tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות הנכות של עודאי, במהלך שנת 2000 סדאם הכריז לבסוף על קוסאי כיורשו.
עוד מונה לתפקיד האחראי על אחד ממנגנוני הביטחון.
ב-22 ביולי 2003, במהלך הפלישה האמריקאית לעיראק, הרגו כוחות ארצות הברית את עודאי וקוסאי חוסיין במתקפת טילים על העיר מוסול.
בהפקה הביוגרפית של ה-BBC ושל ה-HBO, "הבית של סדאם", אשר מבוססת על חייו ועל תקופת של שלטונו של אביו, שיחק פיליפ ארדיטי את דמותו של עודאי חוסיין.
עודד גדיר (נולד ב-21 בספטמבר 1970 בכרכור) הוא זמר רוק, מלחין, פסנתרן מפיק מוזיקלי ומשורר ישראלי.
גדיר כתב והלחין מאות שירים והוציא 11 אלבומי סולו, אלבום אוסף וספר שירה.
הוא חיבר מוזיקה להצגות תיאטרון רבות והפיק מוזיקלית 23 אלבומי מוזיקה לעצמו וליוצרים אחרים.
ב-2002 הקים את הלייבל ואולפן ההקלטות "גלגל".
החל ממאי 2024 מוביל את מופע המחווה הישראלי למוזיקאי האגדי פול סיימון.
גדיר החל את הקריירה המוזיקלית שלו בגיל 14. הוא חיבר מוזיקה להצגה "תופים בלילה" מאת ברטולט ברכט בבימוי אביו יורם גדיר וליווה אותה בפסנתר.
במהלך התיכון חיבר מוזיקה להצגות שביים אביו עם תיאטראות חובבים ותלמידי מגמת התיאטרון בבית הספר החקלאי פרדס חנה.
כמו כן חיבר ב-1988 לחנים לשירי מופע חגיגות 75 שנה למושבה כרכור שהוצג בפני כעשרת אלפים איש.
בשירותו הצבאי ניגן בקלידים בלהקת פיקוד הדרום.
במהלך שירותו הצבאי החל להופיע עם שיריו בליווי חבריו ללהקה, הבסיסט אילן אביב, המתופף ברק בן צור והקלידן ערן דינור.
לאחר שירותו הצבאי החל לעבוד כמנהל מוזיקלי וכמלחין בקיבוצים סמוכים לכרכור – עין שמר, מענית, גן שמואל ומצר.
ניהל חבורות זמר, הלחין וניהל מופעים רבי משתתפים (פסטיבל שירי ילדים, ערב למשורר עלי אלון ועוד) וליווה בפסנתר מופעים שונים.
בהמשך ניהל את הלהקה הארצית של תנועת השומר הצעיר.
בין השנים 1995 ו-2010 השתתף גדיר בעשרות הצגות בתיאטרון הקאמרי, הבימה, תיאטרון באר שבע, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער והפקות פרטיות.
בשנת 1995 הקליט את האלבום "חיוך ממאה אחרת" הכולל 12 שירים, רובם בלחנים וטקסטים שלו.
הוא עיבד והפיק את האלבום.
בשנת 2002 יצא לאור אלבום נוסף - "הכי חזק בעולם".
האלבום כולל 13 קטעים פרי עטו ובהפקתו.
האלבום הוקלט על ידי גדיר בביתו והוא ערך את רוב המיקסים.
מתוכו בלטו השירים "קרוב" ו"היה לנו פעם", שהוא דואט עם הזמרת ללי כהן ובהשתתפות השחקן יוסי ידין; זו ההקלטה האחרונה שידין הקליט.
האלבום זכה להשמעות רבות ברדיו.
בשנת 1997 כתב והלחין את מוזיקת הרקע לתוכנית 'גינת ההפתעות' עם מיכל ינאי ששודרה בערוץ הילדים.
באותה שנה ניהל מוזיקלית וליווה בפסנתר את מופע היחיד 'געפילטעפיש' של השחקנית והקומיקאית אורנה רוטברג, שעלה בתיאטרון הבימה.
ב-2002 הקים גדיר את לייבל "גלגל", ואלבומו "הכי חזק בעולם" היה האלבום הראשון שיצא במסגרת הלייבל.
באותו זמן החל גדיר להפיק גם עבור אמנים אחרים.
הוא הפיק את האלבומים: "אור מתוך החושך"(אביתר ברנוביץ'), "בינתיים"(תמיר קרן), "מרוב שאהבתי אותך"(אביתר ברנוביץ'), "נינה" (איתי יצחקי), "יושב לי על הלב" (זוהר זביב), "אוסף צוזאמן - קול ההתחלות" (אמנים שונים), "אוסף צוזאמן 2"(אמנים שונים), "נווה מדבר" (ערן בן טוב), "מעל לטבע"(ליזה מסיקה), ו"לא ארחף בחלל" (חגית והילה כפיר).
גדיר הפיק שירים גם לאמנים נוספים, בהם יונתן רוזן, איתי פרלמן נסיך, יעל נטף, ללי כהן, בן טל ומורן אריאל.
ב-2004-2006 ניהל מוזיקלית והלחין שתי עונות של התוכנית 'חטף פתח' בטלוויזיה החינוכית בהשתתפות טלי אורן, ישי גולן ועוד.
ב-2006 החל לנהל מוזיקלית את להקת תיכון מקיף רמת גן אותה ניהל במשך שש שנים.
ב-2007 הוציא לאור אלבום שני, "חלומות חורפיים".
האלבום יצא בהפצת חברת התקליטים נענע דיסק, והופק בחלקו בשיתוף עם המוזיקאי אייל (פרסון) שחר.
מתוכו גרסת הכיסוי ל"בואי נעשה לנו חג" (מאת יענקל'ה רוטבליט ויגאל בשן) זכתה להשמעות רבות.
ב-2008 החל ללוות בקלידים את קבוצת תיאטרון פלייבק "אלתרנתיב" והופיע עמם במשך שש שנים עד שנת 2014.
ב-2009 יצא האלבום השלישי של גדיר, "כשהלוויתן ישן", הכולל 15 שירים אותם כתב והלחין.
העיבודים כוללים הרכב אקוסטי, כמעט ללא העלאות, והמוזיקה הוקלטה ללא מטרונום.
מתוכו בלט השיר "ענייני זהות".
בעיבוד השיר נכלל תכנות של רקיעות רגליים, מחיאות כפיים ושלושה טרומבונים.
רוב שירי האלבום הושמעו ברדיו והביקורות היו חיוביות.
ב-2010 הלחין וניהל מוזיקלית את ההצגה "הבימה - הסטודיה הדרמטית מציגה", מאת ובבימויה של חגית רכבי ניקולבסקי.
ב-2011 יצא האלבום "אוסף צוזאמן - אמנים שונים" אותו הפיק מוזיקלית.
השתתפו, בין השאר נועם רותם, איתי פרל, אדם בן אמיתי.
ב-2011 הצטרף לסגל האקדמי של בית הספר מוזיקה הקריה האקדמית אונו והרצה שם בנושאים הפקה מוזיקלית, כתיבה והלחנת שירים במשך מספר שנים.
ב-2012 הוציא לאור אלבום רביעי - 'חוטים'.
את המילים חיבר חברו, המשורר, עורך ומתרגם רפי וייכרט.
גדיר הופיע עם שירים מתוך האלבום, בהשתתפות הנגניות טליה יונה קליגר – פסנתר וקולות, והילה אפשטיין – צ'לו.
בשיר הנושא של האלבום הוא שיתף פעולה עם הזמרת רונית שחר.
ב-2013 השתתף בפסטיבל הפסנתר תל אביב, כמעבד ופסנתרן במופע "לבן על פסנתר" של הזמר-יוצר דן תורן ז"ל.
במופע גם ביצע עם תורן דואטים וביצע איתו את שירו של גדיר, "זרים".
ב-2014 השתתף בפסטיבל הפסנתר תל אביב במופע סולו, בו אירח את היוצר דודי לוי.
מייד לאחר מכן הוציא לאור אלבום חמישי - "סופר עד שלוש".
האלבום זכה למאות השמעות בתחנות הרדיו השונות ולביקורות חיוביות.
גם אלבום זה לווה בסיבוב הופעות אקוסטי בהשתתפות טליה יונה קליגר - כלי הקשה וקולות.
ב-2015 יצא הסינגל "דינג דונג", בדואט של גדיר עם דן תורן.
מילים לחן והפקה של גדיר.
ב-2016 יצא לאור האלבום "מעבר למרחק - בהשראת נערים בכלא 'אופק' 2015".
גדיר כתב, הלחין והפיק את כל שירי האלבום וביצע שניים מהם.
שאר השירים בוצעו על ידי אמנים שונים: אהוד בנאי, ארז לב ארי, אבי בללי, השחקן ליאור אשכנזי, שילה פרבר, רודי ביינסאי, עדי אדוניה וניר אטנלוב.
כל שירי האלבום נכתבו והולחנו בעקבות חצי שנה בה עודד גדיר ניפגש פעם בשבוע עם נערים בני 14–18 הכלואים בבית סוהר 'אופק' אשר נמצא במתחם כלא השרון.
האלבום הושק בפסטיבל הפסנתר 2016 בהשתתפות אמנים שונים ביניהם דן תורן ודודי לוי.
ב-2018 יצא לאור האלבום "ז'ורנל", הכולל תשעה לחנים של גדיר לשירים שכתב המשורר רפי וייכרט.
התארחו באלבום: ערן צור בקריאה בשיר "כשאת אוחזת בי", אפרת גוש בדואט בשיר "ז'ורנל" ודודי לוי אשר ביצע את השיר "שעוד בוערת".
חיים שמש הוא המנהל האמנותי של האלבום.
לארבעה משירי האלבום הופקו קליפים המבוססים על תיאטרון צלליות שיצרה עבורם טל בן בינה וצילמה וערכה מיה טאנר.
האלבום הושק במופע חגיגי באוזןבר ת"א, בהשתתפות כל האורחים ובנוסף גם רוני סומק ומיכל בת-אדם שקראו משיריו של וייכרט.
ב-2020 יצא ספר שירה ראשון, "אוניות שודדים אדומות - שירים ותשע מחשבות", המסכם יותר משלושים שנים בהן עודד גדיר כותב שירה.
הספר כולל בחלקו השני גם מחשבות של גדיר על נושאים שונים כמו חינוך, מגדר, זוגיות, ה'אני' ועוד.
באותה שנה, לרגל יום הולדתו החמישים, יצא אלבום האוסף "חזרתי אל היער - המיטב 2002–2020".
ב-2022 יצא לאור האלבום "כפול", הכולל 14 שירים.
בין השירים תרגום של גדיר לעברית לקלאסיקה "My Way".
ב-13 ביולי של אותה שנה התקיים "מופע המיטב עם להקה" במועדון "גיטרלופט" בתל אביב בו עודד גדיר חגג את יציאת האלבום, ועשרים שנה מאז יצא אלבום הבכורה שלו, 'הכי חזק בעולם'.
ב-2023 יצא האלבום 'שלושים ושלושה' שהוא שיתוף פעולה שלישי במספר עם המשורר פרופ' רפי וייכרט.
באלבום השתתפו כמבצעים גם ערן צור, ישראל ברייט, לירון פלורה משולם וענבר קדם.
ב-2024 יצא האי.פי 'כפול הצד השלישי' הכולל שירים שהוקלטו ב 2022 לאלבום 'כפול' ולא נכללו בו.
החל ממאי 2024 מוביל את המופע 'פול סיימון - המחווה', בניהולו האמנותי של המפיק חיים שמש, שעלה לראשונה במועדון 'האזור' בתל אביב.
במופע גדיר מבצע שירים של פול סיימון מהדואו סיימון וגרפונקל ומקריירת הסולו.
הוא מלווה בלהקת גרייסלאנד: זהר יעקב - תופים, כלי הקשה וקולות | ירדן אשכנזי - בס, קולות | אביאל קריב - גיטרות, קולות.
לחלק מההופעות מצטרף איש התקשורת וחוקר התרבות יואב גינאי.
בגרסה האינטימית של המופע משתתף לצד גדיר המוזיקאי מאי שם טוב בגיטרות ושירה.
גדיר השתתף בהצגות תיאטרון רבות כמלחין, קלידן, סמפלריסט, מנהל מוזיקלי ומעבד.
בתיאטרון הקאמרי, בתיאטרון הבימה, בתיאטרון באר שבע, בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, בחני עמותה לתיאטרון מובחר, בסטודיו למשחק ניסן נתיב, בחוג לתיאטרון סמינר הקיבוצים, בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ובסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
בשנת 2005 החל להשתתף בתוכנית הטלוויזיה "חטף פתח" בהטלוויזיה החינוכית החינוכית הישראלית כמלחין וכמנהל מוזיקלי וליווה חמש עונות של התוכנית.
חיוך ממאה אחרת (לא יצא לאור, 1995)
הכי חזק בעולם (גלגל 2002)
חלומות חורפיים (גלגל - נענעדיסק 2007)
כפול הצד השלישי (גלגל 2024)
עודד אמיר (1 במאי 1950 – 17 באוקטובר 1973) היה לוחם בקומנדו הימי שנהרג במלחמת יום הכיפורים.
על לחימתו במבצע ליידי בפורט סעיד במלחמה זו קיבל את עיטור הגבורה.
אמיר נולד בקיבוץ גשר הזיו לגאולה ושמואל.
למד במשק בכיתות היסודיות והמשיך את לימודיו בתיכון האזורי סולם צור.
אמיר גויס לצה"ל בתחילת נובמבר 1968 והתנדב לקומנדו הימי בחיל הים.
לאחר שסיים את הטירונות נשלח לקורס קצינים וזכה להערכה רבה על שירותו.
הוא לקח חלק בפעולות ומבצעים שזיכוהו בתעודות ומכתבי הוקרה ממפקד חיל הים והרמטכ"ל.
במלחמת יום הכיפורים השתתף במבצע ליידי בו פיקד על כוח הפשיטה של הקומנדו הימי שחדר מבעד לרשת הפלדה שבפתח נמל פורט סעיד.
הוא היה בחוליה אחת מתוך שתי חוליות של צמד לוחמים.
יחד עם רב-סמל עלי קמחי היה אחראי להצמדת מוקש עלוקה לסטי"ל אוסה ולסט"ר.
אמיר וקמחי הצמידו את המטענים למטרות אך לא שבו לנקודת האיסוף ולא ידוע מה עלה בגורלם.
השניים נפגעו, ככל הנראה, מהשלכת מטעני העומק בתוך נמל פורט סעיד והוכרזו כנעדרים.
על פעולותיו בקרב עוטר אמיר לאחר מותו בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון שמעון פרס.
כבר במהלך המלחמה נעשו מאמצים תחת אש לאתר את גופותיהם, אך הם לא אותרו עד היום והם הוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע.
לוח זיכרון על שמו נקבע בגן הנעדרים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
השאיר אחריו הורים ושני אחים.
אחיו של עודד, , נהרג בתאונת דרכים בעת שירותו בצה"ל ביולי 1977.
עודד גור לביא (נולד ב-1967) הוא מנכ"ל חברת ההזנק nT-tao.
קודם לכן היה תת-אלוף בצה"ל, בתפקידו האחרון שירת כראש מספן הים.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1985 השלים קורס חובלים במגמת צוללות.
שירת במספר תפקידי פיקוד בשייטת הצוללות, פיקד על סטי"ל אח"י קוממיות ועל הצוללת אח"י לויתן (סדרת דולפין).
לאחר מכן שירת כראש חטיבה באגף מבצעים.
בתפקידו הבא שירת כמפקד שייטת הצוללות בנובמבר 2011 החליט הרמטכ"ל, בני גנץ, למנותו לראש מספן הים ובמהלך שנת 2012 נכנס לתפקידו.
במהלך תפקידו לקח חלק בין היתר במבצע חשיפה מלאה.
באוקטובר 2014 מונה לעמוד בראש צוות המשימה האסטרטגי באגף התכנון לאחר מבצע צוק איתן.
בשנת 2019 הקים את חברת ההזנק nT-tao, העוסקת בפיתוח טכנולוגיה להיתוך גרעיני, והוא משמש כמנכ"ל החברה.
הוא נמנה עם מומחי המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית באוניברסיטת חיפה.
תא"ל גור לביא מתגורר במושב עין עירון והוא נשוי ואב לחמישה.
הוא בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל מהטכניון ותואר שני במינהל ציבורי מטעם אוניברסיטת הרווארד (במסגרת תוכנית קרן וקסנר).
עודד בסיוק (נולד ב-1973) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף.
שירת בתפקידו האחרון כראש אגף המבצעים, קודם לכן שירת כראש חטיבת התכנון באגף התכנון, מפקד עוצבת הפלדה, מפקד עוצבת המפץ, ראש מחלקת המבצעים באמ"ץ, מפקד חטיבה 7 ומפקד גדוד 82.
גדל ברמת השרון, ולו אחות אחת.
בנעוריו היה דובר מטה הנוער של מפלגת העבודה.
בסיוק התגייס לחיל השריון ב-1991, שירת כקצין בגדוד 53 של חטיבה 188 ובשנים 1995–1996 שירת כמפקד פלוגת שריון.
בתפקידו הבא שימש ראש מדור מרכבה במפקדת קצין שריון ראשי ויצא ללימודים.
ב-2001 מונה לקצין אג"ם של חטיבה 188. ב-2003 מונה למפקד גדוד 71 של חטיבה 188. סיים את תפקידו לאחר תאונה קטלנית שאירעה במהלך כהונתו.
עבר לשרת כראש ענף במרכז לאימונים באש במל"י, ובשנת 2005 עבר לפקד על גדוד 82 של חטיבה 7 ושירת בתפקיד זה בתקופת מלחמת לבנון השנייה.
מיד לאחר חטיפת חיילי צה"ל בגבול לבנון עלה טנק מגדודו על מטען במאחז "כיפת הדגל" וכל צוותו נהרג, בעת שהיה במשימה לזיהוי נתיב בריחת כוחות חזבאללה.
בסיוק המשיך להוביל את הגדוד במהלך כל ימי הלחימה בגזרה המערבית בלבנון.
לאחר סיום תפקיד המג"ד מונה בשנת 2007 לקצין אג"ם של עוצבת געש.
ב-2009 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מרכבות האש ובמקביל הדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים.
ביולי 2011 מונה למפקד חטיבה 7, תפקיד בו שירת עד יוני 2013. בתקופת פיקודו התחממה גזרת רמת הגולן וכוחות תחת פיקודו ביצעו ירי לעבר עמדות צבא סוריה, במהלך תקופה זו הכין ונערך עם כוחות החטיבה לכניסה הקרקעית שתוכננה למבצע עמוד ענן ברצועת עזה.
בתפקידו הבא מונה לראש מחלקת מבצעים באמ"ץ ושירת בתפקיד בשנים 2013–2015 בין השאר במהלך אירוע חטיפת שלושת הנערים ורציחתם ובמבצע צוק איתן.
ב-4 באוגוסט 2015 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת המפץ ושירת בתפקיד עד 16 במאי 2017.
ב-13 ביוני 2017 מונה למפקד עוצבת הפלדה בתקופה זו היה שותף לגיבוש תוכנית צה"ל לפגיעה במנהור חמאס כפי שהוצאה לפועל במהלך מבצע שומר החומות.
בשנת 2019 מונה לראש חטיבת התכנון באגף התכנון, שם הוביל את הוצאתה לפועל של התוכנית הרב שנתית תנופה.
ביוני 2021 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף המבצעים.
בין היתר שירת בתפקיד זה במבצע עלות השחר ובמבצע מגן וחץ.
במאי 2022, בעקבות גל הטרור בישראל באביב 2022, יצא צה"ל למבצע שובר גלים בהובלת בסיוק שכלל גם את חיזוק גדר ההפרדה.
לצורך כך אישר בסיוק להעביר מכ"מים וחיישנים מתקדמים לאיסוף מודיעין אל קו התפר.
לפי תחקיר עיתונאי של "חדשות 12", בלילה שבין 6 ל-7 באוקטובר 2023 דווח לבסיוק על סימנים מחשידים מצד חמאס ברצועת עזה.
הוא העריך שמדובר בהיערכות הגנתית של חמאס מחשש לתקיפה של ישראל ובהתאם החליט שלא לשנות את ההיערכות סביב רצועת עזה, למעט הוצאת הוראה להוסיף כטב"ם ברצועת עזה ואחד נוסף ביהודה ושומרון וקיצור כוננות של שני מסוקים שהיו בבסיס רמת דוד, שעל פי ההחלטה יועברו דרומה בבוקר.
בסיוק הדגיש את הצורך לשמור על מקורות מודיעיניים ולכן הנחה על "היערכות מצומצמת".
לבקשת אלוף פיקוד דרום ירון פינקלמן לדרוך את כיפת ברזל ענה בסיוק כי זה לא רלוונטי בשלב הזה.
לפי כתבה בחדשות 13, השתתף בסיוק בדיון עם הרמטכ"ל בו הוחלט שלא לדווח על הסימנים לשר הביטחון ולראש הממשלה, ולא לעדכן את הכוחות בשטח.
בסביבות השעה 8:00 בבוקר ה-7 באוקטובר הורה בסיוק על מעבר למלחמה וגיוס נרחב של מילואים.
במרץ 2025 ביקש בסיוק, בפגישה עם הרמטכ"ל הנכנס אייל זמיר, לפרוש מצה"ל.
זמיר קיבל את בקשתו וביקש ממנו להמשיך בתפקידו בחודשים הבאים.
ב-13 ביוני 2025 פתח צה"ל במבצע עם כלביא, שהאלוף בסיוק נמנה עם מתכנניו ומובילי הוצאתו לפועל.
ב-3 ביולי 2025 סיים את תפקידו כראש אגף המבצעים.
ב-23 בנובמבר 2025 הורה הרמטכ"ל אייל זמיר להדיחו משירות מילואים בשל חלקו במחדל טבח שבעה באוקטובר.
לבסיוק תואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
הוא מתגורר בהוד השרון, נשוי ללימור ואב לארבעה.
עודד אלקיים (נולד ב-9 בפברואר 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
אלקיים התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל חיפה, ועם קבוצת הנוער של המועדון זכה באליפות ליגת העל לנוער בעונת , תחת הדרכתו של המאמן שלומי דורה.
ב-4 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 0-0 נגד הפועל רמת השרון במסגרת גביע הטוטו.
ב-26 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית, בניצחון 0–2 נגד הפועל רעננה.
בעונת 2008/2009 היה שותף להעפלתה של הקבוצה בחזרה לליגת העל.
במקביל שיחק אלקיים בנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה ערך 9 הופעות.
ב-25 בינואר 2011 הושאל אלקיים להפועל רמת גן.
בסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, וב-23 ביוני 2011 חתם בבני סכנין לעונה אחת.
ב-4 בפברואר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–0 נגד בית"ר ירושלים.
ב-14 ביוני 2012 חתם אלקיים במכבי חיפה.
לאחר ששותף בחמישה משחקי ליגה בלבד במהלך עונת 2012/2013, בקיץ 2013 חתם בעירוני קריית שמונה, ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע המדינה לראשונה בתולדותיה.
בסך הכל שיחק אלקיים ארבע עונות בעירוני קריית שמונה וערך במדיה 112 הופעות בליגת העל, בהן כבש שני שערים.
ב-22 במאי 2017 חתם אלקיים במכבי פתח תקווה.
בעונת 2017/2018 ערך 29 הופעות בליגת העל, אך בעונת 2018/2019 שותף בשבעה משחקי ליגה בלבד, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
לקראת עונת 2019/2020 חתם אלקיים בקבוצת הפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית, אך שוחרר מהקבוצה בחלון ההעברות של ינואר לאחר 11 הופעות ליגה בלבד.
עודד בן נון (נולד ב-1975) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
לאחר סיום לימודים בתיכון זיו ירושלים עשה שנת שירות בגרעין "רעים" לעיירות פיתוח.
את שירותו הצבאי העביר בסיירת צנחנים.
לאחר סיום השירות החל לעבוד כמעצב אתרי אינטרנט, גרפיקאי וצלם.
בשנת 2008 החל את לימודיו בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, שם פגש את אשתו ושותפתו המקצועית, מיכל ברזיס.
לאחר סיום לימודיו בהצטיינות, ביים פרסומות ותשדירים עבור שטראוס, אופטיקנה, היינץ, משרד הבריאות והוועד למלחמה באיידס (עליו זכה בפרס הברונזה בתחרות פרסי האפיקה).
בן נון המשיך את עבודתו עם ברזיס, ויחד הם ביימו את הסרט הקצר "גן עדן אבוד", שהשתתף בלמעלה מ-100 פסטיבלים בינלאומיים, וזכה ב-20 פרסים, ביניהם בפרס הראשון בפסטיבל קוסטנדורף בהנהלת הבמאי אמיר קוסטוריצה, ואף זכה להיכלל ב-long list (רשימת הסרטים הזכאים) לאוסקר בקטגוריית הסרט הקצר.
בשנת 2025 ביים יחד עם מיכל ברזיס את הסרט שפה זרה.
עודד ברזילי (2 בינואר 1930 – 18 באוקטובר 2023) היה איש ציבור שכיהן כראש המועצה האזורית רמת הנגב בשנים 1960–1962 ושימש כמהנדס המועצה בשנים 1992–2012.
ברזילי נולד בכפר גלעדי ובהמשך ילדותו גדל בקיבוץ קריית ענבים.
בקריית ענבים הוא נחשף לראשונה מקרוב לפעילות הפלמ"ח כאשר כילד היה נוהג לצפות בגדוד הפלמ"ח שחנה בקיבוץ.
כשגדל, הלך ללמוד עם בני גילו בבית הספר החקלאי כדורי על מנת להגשים את חלומו ולהיות חקלאי בארץ ישראל.
תוך כדי הלימודים התגבש בו ובקרב חביריו הרצון להתגייס לפלמ"ח כבר בזמן הלימודים בבית הספר.
מכיוון שהפלמ"ח היה ארגון חשאי לקח להם זמן למצוא את לשכת הגיוס ובסופו של דבר לאחר מאמצים רבים הם הצליחו לאתר את הלשכה ולהתגייס לפלמ"ח.
מפקדם הראשון היה משולם שביט, שאימן אותם בסתר במקביל ללימודם בבית הספר עד שהפכו לכיתת כוננות חמושה מן המניין.
טבילת האש הראשונה שלהם הייתה בתחילת מלחמת העצמאות בהגנה על קיבוץ בית קשת מהסתערות של ערבים מקומיים, בהמשך השתתפו גם בקרבות ההגנה על משמר העמק.
בשלב זה המשך הלימודים כתלמידים מן המניין בבית הספר הפך למורכב מדי ועודד וחבריו הצטרפו לפלמ"ח באופן מלא.
הוא נלחם במסגרת חטיבת יפתח בקרב ח'רבת מאחז, נפצע ועבר תהליך שיקום כנכה צה"ל.
קיבוץ רביבים ומועצה אזורית רמת הנגב
לאחר השיקום מהפציעה חזר עודד להמשך השלמת הכשרה חקלאית ולאחר ההכשרה הצטרף לקיבוץ רביבים.
בקיבוץ הוא הכיר את רעיתו הדסה וביחד הם הקימו משפחה בקיבוץ.
בקיבוץ עסק עודד בחקלאות ובבנייה ובמקביל עסק בפעילות ציבורית.
הוא שימש כגזבר הקיבוץ ובמשך שנתיים נשא בתפקיד ראש המועצה האזורית רמת הנגב.
בגיל ארבעים, התקבל עודד ללמודי הנדסה אזרחית בטכניון בחיפה, במהלך תקופה זו הוא פגש את משפחתו, שנשארה בנגב, רק בסופי השבוע ובחגים.
לאחר סיום לימודיו החל עודד לעבוד כמהנדס עצמאי בבפרויקטים רבים ברחבי הנגב.
לאחר מספר שנים התבקש עודד על ידי שמואל ריפמן, ראש המועצה דאז להוביל את תחום ההנדסה במועצה ותרם רבות לפיתוח הנרחב שעברה המועצה בשנים אלו החל מבניית יישובים החדשים ותשתיות ועד חיזוק של הקיבוצים והיישובים הקיימים של המועצה.
לאחר פרישתו מתפקיד מהנדס המועצה, המשיך עודד לעבוד כמהנדס מן המניין במחלקת ההנדסה של המועצה עד לפרישתו לגמלאות בגיל 84.
נפטר ב-18 באוקטובר 2023 ברביבים, והובא למנוחות בבית העלמין של הקיבוץ.
עודד דוד ברנדווין (נולד ב-15 בפברואר 1988) הוא כדורסלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת הרכז ליגת העל הישראלית.
עודד ברנדווין גדל במחלקת הנוער של בני השרון.
שיחק בנבחרת בית ספר היובל והגיע איתה לגמר ליגת התיכונים.
בעונת 2006/2007 הצטרף לקבוצת הבוגרים של בני השרון, אך קיבל בעונה זו דקות משחק ספורות.
עונה לאחר מכן עבר לשחק באליצור רמלה מן הליגה הלאומית.
בעונה זו קיבל דקות משחק רבות יותר והראה את יכולותיו.
הוא קלע בממוצע 11.3 נקודות למשחק ומסר 2.2 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונה שלאחר מכן עבר לשחק במכבי הוד השרון אף היא מן הליגה הלאומית והעמיד ממוצעים של 12.3 נקודות למשחק ב-37% מעבר לקשת השלוש, ומסר 3.3 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונת 2009/2010 שב אל אליצור רמלה וממוצעיו עמדו על 16.4 נקודות למשחק ו-5.2 אסיסטים שמסר.
בחודש ינואר 2010 הצטרף אל הפועל עפולה מליגת העל.
לאחר העונה בה עפולה נאבקה על הישארות בליגת העל, חזר ברנדווין אל הליגה הלאומית ועבר לשחק באליצור יבנה.
בעונה זו קלע 9.5 נקודות למשחק, ומסר 2 אסיסטים בממוצע.
בעונה שלאחר מכן עבר לשחק בפולין.
בשלוש עונות שיחק בשלוש קבוצות מן הליגה הפולינית הראשונה (קטוביצה, אנרג'ה צ'ארני סלופסק וקוסז'לין).
ברנדווין ששיחק בליגה הפולנית במעמד של שחקן מקומי, הודות לדרכון פולני בו הוא מחזיק היה לשחקן משמעותי בליגה זו.
בעונתו האחרונה בפולין קלע בממוצע 11.3 נקודות למשחק, וחילק 3.1 אסיסטים וקלע ב-36% מעבר לקו השלוש.
ברנדווין ניסה להתקבל לאחר מכן לליגה הספרדית, אך לאחר מכן חתם בלובן הבלגית לשנתיים.
בשל בעיות כלכליות של הקבוצה ויתר ברנדווין על החוזה וחתם בהפועל גליל גלבוע, בשורותיה קלע 9.9 נקודות בממוצע למשחק וחילק 2.9 אסיסטים.
בתום העונה ירדה הקבוצה מליגת העל.
ברנדווין שיחק עונה בהפועל נהריה (6.8 נקודות למשחק, ו-2.6 אסיסטים), ולקראת עונת 2016/2017 נותר ללא קבוצה.
כחודש לפני פתיחת העונה הוחתם בהפועל תל אביב על חוזה זמני לחודשיים בשל פציעתו של רביב לימונד.
בחודש ינואר 2017 שב ברנדווין אל הקבוצה וחתם על חוזה זמני לחודש נוסף, בשל פציעתו המתמשכת של לימונד.
במרץ 2017 חתם במכבי ראשון לציון עד לסיום העונה.
ב-2017 חתם במכבי חיפה, עמה ירד ליגה.
ב-30 ביולי 2018 חתם לעונה בעירוני נס ציונה.
ב-2019 חתם לעונה אחת במכבי אשדוד.
בספטמבר 2020 חתם לעונה אחת בהפועל חולון.
בתחילת עונת 2021/2022 חתם במכבי תל אביב על חוזה קצר טווח.
ב-29 באוגוסט 2022 חזר ברנדווין לאחר 15 שנה לקבוצת נעוריו בני הרצליה.בעונת 22/23 השתתף ברנדווין ב-24 משחקי ליגה בהם קלע 126 נקודות, ובארבעה משחקי פלייאוף בהם קלע 19 נקודות.
עודד ברנדווין שיחק בנבחרת הקדטים של ישראל, נבחרת הנוער ובנבחרת העתודה איתה השתתף באליפות אירופה בריגה, לטביה, והגיע איתה למקום העשירי.
עודד בארי (נולד בי"ד באייר תש"ח, 23 במאי 1948) הוא סופר, עורך, במאי, מורה למשחק ומחזאי ישראלי.
כתב ספרים למבוגרים ולילדים ונוער.
בארי כתב עיבד וביים מחזות למבוגרים ולילדים הקים וניהל את תיאטרון הקומה השלישית ביפו.
המקום פעל בקומה העליונה בבית משפחת בוסט במתחם הרובע ביפו (רחוב יפת 13) משנות ה-70 ועד אמצע שנות ה-80. ביתו, יולה בארי, היא מוזיקאית, זמרת ובמאית המתגוררת בניו יורק שם הובילה ב"הייב" (Hive), גראז' תיאטרון בבושוויק שבברוקלין, קבוצה של אמנים בתחומים שונים.
אחת שתים שלוש דג מלוח, הוצאת ספרית פועלים, 1971. איורים: גד אולמן
ציפורנוגרפיה, הוצאת ירון גולן, 1990. איורים: פפי מרזל (על פי מקס קיסלינגר)
החצר הגדולה: סיפור לבני הנעורים על אהבה והרפתקאות בירושלים, הוצאת מסדה, 1992. איורים: פפי מרזל
מה נאמר לאבא מעשן, הוצאת באובב, 1993. איורים: פפי מרזל ("ספר מתנה לאנשים שאנחנו אוהבים מאוד ושאנחנו לא אוהבים שהם מעשנים")
הגמד מכיס המעיל, הוצאת דני ספרים, 1993. איורים: פפי מרזל
ציפורים, חיות, פירות ושאר ירקות, הוצאת דני ספרים, 1993
השמש על השביל, הוצאת דני ספרים, 1993. איורים: פפי מרזל
חבר חדש, הוצאת דני ספרים, 1993. איורים: פפי מרזל
סיפורי הקופיופים, הוצאת דני ספרים, 1994. איורים: פפי מרזל
אב'שלי בת'שלי, הוצאת באובב, 1993. בשיתוף יעל בארי.
רואה ואינה נראית, הוצאת דני ספרים, 1994. איורים: פפי מרזל
הצבעים מתחלפים, הוצאת דני ספרים, 1995. איורים: פפי מרזל
הקוסם, הוצאת מימוזה, 1995, איורים: יניב שמעוני
ספר תהילת הגבירה, הוצאת מימוזה, 1995
המסעדה של בלה, הוצאת דני ספרים, 1996. איורים: פפי מרזל
זמן הריון, ד' די-נור, 2003, ייעוץ: קובי זר ; איורים: ג'ודית אשר
המלט השמן, הוצאת ספרית פועלים, 2003. סיפור חייו ומותו של במאי התיאטרון הנודע ארם מנוקאין
ספר הסבאים, ד' די-נור, 2003, איורים: ליעד שמיר
על דעת המקום: רומן, הוצאת באובב, 2009, עריכה: זהבה כנען.
רומן היסטורי על ירושלים שבין השנים 1882–1948 המציב את ירושלים כמראה לנפש גיבוריו
פעמוני ירושלים; החצר הגדולה: שני סיפורים על נעורים בירושלים החצויה, הוצאת דני ספרים, 2011
המלך אדיפוס של סופוקלס: ורסיה לבמה מודרנית, מאת ייטס, רמת גן : בית הספר לאמנות הבמה והקולנוע בית צבי, 1981
קרקס הבננות, מרגרט פישר, הוצאת ספרית פועלים, 1982. צילומים: הנרי רוקס
היער הגדול והירוק, פול גרטי, הוצאת דני ספרים, 1994
שמעתי פעם על --- / יעל גלאון-דאמן, הוצאת מימוזה, 1995, איורים: ליאת בנימיני-אריאל
מגרות : מקראה חדשה לקטנים, הוצאת דני ספרים, 1998, איורים: פפי מרזל, נתן הלפרן, וולף בולבה
רותם והפיל, או, למה כדאי ללטף אזניים?
ליבי דאון, הוצאת טוביבה - תכנים שמכבדים ילדים, 2006, איורים: פפי מרזל
על רוח וחומר : אנציקלופדיה על תזונה ורוחניות בעידן החדש, אילנה רוגל, הוצאת מגדלור, 2007
עודד ברכוז (1937 – 22 בינואר 2025) היה פיזיקאי ישראלי ששימש כראש אגף טכנולוגיה במשרד ראש הממשלה.
ברכוז נולד בתל אביב ולמד בגימנסיה העברית "הרצליה".
ב-1955 התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל מוצנח וכחבר גרעין נח"ל בקיבוץ גונן.
הוא לחם במלחמת סיני ובשירות המילואים במלחמת ששת הימים.
ב-1958 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1964 סיים תואר שני בפיזיקה.
ב-1968 קיבל תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע, על עבודה בהנחיית פרופ' דוד טרבס, על עבודה שכותרתה "מצבי יינון ותכונות מגנטיות בתרכובות של אירופיום".
לאחר מכן עשה פוסט-דוקטורט בארצות הברית.
תחומי מחקריו עסקו בלייזר מצב מוצק, מצבי יינון ותכונות מגנטיות.
ב-1971 שב לישראל ושימש ראש מחלקת פיתוח וסגן ראש האגף הטכנולוגי במשרד ראש הממשלה.
ב-1974 זכה בציון לשבח מוועדת פרס ביטחון ישראל וב-1988 זכה בפרס.
הוא כיהן כראש האגף הטכנולוגי עד פרישתו ב-1996.
מ-1997 הקים את חברת פרונטיקס בתחום מוליכים למחצה.
הוא שימש נציג הציבור בוועדה המייעצת למנכ"ל משרד הביטחון בנושאי הצפנה.
ב-2004 נבחר ליקיר העיר חולון.
נמנה עם חברי הוועד המנהל של המרכז למורשת המודיעין.
בנו הוא הפיזיקאי פרופ' מיכה ברכוז ממכון ויצמן למדע.
עודד בן חור (נולד ב-21 בספטמבר 1951) הוא דיפלומט ישראלי, אשר היה ידוע כזמר בשנות ה-70 של המאה ה-20.
בן חור נולד בראשון לציון לאלכסנדר ושרה.
למד בבית הספר היסודי "בארי" ובגימנסיה הריאלית.
התגייס ללהקת חיל הים והשתתף השיר "בוא לים" בין השנים 1970–1973 בה היה הסולן הראשי.
לאחר שחרורו למד לתואר ראשון במדע המדינה ומזרחנות באוניברסיטת תל אביב במקביל לעיסוקו כזמר במהלך לימודיו.
בין היתר זכה במקום ראשון בפסטיבל הזמר החסידי בשנת 1975 בשירו "שתהי למשמרת שלום".
ושר יחד עם עוזי חיטמן את אדון עולם, והשתתף בכמה תוכניות של שירה בציבור.
בשנת 1978 שר את הזמריר "יוסף מלך השטיחים" שכתב והלחין דני סנדרסון.
בשלהי שנות ה-70 עזב את הקריירה המוזיקלית ולמד לתואר שני במכללה לביטחון לאומי.
לאחר לימודיו החל לשרת בשירות הדיפלומטי.
תחילה שימש סגן הקונסול באטלנטה ובהמשך פתח יחד עם הקונסול הכללי את הנציגות הראשונה של ישראל במיאמי.
בשנת 1985 מונה כראש הנציגות הקונסולרית במומבאי.
בשנת 1988 מונה ליועץ לענייני תרבות ומדע ברומא ובשנת 1996 לשגריר ישראל בריגה.
בשנים 2003 – 2009 כיהן כשגריר ישראל בוותיקן.
לאחר סיום תפקידו שימש כמתאם המפגשים השנתיים בין ממשלת ישראל לממשלות באירופה.
ב-2011 היה ליועץ מדיני בכיר של הכנסת.
נשוי לעדנה, ואב לשני בנים ובת.
עודאי אבראהים מוחמד א-דבאח הוא כדורגלן פלסטיני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת זמאלק מליגת העל המצרית ובנבחרת פלסטין.
א-דבאח נולד בעיר העתיקה של ירושלים, הוא בעל מעמד תושב מזרח ירושלים ואינו אזרח ישראלי.
א-דבאח החל להתאמן באופן מסודר בגיל 12, לאחר שמנהל בית הספר היסודי שבו למד זיהה את כישרונו ועזר לו להתקבל למועדון שבאב אל-ראם.
אחרי זמן קצר עבר לשחק בקבוצת הנוער של הילאל אל-קודס.
בגיל 16, תחת הדרכתו של המאמן סלמן עמר, עבר לשחק בקבוצה הבוגרת בליגת העל הפלסטינית, עמה זכה בשלוש אליפות ובגביע פלסטין של הגדה המערבית.
עם הילאל אל-קודס שיחק ב-2015 בגביע התאחדות לכדורגל של אסיה, שם הפך למבקיע הפלסטיני המוביל בתולדות המפעל עם שישה שערים.
בהמשך, שיחק א-דבאח במספר קבוצות מליגת העל הכוויתית, ובעונת 2021 זכה באליפות כווית עם אל-ערביה, בה שיחק כמושאל, כשהוא מסיים כמלך השערים של הליגה עם 13 שערים.
ב-21 באוגוסט 2021 חתם א-דבאח בארוקה מליגת העל הפורטוגלית.
ב-28 באוגוסט ערך א-דבאח את הופעת הבכורה שלו במועדון, הפסד 0–3 לפורטו במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת .
הוא הבקיע 11 שערים ב-37 משחקים ובפברואר 2023 נרכש על ידי שרלרואה הבלגית.
ב-2 בפברואר 2025, דבאך א-דבאח לאברדין מליגת העל הסקוטית עד סוף העונה, עם אופציה לרכישה.
ב-24 במאי 2025, הוא זכה בתואר הגביע הסקוטי, לאחר שכבש פנדל בדו-קרב לאחר תיקו 1–1.
ב-5 באוגוסט 2025 חתם בזמאלק המצרית.
ב-27 במרץ 2018 ערך א-דבאח את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פלסטין, בהפסד 0–1 לנבחרת עומאן במסגרת מוקדמות גביע אסיה בכדורגל 2019. ב-6 בספטמבר 2018 הבקיע א-דבאח את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קירגיזסטן במשחק ידידות.
א-דבאח היה חלק מסגל נבחרת פלסטין בטורניר גביע אסיה 2019.
"עוד תראי את הדרך" הוא שיר בביצוע המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שגם הלחין אותו למילותיה של שמרית אור.
השיר נכלל באלבומו של כספי "סוף היום", שיצא לאור ב־1981.
"עוד תראי את הדרך" היה אחד מלהיטיו של אלבום הסולו החמישי של כספי, "סוף היום".
השיר נכתב לאחר שכותבת המילים, שמרית אור, חלתה והתאשפזה בבית חולים.
כספי, שהגיע לבקרהּ, השאיר לה קלטת שבה הלחן, והיא כתבה את השיר כשיר עידוד לעצמהּ.
השיר הפך לאחד משיריו הבולטים והאהובים של כספי.
השיר ערך את הופעת הבכורה שלו במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' באפריל 1981, והגיע למקום השלישי, מיקום השיא שלו, ב־29 ביולי.
השיר יצא מהמצעד ב־26 באוגוסט 1981 בתום לפחות 15 שבועות צעידה.
ב־1999 ביצע ישי לוי גרסת כיסוי לשיר עבור אלבום גרסאות הכיסוי "דרבוקה ישראלית – קלאסיקה ישראלית מסולסלת", שפורסם ביוזמת גלי צה"ל.
גרסה זאת הגיעה למקום ה־21 במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
"עוד קצת" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית איגי וקסמן.
הוא יצא לאור ב-1 בנובמבר 2000, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל מתוך האלבום, בעדינות (2000).
את השיר כתבה וקסמן ללחן והפקה של טל שגב, שהיה אחראי על הפקת שאר השירים מתוך האלבום.
השיר נכתב על ידי איגי וקסמן והולחן והופק על ידי טל שגב.
השיר דורג לראשונה במקום ה-19 במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
בשבוע העוקב, עלה למקום ה-14 וזכה בתואר "העלייה הגבוהה".
בהמשך לכך, נכנס לעשירייה הפותחת, עד שהגיע בשיאו למקום השישי לאחר מספר שבועות בהם שהה בעשירייה הפותחת.
לאחר אחד-עשר שבועות בהם שהה במצעד, הוא יצא מהמצעד.
האודיו הרשמי של "צופה בך" הועלה ליוטיוב ב-5 בספטמבר 2019.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולםאוקטובר 2000תקליטורהד ארצי
עודד בלבן הוא שחיין פאראלימפי לשעבר, זוכה מדליית זהב.
ב השתתף בלבן בשש תחרויות בדרגת נכות 4. הוא סיים במקום הרביעי בשני משחים: במשחה ל-25 מטר פרפר בתוצאה של 21.38 שניות ובמשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 35.40 שניות.
במשחה מעורב אישי 3X50 מטר סיים במקום החמישי במשחה הגמר עם תוצאה של 2:33.89 דקות ובמשחה ל-50 מטר גב הוא סיים במקום השביעי במשחה הגמר עם תוצאה של 44.01 שניות.
בלבן התחרה גם במשחה ל-50 מטר חזה ולא העפיל למשחה הגמר עם תוצאה של 52.58 שניות במשחה המוקדמות.
את מדליית הזהב קיבל במשחה שליחים 4X50 מטר בסגנון חופשי לדרגות נכות 2–6 (יחד עם אורי ברגמן, יוסף ונגר ומשה לוי) עם תוצאה משותפת של 2:27.45 דקות.
בלבן הוא חבר קיבוץ געש.
"עוד תראה אותי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל.
את השיר הוציאה בפברואר 1987 לאור חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה החמישית באלבום האולפן החמישי שלה, בלי בושה.
"עוד תראה אותי" נכתב על ידי שמרית אור והולחן על ידי אביטל.
ב-14 ביולי הוצג המועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב"פינה לשיפוכם".
ב-28 ביולי דורג במקום ה-16, והיה ל"כניסה הגבוהה" של אותו שבוע.
ב-1 בספטמבר עלה לשיאו במקום הרביעי, שם שהה שבוע אחד.
לבסוף, ב-1 בדצמבר יצא מטבלת הדירוג לאחר עשרה שבועות צעידה רצופה.
עודד אברבנאל (16 באוגוסט 1926 – 17 באוקטובר 2022) היה טייס ישראלי וקברניט בחברת התעופה אל על.
נודע בעיקר בשל תפקידו כקברניט טיסה 426 של אל על, שנחטפה לאלג'יריה ב-23 ביולי 1968, אירוע שהוביל למשבר דיפלומטי והגברת אמצעי האבטחה בתעופה האזרחית הבין-לאומית.
אברבנאל זכה להוקרה ולהערכה על תפקודו המקצועי והקר רוח במהלך החטיפה.
עודד אברבנאל נולד בתל אביב בשנת 1926, למרים וזאב אברבנאל .
סבו מצד אביו משה אברבנאל היה ממייסדי ראינוע עדן, וסבו מצד אימו מוריץ שינברג תכנן ובנה את מגדל השעון ביפו .
גדל בתל אביב, למד בגימנסיה הרצליה, והחל כנער ללמוד דאיה בקלוב הארצישראלי לתעופה .
את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר הישראלי, שם צבר ניסיון רב כטייס.
במהלך שירותו הצבאי, הציל צנחן שנתלה על זנב מטוסו במהלך אימון צניחה ב-14 בדצמבר 1950, וזכה לאות הצטיינות על גבורתו ותושייתו.
לאחר שחרורו מצה"ל, הצטרף לחברת התעופה אל על כטייס מסחרי.
במהלך שנותיו באל על, התקדם לתפקיד קברניט ונחשב לאחד הטייסים הבכירים והמנוסים בחברה.
חטיפת טיסה 426 של אל על
ב-23 ביולי 1968, בעת שהיה קברניט טיסה 426 מרומא לתל אביב, נחטף מטוס הבואינג 707 על ידי שלושה מחבלים מארגון החזית העממית לשחרור פלסטין.
המחבלים איימו על הצוות והנוסעים, וכפו על אברבנאל וצוותו להטיס את המטוס לאלג'יריה.
עם הנחיתה באלג'יר, הוחזקו 38 הנוסעים ו-10 אנשי הצוות כבני ערובה במשך 39 ימים.
אברבנאל שמר על קור רוחו לאורך כל התקופה, פעל להרגעת הנוסעים וסייע בשמירת האחדות והמורל בקרב הצוות והנוסעים.
תפקודו זכה להערכה רבה מצד הנוסעים, הנהלת החברה וממשלת ישראל.
חטיפת טיסה 426 הייתה החטיפה הראשונה של מטוס ישראלי והראשונה בתולדות אל על.
האירוע הוביל להרעת היחסים בין ישראל לאלג'יריה ולהגברת מודעות העולם לסכנות הטרור בתעופה האזרחית.
בעקבות החטיפה, התחזקו אמצעי האבטחה בנמלי התעופה ובחברות התעופה ברחבי העולם.
לאחר שחרור בני הערובה, הוענקו לעודד אברבנאל ולצוותו אותות הוקרה על תפקודם המקצועי והתמודדותם עם המצב המסוכן.
אברבנאל המשיך לעבוד באל על עד לפרישתו, והפך לסמל של מקצועיות ואומץ לב בתעופה האזרחית הישראלית.
בשנותיו האחרונות התגורר בדיון מוגן מדלי הים התיכון במושב נורדיה .
נפטר ב-17 באוקטובר 2022 בגיל 96, והובא למנוחות בבית העלמין בנורדיה .
עודד אשכנזי (נולד ב־27 בפברואר 1984) הוא צלם קולנוע וטלוויזיה ומרצה לקולנוע ישראלי, זוכה פרסי צילום בפסטיבל דוקאביב ובפסטיבל הקולנוע ירושלים.
סרטיו הוקרנו בפסטיבלי סרטים בישראל ובעולם, לרבות פסטיבל קאן ופסטיבל ונציה.
היה מועמד ב-שנת 2023 לפרס אופיר לצילום הטוב ביותר על צילום הסרט "הדרך לאילת".
אשכנזי נולד בקריית אונו, להוריו מוטי ואורנה ובהמשך ילדותו גדל בקיסריה.
ב-2007 החל בלימודי קולנוע בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש של אוניברסיטת תל אביב.
צילם סרטים עלילתיים, דוקומנטריים וניסיוניים, וכן פרסומות לחברות מובילות כמו סמסונג, בנק מזרחי, יטבתה., וקליפים מוזיקליים לזמרים כמו רביב כנר ומוטי שטיינמץ.
זכה בפרסים רבים על עבודותיו, ביניהם: הסרט הקצר "רז וראג'ה" שצילם השתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה והסרט "פרפרים" שהשתתף בפסטיבל קאן.
זכה בפרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים על צילום הסרט "הצלילה", היה מועמד לפרס אופיר לצילום הטוב ביותר וזכה בפרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים על צילום הסרט "הדרך לאילת".
ב-2023 החל ללמד צילום קולנוע בקורן - בית הספר לקולנוע יהודי.
החל משנת 2008 מנהל זוגיות עם לירון בנקין ולהם שתי בנות ומתגוררים בפרדס חנה-כרכור.
"עוד פעם פעם" הוא סינגל של להקת הרגאיי וההיפ הופ הישראלית התקווה 6. השיר יצא לאור כסינגל ב-25 ביוני 2014 כסינגל ראשון מהאלבום החמישי, "הכי ישראלי", אשר ראה אור ב-25 ביוני 2014.
את השיר כתב והלחין סולן הלהקה עמרי גליקמן, על רגע של פגישה מקרית עם אהבת חיים מהעבר, עם הכמיהה לראות שוב, ולו לעוד פעם אחת, את דמותה שזה עתה חלפה והמשיכה.
את השיר והאלבום כולו הפיק דני קרק (פילוני).
קליפ רשמי שוחרר עם השיר ב-14 בינואר 2014 והוא נוצר על ידי בנג'מין לידסקי ואייל דורי.
בקליפ מככבים חברי ההרכב, בלוקיישנים שונים ברחבי העיר, כולל חוף הים, בחיפוש אחרי אותה אהובה אבודה.
הרקעים משתנים, הבגדים מוחלפים, אבל פניו המחייכות ועיניו המאירות של גליקמן נמצאות רוב הזמן מול המצלמה, לשמחת המעריצות.
השיר הגיע במצעד גלגלצ לשנת ה'תשע"ה למקום 18, ובנוסף זכתה הלהקה בתואר "אנשי השנה" יחד עם עברי לידר ונתן גושן.
עוד פעם סטלה עוד פעם דיכאון הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמרת הישראלית עדן בן זקן.
האלבום יצא לאור ב-2 בספטמבר 2025, בהוצאת חברות התקליטים שרית הפקות והליקון ארומה מיוזיק.
ב-30 באוגוסט 2025, פרסמה בן זקן ארבע עטיפות לבחירה בו חשפה במקביל את תאריך צאת האלבום ושמו.
+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור "עוד פעם סטלה עוד פעם דיכאון"אזורתאריך יציאהפורמט (ים)חברת תקליטיםמקורכלל העולם2 בספטמבר 2025הורדה דיגיטלית • סטרימינגשרית • הליקון ארומה
"עוד פעם סטלה עוד פעם דיכאון" הוא שיר של הזמרת הישראלית עדן בן זקן, שיצא ב-2 בספטמבר 2025 כרצועה הפותחת של אלבום האולפן התשיעי שלה הנושא את אותו השם.
את השיר כתב טל קסטיאל, שגם הלחין אותו לצד עדן אטד.
השיר הוקלט כחלק מתהליך עבודה מרוכז על אלבומה התשיעי של בן זקן, שהתרחש במהלך 2024–2025. מטרת האלבום הייתה לשקף תקופה של חיפוש אישי ושינויים בחייה האישיים והמקצועיים של הזמרת.
כיוון שהשיר נבחר לפתוח את האלבום, הוא עוצב כרצועה שמציגה את הקו האמנותי של הפרויקט כולו: שילוב של רגש גולמי, טקסטים ישירים, והפקה אלקטרונית עדכנית.
הוא נוצר בשיתוף פעולה הדוק בין בן זקן ליוצר טל קסטיאל, שהיה אחראי גם על כתיבת שירים נוספים באלבום.
מילות השיר עוסקות במחזוריות של חיי לילה סוערים לצד תחושות של ריקנות, עייפות רגשית ושברון לב.
הדוברה מתארת מצב של שגרה מתישה הכוללת מסיבות, אלכוהול ושכרות, שמובילות שוב ושוב לתחושת דיכאון ועצב.
השם החוזר של השיר, "עוד פעם סטלה עוד פעם דיכאון", ממחיש את המחזוריות החוזרת של החוויה, ואת היעדר היציאה ממנה.
הטקסט שואב ממוטיבים של ניכור עצמי והדחקת רגשות, תוך שילוב בין שפה יומיומית וביטויים עכשוויים לבין תיאורים רגשיים חדים.
בכך הוא מציב את השיר כחלק ממגמה רחבה יותר בפופ הישראלי העכשווי, בה אמנים צעירים מתארים באופן ישיר חוויות של עייפות נפשית ובדידות לצד אורח חיים נוצץ כלפי חוץ.
עודד מָכְנֶס (נולד ב-8 ביוני 1956) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, מגדולי השחקנים של קבוצת מכבי נתניה בכל הזמנים, וחבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
מכנס נולד בנתניה, והוא בנו של הכדורגלן אריה מכנס ואחיו התאום של הכדורגלן גד מכנס.
הוא למד בבית הספר היסודי "ביאליק" בעיר, והחל לשחק כדורגל עם אחיו בקבוצת הילדים של מכבי נתניה, בהדרכתם של אביו ושל המנהל ומגלה הכישרונות יוליוס וגנר.
לקבוצת הבוגרים הגיע כבר בשנת 1974, כשהוא עדיין תלמיד בתיכון "טשרניחובסקי".
כבר בעונתו הראשונה זכה באליפות המדינה.
במכבי נתניה שיתף פעולה עם מרדכי שפיגלר ועם דוד לביא.
עד מהרה הפכו מכנס ולביא לצמד החלוצים הטוב ביותר בליגה הלאומית (אז הליגה הבכירה).
מכנס זכה בתואר מלך השערים של הליגה בעונת 1975/1976 עם 21 שערים ושוב בעונת 1978/1979 עם 18 שערים, ביחד עם אלי מיאלי מבית"ר ירושלים.
בנוסף למכבי נתניה, שיחק מכנס יחד עם אחיו, גדי, במדי מכבי פתח תקווה (1984–1986), וכן שיחק תקופות קצרות במכבי תל אביב, הפועל חדרה והפועל טבריה.
ב-1990, לאחר ששיחק עונה אחת במדי הפועל צפרירים חולון, פרש ממשחק פעיל.
מכנס היה מלך השערים של הליגה הבכירה בישראל.
סך כל שעריו בליגה (196) היה השיא הישראלי עד שנשבר על ידי אלון מזרחי.
בנבחרת ישראל שיחק מכנס תחת הדרכתם של עמנואל שפר, דוד שווייצר וג'ק מנסל, ובסך הכל לזכותו שלושה שערים ב-14 הופעות במדי נבחרת ישראל.
מכנס היה ידוע כשחקן הוגן ומעולם לא הורחק מהמגרש בכרטיס אדום.
ב-4 ביולי 2011 מונה מכנס לתפקיד יו"ר ארגון שחקני הכדורגל בישראל במקומו של אבי כהן.
ביוני 2012 עזב את התפקיד והוחלף על ידי חיים רביבו.
מכנס נשוי לעינת, אחותו של המשנה ליועצת המשפטית לממשלה שרון אפק, ואב לשלושה.
מכנס מנהל בית ספר לכדורגל במושבו בית יצחק, ומשמש כפרשן במשחקי ליגת העל בערוצי ספורט 1.
"עודד הנודד" הוא סרט ראינוע הנחשב לסרט העלילתי האמנותי הראשון שהופק במימון פרטי וביצירת גורמים מקומיים לקהל בארץ ישראל המנדטורית.
הסרט הופק בשנת 1932 בתקציב דל.
בארץ הוא זכה להצלחה ולביקורות טובות בעיתונות.
הייתה לו הצלחה קופתית והוא הוקרן מספר שבועות בפני אולמות מלאים בקולנוע "עדן" בתל אביב, בקולנוע "ציון" בירושלים, וכן בחיפה וביישובים נוספים בארץ.
את המערה בסרט צילמו במכתש בגבעתיים, לפני שהפך לאצטדיון כדורגל.
חפרו גומחה קטנה בקיר החול ולאחר שאדם היה נכנס פנימה היו עוצרים את המצלמה, מוציאים אותו ומכניסים את הבא בתור, כך נוצרה אשליה של מערה עמוקה.
בדצמבר 1992 הונפק בול דואר לכבוד "עודד הנודד", במסגרת הסדרה "שבעים וחמש שנה לסרט העברי".
עלילת הסרט מבוססת על סיפור של צבי ליבנה (ליברמן), איש העלייה השנייה מנהלל (יצא באדר א' תרצ"ב כחוברת בת 36 עמודים בהוצאת "קופת הספר") על נער היוצא לטיול עם בני כיתתו והולך לאיבוד.
התסריט שונה בהרבה מהסיפור המקורי ועיקרו: הניסיונות לחפש את עודד האובד בהרים.
על זהותו של עודד יש מספר גרסאות, לפי אחת מהן, הסיפור הוא על עודד ינאי, שנולד בכפר תבור וגדל בנהלל, שם פגש אותו צבי ליבנה והשתמש בדמותו כבסיס לסיפור.
שחקנ/יתתפקיד שמעון פובזנר עודד שמעון פינקל האבא שפרה אשמן האמא משה חורגל המורה מנחם גנסין מילסון דבורה הלחמי אישה בדואית מיכאל קלינגר מיכה משה טאוויל יגאל
עודד מנשה (נולד בי"ז בתשרי ה'תש"ל, 29 בספטמבר 1969) הוא שחקן, מנחה טלוויזיה, זמר, מדבב ובדרן ישראלי.
התפרסם בראשית דרכו כמנחה בערוץ הילדים, וכיום מגיש את התוכנית "עדן ועודד", לצד אשתו עדן הראל בערוץ עכשיו 14. החל משנת 2024, מנשה מגיש את תוכנית הבוקר של עכשיו 14 בימי שישי.
מנשה נולד בתל אביב, לציון ואורנה מנשה.
מנשה סיפר על סבתו, ששפתה הייתה פרסית, ועל שורשיהם האפגניים.
כבר בלימודיו בבית הספר התיכון "אליאנס" שבתל אביב עסק כשחקן, והיה גם חניך ומדריך בתנועת הצופים שבעיר.
את שירותו הצבאי עשה כזמר בלהקת חיל החינוך וכשחקן בתיאטרון צה"ל.
לאחר שהשתחרר, הקים מנשה יחד עם ירון כפכפי, נועה ברנר ושרון שר, את רביעיית "רקע דומה".
הם הופיעו בפינה קבועה בתוכנית "זהו זה!".
בקיץ 1990, בעקבות הפינה בזהו זה, החל להגיש את התוכנית "רואים 6/6" בטלוויזיה החינוכית בערוץ הראשון.
ב-1991 החל להנחות תוכניות בערוץ הילדים שנתיים לאחר שהוקם הערוץ.
בקיץ 2005 הודיע מנשה על פרישתו מהערוץ.
כמו כן, השתתף במחזות זמר, פסטיגלים ומופעים לילדים.
בשנת 1998, הוציא אלבום הנקרא "עודד אמר!", המלקט עשרה שירים שלו, ממחזות זמר, תוכניות ועוד.
עודד מנשה השתתף בתוכנית מיוחדת לכבוד חנוכה בשם הסופגנייה המעופפת לצד איתי שגב ומיכל ינאי וכוכבים נוספים.
הוא השתתף כמפקד הסופגניה המעופפת.
מנשה הנחה מספר שעשועונים בטלוויזיה: בין השנים 1994–1997 הנחה את תוכנית הבידור הטלוויזיונית "קיץ על החוף" (לצד שלום אסייג ובהמשך סנדי בר).
בין השנים 1993–1998 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "הכיתה המעופפת" ששודרה בערוץ הילדים.
ב-2002 הנחה את התוכנית "הפירמידה" ששודרה בערוץ 2. בין השנים 2002–2005 השתתף בהנחיית "אולפן ערוץ הילדים".
ב-2008 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "קרב סכינים" בערוץ 10 ואת תוכנית הרדיו קולה של אמא בגלי צה"ל.
בשנים 2008–2010 הנחה מנשה את התוכנית "פוקר כוכבים" בערוץ אגו.
בשנת 2010 הגיש מנשה לצד אשתו, עדן הראל את תוכנית הבישול "עושים שכונה" בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת.
בשנת 2012 שימש כשופט בתוכנית הסטנדאפ "תצחיק אותי" בערוץ 24 לצד ציפי שביט.
במהלך אותה שנה, הגיש מנשה את התוכנית "מאז ועד היום" בערוץ 24, ובהמשך עבר להנחות את התוכנית "רק טוב עם עודד מנשה" המשודרת אף היא בערוץ 24.
בשנת 2012 השתתף מנשה בתוכנית "מי יפיל את המאסטר" ואף העפיל לשלב השני של התוכנית, לאחר שביצע קסם שהמאסטר מקס מייבן לא גילה את סודו.
בתחילת 2013 החל מנשה להנחות לצד עדן הראל את התוכנית "טובים השניים" בערוץ 24.
ב-2014 החל מנשה להנחות יחד עם אשתו, עדן הראל, את תוכנית המציאות "אהבה על האש" בערוץ 10. באותה שנה הם החלו להגיש את התוכנית "עדן ועודד משפחה בע"מ" בערוץ 20.
בקיץ 2015 יצר ושימש כמנחה בתוכנית המציאות המוזיקלית "הפייטן" של ערוץ 20.
בשנים 2015–2016 הגיש את התוכנית "שישי בבוקר" בערוץ 10 לצד אשתו עדן הראל.
בשנים 2020–2021 הנחה את התוכנית "משאל עם" בערוץ 20. מ־2023 מגיש מנשה בערוץ עכשיו 14 את התוכנית "עדן ועודד" עם אשתו.
בשנת 2024 הנחה מנשה את חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי יחד עם אשתו עדן.
ב-1992 גילם את עודד, אח של אביב (אביב גפן) בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן".
באותה שנה השתתף בסרט "ללקק ת'תות".
ב-1994 גילם את מעוז צור בסרט הטלוויזיה "הסופגנייה המעופפת" ששודר בערוץ הילדים והיה פרודיה על "מסע בין כוכבים".
באותה שנה השתתף לראשונה בפסטיגל וביצע את השיר "כל דבר הוא שיר" שהגיע למקום השני באותה שנה בתחרות.
בשנת 1995 השתתף בקלטת הילדים "הקסם של ימבה 1" לצידם של דנה דבורין, ואבי יפה, ובהצגה "מסיבת הפתעה".
בשנת 1996 השתתף גם בקלטות הילדים "פיץ העכבר" בתפקיד ד"ר גידי וגידי הסטודנט, ו"הקסם של ימבה 2", ובמחזמר "בן המלך והעני" בתפקיד מיילס הנדון.
בשנת 1997 השתתף בשנית בפסטיגל עם השיר "רכבת שדים".
בשנת 1998 השתתף במחזמר "סיסי הנסיכה" בתפקיד הנסיך פרנץ יוזף לצידה של דנה דבורין, כתבה סמדר שיר, וביים גדי ענבר.
ב-1999 גילם את פיליאס פוג במחזמר שביים ירון כפכפי "סביב העולם בשמונים יום", והשתתף בסרט הילדים "הכבש השישה עשר".
בשנת 2000 השתתף בפעם השלישית בפסטיגל עם השיר "אני ג'וקר", והשתתף בסרט הילדים "כובע קסמים".
בשנת 2001 גילם את המלך ארתור במחזמר שביים ירון כפכפי "המלך ארתור ואבירי השולחן העגול", והשתתף בסרט הילדים "ורק אני לא".
בשנים 2002–2003 שיחק בסדרה "לחיי הערבה", אשר הייתה פרודיה על הטלנובלה "לחיי האהבה".
בשנת 2003 שיחק בסדרת המערכונים "ברוכים הבאים לבית ספר חגבים" ששודרה בערוץ הילדים, וגילם את האקלברי פין במחזמר "תום סוייר והאקלברי פין".
ב-2004 גילם רופא וגילם את מנהל "ערוץ הילדים" בסדרת הטלוויזיה "הפיג'מות" ושיחק בדמות המלך הרע בפסטיגל 2004 – "לא יאומן כי פסטיגל" ושר את השיר "רוצה להיות רשע".
כמו כן, באותה שנה גילם את עצמו בסדרה "כל שבת שנייה" ששודרה בערוץ הילדים.
בשנת 2005 שיחק בסדרת המערכונים "הצלצול הוא בשבילי", והשתתף במופע "שיר נולד" שביים משה קפטן.
באותה השנה נערך בערוץ הילדים תוכנית מיוחדת לפרידתו מהערוץ אחרי 14 שנות הנחיה שנקראת "לעודד באהבה".
ב-2007 גילם את ג'וש ברנר בטלנובלה "האלופה".
באותה השנה התארח בסדרת הדרמה של ערוץ 10 "מתי נתנשק" בתפקיד גבר בבר.
ב-2008 גילם את צ'ארלס בסדרת הטלוויזיה "משמורת".
בחנוכה תשע"ו שיחק במחזמר "יוסל'ה קמצן קדוש" שהפיקה איילת ריפס.
ב-2011 התארח בעונה הראשונה של הסדרה הקומית של ערוץ 2 "סברי מרנן" בתור מנחה שעשועון.
ב-2015 שיחק לצידה של אשתו בסרט הילדים "גויאבות".
ב-2017 השתתף בסדרה "אחותי קפצה כיתה" בערוץ KIDZ.
ב-2018 השתתף בקמפיין של משרד החקלאות לעידוד אכילת מאכלים בריאים בקרב ילדים.
באותה השנה שיחק בסדרת הילדים "קופיקו המנהל" בתור מר סלחוביץ'.
מנשה השתתף בפסטיגל 2020 – My פסטיגל.
בתור כוכב עבר שהשתתף בארבעה פסטיגלים, במופע הנחה קטעי קישור לצד שותפתו ל"צעצוע של פסטיגל" יעל בר זוהר וביצע עם שאר המשתתפים את המנון הפסטיגל "יד ביד".
בתחילת שנות ה-90 החל להשתתף בדיבוב לעברית של סרטים וסדרות טלוויזיה.
תפקידו הראשון בדיבוב היה כשתרם את קולו לצוף הצפרדע בסדרת הטלוויזיה "חבורת הצב המעופף".
ב-1991 דיבב את ביל בסדרת הטלוויזיה "פיטר פן" ששודרה בערוץ הראשון.
באותה שנה, דיבב בסרט "בן המלך והעני".
ב-1992 דיבב את הדוד ארתור המבוגר בסדרת הטלוויזיה "מסיפורי המלך בבר", ודיבב את גרשון בסדרת הטלוויזיה "פשוש".
במהלך אותה שנה, דיבב מנשה בסרט האנימציה "ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה ".
ב-1993 דיבב את סנופקין בסדרת הטלוויזיה "המומינים".
ב-2001 דיבב את מיילו בסרט "אטלנטיס: האימפריה האבודה".
בשנת 2004 שימש כמדבב בתוכנית המצוירת "על מה ולמה".
בשנת 2018 נתן את קולו לסרט האנימציה של חנן קמינסקי "אגדת המלך שלמה".
ב-2007 נשא לאשה את עדן הראל.
לזוג שלושה בנים ושתי בנות משותפים, והם מגדלים יחד גם את בנה של הראל מנישואיה הקודמים.
מנשה ואשתו עברו תהליך חזרה בתשובה והם דתיים, שומרים שבת, וילדיהם חובשים כיפה.
התקרב לרב יעקב אדלשטיין, רבה של רמת השרון.
כמו כן התקרב לרבי מביאלא בית שמש, והוא מרבה להתייעץ אתו.
עודד דוידוף (נולד ב-21 בפברואר 1967) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי, זוכה שני פרסים מטעם האקדמיה לטלוויזיה.
הוא בנו של שחקן ומאמן הכדורגל דוד דוידוף.
למד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
סרט ביכוריו, "אוקטן 96", זכה בצל"ש בתחרות הסרט הקצר 1993. סרט הגמר שלו, "בידיים טובות" (1994), נבחר כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים, של בית הספר סם שפיגל.
זכה בפרסים בפסטיבל מינכן ובפסטיבלים נוספים.
בשנת 2001 ביים דוידוף את הסרט "מרס תורכי", מותחן קומי המבוסס בחופשיות על רב המכר של לימור נחמיאס מ-1996, "צבוטותי".
בשנת 2005 ביים את הסדרה "מישהו לרוץ איתו", המבוססת על ספרו של דויד גרוסמן באותו שם.
הסדרה הפכה לסרט קולנוע בשם זה, שהוצג בערב הפתיחה של פסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 2006 והיה לסרט הישראלי הראשון שפתח פסטיבל זה.
בשנת 2007 ביים את הסדרה הקומית "הכל דבש", ובשנת 2009 את סדרת המתח הבולטת "תמרות עשן".
ב-2012 יצא לבתי הקולנוע סרטו "הדילרים".
הסרט לא זכה לביקורות טובות וכשל בבתי הקולנוע.
ב-2019 ביים את הסדרה "תיק נעדר" ששודרה בערוץ כאן 11 ונמנה עם יוצריה.
באותה שנה החל שידור הסדרה "אבא משתדל" בערוץ כאן 11, אותה יצר דוידוף יחד עם טל פרידמן, שאף משחק בסדרה בתפקיד ראשי.
בשנת 2023 יצאה הסדרה "מלאך משחית" אותה יצר.
אשתו לשעבר של דוידוף היא הבמאית דפנה לוין.
הרב עודד ולנסקי (נולד ב-22 בינואר 1946, כ' בשבט ה'תש"ו) הוא הוגה דעות, ר"מ בישיבת הר המור ומחבר ספרים באמונה.
נולד בירושלים למשפחה ירושלמית ותיקה.
מצד אמו הוא נינו של הרב יואל משה סלומון.
מצד אביו הוא נינו של הרב מנחם מנדל שרשבסקי.
למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק, אשר מינה אותו ללמד שיעורי אמונה בישיבה.
היה מיוזמי המאבק "שלח את עמי" למען פתיחת מסך הברזל לעליית יהדות ברית המועצות, ובתור שכזה היה ממקבלי פניו של אסיר ציון אנטולי (נתן) שרנסקי בבואו לנמל התעופה בן-גוריון.
היה ממייסדי תלמוד תורה מורשה.
היה בין קבוצת הרבנים שפרשו מישיבת מרכז הרב והקימו את ישיבת הר המור.
עד לפרישה לימד במכון מרחבים בירושלים.
מלבד שיעוריו במוסדות תורניים, נודע גם כרבם של אנשי צבא.
אחד מתלמידיו המפורסמים הוא אל"ם דרור ויינברג, שנהג להגיע עם אשתו לביתו של הרב ללימוד מדי ליל שבת.
ספרו "אבן ישראל" נכתב בעקבות שירותו כלוחם במלחמת לבנון הראשונה.
בשנת תש"ע קיבל את תעודת הצטיינות הרמטכ"ל על התנדבות של 45 שנים במערך המילואים.
בבחירות לכנסת ה-20, בצעד חריג, כינס את תלמידי ישיבת הר המור וקרא להם לצאת ולחזק את גוש הימין.
נשוי לחוה היא בתו של הרב משה שטרנברג, רב היישוב כפר פינס.
אברהם יצחק - נרצח יחד עם אשתו אביטל יוכבד ולנסקי, בפיגוע הירי בליל כ"ז באב ה'תשס"ב, 5 באוגוסט 2002.
יאיר - קצין צה"ל בדרגת תא"ל, משמש כמבקר מערכת הביטחון.
הרב הרצל - המשמש ר"מ בישיבת הר המור ומלמד בישיבה הגבוהה בני נצרים.
בתו - נשואה לרב מוטי סרור, מנהל הוצאת הספרים חוסן ישועות שע"י ישיבת הר המור.
גיסיו הם: הרבנים מרדכי שטרנברג ועמיאל שטרנברג, ויעקב לבנון.
אבן ישראל - בנושאי מחשבה ואמונה, חמישה כרכים, בהוצאת חוסן ישועות
ארצנו ארץ מולדת: לתודעת מולדתנו, חוברת שיצאה בירושלים תשנ"ג
ומי גוי גדול: קווי יסוד, חוברת שיצאה בירושלים תשנ"ג
לנתיבי הנצח - על הספר נצח ישראל למהר"ל מפראג.
כרך א' : פרקים א-ד, ירושלים תשע"ב; כרך ב' : פרקים ה-ט, ירושלים תשע"ה; כרך ג' : פרק י, ירושלים תש"פ; כרך ד' : פרק יא; כרך ה' : פרקים יב-יג
ר' יואל משה סלומון - פועלו ותולדותיו - ירושלים תשע"ג
עודד ליפשיץ (נולד ב-15 במאי 1963) הוא פרופסור מן המניין בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב המכהן כדקאן הפקולטה למדעי הרוח ע"ש לסטר וסאלי אנטין.
בשנת 1997 קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה של עם ישראל בהנחיית נדב נאמן ומאז הפך למרצה בכיר ופרופסור באוניברסיטת תל אביב.
מאז 2011 משרת כראש המכון לארכאולוגיה ע"ש נדלר באוניברסיטת תל אביב, ראש התוכנית ללימודי "ישראל הקדום" ומחזיק בקתדרת אוסטריה לחקר ארץ ישראל בתקופת המקרא.
מחקרו של ליפשיץ עוסק בהיסטוריה, ארכאולוגיה והעדות המקראית של אזור דרום הלבנט (ארץ ישראל וסביבתה) ובעיקר התהוותה של ממלכת יהודה בהקשר המקומי והאזורי, ותולדותיה תחת השלטון האימפריאלי של אשור, בבל, ופרס.
יחד עם עמיתיו, ליפשיץ ניהל מספר חפירות ארכאולוגיות באתרים כגון רמת רחל (2004–2010), עזקה (2010–) ומוצא (2018–).
עודד ליפשיץ כתב הן בשיתוף והן בעצמו למעלה מעשרים ספרים וכמה מאות מאמרים מחקריים.
הוא ארגן והרצה בלמעלה מ-200 כנסים מדעיים וקיבל מספר פרסים, מענקים ומלגות יוקרתיים, בהם פרס א.מ.ת.
בשנת 2024 קיבל "דוקטור לשם כבוד" מאוניברסיטת ציריך על מחקריו בנושא ההיסטוריה והארכאולוגיה של ישראל ויהודה בתקופת המקרא.
עודד ליפשיץ נולד בירושלים בשנת 1963, שירת ביחידה מובחרת בצה"ל בשנים 1985-1981 ושוחרר ממילואים ב-2008 בדרגת רב-סרן.
ליפשיץ נשוי ליעל (מורנו) ליפשיץ, יש להם ארבעה ילדים והם מתגוררים באלון הגליל.
בשנת 1985 החל ליפשיץ את לימודיו בארכאולוגיה והיסטוריה של עם ישראל ובשנת 1997 קיבל את הדוקטורט מבית הספר למדעי היהדות באוניברסיטת תל אביב.
נושא הדיסרטציה היה: "פחוות 'יהוד' תחת שלטון בבל (586-539 לפנה"ס): מציאות היסטורית ותפישות היסטוריוגרפיות," אותה כתב בהנחייתו של פרופסור נדב נאמן.
את הפוסט-דוקטורט עשה ליפשיץ בבפקולטה לתאולוגיה שבאוניברסיטת היידלברג (גרמניה), לאחר שקיבל מלגת מחקר לחוקרים מצטיינים על שם אלכסנדר פון הומבולדט.
ב-1998 הצטרף ליפשיץ לסגל האקדמי וב-2002 הפך למרצה בכיר עם קביעות בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב.
ב-2007 הפך לפרופסור חבר וב-2012 הפך לפרופסור מן המניין להיסטוריה של עם ישראל בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב.
ב-2011 הקים ליפשיץ את תוכנית "ישראל הקדום" לתואר שני ושלישי באוניברסיטת תל אביב ועומד מאז בראשה ובראש המכון לארכאולוגיה על שם סוניה ומרקו נדלר.
ליפשיץ הנחה כ-70 סטודנטים לתואר שני ו-20 סטודנטים לדוקטורט.
ב-2025 נבחר לדקאן הפקולטה למדעי הרוח ע"ש לסטר וסאלי אנטין.
מחקרו של עודד ליפשיץ מתמקד בדרום הלבנט בכלל וביהודה בפרט בתקופות הברזל, הפרסית, ההלניסטית.
באמצעות ביקורת המקרא, חקר ביקורתי של מקורות היסטוריים וניתוח הממצאים הארכאולוגים, קבע ליפשיץ כי בניגוד לפרשנות המסורתית של הנרטיב המקראי, רוב ההיסטוריה של הארץ באלף הראשון לפנה"ס עוצבה על ידי נוכחותן של אימפריות, תחילה עם האימפריה הנאו-אשורית במאה ה-8 לפנה"ס.
תקופה זו, הממשיכה עד עלייתה של ממלכת החשמונאים במאה ה-2 לפנה"ס, מכונה "עידן האימפריות".
גישה זו עומדת בניגוד לגישה המסורתית המחלקת את תולדות עם ישראל בעת העתיקה לתקופת בית ראשון ובית שני, עם "פער גלותי", תרבותי ויישובי באמצע המאה ה-6 לפנה"ס.
בספרו "ירושלים בין חורבן להתחדשות: יהודה תחת שלטון בבל", המבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, הציג עודד ליפשיץ עדויות לכך שבימי גלות בבל המשיכו להתקיים חלק ממרכזי היישוב בתחומי ממלכת יהודה הכבושה.
ספר זה זכה בפרס איש-שלום (יד יצחק בן-צבי) לספר הביכורים הטוב ביותר בחקר תולדות ישראל.