tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתחילה סיפק המרכז מידע על כלל הפעילות המוזיקלית בישראל (לא רק בתחום המוזיקה הישראלית), אבל לאחר שאיגוד הקומפוזיטורים הקים את מרכז המוסיקה הישראלית (מל"י) והחל מאבק על תקציבי הוצאה לאור, הורחבה פעילות מממ"י על מנת להקיף את כלל הפעילויות של המרכזים החברים ב-IAMIC העולמית, והמרכז נעשה גם הוצאה לאור.
אי לכך, המכון רשום למעשה כשתי חברות הוצאה שונות: ממ"י ו-מממ"י, אם כי פעילותה של מממ"י הופסקה זה מכבר וכיום כלולים מרבית פרסומיה בקטלוג הכללי של ממ"י.
בשנים 1990–2009 הוציא מרכז המידע כתב עת מקיף על פעילויות המכון ועל הנעשה בתחום המוזיקה בישראל – חדשות ממ"י.
כתב העת סיקר את כל סצנת המוזיקה הקונצרטנטית בישראל, וכן ביצועים של מוסיקה ישראלית ברחבי העולם.
אתר המכון מספק גישה לקטלוגים של המכון (כולל אפשרות להזמין תווים, ספרים והקלטות) והוא מעודכן על מנת לספק גם מידע על מופעי מוסיקה ישראלית בארץ ובעולם ועל מלחינים ישראליים.
במרכז ההאזנה של המכון ניתן לעלעל בכ-2,700 פרטיטורות מאת יותר מ-250 מלחינים, וארכיון ההקלטות מכיל כ-1,600 פריטים.
המרכז נמצא כעת בתהליכי בניה של ספריה מרכזית למוסיקה ישראלית אשר תנגיש לציבור הרחב את יצירותיהם של כלל מלחיני ישראל, הן בתווים והן בהקלטות (באם קיימות).
מכון ישראלי לפסיכואנליזה הוא מבנה בשכונת טלביה בירושלים.
המבנה נמצא ברחוב ד'יזראלי 13, ומשמש את החברה הפסיכואנליטית בישראל.
המבנה נבנה על ידי דימיטרי חנא, אשר שימש כפקיד בכיר בממשלת המנדט הבריטי.
משפחתו של חנא עזבה את המבנה בשנת 1948 וארגון ההגנה השתמש במבנה על מנת לשכן בו קצינים בריטים ששיתפו עמו פעולה.
באמצע שנות ה-60 עברה למבנה החברה הפסיכואנליטית בישראל, ובחזיתו מתנוסס השלט "מכון ישראלי לפסיכואנליזה ע"ש מ.
איטינגון", אף שאין זה שמה הרשמי של העמותה.
המבנה הוא בית ליוואן בן שתי קומות, שבחזיתו מרפסת (שאינה אופיינית לבתי ליוואן), ושני גרמי מדרגות מתעקלים מובילים אל פתח המבנה הראשי, הנמצא בקומה השנייה, ומעוטר בקשת רחבה.
משני צדי האולם הראשי (בכל קומה וקומה) נמצאים חדרי המבנה.
המבנה משמש אתר התרחשות בספרה של הסופרת הישראלית בתיה גור: "רצח בשבת בבוקר".
מכון ישראלי לארכאולוגיה (ע"ר) הוא עמותה שנוסדה בשנת 2002 במטרה להפיץ את הארכאולוגיה בקרב ציבור רחב ומגוון, להעלות את קרנה של הארכאולוגיה בחברה הישראלית ולתמוך בשימור המורשת של ארץ-ישראל ובהפצתה ברבים.
פעילותו של מכון ישראלי לארכאולוגיה כוללת ביצוע חפירות הצלה לפני פיתוח, ייעוץ ארכאולוגי, סיוע לוגיסטי למשלחות ארכאולוגיות וכן ניהול מיזמים של שימור ופיתוח אתרי עתיקות וחשיפתם לקהל.
המכון הוא עמותה ומלכ"ר המאגד בקרבו את בכירי אנשי המקצוע בתחום החפירות הארכאולוגיות, בתחום התכנון, השימור והשחזור.
צוות המכון מורכב מארכאולוגים, אנשי שימור, מומחים לתיירות ומתלמידי מחקר.
המכון פועל במגוון שיתופי פעולה עם מכונים ארכאולוגים אוניברסיטאיים.
"תגליות" (להלן), אשר פועלת תחת מכון ישראלי לארכאולוגיה, פועלת על מנת לקרב את הציבור הרחב לעולם הארכאולוגיה.
"תגליות" מזמינה חוקרים וארכאולוגים להציג את מחקריהם בפני הקהל הישראלי בכנסים, הרצאות, סיורים והשתלמויות למורי דרך בנושא ארכאולוגיה.
בנוסף, עוסק המכון ביזום וניהול של פרויקטים "ארכאולוגיים קהילתיים".
בפרויקטים אלו לוקחים חלק תושבים מקומיים בכלל, ובני נוער בפרט, בחפירות ארכאולוגיות, שימור, הדרכה ומגוון פעולות נוספות שמטרתן לחזק את הקשר בין תושבי העיר לאתרים הארכאולוגים הנמצאים בתחומה.
בשנת 2022 לקח על עצמו המכון את ניהול "הוצאת אריאל", על מנת להמשיך את מפעל חייו של אלי שילר, מייסד ההוצאה, לאחר פטירתו.
המכון מבצע חפירות ארכאולוגיות ונותן שירותים ארכאולוגיים מגוונים כגון תסקירים ארכאולוגים, חוות דעת ונספחים לתוכניות מתאר ותוכנית בניין עיר, ייעוץ ליזמים בכל הקשור בארכאולוגיה, חוק ומדיניות, אומדנים ותקצוב, בדיקת התכנות כלכלית והערכות סיכון ליזמים המתכננים פיתוח באתרי עתיקות.
המכון מבצע גם מיזמים משולבים הכוללים, בין השאר חפירה ארכאולוגית, פיתוח, תכנון, שימור ושחזור אתרים, חפירות הצלה, פיתוח אתרי תיירות עתירי עתיקות וכן מספק שירותים לוגיסטיים למשלחות מחקר אקדמיות.
אחד המיזמים הגדולים ביותר של המכון הוא חפירת תל בית שמש בין השנים 2019 - 2020. החפירות שנוהלו על ידי בועז גרוס, סמנכ"ל המכון, התבצעו בחלק המזרחי של התל כחפירת הצלה בטרם הורחב כביש 38.
"תגליות" היא מרכז העשרה המתמחה בהצגת הארכאולוגיה בפני הציבור הרחב.
חזונה של "תגליות" הוא "השבת הארכאולוגיה של ארץ ישראל למרכז השיח בציבוריות הישראלית".
לשם כך, מזמינה "תגליות" ארכאולוגים להציג את התגליות האחרונות וחידושי מחקריהם בפני הציבור הרחב.
"כנס תגליות" מתקיים מדי שנה בחודש ינואר.
במהלך כנס זה מציגים חוקרים בפני הציבור הרחב תגליות ארכאולוגיות אשר נחשפו לאחרונה וחידושי מחקר.
יעד מרכזי של המכון הוא פיתוח אתרי מורשת וחשיפתם לציבור הרחב.
העמותה מפעילה אדריכלים, מהנדסים, משמרים ואנשי מקצוע האחרים בתחום שימור ושחזור אתרים ארכאולוגיים והיסטוריים.
המכון מתמחה בשימור מבנים היסטוריים וארכאולוגיים, בהכנת חוות דעת ליזמים, בפיתוח אתרי תיירות ובביצוע סקרי שימור.
אחד מהמבנים בה ניהלה העמותה פרויקט שימור חינוכי הוא מבנה ח'אן אל חילו בלוד העתיקה.
המכון מפעיל מערך חינוכי-קהילתי-ארכאולוגי ל"חידוש הברית בין האדם למורשתו".
מטרת המכון להגביר את הזיקה בין הקהילה המקומית למורשתה תוך הכרת הרבדים המגוונים של העבר ההיסטורי והתרבותי בארץ ישראל.
המיזמים של המכון מתמקדים באימוץ אתר ארכאולוגי על ידי הקהילה הצמודה אליו, בשני מיזמים עיקריים - לוד העתיקה ותל בית שמש.
מכון ירושלים הוא מכון מחקר תורני, ההדרה והוצאה לאור, העוסק בספרות תורנית מגוונת, מתקופת הראשונים ועד תקופת האחרונים.
מלבד ספרים רבים, מפרסם המכון גם ירחון בשם "מוריה".
המכון מעסיק חוקרים ועורכים רבים, בכמה שלוחות ברחבי ישראל.
בנשיאות המכון עומדים רבנים מפורסמים, המייעצים לאנשי המכון בתחומים שונים.
בשנת תשל"ז זכה המכון בפרס הרב קוק לספרות תורנית.
מכון ירושלים נוסד במחצית שנות השבעים על ידי הרב יוסף בוקסבוים ובעידודו של הרב שלמה זלמן אויערבך.
הרב בוקסבוים, שהיה בעל ידע אישי רב בנושאי ביבליוגרפיה תורנית והיסטוריה יהודית, החל כבר בשנת ה'תשכ"ח (1968) לערוך את הספר "אוצר מפרשי התלמוד", שהוא ליקוט דבריהם של מאות ראשונים ואחרונים, מסודרים וערוכים מחדש לפי סדר סוגיות התלמוד הבבלי.
תחילה עסק עמו בכך גם הרב משה הרשלר, מעורכי האנציקלופדיה התלמודית, שהיה אף הוא מהבקיאים בספרות התורנית לדורותיה, ולאחר מכן צורפו אישים נוספים לצוות ההוצאה לאור.
באותן שנים החל בוקסבוים לעסוק בהוצאה לאור מחדש של ספרי ראשונים רבים, בין פירושיהם לתלמוד ובין תשובותיהם בהלכה.
הוא השיג כתבי יד של הספרים, חלקם מקוריים וחלקם צילומים מספריות מפורסמות, והוציא לאור מהדורות המבוססת על פענוח והשוואה של כתבי היד הללו.
בוקסבוים נהג להוסיף לספרים מבוא מפורט, המלמד על אותם רבנים ועל ספריהם.
אחדים מהמבואות הללו הם יצירה ספרותית בפני עצמם.
במחצית שנות השבעים הוקם רשמית "מכון ירושלים", והחל להרחיב את פעולות ההדרה וההוצאה לאור.
הוקמו קבוצות עבודה רבות, המתמקדות כל אחת בתחום מסוים.
בין השנים 1981–1989 כיהן כמנכ"ל מכון ירושלים מר נתן גרינברג, כשמשרדי המכון שכנו בעיר העתיקה בירושלים.
עד שנת 2009 יצאו במסגרותיו השונות של "מכון ירושלים" כ-800 ספרים.
בין הספרים הללו ניתן למנות את "אוצר מפרשי התלמוד" (19 כרכים) "שולחן ערוך השלם" (11 כרכים), "הטור השלם" (22 כרכים), מפעל "תשובות הראשונים" (13 כרכים), "ילקוט שמעוני השלם" (6 כרכים), ספרי המהר"ל מפראג (24 כרכים), "מנחת חינוך השלם" (3 כרכים), "נודע ביהודה השלם" (5 כרכים), ועוד רבים.
חלק נוסף בפעולותיו של המכון היה הוצאה לאור של ספרי זיכרון, המוקדשים להנצחת רבנים מפורסמים על ידי תיאור קורותיהם, הדפסת דברי תורתם וצירוף דברי תורה נוספים, עתיקים לצד חדשים.
המכון הכתיר כנשיאיו רבנים ידועים.
תחילה כיהנו בתפקיד זה הרב יצחק הוטנר, הרב יחזקאל אברמסקי והרב בצלאל ז'ולטי, ולאחר מכן הרב שלמה זלמן אויערבך, הרב אליעזר גולדשמידט, הרב יצחק קוליץ, הרב יוסף שלום אלישיב והרב עובדיה יוסף, שהיה קשור במיוחד ל"מכון אור המזרח", שהוא חלק ממפעלי המכון.
רבנים ידועים נוספים עמדו בראשותם של מפעלים ייחודיים, דוגמת "מפעל מורשת יהודי הונגריה", שבראשו עמדו רבנים יוצאי גולה זו.
לאחר פטירת בוקסבוים ב-2007, המשיכו בניו לנהל את מפעלי המכון.
מרכז המכון נמצא ברובע היהודי בירושלים.
שלוחות המכון מפוזרות במקומות רבים: בירושלים ישנן שלוחות נוספות, וכן באשקלון, בבית אל, בחולון, בחיפה, בנתניה ובתל אביב.
המכון ייחודי בכך שפועלים בו כל חוגי הציבור הדתי והחרדי, יש לו שלוחות הן בישיבות דתיות (כדוגמת המכון התורני אור עציון שבישיבת אור עציון ומכון שלמה אומן שבישיבת שעלבים) והן בישיבות חרדיות.
צוות המכון מונה כמאתיים איש, העוסקים בשלל עבודות המחקר וההדרה של המכון.
בשנת ה'תש"ם (1980) החל המכון להוציא לאור את כתב העת התורני "מוריה" שיצא עד אז באופן עצמאי.
כתב העת כולל מספר מדורים, בהם מדור "גנוזות", המכיל כתבי יד של ראשונים ואחרונים שלא פורסמו מעולם, מדור "זיכרון לראשונים" המהדיר תשובות ופירושים מאת הראשונים, מדור "זיכרון לאחרונים" בו מובאים תשובות ופירושים מחכמי האחרונים ומדורים נוספים.
כאמור, אחד ממפעלי המכון הוא אוצר מפרשי התלמוד בו נאספו פירושים וביאורים מאלפי ספרים ונערכו על פי סדר הגמרא, רש"י והתוספות.
עד לשנת ה'תשע"ח יצאו לאור תשעה עשר כרכים.
הכוללים את המסכתות חלה (הלקט נערך על המשנה עם פירושי הרמב"ם והר"ש), פסחים (רק פרק עשירי), מסכת סוכה, מסכת גיטין, מסכת קידושין (עד דף נח), מסכת בבא קמא (עד פרק שביעי), מסכת בבא מציעא (עד פרק ששי) ומסכת מכות.
לאור הצלחת הפרויקט אוצר מפרשי התלמוד בשנת 2016 החלו בפרויקט דומה סביב פירוש התנ"ך.
עד כה (2022) יצאו בסדרה בראשית (2 חלקים), שמות (2 חלקים), במדבר (2 חלקים), אוצר מפרשי המגילה על מגילת אסתר.
מכון כרם הוא מכון להכשרת מורים במרכז ירושלים.
המכון מכשיר מורים בתחומי הרוח, היהדות והאמנויות ברוח היהדות ההומניסטית.
המכון הוקם במטרה להוות אלטרנטיבה להכשרות המורים הקיימות במכללות להכשרת מורים ובאוניברסיטאות.
החל משנת 2005, המכון פועל במסגרת המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין.
מכון כרם נוסד בשנת 1974 בידי ארגון כל ישראל חברים, ביוזמתם של ז'ול בראונשוויג, מרדכי כהן ואליעזר שביד.
בראונשווייג וכהן שהיו קציני צבא צרפת לשעבר שנפגשו במחנה גרמני במלחמת העולם השנייה.
המכון מעניק תעודת הוראה לבתי הספר העל יסודיים במקצועות רבים.
מדי שנה לומדים בו כ-150 סטודנטים.
בנוסף להכשרת המורים, פועל במכון מרכז "מלמדים ולומדים" לפיתוח מקצועי למורים, ובו פועלות, בין היתר: תוכנית אשכולות, לקידום הוראת המקצוע תרבות יהודית ישראלית.
לצד אלו מתקיימים במכון קורסים ואירועים בתחומי תרבות שונים ומגוונים, המיועדים למורים בשבתון, לעובדי הוראה ולציבור הרחב.
במכון ספרייה הכוללת כ-18,000 ספרים וכתבי עת העוסקים בנושאים כמו יודאיקה, פילוסופיה, חינוך, היסטוריה ואמנויות, ובה נמצאים חפציה של המשוררת זלדה וספרייתו של מרדכי שלו.
משנת 2005 פועלת הכשרת המורים במכון במסגרת המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין.
שאר התוכניות פועלות במסגרת ארגון כל ישראל חברים.
מנהלת המכון היא ד"ר רחל וולפיש.
המכון חבר באיגוד ההתחדשות היהודית "פנים".
מכון לחקר ארגונים לא-ממשלתיים הוא עמותת ימין ישראלית.
הפרויקט המרכזי של העמותה הוא NGO Monitor, מכון מחקר על ארגונים לא-ממשלתיים פוליטיים המעורבים בקמפיין הדה-לגיטימציה נגד ישראל ועל הממשלות והקרנות הפרטיות המממנות אותם.
הארגון פועל להפסקת תרומות של מדינות מערביות לארגוני חברה אזרחית ברשות הפלסטינית, לארגוני זכויות אדם ולעמותות שמאל בישראל.
נשיא העמותה הוא פרופ' ג'רלד שטיינברג.
העמותה נוסדה בעקבות ועידת דרבן בשנת 2001, שבה, לטענתה, ארגונים בינלאומיים לא-ממשלתיים ביצעו דה-לגיטימציה לקיום מדינת ישראל במסווה של קידום זכויות אדם.
מטרתה המוצהרת היא לספק מידע ולבצע ביקורת במטרה "לשים קץ לנוהג של מספר ארגונים לא-ממשלתיים שהכריזו על עצמם כ"ארגונים הומניטאריים" המנצלים את מושג ה"ערכים אוניברסליים של זכויות אדם" כדי לקדם סדר יום בעל מניעים פוליטיים ואידאולוגיים".
לפי חיה הרשקוביץ, מנכ"לית עמותת "המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה", NGO מוניטור הייתה בתחילה פרויקט של המרכז, והחל משנת 2007 החלה בפעילות עצמאית וגיוס תרומות ללא קשר לעמותת המרכז הירושלמי.
אתר העמותה מציג פרופילים של ארגונים לא-ממשלתיים, בהם ארגוני זכויות אדם, ארגוני שמאל, ארגוני שמאל רדיקלי בישראל וארגונים פרו-פלסטיניים, בהם, על פי מחקרי העמותה, עוסקים בפעילות אנטי-ישראלית, ב-BDS ובדה-לגיטימציה של מדינת ישראל, ומנתח את פעילותם.
הפרופילים כוללים מידע על הארגונים, מטרתם המוצהרת, תקציבם ומקורות מימון, רשימת פעולות שלהם, דוגמאות לפעולות אנטי-ישראליות שהם ביצעו וקישורים למאמרים וניתוחים נוספים.
העמותה מפרסמת גם מאמרים ודו"חות על אותם ארגונים, חלקם כלליים וחלקם שנכתבו כתגובה לאירועים מסוימים (כגון מבצע עופרת יצוקה).
לדוגמה, העמותה מתחה ביקורת קשה על ארגון משמר זכויות האדם (Human Rights Watch).
נשיא הארגון, ג'רלד שטיינברג, כתב ב-2004 בג'רוזלם פוסט ש"ההודעה לעיתונות של HRW חושפת אותו כארגון פוליטי מוטה המסתתר מאחורי רטוריקה של זכויות אדם" ומאוחר יותר האשים ב"ניצול רטוריקת זכויות האדם כדי לבצע דה-לגיטימציה לישראל".
משמר זכויות האדם, מנגד, האשים אותו בהתעלמות מעובדות לא-נוחות ובפרט מגינויים שלו כנגד "פעולות של לוחמים פלסטיניים".
בהמשך לבדיקה המפורטת של NGO Monitor על הקרן החדשה לישראל, ארגון "אם תרצו" בדק ב-2010 את מעורבות הארגונים הנתמכים על ידי הקרן החדשה לישראל בדו"ח גולדסטון על מבצע עופרת יצוקה.
במקביל, NGO Monitor תקף את הקרן בטענה שהיא מממנת ארגונים אנטי-ישראליים הפועלים להחרמת ישראל בעולם ולדה-לגיטימציה שלה.
המערכה לוותה בחילופי האשמות בין NGO Monitor לקרן החדשה לישראל.
במאי 2011 הקרן החדשה לישראל הפסיקה לממן את קואליציית נשים לשלום לאחר שג'רלד שטיינברג כתב להם מכתב בנושא.
NGO Monitor מוכר כארגון בעל מעמד מייעץ באו"ם מאז שנת 2013 (ECOSOC).
בשנת 2013 נחשף כי איש המדיה החברתית של הארגון היטה ערכים בויקיפדיה האנגלית הנוגעים לסכסוך הישראלי-פלסטיני, ונחסם בעקבות קידום האג'נדה של NGO Monitor.
ההחלטה באה בעקבות קמפיין הסברה של ארגון NGO מוניטור ופרופ' ג'רלד שטיינברג.
בהמשך לכך הקפיאו באפריל 2018 גם שוודיה, הולנד ודנמרק את תמיכתן בארגוני ה-BDS.
ביוני 2018, חברות האשראי ויזה, מאסטרקארד ואמריקן אקספרס סגרו את התרומות המקוונות למספר ארגונים לא-ממשלתיים הקשורים לארגוני טרור ופעילים בסכסוך הערבי-ישראלי.
המחקרים של NGO Monitor על הארגונים אל-חק, הוועדה הטכנית לענייני נשים, איגוד ועדות העבודה החקלאיות והמרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית מילאו תפקיד מכריע בהתפתחות זאת.
ב-5 באוקטובר 2018, משרד החוץ הדני הודיע על קריטריונים חדשים ומשמעותיים למימון של ארגונים לא-ממשלתיים.
קריטריונים אלו, שגובשו בעקבות מחקר של העמותה, אינם מאפשרים מימון פעילויות חרם נגד מדינת ישראל, משיכת השקעות וסנקציות (BDS), כולל מיקור חוץ של קרנות דניות לפעילות BDS.
בפברואר 2019 פרסם המשרד לעניינים אסטרטגיים בראשות השר גלעד ארדן מהליכוד, דו"ח בשם "מחבלים בחליפות".
הדו"ח היה למעשה פרסום מחדש של מידע שנאסף על ידי המכון לחקר ארגונים לא ממשלתיים.
השר גלעד ארדן, אמר שבפרסום הדו"ח מחדש יש אמירה מדינתית.
מנכ"ל הארגון הוא דב ירדן והיועצת המשפטית שלו היא אן הרצברג.
לצד הצוות המקצועי פועל ועד משפטי מייעץ וכן ועד בינלאומי שבו חברים בין השאר פרופ' אלן דרשוביץ, פיאמה נירנשטיין ואליוט אברמס.
חתן פרס נובל לשלום, אלי ויזל, היה חבר בוועד.
NGO Monitor נוסד יחד עם קרן משפחת וקסלר ובמימונה.
המימון הנוסף מתקבל מתרומות פרטיות ומקרנות, ולא מתמיכה ממשלתית.
סכומי המימון שארגון NGO Monitor מקבל מפורטים בדו"ח השנתי, אשר מפורסם בדף הרשמי באתר האינטרנט.
העמותה זכתה בפרס בגין לשנת ה'תשע"ד.
למעלה מ-90% מן הכספים נאספו על ידי תורמים מחו"ל, באמצעות ארגון מיוחד שהקים המכון לצורך גיוס תרומות בארה"ב, בשם Report.Inc.
מיכאל טען כי NGO מוניטור היא "עמותת ימין קיצוני, הפועלת לסתימת פיהם של ארגוני זכויות האדם".
הדיפלומט הישראלי אילן ברוך (לשעבר שגריר ישראל בדרום-אפריקה), וממשלת הולנד מתחו ביקורות נוקבות על הארגון.
שר החוץ ההולנדי סטף בלוק הדגיש את חוסר האמינות של האשמות הארגון נגד "מגיני זכויות האדם", ואמר כי אינן מבוססות בהכרח על עובדות מוצקות.
לאחר טבח שבעה באוקטובר ב-2023, הארגון פרסם רשימה ארוכה ומתעדכנת של ארגונים המזוהים עם השמאל שלפיו "מצדיקים את פשעי חמאס", אלא שהציטוטים שסיפק האתר כדי לתקף את קביעתו בדבר התמיכה במעשי חמאס - לא העידו על תמיכה במעשי חמאס, ואף כללו גינויים נחרצים של הטבח.
בתגובה, הארגונים שוברים שתיקה, בצלם ואופק מסרו כי מדובר ב"האשמה שקרית, דיבתית ובלתי נתפסת בחומרתה", וכן שהארגון ידוע בפרסומים לא נכונים.
ארגון יש דין מסר כי מדובר ב"שקר בוטה ונתעב".
בעקבות איום בתביעה, מ-NGO מוניטור נמסר כי "בשל טעות עריכה [...] הסרנו את המידע הזה.
מכון לנדר – מרכז אקדמי ירושלים היה מוסד אקדמי, בסטטוס של מכללה אקדמית פרטית מיסודו של טורו קולג' שמשכנו היה גבעת שאול בירושלים.
לאחר שנסגר ב-2014, עברו רוב הסטודנטים ל, על מנת לסיים את לימודיהם.
המכון החל לפעול באוגוסט 2004 ונקרא על שמו של פרופ' ברנרד לנדר.
בתחילה פעל כשלוחה ישראלית של טורו קולג', אשר העניק תואר אמריקאי בישראל.
החל משנת 2006 קיבל הכרה זמנית כמוסד להשכלה גבוהה מהמועצה להשכלה גבוהה והוא העניק תארים אקדמיים ישראליים.
במאי 2014 הגיש המכון בקשה להקפאת הליכים עקב חובות בהיקף של 22.5 מיליון שקל.
בהמשך בעקבות הליכים אלה, סגר מכון לנדר את שעריו, תוך שהוא מותיר את הסטודנטים הרשומים בו, ללא פתרון ברור לגבי המשך לימודיהם וסיומם.
במסגרת המכון פעל "הקמפוס החרדי" שהיווה מסגרת המותאמת ללימודים גבוהים לסטודנטים החרדיים שכלל מכינה עם לימודי בסיס ולימודים נפרדים לנשים ולגברים.
בנוסף לכך, מכון לנדר כלל את המחלקה ללימודי העשרה מתקדמים בשפה האנגלית שבה הוצעו קורסי העשרה מקצועיים בתחומים מגוונים.
מכון לנדר הוכר על ידי המועצה להשכלה גבוהה כמוסד שבעבר היה בסמכותו להעניק תואר ראשון (B.A) במנהל עסקים, לימודי ארץ ישראל וירושלים, וחינוך וחברה, תואר שני (M.A) בלימודי יהדות ותואר שני (MBA) במנהל עסקים.
בשנים 2013 עד 2014 למדו במכון לנדר כ־1,200 סטודנטים במסלולים האקדמיים השונים, וכ-3,500 סטודנטים ביחידה ללימודי חוץ.
בית הספר למינהל עסקים במכון לנדר הציע לתלמידיו מסלולי לימוד שהורכבו מארבע התמחויות מקצועיות וממבחר רב של קורסים עיונים ומעשיים.
בית הספר למנהל עסקים קיבל היתר לפתיחת תואר שני (MBA) במנהל עסקים ללא תיזה.
בית הספר ללימודי ארץ ישראל וירושלים
בית הספר ללימודי ארץ ישראל וירושלים קיבל את אישור המועצה להשכלה גבוהה לפתוח תוכנית לתואר ראשון ולקיים בה לימודים.
ייחודה של התוכנית היה בעובדה כי היא מתרכזת ברבדי האוכלוסייה, היישוב והחברה ומשלבת לימודים אזוריים וסיורים בשטח.
בית הספר ללימודי חינוך וחברה
בית הספר ללימודי חינוך וחברה קיבל את אישור המועצה להשכלה גבוהה לפתוח מסלול לימודים לתואר ראשון בחינוך וחברה.
בית הספר ללימודי יהדות שילב לימודים אקדמיים עם מחויבות למסורת היהודית וערכיה שמטרתו הייתה להעניק לבוגריו תואר שני ביהדות.
למחזיקי תואר ראשון ממוסד אקדמי מוכר על ידי המל"ג הייתה האפשרות ללמוד במכון לנדר לימודי תואר שני ביהדות עם התמקדות בתחומים הבאים:
היחידה ללימודי חוץ הציעה לקהל הרחב מגוון רחב ועשיר של קורסים מקצועיים וקורסי העשרה בתחומים רבים:
בית הספר לגרפיקה ממוחשבת ומדיה אינטראקטיבית.
בית הספר לחינוך ניהול ושיווק.
המחלקה ללימודי העשרה מתקדמים בשפה האנגלית
המחלקה ללימודי העשרה מתקדמים בשפה האנגלית שבה הוצעו קורסי העשרה מקצועיים בתחומים מגוונים כגון:
מכון ירושלים לחקר שווקים הוא מכון מחקר שמטרתו היא קידום החופש הכלכלי והאישי בישראל.
המכון נוסד בשנת 2003 על ידי רוברט סאוור וקורין סאוור, שניהם בעלי תואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת ניו יורק.
המכון מפרסם ניירות עמדה וסקרי דעת קהל בנושאי מדיניות ציבורית וכלכלית, ומקיים סדרת הרצאות לקהל הרחב.
המכון חוקר גם את הקשר שבין כלכלה ויהדות, ואת נקודת המבט ההלכתית בנושאים כלכליים שונים.
בשנת 2013 הוציא לאור המכון את הספר "מה שרואים ומה שאין רואים: חיבורים בכלכלה פוליטית", תרגום עברי לכתביו של הכלכלן הצרפתי פרדריק בסטייה.
המכון פועל לקדם פעולות וערכים ברוח הימין הכלכלי הליברלי כמו הפחתת היקף השירותים הממשלתיים, הפחתת מיסים, ליברליזציה של השווקים הפיננסיים ועוד.
מכון לומדה - המכון החרדי ללימודי מקצוע הוא מכון להכשרה מקצועית בהפרדה מגדרית לציבור החרדי שהוקם בשנת 1991, המוסד הראשון שפנה לציבור זה בתחום ההכשרה מקצועית.
סניפו הראשי נמצא ברחוב שטראוס בירושלים, וסניף נוסף בביתר עילית.
המכון מספק הכשרה בתחומים של הנהלת חשבונות, מזכירות רפואית, פיתוח תוכנה, בדיקות תוכנה, גרפיקה, עריכה, פרסום ועיתונאות, וכן בתחום הקולינרי (קורסי טבחות, מגדנאות וייננות).
המועמדים נבחנים באבחון פסיכוטכני ולפיו מותאמים למקצוע המתאים להם.
נשים וגברים לומדים בהפרדה מלאה.
גברים בלבד מרצים בפני התלמידים, ומרצות בלבד בפני תלמידות.
המכון הוקם בידי רבקה ירוסלבסקי, המנהלת אותו עד היום.
מכון כת"ר לכלכלה על פי התורה, ע"ש משה ומעטל הלר הוא מכון מחקר תורני אשר שם לו למטרה לחבר את חיי המסחר והכלכלה המודרניים עם ההלכה היהודית.
המכון הוקם בראשית שנות ה-90 בתמיכתו של איש העסקים יחזקאל הלר אשר הנציח את הוריו בשם המכון.
נשיאו הראשון של מכון כת"ר היה הרב זלמן נחמיה גולדברג.
לאחר פטירתו, התמנה הרב יעקב אריאל.
בראשות המכון עומדים, מאז ייסודו, הרב שלמה אישון, ראש צוות המחקר, והרב יצחק בזק.
המכון מעסיק תלמידי חכמים, חלקם בעלי השכלה אקדמית, העוסקים במחקרים מקיפים בסוגיות שונות מתחום חיי הכלכלה.
חוקרי המכון עוסקים בתחומים תורניים שונים, המשיקים לעולמות הכלכלה והמשפט.
כיום המכון מכיל שישה חוקרים:
עו"ד ארי דאבנר - מייסד ומנכ"ל חברת clearshift.
הרב יעקב הילדסהיים - אב בית דין בעמנואל.
הרב ד"ר רועי זק - מרצה במכללה בירושלים ור"מ בכולל בישיבה הגבוהה באיתמר.
הרב ד"ר אשר מאיר - כלכלן וחוקר בפורום קהלת.
הרב ישראל וקסלשטיין - מומחה בתחום השקעות כשרות.
הרב ד"ר איתמר ורהפטיג - מומחה למשפט עברי, דיין ומרצה למשפטים באוניברסיטת בר אילן.
הרב אורי סדן - דיין, חוקר במכון משפטי ארץ, ורבה של סביון.
פרופ' בנימין פורת - ראש המכון לחקר המשפט העברי באוניברסיטה העברית.
הרב יהודה פרומן - ד"ר למגדר, ר"מ בישיבת שדמות נריה ופעיל בתחום מניעת פגיעות מיניות.
הרב דוד בס - אב בית הדין המיוחד לגיור ומרצה.
הרב יואל דומב - ר"מ במרכז האקדמי לב.
הרב ישראל בן שחר - ראש מכון משפט ערוך ור"מ בישיבת קדומים.
הרב יאיר הס - ר"מ בישיבת קדומים.
המחקרים עוברים ביקורת ועריכה על ידי ראשי המכון, ומובאים לעיונו של נשיא המכון, אשר מעניק להם הסכמה הלכתית.
במקרים רבים, ספרי המכון נשלחים טרם פרסומם לחוות דעת בקרב אנשי מקצוע בכירים בתחומי המשפט והכלכלה הרלוונטיים לנושא הספר.
המכון הוציא לאור סדרת ספרים בשם כתר - מחקרים בכלכלה ומשפט על פי ההלכה.
הספרים עוסקים בחיבור עולם העסקים אל התורה ממספר זוויות.
הספרים זכו להסכמותיהם של הרב זלמן נחמיה גולדברג, הרב אברהם אלקנה שפירא והרב יעקב אריאל.
עד עתה התפרסמו הספרים הבאים:
ספר א - ה'תשנ"ו: חוזים על-פי דיני התורה, מאת הרב דוד בס; ריבית בתאגידים, מאת הרבנים ישראל בן שחר ויאיר הס; התוקף ההלכתי של חוקי המדינה, מאת הרבנים ישראל בן שחר ויאיר הס.
ספר ב - ה'תשנ"ט: שמירת שבת בכלכלה המודרנית - מאת הרב שלמה אישון; עקרונות הלכתיים בהסכמי ביטוח - מאת הרב יהודה פרומן; הבטים הלכתיים ומשפטיים של היתר עסקה - מאת דוד משען; היתר עיסוק - היתר עסקה חדש - מאת הרב אשר מאיר.
ספר ג - ה'תשס"א: מסחר וצרכנות בהלכה - התייחסות ההלכה למוצרים פגומים.
ספר ד - ה'תשס"ד: אונאת ממון - עקרונות הלכתיים והגותיים.
מאת הרב ד"ר איתמר ורהפטיג ופרופ' בנימין פורת.
ספר ה - ה'תשס"ו: גבולות התחרות העסקית והלכות הסגת גבול.
ספר ו - ה'תשס"ח: תשובות הלכתיות בנושאים שונים הקשורים לכלכלה ומשפט: מסחר וצרכנות כהלכה, צדק ומשפט, עובדים ומעבידים, צדקה ומעשר כספים.
ספר ז - ה'תש"ע: מוצר פגום שהזיק - הצד האיסורי והצד הממוני.
ספר ח - ה'תשע"א: סוכן הביטוח בהלכה.
ספר ט - ה'תשע"ג: בין אדם לשלטון - מיסים, חוקים ורישיונות.
מאת הרבנים יואל דומב וארי דאבנר.
ספר י - ה'תשע"ה: דיני עבודה במדינת ישראל על-פי ההלכה.
ספר יא - ה'תשע"ו: תחומי האחריות והסמכות של רשויות השלטון, והקצאת משאבים ציבוריים.
מאת הרב רועי הכהן זק.
ספר יב - ה'תשע"ח: דיני קניין במסחר המודרני.
ספר יג - ה'תש"ף: אמצעי תשלום ומכשירים פיננסיים לאור ההלכה.
אהרן אריאל לביא, שבע: רעיונות כלכליים וחברתיים בהשראת שנת השמיטה, ירושלים תשפ"ב.
ספר יד - הרשות המקומית בהלכה.
ספר טו - מקרקעין בהלכה.
בנוסף, המכון משתתף בקביעות בכתב העת אמונת עתיך, והרב אישון ורבנים נוספים מפרסמים בכתב העת ובכתבי עת נוספים מאמרים בענייני משפט וכלכלה מודרנית על פי ההלכה.
אחד מתחומי-העיסוק העיקריים של המכון הוא ניהול מאגר-נתונים של חברות הנסחרות בבורסה, שההשקעה בהן מותרת ללא חשש איסורי שבת וריבית.
המאגר מסתמך על מידע גלוי המתפרסם במרשתת, וכן על תשובת החברות לפניית המכון.
המאגר מתעדכן מדי מספר חודשים.
לצורך בניית המאגר, היה צורך להגדיר איפה עובר קו-הגבול בין חברה המוגדרת "אינה מחללת שבת" לחברה המוגדרת "מחללת שבת" לעניין השקעות.
ישנן כמה רמות של שמירת שבת המאושרות לצורך השקעה:
יש פעילות למתן שירותים העשויים להיות כרוכים בפיקוח נפש, ובפרט: שירותי תקשורת ושירותי ביטחון פנים.
יש רק תמיכה טכנית ללקוחות, או תחזוקה הכרחית בלבד.
יש חילול שבת בפחות מ-10% מנכסי החברה, או ברמה של פחות מ-10% מהפעילות בימי החול.
החברה עושה מאמץ אמיתי למעט בחילול שבת.
לעומת זאת, ישנן כמה רמות של חילול שבת שאינן מאושרות לצורך השקעה:
יש סניפים, חנויות, קניונים או מפעלים הפתוחים בשבת [לא רק שירות לקוחות או תחזוקה].
יש אחזקה ניכרת [מעל 10%] בחברה מחללת שבת כנ"ל.
יש פעילות של קידוח גז או פיתוח אסדות גז בשבת על ידי יהודים.
יש קניה ושיווק של חומרי-גלם שידוע שיוצרו בשבת על ידי יהודים.
המאגר אינו כולל חברות המנפיקות אג"ח שאינן חתומות על היתר עסקה.
הוא כולל חברות שאינן מנפיקות אג"ח כלל, או חברות המנפיקות אג"ח וחתומות על היתר עסקה.
בנוסף לפרסום המאגר, המכון מפעיל פיקוח על מסלולי השקעות כשרים של בתי השקעה.
בפרט, מסלולי ה"הלכה" של בית ההשקעות אלטשולר שחם עומדים תחת הפיקוח של מכון כת"ר (בנוסף לפיקוח של "תשואה כהלכה").
פעילות נוספת המתקיימת במכון היא:
פרסום מסמכי עמדה בנושאים שונים, ביניהם: "שביתת עובדי קבלן", "תספורת באג"חים", "שביתת הרופאים", "חינוך חינם מגיל 3".
עריכת ימי עיון והרצאות במקומות שונים בהם משתתפים דיינים, רבנים, אנשי אקדמיה וכלכלנים, המלבנים סוגיות שונות העומדות על הפרק.
תשובות לשאלות בנושאי כלכלה והלכה.
בשנת 2011 שלח המכון מסמך המלצות מקצועיות לוועדת טרכטנברג בו הציג את דעת התורה בנושא הכלכלי-חברתי.
ספרי המכון מתפרסמים באתר 'נבו' לטובת שימוש קהילת המשפט בישראל.
מכון לבון או בשמו המלא המכון לחקר תנועת העבודה ע"ש פנחס לבון, הוא ארכיון ומכון מחקר לתולדות תנועת העבודה היהודית בארץ ישראל ובפזורה היהודית.
הארכיון הוקם על ידי דוד קלעי בשנת 1932 ועד הקמת בניין מכון לבון נקרא "ארכיון העבודה".
ארכיון העבודה הוקם בנובמבר 1932 ביוזמתו של ברל כצנלסון ושמואל אייזנשטדט.
הארכיון עסק באופן פעיל באיסוף חומר ארכיוני ממגוון גופים הקשורים לתנועת העבודה, וכן בשליחת שאלונים למילוי על ידי חברי התנועה.
בראשית 1936 עבר הארכיון לבית האדום.
בסוף 1941 הוחרם הבית האדום על ידי הצבא הבריטי, והארכיון נסגר.
הוא חידש את פעולתו בסתיו 1942 ברחוב מקוה ישראל 17. בפברואר 1947 הוחרם המבנה ברחוב מקוה ישראל על ידי השלטונות הבריטים והארכיון הועבר חזרה אל הבית האדום.
בשנת 1952 עבדו בארכיון, שהיה כפוף ישירות לוועד הפועל של ההסתדרות, שמונה עובדים.
בשנת 1953 עבר הארכיון לבית ליסין.
מנהלו הראשון של הארכיון היה ד"ר ש.
אחריו ניהל את הארכיון, עד מותו, דוד קלעי.
לאחר מכן ניהלו את הארכיון יעקב זרובבל ובנימין יצחק מיכלי.
בשנת 1921 הוחל בהקמת ספרייה של ההסתדרות הכללית על בסיס ספריית ועדת התרבות של אחדות העבודה, שאיחדה בתוכה את ספרית פועלי הגליל וספריית פועלי יהודה.
מטה הספרייה שכן בבית בין שכונות נוה צדק ונווה שלום וממנה הופצו ספרים לכ-60 ספריות מקומיות בריכוזי פועלים ברחבי ארץ ישראל.
לספרייה היו שני ספרנים שאחד מהם היה נודד בין הספריות המקומיות להביא את הספרים אל הקוראים.
בשנת 1925 כבר היו לספריה מעל 100 סניפים.
בשנת 1930 חדלה הספרייה להתקיים ובמשך מספר שנים הספרים שכבו בלא שימוש והעלו אבק.
בראשית 1936 הוקמו בבית האדום חדרי העיון על שם נחמן סירקין שבו הונגשו לקהל הרחב חלק מהספרים שנותרו מהספרייה המרכזית.
חדרי העיון כללו בעיקר ספרי עיון במגוון תחומי הדעת, בדגש על ארבעת המדורים ידיעת הארץ, ידיעת הלשון, ידיעת עמנו ומדעי החברה, אך גם ספרי שירה וספרות עברית.
המדורים הפופולריים ביותר היו של "ספרות העבודה" ומילונים ואנציקלופדיות.
בעקבות החרמת הבית האדום על ידי הצבא הבריטי בסוף 1941 עברו חדרי העיון לרחוב מקוה ישראל 4. חדרי העיון שבו לבית האדום אולם פונו מהם בתחילת 1948 ונדדו למקום צר בבית הספר לפעילי ההסתדרות.
בעקבות זאת, נמסרו חלק מהספרים למרכז התרבות של ההסתדרות ואלו מצאו את דרכם לסוחרי נייר משומש.
בשנת 1953 עברו חדרי העיון לבית ליסין, עם פתיחתו.
לצד חדרי העיון נפתח גם ספרייה כלכלית על שם בננסון.
לצדם של חדרי העיון קמו עם השנים ספרית הוועד הפועל, ספריה פדגוגית וספריה מוניציפלית על שם הגלר.
בשנת 1961 הוחלט על איחודם לספריה מרכזית אחת שתתרכז במדעי החברה והרוח, תפעיל חדרי עיון ותשאיל ספרים רק דרך הספריות המקומיות של מועצות הפועלים.
ספרי מדעי הטבע, ספרות ילדים וספרות יפה הוצאו מהספרייה.
במהלך התארגנות הספרייה המאוחדת הוקם בה מדור בתחום מדע המדינה ויחסים בינלאומיים, על שם שמואל אלישיב, במימון משותף של משרד החוץ, ההסתדרות הכללית ומשפחתו.
בנובמבר 1976 הוחלט על ידי המועצה להנצחת פנחס לבון להקים את בניין מכון לבון, בסמוך לבניין בית הספר לפעילי ההסתדרות, אליו יועברו ארכיון העבודה והספרייה המרכזית של ההסתדרות, מבית ליסין.
בנובמבר 1980 הונחה אבן הפינה לבניין של המכון ברחוב נהרדעא 5 בתל אביב.
ההסתדרות הכללית תרמה את המגרש והבנייה מומנה על ידי ממשלת גרמניה המערבית.
המכון נפתח לשימוש הקהל הרחב בשנת 1985.
יושב הראש הראשון של המכון היה מזכיר ההסתדרות, ירוחם משל.
בשנות ה-90 מכרה ההסתדרות את בניין המכון, והוא הועבר למתחם בית הספר התיכון המקצועי עמל ליידי דייוויס תל אביב, במבנה שבעבר שימש לסדנאות עבודה.
בארכיון הגדול של המכון רוכזו תעודות, מסמכים, כתבי יד, דברי דפוס וכרזות, צילומים וסרטים, שנאגרו בארכיוני ההסתדרות הכללית וחבריה.
בין השאר כולל האוסף כמחצית מעיזבון התמונות של הצלם אברהם סוסקין.
בשל גודלו של הארכיון וערכם של אוצרותיו, נעזרים בו חוקרים של תנועת העבודה, תולדות התנועה הקיבוצית ותולדות היישוב העברי בארץ ישראל.
מכון ליאו בק הוא מכון מחקר עם מרכזים בירושלים, בניו יורק ובלונדון, ומטרתו לקדם ולעודד את המחקר ההיסטורי והתרבותי של יהדות גרמניה.
המכון נוסד בשנת 1955 בעקבות החלטת "הוועד של יהודי גרמניה" בכנס עולמי של יוצאי גרמניה שהתקיים בירושלים בין 25 ל-31 במאי 1955. שמו המקורי היה "מכון היהודים מגרמניה ע"ש ליאו בק".
המכון נקרא על שמו של ליאו בק, רב ומלומד יהודי גרמני, שהנהיג את הקהילה היהודית הליברלית (רפורמית) בגרמניה לפני השואה ובמהלכה, ולאחר הקמת המכון היה נשיאו הראשון.
המכון בירושלים הוקם בשנת 1955 על ידי מספר אינטלקטואלים יהודים בולטים ובהם: מרטין בובר, גרשום שלום, ארנסט סימון והוגו ברגמן.
יחד איתו הוקמו המרכזים הנוספים שכולם פועלים באופן עצמאי ומשתפים פעולה בעזרת תיאום עם הנהלה בינלאומית.
ממוקם ברחוב בוסתנאי 33. מנוהל כיום (2020) על ידי פרופ' גלילי שחר.
מטרת המכון לקדם ולעודד את המחקר ההיסטורי והתרבותי של יהדות גרמניה ומרכז אירופה.
פרסומי המכון מתמקדים באישים יהודים בולטים ופועלם ובהתפתחות ההיסטורית של החברה היהודית, על תהליכיה החברתיים, התרבותיים, הכלכליים והפוליטיים, היחס עם הסביבה הלא יהודית ועם קהילות יהודיות נוספות ובחינת נושא המגדר ביהדות.
המכון מוציא לאור פרסומים של חוקרים מובילים וצעירים בתחום.
מעודד מחקר באמצעות סמינרים וימי עיון ומעניק מדי שנה מלגות לחוקרים מצטיינים בראשית דרכם.
המכון מקיים אירועי תרבות, ומקרין סרטים המלווים בהרצאות ומפגשים עם יוצרים וחוקרים.
בספריית המכון אוסף ספרים ומסמכים נדירים בתחומי ההיסטוריה והתרבות של היהודים דוברי גרמנית.
המכון בניו יורק ממוקם במנהטן וכולל ספריה, ארכיון, מרכז תערוכה וסניף של המוזיאון היהודי בברלין.
משרדיו ואוספיו נמצאים במרכז להיסטוריה יהודית בניו יורק.
מרבית הארכיון מורכב ממסמכים אישיים של יהודים דוברי גרמנית ובנוסף ישנם כ-80,000 ספרים הכוללים את המהדורות הראשונות של ספרי משה מנדלסון והיינריך היינה, כתבים מראשית המאה ה-16, הכוללים את מרטין לותר, תומאס מור וארסמוס מרוטרדם.
וכן אוסף מקיף של כתבי עת שפורסמו מהמאה ה-18 ועד המאה ה-20, ומהדורות מוגבלות של תיקי אמנים מהמאה ה-20. בנוסף, באוסף הספרים הנדירים ישנם מספר ספרים מאוירים מהמאה ה-18 ובהם מנהגים יהודיים.
מדי שנה המכון מעניק את מדליית ליאו בק לאנשים שעבודתם ההומניטרית מקדמת סובלנות, צדק חברתי ופיוס היחסים בין גרמניה ליהדות גרמניה.
בחודש נובמבר 2010 הוענקה המדליה למנצח הגרמני קורט מאזור.
עם מקבלי המדליה בעבר נמנים: קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל, ג'יימס וולפנזון, רות וסטהיימר, ג'ורג' מוסה, אדגר ברונפמן, דניאל ליבסקינד, יושקה פישר ויוהאנס ראו.
שלוחה של המכון הניו יורקי נמצאת במוזיאון היהודי בברלין.
המכון בלונדון מוציא את השנתון של מכוני ליאו בק, זאת כל שנה החל משנת 1956. הספר עוסק בהיסטוריה התרבותית, הכלכלית, הפוליטית, החברתית והדתית, כמו גם השפעת האנטישמיות ותגובתם של היהודים אליה.
בנוסף, ספר השנה מכיל כרכים סימפוזיונים ומאמרים, והמכון מסייע לפרסם את Wissenschaftlicher Schriftenreihe Abhandlungen (סדרת מסות מדעיות), שכיום מונה 74 כרכים.
המכון הלונדוני מארגן מגוון רחב של אירועים, הרצאות וכנסים בינלאומיים ומעניק מלגות וקרנות.
המכון חוקר את תפקידם של היהודים דוברי גרמנית באקדמיה במאות ה-19 וה-20.
מכון לבדב לפיזיקה מכון מחקר שממוקם במוסקבה המהווה אחד המרכזים החשובים של מחקרים בתחום הפיזיקה ברוסיה.
החל משנת 2004 בראש המכון עומד גנדי מסיאץ.
המכון הוקם ב-28 באפריל 1934 כאשר הוחלט על פיצול מכון למתמטיקה ולפיזיקה בלנינגרד.
בקיץ אותה שנה המכון עבר למוסקבה וב-18 בדצמבר 1934 נקרא על שם פיוטר לבדב.
הסגל הראשוני במכון הכיל מדענים שעברו מלנינגרד ביחד עם מנהל המכון סרגיי ואווילוב ומדענים ממוסקבה שנקלטו במכון במקומו החדש.
ואווילוב עצמו היה מומחה לאופטיקה אך האמין שיש להקים מכון למחקרים בתחומי פיזיקה רבים.
תוך זמן קצר במכון היו 8 מעבדות: מעבדת מחקר גרעיני, מעבדת תנודות, מעבדת אופטיקה, מעבדת לומינסנציה, מעבדת אנליזה ספקטראלית, מעבדה דיאלקטרית, מעבדת פיזיקה תאורטית ומעבדת אקוסטיקה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה המכון עבר לקאזאן ופעל בה עד לשנת 1943. במהלך המלחמה מדעני המכון חקרו פיתוח אמצעי ראיית לילה, בדיקות ללא הרס, ייצור רכיבים אלקטרוניים, פיתוח אנטנות, שיטות אקוסטיות לגילוי מוקשים ועוד.
לאחר סיום המלחמה, מדעני המכון הרחיבו את המחקרים בתחום קרינה קוסמית והשתתפו באופן פעיל בפיתוח נשק גרעיני סובייטי.
במהלך שנות ה-60 בוצעו על ידי מדעני המכון מחקרים חשובים בתחום פיזיקת המוליכים למחצה.
מדעני המכון פעילים במחקרים המבוצעים במאיץ LHC.
כל שנה מדעני המכון מפרסמים כ-20 ספרים וכ-1500 מאמרים מדעיים.
במרוצת השנים על בסיס מחלקות המכון הוקמו מעל 20 מכוני מחקר עצמאיים בתחומי פיזיקה שונים.
המכון כולל כ-1,600 עובדים, מהם כ-800 מדענים בעלי תארים שונים וכ-22 חברי האקדמיה הרוסית למדעים.
המחלקות העיקריות נכון לשנת 2012:
מחלקת פיזיקה של מצב מוצק
עובדי המכון זכו מספר פעמים בפרס נובל לפיזיקה:
1958 - פאבל צ'רנקוב, איגור תם, איליה פרנק - על גילוי אפקט צ'רנקוב ופירושו.
1964 - ניקולאי בסוב, אלכסנדר פרוכורוב - על עבודה בסיסית בתחום של אלקטרוניקה קוונטית, שהובילה לבניית מתנדים ומגברים המבוססים על עקרון המייזר-לייזר.
2003 - ויטלי גינזבורג - על תרומה חלוצית לתאוריה של מוליכי על ונוזלי על.
בנוסף אליהם, בשנת 1975 קיבל אנדריי סחרוב פרס נובל לשלום.
מישיק קזאריאן, עובד המכון, זכה בפרס המדינה של ברית המועצות בשנת 1980.
מכון ירושלים לדיינות הוא ארגון המאגד מספר פעילויות ומוסדות ביניהן כולל אברכים "אוהל יוסף", בית דין לממונות "נתיבות חיים" בהכוונת הרב נפתלי נוסבוים, "בית הוראה" עבור המעוניינים להיוועץ בעניינים הלכתיים, תפעול אתר "דין", מכון מחקר תורני, ועוד.
בראש המכון עומדים הרב יוסף פליישמן, אב בית דין "נתיבות חיים", והרב אשר פלג, המכהן גם כדיין.
כולל האברכים ממוקם צמוד לבית הדין, על מנת להכשיר את האברכים הלומדים בו להוראה, כחלק מפעילות זו, אברכים מהכולל משתתפים בחלק מהדיונים כשימוש והנחשבים שביניהם אף יושבים כדיינים בהרכבים השונים.
משרדי המכון נמצאים בירושלים אך למכון שלוחות נוספות כמו הכולל לדיינות שבקריית יערים.
המכון גם מוציא לאור ספרי הלכה, מהמפורסמים שבהם היא סדרת הספרים "עומקא דדינא".
וכן עלון בשם "עלון המשפט" שבו נידונים נושאים שונים בחושן משפט.
באתר "דין", רבני האתר מספקים מענה הלכתי לכל דורש, במגוון שפות, בכל תחומי ההלכה: דיני ממונות, הלכות אישות, כשרות המזון, שמירת שבת, שימוש במכשירים ואביזרים טכנולוגיים ועוד.
השאלות ממוינות לפי נושאים, ונשלחות לרבנים המומחים בתחומן.
כאשר נשלחות למערכת האתר שאלות מורכבות ביותר הדורשות מאמץ מחקרי מרוכז, רבני האתר נועצים בפוסקים חשובים ומדענים רלוונטיים, ומפרסמים את התשובות עם ריכוז של עיון הלכתי, ועם הפניות למקורות השונים, עבור ציבור הקוראים.
השאלות והתשובות נאספות באתר, וכך נרקם מאגר הלכתי, המכיל עשרות אלפי תשובות הלכתיות.
בנוסף האתר מכיל מאגר פרסומי מאמרים הלכתיים מקיפים בנושאי אקטואליה שונים.
באתר ניתן להוריד קבצים של חוזים והסכמים שונים שנערכו כדי להתאימם לכללי ההלכה היהודית (עם הקפדה מדוקדקת על דיני ריבית וכיוצא באלו).
בין המסמכים ניתן למצוא: שטר היתר עסקה, צוואה הלכתית וצוואה של שני שותפים לחלוקה מחיים, הסכם שכירות, הסכם שותפות תיווך ושטר הלוואה עם ערב קבלן.
מכון ירושלים לצדק בע"מ הוא חברה לתועלת הציבור הפועלת בישראל ובארצות הברית משנת 2004. תחומי הפעילות העיקריים של המכון כוללים קידום זכויות האדם בישראל וברשות הפלסטינית, מתן עזרה וסיוע משפטיים לקבוצות חלשות שונות בישראל ותמיכה וסיוע לייצוג מאוזן וראוי של ישראל בזירה הבינלאומית.
מכון ירושלים לצדק הוקם בשנת 2004 ופועל מאז בקידום עמדתה של ישראל בעולם.
עם הזמן הפך המכון לשחקן משמעותי בקידום זכויות אדם, ובייחוד בחשיפת הפרות זכויות אדם בידי הרשות הפלסטינית כלפי אזרחים פלסטינים.
המכון מנוהל בידי פלביה סוולדה (Flavia Sevald) ולידיה מורגן (Lydia Morgan) ומועסקים בו בהתנדבות מלאה מתמחים ממדינות שונות בעולם.
פעילות המכון מגוונת ומורכבת משילוב של עבודת מחקר, סיוע משפטי ודיפלומטיה ציבורית.
פעילות המכון ממומנת בעיקרה על ידי תרומות פרטיות מארצות הברית.
תחומי המחקר של מכון ירושלים לצדק כוללים הפרת זכויות אדם בתחומי הרשות הפלסטינית, זנות וסחר בבני אדם במדינת ישראל, מימון פעילות טרור בידי גופים בינלאומיים ואופן הצגתה של מדינת ישראל בעולם.
עבודת המחקר מתבצעת על ידי עובדי המכון, כמו גם על ידי מתמחים ממדינות שונות המגיעים למכון לתקופה של חודשיים, בה הם מתמקדים בתחום מחקר מסוים.
המכון הפיק עשרות דו"חות בנושאים מגוונים – כולל הפרת זכויות אדם ברשות הפלסטינית ותחת שלטון חמאס ברצועת עזה, כמו גם קיפוח נשים והפרת זכויות הילד.
בזירה המשפטית פעיל המכון בין השאר בתחום הענקת זכות השיבה לישראל לאזרחי מדינות שונות אשר נשללה מהם מסיבות שונות.
בין לקוחות המכון בתחום זה נמנים ניצולי השואה ממוצא אמריקני, כמו גם קורבנות של רדיפה דתית בתחומים שונים של מדינת ישראל והרשות הפלסטינית.
רבים מלקוחותיו המשפטיים של המכון – המקבלים ממנו שירות פרו בונו – הם ניצולי שואה שנפלו קורבן להונאות או שנוצלו בידי אחרים.
בנוסף לאוכלוסייה זו – שאף מכון ירושלים לצדק להביא למשפט את מנהיג תנועת החמאס אסמאעיל הנייה, כאשר הלה עוד היה חי, בגין הפרת זכויות אדם ופשעים נגד האנושות בתקופה בה תפקד כראש הממשלה ברצועת עזה.
מבחינת דיפלומטיה ציבורית – מכון ירושלים לצדק פעיל במישורים שונים, במטרה להביא להבנה עמוקה יותר של המורכבות המאפיינת את הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בתחום זה פעיל המכון ברשתות המדיה החברתית השונות, כמו גם בגופים בינלאומיים רבים.
אנשי המכון הופיעו בפני העצרת הכללית של האומות המאוחדות ובפני הפרלמנט האירופי, בנושא תדמיתה של מדינת ישראל בעולם.
בנוסף – מכון ירושלים לצדק מקיים שיתוף פעולה עם גופים אקדמיים מובילים כגון אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת ניו יורק ואוניברסיטת טורונטו, על מנת להרחיב את הידע ותחומי הפעילות בתחום הדיפלומטיה הציבורית.
אחד הכיוונים העיקריים אותו לקח המכון בתחום הדיפלומטיה הציבורית הוא חשיפת אי-דיוקים מכוונים וקידום תעמולה שקרית מצד התנועה להחרמתה של ישראל (BDS) ותנועות אחרות המקיימות פעילות דומה.
בתחום זה בולט מכון ירושלים לצדק בפעילותו בקרב אוכלוסיות בעלות רקע נוצרי, בתוך ומחוץ לישראל.
בנוסף לתחומי הפעילות הנ"ל – מכון ירושלים לצדק פעיל במתן עזרה וסיוע לאוכלוסיות מוחלשות.
בין המגזרים הנהנים מעזרתו של המכון ניתן למצוא ניצולי שואה, חיילים בודדים (בעיקר חיילים בעלי רקע חרדי שננטשו על ידי משפחותיהם) וקורבנות תעשיית הזנות והסחר בבני אדם בישראל.
הסיוע שמעניק המכון לאוכלוסיות אלו מגוון ונע מעזרה וסיוע משפטיים ועד לפעילויות חברתיות שונות.
שוויון דת – עקב מאבק של מכון ירושלים ניתנת מאז 2012 הנחה של 100% בתשלום מס ארנונה לכלל בתי התפילה ולימוד הדת בישראל.
לפני מאבקו של המכון ניתנה ההנחה רק לבתי כנסת, בעוד כנסיות, מסגדים ובתי תפילה אחרים לא היו זכאים לה.
מאבק בזנות ובסחר בבני אדם – תעשיית המין בישראל היא אחד ממוקדי העניין והפעילות העיקריים של המכון.
בכלל זה עמד המכון במרכזה של מחאה מאורגנת למיגור הזנות מישראל בחודש אוגוסט 2016. במסגרת המחאה התקיימה הפגנה מול בניין ברחוב הירקון בתל אביב הידוע כמעניק שירותים מסוג זה, ומול מועדון החשפנות "פוסיקט" בעיר.
למן הקמתו – טיפל המכון בהצלחה בכ-750 תיקים משפטיים שונים בנושאים של איחוד משפחות וסיוע בקבלת אזרחות ישראלית.
מכון ליאו בק ירושלים הוא מכון מחקר אקדמי בינלאומי על שם הרב ד"ר ליאו בק, מראשי הקהילה הליברלית בגרמניה, שמטרתו לטפח את חקר יהדות גרמניה ומרכז אירופה בעידן המודרני.
למכון שנוסד בירושלים ב-1955 כמה מרכזים: בירושלים, ניו יורק ובלונדון.
המכון הירושלמי ממוקם בשכונת קטמון בירושלים ברחוב בוסתנאי 33, ובראשו עומד (מאז 2020) פרופ' גלילי שחר.
מכון ליאו בק ירושלים מקדם ומעודד את חקר ההיסטוריה והתרבות של היהודים בגרמניה ובמרכז אירופה במגוון תחומי דעת.
פרסומי המכון ופעילויותיו עוסקים הן ביצירה התרבותית והאמנותית של אישים יהודים בולטים שפעלו במרחב זה והן בהתפתחותה ההיסטורית של החברה היהודית בכללה – בשאלות הנוגעות לחיים הקהילתיים והדתיים היהודיים, לתהליכים חברתיים, תרבותיים, פוליטיים, כלכליים, לסוגיות מגדריות וליחסי היהודים עם סביבתם הלא יהודית במרחב זה ועם קהילות יהודיות אחרות בעולם.
מכון ליאו בק נוסד בירושלים במאי 1955 על ידי כמה אינטלקטואלים שנמנו עם הפעילים הציונים המרכזיים בגרמניה.
בין מייסדי המכון היו עקיבא ארנסט סימון, זיגפריד מוזס, מרטין בובר, גרשם שלום ושמואל הוגו ברגמן.
מייסדי המכון שאפו להעלות את ערכה של מורשת יהודי גרמניה, תוך ניסיון להשתלב בסביבתם החדשה בחברה הישראלית.
המכון בתחילת דרכו הורכב בעיקר מפעילי ציבור מרכזיים בממסד הציוני הגרמני וקצתם אנשי רוח ואקדמיה, והיה לארגון תרבותי של מהגרים אשר חתרו להנציח את מורשתן ההיסטורית של קהילות מוצאם.
המכון הירושלמי שאף להשתלב בסביבתו החדשה, תוך שמירה על המורשת הייחודית של יהדות גרמניה ותרומתה להליך התגבשותה של החברה הישראלית.
אתגר זה עורר חילוקי דעות בנוגע לאופן פעילותו המחקרית ודרכו הציבורית של המכון; אחת הסוגיות שבהן לא הייתה הסכמה בין מייסדי המכון לבין ההיסטוריונים המרכזיים באקדמיה הישראלית, הייתה האם יש לתאר או לבנות סיפור לאומי אחד לכלל ההיסטוריה היהודית, דהיינו לתאר את היהדות כמכלול כפי שראו זאת ההיסטוריונים הממסדיים המרכזיים.
או, לעומתם, להציג את ההיסטוריה של יהדות גרמניה כתופעה היסטורית ייחודית.
בחלוף השנים המכון החל לפעול באופנים שונים שקרבו אותו אל ההיסטוריוגרפיה והחברה הישראלית, ביניהם ניתן לראות למשל את תרגום יצירותיהם הקלסיות של ההוגים: הרמן כהן, ליאו שטראוס, ליאו בק ופרנץ רוזנצוויג לעברית, שיתוף פעולה הולך גדל עם חוקרים ישראליים ופרסום בשפה העברית.
תהליכים אלו ואחרים תרמו להבשלתם של חילופי דורות ושינוי אופי המכון, מארגון מהגרים למכון מחקר המקיים קשרים עם הממסד האקדמי הישראלי.
לאורך השנה מקיים המכון אירועי תרבות מסוגים שונים לקהל האקדמי ולקהל הרחב – כנסים, הרצאות, ערבי דיון, "קברטים ספרותיים" והקרנת סרטים המלווים בהרצאות ובמפגשים עם יוצרים וחוקרים.
כך הפך המכון למוסד תרבות ולמקום מפגש לסטודנטים, חוקרים ולקהל שוחר התרבות.
מכון ליאו בק ירושלים יוזם ותומך בהוצאה לאור של מחקרים בתחום ההיסטוריה והתרבות של היהודים מתחום התרבות הגרמני וכן בפרסום של כתבי מקור בתרגום עברי.
המכון מוציא לאור בשיתוף עם מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל את הסדרה גשרים – מחקרים בתולדות יהודי מרכז אירופה הכוללת חיבורים מונוגרפיים פרי עטם של חוקרים צעירים וותיקים.
כתב העת חידושים בחקר תולדות יהודי גרמניה ומרכז אירופה, היוצא לאור בעברית, כולל מאמרים במגוון נושאים ותחומי דעת.
פרסום זה נועד לאפשר לחוקרים ישראלים צעירים בימה נוחה להוצאה לאור של עבודותיהם והוא פתוח גם בפני חוקרים בכירים.
המאמרים זמינים לקריאה באתר כתב העת חידושים.
המכון מוציא לאור, בשיתוף עם ההוצאה לאור הגרמנית Suhrkamp את ה"אלמנך היהודי" (Jüdischer Almanach des Leo Baeck Instituts) בשפה הגרמנית.
פרסום זה, המוקדש מדי שנה לנושא מרכזי, כולל מגוון מאמרים בנושא הנבחר ומיועד לקהל הרחב בארצות דוברות הגרמנית וברחבי העולם.
גיזלה-מיכאלה דאקס משמשת עורכת ראשית של האלמנך משנת 2001.
כתבי מקור שיצאו לאור בהשתתפות המכון
נהריים: מבחר כתבים, פרנץ רוזנצווייג
דת התבונה ממקורות היהדות, הרמן כהן
הליברליזם ומשבר המודרנה, ליאו שטראוס
היזמה להקמת מכון לתולדות יהדות גרמניה על שם ליאו בק יצאה מירושלים בכנס הייסוד במאי 1955, אשר בעקבותיו נוסדו המכון הירושלמי והמכונים בניו יורק ובלונדון.
המכון בירושלים מקיים קשרים עם המכונים האחרים בניו יורק ובלונדון, הבאים לידי ביטוי באמצעות עריכת כנסים משותפים, הוצאה לאור, מחקר ופרסום.
בנוסף ב-1989 נוסדה בברלין קבוצת מחקר לחקר ההיסטוריה של יהדות גרמניה בשם: Wissenschaftliche Arbeitsgemeinschaft des Leo-Baeck-Instituts, המשתפת פעולה עם שלושת המכונים: בירושלים, ניו יורק ולונדון.
הארכיון וספריית המכון מאגדים אוסף עשיר של ספרים ומסמכים נדירים העוסקים בהיסטוריה ובתרבות של היהודים דוברי הגרמנית.
המכון מקים ארכיון של סרטים העוסקים בנושאים הקשורים בהיסטוריה ובתרבות של יהודי גרמניה ומרכז אירופה.
הארכיון והספרייה פתוחים לקהל הרחב ומשמשים חוקרים ומתעניינים.
מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל (מכון ברוקדייל) הוא מכון ישראלי למחקר חברתי יישומי.
המכון מסייע לטיוב החלטות מרכזיות הנוגעות לרווחת אנשים, ותורם לחיזוקה של החברה בישראל.
המכון מזהה וחוקר נושאי מפתח בחברה ושותף להכוונת מדיניות, לעיצוב תוכניות ולטיוב שירותים חברתיים לאדם, למשפחה ולקהילה.
זאת, למען העצמת החוסן החברתי של מדינת ישראל ולרווחת כלל תושביה.
בשנת 1974, בסיוע מענק מקרן ברוקדייל, הוקם מכון ברוקדייל כמכון לחקר גרונטולוגיה מתוך שותפות בין ממשלת ישראל ובין הג'וינט העולמי.
בתחילה התמקד המכון בהתמודדות עם האתגרים שמציבה החברה המזדקנת בישראל.
עם הזמן הורחב המנדט הזה כדי לכלול מגוון רחב של אתגרים חברתיים הניצבים בפני ישראל.
בשנת 2004, הצטרפה קרן דוד ואינז מאיירס מקליבלנד לשותפות והוחלף שם המכון למכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל.
במכון ברוקדייל כיום עשרה צוותי מחקר: צוות ילדים ונוער, צוות מדיניות בריאות, צוות מוגבלויות, צוות תעסוקה, צוות זיקנה, צוות שילוב חברתי, צוות תוצאות, צוות הבטחת איכות בשירותים חברתיים, צוות אוכלוסייה ערבית.
בנוסף, פועלות ארבע יחידות תמך: השירות הכלכלי, איסוף נתונים, עריכה ופרסומים ומרכז המידע.
בשנת 2024 מונתה פרופ' מיכל גרינשטיין-וייס למנכ"לית המכון.
בין השנים 2017-2023 מנכ"ל המכון היה פרופ' מייקל הרטל, הוא החליף את פרופ' ג'ק חביב, שהיה ממיסדי המכון, ושעבד במכון מאז היווסדו, ושימש כמנכ"ל המכון בשנים 1984-1991, ושוב בשנים 1994-2017.
הגישה הרב-תחומית של המכון משתקפת ברקע המגוון של יותר מ-120 עובדי המכון, הבאים מתחומי האנתרופולוגיה, הבריאות, הגרונטולוגיה, החינוך, הכלכלה, המדיניות הציבורית, הסוציולוגיה, העבודה הסוציאלית, הסטטיסטיקה, הפסיכולוגיה ועוד.
תוכנית עבודה הרב-שנתית מתבצעת בשיתוף עם הוועדה הבין-משרדית שכוללת: נציגי הג'וינט העולמי ונציגי ממשלת ישראל.
נציגי ממשלת ישראל הם: מנכ"ל משרד הבריאות, מנכ"ל משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, מנכ"ל משרד החינוך, מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי וסמנכ"ל אגף תקציבים, משרד האוצר והמשרד לשוויון חברתי.
עבודת המכון מתרכזת במחקר יישומי לביסוס וטיוב מדיניות, שירותי ייעוץ ודאטה לתמיכת החלטות ולמידה בינלאומית.
מחקרי המכון כוללים עיבוד נתונים והסקת מסקנות; הערכת תוכניות; סקירות ספרות ופרקטיקות מיטביות; תגובה מהירה לצורכי ממשלה דחופים; והצעות קונקרטיות לצעדי המשך.
שירותי ייעוץ ודאטה כוללים שירותי נתונים ומידע; אינטגרציה רב-תחומית; ייעוץ ופיתוח כלי ידע; איכות ופיקוח; הכשרה, הכוונה ופיתוח ההון האנושי בממשלה.
בנוסף המכון מקדם למידה בינלאומית התאמת פרקטיקות מהעולם לישראל; והטמעה מקומית.
טיפוח רשת יועצים מומחים בינלאומית; ייצוג מדינת ישראל בזירה הבינלאומית.
במשך השנים, תרמו מחקרי המכון לרבים מן הנושאים המרכזיים הנמצאים על סדר היום הציבורי והחברתי.
בשנות התשעים, יצרה העלייה הגדולה של יהודי אתיופיה לישראל צורך במדיניות רווחה חדשה ובשירותים המותאמים לקידום שילובם בחברה.
המכון העריך כמה תוכניות לאומיות, כגון הפרויקט הלאומי לקהילה האתיופית בישראל ופאקט (הורים וילדים יחד), שנוסדו כשותפויות בין הממשלה ובין ארגונים פילנתרופיים יהודיים.
כמו כן, כחלק של חוק ביטוח בריאות ממלכתי, בשנות התשעים החל המכון לערוך סקר דו-שנתי, מחקר דעת הציבור על רמת השירות ותפקוד מערכת הבריאות בישראל.
הממצאים מצוטטים בעקביות על ידי ארבע קופות החולים המתחרות ביניהן על חברים חדשים.
באמצע שנות האלפיים פותחה 360° התוכנית הלאומית לילדים ולנוער בסיכון תוך תמיכה מקצועית של חוקרי מכון ברוקדייל, והמכון נשאר מעורב בהרחבתה.
יוזמות אחדות שנועדו לטפל באתגרים של החברה המזדקנת פותחו והוערכו על ידי המכון, כולל התוכנית הלאומית הראשונה להתמודדות עם מחלת אלצהיימר ודמנציות אחרות בשנת 2013, ותוכניות לקידום תעסוקה בקרב גמלאים.
תוכנית ברוקדייל מיועדת לבני 60+, מתוך הבנה שלימודים למבוגרים מאפשרים להמשיך להתפתח, להיות פעילים, וללמוד בסביבה אקדמית איכותית.
פעילות לגיל השלישי חשובה, בעיקר באספקט של שיפור זיכרון למבוגרים.
במסגרת התוכנית המשתתפים נהנים מהרצאות מעניינות למבוגרים, וכך יכולים גם לחלוק תחומי עניין משותפים עם משתתפים אחרים.
כל שנה המכון מפרסם שנתון הזקנה אשר מרכז את מרב הנתונים על זקנים בישראל ומהווה משאב מרכזי לעוסקים בתחום הזקנה.
ניתוח הנתונים נעשה במיוחד לצורך השנתון ומתבסס על שיתופי פעולה עם הלמ"ס, המוסד לביטוח לאומי, משרד הבריאות, משרד הרווחה והביטחון החברתי, משרד החינוך, משרד האוצר והמשרד לשוויון חברתי ועוד.
מכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון (JISS) הוא מכון מחקר שמרני המתמקד בתחומי הביטחון, אשר הוקם בירושלים בשנת 2017. הוא עוסק במחקר ובהצעות מדיניות בתחומי ביטחון לאומי ומדיניות חוץ.
המכון מאויש על ידי צוות חוקרים שפעל בעבר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים.
הוא אימץ שם ולוגו בעלי דמיון ניכר לאלו של המכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS) בתל אביב.
המכון פועל לקידום מחקרים מעמיקים בסוגיות חוץ וביטחון, תוך גיבוש המלצות מדיניות למקבלי החלטות, העשרת השיח הציבורי וטיפוח קשרים בינלאומיים עם מוסדות מחקר מקבילים.
פעילותו המחקרית באה לידי ביטוי בפרסום סדרת "ניירות ירושלים" העוסקת בסוגיות אסטרטגיות, לצד ניירות עמדה, איגרות תקופתיות ופרסומים שוטפים בעברית ובאנגלית המונגשים באתר המכון וברשתות החברתיות.
במישור הציבורי והמקצועי, המכון מקיים כנסים בינלאומיים, ימי עיון לקהל הרחב ותדרוכים המיועדים לדיפלומטים ולעיתונאים.
כמו כן, הוא עורך מפגשים עם משלחות מחו"ל ומקיים סדנאות מקצועיות עבור ארגונים יהודיים ומוסדות ציבור.
לצד אלו, המכון מקיים קשרי עבודה ענפים ושיתופי פעולה בינלאומיים, תוך שימת דגש מיוחד על שיח עם מכוני מחקר מובילים בהודו, במוסדות אקדמיים ביוון, בקפריסין ובצפון אמריקה.
המכון פרסם נייר עמדה שבו נטען כי המאבק על הרפורמה המשפטית גרם נזק למדינת ישראל, בו נכתב: "מדינת ישראל חייבת להכנס לתבנית מחשבתית שונה, אשר נותנת קדימות לצורכי הביטחון על פני צרכים לגיטימיים אחרים".
המכון פרסם קול קורא שבו נטען לפיו המשך המאבק על הרפורמה המשפטית מסכן את המדינה, ומחייב שינוי סדרי העדיפויות, כך שצרכי הביטחון יקבלו קדימות על פני צרכים אחרים.
הוא דרש מהמנהיגים לעצור את החקיקה החד-צדדית ולהגיע לפשרות, כדי לאפשר התמודדות עם איומים ביטחוניים בלתי נמנעים.
נשיא: פרופ' אפרים ענבר - מומחה ליחסים בינלאומיים ואסטרטגיה
סגן נשיא: אל"ם (מיל.) ערן לרמן - מומחה למדיניות חוץ ודיפלומטיה
אלוף (מיל.) יעקב עמידרור - לשעבר ראש המטה לביטחון לאומי
פרופ' איל בן-ארי - מומחה לביטחון והגנה במזרח אסיה, צה"ל, כוחות ההגנה של יפן והצבאות הדמוקרטיות המתועשות
פרופ' איתן גלבוע - מומחה לארצות הברית, לתקשורת בינלאומית ולדיפולמטיה ציבורית
אלוף (מיל.) איתן דנגוט - מומחה לענייני פלסטינים וביטחון אזורי
פרופ' אל"ם (מיל.) גבי סיבוני – מומחה צבא וביטחון, סייבר וטכנולוגיה צבאית
פרופ' הלל פריש - מומחה לעולם הערבי
ד"ר עוזי רובין – מומחה לאיום מפני טילים ולהגנה מפניהם
ד"ר אושרית בירודקר - מומחית ליחסי ישראל-הודו
מר אלכס גרינברג – רס"ן (מיל') בחטיבת המחקר של אמ"ן.
ד"ר יגיל הנקין – היסטוריון צבאי
ד"ר חי איתן כהן ינרוג'ק - מומחה לטורקיה
ד"ר אודי לוי - מומחה ללוחמה כלכלית
ד"ר עמנואל נבון - מומחה ביחסים בינלאומיים
סגן אלוף (מיל') דניאל ראקוב – מומחה לרוסיה
אלוף-משנה (מיל') אוליבייה רפוביץ' - מומחה ביחסים בין-לאומיים ותקשורת
עו"ד יפעה סגל – מומחית למשפט הבינלאומי ולוחמה משפטית
מר בוב סילברמן – מומחה למדיניות המזרח התיכון
ד"ר יונתן ספייר – מזרחן, פרשן ומומחה בסוריה, עיראק, קבוצות אסלאמיות רדיקליות וכורדיסטן
ד"ר פנינה שוקר - מומחית לסוגיות של ביטחון לאומי, דעת קהל ומדיניות חוץ
מכון לשם הוא מתקן ביטחוני אזרחי של חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, הממוקם בצפון הגליל התחתון, ישראל.
במכון לשם שוכנות חטיבות שונות בחברה, ביניהן החטיבה שאחראית לפיתוח וייצור של מערכות כיפת ברזל וקלע דוד.
המתקן שוכן בגליל התחתון והוא אחד המעסיקים הגדולים ביותר באזור זה.
ממערב למתקן נמצא היישוב רקפת וכביש 784, מצפון העיר סח'נין וכביש 805.
שטח המתקן הוא 4,754 דונם, ובכך הוא המתקן השני בגודלו של רפאל, אחרי מכון דוד.
האדמה עליה יושב היא בבעלות מינהל מקרקעי ישראל ומוחכרת לחברת רפאל שעושה בו שימוש.
המתקן הוקם בנובמבר 1982 עם העברת מספר חטיבות ומפעלים של רפאל ממתקנים שונים מרחבי המדינה ובעיקר ממכון דוד, הקרוב והגדול מבין מתקני החברה באותה תקופה, למתקן החדש.
בעקבות חשש שעלה בקרב עובדי החברה מהמעבר לפריפריה והתרחקות של עובדי החברה ממקום מגוריהם הנוכחי, הופעלו מערכות היסעים נרחבות למכון למי שבחר להישאר במקום מגוריו, והובטחו קרקעות לבניין בתים ביישובים סמוכים ובעיר כרמיאל לאלו שבחרו לעבור.
במהלך 2006, בזמן מלחמת לבנון השנייה, הופסקה העבודה פעמים רבות במתקן הצפוני שהיה עתיד לייצר את טילי כיפת ברזל בגלל אזעקות שהופעלו במקום והכריחו את העובדים להיכנס למרחבים מוגנים.
לאורך המלחמה לא היו נפילות במתקן.
המתקן מאכלס חטיבות שונות ששייכות לחברת רפאל:
חטיבת מערכות לעליונות אווירית – עוסקת בפיתוח וייצור טילים מונחים לרבות טילי אוויר-אוויר, אוויר-קרקע, טילי נ"ט ומערכות אלקטרואופטיות.