tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההתחייבות לטפל באי-השוויון הגזעי בווירג'יניה
אל מול הקריאות הנרחבות להתפטרותו, בחר נורתם להישאר בתפקידו, אך התחייב פומבית להתמקד בשארית תקופת כהונתו כמושל בהתייחסות לאי-השוויון הגזעי בווירג'יניה.
ב-22 במרץ 2019 חתם נורתם על חוק שהוגש על ידי יושב ראש פורום המחוקקים השחורים, למונט באגבי, להקמת המועצה המייעצת האפרו-אמריקאית של וירג'יניה.
מועצה זו נועדה לכלול 21 אזרחים שלא מקרב חברי בית המחוקקים שמונו על ידי המושל, כשלפחות 15 מתוכם יהיו שחורים.
בנוסף, כללה המועצה חמישה חברים מהקבינט המדינתי: מזכיר המדינה, מזכיר המסחר, מזכיר החינוך, מזכיר הבריאות ושירותי האנוש, ומזכיר הביטחון הציבורי וביטחון המולדת שהיו חברים במועצה מתוקף תפקידם (Ex officio).
משימתה של מועצה זו היא לייעץ למושל על הדרך הטובה ביותר לשרת את האפרו-אמריקאים החיים בווירג'יניה.
מועצות מקבילות הנוגעות לקהילות הלטיניות והאסייתיות כבר היו קיימות, ובאגבי הגדיר את הקמת המועצה כ"מאוחרת מדי".
עם הקמת המועצה, אמר נורתם שהיא "תבטיח שיישמע קולם של כל תושבי וירג'יניה, במיוחד אלו מהקהילות חסרות הייצוג ושמבחינה היסטורית היו משוללי זכות הצבעה".
במאי אותה שנה, הודיע נורתם על כוונתו להקים משרה חדשה ברמת חבר קבינט, "פקיד הגיוון הראשי" (Chief Diversity Officer).
בעל תפקיד זה אחראי על קידום השוויון וההכללה בכל פעולות הממשלה.
וירג'יניה נחשבת כמדינה הראשונה בארצות הברית שיצרה תפקיד כזה ברמת חבר קבינט.
ב-9 בספטמבר מינה נורתם לתפקיד את ג'ניס אנדרווד.
אנדרווד הובילה קודם לכן יוזמות לגיוון באוניברסיטת אולד דומיניון.
בין הסוגיות שבהן היא התמקדה במסגרת תפקידה נכללו תמיכה בעסקים קטנים בבעלות נשים, בני מיעוטים, וחיילים משוחררים נכים, צמצום חוסר השוויון בקבלת טיפול רפואי, ותעסוקה מגוונת במגזר הציבורי והפרטי.
ב-12 במרץ 2020 הכריז נורתם על מצב חירום במדינה בתגובה למגפת הקורונה.
באותה עת היה ידוע על 17 מקרים של הידבקות בנגיף בווירג'יניה.
למחרת היום סגר נורתם את בתי הספר במדינה, וב-15 במרץ הוא הטיל הגבלות ברחבי המדינה על התכנסות של לא יותר ממאה בני אדם.
ב-17 במרץ הוא החמיר את ההגבלות על התכנסויות ללא יותר מעשרה אנשים ברוב האזורים.
חנויות, בתי מרקחת, מוסדות רפואה, מפעלי ייצור ומרכזי הפצה, ומתקני תחבורה הוחרגו ממגבלות ההתכנסות.
אף על פי שבתי הספר היו מיועדים להיפתח לאחר שבועיים, ב-23 במרץ האריך נורתם את סגירתם עד לסוף שנת הלימודים.
באותה עת, היה ידוע כבר על יותר מ-25 מקרי הידבקות במדינה.
ב-6 באפריל החל נורתם לעודד את השימוש במסכה רפואית במרחב הציבורי.
ב-26 במאי הוא הכריז על מדיניות המחייבת עטית מסכות במרחבים ציבוריים סגורים.
ב-25 בספטמבר נבדקו נורתם ורעייתו פמלה ונמצאו חיוביים לנגיף לאחר שאחד מאנשי הסגל שלו נידבק.
נורתם עצמו היה אסימפטומטי בעוד שרעייתו סבלה מתסמינים קלים.
עד סוף 2020, יותר מ-4,800 מתושבי וירג'יניה נפטרו כתוצאה מהמגפה.
ב-1986 נשא נורתם לאישה את פאמלה תומאס.
לשניים שני ילדים, וס ואוברי.
אחיו, תומאס נורתם, הוא עורך דין, ושותף של חבר הסנאט המדינתי, לינווד לואיס, שנבחר לסנאט כדי לאייש את מושבו של נורתם כאשר הוא התפטר כדי להתמנות כסגן המושל.
נורתם חבר בכנסייה הבפטיסטית השחורה בקייפוויל.
הוא משמש כסגן יושב ראש הרשות של פורט מונרו, שמפקחת על פורט מונרו , האתר ההיסטורי ממלחמת האזרחים שבו העניק גנרל צבא האיחוד בנג'מין בטלר מקלט לעבדים משוחררים.
בזמנו החופשי הוא עוסק בתחזוקת מכוניות קלאסיות, ובבעלותו אולדסמוביל משנת 1953 ושברולט קורבט משנת 1971. נורתם עוסק גם בריצה כחובב.
ראלף אלסטייר ג'ון ליטל הוא שחקן אנגלי וכדורגלן חצי מקצועני.
ליטל מופיע בעיקר בתוכניות קומיות בטלוויזיה.
הוא גילם את אנתוני רויאל בסדרה "משפחת רויאל" וג'וני קיו בשש העונות הראשונות של הסדרה "שתי בירות וחבילת צ'יפס".
ליטל נולד באולדהאם ולמד בבית הספר בולטון.
תפקידיו הראשונים בטלוויזיה היו בתוכניות טלוויזיה לילדים כגון "אלידור", "Children's Ward" ו-"Sloggers".
פריצת הדרך בקריירה של ליטל הייתה כשלוהק לתפקיד אנתוני רויאל בסיטקום של ה-BBC "משפחת רויאל".
זה הניע אותו לעזוב את הלימודים (בבית הספר לרפואה במנצ'סטר) ולהתרכז בקריירת המשחק.
אחרי "משפחת רויאל" לוהק ליטל לסיטקום נוסף "שתי בירות וחבילת צ'יפס" בתפקיד ג'וני קוי.
העונה הראשונה שודרה החל מפברואר 2001, והיא רצה במשך תשע עונות.
ב-2007 אמר ליטל בריאיון ל-"This Morning" שהוא לא ישוב לעונה נוספת בגלל לוח זמנים צפוף.
ב-1999 גילם ליטל את כוכב בית לחם בדרמה הקומית "The Flint Street Nativity" של רשת ITV.
בדצמבר 2000 שיחק ליטל בתפקיד וישי ואשי במחזה המוזיקלי (Panto) "אלאדין" שצולם בתיאטרון ניו וימבלדון.
ב-2001 גילם ליטל את ג'ורג' האריסון הצעיר במחזה "Presence" בתיאטרון רויאל קורט עליו היה מועמד לפרס אוליבייה.
ב-2004 שיחק בתפקיד הראשי במחזה "בילי בדאי" בתיאטרון רויאל בווינדזור.
ב-2005 הופיע בסרט "Frozen", על פי סיפור רוחות רפאים / רצח מאת ג'ולייט מק'קואן, שמתרחש בפליטווד שבלנקשייר.
בין נובמבר 2002 לינואר 2003 הנחה את התוכנית "המופע של ראלף ליטל" בערוץ BBC3.
בקולנוע שיחק ליטל בסרטים "אנשי המסיבות" בתפקיד פיטר הוק, הבסיסט של הלהקות ג'וי דיוויז'ן וניו אורדר, ובסרט "Al's Lads".
עוד כיכב בתפקיד סטיבן לצדה של אן-מארי דאף בסרטו של רוג'ר גולדבי "The Waiting Room", שיצא לאקרנים בבריטניה ביוני 2008. בטלוויזיה הופיע ליטל בסדרה "Paradise Heights".
באוגוסט 2008 יצא לאור הרומן הראשון שכתב ליטל בשיתוף פעולה עם סטיבן מוריס "The Golden Generation".
כל ההכנסות ממכירת הרומן נתרמו לארגון הצדקה Shelter.
ליטל השתתף בסדרת הרשת "KateModern", שהחלה ביולי 2007, והסתיימה ביוני 2008.
ביולי 2008 הופיע ליטל במחזה "50 Ways To Leave Your Lover" שהוצג בתיאטרון בוש.
בספטמבר אותה שנה כיכב בסדרה "Massive", קומדיה של ה-BBC על חברת תקליטים עצמאית.
הוא היה קריין בעונה השנייה של הסדרה "Last Man Standing", ובסדרה "Monkey Life".
ב-2009 שיחק ליטל בתפקיד קלינט בסדרה "נשוי רווק אחר" לצדה של מירנדה רייסון.
בסתיו 2010 הופיע במחזה "The Aliens" מאת אנני בייקר, שוב בתיאטרון בוש.
ב-2011 שיחק בתפקיד ריצ'רד דיקנס בסדרה הקומית "בית הקפה" ששודרה בערוץ Sky 1. את הסדרה כתבו ליטל ומישל טרי, וביים אותה קרייג קאש.
ב-2013 הופיע ליטל בפרק בסדרה "Death in Paradise".
באפריל 2013 שיחק בהפקה מחודשת בתיאטרון ליברפול פלייהאוס של המחזה "A Day in the Death of Joe Egg" וגילם את אביה של ילדה הסובלת משיתוק מוחין.
ב-2014 שיחק ליטל במיני-סדרה "גן החיות שלנו".
הוא דיבב את קפטן סקיפ בגרסה האנגלית של הסרט המצויר "Underdogs".
ב-2017 הופיע ליטל בתפקיד "סטדפאסט" בפרק בעונה העשירית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
ליטל הוא אוהד של מנצ'סטר יונייטד, ושחקן כדורגל נלהב.
הוא שיחק בכמה מועדנים חצי מקצוענים כשהיה פנוי ממחויבויות אחרות.
במרץ 2003 שיחק עם קבוצת מיידסטון יונייטד נגד וימבלדון, אחרי שהתאמן עם קבוצת סטיינס טאון.
באוקטובר 2004 הצטרף לקבוצת אדג'וור טאון בליגת איסטמיאן, והופיע בטורניר אגרטל ה-FA במשחק נגד וולטהאם אבי.
הוא שיחק עם קבוצת צ'רטסי טאון בעונת 2007/08, וב-8 ביולי 2008 חתם עם מועדון סטון דומינוס בליגת נורת' וסט קאונטיס.
ליטל השתתף פעמים אחדות במשחקי כדורגל עם ידוענים למטרות צדקה.
עוד שיחק עם קבוצת ארסנל אקס-פרו וסלבריטי XI.
ב-6 ביוני 2010 השתתף במשחק במסגרת אירוע הצדקה Soccer Aid.
ב-9 באוגוסט 2011 שיחק ליטל במשחק הוקרה לכדורגלן ג'ון קנדי עם מנצ'סטר יונייטד נגד סלטיק.
תוצאת המשחק הייתה 5–2 לסלטיק.
במאי 2012 הופיע ליטל עם הנבחרת הלאומית של סילנד נגד איי צ'גוס.
באוגוסט 2012 ובמרץ 2013 שיחק בשני משחקים נגד קבוצת הכדורגל של אולדרני.
טרוור סרט טלוויזיה 2002 אנשי המסיבות 24 Hour Party People הוקי (פיטר הוק) 2002 Capone's Boys דן 2002 Paradise Heights ריצ'רד יוסטס סדרת טלוויזיה 2002 North Face פול סרט טלוויזיה קצר 2003 Dangerville הפרשן בוב בפרק "The Mane Event" 2003 The Eustace Bros.
ראלף צ'ארלס ג'ונסטון גריבס היה מלחין, מעבד מוזיקלי, עורך מוזיקלי ופסנתרן אנגלי, שנודע במיוחד בזכות העיבוד לקטע לפי השיר " Greensleeves" שבאופרה של רייף וון ויליאמס "סר ג'ון מאוהב" (1929).
ראלף גריבס נולד וגדל בקלצ'ת הול, ליינס, במחוז צ'שייר שבאנגליה, כאחד מילדיו של ה"אסקוויר" א.פ.
למד בבית הספר היסודי הרו בלונדון.
היה במקור פסנתרן בוגר הקולג' המלכותי למוזיקה באוניברסיטת קיימברידג' שבו היה תלמידו של וון ויליאמס.
הוא גויס לצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה בחזית הצרפתית ב-16 באוגוסט 1914 והגיע לדרגת לוטננט במסגרת רגימנט הרגלים Royal Welch Fusiliers.
בשלב השני של הקרב באראס ב-24 באפריל 1917 איבד את זרועו הימנית ונפגע קשות גם ביד השמאלית, מה שקטע את הקריירה שלו כפסנתרן.
גם אחיו הגדול, הקפטן אדווארד גריווס, הצטיין במלחמה.
בהמשך עבד ראלף גריווס כעורך מוזיקלי בהוצאה לאור של אוניברסיטת קיימברידג'
הוא נודע בשנות ה-1920-1930 כמלחין שירים, כולל שירי משוררים לפי טקסטים מאת ג'ון מייספילד, סיגפריד ששון, כריסטינה ג'ורג'ינה רוסטי ואחרים.
דמותו מוזכרת ביומניו ומכתביו של חברו המשורר סיגפריד ששון, איתו השתתף במלחמת העולם הראשונה
ולגיבור וילמות (Wilmot) של הרומן של סיגפריד ששון "זיכרונות של קצין רגלים" (Memoirs of an Infantry Office)
1934 - פנטזיה לפי השיר Greensleeves - עיבוד (באישור המלחין) לתזמורת כלי מיתר, אחד או שני חלילים ונבל (או פסנתר) לקטע לפי השיר העממי Greensleeves מתוך המבוא למערכה השלישית של האופרה "סר ג'ון מאוהב" של וון ויליאמס.
באמצע הפנטזיה ציטט וון ויליאמס גם שיר-עם נוסף Lovely Joan.
1948 - פתיחה לחג המולד לעוגב - מוקדשת לווילפרד סרג'נט
לחנים לשירים במחזה של ויליאם שייקספיר - הלילה השנים עשר
1925 - I Will Go Look For Death (על מילות שיר מאת ג'ון מייספילד)
1926 - Yellow Wine (על מילות שיר מאת ג'ון מייספילד)
1925 - Once Very Long Ago (על מילות שיר מאת ג'ון מייספילד)
1940 - A Poplar And The Moon (על מילות שיר מאת סיגפריד ששון)
1940 - Song of a Ronin (על מילות שיר מאת ג'ון מייספילד)
1946 - When I Am Dead, My Dearest (על מילות שיר מאת כריסטינה ג'ורג'ינה רוסטי)
I Got Me Flowers לסופרן וקולות גברים
1932 - Drink To Me Only עיבוד לקולות גברים
1937 - Past Three O'Clock (מילות השיר - מאת ג'ון אוקסנפורד)
ראלף מולר הוא שחקן גרמני ולשעבר מפתח גוף.
ראלף מולר נולד ברקלינגהאוזן לאורסולה והלמוט ובילדותו התאמן בשחייה.
ב-1976 החל לעסוק בפיתוח גוף וב-1984 זכה באליפות בתחום.
ב-1988 התמודד בתחרות פיתוח הגוף במר אולימפיה, אך זכה במקום האחרון.
ברום גובהו (1.97 מטר) הוא נחשב אחד הגבוהים בתחום.
הוא מחזיק בתואר של "המשתתף הגבוה ביותר בתחרות מר אולימפיה"
ב-1988 הופיע מולר לראשונה כשחקן בפרק של הסדרה "Tatort" ששודרה בערוץ הגרמני Das Erste.
שנה לאחר מכן, ב-1989, החל מולר את הקריירה הקולנועית שלו בסרט "מכונת תופת" לצד ז'אן-קלוד ואן דאם.
ב-1992 שיחק מולר בסרט "חייל אוניברסלי" לצד דולף לונדגרן וז'אן-קלוד ואן דאם ששיחק עמו בסרט הקודם.
ב-1993 גילם מתמודד בלתי מנוצח ואכזר המעורב בקרבות רחוב בזירה מחתרתית בשם ברקוס בסרט "המובחר שבמובחרים 2" עם אריק רוברטס ופיליפ ריי.
ב-1995 שיחק את התפקיד הראשי בסרט "סאגות הוויקינגים" המתרחש באיסלנד בתקופה הוויקינגית.
ב-1997 שיחק בסרט "באטמן ורובין".
בין 1997–1998 גילם מולר את קונאן הברברי בסדרת ההרפתקאות "קונאן".
ב-2000 שיחק מולר לוחם גרמני בסרט עטור הפרסים, "גלדיאטור".
ב-2003 הופיע מולר בקליף של השיר "I Like It Loud" של להקת סקוטר.
בשנת 2004 שיחק בסרט הטלוויזיה הגרמני "קללת הטבעת" לצד שחקנים כמו מקס פון סידוב ואלישה ויט.
בשנת 2010 שיחק בסרט "עלילות האימפריה הקדומה".
בשנת 2020 שיחק בסרט "Breach" לצד ברוס ויליס.
בשנת 2022 יעלה סרט אמנויות הלחימה "קונג פיורי 2", סרט ההמשך לסרט השוודי הקצר "קונג פיורי", בו משתתף מולר לצד ארנולד שוורצנגר ומייקל פסבנדר.
מולר נשוי לאנט ולו שתי בנות.
ראלף האזנהיטל הוא כדורגלן עבר ומאמן אוסטרי.
האזנהיטל, נולד בגראץ והחל את הקריירה שלו במועדון של עיר הולדותו, גראצר א.ק., ועשה את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת בעונת 1985/1986. הוא עבר לאוסטריה וינה בשנת 1989, עמה זכה בשלושה תארים רצופים, באליפות הליגה האוסטרית ובשני גביעים מקומיים.
ב-1994 עבר לרד בול זלצבורג בה זכה באליפות נוספת ובסופר קאפ האוסטרי.
בשנת 1996,יצא לראשונה מחוץ לאוסטריה כשחתם במכלן הבלגית, בה שיחק עונה אחת, לאחר מכן שיחק עונה אחת בלירסה, גם כן הבלגית.
לאחר מכן עבר לשחק בגרמניה בפ.צ.
קלן, בשתי עונות בקבוצה כבש רק שלושה שערים ב-41 הופעות ולאחריהן עבר לגרויטר פירט.
האזנהיטל סיים את הקריירה בקבוצת המילואים של באיירן מינכן.
האזנהיטל הופיע שמונה פעמים בנבחרת אוסטריה בהן כבש שלושה שערים.
בין השנים 2004–2005, אימן האזנהיטל בקבוצת הנוער של אונטרהאכינג, לאחר פיטוריו של מאמן הקבוצה הבוגרת, במרץ 2007, מונה למאמנה של הקבוצה הבוגרת, לאחר מכן היה עוזר המאמן של המאמן החדש, לאחריו מונה למאמנה הקבוע של הקבוצה הבוגרת.
ב-22 בפברואר 2010, לאחר שלוש שנים במועדון, פוטר.
הוא סיים את תפקידו במועדון עם שיא של 40 ניצחונות, 20 תוצאות תיקו ו-28 הפסדים.
בינואר 2011 חתם האזנהיטל ב-ו.פ.ר.
אאלן מהליגה הגרמנית השלישית, אז הייתה במקום ה-16, נקודה מעל הקו האדום.
הוא השאיר את הקבוצה בליגה, דבר אשר זיכה אותו בחוזה לעונה נוספת.
לאחר שסיים בעונה זו בחלק העליון של הטבלה, חתם לשנתיים נוספות בנובמבר 2011. בסיום העונה, עונת 2011/2012, סיימה ו.פ.ר.
אאלן במקום השני ועלתה לבונדסליגה השנייה.
הקבוצה סיימה את העונה במקום התשיעי, המיקום הגבוה מבין הקבוצות שעלו ליגה.
לאחר שנתיים וחצי מוצלחות האזנהיטל התפטר מתפקידו ביוני 2013, בעיקר עקב בעיות כלכליות במועדון.
הוא סיים עם שיא של 36 ניצחונות, 28 תוצאות תיקו ו-29 הפסדים.
באוקטובר 2013 מונה האזנהיטל למאמנה של אינגולשטאדט 04. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא סיים עמה במקום העשירי כאשר בשעה שמונה הייתה בתחתית.
בעונת 2014/2015, האזנהיטל עלה עם הקבוצה לבונדסליגה כשסיים עמה במקום הראשון בבונדסליגה השנייה.
בעונת 2015/2016, סיים עם הקבוצה במקום ה-11 בבונדסליגה אך בחר שלא להאריך את חוזהו בתום העונה.
משחקו הראשון היה נגד דינמו דרזדן בגביע הגרמני, שם הפסיד בבעיטות עונשין.
בעונת הבכורה שלו ושל המועדון בבונדסליגה האזנהיטל הצעיד את לייפציג לסיים במקום השני.
בעונה שלאחר מכן סיים עם המועדון במקום השישי אך עזב את המועדון במאי 2018.
ב-5 בדצמבר 2018, מונה האזנהיטל למאמנה החדש של סאות' המפטון מהפרמייר ליג, המאמן האוסטרי הראשון בפרמיירליג.
כאשר מונה לתפקיד, הייתה הקבוצה במקום האחרון בליגה, ושלושה ימים לאחר מכן, הפסיד עמה 0–1 לקארדיף סיטי.
הניצחון הראשון שלו כמאמן בפרמייר ליג, היה ב-16 בדצמבר בניצחון 3–2 על ארסנל.
ב-27 באפריל 2019 הבטיחה סאות'המפטון את הישארותה בליגה לאחר תיקו 3-3 נגד בורנמות', וסיימו במקום ה-16 בליגה.
ב-25 באוקטובר 2019 ספגה הקבוצה בניהולו של האזנהיטל את ההפסד הביתי הגבוה בתולדות המועדון, כאשר הפסידה 0–9 ללסטר סיטי.
האזנהיטל התנצל על התוצאה וקיבל את תמיכת ההנהלה להישאר בתפקידו.
ביוני 2020 הוא חתם על הארכת חוזה במועדון עד 2024. אף על פי שהקבוצה הייתה בסכנת ירידה לאחר התבוסה ללסטר סיטי, הקבוצה השתפרה ככל שהעונה התקדמה, וסיימה את העונה עם רצף של שבעה משחקים ללא הפסד וסיימה במקום ה-11 בליגה.
ביולי 2020 זכה גם בפרס מאמן החודש בפרמייר ליג עקב שבעה משחקים אלו.
לאחר שבעה מחזורים בעונת 2020/2021 מוקמה סאות'המפטון במקום הראשון בפרמייר ליג, הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות הפרמייר ליג שהקבוצה ממוקמת במקום הראשון בליגה ולראשונה מאז 1988. עם זאת, ב-2 בפברואר 2021 ספגה שוב הקבוצה תבוסה, 0-9 למנצ'סטר יונייטד.
ב-7 בנובמבר 2022, פוטר האזנהיטל מסאות'המפטון לאחר פתיחת עונה שכללה ניצחון אחד בלבד בתשעה מחזורי ליגה.
ב-17 במרץ 2024 מונה למאמנה של וולפסבורג מהבונדסליגה ועזר לה להישאר בליגה עונה נוספת.
וולפסבורג עם האזנהיטל על הקווים פתחה טוב את עונת 2024/2025 וסיימה את הסיבוב הראשון במקום ה-7. אך בסיבוב השני היא נחלשה, וב-4 במאי 2025 שבועיים לפני תום העונה פוטר האזנהיטל לאחר חודשיים ללא ניצחון.
מאמן החודש בפרמייר ליג: יולי 2020
ראלף בלאמי היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי שהקריירה שלו השתרעה על שישה עשורים בתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בתפקידים ראשיים ומשניים.
נולד בשיקגו בשם ראלף רקספורד בלאמי.
בגיל 15 עזב את הבית והקים להקת שחקנים משלו.
הוא החל להופיע על הבמה ב-1927 וב-1931 הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "הסוד השישי" עם קלארק גייבל וג'ין הארלו".
ב-1932 הופיע בסרט "רבקה מחוות סאניברוק"
ב-1937 הופיע בסרט "האמת האיומה" לצידם של קלארק גייבל ואיירין דאן והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1940 הופיע בסרט "נערתו ששת" לצידם של קרי גרנט ואיירין דאן.
הוא שיחק בארבעה סרטים בתפקיד הבלש אלרי קווין.
ב-1941 הופיע בסרט האימה "הזאב".
ב-1955 הופיע בסרט "משפטו של בילי מיטשל" לצדו של גרי קופר.
בשנות ה-50 השתתף בתשדיר לויצ"ו (לפי הסרט "איפה ידידה" בכאן 11).
בלאמי גילם ארבע פעמים את הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט:
במחזה "זריחה בקמפובלו", עליו הוענק לו פרס טוני על הביצוע הטוב ביותר על ידי שחקן ראשי במחזה ב-1957.
ב-1960 הופיע בסרט "זריחה בקמפובלו" בתור הנשיא רוזוולט לצידה של גריר גרסון ששיחקה את אשתו.
המחזה מתאר את התקופה הקשה של רוזוולט בעת שלקה בפוליו בבית הנופש שלו בקמפובלו, קנדה.
לשם זה ביקר פעמים רבות במרכזי שיקום לחולים משותקים.
בסדרת הטלוויזיה "רוחות מלחמה" (1983), שעליה היה מועמד לפרס אמי.
בסדרת הטלוויזיה "מלחמה וזיכרון" (1988).
ב-1968 הופיע בסרט האימה "תינוקה של רוזמרי" בתור רופא חורש מזימות.
ב-1983 הופיע בסרט "משנה מקום משנה מזל" לצידם של דן אקרויד ואדי מרפי.
סרטו האחרון היה "אישה יפה" (1990) לצידם של ריצ'רד גיר וג'וליה רוברטס.
ב-1984 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם גילדת שחקני המסך.
ב-1986 הוענק לו פרס אוסקר לשם כבוד על תרומתו הייחודית למקצוע המשחק.
יש לו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד וכוכב ב"שביל הכוכבים" בפאלם ספרינגס.
אלרין קווין בלש ראשי (1940)
משנה מקום משנה מזל (1983)
ראלף דליון גררו טורס הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן מטעמה כמושל איי מריאנה הצפוניים בין 29 בדצמבר 2015 ל-9 בינואר 2023. מ-2014 ועד השבעתו למושל כיהן בתפקיד סגן המושל.
טורס הוא יליד סאיפאן, עיר הבירה של איי מריאנה הצפוניים, טורס סיים את לימודיו התיכוניים ב-1996 וכ-5 שנים לאחר מכן קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת המדינה של בויסי וב-2004 החל לעבוד בחברה שהקים יחד עם אחיו, חברת עורכי דין.
בבחירות הכלליות שנערכו על תפקיד מושל הטריטוריה ב-2014 היה טורס המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן המושל, כאשר המועמד אלוי אינוס היה מועמד להיות המושל עצמו, אינוס וטורס זכו בבחירות ובהתאם לכך הושבע טורס לתפקיד סגן המושל ב-12 בינואר 2015.
בשנת 2008 זכה טורס במושב בבחירות לבית הנבחרים של איי מריאנה הצפוניים ושמר על מושבו גם בבחירות שנערכו ב-2010 וכיהו במגוון תפקידים, בין 2010 ל-2015 היה יו"ר ועדת הבריאות והרווחה של בסנאט המקומי.
ב-29 בדצמבר 2015 נפטר אינוס במהלך החלמתו מניתוח לב פתוח שעבר, בעקבות כך הושבע טורס לתפקיד המושל.
באוגוסט 2018 אישר טורס חוק שבמסגרתו תקודם באיים לגליזציה של קנאביס, במסגרת הלגליזציה יחלו להנפיק רישיונות למכירת הסם וצריכתו או החזקתו תהפוך לחוקית.
ב-7 בנובמבר 2019 ביצע ה-FBI חיפש במשרדו, ביתו ועל משרד עורכי הדין של אחיו בניסיון למצוא הוכחות המקשרות את טורס להאשמות שעומדות נגדו, האשמות כוללות בין היתר הלבנת הון, קשירת קשר והונאה.
עוד באותו החודש קרא בית הנבחרים של איי מריאנה הצפוניים להדיח את טורס על רקע חקירתו המתמשכת של ה-FBI בעניינו.
נורמן נולד ברוק היל שבקרוליינה הדרומית.
בעיר הולדתו הוא מתגורר גם בהווה, שם הוא מפתח נדל"ן בחברת "וורן נורמן", בית עסק שייסד אביו של נורמן ושעל שמו הוא קרוי.
לנורמן ולרעייתו איליין 4 ילדים ו-17 נכדים.
בשנת 1975 השלים בפרסביטריאן קולג' (Presbyterian College) לימודי תואר ראשון במנהל עסקים.
ב-2004 נבחר נורמן לנציג מחוז הבחירה ה-48 בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית, אחרי שנבחר בבחירות מקדימות של המפלגה הרפובליקנית עם 52% מקולות הבוחרים.
אחרי שהושבע בינואר 2005 ובתום תקופת כהונה אחת בלבד, פרש נורמן מבית המחוקקים המדינתי כדי להתמודד אל הקונגרס האמריקאי כמועמד הרפובליקני במחוז הקונגרס החמישי מול הנציג הדמוקרטי ג'ון ספראט, לו הפסיד.
ב-3 בנובמבר 2009 ניצח נורמן את קתי קנטרל, מועמדת המפלגה הדמוקרטית, בבחירות מיוחדות לייצוג המושב שנטש בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית.
בדצמבר 2016 מינה דונלד טראמפ, הנשיא הנבחר של ארצות הברית, את מיק מולבני למנהל משרד הניהול והתקציב.
באותה תקופה ייצג מולבני את מחוז הקונגרס החמישי של קרוליינה הדרומית בבית הנבחרים של ארצות הברית.
זמן קצר לאחר מינויו של מולבני, ובציפייה שמושבו בקונגרס יתפנה לאחר אישור המינוי בידי הסנאט של ארצות הברית, הודיע נורמן על כוונתו לפרוש מבית הנבחרים המדינתי כדי להתמודד בשנית לקונגרס.
ב-16 במאי 2017 זכה נורמן בסיבוב השני של פריימריז הרפובליקנים כשגבר על טומי פופ בהפרש בן 0.6%, מה שהוביל לספירה אוטומטית של קולות הבוחרים לפי החוק בקרוליינה הדרומית.
לאחר הספירה החוזרת, ועדת הבחירות במדינת קרוליינה הדרומית אישרה את היבחרו נורמן כמועמד הרפובליקני ב-19 במאי 2017. עם 35,425 קולות בסך הכל, נורמן גרף 17,823 לעומת 17,602 הקולות של פופ, הבדל בן 221 קולות.
לאחר שהבטיח את המועמדות הרפובליקנית, התמודד נורמן מול המועמד הדמוקרטי ארצ'י פרנל בבחירות מיוחדות ב-20 ביוני.
נורמן גרף 51.0% מהקולות בעוד פרנל קיבל 47.9%.
נורמן הושבע לתפקידו ב-26 ביוני 2017.
בבחירות 2018, אחרי שנבחר ללא התנגדות אל מועמד המפלגה הרפובליקנית, נבחר לתקופת כהונה מלאה בבית הנבחרים עם 57% מהקולות.
מעט לפני הבחירות, בעימות בחירות פנים-מפלגתי ב-20 בספטמבר 2018, התלוצץ נורמן על טענות בדבר תקיפה מינית שהוטחו בברט קוואנו, מועמדו של טראמפ לכס השיפוט בבית המשפט העליון של ארצות הברית: "שמעתם את הידיעות האחרונות מהשימועים של קוואנו?
[...] רות ביידר גינסבורג חשפה כי אברהם לינקולן התגושש עמה".
בשנת 2019 חבר לקבוצה קטנה של מחוקקים רפובליקנים בקונגרס שקראו להשיב את סטיב קינג אל מושביו בוועדות בית הנבחרים, יוזמה שלא הניבה פרי.
ב-25 ביולי 2025 הכריז נורמן על התמודדותו לתפקיד מושל קרוליינה הדרומית בבחירות 2026.
ראלף טיילר סמית' היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, שמונה למלא את מקומו של אוורט דירקסן בסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אילינוי במשך כשנה בין 1969–1970.
סמית' נולד בגרניט סיטי שבאילינוי.
סמית' למד במכללת אילינוי וסיים את לימודיו ב-1937. בזמן היותו סטודנט שם הוא היה חבר באחווה "החברה הספרותית פי אלפא".
לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס שבמיזורי, והתקבל ללשכת עורכי הדין המדינתית בשנת 1940.
בעקבות ההתקפה על פרל הארבור, התגייס סמית' אל כוחות המילואים של צי ארצות הברית והוזעק לתפקיד פעיל ביולי 1942. סמית' קודם לדרגת נושא דגל ימי צבאי באוקטובר אותה שנה ומילא את שירותו הצבאי עד ינואר 1946. הוא שב לאוולטון שבאילינוי וחידש את עיסוקו בעריכת דין.
בשנת 1954 הוא נבחר לבית המחוקקים של אילינוי.
עם מותו של אוורט דירקסן, מושל אילינוי ריצ'רד אוגילבי מינה את סמית' למלא את מקומו של דירקסן בסנאט של ארצות הברית.
תקופתו בסנאט נעה בין 17 בספטמבר 1969 ל-16 בנובמבר 1970. בבחירות המיוחדות ב-1970 התמודד למילוי שארית כהונתו של דירקסן, אך הפסיד לעדלי סטיבנסון השלישי, מועמד המפלגה הדמוקרטית.
כשסמית' התמודד מול סטיבנסון, הרפובליקנים בקולג' יוטה שלחו סטודנט בן 19 אנונימי בשם קארל רוב לנהל את מסע הבחירות של סמית'.
סמית' נפטר באוולטון ונטמן בבית העלמין סאנסט היל.
ראלף הדלי היה צייר, מגלף בעץ ומאייר ריאליסטי, הידוע בעיקר בציוריו המתארים סצנות של חיי היומיום בצפון מזרח אנגליה.
ראלף והוריו ריצ'רד ואנה הדלי נולדו בג'לינג ווסט ליד ריצ'מונד שבצפון יורקשייר, ועברו לניוקאסל על טיין בסביבות 1850, בעקבות המהפכה התעשייתית.
כשהיה בן 13 בערך, הוא למד אצל תומאס טווידי בסדנאות גילוף עץ, במקביל למד אמנות ועיצוב בבית הספר הממשלתי בניוקאסל, והשתתף בשיעורי ערב בבית הספר אצל ויליאם בל סקוט.
בגיל 14 הוענקה לו מדליית ארד על ידי המחלקה לאמנות ומדע.
לאחר שסיים את לימודיו, הקים הדלי עסק מצליח לגילוף עצים, תוך ייצירת ליטוגרפיות לעיתונות המקומית וניצל כל הזדמנות לעבוד כאמן.
הציור הראשון שלו התקבל לתערוכה באקדמיה המלכותית בשנת 1879. יחד עם הנרי ה.
אמרסון ורוברט ג'ובלינג הקימו את מועדון Bewick שעודד והציג את עבודתם של האמנים המקומיים בצפון מזרח, והעלו את התערוכה הראשונה בשנת 1884.
דוגמאות לעבודות גילוף העץ שלו ניתן למצוא בכנסיית הקתדרלה של ניקולס הקדוש, ניוקאסל, בין השנים 1882–1889. ניתן לראות עבודות גילוף אחרות בכנסיית סנט אנדרו, ניוקאסל על טיין וכנסיות רבות בצפון מזרח.
הוא היה חבר באגודה המלכותית לאמנים בריטים, והציג יותר מחמישים מציוריו באקדמיה המלכותית בין השנים 1879–1904. הוא הפך לנשיא מועדון Bewick והיה סגן נשיא מועדון האמנות של סאות' שילדס.
ציוריו של הדלי זוכים להערכה בשל התיעוד שהם מספקים על חיי היומיום בטיינסייד בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
כבר בזמן מותו של הדלי ביוני 1913, העיתון "ניוקאסל דיילי כרוניקל" זיהה את ערך יצירתו, וכתב כי "מה שברנס עשה עבור האיכרים של סקוטלנד עם עטו, ראלף הדלי יצר עם המברשת והפלטה שלו עשה עבור הכורים בנורת'מברלנד - אדם ועמל."
מספר עבודות של הדלי, ביניהן "חתול בחלון קוטג'", "הליכה הביתה" ידועות ברחבי העולם, רבות מהן שוכפלו כהדפסים פופולריים.
במארס 2004 נמכר ציור "הטורניר", המתאר קבוצת נערים שנאבקים זה בזה, תמורת 44,000 ליש"ט - שיא לציור של הדלי במכירה פומבית.
הדלי הוא אחת הדמויות בניוקאסל שזכו לכבוד בתוכנית לוחות הנצחה בעיר.
הלוח הוצב ב־29 בנובמבר 2004, ברחוב בל גרוב 19 שם התגורר הדלי משנת 1885 ועד מותו בשנת 1913.
הגלריה לאמנות לאינג (Laing) מחזיקה באחד הגופים הגדולים של יצירתו של הדלי, כולל 41 ציורי שמן ושלושה צבעי מים, והציגה תערוכה מרכזית שהוקדשה להדלי בשנת 1990.
ראלף דאגלס דובל (בשם מלא באנגלית: Ralph Douglas Doubell; 11 בפברואר 1945) הוא אתלט עבר אוסטרלי, אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968) ושיאן עולם (1968–1973) בריצת 800 מטר.
דובל נולד ב-1945 במלבורן שבאוסטרליה.
בנעוריו למד בבית הספר התיכון "מלבורן" .
לאחר סיום התיכון למד באוניברסיטת מלבורן.
בתקופת לימודיו באוניברסיטה החל להתאמן בהדרכתו של מאמן ספורט אישי.
הקריירה הספורטיבית הקצרה של דובל נמשכה מ-1966 עד 1972 אז נאלץ לפרוש מסיבות בריאותיות.
לאחר פרישתו מפעילות ספורטיבית החל ללמוד בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד (בוסטון, מסצ'וסטס) שם סיים תואר שני.
עם סיום לימודיו, ב-1974, חזר לאוסטרליה ומונה למנהל קשרים וראש החטיבה לבנקאות תאגידית ומוסדית של קבוצת דויטשה בנק במדינה.
במקביל שימש כדירקטור בדירקטוריון של אצטדיון טלסטרה בסידני.
במשחקי חבר העמים, שנערכו בקינגסטון ג'מייקה בשנת 1966 סיים במקום שישי בריצת 880 יארד בתוצאה של 1:48.3 דקות
באוניברסיאדה שנערכה בטוקיו בשנת 1967 זכה דובל במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.7 דקות, לפני פרנץ יוזף קמפר (1:46.7 דקות) ובודו טמלר (1:47.8 דקות), שניהם ממזרח גרמניה.
בתחילת השנה סבל מפציעה בעקב אכילס שמנעה ממנו להתאמן, אולם לאחר מספר חודשים חזר להתאמן.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה דובל במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:44.4 דקות, לפני וילסון קיפרוגוט מקניה (1:44.57 דקות) וטום פארל מארצות הברית (1:45.46 דקות).
הוא השווה את השיא בן 6 השנים של פיטר סנל מניו זילנד.
שיא זה החזיק מעמד כ-5 שנים ונשבר על ידי מרסלו פיאסקונארו מאיטליה (1:43.7 דקות).
במשחקים הפסיפיים הראשונים שנערכו בטוקיו זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:48.0 דקות, לפני קית' ווילר מאוסטרליה (1:48.9 דקות) ולואל פאול מארצות הברית (1:48.9 דקות)
במשחקי חבר העמים שנערכו באדינבורו סקוטלנד בשנת 1970 הוא סיים במקום שישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.86 דקות.
דובל התאמן לקראת אולימפיאדת מינכן אולם פציעות משמעותיות אילצו אותו לפרוש מפעילות ספורטיבית.
ב-1985 התקבל להיכל התהילה של הספורט באוסטרליה
ב-2006 הוענקה לדובל דרגת "חבר" במסדר אוסטרליה
ראלף הרסת' היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל דקוטה הדרומית ה-21 בשנים 1959–1961.
רלף הרסת' נולד בעיירה יוטון שבדקוטה הדרומית, כבנם של אולין (לבית אפסת') ולארס הרסת'.
אביו היה מהגר מנורווגיה, כמו הורי אימו.
הוא התחנך בבית הספר התיכון קולומביה שבמחוז בראון, ולמד בקולג' המדינתי הצפוני למורים ובקולג' המדינה של דקוטה הצפונית (כיום אוניברסיטת המדינה של דקוטה הצפונית).
ב-1937 נשא הרסת' לאישה את לורנה ה.
בנטרוק, והם חיו בחווה ליד יוטון.
לימים כיהנה לורנה הרסת' כמזכירת המדינה של דקוטה הדרומית.
בנם, לארס הרסת' , היה מנהיג הרוב בסנאט המדינתי, ונכדתם, סטפני הרסת' סנדלין , כיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 2004–2011, כמו בן זוגה, מקס סנדלין , שכיהן אף הוא כחבר בית הנבחרים מטעם טקסס בשנים 1997–2005.
בשנים 1935–1939 היה הרסת' מפקח בחיל השימור האזרחי.
בשנים 1951–1952 ובשנים 1957–1958 הוא היה חבר הסנאט של דקוטה הדרומית מטעם מחוז בראון.
ב-1957 נבחר הרסת' כמושל דקוטה הדרומית, המושל השלישי בלבד מטעם המפלגה הדמוקרטית מאז כינון המדינה.
הוא כיהן בתפקיד מ-6 בינואר 1959 ועד 3 בינואר 1961. כמושל, הוא התמקד בבעיות המיסוי של המדינה, ומינה ועדת אזרחים לחקר המס כדי שתמליץ על רפורמה במיסוי.
הוא גם היה פעיל בפיתוח משאבי הטבע של דקוטה הדרומית, במהלך תקופת כהונתו החלו עבודות הבנייה של סכר ביג בנד על נהר מיזורי.
ממשלת המדינה חוות בעיות שנבעו מאסונות טבע קשים ב-1959. בבחירות של 1960 נוצח הרסת' בניסיונו להיבחר לתקופת כהונה שנייה כמושל, וכן באלו של 1962, כאשר ניסה להיבחר שוב.
ראלף הרסת' נפטר באברדין ב-24 בינואר 1969. הוא נטמן בבית הקברות של יוטון.
ראלף אבנרתי גמבל היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את מחוז וסטצ'סטר, ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1937 ל-1957. הוא היה בן למשפחת גמבל הבולטת מדקוטה הדרומית.
גמבל נולד ב-6 במאי 1885 ביאנקטון שבטריטוריית דקוטה.
הוא השלים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון ב-1909, בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ב-1911, ובשנת 1912 השלים את לימודיו בית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה.
הוא עבד תחילה בניו יורק, ואחר כך בלרצ'מונט.
הוא כיהן כיועץ המשפטי של של העיירה מאמרונק בין השנים 1918–1933 ובין השנים 1926–1928.
בשנת 1937 נבחר לקונגרס כדי למלא את המושב שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של צ'ארלס ד.
מילארד וכיהן בתפקיד מ-2 בנובמבר 1937 עד 3 בינואר 1957. הוא כיהן כיושב ראש הוועדה המשותפת לדיור של הקונגרס של ארצות הברית במהלך הקונגרס ה-80.
הוא מת ב-4 במרץ 1959 בסנט מייקלס שבמרילנד.
ראלף דניס קוק (נולד ב-20 ביוני 1944) הוא סטטיסטיקאי אמריקאי, פרופסור לסטטיסטיקה באוניברסיטת מינסוטה, פיתח את מרחק קוק ואת מבחן קוק-וייסברג.
ראלף קוק סיים את לימודיו בשנת 1967 בקולג' הצפוני של מונטנה (Northern Montana College), והמשיך ללימודים מתקדמים באוניברסיטת המדינה של קנזס, בה השלים תואר שני בשנת 1969 ותואר דוקטור בשנת 1971 תחת הנחייתו של פרופסור ראג'א נסאר (Raja Nassar).
בשנת 1982 הוא נבחר כחבר (Fellow) באגודה האמריקאית לסטטיסטיקה.
אחד מענפי מחקרו של קוק היה זיהוי תצפיות חריגות במדגם.
במסגרת ענף מחקרי זה, בשנת 1977, פיתח את "מרחק קוק" – מדד מספרי להשפעתה של כל תצפית במדגם על אומדני הפרמטרים של מודל רגרסיה, המצוי בשימוש רחב.
בנוסף, עסק קוק בשלל נושאים בחקר הסטטיסטיקה, בכללם: הדמיות של ניתוחי רגרסייה, חקר הורדת ממד, תיקוף צולב (Cross-validation) ופיתוח מדדים לחריגה מהנחת הומוסקדסטיות ברגרסייה (מבחן קוק-וייסברג).
ראלף הנרי באר היה ממציא, מפתח משחקים ומהנדס אמריקאי יליד גרמניה.
באר נולד למשפחה יהודיה אשר נמלטה מגרמניה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
הוא הצטרף למאמץ המלחמתי האמריקאי, תוך שהוא מפתח עניין בתחום האלקטרוניקה זמן קצר לאחר מכן.
במהלך עבודתו במספר תפקידים בתעשיית האלקטרוניקה, הוא שימש כמהנדס בחברת סנדרס אסוסיאטס (כיום BAE סיסטמס) בנשואה.
בשנת 1966 עלה במוחו הרעיון לשחק משחקים על מסך טלוויזיה ובתמיכת מעסיקיו, הוא עבד על מספר אבות-טיפוס עד שהגיע ל"קופסה החומה" (Brown Box), שהפכה לימים לתוכנית היסוד של קונסולת המשחקים הביתית הראשונה בשם אודיסיאה.
באר המשיך לעצב קונסולות נוספות ויחידות משחק ממוחשבות, כולל תרומה לעיצוב המשחק האלקטרוני סיימון.
הוא עבד בתחום האלקטרוניקה עד לפטירתו ב-2014, והיה בעל יותר מ-150 פטנטים הרשומים על שמו.
הוא נחשב ל"אבי משחקי הווידאו" בזכות תרומותיו הרבות לתחום המשחקים וסיועו בהצתת תעשיית משחקי הווידאו במחצית השנייה של המאה ה-20.
בפברואר 2006, הוא זכה במדליית הטכנולוגיה והחדשנות הלאומית על "יצירתו החלוצית והפורצת דרך, פיתוחה ומסחורם של משחקי וידאו אינטראקטיביים, שהובילו לשימושים, יישומים ותעשיות ענק בתחומי הבידור והחינוך".
באר נולד ב-1922 ללוטה ולאו באר משפחה יהודית שהתגוררה בגרמניה, בעיר פירמזנס.
שמו המקורי היה רודולף היינריך באר.
בגיל 14 הוא סולק מבית הספר בשל חקיקה אנטי-יהודית שהונהגה בגרמניה הנאצית, ונאלץ ללמוד בבית ספר יהודי בלבד.
אביו עבד באותה עת במפעל נעליים בפירמזנס.
משפחתו של באר, שחששה מהתגברות הרדיפות, היגרה מגרמניה לניו יורק בשנת 1938, חודשיים לפני ליל הבדולח, כאAscend| כאשר באר היה נער.
מאוחר יותר הפך באר לאזרח אמריקאי מלא.
באר היה אוטודידקט ועבד במפעל בשכר שבועי של 12 דולר.
לאחר שראה פרסומת בתחנת אוטובוס להשכלה בתחום האלקטרוניקה המתפתח, הוא עזב את עבודתו כדי ללמוד בתחום זה.
הוא סיים את לימודיו במכון הלאומי לרדיו כטכ|טכנאי שירות רדיו ב-1940.
ב-1943 הוא גויס ללחימה במלחמת העולם השנייה והוצב במודיעין צבאי במטה הצבא האמריקאי בלונדון.
עם שובו משירות המלחמה ב-1946, הוא תרם אוסף גדול של כלי נשק (כ-18 טון) למוזיאונים באברדין, מרילנד; ספרינגפילד; ופורט ריילי, קנזס.
עם מימון השכלתו התיכונית על ידי חוק G.I.
באר סיים תואר ראשון בהנדסת טלוויזיה, שהיה ייחודי באותה תקופה, במכון האמריקאי לטכנולוגיית טלוויזיה בשיקגו ב-1949. ב-1949, באר החל לעבוד כמהנדס ראשי בחברת ופלר בע"מ, חברה קטנה לציוד אלקטרו-רפואי.
שם הוא תכנן ובנה מכונות חיתוך כירורגיות, מכשירי הסרת שיער, וציוד להפקת דופק בתדר נמוך לחיזוק שרירים.
ב-1951, באר עבד כמהנדס בכיר בלוראל אלקטרוניקס בברונקס, ניו יורק, שם תכנן ציוד אותות קו מתח, תחת חוזה עם IBM.
מ-1952 עד 1956, הוא עבד בטרנסיטרון בע"מ, בניו יורק כמהנדס ראשי ולאחר מכן כסגן נשיא.
הוא הקים חברה משלו ובשנת 1956 הצטרף לקבלן הביטחוני סנדרס אסוסיאטס בנשואה שם נשאר עד לפרישתו ב-1987. האחריות העיקרית של באר בסנדרס הייתה פיקוח על כ-500 מהנדסים בפיתוח מערכות אלקטרוניות לשימושים צבאיים.
מתוך עבודה זו עלה הרעיון של קונסולת משחקי וידאו ביתית.
הוא המשיך ליצור את קונסולות משחקי הווידאו המסחריות הראשונות, לצד מספר התקדמויות מוגנות בפטנט במשחקי וידאו וצעצועים אלקטרוניים.
לקראת פרישתו, באר שיתף פעולה עם בוב פלוביץ מאקסיום בע"מ, והם המציאו ושיווקו רעיונות לצעצועים ומשחקים מ-1983 עד מותו של באר.
באר היה חבר בכיר לכל החיים של IEEE.
בנו, מארק, סייע בהובלת תהליך המינוי להעלאתו לדרגת חבר לכל החיים ב-IEEE, הדרגה הגבוהה ביותר בארגון.
באר נישא לדנה וינסטון ב-1952; היא נפטרה ב-2006. במהלך נישואיהם נולדו להם שלושה ילדים, ובזמן מותו של באר היו לו ארבעה נכדים.
באר נפטר בביתו במנצ'סטר ב-6 בדצמבר 2014, לפי דיווחים של בני משפחה וחברים קרובים.
בשנת 1966, בעת שהיה עובד בסנדרס אסוסיאטס, החל באר לחקור את האפשרות לשחק משחקים על מסכי טלוויזיה.
הוא הגה את הרעיון לראשונה ב-1951 בעת שעבד בלוראל, חברת אלקטרוניקה אחרת, אך הם לא גילו עניין בפרויקט באותה תקופה.
בראיון מ-2007, באר אמר כי הוא זיהה כי הוזלת מחירי הטלוויזיות באותה תקופה פתחה שוק פוטנציאלי גדול ליישומים אחרים, בהתחשב בכך שקבוצות צבאיות שונות זיהו דרכים לשימוש בטלוויזיה למטרותיהן.
עם הגיית הרעיון ליצירת משחק באמצעות מסך הטלוויזיה, הוא כתב הצעה בת ארבעה עמודים ששכנעה את אחד ממפקחיו לאפשר לו להמשיך.
הוא קיבל תקציב של 2,500 דולר וזמן עבודה של שני מהנדסים נוספים, ביל הריסון וביל רוש.
הם פיתחו את מערכת משחקי הווידאו "הקופסה החומה", שנקראה כך בשל הסרט החום שבו עטפו את היחידות כדי לדמות פורניר עץ.
באר סיפר כי בפגישה מוקדמת עם בוחן פטנטים ועורך דינו כדי לרשום פטנט על אחד האבות-טיפוס, הוא הקים את האב-טיפוס על טלוויזיה במשרד הבוחן ו"תוך 15 דקות, כל בוחן בקומה של אותו בניין היה במשרד ורצה לשחק במשחק".
הקופסה החומה קיבלה בסופו של דבר פטנט ב-17 באפריל 1973, תחת מספר פטנט אמריקאי 3728480, והפכה לבעלות משותפת של ראלף באר ו-BAE Systems.
באר החל לחפש קונה למערכת, ופנה ליצרני טלוויזיות שונים, שרבים מהם גילו עניין מועט ביחידה.
ב-1971, הטכנולוגיה הורשה ל-Magnavox, שהשלימה את העיצוב ושחררה אותה בספטמבר 1972 בשם אודיסיאה.
לאחר שחרור, שהושפע בחלקו ממשחק הטניס שולחן ב-Odyssey, התפתח סכסוך ממושך בין באר לבין מייסד אטארי נולאן בושנל על מי היה ה"אב האמיתי של משחקי הווידאו"; באר היה מוכן לוותר על התואר לבושנל, אך ציין כי בושנל "מספר את אותם סיפורים לא הגיוניים במשך 40 שנה".
בסופו של דבר, התעשייה הכירה בבאר כאבי קונסולת משחקי הווידאו הביתית, תוך שהיא מייחסת לבושנל את יצירת הקונספט של מכונת הארקייד
עם מותו של באר, בושנל הצהיר כי "תרומותיו של באר לעליית משחקי הווידאו לא יישכחו".
באר זוכה גם בפיתוח משותף של שלושה משחקים אלקטרוניים פופולריים.
באר, יחד עם הווארד ג'יי מוריסון, פיתח את סיימון (1978) ואת המשחק ההמשך Super Simon (1979) עבור חברת מילטון בראדלי, משחקי התאמת דפוסים אלקטרוניים שהיו פופולריים מאוד עד סוף שנות ה-90. Simon קיבל פטנט מספר 4,207,087 ב-1980.
באר גם פיתח משחק התאמת דפוסים דומה בשם "Maniac" עבור חברת הצעצועים אידיאל (1979) לבדו, אם כי המשחק לא היה פופולרי כמו Simon; באר סבר כי Maniac היה "קשה מאוד לשחק" ולכן לא זכה לפופולריות כמו המשחק הקודם שלו.
ב-2006, באר תרם אבות-טיפוס של חומרה ומסמכים לסמית'סוניאן.
הוא המשיך לעבוד על המצאות עד לפחות 2013.
עד למותו רשם באר על שמו מעל 150 פטנטים.
בנוסף לפטנטים הקשורים למשחקי וידאו, הוא גם החזיק בפטנטים לכרטיסי ברכה אלקטרוניים ומערכות מעקב אחר צוללות.
בנוסף להכרה בו כאבי משחקי הווידאו, באר זכה להכרה כחלוץ בתחום משחקי הווידאו.
בין ההוקרות שלו נמנים פרס ה־Legend Award של G-Phoria (2005), פרס IEEE Masaru Ibuka Consumer Electronics Award (2008), פרס ה"חלוץ" של כנס מפתחי המשחקים (2008), ומדליית אדיסון של IEEE (2014).
באר זכה לאחר מותו בפרס החלוץ של האקדמיה לאמנויות ולמדעים אינטראקטיבים בכנס מפתחי המשחקים של 2015.
ב-13 בפברואר 2006 זכה באר ב-מדליית הטכנולוגיה והחדשנות הלאומית על ידי הנשיא ג'ורג' וו.
בוש לכבוד "יצירתו החלוצית והפורצת דרך, פיתוחה ומסחורם של משחקי וידאו אינטראקטיביים".
ב-1 באפריל 2010 הוכנס באר להיכל התהילה הלאומי של הממציאים בטקס במשרד המסחר של ארצות הברית בוושינגטון הבירה.
בעוד תרומותיו של באר נדחקו לעיתים לשוליים על ידי התקדמויות מאוחרות יותר בפיתוח טכנולוגיית משחקי הווידאו, באר הצהיר כי "לאור העובדה שנשיא ארצות הברית תלה את מדליית הטכנולוגיה הלאומית סביב צווארי בטקס בבית הלבן ב-2006, ולאור היכרותי בהיכל התהילה הלאומי של הממציאים, אני ממש לא מרגיש מוזנח".
ב-2006, באר תרם רבים מהמצאותיו למוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית.
לאחר מותו ב-2014, סדנת העבודה שלו הוסרה ממרתף ביתו ברחוב מייפלאוור במנצ'סטר והועברה למוזיאון, שם היא מוצגת כעת באופן קבוע בכנף החדשנות של המוזיאון.
ב-8 באפריל 2021 הכריזה מטבעת ארצות הברית כי באר ומשחק "הנדבול" יזכו להנצחה כחלק מתוכנית דולרי החדשנות האמריקאית.
ב-10 במאי 2019 הוצב פסל לכבודו של באר בפארק ארמס במנצ'סטר, ניו המפשייר.
האזור סביב האנדרטה שונה שמו לכיכר באר.
אחד מבניו של באר וכמה מנכדיו נכחו בטקס ההשקה.
האנדרטה מומנה באמצעות קמפיין גיוס כספים ב-Kickstarter.
ראלף טולדנו (נולד ב-27 בספטמבר 1951, בקזבלנקה, מרוקו) הוא איש עסקים צרפתי-מרוקאי.
הוא נשיא חטיבת האופנה של קונצרן "פויג" Puig (בעל המותגים נינה ריצ'י, קרולינה הררה, פאקו רבאן, ז'אן-פול גוטייה ועוד) ונשיא מועצת האופנה הצרפתית.
טולדנו נולד בשם רפאל טולדנו במשפחה יהודית מרוקאית, לרוז-שרה טולדנו ויוסף טולדנו, תעשיין מזון ושימורים.
יוסף טולדנו היה מראשי הקהילה היהודית במרוקו והיה נשיא המשלחת המרוקאית לקונגרס היהודי העולמי.
בן דודו היה איש העסקים ז'אק טולדנו, סגן נשיא הקהילה היהודית במרוקו ומייסד מוזיאון יהדות מרוקו.
אחיינו הוא הזמר אבי טולדנו.
ראלף טולדנו התגורר במרוקו עד גיל 18, אז עבר לפריז, שם סיים את לימודיו בבית הספר למנהל עסקים HEC בשנת 1973.
טולדנו התחתן עם סלין טולדנו ב-17 בנובמבר 1990. להם שלושה ילדים: עמנואל, שרה ואילן.
טולדנו החל את הקריירה שלו כמנהל תפעולי בבית האופנה לנוון, אחר כך עבר לבית האופנה של איב סן-לורן.
בשנת 1985 מונה למנכ"ל בית האופנה של קרל לגרפלד, שנה לאחר שהוקם.
בשנת 1996 מונה למנכ"ל קבוצת גי לרוש, וזמן קצר אחר כך מינה את המעצב הישראלי אלבר אלבז למנהל האמנותי של בית האופנה.
הוא מונה לנשיא חטיבת האופנה של קבוצת פויג בשנת 2012.
הוא נבחר לנשיא מועצת האופנה הצרפתית ב-1 ביולי 2014, וממלא את התפקיד מאז.
הוא נבחר מחדש לנשיא איגוד מעצבי האופנה ב-12 בנובמבר 2015.
בשנת 2018 הוא מונה ליו"ר חברת האופנה של ויקטוריה בקהאם.
טולדנו הוא חבר דירקטוריון של DEFI (ארגון צרפתי הפועל לתמיכה בתעשיית האופנה הצרפתית הן באופן מקומי והן באופן ייצוא).
טולדנו הוא אביר בלגיון הכבוד (2003) וקצין במסדר ההצטיינות הלאומי (2014).
ראלף ובסטר יארבורו היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם טקסס בשנים 1957–1971, ממנהיגי האגף הפרוגרסיבי של מפלגתו ונחשב ל"פטרון הקדוש של הליברלים בטקסס".
הוא היה הסנאטור הדרומי היחיד שתמך בכל חוקי זכויות האזרח המרכזיים של שנות החמישים והשישים, ונודע כתומך נלהב בחקיקה החברתית של ממשל ג'ונסון במסגרת "החברה הגדולה".
יארבורו נולד ב-8 ביוני 1903 בצ'נדלר שבטקסס, השביעי מתוך תשעה ילדים.
למד הוראה ב־Sam Houston State Teachers College ולאחר מכן משפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין, שם השלים את לימודיו ב־1927. הוא עסק בעריכת דין באל פאסו עד 1931, אז מונה לעוזרו של התובע הכללי של טקסס ג'יימס אולרד, והתמחה בתביעות נגד חברות הנפט הגדולות.
בתקופה זו זכה לפרסום כשחייב את חברת Mid-Kansas Oil לשלם מיליון דולר תמלוגים – אחד הפסקי דין הגדולים ביותר בטקסס בזמנו.
במקביל שירת במשמר הלאומי של טקסס (1923–1926) והגיע לדרגת סמל.
ב־1936 מינה אותו המושל ג'יימס אולרד לשופט מחוז טראוויס, והוא נבחר מחדש לתפקיד.
הוא גם כיהן בדירקטוריון רשות נהר קולורדו התחתון, היה מרצה לדיני מקרקעין באוניברסיטת טקסס, וחבר בוועדות שונות בתחום המשפט.
במלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית מ־1943 ועד סוף המלחמה, לחם עם הדיוויזיה ה-36 של המשמר הלאומי של טקסס בקרבות השונים, והגיע לדרגת לוטננט קולונל.
עם שובו ניסה שוב ושוב להיבחר למשרת מושל טקסס (1952, 1954, 1956), כשהוא מתייצב נגד הפלג השמרני בראשות המושל אלן שיברז.
אף על פי שלא ניצח, ביסס לעצמו תדמית של מועמד ליברלי המקורב לאיגודים מקצועיים ולציבור הוותיקים.
ב־1957 זכה בבחירות מיוחדות לסנאט לאחר התפטרותו של הסנאטור פרייס דניאל.
הוא נבחר מחדש ב־1958 וב־1964 (אז גבר על המועמד הרפובליקני ג'ורג' הרברט ווקר בוש).
בסנאט בלט כמתנגד חריף ל"מניפסט הדרומי" (1956) שתמך בהפרדה גזעית, והיה הדרומי היחיד שהצביע בעד חוקי זכויות האזרח של 1957, 1960, 1964 ו־1968, התיקון ה-24 לחוקה, חוק זכויות ההצבעה (1965) ומינוי ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון.
בנוסף היה מחבר שותף של חוק הגנת המינים בסכנת הכחדה, יוזם מרכזי של שמורת "היער הגדול" (Big Thicket), ותומך בהקמת נאס"א (1958), שראה בה מנוף לקידום טכנולוגי לאומי, ובחקיקה למען חינוך והשכלה גבוהה, תוכניות Medicare ו־Medicaid, ותמיכה בותיקים.
ב־22 בנובמבר 1963 נסע בשיירת המכוניות של נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי בדאלאס, בעת ההתנקשות.
לאחר מכן הפך למבקר גלוי של מלחמת וייטנאם ותמך ברוברט קנדי בבחירות 1968.
ב־1970 הפסיד בבחירות המקדימות הדמוקרטיות ללויד בנטסן, וב־1972 נכשל בניסיון להיבחר מחדש מול הסנאטור ג'ון טאוור.
לאחר מכן פרש מהחיים הפוליטיים, עסק בעריכת דין באוסטין, וכיהן בוועדות ציבוריות שונות עד שנות ה־80.
יארבורו נפטר ב־27 בינואר 1996 בביתו באוסטין, ונקבר בבית העלמין הממלכתי של טקסס לצד רעייתו אופל.
מורשתו הפוליטית מזוהה עם הליברליזם הטקסני של תקופת ה"ניו דיל", והוא זכור כאחד הלוחמים הבולטים בעד זכויות האזרח, רווחה וחינוך בארצות הברית.
ראלף אדוארד פלנדרס היה מהנדס מכונות אמריקאי, תעשיין ופוליטיקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ורמונט.
הוא גדל בחוות קיום בסיסיות בוורמונט וברוד איילנד, ועבד כשוליית מכונאי ומשרטט לפני שהוכשר כמהנדס מכונות.
הוא בילה חמש שנים בעיר ניו יורק כעורך של כתב עת לכלי מכונה.
לאחר ששב לוורמונט ניהל ולאחר מכן מונה לנשיא של חברת כלי מכונה מצליחה.
פלנדרס השתמש בניסיונו התעשייתי כדי לייעץ לוועדות מדינתיות ופדרליות בוורמונט, בניו אינגלנד ובוושינגטון די.
סי., בנושאי תעשייה ומדיניות כלכלית.
הוא היה נשיא הבנק הפדרלי של בוסטון במשך שנתיים לפני שנבחר לסנאט של ארצות הברית.
פלנדרס נודע בעיקר בשל הגשת הצעה לסנאט בשנת 1954 לגנות את הסנאטור ג'וזף מקארתי.
מקארתי השמיע טענות סנסציוניות שלפיהן יש מספר רב של קומוניסטים, מרגלים סובייטים ותומכיהם בתוך הממשל הפדרלי ובמקומות אחרים.
הוא השתמש בוועדת הסנאט שלו כבמה ששודרה בטלוויזיה הארצית להתקפות על אנשים שהואשם על ידו.
פלנדרס חש שהתקפותיו של מקארתי מסיטות את תשומת הלב של האומה מאיום קומוניסטי חמור בהרבה בעולם, ושהן יוצרות פילוג ובלבול בתוך ארצות הברית, לרווחתם של אויביה.
בסופו של דבר שיטותיו של מקארתי וחוסר יכולתו להוכיח את טענותיו הביאו לאובדן אמינותו ולגינויו על ידי הסנאט של ארצות הברית.
פלנדרס נולד בברנט שבוורמונט, ב־28 בספטמבר 1880, והיה הבכור מבין תשעת ילדיהם של אלברט ו.
בגיל שש עברה משפחתו ללינקולן, רוד איילנד, שם האב עיבד את האדמה תוך כדי פיקוח על מכירה וייצור של מתקן לספרים שתכנן.
פלנדרס למד בבתי ספר בפרובידנס ובסנטרל פולס, וסיים את התיכון בעיר ב־1896.
בשנותיו הראשונות כשוליית מכונאי ומשרטט בילה את חופשותיו ברכיבה על אופניים בדרכי כפר בין רוד איילנד, ורמונט וניו המפשייר.
אחר כך חי תקופה בעיר ניו יורק וערך שם מגזין למכונות, אך לאחר חמש שנים החליט לשוב לוורמונט.
פלנדרס התחיל את דרכו המקצועית כמתלמד, ולאורך השנים התקדם לתחומי ההנדסה, העיתונאות, הניהול, ייעוץ המדיניות, הבנקאות והפיננסים — ולבסוף נכנס לפוליטיקה, כשנבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם ורמונט.
במהלך לימודיו ברוד איילנד, קיבל פלנדרס בסיס איתן במתמטיקה, ספרות, לטינית ויוונית עתיקה.
בנוסף, רכש שליטה תפעולית בגרמנית ובצרפתית.
על פי דבריו של הסנאטור ג'ון ספרקמן, כאשר כיהנו שניהם בסנאט, הוא ופלנדרס נהגו לשוחח ביניהם בלטינית במהלך ישיבות הוועדה.
משפחתו לא יכלה לממן קולג' לאחר שסיים תיכון, ולכן בשנת 1896 שילם אביו עבורו להתלמד שנתיים בחברת Brown & Sharpe, יצרנית מובילה של מכונות.
מלבד לימודי העבודות המעשיות, הוא הרחיב את הכשרתו בקורסים של בתי ספר בהתכתבות ושל בית הספר לעיצוב של רוד איילנד.
לאחר ההתלמדות עבד במספר חברות למכונות בניו אינגלנד.
למרות העדר השכלה אקדמית פורמלית, היה מלומד אוטודידקט שעסק בקריאה נרחבת במדע, הנדסה ומדעי הרוח.
פלנדרס החל לכתוב בשלב מוקדם, ומאמריו על טכנולוגיית מכונות הובילו למינויו כעורך כתב העת "Machine" בניו יורק בין 1905 ל־1910. העבודה חייבה אותו לסקר את התפתחויות בתעשייה ולבקר מפעלים רבים, דבר שהעניק לו קשרים חשובים.
בתפקידו כתב על מערכות גלגלי שיניים, מכונות חיתוך גלגלי שיניים, סכינים לחיתוך, ייצור קופסאות, ייצור מכוניות, ועוד.
ב־1909, תוך עבודה מאומצת על ספרו המקיף בנושא מכונות לחיתוך גלגלי שיניים, אזלו כוחותיו והוא עבר "התמוטטות עצבים".
לאחר תקופת החלמה, ב־1910 עבר לעבוד בחברת מכונות בוורמונט.
הוא המשיך לכתוב כל חייו ופתח תפיסת עולם רחבה על תפקידה של התעשייה בחברה.
בשנת 1938 זכה במדליית Worcester Reed Warner על כתיבתו הטכנית.
תפקידו המשמעותי הראשון בתכנון מכונות היה פיתוח מכונה לקיפול קופסאות בנאשואה, ניו המפשייר.
לאחר מכן עבד כשרטט בחברת ג'נרל אלקטריק בלין, מסצ'וסטס, עד 1905 ואז עבר לניו יורק.
ב־1910 עבר לספרינגפילד, ורמונט, לעבוד כמהנדס מכונות בחברת Fellows Gear Shaper.
הוא היה מיודד עם ג'יימס הרטנס, נשיא Jones & Lamson (J&L).
ב־1911 נשא לאישה את בתו של הרטנס, הלן.
זמן קצר לאחר מכן מינה אותו הרטנס למנהל מחלקת ייצור מחרטה אוטומטית מסוג Fay.
פלנדרס שיפר את העיצוב והעלה את הדיוק והתפוקה.
הוא הפך לדירקטור ב־1912 ולנשיא החברה ב־1933. כנשיא הנהיג קו ייצור רציף למחרטות Hartness Turret במקום ייצור פרטני, כדי להכניס יעילות של ייצור המוני לתעשיית המכונות.
עד 1923 רשם מעל עשרים פטנטים שהועברו ל־J&L.
פלנדרס ואחיו ארנסט פיתחו מכונות השחזה ליצירת הברגות מדויקות.
ב־1942 זכו במדליית Edward Longstreth של מכון פרנקלין על הישגם, שכלל גם פיתוח מכונת השחזה מדויקת שאפשרה ייצור מהיר של להבים לטורבינות בתחילת עידן הסילון, מה שאפשר ייצור מהיר בהרבה של מנועי סילון.
פלנדרס כיהן כנשיא איגוד בוני כלי המכונה הלאומי (1923), כנשיא איגוד המהנדסים המכניים האמריקאי (ASME) בשנים 1934–1936, כסגן נשיא המועצה ההנדסית האמריקאית, וכיו"ר ועדת ההברגות הלאומית של ה־ASA.
ב־1944 קיבל את מדליית הובר על שירותו הציבורי.
מוסד המהנדסים של בריטניה העניק לו חברות כבוד.
ב־1917 שירת במדור המכונות של מועצת תעשיות המלחמה.
בתקופת השפל הגדול החל לכתוב על מדיניות חברתית.
דאגתו העיקרית הייתה פיתוח אנושי בעידן טכנולוגי.
הוא קרא לשלב הדרכה רוחנית עם "תוכנית ערכים אנושיים" כדי להגיע לחיים טובים, תוך שמירה על עקרונות כלכלה של תעסוקה מלאה.
ב־1933 מינה מזכיר המסחר של רוזוולט, , את פלנדרס למועצה המייעצת לעסקים.
הוא מונה ליו"ר הוועדה לאבטלה, שהציעה פתרונות אזוריים ותעשייתיים.
הוא התאכזב כשרוזוולט דחה את המלצותיהם.
באותה שנה, במסגרת ה־NRA, מונה לוועדה המייעצת התעשייתית והתנגד למהלך של קיצור שעות והעלאת שכר באופן מלאכותי.
ב־1937 מונה על ידי מושל ורמונט לשתי ועדות: ועדת החלב והוועדה לשליטה בשיטפונות.
ב־1940 כיהן כנשיא מועצת ניו אינגלנד, תפקיד שהעמיק את הבנתו את צורכי האזור ואת ההכנות למעורבות אפשרית במלחמת העולם השנייה.
בשנות ה־30 וה-40 כיהן במועצות מנהלים של בנקים, חברות רכבות, חברות ביטוח, MIT ואוניברסיטת נוריץ'.
ב־1944 נבחר כנשיא הבנק הפדרלי של בוסטון לשנתיים, וסייע להקים את רשות הנמל של בוסטון.
ב־1946 היה שותף להקמת חברת AR&D – חברת הון סיכון הראשונה שפעלה לפי עקרונות מודרניים.
ב־1940 ניסה להתמודד לסנאט אך הפסיד לג'ורג' אייקן לאחר קמפיין מלוכלך שבו הוא הואשם במכירת נשק לנאצים ואילו אייקן הואשם בהשפעה בלתי ראויה של עוזרת צעירה.
באוגוסט 1946, הסנאטור המכהן וורן אוסטין התפטר לאחר שמונה על ידי הנשיא הארי טרומן לשגריר ארצות הברית באו"ם.
על המועמדות הרפובליקנית בבחירות המיוחדות התמודדו פלנדרס וסטרי ר.
פלנדרס ניצח בבחירות המקדימות ב־13 באוגוסט — שבאותם ימים היו למעשה שקולות לניצחון בבחירות הכלליות בוורמונט.
ב־1 בנובמבר מינה אותו המושל מורטימר פרוקטור להשלים את שארית כהונתו של אוסטין.
מכיוון שפלנדרס היה צפוי לנצח בקלות בבחירות הכלליות ב־5 בנובמבר לתקופת הכהונה שהחלה בינואר 1947, המינוי הזה הוסיף לו ותק בסנאט על פני הסנאטורים החדשים שנבחרו באותו יום.
בוורמונט לא נבחר מועמד דמוקרטי לשום תפקיד מדינתי מאז הקמת המפלגה הרפובליקנית ב־1854, וכצפוי פלנדרס ניצח בבחירות בקלות עם 75% מהקולות, לעומת 25% למועמד הדמוקרטי צ'ארלס פ.
ב־1952 הוא נבחר מחדש ברוב מוחץ של 72% מול 28% למועמד הדמוקרטי אלן ר.
בשנת 1958 בחר שלא להתמודד לכהונה שלישית.
הוא היה שמרני יותר מאייקן, והתמקד בנושא כלכלה.
כשהרפובליקנים זכו ברוב קיבל מושבים בוועדה הכלכלית המשותפת, בוועדת הכספים ובוועדת שירותי הביטחון.
פלנדרס האמין בתחרות בריאה בין ליברליזם לשמרנות.
ליברליזם בעיניו מגן על האדם, שמרנות מגינה על מוסדות שמשרתים את החברה.
הוא הדגיש את הצורך באחריות חברתית ובמניעת מניפולציה פוליטית.
על "החוק המוסרי" בגיבוש מדיניות
פלנדרס, שגדל על רקע פרוטסטנטי קונגרגציונלי, פיתח תפיסה של "חוק מוסרי" שהוא בסיס להצלחה חברתית.
לדבריו, החוק המוסרי דורש יושר, חמלה, אחריות, שיתוף פעולה וחוכמה, וקיים בכל תרבות.
הוא דיבר על "נוכחות" או "דימון" פנימי שהדריך אותו.
הוא ראה בתוכנית מרשל דוגמה להפעלת חוק מוסרי – לא כעזרה לאירופה, אלא כחיזוק העולם החופשי מול הקומוניזם.
הוא הדגיש אחריות משותפת בין העובד, האיגודים, המעסיקים והממשלה.
התנגד לקשר בין שכר ליוקר המחיה וקידם חלוקת רווחי פריון: לעובד, לחברה ולצרכן.
יחסיו עם איגודי עובדים היו טובים, וחברת J&L הייתה הראשונה בעירו שהתאגדה.
הוא פגש את רוזוולט מספר פעמים אך ביקר אותו על הזנחת האיום ביפן ובסין, ועל ויתורים לסטלין בטהראן.
העריך את כישרונו הפוליטי אך התנגד למדיניות מיסים ותוכניות ענק.
הוא קידם דיור ציבורי והשכלה גבוהה, והצביע בעד חוק זכויות האזרח של 1957.
פלנדרס חשש מהתרחבות עולמית של הקומוניזם, תמך בתוכנית מרשל אך ביקר את ג'ון פוסטר דאלס.
הוא טען שהוצאות הביטחון מופרזות ודרש לנהל משא ומתן לפירוק נשק במקביל לבניית כוחות גרעיניים.
פלנדרס היה מן הראשונים שתקפו את ג'וזף מקארתי על כך שהוא מסיט את תשומת הלב מהאיום העולמי של הקומוניזם, ומביא לביזוי ארצות הברית.
לדעתו, במקום להתרכז בחיפוש קומוניסטים בתוך ארצות הברית, על המדינה היה להתרכז ב"התקדמות המדאיגה של הכוח הקומוניסטי בעולם", שתותיר את ארצות הברית וקנדה כ"שאריות האחרונות של העולם החופשי".
ב־9 במרץ 1954 נאם בפני הסנאט ופנה ישירות למקארתי.
פלנדרס היה אסיר תודה על כך שהנשיא אייזנהאואר נמנע מלנקוט עמדה פומבית נגד מקארתי.
חברי הממשלה שלו העבירו לו מסר: "תרד מזה".
תגובות אחרות היו שליליות בהרבה.
קוראים כתבו ל-Rutland Herald ואיימו "בנקמה על אויבי מקארתי", וכינו את מקארתי "אליל שמעל לחוקי ארצות הברית...
אם אתה לא מסכים איתו, אתה אדום".
ויליאם לואב, בעל Burlington Daily News, כתב: "רק מישהו טיפש כמו הסנאטור פלנדרס יכול היה לבלוע את הפיתיון הדמוקרטי בעניין מקארתי".
ב-1 ביוני 1954 נשא פלנדרס נאום נוסף:
ב-11 ביוני 1954 הגיש פלנדרס הצעת החלטה להאשמת מקארתי ב"התנהגות בלתי הולמת ודרישה להסרתו מהוועדות".
בהמלצת חברי הסנאט קופר ופולברייט, ובעזרת ייעוץ משפטי של ועדת "Congress for a More Effective Congress", הוא שינה את ההצעה כך שתתאים לתקדימי גינוי קודמים.
ההחלטה האשימה את מקארתי ב"הכשלת תהליכים חוקתיים של הסנאט" בכך שלא שיתף פעולה עם ועדת הבחינות של ועדת הכללים, וכן בהתנהגות "המנוגדת לאתיקה סנאטורית" כאשר השמיץ את ועדת החקירה בעניינו.
Time דיווח שמספר קבוצות של אנשי עסקים, מנהיגי עבודה ומחנכים פנו לכל הסנאטורים (מלבד מקארתי עצמו) בבקשה "לרסן את השימוש הפרוע לרעה בכוחו של הסנאטור מקארתי".
ב-2 בדצמבר 1954 הסנאט העביר הצעת גינוי במקארתי ברוב של 65 נגד 22. הרפובליקנים התחלקו 22–22.
מאמר משנת 1990 תיאר את תגובת הציבור בוורמונט כ"מרירה": רבים חשבו שפלנדרס לא מייצג את סדר העדיפויות שלהם, ושהנושא היה "לא הבעיה שלנו".
ב-1911 נשא פלנדרס לאישה את הלן אדית הרטנס, בתו של הממציא והתעשיין ג'יימס הרטנס.
הם התגוררו בספרינגפילד, ורמונט, כאשר פלנדרס הפך לנשיא חברת Jones & Lamson.
פלנדרס היה מחבר או שותף לכתיבת שמונה ספרים, כולל האוטוביוגרפיה שלו, "Senator from Vermont".
הוא כתב על אבטלה, אינפלציה, יחסי עבודה-ניהול, ועל אמונתו ש"חוק מוסרי הוא חוק טבעי" ושיש לשלבו בחינוך.
כתביו שמורים באוניברסיטת סירקיוז ובאוניברסיטת ורמונט.
במהלך חייו קיבל מעל 16 תוארי כבוד, כולל מ–דארטמות' קולג', אוניברסיטת הרווארד, מידלברי קולג' ועוד.
אשתו, הלן הרטנס פלנדרס, הייתה אספנית שירי עם ומחברת ספרים על בלדות ניו אינגלנד.
פלנדרס נפטר בספרינגפילד ב-19 בפברואר 1970, ונקבר בבית העלמין Summer Hill.
פלנדרס ממשיך להוות השראה לפוליטיקאים בוורמונט.
הסנאטור ג'ים ג'פורדס ציטט אותו שלוש פעמים בנאום עזיבתו את המפלגה הרפובליקנית ב-2001. הסנאטור פטריק לייהי הזכיר אותו כנושא דגל של אמונה עיקשת, דיון ללא עוינות, והגנה על זכויות אדם גם כשהדבר אינו פופולרי.