tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הייתה נשואה לפיזיקאי והפילוסוף פרופ' יקיר שושני עד למותו בדצמבר 2025. אמם של ד"ר ארז שושני, מרצה בכיר בתחום יחסים בין-לאומיים, תומר שושני, מהנדס אלקטרוניקה וד"ר עופר שושני, ראש מעבדה לחקר הסרטן במכון ויצמן למדע.
זכתה בפרס אקו"ם בתחום ספרות הילדים והנוער על שם דבורה עומר לשנת 2025
מבוכים, הוצאת עם עובד, 1994
השלג האחרון, הוצאת ספרית פועלים, 1998 - זכה להשתתף ב"מצעד הספרים" תשע"ב
לצייר את מרג'י, רומן למבוגרים בהוצאת גוונים, 2004
שליחות מן הקוסמוס, הוצאת ידיעות אחרונות, 2006 עריכה עפרה גלברט-אבני מומלץ משרד החינוך בנושא "האחר הוא אני"
מחול השפירית, הוצאת דני ספרים, 2008
כוכב ניצל פעמיים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010, עריכה יונה טפר, איורים יעקב גוטרמן.
הופיע בין הנמכרים ביותר באתר הוצאת הקיבוץ המאוחד
לפרוש כנפיים, הוצאת דני ספרים, 2015 עריכה חגי ברקת מופיע ברשימה של ספרי ילדים ונוער לעידוד הומניזם ושלום - במכללת אורנים
צלילים שקופים, שירה בהוצאת ספרי עיתון 77, 2015 זכה בתמיכת אקו"ם
מצעד האביב - ספורי טבע, הוצאת דני ספרים, 2015; בשיתוף עם: נורית יובל, רות ריכטר, ליאורה כרמלי, לבנה מושון, חנה בר ומיכאל דשא.
בקונכיית ידו של אלוהים, שירה - בהוצאת ספרי עיתון 77, 2017 זכה בתמיכת אקו"ם
לאמץ אחות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018 עריכה יונה טפר איורים אפרת לוי
להציל את רובי, בהוצאת דני ספרים, 2019 עריכה חגי ברקת משתתף ב"מצעד הספרים" תשפ"א
מילים פרומות, פילו-פואטיקה, בהוצאת ספרי עיתון 77, 2021 בשיתוף עם פרופ' יקיר שושני אשר מאמריו הפילוסופיים מלווים את שירי ההגות של אירית שושני.
ג'ינג'ר כפול 2, בהוצאת דני ספרים, דצמבר 2021 זכה בתמיכת אקו"ם וב"מצעד הספרים" תשפ"ג עריכה חגי ברקת איורים נורית צרפתי
ג'ינג'ר בשליחות חשאית ספר נוסף בסדרת ג'ינג'ר ראה אור בשנת 2023 בהוצאת דני ספרים, עריכה חגי ברקת איורים נורית צרפתי זכה ב"מצעד הספרים" תשפ"ה
בדידות מעודנת - קובץ סיפורים, פרוזה הוצאת כרמל וידיעות ספרים נובמבר 2022. החוט המקשר בין הסיפורים הוא הבדידות המופזת ומעודנת בזהרורי אור מפתיעים.
מחוברות בסרט, רומן לבנות ובני נוער, ספטמבר 2024 עריכה חגי ברקת בהוצאת דני ספרים
כל המשאלות שלי, זוכה פרס אקו"ם על שם דבורה עומר.
יראה אור בשנת 2025 בהוצאת דני ספרים בעריכת חגי ברקת
אירלנד השתתפה באירוויזיון 58 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1965 ונעדרה מהתחרות שלוש פעמים ב-1983, 2002 ו-2026. נכון ל-, אירלנד היא שיאנית מספר הניצחונות בתחרות, עם שבעה ניצחונות בתחרות אך חולקת תואר זה עם שוודיה שניצחה מספר פעמים זהה.
אירלנד היא המדינה היחידה שאירחה את התחרות שלוש פעמים ברציפות, המדינה היחידה שניצחה בתחרות שלוש פעמים ברציפות ואחת המדינות היחידות, יחד עם ספרד, לוקסמבורג וישראל, שניצחה בתחרות פעמיים ברציפות.
אירלנד התחרתה בתחרות כמעט ברציפות מהופעת הבכורה שלה ב-1965 שנערכה בנאפולי, איטליה, ונעדרה מהתחרות רק שלוש פעמים בתולדותיה: לראשונה ב-1983, ב-2002 וב-2026. ב-1983 אירלנד נעדרה מהתחרות בשל שביתה של רשות השידור האירית שהודיעה כי היא חסרת משאבים כלכליים לשלוח נציג לתחרות.
בפעם השנייה אירלנד נעדרה מהתחרות ב-2002 עקב התוצאה הנמוכה שהיא קיבלה בשנה שקדמה להיעדרות, ולכן, בהתאם לחוקי התחרות, איגוד השידור האירופי פסל אותה באותה שנה.
ב-4 בדצמבר 2025, בעקבות ההחלטה לתת לישראל להתחרות באירוויזיון, הודיעה אירלנד יחד עם הולנד, סלובניה וספרד על פרישה מאירוויזיון 2026 במחאה על השתתפות ישראל.
שמונה-עשרה פעמים מתוכן אירלנד הצליחה להתברג לחמשת המקומות הראשונים בגמר התחרות ו-13 פעמים מתוכן היא התברגה לאחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות.
הישגה הגרוע ביותר של אירלנד בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-41 עם 3 נקודות באירוויזיון 2019 עם השיר 22 של שרה מקטרנן.
החל מסוף שנות ה-90 ועד ימינו אירלנד כמעט ולא הצליחה להתברג למקומות מכובדים בתחרות ולעיתים קרובות אף כשלה להעפיל לגמר התחרות משלב חצאי הגמר.
אחד משני השירים האירים שהשתתפו בתחרות היובל, "Hold Me Now" של ג'וני לוגן, הגיע למקום השלישי בהצבעה של השיר האהוב ביותר בתולדות האירוויזיון.
ג'וני לוגן הוא האמן היחיד בתולדות התחרות אשר זכה במקום הראשון פעמיים, ב-1980 ו-1987, וכתב את השיר הזוכה של אירלנד ב-1992 אותו ביצעה לינדה מרטין, ועל כן הוא מכונה בפי רבים "מר אירוויזיון".
אירלנד היא המדינה היחידה בתחרות שאירחה מספר תחרויות ברציפות: היא אירחה שלוש תחרויות ברציפות ב-1993, 1994 ו-1995, 6 תחרויות נערכו בדבלין הבירה, שלוש תחרויות בתיאטרון פוינט ותחרות אחת, ב-1993, נערכה במילסטריט.
כמו כן, במהלך אירוח התחרות ב-1994 להקת "ריברדאנס" עשתה את הופעת הבכורה שלה.
שאר המדינות שהצטרכו לארח שתי תחרויות ברציפות בשל העובדה שניצחו בתחרות פעמיים ברציפות אך לא עשו זאת, הן ישראל, לוקסמבורג וספרד.
לוקסמבורג וישראל לא יכלו לעמוד בנטל הכלכלי של אירוח התחרות ב-1974 ו-1980 (בהתאמה) לאחר שאירחו בשטחן את התחרות בשנה הקודמת, ואילו ספרד ניצחה שוב ב-1969 יחד עם הולנד, צרפת ובריטניה, ובהגרלה שנערכה נקבע כי הולנד תארח את התחרות בשנה שאחריה, וכך הפסידה ספרד את האירוח.
לאחר שניצחה ב-1994, הודיעה רשות השידור האירית שהיא לא חושבת שהיא תוכל לארח שוב את התחרות בפעם השלישית ברציפות.
בתגובה, הציעה רשות השידור הבריטית לקחת על עצמה את האחריות לאירוח התחרות, ואף הציעה לערוך את התחרות בהפקה משותפת עם רשות השידור האירית בבלפסט, בירתה של צפון אירלנד.
בסופו של דבר החליטה רשות השידור האירית כן לארגן את התחרות בכוחות עצמה, אולם היא פנתה לאיגוד השידור האירופאי ואמרה שאילו היא תנצח שוב, שלא יצפו שתארח את התחרות בפעם הרביעית ברציפות.
היו ספקולציות רבות באירלנד באשר לשאלה האם רשות השידור האירית בחרה בכוונה, ב-1995, שיר הנתפס כבעל סיכויים פחותים לנצח בתחרות כדי לא לארח את התחרות בפעם הרביעית ברציפות, אם כי הדבר מעולם לא אומת באופן רשמי.
הספקולציה הפכה לעניין פופולרי במספר פרקים בסיטקום הבריטי Father Ted.
בכל מקרה, אירלנד ניצחה שוב בשנה שלאחר מכן, ואירחה את התחרות, בפעם האחרונה בתולדותיה, בשנה שאחריה.
אירוויזיון 2008: דסטין תרנגול ההודו
ב-23 בפברואר 2008, השיר "Irelande Douze Pointe" של דסטין תרנגול ההודו ניצח בתחרות קדם-האירוויזיון שערכה רשות השידור האירית, "Eurosong", לאחר שגבר על חמישה מתחרים אחרים.
על אף הניצחון בקולות המצביעים, התקבל השיר באולם עצמו בתגובות מעורבות, כאשר חלקם קראו קריאות גנאי רמות לצד מחיאות כפיים נלהבות.
גם פאנל המומחים שחיווה את דעתו אחרי כל שיר היה חלוק בדעתו, לאחר שדנה, המנצחת הראשונה ב-1970 מטעם אירלנד בתחרות, אמרה כי "עדיף שאירלנד תפרוש מהתחרות מאשר תשלח אליה תרנגול הודו".
מדובר היה בפעם הראשונה בתולדות התחרות בה מדינה שולחת בובה כנציגתה לתחרות.
השיר הכיל במילותיו, בין היתר, התייחסות לריברדאנס: "Give us another chance, we're sorry for Riverdance!", לרקדן האירי מייקל פלטלי: "Sure Flatley he's a yank" וחנופה למדינות מזרח אירופה: "Eastern Europe we love you".
דסטין ביצע את שירו בחצי הגמר הראשון של התחרות, ב-20 במאי 2008, אולם כשל להעפיל משלב חצי-הגמר לגמר התחרות.
בנוסף, השיר הצליח לגרום לתקרית דיפלומטית בין אירלנד ליוון לאחר שבין המדינות המזרח אירופאיות אותן דסטין מונה במילות השיר נמצאה מקדוניה בשמה הוא ולא בשמה המלא כפי שמכנים אותה בארגונים בינלאומיים, וביניהם בתחרות האירוויזיון, כ"הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה" כפי שיוון דורשת שיקראו למדינה.
בעקבות התקרית, ביקשו מארגני התחרות מהמשלחת האירית לשנות את מילות השיר.
אירלנד נהנית מיחסי שכנות כאשר היא נותנת ומקבלת באופן עקבי נקודות מבריטניה.
טרם כניסתה של שיטת הטלווטינג לתחרות, נטתה אירלנד להעניק לבריטניה פחות או יותר אותו מספר נקודות אשר מדינות אחרות העניקו לבריטניה.
מכניסתה של שיטת הטלווטינג שתי המדינות נטו להעניק אחת לשנייה מספר נקודות גבוה יותר מבעבר; כ-8 נקודות.
כמו כן, בשנים האחרונות אירלנד מעניקה מספר נקודות גבוה למדינות אשר אזרחים רבים שלה גרים כרגע באירלנד; מדינות כמו פולין, ליטא ולטביה.
בשנת 2008, טרם שובם לתחרות של חבר השופטים על מנת להפחית את הצבעת יחסי השכנות בין מדינות, אירלנד העניקה 8 נקודות לבריטניה, 10 לפולין ו-12 ללטביה.
בשנת 2015, בשני חצאי הגמר ובגמר, תוצאות ה"טלווטינג" באירלנד דירגו את לטביה במקום השלישי, פולין במקום שני ואת ליטא במקום הראשון.
באופן סטטיסטי, אירלנד היא המדינה ה-11 בטיבה בחיזוי המדינה המנצחת בתחרות.
משנת 1975, אשר החלה מערכת ההצבעה הנוכחית של התחרות, מתוך 32 מקרים (ולמעט השנים בהן אירלנד עצמה הייתה המדינה המנצחת, כיוון שמדינה בתחרות לא יכולה להצביע לעצמה) אירלנד העניקה ממוצע של 8.5 נקודות למדינה המנצחת.
רק פעמים בתולדותיה, בשנים 2003 ו-2011, אירלנד לא העניקה אף נקודה לשיר המנצח בתחרות.
השירים שייצגו את אירלנד באירוויזיון
שנה העיר המארחת מקום התחרות מנחים1971 דבליןתיאטרון גאיאטיגמר: ברנדט ני גלקור1981 דבליןהאגודה המלכותית בדבליןגמר: דורין ני וריאן1988 דבליןהאגודה המלכותית בדבליןגמר: פט קני ומישל רוקה1993 מילסטריטגרין גלנס ארנהגמר: פינולה סוויני1994 דבליןתיאטרון פוינטגמר: סינת'יה ני וורכו וג'רי ראיין1995 דבליןתיאטרון פוינטגמר: מארי קנדי1997 דבליןתיאטרון פוינטגמר: קארי קראולי ורונאן קיטינג
אירית אפרתי (נולדה ב-21 ביוני 1970) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה שהשתתפה באליפות העולם בשחייה (פרת' 1991) במדי נבחרת ישראל.
השחיינית הישראלית הראשונה ששחתה 200 מטר חזה מתחת ל-2:40 דקות.
אלופת המכביה השלוש עשרה (1989) ושיאנית המכביה.
אפרתי התאמנה בקבוצת השחייה של מכבי תל אביב כפר המכביה תחת הדרכתם של אריק רובין והלמוט לוי .
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט באוגוסט 1985 זכתה אפרתי במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה אחרי זוהר לבנסברג (2:53.43 דקות) ונוגה ויזל.
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכתה אפרתי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:49.47 דקות, אחרי זוהר לבנסברג (2:47.62 דקות).
במשחה "נועם" (בריכת 25 מטר) שנערך בנהריה בסוף דצמבר אותה שנה זכתה אפרתי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:44.62 דקות
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכתה אפרתי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.27 דקות, לפני ענת אסף מהפועל עמק הירדן (1:19.48 דקות) וזוהר לבנסברג (1:19.58 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:49.33 דקות, לפני זוהר לבנסברג (2:55.45 דקות) וענת אסף (2:55.53 דקות).
במשחה נועם (בריכת 25 מטר) שנערך בסוף דצמבר אותה שנה זכתה אפרתי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:44.62 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה בווינגייט מאי 1987 קבעה אפרתי במשחה ל-50 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 37.24 שניות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי אותה שנה היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:21.89 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט בווינגייט אותה שנה, היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.24 דקות לפני אורת בש מהפועל נהריה (1:20.15 דקות) וענת אסף (1:20.24 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.76 דקות, לפני זוהר לבנסברג (2:49.97 דקות) ואורת בש.
בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד יולי 1988 סיימה אפרתי במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:45.89 דקות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של נוגה ויזל (2:46.76 דקות).
באליפות הנוער שנערכה ביולי אותה שנה קבעה אפרתי במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 1:16.64 דקות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של נוגה ויזל (1:17.20 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:41.18 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכתה אפרתי בשתי מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:16.07 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש נוסף של 2:41.14 דקות.
"במשחה הזמנה" באליפות, היא שיפרה במשחה ל-50 מטר חזה את שיאה הישראלי והעמידה אותו על 35.16 שניות.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב בחודש יולי 1989 זכתה אפרתי בשלוש מדליות.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.30 דקות.
כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:14.60 דקות, שיפור לשיאה הטרי (לאחר 18 שעות) של נטע כהן שנקבע יום קודם לכן ועמד על 1:14.83 דקות, כהן שיפרה פעמיים את שיאה של אפרתי (1:16.07 דקות).
שתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:40.82 דקות (השיא הקודם היה שייך לה ועמד על 2:41.14 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם הדס פדה, איריס קומן ורויטל וילנאי בשיא ישראלי חדש של 4:30.12 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכתה אפרתי בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.73 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:45.42 דקות.
בתחרות שמונה האומות, שנערכה באוסלו, נורווגיה באפריל 1990 זכתה אפרתי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:42.24 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה זכתה אפרתי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:14.98 דקות, לפני נטע כהן ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:38.01 דקות ובכך קבעה את הקריטריון לאליפות העולם.
כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 2:39.06 דקות.
שיא זה החזיק מעמד 9 שנים ונשבר על ידי דנה עדן (2:36.24 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1991 סיימה אפרתי במקום ה-25 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.42 דקות ובמקום ה-22 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:41.95 דקות.
אפרתי מתגוררת עם משפחתה בעין הבשור ועובדת כמרפאה בעיסוק ומטפלת הוליסטית.
אירית דינור (נולדה ב-4 במרץ 1973) היא מתמטיקאית ומדענית מחשב במכון ויצמן למדע, כלת פרס גדל לשנת 2019. מחקרה עוסק ביסודות מדעי המחשב ובקומבינטוריקה, בייחוד בהוכחות הניתנות לבדיקה הסתברותית (PCP).
בשנת 1995 קיבלה תואר ראשון במדעי המחשב ובשנת 2001 קיבלה תואר דוקטור במחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב בהנחיית שמואל ספרא.
לאחר מכן עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון במכון ללימודים מתקדמים וב-NEC במשך שנתיים, ושנה ב-Miller fellow שבאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 2004 מונתה למרצה בכירה באוניברסיטה העברית בירושלים, ושימשה בתפקיד זה עד 2007. בשנים 2011–2012 הייתה חוקרת אורחת במעבדת מיקרוסופט מחקר בניו אינגלנד.
בשנים 2012–2013 הייתה עמיתה אורחת באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2007 מונתה לפרופסור חבר במכון ויצמן למדע ובשנת 2013 מונתה לפרופסור מן המניין.
בשנת 2024 מונתה לפרופסור למדעי המחשב התאורטיים בבית הספר למתמטיקה של המכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
היא תרמה לבעיית כיסוי הקודקודים, וגילתה ב-2005 הוכחה חדשה ומפתיעה למשפט ה-PCP.
דינור זכתה באותות הוקרה רבים, בהם:
2003 - פרס חיים נסיהו במתמטיקה (על תזה העוסקת בקושי של שתי בעיות קירוב: כיסוי מינימלי בצמתים והווקטור הקרוב ביותר).
אירית סוקי היא שחקנית ישראלית.
אירית סוקי נולדה וגדלה בפתח תקווה.
אביה הוא יליד העיר ארביל בצפון עיראק, הצטרף בנערותו לתנועה הציונית ובגיל 13 עזב את משפחתו ועלה לישראל דרך איראן, בתחילה התיישב בקיבוץ כברי, אחר-כך עבר לטבריה ומשם לפתח-תקווה.
אירית סוקי החלה לשחק בהיותה בת 12 ב"בית התלמיד" בעיר פתח תקווה ועוד בהיותה נערה למדה משחק אצל דוד גרינברג.
סוקי למדה משחק במסלול התלת-שנתי בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
בין ההפקות שעלו במסגרת הסטודיו: "הנשים האבודות מטרויה" של חנוך לוין ו"אודים".
אחרי מספר תפקידים קומיים בערוץ הילדים, תפקידה הדרמטי הראשון בתום לימודיה היה הסרוגייט בסדרת הטלוויזיה "פלורנטין" (1998).
בהמשך השתתפה בסדרה "זינזאנה" (2005-1999) בתפקיד מרסל, האחות הבכורה במשפחת מצוקה ופשע.
מרסל אמנם אינה נופלת בעצמה לעולם הפשע, אבל החבר שלה משתמש בסמים, בהמשך הסדרה מוכר את הסמים לאחיה האחד ורוצח את אחיה השני.
בסדרה "תיכון השיר שלנו" שיחקה את דבורה, המורה למשחק של בית הספר, אישה דרמטית, שמקדישה את כל חייה לתיאטרון ומנסה להנחיל זאת לתלמידים, למרות הקשיים שתלמידי בית הספר מערימים עליה ואינה בוחלת בשום אמצעי.
שיחקה גם בסדרות "שלווה", "השכונה", "מד"א 101", "שמש", "בשורות טובות", "סרוגים" ועוד.
אירית סוקי השתתפה בסרט הקצר "הוא מת עלי", בבימויה של נעמי עזר (2000).
הסרט הופק עבור משרד החינוך והוא עוסק באלימות נגד נשים.
בעקבות הסרט סוקי הרצתה במשך כמה שנים בנושא אלימות נגד נשים ואונס, בעיקר בפני נערות משכונות מצוקה.
השתתפה בשנת 2000 בקלטת הווידאו "אצבעות לי" (לצד שרונה אלימלך וקרן קירשנר).
אירית סוקי השתתפה בארבעה סרטים עלילתיים באורך מלא.
סרטה הראשון היה "הגרעין הקשה", בבימויו של ענר פרמינגר (אוקטובר 1999).
הסרט מספר על קבוצה של שבעה נח"לאים שבערב הסכם אוסלו א' ב-1993, עשר שנים אחרי שהגרעין שלהם התפרק, מפקדם לשעבר נועם וקס (מיכה סלקטר), מכנס אותם לפגישת מחזור.
הם משוחחים על קורותיהם היום ועל הסיבות לפירוק הגרעין.
סוקי גילמה את ילה (איילה), אשתו של מתי/מקס (יגאל זקס), שבתקופת שירותם בגרעין, כשהיו חברים, הוא תפס אותה עם נועם וקס, מה שהעיב על יחסיהם מאז.
בסרט השתתפו גם אייל נחמיאס, רועי ששון, אורנה כץ ושרון מלכי-שמש.
סרטה הארוך השני של סוקי היה "קרוב לבית", בבימויין של וידי בילו ודליה הגר (2005), בסרט היא גילמה את המפקדת דובק.
על תפקידה בסרט הייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית תפקיד המשנה.
הסרט מספר על שתי חיילות חיב"ה (היום מג"ב), סמדר לוי (סמדר סייר) ומירית (נעמה שנדר) שעורכות בדיקות ביטחוניות לערבים בירושלים ומתקשות לעשות זאת.
סוקי מגלמת את דמותה של סרן ליאת דובק, המפקדת שלהן שמנסה להחדיר בהן משמעת.
סוקי שיחקה בסרט "שמור על ילדתי" (2011) של דינה פרלשטיין, המיועד לציבור החרדי.
סוקי משחקת את סמירה, דודתה הסורית של נטלי.
במסגרת תפקיד זה דיברה בסרט בערבית-סורית.
בסרט משחקות גם אוולין הגואל, רותם זיסמן-כהן וגאיה טראוב.
ב-2012 שיחקה בסרט הסטודנטים של אפרת קופמן "למה השמש".
הסרט זכה בשני פרסים בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים.
אירית סוקי הצטלמה לסרט "חלונות 2000" של יעקב איילי.
זהו סרט בתמונות על אהבה, רב-משתתפים, שכל תמונה מספרת את סיפורו של זוג אחר, שברקע מופיע חלון.
סוקי משחקת בחורה נשואה שמנהלת רומן עם האקס המיתולוגי שלה ומסתירה עיוות בידיה.
בסרט שיחקו גם שי אביבי, ברוריה אלבק, אבי קושניר, אייל רוזלס, שמיל בן-ארי ועוד.
סוקי שיחקה בסדרה "אמא ואבאז", ששודרה ב־HOT, בה מככבים יהודה לוי, מיה דגן ויפתח קליין.
הצטלמה לסדרה "בית המשאלות", בבימויו של חיים בוזגלו, ששודרה בערוץ הראשון.
סוקי כתבה בשיתוף עם מיכה סלקטר במסגרת פרויקט "סרטים מכאן" את התסריט לסרט הקולנוע "בת קול", אותו ביים אייל שיראי (2002).
הסרט הופק בידי הטלוויזיה בכבלים והוא עוסק בסיפור אהבתו של צייר חולה לב לבתו הצעירה של אדמו"ר ידוע, אשר כפרה באמונתה ויצאה בשאלה.
בסרט שיחקו מיכה סלקטר, יורם חטב וטינקרבל.
סוקי שיחקה בקלטת הילדים "אצבעות לי שתיים", לצידן של שרון אלימלך וקרן קירשנר.
סוקי עברה שני קורסים למשחק מול מצלמה אצל רותי דייכס, עברה קורס לקריינות רדיו וטלוויזיה באולפני גבע ולמדה בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי.
סוקי שייכת לאנסמבל תיאטרון תמונע.
במסגרתו שיחקה בהצגה "משחקי חברה" מאת ובבימויו של ניצן כהן, שזכה עליה בפרס מחזאי הפרינג' לשנת 2005. לצידה השתתפו ניסו כאביה, דביר בנדק, עירית נתן-בנדק ומיכאל טפליצקי.
שיחקה בהצגה "פרויקט ג'בליה" שהציגה בפסטיבל עכו 2006 ובהמשך שיחקה בתיאטרון תמונע.
היא מלמדת משחק מול מצלמה בסטודיו של גלית רוזנשטיין ובאופן פרטי.
שנה הצגה תיאטרון/חברת הפקות מחזאי במאי 2002 תמונות פסטיבל תיאטרון קצר אילן תורן 2005 משחקי חברה אנסמבל תיאטרון תמונע ניצן כהן 2006 פרויקט ג'בליה פסטיבל עכו ואחר כך בתיאטרון תמונע אלדד גלאור שלומי ליברמן 2007 מסעותיה של נועה מועלם במסגרת פסטיבל צו קריאה 2 אורלי קצף-רובינשטיין2025חדר משלהתיאטרון הסימטהרון ישועהעירית פרנק
רות אירית מאירי (נולדה ב-26 באוגוסט 1950) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
מאירי, בתם של יעקב (יָשָה) מאירי-קנטורשצ'יק, פסנתרן קלאסי וג'אז, ודרורה דרורית (לבית גרינברג), זמרת אופרה (סופרן קולורטורה).
מאירי בוגרת סטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנת 1972 הופיעה במופע "חור בהשכלה" שהועלה על ידי הסטודיו של ניסן נתיב.
הופיעה ב"להקת האוניברסיטה" - להקת בנות שהוקמה בזמן מלחמת יום הכיפורים למטרת הופעה לחיילים בבסיסי חיל האוויר, והמשיכה להופיע אחרי המלחמה.
בסוף שנות ה-70 הופיעה בתיאטרון העממי של אלי שגיא, יחד עם בעלה דאז מנשה ורשבסקי.
בשנים 1979-1980 הופיעה בהצגות "זוגות לבילוי משותף" ו"הריון משותף".
בשנת 1982 הופיעה בהצגה לילדים קריוס ובקטוס.
שיחקה בקאמרי בהצגות "יסורי איוב" (מנהלת הקרקס), אמדאוס (קתרינה קווליירי הזמרת), מעגל הגיר הקווקזי, כמו גם בתיאטראות מסחריים.
שיחקה בתיאטרון הסימטה בהצגות "התפוז המכני", "גאווה ודעה קדומה" ו"אבסורד.
הופיעה בסרטי הקולנוע "המשכנע", "מיכאל שלי", "שדר מן העתיד" (דוד אבידן), מסג'יסט הצמרת", "כשנותנים - קח!", בסרט "הקול בסדר" (יעל הספרית), אשר זכה במקום הראשון ויצג את ישראל בלוס אנג'לס, בתחרות העולמית "פרויקט סרטים של 48 שעות" בשנת 2012 ועוד.
הופיעה בטלוויזיה ב"רמזור", בתפקיד מנהלת בי"ס ברנר, בסרט "פרקי אליק" (חברתו יעל), כאמא במספר תוכניות של "קשר משפחתי" ועוד.
אירית מאירי נישאה ב-1975 לשחקן מנשה ורשבסקי והיא אם לשניים.
פרס שחקנית השנה על שם מיכאל גור לשנת 1974
מלגות קרן התרבות אמריקה ישראל בשנים 1972-1969
אֵירָכטָס (באירית: Oireachtas, או Oireachtas Éireann – "הפרלמנט האירי") הוא הרשות המחוקקת של אירלנד.
שני הבתים של האירכטס (באירית: Tithe an Oireachtais)
ה"דאל" (Dáil Éireann – דאל אירן הבית התחתון)
ה"שאנד'" (Seanad Éireann – הסנאט האירי - הבית העליון)
בתי האירכטס שוכנים בבית ליינסטר שבדבלין, ארמון דוכסי ליינסטר שנבנה באמצע המאה ה-18. הדאל הנבחר באופן ישיר על ידי העם, הוא הגוף החזק ביותר מבין חלקי האירכטס.
המונח אירכטס לקוח מהמילה בשפה האירית העתיקה airech, שמשמעותה "אציל".
השימוש הראשון במונח זה לרשות המחוקקת היה במסגרת מדינת אירלנד החופשית.
הדאל, הבית התחתון, נבחר בבחירות ישירות וכלליות על ידי כלל אזרחי אירלנד ואזרחי הממלכה המאוחדת שהם תושבי אירלנד מעל גיל 18. הבחירות מתקיימות כל חמש שנים לכל הפחות.
יחד עם זאת, ניתן לפזר את הדאל בכל עת על פי בקשתו של הטישך (ראש הממשלה).
הבחירות לדאל מתקיימות על פי ייצוג יחסי בשיטת הקול היחיד הנייד.
השאנד לא נבחר ישירות אלא כולל מגוון של חברים שנבחרים או מתמנים בכמה דרכים.
43 סנאטורים נבחרים על ידי חברי מועצות וחברי הדאל, 11 ממונים על ידי ראש הממשלה ושישה ממונים על ידי שני מחוזות בחירה אוניברסיטאיים, סך הכול 60 סנאטורים.
נשיא אירלנד נבחר בבחירות ישירות על ידי העם לתקופת כהונה של שבע שנים ומכהן לכל היותר שתי תקופות כהונה.
יחד עם זאת, כפי שקרה מספר פעמים, אם יש מועמד יחיד לתפקיד הנשיא המוסכם על רוב המפלגות, לא נערכות בחירות והוא ממונה לתפקיד.
כדי שהצעת חוק תהפוך לחוק, היא חייבת להיות מאושרת קודם כל על ידי הדאל וברוב המקרים גם על ידי הסנאט (למרות שהדאל יכול לעקוף סירוב של הסנאט לאשר הצעת חוק) ולהיחתם על ידי הנשיא.
הצעות חוק לשינוי החוקה חייבות גם להיות מאושרות במשאל עם לפני שהן מוגשות לנשיא לחתימה.
ברוב המקרים הנשיא חייב לחתום על החוקים שאושרו על ידי שני בתי האירכטס, למרות שבסמכותו להעביר את רוב הצעות החוק לעיונו של בית המשפט העליון לבחינת התאמתן לחוקה.
סמכויות הסנאט מוגבלות למעשה לעיכוב אישורם של החוקים יותר מאשר הטלת וטו על אישורם.
לפיכך, הדאל הוא המדרג הגבוה של החקיקה באירלנד.
לאירכטס מוקנות הסמכויות הבלעדיות הבאות:
חקיקה, כולל סמכות לאשר החלטות כלכליות הקשורות לתקציב.
להציע הצעות לשינויים בחוקה, הכפופות לאישור במשאל עם.
הקמת כוח צבאי או כוח מזוין.
לאפשר להסכמים בינלאומיים להפוך לחלק מחוקי המדינה.
להעביר חוקים מסוימים עם הגבלה אקטריטוריאלית.
כאשר מוכרז מצב חירום, להעביר כל חוק שהוא מוצא לנכון.
חוקים לא תקפים אם הם סותרים את החוקה.
במקרה של סתירה בין חוקים, למשפט האיחוד האירופי יש עדיפות על פני חוקי האירכטס, כפי שמקובל בכל רחבי האיחוד האירופי.
מעשים לא יחשבו פליליים למפרע אם בזמן ביצועם הם לא היו בלתי-חוקיים.
לא ייחקק אף חוק שהעונש על הפרתו יהיה עונש מוות, גם בזמן חירום.
החוקים תופסים רק בתחומי הרפובליקה האירית ולא בצפון אירלנד או במקומות אחרים מחוץ לאירלנד.
באירכטס פועלות 13 ועדות משותפות, כלומר, שחבריהן כוללים חברים מהדאל וחברים מהסנאט (10 הוועדות הראשונות ברשימה מבוססות על הוועדות הייחודיות לדאל):
הוועדה המשותפת לחקלאות, מזון וים.
הוועדה המשותפת לחינוך ולהגנה חברתית.
הוועדה המשותפת לסביבה, תרבות ולגיילטאכט (האזורים דוברי האירית).
הוועדה המשותפת ליחסים עם האיחוד האירופי.
הוועדה המשותפת לכספים, להוצאה ציבורית ולרפורמות.
הוועדה המשותפת ליחסי חוץ ולסחר חוץ.
הוועדה המשותפת ליישום הסכם יום שישי הטוב.
הוועדה המשותפת לתעסוקה, יוזמה וחדשנות.
הוועדה המשותפת לחוק, הגנה ושוויון.
צוות העבודה של יושבי הראש של הוועדות.
המונח אירכטס מקורו בשפה האירית ומשמעותו המקורית היא ככל הנראה היועצים של המלים הקדומים של מלכי אירלנד.
מונח זה משמש ככינוי לשני פרלמנטים בהיסטוריה האירית.
האירכטס הנוכחי – בית המחוקקים של הרפוליקה האירית, הקיים מאז שנת 1937 ובית המחוקקים שהיה קיים ברציפות לפניו, האירכטס של מדינת אירלנד החופשית בין השנים 1937-1922.
הפרלמנט העתיק ביותר באירלנד היה הפרלמנט האירי, שנוסד במאה ה-13, כגוף מחוקק עליון של הלורדים של אירלנד והוא התקיים עד ל-1801. פרלמנט זה משל על החלק של אירלנד שהיה בשליטה אנגלית, שבתחילה היה מוגבל לעיר דבלין ולערים הסובבות אותה, אך מאוחר יותר התרחב לשטח האי כולו.
במלחמות השושנים הייתה אהדתה של אירלנד נתונה לבית יורק האנגלי (אשר הוכרת בקרב בוסוורת' ב-1485 על ידי הנרי השביעי מבית טיודור), והגיעו הדברים לידי כך שהמתחזים להיות צאצאים לבית יורק - פרקין וורבק ולמברט סימנל קיבלו סיוע של צבא אירי אשר ניסה לעלות על לונדון על מנת להמליכם.
נציגו של המלך הנרי השביעי, אציל בשם פוינינגס נשלח להשליט סדר.
עד מהרה אסר את "הרוזן הגדול" של אירלנד, שלחו לאנגליה, וב-1492 הכריח את הפרלמנט האירי לחוקק חוק האוסר עליו לקבל כל חוק או תקנה, או אף להתכנס, ללא הסכמתו המוקדמת של הכתר האנגלי.
במשך מאות השנים הבאות, היה הפרלמנט האירי כפוף לפרלמנט של אנגליה ובהמשך לפרלמנט הבריטי.
פרלמנט זה כלל את מלך אירלנד, שהיה למעשה מלך אנגליה, את בית הלורדים (הבית העליון) של אירלנד ואת בית הנבחרים (הבית התחתון) של אירלנד.
ב-1800 פיזר הפרלמנט האירי את עצמו, כאשר בעקבות מעשי שוחד נרחבים בקרב חבריו, הוא אימץ את חוק האיחוד, שנכנס לתוקף ב-1 בינואר 1800.
הפעם הבאה שבה התקיימה באירלנד רשות מחוקקת הייתה רק ב-1919. היה זה פרלמנט חד-ביתי שנוסד על ידי הרפובליקנים ונקרא דאל אירן (Dáil Éireann – האספה האירית).
פרלמנט מהפכני זה היה בהגדרתו הרשות המחוקקת של כל האי.
ב-1920, במקביל לפרלמנט זה, יסדה ממשלת בריטניה את הפרלמנט של "שלטון הבית" (Home rule) וקראה לו "הפרלמנט של דרום אירלנד".
בכל אופן, פרלמנט זה הוחרם על ידי רוב הפוליטיקאים האירים וכלל את המלך, את בית הנבחרים ואת הסנאט.
הפרלמנט של דרום אירלנד פוזר רשמית ב-1922, עם הקמתו של האירכטס על פי חוקתה של מדינת אירלנד החופשית.
האירכטס של מדינת אירלנד החופשית היה מורכב באופן רשמי מהמלך (מלך בריטניה) ושני בתים, שנקראו כמו אלה שבאו אחריהם: הדאל אירן, שנקרא אז "בית הנציגים" (Chamber of Deputies) והסנאט האירי.
בכל אופן, הפרלמנט של המדינה החופשית פוזר ב-1935 והאירכטס הנוכחי הוקם ב-1937 לאחר אישורה של חוקת אירלנד במשאל עם.
שידורי דיוני האירכטס בטלוויזיה החלו ב-1990 ושידורי הוועדות החלו ב-1993. מאז 2005 ניתן לצפות בדיוני שני בתי האירכטס באינטרנט.
ערוץ האירכטס (Oireachtas TV) הוא ערוץ טלוויזיה דיגיטלי.
מאז חוק השידור שנחקק ב-2009 הוא משדר את דיוני הבתים והוועדות.
ב-15 בנובמבר 2011 הוא החל את שידוריו הניסיוניים.
ב-22 בספטמבר 2014 נפתחו השידורים בערוץ הייעודי המאפשר גישה בלתי אמצעית לפעילות האירכטס ליותר ממיליון בתי אב ברחבי אירלנד.
למרות שסעיף 3 של חוקת אירלנד, כפי שאומצה בשנת 1937, מתייחס ל"זכות של הפרלמנט ושל הממשלה שהוקמו על פי חוקה זו להפעיל את שיפוטם" על כל האי האירי, הוא גם מציין שזכות זו תלויה ועומדת ב"איחוד מחדש של הטריטוריה הלאומית" ושהחוקים שיחוקק האירכטס לא ייושמו בצפון אירלנד.
לפיכך, לא נעשו מאמצים רציניים לייצוג של צפון אירלנד בדאל.
לאחרונה טענה מפלגת שין פיין כי נציגים של הפרלמנט של צפון אירלנד, של הפרלמנט הבריטי ושל הפרלמנט האירופי, צריכים להשתתף בדיוני הדאל, גם אם ללא זכות הצבעה.
ב-2005 הציע ראש הממשלה ברטי אהרן שחברי הפרלמנט הבריטי מצפון אירלנד יוכלו להשתתף בדיוני הדאל.
בכל אופן, ההצעה זכתה להתנגדות מקשת רחבה של מפלגות האירכטס כולל מהמפלגות השותפות לקואליציה של אהרן.
רק שין פיין, שנאבקה להשיג את המרב מהצעה זו, תמכה בה, והמפלגה המתונה יותר, מפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית (SDLP) הגדירה את ההצעה כצעד אחד קדימה.
ההצעה זכתה גם לביקורת בתקשורת.
אירית רוב-לוי (נולדה ב-1957) היא פסנתרנית ישראלית.
אירית רוב-לוי למדה באקדמיה למוזיקה בתל אביב אצל אריה ורדי, וסיימה שם בתואר אמן בהצטיינות.
בהמשך למדה באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה אצל הנס גרף.
כפסנתרנית סולנית ניגנה עם תזמורות שונות באירופה - באוסטריה, גרמניה, צרפת, הולנד והונגריה, וכן בקנדה ובדרום אפריקה.
בישראל הופיעה עם כל התזמורות הגדולות, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בניצוח זובין מהטה.
בין השאר השתתפה בביצוע הבכורה העולמי של "אריות וברקרולות" מאת ליאונרד ברנשטיין בתל אביב ובלונדון, בנוכחות המלחין.
אירית רוב-לוי מופיעה גם ברסיטלים ומשתתפת בנגינת מוזיקה קאמרית, וערכה הקלטות לרדיו עם שלישיית עידן, שאותה ייסדה בשנת 1996 עם הכנרת אורה שירן והצ'לן שמואל מגן.
רוב-לוי מנהלת את תוכנית מפתח של התזמורת הפילהרמונית הישראלית לחינוך מוזיקלי לילדים ונוער.
1995 - תקליטור עם החלילן יוסי ארנהיים ועוד נגנים ראשיים מן התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
2004 - תקליטור נוסף באותו הרכב.
2005 - תקליטור של יצירות מאת מירב הדר ואירנה סבטובה בנגינת אירית רוב-לוי.
אירית רחמים (נולדה ב-7 בינואר 1974) היא משפיענית רשת, אושיית אופנה ומפיקת אירועים ישראלית.
בעת הולדתה, אמה הביולוגית מסרה אותה לבית יתומים.
בהיותה בת חצי שנה, ברטין ואורי רחמים, ישראלים ממוצא עיראקי, אימצו אותה וגידלו אותה בישראל.
כנערה, החלה לרקוד בלהקת הרקדנים הצעירים בחולון, ולאחר מכן ניהלה להקת רקדניות משלה.
לאחר שאמה נפטרה ב-9 בדצמבר 1992 ולאחר מכן אביה, רחמים זכתה לסיוע מצד אהובה ויצחק ברזילי שעסקו בארגון תצוגות אופנה והפקות אחרות.
מ-2004 החלה להפיק אירועים באופן עצמאי, וכיום היא אשת עסקים ובעלת חברה לארגון והפקת אירועי יוקרה כגון חתונות, אירועי בר מצווה, בת מצווה, ואירועי יוקרה נוספים וכן בית ספר ללימודי קורסים בהפקת אירועים ותדמית.
רחמים מוכרת גם כמשפיענית רשת ואושיית אופנה.
ב-2011 ניצחה את העונה החמישית של תוכנית המציאות "הישרדות איי קמרינס" בערוץ 10, כשבגמר זכתה ברוב קולות המושבעים בתואר השורדת האחרונה, וכן הוענק לה הפרס הגדול על סך מיליון ש"ח.
ב-2019 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי של הוט "גולסטאריות", בעונתה השביעית.
ב-2021 השתתפה בתוכנית המציאות "משחקי השף" ברשת 13, במסלול ה-VIP.
בשנים 1994–2001 רחמים הייתה נשואה ליורם חזן.
ב-2002 רחמים נישאה בשנית לכדורגלן העבר לירון בסיס, ונולדו להם שני ילדים משותפים.
בסיום מסיבת הרווקות שלה בתל אביב, התרחש הפיגוע בסי פוד מרקט.
היא הסתתרה, ובזכות כך לא נפגעה בגופה.
כשהיו נשואים שינתה את שמה לאירית רחמים-בסיס.
בשנים 2015–2023 רחמים הייתה בזוגיות וידועה בציבור של איש העסקים המיליונר, עמוס לוזון.
בנובמבר 2022 רחמים חשפה כי היא מתמודדת עם התמכרותה לקניות וסיפרה על הטיפול שעברה בשל כך.
רחמים התגוררה בעבר ברמת אביב ולאחר מכן במגדלי you ובשנת 2023 עברה להתגורר בדופלקס גן בצפון העיר בתל אביב.
אירית דקל היא שחקנית, מנחה, יוצרת וזמרת ישראלית.
אירית דקל נולדה ברחובות וגדלה בחיפה.
לאחר שביצעה שנת שירות כבת גרעין בקיבוץ שדה בוקר התגייסה לצה"ל ושירתה כלוחמת בגדוד קרקל.
לאחר שחרורה, למדה בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים ולאחר מכן בבית הספר למשחק בית צבי, וסיימה את לימודיה בשנת 2010. בנוסף ללימודיה בבית צבי למדה פיתוח קול בסגנונות ג'אז, קלאסי ולאדינו.
היא שיחקה בהצגה דו רה מו בתיאטרון המדיטק.
בשנת 2011 הצטרפה לתיאטרון גשר ושיחקה בו בהצגות "מראט המסכן שלי", "פְּרִימָדוֹנָה" ו"הלוך ושוב".
בשנים 2012–2014 הגישה לצד יענקל'ה מנדל את התוכנית "נפגשים בשישי" בערוץ הראשון של רשות השידור.
שיחקה בסדרה "שנות ה-80", בתפקיד אחייניתו של מרסל (אריק משעלי).
בשנים 2013–2016 יצרה והשתתפה במופע בשם "בואנה הבנות" מופע מחווה לשירי חוה אלברשטיין.
ב-2014 הוציאה יחד עם המוזיקאי אלדד ציטרין את האלבום last of songs הכולל חידוש לשירי בלוז וג'אז אמריקאים מתחילת ומאמצע המאה ה-20. הפרויקט אליו הופיע בישראל ובאירופה בשנים 2014 -2016.
ב-2015 השתתפה בסדרה איפה אתה חי?
בתפקיד עליזה, וביצעה אף את שיר הנושא של הסדרה.
בסוף שנה זו עברה דקל ללונדון.
היא ביצעה הופעות בבריטניה והופעות כמופע הפותח של האמנית ההולנדית קארו אמרלד.
בשנת 2016 שודר הסרט הדוקומנטרי "יהודיה" אותו יצרה דקל וביימה רוני אבולעפיה.
ב-2017 יצא אלבומה השני Hello המכיל מספר סוגות ביניהן רוק ופרוגרסיב רוק.
אירית חמו (נולדה ב-1961) היא אמנית ישראלית, זוכת פרס רפפורט לאמנית בכירה לשנת 2026.
חמו נולדה בירושלים וגדלה בשכונת בקעה.
ב-1982 נסעה ללימודי אמנות בבית הספר לאמנות ע"ש גון הרון באוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית ולאחר שנה שבה לישראל והמשיכה את לימודי האמנות במדרשה לאמנות.
מאז סיום לימודיה מציגה בתערוכות יחיד וקבוצתיות, במוזיאונים ובגלריות בישראל ומחוצה לה.
חמו היא אמנית קונספטואלית העוסקת בנושאים כגון תעתיקים, חורבות מודרניות, אמנות מתכלה.
יוצרת בעזרת מכונות, לעיתים באופן מיקרי, ומשתמשת בחומרים תעשייתיים, משרדיים, וזמניים.
באופן עקבי מביאה חמו אמירה פוליטית, חברתית, ושנויה במחלוקת.
חמו היא אמנית רדיקלית העוסקת בפרדוקסים הטמונים בקיום האנושי בכלל והאמנותי בפרט.
האמצעים האמנותיים בהם היא בוחרת כגון נייר העתקה, אבק, גזרי וצילומי צמחים, נועדו לחזק את אמירותיה ולנפץ את האמונה בנצחיותה של האמנות או ביכולתו של האמן ליצור יצירה שהיא ה"מקור".
היא מנכיחה לצופה את ארעיותו בעולם ומונעת מרוכשים פוטנציאלים את האחיזה הנצחית על יצירותיה.
"השפע גם מחצין ריקבון, החיים מחצינים את המוות".
בשנת 1998 צילמה סרט דוקומנטרי של מסע עם פסל בדמות עגל.
את הפסל נשאו שתי צעירות ברחובות תל - אביב ואיסטנבול.
בשנת 2000 השתתפה בפרויקט יצירה משותף לאמנים גרמנים וישראלים שהתקיים בהמבורג, גרמניה, ביחד עם האמניות הישראליות יהודית סספורטס, חנה סהר ואסנת אביטל.
ב־2009 הציגה תערוכה בשם "יום קצר בלוסטאנג'לס" בו הציגה סדרת קולאז'ים העשויים דימויי צמחים אותם חתכה מאיספור מגזינים בסכין דמוי איזמל מנתחים ואותם תפרה זה לזה.
"חמו נעה במרחב שבין כאוס לשליטה..הטבע האמיתי אל מול בריאתו המחודשת..גם השימוש החוזר בנייר הוא מעניין בהקשר זה כשהוא משמש ליצירה של "יערות" אותם משמישים כדי ליצור אותו".
בשנת 2015 נערכה תערוכת יחיד של חמו בשם "שירוקו" בסדנאות האמנים, תל אביב, בה הציגה עבודת וידאו ומייצב.
המיצב היה אולם אטום שנבנה בתוך מרחב הגלריה ובתוכו נשבה כל חצי שעה סופת אבק מתוך שואב אבק, אשר כיסתה וגילתה חפצים קטנים אשר יצרו אשליה של דימוי אורבני.
בשנת 2017 השתתפה בתערוכה הקבוצתית "בעיות השעה" (אוצר: דורון רבינא), בה הוצבה עבודתה "סופה 8 שמי, תיאטרון ירושלים", העשויה מאבק.
לפי הסכם עם המוזיאון, לא נותר זכר לעבודה עם סיום התערוכה.
מאז 1997 מלמדת במחלקה לאמנות בבצלאל, בה היא משמשת מרצה בכירה.
בינואר 2026 זכתה בפרס רפפורט לאמנית בכירה לשנת 2026. הפרס כולל סכום של 35,000 דולר ומימון תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות, מלווה בקטלוג.
בנימוקי חבר השופטות להענקת הפרס נכתב, בין היתר: "לאורך שלושה עשורים יצרה אירית חמו גוף עבודה מרשים, כשהיא נעה בין רישום, פיסול, קולאז' ומיצב.
המשותף לכלל יצירתה הוא בחירה עקרונית לפעול באמצעות מנגנונים של מקריות, כאוס ואי־שליטה, ושימוש בחומרים שוליים, מתכלים ויומיומיים".
1994 - אובייקטים, גלריה נגא, תל אביב.
1995 - הגלריה של המחלקה לאמנות, אקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים
1996 - 'אהוווווו', גלריה דביר, תל אביב
1997 - אוי שושנה, הגלריה של המדרשה לאמנות, קלמניה
2001 - ג'וליאן, סדנאות האמנים תל אביב
2003 - תומאס הקטן, תיאטרון תמונע, תל אביב
2005 - להתבונן בעין אחת מקרוב, מוזיאון אשדוד לאמנות, אוצר: יונה פישר
2006 - אירית חמו ויואב אפרתי בבית טיכו, מוזיאון ישראל, ירושלים
2007 - S/M/XL, מבטים על זמן עבודה, המכללה האקדמית אורנים
2008 - Come Prima, פרויקט משותף עם אפרת נתן, גלריה רוזנפלד, תל אביב
2009 - יום קצר בלוסטאנג'לס, גלריה עינגע לאמנות עכשווית תל אביב
2015 - שירוקו, גלריה סדנאות האמנים, תל אביב
2017 - פיקניק, גלריה עינגע לאמנות עכשווית, תל אביב
2021 - גן יצחק, דנה גלריה לאמנות, קיבוץ יד מרדכי
2024 - רואים ירוק רואים שקוף, ביתן איל עופר, מוזיאון תל אביב לאמנות, אוצרת:איה מירון
2021 - סופה (בעקבות מרדכי גומפל), צילום הצבה מתוך התערוכה "הדרך שבה אנו שורדים", אוצרת: אירנה גורדון, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2017 - סופה 8, שמי (תיאטרון ירושלים), צילום הצבה מתוך התערוכה "בעיות השעה", אוצר: דורון רבינא, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, מוזיאון תל אביב לאמנות
2017 - "בעיות השעה", ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זממנו, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2016 - "אופק חדש לאופקים חדשים", משכן לאמנות, עין חרוד
2015 - "רשמים", הביאנלה לרישום, בית האמנים, ירושלים
2015 - "והזוכים הם", תערוכת זוכי פרס שרת התרבות והספורט לאמנות ועיצוב 2014 שנפתחה ב-13 בינואר 2015
2014 - "אוסף מוזיאון חיפה לאמנות: שושלות", מוזיאון חיפה, חיפה
2013 - "יומן אבק", מוזיאון ישראל ירושלים
2011 - "החיים: הוראות שימוש", מוזיאון ישראל, ירושלים 2010,
"חיי מדף", מוזיאון חיפה, חיפה
2010 - "Philagrafika", פילדלפיה, אוצר: חוסה רוקה
2009 - "עשויים להפליא", מוזיאון ישראל, ירושלים אוצרת: סוזן לנדאו, "נחמה", גלריה עינגע, תל אביב אוצר: דוד עדיקא
2008 - "Otras Floras", גלריה נרה רוזלר, סאו פאולו, ברזיל אוצר: חוסה רוקה
"מר גוסקין", Art TLV, תל - אביב
אמנות עכשווית ממוזיאון ישראל, בית מאני בתל אביב.
אוצרים: אמיתי מנדלסון וטליה עמאר
"ובסוף נמות", אמנות צעירה בשנות ה-90 בישראל, מוזיאון הרצליה לאמנות.
2007 - "דרום דרום", מוזיאון נחום גוטמן, תל אביב, אוצרת: טלי תמיר
"להתבונן בעצים ולא רק לראות את היער", גלריה גבעון, תל אביב אוצר: רפי לביא
"רשמים", הביאנלה לרישום, בית האמנים, ירושלים
2006 - "בעילום שם", המשען החדש לאמנויות, אוניברסיטת חיפה
"שושלת", הגלריה של מכללת ספיר, שדרות
"אמנים ישראלים למען דו - קיום בחברה טובה יותר", מרכז אל בקאאה, יפו
"האמיני יום יבוא", גלריה אום אל פחם:גלריה סמטה פלונית, תל אביב: גלריה רוזנפלד, תל אביב
"Action Express", גלריה קלישר, תל אביב אוצרת: נעמי אביב
2001 - אוסף ארתורו שוורץ, מוזיאון ישראל, ירושלים
"Walk About", אמנים ישראלים וגרמנים, מוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית: קמפנאגן, המבורג.
2005 - ג'סי 5, אבי סבח - פרויקט נדבך לאמנים צעירים, בית האמנים, ירושלים פרסים ומלגות
2014 - פרס פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית
2006 - פרס מוזיאון ישראל לאמנות ולעיצוב לשנים 2004–2005: פרס קבוצת אי.
2005 - מענק מפעל הפיס, קרן רבינוביץ, קרן אייזן פיקרד, שווייץ.
2003 - קרן אמריקה ישראל, קרן אייזן פיקרד, שווייץ, משרד התרבות, המבורג, גרמניה (תוכנית שהייה), בזל, שווייץ (תוכנית שהייה)
1999 - פרס שר המדע התרבות והספורט.
1996 - פרס עידוד היצירה, משרד החינוך והתרבות.
1992 - פרס האמן הצעיר, משרד החינוך והתרבות.
גלריה אולברייט נוקס, ניו יורק, Charles W.
ארתורו שוורץ (אוסף מוזיאון ישראל)
מוזיאון תל - אביב לאמנות
2005 - "אמנות לעם" מוציאה לאור בחמש מאות עותקים ספר - אמן של אירית חמו בשם "Bon Voyage" חתום על ידי האמנית
2009 - אירית חמו יום קצר בלוסטאנג'לס, הוצאת עינגע גלריה לאמנות עכשווית
2017 - יוצאת לאור "הגדת היובל", אותה מעטרים איוריה המקוריים של אירית חמו.
"אוי שושנה" מיצג וידאו ארט, מוצג בגלריית המדרשה בית ברל, 1998.
"ברחובות שלנו", על השרון, "ברחובות שלנו".
אירלנד באירוויזיון 1970 השתתפה עם השיר "All Kinds of Everything" שבוצע על ידי הזמרת דנה.
השיר זכה במקום ה-1 עם 32 נקודות.
זה היה הניצחון הראשון של אירלנד באירוויזיון.
אירוע בחירת השיר של אירלנד לאירוויזיון 1970 התקיים ב-1 במרץ 1970. היא שודרה בשידור חי מאולפני RTA בדבלין.
שמונה שירים התחרו על ייצוג אירלנד בתחרות האירוויזיון 1970. השיר הזוכה נקבע על ידי 10 מושבעים אזוריים ברחבי אירלנד.
הזמרת דנה נבחרה לייצג את אירלנד בתחרות עם השיר "All Kinds of Everything", לאחר שניצחה בתחרות במקום ה-1 עם 23 נקודות.
דנה הופיעה בסדר ה-12 (והאחרון) על הבמה, אחרי גרמניה.
אירלנד ניצחה בתחרות והגיעה למקום ה-1 עם 32 נקודות.
10 נקודות9 נקודות8 נקודות7 נקודות6 נקודות בלגיה שווייץ5 נקודות4 נקודות3 נקודות2 נקודות1 נקודות הולנד הממלכה המאוחדת ספרד גרמניה
נקודות שהוענקו על ידי אירלנד
ציוןמדינה3 נקודות צרפת הממלכה המאוחדת2 נקודות גרמניה1 נקודות בלגיה שווייץ
אירלנד באירוויזיון 1980 השתתפה עם השיר "What's Another Year" שבוצע על ידי הזמר ג'וני לוגן.
השיר זכה במקום ה-1 עם 143 נקודות.
זה היה הניצחון השני של אירלנד באירוויזיון.
אירוע בחירת השיר של אירלנד לאירוויזיון 1980 התקיים ב-9 במרץ 1980. היא שודרה בשידור חי מאולפני RTA בדבלין.
הזמר ג'וני לוגן נבחר לייצג את אירלנד בתחרות עם השיר What's Another Year", לאחר שניצח בתחרות במקום ה-1 עם 40 נקודות.
ג'וני לוגן הופיע בסדר ה-17 על הבמה, אחרי צרפת ולפני ספרד.
אירלנד ניצחה בתחרות והגיעה למקום ה-1 עם 143 נקודות.
12 נקודות10 נקודות8 נקודות7 נקודות6 נקודות בלגיה
שוודיה הולנד5 נקודות4 נקודות3 נקודות2 נקודות1 נקודות פורטוגל איטליה
ציוןמדינה12 נקודות שווייץ10 נקודות אוסטריה8 נקודות לוקסמבורג7 נקודות פורטוגל6 נקודות הממלכה המאוחדת5 נקודות גרמניה4 נקודות יוון3 נקודות צרפת2 נקודות איטליה1 נקודות הולנד
אירלנד באירוויזיון הילדים 2018 השתתפה עם השיר "IOU" אותו ביצעה טילור היינס.
השיר סיים במקום ה-15 עם 48 נקודות.
החצי הגמר הראשון התקיים ב-14 באוקטובר 2018, שבו ראיין אושונסי היה שופט אורח.
בסיום חצי הגמר הראשון, המתמודדים סאיב סקלי וג'סיקה דולאן עברו לשלב הגמר.
החצי הגמר השני התקיים ב-21 באוקטובר 2018, שבו לינדה מרטין הייתה שופטת אורחת בתחרות
סדר אמן שיר תוצאה מספר כוכבים 01 Cailíní K.L.L.
בסיום חצי הגמר השני, המתמודדים שרה קני וקרי אן מק'קרי עברו לשלב הגמר.
החצי הגמר השלישי התקיים ב-28 באוקטובר 2018, שבו בריאן קנדי היה שופט אורח.
בסיום חצי הגמר השלישי, המתמודדים קורה הרקין ואנה ואווה עברו לשלב הגמר.
בחצי הגמר הרביעי התקיים ב-4 בנובמבר 2018, שבה דסטין טורקיה היה שופט אורח.
בסיום חצי הגמר הרביעי, המתמודדים שאניה ליין רולו וטיילור היינס עברו לשלב הגמר.
הגמר שודר ב-11 בנובמבר 2018. נייאם קוואנאגה היה שופט אורח.
סדר אמן שיר מקום 01קרי אן מק'קרי"Aisling"לא עברה 02טיילור היינס"IOU" עברה 03קורה הרקין"Cibé saol atá romham"לא עברה 04שאניה ליין רולו"Cuimhnigh ar na Réaltaí" עברה 05 אנה ואווה "Táimid le chéile"לא עברו 06קרי אן מק'קרי"Tóg mo lámh"לא עברה
לדו-קרב הגמר עלו המתמודדים שאניה ליין רולו וטיילור היינס עברו לשלב הגמר.
לדו-קרב הגמר עלו שני מתמודדים.
הם התחרו אחד בשני על ייצוג אירלנד באירוויזיון הילדים 2018.
סדר אמן שיר תוצאה 01 שאניה ליין רולו "Cuimhnigh ar na Réaltaí" המפסידה 02 טיילור היינס "IOU" המנצחת
טילור היינס הופיעה בסדר ה-9 על הבמה, אחרי בלארוס ולפני סרביה.
אירלנד סיימה במקום ה-15 עם 48 נקודות.
חבר השופטים12 נקודות10 נקודות8 נקודות7 נקודות6 נקודות5 נקודות4 נקודות3 נקודות2 נקודות1 נקודות גאורגיה
אירלנד קיבלה 36 נקודות מהצבעה מקוונת.
אירית עירית הוא סרט קומדיה רומנטית ישראלי משנת 1985 בבימויו של נפתלי אלטר שכתב את התסריט ביחד עם אסי דיין, עם חנן גולדבלט, אירית אלטר וליאורה גרוסמן בתפקידים הראשיים.
התסריט שכתב נפתלי אלטר מבוסס על סיפור מאת אשתו אירית אלטר, ועירית ריזילי אשתו של חברו אושיק לוי.
העלילה היא אודות שתי שכנות בעלות שם דומה, המקנאות אחת בגורל השנייה.
האחת נשואה לא באושר והאחרת חופשייה אך מחפשת חיי משפחה יציבים, ולבסוף הן מתחלפות בתפקידיהן.
אירית שור (אירית אלטר) נשואה לד"ר בני שור (חנן גולדבלט), כירורג בבית חולים ולהם שני ילדים: רוני (רוני פינקוביץ'), תלמיד בבית ספר תיכון ודפנה (מיכל עובדיה).
היא עקרת בית מסורה למשפחתה וחושדת כל הזמן בבעלה שבוגד בה.
מול דירתם גרה עירית כץ (ליאורה גרוסמן), עורכת דין רווקה ומשוחררת שמחליפה גברים לעיתים קרובות.
בני ורוני נוהגים להציץ בחשאי למקלחת שלה בעת שהיא מתקלחת.
אירית מקנאה באורח החיים של עירית ומנסה ללמוד קצת ממנה, אך מגלה שאינה יכולה לשאת את המחשבה שתבגוד בבעלה.
לאחר ששמשון (אריה צ'רנר), עבריין משוחרר, חודר לדירתה של עירית שייצגה אותו ומתוודה על אהבתו אליה, נקרא בני לעזור לה לסלק אותו על ידי התחזות לחבר שלה איתו היא עתידה להתחתן.
לאחר ששמשון מסתלק, נשאר בני בביתה אך אירית מפתיעה אותו ומונעת מהשניים להמשיך בבילוי במיטה.
אירית המתוסכלת מבקשת מעירית שתכיר לה גברים.
לאחר ניסיון כושל מסדרת לה עירית פגישה עם עו"ד וינשטיין (יוסי וירז'נסקי) אך אירית טועה ונכנסת לרכב לא נכון בו נוהג אריק (דב גליקמן).
היא אומרת לו שאינה זונה אלא רוצה לממש צורך לשכב עם גבר מחוץ לנישואים.
אריק מסכים כאשר הוא מתוודה בפניה שגם הוא נשוי, ומעוניין באותו דבר.
שניהם נכנסים לחדר במלון ומקיימים סקס נלהב.
אירית משתפת בחוויותיה את עירית וממשיכה להיפגש עם גברים תוך הסוואה שהיא בחוג ציור.
עירית מתייאשת מהגברים הסובבים אותה ורוצה חיים יציבים.
כעבור מספר שנים מתחלפים התפקידים - עירית מתחתנת עם ד"ר שור ומטפלת במשפחתו ובצאצא המשותף שלהם ואירית עוברת לדירתה, חיה חיים חפשיים ומחליפה גברים מדי פעם.
כעת ד"ר שור נוהג להציץ לחדר המקלחת הסמוך אל אשתו לשעבר המתקלחת...
שחקןתפקיד חנן גולדבלט ד"ר בני שור אירית אלטר אירית שור ליאורה גרוסמן עו"ד עירית כץ רוני פינקוביץ' רוני שור מיכל עובדיה דפנה שור דב גליקמן אריק גידי גוב מדריך טיולים אריה צ'רנר שמשון יוסי וירז'נסקי עו"ד וינשטיין
אירית וייסמן מינקוביץ (נולדה ב-22 באוקטובר 1952) היא סופרת ילדים ומשוררת, מנחה כתיבה יוצרת לילדים, מופיעה בבתי ספר יסודיים, גנים וספריות, ומרצה לגננות והורים.
הוריה, מירה ונתן-ניסן מינקוביץ, רופאה וקמעונאי; לאירית אח בכור.
אירית וייסמן מינקוביץ נולדה ב-1952 בלבוב שבאוקראינה.
במאי 1957 עלתה ארצה עם משפחתה וגדלה בקריית טבעון.
החל מ-1972 מתגוררת בקריית חיים, נשואה לצביקה וייסמן, בעבר הנדסאי אלקטרוניקה ברפא"ל ואם לשני ילדים.
במהלך השנים עבדה כאחראית אספקת המים וקשרי לקוחות במקורות, מפרץ חיפה.
מאז שנת 1991 וייסמן מינקוביץ מקיימת מפגשי סופרת ושעת סיפור בליווי זמרת-מלחינה בגני ילדים, בתי ספר יסודיים, ספריות, מתנ"סים, בחינוך המיוחד ובמגזר הערבי.
מופיעה במסגרת סל תרבות ארצי, פמי וקרן קרב.
עובדת עם החינוך המיוחד, מדריכה הורים בנושא קירוב הילדים לספר ובהפעלת דמיון, עורכת השתלמויות לגננות, מנחה ערבי משוררים וסופרי ילדים, מובילה פרויקטים של כתיבה יצירתית לילדים ומספרת סיפורים למבוגרים.
עד כה (2025) פרסמה 29 ספרי ילדים וארבעה ספרי שירה למבוגרים.
המחיזה וביימה 17 מספרי הילדים שלה ומשחקת אותם במפגשים השונים.
סיפוריה ראו אור בעיתוני הילדים: ראשית קריאה, כולנו, פשוש, קנגורו ופילון ובחוברת הדרכה של מט"ח.
הם שודרו בטלוויזיה בערוץ הראשון, ערוץ 2 והופ!.
שיריה למבוגרים ראו אור בכתבי העת: מבוע, מאזנים, אפריון, גלים, פסיפס ועתון 77 ושודרו ברדיו ברשת א' ובקול המוסיקה.
שיריה תורגמו לרוסית והתפרסמו בעיתונים יומיים בישראל בשפה הרוסית וראו אור באנתולוגיות.
וייסמן מינקוביץ תרגמה מרוסית לעברית שירי ילדים ושני מחזות עבור תיאטרון הבובות "מיליטרון" והוצגו בבתי הספר וגני הילדים ברחבי ישראל.
חברה באגודת הסופרים, בסומליו"ן, ובאקו"ם.
"תחרות ארצית לשירה וסיפור" לאנשים עם מוגבלויות.
מקום ראשון בתחרות ספורי ילדים מטעם אגודת "דגש".
קוסם השינה(קריית גת: דני ספרים, 2021, תשפ"א),זכה בפרס איורים רמי טל.
קסם פלא בשמיים, (קריית גת: דני ספרים, 2024, תשפ"ה) עריכה -עפרה גלברט אבני, איורים-אירנה פוליאק.
נדב בעקבות הכדור השובב,(הוצאת ספור פשוט, 2025),איורים AI.
שפה מדברית (תל אביב : רשפים, תשנ"ב 1992) בסיוע קרן רון אדלר וקרן תרבות חיפה.
ציפור מעמידה פנים (תל אביב : ספרי עתון 77, תשע"א 2010) < ציור הכריכה - חן וייסמן; עריכה: לאה שניר > בסיוע קרן תרבות חיפה.
אירלנד באירוויזיון 1987 השתתפה עם השיר "Hold Me Now" בביצוע של ג'וני לוגן.
RTÉ, רשות השידור האירי ארגנה את התחרות לבחירת נציג אירלנד באירוויזיון בה התמודדו תשעה שירים, התחרות נערכה בתיאטרון גאייטי שבדבלין והונחתה על ידי מרטי וואלן והזמר מרטי שייצג את אירלנד באירוויזיון 1973, השופטים היו מומחים מתחום המוזיקה.
אירלנד השתתפה באירוויזיון 2019, שהתקיים במאי 2019 בתל אביב.
שרה מקטרנן נבחרה לייצג את אירלנד עם השיר "22".
ב-8 במרץ 2019 נבחרה שרה מקטרנן לייצג את אירלנד.
באותו יום נבחר גם השיר "22" להשתתף בתחרות.
אירלנד השתתפה בחצי הראשון של חצי הגמר השני של התחרות.
אירלנד הופיעה בסדר 1–9 על הבמה.
השיר של אירלנד לא נבחר לעלות לגמר.
במהלך הצבעות המדינות, הוענקו 12 נקודות על ידי אירלנד לשוודיה.
במהלך הגשת ניקוד השופטים המקצועיים, פתחה נציגת אירלנד שינייד קנדי בברכה "ערב טוב אירוויזיון", בניגוד לנוהג ולפרוטוקול ("ערב טוב ישראל/תל אביב") שבו נקטו נציגי יתר המדינות.
אִירְלִיַאבַה (באוקראינית: Ірлява; ברוסית: Ирлява; בהונגרית: Ungsasfalva, אוּנְגְשַשְפַלְוַוה, או Orlyava, אוֹרְלִיַאבַה; בסלובקית: Orľava, אוֹרְלַבַה; בצ'כית: Orlova, אוֹרְלוֹבַה) הוא כפר במחוז משנה אוז'הורוד במחוז זקרפטיה באוקראינה.
הכפר שוכן על גדות נחל סטארה , יובל של נהר לאטוריצה, כ-27 קילומטרים דרום-מזרחית לעיר אוז'הורוד, בירת המחוז.
האזכור הראשון של הכפר, תחת השם אורליאבה, הוא משנת 1417.
הכפר היה שייך לאימפריה האוסטרו-הונגרית עד להתפרקותה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בשנים הראשונות שלאחר המלחמה האזור השתייך להונגריה וב-1920 עבר כמו יתר זקרפטיה לידי צ'כוסלובקיה.
ב-1939 האזור סופח על ידי הונגריה אשר החזיקה בו עד לשלבי הסיום של מלחמת העולם השנייה, עת נכבשה על ידי גרמניה הנאצית.
לאחר המלחמה האזור עבר לשליטת ברית המועצות עד שב-1991 ברית המועצות התפרקה והאזור עבר לשליטת אוקראינה.
ככל הנראה היהודים הראשונים החלו לשבת בכפר בסוף המאה ה-18. הקהילה החלה לגדול באופן משמעותי במהלך המאה ה-19 ומסוף המאה ואילך התייצבה על אזור 90 איש.
בתקופה הצ'כוסלובקית עסקו יהודים מהכפר בחקלאות ובמסחר.
רדיפת היהודים בשואה החלה עם הכיבוש ההונגרי ב-1939, ומאז חלק מהיהודים נלקחו לעבודות כפייה או לשירות כפוי בצבא ההונגרי בחזית המזרחית, ומרביתם לא שרדו.
לאחר מכן, בדומה למקומות רבים בהונגריה, גורשו משפחות ללא אזרחות הונגרית לקמניץ-פודולסקי, שם הם נטבחו ביחד עם אלפי יהודים מתושבי העיר בחודש אוגוסט.
ב-16 באפריל 1944, יום לאחר חג אחרון של פסח וכחודש לאחר הכיבוש הגרמני, היהודים שנותרו בכפר רוכזו והועברו לאחד מהגטאות שהוקמו באזור.
כעבור כחודש הם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, שם מרביתם נרצחו והניצולים לא שבו לכפר.
אירית רומנו קופר (13 בינואר 1929 - 23 בספטמבר 2021) הייתה סופרת ישראלית.
בתקופת השואה נדדה כילדה בין כפרים והגיעה למנזר בו חיה בשם מושאל.
תקופה זו היא הרקע לכתיבתה לבני נוער וגם למבוגרים.
במקצועה הייתה מורה ובהמשך הפכה לאשת עדות בבתי-ספר, ביד ושם, ובמכון משואה.
קופר נולדה בעיירה מינסק-מזובייצקי שבפולין בשם אירקה לוין וכונתה גם איטה או איטל'ה.
בתעודת לידה שהשיגה מכומר פולני נקראה בולסלבה קובלצ'יק.
היו לה שלוש אחיות, משפחתה נספתה בתקופת השואה, והיא היחידה ששרדה.
ב-13 בספטמבר 1939, נכנסו הגרמנים לעירה.
בשנת 1940 קיבלו היהודים הוראה להיכנס לגטו.
בתחילה היה הגטו פתוח ללא גדר וחומה.
אמה זיסל הייתה נושאת סחורה על הגב, ומוכרת בכפרים בסביבה או בשוק.
האחות הגדולה ולפעמים גם אירקה, היו יוצאות עם האם לכפרים.
באביב 1942 אמה של אירקה העבירה אותה מהגטו לאיכר פולני בהבטיחה לבוא בסתיו ולקחתה הביתה.
אירקה לא ידעה על חיסול הגטו באוגוסט 1942; היא נשארה בכפר והפולנים לא סיפרו לה.
היא הייתה רועת צאן בכפר.
בכפר נודע שהיא יהודייה, והמשפחה גירשה אותה.
אירקה נדדה בין הכפרים, לימדה את עצמה להתפלל כמו הנוצרים, עד שהגיעה למנזר איגנצוב (7.5 ק"מ מהעיר מינסק-מזובייצקי).
במנזר היא נשארה עד תום המלחמה בזהות הבדויה שהשיגה בתקופת נדודיה.
בתום המלחמה נקלטה אירקה בבית היתומים הלנובק שבלודז' שם התארגנה קבוצה לקיבוץ מעפילים, משם עברה עם הקבוצה למחנה העקורים פלדפינג שבגרמניה ליד מינכן.
במחנה העקורים אורגנה קבוצה גדולה של בני-נוער לעלייה לארץ שהפליגה מנמל מרסיי באוניית המעפילים יגור כשעל סיפונה 754 עקורים מאירופה, רבים מהם בני-נוער.
האונייה נתפסה על ידי הבריטים והמעפילים גורשו למחנות המעצר בקפריסין - שם שהו שלושה חודשים.
לאחר מכן קיבלו הנערים והנערות אישור כניסה לארץ-ישראל ובהגיעם לנמל חיפה בשנת 1946 נשלחו לשבועיים למחנה המעצר בעתלית.
קבוצת עליית הנוער ואירית קופר בתוכה יצאה לקיבוץ דן.
שם חזרה לרעות את הצאן.
היא חזרה לקיבוץ אך מאחר שלא אישרו לה יציאה ללימודים עזבה את הקיבוץ בחוסר כול (קורותיה וקשייה בתקופה זו מסופרים בספרה "תרמיל וזוג נעליים").
בין השנים 1952–1953 למדה הוראה בסמינר למורים בכפר הנוער בן שמן בתקופת ניהולו של אריה סימון.
לאחר מכן הקימה משפחה עם בעלה מארק רומנו והם קבעו את ביתם בהרצליה.
בשנים 1971 - 1975 למדה וסיימה תואר ראשון בספרות עברית והיסטוריה של עם ישראל מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
במשך שלושים שנה עבדה כמורה ברמת השרון ובהרצליה.
בשנת 1980 פרשה מן ההוראה.
משנת 1977 הוציאה לאור 25 ספרים.
רובם לבני נוער וכמה מהם רומנים למבוגרים.
אירית ראתה ייעוד בכתיבה והעברת הסיפור לדורות הבאים.
זו גם הסיבה שבאותן שנים החלה למסור עדות בבתי-ספר ובמכונים העוסקים בתקופת השואה.
רוב שעותיה הוקדשו לכתיבה ומסירת עדות.
בקצה היער, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ז.
כחלוף הכל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תש"מ.
בטרם יבוא האביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1990.
אל אותם הכפרים, ידיעות ספרים, ספרי חמד, 1997.
בלילות שבת, תל אביב, ידיעות ספרים, ספרי חמד, 2000.
נעלה בכל הדרכים, דני ספרים, 2000.
את כועסת עליי?, אסטרולוג, 2001.
הכול בגלל המלחמה, דני ספרים, 2004.
תרמיל וזוג נעליים, אסטרולוג, 2004.
נשיט סירות נייר, הוצאת כרמל, תשס"ו 2005.
בטרם בוא המבול, כרמל, תשס"ח 2008.
טנגו באחד במאי, כרמל, תשע"ב 2011.
בין עצי היער, דני ספרים, 2012.
בסתיו אשוב הביתה, כרמל, תשע"ה 2015.
חיי סבתא שלי, בהוצאה עצמית, תשע"ה 2015.
רבים מספריה נכתבו בכתב ידה, והוקלדו בידי צביה אליאסי.
אירית דולב היא במאית ויוצרת דוקומנטרית, עורכת תוכן בתוכניות טלוויזיה ורדיו ועיתונאית ישראלית.
עבודותיה עוסקות בעיקר בתחומי החברה והתרבות.
הקימה את אתר העיתונות העצמאי "המקום הכי חם בגיהנום" והייתה העורכת הראשית שלו במשך חמש שנים.
דולב נולדה וגדלה בשכונת פרדס כץ בבני ברק.
למדה בתיכון בית הספר ויצו צרפת בתל אביב.
החלה את דרכה העיתונאית בשנת 1993 כמפיקה בצוות ההקמה של חברת החדשות של ערוץ 2. בהמשך דרכה הייתה תחקירנית בפרויקטים עצמאיים שונים.
בשנת 1996 לאחר הקמתו של ערוץ 8 היא מונתה לרכזת המערכת והמפיקה של תוכנית התרבות "ביתרבות" בהנחיית יאיר גרבוז, ובהמשך הייתה התחקירנית ורכזת המערכת של "8 היסטוריה" בהנחיית עופר שלח ששודרה בערוץ 8 ושל "8 תחקירים" בהנחיית העיתונאית בילי מוסקונה לרמן.
בשנת 1998 הייתה עורכת המשנה של תוכנית התרבות והאמנות "כרטיס ל-2" ששודרה בערוץ 2 בהנחייתו של אלדד זיו.
בשנת 2002 יצרה את תוכנית התרבות "נספח תרבות" עבור ערוץ 2 שאת הנחייתה הוביל העיתונאי דב אלפון.
במקביל שימשה כעורכת הראשית וכבמאית הסדרה לצד הבמאים גביראל ביבליוביץ ועידן לוי
התוכנית שאבה השראה מן התאוריה הקובעת כי בין כל אדם בעולם לכל אדם אחר מפרידות לכל היותר שש דרגות של הפרדה כדי לעבור בין מרואיינים עד לקישור בין שני אמנים שונים מאוד זה מזה.
התוכנית זכתה לבקורותעל הפורמט, התכנים והשפה החזותית הייחודיים שלה וזכתה שלוש פעמים, במועמדות לפרס אופיר בקטגוריה "תוכנית התרבות הטובה ביותר בטלוויזיה".