tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
את שערו הראשון במדים הלאומיים כבש לאחר מספר חודשים, בהפסד 2–3 לנבחרת צ'ילה בפברואר 2000.
במשחקי מוקדמות מונדיאל 2002 כבש ברבאטוב חמישה שערים, אך לא הצליח להוביל את נבחרתו לטורניר מונדיאל 2002 לאחר שזו סיימה את המוקדמות במקום השלישי בבית.
גם במשחקי המוקדמות של יורו 2004 כבש ברבאטוב חמישה שערים.
הוא סייע לקבוצתו לסיים במקום הראשון בית ח' של המוקדמות ולהעפיל אוטומטית לטורניר הגמר.
במשחקי הטורניר לא כבש ברבאטוב ולו שער בודד, ובולגריה סיימה את שלב הבתים עם שלושה הפסדים בשלושה משחקים ועם שער זכות בודד.
היה זה הטורניר היחיד אליו הצליח להעפיל ברבאטוב בימיו בנבחרת הבולגרית.
ברבאטוב המשיך וכבש חמישה שערים במוקדמות מונדיאל 2006, שישה במוקדמות יורו 2008 וחמישה נוספים, כולל שלושער מול במוקדמות מונדיאל 2010 ואף שימש כקפטן הנבחרת במשך כארבע שנים בין 2006 ל-2010, בטרם פרש ממנה ככובש המצטיין בכל הזמנים עם 48 שערים.
נבחרת העונה בפרמייר ליג (2):,
מלך השערים של הפרמייר ליג (1):
דימיטר פוינאקו (באלבנית: Dhimitër Pojanaku; נולד באוגוסט 1956) הוא משורר אלבני.
דימיטר פוינאקו נולד בעיר פוגרדץ שלחופי אגם אוחריד.
פוינאקו למד משפטים בטירנה והוא עובד כשופט בעיר הולדתו.
פוינאקו זכה על שירתו בפרסים אחדים, ושירתו תורגמה למספר שפות.
בשנת 2014 הוא נעצר באשמת שחיתות
דימות רפואי הוא שימוש בבדיקות שונות לצורך הדגמה חזותית של חלקים פנימיים של גוף נבדק.
טכנולוגיה זו משמשת לאבחון קליני, למחקר פיזיולוגי ולסיוע בעת פעילות פולשנית.
טכנולוגיות דומות פותחו גם עבור יישומים תעשייתיים.
הדימות הרפואי נחלק לשני תחומים: דימות מבני ודימות תפקודי.
הדימות המבני נותן מידע אנטומי על צורה של מבנים בגוף, ועמו נמנים צילום רנטגן, טומוגרפיה ממוחשבת, דימות תהודה מגנטית ובדיקת אולטרה סאונד רפואית.
סוג זה של דימות מצטיין בפירוט אנטומי מדוקדק, לרבות איברים קטנים מאוד, ובתיאור היחסים המרחביים בין האיברים.
דימות תפקודי, המשמש בתחום הרפואה הגרעינית, מאפשר באמצעות חומרים רדיואקטיביים במינון נמוך הנקלטים ברקמות מטרה, בחינה של פעילות רקמה, מטבוליזם ותהליכים בתוך איבר או רקמה בזמן מחלה.
שיקוף היא שיטה שיכולה להדגים גם מבנה וגם תפקוד.
לדוגמה: בזמן צנתור בעורקים הכליליים ניתן לראות גם את האיבר עצמו (הלב) וגם את הפעילות שלו (התכווצות והרפיה).
הסוגים השונים של הדימות הרפואי משמשים לבחינת איברים שונים בגוף, על פי אטימותם או תגובתם לקרינה.
לעיתים נצבע האיבר הנבדק בחומר הנראה בבירור בבדיקה, כאשר האיבר עצמו שקוף לבדיקה המבוקשת.
למשל, ניתן להחדיר לאיבר חומר ניגוד, כגון בריום בצילום רנטגן.
לכל שיטת דימות יתרון בגילוי סוג מסוים של פתולוגיה גופנית, ולעיתים הרופאים משתמשים במספר שיטות או בשיטה משולבת כדי להגיע לאבחנה.
הדימות הרפואי מתבצע באמצעות ציוד ייעודי ממוחשב, המורכב משלושה חלקים עיקריים: מקור קרינה (או גלים), גלאים המתאימים לגלים שמשדר המקור ומקום בגוף הנבדק.
הקרינה הנפלטת מהמקור, אשר יכולה להיות חיצונית כמו בדימות המבני או פנימית כמו בדימות התפקודי, נקלטת בגלאים ונשמרת במחשב כערך מספרי בהתאם לעוצמת הקליטה.
הדגימות מעובדות בכלים מתמטיים מתקדמים ליצירת תמונה המייצגת את פנים הגוף (המקטע הנסרק).
התוצר המחושב מציג חתך בתוך הגוף, ובעיבוד נוסף על כמה פרוסות סמוכות, ניתן לייצר תמונה תלת־ממדית של איבר בתוך הגוף.
את התמונות שמפיק ציוד הדימות מפענח רופא רדיולוג.
אחד העקרונות החשובים ביותר בדימות רפואי בו נעשה שימוש בקרינה מייננת, הוא עקרון ALARA – As Low As Reasonable achievable.
משמעות הדבר היא שהרנטגנאי שואף להשתמש בכמות הקרינה הנמוכה ביותר האפשרית, מבלי לפגוע באיכות התמונה וביכולת להפיק ממנה מידע אבחנתי עבור הרופאים.
הדבר מושג במספר אמצעים, לדוגמה באמצעות הקטנה של זמן החשיפה של הנבדק לקרינה, דבר שרלוונטי במיוחד בצילומים של ילדים, או כאלה הקשורים לתנועתיות כגון מערכת העיכול שלה יש תנועה פריסטלטית טבעית ובלתי רצונית.
דימות תרמי (ידוע גם כרישום חום, הדמאה תרמית, תרמוגרפיה או תרמוגרפיית תת-אדום) הוא תחום מדעי פיזיקלי והנדסי העוסק בדימות, המתבצע על בסיס קליטת קרינה תת-אדומה (Infra-Red או IR), הנפלטת מכל עצם בעל טמפרטורה מעל לאפס המוחלט (ראה קרינת גוף שחור).
יישומי דימות תרמי הם רבים ומגוונים, וכוללים למשל דימות רפואי, יישומי אלקטרוניקה צבאית כגון אמצעי ראיית לילה, בדיקות לא הורסות, וולקנולוגיה, מחקר כימי ופיזיקלי ועוד.
גלאים ומצלמות דימות תרמי קולטים ומעבדים קרינה אלקטרומגנטית בתוך תחום התת אדום (אורכי גל בתחום של 1 עד 14 מיקרון).
בדיקה זו דומה בעקרונותיה לבדיקת שירוגרפיה.
ברפואה: תרמוגרפיה רפואית, מדידת כמות החום הקיימת בחלקי גוף שונים מאפשרת לזהות גידולים (בהם יש אספקת דם מוגברת היוצרת חום) וחסמים (בהם יש זרימה מופחתת ועקב כך הטמפרטורה יורדת).
בתעשייה: זיהוי מוקדם של כשל במערכות חשמליות ובלוחות חשמל, כאשר יש עומס יתר, המערכת מתחממת, זיהוי תרמוגרפי של התחממות זו יכול להתריע על הבעיה לפני קצר או התלקחות.
בתעשייה: זיהוי כשל במערכות בידוד.
בתעופה: זיהוי חדירת מים למבני חלות דבש מתכתיים בכנפי מטוסים.
בבנייה: בדיקות איטום, בדיקות בידוד, איתור נזילות.
דימיטאר איבאנוב מקרייב (בבולגרית: Димитър Иванов Макриев; נולד ב-7 בינואר 1984 בגוצה דלצ'ב שבבולגריה) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת החלוץ.
בצעירותו שיחק מקרייב במחלקות הנוער של לבסקי סופיה, וב-2002 עבר ליריבתה העירונית, צסק"א סופיה, אך לפני שהספיק לשחק במדיה הוחתם באינטר מילאנו האיטלקית, ומשם הושאל לקבוצות בשווייץ ופולין.
בשנת 2005 עבר מקרייב לדיז'ון הצרפתית בתמורה לכחצי מיליון אירו.
במועדון החדש לא הצליח להשתלב, ובתום העונה חתם במריבור הסלובנית, אשר במדיה הבקיע 23 שערים בשתי עונותיו במועדון.
בעונתו הראשונה היה שותף לאחת ההפתעות של גביע אופ"א, כאשר קבוצתו הדיחה את אודינזה בסיבוב הראשון של הטורניר.
ב-3 בינואר 2008 הגיע מקרייב לישראל, וחתם במועדון ספורט אשדוד.
במחצית הראשונה של עונתו הראשונה באשדוד הפגין יכולת טובה והבקיע 12 שערים ב-5 חודשים, ובסך הכל כבש 44 שערים בשלוש וחצי עונות בליגת העל.
בשנת 2011 עבר לקבוצה הרוסית קריליה סובטוב סמרה, ובהמשך העונה עבר לקבוצת PFC אולקסנדריה האוקראינית.
בקיץ 2012 חזר לאשדוד, ושיחק במדיה עונה נוספת שבסופה שוחרר מהקבוצה.
באוגוסט 2013 חתם בקבוצת נעוריו, לבסקי סופיה.
בשנת 2014 שיחק בקבוצת סאות' צ'יינה מהונג קונג.
בשנת 2015 עבר לקבוצת פסי מהונגריה.
החל משנת 2009 ועד שנת 2011 שיחק מקרייב בנבחרת בולגריה, ואת שער הבכורה שלו בנבחרת כבש במשחק נגד נבחרת קפריסין במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
דימיטר ניקולייב טלקייסקי (בבולגרית: Димитър Николаев Телкийски, נולד ב-5 במאי 1977) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
טלקייסקי נולד בפלובדיב וגדל במחלקת הנוער של קבוצת בוטב פלובדיב.
בשנת 1999 עבר למועדון הפאר הבולגרי לבסקי סופיה, עמו זכה בחמש אליפויות (מהן 3 רצופות) ובחמישה גביעים.
בעונת העפיל עם לבסקי סופיה לרבע גמר גביע אופ"א, ובעונה שלאחר מכן העפיל עמה לשלב הבתים של ליגת האלופות, בפעם הראשונה שקבוצה בולגרית הגיעה למעמד זה.
ב-3 בינואר 2008 הגיע טלקייסקי לישראל יחד עם חברו מלבסקי סופיה, הבלם אלין טופוזאקוב, והשניים הוחתמו בהפועל תל אביב על ידי המאמן אלי גוטמן, שהגיע לקבוצה רק זמן קצר קודם לכן לאחר שהקבוצה נקלעה למקום האחרון בטבלה.
שבוע לאחר מכן, במשחקו השני בקבוצה, כבש טלקייסקי את שער הבכורה שלו, בניצחון 3–2 על מכבי הרצליה.
בסך הכל כבש טלקייסקי חמישה שערי ליגה בעונה זו, מתוכם שניים שנבחרו למקום הראשון והשני במצעד שערי העונה בליגת העל – הראשון בבעיטה מהאוויר בניצחון 3–1 בדרבי מול מכבי תל אביב, והשני לאחר שכידרר לאורך חצי מגרש ואז הקשית מעל השוער, בניצחון 3–1 על בית"ר ירושלים.
טלקייסקי תרם רבות להישארותה של הקבוצה בליגה הבכירה, וכן הוסיף שני שערים במשחקי גביע המדינה, וסייע להעפלתה של הפועל תל אביב לגמר הגביע.
בתום העונה קיבלו טלקייסקי וטופוזאקוב במשותף את תואר "השחקן המצטיין" מטעם ארגון אוהדי הפועל תל אביב.
בעונת 2008/2009 המשיכה הקבוצה במגמת השיפור וטלקייסקי סייע לקבוצה להתמודד על האליפות מול מכבי חיפה, אך לבסוף סיימה הקבוצה במקום השני, ולאחר שנה וחצי בהפועל תל אביב שוחררו שני הבולגרים בקיץ 2009. בסך הכל כבש טלקייסקי 10 שערים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות.
לקראת עונת עבר טלקייסקי לקבוצת אמקאר פרם מליגת העל הרוסית, אך לא הצליח להשתלב בקבוצה וחזר כבר באותה עונה ללבסקי סופיה, שם התאחד שוב עם טופוזאקוב.
בעונה שלאחר מכן חזרו השניים לישראל וחתמו בהפועל רמת גן.
בעונת 2010/2011 כבש טלקייסקי 5 שערים במדי הפועל רמת גן, וב-10 באפריל 2011 ערך את משחקו האחרון בישראל, מול הפועל פתח תקווה, והורחק בכרטיס אדום.
לקראת עונת חתם טלקייסקי בלוקומוטיב סופיה, ובדצמבר 2011 עבר לצ'רנומורץ בורגס, אך נפצע ושיחק במדיה 4 משחקים בלבד, ובתום העונה חזר ללוקומוטיב סופיה.
בעונת ערך 15 הופעות במדי לוקמוטיב, בהן כבש שני שערים, ובסופה פרש ממשחק פעיל.
טלקייסקי הוא שחקנה לשעבר של נבחרת בולגריה, במדיה ערך 22 הופעות וכבש 3 שערים.
ב-29 בנובמבר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו, במשחק ידידות בקהיר מול נבחרת מצרים.
ב-6 בספטמבר 2006 כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת, במשחק מול נבחרת סלובניה במסגרת מוקדמות יורו 2008. טלקייסקי הבקיע גם שני שערים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, וב-5 בספטמבר 2009 הופיע לאחרונה במדי הנבחרת, במשחק מול נבחרת מונטנגרו.
דימיטר גשוב (בבולגרית: Димитър Гешов; 14 בספטמבר 1860, סבישטוב, האימפריה העות'מאנית – 8 בינואר 1922, סופיה ממלכת בולגריה) היה גנרל ומפקד אוגדת הרגלים השנייה "התראקית" של צבא בולגריה במהלך מלחמת העולם הראשונה, אשר לחמה בחזית המקדונית ובמסגרתה פיקד גשוב על קרב דויראן הראשון.
בהמשך מונה גשוב למפקד הארמייה הראשונה, אך הודח לאחר קרב סקרה.
גשוב שירת במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) כמתנדב במיליציית המתנדבים הבולגרית אופלצ'נצי, אשר לחמה לצד הכוחות הרוסיים.
בשנת 1890 סיים את לימודיו בהצלחה באקדמיה הצבאית באודסה.
במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885) שירת כמפקד פלוגה והשתתף בקרב ההדיפה נגד הכוחות הסרביים ליד העיר ברזניק במערב בולגריה, ומאוחר יותר, כשהבולגרים עברו למתקפה, השתתף בכיבוש העיר פירוט.
במלחמת הבלקן הראשונה שירת כמפקד חטיבה ובסיומה קודם להיות מפקד אוגדה בגזרת אודרין.
במלחמת הבלקן השנייה נלחם עם אוגדתו כנגד הסרבים ליד העיירה קריבולאק, (בימינו במקדוניה).
לאחר המלחמה הועלה לדרגת מאיור גנרל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פיקד על אוגדת חיל הרגלים השנייה "התראקית" של הצבא הבולגרי.
בין 9 באוגוסט ל-18 באוגוסט 1916, פיקד גשוב על קרב דויראן הראשון, במסגרתו ניסו כוחות בריטיים וצרפתיים עדיפים מספרית, לפרוץ את הקו הדרומי של החזית המקדונית ללא הצלחה, תוך שהם סופגים למעלה מ-3,000 נפגעים ונאלצים לסגת חזרה לאזור סלוניקי.
גשוב מונה למפקד הארמייה ה-1, אך ביוני 1918 לאחר תבוסת הבולגרים בקרב סקרה הוא הודח על ידי ניקולה ז'קוב מפקד הצבא ובמקומו מונה הגנרל סטפן נרזוב.
לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה, צומצם צבאה לכדי ז'נדרמריה בכפוף לסיכומים שהוכתבו בחוזה ניי.
ב-1 ביולי 1919 השתחרר גשוב מהצבא.
הוא לא עסק בתפקידים ציבוריים כלשהם והלך לעולמו בסופיה ב-8 בינואר 1922.
דימיטאר ראנגלוב (בבולגרית: Димитър Рангелов; נולד ב-7 במרץ 1983 בסופיה, בולגריה) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת החלוץ.
לזכותו 40 הופעות במדי נבחרת בולגריה.
ראנגלוב החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של סלביה סופיה מעיר הולדתו.
ב-3 ביוני 2000 בעודו בן 17 בלבד, שיחק במשחקו הרשמי הראשון בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 במשחק מול ברואה סטארה זאגורה.
בשנת 2006 נמכר ראנגלוב לקבוצה הצרפתית שטרסבורג תמורת סכום של כמיליון אירו.
בשנת 2007 הושאל לחצי שנה לקבוצת ארצגבירגה אווה מליגת המשנה בגרמניה, שם שיחק 15 משחקים בהם הבקיע 5 שערים.
לאחר מכן הושאל לאנרגי קוטבוס מהבונדסליגה, שם הוא התאקלם במהרה והפך לבורג מרכזי בקבוצה.
לאחר ששיחק בקבוצה כמושאל, רכשה אנרגי קוטבוס את כרטיסו של ראנגלוב.
ב-16 ביוני 2009 חתם ראנגלוב בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה לארבע שנים תמורת סכום העברה של מיליון אירו.
ב-20 במרץ 2010 הוא כבש את שערו הראשון בבונדסליגה, במשחק נגד באייר לברקוזן.
ראנגלוב לא הרבה לשחק לאחר פציעה שעבר, ובהנהלת הקבוצה החליטו להשאילו לקבוצה אחרת.
ב-4 בספטמבר 2010 הגיע ראנגלוב לישראל והושאל למכבי תל אביב לשנה אחת עם אופציה להעברה בסוף העונה.
ב-6 בנובמבר 2010 הבקיע את שערו הראשון בליגת העל, בניצחון 0–2 נגד הפועל אשקלון.
ב-6 בפברואר 2011 הבקיע את שערו השני בקבוצה כשכבש את שער השוויון בדרבי התל אביבי באפריל 2011 שוחרר ראנגלוב ממכבי תל אביב.
ב-28 ביוני 2011 בורוסיה דורטמונד השאילה את ראנגלוב שוב לאנרגי קוטבוס.
בסיום אותה עונה, עזב את דורטמונד וחתם בקבוצת לוצרן מליגת העל השווייצרית.
בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע שער אחד, ובעונתו השנייה הבקיע 11 שערים.
לקראת עונת חתם בקוניאספור מליגת העל הטורקית.
דימיטר אילייב פופוב (בבולגרית: Димитър Илиев Попов; 26 ביוני 1927 – 5 בדצמבר 2015) היה פוליטיקאי, עורך דין ושופט בולגרי, אשר בין 1990 ל-1991 כיהן כראש ממשלת בולגריה.
פופוב נולד בעיר קולה שבמחוז וידין (באותה עת בממלכת בולגריה) וב-1950 הוסמך למשפטים באוניברסיטת סופיה.
בין 1972 ל-1990 כיהן כשופט בבית המשפט המחוזי בסופיה.
לאחר התפטרותו של אנדריי לוקאנוב נבחר פופוב לעמוד בראש ממשלת מעבר, שכונתה "ממשלת הקונצנזוס הלאומי" וזכתה לגיבוי מרבית המפלגות הפוליטיות בבולגריה.
בכך היה לפוליטיקאי הראשון מאז 1946 שעמד בראש ממשלת בולגריה ולא נמנה עם חברי המפלגה הקומוניסטית הבולגרית.
בתקופת כהונתו נוסחה חוקה חדשה למדינה והחל תהליך הפרטה בקרב מקצת החברות הציבוריות.
ממשלתו של פופוב יזמה רפורמות נוספות שתכליתן הייתה להוביל את הכלכלה הבולגרית מריכוזיות לכלכלת שוק.
חלק מיוזמות אלו יושמו על ידי ממשלו של פיליפ דימיטרוב, מחליפו של פופוב בתפקיד.
ב-1992 התמודד פופוב ללא הצלחה לתפקיד נשיא בולגריה, פרש מהחיים הפוליטיים ופתח משרד עורכי דין בסופיה.
בהמשך, מילא מספר תפקידים ציבוריים ובמקביל עסק בייעוץ למשרד המשפטים הבולגרי.
דימיטר פניוטוב גרקוב (בבולגרית: Димитър Панайотов Греков; 14 בספטמבר 1847, בולגרד, נסיכות מולדובה – 7 במאי 1901, סופיה, נסיכות בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן במספר כהונות שר וכן כראש ממשלת נסיכות בולגריה.
גרקוב נולד בעיר בולגרד אשר בחבל בסרביה ואת השכלתו התיכונית רכש בעיר הולדתו.
הוא הוסמך למשפטים באוניברסיטת אקס-אן-פרובאנס שבצרפת.
גרקוב עבד כעורך דין בעיר בראילה ולאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) היגר לנסיכות בולגריה ומונה לנשיא בית המשפט העליון בסופיה.
בהמשך, היה חבר באספה הלאומית הראשונה של בולגריה ואף יושב הראש שלה לתקופה קצרה ב-1883. לאחר מכן מונה לשר המשפטים בממשלתו של טודור בורמוב והמשיך בתפקידו זה גם בממשלתם של קלמנט טרנובסקי ולאוניד סובולב.
ב-1886 מונה לשגריר נסיכות בולגריה לאימפריה העות'מאנית והוצב באיסטנבול ובהמשך, מונה על ידי סטפן סטאמבולוב לחבר משלחת איתור המועמד לתפקיד נסיך בולגריה, לאחר שאלכסנדר בטנברג ויתר על כיסאו.
בין 1890 ל-1894 כיהן בממשלתו של סטפן סטאמבולוב כשר הפנים ולתקופה מסוימת גם כשר המשפטים.
לאחר פרישתו של סטאמבולוב מראשות הממשלה, עבר גרקוב ל"מפלגת העם הליבראלית" ונבחר ליושב ראשה.
ב-1899, לאחר התפרקות הקואליציה בראשון קונסטנטין סטואילוב, הטיל עליו הנסיך פרדיננד להקים ממשלת קואליציה אשר תשלב בין חברי מפלגת העם הליבראלית, המפלגה הפרוגרסיבית והמפלגה הליברלית-רדוסלאבובית בראשות וסיל רדוסלאבוב.
ממשלת הקואליציה שהקים סבלה מחוסר יציבות ובאוקטובר 1899 הוא התפטר.
גרקוב חזר להנהיג את מפלגת העם הליבראלית וב-1901 הלך לעולמו והוא בן 54 שנים.
ב-1889 הגישה הנהגת הקהילה היהודית לאישור ממשלת בולגריה הצעה במסגרתה היא תנוהל באמצעות קונסיסטוריה מרכזית.
את ההצעה קיבלו ראשי הקהילה מהרב צדוק כהן מצרפת.
מספר חודשים לאחר הגשת הבקשה מונה גרקוב לשר החוץ והדתות ובהנחיית ראש הממשלה סטאמבולוב הוא אישר את הבקשה.
בספטמבר 1891 הוזמן הרב הראשי ליהודי בולגריה ד"ר סימון דנקוביץ לפתיחת מושב האספה הלאומית הבולגרית.
הרב התיישב ליד ראש הכנסייה הבולגרית ולא במקום שהוקצה לו בתא הדיפלומטים הזרים, משום שסבר שכך ראוי יותר.
השר גרקוב התעמת עם הרב דנקוביץ ולאחר ויכוח אשר גלש לטונים גבוהים, הורה לרב לשבת במקום שהוקצה לו.
למחרת תבע השר גרקוב מראשי הקונסיסטוריון לפטר לאלתר את הרב דנקוביץ.
ניסיונות הפשרה לא הועילו והרב דנקוביץ עזב את תפקידו ואת בולגריה.
דימיטר ניקולוב פטקוב (בבולגרית: Димитър Николов Петков; 2 בנובמבר 1858, הכפר בשקיוי, חבל דוברוג'ה, וילאייט סיליסטרה, האימפריה העות'מאנית – 11 במרץ 1907, סופיה, נסיכות בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן במספר כהונות שר בממשלות בולגריה, כראש עיריית סופיה וכראש ממשלת בולגריה.
פטקוב נרצח בידי מתנקש במהלך כהונת ראש הממשלה.
פטקוב לחם בשורות צבא האימפריה הרוסית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ובכלל זה בקרב על מעבר שיפקה.
במהלך המלחמה נפצע ואיבד את ידו השמאלית.
על אומץ ליבו בקרבות עוטר בצלב גיאורגי על הפיקוד הרוסי.
בין 1888 ל-1893 כיהן כראש עיריית סופיה ובתקופתו עברה העיר תנופת פיתוח נרחבת.
הוא כיהן כחבר הפרלמנט הבולגרי, בהמשך גם כיושב ראשו ובדצמבר 1893 מונה לשר לעבודות ציבוריות ותקשורת בממשלתו של סטפן סטאמבולוב.
הוא כיהן כשר הפנים והשר לעבודות ציבוריות ותקשורת בממשלתו השנייה של ראצ'ו פטרוב.
לאחר סיום תפקידו של פטרוב, מינה אותו הנסיך פרדיננד הראשון לראש ממשלת בולגריה.
בנוסף, כיהן פטקוב גם בתפקיד שר הפנים והשר לעבודות ציבוריות ותקשורת.
ב-11 במרץ 1907 נורה פטקוב למוות בידי מתנקש.
הרוצח נלכד והוצא להורג בתלייה.
פטקוב נישא לאקתרינה ריזובה (1869–1937), ולזוג נולדו ארבעה ילדים, שתי בנות ושני בנים.
בנו, פטקו פטקוב (1891–1924), שכיהן כחבר פרלמנט מטעם מפלגת האיכרים הבולגרית, נרצח בכדורי מתנקש אשר פעל בשליחות משטרו של אלכסנדר צאנקוב.
בנו השני ניקולה פטקוב, שהיה ממנהיגי מפלגת האיכרים וחבר בחזית המולדת הבולגרית, הוצא להורג בידי הקומוניסטים, במהלך מסע השתלטותם האלים על בולגריה.
דימיטר יאנב סטאנצ'וב (בבולגרית: Димитър Янев Станчов; 21 במאי 1863, סבישטוב, האימפריה העות'מאנית – 23 במרץ 1940, סופיה, ממלכת בולגריה) היה פוליטיקאי ודיפלומט בולגרי אשר כיהן כשר החוץ וראש ממשלת נסיכות בולגריה.
סטאנצ'וב נולד בסבישטוב ואת השכלתו האקדמית במשפטים רכש באוניברסיטת וינה.
הוא כיהן כמזכירו האישי של הנסיך פרדיננד הראשון ובהמשך מונה לשליח דיפלומטי נסיכות בולגריה בממלכת רומניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה הרוסית.
סטאנצ'וב כיהן כשר החוץ בממשלתו של דימיטר פטקוב ולאחר שנרצח פטקוב בכדורי מתנקש, מונה לראש הממשלה בפועל.
לאחר מינויו של פטר גודב לראש הממשלה, כיהן סטאנצ'וב כשר החוץ והדתות של הנסיכות ולתקופה קצרה גם כשר למבני ציבור, כבישים ותקשורת.
בהמשך, מונה לשגריר בולגריה בממלכה המאוחדת, צרפת, בלגיה וממלכת איטליה.
הוא התנגד לכניסתה של בולגריה למלחמת העולם הראשונה והודח מתפקידו.
לאחר תבוסת בולגריה במלחמה, מונה למזכיר צוות המשא ומתן הבולגרי שדן בתנאי חוזה ניי.
בהמשך, כיהן שוב כשגריר בממלכה המאוחדת ובבלגיה וב-1924 התפטר מתפקידו כשגריר בולגריה בהולנד בשל התנגדותו למדיניות ממשלתו של אלכסנדר צאנקוב.
בין 1927 ל-1929 כיהן סטאנצ'וב כיושב ראש הוועד האולימפי הבולגרי ולאחר סיום תפקידו פרש מהחיים הציבוריים.
דימיטר סטאנצ'וב הלך לעולמו ב-1940 בסופיה והוא בן 76 שנים.
הוא היה נשוי ואב ל-5 ילדים.
נכדו איוואן סטאנצ'וב כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלתה של רנטה אינג'ובה.
דימי בעקבות התגליות הגדולות (ביפנית: ミームいろいろ夢の旅, באנגלית: The Many Dream Journeys of Meme) היא סדרת אנימה יפנית בת 127 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנים 1983 עד 1985.
בישראל הסדרה שודרה בטלוויזיה החינוכית בדיבוב לעברית במהלך שנות ה-80.
בכל פרק בסדרה פיה קטנה וורודה בשם דימי לקחה את הילדים דאיסוקה (אלכס בדיבוב העברי) בן ה-8 וסאיאקה (קים בדיבוב העברי) בת ה-12 למסע בזמן שבמהלכו הם לומדים על תגליות והמצאות מדעיות נודעות שונות בהיסטוריה.
במהלך מסעותיהם הם פוגשים בדמויות היסטוריות שונות כמו גלילאו גליליי, אייזק ניוטון, אלברט איינשטיין, צ'ארלס דרווין, אלכסנדר גרהם בל, לואי פסטר, והאחים רייט.
בעונה השנייה של הסדרה דימי מסייעת לחבורה של שבעה ילדים ללמוד על תגליות והמצאות מדעיות נודעות שונות בהיסטוריה.
דימות תהודה מגנטית תפקודי הוא שיטת דימות מוחי המשמשת למדידת פעילותם של אזורים במוח בעת ביצוע מטלות שונות.
fMRI הוא אחד הכלים המחקריים החשובים ביותר בתחום מדעי המוח.
דימות תהודה מגנטית תפקודי הוא מדד עקיף של פעילות מוחית.
סריקת fMRI אינה מודדת באופן ישיר את פעילותם החשמלית של תאי העצב במוח, אלא משתמשת בקשר שקיים בין פעילות מוגברת של תאי עצב בתוך המוח לבין התגובה של מערכת הדם לאותה פעילות.
כאשר אזור מסוים במוח מגביר את פעילותו, סריקת ה-fMRI מסוגלת לזהות שינויים שחלים בזרימת הדם לאותו אזור, ובכך לספק מידע על פעילות באזורים שונים במוח בנקודת זמן מסוימת.
דימות תהודה מגנטית תפקודי משתמש במכשיר MRI רגיל, ומבוסס אף הוא על התופעה הפיזיקלית של תהודה מגנטית גרעינית.
אך בניגוד לדימות תהודה מגנטית סטנדרטי, אשר מספק תמונה סטטית של הרקמה הנסרקת, דימות תהודה מגנטית תפקודי מעניק תמונה דינמית של המתרחש בתוך המוח.
פעולתה של סריקת ה-fMRI מתבססת על התכונות המגנטיות של החלבון המוגלובין, שתפקידו לשאת מולקולות של חמצן במערכת הדם ולהוביל אותן לעבר תאים בגוף.
המוגלובין שאינו נושא חמצן נוטה להימשך לשדה מגנטי חיצוני שמופעל עליו (פאראמגנטי), ובשל כך הוא נוטה להגיב לשדה המגנטי בתוך מכשיר ה-MRI ולהפריע לאותות שנמדדים על ידו.
לעומת זאת, המוגלובין שנושא מולקולות חמצן הוא חסין יחסית לשדות מגנטיים (דיאמגנטי), ומאפשר קבלת אותות MRI חזקים יותר.
התמונה שמתקבלת ב-fMRI מציגה ניגוד בין אזורים שונים בהתבסס על רמת ההפרעה לאות התהודה המגנטית, ובכך מראה היכן נמצאת באותו רגע כמות מוגברת של המוגלובין מחומצן.
כאשר ישנה פעילות של תאי עצב בתוך המוח, הכוללת בין השאר יצירה של דחפים עצביים, אותם תאים זקוקים לאספקה של אנרגיה.
אנרגיה זו, שמגיעה בצורת גלוקוז, נחוצה בין היתר על מנת להפעיל משאבות יונים בקרום התא ולהשיב את תאי העצב למתח מנוחה.
על מנת לספק את הגלוקוז הנדרש, נוצרת זרימה מוגברת של דם למוקד הפעילות (בטווח של מספר מילימטרים מתאי העצב), אשר במקביל גורמת גם להצטברות מקומית עודפת של המוגלובין מחומצן.
השינוי ביחס בין המוגלובין מחומצן ללא-מחומצן, אשר מתרחש לאורך מספר שניות לאחר תחילת הפעילות העצבית, מזוהה במהלך סריקת ה-fMRI ומהווה אינדיקציה לפעילות תאי העצב באותה נקודה.
מאז המצאת פרוצדורת ה-fMRI, בראשית שנות ה-90, שיטה זו הפכה במהרה לכלי החשוב והפופולרי ביותר לדימות מוחי תפקודי.
סיבה עיקרית לכך היא היותה שיטה שאינה פולשנית, ואינה מצריכה ניתוח או שימוש בקרינה ובחומרים רדיואקטיביים.
בנוסף, לסריקות fMRI יש רזולוציה מרחבית טובה יחסית (יכולת הפרדה בטווח של מילימטרים בודדים), זאת לעומת שיטות אחרות כדוגמת אלקטרואנצפלוגרם (EEG).
הרעיון בדימות תפקודי של המוח הוא לזהות קשר בין מטלה מסוימת שאדם או בעל חיים מבצע לבין הפעילות הפיזיולוגית שמתרחשת בתוך המוח.
סריקות fMRI אמנם אינן מסוגלות להוכיח קשר ישיר בין המטלה לפעילות מוחית, אך הן כן מסוגלות להצביע על מתאם בין מטלה לבין פעילות באזורים ספציפיים.
ההנחה הבסיסית היא שאם אזור מסוים במוח מראה פעילות מוגברת במהלך ו/או בסמוך לזמן ביצוע המטלה, אותו אזור מעורב בתהליכים שנחוצים לאותה מטלה.
עם זאת, ישנן בעיות מסוימות עם הנחה זו.
ראשית, במוח יכולים להתרחש כמה תהליכים במקביל, ולכן לא כל הפעילות שנראה ב-fMRI תהיה קשורה למטלה שביצעו הנבדקים.
למשל, ייתכן שבזמן שהנבדק מבצע מטלה של זיהוי גירויים המוצגים מולו, הוא יחשוב גם על אירוע שחווה באותו היום.
במצב זה, לא תהיה דרך להבחין מתוך הסריקה עצמה בין פעילות שקשורה למטלה לבין פעילות שקשורה למחשבותיו של הנבדק.
בעיה נוספת היא שהמדד של ה-fMRI אינו מוחלט - המוח כל הזמן פעיל ברמה כזו או אחרת, ומה שהסריקה מראה הם שינויים קטנים בפעילות באזור מסוים מרגע אחד למשנהו.
מפני שאין מצב של אפס פעילות, לעוצמה המוחלטת של אות ה-fMRI אין משמעות אמיתית, ומאותה סיבה קשה להשוות באופן ישיר בין עוצמת הפעילות ב-fMRI של אנשים שונים.
על מנת להתגבר על בעיות אלו, מחשבים לרוב תמונת fMRI ממוצעת המתבססת על מספר גדול של חזרות, תוך שימוש בכלים סטטיסטיים להגדרת עלייה בפעילות מוחית שהיא מובהקת.
החזרות והניתוח הסטטיסטי מאפשרים לנטרל פעילות מוחית אקראית של הנבדקים שאינה קשורה למטלה, וכן עוזרת בצמצום רעשים כלליים במערכת.
בנוסף, ישנו צורך לתכנן באופן מדוקדק את המטלה כך שתהיה אפשרות להשוות בין שני מצבים (או יותר), אשר ההבדל ביניהם משקף את התפקוד המוחי הנבדק.
סריקות fMRI הן כלי מחקרי חשוב בכל ההיבטים של פעילות המוח, ביניהם תהליכים מוטוריים, תפיסה, רגש, זיכרון, קבלת החלטות, שפה ועוד.
שיטה זו אפשרה לגלות דברים חדשים על תפקודם של מבנים ואזורים בתוך המוח ואף לאפיין תת-אזורים קטנים שתפקודם לא היה ידוע קודם לכן.
לצד הרחבת הידע על חלוקות תפקודיות בתוך המוח (כלומר, מה תפקידו של כל חלק במוח), מציאת אזור שפעיל בעיקר בביצוע סוג מסוים של מטלה עשוי להצביע על כך שמטלה זו מצריכה עיבוד שהוא שונה באופן מהותי ממטלות דומות.
לדוגמה, ממצאי PET ו-fMRI לגבי אזור שמתמחה כביכול בעיבוד של פנים (ה-Fusiform Face Area) הובילו חוקרים מסוימים לטעון כי פרצופים מעובדים במוח באופן ייחודי לגירויים חזותיים אחרים, דבר שמראה על חשיבותם היחסית.
לצד תגליות מסוג זה, ממצאי fMRI מצביעים גם על אזורים מוחיים שמעורבים בפונקציות קוגניטיביות כלליות יותר (למשל קשב או אינהיביציה), ולכן מופעלים במגוון רחב של מטלות.
בצורה זו, חוקרים מנסים למפות יכולות שונות של המוח ולהבין כיצד הן מתקשרות אחת לשנייה ובאילו מצבים נעשה בהן שימוש.
חלק ממחקרי ה-fMRI בשנים האחרונות מנצלים תופעות של אדפטציה במערכת העצבים.
כאשר המוח נחשף לגירוי חושי מסוים לאורך זמן, אוכלוסיית תאי העצב שמגיבה לאותו גירוי מתחילה בהדרגה להפחית את התגובה שלה אליו.
מחקרי fMRI משתמשים בתופעה זו על מנת לאתר הבחנות שהמוח עושה בין גירויים.
לנבדק מוצגים אחד אחרי השני גירויים שהם דומים אך לא זהים (למשל - מילה לעומת מספר אותיות שאינן מרכיבות מילה), ונעשית השוואה בין אות ה-fMRI בגירויים השונים.
במקרה זה, החוקרים מסתכלים על אזור במוח שמופעל על ידי שני הגירויים, ובודקים את השינוי שחל באות ה-fMRI בין הצגה חוזרת של גירוי א' (שגורמת לאדפטציה) להצגה של גירוי ב' מיד לאחר מכן.
ירידה באות ה-fMRI בין הגירויים מתפרשת כהמשך של האדפטציה, כלומר ששני הגירויים מפעילים את אותה אוכלוסיית תאים ולכן מתרחשת ירידה בתגובה עם הזמן.
במילים אחרות, מבחינת אותו אזור במוח מדובר כביכול באותו הגירוי.
לעומת זאת, אם אותו אזור יגיב לגירוי ב' בעוצמה רבה, זו תהיה אינדיקציה לכך שהגירוי הפעיל אוכלוסייה אחרת של תאי עצב לעומת גירוי א', ולכן לא התרחשה אדפטציה.
במצב זה, ניתן יהיה לטעון שהרשתות העצביות באותו אזור מסוגלות להבחין בין הגירויים השונים, ומגיבות בצורה שונה לכל אחד מהם.
בניגוד לשימושים המחקריים, אשר בדרך כלל שואפים להכליל מדפוס הפעילות שנמדד לגבי פעילות המוח באוכלוסייה הכללית (או לחלופין בקרב קבוצה של אנשים, כגון חולים במחלה מסוימת), שימוש בסריקות fMRI ברפואה מנסה לרוב לזהות את דפוס הפעילות הייחודי והאישי של אותו החולה שנבדק.
שימוש אפשרי אחד הוא לצורך תכנון של ניתוחי מוח, כגון הסרה של גידול מוחי או מוקד אפילפטי.
אחד הדברים החשובים בניתוחים שכאלה הוא להימנע מפגיעה באזורים שחשובים לתפקודים קריטיים של האדם, כדוגמת תפקודים מוטוריים, יכולת שימוש בשפה או קידוד זכרונות.
מוחות של אנשים שונים אינם בנויים בצורה זהה (למשל בדומיננטיות של תפקוד מסוים בין שתי ההמיספרות), ולכן סריקת fMRI יכולה לספק למנתח מידע רב-ערך על מיקומם המדויק של אזורים קריטיים במוחו של החולה, שיש להיזהר מפגיעה בהם במהלך הניתוח.
כמו כן, דימות תהודה מגנטית תפקודי יכול לסייע בפרוגנוזה של פגיעות מוחיות, על מנת להבין מה מצב התפקוד המוחי של החולה בעקבות הפגיעה ולנטר כל הידרדרות או התאוששות שחלים במצבו.
בדיקה כזו עשויה להיות רלוונטית למספר רב של מצבים, וביניהם שבץ מוחי, גידול במוח, טראומה, מחלות ניווניות כגון אלצהיימר ועוד.
דימיטריס חריסטופי הוא כדורגלן עבר קפריסאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי והחלוץ.
חריסטופי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת אוניסילוס סוטיראס.
בקיץ 2007 עבר לאנוסיס נאון פראלימני.
בקיץ 2008 עבר לאומוניה ניקוסיה, ששילמה עבורו מיליון אירו (שיא בליגה הקפריסאית), וחתם על חוזה לארבע שנים תמורת שכר של 150,000 אירו.
באוגוסט 2015 חזר לאומוניה ניקוסיה.
בינואר 2020 חתם באנורתוסיס פמגוסטה.
דימי (בגאורגית: დიმი) הוא כפר במישור קולכתי שבמערב גאורגיה.
מבחינה מנהלית, הכפר מצוי בתחומי נפת בר'דתי שבמחוז אימרתי.
הכפר עצמו מהווה מרכז של מועצה אזורית, שבה מאוגד יחד איתו הכפר סאימדו.
דימי בנוי על גדת נהר חניסצקאלי, לצד כביש בר'דתי-זסטפוני, בגובה 200 מ' מעל פני הים.
הכפר מרוחק בשלושה קילומטרים מפאתי העיירה בר'דתי.
במפקד שנערך בשנת 2014, מנתה אוכלוסיית דימי 3,251 נפש.
בכפר פועלת כנסייה על-שם הארכי-מלאכים וכן קפלה על שם נינו הקדושה.
סמוך לדימי מצוי תל, שבו חורבת יישוב מתקופת הברונזה.
דימי מוזכר לראשונה במקורות הכתובים בשנת 1583, אך מניחים שהוא עתיק הרבה יותר; הנחה זו מבוססת על התיארוך של הקמתו בסמיכות זמנים לבניית מבצר דימני, שלפי חיבור היסטורי מהמאה ה-8 נבנה על ידי המלך הראשון של איבריה - פארנאוואז הראשון (מלך בשנים 304 - 239 לפני הספירה).
בדימי השתמר מגדל שמירה מימי הביניים.
דימיטר דושקוב פנב (בבולגרית: Димитър Душков Пенев; 12 ביולי 1945 – 3 בינואר 2026) היה כדורגלן ומאמן כדורגל בולגרי.
ככדורגלן, שיחק פנב בעמדת הבלם, וזכה להישגים רבים בעיקר בקבוצת צסק"א סופיה, במדיה שיחק ברוב הקריירה.
כבלם נבחרת בולגריה, שותף פנב ב-90 משחקים בינלאומיים, ושיחק בשלושה טורנירי מונדיאל בין 1966 ל-1974.
כמאמן, הוביל פנב את נבחרת בולגריה להישג השיא שלה עד כה בטורניר מונדיאל, כשסיימה במקום הרביעי במונדיאל 1994, וכן הוביל אותה לראשונה בתולדותיה לטורניר אליפות אירופה, ב-1996.
פנב נולד בכפר קטן הסמוך לעיר סופיה, והחל את קריירת המשחק בקבוצת לוקומוטיב סופיה הקרובה לעיר הולדתו.
בעונת זכה עם הקבוצה באליפות בולגריה.
בשלוש עונות במדי הקבוצה הספיק פנב לערוך 35 הופעות, בהן כבש שער אחד, וב-1965 עבר לשחק ביריבה העירונית, והקבוצה המזוהה עמו ביותר, צסק"א סופיה.
במדי צסק"א זכה פנב להצלחה רבה.
הוא זכה עימה בשבע אליפויות וארבעה גביעים, ואף נבחר פעמיים (1967, 1971) לתואר כדורגלן השנה בבולגריה.
ב-1967 הגיע עם קבוצתו עד לחצי גמר גביע אירופה לאלופות, שם הודחה על ידי אינטר מילאנו.
ב-1977 פרש פנב ממשחק פעיל בגיל 32, לאחר שרשם 329 הופעות במדי צסק"א.
פנב החל את דרכו הבינלאומית עוד בטרם יום הולדתו ה-19. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בולגריה ב-18 במרץ 1964.
פנב זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1966 באנגליה.
הייתה זו הופעתה השנייה בהיסטוריה, והשנייה ברציפות, של הנבחרת בטורניר גביע העולם.
פנב פתח בכל שלושת משחקיה של בולגריה בטורניר, שהסתיימו בהפסדים ל, ו, בדרך להדחה מהמקום האחרון בשלב הבתים.
במונדיאל 1970 במקסיקו שוב פתח פנב בכל שלושת משחקיה של הנבחרת, ושוב כשלה בולגריה להעפיל משלב הבתים.
לאחר הפסדים ל ול, סיימה בולגריה בשוויון עם , במשחק בו הוחלף פנב עוד לפני המחצית.
במונדיאל 1974 בגרמניה המערבית, השלישי של פנב שבו שוב פתח בכל שלושת משחקיה של בולגריה, הודחה הנבחרת לאחר תוצאות תיקו מול ו והפסד ל.
בכך, סיים פנב את דרכו במסגרת המונדיאל עם תשע הופעות אך ללא ניצחון.
פנב הוסיף עוד ארבע הופעות, האחרונה שבהן בינואר 1977, וסיים את דרכו בנבחרת עם 90 הופעות ושני שערים.
הוא ממוקם חמישי בכל הזמנים בטבלת ההופעות בנבחרת.
פנב נחשב לאחד מגדולי המאמנים הבולגרים בהיסטוריה.
הוא החל את דרכו כשמונה שנים לאחר שפרש, כשהתמנה למאמנה של הקבוצה המזוהה עמו ביותר, צסק"א סופיה.
בקנדציה זו הוביל את צסק"א פעמיים לזכייה בדאבל המקומי, ובסך הכל לשלושה תוארי אליפות ושלושה גביעים.
ב-1991, לאחר כישלונה של נבחרת בולגריה להעפיל לטורניר יורו 1992, מונה פנב לתפקיד מאמן הנבחרת, ובקמפיין הראשון כמאמן נבחרת הוליך את הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1994, בבית שכלל בין היתר את נבחרות , ו בהופעתה הראשונה במוקדמות מונדיאל בבית אירופי.
בולגריה הגיעה לשני משחקי הנעילה של שלב הבתים בידיעה שלצרפת מספיקה נקודה אחת על מנת להעפיל, ולהשאיר את בולגריה מחוץ לשתי המוליכות.
בולגריה השיגה ניצחון ביתי 4-1 על , ונעזרה בניצחון חוץ מפתיע של ישראל על צרפת בתוצאה 3-2, על מנת להגיע למחזור האחרון בצרפת עם סיכוי.
שם, על אף שפיגרה 1-0 משער של אריק קנטונה, הצליחה בולגריה לחזור ולנצח 2-1 מצמד של אמיל קוסטדינוב, כשהשער השני נכבש בשניות הסיום של המשחק.
בכך, הצליחה בולגריה להעפיל למונדיאל השישי בתולדותיה.
בטורניר מונדיאל 1994 בארצות הברית הפכו בולגריה ומאמנה פנב לאחת ההפתעות הגדולות של הטורניר.
לאחר שפתחה בהפסד 3-0 ל, השיגה בולגריה צמד ניצחונות מרשימים, 4-0 על ו-2-0 על החזקה, והעפילה מהמקום השני בבית.
בשמינית הגמר ניצחה בולגריה את בדו-קרב פנדלים לאחר 1-1 בתום הארכה, והבטיחה כבר בשלב זה כי הטורניר יהיה המוצלח בתולדותיה עד אז.
ברבע הגמר הפתיעה בולגריה פעם נוספת, כשגברה 2-1 .
בחצי הגמר הדיחה את בולגריה עם ניצחון 2-1, מצמד של רוברטו באג'ו.
בולגריה אמנם הובסה במשחק על המקום השלישי 4-0 על ידי שוודיה, אך הטורניר הוכתר כהצלחה גדולה עבור הנבחרת, ופנב זכה לשבחים רבים עבור הצלחתה.
לאחר ההצלחה במונדיאל, החלה בולגריה את דרכה במוקדמות יורו 1996. פנב הוביל את נבחרתו לשישה ניצחונות רצופים בשלב הבתים, כולל ניצחון נוסף על גרמניה בתוצאה 3-2. בסיום שלב הבתים, סיימה בולגריה במקום השני, עם שלוש נקודות פחות מהגרמנים, והעפילה לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה, הישג נוסף עבור המאמן.
את טורניר יורו 1996 באנגליה פתחה בולגריה עם שוויון 1-1 מול , ולאחריו ניצחה 1-0 את .
אמנם, הפסד 3-1 לצרפת במחזור השלישי, במקביל לניצחון ספרדי על רומניה, חרץ את גורלה של בולגריה בטורניר והיא הודחה מהמקום השלישי בבית.
בסיום הטורניר, סיים פנב את תפקידו כמאמן הנבחרת לאחר חמש שנים.
לאחר קדנציות קצרות כמאמן בכווית, סעודיה וכמאמן ספרטק וארנה הבולגרית, חזר פנב ב-1998 לצסק"א סופיה.
הקדנציה השנייה של המאמן בקבוצה הייתה מוצלחת פחות, והוא הוסיף במהלכה זכייה בגביע הבולגרי.
פנב לא אימן בין השנים 2000 ל-2003, אז התמנה לקדנציה קצרה בליאונינג הסינית.
ביולי 2007 חזר פנב לקדנציה שנייה בנבחרת בולגריה, אך הוא סיים את דרכו בנובמבר של אותה שנה לאחר הכישלון להפעיל ליורו 2008.
באוגוסט 2008 התמנה בפעם השלישית לתפקיד המאמן בצסק"א סופיה, אך התפטר במרץ 2009 בעקבות חילוקי דעות והוחלף על ידי אחיינו, לובוסלב פנב.
עם זאת, לאחר התפטרותו קיבל תואר נשיא של כבוד מטעם המועדון, תואר אותו הוא מחזיק עד היום.
הוא החזיק בתפקיד המאמן למשך שתי קדנציות קצרות נוספת, בין אפריל ליוני 2010, ובין אוקטובר 2011 למרץ 2012
במהלך הקריירה שלו נודע פנב כמאמן מצליח הן ברמה הטקטית והן בהשפעה הפסיכולוגית על שחקניו.
במשך הקדנציות המרכזיות שלו בצסק"א סופיה, הוכיח פנב את יכולת קידום הצעירים שלו, כאשר בין השחקנים הצעירים שאימן ואחר כך התפתחו לכוכבים גדולים בכדורגל הבולגרי ניתן למצוא את חריסטו סטויצ'קוב, אמיל קוסטדינוב, אחיינו לובוסלב פנב, מרטין פטרוב, סטיליאן פטרוב ודימיטר ברבאטוב.
כדורגלן השנה בבולגריה (2): ,
הסופר קאפ הבולגרי (2): ,
דימיטר גָנֶב ורְבָּנוֹב (בבולגרית: Димитър Ганев Върбанов; 28 באוקטובר 1898 – 20 באפריל 1964) היה מהפכן קומוניסטי מחתרתי בבולגריה וברומניה, שנעצר, נשפט ונכלא.
גנב היה דיפלומט ופוליטיקאי, שהחזיק בתפקידים נכבדים בבולגריה הקומוניסטית, לרבות ראשות המדינה בשנים 1958–1964 בתור יושב ראש הפרזידיום של האספה הלאומית הבולגרית.
גנב נולד בכפר גראדץ בבולגריה.
הוא סיים לימודי בית ספר תיכון בוורנה והשתתף במלחמת העולם הראשונה.
ב-1918 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הבולגרית.
מ-1921 עבד כמורה בנובו סלו, אך לאחר מעורבותו בהתקוממות ספטמבר עבר לסופיה, שם מונה ב-1924 למזכיר איגוד עובדי המזון.
בשנים 1925–1929 היה חבר ועד הנהגת איגודי העובדים העצמאיים, ומ-1929 נשלח לפעול ברומניה, בדרום דוברוג'ה, במסווה של לימודים.
הוא היה מזכיר הארגון המהפכני הדוברוג'ני (Dobrujanska revoluționna organizația) שפעל לניתוק דוברוג'ה מרומניה.
ב-1932 נידון בהיעדרו לחמש שנות מאסר בבית משפט רומני של מחוז קליאקרה.
משנת 1934 היה חבר במזכירות המפלגה הקומוניסטית הרומנית.
בליל ה-12 ביולי 1935 נעצרו על ידי שלטונות רומניה פעילים קומוניסטים.
בעקבות ידיעה שקיבלה סיגורנצה, עקבו סוכניה אחר בית בבוקרשט שנחשד כמקום מפגש והתייעצות של פעילים קומוניסטים.
במהלך המעצר ירו הסוכנים ופצעו את פאוקר ברגליה, ואת גנב בראשו.
על גופו של גנב נמצאו מסמכי זהות מזויפים על שמו של קאלף איב יורדן, ששימשו אותו להתחמק מזיהוי.
השלושה וקומוניסטים נוספים, שנעצרו בנסיבות אחרות, הועמדו למשפט בבוקרשט, אך בגלל ההפגנות הועבר המשפט לקראיובה.
מרקוביץ', פאוקר וגנב נמצאו חייבים בדין והוטל על כל אחד מהם עונש של עשר שנות מאסר, מאה אלף לאי קנס והגבלת זכויות אזרחיות לעשר שנים.
גנב שוחרר לאחר הסכם קראיובה ושב לפעול במפלגה הקומוניסטית הבולגרית וב-1942 התקבל ללשכה הפוליטית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, עם שינוי השלטון בבולגריה, כיהן גנב בתפקידים מפלגתיים בכירים.
בשנים 1947–1948 היה שגריר בולגריה ברומניה ומ-1948 עד 1952 היה שר לסחר חוץ בממשלת בולגריה.
בשנים 1952–1954 כיהן כשגריר בולגריה בצ'כוסלובקיה ומ-1954 כיהן כמזכיר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הבולגרית.
מיולי 1957 קיבל חברות מלאה בפוליטבירו.
מ-1 בדצמבר 1958 ועד מותו היה יושב ראש הפרזידיום של האספה הלאומית של בולגריה, תפקיד שנחשב באותם הימים לראש המדינה.
דימי מינת אבא הייתה אחת המוזיקאיות המפורסמות ביותר של מאוריטניה.
המשפחה הייתה ממעמד נמוך אשר התמחתה במסורת הגריוט (סיפורי המסורת השבטית).
הוריה של דימי היו מוזיקאים (אביה התבקש לחבר את ההמנון הלאומי של מאוריטניה), ואימהּ התמחתה בניגון על ארדין, כלי נגינה מאוריטני הדומה לנבל.
דימי החלה לנגן כבר בגיל שבע.
הקריירה המקצועית שלה החלה בשנת 1976, אז שרה ברדיו ושנה לאחר מכן, השתתפה בתחרות על-שם אום כולתום בתוניס.
בפזמון של השיר הידוע שלה "רישת אל-פן" (ريشة الفن; "מכחול האמנות") נאמר: "מכחול האמנות הוא צרי, כלי נשק ומדריך המאיר את רוח הגברים"; זאת בעצם אמירה ברורה, כי האמנים בחברה ממלאים תפקיד חשוב יותר מהלוחמים.
התקליט הבינלאומי הראשון שיצא לאור בשנת 1990 והוקדש למוזיקה מורית ממאוריטניה, בחברת התקליטים World Circuit, לאחר המלצה של המוזיקאי והזמר האפריקאי עלי פארקה טורה.
באלבום זה ליוו אותה בעלה, ח'ליפה אולד איד (Khalifa Ould Eide) ובתה פיירוז.
מאוחר יותר הלחינה שירים מפורסמים ופופולריים במאוריטניה כמו "Hailala" ו-"Koumba bay bay".
דימי סיירה רבות במדינות אפריקה, באירופה, בארצות הברית ובאוסטרליה.
במולדתה מאוריטניה, דימי מינת אבא הייתה "כוכב על", ואחד האמנים הבודדים ממדינה זו, שהוציא אלבום בינלאומי.
דימי נחשבת לדמות הנשית האהובה ביותר על תושבי מאוריטניה.
בערב 19 במרץ 2011 בעיר בית אל שאמסי, היא עלתה לבמה עם הארדין שלה, כלי הקשה וזמרת ליווי והופיעה יחד עם הפסנתרן אמינו בליאמאני במסגרת תוכנית 'הביאנלה הסהארנית'.
היא מתה מדימום מוחי ב-4 ביוני 2011, בקזבלנקה מרוקו, בעקבות תאונת דרכים בעיר אל עיון.
עשרה ימים קודם לכן שרה לפני קהל סהארווי, תושבי רפובליקת סהרה.
דימי מינת אבא כונתה "הדיווה של המדבר".
מותה תואר, על ידי מוחמד ולד עבד אל-עזיז, נשיא מאוריטניה לשעבר כ"אבידה לאומית".
הוא אנטגון H1 סלקטיבי מהדור הראשון.
דימטינדן הוא אנטגון H1 לא טיפוסי מכיוון שהוא בקושי מסוגל לחלוף על פני מחסום הדם-מוח.
דימטינדן הוא גם אנטגון לקולטן M2 ומקל על תסמיני אלרגיה וגרד בעור.
נרשם עליו פטנט בשנת 1958 ונכנס לשימוש רפואי בשנת 1960.
דימטינדן נצרך באופן פומי, או במריחה עילית כאנטיפרוריט.
הוא משמש לטיפול בגירויים מקומיים בעור, כגון עקיצות חרקים, גרד וכוויות.
דימטינדן ניתן גם דרך הפה לטיפול באלרגיות, כגון קדחת השחת.
הוא נרקח בדרך כלל כמלח החומצה המאלית שלו, דימטינדן מאלאט (dimethindene maleate).
הוא נמכר בין היתר בשם המותג פניסטיל (Fenistil).
דימטינדן מופיע גם בשילוב עם פנילאפרין בצורת תכשירים לטיפול מקומי באף (ויברוסיל), שמטרתו להקל על נזלת אלרגית, התעטשויות וגודש או גירוד באף.
דימיטר סטויאנוב טונצ'ב (בבולגרית: Димитър Стоянов Тончев; 7 בנובמבר 1859, קאלופר, האימפריה העות'מאנית – 20 בפברואר 1937, סופיה, ממלכת בולגריה) היה משפטן, ופוליטיקאי בולגרי, אשר בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 כיהן במספר כהונות שר בממשלות נסיכות בולגריה ובכללן שר החוץ של הנסיכות.
דימיטר טונצ'ב נולד בעיירה קאלופר הסמוכה לקרלובו.
הוא סיים בית ספר תיכון במיקולאייב וב-1883 סיים את הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת אודסה.
ב-1884 נבחחר לאספה הלאומית הבולגרית.
בין השנים 1887–1888 כיהן כיושב ראש האספה הלאומית.
בשנים 1888–1891 כיהן כשר המשפטים של נסיכות בולגריה, ב-1894 כיהן כשר המסחר והחקלאות, בשנים 1899–1900 כיהן כשר למבני ציבור, דרכים ותקשורת, בשנים 1900 - 1901 כיהן כשר החוץ, ובין 1913–1918 כיהן כשר האוצר של ממלכת בולגריה.
ב-1919 נעצר על ידי משטרת בולגריה בהוראת ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי והועמד לדין ביחד עם פוליטיקאים נוספים בעוון אחריות לתוצאותיה ההרסניות של מלחמת העולם הראשונה כפי שהתבטאו בחוזה ניי.
ב-1923 הורשע ונשלח למאסר, וב-1924 זכה לחנינה ושוחרר מכלאו.
טונצ'ב פרש מהחיים הפוליטיים והמשיך בקריירה אקדמית.
הוא הלך לעולמו בסופיה ב-1937.
דימי אוגוינה הוא רופא-מדען ניגרי למחלות זיהומיות.
הוא פרופסור לרפואה באוניברסיטת ניז'ר דלתא ומנהל רפואי ראשי בבית החולים שלה.
הוא נשיא האגודה הניגרית למחלות זיהומיות.
אוגוינה למד בתיכון בלאגוס, ניגריה.
הוא השלים תואר ראשון ברפואה, תואר ראשון בכירורגיה מאוניברסיטת אחמדו בלו, שם למד תחת המנטורים לסלו אגלר וג'פרי אונימלוקווה.
לאחר התמחותו, אוגוינה עבד כמרצה ורופא יועץ במרפאת איידס בבית החולים של אוניברסיטת בינגהאם בג'וס.
לאחר מכן הצטרף לאוניברסיטת ניז'ר דלתא ולבית החולים NDU שם שימש בכמה תפקידים כולל ראש מחלקה, פרובסט של המכללה לרפואה, יו"ר הוועדה המייעצת הרפואית ומנהל רפואי ראשי.
אוגוינה חוקר איידס ועמידות לאנטיביוטיקה.
נכון לשנת 2023, הוא הנשיא הנוכחי של האגודה הניגרית למחלות זיהומיות.
באפריל 2023, אוגוינה נבחר לרשימת טיים 100 של האנשים המשפיעים ביותר בעולם על תרומתו המדעית.
דימיטר בוריסוב גלבצ'ב (בבולגרית: Димитър Борисов Главчев, נולד ב-15 באוגוסט 1962) הוא פוליטיקאי בולגרי שכיהן כראש ממשלת בולגריה ושר החוץ, במסגרת ממשלת מעבר.
הוא פוליטיקאי עצמאי ומכהן גם כמבקר המדינה של בולגריה בחופשה ללא תשלום.
הוא היה בעבר חבר במפלגת אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה וכיהן כחבר האספה הלאומית מ-2009 עד 2021. בשנת 2017 הוא כיהן זמן קצר כיו"ר האספה הלאומית.
הוא נולד ב-15 באוגוסט 1962 בסופיה.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1987 כרואה חשבון.
הוא קיבל תואר שני ביחסים בין-לאומיים.
גלבצ'ב עבד כרואה חשבון במשך כ-30 שנה, 20 מהן כרואה חשבון עצמאי.
גלבצ'ב נבחר ב-2009 לאספה הלאומית מטעם מפלגת אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה.
הוא כיהן 5 קדנציות נוספות כחבר פרלמנט.
בכהונתו בפרלמנט שימש גלבצ'ב כחבר בוועדת התקציבים והכספים.
בתפקיד זה סייע בניסוח "חוק מבקר המדינה" מ-2010.
בשנת 2011 הוא מונה לסגן יו"ר מפלגת אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה בפרלמנט..
במהלך האספה הלאומית ה-43 , הוא מונה לסגן יו"ר האספה הלאומית, והוביל את ישיבות האספה בזמן היעדרותה של היו"ר צצקה צאצ'בה .
גלבצ'ב לא העמיד את עצמו לבחירה לפרלמנט בבחירות בבולגריה בנובמבר 2021.
גלבצ'ב כיהן כיו"ר האספה הלאומית ה-44 מ-18 באפריל עד ל-17 בנובמבר 2017.
גלבצ'וב התפטר ב-17 בנובמבר, לאחר תקרית עם מנהיגת המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית, קורנליה נינובה , אותה הוא אילץ לעזוב את הישיבה בשל 'העלבת' ראש הממשלה בויקו בוריסוב.
ב-26 ביולי 2023 גלבצ'ב נבחר לתפקיד מבקר המדינה של בולגריה בתמיכת 148 חברי פרלמנט.
ב-31 ביולי, גלבצ'וב החל רשמית כהונה בת 7 שנים.
ב-28 במרץ 2024, לאחר התפטרותה של ממשלת ניקולאי דנקוב, גלבצ'וב נפגש עם הנשיא רומן ראדב.
על פי חוקת בולגריה, גלבצ'ב, כמבקר המדינה, יכול להיבחר על ידי הנשיא לכהן כראש ממשלה זמני.
למחרת, ראדב הכריז שגלבצ'ב מיועד לתפקיד ראש הממשלה, והזמין אותו לפגישה נוספת ב-30 במרץ.
ב-30 במרץ, ראדב העניק לגלבצ'ב רשמית את האחריות להרכיב ממשלה זמנית.
על פי הצעת חוק שהתקבלה על ידי האספה הלאומית ב-29 במרץ, גלבצ'ב ייקח חופשה ללא תשלום מלשכת מבקר המדינה.
הוא הושבע כראש ממשלה זמני באספה הלאומית ב-9 באפריל, והוא יכהן בתפקיד עד לסיום המשא ומתן על הרכבות הממשלה לאחר הבחירות הקרובות לפרלמנט .
במהלך מסיבת עיתונאים משותפת עם ראש הממשלה היוצא, ניקולאי דנקוב, הוא הבטיח בחירות הוגנות בבולגריה.
במהלך ישיבת הממשלה הראשונה שלו, הכריז גלבצ'ב כי המשימה העיקרית של הממשלה היא להבטיח שיתקיימו בחירות חופשיות והוגנות.
הוא כיהן בתפקידו עד ינואר 2025, מועד בו הושבעה ממשלתו של רוסן ז'ליאזקוב.
דימיטר מיכאילוב (בבולגרית: Димитър Михайлов, נולד ב-10 באוגוסט 1961, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא דיפלומט בולגרי המכהן מ-2025 כשגריר בולגריה בקטר.
בין השנים 2013–2018 כיהן כשגריר בולגריה בישראל.
מיכאילוב נולד בסופיה בירת בולגריה.
ב-1988 רכש תואר מוסמך אוניברסיטה בספרות ערבית באוניברסיטת דמשק וב-2004 השלים דוקטורט במזרחנות באוניברסיטת סופיה.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה בהיסטוריה של ראשית האסלאם.
ב-1992 הצטרף לשירות החוץ הבולגרי.
הוא הועסק במגוון תפקידים בשגרירויות בולגריה בלוב, בכווית, ובוושינגטון די.
בין השנים 2011–2012 כיהן כשגריר בולגריה בסוריה, בין השנים 2013–2018 כיהן כשגריר בולגריה בישראל, ובין השנים 2019–2023 כיהן כשגריר בולגריה בירדן.
בהמשך כיהן במשך מספר חדשים כיועצם של שרי החוץ דימיטר גלבצ'ב ואיוואן קונדוב לענייני המזרח התיכון והעולם הערבי.
בשלהי 2025 מונה לשגריר בולגריה בקטר.
מיכאילוב שולט בעברית, בערבית, ברוסית ובאנגלית בנוסף לבולגרית.
כתב מונוגרפיות ומאמרים רבים העוסקים במזרח התיכון.
דימיטרה כריסטודולו היא סופרת ומשוררת יוונייה.
כריסטודולו למדה משפטים ולשון ועוסקת בהוראה.
כריסטודולו, הנחשבת ליוצרת מקורית ורגישה פרסמה קבצים אחדים של שירה ושל סיפורים קצרים, אשר זכו להצלחה מרובה בקהל הקוראים ביוון.
בשנת 2008 היא זכתה בפרס ספרותי על יצירותיה.
חלק משיריה ומסיפוריה תורגמו לעברית על ידי רמי סערי.
דימיטרי מיטרופולוס , מנצח, פסנתרן ומלחין יווני, שעשה את רוב הקריירה שלו בארצות הברית.
דימיטריס מיטרופולוס, לימים דימיטרי מיטרופולוס, נולד באתונה.
אבותיו מצד אביו יאניס מיטרופולוס היו תושבי מליסופטרה בחבל ארקדיה ומצד אמו, אנגליקי אנגנוסטופולו חיו באי אנדרוס בים האגאי.
אחרי לימודים תיכוניים בבית הספר "וארוואקיון" באתונה, מיטרופולוס למד מוזיקה בקונסרבטוריון עיר הולדתו ואחר כך בבריסל וברלין.
בין מוריו היה פרוצ'ו בוזוני.
משנת 1921 עד 1925 היה אסיסטנט לאריך קלייבר באופרה של ברלין ואחר קיבל עליו שורה של משרות ביוון.
בקונצרט בשנת 1930 עם הפילהרמונית של ברלין ניגן את תפקיד הסולו בקונצרט לפסנתר וניצח על התזמורת מן הפסנתר, ובכך היה לאחד המוזיקאים הראשונים בתקופה המודרנית שעשה זאת.
מירופולוס הופיע לראשונה בארצות הברית בשנת 1936, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון, ובשנים הבאות התיישב באמריקה וקיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1946. משנת 1937 עד 1949 כיהן כמנצח ראשי של תזמורת מיניאפוליס (כיום תזמורת מינסוטה), ואחר כך עבד עם הפילהרמונית של ניו יורק.
הוא היה למנצחה הראשי של הפילהרמונית בשנת 1951 ובשנת 1957 עזב.
מחליפו היה ליאונרד ברנשטיין, שהוא שימש לו חונך.
הוא הכניס לרפרטואר התזמורת יצירות רבות משל גוסטב מאהלר, בין השאר את הסימפוניה השישית שלו.
רבים מן הקונצרטים שלו אפשר להשיג כיום על תקליטורים.
מיטרופולוס נודע כתומך נלהב במוזיקה המודרנית, כגון זו של חברי האסכולה הווינאית השנייה.
הוא כתב כמה יצירות תזמורתיות וכמה יצירות לפסנתר סולו, וכן עיבד כמה מיצירות העוגב של יוהאן סבסטיאן באך לתזמורת.
נוסף לכך השפיע רבות על ליאונרד ברנשטיין כשעודד אותו לנצח על ביצועי יצירותיו הסימפוניות של מאהלר.
כמו כן ניגן בביצוע בכורה קונצרט לפסנתר של ארנסט קרנק, שאותו גם הקליט (ההקלטה קיימת על תקליטור) והביא לבימת הקונצרטים יצירות משל מלחינים אמריקאיים כגון רוג'ר סשנס ופיטר מנין.
על שמו נקרא אולם קונצרטים ב שבאתונה.
מיטרופולוס נודע בזיכרון הצילומי שלו.
הוא היה נאמן לאורך חייו לנצרות האורתודוקסית היוונית ושמר בדרך כלל על אורח חיים נזירי.
היה ידוע כהומוסקסואל דיסקרטי ולא הרגיש צורך בנישואים לשם כיסוי.
בין השאר, ישנן ידיעות על קשרו המיוחד עם לאונרד ברנשטיין
הוא מת במילאנו, איטליה בשנת 1960, בגיל 64, בזמן חזרה על הסימפוניה השלישית של מהלר.
דימיטרי טיומקין (10 במאי 1894 - 11 בנובמבר 1979) היה מלחין ומנצח אמריקאי יהודי, יליד אוקראינה, שהתפרסם כמלחין מוזיקה לפסקולים מצליחים של סרטים הוליוודיים רבים בשנות ה-40, ה-50 וה-60 של המאה ה-20, רבים מהם מערבונים.
טיומקין נולד בעיר קרמנצ'וג שבמרכז אוקראינה.
אביו, זינובי יונוביץ' טיומקין, היה רופא ועיתונאי ציוני, ממייסדי ברית הציונים הרוויזיוניסטים, ואמו הייתה מורה למוזיקה ולפסנתר.
טיומקין למד נגינה על פסנתר אצל פליקס בלומנפלד והרמוניה וקונטרפונקט אצל אלכסנדר גלאזונוב בקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג שברוסיה, ובמקביל למד באוניברסיטה משפטים.
כבר בצעירותו החל לנגן כפסנתרן בקונצרטים וליווה בנגינה סרטים אילמים.
בעת היותו סטודנט נהג להתרועע בחוגי הבוהמה המקומית והתוודע למוזיקה אמריקאית, ליצירותיו של אירווינג ברלין, לבלוז, רגטיים ולג'אז מוקדם.
ב-1920, בעת שעבד ב"מנהל הפוליטי של האזור הצבאי של פטרוגרד", נמנה עם המארגנים הראשיים של שני מופעי ענק שאורגנו על ידי השלטון הבולשביקי החדש: "מסתרי העבודה המשוחררת" - הצגה כעין-דתית לכבוד האחד במאי ו"ההסתערות על ארמון החורף", לכבוד יום השנה השלישי למהפכת אוקטובר.
ב-1921 עזב טיומקין את ברית המועצות ועבר לברלין, שם עבד אביו כרופא.
הוא הספיק ללמוד שם אצל פרוצ'ו בוזוני לפני מותו של זה, וב-1925 היגר לארצות הברית.
ב-1930 התיישב בלוס אנג'לס יחד עם אשתו הרקדנית והכוריאוגרפית אלברטינה ראש (1967-1891) והפך לאזרח אמריקאי ב-1937. בעקבות עיסוקה של רעייתו, היו מיועדות יצירותיו המוזיקליות בשנותיו הראשונות בארצות הברית לבלט.
ב-1933 החל לכתוב מוזיקה לסרטים, אם כי בתחילה ככותב זוטר.
ב-1938 ניצח לראשונה על התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס.
למרות שהיה מושפע מהמסורות המוזיקליות של מזרח אירופה, אהד טיומקין את המוזיקה הקלאסית האמריקאית.
כשניגן במסעי הופעות באירופה כפסנתרן בשלבים הראשונים של הקריירה שלו, הוא בלט בהשמעת מוזיקה של גרשווין לקהל האירופאי.
זו גם אחת הסיבות שהוא השכיל לחבר מוזיקה לסרטים שייצגו את המהות האמריקאית, כמו סרטיו של פרנק קפרה: "האופק האבוד" (Lost Horizon) ב-1937, "הן לא תקחהו עמך" (1938), "מר סמית הולך לוושינגטון" (1939), "פגוש את ג'ון דו" (1941) ו"אלו חיים נפלאים" (1946).
במהלך יצירת "אלו חיים נפלאים" חל קרע בין קפרה לטיומקין על רקע חילוקי דעות אמנותיים.
ב-1946 חיבר גם את הפסקול לסרט "דו-קרב בשמש".
ב-1952 חיבר טיומקין את הפסקול ואת שירי הסרט "בצהרי היום", בבימויו של פרד זינמן, שהקנו לו את פרס גלובוס הזהב ושני פרסי אוסקר בקטגוריות הפסקול והשיר הטובים ביותר.
הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של פרסי האוסקר שמלחין זוכה בפרסים על הפסקול ועל שיר הנושא של אותו סרט.
ב-1954 זכה טיומקין שנית בפרס האוסקר על הפסקול של הסרט "הגבוהים והאדירים" בכיכובו של ג'ון ויין.
כשעלה לבמה לקבל את הפרס הודה טיומקין בהומור לכל המלחינים שקדמו לו והשפיעו עליו בכתיבת המוזיקה לסרט.
דימיטרי טיומקין כתב מוזיקה לארבעה מסרטיו של הבמאי אלפרד היצ'קוק: "צל של ספק" ב-1943, "זרים ברכבת" ב-1951, "אני מתוודה" ב-1953 ו-"Dial M for Murder" ב-1954.
טיומקין המשיך וחיבר פסקולים קלאסיים לסרטים רבים כמו: "משפטו של בילי מיטשל" (1955), "ענק" (1956), "שכנוע ידידותי" (1956), "דו-קרב באו.
הוא היה פעיל גם בכתיבת מוזיקה לסדרות טלוויזיה וכתב מספר שירי נושא לסדרות שהתפרסמו כמו "Rawhide" ב-1959. הוא נשכר ב-1965 כדי לכתוב את המוזיקה לסדרה "The Wild Wild West", אך המפיקים דחו את המוזיקה שלו והעדיפו מוזיקה שנכתבה על ידי ריצ'רד מרקוביץ'.
אחרי שב-1969 היה אחד ממפיקי המערבון עתיר הכוכבים "זהב מקנה", היה טיומקין מפיק בפועל ואחד ממחברי הפסקול לקו-פרודוקציה האמריקאית-סובייטית "צ'ייקובסקי", בבימויו של יורי נגיבין.
בשנות ה-70 כבר לא עסק בהלחנה לסרטים.
הוא מת בלונדון ב-1979, ונקבר בלוס אנג'לס.
High Noon (Do Not Forsake Me) - מילים: נד וושינגטון, התפרסם בביצוע הקולנועי של טקס ריטר ולאחר מכן על ידי פרנקי ליין.
השיר זכה גם לנוסחים עבריים של אברהם ברושי ("בצהרי יום", בביצוע שרונה אהרון), אילן גולדהירש ("בצהרי היום", בוצע על ידי אריק לביא) ורזי בן-עזר ("יקירתי", בוצע על ידי פוליאנה פרנק).
Wild Is The Wind - מילים: נד וושינגטון, התפרסם בביצוע נינה סימון ודייוויד בואי.
הופיע בסרט "הרוח היא פראית" (1957).
"הגבוהים והאדירים" מילים נד וושינגטון, היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר
"עיר ללא רחמים" - מילים: נד וושינגטון, התפרסם בביצוע ג'ין פיטני
קוראל" מילים: נד וושינגטון, התפרסם בביצוע פרנקי ליין.
Rawhide - מילים: נד וושינגטון, התפרסם בביצוע המקורי של פרנקי ליין ובביצועים מחודשים בסרטים האחים בלוז ושרק.
The Green Leaves of Summer - מילים: פול פרנסיס ובסטר, התפרסם בביצוע ארבעת האחים.
זכה לנוסחים עבריים של עפרה אליגון ב-2000, ("שלכת", הושר על ידי שמשון בר-נוי), ושל איזי מן ב-2013, ("עלים של קיץ" - הושר על ידי "שלישיית גראמי").
So Little Time (Days At Peking 55) - מילים: פול פרנסיס ובסטר, התפרסם בביצוע ארבעת האחים.
הלחן מופיע בפסקול הסרט 55 יום בפקין.
My Rifle, My Pony, and Me - מילים: פול פרנסיס ובסטר, התפרסם בביצוע דין מרטין בסרט ריו בראבו (1959) (במקור, הלחן ליווה את כתוביות הסרט נהר אדום (1948)).
לחן השיר העברי "אבא סיפור" שהולחן על ידי מיקי גבריאלוב דומה מאוד ללחן של טיומקין.
דימיטר יוסיפוב פשב (בבולגרית: Димитър Йосифов Пешев; 25 ביוני 1894, קיוסטנדיל, נסיכות בולגריה – 25 בפברואר 1973, הרפובליקה העממית הבולגרית), היה שר המשפטים וסגן יושב ראש הפרלמנט הבולגרי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
פשב הוא חסיד אומות העולם, על חלקו בהצלת יהודי בולגריה מגירוש אל מחנות ההשמדה הנאציים.
פשב נולד למשפחה אמידה מהעיר קיוסטנדיל, יצא ללימודי שפות בסלוניקי וב-1915 החל בלימודי משפטים באוניברסיטת סופיה.
הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המקדונית ולאחריה, ב-1919 סיים את לימודי המשפטים וכיהן כשופט, בתחילה בפלובדיב ואחר כך בסופיה.
לאחר מכן פנה לפוליטיקה וב-1935 מונה לשר המשפטים הבולגרי.
לאחר נפילת המשטר הצבאי של חברי הליגה הצבאית ניסה הקולונל דמיאן ולצ'ב, אחד ממנהיגיה לבצע הפיכה צבאית.
הוא נכשל, נשפט ונידון למוות.
שר המשפטים פשב, סירב לחתום על גזר הדין ופוטר מתפקידו.
פשב תמך במדיניות ההתקרבות לגרמניה הנאצית, מתוך ראית עולם לאומנית בולגרית, ששאפה להחזיר לבולגריה את שטחי תראקיה, מקדוניה ודרום דוברוג'ה, אשר נגרעו ממנה לאחר תבוסתה במלחמת העולם הראשונה.
ב-1938 מונה לתפקיד סגן יושב ראש הפרלמנט.
ממלכת בולגריה הכריזה על נייטרליות בפרוץ מלחמת העולם השנייה, אך נקטה במדיניות פרו גרמנית, שלוותה בצעדים ממסדיים אנטי-יהודים.
ב-23 בינואר 1941, פורסם החוק להגנת האומה, שדמה במתכונתו לחוקי נירנברג.
דימיטר פשב הצביע בפרלמנט בעד החוק.
עוד טרם החתימה נכנסו באין מפריע כוחות צבא גרמנים לשטחי הממלכה ומתוכה התקיפו וכבשו את ממלכת יוון ויוגוסלביה.
השטחים שנגרעו מבולגריה בכפוף לחוזה ניי, הוחזרו על ידי הגרמנים לבולגרים כפיקדון עד תום המלחמה, תוך הבטחה גרמנית להתחשב בתביעותיה הטריטוריאליות של הממלכה.
להבדיל משאר תושבי השטחים שסופחו לבולגריה, לא הוחל על היהודים החוק הבולגרי והם נותרו מחוסרי נתינות.
ב-22 בפברואר 1943 אישרה הממשלה הבולגרית את גירושם של 20,000 יהודים המצויים בחזקת הבולגרים ומסירתם לגרמנים, בכפוף להסכם שחתם אלכסנדר בלב ראש הקומיסריון לענייני יהודים, עם תיאודור דנקר נציג גרמניה הנאצית.
ב-4 במרץ 1943 החל מבצע גירושם של 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה ו-188 יהודי פירוט והם נשלחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.