tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הצלב האדום הפוליטי התפצל כאשר הסוציאל-דמוקרטים החלו לסנן את התמיכה באנשים עם נטייה אידאולוגית, וכך נוצר הצלב האדום האנרכיסטי, במטרה לסייע לכל המהפכנים החברתיים ללא קשר לשייכותם הפוליטית.
עד 1907, הצלב האדום האנרכיסטי התרחב לרוסיה, אירופה וארצות הברית, והמשיך לתמוך במתנגדים פוליטיים כלואים.
האימפריה הרוסית נפלה ב-1917, אך כאשר הבולשביקים אימצו את הטקטיקות של הצאר נגד מתנגדי משטר, האנרכיסטים שבו לסייע לעצורים.
הקבוצה שינתה מאוחר יותר את שמה מהצלב האדום לצלב השחור, כדי למנוע הטעיה בינה ובין ארגון הסיוע ההומניטרי הבין-לאומי הצלב האדום הבינלאומי.
בשנת 1918 ארגן נסטור מאכנו סניפים חדשים של הצלב השחור כתוספת ל בשטחים ששלטו בהם במהלך מלחמת העצמאות של אוקראינה.
בספטמבר 1919, מתקפת רימונים בישיבת ועדת המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות במוסקבה שימשה כתירוץ למעצרים המוניים של אנרכיסטים ברחבי רוסיה על ידי כוחות הצבא האדום והצ'קה.
גם צבא המורדים בראשות מאכנו נרדפו בהוראת לאון טרוצקי.
בעקבות כך הוקמו סניפים של הצלב השחור במוסקבה, חרקוב, אודסה וערים קטנות רבות, ופעילותם התמקדה בעיקר באספקת מזון לאנרכיסטים ולמתנגדים אחרים בשמאל.
בהמשך, התמקד הארגון בסיוע למתנגדים אנרכיסטים במהלך מלחמת האזרחים בספרד, מלחמת העולם השנייה ובמדינה הספרדית.
בשנות ה-70, הצלב השחור פנה מסיוע בין-לאומי לטובת נושאים פוליטיים מקומיים.
הסניף האמריקאי הגיב להגברת הדיכוי הממשלתי נגד רדיקלים בעקבות תרבות הנגד של שנות ה-60, שבה פעילים נכלאו במהלך תוכנית COINTELPRO של ה-FBI.
עד שנות ה-2010, הצלב השחור האנרכיסטי האמריקאי תמך בכ-100 אנרכיסטים כלואים.
בשנת 1967, גרסה בריטית של הצלב השחור האנרכיסטי הוקמה עם שובו של מהכלא הספרדי.
הארגון התאחד עם Black Flag, שהורכבה בעצמה מחברי הוועדה האנרכו-סינדיקליסטית שפעלו בשנות ה-50 וה-60. הפעולה הראשונה של הארגון הייתה להוציא את מספרד עם שחרורו.
כריסטי המשיך לשמש כמזכיר הבין-לאומי של הקבוצה, ועבד לשחרור של אסירים אחרים.
הצלב השחור האנרכיסטי המשיך לפעול בבריטניה לפחות עד סוף שנות ה-90.
כמה סניפים אמריקאיים קטנים התאחדו ב-1995 ליצירת פדרציית הצלב השחור האנרכיסטית.
ארגון מקביל, רשת הצלב השחור האנרכיסטי, הוקם בשנת 2001 כדי לעסוק בנושאי בתי הסוהר באופן כללי יותר.
אנרכיסטים תרמו לקמפיין לשחרור מומיא אבו ג'אמאל, העיתונאי הכלוא והפנתר השחור לשעבר.
מאמצי הסיוע של הצלב השחור כוללים גיוס כספים, מעשי סולידריות וצורות תמיכה נוספות באסירים ובמשפחותיהם.
אירועי גיוס כספים כוללים העלאת מודעות ושיתוף פעולה קהילתי, והכספים שנאספו משמשים לקניית בולים, כלי כתיבה וצרכים בסיסיים נוספים.
מאמצי הסולידריות כוללים ערבי כתיבת מכתבים, הפצת ספרות וקמפיינים לצד שביתות רעב, במטרה להפחית את הבידוד של האסירים ולשפר את תנאי חייהם.
בתחילת 2024, הרשויות הרוסיות הגדירו את הפדרציה האנרכיסטית של הצלב השחור כ"ארגון בלתי רצוי".
הצלב הדרומי היא קבוצת הכוכבים הקטנה ביותר, אבל גם בין המפורסמות ביותר.
בעולם היא בדרך כלל נקראת "הצלב" בפשטות, אולם לפעמים היא נקראת "הצלב הדרומי" (כמו בעברית) כדי להבדילה מהצלב הצפוני - קבוצת ברבור.
כיום היא נמצאת מעל קו האופק רק מדרום לקו רוחב 26 צפון.
קבוצת הכוכבים גובלת בדרומה בקבוצת זבוב ובשלושת צידיה האחרים מוקפת בקבוצת קנטאור.
מאחר שבשמי חצי הכדור הדרומי אין "כוכב דרום" (כמו "כוכב הצפון" בשמי חצי הכדור הצפוני.
σ באוקטנט הוא הכי קרוב לקוטב, אבל חיוור מכדי לשמש לניווט), הכוכבים α בצלב דרומי ו-γ בצלב דרומי משמשים לעיתים קרובות למציאת הדרום.
עקיבה אחר הקו שעובר דרך שני הכוכבים, למרחק של בערך פי 4.5 מהמרחק שבין הכוכבים, מביא לנקודה קרובה לקוטב השמימי הדרומי.
נקודה זו נמצאת בקרוב במפגש של הקו האמור עם האנך שעובר דרך מרכז הקו המחבר את אלפא קנטאורי (α בקנטאור) והדר (β בקנטאור).
על אף הדעה הרווחת שהצלב הדרומי הופכי לדובה הגדולה, אין זאת כך: באזורים טרופיים, בין אפריל ליוני, ניתן לראות את הדובה הגדולה נמוך בצפון ואת הצלב הדרומי נמוך בדרום.
קבוצת הצלב הדרומי הופכית לקבוצת קסיופאה.
מדרום לקו רוחב 34° דרום ניתן לראות את הצלב הדרומי בשלמותו תמיד.
צופים חסרי ניסיון מזהים לפעמים בטעות את האסטריזם דמוי צלב, הנוצר מהכוכבים אוויור, אספידיסקה, δ במפרש ו-מרקב, כצלב הדרום, למרות שצירו הראשי הוא בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח וטעות זו עלולה לגרום לזיהוי שגוי של כיווני השמים.
מערכת הכוכבים מורכבת מארבעה כוכבים בולטים:
הראשון שבהם הוא אקרוקס (α בצלב הדרומי).
הוא כוכב כפול שמרחקו 270 שנות אור ממערכת השמש.
בהירות נראית הכוכב הבהיר מבין השנים היא 0.77, ובהירות השני היא 1.73
הכוכב השני בצלב הוא מימוזה (β בצלב הדרומי) הוא כוכב בהיר מטיפוס ספקטרלי B.בהירותו: 1.25.
הכוכב השלישי גקרוקס (γ בצלב הדרומי) הוא כוכב כפול: הבהיר נמצא בשלב של ענק אדום ובהירותו 1.59, ובהירות החיוור היא 6.42.
הכוכב הרביעי בצלב - δ בצלב הדרומי חיוור הרבה יותר עם דרגת בהירות 2.8.
הקבוצה גם מכילה את הכוכב החיוור (בהירות 7) HD 108147 שיחודו בכך שמסביבו חג כוכב לכת.
קבוצת הצלב הדרומי (כלומר חמשת הכוכבים הבולטים ביותר בה:α ,β, γ, δ ו-ε בצלב דרומי) מופיעה בדגלי מדינות רבות בחצי הכדור הדרומי: אוסטרליה, ניו זילנד (בלי ε), ברזיל (כמו גם בדגל מדינת המחוז גויאס), פפואה גינאה החדשה, וסמואה, ובמדינות והטריטוריות האוסטרליות ויקטוריה, טריטוריית הבירה האוסטרלית, הטריטוריה הצפונית ואיי קוקוס.
ערפילית שק הפחם שבקבוצת הצלב הדרומי, שהיא ענן של גז ואבק החוסמים את אור הכוכבים שמאחוריו, היא ערפילית הבליעה הבולטת ביותר בשמיים.
עוד גרמי שמים עמוקים בצלב הדרומי הוא הצביר הפתוח NGC 4755, הידוע גם כקופסת היהלומים וכצביר K בצלב דרומי, שהתגלה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי ב-1751-1752. הצביר במרחק 7,500 שנות אור מכדור הארץ ומורכב מבערך 100 כוכבים בשטח של 20 שנות אור בערך.
בגלל נקיפת ציר כדור הארץ, ניתן היה לראות את הכוכבים שמרכיבים את הצלב הדרומי מאגן הים התיכון בימי קדם, לכן הם היו מוכרים לאסטרונומים היוונים.
עם זאת, לא התייחסו לכוכבים אלו כקבוצה נפרדת, אלא כאל חלק מקבוצת קנטאור.
סיווגה של הצלב הדרומי כקבוצת כוכבים נפרדת בדרך כלל מיוחס לאסטרונום הצרפתי אוגוסטין רויה ב-1679. עם זאת, הקבוצה הייתה ידועה בצורה זו עוד לפני כן.
ארגון "הצלה" הוא גוף התנדבותי חברתי שפועל בהנחיית ובהוראות פוסקי הלכה ובשיתוף פעולה מלא עם "מגן דוד אדום בישראל".
באוגוסט 2006 פרשו קבוצת מתנדבים מהארגון והקימו את איחוד הצלה.
ארגון "הצלה" הראשון הוקם בניו יורק באמצע המאה ה-20.
בשנת 1991 נוסד הגרעין הראשון של מתנדבי הצלה בירושלים על ידי קבוצת מתנדבים שהתאגדו בשם "הצלה ירושלים" ויצאו ללמוד קורס עזרה ראשונה במטרה לטפל בהתנדבות עד להגעת אמבולנס במקרי חירום רפואיים המתרחשים באזור מגוריהם, יושב ראש הארגון הראשון היה שרגא (שרגי) רגוזניצקי.
ביוני 1993 החל הארגון לפעול תחת העמותה "ארגון הצלה בירושלים".
בשנת 2001 בעקבות החלפת יושב הראש הועברה פעילות הארגון לעמותה חדשה בשם "מדיק הצלה ומזור ירושלים".
בשנת 2004 התאחדו רוב גופי ההצלה האזוריים שפעלו בערים שונות כגון: "הצלה גוש דן", "הצלה פתח תקווה" ועוד, תחת השם "הצלה ישראל".
בשנת 2006 לאחר בדיקת רשם העמותות נקבע שישנם אי סדרים חמורים בהתנהלות ארגון "הצלה ישראל", מונו עורכי הדין שלמה נס ויעקב לנגה כמפרקים של העמותה.
עם פירוקה של העמותה פוצלו הנותרים למספר ארגונים "הצלה גוש דן" למתנדבים באזור המרכז, ארגון "צוות הצלה" למתנדבים בירושלים, בית שמש ורחובות, "הצלה פתח תקווה" למתנדבים מאזור פתח תקווה ואיחוד הצלה שפועל ארצית.
כל הארגונים (מלבד איחוד הצלה) פועלים בפיקוח מקצועי של מגן דוד אדום.
כל איש "הצלה" הוא מתנדב פעיל במד"א (או שהתנדב בעבר), הארגון דואג לאבזר את המתנדבים בציוד מקצועי בהתאם לרמת הכשרתם, מכשירי מירס ומערכות תקשורת נוספות כגון ביפר.
הארגון קונה מכספי תרומות אופנועים, מטפל בהם ומתחזק אותם, לרוב תמורת הנצחת התורם או יקירו על האופנוע.
האופנוענים מצילים חיי אדם בזכות המהירות והנגישות שלהם.
לארגון כמה עשרות אופנועי חירום והצלה ואמבולנסים המופעלים בידי המתנדבים בכל ימות השנה.
עיקר פעילות המתנדבים הנה בהגשת עזרה ראשונה בדקות הראשונות להתרחשות אירוע רפואי, עד בואו של אמבולנס מד"א.
בנוסף לאבזור הכוננים, קיים "הצלה" פעילויות שונות בנושאי עזרה ראשונה, חילוץ ואיתור נעדרים:
התקנת ערכות החייאה במקומות הומי אדם
עזרה למשטרת ישראל באיתור נעדרים
אבטחה רפואית באירועים גדולים בציבור החרדי והדתי
בשיתוף פעולה עם הארגון פועלים הארגונים וביניהם: עמותת עזר מציון, הצלה יבניאל, הצלה מירון, ארגון הצלה, צוות הצלה, הצלה כרמל, הצלה פתח תקווה, הצלה אלעד, הצלה דרום, הצלה בת ים, הצלה שפלה, הצלה עפולה, הצלה כפר חב"ד והמושבים, הצלה רחובות ועוד.
בדומה לארגוני הצלה וסיוע רפואי אחרים בציבור החרדי (בדומה לזק"א ויד שרה) ארגון הצלה פעל הן מטעמים הומניטריים והן מטעמי דת - מצוות קדושת החיים ביהדות, כנאמר: "כל המקיים נפש אחת מישראל כאילו קיים עולם מלא".
הצלה גוש דן – ארגון הצלה שהוקם בראשית שנות ה-80 והיה מראשוני ארגוני ההצלה החרדיים.
בשנותיו הראשונות, סייע הארגון שמרכזו בבני-ברק להקמה של קבוצות מתנדבי 'הצלה' באזורים רבים בארץ.
בארגון מתנדבים בערי גוש-דן והוא מפעיל קבוצות מתנדבים נוספות בצפון ובדרום.
בראשות הארגון עומד אשר שלומוביץ.
רב הארגון הוא הרב שמואל אליעזר שטרן.
הצלה דרום – ארגון שפועל באשדוד ויישובי חבל לכיש.
הצלה ללא גבולות (לשעבר הצלה איו"ש) – ארגון הצלה הפועל מאז אוקטובר 2000. פעיליו פרושים בכל רחבי יהודה ושומרון, ואף בעיר שדרות ואזורי פריפריה נוספים.
צוות הצלה – ארגון מתנדבים הפועל בירושלים, בית שמש, ביתר עילית, רחובות וסביבתם, יו"ר הארגון הוא הרב אברהם רייכמן המנכ"ל הוא דובי צענווירט, דובר הארגון הוא יהושע גוטליב, רב הארגון הוא הרב מאיר סירוטה.
צוות הצלה מפעיל כ-450 מתנדבים המשמשים כונני רפואת חירום לתגובה מהירה, בירושלים, בית שמש ביתר ורחובות.
בין חברי הארגון נמנים מתנדבים בעלי הכשרה רפואית של חובש, נהג אמבולנס, פרמדיקים רופאים ואחים.
הצלב הספרדי היה עיטור גבורה ללוחמים נאצים גרמנים שלקחו חלק במלחמת האזרחים הספרדית ולחמו לצד כוחותיו הלאומנים של פרנקו.
עם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד שלחה הממשלה הגרמנית יחידות של מתנדבים להילחם לצד הכוחות הלאומנים בהנהגת פרנקו – יחידות אלו נודעו כלגיון הקונדור.
מעמדם כמתנדבים לא אפשר הענקת עיטור רשמי כאות הוקרה על הישגיהם הצבאיים ולכן בתום מלחמת האזרחים בספרד, עם שובם של המתנדבים הביתה ב-14 באפריל 1939, הוחלט בגרמניה ליצור עיטור חדש, בשם "הצלב הספרדי", שיוענק לחיילים שהצטיינו במלחמת האזרחים הספרדית.
הצלב הספרדי הוענק בארבע דרגות, דרגת הצלב שהוענקה נקבעה לפי דרגת החייל וניסיונו בשדה הקרב, הייתה קיימת גם גרסה מיוחדת שהוענקה למשפחות הנופלים.
הדרגה הגבוהה ביותר, הוענקה רק לאלה שהשיגו הישגיים גדולים בקרבות או גילו מנהיגות יוצאת דופן בשדה הקרב, רק 28 צלבים מזהב עם יהלומים הוענקו (רובם הגדול לטייסי קרב, בהם וולפרם פון ריכטהופן וורנר מלדרס).
הוענק לחיילים שהצטיינו בצורת אומץ לב או הישגים משמעותיים בשדה הקרב.
בסה"כ 1,126 צלבים מזהב הוענקו.
הוענק לחיילים שהשתתפו בקרבות מכריעים והיו בעלי ניסיון קרבי, הייתה קיימת גם גרסה של העיטור ללא חרבות שהוענקה לחיילים הלא קרביים שהצטיינו בתפקודם.
בסה"כ 8,304 צלבים מכסף הוענקו.
ניתן על פעולה של לחימה באויב, הייתה קיימת גם גרסה של העיטור ללא חרבות שהוענקה לחיילים הלא-קרביים בעבור שירות של שלושה חודשים.
בסה"כ 8,462 צלבים מברונזה הוענקו.
צלב הכבוד של לגיון קונדור לקרובי משפחה היה עיטור שהוענק לשארי הבשר (הורים, אלמנות, יתומים) של החיילים מלגיון קונדור שנפלו במהלך מלחמת האזרחים הספרדית.
בסה"כ 315 צלבי כבוד הוענקו.
צלב הכבוד לקרובי משפחה הוא גרסה מוקטנת של הצלב לחיילים הלא קרביים בניגוד לשאר הדרגות הוא היה תלוי על סרט שחור עם צבעי הדגל הספרדי (אדום, צהוב, אדום) בשולי הסרט.
הצלה ללא גבולות (בראשי תיבות בלועזית SSF; נקרא בעבר: הצלה יו"ש) הוא ארגון התנדבותי המתמחה במתן עזרה ראשונה מיידית בישראל ובעולם.
הארגון שם לעצמו כמטרה עיקרית לקצר את זמן ההגעה של צוותי הרפואה למקום אירוע ובכך להציל חיים.
כ-1600. מתנדבים מקצועיים, בהם רופאים, אחים, פרמדיקים וחובשים, פרוסים בכ-70 יישובים ומוכנים להגיש עזרה ראשונה בכל רגע נתון – מתוכם 450 בחו"ל.
המתנדבים של הצלה ללא גבולות מצוידים במיטב הציוד הרפואי ובאפשרותם להגיע תוך דקות מועטות מקבלת הקריאה למקום אירוע, ולהעניק את הסיוע הרפואי הנדרש.
הארגון הוקם בשם הצלה יו"ש באוקטובר 2000, עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, כהתארגנות קטנה של מתיישבים ביו"ש שמטרתה הייתה להקים מערך רפואי חדש, שיספק מענה רפואי מיידי לנפגעי הירי הבלתי פוסק בדרכים.
בתחילה הקים הארגון מערך מתנדבים, המצוידים בציוד רפואי ואמצעי תקשורת, שהיו זמינים לסייע לנפגעים ביו"ש.
בהמשך הוקמו צוותים גם בתוך ישראל.
בשנת 2004, לאחר רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי, הוציא הארגון משלחת לסרי לנקה, ושם טיפלו במאות נפגעים.
הארגון פועל בשיתוף פעולה עם מערכת הביטחון, מגן דוד אדום, קציני ביטחון ביישובים וגורמים ממשלתיים.
בשנת 2016 הוציא הארגון יישום מובייל להתרעה על אירועי חירום.
לארגון ניידת סימולציה רפואית המדמה אירועי אמת לשיפור מקצועיות המתנדבים.
מתנדבי הארגון מטפלים בנפגעים ובחולים בישראל וב-14 מדינות נוספות בעולם.
הצלב הצבאי הוא עיטור בריטי מדרגה שלישית המוענק לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה או בעלות בריתה ובעבר גם לחברי חבר העמים הבריטי.
העיטור ניתן לציון גבורה ניכרת בשירות פעיל בשעת לחימה והוא הדרגה הבאה אחרי צלב הגבורה הניכרת.
העיטור ניתן החל משנת 1993 לכלל הדרגות בכוחות המזוינים של בריטניה.
בראשית דרכו, בין 1914 עד 1917, ניתן העיטור בעיקר לציון גבורה בשעת מלחמה לקצינים אך ניתן גם לציון שירות מצוין ולהענקת כבוד באירועים אלו ואחרים.
החל מ-1917 הענקת העיטור השתמרה עד כמה שאפשר לקצינים בכוחות לוחמים בלבד.
בשנת 1920 השתמר העיטור לציון גבורה בלבד וקיבל את התיאור שקיים עד היום, מלבד העובדה שהעיטור היה ניתן אז לדרגות קצונה בלבד.
החל משנת 1993, עם השינוי בתפיסת מערכת ציון הכבוד בצבא הבריטי, הזכאות לעיטור התרחבה לכדי כל הדרגות ובכך הכניסה למעגל הזכאים לעיטור גם חיילים פשוטים שבעבר היה ניתן להעניק להם את המדליה הצבאית בלבד.
החל משנת 1938, בצד האחורי של העיטור שהיה ריק עד אז, מצוינת בזרועה התחתונה השנה בה התבצעה פעולת הגבורה עלייה קיבל החייל את העיטור.
העיטור הוא צלב מסוג צלב פאטה אשר זרועותיו מסתיימות בקטע רחב המעוטר בכתר האימפריה הממלכתי, במרכז הצלב מוצג סמל וראשי תיבות המונרך.
העיטור תלוי על סרט לבן בעל פס סגול במרכזו, זה הוא גם סדר הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים).
הצלה מעבר לגבול הוא סרט דרמה חברתי ורומנטי משנת 2003, המתאר מערכת יחסים בין רופא המקדיש את חייו למטרות הומניטריות (אוון) לאשת חברה עשירה (ג'ולי).
הסרט בוים על ידי מרטין קמבל ובכיכובם של אנג'לינה ג'ולי וקלייב אוון.
המוזיקה המקורית הולחנה על ידי ג'יימס הורנר.
למרות שהסרט מתייחס ונותן ביטוי לעניין האמיתי שמגלה ג'ולי בחייה בקידום סיוע הומנארי במדינות עולם שלישי ולאוכלוסייה במצוקה ולמרות העניין הרב בחייה הפרטיים של השחקנית הסרט נחל כישלון צורב הן בביקורות והן בקופות.
במקביל ליציאת הסרט לבתי הקולנוע, ג'ולי הוציאה לאור אוסף של הערות ופרקים מיומנה המתארים את חוויותיה כשגרירה של רצון טוב מטעם נציבות האו"ם לפליטים (UNHCR) - בדומה לדמותה בסרט.
בעודה משתתפת בערב התרמה, שרה הירדן (ג'ולי) אשת חברה אמריקאית נאיבית החיה בלונדון בשנת 1984, עדה לפנייתו הדרמטית של רופא (אוון) לעזרה לארגונו המטפל בפליטים באתיופיה למודת המלחמות, הרעב והעוני.
שרה הנשואה להנרי באופורד (לינוס רואץ'), בנו של תעשיין בריטי אמיד, יוצאת בראש משלחת סיוע לאתיופיה.
היא נחשפת במסע לעומק הסבל האפריקאי בצל העוני, הבצורת והמושחתות הפוליטית.
היא חוזרת לאנגליה לאחר שהות קצרה במחנהו של ד"ר ניק קאלהאן ורומן שמתפתח בין שניהם.
אנו חוזרים ופוגשים בדמויות כעבור 10 שנים.
במהלכן הפכה שרה לעובדת של נציבות האו"ם לפליטים בבריטניה והיא מתבקשת לחזור ולעזור שוב לארגונו של ד"ר ניק קאלהאן שהפעם פועל במזרח הרחוק.
שרה ג'ורדן באופורד (אנג'לינה ג'ולי)
ד"ר ניק קאלהאן (קלייב אוון)
ג'ן שטייגר (יוריק ואן ווגנינגן)
הסרט צולם בתאילנד, נמיביה וקנדה.
הסרט היה מועמד לשני פרסים: פרס הארגון לסרטים פוליטיים (PFS) לשלום ופרס פטל הזהב לשחקנית הראשית (ג'ולי).
הצליבה, מבט מן הצלב היא ציור צבעי מים מעשה ידי הצייר הצרפתי ג'יימס טיסו משנת 1895 - 1896.
היצירה מציגה את אירוע הצליבה של ישו במבט יוצא דופן וייחודית באמנות - נקודת מבטו של ישו בזמן הצליבה.
היצירה הייתה חלק מסדרת ציורים בת 350 ציורי צבעי מים בשם "חיי ישו" (The Life of Jesus Christ) שצוירה על ידי טיסו לאחר חוויה דתית שעבר בעת שביקר בכנסיית סן סולפיס והביקורים שערך במזרח התיכון בעקבות חוויה זו על מנת ללמוד כיצד לצייר את הנופים של ארץ ישראל.
הצלחת שמתחת הוא ספר ילדים מאת מאיר שלו.
את הספר אייר יוסי אבולעפיה, שמאייר באופן קבוע את ספרי הילדים מאת שלו.
הספר ראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2008.
הספר מחולק לשני חלקים: החלק הראשון בו גיבורת הספר, אפרת, היא ילדה, והחלק השני בו היא אמא.
בחלק הראשון, כשניתנת לראשונה לאפרת האפשרות לעזור בעריכת השולחן לארוחת הערב היא נענית ל"בקשתה" של אחת הצלחות בארון המטבח: הצלחת מתלוננת שמשום שהיא התחתונה בערימת הצלחות אף פעם לא לוקחים אותה אל השולחן.
לאחר מכן מחליטה אפרת על שוויון בקרב כל כלי המטבח, כך שהכלים "ישתתפו" בארוחות באופן שווה.
בחלקו השני של הספר מסופר על כך שהשוויון נשמר בביתה של אפרת גם כשהפכה לאם ואף התרחב אל תחומים אחרים בביתה, וכך מתחשבים בחפצים דוממים רבים אחרים.
הצלב השביעי הוא רומן היסטורי מאת אנה זגרס שעלילתו נסובה על אסירי מחנה ריכוז בגרמניה הנאצית.
שבעה אסירים ברחו ממחנה ריכוז ומפקד המחנה מכין שבעה צלבים המיועדים לתלייתם.
הצלב שנועד לתלייתו נותר מיותם.
זגרס מתארת את נתיב בריחתו של האסיר הנמלט וממחישה את הווייתו כנרדף ואת אווירת האימה האופפת את המרחב הציבורי והפרטי במדינה שהפכה למחנה ריכוז אחד גדול.
הנמלט לקבל עזרה ממכרים, וחלקם עוזרים לו, למרות חששם לחייהם, על רקע אווירת ההלשנות והטרור הציבורי במדינה הטוטליטרית.
בתחנות בדרכו של הנמלט מוצגת הדילמה של האדם המבקש לעזור לנמלט, אך יודע שישלם על כך בחייו ובחיי ילדיו.
אווירת הפחד שיוצרת סכנת ההלשנה וההיעלמות, מעצבת טיפוס אנושי שלמען ההישרדות יסגל נורמות אופורטוניסטיות, חושים חייתיים ואישיות חמקנית וערמומית.
זגרס מציגה את האזרח המושלם של חברת מחנה הריכוז כאזרח שיפַתח חושי ציִד ויוותר על המוסר ההומניסטי.
אחת מחוליות הבריחה האחרונות של הנמלט הוא מכר ישן, המפצח את סוד אימתו של המשטר.
כשמכר זה שב הביתה מלילה של חקירת גסטפו אל אשתו שכבר השלימה עם היעלמו, הוא מניח על השולחן שקית לחמניות טריות של בוקר, שקית שזה עתה קנה, ומתפלא שהיא עוד לא מוכנה לצאת לבילוי יום א' שקבעו מראש עם הילדים.
כשאשתו ההמומה שואלת אותו על הגסטפו, הוא עונה תשובה מעין זו: הם שאלו כל כך הרבה, מה שאומר שהם לא ידעו כלום.
זגרס מציגה את שובו של אדם לביתו לאחר מעצר על ידי הגסטפו כמאורע מגוחך ובלתי אמין המנוגד למציאות ולהגיון.
כללי המדינה הטוטליטרית נראים אמינים ובעלי תוקף, עד כי אירוע הסותר כללים אלה נראה כבלתי מציאותי.
זגרס יוצרת הוויה שבה לא תיתכן דווקא האפשרות הרגילה במשטר דמוקרטי, האפשרות שאדם נחקר במשטרה וחוזר הביתה.
זגרס מציגה את האופן שבו, במדינה טוטליטרית, נתפס אירוע כמעצר והיעלמותו של אדם כתופעה נורמלית.
כך היא יוצרת מצג של הלך החשיבה של אזרח מדינה טוטליטרית ושל דינמיקת הפעולה הבאה בעקבות הלך חשיבה זה.
זגרס מעצבת בספר תחושה ששיבה של נחקר ממרתפי הגסטפו לביתו היא תופעה על טבעית, בלתי הגיונית, ושרק טבעי שכל נמלט ייתפס.
מפקד מחנה הריכוז הכין שבעה צלבים לשם תליית הבורחים, וכעת עסוק בציד כדי לאייש את הצלבים.
הצלבים הופכים לבעלי קיום משל עצמם.
בנוכחותם, הם כופים על המפקד למלא את משימתו.
זגרס מציגה כוחניות נואשת זו כדפוס מובנה בכל משטר טוטליטרי.
המפקד נלכד בדינמיקה שהוא-עצמו יצר: בלי שבעת הצלבים, מי היה יודע שברחו שבעה אסירים ולא שישה?
למי היה אכפת אם אחד מהבורחים יתחמק?
אי תפיסתם של כל הנמלטים, הישארותו של צלב אחד מיותם, מהווה סדק ראשון במדינה הטוטליטרית.
באי היכולת האינהרנטית להשיג שלמות של טרור, טמונה תחילת התפוררותו של המשטר.
בספר זה מפגינה זגרס, למרות היותה קומוניסטית, תובנה לגבי סוד הכבילה הנפשית שבחברה טוטליטרית המעצבת כל אזרח כטיפוס סתגלן ופרנואיד.
תשוקת ההישרדות משתקת כל היבט אחר של הקיום.
הפחד הופך את המפקד לרודף יעיל וקנאי יותר מכל סוהר במשטר דמוקרטי.
כשאסיר בורח, עלול הסוהר לאבד את עבודתו; אבל מפקד מחנה ריכוז יאבד גם את הגדרתו העצמית.
בריחת אסיר מעידה על כך שמפקד המחנה הוא כישלון מעצם מהותו, וככישלון - אין לו תקנה, אלא להפוך לאסיר בעצמו.
אם סוהר אינו יעיל, ניתן להסתפק בהעברתו מתפקידו אך במדינה טוטליטרית, בה תפקוד יעיל כולל הטלת אימה מתמדת, מסכן הכישלון החד-פעמי את המשטר.
כל אסיר נמלט שלא נתפס, כל צלב שנותר ללא תלוי, מהווה מופת להצלחתה של ההתנגדות כאידיאה, ובכך מהווה כישלון בלתי נסבל החותר תחת עצם קיומה של החברה הטוטליטרית.
דרך תיאור חף מסנטימנטים, יוצרת זגרס תחושה שהפונקציונר במדינת המחנה הוא חסר אונים, מבוהל, רדוף ואומלל כנרדפיו.
ככל שנוקפים הימים והצלב השביעי נותר מיותם, כך הופך מפקד המחנה דומה לאסיריו.
הוא אסיר השיטה כמותם, כיוון שהוא יודע שהאסיר הנמלט לא משקף רק את כישלון השיטה אלא גם את כישלונו האישי כרכיב בשיטה.
זגרס יוצרת הקבלה משכנעת בין הפחד חסר-האונים, הנושק לטירוף, של האסיר הנמלט, לבין הפחד החייתי, שאינו פחות חסר-אונים, פחדו של הפונקציונר במדינה הטוטליטרית, שתפקידו הוא מהותו ושיודע שכישלון בתפקיד אין פירושו רק ירידה בסולם הדרגות של הרודפים, אלא מעבר מיידי אל בין שורות הנרדפים, כאסיר בעצמו.
לצד הרוע האנטישמי שתיאר יעקב לזוביק, הרוע הבירוקרטי-קרייריסטי-בנאלי שתיארה חנה ארנדט, הרוע האדיש של העומד מהצד והרוע הסדיסטי, מתארת זגרס רוע נפוץ יותר, רוע שכמעט ולא זכה להכרה במחקר הפסיכולוגיה של הרודף, הרוע הנובע מפחדו של אדם שמא יהפוך מרודף לנרדף ומוכן לעשות הכל כדי לא להגיע למצב זה.
ספרה של זגרס יצא לאור בארצות הברית בשנת 1942. תוך שבועיים נמכרו למעלה מ-300,000 עותקים.
עד 1943 תורגם לרוסית, פורטוגלית, יידיש, וספרדית.
סרט המבוסס על הספר יצא לאקרנים בשנת 1944, בכיכובם של ספנסר טרייסי, יום קרונין וג'סיקה טנדי.
במזרח גרמניה שלאחר המלחמה זכה הספר לפופולריות, בעיקר בזכות היותה של זגרס קומוניסטית ובזכות עיצוב דמויות קומוניסטיות בספר זה באור אוהד.
הספר ראה אור בעברית בארץ ישראל (פלשתינה) לראשונה זמן קצר אחרי צאת הספר המקורי בתרגומו של מ.
ליפסון ובהוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר.
בשנת 1986 יצא לאור בשנית בתרגומו של צבי ארד בהוצאת זמורה ביתן.
ניסיונות הצלה של יהודים על ידי מוסלמים בתקופת השואה התרחשו בעיקר במדינות הבלקן וצפון אפריקה.
מספר מוסלמים השתתפו בניסיונות הצלת יהודים במהלך השואה, באזורים שהיו תחת שליטה של משטרים פשיסטיים.
רק מצילים שהוכח לגביהם כי סיכנו את עצמם למען הצלת יהודים, זכו לתואר חסיד אומות העולם.
באירופה, ובעיקר באלבניה, הוכרו עשרות מוסלמים כחסידי אומות העולם.
בצפון אפריקה הוכר רק אדם אחד (במצרים) כחסיד אומות העולם.
בגרמניה הנאצית פעל להצלת יהודים הרופא המצרי מוחמד הלמי.
בצרפת פעלו הדיפלומט הפרסי עבדול חוסיין סרדארי וראש המסגד הגדול בפריז, סי קאדור בנגאבריט להצלת יהודים בפריז.
בין השאר הציל בנגאבריט את הזמר היהודי סלים הללי, שהצליח לשרוד את השואה באמצעות התחזות למוסלמי.
מספר היהודים שניצלו בזכות הסיוע של בנגאבריט לא ידוע.
אלברט אסולין, יהודי שברח ממחנה השמדה גרמני, טען שיותר מ-1,700 לוחמי מחתרת, חלק קטן מהם לא-יהודים, מצאו מחסה במסגד.
אחרים טוענים שהמספר נמוך בהרבה, כמה עשרות זכו לעזרה מהמסגד ומבנגאבריט.
בפרוטוקול ועידת ואנזה ננקב המספר "200" כמספרם של יהודי אלבניה נכון לעת ההיא, ינואר 1942. באותה תקופה נמלטו לאלבניה מאות יהודים, ורבים מהם זכו למחסה אצל מוסלמים תושבי אלבניה בזכות המסורת האלבנית של "בסה", שפירושה "קיום הבטחה" ו"מילת כבוד", מסורת הכוללת חובת הכנסת אורחים והגנה עליהם.
יהודים ספורים בלבד גורשו מאלבניה למחנות הריכוז וההשמדה, וכך הייתה אלבניה המדינה היחידה באירופה שמספר היהודים בה בתום מלחמת העולם השנייה היה גבוה יותר מאשר מספר היהודים שחיו בה לפני תחילת המלחמה.
תחת הכיבוש האיטלקי של אלבניה, שהחל באפריל 1939, וכן תחת הכיבוש הגרמני, שהחל עם כניעת איטליה לבעלות הברית בספטמבר 1943, עשרות אלבנים הסתירו בבתיהם יהודים - בין היתר משפחות פליטים מיוגוסלביה.
עלי שק'אר פאשקאי הוכר כחסיד אומות העולם (האחרון, ב-2002), שהסתיר יהודי שלא הכיר, למרות איומי חיילים גרמניים במהלך החיפושים אצלו בהוצאה להורג ושריפת בתי כפרו.
בני משפחת הרדגה המוסלמית בסרייבו, מוסטפא, זיינבה ובני ביתם, הצילו יהודי בשם יוסף חביליו וניסו להציל יהודי נוסף אך זה נתפס ונרצח.
בני המשפחה הוכרו כחסידי אומות העולם.
בכפר הצ'רקסי המוסלמי בסלניי שבהרי הקווקז, הוצלו 36 ילדים, מהם 32 יהודים.
הילדים אומצו למשפחות הכפר, ועל אף שהנאצים חנו בו למעלה מ-150 ימים, חיפשו את הילדים תוך איומים על תושבי הכפר, אף אחד מהם לא הסגיר את הילדים.
כך עשה גם סי עלי סקעת (Si Ali Sakkat), בכיר בממשל התוניסאי, בתקופת הכיבוש הנאצי בתוניסיה, שנמשך מנובמבר 1942 ועד מאי 1943. הוא הסתיר בחוותו כשישים יהודים שברחו ממחנה כפייה בעמק זג'ואן וסיפק להם מעון ומזון, עד כניסת בעלות הברית לאזור.
יש לציין ששארי משפחתו של סי עלי טוענים כי לא היה מדובר ביהודים, אלא שסיפור ההצלה היה דווקא עבור חיילים גרמנים שחששו להתפס כשבויי מלחמה על ידי בעלות הברית לאחר תבוסת צבא גרמניה הנאצית בתוניסיה.
מספר מוסלמים אלג'יראים סייעו ליהדות אלג'יריה בתקופת שלטונו של משטר וישי באלג'יריה, בהם שייח' טייב אל עוקבי (Taieb el-Okbi), חבר מפלגת הרפורמה האסלאמית באלג'יריה ומחליפו של הרפורמיסט האלג'יראי עבדלחמיד בן באדיס (Abdelhamid Ben Badis) שמת באפריל 1940, לפני נפילת אלג'יריה בידי משטר וישי.
בעקבות הספר החלה ממשלת גרמניה לשלם פיצויים ליהודים ניצולי מחנות הכפייה בצפון אפריקה.
אחד מפרקי הספר מוקדש לסיפורה של אנני בוכריס שמשפחתה הוסתרה בידי ח'אלד עבד אלוהאב (1911 - 1997), שאביו חסן בעל אדמות עשיר ושר לשעבר היה מיודד עם אביה.
לאחר כניסת הגרמנים לעיירה מהדיה הם גרשו את משפחת בוכריס מביתה והפכו אותו לקסרקטין לחיילים.
המשפחה הסתתרה בבית חרושת לשמן ולשם הגיע ח'אלד והזהיר אותם כי הם נתונים בסכנה.
הוא שיכן את המשפחה המורחבת - 25 נפשות - בחווה בכפר טללסה כ-35 ק"מ מן העיירה, שם שהו כארבעה חודשים עד אפריל 1943 עם כניסת חיילים בריטים למהדיה.
אותו ח'אלד עבד אלוהאב גם ניסה להגן על נערות יהודיות שהגרמנים ריכזו בבית בעיר ו"היו מבקרים אותן ועושים כל מה שהתחשק להם", כעדותה של אנני שנתנה שישים שנה לאחר מכן בגיל 71.
הסרט The Turkish Passport (2012) חושף את סיפורם של יהודים שניצלו בידי דיפלומטים טורקים שפעלו בתקופת מלחמת העולם השנייה להצלת יהודים במבצע של הנפקת דרכונים טורקיים והברחת יהודים ב-12 רכבות מאירופה מזרחה אל החופש.
הצלב הגרמני היה עיטור שנהגה על ידי מנהיג גרמניה הנאצית, אדולף היטלר ב-28 בספטמבר 1941. העיטור חולק לשתי קבוצות: הצלב הגרמני בזהב ניתן בגין מעשי גבורה או הישגים יוצאי דופן בשדה הקרב.
הצלב הגרמני בכסף ניתן בגין שירות יוצא דופן שלא במסגרת לחימה.
הצלב הגרמני בזהב נחשב לעיטור גבוה יותר מצלב הברזל מדרגה ראשונה אך נמוך מצלב האבירים של צלב הברזל.
הצלב הגרמני התחלק לשתי דרגות: זהב וכסף (צבע זרי הדפנה שמקיפים את צלב הקרס המרכזי), הצלב הגרמני בזהב ניתן עבור מעשי גבורה או הישגים יוצאי דופן בקרב.
הצלב הגרמני בכסף ניתן עבור שירות יוצא מהכלל שלא במסגרת קרב או לחימה.
עיטור הצלב הגרמני הוא עיטור יוצא דופן, שכן לפני הנהלים הנאציים לעדינת עיטורים ומדליות לא היה ניתן לענוד את שתי דרגות העיטור בו זמנית.
אולם, היו ממקבלי העיטור שחרגו מנוהל זה וענדו את שני העיטורים לצווארם, למשל אודילו גלובוצניק.
החוק לענידת הצלב הגרמני, קבע שיהיה ניתן לענוד את העיטור רק ליד עיטור צלב הברזל (1939) ממחלקה ראשונה, אבזם לצלב הברזל מדרגה ראשונה (סמל עיט הרייך) או לצד עיטור צלב המלחמה מדרגה ראשונה עם חרבות.
העיטור הורכב מתג בצורת כוכב ובמרכזו צלב קרס גדול ומכאן שמו "הצלב הגרמני".
קוטרו היה 6.5 סנטימטרים והוא נענד על צידו הימני של השרוול.
אם לבעל העיטור ניתנו שתי דרגות העיטור, העיטור מזהב גבר על העיטור מכסף, כך שהיה עליו לענוד רק את העיטור מזהב.
רק עיטור הצלב הגרמני מזהב קיבל גרסה מיוחדת ששובצה בבד, כדי להקל על הנושאים אותו בשדה הקרב.
הגנרל הלמוט ויידלינג ענד עיטור זה על מדיו בעת הקרב על ברלין בחודשים אפריל ומאי 1945. במהלך המלחמה חולקו כ-26,000 עיטורים מהדרגה הראשונה (זהב) ואילו רק כ-2,500 עיטורים מהדרגה השנייה (כסף).
בשנת 1942 הנאצים החלו להנפיק עיטור נוסף דומה, הצלב הגרמני עם יהלומים וחרבות, אך עיטור זה מעולם לא התווסף לעיטורי המלחמה של גרמניה הנאצית ומעולם לא הוענק לקצינים או לחיילים.
בשנת 1957, גרמניה המערבית הנפיקה מחדש עיטור זה, אלא שצלבי הקרס שונו ובמקומם הוצבו צלבים שהופיעו בעיטור צלב הברזל.
לאחר מלחמת העולם השנייה נאסר לענוד עיטורים של הצבא הנאצי או להציג בציבור צלבי קרס.
הנפקת העיטור מחדש אפשרה למקבלי העיטור מימי מלחמת העולם השנייה לענוד את העיטור שבו זכו, אבל בגרסה בה לא מופיע צלב הקרס הנאצי.
גרופנפיהרר אודילו גלובוצניק קיבל את הצלב הגרמני בזהב ב-7 בפברואר 1945, ואת העיטור בכסף ב-20 בינואר 1945.
ולטר ראוף קיבל את העיטור בזהב ב-7 בפברואר 1945, ואת העיטור בכסף ב-20 במאי 1943.
וילהלם מונקה קיבל את העיטור בזהב ב-26 בדצמבר 1941.
העיטור חולק גם לקצינים ולנציגים שאינם חיילים או קצינים נאצים:
אריק היינריקס מפינלנד קיבל את העיטור ב-17 באוגוסט 1943.
את העיטור קיבלו גם קצינים בכירים מאסטוניה, איטליה, לטביה, רומניה וספרד.
"הצלילה" הוא סרט ישראלי משנת 2018 שכתב וביים יונה רוזנקיאר, המככב בסרט לצד שני אחיו - יואל ומיכה.
הסרט הופק בתמיכת קרן סטיב טיש לסרט ראשון באורך מלא, אוניברסיטת ת"א, קרן יהושע רבינוביץ' לאמנויות תל אביב – פרויקט קולנוע ומועצת הפיס לתרבות ולאמנות.
הסרט הוקרן בישראל בהקרנת בכורה ב-1 באוגוסט 2018, במסגרת התחרות העלילתית של פסטיבל הקולנוע ירושלים, בו זכה בארבעה פרסים, בהם פרס הסרט הטוב ביותר ובפרס סרט הביכורים המצטיין (ביחד עם הסרט "פרה אדומה").
באוגוסט 2018 הוקרן הסרט במסגרת פסטיבל לוקרנו ה-71 בו זכה בפרס Swiss Critics Boccalino Award, וכן בפרס Junior Jury Award לסרט הטוב ביותר במסגרת הבמאים של הווה.
הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בישראל ב-4 ביולי 2019.
הימים הם ימי מלחמת לבנון השנייה.
לאחר שנה של נתק ממשפחתו, יואב (יואל רוזנקיאר) שב לקיבוץ ילדותו הנמצא סמוך לגבול ישראל–לבנון, על מנת להשתתף בהלוויה של אבי המשפחה, שנפטר כבר שנה קודם לכן ותרם את גופתו למדע.
אבישי (מיכה רוזנקיאר), אחיו הצעיר של יואב, הוא חייל בשירות סדיר, הצפוי להצטרף למלחמה בצפון, אך מפגין סימני חרדה, ואיתי (יונה רוזנקיאר), האח הבכור, לוקח על עצמו לחנך אותו, למורת רוחו של יואב, רב-סרן לשעבר בצה"ל הסובל בעצמו מפוסט-טראומה.
שם דמותיואל רוזנקיאריואבמיכה רוזנקיאראבישייונה רוזנקיאראיתיקלאודיה דוליצ'יפרנקהמיקי מרמורחווהשמואל אדלמןעוזי דניאל סבגדלאלאלעד צפניאהוד
"הצליבה" הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי, אשר בוים על ידי קזבייה ז'נס.
תסריטו נכתב על ידי צ'אד האייס וקרי האייס.
שחקניו הראשיים של הסרט הם סופי קוקסון, בריטאני אשוורת' וקורנליו יוליצ'י.
הסרט יצא לאקרנים ב-6 באוקטובר 2017, בהפצתן של גרינדסטון אנטרטיינמנט גרופ וליונס גייט.
עלילת הסרט מתמקדת בכומר אשר נכלא מאחורי סורג ובריח לאחר שניסה לבצע גירוש שדים בנזירה.
בסמוך לכך, ניקול רולינס (סופי קוקסון), עיתונאית צעירה, לוקחת על עצמה לגלות האם הכומר אכן אשם בהריגתה של הנזירה, כפי שבית המשפט החליט, או האם מותה נגרם בשל מאבק בשד שהשתלט עליה.
באמצע הסרט פוגשת ניקול באב גורדון (קורנליו יוליצ'י), אשר עוזר לה בפענוח התעלומה.
סופי קוקסון - ניקול רולינס
קורנליו יוליצ'י - האב אנטון
ב-15 ביולי 2015, נודע כי סופי קוקסון נבחרה לשחק את התפקיד הראשי בסרט.
ב-16 באוקטובר 2015, החלו לעבוד על הסרט.
הצגת הבכורה המקורית של הסרט הייתה צריכה להיות בפסטיבל סרטי האימה שהתקיים בשנת 2016, אך הוחלט לדחות את תאריך צאתו לאקרנים.
הטריילר של הסרט פורסם לראשונה ב-20 בפברואר 2017.
בסופו של דבר, יצא הסרט לאקרנים ב-6 באוקטובר 2017.
הצליין הוא סרט מותחן רוסי בבימויו של אלכסנדר ברשק.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל "סתיו אמור" בספטמבר 2018 וזכה לביקורות חיוביות רבות.
הופץ להקרנה מסחרית נרחבת ב-14 בפברואר 2019.
בחייה של מירה הכול נהדר: היא בעלת גלריה לאופנה, בבית מחכה לה בעל אוהב.
אבל פעם אחת על שפת הים, נמצא גבר עם אמנזיה שלא זוכר את שמו ולא יודע על עצמו כלום אבל זוכר את שמה.
איש אינו יודע מי הוא.
הוא אינו נמצא בשום מסד נתונים, אבל הוא יודע עליה דברים שרק אדם קרוב מאוד יכול לדעת, אם כי מירה מעולם לא ראתה אותו בחייה.
העולם המשגשג של מירה מתחיל להתמוטט כאשר מתברר כי האיש המסתורי בילה כמה שנים במזרח התיכון וכי מתנהל מצוד אמיתי אחריו.
המוזיקה לסרט נכתבה על ידי המלחין אלכסיי אייגי וכוללת 25 רצועות מוזיקליות שבוצעו על ידי התזמורת Ad Libitum ואנסמבל "4'33".
ילנה סבר לא רק גילמה את התפקיד הראשי בסרט, אלא גם הפיקה את הסרט ושרה את פסקול הסרט - השיר "יוצאת מדעתי" (Схожу с ума).
הצלב הגדול של צלב הברזל היה עיטור שנועד לגנרלים המנצחים של הצבא הפרוסי ובעלי בריתו.
זה היה העיטור הגבוה ביותר (שהוענק בדרך כלל) בדרגות של צלב הברזל.
יחד עם צלב הברזל מדרגה ראשונה ושנייה, הצלב הגדול הוקם ב-10 במרץ 1813, במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
הוא חודש בשנת 1870 במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, ושוב בשנת 1914 במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ב-1939, כאשר חידש אדולף היטלר את "צלב הברזל" כעיטור גרמני (ולא פרוסי בלבד), הוא גם חידש את הצלב הגדול.
הצלב הגדול של צלב הברזל היה כפול מגודלו של "צלב הברזל", ונענד על ידי סרט שהשתלשל סביב הצוואר.
צלב האבירים של צלב הברזל המאוחר יותר, שנוסד ב-1939, נענד גם הוא מן הצוואר, אך הוא היה קטן יותר מהצלב הגדול אם כי גדול יותר מ"צלב הברזל".
חמישה אנשים קיבלו את הצלב הגדול של צלב הברזל משנת 1813 על מעשים במהלך מלחמות נפוליאון:
גבהרד לברכט פון בליכר, מפקד הכוחות הפרוסיים בקרב ווטרלו, שהועלה אחר כך לכוכב הצלב הגדול של צלב הברזל
קרל יוהאן, נסיך הכתר של שוודיה (ז'אן-בפטיסט ברנדוט) - קודם לכן היה מרשל תחת נפוליאון, ולאחר שנעשה יורש העצר של שוודיה, הוא הצטרף לקואליציה השישית נגד נפוליאון.
בוגיסלב פרידריך עמנואל פון טוינצין
צלב הברזל חודש ב-19 ביולי 1870, במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה.
תשעה אנשים קיבלו את הצלב הגדול של צלב הברזל בשנת 1870 על שירות במהלך אותה מלחמה.
שבעה צלבים גדולים הוענקו ב-22 במרץ 1871, ל:
פרידריך וילהלם, נסיך הכתר של פרוסיה (לימים הקיסר פרידריך השלישי)
וילהלם הראשון, קיסר גרמניה קיבל את הצלב הגדול ב-16 ביוני 1871, ופרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין קיבל אותו ב-4 בדצמבר 1871. הקיסר היה המפקד העליון של הצבא הפרוסי, ומולטקה היה ראש המטה הכללי.
האחרים היו מפקדים בכירים של הצבא הפרוסי (נסיך הכתר אלברט פיקד תחילה על הצבא הסקסוני כקורפוס תחת ארמייה פרוסית, אך מאוחר יותר פיקד על כוח פרוסי / סקסוני משולב).
צלב הברזל חודש שוב ב-5 באוגוסט 1914, וחמישה אנשים קיבלו את הצלב הגדול של 1914 במהלך מלחמת העולם הראשונה:
פאול פון הינדנבורג, שהועלה מאוחר יותר לכוכב הצלב הגדול של צלב הברזל
אדולף היטלר החזיר את "צלב הברזל" כעיטור גרמני בספטמבר 1939, והצלב הגדול שוב היה הדרגה הגבוהה ביותר (מעל הדרגות השונות של צלב האבירים של צלב הברזל).
הרמן גרינג הפך למקבל היחיד של הצלב הגדול של צלב הברזל במלחמת העולם השנייה, כאשר הוענק לו העיטור ב-19 ביולי 1940.
העיטור הגדול עוד יותר, כוכב הצלב הגדול של צלב הברזל, הונהג מחדש גם הוא על ידי היטלר, אך מעולם לא הוענק במהלך המלחמה.
הצלה היא סדרת מותחן מדע-בדיוני רוסית, אשר נוצרה על ידי פאבל קוסטומארוב, רומן קנטור ואלכסיי קראולוב עבור רשת הטלוויזיה בכבלים הרוסית TNT.
הסדרה מבוססת על ספר בשם "אגם וונג" מ-2011 מאת יאנה וגנר שהיה רב־מכר.
פרק הבכורה של הסדרה עלה לשידור ב-14 בנובמבר 2019 לשרתי שירות Premier.
עונתה הראשונה כוללת שמונה פרקים, שביים פאבל קוסטומארוב, בהפקת Premier Studios.
עונתה השנייה של הסדרה עלתה לשידור ב-21 באפריל 2022 וכוללת שמונה פרקים שביים דמיטרי טיורין (Dmitriy Tyurin)
במאי 2020, הסדרה זכתה בפרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בקטגוריית עבודת העריכה הטובה ביותר, עבודת האיפור הטובה ביותר, הצילום הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (לוויקטוריה איסאקובה) ושחקנית המשנה הטובה ביותר (למריאנה ספיבאק).
עונתה הראשונה הסדרה הועלתה לשרתי נטפליקס ב-7 באוקטובר 2020.
ב-12 באוקטובר 2020, מפיק הסדרה, יבגני ניקישוב, בריאיון לאתר Meduza ובאינסטגרם של RBC.ru הודיע רשמית על הארכת הסדרה לעונה שנייה, אך אמר כי היא לא תתבסס על ספר ההמשך של ואגנר, "אנשים חיים".
הסדרה מבוססת על הרומן "אגם וונגו" מאת יאנה וגנר שתורגם ל-11 שפות ומגולל את קורותיו של עולם בעקבות מגפה נגיפית.
נגיף קטלני לא ידוע שמתפשט במהירות הופך למגפה איומה.
סרגיי, בחברת אהובתו החדשה ובנם האוטיסטי, כמו גם אשתו לשעבר ועוד כמה מלווים שהצטרפו אליהם, מנסים לברוח מעבר לגבולות ההסגר.
איפשהו רחוק משם, באי מדברי בקרליה, ישנו בית ציד בו הם יכולים להתחיל הכל מאפס.
אבל הדרך לחיים חדשים לא תהיה קלה, מכיוון שהגיבורים מתמודדים לא רק כנגד אסון בקנה מידה עולמי, אלא גם מדרמה משפחתית אישית, הקורות אצל כל אחד מהם.
הסדרה צולמה במשך 66 יום במוסקבה ובפרבריה.
הפרק החמישי של העונה הראשונה נעלם משרתי Premier ב-14 בדצמבר 2019, יומיים בלבד לאחר שחרורו.
בפרק, חולי בית חולים ואזרחים אחרים מוצאים להורג על ידי גברים שנראים כאנשי כוחות ביטחון, מה שגרם להשערות שהפרק צונזר.
עם זאת, החברה אמרה כי המחצית השנייה של העונה נדחתה לפברואר 2020 בגלל הצלחתה של סדרה נוספת, השוטר מרובליובקה (Полицейский с Рублевки), וכי הפרק החמישי היה חלק מהמחצית השנייה.
הבמאי פאבל קוסטומארוב אמר כי הסרת הפרק הייתה מפתיעה וכי לא ניתנה לו סיבה לכך.
פחות משבוע לאחר מכן, ב-20 בדצמבר, הופיע הפרק החמישי מחדש, יחד עם הפרק השישי.
בתחילת הפרק השישי, קריין ברדיו מדווח כי קבוצות חמושות בלתי חוקיות מנסות לתפוס את השלטון וכי הן מתיימרות להיות כוחות ביטחון כדי לאסוף אזרחים בתואנה של פינוי לפני שהרגו אותם.
קוסטומארוב, לעומת זאת, אמר כי "אף סצנה אחת" לא שונתה כדי להחזיר את הסדרה לצפייה.
שר התרבות ולדימיר מדינסקי הכחיש את הדיווחים בתקשורת שהיה מעורב במחלוקת ואמר "אין צנזורה במדינה שלנו" וכי הסרת הפרק הייתה "בעלת אופי טכני".
בחברה המשדרת אמרו כי העונה תמשיך לעלות לאוויר מדי שבוע עד לסיומה על פי בקשת הצופים.
"סקסוס" (1949), הכרך הראשון, מתאר את התפרקות הנישואים הראשונים של מילר למוד כשהוא נפגש מתאהב ומתחתן עם אשתו השנייה, רקדנית הכובשת והמסתורית בשם מונה (ג'ון).
כל אותו זמן הוא מרגיש אשם בכך שהוא עוזב את מוד בעוד הוא נמשך אליה יותר בעקבות גירושיהם.
בהתחלה של "סקסוס" מילר בן 33. ג'ון נקראת תחילה מארה, אך בתחילת פרק 8, ולאורך שאר הטרילוגיה שמה משתנה למונה.
מילר קובע כי מדובר בהשפעת חברו ד"ר קרונסקי, וכי שינוי השם מלווה "שינויים אחרים ומשמעותיים יותר".
היא כזו ששינתה פרטים רבים מחייה: "שמה, עיר הולדתה, אמה, גידולה, חברותיהה, טעמה, אפילו רצונותיה."
ה"ניו יורק טיימס" הצהיר כי "מילר משתמש בסצנות מין חסכניות כדי להניח את הבמה לדיונים פילוסופיים בנושאים כגון העצמי, אהבה, נישואים ואושר."
מילר סיפר שבפרץ של השראה לילה אחד בשנת 1927, הוא נשאר כל הלילה כשהוא מתווה את מהלכם של "חוג הגדי" (1939) ו"הצליבה הוורודה" בארבעים או חמישים עמודים מוקלדים.
הוא החל לכתוב את "סקסוס" בניו יורק בשנת 1942, ואז הניח אותו בצד עד שהרים את המשימה שוב בשנת 1947 בעת ששהה בביג סור.
הספר הודפס לראשונה בפריס כשני כרכים על ידי הוצאת אובליסק בשנת 1949. הדבר עורר סערה גדולה, וצונזר בשנה שלאחר מכן כאשר המו"ל של החברה נקנס ונגזר עליו עונש מאסר.
"פלקסוס" (1953), הכרך השני, ממשיך בסיפור נישואיו של מילר למונה, ומכסה את ניסיונותיו של מילר להפוך לסופר לאחר שעזב את עבודתו בחברת הטלגרף הקוסמודמונית (השם הבדיוני של חברת וסטרן יוניון.
הוא פורסם לראשונה באנגלית בשנת 1953 על ידי אולימפיה בשני כרכים.
ב-"נקסוס" (1959), החלק האחרון, מילר מוצא את עצמו מחוץ לנישואיו הוא ככל שמערכת היחסים של מונה עם אנסטסיה (ז'אן קרונסקי) מתפתחת, עד שהצמד נוטש לבסוף את מילר כדי לנסוע לפריס.
לאחר חזרתה של מונה בגפה, הטרילוגיה מסתיימת בכך שמילר ואשתו עוזבים לפריז.
מילר שקל לכתוב כרך שני של "נקסוס", ועשה כמה ניסיונות להשלים אותו.
הכרך נועד לכסות את זמנו בצרפת עם מונה, חזרתם לניו יורק, שובו לפריז בכוחות עצמו והיה אמור להסתיים בכתיבה שלו את שורות הפתיחה של "חוג הסרטן" בווילה סוראט 18. הוא עשה כמה ניסיונות לכתוב את הספר לפני שבסופו של דבר נטש את המשימה.
טיוטה גסה של הרומן העזוב, "פריז 1928 (Nexus II)", תיאור מסעו ב-1928 לפאריס עם מונה, פורסם לראשונה באנגלית בשנת 2012.
שלושת הספרים בטרילוגיה נאסרו בתחילה בארצות הברית, ופורסמו רק בצרפת וביפן.
הפרסום שלהם באמריקה בסופו של דבר באה בעקבות החלטתו של בית המשפט העליון בארצות הברית מ-1964 ש"חוג הסרטן" הוא יצירת ספרות ולכן אין לאסור אותו.
מילר היה מודאג מהפרסום של "סקסוס" בארצות הברית.
הוא הרגיש שיכול להיות שאשתו לשעבר ביאטריס, המקור לדמותה של מוד, תגיש תביעה על ייצוגה ברומן.
למרות הסתייגותו של מילר, כל שלושת הכרכים של "הצליבה הוורודה" פורסמו על ידי הוצאת "גרוב" בארצות הברית בקיץ 1965. עד מהרה הם החזיקו במקום הראשון ברשימת רבי המכר של שבועון המוציאים לאור ביחד עם עוד שני מספרי מילר, "עולם המין" ו"ימים שלווים בקלישי" עליו הוסר החרם זמן קצר קודם לכן.
חברו הקרוב של מילר, הסופר לורנס דורל, התאכזב קשות מ"סקסוס" .
במכתב מיום 5 בספטמבר 1949, הוא כתב שמילר אבד "במקלחת זוהמת השירותים הזאת שכבר לא נראית מרעננת ותומכת, אלא רק צואתית ועצובה."
"אני מנסה לשחזר במילים חסימה בחיי שיש לה עבורי חשיבות עליונה - כל חלק ממנה", הגיב מילר.
"מאז 1927 סחבתי בתוכי את החומר של הספר הזה.
האם אתה מניח שייתכן שאעבור הפלה לאחר תקופת הריון שכזו?
אבל לארי, לעולם לא אוכל לסגת ממה שכתבתי.
אם זה לא היה טוב, זה היה נכון; אם זה לא היה אומנותי, זה היה כנה; אם זה גם הותיר טעם רע, זה היה בצד של החיים."
סקסוס, תרגם: עודד פלד, הוצאת כנרת, רמת גן, 1985
נקסוס, תרגם: עודד פלד, הוצאת כנרת, תל אביב, 1990
פלקסוס, תרגמה: שרונה עדיני, הוצאת כנרת, חולון, 2000
הצלב השביעי הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1944 בבימויו של פרד זינמן, עם ספנסר טרייסי, יום קרונין וג'סיקה טנדי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "הצלב השביעי" (1939) של הסופרת הגרמניה אנה זגרס.
זה אחד הסרטים הבודדים שהופקו בתקופת מלחמת העולם השנייה ועסקו במחנות הריכוז ובמשטר הדיקטטורי בגרמניה הנאצית.
זה הסרט הראשון בו הופיעו ביחד יום קרונין ואשתו ג'סיקה טנדי.
יום קרונין היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בסתיו 1936 בורחים שבעה אסירים ממחנה הריכוז וסטהופן (שם פיקטיבי).
הבריחה מתגלה כעבור זמן קצר.
מפקד המחנה מכין שבעה צלבים שעליהם בכוונתו לצלוב את כל השבעה לעיני האסירים.
בין השבעה נמצאים ג'ורג' הייסלר (ספנסר טרייסי) וארנסט ואלאו (ריי קולינס).
הייסלר וואלאו נפרדים זה מזה וואלאו נתפס ומוקע על הצלב במחנה.
הוא מת ונשמתו עולה לשמים ומכאן הוא ממשיך לספר על התפתחות העלילה.
הייסלר נמלט מהמחפשים וכלביהם ומטרתו להגיע לכתובת של חבר אנטי נאצי במיינץ.
במיינץ הוא מגיע לבית חברתו לשעבר, נלי (קארן ורנה) ומבקש עזרה, אך היא אומרת לו שהיא נשואה ושיסתלק מהר אחרת תקרא לגסטפו.
מסתבר שהחבר נעצר על ידי הגסטפו.
הוא יוצא לרחוב ומתבונן עם כל האנשים איך הגסטפו עורך מרדף על הגגות אחרי נמלט נוסף – האקרובט ארנסט בלאני (ג'ורג' סוזן) שלבסוף מתאבד בקפיצה מהגג.
הייסלר נכנס לחנות בגדים של מאדאם מנלי (אגנס מורהד) ומבקש בשם מנלי לקחת את הבגדים שהזמין.
היא מבחינה מיד במצבו, מציידת אותו בבגדים ובכסף ומפנה אותו לרופא יהודי, ד"ר לבנשטיין (סטפן גריי) שמטפל בידו שנפצעה בעת מנוסתו, ולא מדווח על כך לשלטונות.
הוא נזכר בידידו, פול רודר (יום קרונין) ומגיע לדירתו בה הוא מתגורר עם אשתו ליזל (ג'סיקה טנדי) ושני ילדיו.
פול מרוצה מהשלטון ששיפר את מצב העובדים וכאשר הייסלר מגלה לו שהוא אסיר נמלט, הוא מבקש ממנו לעזוב, אבל מיד נמלך בדעתו ומחליט לעזור לו.
פול יוצר קשר עם המחתרת האנטי נאצית ובעזרת חבר מבית החרושת שהוא עובד, הוא מוצא לו מקום מסתור בפונדק.
בינתיים הוא נעצר על ידי הגסטפו על ידי השוערת (הלנה וייגל) שדווחה על אדם זר שהתארח אצלו ולאחר חקירה ארוכה הוא משוחרר.
בפונדק עובדת טוני (סיגה האסו) שמזהה אותו מתמונה שמפורסמת בעיתון בתוך מודעה שמכריזה על פרס 5,000 מרק על מי שימסור עליו מידע שיביא לתפיסתו.
טוני עוזרת לו ומתאהבת בו לזמן קצר.
בינתיים הוא מקבל מהמחתרת כסף וכרטיס נסיעה באונייה להולנד.
הוא אומר לה כי התעודד באמונתו באדם כשראה בכל הרוע מסביב גם אנשים טובים שעזרו לו וסיכנו את עצמם.
בסוף רואים את האונייה בדרך להולנד וגם את הצלב השביעי ש"ממתין" לו במחנה.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותספנסר טרייסיג'ורג' הייסלריום קרוניןפול רודרג'סיקה טנדיליזל רדראשתו של פולאגנס מורהדמאדאם מנליבעלת חנות בגדיםריי קולינסארנסט ואלאואסיר נמלט/מספרקארן ורנהלניחברה לשעבר של הייסלרסטפן גרייד"ר לבנשטייןרופא יהודיסיגנה האסוטוניעובדת בפונדק
הצלחת לקוח היא שיטה עסקית, המקובלת בתעשיית ההיי-טק, שנועדה ללוות את הלקוחות להצלחה בעזרת שימוש במוצר או בשירות של החברה.
הצלחת לקוח מתמקדת בניהול מערכות היחסים בין הספק, החברה המפתחת את המוצר על כלל מחלקותיה (שיווק, ניהול מוצר ופיתוח) ללקוח תוך שיקוף צרכיו כלפי החברה ושיקוף פתרונות ומגבלות החברה כלפי הלקוח.
שיטה זו נועדה לגרום להצלחת לקוח לעמוד ביעדיו העסקיים בעזרת המוצר.
הצלחה זו יוצר תתחושת סיפוק אצל הלקוח ואצל הספק, מגדילה את טווח חיי המוצר, ויוצרת אפשרויות להפצת המוצר ללקוחות נוספים.
הצלחת לקוח מושגת באמצעים שונים בהתאם לשלב בו נמצא המוצר.
אימוץ (Adoption) - מנהל הצלחת לקוח (CSM) נכנס לפעולה כבר בשלב זה, בו מתחיל הלקוח להכיר את המוצר.
זה הזמן בו מתבצעת הטמעת מוצרים ועולים צרכים יוצאי דופן, והוא נמשך בין 7 ימים ל-90 יום, בהתאם למורכבות המוצר ולסוג המשתמשים.
החזקה (Retention) - בשלב זה, בו הלקוחות כבר משתמשים במוצר, מטרת ה-CSM היא להפחית את הסיכון לעזיבה, על ידי וידוא שימוש נכון של המשתמשים במוצר, כך שהלקוח יכיר בערך המוסף של המוצר עבורו לאורך זמן.
מטרת ה-CSM בשלב זה היא ליצור קהילה של לקוחות שישתמדו במוצר בעקביות, יהנו ממנו, יעלו מסקנות מהשימוש בו ויהוו את הסיבה המרכזית להצלחת לקוח.
הרחבה (Expansion) - בשלב הזה פעל מנהל הצלחת לקוח להרחיב את השימוש של הלקוח במוצר על ידי שדרוג לגרסאות Premium, רכישת תוספות או מוצר משלים של החברה.
עבור ספק, ההסתברות למכור מוצרים ללקוח קיים, גבוהים יותר מסיכויי המכירה ללקוח פוטנציאלי חדש, ולכן זהו שלב קריטי בתרחבות החברה.
אף על פי שנראה כאילו התפקיד העיקרי בשלב זה הוא של מחלקת השיווק והמכירה, שיתוף ה-CSM עשוי לתרום לסלילת המשך שיתוף פעולה מוצלח בין הספק ללקוח.
סינגור (Advocacy) - בשלב זה מטרת ה-CSM היא לגרום ללקוח להיות ה"סנגור" של המוצר או הספק בקרב הקהילות בהן הוא שותף.
כאשר שהלקוח שבע רצון מהמוצר, ורואה בו תרומה משמעותית להצלחתו, הוא מוכן לחלוק את החוויה החיובית שלו עם עמיתיו, ובכך מקל על שליחת לשלוח "לידים" ללקוחות פוטנציאליים.
סיוע טכני: אחד מתפקידי צוות הצלחת לקוח הוא להיות בקשר תמידי עם הלקוחות, והוא עשוי להדרש לתת מענה ראשוני לסיוע טכני בתפעול המוצר.
פעילות זו, שניתן לכנותה גם יישום ראשוני, או התקשרות ראשונית, היא בדרך כלל הפעולה הראשונה אחרי מכירת המוצר.
בארגונים רבים תפקיד זה נעשה בבלעדיות על ידי צוות נפרד.
הפעלת ידע: בשלב זה מספק הצוות ללקוח את הידע הדרוש לניצול מיטבי של המוצר.
הטמעה רשמית ובלתי רשמית הם חלק מהתפקיד, כמו גם קשרי לקוחות ומערכות ידע בשירות עצמי.
זיהוי הזדמנות לצמיחה: במהלך מחזור החיים של המוצר, יש למנהל הצלחת לקוחות (CSM) הזדמנויות לשיחות סביב צמיחת העסק של הלקוח.
על צוות ה-CSM להתייצב כ"יועץ מהימן" ולסייע בזיהוי הזדמנויות הרחבה.
זיהוי ונטרול סיכונים: כאשר משתמש הצוות במדדים נכונים כמו ציון בריאות הלקוח, ביכולתו לזהות טלטלות בארגון או אובדן הכנסות צפוי.
נתוני השימוש במוצר נגישים לצוות ה-CSM, כך שהוא יכול לזהות משתמשים נוטשים וחשבונות אבודים, ולסייע בהפחתת הסבירות לנטישת משתמשים.
ניהול חשבונות כללי: אמנם ניהול חשבונות אינו חלק מתפקידד צוות ה-CSM, אך בחלק מהארגונים הוא מטפל גם בקשר בין הלקוח למחלקת הנהלת חשבונות, כחלק מאחריותו על ניהול היחסים העסקיים בין הלקוח לבין הספק.
מדד נאמנות הלקוח Net Promoters Score (NPS) - המדד נקבע באמצעות שאלה אחת שנשאל הלקוח: "באיזו מידה תמליץ על המוצר לאדם אחר?" המענה נעשה בסולם שבין 0 ל-10, כאשר 0 הוא: "כלל לא אמליץ", ו-10 הוא "אמליץ במידה רבה מאוד".
את המדרגים מחלקים לאלו שאוהבים את המוצר (מקדמי מותג) שענו ציון 9–10 ואלו שאינם אוהבים אותו כלל (מכפישי מותג) שענו ציון 0–6. יתר הציונים נחשבים כפאסיביים, ולכן אינם נלקחים בחשבון.
לאחר שקלול המספרים, הציון הסופי הוא ההפרש בין אחוז מקדמי המותג לאחוז מכפישי המותג.
מדד שביעות רצון לקוחות Customer Satisfaction Score (CSAT) - המדד נקבע באמצעות השאלה "עד כמה אתה מרוצה מ...?".
השאלה יכולה להתייחס למוצר, לחלקים ממנו, לשירות וכדומה.
חישוב התוצאה נעשה על ידי ממוצע וסטיית תקן של התשובות.
ההתייחסות למדד נעשית לרוב בשילוב עם מדד נאמנות הלקוח, על מנת לקבל תמונת מצב מלאה על הצלחת המוצר אצל הלקוח.
ככל שהציון הסופי מתקרב ל-קצה הסקלה (בדרך כלל 10 או 5), נחשב הלקוח כמרוצה יותר.
מדד מאמץ הלקוחות Customer Effort Score (CES) - מיועד לגלות כמה מאמץ צריך הלקוח להשקיע בפניה אל הספק ובקבלת מענה ממנו.
כמו המדדים הקודמים, גם לצורך קביעת המדד הזה נשאל הלקוח שאלה אחת: "כמה מאמץ עליך (הלקוח) להשקיע כדי שפנייתך תטופל על ידינו (הספק)?".
המענה נעשה בסולם שבין 1 ל-10, כאשר 1 הוא: "כמעט ללא מאמץ", ו-10 הוא "מאמץ רב".
המדד נקבע על-פי הממוצע וסטיית תקן של התשובות.
ככל שהציון הסופי מתקרב ל-1, כך הספק נחשב בעיני הלקוחות לנגיש יותר.
אם הציון מתקרב ל-6 ומעלה, נדרש ה-CSM לבחון ולשפר את נגישותו ואת רמת השירות שלו ללקוחות.
ככל שהלקוח נדרש למאמץ גדול יותר כדי לקבל שירות, גדלים הסיכויים שינטוש את המוצר והספק.
מדד Churn - מודד את שיעור הלקוחות שנוטשים את המוצר בטווח זמן מוגדר.
מדד זה מאפשר לנתח באופן שוטף את הסיבות לעזיבה ולנסות לטפל בהן, וכן לנתח שינויים במדד העזיבה בהתאם לשינויים במוצר, במתחרים, בצורך במוצר ומשתנים נוספים.
מדד בריאות הלקוח (Health score) - בוחן את מצבו הכללי של הלקוח על ידי ניתוח נתוני שימושיות ושאלונים, וקובע - באמצעות צבע - את רמת ה"בריאות" של הלקוח מול המוצר: לקוח "בריא", שמשתמש במוצר בצורה טובה ומרוצה ממנו, יקבל צבע ירוק; לקוח "לא בריא" יקבל צבע אדום.
את מדד בריאות הלקוח מנתחים באופן שוטף' על מנת לעקוב אחרי הצלחת לקוח בראי המוצר.
תחום ניהול קשרי לקוחות (CRM) עוסק בניתוח צורכי הלקוח והבנתם לטובת מנהלי החברה (הספק), ואילו מנהל הצלחת לקוח (CSM או בעברית המצִ"ל) ממוקד בלקוח, ומשמש עבורו כיועץ מהימן מול הספק, וכנקודת קשר עיקרית איתו.
הוא אחראי על הצלחת מערכת היחסים בין הספק ללקוח בראייה לטווח ארוך.
לשם כך מפקח ה-CSM על אופן השימוש של הלקוח במוצר ועל שביעות רצונו מהפתרונות של הספק, מזהה הזדמנויות ואתגרים, ומסייע ללקוח כשהוא נתקל בקשיים; הוא מסייע ללקוח להרחיב את השימוש במוצר, ובוחן את שביעות הרצון של שני הצדדים מהפתרונות, לאורך זמן.
"הצליבה" (1340 בקירוב) הוא ציור מאת פייטרו לורנצטי המתאר את צליבת ישו.
מאז שנת 2002 נמצא הציור באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
"הצליבה" שייך לעבודתו המאוחרת של לורנצטי, הנחשב לאחר ממבשרי הציור של תקופת הרנסאנס, כנראה בשל השתייכות הציור לקבוצה של עבודות בנושא הפסיון של ישו.
על פי חוקרים, ציור שנושאו "ישו בפני פונטיוס פילטוס", הנמצא באוסף מוזיאון הוותיקן, עשוי להיות אחד מהם.
בדומה לפרסקו של צליבת ישו מן הכנסייה התחתונה של הבזיליקה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי (1320), גם כאן העבודה מחולקת למעיין שני מישורים.
במישור העליון מופיע ישו על הצלב, ולצידו שני הגנבים.
למרות שלורנצטי איננו מתאר את דמויות הנצלבים באופן אנטומי, הוא עושה שימוש בדם המתפרץ מן הגוף כביטוי לדרמה האנושית של הצליבה.
מתחת לשלושת הצלבים מתוארת התרחשות רבת משתתפים.
את מרכזה תופשת דמותה של מרים, אם ישו, המתוארת כמתעלפת ונתמכת על ידי מספר נשים.
בצידו הימני של התיאור מופיעים שני פרשים.
אחד מהם, המתואר עם הילה משושה, מזוהה כלונגינוס הקדוש, החייל הרומי שדקר את ישו, ובידו הרומח של לונגינוס.
הדרמה, המאפיינת את יצירתו של לורנצטי מבוססת לא רק על הברית החדשה, כי אם גם על מקורות בני זמנו של הצייר, כגון כתיבתו של בונוונטורה הקדוש, בן המאה ה-13.
הצלה אבולוציונית היא תהליך שבו אוכלוסייה, שהייתה נכחדת בהיעדר תהליכי אבולוציה, שורדת עקב ברירה טבעית.
המונח נטבע לראשונה בשנת 1995 על ידי ריצ'רד גומולקביץ' ורוברט הולט בהקשר של שינוי סביבתי פתאומי, אך תהליך ההצלה האבולוציונית נחקר עוד קודם לכן בהקשר של שינוי סביבתי מתמשך ובעיקר בנושא האבולוציה של עמידות לתרופות .
הצלה אבולוציונית הבאה בעקבות שינוי חד בסביבת החיים של אורגניזם, מייצרת גרף היקף אוכלוסייה לפי זמן שצורתו כצורת האות U, כאשר בעלי הגנוטיפ המקורי מוחלפים בבעלי גנוטיפ המותאם לשינוי.
בסביבה המשתנה באופן רציף, ההצלה האבולוציונית צפויה לייצר השהיה של הופעת התכונות המתאימות לשינויים לאחר השינויים עצמם, כאשר קצב השינוי וקצב האבולוציה זהים.
הצלה אבולוציונית נבדלת מהצלה דמוגרפית, בה אוכלוסייה שורדות על ידי הגירה מתמשכת (למשל, הגירת חיות בר לתוך הערים), ללא צורך באבולוציה.
מצד שני, הצלה גנטית, שבה אוכלוסייה שורדת בשל הגירת הבלתי מתאימים, יכולה להיחשב כמקרה מיוחד של הצלה אבולוציונית.
הצלה אבולוציונית הודגמה במחקרים ניסיוניים ותצפיות רבים ושונים, כגון:
שמרים שפיתחו במהלך ניסוי סיבולת לריכוזי מלחים שהיו קטלניים עבורם בעבר.
פיתוח עמידות לתרופות על ידי חיידקים.
פיתוח עמידות לקוטלי עשבים של עשבים שוטים.
הצלחת הסינית הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1931, המשמש כסרט ה-18 בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות".
הסרט הקצר מבוסס על אגדת דפוס הערבה, עם כמה הבדלים עיקריים, כולל דרקון.
יש סצנה מזרחית, דוגמת הערבה על צלחת חרסינה, שמתעוררת לחיים, ומספרת את סיפורם של שני אוהבים צעירים שמוטרדים.
ראשית, הם צריכים להתמודד עם קיסר כועס ובעל משקל עודף שהוא אביה של הילדה.
הוא רודף אחריהם כי הילד הפריע למנוחתו ולא רואה בעין יפה אותו ליד בתו.
לאחר מכן שני הילדים נרדפים על ידי דרקון יורק אש שאוכל את הקיסר (הקיסר חשב שהפה הפתוח של הדרקון הוא למעשה כניסה לתוך מערה).
הסרט היומי (14 ביוני 1931): "בידור הן לקהל הנוער והן לקהל המבוגר ניתן למצוא בסרט הזה מסדרת סימפוניות טיפשיות של וולט דיסני.
חידוש ולא הומור הוא העיקר.
זה בידור אמיתי ושונה לאורך כל הדרך."
וראייטי (30 ביוני 1931): "הזירה הגדולה ביותר של כולם, בתיאטרון רוקסי הוצג סרט האנימציה בשתי ההצגות האחרונות.
סלילי עט ודיו אינם מוגבלים לשעת ארוחת הערב, אלא מהבהבים בהופעות המפוארות מיד לאחר סרט החדשות.
עד כה האוס נתן את הפסקה לרישומי דיסני.
זה עוד אחד מהמקור הזה וטוב מספיק כדי להתאים לכל פריסת בית גדול.
זה נושא את הסנכרון המוזיקלי המוכר תוך שהוא פותח כמה טוויסטים משעשעים...
שורט בולט בהיעדר של דיאלוג.
רק אפקטים קוליים, וזה עדיף ככה."
הצלה (בעגה אידישאית: הַצָּלָה) הוא שמם של ארגוני רפואת חירום יהודיים ברחבי העולם.
רוב הארגונים פועלים באופן עצמאי ללא תלות זה בזה, אך משתמשים בשם התואר המשותף.
האיות העברי של השם יהיה תמיד זהה, אבל ייתכן שוני בהגיה, כמו הַצָּלָה, הַצָּלֵה ועוד.
ארגון הצלה הראשון נוסד בשלהי שנות ה-60 בויליאמסבורג על ידי יהודי חסידי בשם הרשל ובר.
מטרת הארגון הייתה לזרז את המענה הרפואי בקהילה, ולמתן את החששות התרבותיים של הקהילה דוברת היידיש מול גורמי הרפואה.
הרעיון התפשט לשכונות יהודיות אחרות באזור ניו יורק, ובהמשך גם למדינות ויבשות אחרות.