tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
את הספר סיימה והוציאה לאור תמר רעייתו ביחד עם יצחק צ'ושניאק.
נפטר בקיץ 2004. הניח אישה, ילדים, נכדים ונינים.
מחקריו עסקו במגוון רחב של נושאים.
הוא חקר את התאמות בעלי חיים לבית גידולם במגוון של מינים, ובהם חלזונות, קיפודים, מכרסמים, קופים, ומעלי גרה מדבריים אחרים, כמו עז הבית השחורה.
מחקר אחר עסק במכרסמים מדבריים שהיגרו לגליל המערבי, אזור בו יש אקלים ים תיכוני.
בסוף שנות ה-50 החל את עבודת המחקר באוניברסיטה העברית בהנחיית פרופ' היינריך מנדלסון, מחקרו עסק בעמידות לתנאי יובש של מכרסמים מדבריים והתפתח בעבודת הדוקטורט שלו במחקר על שני מיני הקוצנים בהנחיית פרופ' רייך ופרופ' אריה בורוט.
מחקר ראשוני על התחרות בין שני מיני קוצנים, קוצן היום וקוצן הלילה, פתח מחקר מתמשך.
המבנה והתכונות הפיזיוגיות של שני סוגי הקוצנים כמעט זהים שני המינים פעילי לילה בדרך כלל, אולם באזורים בהם חופפים שטחי המחיה שלהם, פעיל הקוצן המצוי בשעות הלילה והקוצן הזהוב בשעות היום.
כאשר הרחיקו עמירם ועמיתיו את קוצני הלילה מבית הגידול הטבעי, התחילו קוצני היום להיות פעילים גם בשעות הלילה.
מדובר כאן בתחרות בין מינים קרובים.
עמירם שקולניק, מכרסמים מדבריים בגליל המערבי, מתוך "מערבו של גליל", 1961
עמירם שקולניק, מחקרים בביולוגיה משווה של העכברים: מן הסוג ACOMYA החיים באותו אזור, 1966
עמירם שקולניק, התאמה פיזיולוגית של יונקים לחיים במדבר, המדבר - עבר, הווה, עתיד, תל אביב, תשל"ז
ספרים שהוזכר בהם או שנעזרו במחקריו
מיכאל אבן-ארי ואחרים, הנגב מלחמת-קיום במדבר, הוצאת מוסד ביאליק, 1980
עמירם שוחט ("Ill dé la rose" בשמה המקורי) הייתה אוניית מעפילים, שארגן המוסד לעלייה ב', שהצליחה לפרוץ את הסגר הבריטי הימי על ארץ ישראל.
האונייה נקראה על שמו של עמירם שוחט, מראשוני הימאים העבריים, שהיה אחד מכ"ג יורדי הסירה.
האונייה הייתה במקורה אוניית משא קטנה שנבנתה בפמפול שבצרפת בשנת 1913. היא נרכשה על ידי יהודה ברגינסקי בלה רושל.
פיקד עליה איש הפלי"ם דוד בן חורין.
האונייה יצאה לכיוון ארץ ישראל ב-6 באוגוסט 1946 מנמל באקולי (מחנה המעפילים בוקה די מגרה) סמוך לנאפולי באיטליה, מקום ממנו הפליגו כמה ימים לפני כן אוניות המעפילים כתריאל יפה וכ"ג יורדי הסירה.
על סיפונה היו 183 מעפילים, רובם ככולם ניצולי שואה, והיא הפליגה תחת דגל צרפתי.
במהלך ההפלגה טבע נער סיפון מטאנג'יר, שהצטרף לצוות הצרפתי בדרכה למרסיי.
האונייה יצאה לדרכה בעיצומו של מבצע איגלו, מבצע הגירוש הראשון של מעפילים לקפריסין, בו תוגברו כוחות הצי המלכותי הבריטי בחופי ארץ ישראל.
על מנת להטעות את הבריטים, על הנוסעים הוטלה משמעת חמורה והם חויבו לשהות במחסני האונייה המחניקים, ונאסר עליהם לעלות לסיפון במהלך היום.
כמו כן, בהגיעה לחופיו המזרחיים של הים התיכון, פורקו והושלכו לים כל המבנים העילאיים שהיו על הסיפון: מטבח, בתי שימוש, ומקלחות.
ב-15 באוגוסט התגלתה על ידי מטוס סיור והוזנקה לעברה המשחתת הבריטית אה"מ "סאומרז" , אך זו לא חשדה בה ולא הפריעה לתנועתה.
אור ל-16 באוגוסט, הגיעה האונייה לחופי קיסריה.
היא עגנה בזריזות בסיוע אנשי הפלי"ם שהיו ערוכים על החוף, וכל נוסעיה הורדו ממנה תוך שעה אחת.
הצי הבריטי השתלט על האונייה רק לאחר שעלתה על שרטון לאחר הורדת המעפילים.
על אף ממדיה הקטנים, הייתה הצלחה זו יוצאת דופן: בשבוע שלפני הגעתה, נתפסו ארבע אוניות מעפילים אחרות, ולמעלה מ-2,300 הנוסעים שהיו עליהן נשלחו למחנות המעצר בקפריסין.
זו הייתה אוניית המעפילים הראשונה לפרוץ את הסגר הבריטי מזה שמונה חודשים, לאחר הצלחתה הקודמת של הספינה חנה סנש בדצמבר 1945, והיחידה לעשות זאת עד סוף אותה שנה.
עמירם רביב (נולד באוקטובר 1939) הוא פסיכולוג קליני וחינוכי מומחה ומדריך, מכהן כדקאן בית הספר לפסיכולוגיה במרכז ללימודים אקדמיים באור יהודה.
רביב הוא פרופסור אמריטוס בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, שם שימש גם כראש החוג לפסיכולוגיה וכראש המגמה לפסיכולוגיה קלינית של הילד.
כן כיהן כפסיכולוג הראשי בשירות הפסיכולוגי הייעוצי במשרד החינוך.
רביב התגייס לצה"ל ב-1957, ושירת עד 1960, אז החל בלימודיו האקדמיים.
למד לתואר ראשון, שני ושלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "מחקרים בתפקיד הילד כתלמיד" (1974).
ב-1974-1977 למד לימודי פסיכותרפיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנתיים שלאחר מכן ביצע פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד.
לאורך השנים הרצה וחקר במסגרת החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 2001-2005 כיהן כראש החוג לפסיכולוגיה.
מ-1965 עבד כפסיכולוג חינוכי ומנהל השירות הפסיכולוגי הייעוצי של קריית אונו.
בשנות ה-70 וה-80 התקדם לתפקידי פסיכולוג אזורי ופסיכולוג ראשי בשירות הפסיכולוגי הייעוצי במשרד החינוך.
היה חבר בוועדות מקצועיות שונות, כגון ועד הסתדרות הפסיכולוגים בישראל ומועצת הפסיכולוגים.
רביב עוסק במחקר וכותב ספרי הדרכה בנושאי הורות וסבאות, וכן עורך ספרים במגוון נושאים בתחום הפסיכולוגיה של הילד.
הוא עוסק בנושאים כגון התמודדות ילדים במצבי דחק ומשבר, פסיכולוגיה חינוכית והתמודדויות של ילדים בבתי ספר, התפתחות קוגניטיבית של ילדים, התנהגויות חיפוש עזרה בתחום הבריאות הנפשית, וקוגניציה חברתית.
מייעץ בנושאי הורות שונים בתוכניות רדיו וטלוויזיה ובעיתונות.
כתב כ-80 מאמרים בכתבי עת אקדמיים.
רביב עוסק גם בתחום השפעות ספרות ילדים על העשרה קוגניטיבית ורגשית לילדים.
משנות ה-70 שיתף פעולה עם סופרת הילדים דבורה עומר וסייע בייעוץ מקצועי בכתיבת עשרות מספריה לילדים ולנוער.
בנוסף ייעץ מקצועית לסופרים ולמאיירים לילדים נורית יובל, דני קרמן ואפרים סידון.
כמו כן שימש עורך תסריט בקומדיית המצבים "קרובים קרובים" של הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
מ-2007 מכהן כדקאן בית הספר לפסיכולוגיה במרכז ללימודים אקדמיים באור יהודה.
רביב נשוי ואב לשתי בנות.
"המדריך הישראלי להורים: שנים ראשונות: מהלידה עד גיל שש", עם הילי כוכבי.
2007, הוצאת כנרת זמורה-ביתן (על הספר וקישור לפרק מתוכו, באתר פסיכולוגיה עברית)
"סבאות עכשיו: מורה דרך לסבתא ולסבא", עם עדנה כצנלסון.
2009, הוצאת כנרת זמורה-ביתן (על הספר ופרק המבוא מתוכו, באתר האיגוד הישראלי לפסיכותרפיה; פרק הסיום, באתר "הגיל הרך")
"משבר ושינוי בחיי הילד ומשפחתו", עם עדנה כצנלסון.
מהדורה מורחבת ומעודכנת: 2003, הוצאת עמיחי
"תפוח ועץ: הורות - לא יוצאים מזה כל החיים", עם דבורה עומר.
"בישול לגבר המשוחרר", עם אשר שחם.
דניאל בר-טל ועמירם רביב, אזור הנוחות של חברה בסכסוך, הוצאת סטימצקי, 2021
רחל לוי-שיף ועמירם רביב, שנינו לחוד – גירושים: השלכות ודרכי התמודדות, אמציה הוצאת ספרים, 2024.
עמירם רביב וגילי לוטרינגר, דימוי הפסיכולוג בציבור, 2005, בכתב העת "פסיכואקטואליה"
עמירם יהודה גבריאל (נולד ב-9 באוקטובר 1963) הוא שחקן ישראלי.
ב-1986 סיים 3 שנות לימודים בבית הספר למשחק "בית צבי".
ב-1984 שיחקבסרט "עדות מאונס" שכתב אלי תבור וביים רפאל רביבו.
ב-1987 גילם את פרנג'י בסרט "חימו מלך ירושלים" שכתבה עדנה מזי"א (ע"פ ספרו של יורם קניוק) וביים עמוס גוטמן.
באותה שנה השתתף בסרט הטלוויזיה שביים סלבה צ'פלין "שניים בדרך".
ב-1990 השתתף בסרט "המחצבה" שכתב עירא דביר (ע"פ ספרו של אהוד בן עזר) וביים רוני ניניו.
ב-1991 השתתף בסרט "מקומון" שביים אמנון רובינשטיין ע"פ ספרה של שולמית לפיד בעל אותו השם.
השתתף כשחקן אורח בסדרת טלוויזיה לנוער "עניין של זמן" ששודרה בשנים 1992 – 1996 בטלוויזיה החינוכית.
ב-1993 גילם את אשר בסרטו של ערן ריקליס "זהר", והשתתף בסרט "נקמתו של איציק פינקלשטיין" שכתבו אסטבן גוטפריד ואנריקה רוטנברג - שגם ביים.
ב-1994 גילם את שוקי בסדרת הטלוויזיה "רצח בים המלח" שכתבו יוסי גודארד ועמוס נוי וביים יוסי גודארד.
בין השנים 1996–1998 השתתף כשחקן אורח בסדרת הטלוויזיה "קפה פריז" שביים אמנון רובינשטיין.
ב-2010 השתתף בסדרת הטלוויזיה שיצר גידי רף "חטופים".
ב-2011 השתתף בסדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה" שכתבו שחר מגן ונועה רוטמן וביים אלון בנארי.
ב-2012 השתתף בסדרת הטלוויזיה "תא גורדין" שכתבו רון לשם ועמית כהן וביים דני סירקין, ובסדרת הטלוויזיה "המיוחדת" ששודרה בערוץ 2.
שיחק בכמה סרטי קולנוע חרדי, בסרטים "הפרטיזן המסתורי", "התיבה המופלאה" ו"בית של שלום" (של יגאל הושיאר, "ניצוצות של קדושה"), "בורג משוחרר 2" (של יהודה גרובייס), "המלכודת" (לצד ישראל טרייסטמן, של "חלום הפקות"), "מארב מתוכנן" (של "מדיה כהלכה"), "קלף מיקוח" (של "גל דיסק"), "מעייסעס 3" ו"72 שעות" (של "אולפני דינור") ועוד.
השתתף בפרסומות לחברת טמבור וחברת נטפים.
שיחק עשר שנים בתיאטרון באר שבע ושנתיים בתיאטרון בית ליסין.
ב-1985 שיחק בהצגה "אותו ואת בנו" מאת יצחק דב ברקוביץ (בעיבודו של שמואל הספרי) שביים מיכה לבינסון; גילם את הורטנסיו בהצגה "אילוף הסוררת" שביים מיכה לבינסון, וגילם את צ'ארלי בהצגה "אהובת החייל" מאת שירלי גי שביים גדי רול, ושיחק בהצגה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר שביים מיכה לבינסון.
ב-1988 גילם את האחיין בהצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן" מאת ברטולט ברכט שביים יורי ליובימוב, והייתה קופרודוקציה של תיאטרון באר שבע ותיאטרון הבימה.
באותה שנה גילם את דני בהצגה "דני והים הכחול" מאת ג'ון פטריק שנלי שביים רוני ניניו.
ב-1990 גילם את סוליוני לצד בהצגה "שלוש אחיות" מאת אנטון צ'כוב שביים גדליה בסר, וגילם את המתנקש בהצגה "מפיסטו" מאת הלל מיטלפונקט (על פי רומן מאת קלאוס מאן) שביים מיכה לבינסון.
ב-1991 שיחק בהצגה "כטוב בעיניכם" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן.
ב-1992 שיחק בהצגה "כולם היו בניי" מאת ארתור מילר שביים איציק ויינגרטן.
באותה שנה שיחק בהצגה "אחים לנשק" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
ב-1993 שיחק בהצגה "אם הבית" שכתב וביים הלל מיטלפונקט, וגילם את הרוזן הצרפתי בהצגה "נוכלים ואוהבים" מאת ג'ורג' פרקר שביים פיטר ג'יימס.
ב-1998 גילם את התליין בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים מיכה לבינסון.
ב-1999 גילם את בורקיו בהצגה "מהומה רבה על לא דבר" מאת שייקספיר בבימויו של מיקי גורביץ'.
שיחק בהצגה "היורשת" מאת גורן אגמון בבימיו של עידו ריקלין.
ב-2010 שיחק בהצגה "בחורים טובים" מאת ארון סורקין וביים משה קפטן.
ב-1998 חזר בתשובה, חי אורח חיים חרדי, התחתן והוא אב לשישה ילדים.
ב-2010 עזב את אורח החיים החרדי אך הגדיר עצמו "עדיין מאמין ואפילו דתי".
אשתו וילדיו עדיין מנהלים אורח חיים חרדי.
על תהליך זה סיפר בראיון: "הרגשתי בעולם החילוני שמשהו חסר לי, אז הלכתי לעולם החרדי.
אני אדם עמוק ויסודי, אז כשהלכתי לעולם הזה הלכתי אליו ברצינות.
אבל עכשיו, אחרי כל הזמן הזה, שוב יש לי תחושה שמשהו חסר.
אני אדם מאמין גם היום, אפילו אדם דתי.
אבל משהו בפרקטיקה, בביטוי החיצוני, החברתי, של העולם הזה, לא מתאים לי יותר.
אז כמו נחש, אני משיל את העור הזה.
אבל בבסיס, אני נשאר אותו דבר.
(אשתי והילדים עדיין חיים אורח חיים חרדי וזה) קשה, אבל גם מאתגר ומקרב.
לי ולאשתי יש חיי זוגיות נפלאים, חברות ואהבה אמיתיים וקרבה אמיתית.
כנראה שזה השיעור שלנו, מה שאנחנו צריכים ללמוד ולהתמודד איתו עכשיו, אז אנחנו מקבלים את זה באהבה, מפליגים יחד בנהר ומנסים לשמור על יציבות הסירה".
עמירן דביר (נולד ב-4 בדצמבר 1973) הוא זמר-יוצר ומעבד ישראלי.
וסולן להקה חסידית המופיעה באירועים שונים.
נולד בתל אביב ליוסף וחווה דבורקין.
הוריו הם מוזיקאים, ובהיותו כבן 4 שלחו אותו ללמוד לנגן על פסנתר, בהיותו כבן 5 הופיע כבר בקונצרטים יחד עם מורתו לפסנתר.
בגיל 7 חזרו הוריו בתשובה ועקרו לבני ברק, האב הקים תזמורת שהופיעה בעיקר בחתונות במגזר החרדי.
עמירן הופיע בתחילת דרכו יחד עם אביו.
ובסוף שנות ה-90 הקים להקה עצמאית שזוכה להצלחה גדולה.
בתזמורתו הוא הסולן וגם נגן הקלידים.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החל להוציא אלבומים, בהם לחנים מקוריים, קאברים, ודואטים עם זמרים שונים.
בשנת 2011 הקים עם ישי לפידות את להקת הרוק הדתית "יא בה ye".
ב-2015 לקראת גיוס בנו לצבא הוציא סינגל בשם "הנר הפנימי" למילותיו של הרב קוק.
ב-8 באוגוסט 2017 הוציא דביר קליפ בשם "דספזלטוב" שהיא גרסה חסידית לשיר דספסיטו, השיר זכה להצלחה רבה.
במרץ 2020 הוציא את "שיר הקורונה" שזכה להצלחה בעת מגפת הקורונה.
באוגוסט 2020, החל להנחות תוכנית אירוח אמנים בערוץ 97, בשם "בסלון של עמירן" עם ננסי ברנדס, ליאור אשכנזי, אריק סיני, יובל שם-טוב, דודו פישר, ישראל גוטסדינר ועוד.
בספטמבר 2020 הוציא את "מחרוזת אלול" שצולמה בהופעה חיה ביחד עם אחיו אריק דביר.
בינואר 2022 הצטלם לסרט הקאמבק של יהודה גרובייס "הסיפור שנשכח", סרט דרמה-תקופתי שצולם בפולין (לצד רפאל קליינמן, ג'וש שגיא, ישי לפידות, עדי ביטי ודין מירושניקוב).
במרץ 2022 הוציא סינגל לכבוד פורים בשם "עשרת בני המן" בשיתוף פעולה עם המפיק שרולי ברונכר.
ביוני 2022 הוציא קליפ בשם "תפילת האבות" בו הוא מארח את צמד רעים.
בפברואר 2023 הוציא קליפ בשם "שיר הביטחון" בשיתוף פעולה עם שוקי סלומון.
במרץ הוציא את הסינגלים "בלדת השמש והירח" יחד עם אורי אלטבאום ו-"גאולה" יחד עם ישי לפידות.
במאי הוציא את הסינגל "רבי שמעון" יחד עם בשיתוף פעולה עם אמנים נוספים.
בספטמבר הוציא את הסינגל "זיידע שלי".
באוקטובר הוציא את הסינגלים "אלי אתה ואודך" יחד עם שלמה גרוניך ו-"אתה קדוש" יחד עם ישי לפידות.
בנובמבר הוציא גרסת כיסוי לשיר "לא תנצחו אותי" יחד עם ישי לפידות.
ב-25 בפברואר 2024, דביר והזמר והמלחין ארקדי דוכין שיתפו פעולה בשיר "נר לתצפיתניות" אשר בכתיבתו השתתפה אסתר שמיר.
דביר נשוי ואב לארבעה, ומתגורר בגבעת שמואל.
אחיו אריק, הוא נגן קלידים.
שנה כותר תפקידסוגבמאי2019לצאת מאזור הנוחותאורחתוכנית טלוויזיהנהוראי חובב ביטוןהמבקרתוכנית רשת -חסידישקייט אונליין -2020כמו גדוליםתוכנית טלוויזיה -2021מדברים תרבותתוכנית רשתפנחס בן נאים2023-2020בסלון של עמירןמנחהתוכנית טלוויזיהדייוויד שפירוTBAהסיפור שנשכחשחקןסרט קולנועיהודה גרובייסשבאבניקים (עונה 3)סדרת טלוויזיהאלירן מלכה
עמירם גולדבלום (נולד ב-22 בדצמבר 1945) הוא כימאי, פרופסור אמריטוס לכימיה תרופתית במחלקה לחומרי טבע בבית הספר לרוקחות שבפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ופעיל שמאל ישראלי.
עומד בראש המעבדה למידול מולקולרי ותרופות במרכז למחקר תרופות באוניברסיטה.
נמנה עם מייסדי תנועת "שלום עכשיו", והיה חבר במועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל עד 2020.
גולדבלום נולד בראש פינה, בן לתמר ונתן גולדבלום, בקטריולוג ישראלי, יוצר החיסון נגד שיתוק ילדים בישראל וחתן פרס ישראל למדעי החיים לשנת 1988. אמו הייתה חברה בתנועת הנוער של בית"ר ובאצ"ל.
החונך שלה היה אליהו מרידור.
במהלך מלחמת העצמאות עברה המשפחה לחיפה.
בין 1970–1979 שימש (בשם עמירם אילון) קריין חדשות ומגיש תוכנית ג'אז ומוזיקה קלאסית בקול ישראל.
במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית הדרומית במסגרת גדוד חרמ"ש 86 שסופח לחטיבה 460, ובין השאר השתתף בקרב העיר סואץ.
גולדבלום למד בחוגים פיזיקה וכימיה של האוניברסיטה העברית בירושלים; עם מוריו נמנו ארנסט דוד ברגמן ורפאל משולם.
לאחר קבלת דוקטורט באוניברסיטה העברית בכימיה אורגנית, המשיך לפוסט דוקטורט בפריז ובקליפורניה.
גולדבלום הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית ב-1979. כעבור 10 שנים מונה לפרופסור חבר לכימיה תרופתית, וב-2010 קודם לפרופסור מן המניין.
עבודת המחקר שלו עוסקת בפיתוח תרופות חדשות למחלות רבות, בהן סרטן, סוכרת, השמנה ומחלת אלצהיימר, וכן במחקר לשיפור הגלולה למניעת הריון.
ב-2015 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
הוא ממשיך בפעילותו המדעית באוניברסיטה.
גולדבלום פיתח אלגוריתם (Iterative Stochastic Elimination) לפתרון בעיות קומבינטוריקה מורכבות בפיתוח תרופות והוא נמנה עם המייסדים והדירקטורים של שתי חברות הזנק, ריביוטיקס ופפטיקום, שהוקמו על בסיס מחקריו.
ב-2000 זכה בפרס של החברה האמריקאית לכימיה, על מאמר בכימיה חישובית שפרסם יחד עם תלמידו, מאיר גליק.
גולדבלום נמנה עם יוזמי צירופה של ישראל למיזם SESAME לשיתוף פעולה מחקרי בין מדינות המזרח התיכון.
ב-2017 זכה לפרס קיי לחדשנות מדעית.
במאי 2019 פתחה חברת המחקר השימושי Fraunhofer מגרמניה את אחד משני מרכזי המחקר הראשונים שלה בישראל במעבדות של גולדבלום ושל פרופ' גרשון גולומב.
ב-13 ביולי 2008 שידרה חברת החדשות של ערוץ 2 ידיעה של עמית סגל, המייחסת לגולדבלום מעורבות בהחזרה לעבודה במחלקתו של דוקטורנט שהורשע בחברות בארגון טרור.
גולדבלום הגיש תביעת דיבה, ובפשרה הוסכם שחברת החדשות תפרסם הבהרה שלפיה הידיעה שגויה ותתנצל על כך.
לאחר שבערוץ 7 פורסמה ידיעה דומה, הגיש גולדבלום תביעת דיבה גם נגדו, ובפשרה שהושגה הוסכם שערוץ 7 יפצה את גולדבלום ויפרסם התנצלות.
גולדבלום נמנה עם מייסדי תנועת שלום עכשיו, היה פעיל מרכזי בתנועה, וכיהן כדוברהּ במשך 20 שנים, החל מ-1980. ב-1983 עמד לצד אמיל גרינצווייג בהפגנה שבה נרצח, מול משרד ראש הממשלה.
הוא היה חבר במועצה הבין-לאומית של הקרן החדשה לישראל.
באפריל 2020 החליט לפרוש, "כדי שלא לספק לשקרנים מימין הזדמנויות לפגוע בקרן".
גולדבלום חבר בוועד הציבורי לסיוע הומניטרי לעם הסורי.
במערכת הבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-96 ברשימת התנועה החדשה מרצ, ובמערכת הבחירות לכנסת ה-19 הוצב במקום ה-87 באותה מפלגה.
גולדבלום מפרסם מאמרים, בעיקר בעיתון הארץ, ומנהל בלוג בשם "שמאלית מוחצת".
הוא מבקר נחרץ של הימין, של המתנחלים ושל תומכיהם האוונגליסטים בארצות הברית.
ב-2 באוקטובר 2015, בעקבות רצח בני הזוג הנקין בפיגוע ירי לעיני ילדיהם, פרסם סטטוס בפייסבוק המכנה את המתנחלים "חיילי טרור" ומציע לאסור בחוק גידול ילדים בהתנחלויות.
באותו סטטוס גינה את הדת היהודית, שלדבריו "מחסלת את כולנו".
ב-2017 כתב בפייסבוק ש"כל מתנחל הוא טרוריסט בהגדרה".
בפברואר 2020 כתב בעמוד הפייסבוק שלו ש"הפורעים הטרוריסטים מההתנחלויות פוגעים יומיום בתושבים הפלסטינים", וקרא לפלסטינים "להקים מיליציות חמושות שיגנו על הכפרים והעיירות שלהם מול המתנחבלים".
הפוסט הוסר על ידי פייסבוק כעבור שעות אחדות.
במרץ 2015 כתב, במסגרת דיון בפייסבוק על פעילות תנועת "אם תרצו" באוניברסיטה, "'אם תרצו' התנועה הפשיסטית והמציירת פוסטרים בסגנון נאצי".
במחאה על כך הפריעו אנשי "אם תרצו" לשיעור שלו באוניברסיטה, ובעקבות זאת השעתה האוניברסיטה את פעילות תא הסטודנטים של "אם תרצו" למשך חודש.
במאי 2019, בעקבות העלאת אתר של "אם תרצו" ובו מעקב אחר התבטאויות פוליטיות של מרצים המזוהים עם השמאל, קרא בתגובית באתר הארץ לאנשי 'אם תרצו' "כלבים נאצים" וכתב: "מעכשיו אני מתחייב - אצלם כל חלאה של 'אם תרצו' בקמפוסים שבהם אני מסתובב, ואפרסם - ככל האפשר - עם שמות.
שהמורים יידעו את מי אסור לקבל ללימודים מתקדמים".
הנהלת האוניברסיטה העברית בירושלים גינתה את הדברים, נזפה בגולדבלום והזהירה אותו כי אם יפעל להגשים את התבטאותו לא יוכל להמשיך ללמד בה.
גולדבלום עצמו התנצל והודיע כי מעולם לא התכוון לפעול ברוח ההתבטאות.
בדצמבר 2015 העלה גולדבלום לפייסבוק פוסט עם דיוקנה של שרת המשפטים איילת שקד כשידיה נוטפות דם וברקע תמונה של גופות; בפוסט נכתב "אילת שקד - ידיך דמים מלאו!"; זאת, משום שאחד התורמים לקמפיין שלה, סרג' מולר, מכר לדבריו נשק לרוצחים בסיירה לאון ובדרום אמריקה.
גולדבלום מאמין שבישראל חיים שני עמים יהודיים, שהמשותף להם הוא השפה העברית – ותו לא.
ב-13 ביולי 2008 פרסם עמית סגל ידיעה בחדשות ערוץ 2 כי כביכול פרופ' גולדבלום היה מעורב בהחזרה ללימודים של סטודנט שהורשע בחברות בארגון טרור.
פרופ' גולדבלום תבע את עמית סגל ואת ערוץ 2, ובהליך גישור נקבע שערוץ 2 יתנצל ויאשר שהכתבה של סגל לא הייתה נכונה, וכי פרופ' גולדבלום כלל לא היה מעורב בהחלטת האוניברסיטה העברית בנוגע להחזרת הסטודנט ללימודים.
הערוץ גם שילם את דמי הגישור עבור התובע.
בסוף פברואר 2020 פרסם פוסט שבו טען כי מסתירים מהציבור כי נגיף קורונה 2019 "מתפשט במהירות בישראל מאז שקבוצת קוריאנים ביקרה במערת המכפלה".
כדי למנוע זאת קרא לחסום ערים ושכונות חרדיות בישראל.
גולדבלום צירף מפה ובה "מסלול ההתפשטות" כביכול ממערת המכפלה אל הריכוזים החרדיים בישראל.
האוניברסיטה העברית גינתה את דבריו וקבעה שהם מבישים וגזעניים.
בתגובה פרסם גולדבלום מאמר במעריב שבו הגדיר את מי שתקף אותו – מתקרנפים, בורים או רעי לב.
בספטמבר 2020 הגיש נגדו העיתונאי עמית סגל תביעת דיבה, על שכתב בפייסבוק שסגל "הצדיק את רצח רבין".
התביעה הסתיימה בפשרה, שבה חויב גולדבלום לפרסם התנצלות, לשלם לסגל 5,000 ש"ח ולתרום 7,500 ש"ח לעמותת "מקימי".
ביולי 2023 כינה בחשבון הפייסבוק שלו את חבר הכנסת צבי סוכות: "אחד מאויבי המדינה שצריך להדביר".
גולדבלום היה נשוי לישראלה (לבית ויינשטיין) מ-1967 עד מותה ב-2006, ולזוג נולדו שני ילדים.
אחד מילדיו, דן, שירת בסיירת מטכ"ל ונפצע קשה באסון צאלים ב'.
בתו, מאיה, שירתה אף היא בסיירת מטכ"ל.
הוא נישא בשנית לעידית עמיחי.
על שמה של ישראלה גולדבלום הוקמה "קרן ישראלה".
עמירן שקלים (נולד ב-23 במרץ 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
שקלים החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, וב-22 בפברואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי חיפה במסגרת גביע הטוטו.
גם בעונה שלאחר מכן שותף במשחקי גביע הטוטו, אך לא שיחק בליגה במדי הקבוצה.
בקיץ הושאל להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית, וב-27 בספטמבר 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1–1 נגד מכבי הרצליה.
בקיץ חזר למכבי תל אביב, אך לא שותף במשחקי הקבוצה, ובחלון העברות של ינואר הושאל להפועל פתח תקווה.
ב-1 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 1–2 על הפועל נצרת עילית.
אף על פי שלא זכה לדקות משחק רבות בפתח תקווה נשאר במועדון בסיום העונה, ובעונת 2010/2011 ערך במדיה 16 הופעות בליגת העל.
בקיץ הושאל שקלים להפועל ראשון לציון.
ב-24 בנובמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 נגד הפועל רמת השרון, ובסיום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
בקיץ הושאל שוב להפועל פתח תקווה, לאחר שירדה לליגה הלאומית, וב-31 בדצמבר 2012 הבקיע צמד בניצחון 5–1 נגד מכבי הרצליה.
בקיץ שוחרר ממכבי תל אביב וחתם במועדון ספורט אשדוד.
לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות, שוחרר מאשדוד בתום העונה וחזר להפועל פתח תקווה, לאחר שעלתה בחזרה לליגת העל.
בעונת 2014/2015 ערך 15 הופעות במדי הקבוצה, ובסופה ירד עמה לליגה הלאומית.
ביולי חתם שקלים בהפועל רמת השרון מהליגה הלאומית, במדיה הבקיע שני שערים בעונת 2016/2017. בקיץ חזר לקדנציה שלישית בהפועל פתח תקווה, ובעונת 2017/2018 כבש שני שערים בליגה הלאומית.
ב-3 ביולי 2018 חתם שקלים בהפועל תל אביב, לאחר שחזרה לליגת העל.
ב-8 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול מ.ס.
אשדוד במסגרת גביע הטוטו, ובליגה שותף בארבעה משחקים בעונת 2018/2019.
ב-29 ביוני 2019 הודיע שקלים על פרישה ממשחק פעיל.
עמירם גונן (3 באוקטובר 1935 – 1 באוקטובר 2018) היה גאוגרף ישראלי, פרופסור מן המניין לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ראש מכון ירושלים לחקר ישראל, ראש מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות בירושלים, ראש המרכז ללימודי אירופה באוניברסיטה העברית ונשיא האגודה הגאוגרפית הישראלית.
גונן נולד בירושלים לפרומה ולחיים גוּטֶלֶבסקי, עולים מפולין, וגדל במושבה כרכור.
בצבא שירת ביחידת הסיור ובקורס מ"כים של חטיבת גולני, מה שבהמשך הוביל אותו לגלות עניין בגאוגרפיה.
סיים לימודי תואר הראשון באוניברסיטה העברית, והשתלם באוניברסיטת טוקיו.
למד לתואר שני באוניברסיטת סירקיוז, והשתלם בגאוגרפיה ובמדעי החברה באוניברסיטת שיקגו.
עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטה העברית עסקה במיקום החרושת בעיר תל אביב-יפו.
שהה בשנת שבתון במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת טורונטו, שם התגבש עניינו בחקר הגאוגרפיה החברתית-תרבותית של העיר.
עסק בעיור המושבות ובשיכוני העולים והוותיקים אשר קמו בשולי הערים הוותיקות בישראל.
במקביל החל לחקור את הדפוסים הגאוגרפיים של האוכלוסייה הקשישה, במסגרת מכון ברוקדייל לחקר התפתחות האדם והגרונטולוגיה.
חקר את מערכות התמיכה של אוכלוסייה בוגרת הסובלת ממוגבלות שכלית התפתחותית בעיר, במסגרת שנת שבתון בבית הספר לארכיטקטורה ותכנון ערים של אוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1978 התמנה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית.
בשנים 1979–1981 שימש כראש המחלקה לגאוגרפיה וניהל את העברתה לקמפוס הר הצופים.
בשנים 1982–1984 כיהן כדקאן הסטודנטים של האוניברסיטה.
בשנת 1985 שהה בשבתון והיה חבר-מחקר אורח בבית הספר לכלכלה של לונדון.
בשנים 1986–1989 עמד בראש מכון ירושלים לחקר ישראל.
בתקופת ניהולו התרחבו מאוד תחומי הפעילות של המכון.
בשנים 1988–1990 היה נשיא האגודה הגאוגרפית הישראלית.
ב-1995 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית.
בשנת 1990 נקרא גונן להקים את מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות, ובשנים 2000–2006 עמד בראש המכון.
עסק בחקר האוכלוסייה הערבית בישראל.
השתתף בצוותי תכנון חשובים, ביניהם צוות הכנת תוכנית אב לשנת 2020, בראשות אדם מזור.
בשנת 2000 עסק במחקר מקיף על המעבר של חרדים מעולם הישיבות למעגל העבודה באזור ניו יורק.
תיעוד המחקר, המעריך את הניסיון האמריקני בתחום זה והמפיק את הלקחים הרלוונטיים לישראל, יצא לאור כספר.
בשנת 2005 היה לפרופסור אמריטוס.
עד מותו כיהן כראש המרכז לחקר החברה החרדית במכון ירושלים למחקרי מדיניות, במסגרתו ייסד את כתב העת לחקר החברה החרדית.
גונן היה נשוי לרבקה ואב לשלושה בנים.
בנו הבכור הוא נועם גונן, מנהל בכיר בחברת דלויט ישראל.
נפטר בשמחת תורה תשע"ט, ב-1 אוקטובר 2018, בגיל 83. נקבר בבית העלמין בכרכור.
ירושלים: התחזקות בהתחברות, ירושלים: מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות, 2007
ישראל: היום אתמול שלשום, ירושלים: הוצאת כתר ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1997 (כן יצאו לספר תרגומים לאנגלית, גרמנית, הולנדית)
חיי חיים, פרוזה המבוססת על חיי אביו, חיים גוטלבסקי.
ממשל ופיתוח מקומי: סוגיות והמלצות של מדיניות, ירושלים: מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות, 1998
גאוגרפיה של קליטת עלייה: לקחי העבר ומבט לעתיד, ירושלים: האגודה הגאוגרפית הישראלית והמחלקה לגאוגרפיה של האוניברסיטה, 1990
עמירם שור (נולד ב-30 בינואר 1938) הוא איש עסקים ישראלי, ממייסדי ענף התוכנה וה-ICT בישראל.
שור נולד וגדל בראשון לציון ולמד בגימנסיה הריאלית בעיר.
התגייס לצה"ל בשנת 1956 ושירת במשך ארבע שנים בתפקידי פיקוד והדרכה שונים.
השתחרר בדרגת סגן והמשיך לשרת במילואים בתפקידים דומים.
בהמשך שירותו קיבל דרגת סגן-אלוף.
עם שחרורו מצה"ל פנה ללימודים וסיים לימודי סוציולוגיה ומדע המדינה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב.
לאחר מכן סיים גם לימודי תעודה במחלקה למנהל עסקים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
במהלך השנים השתלם שור בהנדסת מערכות בחברות בינלאומיות כגון IBM, פיליפס וטקסס אינסטרומנטס ובשיווק באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בארצות הברית.
בשנת 1963 ייסד שור את חברת מ.ל.ל תעשיות תוכנה ומחשבים בע"מ.
חברה זו הייתה הראשונה בישראל, ובין הראשונות בעולם, שעסקו בניהול מרכזי חישוב לעיבוד נתונים, פיתוח תוכנה, מערכות מידע וטכנולוגיה.
שור כיהן בקבוצת מ.ל.ל כמנכ"ל, יו"ר ומנהל הפיתוח העסקי, השיווק והייצוא.
כמו כן שימש כדירקטור בחברות בנות של מ.ל.ל.
קבוצת מ.ל.ל, בהובלת שור, הייתה במשך שנים הנציגה והמפיצה הרשמית של מוצרים וטכנולוגיות עבור חברות כגון פיליפס, רדיו-שאק, קומפאק, מיקרוסופט, קורבוס, 3Com, טקסס אינסטרומנט ועוד.
בשנת 1988 נבחרה קבוצת מ.ל.ל לאחת מ-12 החברות הטובות ביותר תחת הנהלה ישראלית, וקיבלה מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1990 בחר המכון למחקרי דעת קהל באוניברסיטת תל אביב בחברת מ.ל.ל כחברה הישראלית המובילה של העשור לשנים 1980–1990 על תרומתה בפיתוח תחום טכנולוגיית המידע, עיבוד נתונים, תוכנה וחומרה.
בשנת 1992 ייסד שור, בשיתוף עם אחרים בהם זלמן שובל, לשעבר שגריר ישראל בארצות הברית, אלישע שחמון, לשעבר מנכ"ל מוטורלה ישראל, עקיבא מאיר, לשעבר מנכל אלקטרו אופטיקה מקבוצת אלביט מערכות וקרן ון-ליר מהולנד, את חברת אינוונטק בע"מ, אחת מקרנות ההון סיכון הראשונות בישראל.
שור כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של חברת מרקטור בע"מ, חברת הניהול של אינוונטק, וכדירקטור בחברות נוספות בהן השקיעה הקרן.
בהמשך הקים וניהל עשרות חברות הזנק.
בשנת 1999 יזם את הקמתו של קונסורציום בינלאומי, שהקים יחד עם יזמים נוספים מישראל, ירדן, הולנד ואוסטרליה בית תוכנה בעמאן כתרומה לחיזוק הקשרים הכלכליים והעסקיים בין ישראל לירדן.
בין השנים 1999–2005 כיהן שור כיושב הראש של בית תוכנה זה.
שור שימש גם כיועץ בתחום ההיי-טק והתוכנה לחברות במדינות שונות בעולם, בהן: ברזיל, צ'ילה, גואטמלה, פולין, רומניה, ירדן ועוד.
שור יעץ לוועדת המדע והטכנולוגיה של מחוז ג'יאנגסו בסין ושל העיר נאנג'ינג, בירת המחוז, וכיהן כחבר בוועדת ההיגוי המתכננת ומפתחת את "עמק התוכנה" של סין – בו הוקם גם פארק תעשיות עתירות הידע המשותף לסין וישראל.
בשנת 2012 הוענקה לו אזרחות כבוד של העיר נאנג'ינג על תרומתו לביסוס וחיזוק היחסים העסקיים והטכנולוגיים בין ישראל לבין סין בכלל והעיר נאנג'ינג בפרט.
שור יעץ לחברת MRK מדע וטכנולוגיה בע"מ בסין, ויחד עם נשיא החברה הקים את "פארק סמארטק סין-ישראל" לחיזוק שיתוף הפעולה בין התעשיות הישראליות לבין תעשיות דומות בסין בכלל ובעיר נאנג'ינג בפרט, במטרה להוות את שער הכניסה לתעשיות אלה באסיה ובסין.
בחמשת העשורים האחרונים משמש שור כמרצה אורח בתחום טכנולוגיות המידע במוסדות להשכלה גבוהה בישראל ובקונגרסים בינלאומיים בישראל ומחוצה לה.
במרוצת השנים שימש גם כיועץ ומרצה לנציגיו הכלכליים של משרד הכלכלה המיועדים לשמש כנספחים מסחריים במדינות שונות בעולם, וכחבר במשלחות רשמיות של מדינת ישראל (משלחות נשיא המדינה, משלחות ראש הממשלה ומשלחות שרי המסחר והתעשייה) לחיזוק הקשרים המסחריים והטכנולוגיים בין ישראל למדינות שונות בעולם.
במסגרת עבודתו פרסם מאות מאמרים מקצועיים וכלכליים.
החל משנת 2006, ולמשך עשר שנים, הוביל שור את PIBF - פורום עסקים בינלאומי לשיתוף פעולה כלכלי בין אנשי עסקים מישראל לבין קולגות שלהם מהרשות הפלסטינית, ביוזמת ובעידוד מנהיגי המגזר הפרטי השוודי, הפלסטיני והישראלי במטרה לעודד שיתופי פעולה כלכליים בדרך לשלום.
מטרתו העיקרית של הארגון היא עידוד הסחר עם הרשות הפלסטינית, באמצעות שותפויות, מיזמים משותפים ומנגנוני העברת טכנולוגיה אחרים.
במרוצת השנים מילא שור מספר לא מבוטל של תפקידים ציבוריים כחבר בנשיאות, בדירקטוריונים ובהנהלות של חברות ועמותות ישראליות ובינלאומיות.
שימש כחבר בנשיאות התאחדות התעשיינים למשך מספר קדנציות, וכמו כן בתפקידי מפתח בארגון כיו"ר אגף האלקטרוניקה והתוכנה, יו"ר אגף לסחר חוץ וקשרים בינלאומיים, יו"ר ועדת הביקורת ויו"ר ועדת הכספים.
גופים נוספים בהם כיהן כחבר נשיאות או מועצת המנהלים: המרכז הישראלי לניהול (בין השנים 1975-2000); בנק דיסקונט למימון תעשיות בע"מ (בין השנים 1993-1995); לשכת המסחר ישראל-אמריקה (בין השנים 1996-2000); המכון הישראלי לייצוא ולשיתוף פעולה בינלאומי (בין השנים 2001-2005); איגוד לשכות המסחר (בין השנים 1992-1998).
בשנים אלה שימש גם כיו"ר ועדת העבודה של האיגוד; איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה בישראל.
בשנת 1962 ייסד את איל"א - האיגוד הישראלי לטכנולוגיות המידע (IPA), שהיה ארגון הגג לכל הקהילה המקצועית, העוסקת בתחומים שונים של טכנולוגיות המידע בישראל.
שור היה פעיל באיל"א שנים רבות ואף כיהן כיו"ר האיגוד במשך שנים רבות.
על פעילותו זו זכה בשנת 1998 בפרס איל"א על מפעל חיים.
בנימוקי הפרס נכתב כי זכייתו ניתנת "על תרומתו הבולטת להקמת וניהול טכנולוגיות המידע בישראל, ניהול המחשוב של המגזר העסקי והפיכת ענף התוכנה לאחד מענפי היצוא של מדינת ישראל ועל תרומתו לשילוב קהילת המחשבים בקהילה הבינלאומית".
שור נמנה גם עם מייסדי איגוד החברות לעיבוד נתונים בישראל, ושימש גם כיו"ר ההנהלה שלו בין השנים 1975-1989. כמו כן היה ממייסדי איגוד בתי התוכנה בישראל וגם בו כיהן כיו"ר בין השנים 1989-2005.
בזירה הבינלאומית היה שור פעיל בלשכת המסחר הבינלאומית (ICC), כאשר ייסד את ועדת התקשורת שלה בשנת 1993 ושימש כיו"ר שלה עד לשנת 1995. בנוסף, נמנה שור עם ממייסדי ארגון I.U.A.I – איגוד משתמשי IBM בישראל.
הוא כיהן כיו"ר הארגון בשנים 1975-1994, וכן כנציג ישראל בארגון IBM באירופה (COMMON EUROPE), ואף נבחר פעמיים לכהן כנשיאו (בשנים 1984-1987; 1993-1995).
בין השנים 1995-1999 שימש כנציג COMMON EUROPE בארגון הבינלאומי (COMMON INTERNATIONAL).
נכון למאי 2017 מכהן שור במספר תפקידים ציבוריים:
חבר במועצת התעשיינים של התאחדות התעשיינים בישראל.
חבר נשיאות איגוד תעשיות האלקטרוניקה והתוכנה שבהתאחדות התעשיינים.
יו"ר עמותת עמנואל מיסודה של אלו"ט, אפוטרופסות לאוטיסטים.
חבר הנהלה של המכינה הקדם צבאית בבאר אורה.
בשנת 2009 זכה שור ב"אות יקיר התעשייה" מטעם התאחדות התעשיינים בישראל, וזאת "על תרומתו לאורך השנים לחוסנה הכלכלי-חברתי, לדמותה ולדימויה של מדינת ישראל בכלל ועל תרומתו להקמתו, לפיתוחו, לקידומו ולהצלחתו של ענף ההי-טק וה-ICT במדינת ישראל בפרט".
בשנת 2016 זכה ל"ציון לשבח" בפרס התעשייה של התאחדות התעשיינים בישראל.
הפרס ניתן לו במעמד נשיא המדינה על פועלו "במשך למעלה מ-50 שנה, למיסודה והעצמתה של התעשייה בישראל, והפיכת תעשיות התוכנה וההיי טק למובילות ביצוא הישראלי.
החברות אותן ניהל היוו גשר להשתלבותן של חברות טכנולוגיות מובילות בעולם בישראל והן אף הקימו בארץ חברות בת ומרכזי פיתוח.
כל זאת לצד פעילותו הרבה למען קידום הקשרים הכלכליים הבינלאומיים של מדינת ישראל עם מדינות העולם ושיווקה של ישראל כמעצמת 'היי טק'".
פרסים נוספים בהם זכה בעבר:
1987 – פרס מיוחד של ארגון COMMON EUROPE על תרומתו יוצאת הדופן כנשיא הארגון בשנים 1984–1987.
1988 – פרס קפלן על תרומתו לפיתוח הניהול והמחשוב של הקהילה העסקית בישראל (פרס זה הוענק על ידי נשיא המדינה ושר העבודה).
1991 – התקבל כחבר בכיר באיגוד הבינלאומי של מהנדסי תעשייה וניהול - SME.
1993 – חתן פרס השיווק הישראלי, מטעם התאחדות התעשיינים בישראל.
הפרס הוענק על ידי נשיא המדינה.
1995 – פרס הניהול המצטיין.
הוענק על ידי שר החקלאות.
עמירם אלדור (19 בספטמבר 1942 – 24 בנובמבר 2001) היה רופא המטולוג, מנהל המחלקה ההמטולוגית במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי ומומחה בעל שם בינלאומי בקרישת דם.
ב-2005 קיבל את אות המופת לרופא למפעל חיים מהאגודה לרפואה ומשפט בישראל.
נולד בתל אביב לשמואל ודוביניסקי ובלנקה לבית אלכסנדרוני.
בילדותו עברתה המשפחה את שמה לאלדור.
אלדור למד בתיכון עירוני א' בתל אביב ובצבא שירת כחובש בשלישות.
אחרי השירות הצבאי, החל ללמוד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים ב-1969. לאחר סיום לימודיו התמחה בהמטולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם.
הוא שירת כרופא בגדוד סיור 134 במלחמת יום כיפור ברמת הגולן.
ב-1978 נסע אלדור לאוניברסיטת קורנל בניו יורק, ללימודי פוסט דוקטורט.
עם חזרתו לישראל התמנה למנהל יחידת הקרישה במחלקה ההמטולוגית בבית החולים הדסה.
בשנת 1988, בגיל 45, מונה אלדור לפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
כחמש שנים לאחר מכן, עבר אלדור לנהל את המכון ההמטולוגי במרכז הרפואי ע"ש סוראסקי.
כמו כן, כיהן כמזכיר יו"ר האיגוד הישראלי להמטולוגיה בשנים 1996–1998.
אלדור עסק הן במחקר קליני והן במחקר בסיסי והתמחה בפקקת והמוסטזיס (עצירת דימום), כשהוא מפרסם מאמרים רבים על בסיס נתונים קליניים על ITP ו-TTP (ארגמנת של קרישה וחסר טסיות) וכן על בקרת תאי אנדותל, פרוסטגלנדין ועוד.
אלדור היה היה ממייסדי תחום ההמטו-גינקולוגיה והראשון שגילה את הקשר בין נוגדן לופוס להיווצרות קרישי דם שגורמים להפלות חוזרות בשליש הראשון של ההריון ושסיבוכי הריון כגון רעלת הריון, היפרדות השליה והפרעות בהתפתחות העובר המתרחשות בשלבי הריון מאוחרים, גם הם תוצר של סיבוכי קרישה.
במחקר חלוצי נוסף, חקר אלדור את נוגדי הקרישה שמפרישות עלוקות כדי לנסות להשתמש בהם למטרות רפואיות.
אלדור הראה שעלוקות גורמת לזרימה נמרצת של הדם, מונעת היווצרות קרישים וחומרים שהן מפרישות עשויים לסייע לחולים הסובלים מבעיות במערכת הקרישה או מקרישתיות יתר שלא ניתן לטפל בהם בתרופות רגילות.
אלדור פרסם 276 מאמרים מדעיים (מתוכם 27 מאמרים פורסמו לאחר מותו על ידי חוקרים עימם שיתף פעולה).
ב-24 בנובמבר 2001, נהרג בתאונת מטוס בציריך שבשווייץ.
בתאונה זו נהרג גם יעקב מצנר.
לאחר מותו הוקמה לזכרו קרן שפועלת לקידום מחקר של רופאים צעירים.
עמירם אלדור היה נשוי לאדריכלית סופיה אלדור (לשעבר מנהלת האגף לתכנון עירוני במשרד הבינוי והשיכון) ולזוג שני בנים רועי אלדור מנהל יחידת הסוכרת במכון לאנדוקרינולוגיה, מטבוליזם ולחץ דם במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי וערן אלדור מהנדס בניין.
עמירם עיני (נולד ב-18 בספטמבר 1973) הוא דוגמן ומוזיקאי נורווגי-ישראלי.
עיני נולד בנורווגיה לאם נורווגית ואב ישראלי ולמד בבית ספר לאומנויות.
בגיל 20 עבר לגור בישראל ולאחר חצי שנה עבר לאוסטרליה בעקבות פנייה של סוכנות דוגמנות אוסטרלית.
הוא הופיע בפרסומות רבות בטלוויזיה ובין היתר של מי עדן, קוקה-קולה ומספר פרסומות של ב"פסק זמן" בין היתר כגולש סקי.
הוא הופיע גם בקמפיינים של ורסאצ'ה, ארמני, צ'רוטי וג'אנפרנקו פרה והיה לאחד הדוגמנים הישראלים המצליחים בעולם.
הוא עבד בתעשיית האופנה בפריז, מילאנו וניו יורק וב-2003 הצטלם לקולקצייה של המותג האמריקאי "WRANGLER".
ב-2007 דגמן לחברת H&O, הוא דגמן בפרסומות לבשמים פלטיניום וטיטניום וב-2009 דגמן לחברת פולגת.
ב-2010 שימש כפרזנטור של חברת "ml men" ובנוסף שימש כדוגמן של המשביר לצרכן והופיע בפרסום של מנו ספנות.
הוא מיוצג בארבע עשרה סוכנויות דוגמנות שונות באירופה ובארצות הברית.
עיני עוסק גם באומנות והציג תערוכות של ציוריו.
בין היתר הציג תערוכה הנקראת "15 שניות" ועסקה במבצע עמוד ענן ובזמן הקצר שיש לאזרחים לרוץ למקלטים.
בענף ספורט זה ב-1999 זכה במקום הראשון בגביע האירופאי ודורג שני באליפות צרפת הפתוחה.
ב-2014 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "שגר אותי לחלל, סשה!".
ב-2019 התמודד באודישן לעונה 5 של The Voice (ישראל) אך אף אחד מהשופטים לא הסתובב.
ב-2002 הוא החל ללמוד מוזיקה ופיתוח קול באיטליה.
ב-2005 הקים את להקת "Amiraminc" שם הוא משמש כסולן ראשי, הלהקה משלבת מוזיקת רוק עם מוזיקה אירית אתנית.
אלבומם הראשון שיצא ב-2007 נקרא "Little defects" והוקלט בין היתר בנורווגיה ובאנגליה בשיתוף פעולה עם המפיק של להקת א-הא לייף ג'ונסון, באוגוסט באותה שנה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באנגליה.
ב-2010 הקליטה הלהקה את השיר "I Guess I Must Be Wrong" העוסק בתמיכה בפליטים המגיעים לישראל מאפריקה ובקליפ לשיר הופיעו מספר ידוענים וביניהם מיכל ינאי ורז מאירמן, באותה שנה צילמה הלהקה את הקליפ לשירם "Can't Pretend" בו הופיעה הרקדנית אנה ארונוב, אלבומם השני נקרא "Undefined".
עיני כתב והלחין מספר שירים ובנוסף הוא מלמד פיתוח קול.
עיני נשוי לשרי ולהם שתי בנות, לפני כן התגורר בצרפת מספר שנים שם היה נשוי לאישה מקומית.
עמירם הלוי (נולד ב-11 ביולי 1944) חקלאי במקצועו.
לשעבר יושב ראש איגוד הכדורסל בישראל.
הלוי נולד במושב כפר יהושע ומתגורר שם עד היום.
למד בבית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג בקריית טבעון, בן מחזורם של יעל שאלתיאלי, יוסף שלזינגר ויעקב כתריאל.
לאחר שירותו הצבאי עבר קורס מאמנים בכדורעף במכון וינגייט.
ולאחר מכן הועסק כמורה לחינוך גופני במועצה אזורית עמק יזרעאל, ב-1976 מונה כרכז ספורט במועצה אזורית קישון.
במקביל שפט במשחקי כדורסל, והיה פעיל באיגוד הכדורסל.
ב-2014 נבחר כיו"ר איגוד הכדורסל לאחר כהונה קצרה של הרמטכ"ל לשעבר דני חלוץ וב-2016 נבחר לקדנציה שנייה.
בין פעילויותיו ניתן לציין את ארגון אליפות אירופה בכדורסל 2017 בישראל ומאבקו להקנות עדיפות לנבחרת ישראל בכדורסל על הקבוצות.
באותה שנה הכריז על בנק הפועלים, כנותן החסות הראשי של נבחרות ישראל.
ב-2019 נבחר להיות חבר הנהלת בפיב"א אירופה.
ב-מאי 2024 סיים את תפקידו כיו"ר איגוד הכדורסל.
עמית אולמן (נולד ב-11 בדצמבר 1985), המוכר בשם הבמה שלו פדרו גראס, הוא שחקן, במאי, מחזאי, משורר, ראפר ומוזיקאי ישראלי.
זוכה פרס קיפוד הזהב בקטגוריית המוזיקה ובקטגוריית הכתיבה למחזות "העיר הזאת" ו"תיכון מגשימים".
אולמן נמנה עם מייסדי פואטרי סלאם ישראל.
אולמן נולד ברחובות וגדל ביישוב הסמוך קריית עקרון.
בתור נער היה פעיל בבימת הנוער ברחובות.
אולמן הופיע כראפר בשלישייה יחד עם איציק פצצתי וג'ימבו ג'יי עד שנת 2011, שירת בצה"ל כלוחם ביחידת דובדבן ובחטיבת הצנחנים, ופיקד על מ"כים.
ב-2010 התחיל ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים.
ב-2011 החל לעבוד וליצור במסגרת תיאטרון האינקובטור.
אולמן החל להתעניין בשירה מדוברת עוד בנעוריו לאחר צפייה בסרטו של סול ויליאמס "סלאם".
ב-2010 הצטרף לליין הספוקן וורד הישראלי הראשון, WORD UP, תחילה כמשתתף ולאחר מכן כמפיק שותף.
ב-2011 יזם והפיק את ערבי הפואטרי הסלאם הראשונים במסגרת תיאטרון האינקובטור.
בה בעת, יחד עם אריק אבר ונילי קופלר, החל להפיק גם אירועים נוספים ברחבי הארץ.
השלושה ייסדו את פואטרי סלאם ישראל בהפקת תיאטרון האינקובטור.
ב-2012 ניצח ב"סלאם הגדול" (אליפות הפואטרי סלאם הארצית) וייצג את ישראל בסלאם הבינלאומי בפריז.
ב-2011 החל לעבוד כשחקן בתיאטרון האינקובטור ושיחק בהצגות שונות.
ב-2012 העלה בתיאטרון האינקובטור את ההצגה העיר הזאת.
אולמן משחק בהצגה, כמו כן הוא במאי ההצגה וכן כתב והלחין אותה יחד עם ג'ימבו ג'יי ואיציק פצצתי.
אולמן זכה בפרסי קיפוד הזהב על בימוי ההצגה ועל כתיבת ההצגה.
ההצגה גם זכתה בפרס המוזיקה ופרס האנסמבל המצטיין.
ב-2014 העלה בתיאטרון האינקובטור את "הטרגדיה של מקבת", עיבוד שירה מדוברת לטקסט של ויליאם שייקספיר.
אולמן משחק בהצגה, כמו כן הוא הבמאי, המתרגם והמעבד הראשי של ההצגה.
ב-2016 העלה בתיאטרון האינקובטור את ההצגה תיכון מגשימים, אותו כתב והלחין במשותף עם עומר הברון ועומר מור.
אולמן שיחק בהצגה בתקופה הראשונה בה עלתה על הבמה, ובהמשך (2025) החליפו אותו שחקנים אחרים.
ההצגה זכתה בפרס קיפוד הזהב עבור האנסמבל המצטיין.
ב־2019 ביים את ההצגה "שיר של אמונה וכפירה" שעלתה בתיאטרון האינקובטור, והיה שותף לכתיבת המחזה.
בשנת 2003, בגיל 17, הקים יחד עם עומר מור (איציק פצצתי) את הלהקה אן או די, אליה חברו גם עומר הברון (ג'ימבו ג'יי) וראפרים נוספים.
ב-2009 הלהקה שינתה את שמה ל-"המופע של ויקטור ג'קסון".
ב-2010 החל להופיע תחת שם הבמה "פדרו גראס" בערבי שירה שונים.
בשנת 2017 הצטרף ללייבל "בְּדִבּוּר" של תיאטרון האינקובטור, הלייבל הישראלי הראשון שהתמחה בשילוב של ספוקן וורד עם מוזיקה, והוציא את הספר-אלבום "חצי סוגריים" המאגד עיבודים מוזיקליים לקטעי שירה מדוברת.
ב-2019 הצהיר כי הוא נפרד משם הבמה שלו ושאת אלבומו הבא יוציא תחת שמו האמיתי ולא תחת הכינוי "פדרו גראס".
באותו אלבום הופיע השיר "אלוהים בג'ימייל", הקליפ הראשון של שיר ספוקן וורד בישראל.
ביולי 2018 השתתף בשיר "פירות ההצלחה" של ג'ימבו ג'יי שם הוא מגלם את מפיק הפרסומות.
בנובמבר 2019 פרסם עמית אולמן את הסינגל "השיר שלך" שעתיד להתפרסם באלבומו השני.
באוגוסט 2020 הוציא את האלבום "לאורך החשק" תחת שמו המקורי.
בדצמבר 2023 השתתף בשיר "מפקיר במאני טיים" באלבום "אה וואו" של ג'ימבו ג'יי לצד מוריה אקונס ואלון נוימן, ששיחקו לצדם בסרט "העיר הזאת" מוקדם יותר באותה השנה.
אולמן גילם בשיר מורה לחינוך גופני.
בספטמבר 2024 הוציא אלבום שירה מדוברת בשם "אז כזה".
ב-2019 אולמן דיבב את דמותו של הקטור פלאפמייקר ממשחק המחשב הישראלי "פיפוש – האודישן", וב-2021 חזר לגלם את דמותו בחידוש של משחק המחשב פיפוש.
בשנת 2025 השתתף בסדרה "הורסת" שיצרה בת חן סבג.
ב-2023 יצא לאקרנים סרטו הראשון "העיר הזאת", סרט אופרת ראפ בלשית ישראלי המבוסס על מחזה בשם זה.
על בימויו זכה אולמן בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי צ'לסי בניו יורק.
כמו כן, הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, והשחקנית מוריה אקונס זכתה בפרס השחקנית הראשית באותו הפסטיבל.
בימים אלו עובד על סרטו השני "תיכון מגשימים", שגם הוא בדומה ל"העיר הזאת", מבוסס על מחזה פרי עטו הנושא את אותו שם.
עמירם דרמן (17 באוגוסט 1948, כפר אתא, ישראל – 2 באפריל 2012, כפר סבא, ישראל) היה איש מערכת הביטחון, סופר, מרצה ומתכנן ערים ואזורים ישראלי.
עמירם דרמן נולד בכפר אתא למשפחה שעלתה מפולין ונמנתה עם מייסדי כפר אתא וכפר חסידים.
רכש תואר מוסמך אוניברסיטה בתכנון ערים ואזורים מהטכניון.
הוא התגייס לחיל המודיעין, עבר קורס קצינים והתמחה בזירת מצרים.
ב-1979 פרסם את ספרו "מצרים מדינה בתמורות" אשר עסק בסקירה כלכלית, דמוגרפית, גאוגרפית וחברתית של מצרים.
הספר הפך למקור ביבליוגרפי בתחום לימודי המזרח התיכון.
בין השנים 1977–1987 שירת באגף התכנון כראש ענף תשתית ופריסה בדרגת סגן אלוף.
במסגרת תפקידו עסק בתכנון פריסת מחנות צה"ל ושטחי האימונים, תכנון תוכניות מתאר ארציות באגף וניהל מספר פרויקטים ובכללם: פריסת צה"ל בנגב לאחר הסכם השלום עם מצרים, העברת מחנות חילות היבשה לדרום, הערכות צה"ל בקו הסגול בצפון, והנחת היסודות לעבודת המטה לפינוי מחנות צה"ל ממרכז הארץ.
דרמן כיהן כנציגם של שרי הביטחון משה ארנס ויצחק רבין בוועדות המחוזיות לתכנון ובנייה וכנציגם בוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים.
כן הרצה במכללה לביטחון לאומי.
לאחר שחרורו מהצבא פתח משרד לתכנון וייעוץ ובין השאר ייעץ לרשות הגנים הלאומיים, לחברת החשמל, לרשות שדות התעופה ולמנהלת תנופה במשרד ראש הממשלה.
בין השנים 1994–1995 מונה על ידי שר הביטחון יצחק רבין לחבר ועדת חוקרים בתחום התנגדויות לתוכניות בנייה במחוז המרכז.
דרמן תכנן תוכניות מתאר מחוזיות ותוכניות מתאר מקומיות לכ-150 עיריות, מועצות אזוריות ומקומיות, קיבוצים ומושבים ובכללן המועצות האזוריות אשכול, יואב, חוף אשקלון, מטה יהודה וברנר.
התמחה בתוכניות אב לשטחים פתוחים ומיוערים ולגנים לאומיים, ותכנן כ-50 תוכניות מתאר מחוזיות ומקומיות בתחום ובכלל זה ביצוע סקרי קרקעות.
מבין עבודותיו: חלופות לתכנון סטטוטורי לגן הלאומי ירקון, הגן הלאומי סידנא עלי, פארק השרון, בהזמנת רשות הגנים הלאומיים.
דרמן היה שותף למספר ועדות חקירה בתחומי סביבה.
הגיש 14 מסמכי בדיקת התכנות מטעם משרד הפנים בתחום איחוד רשויות מקומיות.
כן הרצה באוניברסיטת בר-אילן בתחומי תכנון אזורי ואסטרטגיה מרחבית.
עמירם דרמן נפטר ב-2012 לאחר מחלה קשה.
ספרו האחרון: "תהליכים ומגמות בהתגבשות המרחב בישראל לקראת שנת השמונים לעצמאותה" יצא לאור ב-2013, לאחר מותו.
נפטר ב-2 באפריל 2012 בגיל 63 בכפר סבא, והובא למנוחות בבית העלמין פרדס חיים בעיר.
מצרים מדינה בתמורות, הוצאת מילוא, 1979
מחריש לחרושת מכופריתא לכפר עטה קריית אתא, הוצאה עצמית, 1988
תהליכים ומגמות בהתגבשות המרחב בישראל לקראת שנת השמונים לעצמאותה, הוצאת רותם, 2013
עמישדי גויטע (1906 - 13 בדצמבר 1979) היה מורה, מחנך ומדריך, ממחוללי המהפכה הציונית בקרב יהודי לוב.
נולד בשנת תר"ס 1906 בטריפולי לוב, לאביו שמעון ולאימו עזיזה לבית אדאדי.
למד בתלמוד תורה אצל הרבנים דוד רקח ור' חואתו לוזון.
בגיל 13 החל ללמוד במקביל בבית הספר האיטלקי, שם סיים בהצטיינות את לימודי התיכון.
בשנת 1921, בגיל 15, ייסד והקים חבורת ילדים, שנקראה "ילדי ישורון", ופעלה בבית הכנסת "דאר אלכושאנה", בהמשך ייסד גם ספרייה אשר רוב הספרים שבה הוזמנו מארץ ישראל, והיו כתובים בעברית.
בשנת 1931 נמנה יחד עם ציון שאול אדאדי עם יוזמי הקמת ארגון "בן-יהודה", שהייתה למעשה המחלקה לחנוך של ההסתדרות הציונית בטריפוליטניה, אגודה ששמה לה למטרה – הפיכת השפה העברית לשפה מדוברת בקרב יהדות לוב.
בבחירות הראשונות לוועד נבחר עמישדי, ומונה על החינוך.
הוא לקח על עצמו ללמד קבוצת משכילים צעירים עברית, וצרף אליו את ר' שאול דאבוש (שנרצח במאורעות הדמים בטריפולי בשנת 1945) שהיה מומחה לעברית ולדקדוק.
עמישדי היה בין מייסדי בית ספר "התקווה", בשנת 1931, ומנהלו הראשון.
תוכנית הלימודים כללה את לימודי השפה העברית, תולדות עם ישראל וחינוך גופני.
כמו כן העלו בבית הספר הצגות ומחזות בעברית.
בבית הספר למדו בנים וגם בנות, דבר שלא היו מקובל אז.
עמישדי וצוות המורים נחלצו גם לסייע לתלמידים שבאו ממשפחות מעוטות יכולת.
הוא, למדו עברית חשב גם על צדדים מעשיים והשיג מספר מכונות תפירה ומדריכות, וכך נפתח גם קורס מעשי לבנות.
בשנת 1937 הגיע מספר התלמידים ל-1200, מה שדרש את הרחבת סגל ההוראה.
כל זה עשה עמישדי בהתנדבות.
לפרנסתו עסק בחנות שהייתה לו, אך שימשה גם כמשרד בית הספר.
בחנות הוכנה תוכנית הלימודים, נבדקו עבודות ועובדו ההצגות, וכן נערכו כתבי העת- השבועון "למדו עברית", והעיתונים העבריים "ניצנים" ו"חיינו".
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה סגרו השלטונות את בית הספר "התקווה".
בית הספר לא נפתח מחדש.
לאחר שחרור טריפולי על ידי הצבא הבריטי חזר ופתח את בית הספר "תלמוד תורה" ואף ניהל אותו.
בנוסף, פתח גם בית ספר לבנות.
עם הקמת מדינת ישראל קרא לו ברוך דובדבני, קצין העלייה הראשון בטריפולי, להצטרף לחבר העובדים הבכירים במשרד העלייה.
עמישדי עזב את עסקיו והתמסר לארגון העלייה הגדולה מלוב.
בשנת 1951 עלה ארצה יחד עם אשתו מזל ג'וליה לבית וטורי ועם ילדיהם.
שימש כמורה בבאר יעקב ואחר כך בבת ים, לאחר מכן כסגן מנהל וכמנהל בתי ספר שונים.
יחד עם הרב פריג'א זוארץ, הרב צוריאל שקד, גבריאל ארביב ופריג'א תייר, היה שותף לאיסוף כתיבה והכנת הספר יהדות לוב שיצא לאור בשנת 1960.
נפטר ביום כג' כסלו תש"מ, 13 בדצמבר 1979 נקבר בבית העלמין הדרום בבת ים.
עמירם אליאסף (נולד ב-16 באפריל 1950) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס חצרים ומפקד בסיס רמון בחיל האוויר הישראלי.
עמירם אליאסף התגייס לקורס טיס מס' 61 אותו סיים בהצטיינות במגמת קרב.
במלחמת יום הכיפורים לחם כטייס קרב בטייסת הפנטומים 201. ערך 38 גיחות בחזית מצרים וסוריה.
בין השאר השתתף בקרב אל-מנצורה.
שימש מדריך בקורס טיס, מפקד מגמה בבית הספר וחבר בצוות האירוורבטי של חיל האוויר.
ב-1981 מונה למפקד טייסת 69, טייסת מטוסי פנטום.
בפתיחת מלחמת לבנון הראשונה השתתפה הטייסת במבצע ערצב 19, במבצע תקיפת סוללות טילי הקרקע אוויר של הסורים השמידה הטייסת בפיקודו 11 מתוך 19 סוללות הטילים שהושמדו במלחמה, (כולל השמדת סוללת SA-8 בפעם הראשונה בעולם).
בהמשך המלחמה הוביל מבנה לתקיפת סוללת טילי נ"מ SA-6 בסוריה.
את התקיפה ביצע ביעף צליפה בתותחים לאחר תקלה שמנעה ממנו יכולת להשתמש בפצצות, והשמיד את הסוללה.
על פעולתו זו קיבל את צל"ש מפקד חיל האוויר.
עמירם אליאסף פיקד על בסיס רמון, בתקופת כהונתו קיבל את פרס הבסיס המצטיין הצה"לי מידי הרמטכ"ל אהוד ברק, בעיקר על הקליטה המוצלחת של מסוקי האפאצ'י בבסיס.
בעקבות תאונת אימונים באפריל 1993, במהלכה נפגעו קל חיילים מירי מטוסים, החליט מפקד חיל האוויר הרצל בודינגר להפסיק את תפקידו של אליאסף ובעקבות כך פרש משירות הקבע, עמירם אליאסף החליט להשתחרר למרות הצעות שקיבל ממפקד חיל האוויר לתפקידים בכירים אחרים בחיל האוויר.
לאחר שחרורו כיהן כחבר מועצת כפר שמריהו וכדירקטור בחברת תאת טכנולוגיות.
כמו כן עבד בחטיבת המל"טים של התעשייה האווירית לישראל.
עמירם אליאסף בעל תואר ראשון בהיסטוריה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד וכן בוגר תוכנית העמיתים של קרן וקסנר.
רעייתו היא הציירת סמדר אליאסף והם הורים לשלושה.
עמית אדרי (נולד ב-26 באוגוסט 1969) הוא מנכ"ל משרד החינוך לשעבר.
בעברו היה ראש מטה שר במשרד הבינוי והשיכון ובמשרד העלייה והקליטה.
אדרי, הוא תת-אלוף במילואים ומתפקד כראש חטיבת הלוגיסטיקה במילואים באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
אדרי הוא בן לאב עולה ממרוקו ולאם בת לניצולי שואה מהונגריה.
למד בבית הספר היסודי ממלכתי ב' (ברטוב), בחטיבת הביניים אלון ובתיכון אוסטרובסקי, כולם ברעננה.
ב-1987 התגייס לצה"ל ושירת בחיל הלוגיסטיקה.
בתפקידיו השונים בצבא, תפקד כקצין לוגיסטיקה בתפקידי שטח מגוונים בליבת העשייה, שימש ק.
לוגיסטיקה של אוגדת עזה ופיקד על קורס קציני הלוגיסטיקה, הכשיר מאות קצינים וקצינות, פעל לקידום קצינות ולשילובן במערך השדה ופיקד על המערך הלוגיסטי של פיקוד הדרום במהלך מבצע עופרת יצוקה.
כמו כן עסק בפיתוח נהלים, שיטות עבודה, מערכי הכשרה והדרכה והתאמת הארגון לשינויים.
בשנת 2013 פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה בתפקיד סגן קצין לוגיסטיקה ראשי לאחר 26 שנות שירות.
עם שחרורו מצה"ל פנה אדרי למגזר העסקי, הקים עם קבוצת שותפים את רשת החנויות "סופר פארטי" והיה המנכ"ל הראשון שלה.
כמו כן היה שותף להקמת חברת "עמית אדרי ניהול, ייעוץ, הכוונה והדרכה" והוביל אותה בתור המנכ"ל.
לפני מינויו לראש המטה של גלנט במשרד השיכון והבינוי, היה יועץ חיצוני למשרד השיכון.
הוא הוביל את הקמת חריש ב־2016–2017, ולאחר מכן מונה לראש המטה במשרד.
אדרי שימש בתפקיד ראש מטה השר בשלושה משרדים ממשלתיים - הבינוי והשיכון, העלייה והקליטה, והחינוך.
והיה שותף ב"בופאלו ניהול, ייעוץ והשקעות" העוסקת בתחום הפיתוח האסטרטגי, ניהול לוגיסטי, ניהול פרויקטים וכדומה.
לאחר כניסתו של השר גלנט לתפקיד הוביל אדרי את ההיערכות של משרד החינוך לפתיחת שנת הלימודים בצל נגיף הקורונה, ובתוך כך את נושא הלמידה הדיגיטלית מרחוק ואת מדיניות השר גלנט לגמישות ניהולית עבור מנהלי בתי הספר.
ביולי 2020 הודיע השר יואב גלנט כי החליט למנות את אדרי למנכ"ל משרד החינוך, ובאותו החודש אושר מינויו בממשלה.
ביולי 2021 סיים את תפקידו כמנכ"ל משרד החינוך בשל החלפת שרים במשרד.
ביוני 2022 מונה אדרי לרח"ט הלוגיסטיקה במילואים והועלה לדרגת תת-אלוף.
ביולי 2022 הודיע ראש עיריית גבעתיים על מינוי של אדרי ליו"ר בית הספר התיכון ע"ש תלמה ילין.
אדרי הוא בעל תואר ראשון משולב במדעי החברה (כלכלה, סוציולוגיה ומדעי המדינה) מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדיניות ציבורית למנהלים מאוניברסיטת תל אביב.
תושב תל אביב ואב לארבעה.
עמית אהרוני (נולד ב-9 בפברואר 2002) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז במכבי רחובות מהליגה הלאומית.
אהרוני הוא בנו של שחקן העבר והמאמן אורן אהרוני.
אהרוני החל את דרכו כששיחק במחלקת הילדים של מכבי תל אביב.
הוא שיחק בקבוצת הנוער של המועדון, אותה אימן אביו אורן.
בשנת 2018 הוא זכה עם הקבוצה באליפות המדינה.
ב-20 בדצמבר 2018 הגיע אהרוני יחד עם תיכון חדש לגמר ליגת העל לתיכונים, שם קלע 4 נקודות ומסר 8 אסיסטים אשר סייעו לקבוצתו לנצח את תיכון כצנלסון ולזכות באליפות.
עונה לאחר מכן סייע אהרוני לקבוצת הנוער לזכות בדאבל לאחר ניצחון 3–0 בסדרת הגמר על הפועל תל אביב.
בעונת עלה אהרוני לסגל הבוגר של מכבי תל אביב ושיחק לסירוגין בקבוצת הנוער.
בקבוצת הבוגרים הוא שותף במשחק בודד בו עלה לדקה.
בתום העונה זכה אהרוני עם הקבוצה באליפות.
ב-3 ביולי 2020 חתם אהרוני באליצור עירוני נתניה מהליגה הלאומית.
בקבוצה שותף ב-35 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 6.9 נקודות, 4.9 אסיסטים ו-2.7 ריבאונדים ב-27.8 דקות למשחק.
בתום העונה עלה אהרוני עם נתניה לליגת העל, אך בסופו של דבר הקבוצה לא עברה בבקרה התקציבית ואהרוני המשיך לעונה נוספת בנתניה בליגה הלאומית.
בעונתו השנייה בקבוצה שותף ב-14 משחקים בעונה הסדירה לפני שנפצע וגמר את העונה, במהלך המשחקים בהם שותף העמיד ממוצעים של 9.6 נק', 4 אסיסטים ו-2 ריבאונדים ב-24.4 דק' למשחק.
ביוני 2022 חתם על חוזה לשנתיים בעירוני נס ציונה מליגת העל.
בפברואר 2023 שוחרר מנס ציונה לאחר שלא הרבה לקבל דקות משחק וחתם במכבי עירוני רמת גן מהליגה הלאומית, איתה זכה באליפות ועלה לליגת העל עונה שנייה ברציפות.
ב-31 ביולי 2023 חתם אהרוני לשנתיים בהפועל גלבוע גליל מהליגה הלאומית.בסיום עונת 2023/2024 זכה אהרוני עם הקבוצה אליפות הליגה הלאומית ונבחר לשחקן המצטיין של הפלייאוף.
ב - 22 ביולי 2024 חתם אהרוני באליצור עירוני נתניה מליגת העל בכדורסל.
אהרוני מיעט לשחק בנתניה וביולי 2025 חזר לליגה הלאומית כאשר הצטרף למכבי רחובות.
עמירם גרינולד (9 בפברואר 1945 – 17 באוקטובר 2021) היה פרופסור למדעי המוח במכון ויצמן למדע, חתן פרס דן דוד לשנת 2004 וחבר האקדמיה הישראלית למדעים.
עמירם גרינולד נולד בקיבוץ רמת השופט.
בן בכור להורים חלוצים, יעקב עמיר (במקור גרינולד) ולעדינה גרינולד (במקור אנצילביץ).
בסביבות גיל 5 בערך עזבה המשפחה את הקיבוץ ועברו למקווה ישראל שם עבד האב, לאחר כשנתיים עברו לקריית אונו.
בתיכון למד בתיכון חדש בתל אביב.
היה בגרעין עינת של השומר הצעיר בקיבוץ זיקים.
שירת בנחל מוצנח בגדוד 50 של הצנחנים, בהמשך יצא לקורס קצינים וכיהן כמ"פ בצנחנים.
השתתף במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1960 התחיל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1965 קיבל את תואר הM.Sc בכימה פיזיקלית.
מ-1965–1974 המשיך לדוקטורט במכון ויצמן למדע בהנחייתם של אפרים קציר ויצחק צבי שטיינברג, ובשנת 1975 קיבל תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע בכימיה פיזיקלית, על עבודה בנושאים ספקטרוסקופים בביופיזיקה הקשורים ל-"Fluorescence decay kinetics".
בשנים 1975–1974 היה חוקר במעבדתו של רמי רחימימוב בבית הספר לרפואה בבית חולים הדסה.
משם המשיך לאוניברסיטת ייל לפוסט דוקטורט במעבדה של לארי כץ.
משנת 1978 חזר למכון ויצמן למחלקה לניורוביולוגיה.
בשנת 1984 יצא לשבתון במעבדתו של חתן פרס נובל טורסטן ויזל באוניברסיטת רוקפלר בעיר ניו יורק, שבתון זה התארך עד 1991 לאחר שכיהן כראש מעבדת IBM לחקר המח באוניברסיטת רוקפלר בין השנים 1986–1991.
ב-1991 חזר לחקור במכון ויצמן ובין יתר תפקידיו עמד בראש מרכז גורודסקי לתפקודיי מח גבוהים במכון ויצמן למדע ברצף עד 2009.