tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשל אמפתי בטיפול הוא מונח בפסיכותרפיה, שטבע האנליטיקאי היינץ קוהוט, מייסד זרם פסיכולוגיית העצמי.
המונח משווה את הטיפול לתקופת ההתפתחות של האדם מילדות, ומתייחס לאותם אירועים בלתי נמנעים, בהם הסביבה אינה נענית לצרכיו של התינוק או הילד באופן מותאם.
בהשוואה לעולם הילדות, גם בטיפול הפסיכולוגי מתרחשים כשלים אמפתיים.
המטפל, קשוב ואכפתי ככל שיהיה, עלול להחמיץ את צרכיו של המטופל, או להגיב אליהם באופן בלתי מותאם מדי פעם.
על פי טייטל, קיימים ארבעה סוגים של כשלים אמפתיים, הכוללים חוסר הבנה רגשית, התעלמות רגשית, התנהגות שלילית אקטיבית ופסיבית, או פרשנות לא נכונה או לא מדויקת מצד המטפל שגורמים לפגיעות נרקיסיסטיות.
טייטל מציינת ש"כשלים אמפתיים הם בלתי נמנעים מעצם היותנו, גם המטפלים, בני אנוש המועדים לטעויות - בשל אותם שטחים עוורים בעצמנו ובשל מורכבות הסיטואציה הטיפולית והיחסים הנוצרים בתוכה".
קוהוט סבור, כי כשל אמפתי המתרחש בטיפול אינו בהכרח הרסני לקשר הטיפולי ולהתפתחות המטופל, כל עוד לא מדובר במצב של כשל אמפתי טראומטי, וכל עוד המטפל יכול להכיר בכך שהתרחש כשל אמפתי.
אמפתיה ביחס שבין מטפל למטופל היא משמעותית ומשפיעה על הקשר הטיפולי.
מחקרם של טרוקס, וויטמר ווארגו שבחן את ההשפעה של התנאים התרפויטיים הדרושים להצלחת טיפול, מצא שמידה רבה של אמפתיה מדויקת, הבעת חום באופן לא רכושני, וכנות, השפיעו על שינויים אישיותיים חיוביים אצל המטופל טוב יותר, מאשר נוכחותם של אלו במידה מועטה.
זקי בוגלר ואוסנר מתייחסים לממדי האמפתיה, הכוללים מרכיבים רגשיים ונפשים הנמדדת ביכולת לדייק בהערכה של מחשבות ורגשות שהאחר חווה.
הם מבחינים בין היכולת לחוש אמפתיה, ליכולת לתרגם אותה להתנהגות אמפתית - שני היבטים שלא בהכרח נמצאים במתאם.
ברמה הטיפולית, על פי חוקרים אלו, איכות הקשר תלויה בחותמם המשותף של המטפל והמטופל, כאשר היכולת לביטוי אמפתי מדויק מצד המטפל תלויה ביכולת ובאיכות הביטוי הרגשי של המטופל.
על פי וילפרד ביון, כאשר המטפל מקשיב באופן חופשי ללא זיכרון או תשוקה, הקשבה שאינה נתפסת להמשגות תאורטיות, הפרשנות מצידו תהיה מדויקת ובהירה יותר.
פרשנות והקשה אמפתית תוביל לדיבור חופשי ולהתחדשות מנטלית של המטופל.
עדנה מרדכי מתייחסת לשישה סוגים של כשלים אמפתיים של המטפל במפגש הטיפולי:
סוג 1: נובע ממאורעות בלתי נמנעים בחיינו אשר מעוררים בנו תחושות של פגיעה וזעם
סוג 2: כשל אמפתי מסוג זה קשור בגבולות הסטנדרטיים של החוזה הטיפולי: סיום השעות בזמן, חיוב על שעות שבוטלו, הגבלת הקשר הטלפוני והימנעות משיתוף במידע אישי.
אלו, על אף שאינם נובעים מניהול בלתי נכון של החוזה הטיפולי, נחווים לא פעם ככשלים אמפתיים.
סוג 3: מצוקה נסיבתית של המטפל.
כשל אמפתי מסוג זה מתרחש כאשר המטפל אינו מצליח לשמר את האמפתיה שלו כלפי המטופל בסיטואציה או תקופה מסוימים עקב לחץ או מצוקה בחייו האישיים.
כשל אמפתי מסוג זה עשוי להתבטא בחוסר קשב במפגש, איחור לפגישות או שכחה של אינפורמציה משמעותית.
סוג 4: פתלוגיה כרונית של המטפל הבאה לידי ביטוי בתחושות העברה נגדית בלתי פתורות ואגו-סינטוניות.
האגו סינטוניות גורמת לקושי בזיהוי כשל אמפתי מסוג זה, ולכן גם מקשה על יזימת פעולות מתקנות.
חדירתם הכרונית של צרכים לא מודעים הבאים לידי ביטוי באקטינג אאוט של המטפל יכולים להביא לכשלים שונים שביניהם חוסר הבנות חוזרות של התקשורת המילולית של המטופל, פירוש שגוי של האפקט הנלווה לתקשורת של המטופל, ניהול לקוי של הסטינג, ניצול כספי/חברתי של המטופל ובמקרים קיצוניים גם ניצול מיני של המטופל.
סוג 5: כשל מרוחק הנובע מגורמים שאינם קשורים ליחסי המטפל-מטופל, אלא נוצרים על ידי המטפל ומועברים אל המטופל.
הדרכה רשלנית אשר אינה מגנה על הערכתו העצמית של המטפל, אינה מזינה אותו ואינה יוצרת עבורו מקום בטוח היא מקור שכיח לכשלים אלו.
גורמים רלוונטיים נוספים הם מורל צוותי נמוך ומדיניות ארגונית המנוהלת באופן כושל.
סוג 6: כשל הנובע מחוסר הבנה של פתולוגיית המטופל.
כשל אמפתי זה עשוי להתבטא בדרכים רבות ומגוונות הכוללות בין היתר גילום מחודש של טראומות מוקדמות ביחסים הטיפוליים.
צורך חזק לשחזר מביא פעמים רבות לכך שבשלבים מסוימים של הטיפול המטפל מצטרף לשחזור באופן שמשחזר חוויה דומה לחוויית הטראומה המקורית.
טעות אופיינית להתמודדות עם כשל אמפתי מסוג זה היא ביטוי כעס כלפי המטופל המשחזר שוב ושוב את אותה חוויה.
תיקון של מצב כשל אמפתי מסוג זה אפשרי כאשר המטפל מסוגל לאמפתיה אמיתית מול השחזורים המספרים את הכאבים שהיו זמן רב כל כך חסרי ביטוי.
כשל אמפתי מסוג 6 עשוי לנבוע גם מחוסר יכולתו של המטפל להתכוונן לפתולוגיה הפרימיטיבית של מטופלים בעלי תפקוד גבוה יחסית.
כשלים אמפתיים בטיפול במטופלים שנהגו באלימות
טיפול בגברים הנוהגים באלימות ואלימות במשפחה בפרט, מעוררים כשלים אמפתיים הנובעים מסיבות שונות הכוללות בין בהיתר:
תחושת מצוקה אישית בשל פיצול והזדהות עם הקורבן.
ההתנהגות מעוררת את רגש הכעס.
מנוגד לערכים אישיים וחשש לאבד מרכיבי זהות אישיים.
הזדהות השלכתית – תוקפנות המטפל לאחר תהליך של העברת דימויי אני שליליים של המטופל שאינו יכול להכילם, אל המטפל.
חוסר אונים, קושי בהכלה ולחץ רגשי אצל המטפל.
חסך באינטליגנציה רגשית של המטפל .
קושי בגיוס חוויה אישית על מנת "להיכנס לנעליו של האחר".
טעות חשיבה שאם אני אמפתי ומבין, אני מזדהה עם ההתנהגות.
סוגיות לא פתורות של המטפל המושלכות בתהליכי העברה נגדית.
דרכים להתמודדות עם כשלים אמפתיים במטופלים שנהגו באלימות
על מנת להתגבר על כשלים אמפתיים המתרחשים במפגש הטיפולי עם לקוחות שנהגו באלימות יש להגביר את ההבנה של הקונטקסט האישי, חברתי ותרבותי של המטופל כמו כן את התהליכים התפתחותיים אצל המטופל שהובילו לעמדות והתנהגויות תוקפניות.
בנוסף חשוב שהמטפל יבצע קריאה פנומנולוגית של חוויית המטופל והדינמיקה הנפשית של המטופל המובילה להתנהגות.
בהיבט של המטפל, ראייה אינטגרטיבית של המטופל ושל המטפל כאחד מאפשרת חיזוק של תחושת השותפות.
כמו כן, מנגנון אי-ההזדהות (הבנה/הזדהות), הפרדה בתהליך הטיפולי בין האדם לבין ההתנהגות התוקפנית, הכרה בתוקפנות כתגובה אנושית באמצעות מפגש עם זיכרונות אישיים ועיבוד הכשלים האמפתיים בהדרכה, גם הם יכולים לתרום להתמודדות יעילה עם כשלים המתעוררים עם אוכלוסיית מטופלים זו.
כישלון בהשתלת עוברים חוזרת הוא כישלון השתלת העובר בדופן הרחם לאחר טיפול פוריות.
מידת הצלחת ההשתלה נקבעת לאחר צילום אולטראסאונד בו נראה השק המכיל את העובר המתפתח ברחם האם בין הימים השישי והשביעי לאחר טיפול הפוריות.
ישנו הבדל בין כישלון בהשתלת עוברים חוזרת לבין טיפול פוריות חוזר.
טיפול פוריות חוזר הוא מונח רחב הכולל בתוכו את כל סבבי טיפולי הפוריות שלא הסתיימו בהריון.
מנגד, כישלון בהשתלת עוברים חוזרת מתייחס באופן ספציפי לשלב בו נכשלה השתלת העובר בדופן הרחם.
במהלך ההשתלה, העובר חייב לעבור דרך שכבת האפיתל ברירית הרחם לפני שהוא מתפשט ומושתל בשכבת הסטרומה.
גורמים אימהיים כדוגמת פגם תוך רחמי מולד, סיבים, פוליפים ברירית הרחם, הידבקות תוך רחמית, אנדומיוזיס, קרישיות יתר ואנדומיטריוזיס יכולים להפחית את סיכויי ההשתלה וכתוצאה מכך השתלת העובר תיכשל.
הפרעות מולדות ברחם מתרחשות במהלך ההתפתחות העוברית של האם.
שני גנים מסייעים בזיהוי ההתפתחות ופתיחות רירית הרחם והרחם.
גנים אלו נקראים 11,HOXA 10 ותפקידם לשנות את המקטע העליון של הרחם למבנה דמוי חצוצרת הרחם וליצור רחם מוקטן הנראה נורמלי.
העובר מועבר לשכבה התחתונה של הרחם ולא מתאפשרת השתלה בדופן הרחם כך של-HOXA 10 השפעה רבה על הרחם.
מוטציות של HOXA11 משנות את התפתחות בלוטת רירית הרחם ומפחיתות את הפרשת הגורם המעכב לוקמיה (LIF) הנדרש לצורך השתלה.
פיברואידים הם גידולים שפירים הנמצאים בשריר החלק של הרחם, לרוב הם א-סימפטומטיים אך עלולים לגרום לכאבי אגן.
הם משפיעים על שיעורי ההשתלה על ידי שינוי הצורה והרכב הציטוקינים של הרחם.
הסרת שרירנים תת-ריריים הראתה כי היא מגבירה את שיעורי ההשתלה.
פוליפים ברירית הרחם הם גידולים שפירים הנמצאים ברחם וגורמים לאי פוריות נשית.
ישנו מחקר מוגבל העוסק בשאלה האם הסרתם מגדילה את הסיכוי להשתלה ולהריון.
הידבקויות תוך רחמיות (תסמונת אשרמן) מתרחשות מרקמת צלקת בתוך הרחם הגורמת לסגירת חלק הרחם או כולו.
ההידבקויות מונעות השתלות עוברים על ידי הקטנת שטח הפנים והקטנת הקליטה.
הידבקויות תוך רחמיות מתרחשות בדרך כלל לאחר שנגרם נזק לרירית הרחם, בין אם באמצעות הסרת הריונות לא רצויים, הפלה, זיהום ונזק כירורגי.
טרומבופיליה היא מצב בו הדם נקרש יתר על המידה ובכך מוגבר הסיכון הקרדיו-וסקולרי, כלומר הפרט נמצא בסיכון גבוה יותר להתקפי לב, שבץ מוחי או דלקת קרום העורקים.
במהלך ההריון אפשר וזרימת הדם לשליה ולדופן הרחם תופרע על ידי מצב זה.
זה יכול להוביל לירידה בקליטה של דופן הרחם להריון ועלול להוביל להפלה בהמשך.
עם זאת, לא ניתן לדעת כיצד מצב זה משפיע על כישלון השתלת העוברים ולכן כל מקרה צריך להיבחן על בסיס אישי על ידי קלינאי.
השתלה מוצלחת של עובר אינה מסתמכת רק על סביבת רחם הניתנת לקליטה אצל האם אלא גם על איכות העובר עצמו.
איכותו של העובר והסבירות להצלחה בהשתלה מושפעים מחריגות גנטיות מצד ההורים וכן מתפקוד לקוי של רירית הרחם ומטכניקה לקויה בהעברת עוברים.
לאיכות הזרע המפרה את הביצית ישנה השפעה מרכזית על איכותו הכללית של העובר.
כמו כן, חריגות בפיצול דנ"א ובהסדרים כרומוזומליים הם הגורמים העיקריים לסטייה גנטית אצל גברים העלולות להשפיע על איכות העובר.
פיצול הדנ"א מתרחש כאשר מפרידים את גדילי הדנ"א לשני גדילים נפרדים, וכך משתבש המידע הגנטי המקודד בגנים.
לחומרת הפיצול השפעה ישירה על תפקודם של הגנים העשויים להיות חיוניים להישרדותו של העובר במהלך ההשתלה ואף עלולה לגרום לתפקוד לקוי של גנים אלו.
פיצול זה עשוי להתרחש באופן ספונטני בתאים העוברים מוות תאי מתוכנת (אפופטוזה), בהם הדנ"א מתפרק על ידי אנזימים הנקראים אנדונוקליזות.
עם זאת, כיוון שהדנ"א הגברי אינו מופעל במשך שלושת הימים הראשונים להפריה, במקרים רבים ישנו קושי באבחון חריגות גנטיות בזרע עצמו.
זאת, בשל העובדה כי מחקרים מורפולוגיים עשויים לזהות איכות גבוהה של ביצית כאשר ישנה העברה ראשונית, אך בעקבות פיצול הדנ"א בזרע, העובר ימות כעבור שלושה ימים של גדילה.
איכות הביציות היא תורמת עיקרית לאיכותם הכוללת של העוברים מכיוון שהדנ"א של הביצית מעורב משמעותית במהלך שלושת הימים הראשונים של צמיחת העוברים לאחר ההפריה.
מקור עיקרי לחריגות גנטיות הם ההתקות המאוזנות.
ההתקה כוללת חילופי קטעי כרומוזומים שאינם זוג הומולוגי.
ברוב המקרים, נוצרים תעתיקים מאוזנים, שבהם הדנ"א לא נאבד ולכן הוא בדרך כלל ללא תסמינים.
עם זאת, ככל שנוצרים תאי זוויג בוגרים (גמטיות), סביר להניח כי לשני שלישים מן העוברים הנוצרים יהיו בעלי התקות שאינן מאוזנות בדנ"א אשר הופרה על ידי זרע עם התקה מאוזנת.
מוטציות של הליך ההתקה יכולות להתרחש בכל נקודה במהלך ההפריה או אפילו במהלך החלוקה המיוטית הראשונה שעוברת הביצית במהלך חיי העובר.
תפקוד לקוי של רירית הרחם
הביצה הנקבית (ביצית) מוקפת בשכבת גליקופרוטאינים הנקראת רירית הרחם.
כשההפריה מתרחשת, שכבה זו מתקשה כדי למנוע כניסת זרע נוסף וכדי לשמור על צורת הביצית המופרית (זיגוטה) כשהיא מתחלקת ליצירת בלסטוציסט.
ברגע שמסת התא הפנימי – קבוצת התאים בתוך הבלסטוציסט ממנה נוצר העובר – מתחילה להתרחב, אנזימים של ליזין המופרשים על ידי מסת התא הפנימי יחלישו את המבנה הקשיח של הרירית.
לבסוף, ייווצר קרע ברירית, וכך הבלסטוציסט יבקע ויושתל לדופן הרחם.
כאשר רירית הרחם אינה מצטמקת כהכנה לקרע, נמנעת בקיעת הבלסטוציסט וכתוצאה מכך השתלתו.
לכן, ייתכן וזאת הסיבה לכשל בהשתלת עוברים חוזרת.
מידע זה נתמך על ידי מחקר לפיו שיעורי ההשתלות המוצלחות בקרב נשים שקיבלו סיוע בהליך בקיעת רירית הרחם – שימוש בכימיקל סינתטי להחלשה מלכותית של מעטפת זו – עלה.
על נשים שעברו כשל בהשתלת עוברים חוזרת לעבור בדיקות תפקוד שחלות במטרה לאבחן את רמת ההורמון המגרה זקיק, ההורמון האנטי מוליראני והורמונים אחרים אשר מצביעים על ההתנהגות הכוללת של מאגר השחלות.
גם לבני הזוג הזכרים ניתן להציע לעבור בדיקות מעבדתיות במטרה לאבחן את תקינותו של הדנ"א של זרעם.
דוגמה נוספת לשימוש בבדיקות גנטיות היא בדיקת הקריוטיפ שבה ייבדק זוג שעבר כשל בהשתלת עוברים חוזרת כדי לפסול את האפשרות לקיומן של התקות כרומוזומליות מאוזנות.
כמו כן, ישנו שימוש בבדיקות אולטראסאונד כדי לפקח על ההתפתחות המורפולוגית ועל צמיחת הזקיק במהלך הפריה חוץ גופית, זאת בנוסף להערכת עובי רירית הרחם.
היסטרוסקופיה היא חלק מהותי באבחון הפתולוגי שמבוצע לאחר הכשל בהשתלת העובר החוזרת והיא משמשת ככלי אבחון לדגימת צוואר וחלל הרחם.
יש לבצע סקירות מעמיקות של הגורמים הבסיסיים לאי פוריות של בני זוג עם מומחה פוריות מוסמך על מנת לקבל החלטות בנוגע לניהול נוסף.
גורמי הסיכון שניתנים לשינוי כוללים עישון, צריכת אלכוהול ומדד מסת גוף.
יש להמליץ לנשים שעברו כשל מסוג זה להימנע מעישון ומצריכת אלכוהול, ועל בני הזוג הזכרים לשקול להפסיק הרגלים אלו גם הם בעקבות הפגיעה האפשרית בספירת הזרע, בדנ"א הזרע ובניעותו.
מדד מסת גוף אידיאלי לנשים שעברו הליך זה הוא בין הערכים 19 ל-29. יומלץ לנשים הסובלות מהשמנת יתר לשקול תוכניות מובנות להרזיה וביצוע אימון גופני תדיר ואף ניתוח בריאטרי כתוצאה ממחסור פוטנציאלי של חומצה פולית, ברזל וויטמין בי 12.
כשל הפתרון המושלם, המכונה גם כשל הנירוונה, הוא כשל לוגי שבו משווים בין דברים ממשיים לחלופות לא מציאותיות, אידיאליות.
הוא מתאר את הנטייה להניח שיש פתרון מושלם לבעיה מסוימת, ושיש לדחות כל פתרון שאינו מושלם, מכיוון שחלק מהבעיה עדיין יתקיים לאחר יישומו.
הכשל נוסח בידי וולטר במשפט "הטוב יותר הוא אויבו של הטוב".
אדם המשתמש בכשל הפתרון המושלם יכול לתקוף כל אפשרות מציאותית באמצעות הצגת ברירה כוזבת בינה לבין אפשרות אחרת, עדיפה אך בלתי מציאותית.
הבחירה איננה בין פתרונות בעולם האמיתי, אלא בין פתרון בר השגה לבין פתרון טוב יותר שאינו מציאותי.
לפיכך, די בקיומו של הפגם הקל ביותר בפתרון המציאותי המוצע כדי לדחותו או להכפישו.
זוהי דוגמה לחשיבה בשחור-לבן, בה אדם אינו מצליח לראות את יחסי הגומלין בין מרכיבי מצב או בעיה, וכתוצאה מכך מצמצם בעיה מורכבת לבחירה בין שני קצוות.
ניתן לשלב את הכשל הזה עם ראיות אנקדוטליות, כאשר כישלון מסוים של הפתרון מתואר בפירוט ובאופן רגשי תוך התעלמות מהסתברויות ותוך שימוש בהיוריסטיקת הזמינות.
הרעיון של פתרון מושלם הוא אשליה.
לפיכך, כשל זה מאפשר להצדיק עמדה של קיפאון או אי-עשייה.
דרך ההתמודדות עם הכשל היא לחפש את הפתרון הפחות גרוע מבין הקיימים .
טיעון (עם כשל): "חיסונים אינם יעילים ב-100% ויש להם תופעות לוואי, ולכן אין בהם טעם."
הפרכה: האלטרנטיבה של לא לחסן גרועה הרבה יותר, ולכן אין בחוסר השלמות של החיסונים כדי לשלול מהם את יתרונותיהם לפרט ואת תכונות המגן שלהם ברמת האוכלוסייה.
טיעון (עם כשל): "כלכלנים לא הצליחו לחזות את משבר 2007–2009, מה שמראה שמודלים של כלכלה הם חסרי תועלת."
הפרכה: רק מכיוון שתחזית נכשלה, אין פירוש הדבר כי יש לנטוש את המודל.
אם אין מודל טוב יותר זמין, מודל לא מושלם הוא לרוב טוב יותר מאשר לולא היה מודל כלל.
טיעון (עם כשל): "אין טעם ליישם מדיניות חברתית X בשל חשש להונאות."
הפרכה: אנשים יבצעו הונאות ללא קשר למדיניות.
טיעון (עם כשל): "עטיית מסכה שאינה רפואית לא תגן עליי או על אחרים מפני מחלת נגיף הקורונה."
הפרכה: אמנם עטיית מסכה אינה מספקת הגנה של 100%, אך היא מספקת הגנה מסוימת.
הגנה מסוימת טובה יותר מכלום, במיוחד כאשר הנגיף אינו תחת שליטה.
כשל הבעיטה בסלע , הידוע גם בכינוי ארגומנטום אד לפידם (מלטינית: argumentum ad lapidem), הוא כשל לוגי המבטל טיעון בטענה פשוטה שהוא אבסורדי.
הכשל צומח מכשלים לוגיים נוספים הקשורים בחוסר ביסוס מספק לטענה ובשימוש בטיעונים מסיחי דעת.
לדוגמה, ויכוח הכולל שימוש בכשל הבעיטה בסלע עשוי להתנהל כך:
דובר א': "גללים כשמם כן הם, הם לעולם גליליים או כדוריים"
לדוגמה, צואת הוומבט היא קובייתית."
כיצד ייתכן שצואה תהיינה קובייתית?!"
המקור לביטוי הוא תגובתו של סמואל ג'ונסון לגישתו של ג'ורג' ברקלי, על פיה כל האובייקטים קיימים בתודעתנו בלבד ואין להם קיום ממשי מחוץ אליה.
בתגובה לטענה ג'ונסון קרא "בזאת אני מפריך זאת!" ובעט בחוזקה בסלע.
תגובה זו מהווה שילוב של כשל איש הקש ושל כשל הבעיטה בסלע.
כשל טכני הוא מצב עבודה אבנורמלי, חוסר תקינות פיזית או תצורתית של רכיב במערכת או תת-מערכת שמונעת מהמערכת לבצע את עבודתה.
המשך עבודה של המערכת במצב זה תגרום ליציאה מספי העבודה המותרים ולכישלון כללי שלה.
בשל משמעותם, כשלים טכניים מקבלים התייחסות מיוחדת בהנדסה ובתקני איכות.
ניתן לסווג כשלים בכמה קטגוריות:
כשל הנדסי – מתאפיין באי התאמה של הרכיב לדרישות העבודה של המערכת הנוצרת במהלך אפיונו של הרכיב או בשלבים המאוחרים יותר של התכנון של הרכיב.
כשלים אלו לעיתים יכולים לחמוק מזיהוי למשך תקופה ארוכה ואף לעבור את שלבי הניסוי והאב טיפוס ולהמשיך לייצור סדרתי, ועל ידי כל להשפיע על כל סדרת הרכיבים שיוצרו.
כשלים הנדסיים לעיתים יכולים לגרום לכשלים קטסטרופליים גם עם הימצאות אמצעי בטיחות ויתירות.
תקלה – נגרמת מכשל רכיב במערכת שעבדה בצורה תקינה לפני כן.
כשלים אלו הם חלק מאחזקה שוטפת של המערכת ולרוב מצריכים יכולת בידוד, בדיקה ותיקון שלא דורשת התערבות הנדסית.
כשל אחזקתי – כשל שנגרם מאחזקה לקויה עקב רשלנות או חוסר במשאבים זמינים למתחזקים כגון הכשרה או ספרות טכנית.
כשל טכני בתוכנה קרוי באג.
כשל דמיון הוא ביטוי המצביע על נסיבות שבה לא נצפה משהו צפוי (ממבט לאחור) אך בלתי רצוי.
הביטוי נטבע על ידי ארתור סי קלארק בספרו "פני העתיד" (1962), אך נודע לציבור כאשר שומש על ידי הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר ופקידי ממשל אחרים בארצות הברית כסיבה לכך שסוכנויות מודיעין, כמו סוכנות הביון המרכזית וה-NSA, לא הצליחו למנוע את פיגועי 11 בספטמבר.
"כשל דמיון" הוצע כסיבה לכך שסוכנויות ביון, כמו סוכנות הביון המרכזית וה- NSA, לא הצליחו למנוע את התקפות ה-11 בספטמבר.
במהלך קיץ 2003, לאחר הדיווח על הפיגוע ב-11 בספטמבר, הסנאטור בוב גרהאם אמר כי ניתן היה לחזות בקלות ואף למנוע את התקפת ה-11 בספטמבר.
בעקבות הביקורות הללו, הנשיא בוש הסיר את הסיווג מהתדרוך היומי של הנשיא מ-6 באוגוסט 2001, בן לאדן נחוש בדעתו לתקוף בארצות הברית, מה שהצביע על כך שחטיפות עלולות להיות אמצעי התקפה אפשרי אחד.
לאחר ההתקפות, נציגי ממשל בוש טענו בתחילת 2004 כי "אף אחד לא יכול היה לדמיין ש...
חוטפים בדרך כלל רוצים לחיות".
בשונה מטענות אלו, היו תקדימים אחרים כמו ההתרסקות של טיסה 990 של איג'יפטאייר על ידי טייס המשנה שלה ב-31 בדצמבר 1999, והתרסקות מכוונת דומה של טיסה 1771 של פאסיפיק סאות'ווסט איירליינס על ידי עובד לשעבר ממורמר בחברת התעופה ב-7 בדצמבר 1987, ובמיוחד המקרה של חטיפת טיסה 8969 של אייר פראנס.
באופן דומה, איש לא תיאר לעצמו שחוטפים ישתמשו במטוסים מסחריים ככלי נשק.
בשנת 1997, ועדת גור, שהוקמה על ידי הנשיא ביל קלינטון בשנת 1996 כתוצאה מהתרסקות טיסה 800 של TWA, פרסמה דו"ח על הליקויים באבטחת התעופה בארצות הברית.
הדו"ח התמקד בעיקר בסכנות בהנחת פצצות על כלי טיס ולא הזכיר חטיפת התאבדות או שימוש בכלי טיס כנשק.
לפני התקפות ה-11 בספטמבר, מספר אזרחים זרים למדו הכשרת טייסים בארצות הברית ונחשדו שלא היו מעוניינים ללמוד כיצד לנחות בבטחה, אלא לפגע.
הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר מצאה כי הכישלון היה "לחבר את הנקודות" ולדמיין את מה שתוכנן לפיגועי 11 בספטמבר.
היא קבעה כי "הכשל החשוב ביותר [בקשר לפיגועי 11 בספטמבר] היה כשל של דמיון".
"כשל דמיון" הוצע גם ביחס לשריפה באפולו 1 על ידי האסטרונאוט פרנק בורמן ב-1967, כאשר דיבר בשימועים בחקירה של אפולו 1. הביטוי הוזכר גם בהתייחס לטביעת הטיטניק.
דונלד ראמספלד, בסרט התיעודי "הבלתי ידוע הידוע ", מציע כי הכישלון של ארצות הברית לצפות את המתקפה על פרל הארבור היה כישלון דמיון.
יואב לימור בסינדיקט החדשות היהודי ראה בטבח שבעה באוקטובר כשל דמיון, בהמשך לכשל הדמיון בקו בר לב במלחמת יום הכיפורים.
כשל אטימולוגי הוא כשל לוגי בו מניחים שמשמעותה הנוכחית של מילה חייבת להתאים למשמעותה ההיסטורית או למקורה האטימולוגי.
זוהי תפיסה מוטעית, שכן מילים רבות משנות את משמעותן, השימוש בהן והקונוטציות שלהן לאורך הזמן.
ביוון העתיקה, פילוסופים כמו אפלטון וסוקרטס עסקו בחקר משמעותן האמיתית של מילים, מתוך אמונה שקיים קשר מהותי בין המילה לבין מה שהיא מייצגת.
גישה זו ניכרת בדיאלוגים כמו "קרטילוס" של אפלטון, שבו נדונה השאלה האם שמות ניתנים באופן טבעי או שרירותי.
בדומה לכך, בקרב המלומדים הוודים בהודו העתיקה, הייתה תפיסה שהמילים בסנסקריט, במיוחד אלו שבטקסטים הקדושים, נושאות משמעות פנימית עמוקה הקשורה למבנה הפונולוגי שלהן.
הם האמינו שהבנת האטימולוגיה של המילים יכולה לחשוף אמיתות רוחניות ופילוסופיות.
בימינו, ניתן למצוא את הכשל האטימולוגי בטיעונים של טהרני שפה, המנסים לשמר את המשמעויות המקוריות של מילים ומתנגדים לשינויים בשפה.
הם עשויים לטעון שמשמעותה הנוכחית של מילה אינה "נכונה" אם היא סוטה ממשמעותה ההיסטורית, תוך התעלמות מהעובדה שהשפה היא מערכת דינמית המתפתחת עם הזמן.
חשוב להבין שהמשמעות של מילים משתנה עם הזמן, והסתמכות על האטימולוגיה בלבד כדי לקבוע את משמעותן הנוכחית עלולה להוביל לפרשנויות שגויות.
השפה היא כלי תקשורת חי ומתפתח, והמשמעויות של מילים נקבעות על פי השימוש הרווח וההקשר התרבותי הנוכחי.
שינויים סמנטיים במילים מתרחשים כאשר משמעותה של מילה משתנה לאורך זמן, מה שמוביל לעיתים לכשל אטימולוגי – ההנחה שמשמעותה הנוכחית של מילה חייבת להתאים למקורה ההיסטורי.
שינויים אלו יכולים לכלול הרחבה או הצרה של המשמעות, וכן שינוי בקונוטציה (שיפור או הרעה).
הרחבת משמעות (Broadening): תהליך שבו מילה עם משמעות ספציפית מקבלת משמעות כללית יותר.
לדוגמה, המילה האנגלית "holiday" (חג) התייחסה במקור לימי חג דתיים בלבד, אך כיום היא מתייחסת לכל יום חופש.
הצרת משמעות (Narrowing): תהליך שבו מילה עם משמעות כללית מקבלת משמעות ספציפית יותר.
לדוגמה, המילה האנגלית "meat" (בשר) התייחסה במקור לכל סוגי המזון, אך כיום היא מתייחסת לבשר בלבד.
שיפור משמעות (Amelioration): תהליך שבו מילה מקבלת קונוטציה חיובית יותר.
לדוגמה, המילה האנגלית "knight" (אביר) התייחסה במקור למשרת או מישהו ממעמד נמוך, אך כיום היא מתארת לוחם אצילי.
הרעת משמעות (Pejoration): תהליך שבו מילה מקבלת קונוטציה שלילית יותר.
לדוגמה, המילה האנגלית "silly" (טיפש) התייחסה במקור למישהו שמח או בר מזל, אך כיום היא מתארת אדם טיפש.
תהליך שבו מילה מאבדת או מפחיתה את משמעותה המקורית, לעיתים עד כדי הפיכתה למילה עם משמעות כללית או גרמטית בלבד.
לדוגמה, המילה האנגלית "very" (מאוד) התייחסה במקור ל"אמת" (truth), אך עם הזמן איבדה את משמעותה המקורית ומשמשת כיום כמילה להדגשה.
שימוש במילה או בביטוי כדי לתאר דבר אחד באמצעות השוואתו לדבר אחר, על בסיס דמיון או תכונה משותפת ביניהם.
לדוגמה, הביטוי "ים של דמעות" מתאר כמות גדולה של דמעות באמצעות השוואה לים.
שימוש במילה או בביטוי כדי להתייחס לדבר אחד באמצעות מילה הקשורה אליו בקשר סמיכות או זיקה, ולא בהכרח על בסיס דמיון.
לדוגמה, הביטוי "הבית הלבן הודיע" מתייחס להודעה שנמסרה על ידי נשיא ארצות הברית או הצוות שלו, באמצעות אזכור המבנה הפיזי שבו הם עובדים.
שינויים אלו מדגימים כיצד משמעותן של מילים יכולות להשתנות באופן דרמטי לאורך הזמן, ולעיתים המשמעות החדשה אינה קשורה למקורה האטימולוגי של המילה.
הבנה זו מדגישה את החשיבות בהימנעות מכשל אטימולוגי, כלומר, הימנעות מההנחה שמשמעותה הנוכחית של מילה חייבת להתאים למקורה ההיסטורי.
אנטישמיות: המילה מתייחסת במקורה לשנאת יהודים בלבד.
אך כיום יש מי שמפרש אותה מחדש לכל מי שמוצאו שמי או דובר שפה שמית.
המילה "knight" (אביר), שהתייחסה במקור למשרת או למישהו ממעמד נמוך, אך כיום היא מתארת לוחם אצילי.
ההנחה שהמילה תמיד התייחסה ללוחם אצילי היא גם כשל אטימולוגי.
המילה רוגע, בעברית תנ"כית ובלשון ימי הביניים הייתה "סוער" (שינוי מסוג הרעת משמעות - pejoration):
סתיו: חורף: "הנה הסתיו עבר, הגשם חלף הלך לו" (שיר השירים).
היום: העונה הקצרה לפני החורף.
פתגם: פקודה (קהלת ואסתר, וכן בארמית ܦܬܓܡܐ (פתגמא) מפרסית: پیغام (פִּיעָ'אם)).
היום: אמרה עממית ידועה או משפט שמביא מוסר השכל.
היום: היסוד המוסרי הפנימי המכוון את התנהגות האדם.
לפיד, שלהבת (נחום ב' ד').
מלפפון: "זכרנו את הקישואים ואת האבטיחים" (במדבר י"א ה').
היום: ירק ממשפחת הדלועיים, קוסא, זוקיני.
היום: מכלול הערכים, היצירה והנוהגים של ציבור כלשהו, ציוויליזציה.
כשל מנוע טורבינה מתרחש כאשר מנוע טורבינת גז מפסיק באופן בלתי צפוי לייצר כוח עקב תקלה שאינה שאינה קשורה לאזילת דלק.
מצב זה נפוץ בעיקר במנועי סילון של מטוסים, אך כשל במנועי טורבינה עשוי להתרחש גם בטורבינות קרקעיות המשמשות בתחנות כוח או בכלי שיט וכלי רכב המשלבים מנועי דיזל וגז.
מנועי טורבינה המשמשים במטוסים מודרניים הם אמינים מאוד.
המנועים פועלים ביעילות תחת בדיקות ותחזוקה שוטפות.
חייהם יכולים להימשך עשרות אלפי שעות טיסה.
עם זאת, לעיתים מתרחשות תקלות או כשלים המחייבים כיבוי מנוע במהלך הטיסה.
מאחר שמטוסים רב-מנועיים מתוכננים לטוס עם מנוע אחד מושבת, וצוותי האוויר מאומנים לטיסה בתנאים אלו, כיבוי מנוע במהלך טיסה אינו מהווה בדרך כלל סכנה משמעותית.
לפי נתוני רשת התעופה הפדרלית (FAA), מנועי טורבינה חווים שיעור כשל של כשל אחד לכל 375,000 שעות טיסה, לעומת כשל אחד לכל 3,200 שעות טיסה במנועי בוכנה.
עם זאת, בשל "מחסור דיווח חמור" של מקרים של השבתת מנועי בוכנה בטיסה, לרשות התעופה הפדרלית אין נתונים אמינים והערכתו היא ששיעור הכשלים נע בין אחד לכל 1,000 שעות טיסה לבין אחד לכל 10,000 שעות טיסה.
קונטיננטל מוטורס מציינת כי רשות התעופה הפדרלית מעריכה שמנועי תעופה כללית חווים כשל או השבתה במהלך הטיסה בשיעור של אחת ל-10,000 שעות טיסה, ומציינת כי כשל מנועי הסנטוריון שלה הם אחד לכל 20,704 שעות טיסה, וירד לאחד לכל 163,934 שעות טיסה בשנים 2013–2014.
למנוע ג'נרל אלקטריק GE90 שיעור השבתת מנוע בטיסה (IFSD) של אחד לכל מיליון שעות טיסה.
מנוע פראט אנד ויטני קנדה PT6 הידוע באמינותו עם שיעור השבתת מנוע של אחד לכל שעות טיסה בין השנים 1963–2016, אשר ירד לכשל אחד לכל 651,126 שעות טיסה בשנת 2016.
לאחר כיבוי מנוע, בדרך כלל מתבצעת נחיתת זהירות עם ציוד כיבוי והצלה הממוקם סמוך למסלול הנחיתה.
נחיתה מהירה היא אמצעי זהירות למניעת סיכון מכשל אפשרי של מנוע נוסף בהמשך הטיסה, או כתוצאה מנזק לא ידוע שנגרם למערכות המטוס (כגון שריפה או פגיעה במערכות הבקרה) אשר עשוי להוות סכנה להמשך הטיסה.
לאחר נחיתת המטוס, צוותי הכיבוי מסייעים בבדיקת המטוס כדי לוודא שהוא בטוח לפני שהוא מבצע הסעה לעמדת החניה שלו.
מטוסים עם מנועי טורבו-פרופ ומסוקים המונעים באמצעות טורבו-שאפט נתונים גם הם לכשלים במנוע מסיבות דומות לאלו של מטוסי סילון.
במקרה של כשל מנוע במסוק, לרוב ניתן להיכנס לאוטורוטציה , תוך שימוש בסיבוב הרוטור הלא-מונע להאטת הנחיתה ושמירה על שליטה מסוימת, ובכך לאפשר נחיתת חירום בטוחה גם ללא כוח מנוע.
כיבויי מנוע שאינם עקב כשל מנוע
רוב הכיבויים במהלך הטיסה אינם מסוכנים ואינם מורגשים על ידי הנוסעים.
למשל, ייתכן שצוות הטיסה יעדיף לכבות מנוע ולבצע נחיתת זהירות במקרה של התראה על לחץ שמן נמוך או טמפרטורת שמן גבוהה בתא הטייס.
עם זאת, נוסעים במטוס סילון עלולים להיבהל מאירועים אחרים הקשורים למנוע, כגון הזדקרות מדחס – תקלה המתבטאת בנקישות רמות ואף בלהבות מהכניסה ומהפליטה של המנוע.
הזדקרות מדחס היא הפרעה לזרימת האוויר דרך מנוע טורבינת גז, אשר עשויה להיגרם כתוצאה מבלאי מנוע, רוח צד על כניסת האוויר, הצטברות קרח סביב כניסת המנוע, חדירת גוף זר, או כשל פנימי כגון שבירת להב טורבינה.
על אף שמצב זה עלול להיות מלחיץ, המנוע עשוי להתאושש ללא נזק.
אירועים נוספים שעלולים להתרחש במנועי סילון, כמו תקלה בבקרת הדלק, עלולים לגרום לעודף דלק בתא בעירה של המנוע.
כמות דלק נוספת זו עשויה לגרום ללהבות היוצאות מצינור הפליטה של המנוע.
למרות המראה הדרמטי, המנוע עצמו אינו עולה באש.
כמו כן, כשל של רכיבים מסוימים במנוע עלול לגרום לשחרור שמן ולהוביל לדימום אוויר , מה שעלול לגרום לריח או ערפל שמנוני בתא הנוסעים.
תופעה זו ידועה בשם אירוע אדים .
הסכנות הנובעות מאירועי אדים נמצאות במחלוקת בעולם התעופה ובתחום רפואת התעופה.
כשלי מנוע עלולים להיגרם מבעיות מכניות בתוך המנוע עצמו, כגון נזק לחלקי הטורבינה או דליפות שמן, וכן מנזקים חיצוניים למנוע כמו תקלות במשאבת הדלק או זיהום דלק.
כשל במנוע טורבינה יכול להיגרם גם מגורמים חיצוניים לחלוטין, כגון אפר וולקני, פגיעות ציפורים או תנאי מזג אוויר כמו משקעים או התקרחות אטמוספירית .
ניתן להתמודד עם סיכוני מזג אוויר מסוג זה לעיתים באמצעות מערכות הצתה משלימות או מערכות למניעת הצטברות קרח.
הליך ההמראה של מטוס מונע טורבינה מתוכנן כך שכשל מנוע לא יסכן את הטיסה.
הדבר נעשה באמצעות תכנון ההמראה סביב שלוש מהירויות V קריטיות: V1, VR ו-V2. מהירות V1 היא מהירות ההכרה בכשל מנוע, כלומר המהירות שבה ניתן להמשיך בהמראה למרות כשל במנוע, וכן המהירות שמעבר לה אין עוד ערובה למרחק בלימה מספיק במקרה של המראה נקטעת .
VR היא המהירות שבה אף המטוס מורם מהמסלול, בתהליך המכונה "רוטציה".
V2 היא מהירות בטיחות למנוע בודד, כלומר מהירות הטיפוס על מנוע אחד.
השימוש במהירויות אלו מבטיח שבכל רגע נתון תהיה דחף מספיק להמשך ההמראה או מרחק עצירה מספיק לבלימתה.
כשל במהלך טיסות לטווחים ארוכים
כדי לאפשר למטוסים בעלי שני מנועים לטוס במסלולים ארוכים שבהם המרחק לנמל תעופה מתאים לחירום עולה על שעה, נקבעו תקנות ETOPS .
תקנות אלו נועדו להבטיח שמטוס דו-מנועי יוכל להגיע בבטחה לנמל תעופה חלופי לאחר כשל או כיבוי של מנוע, וכן למזער את הסיכון לכשל מלכתחילה.
תקנות ETOPS כוללות דרישות תחזוקה כגון בדיקות תכופות ומתועדות בקפידה, וכן דרישות תפעוליות כמו הכשרת צוותי טיסה ונהלים ייעודיים ל-ETOPS.
כשל מנוע מרוסן וכשל מנוע בלתי מרוסן
כשלי מנוע מסווגים לשני סוגים: "כשל מנוע מרוסן" או "כשל מנוע בלתי מרוסן".
כשל מנוע מרוסן הוא כשל שבו כל הרכיבים המסתובבים בתוך המנוע נשארים בתוך בית המנוע או מוטמעים בו (כולל כל מעטפת בלימה שהיא חלק מהמנוע), או יוצאים מהמנוע דרך צינור הפליטה או פתח כניסת האוויר.
כשל מנוע בלתי מרוסן מתרחש כאשר כשל במנוע גורם לרסיסים מחלקים מסתובבים לחדור דרך בית המנוע ולצאת ממנו.
זהו סוג כשל המנוע המסוכן העלול להוביל לתאונת מטוס מיידית.
ההבחנה הטכנית המדויקת בין "כשל מנוע מרוסן" לבין "כשל מנוע בלתי מרוסן" נובעת מדרישות רגולטוריות לתכנון, בדיקה ואישור של מנועי מטוסים תחת חלק 33 של תקנות התעופה הפדרליות של ארצות הברית.
חלק זה מחייב כי מנועי סילון יתוכננו כך שיכילו נזק הנגרם מכשל של להבי רוטור.
בהתאם לחלק 33, יצרני המנועים מחויבים לבצע בדיקות ניתוק להב כדי לוודא שהרכב השברים יישאר בתוך המנוע במקרה של ניתוק להב.
עם זאת, שברי להב היוצאים מפתח היניקה או מפלט המנוע יכולים עדיין להוות סכנה למטוס, ועל המתכננים להתחשב בכך.
כשל מנוע מרוסן לכאורה עשוי עדיין לגרום לכך שחלקי מנוע יעזבו את גוף המטוס, כל עוד יציאתם מתבצעת דרך פתחים קיימים של כניסת אוויר או יציאת גזי הפליטה של המנוע, ואינם יוצרים פתחים חדשים בגוף המנוע.
שברי להבי מאוורר היוצאים דרך פתח היניקה עלולים גם לגרום לנזק למבנה המטוס, כמו צינור היניקה או רכיבים נוספים במעטפת המנוע, בשל האנרגיה הקינטית שנותרה לשבר הלהב.
היכולת להכיל חלקים מסתובבים שהפסיקו לעבוד היא תהליך מורכב הכולל אינטראקציות באנרגיה גבוהה ובמהירות גבוהה של רכיבי מנוע מקומיים ומרוחקים, כגון להבים שנכשלו, להבים סמוכים, מבנה הכלה, מבנים סמוכים, מסבים, תומכי מסבים, צירים, להבי ניתוב וציוד חיצוני מותקן.
לאחר תחילת אירוע הכשל, עשויים להתרחש אירועים משניים אקראיים שלא ניתן לחזות במדויק את מהלכם או את תוצאתם הסופית.
בין האינטראקציות המבניות שנצפו כמשפיעות על הכלת הכשל ניתן למנות עיוותים או הטיות של להבים, מבנים חיצוניים, רוטורים, מסגרות, בתי מסבים ורצועות חיכוך במעטפת.
כשל דיסק מנוע סילון בלתי מרוסן מהווה סכנה ישירה למטוס, לצוותו ולנוסעיו, שכן שברי דיסק באנרגיה גבוהה יכולים לחדור לתא הנוסעים או למכלי הדלק, לגרום נזק למשטחי בקרת טיסה או לחתוך צינורות נוזלים דליקים ומערכות הידראוליות.
בית מנוע אינו מתוכנן להכיל כשלי דיסק טורבינה.
במקום זאת, הסיכון לכשל דיסק שאינו כלול מופחת באמצעות סיווג הדיסקים כרכיבים קריטיים לבטיחות, כלומר, חלקים במנוע שכשל בהם עלול להוות סכנה ישירה למטוס.
תאונות בולטות של כשל מנוע בלתי מרוסן
טיסה 27 של נשיונל איירליינס: מקדונל דאגלס DC-10 בטיסה ממיאמי לסן פרנסיסקו בשנת 1973 חווה כשל מהירות יתר במנוע General Electric CF6-6, שהוביל למותו של אדם אחד.
שתי טיסות של לוט פוליש איירליינס, שתיהן במטוסי איליושין Il-62, חוו כשלים בלתי מרוסנים במנועים בשנות ה-80. הראשונה, טיסה 7 של לוט פוליש איירליינס בשנת 1980, בה נהרסו מערכות בקרת הטיסה, גרמה למותם של כל 87 הנוסעים ואנשי הצוות.
בשנת 1987, טיסה 5055 של לוט פוליש איירליינס חוותה כשל במנוע השמאלי הפנימי (#2), שגרם לנזק למנוע השמאלי החיצוני (#1) ולהתלקחות שניהם.
המטוס התרסק ו-183 איש נהרגו.
החקירה מצאה כי מקור הכשל היה פגמים בייצור מיסבי המנועים, שחסרו רולרים.
טיסה 3519 של איירופלוט: מטוס טופולב Tu-154 בטיסה מקרסנויארסק לאירקוטסק התרסק ב-23 בדצמבר 1984 לאחר שכשל מנוע מספר 3 בזמן ההמראה.
ניסיונות לשוב לנחיתה נכשלו בשל שריפה שהתלקחה במטוס והשמידה את מערכות הבקרה.
טיסה 786 של קמרון איירליינס: בואינג 737 בטיסה בין דואלה לגרואה, קמרון בשנת 1984 חווה כשל במנוע Pratt & Whitney JT8D-15, שגרם למותם של שני נוסעים.
טיסה 28 של בריטיש איירטורס: בואינג 737 בטיסה ממנצ'סטר לקורפו בשנת 1985 חווה כשל מנוע בלתי מרוסן במנוע והתלקחות במהלך ההמראה.
55 נוסעים ואנשי צוות נספו כתוצאה משאיפת עשן.
טיסה 232 של יונייטד איירליינס: מקדונל דאגלס DC-10 בטיסה מדנוור לשיקגו בשנת 1989 חווה כשל במנוע האחורי General Electric CF6-6, שגרם לאובדן שלוש מערכות ההידראוליקה.
הטייסים נאלצו לבצע נחיתת חירום תוך שימוש בדחף דיפרנציאלי, אך 111 נוסעים נספו.
טיסה 130 של בייקל איירליינס: טופולב Tu-154 בטיסה מאירקוטסק למוסקבה בשנת 1994 סבל מכשל מנוע בלתי מרוסן במנוע שגרם לשריפה ולקריסת מערכות השליטה.
המטוס התרסק, ו-125 איש נספו.
טיסה 597 של וליוג'ט: מטוס דאגלס DC-9 שהמריא מנמל התעופה הבין-לאומי הרטספילד-ג'קסון אטלנטה ב-8 ביוני 1995 חווה כשל מנוע בלתי מרוסן בדיסקת מדחס הלחץ הגבוה מדרגה 7 עקב בדיקה לקויה של הדיסק החלוד.
הקרע שנוצר גרם לזרימת דלק סילוני לתוך תא הנוסעים ולהתלקחות אש, שהביאה להשבתת המטוס כאובדן מוחלט.
טיסה 1288 של דלתא איירליינס: מקדונל דאגלס MD-88 בטיסה מפנסקולה לאטלנטה בשנת 1996 חווה כשל מדחס בלתי מרוסן במנוע Pratt & Whitney JT8D-219, שהוביל למותם של שני נוסעים.
טיסה 9755 של LATAM ברזיל: מטוס פוקר 100 שהמריא מנמל התעופה הבין-לאומי רסיפה/גוארארפס–ז'ילברטו פריירה לנמל התעופה הבין-לאומי סאו פאולו-גוארוליוס ב-15 בספטמבר 2001, סבל כשל מנוע בלתי מרוסן (מנוע Rolls-Royce RB.183 Tay).
שברי מנוע ניפצו שלושה חלונות בתא הנוסעים, מה שגרם לדקומפרסיה ולמשיכת נוסע חלקית מחוץ למטוס.
נוסע אחר החזיק בו עד לנחיתה, אך הנוסע שנשאב החוצה נפטר.
טיסה 32 של קוואנטס: איירבוס A380 בטיסה מלונדון לסידני בשנת 2010 חווה כשל מנוע בלתי מרוסן במנוע Rolls-Royce Trent 900. המטוס נחת בשלום, אך כל צי ה-A380 של קוואנטס קורקע בעקבות האירוע.
טיסה 2276 של בריטיש איירווייז: בואינג 777-200ER בטיסה מלאס וגאס ללונדון בשנת 2015 חווה כשל מנוע בלתי מרוסן במנוע GE90, שגרם לשריפה גדולה.
המטוס נחת בשלום והנוסעים פונו ללא הרוגים.
טיסת אמריקן איירליינס 383: בואינג 767-300ER שהמריא משיקגו למיאמי בשנת 2016 חווה כשל מנוע בלתי מרוסן במנוע ה-#2 (General Electric CF6) במהלך ההמראה, מה שהוביל לשריפה גדולה שהרסה את הכנף הימנית החיצונית.
המטוס עצר את ההמראה וכל הנוסעים פונו עם 21 פציעות קלות וללא הרוגים.
טיסה 66 של אייר פראנס: איירבוס A380 (רישום F-HPJE), בטיסה שהמריאה בשנת 2017 מפריז, צרפת ללוס אנג'לס, ארצות הברית, היה 370 ק"מ דרום-מזרחית לנואוק, גרינלנד, כאשר חווה כשל מנוע בלתי מרוסן (מנוע General Electric / Pratt & Whitney Engine Alliance GP7000).
הצוות הנמיך את המטוס והפנה אותו לבסיס חיל האוויר גוס ביי שבקנדה, שם נחת בשלום כשעתיים לאחר מכן.
כשל מערכתי (Systemic Failure) הוא כשל שמקורו במבנה, בתכנון או בתהליכי הפעולה של מערכת שלמה, ולא בתקלה אקראית או נקודתית.
כשל מסוג זה משפיע על רכיבים רבים במערכת, נוטה לחזור על עצמו, ולעיתים מתגלה רק במצבי קיצון או עומס.
הוא נוטה להתקיים במערכות מורכבות כמו יצורים ביולוגיים, מכשירים טכנולוגיים, מערכות תוכנה וארגונים גדולים בהם יש קושי לתאם בין הרכיבים רבים של המערכת.
במקרים של כשל מערכתי ארגוני, מקורו של הכשל טבוע עמוק במבנה, בתהליכים ובתרבות של הארגון.
כשל מערכתי שונה מכשל מקומי (או כשל טקטי) או כשל מקרי.
דוגמה לכשל מערכתי הוא פס ייצור במפעל מכוניות שחלק ניכר או כל המכוניות שיוצאות ממנו מכילות בעיות בבלמים.
זהו לא מקרה של כשל מקרי של כמה חלקים פגומים אלה מצביע על כשל עמוק יותר בתכנון המפעל או בהתנהלות התאגיד שמפעיל את המפעל.
דוגמה לכשל מהותי כזה הוא פרשת פורד פינטו שבה מכוניות מדגם פורד פינטו יוצרו באופן כזה שהן עלולות להתלקח במקרה של התנגשות מאחור עקב ניקוב מכל הדלק.
בזמן גילוי התקלה קווי הייצור של המכוניות כבר היו מוכנים, לכן החליטו המנהלים הבכירים של פורד להמשיך בייצור בכל מקרה.
מזכר פנימי של החברה משנת 1973 הסיק שזול יותר לחברה להתמודד עם התביעות המשפטיות מאשר לתקן את הבעיה.
בעקבות חשיפה תקשורתית פורד נאלצה לבצע את קריאת-התיקון הגדולה ביותר בהיסטוריה עד אז, שכללה 1.5 מיליון מכוניות פינטו מהשנים 1971–1976. תאונות עם רכבי פורד פינטו גרמו למוות מכוויות לכ-500 בני אדם לפחות.
פורד נאלצה לשלם מאות מיליוני דולרים בפיצויים לתביעות אזרחיות דבר שהשפיע לרעה על היציבות הפיננסית של החברה במהלך שנות ה-80.
מקורות לכשלים של גלגלי שיניים מגוונים, ולעיתים קרובות מבוססים על מהירות הסיבוב והעומס המופעל על גלגל השיניים.
ייתכן שגורמי כשל שונים יתרחשו בו זמנית.
גורמים אלו הם: שחיקה מכנית, שפשופים, גימום, שבר בגב השן (tooth flank) ושבר התעייפות של שורש השן.
אלה קשורים למספר תופעות: חיכוך, התעייפות והיעדר סיכה.
שחיקה מכנית היא סחיפה או עיוות הדרגתיים של חומר על משטחים מוצקים.
שפשופים קשורים למגע מתכת-למתכת בבליטות על משטחי גב השן.
סימני שפשוף מופיעים לרוב כפסים או שריטות עם תחתית ודפנות מחודדים, לעיתים בעלי עומק ורוחב משתנים, בכיוון ההחלקה.
הם יכולים להשפיע על אזורים מסוימים או לאורך כל הרוחב.
מאמצים אלסטיים מובילים להיווצרות סדקים קרוב לפני השטח, אשר יכולים להתקדם אל תוך גלגלי השיניים.
החלקים עלולים להישבר וליצור חללים גדולים יותר.
מצב זה מכונה גימום, מאקרו-גימום או מיקרו-גימום.
השלב הראשוני של הגימום מוגבל בעיקר לשלושה אזורים לאורך פרופיל שן של גלגל השיניים.
במהירות סיבוב נמוכה, גימום היא מוד כשל (failure mode) גב השן המרכזי.
כשל יכול להתרחש הן משבר והן מהתעייפות.
כשל יכול להתרחש על ידי מנגנונים רבים ושונים, ולכן הליכי בדיקת גלגלי שיניים חוקרים מנגנוני כשל מכני בנפרד זה מזה.
ניתן לחקור שבר עייפות שורש שן באמצעות מבחן פולסטור.
מתודולוגיית בדיקה זו כוללת העמסה של שן אחת או שתיים בו זמנית באמצעות שני סדנים עליהם מופעל העומס.
היא מספקת תוצאות שונות ביחס לבדיקת גלגלי ההנעה, אך הן עדיין מקובלות.
ישנם מספר מתקני בדיקה בעלי מידות ותצורות שונות לבדיקת גלגלי שיניים בעלי צורות שונות.
Tu quoque (מלטינית: גם אתה; נהגה: טוּ קְוּוֹקְוֶוה), המכונה גם פנייה אל הצביעות , הוא סוג של אד הומינם וכשל לוגי בלתי-פורמלי, שמטרתו היא להכפיש את טיעונו שלה היריב על ידי תקיפת התנהגותו האישית או פעולותיו כבלתי עקביות עם הטיעון שלו, כך שהיריב מצטייר כצבוע.
טענה זו היא סוג של הסחת דעת, שכן צביעותו של הטוען אינה מעידה בהכרח על שקריות הטיעון עצמו.
המילון האנגלי של אוקספורד מציין את המחזה של ג'ון קוק משנת 1614, "The Cittie Gallant", כשימוש הידוע המוקדם ביותר במונח בשפה האנגלית.
בעברית הביטוי המקביל הקרוב ביותר הוא "כל הפוסל במומו פוסל" או "טול קורה מבין עיניך".
טיעון ה-Tu quoque (הכושל) פועל לפי התבנית הבאה:
אדם א' טוען שטענה היא אמת.
אדם ב' טוען שפעולותיו או טענותיו הקודמות של אדם א' אינן עקביות עם האמת של טענה .
אדם א': "עישון מקושר להפרעות בריאותיות כרוניות.
אדם ב': "אבל אתה בעצמך מעשן.
אדם א' מציג טענה, ואדם ב' מסיק שמכיוון שאדם א' הוא צבוע, הרי שהטענה שלו שקרית.
בפועל, העובדה שאדם א' מעשן אינה משנה את העובדה הרפואית שעישון מזיק לבריאות.
מושג דומה בפוליטיקה הוא ווטאבאוטיזם (Whataboutism, "מה עם..."); העלאת האשמה נגדית, לעיתים בצורת סוגיה רחבה יותר אך שאינה קשורה לעניין הנדון.
בברית המועצות בשנות ה־30 של המאה ה־20 הועלתה לעיתים קרובות כלפי ארצות הברית האמירה: "ואתם תולים (מבצעים לינץ') בשחורים", כטיעון מסוג Tu quoque.
ביהדות, המונח כשרות מתייחס למערכת כללים הקובעת מהם סוגי המזון המותרים והאסורים באכילה ומה הם החוקים החלים על מקיימי המצוות.
המונח אינו אופייני רק ליהדות, ואיסורים על מאכלים מסוימים קיימים גם בדתות ותרבויות אחרות.
המילה כשר מציינת שדבר הנושא שם זה עשוי כדרוש לפי קריטריונים ברורים וידועים.
יש מסבירים ששורשו מהמילה כשורה כלומר עשוי ותקון כפי שורת-ישרות הדרושה.
אף שהאיסור על מאכלים אסורים אינו בגדר "ייהרג ואל יעבור", ידועים מקרים (כבגזרות אנטיוכוס המתוארות בספר מקבים א' וספר מקבים ב') על רבים שמסרו נפשם על מנת שלא לעבור על איסור זה, מפני שזו הייתה "שעת השמד".
כיום ישנם יהודים רבים המקפידים רק על חלק מכללי הכשרות, ולרוב לאו דווקא על אלו שההלכה רואה בחומרה הרבה ביותר.
כך למשל, ישנם יהודים המקפידים שלא לאכול בשר חזיר, אך אינם מקפידים על אכילה משחיטה כשרה, הסרת הדם והפרדת בשר וחלב, וישנם יהודים המקפידים על כשרות בביתם אך לא מחוצה לו.
דיני הכשרות הראשונים מופיעים בספרי שמות, ויקרא ודברים.
בתלמוד ובדברי חכמים נוספו פרשנויות והרחבות כיצד לקיים את המצווה.
בהלכה קיימת מערכת כללים וחוקים מסועפת באשר לכשרות המזון מן החי.
מערכת זו כוללת מינים המותרים באכילה, מצב בעל החי (ביחס לבריאותו) המותר באכילה, החלקים שבו המותרים באכילה, והדרך להכשרתו לאכילה.
רשימת המינים המותרים מבוססת על רשימת בעלי החיים המותרים והאסורים באכילה, המופיעה בתורה (, ו).
מזון המופק מן החי דינו כבעל החיים ממנו הופק.
כך ביצים וחלב מותרים רק אם מקורם מבעל חיים טהור.
יוצא מכלל זה דבש המותר באכילה אף על פי שדבורים אסורות באכילה.
הנימוק להיתר אכילת דבש הוא שהדבש לא מכיל חלק אינטגרלי מהדבורה אלא רק עובר בגופה תהליך עיבוד.
פשט הפסוק עוסק בבהמה שמתה כתוצאה מטריפה, אולם מכיוון שבהמה שמתה באופן זה אסורה כבר משום איסור נבלה, דרשו חכמים שהפסוק עוסק בבהמה שנוצר בה מום משמעותי כתוצאה מהטריפה, שצפוי לגרום למותה, שאף היא אסורה באכילה מהתורה
חיות: חיות טהורות, המותרות באכילה, הן חיות בעלות פרסה שסועה שהן גם מעלות גרה.
חיה שלה רק אחד משני סימנים אלו איננה כשרה לאכילה, כגון גמל שהוא מעלה גרה אבל לא מפריס פרסה, והחזיר שהוא מפריס פרסה, אבל אינו מעלה גרה.
חיות נוספות חסרות את שני הסימנים ואינן כשרות.
דגים: מותרים באכילה רק דגים בעלי סנפיר וקשקשת.
חז"ל קבעו כלל: "כל שיש לו קשקשת, יש לו סנפיר".
ולכן הימצאותם של קשקשים מהווה סימן כשרות מובהק, ואין צורך לחפש את הסנפירים.
עופות: בתורה ניתנה רשימה של עופות אסורים באכילה, וכל היתר הותרו.
בשל הבלבול ניתנו בספרות ההלכה סימנים שונים לזיהוי עופות טהורים, כך למשל נמסר כי עופות דורסים אסורים כולם, וכן סימנים נוספים.
בסופו של דבר נקבע בהלכה כי כל עוף שאין מסורת רצופה על אכילתו אסור באכילה.
פרוקי רגליים: כל בעלי החיים השורצים על הארץ, למעט סוגים מסוימים של ארבה, אינם כשרים לאכילה.
ליוצאי תימן יש מסורת מהם המינים הכשרים, והם נוהגים לאוכלם.
חז"ל דרשו מכך שאיסורים אלה אינם חלים על פגיות ותולעים השורצות בתוך הפרי או הגבינה ולא על הארץ, או שאינן ניתנות לצפייה באופן טבעי (קרי, בתאורה טבעית וללא מכשור אופטי).
עקב אי כשרות החרקים והרמשים למיניהם, יש לבדוק את כל הירקות והפירות, וכן קמח וקטניות, ולוודא את ניקיונם, או להשתמש בירקות שגידולם נעשה בשיטות המונעות מחרקים להגיע אליהם ("ירקות ללא חרקים").
בעלי חיים מותרים (רשימה חלקית):
בהמות - בקר הבית (פרה), עז הבית, כבש הבית.
חיות - אייל, צבי, יחמור, אקו, דישון, תאו, זמר וג'ירף.
עופות - תרנגול הבית, תרנגול הודו, אווז, ברווז, ברבור, שלווים ויונים.
חרקים - חגב, חרגול וארבה.
בעלי חיים אסורים (רשימה חלקית):
יונקים - גמל, ארנבת, שפן, חזיר, עטלף.
בעלי כנף - דאה, תחמס, איה, עורב, בת יענה, שחף, נץ, כוס, שלך, ינשוף, תנשמת, לילית, שקנאי, רחם, חסידה לבנה, אנפה, דוכיפת, נשר, פרס, עוזנייה.
איסור אכילת דם: במקומות שונים בתורה מוזכר איסור אכילת הדם או שתייתו, ולכן תנאי הכרחי בהכשרת בשר לאכילה היא הוצאת הדם ממנו.
הדבר נעשה על ידי 'מליחה' (תהליך המורכב משריית הבשר במים חצי שעה, ומפיזור מלח רב על הבשר במשך שעה, ושטיפתו במים), או על ידי צלייה על אש.
איברים רוויי דם (כמו כבד) אינם כשרים לאכילה אלא רק בצלייה.
איסור זה אינו חל על דם דגים.
כל הבהמות, החיות והעופות, המותרים באכילה, אסורים באכילה ללא שחיטה והכשרה על פי כללי ההלכה.
דגים מותרים באכילה בכל צורה מיד לאחר מותם, אולם גם הם אסורים באכילה בעודם חיים, ככל בהמה וחיה האסורים באכילה מצד איסור אבר מן החי.
גם כאשר בהמה נשחטה כדין, אך היא נמצאה טרפה, כגון בהמה שנטרפה על ידי בעל חיים אחר והיא עומדת למות, או שיש לה פציעה או מחלה קשה שמהן היא תמות, הרי היא אסורה באכילה.
טעם איסורי אכילת בעלי חיים שאינם כשרים
טעמים שונים ניתנו לאיסור אכילת בעלי חיים.
הרמב"ם סבר כי כל החיות שנאסרו בתורה תזונתם גרועה ומשפיעם על האדם מבחינה בריאותית לרעה (מורה נבוכים, חלק ב', פרק מ"ז).
לעומתו, האברבנאל טען שלא ייתכן שהתורה היא ספר רפואה לבריאות האדם ומה גם שהגויים אוכלים בשר לא כשר מבחינת היהדות והם חזקים ובריאים.
לטענת האברבנאל, אכילת החיות האסורות הופכות את האדם וילדיו לרעי מזג.
ספר החינוך (מצווה עג) תמך בדעת הרמב"ם.
רבי יצחק עראמה טען טענה דומה לזו של האברבנאל שאכילת חיות שאסורים בתורה משפיעים לרעה מבחינה נפשית, "מאטימים של הכח השכלי, מולידים שיבושי דעות ובולמוס של תאוות נכריות ובהמיות" (עקידת יצחק ויקרא, פרשת שמיני, שער ס דף ל"ג ע"ב, ל"ח ע"ב).
הרמב"ן שילב את שתי הגישות גם יחד וסבר כי גם מבחינה בריאותית וגם מבחינה נפשית ישנה השפעה שלילית על האדם האוכל בשר חיות שנאסרו בתורה (רמב"ן ויקרא י"א י"ג).
היו שטענו טענות הקשורות לאיכות הסביבה ואקולוגיה, ויצחק דב פריז חישב כי לייצור ק"ג "סטייק נמר" נדרשים כשבעה ק"ג בשר בקר, שלייצורו נדרשים כארבעים ותשעה ק"ג דגנים".
טענה אחרת היא שאיסור אכילת חיות בר וצמצום לאכילת חיות מבויתות שמגודלות על ידי האדם גורמת לכך שמינים וזנים שונים לא יכחדו מן העולם.
איסורי אכילת בעלי חיים מסוימים קיימים גם בדתות אחרות, כגון מצוות החלאל המוסלמי.
מקורם של מנהגים אלו בקרב עמי ערב קודם לאסלאם.
הפרדה בין מאכלי בשר ומאכלי חלב כוללת אכילה, בישול והנאה.
שלושה איסורים אלו נלמדים משלוש פעמים שבהן מופיע בתורה האיסור "לא תבשל גדי בחלב אמו" (פעמיים בספר שמות ופעם בספר דברים).
חז"ל הרחיבו איסור זה על אכילת כל בשר חיה ובהמה בחלב, ומאוחר יותר אף על עוף.
אכילת בשר דגים בחלב מעיקר הדין נפסק בשולחן ערוך שאין איסור באכילת דג בחלב, אמנם יש שכתבו להימנע מלאוכלם ביחד מטעמי בריאותהאיסורים כוללים גם עירוב מאכלים או כליהם (בכלי ראשון לדוגמה) לפיכך, במטבחים שומרי כשרות נהוג למצוא מערכות כלים (צלחות וסכו"ם) נפרדות עבור מאכלי בשר ומאכלי חלב.
יתר על כן, ניתן למצוא במטבחים אלה שני כיורים המשמשים להפרדה בין בשר ובין חלב.
הרמב"ם הוא הראשון שהעלה את הסברה כי הציווי בא כנגד המנהג האלילי לבשל גדי בחלב אימו, בפולחן של אלילים שונים, אם כי לא נמצאו עדויות מובהקות לכך.
לאיסור אכילת בשר וחלב מספר טעמים לפי דעות שונות ביהדות.
לפי ספר הזוהר ניתן פירוש קבלי לכך; החלב הלבן מסמל מידת הרחמים ואילו הבשר האדום מסמל את מידת הדין ואסור לערבבם.
הרב קוק, ב"חזון הצמחונות והשלום", סבר כי התורה מחנכת להבחנה בין דרגות של מעשים.
לתפיסתו אף שהתורה התירה לשתות חלב בהמה ולאכול את בשרה, אסור לערבב בין השניים, כי שתיית החלב כרוכה רק בגזל החלב שנועד לצאצאיה, בעוד שאכילת הבשר כרוכה בהרג הבהמה.
לדעת קאסוטו, בהמשך לשיטת הרמב"ם, מדובר בהרחקה מעבודת אלילים כפי שנמצא בשירה האוגריתית "טב[ח גד] בחלב, אננח בחמאת", אולם חוקרים אחרים כמנחם הרן שוללים פרשנות זו בין השאר בשל השענותה על שחזור ספקולטיבי.
הוגים מודרניים, כפרופ' שלום רוזנברג, סוברים כי מדובר בהרחקה מאכזריות וציניות, של בישול הגדי דווקא בחלב אמו.
במזון מן הצומח ישנם כמה כללים הלכתיים, חלקם אינם נוהגים אלא בגידולים שצמחו בארץ ישראל ומכונים "מצוות התלויות בארץ", וחלקם נוהג בצומח בכל מקום בעולם.
כל יבול חקלאי הגדל בארץ ישראל מחויב בתרומות ומעשרות, וכל מאפה הנעשה מחמשת מיני דגן בשיעור של מעבר לקילו וחצי קמח חייב בהפרשת שיעור מסוים מן העיסה, חלק המכונה 'חלה'.
יבול שלא הופרשו ממנו תרומות ומעשרות או בצק שלא הופרשה ממנו חלה נחשב טבל ואסור באכילה ובהנאה.
כמו כן קיים מעמד ביניים של יבול שהוא במעמד ספק אם הופרשו ממנו מעשרות המכונה "דמאי".
"תרומה גדולה" - אחוז מסוים מהיבול הניתן לכהן.
"מעשר ראשון" - עשרה אחוזים מהיבול הנותר ניתנים ללוי (או לכהן).
"תרומת מעשר" - עשירית מ"מעשר ראשון" מוסר הלוי לכהן.
מעשר שני מופרש על ידי החקלאי אחרי שהופרש מעשר ראשון ללוי.
מעשר שני נותר ברשות בעל הפירות ועליו לאכלם בירושלים בטהרה.
מעשר שני נוהג בשנים א', ב', ד' וה' של מחזור שמיטה בת שבע שנים.
בשנים ג' וו' נוהגת מעשר עני.
מעשר עני ניתן בשנים ג' וו' של מחזור שמיטה על ידי בעל הפירות לעניים.
כמעשר שני הוא מופרש אחרי שהופרשו עשרה אחוזים עבור הלוי במעשר ראשון.
בעת לישת בצק עבה הנועד לאפיית לחם, חלה מצווה להפריש "חלה", חתיכה מהבצק, ולתת אותה לכהן.
החיוב חל רק כאשר לשים בצק בכמות מסוימת, שהיום מוערכת בכ-1.6 ק"ג.
מצווה זו נעשית לרוב על ידי נשים.
החלה המופרשת אמורה להינתן לכהן שיאכלה בטהרה, אך מאחר שדיני טומאה וטהרה אינם נוהגים היום, בארץ ישראל החלה המופרשת כיום נשרפת, וזאת בשונה מחוצה לארץ שהבעלים רשאים לתת את חלתם לכהן לאכילה.
על פי ההלכה, כאשר נוטעים עץ בקרקע, חל איסור על הנאה מפירותיו במשך שלוש שנים.
איסור זה נקרא איסור ערלה.
גם בחו"ל אסור להנות מפירות כאלה, על פי הלכה למשה מסיני.
יש לשים לב שאיסור זה הוא על הנאה בכלל, ולא רק אכילה.
חישוב שלוש השנים תלוי בכמה גורמים, וכל שנה חדשה מתחילה בט"ו בשבט.
בשנה הרביעית לנטיעת העץ, כל פירותיו קדושים ונקראים נטע רבעי.
אכילתם מותרת רק פנימה מחומת ירושלים ובטהרה, או על ידי פדיון, כדין מעשר שני.
החל מהשנה החמישית, אין הגבלה על אכילת הפירות מבחינת איסור ערלה.
אחת לשבע שנים, נוהגת מצוות שמיטה.
ישנו איסור על עבודה בקרקע וישנה חובת הפקרה לפירות, ולדעת פוסקים מסוימים אם השדה נעבד או נשמר בשביעית פירותיו נאסרים באכילה.
כמו כן ישנו איסור ספיחין, והפירות שגדלו בשביעית קדושים ואסורים בהשלכה לזבל באופן רגיל.
בזמן שבית המקדש היה קיים, היו מקריבים בט"ז בניסן, היום השני של פסח, את קרבן העומר.
קרבן זה נועד להתיר באכילה את התבואה החדשה שגדלה לאחר הפסח שעבר.
עד הקרבת הקרבן התבואה החדשה אסורה באכילה.
היום שאין קרבן, התבואה החדשה אסורה עד השקיעה של אותו יום.
נושא נוסף הקשור לכשרות במזון מן הצומח הוא בדיקתו מחרקים, האסורים באכילה.
התפתחות החקלאות עם השנים החמירה את בעיית החרקים שהפכו לנפוצים יותר במזון.
האיסור על אכילת חרקים הוא דווקא על חרקים השורצים על הארץ (ולא בתוך הפרי) ושנראים בעין האנושית, ולא על יצורים קטנים יותר.
בדיקה זאת נעשית באמצעים שונים ובאופן משתנה לפי שכיחות החרקים בפירות ובירקות.
ישנם פירות הנחשבים לנגועים מאוד בחרקים, לדוגמה תאנים, כרובית ותותים ומשום כך נמנעים שומרי הכשרות לאוכלם אלא לאחר בדיקה מקיפה או על ידי הקפדה על קניית ירקות שגודלו באופן מיוחד למניעה ככל האפשר של הימצאות חרקים בהם ("ירקות ללא חרקים").
מקובל לנפות את הקמח בנפה לפני השימוש בו, מחשש להימצאות חרקים, וכן לברור את גרעיני האורז וסוגי הקטניות השונים קודם בישולם.
כלאי זרעים אסור ליהודי לזרוע או לשתול שני מיני זרעים או שתילים בסמוך זה לזה.
במקרה שעבר על איסור זה עליו לעקור את הזרעים, אבל הגידולים אינם נאסרים.
כלאי הכרם: אסור ליהודי לזרוע או לשתול סמוך לכרם זרעי מינים אחרים.
כשנעשה איסור זה, במרבית המקרים הגידולים נאסרים.
לינת לילה של בצלים ושומים
יש המקפידים על איסור לינת לילה של ביצה, בצל ושום קלופים, שמקורו בתלמוד הבבלי, משום רוח רעה השורה בלילה על מאכלים קלופים אלה.
מעבר לכך שגוי פסול מלשחוט שחיטה כשרה, להפריש תרומות ומעשרות, או לבצע פעולות מיוחדות אחרות לצורך הכשרת המזון, ישנן הלכות הרחקה מגויים המטילות הגבלות מיוחדות על כשרות מזונות שהוכנו בידי גוי.
יין נסך - יין שגוי מזג או נגע בו (כל נגיעה בבקבוק היין), אינו כשר.
חלב נוכרי - חלב שנחלב בידי גוי, ללא השגחה יהודית.
פת עכו"ם - לחם שנאפה על ידי גוי.
בישולי גויים - מאכלים שבושלו על ידי גויים.
שמן זית של גוי נאסר גם הוא בשלב מסוים, אך לאחר מכן הותר.
חלק מהאיסורים מותרים כשיהודי משתתף בהכנת המזון, למשל מדליק את האש לבישול ומניח עליה את הסיר.
בחג הפסח ישנן הקפדות רבות נוספות, והאוכל צריך להיות בסטטוס "כשר לפסח".
האיסור שנוסף לדיני הכשרות בפסח הוא איסור חמץ, שכולל איסור אכילה, איסור הנאה ואפילו איסור על החזקה שלו ברשות יהודי.
למנהגים מסוימים ישנם איסורים גם על קטניות, מצה עשירה ומצה שרויה.
בנוסף, חמץ שעבר עליו הפסח אסור במשך השנה כולה.
כשרות המאכל איננה מספקת, וצריך להקפיד גם על כשרות הכלים הנוגעים במאכל, מרגע בישולו ועד אכילתו.
על פי ההלכה, בתנאים מסוימים ישנה בליעה של טעם המאכלים בכלים, ולכן כדי שכלי יהיה כשר לבישול ולאכילה, צריך לבדוק שלא בושל בו שום מאכל אסור מהרשימה שלמעלה, או שהוכשר כהלכה לפני השימוש בו.
בנוסף, כאשר יהודי רוכש כלי שהיה בבעלותו של גוי, צריך להטבילו לפני השימוש.
גם כלים שבושל בהם אוכל בשבת באיסור, לפי פוסקים מסוימים טעונים הכשרה.
לסיוע על שמירת כללי הכשרות וכהתגברות על מכשולים העלולים לטשטש את הדברים האסורים, נוספו במשך הדורות גדרים וסייגים שונים המורים על מכשולים אלה.
בכלל איסור אכילת בהמה טמאה, ישנו איסור לשתות חלב בהמה טמאה.
כדי לא להיכשל באיסור זה גזרו חכמים לא לשתות חלב (אפילו חלב בהמה טהורה) אם הוא לא נחלב בפני יהודי ירא שמים שיעיד שלא עירבו בו חלב בהמה טמאה.
עקב התפתחות תעשיית החלב והאכיפה של מערכות הבריאות במדינות מתוקנות שלא יערבבו במוצר רכיבים שאינם כתובים בו, יש רבים המקלים באיסור זה.
אם הובא לפניך דג שעורו מופשט מעליו, ואי אפשר לבדוק האם יש לו קשקשים, אין לאוכלו אפילו אם ידוע מה מינו (או שיש לו אישור כשרות מתאים).
באיסור בשר בחלב הרחיקו חכמים ואמרו שמכיוון שדרכו של בשר להישאר בשיני האוכל עד שש שעות, נאסרה אכילת מאכלי חלב שש שעות לאחר שטעם ממאכלי בשר.
בשליחת מוצרי מזון ממקום למקום, חששו בחלק מהמקרים שהשליח יחליף את המוצר הנשלח במוצר אחר.
לכן חלק ממוצרי המזון מצריכים סימון של חותם בתוך חותם, ולכל הפחות חותם אחד.
בנושא הכשרות, כבנושאים הלכתיים רבים אחרים, קיימים הבדלים בהלכה בין פסיקתו של הבית יוסף המקובל על בני עדות המזרח, לבין שיטתו של הרמ"א המקובל על יוצאי עדות אשכנז.
בשר גלאט - מקור הכינוי "גלאט" הוא במילה היידית שפירושה "חלק", כלומר ללא כל שאלות.
בהלכה היהודית קיימים 18 סוגי טרפות שקיימת מחלוקת לגביהן.
ברובן הרמ"א מחמיר והבית יוסף מקל, אולם בטריפה הנפוצה ביותר, סירכת הריאה, מחמיר הבית יוסף יותר מהרמ"א, מה שגרם במרוצת השנים לכך שרבים מבני עדות המזרח לא אכלו בשר בהמה בהשגחה אשכנזית - תהיה מהודרת ככל שתהיה.
מהדרין מכל העדות הקפידו לאכול מבשר שלא נשאלה בו שום שאלה וזאת כהידור וחומרה, וגם זה קרוי "גלאט".
שחיטה חסידית - חסידים מכל החצרות החסידיות מקפידים שהשוחט יהיה חסיד.
בישולי גויים - קיימת מחלוקת הלכתית בין הבית יוסף לרמ"א, כשהאחרון מקל באופני ההיתר לבישול.
הכוונה היא, שעל פי דעת הרמ"א מספיק רק שהאש תודלק על ידי יהודי על-מנת להתיר את התבשיל.
אולם, דעת הבית יוסף להחמיר בזה שגם ההכנסה לתנור תתבצע על ידי יהודי.
בשר בחלב - מאכלים שבושלו בסיר שבושל בו בשר במהלך היממה האחרונה (בן יומו), הם בשריים ואסור לאכול אותם עם מאכלי חלב לדעת הרמ"א.
לעומתו מקל הבית יוסף ומתיר לאוכלם יחד עם מאכלי חלב, אמנם ההיתר הוא רק כאשר כבר נתבשל, ולא לבשל לכתחילה על מנת לאוכלו בחלב.
בכשרויות המהדרין משתדלים להקפיד על החומרות של כל העדות, על מנת שכל יהודי באשר הוא יוכל לאכול ללא חשש כשרותי.