשונה.
שנה לאחר מכן ב-1989 יצא אלבום ההופעה "שלום חנוך בהופעה - רומן אמיתי" אשר שימש גם פסקול לסרט.
על עטיפת האלבום פורטרט של שלום חנוך מאת הצייר אורי ליפשיץ.
שלום חנוך - שירה גיטרה, עיבודים
משה לוי - קלידים, עיבודים, הפקה מוזיקלית.
ג'ון מקסוויט - טכנאי הקלטה ומיקס
שחר צרפתי, עודד פרח, מרטין בראס - עוזרי טכנאי
מיקס באולפני Red Bus לונדון
חיתוך תקליט - טים יאנג
יהודה טלית - מפיק בפועל
אורי ליפשיץ - איור עטיפה
רק היום הוא סרט קומדיה ישראלי שעלה לאקרנים ב-6 באפריל 1976, השייך לסוגת סרטי הבורקס.
זהו סרטו הראשון של זאב רווח כבמאי ותסריטאי בז'אנר סרטי הבורקס.
ששון (שש) הוא בעל בסטה בשוק מחנה יהודה בירושלים.
ששון מנהל יחסים עם סטלה לפיד (מרי סוריאנו) אישה נשואה, אשתו של הדוקטור ארתור לפיד (גדעון זינגר), והוא דואג בעזרתה לקבוע תור לבדיקה לפני ניתוח לחברו החולה בקליניקה הפרטית של בעלה.
כאשר ששון ואדון כהן חוזרים לאחר הבדיקה מתאהב ששון בדליה (אפרת לביא), בתו של חברו הקרוב אדון כהן (ז'אק כהן) וזאת בלי לדעת שהיא בתו, אך דליה נגררת אחרי החבר שלה אלכסנדר (אילן דר) שאינו מתייחס אליה בכבוד ולא מעוניין בקשר ביניהם.
ששון המאוהב יוצא במסווה של עבריין ("ששון המחסל") ומכריח את אלכסנדר באיומים להתנהג אליה כראוי, אך זאת כדי לזכות בליבה.
את הסרט מלווה השיר "ימים טובים" בביצועו של אורי רווח.
השיר הולחן על ידי יאיר רוזנבלום למילים של יורם טהרלב.
בנוסף מבצע רווח בסרט גם את השיר "אותך אני אוהב".
המפיק משה אדרי סיפר שבתקופה שבה ניהל את קולנוע "מקסים" בתל אביב, נדרש להקרין סרט שיביא הצלחה.
לצורך כך החליט לשנות את שמו של הסרט מ-"רק היום" ל-"חגיגה בשוק", לאור התרחשותו בשוק וכן במטרה ליצור רושם כי מדובר בסרט המשך.
לדבריו, אסטרטגיה זו אכן השפיעה על הצלחת הסרט.
בנוסף אדרי סיפר כי יישם את אותה שיטה גם עם הסרט "חגיגה בסנוקר" אשר במקור נקרא "סנוקר", והוחלט לשנות את שמו רק חמש שנים לאחר יציאתו לבתי הקולנוע.
הוא ציין כי לפני שינוי השם הגיע מספר הצופים של הסרט לכ-750 בלבד, ואילו לאחר השינוי הגיע הנתון המסחרי לכ-300,000 כניסות בבתי הקולנוע.
רק את הוא אלבום האולפן הראשון של הזמר הישראלי, עמיר בניון.
האלבום יצא בשנת 1999 (יצאו לו 2 עטיפות שונות), והוא הניב 5 להיטים; "רק את" (שיר הנושא של האלבום), "כשאת עצובה", "מורה לחיים", "יש לי חלום" ו"גולן", שהפך לשיר זיכרון ידוע.
במרץ 2010, השיר "געגוע" הופיע בפרק הראשון של סדרת הטלוויזיה המצליחה "עספור", ועקב כך זכה לפופולריות רבה.
האלבום, שנחשב ל"אלבום הפריצה" של בניון, מכר מעל 40,000 עותקים והגיע למעמד אלבום פלטינה.
רק החזק שורד הוא סרט פעולה משנת 1993 בבימויו של שלדון לטיש.
הוא נחשב לסרט ההוליוודי היחידי שמציג לראווה את הקפוארה, אמנות הלחימה האפרו-ברזילאית, מתחילתו ועד סופו.
לואיס סטיבנס (מארק דקסקוס) הוא חייל הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית (הכומתות הירוקות) שסיים את שירותו הצבאי בברזיל ושב לעיר הולדתו במיאמי, שם הוא נוכח לדעת שבית הספר התיכון בו למד נהפך למעוז לכנופיות וסוחרי סמים.
אחרי שסטיבנס משתמש בכישורי הקפואירה שלו ומניס מספר סוחרי סמים מחוץ לגבולות בית הספר, קריגן (ג'פרי לואיס), אחד ממוריו של סטיבנס בעבר, מבחין בהשפעה שיש לסטיבנס על התלמידים.
קריגן מטיל עליו משימה ללמד קפואירה לקומץ מהתלמידים המופרעים ביותר של בית הספר.
בזמן שהוא מלמד, סטיבנס מעורר את חמתו של ברון סמים מקומי, סילבריו (פקו כריסטיאן פרייטו), שאחיינו הצעיר, אורלנדו (ריצ'רד קוקה), הוא אחד מתלמידיו של סטיבנס.
סילבריו הוא גם רב-אמן בקפואירה, והוא נקלע לקרב עם סטיבנס, ומביס אותו באכזריות.
אורלנדו המבוהל מחליט ללמוד כל מה שהוא יכול מסטיבנס.
כיתתו של סטיבנס לומדת במהירות, והם נעשים מיומנים בקפואירה.
המנהל שבע הרצון, מציע להנהלת בית-הספר ליישם תוכנית לימודים של קפואירה בכל המחוז.
אחרי שסטיבנס שב מטיול בטבע עם תלמידיו, הוא מתעמת עם סילבריו שוב, וסילבריו מכריז מלחמה על סטיבנס.
כנופייתו של סילבריו מציתה אש בבית הספר התיכון לינקולן, והורגת את אחד מתלמידיו הטובים ביותר של סטיבנס.
סטיבנס מפוטר, נאסרת עליו הכניסה לאזור בית הספר ותוכנית הקפואירה מבוטלת.
בתגובה להתקפה, סטיבנס משמיד את מוסך המכוניות הגנובות של סילבריו על ידי השלכת פחית בנזין לתוך מכונית בוערת.
זועם, סילבריו מורה על אנשיו להביא אליו את סטיבנס חי.
אורלנדו בורח כדי להזעיק עזרה.
אחרי קרב אכזרי, בו סטיבנס מביס לוחמים רבים של סילבריו, סטיבנס נשבה לבסוף ומובא למדורה, שם מחכה לו סילבריו.
אולם, כיתת הקפואירה של סטיבנס חוסמת את הדרך בניסיון להציל את המורה שלהם.
לפני שמתחילה קטטה, סטיבנס התשוש קורא תיגר על סילבריו ומזמין אותו לקרב בתנאי שאם הוא ינצח בו, התלמידים שבים אליו.
כל אחד מהלוחמים מקבל מצ'טה להילחם איתו.
תלמידיו של סטיבנס וכנופייתו של סילבריו יוצרים מעגל, אנשי הכנופיה שרים שירי קפואירה ובאמצע נלחמים שני הלוחמים.
סילבריו שובר את חרבו של סטיבנס, אולם סטיבנס פורק את נשקו של סילבריו ומשליך את החרב רחוק.
כעת הם משתמשים רק בקפואירה וסילבריו מצליח להפיל את סטיבנס לקרקע, שם הוא מתחיל לחנוק אותו.
נדמה שהקרב אבוד, אך לפתע מתחילים תלמידיו של סטיבנס לשיר שיר קפואירה ברזילאי, וסטיבנס מקבל כוחות חדשים.
הוא משיב מלחמה, ומכה במהלומות מוחצות את סילבריו.
כשתלמידיו שרים בקול רם יותר, הוא מביס את סילבריו בבעיטה מסתובבת.
סילבריו נופל לרצפה, חסר הכרה, כשיחידת המשטרה מגיעה, הכנופיה מתפזרת.
קצין משטרה מגיה למקום ההתרחשות, שואל מי האדם חסר ההכרה ששוכב שם.
אורלנדו אומר לו את שמו ומספר לו על פשעיו.
קצין המשטרה מזכיר לו את המוניטין של סילבריו בהפחדת עדים ולכך אורלנדו מגיב: "כל השטויות האלה נגמרו, גבר.
הוא כבר לא בעל הבית של השכונה."
בסוף הסרט בטקס חלוקת התעודות חבריו של סטיבנס מברזיל מציגים מופע קפוארה בפני הנוכחים.
באופן כללי, תגובות הביקורות היו פושרות למדי, כשרוב המבקרים נתנו לו ציונים שליליים.
הסרט גרף בקופות $3.27 מיליון דולר, אם כי הסרט קנה לעצמו עדת מעריצים והפך לסרט פולחן, בעיקר בקרב לוחמים ומתאמנים בקפואירה, ומדריכי וחובבי אמנויות לחימה.
למרות שרבים מסתייגים מהעלילה, הדיאלוג, המשחק וההצגה הלא מציאותית של ברזיל בסרט, הרי שעבור הרבה מתאמני קפואירה שאינם ברזילאים, הייתה זו היכרותם הראשונה עם אמנות לחימה זו.
למרות שמרק דקסקוס הוא אמן לחימה מוכשר, הרי שלא היה לו רקע בקפואירה.
לפני מבחן הבמה שלו הוא התאמן אצל אמן הקפואירה המהולל Mestre Amen Santo, שגם הופקד על רוב כוריאוגרפית הקרבות בסרט.
אמן הלחימה השנוי במחלוקת פרנק דוקס היה אחראי גם הוא על כמה מכוריאוגרפיות הקרב ולזכותו נזקפת סצנת הקרב במוסך למכוניות הגנובות.
רק בלירה הוא סרט קולנוע ישראלי מ-1963 מסוגת קומדיה בבימויו של יורם גרוס.
במרכז העלילה עומדים גידי הארוך וג'קו הקצר, שני חסרי בית, שמתפרנסים ממכירת מוצרי "הכל בלירה" וחיים על ספסל בגן ציבורי.
כשהספסל קורס יום אחד, הם מחפשים אתר חלופי.
במפגש מול הייצוג של ה"נורמליות", המתווך, שבעצמו מסוכסך עם רשויות המס, נולדות סיטואציות קומיות שונות המפגישות בין שרידי תקופת הצנע של שנות ה-50 לישראל המלבלבת של שנות ה-60.
משתתפים: גדעון זינגר, יעקב בן-סירא, שמוליק סגל, רחל אטאס, שמואל רודנסקי, שרגא פרידמן, ג'טה לוקה, מיכאל גור, שושנה רביד, ברכה נאמן.
המימון לסרט הגיע מחברת פנורמה, שהייתה בבעלות של משפחת גרידינגר, בעלי בתי קולנוע ידועים.
תסריט: יורם גרוס, משה הדר.
בסרט צפו למעלה מ-230,000 צופים והוא החזיר ההשקעה הבסיסית בו.
רק אתמול נולדה הוא מחזה מאת גרסון קנין, שהועלה לראשונה בשנת 1946. המחזה נמצא בין 50 ההצגות שרצו הכי הרבה בברודוויי.
הארי ברוק הוא איש עסקים עשיר שמגיע לוושינגטון בליווי חברתו בילי, בחורה קלת דעת שאינה יודעת כיצד להתנהג בחברה הגבוהה.
בגלל הבושות שבילי עושה לו שוכר הארי עיתונאי בשם פול ורול כמנטור שיעניק לבילי השכלה וילמד אותה כיצד להתנהג בחברה.
בילי מחכימה מעבר למה שתכנן הארי והיא מגלה שהארי עושה עסקים מושחתים בקשרי הון ושלטון ומחליטה לעזוב את הארי ולהתחתן עם פול.
המחזה הועלה לראשונה בברודוויי בתיאטרון ליציאום ב-4 בפברואר 1946 שם הוצג עד 1948. ובין השנים 1948-1949 הוצג בתיאטרון הנרי מילר.
סך הכל בשנים אלו עלה המחזה 1642 פעם.
את דמותה של בילי הייתה אמורה לגלם ז'אן ארתור שעזבה במהלך האודישנים ולבסוף גילמה את בילי השחקנית ג'ודי הולידיי.
פול דאגלס גילם את הארי (תפקיד שעליו זכה בפרס קלרנס) ואת העיתונאי פול גילם גארי מריל.
המחזה עלה שוב בברודוויי בשנת 1989 (153 הופעות).
את בילי גילמה מדליין קאהן (תפקיד שזיכה אותה בפרס טוני) ואת הארי גילם אדוארד אסנר.
בשנת 2011 המחזה עלה בשלישית בברודוויי, את תפקיד בילי גילמה נינה אריאנדה ואת תפקיד הארי גילם ג'ים בלושי.
1949 – התיאטרון הקאמרי, בתרגום יאיר בורלא ובבימויו של פיטר פריי.
שחקנים: חנה מרון (בילי דון) ויוסי ידין (הארי ברוק), בהשתתפות אברהם בן-יוסף (עו"ד אד דברי), גרשון קליין (אדי ברוק), יצחק מיכאל שילה (פול וורול), רחל מרכוס (מיס הודג'ס), חנן סמטאי (סנטור הודג'ס), גיזלה אנסקה (הלן).
2004–2005 – תיאטרון בית לסין, בתרגומו של אילן רונן.
שחקנים: רמה מסינגר (בילי דון) וספי ריבלין (הארי ברוק).
נובמבר 2013 – תיאטרון באר שבע, בתרגומו של עידו ריקלין, בבימויו של רפי ניב.
המחזה עובד לסרט שיצא לאקרנים ב-1950 (בסרט גילמה את בילי ג'ודי הולידיי, ששיחקה בהצגה המקורית), הסרט הצליח וזכה באוסקר ולשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
הסרט יצא בגרסה מחודשת בשנת 1993 (את דמותה של בילי גילמה מלאני גריפית' ואת העיתונאי פול גילם דון ג'ונסון, שהיה באותה תקופה בן זוגה).
רק אתמול נולדה הוא סרט קולנוע משנת 1993, חידוש לסרט בעל אותו השם משנת 1950, המבוסס על המחזה "רק אתמול נולדה".
הארי ברוק הוא מיליונר אשר מגיע לוושינגטון יחד עם חברתו בילי.
בילי לא מכירה את השיח הפוליטי הנהוג בוושינגטון, ומוצאת את עצמה מובכת מספר פעמים.
הארי נבוך מהתנהגותה, אבל אינו רוצה להפרד ממנה.
הארי החתים את בילי על מסמכים המעניקים לה שליטה בעסקיו, ללא ידיעתה.
כך הוא בעצם מגן על עסקיו מפני חובות שיצבור.
הוא טוען כי אינו רוצה לשלוח את בילי חזרה אף על פי שכל החברות שלו על שמה, אבל בסופו של דבר מודה שהוא פשוט זקוק לה לצדו.
הארי שוכר את שירותיו של עיתונאי בשם פול ורול תמורת 500 דולר ליום על מנת שישמש לה כמורה וכמנטור.
הוא מקווה שאחרי כמה שעורים היא תוכל לשוחח עם אנשים מבלי להתבלבל.
פול מלמד את בילי כיצד ללמוד ואיך לחוות תרבות.
הם קוראים יחד את "דמוקרטיה באמריקה".
בנוסף מלמד אותה פול שאנשים לא יותר חכמים ממנה אלא יודעים להסתיר את בורותם.
בין פול ובילי נוצר קשר רומנטי, אך הם לא מממשים אותו.
הארי שעוקב מהצד בתוצאות החינוך של פול בהתחלה מתפלא ושמח.
בהמשך הוא מתחיל לחשוש שבילי מתחילה להבין יותר משחשב שתבין.
רגע השיא של תהליך זה מגיע כאשר באירוע חברתי מתברר שהיא בקיאה בחוקת ארצות הברית יותר מהסנאטורים שנמצאים באירוע.
היא מסבירה שהיא למדה את סדר התיקונים לחוקה בעל פה בעזרת שיר (בדומה לחד גדיא, כל בית בשיר כולל את כל הבתים הקודמים).
בעקבות כך הארי מתחיל להרגיש נבוך בנוכחותה.
במקביל ללימודים של בילי מבין פול, עיתונאי במקצועו, שהארי מעורב בעסקים לא כשרים בקשרי הון שלטון.
בין היתר הוא מגלה שהארי משוחח עם שישה סנאטורים.
הוא חולק את הפתעתו עם בילי, אך היא לא מבינה מה הבעיה.
ככל שהיא לומדת יותר, כך היא מתחילה להבין מדוע פול הופתע כל כך.
בילי מחליטה לברר על מה היא חותמת כל פעם שהארי מעביר אליה מסמכים, והארי דורש ממנה לחתום בלי לשאול.
היא מסרבת והארי מכה אותה.
בילי חותמת וכשהארי לא מסתכל היא שורפת את המסמכים ועוזבת את הבית.
הארי הבין שהוא עשה טעות.
הוא חושב שכנראה בילי כועסת עליו כיוון שהרבה זמן הם ביחד והוא לא מציע לה נישואים.
כיוון שהוא לא רוצה לאבד אותה הוא מחליט להציע לה להנשא לו.
בילי ופול הולכים למשרד של הארי שם הם מגלים את המסמכים עליהם חתמה.
במסמכים רשומה בילי כבעלת כל הנכסים של הארי (על מנת להסתיר את קשרי העסקים של הארי) ועותקים ממסמכי השוחד שהארי שילם לסנאטורים.
פול בורח מהמשרד עם המסמכים המרשיעים (כדי שהארי לא יתפוס אותו) ובמהלך הבריחה הוא מציע לבילי נישואין.
בילי לא בטוחה כיצד לענות.
היא אוהבת את פול אבל לא רוצה להרוס את הארי.
לאחר שפול עוזב היא פוגשת את הארי שמציע לה נישואין גם הוא והיא מסרבת להצעתו.
בילי אומרת להארי שהיא עוזבת אותו ולוקחת איתה את כל הנכסים שרשומים על שמה.
היא מציעה לו שבינתיים כדאי שהוא יתחנך כמו שהיא התחנכה והיא מוכנה להחזיר לו את הנכסים "אחד בשנה".
הסרט מסתיים כשבילי מקבלת את הצעת הנישואין של פול והם עוזבים יחדיו.
את תפקיד בילי ופול שמתאהבים במהלך הסרט גילמו מלאני גריפית' ודון ג'ונסון שהיו זוג נשוי בחיים האמיתיים.
רק ג'יגולו הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי משנת 2013, שנכתב על ידי ג'ון טורטורו.
ד"ר פארקר (שרון סטון), רופאת עור מספרת למטופל שלה, מוריי (וודי אלן), שהיא וחברתה, סלימה (סופיה ורגרה), רוצות לנסות מנאז' א-טרואה (מערכת יחסים בה שותפים שלושה אנשים) ושואלת אותו האם הוא מכיר מישהו שיסכים לעשות זאת איתן.
מוריי מציע את חברו פיורבאנטה (ג'ון טורטורו), ובעקבות זאת מוריי ופיורבאנטה פותחים עסק של זנות גברית.
שם הדמות שם השחקן/ית פיורבאנטה ג'ון טורטורו מוריי וודי אלן דר.
פארקר שרון סטון סלימה סופיה ורגרה אות'לה טוניה פינקינס אביגל ונסה פאראדי דובי לייב שרייבר אשת הנהג איידה טורטורו
"רק אלוהים ישפוט אותי" הוא סינגל של הזמרת-יוצרת קרן פלס.
השיר נכתב והולחן על ידי פלס, ויצא ב-14 ביוני 2015.
השיר היה בראש המצעדים השבועיים של מדיה פורסט במשך ארבעה שבועות.
בשיר מתארת פלס שינוי שעברה בשנתיים שחלפו מאז האלבום הקודם, על ילדיה, הירידה במשקל ועוד.
השיר מדבר גם על פמיניזם ועל כך שנשים לא צריכות להתבייש במה שהן.
כמו כן, השיר עוסק גם בהטרדות מיניות, זהות מינית ובעיות משקל.
ב-20 ביולי 2015 פרסמה פלס בעמוד היוטיוב שלה רמיקס לשיר שעיבד נדב שפילמן.
מיציאת הסינגל הוא נכנס לסיבוב ההופעות של פלס איך שהשמש תזרח.
הוא הופיע גם בסיבוב ההופעות המשותף שלה עם רמי קלינשטיין וכן בסיבוב הופעות מצומצם של המופע "לבד על הפסנתר" שהחל בנובמבר 2016.
לסינגל יצא גם קליפ בבימויה של שירי שחר, שצבר כ-1.1 מיליון צפיות ביוטיוב עד כה.
בקליפ משתתפות גם אהובה עוזרי שניגנה בשיר על בולבול טרנג, וקרן טפרברג המתופפת שלקחה חלק באלבום הקודם של פלס, "איך שהשמש תזרח", וכן הופיעה לצדה בשנתיים האחרונות.
רק בימי חול הוא סרט רומנטי יווני-אמריקאי משנת 1960 בבימויו ובהפקתו של ז'ול דאסן שגם כתב את התסריט והשתתף בו בתפקיד הראשי ביחד עם מלינה מרקורי.
עלילת הסרט היא וריאציה על פיגמליון - מלומד משכיל מארצות הברית מנסה "לחנך ולהחזיר למוטב" זונה יווניה שמאושרת בחייה הנוכחיים.
הסרט מראה את הווי האנשים הפשוטים ביוון המבלים את זמנם החופשי בטברנות, שותים אוזו ורוקדים לצלילי הבוזוקי.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריות עיצוב תלבושות, תסריט ובימוי.
מלינה מרקורי זכתה עבור תפקידה בסרט זה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן.
מאנוס חג'ידאקיס חיבר את פסקול הסרט.
לשיר הנושא "ילדי פיראוס" וכן את המילים.
השיר מושר בסרט על ידי מלינה מרקורי.
הוא התפרסם בכל העולם וישנם ביצועים שלו בשפות רבות על ידי טובי הזמרים והזמרות.
השיר זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר לשנת 1960.
ספינת תיירים מגיעה לנמל פיראוס.
בין הנוסעים נמצא הומר טרייס (ז'ול דאסן), פילוסוף אינטלקטואלי ממידלטאון, קונטיקט.
הוא מעריץ את תרבות יוון העתיקה מזמנם של אפלטון ואריסטו ומגיע לחקור מדוע היא הידרדרה.
לנמל מתפרצת איליה (מלינה מרקורי), קופצת לים ואחריה כל הימאים.
הם שוחים בשמחה לעבר הספינה ומנופפים לתיירים.
היא אינה כפופה לסרסור המקומי הנקרא no face שגובה מהזונות המקומיות שכירות גבוהה עבור החדרים שהוא משכיר להן.
היא מקבלת רק לקוחות שמוצאים חן בעיניה וקובעת את התשלום בסוף לפי שביעות רצונה.
היא עובדת כל יום חוץ מיום ראשון בו היא הולכת לים או מארגנת "בית פתוח" אשר בו היא מארחת את לקוחותיה הקבועים.
הומר נכנס לטברנה ומתבונן ברוקדים.
למקום מגיעה איליה והוא מספר לה על מטרת נסיעתו.
היא עוזבת והוא שומע ויכוח בינה למלח אמריקאי, מסיק שהיא זונה ומתעצב על המצב אליו הידרדרה התרבות היוונית המפוארת.
הוא מבקש מאיליה לצאת לחופשה של שבועיים מעבודתה ובזמן הזה לחנך אותה על ידי קריאת ספרים ושמיעת מוזיקה קלאסית.
היות שהוא מרושש הוא מסכים להצעתו של הסרסור לממן זאת.
גם איליה אוהבת טרגדיות יווניות אבל לשיטתה הן כולן נגמרות בטוב כשהגיבורים הולכים להתרחץ על שפת הים.
כשנודע לאיליה שאת לימודיה מממן הסרסור היא מתמלאת כעס, זורקת את הספרים ותקליטי המוזיקה הקלאסית שסיפק לה הומר ובמקום זה שמה את תקליט "ילדי פיראוס" ומתחילה לשיר ולרקוד לצליליו.
ביחד עם חברותיה הזונות היא מארגנת הפגנה אלימה נגד הסרסור וכולן נאסרות.
בכלא היא מנהלת משא ומתן עם בא כוחו של הסרסור ומצליחה להוריד את דמי השכירות באופן משמעותי.
לאחר ההצלחה מגיעה איליה לטברנה שם היא פוגשת את הומר עצוב וממורמר.
לאחר שתיית כמה כוסות אוזו הוא מתעורר לחיים ומצטרף לריקוד סירטאקי עם כל השיכורים.
הוא מבין כי שגה בקביעתו שהתרבות הקדומה חשובה יותר מהתרבות הנוכחית בה האנשים שמחים.
הוא עוזב את נמל פיראוס כשאיליה והימאים שוחים ומנפנפים לו לשלום כפי שעשו בהגיעו לפיראוס.
רק עוד לילה אחד הוא אלבומה הראשון בשפה העברית של הזמרת-יוצרת הישראלית יסמין לוי.
האלבום יצא לאור ב-9 במרץ 2017 על ידי חברת התקליטים אדמה מיוזיק גרופ.
מהאלבום התפרסמו שלושה סינגלים כאשר הבולט מביניהם הוא "תני לעצמך להיות יפה", אשר זכה להצלחה רבה בארץ, וביוטיוב.
לשניים מתוך ארבעת הסינגלים יצאו ווידאו קליפים.
הקליפ לסינגל השלישי מהאלבום "ביום האחרון של דצמבר", צולם בתל אביב, כמה ימים לפני שהרסו את כיכר דיזנגוף והמזרקה של האגם.
את האלבום הקליטה יסמין בין השנים 2016–2017, וב-9 במרץ 2017, נודע לציבור הרחב כי האלבום יראה אור, וכך היה.
לפני צאת האלבום הוציאה יסמין את הסינגל הראשון ממנו "תני לעצמך להיות יפה".
הסינגל זכה להצלחה רבה בישראל, ולווידאו קליפ נלווה שגרף כמות נכבדת של צפיות.
הסינגל השני "שמועות" יצא בדצמבר, ללא קליפ, וזכה להצלחה.
ב-15 בפברואר 2017, יצא לאור הסינגל השלישי מן האלבום, "ביום האחרון של דצמבר".
הסינגל לווה בווידאו קליפ מצליח שצולם בכיכר דיזנגוף.
ב-27 באוגוסט יצא לאור הסינגל הרביעי "כמו הרוח".
האלבום הוא האלבום העברי הראשון של יסמין, כאשר לפניו יצאו שבעה אלבומים בשפה הספרדית והאנגלית.
רק בשבילו הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מורן מזור.
השיר נכתב והולחן על ידי חן הררי וגל סריג.
עיבד והפיק את השיר חן מצגר-אדר.
השיר נבחר לייצג את ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון 2013, שהתקיימה במאלמה, שוודיה.
לאחר זכייתה בקדם-אירוויזיון, השתתפה מזור עם השיר בחצי הגמר השני של האירוויזיון שנערך ב-16 במאי 2013, שבו עשרת הראשונים מעפילים לגמר התחרות, שהתקיים יומיים לאחר מכן.
השיר סיים במקום ה-14 מתוך 17 עם 40 נקודות, כך שלא הצליח להעפיל לגמר.