tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
את שיריו, וקומדיה אחת שכתב, פרסם בעלון בית הספר.
בסתיו 1862, בהיותו בן 16, נשלח יאקובסן למכינה לקראת לימודיו באוניברסיטה בקופנהגן.
ימי ילדותו, כמו גם תקופת ההכנה לאוניברסיטה, עברו עליו כנוצרי מאמין.
הוא נהג להתפלל לעיתים תכופות ורק בשנות לימודיו באוניברסיטה התפתחו אצלו ספקות, עד שנעשה אתאיסט מוצהר.בשנת 1867, בהיותו בן 20 ולאחר ניסיון אחד כושל, התקבל יאקובסן לבסוף לאוניברסיטת קופנהגן והחל להתעניין במחקר אצות ים.
את לימודיו האקדמיים עשה יאקובסן כסטודנט לבוטניקה בקופנהגן בין השנים 1867–1873. יאקובסן נודע כמי שהתייחס לצמחים לא כאובייקט מדעי אלא ממש כבני אדם.
אחד ממוריו אמר עליו כי מעולם לא ראה מישהו שאוחז בצמחים בעדינות רבה כמותו.
במהלך לימודיו התוודע לכתביו של דרווין, הושפע ממנו רבות והביע רצון לסייע בהפצת תורת דרווין בדנמרק.
באותה תקופה כבר הפך לאתאיסט מוצהר ומצא בתורת דרווין הסברים טבעיים לקיום אשר הביאו מרגוע לנפשו.
בראשית שנות השבעים של המאה ה-19 פרסם יאקובסן מספר מאמרים על דרווין ותרגם שתיים מיצירותיו לדנית: את מוצא המינים שפורסם ב-9 חלקים בין השנים 1871–1872 ומאוחר יותר, בשנים 1874–1875, פרסם ב-13 חלקים את מוצא האדם.
מאמריו על דרווין ותרגום ספריו סייעו בהפצת תורת דרווין בארצות סקנדינביה.
בשנת 1873 זכה יאקובסן במדליית הזהב של אוניברסיטת קופנהגן על מחקרו שעסק באצות הגדלות במים-מתוקים.
יאקובסן כתב שני רומנים, מרת מריה גרוב (Fru Marie Grubbe, 1876) ונילס לינה (Niels Lyhne, 1880).
בנוסף הוציא קובצי שירים וסיפורים קצרים, חלקם פורסמו לראשונה לאחר מותו.
הוא נחשב לסופר של דורו בדנמרק, ונמנה עם מבשרי המודרנה בספרות בשנות ה-70 של המאה ה-19 בדנמרק.
הרומנים של יאקובסן ומיטב סיפוריו השפיעו השפעה רבה וחשובה על הספרות הסקנדינבית בשל האלמנטים הפסיכולוגיים שלו.
יאקובסן הניח את התשתית עבור הכתיבה האימפרסיוניסטית בגרמניה.
יאקובסן יצר יצירה מועטה אך כזו שהשפיעה על הזרם הנטורליסטי בספרות, הן בדנמרק והן בארצות אחרות.
הוא זוהה עם התנועה הנטורליסטית.
בעיקר על ידי גאורג ברנדס אשר הכליל אותו במחקר שלו בשם "אנשי הזרם המודרניסטי" (Men of the Modern Breakthrough).
בסיפוריו ניתן למצוא מוטיבים של חלומות וכיסופים, של בדידות ועיסוק במוות.
יאקובסן נטה בכתיבתו לפשטות ולריאליזם.
יצירתו נחשבת ככזו המיטיבה לתאר דימויים ויזואליים.
במקביל לעבודתו המדעית החל יאקובסן בכתיבת שירה ובשנת 1869 הוא קיבץ מספר שירים בשם Hervert Sperring ושלח אותם לגאורג ברנדס שדחה אותם.
באותה שנה כתב יאקובסן את פריחת הקקטוס (A Cactus Bloom) (1869–1868) שהיווה קפיצת מדרגה ספרותית מכתביו האחרים.
הפעם הכיר בו אדווארד ברנדס (), אחיו של גאורג, אשר כששמע את השיר קפץ מכורסתו וקרא "והרי אתה משורר!"
בשנת 1972 לאחר פרסום קובץ סיפוריו מוגנס (Mogens) הכיר גם גאורג ברנדס בכישרונו של יאקובסן, אימץ אותו ותרם לפרסומו וקידומו בארצות סקנדינביה.
יאקובסן אף הצטרף כחבר משפיע לחוג אנשי רוח בשם אנשי הפריצה המודרניסטית (Det moderne Gjennembruds Mænd) בראשו עמד ברנדס ובו היו שותפים אנשי רוח כהולגר דראכמן (holger drachmann), וילהלם מאהלר (Wilhelm Maler), סופוס סקנדורף (sophus schandorf), הנריק איבסן (henrik ibsen) ואחיו של ברנדס אדוארד.
חוג זה השפיע רבות על הפצת רעיונות של מודרניזם וריאליזם בספרות.
קובץ השירים הראשון שנדחה על ידי ברנדס פורסם על ידי אדוארד ברנדס רק ב-1886, לאחר מותו של יאקובסן.
החל משנת 1863, בהיותו במכינה בקופנהגן, פרסם יאקובסן שירים בכתב העת Twigs.
ההישג הספרותי הראשון שלו היה בשנת 1868 עם סיום ליקוט שיריו.
הוצאות ספרים רבות דחו את שיריו, אך הוא לא אמר נואש.
באותה שנה פרסם יאקובסן קובץ שירים בשם שירי גוּרֶה (Gurresange) שנכתבו בשנים 1868–1869. שירים אלו נכתבו בסגנון רומנטי שתאם לתור הזהב הדני במחצית הראשונה של המאה ה-19.
בשנת 1872, בעודו סטודנט בקופנהגן, פרסם קובץ נובלות, כשהמוכרת שבהן היא מוגנס.
סיפור זה הקנה לו את פרסומו בדנמרק.
פרסומו הבין-לאומי בא לו רק בהמשך עם פרסום שני הרומנים שלו: מרת מריה גרוב (1876) ונילס לינה (1880).
ברומן מוגנס מופיע האדם כחיה המונעת מדחפים ביולוגיים ולא מאידיאלים או שאיפות חיצוניות.
מסקנת הסיפור היא כי על האדם להסתפק בטבע ולהתנער מרצונות רוחניים.
פרסום הסיפור היה קריאת תיגר על הספרות הרומנטית, אשר הושפעה מכתביו של דרווין העוסקים באדם כיצור אבולוציוני.
בשנת 1873 נסע יאקובסן לטיול ברחבי אירופה וביקר בין היתר בברלין ובאיטליה.
בתקופה זו היה יאקובסן עמוס תוכניות לכתיבה מדעית.
בביקורו באיטליה למד ציור ואף הכין קטלוג של ציורים שראה.
באוקטובר 1873, בעודו שוהה בפירנצה שבאיטליה, התברר לו כי הוא חולה בשחפת.
משנודע לו הדבר שב לת'יסטד עיירת הולדתו.
הרופא המקומי העריך כי יאקובסן, אז בן 26, יחיה לכל היותר שנתיים נוספות, בפועל יאקובסן חי עוד כמעט 12 שנים עד שהמחלה הכריעה אותו.
12 שנות חייו האחרונות היו הפוריות ביותר מבחינת יצירותיו.
בשנים אלו הוא כתב שני רומנים שהביאו לו פרסום בין-לאומי, ומספר רב של שירים וסיפורים קצרים.
בידיעה כי זמנו קצוב, נטש יאקובסן את תוכניותיו המדעיות, ובהשפעת גאורג ברנדס התמקד בכתיבת פרוזה, לה התמסר עד מותו.
לאחר פרוץ מחלתו החל יאקובסן בכתיבת הרומן מרת מריה גרוב, ובאותו זמן סיים את תרגום "מוצא האדם" של דרווין.
כבר בשנת 1874 הופיעו חלקים מהרומן מרת מריה גרוב, בהוצאת הספרים של האחים ברנדס, אך רק בשנת 1876 פורסם הרומן הראשון של יאקובסן במלואו.
מדובר ברומן היסטורי פסיכולוגי העוסק באשה, בת לאצולה הדנית של המאה ה-17, שנוטשת את בעלה בן המעמד הגבוה לטובת מאהב כפרי פשוט ולבסוף נשאת לו.
ברומן זה מראה יאקובסן כיצד האינסטיקטים הטבעיים חזקים מהאינסטינקים החברתיים.
מריה גרוב מואסת בחיים של זיוף ומלאכותיות.
הרומן צבוע בצבעים ריאליסטיים ונחשב לרומן הנטורליסטי הראשון שיצא בדנמרק.
מרבית הביקורות היו חיוביות והספר התקבל על ידי הציבור בהתלהבות גדולה.
זמן קצר לאחר מכן כבר הופיעו תרגומים של הרומן בשווייץ ובגרמניה.
בשנת 1880 פרסם יאקובסן את הרומן השני שלו, נילס לינה, המתרחש במאה ה-19 ומהווה מעין אוטוביוגרפיה.
ברומן מסופר על נילס, רומנטיקן מטבעו שחולם להיות משורר.
הוא מטיף לחיים יפים ומלאים אך הוא נתקל במציאות הריאליסטית אשר טופחת על פניו שוב ושוב ומונעת ממנו להגשים את חלומותיו.
הוא עובר תהליך של שחרור מהאמונה הנוצרית והתקרבות לאתאיזם.
הוא מגלה שהמציאות מאפילה על חלומותיו הרומנטיים והוא מוצא את מותו בעצב ובחוסר תקווה.
המסקנה העולה מהסיפור היא שיש לשאת את החיים כפי שהם ולאפשר לחיים עצמם לעצב את האדם על פי חוקיהם.
יאקובסן ביקש לתאר אב טיפוס של הדור שלו, צעירים במאה ה-19 הקוראים מילדות ספרות רומנטית ובבגרותם נתקלים בעולם הממשי שאינו עולה בקנה אחד עם העולם הבדיוני.
הוא ביטא את המבוכה והתסבוכת של דחיית ערכים ישנים, חלומות רומנטיים ודת, של דור שגדל בתקופה בה התפיסות הדאיסטיות מפנות את מקומן לתפיסות הנטורליסטיות.
נילס מסוגל אינטלקטואלית לנטוש את עולם החלום והאמונה אך רגשית הוא נכשל בכך.
בשנות כתיבתו את נילס לינה התגברה מחלתו, דבר שהאט מאוד את קצב הכתיבה.
בשנים 1881–1884 שהה יאקובסן בקופנהגן.
בשנת 1884, כשחש שכוחו עוזב אותו שב לבית הוריו בת'יסטד שם נפטר ב-30 באפריל 1885, זמן קצר לאחר יום הולדתו ה-38. בשנים האחרונות לחייו הידרדר מצבו הבריאותי, הוא תכנן לכתוב בקופנהגן רומנים נוספים, אך בשל בריאותו הרופפת לא עמד בכך.
כל שהצליח לכתוב היו שני סיפורים קצרים "המגפה בהרגמו" (The pestilence in Hergamo) 1881, ו"גברת פונס" (Fru Fonss) במאי 1882.
ליאקובסן נודעת השפעה על הספרות הן בסדנקינביה והן באירופה.
יצירתו הנטורליסטית השפיעה רבות על הזרם המודרניסטי והאימפרסיוניסטי בספרות.
סופרים והוגים אירופאיים, בייחוד בגרמניה ובאוסטריה, בראשית המאה ה-20 הושפעו ממנו.
יאקובסן היה מוערך הרבה פחות בעולם דובר האנגלית, אם כי תרגומים חדשים של הפרוזה שלו, מוערכים כעת.
תומאס מאן וזיגמונד פרויד התעניינו ברומן "נילס לינה" בשל האינטנסיביות והעומק הפסיכולוגי שבו.
תומאס מאן אף כתב בהשפעת נילס לינה את הסיפור "טוניו קרגר".
הידוע שבסופרי אירופה אשר הושפע מיאקובסן היה ריינר מריה רילקה אשר העיד כי הוא נושא עמו את ספריו של יאקובסן בכל אשר יפנה.
עד יומו האחרון היה רילקה ממליץ לחבריו לקרוא את כתבי יאקובסן אם ברצונם להעשיר את חייהם.
רילקה אף לימד את עצמו, החל מ-1904 דנית, כדי שיוכל לקרוא את כתביהם של יאקובסן וקירקגור בשפת המקור.
סופרים נוספים שהושפעו מיאקובסן הם: הוגו פון הופמנסתאל (Hugo von Hofmannsthal), הרמן הסה (Hermann Hesse), פרנץ קפקא (Franz Kafka), שטפן גֵאוֹרגֶה (Stefan Anton George) וש"י עגנון.
יאקובסן פרסם בחייו שירים רבים ומספר סיפורים קצרים בבמות שונות.
יצירותיו שפורסמו כספרים הן (על פי סדר כרונולוגי):
נילס לינה (דצמבר 1880) – Niels Lyhne
מדנית: פסח גינזבורג (תל אביב: עם עובד 1981).
מדנית: יעקב פיכמן (תל אביב: שטיבל 1929).
ליקוט, עריכה ותרגום מדנית: גילה אוריאל.
בתוך: עולמו של המשורר - לקט משירת העולם (תל אביב: רשפים 1992).
ינס כריסטיאן סקואו (דנית: Jens Christian Skou; 8 באוקטובר 1918 - 28 במאי 2018) היה רופא, ביוכימאי וביופיזיקאי דני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1997 (לצד פול בויר וג'ון ווקר) על גילוי האנזים מעביר היונים, משאבת נתרן-אשלגן (Na+/K+-ATPase).
סקואו נולד בלמביג שבדנמרק למשפחה אמידה.
אביו היה סוחר עצים ופחם.
סקואו למד רפואה באוניברסיטת קופנהגן ובשנת 1954 קיבל תואר דוקטור.
ב-1947 החל לעבוד באוניברסיטת אורהוס ובשנת 1977 הוסמך כפרופסור לביופיזיקה.
ב-1988 סיים את עבודתו באוניברסיטת אורהוס, אך הוא שמר על משרדיו במחלקה לפיזיולוגיה (שכיום הם חלק מהמחלקה לביורפואה).
בשנות ה-50 של המאה ה-20 גילה סקואו את משאבת הנתרן-אשלגן.
גילויו התפרסם בספרות המדעית ב-1957. היה זה צעד חשוב בהבנת מנגנוני ההובלה של יונים אל תוך תאים והחוצה מהם.
על היותו ראשון המגלים של אנזים הובלת יונים, הוענק לסקואו ב-1997 פרס נובל לכימיה.
ינס שפאן הוא פוליטיקאי גרמני שכיהן כשר הבריאות בממשלתה הרביעית של קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל.
שפאן חבר במפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU).
ב-2018 הצהירה מרקל כי אין בכוונתה להתמודד שוב בבחירות לתפקיד מנהיגת המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית.
שפאן הודיע מיד על כוונתו להיבחר כמחליפהּ של מרקל בבחירות בדצמבר 2018, אך הוא הפסיד בסיבוב הראשון.
שפאן סיים את לימודיו בבית ספר אפיסקופלי באהאוס, נורדריין-וסטפאליה, ב-1999. ב-2001 סיים התמחות כבנקאי ב-WestLB, בנק מסחרי אירופי שמקום מושבו בדיסלדורף, ועד 2002 עבד בבנק כטלר.
ב-2003 החל ללמוד מדע המדינה ומשפטים באוניברסיטת האגן.
ב-2008 סיים את התואר הראשון, וב-2017 סיים את התואר השני, באותו התחום.
ב-1995 הפך שפאן לחבר ב-Junge Union (תנועת נוער המשותפת ל-CDU ול-CSU), והוא בן 15. שנתיים מאוחר יותר הצטרף ל-CDU.
הוא כיהן כיושב ראש מחוז בורקן של ה-Junge Union בין השנים 1999 ל-2006. מ-2005 כיהן גם בתפקיד יושב ראש ה-CDU במחוז בורקן, המאגד תחתיו כ-6,500 חברים.
בדצמבר 2014 התמודד שפאן במפתיע על מקום בממשלה מטעם ה-CDU, נגד שר הבריאות הרמן גרוהה, בהתמודדות שנראתה כמזקקת את המתח הבין-דורי במפלגה.
הכרזתו על ההתמודדות זכתה לתמיכה משר האוצר דאז, וולפגנג שויבלה, בן ה-72. זמן קצר לפני הבחירות, בכנס השנתי של ה-CDU, הסיר גרוהה את מועמדותו, ושפאן נבחר לתפקיד.
שפאן הוזכר כמועמד אפשרי להחלפתה של אנגלה מרקל בתפקיד קנצלר גרמניה.
חבר המועצה המחוקקת - 1999 עד היום
מאז 1999 היה שפאן חבר מועצת העיר אהאוס.
שפאן הפך לחבר הבונדסטאג בבחירות 2002. מאז ניצח בשלוש מערכות בחירות ברציפות: ב-2002, ב-2005 וב-2009, במחוז הבחירה סטיינפורט I בורקן I.
ב-2005 זכה ב-51.2% מקולות העדיפות הראשונה (במערכת בחירות בה יכול כל אדם להצביע עבור יותר ממועמד אחד).
בבחירות שהתקיימו ב-27 בספטמבר 2009 זכה שוב שפאן עם 44.5% מהקולות, מה שהעניק לו מנדט ישיר.
החל בנובמבר 2005 שימש שפאן כסגן יו"ר קבוצת העבודה של CDU/CSU לנושאי מדיניות בריאות, ובה בעת כיו"ר הקבוצה הפרלמנטרית של ה-CDU–CSU, בוועדת הבריאות.
שפאן אף היה חבר בקבוצת העבודה הקואליציונית של ה-CDU–CSU–SPD, אשר הנהיגה את רפורמת הבריאות של 2007. מאז 2009 מכהן שפאן כיו"ר קבוצת העבודה לנושאי בריאות ומדיניות בריאות, כמו גם כדובר קבוצת העבודה של CDU–CSU בנושא מדיניות בריאות.
שפאן היה חבר מחליף בוועדת התקציב.
הוא היה חלק מ"קבוצת הצעירים" של הקבוצה הפרלמנטרית של ה-CDU–CSU.
שפאן הוא מייסד שותף של קבוצת חברי פרלמנט צעירים חוצת מפלגות, אשר דוחפת להטמעת ההון הבין-דורי כמטרה לאומית לתוך חוקי היסוד של גרמניה.
בשנים 2005 - 2013 שימש שפאן כסגן יו"ר קבוצת הידידות הפרלמנטרית הולנד-גרמניה.
מאז 2014 מכהן שפאן כיו"ר הקבוצה.
במשא ומתן הקואליציוני שהתנהל בעקבות הבחירות הכלליות בגרמניה 2013, הוביל שפאן את משלחת ה-CDU–CSU לקבוצת העבודה בנושאי בריאות.
ב-2015 הפך שפאן למזכיר המדינה במשרד האוצר, תחת השר וולפגנג שויבלה, בקבינט השלישי של קאנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל.
בתפקידו זה, פיקח על אופן הביצוע של התקציב השנתי של ממשלת גרמניה.
שפאן היה אחראי על ייצוג גרמניה במשא ומתן אודות תקציב האיחוד האירופי.
שר הבריאות הפדרלי, 2018 - היום
בקבינט הרביעי של אנגלה מרקל, מוּנה שפאן, במרץ 2018, לתפקיד שר הבריאות.
הוא החליף בתפקיד את הרמן גרוהה.
כליברל בתפיסותיו הכלכליות, וכנוצרי קתולי שהוא הומוסקסואל מוצהר, אוחז שפאן במצע הדוגל בהפחתת שיעור המס, לצד הפחתת הנטל הרגולטורי, ותמיכה בנישואים חד-מיניים.
ב-2012, שפאן, לצד 12 חברי פרלמנט אחרים מה-CDU/CSU, התאגדו בקריאה להשוואת חוקי המס החלים על זוגות אשר מיסדו את הקשר הזוגי שלהם באמצעות איחוד אזרחי.
בהצבעה פומבית ביוני 2012, דחף שפאן לקידום חקיקה ברוח זו, כמו גם לנישואים חד-מיניים פתוחים, אך הצעת החוק נדחתה על ידי מפלגתו של שפאן, ולבסוף כשלה בהצבעה.
ב-2013, שקלו שפאן וכמה מעמיתיו לחתום על "עתירה קבוצתית" בה יצדדו בפומבי, לצד האופוזיציה, בהרחבת זכויות הרישום של אנשים שנישאו בנישואים חד-מיניים, להיכלל בכל הטבות המס שניתנות לזוגות נשואים הטרוסקסואליים.
לאורך משבר ההגירה באירופה בלט שפאן כמבקר קולני של המדיניות שהכתיבה קאנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, ביחס לקליטת פליטים, כשהוא טוען כי ייתכן שמפלגתם "מדגישה יותר מדי את הגישה ההומניטרית".
באפריל 2008 ביטא שפאן התנגדות לתוכניותיה של ממשלת האחדות הלאומית שכיהנה באותה התקופה להגדיל את הפנסיות, משום ש"מתנה" כזאת ל"פנסיונרים, בטווח הבינוני והארוך" תעלה "המון כסף".
שפאן ביקר במיוחד את ההתערבות השרירותית של שר העבודה והרווחה הפדרלי, אולף שולץ, שהודיע בהפתעה על נוסחת פנסיה חדשה.
התבטאות זו גרמה לכך שתימתח על שפאן ביקורת נוקבת, בעיקר מצידו של ארגון האזרחים הוותיקים.
שפאן ספג עלבונות וזכה לקבל כמה איומים שהגיעו בצורת מכתבים אנונימיים, בין היתר, והתלונן על כך בפני אמצעי התקשורת.
ארגון האזרחים הוותיקים הודיע כי יעשה כל שביכולתו על מנת למנוע את בחירתו מחדש של שפאן, אך שפאן זכה לתמיכתו של נשיא גרמניה לשעבר, רומן הרצוג.
לאחר הבחירות הכלליות בגרמניה 2013, מתח שפאן ביקורת על הברית הקואליציונית בין ה-CDU/CSU וה-SPD, על כך שהסכימה ליותר מדי פשרות לטובת ה-SPD, בין היתר בכך שהנמיכה את גיל הפרישה לפנסיה מ-67 ל-63, לעובדים מסוימים.
שפאן הוא נוצרי-קתולי ומתגורר עם בעלו, דניאל פונק, עיתונאי גרמני, בשכונת שנברג שבברלין.
בדצמבר 2017 נישאו השניים באסן.
עובדת היותו של שפאן הומוסקסואל, פורסמה לראשונה ביולי 2012 במאמר שפורסם בעיתון Süddeutsche Zeitung.
ינקה קופלה (בבלארוסית: Я́нка Купа́ла, 7 ביולי 1882 (25 ביוני לפי הלוח היוליאני) – 28 ביוני 1942) היה שם העט של איוואן דימיניקביץ' לוצביץ' (Іва́н Даміні́кавіч Луцэ́віч), סופר ומשורר בלארוסי.
קופלה נחשב לגדול הסופרים הבלארוסים ב.
קופלה נולד ב-7 ביולי 1882 בויאזנקה, יישוב קטן ליד מלדזייצ'נה.
משפחתו היה נצר למשפחת אצילים, אולם הוריו עבדו במחוז היוולדו כאיכרים.
כך למעשה קופלה נולד למשפחה ממעמד נמוך וללא אדמות.
הוא זכה ללימודים בלארוסיים מסורתיים אותם סיים בשנת 1898. בשנת 1902 אביו מת וקופלה עבד במספר של עבודות מזדמנות כגון מורה, עוזר בחנות ועוד.
בשנת 1908 קופלה עבר ל והמשיך בכתיבת שירים וסיפורים.
באותו שנה אוסף שיריו בשם "החליל הקטן" (Жалейка) פורסמו ועוררו זעם גדול מצד השלטונות.
הם הורו להחרים את שיריו והצהירו עליהם כתעמולה נגד הממשל.
הפקודה לאסור את קופלה בוטלה בשנת 1909, אך ניסיון נוסף לפרסם את לקט שיריו הוחרם על ידי השלטון בווילנה.
הוא עבר לסנט פטרבורג בשנת 1909. בשנה שלאחר מן פרסם לקט שירים נוסף וביניהם את יצירתו "שיר נצחי" (Адвечная песьня), הלקט יצא לאור בסנט פטרבורג ביולי 1910. הוא סיים לכתוב שיר נוסף באוגוסט 1910 - "חלום על מריצה" (Сон на кургане), שיר שתיאר את מצבה העגום של בלארוס בתקופה זו.
בשנת 1913 עזב את סנט פטרבורג וחזר לווילנה.
בשנות העשרה של המאה ה-20 השפיע על כתיבתו של מקסים גורקי.
בעקבות מהפכת אוקטובר בשנת 1917 כתיבתו של קופלה החלה להראות אופטימיות.
בין תרגומיו הרבים לבלארוסית נכלל האינטרנציונל וכן השיר על אגדת משא מלחמת איגור (תורגם בשנת 1921).
עם זאת, קופלה הידק את קשריו עם לאומנים בלארוסים שהתנגדו לשלטון הסובייטי, אלה הציעו לו לחבור אליהם בצ'כוסלובקיה בשנת 1927. השלטונות הסובייטים לא בטחו והוא ספג ביקרות נוקבות, בעקבותיהם כתב מכתב התנצלות אותו פרסם בשנות ה-30 של המאה ה-20.
קופלה זכה בעיטור לנין בשנת 1941 על לקט שיריו "מן הלב" (Ад сэрца).
בעקבות כיבוש בלארוס על ידי הנאצים וכן עקב הרעה במצבו הביראותי נמלט למוסקבה ומשם לטטרסטן.
אפילו משם, חיבר שירים שבאו לתמוך בפרטיזנים הבלארוסים שלחמו בגרמנים.
את מותו מצא במלון ארבע העונות מוסקבה כאשר נפל בחדר המדרגות בשנת 1942, היה בן 59 במותו.
קופלה הוכר כסמל תרבות בלארוסי בתקופה הסובייטית.
המוזיאון על שמו, שהוקם על ידי אלמנתו במינסק בשנת 1945, הוא המוזיאון הספרותי המוביל בבלארוס.
על שמו נקראים גם אוניברסיטה, פארק של שמו, אנדרטה, תיאטרון ותחנת הרכבת התחתית של מינסק.
בנוסף, בלארוספילם הפיקה סרט ביוגרפי בשם "קופלה" המגולל את קורות חייו.
קופלה זכה להכרה גם מחוץ לגבולות בלארוס.
במונרו, ניו יורק, ארצות הברית הוקם פסל בדמותו בשנת 1973, ובישראל הוקמה אנדרטה על שמו באשדוד.
ינס סטריגר לארסן (בדנית: Jens Stryger Larsen; נולד ב-21 בפברואר 1991) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת המגן הימני במאלמה ובנבחרת דנמרק.
סטריגר לארסן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ברונדבי בנובמבר 2009 במשחק נגד נורשלן, כאשר נכנס כמחליף.
במהלך תקופתו בברונדבי, הוא במהרה הפך לפופולרי ונאהב על ידי הקהל עקב האנרגיה שלו, ולקראת סוף עונת 10–2009/תחילת העונה הבאה, הוא הפך לחלק שגרתי מההרכב הפותח של הקבוצה.
ב-9 ביולי 2013, נורשלן הודיעה על החתמתו של סטריגר לארסן בהעברה חופשית בחוזה לשלוש שנים.
לעומת זאת, עונה אחת לאחר מכן ב-18 ביוני 2014, הוא חתם באוסטריה וינה מהבונדסליגה האוסטרית בחוזה לארבע שנים.
ב-24 באוגוסט 2017, הוא חתם בשורות אודינזה מהסרייה א' בחוזה לארבע שנים.
ב-27 בספטמבר 2017, הוא כבש את שערו הראשון במדי הזברות הקטנות בהפסד החוץ 3–1 לרומא.
ב-17 ביוני 2022 חתם בטרבזונספור.
בינואר 2024 חתם במאלמה השוודית.
סטריגר לארסן זומן לראשונה לנבחרת דנמרק הבוגרת לצמד משחקיה נגד נבחרת ליכטנשטיין ונבחרת ארמניה באוגוסט 2016. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הידידות נגד נבחרת ליכטנשטיין ב-31 באוגוסט 2016, ואף הבקיע את שערו הראשון במדים הלאומיים באותו המשחק, שנגמר בניצחון 0–5 לטובת הנבחרת הדנית.
ינס יול (בדנית: Jens Juel; 12 במאי 1745 – 27 בדצמבר 1802) היה צייר דני, הידוע בעיקר בזכות הדיוקנאות הרבים שלו הוא נחשב כצייר הדיוקנים הדני המוביל ב.
הוא נולד בבית אחיה של אמו יוהאן יורגנסן, שהיה מורה בבית ספר בבלסלב שבאי פונן.
ינס יול היה בנם של וילהלמיין אליזבת יול, ויורגן יורגנסן שהיה מנהל בית ספר בגמבורג, לא רחוק מבלסלב.
יול גילה עניין בציור מגיל צעיר, והוריו שלחו אותו להיות חניכו של הצייר יוהאן מייקל גרמן בהמבורג, שם עבד קשה במשך חמש או שש שנים והשתפר עד כדי כך שרכש מוניטין של צייר.
במהלך לימודיו התפרנס מציור נופים, דיוקנאות ותמונות ז'אנר.
בשנות העשרים המוקדמות שלו, עבר לקופנהגן כדי ללמוד באקדמיה הדנית המלכותית לאמנות.
בשנת 1767 הוענקה לו מדליית הזהב הקטנה ובשנת 1771 מדליית הזהב הגדולה, שניהם לנושאים מקראיים.
בשנת 1772 עזב יול את קופנהגן, ועבר לרומא שם שהה ארבע שנים יחד עם אמנים דנים אחרים, כולל ניקולי אבידגור.
מרומא, הוא עבר לפריז, בזמנו מרכז לציור דיוקנאות.
בשנת 1777 המשיך לז'נבה, שם שהה שנתיים בביתו של חברו צ'ארלס בונה בחברת אמנים דנים אחרים, ביניהם יוהאן פרדריק קלמנס.
בז'נבה זכה יול במהרה להכרה אמנותית והוא צייר דיוקנאות רבים.
באמצעות בונה שהפך לחבר כבוד באקדמיה הדנית, המוניטין שלו הגיע לדנמרק.
לאחר שהות קצרה בהמבורג, שם פגש וצייר דיוקן של המשורר פרידריך גוטליב קלופסטוק, מחבר "המשיח", הוא חזר לקופנהגן בשנת 1780. כאן צייר דיוקנאות לבית המלוכה והאצולה.
במקביל גם לצייר נופים וציורי ז'אנר, והוא הוגדר כצייר החצר.
ב-4 באפריל 1782 נבחר פה אחד לחבר באקדמיה הדנית והפך למנהל האקדמיה בשנת 1795 והמשיך בתפקיד עד מותו.
יול קבור בבית הקברות באסיסטנס בקופנהגן.
ינס פטר מלר (בדנית: Jens Peter Møller; 4 באוקטובר 1783 – 29 בספטמבר 1854) היה צייר דני.
מלר היה צייר נוף ובנו של קדר.
הוא נולד בפאבורג וגדל אצל קרוב משפחה בשלזוויג.
יחד עם חברו הצייר כריסטופר וילהלם אקרסברג, מלר עבר לקופנהגן בשנת 1803 ללמוד באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות.
באקדמיה זכה במדליית הכסף והיה תלמידו הראשון של ניקולאי אבידגור ומאוחר יותר לימד אותו כריסטיאן אוגוסט לורנץ.
כריסטיאן השמיני מדנמרק תמך במלר כפטרון.
במקביל החליט מלר ללמוד כיצד לשחזר ציורים.
בשנת 1810 קיבל מענק נסיעות בין השאר בתמיכתו של הנסיך.
מלר נסע בהתחלה לבריסל ומשם לפריז.
בפריז השלים נושאים טכניים וכן עשה ציורי נוף על ידי העתקת דוגמאות מיצירות של קלוד לוריין.
כאן פגש מלר שוב את אקרסברג וחי עמו בשנת 1813 עד שחברו נסע לרומא.
כבר בשנת 1814 מונה מלר לאוצר באוסף הציורים המלכותי והיה במשך שנים אחדות מורה לציור של בני דור.
משנת 1841 הוא גם פיקח על הציורים בטירות המלכותיות.
מלר קיבל את המדליה "Ingenio an art" בשנת 1842 על שחזור של דיוקנה של המלכה קרוליין אמאלי.
משנת 1834 היה גם מפקח על אוסף הציורים של הרוזן קרל מולטקה.
בארמון כריסטינסבורג צייר מלר את ארבעת הנופים העיקריים שלו משווייץ וטירול.
אוסף הציורים המלכותי מחזיק בשמונה מתמונותיו.
מלר היה גם מורה חשוב לציירי הנוף הצעירים באקדמיה והשיג פרסים כספיים בעזרת ציורי נוף.
ינס-ליס מישל קאז'יסט (בצרפתית ובשוודית: Jens-Lys Michel Cajuste; נולד ב-10 באוגוסט 1999 בגטבורג שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת איפסוויץ' טאון מהצ'מפיונשיפ בהשאלה מנאפולי ובנבחרת שוודיה.
קאז'יסט החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אורגריטה מליגת המשנה השוודית.
ב-27 ביוני 2018 חתם קאז'יסט על חוזה לחמש שנים במיטיולן מליגת העל הדנית.
הוא ערך 58 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-10 בינואר 2022 חתם קאז'יסט בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית.
ב-16 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 למץ במסגרת המחזור ה-21 בליגה לעונת 2021/2022. ב-6 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד שטרסבורג במסגרת המחזור ה-27 בליגה.
ב-11 בנובמבר 2020 ערך קאז'יסט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה, בהפסד 2-0 לנבחרת דנמרק במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר יורו 2020 בשנת 2021, וערך הופעה אחת בטורניר.
ינקובה מינטה מואט הוא כדורגלן גמביאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ברייטון מהפרמייר ליג.
מינטה גדל במחלקות הנוער של סטיב ביקו ואודנסה בולקלוב.
בעונת ערך 17 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של אודנסה בולקלוב במסגרת ליגת העל הדנית, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-12 ביוני 2023 חתם מינטה בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג, והושאל לפיינורד מליגת העל ההולנדית למשך עונת 2023/2024. ב-4 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לפ.ס.וו.
איינדהובן במסגרת הסופר קאפ ההולנדי.
ב-13 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0-0 נגד פורטונה סיטארד במסגרת המחזור הראשון.
ב-3 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-1 על אוטרכט במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
ב-1 ביולי 2024 חתם בברייטון.
ב-10 בספטמבר 2023 ערך מינטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גמביה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת הרפובליקה של קוגנו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
ינקו בובטקו (בקרואטית: Janko Bobetko; 10 בינואר 1919 – 29 באפריל 2003) היה גנרל ופוליטיקאי קרואטי אשר כיהן כראש המטה הכללי בין השנים 1992–1995. לאחר מכן כיהן כחבר הפרלמנט הקרואטי בין השנים 1995–1999.
בשנת 2002, הואשם בובטקו בידי בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר בפשעי מלחמה שבוצעו, לכאורה, בידי הצבא הקרואטי במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה.
הוא נפטר לפי שהספיק לעמוד לדין.
בובטקו נולד בסיסאק ב-10 בינואר 1919. הוא למד וטרינריה באוניברסיטת זגרב, אולם בעקבות הכיבוש הגרמני של יוגוסלביה במלחמת העולם השנייה, הוא סולק מהאוניברסיטה.
הוא הצטרף לפרטיזנים של טיטו, ולחם עמם עד סיום המלחמה.
שלושה מאחיו נרצחו בידי האוסטאשה.
לאחר המלחמה, הוא התגייס לצבא העממי היוגוסלבי.
הוא למד באקדמיה הצבאית בבלגרד, והתקדם בסולם הדרגות עד שהגיע לדרגת גנרל-פולקובניק.
עם זאת, במהלך האביב הקרואטי בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, בובטקו תמך בקריאות להענקת אוטונומיה גדולה יותר לקרואטיה בתוך האיחוד היוגוסלבי.
בעקבות כך, הוא סולק מהצבא ב-1972.
ב-1992, לאחר שקרואטיה הכריזה על עצמאותה, בובטקו התגייס לצבא קרואטיה, והשתתף במלחמת העצמאות של קרואטיה.
ב-20 בנובמבר 1992 הוא מונה לראש המטה הכללי השני של הצבא הקרואטי.
במהלך תפקידו, הוא יזם את מבצע כיס מדאק, כנגד המעוזים הסרביים במחוז קראינה.
חיילי הצבא הקרואטי הואשמו בביצוע פשעי מלחמה במהלך המבצע, אולם בובטקו הכחיש זאת.
ב-15 ביולי 1995 הוא הודח מהתפקיד ועזב את הצבא.
בעקבות כך, הוא החל לעסוק בפוליטיקה והצטרף למפלגת האיחוד הקרואטי הדמוקרטי.
בבחירות שנערכו באותה שנה, הוא נבחר לסאבור (הפרלמנט הקרואטי).
הוא כיהן כחבר הפרלמנט עד 1999. בשנת 2000 הוא היה בין החותמים על מכתב שנים עשר הגנרלים, שמחה על הטיפול של ממשלת קרואטיה בתודעת מלחמת העצמאות ובוותיקי המלחמה.
המכתב גרם לסערה עזה בקרואטיה.
בספטמבר 2002, בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר מצא את בובטקו אשם בפשעי מלחמה.
הוא היה הקצין הקרואטי הבכיר ביותר שהואשם בידי בית הדין.
ראש ממשלת קרואטיה איביץ' ראצ'אן מתח ביקורת על החלטת בית הדין והודיע שממשלת קרואטיה לא תשתף פעולה עם בית הדין.
במקביל, הסאבור העביר פה אחד החלטה המגנה את בית הדין.
ותיקי מלחמה אף ארגנו משמר על ביתו של בובטקו.
סקר שנערך באותה שנה העלה כי 84% מהאזרחים הקרואטים התנגדו להסגרתו של בובטקו, ו-71% יישארו מתנגדים גם אם האומה תאוים בסנקציות פוליטיות וכלכליות.
בובטקו נפטר ב-29 באפריל 2003 לפני שבית הדין הספיק לנקוט צעדים מעשיים להסגרתו.
ינס קסטרופ (בקוריאנית: 옌스 카스트로프, בגרמנית: Jens Castrop; נולד ב-29 ביולי 2003 בדיסלדורף שבגרמניה) הוא כדורגלן דרום קוריאני-גרמני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה.
קסטרופ נולד בדיסלדורף שבגרמניה, וגדל במחלקת הנוער של פורטונה דיסלדורף.
בשנת 2015 עבר לשחק במחלקת הנוער של פ.צ.
קלן, ובשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, והאריך את חוזהו במועדון עד לחודש יוני 2023.
ב-7 בינואר 2022 הושאל לנירנברג מהבונדסליגה השנייה למשך עונה וחצי, עד לתום עונת .
ב-12 בפברואר שיחק לראשונה במועדון, בהפסד 4-1 לקרלסרוהה במסגרת המחזור ה-22 בליגה לעונת .
ב-2 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-2 לאיינטרכט בראונשווייג במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת .
הוא ערך 34 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-19 ביוני 2023 חתם על חוזה קבוע במועדון, והמשיך לשחק במועדון במשך שתי עונות נוספות, בהן ערך 52 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים.
ב-2 בפברואר 2025 חתם על חוזה לארבע שנים בבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה החל מעונת 2025/2026.
קסטרופ נולד בגרמניה לאב גרמני ולאם דרום קוריאנית.
הוא שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה, ביניהן נבחרת גרמניה עד גיל 21.
ב-11 באוגוסט 2025 אושרה על-ידי פיפ"א בקשתו לייצג את קוריאה הדרומית, ובהמשך החודש הוא זומן לסגל נבחרת קוריאה הדרומית לקראת משחקי הידידות נגד נבחרות ארצות הברית ומקסיקו בחודש ספטמבר.
ינשוף עצים (שם מדעי: Asio otus) הוא מין בסוג ינשוף מסדרת דורסי הלילה.
אוכלוסיית המין גדולה ומונה בין מיליון וחצי לחמישה מיליון פרטים, המתפרשים על פני שטח נרחב של 28,400,000 קמ"ר, רובו בחצי הצפוני של כדור הארץ.
מסיבות אלה, מצב השימור של המין מוגדר כללא חשש על ידי הארגון IUCN.
גובהו של ינשוף העצים נע בין 30 ל-40 ס"מ, כשמוטת כנפיו היא כמטר.
ראשו עגול וגדול עם ציציות שיער דמויות אוזניים גדולות.
גופו מכוסה נוצות בתערובת של צבעי הסוואה כהים ובהירים כאחד.
עיניו בצבע כתום-צהבהב ומקורו שחור.
הנקבה לרוב גדולה, כבדה וכהה יותר מן הזכר.
משך החיים הארוך ביותר של פרט בטבע שתועד הוא 27 שנים ותשעה חודשים.
ינשוף העצים פעיל בלילות בלבד; במשך שעות היום הוא שוכן בענפי עצים ובסבכי צמחים אחרים ועסוק או בשינה או בטיפוח עצמי.
בשל צבעי ההסוואה שלו קשה עד מאוד להבחין בו.
את הלילות הוא מנצל לציד.
מזונו כולל בעיקר מכרסמים קטנים כגון נברנים ועכברים.
ברם, באזורים ובעונות שההיצע דל הוא מסוגל לשנות את תזונתו בהתאם, ולצוד גם ציפורים קטנות ובעלי חיים אחרים לשם השלמת תזונה.
הינשוף לוכד את טרפו בחשיכה מוחלטת בעזרת ראייתו החדה וחוש השמיעה המפותח שלו.
ינשוף העצים מגיע לבגרות מינית ומוכנות לרבייה בגיל שנה לערך.
הזכרים מושכים את תשומת לב הנקבות בעזרת מעופי חיזור והשמעת קריאות וצלילים מיוחדים.
הרבייה נעשית בין החודשים פברואר–יולי.
הם יעדיפו לקנן בקינים נטושים של מינים אחרים ולא לבנות את קיניהם בעצמם.
הקינים ממוקמים לרוב על ענפי עצים ולעיתים רחוקות יותר גם על הקרקע.
גודל התטולה נע בין 2 ל-10 ביצים (לרוב בין 5–6) בהפרשים של יומיים.
הדגירה נעשית במשך 25 עד 30 יום, כשהנקבה כמעט ולא עוזבת את הקן והזכר מספק לה טרף.
הפרחון עתיד לעזוב את קן הוריו לאחר כ-20 יום ולטפס על הענפים השכנים.
אולם, הוא יתחיל לעוף בכוחות עצמו רק בגיל 35 ימים, ולאחר כ-10–11 שבועות יהיה עצמאי לחלוטין.
ינשופי העצים חיים בזוגות בעת עונת הרבייה, ובשאר השנה הם חיים בבדידות ולעיתים בקבוצות של עד כ-20 פרטים.
הינשוף הבוגר הוא בעל חיים שקט במיוחד וקולו נשמע רק בעת החיזור.
הפרחונים, מאידך, בשלבים הראשונים שלאחר עזיבת קן הוריהם, ממשיכים לבקש מזון ולהודיע להוריהם על מיקומם באמצעות קולות יללה ייחודיים.
חלק מינשופי העצים נודדים במהלך החורף וחלק נשארים בארץ מוצאם.
אחוז מהינשופים הנודדים, ובפרט אלו שמגיעים מאירופה, עוברים גם בשמי ישראל.
בשנות השבעים הם נחשבו לדוגרים נדירים בצפון הארץ, אולם מאז הפכו לדוגרים שכיחים דווקא בדרום הארץ ובמרכזה.
האוכלוסייה בישראל גדלה באופן מתמיד, וכנראה שאחת הסיבות להתפשטותם הרבה נובעת מריבוי קיני העורבים שמספקים להם את מקומות הקינון.
ידוע על שישה תת-מינים של ינשוף העצים.
אל אחד מהם, שהוא אנדמי למדגסקר, נהוג להתייחס כמין בפני עצמו (Asio madagascariensis).
ינשוף שדות (שם מדעי: Asio flammeus) הוא מין בסוג ינשוף במשפחת הינשופיים.
הוא תואר לראשונה ב-1763 על ידי חוקר טבע דני, אריך לודוויגסן פונטופידן.
אוכלוסייתו העולמית נאמדת בכ-2,400,000 פרטים ומצב השימור שלו מוגדר ללא חשש.
ינשוף השדות הוא דורס לילה בינוני בגודלו, שאורכו נע בין 34 ל-43 ס"מ ומשקלו 206–475 גרמים.
עיניו גדולות, ראשו גדול, צווארו קצר וכנפיו רחבות.
מקורו השחור קצר, חזק ומכופף.
נוצות גופו מגוונות בצבעיהן, הנעים מחום-צהבהב לחום, בעוד שנוצות כנפיו וזנבו מפוספסות.
הנקבות גדולות יותר במעט מהזכרים.
צבען הצהוב-כתום של עיניו מודגש על ידי הטבעות השחורות שמקיפות את כל אחת מהן.
מסביב לעיניים יש טבעות גדולות של נוצות לבנות המשוות להן מראה של מסיכה.
תפוצתו של ינשוף השדות היא מהרחבות בתפוצות העופות – הוא מצוי בכל היבשות פרט לאנטארקטיקה ולאוסטרליה.
הוא מתרבה באירופה, באסיה, בצפון ובדרום אמריקה, באיים הקאריביים, בהוואי ובאיי גלאפגוס.
גודל הטריטוריה נע בין 0.18 ל-2.42 קמ"ר, והוא תלוי בזמינות המזון.
הוא אינו עוף נודד מובהק, אולם בחורף הוא ינדוד מתחומי תפוצתו הצפוניים.
הוא יחיה באזורים בהם קיימות אוכלוסיות מכרסמים גדולות.
בשנים שבהן אוכלוסיית העכברושים מצומצמת הוא ינדוד ויחפש מקום שבו זמינות המזון גבוהה יותר.
ינשוף השדות מקנן על הקרקע, לרוב בבתי גידול כמו ערבות, טונדרות, סוואנות ואדמות מרעה.
הקנים מוסתרים על ידי צמחייה גבוהה, והוא מרופד קלות בעשבים ובנוצות.
הנקבה תטיל ארבע עד שבע ביצים בכל תטולה (בכל שנה תטולה אחת), אולם בסביבות עשירות במזון גודל התטולה עשוי להגיע אף ל-12 ביצים.
הדגירה נעשית בעיקר על ידי האם, ומשכה 21–37 ימים.
לאחר ארבעה שבועות הצאצאים יחלו בגידול נוצות.
ינשוף השדות ידוע בתכסיס שהוא עורך לטורפים המתקרבים לקן שלו – הוא יעמיד פנים כאילו אחת מכנפיו פגועה ויתרחק מהקן.
הצאצאים יגיעו לבגרות מינית בגיל שנה.
בחצי הכדור הצפוני עונת הרבייה נמשכת ממרץ ועד יוני, כששיאה מתרחש באפריל.
בחצי הכדור הדרומי עונה זו מתחילה בספטמבר.
על מנת למשוך את הנקבות, הזכרים יבצעו מופעי ראווה בזמן תעופה, ובמהלכם אף ישירו לבת זוגתם.
מופע הראווה הבולט של ינשוף השדות כולל תעופה לגובה רב, ואז צלילה במהירות גבוהה.
במהלך התעופה הזכר יטיח את כנפיו זו בזו (כמעין מחיאות כפיים) בקצב של 2 עד 6 "מחיאות" בשנייה.
ינשוף השדות הוא על פי רוב בעל חיים מונוגמי, אולם נראה שהקשר בין בני הזוג מוגבל לעונות הרבייה.
בניגוד לינשופים רבים אחרים, ינשוף השדות מתחיל לצוד את מזונו בשעות היום או בין הערביים.
הוא ימשיך לצוד את מזונו בשעות הערב, אולם לרוב יפסיק עם רדת הלילה.
בדרך כלל הוא יעוף בגובה נמוך מעל הקרקע, יעוט על טרפו וילכוד אותו בעזרת רגליו.
הוא אינו בעל חיים טריטוריאלי מובהק – מספר פרטים עשויים לחפש את מזונם באותה הטריטוריה.
תזונתו מורכבת בעיקר ממכרסמים, ובמיוחד מחולדות, אולם הוא עשוי לטרוף גם יונקים קטנים וחרקים גדולים.
מקורו וטפריו חזקים, וחושי הראייה והשמיעה שלו חדים, וכך הוא מותאם לתפיסת טרפו תוך כדי תעופה.
ינשוף השדות מאוים על ידי מספר בעלי חיים שנוהגים לטרוף אותו, כמו נץ גדול, בז נודד, בז ארקטי, עקב אדום-זנב, אוח השלג, עיטם לבן-ראש, זרון תכול (Circus cyaneus), עורב שחור ושחף כספי.
בית הגידול הפתוח והמישורי בו הוא חי גורם לו להיות גלוי יחסית לטורפיו.
גורם תמותה מרכזי נוסף הוא התנגשות עם כלי רכב ומטוסים.
בישראל ינשוף שדות הוא מין חולף וחורף נדיר.
בעבר קינן בישראל, אך הוא נכחד ממנה בעקבות דריסה בשל היותו מקנן בקרקע.
ינשופיים (שם מדעי: Strigidae) היא המשפחה הגדולה מבין השתיים שבסדרת דורסי הלילה.
במשפחה זו נכללים מיני דורסי הלילה הקטנים ביותר, מביניהם הקטן ביותר הוא הינשוף השדוני, שאורכו לא עולה על 12–15 ס"מ, וכן הגדולים ביותר, כשהגדול מבין כולם הוא האוח המצוי, שאורכו מגיע עד 75 ס"מ.
במשפחה זו 240 מינים המקובצים תחת 25 סוגים:
ינשוף (Asio) - בו 8 מינים.
כוס (Athene) - בו 6 מינים.
אוח (Bubo) - בו 24 מינים, כולל את הקטופות (Ketupa).
ינשוף ננסי (Glaucidium) - בו 25 מינים.
סוג ומין יחיד ינשוף חשוף-רגל (Gymnoglaux lawrencii).
סוג ומין יחיד ינשוף הרעמה ( Jubula lettii).
סוג ומין יחיד ינשוף מצויץ (Lophostrix cristata).
ינשוף צווחן (Megascops) - בו 28 מינים.
סוג ומין יחיד ינשוף שדוני (Micrathene whitneyi)
ינשוף נצי (Ninox) – בו 38 מינים.
סוג ומין יחיד אוח השלג (Nyctea scandiaca).
ינשוף לבן-פנים (Ptilopsis) - בו 2 מינים.
פולסטריקס (Pulsatrix) - בו 4 מינים.
סוג ומין יחיד ינשוף פלאותי
לילית (Strix) - בו 24 מינים.
סוג ומין יחיד כוס ניצי (Surnia ulula)
סוג ומין יחיד כוס-בזי פפואני (Uroglaux dimorpha).
במשפחה זו ישנם גם שני סוגים שנכחדו:
סוג ומין יחיד ינשוף צוחק (Sceloglaux albifacies)
ינשוף (שם מדעי: Asio) הוא סוג של עוף לילה דורס ממשפחת הינשופיים.
ינשוף שדות (Asio flammeus) – שוכן בנוף פתוח, ונראה גם ביום.
חולף וחורף נדיר למדי, ומקנן נדיר ביותר ולא נראה בעשור האחרון בישראל.
ינשוף עצים (Asio otus) – ינשוף שוכן יערות, הנודד בחורף מן הצפון לדרום.
יציב, חורף וחולף שכיח בישראל.
גודל הינשופים הוא כגודל תרנגולת צעירה, אך בגלל נוצותיהם התפוחות הם נראים גדולים יותר מגודלם הממשי.
צבעם חום מנומר, הכנפיים והזנב שלהם מחוספסים.
רגליהם חזקות מאוד, מכוסות בנוצות ונראות קצרות כשהינשוף עומד, מכיוון שהן מוסתרות ברובן על ידי הגוף.
מלבד זאת, כל רגל של הינשוף מצוידת בטפרים חדים, ואצבעותיהם פונות שתיים אחורה ושתיים קדימה.
ראשו של הינשוף גדול ורחב, עיניו נמצאות בחלקו הקדמי ומופנות קדימה (כמו אצל בני האדם; אך אצל עופות אחרים מסוגו, עיניים בחלק הקדמי הן תכונה נדירה), ועל ידי כך מקנות לינשוף יכולת ראייה סטריאוסקופית.
ככל דורסי הלילה, פרצוף-השמע משמש לקליטת צלילים וניתובם לפתחי האוזניים.
צווארו של הינשוף ארוך וגמיש, דבר המקנה לו יכולת לסובב את ראשו בזווית של עד 270 מעלות, אף יותר מחצי סיבוב ימינה ושמאלה.
הינשוף פעיל רק בלילה וצד את טרפו בצורה הבאה: הוא עף בשקט מוחלט בחושך ואז הוא מתנפל על הטרף, הורג אותו בעזרת טפריו וקורע ממנו חתיכות בעזרת מקורו המאונקל.
הינשופים מבחינים בטרף בעזרת עיניהם החדות המותאמות לראייה בלילה, ובעזרת חוש שמיעתם המחודד.
לאחר סיום עיכול הטרף, הינשוף מקיא את החלקים שאינם יכולים להתעכל בגופו, כגון נוצות, עצמות ושערות.
גוש השאריות שהינשוף הקיא נקרא צנפה.
מזונם העיקרי של הינשופים הוא עופות קטנים מהם, מכרסמים, זוחלים, חרקים ודגים.
הינשופים חיים בזוגות, והם מחלקים את הטיפול בצאצאים.
הנקבה מטילה ביצים, ודוגרת עליהם.
הזכר מביא מזון לגוזלים עד שהם לומדים לעוף ומסוגלים להזין את עצמם לבד.
הינשופים אינם בונים קינים, אלא גרים במקומות נטושים וחשוכים כגון גזעים חלולים של עצים, כוכים, סלעים, או קינים נטושים של ציפורים אחרות.
הם מטילים בין 2 ל־9 ביצים לבנות (לעיתים נדירות מאוד גודל התטולה הוא 12 ביצים).
הגוזלים יוצאים מהביצה עיוורים, מכוסים בפלומה דקה.
המין הנפוץ בישראל הוא ינשוף העצים, אך ישנה גם פריסה רחבה של תנשמות.
מוטת הכנפיים של ינשוף בישראל היא 166 סנטימטרים בממוצע.
שמו של הינשוף נגזר מקולות הנשיפה שהינשוף משמיע (בדומה לתנשמת שמשמיעה קולות נשימה), ואולי גם מהמילה "נשף", שפירושה "לילה".
הינשוף מוכר בתור סימן לעתידות, אך גם למעשי כשפים ובשורות רעות, וזאת משום העיניים שלו שנראות כאנושיות והקולות שהוא משמיע.
ביוון העתיקה, ובעיקר באתונה, הינשוף היה בעל החיים אשר שויך לאלת החכמה - אתנה, פטרונית העיר אתונה.
מסיבה זו נעשה לסמל המדע, ואף סמלם של מטבעות אתונה, בהם הוא מופיע בדרך כלל.
במקרא, הינשוף נזכר כאחד מהעופות הטמאים (בספר ויקרא), וכעוף חרבות (בספר ישעיה)
בתלמוד (ברכות, נז:) נאמר שהינשוף הוא אחד מהעופות שלא יפה לחלום, והוא נקרא שם בשם קפופא.
יס היא להקת רוק מתקדם פופולרית שנוסדה בלונדון בשנת 1968. הלהקה עברה שינויים רבים בהרכבה, ואף חדלה לעיתים להופיע באופן זמני במהלך השנים.
הלהקה פועלת לסירוגין במשך יותר מ-50 שנה ולה מעריצים רבים.
להקת יס נחשבת לאחת מחלוצות ז'אנר הרוק המתקדם והשפיעה על להקות רבות שהלכו בעקבותיה.
יס נוסדה ב-1968 על ידי הסולן ג'ון אנדרסון והבסיסט כריס סקווייר.
ההרכב המייסד כלל גם את הגיטריסט פטר בנקס, הקלידן טוני קיי והמתופף ביל ברופורד.
המופע הראשון שלהם היה במחנה קיץ באנגליה ב-2 באוגוסט 1968. בתקופה זו יצא ללהקה מוניטין של 'גנבת' שירים של אמנים מפורסמים אחרים (כמו דיפ פרפל, הביטלס ועוד) וביצועם מחדש, תוך הרחבות ושינויים מודרניים.
עם פרסום אלבום הבכורה שיצא ב-1969 (שנקרא גם הוא "Yes") הפך פטר בנקס לכוכב עולה בקרב מעריצים וכותבי ביקורות, והקולות ההרמוניים של אנדרסון וסקווייר הפכו עד מהרה לסמל של הלהקה.
ב-1970 יצא אלבומם השני – Time and a Word שכלל 30 קטעי תזמורת סימפונית.
האלבום זכה אמנם להצלחה אך עלו טענות, בעיקר של הגיטריסט – פטר בנקס, על השימוש המוגזם בתזמורת שלא אפשר ביטוי הולם לכישרון של שאר חברי הלהקה.
בנקס פוטר עוד לפני פרסום האלבום.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 אופיינו אלבומי "יס" ביצירות בעלות סידור קלאסי מורכב, משקלים ומקצבים מורכבים, וירטואוזיה מוזיקלית, שינויים דרמטיים ומילים שנכתבו בהשפעת זרם התודעה, ללא סדר כרונולוגי או תחבירי.
היצירות נמשכו מעבר למבנה הסטנדרטי של שירי פופ והגיעו לעיתים לקטעים בני 20 דקות ויותר.
קטעי השירה התחלפו לסירוגין בנעימות אינסטרומנטליות ואלתורי גיטרה, בס וקלידים.
המאפיינים הווקאליים המזוהים ביותר עם 'התקופה הקלאסית' של "יס" הם הקול הגבוה והמיוחד של אנדרסון, צלילי ההרמוניה החזקים, סולו הגיטרה והקלידים השקטים יחסית של ריק וייקמן וסטיב האו, התיפוף הפוליריתמי (שימוש בשני משקלים, או יותר, בו זמנית) של ביל ברופורד והסאונד המיוחד של הבאס (Rickenbacker מודל 4001) שהפיק כריס סקווייר.
סקווייר היה אחד מאמני הבס הראשונים שעיבד את האפקטים של הגיטרה החשמלית, כמו טרמולו, פסינג (שלב אחר שלב) ועוד, לכדי ביצוע אינסטרומנטלי.
החיתוך הריתמי של חטיבת הקצב של הלהקה (סקווייר וברופורד על הבאס והתופים) נחשב, לדעת רבים, לטוב ביותר במוזיקת הרוק באותה תקופה.
שני התקליטים הראשונים שהוציאה "יס" היו מעורבים בחומרים מקוריים של הלהקה יחד עם חומרים של אמנים משפיעים מפורסמים באותה תקופה, כמו: הביטלס, הבירדס וסימון וגרפונקל.
עזיבתו של פטר בנקס ב-1970 והחלפתו בגיטריסט להקת תומורוו (Tomorrow) לשעבר – סטיב האו הביאו את "יס" לעידן חדש.
האלבום השלישי של "יס", The Yes Album, זכה לביקורות נלהבות.
חלק מן ההצלחה של אלבום זה ניתן לזקוף לעובדה שלאלבום זה הוכנסו רק יצירות מקוריות של הלהקה וכן לזכותו של אדי אופורד, טכנאי אולפן שמומחיותו המקצועית הייתה גורם מפתח בהצלחת הלהקה.
מעריצים של אותה תקופה נוהגים לכנות את עצמם כ"Troopers" על שם הקטע השלישי באלבום: "Starship Trooper".
ב-1971 עזב הקלידן טוני קיי את "יס" על מנת ליצור להקה חדשה משלו, "באדגר" (Badger).
את מקומו החליף ריק וייקמן הכריזמטי שבדיוק עזב את להקת The Strawds והיה כבר מוזיקאי מפורסם בעבודתו עם דייוויד בואי, לו ריד ושורה של אמנים מפורסמים אחרים.
סגנונו של וייקמן בקטעי הסולו, היווה ניגוד מובהק לסטיב האו.
הוא הביא שני חידושים ללהקה – את המלוטרון (מקלדת מתוכנתת להפקת צלילים של כלי תזמורת) ואת הסינתיסייזר האנלוגי (מינימוג).
מוקף בשורות של קלידים, שיער בלונדיני גולש וחליפת נצנצים היה וייקמן מוקד להתעניינות רבה על הבמה.
עם וייקמן בהרכב הלהקה, "יס" נכנסה לתקופה שנחשבת לפורייה ולמוצלחת ביותר שלה וקצרה שבחים רבים על שני אלבומיה החדשים: Fragile מ-1971, שנכנס לרשימת עשרת הנבחרים של אמריקה, ו-Close to the Edge מ-1972, שהפך גם הוא לרב מכר.
"יס" נהנתה מהצלחה מסחרית גדולה ברחבי העולם והפכה לאחת מהאטרקציות המוזיקליות בזמנה.
הלהקה עשתה שימוש מרשים בפירוטכניקה שאפיינה את התקופה, והתפרסמה בשל האיכות הגבוהה של הסאונד והתאורה בהופעותיה.
התקליט Fragile סימן גם את שיתוף הפעולה ארוך הטווח בינה לבין האמן רוגר דין, שעיצב את הלוגו של הלהקה, את עטיפות האלבומים ואת התאורה בהופעות.
יש הטוענים ש-Close to the Edge הוא נקודת השיא של כל ז'אנר הרוק מתקדם.
עם זאת, מעט לאחר פרסום האלבום, בשיא הצלחת הלהקה, הודיע ביל ברופורד המתופף על עזיבתו לטובת להקת קינג קרימזון.
ברופורד הוחלף על ידי אלן וייט, מתופף לשעבר בלהקת Plastic Ono Band.
וייט ביצע את הופעת הבכורה שלו באלבום Yessongs, אלבום הופעה שהוקלט במהלך מסע הופעות שערכה הלהקה בסוף 1972 ותחילת 1973.
Yessongs נחשב לפרויקט שאפתני במיוחד והימור רציני לחברת ההפקה, Atlantic Records.
מדובר באלבום משולש שמכיל יצירות אולפן של הלהקה משלושת האלבומים הקודמים בביצוע חי.
עטיפת האלבום הייתה אחת מיצירות האומנות המפורסמות של דין והיא המשיכה את תפיסת העיצוב הקוסמי – אורגני של שני האלבומים הקודמים.
גם אלבום זה הפך לרב מכר וזכה להערכות רבות לאחר שהגיע למקום השביעי בבריטניה ולמקום השנים-עשר בארצות הברית.
אלבום האולפן הבא של "יס", Tales from Topographic Oceans גרר אחריו דעות חלוקות.
האלבום היה שאפתני אף יותר מקודמיו, והורכב מארבע רצועות בלבד, שכל אחת מהן כיסתה צד שלם של תקליט, הקצרה בהן באורך של למעלה מ-18 דקות.
הדבר גרם למבקרים ומעריצים לחוש שהלהקה הגזימה, ושהאלבום ארוך, פומפוזי ומתיש מדי.
למרות הביקורת הרבה, האלבום זכה גם להצלחה בקרב חלק מהמעריצים, ויש הרואים בו האלבום הטוב ביותר של הלהקה.
במהלך יצירת האלבום הסתכסך וייקמן עם חברי הלהקה ובפרט עם אנדרסון, ופרש.
האלבום היה בעל אופי שונה מקודמו, והיצירות בו היו פראיות, רועשות וכאוטיות.
בדומה ל-Close to the Edge, גם אלבום זה נפתח ביצירה אפית ארוכה, שאחריה שני שירים שאורכם כ-10 דקות.
גם היצירה הפותחת, Gates of Delirium, שאורכה כמעט 23 דקות, תוארה לעיתים כיצירה הטובה ביותר של הלהקה, אף שסגנונה התוקפני והרועש (עד כדי מהומה וקולות פיצוצים בחלקה האמצעי, המתאר קרב) שונה מעט מסגנונה הרגיל של הלהקה.
Relayer נחשב לנקודת השיא האחרונה של הלהקה, שאחריה חלה התדרדרות.
ב-1976 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות אמריקני מצליח ובאותה שנה הוקלט האלבום Going for the One בשווייץ.
באלבום זה חזר וייקמן ללהקה.
האלבום כלל להיטים כמו Wondrous Stories אשר הגיע לראשונה בתולדות הלהקה, למקום ה-7 במצעד הסינגלים הבריטי.
גם שיר הנושא הגיע למקום ה-24 במצעד.
באלבום נכללה יצירה בשם Awaken שנמשכת 15 דקות ונחשבת לאחת המוצלחות של הלהקה.
עטיפת האלבום עוצבה על ידי חברת היפנוסיס, בניגוד לקודמות שעוצבו על ידי דין.
בתקופה זו גברה הצלחתה של הלהקה והיא התחילה במכירת חולצות רבת שנים.
ב-1978, יצא אלבומה התשיעי, Tormato, עם עיצוב עטיפה של היפנוסיס.
זהו האלבום האחרון שבו השתתף הסולן, אנדרסון לפני החלפתו על ידי טרוור הורן.
באלבום שולב קטע מצליח, Don't Kill the Whale במחאה על התקופה שבה היה נהוג הרג ליוויתנים לצורך שימוש בשומן שלהם.
לאחר צאת האלבום הודיעו סקוויר, האו ווייט למנהלם, בריאן ליין שפיטרו את אנדרסון בעקבות סכסוך כספי.
גם וייקמן נאלץ לעזוב בשל בעיה בתשלום מס.
במקומם, צורפו שני חברי להקת The Buggles, הסולן הורן והקלידן ג'ף דאונס.
ב-1980 הוציאה הלהקה את האלבום Drama אשר נחשב לאחרון בז'אנר הרוק המתקדם.
באלבום זה חזר דין לעצב את עטיפות הלהקה.
האלבום כלל את הלהיט Machine Messiah אשר התאפיין במוזיקת הבי מטאל.
בהופעות עם הורן, כעסו המעריצים וצעקו "בוז" ללהקה בכך שהחליפה את אנדרסון.
הורן, שסבל מפחד במה, סבל מהקללות והצעקות של המעריצים.
מאז, החליט הורן שלא לשיר שוב ולהתמקד בהפקת אלבומי הלהקה.
באותה השנה, ביקש הבסיסט כריס סקוויר מהסולן ג'ון אנדרסון לחזור ללהקה.
אנדרסון הסכים והלהקה יצאה לסיבוב ההופעות אשר תועד באלבום Yesshows בתקופה זו חזר ללהקה גם הקלידן המקורי, טוני קיי וצורף גם גיטריסט חדש בשם טרבור רבין ממוצא יהודי-דרום אפריקאי, שהחליף את סטיב האו.
בשנת 1983 הלהקה הוציאה את אלבומה האחד-עשר, 90125 (שנקרא על שם המספר הקטלוגי שלו ברשימה הפנימית של אטלנטיק).
האלבום זכה להצלחה מסחרית רבה ונמכר ב-8 מיליון עותקים.
האלבום כלל להיטים ממוסחרים ביניהם המצליח ביותר באלבום ובתולדות הלהקה, Owner of a Lonely Heart.
בתקופה הזאת, "יס" שינו את סגנונם מרוק מתקדם לכיוון "פופי" יותר (מה שהזכיר גם את להקת ג'נסיס ולהקות ואמני רוק מתקדם רבים ששינו את סגנונם המוזיקלי בשנות השמונים).
באלבום זה רוג'ר דין לא עיצב את עטיפת האלבום.
אלבום זה הופק על ידי טרוור הורן, הסולן לשעבר של הלהקה.
תוך 15 חודשים, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות מוצלח והקליפ שלה לשיר Owner of a Lonely Heart שודר ב-MTV.
בשנת 1987, הלהקה הקליטה חומרים לאלבום חדש באיטליה כדי לברוח מתשלום מס בממלכה המאוחדת.
הלהקה הוציאה את האלבום החדש, Big Generator אשר נמכר בשני מיליון עותקים אך לא זכה להצלחה גדולה אף על פי שכלל את הלהיט Rhytm of Love.
באותה שנה, אנדרסון וסקוויר התגרשו מנשותיהם.
ב-1988, התגבשו והתאחדו ההרכב כלל את סולן ג'ון אנדרסון, המתופף המקורי ביל ברופורד, סטיב האו וריק וייקמן.
ההרכב הוציא אלבום תחת שם הלהקה וזכה להצלחה גדולה בכך שאפיין את הלהקה בסגנונה המקורי, רוק מתקדם.
בשנת 1989, התאחדה הלהקה עם הרכבה הקלאסי והרכבה הנוכחי אשר כלל את ג'ון אנדרסון, כריס סקוויר, טרוור רבין, טוני קיי, אלן וייט, ביל ברופורד, ריק וייקמן וסטיב האו.
הלהקה הוציאה את אלבומה החדש, Union באפריל, 1991. ריק וייקמן כינה אותו Onion (בצל) כיוון שהגיב: "כל פעם ששמעתי אותו התחלתי לבכות".
האלבום מכר רק 750,000 עותקים ולא זכה להצלחה גדולה כלל הוא לא כלל שום להיט מצליח והלהקה התחילה לסבול ממשבר כלכלי.
בשנת 1994, הלהקה הוציאה את האלבום, Talk אשר בו עזבו ברופורד, וייקמן והאו את ההרכב.
באלבום, הלהקה הורכבה מאנדרסון, רבין, קיי, סקוויר ווייט.
זהו היה האלבום האחרון שבו רבין וקיי השתתפו.
גם אלבום זה לא זכה להצלחה גדולה, ולא כלל אף להיט.
לאחר מכן טרוור רבין וטוני קיי עזבו את הלהקה.
אך לבסוף, חזרו האו ווייקמן ללהקה.
בשנת 1996 הוציאה הלהקה אלבום בשם Keys to Ascension.
זהו אלבום כפול שמורכב מהקלטות של הופעות חיות של הלהקה, ושתי הקלטות חדשות שהוקלטו באולפן, האלבום הכליל יצירות של הלהקה מהתקופה הקלאסית והביא את האלבום להצלחה.
בשנת 1997, הוציאה הלהקה את החלק השני (Keys to Ascension 2) של האלבום הקודם וגם הרכב האלבום אותו הדבר.
באותה שנה, הלהקה הוציאה אלבום אולפן חדש בשם, Open Your Eyes.
אלבום זה לא זכה להצלחה גדולה ובו הקלידן, וייקמן עזב שוב את הלהקה.
הקלידן החדש היה בילי שרווד.
בשנת 1999, הוציאה הלהקה אלבום חדש בשם The Ladder (הסולם), אשר כלל את הקלידן הרוסי כחבר להקה, איגור קורושב אשר ניגן באלבום הקודם אך לא כחבר להקה.
האלבום כלל שירים אשר התייחסו לשירים מתקופות שונות של הלהקה.
לאחר מכן, עזבו שרווד וקורושב והלהקה לקחה הפסקה של שנה מהוצאת אלבומים.
בשנת 2001, מצאה הלהקה שותף חדש להופעות הקלידן טום בריזלין.
באותה שנה, הלהקה הוציאה אלבום חדש בשם Magnification זהו האלבום האחרון שהשתתף בו ג'ון אנדרסון מאז Drama.
באלבום הלהקה חזרה לצליל סימפוני מאז האלבום Time amd a Word ב-1970.
בשנת 2002, חזר וייקמן להרכב ועזב.
בשנת 2003, הלהקה הוזמנה לפסטיבל הג'אז במונטרו שבשווייץ.
בשנת 2008, מציינת הלהקה סיבוב הופעות בו הקלידן יהיה בנו של וייקמן, אוליבר וייקמן .
באותה שנה, חודש אחד בלבד לפני תחילת סיבוב ההופעות, אושפז אנדרסון בבית חולים בעקבות התקף אסתמה וגילו שיש אצלו קשיי נשימה חמורים.
בתקופה הזו אף אחד לא התקשר לאנדרסון (למעט אלן וייט שהתקשר רק פעם אחת).
סטיב האו אמר שסיבוב ההופעות יתקיים ללא אנדרסון אלא יחליפו זמר קנדי בשם בנואה דייוויד .
לאחר מכן, בנואה הפך לסולן החדש של "יס" ואנדרסון לא חזר.
בשנת 2011, הוציאה הלהקה אלבום חדש בשם, Fly from Here אשר הסולן היה בנואה דייוויד.
האלבום לא זכה להצלחה גדולה, ולבסוף דייוויד עזב.
בשנת 2012, צורף ללהקה סולן חדש בשם ג'ון דוויזיון אשר היה סולן בלהקת מחווה ליס, נכון להיום הלהקה ממשיכה בפעילותה וסטיב האו הודיע שאפילו הלהקה תוציא אלבום חדש ב-2013.
בשנת 2013, הגיטריסט המקורי של הלהקה, פיטר בנקס , הלך לעולמו בגיל 65 כתוצאה מבעיה בלבו.
בנקס הוא החבר הראשון בלהקה שהלך לעולמו.
בשנת 2015, סקווייר הודיע כי הוא ייאלץ לפרוש מסיבוב ההופעות בשל מחלת הלוקמיה שהתגלתה בו.
ב-27 ביוני של אותה שנה, נפטר סקווייר, שהיה החבר היחיד שנשאר ביס לאורך כל תקופתה והותיר את להקתו כשמחליף אותו בילי שרווד.
ב-7 במרץ 2017 הופיעה הלהקה בישראל בהיכל מנורה בתל אביב.
שיתופי פעולה של חברי הלהקה
ברבות השנים חברי "יס" שיתפו פעולה במגוון הרכבים שכללו אחדים מחברי הלהקה, כמו אנדרסון, ברופורד, וייקמן והאוף שפעלו בשנים 1988–1990.
ב-2010 הקימו הסולן ג'ון אנדרסון והקלידן ריק וייקמן מההרכב הקלאסי של הלהקה בשנות השבעים את Anderson, Rabin and Wakeman יחד עם גיטריסט הלהקה בשנות השמונים טרבור רבין.
ARW מרבים להופיע עם חומריה של להקת יס.
חברי הלהקה המייסדים ג'ון אנדרסון וכריס סקווייר נחשבים לגרעין הלהקה.
סקווייר היה שותף בהפקת כל אלבומי "יס" הרשמיים וגם אנדרסון תרם את תרומתו לכל האלבומים פרט לשלושה.
ריק וייקמן, לעומת זאת, היה חבר בלהקה בחמש תקופות שונות לסירוגין.
כיום לא נותר חבר מן ההרכב המקורי של הלהקה, עם עזיבתו של אנדרסון, ומותו של סקווייר.
בילי שרווד – קלידן, גיטריסט
איגור קורושב - קלידן 2000-2004ג'ון אנדרסון – זמר
אלן וייט – מתופף 2010-2012בנואה דייוויד – זמר
אלן וייט – מתופף 2015-הווהג'ון דוויזיון – זמר
יס"מ – יחידת הסיור המיוחדת של משטרת ישראל – היא יחידה מיוחדת במשטרת ישראל שהוקמה במקור ומשמשת עד היום כיחידה המקצועית והעיקרית לטיפול בהפרות סדר והתפרעויות המוניות.
במהלך השנים ולאור התפקידים הנוספים שנמצאים באחריות משטרת ישראל, היס"מ מטפלת בעוד שלל משימות אחרות אשר מצריכות עבודת צוות משטרתי לוחם, מיומן וזמין.
לצורך כך מוכשרים לוחמי היחידה לתת מענה לאירועי פשיעה חמורה, טרור ואלימות במהלך שגרת עבודתם, ולהילחם בעבריינים ומחבלים הנושאים גם נשק חם.
היס"מ מורכבת מצוותי אופנוענים או מסחריות גדולים על מנת לזרז את הטיפול באירועים, אך עם זאת רבים ומצוידים היטב.
מדי לוחמי היס"מ הם שחורים; עד שנת 2021 היו לובשים הלוחמים מדי עבודה (מדי ב') משטרתיים אפורים וצוותי האופנועים ביחידה היו לובשים מעילי רכיבה שחורים.
היס"מ כפופה למשטרת ישראל ומהווה המקבילה של סיירת משמר הגבול במשטרה "הכחולה".
הגיוס ליחידה נעשה על בסיס התנדבותי, והמשרתים בה הם אנשי קבע בוגרי יחידות מיוחדות בצה"ל או במג"ב, בעלי רובאי 05 ומעלה.
ההכשרה לתפקיד כוללת קורס שוטרים שנערך במכללה הלאומית לשוטרים, שם עוברים המגויסים הכשרות לתפקיד שוטר במשטרת ישראל, ולאחר מכן קורס לוחמי יס"מ.
הקורס נערך בבבסא"ר ע"ש רבין, ביחד עם לוחמי יחידות מג"ב, ובסופו מוענקת להם סיכת הלוחם של היחידה.
הלוחמים נדרשים להיות זמינים להקפצות במשך כל שעות היממה, והם מתאמנים באופן קבוע בנושאים מקצועיים הכוללים כושר גופני, קליעה, לוחמה בטרור, קרב מגע, טקטיקות פיזור הפגנות מתקדמות, נהיגה מבצעית, שיתוף פעולה עם כוחות אחרים, לוחמת אב"כ, עזרה ראשונה ועוד.
היס"מ מהווה חוד החנית של משטרת ישראל בהתמודדות מול מעשי עבריינות בעלי אלמנטים אלימים מכל הסוגים, ולכן מגוון התפקידים שבאחריותה הוא רחב מאוד, וכולל מטבע הדברים גם את ההתמודדות עם טרור:
טיפול באירועים של הפגנות, הפרות סדר ומהומות
ביצוע מעצרים של מחבלים או מבוקשים.
אבטחת אח"מים, מאוימים ועדי מדינה.
מתן מענה לפיגועים ומעצר שוהים בלתי-חוקיים.
זמינות עבור יחידות משטרה אחרות בגזרה באירועים חריגים (ירי, מרדפים, אלימות חמורה ועוד).
סיוע ליחידות המשטרה בתחומי מודיעין, אבטחה וכדומה.
פינוי מאחזים ומבנים בלתי חוקיים.
ביצוע צווי חיפוש/מעצר, של חשודים חמושים/אלימים במיוחד.
רובי סער מדגמי M16 ו-M4 קרבין ו-M5 קרבין.
אקדחים מדגמי גלוק 17 וגלוק 19
רכבי ואן מדגמי שברולט "סוואנה" שעברו הסבה.
רכבי שטח ממוגני ירי (איו"ש).
היס"מ הראשונה הוקמה בשנת 1988 במרחב העמקיםעל ידי יוחנן יחיאל ושמעון קורןששימש כמפקדה.בשנת 1991 הוקמה היחידה השנייה במחוז ירושלים (קדמו לה מספר יחידות פיילוט במהלך שנות השמונים אשר נקראו יל"ס - יחידה להשלטת סדר) ומאז הלכו וקמו יחידות יס"מ בכל גזרות משטרת ישראל.
אנשי היחידה לקחו לאורך השנים חלק באירועים חשובים בתודעה הישראלית, בין הבולטים שבהם היו גם רצח יצחק רבין, מהומות אוקטובר 2000, תוכנית ההתנתקות ופינוי ההתנחלות עמונה.
הלוחמים פעלו גם בזירות פיגועים רבים בכל רחבי הארץ, ובכמה מקרים אף נלחמו פנים אל פנים מול מחבלים שכבר החלו בביצוע הפיגוע.
במהלך טבח שבעה באוקטובר, לקחו חלק מרכזי לוחמי היס"מ בקרבות הבלימה בקרב על שדרות ובקרב על אופקים וכן בקרבות ביישובי עוטף עזה.
במהלך הקרבות איבדה היחידה מספר רב מאנשיה.
ככזו, עליה להתערב הלכה למעשה ובאופן מיידי בכל התפתחות מסכנת חיים, כדי לסכל או לכל הפחות למזער נזקים באירוע.
היחידה מאפשרת לפיקוד המשטרה או הצבא לקבל תמונת מצב עדכנית מכח שמזנק מהר, מכתר, מקפיא מצב ואם צריך גם חותר למגע עד להגעת "יחידת השתלטות", צוות משא ומתן ושאר גורמים מקצועיים בהתאם לסיטואציה.
מלבד ההיבט הביטחוני המובן מאליו, התערבויות שכאלה נדרשות בסביבה האזרחית בשלל אירועים מתפתחים כגון ניסיונות התאבדות הכוללים התבצרות, נשק, בלוני גז, ניסיונות חיסול וקרבות עבריינים, אירועי חומ"ס אזרחיים ועוד.
בשל תפקידן, ובעיקר לאור תפקודן באירועים אלו, קנו לעצמן יחידות היס"מ מוניטין של יחידות קשוחות, שלא נרתעות מעימותים פיזיים עם מתפרעים.