tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המחלה פרוגרסיבית, ולעיתים תיתכן גם חולשה דיסטלית, אולם היא פחות בולטת מהחולשה הפרוקסימלית.
הסיבה למחלה אינה ידועה, אולם ידוע כי מעורבים בה תאי T הפוגעים בשריר וככל הנראה יש מרכיב גנטי כלשהו.
מחלה זו לעיתים נלווה להפרעות שונות כגון סוכרת או נוירופתיה פריפרית.
רמות ה-CK יכולות להיות גבוהות או תקינות.
האבחנה היא על ידי לקיחת הסטולוגיה.
הפרעה זו אינה מגיבה לטיפול אימונוספרסיבי (שלא בדומה לדרמטומיוזיטיס או פולימיוזיטיס).
מיופתיה יכולה להיגרם על ידי שימוש בסטרואידים, כלורוקווין, חוסמי בתא מסוימים, קולכיצין, סטטינים ותרופות אחרות.
הסימפטומים נעים החל מעליה של CK ללא סימנים נלווים ועד למצב של רבדומיוליזיס חריף העלול לסכן חיים.
מיופתיות הגורמות לנמק של השריר ורבדומיוליזיס הן בעיקר עקב שימוש בתרופות להורדת שומנים מסוג סטטינים, ואילו מיופתיות מיטוכונדריאליות הן בעיקר עקב שימוש בתרופות אנטי-רטרו-ויראליות.
המיופתיות הללו הן בדרך כלל הפיכות עם הפסקת התרופה.
בכל אופן, לפני מתן סטטינים, מומלץ לקחת בדיקות דם לרמות CK בסיסיות.
שכיח כי מתן סטטינים יביא לעלייה שפירה של רמות CK (עד 500 למשל) ללא קליניקה או תלונות כלשהן, אולם רמות CK של אלפים מחייבות בירור מיידי.
קיימים מספר מצבים מטבוליים ואנדוקריניים הקשורים למיופתיה:
היפוקלמיה כרונית – כלומר, מצב של תת-אשלגן כרוני, יכולה לגרום למיופתיה פרוקסימלית.
זהו מצב הפיך המשתפר תוך שבועות עם תיקון מאזן האשלגן.
סינדרומים הקשורים לשיתוק שרירים מסוג Periodic paralysis syndromes: אלו תסמונות היכולות להיות משפחתיות, ומאופיינות על ידי אפיזודות של חולשת שרירים פלסידית או שיתוק שרירים, הקשורים לאבנורמליות ברמת האשלגן בפלסמה.
בין ההתקפים, הכוח הוא שמור.
קיימות שלוש צורות עיקריות – תסמונת הקשורה להיפוקלמיה, בה ההתקפות נוטות להופיע בהתעוררות, אחרי מאמצים או אחרי ארוחה כבדה, ויכולות להימשך מספר ימים.
קיימת צורה היפרקלמית, שבה ההתקפים מוטים להופיע אחרי מאמץ אך הם קצרים יותר ונמשכים פחות משעה, וקיימת צורה נורמו-קלמית, אשר לעיתים אינה מגיבה לטיפול.
מצבים נוספים הקשורים למיופתיה כוללים – אוסטאומלציה, תת-או יתר פעילות של בלוטת התריס, תת-או יתר פעילות של בלוטת האדרנל, תת-פעילות של ההיפופיזה וכן אקרומגליה.
מיוסטטין הוא חלבון המשתיך לקבוצת פקטורים מעוררי גדילה.
מיוסטטין מגביל את גדילת תאי השריר ברקמות בהם הוא נמצא בריכוזים גדולים.
הגן האחראי ליצור מיוסטטין, התגלה בשנת 1997 במחקר שיצר "עכברים רבי-עצמה" שכונו "עכברי שוורצנגר".
הגן החסר בעכברים, מנע יצור של מיוסטטין ובכך מסת שריריהם הוכפלה (ביחס לגודל ממוצע של עכברים).
בשנת 2001 גילה החוקר סי-ג'ין לי דרך לגדל את מסת שריר החיה באמצעות הזרקת מוטציה שעוררה יצור של מדכאי מיוסטטין.
החלבון ידוע גם בשם Growth and Differentiation Factor 8, מיוצר בתאי השריר, נקשר לקרום התא של רצפטורים ומובל לתאי שריר אחרים דרך מחזור הדם.
הורמונים מגבילים את יצור החלבון ולכן מסת השריר גדלה בתקופת ההתבגרות של נשא הגן.
מחקרים בתחום מחלת ניוון שרירים מערבים הזרקה של מעקבי יצור מיוסטטין.
מחקרים רבים מציינים כי מעכבי מיוסטטין הם חלק מהפתרון למחלת ניוון שרירים.
רמות המיוסטטין מופחתות בנוכחות קראטין.
השיטה פותחה לשימוש בגידול ורבייה של מקנה.
סוגים שונים של בקר, בודדו ומסת שריריהם הושבחה באמצעות דיכוי המיוסטטין.
גלולות מעכבי מיוסטטין שימשו בעבר ספורטאים לפיתוח שרירים.
דיים מיוריאל ספארק הייתה סופרת סקוטית עטורת פרסים.
בשנת 2008 דורגה במקום השמיני ברשימת "50 הסופרים הבריטיים הגדולים ביותר מאז 1945" של הטיימס.
ספארק נולדה באדינבורו בשם שרה (מיוריאל) קאמברג, בתם של מהנדס יהודי, ברנרד קאמברג, ומורה אנגליקנית, שרה אליזבת מוד, מורה למוזיקה ולאנגלית.
היא התחנכה בבית ספר לבנות של ג'יימס גילספי בין השנים 1923–1935, שם ספגה חינוך פרסביטריאני.
בגיל 14 זכתה בפרס ראשון בתחרות שירה לציון מאה שנים למותו של וולטר סקוט.
בין השנים 1934–1935 עברה קורס בכתיבה במכללת הריוט-ואט.
למשך תקופה קצרה לימדה אנגלית ולאחר מכן עבדה כמזכירה בחנות כלבו.
ב-3 בספטמבר 1937 נישאה לסידני אוסוולד ספארק, ועברה איתו לרודזיה (זימבבואה).
בשנת 1938 נולד בנם רובין.
לאחר תקופה קצרה יחסיה עם בעלה התדרדרו, בשנת 1940 היא עזבה את בעלה ובנה ובתחילת 1944 שבה לבריטניה והתגוררה ב"מועדון הלנה" בלונדון.
שנים מאוחר יותר המועדון היווה השראה לאחד מסיפוריה.
בתקופה הזו ספארק שירתה במודיעין הבריטי עד לשוך מלחמת העולם השנייה.
בנוסף, היא פירנסה את בנה באופן קבוע, והוא שב לאנגליה, תחילה עם אביו ולבסוף גדל אצל סבו וסבתו, מצד אמו.
ספארק החלה לכתוב לאחר המלחמה תחת שמה מהנישואין.
תחילה כתבה שירה וביקורת ספרות.
בשנת 1947 הפכה לעורכת המגזין "Poetry Review" (ביקורת שירה).
בשנת 1953 נטבלה לנצרות בכנסייה האנגליקנית, אך בשנת 1954 נמלכה בדעתה והמירה את דתה לכנסייה הקתולית.
אמונתה החדשה הייתה מכרעת, לטענתה, בהפיכתה לסופרת ובחייה בכלל.
ספארק חשה מבוכה וחוסר ביטחון על רקע מורשתה המשפחתית החצויה וחינוכה הפרסביטריאני (דמותה של ג'ין ברודי, אחת האנטגוניסטיות החשובות ביצירתה, הושוותה על ידי מבקרים רבים לאלוהים הקלוויניסטי).
בין השנים 1955–1965 היא התגוררה בדירת חדר ברחוב בולדווין קרסנט בקמברוול בדרום מזרח לונדון.
בשנת 1957 יצא לאור רומנה הראשון, "The Comforters", שעסק בדת הקתולית ובהמרה לקתוליות.
עם זאת, הנושא העיקרי סבב סביב אישה צעירה שהופכת להיות מודעת לכך שהיא דמות ברומן.
ספארק חייתה בניו יורק במשך מספר שנים, ולאחר מכן עברה לרומא.
בשנת 1968 פגשה את האמנית והפסלת פנלופה ג'רדין.
השתיים היגרו יחד לאיטליה והתיישבו בבית משותף בטוסקנה.
שנה לפני מותה, בשנת 2005, זכתה שם ספארק לאזרחות כבוד.
ספריה של ספארק הושפעו ישירות ממקרים בחייה.
רומנה השלישי "ממנטו מורי", עסק בילדותה, בה גילתה על זקנה וחולשה אנושית באופן ישיר בזמן שטיפלה בסבתה הגוססת.
במרכז הרומן אנשים מבוגרים שבזה אחר זה מקבלים שיחת טלפון מסתורית עם מסר פשוט: , הרומן מתמודד עם המוות אליו נחשפה בילדותה.
בין ספריה של מיוריאל, "אביבה של מיס ברודי" הוא המשפיע ביותר שעובד לבמה ולקולנוע.
בשנת 1969 הופק הסרט האביב של מיס ברודי שבו זכתה מגי סמית' בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על גילום דמותה של ג'ין ברודי.
השחקנית ונסה רדגרייב גילמה את הדמות בתיאטרון בלונדון ב-1966.
ספארק זכתה במספר פרסים, בהם פרס דייוויד כהן לספרות בשנת 1997, והוענק לה תואר גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית בשנת 1993.
ספארק נפטרה בביתה בטוסקנה באפריל 2006 והיא בת 88.
ב-3 בספטמבר 1937 נישאה לסידני אוסוולד ספארק ועברה איתו לרודזיה (זימבבואה).
ב-1940 עזבה את בעלה ובנה באפריקה ושבה לבריטניה.
ספארק גרה בלונדון, שירתה במודיעין הבריטי עד סוף מלחמת העולם השנייה ופירנסה את בנה, שחזר לבריטניה אך חי וגדל אצל הוריה.
בתחילת שנות ה-60 היגרה לארצות הברית וחייתה בניו יורק שנים אחדות.
השמועות הכבדות על נטיותיה המיניות של ספארק הוכחשו על ידי בני משפחתה וקרוביה.
שוטטות בכוונה תחילה, מאנגלית – דורון קורן, תל אביב: ספרית מעריב, 1983
נא לא להפריע, מאנגלית – כרמלה דגן, תל אביב: אור עם, תשמ"ד 1984
חילופי משמרות, מאנגלית – כרמלה דגן.
אביבה של מיס ברודי, מאנגלית – כרמלה דגן, תל אביב: חמו"ל, תשמ"ז 1986
היו זמנים בקנסינגטון, מאנגלית – משה זינגר, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ט 1989
ממנטו מורי, מאנגלית – שפי פז, תל אביב: ספרית מעריב, תשנ"ב 1992
מיוצ'ה פראדה (באיטלקית: Miuccia Prada, נולדה בשם מריה ביאנקי – Maria Bianchi; 10 במאי 1949, מילאנו, איטליה) היא מעצבת אופנה איטלקייה, והמעצבת הראשית העומדת מאחורי בית האופנה פראדה, הידוע בקלאסיות המינימילסטית והיוקרתית שלו, ושל חברת הבת שלה מיו מיו, הנקראת על שם שם החיבה שלה.
מיוצ'ה היא הצעירה מבין נכדיו של מריו פראדה, מייסד בית האופנה.
לפי מגזין פורבס, פראדה ובעלה, פטריציו ברטלי, "תפסו שליטה על פס הייצור המשפחתי ב-1978. מאז, הפכו לבית אופנה מוביל.
מיוצ'ה שינתה את שם משפחתה לפראדה בשנות ה-1980, לאחר שאומצה על ידי דודתה.
ב-1985, פרצה לתודעה לראשונה כשעיצבה קולקציית תיקים שחורים מניילון.
ב-1989 עיצבה את קולקציית הביכורים שלה שזכתה להערכה, והמשיכה ב-1995 עם קולקציית הגברים.
את מיו מיו, הקימה ב-1992, כחברה פחות יקרה מפראדה, הפונה לקהל צעיר יותר, בהשראת המלתחה הפרטית שלה.
מיוצ'ה פראדה ידועה בעיקר בשל המינימליזם הקלאסי, קולי, נוח ויוקרתי שלה.
במהלך השנים התפתחה החברה לייצור מוצרי עור, נעליים, בשמים והלבשה לגברים ונשים באחד.
כיום, לפראדה יש כ-250 סניפים לערך ב-65 מדינות.
באפריל 2025 נכללה ברשימת "TIME 100" לשנת 2025 בזכות השפעתה המתמשכת ככוח יצירתי ומובילה אינטלקטואלית בעולם האופנה, שביססה את בתי האופנה פראדה ומיו מיו כמותגי תרבות בעלי חזון ייחודי ובלתי תלוי בטרנדים חולפים.
מיושי אומקי (ביפנית: Miyoshi Umeki ,梅木 美代志; 8 במאי 1929 – 28 באוגוסט 2007) הייתה שחקנית קולנוע וזמרת אמריקאית ממוצא יפני.
אומקי היא השחקנית האסיאתית הראשונה והיחידה עד היום שזכתה בפרס אוסקר בקטגוריית לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1957 על תפקידה בסרט "סיונרה".
אומקי נולדה בעיר הנמל אוטרו שבחבל הוקאידו, יפן.
החלה את הקריירה שלה לאחר מלחמת העולם השנייה כזמרת מועדוני לילה ביפן תחת שם הבמה ננסי אומקי.
בתחילת דרכה הושפעה מההצגות הראוותניות שראתה בתיאטרון הקבוקי וממוזיקת פופ אמריקאית.
אומקי לא הייתה לכוכבת ביפן והיא התפרסמה רק כזמרת זניחה וכשחקנית בסרטים ספורים.
אומקי היגרה לארצות הברית בשנת 1945 והתגלתה לקהל המערבי לראשונה באמצע שנות ה-50 בתוכנית הבידור של ארתור גודפרי "ארתור גודפרי וחבריו" בה הייתה אומקי חברה בצוות הזמרים.
הופעותיה בתוכנית צדו את עיניו של הבמאי ההוליוודי ג'ושוע לוגאן שהחליט ללהק אותה לצידו של כוכב הקולנוע מרלון ברנדו בדרמה "סיונרה".
בסרט הופיעה אומקי בתפקיד קאטסומי ארוסתו של איש חיל האוויר האמריקאי ג'ו קלי (רד באטנס).
הופעה זו הייתה הראשונה של אומקי בהוליווד והיא זיכתה אותה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובמועמדות לפרס גלובוס הזהב.
אומקי הייתה לשחקנית הראשונה והיחידה עד כה ממוצא אסיאתי שזוכה בפרס האוסקר בקטגוריית משחק.
בשנת 1958 שיחקה אומקי במחזמר המפורסם של צמד הכותבים האגדי רוג'רס והמרשטיין "שירת הפרח והתוף" Flower Drum Song"".
על הופעתה בתפקיד מיי לי הועמדה אומקי לפרס טוני.
המחזמר עובד בשנת 1961 לקומדיה קולנועית מצליחה בבימויו של הנרי קוסטר.
אומקי שחזרה על הופעתה כמיי לי הועמדה בפעם השנייה לפרס גלובוס הזהב, לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי/מוזיקלי.
את הופעותייה האחרונות כשחקנית עשתה מיוקי בין השנים 1969 ל-1972 בסיטקום "The Courtship of Eddie's Father" בתפקיד גברת לווינגסטון, עוזרת הבית של האלמן טום קורבט (ביל ביקסבי).
מיוקי שיחקה בסדרה במשך 4 עונות והועמדה פעם אחת לפרס גלובוס זהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
לאומקי היה ילד מבעלה השני הבמאי רנדל הוד.
אומקי נפטרה בשנת 2007 בעיר ליקינג, מיזורי ממחלת הסרטן כשהיא בת 78.
מיונגדונג (בהנגול: 명동; בהנג'ה: 明洞, מילולית: "השכונה המוארת") היא שכונה ברובע ג'ונג-גו (הרובע המרכזי) בסיאול, קוריאה הדרומית הנמצאת בין השכונות צ'ונגמו-רו, יולג'י-רו ו- ונמדאימון-רו.
היא בעיקר אזור מסחרי ומהווה אחד מאזורי המסחר והתיירות של סיאול.
בשנים 2011-2013 דורג הרחוב מיונגדונג כאחד מרחובות המסחר היקרים בעולם.
האזור ידוע גם בשני אתרים בעלי חשיבות היסטורית ותרבותית: קתדרלת מיונגדונג ותיאטרון נאנטה מיונגדונג.
ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 מנתה אוכלוסיית השכונה 2,794 תושבים בשטח של 0.9697 קמ"ר.
מיונגדונג ידועה עוד מתקופת שושלת ג'וסון כשנקראה מיונגריאבאנג והייתה בעיקר שכונת מגורים.
תחת הכיבוש היפני שונה שמה ל מיונגצ'יג'ונג או ביפנית -מייג'י-צ'ו והפכה לאזור מסחר, בהשפעת צמיחת המסחר בשכונה השכנה, צ'ונגמורו.
אחרי החזרת העצמאות, בשנת 1946 הוכרזה כשכונה בפני עצמה.
אחרי מלחמת קוריאה ובשנות ה-60 של המאה ה-20 שגשגה השכונה מבחינה כלכלית והענף הפיננסי מנמדאימון-רו ומיולג'ירו התחיל לזלוג אל תחומה.
שופצו בתים רבים ונבנו בניינים גבוהים.
נפתחו בה חנויות כל-בו רבות, מרכזי קניות, בתי מלון, מסעדות, חנויות יוקרתיות ובוטיקים והאזור עם הרחוב בעל אותו שם הפכו בשנות ה-1970 למכה של הצעירים ושל האנשים האופנתיים.
בנוסף להיותו אזור מסחר ופיננסי, הפכה מיונגדונג, כולל הקתדרלה שלה לאתר פופולרי להפגנות ומחאות פוליטיות במיוחד בשנים 1980–1990 הסוערות.
במרץ 2000 הוכרזה מיונגדונג לאזור לקידום התיירות והיה לאחת התחנות בסיור הרשמי של סיאול הנועד לתיירים.
המרכז הפיננסי של סיאול מתחלק בימנו בין מיונגדונג ל-יאוידו, שבה נמצאת הבורסה של קוריאה.
עם החברות החשובות לביטוח, לשירותים פיננסים, השקעות שיש להן המושב במרכזי במיונגדונג ניתן למנות סיטי בנק, קבוצת SK, בנק קוקמין, Korea Exchange Bank,Lone Star Funds, החברה הבנקאית סומיטומו מיצוי, AIG קוריאה, חאנה בנק, HSBC.
לא רחוק נמצא גם בנק קוריאה.
בשכונה נמצא הבניין של שגרירות סין לשעבר שנפתחה לראשונה ב-4 בינואר 1949, וננטש ב-2002 לטובת מושב חדש בשכונת היוג'ה-דונג.
במקום נמצא מרכז לתרבות סינית ובית ספר יסודי סיני ומסביב - ה"צ'יינה טאון" של סיאול עם חנויות, מסעדות ובתי קולנוע סינים, המשרד הראשי של YWCA, אולם אונסק"ו, תיאטרון מיונגדונג וקתדרלת מיונגדונג, הקתדרלה הרומית-קתולית הוותיקה בקוריאה.
פרט לשעות המוקדמות של הבוקר והשעות המאוחרות לפריקת הסחורות, הרחוב הראשי ורוב הרחובות הם מדרחוב.
בשכונה בולטות חנויות יוקרתיות המוכרות בקמעונאות במחירים ממוצעים עד גבוהים, שלוחות של מותגים בינלאומיים כולל לקוסט, פולו רלף לורן, פורוור 21, בולגרי ולואי וויטון, וכן מותגים קוריאנים בתחום הקוסמטיקה כמו Skin Food,Nature Republic,Missha ,The Face Shop .
קיימים גם מרכזי קניות וחנויות כלבו כמו "לוטה", "שינסראי", "מיליורה", "אם פלאזה" ואחרים.
המקום מושך צעירים ותיירים רבים.
באוגוסט 2012 כחלק מתוכנית ההתפשטות שלה לסין, בתוך חנות הכלבו "לוטה" בעיר טיאנז'ין בארץ זו שחזור דגם של הרחוב מיונגדונג עם הסניפים של Missha, The Face Shop and Skin Food.
פסטיבל מיונגדונג - הוקם בשנת 1982 ומתקיים בדרך כלל פעמיים בשנה: בין מרץ-אפריל באביב ובחודש ספטמבר בסתיו.
במסגרתו מתנהלים מצעדים, מופעי מוזיקה וריקודים, מופעי אופנה והצגות.
חנויות רבות מעניקות הנחות ומבצעים.
ב-2012 השכונה אירחה את מצעד הרחוב של פסטיבל העולמי לריקוד צ'אונאן
את מיונגדונג משרתת בדרום תחנת הרכבת התחתית מיונגדונג ובצפון תחנת הרכבת התחתית יולג'ירו 1-גא.
מיוסה (בנורווגית: Mjøsa) הוא האגם הגדול בנורווגיה ובין האגמים העמוקים ביותר בנורווגיה ובאירופה.
זהו האגם הרביעי בעומקו בנורווגיה.
מיוסה נמצא בדרום נורווגיה, כ-100 ק"מ מצפון לאוסלו.
הנהר העיקרי המזין את האגם הוא גודברנדסדלסלוגן, הנשפך לאגם בצפונו.
המוצא היחיד מן האגם הוא נהר וורמה בדרומו.
אורכו של האגם, מצפון לדרום, הוא 117 ק"מ.
רוחבו המרבי, סמוך לעיר האמאר, הוא 15 ק"מ.
שטחו של האגם הוא 365 קמ"ר ונפחו מוערך בכ-56 קילומטר מעוקב.
פני מיוסה בדרך כלל הם בגובה 123 מטר מעל פני הים ועומקו המרבי 468 מטר.
אורך חופי האגם הוא 273 ק"מ, מהם כ-30% מיושבים.
ב-200 השנים האחרונות נרשמו 20 שיטפונות אל האגם אשר העלו את פני המים ב-7 מטר.
חלק מן השיטפונות הללו הציפו את העיר האמאר.
הערים האמאר, גיוביק ולילהאמר נוסדו על גדות מיוסה.
בטרם נסללו מסילות לאורך חופי האגם הוא שימש כנתיב תחבורה מרכזי.
בעשור השני למאה ה-21 עיקר התעבורה על פני האגם היא למטרות נופש ותיירות.
סמוך לגדות האגם שטחי גבעות מעובדות ובהן שטחי תבואה מן הפוריים ביותר בנורווגיה.
קו הרכבת הראשי בין אוסלו לטרונדהיים עובר על חופו המזרחי של האגם, עם תחנות בהאמאר ולילהאמר.
באגם אי אחד, הלגויה, ומספר איונים.
הכביש הראשי המקשר בין דרום לצפון נורווגיה, E6, חולף במקביל לחופו המזרחי של האגם.
מיורי (בבלארוסית: Мёры; בפולנית: Miory) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
מיורי נזכרת לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-16. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר הסכם ריגה בשנת 1921 נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה, בנפת וילנה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-500 יהודים, והתקיימו בה מפלגות ותנועות נוער יהודיות.
עם פרוץ מבצע ברברוסה ערכו תושבים מקומיים פוגרום ביהודי העיירה, ורצחו בין היתר את רב הקהילה ואשתו.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים, ב-3 ביולי 1941, הטילו אלו על יהודיה גזירות שונות, וריכזו אותם בגטו.
ב-2 ביוני 1942 רצחו אנשי ס"ד 779 מיושבי הגטו שבעיירה ביער קרוקובקה הסמוך.
בשעת האקציה הצליחו להימלט מהעיירה כ-80 יהודים.
מיוריאל באוזר היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית המכהנת כראש עיריית וושינגטון די.
סי., בתם הצעירה של ג'ואן אחות במקצועה וג'ו באוזר, מנהל מתקני בתי ספר ציבוריים ופעיל קהילתי.
היא למדה בתיכון קתולי במרילנד, סיימה תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת צ'טהאם בפיטסבורג ותואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטה האמריקאית בוושינגטון.
באוזר עבדה כמדריכת תיירים בפארק המול ובאתרים נוספים בעיר, וכנציגת תביעות בחברת הביטוח סטייט פארם.
ב-2004 נבחרה לוועדה המייעצת למועצת העיר וושינגטון.
במאי 2007 נבחרה למועצת העיר כנציגת רובע 4, בבחירות מיוחדות שנערכו בעקבות התפטרותו של חבר המועצה אדריאן פנטי המועמד המשוער לראשות העיר, שתמך פומבית במועמדותה.
בנובמבר 2008 נבחרה לכהונה נוספת ובנובמבר 2012 לכהונה שלישית.
במועצה כיהנה כיושבת ראש ועדת הפיתוח הכלכלי.
במרץ 2013 הודיעה על כוונתה להתמודד לראשות העיר, באפריל 2014 זכתה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית כשגברה על ראש העיר המכהן וינסנט גריי.
בבחירות הכלליות זכתה ברוב של 54.5% ובינואר 2015 הושבעה לתפקידה.
ב-2018 נבחרה לתקופת כהונה נוספת ברוב של 80%.
ביוני 2019 ביקרה בישראל ונפגשה עם ראשי שלוש הערים הגדולות - ראש העיר ירושלים משה ליאון, ראש העיר תל אביב רון חולדאי וראש העיר חיפה עינת קליש רותם.
באוזר רווקה ומתגוררת בשכונת ריגס פארק.
במאי 2018 הודיעה כי אימצה ילד.
מיוריטיק (Ciobănesc Românesc Mioritic) הוא אחד מגזעי כלב הבית.
השם נגזר מהמילה הרומנית "mioară" שמשמעה כבשה.
מקורו של כלב רועים מגזע מיוריטיק הוא בהרי הקרפטים שברומניה, שם משמשים הכלבים לשמירה על עדרי הצאן.
המיוריטיק הוא גזע כלבים רומני עתיק יומין הנפוץ בעיקר באזורי סיביו ובראשוב.
נראה כי מקורות הגזע הזה הם כלבים הדומים לרועה המיוריטיק שלוו את השבטים הטטרים והובאו על ידם לצפון הים השחור ומסביב לים הכספי, משם התפשט הגזע למולדובה ולרומניה.
כיום, הכלב פופולרי ברומניה הן בשל מראהו המרשים והן בשל אומץ ליבו.
כלבי רועים מיוריטיק הם בעלי חיים גדולים להפליא עם גוף מלבני ארוך ואתלטי.
פרוותו ארוכה וצפופה והיא עשויה להיות במגוון צבעים - לבן/ שחור או אפור, לבן/קרם.
הכלב נוטה להיות זהיר מטבעו בפוגשו אנשים לא מוכרים, מאחר שתפקידו להגן על עדרים מפני איומים פוטנציאליים אשר כוללים זאבים, שועלים ודובים.
המיוריטיק זקוק לפעילות ספורטיבית יומיומית של הליכה ארוכה.
מיור היא הדרגה הנמוכה ביותר של קציני המטה בצבא הגרמני ("הר"), ובחיל האוויר הגרמני (ה"לופטוואפה").
הדרגה היא שוות ערך לדרגת OF-3 בנאט"ו.
על מנת להתמנות לדרגת "מיור", קצין חייב לעבור קורס מטה בסיסי (Stabsoffizierlehrgang) שנערך במכללת סגל ופיקוד הכוחות המזוינים הגרמניים (Führungsakademie der Bundeswehr).
בצבא הגרמני ובשירות התמיכה המשותפת (Streitkräftebasis), תקופת ההמתנה בין עמידה בדרישות קידום לקידום בפועל לדרגת "מיור", לוקחת בממוצע 15 חודשים, עקב בעיות תקציב (עד יולי 2010).
אפשר להשוותה כשוות ערך לדרגת רב-סרן בצה"ל.
על דרגות הכתף (צבא היבשה, חיל האוויר) יש כוכב כסף בין שני עלי אלון.
דרגת המיור בגרמניה תחילתה בימי הביניים, והיא שוות ערך למייג'ור בצבא הבריטי ובצבא ארצות הברית, והוא מדורג OF-3 בנאט"ו.
במהלך מלחמת העולם השנייה דרגת אס אס שטורמבאנפיהרר הייתה שוות ערך למיור.
מיז'היריה (באוקראינית: Міжгір'я; בהונגרית: Ökörmező, אקרמזה; ברוסית: Межгорье, מז'גוריה; בצ'כית: Volové, וולובה; ביידיש: וואָלאָווע) היא עיר במחוז זקרפטיה שבמערב אוקראינה.
היהודים הראשונים נזכרים כבר במפקד משנת 1768 ובשנת 1830 היה מספרם לכ-120 נפש.
במאה ה-19 כבר היו לקהילה שני בתי כנסת, בית עלמין וכמה מוסדות לימוד.
כרב שימש במקום הרב אהרן טייטלבוים (נינו של הרב אלעזר ניסן טייטלבוים) ולאחריו חתנו הרב אלכסנדר אשר באב"ד שימש במקום עד השואה.
בשנת 1941 גורשו כרבע מיהודי הקהילה וב-16 באפריל 1944 נלקחו לגטו סקלנצה ומשם הובלו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו כמה מהתושבים אך חיי הקהילה לא חודשו.
תו "מיוצר בישראל" הוא מיזם שיצר משרד הכלכלה והתעשייה שנועד לעודד צרכנים בישראל לבחור לקנות מוצרים מתוצרת הארץ.
התו הוא סימן מסחר רשום של התאחדות התעשיינים בישראל.
הדרך שנבחרה להגדיר את השימוש בסמליל היא להטביע תו בולט (ועליו כובע טמבל) על מוצרים שעמדו במדדים (קריטריונים) להגדרתם כתוצרת ישראל.
במסגרת מיזם זה, מוצר ישראלי מוגדר כמוצר שמחיר המרכיב הישראלי בו, מהווה לפחות 35% וכתוצאה ממנו התקבלו מוצרים אחרים או שונים.
תו "מיוצר בישראל", הוא סימן מסחר רשום בישראל.
השימוש בתו "מיוצר בישראל" יכול להתבצע בהתאם להרשאה מפורשת של התאחדות התעשיינים בישראל, ובהתאם לנוהל קבלת תו "מיוצר בישראל" של משרד הכלכלה והתעשייה
סמלילים נוספים מהעולם לעידוד צריכה מייצור מקומי
ישנם מדינות נוספות אשר מציגות את הסמליל להדגש של היצור המקומי באותם מדינות.
לדוגמה: ארצות הברית Made in USA וגרמניה Made in Germany ומדינות רבות נוספות.
מיוריאל פיי באק האמפרי בראון הייתה פוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כגברת השנייה של ארצות הברית וכחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מינסוטה.
היא הייתה נשואה לסגן הנשיא ה-38 של ארצות הברית, יוברט האמפרי.
אחרי מותו של בעלה, היא מונתה למלא את מקומו בסנאט, ובכך נהפכה לראשונה מבין הגברות השניות של ארצות הברית להחזיק במשרה ציבורית.
היא נישאה מאוחר יותר לחבר ילדותה מקס בראון ואימצה את השם "מיוריאל האמפרי בראון".
האמפרי נולדה מיוריאל בעיר הרטון שבדקוטה הדרומית, בתם של אנדרו א'באק ורעייתו ג'סי מיי פירס.
היא למדה במכללת הרטון ופגשה את יוברט האמפרי לראשונה ב-1934, כשעבדה כמנהלת חשבונות.
הם נישאו ב-3 בספטמבר 1936, ועל הרגע בו התאהבו אמרה: "הייתה זו אהבה מואלס ראשון".
היו להם ארבעה ילדים: יוברט השלישי, ננסי, רוברט ודאגלס.
היא שימשה כיועצת לא רשמית לבעלה עם כניסתו לחיים הפוליטיים.
תפקידו הפוליטי הראשון היה ראש עיריית מיניאפוליס, ואחר נבחר שלוש פעמים לסנאט של ארצות הברית מטעם מינסוטה.
במהלך מסע הבחירות השני שלו לסנאט החלה רעייתו להופיע לצדו לראשונה.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1964 בחר בו הנשיא לינדון ג'ונסון כעמיתו למירוץ, ולאחר מכן נבחר האמפרי לסגן נשיא ארצות הברית.
אחרי שנכשל בבחירות לנשיאות 1968, שב לסנאט ב-1971.
אחרי שבעלה הלך לעולמו בעודו מכהן בסנאט, מונתה האמפרי למלא את מקומו מטעם המפלגה הדמוקרטית בידי מושל מינסוטה, רודי פרפיץ'.
ב-25 בינואר 1978 היא הושבעה לתפקידה וכיהנה בו עד 7 בנובמבר 1978, בקונגרס ה-95. היא הייתה בת הזוג הראשונה של סגן נשיא לשעבר ששירתה בקונגרס, כמו גם האישה הראשונה שכיהנה בסנאט מטעם מדינת מינסוטה.
לאחר התייעצות עם הנשיא ג'ימי קרטר, בחרה שלא להתמודד בבחירות המיוחדות לסנאט מטעם מינסוטה בשנת 1978. עשרים ושמונה שנים לאחר מכן נבחרה איימי קלובשר לסנאט מטעם מינסוטה ובכך הייתה לאישה הראשונה שנבחרה על ידי הציבור לסנאט מטעם מדינה זו.
ביישנותה של מיוריאל הערימה קשיים על מילוי תפקידה הפוליטי הבכיר.
בהיותה בתפקיד, ואחרי כן, נאבקה האמפרי למען זכותן של נשים לבצע הפלה מלאכותית ופעלה לחיקוק חוקים למען נכים.
ב-1981 נישאה בשנית לחבר ילדותה מקס בראון, שהלך לעולמו ב-2004. ב-1998 הלכה האמפרי לעולמה ונטמנה בבית העלמין לייקווד שבמיניאפוליס לצד בעלה הראשון יוברט.
מחוז משנה מיורי (בבלארוסית: Міёрскі раён; ברוסית: Миорский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר מיורי.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה מיורי 24,364 בני אדם.
האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 20,737 בני אדם.
מיורהד בון היה תחריטאי וצייר מים סקוטי, שנודע בזכות תיאור הנושאים התעשייתיים והאדריכליים וכן עבודתו כאמן מלחמה במלחמת העולם הראשונה והשנייה.
הוריו היו העיתונאים דייוויד דרומונד בון (1841–1911) ואשתו אליזבת מילר קרופורד (1847–1886).
בין אחיו נכללו העיתונאי ג'יימס בון, והסופר קפטן סר דייוויד בון.
מיורהד בון הוסמך כאדריכל, לפני שפנה לאמנות ולמד בבית הספר לאמנות בגלאזגו, במקור בשיעורי ערב.
שם התיידד עם האמן פרנסיס דוד ואחותו גרטרוד הלנה דוד, איתה התארס בשנת 1898.
הוא החל להדפיס בשנת 1898, ואף על פי שההדפס הידוע הראשון שלו היה ליטוגרפיה, הוא ידוע יותר בתחריטים יבשים שלו.
הנושאים שלו קשורים בעיקר לנופים וארכיטקטורה, שכללו אתרי בנייה והרס עירוניים, קתדרלות גותיות ומבנים נורמניים.
אחד ההדפסים הראשונים שהוצגו היה סצנה של אייר הארבור, ואוסף עבודותיו שהוחזק על ידי המוזיאון הבריטי מתעד את עבודותיו האחרות בין השנים 1898–1916.
בשנת 1901 עבר בון ללונדון, שם פגש את הציירים ויליאם סטראנג, דוגלד מקול ואלפונס לגרוס, והיה חבר במועדון האמנות האנגלי החדש.
הוא ערך תערוכת יחיד ראשונה בגלריה קארפקס בשנת 1902. בון היה גם חבר במועדון האמנות של גלאזגו.
בשנת 1903, בון השיג מספיק הצלחה כלכלית כאמן ויכול היה להרשות לעצמו להתחתן עם גרטרוד, לאחר אירוסים של חמש שנים.
הם עברו לצ'יזוויק ונולד להם בנם הראשון, סטיבן, בשנת 1904, ובנם השני, גאווין, בשנת 1907. בון המשיך לבקר באייר (Ayr), והפיק את ההדפסים הבולטים של כלא אייר בשנת 1905 וסדרה המבוססת על הנוף בדרך בלנטרה בשנת 1907.
במהלך מלחמת העולם הראשונה מינה צ'ארלס מסטרמן, ראש לשכת התעמולה הבריטית במלחמה, בעצתו של ויליאם רוטנשטיין, את בון לאמן המלחמה הבריטי הרשמי ב־1 במאי 1916. בון פעל להקמת קבוצת אמני מלחמה רשמיים.
ביוני 1916 הוא נשלח לצרפת בדרגת ייצוגית ובמשכורת של 500 לירות שטרלינג.
הוא היה בן שלושים ושמונה בפרוץ המלחמה.
הרישומים הקטנים, בשחור ולבן של בון ועוצמתם הריאליסטית שימשו היטב בפרסומים היומיים הממשלתיים.
במקומות שאמנים אחרים היו נרתעים מהאתגר של רישום מראות המלחמה, בון שמח להתמודד עם האתגר.
לעיתים נדירות נרתע מנושאים מורכבים, אבל הצליח מתוך תוהו ובוהו של המלחמה ליצור רישום מרשים ומסודר.
בון שימש כאמן מלחמה עם כוחות בעלות הברית בחזית המערבית וגם עם הצי המלכותי במשך תקופה מסוימת.
הוא הגיע לצרפת ב־16 באוגוסט 1916, במהלך הקרב על הסום והפיק 150 רישומים של המלחמה לפני שחזר לאנגליה באוקטובר 1916. במהלך החודשים הבאים בון חזר לנושא הקודם שלו, והפיק שש ליטוגרפיות של מספנות ב"קלייד" עבור תיק המאמצים של בריטניה בתקופת המלחמה.
הוא ביקר שוב בצרפת בשנת 1917, שם התעניין במיוחד בתיאור חורבות בניינים.
שני כרכים של רישומיו בזמן המלחמה פורסמו במהלך המלחמה, החזית המערבית ופעולות הצי המלכותי.
הוא היה חבר פעיל בוועדת זיכרון המלחמה הבריטית וסייע בבחירת האמנים שקיבלו משימות מהוועדה.
בין השאר קנה עבודות של דורותי קוק ציירת המלחמה.
לאחר שביתת הנשק שב בון לסוג העבודות שהפיק לפני המלחמה, והיה בעל השפעה בקידום אמני המלחמה האחרים ויליאם אורפן ווינדהאם לואיס.
הוא החל לנסוע ברחבי אירופה – צרפת, איטליה והולנד, שהשפיעו יותר ויותר על עבודתו.
בשנת 1923 הפיק שלושה דיוקנאות של הסופר ג'וזף קונרד במהלך נסיעה באוקיינוס האטלנטי.
הוא ערך ביקור בספרד בשנת 1929 שהביא לעבודות על הספר "ספרד העתיקה", בשיתוף פעולה עם אשתו שכתבה את הטקסט.
בתקופה הבין-מלחמתית הציג רבות בלונדון ובניו יורק, ורכש מוניטין לא מבוטל.
בון קיבל תואר אבירות בשנת 1937 בהכתרת הכבוד על שירותים לאמנות והוא כיהן כנאמן בוועדות של כמה מוסדות כולל גלריית טייט, הגלריה הלאומית ומוזיאון המלחמה האימפריאלי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה מיורהד בון לחבר הוועדה המייעצת של אמני המלחמה והפך גם לאמן שכיר במשרה מלאה במשרד המידע המתמחה בנושאי אדמירליות.
הוא הפיק סצנות של מתקני חוף, צייר כוחות ודיוקנאות של קצינים.
עם זאת, לאחר מות בנו גאווין בשנת 1943, החליט שלא להמשיך בוועדת האדמירליות, אך הוא נותר חבר ועד פעיל עד סוף המלחמה.
לאחר מכן בנו השני, סטיבן בון, מונה לתפקיד באדמירליות.
סר מיורהד בון נפטר ב־21 באוקטובר 1953 באוקספורד.
יש לו אבן זיכרון בקתדרלת סנט פול בלונדון.
מיופנתרה (שם מדעי: Miopanthera; מילולית: "פנתר המיוקן") הוא סוג של טורף ממשפחת החתוליים שהתקיים בתקופת המיוקן לפני 12 עד 9 מיליון שנה מהיום.
חתול זה היה קרובו של הפסדאלורוס ובעבר השתייך אליו, כשממצאי המין M.
lorteti, שהתגלה בצרפת, היו שייכים אליו.
בשנת 1965 התגלו ממצאי מאובנים של חתול בטורקיה שהשתייכו לסוג, אך השתייכו למין נוסף - Miopanthera pamiri.
עם זאת טיב הממצאים היה נמוך וחלק מהחוקרים ראו במין זה טקסון מבוטל.
בשנת 2017 העריכו כמה חוקרים שהמין שנמצא בטורקיה היה מאבות הפנתרים המודרניים והיה קרובו של המין פנתר בליתיה, הקדום שבפנתרים שהתקיים בטיבט.
ייתכן שהוא היה גם קרוב לסוג נמר ערפילי, הסוג הקרוב ביותר לפנתרים שקיים עד היום.
חתול זה היה קטן יחסית לפנתרים והגיע לגודל של קרקל עד לנמר קטן, באורך של 130 ס"מ ומשקל ממוצע של 35 ק"ג.
בדומה לפנתרים המודרניים הוא היה בעל מבנה ניבים גדולות וארוכות עם חותכות שפונות כלפי מעלה מעט.
מיושי (ביפנית: 三次市) היא עיר שנמצאת במחוז הירושימה, יפן.
העיר ממוקמת כ-630 ק"מ מבירת יפן, טוקיו, וכ-59 ק"מ מבירת המחוז הירושימה, הירושימה.
החודש הכי חם הוא יולי (22 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,752 מילימטרים בשנה.
חודש יולי הוא החודש הגשום ביותר (253 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש היבש ביותר (66 מ"מ גשם).
מָיוֹריאנוס היה קיסר האימפריה הרומית המערבית בין השנים 457 ל-461. כגנרל בולט של הצבא הרומי, מיוריאנוס הדיח את הקיסר איוויטוס בשנת 457 וירש את מקומו.
מיוריאנוס היה הקיסר האחרון שעשה מאמץ ממוקד לאחד מחדש את האימפריה הרומית המערבית.
כאשר תחת שלטונו רק איטליה, דלמטיה ומעט שטחים בצפון גאליה, ניהל מיוריאנוס מערכה שנמשכה שלוש שנים נגד אויבי האימפריה.
יורשיו עד נפילת האימפריה, בשנת 476/480, היו למעשה שליטי בובה תחת גנרלים ברברים בצבא רומא, או קיסרים שנבחרו ונשלטו על ידי האימפריה הרומית המזרחית.
לאחר שהביס את מתקפת הוונדלים על רומא, מיוריאנוס ניהל קמפיין כנגד הממלכה הוויזיגותית בדרום גאליה.
לאחר שהביס את המלך תאודוריד השני בקרב ארל, מיוריאנוס אילץ את הגותים לנטוש את כיבושיהם בספטימניה (דרום מערב צרפת של היום) והיספניה (ספרד של היום) ולהחזיר את האזור למצב של פוידרטוס (בעלי ברית כפופים לרומא).
מיוריאנוס גם תקף את הממלכה הבורגונדית, הביס אותה ואילץ גם את הבורגונדים לחזור למצב פוידרטוס.
בשנת 460 עזב מיוריאנוס את גאליה כדי לבסס את אחיזתו בהיספניה.
הגנרלים שלו החלו במערכה כנגד הממלכה הסואבית בצפון-מערב היספניה וגם כאן, הצליחו הרומאים להחזיר את האזור למצב פוידרטוס.
תוכניתו להחזרת אפריקה מהוונדלים נכשלה עקב בגידה בתוך צי הפלישה.
מיוריאנוס ניסה לבצע רפורמה בממשל הקיסרי על מנת להפוך אותו ליעיל יותר וצודק יותר.
הגנרל ריקימר הדיח והרג את מיוריאנוס, שהפך ללא פופולרי בקרב האצולה הסנטורית עקב הרפורמות שביצע.
למשך חמישה ימים עונה מיוריאנוס עד שנערף ראשו ליד הנהר סטאפורה שנמצא בתוך מחוז לומרדיה.
מיופיברובלסטומה מסוג שדי הוא גידול שפיר לחלוטין, כלומר הוא אינו מעביר גרורות וכאשר מסירים אותו בניתוח, נדיר שיחזור.
מיופיברובלסטומה מסוג שדי (MFB), נקראת גם מיופיברובלסטומה שדית וחוץ שדית, נקראה לראשונה מיופיברובלסטומה של השד, או, בפשטות יותר, מיופיברובלסטומה שדי (MMFB) או רק מיופיברובלסטומה.
השינוי במינוח זה התרחש מפני שהמחקר הראשוני משנת 1987 ומחקרים רבים לאחר מכן מצאו את הגידול הזה רק ברקמת השד.
עם זאת, מחקר משנת 2001, ודיווחים רבים מצאו בעזרת בהיסטופתולוגיה המיקרוסקופית מאפיינים מרכזיים של מיופיברובלסטומה מסוג שדי במגוון רחב של איברים ורקמות.
דבר המסבך יותר את הנושא הוא מחקרים מוקדמים על מיופיברובלסטומה מסוג שדי אשר סיווגו אותו כאחד ממגוון הסוגים השונים של גידול תאי ציר אשר מלבד מיופיברובלסטומה מסוג שדי, היו לא מוגדרים.
גידולים אלו, שלעיתים קרובות עלו בדיווחים שונים, הם: מיאלופיברובלסטומה, גידול תאי ציר שפירים, פיברומה, ליפומה של תאי ציר, גידול סטרומה מיוגני וגידול סטרומלי בודד.
לבסוף, מחקרים מצביעים על כך שליפומה של תאי ציר ואנגיופיברומה תאית הם זנים של מיופיברובלסטומה מסוג שדי.
כאן, שני הגידולים האחרונים מסווגים באופן ניסיוני כזנים של מיופיברובלסטומה מסוג שדי, אבל אחרת מיופיברובלסטומה מסוג שדי מתואר כפי שהוא מוגדר בצורה קפדנית יותר בהתאם לפרסומים האחרונים.
ארגון הבריאות העולמי, 2020, סיווג גידולי מיופיברובלסטומה מסוג שדי וגידולי מיופיברובלסטומה (כלומר גידולים מיופיברובלסטיים חוץ שדיים) כצורות גידול נפרדות בקטגוריה של גידולים פיברובלסטיים ומיופיברובלסטיים .
מיופיברובלסטומה מסוג שדי תוך-שדי מייצג ככל הנראה פחות מ-1% מכלל גידולי השד.
לעומת זאת, במחקרים אחרונים נמצא כי מיופיברובלסטומה מסוג שדי חוץ-שדי מתרחש בתדירות גבוהה בהרבה: מחקר של 143 חולים דיווח כי מספר המקרים של מיופיברובלסטומה מסוג שדי חוץ-שדי עלה היה פי 10 ממספר מקרי התוך שדי.
לפיכך, המחלה הכוללת עשויה להיות שכיחה יותר ממה שנחשב בעבר.
מיופיברובלסטומה מסוג שדי חוץ-שדי מתרחש בערך באותה מידה אצל גברים ונשים, טווח הגילים שלו רחב וכולל ילדים.
כמו כן, מיופיברובלסטומה מסוג שדי תוך-שדי מתרחש בערך באותה מידה בשני המינים, אך יש לו דומיננטיות ברורה במבוגרים בגיל העמידה ובמבוגרים.
מיופיברובלסטומה מסוג שדי היא מסה שאצל נשים עשויה להתגלות לראשונה בבדיקה עצמית שגרתית של השד או שיטות זיהוי אחרות כגון ממוגרפיה.
גברים עם מיופיברובלסטומה מסוג שדי בשד מופיעים בדרך כלל עם מסת שד מוחשית.
בעוד שאובחן אצל גברים בני 25 עד 87, מיופיברובלסטומה מסוג שדי שכיח בעיקר בנשים לאחר גיל המעבר ומעלה (60–70 שנים).
זה נקשר עם נטילת אסטרוגנים ובגברים, גינקומסטיה.
מיופיברובלסטומה מסוג שדי מתפתח לעיתים קרובות ברקמות המופקות מקווי חלב עובריים , כלומר שתי שורות של רקמות עובריות המולידות רקמות פוסט-עובריות המשתרעות מאמצע בית השחי ועד למפשעות המדיאליות.
גידולי מיופיברובלסטומה מסוג שדי בקו חלב מתרחשים באזורים סביב בור השחי, פי הטבעת, הפות והאשכים.
בעוד שלגידולי מיופיברובלסטומה מסוג שדי באתרים אלה אין רקמת שד, הם, כמו רקמת שד רגילה, בעלי תאים פיברובלסטיים או מיופיברובלסטיים שעלולים להיות בעלי נטייה ליצור גידולים מסוג מיופיברובלסטומה מסוג שדי.
גידולי קו חלב הממוקמים מחוץ לאזורי השד ובלוטות הלימפה המנקזות אזורים אלו נחשבים כאן כמיופיברובלסטומה מסוג שדי חוץ שדי.
כמו כן, דווח כי מיופיברובלסטומה מסוג שדי מתפתח בצלקת ניתוחית שנותרה לאחר טיפול בסרטן השד ובמטופלים עם היסטוריה של סרטן הערמונית, הכליות והלבלב.
גידול זה מופיע בדרך כלל כגוש יחיד, מוצק, נייד, ללא כאבים.
הצגה כמספר מסות היא נדירה ביותר.
לרוב, חסרה לו קפסולה ובדרך כלל הוא קטן מ-4 ס"מ אף על פי שחלקם תועדו כגדולים עד 35.2 ס"מ.
במחקר של 128 חולים עם גידולי מיופיברובלסטומה מסוג שדי חוץ שדי (גודל ממוצע 6.6 ס"מ, טווח 1–22 ס"מ), 65 התרחשו באזור מפשעתי/מפשעה, 18 ברגל, 17 בתא המטען, 14 בחלל הבטן, חלל רטרופריטוניאלי , או איברים באזורים אלו, 7 בחזה, 3 באזורי ראש-צוואר, 2 בנרתיק ו-2 בזרוע.
לרוב החולים (גיל ממוצע 56 שנים, טווח 4–96 שנים) לא היו תסמינים או התלוננו על נפיחות ללא כאבים שהתפתחה במהלך הימים הקודמים, אף על פי שחלקם היו מודעים למסה במשך שנים.
רק מיעוט (~20%) מהאנשים עם מיופיברובלסטומה מסוג שדי חוץ-שדי מתלוננים על מסה כואבת.
גרסת תאי הציר המסווגת באופן טנטטיבי של מיופיברובלסטומה מסוג שדי חוץ-שדי מופיעה בדרך כלל כמסה תת-עורית הטרוגנית המוגדרת היטב אצל גברים (יחס זכר לנקבה 10:1) בגילאי 45–70 שנים (גיל ממוצע 54 שנים) עם נטייה להתעורר בכתף, צוואר אחורי וגב עליון.
גרסת האנגיופיברומה התאית המסווגת באופן טנטטיבי של מיופיברובלסטומה מסוג שדי מתרחשת בדרך כלל אצל מבוגרים (נשים בנות 40–50, גברים בני 60–70 עם מקרים נדירים בילדים), היא בדרך כלל גידול קטן אך יכול להיות גדול עד 25 ס"מ, ומתפתחת לעיתים קרובות באזורי המפשעה-שק האשכים או באזורי הפות.
מבחינה מיקרוסקופית, הוא מורכב מתאי ציר ניאופלסטי, זאת אומרת, תאים ארוכים מאשר רחבים, בעלי מורפולוגיה הנמצאת בין פיברובלסטים למיופיברובלסטים , יש להם מקבילים המופיעים באופן דומה ברקמות רגילות, וברקמות רגילות הן בדרך כלל מזוהות כפיברובלסטים.
התאים הניאופלסטיים בדרך כלל רכשו חריגה בגן הכרומוזום שבה חלק קטן מכרומוזום 13 נמחק.
בנוסף, הם לא מצליחים לבטא את חלבון הרטינובלסטומה (pRb) עקב מחיקה זו.
נוסף על כך, אלו מכילים סממני חלבונים גידוליים.
גידול בעל מראה מיקרוסקופי זה, הכולל מחיקת 13q14, אובדן pRb ונוכחות של סממני חלבוניים מעידים על כך שמדובר במיופיברובלסטומה מסוג שדי ובעיקר, מבדילים אותו מגידולים אגרסיביים יותר העשויים להידמות לו ולגרום לבלבול באבחנה.הדמיה רפואית עשויה לרמוז אך אינה יכולה להוכיח שגידול הוא מיופיברובלסטומה מסוג שדי.
ממוגרפיה, סריקות טומוגרפיה ממוחשבת והדמיית תהודה מגנטית של מיופיברובלסטומה מסוג תוך-שדי וחוץ-שדי מראות בדרך כלל גידולים מוגדרים היטב ומוקפים היטב אשר כמעט בכל המקרים אין להם הסתיידויות.
תוצאות אלו מצביעות על כך שהגידול אינו ממאיר אך אינן מצביעות על איזה סוג הוא עשוי להיות.
האבחנה של מיופיברובלסטומה מסוג שדי תלויה בהיסטופתולוגיה המיקרוסקופית (כלומר הופעה לאחר הכנה נכונה של רקמות וצביעה) של הביופסיה שלה לפני הניתוח.
כפי שמוצג בתמונה העליונה ובשתי התמונות בסעיף התמונות הנוספות המופיע להלן, רקמות מיופיברובלסטומה מסוג שדי תוך-שדיות והחוץ-שדיות מכילות תאי ציר, מספר משתנה של אדיפוציטים (כלומר תאי שומן) ויריעות רחבות או, לעיתים רחוקות יותר, צרורות עבות של סיבי קולגן.
לכ-4% מהמקרים יש מורפולוגיה דמוית תאי גידול אפיתל, כלומר הרקמות מורכבות בעיקר מתאי אפיתל המעורבבים באופן משתנה עם מיעוט (10% עד 40%) של תאים עגולים, מצולעים וצורת ציר.
בניגוד לגידולים ממאירים, לגידולי מיופיברובלסטומה מסוג שדי אין: א) תאים לא טיפוסיים למעט המקרים הנדירים המכילים גושים קטנים של תאים מרובי גרעינים .
ב) תאים מתרבים במהירות כפי שהוגדרו על ידי מדידת אינדקס ההתרבות (כלומר חלק מהתאים שעוברים מיטוזה).
ג) אזורים של נמק (כלומר אזורים של תאים מתים או גוססים).
מיקרוסקופיה של גידולים בווריאציה הטנטטיבית של מיופיברובלסטומה מסוג שדי מראה תערובת של תאי שומן בוגרים, סיבי קולגן, ותאי ציר במטריצה מיקסואידית.
כלי הדם בגידולים אלה נראים לעיתים קרובות עם היאליניזם .
כל התאים הללו נמצאים ברקמה סטרומטית מבצקת לסיבית.
לתאים הניאופלאסטיים במיופיברובלסטומה מסוג שדי התוך-שדי והחוץ-שדי יש מחיקה קטנה בזרוע הארוכה (כלומר "q") באתר 14 באחד משני הכרומוזומים 13 שלהם (מחיקה מסומנת כ-13q14).
זה מוביל לאיבוד בביטוי של pRb , חלבון שנוצר על ידי הגן Rb שנמצא באתר המחיקה.
נוכחות pRb נקבעת בדרך כלל על ידי זיהוי אימונוהיסטוכימי שלו בגרעין התאים הניאופלסטים.
עפ"י שיטה זו, לא נמצא חלבון pRb ב-עד 92% מכל מקרי המיופיברובלסטומה מסוג שדי.
נוכחותם של שני חלבוני סמן בתאים ניאופלסטיים של MFP, שזוהו גם על ידי ניתוחים אימונוהיסטוכימיים, תומכים באבחון של מיופיברובלסטומה מסוג שדי.
חלבונים אלו הם CD34 , גליקופרוטאין במשטח התא הקיימים בעד 89% ממקרי המיופיברובלסטומה מסוג שדי, וחלבון דסמין הממוקם בתוך תאים הנמצאים בעד 91% ממקרי המיופיברובלסטומה מסוג שדי.
תאים ניאופלסטיים בווריאצית מיופיברובלסטומה מסוג שדי הטנטטיבית של תאי ציר, בדומה למיופיברובלסטומה מסוג שדי תוך וחוץ שדי, מבטאים CD34 ודסמין וב-70% מהמקרים, יש להם את הפגם 13q14 ולכן אינם מבטאים pRb.
התאים הנאופלסטיים של הווריאציה הטנטטיבית של האנגיופיברומה התאית חסרים גם הם pRb ברוב המקרים ומבטאים CD34 אך מבטאים דסמין רק באחוז קטן מהמקרים.
תאים ניאופליסטיים במיופיברובלסטומה מסוג שדי תוך-שדי וחוץ-שדי מבטאים בדרך כלל את הקולטנים לאסטרוגן, פרוגסטרון ואנדרוגן.
מחקרים לא שלמים על הווריאנט הטנטטיבי של אנגיופיברומה תאית מוצאים נוכחות של קולטני אסטרוגן ופרוגסטרון על התאים הניאופלסטים לפחות בחלק מהמקרים בעוד שמחקרים בתאים הניאופסטיים של גרסת הליפומה של תאי ציר מוצאים רק מיעוט (<20%) מהמקרים.
תאים ניאופלאסטיים חיוביים לקולטן פרוגסטרון מתרחשים רק במקרים נדירים של גרסה זו.
מיופיברובלסטומה מסוג שדי יכול להידמות ויש להבחין בין מספר סוגים של גידולים שרובם נושאים פרוגנוזה רצינית יותר ממיופיברובלסטומה מסוג שדי.
ליפוסרקומה מובדלת היטב (WDL), המכונה גם גידול ליפומטי לא טיפוסי (ATL) או ATL/WDL, היא גידול נדיר ביותר, אשר בניגוד למיופיברובלסטומה מסוג שדי מורכב משומן בוגר, הומוגנית מורפולוגית ותאי סטרומה שלעיתים קרובות יש להם גרעינים לא טיפוסיים.
לגידול זה יש באופן אופייני תאים ניאופלסטיים עם כרומוזום סמן קטן נוסף בעל צורה חריגה .
כרומוזומים אלו מורכבים ממספר קטן של גנים שהועתקו מזרוע q של כרומוזום 12 באתרים 13–15 (מסומנים 12q13-q15) המכילים ובכך מגבירים את הביטוי של הגנים CDK4 ו-MDM2 ושל הגנים הללו CD4K גליקופרוטאין ומוצרי חלבון MDM2. תאים ניאופלאסטיים ATL/WDL מבטאים בדרך כלל pRB WDL.
מובחן מ-MFB על ידי ההיסטולוגיה שלו ואיתור כרומוזומים לא תקינים אלה.
דסמואיד פיברומטוזיס , המכונה גם פיברומטוזיס מסוג דסמויד, הוא גידול איטי, לעיתים נדירות מולטיפוקאלי, שאינו שולח גרורות אך הוא אגרסיבי מקומית.
כ-10% מהמקרים מתפתחים אצל אנשים עם המחלה התורשתית, פוליפוזיס אדנומטי משפחתי
פוליפוזיס אדנומטי משפחתי נובע ממוטציות תורשתיות בגן APC האחראי לייצור חלבון (adenomatous polyposis coli (APC .
ב-90% הנותרים מהמקרים עם גידול זה יש מוטציות בגן CTNNB1 האחראי לייצור חלבון בטא-קטנין .
שתי המוטציות גורמות להפסדים בהתאמה בחלבון APC או הצטברויות מוגזמות של חלבון APC.
גידולי פיברומטוזיס דרמטואיד מורכבים מיופיברובלסטים אחידים על רקע של סטרומה קולגנית בשפע ורקמות כלי דם.
המחלה שונה ממיופיברובלסטומה מסוג שדי בהיסטופתולוגיה שלה, היעדר חלבון APC, עודף חלבון בטא-קטנין והיעדר חלבון דסמין.
גידול סיבי בודד (SFT) הוא גידול בעל גרורות לעיתים נדירות אך אגרסיבי מקומית.
מקורו ברחבת הריאה או, לעיתים רחוקות, בחלל הבטן ובמגוון רחב של אזורים אחרים.
גידול סיבי בודד מורכב מתאי ציר מזונכימליים חיוביים ל-CD34 במטריקס סיבי ווסקולרלי.
לעיתים רחוקות, גידול זה מכיל תאי שומן ועל ידי כך ניתן לבלבל עם מיופיברובלסטומה מסוג שדי.
הוא נבדל ממיופיברובלסטומה מסוג שדי על ידי כך שמכיל תאי גידול המבטאים יתר על המידה חלבון STAT6 כפי שנקבע על ידי ניתוח אימונוהיסטוכימי.
פיברומות אלו שפירות וניתן בצדק לסווג אותן כגרסאות מיופיברובלסטומה מסוג שדי.
היפרפלזיה סטרומה פסאודואנגיומטית היא גידול שפיר המופיע בשכיחות הגבוהה ביותר בנשים וגברים לפני גיל המעבר עם גינקומסטיה.
הוא מורכב מחללים מחוברים, זוויתיים, דמויי חריצים, מרופדים בתאי ציר דקים ומוקפים בסטרומה קולגנית צפופה.
מורפולוגיה זו והיעדר מחיקת 13q14, נוכחות של pRB שלילי, וברוב המקרים היעדר דסמין בתאים הניאופלאסטיים של הגידול הזה, מבדילים אותו ממיופיברובלסטומה מסוג שדי.
ביופסיה ובדיקות של לפחות מספר סימני מיופיברובלסטומה מסוג שדי (למשל pRB, 13q14, CD24, דסמיס, וקולטני אסטרוגן, פרוגסטרון ואנדרוגן) יכולים להצביע על אבחנה של מיופיברובלסטומה מסוג שדי וגרסאותיו.
ביופסיה טרום ניתוחית של הנגע החשוד מומלצת מאוד מכיוון שטיפול כירורגי של מיופיברובלסטומה מסוג שדי יכול להיות פחות אגרסיבי מטיפולים של גידולים אחרים.
הטיפול המומלץ במיופיברובלסטומה מסוג שדי והגרסאות שלו הוא הסרה כירורגית שמרנית.
במקרה שמצוין על ידי מיקום הגידול, הניתוח יכול להשאיר כמה תאים ניאופלסטיים מאחור: מיופיברובלסטומה מסוג שדי כמעט אף פעם לא חוזר גם כאשר לא כל רקמת הגידול מוסרות.
יש לכלול מעקב שגרתי לאחר ניתוח כחלק מהטיפול במיופיברובלסטומה מסוג שדי.
מיוריאל תמרה ביק הייתה סוכנת של ארגון המבצעים החשאיים של בריטניה (SOE) בצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה.
היא מתה מדלקת קרום המוח.
ביק הייתה בתם של יהודים רוסים, לובה באסיה (לבית גולינסקה) וז'אק איצקו ביק, שקיבלו שניהם אזרחות בריטית.
היא נולדה ברובע אילינג בלונדון, אבל בילתה את רוב ילדותה בנסיעות ברחבי אירופה.
היא התחנכה בצרפת ובגרמניה לפני שעברה חזרה ללונדון בשנת 1930. בין השנים 1923 עד 1924 היא גרה עם משפחתה בוויסבאדן, גרמניה.
המשפחה עברה לצרפת בשנת 1926 והיא למדה בבית הספר בבית ספר תיכון לבנות סנט ז'רמן, צרפת, לפני שעברה לאנגליה בשנת 1930. באנגליה למדה ביק ב-תיכון הצרפתי בקנזינגטון, לונדון, שם היא קיבלה את תעודת הבגרות בשנת 1935. לאחר מכן המשיכה לאוניברסיטת ליל.
בשנות ה-40 הוריה התגרשו, כאשר אביה גר בניו יורק בארצות הברית ואמה עברה לטורקוואי, דבון, אנגליה כדי לגור עם בעלה החדש.
ביק עבדה כמזכירה מ-1936 עד 1938 בלונדון לפני שהפכה לעוזרת מנהל במה בתיאטרון השער.
ב-1937. עם פרוץ המלחמה, היא הצטרפה לצלב האדום כעובדת בהתנדבות ולשירותי ההתנדבות לנשים (WVS).
היא עברה לטורקוואי בשנת 1941, שם עבדה כפקידת רישום לאומית והייתה גם פקחית מטעם ארגון ההגנה על אזרחים מפני סכנת התקפות (ARP).
מיוריאל הצטרפה לחיל הנשים של חיל האוויר של בריטניה (WAAF) בדצמבר 1942 כפקידת חובות כלליות במשרד התיעוד, לאחר מכן הועלתה לדרגת קצין מדור.
בזכות חינוכה האירופאי ויכולתה לדבר צרפתית וגרמנית, היא גויסה ל-SOE ב-1943. היא החלה הכשרה ראשונית בספטמבר 1943 בבית וינטרפולד, קראנלי, בסארי.
מכאן המשיכה לאימונים פארא-צבאיים ב-מאובל לודג', מורר, אינברנסשייר עד אוקטובר ולאימון מפעילי אלחוט ב-פארק תים, אוקספורדשייר.
בנובמבר ודצמבר 1943. היא נבחרה על ידי מנהיג ההתנגדות הצרפתי פיליפ דה וומקור להיות המפעילה האלחוטית שלו.
לאחר שלושה ניסיונות כושלים לטוס משדה התעופה בטמפפורד, ביק צנחה לתוך צרפת בליל ה-8/9 באפריל 1944 עם שלושה סוכני SOE נוספים: קפטן סטניסלב מקובסקי, קפטן סי.אס הדסון - שהיה המפקד שלה עד שהגיע דה וומקור - וקפטן ג'י.די.
היא עבדה ב-SOE במעגל פיתומות כמפעילת האלחוט, הכשירה את כל המפעילים האלחוטיים שגויסו במקום ויידעה את לונדון עם הפרטים על המתגייסים החדשים הללו כדי שיוכלו לקבל שמות קוד ומעמד.
על ביק הוטל בנוסף להקים תיבות דואר למגע במקרה תקלה של השידור האלחוטי.
שם הקוד שלה היה ויולט או מישל.
ביק התאכסנה בבית בטוח בעיירה סלבריס בבעלותו של המתנגד הצרפתי אנטואן וינסנט.
היא שלחה את השידורים שלה בחזרה לאנגליה מסככה מאחורי מוסך בלימוז' לשם הגיעו משאיות ומכוניות גרמניות לתיקונים.
בזמן שהייתה במקום זה, היא עוררה את חשדו של חייל גרמני, אבל עד שהגסטאפו המקומי חזר ביק עברה למקום חדש.
היא שינתה את סיפור הכיסוי שלה, והתחזתה למזכירה פריזאית בחופשת מחלה; כדי להסוות את פעילותה בלילה כשהיא שולחת הודעות ללונדון, היא אמרה שהיא צריכה לקחת תרופות כל כמה שעות אפילו בלילה.
מאוחר יותר היא עברה שוב לביתו של נפח בוורנו.
ביק עבדה שעות ארוכות כמפעילת אלחוט, והייתה עייפה רוב הזמן.
אולם כאשר התמוטטה בביתו של הנפח ואיבדה את הכרתה, היא נזקקה לטיפול רפואי דחוף.
דה וומקור לקח אותה לרופא המוכר למחתרת; הרופא איבחן דלקת קרום המוח ואמר שאשפוז הוא הסיכוי היחיד שלה.
ההמלצה היוותה בעיה מכיוון שהגרמנים עקבו אחר האשפוזים בבתי החולים ובחנו בקפידה את המסמכים של כל האנשים שנכנסו.
סיפור הכיסוי שהומצא היה שביק ודה וומקור (בתפקיד הדוד) פונה מפריז.
ביק אושפזה בבית החולים ברומורנטין, כיום רומורנטין-לנתניי, אשר נוהל על ידי נזירות.
היא קיבלה ניקור מותני, אך נפטרה זמן קצר לאחר מכן ב-23 במאי 1944, בגיל 25 פחות מחודשיים לאחר שהגיעה לצרפת.
היא נקברה בשם בדוי, ברומורנטין, קומונה ועיירה במחלקת לואר א-שר ובמשך שנים רבות טופל קברה על ידי אנשים מקומיים שגם ציינו את יום השנה למותה כגיבורת ההתנגדות.
וומקורט כמעט נעצר על ידי הגסטפו בהלווייתה.
קברה של ביק הועבר מאוחר יותר לבית הקברות הצבאי בפורניק עבור הבריטים שאבדו במאמץ המלחמתי.
לאחר מותה ביק קיבלה את מדליית אוזכר בשדרים (Mentioned in Despatches) על פעילותה, והיא מונצחת באנדרטאות נייטסברידג' ו-ואלנסאי וכן באנדרטת המלחמה בליסי פרנסאי בקנסינגטון.
שלט לזכרה, עם כתובת עברית, יוצאת דופן מספר יהושע, הוצב, בשנת 2014, על קיר הבית שבו התגוררה בטורקוואי במשך כמה שנים, על ידי החברה האזרחית של טורביי ואגודת ותיקי צבא יהודים בבריטניה (AJEX), המיוצגים על ידי ההיסטוריון מרטין שוגרמן והיא גם מוזכרת בספרו: "להילחם בחזרה".
שמה מופיע על אנדרטת המלחמה בטיילת טורקוואי.
ביק מונצחת במוזיאון הצבאי היהודי של אייאקס וגם בעיירה רומורנטין שבצרפת, שם נקברה במקור.
התצלום הצבעוני של מוריאל (שאבד מזמן), ותג ה-WAAF (שניהם נשמרו על ידי אמה לאחר מותה של ביק) התגלו בבית חברתה של אמה, גברת קריש.
גברת קריש מתה בלונדון בשנת 2013 והפריטים נתרמו למוזיאון הצבאי היהודי בקמדן.
ככל הנראה, גברת ביק הורתה להשמיד את המדליות של מוריאל לאחר מותה; הן מעולם לא נמצאו.
כוכב 1939–1945 כוכב צרפת וגרמניה מדליית מלחמה עם אוזכר בשדרים
מיופלוסוס (שם מדעי: Mioplosus) הוא סוג של דג קדום ממחלקת מקריני סנפיר מסדרת הדקראים, אשר התקיים באאוקן שלפני 48 מיליון שנה מזמננו.
סוג זה תואר למדע בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1977 ונכלל בו מין יחיד – Mioplosus labracoides.
ממצאי המאובנים שלו התגלו בתצורות נהר גרין שבוויומינג.
ממצאים נוספים התגלו בלאגרשטטות ברחבי אירופה, אסיה ובניו זילנד ולפי הממצאים הדג התקיים במים מתוקים או מים מליחים.
מעריכים שדג זה היה קשור למשפחת הפרקתיים, ביניהם דגי הפרקה וכן הסוג הטורף Sander, אשר כנראה היה קרובו הרחוק.
בדומה לרוב הפרקתיים הוא היה בעל שני סנפירי גב זקורים, כאשר הקדמי קוצני והאחורי רך יותר והוא היה בעל זנב רחב עם אונות פרוקות.
הפרטים הגדולים ביותר הגיעו לאורך של מעל 50 ס"מ, אם כי לרוב רק לאורך 40 ס"מ ומטה.
לא כל החוקרים מסכימים על שיוכם למשפחת הפרקתיים ומעריכים שהם קרובים יותר למשפחות: פרקות ממוזגות, לברקיים או לטסיים.
הדג היה בעל לסתות חזקות ושיניים חדות והוא היה טורף דגים רעב שהתגלה עם דגים קטנים יותר בגרונו כאשר במקרים מסוימים בליעה של דגים גדולים מדיי הסתיימה במותו.
המאובנים שלו התגלו כפרטים בודדים, מה שמעלה את הסיכוי שגם בחייהם חיו בבדידות.
ריאל קלוב דפורטיבו מיורקה ב' (בספרדית: Real Club Deportivo Mallorca B) היא קבוצת כדורגל ספרדית הממוקמת בפלמה דה מיורקה שבאיים הבלאריים, ומשמשת כקבוצת המילואים של מיורקה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1967. נכון לעונת 2025/2026 היא משחקת בליגה הספרדית החמישית, בבית 11, ומשחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון סון ביבילוני, עם קיבולת של 1,500 מקומות ישיבה.
המועדון נוסד בשנת 1967 תחת השם יוניון דפורטיבה קולרנסה (Unión Deportiva Collerense).
רק בעונת 1981/1982 הפך המועדון לקבוצת המילואים של מיורקה.
הקבוצה המשיכה להשתמש בשמה המקורי עוד שנתיים נוספות, עד שבעונת 1983/1984 שונה שמה למיורקה אתלטיקו (Mallorca Atlético).
לבסוף, לאחר עונת 1992/1993, שונה השם שוב, הפעם לשמה הנוכחי.
כיום, קיים מועדון בשם קולרנסה שהוקם בשנת 1983, כאשר מועדון מיורקה ב' הפסיק להשתמש בשם זה.
בעונת 1998/1999, הקבוצה הצליחה להעפיל לליגת המשנה בספרד, אך ירדה בחזרה לאחר שסיימה במקום ה-19 בטבלה.
בשנת 2022, הקבוצה עלתה לליגה הספרדית הרביעית, אך שנה לאחר מכן, לאחר שסיימה במקומות הנמוכים בטבלה, ירדה חזרה לליגה הספרדית החמישית.
מיוקימיה היא רעד ספונטני, לא רצוני וממוקד של מספר שרירים או אצוות בשריר, אך הוא איננו מספיק כדי להזיז מפרק.
סוג אחד הוא מיוקימיה של השריר האלכסוני העליון.
גורמים תורמים שכיחים כוללים: יותר מדי קפאין, רמות גבוהות של חרדה, עייפות, התייבשות, מתח, עבודה מופרזת וחוסר שינה.
שימוש בתרופות מסוימות, בסמים או באלכוהול עשוי גם להיות גורם, כמו גם חוסר במגנזיום.
תופעה זו עשויה להיראות גם אצל חולים עם טרשת נפוצה.
מיוקו הירויאסו (ביפנית: 広安美代子; 23 בינואר 1911 – 29 ביולי 2025) הייתה יפנית, שחיה מעל גיל 110. לפני מותה הייתה האדם המבוגר ביותר ביפן לאחר מותה של מינה קונדו ב-21 במאי 2025, והאדם החי השמיני בגילו בעולם.
היא אחד האנשים הזקנים ביותר שהחלימו ממחלת נגיף קורונה 2019.
הירויאסו נולדה ב-23 בינואר 1911 בנאקאטסו בעיר אויטה שביפן.
הירויאסו למדה בתיכון לבנות בלבד ולאחר מכן למדה אמנות בבית ספר בטוקיו.
במהלך תקופה זו התגוררה עם דודתה וסבתה.
היא נישאה לגבר שפגשה בזמן שעבדה בעיר הירושימה, ולאחר מכן עבדה כמורה לאמנות בבית ספר לבנות בעיר הירושימה.
בספטמבר 2019 דווח שהיא האדם החי המבוגר ביותר בנאקאטסו, וזכתה לביקור על ידי ראש העיר, מסנורי אוקוזוקה.
בינואר 2021 היא חגגה את יום הולדתה ה-110.
ב-30 באפריל 2021 לאחר מותו של קיו סאטו בן ה-110, דווח כי הירויאסו היא האדם החי המבוגר ביותר בעיר אויטה.
ב-21 במאי 2025 לאחר מותה של מינה קונדו בת ה-114, הפכה הירויאסו לאדם החי המבוגר ביותר ביפן ובאסיה.
גילה של הירויאסו אומת על ידי משרד הבריאות העבודה והרווחה של יפן (MHLW).
בגיל 113, היא עדיין יכלה לדבר בבירור, לכתוב ולצייר, והיא נהנתה לצפות בטלוויזיה ולשחק משחקי קלפים עם שאר הדיירים בבית האבות שלה.
היא אמרה שהיא "תרצה להמשיך לחיות חיים בריאים ומהנים".
בינואר 2025, בסביבות יום הולדתה ה-114, היא נדבקה בנגיף הקורונה אך החלימה בהצלחה, והיא אחת הניצולות הזקנות ביותר הידועות מהמחלה.
מיוקו הירויאסו התגוררה בנאקאטסו בעיר אויטה שביפן.
מיזורי היא מדינה בארצות הברית.
במקור חלק משטח שארצות הברית רכשה מצרפת במסגרת רכישת לואיזיאנה ב-1803.
במלחמת האזרחים האמריקנית היא הייתה בין מדינות האיחוד, אך המשיכה להתיר עבדות.
מיזורי גובלת בשמונה מדינות אחרות, ולצד מדינת טנסי, גובלות שתיהן במספר הרב ביותר של מדינות.
עמים ילידים התיישבו באזור לפני לפחות 12,000 שנים.
המתיישבים האירופים הראשונים במיזורי היו קנדים צרפתים שהגיעו מאזור אלינוי והתיישבו במערב מיזורי בשנת 1750. עד מהרה ההתיישבות האירופית הפכה למרכז חקלאי משגשג.
עיר הבירה של מיזורי, סנט לואיס, נוסדה בידי סוחרי פרוות צרפתים בשנת 1764. בשנים 1764–1803 שלטו הספרדים באזור.
באותן השנים, סנט לואיס הפכה למרכז של סחר אזורי בפרוות.
סנט לואיס סיפקה סחורות לאינדיאנים ואף לאירופה.
התחבורה והמסחר לאורך נהר המיסיסיפי היוו תרומה חשובה לכלכלת המדינה.
כעיר הגדולה הראשונה של האזור, סנט לואיס התרחבה מאוד לאחר המצאת אוניית הקיטור.
בשנת 1800 צרפת בהנהגתו של נפוליאון בונפרטה קנתה את האזור.
שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1803 ארצות הברית קנתה את מיזורי כחלק מרכישת לואיזיאנה.
אזור סנט לואיס היה נקודת המוצא והסיום של משלחת לואיס וקלארק.
טריטוריית מיזורי, שנקראה על שם נהר מיזורי, הופרדה מטריטוריית לואיזיאנה ב-1812, כדי להבחינה ממדינת לואיזיאנה.
במשך השנים, מתיישבים רבים מיקמו במיזורי (בעיקר סביב נהר המיזורי) עבדים אפרו-אמריקאים רבים, שעסקו בחקלאות.
ב-1819 נפרדה ממנה טריטוריית ארקנסו.
בשנת 1821 מיזורי הפכה למדינה ה-24 בארצות הברית כחלק מפשרת מיזורי, וחמש שנים לאחר מכן בירת המדינה עברה מסנט צ'ארלס לג'פרסון סיטי.
במקור, גבולה המערבי של מיזורי היה אמור להיות קו ישר, אך בשנת 1836 התבצעה רכישת שטח משבטים ילידים, דבר שהפך את מיזורי למדינה הגדולה ביותר בארצות הברית באותן שנים.
בשנת 1838–1839 התקיים סכסוך בין מיזורי לאיווה (שגבלה בצפון מיזורי ולא הייתה מדינת עבדות).
הסכסוכים הובילו למתיחות רבה ולהתייצבות מיליציות משתי המדינות לאורך הגבול.
בשנים 1830–1860 האוכלוסייה במיזורי גדלה מאוד, וכמעט הכפילה עצמה בכל עשור.
רוב המהגרים למיזורי היו אמריקאיים, אך היו מהגרים רבים גם מאירלנד, ומגרמניה.
מהגרים אלו, שהיו קתולים, הקימו מוסדות דת משלהם (במדינה שהייתה מאוד פרוטסטנטית).
הסיבות העיקריות להגירה מאירופה היו תהפוכות מדיניות בגרמניה ורעב המוני באירלנד.
המהגרים הגרמנים פיתחו את תעשיית היין לאורך נהר המיזורי ובסנט לואיס עצמה.
לפני מלחמת האזרחים האמריקנית, שיעורם של העבדים הוערך בקצת פחות מ-10% מאוכלוסיית מיזורי הכללית.
עם תחילת המלחמה ופרישת מדינות הדרום מהאיחוד, האספה המחוקקת של מיזורי הצביעה בעד הישארות באיחוד.
במהלך השנים שלאחר מכן, התקיימה בעיקר מלחמת גרילה בין כוחות האיחוד לבין צבא הקונפדרציה.
בין סיום מלחמת האזרחים ועד סוף מלחמת העולם השנייה הכלכלה של מיזורי הפכה מכלכלה חקלאית לתעשייתית.
בשנת 2014, מיזורי זכתה לתשומת לב עולמית בעקבות מותו של מייקל בראון, אפרו אמריקאי שנורה למוות על ידי קצין משטרה מקומי מעשה שגרר אחריו הפגנות ומהומות.
מהומות אלו הובילו בסופו של דבר להתערבות המשמר הלאומי לבקשת המושל ג'יי ניקסון.