tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לטענת ההיסטוריון יונה לנדרינג, פילאטוס דווקא היה בעל יחס חיובי ליהודים.
הוא מסתמך על מטבעות אשר לטענתו הוטבעו על ידי פילאטוס ועליהם מצד אחד סמל רומאי ומצד שני ענבים שהם סמל יהודי, דבר המסמל שוויון בין יהודים לגויים.
לטענתו, יוסף בן מתתיהו הציג את פילאטוס באור שלילי בגלל רצונו להטיל את האשמה לפרוץ המרד הגדול על מנהיגים רומאים.
כן טוען לנדרינג שפילון האלכסנדרוני מסתמך על דברי אגריפס הראשון, שביקש להציג את פילאטוס באור שלילי על מנת שקליגולה יעדיף לתת לו להיות מלך יהודה במקום למנות נציב רומאי.
פילאטוס מונה לכהונת הנציב לאחר תקופה ארוכה ושקטה למדי של שלטון נציבים מתונים, שהחלה לאחר שיורשיו של הורדוס לא השכילו לשמור בידם את הסמכות השלטונית שריכז אביהם, והשלטון נלקח מידם.
תקופה זו, שהחלה בשנת 6 לספירה והסתיימה בשנת 41, מכונה "תקופת הנציבות הראשונה" ומסתמנת כתקופה רגועה ושלווה יחסית, למעט תקופת כהונתו הרעה של הנציב פילאטוס.
פילאטוס נשלח לנציבותו על ידי המצביא הרומי סיאנוס, אשר משל למעשה ברומא בימי דמדומי שלטונו של הקיסר טיבריוס, אשר היה שקוע בשעשועיו ובסטיותיו באי קאפרי והותיר את השלטון בפועל בידיו של סיאנוס.
לסיאנוס יצא שם של אדם אכזר ותככן, ונראה כי בחירתו של פילאטוס על ידיו לתפקיד הנציב לא הייתה מקרית.
פילאטוס הופיע כדמות בספרים רבים המתארים את מעשה הצליבה, וכן במחזות ובסרטים.
לעיתים הוא מוצג באהדה, לעיתים כעריץ אכזר, ולעיתים כאדם חלש, או כביורוקרט חסר לב.
התיאור הידוע ביותר הוא תיאורו בספר "האמן ומרגריטה" מאת מיכאיל בולגקוב.
פילאטוס מתואר שם כאדם המביע חרטה על צליבת ישו, נווד נצחי הנודד עם כלבו באזור הדמדומים שבין החיים והמוות, ומבקש את סליחת הצלוב.
פילאטוס הופיע כדמות בסרטים הוליוודיים שהציגו את הצליבה, כגון "הסיפור הגדול ביותר שסופר אי פעם", "בן חור", "ישו מנצרת", "הפיתוי האחרון של ישו", וכן "הפסיון" של מל גיבסון.
דמותו מגולמת על ידי שחקנים שונים החל מדייוויד בואי, אשר גילם דמות שניתן לחוש אליה אמפתיה בסרטו של מרטין סקורסזה "הפיתוי האחרון" והשחקן הדני קלייס בנג בהפקה "האמן ומרגריטה" וכלה בטלי סוואלס, אשר גילם פילאטוס קשוח ואכזר ב"סיפור הגדול".
כן ראויה לציון הפרודיה של חבורת מונטי פייתון "בריאן כוכב עליון", בה גילם מייקל פאלין את פילאטוס.
ערך זה הוא מונחון עבור תחום הפונטיקה.
תנועה אחורית – Back vowel
תנועה אמצעית – Mid vowel
תנועה גבוהה/סגורה – High\Close vowel
תנועה חצי סגורה – Close-mid vowel
תנועה חצי פתוחה – Open-mid vowel
תנועה נמוכה/פתוחה – Low\Open vowel
תנועה קדמית – Front vowel
פונטנלה הוא רומן מאת מאיר שלו העוסק בקורות חייה של משפחת יופה, ממתיישבי עמק יזרעאל.
הרומן יצא לאור בשנת 2002, במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד.
הספר מתאר את קורות חייה של משפחת יופה לדורותיה על רקע אירועים היסטוריים, דוגמת גירוש המושבות הגרמניות על ידי הבריטים.
שמו של הספר מרמז על מצבו הרפואי המיוחד של המספר, המרפס שלו לא נסגר מעולם כפי שצריך להיות במצב תקין אצל תינוק עד גיל שנה.
מיכאל יופה, גבר בשנות החמישים לחייו, שהוא אב לתאומים אורי ואיילת, מספר בגוף ראשון את תולדות משפחתו.
החל במסעם של סבו וסבתו, דויד ומרים יופה, לעמק, עבור בבניית הבית שהפך לאחוזה הנושאת את השם "חצר יופה", בה מתגוררים כל צאצאיהם, בעוד שמסביב התפתח הכפר והפך עם השנים לעיר.
הסיפור מתאר את לידתן, ילדותן, בגרותן וזקנתן של ארבע הבנות שנולדו לדויד ומרים, חנה אימו, פנינה היפה הנשואה לאהרון, רחל, שבעלה נהרג במלחמת העצמאות, ובתיה שגלתה לאוסטרליה.
מיכאל ממשיך ומתאר את קורות חייו הוא, בנם של חנה ומרדכי, איש הפלמ"ח, ובן דודו גבריאל, בנה של פנינה, החל מילדותם עבור בסיפור שירותם של השניים בצה"ל כלוחמים באותה יחידה מובחרת, בין היתר במלחמת ששת הימים.
וכלה בקורות "חצר יופה" בהווה, עת גרים בה דויד יופה, אבי המשפחה, בנותיו חנה, רחל ופנינה, "החתן", מיכאל ואשתו, אלונה, יחד עם אורי בנם וגבריאל ושלושת חבריו ליחידה בצבא החיים עמו.
הסיפור, נע ונד בציר הזמן, כאשר לעיתים מתאר המספר מעשה שהיה בעבר ולעיתים מתאר את שאירע לאחרונה, וסובב סביב ציר מרכזי אחד והוא סיפור אהבתם של מיכאל ואניה.
פוני הוא זן של סוס הבית (Equus ferus caballus), אשר גובה בוגריו הזכרים אינו עולה על 1.47 מטר.
למרות זאת, בשפת הדיבור יש המכנים בשם "פוני" גם סוסים נמוכים מהממוצע שאינם עונים להגדרה זו ואינם שייכים לזן.
בהשוואה לרוב סוסי הבית, רעמתם של סוסי הפוני מעובה וסמיכה יותר, עור גופם מכוסה בפרווה, רגליהם קצרות יותר, עצמותיהם כבדות יותר, ראשיהם קצרים יותר ומצחם רחב.
ביות סוסי הפוני נעשה למטרות מגוונות, במיוחד באזור האיים הבריטיים.
הסיבה להשבחת סוסי ה"פיט - פוני", (Pit pony), למשל, הייתה לצורך שימוש בהם במכרות פחם, עד המאה ה-20, עקב מידותיהם הקטנות וחוזקם הפיזי.
בזכות מידותיהם הם יכלו לעבור במערות צרות ונמוכות יחסית, תוך נשיאת משא על גבם.
סוסי פוני אחרים שימשו למעבר בדרכים צרות שבהן היה המעבר לא נוח או בלתי אפשרי לסוס הממוצע, ואחרים שימשו כסמל סטטוס, וכאמצעי רכיבה לילדים.
על מינים אחדים של סוסי פוני יכולים גם מבוגרים לרכוב, מאחר שסוסי פוני הם לרוב חזקים במיוחד.
סוסי פוני נחשבים בדרך כלל כבעלי חיים אינטליגנטיים.
קיימים מקרים שבהם נוהגים סוסי הפוני בעקשנות ובסרבנות במגעם עם בני אדם.
מקרים אלה מופיעים בעיקר במקרים של סוסי פוני שלא אומנו כראוי, או שגדלו בתנאים של הזנחה.
סוסי פוני שלא אומנו עשויים להיות מפונקים ועקשנים, אך עם אימון נכון, יכולים סוסי הפוני להיות בעלי חיים חברותיים ומשתפי פעולה, שיכולים לסייע בלימוד רכיבה על סוסים.
הפוני אקספרס היה שירות דואר שפעל במשך כשנה וחצי (בין אפריל 1860 ואוקטובר 1861) באזור הרי הרוקי והמישורים הגדולים בארצות הברית, בין סנט ג'וזף, מיזורי לסקרמנטו, קליפורניה.
השירות התבסס על רוכבי סוסים מהירים ועל רשת תחנות להחלפת סוסים ורוכבים לאורך הנתיב.
לשירות התקשרו שלוחות שקישרו למעשה את ערי מזרח ארצות הברית (וושינגטון הבירה, ניו יורק ופילדלפיה) עם סן פרנסיסקו.
היה זה אמצעי העברת המסרים המהיר ביותר בין מזרח ארצות הברית למערבה עד המצאת הטלגרף, רוכבי הפוני אקספרס חצו את ארצות הברית מחופי האוקיינוס האטלנטי לחופי האוקיינוס השקט במהלך עשרה ימים בלבד.
למרות פרק הזמן הקצר בו פעל השירות והיותו כישלון כלכלי, הוא נותר מרכיב במיתולוגיה של המערב הישן של אמריקה.
השירות התחרה למעשה בדואר הממשלתי הבלתי יעיל באמצעות יוזמה ותושייה של בודדים תוך הקרבה אישית ודבקות במטרה, הוא הוכיח ישימות וקיום של נתיבי תנועה במערב בהם ניתן לנוע לאורך כל השנה והנציח את הקשר בין האדם וידידו הטוב ביותר במערב, הסוס.
השירות שילב שליחות לאומית פטריוטית עם הרפתקנות והישג אישי והפך בכך לסיפור אמריקאי.
אחד מגיבורי המיתולוגיה של המערב הפרוע וממעצביה, באפלו ביל קודי, היה בימי נעוריו רוכב בשירות הפוני אקספרס.
במחצית המאה ה-19 כבר התקיימה התיישבות נרחבת במערב ארצות הברית (לפי מרשם האוכלוסין של 1860, כחצי מיליון אמריקאים חיו ממערב להרי הרוקי).
עם זאת, אמצעי הקשר והתחבורה עם אזורים אלו לא היו מספקים.
לא הייתה מסילת ברזל למערב ולא היו אמצעים טכנולוגיים להעברת ידיעות כטלגרף למשל.
הדרך המקובלת להובלת דואר בין ניו-יורק לסן פרנסיסקו באותה עת הייתה באמצעות ספינת קיטור שהקיפה את דרום אמריקה, במהלך שארך לפחות 30 יום, או ספינות שהפליגו עד חופי פנמה, שם נפרקו שקי הדואר והועברו על ידי חמורים לחוף המערבי של פנמה, שם הוטענו על ספינות שהפליגו לקליפורניה.
מסע יבשתי מהיר ארך 23 יום, אך לא התקיים כשירות סדיר.
התווך היבשתי היה קשה ומסוכן למעבר ממספר סיבות.
נמצאו בו שבטי אינדיאנים עוינים, תנאי מזג אוויר קיצוניים במדבר יוטה-נבדה ורכסי הרי הרוקי וסיירה נבדה שנחשבו לבלתי עבירים בחורף.
הקושי התקשורתי ברחבי מדינות האיחוד העמיד את לכידותו של האיחוד בסכנה ממשית.
קליפורניה והטריטוריות במערב התיכון היו חלק ממדינות האיחוד, אולם התקשורת האיטית והבלתי אמינה לא הייתה מספקת בפרט בעת המשבר שנרקם לקראת פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית.
הם הציעו לממשל ארצות הברית שירות דואר מהיר, שיופעל על ידי רוכבי סוסים מהירים, במחיר 5$ לחצי אונקיה (כ-14 גרם), תוך התחייבות לזמן הדמיוני של עשרה ימים בין מזרח למערב.
תחנת השירות הראשונה נקבעה לסנט ג'וזף, משום ששם שכנה תחנת הטלגרף המערבית ביותר ולשם ניתן היה לשלוח מברקים מן החוף המזרחי.
הרוכבים הושבעו על ספר תנ"ך לא לשתות לשוכרה, לא להמר ולא להתעלל בבעלי חיים ויצאו למשימתם לאחר תפילה.
התחנות נפרשו במרחקים של כ-16 ק"מ זו מזו בממוצע על פני נתיב באורך 3,200 ק"מ.
הפער בין שתי תחנות תאם את הטווח בו מסוגל סוס לדהור במלוא המהירות.
הרוכב החליף בתחנה במהירות את סוסו לסוס טרי ומצויד שהוכן מבעוד מועד, כאשר הוא נוטל עמו רק את שק הדואר (ה"מוצ'ילה", מספרדית: mochila, תרמיל, שק), ששקל כ-10 ק"ג.
בנוסף נשא כל סוס מעט ציוד תקני במשקל 10 ק"ג נוספים, שכלל מים, מזון, רובה, תנ"ך וחצוצרה פשוטה להודיע על בוא הרוכב לתחנה.
הסך הכולל של משקל על גב סוס הוגבל ל-75 ק"ג (כלומר הנער הרוכב היה יכול לשקול 55 ק"ג לכל היותר).
הרוכבים התחלפו כל 100 עד 120 ק"מ לערך, והשירות נמשך יום ולילה ללא הפסקה.
הסוסים, רובם מסוג מוסטנג הוגבלו לגובה של 1.47 מטר ולמשקל של 410 ק"ג, כך שהשם "פוני" התאים להם, גם אם לא היו מזן הפוני, היו אלה סוסים קטנים.
הסיסמה "הדואר חייב לעבור" ("The mail must go") הפכה את שק הדואר לקדוש ואת העברתו למשימה ממנה אין לסטות בשום אופן.
חברו לכך המסרים מהנהלת החברה ולא פחות מכך רוח ההקרבה והתחרות האישית של הרוכבים הצעירים חדורי רוח השליחות וההרפתקנות.
הנתיב התחיל בסנט ג'וזף, מיזורי, לאורך נהר המיזורי ומה שהוא כיום כביש לאומי 36 (Pony Express Highway) למריסוויל (Marysville) שבקנזס.
משם פנה צפון-מערבה לאורך נהר ליטל בלו ריבר לפורט קירני (Fort Kearny) שבנברסקה.
מכאן חצה הנתיב את נברסקה לעיר גותנבורג (Gothenburg) ולצוקי מערב נברסקה וצפון-מזרח קולורדו, לעיר ג'ולסבורג (Julesburg), קולורדו וצפונה לפורט לרמי (Fort Laramie) שבויומינג.
הנתיב עבר לצד נהר סוויטווטר, לצד ציוני דרך מובהקים של מערב ארצות הברית כ"סלע העצמאות" של ויומינג (Independence Rock) ו"שער השטן" (Devil's Gate) למחנה פורט קספר.
משם המשיך הנתיב למדינת יוטה, דרך המעבר הדרומי לסולט לייק סיטי.
משם חצה הנתיב את יוטה ונבדה כשהוא עוקב אחר הנתיב שגילה קצין ההנדסה ג'יימס ה.
סימפסון ב-1859 (באופן גס, כביש לאומי 50 של ימינו בתחום מדינת נבדה).
בהמשך חצה הנתיב את האגן הגדול ואת מדבר יוטה-נבדה עד למרגלות הרי סיירה נבדה, אותם חצה במעבר ליד אגם טאהו בואכה סקרמנטו.
מסקרמנטו נשלח הדואר בספינת קיטור לסן פרנסיסקו.
בפניו של רוכב בודד מהיר עמדו מספר רב של סכנות בהן סופות אבק, שיטפונות, ותאונות שונות.
מחסור קריטי במים ובמזון גרם לכל תקלה בדרך שגזלה זמן להפוך לאירוע מסוכן, כיוון שהסוס לא נשא עמו שום רזרבה, אלא רק את הנדרש לקטע המחושב בין תחנה לתחנה.
במקרים מסוימים נהרגו רוכבים בדרך ורוכבים תשושים, שכבר רכבו את קטע הדרך שלהם נאלצו לחפות על הרוכב החסר ולהמשיך ולרכב.
רוכבים כאלה, כמו ג'ים מור (Jim Moore), זכו לתהילה.
ב-8 ביוני 1860 רכב מור עקב כך לבדו 448 ק"מ בפחות מ-15 שעות, בלי לאכול או לישון תוך שהוא קובע את שיא המהירות של הפוני אקספרס.
כמה מן הרוכבים הותקפו על ידי אינדיאנים בעיקר בנבדה, בין מאי ליוני 1860. במהלך התקוממות של בני שבט הפאיוט הותקפו רוכבים ושבע תחנות שירות.
במשך כל ההיסטוריה של השירות רק פעם אחת, במאי 1860, קרה מקרה בו שק הדואר לא הועבר.
סכנה הפוכה הונצחה בסיפורו של רוכב השירות ג'יי ג'י קלי (J.
Kelley), לעברו נורו יריות משיירת קרונות, משום שנחשב בעצמו לאינדיאני.
קלי הצדיק את היורים לעברו: לפי חוקי הזמן והמקום, היה בטוח יותר לירות לעבר רוכב בודד במערב הפרוע, ולאחר מכן לברר.
במרץ 1861 הוענק זיכיון ממשלתי לדואר יבשתי מהיר במערב למתחרים של ראסל, מייג'ורס וודל, מיד לאחר מכן פרצה מלחמת האזרחים האמריקאית.
בין מרץ ל-26 באוקטובר פעל השירות רק בין סולט לייק סיטי וסקרמנטו.
אז, יומיים לאחר שהופעלה תחנת הטלגרף בסולט לייק סיטי, הודיעו ראסל, מייג'ורס וודל על סגירת שירות הפוני אקספרס.
בששת החודשים האחרונים לקיומו פעל השירות בשותפות עם תאגיד ולס פארגו (מייסדי שירות אמריקן אקספרס למשלוח מוצרים פיננסיים).
החברה הפסידה כ-200,000$ וגרמה לפשיטת רגל של מייסדיה.
ב-1866 נמכרו נכסי החברה, כולל מבני התחנות על ידי ולס פארגו, שהמשיך להשתמש בסמל המסחרי של הפוני הדוהר עבור שירות הובלה מאובטחת במכוניות משוריינות (בדומה לברינקס).
בשנת 1869 החליט השירות הבולאי של דואר ארצות הברית להנפיק בול דואר שיוקדש לפוני אקספרס, עד אז הופיעו על גבי בולי הדואר האמריקאים רק תמונות של נשיאים.
הבול, שהונפק כשמונה שנים לאחר שהשירות נסגר, נקרא "בול הפוני אקספרס" ופעמים רבות נחשב בטעות כבול ששימש את השירות בעת שפעל.
ב-1960, לרגל יובל 100 שנים לשירות, הנפיק השירות הבולאי האמריקאי בול זיכרון נוסף.
נתיב הפוני אקספרס הוכרז ב-1992 כשביל טיול לאומי ובו 120 אתרים היסטוריים פתוחים לציבור, בהם חמישים תחנות משוקמות של השירות.
בערים רבות לאורך הנתיב הוצבו פסלים המנציחים את השירות, המפורסם שבהם נחנך ב-1940 בסנט ג'וזף.
מאז 2006 משמש הלוגו של הפוני אקספרס את שירות דואר האוויר של דואר ארצות הברית, לאחר שהיה שנים רבות רכוש תאגיד ולס פארגו.
העיירה איגל מאונטיין (Eagle Mountain) שביוטה מנציחה את השירות במגוון אופנים.
בעיירה נסלל רחוב בדיוק על הנתיב, זהו הרחוב הסלול היחיד לכל ארכו של נתיב השירות והוא נקרא על שמו, "שדרות פוני אקספרס" (Pony Express Boulevard).
בשבוע הראשון של יוני בכל שנה נחגג בעיירה יום הפוני אקספרס.
השכונות בעיירה קרויות על שם תחנות בנתיב הפוני אקספרס ויש בה אף בית ספר יסודי בשם פוני אקספרס.
בשנת 1900 יצא לאור ספרו של באפלו ביל קודי על ימיו בשירות.
ציור פרש הפוני אקספרס מופיע בציור "הקידמה האמריקאית" מ-1872, הבעה אמנותית של רעיון הייעוד הגלוי (האמונה שהאמריקאים חייבים לכבוש את המערב במצוות האל).
הוליווד הפיקה מספר סרטים על הפוני אקספרס:
הפוני אקספרס (The Pony Express) - סרט אילם אפי משנת 1925
חזית הפוני אקספרס (Frontier Pony Express) - סרטו של ג'וזף קיין בכיכובם של רוי רוג'רס ומרי קיין מ-1939
דואר פוני (Pony Post) - מערבון סוג ב' מ-1940 בבימוי ריי טיילור ובכיכובם של ג'וני מק בראון, נל או'דיי, פאזי נייט ואיירון אייז קודי
איש המישורים והגברת (Plainsman and the Lady) - סרט נוסף בבימויו של ג'וזף קיין, מ-1946, אודות ראשית השירות
פוני אקספרס (Pony Express) - הסרט המוכר ביותר על הנושא מ-1953 עם צ'רלטון הסטון כבאפלו ביל קודי, רונדה פלמינג ופורסט טאקר כוויילד ביל היקוק בבימויו של ג'רי הופר.
אחרון רוכבי הפוני (Last of the Pony Riders) - סרט נוסף מ-1953, עם זמר הקאנטרי ג'יין אוטרי
רוכב הפוני אקספרס (The Pony Express Rider) - סרט מ-1976
בסרט העתידני "פוסטמן" (הדוור) בבימויו ובכיכובו של קווין קוסטנר משנת 1997 מתואר ראשית שיקום הציוויליזציה בארצות הברית לאחר שואה גרעינית שהרסה אותה כליל, באמצעות הקמתו של שירות דואר החולק מאפיינים משותפים רבים עם הפוני אקספרס.
הפוני אקספרס עומד גם במרכזה של סדרת הטלוויזיה "פוני אקספרס" ששודרה בארצות הברית ב-1959. ובמרכז הפרק הכפול (17–18) "Ride the Wind" בעונה השביעית של הסדרה בוננזה.
מדינת פונטלנד של סומליה (בסומלית: Dawladda Puntland ee Soomaaliya; בערבית: ولاية أرض البنط الصومالية) ובקיצור פונטלנד (בסומלית: Puntland; בערבית: أرض البنط) היא ישות מדינית בצפון-מזרח סומליה שבשטחה, שהוא כשליש מתוך שטח סומליה, מתגוררת כשליש מאוכלוסיית סומליה.
בשנת 1998 הכריזה פונטלנד על עצמה כמדינה של סומליה.
בשונה מסומלילנד, פונטלנד אינה מבקשת עצמאות מסומליה, מה שהופך אותה לרפובליקה האוטונומית היחידה בסומליה.
העיר המרכזית של פונטלנד היא גארואה .
השם פונטלנד מקורו בשם "ארץ פונת" הבא ממקורות מצריים קדומים, אף שמיקומה המדויק של ארץ פונט לא ברור וקיימת מחלוקת אקדמית באשר למיקום זה.
מדינת פונטלנד של סומליה הוקמה באוגוסט 1998 בעקבות מלחמת האזרחים הסומלית וניסיונות כושלים לפיוס לאומי בסומליה.
בתחילה, הממשל המקומי קנה את סמכותו מסדרת ועידות שבהן נטלה חלק מכריע מועצת הזקנים המסורתית באזור.
כפי שנקבע בסעיף 1 של אמנת המעבר של הרפובליקה הסומלית, פונטלנד היא חלק מן המדינה הפדרלית של סומליה.
במסגרת זו, האזור שואף לאחדות העם הסומלי וכפוף למערכת הפדרלית של ממשל מרכזי.
שלא כמו סומלילנד, השוכנת ממערבה, פונטלנד איננה מבקשת להיות מוכרת כמדינה נפרדת.
אולם גם בפונטלנד (בדומה לסומלילנד), למנהיגות השבטית ולהשתייכות השבטית תפקיד מרכזי בהנהגת המדינה.
מאז הכרזתה קיים סכסוך טריטוריאלי בין פונטלנד לסומלילנד באזורי סול וסנאג.
המבנה השלטוני בפונטלנד מורכב משלוש רשויות: השופטת, המחוקקת (בית נבחרים), והמבצעת (הנשיא ומועצת השרים).
אף כי באזור פונטלנד שורר שקט יחסית לשאר אזורי סומליה, בשנת 2001 הייתה תקופת אי-שקט בעקבות רצונו של נשיא פונטלנד, עבדאללה יוסוף אחמד , להאריך את כהונתו.
אחמד וג'אמע עלי ג'אמע התחרו זה בזה על השליטה בפונטלנד, ואחמד זכה בכהונה שנייה.
אחמד סיים את תקופת כהונתו השנייה באוקטובר 2004, כאשר נבחר לנשיא סומליה.
באפריל 2024 הודיעה פונטלנד שהיא תפעל כמדינה עצמאית מבחינה תפקודית על רקע מחלוקת על שינויים חוקתיים בסומליה.
בהתאם לסעיף 3 לאמנת המעבר הפדרלית של הרפובליקה הסומלית, פונטלנד מחולקת לאזורים הבאים:
פונטלנדאזורבירה מס' מחוזות עין בוהודלה 3 בארי בוססו 8 קרקאר גארדהו 3 האילאן דאהאר 3 מודוג גלקאסיו 3 נוגאל גארואה 4 סֵנאג סיריגאבו 4 סוּל לס אנוד 5
האזורים סוּל וסֵנאג נתונים במחלוקת טריטוריאלית עם סומלילנד.
בתחילת 2003 נכנסו כוחות של פונטלנד לחלקים המזרחיים באזור סול, צעד שהוביל לפרוץ קרבות עם כוחות של סומלילנד.
סנאג (בשנת 2007) וסול (בשנת 2008) הכריזו על עצמם כאזורים אוטונומיים של סומליה, אולם אזור סנאג הודיע בשנת 2008 על הצטרפותו למדינת פונטלנד.
לפונטלנד כ-1,600 ק"מ של חוף ים השופע דגה ומשאבי טבע אחרים, אולם עם התמוטטות המשטר המרכזי בשנת 1991 החלה פלישה של גורמים זרים לאזורי המדגה של סומליה.
ספינות דיג זרות רבות, הדגות בגרירת רשתות ענק, ושיטות דיג מסחרי אחר, החלו מנצלות את אזורי המדגה של פונטלנד.
ספינות אלה הפרו את חוקי הדיג הבין-לאומיים, ועל אף תלונות מדייגים מקומיים, השלטון הקיים בפונטלנד לא הצליח להתגבר על בעיה זו.
פונטלנד מייצאת כמויות גדולות של דגה ופירות ים, וכן תעשייה של הפקת מלח ים.
מקורות הכנסה נוספים בכלכלת פונטלנד כוללים משק בקר, ייצור לבונה, גומי ערבי, תעשייה וחקלאות.
בעיר לס חורי קיים מפעל לעיבוד דגים בגודל בינוני המעבד דגי טונה, ומוצריו נמכרים ברחבי פונטלנד ומחוצה לה.
בעיר האבו נבנה מפעל נוסף לעיבוד דגים.
על פי הערכה, נכון לשנת 2006, אוכלוסיית פונטלנד מונה כ-3.9 מיליון תושבים, 52% מהם בני שבטים נוודים.
קצב גידול האוכלוסייה בפונטלנד גבוה ומושפע מנדידה של תושבים מאזורי דרום סומליה וממדינות שכנות.
כ-30% מתושבי פונטלנד גרים בערים בוססו, גארדהו, גארואה, וגלקאסיו.
כ-70% מן האוכלוסייה היא מתחת לגיל 30. צפיפות האוכלוסייה בפונטלנד היא כ-18 אנשים לקמ"ר.
הדת העיקרית באזור, כמו בשאר אזורי סומליה, היא האסלאם הסוני.
פונטיפקס היה קולגיום של כוהנים ברומא העתיקה.
הפונטיפקס היה הקולגיום החשוב ביותר שהתקיים בדת הרומית.
לפי המסורת, נוסד הקולגיום על ידי מלך רומא נומה פומפיליוס.
חוקרים מודרניים משערים ששם הקולגיום הוא הלחם של המילים Pons (גשרים) ו־Facio (בונה), על בסיס השערה זאת הם הגיעו למסקנה שמקורו של הקולגיום היה בכוהנים בכירים שהתלוו אל הצבא הרומי ותפקידם היה לקדש את הגשרים שחיל ההנדסה הרומי בנה.
כמו בשאר המשרות הדתיות, גם החברות בקולגיום הפונטיפקס הייתה מוענקת לפוליטיקאים.
תפקידו העיקרי של הקולגיום היה בפיקוח על קיומו הנכון של פולחן הדת ברומא העתיקה.
פונטלאב , היא שמה של חברה המפתחת תוכנות שונות לעיצוב גופנים בפורמטים הפופולריים TrueType ו-PostScript ובמספר פורמטים נוספים.
מאז תחילת העשור הראשון של המאה ה-21 תוכנת הדגל של החברה "פונטלאב סטודיו" (אשר בעבר הייתה ידועה בשם "פונטלאב") הנה התוכנה הדומיננטית בשוק לפיתוח גופנים דיגיטליים.
מצב זה התאפשר לאחר שחברת Altsys אשר פיתחה בעבר את תוכנת פונטוגרפר (אשר הייתה במקור התוכנה הדומיננטית לפיתוח גופנים) נרכשה על ידי חברת מקרומדיה ובעקבות כך הפיתוח של פונטוגרפר הופסק לחלוטין.
לאחר שחברת מקרומדיה נרכשה על ידי חברת אדובי בשנת 2005 זכויות הפיתוח וההפצה של תוכנת פונטוגרפר נמכרו לחברת פונטלאב אשר הודיעה כי תמשיך לפתח את התוכנה.
FontLab Studio (לשעבר FontLab) - עורך גופנים המשמש בעיקר מעצבי גופנים מקצועיים.
Fontographer - עורך גופנים המשמש בעיקר מעצבים, גרפיקאים והוצאות לאור.
TypeTool - עורך גופנים המשמש בעיקר חובבים.
AsiaFont Studio (לשעבר FontLab Composer) - עורך גופנים המשמש בעיקר מעצבי גופנים מקצועיים של גופנים סיניים, קוריאניים ויפניים.
Photofont - תוכנה המאפשרת ליצור גופני מפת סיביות עם צבע, מרקם, שקיפות ולהשתמש בהם בעת עיצוב אתרים.
SigMaker - כלי פשוט להוספת סימן (character) בודד לגופן מסוג TrueType.
TransType - תוכנה הממירה גופנים בין מערכות מקינטוש וחלונות (בין הפורמטים OpenType, TrueType ו-Type 1).
Bitfonter - עורך גופני מפת סיביות.
ScanFont - כלי פשוט המאפשר להמיר תמונות מפת סיביות (כגון תמונות, כתבי יד שנסרקו ואוספי תמונות) לגופנים וקטוריים בפורמטים הפופולריים במערכות מקינטוש וחלונות (הפורמטים OpenType, TrueType ו-Type 1)
FONmaker - תוכנה הממירה גופני מפת סיביות לגופנים מסוג TrueType.
FontFlasher - תוכנה המבצעת אופטימיזציה לקובצי הגופנים על מנת שיוצגו היטב גם בגדלים קטנים וברזולוציית מסך נמוכות.
FogLamp - תוכנה הממירה קובצי .fog (הפורמט של תוכנת פונטוגרפר) לפורמטים מודרניים שונים.
פונטיפקס מקסימוס , היה הכוהן העליון של הדת ברומא העתיקה.
הפונטיפקס מקסימוס עמד בראש קולגיום הפונטיפקס , שהיה אחד מארבעת הקוֹלֵּגיא (collegia) הגדולים של הכהונה ברומא, והופקד על ניהול חיי הפולחן והדת של המדינה.
לפי המסורת הרומאית, נוסדה המשרה בימיו של המלך השני של רומא, נומה פומפיליוס.
כבר מראשית ימי הרפובליקה (סוף המאה ה-6 לפנה"ס), הופקד קולגיום הפונטיפיקס על החוק הדתי, שהשפיע במידה ניכרת על החוק האזרחי.
הכהונה במשרת הפונטיפקס מקסימוס, בשונה משאר המשרות בקולגיום הפונטיפיקס, נשמרה לבני המעמד הפטריקי עד 254 לפנה"ס.
במהלך כהונתו של אוגוסטוס קיסר מוזגה משרת הפונטיפקס מקסימוס לתוך האימפריום הקיסרי, והפכה לאחד מתאריו של הקיסר הרומאי, העובר בירושה.
לימים הפך התואר פונטיפקס מקסימוס לאחד מתאריו הלא-רשמיים של הארכיבישוף של רומא, הלא הוא האפיפיור.
המשמעות המקובלת של המילה 'פונטיפקס' בלטינית היא 'סולל דרכים' או 'בונה גשרים'.
לפי קווינטוס מוקיוס סקאיוולה (קונסול בשנת 95 לפנ' ופונטיפקס מקסימוס משנת 89), נגזרת המילה 'פונטיפקס' מ-posse facere, ומשמעותו "מי שיכול לעשׂות".
על כל פנים, שימש המושג לתיאור הקולגיום הדתי הבכיר שמקורו עוד בתקופת המלוכה, ומראשית התקופה הרפובליקנית הופקד על הפיקוח הכללי של חיי הדת במדינה הרומאית, ולמעשה היה אחראי על כל ענייני הדת ברומא שלא הוגדרו במפורש תחת קולגיום אחר.
מקור היווצרותו של קולגיום הפונטיפיקס אינו ברור.
האגדות של ראשית ימי המונרכיה מספרות כי נומה מרקיוס היה הראשון שכיהן כפונטיפקס מקסימוס, לאחר שמונה על ידי המלך נומה פומפיליוס.
לפי מקורות רומאים קדמונים היה הפונטיפקס מקסימוס איש הדת החמישי במעלה בראשית ימיה של העיר.
לא ידוע מתי הוכפפו משרות כהונה רומאיות דוגמת "מלך הקדשים" (rex sacrorum) והכהנים הפלאמינים תחת קולגיום הפונטיפקס, אולם הן נחשבו לבכירות יותר מן הפונטיפקס מקסימוס בתקופת המלוכה.
גישה מסוימת גורסת כי ברומא המלוכנית היה למלך תפקיד דתי מרכזי, לצד כוהן ה'רקס סקרורום', הפונטיפקס מקסימוס ואנשי כהונה נוספים.
לאחר הקמת הרפובליקה חולקו סמכויותיו הדתיות של המלך בין הקונסולים ובין הפונטיפקס מקסימוס, ולכן מבטלת גישה זו את מעמד הבכורה של כוהן ה'רקס סקרורום' על פני הפונטיפקס מקסימוס.
ככל הנוגע לתקופת המלוכה ברומא, הדברים נותרים בחלקם הגדול בגדר השערה בלבד.
חברי קולגיום הפונטיפקס בתקופת הרפובליקה כללו את בעלי התפקידים המקוריים שמספרם (שלושה, ארבעה או חמישה) אינו ידוע בוודאות, ואשר בראשם עמד הפונטיפקס מקסימוס.
נוסף על אלה נכללו בקולגיום הפונטיפקס ה'רקס סקרורום' והכהנים הפלאמינים.
בשלהי הרפובליקה נוספו לקולגיום הפונטיפיקס כהנים זוטרים (pontifices minores), וכן כהנות הפולחן הווסטאלי.
הכהונה במשרות הפונטיפקס הייתה לכל החיים, וחברים חדשים צורפו על ידי הקיימים.
בחירתו של הפונטיפקס מקסימוס השתנתה לאורך השנים.
בראשית בחרו חברו קולגיום הפונטיפקס מי מביניהם יעמוד בראש.
החל מן המאה ה-3 לפנה"ס החל הפונטיפקס מקסימוס להיבחר בתהליך בחירה ייחודי בו נטלו חלק רק 17 מתוך 35 השבטים.
סמלו הבלעדי של קולגיום הפונטיפיקס היה ה-secespita, סכין הקורבן בעל להב הברזל, ששימש בידי הכהנים ברומא במסגרת טקס הקרבת הקורבנות.
מאפייניו ותפקידיו של הפונטיפקס מקסימוס
הדת הרומית הייתה דת פוליתאיסטית שהושפעה מן המרחב האפניני והים תיכוני, ומיזגה לתוכה בשלב יותר מאוחר של הרפובליקה את הפולחן היווני.
הפנתיאון היווני-רומי והמיתולוגיה היוונית, עמדו בלב חיי הדת ברומא העתיקה, עד הפיכתה של הנצרות לדת השלטת באימפריה במאה ה-4 לספירה.
תפקידו המרכזי של קולגיום הפונטיפקס היה לשמור על ה-PAX DEORUM, כלומר להבטיח את פיוס האלים והשלום השמימי.
ההקפדה על קיום הפולחן כהלכה נדרשה על מנת שלא לעורר את זעמם של האלים.
בתקופת הרפובליקה שימש הפונטיפקס מקסימוס כדובר של קולגיום הפונטיפקס בפני הציבור והסנאט.
ייתכן שהיותו הכוהן הבולט והמשפיע ביותר מבין כהני הדת קשורה בעובדת היבחרותו בידי הציבור.
חרף זאת, הוא עדיין יכול היה להיות מודח מתפקידו על ידי עמיתיו לקולגיום.
בתקופת הרפובליקה לא ניתן לראות הפרדה ברורה בין פעילותו של הפונטיפקס מקסימוס ובין פעילות שאר חברי קולגיום הפונטיפקס.
הפיכתו ל"כוהן גדול" התחוללה למעשה רק בתקופת האימפריה הרומית, לאחר שאוגוסטוס איחד את משרות הכהונה ברומא לתוך משרת הפונטיפקס מקסימוס.
בהיותו מופקד על קולגיום הפונטיפקס, לפונטיפקס מקסימוס הייתה השפעה רחבה על תחומים שונים ברומא; הפונטיפקס הופקד על מעמדו של החוק הקדוש, או הלכות הדת, ותרם באופן מובהק לקביעת החוק האזרחי - שחלק מנוסחיו הועתקו ישירות מן החוק הדתי.
עד 280 לפנה"ס הייתה לחברי קולגיום הפונטיפקס השפעה מכרעת על החוק האזרחי מפני ששלטו על הגישה לתשובות שבכתבי הקודש.
הפונטיפקס זכה למונופול על ידיעת שפות הפולחן ופרשנות ניסים, להם נודע תפקיד מרכזי בתהליך קבלת ההחלטות הפוליטיות והאזרחיות.
הפונטיפקס מקסימוס ארגן את זמן הקודש והחול על ידי קביעת מחזור לוח השנה הדתי, וריכז תחת ידיו את רישום האירועים היומי שנודע כ-ANNALES MAXIMI.
בכך הייתה לו השפעה רבה על עיצוב ההיסטוריה הרומאית והשימוש בה למטרות פוליטיות.
השינויים במשרת פונטיפקס מקסימוס לאורך השנים
הקשר ההדוק בין הפונטיפקס ובין המעמד הפטריקי החל בתפקיד הדתי שנטלו האליטות מקרב העמים האיטלקים בראשיתה של הדת הציבורית ברומא.
לאחר נפילת המלוכה חולקו כאמור סמכויותיו הדתיות של המלך בין הקונסולים ובין הפונטיפקס מקסימוס, אולם הבלעדיות שנשמרה לפטריקים בתוך קולגיום הפונטיפקס החלה להסדק; החברות בקולגיום הפונטיפקס, והכהונה במשרת הפונטיפקס מקסימוס בפרט, נשמרו לאליטה הפטריקו-פלבאית, שהחלה להתגבש ב-367 לפנה"ס, והוגדרה לפי המשפחות שזכו לכהן בקונסולאט - מעמד ה"נוביליטאס".
ב-304 לפנה"ס התאפשרה כניסת פלבאים לקולגיום.
בדומה למשרות אחרות ברפובליקה, שהחלו לקבל אליהן פלבאים באופן הדרגתי, גם משרת הפונטיפקס מקסימוס לא נותרה מעוזם הבלעדי של הפטריקים, וב-254 לפנה"ס כיהן לראשונה פלבאי כפונטיפקס מקסימוס.
ב-104 לפנה"ס בוטל למעשה העיקרון של צירוף חברים לקולגיום הפונטיפקס בידי חברי הקולגיום, והבחירות לקולגיום הפכו לבחירות של כלל האליטה הרומאית.
ב-44 לפנה"ס הכריז הסנאט כי תואר הפונטיפקס מקסימוס יעבור מעתה והלאה בירושה במשפחתו של יוליוס קיסר.
למרות זאת, לאחר רצח קיסר נתמנה למשׂרה הטריאומוויר מרקוס איימיליוס לפידוס, שהחזיק בה עד אחרית חייו.
ב-12 לפנה"ס, כחלק מביסוס שלטונו, צירף אוגוסטוס את התואר פונטיפקס מקסימוס לאימפריום הקיסרי, איחד את שאר משרות הכהונה בתוכו, ונטל על עצמו את התפקיד.
בכך הפך אוגוסטוס את הפונטיפקס מקסימוס לכוהן הגדול העומד בראש הדת במדינה, להלכה ולמעשה.
בתקופת הקיסרות הפכה הכהונה בקולגיום הפונטיפקס לפריבילגיה שניתנה מטעם הקיסר.
יש הסוברים כי התואר פונטיפקס מקסימוס הוסר בימיו של הקיסר גרטיאנוס (מאה רביעית לספירה), אולם הדבר לא אושש מעולם.
עוד בטרם נפילתה הרשמית של הקיסרות המערבית, נמצא כי האפיפיור ליאו הראשון כינה עצמו בשם פונטיפקס מקסימוס.
במאה ה-15, עם ההתעניינות הגוברת בעולם הרומי והניסיון לשלב מרכיבים וסמלים מתוכו במסגרת הרנסאנס, כינו עצמם האפיפיורים בתואר פונטיפקס מקסימוס.
אף כי לא הפך לאחד מתאריו הרשמיים של האפיפיור, הוסיף תואר הפונטיפקס מקסימוס לעטר חותמות אפיפיוריות על בניינים, מטבעות ומדליות.
הוא סימל את הקשר העתיק לרפוליקה של רומא, וככזה הייתה לו משמעות ייחודית כסמל שלטוני-דתי.
פּוּנְטַרֵנַס (בספרדית: Puntarenas) היא בירת מחוז פונטרנס בקוסטה ריקה.
העיר נמצאת על לשון יבשה צרה בחוף האוקיינוס השקט במרחק של 99 קילומטרים מבירת קוסטה ריקה סן חוסה.
השם מוזכר לראשונה בכתביו של הפיראט ג'ון קליפרטון ב-1720. היה באזור נמל, אם כי הוא התחיל להתפתח רק ב-1840 כשגידול הקפה באזור גדל כך שהתאפשר ייצוא.
נמל העיר הוכרז כנמל חופשי ב-1847 (למעט במקרים של מסחר בקוניאק ובמשקאות חריפים כבדים אחרים).
ב-17 בספטמבר 1858 פונטרנס קיבלה את התואר עיר, כאות הוקרה על עזרתה במאבק נגד כוחותיו של ויליאם ווקר.
העיר קושרה ברכבת לסן חוסה ב-1910.
פוני היא תסרוקת בה השיער גזור מלפנים ונח על המצח.
לרוב הפוני גזור בצורה ישרה מעל הגבות, אך הוא יכול להיות גם פרוע, בצורת קוצים, מוסט לאחד הצדדים בעזרת ג'ל או מכסה את העיניים.
תסרוקות פוני נהוגות בעיקר אצל ילדים אך גם בתת-תרבות שונות.
למשל שיער פוני שחור וקצר נהוג בתת-תרבות הגותית כדוגמת מורטישה ממשפחת אדמס
לעיתים תסרוקת הפוני הופכת לסימן היכר של מפורסמים, כמו בטי פייג' והביטלס.
מקור הכינוי בעברית הוא מהשפה הגרמנית, שם הכינוי מתאר את רעמת סוסי פוני שגדלה גם מלפנים ומכסה את מצח הסוס.
פונטרנס (בספרדית: Puntarenas) הוא מחוז בקוסטה ריקה.
המחוז, שנמצא בדרום ובמערב קוסטה ריקה, מורכב ממספר חלקים.
החלק המרכזי גובל בגואנאקאסטה, באלחואלה, בסן חוסה ובלימון בצפון, בפנמה במזרח ובאוקיינוס האטלנטי בדרום ובמערב.
חלק נוסף נמצא בחלקו הדרומי של חצי האי ניקויה, אשר מופרד מהחלק המרכזי על ידי מפרץ ניקויה וגובל בצפונו במחוז גואנאקאסטה.
נוסף על אלו המחוז כולל מספר איים, בהם כמה איים במפרץ ניקויה שהמרכזי בהם הוא צ'ירה וכן אי הקוקוס הנמצא במרחק של כ-500 קילומטרים מערבית לחופי המחוז.
מבחינה מנהלית מחוז פונטרנס מחולק ל-11 קנטונים.
פונטיניב (שם מסחרי: איקלוסיג ICLUSIG) היא תרופה פומית (שניתנת דרך הפה) שפותחה על ידי חברת ARIAD Pharmaceuticals לטיפול בלוקמיה מיאלואידית כרונית ובלוקמיה לימפוציטית חריפה בעלות כרומוזום פילדלפיה חיובי.
פונטיניב היא תרופה מסוג מעכבי תירוזין קינאז ולה מנגנון עם מספר אתרי מטרה.
פונטיניב תוכננה להיות יעילה במצבי עמידות לטיפולים בתרופות מסוג מעכבי תירוזין קינאז הנובעים ממוטציות שונות בגנים הגורמים למחלה ובעיקר מוטציה מסוג T315I שפרט לפונטיניב אין תרופה המתגברת עליה.
פונטיניב מאושרת על ידי ה-FDA ב-2012 עבור חולים בלוקמיה מיאלואידית אשר עמידים לטיפולים קודמים או שפתחו אי סבילות לתופעות הלוואי של הטיפולים הקודמים, הן בשלב כרוני, השלב המואץ או השלב הבלסטי, ולחולי לוקמיה לימפוציטית חריפה בעלי כרומוזום פילדלפיה חיובי, בהתבסס על תוצאות מחקר הPACE – מחקר בפאזה שנייה.
האישור לשיווק התרופה ניתן בתוכנית אישור מואץ של ה-FDA ולכן נדרשים בהמשך מחקרים נוספים.
התרופה אושרה על ידי ה-FDA ב-2012 אך באוקטובר 2013 ה-FDA הורה על השהיה זמנית של שיווקה בעקבות הצטברות של מידע לגבי תופעות ללואי מסכנות חיים כגון חסימות והיצרויות של כלי דם.
השהיה זמנית זו שנמשכה 7 שבועות זו הוסרה בדצמבר 2013, ולאחריה נתקבל אישור מחדש של התוויות הטיפול, שינוי בעלון לרופא של פונטיניב והוספת אזהרת חמורה לעלון לרופא בדבר הסיכון שבהופעות חסימות בכלי הדם בעת הטיפול.
אתר המטרה הראשוני של Ponatinib הוא BCR-ABL, שהוא אנזים טירוזין קינאז (חלבון) לא תקין הפעיל ב-CML וב-ALL בעלי כרומוזום פילדלפיה חיובי.
חלבון זה היא אתר המטרה והחסימה של התרופות ממשפחת מעכבי הטירוזין קינאז.
מחלת ה-CML מתאפיינת בייצור מוגבר ולא מבוקר של תאי דם לבנים הנגרמת על ידי פעילותו הלא מבוקרת של ה-BCR-ABL.
ה-BCR-ABL נוצר עקב טרנסלוקציה (שעתוק) בין הכרומוזומים 9 ו-22 (ויצירת כרומוזום מספר 22 מקוצר המכונה כרומוזום פילדלפיה).
ללא טיפול, לאחר השלב הכרוני בו יש ייצור מוגבר של תאי דם לבנים, המחלה תתפתח ותעבור לשלבי מחלה יותר אגרסיביים כמו השלב המואץ והשלב הבלסטי, בהם התאים הלבנים מקבלים מאפייני סרטן אגרסיביים ומספרם גדל מאוד.
החולים ב-ALL - לוקמיה לימפובלסטית חדה בעלי כרומוזום פילדלפיה חיובי, הם תת-אוכלוסייה של חולי ALL, שגם להם כרומוזום פילדלפיה חיובי וגם הם מייצרים את ה-BCR-ABL.
לסוג מחלה זה אופי מחלה אגרסיבי יותר מאשר ל-CML ולרוב המחלה מטופלת בכימותרפיה בשילוב של מעכבי טירוזין קינאז.
מכיוון שגם בה יש ביטוי ל-BCR-ABL, בשתיהן אפשרי לטפל בפונטיניב.
מחקר הפאזה הראשונה שפורסם בניו אינגלנד ג'ורנל אוף מדיסין כלל 81 חולים, שמעל 50 מהם לא קבלו מענה מיותר מ-3 קווי טיפול קודמים.
98% מהחולים בשלב הכרוני השיגו תגובה מלאה המטולוגית, 72% השיגו תגובה ציטוגנית מלאה ו-44% השיגו תגובה מולקולארית.
בפאזה השנייה מחקר ה-PACE Ponatinib Ph+ ALL and CML Evaluation השתתפו 449 חולים כולל חולי CML וחולי ALL עם כרומוזום פילדלפיה חיובי.
267 עם CML בשלב הכרוני השתתפו במחקר ומתוכם 56% השיגו תגובה ציטוגנטית מג'ורית (51% בחולים לאחר כישלון או אי סבילות לדור שני ו-70% לאלו אם מוטציית השעה T315I), 46% השיגו תגובה מולקולארית מלאה ול-34% תגובה מולקולארית מלאה.
בחולי ALL עם כרומוזום פילדלפיה חיובי 41% השיגו תגובה המטולוגית מג'ורית ו-47% תגובה ציטולוגית מג'ורית.
המינון שנבדק במחקרים אלו הוא 45 מ"ג של פונטיניב ליום, כשמחקרים עתידיים יבחנו התכנות של מינונים מופחתים וכן קווי טיפול מוקדמים יותר עם פונטיניב.
פונטיאק קסטום S היא מכונית משפחתית בינונית.
בנוסף, הדגם יוצר בתצורות קבריולה, קופה וסטיישן.
"פונטיאק קסטום S" יוצרה על ידי חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס בשנת 1969 בלבד.
סך הכל יוצרו 3,918 יחידות.
ייצור הדגם הופסק לאחר שנה, עקב קיצוצים בחטיבת פונטיאק.
2 דלתות - קופה ספורט
פונטיאק קסטום טורפדו היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1940–1948. בנוסף, הדגם יוצר בתצורות קבריולה, קופה וסטיישן.
בשנת 1942 עבר הדגם מתיחת פנים יסודית, כולל שינוי במרכב הרכב ובעיצובו.
בסך הכול יוצרו 25,448 יחידות.
פונטנבלו היא עיירה וקומונה במרכז צרפת, במחוז סן-אה-מרן שבחבל איל-דה-פראנס, כחמישים קילומטרים מדרום-מזרח לפריז.
נכון לשנת 2014 מתגוררים בעיר כ-15,000 תושבים.
בעיירה נמצאת טירת פונטנבלו, שהייתה אחד מארמונות מגוריהם של מלכי צרפת ושליטיה, מפרנסואה הראשון במאה ה-16 ועד נפוליאון השלישי ששלט במחצית השנייה של המאה ה-19. בשנים בהן שימשה כמושבם של שליטי צרפת היוותה העיר מוקד שלטוני ודיפלומטי חשוב.
העיירה ידועה גם בשל היותה יעד תיירותי ובשל האמנים ואנשי הרוח הרבים שישבו בה או שאבו השראה מהעיירה ומסביבתה, בעיקר בזכות יער פונטנבלו המקיף אותה.
ב-1981 הוכרזה טירת פונטנבלו כאתר מורשת עולמית.
היישוב במקום התקיים כבר באמצע ימי הביניים.
המקום החל לשמש כנקודת מפגש ליציאה למסעות ציד ולואי השביעי, מלך צרפת, בנה במקום קפלה.
עם זאת נשאר פונטנבלו כפר קטן עד 1528, אז החליט פרנסואה הראשון, מלך צרפת להקים ארמון בהשראת הארמונות האיטלקיים של הרנסאנס בפונטנבלו.
לשם כך הזמין צוות של אומנים ידועים כסבסטיאנו סרליו, ג'אקומו בארוצי דה ויניולה ובנוונוטו צ'ליני ואחרים, שתכננו את המבנה.
טירת פונטנבלו נבנתה לאורך המחצית הראשונה של המאה ה-16. סביבה התפתחה העיירה במהירות ותוך זמן קצר התגוררו בה כ-7,000 תושבים.
לאורך המאה ה-17 נבנו בעיירה, מלבד הארמון, כשלושים בתי מידות ובנייני פאר על ידי נסיכים ואצילים שבאו לגור סביב המלך.
ב-1685 נחתם בפונטנבלו האדיקט של פונטנבלו על ידי לואי הארבעה עשר, צו המבטל את האדיקט של נאנט שהעניק חופש דת מסוים לפרוטסטנטים ולהוגנוטים.
החתימה על הצו הביאה לעזיבה המונית של פרוטסטנטים את צרפת ולפגיעה ביחסי החוץ שלה עם מדינות פרוטסטנטיות באזור.
ב-1762 נחתם בפונטנבלו הסכם פונטנבלו, בו מסרה צרפת לספרד חלק משטחי לואיזיאנה הצרפתית.
המהפכה הצרפתית לא עוררה שום התרחשות ראויה לציון בעיירה, ותושביה שהתפרנסו בזכות הארמון והמבקרים בו לא הצטרפו לגלים המהפכניים.
תקופת הקיסרות הראשונה, לעומתה, טלטלה את העיר המנומנמת לאחר שנפוליאון בונפרטה קבע בה את מושבו ושיפץ את הטירה.
בתי הפאר של העיירה שופצו אף הם, והוקמו בה בית ספר צבאי וקסרקטינים בהם השתכנו ההוסרים והמשמר האימפריאלי.
ב-1807 נחתם בה הסכם פונטנבלו בין קרלוס הרביעי, מלך ספרד, לנפוליאון, בו ניתנה רשות מעבר חופשי לצבא נפוליאון בספרד כדי שיוכל לכבוש את פורטוגל.
עם נפילת הקיסרות ירד גם מעמדה של פונטנבלו.
בסך הכל, בתקופה בה שימשה את שליטי צרפת שהו בה 34 שליטים, מלואי השישי ועד נפוליאון השלישי, לאורך שבע מאות.
כל מלכי צרפת שבאו לאחר פרנסואה הראשון ביצעו בה עבודות בנייה חשובות, שהעניקו אופי מגוון ואקלקטי לאדריכלות של הטירה ושל העיר.
בשנת 1814 נחתם בעיירה פונטבנלו חוזה פונטנבלו אשר קבע את הדחתו של נפוליאון מהקיסרות והגלייתו לאי אלבה.
בסוף המאה ה-19 החלה לפעול מערכת טראם בעיירה ובסביבתה.
המערכת נסגרה בשנת 1953 עם התגברות השימוש במכוניות פרטיות ובאוטובוסים.
למרות עזיבת השלטון את העיר וירידת מעמדה, המשיכה העיר למלא תפקידים דיפלומטיים מסוימים, דוגמת אירוח הוועידה למציאת פתרון למאבק לעצמאות בווייטנאם ב-1946, ובין 1949 ל-1967 ישבו בה מטות צבאיים מרכזיים של ברית נאט"ו.
מאז 1969 שוכן בפונטנבלו הקמפוס של INSEAD, המכון האירופאי ללימודי מנהל עסקים, שנחשב לאחד מבתי הספר המובילים בתחום.
בעיירה מתגוררים כ-15,000 תושבים, נכון לשנת 2016, ובצירוף הכפרים הסמוכים אליה ונשענים על שירותיה (בעיקר העיירה אבון בה נמצאת תחנת הרכבת) נמנים כ-34,000 תושבים.
מספר תושבי העיר יציב מאז סוף המאה ה-19, עם זאת מספר התושבים בסביבה הקרובה נמצא במגמת עלייה.
העיירה שוכנת בלב רכס גבעות מיוער הנקרא "יער פונטנבלו".
בשל קרבתו לפריז והגיוון הגדול בצמחים ובנופים בו, היווה יער פונטנבלו מקום נופש פופולרי ומקור השראה נפוץ לציירים ואמנים שבאו ליצור בו.
בין הציירים שציירו בו נמנים ז'אן-בטיסט קאמי קורו, תאודור רוסו וז'אן-פרנסואה מילה וציירים נוספים בני אסכולת ברביזון, והאימפרסיוניסטים קלוד מונה, אלפרד סיסלי, פייר-אוגוסט רנואר, פול סזאן וז'ורז' סרה.
גדולי הסופרים והמשוררים הצרפתים באו לטייל או לשהות בעיירה, ביער ובסביבתו, לנופש ולכתיבה.
בין השאר שהו בו אלפרד דה מיסה, ז'ורז' סאנד, ויקטור הוגו, דה שאטובריאן, בלזק, סטנדל, פלובר, האחים דה גונקור, ז'ול מישלה, גי דה מופאסאן, ארנסט רנן, אנטול פראנס, מרסל פרוסט ואחרים.
רבים מהם מיקמו התרחשויות מספריהם באזור.
בנוסף צולמו בעיירה ובסביבתה עשרות סרטים.
פונטנה היא עיר בדרום-מערב מדינת קליפורניה שבארצות הברית.
פונטנה ממוקמת במחוז סן ברנרדינו.
ראש העיר נכון ל-2018 הוא מייקל טהאן.
פונטנה נוסדה על ידי אזאריאל בלנשרד בשנת 1913. באותה התקופה היא הייתה עיירה בשטח כפרי למדי, עד שגדלה בצורה משמעותית בעקבות מפעלי תעשייה שהוקמו בה בשנות מלחמת העולם השנייה.
פונטנה קיבלה מעמד של עיר ב-25 ביוני 1952 וכיום היא צומת חשוב של מערכת הכבישים הבין-מדינתיים כשעוברים בה הכבישים 10, 210 ו-15.
פוני באלי הוא זן של סוס הבית, מגזע סוסי הפוני, שמוצאו מהאי האינדונזי באלי,
סוסי ה"פוני באלי" משמשים כסוסי רכיבה ועבודה
סוסי ה"פוני באלי" מבצעים את המשימות הנדרשות על ידי הילידים, כולל הובלת אלמוגים ואבנים מהחוף.
כוחם הפך גם לפופולרי עבור מטיילים ותיירים.
אופי: ידידותיים ושקטים יחסית (לרוכב|ת ולמטפל|ת)
פסי כתף ופסי "זברה" על הרגליים
שורשי גזע ה"פוני באלי" אינם ידועים, אם כי אחת התאוריות היא כי סוסי הפוני הובאו לאינדונזיה על ידי הסינים במאה שישית.
אם תאוריה זו נכונה, הפוני של באלי היה חייב הרבה מן השורשים לסוס המונגולי.
בנוסף לסוס המונגולי, ידוע כי חלק מהמלאי ההודי נלקח לאינדונזיה (אם כי לא ידוע בדיוק אילו גזעים), וההולנדים הביאו גם גזעים מזרחיים שונים לאינדונזיה במאה השמונה עשרה, לכן, סביר להניח שהפוני של באלי הושפע הן מהסוס המונגולי והן מגזעים מזרחיים שונים.
פונטן דה ווקלוז הוא כפר וקומונה במחוז ווקלוז שבדרום צרפת.
ידוע בשל המעיין בעל השפיעה הגדולה הנובע בו.
מקור המים השופע משך התיישבות אנושית כבר מתקופות קדומות והיה מושא פולחן חשוב.
במקום נמצאו שרידים מהתקופה הנאוליתית.
נהר הסוֹרְג שימש כדרך מסחר עבור היוונים של מסליה ובהמשך את הרומאים.
הטירה שמעל לכפר נבנתה במאה ה-7. במאה ה-10 הוקם מנזר במקום.
המנזר נהרס במאה ה-11, אולם מאוחר יותר נבנה מחדש.
שם כתב את שירי הקנסיונרה (Canzoniere).
בחג המולד של 1353 נכנסה חבורה של בוזזים לכפר והעלתה אותו באש.
הכפר יושב מחדש רק במאה ה-15.
בזכות שפע המים הפך פונטן דה ווקלוז למרכז חשוב של תעשיית הנייר.
טחנת הנייר הראשונה הוקמה במאה ה-15, האחרונה נסגרה ב-1974.
המעיין, שהכפר קרוי על שמו, הוא המעיין בעל השפיעה הגדולה ביותר בצרפת, בין 630 ל-700 מיליון מ"ק לשנה (לשם השוואה, שפיעת מעיינות הדן היא כ-240 מיליון מ"ק לשנה).
השפיעה חזקה במיוחד בתקופה קצרה באביב באורך של כחמישה שבועות, המתחילה בדרך כלל בחודש מרץ.
המעיין מהווה מוצא יחיד לאקוויפר קרסט המשתרע על שטח של 1,100 קמ"ר.
במשך שנים רבות לא היה ידוע גודלו האמיתי של האגם התת-קרקעי.
צוללנים שצללו בו השתמשו ברובוטים שחקרו את עומקו של האגם.
רק בשנת 1985 התברר העומק של הסיפון הראשי - 308 מטר.
שרידי הטירה מהמאה השביעית המתנוססים מעל הכפר
מוזיאון הנייר, הממוקם בטחנת הנייר האחרונה שפעלה במקום
פונטיוס פנטזונה (שם מדעי: Desmopuntius pentazona) הוא מין ממשפחת הקרפיוניים.
תפוצת המין בדרום מזרח אסיה, כולל קמבודיה, אינדונזיה כולל האי בורנאו, מלזיה, סינגפור ו-וייטנאם.
הדג דומה באופן מהותי למין סומטרה, מלבד העובדה שיש לו חמישה פסים שחורים אנכיים על גוף כתום או זהוב במקום ארבעה פסים שיש לסומטרה.
הדגים יגדלו עד אורך מרבי של 8.8 ס"מ.
הדג חי לרוב במים טרופיים בעלי זרימה חלשה עם 5-6 pH, קשיות מים של 5-12.0 GH וטווח טמפרטורות של 23-29 מעלות צלזיוס.
לדגים יש חשיבות מסחרית בתחביב דגי הנוי ולעיתים קרובות מכונים "נמר".
המין מטיל ביצים במים פתוחים.
לאחר שההשרצה הסתיימה, עלולים הדגים לאכול חלק מהביצים שהטילו.
לכן יש צורך להפריד את הדג מן הביצים לאחר הרבייה כדי למנוע מהביצים מלהאכל.
הביצים יבקעו תוך יום אחד.
פונטיוס פנטזונה נחשב למין שקט שלא יתקוף מינים אחרים, מאחר שמדובר בדג המאופיין בהתנהגות התלהקותית מומלץ לגדל את הדג בקבוצה של לפחות 5 פריטים.
הדג מעדיף תנאים של צמחיית מים עם סלעים ומרחב שחייה רחב.
פונטם הוא כפר בקמרון שנמצא באזור דרום-מערב.
הכפר נמצא כ-241 קילומטרים מעיר הבירה יאונדה וכ-161 קילומטרים מבירת האזור בואאה.
כמות המשקעים הממוצעת היא 2,011 מילימטרים בשנה.
חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (348 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (18 מ"מ גשם).
פונטם נמצא ליד הכביש האזורי P19.
בפונטם, ישנו בית חולים קטן הפועלת על ידי קבוצת מיסיון המכיל כ-120 מיטות.
בבית החולים, יש שירות אשפוז נרחב שמטפל בעיקר במלריה, במחלת השינה, בשחפת, בטיפואיד וב-HIV.
פונטיאק פאתפיינדר היא מכונית סלון מתוצרת חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בקנדה בין השנים 1953–1958 (משנת המודל 1954).
2 דלתות - סטיישן (6 נוסעים).
4 דלתות - סטיישן (6 נוסעים).
יוצרו 5,512 יחידות, מתוכן 1,383 יחידות בתצורה מסחרית.
שלדת הרכב התבססה על שלדת שברולט.
פונטיאק סנברד היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האמריקאית פונטיאק מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1975–1994 (משנת המודל 1976).
דגמי הדור השני והדור השלישי (יוצרו בין השנים 1981-1994) מוגדרים כמכוניות קומפקטיות.
תצורות: 2 דלתות קופה, 2 דלתות האצ'בק, 2 דלתות סטיישן.
תצורות: 2 דלתות קופה, 2 דלתות קבריולה, 3 דלתות האצ'בק, 4 דלתות סדאן, 5 דלתות סטיישן.
תצורות: 4 דלתות סדאן, 4 דלתות סטיישן, 2 דלתות קופה, 2 דלתות קבריולה.
פונטיאק סטאר צ'יף היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האמריקאית פונטיאק מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1954–1966.
4 דלתות - סדאן (כל הדורות).
2 דלתות - קופה (דור ראשון, דור שני, דור שלישי, דור שישי).
2 דלתות - סטיישן - חלון רוחבי אחורי מוסט כלפי מעלה, וחלק תחתון של דלת אחורית מושטח.
4 דלתות - סטיישן - חלון רוחבי אחורי מוסט כלפי מעלה, וחלק תחתון של דלת אחורית מושטח.
דור שלישי - יוצר בשנת 1958
פונטיאק פיירו (באנגלית : Pontiac Fiero) היא מכונית ספורט בתצורה קופה מתוצרת חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1988–1983 ב-ארצות הברית.
2 דלתות - פסטבק קופה
2 דלתות - נוצ'בק קופה
דגמי "פונטיאק פיירו" שווקו מאוגוסט 1983 כדגמי 1984
קיבולת מכל דלק - 38 ליטר
פונטיאק פיירבירד היא מכונית ספורט בתצורה קופה שהוגדרה כמכונית פוני מתוצרת חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1967–2002 בארצות הברית
דגמי "פיירבירד" אשר הורכבו בהם מנועי 8V צילינדרים הוגדרו כ"מכונית שרירים".
ה"פונטיאק פיירבירד" הופיעה לראשונה בשנת 1967 כמענה להצלחתה של הפורד מוסטנג תוצרת פורד ותוך זמן קצר כיכבה בטבלאות המכירות.
דור ראשון – יוצר בין השנים 1967–1969 בתצורות: 2 דלתות קופה, 2 דלתות קבריולה, יוצרו 277,380 יחידות
דור רביעי – יוצר בין השנים 1992–2002 בתצורות: 2 דלתות ליפטבק-קופה, 2 דלתות קבריולה
"פונטיאק פיירבירד טראנס אם" (Pontiac Firebird Trans Am) בגרסת "מכונית שרירים" (יוצרה בין השנים 1969–2002)
פונטיאק פיניקס (באנגלית : Pontiac Phoenix) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת חטיבת הרכב האמריקאית פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1984–1976.
הדור השני מדגם "פונטיאק פיניקס" הוגדר כ-מכונית קומפקטית (אורך הדגם קטן בכ-52 ס"מ מדגם הדור הראשון).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 14.6 שניות (דגם 4 דלתות סדאן, מנוע 3.8 ליטר המשודך לתיבת הילוכים ידנית 3 מהירויות)
פונטיאק סטרימלינר היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חטיבת הרכב פונטיאק, מבית ג'נרל מוטורס בין השנים 1940–1948. בנוסף, הדגם יוצר בתצורות קופה סטיישן ומסחרית
4 דלתות - סטיישן + חלון רוחבי אחורי מוסט כלפי מעלה, וחלק תחתון של דלת אחורית מושטח
ממכירות דגמי "פונטיאק סטרימלינר" (נתונים חלקיים)
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 23.3 שניות (דגם סדאן-קופה 2 דלתות, מנוע 3,926 סמ"ק המשודך לתיבת הילוכים ידנית)
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 26.4 שניות (דגם סדאן-קופה 2 דלתות, מנוע 3,926 סמ"ק המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית)
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 19.7 שניות (דגם סדאן-קופה 2 דלתות, מנוע 4,078 סמ"ק המשודך לתיבת הילוכים ידנית)
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 22.1 שניות (דגם סדאן-קופה 2 דלתות, מנוע 4,078 סמ"ק המשודך לתיבת הילוכים אוטומטית)
פוני אקספרס הוא מערבון אמריקאי בצבעי טכניקולור משנת 1953 בבימויו של ג'רי הופר, עם צ'רלטון הסטון, רונדה פלמינג, ג'ן סטרלינג ופורסט טאקר בתפקידים הראשיים.
העלילה היא פיקטיבית אך על בסיס היסטורי - שרות הפוני אקספרס היה שירות דואר באמצעות סוסים מהירים שפעל במשך כשנה וחצי (בין אפריל 1860 ואוקטובר 1861) באזור הרי הרוקי והמישורים הגדולים בארצות הברית, בין סנט ג'וזף, מיזורי לסקרמנטו, קליפורניה.
כמה מגיבורי הסרט כמו באפלו ביל, ביל היקוק הפראי וג'ים ברידג'ר, היו דמויות אמיתיות ללא קשר מיוחד לפוני אקספרס.
העלילה בסרט היא על המאבק לפתיחת השירות "המהיר" (עשרה ימים) נגד המתנגדים לו מסיבות מסחריות ופוליטיות.
חלק מהסרט צולם באזור קנאב שידוע כאתר צילומים לסרטי מערבונים ולסדרות טלוויזיה בסוגת המערבונים המנצלים את הנוף המדברי מחד ואת הקניונים המרהיבים מאידך.
באפלו ביל (צ'רלטון הסטון) מותקף על ידי אינדיאנים.
סוסו נהרג אך הוא מצליח להיחלץ ולהגיע לכירכרת דואר בה יושבים רנס הייסטינג (מייקל מור) ואחותו היפהפייה אוולין (רונדה פלמינג).
רנס הוא תומך בבדלנות של קליפורניה והוא נוסע לסנט ג'ו להיפגש עם ג'ו קופר (הנרי ברנדון).
קופר הוא בעל חברת עגלות הדואר שמעבירה דואר מסנט ג'וזף לסקרמנטו ב-21 יום והוא מתנגד להקמת שירות הפוני אקספרס מסיבה כלכלית אישית.
רנס מתנגד מסיבה פוליטית כי השירות הזה יגביר את השפעת מצדדי האיחוד של קליפורניה עם ארצות הברית.
הם מגיעים לסנט ג'וזף שם פוגש באפלו ביל את ידידו ביל היקוק הפראי (פורסט טאקר) ואת ידידתו ה"טום בוי" דני ראסל (ג'ן סטרלינג), היא מאוהבת בו אך הוא מעדיף בינתיים את אוולין.
רנס, קופר ופמברטון (סטיוארט ברנדן) מטקסים עצה כיצד לפגוע בשירות החדש העומד לקום.
סרג'נט ראסל (מרטין לואיס) אביה של דני תורם 800 דולר לקניית 40 סוסים מהאינדיאנים.
באפלו ביל וביל היקוק נפגשים עם ראש השבט "היד הצהובה" (פט הוגן) ששונא את באפלו ביל אך מוכן למכור לו את הסוסים.
הסוסים מועברים לחוותו של ג'ים ברידג'ר (פוטר הול) אבל בינתיים קונים האינדיאנים מקופר נשק ומתקיפים את החווה.
הצ'יף קורא למאבק עם באפלו ביל.
ובלילה חומק באפלו ביל למאהל האינדיאנים ובמאבק עם הצ'יף הוא הורג אותו בגרזן טומהוק.
אוולין שעברה לצידו של באפלו מגלה לו את התכנית לפגוע בשירות הפוני אקספרס.
באפלו מתעמת עם קופר והורד אותו.
הסוסים מוחזרים לסנט ג'וזף ומועברים לתחנות מעבר וראש העיר מכריז על תחילת השירות עד לסקרמנטו.
בתיק הדואר מוכנסת הצהרת הנשיא לינקולן לתושבי קליפורניה בדבר ביטול העבדות.
רנס ואנשיו תוקפים את הרוכבים אך ביל היקוק ואנשיו מחסלים אותם.
לבסוף רוכב באפלו ומגיע לסקרמנטו עשרה ימים בדיוק מאז החל השירות ומתקבל בתשואות הקהל.
פמברטון ואנשיו מנסים לפגוע בבאפלו ואנשיו אך מחוסלים.
בקרב נהרגת דני ובאפלו נושא אותה לבית העירייה וחוזר עצוב לערבה על סוסו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותצ'רלטון הסטוןבאפלו בילרונדה פלמינגאוולין הייסטינגג'ן סטרלינגדני ראסלפורסט טאקרביל היקוק הפראיפורטר הולג'ים ברידג'רמייקל מוררנס הייסטינגהנרי ברנדוןג'ו קופרסטיוארט ברנדןפמברטוןעיתונאילואיס מרטיןסרג'נט ראסלפט הוגן"היד הצהובה"צ'יף אינדיאני
פונטינה (באיטלקית: Fontina; בצרפתית: Fontine) היא גבינה מחלב פרה, שמקורה באיטליה.
עם הזמן, ייצור הפונטינה התפשט ברחבי העולם, כולל לארצות הברית, דנמרק, שוודיה, קנדה, צרפת וארגנטינה.
פונטינה היא גבינה חצי רכה עד קשה במרקמה וטעמה עדין עד בינוני.
יש לה תכולת שומן בסביבות 45%.
הטעם האופייני של פונטינה הוא עדין אך אגוזי ומלוח באופן מובהק.
לפונטינות משוודיה, דנמרק וארצות הברית יש טעם עדין יותר מזו האיטלקית, מרקם רך יותר ויותר חורים מאלה של איטליה.
גבינת פונטינה מיוצרת בואל ד'אוסטה, (עמק אאוסטה) בהרי האלפים מאז המאה ה-12. ניתן לזהות את הפונטינה המיוצרת באיחוד האירופי על ידי חותמת Consorzio (קונסורציום) של מטרהורן כולל המילה "FONTINA".
כמו סוגי גבינה רבים אחרים, לשם "פונטינה" יש נגזרות כמו "פונטינלה", "פונטאל" ו"פונטלה".
על אף שהגרסה מעמק אאוסטה היא המקורית והמפורסמת ביותר, ייצור נגזר מתרחש גם באזורים אחרים של איטליה, כמו גם ב: דנמרק, שוודיה, קוויבק, צרפת, ארגנטינה ארצות הברית.
הגרסאות השוודיות והדניות נמצאות לעיתים קרובות בחנויות מכולת בארצות הברית וניתן להבחין בהן לעומת הפונטינה של אאוסטה על ידי קליפת השעווה האדומה שלהן (נפוצה גם בפונטינה הארגנטינאית).
פונטינה המיוצרת בעמק אאוסטה חייבת להיות עשויה מחלב לא מפוסטר ממקבץ חליבה אחת, כאשר רק שתי מנות של גבינות מיוצרות ביום.
גבינת פונטינה המקורית מעמק אאוסטה היא חריפה למדי ובעלת טעם עז למדי, למרות זאת גבינות מסומנות פונטינה המיוצרות במדינות אחרות יכולות להיות בטעם עדין יותר.
לפונטינה של אאוסטה יש קליפה טבעית עקב ההתישנות, שהיא בדרך כלל שזופה עד כתומה-חומה.
פנים הגבינה בצבע שמנת חיוור ומלא חורים המכונים "עיניים".
היא ידועה בטעם האדמתי, הפטריותי והעצי שלה, ומשתלבת בצורה יוצאת דופן עם בשרים צלויים ופטרית כמהין.
יש לה טעם עשיר וקרמי שנעשה אגוזי יותר עם ההתישנות.
פונטינה בוגרת היא גבינה קשה, ונמסה היטב במאכלים.
ניתן לזהות כאמור גבינת פונטינה הנמכרת באיחוד האירופי על ידי חותמת Consorzio (קונסורציום) של המטרהורן כולל המילה המודפסת "FONTINA".
לגבינה המיוצרת בעמק אאוסטה יש כינוי מקור מוגן (DOP) עם תקנות לפיהן הגבינה חייבת להיות עשויה מחלב לא מפוסטר מחליבה יחידה, של פרות מגזע Valdostana.
לפונטינה הצעירה מרקם רך יותר ויכולה להתאים לפונדו.
המאכל Fonduta alla valdostana (באיטלקית) או Fondue à la valdôtaine (בצרפתית) הוא מאכל מסורתי מפונטינה מוקצפת עם חלב, ביצים וכמהין.
זיווג טוב למאכל הוא היין הפיימונטזי (ממחוז פיימונטה) שמיוצר מענבי היין נביולו (Nebbiolo), מהם עושים את היינות האדומים המפורסמים ברולו, ברברסקו ועוד יינות עם טעמים של דובדבן בר וכמהין.
פונטיין לנד תומפסון היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם דקוטה הצפונית.
תומפסון נולד ב-18 בנובמבר 1854 במחוז מקופין שבאילינוי, סמוך לסקוטוויל, ועבר לג'ירארד הסמוכה בשנת 1865. הוא למד בבתי הספר הציבוריים המקומיים ולמד משפטים, אך לא עסק בעריכת דין בהיקף נרחב.
הוא כיהן כחבר במועצת המפקחים של מחוז מקופין ועסק בפעילות מסחרית.
בשנת 1888 עבר לטריטוריית דקוטה והתיישב בחווה סמוך לעיר קנדו.
בין השנים 1890 ל-1894 כיהן כשופט בית המשפט של מחוז טאונר.
תומפסון עסק בנדל"ן, בנקאות וחקלאות בקנדו, וכיהן גם כדירקטור בית ספר וחבר במועצת העיר קנדו.
בנוסף, כיהן כראש עיריית קנדו.
בשנת 1909 מונה מטעם המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית למלא את המושב שהתפנה בעקבות מותו של מרטין נ.
תומפסון כיהן בתפקיד מ-10 בנובמבר 1909 ועד ל-31 בינואר 1910, אז התפטר מתפקידו.
לאחר מכן חזר לעסקיו בקנדו עד שפרש בשנת 1921 ועבר ללוס אנג'לס שבקליפורניה, שם התגורר עד מותו ב-4 בפברואר 1942 בגיל 87. הוא היה הסנאטור השני בהיסטוריה שהחזיק בשיא "הסנאטור המבוגר ביותר" בשתי תקופות נפרדות.
שיא זה הושג בעקבות השבעתו בגיל מאוחר ומותו כעבור חודשיים של אנדרו ג'קסון יוסטון.
תומפסון נקבר בבית הקברות הוליווד.
בבלשנות, פוֹנֵמָה (לפי הצעת האקדמיה ללשון העברית: הֶגְיָן) היא יחידה תאורטית בסיסית של הגייה שעשויה להבדיל בשפה מסוימת בין מילים; כלומר, החלפה של פונמה אחת באחרת הופכת מילה אחת למילה שונה.
שתי מילים השונות זו מזו במשמעותן ויש ביניהן הבדל בפונמה אחת בלבד נקראות "זוג מינימלי" (או "זוג מזערי"), למשל, המילים גיר וקיר.
פונמה מייצגת, בדרך כלל, אוסף של הגאים הדומים זה לזה במאפיינים פונטיים או פונולוגיים, כלומר אוסף של אלופונים.
יש להבחין בין פונמה, שהיא יחידה לשונית תאורטית; לאלופון, שהוא ביצוע ממשי של פונמה; וגרפמה, שהיא סימן יסודי בכתב.
הבלשנים מסמנים את הפונמות בין שני לוכסנים, למשל /k/, /e/ ואילו את הביצועים הממשיים כהגאים מסמנים בסוגריים מרובעים, למשל [k].
משערים שכל אלפבית שנוצר הוא פונמאטי, כלומר כל גרפמה באלפבית מייצגת פונמה בשפה, אולם ברור שלאורך הזמן מתערער הקשר בין הכתב, שהוא שמרני יותר, והמערכת הפונמאטית, שנוטה לשינויים.
לפעמים גרפמה אחת מייצגת מספר פונמות, למשל ש' במילים 'שלום' ו'שמח', או אותיות בכ"פ.
לפעמים מספר גרפמות מייצגות פונמה אחת, למשל ט' ו-ת' שמייצגות בעברית מודרנית את הפונמה /t/.
לכל שפה יש אוסף פונמות משלה.
למשל בעברית אין הבדל בין ר' המבוצעת בקדמת הפה לבין ר' אחורית ושתיהן מסמלות את אותה הפונמה, אולם בערבית אלה שתי פונמות שונות (ر, غ), וניתן למצוא זוגות מינימליים המבחינים ביניהן.
מספר הפונמות בכל שפה משתנה.
יש שפות בנות 140 פונמות ויש שפות עם 10 פונמות.
ברוב השפות יש 30–50 פונמות.
בדרך כלל פונמות הן עיצורים או תנועות, אך יש שפות רבות שבהן גם למשך ההברה או לטון (הנגנה) יש ערך פונמי.
שפות שבהן לטון יש ערך פונמי מכונות "שפות טונאליות".
פּוֹנֵיבֵז' (בכתיב עברי: פּוֹנֵבֵז'; , פָּנֵבֶזִ'יס; ביידיש: פּאָנעװעזש) היא העיר החמישית בגודלה בליטא.
שטחה הוא כחמישים קמ"ר ואוכלוסייתה מעל 119,000 איש (2004), רובם ליטאים.
העיר שוכנת במישור של נהר הנבז'יס (Nevėžis).
שם העיר פירושו "על הנבז'יס".
פוניבז' נמצאת במרכז ליטא, במחצית הדרך בין ריגה לבין וילנה, שתי הערים הגדולות ביותר בקרב המדינות הבלטיות.