tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בית קברות (חד משמעי וברור) - בית חיים, בית מועד לכל חי, בית עולם
נהרג (חד משמעי וברור) - נפל, נאסף, הלך לעולמו, נפטר מעול מצוות
הרוג (חד משמעי וברור) - חלל, בר מינן (=לא עלינו)
גידף (חד משמעי וברור) - הוציא לעז
מילים, שרק חלק ממשמעויותיהן זהות
קל, במשמעות אחת שלה היא נרדפת לפשוט ובמשמעות אחרת לדל משקל
למילים שאיפה, חלום וחזון יש משמעות אחת, שנרדפת לתקווה.
אך לכל אחת מהשלוש יש גם משמעויות אחרות ("נשימה", "הזיה" ו"נוף", בהתאמה).
משמעות אחת של המילה שלח נרדפת לסכין ומשמעות שנייה לשדה.
מילים נרדפות לכאורה ומילים נרדפות לשעבר
מחלקה - פלוגה; לפני שצה"ל נוסד, שתי המילים הורו על "תת־קבוצה של אנשים", אולם בעת ייסוד צה"ל הוחלט להגדיר "מחלקה" חלק מ"פלוגה" ו"פלוגה" חלק מ"גדוד".
כיום רבים מדוברי העברית תופסים את המילה "מחלקה" כמייצגת תת־קבוצת אנשים קטנה מ"פלוגה" (באותו אופן התבדלה משמעות המילים "מפלגה" ו"סיעה" עם ייסוד הכנסת).
תפיסה - הבנה; שתי המילים מייצגות עיבוד מוצלח של מידע במערכת העצבים.
רוב דוברי העברית אינם מכירים הבדל ביניהן, אך מי שלומד פסיכולוגיה מבדיל בין משמעותן.
אירן - פרס / ארצות השפלה - הולנד; הרבה אנשים לא מודעים לעובדה שפרס היא רק חלק מאירן ושהולנד היא רק חלק מארצות השפלה.
ארנב - שפן; שתי חיות שונות לחלוטין, שהספרות העברית גרמה לציבור להתבלבל ביניהן עד תפיסתן כאותה חיה ממש.
תפס - תפשׂ; מילים שככל הנראה היו בדיוק אותה מילה בשפה שמית קדומה.
בחלק מהשפות השמיות, תוך כדי התפתחותן, שינתה המילה כתיב, ולבסוף הגיעו שתי הצורות לעברית ויש מי שמזהה הבדל משמעות ביניהן (כביכול "תפס" פירושו אחז ביד ואילו "תפש" פירושו הבין).
שאר הציבור רואה בהן מילים נרדפות.
מקרה דומה עם פרס - פרשֹ; יש מי שרואה בשתיהן מילים שמתארות חלוקת דבר מה על פני שטח, ויש מי שרואה באחת מהן חלוקת דבר מה על פני שטח בלא חיתוך ובאחרת חיתוך לפרוסות רוחב.
תכשיט - רביד - עדי
מתנה - מתן - שי - דורון
שמש - חמה - כוכב - המאור הגדול - חרס
נער - בחור - עלם
אריה - לביא - שחל - ליש - כפיר
בודד - ערירי - גלמוד
פוחד - חושש - דואג - נחרד
חיבר - איגד - איחה
מילנה מארקובנה "מילה" קוניס היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית-יהודייה ילידת אוקראינה הסובייטית, אשר ידועה בין היתר בשל תפקידה כג'קי ברקהארט בקומדיית המצבים "מופע שנות ה-70", מדיבוב דמותה של מג בסדרה "איש משפחה" ומתפקידים ראשיים בסרטי קומדיה רבים.
בשנת 2010 קוניס הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר בקולנוע על הופעתה בתפקיד לילי בסרט "ברבור שחור".
קוניס נולדה בצ'רנוביץ שבאוקראינה הסובייטית, למשפחה יהודית.
אמה, אלווירה, היא מורה לפיזיקה ומנהלת חנות תרופות, ואביה, מארק, הוא מהנדס מכונות.
לה גם אח גדול בשם מייקל.
סביה של קוניס הם ניצולי שואה.
קוניס סיפרה שמשפחתה נמלטה מברית המועצות בגלל הרדיפות האנטישמיות ברחבי הרפובליקה הסובייטית, ולכן גם התקשו לגדלם לאור המסורת היהודית שדוכאה תחת המשטר הקומוניסטי.
ב-2017 סיפרה קוניס למראיין של ynet שערכה בדיקת DNA וגילתה שהמוצא האתני שלה הוא 96% יהודי-אשכנזי-אוקראיני.
ב-1991, כשהייתה בת שבע, עברה עם משפחתה ללוס אנג'לס שבארצות הברית.
היא נרשמה לבית הספר היסודי בלי לדעת מילה באנגלית.
קוניס אמרה: "אני לא זוכרת כלום אבל אמי ספרה לי שבאתי הביתה בטראומה.
לא הכרתי את האנשים, את המנהגים, את השפה ואת החברה".
ותיארה זאת במילים: "להיות עיוורת וחירשת בגיל 7".
קוניס סיפרה ששפת האם שלה היא רוסית ובה דיברו במשפחתה.
קוניס למדה בבית הספר התיכון בלוס אנג'לס.
במהלך תקופת צילומי "מופע שנות השבעים" הייתה לה מורה פרטית שלימדה אותה על הסט.
בשנת 1992, כשהייתה בת 9, אביה של קוניס רשם אותה לשיעורי משחק באולפני בוורלי הילס.
תפקידה הראשונה היה בפרסומת ל"ברבי".
בשנת 1994, קוניס הופיעה בפעם הראשונה בטלוויזיה, תפקיד המשחק הראשון שלה היה תפקיד אורח באופרת הסבון "ימי חיינו".
מספר חודשים לאחר מכן היא גם שיחקה בתפקיד אורח בעונה החמישית של סדרת הדרמה "משמר המפרץ".
בשנת 1995, שיחקה תפקיד משני בסרט האימה "פיראנה" (אנ').
בשנת 1996, קוניס שיחקה תפקיד משני בעונה הראשונה והשנייה של סדרת הדרמה המשפחתית "הרקיע השביעי".
בשנה זו גם שיחקה בסרט הקומדיה "סנטה עם שרירים" (אנ').
בשנת 1997, קוניס שיחקה תפקיד משני בסרט קומדיית המדע-בדיוני "מותק, ההורים נעלמו" (אנ').
באותה שנה, היא שיחקה תפקיד אורח בסדרת האקשן "ווקר".
בשנת 1998, שיחקה את הגרסה הצעירה של דמותה של אנג'לינה ג'ולי בסרט הדרמה הביוגרפית "ג'יה".
באותה שנה, קוניס שיחקה בתפקיד הראשי הראשון שלה בסדרת הסיטקום "מופע שנות ה-70".
בסדרה קוניס גילמה את ג'קי בורקהארט לצד השחקנים אשטון קוצ'ר, טופר גרייס, לורה פריפון ודני מסטרסון.
הסדרה שודרה במשך שמונה עונות עד לשנת 2006.
בשנת 1999, קוניס הצטרפה לעונה השנייה של סדרת האנימציה הקומית "איש משפחה", היא החליפה את לייסי שאבר בדיבוב לתפקיד הראשי מג גריפין.
נכון לשנת 2025, קוניס עדיין מדבבת את דמותה של מג.
בשנת 2001, קוניס שיחקה תפקיד משני בסרט קומדיית הנעורים "אהבה לאורך כל הדרך" (אנ') לצד קירסטן דאנסט.
בשנת 2002, גילמה רוצחת סדרתית כתפקיד ראשי בסרט האימה "אמריקן פסיכו 2" (אנ'), סרט המשך לסרט "אמריקן פסיכו" משנת 2000.
בשנת 2004, השתתפה בתפקיד אורח לשני פרקים בסדרת הסיטקום "ככה זה בחיים".
בשנת 2007, קוניס שיחקה תפקיד ראשי לצד זואי סלדנה בסרט הקומדיה הרומנטית "אחרי הסקס" (אנ').
באותה שנה שיחקה תפקיד ראשי בסרט קומדיית ההרפתקאות "להעביר את מקאליסטר" (אנ').
בשנת 2008, קוניס שיחקה בתפקיד משני לצד ג'ייסון סיגל וקריסטן בל בסרט הקומדיה הרומנטית "קח את זה כמו גבר".
באותה שנה, היא שיחקה בתפקיד הראשי בסרט האימה "מחנה אימונים" (אנ').
בשנה זו גם שיחקה תפקיד ראשי לצד מארק וולברג בסרט האקשן "מקס פיין".
היא הייתה מועמדת לפרס בחירת הנוער על תפקידה בסרט.
בשנת 2009, היא הופיעה בסרט הקומדיה "תמצית" לצד בן אפלק וג'ייסון בייטמן.
בשנת 2010, היא כיכבה לצד דנזל וושינגטון בסרט האקשן "הנבחר".
באותה שנה, קוניס שיחקה תפקיד משני לצד ג'יימס פרנקו בסרט קומדיית האקשן הרומנטית "דייט לילי".
בנוסף בשנה זו, קוניס שיחקה לצד נטלי פורטמן בסרט "ברבור שחור", על סרט זה קוניס קיבלה מועמדות לשחקנית המשנה הטובה ביותר של פרס גלובוס הזהב, וזכתה בפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר, גם בטקס פרסי סאטורן ה-37, היא זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה.
בשנת 2011, קוניס גילמה את ג'יימי ריליס, התפקיד ראשי לצד ג'סטין טימברלייק, בסרט הקומדיה הרומנטית "ידידים פלוס".
הסרט זכה להצלחה גדולה בקופות וגייס מעל 150 מיליון דולר ברחבי העולם.
מבקרים רבים אהבו מאוד את הכימיה בין קוניס לטימברלייק בסרט.
בשנת 2012, קוניס כיכבה בתפקיד ראשי לצד מארק וולברג בסרט הקומדיה "טד".
בשנת 2013, קוניס גילמה את המכשפה הטובה של הצפון, תיאודורה, לצד ג'יימס פרנקו בסרט הפנטזיה של אולפני וולט דיסני, "ארץ אוז".
באותה שנה, קוניס שיחקה בסרט מותחן הפשע "קשרי דם".
בשנה זו גם שיחקה תפקיד ראשי לצד ליאם ניסן בסרט הדרמה הרומנטית "גוף שלישי".
בשנת 2014, קוניס שיחקה בתפקיד הראשי לצד רובין ויליאמס בסרט הקומדיה "האיש הכי כועס בברוקלין" (אנ').
באותה שנה, קוניס עשתה הופעת קמע יחד עם בעלה' השחקן אשטון קוצ'ר בסרט המוזיקלי "אנני".
בשנת 2015, קוניס כיכבה בתפקיד ראשי לצד צ'נינג טייטום בסרט המדע הבדיוני "עלייתה של ג'ופיטר", בסרט קוניס מגלמת את ג'ופיטר.
בשנת 2016, קוניס גילמה את איימי מיטשל, התפקיד הראשי, לצד קריסטן בל, קתרין האן וכריסטינה אפלגייט בסרט הקומדיה "אמהות רעות".
בשנת 2017, בעקבות ההצלחה של הסרט הראשון, קוניס חזרה לשחק את תפקידה של איימי לסרט המשך, "אמהות רעות 2: לשרוד את החג".
בשנת 2018, קוניס כיכבה בתפקיד הראשי לצד קייט מקינון בסרט "המרגל שזרק אותי".
בשנת 2020, קוניס כיכבה בתפקיד הראשי לצד גלן קלוז בסרט "ארבעה ימים טובים" (אנ').
בשנת 2021, היא כיכבה בתפקיד משני בסרט קומדיית המתח "חדשות חמות במחוז יובה".
בשנת 2022, קוניס הפיקה וכיכבה בתפקיד הראשי בעיבוד קולנועי של נטפליקס ל"הנערה הכי בת-מזל בעולם".
מסרט זה, קוניס הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה בטקס פרסי בחירת הקהל ה-48.
בשנת 2023, קוניס חזרה לדמותה של ג'קי בתפקיד אורח לסדרה "מופע שנות ה-90", סדרת הספין אוף של הסדרה "מופע שנות ה-70", התוכנית בה קוניס התפרסמה לראשונה.
בשנת 2024, שיחקה בתפקיד הראשי לצד מייקל קיטון בסרט הדרמה הקומית "להיות גודריץ'".
בשנת 2025, קוניס שיחקה לצד דניאל קרייג בסרט המתח של נטפליקס "רצח כתוב היטב: התעורר, איש מת".
קוניס היא דמוקרטית ותומכת במועמדי המפלגה.
ב-2012 בריאיון, היא מתחה ביקורת על הרפובליקנים: "הצורה שבה הם מדברים על דת היא פוגענית.
אני אולי לא יהודייה שומרת מצוות, אבל למה אנחנו צריכים לדבר על ישו כל הזמן?"
בשנת 2022, קוניס וקוצ'ר פתחו דף GoFundMe (פלטפורמת מימון המונים) כדי לעזור לשתי חברות מקוונות (Airbnb ו-Flexport) לסייע לפליטים שנמלטו מהאלימות בפלישת רוסיה לאוקראינה.
הם עברו את יעדם של שלושים מיליון דולר נכון ל-18 במרץ 2022. בני הזוג הבטיחו לתרום 3 מיליון דולר.
באוקטובר 2023, קוניס, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
לקוניס יש הטרוכרומיה: יש לה עין בצבע חום ועין בצבע ירוק כהה.
ב-2011 סיפרה בתקשורת שסבלה מדלקת הענבייה שגרמה לה לעיוורון זמני בעין אחת, ושהיא כבר הספיקה לעבור ניתוח לתיקון הבעיה.
בשנים 2002–2010, יצאה קוניס עם השחקן מקולי קאלקין.
באפריל 2012 החלה לצאת עם השחקן אשטון קוצ'ר, אשר הכירו לראשונה ב-1998, כששיחקו את הזוג הטלוויזיוני "ג'קי וקלסו" בסיטקום "מופע שנות ה-70".
בפברואר 2014 השניים התארסו, ולאחר מכן התחתנו בסן ברנרדינו במהלך סוף שבוע הראשון של חודש יולי 2015. באוקטובר 2014 ילדה את בתה וייט ובנובמבר 2016 ילדה את בנה דימיטרי.
המשפחה מתגוררת בבית-חווה שעוצב על ידם בבוורלי הילס.
קוניס דורגה במקום ה-54 ברשימה "102 הנשים הכי סקסיות בעולם" של מגזין "סטאף".
מגזין הגברים האמריקאי "מקסים" דירג אותה במקום ה-47 ברשימת "100 הנשים הכי סקסיות בעולם".
בשנת 2006 ובשנת 2009 אותו מגזין דירג אותה במקום ה-5 ברשימת "100 הנשים הכי יפות בעולם".
בשנת 2010 מגזין "מקסים" דירג את קוניס במקום ה-22 ברשימת "100 הנשים הכי יפות בעולם".
בינואר 2011 דורגה במקום ה-2 ברשימת "99 הנשים הנחשקות ביותר" של אתר הבידור האמריקאי אסק-מן.
בסוף שנת 2011 דורגה במקום השני ברשימת "50 הנשים היהודיות הלוהטות בתבל" של המגזין "complex".
בשנת 2012 דורגה קוניס במקום הראשון בתואר "האישה הסקסית בעולם" על ידי המגזין "אסקווייר".
בשנת 2022 נכללה ברשימת טיים 100 של מגזין "TIME".
מילה מנחה היא מילה או שורש לשוני שמופעיהם המרובים בטקסט עשויים לרמז על משמעות נוספת החבויה בטקסט.
כמו כן מילה מנחה עשויה לעזור בתיחום היחידה הספרותית ולהוכיח את אחדות הפרשיה.
שיטת "המילה המנחה" בחקר התנ"ך
הפילוסוף והסופר מרטין בובר, שסיגל את המושג מתורתם של אמיל ארמטינגר (Emil Ermatinger) ואוסקר ולצל (Oskar Walzel), היה הראשון שהשתמש במילים מנחות כדי לנתח טקסטים בתנ"ך.
בתרגומו של התנ"ך לגרמנית (יחד עם פרנץ רוזנצוייג) הקפיד בובר לשמור על חזרת המילים המנחות.
במאמרו "סגנון המלה-המַנחה בסיפורי התורה" כתב בובר:
בובר טען שסגנון המילה המנחה הוא סגנון ספרותי מיוחד להבעת משמעות בסיפור המקראי.
החוקר הרמן גונקל הצביע על החזרה על מילות מפתח כחלק מן השיטה של הסיפור התנ"כי, אך ייחס את הסגנון לדלות ולאיכות הפרימיטיבית של הסופר השמי העתיק ביחס לשיקולים אמנותיים.
יש הקושרים את המילה המנחה עם המושג מספר טיפולוגי, ומראים כי המילה המנחה בטקסט חוזרת על עצמה מספר טיפולוגי של פעמים, לרוב שבע או כפולות של שבע.
להלן דוגמה למילה ולשורש מנחים בפרשת ביכורים (): המילה נתן (החוזרת 7 פעמים) והשורש בו"א (5 פעמים):
בנוגע למילה המנחה "נתן" כתב בובר:
בנוגע לפועל "הביא" כתב בובר:
מילים מנחות בניתוח מודרני של סיפורים מקראיים
פרשנית המקרא נחמה לייבוביץ הרבתה לצטט מרעיונותיו של בובר בגיליונותיה על פרשת השבוע.
הרב אלחנן סמט ממשיך בדרכם של בובר ולייבוביץ בנושא זה.
גם בציבור הלא דתי, בשנים האחרונות, אורי (רוברט) אלטר ומאיר שטרנברג החיו את רעיונותיו של בובר והמשיכו אותם.
שמעון בר-אפרת מציין שלא כל מילה או שורש החוזרים בתוך טקסט יכולים להיחשב כמילה מנחה.
יש לשים לב לשכיחותה של המילה החוזרת במקרא, למידת השכיחות של המילה החוזרת בתוך הטקסט או בתוך רצף הטקסטים, ולמידת הקרבה של המילים החוזרות זו לזו מבחינת מקומן בטקסט.
ככל שהמילה החוזרת שכיחה יותר במקרא, היא חייבת להופיע בטקסט בצפיפות רבה יותר, וככל שהיא נדירה יותר, יכולות הופעותיה להיות דלילות יותר בטקסט.
מילים שמורות (מאנגלית: reserved words, לעיתים מכונה keywords) הן סוג של מבנה דקדוקי בשפות תכנות.
למילים השמורות יש משמעות מיוחדת כאשר הן מופיעות בשפה והן מוגדרות היטב בתיאור הפורמלי של שפת התכנות.
על פי רוב המילים השמורות כוללות מילות בקרה המגדירות לולאות, התניות, מעבר לתוויות, שמות טיפוסי נתונים פרימיטיביים ועוד.
רשימת המילים השמורות מוגדרת עוד כאשר השפה נמצאת בפיתוח אך לעיתים מילים שמורות יופיעו לצורך שימוש עתידי בלבד.
לדוגמה ב-Java, המילים const ו-goto הן מילים שמורות ולא ניתן להשתמש בהן לצורך תהליך הפיתוח עצמו למשל כשמות משתנים ופונקציות, אף על פי שאין להן אף משמעות ב-Java.
על ידי שמירת המילים הללו, שמרו לעצמם מפתחי השפה את הזכות להשתמש בהן בעתיד מבלי לפגוע בתאימות לאחור של השפה.
מספר המילים השמורות משתנה עם שפת התכנות.
בעוד ש-Java ושפות אחרות שהתפתחו מ-C כוללות סדר גודל של כ-50 מילים שמורות, COBOL מכילה כ-400 כאלו.
בקצה השני של הספקטרום ניתן למצוא את PL/I ופרולוג שאינן כוללות אף מילה שמורה.
לא ניתן להסיק דבר על איכותה של השפה ממספר המילים השמורות שבה, שכן המספר נובע בעיקר מהצרכים שלשמה פותחה השפה.
לדוגמה, בשפת התכנות Javascript יש כ-70 מילים שמורות, כמו:
מילה של אהבה הוא מחזה פרי עטו ובבימויו של מיקי גורביץ' שהוצג בתיאטרון החאן.
המחזה נפתח במונולוג פרי עטו של המחזאי (אין המדובר במיקי גורביץ', המחזאי האמיתי, אלא בשחקן שמשחק את המחזאי), שכל מה שמתרחש בהצגה הזו כתוב מראש ולא יהיו פה הפתעות, הכול בשליטה, כולל המונולוג שהוא אומר כרגע.
הוא אומר שתעלה בחורה יפה ותבקש מתנדב מהקהל, וכך אמנם קורה.
לבמה עולים שלושה חיילים והבחורה שואלת אותם אם הם יהיו מוכנים למות בשבילה.
שניים עונים שלא וזה שלא משיב נשאר.
שני החיילים שירדו מהבמה חוזרים למקומם, בו מתיישב בחור בשם אחמד עם כרטיס שמצביע שזה המקום שלו.
לאחר ויכוח הם זורקים אותו בכוח מהמקום.
במהלך כל ההצגה אחמד מנסה לתפוס את מקומו, הוא עולה לבמה ומשלא מצליח בשום דרך הוא חוטף את הבחורה.
החיילים פותחים במרדף אחר הערבי.
זהו מחזה על תיאטרון וגם מחזה פוליטי שהתיאטרון משמש בו כמשל, והיחס של החיילים היהודים לצופה הערבי, יכול להיות משל לסכסוך היהודי-ערבי.
המחזה מסתיים במאבק בין אחמד לאחד החיילים, שכביכול נהרג, אבל לא ברור אם זה אכן כך, כי מדובר בתיאטרון.
הצגת הבכורה נערכה ב-26 בינואר 2001.
עיצוב תפאורה: פרידה קלפהולץ-אברהמי ויהודית בלוך
עיצוב תלבושות: פרידה קלפהולץ-אברהמי ויהודית בלוך
שרון שטרק - הנערה / הנסיכה
לירון ברנס - החייל הגבוה
יוסי עיני - החייל הנמוך
אריה צ'רנר - מנהל התיאטרון / המלך
אלי בן דוד/אורי הוכמן - אחמד
יהויכין פרידלנדר - הרוזן - ראש הממשלה
רותי בורנשטיין - המשרתת / אשת חצר
בתפקיד אורח - עליזה רוזן
מיכאל גורביץ', מילה של אהבה : מחזה, הוצאת המכון למחזאות ישראלית.
מילואות - אגודה שיתופית חקלאית מרכזית בע"מ היא תאגיד המפעלים האזוריים של קיבוצי הגליל המערבי.
התאגיד, מסוג אגודה שיתופית עוסק בעיבוד ושיווק התוצרת החקלאית, אספקת שירותים ותשומות למגזר החקלאי, ניהול ופיתוח אזורי תעשייה בבעלותו והחזקות נוספות במטרה להגיע לשליטה בכל שרשרת הערך החקלאית.
התשלובת מורכבת משלוש חטיבות - חטיבת בעלי החיים, חטיבת מטעים וגידולי שדה וחטיבת השירותים והמנהל.
בנוסף לחטיבות התשלובת מאורגנות תחתיה שלוש התארגנויות אזוריות - הלול, הרפת, האבוקדו וההדרים וגד"ש והירקות.
מחזור המכירות של התשלובת מגיע לשני מיליארד ש"ח בשנה והוא מעסיק כ-1,200 עובדים.
כמנכ"ל התשלובת כיהן און ברזילי וכיו"ר התשלובת מכהן יהודה בכר.
החברים שמחזיקים באגודה הם 23 קיבוצים ושני מושבים שיתופיים מהגליל המערבי.
מפעלי התשלובת נמצאים דרומית לעכו מול קיבוץ כפר מסריק וצפונית לנהריה - מפעל מילוז ומילוטל.
מילואות נוסדה בשנת 1960 כזרוע התעשייתית של ארגון הקניות "משקי המפרץ" שקם ב-1948. המפעל הראשון שהיא הקימה היה מנפטה לעיבוד הכותנה שגודלה בגליל המערבי.
בנוסף הוקמו מחסן לכותנה, מכון תערובת ומפעל להבחלת בננות.
המנהל הראשון של החברה היה יהושע פורטר שנפטר בפברואר 1961. באוקטובר 1961 הורשעה החברה בבנייה בלי אישורים של משרדי מכון התערובת ומחסן הגרעינים של המנפטה.
לקראת סוף שנת 1961 הוחל בהקמת משחטה לעופות
מילובר - מכון מרכזי לתערובות
מילועוף - גידול, עיבוד ושיווק פטם והודים
מילופרי - בית אריזה לאבוקדו וליצ'י
מייקל ג'ון ידינאק , מוכר בשם מילה ידינאק, הוא כדורגלן עבר אוסטרלי ששיחק בעמדת הקשר המרכזי באסטון וילה ועוד קבוצות בקריירה שלו, ובנבחרת אוסטרליה, שם הוא שימש מספר שנים כקפטן הנבחרת.
ידינאק התחיל את הקריירה המקצועית שלו בסידני יונייטד.
בתחילת עונת הוא הושאל לתקופה קצרה לואראז'דין מקרואטיה, שם שיחק משחק אחד בלבד, במוקדמות גביע אופ"א, נגד לבדיה טאלין.
בשנת 2006 הוא היה חלק משמעותי בחוליית הקישור של סידני, שזכתה באליפות ניו סאות' ויילס.
בעקבות הופעותיו המרשימות הוא הוחתם בסנטרל קואסט מארינרס.
עם המארינס הוא זכה בליגת העל האוסטרלית בעונת .
בשלוש עונות במועדון הוא ערך 49 הופעות, בהן כבש חמישה שערים.
ב-25 בדצמבר 2008 ידינאק חתם על חוזה לשנתיים וחצי בקבוצת גנצ'לרבירליגי הטורקית.
ב-24 בינואר 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 1-3 על קייסריספור.
הוא כבש את שערו הראשון בטורקיה ב-22 בפברואר אותה שנה, בניצחון 0-1 על פנרבחצ'ה.
בעונת הוא שיחק כמושאל בקבוצת אנטליהספור.
לאחר עונת ידינאק שוחרר מגנצ'לרבירליגי.
ביולי 2011 ידינאק חתם בקריסטל פאלאס מהצ'מפיונשיפ.
בעונתו השנייה בקריסטל פאלאס, הקבוצה הגיעה למקום החמישי בליגה, מה שהקנה לה מקום הפלייאוף העלייה.
במשחקי הפלייאוף הוא שימש כקפטן הקבוצה, וסייע לה לעלות לפרמייר ליג.
ידינאק נבחר לשחקן המצטיין של קריסטל פאלאס לעונת .
את שערו הראשון בפרמיר ליג כבש ידינאק באפריל 2014, נגד וסטהאם יונייטד, מבעיטת עונשין.
ידינאק היה קרוב לשחק 90 דקות בכל משחקי הליגה של קריסטל פאלאס בעונת , אך בעקבות פציעה במשחק נגד פולהאם הוחלף בדקה ה-30 על ידי קגישו דיגקאשווה.
הודיע על פרישה ממשחק פעיל ביולי 2020.
בשנת 2003 ידינאק השתתף עם נבחרת אוסטרליה עד גיל 20 בגביע העולם עד גיל 20, בו הגיעה אוסטרליה עד לשמינית הגמר.
ידינאק ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אוסטרליה הבוגרת במשחק נגד ב-2008. הוא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2010, ושיחק משחק אחד בלבד בטורניר, משחק הפתיחה מול .
בגביע אסיה 2011, בו אוסטרליה הגיעה לגמר, ידינאק כבש במשחקי שלב הבתים שני שערים, נגד ונגד .
במשחק הידידות נגד שיחק ידינאק לראשונה כקפטן אוסטרליה, בעקבות העדרו של לוקאס ניל.
ידינאק זומן לסגל אוסטרליה למונדיאל 2014. בהפסד בשלב הבתים 3-2 ל ידינאק כבש מבעיטת עונשין את שער היתרון של אוסטרליה.
קבוצת העונה בליגת העל האוסטרלית:
שחקן העונה של קריסטל פאלאס:
מילהאוזן היא בירת מחוז אונשטרוט-הייניך שבמדינת תורינגיה.
העיר שוכנת במרחק של 5 ק"מ מצפון למרכז הגאוגרפי המדויק של גרמניה (בתחומי העיר השכנה נידרדורלה – Niederdorla) ובמרחק של 50 ק"מ מצפון-מערב לבירת המדינה ארפורט, 65 ק"מ ממזרח לקאסל ובמרחק של 50 ק"מ מדרום-מזרח לגטינגן.
מילהאוזן מוזכרת לראשונה בשנת 967 והיא הייתה אחת מהערים החשובות במרכז גרמניה במהלך ימי הביניים המאוחרים.
באמצע המאה ה-13 הפכה העיר להיות "עיר קיסרית חופשית", עיר עצמאית בעלת שלטון עצמי רפובליקני במסגרת האימפריה הרומית הקדושה, השולטת על שטח של כ-220 קמ"ר ועל 19 כפרים.
הודות לסחר ארוך הטווח שלה, הייתה מילהאוזן בשנת 1500 עיר משגשגת ובעלת השפעה עם אוכלוסייה של כ-10,000 תושבים.
עקב מעשי ההרס והחורבן שפסחו על העיר בשנים הבאות, ניתן לראות היום במילהאוזן מגוון רחב של מבנים היסטוריים ואת אחד ממרכזי הערים הימיביניימיות הגדולים ביותר בגרמניה, המכסה שטח של מעל 500 דונם בעיר הפנימית המוקפת חומה וכ-2000 דונם בסך הכל.
בעיר ניצבות 11 כנסיות הבנויות בסגנון אדריכלות גותית, כמה בתי אצילים והיא מוקפת חומה שהשתמרה כמעט בשלמותה.
בין השנים 1707–1708 שימש יוהאן סבסטיאן באך כנגן העוגב של העיר.
ג'ון אוגוסטוס רובלינג שבנה את גשר ברוקלין ופרידריך אוגוסט שטילר, אדריכל רב השפעה שפעל באמצע המאה ה-19 בפרוסיה, נולדו במילהאוזן.
מילהאוזן שוכנת באגן של תורינגיה (Thüringer Becken), אזור שטוח ופורה, על גדות נהר אונשטרוט ועל שוליהן המזרחיים של גבעות הייניך (Hainich).
על פי האגדה נשאר אטילה ההוני בהר מילהוס (Burg Mulhus) כאורחם של בני בריתו משבט התורניגי (Thuringii), לפני שהוא המשיך בדרכו אל הקרב במישורים הקטאלונים.
בחלקים הצפון-מזרחיים של מרכז העיר, בסביבת כנסיית גאורג הקדוש, נתגלו ממצאים ארכאולוגיים גדולים, המיוחסים ליישוב גדול מהתקופה התורינגית/פרנקית (המאה ה-6 עד ראשית המאה ה-10), שניתן לראותו כמקורה של מילהאוזן.
העיר עצמה מוזכרת לראשונה בשנת 967 כחלק מהשטחים שהוענקו על ידי אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאשתו תאופניו (Theophanu).
העיר לא נחשבה לרכוש אישי של הקיסר אלא שהוא היה אדונה מתוקף תפקידו והיא עברה ליורשו לאחר מותו, גם אם הוא לא היה בנו.
הקיסרים החזיקו במילהאוזן חצר קיסרית (Kaiserpfalz) שאותה הם הקפידו לבקר החל מאוטו השלישי ועד להיינריך השלישי במהלך המאות ה-10 וה-11. בחירתו של פיליפ משוואביה, מלך גרמניה ב-1198 הסתיימה בטקס שבועת אמונים שהתקיים במילהאוזן ובו נכח ולטר פון דר פוגלוויידה.
ב-1135 מוזכרת מילהאוזן לראשונה בתואר villa ובכך ניתן לראות את תחילתו של תהליך הפיכתה מיישוב לעיר.
בראשית המאה ה-12 הוקמה העיר העתיקה סביב לשוק התחתון (Untermarkt) ולאורך דרך הסן (Hessenweg), נתיב סחר שעבר בין קאסל וארפורט.
ביצורי העיר הוקמו לאחר 1170 ובסיום בנייתם כללו 52 מגדלים.
בראשית המאה ה-13 הוקמה העיר החדשה מצפון לנהר שוומונטה (Schwemmnotte) עם רשת רחובות מסודרת סביב לכנסיית מריה הקדושה כאשר השוק העליון (Obermarkt) ושטיינווג (Steinweg) היוו את רחובותיה הראשיים.
המסדר הטבטוני קיבל מהקיסר את כנסיית בלזיוס הקדוש ב-1227 ואת כנסיית מריה הקדושה ב-1243, דבר שהבטיח להם השפעה ניכרת על העיר והכנסה כספית מכובדת.
ב-1227 נוסד המנזר גדול ביותר בעיר.
ברשותו היו קרקעות רבות באזור ובנייניו נהרסו ב-1884. הפרנציסקנים הגיעו לעיר ב-1225 ובנו את המנזר שלהם סביב שוק התירס של היום והדומיניקנים ייסדו את המנזר שלהם ב-1289 ליד שטיינווג.
הכנסייה שלהם נחרבה בשרפה ב-1689 ורק כמה קירות שרדו ממנה.
יהודים חיו במילהאוזן החל מסוף המאה ה-13 לכל המוקדם.
רחוב היהודים (Jüdenstraße) משתרע במקביל לשטיינווג בעיר החדשה.
במהלך הפרעות בימי המוות השחור ב-1349 נרצחו רבים מיהודי העיר.
באמצע המאה ה-13 קיבלו תושבי העיר בהדרגה מידה גדולה יותר של חופש משלטון הקיסר.
למשל, קונראד הרביעי נאלץ לוותר על קיומה של החומה בין העיר לבין חצר המלכות (Kaiserpfalz) ובהמשך הרסו האזרחים את חצר המלכות.
החל משנת 1251 אוזכרה מילהאוזן כעיר חופשית קיסרית (Freie Reichsstadt) והיא הפכה להיות העיר השנייה בעוצמתה בתורינגיה אחרי ארפורט.
ספר החוקים של מולהאוזן משנת 1224 הוא העתיק ביותר שקיים בשפה הגרמנית ועל פיו התנהלו חיי העיר.
ב-1308–1309 כרתה מילהאוזן ברית עם ארפורט ועם נורדהאוזן כנגד בית וטין שניסה לכפות את שלטונו על שלוש הערים ההללו.
ברית מוצלחת זו החזיקה מעמד כמעט 200 שנה.
לאחר 1348 לא נאלצה מילהאוזן יותר לשלם מיסים לקיסר, כך שעצמאותה הייתה מוחלטת.
שלוש הערים ניהלו את מדיניותן הטריטוריאלית בעצמן כדי להגן על נתיבי הסחר שלהן מפני מעשי שוד ובכך נכנסו לעימותים עם אצילים מקומיים.
היבט נוסף של מדיניות זו הייתה רכישתם של כפרים סביב לעיר על ידי ניצול כל הזדמנות שאצילים או מנזרים, שהיו בעליהם של כפרים אלה, נזקקו לכסף.
העיר מילהאוזן רכשה בדרך זו 19 כפרים שקיימים עד היום ו-43 שננטשו מאוחר יותר והשתלטה על שטח של 220 קמ"ר שהשתרע על חלקו הצפון-מערבי של המחוז שבתוכו היא יושבת כיום.
על הכפרים היה להעלות מס לעיר והם זכו לאבטחה מהצבא העירוני ומתעלת מגן באורך של 24 ק"מ עם מגדלי שמירה שהיו פזורים לאורכה.
תקופת השיא הכלכלית בין אמצע המאה ה-13 ועד לראשית המאה ה-16 הייתה תוצאה של סחר רחוק טווח של מוצרי טקסטיל, עץ וסחורות אחרות.
ב-1286 הצטרפה מילהאוזן לברית ערי הנזה.
באמצע המאה ה-15 היא הייתה לאחת הערים הגדולות ביותר בגרמניה.
הרפורמציה הפרוטסטנטית גרמה לאי שקט במילהאוזן.
מנהיג האיכרים, הנזיר היינריך פיפר (Heinrich Pfeiffer) ממנזר ריפנשטיין (Reifenstein), הטיף לראשונה בכנסיית מריה הקדושה בפברואר 1523 ואחריו החל לעשות זאת תומאס מינצר (Thomas Müntzer) באוגוסט 1524. ההטפות של שניהם לא הצטמצמו רק בתביעות דתיות (שניהם היו אנבפטיסטים), אלא העלו גם דרישות פוליטיות.
דרישות אלה הועלו כנגד הפריווילגיות של שופטי העיר והאוליגרכים שלה.
מועצת העיר הודחה והוחלפה במועצה נצחית (Ewiger Rat).
במהלך מרד האיכרים של אלזס ב-1524–1525 נבזזו המנזרים של העיר ותופעת האיקונוקלאזם (Bildersturm) גרמה להרס הכנסיות.
לאחר שצבא הקיסר דיכא את המרד, הוצאו להורג מינצר, פיפר ומנהיגים אחרים של המרד.
הוצאתו להורג של מינצר ב-27 במאי 1525 התקיימה מחוץ למילהאוזן.
בנוסף לכך אולצה העיר לשלם קנס של 40,000 גילדרים והיא איבדה את חלק מזכויותיה העצמאיות לאחר שנסיכי הסן ושני ענפי בית וטין מונו להיות שליטי העיר.
בניגוד לשלושה שליטים אלה, נשארה מילהאוזן עיר קתולית ונעשתה לחברה סודית בברית נירנברג, ברית של שטחים קתולים שנותרו ברחבי האימפריה שנוסדה ב-1538. ב-1542 נכפתה הרפורמציה על מילהאוזן על ידי יוסטוס מנינג (Justus Menius).
המלחמה השמלקלדית הסתיימה בתבוסתם של בית הסן והענף הארנסטיני של בית וטין על ידי הקיסר ב-1547 ובאופן חלקי הוחזרו למילהאוזן זכויותיה.
את מדיניות החוץ שלה היה עליה לתאם עם הענף האלברטיני של בית וטין והיא נאלצה להעלות מס לקיסר.
החל מ-1710 הייתה מילהאוזן תחת חסותה של נסיכות מבראונשווייג-לינבורג (Brunswick-Lüneburg).
בין השנים 1707–1708 היה יוהאן סבסטיאן באך נגן העוגב של כנסיית דיוי בלאסי (Divi Blasii).
בין היצירות שהוא הלחין בזמן שהותו בעיר הייתה הקנטטה אלוהי הוא מלכי (Gott ist mein König).
מחלוקות פנימיות ומעשי ההרס במהלך מלחמת שלושים השנים ובמהלך מלחמת שבע השנים גרמו לשקיעתה של מילהאוזן.
בנוסף, עלייתה של לייפציג כעיר סחר גרמה לירידת כוחה הכלכלי של העיר.
שינוי הגבולות בין הנסיכויות והממלכות בגרמניה בתחילת המאה ה-19 גרמה לאובדן עצמאותה של מילהאוזן והיא נעשתה לחלק מממלכת פרוסיה.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות הייתה העיר חלק מממלכת וסטפאליה בין השנים 1807–1815 כשלאחריהן היא שבה להיות חלק מפרוסיה על פי החלטות קונגרס וינה.
לאחר 1815 הייתה מילהאוזן חלק מממלכת פרוסיה.
ב-1831 היגר המהנדס יליד מילהאוזן ג'ון אוגוסטוס רובלינג, שמאוחר יותר בנה את גשר ברוקלין, לארצות הברית.
עידן התיעוש והעיור הגיע למילהאוזן יחסית מאוחר, בערך בשנת 1870, כאשר העיר חוברה לקו הרכבת בין גותה ללינפלדה (Leinefelde).
ב-1892 הפכה מילהאוזן לעיר עצמאית שאינה כפופה למחוז.
ב-1898 הוקמה בעיר תחנת כוח ומערכת החשמליות החלה לפעול.
בין השנים 1910–1917 נבנה בשוליה המערביים של העיר בית החולים המחוזי, אחד מהגדולים בסקסוניה.
השפל הגדול שהחל ב-1929 הכה בעיר קשות והוביל לעלייה תלולה בשיעור האבטלה.
ב-1935 הוקם במסגרת מסע ההתחמשות של גרמניה הנאצית מתחם צבאי שכלל מספר מחנות צבא, דבר שגרם להתאוששות מהירה של הכלכלה העירונית.
בליל הבדולח בנובמבר 1938 ניזוק קשות בית הכנסת של מילהאוזן, אך שלא כמו רוב רובם של בתי הכנסת בגרמניה, הוא לא נהרס כליל והוא עומד על תילו עד היום.
בבית החולים הומתו בתקופת השלטון הנאצי 2000 חולים במסגרת תוכנית T4, רובם כאלה שסבלו ממחלות פיזיות או נפשיות.
בשנת 1944 ועד למרץ 1945 פעל מחנה לעבודת כפייה לנשים ליד מילהאוזן, שהיה מחנה משנה של מחנה הריכוז בוכנוואלד.
במחנה זה יוצרו כלי נשק.
האסירות הועברו באפריל 1945 לברגן-בלזן.
ב-4 באפריל 1945 נכנס צבא ארצות הברית למילהאוזן והעיר נכנעה ללא קרב.
ב-5 ביולי 1945 הועברה השליטה בעיר לידי הצבא האדום וב-1949 הפכה העיר לחלק מגרמניה המזרחית.
ב-1975 צוין יום השנה ה-450 להוצאתו להורג של תומאס מינצר על ידי שינוי שמה של העיר באופן רשמי ל-Thomas-Müntzer-Stadt Mühlhausen.
סיפור מרידתם של האיכרים בהנהגתו של מינצר משך את תשומת לבם של מנהיגי גרמניה המזרחית וההיסטוריונים שלה והם התייחסו למרידה שלהם כאל מהפכה בורגנית מוקדמת.
תערוכות ואירועים רבים התקיימו לציון האירוע וההקשר ההיסטורי שלו.
לאחר איחוד גרמניה ב-1990 הופסקה ההתמקדות במרידה של מינצר וב-1991 שונה שמה של העיר חזרה למילהאוזן.
לאחר האיחוד נסגרו מפעלים רבים במילהאוזן, והדבר גרם למשבר כלכלי עמוק ולעלייה חדה בשיעור האבטלה בעיר במהלך שנות התשעים ובעשור הראשון של המאה ה-21. מאידך, המורשת האדריכלית של העיר זכתה לתשומת לב מחודשת והחל תהליך של שיקום המרכז ההיסטורי שלה.
מילהאוזן שוכנת בתוך הנוף השטוח של האגן של תורינגיה (Thüringer Becken), אזור פורה מאוד המכסה את שטחה המרכזי של תורינגיה בגובה של כ-215 מטרים מעל פני הים.
מצפון וממערב השטח נעשה גבעתי, בעוד שבדרום ובמזרח משתרעים שטחים חקלאיים רחבים.
נוסף על כך משתרעים שני יערות בשטח המוניציפלי של מילהאוזן.
גבעות הייניך (Hainich) שמדרום-מערב למילהאוזן, הפכו ב-1997 להיות הפארק הלאומי היחידי בתורגניה.
הגבעות הגבוהות ביותר באזור מגיעות לגובה של 400 מטרים מעל פני הים.
הנהר העיקרי החוצה את העיר בכיוון צפון-מערב לדרום-מזרח הוא האונשטרוט.
לנהר זה נשפכים בתחומי העיר כמה יובלים שנובעים מהגבעות במערב.
המרכז הגאוגרפי המדויק של גרמניה נמצא במרחק של 5 ק"מ מדרום למילהאוזן (בתחומי העיר השכנה נידרדורלה – Niederdorla).
במקום ניצבת אנדרטה המציינת את ייחודו.
האקלים במילהואזן נחשב ליבש בהשוואה לאזורים אחרים בגרמניה וכמות המשקעים השנתית מגיעה ל-570 מ"מ.
מילה מילייה (באיטלקית: Mille Miglia, מתורגם כ"מרוץ אלף המיילים") הוא מרוץ סיבולת שנערך בכבישי איטליה 24 פעמים בין השנים 1927 ו-1957. במרוץ השתתפו יצרנים ובהם אלפא רומיאו, ב.מ.וו, מזארטי, מרצדס-בנץ, פורשה ופרארי.
כחמישה מיליון צופים צפו בתחרות.
בין השנים 1953 ו-1957 היה המרוץ חלק מאליפות העולם למכוניות ספורט.
בשנת 1977 חודש המרוץ כראלי המיועד למכוניות אספנות.
ההשתתפות במרוץ המחודש מוגבלת רק לרכבים שהשתתפו באחד או יותר מהמרוצים המקוריים.
בתחרויות ראלי מודרניות מקובל שהרכבים מוזנקים אחד אחרי השני בהפרש של דקה, כאשר המכוניות המהירות יותר מוזנקות ראשונות.
במילה מילייה סדר ההזנקה היה הפוך והמכוניות האיטיות יותר הוזנקו ראשונות.
הדבר סייע למארגנים לצמצם את הזמן בו המרשלים היו בתפקיד וכמו כן צמצם את משך הזמן בו נסגרו כבישים לצורך התחרות.
משנת 1949 מספור הרכבים נעשה בהתאם לשעה שבו הוזנקו הרכבים למרוץ.
לדוגמה: בשנת 1955 הוזנק סטרלינג מוס למרוץ מברשה בשעה 7:22, כאשר רכב המרצדס בו נהג נשא את המספר 722.
המרוץ נוסד על ידי איימו מאג'י ופרנקו מצוטי, כתגובה להעברת הגרנד פרי האיטלקי מברשה למונצה.
המסלול מברשה לרומא תוכנן בצורת הספרה 8 ונמשך על פני 1,500 קילומטרים, שהם 1,000 מיל רומי.
המרוץ הראשון הוזנק ב-26 במרץ 1927 בהשתתפות 77 רכבים, נהוגים כולם בידי נהגים איטלקים.
51 רכבים הגיעו לקו הסיום.
ההשתתפות במרוץ הוגבלה למכוניות מייצור סדרתי והמשתתפים נדרשו לשלם דמי השתתפות של לירה אחת.
ג'וזפה מוראנדי, מנצח המרוץ, השלים את המסלול בזמן של עשרים ואחת שעות וחמש דקות, כשהוא נוהג ברכב מסוג OM.
OM, היצרנית האיטלקית שמושבה בברשה, זכתה בכל שלושת המקומות הראשונים.
טציו נובולארי ניצח את המרוץ של שנת 1930, כשהוא נוהג באלפא רומיאו C6. לאורך מרבית המרוץ היה נובולארי במקום השני, אחרי אקילה וארצי, חברו לקבוצה.
באור העמום של שעות הבוקר המוקדמות, הוא נסע אחרי וארצי כשאורות מכוניתו כבויים, ולכן לא נראה במראות הרכב שלפניו.
אחר כך ניצל נובולארי את הכביש הישר בכניסה לעיר ברשה על מנת לבצע את העקיפה על וארצי.
אחריה הדליק את אורות הרכב ושמר על ההובלה עד לסיום המרוץ.
לאורך מרבית השנים ניצחו במרוץ נהגים איטלקים, רק 3 פעמים היו המנצחים זרים.
רודולוף קרקסיולה הגרמני היה המנצח הלא-איטלקי הראשון, כשניצח את המרוץ של שנת 1931 ביחד עם שותפו ויליאם סבסטיאן.
קרקסיולה, שנהג במרצדס-בנץ SSK היה הראשון שסיים את המרוץ במהירות ממוצעת של למעלה מ-100 קמ"ש.
בשל המשבר הכלכלי ששרר בגרמניה באותן השנים לא זכה לתמיכה מרובה מצד חברת מרצדס-בנץ.
הוא לא הצליח לגייס מפסיק אנשים על מנת לאייש את כל עמדות הטיפול לאורך המסלול.
צוות המכונאים המצומצם שעמד לרשותו נאלץ לעבור בין נקודות שונות, תוך כדי מציאת קיצורי דרך על מנת להגיע בזמן לנקודות המפגש.
תאונת דרכים במהלך המרוץ של 1938 בה נהרגו מספר צופים הובילה את בניטו מוסוליני לאסור על קיום המרוץ בשנה לאחר מכן.
המרוץ חודש בשנת 1940, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה.
באותה שנה התקיים המרוץ במסלול מקוצר באורך 100 קילומטר, אותו הקיפו המשתתפים 9 פעמים.
במרוץ זה השתתף לראשונה דגם הטיפו 815, הרכב הראשון שיוצר על ידי חברת AAC (ראשי תיבות של Auto Avio Costruzioni) בבעלותו של אנצו פרארי.
המלחמה הובילה להפסקת המרוץ בין השנים 1941 ו-1946.
נהגים איטלקים המשיכו להוביל את המרוץ גם בשנים לאחר סיום המלחמה וניצחו את שמונת המרוצים הבאים.
בשנת 1952 הצליחו צמד הנהגים קרל קלינג והנס קלנק לסיים במקום השני כשהם נוהגים במרצדס-בנץ 300SL "כנפי השחף".
במהלך שנות החמישים היו עוד מספר נהגים לא-איטלקיים שהצליחו לסיים על הפודיום ביניהם חואן מנואל פנג'יו, פיטר קולינס וולפגנג פון-טריפס.
בשנת 1954 התחרה הנס הרמן במרוץ, כשהוא נוהג בפורשה 550 ספיידר.
באחד מקטעי הדרך התקרב למעבר של מסילת רכבת, רגעים ספורים לפני שעברה בו הרכבת המהירה לרומא.
הרמן החליט שלא לבלום, האיץ מתחת למחסום שהחל לרדת ועבר את המסילה שניות ספורות לפני שהרכבת עברה במקום.
שנה לאחר מכן התחרה שוב, הפעם כחלק מקבוצת מרצדס-בנץ.
החברה הגרמנית השקיעה מאמצים רבים ושלחה מספר רכבים מדגם 300 SLR.
הרמן נאלץ לנטוש את המרוץ בעקבות בעיה בבלמים.
מנואל פנג'יו התחרה במרצדס נוספת, כשהוא מתעקש לנהוג בעצמו ללא עזרה של נהג משנה.
סטרלינג מוס, נהגה השלישי של מרצדס, ניצח את המרוץ כשהוא קובע שיא חדש של מהירות ממוצעת – 157.65 קמ"ש.
שתי תאונות קטלניות שאירעו במהלך המרוץ של שנת 1957 הביאו לביטולו של המרוץ.
התאונה הראשונה התרחשה כ-70 ק"מ לפני העיר ברשה.
אלפונסו דה-פורטגו, נהגה של קבוצת פרארי, נהג בפרארי 335S, כאשר אחד מצמיגי הרכב התפוצץ.
דה-פורטגו ואדמונד נלסון, נהג המשנה שלו נהרגו מעוצמת הפגיעה.
בנוסף, נהרגו תשעה צופים, בהם חמישה ילדים.
בתאונה נוספת, שהתרחשה בסמיכות לקו הסיום, נהרג יוזף גוטגנס, נהגה של קבוצת טריומף.
לאורך שנות המרוץ נהרגו כתוצאה מתאונות 56 בני אדם.
צמד התאונות הקטלניות ומספר ההרוגים הגדול הוביל להחלטה הסופית על הפסקת קיומה של התחרות.
בארבע השנים לאחר הפסקת המרוץ התקיים אירוע במתווה המסלול המקורי, אך הנסיעה בו נעשתה תוך שמירה על הגבלת המהירות החוקית לאורך הדרך.
מאז שנת 1977 מתקיים מדי שנה אירוע המיועד למכוניות אספנות.
בשנת 2004 נפתח בברשה מוזיאון המילה מילייה המנציח את המרוצים השונים וכולל רפליקות רבות של רכבים שלקחו חלק במרוצים המקוריים.
מילה של כבוד (בספרדית: Tierra de ryes) היא טלנובלה אמריקאית מבית היוצר Telemundo שעלתה לשידור ברשת בדצמבר 2014. בכיכובם של אהרון דיאז, אנה לורנה סאנצ'ס, קימברלי דוס ראמוס וגונסלו גרסיה ויוואנקו.
אלמה גיירדו היא בחורה צעירה ויפה, שמנהלת רומן עם איגנסיו דל חונקו, גבר נשוי ומבוגר ממנה.
היא מסתירה את דבר הרומן מאחיה הגדולים – ארתורו, סמואל ופלביו - אך האמת יוצאת לאור כשגופתה של אלמה נמצאת צפה בנהר.
שלושת האחים אינם יודעים את נפשם מרוב צער ומחליטים לחקור את נסיבות מותה של אחותם.
האחים גיירדו מגלים שאחותם מתה בעודה בהריון ושטרם מותה, היא הושפלה עד עפר על ידי קייטנה, אשתו של איגנסיו, שנהרג בתאונה מספר ימים קודם לכן.
שלושת האחים מחליטים לנקום באלה שפגעו בכבודה של אלמה והביאו למותה.
הם מגיעים לחוות דל חונקו ומציגים עצמם בשם בדוי - האחים ריי.
הם מתקבלים לעבודה כפועלים בחווה ושם פוגשים את סופיה, אירינה ואנדראה - הבנות היפות לבית דל חונקו.
כדי שנקמתם תהיה צורבת במיוחד, האחים גיירדו מחליטים לגרום לבנות להתאהב בהם וכך לפגוע בהן ובאימן.
אולם תוכניתם משתבשת כשהעמדת הפנים והרצון לנקום מפנים את מקומם לתשוקה עזה ולרגשות אמיתיים.
האם האחים ידבקו בנקמה או שמא יבחרו באהבה?
"מילה של כבוד" היא חידוש מצליח וסקסי לטלנובלה הקלאסית "תשוקת הנצים".
בסדרה מככבים אהרון דיאז ("סנטה דיאבלה"), אנה לורנה סנצ'ז וגונסלו גרסיה ויואנקו ("השיבה הביתה").
ארתורו ריי גיירדו לאון (אהרון דיאז)-האח הגדול של פלביו, סמואל, אלמה וורוניקה.
אמיץ וחסון, ומבין את שפת החיות.
גידל את אחיו הקטנים מאז שהוריו נפטרו ונכנסו לחובות ובעקבות מותה של אחותו הקטנה אלמה, נשבע לנקום במשפחת דל חונקו.
סופיה דל חונקו בלמונטה (אנה לורנה סנצ'ס)-האחות הבכורה לבית משפחת דל חונקו, יפה, טובת לב ועדינה, סופיה היא וטרינרית.
סופיה היא הבת שאביהם איגנסיו הכי אהב.
עברה מקרה אונס בעברה ומאז סובלת מטראומות.
נשואה ללאונרדו מונטלבו, איש קר ורע שאותו לא אוהבת.
הוא מתעלל בה נפשית ופיזית, ולכן היא כבר לא תאמין באהבה עד שתפגוש ותתאהב בארתורו, ולהם ייוולד ילד משותף בשם ארתוריטו איגנסיו.
אירנה דל חונקו בלמונטה (קימברלי דוס ראמוס)- הבת הצעירה ביותר במשפחת דל חונקו.
דוגמנית, מתחנחנת, שובבה, קוקטית, מפונקת ונחשבת ה"כבשה השחורה" של המשפחה.על מנת לקבל את הירושה של המשפחה תכננה להתחתן עם דריו נישואים מזויפים שלא צלחו כי אמה גילתה על כך.
היחידה שמבינה את סבלה של אחותה סופיה ותומכת בגירושין שלה מלאונרדו.
פלביו ריי גיירדו לאון (גונסלו גרסיה ויואנקו)-האח האמצעי במשפחת גיירדו, מתהולל ורודף נשים ולפעמים נדמה כי לא מכבד אותן, אך בעל כוונות טובות ובעל לב טוב.
ניהל רומן עם בריג'יט כתבת העיתון של סלדיבר.
גם הוא כמו אחיו בא למשפחת דל חונקו במסווה על מנת לנקום את מות אחותו הקטנה, אך תוכניותיו נהרסות כשמתאהב באירינה דל חונקו.
אנדריאה דל חונקו בלמונטה (סקארלט גרובר) - האחות האמצעית לבית משפחת דל חונקו, והאהובה ביותר על אם הבית, קייטנה דל חונקו, משום שהיא הדומה לה ביותר.
אנדראה הקשוחה ביותר, רגזנית, בעלת מזג חם ולעיתים ממורמרת מאוד.
בשנייה הראשונה שפוגשת בסמואל גיירדו מתאהבת בו, אך הוא אינו שם לב אליה.
מבחינתה זוהי אהבה חסרת שחר כי הוא עני וחסר רכוש, ובנוסף להכל הוא אחיה של אלמה גיירדו, האישה שבגללה אביהן עזב את אמן.
בסוף הסדרה תתחתן עם סמואל.
סמואל ריי גיירדו לאון (כריסטיאן דה לה קמפה)- האח הצעיר ביותר במשפחת גיירדו, ובא כמו שאר אחיו למשפחת דל חונקו לנקום את מות אחותם שמתה בסיבות לא ידועות.
מאוהב בפטריסיה, זמרת הקברט במועדון "פלנקה"והיא בו, ומסתבך לרוב עם בן זוגה אוליסס מטמורוס.
לאחר שמתגלה כי הוא בן גיירדו פטריסיה עוזבת אותו ומתחתנת עם אוליסס, והוא מתחתן עם ביאטריס אלקסר, בעלת הבנק.
לאחר חצי שנה מנישואיהם ביאטריס נפטרת בעקבות מחלת לב קשה, והיא מורישה לו ולאחיו את כל רכושה.
סמואל אהוב הנשים, הוא ג'נטלמן אמיתי, אמיץ וחכם ושקול מאוד יחסית לאחיו הגדולים.
תמיד מתקוטט ונקלע למריבות גדולות עם הבוסית שלו אנדריאה דל חונקו, ולא קולט שהיא מאוהבת בו.
לבסוף מתאהב בה בחזרה, והם מתחתנים בסוף הסדרה.
קייטנה בלמונטה דל חונקו (סוניה סמית)-אשתו של איגנסיו דל חונקו ואמן של סופיה אנדראה ואירינה דל חונקו.
קייטנה היא אישה קשוחה, שפועלת קודם מהראש ואחר כך מהלב.
מעמד קודם לכל בעולמה, ולפי כך בנותיה צריכות להינשא רק לאנשים בעלי מעמד זהה, אנשים עשירים.
למרות עקשנותה וקרירותה בסופו של דבר רוצה את הטוב ביותר בשביל בנותיה ומשפחתה.
מתעבת את בני גיירדו ומאחלת להיעלמותם בכל יום שעובר, במיוחד כאשר תבחין כי בנותיה מתאהבות בהם.
היא רואה בהם אך ורק אנשים עניים שבאו לנקום בה על מות אחותם, ולהרוס את משפחתה.
היא מנסה לעשות הכל כדי שיתרחקו מחייה, מגישה נגדם תלונה, שולחת את בנותיה לחו"ל אך ללא הצלחה, במיוחד עם הולדת נכדה הראשון להוריו סופיה וארתורו.
היא היחידה בבית שאוהבת את לאונרדו, בעלה של בתה, ואינה קולטת את כוונותיו האמיתיות.
רואה בו אב הבית לאחר מות בעלה ומתאהבת בו.
מתחתנת עם לאונרדו עד שלבסוף קולטת את פרצופו האמיתי ומקבלת לבסוף את בני גיירדו למשפחתה באהבה, ומתאהבת בנסטור.
לאונרדו מונטלבו (פביאן ריוס)-הנבל הראשי בסדרה, האנטיגוניסט בסדרה.
תוכניתו האמיתית היא להשתלט על כל רכוש בית דל חונקו.
לאונרדו חי עם בני משפחת דל חונקו בביתם, בתור בעלה של סופיה.
לכאורה הציל אותה מחיים אומללים אולם לאחר מתגלה כי חייה אומללים בגללו.
אב המשפחה איגנסיו גילה את פרצופו האמיתי אך לא הספיק לחשוף אותו בפני המשפחה כי נרצח בתאונת מטוס על ידי הוראה של לאונרדו.
חבר טוב של אוליסס מטמורוס, מחבב את קנדלה.
מתחתן עם קייטנה ובסוף הסדרה מגלה את פרצופו האמיתי ואת תוכניתו המשותפת עם איסדורה ואוליסס להשתלט על החווה ועל הרכוש של דל חונקו.
בסוף הסדרה מגלה לארתורו כי הוא הרג את איגנסיו, הרג את אלמה גיירדו אחותו.
אנס את סופיה פעמים רבות וגם בפעם הראשונה.
פטריסיה רוביו (דניאלה נבארו)-מלכת הלילה של פלנקה נייט, הרקדנית הראשית במועדון.
אוליסס ואמיליו מנצלים אותה על מנת למשוך לקוחות רבים בעזרת גופה, היא מסכימה בלית ברירה אך תמיד חולמת להופיע במקומות גדולים יותר ולהצליח בזכות עצמה.
אישה נאה המתאהבת בסמואל אך גורמת לו להרבה צרות עם אוליסס.
לבסוף עוזבת אותו לאחר שגילתה שהוא שיקר לה על שם משפחתו ומתחתנת עם אוליסס, אך כשמגלה שסמואל התעשר רצה ומנסה לחזור אליו אך הוא דוחה אותה.
שונאת את אנדריאה ותמיד רבה איתה על סמואל.
בסוף הסדרה מנסה לשכנע את אוליסס לרדת מהתוכנית שלו עם לאונרדו ואיסדורה ושיחיו ביחד, הוא יורה בה בטעות אך היא לא מתה.
אחרי מות אוליסס מנסה לשקם את חייה ולוקחת בעלות על פלנקה נייט.
איסדורה ולוורדה (סינתיה אלוארה)-אחת מהנבלים בסדרה, בתו של אמיליו ולוורדה.
סוחרת נשק ומבריחה אלכוהול יחד עם אביה.
אביה גידל אותה לבד מאחר שבגיל קטן כלא את אמה במחלקה פסיכיאטרית סגורה כי תפס אותה בוגדת בו.
איסדורה גדלה ללא אמא וזה הפך אותה לאישה קרה רעה ואכזרית.
מתאהבת בארתורו ואינה יכולה לחיות בלעדיו.
למרות שהוא מבהיר לה כמה פעמים שהוא אוהב את סופיה לא מוכנה לקבל זאת ומנסה להפריד ביניהם בכל דרך אפשרית, כולל ניסיון לחטוף את בנם ולהרוג את סופיה כמה וכמה פעמים ללא הצלחה.
אמיליו ולוורדה (עומר גמנוס)- אביה של איסדורה, איש עסקים לכאורה אך מנהל עסק שלם של מאפיה ואף אחד לא מודע.
המשטרה מחפשת אותו לאורך כל הסדרה אך תמיד מצליח לצאת נקי.
כלא את אמה של איסדורה בבית משוגעים לאחר שבגדה בו.
עובד עם אוליסס ולאונרדו בתוכניתם להשתלט על רכוש דל חונקו.
מעוניין בקייטנה אך היא דוחה אותו כל הזמן.
סולדד פלורס (אנדריאנה לאברט) - המשרתת בבית דל חונקו.
אישה חמה ואוהבת, גידלה את סופיה אירינה ואנדראה.
עדינה וחלשה לעומת קייטנה דל חונקו.
היא האישה שבה אביהם של ארתורו פלביו וסמואל התאהב ועזב את אמם, ולהם ילדה משותפת.
אחרי שאמם דל הבנים נפטרה וגם אביהם היא ובתה נשארו ברחוב עד שקייטנה מצאה אותה והסכימה לקבל אותה לעבודה בתנאי אחד, שתמסור את בתה לאימוץ לידי חברתה של קייטנה מירנדה סלדיבר.
סולדד לא הסכימה אך קייטנה ומירנדה לחצו עליה והחתימו אותה ללא ידיעתה.
כאשר הבנים באים לבית דל חונקו על מנת לנקום את מות אחותם סולדד מצטרפת לנקמה בקייטנה של שלקחה לה את בתה.
לאחר מכן החיים מפגישים בין ורוניקה בתה והן מתחברות ישר ללא ידיעת ורוניקה שהיא אמה.
לבסוף האמת מתגלה וחוסה אנטוניו אביהם של הבנים מתגלה כחי ושבוי אצל אמיליו ולוורדה, והם חוזרים להיות ביחד.
נסטור פרננדס "קפטן פרננדס"(אדוארדו ויקטוריה)- השוטר המחוזי בטקסס.
היה חבר טוב של אביהם של שלושת הבנים ומכיר אותם כשעוד היו קטנים ממש, ולכן תמיד מגן עליהם מפני קייטנה ולאונרדו.
מנסה יחד עם קבררה עוזרו לתפוס את לאונרדו אוליסס ואמיליו ללא הצלחה.
חוקר את מותם של איגנסיו ואלמה גיירדו.
היה בקשר עם בריג'יט עד שנרצחה על ידי אמיליו ולאחר מכן מתאהב בקייטנה.
דון פליפה בלמונטה"הגנרל" (חואקין גראידו)-אביה של קייטנה, סבא לסופיה, אנדריאה ואירינה וסבא רבא לארתוריטו איגנסיו.
היה גנרל בעברו ונפצע ולכן נשאר מרותק על כיסא גלגלים.
ועל כך קיבל את הכינוי "גנרל".איש טוב לב, אמיץ, חכם.
הוא ואירינה היחידים שמודעים לפרצופו האמיתי של לאונרדו.
שונא את לאונרדו ותמיד לועג לו על כך שהוא לא גבר אמיתי, פחדן ורק מחפש כסף.
כמעט מת מהתקף לב ביום הולדתו בפלנקה.
תמיד מתגונן מפני לאונרדו ושומר על הבית מפניו.
ורוניקה סלדיבר/פלורס/גיירדו (איזבלה קסטיליו)-הבת המשותפת של חוסה אנטוניו גיירדו וסולדד פלורס, ואחותם למחצה של ארתורו פלביו סמואל ואלמה גיירדו.
הבת המאומצת של מירנדה ואוקטביו סלדיבר.
מפונקת מאוד, שחצנית, יהירה ואוהבת תמיד להיות במרכז העניינים.
גרה בלונדון עם ארוסה, אדוארד בן למשפחת אצולה באנגליה.
באה לבקר ביוסטון את הוריה ואנדריאה מציעה שאת המסיבה לכבודה יערכו בבית דל חונקו.
כאשר כל האורחים רואים אותה הם נדהמים מדמיונה לנערה שאיגנסיו אהב, אחותם של הבנים, אלמה גיירדו.
קייטנה מתעלפת כשהיא רואה אותה, כי איש אחד לא מבין איך היא דומה לה כשאין ביניהן קשר דם, והרי אלמה כבר לא בחיים.
מתאהבת בפבלו מנהל החווה ובהתחלה מאמינה כי הוא אינו ראוי לה כי הם לא מאותו מעמד, אך לאחר מכן זה כבר לא מפריע לה והם נהיים זוג.
אלמה ריינה גיירדו-אחותם הקטנה של ארתורו פלביו וסמואל אשר מתגלה ללא רוח חיים בנהר כאשר היא בת 18 בלבד, ובהריון.
רוכבת על סוסים והייתה אוספת פרסים.
התאהבה באיגנסיו דל חונקו ששיקר לה שהוא גרוש אף על פי שעדיין היה נשוי, תכננו להתחתן ולחיות יחדיו אך שניהם נרצחים אחד אחרי השני על ידי לאונרדו מונטלבו.
הייתה מחוברת מאוד לארתורו אחיה הגדול ואהבה מכל אחיה.
הורסיו סלדיבר לוחן (רוברטו פלנטייה) - אח של דריו ואחיין של מירנדה סלדיבר, מנהל קשר קצר עם אנדריאה דל חונקו עד שהיא מתוודה בפניו שהיא אוהבת את סמואל ולא אותו, ועוזב ללונדון.
ביאטריס אלקסר דה לא פואנטה (דיאנה קויאנו)"לה ננה" - אישה מבוגרת מנהלת את בנק אלקסר, ושכנה של משפחת דל חונקו.
היו לה כבר עשרות בעלים שנפטרו, אוהבת גברים צעירים.
מתאהבת בסמואל ומתחתנת איתו אך לאחר שישה חודשים היא מתה עקב מחלת לב קשה, ומורישה לו הכל.
אוליסס מטמורוס (ריקרדו קליינבאום) -מנהל מועדון פלנקה נייט ובן זוגה של פטריסיה, וקנאי לה מאוד.
חבר טוב של לאונרדו וסוחר נשק יחד עם אמיליו ואיסדורה.
שונא את סמואל גיירדו כי פטריסיה כל הזמן רודפת אחריו ומחפשת את קרבתו.
מנסה כמה פעמים להרוג את סמואל ללא הצלחה.
מירנדה סלדיבר (כריטינה דאגור)-אשתו של אוקטביו ואמה המאמצת של ורוניקה, דודתם של דריו והורסיו לוחן.
מבטיחה לתת את ירושתם של דריו והורסיו שהשאירו להם הוריהם רק אם יתחתנו עם בני מעמדם.
שונאת את סולדד ומפחדת שיתגלה לוורוניקה שהיא אינה אמה האמיתית.
מנסה להפריד בכל דרך בין פבלו לבתה ורוניקה, מכיוון שהוא עני ורוצה להעניק לבתה חיים טובים יותר ושתהיה מעודנת.
חברה טובה וקרובה של קייטנה ותומכת בשנאתה לבני גיירדו.
דריו סלדיבר לוחן (אלבריך בורמן)-אחיין של מירנדה בן דוד של ורוניקה ואח של הורסיו.
דריו הוא הומו, ויחד עם אירינה מתכננים נישואים מזויפים על מנת שיקבלו שניהם את הכסף מהוריהם, וכך אירינה תוכל לחיות עם פלביו ועם הכסף ודריו עם הכסף גם כן.
רוסיו-משרתת בבית דל חונקו, מאוהבת בפבלו ונכנסת להריון ממנו אך הילד נופל.
ממשיכה לשקר לפבלו על מנת שלא יעזוב אותה בשביל ורוניקה אך בסוף מגלה את האמת, והיא נהיית בת זוגו של קבררה.
פבלו מרטינס-מנהל העבודה של חוות דל חונקו, וכמו אח בשביל סופיה אירינה ואנדראה.
איש הגון ואמיץ, שנחשב לחבר משפחה של דל חונקו.
מילה סגארה אי ניירה (בקטלאנית: Mila Segarra i Neira; נולדה ב-1 באוקטובר 1950, ברצלונה) היא פילולוגית קטלאנית.
ב־1974 סיימה את לימודיה בפילוסופיה ובספרות (במחלקה ללפילולוגיה ספרדים) באוניברסיטה האוטונומית של ברצלונה, וב־1985 קיבלה שם דוקטורט בפילוסופיה ובספרות, עם התזה "הרפורמה הלשונית הקטלאנית: 1. כתיב 2: כתיב ותורת הצורות 3: תחביר.
כיום היא פרופסורית במחלקה לפילולוגיה קטלאנית באוניברסיטה האוטונומית, שם היא מלמדת מאז שנת הלימודים 1974–1975.
נושאי המחקר שלה הם: תקינה וכתיבת חוקי שפה תקנית (קודיפיקציה), שפה ואמצעי תקשורת, ובלשנות היסטורית.
היא השתתפה במספר פרויקטי מחקר.
מאז 1991 משתתפת בפרויקטים על מודלים של השפה בתקשורת ("דגמים של שפה ואמצעי תקשורת אורקוליים (רדיו וטלוויזיה) בקטלאנית", 1991–1995; "יחסי הגומלין של שיח בעל־פה ובכתב באמצעי תקשורת אורקוליים", 1996–1999; "גיוון ויצירתיות בכתוביות", 2000–2003), ד"ר אנה מ.
השתתפה בפרויקט ניסוי ביצירת מילון היסטורי לשפה הקטלאנית של ג'יי.
היא חברה בקבוצת המחקר של שפה ואמצעי תקשורת באוניברסיטה האוטונומית של ברצלונה, והשתתפה, כחלק מהקבוצה הזאת, ביצירת אמות מידה ליצירת כתוביות לשפה המדוברת בתוכניות של הטלוויזיה של קטלוניה, ובחיבור הדו"ח "איכות השפה הקטלאנית בטלוויזיה", שהוזמן על ידי המועצה האורקולית של קטלוניה.
פרסמה מספר עבודות על השפה הקטלאנית, בהן הספרים "ההיסטוריה של הכתיב הקטלאני", ו"ההיסטוריה של השפה התקנית הקטלאנית", שניהם ב־1985, וביוגרפיות של הבלשן פומפאו פברה ב־1991 וב־1998.
כמו כן היא גם חברה מן המניין במוסד ללימודים קטלאניים מאז 2005.
מילָה רָסין הייתה פעילה במחתרת היהודית בצרפת בזמן מלחמת העולם השנייה.
היא נתפסה על ידי הנאצים ונספתה במחנה הריכוז מאוטהאוזן.
רסין התגוררה בסַן-זֶ'רוֶוה-לֶה-בּן (Saint-Gervais-les-Bains) ושם הייתה פעילה בתנועת צופים צעירים שהוקמה כדי לסייע ליהודים בסכנה, וכן בוויצו.
מ-5 בינואר 1942 עד 21 באוקטובר 1943 פעלה רסין בשורות תנועת ההתנגדות הצרפתית בטולוז, ניס, אנמס , בַּניֶיר-דה-לוּשוֹן (Bagnères-de-Luchon) ויישובים נוספים בדרום צרפת.
היא סיפקה סיוע לעצירי מחנות ריכוז בדרום צרפת, בייחוד גירס, וסייעה עם אחיה עמנואל רסין להעברת יהודים אל מעבר לגבול, אל שווייץ.
אחרי הסכם שביתת הנשק עם איטליה ב-3 בספטמבר 1943, מצאו אלפי מיהודי דרום צרפת מקלט זמני בניס.
מילה רסין סייעה לרבים מהם לחצות את הגבול לשווייץ.
ב-21 באוקטובר 1943 נתפסה מילה רסין על ידי הגרמנים כשהעבירה יהודים אל מעבר לגבול שווייץ באזור סן-ז'וליין-אן-ז'נבואה (Saint-Julien-en-Genevois) .
היא הובאה לאנמס ונכלאה בבית הכלא של הגסטפו ששכן במלון Pax (Hôtel Pax) .
ראש העיר אנמס, ז'אן דפו, הצליח להביא לשחרורם של חלק מהילדים, בהם תינוק.
הוא הציע למילה לפעול בחשאי לשחרורה, אך היא סרבה מחשש שהילדים שעדיין נותרו בכלא ייפגעו.
רסין נכלאה בכלא מונטלוק בליון.
לאחר מכן נכלאה במחנה הריכוז קומפיין ובמחנה הריכוז רוונסברוק.
משם הועברה למחנה הריכוז מאוטהאוזן והעובדה בתיקון מסילות ברזל שנפגעו בהפצצות בעלות הברית.
ב-30 במרס 1945 נהרגה מילה רסין בהפצצות בעלות הברית.
על שמה של מילה רסין נקרא מעון יום של ויצו בתל אביב.
לוח זיכרון לזכרה הוצב ברחוב רומא 97 בפריז, שם גרה בין השנים 1936–1940 עם אחיה עמנואל ואחותה סשה, לוחמי מחתרת גם הם.
לוח זיכרון לזכרה הוצב ברחוב דה רושה 25 בפריז, בבית הספר על שמה, ברובע השמיני של פריז, שם למדה רסין עד 1936.
"מילה של גבר" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן.
השיר יצא לאור ב-6 בדצמבר 2018, כסינגל החמישי מתוך אלבומה הרביעי חיים שלי, בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
השיר נכתב והולחן על ידי אופיר כהן והופק על ידי יעקב למאי.
השיר הוא בלדה ים-תיכונית בו בן זקן שרה על כך שגבר הבטיח לה דבר מה, אך לבסוף פגע בה בצורה בלתי הפיכה.
טרם פורסם הווידאו קליפ הנלווה של השיר, העלתה עדן בן זקן לערוץ היוטיוב שלה את האודיו שלו ב-6 בדצמבר 2018. באודיו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל.
נכון לינואר 2022, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-6.5 מיליון צפיות.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב והעניק לו ציון של ארבעה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
דודי פטימר העניק לשיר ביקורת מעורבת, תוך שטען כי השיר דומה לשירה של הזמרת ניבין משנת 2003, "אתה לא ראוי" ואמר כי
מילה צרובסקה (במקדונית: Мила Царовска; נולדה ב-6 במאי 1984) היא עובדת סוציאלית ופוליטיקאית, שכיהנה כשרת העבודה והרווחה ה-12 של מקדוניה הצפונית.
צרובסקה נולדה ב-6 במאי 1984 בסקופיה.
צרובסקה למדה במכון לעבודה סוציאלית בפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטת סקופיה.
ב-2005–2015, הייתה צרובסקה רכזת התוכנית של האגודה לחינוך ומחקר בריאות (HERA), ובנובמבר 2015 עד מאי 2016 הייתה יועצת בקבינט של השרה פרוסינה רמנסקי .
לאחר סיום הלימודים, עבדה צרובסקה במספר ארגונים אזרחיים וארגונים לא ממשלתיים בתחום העבודה והרווחה.
ב-1 ביוני 2017 ועד ל-3 בינואר 2020, כיהנה כשרת העבודה והרווחה ה-12 של מקדוניה הצפונית.
מ-3 בינואר 2020 עד 16 בינואר 2022 היא שימשה כסגנית ראש הממשלה הממונה על ענייני הכלכלה.
מילו מנרה (באיטלקית: Milo Manara; נולד ב-12 בספטמבר 1945) הוא מאייר קומיקס איטלקי.
מאוריליו מנרה נולד בעיירה בדרום טירול.
הוא למד ציור ואדריכלות ואייר את הקומיקס הראשון בשנת 1969. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא עבד במספר ירחוני קומיקס באיטליה ובבלגיה.
בשנת 1983 הוא יצר את "קליק" שהיא סדרת רומנים גרפיים ארוטיים.
בשנת 1989 מילו מנרה יצר סדרה נוספת עם אותה דמות ובהמשך עוד שתי סדרות.
מילו מנרה המשיך לעבוד בתחום הקומיקס ועל עבודותיו זכה במספר פרסים לרבות פרס אייזנר בשנת 2004.
בשנת 2003 הוא עיצב עטיפה לאלבום "The Vertigo of Bliss".
יצירה זו שלו זכתה להצלחה.
בשנת 2006 מילו מנרה ייצר דמויות של סדרת קומיקס שמשודרת בארצות אמריקה הלטינית.
בשנת 2009 הוא התחיל לעבוד עבור מארוול קומיקס.
מילה טובה ואוסף שירים הוא אלבומה של יהודית רביץ שיצא ב-1982, והוא כולל את השיר "מילה טובה" (יעקב גלעד/יהודית רביץ), שהוקלט במאי 1981 והופיע לראשונה באלבום זה.
בהקלטת אחדים מהשירים באלבום השתתף יהודה פוליקר, שמנגן בגיטרה חשמלית בשירים "ארץ טרופית יפה", "לא טוב היות האדם לבדו" ו"סליחות".
להקת בנזין שרה קולות רקע בשירים "ארץ טרופית יפה" ו"לא טוב היות האדם לבדו".
יהודית רביץ – גיטרה אקוסטית, כלי הקשה, שירה וקולות, לחנים ל-11,10,9,7,1
אבנר קנר – פנדר רודס, קלידים וקולות, הפקה מוזיקלית
יהודה פוליקר – גיטרה חשמלית ב"סליחות", "לא טוב היות האדם לבדו" ו"ארץ טרופית יפה"
להקת בנזין – קולות רקע ב"ארץ טרופית יפה" ו"לא טוב היות האדם לבדו"
מילו היא קומונה במחוז הצפון בהאיטי, 12 מייל דרומית ל-קאפ-האיסיין.
הקומונה שימשה בעבר כבירת מדינת האיטי.
אוכלוסיית מילו מנתה 31,992 איש לפי מפקד האוכלוסין של 2015.
במילו שני אתרי מורשת עולמית:
הארמון נקרא במכוון על שמו של ארמון סנסוסי בפוטסדם, שהוקם על ידי פרידריך השני, מלך פרוסיה, ומשמעות השם בצרפתית היא "ללא דאגה".
מצודת לה פרייר, הטירה הגדולה ביותר בחצי הכדור המערבי ונקודת הציון הידועה ביותר של האיטי, נמצאת במרחק של 8 קילומטרים מדרום למילו.
בעיירה גם בית חולים, Hôpital Sacré Coeur, המנוהל על ידי המסדר הריבוני הצבאי של מלטה, וקרן Crudem, Inc.
הקומונה מורכבת משלושה חלקים קהילתיים, כלהלן:
"מילה טובה" הוא פזמון שכתב בשנת 1981 יעקב גלעד, והלחינה יהודית רביץ, והיא גם המבצעת הראשונה והמזוהה עם השיר.
השיר נכלל במופע היחיד הראשון של רביץ, שנקרא על שמו "מילה טובה", בקיץ 1981, והוא מופיע באלבומה "מילה טובה ואוסף שירים" משנת 1982.
השיר מביע תקווה וראיית החיובי, ומתייחס ל"מילה טובה" – חיזוק, תמיכה, הבעת תקווה וראיית הטוב – כדבר התורם לאושר ושיש לשאוף אליו.
הבית הראשון בשיר בנוי מניגודים: תיאור מצב קשה, וציון אפשרי של סופו הטוב או החיובי.
הבית השני מתייחס במפורש ל"מילה טובה" כגורם העושה את ההבדל ומביא לאותה תקווה.
הבית השלישי חוזר לניגודים, ומתמקד בקשיים מסוגים אחרים.
"אֲפִלּוּ בִּרְחוֹב רָאשִׁי סוֹאֵן", שבו עומס התנועה והרעשים עשויים להיות קשים ובלתי נסבלים, "רָאִיתִי אִישׁ יוֹשֵׁב וּמְנַגֵּן", כלומר ניתן לראות אדם שלמרות הקשיים יכול ליצור אמנות.
הבית ממשיך בכך שהחיזוק או תקווה אינם מחייבים משפטים ארוכים או ריבוי מלל.
"מילה טובה", המתבטאת בהכרת תודה והכרת הטוב, נמצאה מחקרית כאחד הגורמים החשובים בבריאות נפשית, כגורם השני בעוצמתו המנבא אושר, וכפעילות שעשויה לתרום במידה רבה לאושר.
מילה סבילאר (בסרבית: Миле Свилар, בהולנדית: Mile Svilar; נולד ב-27 באוגוסט 1999 באנטוורפן שבבלגיה) הוא כדורגלן סרבי-בלגי המשחק בעמדת השוער בקבוצת רומא מהסרייה א'.
סבילאר גדל במחלקת הנוער של אנדרלכט.
ב-28 באוגוסט 2017 חתם על חוזה לחמש שנים בבנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.