tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפברואר 2026 פישבורן הצטרף לצוות השחקנים של הסרט החדש ביקום "מגרש השדים" לצד סקרלט ג'והנסון.
הסרט מהווה אתחול מחדש לסדרת הסרטים ומציג סיפור שאינו המשך ישיר לסרט "מגרש השדים: המאמינים" משנת 2023. תפקידו של פישבורן בסרט טרם נחשף לציבור.
פישבורן התחתן לראשונה עם השחקנית האג'נה מוס ונולדו להם 2 ילדים, השחקן לנגסטון יליד 1987 ושחקנית סרטי מבוגרים לשעבר מונטנה ילידת 1991.
לאחר גירושיו ממוס הוא נישא בשנת 2002 לשחקנית ג'ינה טורס ובתם דלילה נולדה בשנת 2007.
בשנת 2017 התגרש פישבורן מטורס.
+שניםסדרהתפקידהערות1986–1990Pee-wee's Playhouseקאבוי קארטיס1989המשווה (אנ')קייסי טיילורפרק: "Race Traitors"2008–2011CSIריימונד לנגסטון 2013–2015חניבעלג'ק קרופורד 2014–2021שחור-כזהארל ג'ונסון2017Madibaנלסון מנדלה3 פרקים2021מק'גרוברבארט פאזוסתפקיד ראשי; 8 פרקים2024דוק ריברס6 פרקים2025המכשףרג'יסTBAMarvel's Moon Girl and Devil Dinosaurביונדרסדרת אנימציה עתידית של ערוץ דיסני
לורנץ "לארי" הארט (Lorenz "Larry" Hart; 2 במאי 1895 - 22 בנובמבר 1943) היה פזמונאי יהודי אמריקאי.
נודע כחברו של ריצ'רד רוג'רס לצמד רוג'רס והארט.
צמד זה כתב מחזות זמר בברודוויי ולמעלה מ-500 שירים, בהם: Blue Moon",, "The Lady Is a Tramp", "Bewitched, Bothered, and Bewildered", "Falling in Love with Love", ו-"My Funny Valentine", שהפכו לסטנדרטים של ג'אז ולאבני-פינה בספר השירים האמריקאי הגדול.
לורנץ הארט נולד בהארלם למשפחת מהגרים יהודים.
בעת לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 1919 פגש את ריצ'רד רוג'רס והשניים החלו לשתף פעולה.
עד מהרה היו לזוג כותבי שירים מבוקש בסמטת טין פאן.
ב-1925 כתבו את המחזמר הראשון שלהם לברודוויי.
הארט כתב בדרך כלל את מילותיו למוזיקה של רוג'רס, הוא השתמש בקצב פנימי הנובע ממילים מרובות הברות (למשל Bewitched, Bothered, and Bewildered) ובתחכום צורני ותוכני.
הארט נאבק כל חייו עם נטיתו ההומוסקסואלית, דבר שהביא אותו לאלכוהוליזם שגרם לחוסר תפקוד לקראת שנת 1943. בשנה זו החל רוג'רס לשתף פעולה עם אוסקר המרשטיין, כאשר הארט עדיין היה בחיים.
חמישה ימים לאחר העלאה-מחדש של המחזמר "ינקי מקונטיקט" אותו כתב עם רוג'רס, נפטר מדלקת ריאות בודד בדירתו שבניו יורק.
בשנת 1948 הפיקו אולפני MGM את הסרט הביוגרפי "מילים ולחן" ("Words and Music"), בכיכובו של מיקי רוני שגילם את דמותו של הארט.
הסרט ייפה מאוד את מציאות חייו העגומה של הארט והתייחס אליו כדמות רומנטית.
לורנצו גאפה (Lorenzo Gafà, 1638–1703 או 1704) היה אדריכל בן מלטה, אשר פעל בה ויצר בסגנון אדריכלות הבארוק.
גאפה נולד בעיר בירגו והתגורר בה משך כל חייו.
הוא החל את דרכו כפסל, ועסק בעיקר ביצירות דתיות לכנסיותיה של מלטה, דוגמת בתי מקהלה, איקונוסטאזיסים ומזבחים.
באמצע המאה ה-16 הוא נשלח על ידי האבירים ההוספיטלרים לרומא כדי לפקח על בנייתו של מזבח השיש עבור קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בוולטה, אך יש חוקרים החולקים על כך, וטוענים כי מעולם לא עזב את מלטה.
בשנות ה-60 של המאה ה-17 החל לגלות עניין באדריכלות, ובין היתר תכנן את קתדרלת פאולוס הקדוש במדינה (1697–1703), את כנסיית ספינתו הטרופה של פאולוס הקדוש בוולטה (1666–1680), את כנסיית הסריה בפלוריאנה (1676) ואת קתדרלת עליית הבתולה בוויקטוריה שבאי גוזו (1697).
בנוסף מיוחס לו תכנונם של כנסיות ומבני ציבור רבים נוספים באיים, לבדו או עם אחרים.
למרות כישרונו, הניסיונות שערך בבניית כיפות הוכחו כלא מוצלחים, ורבות מהכיפות שתכנן חייבו בנייה מחדש או שיפוצים מקיפים.
לורנס קולְברג היה פסיכולוג אמריקאי, ממוצא יהודי, מרצה באוניברסיטת שיקגו ואוניברסיטת ניו יורק, שנודע בעיקר בשל תאוריית שלבי ההתפתחות המוסרית שהגה.
קולברג נולד בעיירה ברונקסוויל במדינת ניו יורק, לאבא יהודי - גרמני, ולאמא נוצרית - גרמנית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, סייע להעפלה לארץ ישראל, כאשר שימש כעוזר מהנדס באוניית משא שהבריחה מעפילים לחופי הארץ.
הוא חזר בהמשך לביקור בישראל ב-1969, במסגרת מחקרו אודות המוסריות של צעירים ביישובים שיתופיים.
קולברג היה סטודנט מצטיין באוניברסיטת שיקגו, וסיים תואר ראשון בתוך שנה אחת, ב-1948. ב-1958 קיבל את תואר הדוקטור.
תחילה לימד פסיכולוגיה כעוזר הוראה בשנים 1956–1961 באוניברסיטת ייל.
ב-1960 נישא ללוסי סטיגברג; לזוג היו שני בנים.
ב-1962 עברה המשפחה לאוניברסיטת שיקגו, שם הרצה קולברג בפסיכולוגיה התפתחותית.
ב-1967 עבר לאוניברסיטת הרווארד, שם הרצה עד 1977 בתחום החינוך והפסיכולוגיה החברתית.
קולברג החל להתעניין בהתפתחות מוסרית במהלך לימודיו לתואר דוקטור.
הוא התרשם מתאוריית ההתפתחות המוסרית של ז'אן פיאז'ה, ובעבודת הדוקטורט שלו הרחיב את שלושת שלבי ההתפתחות של פיאז'ה לשישה, לאחר מחקר בו ראיין 72 ילדים אודות דילמה מוסרית שהציג בפניהם וניתח את סוגי החשיבה המוסרית שאפיינו אותם בכל גיל.
תאוריה זו הביאה לו פרסום רב, אך גם ביקורת רבה בקרב החוקרים.
ב-1971 עבד קולברג בבליז, שם חלה במחלה שליוותה אותו ב-16 השנים הבאות עם תסמינים של כאב כרוני, שהשפיעו עליו פיזית ונפשית ותרמו לדיכאון שחווה לאורך שנותיו האחרונות.
הוא המשיך לחקור ולפתח את התאוריות שלו ולפרסם ספרים ומאמרים.
ב-1974 יזם הקמת מספר בתי ספר פנימיים בתוך מוסדות שונים בארצות הברית (בהם בית כלא לנשים בקונטיקט ובמסגרת תוכנית למניעת נשירה מבתי ספר ברובע הברונקס בניו יורק, וכן בבית ספר תיכון אחד בצרפת), בהם יכלו החניכים לדון בדילמות מוסריות שונות.
עם זאת, התוכניות לא החזיקו מעמד לאחר מותו.
ב-17 בינואר 1987, חנה קולברג בקצה רחוב ללא מוצא בווינתרופ, מסצ'וסטס, מול נמל התעופה לוגן בבוסטון.
הוא השאיר את ארנקו עם תעודה מזהה במושב הקדמי של מכוניתו הלא נעולה וככל הנראה נכנס לנמל בוסטון הקפוא.
מכוניתו וארנקו נמצאו תוך מספר שבועות, וגופתו נמצאה זמן מה לאחר מכן, עם הפשרת החורף המאוחרת, בביצת גאות ושפל על פני הנמל בסמוך לקצה מסלול הנחיתה בשדה התעופה לוגן.
לאחר שגופתו של קולברג אוששה ומותו אושר, סטודנטים ועמיתים לשעבר פרסמו גיליונות מיוחדים של כתבי עת אקדמיים כדי להנציח את תרומתו לפסיכולוגיה התפתחותית.
1. אוריינטציה של ציות ועונש – בשלב זה האדם מתקשה לראות את שני הצדדים של הסיטואציה, ונוטה להתעלם מכוונת האנשים בה ולהתמקד יותר בצורך לציית לחוק, בשל פחד מעונש מדמויות סמכות.
החוק צריך להיאכף באופן שווה על כולם וחובתו של כל אדם בחברה לשמור על החוק, כי הוא חיוני לשמירת הסדר החברתי, ואם כולם לא יצייתו - הסדר החברתי יתמוטט.
הביקורת המשמעותית ביותר שספג קולברג על התאוריה שלו הייתה של קרול גיליגן, שטענה בספרה "בקול שונה", כי קיימת בה הטיית מגדר כלפי נשים; גיליגן יצרה תאוריה אלטרנטיבית, שמתייחסת גם למושגים כגון הדאגה לאחר, שלטענתה מנחים נשים יותר מגברים בשיקוליהן המוסריים.
לורנס קלמן הוא רב אורתודוקסי ומרצה בינלאומי.
כתב מגוון ספרים וביניהם, "Permission to Believe" ("רשות להאמין", בהוצאת "תרגום", ירושלים, 1990), "Permission to Receive" ("רשות לקבל", בהוצאת "תרגום", ירושלים, 1994) ו-"To Kindle A Soul" ("להאיר נשמה" בהוצאת "תרגום" ירושלים, ובהוצאת "ליויתן", 2001).
קלמן גם תרגם את הטקסט הקלאסי של תאוריית הפדגוגיה "לנטוע ולבנות" (בהוצאת "Feldheim" / "פלדהיים", 1999).
פירושו בעניין טיעון העד, הדן בהשלכות התאולוגיות של מעמד הר סיני, נחשב לחדשני.
לורנצו אינסינייה (באיטלקית: Lorenzo Insigne; נולד ב־4 ביוני 1991 בפראטאמג'ורה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקיצוני בפסקארה ובנבחרת איטליה.
אינסינייה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של נאפולי, וב־24 בינואר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון לאחר שעלה כמחליף במקומו של חרמן דניס במשחק נגד ליבורנו.
לאחר כמה שבועות הושאל לקאבסה.
בעונת הושאל לפוג'ה ובמהרה הפך לשחקן מוביל בקבוצה, כאשר במדיה כבש 19 שערים בעונה זו.
בעונה שלאחר מכן מונה מאמן פוגיה דאז זדנק זמאן למאמנה של פסקארה והחליט לקחת עמו את אינסינייה.
אינסינייה היה אחד השחקנים המשמעותיים באותה עונה שבסופה העפילה פסקארה לסרייה א', ונבחר גם לשחקן העונה בסרייה ב'.
בתחילת עונת חזר אינסינייה לנאפולי, ובעונה זו כבש חמישה שערי ליגה.
בעונת כבש שלושה שערי ליגה, ובגמר הגביע האיטלקי כבש צמד שערים מול פיורנטינה והוביל את קבוצתו לזכייה בגביע.
ב־6 באוקטובר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי , בה גם כבש בניצחון 2–7 על ליכטנשטיין.
אינסינייה נכלל בסגל הנבחרת הצעירה למשחקי אליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה בישראל ביוני 2013, וכבש שער אחד במשחק הראשון נגד אנגליה.
ב־11 בספטמבר 2012 ערך הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת מלטה.
את שער הבכורה שלו בנבחרת הבקיע ב־14 באוגוסט 2013, במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה.
אינסנייה נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2014.
ביולי 2021 זכה עם נבחרת איטליה ביורו 2020. במהלך הטורניר כבש אינסינייה שני שערים.
שחקן החודש בסרייה א': מרץ 2021
לורנץ בהלר היה כירורג ואורתופד אוסטרי.
לצידם של מרטין קירשנר, גרהרד קינטשר, לודוויג רהן, היינריך בירקלה דה לה קאמפ ואחרים נמנה עם חלוצי הכירורגיה הטראומתולוגית.
הוא פיתח שיטות טיפול מיוחדות בשברי עצמות.
על שמו קרואים סימן בהלר במניסקוס, מסמר בהלר, הווית בהלר (שמדידתה בצילום רגל עוזרת באבחונם של שברי עקב), וסד בהלר-בראון.
בהלר ניהל את בית החולים AUVA בווינה, בריגטנאו, שנקרא לאחר מכן על שמו בית החולים הטראומתולוגי "לורנץ בהלר".
לורנץ בהלר נולד בשנת במשפחה של בעלי מלאכה אוסטרים בוולפורט, פורארלברג.
מגיל 5 ידע שהוא רוצה להיות כירורג.
בילדותו נהג לבצע נתיחות בצפורים קטנות ובסנאים.
בגיל 11 גזר לורנץ בהלר מהמגזין "Das interessante Blatt" צילום שביצע וילהלם רנטגן בעזרת קרני X על ידה של אשתו.
הנער הדביק את הצילום על ספר הקריאה שלו.
באותה שנה נרשם לסמינר הנסיכותי-ארכיבישופי לבנים בבריקסן (ברסאנונה).
אחרי שנתיים עזב את הסמינר ונרשם לבית הספר התיכון בברגנץ, שבו נאלץ להישאר כיתה.
אחרי בחינות הבגרות בשנת 1905 התחיל לימודי רפואה באוניברסיטת וינה.
בשנת 1910 בזמן שעבר בסטאז'ר בבית החולים בברגנץ הכיר את אשתו לעתיד, פולדי זטארי, שעבדה שם כאחות.
ב-1 ביולי 1911 סיים בהלר את התואר דוקטור לרפואה בווינה.
בשנת 1911 ושוב מאוחר יותר בשנים 1919 ו-1920 עבד בהלר בקליניקה של הכירורג יוליוס הוכנג, שלימד כפרופסור באוניברסיטת וינה.
הוכנג היה אחד הרופאים הראשונים שפתח בקליניקה שלו מחלקה לכירורגיית טראומה.
אחרי ספטמבר 1911 בהלר עבד כרופא זוטר בבית החולים בבולצאנו ובאפריל 1913 בטצ'ן דן דר אלבה, בימינו דייצ'ין.
בשנת 1914 הוא נסע לכנס בינלאומי לכירורגיה בניו יורק.
בדרך לכנס פגש את העמית הבלגי אלבן למבוט, שסיפר לו על השיטות הכירורגיות בטיפול שברי עצם.
לאחר מכן שהה בהלר זמן קצר במאיו קליניק ברוצ'סטר, מינסוטה, בה פגש את צ'ארלס הוראס מאיו.
מאיו סיפר לו עת המרכזים לטיפולים בשברים שפעלו בלונדון ובליברפול.
לא היו כאלה בארצות הדוברות גרמנית.
עם מכתב המלצה ממאיו, עמד בהלר לפנות לאבותנוט ליין, רופא בלונדון, שנמנה עם המובילים בטיפול הכירורגי האורתופדי.
אולם פריצת מלחמת העולם הראשונה מנעה ממנו לממש תוכנית זו.
הקריירה בימי מלחמת העולם הראשונה
בגיל 29 בהלר התנדב לשרת ככירורג צבאי.
שרת קודם בחזית הרוסית, אחר כך על הנהר איזונצו, בחזית הרי הדולומיטים.
בשנים 1914–1916 עבד במתקן הרפואי החטיבתי מספר 8 של ציידי ההרים המלכותיים מטירול.
באוגוסט 1916 התמנה ככירורג ראשי בבית חולים צבאי לפציעות קלות בבולצאנו.
אף על פי שלא הורשה לטפל בשברי עצמות הוא קיבל גם מקרים של שברים ואחרי הצלחות קיבל היתר לפתיחת תחנה מיוחדת ל"שברי ירי של העצמות ומפרקים" (Spezialabteilung für Knochenschussbrüche und Gelenkschüsse).
באותה מחלקה הצליח לורנץ בהלר לממש כמה מרעיונותיו פורצי הדרך: כל פעולה מקצועית עברה סטנדרטיזציה, נעשו רישומים לצורך ניתוחים סטטיסטיים בבוא הימים, מידע חיוני נרשם על הגבס, והמטופלים מוינו לפי סוג פגיעתם הפיזית, אלו שהיו מסוגלים לבצע עבודות מסוימות נדרשו לעזור בפעילות בית החולים.
בהלר התרשם לרעה מהכאוס ששרר בבתי חולים צבאיים אחרים, שבהם המאושפזים שכבו בערבוביה, מה שהקשה על הטיפול בהם.
למשך זמן קצר נפל בהלר בשנת 1918 בשבי איטלקי והצטרך לעבוד ככירורג יועץ בבתי חולים צבאיים איטלקיים.
בתקופה שבין מלחמות העולם - הקמת בית החולים AUVA
בשובו לאוסטריה ביקש בהלר להקים מחלקות מיוחדות לטיפולים בפצועים.
הוא פנה למוסד לביטוח תאונות העבודה AUVA (אאופ"א) (Arbeiterunfallversicherungsanstalt) וניסה להסביר את היתרונות (הרפואיים והכלכליים כאחד) שיפיק מוסד זה מבעלותו על בית חולים מסוג זה.
למרות שהמוסד הסכים עם תוכניתו של בהלר, היא לא הייתה יכולה להתגשם עד שנת 1925. בית החולים AUVA נפתח ב-1 בדצמבר 1925 ברחוב וברגאסה 2–6 בווינה.
בהלר, שעבד עד אז ככירורג בבולצאנו ובבריקסן, התמנה למנהלו.
שמו של בהלר ככירורג הלך לפניו גם בחוץ לארץ, בעוד כמה מעמיתיו בווינה היו עוינים כלפיו.
בעידוד בחרבה הרפואית האמריקאית בווינה (AMA) חיבר בהלר בשנת 1929 את המהדורה הראשונה לספרו הקלאסי על שברי העצמות ועל טכניקות מודרניות לטפל בהם, תחת הכותרת "הטיפול בשברים".
ב-29 במרץ 1930 קודם בהלר לתפקיד מרצה בכיר באוניברסיטת ווינה.
הוא לימד כירורגיה וטיפול בטראומה.
ב-3 באוגוסט 1936 התמנה לפרופסור שלא מן המניין.
מעט יודעים על חייו בימי השלטון הנאצי.
אחרי סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית (אנשלוס), ב-25 במאי 1938 הצטרף בהלר למפלגת השלטון הנאצית.
בקיץ 1939 נמנה עם 13 רופאים מאוניברסיטת וינה (7 פרופסורים ו6 מרצים) שחתמו על עצומת מחאה נגד העברת החברה האמריקאית הרפואית מווינה ללונדון.
בימי מלחמת העולם השנייה, עבד בהלר, בין השאר, ככירורג יועץ בשרות הצבא הגרמני – הוורמאכט, ובבית החולים רודולף בווינה, שבו ניהל את המחלקה הכירורגית ובית חולים צבאי מיוחד לשברי עצמות.
למרות חברותו במפלגה הנאצית הקריירה הרפואית, המדעית ובתחום ההוראה של בהלר המשיכה ללא מכשולים.
בשנת 1954 התמנה כפרופסור מן המניין באוניברסיטת וינה.
הוא המשיך לכהן כמנהל בית החולים AUVA עד שנת 1963.
בנו, ירג בהלר, כירורג אף הוא, ניהל את בית החולים בשנים 1970–1983.
את מטרות אלה יש להשיג לדעתו על ידי האמצעים הבאים:
הפעלת תנועה פעילה של כל חלקי הגוף האחרים אך תוך כדי הימנעות מגרימת כאבים
בהלר דחה שיטות טיפול מיושנות שהיו עדיין פופולריות בתקופתו: השימוש בחשמל, באוויר חם ובעיסוי.
הוא דגל בדרך כלל בטיפול השמרני בשברים, אך לא שלל אופציות ניתוחיות כשהן נדרשו.
בשנת 1942 נכח בהלר במפגש עם ראש שרותי הבריאות של הרייך השלישי בקרסנודר, שבו השתתפו זאורברוך, הנדלוזר, פריי וואכסמוט שדנו בעד ונגד הנהגת המסמר החדש של קינטשר לפרקטיקה האורתופדית.
לבסוף דעתו של בהלר הכריעה את הכף לחיוב השיטה.
1915 - צלב האביר של מסדר פרנץ יוזף
1917 עיטור צלב ההצטיינות של הצלב האדום האוסטרי
מדליה צבאית להצטיינות של האימפריה האוסטרו-הונגרית
מדליית הצלב האדום של פרוסיה
1940 - חבר האקדמיה הגרמנית למדעים לאופולדינה
1957 - יקיר עיירת הולדתו וולפורט.
- אחרי קבלת התואר תרם בהלר מספר פרסים להישגים מיוחדים בבתי הספר של העיירה
1959 - העיטור האוסטרי למדע ולאמנות
1964 - מדליית זהב של פורארלברג
1965 - טבעת הכבוד של העיר וינה
1972 נפתח בבניין החדש של בית החולים לטראומה, שנקרא לפי שמו - בית החולים לרפואת חירום לורנץ בהלר
רחוב ברובע 20 של וינה (בריגיטנאו) נקרא על שמו.
בהלר היה חבר כבוד ב-33 איגודים מדעיים ואחרים ברחבי העולם.
בשנת 1957 עמד להגיש מועמדותו לנשיאות אוסטריה מטעם מפלגת החירות האוסטרית (שקמה שנתיים 1955) אולם הוחלף בסופו של דבר על ידי מועמד משותף של מפלגת העם האוסטרית ומפלגת החירות, וולפגנג דנק, גם הוא רופא.
בבחירות זכה המועמד הסוציאליסטי, אדולף שרף.
בית החולים לרפואת הטראומה שהקים נקרא על שמו
רחוב בעיר בולצאנו באיטליה ובית החולים האזורי שלו, הנמצא במספר 5 של הרחוב, נקראו על שמו
בית החולים במראנו באיטליה נקרא גם כן על שמו
1985 במלאת מאה להולדתו הדואר האוסטרי הנפיק בול עם דיוקנו
לורנץ בהלר פרסם מעל 400 מאמרים מדעיים.
1929 - Treatment of Fractures (הטיפול בשברים) לא זכה להערכה בהתחלה.
בתי דפוס לספרי רפואה סירבו בהתחלה לפרסמו.
לבסוף הספר הוצא לאור והודפס על חשבון מחברו, בסיוע מוכר הספרים וילהלם מאודריך.
למרות הבקורות השליליות של כמה עמיתים לתחום, בסופו של דבר הספר הפך לרב-מכר.
תורגם לשמונה שפות - אנגלית, ספרדית, צרפתית, איטלקית, רוסית, הונגרית, פולנית וסינית.
במהדורה הראשונה כלל 176 עמודים.
בהלר הרחיב ועידכן אותו ללא הפסקה.
(ההתמחות בטיפול בשברים בימי מלחמה, סוגיה בעיית חשיבות ממדרגה ראשונה מבחינה כלכלית)
(איך אנחנו מגנים על הפצועים מפני אמפוטציה ונכות קשה?)
(שברי עצמות וכירורגיית טראומה וקשריהם לסביבה)
(סנטוריומים לנפגעי טראומה, מחלקות לטראומה, קליניקות לטראומה)
In: Der Chirurg 15 (1) (1943): 8-13. (הצעה למסמור בתוך מח העצם לפי קינטשר בשברי ירי טריים של עצם הירך)
ספר לימוד על חבישה לאחיות, עוזרים, סטודנטים ורופאים.
לורנסו אנטוניו מלגארחו סאנאבריה (בספרדית: Lorenzo Antonio Melgarejo Sanabria; נולד ב-10 באוגוסט 1990) הוא כדורגלן פרגוואי המשחק בעמדת הקשר בליברטד.
הוא התחיל את הקריירה שלו במועדון 12 באוקטובר בגיל 19, כאשר רשם 19 הופעות בליגת העל והבקיע 7 פעמים.
ב-2010 קיבל זימון לאולימפיה מהבירה אסונסיון וכעבור עונה עבר לאינדפנדיינטה.
אחרי עונה מוצלחת עם 17 משחקים ו-8 שערים מלגארחו הצטרף לבנפיקה ליסבון תמורת 700 אלף יורו.
מיד לאחר המעבר לבנפיקה, מלגארחו הושאל לפאסוש די פריירה, שם הפגין יכולת טובה כשרשם 29 הופעות ו-10 שערים בליגת העל הפורטוגזית, מה שהפך אותו למלך השערים של הקבוצה לעונת 2011/12.
בתום העונה האריך מלגארחו את חוזהו עם בנפיקה עד לשנת 2018. בעונה הבאה הוא החל להופיע בהרכב באופן קבוע, כאשר ערך הופעת בכורה במדי בנפיקה ב-18 באוגוסט 2012 מול בראגה, שהסתיים בתיקו 2-2 כשאת אחד מהשערים לחובת קבוצתו כבש מלגארחו בשער עצמי.
ב-19 בספטמבר הוא הופיע לראשונה במשחק ליגת האלופות נגד סלטיק.
ביולי 2013 דווח על כך שמלגארחו קרוב להשאלה לליברפול עם רכישה מלאה בעתיד, אך עסקה זו לא בוצעה.
ב-2 בספטמבר מלגארחו חתם בקובאן קרסנודאר תמורת 5 מיליון יורו.
את שערו הראשון הוא הבקיע במשחק 1/16 גמר בגביע מול זבזדה ריזאן.
ב-28 בנובמבר 2013 הוא כבש צמד בניצחון 0-4 על סנט גאלן במסגרת שלב הבתים של ליגה האירופאית.
בקובאן מלגארחו הפגין יכולת לשחק במספר עמדות, כאשר הופיע במדי הקבוצה כמגן שמאלי, קשר שמאלי ואפילו כחלוץ.
ב-8 בפברואר 2016 חתם בספרטק מוסקבה ל-4.5 שנים.
ב-26 באוגוסט 2020 חתם לשנתיים בראסינג קלוב לאחר ששוחרר ללא תמורה מספרטק מוסקבה.
מלגארחו ערך הופעה אחת בנבחרת הצעירה של פרגוואי בשלב הבתים של אליפות העולם עד גיל 20. בנבחרת הבוגרת הוא ערך בכורה ב-14 בנובמבר 2012 במשחק ידידות מול גואטמלה.
לורנצו בופון (באיטלקית: Lorenzo Buffon; 19 בדצמבר 1929 – 25 בנובמבר 2025) היה כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת השוער.
בופון היה מגדולי שוערי קבוצת מילאן, במדיה שיחק מ-1949 עד 1959 ועמה זכה בארבע אליפויות איטליה.
הוא רשם 15 הופעות במדי נבחרת איטליה, וייצג אותה בטורניר מונדיאל 1962.
ללורנצו קרבה משפחתית לג'אנלואיג'י בופון.
לורנצו הוא בן דודו של סבו של ג'אנלואיג'י.
בופון החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של פורטוגרוארו, ועלה לקבוצת הבוגרים של המועדון בעונת .
לאחר עונה אחת עם פורטוגרוארו בליגות הנמוכות, עבר בופון לקבוצת הפאר מילאן.
עד מהרה תפס את המקום בין הקורות של מילאן, וכבר בעונת הבכורה שלו במועדון רשם 19 הופעות ליגה.
עונה אחר כך, בעונת , כבר היה לשוער הראשון הקבוע של הקבוצה וזכה עמה לראשונה באליפות איטליה.
באותה עונה זכו מילאן ובופון גם בגביע הלטיני, לאחר ניצחון בגמר על ליל.
בופון היה משחקניה האיטלקים המובילים של מילאן בשנות ה-50, שזכתה להצלחה רבה וזכורה גם בזכות שלישיית גרה-נו-לי ששיחקה אז במועדון.
בופון ומילאן זכו במהלך שנים אלו בארבע אליפויות איטליה ופעמיים בגביע הלטיני, וזכו להצלחה גם בגביע אירופה לאלופות.
הם העפילו לחצי גמר המפעל בעונת הבכורה שלו, עונת , שם נעצרו על ידי ריאל מדריד, ובעונת העפילו עד לגמר המפעל.
בופון פתח בשערה של מילאן לאורך כל משחקי הטורניר באותה עונה, אך החמיץ את משחק הגמר בו נוצחה מילאן 3:2 בהארכה על ידי ריאל מדריד.
בסך הכול רשם בופון 275 הופעות ליגה במדי מילאן, והוא זכור כאחד מגדולי שועריה בכל הזמנים.
לאחר שנפרד ממילאן עם זכייה באליפות, עבר בופון בעונת לגנואה.
הוא לא נותר במועדון זמן רב, ושיחק בו רק שלושה חודשים, בהם רשם 20 משחקי ליגה.
בסיום העונה, נשרה הקבוצה מהמקום האחרון בליגה לסרייה ב'.
בעונת , לאחר הקדנציה הקצרה בשערה של גנואה, חזר בופון למילאנו אך הפעם ליריבתה העירונית של מילאן, אינטר מילאנו.
בופון שיחק בקבוצה שלוש עונות תחת המאמן הלניו הררה, ורשם 79 הופעות ליגה במדי הקבוצה.
לאחר שתי עונות בהן היה השוער הראשון של המועדון, החמיץ בופון משחקים רבים בעונת בעקבות פציעות שרירים חוזרות.
עם זאת, לבופון חלק משמעותי בזכייתה של אינטר באליפות באותה עונה, לאחר שהשתתף ב-20 משחקי ליגה.
הייתה זו האליפות החמישית של בופון בקריירה.
לקראת עונת עבר בופון לפיורנטינה כחלק מעסקת חליפין בין המועדונים, בה עבר השוער ג'וליאנו סארטי בכיוון ההפוך.
בפיורנטינה בופון כמעט ולא שיחק, ושימש שוער מחליף בלבד לאנריקו אלברטוסי.
בופון רשם הופעת ליגה בודדת במדי פיורנטינה, במחזור האחרון של העונה.
בסיום העונה עבר בופון לעונת פרישה במדי איווריאה מהליגה השלישית, במדיה רשם 11 הופעות.
בסיום העונה פרש בופון ממשחק פעיל בגיל 36.
בופון נשאר בעולם הכדורגל גם לאחר הפרישה, כששימש מגלה כישרונות צעירים עבור מילאן.
על אף שהיה מהשוערים הבולטים של איטליה, ואף זומן לשחק במדי נבחרת "שאר אירופה" במשחק ידידות מול בריטניה ב-1954, לא זכה בופון להופעות בינלאומיות עד ל-9 בנובמבר 1958, אז ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול .
המשחקים הרשמיים הראשונים של בופון התקיימו במסגרת מוקדמות מונדיאל 1962. איטליה שיחקה רק פעמיים בטורניר, בשיטת בית-חוץ מול .
בופון עמד בשערה של הנבחרת בשני המשחקים, בהם גברה איטליה על ישראל 4:2 בחוץ ו-6:0 בבית.
בופון זומן כקפטן הנבחרת לטורניר מונדיאל 1962 בצ'ילה על ידי צמד המאמנים, ג'ובאני פרארי ופאולו מאצה.
הוא רשם שתי הופעות בשלב הבתים של הטורניר, ובשתיהן שמר על רשת נקייה – במשחק הראשון מול (0:0) ובמשחק השלישי מול (3:0 לאיטליה), שהיה למשחקו האחרון בנבחרת.
בופון החמיץ רק משחק אחד בשלב הבתים, המשחק השני בו נוצחה איטליה באופן מעורר מחלוקת 2:0 על ידי המארחת, במשחק שזכה לכינוי "הקרב על סנטיאגו".
איטליה סיימה את דרכה בטורניר לאחר שלב הבתים.
בופון סיים את דרכו הבינלאומית לאחר טורניר המונדיאל, כשלזכותו 15 הופעות במדי נבחרת איטליה.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםפורטוגרוארוהליגה האיטלקית הרביעית340מילאןסרייה א'190370260330310320330170220250גנואהסרייה א'200אינטר מילאנוסרייה א'300290200פיורנטינהסרייה א'10איווריאההליגה האיטלקית השלישית110סך הכול בקריירה4200
לורנס רוברט קליין היה כלכלן יהודי-אמריקאי.
עבור עבודתו ביצירת מודלים ממוחשבים לחיזוי מגמות כלכליות בתחום האקונומטריקה, אותה ביצע במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת פנסילבניה, הוענק לו פרס נובל לכלכלה ב-1980, "עבור יצירת מודלים אקונומטריים ויישום שלהם לניתוח תנודות כלכליות ומדיניות כלכלית."
בשל מאמציו, מודלים אלו הפכו נפוצים בקרב כלכלנים.
פרופסור מרטין פלדשטיין מאוניברסיטת הרווארד אמר לוול סטריט ג'ורנל כי קליין "היה הראשון ליצור מודלים סטטיסטיים שהדגימו את הכלכלה הקיינסיאנית" כלים אלה עדיין בשימוש על ידי הבנק הפדרלי ובנקים מרכזיים אחרים.
קליין נולד באומהה, נברסקה, להוריו בלאנש וליאו ביירון קליין.
הוא המשיך את לימודיו בלוס אנג'לס סיטי קולג', שם הוא למד מתמטיקה; באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הוא החל לייצר מודלים ממוחשבים.
קיבל תואר ראשון בכלכלה בשנת 1942; וקיבל את הדוקטורט בכלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בשנת 1944, כשהיה תלמיד הדוקטורט הראשון של פול סמואלסון.
ב-1959 זכה קליין במדליית ג'ון בייטס קלארק.
קליין קיבל דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן בשנת 1994.
על שמו של קליין ישנו רחוב בראשון לציון.
לורנס פול פוקס הוא שחקן, זמר-יוצר וגיטריסט אנגלי.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד סמל בילוש ג'יימס האת'וויי בסדרת הדרמה הבריטית "לואיס" בה שיחק מ-2006 עד 2015. אלבום הבכורה שלו "Holding Patterns" יצא לאור בפברואר 2016.
לורנס פוקס נולד ב-1978 ביורקשייר.
הוא הבן השלישי מתוך חמישה ילדים של השחקן ג'יימס פוקס ואשתו מרי אליזבת פייפר.
אביו ג'יימס היה בנו של מייג'ור רובין פוקס , סוכן תיאטרון, שהיה נשוי לאנג'לה מיוריאל דריטה וורת'ינגטון, בתו הבלתי חוקית של פרדריק לונסדייל .
בגיל 13 החל ללמוד בבית הספר הארו, שם היה לדבריו "ביישן בקרבת נשים, רגיש ותמים במקצת".
על אף שהיו לו חברים והוא חיבב את המורה לדרמה, הוא שנא את המשטר הקפדני ששרר בבית הספר, והרגיש שבזים לו תלמידים בני משפחות אצולה וממשפחות אמידות.
באופן קבוע הוא נקלע לצרות, בעישון, בקטטות, ונסיעה לעיר כדי לפגוש בנות.
בסופו של דבר סולק מבית הספר שבועות אחדים לפני הבחינות (A-levels).
במבט לאחור אמר פוקס שהניסיון שלו בהארו אפשרו לו לגלם דמויות מהמעמד העליון ("toffs") עם תובנה רבה וציניות.
אף על פי שסיים בהצלחה את בחינות הבגרות ( A-level) פוקס התקשה להתקבל לאוניברסיטה בגלל התנהגותו בהארו.
אחרי שעבד שנתיים כגנן, ותקופה מסוימת עבד במשרד, עבודה שתיעב, הוא גילה שהוא נהנה לשחק ונרשם לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
במהלך לימודיו הופיע במספר רב של הפקות תיאטרון בהן בתפקיד גרגור וורלא במחזה "ברווז הפרא" מאת הנריק איבסן, מרקוס אנדרוניקוס במחזה "טיטוס אנדרוניקוס" וסטיבן דדאלוס בעיבוד לרומן "יוליסס" מאת ג'יימס ג'ויס.
עם זאת התאכזב לגלות שהיחס אליו שלילי בגלל היותו תלמיד הארו (Old Harrovian).
סיבה נוספת לחוסר הפופולריות שלו הייתה שהוא היה בוטה וקיבל תפקידים בשנה השנייה והשלישית בניגוד למדיניות בית הספר שאסרה זאת.
אחד מתפקידים אלה היה בסרט האימה "The Hole" משנת 2001. פוקס אמר ששמו "כנראה עזר - זהו שילוב של עיתוי מזל וקשרים", עם זאת "השם פותח דלתות, אבל אתה צריך להוכיח שאתה יכול לעשות את העבודה".
ב-1 ביולי 2001 סיים פוקס את לימודי התואר ב-RADA.
אחרי הסרט "The Hole" שיחק בסרטו זוכה האוסקר של רוברט אלטמן "פארק גוספורד".
השחקן קווין וייטלי קלט את משחקו של פוקס בעשר הדקות האחרונות של הסרט וחשב ש"הוא מעניין".
למחרת קבע איתו פגישה וחשב ש"שווה להעיף בו מבט" לקראת פרויקט חדש.
התוצאה הייתה שפוקס לוהק לתפקיד סמל בילוש ג'יימס האת'וויי בסדרה הבלשית של רשת ITV "לואיס", בתפקיד תלמיד כמורה שלמד בקיימברידג' והפך לשותפו של מפקח בילוש רוברט לואיס בגילומו של קווין וייטלי.
פרק הפיילוט של הסדרה, שהיא ספין-אוף של הסדרה הבלשית "המפקח מורס", זכתה לרייטינג הגבוה ביותר של תוכנית דרמה של ITV בשנת 2006.
פוקס גילם את דמותו של צ'ארלס, נסיך ויילס בסרט "Whatever Love Means" (מ-2005).
ב-2007 שיחק בתפקיד ויזלי, אחד ממחזריה של ג'יין אוסטן, בסרט "להיות ג'יין", והופיע בתפקיד סר כריסטופר האטון הלורד צ'נסלור של אנגליה בסרט "אליזבת: תור הזהב".
בטלוויזיה שיחק פוקס בתפקיד ססיל וייס בעיבוד של אנדרו דייוויס לרומן "חדר עם נוף" מאת א.מ.
הוא הביע שאיפה להופיע במערבון ולגלם את ג'יימס בונד.
הוא ניסה להתקבל לתפקיד הנבל גוסטב גרייבס בסרט "למות ביום אחר" מ-2002 אבל הפסיד את התפקיד לטובי סטיבנס.
על במת התיאטרון הופיע פוקס במחזה "Mrs.
Warren's Profession" מאת ג'ורג' ברנרד שו בתיאטרון הסטרנד בלונדון בשנת 2002. ב-2005 שיחק במחזה מהמאה ה-17 בשם "'Tis Pity She's a Whore" מאת ג'ון פורד.
בשנים 2006 ו-2007 הופיע במחזה "Treats" מאת כריסטופר המפטון לצדה של אשתו לעתיד, בילי פייפר.
באפריל 2007 איבד את עשתונותיו מול צלם פפראצי מחוץ לתיאטרון גאריק בלונדון, שם הופיע במחזה "Treats" ונעצר באשמת תקיפה.
ב-2013 שיחק פוקס בתפקיד גאי היינס במחזה "זרים ברכבת" בתיאטרון גילגוד בלונדון.
ב-9 במאי 2015 שיחק בתפקיד חייל במלחמה שכותב מכתב במופע "VE Day 70: A Party to Remember" ברחבת משמר הסוסים בלונדון, ששודר בשידור חי בערוץ BBC1.
ב-2006 יצא פוקס עם השחקנית הבריטית בילי פייפר כשהופיעו יחד על הבמה במחזה "Treats".
השניים התחתנו ב-31 בדצמבר 2007 בכנסיית סנט מרי באיזבורן שבמערב סאסקס.
ב-21 באוקטובר 2008 נולד בנם הבכור וינסטון ג'יימס פוקס.
בנם השני, יוג'ין פיפ, נולד ב-5 באפריל 2012.
לידיה פוקס היא גם שחקנית.
השחקן אדוארד פוקס והמפיק רוברט פוקס הם דודים שלו (אחים של אביו ג'יימס פוקס).
לורנס אדוארד קסדן הוא תסריטאי, במאי ומפיק סרטים אמריקאי-יהודי.
קסדן היה מעורב בהפקתם של סרטים בסדרת "מלחמת הכוכבים" והיה מועמד לפרס אוסקר על עבודתו על הסרטים "החברים של אלכס", "תייר מזדמן" ועל הסרט "גרנד קניון" שגם זכה בפרס דב הזהב בפסטיבל ברלין.
קסדן נולד במיאמי למשפחה יהודית וגדל במדינת וירג'יניה המערבית.
הוא למד חינוך באוניברסיטת מישיגן ולאחר שלא הצליח להשיג משרת הוראה החל לעסוק בפרסום ובמקביל כתב תסריטים.
ב-1976 מכר קסדן את התסריט לסרט "שומר הראש" לחברת האחים וורנר.
דיאנה רוס וסטיב מקווין היו אמורים לככב בתפקידים הראשיים אך הפקת הסרט התעכבה והסרט יצא לבסוף לאקרנים ב-1992 עם ויטני יוסטון וקווין קוסטנר בתפקידים הראשיים.
קסדן כתב את התסריט של הסרט "Continental Divide" שהופק ב-1981 על ידי חברת אמבלין אינטרטיינמנט בבעלותו של סטיבן ספילברג.
לאחר מכן התבקש קסדן על ידי ג'ורג' לוקאס לסייע בפיתוח התסריט של הסרט "שודדי התיבה האבודה" שהיה הראשון בסדרת סרטי אינדיאנה ג'ונס.
קסדן המשיך לשתף פעולה עם לוקאס בעבודתם על הסרטים "האימפריה מכה שנית" ו"שובו של הג'דיי" בסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים".
בשנות ה-80 החל קסדן לעסוק גם בבימוי ובהפקת סרטים.
סרטו הראשון כבמאי היה הסרט "כחום הגוף", עבורו גם כתב את התסריט.
כמו כן כתב קסדן את התסריט וביים את הסרט "החברים של אלכס" שהיה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, בהם פרס אוסקר לתסריט ולסרט הטובים ביותר.
קסדן היה מועמד לאוסקר גם על עבודתו על הסרט "תייר מזדמן" (שזיכה את ג'ינה דייוויס בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר) ו"גרנד קניון" (שזכה בפרס דב הזהב בפסטיבל ברלין).
כמו כן קסדן כתב, ביים והפיק את המערבונים "סילברדו" ו"ואייט ארפ".
קסדן חזר לעבוד על סדרת סרטי "מלחמת הכוכבים" כאשר השתתף בכתיבת התסריט לסרט השביעי בסדרה, שיצא לאקרנים ב-2015. כמו כן השתתף בכתיבת התסריט לסרט "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים".
בנובמבר 2015 אמר קסדן כי איננו מתכוון להיות עוד מעורב בסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים" ולא השתתף בהפקת "אחרוני הג'דיי".
במאי 2018 פורסם כי במסגרת הפקה של אולפני אמזון, קסדן יכתוב ויביים סרט המבוסס על חייה של מלכת היופי והפעילה החברתית נגד זכויות הלהט"ב אניטה בראיינט.
ב-2022 עלתה בדיסני+ הסדרה הדוקומנטרית "אור & קסם" בבימויו של קסדן.
הסדרה מספרת את ההיסטוריה של חברת האפקטים החזותיים לסרטי קולנוע Industrial Light & Magic (ILM).
קסדן גם שיחק במספר תפקידים קטנים בסרטים.
למשל, הוא גילם את הבמאי של דמותו של סטיב מרטין בסרט "גרנד קניון" ואת הפסיכיאטר של דמותו של ג'ק ניקולסון בסרט "הכי טוב שיש".
קסדן נשוי למג, תסריטאית ואב לשני בנים, ג'ייק וג'ונתן שהם גם כן תסריטאים ובמאים.
קסדן שיתף פעולה עם בני משפחתו בעבודתו.
ב-2016, בפסטיבל הסרטים היהודי של אטלנטה, הוענק לקסדן פרס מיוחד על תרומתו לקולנוע.
לורנס אלן "לרי" קודלו הוא פרשן שמרני, אנליסט כלכלי, אושיית טלוויזיה ופובליציסט אמריקאי ממוצא יהודי, שכיהן כיועץ הכלכלי הבכיר של הנשיא דונלד טראמפ ועמד בראש המועצה הלאומית לכלכלה, בהחליפו את גארי כהן שעזב במרץ 2018.
הוא נולד וגדל בניו ג'רזי, בנם של רות (לבית גרודניק) ואירבינג הווארד קודלו.
משפחתו ממוצא יהודי, ובהמשך המיר קודלו את דתו לקתוליות.
לוֶֹרנְצוֹ בֶּרְנָרְדוֹ (באיטלקית: Lorenzo Bernardo; 15 ביולי 1534, ונציה, הרפובליקה של ונציה – 5 במאי 1592, ונציה, הרפובליקה של ונציה) היה דיפלומט ונציאני, סנטור ושגריר בפועל של הרפובליקה של ונציה לאימפריה העות'מאנית.
ברנרדו נודע בדיווחיו וניתוחיו המפורטים מהיבטים שונים על ההתנהלות באימפריה, אשר שפכו לראשונה אור לעיניים מערביות על מוסדותיה ודרכי התנהלותה.
לורנצו ברנרדו נולד ב-1534 בוונציה למשפחה מיוחסת.
הוא התחנך בעירו ויועד לתפקידי דיפלומטיה לפי מסלול המשרות הוונציאני.
ב-1554 החל את הקריירה הדיפלומטית שלו עת כיהן כעוזרו של שגריר הרפובליקה של ונציה לממלכת צרפת.
במהלך המלחמה הוונציאנית-עות'מאנית (1573-1570) לחם בשורות צבא הרפובליקה כמפקד גליאצה.
הוא כיהן בשורת תפקידים מנהליים בוונציה וב-1584 מונה לפודסטה בוורונה וכיהן שנה בתפקידו.
בין 1585 ל-1587 כיהן כשגריר בפועל בקונסטנטינופול.
ב-1588 נשלח כמפקד צבאי לעיר ברשיה.
ביולי 1590 ביקש להשתחרר מתפקידו לאחר פטירת בנו סבסטיאנו, משום שנדרש לתמוך באלמנת בנו וילדיה הצעירים.
עם זאת, באפריל 1591 התבקש ברנרדו לנסוע לקונסטנטינופול ולדאוג לחזרתו לוונציה של השגריר המכהן ג'ירולאמו ליפומאנו אשר הורשע שלא בפניו בעוון בגידה ושחיתות כלכלית, ונידון למוות.
ברנרדו הפליג בים האדריאטי ונחת בדוברובניק וממנה המשיך לקוטור, בודווה ואולצין ומשם במסע רגלי לעיר לז'ה .
ברנרדו לווה על ידי חיל משמר מקרב היניצ'רים.
במסעותיו עבר דרך כפרים ויישובים נידחים בהם לא ביקר מערב-אירופי לפני כן.
הוא הגיע לקרויה וממנה לטירנה, לאלבסן ומשם לסטרוגה.
בהמשך חנה במונסטיר שם צוין בפניו שבעיר ישנם 1,500 בתים ו-200 מהם (13.34 אחוזים) הם של יהודים.
ברנרדו מציין שהוא ומלוויו התארחו אצל הרב שמואל נחמיאס.
ברנרדו כינה בכתביו את הרב נחמיאס "קונסול" היהודים בעיר.
במקורות בעברית מצוין כי שמואל נחמיאס כיהן כרב הראשי של יהודי מונסטיר ב-1591. עוד מצוין, כי היה אחיו של ראש קהילת סלוניקי באותה העת אברהם נחמיאס (מתועד גם כאברהם אבן נחמיאס).
ממונסטיר נסע ברנרדו לסלוניקי וב-15 ביוני הגיע לקונסטנטינופול.
בהגיעו לקונסטנטינופול הצליח לשכנע את השלטונות העות'מאניים ובהמשך את ליפומאנו עצמו לשוב לוונציה.
ליפומאנו הושב לוונציה וממנה נשלח לאי לידו.
במהלך ההפלגה ללידו טבע אם כתוצאה מהשלכה יזומה מהספינה או ששם קץ לחייו.
ברנרדו נשאר בקונסטנטינופול כשגריר בפועל והעביר דיווחים מודיעיניים על המגעים הדיפלומטיים בין העות'מאנים לבין האימפריה הספרדית בדבר הסכם שביתת נשק.
הוא סיים את תפקידו ב-1592 ושב לוונציה.
ברנרדו תיעד באופן מפורט את מסעו לקונסטנטינופול והעביר דיווחים מפורטים על סדרי המנהל, פריסת הצבא, קווי התחבורה השונים, נתונים דמוגרפיים ואתנייים, אדריכלות היישובים השונים, וסקירות כלכליות נרחבות.
סקירותיו פרשו לראשונה לעין מערבית את אופן ההתנהלות באימפריה והיוו מקור ראשוני למחקרים מאוחרים יותר ובכלל זה גם על קהילות יהודיות באזורים אלו.
היה נשוי לאָנְיֶזֶה דִי ג'וֹבָאנִי מוֹצֶ'נִיגוֹ (באיטלקית: Agnese di Giovanni Mocenigo) ולזוג היו 3 ילדים.
לורנצו ברנרדו הלך לעולמו בוונציה ב-1592 והוא בן 57 שנים.
לורנס אדם פרנק הוא מאמן ומנהל קבוצות כדורסל אמריקאי, המשמש כג'נרל מנג'ר של קבוצת לוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA.
שימש בעבר כמאמן הראשי של הקבוצות ניו ג'רזי נטס ודטרויט פיסטונס.
פרנק נולד בניו יורק, וגדל בעיר טינק שבניו ג'רזי.
בילדותו שיחק בקבוצת הכדורסל של המרכז הקהילתי היהודי בעיר, וכן בקבוצת ארגון הנוער הקתולי.
בין השנים 1988–1992 למד חינוך באוניברסיטת אינדיאנה, ובמקביל שימש כמנהל קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, שאותה אימן בוב נייט.
בעונת 1991/1992 העפילה הקבוצה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, אך הפסידה במשחק חצי הגמר מול אוניברסיטת דיוק.
בשנת 1992 מונה לעוזרו של מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מרקט, קווין אוניל, ובין השנים 1994–1997 שימש כעוזרו בקבוצת אוניברסיטת טנסי.
לקראת עונת מונה לסקאוט בקבוצת ונקובר גריזליס מליגת ה-NBA, ובעונת קוּדם לתפקיד עוזר מאמן בקבוצה, תחת בראיין היל.
בהמשך אותה עונה שימש גם כעוזרו של ליונל הולינס, אשר החליף את היל כמאמן הקבוצה.
בקיץ 2000 מונה לעוזרו של מאמן ניו ג'רזי נטס, ביירון סקוט, אשר הוביל את הקבוצה בעונות ו- לזכייה באליפות האזור המזרחי.
בשתי העונות הפסידו הנטס בגמר ה-NBA, מול לוס אנג'לס לייקרס (0–4) וסן אנטוניו ספרס (2–4), בהתאמה.
בינואר 2004, לאחר שפתחה את עונת עם מאזן מאכזב 22–20, פיטרה הקבוצה את סקוט ומינתה במקומו את פרנק כמאמן הראשי.
מיד עם מינויו של פרנק פתחה ניו ג'רזי ברצף של 13 ניצחונות רצופים, אשר היה רצף הניצחונות הארוך בתולדות ה-NBA למאמן בשנתו הראשונה.
עד לסיום אותה עונה רשמו הנטס מאזן שלילי 12–15, והם הודחו כבר בשלב חצי גמר המזרח לאחר שהפסידו לדטרויט פיסטונס (3–4).
ב-3 העונות העוקבות הובילו את הקבוצה ג'ייסון קיד, וינס קרטר וריצ'רד ג'פרסון לשלב הפלייאוף, אך בכולן הודחה ניו ג'רזי באחד משני הסיבובים הראשונים.
בשתי העונות ו- רשמה הקבוצה מאזן שלילי 34–48, ולאחר שפתחה את עונת עם 16 הפסדים רצופים פיטרה את פרנק מתפקידו.
מאזנה הכולל של ניו ג'רזי בתקופתו של פרנק הוא 225 ניצחונות ו-241 הפסדים (48.3%).
ביולי 2010 מונה פרנק לעוזרו של דוק ריברס, מאמן בוסטון סלטיקס.
לקראת עונת המקוצרת מונה למאמן הראשי של דטרויט פיסטונס, במקומו של ג'ון קיוסטר.
בשתי עונותיו כמאמן הקבוצה רשמו הפיסטונס מאזן כולל של 54 ניצחונות ו-94 הפסדים (36.5%), בטרם פוטר מתפקידו.
ביוני 2013 הצטרף פרנק לצוות האימון של ברוקלין נטס, אותה החל לאמן ג'ייסון קיד.
בספטמבר 2014 עזב את התפקיד בשל חילוקי דעות עם קיד.
בין השנים 2014–2016 שימש כעוזר מאמן תחת דוק ריברס בלוס אנג'לס קליפרס.
ביוני 2016 מונה ל"סגן הנשיא לענייני כדורסל" עבור הקליפרס, ובאוגוסט 2017 קוּדם לתפקיד הג'נרל מנג'ר של הקבוצה.
בסיום עונת זכה בפרס מנהל השנה ב-NBA.
ב-29 בינואר 2018 העביר את כוכב הקבוצה, בלייק גריפין, לדטרויט פיסטונס, בתמורה לטוביאס האריס, אייברי בראדלי, בובאן מריאנוביץ' ושתי בחירות דראפט עתידיות.
בדראפט ה-NBA 2018 בחר את שיי גילג'ס-אלכסנדר בבחירה ה-11, ואת ג'רום רובינסון בבחירה ה-13.
ב-6 בפברואר 2019 העביר את האריס, מריאנוביץ' ומייק סקוט לפילדלפיה 76', בתמורה ללנדרי שאמט, וילסון צ'נדלר, מייק מוסקאלה ו-4 בחירות דראפט עתידיות.
יום לאחר מכן הועבר מוסקאלה ללוס אנג'לס לייקרס, בתמורה לאיביצה זובאץ ומייקל ביזלי.
ב-10 ביולי 2019 החתים את קוואי לאונרד על חוזה.
ב-10 ביולי 2019 העביר את גילג'ס-אלכסנדר, דנילו גלינארי ו-5 בחירות דראפט עתידיות לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, בתמורה לפול ג'ורג'.
לורנסו פרננדס (בספרדית: Lorenzo Fernandez; 20 במאי 1900 – 16 בנובמבר 1973) היה כדורגלן ספרדי אורוגוואי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי.
לורנסו נולד ב-20 במאי 1900 ברדונדלה שבספרד.
הוא היגר לאורוגוואי ושיחק בכמה קבוצות דרום אמריקאיות במהלך הקריירה שלו.
גביע "לה טריבונה פופולר": 1932
קופה ניוטון (היה טורניר ידידות בין אורוגוואי לארגנטינה) (2): 1929, 1930
קופה ליפטון (היה טורניר ידידות בין אורוגוואי לארגנטינה) (2): 1927, 1929
לורנס מקסוואל קראוס הוא פיזיקאי וקוסמולוג תאורטי אמריקאי-קנדי ממוצא יהודי, שלימד בעבר באוניברסיטת המדינה של אריזונה, אוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב.
הוא הקים את פרויקט Origins של ASU, המכונה כיום יוזמה בין-פלנטרית של ASU, לחקר שאלות מהותיות אודות היקום ושימש כמנהל הפרויקט.
בחקירת טענות בדבר התנהגות מינית בלתי הולמת של קראוס, קבעה ASU כי הפר את מדיניות האוניברסיטה, והדיחה אותו ממנהלת פרויקט האוריגינס ביולי 2018. הוא המשיך לכהן כפרופסור ב-ASU עד שפרש במאי 2019. כיום הוא משמש כנשיא קרן פרויקט Origins וכמנחה הפודקאסט של The Origins עם לורנס קראוס.
קראוס תומך בהבנת הציבור את המדע, מדיניות ציבורית המבוססת על נתונים אמפיריים תקינים, ספקנות מדעית וחינוך מדעי.
קראוס, המגדיר עצמו אתאיסט, מבקש לצמצם את ההשפעה של מה שהוא רואה כאמונות טפלות ודוגמה דתית בתרבות הפופולרית.
קראוס הוא מחברם של מספר ספרים רבי מכר, כולל הפיזיקה של מסע בין כוכבים (The Physics of Star Trek, 1995) ויקום מכלום (A Universe from Nothing, 2012).
קראוס נולד ב-27 במאי 1954 בעיר ניו יורק, אך שהה בילדותו בטורונטו ואונטריו, שבקנדה.
קראוס קיבל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה בהצטיינות מדרגה ראשונה באוניברסיטת קרלטון ב-1977, וקיבל תואר דוקטור לפיזיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1982.
לאחר שהיה חבר באגודת העמיתים של אוניברסיטת הרווארד, קראוס מונה בשנת 1985 כפרופסור עוזר באוניברסיטת ייל ובשנת 1988 לפרופסור חבר .
הוא התמנה להיות פרופסור לפיזיקה, פרופסור לאסטרונומיה, והיה יו"ר המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת קייס ווסטרן רזרב משנת 1993 עד 2005. בשנת 2006 הוביל קראוס את היוזמה להצבעת אי אמון נגד מי שכיהן אז כנשיא האוניברסיטה אדוארד הונדרט והרקטור ג'ון ל.
ההצבעות התקיימו ב־2 במרץ 2006, והסתיימו בתוצאות: 131–44 נגד הונדרט ו-97–68 נגד אנדרסון.
באוגוסט 2008 הצטרף קראוס לאוניברסיטת המדינה של אריזונה כפרופסור בבית הספר לחקר כדור הארץ והחלל במחלקה לפיזיקה, במכללה לאמנויות ומדעים ליברלים.
הוא גם הפך למנהל פרויקט המקורות, יוזמה אוניברסיטאית "שנועדה לחקור את השאלות הבסיסיות ביותר של המין האנושי בנוגע למוצאו".
בשנת 2009 הוא סייע בחנוכת יוזמה זו בסימפוזיון המקור, בו השתתפו שמונים מדענים, מתוך כשלושת אלפים איש.
בין התורמים לפרויקט המקורות נכללה קרן בשם "חינוך משופר", שנוהלה על ידי עבריין המין ג'פרי אפשטיין.
בשנת 2011, קראוס הגן על הקשר עם אפשטיין ואמר כי הוא ראה את אפשטיין עם נשים צעירות אך לא עם נשים קטינות בבירור.
קראוס מופיע בתקשורת הן בארצות הברית והן מחוצה לה ומסייע להנגשת המדע לציבור הרחב.
הוא כתב גם מאמרי מערכת ל"ניו יורק טיימס ".
כחלק מהופעתו בשנת 2002 בפני מועצת בתי הספר הממלכתית באוהיו, התנגדותו לעיצוב תבוני זכתה להבלטה לאומית.
קראוס השתתף והיה נואם בסימפוזיה של Beyond Belief הן בנובמבר 2006, והן באוקטובר 2008. הוא כיהן בוועדת מדיניות המדע לקמפיין הנשיאות הראשון של ברק אובמה (2008), ובנוסף באותה שנה הוא נבחר לתפקיד נשיא שותף של מועצת החסות של עלון המדענים האטומיים.
בשנת 2010 הוא נבחר לדירקטוריון התאחדות המדענים האמריקאים, וביוני 2011 הצטרף כפרופסור של המכללה החדשה למדעי הרוח, מכללה פרטית בלונדון.
בשנת 2013 קיבל משרה של פרופסור במשרה חלקית בבית הספר למחקר אסטרונומיה ואסטרופיזיקה במחלקה לפיזיקה של האוניברסיטה הלאומית האוסטרלית.
קראוס נמנה עם מבקריה של תורת המיתרים, ביקורת המובעת בספרו מסתתר במראה (2005 Hiding in the Mirror).
בספרו "יקום מכלום", אמר על תורת המיתרים כי "עדיין אין לנו מושג אם המתחם התאורטי המדהים הזה באמת קשור לעולם האמיתי." במרץ 2011 יצא ספרו "איש הקוונטים": חייו במדע של ריצ'רד פיינמן.
הספר "יקום מכלום" - עם אחרית דבר מאת ריצ'רד דוקינס פורסם בינואר 2012 והפך לרב מכר של ניו יורק טיימס תוך שבוע.
במקור, ההקדמה אמורה הייתה להיכתב על ידי כריסטופר היצ'נס, אך היצ'נס היה חולה מכדי להשלים זאת.
גרסת הכריכה רכה של הספר הופיעה בינואר 2013 עם קטע חדש בהקדמה, הדן בגילויו של בוזון היגס בשנת 2013. ב־21 במרץ 2017, התפרסם ספרו החדש ביותר, "הסיפור הגדול ביותר שאי פעם אמר - עד כה: מדוע אנחנו כאן?" (?The Greatest Story Ever Told—So Far: Why Are We Here).
הוא שוחרר בגרסת כריכה קשה, כריכה רכה ושמע.
מאמר מיולי 2012 ב-Newsweek, שנכתב על ידי קראוס, מציין כיצד חלקיק היגס קשור להבנתנו את המפץ הגדול.
הוא גם כתב קטע ארוך יותר בניו יורק טיימס בו הסביר את המדע העומד מאחורי החלקיק וחשיבותו.
בינואר 2019 התמנה קראוס לנשיא קרן פרויקט Origins, תאגיד ללא מטרות רווח שנועד לארח דיונים בפאנל הציבורי בנושאי מדע, תרבות וחברה.
ב־21 ביוני אותה שנה הושק פודקאסט וידאו חדש, הפודקאסט Origins עם לורנס קראוס, בו קראוס הוא המנחה.
הפרקים הראשונים כללו דיאלוגים עם ריקי גרוויס, נועם חומסקי וג'ני בוילן.
טענות להתנהגות מינית לא ראויה
במאמר מפברואר 2018 המתאר את ההאשמות ש"נעו בין הערות פוגעניות ועד מישושים ללא הסכמה ", ה-BuzzFeed דיווח על מגוון תביעות על התנהגות מינית לא נאותה כלפי קראוס, כולל שתי תלונות משנותיו ב-CWRU.
קראוס השיב כי המאמר היה בבחינת "לשון הרע" ו"לא נכון עובדתית ".
בהצהרה פומבית הוא התנצל "בפני כל מי שהרגיש מאוים או לא נוח", אך הצהיר כי המאמר של BuzzFeed "התעלם מראיות נגדיות, עיוות את העובדות והעלה טענות אבסורדיות עלי."
ASU הצהיר כי לא קיבלו תלונות מטעם סגל ההוראה, הצוות או הסטודנטים לפני המאמר של BuzzFeed, אולם לאחר מכן החלו בחקירה פנימית בנוגע להאשמה שקראוס תפס שד של אישה בזמן כנס באוסטרליה.
החוקרים ראיינו שני עדי ראייה, ושני עדים נוספים שדיברו מייד עם האישה האנונימית.
העדים תיארו את האישה כמוטרדת ונדהמת.
האישה אמרה לחוקרים כי "היא לא חשה קורבן, הרגישה שמדובר באינטראקציה בינאישית מגושמת וחשבה שהיא טיפלה בזה באותו הרגע".
ASU מצאה כי חוסר ההוכחה העדכני מצביע על כך שקראוס הפר את מדיניות האוניברסיטה נגד הטרדות מיניות, בקיום הטרדה על ידי אחיזת שד של אישה ללא רשותה.
כתוצאה מכך, לא חודש מינויו כמנהל פרויקט המקור, והאוניברסיטה העבירה את עובדיה לפרויקט שמנוהל על ידי מדענית כדור הארץ לינדי אלקינס-טנטון, והפרויקט הסתיים רשמית.
בתגובה לקביעת האוניברסיטה, הפיק קראוס מסמך ערעור בן 51 עמודים בתגובה להאשמות, כולל טענה נגדית לפיה תמונה שנטען כי היא של קראוס אוחזת בשד של אישה, מראה למעשה את ידו מתרחקת מהאישה.
כמה ארגונים ביטלו השתתפותם באירועים עם קראוס.
קראוס התפטר מתפקיד יושב ראש עלון מועצת הספונסרים של מדעני האטום כאשר הודיע כי חבריו האחרים חשו כי נוכחותו מסיחה את דעתו "מיכולתו של העלון לבצע את עבודתו ביעילות".
קראוס פרש מ-ASU בסוף שנת הלימודים 2018–2019.
קראוס מתעסק בעיקר בפיזיקה תאורטית ופרסם מחקרים במגוון נושאים בתחום זה.
בשנת 1995 הציע כי צפיפות האנרגיה של היקום נשלטת על ידי האנרגיה של החלל הריק.
בשנת 1998 אושרה השערה זו על ידי שני שיתופי פעולה תצפיתיים, ובשנת 2011 אף הוענק פרס נובל על תגליתם.
קראוס גיבש מודל בו היקום יכול היה להיווצר מ"כלום", כפי שתואר בספרו "יקום מכלום".
הוא מסביר כי סידורים מסוימים של שדות קוונטיים יחסותיים עשויים להסביר את קיום היקום כפי שאנו מכירים אותו תוך שהוא מודה כי "אין לו מושג אם ניתן למחוק את התפיסה (של קבלת מכניקת הקוונטים כמובנת מאליה) באופן שימושי".
מכיוון שנראה שהמודל שלו עומד עם תצפיות הניסוי של היקום (כמו צורתו וצפיפות האנרגיה), מכונה "השערה מתקבלת על הדעת".
עם זאת, הקוסמולוג ג'ורג' אליס והפיזיקאי המתמטי IS Kohli התנגדו למודל שלו, וטענו כי רבות מהטענות שלו הנוגעות ליקום מכלום "אינן נתמכות במלואן על ידי תורת היחסות הכללית המודרנית או תאוריית שדות קוונטיים.
בתחילה, קראוס התייחס בספקנות לגבי קיומו של בוזון היגס.
עם זאת, לאחר שהלה התגלה על ידי המאיץ ב-CERN, הוא חקר את ההשלכות של שדה היגס על טיב האנרגיה האפלה.
קראוס טען כי דיונים על מדיניות ציבורית בארצות הברית צריכים להתמקד יותר במדע.
הוא ביקר את התבטאויותיו של המועמד הרפובליקני לנשיאות בן קרסון על מדע, וכתב כי דבריו של קרסון "טוענים שמעולם לא למד או בחר להתעלם ממושגים מדעיים בסיסיים ובדוקים היטב."
קראוס תיאר את עצמו כאנטיתאיסט, ומשתתף בדיונים ציבוריים על דת.
קראוס מוצג בסרט הדוקומנטרי The Unbelievers (הלא מאמינים), משנת 2013, בו הוא וריצ'רד דוקינס מסתובבים ברחבי העולם ומדברים בפומבי על חשיבות המדע וההיגיון לעומת דת ואמונות טפלות.
הוא השתתף בוויכוחים רבים עם מטיפים דתיים, כולל ויליאם ליין קרייג.
בספרו "יקום מכלום: מדוע יש משהו יותר מאשר כלום" (2012), דן קראוס בהנחה שמשהו לא יכול לבוא יש מאין, שלעיתים קרובות שימש כטיעון לקיומו של יוצר ראשוני.
מאז טען בדיון עם ג'ון אליס ודון קופיט כי חוקי הפיזיקה מאפשרים ליצור את היקום יש מאין.
"מה יהיו המאפיינים של יקום שנוצר יש מאין, רק עם חוקי הפיזיקה וללא כל שנאנגנים על טבעיים?
מאפייני היקום היו בדיוק אלו של היקום בהו אנו חיים." מנגד,בריאיון לאטלנטיק הוא קובע שמעולם לא טען ש"שאלות על מקורות היקום נגמרו ".
לדברי קראוס, "אני אף פעם לא טוען לפתרון של אותה רגרסיה אינסופית של למה-למה-למה-למה; מבחינתי זה צבים כל הדרך למטה".
בריאיון עם קראוס ב"סיינטיפיק אמריקן", סופרת המדע קלאודיה דרייפוס כינתה את קראוס "אחד הפיזיקאים הבכירים הבודדים הידוע גם כאינטלקטואל ציבורי." קראוס הוא אחד המעטים ביותר שקיבלו פרסים משלוש אגודות הפיזיקה האמריקאיות הגדולות: האגודה האמריקאית לפיזיקה, האיגוד האמריקאי למורים לפיזיקה, והמכון האמריקאי לפיזיקה.
בשנת 2012 הוענק לו מדליית השירות הציבורי של מועצת המדע הלאומית על תרומותיו לחינוך הציבורי במדע והנדסה בארצות הברית.
בשנת 2016 זכה בפרס ריצ'רד דוקינס.
בדצמבר 2011, קראוס הפך לחבר כבוד שאינו רשאי להצביע בהנהלת מרכז המחקר.
המרכז השעה את הקשר עם קראוס במרץ 2018 בעקבות טענות על התנהגות מינית לא ראויה, "בהמתנה למידע נוסף".
לורנסו סאנס מנסבו (בספרדית: Lorenzo Sanz Mancebo; 9 באוגוסט 1943 – 21 במרץ 2020) היה איש עסקים ספרדי, שכיהן כנשיא ריאל מדריד בין 1995 ל-2000, וכבעלים של מועדון הכדורגל מאלגה.
סאנס נולד ב-9 באוגוסט 1943 בעיר מדריד, שיחק כשוער בצעירותו בכמה קבוצות מליגות מדרידיות נמוכות, ביניהן פוארטה בוניטה.
עשה את הונו בתחומי הנדל"ן והבנייה.
סאנס היה דירקטור בריאל מדריד בשנים 1985 עד 1995. בתחילה כחבר בדירקטוריון ולאחר מכן שימש גם כסגן נשיא ריאל מדריד.
סאנס התמנה לתפקיד הנשיאות ב-26 בנובמבר 1995 לאחר שהנשיא רמון מנדוסה נאלץ להתפטר עקב הבעיות הכלכליות, החברתיות והספורטיביות של המועדון.
סאנס ניסה לשפר את מצב המועדון על ידי החתמת כוכבים כמו דאבור שוקר ופרדראג מיאטוביץ' בכספו האישי.
מהלך זה הוביל לזכייה המיוחלת בגביע אירופה, שריאל מדריד לא זכתה בו מאז 1966, שכן המועדון זכה גם בגמר ליגת האלופות ב-1998 וגם ב-2000.
לאחר שתי הזכיות בגביעי ליגת האלופות החליט סאנס לקיים בחירות מוקדמות לנשיאות המועדון בשנת 2000, אך בסופו של דבר הפסיד סאנס לפלורנטינו פרס.
לאחר מכן ניסה פעמיים ללא הצלחה לחזור לתפקידו כנשיא ריאל מדריד, ונכשל גם בהצעה להשתלט על פארמה.
סאנס הודיע ב-2006 כי הוא מעמיד את עצמו שוב לבחירות לתפקיד הנשיא הפנוי בריאל מדריד, והפסיד בהן לרמון קלדרון.
אליפות ספרד בכדורסל (1) -
ביולי 2006 רכש סאנס את מועדון הכדורגל של מאלגה.
הוא מכר את המועדון בשנת 2010 למשקיע קטרי בסכום של 50 מיליון יורו.
במאי 2008 התעניין ברכישת המועדון האיטלקי בארי.
בעלי בארי העניקו לו 10 ימים לסגירת העסקה, שהוערכה בסביבות 15 מיליון יורו.
סאנס היה חותנו של מגן ריאל מדריד ונבחרת ספרד לשעבר מיצ'ל סלגאדו, שנישא לבתו מלולה.
שניים מבניו של סאנס, פאקו ופרננדו, היו גם כדורגלנים מקצועיים.
סאנס כבעלים של מאלגה, מינה את פרננדו לנשיאות המועדון.
סאנס נפטר ב-21 במרץ 2020, בגיל 76, כתוצאה ממחלת נגיף הקורונה.
לורנצו ברטוליני (באיטלקית: Lorenzo Bartolini; 1777, טוסקנה – 1850, פירנצה) היה פסל איטלקי.
נפוליאון שלח אותו בהמלצת אחותו אליזה בונפרטה לאקדמיית קררה ללמד פיסול, בשנת 1833 הוא נבחר כחבר של כבוד באקדמיית צרפת ברומא ובחר לגור בפירנצה שם לימד באקדמיה לאמנות של פירנצה.
הוא נקבר בבליזיקת סנטיסימה אנונציאטה (הבשורה הקדושה) ליד לוחית זיכרון לבנוונוטו צ'ליני, ציון לזכרו הוצב בבזיליקת סנטה קרוצ'ה.
בין תלמידיו: פייטרו טנראני, לואיג'י פמפלוני.
בפירנצה ברטוליני לקח את הקלאסיציזם של אנטוניו קנובה לכיוון נטורליסטי בהשראת אמני הרנסאנס.
לורנס רופ הוא שחקן אוסטרי, הידוע ממשחקו בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "ברברים".
לורנס רופ נולד בווינה, אוסטריה ב-10 באוגוסט 1987.
הוא משחק מאז שהיה ילד.
הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "המפקח רקס" משנת 1999. לאחר מכן, רופ התמסר ללימודיו בבית הספר ומדי פעם הופיע בתפקידים קטנים מול המצלמה, כולל בשנת 2001 בסרט הטלוויזיה "טום וכנופיית הבונה".
זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בשנת 2006, הבמאי אנדראס פרוצ'סקה ליהק אותו לסרט האימה "In 3 Days You're Dead".
אופרת הסבון האוסטרית "Mitten im 8en", בה השתתף רופ בשנת 2007, בוטלה לאחר 56 פרקים בגלל ירידה במדרוג.
באותה שנה שיחק גם בסרט הקומדיה השווייצרי של מייק אשמן, "Tell".
משנת 2010 ואילך למד רופ דרמה בסמינר מקס ריינהרדט בווינה.
מספטמבר 2013 הוא היה חבר באנסמבל השחקנים בבורגתיאטר בווינה.
מעונת 2017/2018 עבר לשחק בברלינר אנסמבל בהנחיית אוליבר ריס.
משנת 2020, רופ מככב בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "ברברים" בתפקיד "ארמיניוס".
עבור משחקו בסדרת הטלוויזיה "שוטרים" הוענק לו פרס הקולנוע האוסטרי לשנת 2019 בקטגוריה "התפקיד הראשי הטוב ביותר".
בשנת 2025 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה ההיסטורית-אפית "עליית העורב" (אנ') של רשת הטלוויזיה ההונגרית "TV2" (אנ') שם גילם את דמותו של אלברכט השני, מלך גרמניה שעזר להדוף את האימפריה העות'מאנית במהלך המצור על בלגרד.
ב-12 בנובמבר 2007 נולד בנו הראשון עם השחקנית האוסטרית סברינה רייטר.
בני הזוג נפרדו לאחר הלידה.
במרץ 2015 נולד בנו השני, מהשחקנית הגרמנית פאולה שרם.
לורנס מונסנטו פרלינגטי היה משורר, צייר, סופר ופעיל חברתי יהודי אמריקאי.
פרלינגטי נולד ביונקרס שבמדינת ניו יורק.
אביו, קרלו, היה ממוצא איטלקי, ואמו, קלמנס אלברטין, הייתה יהודייה ממוצא ספרדי.
זמן קצר לפני לידתו מת אביו מהתקף לב, וזמן קצר לאחר מכן אושפזה אמו בבית חולים למחלות נפש.
פרלינגטי גדל עם דודתו, אחות אמו, ומאוחר יותר עם משפחה אומנת.
הוא למד באוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפל היל, שם למד עיתונאות, והחל את הקריירה שלו ככתב ספורט בעיתון The Daily Tar Heel ואף פרסם סיפורים קצרים במגזין קרולינה.
במלחמת העולם השנייה גויס פרלינגטי לצי האמריקאי ושירת כמפקד אונייה.
בשנת 1946 פגש פרלינגטי את אשתו לעתיד, סלדן קירבי-סמית', ונסע יחד איתה לפריז כדי ללמוד בסורבון, שם קיבל תואר שני בספרות משווה.
הוא עבר לסן פרנסיסקו בשנת 1951 ובשנת 1953 הקים את חנות הספרים City Lights (על שם סרטו של צ'ארלי צ'פלין) בנורת' ביץ', בשותפות עם פיטר ד.
מרטין, סטודנט באוניברסיטת סן פרנסיסקו.
בשנת 1955 קנה פרלינגטי את חלקו של מרטין והפך לבעלים העיקרי של חנות הספרים, ואף הקים הוצאת ספרים בשם זהה.
כאשר לפרלינגטי מלאו 100 במרץ 2019, העיר סן פרנסיסקו הכריזה על יום הולדתו, 24 במרץ, כ"יום לורנס פרלינגטי".
פרלינגטי נפטר ממחלת ריאות אינטרסטיציאלית ב-22 בפברואר 2021, בביתו בסן פרנסיסקו, בגיל 101.
פרלינגטי הושפע מאוד בכתיבתו מהמשורר טי אס אליוט.
הוא נקט בגישה פופוליסטית מובהקת בשירתו, והדגיש כי "האמנות צריכה להיות נגישה לכל האנשים, ולא רק לקומץ אינטלקטואלים בעלי השכלה גבוהה." ביצירותיו הספרותיות הרבה בתיאורים חזותיים מפורטים, כנראה בהשפעת האמנות החזותית והציור בהם עסק.
במשך השנים פרסם עשרות שירים פרי עטו וזכה בפרסים שונים.
בעברית ראו תרגומים שלו מאת המשורר ערן צלגוב.
לצד הכתיבה וההוצאה לאור, פרלינגטי צייר במשך 60 שנה, ורבות מיצירותיו הוצגו בגלריות ובמוזיאונים ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2009 הפך פרלינגטי לחבר בוועדת הכבוד של התנועה הספרותית האמנותית האיטלקית IMMAGINE & POESIA.
רטרוספקטיבה של יצירות האמנות של פרלינגטי, "60 שנות ציור", הוצגה ברומא וברג'ו די קלבריה בשנת 2010.
זמן קצר לאחר שעבר לסן פרנסיסקו פגש פרלינגטי את המשורר קנת רקסרות', ורעיונותיו על אנרכיזם השפיעו על דעותיו הפוליטיות.
מאוחר יותר הוא הזדהה בעצמו כאנרכיסט פילוסופי, ומכר עיתוני אנרכיסטים איטלקיים בחנות הספרים שלו.
הוא נקט עמדה פציפיסטית ופעל נגד טוטליטריות ומלחמה.
בעוד שפרלינגטי הצהיר שהוא "אנרכיסט בנשמתו", הוא הודה כי העולם יצטרך להיות מאוכלס על ידי "קדושים" על מנת שאנרכיזם טהור יחיה באופן מעשי.
לכן באופן מעשי הוא דגל בסוציאליזם דמוקרטי.
פרלינגטי זכה בפרסים רבים, ביניהם:
פרס רוברט קירש של לוס אנג'לס טיימס.
פרס BABRA על מפעל חיים.
פרס מבקר הספרות הלאומי איבן סנדרוף על תרומה לאמנויות ולספרות.
פרס המשורר של סן פרנסיסקו.
מדליית אגודת השירה של אמריקה.
פרס מפעל חיים של גילדת המשורר.
פרס הספרות המכונן, שניתן עבור שירות יוצא מן הכלל לקהילת הספרות האמריקאית.
פרס ג'ון סיארדי על מפעל חיים בשירה.
פרס זה ניתן על ידי הקרן הלאומית האיטלקית האמריקאית, למחבר שתרם את התרומה הגדולה ביותר לשירה אמריקאית איטלקית.
בשנת 2012 הוענק לפרלינגטי פרס השירה הבינלאומי של ג'אנוס פאניוניוס ממועדון PEN ההונגרי.
לאחר שנודע לו כי ממשלת הונגריה נותנת חסות חלקית לפרס, הוא סירב לקבל את הפרס.
פרלינגטי הביע את התנגדותו ל"משטר הימין" של ראש הממשלה ויקטור אורבן, ואת דעתו כי ממשלת הונגריה מצמצמת את חירויות האזרח וחופש הביטוי של תושבי הונגריה.
כמו כן, נבחר פרלינגטי לאקדמיה האמריקאית לאמנויות וספרות, ואף נבחר לתפקיד קומנדור במסדר האמנויות והספרות הצרפתי.
הרב לורנס קושנר הוא רב רפורמי וחוקר בקהילת עמנו-אל בסן פרנסיסקו שבקליפורניה.
בשנת 1943, סיים קושנר את פי בטא קפא באוניברסיטת סינסינטי.
הוא קיבל הסמכה לרבנות מטעם היברו יוניון קולג' שבסינסינטי.
הוא שימש במשך 28 שנה כרב בקהילת בית-אל שבסדברי שבמסצ'וסטס.
כיום הוא משמש כרב בקהילת עמנו-אל שבסן פרנסיסקו.