tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במשפט האנגלי אשר היה נהוג בארץ בתקופת המנדט הבריטי, וכיום מוכר בתור המשפט המקובל, ישנן תקנות הקובעות כיצד למנות עובדי ציבור, לדוגמה שיטת החקיקה המכונה דבר המלך במועצה.
במשפט האנגלי העוסק בעונשי פיצויים ישנן הבחנות בין עונשי פיצויים ישנה הבחנה בחוק בין פיצויים שיהיה על אזרח רגיל לשלם, לעומת עובד ציבור.
פעמים רבות נדרשים עובדי ציבור להכפף לקוד אתי המגדיר מה ראוי ולא ראוי במסגרת תפקידם.
הקוד האתי מותאם אישית לכל מקצוע, והתנהגות שלא בהתאם לקוד האתי היא לאו-דווקא אינה חוקית, אך בכל אופן נחשבת ללא-ראויה למקצוע, ועשויה לגרור עונשים מקצועיים שונים.
דוגמאות לקוד האתי לעובדי הציבור בישראל ניתן למצוא בהנחיה למורים לא לנצל את מעמדם לשם הפעלת לחץ פוליטי או השפעה מפלגתית על תלמידיו, או חובת גילוי ניגודי עניינים או הגבלה על קבלת מתנות לחברי כנסת.
דוגמה שנויה במחלוקת לנושא, התקיימת בצרפת שבה מרצים באוניברסיטה ציבורית הם עובדי ציבור, ומכיוון שכך מצופה מהם, במהלך עבודתם, להתנהג באופן נייטרלי אשר לא יבטא צידוד בעמדה פוליטית מסוימת או בהשקפה דתית.
אולם, החופש האקדמי של מרצים באוניברסיטאות הוא עקרון יסוד המוכר על ידי חוקי הרפובליקה הצרפתית, כפי שנקבעו על ידי המועצה המחוקקת.
במקרה זה, התוצאה של הקונפליקט בין הערכים היא, שעל פי החוק באשר להשכלה גבוהה בצרפת, פרופסורים מן המנין ופרופסורים חברים, חוקרים ומורים זכאים לחירות מוחלטת ונהנים מחופש הדיבור במהלך מחקריהם ופעילות ההוראה, בהנחה שיכבדו את הוראות החוק ואת עקרונות הסובלנות והאובייקטיביות.
עובדי ציבור וקשרי הון שלטון
ישנן תאוריות שונות סביב היווצרות קשרי הון שלטון, חלקן רואות קשר בין התנהגותם של עובדי ציבור בעלי כוח, לבין התחזקות התופעה.
למשל, המעברים התכופים של בכירי משרד האוצר ופקידי רגולציה בכירים אל השוק הפיננסי הפרטי, הם אחד הגורמים המוזכרים פעמים רבות בתקשורת כסממן של הון שלטון.
כחלק מהמלחמה העולמית במגמה, נחתמה ב-1997 אמנת הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי בדבר מלחמה בשוחד של עובדי ציבור זרים בעסקאות בינלאומיות, במטרה לפתח אווירה הוגנת ושוויונית של עסקים בינלאומיים.
בנוסף, כדי להפחית תופעות של ניגוד עניינים, נהוגה בישראל ובמקומות רבים בעולם תקופת צינון על משרות ציבור מסוימות.
במקרים אלו כאשר עובד הציבור מסיים את תפקידו, עליו לחכות פרק זמן נקוב לפני שיוכל להתמנות למשרה אשר עלולה להיתפס כקשורה בניגוד-עניינים לתפקידו הציבורי הקודם.
ישנן כמה תשובות אפשריות שהציעו חוקרים לשאלה 'כיצד נוצרים קשרי הון ושלטון'.
חלקן רואות בהתנהגויות מסוימות של עובדי ציבור כאחד הגורמים לתופעה.
הגישה התרבותית להיווצרות קשרי הון ושלטון
הגישה התרבותית מסבירה את קיומם של קשרי הון-שלטון באמצעות ניתוח מערכת הערכים והנורמות של החברה.
השחיתות בכלל וקשרי הון-שלטון בפרט קיימים בחברות שנותנות לגיטימציה לתופעה, כך שתופעות הנחשבות במערב לשחיתות נחשבות במדינות מתפתחות לנורמות, למשל, מינוי קרובי משפחה לעמדות שלטון היא תופעה המקובלת במדינות מסוימות מכיוון שהשליט חב חוב למשפחתו.
נקודה זאת מתקשרת לנורמה נוספת, והיא קבוצת הייחוס של הפקידים - במדינות מתפתחות הנאמנות השבטית קודמת לנאמנות לכלל הציבור ולכן עובד ציבור יבחר לקדם אנשים מהשבט שלו על פני טובת כלל הציבור.
חלק מהביקורת על הגישה התרבותית היא שהגישה מתעלמת מכך שיכול להיות שלאזרחים במדינות הללו אין אפשרות למחות נגד השחיתות מכיוון שמדובר לרוב במדינות לא דמוקרטיות.
ביקורת נוספת היא שמדובר בהסבר חלקי המתעלם מגורמים משמעותיים שאינם תרבות, כמו כלכלה ופוליטיקה למשל.
הגישה הפונקציונלית להיווצרות קשרי הון ושלטון
גישה זו רואה בשחיתות בכלל וביחסי הון ושלטון בפרט דפוס שממלא פונקציה מסוימת בחברה.
קרי, השחיתות ממלאת מקום שמערכות החוק נכשלות למלא, בגלל כשלים מבניים.
הסוציוולוג רוברט מרטון (Merton) לא רואה בשחיתות גורם שלילי, אלא כיוצרת טוב חברתי מסוים או מספקת צורך חברתי חבוי.
אחת הטענות שלו היא ששחיתות באה במטרה להתגבר על חסמים מבניים ובירוקרטיים, מכיוון שבין היחידות הממשלתיות יש הרבה פעמים בעיות תיאום היוצרות חסמים לאספקת צורכי האזרח.
כמו כן ככל שהיחידות המנהליות מתרבות הן נהיות עצמאיות בשיקול דעתן, ולכן קשה יותר לקדם יזמות כלכלית אל מול הקושי לתאם בין היחידות בזמן סביר ולמנוע התערבות של יחידות שלטוניות אחרות בתהליך.
במצב הזה לגורמים פרטיים בעלי הון יש אינטרס לספק טובות הנאה לפקידים כדי לקדם אג'נדה כלכלית מסוימת.
על פי הגישה, קשרי הון- שלטון מצילים בעצם את המדינה מידי פקידות לא יעילה, על ידי התערבות בתהליך קבלת ההחלטות ותיקון מסוים של סרבולו.
אלימות כלפי עובדי קצה בשירות הציבורי
אלימות כלפי עובדי קצה מוגדרת כניסיון ממשי לפגוע ביחיד או ברבים או כאיום לעשות זאת.
מדובר באלימות במקום עבודה ציבורי, הבאה לידי ביטוי במעשה תוקפנות נגד עובדים הכוללים תקיפה פיזית או נפשית, איום, תקיפה והתעללות מילולית שיש להם השלכות על בטיחות העובדים ובריאותם.
אלימות זו באה לידי ביטוי במספר אופנים: תקיפות, הטחת עלבונות, גילויי גזענות, גניבה, הטרדות מיניות והתעללות מילולית.
לאלימות זאת יש השפעה על פגיעה בתפקודם של עובדי הקצה דוגמת מורים, עובדים סוציאליים, רופאים ואחיות בהיבטים פסיכולוגיים, ארגוניים וקליניים.
אולם מחקרים מצאו שבמקרים רבים, אירועי אלימות יצרו אפקט למידה בתוך הארגון וגרמו לתהליכי שינוי ולשיפור המדיניות של הארגון.
בספר 'הפקיד לאיוש הישר' - לאיוש, עובד מדינה החייב ללבוש מדים ובעל שכר מצומצם שאינו מספיק לכלכל את בני ביתו המרובים, מקבל שוחד ויוצא למסע ארוך ורווי פיתויים על מנת להחזיר את הכסף.
הספר מציג את הנלעגות שבשחיתות של המעמד העליון מול סבלו של מעמד עובדי הציבור.
נולד ב-1922 בעיר אסמרה בחבש, מושבה איטלקית, כיום אריתריאה, למשפחה שהיגרה למקום מהעיר עדן שבתימן בראשית המאה העשרים לאביו שלמה, אשר שימש כרב הראשי בעיר ולאמו רומיה.
בילדותו למד בבית הספר המקומי האיטלקי, וקיבל אות הצטיינות בלימודים מטעם המרשל אמיליו דה בונו, במקביל למד גם יהדות והוסמך לשוחט בגיל 13. בשנת 1935 עלתה המשפחה ארצה לארץ ישראל בקבוצה שכללה יהודים מאתיופיה, מאריתריאה ומתימן.
המשפחה התיישבה במושב מחנה יהודה (כיום שכונה בפתח תקווה) וחזי עבד לפרנסתו בפרדסים ובבניין.
התגייס להגנה ב-1936, שנה לאחר מכן לנוטרים ואז לפלגות הלילה המיוחדות.
בשנת 1940 התגייס ושירת בבריגדה היהודית שבמסגרתה קיבל את אות פס הזהב.
שמונה שנים לאחר מכן, עם קום מדינת ישראל, התגייס לצה"ל ושימש כרס"ר במחנה תל השומר והאמון על מסדרי הצבא ביום העצמאות.
כרס"ר היה בין מייסדי בית הספר למנהלה, משטר ומשמעת ועיצב את דמות החייל הישראלי ואף כונה "אבי החיילים" ו"אבי הרס"רים".
ב-1951 עבר להתגורר בשכונת צהלה בתל אביב-יפו, שהוקמה לאנשי צבא.
במלחמת ששת הימים שירת בגזרת רצועת עזה וצפון סיני, שבה נפצע ונותר לקוי שמיעה ועקב כך נעזר במכשירי שמיעה.
במקביל לשירותו בצה"ל ולאחר ביקור באריתריאה, אז מחוז באתיופיה, ב-1966 במסגרתו פגש בביתא ישראל החל לפעול למען עלייתם.
עם חזרתו לישראל ובזכות שליטתו בשפות האמהרית והתגרית ארגן את יוצאי אתיופיה בישראל, בהם עולים בלתי חוקיים ובוגרי כפר בתיה, בוועדים מקומיים והצטרף אל הוועד הציבורי לסיוע לפלשים שבה שימש האחראי על הקהילה בישראל.
במסגרת פעילותו דאג להסדיר את מעמדם האזרחי של בני ביתא ישראל שהגיעו, שחרר עולים בלתי חוקיים מהכלא, דאג לפרנסתם, ולהסתרת אלו שנגדם הוצאו צווי גירוש.
במהלך שנת 1971 ובראשית השנה העוקבת ביקר באתיופיה כאורחו של ראש המשמר הקיסרי שבו בין היתר שימש כשליח מטעם הוועד הציבורי כדי לעקוב אחר פעילויות האגודה לרווחת הפלאשים ולגשר בסכסוך שנוצר בין יונה בוגלה, נציג הוועד הציבורי והאגודה באתיופיה, לבין מיכאל אשכול וכהני הקהילה.
בביקורו מונה על ידי הליקה כהנת אורי בן ברוך כראשה ונציגה הראשי של הקהילה מול המוסדות בישראל.
לאחר ביקורו השתדל אצל הרב עובדיה יוסף, אשר שימש כרב ראשי ספרדי וראש בתי הדין הרבניים בתל אביב-יפו ובהמשך כראשון לציון, כדי שזה יכיר בזכות עלייתה ושייכותה של ביתא ישראל ליהדות.
השתדלותו של חזי הניבה תוצאות והרב יוסף הכיר בביתא ישראל ובעלייתה וזאת לאחר שהוצאו צווי גירוש כנגד קבוצה מבני הקהילה.
כחלק מפעילותו הקימו יוצאי אתיופיה ב-17 באפריל 1972, ביום העצמאות, ארגון כלל-ארצי בשם "התאחדות יהודי אתיופיה בישראל" ושבו שימש כיושב ראש.
עם שחרורו מצה"ל ב-1974 שבה פרצה המהפכה האתיופית ומלחמת האזרחים באתיופיה מונה כיו"ר ארגון יהודי אתיופיה שהוקם באותה השנה על ידי קבוצת יוצאי אתיופיה ממעגלו של בוגלה, וזאת במקביל להיותו יו"ר ההתאחדות.
כמו כן הוקם גם הוועד הישראלי למען יהודי אתיופיה באותה השנה מתוך הוועד הציבורי ובו מונה להיות מזכ"ל.
בשנים אלו פעל מול מוסדות העלייה והממשלה בישראל כדי לזרז ולהכיר בשבות ובעליית ביתא ישראל שבמסגרתם הגה תוכנית עלייה באמצעות חברת כור שבאה לסופה באפריל 1975. כמו כן דאג חזי עובדיה שמשרד החינוך יקדם תוכניות לימודים שישלבו את סיפורם של יהודי ביתא ישראל במערכת החינוך.
השר יגאל אלון נענה לבקשתו.
חזי המשיך לפעול למען העלייה ובאוגוסט 1976 התפטר מהוועד הישראלי כמחאה על הסחבת הממשלתית והמוסדית בנושא.
כחצי שנה לאחר מכן, בפברואר 1977, נאלץ לפנות את תפקידו כיו"ר ארגוני יוצאי אתיופיה לאחר שהארגונים התאחדו ואת מקומו תפס זימנה ברהני.
במקביל לפועלו לעלייה ועם שחרורו מהצבא התגייס למשמר האזרחי, שבו שירת במשך עשור, לאחר סדרת גנבות ופריצות לביתו.
במסגרת תפקידו, שבו שימש גם כמפקד המשמר בשכונה, עזר לנערים להיגמל מסמים והוריד את רמת הגנבות.
משנות ה-80 ועד מותו פעל למען קליטתם של העולים מאתיופיה במגוון תפקידים ונושאים.
חזי היה השלישי בסדר לידתו מבין שבעה אחים ואחיות.
הוא שלט בחמש שפות: איטלקית, ערבית, עברית, תגרית ואמהרית.
היחסים בינו לבין אחיו יוסי היו מתוחים מכיוון ששניהם היו חברים במחתרות יריבות בתקופת המרד על המנדט הבריטי - חזי בהגנה ויוסי באצ"ל.
לעומת זאת, יחסיו עם אחותו הגדולה, מזל, היו מצוינים והיא אף שידכה בינו לבין אשתו מרגלית רצאבי, אשר נישא לה ב-1948 והיא נפטרה ב-1993. לזוג היו שלושה ילדים: שתי בנות ובן.
הבת הגדולה זכתה להערצה עצומה מצד אביה, בעוד שבתו השנייה נפטרה בגיל 44 מסרטן.
יחסיו עם בנו הקטן היו מורכבים והוא גירש אותו מביתו בגיל 18, במטרה לעודדו לעצמאות, דבר שלא היה מקובל באותה תקופה.
בזמנו הפנוי, חזי אהב להאזין למוזיקה קלאסית ולעסוק בגננות, כאשר בחצרו גידל זנים שונים של עצי פרי.
הוא היה מאוד מעורב בחיי הקהילה בשכונת צהלה, שם התגורר, ותרם רבות לפיתוחה ולאיחוד התושבים.
חזי אהב מאכלים תימניים מסורתיים ואיטלקיים, מה שביטא את האהבה שלו לתרבויות השונות שהשפיעו על חייו.
ביתו הכיל מזכרות רבות ממסעותיו ביבשת אפריקה ובמיוחד מאתיופיה, שהוא ביקר בה פעמים רבות ונמשך לתרבותה העשירה.
עובדיה בן שלום (1923–2004) היה מייסד ונשיא האגודה לטיפוח חברה ותרבות.
תרם רבות לקידום מורשת יהדות תימן בישראל, והקים מכוני מחקר ביניהם מכון המש"י לחקר יהודי תימן.
עובדיה בן שלום נולד בכפר בני טייבה השוכן ליד העיירה ד'מאר בתימן.
אביו, ר' שלום בן-זכריה מחפוד היה מנהיג הקהילה בכפר ובכפרי הסביבה והיה אדם משכיל ומומחה לרפואה עממית.
אמו, מרים בן שלום הייתה קדרית במקצועה.
הוריו של עובדיה החליטו לעלות לארץ ישראל מתוך תחושת ציונות וכמיהה לארץ הקודש.
לפני קום המדינה שירת עובדיה באצ"ל לזמן מה, ואחר כך עבר לה"הגנה".
בהגנה שירת בפל"ם (פלוגות המשמר של ההגנה) תחת פיקודו של מרדכי אלקיים.
בשנת 1950 נטש את מלאכת ליטוש היהלומים, מלאכה שהבטיחה לו הכנסה מכובדת והצטרף אל הפועלים למען עולי תימן.
שבע שנים עבד בלשכת העבודה בנתניה לרווחת מבקשי העבודה הרבים שבאו מן העיר עצמה ומסביבותיה.
בסוף שנות השישים חש עובדיה כי ההיבט האתני והייחוד העדתי במדינת ישראל לוקה בחסר עד כדי סכנת כליה.
תרבות העדות, ערכי הדת ושמירתם היו נושאים שעובדיה רצה לחזק במדינה.
רגשות אלה התפתחו על רקע תפיסת "כור ההיתוך" שהונהגה בשנים שלאחר קום המדינה ולפיה על קבוצות העולים שהגיעו ארצה להתנתק מהמרכיבים התרבותיים המייחדים אותן כדי להשתלב במערכת תרבותית חילונית, אירופית, שעוצבה בידי אנשים שגדלו בבתים יהודים-אשכנזיים.
בהיותו בן לעדת יהודי תימן החליט עובדיה להקדיש כמעט את כל עתותיו לטיפוח התרבות והמסורת של יהודי תימן.
נפטר בשנת 2004 לאחר מאבק במחלה קשה.
בשנת 1970, יחד עם עוד שבעה חברים, הקים עובדיה את האגודה לטיפוח חברה ותרבות במטרה לשמר ולטפח את מורשת יהדות תימן ושבטי ישראל.
מיום הקמת האגודה ועד מותו שימש עובדיה נשיא האגודה והרוח החיה שבה.
פעילויות האגודה משכו אליה אנשי רוח רבים מקרב הקהילה התימנית ומחוצה לה והיא שימשה כמוקד העיקרי לעשייה התרבותית, המדעית והאקדמית על יהדות תימן.
במהלך שנות פעילותה עודדה האגודה יוצרים וסופרים להעשרת נכסי הרוח של יהודי תימן, קיימה שבתות וימי עיון והוציאה לאור כתבי עת אקדמיים.
באגודה פועל מוזיאון לתרבות ומורשת יהדות תימן הכולל מאות פריטים אתנוגרפיים, מגילות וכתבי יד.
כחלק ממימוש חזון האגודה הקים עובדיה את מכון המש"י - המכון לחקר מורשת שבטי ישראל.
המכון הוקם בשנת 1990 מתוך ההכרה שבתרבות יהודי תימן קיימים אוצרות גנוזים שאינם גלויים לציבור ושיש לחקרם ולתעדם.
נשיא מכון המש"י בעבר היה הרב יוסף קאפח.
מכון המש"י משתתף בהוצאת כתב העת "תימא" בעריכת פרופ' יוסף טובי אשר עוסק בחקר יהודי תימן ויוצא לאור גם בימינו.
כחלק מפעילות האגודה, ייסד עובדיה את קבוצת "נשות החיל" של האגודה אשר מטרתה להצדיע לנשים אשר תרמו רבות בעשייתן הציבורית והחברתית.
בין נשות החיל של האגודה נמנות נעמי בן שלום, גילה בשארי, שושנה דמארי, מלכה חג'בי, עפרה חזה, גאולה כהן, שולמית כצנלסון, שרה לוי-תנאי והרבנית ברכה קאפח.
לאגודה המנון מפורסם הנקרא "המנון האגודה" אשר נכתב והולחן על ידי אורי שבח.
עובדיה יזם את נטיעתו של "יער יהודי תימן" בשיתוף עם הקרן הקיימת לישראל והמועצה האזורית מטה יהודה.
היער ממוקם בסמוך ליישובים אשתאול, קריית יערים, תרום, נחם וישעי שבפרוזדור ירושלים.
התושבים הראשונים של יישובים אלה הם עולי תימן מעליית "על כנפי נשרים" והועסקו על ידי הקרן הקיימת בהכשרת הקרקע ובנטיעת היער.
בגיל עשרים נשא עובדיה לאישה את נעמי.
לזוג ארבעה ילדים: דליה, יגאל, יהורם ואילן.
יגאל בן-שלום נודע כמנכ"ל הביטוח הלאומי לשעבר.
שמו מונצח בחדר לומדי הקבלה בישיבת המקובלים בית אל בירושלים וכן הרחוב בנתניה שבו התגורר (רחוב פתח תקווה) הוסב על שמו וכעת הוא נקרא רחוב עובדיה בן שלום.
עובד צור (נולד ב-4 בדצמבר 1948) הוא מורה ומחנך ישראלי.
שימש כמזכיר קיבוץ מלכיה בשתי קדנציות.
בשנים 1992–1997 כיהן כמזכ"ל תנועת הנוער העובד והלומד.
עובד צור נולד בבגדאד ועלה עם משפחתו לארץ בגיל שנה אל המושב נחלת יהודה.
בגיל 11 עברה משפחתו לבני ברק, שם למד בבית הספר היסודי רמז ובתיכון העירוני.
באותה שנה, החל את פעילותו כנער בתנועת הנוער העובד והלומד.
את שרותו הצבאי עשה בנח"ל המוצנח במסגרת גרעין 'חירם', שחניכיו הם בוגרי הנוער העובד והלומד.
מילא תפקידים מרכזיים בקיבוץ ובתנועה הקיבוצית.
בוגר לימודי היסטוריה וחינוך במכללת אורנים ובעל תואר שני בחינוך מאוניברסיטת תל אביב.
התחיל את דרכו החינוכית בהוראה בבית הספר היסודי בקיבוצו, לימד בבית הספר האזורי הר וגיא שבקיבוץ דפנה, משנת 1997 מלמד היסטוריה ואזרחות בתיכון בליך ברמת גן.
בתפקידו זה הגיע עד לשלב הגמר ארצי בתחרות המורה של המדינה.
שימש כמנהל פדגוגי של רשת 'דרור בתי חינוך' עד לשנת 2015.
שימש במגוון תפקידי הדרכה וריכוז בתנועת הנוער העובד והלומד, כראש מחלקת הדרכה, ראש אגף חינוך ולבסוף כמזכ"ל.
במהלך כהונתו כמזכ"ל תמכה התנועה בהנהגתו בהסכמי אוסלו ובהסכם השלום עם ירדן.
התנועה בהנהגתו לקחה חלק חשוב בהפגנה "כן לשלום ולא לאלימות" בה נרצח רבין.
לאחר רצח רבין יצא כנגד האחדות המזויפת, לטענתו, שבאה לידי ביטוי בהשתתפות גורמים מסיתים בעצרות זיכרון.
לתנועת בני עקיבא קרא "קבלו עולה של דמוקרטיה ועשו חשבון נפש על התנהגותכם לפני הרצח".
דברים אלו עוררו סערה ציבורית והובילו לקריאה נרחבת, בהובלתו של עמרם מצנע, להתפטרותו.
מצנע אף קרא להפסיק את התקציבים לתנועת הנוער העובד והלומד.
צור הגה, יזם וערך פרסומים בתחום החינוך ובהם "לעולם אדם"- תוכנית הדרכה רב שכבתית ובינתחומית של תנועת הנוער העובד והלומד.
ערך את האנתולוגיה "הכיבוש, אנחנו ומה הלאה?"- במלאת עשרים שנה למלחמת ששת הימים, עליה הגיב ראש הממשלה יצחק שמיר באמרו כי תכנה כמו כריכתה שחור משחור.
השתתף בסרט התיעודי "החלום שלי - הסיוט שלך", בו מתועדים מפגשים בין דתיים וחילוניים הדנים בסוגיות יסוד בחברה הישראלית.
בתגובה לדברי הרב עובדיה יוסף, אשר כינה את מורי ישראל בשם הגנאי "חמורים", פרסם את הבלדה על הגאון והחמור, ובה ביקורת חריפה על דברי הרב.
בשנת 2011 ראה אור ספרו "ההורה השלישי" בהוצאת "דרור לנפש".
בשנת 2018 שודרה בטלוויזה החינוכית הישראלית השריקה של התנועה, תוכנית תיעודית העוקבת אחר סיפורן של תנועות הנוער בישראל ובה התראיין עובד צור וטען כי "הרוצחים ניצחו", בהתייחסו לרצח רבין.
בשנת 2022 ראה אור ספרו החדש, "סברס פולני", גם הוא בהוצאת "דרור לנפש".
נשוי, אב לארבעה ילדים וסב לשמונה נכדים.
ההורה השלישי, הוצאת דרור לנפש 2011.
סברס פולני, הוצאת דרור לנפש 2022
עובדות לא חשובות היא קבוצת פייסבוק ישראלית ציבורית בה מפורסמות "עובדות מעניינות ללא חשיבות מיוחדת" בנושאים שונים.
נכון ל-2023 הקבוצה מונה מעל ל-505 אלף משתמשים.
הקבוצה הוקמה ב-21 באפריל 2011 כקבוצת טריוויה שהייתה בדיחה בין חברים, ולא גדלה בחברים בקבוצה.
במהלך 2016 החלה לגדול משמעותית, עד שבינואר 2017 הגיעה הקבוצה ל-100,000 חברים, עליה של מעל 30 אלף משתמשים בשנה, ביוני 2018 היו בקבוצה 400,000 חברים.
עקב העומס הרב על הקבוצה הוקמה ב-12 ביולי 2018 קבוצה למנהלים בלבד המכונה "מנהלי על"ח".
בתחילת שנת 2017 קיבלה הקבוצה כ-400 פוסטים ביום, מתוכם פורסמו כ-50, מה שהוביל לקביעת חוקים לקבוצה ולפוסטים הפורסמים בהם: בין היתר אסור לחזור על פוסטים קודמים ונדרש לספק מקור מהימן לטענה, כגון ויקיפדיה.
הפופולריות של הקבוצה אוזכר פעמים רבות כדוגמה להצלחה ברשתות החברתיות, והקבוצה מצוינת בתקשורת כאחת קבוצות הפייסבוק הגדולות בישראל.
לטענת עיתונאים מסוימים, חלק מהפופולריות של הקבוצה ודומותיה נובע מה"קלילות" של עובדות חסרות משמעות, והיכולת להתקדם מהן הלאה, בשונה מנושאים אקטואליים בעלי עומק הדורשים התעסקות ארוכה יותר.
בעקבות הצלחת הקבוצה וסגנונה, נפתחו מספר קבוצות בעלות שיטה דומה אך עם מיקוד בתחום מסוים, לדוגמה:
עובדות לא חשובות בספורט - קבוצת פייסבוק בעלת כ-50 אלף חברים, המוקדשת לעובדות לא חשובות בנושא ספורט בלבד.
עובדות לא חשובות בתנ"ך - קבוצת פייסבוק של 929 - תנ"ך ביחד שעוסקות בעובדות בנושא התנ"ך, שאף פירטה כי "למי שתהה - העובדות הן אכן חשובות ומכובדות.
שם הקבוצה פשוט שייך לז'אנר הקבוצות האלה, אך מלא אהבה וכבוד לספר הספרים.".
עובדות לא חשובות בפסיכולוגיה - דף פייסבוק עם כ-23 אלף עוקבים שעוסק ב"עובדות לא חשובות" בתחום הפסיכולוגיה.
עובדות לא חשובות - סדרות וסרטים - קבוצת פייסבוק בעלת כ-30 אלף חברים, המוקדשת לעובדות לא חשובות בנושאי טלוויזיה וקולנוע.
עובדות לא חשובות על סלבס - קבוצת פייסבוק פרטית בניהול מדור סלבס של אתר מאקו, בעלת כ-22 אלף חברים.
עובדות לא נכונות - קבוצת פייסבוק סאטירית, בה מפורסמות עובדות שאינן נכונות, או שנכונות בחלקן אך מעוותות באופן הומוריסטי.
עובדות הנוגעות לארתור ג'רמין המנוח ולמשפחתו הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה.
לאבקרפט הנכתב ב-1920 ופורסם ב-1921 בכתב העת "הוולברין".
הסיפור מתאר את ביקורה של משפחת ג'רמין בג'ונגלים הטרופיים של קונגו וברשע שעקב אחריה חזרה לביתם באנגליה, ומאופיין בהתעסקות בנושאים הרגילים של לאבקרפט; קרי, ידע שעדיף אם היה נותר חבוי, מציאות ההופכת לבלתי נסבלת ושושלת משפחתית מלאה כתמים.
ארתור ג'רמין הוא איש אצולה בריטי, בן לשושלת חוקרים שאחד מאבותיה, ווייד ג'רמין, אושפז בבית חולים פסיכיאטרי ב-1765 לאחר ששב מאגן הקונגו ופרסם את ספריו הפרובוקטיביים המספרים על ציוויליזציה לבנת-עור החיה במעמקי הג'ונגל.
המספר מתאר את מראם המוזר של ילדיהם של ווייד ואשתו המסתורית, אותה הביא עמו חזרה מקונגו ושלטענתו מגיעה ממוצא פורטוגזי.
בנו של ווייד, פיליפ ג'רמין, היה מלח אשר הצטרף לחיל הים לאחר שבנו נולד, ונעלם מספינתו בשעת לילה כשעגנה בסמוך לחופי קונגו.
בנו של פיליפ, רוברט ג'רמין, היה מדען אשר ערך שני מסעות אל פנים היבשת האפריקאית.
הוא נשא לאישה את בתו של הויקונט השביעי ברייטהולם ויחד הולידו השניים שלושה ילדים.
כעבור שנים רבות ב-1852 פגש רוברט ג'רמין חוקר ארצות בשם סמואל סיטון, אשר סיפר לו על "עיר אפורה בפנים היבשת הנשלטת בידי קופים לבנים הסוגדים לאל לבן".
רוברט רוצח את החוקר ולאחר מכן גם את שלושת ילדיו, אך אחד מהם, נוויל, מצליח להציל את בנו אלפרד, נכדו של רוברט, לפני מותו.
רוברט ג'רמין נלקח למוסד לחולי נפש ומת שם לאחר שנתיים.
אלפרד ג'רמין יורש את תואר האצולה של אבותיו אך נוטש את אשתו וילדיו כדי להצטרף לקרקס.
הוא הופך למאמן חיות המתמחה בקופים, ובמהלך הופעה בשיקגו נהרג לאחר שנתקף דחף בלתי נשלט להכות את אחת הגורילות, אשר מכה אותו חזרה למוות.
בנו, ארתור, יורש את כספי המשפחה ועובר לגור באחוזת ג'רמין יחד עם אמו.
ארתור מתואר כבעל מראה חיצוני מוזר מאוד, וכצאצא המשונה ביותר של שושלת ג'רמין.
הוא הופך למלומד ויוצא למשלחת מחקר בקונגו הבלגית, שם הוא שומע סיפורים על עיר מאבן המלאה בקופים לבנים הסוגדים לאלילתם, הקופה הלבנה, אשר נעלמה לאחרונה.
בשובו לתחנת המסחר הוא משוחח עם סוכן בלגי המציע למצוא עבורו את גופתה של האלה ולהביא אותה אליו.
ארתור מקבל את הצעתו ושב לאנגליה.
הגופה מגיעה כעבור מספר חודשים לאחוזת ג'רמין.
לאחר פתיחת הארון וסקירתה של המומיה, יוצא ארתור מחדרו בצרחות ומצית את עצמו למוות.
לאחר מכן מתאר המספר את תכולת ארון המתים; הקופה האלילה עונדת תליון זהוב סביב צווארה הנושא את שלט האצולה של משפחת ג'רמין, ודומה באופן מדהים לארתור.
כך מתגלה שאשתו הפורטוגזית של ווייד ג'רמין הייתה למעשה אלת הקופים, וכל צאצאיו הם תוצאה של איחודם.
המומיה נלקחת מביתם ונשרפת בידי החברה המלכותית לאנתרופולוגיה.
שני הוריו של לאבקרפט מתו בבית חולים פסיכיאטרי, ולדעתם של מספר אנשי ספרות ירש הסופר נטייה לסוג של התדרדרות פיזית ומנטלית המשתקפת ביצירותיו, ובייחוד בסיפורו מ-1931 "הצל מעל אינסמאות'" החולק נקודות דמיון שונות עם הסיפור הנוכחי.
כמו ברבים מסיפוריו, בריאותו הנפשית של הגיבור מתדרדרת לאחר שהוא נחשף למידע חדש ההופך את מציאותו לעינוי, עיקרון שלאבקרפט מציג בשורות הפתיחה של "קריאתו של קת'ולהו" מ-1928: "הדבר הרחום ביותר בעולם הוא, אני חושב, חוסר היכולת של המחשבה האנושית לקשר את כל אשר היא מכילה".
לאבקרפט מתאר כיצד סיפורו על ארתור ג'רמין נולד במכתב לעורכו: "מישהו שכנע אותי לקרוא כמה עבודות של הכותבים המודרניים - החבר'ה הצעירים שמתחבאים מאחורי חיצוניותם ומעמידים פנים שהם חושפים כוונות סודיות וסטיגמות.
כמעט נרדמתי כשקראתי את ספרו של שרווד אנדרסון, וויינסבורג אוהיו.
כפי שאתה יודע הוא מתאר בספרו את האזורים של כהי העור בהם ישנם מספר כפרים לבנים מוחבאים היטב..
חשבתי לעצמי, שבתוך המדיום המוזר בו אני כותב, אני כנראה יכול לבנות מעין סוד המסתתר מאחורי שושלתו של אדם..
הסיפור פורסם לראשונה בכתב העת "הוולברין" ביוני 1921. למרבה כעסו של לאבקרפט, שונה שמו של הסיפור ל"הקוף הלבן" בפרסומו השני ב-1924 במגזין "סיפורים מוזרים".
הוא הגיב, "אם אי פעם אקרא לאחד מסיפוריי 'הקוף הלבן', לבטח לא יהיה בו קוף".
הדפסות נוספות פרסמו אותו תחת השם "ארתור ג'רמין" עד להוצאה של הגרסה המתוקנת ב-1986 באנתולוגיה "דגון וסיפורים מפחידים נוספים".
המבקר ויליאם פולווילר הציע כי מקור השראתו של הסיפור הוא אולי ספריו השונים של אדגר רייס בורוס, "חזרתו של טרזן" מ-1913 ו"טרזן והתכשיטים של אופר" מ-1916, בהם העיר האבודה אופר "מאוכלסת בידי בני כלאיים שנולדו כתוצאה מהזדווגותם של בני אדם וקופים".
כמו כן הוסיף המבקר אי.
בליילר ש"אין ספק שסיפורו של לאבקרפט חייב הרבה לאדגר רייס בורוס על סדרתו על טרזן".
עובדי אלוהים היא סדרת טלוויזיה אנתולוגית, קומדיה שכתב סיימון ריץ', כאשר כל עונה מבוססת על רעיון אחר, כך למשל העונה הראשונה מבוססת על ספרו "אלוהים מה זה צריך להביע", בעוד העונה השנייה מבוססת על הסיפור הקצר שכתב "מהפכה".
בסדרה מככבים דניאל רדקליף, סטיב בושמי, שגם משמשים כמפיקים בפועל ולצידם ג'רלדין ויסוואנאת'ן, ג'ון בס, קארן סוני, סשה קומפרה ולולי אדפופ.
העונה הראשונה שודרה לראשונה ברשת TBS בפברואר 2019. העונה השנייה, שנקראה "עובדי אלוהים: ימי הביניים", שודרה מינואר 2020. העונה השלישית, שנקראה "עובדי אלוהים: נתיב אורגון", עלתה ביולי 2021.
העונה הראשונה עוקבת אחר קרייג, מלאך מדרג זוטר האחראי על טיפול בכל תפילות האנושות, ואליזה, שאך זה הועברה ממחלקת העפר.
הבוס שלהם, אלוהים, מתמקד בתחביבים האהובים עליו לאחר שמאס בניהול כדור הארץ.
כדי למנוע את הרס כדור הארץ, קרייג, יחד עם אליזה, חייבים להשיג את הנס הבלתי אפשרי ביותר שלהם עד כה, כדי לשכנע את הבוס שלהם שלא לפרוש.
העונה מבוססת על הרומן של ריץ' "אלוהים מה זה צריך להביע".
העונה השנייה מתרחשת בימי הביניים ומבוססת על סיפורו הקצר של ריץ '"מהפכה".
מככבים בו סטיב בושמי בתפקיד אדי שיטשובלר, ג'רלדין ויסוואנאת'ן בתפקיד אלכסנדרה שיטשובלר ודניאל רדקליף בתפקיד הנסיך שונקליי.
העונה עוקבת אחר המסע שלהם ומציגה את ימי הביניים בהומור.
תקופת המערב הפרוע מסופרת בהומור לרוב.
דניאל רדקליף בתפקיד קרייג בוג (עונה 1) / הנסיך שונקליי די מגניב (עונה 2) / הכומר יחזקאל בראון (עונה 3)
סטיב בושמי כאלוהים (עונה 1) / אדוארד "אדי" מרפי שיטשובלר (עונה 2) / בני הנער (עונה 3)
ג'רלדין ויסוואנאתן בתפקיד אליזה האנטר (עונה 1) / אלכסנדרה "אל" שיטשובלר (עונה 2) / פרודנס אברדין (עונה 3)
קארן סוני בתפקיד סנג'אי פרינס (עונה 1) / לורד כריס וקסלר (עונה 2) / האקדוחן (עונה 3)
ג'ון בס בתור סם (עונה 1) / מייקל "מייקי" שיצ'וולר (עונה 2) / טוד אברדין (עונה 3)
סשה קומפר כלאורה (עונה 1)
לולי אדפופ בתפקיד רוזי (עונה 1) / מגי (עונה 2)
ב-17 במאי 2017 הודיעה רשת TBS האמריקאית כי הזמינה עונה ראשונה לסדרה המורכבת משבעה פרקים.
הסדרה נוצרה על ידי סיימון ריץ' והתבססה על הרומן שלו "אלוהים מה זה צריך להביע".
בין המפיקים הבכירים היו אמורים להיכלל ריץ', לורן מייקלס, אנדרו סינגר, דניאל רדקליף ואוון וילסון.
חברות ההפקה המעורבות בסדרה היו אמורות להיות מורכבות מ-Broadway Video ואולפני T.
ב-19 באוקטובר 2017, הוכרז כי וילסון כבר לא ישמש כמפיק בכיר ויוחלף על ידי סטיב בושמי.
ב-15 במאי 2019 חודשה הסדרה לעונה שנייה.
ב-20 בנובמבר 2019 הוכרז כי העונה השנייה שכותרתה Miracle Workers: Dark Ages תוקרן בבכורה ב-28 בינואר 2020. ב-6 באוגוסט 2020 חודשה הסדרה לעונה שלישית שתתמקד במערב הפרוע ובאורגון.
ב-19 במאי 2021 הוכרז כי העונה השלישית בשם Miracle Workers: Oregon Trail תוקרן בבכורה ב-13 ביולי 2021.
| שם = עובדי נמל
| מאת = ג'ימבו ג'יי ולהקת ספא
| חברת תקליטים = הוצאה עצמאית
| הפקה = רועי דורון
| כרונולוגיה = {{כרונולוגיה|מאת=ג'ימבו ג'יי|יצירה קודמת=מה ראפרים רוצים|יצירה הבאה=אה וואו|תאריך יצירה=2021|תאריך יצירה קודמת=2019|תאריך יצירה הבאה=2023|אלבום=כן}}
}}עובדי נמל''' הוא אלבום ראפ והיפ הופ של הראפר והזמר הישראלי ג'ימבו ג'יי.
האלבום כולל רצועה המורכבת מ-12 שירים, ואורכו 36 דקות ו-41 שניות.
זהו אלבום האולפן השלישי של הזמר (והרביעי בסך כל הדיסקוגרפיה), והוא הוקלט באופן עצמאי בהפקתו של רועי דורון.
שיר הנושא של האלבום, "עובדי נמל", הוא מונולוג אוטוביוגרפי של ג'ימבו ג'יי על הקריירה המוזיקלית שלו.
השיר הבא אחריו, "סצנה בפלוס", עוסק בסצנת הראפ וההיפ הופ הישראלית.
שני שירים עוסקים באהבה רומנטית, "חתולים" הוא שיר לפידים על אהבה נכזבת מימי התיכון, ו"פינגווינים" הוא מכתב לרעייתו של ג'ימבו על הקשיים בזוגיות שלהם.
"תביאו חטיפים" הוא שיר מחאה סאטירי על תרבות ההפגנות והמחאות במדינת ישראל.
השירים "טינדר" ו"פלאפון" עוסקים במודרניזציה.
"סוף טוב" הוא סיפור אישי של ג'ימבו ג'יי, על החוויה שלו כילד מפיגועי 11 בספטמבר בכלל ונפילת מגדלי התאומים בפרט.
ג'ימבו ג'יי ידוע באהבתו לארץ ישראל, מדינת ישראל והשפה העברית, ותמה זו באה לידי ביטוי בשיריו השונים ומלווה את יצירותיו השונות.
השיר "מאמי אני על זה", שיצא כסינגל, נכתב על ידי ג'ימבו בעקבות חופשה עם רעייתו בפורטוגל.
השניים שוחחו בינם לבין עצמם לאורך הטיול על החיים הטובים, לכאורה, בחוץ לארץ, אך לקראת סוף הטיול הם נתקלו בצלב קרס מרוסס על בית כנסת, וחוויה זו השאירה טראומה בג'ימבו וחיזקה את תחושת הציונות בו והכמיהה לאחדות בתוך עם ישראל.
בשיר "המקום הכי נמוך בעולם", ג'ימבו מותח ביקורת על היורדים מישראל, כשהוא מביע את אהבתו לנופי הארץ, ואף לחיים בארץ על אף קשיי יוקר המחיה ותחושת הניכור שלו לאור ירידתם מהארץ של רבים מחבריו וקרוביו.
בשיר "מטקות", ג'ימבו מביע את אהבתו למשחק המטקות ומספר על חוויותיו בחופי ישראל.
רבי עובדיה בן דוד בן עובדיה היה חכם ותוכן יהודי בן המאה ה־14. מחבר הפירוש על הלכות קידוש החודש בספר "משנה תורה" לרמב"ם.
מעט ידוע לנו אודות רבי עובדיה.
הוא כיהן כדיין, ובפירושו משתמש לא פעם בביטויים ערביים, וניתן להסיק מדבריו שכתב את הפירוש במצרים.
אליהו אשתור שיער שרבי עובדיה בן דוד, הוא "רבי עובדיה המצרי", שהיה רבו של רבי יהודה משקוני; אך צבי לנגרמן מזהה את רבי עובדיה המצרי עם רבי עובדיה בן רבי אברהם הנגיד (השני), מצאצאי הרמב"ם ואחיו של רבי יהושע הנגיד ("עובדיה השני").
כאמור רבי עובדיה התפרסם בעיקר בזכות פירושו להלכות קידוש החודש לרמב"ם, שחיבר בצעירותו.
בשנת ה'פ"ה כבר אחז באמצע כתיבת הפירוש, וסיימו רק בכ"ה באדר ה'ק"ב (1342).
הפירוש נדפס לראשונה בקושטא בשנת ה'רס"ט (1509), ללא ציורי המחבר, כהוספה ל"משנה תורה".
הציורים נדפסו לראשונה במהדורת ויניציאה, ה'של"ד, בעריכת רבי אברהם מנחם פורט.
בהקדמתו לפירוש, ציין שאף שהרמב"ם ביאר את דרכי חשבון הלוח העברי וראיית הירח, הוא לא הביא את ההוכחות עליהן התבסס, ומטרת הפירוש להביא "ביאורים יפים ומופתים (=הוכחות) מדויקים" לדברי הרמב"ם, ולשומרן לעת זקנותו.
במקום נוסף כתב, שמדובר בחיבור הראשון המפרש הלכות אלו.
רבי עובדיה מציין בפירושו שחיבר חיבורים נוספים על חכמת התכונה, וייתכן שהוא המפרש האנונימי של הלכות "יסודי התורה" בספר "משנה תורה".
חיבור אחד העוסק בחישובים אסטרונומיים מימות הרמב"ם לזמנו השתמר בכתב יד.
עובדיה דרוויש (נולד ב-24 בספטמבר 1998) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בעירוני קריית שמונה.
דרוויש התחיל את הקריירה שלו בקבוצות הילדים של מכבי תל אביב, מכבי הרצליה ומכבי פתח תקווה.
בגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל רמת גן.
ב-8 במרץ 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1–3 נגד הפועל נצרת עילית.
עד לסיום העונה רשם 6 הופעות בליגה ועונה לאחר מכן רשם 5.
בקיץ הושאל להכח עמידר רמת גן מליגה א' דרום.
ב-14 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד מכבי יפו.
בסיום העונה חזר להפועל רמת גן.
ב-1 בספטמבר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בהפועל בניצחון 2–3 נגד הפועל אום אל-פחם.
עונה לאחר מכן הושאל להפועל ראשון לציון ובעונה שאחריה הושאל להפועל רמת השרון.
ב-11 במאי 2025 חתם בעירוני קריית שמונה.
עובדיה גרמן היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי.
הוא התבלט מאוד בכהונתו כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ניו יורק בין השנים 1809–1815 וכיושב ראש האספה המדינתית של ניו יורק ב-1819.
גרמן נולד ב-22 באפריל 1766, באמניה שבפרובינציית ניו יורק.
הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1792, והחל לעסוק בכך בנוריץ'.
בשנת 1809 נבחר לסנאט מטעם ניו יורק.
הוא כיהן קדנציה אחת, מ-4 במרץ 1809 עד 3 במרץ 1815, ולא הועמד לבחירה מחדש.
גרמן נודע כמבקר של חוסר ההכנות הצבאיות שנעשו לקראת מלחמת 1812, והצביע נגד הכרזת המלחמה.
בשנת 1812, גרמן היה אחד הנאמנים המייסדים של מכללת המילטון.
הוא היה השופט הראשון של בית המשפט של מחוז צ'ננגו מ-1814 עד 1819. הוא גם היה קצין מיליציה של המדינה, ובסופו של דבר הפך למייג'ור גנרל.
בתמיכת פרויקט תעלת אירי של דוויט קלינטון, גרמן נטל חלק בתכנון ובפיקוח על בנייתו לאחר מינויו לוועדת המדינה לעבודות ציבוריות ב-1817. גרמן חזר לאספה ב-1819 כחבר בפלג הקלינטוני של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית ונבחר לכהן כיושב ראש.
לאחר מכן חידש את עבודתו בעריכת דין.
גרמן הפך לוויגי כשהמפלגה הזו קמה.
הוא מת ב-24 בספטמבר 1842 בנוריץ' שבניו יורק, ונקבר בבית הקברות נורת' נוריץ' בצפון נוריץ', ניו יורק.
לגרמן היו שבעה ילדים עם אשתו הראשונה, מרי אן לואיס, הידועה בשם אן, שמתה ב-1829.
לואיס גרמן (נפטר ב-1819) היה לוטננט בצי ארצות הברית ומוותיקי מלחמת 1812.
אלברט היה פונדקאי בנוריץ' לפני שעבר לאוהיו.
וולטר, שירש את אביו בעסקי הסחר של המשפחה בנוריץ'.
הוא שירת כקפטן מיליציה במהלך מלחמת 1812 והפך לחדל פירעון לאחר שעסקיו נכשלו ב-1820.
ג'וליה, שהייתה אשתו של סטיבן אנדרסון מנוריץ', ולאחר מכן התגוררה בוויסקונסין.
מריה (נפטרה ב-1876), שהייתה אשתו של הכומר ג'ורג' הרמון והתגוררה בוויסקונסין ובאוהיו.
לאחר מות אשתו הראשונה, התחתן עם מרי אן נייט.
מרי אן עברה לסירקיוז עם בניהם כשהיו צעירים, בעוד עובדיה המשיך לגור בנוריץ'.
אלמנתו של עובדיה גרמן, מרי אן נייט, טענה כי אחיה (בכמה חשבונות אומרים אחיה של גרמן) הונה אותה מהעיזבון של גרמן ב-70,000 דולר (כ-1.7 מיליון דולר ב-2014).
היא התגוררה בסירקיוז והפכה לאשמה ציבורית לאחר שנמצאה "במצב של דלות גדולה", מאמציה להתפרנס באמצעות ציור ו"עבודה יוקרתית" כשלו.
טענתה שהיא אלמנתה של גרמן לא התקבלה בסירקיוז עד שאושרה לאחר מותה.
העיירה גרמן, ניו יורק, נקראת על שמו.
עובדות החיים היא קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה ברשת NBC מ-24 באוגוסט 1979 עד 7 במאי 1988. הסדרה, אשר נוצרה על ידי דיק קלייר וג'נה מקמהן, הייתה ספין-אוף של קומדיית המצבים המצליחה "על טעם ועל ריח".
בישראל הסדרה שודרה בערוץ המזרח התיכון ובטלוויזיה החינוכית הישראלית במהלך שנות ה-80.
התוכנית מתמקדת בעדנה גארט, אם בית בפנימייה לבנות "איסטלנד" בעיר פיקסקיל שבמדינת ניו יורק, ובאינטראקציות שלה עם התלמידים אותם היא מדריכה.
בעוד שהעונה הראשונה כלל אנסבל שכלל תלמידים רבים, העונה השנייה התמקדה במיוחד בארבעה תלמידים - התלמידה העשירה והסנובית בלייר וורנר (ליסה וולשל), התלמידה הקשוחה ג'ו פולניאצק (ננסי מקיאון), התלמידה החביבה נטלי גרין (מינדי קון), והתלמידה האופטימית והסקרנית דורותי "טוטי" רמזי (קים פילדס).
בעונות האחרונות של הסדרה הסדרה התמקדה אחר אותן הדמויות לאחר שהן מסיימות את לימודיהן ועוברות לשלב הבא בחייהן.
שרלוט ריי בתפקיד עדנה גארט - אם הבית של הפנימייה לבנות "איסטלנד".
קלוריס ליצ'מן בתפקיד בוורלי אן סטיקל - אחותה של עדנה אשר מחליפה אותה בתפקיד אם הבית בפנימיית איסטלנד בעונות האחרונות של הסדרה.
ליסה וולצ'ל בתפקיד בלייר וורנר - תלמידה עשירה וסנובית.
ננסי מקיאון בתפקיד ג'ו פולניאצ'ק - תלמידה קשוחה מרובע הברונקס.
מינדי קון בתפקיד נטלי גרין - תלמידה טובת לב ומלאת הומור אשר משמשת לעיתים רבות כקול ההיגיון.
קים פילדס בתפקיד דורותי "טוטי" רמזי - תלמידה סקרנית ואופטימית.
שחקנים אורחים בולטים ששיחקו בסדרה לאורך השנים כללו בין היתר את ג'ורג' קלוני, מולי רינגוולד, פמלה אדלון ומקנזי אסטין.
עובדי הים הוא רומן מאת ויקטור הוגו שפורסם בשנת 1866. הספר מוקדש לאי גרנזי, שם שהה הוגו במשך 15 שנות גלות.
הוגו משתמש בסביבת הקהילה הקטנה שבאי כדי להפוך אירועים לכאורה שגרתיים לדרמות ברמה הגבוהה ביותר.
הרומן מתרחש זמן קצר לאחר מלחמות נפוליאון ומתמקד בהשפעות המהפכה התעשייתית על האי.
הסיפור עוסק בגיליָאט, יליד גרנזי ומנודה חברתי שמתאהב בדֵרוּשֵט, אחייניתו של בעל ספינה מקומי, מר לטיירי.
כאשר ספינתו של לטיירי עולה על שרטון, דרושֶט מבטיחה להתחתן עם מי שיצליח לחלץ את מנוע הקיטור של הספינה, וגיליָאט יוצא למשימה למרות הקשיים העצומים והמאבקים הפיזיים, בהם קרב עם תמנון.
אישה מגיעה לגרנזי עם בנה גיליָאט וקונה בית שהשמועות אומרות כי הוא רדוף רוחות.
הבן גדל, האישה נפטרת, וגיליָאט הופך לדייג ומלח טוב, אך אנשי האי מאמינים שהוא מכשף.
בגרנזי גר גם מר לטיירי – ימאי לשעבר ובעל ספינת הקיטור הראשונה באי, דיראנד – עם אחייניתו דרושֶט.
יום אחד, בחג המולד, דרושֶט כותבת את שמו של גיליָאט בשלג, והוא מתאהב בה.
העלילה ממשיכה עם מזימות של רב החובל סיור קלוּבּין, ספינות מסחר ספרדיות, והמאבק של גיליָאט בשונית במטרה לחלץ את המנוע.
בסופו של דבר הוא מצליח להחזיר את המנוע ללטיירי, אך מסרב להתחתן עם דרושֶט לאחר שהיא מסכימה להצעת נישואים של כומר האי החדש, אבנזר קאודרי.
מס לטיירי: בעל הספינה דיראנד
דרושֶט: אחייניתו של מס לטיירי
סיור קלוּבּין: רב החובל של דיראנד
הרומן פורסם לראשונה בבריסל בשנת 1866 ותורגם לאנגלית בהמשך השנה.
בישראל ראה הרומן אור בשנת 1962 בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתרגום מנשה לוין.
מהדורה נוספת יצאה ב-1986 בספרית פועלים.
עובדיה גרדנר היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת מיין.
גרדנר היה איש עסקים וחבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן בתפקידים ציבוריים שונים ברמת המדינה לפני שנבחר לסנאט של ארצות הברית.
גרדנר נולד ב-13 בספטמבר 1852 סמוך לעיר פורט יורון שבמישיגן.
בשנת 1864, כשהיה בן 12, עבר עם הוריו לעיירה יוניון שבמיין, שם למד בבתי הספר הציבוריים.
לאחר מכן למד בקולג' לעסקים איסטמן בפוקיפסי, ניו יורק, ובהמשך במכון הקלאסי קוברן בווטרוול, מיין.
לאחר סיום לימודיו עסק בחקלאות, כולל יוזמות בתחומי עץ, סיד, ומחלבות בעיר רוקלנד, וכן בגידול בקר באזורים אחרים.
גרדנר כיהן כחבר במועצת החקלאות של מיין, ובהמשך כיהן כמזכיר הכללי של ארגון החקלאים Maine State Grange בין השנים 1897–1907. בשנת 1908 התמודד ללא הצלחה על תפקיד מושל מיין, והפסיד למועמד הרפובליקני ברט פרנלד.
בשנת 1911 מונה ליושב ראש מועצת מעריכי המיסים של המדינה, אך התפטר זמן קצר לאחר מכן כשמונה לחבר הסנאט של ארצות הברית, כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות מותו של ויליאם פירס פריי.
גרדנר כיהן בסנאט מ־23 בספטמבר 1911 עד 3 במרץ 1913, אז הפסיד בבחירות החוזרות.
בתקופה זו שירת לצדו של הדמוקרטי צ'ארלס פלטשר ג'ונסון – לראשונה מאז שנת 1853 שבה שני סנאטורים דמוקרטים ייצגו את מדינת מיין בו־זמנית.
לאחר הפסדו בבחירות מונה גרדנר כחבר בוועדה הבין־לאומית המשותפת, שנועדה למנוע סכסוכים בין קנדה לארצות הברית בנוגע למקורות מים משותפים.
בהמשך מונה ליו"ר המשלחת האמריקאית בוועדה, תפקיד שבו שירת עד פרישתו בשנת 1923.
לאחר מכן שב לעיר רוקלנד ובהמשך עבר להתגורר באוגוסטה, שם נפטר ב-24 ביולי 1938. גרדנר נקבר בבית העלמין אקורן שברוקלנד.
עוּבָּר (Fetus) הוא צאצא היונקים שטרם נולד המתפתח מעובר-מוקדם (Embryo) .
בשפה היומיומית אין מבחינים בין שלבים אלה.
העובר המוקדם הוא הצאצא של יצור חי, שנוצר כתוצאה מהפריה ומתקיים ברחם היונקים או בתוך ביצה, אצל בעלי חוליות אחרים (למעט במקרה פתולוגי של היריון חוץ רחמי ביונקים).
העובר נחשב לעובר עד לרגע היוולדו או בקיעתו מהביצה.
מרגע היוולד עובר אדם הוא מוגדר כתינוק.
עובר (fetus) הוא שלב ההתפתחות טרום לידתי של אורגניזמים חיים.
שלב זה נמצא בין העובר המוקדם - Embryo , ללידה.
לחולייתנים רבים יש שלבים עובריים, החל מרוב היונקים ועד לדגים רבים.
בנוסף, חלק מחסרי החוליות נושאים צעירים חיים, כולל כמה מינים של אוניקופרה ופרוקי רגליים רבים.
העוברים של רוב היונקים ממוקמים בדומה לעובר האנושי בתוך אמותיהם.
עם זאת, האנטומיה של האזור הסובב את העובר שונה בבעלי חיים נושאי המלטה בהשוואה לבני אדם: כל עובר של חיה נושאת המלטה מוקף ברקמת שליה והוא מונח לאורך אחד משני רחמים ארוכים במקום הרחם היחיד שנמצא בנקבה אנושית.
התפתחות עוברית על בסיס מטען גנטי
במהלך התפתחות העובר, מידע מה-DNA גורם ליצירת חלבונים.
החלבונים גורמים לשינוי התנאים בתאים השונים.
שינויים אלה גורמים לביטוי שונה של גנים שונים, שבתורם גורמים להתמיינות תאית שונה של תאים שונים.
התמיינות זו גוררת שינויים נוספים המובילים להתפתחות רקמות ואיברים.
בהיסטוריה של האמבריולוגיה היו בעבר שני מחנות – מחנה שדגל בפרפורמציה והמחנה של האפיגנזה.
בעיה אחת ברעיון זה הוא שכך אנו חייבים לרשת תכונות רק מאחד מההורים, ובעיה נוספת היא שיש צורך ברגרסיה אינסופית כעין בובות בבושקה אחת בתוך השנייה עם השנים ירדה התמיכה ברעיון זה.
הגישה השנייה, שהתפתחה וקיבלה חיזוקים מכיוונים שונים היא הגישה שמקובלת כיום ומכונה אפיגנזה.
לפי רעיון זה התפתחות העובר דומה יותר למתכון או תוכנת מחשב.
התפתחות עוברים מתוך ה-DNA אינה דומה כלל לבניית בית על בסיס דגם או תוכנית בניין, וזאת בניגוד לספרי לימוד רבים המציגים זאת.
מכאן נובע כי התוכנית היא הפיכה – כלומר לא רק שניתן להבין מתוך תוכנית הבניין את מבנה הבית אלא יש גם יכולת לשרטט את התוכנית על בסיס הבית הבנוי.
הסתכלות על כל פירור ופירור בעוגה לא מבהירה מה כתוב במתכון, וכך הדבר גם כאשר מסתכלים בגוף יצור חי לבין ה-DNA שלו.
שני רעיונות שחופפים במידת מה בין פרפורמציה לבין אפיגנזה הם בניית משהו ידי אדריכלות מתוכננת לבין "הרכבה עצמית" או "איסוף עצמי".
אנו מבינים מהי אדריכלות או עיצוב משום שאנו מוקפים בה בחיי היומיום בצורת בניינים או חפצים שונים.
לעומת זאת הרכבה עצמית היא דבר שקשה יותר להבינו.
אנלוגיות מוכרות נוספות לתהליכי יצירה מתאימות רק בצורה חלקית או כלל לא מתאימות: יצירת צורה של פסל על ידי פסל על ידי גריעת חומר.
לדוגמה בעוברים של אדם יש בתחילה קרומים בין אצבעות הידיים בדומה לקרומי שחייה של דגים, וקרומים אלה נעלמים בהמשך ההריון.
מאפיין אחד של תהליך יצירה באוריגמי שקיימת גם בביולוגיה היא מעברים דרך שלבי ביניים שכל אחד מהם יפה בפני עצמו ולא דומה לשלבים הבאים – לדוגמה בניית אוריגמי של סירת ג'ונקה סינית עוברת בשלבי ביניים של "קטמרן" "קופסה עם שני מכסים" ו"תמונה ממוסגרת".
גם התפתחות האיברים והרקמות של העובר עוברת תהליכים דומים דרך סדרה של קיפולים ואין שום רמז כיצד יראה המוצר הסופי.
באוריגמי יש צורך בזוג ידיים אנושית וכן הנייר שבו משתמשים אינו צובר מסה גדולה יותר.
השלב הבא נקרא גסטרולציה – שבו רקמות העובר עוברות תהליך ארגון מחדש – נוצרת שקערורית בגוף הבלסטולה כך שהוא נעשה דו-שכבתי עם פתח חיצוני- שכבת אקטודרום החיצונית, שכבת אנדורום הפנימית וכמה תאים שנמצאים בחלל בין שתי השכבות הנקראים מזודרם.
כל אחת מהשכבות הראשוניות האלה עתידה להיפתח בהמשך לחלקים חשובים של הגוף הבוגר.
לדוגמה העור ומערכת העצבים מקורם באקטודרום, הקרביים ואיברים פנימיים יתפחות מהאנודודרום, המזורדם יפתח בהמשך ויכלול את העצמות ואת השרירים.
לאחר מכן חלק זה מגלגל את עצמו בדומה לשפורפרת וקוטם את שפתי הנרתיק שהיו מחוברת לשאר האקטודרום.
כל שאר העצבים של הגוף ייווצרו על ידי חלוקת תאים רציפה מתוך השפורפרת הזו.
עובר האדם עובר שני שלבים עיקריים המחולקים לשלבי משנה:
שלב ראשון בו נקרא הוולד Embryo (בעברית: עובר), מההפריה ועד תום השבוע השמיני להיריון.
שלב שני בו נקרא הוולד Fetus (בעברית: שְׁלִיל), מתום השבוע השמיני ועד תום ההיריון.
התפתחות העובר והשמירה על פרופורציות נכונות בין האיברים הגדלים בהדרגה, מנוהלת בין השאר, על ידי מורפוגן, חומר המופרש ממספר תאים במרכז העובר המתפתח.
הפריה: בתהליך ההפריה נפגשים שני תאי רבייה בשלים (הקרויים "גמטות"), הזכרי – תא הזרע, והנקבי – תא הביצית.
יצירת מורולה: (מהמילה הלטינית morus שמשמעותה פרי עץ התות) הביצית המופרית מתחלקת לגוש של תאים, המזכיר בצורתו תות עץ, המתחיל במסע מהחצוצרה לכיוון דפנות הרחם.
בלסטוציסט: שתי שכבות תאים זהים אשר נוצרו מהתחלקות מיטוטית של הזיגוטה.
לאחר מספר מחזורי חלוקה, נוצרת הבלסטולה בת 16 תאים, הנמצאת בתוך כדור מלא נוזל.
5 עד 7 ימים אחרי ההפריה מגיעה הבלסטולה לרחם ומנסה להיקלט על דפנותיו.
כאשר הבלסטולה יוצרת מגע עם רירית הרחם נוצרת השרשה, כאשר הקשר בין האם לבין העובר מתבצע בעזרת חבל הטבור.
בשבוע זה של ההיריון, השבוע השני, מתחיל תהליך התחלקות התאים ליצירת שליית העובר, שק השפיר שבו יגדל העובר, והתאים שמהם יורכב העובר.
בסוף השבוע השני העובר יקבל צורה של ראש וזנב.
גסטרולציה: התמיינות התאים מתחילה בשבוע השלישי להריון.
שבוע 16: כבר ניתן לדעת את מין התינוק על ידי בדיקת אולטרה סאונד.
בהפריה תקינה, מינו של העובר תלוי בהרכב הכרומוזומים שבתאי הגוף; לכל תא בגוף האדם 46 כרומוזומים (באופן נורמלי מספרם קבוע), אשר כל אחד מהם נושא מידע גנטי הקובע את תכונותיו של האדם.
22 זוגות נקראים אוטוזומים (autosomes) וזוג אחד קרוי בשם כרומוזומי מין (גונוזומים) – סך הכול 44 אוטוזומים ו-2 כרומוזומי מין.
כך שתא המין הזכרי הוא זה ש"קובע" את מין היילוד – באופן תקין אם זרע המכיל X יפרה את הביצית, תיווצר זיגוטה שכרומוזומי המין שלה הם XX והיא תהיה נקבה ואילו אם זרע המכיל Y יפרה את הביצית, תיווצר זיגוטה שכרומוזומי המין שלה הם XY והוא יהיה זכר.
לעיתים נופלות טעויות בשלבים שונים של ייצור תאי המין הנושאים את כרומוזומי המין ולעיתים נופלות טעויות בהפריה עצמה, וכך נוצרים עוברים מרובי כרומוזומי מין (לדוגמה: XXY).
לעיתים הגוף ידחה את העובר ותתרחש הפלה ספונטנית (טבעית) ולעיתים תתרחש לידה תקינה אך העובר ייוולד עם מומים שונים – לעיתים קרובות עקרות הנובעת בדרך כלל כתוצאה מאי התפתחות תקינה של מערכת הרבייה של היילוד במהלך גיל ההתבגרות, בשל אותן טעויות בכרומוזומי המין.
חשיבות מדעית של חקר העובר
התחום בביולוגיה החוקר את ההתפתחות העוברית נקרא אמבריולוגיה.
זהו ענף של הביולוגיה ההתפתחותית.
המונח אונטוגנזה מתייחס להתפתחות הפרט הבודד, וכולל את ההתפתחות העוברית אך גם את ההתבגרות וההזדקנות.
לחקר ההתפתחות העוברית חשיבות עליונה במחקר הביולוגי.
בבעלי חיים איברים מסוימים קיימים בעוברים אך נעלמים במהלך ההריון; מתופעה זו ניתן ללמוד רבות על הפילוגנזה של בעלי חיים, היינו על התפתחותם האבולוציונית, ועל הקשר ומידת הקרבה בין המינים השונים.
דוגמה לכך היא הופעת הזנב בשלב מוקדם של התפתחות עוברי האדם, באופן דומה מאוד להופעתו בהתפתחותם של כל שאר עוברי החולייתנים.
בבני-אדם ובקופי-אדם הזנב מתנוון עוד לפני הלידה, בעוד שבקופים בעלי הזנב וברוב שאר החולייתנים הוא ממשיך להתפתח.
החוק הביוגנטי שהציע ארנסט הקל בסוף המאה ה-19 אף הרחיק לכת וקבע כי שלבי ההתפתחות העוברית חוזרים בסדר מדויק על ההיסטוריה האבולוציונית של המין כולו ("האונטוגנזה חוזרת על הפילוגנזה"), ואולם כיום ידוע כי זהו אינו חוק הנכון תמיד.
שמרנותה האבולוציונית של ההתפתחות העוברית נובעת מכך שהופעת איבר אחד לעיתים קרובות הופכת להיות שלב מארגן הכרחי בהתפתחותם של איברים המופיעים לאחריו, ועל כן היעלמותו בתהליך האבולוציה מבלי לגרום נזק כללי תתבצע באופן הפשוט ביותר על ידי הופעתו הזמנית והתנוונותו לאחר שהסתיים תפקידו המארגן.
התנוונות כזו מושגת באמצעות מוות "מתוכנת מראש" של תאים: אפופטוזה.
באמצעות מחקר עוברי ניתן ללמוד עוד על תופעה זו, לה השלכות רבות בחקר ההזדקנות ומחלת הסרטן.
האיברים השונים בגוף מתפתחים בעובר משלוש שכבות נבט בסיסיות; מכל שכבת נבט מתפתחים איברים מסוימים, ורק הם.
חקר הנושא מלמד אותנו על הקשר בין האיברים השונים ועל תפקודם, ויכול להביא להבנה טובה יותר של מחלות.
מחקר טוען כי ניתן לחקור את מחלות העובר ואת הטיפול בהן באמצעות גידול תאי עובר ממי השפיר לאורגנואידים.
באופן כללי, בישראל, על פי לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, הקובע "כל אדם כשר לזכויות ולחובות מגמר לידתו ועד מותו", עובר אינו יכול לזכות בזכויות וחובות שכן זכויותיו וחובותיו של אדם מתגבשות רק עם לידתו.
יוצא מכלל זה היא ההוראה בחוק הירושה הקובע זכות ירושה למי שנולד עד 300 יום אחרי מותו של מורישו.
בית המשפט העליון שלל את הניסיון להקיש מחוק זה לחוק הגנת הדייר.
בהלכה עד 40 יום העובר נחשב כמים בלבד, היות שעל פי המדרש ביום הארבעים להיווצרותו נזרקת בו נשמה.
רבי עובדיה ירא מבַּרְטְנוֹרָא, שנודע גם בכינוי הרע"ב או הר"ב (נולד בערך בשנת ה'ר'–ה'ר"י, 1440–1450 ונפטר בשנת 1515), היה רב איטלקי ופרשן המשנה, רב העיר ירושלים בשלהי התקופה הממלוכית.
נודע בעיקר בשל פירושו למשנה, שהפך לחיבור המרכזי ביותר בפרשנות המשנה.
רבי עובדיה נולד באיטליה לרבי אברהם ירא מהעיר ברטינורו , או ברטנורה (Bartnòra) בדיאלקט האיטלקי המקובל באזור, השוכנת בנפת פורלי-צ'זנה שבמחוז אמיליה-רומאניה, ועל שמה נקראת המשפחה.
יש הטוענים כי השם יר"א הוא למעשה ראשי תיבות של יהי רצוי אחיו.
אחרים טוענים כי שם המשפחה הוא ייחודי לרבי עובדיה עצמו על שם הפסוק: .
בנעוריו למד בישיבה של רבי יוסף קולון, שהייתה בבולוניה, בירת מחוז אמיליה-רומאניה הסמוכה לעיר הולדתו ברטנורא.
לאחר מכן התגורר במשך מספר שנים בסאן ג'ינסיו, עיירה קטנה בנפת מצ'רטה שבמחוז מארקה, כשישים ק"מ דרומית-מערבית לבירת המחוז אנקונה.
מתקופה זו נותרו מספר מכתבי המלצה ותעודות שונות בכתב ידו, וכן תפילה שחיבר,
ובתחילת שנות השמונים של המאה ה-15 שימש כרב העיר צ'יטה די קאסטלו, השוכנת בחלקו העליון של הנהר טיבר בשיפולי הרי האפנינים, בנפת פרוג'ה, בצפון מחוז אומבריה שבאיטליה.
באותה תקופה אף נמנה עם חשובי הבנקאים היהודים בעיר, ושמו מוזכר במסמך רשמי של האפיפיור מ-12 בפברואר 1485 בראש רשימת הבנקאים המורשים להעניק הלוואות בריבית עבור תושביה הנוצריים של העיר, בו מופיע בין השאר פטור עבור כל הבנקאים היהודים מלסחור בשבתות ובמועדי ישראל.
בא' בכסלו ה'רמ"ז (29 באוקטובר 1486), עזב רבי עובדיה את העיר, ככל הנראה בעקבות פטירת אשתו, והחל במסעו לירושלים שבארץ ישראל.
במהלך המסע, שארך כשנה וחצי, ביקר רבי עובדיה בין היתר בקהילות היהודיות ברומא, בנאפולי ובסלרנו הסמוכה, בפלרמו שבסיציליה, באלכסנדריה ובקהיר שבמצרים, ובעזה, בחברון ובבית לחם שבארץ ישראל.
שהה מספר שבועות בנאפולי, עבר לסלרנו הסמוכה בה דרש כארבעה חודשים, ושב לנאפולי.
ביום צום י"ז בתמוז הפליג לפלרמו שבסיציליה, שם דרש מדי שבת כשלושה חודשים על איסורי הלשנה, נידה ונישואי תערובת.
הרשים את שומעיו, שהציעו לו להשתקע למשך שנה לפחות, אך הוא דחה את הפנייה והפליג משם לאחר סיום חגי תשרי.
על האונייה פגש במקרה את ידידו רבי משולם מוולטרה שהיה גם הוא בדרכו לארץ ישראל אך נאלץ לרדת מהאונייה באמצע הדרך בשל עימות עם המלחים, תקרית שציערה את רבי עובדיה.
בהגיעו למצרים התקבל בכבוד רב על ידי הנגיד רבי נתן ב"ר חיים הכהן שולאל, שהיה בעבר רב בארץ ישראל ונאלץ לברוח בשל כובד המיסים שהטילו הממלוכים ומאימת המלשינים.
הוא הציע לרבי עובדיה שלא יעלה לירושלים מסיבות אלו, אך רבי עובדיה סירב אף לו.
משראה כך רבי נתן הפקיד אותו על ביתו בירושלים ומינה אותו לעמוד בראש הקהילה.
לקראת חג הפסח, בי"ג בניסן ה'רמ"ח (1488), הגיע רבי עובדיה לירושלים והתקבל בה בכבוד רב.
בימי הפסח התאכסן בביתו של הרב יעקב רם קולונמאנו (רב אשכנזי ממוצא איטלקי), ואחר הפסח עבר לגור בביתו הנטוש של הנגיד רבי נתן שולאל.
באותה תקופה חיתה בירושלים קהילה קטנה ודלת אמצעים של כ-70 משפחות, כפי שהוא מתאר באיגרתו: תושביה היו עניים ואפילו לא היו להם ספרי תורה.
מאחר שפרנסתו הייתה מצויה מפיקדונות בנקאיים נושאי ריבית אותם השאיר באיטליה, נרתם רבי עובדיה לשיפור המצב העגום.
הוא אף קיבל תרומות ייעודיות לצורך זה מאחיו ומאביו שנותרו באיטליה.
עקב השתדלותו לסייע לביסוס וחיזוק הקהילה מבחינה רוחנית וחומרית כאחד, וכן בשל גדולתו התורנית, תפס עד מהרה מקום של כבוד בין תושביה היהודים של ירושלים, והתמנה לרבה הראשי, מינוי שהוכר גם על ידי השלטונות הממלוכים.
הוא דרש בבית הכנסת פעמיים בחודש בעברית, תיקן שיעורי תורה ודרשות להמון העם, והיה אחראי על חלוקת כספי הצדקות שהגיעו מערי אירופה עבור עניי ירושלים.
בין שאר פעולותיו הייתה הקמתה המחודשת של החברה קדישא בירושלים, בה שימש הוא כחבר מן המניין ואף עסק אישית בקבורה.
כמו כן סייע בשיקום בית הכנסת ברובע היהודי שנהרס בידי פורעים.
חיזוק לפועלו קיבל רבי עובדיה כעבור מספר שנים, לאחר גירוש ספרד ועלייתה של קבוצה מהמגורשים לירושלים.
חלק מחברי הקבוצה, שהייתה בעלת אוריינטציה תורנית גבוהה ומוטיבציה לחיזוק היישוב בירושלים, הצטרפו ללימודים בישיבה אותה הקים הרב בסיוע הנגיד של מצרים, הדיין ר' יצחק בן נתן שולאל, שמימן את החזקתה.
רבותיו וקשריו עם חכמי דורו
כאמור נמנה רבי עובדיה על תלמידיו של רבי יוסף קולון (מהר"י קולון), שאף הזכירו בספר השו"ת שלו (עובדיה מברוטונולו), ומכנה אותו שם בתואר החיבה "ידיד נפשי".
בין חבריו נמנו רבי יוסף אסכנדרני עמו למד בירושלים, רבי יצחק עראמה והמקובל רבי מאיר אבן גבאי.
על ההערכה הרבה שרכשו לו כל חכמי דורו ניתן ללמוד מדבריו של הרדב"ז בתשובה, עת הוא מצטט את פירושו למשנה:
כן הוא מוזכר בתשובתו של רבי יוסף קארו בשו"ת "בית יוסף".
פירוש המשנה – גולת הכותרת של חיבוריו אשר גם הקנה לו את פרסומו הוא ללא ספק פירושו לשישה סדרי משנה, שנדפס לראשונה בוונציה בשנים ה'ש"ח – ה'ש"ט (1548–1549) על ידי בן אחיו, רבי עובדיה המון, בסיועו של המדפיס רבי מאיר בן יעקב מפירנצה.
קשה לדעת בוודאות מתי חיבר את פירושו זה, אך ככל הנראה השלים אותו רק כשהיה בארץ ישראל, כפי שאפשר להסיק מן המילים הערביות ששילב בו.
עם זאת, סימנים אחרים מעלים את ההשערה שהתחיל בחיבורו עוד כשהיה באיטליה.
פירושו מבוסס בעיקר על פירוש רש"י לתלמוד הבבלי אותו הוא מצטט רבות, כמעט מילה במילה, אולם במקרים רבים הוא מסתמך גם על הרמב"ם בפירושו למשניות וגם בפסקיו ההלכתיים.
בסדרים זרעים וטהרות הוא מרבה להשתמש בביאורו של רבי שמשון משאנץ מבעלי התוספות וכן בביאורו של הרא"ש.
מאחר שבמשניות לא נמצאת מסקנת הגמרא מרבה הרע"ב לשקף את מסקנות האמוראים בדיוניהם על קטע המשנה המדובר הן בתלמוד הבבלי והן בתלמוד הירושלמי.
יש מי שהצביע על כך כי בפירושו הסתמך אף על פסקי הרי"ף וזאת מתוך מטרה להביא עקרונות פסיקתיים בתוך פירושו.
עקב בהירותו הפך פירוש הרע"ב למפרש המרכזי והבסיסי של המשנה ונתפס בעיני רבים כמו פירוש רש"י על התלמוד וכמעט כל הפרשנים שאחריו מתייחסים לדבריו, משלימים אותם, או חולקים עליהם.
המפורסמים שבהם הם: התוספות יום טוב לרבי יום-טוב ליפמן הלר מפראג, ומלאכת שלמה לרבי שלמה עדני מתימן-ירושלים.
כמו כן פירוש המשנה קב ונקי מבוסס ברובו על פירוש ר' עובדיה מברטנורא ומהווה למעשה מעין קיצור של הפירוש.
עמר נקא – פירוש על פירוש רש"י על התורה.
חיברו עוד כשהיה באיטליה והוא נדפס בפיזה, שנת תק"ע.
חידושים על הרמב"ם – בכתב יד, שלא ראו אור.
תשובות להלכה – בכתב יד ופזורים בספרים שונים של בני תקופתו.
"רבותינו בעלי התוספות" – לקט ביאורים על דברי חז"ל – נדפס לראשונה מכתב יד בוורשה 1889.
חשיבות מחקרית רבה יש לאיגרות שכתב ומכילות ידיעות הלכתיות, גאוגרפיות והיסטוריות בעלות ערך.
ספר דרכי ציון בו מספר וכותב לאביו ולאחיו מנסיעתו לארץ הקדושה, וכל אשר מצאו בדרכו בקודש, מכבוד רבינו עובדיה מברטנורא, בית הלל, ניו יורק ה'תשמ"ה – 1985.
מאיטליה לירושלים – איגרותיו של ר' עובדיה מברטנורא מארץ ישראל, מהדורה ביקורתית עם מבוא והערות, מאת הרב ד"ר מנחם עמנואל הרטום ואברהם דוד, רמת גן: פרויקט ירושלים של ה-C.G.
FOUNDATION המחלקה ללימודי ארץ ישראל – אוניברסיטת בר-אילן, ה'תשנ"ז – 1997.
בתוך אגרות ארץ ישראל, אברהם יערי, ירושלים ה'תש"י ורמת גן, 1971.
מראה העיר ירושלים והכותל המערבי:
מצבה הדמוגרפי של הקהילה היהודית בעיר:
כאמור קיימת מחלוקת לגבי שנת פטירתו: המסמך האחרון הנמצא בידינו, בו נזכר שמו בין החיים הוא איגרת מתלמידו האלמוני, שנכתבה בראשית שנת ה'רנ"ו (1496).
ולעומת זאת באיגרת משנת ה'רע"ח (1518), כבר נזכר שמו "מהר"ר עובדיה ירא ז"ל" כלומר שאז כבר לא חי.
יש מי שרוצה לטעון שכבר בשנת ה'רס"ט (1509) לא היה הרב מברטנורא בין החיים, מאחר ששמו לא נכלל בין חכמי ירושלים שחתמו באותה שנה על התקנה לפטור תלמידי חכמים ממיסים ואין הדבר מסתדר עם העובדה שנחשב כראש רבני ירושלים בתקופתו.
מסורת נוספת קיימת כי נפטר בשנת ה'ר"ס, ואילו בספר "שלשלת הקבלה" הרחיק את פטירתו לשנת ה'ר"צ (1530), דעה שאינה מסתברת כלל, על פי הממצאים שבידינו.
בצדה המזרחי של עיר דוד, למרגלות הר הזיתים, בחלקה המכונה "חלקת הספרדים", שוכנת מערת קבורה המיוחסת כקברו של רבי עובדיה.
אך גם על כך יש עוררים, כי אין הוכחה ברורה שאכן זוהי מערת הקבורה המתוארת בספר "פרשת אלה מסעי" לרבי משה חגיז ובציטוט משם כמעט מילה במילה על ידי רבי משה בן חביב בספרו "גט פשוט": וכפי שהברטנורא עצמו כותב באיגרתו:
אריה קינג, בעודו עובד בעמותת אלע"ד המטפחת את הקבר, יזם לראשונה את קיומה של הילולה לזכרו של רבינו עובדיה מברטנורא.
ההילולה הראשונה נוסדה ב-2004. מאחר שתאריך הפטירה של רבי עובדיה אינו ידוע, יזם קינג את ההילולה בג' בסיוון, בשל קרבתו לחג מתן תורה.
שמו של רבי עובדיה מברטנורא מונצח בשמות רחובות בערים רבות ברחבי הארץ.
בניין שנמצא בכפר השילוח (סילוואן) בסמוך לקברו, נרכש בידי יהודים בשנת ה'תשע"ה (2014) ונקרא "בית עובדיה" על שמו.
בבניין מתגוררות שש משפחות יהודיות.
בית הכנסת של קהילת יהודי איטליה ברמת גן קרוי על שמו: בית הכנסת האיטלקי ע"ש רבי עובדיה מברטינורו.