tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקרבת העיר ממוקמת אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה.
עבור משחקי מונדיאל 2034 מתוכנן לבנות אצטדיון הקריה הכלכלית המלך עבדאללה.
הקרן הלאומית לאמנויות היא סוכנות עצמאית של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, אשר תומך בפרויקטים של מצוינות אומנותית.
הקרן הוקמה על פי החלטה הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1965. משרדי הקרן נמצאים בוושינגטון.
המטרה המוצהרת של הקרן היא "תמיכה במצוינות באמנויות, חדשות כמבוססות, הבאת האומנות לכל האמריקאים; והבאת הנהגה לחינוך לאומנויות".
רונלד רייגן הודיע על כוונה לבטל את הקרן בהדרגה על פני תקופה של שלוש שנים, עם כניסתו למשרד ב-1981. אך הביטול לא יצא אל הפועל, לאחר שצ'רלטון הסטון וג'וזף קורס, הניאו אותו מביטול הקרן.
מאז אמצע שנות ה-80 עד אמצע שנות ה-90, עמד התקציב השנתי של הקרן על בין 160 ו-180 מיליון דולר.
ב-1996, הקונגרס צימצם את תקציב הקרן ל-99.5 מיליון דולר.
בשנת 2023 עמד התקציב על 207 מיליון דולר.
הקרן מנוהלת על ידי יו"ר ממונה על ידי נשיא ארצות הברית באישור הקונגרס, לתקופת כהונה של ארבע שנים.
המועצה המייעצת ליו"ר כוללת 16 חברים, הממונים על ידי הנשיא כאנשים בעלי מומחיות וידע בתחום האמנות ועוד שישה חברי קונגרס חסרי זכות הצבעה.
המועצה מייעצת ליו"ר על מדיניות ותוכניות, בחינת בקשות למענקים, הנחיות לגיוס כספים ויוזמות למנהיגות.
הקרן מחלקת מענקים בקטגוריות של:
1) פרויקטים אמנותיים, בקטגוריות של קהילות אמנים, חינוך לאמנות, מחול, עיצוב, אמנות מסורתית ופולקלוריסטית, ספרות, סוכנויות אמנות מקומיות, אמנויות התקשורת, מוזיאונים, מוזיקה, תיאטרון מוזיקלי, אופרה, הופעות, תיאטרון, ואמנות חזותית.
2) יוזמות לאומיות 3) הסכמי שותפות.
הקרן גם מחלקת מענקים לסופרים יצירתיים ולמתרגמים בעלי כישרון יוצא דופן בתחומי הפרוזה והשירה.
הקרן היא מושא למחלוקת בארצות הברית.
קבוצות שמרניות מותלוץ ביקורת על עצם קיומה של סוכנות המשתמשת בכספי מיסים כדי לממן אמנים שנויים במחלוקת כמו רוברט מייפלת'ורפ.
מנגד אמנים מתלוננים על התקציב הנמוך של הקרן.
ויליאם פוהידה ציין ש"במכרז אחד, אספנים עשירים קנו כמעט מיליארד דולר של אמנות עכשווית בכריסטי'ס בניו-יורק." עוד הוא ציין: "אם היה 2% מס על מכירות פומביות בניו יורק ניתן היה להכפיל את תקציב הקרן בשני לילות."
הקרן, בשיתוף עם גורמים נוספים, אחראית לקידום הקמת הגן הלאומי של הגיבורים האמריקאים שאמור להיפתח ב-4 ביולי 2026.
הקריפטה הקיסרית הוא חדר קבורה מתחת לכנסיית ומנזר קפוצ'ן בווינה, אוסטריה.
הכנסייה נמצאת באינרה שטאדט ליד ההופבורג.
את הרעיון לבניית הקריפטה, הגתה הקיסרית אנה מטירול, אשתו של מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר רצתה מבנה קבורה מפואר לה ולבעלה.
אבן הפינה הונחה ב-1618, אולם הבנייה לא נשלמה בחייהם.
בשנת 1632 הושלמה הבנייה, ובשנה הבאה הועברו סרקופגים פשוטים המכילים את עצמותיהם של אנה ומתיאס לקריפטה.
שימש כמקום הקבורה העיקרי של בני בית הבסבורג.
145 מבני הבסבורג קבורים בקריפטה, בתוספת כדים המכילים את לבותיהם ואת שרידי שריפתם של ארבעה נוספים.
בקריפטה קבורים בין היתר 12 קיסרים ו-18 קיסריות.
במהלך השנים נערכו שיפוצים רבים במבנה, כך שמרבית הסרקופגים המכילים את הגופות הועברו ממקומם מתישהו.
חלק מהנזירים בכנסייה עדיין מטפלים בקריפטה.
בשנת 2003 נעשה בה שיפוץ אחרון במסגרתו היא הפכה נגישה לנכים, והותקנו בה מערכות מיזוג כדי למנוע את הידרדרות מצבם של הסרקופגים.
האדם האחרון שנקבר בקריפטה היה אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה בשנת 2011.
הקריטריון על שם סגרבוסה הם קבוצה של ממצאים אלקטרוקרדיוגרפיים, המשמשים לזיהוי אוטם שריר הלב בנוכחות חסם צרור הולכה שמאלי וקוצב חדרי.
הקריטריונים פותחו על ידי ד"ר אלנה סגרבוסה, קרדיולוגית אמריקאית בשנת 1996 ושופרו על ידי ד"ר סטיבן סמית בשנת 2012.
עליות ST גדולות/שוות ל-1 מ"מ בלידים עם קומפלקס QRS חיובי - 5 נקודות
צניחות ST גדולות/שוות ל-1 מ"מ בלידים V1, V2, או V3 - שלוש נקודות
עליות ST גדולות/שוות ל-5 מ"מ בלידים עם קומפלקס QRS שלילי - 2 נקודות
3 או יותר נקודות = 90% סגוליות לאוטם בשריר הלב (36% רגישות)
הקריסטל האפל: עידן המרד היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת פנטזיה המופקת על ידי שירות הזרמת המדיה נטפליקס ומהווה פריקוול עבור סרטו של ג'ים הנסון משנת 1982, "הקריסטל האפל".
ב-21 במאי 2019, הוכרז שהסדרה תעלה לשידור ב-30 באוגוסט 2019 בשירות הסטרימינג של נטפליקס.
מאוחר יותר פורסם כי הסדרה לא תחזור לעונה שנייה.
עלילת הסדרה עוקבת אחרי שלושה גלפלינגים - ריאן, בריאה ודיט - לאחר שהם מגלים את הסוד שמאחורי כוחם של גזע הסקקסיס, ומתחילים במסע להתחיל במרד ולהציל את עולמם.
טארון אגרטון - ריאן: גלפלינג משבט "סטונווד" השומר על טירת הקריסטל.
אניה טיילור-ג'וי - בריאה: נסיכה גלפלינגית משבט "ופרה".
נטלי עמנואל - דיט: גליפלינגית האחראית לטיפול בחיות השבט "גרוטן".
דונה קימבל - אוגרה: אסטרונומית והתגלמות כוכב הלכת ת'רה.
במאי 2017, הוכרז כי חברת ג'ים הנסון תפיק סדרת פריקוול עבור הסרט "הקריסטל האפל", בשיתוף פעולה יחד עם נטפליקס.
צילומי הסדרה, שנכתבה על ידי ג'פרי אדיס, ויל מת'יוס וחאווייר גרילו-מרקסואך, החלו בבריטניה בנובמבר 2017 עם לואיס לטרייר כבמאי.
בכנס הקומיק-קון שנערך בניו יורק בשנת 2018, לטרייר חשף כי הסדרה כולה מופקת עם בובות ולא עם אנימציה ממוחשבת, למעט השימוש במסכים ירוקים על מנת להסיר את הבובנאים.
ב-17 בדצמבר 2018, יום השנה ה-36 ליציאת הסרט המקורי לאקרנים, נחשפו צוות המדבבים של הסדרה, וכן מספר תמונות קידום של הדמויות הראשיות.
הסדרה עלתה לשידור באוגוסט 2019.
הקריטריונים של ברדפורד היל הם תשעה עקרונות או נקודות מבט על הקשר שבין מתאם לסיבתיות.
העקרונות הוצגו על ידי הסטטיסטיקאי הבריטי אוסטין ברדפורד היל בשנת 1965 בנאום שנשא בפני עמיתי החברה המלכותית לרפואה.
במרוצת הזמן הפכו נקודות המבט האלה לרשימת קריטריונים לביסוס קשר סיבתי בין גורם אפשרי ואפקט נצפה.
הקריטריונים נמצאים בשימוש נרחב בתחומי האפידמיולוגיה ובריאות הציבור.
היל הציג את מה שהפך מאוחר יותר לרשימת קריטריונים במסגרת הרצאה בפני החברה המלכותית לרפואה בשנת 1965. חלק גדול מהדברים שנאמרו בהרצאה הסתמכו על עבודתו בדבר הקשר בין עישון ותחלואה בסרטן הריאה, והוא הביא מספר רב של דוגמאות מניסיונו בתחום.
כותרת ההרצאה והמאמר שבו פורסם תמליל ההרצאה הציגו במפורש את השאלה "מתאם או סיבתיות?".
בהרצאתו היל נמנע מלהגדיר את המונחים סיבתיות או אפקט סיבתי.
הוא ציין במפורש כי אין לו את ההכשרה הדרושה כדי לדון במשמעויות הפילוסופיות של מושג הסיבתיות, והבהיר כי יימנע מלעסוק בכך.
היל גם לא התיימר לקבוע קריטריונים כלשהם.
הוא הציע תשע נקודות מבט על הנושא הסבוך של מתאם וסיבתיות.
עם זאת, נקודות המבט שהציע הפכו במהרה לרשימת קריטריונים ותיוג, כאשר הסברה היא שככל שיותר קריטריונים מתקיימים כך מתחזקת הטענה לקשר סיבתי.
זאת על אף שהיל הדגים במפורש כיצד כל קריטריון (פרט לעיקרון הטמפורליות) יכול להיות מופר למרות קיומו של קשר סיבתי.
קריטריון העוצמה (strength) – הכוונה היא לעוצמת הקשר הסטטיסטי בין שני המשתנים, משתנה הסיבה ומשתנה התוצאה.
ההנחה היא שאם עוצמת הקשר חזקה אז פחות סביר שיש גורמים שלא נצפו המשפיעים על עוצמת הקשר הסטטיסטי, ואם יש כאלה אז השפעתם מוגבלת.
מאידך, הסביר היל, ניתן פעמים רבות להסביר קשר חלש על ידי הטיות בנתונים.
היל ציין כי קשר סטטיסטי חלש אינו שולל את קיומה של סיבתיות, וקיימות דוגמאות לכך.
קל גם למצוא דוגמאות בהן יש קשר סטטיסטי חזק ללא קשר סיבתי.
עקרון העקביות (consistency) – היל הסביר כי מידת הביטחון בהסבר סיבתי גדלה כאשר עדויות לקשר מתקבלות ממספר מקורות, כלומר מחקרים שונים, עם תכנונים מחקריים שונים ושנערכו בקרב אוכלוסיות שונות.
עם זאת ציין היל כי חוסר עקביות לא שולל בהכרח קשר סיבתי, ואין לקפוץ למסקנה כי קשר סיבתי אינו קיים.
חוסר עקביות יכול להוביל לתובנות חדשות (למשל, קיום אפשרי של גורם נוסף שלא נלקח בחשבון) ודורש מחקר נוסף.
בראש המבקרים של קריטריון זה ניצב רונלד פישר, בעיצומו של הוויכוח על הקשר בין העישון והתחלואה בסרטן הריאות.
פישר טען, במידה רבה של צדק, שאם קיימת הטיה בסיסית, אז קיום מספר מחקרים אינו מבטל את ההטיה.
פישר הציע מודל משלו לקשר בין העישון והסרטן, והמודל הזה סתר את המסקנות של היל ושל אחרים בדבר קיום הקשר הסיבתי בין שני משתנים אלה.
עקרון הייחודיות או הסגוליות (specifity) – זהו הקריטריון הכי שנוי במחלוקת מבין התשעה.
פרשנות אחת שלו אומרת כי סיבתיות היא הסבר סביר כאשר מתמקדים באוכלוסייה מסוימת, אזור מסוים וכדומה.
דוגמה מפורסמת לכך היא התחלואה בסרטן הריאה בקרב מנקי ארובות בלונדון.
אך ניתן לפרש את דבריו של היל גם באופן אחר.
לפי פרשנות זו, היל טען כי יש לדרוש כי לגורם אחד יש תוצאה אפשרית אחת ולהפך.
זה בוודאי לא נכון באופן כללי, והיל עצמו ציין זאת ונתן דוגמאות.
עם זאת, הדבר בהחלט ייתכן תחת המיקוד שהוזכר קודם.
בכל מקרה, היל הבהיר בדבריו כי זהו הקריטריון החלש ביותר מבין התשעה.
עקרון הזמניות (temporality) – התוצאה חייבת לקרות אחרי הגורם הסיבתי.
זהו הקריטריון ההכרחי היחידי ברשימה, ואם הוא לא מתקיים אז הסיבתיות נשללת.
אם תוצאה מתרחשת לפני שמתרחש אירוע כלשהו, אי אפשר להסיק מכך שהאירוע גרם לתוצאה.
קריטריון הגרדיאנט הביולוגי – המבטא את עוצמת התגובה.
לפי היל, אם כאשר מינון הגורם גבוה יותר גם התוצאה או עוצמתה גבוהה יותר, סביר יותר כי קיים קשר סיבתי.
אחת הדוגמאות שהביא היל היא שהסיכון לחלות בסרטן הריאה גבוה יותר עבור מי שמעשן יותר.
יש המפרשים את דבריו של היל כדרישה לקשר מונוטוני רציף בין המשתנים.
גם קריטריון זה לא חייב בהכרח להתקיים.
למשל, לצריכת קפאין במידה סבירה יש יתרונות בריאותיים, ולכן אם נתבונן בתחלואה העשויה להיגרם מצריכת קפאין, נצפה בתחילה בירידה הסיכון לתחלואה, ורק לאחר מכן בעלייה, כלומר הקשר לא מונוטוני אלא בצורת האות האנגלית J.
היל לא התייחס לאפשרות הזו או לאפשרויות אחרות.
עקרון הסבירות (Plausibility) – הכוונה היא שניתן להצביע על מנגנון (ביולוגי) שבאמצעותו נוצר הקשר בין הגורם ובין התוצאה.
גם הקריטריון הזה לא הכרחי.
הסיבתיות, אם היא קיימת, מתקיימת גם אם המנגנון הסיבתי אינו ידוע.
עם זאת, כאשר ניתן להצביע על מנגנון אפשרי, רמת הביטחון בקיומו של הקשר הסיבתי מתחזקת.
עקרון הקוהרנטיות – פרשנות של תצפית חדשה כגורם ותוצאה לא אמורה לסתור את הידע הקודם.
כך למשל, אילו היו בידינו בסוף שנות ה-40 של המאה הקודמת ותחילת שנות ה-50 נתונים על פיהם עישון אינו גורם לתחלואה בסרטן, היה עלינו לספק הסבר טוב לנתונים החדשים המראים את ההפך.
עדות ניסויית (experimental evidence) – יש מחלוקת גם בדבר הפרשנות לקריטריון הזה.
עדויות ניסוייות יכולות בוודאי להתקבל מניסויים בחיות בתנאי מעבדה.
היל הביא כדוגמה מחקר אפשרי שיעסוק באנשים שמפסיקים לעשן.
ככל הנראה התכוון כאן למחקר תצפיתי בו יושוו אנשים שהפסיקו לעשן לכאלה שממשיכים לעשן.
קריטריון האנלוגיה – היל הביא כדוגמה את מחלת האדמת והתרופה תלידומיד, שלשתיהן יש השפעה חמורה על עוברים.
לכן, אם מתגלה עוד תופעה דומה של מומים בלידה, כדאי לחפש מחלה או טיפול העלולים לגרום לכך.
דוגמה אחרת היא עישון פסיבי.
כאן יש אנלוגיה בין תחלואה בסרטן עקב עישון ותחלואה בסרטן עקב הימצאות בסביבה שבה אנשים אחרים מעשנים.
אין להבין כי אם כל הקריטריונים "מתקיימים" באופן כלשהו אז יש קשר סיבתי.
הקריטריון ההכרחי היחידי הוא קריטריון הטמפורליות: הגורם הסיבתי חייב להתרחש לפני התוצאה.
היל עצמו הבהיר כי ייתכנו מצבים בהם יש קשר סיבתי ולמרות זאת הקריטריונים אינם מתקיימים או מתקיימים באופן "חלש".
ייתכנו מצבים בהם נראה כי הקריטריונים מתקיימים אף על פי שאין קשר סיבתי.
הדברים האלה מתקשרים ישירות אל דייוויד יום שטען כי אין אפשרות להוכיח קיום של קשר סיבתי.
הדיון בפרשנות ובמשמעות של הקריטריונים עדיין נמשך, יותר מ-50 שנה לאחר ההרצאה של היל.
ברור למדי כי הקריטריונים כפי שנוסחו בשעתם אינם ניתנים כיום ליישום כפי שהם.
זה נכון בעיקר לגבי העיקרון השלישי הוא עקרון הסגוליות והעיקרון התשיעי הוא עקרון האנלוגיה, שתמיד נחשבו ל"חלשים".
הקשר בין הגורם והתוצאה אינו עוד קופסה שחורה כפי שהיה בימיו של היל.
אנו יודעים כיום כי כמעט תמיד יש תהליכים מסובכים מתחת לפני השטח, כך שלמשל הטענה "עישון גורם סרטן" שוב אינה מדויקת, ולמעשה אף פעם לא הייתה נכונה במובן דטרמיניסטי אלא רק במובן הסתברותי.
אל העישון מצטרפים גורמים נוספים שאינם גלויים לעין, וצירוף ההשפעות של כל הגורמים האלה, שחלקם עדיין לא מוכרים לנו הוא שיוביל לבסוף לתוצאה של סרטן.
מכאן עולה החשיבות הרבה של עקרון הסבירות, והיותו רלוונטי גם במאה ה-21.
כמו כן, היל התייחס לגורם יחיד ותוצאה יחידה, בעוד שכיום אנו יודעים כי ברוב המקרים יש מספר גורמים שצירופם גורר את התוצאה, ומאידך ישנם גורמים המובילים למספר תוצאות (למשל, עישון מגביר את הסיכון גם לתחלואה בסרטן וגם למחלות לב).
כיום מקובל לחלק את העדויות לקשר סיבתי לשלוש קבוצות.
רוב הקריטריונים של היל נכללים בקטגוריות אלה:
עדויות ישירות לכך שקשר הסתברותי/סטטיסטי בין הגורם לתוצאה אינו "קשר אקראי", כלומר אינו "spurious correlation".
עדויות אלה קשורות לעוצמת הקשר הסטטיסטי, וליכולת לבצע ניסויים שיתמכו בהשערת הסיבתיות, והקריטריון הטמפורלי.
עדויות תהליכיות (מכניסטיות) אשר שופכות אור על התהליך שמקשר בין הגורם או הגורמים המובילים לתוצאה.
גם קריטריון של הגרדיאנט הביולוגי שייך לקבוצה זו.
עדויות מקבילות התומכות בהשערת הסיבתיות המתקבלות ממחקרים הדומים או קשורים לנושא הנדון ומראות תוצאות דומות.
לקטגוריה זו נכנסים הקריטריונים של העקביות, הקוהרנטיות והאנלוגיה.
הקרמבויז היא סדרת סיטקום ישראלית לילדים ונוער בהפקת ניקלודיאון ישראל ושמיים הפקות, המשלבת קטעי אנימציה וקטעי אולפן ראיונות חיים.
הסדרה מתרכזת בלהקת בנים בשם "הקרמבויז" המורכבת מארבעה צעירים בעלי חלום גדול להתפרסם, המתפתחת תוך כדי מחיה משותפת בוילה אחת (בדומה לאח הגדול).
קטעי האולפן החי מסקרים בעזרת דמויות שונות את פעילות חברי הלהקה, אשר מוצגים באנימציה.
הסדרה עלתה לשידור ב-16 באוקטובר 2009 והסתיימה ב-22 בינואר 2010. פרקי הסדרה שודרו אחת לשבוע, בימי שישי בשעות אחר הצהריים.
את הסדרה חותם פרק דוקומנטרי העוקב אחרי הפקת הסדרה, בהנחיית אסף פורמן, המציג את תהליך האנימציה, הדיבוב, ההקלטה והצילום באולפן.
על מנת להקים את להקת הבנים הגדולה הבאה בתעשיית המוזיקה, הקרמבויז (משחק מילים על הקינוח קרמבו), נבחרים באודישנים 4 צעירים להיכנס לוילה שבה במהלך מספר שבועות יחיו יחדיו תחת מעקב המצלמות.
הצעירים הנבחרים - עמי מוצ'ניק, עמי שפיץ, עמי שמגגה (בהמשך משנה את שמו לעמי דין), ודובי בז'ראנו, אשר לכל אחד מהם חלום שונה אל עבר הפרסום הגדול, עוברים סדרה של תרגילים ואתגרים שונים לפיתוח הדינימיקה בניהם והכישורים הדרושים לפיתוח הלהקה, בהובלת המאמנת שלהם, אולה אופ.
לאורך השבועות, יוציאו חברי הלהקה סינגלים שונים, הכתובים בהומור והגזמה קומית.
בתוכנית האולפן העוטפת, המובלת על ידי בני בוק וללי שוורץ בצירוף דמויות חוזרות, יפרשו את האירועים המתרחשים בוילה ואף ינסו לנתח מה יהיה עתיד הלהקה לאור האירועים המתרחשים בזמן אמת.
עמי שפיץ (עוז זהבי) – בעל ביטחון עצמי מופרז שמנסה לשחק אותה קול, אבל מתקשה לעשות זאת ברגעי משבר.
שלומי שמגגה/עמי שמגגה / עמי דין (אלדר ברנטמן) – מנסה להיות קשוח ולא אוהב להקות בנים, מביע אהבה וגעגוע לאקסית שלו, מוריה.
עמי מוצ'ניק (מיטל מיכאלי) – ילד ג'ינג'י עם גשר בשיניים וקול גבוה.
דובי בז'ראנו (אסף פורמן) – שליח פיצה שמנמן שמתקבל בטעות לתוכנית.
מדבר בעיקר ג'יבריש מלבד המילה האחרונה בכל משפט.
עם זאת, חברי הלהקה מצליחים להבין אותו.
אולה אופ (רוני הדר) – המאמנת האישית של להקת הקרמבויז.
היא נועדה להדריך וללוות אותם לאורך כל התוכנית.
על אף שהבנים מתאהבים בה, היא מתגלה כמאוהבת בסתר בדובי.
בסדרה אף התארחו מספר ידוענים אשר נתנו את קולם לדמויות אנימציה בדמותם.
בין היתר, השתתפו בסדרה מושיק עפיה, מייקל לואיס, דודו ארז ורוני דואני
בני בוק (עמי אנידג'ר) – מנחה התוכנית הראשי.
מתבטא באובר דרמטיות כלפי אירועי התוכנית והגשתה, וכן בפנייתו לקהל.
ללי שוורץ (מיכל גבריאלוב) – כתבת הבידור של התוכנית, והמנחה המשנית לצד בני.
מתלהבת מתעשיית הבידור ורוצה להיות מפורסמת בעצמה.
מייקל אברהם (עמי אנידג'ר) – רקדן וזמר לשעבר בלהקת הבנים היי פייב עוד בתקופה שהייתה "היי סיקס", לפני שפרצה לתודעה.
ארנונה בלומנטל (מיכל גבריאלוב) – הרוויחה מיליונים מהמצאת החציל בטעם כבד.
בעלת הוילה אליה נכנסים להקת הקרמבויז.
חבקוק בן ציון (אורן יאדגר) – חנון, מנהל פורום המעריצים של להקת הקרמבויז.
רוב הזמן הוא הגולש היחיד בפורום.
נמצא תמיד בשידור עם מחשב.
יקי דה קסטרו (עמי אנידג'ר) – במאי בדימוס אשר נותן ביקורת על הקליפים של הלהקה.
דר שמרית ברחש (מיכל גבריאלוב) – יועצת פסיכולוגית.
רוסיה, אשר שוכחת לעיתים מילים בשפה העברית ולכן מחזיקה מכשיר תרגום.
משה שוקי מעשוש (אורן יאדגר) – מגיד עתידות וקורא בקלפים.
תמיד טוען שהוא חוזה שמשהו יקרה אחרי שהוא כבר קרה.
לאורך הסדרה, שולבו בסופם של חלק מן הפרקים קליפים מלאים של שירי הלהקה.
השירים המקוריים נכתבו לסדרה על ידי אלעד אדר וארז קוסקס.
כולנו בני אדם (גם יפנים הם בני אדם)
ביחד ביחד (ארבעה בשביל אחד)
להיות אחד עם השני (אני ואתה, אתה ואני)
בואו נשיר את השיר הזה
הקרן החדשה לירושלים הייתה קרן תרומות עירונית שיזם והקים ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט במהלך כהונתו כראש העיר.
בשנת 1993, לאחר שנבחר אולמרט לראשות העירייה מטעם מפלגת הליכוד, לאחר 28 שנות שלטונו של טדי קולק, הוצע לו להיות יושב ראש הוועד המנהל של קרן ירושלים.
הקרן הוותיקה שהקים קולק ב-1966 ושימשה מקור למימון פרויקטים בעיר מתרומות של נדבנים.
אולמרט רצה לקבל שליטה מלאה בהחלטות לגבי כספי הקרן, אך קולק, שהיה עוד פעיל בגיוס תרומות ומנהלת הקרן רות חשין סירבו.
לפיכך החליט אולמרט להקים קרן חדשה.
ביתו של טלנסקי בניו יורק היה במשך כמה שנים כתובתה של סניף הקרן בארצות הברית, וטלנסקי שימש הגזבר שלה.
הקמת הקרן החדשה גרמה לערעור היחסים בין קרן ירושלים לעיריית ירושלים, ולסירובה של העירייה לקבל את האחריות על מבנים, מתקנים ומוסדות שהקימה הקרן לירושלים.
ושתי הקרנות התחרו על כיסם של התורמים לירושלים.
תחילה השתתף בערבי התרמה של ארגונים שונים בישראל ומחוץ לישראל, עודד בעלי ממון לתרום למוסדות בירושלים, ואחר כך החליט להקים קרן עירונית משלו.
אך רק באפריל 2001 קיים אולמרט מסיבת עיתונאים שבה הכריז רשמית על הקמת הקרן.
כיושב ראש הקרן מונה עו"ד יהודה רווה וצבי רביב מונה למנכ"ל.
אולמרט פנה גם לשני פעילים אוונגליסטים שיצטרפו לקרן, הפעיל הנוצרי ציוני מייק אוונס מונה ליושב ראש כבוד, לצידו של אולמרט, והמטיף הנוצרי פט רוברטסון מונה כיושב ראש עמית של ארגון "פעילים נוצרים למען ירושלים", שהוקם ביוזמת הקרן.
ב-19 בספטמבר 2002, נערך טקס ההשקה הרשמי של 'הקרן החדשה לירושלים' - בראשות אהוד אולמרט.
טקס ההשקה נועד גם לגיוס תרומות להקמת מרכז פעילות ואמנות לצעירים עם צרכים מיוחדים בעיר.
הכנרים מקסים ונגרוב ונייג'ל קנדי הוזמנו להשתתף בקונצרט החגיגי באירוע, בנוכחות נשיא המדינה משה קצב וראש הממשלה אריאל שרון.
שבועיים לפני האירוע הודיעו הכנרים שלא יבואו, עקב חשש מהמצב הביטחוני וגם היקף התרומות שגויס באירוע היה נמוך מהצפוי.
לאחר שהתפטר אולמרט מתפקידו כראש עיריית ירושלים ב-16 בפברואר 2003, כדי להיכנס לכנסת ולממשלה, ומונה לשר התעשייה והמסחר, המשיך לכהן בראשה עד יוני 2004, אז הורתה לו הוועדה למתן היתרים, לפי כללים למניעת ניגוד עניינים של שרים וסגני שרים, שעליו לסיים לאלתר את כהונתו.
בתקופת היותו שר התעשייה והמסחר המשיך להשתתף באירועי התרמה למען הקרן.
ראש העירייה, אורי לופוליאנסקי, מונה כיושב ראש הוועד המנהל שלה עם היבחרו.
בשנת 2008, במסגרת פרשת טלנסקי, אחד מהחשדות שנחקרו הייתה שתרומות אשר גויסו באמצעות הקרן החדשה לירושלים בארצות הברית, למימון פרויקטים בירושלים, שימשו בסופו של דבר לכיסוי חובותיה של "ירושלים המלוכדת", העמותה שהריצה את אולמרט לבחירות לעיריית ירושלים ב-1998 ובראשה עמד עורך הדין אורי מסר.
לבסוף לא נמצאו ראיות לכך.
בנובמבר 2008 לאחר שניר ברקת נבחר לראשות עיריית ירושלים.
חדלה הקרן לתפקד (אף על פי שבפועל העמותה פורקה רק ביוני 2020).
ברקת מונה ליושב-ראש הכבוד של הקרן לירושלים הוותיקה ועסק בגיוס תרומות ותמיכה ביוזמות של הקרן הוותיקה במהלך כהונתו.
בין פרויקטים שמימנה הקרן נמנים:
דגם פסיפס של מפת בינטינג המותקן על גדר בכיכר ספרא.
מיזם "אריות למען ילדי ירושלים", במסגרתו הוצגו ברחבי העיר פסלי אריות עשויים בטון.
לאחר הצגתם הוצעו האריות למכירה, 30% מהתמורה ניתנה לאמנים, ויתרתה יועדה לרווחתם של ילדי ירושלים.
מרכז עפרון למחול, משכן חדש של להקת המחול הורה ירושלים
מרכז אמנויות לילדי צמי"ד - אוכלוסייה בעלת צרכים מיוחדים.
מבנה שהיה אמור לקום בעמק המצלבה בירושלים, אך הקרן לא הצליחה לגייס את הכספים הדרושים להקמתו.
מימון רכישת ספרים בשפה הרוסית לספריית הדיור המוגן לקשישים בירושלים.
אספקת משקפיים במחירים סמליים לילדים נזקקים בירושלים.
חלוקת סלי מזון לנזקקים בירושלים.
הקרן הלאומית היא קרן צדקה בריטית.
מטרתה, על פי הצהרת התרומה, היא לשלם את החוב הציבורי של בריטניה במלואו.
ב-1919, המזכיר הפיננסי במשרד האוצר סטנלי בולדווין הציע במאמר מערכת לעיתון "Financial Times" כי אזרחים עשירים ייתרמו מרצון לתשלום החוב הציבורי של בריטניה שנצבר כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה, בתקווה שתשלומו לא ייגרר לדורות הבאים.
כמעט עשור אחר כך, ב-1928, גספארד פארר, שותף בבנק השקעות מקומי, הקים עבור מטרה זו את "הקרן הלאומית", ולה הוא תרם באנונימיות 500 אלף ליש"ט בתקווה שאזרחים עשירים נוספים יבואו בעקבותיו.
באותה התקופה, החוב הציבורי עמד על כ-7 מיליארד ליש"ט, ותרומתו של פארר לבדה כיסתה רק כ-0.007% מן הסך הכולל של החוב.
נדבנים אחרים הצטרפו ליוזמה גם כן בתרומות, אך זו האחרונה נתקבלה ב-1982. בתקנון הארגון אשר מנהל את הקרן, נקבע כי היא תפרע רק כאשר היא תצליח לשלם את החוב במלואו.
עד לחשיפת מסמכי התרומה המקוריים על ידי בית המשפט העליון ב-2020, זהותו של פארר נותרה אנונימית כשאף לממשלה לא היה שום מידע על כך.
ב-22 במאי 2018, הוגשה לבית המשפט העליון בקשה על ידי היועץ המשפטי לממשלה לשחרור הקרן עבור צמצום החוב הציבורי של בריטניה.
זאת, לאחר שנקבע בדיון בבית הנבחרים באותה השנה על ידי מומחים כי אין שום סיכוי שהקרן תגיע אי פעם לסכום שיספיק כדי לשלם את כלל החוב הציבורי.
במשך שנים דרשו פוליטיקאים שונים מן האופוזיציה, ובעיקר תנועות שורשיות, להשתמש בכספי הקרן עבור מטרות חברתיות, בעוד הממשלה קיוותה לנצל את הכסף עבור צמצום החוב הציבורי.
לעניין נדרשה התערבותו של בית המשפט העליון, שכן תנאי הקרן, אשר קבעו כי יש להשאיר את ערכה להצטבר עד שיספיק לתשלום החוב המלואו, הם מחייבים.
לפני קיום המשפט בנובמבר 2019, התייצב שארה של התורם המקורי בדרישה לחלק את כספי הקרן לבני המשפחה כירושה, בטענה כי אין תוקף לייעוד הכספים עבור הממשלה היות שהמטרה הקבועה לתשלום החוב הציבורי נכשלה.
לאחר שטענה זו נפסלה על הסף על ידי בית המשפט, נקבע לעניין שחרור כספי הקרן דיון חדש.
לבסוף, ב-10 בנובמבר 2020, נקבע על ידי בית המשפט העליון כי ניתן לשחרר את כספי הקרן עבור צדקה.
בהחלטתו, הסכים השופט עם עמדת המומחים לפיה מטרת הקרן לעולם לא תושג, וציין כי שימוש בכספים למימון צדקה יימנע את הסכנה שלא תצא שום תועלת מן הקרן.
ב-21 בינואר 2022, בית המשפט העליון נתן את החלטפו הסופית בעניין, בקביעה כי משרד האוצר יוכל להשתמש בכספי הקרן עבור הפחתת החוב הציבורי.
הקרמלין של ניז'ני נובגורוד (רוסית: Нижегородский кремль) הוא מבצר במרכז ההיסטורי של ניז'ני נובגורוד וחלקו העתיק ביותר, המתחם החברתי-פוליטי וההיסטורי-אמנותי העיקרי של העיר.
הקרמלין של ניז'ני נובגורוד הוא המעון הרשמי של נציג של נשיא רוסיה במחוז הפדרלי של וולגה, מושל מחוז ניז'ני נובגורוד וראש העיר ניז'ני נובגורוד.
ממוקם על הגדה הימנית הגבוהה, במפגש הנהרות וולגה ואוקה.
החלק הצפון מערבי של הקרמלין יורד כמעט עד למרגלות המדרונות, החלק הדרום מזרחי יוצאת לכיכר מינין ופוז'ארסקי, והחלק הדרום-מערבי מתנשא מעל נקיק פוצ'אינה העמוק וכיכר נרודנוגו ידינסטבה.
Heckerlied (הקרליד, בגרמנית: Heckerlied, ובתרגום מילולי "שירו של הקר") היה שיר שכתב המהפכן הגרמני בן המאה ה-19 פרידריך הקר .
שיר זה ליווה את המהפכנים ב של 1848–1849, שהייתה חלק מאביב העמים בגרמניה.
הקר ניסה להלהיב את תושבי קונסטנץ ולאסוף מהפכנים בבאדן על מנת להשתלט על הארמון בקרלסרוהה ולהפיל את ממשלת הדוכס הגדול.
אחרי שדוכאה ההתקוממות ב , ליד קנדרן (Kandern) ב-20 באפריל 1848 על ידי כוחות פרוסיה והסן, הקר ברח לשווייץ עם רוב תומכיו, ומשם עבר לארצות הברית.
השיר היה פופולרי בתקופת הרייך השלישי.
אחת מגרסאותיו כוללת אמירה נגד יהודים.
שורה אחת מתוך גרסה זו היא: "כשדם יהודי יותז מהסכין, ייטב לנו כפליים" (wenn's Judenblut vom Messer spritzt, dann gehts nochmal so gut).
בטקסט של הגרסה הבאה של השיר מובעת התביעה להפלת השליטים.
בפזמון מובעת כמעט תמיד השאיפה להקמת רפובליקה גרמנית חופשייה.
שורות וקטעים כגון "An den Darm der Pfaffen, hängt den Edelmann" (תְלו את האצילים על מעיהם של הכמרים) או "Schmiert die Guillotine mit Tyrannenfett, reißt die Konkubine aus dem Fürstenbett" (שׁמנו את הגליוטינה בדם העריצים, קרעו את הפילגש ממיטתו של הנסיך), מעידות על כוונותיהם האנטי-מלוכניות ואנטי-שמרניות של המורדים.
הטקסט והמנגינה נשענים על שיר סטודנטים בשם "Die Freie Republik" (הרפובליקה החופשית) שנכתב לרגל בריחת שישה אסירים מהכלא, כחלק מהנסיון המהפכני הכושל של 1833 בשם "Frankfurter Wachensturm" (ההתקפה על חיל המשמר בפרנקפורט) .
בשורה שחוזרת מספר פעמים בווריאציות שונות, נאמר: "כשישאלו אותך איפה אבשלום, תוכל להגיד שהוא כבר תלוי.
לא תלוי על עץ או חבל, אלא על ידי אמונתה של הרפובליקה החופשית."
הראשון משישה בתים של ההקרליד:
תרגום חופשי לעברית גרמנית כשאנשים שואלים
תרגום חופשי לעברית גרמנית הוא לא תלוי על עץ
הוא לא תלוי על חבל.
תרגום חופשי לעברית גרמנית דם נסיך חייב לזרום
תרגום חופשי לעברית גרמנית שמנו את הגיליוטינה
השיר השתייך למסורת שירה קצבית, גסה ופרובוקטיבית שהייתה נפוצה במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 בקרב סטודנטים גרמניים חברי תנועת הנוער ה"ואנדרפוגל".
לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה עבר השיר מספר שינויי טקסט שנועדו לבקר את מדיניותה של ממשלת הרייך השני.
ב נעשה שימוש בווריאציות של שיר זה בקרב שני הצדדים - המהפכנים והשמרנים.
גרסה אנטישמית, שלימים עתידה להתפשט ברחבי גרמניה, צצה כנראה במרץ 1921 בקרב אנשי הפרייקור שלחמו במרד בשלזיה עילית ושם שררה אנטישמיות פרועה במיוחד.
בשנות רפובליקת ויימאר שלאחר מכן, הפך שיר זה לשיר חיילים (Sturmsoldaten) ואחת הווריאציות שלו הייתה עם אסוציאציות של הימין הקיצוני:
(כשחייל הסער צועד לתוך האש, הוא שמח ואמיץ,
וכשדם יהודי ניתז מן הסכין, יהיה לנו טוב כפליים.)
וריאציה זו הושרה על ידי האס-אה ביום השנה לעליית המפלגה הנאצית לשלטון ב-30 בינואר 1933. עם ירידת כוחו של האס-אה לאחר ליל הסכינים הארוכות ב-30 ביוני 1934, ועליית כוחו של האס-אס, פחתה תדירות השמעתו של השיר.
ויטקר צ'יימברס (Whittaker Chambers; 1901–1961), שריגל עבור ברית המועצות, הזכיר בזיכרונותיו גרסה קומוניסטית של השיר, אותה שמע בנסיעה לברלין ב-1923.
מתחילת שנות התשעים משמיעים ארגונים נאו-נאציים גרסה של השיר הזה תחת הכותרת "דם" (blut).
ההשמעה הראשונה המוכרת היא של הלהקה Tonstörung בשנת 1993. באותה שנה הורשעו חברי להקה זו על ידי בית משפט במנהיים בהסתה לשנאה ולפשעים, ובשימוש בסמלים אסורים.
לאחר ההרשעה התחזק מעמדו של השיר בקרב נאו-נאצים.
בספרו של ליאו פרוץ, לאן תתגלגל, תפוחון?, מזמרים את השיר, תוך כדי נגינה בפסנתר, גיבורי הספר האוסטריים, ששבו מהשבי הרוסי במלחמת העולם הראשונה.
הקרן האמריקאית לפיתוח אפריקה היא סוכנות ממשלתית עצמאית בארצות הברית הפועלת באפריקה שמדרום לסהרה.
הקרן הוקמה על ידי הקונגרס בשנת 1980 כדי להשקיע ישירות בהתארגנויות מקומיות ומיזמים חברתיים.
מטרת USADF היא לחזק את הכלכלה המקומית באמצעות תמיכה בפיתוח תעסוקה, מיגור עוני, חקלאות, אנרגיה, תעשייה וחינוך.
הקרן פועלת בשיתוף ממשלות אפריקאיות, סוכנויות ממשלתיות אחרות בארצות הברית, תאגידים פרטיים וקרנות פילנתרופיות.
בשנת 2021 תקציב הקרן שאושר על ידי הקונגרס האמריקאי עמד על 33 מיליון דולר.
בדצמבר 2020, ציינה הקרן 40 שנות פעילות באפריקה.
בשנים אלו, USADF השקיעה למעלה מ-265 מיליון דולר באמצעות כמעט 4,000 מענקים ליוזמות אפריקאיות שהשפיעו על יותר מ-10 מיליון בני אדם.
הקרן האמריקאית לפיתוח אפריקה נוצרה באמצעות חוק בקונגרס בשנת 1980 והחלה לפעול ב-1984. מאז היא סיפקה מימון ליותר מ-1,700 ארגונים.
תקציב הקרן ממומן באמצעות הקצאות שנתיות של השלטון הפדרלי.
בנוסף על המימון הפדרלי, הקרן מקבלת מימון מממשלות אפריקאיות, תאגידים אמריקאים פרטיים ותורמים.
הקרן מנוהלת על ידי דירקטוריון הכוללת שבעה חברים המוצעים על ידי נשיא ארצות הברית, ומאושרים על ידי הסנאט של ארצות הברית.
הקרן לפיתוח אפריקה של ארצות הברית פועלת בבנין, בוטסואנה, בורקינה פאסו, בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גינאה, קניה, ליבריה, מלאווי, מאלי, מאוריטניה, ניז'ר, ניגריה, רואנדה, סנגל, סומליה, דרום סודאן, טנזניה, אוגנדה זמביה וזימבבואה.
בשנת 2011, הקרן לפיתוח אפריקה השיקה תוכנית אבטחת מזון וחוסן קהילתי שבצפון קניה ופרויקט מיוחד לאבטחת מזון באזור הסאהל במערב אפריקה ב-2012. בשנים אלו הקרן החלה לספק הכשרות מקצועיות לנוער מובטל.
בתוכנית זו השתתפו כ-5,000 בני נוער.
בשנת 2016 הקרן השיקה תוכנית לשיפור ביטחון המזון והפרנסה הכלכלית ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הקרן מעניקה מענקים להרחבת מפעלים מעניקים וסיוע לקואופרטיבים, אגודות חקלאים, קבוצות קהילתיות, מפעלים או עסקים צומחים.
המענקים מגיעים לסכום של 250,000 דולר על פני חמש שנים לכל היותר.
בקשות למענקים נבדקות על ידי נציג של הקרן באותה המדינה.
עסקים וארגונים מהקבלים מימון מהקרן זכאים לקבל סיוע נוסף מארגונים אחרים.
הקרן מציעה מענקי סיוע תפעולי המהווים מימון לקואופרטיבים קיימים, אגודות חקלאים, קבוצות קהילתיות, מפעלים או עסקים שמתכננים רפורמות.
המענקים יכולים להגיע לעד 100,000 דולר למשך שנתיים.
הקרמיקה הכחולה של דלפט היא שם כולל למוצרי קרמיקה שונים המתאפיינים בעיטורים בצבע כחול על רקע לבן.
השם משמש גם למוצרים שנוצרו מחוץ לדלפט, משום שזהו שם גנרי, בעל שורשים היסטוריים.
במאה ה-17 פעלו סדנאות קרמיקה בערים שונות בהולנד, אך כשהסדנאות ברוב הערים נסגרו, בדלפט המשיכו חלק גדול בעבודתן, וזו הסיבה שדווקא שם זה שרד.
סביב שנת 1500, מספר קדרים איטלקים, מומחים בעבודות מיוליקה, העבירו את סדנאותיהם לעיר אנטוורפן.
בעיר היה נמל חשוב והיא החלה להתפתח גם כמרכז תרבותי ואומנותי.
על אף שבאותה התקופה רוב עבודות המיוליקה התרכזו בתחום הכלים, אומני אמטוורפן התחילו לייצר גם אריחים לריצוף ולחיפוי קירות.
האריחים הפכו מיד לפריט מבוקש לקישוט בתי עשירים, ארמונות ומנזרים בפלנדריה, בצרפת ובאנגליה.
רצף ההצלחות נקטע בשנת 1585, עם כיבוש העיר אנטוורפן והעברתה לשלטון ההבסבורגי של פיליפה השני, מלך ספרד, אנטוורפן איבדה את מעמדה ואומני קרמיקה רבים העבירו את סדנאותיהם לערים אחרות, וביניהן לעיר דלפט.
זו התפתחה בצעדים מהירים, והחל משנת 1581 דלפט הייתה למעשה הבירה של הרפובליקה ההולנדית העצמאית ומקום מושבו של הנסיך לבית אורנג'.
בדלפט היה גם נמל הבית של חברת הודו המזרחית ההולנדית.
זו ייבאה כמויות גדולות של סחורות מאסיה וביניהם גם מוצרי .
בתקופת שושלת מינג, חרסינה זו הייתה מצוירת ביד, בצבעי כחול על הרקע הלבן.
הרקע התקבל ללא התערבות של האומן, אחרי תהליך השריפה, תודות לסוג החימר הסיני, שהיה עשיר בקאוליניט.
המעטרים של הכלים הסיניים ציירו בעיקר נופים ואלמנטים מהתרבות הסינית.
כדי להתחרות בכלים הסיניים, האמנים ההולנדיים אימצו את השילוב של כחול ולבן.
מאחר שבאירופה לא היה קיים חימר זהה לזה הסיני, המוצרים לא התקבלו בצבע לבן בצאתם מהתנור.
הרקע הלבן התקבל על ידי צביעת כל הפריט בתחמוצת בדיל.
במשך הזמן האמנים ההולנדיים הוסיפו לציוריהם גם מבחר עיטורים בנושאים הולנדיים אופייניים כגון חיות, בעלי מקצוע, משחקי ילדים, חיילים, כלי שיט וסצנות מהתנ"ך.
בשנת 1644 נפלה שושלת מינג ובסין פרצה מלחמת אזרחים, אשר עצרה את יצוא מוצרי החרסינה לאירופה.
מצב זה פתח את השוק בפני אומני הקרמיקה ההולנדיים.
במקביל לעיסוק באמנות הקרמיקה, דלפט נטלה חלק בהתארגנות לקראת מתקפה ספרדית אפשרית.
בתור אומה צעירה אשר התמודדה כמעט מאה שנה כנגד השלטון הספרדי, כל עיר הולנדית חויבה להחזיק כמות אבק שריפה אשר תספיק למצור ארוך.
לכן בדלפט היו מאוחסנים 30 טון אבק שריפה, בתוך מנזר נטוש.
ב-12 באוקטובר שנת 1654, בשעה 11 בבוקר, אחד משומרי העיר נכנס לבדוק את המחסן.
ניצוץ הצית את אבק השריפה וגרם לפיצוץ הרסני, אשר מחק חלק גדול מבתי העיר.
לאחר ההתאוששות מהאבל הכבד, העיר החלה בהתארגנות מחודשת.
בתי בירה רבים, ששכנו בקרבת מחסן אבק השריפה, נהרסו ולא שבו לפעול.
כך התפנה שטח לסדנאות הקרמיקה, אשר התרחבו בעקבות הביקוש מכל רחבי הולנד.
חלק מהסדנאות אפילו אימצו את שם מבשלת הבירה אשר עמדה באותו המקום, לפני הפיצוץ, כמו The Three Bells, The Double Tankard.
בסוף המאה ה-17 דלפט הפכה ליצרן העיקרי של מוצרי קדרות בהולנד.
ב -1670 רבע מתושבי העיר הועסקו בבתי היוצר לקרמיקה, על חשבון תעשיית הבירה.
לפי המקורות מאותם ימים, מ-100 מבשלות בירה בתקופת השיא, נותרו 15. לעומת זאת, פעלו 28 בתי יוצר לקדרות, ולחלק גדול מהן היו שני תנורים, עובדה המעידה על היקף הייצור.
בסביבות שנת 1700 היו יותר מ-30 סדנאות קרמיקה וכל אחת העסיקה 15–60 עובדים.
הקדרות של העיר דלפט ירדה מגדולתה אחרי שנת 1708, כאשר בסקסוניה הומצא שילוב חומרים לייצור חרסינה דומה לזו הסינית.
הקרמיקה של דלפט, אשר נזקקה לגלזורה הלבנה, היקרה, לא עמדה בתחרות ורוב סדנאות הקרמיקה נסגרו.
נותר מפעל אחד בלבד, הפועל עד היום ושמו Royal Delftware Factory.
במפעל זה מעטרים חלק מהכלים באופן ידני, בשיטות העתיקות, אך החימר הוא תערובת עדכנית של מרכיבים המיובאים מאנגליה, נורווגיה, צ'כיה וצרפת.
המוצרים עוברים שרפה ראשונה בטמפרטורה של 1160 מעלות צלזיוס ושריפה שנייה ב 1200 מעלות.
במאה ה-17, תערובת חימר מפלנדריה, גרמניה ודלפט עורבבו היטב, נוקו, סוננו וסופקו לבתי היוצר.
שם החימר עבר דריכה נמרצת ברגליהם היחפות של העובדים הייעודיים ונמסר לקדרים, אשר יצרו את הצורה של כל פריט בנפרד, באמצעות אובניים המופעלות ברגל.
הכלים נטבלו באמבט של גלזורה נוזלית של בדיל, אשר סתמה את נקבוביות החימר.
לאחר שלב קצר של יבוש באוויר, הכלים עברו לידי הציירים.
הציורים לא בוצעו ביד חופשית, אלא באמצעות שבלונות מחוררות, עליהן עברו עם אבקת פחם, לסימון קווי המתאר של הציור.
הציור עצמו בוצע בתחמוצת קובלט שחורה.
הכלים המעוטרים כוסו בגלזורה על בסיס עופרת.
בשלב זה, הכלים הוכנסו לתנור, אשר חומם, פעל וקורר פעם בשבוע.
בשריפה עצמה גלזורת הבסיס הפכה ללבנה, תחמוצת הקובלט קיבלה צבע כחול, אבקת הפחם התאדתה וגלזורת העופרת הפכה לשקופה.
כך התקבלו מוצרי הקרמיקה הכחולה של דלפט.
הקרמיקה של איזניק הוא מונח המציין סוג של עבודות קרמיקה ייחודיות בחומר הגלם ובעיטורים שלהם.
מקורן של עבודות אלו בעיר איזניק, בטורקיה.
מדובר באריחים, בפריטים למוסדות דת וגם כלים לשימוש יום- יומי.
כנראה שייצור קרמיקה באיזניק החל כבר במאה ה-4 לפנה"ס, בהשפעת הידע שהגיע ממסופוטמיה, מצרים ואסיה.
במשך תקופה ארוכה יצור הקרמיקה באיזניק נותר ברמה פשוטה, שהייתה מקובלת באזור, עד פריצת הדרך שחלה במאה ה-15. אז הפכה איזניק למקור של פריטי קרמיקה ברמה גבוהה במיוחד.
למרות עברה ההסטורי המפואר, במאה ה-14 העיר ירדה במעמדה והייתה לעיר מחוז משנית בחשיבותה.
השינוי בא עם הפריחה הגדולה של תעשיית הקרמיקה ופרסומה של העיר, בסוף המאה ה-15. אין הסבר מספק לעובדה ששיאים של איכות במוצרי קרמיקה הושגו דווקא באיזניק.
אחת ההשערות היא שאומני קרמיקה מפרס הוגלו לשם באופן שרירותי על ידי השלטון העות'מאני.
הם הביאו איתם ידע וטכניקות חדשות ויחודיות, וישמו אותם תוך שימוש בתשתיות שהיו קיימות כבר במקום.
השינוי המשמעותי היה ויתור על החימר המסורתי האדמדם, אשר שימש לעיצוב גוף העבודה, והחלפתו בתערובת של 80% סיליקה (חול וקוורץ טחון), והשלמה על ידי חימר וזכוכית גולמית.
התערובת הזו קיבלה בימינו את השם frit והיא הומצאה בפרס, במאה ה-12.התוצאה של שימוש בתערובת זו היה גוף קשיח, בצבע לבן בוהק.
התוצרים היו מצוינים באיכותם ומשכו את עינם של אנשי חצר הסולטן, מעריצי ה .
בהתאם לביקוש, באיזניק החלו ליצר קרמיקה בצבעי כחול- לבן, בעיטורים סיניים, כחיקוי לחרסינה הסינית.
אריחים בצבעי כחול לבן שימשו לחיפוי המאוזולאום של אחד מבניו של באיזיט השני, אשר נקבר ב-1507.
מגמת החיקוי נזנחה בסוף מאה ה-15 ובמאה ה-16, ובאיזניק התפתחה תעשיית אריחים מצוירים אשר הגיעה לשיאים אומנותיים, אשר נשמרו כ־100שנה.
כנראה שהציורים לעיטור האריחים צוירו על ידי ציירים בחצר הסולטןוהועברו לאיזניק להעתקה בטכניקת השבלונות.
העיטורים כללו ציורים של צבעונים, ורדים, יקינטונים, ורימונים, במקביל לדוגמאות גאומטריות, מסורתיות.
במאה ה-16, כתוצאה מהפריחה הכלכלית באימפריה, הסולטן סולימאן השני יזם הקמת מבנים מונומנטליים, אשר קירותיהם צופו באריחי איזניק.
סולטן זה שיקם את מבנה כיפת הסלע והחליף את הפסיפסים הביזנטיים המתפוררים, מהמאה ה-7, באריחי איזניק, אשר הובאו לירושלים במאמצים לוגיסטיים גדולים..
גם באיסטנבול נעשה שימוש רחב באריחים אלה, בכמה אולמות בארמון טופקאפי, במסגד סולימאניה, במסגד הכחול, ב ועוד.
בתקופה זו, בעקבות ההזמנות הנרחבות מחצר סולימאן ויורשיו, איזניק יצרה כמויות גדולות של אריחים ומעט מאד פריטים מסוגים אחרים.
בשל התפוצה הנרחבת של כלי איזניק, נעשו מספר טעויות בזיהוי, אשר תוקנו בעקבות מחקרים חדשים.
בחפירות במילטוס ובקרן הזהב נמצאו כלי קרמיקה בכחול- לבן.
החוקרים ראו בהם מוצרי קרמיקה אשר יוצרו במקום הימצאם, אך לאחרונה הסתבר שאלה כלים שנוצרו באיזניק.
טעות דומה נעשתה בכלים פוליכרומיים, שנקנו ברודוס, בין השנים 1865 ל-1878, עבור מוזיאון קלוני בפריס.
הכלים נקראו "קרמיקת רודוס", עד זיהויים ככלים מתוצרת איזניק.
לגבי כלי הקרמיקה שנמצאו בקרן הזהב, ראוי לציין שמדובר בקערות קטנות, המהוות כנראה חוליה מקשרת לעבודות מיוליקה.
בתקופת הזהר של קרמיקת איזניק, גוף המוצר היה עשוי מתערובת של 80-85% קוורץ טחון, וההשלמה נעשתה בחימר וסיליקה.
אחרי כיור הכלי, היה שלב של יבוש, אשר ארך 10 ימים.
בשלב זה הכלי היה בעל צבע אפור בהיר.
כדי להעניק לו את הדמיון לחרסינה הסינית, הגוף צופה בגלזורה (slip) של חימר וקוורץ ואחרי יבוש נוסף של 10 ימים הכלי הועבר לשריפה בטמפרטורה של 930 מעלות צלזיוס.
אחרי הקירור, הכלי עוטר בטכניקת השבלונה וצופה בגלזורה נוספת, עשויה תערובת של קוורץ, תחמוצות של מתכת וסודה.
המוצר יובש באוויר והועבר שוב לשריפה של 12 שעות.
ההרכב המדויק של הגלזורה נשמר בסוד לאורך השנים.
בתקופה הראשונה העיטור היה בעל צבע יחיד, קובלט כחול.
במחצית הראשונה של המאה ה-16 נוסף צבע טורקיז ושחור.
זה האחרון שימש לציור קווים דקים ומדויקים.
במחצית השנייה של המאה ה-16 נוסף צבע אדום -אלמוג ואחרון התווסף צבע ירוק אזמרגד שקוף למחצה.
באיזניק בוצעה השריפה בטמפרטורה של 800–900 מעלות צלזיוס לעומת 1100–1200 מעלות צלזיוס בשריפה רגילה.
שוני זה איפשר שימוש בפיגמנטים שאינם עמידים בטמפרטורה גבוהה.
העיטורים צופו לאחר מכן בגלזורה נטולת צבע, עבה, שקופה חלקית, ואפילו היום היא עדיין נותנת תחושה של עומק ומונעת סינוור.
החל מראשית המאה ה-17 חלה התדרדרות במצב הכלכלי והפוליטי של האימפריה העות'מאנית, אשר גררה הפסקת ההזמנות מחצר הסולטן.
כתוצאה מכך הייתה ירידה באיכות החומרים של קדרי איזניק.
לפי מחקרים חדשים, לההתדרדרות היו גם גורמים נוספים: 1. שריפות קטלניות אשר פרצו ברובע הקדרים, 2. השפעה שלילית ומצטברת של שאיפת אבקת סיליקה ואדי בדיל 3. מלריה בקרבת אגם איזניק.
את מקומה של איזניק תפסה , עם תוצרים שנועדו בעיקר למשקי הבית הפרטיים ואינם דומים ברמתם לאלה שנוצרו באיזניק.
בראש הניסיונות לפענח את סודות היצור ולחדש את המסורת המפוארת של קרמיקת איזניק עמד פאיק קירמילי, אמן, חוקר וסופר.
בשנת 1965 הוא הקים סטודיו לקרמיקה באיזניק, בה יצר מוצרים על פי הידע שרכש בחקירותיו.
כמו כן, העמיד דור של תלמידים, אשר בתורם המשיכו בעבודת ההתחדשות שלו.
בהמשך נכנסה לתמונה גם ממשלת טורקיה, אשר הכריזה על שנת 1989 כ"שנת איזניק".
התוצאה החשובה ביותר של הכרזה זו הייתה הקמת " מכון איזניק", אשר ממשיך את מלאכתו של קירימלי.
הקריסטל האפל (תורגם לעברית גם כתעלומת הבדולח השחור; באנגלית: The Dark Crystal) הוא סרט פנטזיה אפלה משנת 1982, בבימויים של ג'ים הנסון ופרנק אוז.
דמויות הסרט הן בובות, והוא היה פריצת דרך בתחום הבובנאות האמנותית.
הדמויות הראשיות מדובבות על ידי סטיבן גארליק, ליסה מקסוול, בילי וויטלאו, פרסי אדוארדס ובארי דנן.
הסרט הופק על ידי ITC Entertainment וחברת ג'ים הנסון, והופץ על ידי סרטי יוניברסל.
העלילה סובבת סביב ג'ן וקירה, שני גלפלינגים במסע להחזיר את האיזון לעולם ת'רה ולהפיל את הרשע, השולט בסקקסיס על ידי שחזור קריסטל שבור רב עוצמה.
הוא שווק כסרט לכל המשפחה, אבל היה אפל יותר מהיצירות הקודמות של הנסון.
האנימטרוניקה ששימשה בסרט נחשבה לפורצת דרך לתקופתה, כאשר רוב היצורים, כמו הגלפלינג, נדרשו לארבעה מפעילים.
אמן הקונספט העיקרי היה מאייר הפנטזיה בריאן פרוד.
הסרט הופק על ידי גארי קורץ, בעוד שהתסריט נכתב על ידי דייוויד אודל, איתו עבד הנסון בעבר ככותב צוות של מופע החבובות.
את לחני הסרט הלחין טרבור ג'ונס.
הסרט זכה בתחילה לביקורות מעורבות; בעוד שספג ביקורת על הטון האפל והדרמטי יותר שלו, הוא זכה לשבחים על הנרטיב, האסתטיקה והדמויות שלו.
במהלך השנים, הוא זכה להערכה מחודשת על ידי המבקרים וזכה למעמד של סרט פולחן.
סדרת קדימון טלוויזיונית, הקריסטל האפל: עידן המרד, שודרה לראשונה בנטפליקס ב-2019.
לפני אלף שנים על כוכב ת'רה, שני גזעים חדשים הופיעו כאשר רסיס נופץ מקריסטל האמת: הסקקסיסים האכזריים, שמשתמשים בהשחתה מתמשכת של הקריסטל כדי להאריך את חייהם, והאור'רו העדין, הידוע יותר בשם מיסטיקנים, שעושים את ביתם בעמק האבנים כדי להמתין לגורלם.
מנהיג המיסטיקנים, המאסטר אורסו, מגדל גלפלינג צעיר בשם ג'ן שהשבט שלו נטבח על ידי הסקסיסים.
כאשר החיבור הגדול של שלוש השמשות של ת'רה מתקרב, אורסו גוסס מורה לג'ן להגשים נבואה לרפא את הקריסטל על ידי שליפת הרסיס מאוגרה.
אם ג'ן לא יצליח להשלים את המסע שלו לפני ששלושת השמשות נפגשות, הסקסיס ישלוט לנצח.
כאשר אורסו נפטר, גם סקקסו, הקיסר של סקקסיס, מת, ומשאיר את תפקיד המנהיג פנוי.
הצ'מברלין, סקקסיל, ומאסטר הגארת'ים, סקקונג, מאתגרים זה את זה ב"משפט לפי אבן" לרצף, וכתוצאה מכך, סקקונג מביס את סקקסיל.
סקקסיל מופשט מגלימותיו וגורש, בעוד שסקקונג מוכרז כקיסר החדש.
כשהסקקסיים לומדים על קיומו של ג'ן, הם שולחים את צבאם של גארת'ים דמוי סרטנים ענקיים ללכוד אותו, כשסקקסיל הערמומי עוקב אחריו.
ג'ן פוגש את אוגרה ונכנס לאזור שלה, שבו היא משתמשת כדי לחזות את השמים, והיא מסבירה על החיבור לפני שג'ן יבחר את הרסיס הנכון.
לפני שאוגרה יכולה להסביר את משימתה של ג'ן, הגארת'ים מגיעים ומשמידים את הכפר, לוקחים את אוגרה בשבי כשג'ן בורח.
כשהם שומעים את קריאת הקריסטל, המיסטיקנים עוזבים את העמק שלהם כדי לחזור לטירת הקריסטל.
במסע שלו דרך ביצת יער, ג'ן פוגש את קירה, גלפלינג נוספת ששרדה.
השניים לומדים יותר אחד על השני כשהם בטעות "חולמים", חולקים זה את הזיכרונות של זה.
הם נשארים ללילה עם הפודלינגים שגידלו את קירה, רק כדי שהם וחיית המחמד של קירה פיזגיג יברח כשהגרת'ים יפשטו על הכפר.
הם כמעט נתפסים, אבל סקקסיל מתערב, ומונע מהגארת'ים לרדוף אחריהם.
אבל הגלפלינגס בורחים ומגיעים לטירה בלנדסטרידרס, מיירטים את הגארת'ים שתקפו את הכפר של קירה.
בעודם מנסים לשחרר את הפודלינגים שנלכדו, קירה, ג'ן ופיזגיג יורדים לחפיר היבש של הטירה (חושפים שלקירה יש כנפיים) ומשתמשים בקטקומבות כדי לקבל גישה.
אבל הם יורטים על ידי סקקסיל, שמנסה לגרור אותם לסקקסים האחרים כשהם מסרבים לו להמשיך.
ג'ן דוקר את ידו של סקקסיל עם הרסיס בהתרסה (מה שמוביל לעמיתו המיסטיקן, אורסול, לקבל פצע דומה על שלו), וסקקסיל, בהתקף זעם, קובר את ג'ן במערה ולוקח את קירה.
סקקסיל מוחזר לתפקיד צ'מברלין ונותן את קירה למדען בשם סקקטק, כדי להתרוקן ממהות חייה כדי שהסקקסיס ישתו ויחזירו לעצמם את נעוריהן.
אוגרה, כלואה במעבדתו של המדען, אומרת לקירה לקרוא לבעלי החיים השבויים לעזרה; הם משתחררים בתגובה ומשחררים את קירה תוך שהם גורמים לסקקטק ליפול בפיר הקריסטל אל מותו.
באותו רגע, מקבילו המיסטיקן, אורטין, נעלם בפרץ של להבה.
אוגרה משחררת את עצמה זמן קצר לאחר שקירה עוזבת ולפני שג'ן מגיעה.
שלוש השמשות מתחילות להתיישר כשהגלפלינגים מתאחדים בתא הקריסטל והסקקסיסים מתאספים לטקס שיעניק להם אלמוות.
כאשר הם מתגלים והגארת'ים תוקפים, ג'ן מזנק אל הקריסטל אך מפיל את הרסיס.
קירה לוקחת את זה לאחר שפיזגיג נזרק במורד הפיר על ידי סקקונג, אך ניצלת על ידי אוגרה זמן קצר לאחר מכן.
קירה זורקת את הרסיס בחזרה לג'ן ונדקרה אנושות על ידי המאסטר הטקסי, סקקזוק.
ג'ן שבור הלב מפיל את הרסיס לתוך הקריסטל האפל, ומגשים את הנבואה.
הגארת'ים מתפוררים והעבדים הפודלינגים מחזירים את המהות שלהם בעוד האבן הכהה המכסה את הטירה מתפוררת וחושפת מבנה גבישי.
האור'רו מגיעים ומשתמשים בקריסטל כדי למזג את עצמם ואת הסקקסיס לתוך היצורים שהם היו פעם: אורסקקסים המלאכיים.
מנהיג האורסקק מסביר לג'ן שהם ניפצו בטעות את הקריסטל לפני 1,000 שנה, פיצלו אותם לשני גזעים והרסו את ת'רה, וכי האומץ של ג'ן וההקרבה של קירה החזירו אותם.
האורסקק מחייה את קירה בהכרת תודה ואז עולים לרמה גבוהה יותר של קיום, ומשאירים את קריסטל האמת לג'ן וקירה על הת'רה המתחדשת כעת.
סטיבן גארליק בתור ג'ן, גלפלינג שגדל על ידי האור'רו והופקד על שחזור הקריסטל האפל.
הוא מופעל על ידי ג'ים הנסון ומופעל על ידי קירן שאה .
ליסה מקסוול בתור קירה, גלפלינג שגדלה על ידי הפודלינגים שמצטרפת למסע של ג'ן.
היא מופעלת על ידי קתרין מולן ובביצוע פעלולים על ידי קירן שאה.
בילי וייטלו בתפקיד אוגרה : שומרת הסודות ואסטרונום.
היא מופעלת על ידי פרנק אוז ומופעלת של קירן שאה ומייק אדמונדס .
פרסי אדוארדס בתפקיד פיזגיג : זן של חיה על ת'רה שהיא חיית המחמד של קירה, מופעל על ידי דייב גולז .
בארי דנן בתור הצ'מברלין (סקקסיל) : סקקסיס שהוגלה בעקבות הניסיון הכושל שלו לתבוע את כס המלוכה, מופעל על ידי של פרנק אוז.
מייקל קילגריף בתפקיד הגנרל (סקקונג) : מאסטר הגארת'ים אשר מתרגז בקלות שהופך לקיסר החדש, מופעל על ידי דייב גולז.
ג'רי נלסון בתור המאסטר הטקסי (סקקזוק) : הכהן הגדול של טקס השמש, מופעל על ידי ג'ים הנסון.
גם נלסון וגם הנסון גם דיבבו והפעילו בהתאמה את סקקסו, קיסר סקקסיס ששלט בת'רה לפני מותו בתחילת הסרט.
סטיב וייטמיר בתור המדען (סקקטק) : תומך בסקקונג שמשתמש בקריסטל האפל כדי לנקז את מהות החיים מפודלינגים וגלפינגים.
ת'יק וילסון בתור הזללן (סקקאיוק) : מארגן הנשפים של סקקסיס, מופעל על ידי לואיז גולד .
בריאן מוהל בתור המקשט (סקקאקט) : המעצב של בגדי הסקקיס.
ג'ון באדלי בתור שומר המגילות (סקקוק) : ההיסטוריון של טירת הקריסטל, מופעל על ידי בוב פיין .
דייוויד באק בתור שומר העבדים (סקקנה) : סקקסיס אשר מפקח על הפודלינגים המשועבדים, מופעל על ידי מייק קווין .
צ'ארלס קולינגווד בתור האוצר (סקקשוד) : סקקסיס רך ששומר על העושר של טירת הקריסטל, במופעל על ידי טים רוז .
שון בארט בתור אורזה/השומר הריטואלי: המקביל המיסטי של סקקזוק והמנהיג החדש של המיסטיקנים, מופעל על ידי בריאן מוהל .
מוהל גם מפעיל את אורסו/המנהיג, המקביל המיסטי של סקקסו שמת בתחילת הסרט.
דייוויד גרינאווי בתפקיד אורלם/הרופא: המקביל המיסטי של סקקונג, בביצוע גם על ידי ריצ'רד סלוטר.
ז'אן פייר עמיאל בתור אורוט/האורג : המקביל המיסטי של סקקאקט.
יו ספייט בתפקיד אוראמאג'/הטבח : המקביל המיסטי של סקקאיוג.
רובי בארנט בתור אוריוד/ הנומרולוג : המקביל המיסטי של סקקשוד.
סווי לים בתור אורנול/העשבונאי: המקביל המיסטי של סקקנה.
סיימון ויליאמסון בתור אורסול/הזמר : המקביל המיסטי של סקקסיל.
הוס ליוונט בתור אוראק/הלבלר : המקביל המיסטי של סקקוק.
טובי פילפוט בתור אורטיא/האלכימאי : המקביל המיסטי של סקקטק.
ג'וזף אוקונור בתור אורגים, האורסקקים שמהם נגזרו סקקונג ואורלם, והמספר.
יו ספייט, סווי לים ורובי בארנט בתור הלנדסטרידרים .
מיקי איבריה, פטריק מונקטון, סו וות'רבי ובארי דנן בתור הקולות של הפודלינגים/פוד.
הקרן הבריטית המרכזית לסעד יהודי עולמי - הפועלת תחת השם World Jewish Relief , היא ארגון צדקה יהודי בריטי.
הארגון הוקם ב-1933 לתמיכה וסיוע ליהודי גרמניה תחת השלטון הנאצי ומילא תפקיד מרכזי בארגון הקינדר-טרנספורט שסייע בהצלת כ-12,000 ילדים גרמנים ואוסטרים מאירופה הנאצית, רובם יהודים.
לאחר מלחמת העולם השנייה הביא הארגון לבריטניה 732 ילדים ניצולי שואה; 300 מהם נודעו בשם ילדי וינדרמיר.
הארגון פועל כאחד מארגוני הסיוע המובילים בבריטניה, ועובד עם קהילות יהודיות ולא-יהודיות.
הארגון מפעיל כיום תוכניות במדינות ברית המועצות לשעבר אך גם במזרח אירופה, אפריקה ואסיה.
בעקבות פגישה של מנהיגי הקהילה היהודית בבריטניה עם חברי פרלמנט בשנת 1933, נוסד הארגון ונקרא במקור הקרן הבריטית המרכזית ליהדות גרמניה (CBF).
הפגישה הייתה ביוזמתם של נוויל לסקי ולאונרד מונטיפיורי (אנ') שהיה נשיא ההתאחדות האנגלו-יהודית.
השניים היו יושבי ראש משותפים של ועדה שאיחדה את מאמצי ועד שליחי הקהילות וההתאחדות האנגלו-יהודית.
יחד עמם היה גם אוטו שיף, יהודי גרמני ממשפחה בולטת (בעיקר דודו, הנדבן יעקב שיף) שעבר לבריטניה ב-1896 והיה פעיל בסיוע לפליטים ומהגרים במשך עשרות שנים, לאחר שהוענק לו תואר OBE עבור מאמציו לסייע לבלגים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
החברים המייסדים כללו את הברון סיימון מרקס, יו"ר ומנכ"ל מרקס אנד ספנסר, סר רוברט ווילי כהן, מנכ"ל חברת האנרגיה של, ליונל ואנתוני דה רוטשילד, שותפים מנהלים של רוטשילד ושות', וד"ר חיים ויצמן, שלימים יכהן כנשיא מדינת ישראל הראשון.
חבר מוביל אחר, סר אוסמונד ד'אביגדור-גולדסמיד, אמר כי באמצעות ה-CBF, "יהודים מכל גוני אמונה ודעות פוליטיות איחדו מאמציהם לסייע ליהדות גרמניה".
במקור נועד הארגון לספק תמיכה ליהודים שיצאו מגרמניה והיגרו למנדט הבריטי בארץ ישראל, לדוגמה במימון פרויקטים באוניברסיטה העברית, בטכניון ובאיגוד מכבי העולמי כדי שארגונים אלה יוכלו לספק למהגרים כישורים וניסיון בארצם החדשה.
עד למועד פרסום הבקשה לתרומות, בעיתון ג'ואיש כרוניקל ב-26 במאי 1933, נאספו 61,900 פאונד מ־42 תורמים.
בשל בעיות מימון, הארגון הפנה מאמציו מארץ ישראל לבריטניה.
עד 1935, הארגון יחד עם ועד הפליטים היהודיים (JRC) מימנו תוכנית שהציבה חוקרים יהודים באוניברסיטאות בריטיות שהיו מוכנות לקלוט חברי סגל וסטודנטים לתארים מתקדמים.
שתי התוכניות סייעו להצבת יותר מ-200 איש באוניברסיטאות, כולל ארנסט בוריס צ'יין, שעבודתו על פניצילין זיכתה אותו לאחר מכן בפרס נובל.
בשנת 1936, רוברט ווילי כהן וחברים נוספים בהנהגת הארגון הביעו כעס על ארגון עליית הנוער שקלט נערים יהודים והציבם בסביבה לא דתית בארץ ישראל.
באותה השנה, הארגון, יחד עם הג'וינט הקימו את המועצה ליהדות גרמניה, שביצעה חלק ניכר מהפעולות להגירת יהודי גרמניה לפני המלחמה.
מטרת הארגונים הייתה לגייס 3 מיליון פאונד כסיוע להגירת 66,000 יהודים מגרמניה.
כתוצאה מהאנשלוס הגרמני-אוסטרי ב-1938, אלפי פליטים רצו להגר מאוסטריה.
בשל העלייה הצפויה בהיקפי הפליטים היהודים, המועצה ליהדות גרמניה, אותה ייצג נורמן בנטוויץ', השתתפה בוועידת אוויאן בצרפת בניסיון שלא צלח להקל על מדיניות הגירה מצד מנהיגי העולם.
אירועי ליל הבדולח מאוחר יותר באותה שנה החמירו את משבר הפליטים, והכבידה על ארגוני הסיוע השונים.
המועצה ליהדות גרמניה הצליחה בסופו של דבר לשכנע את משרד הפנים של בריטניה לקלוט יהודים ללא קשר לתמיכה וגיבוי כלכלי, וכתוצאה מכך 68,000 יהודים נרשמו להגירה טרם המלחמה.
CBF מצדה עבדה עם הארגון לא ממשלתי "הצל את הילדים", להקמת ועדה שסייעה ל-471 ילדים יהודים ונוצרים להגיע לפנימיות בבריטניה.
בנובמבר 1938 נפגשו מנהיגים יהודים עם ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין כדי לשכנעו לאשר לילדים יהודים מגרמניה לעלות לארץ ישראל.
הפגישה הובילה להעלאת הנושא לדיון בישיבת הממשלה ובריטניה שינתה את מדיניותה ואפשרה כניסת ילדים יהודים לארץ ישראל.
לאחר שהובטחה תמיכה ממשלתית, הארגון החל במאמץ חילוץ הילדים.
הוקמה תנועה לטיפול בילדים מגרמניה; יחד עם קרן בולדווין (בראשה עמד ראש הממשלה לשעבר סטנלי בולדווין) גייסה התנועה 545,000 ליש"ט (שווה ערך לכ־28.8 מיליון ליש"ט ב-2013).
אותרו אלפי משפחות יהודיות ואחרות ברחבי בריטניה שהסכימו לארח ילדים יהודים לתקופת המלחמה.
בנוסף, הוקמו מקומות אכלוס זמניים בתוך מחנות קיץ שלא היו בשימוש בחוף הדרומי של אנגליה, ובוצע תיאום מול ארגונים הולנדים להעברת ילדים מגרמניה לבריטניה.
מאמציהם נתמכו על ידי חרטראודה וייסמילר-מאייר, שנפגשה עם אדולף אייכמן, ושכנעה אותו לאפשר לילדים ללא ליווי לצאת לבריטניה.
עד פרוץ המלחמה חילץ הארגון 9,354 ילדים מגרמניה, 90% מהם יהודים.
ניסיונות לחלץ יהודים מהארצות הכבושות נכשלו לאחר פרוץ המלחמה.
עם זאת, ארגון הסעד המשיך לתמוך בילדים שכבר פונו והחל בפרויקטים חדשים.
לאחר המלחמה, הארגון סייע לפליטים להגשת תביעות להשבת רכוש משפחותיהם.
בשנת 1939, ארגון הסעד יחד עם המועצה ליהדות גרמניה שכרו בבריטניה נכס ובו שני אתרי קמפינג תמורת 350 פאונד לשנה ופתחו שם מחנה לגרמנים צעירים שהוגדרו בסיכון לגירוש, מחנה קיצ'נר בריצ'בורו .
כ-3,500 איש היו שם כשפרצה המלחמה, ורבים מהם היו בוודאי נרצחים בשואה אם היו בגרמניה.
המחנה פורק ב-1940, ורבים מהגברים התגייסו ונלחמו למען בריטניה.
חלק מהם הגיעו לפלוגה הבריטית שפונתה מדנקרק במבצע דינמו ב-1940.
ארגון הסעד הקים ומימן את הוועד היהודי לסיוע בחו"ל לתמיכה בשורדי שואה ובמיוחד בניצולי מחנה הריכוז ברגן בלזן.
בשנת 1947, בני נוער להם סייע הארגון זכו לקבלת אזרחות בריטית, והארגון סייע בהגשת תביעות להשבת רכוש משפחותיהם של הפליטים.
732 ילדים יתומים ניצולי שואה הועברו בסיוע ארגון הסעד לבריטניה לאחר המלחמה, תחילה לווינדרמיר, ולאחר מכן ל-22 אכסניות ברחבי המדינה.
פירוק ברית המועצות ב-1991 מיקד את מאמצי הסיוע של הארגון לתמיכה בשני מיליון היהודים שהיו בה.
בשנת 1995 שינה הארגון את שמו מ-CBF לארגון הסעד היהודי וב-2007 אוחד עם ארגון הסיוע היהודי.
מאז תחילת שנות ה-90 הארגון מתמקד ומממן טיפול בשלושה סוגים עיקריים של פרויקטים: מענה לצרכים מיידיים של קהילות בסיכון, הבטחת פרנסה בת קיימא לחסרי כל ומתן מענה לאסונות בינלאומיים.
מתן מענה לצרכים מיידיים: הארגון פועל עם קהילות בסיכון בעיקר באוקראינה, מולדובה, בלארוס וגאורגיה, שלעיתים קרובות תלויות בפנסיות או זכויות רווחה זעומות.
פרנסה בת קיימא: תוכנית פיתוח הפרנסה של הארגון הושקה בשנת 2009, ופועלת כיום במולדובה ואוקראינה וגם עם שותפים ברואנדה כדי למתן הכשרה לילדי רחוב.
מאז 2016 הארגון מפעיל תוכניות הכשרה ותעסוקה לפליטים שהגיעו לבריטניה.
הארגון נחשב לספק הגדול ביותר של תמיכה תעסוקתית לפליטים שיושבו מחדש.
בהמשך הושקה תוכנית להתמודדות אקלימית בבנגלדש, מיאנמר ונפאל.
תגובה לאסונות: הארגון מוביל את הקהילה היהודית הבריטית לסיוע באסונות בינלאומיים, לאחרונה פעל בהאיטי, מוזמביק ומדינות במזרח אפריקה.
בשנת 2011 פעל ביפן, לסייע לילדים בעקבות הצונאמי.
לאחר שיטפונות 2010 בפקיסטן, הארגון עבד עם שותפים לספק צרכים מיידיים לקהילות עקורות במחוז באג ולשקם בתים שניזוקו או נהרסו.
כמו כן סייע בעקבות רעידת האדמה בהאיטי ב-2010 לאספקת שירותים רפואיים לנזקקים, ובקניה עם שותפים כדי לספק שירותי מזון לאלה הסובלים ממשבר המזון במזרח אפריקה.
הקריקטורה היה מגזין צרפתי סאטירי שפורסם בצרפת, שהופץ בפריז בשנים 1830–1843 בתקופת המונרכיה של יולי.
צ'ארלס פיליפון היה הבעלים של בית הדפוס הגדול ביותר בפריז שהפיק את המגזינים באמצעות מכבשים וליטוגרפיים, והשתמש בהם כדי להדפיס את הקריקטורה ואת הסריוארי .
הוא ריכז קבוצה של אמנים מוכשרים שעבדו בעיקר עבור שני המגזינים הללו, שבאמצעותם תקפו את המלך לואי פיליפ ואת שיטת הממשל באמצעות הקריקטורות.
התורמים העיקריים היו אונורה דומייה וז'אן גרנדוויל, אך היו רבים אחרים.
לדוגמה, קריקטורה מאת ז'ול דייוויד הופיעה במגזין מ-31 במאי 1831.
בשנים 1830–31 היו התקוממויות מהפכניות באיטליה והאוסטרים התערבו כדי להפסיק את המרידות, והצרפתים לא עשו דבר כדי למנוע אותם.
המרידות נגרמו כי האפיפיור הפר את הבטחתו להעניק למורדים במדינות האפיפיור חנינה.
המגזין פרסם קריקטורה שהראתה את האפיפיור על כסאו מוקף בגופות.
המגזין תמיד פרסם קריקטורות על לואי פיליפ בהן הוא מתואר כאגס, התיאור הזה סימל לעג וזלזול על שלטונו והמגזין נעשה יותר ויותר קולני בהתנגדותו ללואי פיליפ, ונתפס יותר מ-12 פעמים.