tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשונה מאלבומים קודמים בפרויקט, שירי האלבום הם יצירה חדשה של אנסמבל מוזיקאים שכלל את יוני רכטר, שלומי שבן, קרולינה, אלי מגן, איתמר רוטשילד, ערן ויץ, אייל תלמודי, איתמר דוארי, אסף רוט, גרשון לייזרסון, רוני עברין וגרשון וייספירר בהנחיית המנהל האמנותי והמפיק אסף תלמודי.
האלבום כלל ספרון אודות יצירתו של לוין והוא הושק במופע מיוחד בכנס "לשון ראשון" בראשון לציון.
מעליי דממה - אהובה עוזרי
בחודש מרץ 2013 יצא אלבום ובו שירים חדשים של הזמרת אהובה עוזרי, שעקב מחלה במיתרי הקול, הייתה מנועה מלשיר את שיריה.
עוזרי כתבה והלחינה את השירים ואמנים שונים ביצעו אותם, למעט שניים אותם שרה עוזרי עצמה.
בשנת 2014 יצא האלבום "שרות חוה אלברשטיין" ובו גרסאות כיסוי של זמרות צעירות לשיריה של הזמרת-יוצרת הוותיקה.
עבודה עברית הוא מונח במסכת הרעיונות הציונית שמשמעותו עבודה והכשרה לעבודה של יהודים בכל ענף ומקצוע; והעדפתם בהעסקה אצל יהודים, על פני פועלים נכרים.
השימוש במונח התגבר בתקופת העלייה השנייה, במיוחד אצל חברי מפלגות הפועלים הציוניות, אנשי תנועת העבודה.
הם ראו בכיבוש העבודה, דהיינו הכשרה עצמית לעבודה בכל מקצועות העבודה, במיוחד בעבודת כפיים, על ידי יהודים, תנאי הכרחי להגשמת יעדי הציונות בארץ ישראל.
התנועה הציונית שמה לה כמטרה להקים חברה יהודית עצמאית בארץ ישראל, ולכן פיתחה את רעיון ההתיישבות בארץ ישראל, תוך כדי קידום העבודה החקלאית בה.
מקובל לקשור את היווצרות תפיסת העבודה העברית עם תקופת העלייה השנייה, אך הסוגיה הועלתה כבר בימי העלייה הראשונה.
בני העלייה הראשונה היו מעטים ועבודת ההתיישבות נזקקה לידיים עובדות רבות.
הפתרון היה העסקת פועלים ערבים.
הפועלים הערבים היו מוכנים לעבוד בכל תחום תמורת שכר נמוך, והדבר גרם לריבוי עובדים ערבים במושבות היהודיות.
העבודה הערבית, סתרה את המטרות והאידאולוגיה הציונית של בני העלייה השנייה, שמטרתה הייתה התיישבות ציונית בארץ ישראל וריבוי יהודים בארץ.
עם הגעת העלייה השנייה נוצר שסע בין עוליה לבין בני העלייה הראשונה סביב נושא העסקת הערבים המקומיים על ידי עולי העלייה הראשונה משיקולים כלכליים, ובכך לתפיסתם נמנעה עבודה מהעולים החדשים שרבים מהם סבלו חרפת רעב.
בבסיס התפיסה של העבודה העברית עומדת גם ההתמודדות עם הבעיה הדמוגרפית.
עוד משחר הציונות עמדה בפניה הדילמה כיצד להגיע לרוב יהודי בארץ ובכך להקים את הבית הלאומי בדרכי שלום.
ההתיישבות הציונית יצרה הזדמנויות תעסוקה רבות לפועלים הערביים באופן שבהכרח הגדיל את האוכלוסייה הערבית בארץ באמצעות הגירה חיובית והגדלת הילודה.
סיסמת 'כיבוש העבודה' במושבות, התפתחה בקרב בני העלייה השנייה והתרחבה לאוכלוסיות שונות עם השנים.
משמעותה - קריאה להעסקת פועלים יהודים במקום העסקת פועלים ערביים.
'כיבוש העבודה' בא לידי ביטוי בכך שהיהודים העדיפו את כניסתם של בני עמם היהודים למקומות העבודה החדשים בארץ ישראל, מקום המדינה ועד ימינו, באופן אשר הביא פרנסה לאחיהם היהודים ועידוד העלייה.
מנגד, מניעת העבודה מהפועלים הערביים הפחיתה את ההגירה הערבית לארץ ישראל ותרמה להגירה למקומות אחרים בהם הייתה להם פרנסה.
בכיבוש העבודה ניתן להבחין כיצד עבודת היחיד תורמת לכל היהודים בהגשמת הרעיון הציוני.
אנשי העלייה השנייה הגיעו מסוף המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20 ממזרח אירופה, על רקע קשיים כלכליים, גזירות ורדיפות.
הם היו חדורי אידאולוגיה ומוטיבציה להקים המון עובד שיביא בסופו של דבר להקמת אומה ומדינה לעם היהודי בארץ ישראל.
מתוך השאיפה לציונות וההתנגדות לחברה קולוניאליסטית, אנשי העלייה השנייה התנגדו להעסקת הפועל הערבי, המוכן לעבוד תמורת סכום פעוט, וקידמו העסקה של עובדים יהודים בלבד.
אנשי העלייה השנייה אומנם דגלו באחווה בין שני העמים, היהודי והערבי, אך המציאות הארצישראלית הובילה למאבק כנגד העסקת הפועל הערבי, ומכאן נולדה הדרישה להפרדה בין שני העמים.
העסקת היהודים הייתה תנאי הכרחי להתפתחות המשק היהודי וקידום המון יהודי עובד.
המאבק לעבודה עברית בימי העלייה השנייה נדון מראש לכישלון, מאחר שהפועלים היהודים ניסו לכבוש את העבודה העברית על ידי הורדת שכרם ורמת חייהם, אך הפועל הערבי עדיין נחשב לזול יותר להעסקה והעסקתם הייתה תלויה באידאולוגיה הציונית בלבד שלא תמיד הייתה מספקת בקרב יושבי הארץ.
העלייה ארצה נמשכה, אך מספר העולים היה קטן מדי מכדי להפעיל לחץ על נותני העבודה.
הצהרת בלפור ב-2 בנובמבר 1917, העלייה השלישית שהחלה ב 1919, רובה של צעירים בעלי שאיפות סוציאליסטיות, והמנדט הבריטי מטעם חבר הלאומים על ארץ ישראל הביאו לשינוי במעמדו של היישוב היהודי בארץ.
למרות נחיתותו הדמוגרפית הפך היישוב היהודי למוביל בכל התחומים.
ביוני 1920 הגיש פנחס רוטנברג לוועד הצירים תוכנית כוללת למפעל חשמל והשקיה בארץ ישראל, בה הדגיש את חשיבותה של העבודה העברית: "פועלים עבריים בא"י נכונים וגם מוכשרים הם לפנות לכל עבודה...
א"י תהא עברית אך ורק כשכל העבודה שדבר לה עם בניין החיים תצא לפעולות על ידי פועלים עבריים...
בנין הארץ על ידי עבודה ערבית יביא לידי יצירת פלשתינא ערבית ולא א"י עברית למרות כל סכומי ההון היהודי שישקיעו בה".
ההתיישבות הפכה למרכזית בפעולות ההסתדרות הציונית בארץ, ולעיתים בהאה על חשבון הדגש של היישוב היהודי בעבודה עברית.
גל העלייה הרביעית בשנת 1924 אופיין בעליית בעלי משפחה שהיו שייכים למעמד הבינוני הבורגני.
תנועת הפועלים הבינה כי על מנת ליצור משק גדול ויציב, על בעלי ההון הפרטי לקחת על עצמם תפקידים למען הלאומיות, תוך ויתור על האינטרסים המעמדיים.
אך המעמד הבורגני לא תמיד הראה נכונות לשאת את האחריות למשימה.
המאבק ל'עבודה עברית' היה מאבק לאומי וכן בעיה לאומית, שכן רק עבודה עברית הבטיחה קליטת עלייה בארץ ישראל.
מאבק זה יצר הזדהות מעמדית עמוקה בקרב הפועלים, שנבעה מהצורך להגן על מעמד הפועלים.
בהתאם למדיניות שנקבעה בספר הלבן הראשון (1922) ובספר הלבן של פאספילד (1930), נקבעה מכסת העלייה היהודית לארץ ישראל על פי כושר הקליטה הכלכלי של הארץ.
הגבלה זו של ההגירה היהודית אילצה את הגופים הציוניים להבטיח שכל מקום עבודה שנוצר במשק היהודי יהיה פנוי לקליטת מהגר יהודי.
מאחר שהסקטור הערבי של המשק הארץ-ישראלי היה סגור בפני הפועלים היהודים (הן מטעמים כלכליים והן מטעמים אידאולוגיים), מדיניות "העבודה העברית" הייתה הדרך היחידה למניעת אבטלה רחבה בקרב הפועלים היהודים, אבטלה שהייתה מביאה לצמצום העלייה בהתאם למדיניות ממשלת המנדט.
בנוסף על כך, מאחר שהפועל היהודי היה יקר יותר משמעותית מהפועל הערבי והיהודים היו מאורגנים ברובם הגדול בהסתדרות עובדים, העדיפו המעסיקים הלא-יהודים (גם במחלקות השונות של משרדי הממשלה מטעם המנדט הבריטי) את הפועלים הערבים.
מצב זה גרם בשנים 1932–1935, בהן היה גידול עצום בעלייה היהודית, למאבק עיקש מצד הרשויות היהודיות, ובראשן ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, על הגשמת עקרון העבודה העברית במשק היהודי.
ההתנגדות הערבית להגירה היהודית לארץ ישראל הייתה מלווה בטענה נגד המדיניות הציונית של העבודה העברית.
טענה זו הוחרפה כאשר משמרות הפועלים היהודים, שפעלו כנגד המעסיקים היהודים שהתחמקו מהעסקת יהודים, והפגינו גם כנגד הפועלים הערבים שהועסקו על ידם.
הערבים דרשו מהממשלה למנוע את מה שנראה מצדם כחרם כלכלי, כפי שפעלה נגד החרם הערבי על המשק היהודי בעקבות מאורעות תרפ"ט.
המאבק בין הפועלים היהודים והערבים החריף מאוד בסתיו 1934 ולקראת סוף אותה שנה החל פח'רי אל-נשאשיבי לארגן אגודות מקצועיות של פועלים ערבים ולהציב משמרות מטעמן כנגד משמרות "העבודה העברית".
במדינת ישראל: הוצאת המושג אל מחוץ לחוק
בשנת 1995 תוקן חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, ונקבע בו איסור להפלות עובדים ודורשי עבודה מחמת הלאום אליו הם משתייכים.
ממועד זה, גיוס עובדים לפי האידאולוגיה של "עבודה עברית" הוא מעשה בלתי חוקי.
עם זאת, העיסוק ברעיון העבודה העברית לא נעלם ואפשר לראות בעלי עסק שמצהירים בפרסומיהם שהם מעסיקים יהודים בלבד.
כמו כן, קמו ארגונים הפועלים לעידוד עבודה עברית בדרכים חוקיות, למשל: ארגון להב"ה, מוקד עבודה עברית ולוח עבודה עברית.
בנוסף יש יוזמות של גופים שונים כגון פרויקט "עבודה עברית" של רוח הערבה המציע לצעירים ישראלים, בוגרי צבא ושירות לאומי, עבודה בחקלאות, במסגרת העשרה במגוון תחומים, טיולים וחוויה של חיי קבוצה.
רבנים שונים התבטאו בזכות העסקת יהודים ונגד העסקת ערבים, בפרט לאחר הפיגוע בישיבת מרכז הרב, שבוצע בידי ערבי שהכיר את הישיבה בעקבות עבודתו עבורה, וחלקם נחקרו במשטרה בעקבות דבריהם.
ב-15 באוקטובר 2017, בית משפט השלום קבע כי לוח עבודה עברית לא פועל על פי חוק ומפלה על בסיס דת או לאום.
לאחר קביעת פסק הדין, לוח עבודה עברית עבר למוקד טלפוני.
וב-3 באוקטובר 2022 הגיש המרכז הרפורמי לדת ומדינה תביעה נוספת כנגד המוקד הטלפוני.
עבודה מהבית או עבודה מרחוק היא עבודה המתבצעת בדרך כלל מבית המגורים של העובד או ממקום אחר תוך שימוש בטכנולוגיות מידע ותקשורת, כגון מחשב, אינטרנט ועוד, ולא מאתר מרכזי של המעסיק.
פריצת הדרך הטכנולוגית שהביאו עמם אמצעי המחשוב אפשרה מהפך נרחב בעולם העבודה; תפיסות ניהוליות ותיאוריות ארגוניות שהיו נהוגות לפני כן ועל פיהם עבודה מתבצעת ממקום עבודה מרכזי אליו מגיעים העובדים מדי יום השתנו.
כמו כן, האפשרות לבצע מטלות ללא מגבלות זמן ומרחק מאפשרת לארגונים לשווק את מוצריהם ושירותיהם גלובלית ולהגיב למציאות עסקית דינמית ביעילות, גם ממדינות אחרות.
התפתחויות השונות הרחיבו גם תפיסות ניהוליות מסורתיות של הערכת עובדים והערכת ביצועים, ניהול סביבת העבודה, וניהול משאבים כולל.
עבודה מהבית מהווה חלק מהסדרי עבודה גמישים לפיהם העובד רשאי לבצע עבודתו שלא באתר העבודה המרכזי, לרוב בשעות עבודה גמישות.
במילים אחרות, המסע היומי לאתר עבודה מרכזי, מוחלף באפשרות לביצוע העבודה והעברת מידע מרחוק.
בעוד עובדים רבים מבצעים מטלותיהם מהבית, עובדים אחרים, המכונים לעיתים "עובדים ניידים" משתמשים באמצעי תקשורת ניידים על מנת לעבוד מבתי קפה, אתרי לקוח, נמלי תעופה, רכבות, בתי מלון בכל מקום בעולם.
המהפכה הגדולה נעוצה דווקא בתפיסת העובד כ"אמצעי הייצור" הנייד של המפעל, אשר הטכנולוגיה משרתת אותו לשם העברת ה"מוצר", כלומר המכונה בשרות האדם במקום תפיסות תעשייתיות לפיהן האדם היה בשרות המכונה.
סגנון עבודה זה מדגים את התפתחות עולם המידע ואת הגדרתם של חלק ניכר מעובדי הצווארון הלבן כ"עובדי ידע".
בשנת 2020 עם פרוץ מגפת הקורונה, בגללה לא התאפשרה עבודה בחללים משותפים, מקומות עבודה רבים עברו למתכונות של עבודה מרחוק ולפחות חלקית שמרו על צורת עבודת מהבית גם כאשר הנגיף היה במגמת ירידה.
עבודה מרחוק מתאפשרת בעיקר באמצעות מחשבי עבודה (כגון לפטופ) וכן תוכנות שיתוף קבצים והיא לעיתים מתאפשרת או לפחות הופכת נוחה יותר בעזרת טלפון חכם, מכשיר מדפסת-פקס וכן לעיתים גם מכשיר סורק (רוב המקצועות לא דורשים מדפסת-פקס או סורק).
חלק מהמקצועות דורשים ציוד הקלטה.
ועידת וידאו מאפשרת עבודת צוות, כולל דיון צוותי בו כל משתתף שוהה במשרד ביתי במקומות מרוחקים על פני הגלובוס.
לעיתים, לצורכי עבודה במתכונת זאת, נעשה שימוש ב-VPN וב-VoIP.
מוצרים אלה, המשלבים חומרה ותוכנה, מאפשרים לעובדים לבצע עבודתם ממרחק רב, ולתקשר עם עמיתים, מנהלים, ספקים ולקוחות, תוך חיסכון ניכר בזמני ועלויות נסיעה.
ככל שתקשורת פס-רחב באינטרנט הופכת זמינה וזולה יותר, עובדים רבים נעזרים באפשרות זו כמו גם בחיבורים לרשת ביתית אלחוטית על מנת לעבוד מביתם, ולהתחבר לרשתות אינטראנט הארגוניות.
הוזלה מתמשכת בעלויות מוצרי תקשורת ותשתיות תקשורת, כמו גם זמינותם של אלו בבתים רבים לשם שימוש ביתי, הופכים את העבודה מרחוק למשתלמת וכדאית לארגונים על פני העלויות הכבדות הכרוכות באחזקת משרד לכל עובד ועלויות הנסיעה המתייקרות מעת לעת על פי עליית מחירי הדלק ועליית העומס בכבישים.
הבט נוסף של ההתפתחויות הטכנולוגיות הוא נוחות השימוש וידידותיות המכשירים למשתמשים.
עובדים עושים שימוש בטלפון ובמחשב הנייד לצורכי עבודה ושעשוע לסירוגין.
לנתונים אלו משמעויות שונות, לחיוב ולשלילה:
"אמצעי הייצור" הפכו להיות חלק אינטגרלי מהציוד הקבוע של האדם, כגון ארנק או תיק יד, והעובד אינו מפריד בינם לבין ציוד אישי אחר.
זמינותו של העובד בכל עת גורמים לחוסר הפרדה בין עולם העבודה ועולם המשפחה גם כאשר זה נחוץ לשם התמסרות לאחד משני מהעולמות ללא הפרעות מהממד המקביל, כמו בעת חופשה משפחתית או לחלופין בישיבות מקצועיות.
מכשירים דו-פונקציונליים אלו משמשים למשחקים, האזנה למוזיקה, צפייה בסרטים ובאותו זמן להעברת מידע בכתב, בקול ובתמונה הקשורים לעבודה.
רב-שימושיות של מכשירים אלו הופכת אותם ל"רצויים" על ידי העובד והוא מקפיד על זמינותם.
פיתוחם המהיר של מוצרי טכנולוגיה ניידים לצד התפתחות מקצועות הידע, תרמו להיפוך מגמות בתעשייה; אם תחילת העידן התעשייתי אופיינה במגמות מרכוז של מקום העבודה, הרי שהחל בשנות ה-90 של המאה ה-20 חל תהליך הפוך של ביזור מקום העבודה.
למעשה, כל עובד ידע אשר נושא עמו טלפון ומחשב נייד הופך היום לשלוחה ניידת או סניף של מקום העבודה.
מקום העבודה עצמו הפך להיות רכיב משני בחשיבותו לביצוע העבודה בפועל; האמירה כי אנו "עובדים בהליכה" החליפה את האמירה השגורה כי אנו "הולכים לעבודה".
בין החברות הראשונות בעולם שאפשרו עבודה מרחוק מהבית, באמצעות מסופי מחשבים, הייתה חברת המחשבים "דיגיטל", כבר תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
נכון ל, פחות ופחות עובדים מוכרחים לבוא באופן קבוע ושגרתי למקום העבודה על מנת לבצע עבודתם באמצעות אמצעי ייצור הזמינים להם רק במקום העבודה, ומקומות עבודה רבים מאפשרים גמישות זו, אם כי לרוב לא באמצעות הסדרי עבודה פורמליים, אלא הסכמה שבעל פה בין מנהל לעובד.
למרות זאת, מגוון נושאי תפקידים שאינם עובדי ידע עדיין מחויב להגיע לאתר העבודה המרכזי לשם ביצוע העבודה: אלו הם מפעילי המכונות, עובדי מעבדות, אנשי שירות לקוחות פרונטלי, או בעלי תפקידים אחרים המחויבים באינטראקציות בין-אישיות פנים אל פנים במקום העבודה.
את המונחים Telework ו-Telecommuting טבע האמריקאי ג'ק נילס בשנת 1973.
אפשרות עבודה מרחוק מרחיבה את הזדמנויות התעסוקה למגוון מגזרים אשר אחרת מתקשים להשתלב באופן מלא במעגל התעסוקה, כגון הורים לילדים קטנים, אנשים עם לקויות ואנשים הגרים במקומות מרוחקים ממרכזי תעסוקה.
כמו כן, אפשרות עבודה מרחוק מפחיתה באופן ניכר את זיהום האוויר באמצעות צמצום היקפי התעבורה בכבישים.
האפשרות לעבוד מכל מקום מרחיבה גם את פוטנציאל הגלובליזציה של ארגונים, בשל האפשרות להיות זמין ללקוחות וספקים על פני טווח זמנים נרחב יותר.
עבודה מרחוק מזמנת לעובדים אפשרויות לגמישות תעסוקתית, מקלה על קונפליקטים של הורים עובדים, תורמת להעלאת פריון העבודה ומפחיתה היעדרויות.
משרדים וירטואליים מעניקים למעסיקים הזדמנות לשימור עובדים מוצלחים שלהם ולגיוס עובדים יוצרניים הנדרשים לגמישות זו.
עבודה מרחוק החלה להיחשב יעילה בארצות הברית לאחר שאומצו התיקונים לחוק אוויר נקי בשנת 1996. הצפייה הייתה להפחית את כמות פחמן דו-חמצני והאוזון על פני הקרקע בכ-25%.
החוק דרש מחברות המעסיקות למעלה ממאה עובדים לעודד נסיעות משותפות במכוניות, שימוש בתחבורה ציבורית, דחיסת ימי העבודה השבועיים ועבודה מרחוק.
בשנת 2004 החליט הקונגרס להרחיב תוכניות אלו גם לסוכנויות פדרליות, ולעודדן לאמץ תוכניות עבודה מרחוק על ידי הימנעות מהעברת כספים לאלו שלא יציעו תוכניות אלו לציבור עובדיהן.
מחקר שנערך על ידי קייט ליסטר ותום הרניש בשנת 2008 מראה כי שלושים ושלושה מיליון אמריקאים יכולים על פי סיווגם המקצועי לעבוד מהבית.
לטענת המחקר, אם אכן הם יעשו כך, יוכל הממשל האמריקאי להפחית באופן משמעותי את התלות בספקי נפט חיצוניים.
בהתבסס על הצלבת נתונים ממספר מקורות מחקר כגון EPA, DOT ושבעה מקורות נוספים, נמצא כי עבודה מהבית עשויה להפחית את יבוא הנפט מהמפרץ הפרסי בכ־24-48%, צמצום גזי החממה בכ־67 מיליון טון ולחסוך 7.5 מיליארד גלוני דלק מדי שנה.
עובדים מהבית יוכלו להימנע במשותף מ-154 מיליארד מיילים של נהיגה ולחסוך 25 מיליארד דולר על רכישות דלק.
יתרה מכך, המחקר מוכיח כי חיסכון זמן הנסיעה עבור אותם עובדים בשל העבודה מהבית, יפנה להם 5 שבועות עבודה של זמן חופשי מדי שנה.
גמישות תעסוקתית, המאפשרת עבודה מהבית בחלק מימי השבוע, היא אפשרות מועדפת על ידי עובדים רבים.
מחקר שביצעה חברת רוברט הף בשנת 2008 אשר סקר 1,400 סמנכ"לי כספים הצביע על כך כי 13% מחשיבים עבודה מהבית כתמריץ הטוב ביותר לגיוס בעלי מקצוע בתחום הכספים.
במחקר מוקדם יותר, 33% החשיבו עבודה מהבית כתמריץ הגיוס הטוב ביותר, וכמחצית הנשאלים הצביעו עליו כתמריץ השני החשוב ביותר.
עבודה מהבית מאפשרת השתלבות במעגל העבודה למגזרי עובדים אשר מסיבות שונות נדרשים להיות שעות רבות יותר בסביבת ביתם (טיפול בהורים קשישים, בני זוג מוגבלים, הורים לילדים קטנים, ועוד).
להורים לילדים רכים היא מאפשרת נוכחות הורית רבה יותר, גמישות בתכנון סדר היום בהתאם לצורכי המשפחה, אפשרות לתכנון ועיצוב סביבת העבודה כך שתהיה מותאמת לצורכי העובד, הימנעות מזמני נסיעה ארוכים מבוזבזים אל העבודה וממנה, חיסכון בעלויות טיפול בילדים, וכן אפשרות למגורים באזורי פריפריה מבלי לחשוש מאיבוד מקום העבודה.
מעסיקים המנהלים תוכניות תעסוקה גמישה בצורה מושכלת נהנים מחיסכון ניכר במשאבי נדל"ן כאשר הם מפעילים תוכניות עבודה מרחוק.
חיסכון זה משפיע על צמצום תקורות נוספות כגון שירותי אחזקה, ביטחון, ניקיון, מטבחונים, שטחי חנייה, שטחים משותפים ועוד.
חיסכון משמעותי נוסף מצטבר מצמצום השימוש ברכבי חברה והוצאות על נסיעות ודלק.
מחקרים שונים מצביעים על כך כי החיסכון יכול להגיע לכ־10,000 דולר לשנה לעובד.
שביעות רצון מוגברת של עובדים משפיעה על יעילות בעבודה ועל רמת פריון גבוהה יותר.
חברות שונות מדווחות על עליה בפרודוקטיביות של בין 10-45% לעובד לשנה.
המעסיקים נהנים מכלי יעיל להעלאת נאמנות עובדים והפחתת שיעורי עזיבה, שיפור יכולות הגיוס, טיפוח תוכניות קיימות ארגונית, ותרומה ניכרת של הארגון לאיכות הסביבה.
אפשרותם של מעסיקים להישען פחות על דיווחי שעון הנוכחות לטובת דיווחי ביצועים של העובדים (תוכניות מדידה על פי יעדים המותאמים להגדרת התפקיד של העובד), עשויות לתרום להפחתת התשלום עבור שעות נוספות, ומדידה איכותית ביותר של תפוקות העובד.
הצלחתן של תוכניות עבודה מהבית תלויה במספר גורמים.
תוכניות אלו צריכות להיבנות מתוך מחשבה עמוקה ורחבה, הבוחנת באופן מחושב ומושכל את הצרכים של התפקיד, הצרכים והיכולות של העובד ומשפחתו והצרכים והיכולות של הארגון.
לא כל תפקיד מתאים לעבודה מהבית.
נדרשת בחינה הגדרת התפקיד והתאמתה לביצוע מרחוק, תוך בחינת היבטים כגון שמירת סודיות, עבודת צוות, גמישות בהעברה בין ביצוע התפקיד במשרד לבית ולהפך ועוד.
לא כל אדם מתאים אישיותית לעבודה מהבית.
סגנון עבודה זה דורש משמעת עצמית גבוהה, יכולות תכנון סדר יום קפדני, יכולת הימנעות מהסחות דעת של שכנים ובני משפחה הנמצאים בקרבת מקום, ויכולת לוויסות צרכים חברתיים כך שהעבודה ללא מסגרת חברתית לא תגרום לדכדוך ולא תשפיע לרעה על מצב הרוח.
חשוב לוודא כי עבודה מרחוק לא תפגע בתחושת השייכות ובנאמנותו של העובד לארגון.
יש לוודא כי העובד יעבוד את שעות העבודה על פי חוק ולא יגיע למצב של התמכרות לעבודה, בו לא קיימים גבולות מקום וזמן ברורים.
כאשר עבודה מהבית אינה באה במקום עבודה במשרד, אלא בנוסף, במקום לפתור קונפליקט עבודה-משפחה ולהפחית לחץ זה היא עשויה להוסיף שעות עבודה וכן להגביר לחצים בריאותיים ונפשיים שונים ומפספסת את מטרתה הראשונית.
היעדר הפרדה ברורה פיזית ונפשית בין העבודה לבית עלול להעלות מתחים שלא היו קיימים קודם לכן ביחסים בין העובד לסביבתו הקרובה.
בכתבה שפורסמה ב-Business Insider בשנת 2019 עלה כי רבים ממי שעובדים מהבית חשים ניתוק שמשפיע עליהם רגשית ומקצועית.
צוין כי הריחוק מחברת העובדים האחרים מביאה ליחסים קרירים ולהתקשרות טכנית בלבד, דבר שמוריד את ביצועי העובדים ברמה הקבוצתית.
לפי מחקר אחד, ייתכן והתמכרות לעבודה של עובדים רבים נעוצה בנוחות השימוש במחשב ובטלפון הנייד.
הזמינות והניידות של המכשירים מאפשרת עבודה בכל מקום ומקשה על יצירת הפרדה בין פעילויות הקשורות לעבודה לפעילויות אחרות - משפחתיות ואחרות.
על המעסיקים לפתח מנגנוני תקשורת יעילים עם העובדים מרחוק, המחליפים שיחות מסדרון אקראיות ואת לוחות המודעות של החברה.
יש צורך בפיתוח תוכניות דיווח שוטפות, הממלאות תפקיד משמעותי בהערכת הביצועים של העובד.
מנהלים נדרשים לא פעם לסיוע והדרכה בבניית תוכניות יעדים לעובדים מרחוק, על מנת לבנות מערך מדדים איכותיים וכמותיים אשר יחליפו את שיטות הניהול המסורתיות.
חשיבות רבה ניתנת לשמירת הקשר עם העובד על מנת למנוע תחושת חוסר שייכות וחוסר נאמנות לארגון.
יש מקום נרחב לבניית מנגנוני הדרכה למנהלים ועובדים אלו, שכן פעמים רבות "עובדים וירטואליים" מייצרים אצל מנהליהם תחושת אובדן שליטה, מבוכה ובלבול.
על אנשי אבטחת מידע להיות חלק אינטגרלי מצוותי עבודה המתכננים תוכניות עבודה מרחוק, על מנת להבטיח כי מידע המצוי בליבת הקניין הרוחני של הארגון לא יזלוג החוצה בעת עבודה מרחוק.
היות שעבודה מרחוק נתפסת בעיני עובדים כהטבה משמעותית, מומלץ כי מעסיקים יתחשבו באותם עובדים שלא מתאפשר להם ליהנות מהסדרי תעסוקה גמישה אלו, ולבנות עבורם תוכניות חליפיות.
ניתן להבטיח תחושת שייכות, נאמנות וגיבוש עובדים על ידי פעילויות שונות כגון ימי גיבוש, ימי עיון ועוד אשר ההגעה אליהם, ככלל, נדרשת מכל העובדים.
נושא העבודה מרחוק השתלב בחזית המדדים הקריטיים של הממשל האמריקאי החל משנת 2007. עבודה מרחוק קשורה לפיתוח תוכניות קיימות ארגונית (COOP), תוכניות היערכות למגפות כלל עולמיות, צמצום התלות במקורות נפט חיצוניים, עליות מחירי הדלק, משימות לבחינת היערכות ביטחונית מחודשת (BRAC) ומיקוד בנושאי גיוס ושימור עובדים.
בכינוס ה-Telework Exchange שנערך ב-12 בספטמבר 2007 הכריזה לוריטה דואן, מנהלת ה-GSA על יצירת מחויבות עמוקה לתוכנית עבודה מרחוק בקרב עובדי הסוכנות.
תוכנית זו תאפשר ל-50% מעובדי הסוכנות הרשאים לכך לעבוד מהבית לפחות יום אחד בשבוע עד שנת 2010. בשנת 2007 10% מעובדי ה-GSA הרשאים לכך עובדים מהבית, לעומת 4.2% בקרב כלל עובדי הממשל.
תוכנית עבודה מרחוק זכתה להצלחה והכרה ובשנת 2010 נחקק בארצות הברית חוק בנושא
תוכניות עבודה מהבית באופן קבוע, נבדקת שביעות רצון בקרב המשתתפים, וחיסכון משמעותי בזמן עבודה מבוזבז כמו גם צמצום גז החממה כתוצאה מתוכנית עבודה מהבית.
באפריל 2021 פרסמה נציבות שירות המדינה הנחיה בדבר עבודה מהבית/מרחוק בזמן שגרה.
בנובמבר 2021 נחתם הסכם קיבוצי בין מדינת ישראל, מרכז השלטון המקומי, שלוש הערים הגדולות ומרכז המועצות האזוריות לבין הסתדרות העובדים הכללית החדשה, בעניין עבודה מרחוק במגזר הציבורי.
ההסכם מאפשר למעסיקים ציבוריים נוספים להצטרף אליו.
צורת עבודה מרחוק שאינה עבודה מהבית היא עבודה מבוזרת.
בעבודה מבוזרת עובדים מרחוק אינם בהכרח עובדים מהבית.
עבודה מבוזרת היא פועל יוצא של מחויבות הארגונים לביצוע משימותיהם במקומות שהם מעבר לגבולות ומגבלות של המשרדים המסורתיים.
מדובר על הסדרים ארגוניים המאפשרים או דורשים מהעובדים לבצע את עבודתם ביתר יעילות באתרים אחרים, כגון בבית או באתרי לקוח, באמצעות יישומי טכנולוגיות המידע והתקשורת.
עבודה מבוזרת מתאפשרת כיום במגוון רחב יותר של מקצועות על בסיס כלים טכנולוגיים, אך עבודה באתרי לקוחות אינה תופעה חדשה.
דוגמה לשימוש ביישומים טכנולוגיים בעבודה מבוזרת ניתן לראות אצל מתכננים פיננסיים הפוגשים לקוחות לארוחות צהרים ובעזרת גישה למגוון כלי תכנון פיננסיים מגישים להם הצעות לתוכניות שונות בעזרת המחשב הנייד, או מוציאים לאור הנפגשים עם ספרנים בספריות, עם פרופסורים באוניברסיטאות או עם לקוחות אחרים, ומוציאים עבורם הזמנות להוצאות ספרים.
הסדרי עבודה אלו עשויים להיות פופולריים יותר עם התפתחות מגמות של התאמות השירותים לצורכי הלקוחות וניהול וירטואלי.
עבודה מבוזרת מאפשרת לארגון הזדמנות לחסוך בהוצאות, להגביר יתרונות תחרותיים וגמישות, גישה למגוון רחב יותר של כישרונות, והגברת גמישות עובדים, אפקטיביות ופריון עבודה.
סגנון עבודה זה זכה לפופולריות רבה במערב, בעיקר באירופה.
למרות עלייה בחשיבותה, עבודה מבוזרת טרם הפכה סגנון עבודה מקובל באסיה.
משרד וירטואלי מספק שירותי תקשורת ומקום פיזי למפגש, במידת הצורך, לאנשי מקצוע בארגונים גדולים או לעצמאים שלא נזקקים על בסיס קבוע לשירותי משרד.
משרדים וירטואליים אטרקטיביים להנהלות ארגונים כיוון שהם מפחיתים תקורות באופן משמעותי, מפחיתים הזדקקות לשטחי משרד, מגבירים פריון, ומפחיתים תחלופת עובדים.
מכל מקום, מנהלים חוששים להשתמש בסגנון עבודה זה בשל הסיכון להיעדר קידום, ולכן לרוב סגנון עבודה זה נפוץ בקרב עובדים מקצועיים כגון מהנדסים.
עבודה בשיתוף היא סגנון עבודה שבו קבוצות אנשים, העובדים באופן אינדיבידואלי, חולקים מתחם עבודה משותף על מנת ליהנות מהסינרגיה האפשרית בין קבוצת אנשים מוכשרים העובדים קרוב זה לזה.
לרוב, מתחם עבודה זה כולל "שולחנות חמים" ושירותים נוספים שהם חלק מהתשתית המשרדית.
עובדים שהחלו עבודתם מהבית באופן חלקי עבור חברה אחת, עשויים לעבור למעמד של עצמאים באמצעות הסכם או בשל צורך.
מעמדה זו העובד יכול לחפש עבודה אצל יותר ממקור אחד.
לבסוף, היקף יחידת המשרה יכול להצטמצם, כך שיותר אנשים עובדים למשך יחידות זמן קצות עבור לקוחות שונים.
עבודות לפרק זמן קצר אלו נקראות מיקרו-ג'ובס.
Telecommuting 2.0 מציעה פתרונות עבור מספר בעיות שמנעו מעבודה מרחוק להיות פופולרית עבור מנהלים ועובדים.
טלקומיוטינג 2.0 מעניקה יתרון למרכזי משרדים מרוחקים, המשמשים להשכרה עבור ארגונים הזקוקים לשטחי עבודה לעובדיהם העובדים כצוות וירטואלי.
עובדים מחברות שונות חולקים בסופו של דבר שטח משרד אחד.
שטחי משרדים אלה כוללים מגוון שירותי רשת, מערכת טלפוניה, מערכות אבטחה, תאי דואר ושירותים נוספים בתשלום.
מרכזים אלו ממוקמים לרוב קרוב למרכזי אוכלוסייה, כך שהעובדים לא יצטרכו להתנייד למרחק רב יותר ממספר קילומטרים מביתם.
העובד מרחוק עובד במשרד אמיתי, אולם מקבל גישה לרשת הארגונית באינטרנט באמצעות VPN בדומה לעבודה מרחוק שגרתית.
פתרון תעסוקה זה עולה למעסיק כסף, היות שהוא צריך להשקיע כסף בשכירת שטחי משרד משותפים, בנוסף לשטחי העבודה באתר העבודה המרכזי.
העלייה המתמשכת במחירי הדלק הופכים את מודל הטלקומיוטינג (1.0 או 2.0) לאטרקטיבי יותר ויותר עבור ארגונים ועובדים במקביל.
בעקבות מגפת הקורונה חברות רבות מחייבות את העובדים שלהן לבצע את העבודה מהבית.
חברות כמו מיקרוסופט, אמזון, פייסבוק וגוגל הודיעו שיאפשרו לעובדים לעבוד מרחוק לכל יתר השנה, בעוד שחברות כמו טוויטר הודיעו כבר שיאפשרו לעובדיהן לעשות זאת באופן קבוע.
גוגל הציעה החזר הוצאות לעובדים לשיפור המשרד הביתי שלהם.
יש שהציעו כי עלייה בעבודה מרחוק כתוצאה מהמגפה יכולה לגרום להרחבת הזכות לגישה לאינטרנט בארצות הברית.
מגפת הקורונה השפיעה גם על כל מערכות החינוך והעבירה בתי ספר ואוניברסיטאות ללמידה מקוונת.
ארגון יורופאונד מצא כי קרוב ל-40% מהעובדים כיום באיחוד האירופי החלו לעבוד מרחוק במשרה מלאה כתוצאה ממגפת הקורונה.
עם זאת, שיעור העובדים המרוחקים משתנה מאוד בין מדינות בתוך האיחוד.
מגפת הקורונה השפיעה גם על שוק העבודה הישראלי כ-30% מהשכירים ו-60% עצמאים התחילו לעבוד מהבית.
התרחבות התופעה של עבודה מהבית והזמינות הדיגיטלית של עובדים, הביאה כאמור לטשטוש הגבולות בין עבודה לפנאי, ולציפייה של מעסיקים לזמינות עובדים גם מחוץ לשעות העבודה.
במאה ה-21 הכירו שורה ארוכה של מדינות ב'זכות להתנתק', והסדירו בחקיקה את זכותם של עובדים שלא לענות להודעות, דואר אלקטרוני או לשיחות בנוגע לעבודה בשעות הפנאי והחופשה שלהם.
עבודי קריאייטיב היה בית ספר לפרסום ושיווק, שפעל בבית ציוני אמריקה בתל אביב.
בית הספר נוסד בשנת 1989 על ידי אהרון עבודי והיה חלק מחברת 'עבודי' העוסקת בתחומי הפרסום בישראל.
ב-2003 הועבר בית הספר לתפעולו של נאור הרמן.
בית הספר הציע מגוון קורסים, סדנאות, לימודי תעודה, הכשרות ולימודי העשרה בתחומי פרסום, קופירייטינג וקריאייטיב במספר מגמות לימוד.
במסגרת הלימודים השתלבו הסטודנטים בלימודים רב תחומיים המשלבים בין לימודי תאוריה והתנסות מעשית.
הלימודים הועברו על ידי סגל הכולל אנשי קריאייטיב ופרסום.
בית הספר נהג לשלב בנושאי הלימוד מודעות חברתית וסביבתית.
ב-24 ביוני 2013, הודיעה הנהלת בית הספר על סיום פעילותה ושיגרה לכלל תלמידי עבודי דואר אלקטרוני המצר על סגירת שעריו.
המונח עבודה יצרנית הוא מונח בתחום הכלכלה הפוליטית, המתייחס לסוג העבודה המייצרת מוצרים חומריים, כגון עבודת כפיים, מלאכה וייצור.
המונח שימש בעיקר בתאוריות כלכליות סוציאליסטיות ומרקסיסטיות במהלך המאה ה-19.
המונח מובדל מעבודה לא יצרנית, עבודה שתומכי הרעיונות המרקסיסטים ראו בה כמביאה תועלת לפרט העוסק בה, אך מנצלת את כלל החברה (כגון מסחר, שירותים פיננסיים ואמנות).
עבודות עפר הן עבודות הנדסה הכוללות הזזה או העברה של כמויות גדולות של עפר, אדמה, סלעים, חצץ, חול וכדומה.
עבודות כאלה נעשות בדרך כלל באמצעות ציוד מכני הנדסי (צמ"ה) כגון דחפורים, מגרדות, מחפרים, שופלים ומשאיות עפר.
עבודות עפר כוללות פריצת דרכים, סלילת כבישים והנחת מסילות רכבת, בניית סכרים, הקמת סוללות עפר, חפירת תעלות, יישור שטח ועוד.
בהנדסה צבאית, משמשות עבודות עפר גם לבניית ביצורים כגון עמדות מגנן כנגד אש תותחים (כחלק מביצורי קבע כנגד ארטילריה שהתפתחו בעקבות המצאת התותח והעלמות החומות הגבוהות המסורתיות) וטילים נגד טנקים (עבור עמדות מגנן לטנקים ורכב קרבי משוריין), בניית חפירים, חפירת תעלות נ"ט ושוחות והקמת חסימות עפר.
כמו כן, נעשה שימוש בעבודות עפר כדי להתגבר על ביצורי האויב על ידי מילוי תעלות, פריצת צירים, הריסת סוללות וכו'.
עבודות עפר דורשות ידע בהנדסה גאוטכנית (כגון נוזליות עפר וחיכוך) וכן הערכת כמויות כדי להבטיח שנפח העפר באזור ה-cut (האזור ממנו מפנים את העפר) יתאים לזה שב-fill (האזור אליו מפנים את העפר), תוך כדי מזעור מרחק התזוזה.
בעבר, נעשו חישובים אלה על ידי סרגל חישוב ושיטות כמו חוק סימפסון.
כיום ניתן לבצעם באמצעות מחשב ותוכנה ייעודית, כולל אופטימיזציה עבור עלויות הגרירה/דחיפה ולא עבור מרחק הגרירה/דחיפה (שכן העלות לא עומדת ביחס ישר למרחק).
בגלל הכמויות הגדולות של חומר שנדרש להזזה - שיכולות להגיע אף למיליוני מטר מעוקב במקרים של בניית סכרים גדולים - נדרש ציוד מכני הנדסי כבד וגדול כדי לבצע את העבודה ביעילות.
ואכן, תחום עבודות העפר עבר מהפכה עם המצאת מגרדת פרזנו והטרקטור ומאוחר יותר כלי הצמ"ה שנגזרו מהם: דחפור, מגרדת, יעה אופני, מחפר, מפלסת, מחפרון, משאיות עפר ומכונות חפירה גדולות.
עבודה שחורה היה אתר אינטרנט שפעל למען שמירת אופייה של מדינת ישראל כמדינת רווחה.
האתר היה בנוי כבלוג של מספר כותבים רב, בהם עתונאים, סופרים, משוררים, הוגי דעות, חברי הכנסת וחברי הכנסת לשעבר, פוליטיקאים אחרים, היסטוריונים, פעילי התארגנויות עובדים ועוד.
האתר היה מעורב בשורה של מאבקים חברתיים, וסייע לקידום הצעות חוק שונות, כגון מימון של חינוך חינם לילדים חולים בגלאי 3–4, שנעדרו בשל מחלה ממוסד חינוכי במשך 21 יום או יותר.
האתר התחיל את דרכו כבלוג בפלטפורמת ישרא-בלוג, אחרי הבחירות לכנסת ב-2006. המטרה הראשונית הייתה לפרסם ברשת פניות לנבחרי מפלגת העבודה הישראלית שדרשו שיתנהלו לאור מצע המפלגה, ולפרסם את תגובות הנבחרים.
בהמשך התרחב האתר לעיסוק במגוון רחב של נושאים חברתיים וכלכליים כמו זכויות עובדים, מהגרי עבודה, זכויות נשים, מצב המיעוט הערבי בישראל, מתווה הגז, אקלים ועוד.
האתר עסק בתחומי הפוליטיקה, הכלכלה, עבודה ורווחה, בריאות, חינוך ותרבות, מן הזווית הסוציאל-דמוקרטית.
קידום מעורבות פעילה של אזרחים בפוליטיקה, במאבק החברתי ובעיקר בחיבור בין שני העולמות
קידום שיח ישיר בין בוחרים לנבחרים ללא מתווכים
מתן תשובות לעובדים בענייני תנאי העסקתם
הפצת רעיון מדינת הרווחה לציבור רחב ככל האפשר
קידום הרשת ככלי המאפשר ביטוי ופעילות לציבור רחב שרוצה להשמיע דעה ולהשפיע
ב לחוק הביטוח הלאומי, משנת 1995, עבודה מועדפת ועבודה נדרשת היא עבודה של מסיימי שירות חובה בצה"ל ושירות לאומי במקצועות המוגדרים בחוק, לאחר שעבד במשך שישה חודשים מלאים.
על העובד להתחיל את עבודתו במהלך השנה הראשונה משחרורו, ולסיימה עד שנתיים מיום סיום שירותו.
בעבודה מועדפת, זכאי העובד למענק חד-פעמי.
אם עבד פחות משישה חודשים, הוא זכאי, בתנאים מסוימים, למענק חלקי.
את המענק משלם המוסד לביטוח לאומי.
חיילים משוחררים שעבדו בחקלאות במשך ארבעה חודשים בלבד, יקבלו מענק חלקי – 7,461 ש"ח.
עבודה במפעלי תעשייה ובתי מלאכה
עבודה בתחנת דלק רק מתדלקים.
עובדי חנות נוחות אינם זכאים למענק (בשנת 2014 הודיע שר הרווחה, מאיר כהן, כי בכוונתו לבטל תחום זה)
עבודה בבית מלון: מלצרות; קצין ביטחון; חדרנות; עבודה בלתי מקצועית, לרבות שטיפת כלים ועבודת ניקיון ולמעט עבודה פקידותית
עבודה באתר בנייה, למעט עבודה פקידותית
עבודה באתרי גידול חקלאיים ובבתי אריזה: עבודה בלתי מקצועית, לרבות עבודת ניקיון ולמעט עבודה פקידותית
בשנים האחרונות החלו להתפתח תוכניות עבודה מועדפת המשלבות לימודים וחיי חברה בקיבוצים ומושבים בארץ.
תוכניות אלה מציעות שילוב של עבודה מועדפת לפי רוב בענפי החקלאות של ההתיישבות העובדת עם חיי חברה צעירים והעשרה בנושאי יהדות ציונות וחברה ישראלית.
התוכנית הראשונה שקמה הייתה "בית מדרש בדרך" ב-2010 בקיבוץ יהל, לאחריה "עבודה עברית" ב-2011 במושב עידן ו"נטעים" ברמת הגולן, ו"חקלאות בעמק" בעמק בית שאן ב-2012, כיום משתתפים בתוכניות מסוג זה מאות צעירים בשנה בכל רחבי הפריפריה של מדינת ישראל.
הסרט מחולק ל-5 חלקים, בהם מוסבר השינוי שנעשה ברגולציה בתחום הפיננסי ובנוהגים בתחום זה שהשפיעו על יצירת המשבר.
הסרט זכה לביקורות חיוביות ששבחו את האופן הפשוט בו החומרים המורכבים הוצגו, ואף זכה בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר.
עבודה נשית הוא מונח המשמש לציון העובדה כי עבודה מסוימת מתאימה או מבוצעת באופן מסורתי על ידי המין הנשי בלבד.
עבודה נשית יכולה לציין עבודה במשק בית או עבודה בשוק העבודה הכללי.
מושג זה הוא ביטוי לסדר הפטריארכלי שמאפיין את מרבית החברות בעולם מזה כמה אלפי שנים.
בחברה פטריארכלית נוצרו מוסדות שקבעו ציפיות שונות מגברים ונשים.
מכיוון שהגבר ולא האישה נתפש כ"נורמה", הציפיות מנשים נחותות יותר ולכן גם לעבודה נשית יש ערך נמוך בהשוואה לעבודה גברית.
ישנם מספר סוגים של עבודה נשית:
עבודה שמסיבה ביולוגית ניתנת להיעשות על ידי נשים בלבד, כגון פונדקאות, הנקה, דוגמנות לבגדי נשים.
עבודתה של עקרת בית - עבודה שמבוצעת באופן מסורתי על ידי נשים במשק ביתן: גידול ילדים (החלפת חיתולים, גמילה מחיתולים, רחצה, הלבשה, האכלה), וניהול משק בית: בישול, תפירה, גיהוץ, ניקיון, קניות במכולת, שיחור מזון.
עבודה שמבוצעת באופן מסורתי על ידי נשים בשוק העבודה (עבודת צווארון ורוד): מטפלת, אומנת, או-פר, גננת.
כיום עדיין קיימים סטראוטיפים שקשורים לעבודה נשית או לעבודה שמתאימה יותר לנשים.
רבים בחברה תופסים גברים כבעלי יכולת וסמכות רבות יותר מאשר נשים.
כתוצאה מכך, לנשים קל יותר למצוא עבודות שקשורות ל"תפקידים נשיים מסורתיים" בתור "האם" או "המטפלת".
עבודות אלו אינן דורשות סמכות רבה ונתפסות בטעות כעבודות קלות.
למשל, באוניברסיטאות גברים מחזיקים ברוב המשרות האקדמיות בעוד נשים מחזיקות במשרות שירות מנהליות רבות יותר.
המושג עשוי לשמש גם לגנאי, למשל כאשר מוטל על גבר לבצע תפקיד המוגדר כ"עבודה נשית".
על פי חז"ל, שעבוד מצרים כלל החלפה של "מלאכת אנשים לנשים", וכן של "מלאכת נשים לאנשים".
החלפה זו לדעת רבי יונתן היא משמעות הביטוי "עבודת פרך".
בהלכה, במסגרת החיובים ההדדיים שבין גבר ואישה שנישאו, בעוד שמן הבעל מצופה לפרנס את רעייתו, על האישה הוטל לבצע פעולות אלו: "טוחנת, ואופה, ומכבסת, מבשלת, ומניקה את בנה, מצעת לו המטה ועושה בצמר".
עבודה נשית מאמצע המאה ה-20
המושג עבודה נשית הנכיח עד אמצע המאה ה-20 את הפערים בין גברים לנשים בכלל ובתחום העבודה בפרט.
המושג יצר מצב דיכוטומי בו ישנה הפרדה בין תחומי העבודה, השייכים לגברים ולנשים.
השינויים החברתיים, כלכליים, תרבותיים וטכנולוגיים שהתרחשו באותה תקופה שינו את מודל העבודה במשק הבית, וערערו את הגדרתו של המושג עבודה נשית.
המודל החדש הוא "מודל שני המפרנסים" שבעקבותיו גברים לוקחים חלק פעיל יותר מאשר בעבר בטיפול בילדים ובעבודות הבית.
בשל השינויים שחלו בחלוקת העבודה בין גברים לנשים נראה כי שני בני הזוג מעדיפים להקדיש יותר זמן למשפחה, ובשל כך מצמצמים את שעות העבודה מחוץ לבית.
פרקטיקה זו תורמת לשוויון רב יותר במשק הבית ולחלוקת תפקידים מאוזנת יותר בין נשים וגברים.
ניסיון האיזון בחלוקת התפקידים בתוך משק הבית מאפשר לנשים הזדמנויות תעסוקה רבות יותר, מה שמוביל לצמצום האפליה הקיימת בתחומי העיסוק, השכר והקידום.
דוגמה לכך הוא השינוי שחל ב"מדיניות תומכת התעסוקה" שמונהגת במדינות שונות בעולם, שכיום כוללת הן את הגברים והן את הנשים.
בעקבות כניסתו של הגבר כמבצע תפקידים טיפוליים במשק הבית המדיניות החדשה כוללת, לדוגמה, נקודות זיכוי במס לנשים וגם לגברים, וחופשות לידה הניתנות לניצול גם בידי האבות.
לבסוף, כניסת הגברים לטיפול בילדים ובמשק הבית מטשטשת במעט את הפערים שנוצרו בין גברים לנשים בשוק העבודה, ומאפשרת לנשים להיות פנויות יותר להשקיע בקריירה שלהן.
לפיכך, עבודה שהוגדרה פעם כנשית היא עבודה שמבוצעת היום גם על ידי גברים.
רגולציה ישראלית מחייבת בהתייחס לעבודת נשים והעסקתן
חוק שעות עבודה ומנוחה, תשי"א-1951
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, תשמ"ח-1988
חוק שכר שווה לעובדת ולעובד, תשנ"ו-1996
חוק לעידוד של שילוב וקידום של נשים בעבודה ושל התאמת מקומות עבודה לנשים, תשס"ח-2008
חוק להגברת האכיפה של דיני העבודה, תשע"ב-2011
תקנות עבודת נשים (עבודת לילה בשירותי המדינה), תשט"ז-1955
תקנות עבודת נשים (הצגת תמצית החוק), תשי"ח-1958
תקנות הבטיחות בעבודה (גיהות תעסוקתית ובריאות העובדים בזרניך (ארסן)), תשמ"ה-1985
תקנות עבודת נשים (תנאים לעבודת לילה), תשמ"ו-1986
תקנות עבודת נשים (חובת מסירת הודעות למעביד), תשמ"ט-1988
תקנות עבודת נשים (היעדרות בשל טיפולי הפריה ופריון), תשנ"א-1990
תקנות עבודת נשים (חופשת לידה חלקית לעובד שאשתו ילדה), תשנ"ט-1999
תקנות עבודת נשים (הודעה על הארכת חופשת לידה או פיצולה בשל אשפוז היולדת או ילדה), תשנ"ט-1999
תקנות עבודת נשים (הודעה על שהייה במקלט לנשים מוכות), תשס"א-2000
תקנות דמי מחלה (כללים בדבר היעדרות עובד עקב הריון ולידה של בת זוג), תשס"א-2000
תקנות עבודת נשים (עבודות אסורות, עבודות מוגבלות ועבודות מסוכנות), תשס"א-2001
תקנות עבודת נשים (מועדים וכללים לתשלומים לקופת גמל), תשס"ח-2008
תקנות לעידוד של שילוב וקידום של נשים בעבודה ושל התאמת מקומות עבודה לנשים, תשע"ד-2013
תקנות עבודת נשים (הודעה על הארכת התקופה המוגנת בשל עיכוב הליך אימוץ בין-ארצי), תשע"ד-2014
תקנות עבודת נשים (הודעה על הסכמה לקיצור תקופת חופשת הלידה), תשע"ד-2014
העבודה הסוציאלית בישראל מוסדרת בחוק העובדים הסוציאליים, התשנ"ו-1996. בהתאם לחוק זה, רק עובדת או עובד סוציאליים, הרשומים בפנקס העובדים הסוציאליים המנוהל במשרד הרווחה, רשאים לעסוק בעבודה סוציאלית.
החוק קובע כי מידע על אדם שהגיע לעובד סוציאלי במסגרת מקצועו, חובה עליו לשמרו בסוד ואינו רשאי לגלותו אלא בתנאים הנקובים בחוק (חובת דיווח שזהה לחובתו של כל אזרח אחר).
בכל רשות מקומית או עיר בישראל קיימת "מחלקה לשירותים חברתיים" המספקת שירותי רווחה לתושבי האזור.
לרב, קיימות מספר לשכות רווחה באותה רשות כאשר כל לשכה מופקדת על שכונות ואזורים שונים.
כל אזרח רשאי לפנות ללשכת הרווחה אשר אחראית על אזור מגוריו לקבלת טיפול סוציאלי ללא תשלום.
בנוסף ניתן למצוא את מקצוע העבודה הסוציאלית בגופים ממסדיים אחרים בישראל (כגון מערכת החינוך, החברה למתנ"סים, מערכת הבריאות, שירות בתי הסוהר, המשטרה והצבא) ובארגונים של החברה האזרחית כגון עמותות ללא כוונות רווח, חברות פרטיות ומפעלים.
העובדות והעובדים הסוציאליים נחלקים לרוב לפי תחום התמחותם ומקום עבודתם: עובדת סוציאלית בלשכת רווחה (עם קשישים או משפחות), פקידת סעד, עובדת סוציאלית קהילתית, עובדת סוציאלית בשירותי הבריאות או בריאות הנפש, קצין מבחן לנוער או למבוגרים וכדומה.
היסטוריית העבודה הסוציאלית בתקופת היישוב העברי
ההתפתחויות העולמיות של העת המודרנית, ביניהן המהפכה התעשייתית והשינויים הכלכליים, הדמוגרפיים והסוציולוגיים שבאו בעקבותיה, הובילו למיסוד הסיוע הסוציאלי והפילנתרופיה ולצמיחת מקצוע העבודה הסוציאלית כעיסוק העומד בפני עצמו ואשר הומצא ואויש ברובו על ידי נשים.
תהליכים אלו שהתרחשו בעיקר באירופה וצפון אמריקה הגיעו בהמשך גם לאזורים אחרים.
כך היגר המקצוע ליישוב העברי בעיקר באמצעות מספר נשים יהודיות שעסקו בתחום בארצות מוצאן והיגרו ליישוב בתחילת המאה ה-20.
בדומה לתרבויות רבות לאורך ההיסטוריה, שם ניתנה תמיכה סוציאלית כפעילות נלווית לתפקידים משפחתיים, דתיים וקהילתיים, גם בתקופת היישוב היהודי הישן ב היה הסיוע לנזקקים נטוע בקהילה המסורתית ובמסגרת המשפחתית המורחבת, דרך גמילות חסדים, חברה קדישא, ביקור חולים ועוד.
אולם לקראת סוף המאה ה-19, עם התגבשות היישוב היהודי החדש אשר הביא עמו הלכי רוח ציוניים-חילוניים יותר באופיים, עלה הצורך במסגרות סיוע סוציאלי שאינן מסורתיות.
כך נוסדו התארגנויות במסגרות הפוליטיות המתהוות, בעיקר עבור מעמד הפועלים, כגון הסתדרות העובדים, קופות חולים, לשכות עבודה ועוד.
בנוסף, פעלו ארגוני נשים כגון הסתדרות נשים עבריות וויצו אשר בהמשך התאחדו, וכן הדסה, ארגון אמהות עובדות ומועצת הפועלות, אשר שאפו לתת סיוע סוציאלי לכלל אוכלוסיית היישוב ולהטמיע עקרונות של סיוע מקצועי וטיפול על ידי עובדות סוציאליות שהועסקו בשכר.
פעילותם של ארגוני נשים אלו הביאה בשנת 1931 להקמת המחלקה לעבודה סוציאלית בוועד הלאומי בראשה עמדה הנרייטה סאלד, אשת חינוך מארצות הברית וממקימות ארגון נשות הדסה.
התפתחות זו הביאה להאצת תהליך התבססותה של העבודה הסוציאלית ביישוב.
בשנת 1934 נפתח בית הספר הראשון והספרייה המרכזית להכשרת עובדים סוציאליים בירושלים ביוזמתה וניהולה של סידי ורונסקי, אחת ממייסדות ומעצבות העבודה הסוציאלית ביישוב באותן שנים, כאשר בשנת 1940 נוסף אליו בית הספר לעבודה סוציאלית בתל אביב שהוקם בניהולה של ד"ר בלה שלזינגר.
בשנת 1936 יוסד כתב העת הראשון של העובדות הסוציאליות - 'ידיעות העבודה הסוציאלית בארץ ישראל' ובשנת 1937 נוסד איגוד מקצועי לעובדות סוציאליות, שמטרתו לפתח את שירותי הרווחה, להעלות את מעמדו של המקצוע ולקבוע חוקת עבודה שתגן על עובדות סוציאליות.
בין החלטותיה הארגוניות של הנרייטה סאלד הייתה ההחלטה על הקמת "לשכת סעד" סוציאלית-חברתית (שכונתה בהמשך "לשכת רווחה", וכיום מכונה "מחלקה לשירותים חברתיים") בכל רשות מקומית, כשהרשות תהיה אחראית להפעלתה, ואילו הוועד הלאומי יספק סיוע כספי, וכן פיקוח מקצועי והכשרה מקצועית.
אחת מהחלטותיה של סאלד הייתה כי בכל לשכה סוציאלית, אף אם היא מבוססת על מתנדבים, חייבת להיות לפחות עובדת סוציאלית אחת שרכשה הכשרה מקצועית ונתונה לפיקוח מקצועי ולהדרכה.
עד שנת 1946 הוקמו 50 לשכות סעד סוציאליות שונות ברחבי היישוב בניהולן ובאיושן של עובדות סוציאליות מקצועיות מהדור הראשון כגון ז'ניה טברסקי, הילדא לוטן, צסי רוזנבליט, ציפורה בלוך, תיאה נתן ורבות אחרות.
פילוח הערים השונות לפי שנת הקמת לשכות סוציאליות
עירשנת הקמהעירשנת הקמהעירשנת הקמהעירשנת הקמהעירשנת הקמהירושלים1932פתח-תקווה1934טבריה1935נס ציונה1937עמק חפר1940חיפה1932ראשון לציון1934צפת1936עפולה1938קריית מוצקין1941תל אביב1933בני ברק1934חדרה1936עקרון1939נהריה1950
עם הקמת מדינת ישראל בשנת 1948 הוטל עומס כבד על שירותי הרווחה המקומיים, כתוצאה מהעלייה ההמונית וממלחמת העצמאות.
בשנים הראשונות לקום המדינה הייתה ההתמקדות בעיקר בסיוע חירום, ונעשתה התפשרות על עובדים ללא הכשרה מקצועית.
משרד הסעד של המדינה החדשה פתח קורסים מזורזים ללימוד המקצוע, על מנת לתת מענה לצורך הרב.
בהדרגה החל מחדש תהליך ההתמקצעות.
בשנת 1958 נפתחה, לראשונה בארץ, מסגרת אקדמית להכשרת עובדים סוציאליים, בתוך האוניברסיטה העברית בירושלים.
בהדרגה החלו האוניברסיטאות בארץ להכשיר עובדים סוציאליים בתהליך אקדמי.
רק בשנת 1996 נחקק בארץ חוק העובדים הסוציאליים, המגדיר את טווח פעילות המקצוע, מסמיך את שר העבודה והרווחה לקבוע אילו משרות שייכות לעבודה סוציאלית, ומחייב את העובד הסוציאלי למקצועיות ולסודיות מקצועית.
במדינת ישראל כיום קיימת על פי חוק בכל רשות מקומית מחלקה לשירותים חברתיים המספקת שירותי רווחה וסעד לאוכלוסיית היישוב.
כיום קיימים בישראל כמה מוסדות אקדמיים המוכרים להכשרת עובדים סוציאליים.
אלה כוללים אוניברסיטאות ומכללות אקדמיות.
התחום נלמד בישראל לתואר ראשון, תואר שני ותואר שלישי.
במהלך לימודיהם הסטודנטים לומדים על שיטות התערבות פרטניות וקבוצתיות ועל תהליכים בחברה הישראלית תוך שימת דגש על היכרות עם אוכלוסיות וקבוצות המרכיבות אותה ודיון ברב תרבותיות.
נלמדים צורכיהן של אוכלוסיות שונות כגון ילדים ונוער בסיכון, אנשים עם מוגבלות, אנשים המתמודדים עם עוני ועוד.
כמו כן עוסקים בתהליכי קידום מדיניות חברתית וקהילתית.
תקנון העבודה הסוציאלית בישראל, המכונה תע"ס, הוא קובץ תקנות מפורט, הבא להסביר ולהסדיר את החוקים הקיימים בענייני רווחה במדינת ישראל.
תקנות אלה קובעות את מאפייני הנזקקות של אוכלוסיות שונות בישראל לקבלת שירותי רווחה, ואת מאפייני הזכאות לשירותים אלה.
התע"ס הוא מסמך גלוי המפורסם על ידי משרד הרווחה באופן תדיר.
בעבר היה התע"ס נשלח, על עשרות הכרכים שבו, לכל מחלקה לשירותים חברתיים בארץ באמצעות הדואר, והיו נשלחים עדכונים בדואר אחת לתקופה.
כיום מעודכן התע"ס באופן גלוי באתר האינטרנט של משרד הרווחה, ורשאי לעיין בו כל אדם.
בשנת 2013, הייתה ישראל המדינה בה שיעור העוני היחסי היה הגבוה ביותר בכל מדינות ה-OECD, ועמד על 21.3%.
בנוסף נמצאה ישראל בין חמש המדינות עם שיעור אי השוויון הגבוה ביותר מבין מדינות העולם.
נכון לשנת 2023 שיעור העוני הוא השני בגובהו בכל מדינות ה-OECD, כשרק בקוסטה ריקה השיעור גבוה יותר.
ישראל הוקמה בשנת 1948, ברוח ערכים סוציאליסטיים שנהגו בחלקים ממנה בתקופת היישוב.
במהלך השנים חל שינוי בעולם ובישראל ביחס להפרטה, שעיקרה הפחתת המעורבות הממשלתית בכלכלה ובחברה.
פריחה עולמית של האידאולוגיה הנאו-ליברלית החל משנות השבעים, וראיית השוק החופשי כמנגנון יעיל יותר מהמדינה.
הדוגמאות המובהקות הן תקופות שלטונם של מרגרט תאצ'ר בבריטניה (1979 - 1990), ושל רונלד רייגן בארצות הברית (1980 - 1988).
קריסת הגוש הקומוניסטי - התפרקות הגוש הקומוניסטי בסוף שנות השמונים וכניסת מיליונים של אנשים למדינות השוק החופשי סימלה גם קריסה אידאולוגית של תפיסות סוציאליסטיות.
שינויים דמוגרפיים במדינות המערב - צמצום הילודה, הארכת תוחלת החיים והזדקנות האוכלוסייה.
לאור השינויים, מבקריה של מדינת הרווחה טענו כי מדינה לא תוכל לעמוד בהוצאות אלה לאורך זמן ללא הפחתת מעורבות הממשלה במשק, וצמצום כלל השירותים שהיא מספקת.
הגלובליזציה - הגברת הלחצים החיצוניים שהפעילו גופים כמו הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית לליברליזציה כלכלית ולהפחתת מעורבות ממשלות במשק.
לנוכח כל הגורמים הללו, משנות השמונים ואילך תמכו כל ממשלות ישראל במידה זו או אחרת בהקטנת מעורבותן במשק.
עמדה זו באה לידי ביטוי בין היתר במכירת חברות ממשלתיות והפרטת שירותים חברתיים שבעבר היו באחריות המדינה, כגון שירותי הבריאות והרווחה.
שינויים פוליטיים-חברתיים - המהפך הפוליטי בשנת 1977, בו עלה הליכוד לשלטון.
בין התנועות שהרכיבו את הליכוד הייתה המפלגה הליברלית, שתמכה בצימצום מעורבות הממשלה בכלכלה ובחברה כאידאולוגיה, והביאה את המהפך הכלכלי.
משברים כלכליים - בשנות השמונים והתשעים נקלעו גופים רבים שלא נוהלו לפי עקרונות השוק החופשי למשברים כלכליים קשים.
דוגמאות בולטות לכך הן: משבר הקיבוצים, קריסת מפעל אתא ב-1985, קריסת חברת העובדים, פשיטת הרגל של קונצרן "כור" ב-1988, וקריסת "הסנה" ב-1992. משברים אלו הגבירו מאוד את התמיכה הפוליטית, התקשורתית והציבורית בהפרטה.
תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985, שכללה צמצום של הגירעון התקציבי, הגברת ההפרטה, ומכירה של חברות ממשלתיות.
בתקופה זו החל השימוש בחוק ההסדרים, שהוא הליך חקיקה יוצא דופן, שקידם את תהליך ההפרטה במקרים רבים, לעיתים ללא דיון ציבורי פרטני על כל אחד מהם.
שינויים במעמד העבודה הסוציאלית בישראל.
תחום זה הופרט באופן ניכר, וכיום ניתנים מרבית שירותי הרווחה לאזרח על ידי עמותות, תוך הפחתת המעורבות הישירה של המדינה.
כמחצית מהעובדים הסוציאליים ב, הם "עובדי עמותות" (עובדי קבלן).
על מנת להגן על חלק מעובדים אלו, הוצא ביום 28.2.2017 צו הרחבה, אשר החיל הוראות מההסכמים הקיבוציים של דירוג העובדים הסוציאליים ברשויות המקומיות ובשירות המדינה, על עובדים סוציאליים שמועסקים על ידי נותני שירותים, לפי התקשרויות של המדינה, ותפקידם כעובדים סוציאליים, נדרש כמפורט במכרזים של משרדי הממשלה.
התפתחויות אלה הביאו את מדינת ישראל למצב קיצון של פער בין עשירים לעניים, ולמדינה בה שיעור העוני היחסי הוא גבוה מאוד גם בהשוואה בינלאומית.
"טיפול פסיכותרפי" הוא אוסף טכניקות של טיפול באמצעות דיבור, המצריך הכשרה מצד המטפל וקשרי אמון בין המטפל והמטופל, ואשר נועד להשיג מטרה בתחום הנפשי או ההתנהגותי".
בספרות המקצועית מוגדר הטיפול הפסיכותרפי "שיטת טיפול פסיכולוגית, שמטרתה לטפל בהפרעות או בבעיות נפשיות, להקל עליהן ולרפא אותן בעזרת שיטות טיפול פסיכולוגיות ייחודיות, המבוצעות על ידי אנשי מקצוע מיומנים, שיש להם הכשרה מיוחדת לכך.
הטיפול מתבצע מתוך הסכמה הדדית בין המטפל למטופל, והם קובעים ביניהם את מסגרת הטיפול ואת תנאיו...הטיפול נקבע יותר על ידי המטפל.
הדגש משתנה לפי השיטות השונות של הפסיכותרפיה".
העיסוק בפסיכותרפיה, במדינת ישראל, אינו מוגדר בחוק ואינו מעוגן בחקיקה.
העיסוק בפסיכולוגיה, לעומת זאת, מוגדר בסעיף 1 לחוק הפסיכולוגים "עיסוק מקצועי כמשלח יד באבחונם ובהערכתם של עניינים ובעיות בתחום הנפשי, השכלי וההתנהגותי של בני אדם, וכן טיפול, שיקום, ייעוץ והדרכה בנוגע לעניינים ולבעיות כאמור, הנעשים בדרך כלל בידי פסיכולוג".
סעיף 2 לחוק הפסיכולוגים קובע כי "לא יעסוק אדם בפסיכולוגיה אלא אם הוא פסיכולוג".
לכאורה מגביל חוק זה את עיסוקם של עובדים סוציאליים העוסקים בפסיכותרפיה.
מצד שני, חוק העובדים הסוציאליים מגדיר את העיסוק בעבודה סוציאלית: "עיסוק מקצועי, כמשלח יד, לשיפור תפקודם האישי והחברתי של הפרט, המשפחה והקהילה בדרך של טיפול, שיקום, ייעוץ והדרכה הנעשית בדרך כלל בידי עובד סוציאלי ובשיטות טיפול מקצועיות הנהוגות בעבודה סוציאלית".
סעיף 3 לחוק זה קובע את ייחוד העיסוק במקצוע העבודה הסוציאלית לעובד סוציאלי.
הדרך ליישב את הסתירה, לכאורה, בין חוק העובדים הסוציאליים לחוק הפסיכולוגים היא בהבנה ש"נקודת הכובד אינה בטכניקת הטיפול (פסיכותרפיה), אלא במטרת הטיפול.
"עבודה שחורה" הוא שיר של אהוד בנאי מתוך אלבומו הראשון "אהוד בנאי והפליטים", אשר יצא בשנת 1987. השיר נכתב והולחן על ידי בנאי, במחאה על אפלייתם של היהודים בני העדה האתיופית.
במהלך הבית הראשון של השיר בנאי מדגיש את קשר הדם של בני העדה האתיופית לעם היהודי.
הוא מתאר את "תלאות" הדרך של בני העדה, שאותם הוא מכנה "האחים כהי העור" ו"הבנים האבודים", כינוי אשר בא לרמוז על היותם צאצאיהם של עשרת השבטים, אשר הופרדו מעם ישראל לאחר שיצא לגלות.
הביטוי "האחים כהי העור" מרמז עוד על הקשר של העדה, אשר הביאה עימה "מסורת מופלאה ועתיקה", לעם היהודי.
לקראת סוף הבית הראשון בנאי יוצא כנגד הקביעה של הרבנות הראשית, שלפיה אתיופים שבמוצאם התערבבו גם לא־יהודים היו צריכים לעבור טבילה במקווה כדי להיחשב יהודים לכל דבר, פעולה שלפי בנאי "שוטפת את התמימות" של בני העדה שהביאה אותם לעלות לארץ מתוך אמונתם ביהדות.
בשורה החותמת את הבית הראשון (ואף את השני) בנאי שואל "ומי יֵדע אם אברהם לא היה שחור", כדרך להדגיש כי אין מקום להפליה על רקע גזעי וצבע העור, שכן בהיעדר הוכחה היסטורית חותכת ניתן אף לשער כי אברהם אבינו היה שחור.
בבית השני בנאי מציג את המציאות הקשה של עולי אתיופיה לאחר הגיעם לישראל: הם חיים במרכז קליטה בטבריה, הרחק ממרכז הארץ, מנסים להיקלט במדינה החדשה והמודרנית ולקלוט את אורח החיים השונה בתכלית ממה שהורגלו אליו.
וכפי שמתאר זאת בנאי: "מאצל המדורה, מעבר להרי החושך אל הרחוב המקומי, הדיגיטלי, המבולבל".
גם בבית זה מודגש הפער שבין חלומם של בני העדה למציאות הקשה – הם חלמו שנים על בית בישראל וכעת הצליחו להגשים את החלום, אך בתחושתם הגלות עדיין נמשכת, בשל היחס המפלה כלפיהם.
בבית השלישי מתוארת צעדת המחאה של בני העדה לירושלים.
העמידה שלהם מול הבניין – לפי הנרמז מדובר בהיכל שלמה – מתוארת כעמידה מול "לב של אבן".
לפי דויד פרץ, בשימוש בביטוי זה בנאי מרמז לשורה הידועה מהשיר "הכותל", שכתבו יוסי גמזו ודובי זלצר: "יש אנשים עם לב של אבן, יש אבנים עם לב אדם".
העולים מאתיופיה עומדים מול ממסד אטום, שמתאפיין ב"לב של אבן", ומחכים שהדלת תיפתח להם מבפנים ושהממסד הישראלי יקבל אותם אל חיקו.
סוף השיר מבהיר את האכזבה הגדולה שנחלו בני העדה בישראל.
המשפט "ועכשיו מה שנשאר זו עבודה שחורה" מלמד כי האפליה כלפי יוצאי אתיופיה היא בשל צבע עורם השחור, וכל שנותר להם לעשות בארץ החדשה הוא "עבודה שחורה".
הביטוי, המשמש כשם השיר, הוא דו־משמעי: הוא מכוון גם לעבודות קשות ולא מקצועיות, וגם לכך שעבודות אלה נועדו למי שצבע עורם שחור.
ההפקה המוזיקלית של הגיטריסט ומפיק האלבום יוסי אלפנט עטפה את השיר במרכיבים של מוזיקה אפריקאית (בתיפוף המודגש ובקולות השבטיים), לצד מרכיבים של מוזיקת רוק (הגיטרות החורקות), אולם אין בשיר מרכיבים של מוזיקה אתיופית או משירת הקודש של ביתא ישראל.
עבודה סוציאלית מודעת-עוני היא פרדיגמה בשדה המקצועי של העבודה הסוציאלית, אשר גובשה ופותחה באופן ייעודי לצורך מתן שירותים חברתיים לאנשים החיים במצב של עוני, הרואה בעוני הפרה של זכויות אדם, ומציבה במרכז את מאבקם של אנשים בעוניים.
הפרדיגמה של עבודה סוציאלית מודעת-עוני היא פרדיגמה במובן של גישה כוללנית ומשולבת (תאורטית ופרקטית), בשדה המקצועי של העבודה הסוציאלית.
עבודה סוציאלית מודעת-עוני רואה בעוני הפרה של זכויות אדם, ומציבה במרכז את מאבקם של אנשים בעוניים, את הידע של אנשים בעוני ואת הסולידריות בין עובדים סוציאליים למשתמשי השירות שלהם.
הפרדיגמה של עבודה סוציאלית מודעת-עוני פותחה על ידי פרופ' מיכל קרומר-נבו מהמחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון; היא מבוססת על תאוריות ביקורתיות בעבודה סוציאלית, תאוריות רווחה חדשניות ותאוריות של טיפול התייחסותי, ואומצה בשנים האחרונות על ידי משרד הרווחה והשירותים החברתיים כפרדיגמה מובילה בעבודת עו"ס משפחה במחלקות לשירותים חברתיים.
הפרדיגמה של עבודה סוציאלית מודעת-עוני כוללת ארבעה היבטים מקיפים, מהם נגזרים העקרונות התאורטיים, האתיים והפרקטיים הבאים (שרק היישום המשולב שלהם יכול להיחשב כיישום במסגרת הפרדיגמה הכוללת):
ההיבט האונטולוגי עוסק בשאלות: מהו עוני?
מי הם האנשים החיים בעוני?
מה יחסם של אנשים החיים בעוני לעוניים?
הפרדיגמה רואה את העמדות ואורחות החיים של אנשים החיים בעוני כפועל יוצא של (ולא כסיבת) המציאות החברתית של חייהם.
זאת ועוד, הפרדיגמה מכירה בכך שאנשים החיים בעוני עוסקים באופן יומיומי במאמץ לשפר את חייהם ולהקטין את השפעת ביטויי העוני על חייהם, כלומר בניסיון להיאבק בעוני.
הפרדיגמה מכירה בכך שזוהי התנגדות לכל דבר, גם אם היא לא בהכרח מצליחה.
ההיבט האפיסטמולוגי עוסק בשאלות: מה יכול להיחשב כידע בתחום העוני?
איך ניתן להגיע לידע באשר למצב של עוני?
במסגרת הפרדיגמה של עבודה סוציאלית מודעת-עוני, ידע הוא תוצר של הבניות חברתיות ומיקום חברתי, ועל כן המקור הראשון לידע אודות אנשים החיים בעוני ומצבם הוא האנשים עצמם.
הידע הרלוונטי לאנשי מקצוע יירכש מתוך קרבה לאנשים החיים בעוני, ומתוך התייחסות לעובדה שהם מי שיודעים מהו עוני כחוויית חיים.
ההיבט האקסיולוגי עוסק בשאלה "מהן העמדות האתיות שיש לאמץ ולהחזיק בנוגע לעוני?".
במסגרת הפרדיגמה של עבודה סוציאלית מודעת-עוני, תפקיד אנשי מקצוע איננו להיות נייטרליים, אלא להיות מעורבים - לעמוד לצד משתמשי השירות שלהם במאבקם בעוני, ולסייע להם באופן אקטיבי כדי למצות את זכויותיהם, ולהגדיל את מידת האפקטיביות של מאבקם.
ההיבט הפרקטי עוסק בשאלה "כיצד תיראה פרקטיקה מקצועית מודעת-עוני?".
במסגרת הפרדיגמה של עבודה סוציאלית מודעת-עוני, הפרקטיקה הרלוונטית היא סל של כלים ומיומנויות המבטאים שילוב של פרקטיקה של חלוקה מחדש ושל פרקטיקה של הכרה.
הכלים והמיומנויות הללו מכוונים ליצירת יחסים מיטיבים עם משתמשי השירות, לפיתוח ידע מתוך קרבה (היכרות מקרוב עם מציאות החיים והיסטורית החיים שלהם), ולהתערבות בהקשר החיים הממשי, והתייצבות לצידם של משתמשי השירות כדי להפוך את מאבקם למצליח.
לצד הדגשה והעמקה של היחסים בין העו"סים לבין משפחות החיות בעוני, מוקנה בפרדיגמה מקום חשוב לעבודת מיצוי זכויות אקטיבית (ואף להיענות לצרכים חומריים של משתמשי השירות).
הפרדיגמה של עבודה סוציאלית מודעת-עוני התפתחה ויושמה עד כה בשני ערוצים מרכזיים: