tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סבו, מצד אמו, היה מנהיג בליגה המוסלמית האוניוניסטית ובשנים 1937–1942 ראש ממשלת פנג'אב.
שני הוריו ממשפחות אצולה, אך אביו היה קומוניסט ואתאיסט.
בזמן לימודיו באוניברסיטת פנג'אב בעיר הולדתו לאהור ארגן הפגנות נגד הדיקטטורה הצבאית ששלטה בפקיסטן.
כדי לברוח ממעצר, היגר לאוקספורד, שם למד מדעי המדינה ופילוסופיה.
היה הפקיסטני הראשון שהתמנה ליושב ראש ארגון הסטודנטים של אוקספורד.
הפרופיל הציבורי שלו החל לבלוט במהלך מלחמת ווייטנאם, כאשר ארגן הפגנות מחוץ לשגרירות ארצות הברית בלונדון וניהל ויכוחים נגד המלחמה עם דמויות כמו הנרי קיסינג'ר ומייקל סטיוארט.
ב-1967 העיד בפני ועדת ראסל על מעורבות ארצות הברית בווייטנאם.
במקביל באותה תקופה ארגן הפגנות גם מחוץ לשגרירות ברית המועצות, בעקבות פלישת ברית המועצות לצ'כוסלובקיה באוגוסט 1968. עלי התנגד גם ליחסי ארצות הברית – פקיסטן, אשר נטו לתמוך בדיקטטורות הצבאיות שתפשו את השלטון פעמים רבות במשך השנים, על פני קידום הדמוקרטיה במדינה.
כפעיל ב של שנות ה-60, הוא כתב ב-New Left Review.
והשתלב בפוליטיקה באמצעות מעורבותו כעורך כתב העת "The Black Dwarf" ("הגמד השחור").
בשנת 1968 הוא הצטרף ל"קבוצה המרקסיסטית הבין-לאומית" (IMG), בעלת הנטייה הטרוצקיסטית ובהמשך הנהיג אותה.
והפך לחבר בוועד הפועל הבין-לאומי של האינטרנציונל הרביעי.
הוא גם התיידד עם דמויות משפיעות כמו מלקולם אקס, סטוקלי קרמייקל, ג'ון לנון ויוקו אונו.
עלי התיידד עם פעילי "מצפן - הארגון הסוציאליסטי הישראלי" שעברו ללונדון, ג'ברא ניקולא, עקיבא אור ומשה מחובר, והם נהגו לפרסם מאמרים בכתב העת "The Black Dwarf" שערך.
בבחירות הכלליות בבריטניה בפברואר 1974 היה מועמד של IMG במחוז הבחירה שפילד אטרקליף ובמהלך תקופה זו היה שותף לכתיבת הספר "טרוצקי למתחילים", ספר מצויר.
בשנת 1981, עלי פרש מה-IMG והצטרף למפלגת הלייבור כדי לתמוך בטוני בן, במאבקו להיות סגן מנהיג מפלגת הלייבור.
בשנת 1990, הוא פרסם את הסאטירה "גאולה", על חוסר היכולת של הטרוצקיסטים להתמודד עם נפילת הגוש המזרחי.
הספר מכיל פרודיות על דמויות ידועות רבות בתנועה הטרוצקיסטית.
בשנת 1999, עלי מתח ביקורת חריפה על התערבות נאט"ו בבוסניה והרצגובינה במאמר "אביב לנאט"ו", ובספר "אדוני היקום?
מסע הצלב הבלקני של נאט"ו", בו הוא שלל את היקף ואופי הפשעים שבוצעו על ידי כוחות סרביים בבוסניה ובקוסובו.
ספרו, "התנגשות הפונדמנטליזם", שאף להציג את אירועי פיגועי 11 בספטמבר 2001 בפרספקטיבה היסטורית, ובו הוא טען, ששתי צורות של פונדמנטליזם עומדות זו מול זו: האסלאמי והאימפריאליסטי.
הוא המשיך עם "בוש בבבל", שמתח ביקורת על פלישת הנשיא האמריקאי ג'ורג' וו.
בוש לעיראק בשנת 2003. הספר משתמש בשירה ובמאמרים ביקורתיים כדי לתאר את המלחמה בעיראק ככישלון.
עלי הוא גם מבקר של הכלכלה הנאו-ליברלית המודרנית ונכח בכנס הפורום החברתי העולמיבשנת 2005 בפורטו אלגרה, ברזיל, שם היה אחד מ-19 שחתמו על מניפסט פורטו אלגרה.
הוא תואר כ"ההשראה לכאורה" לשיר "Street Fighting Man" של הרולינג סטונס, שהוקלט בשנת 1968. והשיר "Power to the People" של ג'ון לנון קיבל השראה מראיון שנתן לנון לעלי.
ביולי 2012 קרא עלי לתמוך בתוכניתו של קופי ענאן לשביתת נשק בסוריה.
במרץ 2014, לקראת משאל העם על עצמאות סקוטלנד, עלי הביע עמדה בעד עצמאותה ופירוק האיחוד בין סקוטלנד לממלכה המאוחדת.
ב-2015 פרסם את הספר "המרכז הקיצוני" (The Extreme Centre), עליו הסביר: "אנשים מדברים על השמאל הקיצוני והימין הקיצוני, אבל הסכנה האמיתית היום היא מהמרכז הקיצוני.
את הרומן הראשון הוציא עלי בשנת 1991 ובו תיאור סאטירי של השמאל הרדיקלי באירופה.
לאחר מכן הוציא את ה"קווינטט המוסלמי", חמישה רומנים, שעלילתם מתרחשת בימי הביניים.
מתוך ה"קווינטט המוסלמי" תורגם לעברית:
ויטגנשטיין, על הפילוסוף הבריטי-אוסטרי לודוויג ויטגנשטיין
טארק אל-יונסי הוא כדורגלן עבר נורווגי-מרוקאי ששיחק בעמדת החלוץ.
אל-יונסי נולד באל חוסיימה שבמרוקו.
בגיל 12 עבר עם משפחתו לנורווגיה ובאותה שנה החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של נילנדה ממנה עבר לטרוסוויק.
בגיל 18 הצטרף לקבוצת הבוגרים של פרדריקסטאד מליגת העל הנורווגית, ואף זכה לשחקן הצעיר של העונה בעונות , .
באוגוסט אל-יונסי חתם בהירנפיין מליגת העל ההולנדית.
את הופעת הבכורה שלו אל-יונסי ערך נגד פולנדם בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.
בסיום העונה זכה עם הקבוצה בגביע.
ב-19 בפברואר 2010 אל-יונסי חזר לנורווגיה והושאל ללילסטרום.
ב-11 בינואר 2011 חזר לקדנציה שנייה בפרדריקסטאד.
ב-9 באוגוסט 2012 חתם ברוזנבורג בלקלאב ל-3 שנים.
ב-18 ביוני 2013 אל-יונסי חתם בהופנהיים מהבונדסליגה והצטרף אליה כשבוע לאחר מכן.
ב-26 באוגוסט 2016 אל-יונסי חתם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית תמורת כמיליון אירו.
ב-11 בספטמבר 2016 אל-יונסי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-6 נגד וריה.
בקיץ הושאל לקרבאך מליגת העל האזרית.
ב-30 בינואר 2018 חתם בא.י.ק סולנה מליגת העל השוודית.
ב-12 בינואר 2020, אל-יונסי חתם בשונאן בלמארה מליגת העל היפנית.
ב-28 במאי 2008 אל-יונסי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה בתיקו 2-2 נגד בו גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
בינואר אל-יונסי ענד לראשונה את סרט קפטן הנבחרת לקראת משחקי הידידות נגד ו.
במשחק נגד האחרונה, אף כבש את השער היחיד במשחק.
הכדורגלן הצעיר של העונה בליגת העל הנורווגית: ,
טארק חאמד הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת הקשר הגנתי בדמאכ ובנבחרת מצרים.
חאמד הצליח לזכות במדי סמוחה הן באליפות מצרים והן בגביע המצרי.
ב-2014 חאמד חתם במדי א-זמאלכ.
אף על פי ששותף במשחקי הקבוצה לרוב כמחליפו של איברהים סלאח, הוא הפך לאחד השחקנים המשמעותים בקבוצה.
הקהל החל לקרוא לו מייג'ור גנרל בעקבות היכולת הטובה שהציג בקישור הקבוצה.
ביולי 2022 חתם חאמד באל-איתיחאד הסעודית.
חאמד ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת מצרים במשחק נגד נבחרת קטר.
טאתב אברהמיאן (בארמנית: Տաթև Աբրահամյան; נולדה ב-13 בינואר 1988 בירוואן, בירת ארמניה) היא שחמטאית ארמנית-אמריקאית בדרגת רב-אמן לנשים.
נכון לספטמבר 2025, מדורגת במקום ה-86 בארצות הברית לפי מד כושר.
טאתב אברהמיאן סיימה במקום הראשון המשותף באליפות הנשים של ארצות הברית בשנת 2004 והפסידה בפלייאוף לרוסודאן גולטיאני.
בשנת 2006 אברהמיאן זכתה באליפות פאן-אמריקן לנוער, בקואנקה, אקוודור.
באליפות ארצות הברית של 2010 היא סיימה במקום השני במשותף עם אנה זטונשקי (זכתה אירינה קראש), ושוב סיימה במקום שני בשנת 2011 לאחר משחק שובר שוויון נגד זטונשקי בסגנון "ארמגדון" מהיר.
בשנה זו אף השיגה את דרגת רב-אמן לנשים.
היא שיחקה במספר אליפויות נשים וזכתה בפרס השחמט לנשים Goddess Chess על סגנון המשחק הבלתי מתפשר שלה.
בין ניצחונותיה הבולטים הם שני משחקים בהם הביסה את אלוף ארצות הברית לשעבר, אלכסנדר שבלוב.
אברהמיאן ייצגה את ארצות הברית ב-6 אולימפיאדות שחמט
אברהמיאן היגרה לארצות הברית מארמניה עם משפחתה בשנת 2001. היא מתגוררת בגלנדייל, שבקליפורניה.
ב-2011 היא סיימה תואר ראשון במדעי המדינה ופסיכולוגיה באוניברסיטת מדינת קליפורניה שבלונג ביץ'.
טאתב צ'אקיאן (בארמנית: Տաթև Չախեան; ).היא משוררת, אמנית, עורכת, ומתרגמת ארמנית, המתגוררת בפולין.
אוסף השירים הראשון שלה, Dowód (nie)osobisty (תעודת אי-זהות, (2016)), היה מועמד לפרס משורר החירות האירופי לשנת 2018. היא העורכת של כתב העת לשירה iranliter.com.
ציוריה הוצגו בתערוכות בבריסל ובארמניה.
צ'אקיאן נולדה בירוואן וסיימה תואר ראשון באנתרופולוגית באוניברסיטת ירוואן.
תחומי העניין האקדמיים שלה כוללים את הסמיוטיקה של העיר, "קריאה" של העיר כטקסט.
צ'אקיאן משלבת שירה עם אמנות חזותית, למשל, בקולאז ' ים מנייר, אותם היא הציגה בתערוכות בארמניה ובריסל.
היא עורכת את ז'ורנל השירה האינטרנטי iranliter.com המתמקד בתרגומים של שירה איראנית עכשווית.
צ'אקיאן זכתה בפרס התחרות הספרותית דיוניצי מליצייבסקי (Dionizy Maliszewski) לשנת 2014, בפרס גאזטה אובווטלסקה (Gazeta Obywatelska) לשנת 2016, בפרס "הגברת הראשונה" של הספרות הארמנית וכן פרס סאהאק פרטב, המוענק על ידי הכנסייה הקתולית בארמניה.
אוסף השירה הראשון שלה היה מועמד לפרס משורר החירות האירופי לשנת 2018., פרס המוקדש ל"כיבוד וקידום תופעות בשירה המתמודדים עם אחד הנושאים העכשוויים החשובים עבור הקוראים – חירות– ואשר, באותו הזמן, מאופיינים בערכים אמנותיים יוצאי דופן."
טבולה היא חברה אמריקאית העוסקת בניהול שירותי פרסום כגון "ברחבי הרשת" ו"מומלץ בשבילך", הנמצאים בתחתית אתרים רבים, שהם מעין "פיד" של מאמרים מקוונים.
נוסדה על ידי היזם הישראלי אדם סינגולדה בשנת 2006.
ביוני 2021 הפכה החברה לחברה ציבורית הנסחרת בנאסד"ק, לאחר שהתמזגה עם חברת ספאק לפי שווי של 2.6 מיליארד דולר.
מטה החברה נמצא בניו יורק, והיא מחזיקה במשרד בישראל.
Taboola הוקמה בשנת 2006 על ידי אדם סינגולדה.
החברה, בשם "טבולה.קום בע"מ", החלה לפעול מישראל, והציעה בתחילה מנוע המלצות לתוכן וידאו.
מאוחר יותר הועברו משרדי החברה לניו יורק.
עד 2017, הגיעה טבולה להצגה של 1.5 מיליארד המלצות מאמרים מדי יום, בעקבות השימוש בה מצד האתרים המובילים באינטרנט.
ב-2014 רכשה טבולה חברת פרסום פרוגרמטית מקליפורניה בשם Perfect Market.
בפברואר 2015 גייסה טבולה 117 מיליון דולר בסבב גיוס חמישי.
באותו החודש הודיעה טבולה על מימון נוסף מצד תאגיד האינטרנט הסיני Baidu.
ביולי 2016 רכשה טבולה את ConvertMedia, מנוע המלצות לתכני וידאו.
בינואר 2017 רכשה טבולה את חברת הפרסונליזציה האינטרנטית Commerce Sciences.
במרץ 2021 חויבה החברה לשלם חמישה מיליון ש"ח לרשות התחרות, לאחר שנמנעה מלתת לרשות נתונים על שיתוף פעולה בינה לבין אתר ynet.
ביולי 2021 הודיעה החברה על רכישת חברת האי-קומרס קונקסיטי (Connexity) ב-800 מיליון דולר.
בנובמבר 2022 קיבלה חברת 25% ממניות טבולה, בתמורה למתן בלעדיות לטבולה במשך 30 שנה בפרסום באתרי האינטרנט של .
במרץ 2025 פתחה משרד ראשי ומרכז מחקר ופיתוח בטייוואן טאייפי, במשרד זה יש יותר מ60 עובדים מתוכם 40 מתמקדים בפיתוח בינה מלאכותית.
Taboola מציגה את התיבות "ברחבי הרשת" ו"מומלץ עבורך" בתחתית עמודי אינטרנט רבים.
בנוסף, היא יכולה להמליץ על תוכני וידאו, או על תוכן שנוצר על ידי המשתמשים.
Taboola משמשת שותפי תוכן שונים על מנת לעודד משתמשים לצפות במאמרים נוספים באותו אתר.
המשווקים והמותגים מגישים הצעות מחיר להצגת התוכן שלהם.
לאחר מכן, האלגוריתם מציג את התוכן של המפרסם למשתמשים מסוימים באתר על סמך התוכן שהמשתמש צופה בו, אורך התוכן ומטא הנתונים שלו, היסטוריית השימוש וגורמים נוספים.
הקטגוריות הפופולריות ביותר של Taboola הן פיננסים וכושר.
Taboola גם מציעה כלים לבעלי אתרים המיועדים להסרת תוכן פוגעני טרם הצגתם לקוראים.
במאמר שפורסם באתר Fortune באוגוסט 2014 נכתב כי רוב התוכן המומלץ על ידי Taboola הוא "הגרוע ביותר באינטרנט".
מאמרים מומלצים כוללים הצעות כמו "תמונות החתולים הכי חמודות בעולם כולו באתר אחד".
על פי המאמר, "תוכן פופולרי הוא לא תמיד תוכן טוב".
מייסד Taboola, אדם סינגולדה אמר כי המודעות מסייעות לתמוך במודל עסקי בר-קיימא לעיתונות.
המבקרים טוענים כי שירותים כמו Taboola משמשים לקליקבייט או לפייק ניוז.
ניתוח שנערך על ידי ChangeAdvertising בספטמבר 2016 מצא כי 26% מהקישורים הממומנים ב-Taboola או ב-Outbrain היו קליקבייט.
טריק חסן נור אלדין עאמר הוא נגיד הבנק המרכזי של מצרים מאז 27 בנובמבר 2015, לאחר התפטרותו של הנגיד לשעבר הישאם רמיס מתפקידו.
עאמר הוא אחיינו של מֻשׁיר (מקביל לפילדמרשל) עבד אל-חכים עאמר, ובנו של אינג' חסן עאמר, לשעבר יו"ר מועדון זמלק.
עאמר כיהן כיו"ר מועצת הבנק הלאומי במצרים משנת 2008 ועד התפטרותו בשנת 2013.
טארק עאמר הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וניהול מהאוניברסיטה האמריקאית בקהיר.
יזם הדפסה מחודשת של שטר לירה מצרית ושטר חצי לירה מצרית.
ערך שינוי קל בצורת השטרות לעריכים עשרים לירה וחמישים לירה מצרית.
יזם ליברליזציה של שער החליפין במלואו שייקבע על פי כוחות ההיצע והביקוש בשוק הכסף (שער צף ללירה) ב-3 בנובמבר 2016.
טארקו תעופה היא חברת תעופה סודאנית, שבסיסה בנמל התעופה הבינלאומי ח'רטום, אשר הוקמה בשנת 2009 תחת השם Tarco Airlines וקוד בינלאומי TRQ.
בשנת 2018 החברה שינתה את שמה ל-Tarco Aviation וכתוצאה מכך גם שונה הקוד ל-TQQ.
החברה מעסיקה כיום קרוב ל-1,000 עובדים, מחזיקה בצי של 7 מטוסים ומפעילה טיסות פנים וטיסות בינלאומיות ל-14 יעדים על בסיס סדור וכן טיסות שכר.
לחברה ישנה ברית בשם BDAT יחד עם חברה סודאנית נוספת, באדר איירליינס , יחד מתאפשרת רשת של טיסות פנים בתוך סודאן.
ב-11 בנובמבר 2010 התרחשה תאונה אווירית כאשר מטוס החברה מסוג אנטונוב An-24 כשל בנחיתתו בעיר זאלינג'יי שבמערב סודאן, בטיסה שהגיעה מהבירה ח'רטום.
כתוצאה מכך, נספו מספר קורבנות שנע בין 1 ל-6 לפי דיווחים שונים.
טארק ביטאר הוא שופט לבנוני וראש בית המשפט הפלילי בביירות.
ביטאר נולד בכפר בנפת עכאר, ולו אישה ושני ילדים.
הוא קיבל תואר במשפטים מהאוניברסיטה הלבנונית והפך לעורך דין ולאחר מכן לשופט, ועד שנת 2010 היה השופט הפלילי היחיד בצפון לבנון.
מאז שנת 2017 הוא עומד בראש בית המשפט הפלילי בביירות.
לאחר הפיצוץ בנמל ביירות באוגוסט 2020 ביקשה שרת המשפטים למנות את ביטאר לשופט חוקר שיעמוד בראש ועדה שתחקור את נסיבות הפיצוץ, אך הוא סירב, ולתפקיד מונה השופט פאדי סוואן.
בפברואר 2021 הודח סוואן מתפקידו על ידי בית משפט לבנוני לאחר שהפנה אצבע מאשימה לעבר שניים משרי הממשלה, שלאחר האשמותיו הורו להחליף אותו.
למרות שקודם לכן סירב, הפעם הסכים ביטאר לקבל על עצמו את התפקיד.
למרות שאיננו מזוהה פוליטית עם כל צד שהוא, ב-14 באוקטובר 2021 פתחו אנשי חזבאללה במחאה אלימה וקראו לפיטוריו של ביטאר, לאחר שבית המשפט דחה את בקשת חברי הפרלמנט מטעם חזבאללה לפטרו.
גורמים בתקשורת העולמית מעריכים כי צעד זה נעשה משום שבחזבאללה חוששים שהתפתחות חקירתו של ביטאר תוביל למסקנה כי הארגון הוא האחראי לפיצוץ בנמל, שגרם למותם של יותר מ-200 אנשים.
ביטאר התמודד עם ניסיונות להדחתו מהחקירה באמצעות כלים משפטיים.
טארקאן (בהונגרית: Tárkány) הוא כפר במחוז קומארום-אסטרגום, נפת קישבר.
טארקאן ממוקמת 24 ק"מ דרומית מקומארום, ו-7 ק"מ מבאבולנה, בחלק המזרחי של המישור ההונגרי הקטן, סמוך לגבול המערבי של המחוז.
ברחוב הראשי שלה, עובר כביש 8146 בכיוון צפון-דרום,
קבר בן אלפי השנים של אדם הקבור בתנוחה מקופלת שנמצא בפאתי היישוב, עם כלי האבן שנמצאו לידו, מעיד על כך שהאדם התיישב באזור זה כבר בתקופת המזוליתית.
האזכור המתועד הראשון של היישוב הוא בתעודה משנת 1237 בצורת "טרקן".
ניתן לייחס את השם לשם העצם tarqan, שפירושו משנה למלך.
בשנת 1275 מוזכר היישוב באחת התעודות של מנזר פאנונהאלמה, ומשנת 1327 ניתן לאתר גם את האצילים שהיו בעליו.
בתקופה הטורקית גם טארקאן הפך לשממה לא מאוכלסת, אפילו ב-1672 נחשבה עדיין למקום לא מיושב.
הכפר יושב מחדש ב-1684, רוב המתיישבים היו הונגרים קלוויניסטים שעברו לשטחו.
מבנה הכנסייה הרומית-קתולית של הכפר נבנתה בשנת 1734 והכנסייה הקלוויניסטית בשנת 1800.
בית הכומר והקהילה הקתולית נבנה בשנת 1775 בסגנון צמה.
מבנה הכנסייה הקתולית נבנה ב-1734 בסגנון הבארוק המאוחר.
הכנסייה הקלוויניסטית של הכפר נבנתה ב-1790.
זולטאן ולנשטיין (בהונגרית: Wallenstein Zoltán; טארקאן, 19 בפברואר 1898 – בודפשט, 24 בספטמבר 1944) היה רב, הרב של קומארום, ואחר כך של פץ', דוקטור במדעי הרוח, סופר תאולוגי.
טארק סלמאן סולימאן עודה הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת א-סד מליגת העל הקטרית ובנבחרת קטר.
סלמאן גדל באקדמיית אספייר ובמחלקות הנוער של אל-וכרה, לחוויאה, ריאל סוסיאדד ודפורטיבו אלאבס.
בשנת 2016 החל לשחק בג'ופיטר לאונס, קבוצת המילואים של קולטורל לאונסה.
הוא הושאל למשך תקופה קצרה לאתלטיקו אסטורגה מהליגה הספרדית הרביעית.
ב-1 ביולי 2019 חתם סלמאן בא-סד מליגת העל הקטרית.
כ-23 באוגוסט 2017 ערך סלמאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בניצחון 1–2 על נבחרת טורקמניסטן במשחק ידידות.
נבחרת קטר עד גיל 19
טבגו נוסדה בפקודתו של חוסה גספר רודריגס דה פרנסיה ב-1813 כמושבה למולאטים כדי להגן על הגבולות הצפוניים של פרגוואי.
המושבה ספגה התקפה מתמדת מצד ילידי גואיקורו (Guaycurú), וחיל המצב של פרגוואי ומשפחותיהם הועברו למושבות סמוכות.
מכאן ואילך הוא הפך למושבת עונשין, בעיקר עבור פושעים זעירים ונוודים ממוצא מולאטי שהתנדבו ברצון לעבודות פרך כדי לקצר את עונשם.
עם זאת, ככל שההתקפות נעשו תכופות יותר, טבגו פונתה לבסוף על ידי דה פרנסיה, ואסיריה גורשו לבתי הכלא בעיר הסמוכה, קונספסיון .
הסופר והסוחר הסקוטי ג'ון פאריש רוברטסון , שחי בפרגוואי ועבד בשיתוף פעולה הדוק עם דה פרנסיה, מזכיר את טבגו בספרו Francia's Reign of Terror, Being the Continuation of Letters On Paraguay, בו נאמר כי:
ב-1843, שלוש שנים לאחר מותו של דה פרנסיה, טבגו אוכלסה מחדש על פי פקודותיו של נשיא פרגוואי, קרלוס אנטוניו לופז , והפעם שונה שמו של היישובוילה דל דיווינו סלבדור (Villa del Divino), שקוצר מאוחר יותר לסן סלבדור (San Salvador).
במהלך מלחמת הברית המשולשת, היישוב נהרס על ידי הברזילאים, ותושביו נמלטו.
אין תיעוד מדויק של מיקומו של טבגו, אך על פי מפה משנת 1860, טבגו הייתה ממוקמת על הגבול עם ארגנטינה, קרוב לגבול עם בוליביה, כ-112 ק"מ (כ-70 מייל) דרום מערבית לסן איגנסיו .
טבגו מוזכרת לעיתים קרובות על ידי דמותו של דה פרנסיה ברומן "I, the Supreme" של אוגוסטו רואה באסטוס .
טבאויל (בפינית: Oy Teboil Ab) היא חברת נפט פינית, שמוכרת ומשווקת מוצרי נפט.
החברה מפעילה תחנות דלק ברחבי פינלנד ונחשבת לחברת הנפט השנייה בגודלה במדינה.
החברה היא חברת בת של חברת הנפט הרוסית לוקאויל.
החברה הוקמה בשם Trustivapaa Bensiini על ידי מוריץ סקוגסטרום בהלסינקי בשנת 1934. ראשי תיבות של שם החברה הן TB, שממנו הגיע שם החברה הנוכחי.
באותה שנה חברות פצלי השמן האסטוניות Eesti Kiviõli וחברת New Consolidated Gold Fields הפכו לבעלי המניות העיקריים בחברה.
חברת Teboil, נוצרה במקום חברת Suomen Petrooli, שהוקמה על ידי משקיעים גרמנים בויבורג בשנת 1932. במהלך מלחמת העולם השנייה הועברה הבעלות למשקיעים גרמנים ובהמשך החברה הוחזקה על ידי משפחת ארנרוט.
לאחר מלחמת החורף, בשנת 1947 על פי חוזה פריז, TB הפכה לרכושה של החברה הממשלתית של ברית המועצות לייצוא נפט, סויוזנפטאקספורט.
ב-1966 שינתה החברה את שמה ל-Teboil, שמקורו בהגיית הקיצור TB בתוספת 'נפט'.
בשנים אלו, חברת הנפט הממשלתית Neste החזיקה במונופול בתחום הסיטונאות של מוצרי נפט, וכך גם Teboil השיגה למעשה את השליטה על הבנזין והדיזל מחברת Neste.
בשנת 1994 הופרטה סויוזנפטאקספורט ואורגנה מחדש לחברה בשם נפטא מוסקבה.
בשנת 2005 מכרה נפטא את Teboil לחברת הנפט הרוסית לוקאויל.
ב־3 במרץ 2022, חברת Teboil ביקשה מהעיתון הפיני Kaleva שלא להשתמש במונח "מלחמה" כאשר דיווח על החברה והמלחמה באוקראינה וביקש להחליף זאת מונחים ידידותיים יותר כמו סכסוך.
זו אחת מחברות האירופיות הבודדות שנותרו בחזקת בעלים רוסים, חרף מלחמת אוקראינה–רוסיה.
טאש (בהונגרית: Tass) הוא כפר בנפת קונסנטמיקלוש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה.
שמו של הכפר טאש הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1325.
שימון קמן (במקור שמעון קוֹהְן (כהן), בהונגרית: Kemény Simon; טאש, 19 באוגוסט 1882 – בודפשט, 27 בינואר 1945) היה משורר יהודי-הונגרי, סופר, עיתונאי, עורך עיתון.
טארק אל-האשמי הוא פוליטיקאי עיראקי סוני.
היה מבין הפוליטיקאים הסונים הבכירים בעיראק החדשה ושימש כסגן נשיא עיראק בשנים 2006–2012. בדצמבר 2011, הוציא ראש הממשלה דאז, נורי אל-מאלכי, צו מעצר כנגד אל-האשמי, שהיה מופרך מיסודו, בטענה שהיה אחראי לחוליית מפגעים שמטרתה הייתה להרוג בכירים בשלטון השיעי ובצבא העיראקי.
לאורך 2012 התנהלו בעיראק מספר הליכים משפטיים נגד אל-האשמי שבהם נמצא אשם ונגזר עליו גזר דין מוות, אך משפטים אלה נערכו בהיעדרו, לאחר שקיבל מקלט מדיני בטורקיה ושתחת הגנתה הוא חי כיום באנקרה.
אל-האשמי אינו מעורב עוד בפוליטיקה העיראקית, אך כותב על הנושא העיראקי ומרצה עליו ברחבי העולם.
טארק אל-האשמי נולד בבגדאד בשנת 1942 למשפחה ערבית-סונית שהשתייכה לפלג של שבט משהדאן.
למד באקדמיה הצבאית של בגדאד בין השנים 1959–1962 ולאחר מכן שירת בצבא העיראקי בגדוד ארטילריה והמשיך לשירות קבע.
בשנים 1969–1978 השלים לימודי תואר ראשון ותואר שני בכלכלה באוניברסיטת אל-מוסתנסריה.
בשנת 1975 עזב את הצבא העיראקי והפך להיות פעיל במפלגה האסלאמית עיראקית.
בתקופה שבין 1978–1991 עזב את עיראק כדי לעבוד ולחיות בכווית.כמה מבני משפחתו של אל-האשמי עסקו גם הם בפוליטיקה ובשנת 2006 נרצחו שניים מאחיו בשל פעילותם הפוליטית: באפריל נרצחה אחותו מייסון אל-האשמי, שהייתה ראש מחלקת נשים במפלגה האסלאמית העיראקית, שאותה הנהיג.
רק חצי שנה לאחר מכן, באוקטובר של אותה שנה, נרצח גם אחיו אמיר אל-האשמי, ששימש כיועץ לשר ההגנה העיראקי.
אל-האשמי היה מאז שנת 2004 מנהיגו של הגוש הסוני הגדול ביותר בפרלמנט העיראקי מטעם המפלגה האסלאמית העיראקית.
תפיסתו הפוליטית כללה התנגדות לפדרליזם בעיראק מתוך החשש שפדרליזם בעיראק יביא למציאות שבה כל קבוצה בעיראק לשאוף לעצמאות, לחלוקת עיראק ומכאן גם לקיצה של המדינה.
בנוסף, אחד הסעיפים בחוקה העיראקית כלל האצלה קיצונית של סמכויות למחוזות הפדרליים, שאפשרו התעלמות מבגדאד בנושאי מפתח רבים כולל ניהול נפט וגז.
אל-האשמי התנגד לביטול מדיניות הבעת' שדגלה באומה סוציליסטית ערבית אחת והתנגדה לאימפריאליזם וקולוניאליזם.
עיקר חברי מפלגת הבעת', ששלטה בעיראק בשנים 1963–2003, היו סונים ורוב מתנגדיה היו מקרב השיעים והכורדים.
מתוך כך, התנגד אל-האשמי גם למדיניות הדה-בעת'יפיקציה שהונהגה בעיראק עם הקמת השלטון החדש בה, שהיה מבוסס בעיקרו על ייצוג לשיעים, ודרש לבטלה לאחר שהתקבלה כחוק מדינה.
דגש מיוחד שׂם אל-האשמי על נושא קידום והעלאת מספר הסונים בצבא ובמשטרה, בשל היותם של הסונים המיעוט בעיראק, ששירות בכוחות הביטחון יקשור אותם למדינה הנבנית מחדש.
אל-האשמי התנגד נחרצות לאלימות שהשתוללה בעיראק לאחר הפלישה האמריקאית למדינה, הן מהצד העיראקי והן מהצד האמריקאי.
בראיון לתחנת רדיו אמריקאית, אמר אל-האשמי "בלי ספק יש לנו בעיות שונות שמאתגרות את תהליך העבודה הזה בזמן, ובנוסף לכל, האלימות, שלמרבה הצער הופכת לתופעה בולטת באזורים מסוימים, במחוזות מסוימים בעיראק, וניתן להתמודד איתה בצורה הרבה יותר טובה ממה שהיה עד כה.
אני מקווה שיגיע הזמן שהממשל האמריקני ישנה את האסטרטגיה שנקט עד כה, ושממשלת עיראק תישא באחריות, תישא בנטל ותתמודד עם מקורות האלימות".
כחלק מפועלו, ניסה אל-האשמי לגשר על הפערים בין הסונים לשיעים בפוליטיקה העיראקית, בשסעים ובאלימות שהם יצרו ורצה לקדם שיתוף פעולה חיובי בין הפלגים השונים.
מתוך כך, ניסח את "ההסכם הלאומי העיראקי" שהיה הצהרת עקרונות בת 25 נקודות שגינתה את כל סוגי הקיצוניות והאפליה העדתית.
הצהרה זו קראה לדיאלוג בין הפלגים השונים בעיראק ובעקבות פרסומה אף הביאה למפגש יוצא דופן בין אל-האשמי לבין המנהיג הדתי השיעי החשוב ביותר בעיראק, האייתוללה עלי סיסתאני.
מחווה נדירה וסמלית זו הדגישה את האפשרות לשיתוף פעולה ולגישור על פני הפערים העדתיים.
בשנת 2004 נבחר אל-האשמי לכהן בתפקיד מזכ"ל המפלגה האסלאמית עיראקית.
תחת הנהגתו, ביססה עצמה המפלגה כאחת המפלגות הסוניות החשובות בפוליטיקה העיראקית ובממשלה העיראקית הראשונה.
בשנת 2006 נבחר על ידי הפרלמנט של הממשלה העיראקית לכהן בתור אחד מסגני נשיא עיראק, ובעצם להיות חלק מהקואליציה שבראשה עמד נורי אל-מאלכי.
כחלק מהניסיון האמריקאי ליצור בעיראק שלטון ידידותי ומשתף פעולה, לחץ הממשל האמריקאי בראשות ג'ורג' בוש על פוליטיקאים עיראקים ליצור קואליציה של חדשה של "מפלגות מתונות" בממשלה.
כך ביקשו האמריקאים לצמצם את כוחם של גורמים אנטי-אמריקאים בממשל העיראקי, כדוגמת איש הדת השיעי מוקתדא א-סדר שמפלגתו הייתה נדבך משמעותי בפרלמנט הממשלה והשפיעה ממשלת אל-מאלכי.
כחלק מאותו ניסיון, פנה בוש גם לאל-האשמי ששימש בתפקיד סגן נשיא עיראק.
אל-האשמי נודע בהתנגדותו לא-סדר, שהנהיג מיליציה צבאית בשם צבא המהדי שהייתה אחראית לחלק גדול משפיכות הדמים הסונית בעיראק.
הרעיון היה שתמיכה של מפלגתו של אל-האשמי (44 מושבים) באל-מאלכי יאפשר לאחרון להמשיך להחזיק בשלטון בלי להסתמך על א-סדר (30 מושבים).
לאורך השנים האשים אל-האשמי את אל-מאלכי בעדתיות, במדיניות פרו-שיעית בוטה, בהתעלמות מפעולותיהן של מיליציות שיעיות נגד אזרחים סונים.
משבר האמון בין השניים הגיע לשיאו במאי 2007 כאשר הודיע אל-האשמי על התפטרותו מממשלת אל-מאלכי והצהיר שראש הממשלה מדיר את הסונים מקבלת ההחלטות בממשלתו.
בשנת 2009 הודיע אל-האשמי על התפטרותו מתפקיד מזכ"ל המפלגה האמסלאמית העיראקית, בכדי להתמקד בתפקידו כסגן נשיא.
באותה השנה הקים את "רשימת ההתחדשות" (קאימת תג'דיד), מפלגה חדשה שבין מטרותיה הייתה יצירתן של אחדות בין אזרחי עיראק ולאומיות עיראקית חוצת-עדות, תוך התעלות מעל לקווי החלוקה העדתיים והאתניים שהגדירו את הפוליטיקה העיראקית בשנים שקדמו לכך.
בהמשך, חבר אל-האשמי עם מפלגתו לרשימה העיראקית הלאומית בראשות איאד עלאווי, שזכתה ברוב הקולות בבחירות של 2010.
בדצמבר 2011, ימים ספורים לאחר נסיגתם מעיראק של כוחות צבא ארצות הברית, שתמכה בפועלו של אל-האשמי, כיתרו כוחות צבא עיראק בפקודתו של אל-מאלכי את ביתו של אל-האשמי, שכיהן באותה עת כסגן הנשיא.
שניים משומרי ראשו נעצרו, הוכו והוכרחו לתת עדות שווא שקישרה לכאורה בין אל-האשמי לבין פעולות טרור כנגד הפרלמנט שהתרחשו בסוף נובמבר.
האשמות אלה עלו ככל הנראה כתוצאה מההתנגדות הבוטה והגלויה של אל-האשמי לשלטונו של אל-מאלכי בשילוב עם פרסום עיתונאי שטען כי אל-האשמי מחזיק מיליציה שאנשיה משמשים כשומרי ראש אישיים שלו ומספקים הגנה לאזרחים סונים במחוז בגדאד מפני מתקפות של ארגונים שיעיים.
אלו יצרו קרקע נוחה לשלטון אל-מאלכי לייצר האשמות פליליות כלפי אל-האשמי.
לאחר שהוצא צו מעצר רשמי נגדו, נמלט אל-האשמי מבגדאד וטס לכורדיסטן העיראקית.
מאוחר יותר עבר לקטר, לערב הסעודית ולבסוף לטורקיה, ששם קיבל מקלט מדיני שטורקיה הציעה לו.
בסוף אפריל הוגש לבית הדין הפלילי המרכזי בעיראק, כתב אישום נגד אל-האשמי ושישה משומרי ראשו בגין מעורבות במספר התנקשויות, כולל של שישה שופטים.
פוליטיקאים סונים גינו את ההאשמות נגד אל-האשמי וטענו שהן חלק ממסע הכפשה של אל-מאלכי, להרחקת נציגים סונים חזקים ומשפיעים מהפוליטיקה העיראקית.
תומכיו של אל-האשמי קיימו חרם בן חודש על הפרלמנט העיראקי ואף ניסו אז לארגן הצבעת אי-אמון באל-מאלכי, אך המאמץ נכשל בסופו של דבר.
אל-האשמי דחה את ההאשמות כי לקח חלק בפעילות טרור כנגד עיראקים וגינה את משפט הראווה שנערך בהיעדרו.
אל-מאלכי דחה בקשות להעברת המשפט לבית משפט בכורדיסטן העיראקית, באופן שעדיין יהיה תחת סמכות מערכת המשפט העיראקית, אף שבחבל צפוי היה אל-האשמי, שזכה לאהדה מצד כורדים רבים, ליחס עוין פחות.
לבסוף, בפברואר 2012, קבע חבר שופטים בבגדאד שאל-האשמי אשם בהנהגת מיליציות שביצעו יותר מ-150 התקפות בשש השנים שקדמו למשפט נגד יריבים פוליטיים, נגד גורמי ביטחון עיראקים ונגד עולי רגל שיעים דתיים לערים הקדושות לשיעה בדרום עיראק.
גזר הדין שקבעו על בסיס האשמות אלו היה גזר דין מוות.
אל-האשמי דחה את גזר הדין שנפסק לו, ואמר כי "יש לאשר מחדש את החפות המוחלטת שלי ושל השומרים שלי.
אני דוחה לחלוטין את הפסיקה הלא הוגנת והלא צודקת הזאת, המונעת ממניעים פוליטיים ולעולם לא אכיר בתקפותה".
במאי 2012 פרסם האינטרפול בשם המשטר העיראקי "הודעה אדומה" (צו מעצר בינלאומי) נגד אל-האשמי.
אף על-פי כן, אל-האשמי, ששהה בטורקיה בעת פרסום הצו, לא הוסגר על ידה לרשויות העיראקיות.
ב-8 באוקטובר 2013 ביטל האינטרפול את ההודעה האדומה נגד אל-האשמי וכתב "מזכירות ארגון המשטרה הפלילית הבינלאומית חקרה את ההאשמות נגד טארק אל-האשמי במלואן.
מזכירות הארגון סבורה שלבקשת ממשלת עיראק אין הצדקה משפטית.
ממשלת עיראק הגישה מידע ומסמכים חסרי תוקף.
לכן, המזכירות החליטה ב-8 באוקטובר 2013 לבטל את ההודעה האדומה נגד אל-האשמי ולהפיץ את ההחלטה לכל המדינות החברות".
המשפט שהתנהל כנגד אל-האשמי ייצג דברים רחבים בהרבה מן ההאשמות נגד אל-האשמי על מעורבות בפעילות טרור.
מעבר למחלוקת הפוליטית שהפכה לרדיפה משפטית בין שני מנהיגים פוליטיים רבי כוח והשפעה, פרשת המשפט של אל-האשמי הייתה בבואה של הסכסוך העמוק בין הסונים לשיעים בעיראק החדשה.
הפרשה הדגישה גם את חוסר היציבות של השלטון העיראקי העצמאי החדש.
יש הסוברים כי יציאת הכוחות האמריקאיים מעיראק הסירה גורם הרתעה קריטי מהזירה הפוליטית העיראקית, שסייע בייצוב המערכת, במיתון של השיח ובתיאום ציפיות בין הפלגים הפוליטיים המסוכסכים.
נכון לשנת 2022, ממשיך אל-האשמי לעסוק בפוליטיקה העיראקית, גם אם לא באופן ישיר.
אל-האשמי מוביל קמפיין עולמי לתמיכה בעם העיראקי, משמש כבעליו של עיתון אלקטרוני בשם "תג'דיד", מנהל את "האגודה הבינלאומית להגנת הצדק" העוסקת בזכויות אדם בעיראק.
בנוסף, עוסק אל-האשמי במחקר ונותן הרצאות על עיראק באוניברסיטאות ובמרכזי מחקר בעולם.
טארק סכתיווי (במרוקאית: طارق السكتيوي; נולד ב-13 במאי 1977) הוא כדורגלן עבר מרוקאי ששיחק בעמדת הקיצוני.
כיום מאמן את נבחרת מרוקו עד גיל 23.
סכתיווי נולד בפאס והתחיל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית מגרב פאס.
במדיה שיחק רק קבוצת המילאים.
ב-8 באוגוסט 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לסטאד רן.
בשנת שיחק במאריטימו ונשאטל גזמקאס.
בינואר חתם בוילם II בה שיחק ארבע עונות.
ביולי חזר לפורטוגל וחתם בפורטו.
למעט בחצי העונה השני של עונת בה הושאל לואלבייק, בפורטו שיחק 3 שנים בהן לא רשם דקות משחק רבות.
ב-6 בנובמבר 2007 הבקיע את שערו היחיד בליגת האלופות בניצחון 1-2 נגד אולימפיק מרסיי.
ב-2 ביולי 2009 חתם בעג'מאן לעונה אחת.
בסיום העונה הודיע על פרישה, אך כעבור זמן קצר חזר למגרב פאס בה שיחק עונה אחת.
ב-8 בפברואר 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו בתיקו 1-1 נגד .
6 ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
בשנת חזר לסגל הנבחרת לאחר 4 שנים והיה חלק ממנה עד .
לזכותו 7 שערים ב-21 הופעות בנבחרת והשתתפות עם נבחרת בגביע אפריקה לאומות 2008.
עם פרישתו מכדורגל הצטרף כמאמן באקדמיית הכדורגל מוחמד השישי.
בשנת חזר למגרב פאס כמאמן.
בהמשך אימן גם בווידאד פאס.
ב-20 בנובמבר הוא זכה עם הקבוצה בגביע אחרי ניצחון 1-2 בגמר נגד אולימפיק סאפי.
בפברואר חתם לשנה וחצי במוגרב טטואן.
למרות זאת ביולי של אותה שנה פוטר אחרי שהפר חוזה.
בספטמבר מונה למאמן של ברקאן.
כחודש לאחר מכן זכה עם הקבוצה בגביע הקונפדרציה האפריקאית אחרי ניצחון בגמר 0-1 נגד פירמידות.
ב-7 במרץ 2021 התפטר מתפקידו.
בקיץ מונה למאמן של אמיטרס.
ב-27 בדצמבר התפטר מתפקידו כאשר קבוצתו במקום האחרון.
בשנת מונה למאמן של אוניון דה תוארגה.
ב-29 בפברואר 2024 מונה למאמן הנבחרת האולימפית של מרוקו וזכה עימה במדליית ארד באולימפיאדת פריז.
טארק עז א-דין היה טרוריסט פלסטיני בארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אשר ביצע את הפיגוע בשוק בחדרה במהלך האינתיפאדה השנייה.
חוסל על ידי חיל האוויר הישראלי בסיכול ממוקד ברפיח ב-9 במאי 2023, במהלך שפתח את מבצע מגן וחץ.
עז א-דין נולד בעיירה עראבה שבנפת ג'נין ב-14 בספטמבר 1974. הצטרף לארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בגיל צעיר והשתתף ב ב-1987, במהלכה ונעצר מספר פעמים.
עז א-דין היה מראשוני המחבלים שהשתתפו ב, והיה מחבל בולט בעימותים עם כוחות צה"ל במחנה הפליטים ג'נין ב-2002. באותה שנה נידון למאסר עולם בגין תפקידו באחריות על הפיגוע בשוק בחדרה ב-2005. הוא נכלא בישראל עד ששוחרר בעסקת שליט ב-2011, ולאחר מכן הוגלה לרצועת עזה.
הוא השלים את לימודיו באוניברסיטה בבתי הכלא, השלים תואר ראשון במדע המדינה ומאוחר יותר תואר שני.
פיתח לוקמיה ב-2018, וקיבל טיפול לכך במצרים.
כאשר החלים, חזר להיות דובר ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
עז א-דין היה מחבל בולט בג'יהאד האסלאמי ביהודה ושומרון, והיה אחראי על פיגועי טרור של הארגון בגדה המערבית.
פעולת הטרור האחרונה שהיה מעורב בה הייתה שיגור 100 רקטות בתחילת מאי 2023 לעבר שדרות, עוטף עזה ואשקלון לאחר מות מחבל הארגון ח'דר עדנאן.
ב-9 במאי 2023 לפנות בוקר תקף חיל האוויר הישראלי את ביתו של עז א-דין בעיר רפיח בדרום רצועת עזה, והרג אותו יחד עם אשתו ושני ילדיו.
יחד איתם נהרגו בתקיפות אחרות ברצועת עזה המחבלים הבכירים ח'ליל אל-בהית'יני וג'יהאד ע'אנם.
טארק חוסני סאלם זערב המכונה גם אבו אל-מג'ד הוא מהנדס אזרחי פלסטיני, ששירת ממרץ 2024 ועד 4 באוקטובר 2025 כשר התחבורה והתקשורת בממשלת מוסטפא.
טארק נולד ב-1962 בכווית סיטי.
בשנת 1985 קיבל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מ, ובשנת 2008 קיבל תואר שני במנהל עסקים מ.
בשנת 2014 קיבל תואר שני בחשבונאות ומערכות מידע מאוניברסיטת פלסטין בעזה.
אביו, , הוא חבר פת"ח וחבר המועצה הלאומית הפלסטינית.
הוא גם כיהן כמושל מחוז ח'אן יונס בין השנים 2001 ל-2005.
טארק עבד כמנכ"ל אזור התעשייה של עזה וכמנכ"ל PADICO ברצועה.
ב־4 באוגוסט 2018 מונה לחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת אל־אזהר בעזה.
מאוחר יותר הוא נבחר לגזבר וליושב ראש ועדת הכספים במועצה.
הוא התמודד ברשימת פת"ח לקראת הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית (2021) שבוטלו מאוחר יותר.
ב־31 במרץ 2024 הושבע זערב לתפקיד שר התחבורה והתקשורת באל־בירה.
ב-4 באוקטובר 2025, נחתם צו של ראש הממשלה מוחמד מוסטפא לפטרו מתפקידו, להשעות את עבודת שר התחבורה והתקשורת ולמנות את שר העבודה והבינוי לנהל את פעולות המשרד במקומו.
טבאלוגה - הסרט הוא סרט פנטזיה מונפש מוזיקלי גרמני משנת 2018, בבימויו של סוון אונטרוואלדט ג'וניור, ובכיכובו של וינצנט וייס בתפקיד הראשי.
הסרט מבוסס על זיכיון מדיה בעל אותו שם שנוצר על ידי מוזיקאי הרוק הגרמני פיטר מאפיי.
הגרסה האמריקאית, שיצאה בנובמבר 2019 ב-DirecTV, בבתי הקולנוע וב-VOD בדצמבר 2019, בכיכובה של מקנזי זיגלר, נקראה בשם "נסיכת הקרח לילי".
בממלכה המאוחדת, הסרט יצא לאקרנים בשם "נסיכת הקרח" בשנת 2019. הסיפור עוקב אחר דרקון צעיר בשם טבאלוגה, שחובר לנסיכת הקרח, לילי, כדי להציל את העולם מאיש השלג הרשע, ארקטוס.
טבאלוגה, הדרקון האחרון על פני כדור הארץ, גדל בגרינלנד השופעת.
בזמן שהוא מחפש את אש הדרקון שלו, הוא פוגש נסיכת קרח יפהפייה בשם לילי, מאיסלנד הקפואה.
תושבי שתי הארצות חושדים מאוד זה בזה, אך טבאלוגה ולילי מופתעים לגלות שהדעות הקדומות שגויות, והם מחבבים זה את זה.
לילי לוקחת את טבאלוגה לראות את איש השלג ארקטוס, שליט איסלנד, מבלי לדעת שארקטוס הקפיא את כל הדרקונים והרג את הוריו של טבאלוגה.
ארקטוס מנסה להרוג את טבאלוגה בעזרת כוחות הקרח הקסומים שלו, אך לילי וחברה דוב הקוטב לימבו עוזרים לו לברוח וללכת איתו לגרינלנד.
ארקטוס שולח צבא לפלוש לגרינלנד.
קולק, שומר העורב הזקן של טבאלוגה, מייעץ לו לבקר את נסה החכמה בביצות, שאומרת לו שאש תמיד בערה בליבו, אם כי הדרקון לא מאמין לה בהתחלה.
לילי חוזרת לאיסלנד כדי לנסות לעורר התקוממות עממית נגד ארקטוס, אך הוא לוכד אותה ואז לוכד את טבאלוגה, שעוקב אחריה.
כאשר ארקטוס נוסע להרוג את לילי, טבאלוגה מוצא את האש שלו ונלחם בכוחות הקרח של ארקטוס.
לילי גונבת את כובעו של ארקטוס, מה שמסנוור את ארקטוס (מכיוון שעיניו נשואות אל כובעו), וטבאלוגה מצליח להמיס את ארקטוס לגודל זעיר; ארקטוס בורח תוך שהוא נשבע לנקום.
טבאלוגה ולילי מתאהבים והאיסלנדים והגרינלנדים הופכים לחברים.
מיכאל הרביג בתפקיד Glückskäfer Bully, חברו של פרת משה רבנו של טבלוגה
איבון קטרפלד בתור אייספרינצ'סין לילי (הנסיכה לילי)
ריק קוואניאן בתור אייסבר לימבו, ידידה של דוב הקוטב של לילי
קתרינה ת'אלבאך בתפקיד נסה, הצב החכם
מקנזי זיגלר בתור לילי (גרסה אמריקאית)
קריסטין פיירלי בתפקיד לילי (גרסה בינלאומית)
אליזבת האנה בתפקיד נסה / סוויפט
אלן-ריי הנסי בתפקיד מיתיה / בונה / פרת משה רבנו בקרח
קווין דניס בתור בריון / ארנב שלג / ארנב זכר
ריצ'רד וו בתפקיד קולק / דוב קוטב / ארנב סנוגיד / ארנב זכר
ריק מילר בתפקיד מירמל / טיריון / קריין
זאק בנט בתפקיד אמרה / צפרדע
גל סרי בתפקיד בולי / מידיה / נסיה / דמויות שונות
דדי זהר בתפקיד קולט / טיריון / דמויות שונות
אורי זלצמן בתפקיד לימבו / אמרה / מספר / דמויות שונות
יונתן רוכמן - דמויות שונות
קוקי סלינס - דמויות שונות
טבח בוסטון הוא הכינוי שניתן לאירועי יום שני, 5 במרץ 1770, שהיו לאחד מהאירועים שבישרו את מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
המתח בין המתיישבים לבין כוחות הצבא הבריטי בבוסטון הגיעו לשיא כאשר חיילים ירו לעבר מפגינים.
שוליה צעיר בשם אדוארד גריש ניגש לקצין בריטי בליל 5 במרץ ברחוב קינג כדי לקבל תשלום שהגיע למעבידו.
ההמולה הזעיקה את הקצין התורן, קפטן תומאס פרסטון, שבא לסייע לטוראי וויט יחד עם רב-טוראי ושמונה חיילים נוספים.
מנגד, הלך וגדל קהל המפגינים והם המשיכו להטיל חפצים לעבר החיילים הבריטים.
כשהתקרבו הניצים זה לזה, פתחו החיילים הבריטים באש.
מהירי נהרגו חמישה אמריקאים, בהם קריספוס אטוקס , אדם שחור שנחשב להרוג הראשון של המהפכה האמריקאית (אם כי עדויות מאוחרות יותר סותרות קביעה זו).
שישה אנשים נוספים נפצעו מהירי.
האירוע תועד על ידי החרט פול רוויר שגר בסמוך.
בתחריט ישנן מספר טעויות עובדתיות: האירוע לא היה מטווח כל כך קרוב, בתמונה אין שלג, קריספוס אטוקס מופיע בכלל כאדם לבן, והמפקד הבריטי עומד מאחורי חייליו.
באופן אירוני משהו, בשלט המתנוסס על בית המכס כתוב "Butcher's Hall" - "אולם הקצב".
כריסטיאן רמיק, שצבע את התחריט, הוסיף וטעה בכך שצבע אותו כאילו האירוע התרחש בשעות היום תחת שמים כחולים ובהירים (אם כי סהר מופיע בו).
המשפט שנערך לאחר ה"טבח" נערך בבית דין אזרחי עם חבר מושבעים מקרב המתיישבים, כשג'ון אדמס, בצעד לא פופולרי בקרב המתיישבים, שימש כפרקליטם של הנאשמים.
שישה חיילים זוכו בידי חבר המושבעים, ושניים, אלו שהוכח שירו הישר לתוך ההמון, הורשעו בהריגה ונידונו לקיעקוע של האות "M" (מהמילה Murder) על פרק האצבע ולגירוש חזרה לבריטניה.
הקצין, קפטן פרסטון, זוכה, שכן חבר המושבעים לא הצליח להכריע בשאלה האם הורה לחייליו לפתוח באש.
החלטות חבר המושבעים משקפות את דעתם שהמפגינים התגרו בחיילים שהיו נתונים בסכנה, אך הזדרזו יתר על המידה להשתמש בנשקם.
ארבעה אזרחים בריטים שהיו במקום והואשמו בהשתתפות בירי, זוכו עקב חוסר ראיות.
סמואל אדמס כינה את האירוע "טבח בוסטון" והשתמש בו למטרות תעמולה.
הוא טען שהחשיבות לא נעוצה במספר ההרוגים, אלא במעורבותם של אמריקאים מן השורה באירוע מהפכני חשוב.
לאחר לוויות חמשת ההרוגים, שהייתה האירוע הגדול ביותר בתולדות צפון אמריקה עד אז, התכנסו תושבי בוסטון בכנסייה הדרומית הישנה (Old South Church) ותבעו את סילוק החיילים הבריטים מהעיר.
המקום בו אירע הטבח הוא אחד מהאתרים במסלול התיירות "שביל החירות".
בנוסף, בפארק בוסטון קומון הוקמה מצבת זיכרון לקרבנות אותו יום.
טבור (בסלנג: פּוּפּיק, שאול מרוסית דרך היידיש; נקרא גם קורקבן) הוא אזור במרכז הבטן שבו פני השטח אינם בגובה שווה לשאר האזור.
כאשר העובר נמצא ברחם אמו הוא מחובר לשליה באמצעות חבל הטבור, המספק לו את צרכיו ואת חומרי הבניין שהוא נזקק להם.
לאחר הלידה חותכים את חבל הטבור, והוא נותר כמין גלד באזור.
כשבועיים אחרי הלידה נושר הגלד ונשארת גומה - הטבור.
מבחינה צורנית, מקובל לדבר על קיומן של שתי צורות עיקריות האפשריות לטבור: "שקוע" או "בולט".
כמו כן, ישנה חלוקה לצורות משנה כגון "פונה ימינה" או "פונה שמאלה" וכדומה.
הסיבות לקבלת צורת טבור אחת או אחרת אינן ברורות.
כמו כן, לא נמצא הבדל בין צורות טבור נשיות לצורות גבריות.
ישנה טענה כי צורת הטבור יכולה להוות מזהה ייחודי כמו טביעת אצבעות.
במהלך התקופה שבה נהגו להשאיר את הבטן מכוסה לא הייתה כל אופנה לטבור, אך מרגע שהופיעו חולצות הבטן והמנהג לחשוף אותו התפתחה אופנה סביבו.
יש המעטרים את טבורם עם פירסינג או עם קעקוע סביבו.
אפשרות נוספת היא ניתוח פלסטי לשינוי צורתו של הטבור כדי שיראה כמו שבעליו רוצים.
לעיתים מצטברים סיבי בגדים ותאים מתים בטבור, תופעה הקרויה מוך טבורי.
טבח בולוניה (באיטלקית: Strage di Bologna) הוא כינוי לפיגוע טרור שהתרחש בתחנת הרכבת המרכזית של בולוניה שבאיטליה בבוקר 2 באוגוסט 1980, בו כתוצאה מפיצוץ נהרגו 85 אנשים ונפצעו יותר מ-200. בהטמנת הפצצה הואשם הארגון אורדינה נואבו (Ordine Nuovo – "סדר חדש"), ארגון טרור ימני קיצוני.
כמו כן, הורשעו שני סוכנים של ה-SISMI (זרוע המודיעין של הצבא האיטלקי), וראש הלשכה "פרופגנדה דואה" (Propaganda Due או בקיצור P2) של הבונים החופשיים, ליצ'יו ג'לי, בחבלה בחקירת האירוע.
בשעה 10:25 בבוקר התפוצץ מטען חבלה מאולתר מתוזמן שהוטמן בתוך מזוודה שהושארה ללא השגחה בתוך אולם ההמתנה הממוזג.
מטען החבלה הורכב מ-TNT ו-RDX.
בהתפוצצות נהרס רוב הבניין הראשי ונפגעה הרכבת בקו אנקונה-קיאסו שהמתינה ברציף הראשון.
את הפיצוץ שמעו במרחק של מספר קילומטרים משם.
תקרת אולם ההמתנה התמוטטה על הנוסעים, ובכך גדל מספר ההרוגים בהתקפת הטרור בצורה משמעותית.
באותה שבת של קיץ הייתה התחנה עמוסת תיירים והעיר הייתה בלתי מוכנה לאירוע רב נפגעים מעין זה.
לא היו מספיק אמבולנסים ולכן נעשה שימוש במוניות ובאוטובוסים להובלת הפצועים לבתי החולים.
הממשלה האיטלקית בהנהגתו של פרנצ'סקו קוסיגה ורשויות המשטרה חשבו תחילה שהפיצוץ אירע עקב תאונה, ואז ניסו להעלות השערה שארגון הטרור השמאלני, הבריגדות האדומות, היה אחראי לפיצוץ.
נחשפו גם מספר ניסיונות להסיט את החקירות ואף להכשילן.
אירועים אלה גרמו להעלאת השערות בסגנון תאוריות קשר הקושרות את הטבח לאסטרטגיה של מתח (כינוי למערכת טרור שנועדה להפחיד את הציבור האיטלקי על ידי פעולות חבלה שבוצעו על ידי ארגוני ימין ויוחסו לשמאל ושמטרתן למנוע את השתלטות המפלגה הקומוניסטית האיטלקית על השלטון באיטליה).
קוסיגה טען לימים שהפיגוע היה תאונת עבודה של טרוריסטים פלסטינים, שפעלו בחופשיות על אדמת איטליה.
לאחר הפיצוץ התנהל משפט ארוך, סבוך ושנוי במחלוקת.
קרובי המשפחה של הקורבנות הקימו את "אגודת קרובי המשפחה של קורבנות הטבח בתחנת בולוניה ב-2 באוגוסט 1980" ("Associazione tra i familiari delle vittime della strage alla stazione di Bologna del 2 agosto 1980") על מנת להגביר את מודעות הציבור למשפט.
ב-23 בנובמבר 1995 פרסם בית המשפט העליון לערעורים של איטליה (Corte di Cassazione) את פסק הדין הסופי:
אישור גזר הדין של מאסר עולם לנאו-פשיסטים: ואלריו פיורוואנטי ופרנצ'סקה ממברו, חברים בארגון "Nuclei Armati Rivoluzionar" (NAR) בשל ביצוע ההתקפה.
השניים ממשיכים לטעון מאז כי הם חפים מפשע.
עונשי מאסר בשל חבלה בחקירה לליצ'יו ג'לי (ראש הלשכה P2 של הבונים החופשיים), לפרנצ'סקו פצ'יאנצ'ה ולקציני ה-SISMI פייטרו מוסומיצ'י וג'וספה בלמונטה.
סטפנו דלה קיאיה, ידיד של ליצ'יו ג'לי וחבר בארגון "Nuclei Armati Rivoluzionar", ארגון שהתפצל מהארגון "Ordine Nuovo", אף הוא הואשם במעורבות בפרשה.
האחראים להתקפה ומניעיהם הפוליטיים נותרו בלתי ידועים.
יש החושדים כי רשת "גלדיו" (Gladio) (ארגון המסונף לנאט"ו) הייתה מעורבת חלקית.
2 באוגוסט הוא יום זיכרון לטבח.
עיריית בולוניה יחד עם אגודת קרובי המשפחה של הקורבנות מארגנת כל שנה תחרות הלחנה המסתיימת בקונצרט בכיכר העיר המרכזית - פיאצה מג'ורה.
האזור בתחנת הרכבת שבו התפוצץ מטען החבלה נבנה מחדש, אבל, כהנצחה של ההתקפה, נשמרה הרצפה באותו מצב.
סדק עמוק באולם המרכזי הושאר כפי שהוא.
טַבּוּרִיתִיִּים (שם מדעי: Crassulaceae) היא משפחה מסדרת הבקעצוראים (Saxifragales) שבעבר שויכה לסדרת הוורדנאים.
המשפחה כוללת כ-1,500 מינים, המשתייכים לכ-39–53 סוגים, ומספרם ממשיך להשתנות בעקבות מחקרים מולקולריים עדכניים.
המשפחה כוללת בעיקר עשבים בשרניים רב-שנתיים, ולעיתים רחוקות גם חד-שנתיים או דו-שנתיים.
בחלק מן המינים, בעיקר באזורים טרופיים וסובטרופיים, מתפתחים גם שיחים נמוכים.
עם זאת, רוב בני המשפחה אינם בני-שיח מעוצים, אף שלעיתים מתפתח בהם בסיס מעובה.
מרבית המינים הם סוקולנטים, בעלי עלים בשרניים האוגרים מים, והם מותאמים לתנאי יובש באמצעות מבנה העלים, רקמות אגירה ומנגנונים פיזיולוגיים לצמצום איבוד מים.
תפוצת המשפחה רחבה באזורים ממוזגים וטרופיים, במיוחד במחוזות הרריים, והיא מצומצמת מאוד בדרום אמריקה ובאוסטרליה.
מינים רבים של המשפחה נפוצים באזורים צחיחים ובין סדקים במחשופי סלעים קשים בזכות הודות לשילוב של תכונות הסתגלותיות: יכולת אגירת מים בעלים ובגבעולים, שכבות אפידרמיס וקוטיקולה עבות, ומניעת אובדן מים (סגירת הפיוניות ביום) בתהליך הטמעה ייחודי המכונה CAM.
תפוצת המשפחה רחבה באזורים ממוזגים וטרופיים, בעיקר באזורים הרריים, והיא מצומצמת מאוד בדרום אמריקה ובאוסטרליה.
מינים רבים במשפחה נפוצים באזורים צחיחים ובין סדקים במחשופי סלעים קשים, הודות לשילוב של תכונות הסתגלותיות: אגירת מים בעלים ובגבעולים, מבנים אנטומיים המפחיתים את איבוד המים כגון שכבות אפידרמיס וקוטיקולה עבות, וכן מנגנונים פיזיולוגיים לצמצום הדיות, ובהם גם הטמעה מסוג CAM.
בישראל גדלים 15 מיני בר מ-5 סוגים שונים, ומספר מינים זרים הוכנסו כצמחי נוי בעיקר כצמחי בית.
העלים על פי רוב בשרניים, פשוטים, תמימים, מסורגים, לעיתים נדירות נגדיים ולפעמים מסודרים בשוֹשֶנֶת (rosette) צפופה בתחתית הגבעול.
העלים על פי רוב יושבים ולעיתים רחוקות הם בעלי פטוטרת ארוכה (טבורית).
התפרחת על פי רוב היא תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת שנישאת בראשי הגבעולים או בחיק העלים או תפרחת אשכול או דמוית-שיבולת, או פרחים בודדים בחיקי העלים.
הפרחים נכונים, בעלי שחלה עלית, דו-מיניים, והעטיף כפול עם צינור פרח משתייר (בפרי).
על פי רוב מספר עלי הגביע ועלי הכותרת 4 או 5 לעיתים רחוקות פחות או יותר מכך.
מספר האבקנים כמספר עלי הכותרת או כפול ממנו.
אם הוא כפול אז האבקנים מסודרים בשני דּוּרִים.
העלים מופרדים או מאוחים בבסיסיהם או מאוחים לצינור.
עלי השחלה כמספר עלי הכותרת, מכל עלה שחלה עולה עמוד עלי.
הצופנים דמויי קשקשים מצויים בבסיס עלי השחלה ונותנים צוף רב וזמין.
הפרי הוא דּוּרִים של מפוחיות.
המשפחה מאופיינת במסלול הטמעה ייחודי - CAM (Crassulacean acid metabolism) - המותאם לחיסכון במים.
משפחת הטבוריתיים כוללת 46 סוגים וכ-1,500 מינים הצומחים בדרום אפריקה, במרכז אסיה, באגן הים התיכון וכן במקסיקו.
התפוצה רחבה באזורים ממוזגים וטרופיים, במיוחד במחוזות הרריים, ונדירה בדרום אמריקה ובאוסטרליהו.
מספר צמחים בני משפחת הטבוריתיים נפוצים גם כצמחי נוי בישראל ושאר העולם.
בצמחיית ארץ ישראל משפחת הטבוריתיים מיוצגת בחמישה עשר מיני בר מחמישה סוגים: צורית (Sedum), טבורית (Umbilicus), קרסולה (Crassula), שושנתית (Rosularia), זערורית (Telmissa).
לסוג צורית 392 מינים מתוכם 7 נציגים בצמחיית הבר בישראל שאין עליהם מחלוקת.
לסוג טבורית 16 מינים מתוכם נציג בר אחד בארץ.
טַבּוּרִית נְטוּיָה (Umbilicus intermedius) היא גאופיט רב-שנתי, בעל פקעת ועלים בשרניים שערוכים בשושנת צמודה למצע.
העלים עגולים ודמויי תריס, כאשר הפטוטרת ארוכה ויוצאת ממרכז הטרף.
גבעול התפרחת מתרומם לגובה של כ-10 עד 30 ס"מ, והתפרחת אינה מסועפת ודמוית שיבולת.
הפרחים ירוקים בראשית פריחתם ובהמשך מאפירים-מאדימים.
פריחתה נמשכת מסוף פברואר עד אמצע מאי.
לסוג זערורית נציג בר אחד בארץ:
זַעֲרוּרִית קְטַנַּת-פְּרִי (Telmissa microcarpa) - עשב חד-שנתי זעיר שגובהו 3 ס"מ.
מין יחיד בסוגו בארץ ישראל ובעבר שויך לסוג צורית.
לא הסוג Telmissa ולא המין נמצאים ברשימת הסוגים באתר WFO (2022).
הוא דומה למיני צורית ושונה מהם בגביע שמעורה בגבעול.
הגבעולים אדומים, העלים מסורגים, ללא לוואים.
העלה בשרני דמוי גליל מאורך וקהה בקצוות צבעו ירוק ובהמשך מאדים ובקצהו כתם אדום.
הפרחים לבנים זעירים, דו-מיניים, מספר עלי הכותרת, עלי הגביע והאבקנים על פי רוב 4 לפעמים 3 או 5. הפריחה בחודשים ינואר עד אפריל.
הוא גדל במחשופים של סלעים קשים, בקרקע רדודה מאוד על משטחי סלע, בערבות, בבתות הספר, ובאזורים ים-תיכוניים.
תפוצתה העולמית משתרעת בארצות מזרח הים התיכון.
הוא נפוץ בחוף הכרמל ובגלעד; מצוי בגליל העליון, הגליל התחתון, בקעת כנרות, הכרמל, עמק יזרעאל, מדבר שומרון, ערבות הירדן, השפלה, הרי יהודה ובמדבר יהודה; נדיר בגולן, בשרון ובשומרון; נדיר מאוד בגלבוע, חוף הגליל, עמק עכו, צפון הנגב, הר הנגב, מישור החוף הדרומי.
לסוג קרסולה 219 מינים מתוכם 2 נציגים הגדלים בר בישראל ובין מיני צמחי הנוי מוכרת קרסולה סגלגלה.
קְרָסוּלָה מְכֻנֶּפֶת (Crassula alata) - עשב חד-שנתי קטן, שאינו שכיח בארץ, גובהו 5 עד 10 ס"מ.
העלים נגדיים מאוחים בבסיסיהם וללא לוואים, קצת בשרניים, גליליים, מחודדים ולעיתים מסתיימים בזיף.
פני העלה מעוטרים במעין גבישים מנצנצים.
הגבעול נוטה לאדום והוא מסתעף מבסיסו בלבד ולאורך הענף קיימים חריץ.
תפרחות עשויות צברי פרחים שעוקציהם קצרים.
הפרחים לבנים, זעירים דו-מיניים, חיקיים, עלי הגביע מחודדים בראשם.
הוא צומח בקבוצות צפופות במחשופים של סלעים קשים, בגומות בסלעים, בצל סלעים או בצל שיחים או עצים.
הוא צומח באזור ים תיכוני, בערבות, במדבריות ובבתות הספר.
הוא נפוץ בחוף הכרמל; מצוי בקעת חולה, בקעת כנרות, הכרמל, עמק יזרעאל, מדבר שומרון, ערבות הירדן, השפלה, מדבר יהודה, בקעת ים המלח, צפון הנגב; מדיר השרון, מישור החוף הדרומי, הרי יהודה, מערב הנגב, הר הנגב; נדיר מאוד הגולן, הגליל התחתון, בקעת בית שאן, דרום הנגב.
קְרָסוּלַת הַשְּׁלוּלִית (Crassula vaillantii) - עשב חד-שנתי קטן, גובהו 2 עד 10 ס"מ.
העלים נגדיים, חסרי פטוטרת ומאוחים בבסיסם.
העלים בשרניים מעט וגליליים וראשם קהה.
התפרחת דו-בדית - הציר הראשי מסתיים בפרח וזוג סעיפים צדדיים ממשיך את הצמיחה ונושא פרחים נוספים.
הפרחים לבנים, זעירים, דו-מיניים, חיקיים, נישאים על עוקץ ארוך יחסי לעלים.
מספר עלי הכותרת, עלי הגביע והאבקנים הוא 4. עלי הגביע קהים בראשם.
הוא גדל בגושים קטנים וצפופים בקרקעית שלוליות חורף עם התייבשותן ומשגשג בקרקע בוץ.
הוא צומח באזורים ים תיכוניים ובבתות הספר.
הוא נפוץ בגלבוע; נדיר בגליל העליון; נדיר מאוד בגולן, בעמק עכו, בחוף הכרמל, במשור החוף הדרומי, בשפלה, בהרי יהודה, במדבר יהודה ובצפון הנגב.
הצמח נמצא והוגדר בישראל בשנת 1988 ונפוץ באגן גן הים התיכון.
לסוג שושנתית 12 מינים מתוכם 2 נציגים בארץ.
שׁוֹשַׁנְתִּית הַלְּבָנוֹן (Rosularia libanotica) – עשב רב-שנתי, העלים בשרניים, תמימים, ללא לוואים, מסורגים וערוכים בשושנת צפופה בבסיסו.
העלים ארוכים 6 עד 10 ס"מ.
הפרחים דמויי פעמון ורודים, דו-מיניים, הפרחים ערוכים על 6 עד 10 סעיפים קצרים בראש עמוד התפרחת (מכבד מסועף).
הכותרת צינורית מאוחת עלים ועם 5 אונות שלאורכן קווים ורודים עדינים.
מספר האבקנים 10, כפול מעלי הכותרת או עלי הגביע.
הפריחה בחודשים מרץ עד יוני.
בית גידלו במחשופי סלעים, בין סדקים באזורים ים תיכוניים והחרמון.
הוא נפוץ בחרמון, מצוי בגליל העליון, נדיר בגליל התחתון ונדיר מאוד בגולן ובכרמל.
שׁוֹשַׁנְתִּית מְסֻרְטֶטֶת (Rosularia lineata) – עשב רב-שנתי, עליו בשרניים מאוד, באורך 3 ס"מ, תמימים, ללא לוואים, מסורגים וערוכים בשושנת צפופה בבסיסו.
הפרחים דמויי פעמון ורודים, דו-מיניים, הפרחים יושבים על 2 או 3 סעיפים בראש עמוד התפרחת.
הכותרת היא צינורית מאוחת עלים, עם 5 אונות שלאורכן קווים ורודים עדינים.
אורך האונות כמחצית מאורך הצינור.
מספר האבקנים 10 כפול מעלי הכותרת או עלי הגביע.
מקום גידולו במחשופים של סלעים קשים בין סדקים בערבות, במדבריות, בתות הספר ובאזורים ים-תיכוניים.
הוא מצוי בגליל העליון ובבקעת כנרות; נדיר בגולן ובגליל התחתון; נדיר מאוד בבקעת חולה, בכרמל, בעמק יזרעאל, בשומרון, בערבות הירדן, במדבר יהודה, בהר הנגב ובדרום הנגב.
טַבּוּרִית נְטוּיָה (שם מדעי: Umbilicus intermedius) היא גאופיט רב-שנתי, בעל פקעת ועלים בשרניים, שערוכים בשושנת צפופה וצמודה למצע, ממשפחת הטבוריתיים.
הצמח גדל על מחשופי סלע קשים באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני ואירנו-טורני.
זהו המין היחיד בסוגו הגדל בישראל.
הסוג טבורית (Umbilicus) כולל כ-16 מינים, שתפוצתם הטבעית משתרעת ממקרונזיה, דרך מערב ודרום אירופה, מזרחה עד איראן, ודרומה דרך המזרח התיכון אל חצי האי ערב, קמרון וצפון אפריקה, ועד טנזניה, וכן בדרום-מערב הודו.
תחום תפוצתה הטבעי של טבורית נטויה משתרע ממזרח אגן הים התיכון ועד איראן ותימן.
היא מצויה בקפריסין ובאיי הים האגאי המזרחיים, ומטורקיה מזרחה לעיראק ולאיראן, וכן דרומה ללבנון–סוריה, ירדן וארץ ישראל, חצי האי סיני, מצרים ולוב, ואף בתימן שבחצי האי ערב.
טבורית נטויה גדלה בגדרות ובמחשופים של סלעים קשים, בעיקר במפנים הצפוניים.
מין זה צומח באזורים הים-תיכוניים, בחרמון, בערבות, במדבריות, ובתות הספר.
שושנת העלים טבורית נטויה מתפתחת בסתיו, מתחילת נובמבר וקמלה באמצע מאי.
עם סיום החורף מתפתחת עמוד תפרחת ארוכה דמוית שיבולת, והפריחה נמשכת מסוף פברואר עד אמצע מאי.
בתחילה צבעה של עמוד התפרחת ירוקה ותוך מספר שבועות הוא נוטה לגוון נחושת, חום-אדמדם.
הפרי הירוק מופיע מתחילת אפריל ועד סוף מאי, ואילו הבשלתו חלה בתחילת חודש יוני.
בתחילת הקיץ, כאשר מרבית הצמחים העשבוניים החד-שנתיים קמלים, מבשילים הפירות תוך ניצול המים שנאגרו ברקמות הצמח.
הפצת הזרעים הזעירים מתבצעת באמצעות הרוח ונמשכת ממועד ההבשלה ועד תחילת חודש אוגוסט.
בישראל צומחת טבורית נטויה בחבל הים-תיכוני, באזורי הספר ואף במדבר.
באזורים הגשומים היא גדלה בעיקר בסדקי מצוקים, בכיסי קרקע שעל פני סלעים חשופים, ובסדקי קירות של מדרגות חקלאיות בהרים, וכן בחומות ובקירות שבהם הצטברה שכבת קרקע מספקת.
באזורים שחונים יותר הוא מופיע בכיסי קרקע שבתוך משטחי סלע חשופים.
בית גידול ייחודי למין זה מצוי בחולות המיוצבים של השרון (בעיקר באזור קיסריה), שם הוא גדל בצלם של שיחי אלת המסטיק או רותם המדבר.
תחת שיחים אלו מצטברת שכבת רקבובית המסוגלת לאגור מים, ובכך מתאפשרת נביטתו והתבססותו של הצמח בשלביו הראשונים.
מאחר שמי הגשמים מחלחלים במהירות בקרקע חולית, הקרקע מתייבשת במהרה ודומה באופייה לקרקע מדברית מעוטת לחות זמינה.
משום כך מתאפשרת הנביטה בעיקר באתרים שבהם מצטברת רקבובית האוצרת לחות.
צמח רב-שנתי זקוף, קירח, גובהו 10 עד 50 (לעיתים רחוקות עד 60) ס"מ, בעל פקעת תת קרקעית כדורית-פחוסה.
העלים מסורגים ומסורגים, בעלי פטוטרת ארוכה, חסרי לוואים; העלים התחתונים ערוכים בשושנת, בעלי פטוטרת ארוכה, הטרף בקוטר 2 עד 6 ס"מ, דמוי תריס, עגול, ושפתו גלית-חרוקה.
העלים העליונים באורך 0.5 עד 2 ס"מ, יושבים, דמויי יתד-אזמל, ושפתם משוננת-חרוקה במידה משתנה.
הפטוטרת הארוכה מחוברת לרוב סמוך למרכז הטרף, ומכאן שמו של הסוג.
התפרחת אשכול צר או מכבד (אשכול מסועף).
הפרחים ערוכים בצפיפות משתנה, נטויים או אופקיים (ובצעירותם זקופים).
הפרחים נכונים (רדיאליים), דו-מיניים, בעלי שחלה עילית ועטיף כפול; צינור הפרח משתייר גם לאחר החנטה.
עוקצי הפרחים קצרים כמחצית מאורך החפים דמויי אזמל, שאורכם 4 עד 6 מ"מ.
הגביע מחולק לחמש אונות מחודדות.
הכותרת שעליה מאוחים זה לזה דמוית צינור או כד, ושסועה בקודקודה פחות או יותר לעומק לחמש אונות.
אורכה 0.6 עד 1 ס"מ, והיא ארוכה פי 4 עד 6 מן הגביע; צבעה צהבהב-לבנבן, ולעיתים אדמדם בקצה.
הצופנים קטנים ודמויי קשקשים, מצויים בבסיס עלי השחלה ומפרישים צוף רב וזמין; צורתם מוארכת עד סרגלית-אזמלית והם מפורצים במקצת.
הפרי אפוקרפי, ומורכב ממספר מפוחיות מרובות זרעים המתפתחות מעלי שחלה נפרדים, הערוכות בדור אחד.
המפוחית היא פרי יבש (דמוי תרמיל), המתפתח מעלה שחלה יחיד, ועם הבשלתו הוא נפתח בדרך כלל לאורך תפר הבטן בלבד — כלומר לאורך קו האיחוי של קצותיו, בצדו הפונה מן הציר.
הזרעים רבים וזעירים ובעל חריצים אורכיים דקים.
מאפיינים מורפולוגיים של הסוג טבורית
צמחים עשבוניים רב-שנתיים, בשרניים וקירחים, בעלי קני שורש או פקעות.
העלים מסורגים, בעלי פטוטרת, חסרי לוואים, דמויי תריס (peltate), והפטוטרת מחוברת סמוך למרכז הטרף.
כותרת שעליה מאוחים זה לזה, דמוית צינור או כד, ומחולקת בקודקודה לחמש אונות.
האבקנים חמישה או עשרה; כאשר הם עשרה – הם ערוכים בשני דורים.
הזירים קצרים ומחוברים לחלקה העליון של הכותרת.
השחלה מורכבת מחמישה עלי שחלה מפורדים זה מזה לחלוטין ומרובי ביציות; מכל עלה שחלה יוצא עמוד שחלה נפרד.
עמודי השחלה קצרים ודמויי חוט, והצלקות דמויות ראש.
הצופנים קטנים ודמויי קשקשים מצויים בבסיס עלי השחלה ובעלי צוף רב וזמין.
טֶבַח הוא הרג או רצח המוני ישיר ומכוון, בייחוד של אזרחים לא לוחמים, או אלו שאין ביכולתם להתגונן כראוי.
מעשי טבח הוגדרו בעבר כפרעות, במיוחד כשבוצעו נגד יהודים, וכיום מוגדרים לעיתים קרובות כפשעי מלחמה או כ"זוועות".
טבח אינו משמש לתיאור הריגת לוחמים שבהגדרתם אינם כאלו שאין ביכולתם להתגונן, אלא אם כן התיאור הוא מטפורי – לעיתים קרבות קשים מכונים כ"טבח" בגלל כמות המתים בהם, אף על פי ששני הצדדים היו חמושים.
עם זאת, רצח המוני ומכוון של שבויים מוגדר לעיתים קרובות כטבח.
כמו כן, השתמשו במילה "טבח" כדי לתאר רצח של אזרחים או חיילי צבא בהיקפים קטנים יותר, אם לאירוע הייתה השפעה פוליטית על אירועים עתידיים אחרים, לדוגמה טבח בוסטון.
בחלק מהמקרים, שרויה חוסר הבחנה בין המונחים של "רצח המוני" ו"מעשי טבח", ואין הגדרה אובייקטיבית למה מהווה "טבח".