tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התזמורת הופיעה עם סולנים רוסים ובהם יורי בשמט, ויקטור טרטיאקוב, ודים רפין, אלכסנדר קניאזב, אלכסנדר רודין, אלכסנדר גינדין ונדיר קורובייניקוב, וכן עם סולנים בינלאומיים בהם אנה דורלובסקי וטורלף טדיין.
התזמורת הקליטה יותר מ-100 תקליטורים עבור נקסוס.
התזמורת הסימפונית של מדריד (בספרדית: Orquesta Sinfónica de Madrid) היא תזמורת סימפונית ספרדית, שנוסדה בשנת 1903 ומושבה הוא במדריד, בירת ספרד.
מאז 1998, היא משמשת כתזמורת הראשית הקבועה של התיאטרון המלכותי של מדריד.
שורשיה של התזמורת הסימפונית של מדריד נעוצים באגודת הקונצרטים של מדריד, שנוסדה בשנת 1866 על ידי פרנסיסקו אסנחו ברבירי.
בשנת 1903 נקלעה האגודה למשבר חמור על רקע קשיים כלכליים וחילוקי דעות פנימיים.
בעקבות זאת, החליטו חלק מהנגנים להתארגן מחדש בהרכב עצמאי, במטרה לשמר את הרצף של קונצרטים סימפוניים בעיר ולשמור על חיי המוזיקה הקלאסית במדריד.
הרעיון להקמת התזמורת החדשה נולד בביתו של הכנר חוסה דל ירו, שנהנה מתמיכתם של הנגנים הקאמריים חוליו פרנסס, וויקטור מירצקי לארמט, יחד עם נגני הקפלה המלכותית: פרנסיסקו גונסאלס ומיגל יוסטה.
לאחר מסע שכנוע, הצטרפו כ-80% מנגני התזמורת המקורית להרכב החדש.
מאחר שרבים מהמייסדים שימשו גם כפרופסורים בקונסרבטוריון המלכותי של מדריד, הם הצליחו לגייס במהירות כישרונות צעירים למקומות שהתפנו.
בדצמבר 1903 התקיימה הפגישה הראשונה של הנגנים באולם החזרות של התיאטרון הממלכתי של מדריד, שבה הוחלט על השם: "התזמורת הסימפונית של מדריד".
התזמורת הוקמה כחברה פרטית ואוטונומית של מוזיקאים, ואת פעילותה הראשונית מימנה באמצעות תרומותיהם האישיות של חבריה.
עקרון יסוד מוצהר היה עצמאות מוחלטת מכל תלות בגורמים חיצוניים (ציבוריים או פרטיים), שעלולים להתערב בניהולה.
בהמשך, התקיימה התזמורת אך ורק מהכנסות קונצרטים והקלטות.
לאחר הקמתה החלה התזמורת לפעול בקצב מואץ, הופיעה רבות במדריד וצברה מוניטין בזירה הקלאסית הספרדית בזכות הקפדה על איכות נגינה גבוהה.
במקביל לפעילות הקונצרטית, ניהלה התזמורת פעילות חינוכית משמעותית, כאשר רבים מנגניה שימשו כמורים וכפרופסורים במוסדות מוזיקליים, כולל הקונסרבטוריון המלכותי, ובכך הבטיחו רמה מקצועית גבוהה וטיפחו את הדור הבא של מוזיקאים ספרדים.
בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 התמודדה התזמורת עם קשיים כלכליים על רקע המצב הפוליטי והחברתי בספרד, אך המשיכה בפעילותה.
מאמצע המאה ה-20 הרחיבה התזמורת את פעילותה מעבר למדריד, הופיעה ברחבי ספרד ובביקורים בינלאומיים, והחלה להקליט תקליטים ולהשתתף בהקלטות לרדיו ולטלוויזיה.
בשנת 1997 נחתם הסכם אסטרטגי עם התיאטרון המלכותי במדריד, שבמסגרתו הפכה התזמורת הסימפונית של מדריד לתזמורת הקבועה של בית האופרה החל מ-1998. הסכם זה העניק לתזמורת יציבות תפעולית ואפשר להרחיב את פעילותה בתחומי האופרה והמוזיקה הקלאסית הגדולה.
מאז, התזמורת משתתפת באופן קבוע בהפקות אופרה מרכזיות, קונצרטים סימפוניים ומופעי מוזיקה מיוחדים, תוך שמירה על עצמאותה האמנותית.
התזמורת הסימפונית של מדריד ידועה ברפרטואר רחב ומגוון, המשלב בין הקלאסיקה האירופית הגדולה לבין יצירות ספרדיות מקוריות, ובכך ממשיכה לשמש כמרכז חשוב של חיי התרבות והמוזיקה הקלאסית במדריד.
התזמורת הסימפונית של הודו היא תזמורת סימפונית הממוקמת במומבאי שבהודו.
התזמורת הסימפונית של הודו היא התזמורת המקצועית הראשונה והיחידה בהודו.
מטרתה של התזמורת היא לספק פלטפורמה מצוינת עבור נגנים הודים להופיע ברמה בין-לאומית, וכן להנגיש לקהל ההודי מוזיקה קלאסית מערבית ברמה גבוהה.
התזמורת נוסדה בשנת 2006 על ידי יו"ר המרכז הלאומי לאמנויות הבמה, חושרו נ' סונטוק.
הכנר מאראט ביסנגאלייב, ששימש כמנהלה המוזיקלי של התזמורת משנת הקמתה ועד שנת 2025.
זיין דלאל מונה לעוזר המנצח של התזמורת בספטמבר 2014, לאחר ששימש שבע שנים כמנצח הבית.
יבגני בושקוב משמש כמנצח הבית של התזמורת, תפקיד אליו נכנס בינואר 2017.
בינואר 2026 התמנה המנצח האנגלי מרטין בראבינס לתפקיד המנהל המוזיקלי השני של התזמורת.
המרכז הלאומי לאמנויות הבמה במומבאי משמש כמשכנה הקבוע של התזמורת.
עונת הקונצרטים של התזמורת כוללת לא רק יצירות מהרפרטואר הסימפוני, אלא גם הופעות של אופרה, בלט ומוזיקה קאמרית.
התזמורת הקימה לצידה גם תזמורת קאמרית.
התזמורת הסימפונית של הודו שיתפה פעולה עם מנצחים בעלי שם עולמי, ביניהם שארל דיטואה, מרטין בראבינס, קרלו ריצי, אוגוסטין דומאי, יורי סימונוב, ליאור שמבדל, רפאל פאיארה, אדריאן ליפר, יוהנס וילדנר, יבגני בושקוב, דנקן וורד, קארל ג'נקינס, מישה דאמב, אלכסנדר אניסימוב, כריסטוף פופן, ועוד.
סולנים שהופיעו עם התזמורת כוללים את מריה ז'ואאו פירס, אוגוסטין דומאי, סיימון או'ניל, סדריק טיברגיין, אלינה איבראגימובה, בארי דאגלס, אנג'ל בלו, זאקיר חוסיין, אדגר מאייר, בלה פלק, תמאס ואסארי וולנה נוידאוור.
בעשור שחלף מאז הקמתה, התזמורת הופיעה ברחבי הודו ובעולם.
סיבובי הופעות של התזמורת כללו הופעות באולם העמודים במוסקבה ובבית האופרה המלכותי במסקט.
באוקטובר 2015, התזמורת הסימפונית של הודו פתחה את עונת 2015–2016 של "קלאסיקות אבו דאבי", והופיעה באודיטוריום ארמון האמירויות באבו דאבי.
בינואר 2016, הגישה התזמורת שני קונצרטים בשווייץ, באולם ויקטוריה בז'נבה ובאולם טונהאלה בסנט גאלן.
בנוסף לרפרטואר הסימפוני המרכזי, המרכז הלאומי לאמנויות הבמה והתזמורת הסימפונית של הודו הציגו גם הפקות גדולות, כולל הפקות אופרה מלאות – עם הפקות של "טוסקה", "מאדאם באטרפליי", ו"אבירות כפרית".
בשנת 2017 הציגה התזמורת הפקה חדשה של "לה בוהם", בניצוחו של קרלו ריצי.
מרטין בראבינס (2026 - ממשיך)
התזמורת הסימפונית של ניו זילנד היא תזמורת סימפונית שבסיסה בולינגטון, ניו זילנד.
כתזמורת הלאומית של ניו זילנד, התזמורת היא גוף כתר אוטונומי בבעלות ממשלת ניו זילנד, בהתאם ל"חוק התזמורת הסימפונית של ניו זילנד משנת 2004".
כיום, התזמורת פועלת ממרכז מייקל פאולר ולעיתים קרובות הופיעה בבית העירייה של ולינגטון הסמוך, לפני שנסגר בשנת 2013. בנוסף להופעותיה בוולינגטון, התזמורת מופיעה גם באוקלנד, כרייסטצ'רץ' ודנידין.
הרעיון להקמת תזמורת לאומית עבור ניו זילנד הוצע לראשונה עם ייסוד חברת הרדיו והשידור בשנת 1925. מאז שנות ה-20 המאוחרות של המאה ה-20, פעלו תזמורות אולפן מטעם הרדיו בערים הגדולות.
תזמורת לאומית רשמית הוקמה לבסוף בשנת 1939 עבור התערוכה המאה של ניו זילנד שהתקיימה ב-1940.
התזמורת הפכה לגוף קבוע בשנת 1946 בעקבות מלחמת העולם השנייה בתור "התזמורת הלאומית של שירות השידור של ניו זילנד", בהקמתם של אוסוולד צ'יזמן ואחרים.
קונצרט הפתיחה הרשמי התקיים ב-6 במרץ 1947.
התזמורת נוהלה כמחלקה בתוך תאגיד השידור של ניו זילנד, אשר הפך מאוחר יותר לרדיו ניו זילנד, ונודעה אז בתור "התזמורת הלאומית של ניו זילנד".
בשנת 1961, המלחין איגור סטרווינסקי ומנצח העמית שלו רוברט קראפט ניצחו על התזמורת בתוכנית מיצירותיו של סטרווינסקי.
התזמורת שונתה לתזמורת הסימפונית של ניו זילנד ב-1963, וב-1975 שונה שמה שוב לתזמורת הסימפונית של ניו זילנד.
בשנת 1988 התזמורת קיבלה עצמאות מלאה מרדיו ניו זילנד, והחלה לפעול כחברה עצמאית.
גם לאחר ההפרדה הרשמית, ביצועי התזמורת ממשיכים להיות מוקלטים, משודרים ומאורכבים על ידי רדיו ניו זילנד.
הופעות מבית העירייה של אוקלנד, בית העירייה של ולינגטון ומרכז מייקל פאולר משודרות בשידור חי ומוזרמות באופן מקוון, והופעות במרכזים אחרים או בערים בחוץ לארץ בדרך כלל מוקלטות ומשודרות בתאריכים מאוחרים יותר.
בשנת 2022, התזמורת קיימה קונצרט מיוחד לרגל 75 שנה להיווסדה, בניצוחה של ג'מה ניו.
לתזמורת ניו זילנד יש היסטוריה ארוכה של לוח זמנים מקיף של סיבוב הופעות ברחבי ניו זילנד.
התזמורת הופיעה בכרייסטצ'רץ' כבר בשנת 1947.
התזמורת מבצעת את סדרת הליבה שלה, הכוללת 12 תוכניות, בולינגטון ובאוקלנד.
כמחצית מהתוכניות הללו מוצגות גם בהמילטון, כרייסטצ'רץ' ודנידין.
בנוסף, התזמורת מבקרת מדי שנה במספר ערים פרובינציאליות ברחבי המדינה.
התזמורת יצאה מספר פעמים לסיבובי הופעות מעבר לים.
הבולט שבהם היה בשנת 2005, אז הופיעה בפסטיבל הפרומס של ה-BBC, בסנייפ מולטינגס, בקונצרטחבאו שבאמסטרדם, ובתערוכת אקספו העולמית באייצ'י שביפן.
פראנץ פאול דקר היה המנצח האחרון של תזמורת ניו זילנד שנשא בתואר מנצח ראשי, והחזיק בתואר מנצח כבוד עד למותו במאי 2014. המנצח הראשון שנשא בתואר מנהל מוזיקלי של התזמורת היה ג'יימס ג'אד, שכיהן בתפקיד מ-1999 עד 2007. ג'אד הוא כיום מנהל מוזיקלי אמריטוס של התזמורת.
במאי 2007 מונה פייטארי אינקינן למנהל המוזיקלי השני של תזמורת ניו זילנד, והוא נכנס רשמית לתפקיד בינואר 2008. אינקינן סיים את כהונתו ב-2015 ולאחר מכן קיבל את תואר מנצח כבוד.
ביוני 2015 הודיעה התזמורת על מינויו של אדו דה וארט למנהל המוזיקלי הבא שלה, כאשר הופעותיו הראשונות התקיימו במרץ 2016. קונצרט הסיום של דה וארט כמנהל מוזיקלי נערך בנובמבר 2019. ב-2020 הוא קיבל את תואר מנצח כבוד של התזמורת.
המנצח עמית של התזמורת, האמיש מקיץ', מונה למנצח ראשי תושב החל מינואר 2020. ב-2022 מינתה התזמורת ניו זילנד את ג'מה ניו לתפקיד מנהלת אמנותית ומנצחת ראשית, והפכה לאישה הראשונה שמחזיקה בתפקידי ניצוח בכירים בתזמורת.
היא צפויה לסיים את תפקידיה ב-2027 ולאחר מכן לקבל את התואר שותפה אמנותית.
תזמורת הנוער הלאומית של התזמורת הסימפונית של ניו זילנד נוסדה על ידי ג'ון הופקינס בשנת 1959.
התזמורת עורכת אודישנים מדי שנה מחדש, ולאחר לוח זמנים אינטנסיבי של חזרות, היא מבצעת תוכנית אחת.
בשנת 2007, חזרה התוכנית על עצמה באוקלנד, ולינגטון וכריסטצ'רץ'.
התזמורת חגגה את עונת יובל החמישים שלה בשנת 2009. העונה התקיימה בניצוחו של פול דניאל, עם ג'ון צ'ן כסולן ובן מוריסון ככנר ראשי.
התוכנית כללה את הסימפוניה השביעית של מאהלר, קונצ'רטו לפסנתר ליד שמאל מאת ראוול, ויצירה מקורית של נטלי האנט, "רק להר הגבוה ביותר".
עונת 2009 ציינה גם את חזרתו של ג'ון הופקינס להצטרף לחגיגות.
התזמורת הקאמרית של ניו זילנד
התזמורת הקאמרית של ניו זילנד נוסדה בשנת 1987 על ידי הכנר סטיבן מנה מחברי התזמורת של ניו זילנד, אשר שימש כמנצח הראשון שלה.
התזמורת הורכבה מחברים בתזמורת הסימפונית של ניו זילנד.
במהלך 13 שנות פעילותה, הקליטה התזמורת וקיימה סיבובי הופעות נרחבים.
לרוב, היא הופיעה ללא מנצח, תחת ניהולו האמנותי של הכנר הראשי הראשון שלה, דונלד ארמסטרונג.
אנדרה דה רידר (נבחר, צפוי לנצח בשנת 2027)
התזמורת הסימפונית של דיסלדורף היא תזמורת סימפונית גרמנית שנוסדה בשנת 1812 ומושבה בדיסלדורף.
בהיותה התזמורת העירונית השנייה בוותיקותה בגרמניה, משכנה הקבוע הוא באולם ה"טונהאלה" בדיסלדורף.
בנוסף לקונצרטים הסימפוניים שלה, משמשת התזמורת כאחת משתי התזמורות של ה"דויטשה אופר אם ריין", לצד התזמורת הפילהרמונית של דיסבורג.
בחודש מאי 1818 הוקמה האגודה המוזיקלית העירונית כחלק מפסטיבל המוזיקה הראשון של הריין התחתון.
פרידריך אוגוסט בורגמילר הועסק כמנהל המוזיקלי הראשון של ההרכב.
בין השנים 1824 ל-1833, שימשו לואי שפור ופרדיננד ריס כמנהלים מוזיקליים זמניים של ההרכב.
התזמורת נוסדה באופן רשמי בשנת 1864, כאשר 34 נגנים התקבלו רשמית לשירות העיר.
לרגל יום השנה ה-150 לתזמורת הסימפונית של דיסלדורף, שונה שמו של האולם הגדול ב"טונהאלה" בדיסלדורף ל"אולם מנדלסון", כהוקרה למנהלה המוזיקלי בעבר.
בשנת 2015, התמנה אדם פישר למנצח הראשי של התזמורת.
פישר והתזמורת הקליטו את יצירותיו הסימפוניות של גוסטב מאהלר עבור חברת התקליטים AVI בשיתוף עם רשת השידור "דויטשלנדפונק".
בספטמבר 2024, הודיעה התזמורת על הארכת חוזהו של פישר כמנצח ראשי עד ל-31 ביולי 2030.
התזמורת הפילהרמונית הישראלית היא התזמורת הסימפונית העיקרית והידועה ביותר במדינת ישראל.
התזמורת נוסדה על ידי הכנר ברוניסלב הוברמן, שהביא לארץ מוזיקאים יהודים רבים מגרמניה הנאצית, רבים מהם הנגנים הטובים ביותר בתזמורות אירופה שגורשו ממשרותיהם על ידי הנאצים.
בעת היווסדה נקראה "התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית" (Palestine Symphony Orchestra).
על קונצרט הפתיחה שלה, שנערך באולם יריד המזרח בתל אביב ב־26 בדצמבר 1936 ניצח המנצח הנודע ארטורו טוסקניני.
בקונצרט זה ניגנה התזמורת את היצירות הבאות:
הפתיחה "סולם המשי" של רוסיני
הסימפוניה מס' 2 ברה מז'ור מאת ברהמס
הסימפוניה "הבלתי גמורה" מס' 8 מאת שוברט
נוקטורנו וסקרצו מתוך "חלום ליל קיץ" מאת פליקס מנדלסון
בין השנים 1939–1945 כיהן ליאו קסטנברג כמנהלה.
בתקופה זו, בשנות מלחמת העולם השנייה, הופיעה התזמורת ב־140 קונצרטים המיועדים לחיילי בעלות הברית בחזיתות השונות, לרבות הופעה בפני חיילי הבריגדה היהודית באל עלמיין בנובמבר 1944 ובנובמבר 1945, בתום מלחמת העולם השנייה, בקונצרטים חגיגיים בבלגיה.
בכ-70 קונצרטים הצטרפה הפסנתרנית אלה גולדשטיין.
עם קום המדינה ב־1948 הוסב שמה ל"התזמורת הפילהרמונית הישראלית".
התזמורת מרבה להופיע ברחבי העולם.
טובי המנצחים רואים לעצמם אתגר לנצח עליה.
אחד מהם הוא זובין מהטה שהיה למנהל המוזיקלי של התזמורת.
במסגרת התזמורת מופיעים לעיתים סולנים בולטים בהם הכנרים הישראלים פנחס צוקרמן ויצחק פרלמן.
מאז היווסדו של היכל התרבות בתל אביב בשנת 1957, הוא משמש כאולם הבית של התזמורת.
כמו כן התזמורת מופיעה גם בתיאטרון שרובר שבירושלים, באודיטוריום בחיפה ובאודיטוריום מיכאל סלע ברחובות.
בשנת 1963 קיבלה התזמורת הפילהרמונית הישראלית את פרס אנגל למוסדות מוזיקליים בישראל.
בכל שנה, נוהגת התזמורת הפילהרמונית לנגן בקונצרט הראשון של כל אחת מהסדרות, גרסה מיוחדת לתקווה - ההמנון הלאומי של מדינת ישראל.
המנצח האיטלקי ג'נאנדראה נוזדה משמש בתור מנצח אורח ראשי של התזמורת, מאז מאי 2011.
המנצח הגרמני קורט מאזור היה מנצח אורח בר־כבוד של התזמורת עד מותו בשנת 2015.
הפסנתרן והמנצח אנדראש שיף משמש כאמן הבית הראשון של הפילהרמונית.
בעונת 2021–2022 נבחר הפסנתרן יפים ברונפמן לאמן הבית לחגיגות ה-85 לתזמורת.
מזכ"ל התזמורת הנוכחי מינואר 2023 הוא יאיר משיח.
קודמו בתפקיד היה אבי שושני שכיהן בתפקיד במשך 50 שנה.
מנהלת הפעילות האמנותית של התזמורת היא עליזה מיויס.
ב־26 בדצמבר 2016 הודיע זובין מהטה על סיום כהונתו כמנהל המוזיקלי של הפילהרמונית באוקטובר 2019 אחרי שישלים 50 שנות כהונה.
ביולי 2019 קיימה התזמורת הפילהרמונית הישראלית סדרה של קונצרטי פרידה מזובין מהטה, שניצח על הרקוויאם של ורדי לפני אולמות מלאים עד אפס מקום, במאזינים שבאו להיפרד מן המנצח האהוב ולהביע את הוקרתם.
ב-20 באוקטובר 2019 ניצח זובין מהטה על הקונצרט האחרון שלו כמנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית שבסיומו הוענק למהטה תואר של "מנהל מוזיקלי אמריטוס".
משנת 2020 מנצחה הקבוע של התזמורת והמנהל המוזיקלי שלה הוא להב שני.
בשנת 2020 בתקופת משבר הקורונה, עברה פעילות התזמורת למתכונת דיגיטלית בערוץ המוזיקה "מדיצי" (ערוץ מוזיקה קלאסית מוביל בעולם), בפייסבוק וביוטיוב המעניקים פלטפורמה דיגיטלית לקונצרטים.
התזמורת מקליטה תוכניות ומעלה קונצרטים קאמריים בשידור חי עם נגני התזמורת.
המנהל האומנותי של הפרויקט הקאמרי הישראלי הקלרניתן טיבי צייגר אומר: "החלטנו להקים את 'מקרוב', פלטפורמה דיגיטלית ייחודית כדי שהמאזינים יבחרו בקונצרט להאזנה גם אם אינו מכיר בדיוק את כל היצירות או את האירוע המוזיקלי הספציפי.
אנחנו מנסים להעביר את הקשר הזה למדיום דו־ממדי המעביר את האווירה הנוצרת בקונצרט ויתחבר עם הקהל".
הקשר עם קהל המאזינים מתקיים באמצעות הערוץ הדיגיטלי באמצעות שידורים שיש בהם תוכן מילולי ותוכן מוזיקלי בתוספת הסברים ורקע ליצירות.
המסע הארוך ביותר – ב־1960, מ־11 באוקטובר עד 23 בדצמבר, ערכה התזמורת מסע מקיף עולם, ובמסגרתו הופיעה בצרפת, ארצות הברית, יפן והודו.
קהל המאזינים הגדול ביותר – באוגוסט 1988 קיימה התזמורת קונצרט מיוחד בניצוחו של זובין מהטה בפארק הירקון בתל אביב.
הסולנים היו הזמר פלאסידו דומינגו והכנר יצחק פרלמן.
אומדים את קהל המאזינים שנכח באירוע בכמאה אלף איש, מספר המאזינים הגדול ביותר שנכח בקונצרט קלאסי בישראל.
המלחינים המושמעים ביותר ברפרטואר התזמורת הפילהרמונית הישראלית (נכון לסוף שנת 1992)המלחיןמספר ביצועים לודוויג ואן בטהובן3141וולפגנג אמדאוס מוצרט2933יוהאנס ברהמס1815פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי1452פליקס מנדלסון962
המלחינים הישראלים המושמעים ביותר בתזמורת הפילהרמונית הישראלית (נכון לסוף שנת 1992)המלחיןמספר ביצועיםפאול בן-חיים335מרק לברי165עדן פרטוש150יוסף טל120נעם שריף111
עד שנת 1977 לא היו לתזמורת מנהלים מוזיקליים.
המנצחים שעמדו בקשר הקרוב ביותר עם התזמורת נקראו יועצים מוזיקליים.
ליאונרד ברנשטיין (1947 - 1949; מנצח כבוד מאז 1988) לאחר מותו החליטה עיריית תל אביב-יפו לקרוא לכיכר התזמורת על שמו.
התזמורת הסימפונית של שיקגו , שמקום מושבה הקבוע ברוב חודשי השנה הוא בשיקגו, אילינוי ומושב הקיץ שלה הוא בהיילנד פארק, אילינוי, היא אחת התזמורות המובילות בעולם.
בשנת 1891 הזמין נורמן פיי, איש עסקים משיקגו, את תיאודור תומאס להקים תזמורת בשיקגו.
הקונצרט הראשון של "תזמורת שיקגו", כפי שנקראה אז, התקיים ב-16 באוקטובר של אותה שנה, בתיאטרון אודיטוריום, בניצוח תיאודור תומאס.
התזמורת היא בין הוותיקות ביותר בארצות הברית.
הקדימו אותה הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של בוסטון ותזמורת סנט לואיס.
בשנת 1905 התמנה פרדריק סטוק למנהל מוזיקלי והתמיד במשרתו עד 1942. שמה של התזמורת שונה ל"תזמורת הסימפונית של שיקגו" בשנת 1913.
שאר המנהלים המוזיקליים של התזמורת כוללים את דזירה דפו, ארטור רודז'ינסקי, רפאל קובליק, פריץ ריינר, ז'אן מרטינו, גאורג שולטי, דניאל בארנבוים, ברנרד הייטינק וריקרדו מוטי.
מעון הקיץ של התזמורת הוא פסטיבל רוויניה, המתקיים מדי שנה בהיילנד פארק, אילינוי.
התזמורת מנגנת שם כל קיץ מאז 1906, שהייתה שנתו השלישית של הפסטיבל.
מנצחים רבים הופיעו לראשונה עם תזמורת שיקגו ברוויניה, ואחדים המשיכו עמה וקיבלו תואר "מנהל אמנותי" (או מנצח אורח ראשי לעונת הקיץ) ברוויניה.
משנת 2005 ג'יימס קונלון הוא המחזיק בתואר המנהל המוזיקלי של רוויניה.
לתזמורת היו גם לא מעט מנצחים אורחים ידועי שם, ביניהם ריכרד שטראוס, קאמי סן-סנס, אדוארד אלגר, סייג'י אוזאווה, ג'יימס לוויין, ליאונרד סלטקין, אנדרה פרווין, מייקל טילסון תומאס, ליאונרד ברנשטיין, לאופולד סטוקובסקי, מורטון גולד, אריך ליינסדורף, וולטר הנדי, יוג'ין אורמנדי, גאורג סל ושארל מינש.
רבים מאורחים אלה גם הקליטו עם התזמורת.
יש גם "מנצחים אורחים ראשיים" נבחרים, קרלו מריה ג'וליני בסוף שנות ה-60' וראשית ה-70', וקלאודיו אבאדו, שהחליף את ג'וליני במשרה זו.
פייר בולז היה מנצח אורח ראשי בין השנים 1995 - 2016.
תזמורת שיקגו הקליטה יותר מ-900 תקליטים, שזכו במספר מרשים של פרסים.
סר גאורג שולטי (מנהל מוזיקלי כבוד)
קלאוס מקלה (מיועד, צפוי לנצח בשנת 2027)
התזמורת האזרחית של שיקגו היא התזמורת המכינה הראשונה בארצות הברית הקשורה בתזמורת סימפונית חשובה, התזמורת נוסדה בשנת 1919 על ידי פרדריק סטוק ומטרתה היא לגייס מוזיקאים קדם-מקצועיים ולהכשיר אותם להיות נגני תזמורת ברמה גבוהה.
בוגרים רבים המשיכו לנגינה בתזמורת הסימפונית של שיקגו או בתזמורות חשובות אחרות.
התזמורת האזרחית מופיעה בשישה קונצרטים תזמורתיים ובסדרה קאמרית מדי שנה במרכז הסימפוני ובאולמות אחרים באזור שיקגו, כולם פתוחים לקהל ללא תשלום.
התזמורת הסימפונית של פיטסבורג היא אחת התזמורות החשובות בארצות הברית.
התזמורת נוסדה על ידי אגודת האמנויות של פיטסבורג בשנת 1895 והופיעה בקונצרט הראשון שלה שנה לאחר מכן.
מנצחה הראשון היה פרדריק ארצ'ר, שהביא מספר רב של נגנים מן התזמורת הסימפונית של בוסטון כדי לחזק את ההרכב החדש.
ארצ'ר פרש בשנת 1898 והחליף אותו ויקטור הרברט, שלקח את התזמורת לכמה סיורים והגביר במידה רבה
אחרי הרברט בא אמיל פאור בשנת 1904. התזמורת משכה מספר לא קטן של מנצחים אורחים בעלי שם בשנותיה הראשונות, ביניהן אדוארד אלגר וריכרד שטראוס, אבל נאלצה להתפרק בשנת 1910 מחמת קשיי מימון.
רק בשנת 1926 הוקמה התזמורת מחדש עם נגנים, שעבדו ללא שכר ותרמו כל אחד מכספו לאפשר את קיום העונה החדשה בשנה הבאה.
מנהל התזמורת, אליאס בריסקין, היה גם מנצחה בשנים הראשונות לאחר שיקומה.
בשנת 1930 הובא אנטוניו מודארלי כמנצח.
ב-1937 הוזמן אוטו קלמפרר לארגן מחדש את התזמורת ולזכותו נרשמת העלאת התזמורת לרמה בינלאומית בתקופת זמן קצרה להפליא.
מאז ועד היום נמשכת פעולת התזמורת ללא הפרעה.
פריץ ריינר (1938–1948) הוביל את התזמורת כמנהל מוזיקלי במשך עשור, הכפיף אותה לדרישותיו הטכניות הקפדניות והעלה עוד את המוניטין שלה.
משנת 1948 עד 1952 הובילה שורה של מנצחים אורחים את התזמורת, ביניהם שמות אגדיים כמו ליאונרד ברנשטיין ולאופולד סטוקובסקי.
ויליאם שטיינברג (1952 - 1976) בא בעקבותיהם להנהיג את התזמורת, הוציא אותה למסע גדול באירופה והרבה בהקלטות.
הווירטואוז אנדרה פרווין (1976 - 1984) היה ממשיכו והביא את תזמורת פיטסבורג לתודעת הציבור האמריקאי בסדרת טלוויזיה ארצית.
לורין מאזל (1984 - 1996) לקח את התזמורת לכמה סיורים בינלאומיים והראה לעולם, שמקומה של התזמורת הסימפונית של פיטסבורג יכירנה בין המכובדות וידועות השם בתזמורות.
מאריס יאנסונס, (1996 -2004) הזריק אנרגיה חדשה ורעיונות חדשים לתזמורת, כהכנה למאה ה-21. נוסף לעבודתם בפיטסבורג, חמשת המנצחים האחרונים קצרו הצלחה בינלאומית של ממש בכמה מן התזמורות היוקרתיות ביותר בעולם, ובכך הבליטו עוד יותר את שמה של פיטסבורג ברמה העולמית.
סר אנדרו דייוויס כיהן (החל משנת 2005) כיועץ אמנותי, ומרווין האמליש כיהן כמנצח ראשי משנת 1995 עד שנת 2007.
בשנת 2004 הייתה תזמורת פיטסבורג התזמורת האמריקאית הראשונה שניגנה לפני האפיפיור.
בהופעתם נכללה הסימפוניה השנייה של מאהלר, והאפיפיור, כדבר נדיר ויוצא דופן, ביקש אישית הדרן להופעה.
החל מספטמבר 2008 מכהן המנצח האוסטרי מנפרד הונק כמנצח הראשי של התזמורת.
התזמורת הפילהרמונית המלכותית היא תזמורת אנגלית שמקום מושבה הקבוע הוא לונדון.
היא יוצאת לסיורים ברחבי העולם ולפעמים מכנים אותה "התזמורת הלאומית של בריטניה".
התזמורת סיירה בארצות הברית בשנת 1950, והייתה התזמורת הבריטית הראשונה שביקרה באמריקה מאז התזמורת הסימפונית של לונדון בשנת 1912.
לצד ביצוע יצירות מן הרפרטואר הקלאסי, הקליטה התזמורת מוזיקה לסרטים, ביניהם "נעליים אדומות" של מייקל פאוול ואמריק פרסבורגר.
כן הקליטה את סדרת Hooked on Classics על תקליטים וכמה עיבודים של נעימות פופ ורוק כגון אלה של פינק פלויד, קווין ואבבא.
לצד הפילהרמונית המלכותית פועלת "תזמורת הקונצרטים הפילהרמונית המלכותית", המקדישה את זמנה לנגינת מוזיקה קלאסית קלה.
אולם הבית של התזמורת הוא אולם "קאדוגן הול" שבלונדון.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי2025אלבום המוזיקה העולמית הטוב ביותרAlkebulan II
התזמורת הפילהרמונית הצ'כית (בצ'כית: Česká filharmonie) היא תזמורת סימפונית השוכנת בפראג והיא, קרוב לוודאי, התזמורת הצ'כית המפורסמת והמכובדת ביותר בארצות העולם.
הפילהרמונית הצ'כית הייתה קודם לכן תזמורת האופרה הלאומית של פראג.
את הקונצרט הראשון שלה בשמה הנוכחי ניגנה ב-4 בינואר 1896, כשאנטונין דבוז'אק ניצח על יצירות פרי עטו, אבל לעצמאות מלאה מן האופרה הגיעה רק בשנת 1901. בשנת 1908 ניצח גוסטב מאהלר על התזמורת בבכורה עולמית של הסימפוניה השביעית שלו.
סר צ'ארלס מקקראס, מומחה למוזיקה צ'כית, היה מנצח אורח ראשי של התזמורת.
החל משנת 2017 המנצח הראשי של התזמורת הוא סמיון ביצ'קוב.
התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן היא תזמורת סימפונית שמקום מושבה הקבוע בדרזדן, גרמניה.
היא נוסדה בשנת 1548, אחת התזמורות הוותיקות ביותר בעולם.
הרבה מנצחים ראשיים ידועי שם כיהנו בתזמורת בשנות קיומה.
בראשית קיומה, היה היינריך שיץ קשור עמה ובמאה ה-19 היו קרל מריה פון ובר וריכרד וגנר בין מנצחיה הראשיים.
במאה ה-20 נקשר שמו של ריכרד שטראוס בתזמורת, הן כמנצח והן כמלחין, וכמה מיצירותיו הועלו שם בהצגות בכורה.
גם קרל בהם ורודולף קמפה היו בין מנצחיה הראשיים.
הרברט בלומסטדט היה מנהל מוזיקלי של הסטאסטקאפלה משנת 1975 עד 1985. הוא הקליט איתם את כל תשע הסימפוניות של בטהובן.
ג'וזפה סינופולי היה מנצחה הראשי עד מותו בשנת 2001. באוגוסט 2002 קיבל עליו ברנרד הייטינק משרה זו.
משנת 2007 ועד 2010 היה פאביו לואיזי המנהל המוזיקלי של התזמורת ואחריו שימש כריסטיאן תילמן בתפקיד זה.
החל משנת 2024 המנהל המוזיקלי הוא דניאלה גאטי.
התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה (בשוודית: Sveriges Radios Symfoniorkester) היא תזמורת רדיו נודעת בסטוקהולם, שוודיה.
אחד ההרכבים המקדימים לתזמורת הנוכחית היה תזמורת הרדיו, שהמנצחים הראשיים שלו כללו את נילס גרוויליוס (1927–1939) וטור מאן (1939–1959).
ב-1965 אוחדה התזמורת עם תזמורת נוספת מהרדיו השוודי, עם תזמורת הבידור, תחת השם החדש של התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה.
סרג'יו צ'ליבידאקה היה המנצח הראשי הראשון של התזמורת שזה עתה הוקמה, מ-1965 עד 1971. בשנת 1979, התזמורת התמקמה באולם ברוואלד.
בשנת 2007, נבחר המנצח דניאל הארדינג לתפקיד המנצח הראשי של התזמורת.
בספטמבר 2009, הודיעה התזמורת על הארכה ראשונה של חוזהו של הרדינג כמנצח ראשי, עד 2012. באפריל 2013 הודיעה התזמורת על הארכה שנייה של חוזהו של הארדינג עד 2015. באוקטובר 2018, הודיעה התזמורת על הארכת חוזהו של הרדינג כמנצח ראשי עד 2023, יחד עם הענקת התואר החדש של מנהיג אמנותי.
בנובמבר 2021 הודיעה התזמורת על הארכה נוספת של חוזהו של הרדינג עד 2025. כאשר הארדינג יסיים את תפקידו יכנס המנצח אנדרס אורוסקו-אסטרדה לתפקיד המנהל המוזיקלי הבא של תזמורת רדיו שוודיה.
הרברט בלומשטדט, המנצח הראשי של התזמורת בשנים 1977 עד 1982, הוא בעל התואר מנצח כבוד ראשון עם התזמורת.
ואלרי גרגייב ואסה-פקה סאלונן גם מחזיקים בתואר מנצח כבוד עם התזמורת.
בדצמבר 2017 הודיעה התזמורת על מינויו של קלאוס מקלה למנצח האורח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2018–2019.
אנדרס אורוסקו-אסטרדה (מיועד יתחיל את תפקידו מעונת 2026/27)
התזמורת הפילהרמונית של אוסלו (בנורווגית: Oslo-Filharmonien) היא תזמורת סימפונית נורווגית היושבת בבירת נורווגיה, אוסלו.
שורשיה של התזמורת נעוצים באגודה הפילהרמונית שנוסדה ב-1847 ובאגודה המוזיקלית של כריסטיאניה (שמה הקודם של אוסלו), שאותה ייסד בין השאר אדוורד גריג ב-1871. היא הוקמה במתכונתה הנוכחית בשנת 1919.
מאז 1977, משכן הקבע של התזמורת הוא באולם הקונצרטים של אוסלו.
התזמורת מקיימת בממוצע שישים עד שבעים קונצרטים סימפוניים מדי שנה, מרביתם משודרים ברחבי המדינה ברדיו.
בשנת 1934 החלה התזמורת הפילהרמונית של אוסלו לשתף פעולה באופן הדוק עם תאגיד השידור הנורווגי.
שורשיה של התזמורת הפילהרמונית של אוסלו נטועים בשנת 1871, אז ייסדו אדוורד גריג ויוהאן סוונדסן את "האגודה המוזיקלית של כריסטיאניה", שהייתה ממשיכת דרכה של "החברה הפילהרמונית".
בהמשך, התזמורת נוהלה על ידי מנצחים כגון אולה אולסן, יוהאן סלמר, איוור הולטר ואוטו וינטר-היילם.
תחת הולטר, התזמורת מוזגה עם "תזמורת תיאטרון כריסטיאניה", שהייתה על סף צמצומים.
הולטר הציע להקים תזמורת עירונית שתוכל לנגן בחגיגות עירוניות, קונצרטים ובתיאטרון, וכתוצאה מכך, החל משנת 1889, התזמורת זכתה לתמיכה מוניציפלית.
בשנת 1899 נפתח התיאטרון הלאומי של אוסלו, שנועד להציג הן מחזות והן אופרות.
שם התרחבה התזמורת ל-44 נגנים, ונוהלה על ידי יוהאן הלוורסן.
התזמורת שירתה את התיאטרון הלאומי בשני תפקידים: מתן מוזיקה לתיאטרון החדש, וקונצרטים סימפוניים עבור החברה המוזיקלית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, התשוקה למוזיקה סימפונית גדלה, במקביל לאינפלציה, מה שהוביל לסכסוך בין התזמורת לתיאטרון הלאומי ולקריסה זמנית של קונצרטי האגודה המוזיקלית.
לפיכך, ב-1919 אורגנה התזמורת מחדש בתור "תזמורת החברה הפילהרמונית", ביוזמה ובמימון של בעלי מניות פרטיים.
העונה הראשונה של "תזמורת החברה הפילהרמונית" התחלקה בין שלושה מנצחים: יוהאן הלבוורסן, גאורג שנאפויגט ואיגנץ נוימארק.
הקונצרט הראשון נערך באולם סטורה סאל ב-27 בספטמבר 1919, עם 59 נגנים על הבמה ובניצוחו של גאורג שנאפויגט.
הרפרטואר כלל יצירות של ריקארד נורדראק, יוהאן סוונדסן, כריסטיאן סינדינג ואדוורד גריג (הקונצ'רטו לפסנתר בלה מינור).
בין אמני האורח בעונה הראשונה נמנו המנצח ארתור ניקיש, הפסנתרנים יוג'ין ד'אלברט, אדווין פישר, וילהלם קמפף, איגנץ פרידמן וארתור שנאבל, והכנרים ברוניסלב הוברמן וקארל פלש.
בין ספטמבר 1919 למאי 1920 קיימה התזמורת 135 קונצרטים פומביים, שרובם היו מלאים.
העשורים הבאים אופיינו בבעיות כלכליות שונות, שהובילו להתפטרות של 15 נגנים בעונה אחת.
למרות זאת, התזמורת המשיכה למשוך אליה מוזיקאים ומנצחים בולטים, ביניהם ריצ'רד בורגין, מקס רוסטל, ארנסט גלאזר ורוברט סואטנס (עבורו נכתב הקונצ'רטו השני לכינור של סרגיי פרוקופייב), ואחרים שגורשו מגרמניה על ידי המשטר הנאצי – איגור סטרווינסקי, פריץ בוש, אריך קלייבר וברונו ולטר.
שידור הרדיו הנורווגי הראשון החל באפריל 1923, וזמן קצר לאחר מכן שודר קונצרט הרדיו הראשון עם התזמורת הפילהרמונית של אוסלו.
משנת 1925 נחתם חוזה בין התזמורת לבין תאגיד השידור הנורווגי (NRK), שהבטיח שידורים חיים שבועיים של קונצרטים.
חוזה זה הציל את התזמורת מפשיטת רגל בשנות ה-30.
איזאיי דוברובן הצטרף לתזמורת ב-1927; כאשר עזב ב-1931, תפקיד המנצח הראשי חולק בין שני נורווגים: אוֹד גרינר הגה ואולאף קילאנד.
לאחר 1933, קילאנד הפך למנצח הראשי היחיד עד 1945.
ב-1953, אוסלו אירחה את פסטיבל ISCM, שהביא עמו קשרים בינלאומיים נוספים והכרות עם רפרטואר חדש, שמדינות סקנדינביה רבות נמנעו ממנו במהלך מלחמות העולם.
ההופעה הראשונה של התזמורת הפילהרמונית של אוסלו מחוץ לסקנדינביה התקיימה ב-1962. מאז, התזמורת זוכה לשבחים בינלאומיים רבים.
ב-1979 שינתה התזמורת את שמה באופן רשמי לתזמורת הפילהרמונית של אוסלו.
ב-1996, חוק של הפרלמנט הנורווגי הפך את התזמורת לקרן עצמאית.
למרות שהתזמורת שמרה על סטנדרטים גבוהים של איכות מאז הקמתה ותחת מנהלים מוזיקליים ידועים שונים, רבים רואים כי קפיצת המדרגה הגדולה ביותר שלה התרחשה במהלך כהונתו של מאריס יאנסונס מ-1979 עד 2002. בתקופה זו הקליטה התזמורת את הסימפוניות של צ'ייקובסקי ויצאה לסיבובי הופעות בינלאומיים.
התזמורת הפילהרמונית של אוסלו ויאנסונס זכו לשבחים בינלאומיים על סדרת צ'ייקובסקי וסדרת הקלטות מצליחה מאוד עבור EMI.
בספטמבר 1994 הוזמנה התזמורת יחד עם המוזיקאי הישראלי יאיר דלאל להשתתף בטקס הענקת פרסי נובל לשלום ליצחק רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת, שם דלאל והתזמורת ביצעו את השיר "זמן אל-סלאם" בביצוע מיוחד אליו חברו הזמר ירון סופר, המנצח זובין מהטה וארבע מקהלות ילדים:
מקהלת מורן מישראל, מקהלת הילדים של בית חנינא, מקהלת ילדים פלסטינית ומקהלת ילדים נורווגית.
מנהלים מוזיקליים נוספים אחרי יאנסונס היו אנדרה פרווין (2002 - 2006) ויוקה-פקה סאראסטה (2006 - 2013).
סראסטה נושא כיום בתואר מנצח כבוד של התזמורת.
בפברואר 2011 הודיעה התזמורת על מינויו של וסילי פטרנקו למנצח הראשי הבא שלה, החל מעונת 2013 - 2014, עם חוזה ראשוני ל-4 שנים.
פטרנקו סיים את תפקידו כמנצח ראשי בתום עונת 2019 - 2020.
במאי 2018 ניצח קלאוס מקלה על התזמורת כמנצח אורח לראשונה.
בהתבסס על הופעה זו, באוקטובר 2018 הודיעה התזמורת על מינויו של מקלה למנצח הראשי הבא שלה, החל מעונת 2020–2021, עם חוזה ראשוני ל-3 עונות.
כהונתו של מקלה צפויה להסתיים בתום עונת 2025–2026, לאחר שבמקור תוכננה להסתיים עונה מאוחר יותר.
הקלטות נוספות של התזמורת כוללות סדרת הקלטות של יצירות ברטוק עבור סימאקס, שהושלמה בשנת 2000. התזמורת זכתה בפרסי הקלטה שונים, כולל "Grand Prix du Disque", "Diapason d'Or" ופרס המוזיקה הקלאסית הגרמני.
התזמורת ומקלה הקליטו סט מלא של הסימפוניות של סיבליוס עבור דקה רקורדס.
התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם (Kungliga Filharmoniska Orkestern) היא תזמורת שנוסדה בשנת 1902 כ"אגודה הקונצרטנטית של סטוקהולם".
בשמה זה פעלה התזמורת עד לשנת 1957, ומאז ועד 1992 בשם "התזמורת הפילהרמונית של סטוקהולם".
מאז 1992 היא נושאת את שמה הנוכחי.
התזמורת הייתה להרכב קבוע בשנת 1914. מאז 1926 מקום מושבה הקבוע הוא באולם הקונצרטים של סטוקהולם.
התזמורת הפילהרמונית של דרזדן היא תזמורת בדרזדן, גרמניה.
היא נוסדה בשנת 1870 וקיבלה את שמה הנוכחי בשנת 1915.
לאחר הפסקה בפעילותה לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, חידשה את הקונצרטים חודש אחד בלבד לאחר תום המלחמה (8 ביוני 1945).
בשנת 1947 קיבל עליו היינץ בונגארץ את משרת המנצח הראשי.
מצבה הכלכלי כאשר השיג לה מעמד של מוסד ממלכתי מתוקצב בשנת 1950. מעמדה האמנותי השתפר הודות למאמציו להעלות את קרנה הן בגרמניה והן בסיורים בינלאומיים.
התזמורת הסימפונית של קלן היא התזמורת הסימפונית הראשית של רשת השידור WDR שבמערב גרמניה.
התזמורת ידועה גם בשמות תזמורת הרדיו של קלן או תזמורת מערב גרמניה, והיא שוכנת בקלן שבגרמניה.
התזמורת נוסדה ב-1947 על ידי שלטונות הכיבוש של בעלות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה, כתזמורת רדיו צפון מערב גרמניה.
התזמורת נודעה במיוחד בזכות ביצועיה של מוזיקה מהמאה ה-20 ועכשווית.
התזמורת הזמינה יצירות ממלחינים כמו לוצ'יאנו בריו, הנס ורנר הנצה, מאוריציו קאגל, קשישטוף פנדרצקי, קרלהיינץ שטוקהאוזן וברנד אלואיס צימרמן.
בשנותיה הראשונות לא היה לתזמורת מנצח ראשי, אלא עבדה עם מנצחים אורחים.
כריסטוף פון דוהנאני היה המנצח הראשון ששימש כמנצח הראשי של התזמורת, מ-1964 עד 1969.
בפברואר 2017, כריסטיאן מצ'לארו ניצח לראשונה על התזמורת.
הוא חזר לשלוש הופעות אורח עוקבות עם התזמורת.
במאי 2019, הודיעה התזמורת על מינויו של מצ'לארו למנצח הראשי הבא שלה, החל בעונת 2019–2020, עם חוזה ראשוני ל-3 שנים.
ביוני 2020, התזמורת הודיעה על הארכת החוזה של מצ'לארו עד יולי 2025. באוקטובר 2023, הודיעה התזמורת כי כריסטיאן מצ'לארו יתפטר כמנצח הראשי שלה בתום עונת 2024-2025, ויקבל את התואר שותף אמנותי לעונת 2025-2026.
בדצמבר 2022, מארי ז'אקו ניצחה לראשונה על התזמורת.
בינואר 2024 הודיעה התזמורת על מינויה של מארי ז'אקו למנצחת הראשית הבאה שלה, החל מעונת 2026-2027, עם חוזה ראשוני ל-4 שנים.
ז'אקו היא המנצחת הראשונה שזכתה לתואר המנצחת הראשית של תזמורת קלן.
מארי ז'אקו (מיועדת, צפויה לנצח משנת 2026)
הפילהרמונית של ורשה נוסדה בשנת 1901 ביוזמתה של קבוצת אצילים ואנשי כספים פולנים, וכמובן, מוזיקאים.
בין 1901 לפרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, כללה רשימת הווירטואוזים, המנצחים והמלחינים שהופיעו דרך קבע ברפרטואר התזמורת את גריג, הונגר, לאונקוואלו, פרוקופייב, רחמנינוב, ראוול, סן-סאנס, ריכרד שטראוס ואיגור סטרווינסקי.
בין שאר המאורות הגדולים שניגנו עם התזמורת היו הפסנתרנים רובינשטיין ופדרבסקי, הכנרים יאשה חפץ וסרסטה, והצ'לן קזאלס.
הפילהרמונית מארחת את תחרות הפסנתר הבינלאומית על שם שופן מאז ראשיתה בשנת 1927 וכן הופיעה בחנוכת תחרות הכינור הבינלאומית על שם וייניאבסקי (1935) והפסטיבל האוניברסלי לאמנות פולנית (1937).
מלחמת העולם השנייה קטעה את פעילות הפילהרמונית וגזלה מן התזמורת חלק ניכר ממעמדה הקודם בחיי המוזיקה של אירופה.
התזמורת איבדה מחצית מחבריה במלחמה, יחד עם ביתה האלגנטי, שנבנה בסוף המאה ה-19 על פי דגם האופרה של פריז.
התזמורת חידשה אמנם את פעילותה הסדירה כבר בעונת 1947-48, אך רק בשנת 1955 נבנה לבסוף ביתה החדש, בסגנון מודרני.
עם חנוכת הבניין ב-21 בפברואר, הוכרזה הפילהרמונית כתזמורת הלאומית של פולין.
המנצח ויטולד רוביצקי היה אחראי להתחדשות ההרכב ולמתן עדיפות למוזיקה פולנית ישנה וחדישה גם יחד, מגמה שמצאה ביטוי ביצירות שופן, גורצקי ולוטוסלבסקי.
זאת בלי להזניח את שליטתה ברפרטואר העולמי.
בפולין משתתפת התזמורת בפסטיבל הסתיו הבינלאומי למוזיקה בת זמננו בוורשה ומלווה את המבצעים בשלב הגמר של תחרות שופן הבינלאומית מדי שנה, ומחוץ לגבולות פולין היא מסיירת בחמש היבשות וזוכה לשבחי המבקרים.
התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול היא אחת התזמורות הוותיקות ביותר בממלכה המאוחדת, שמקום מושבה הקבוע הוא בליברפול.
התזמורת נוסדה בשנת 1840 בחלקה על ידי הרשות המקומית ומנהלת אותה האגודה הפילהמונית המלכותית של ליברפול.
זו התזמורת היחידה באנגליה לה אולם משלה, בעל איכויות אקוסטיות מצוינות.
האולם משמש את התזמורת גם למספר רב של הקלטות.
לתזמורת היו מנצחים ראשיים רבים, בין הידועים בהם ניתן למנות את: מקס ברוך, סר הנרי ווד, סר מלקולם סרג'נט, סר צ'ארלס גרובס, סר ג'ון פריצ'רד ולאחרונה עם המנצח הרוסי וסילי פטרנקו.
המנצח הראשי הנוכחי (מ-2020) הוא דומינגו הינדויאן.
כתזמורת מקליטה, יש לפילהרמונית של ליברפול רשימת הקלטות מגוונת ועתירת ביקורות חיוביות.
התזמורת הקליטה את כל שש הסימפוניות של המלחין הדני קרל נילסן וכן יצירות משל בטהובן, בריטן, דבוז'אק, מאהלר, רחמנינוב, סמטנה, שטראוס, סוק וווהן ויליאמס.
בחלק מן ההקלטות משתתפת מקהלת הפילהרמונית של ליברפול, הנהנית משיתוף פעולה חשוב עם התזמורת בקונצרטים באנגליה ומחוצה לה.
בנובמבר 2001 הודיעו הפילהרמונית המלכותית של ליברפול וקלאסיק FM, תחנת רדיו חשובה לשידורי מוזיקה קלאסית בממלכה המאוחדת, על שותפות חדשנית ביניהן, שהפך את הפילהרמונית ל"תזמורת של צפון מערב אנגליה" מטעם תחנת FM קלאסיק.
דומינגו הינדויאן 2020 - ממשיך
התזמורת הפילהרמונית הסלובקית (בסלובקית: Slovenská filharmónia) היא התזמורת הסימפונית הראשונה במעלה בסלובקיה.
התזמורת, שנוסדה בשנת 1949, יושבת מאז שנות ה-50' בבניין ה"בארוק רדוטה", שנבנה בשנת 1773, בבירה ברטיסלאבה.
מלבד קונצרטים עונתיים, התזמורת מופיעה באופן קבוע גם בפסטיבלי מוזיקה ברחבי אירופה ויוצאת לסיורים בינלאומיים בקפריסין, טורקיה, יפן וארצות הברית.
התזמורת הוציאה מספר רב של הקלטות, בייחוד עם חברת נאקסוס, והקלטותיה אלה זיכו אותה בשבחי הביקורת.
התזמורת הסימפונית של צ'אוטקואה היא תזמורת הקיץ הקבועה של מכון צ'אוטקואה, מרכז השכלה למבוגרים בצפון מדינת ניו יורק.
התזמורת מופיעה בקונצרטים ברוב ערבי שלישי, חמישי ושבת בעונה של תשעה שבועות במכון.
התזמורת מכנסת את חבריה מתזמורות מקצועיות בכל רחבי ארצות הברית ואחדים אפילו מחוצה להן.
כמעט כל הכנרים (וגם ויולן אחד) הם נגנים ראשיים בתזמורות האם שלהם, ראיה לרמתם הגבוהה של הבאים לנגן בתזמורת הקיץ המקצועית הזאת.
אחדים מן הנגנים מופיעים עם התזמורת מזה 45 שנים ויותר.
מאסטרו אורי סגל פרש מתפקידו בשנת 2007. מחליפו במשרת המנהל המוזיקלי משנת 2007 עד שנת 2010 היה שטפן זנדרלינג.
רפרטואר התזמורת במשך העונה כולל יצירות מוכרות לצד כמה יצירות בנות זמננו והזמנות חדשות של התזמורת.
בין מבחר היצירות מעונת 2005 הקונצ'רטו לפסנתר מס' 3 של רחמנינוב, הסימפוניה השביעית של מאהלר ו"הכובע משולש הפינות" של מנואל דה פאיה.
נוסף לקונצרטים הקבועים שלה, התזמורת מלווה מופעים של להקת הבלט ושל תוכנית "האמנים הצעירים" של האופרה של צ'אוטקואה.
כיום המנהל המוזיקלי של התזמורת משנת 2015 הוא המנצח והאבובן הבולגרי רוסן מילאנוב.
התזמורת הסקוטית הלאומית היא התזמורת הסימפונית הלאומית של סקוטלנד.
מושב התזמורת בגלאזגו אך היא מופיעה בקביעות גם באדינבורו, באברדין ובדנדי, ויוצאת לסיורי קונצרטים מחוץ לגבולות סקוטלנד.
התזמורת, בת 89 הנגנים, נוסדה בשנת 1891 בשם "התזמורת הסקוטית".
היא מופיעה באופן מלא מאז 1950 וקיבלה חסות מלכותית בשנת 1991. מיד אחרי הענקת החסות השתמשה התזמורת לזמן קצר בשם "התזמורת המלכותית הסקוטית", ואחר החליפה אותו לשמה הנוכחי.
בהנהגת סר אלכסנדר גיבסון, מנצחה הראשון יליד סקוטלנד, שתקופת כהונתו עמה הייתה הארוכה ביותר, החלה התזמורת לפתח פרופיל בינלאומי.
בהתאם להתמחויות של גיבסון עצמו, עשתה לה התזמורת שם בפרשנויותיה למלחינים סקנדינביים, בעיקר ז'אן סיבליוס וקרל נילסן.
את החותם למוניטין זה העניקה כהונתו של נמה ירווי, שאף ניצח על התזמורת במחזור הסימפוניות השלם של גוסטב מאהלר.
הסקוטי השני שהנהיג את התזמורת, בריידן תומסון, חיזק את הקישור הנורדי במחזור של הסימפוניות של נילסן.
הקלטות הסימפוניות הרביעית והשישית נחשבות בין הטובות ביותר שבנמצא.
בית התזמורת הוא "אולם הנרי ווד" בגלאזגו ושם גם נערכות הקלטותיה.
הופעות התזמורת, לעומת זאת, מתקיימות ב"אולם הקונצרטים המלכותי" בגלאזגו.
לתזמורת היה חוזה הקלטות לטווח ארוך עם חברת ההקלטות צ'אנדוס, שעמד בעינו בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. כיום היא מקליטה בעיקר לחברת נאקסוס, והידועות ביותר בהקלטותיה לחברה זו כוללות את מחזור הסימפוניות של אנטון ברוקנר עם המנצח גאורג טינטנר וכמה הקלטות של מוזיקה אמריקאית בניצוחה של מרין אלסופ.
מקהלת התזמורת הסקוטית הלאומית אמנם איננה מקצועית, אך היא מופיעה עמה בהזדמנויות שונות כל השנה, בעונת הקונצרטים של התזמורת ובסדרת הפרומס בגלאזגו, באדינבורו, באברדין ובדנדי.
מנצח התזמורת הנוכחי הוא תומאס סונדרגארד.
בראש הצוות האמנותי של התזמורת הסקוטית עומדים מנהל מוזיקלי (תומאס סונדרגארד), מנצח אורח ראשי (גארי ווקר) ומנצח עמית (ג'יימס לאו).
המנהל הכללי של התזמורת הוא סיימון וודס.
תומאס סונדרגארד (2018 - ממשיך)
התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית של ארצות הברית הייתה תזמורת רדיו שייסד דוד סארנוף, אחד ממייסדי חברת השידור הלאומית של ארצות הברית, במיוחד בשביל המנצח ארטורו טוסקניני.
תזמורת NBC הופיעה מדי שבוע בקונצרט משודר ברדיו עם טוסקניני ומנצחים אחרים, והייתה תזמורת הבית של הרשת החל מ-13 בנובמבר 1937 ועד 1954.
טום לואיס, ב"מגזין ההיסטוריה" של ארגון ההיסטוריונים האמריקאים, תיאר את מצע ה-NBC ללוח תוכניות תרבות וראשיתה של תזמורת רשות השידור הלאומית:
דוד סארנוף, נשיא RCA, הראשון להעלות ב-1916 את רעיון הרדיו כ"תיבת נגינה", כדי שמאזינים יוכלו ליהנות מ"קונצרטים, הרצאות, מוזיקה, רסיטלים," סבר שהמדיום נכשל במטרתו זו.
ב-1937 התאוששה RCA די הצורך מהשפעות המשבר להציג מחויבות דרמטית ללוח תוכניות תרבות.
סארנוף שכר, בתנאי העסקה ליברליים ביותר, את ארטורו טוסקניני וביקש ממנו להקים תזמורת מלאה ולנצח עליה.
בערב חג המולד 1937 הופיעה תזמורת NBC בקונצרט הראשון שלה - קונצ'רטו גרוסו ברה מינור של אנטוניו ויוואלדי - באולפן משופץ ומחודש מן היסוד בבניין RCA.
"חברת השידור הלאומית היא ארגון עסקים אמריקאי.
יש לה עובדים ובעלי מניות.
תרומתה לאינטרסים שלהם נובעת ישירות מתרומתה לציבור." באותו ערב חג מולד, ובכל הופעותיה של התזמורת במהלך 17 השנים הבאות, הוכחה צדקתו.
סארנוף לא חסך בהוצאות בהקמת התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית.
ארטור רודז'ינסקי, מקים תזמורות נודע, שעשה לו שם ביכולתו להפיק מתזמורת את הרמה המוזיקלית הרצויה בעיניו, נשכר לגבש ולאמן את התזמורת החדשה במיוחד לטוסקניני.
נגנים ידועי-שם מתזמורות חשובות ברחבי ארצות הברית גויסו לתזמורת.
עמם נמנו, למשל, הכנר הראשי מישה מישאקוב והכנר פליקס גלימיר.
המנצח פייר מונטה הוזמן גם הוא לעזור במשימה.
נפוצה שמועה, שמלבד הרצון להעלות את יוקרת רשת השידור, אחת הסיבות להקמת התזמורת הייתה סיכול חקירת קונגרס בתקני השידור.
הקונצרט הראשון של התזמורת שודר מאולפן 8H של NBC ב-13 בנובמבר 1937 בניצוח פייר מונטה.
טוסקניני ניצח על 10 קונצרטים באותה עונה ראשונה, והופעתו הראשונה עם התזמורת הייתה ב-25 בדצמבר 1937. נוסף לשידורים שבועיים ברשתות של NBC, הרבתה התזמורת להקליט לחברת RCA רקורדס, סימפוניות, מוזיקה מקהלתית ואופרות.
טוסקניני ניצח על תזמורת NBC במשך 17 שנים.
בהנהגתו יצאה התזמורת לסיורי קונצרטים בדרום אמריקה ב-1940 ובארצות הברית ב-1950. כמו כן ניגנה התזמורת עם רשימה מכובדת של מנצחי הצמרת העולמית, ביניהם מונטה, ארנסט אנסרמה, אריך קלייבר, אריך ליינסדורף, שארל מינש פריץ ריינר, גיאורג סל, ברונו ולטר, לורין מאזל הצעיר והמנצח האיטלקי הצעיר והמבטיח, גואידו קאנטלי.
לאופולד סטוקובסקי כיהן כמנצח ראשי בעונת 42–1941, בתקופה של מחלוקת חוזית בין טוסקניני לרשת NBC.
במהלך הזמן הזה המשיך טוסקניני לנצח על התזמורת בסדרה של קונצרטים פומביים למטרת מגבית מלחמה, שזכו להצלחה עצומה.
עם פרישתו של טוסקניני באביב 1954 פירקה הרשת את התזמורת, למגינת לבו של טוסקניני.
הקונצרט המשודר האחרון (שהוקלט הן במונו והן בסטריאו) התקיים בקרנגי הול ב-4 באפריל 1954, וההקלטות האחרונות היו בראשית יוני 1954.
התזמורת הפילהרמונית של באפלו היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה הקבוע הוא באפלו שבמדינת ניו יורק.
אתר ההופעות העיקרי שלה הוא "אולם קליינהאוס", ציון דרך לאומי היסטורי.
עונת הקונצרטים הסדירה שלה כוללת קונצרט גאלה, תוכנית מוזיקה קלאסית של רפרטואר ליבה, קונצרטים של מוזיקה קלאסית קלה, קונצרטים חינוכיים לנוער וקונצרטים למשפחה.
בחודשי הקיץ, התזמורת מופיעה בפארקים ובאתרים שונים תחת כיפת השמיים במערב מדינת ניו יורק במופעי מוזיקה קלאסית ומוזיקה קלה ובקטעי אופרה ובלט בארטפארק במפלי ניאגרה בלואיסטון, ניו יורק.
קאמרון ביירד, פרדריק סלה וסמיואל קאפן ייסדו את התזמורת בשנת 1934. שמותיהם של ביירד וסלה מתנוססים כיום של שני הבניינים, שבהם פועלת מחלקת המוזיקה באוניברסיטה בבאפלו, ובניין המנהלה הראשי של האוניברסיטה נקרא על שם קאפן.
הפילהרמונית של באפלו הופיעה בעונת 1935-36 בניצוח המנהל המוזיקלי לאיוש שוק ובשנת 1940, עם פתיחת אולם קליינהאוס, עברה לנגן בו.
המנהלים המוזיקליים בעבר כוללים את ויליאם שטיינברג, יוזף קריפס, לוקס פוס, מייקל טילסון תומאס וסמיון ביצ'קוב.
בתקופת כהונתו של פוס, נחשבה הפילהרמונית של באפאלו לראשונה בעולם בביצועי מוזיקה סימפונית מן המאה ה-20. בתפקיד המנהלת המוזיקלית הנוכחית מכהנת ג'ואן פאלטה, האישה הראשונה הנושאת במשרה זו.
החוזה שלה תקף עד עונת 2011-12. רוברט פרנץ הוא מנצח הבית הנוכחי.
התזמורת מנגנת גם תחת שרביטו של פול פרינגטון, המנצח עליה באירועים רבים במימון קהילתי בקליינהנס וברחבי ניו יורק המערבית.
עוד מנצחים ידועי-שם ניצחו על התזמורת ובהם ליאונרד ברנשטיין, איגור סטרווינסקי, רייף וון ויליאמס, סר נוויל מרינר והנרי מנצ'יני.
דוק סברינסן היה מנצח הבית של מופעי המוזיקה הקלה בשנות ה-90. ראוי לציון גם מנצח אחר של מופעי המוזיקה הקלה, מארווין האמליש, הנודע בעיקר בזכות המחזמר זוכה פרס פוליצר שלו, שורת המקהלה.
בניצוחו של שטיינברג הקליטה התזמורת, לשבחי הביקורת, את הסימפוניה השביעית של דמיטרי שוסטקוביץ'.
בניהולה של פאלטה מתמקדת תוכנית ההקלטות במוזיקה של מלחינים אמריקאים לחברת נאקסוס.
בין המלחינים פרדריק קונברס, צ'ארלס טומלינסון גריפס ויצירות עכשוויות, כולל ההקלטה המסחרית הראשונה של Mr Tambourine Man מאת ג'ון קוריליאנו.
את התזמורת אפשר לשמוע גם בפסקול סרטו של וודי אלן, "מנהטן".
התזמורת הסימפונית של קולורדו היא תזמורת אמריקאית היושבת דרך קבע בדנוור שבקולורדו.
התזמורת נוסדה ב-1989 כממשיכתה של תזמורת דנוור.
בכל עונה מופיעה התזמורת ב"סדרת יצירות מופת" בת 21 שבועות, שתוכניתה כוללת מוזיקה קלאסית, וכמו כן היא מגישה קונצרטים של מוזיקה פופולרית, תוכניות לכל המשפחה, מופעי חגים וקונצרטים של קיץ בפארקים, לקהל מאזינים מגוון המונה בסביבות 200,000 איש.
רוב הקונצרטים מתקיימים באולם הקונצרטים באווטצ'ר בשילוב אמנויות הבמה של דנוור.
במשך 12 שנים הייתה מרין אלסופ המנהלת המוזיקלית של התזמורת וכיום היא מנצחת כבוד שלה.
בתקופת כהונתה, השיגה תזמורת קולורדו הכרה גדלה והולכת הן בקולורדו והן ברחבי ארצות הברית, ואף הרבתה להקליט לחברת נאקסוס.
באפריל 2004 מינתה התזמורת את ג'פרי קהן, מנהל מוזיקלי של התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס והתזמורת הסימפונית של סנטה רוזה למנהל המוזיקלי התשיעי בתולדותיה בנות 82 השנים של תזמורת דנוור וקולורדו.
הוא נכנס לתפקידו באופן רשמי בשנת 2005. העיתון "דנוור פוסט" תיאר את כהונתו של קהן כ"תקופה, שמאפייניה הם הגדלת קהל המאזינים וקשר איתן במידה שאינה מצויה עם נגני התזמורת."
אנדרו ליטון היה המנהל המוזיקלי של התזמורת בין השנים 2013 - 2016 ואחריו שימש בראט מיטשל בתור המנהל המוזיקלי של התזמורת עד לשנת 2021.
בשנת 2022 הסכים המנצח הקנדי פיטר אונדג'ן לקבל מינוי למשרת המנהל המוזיקלי הבא של התזמורת.
התזמורת הסימפונית של קרוליינה הצפונית היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה הקבוע הוא ראלי שבקרוליינה הצפונית, בתזמורת 69 נגנים קבועים במשרה מלאה.
היא מופיעה באולם הקונצרטים מיימאנדי ומנגנת מדי פעם עם להקת הבלט של קרוליינה ועם להקת האופרה של צפון קרוליינה.
ב-2007 חגג הארגון 75 שנה לייסודו.
כן מתקיימות סדרות קונצרטים בערים שונות בצפון קרוליינה.
בשנת 1932 איחד לאמאר סטרינגפילד קבוצת מתנדבים ליצירת התזמורת הסימפונית של צפון קרוליינה.
הופעתם הראשונה הייתה באולם היל באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ב-14 במאי 1932. הנגנים המקוריים של התזמורת היו מוזיקאים מקומיים, שניגנו ללא שכר.
עד שנת 1935 כבר הופיעה התזמורת ביותר מחמישים ערים בצפון קרוליינה, ביותר מ-140 קונצרטים.
ד"ר בנג'מין סוולין, מנהל מוזיקלי מ-1939 עד 1972, המשיך במימוש שליחותה של התזמורת, להגיע אל מספר רב ככל האפשר של תושבי צפון קרוליינה.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 הייתה הסימפונית שת צפון קרוליינה לתזמורת הראשונה שקיבלה מימון רצוף מן המדינה.
החקיקה המאפשרת מתן מענקי מדינה לתזמורות התקבלה בבית המחוקקים של צפון קרוליינה במרץ 1943 והתזמורת ממשיכה לקבל את המימון הקבוע גם כיום.
בשנת 1942 התחילה התזמורת להתמקד בחינוך; היא מביאה ילדים וסטודנטים אל אולם הקונצרטים להציג שאלות ולהאזין לנגנים ומתאמת עם מערכת החינוך פעולות האזנה למוזיקה סימפונית והדרכה מוזיקלית בבתי ספר יסודיים.
לתזמורת צפון קרוליינה נודעת בנגינת סוגות וטיפוסי מוזיקה רבים חוץ מקונצרטים קלאסיים.
ב-2007 סיירה התזמורת בחלקה המערבי של צפון קרוליינה עם תוכנית של מוזיקת עם מסורתית לצפון קרוליינה; חלילן צ'רוקי, כנרים עממיים, נגני בנג'ו ורקדנים בנעלי-עץ הופיעו עם התזמורת.
בין השנים 2004 - 2020, היה גרנט לואלין המנהל המוזיקלי של התזמורת.
החוזה הראשוני שלו היה לארבע שנים, ובנובמבר 2006 הוארך החוזה עד 2012. גרהרדט צימרמן, המנהל המוזיקלי בשנים 1982 עד 2003, הוא מנצח הכבוד של התזמורת.
כיום מנהלה המוזיקלי של התזמורת משנת 2022 הוא המנצח המקסיקני קרלוס מיגל פרייטו.
התזמורת הוציאה חמישה תקליטים, האחרון בהם "רישומים: 2004-05", הקלטה המביאה חיבורים של נגן טרומבון הבס של התזמורת, טרי מיזסקו.
דייוויד הרטמן, בעבר מנחה תוכנית הטלוויזיה "בוקר טוב אמריקה" של רשת ABC, הוא מגיש שידורי הרדיו של תזמורת צפון קרוליינה.
כחלק מן תוכנית החינוכית של התזמורת, כ-50 מ-180 הופעותיה השנתיות של התזמורת מוקדשות לסטודנטים מרחבי צפון קרוליינה.
נוסף לכך, התזמורת מקיימת תחרות קונצ'רטו לנוער, נותנת מימון ל"פילהרמונית המשולש הצעירה" ומזמינה סטודנטים לצפות בחזרות.
קרלוס מיגל פרייטו (2022 - ממשיך)
התזמורת הסימפונית של קוויבק היא תזמורת קנדית, שבסיסה בעיר קוויבק.
התזמורת נוסדה בשנת 1902 והיא התזמורת הקנדית הפעילה הוותיקה ביותר.
ז'וזף וזינה היה המנהל המוזיקלי הראשון של תזמורת קוויבק, מ-1902 עד 1924.
תזמורת קוויבק מקיימת תחרות שנתית למוזיקאים צעירים תושבי המקום, שבה יכולים המשתתפים לזכות בפרסים כספיים ובהזדמנות להופיע כסולנים עם התזמורת.
תזמורת קוויבק מופיעה גם עם התיאטרון הלירי של קוויבק (Théâtre lyrique de Nouvelle-France) ועם המקהלה של קוויבק (Choeur symphonique de Québec)
מאז 2011, מנהלה המוזיקלי של תזמורת קוויבק הוא פביאן גאבל.
התזמורת הסימפונית של ציריך היא תזמורת בת 72 נגנים מקצועיים עצמאים, היושבת דרך קבע בציריך שבשווייץ.
ייסד אותה בשנת 1981 מנהלה המוזיקלי לשעבר, דניאל שווייצר.
התזמורת מגישה כשלושים וחמישה קונצרטים בשנה, בטונהאלה, אולם הקונצרטים הקבוע שלה.
בשנת 2013 התזמורת התחדשה וכיום מנהלה המוזיקלי הנוכחי הוא מריו ברטה.
התזמורת יוצאת לסיורי קונצרטים ועד כה הופיעה בסינגפור, גרמניה, איטליה וספרד.
התזמורת הפילהרמונית של האג (בהולנדית: Residentie Orkest) היא תזמורת סימפונית הולנדית השוכנת בהאג.
עיקר הופעותיה מתקיימות באולם תיאטרון "אמרה".
הנריויוטה ייסד את התזמורת בשנת 1904. ביתה הראשון היה "בניין האמנויות והמדעים".
לתשואות ראשונות זכתה התזמורת במהלך פסטיבל ריכרד שטראוס ב-1911, שבו ניצח המלחין עצמו על כמה מיצירותיו.
תוך זמן קצר משכה התזמורת מלחינים נוספים, בהם איגור סטרווינסקי, מקס רגר, מוריס ראוול ופאול הינדמית.
ב-1915 עברו מופעי הקיץ של קונצרטי הקורזאאל בסחוונינגן מתזמורת לאמורו אל הפילהרמונית של האג.
המנצח הראשי השני של התזמורת היה המלחין והמנצח פיטר ואן אנרוי, שכיהן במשרה זו מ-1917 עד לפרישתו ב-1935. פריץ שורמן התמנה למנצח הראשי הבא וכיהן במשרתו בתקופת מלחמת העולם השנייה.
אחרי המלחמה היה ויליאם ואן אוטרלו המנצח הראשי, מ-1949 עד 1973.
אחרי שבניין האמנויות והמדעים נהרס בשרפה בשנת 1964, ניגנה התזמורת באולמות שונים בהאג בהיעדר משכן קבוע משלה.
מסע לגיוס תרומות, שכלל הוצאת כמה הקלטות שנודעו בשם תקליטי "עזרו לנו לבנות מחדש", הביא לבניית אולם חדש לתזמורת, אולם ד"ר אנטון פיליפס, או DAPZ, שנקרא על שם אנטון פרדריק פיליפס, ממייסדי חברת האלקטרוניקה פיליפס, ובספטמבר 1987 נכנסה התזמורת אל ביתה החדש, שנחנך בטקס רשמי בנוכחות ביאטריקס, מלכת הולנד.
המנצחים הראשיים שבאו לאחר ואן אוטרלו היו ז'אן מרטינו, פרדיננד לייטנר, הנס פונק ויבגני סבטלנוב.
יאפ ואן זביידן, שהיה המנצח הראשי משנת 2000 עד 2005, נושא בהווה בתואר מנצח אורח של כבוד (ere-gastdirigent) של התזמורת.
נמה ירווי היה מנצחה הראשי האחרון עד כה של התזמורת, מ-2005 עד 2012. ירווי נושא עכשיו בתואר מנצח ראשי אמריטוס.
התזמורת יצאה לכמה סיורי הופעות, שכללו ערים גדולות כניו יורק, בוסטון, שיקגו, וינה, מינכן וברלין.
במשך השנים ניגנה תחת שרביטיהם של מנצחים אורחים שונים, בהם ליאונרד ברנשטיין, פייר בולז, הנס קנאפרטסבוש, קרל שוריכט, ארטורו טוסקניני וברונו ולטר.
התזמורת הוציאה הקלטות מסחריות ליצירותיהם של מלחינים גרמנים כגון אלפונס דיפנברוק ויוהנס פרהולסט.
אוסף הקלטות שנעשו בשנות ה-50' באולם הקונצרטחבאו של אמסטרדם בניצוחו של וילם ואן אוטרלו יצא בתקליטור בשנת 2007.
באוקטובר 2012 הודיעה מועצת העיר האג על צמצום בתמיכה העירונית לתזמורת, מ-5.1 מיליון יורו ל-3.5 מיליון יורו.
בתגובה על כך הביעה התזמורת את חששותיה לתוצאות שהיו למהלך זה על התזמורת, כגון אובדן משרות לכמה מן הנגנים וייצוג מופחת של יצירות סימפוניות רחבות-ממדים ברפרטואר הקונצרטי.
התזמורת הסימפונית של פריז הייתה תזמורת, שפעלה בין השנים 1928 ל-1939, בעיקר בפריז.
את התזמורת ייסדו במשותף ארנסט אנסרמה, לואי פורסטייה ואלפרד קורטו.
הקונצרט הראשון שלה התקיים ב-19 באוקטובר 1928 בתאטר דה שאנז אליזה.
מימון לתזמורת סיפקו תומכים עשירים, בהם גוסטב ליון, מנהל פְּלייֵל, שני אחים בנקאים והנסיכה דה פוליניאק.
חברי הוועד המנהל היו רובר ליון (מנהל כללי), שארל קיסגן (מזכיר אדמיניסטרטיבי), אנדרה שאפנר (מזכיר אמנותי) יחד עם אנרי מונה וז'אן גרט.
קשיי מימון אילצו את התזמורת להירשם כחברה באמצע שנת 1931.
מטרת התזמורת החדשה הייתה להציג יצירות פחות מוכרות של מלחינים חשובים לצד מוזיקה חדשה ויצירות מן הרפרטואר הקונצרטי המרכזי.
רמתה של התזמורת נחשבה לגבוהה, בחלקו הודות למספר הרב של חזרות לפני כל קונצרט.
מתוך שמונים הנגנים, שנבחרו מבין השש-מאות שהתייצבו למבחני המיון, היו הרוב בני פחות מ-25.
משנת 1929 הזמין קורטו את פייר מונטה לכהן כמנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת.
הופעתו הראשונה של מונטה עם התזמורת הייתה ב-12 באפריל של אותה שנה, בניצוח על פסטיבל אביב גדול; בתום העונה הראשונה נרשמו לזכות התזמורת 63 קונצרטים.
בעונה זו נערכה גם ההקלטה הראשונה של התזמורת (אף כי בהקלטה זו נקראה בשם "גראנד אורקסטרה סימפוניק"): ההקלטה הראשונה בחודש מאי של פולחן האביב של איגור סטרווינסקי, בניצוחו של מונטה באולם פלייל המחודש.
היצירות החדשות שבוצעו בתזמורת בביצוע בכורה היו "ראגבי" ב-1928 וקפריצ'ו לפסנתר ותזמורת ב-1929, שתיהן של סטרווינסקי ובניצוח אנסרמה, "קונצרט כפרי" של פרנסיס פולנק, הסימפוניה השלישית של פרוקופייב בניצוח מונטה; וכן ביצועי בכורה בפריז של הסינפונייטה מאת יאנאצ'ק וקטעים מתוך ווצק של ברג.
התזמורת יצאה למסע הופעות בבלגיה ובהולנד בשנת 1930, ואחר, בשלהי 1931, לסיבוב בחמש-עשרה ערים, בהן המבורג, קלן, ברלין, דרזדן ווינה; ב-1932 הופיעה בבריסל וב-1933 בז'נבה.
הקונצ'רטו הכפול של באך (עם מנוחין ואנסקו)
"הסימפוניה הספרדית" של לאלו בניצוח פיירו קופולה
יצירות מאת גובר בניצוח המלחין
מוזיקה סובייטית מאת שוסטקוביץ' ואחרים בניצוח יוליוס ארליך
יצירות של באך בנגינת אלפרד קורטו
התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה היא תזמורת הנוער הסימפונית הלאומית של מדינת ישראל, המאגדת נגנים צעירים מכל רחבי הארץ.
החל משנת 2005 התזמורת מנוהלת על ידי המרכז למוזיקה ירושלים, בשיתוף פעולה הדוק עם המנצח זאב דורמן, שהוביל אותה במשך שנים רבות.
להקמת התזמורת מונתה יפה שרת שניהלה את התזמורת במשך עשר שנים.
בתקופה זו עבדו עם התזמורת מספר מנצחים מפורסמים, ביניהם קלאודיו אבאדו, קורט מאזור, רפאל פריבק דה בורגוס, בנג'מין זנדר, מנדי רודן, זובין מהטה ולהב שני.
על התזמורת ניצחו הנס פטר אוקסנהופר (אוסטריה), אי-אן שו (סין-ישראל), אבנר בירון, סלבדור ברוטונס (ספרד), נועם צור, יוהאנס וילדנר (אוסטריה), אילן וולקוב, ירון טראוב (ולנסיה-ישראל), ארתור פוסט (ארצות הברית), קשישטוף חוז'לסקי ואריאל צוקרמן (גרמניה-ישראל).