tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר הפסטיבל חתמה הלהקה בחברת התקליטים "קולומביה", איתם עבדו סנטנה ולהקתו עד שנת 1992. בשנות ה-70 שינה סנטנה את סגנונו לפיוז'ן וג'אז, והחל לפעול גם מחוץ ללהקה.
בין השאר הופיע והקליט עם באדי מיילס, שניגן קודם בלהקתו של ג'ימי הנדריקס "Band Of Gypsys".
בשנים אלו ביסס סנטנה את מעמדו כגיטריסט, ואת מעמד הלהקה כאחת מהמוכרות והמצליחות בעולם בסגנונה.
ב-29 באפריל 1987 הופיע לראשונה בישראל, בפני כ-7,000 צופים, בבריכת הסולטן בירושלים.
סנטנה פתח את שנות ה-90' באלבום "Spirits Dancing in the Flesh" ב-1990. אחריו יצאו האלבומים "Milago" (1992), אלבום ההופעה החיה "Sacred Fire" ב-1993 ו-"Brothers", שבו שיתף פעולה עם אחיו חורחה ואחיינו קרלוס הרננדז ב-1994, אבל מבחינה מסחרית אלבומים אלה לא הצליחו.
במשך מספר שנים הופיע סנטנה ברחבי העולם, אבל לא הוציא אלבומים חדשים ולבסוף נשאר ללא חוזה הקלטות.
היו כאלו שראו בדעיכת הפופולריות של הלהקה כסוף הקריירה המוזיקלית של סנטנה.
למזלו, חברת התקליטים אריסטה רקורדס, חברת בת של סוני רקורדס, בבעלותו של האמרגן קלייב דייוויס שעבד עם סנטנה בקולומביה רקורדס, החתימה אותו ועודדה אותו להקליט אלבום עתיר כוכבים עם האומנים הצעירים ביותר של שנות ה-90'.
התוצאה מכך היה האלבום "Supernatural" (על-טבעי), שכלל שיתופי פעולה עם מוזיקאים כמו הזמר Everlast , רוב תומאס מלהקת "Matchbox 20", אריק קלפטון, לורן היל, וייקליף ז'אן, סי-לו גרין, מנה, דייב מת'יוס, קיי.
אך למרות כל הכוכבים, הלהיט הראשי של האלבום הוא זה שתפס את תשומת הלב של המעריצים ושל תעשיית המוזיקה.
השיר "Smooth", הוא שיר דינמי בקצב הצ'ה צ'ה, נכתב יחד עם הזמר רוב תומאס שביצע גם את השיר ושוזר בתוכו קטעי גיטרה של סנטנה כקטעי מילוי ומעבר של השיר.
ההצלחה של השיר נראתה ברדיו באופן מידי והוא התנגן במגוון רחב של תחנות רדיו.
השיר "Smooth" כיכב במקום הראשון במצעד 100 השירים הטובים ביותר של מגזין "בילבורד", והפך ללהיט מס' 1 האחרון של שנות ה-90'.
הקליפ, שצולם ברחוב בסגנון ה"באריו" המקסיקני, זכה גם הוא להצלחה רבה.
קרלוס סנטנה, לצד ההרכב הקלאסי של להקת סנטנה משני האלבומים הראשונים, הושבע כנגן, להיכל התהילה של הרוקנרול ב-1998. הוא ביצע את השיר "Black Magic Woman" עם כותב השיר, מייסד להקת פליטווד מק, פיטר גרין, שגם הוא הושבע להיכל התהילה באותו הערב.
בשנת 2000, האלבום "Supernatural" זכה בתשעה פרסי גראמי (בשמונה מהם זכה סנטנה עצמו), כולל אלבום השנה, תקליט השנה על הלהיט "Smooth", וסנטנה אף זכה יחד עם רוב תומאס והמלחין איטל שור בשיר השנה.
בנאומי קבלת הפרסים, תיאר סנטנה את רגשותיו אודות מקומה של המוזיקה בקיום הרוחני של האדם.
מאוחר יותר באותה שנה, זכה סנטנה בשלושה פרסים כולל תקליט השנה בטקס פרסי הגראמי הלטיני.
בשנת 2001, כישורי הגיטרה של סנטנה השתלבו בשירו של מייקל ג'קסון "Whatever Happens" מהאלבום "Invincible".
בשנת 2002, סנטנה הוציא את האלבום "Shaman", בו השתמש שוב בפורמט של האלבום "Supernatural" עם אומנים אורחים הכוללים את הזמרים Citizen Cope, סיל ולהקת הרוק הנוצרי הכבד P.O.D.
אמנם האלבום לא זכה בהצלחה המסחררת של קודמו, אך הוא הצליח להוציא שני להיטים לרדיו.
"The Game of Love" התקדם ואף זכה בפרס שיתוף הפעולה הווקאלי בתחום הפופ בטקס פרסי הגראמי.
באותה שנה הושבע סנטנה להיכל התהילה הבינלאומי של המוזיקה הלטינית.
בשנת 2003 דורג סנטנה במקום ה-15 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים על ידי עורך מגזין הרולינג סטון.
בשנים הבאות המשיך סנטנה להוציא אלבומים כמו האלבום "All That I Am" שכללו שיתופי פעולה נוספים עם הזמרים מישל בראנץ', צ'אד קרוגר, סולן להקת "אירוסמית'", סטיבן טיילר ועוד.
בשנת 2006 החל גם לקדם את הלהקה של בנו סלבדור כהרכב הפותח של ההופעה.
ב-3 ביוני 2010 היה אמור להופיע בישראל, באצטדיון בלומפילד, כחלק מסיבוב הופעות עולמי לקידום אלבום הופעה חיה בשם "The Woodstock Experience", אך ההופעה בוטלה.
בשנת 2010, הגיע סנטנה למקום 90 ברשימת 100 האמנים הגדולים ביותר בכל הזמנים של מגזין המוזיקה רולינג סטון .
בשנת 2015 דורג במקום ה-20 ברשימת מאה הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים גם של הרולינג סטון.
ב-2016 התאחד סנטנה עם חברי להקתו בעבר כדי להוציא את האלבום "Santana IV" והלהקה המשיכה לסבב הופעות קצר שבמהלכו הופיעה בפני כ-25,000 צופים בפארק הירקון בתל אביב.
לאחר מכן, בשנת 2018 פרסם סנטנה שיעור גיטרה ביוטיוב כחלק ממערך השיעורים המקוון MasterClass.
במרץ 2020, מסע ההופעות של סנטנה שנקרא, "Miraculous World Tour" היה אמור לצאת סיבוב הופעות עולמי, אך המסע התבטל עקב מגפת הקורונה שפרצה ברחבי עולם.
ב-29 בספטמבר 2023 יצא לאור הסרט התיעודי "Carlos" אודותיו.
סנטנה מנגן בגיטרה שהוכנה בעבודת יד מתוצרת חברת PRS בדגם סנטנה שהוכן במיוחד בשבילו.
ב-19 באוקטובר 2007, אשתו מזה 34 שנים, דבורה סנטנה, ביקשה להתגרש.
ב-19 בדצמבר 2010 נישא קרלוס למתופפת האמריקאית סינדי בלקמן.
קרלוס אנדריי מורה מונטויה (בספרדית: Carlos Andrei Mora Montoya; נולד ב-18 במרץ 2001 בסן חוסה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת קראיובה מליגת העל הרומנית ובנבחרת קוסטה ריקה.
בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של קוסטה ריקה.
ב-30 במרץ 2022 ערך מורה אתת הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בניצחון 0–2 על נבחרת ארצות הברית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
קרלוס מנואל מרטינס קסטרו (בספרדית: Carlos Manuel Martínez Castro; נולד ב-30 במרץ 1999 בסנטה אנה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סן קרלוס מליגת העל של קוסטה ריקה ובנבחרת קוסטה ריקה.
מרטינס הצטרף לאקדמיית אספייר בסנגל בשנת 2015, והפך לשחקן הקוסטה ריקאי השני באקדמיה.
בשנת 2017 חתם באויפן מליגת העל הבלגית, אך לא ערך הופעות במדי המועדון.
ב-22 בינואר 2019 הושאל מרטינס למשך חצי עונה לארדיאנו מליגת העל של קוסטה ריקה.
ב-1 ביולי 2019 חתם מרטינס בגוואדלופה מליגת העל של קוסטה ריקה.
הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בהן ערך 31 הופעות ליגה.
ב-1 ביולי 2020 חתם מרטינס בסן קרלוס מליגת העל של קוסטה ריקה.
ב-27 במרץ 2022 ערך מרטינס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בניצחון 1–2 על נבחרת אל סלוודור במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
קרלוס סאורה אטרס (4 בינואר 1932 –10 בפברואר 2023) היה במאי קולנוע, צלם וסופר ספרדי.
יחד עם לואיס בוניואל ופדרו אלמודובר, הוא נחשב לאחד מיוצרי הקולנוע הגדולים של ספרד.
הייתה לו קריירה ארוכה ופורה שנמשכה יותר מחצי מאה, וסרטיו זכו בפרסים בינלאומיים רבים.
סאורה נולדה בהואסה, אראגון ב-4 בינואר 1932. אביו, אנטוניו סאורה פאצ'קו, שהגיע ממורסיה, היה עורך דין ועובד מדינה.
אמו, פרמינה אטרס טורנטה, הייתה פסנתרנית.
הוא היה השני מבין ארבעת ילדיהם, לקרלוס היה אח גדול, אנטוניו סאורה, ושתי אחיות צעירות יותר, מריה דל פילאר ומריה דה לוס אנגלס.
אנטוניו הפך לצייר אקספרסיוניסטי ידוע.
מהוריהם קיבלו ארבעת הילדים חינוך ליברלי.
מכיוון שאביו עבד במשרד הפנים, עברה משפחת סאורה לברצלונה, לולנסיה, וב-1953 למדריד.
במהלך ילדותו של סאורה התרחשה במלחמת האזרחים בספרד, שבמהלכה נלחמו הלאומנים נגד הרפובליקנים.
את זכרונות ילדותו במהלך המלחמה העלה בכמה מסרטיו - המשחקים ששיחק, השירים ששר וזיכרונות אפלים של הפצצות ורעב, דם ומוות.
הוא למד לקרוא מכומר, קרוב משפחה שהוריו נתנו לו מקלט מקיצונים אנטי-דתיים.
בתום המלחמה, סאורה הופרד מהוריו ונשלח בחזרה להואסה כדי לגור עם סבתו ודודותיו מצד אמו.
הוא תיאר את קרובי המשפחה האלה כ"ימנים ודתיים מאוד" שהשפעתם השמרנית הייתה אנטיתזה לחינוך הליברלי שקיבל באזור הרפובליקאי.
לאחר שלמד הנדסה אזרחית החל קריירה בתעשיית הקולנוע בעצת אחיו אנטוניו סאורה.
סאורה החל את הקריירה שלו ב-1955 ביצירת סרטים דוקומנטריים קצרים.
במהלך השנים 1957–1958, סאורה יצר את "קואנקה", סרטו הראשון.
הוא זכה לחשיפה בינלאומית כאשר סרטו העלילתי הארוך הראשון הוקרן בבכורה בפסטיבל קאן ב-1960. אף על פי שהתחיל לצלם כניאוריאליסט, סאורה עבר לסרטים מוצפנים במטאפורות וסמליות כדי לעקוף את הצנזורה הספרדית.
בשנת 1962, סרטו "לוס גולפוס" זכה להכרה בשל השפעתו החברתית בסיוע לנוער בספרד, בהתמודדות עם נושא עבריינות הנוער במחוזות העניים ביותר של מדריד.
בשנת 1966, הוא זכה לתהילה בינלאומית כאשר סרטו "המצוד" זכה בפרס דוב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברלין.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה סאורה לאיש הקולנוע הידוע ביותר בספרד.
סרטיו השתמשו באמצעים נרטיביים מורכבים והיו לעיתים קרובות שנויים במחלוקת.
הוא זכה בפרס חבר השופטים בקאן עבור הסרטים "דודנית אנג'ליקה" (1973) ו"קריאת העורב" (1975), וקיבל פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-1979 עבור "אמא בת 100" .
בשנות ה-80 של המאה ה-20, קיבל סאורה ביקורות טובות על טרילוגיית הפלמנקו שלו: "חתונת הדמים", "כרמן" ו- "El amor brujo", שבה שילב תוכן דרמטי עם ריקוד פלמנקו.
הוא היה מועמד פעמיים לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר, עבור כרמן (1983) וטנגו (1998).
סרטיו הם ביטוי מתוחכם של זמן ומרחב הממזגים מציאות עם פנטזיה, עבר עם הווה וזיכרון עם הזיה.
בשני העשורים האחרונים של המאה ה-20 התרכז סאורה ביצירות המאחדות מוזיקה, מחול ודימויים.
קרלוס סאורה היה נשוי שלוש פעמים.
הוא התחתן לראשונה עם אדלה מדרנו.
מנישואין אלו נולדו לו שני בנים, קרלוס ואנטוניו.
ב-1982 הוא התחתן עם מרסדס פרז.
מנישואין שניים אלו נולדו לו שלושה בנים, מנואל, אדריאן ודייגו.
בין שני הנישואים הללו, נולד לסאורה, מיחסיו עם השחקנית ג'רלדין צ'פלין, בן בשם שיין.
מנישואיו השלישיים לשחקנית יולאליה ראמון היה אב לבת בשם אנה (שהייתה הסוכנת שלו והמפיקה של סרטיו בשנותיו המאוחרות).
הוא היה צלם נלהב והיה לו אוסף של למעלה מ-600 מצלמות.
הוא קיים מספר תערוכות של צילומיו.
הוא החל לצלם כשהיה בן שמונה, ולאחר מכן בנה מצלמה בעצמו והפך לצלם של פסטיבל הקולנוע של גרנדה.
סאורה מת מאי ספיקת נשימה במעונו של קולאדו מדיאנו ב-10 בפברואר 2023 בגיל 91.
קרלוס מנסיה (בספרדית: Carlos Mencía; נולד ב-22 באוקטובר 1967) הוא קומיקאי, סופר ושחקן אמריקאי יליד הונדורס.
סגנונו הקומי עוסק לעיתים קרובות בנושאים פוליטיים ומתמקד בסוגיות של יחסי גזע, תרבות אמריקה הלטינית, מערכת המשפט הפלילי ומעמד חברתי.
בין השנים 2005 ל-2008 הנחה את התוכנית בערוץ קומדי סנטרל.
בסמוך לביטול התוכנית, מספר קומיקאים האשימו את מנסיה בגנבה ספרותית ובגניבת בדיחות.
נד ארנל מנסיה נולד בסן פדרו סולה, הונדורס, ב-22 באוקטובר 1967 יש לו 16 אחים ואחיות מבוגרים ממנו ואח צעיר אחד.
בזמן לידתו, אמו הייתה מעורבת בסכסוך משפחתי אלים עם אביו, ולכן סירבה לתת לו את שם המשפחה של אביו הביולוגי.
מתוך כבוד לאביו, הוא החל להשתמש בשם המשפחה הולנס עד גיל 18. הוא היגר לארצות הברית בילדותו וגדל כקתולי במזרח לוס אנג'לס על ידי דודתו קונסואלו ודודו פבלו מנסיה.
לדבריו, שמירה על התרחקות מצרות הייתה אתגר בילדותו, אך משפחתו סייעה לו להצטיין בלימודים ולהימנע ממעורבות בכנופיות.
בגיל 19 הוא עסק בסחר בסמים וביצע שוד בבית.
הוא למד בתיכון גרפילד במחוז לוס אנג'לס, ולאחר מכן התמחה בהנדסת חשמל באוניברסיטת קליפורניה סטייט, לוס אנג'לס; אולם, הוא נשר מהלימודים כדי לפתח קריירה בקומדיה לאחר הופעה מוצלחת בערב במה פתוחה במועדון The Laugh Factory.
ב-1988 הוא החל להשתמש בשם הפרטי "קרלוס" כדי לפנות לקהל מקסיקני.
מנסיה הופיע במועדוני סטנד-אפ מוערכים בלוס אנג'לס כגון The Comedy Store ו-The L.A.
הצלחתו שם הובילה להופעות בתוכניות טלוויזיה כמו The Arsenio Hall Show ו-Buscando Estrellas, שם זכה בתואר "אלוף הקומדיה הבין-לאומי הגדול".
ב-1994 נבחר מנסיה להנחות את תוכנית הקומדיה הלטינית של HBO, Loco Slam.
הוא המשיך להופיע בסטנד-אפ, כולל סיבוב הופעות מוצלח ב-2001 עם פרדי סוטו ופאבלו פרנסיסקו, "שלושת האמיגוס".
מנסיה גם השתתף בשני ספיישלים של חצי שעה ב-HBO, כאשר השני זיכה אותו בפרס עבור "ספיישל הסטנד-אפ הטוב ביותר".
לאחר שחרור אלבום הקומדיה הראשון שלו הוא ביצע את הופעת הפריצה שלו ב-Comedy Central Presents ב-2002.
במרץ 2005 הכריז ערוץ קומדי סנטרל על תוכנית קומדיה של חצי שעה בהנחיית מנסיה, .
התוכנית שילבה בין סטנד-אפ של מנסיה לבין קומדיית מערכונים, בדומה ל"המופע של שאפל" של דייב שאפל.
התוכנית זכתה להצלחה בינונית בעונתה הראשונה וחזרה לעונה שנייה באביב 2006, והפכה לתוכנית השנייה בדירוג בערוץ אחרי סאות' פארק.
העונה השלישית עלתה לשידור בתחילת 2007. הסדרה הסתיימה ב-2008 לאחר ארבע עונות, כאשר מנסיה החליט שלא לצלם עונה חמישית, והסביר: "זה היה מרגיש חוזר על עצמו ומיותר.
יש הרבה דלתות חדשות שנפתחות עבורי...אין לי מושג מה יהיה הצעד הבא."
ב-2006, המגזין מקסים דירג את מנסיה כאחד הקומיקאים הגרועים בכל הזמנים.
מייק ביוף מ-גוקר אמר על מנסיה: "הוא לא רק גונב בדיחות מקומיקאים קלאסיים, אלא גם גזעני ללא צורך וחסר כל תחושה של תזמון קומי."
מאמר מ-2010 בוול סטריט ג'ורנל ציין כי מנסיה, דיין קוק וג'יי לנו היו שלושה מהקומיקאים הפופולריים ביותר שזכו לשנאה מצד עמיתיהם.
ב-2005, הקומיקאי ג'ו רוגן פרסם פוסט באתרו שבו האשים את מנסיה בגנבה ספרותית, וטען כי הוא גנב בדיחות ממספר קומיקאים.
ב-10 בפברואר 2007, מנסיה התעמת עם רוגן על הבמה במועדון The Comedy Store בשדרות סאנסט לאחר שרוגן כינה אותו "מנסטיליה" בעת הצגת קומיקאי אחר.
השניים התווכחו כאשר רוגן האשים את מנסיה בגניבה ספרותית תוך ציון דוגמאות מרובות, דבר שמנסיה הכחיש.
רוגן פרסם סרטון של העימות, יחד עם קטעי אודיו ווידאו של קומיקאים אחרים כגון ג'ורג' לופז, בוב לוי, בובי לי וארי שפיר.
רוגן גם פרסם קטעי אודיו ווידאו של ראיונות ובדיחות של מנסיה בבלוג שלו, תוך השוואה לשגרות של קומיקאים אחרים.
הקומיקאי ג'ורג' לופז האשים את מנסיה בגניבת חומרים שלו.
בריאיון בתוכנית The Howard Stern Show, לופז טען שמנסיה גנב ממנו 13 דקות של חומר בספיישל שלו ב-HBO.
הוא גם טען שהיה לו עימות פיזי עם מנסיה בנוגע להאשמות אלה.
הבדיחה היחידה שלופז ציין במפורש כנגנבת ושומשה בספיישל של מנסיה ב-HBO הייתה בדיחה על טאקו בל.
הקומיקאי טד סרנובסקי התנגד לטענה זו, וטען כי בדיחה שביצע ברדיו ב-1988 נלקחה ללא רשות על ידי לופז, הקומיקאי הקבוע של התחנה.
סרנובסקי טוען שנתן למנסיה אישור להשתמש בבדיחה.
מנסיה הואשם גם בגניבת שגרה מביל קוסבי.
בספיישל שלו, No Strings Attached, מנסיה מבצע בדיחה על אב שמכשיר את בנו במשך שנים לקריירה כשחקן פוטבול אמריקאי, רק כדי לראות את בנו אומר "אני אוהב אותך, אמא!" ברגע הניצחון המשודר בטלוויזיה.
קוסבי ביצע בדיחה דומה בסרט שלו "Bill Cosby: Himself" וכתב על הנושא בקצרה בספרו.
מנסיה אמר ל"לוס אנג'לס טיימס" שמעולם לא ראה את הסרט, אך הצטער על הדמיון בין הבדיחות שלו ושל קוסבי.
מנסיה התייחס לנושא הגניבה הספרותית בשני ראיונות של שעה עם הקומיקאי מארק מרון בפודקאסט שלו במאי 2010. ב-2011, הוא הצהיר בריאיון כי עבר טיפול פסיכולוגי בעקבות ההאשמות בגניבה ספרותית.
מנסיה נשא לאישה את איימי ב-2003. הם מתגוררים בלוס אנג'לס ויש להם בן אחד בשם לוקאס פבלו מנסיה.
קרלוס פּוֹמַארֵס ראיו (בספרדית: Carlos Pomares Rayo; נולד ב-5 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בריאל סרגוסה.
פומארס נולד בוולנסיה, ושיחק במחלקת הנוער של מלוורוסה, ממנה עבר למחלקת הנוער של אלבוראיה.
פומארס עזב את מחלקת הנוער של אלבוראיה ביוני 2009 לאחר שחתם על חוזה לשלוש שנים בשפילד יונייטד.
לאחר שלא הצליח להגיע לקבוצה הראשונה, הוא חזר למולדתו ב-16 באוגוסט 2012 וחתם בהורקאן ולנסיה מהליגה הספרדית השלישית.
פומארס ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים רק ב-4 בינואר 2013, כשנכנס כמחליף בניצחון ביתי 2–1 על בדלונה.
הוא כבש את שערו הראשון ב-1 ביוני, כשהבקיע את השער השני בניצחון ביתי 3–0 על לוסנה שהבטיח את העפלת קבוצתו לשלב הבא של הפלייאוף.
ב-5 ביוני 2014, עבר פומארס ללבאנטה, ושובץ בקבוצת המילואים מהליגה הספרדית הרביעית.
ב-17 ביולי 2015 הוא הצטרף לברקאלדו מהליגה השלישית.
ב-16 ביולי 2016, חתם פומארס בלורקה מהליגה הספרדית השלישית.
פומארס ערך את הופעת הבכורה שלו בלורקה ב-18 באוגוסט 2017, כשפתח בהרכב בניצחון ביתי 2–0 על קולטורל לאונסה.
הוא כבש את שערו הראשון ב-19 במאי שלאחר מכן, בהפסד ביתי 1–5 לריאל ואיאדוליד.
ב-7 באוגוסט 2018, לאחר ירידת הליגה של לורקה, חתם פומארס על חוזה לשנתיים באקסטרמדורה מהליגה השנייה.
כשנה לאחר מכן, הוא סיים את חוזהו עם המועדון וחתם על חוזה לשנה באלקורקון מהליגה השנייה.
ב-16 באוגוסט 2020, חתם פומארס על חוזה לשנתיים בטנריפה מהליגה השנייה.
ב-7 ביולי 2022, עבר פומארס לריאל אוביידו מהליגה השנייה, גם כן בחוזה לשנתיים.
ב-31 ביולי 2025, חתם פומארס על חוזה לשנה בריאל סרגוסה מהליגה הספרדית השנייה.
קרלוס מרטין דומינגס (בספרדית: Carlos Martín Domínguez; נולד ב-22 באפריל 2002 במדריד שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אתלטיקו מדריד מלה ליגה.
מרטין גדל במחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד, ובקיץ 2021 החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-20 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על אוססונה במסגרת המחזור ה-14 בלה ליגה לעונת 2021/2022.
ב-4 באוגוסט 2023 הושאל למיראנדס מהליגה הספרדית השנייה למשך עונת .
ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על אלקורקון במסגרת המחזור הראשון בליגה, ובמשחק זה הבקיע צמד שערים.
הוא סיים את העונה עם 15 שערים ב-40 הופעות ליגה.
עם חזרתו לאתלטיקו מדריד, חידש את חוזהו במועדון עד לשנת 2029, וב-17 באוגוסט 2024 הושאל לדפורטיבו אלאבס מלה ליגה למשך עונת 2024/2025. ב-25 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד ריאל בטיס במסגרת המחזור השני בליגה.
ב-20 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על סביליה במסגרת המחזור השישי בליגה.
קרלוס קסטנדה היה סופר אמריקני ממוצא פרואני, ידוע בשל סדרת ספריו על דון חואן מאטוס (12 ספרים).
לדבריו, נולד בסאו פאולו שבברזיל בחג המולד של 1931, אולם על פי רישומי ההגירה הוא נולד כ-6 שנים קודם לכן בקחאמרקה שבפרו.
הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (תואר ראשון, 1962; דוקטורט, 1970).
קסטנדה היה בשנות ה-60 המוקדמות סטודנט לאנתרופולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובמסגרת מחקרו על שימוש בצמחים הזייתיים (או 'צמחי עוצמה') בקרב האינדיאנים נסע לבקר אצל שבטים השוכנים בצפון מקסיקו.
בתריסר ספריו מספר קסטנדה שפגש במקסיקו בשנת 1960 שמאן יאקי (Yaqui) בשם דון חואן, אשר לימד אותו ידע ודרך חיים רבי עוצמה.
של דבר ירש קסטנדה מדון חואן את התואר "נגואל", שמשמעו מנהיג של קבוצת "רואים" (גם: לוחמי חופש).
מלבד תיאוריו של קסטנדה, לא קיים תיעוד של מפגש עם שמאן בשם דון חואן וקשה לקבוע אם מדובר באדם אמיתי או בדמות שבדה בספריו.
לצד הידע התאורטי והסיפורים השונים, כתב קסטנדה על טכניקות רבות המסייעות בהפיכת המידע התאורטי הנ"ל לידע מעשי.
קסטנדה תיאר בספרו האחרון את "המעברים הקסומים", שלדבריו היא אמנות תנועה שאמאנית עתיקה.
זוהי תורה של אימון גופני למכשפים ששמה המודרני הוא "טנסגריטי" (המודגמת בספרו "מעברים קסומים").
בישראל ישנם מורים וארגונים שונים המציעים ללמד "מעברים קסומים", "אמנות ציד" (הייקוש, תפיסת עולם מעשית אותה מפרט קסטנדה, הנועדה לצוד את העוצמה האישית), "חלימה" ופעילויות אחרות בהשראת קסטנדה.
החלימה היא חלק בלתי נפרד מהדרך שמציגה דמותו של דון חואן, אולם מעטים המורים הניגשים לנושא זה, משיקולי ניסיון ואחריות.
כמו כן קיימים בעולם ובארץ אתרי אינטרנט ופורומים שעוסקים ודנים אודות הצעותיו והדרכים ליישמן בחיי היומיום.
מעבר לספריו שמר קסטנדה על פרטיות ומיעט להצטלם.
מרבית תצלומיו הקיימים ברשת הופצו ללא הסכמתו.
קסטנדה מת בשנת 1998 ואפרו נשלח לקבורה במקסיקו.
הטבעת השנייה של העוצמה (1977).
הצד הפעיל של האינסוף (1998)
קרלוש מלך פורטוגל (בפורטוגזית: Carlos I de Portugal; 28 בספטמבר 1863 – 1 בפברואר 1908) היה מלך פורטוגל מ-1889 עד הירצחו ב-1908. קרלוש ידוע בכינוי "הדיפלומט" (o Diplomata) ובכינוי "הקדוש המעונה" (o Martirizado).
בשנות ה-90 של המאה ה-19, עקב מאבק בין בריטניה לפורטוגל על שליטה באזורים בדרום יבשת אפריקה, שיגרה בריטניה אולטימטום לפורטוגל בדרישה שפורטוגל תבלום את הרחבת שליטתה באזורים אלה.
פורטוגל נאלצה להיענות לאולטימטום, אך הדבר עורר התנגדות עזה במדינה למדיניותו של המלך.
גם המצב הכלכלי במדינה התדרדר.
בשנת 1907 השעה המלך את החוקה ומינה את אחד הסנטורים לעמוד בראש ממשלה בעלת סמכויות דיקטטוריות.
הדבר הגביר את ההתנגדות למלך.
ב-1 בפברואר 1908 בזמן נסיעתם של המלך ושני בניו בככר מרכזית בליסבון, נורו לעברם יריות מתוך הקהל שהצטופף בצדי הדרך.
קרלוש הראשון נולד בליסבון, ממלכת פורטוגל, ב-28 בספטמבר 1863, ללואיש הראשון, מלך פורטוגל ולמריה פיה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ואדלהייד מאוסטריה.
הולדתו של קרלוש העניקה יורש לאביו כך שלא היה עוד החשש שבמותו של המלך לואיש הראשון ירשו את כס המלוכה צאצאיו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל המודח.
קרלוש היה איש תרבות שהרבה בסיורים ובמסעות, שלט בשפות שונות והיה בקי באוקיינוגרפיה.
בהיותו יורש העצר נודע קרלוש בתוארי הנסיך המלוכני ודוכס ברגנסה.
בשנת 1889 מת אביו לואיש הראשון, מלך פורטוגל, וקרלוש עלה במקומו לשלטון.
ברגע שירש את אביו על כס המלוכה הפורטוגזי, המלך קרלוש נאלץ להתמודד עם משבר חריף ביחסי החוץ של פורטוגל.
האימפריה הפורטוגזית, שהייתה בעלת מושבות רחבות היקף באפריקה, גם לחופי האוקיינוס האטלנטי (אנגולה) וגם לחופי האוקיינוס ההודי (מוזמביק), התכוונה לאחד את שתי המובלעות באמצעות מסדרון פנימי; כיבוש וסיפוח השטחים שבין שתי המושבות במסגרת המרוץ לאפריקה.
מדיניות שאפתנית זאת הובילה להתנגשות חזיתית באינטרסים הקולוניאליים של האימפריה הבריטית, בעלת בריתה של פורטוגל עוד מעת עצמאותה מזה מאות שנים קודם לכן.
האינטרסים הבריטיים פעלו לאחד בין מושבת הכף ורודזיה הצפונית במטרה להקים מסילת ברזל אחידה שתחבר את קייפטאון וקהיר.
ב-2 בינואר 1890 הציבה ממשלת בריטניה בראשות רוברט גסקוין ססיל אולטימטום על פורטוגל בשל המחלוקת הטריטוריאלית בין שתי המדינות, בה דרשה בריטניה מממשלת פורטוגל לסגת באופן מיידי את כל כוחותיה הקולוניאליים ולוותר על טענתה לשליטה בשטחים.
לפורטוגל, בשל חולשתה המובהקת כלפי בריטניה, עליה נשענה מבחינה כלכלית, לא נותרה ברירה אלא לסגת מהאזור ולתת מעבר חופשי להתפשטות ההשפעה הבריטית באזור.
קרלוש העדיף פגיעה באינטרסים הקולוניאליים וביוקרה הבינלאומית של פורטוגל מאשר לסבול משבר כלכלי שהיה עתיד להיווצר עקב העיצומים הבריטיים דרך האולטימטום שהוטל.
החלטה זאת של הממשלה אשר היה למלך חלק מרכזי בקבלתה הובילה לתסיסה אזרחית בקרב המוני פורטוגזים נגד הממשלה בליסבון, נגד המלך קרלוש ונגד בריטניה, איתה שמר המלך על יחסים כלכליים חמים למרות המשבר הדיפלומטי.
התסיסה העממית והמשבר הפוליטי נוצלו על ידי הפלגים הרפובליקנים ועל ידי פלג פוליטי של מונרכיסטים אשר התנגדו לפועלה של הממשלה, שלמעשה הייתה בחסותו של המלך קרלוש.
בשנה שלאחר מכן, ב-31 בינואר 1891, ניסו הרפובליקנים לבצע מהפכה רפובליקנית כושלת שמטרתה הייתה להפיל את המלוכה.
למרות כישלונה בהפיכה, התנועה הרפובליקנית השיגה חשיבות מרכזית בדעת הקהל הציבורית אשר חוזקה עקב משבר כלכלי ממושך שנגרר בפורטוגל מספר עשורי שנים.
בשנת 1892, המלך קרלוש, כשראה ששתי המפלגות במסגרת המערכת הדו-מפלגתית (אשר שתיהן היו מקורבות למלוכה) לא הצליחו לפתור באופן משביע רצון את המשבר הממשלתי, הזמין את הגנרל קריסוסטומו דה אברו לארגן ממשלת קואליציה חדשה.
כאשר ממשלה זאת לא הייתה מסוגלת לפתור הבעיה הוחלפה במהרה בקבינט חדש, בראשותו של דיאס פריירה.
ממשל פרנקו הוביל להתנגדות לממשלה ולמלוכה במעמדה הקיים לא רק מצדם של הליברלים אלא גם מפני פלגים מלוכנים שונים והתנועה הרפורמיסטית.
בכל הקשור למדיניות החוץ של קרלוש, לאחר האולטימטום הבריטי, נורמליזציה של יחסי הממלכה המאוחדת–פורטוגל קודמו בידי המלך והתחדשו הקשרים הפוליטיים והמסחריים עם ברזיל, שהפכה ממונרכיה לרפובליקה דרך הפיכה צבאית בשנת 1891. יחסי המדינות נקטעו זמן מה על ידי תקריות דיפלומטיות.
קרלוש שמר על יחסים לבביים עם אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ווילהלם השני, קיסר גרמניה, אותם קיבל בביקוריהם בליסבון.
עם זאת, קרלוש נאלץ להתמודד עם מספר מרידות קולוניאליות, מגינאה ביסאו באפריקה ועד לטימור בדרום-מזרח אסיה.
מרידות אלו הופלו בכוח צבאי אך הדגישו את היחלשותה הצבאית של האימפריה הקולוניאלית הפורטוגזית.
ז'ואאו פרנקו השעה את החוקה הפורטוגזית בשנת 1907 והחל לשלוט כדיקטטור למעשה אך לא להלכה בצורה רשמית.
התגובות נגד הממשלה לא חיכו; ב-21 בינואר 1908 נכשל ניסיון הפיכה רפובליקני חדש להפיל את המלך ולהקים רפובליקה.
המוני קושרים ומתנגדים רפובליקנים מכל הקשת הפוליטית גורשו.
דיכוי חדש זה עורר מחדש את התסיסה העממית מתקופת הפשרה עם הבריטים ובכך החל העימות של כל הפלגים הפוליטיים והחברתיים של המדינה מול המלך וממשלתו המדכאת.
לבסוף, שנים עשר יום לאחר ניסיון ההפיכה הכושל, נרצח המלך על ידי אנשי המשטרה שלו כשחזר לבירה במכונית פתוחה.
המלך נפצע מירי צלף מתנקש בצווארו ומת מפצעיו באופן מיידי.
בנו הבכור, לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל, נפצע אנושות ומת מפצעיו זמן קצר מאוחר יותר.
בנו הצעיר שרד את ההתנקשות בפציעה קלה והוכתר למנואל השני, מלך פורטוגל.
במהלך אירוע ההתנקשות, שני המתנקשים, אלפרדו קוסטה ומנואל בויסה, נהרגו ביריות שוטרים מטעם המשמר המלכותי.
המלך קרלוש ובנו לואיש פיליפה נקברו בחלקת הקבורה המלכותית של בית ברגנסה במנזר סאו ויסנטה דה פורה (São Vicente de Fora) הממוקם בבירה ליסבון.
מחשש שז'ואאו פרנקו היה מעורב בהתנקשות במלך ויורשו בניסיון הפיכה, המלך הצעיר מנואל השני הוביל לסיום הדיקטטורה הקיימת זמן קצר לאחר ירושת הכתר.
שנתיים בלבד לאחר רצח המלך, נפלה המלוכה הפורטוגזית במהלך מהפכת אוקטובר הרפובליקנית ב-1910. בשנת 2008 סירבה הממשלה הפורטוגזית להשתתף בטקסי זיכרון לרצח המלך.
בתגובה הונהג טקס זיכרון בידי דוארטה פיו, דוכס ברגנסה והטוען הנוכחי לכתר הפורטוגזי.
בצעירותו ביקר קרלוש במספר חצרות מלוכה אירופאיים כדי להעשיר את ידיעתו ולחפש כלה.
ב-22 במאי 1886 התחתן קרלוש עם אמלי, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ומארי איזבל, נסיכת אורליאן, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
קרלוס אומברטו רואיס גוטיירס (בספרדית: Carlos Humberto Ruiz Gutiérrez, נולד ב-15 בספטמבר 1979 בגואטמלה סיטי) הוא כדורגלן עבר גואטמלי.
רואיס, המכונה 'הדג הקטן', החל את הקריירה שלו בקבוצת מוניסיפל, מועדון כדורגל מעיר הולדתו, גואטמלה סיטי.
הוא שיחק תקופה קצרה בפאס יואנינה היוונית, ובינואר 2002, חתם בלוס אנג'לס גלאקסי.
בעונתו הראשונה ב-MLS הוא כבש 24 שערים שזיכו אותו בתואר מלך השערים, הוביל את הגלאקסי לזכייה באליפות הליגה וזכה בתואר שחקן השנה.
בפלייאוף הוא כבש שמונה שערים ובישל שני בישולים.
בעונתו השנייה בקבוצה, הוא והקבוצה ירדו ביכולתם, אך למרות זאת רואיס סיים שוב כמלך השערים של הליגה.
בשנת 2005, לאחר שלנדון דונובן הודיע על חזרתו ל-MLS, הגלאקסי החליטו לשלוח את רואיס בטרייד לדאלאס.
בדאלאס, כבש רואיס 11 שערים ובישל שני בישולים.
בפלייאוף הוסיף רואיס עוד שני שערים מול קולורדו ראפידס, אבל דאלאס הודחו בבעיטות פנדלים.
ב-2008 חזר רואיס ללוס אנג'לס גלאקסי, אך עוד באותה שנה עבר לקבוצה הקנדית טורונטו.
ב-2009 הוא עבר לשחק בפרגוואי כאשר הצטרף לאולימפיה, ובקיץ אותה שנה עבר לפואבלה המקסיקנית.
רואיס הוא מלך השערים בכל הזמנים של נבחרת גואטמלה, ויש לו למעלה מ-100 הופעות בנבחרת.
קרלוס קלייבר (גרמנית: Carlos Kleiber; 3 ביולי 1930 - 13 ביולי 2004) היה מנצח ארגנטינאי ממוצא אוסטרי.
הוא נולד בשם קרל לודוויג בוניפציוס קלייבר (Karl Ludwig Bonifacius Kleiber) בברלין, בנו של המנצח אריך קלייבר.
בשנת 1935 היגר עם אביו, שהתפטר ממשרתו באופרה של ברלין במחאה על מדיניות המפלגה הנאצית, לבואנוס איירס, ושמו שונה לקרלוס.
הוא הלחין, שר וניגן בפסנתר וטימפני כנער, ואביו, שהיה ער לכשרונותיו המוזיקליים, ניסה בכל זאת להניא אותו מקריירה מוזיקלית.
כאשר הודיע לאביו כי הוא רוצה להיות מנצח ענה לו האחרון במשפט קלייבר אחד זה מספיק והוא נאלץ ללמוד כימיה בציריך, לימודים מהם פרש לאחר שנה אחת בלבד, לטובת הניצוח.
הוא המשיך בהשתלמות מוזיקלית בבואנוס איירס והיה מנצח חזרות בתיאטרון גרטנרפלאץ במינכן בשנת 1952 והתמנה לקאפלמייסטר בפוטסדאם בשנת 1954. בין 1958 ל-1964 כיהן כקאפלמייסטר בדויטשה אופר אם ריין בדיסלדורף-דואיסברג, ואחר באופרה בציריך, משנת 1964 עד 1966. בין 1966 ל-1973 היה קאפלמייסטר ראשון בשטוטגרט, ומאז לא החזיק עוד בשום משרה קבועה.
במהלך השנים הבאות נראה לעיתים קרובות בדות של האופרה הממלכתית של בוואריה במינכן.
הופעתו הראשונה בבריטניה הייתה בשנת 1966 בניצוח על "וויצק" של אלבן ברג בפסטיבל אדינבורו.
אביו ניצח על יצירה זו בהצגת הבכורה שלה בשנת 1925. בפסטיבל ביירוית ניצח לראשונה בשנת 1974, על "טריסטן ואיזולדה" של וגנר.
הופעת הבכורה שלו בארצות הברית הייתה בשנת 1978 בקונצרט עם התזמורת הסימפונית של שיקגו, ובשנת 1988 הופיע עם המטרופוליטן אופרה ב"לה בוהם" של פוצ'יני, עם לוצ'אנו פאבארוטי ומירלה פרני בתפקידים הראשיים.
בשנת 1989, לאחר פרישת הרברט פון קאראיאן מן הפילהרמונית של ברלין, פנתה ההנהלה אל קלייבר בהצעה לתפוס את מקומו, אך הוא סירב.
קלייבר התרחק על פי רוב מעין הציבור.
אחרי התפטרותו מן האופרה הממלכתית של בוואריה, פחתה תדירות הופעותיו
יותר ויותר, והוא מיעט בהקלטות.
עם זאת, כמעט כל ההקלטות שעשה נחשבות למעולות, בייחוד הגרסאות שלו לביצוע הסימפוניות החמישית והשביעית של בטהובן עם הפילהרמונית של וינה.
הקלטות מרשימות אחרות הן הסימפוניה הרביעית של ברהמס והסימפוניות השלישית והשמינית ("הבלתי גמורה") של שוברט, גם הן עם הפילהרמונית הוינאית, הקלטות של "הקלע החופשי" מאת ובר, "העטלף" של יוהאן שטראוס, לה טרוויאטה של ורדי ו"טריסטן ואיזולדה" של וגנר.
פעמיים ניצח על קונצרט השנה החדשה בווינה של הפילהרמונית הווינאית - ב-1989 וב-1992. שני הקונצרטים שמורים גם הם בווידאו.
קלייבר קבור בסלובניה לצד אשתו סטאנקה ברזובאר, רקדנית בלט, שמתה שבעה חודשים לפניו.
קרלוס אנחל רואה (בספרדית: Carlos Ángel Roa; נולד ב-15 באוגוסט 1969 בסנטה פה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.
רואה כונה Lechuga (חסה בספרדית) בפי חבריו בשל היותו צמחוני.
רואה הצטרף בנעוריו למחלקת הנוער של ראסינג קלוב.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה ב-6 בנובמבר 1988 בניצחון קבוצתו על ריבר פלייט.
במהלך מסע משחקים של קבוצתו באפריקה חלה רואה במחלת המלריה.
ב-1994 עבר רואה ללנוס ושיחק בשורותיה עד שנת 1997. במדי לנוס זכה רואה בגביע קונמבול ב-1996.
ב-1997 הוחתם רואה על ידי מיורקה מהליגה הספרדית.
באותן שנים נודעה הקבוצה כקבוצה קטנה, ומאמנה היה הקטור קופר.
למרות זאת, הצליחה להגיע להשגים נאים.
בעונת 1997/98 הגיעה מיורקה לגמר גביע המלך הספרדי בו הפסידה לברצלונה.
חצי שנה מאוחר יותר ניצחה את ברצלונה, במסגרת הסופר קאפ הספרדי.
זה היה התואר הראשון בתולדותיה.
מיורקה הגיעה לגמר גביע המחזיקות בעונת 1998/99 אך הפסידה ללאציו.
באותה עונה זכה רואה בפרס ריקרדו זאמורה המוענק לשוער המצטיין בליגה הספרדית.
רואה נחשב אז לאחד השוערים הטובים בעולם.
בזכות יכולותיו הביעה מנצ'סטר יונייטד עניין בו, אך השחקן דחה את ההצעה למרות המשכורת הגבוהה שהובטחה לו.
הנימוק לדחייה היה בשל חברותו של רואה בכנסיית 7 הימים האדוונטיזית שהאמינה שסוף העולם קרב ויתרחש בשנת 2000. רואה פרש מכדורגל והלך להתבודד בהרים.
לאחר שנה, חזר רואה לשחק במיורקה, אולם רצף פציעות חמורות פגעו בחזרתו.
הוא נשאר בקבוצה עד 2002, אז עבר לאלבסטה.
במהלך תקופתו באלבסטה, חלה רואה בסרטן האשכים ונזקק לניתוח ולטיפולי כימותרפיה שהשביתו אותו ממשחק למשך שנה.
ב-2005 חזר לארגנטינה והצטרף לאולימפו בה שיחק עונה אחת בטרם פרש ממשחק.
רואה שימש כשוערה של ארגנטינה במונדיאל 1998. בשלב הבתים לא ספג שער בודד.
בשמינית הגמר היה גורם מכריע בניצחון הנבחרת על נבחרת אנגליה לאחר שהדף בעיטת עונשין מכריעה בדו-קרב הפנדלים בין הנבחרות.
קרלוס אדוארדו קבסאס חוראדו (ספרדית: Carlos Eduardo Cabezas Jurado; נולד ב-14 בנובמבר 1980 במאלגה, אנדלוסיה) הידוע בקיצור קרלוס קבסאס, הוא כדורסלן ספרדי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת אלבה פהרבאר מהונגריה ובנבחרת ספרד.
קבסאס הוא אחיינו של הכדורגלן האורוגוואי, הוגו קבסאס.
בשנת 1999, בגיל 18, החל קבסאס את הקריירה המקצועית שלו באוניקאחה מאלגה כשהוקפץ מקבוצת הנוער לקבוצת הבוגרים של המועדון.
קבסאס לאחד השחקנים הבכירים בספרד ובאירופה כשיחד עם מאלגה זכה בגביע קוראץ' (2000-01), בגביע המלך (2004-05) ובאליפות ספרד (2005-06).
קבסאס משתייך לסגל הנבחרת הלאומית של ספרד משנת 2001. במשך שנותיו בנבחרת זכה עם נבחרתו באליפויות אירופה של 2001 במדליית הארד, של 2003 במדליית הכסף ושל 2007 גם כן במדליית הכסף ובאליפות העולם של 2006 במדליית הזהב.
קרלוס קלמר (בספרדית: Carlos Kalmar, נולד ב-26 בפברואר 1958 במונטווידאו) הוא מנצח אורוגוואי.
קלמר החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שש.
בגיל 15 נרשם לאקדמיה למוזיקה של וינה, שם למד ניצוח אצל קרל אוסטרייכר.
ב-1984 זכה בפרס ראשון בתחרות הניצוח על שם הנס סווארובסקי בווינה.
קלמר כיהן כמנהל מוזיקלי בתזמורת הסימפונית של המבורג, בתזמורת הפילהרמונית של שטוטגרט וב"תיאטר אנהאלטישס" בדסאו בגרמניה.
בין השנים 2011 - 2016 היה המנצח הראשי של תזמורת רשות השידור הספרדית.
לקרלוס קלמר ולאשתו בריטה שתי בנות, סווניה וקטיה.
קרלוס רואיס סאפון (בספרדית: Carlos Ruiz Zafón; 25 בספטמבר 1964 – 19 ביוני 2020) היה סופר ספרדי, שהתגורר בלוס אנג'לס מאז שנת 1993. החל את דרכו בכתיבת ספרות לנוער, וזכה לתהילה עם צאת ספרו הראשון למבוגרים, צלה של הרוח, ב-2001.
ספרו הראשון, "נסיך הערפל" ("El príncipe de la niebla"), יצא לאור בשנת 1993, וזכה בפרס אדבה (Edebé) לספרות לנוער.
הוא כתב שלושה ספרים נוספים לנוער: "El palacio de la medianoche" ("ארמון חצות") שיצא ב-1994, "Las luces de Septiembre" ("אורות ספטמבר") שיצא ב-1995 ו"מרינה" ("Marina") שיצא ב-1999.
בשנת 2001 פרסם את ספרו הראשון המיועד לקהל הבוגר, "צלה של הרוח" ("La sombra del viento").
הספר נמכר במיליוני עותקים ברחבי העולם, יותר ממיליון עותקים בבריטניה לבדה.
"צלה של הרוח" זכה לשבחים ולביקורות חיוביות ברחבי העולם, וזכה בפרסים בתחום הספרות, כגון פרס פלנטה, הפרס הספרותי היוקרתי ביותר בשפה הספרדית.
ספרו השני למבוגרים, "משחקו של המלאך" ("El Juego del Angel") ראה אור באפריל 2008. רואיס סאפון הצהיר כי בכוונתו לכתוב סדרה בת ארבעה ספרים אשר סובבים סביב "צלה של הרוח", וש"משחקו של המלאך" הוא הראשון בהם.
עבודותיו פורסמו ב-45 ארצות, וספריו תורגמו ליותר מ-30 שפות.
הספר הבא בסדרה, 'אסיר השמים', ראה אור בשנת 2012.
ההצלחה של הספר "צלה של הרוח" הייתה כה גדולה, עד כי כיום ניתן למצוא בברצלונה סיור מודרך לתיירים בעקבות הספר.
רואיס סאפון נפטר מסרטן המעי הגס ב-19 ביוני 2020.
צלה של הרוח, תרגום מספרדית ליה נירגד, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר 2006
משחקו של המלאך, תרגום מספרדית מרינה גרוסלרנר, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר 2010
נסיך הערפל, תרגום מספרדית רינת שניידובר, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2011
ארמון חצות, תרגום מספרדית ארז וולק, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2012
אסיר השמים, תרגום מספרדית מונה גודאר, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2012
אורות ספטמבר, תרגום מספרדית ארז וולק, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2013
מבוך הרוחות, תרגום מספרדית אביבה ברושי, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2018
העיר הערפילית, תרגום מספרדית אביגיל בורנשטיין, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2023
קַרְלוּש מָנוּאֵל בְּריטוּ לֶאאַל קֶיירוֹש (בפורטוגזית: Carlos Manuel Brito Leal Queiroz, מוכר גם כקרלוס קיירוש; נולד ב-1 במרץ 1953 בנמפולה, מוזמביק) הוא מאמן כדורגל פורטוגלי המאמן את נבחרת עומאן.
קיירוש נולד במוזמביק ועבר לפורטוגל ב-1975. שם למד לתארים ראשון ושני בחינוך גופני, ב"אוניברסיטה הטכנית של ליסבון".
לאחר סיום הלימודים, הצטרף לאוניברסיטה כמרצה אורח.
ב-1984 שימש כעוזר מאמן במועדון אשטוריל.
ב-1987 הוזמן קיירוש על ידי פדרציית הכדורגל הפורטוגלית לאמן את הנבחרות הצעירות.
הוא גילה מספר שחקנים שעתידים היו להפוך לכוכבים בינלאומיים, כגון לואיש פיגו, רוי קושטה, ויטור באיה ופאולו סוזה.
תחת שרביטו של קיירוש זכתה נבחרת הצעירים עד גיל 20 פעמיים (ב-1989 ו-1991) בתואר אלופת העולם.
בעקבות הזכייה באליפות בשנת 1991, מונה קיירוש למאמן הנבחרת הבוגרת.
עם זאת, הוא פרש מהתפקיד לאחר כישלון הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1994.
ב-1994 החל קיירוש לאמן לראשונה מועדון כדורגל - ספורטינג ליסבון.
ב-1995 הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע פורטוגל.
ב-1996 פתח קיירוש בקריירה בינלאומית, כאשר החל לאמן את הקבוצה האמריקאית מטרוסטארס.
עוד ב-1996 עבר ליפן, בה אימן את הקבוצה נגויה גרמפוס איית עד ל-1997. ב-1998 אימן את במשך כשנה.
בתקופה זאת יעץ להתאחדות הכדורגל של מוזמביק ופעמיים הוזמן לאמן את נבחרת העולם של פיפ"א.
ב-2002 חזר קיירוש לאמן נבחרת, הפעם זו של .
בהובלתו העפילה הנבחרת למונדיאל 2002.
עוד בשנת 2002 קיבל קיירוש את תפקיד עוזר המאמן של אלכס פרגוסון במנצ'סטר יונייטד.
בכך תרם לזכיית הקבוצה בליגה האנגלית בעונת 2002-2003. אחרי עונה (2003-2004) בריאל מדריד (בה זכתה הקבוצה בסופר קאפ הספרדי), חזר קיירוש למנצ'סטר יונייטד והמשיך לעזור לפרגוסון.
בתקופה שבין 2004 ו-2008, זכתה הקבוצה במספר תארים, ביניהם פעמיים באליפות אנגליה (2007 ו-2008) וליגת האלופות (2008).
ב-11 ביולי 2008 החליף את פליפה סקולארי כמאמן נבחרת פורטוגל, במטרה להובילה למונדיאל 2010. ב-18 בנובמבר 2009 אכן הצליחה פורטוגל להעפיל למונדיאל.
במהלך שלב הבתים במונדיאל 2010 השיגה פורטוגל את התוצאה 0–7 על צפון קוריאה, אחת המרשימות בתולדות התחרות, אשר תרם להעפלתה לשלב שמינית הגמר.
אולם שם הפסידה פורטוגל לספרד בתוצאת 0–1 והודחה מהתחרות.
קיירוש פוטר מאימון נבחרת פורטוגל ב-9 בספטמבר 2010 לאחר פתיחה חלשה של הנבחרת במוקדמות יורו 2012.
באפריל 2011 מונה למאמן נבחרת איראן.
הוא הוביל את הנבחרת לעלייה למונדיאל 2014 ולגביע אסיה בכדורגל 2015 שם הודחה ברבע הגמר בבעיטות 11 מטר על ידי עיראק.
המשיך לקדנציה נוספת כמאמן הנבחרת והוליך אותה למונדיאל שני ברציפות כשהעפיל איתה למונדיאל 2018, שם הודחה הנבחרת בשלב הבתים, וכן הוביל אותה לאליפות אסיה 2019, שם הודחה בחצי הגמר על ידי .
ב-7 בפברואר 2019 הוכרז כמאמנה החדש של נבחרת קולומביה.
קרלוס קווירוז מונה למאמן נבחרת מצרים ב-8 בספטמבר 2021. בגביע אפריקה לאומות 2021 העפיל עם הנבחרת המצרית למשחק הגמר בו הפסידה מצרים לסנגל בדו-קרב פנדלים.
1989 - אליפות העולם - נבחרת פורטוגל עד גיל 20
1989- אליפות אירופה - נבחרת פורטוגל עד גיל 17
1991 - אליפות העולם - נבחרת פורטוגל עד גיל 20
2002–2003 - הליגה האנגלית - מנצ'סטר יונייטד (עוזר מאמן)
2006-2007 - הליגה האנגלית - מנצ'סטר יונייטד (עוזר מאמן)
2007-2008 - הליגה האנגלית - מנצ'סטר יונייטד (עוזר מאמן)
קרלוס אומברטו קאסלי גארידו (בספרדית: Carlos Humberto Caszely Garrido; נולד ב-5 ביולי 1950 בסנטיאגו) הוא כדורגלן-עבר צ'יליאני.
קאסלי, שכונה "מלך המטר המרובע" ("Rey del metro cuadrado"), שיחק בעמדת החלוץ.
את מרבית הקריירה שלו העביר במועדון קולו-קולו.
הוא היה חבר בנבחרת צ'ילה בכדורגל, והוא מדורג במקום השלישי ברשימת מלכי השערים שלה, אחרי מרסלו סאלאס ואיבן זמורנו, עם 29 שערים.
קאסלי החל לשחק במדי קולו-קולו ב-1967. הוא זכה עמה באליפות צ'ילה ב-1970 וב-1972. בעקבות הזכייה ב-1972 השתתפה הקבוצה בגביע ליברטדורס ב-1973, והעפילה לשלב הגמר, בו הפסידה בהארכה לאינדפנדיינטה הארגנטינאית.
קאסלי היה מלך השערים של הטורניר.
בסוף אותה עונה עבר לספרד.
הוא שיחק עונה אחת במדי לבאנטה, וארבע עונות במדי אספניול.
לאחר הזכייה האחרונה עזב לקבוצה האמריקאית ניו יורק קוסמוס, ולאחר עונה אחת שב לעונת פרישה בקולו-קולו, בה לא הרבה לשחק.
ב-1986 שיחק משחק בודד במדי המועדון האקוודורי ברצלונה ספורטינג קלוב.
קאסלי זומן לראשונה לנבחרת צ'ילה ב-1969. הוא היה חבר בסגל הנבחרת למונדיאל 1974 בגרמניה המערבית, והיה לשחקן הראשון בתולדות משחקי גביע העולם בכדורגל שמוצא לו כרטיס אדום, לאחר שביצע עבירה על שחקן נבחרת גרמניה המערבית ברטי פוגטס.
המונדיאל נערך חודשים ספורים לאחר ההפיכה הצבאית בה הודח הנשיא סלוודור איינדה, ואת השלטון תפס אוגוסטו פינושה.
פינושה רדף את מתנגדיו, ורבים מהם עונו או נעלמו.
גם רופא הנבחרת נעצר, והוא שוחרר רק לאחר שהקפטן פרנסיסקו ולדס הודיע כי אם לא ייעשה כן, לא יצא עם הנבחרת לגרמניה.
קאסלי, שהיה מזוהה עם השמאל בצ'ילה, הופיע למפגש עם פינושה ערב הנסיעה למונדיאל כשהוא לובש בנדנה אדומה וסירב ללחוץ את ידו.
במהלך המונדיאל הביע את מחאתו נגד פינושה בדרך נוספת, כאשר במהלך נגינת המנון צ'ילה בפתיחת המשחק מול נבחרת גרמניה המזרחית, שר שיר אחר, והדבר נראה בבירור בצילומי הטלוויזיה.
שלטונות צ'ילה הורו למערכות העיתונים במדינה לתארו כבוגד.
הוא לא נעצר עם שובו, ככל הנראה משום שהחזיק בדרכון ספרדי, אך אמו נעצרה, ואף חוותה עינויים קשים.
במשך השנים הבאות לא זומן לסגל הנבחרת, אף שהיה בין השחקנים המוכשרים בארצו באותה העת.
בסופו של דבר אושרה חזרתו לסגל הנבחרת ב-1979, ובטורניר הקופה אמריקה שנערך באותה שנה הבקיע את שני השערים לזכות נבחרתו בניצחונה על נבחרת פרו בשלב חצי הגמר.
כן נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 1982, ואולם מטורניר זה זכור בעיקר כמי שהחמיץ בעיטת עונשין במשחק מול נבחרת אוסטריה.
ב-1988 נערך בצ'ילה משאל עם על המשך שלטונו של פינושה, ולראשונה מזה 15 שנים הוסרו המגבלות על תעמולה פוליטית.
קאסלי הופיע באחד משידורי התעמולה של מתנגדי פינושה לצד אמו, שסיפרה על הסבל הנפשי שנגרם לה כתוצאה מהעינויים שעברה.
מתנגדי פינושה ניצחו במשאל העם, והדמוקרטיה במדינה הושבה על כנה.
ב-1997 הציעה לו המפלגה למען הדמוקרטיה להתמודד מטעמה על מקום בבית התחתון של הקונגרס, אך הוא סירב.
בהמשך, מינה אותו ראש עיריית סנטיאגו חואקין לאווין, איש ימין דווקא, לנהל מספר מיזמי ספורט בעירו.
כן מונה על ידי נשיא צ'ילה ריקארדו לאגוס כחבר בוועדה להכנת אירועי יום העצמאות ה-200 של צ'ילה.
במקביל, עד 2008 הנחה תוכנית ספורט בערוץ 13 בטלוויזיה הצ'יליאנית.
קרלוס תומפסון (בספרדית: Juan Carlos Mundin-Schaffter; ידוע בשם הבמה Carlos Thompson; 7 ביוני 1923 – 10 באוקטובר 1990) היה שחקן קולנוע ארגנטינאי, ופעיל שלום, שהגדיר עצמו כהומניסט פעיל.
תומפסון, בן להורים גרמנים-שווייצריים, מילא תפקידים חשובים בתיאטרון ובקולנוע בארגנטינה.
בשנות החמישים נסע להוליווד והשתתף בסרטים אמריקאים, ובדרך כלל גילם דמויות של חובבי נשים אירופאיים.
בשנת 1957 עבר לאירופה, ושיחק בעיקר בסרטים בגרמניה.
שם התפרסם בעיקר בתפקיד קרלוס ולרה, בסדרת הבידור הסוכן הרגשני.
בסוף שנות השישים פרש ממשחק, והחל בקריירה של סופר, עיתונאי ומפיק טלוויזיה.
שיקורסקי נהרג בהתרסקות מטוסו ליד גיברלטר ב-1943, ומותו עזר למעשה לקדם את הקואליציה.
ספרו של תומפסון היה ניסיון להפריך את תאוריית הקשר, ולנקות את צ'רצ'יל מאשמה.
תומפסון כתב במגזין הגרמני Die Glocke ("הפעמון") ובכתבי עת אחרים.
בכתיבתו כיסה בין היתר את הסכסוך הציוני-פלסטיני.
הוא ביקר בישראל פעמים רבות, והרבה לסייר לאורך הגבולות.
הוא אף כתב ספר על ישראל, בשם מכתב לחייל ישראלי, שעבודת התרגום שלו לעברית בידי אריה חשביה לא נשלמה.
בספר טען המחבר, שישראל היא מדינה מופלאה וברוכת כישרונות עם פוטנציאל לשגשוג ולצמיחה, שלא ממומש בגלל ניהול חלמאי ושחיתות.
הוא האמין שיש בידו תוכנית להביא לסיום הסכסוך עם הערבים, שתצליח להביא שלום לאזור.
כדי לקדם את תוכניתו, סייר בישראל, נפגש עם קציני צבא, הירצה בפני תלמידים ומבוגרים, ואף נהג לאסוף חיילים במכוניתו ולהסיע אותם במיוחד למחוז חפצם, רק כדי לשוחח עמם בדרך.
ביומניו של השחקן, המחזאי, המלחין והמרגל הבריטי ההומוסקסואל נואל קאוורד יש רמיזות, שתומפסון היה ביסקסואל.
עם זאת, תומפסון נשא לאישה את שחקנית הקולנוע ממוצא יהודי לילי פלמר, זמן קצר לאחר גירושיה מהשחקן רקס הריסון.
נישואים אלה נמשכו 29 שנים, עד למותה של פאלמר מסרטן בגיל 71.
ב-10 באוקטובר 1990, ארבע שנים אחרי מותה של אשתו, נהג שנשלח להביאו לתיאטרון כדי להופיע בהצגה מכתבי אהבה, מצא את גופתו ירויה בראש.
ככל הנראה, התאבד בירייה מרובהו.
הוא מת ונקבר בבואנוס איירס, עיר הולדתו.
להבה ובשר (1954), עם לנה טרנר ופייר אנג'לי
עמק המלכים (1954), עם רוברט טיילור ואלינור פארקר
אש קסומה (1955), בתפקיד פרנץ ליסט, עם: איבון דה קרלו, ריטה גאם, ולנטינה קורטז
קרלוס אמיליו קארמונה טייו (בספרדית: Carlos Emilio Carmona Tello; נולד ב-21 בפברואר 1987 בקוקימבו) הוא כדורגלן עבר צ'יליאני ששיחק בעמדת הקשר בקולו-קולו.
ייצג את נבחרת צ'ילה במונדיאל 2010 ו-2014 וכן בקופה אמריקה 2011.
בשנת 2003 החל קארמונה לשחק בקבוצת הנוער של קוקימבו אונידו, וב-2005 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, שם שיחק במשך שנה.
לאחר מכן עבר לשחק או'היגינס, וב-2008 נקנה על ידי רג'ינה קלצ'ו מהסרייה א' האיטלקית, שם שיחק עד 2010, עת עבר לשחק באטאלנטה.
ב-6 בפברואר 2017 חתם באטלנטה יונייטד מה-MLS.
קארמונה היה הקפטן של הנבחרות הצעירות של צ'ילה עד גיל 20 ועד גיל 23. ב-2008 הוא זומן על ידי מרסלו בייאלסה לנבחרת הבוגרת.
קארמונה נמנה עם סגל הנבחרת במונדיאל 2010 ובמונדיאל 2014.
קרלוס מריו קרבונרו מאנסייה (בספרדית: Carlos Mario Carbonero Mancilla; נולד ב-25 ביולי 1990 בבוגוטה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת הקשר בפרו קאריל אואסטה.
ערך 5 הופעות במדי נבחרת קולומביה.
קרבונרו התחיל לשחק בקבוצת אקדמיה שהייתה בליגת המשנה הקולומביאנית ב-2008. הביצועים המרשימים שלו גרמו לכך שהוא נמכר כעבור שנה לאתלטיקו וילה מליגת העל הקולומביאנית.
ב-2011 הוא עבר לאונסה קלדס והשתתף אתם באותה שנה בגביע ליברטדורס.
בהמשך אותה שנה הוא עבר לשחק באסטודיאנטס לה פלאטה הארגנטינאית.
הוא שיחק שם 10 משחקים בלבד והושאל לארסנאל דה סארנדי.
הוא שיחק עם ארסנאל בגביע ליברדטורס ב-2012, וזכה אתם באליפות ארגנטינה בעונת הקלאוסורה באותה שנה וכן בסופר קאפ הארגנטינאי (Supercopa Argentina) באותה שנה.
ב-2013 הוא הושאל לריבר פלייט.
עם ריבר פלייט זכה באליפות הפינאל 2014 וכן בגביע הלאומי קופה קמפאונאטו 2013/14.
ב-29 באוגוסט 2014 חתם בקבוצת רומא האיטלקית והושאל לעולה החדשה לסרייה א', צ'זנה.
קרבונרו רשם את הופעת הבכורה שלו במדי קולומביה ב-2011.
ב-2014 הוא זומן על ידי מאמן הנבחרת חוסה פקרמן לסגל הנבחרת למונדיאל 2014 במקום אלדו לאאו רמירס.
קרלוס חאבייר קוויאר חימנס (בספרדית: Carlos Javier Cuéllar Jiménez; נולד ב-23 באוגוסט 1981) הוא כדורגלן עבר ספרדי אשר שיחק בעמדת הבלם.
קוויאר נולד במדריד ושיחק במחלקות נוער שונות בקבוצות מקומיות.
קוויאר החל את הקריירה בבוגרים בקלהורה לאחר שהושאל ממנה מנומנסיה.
ב-23 בספטמבר 2000 ערך את הופעתו הבכורה בבוגרים בהפסד 1–2 לחרס.
ב-12 במאי 2001 הבקיע את שערו הראשון בקריירה בניצחון 0–4 על ראסינג דה פרול.
בשתי העונות הבאות חזר לנומנסיה והיה לשחקן הרכב בקבוצה.
ב-29 באוגוסט 2003 חתם לשלוש שנים באוססונה מהלה ליגה.
ב-19 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–2 על ריאל מורסיה.
ב-2 בפברואר 2005 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–3 על סביליה בגביע הספרדי בהמשך טורניר הגביע העפיל עם הקבוצה לגמר, וסיים במקום הרביעי בליגה.
ב-5 ביולי 2007 חתם בגלאזגו ריינג'רס הסקוטית.
ב-31 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בריינג'רס בניצחון 0–2 על זטה.
ב-1 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–4 על גרנטה.
ב-12 באוגוסט 2008 חתם באסטון וילה מהפרמייר ליג.
ב-18 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–2 על ליטקס לובץ' בגביע אופ"א.
ב-21 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בפרמייר ליג בניצחון 1–2 על וסט ברומיץ' אלביון.
ב-7 בנובמבר 2009 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–5 על בולטון וונדררס.
ב-2 ביולי 2012 חתם לשנתיים בסנדרלנד ושב לשתף פעולה עם המאמן האירי מרטין אוניל, תחתיו שיחק בוילה.
ב-18 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד ארסנל.
ב-18 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון בסנדרלנד בניצחון 1–3 על פולהאם.
ב-20 באוגוסט 2014 חתם קוויאר בנוריץ' סיטי מהצ'מפיונשיפ.
ב-26 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–3 על קרוולי טאון בגביע הליגה.
ב-8 בנובמבר ערך את הופעתו הבכורה בצ'מפיונשיפ בהפסד 1–2 לנוטינגהאם פורסט.
ב-10 באוגוסט 2015 חתם לעונה באלמריה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-23 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2–3 על לגאנס.
ב-12 באוגוסט 2016 חתם במכבי פתח תקווה.
ב-22 במאי 2017 חתם בעירוני קריית שמונה.
ב-15 במאי 2018 חתם בבית"ר ירושלים, אך ב-16 באוגוסט שוחרר מהקבוצה.
ב-7 בספטמבר 2018 חתם לעונה אחת בבני יהודה תל אביב, ובסוף העונה זכה איתה בגביע המדינה.
ב-17 באוקטובר 2019, בגיל 38, הודיע קוויאר על פרישה ממשחק פעיל.
בשנת 2015, החל לאמץ אורח חיים טבעוני.
קרלוש מנואל קרדוזו מאנה (בפורטוגזית: Carlos Manuel Cardoso Mané, נולד ב-11 במרץ 1994) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדות הקשר והקיצוני הימני בקבוצת קייסריספור מליגת העל הטורקית ובנבחרת גינאה ביסאו.
מאנה החל את הקריירה במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון כשהיה בן תשע.
בדצמבר 2012 זומן לקבוצת המשנה של מחלקת הבוגרים של המועדון המשחקת בליגה השנייה בפורטוגל.
לאחר כשנה עבר לקבוצה הראשונה של המועדון המשחקת בליגת העל הפורטוגלית.
ב-5 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–4 על ויטוריה סטובאל באצטדיון ז'וזה אלבלדה.
ב-15 בפברואר 2014 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון על אולהאננסה, שבאותה שנה ירדה לליגה המשנית.
ב-25 בנובמבר ערך מאנה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון 1–3 על מריבור.
ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לעונה אחת למועדון הגרמני שטוטגרט.
בקיץ 2018 חזר לספורטינג ליסבון מההשאלה בשטוטגרט.
בשנת 2009 זומן מאנה לנבחרת פורטוגל הצעירה עד גיל 15. מאז שיחק בכל שאר נבחרות הנוער עד שהגיע בשנת 2014 לנבחרת פורטוגל עד גיל 21. בה כבש 3 שערים ב-17 הופעות.
ב-11 בספטמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו, בניצחון 2-1 על נבחרת סיירה לאון במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
קרלטון אוורהארט השני הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית, בתפקידו האחרון שירת כמפקד פיקוד התובלה של החיל.
אוורהארט סיים ב-1983 לימודי תואר ראשון בווירג'יניה טק במסגרת מלגה להכשרת קציני מילואים של חיל האוויר.
הוא התגייס לחיל האוויר ושירת כטייס מטוסי תובלה.
בשנים 1998–2000 שימש עוזר לענייני חיל האוויר לנשיא ארצות הברית.
בשנים 2000–2001 פיקד על טייסת התובלה 475, טייסת מטוסי לירג'ט C-21 להטסת בכירים.
באוגוסט 2003 מונה למפקד להק המבצעים של כנף 374 בבסיס יוקוטה ביפן, בתפקיד זה פיקד על כנף המשלוח האווירי 386 שנשלחה לדרום-מערב אסיה.
ביולי 2005 מונה לסגן מפקד כנף התובלה 97 ושלושה חודשים אחר כך מונה למפקד הכנף.
מילא שורה של תפקידי מטה ופיקוד בארצות הברית ובאפגניסטן.
באפריל 2012 מונה לסגן מפקד חיל האוויר השלישי בבסיס רמשטיין שבגרמניה, במהלך כהונתו נחשף כי מפקד חיל האוויר השלישי טייח פרשת הטרדה מינית, הוא נאלץ לפרוש מתפקידו ובפברואר 2014 מונה אוורהארט למחליפו.
ביוני 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר ה-18.
באוגוסט 2015 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד התובלה האווירית של חיל האוויר, הוא שירת בתפקיד עד ספטמבר 2018.
במהלך שירותו צבר מעל 4,700 שעות טיסה, על מטוסי T-37 טוויט, T-38 טאלון, בואינג KC–135, בואינג C-17, מקדונל דאגלס C-9, לוקהיד C-130 הרקולס, C-5 גלקסי, לירג'ט C-21, גאלפסטרים C-37,T-1A ג'ייהוק ומסוקי בל UH-1N.
אוורהארט נשוי למישל ואב לארבע בנות.
קרלוש אדוארדו טיישיירה מנדש (בפורטוגזית: Carlos Eduardo Teixeira Mendes; נולד ב-23 במאי 1947) הוא זמר, מגיש, מלחין, אדריכל ושחקן פורטוגזי.
מנדש נולד בליסבון, בירת פורטוגל.
בשנת 1963 הוא נמנה מבין המקימים של להקת הרוק הפורטוגזית "Sheiks", בה היה חבר עד פרישתו ב-1967. לאחר מכן פתח בקריירת סולו, כאשר ביצע גרסת כיסוי לשיר "Penina", שנכתב על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, עבור הלהקה הפורטוגזית Jotta Herre.
בשנת 1968 נבחר לייצג את פורטוגל באירוויזיון 1968 שנערך באולם אלברט הול בלונדון, בריטניה עם שירו "Verão".
הוא נבחר לאחר שזכה בגמר הלאומי (Festival da Canção) שתאגיד השידור הפורטוגזי "RTP" ערך לבחירת נציג המדינה, מבין עשרה מתמודדים שהשתתפו.
הוא הגיע באירוויזיון עם שירו למקום ה-11 עם 5 נקודות.
מנדש התחרה פעם נוספת ב-1972 בגמר הלאומי, וזכה לייצג פורטוגל באירוויזיון 1972 עם השיר "A Festa da vida" שאיתו סיים במקום השביעי עם 90 נקודות.
בשנת 1973 השלים את לימודיו האקדמיים בתחום האדריכלות שהתחיל ב-1969, החל בעיסוק בתחום, אולם עזב את פעילותו על מנת להתמקד בקריירה המוזיקלית שלו.
ב-1976 הקים את חברת התקליטים "Toma Lá Disco" יחד עם הזמרים פאולו דה קרבליו ופרננדו טורדו.
עבודתו "Jardim Jaleco" הוכתרה על ידי מגזין פורטוגזי בתואר "דיסקו הילדים הטוב ביותר של השנה" שעל שמה נקראה תוכנית טלוויזיה.
הלהקה "Sheiks" בה היה חבר התאחדה ב-1979 והופיעו בסדרת טלוויזיה בת 13 פרקים שהפיקה RTP, בנוסף הוציאו דיסק עם השירים "Sheiks com Cobertura" ו-"Pintados de Fresco 2".
ב-1980 הוציא אלבום סולו בשם "Triângulo do Mar" וב-1984 הוציא אלבום נוסף "Chão do Vento".
מנדש היגר לברזיל, שם הופיע בתיאטראות מקומיים בריו דה ז'ניירו ובסאו פאולו.
הוא לקח שיעורי פסנתר והופיע בשווייץ, בלגיה והולנד.
השתתף בפסטיבל בינלאומי שהתקיים במוסקבה בו השתתפו לפחות 150 מדינות.
הוא הלחין מוזיקה עבור הצגות שונות וזכה בפרס בחירת המבקרים על "מוזיקת ההצגות הטובה ביותר של השנה".
ב-1989 יצא במופע משותף עם הזמרים פאולו דה קרבליו, פרננדו טורדו והמאסטרו פדרו אוסוריו בשם "Só Nós Três" שהושק באשטוריל וזכה להצלחה גדולה, כמו כן דיסק המופע זכה להצלחה כבירה ובמהרה זכה להגיע למעמד פלטינה.
הוא הוציא בשנת 1994 תקליטור בשם Não Me Peças Mais Canções, שכלל 12 שירים שהלחין עבור יצירות של משוררים פורטוגזים ידועים כגון מיגל טורגה, פרננדו פסואה ולואיש דה קמואש.
הוא הנחה את הגמר הלאומי הפורטוגזי (Festival da Canção) לבחירת נציג לאירוויזיון 1995 ביחד עם שני מנחים.
הוא הוזמן להופיע ביריד "תערוכה עולמית" (Expo) אשר נערך בליסבון בשנת 1998.
קרלוש אגושטיניו דו רוזאריו (; נולד ב-26 באוקטובר 1954) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אשר כיהן בין ינואר 2015 למרץ 2022 כראש ממשלת מוזמביק תחת הנשיא פיליפה ניוסי מטעם מפלגת פרלימו.
קודם לכן כיהן רוזאריו גם כחבר הפרלמנט ובשנים 1994–1999 שימש כשר החקלאות והדיג.
לאחר מכן שימש כנציב העליון של מוזמביק בהודו ובסרי לנקה וכשגריר באינדונזיה עם הסמכה למלזיה, סינגפור, תאילנד ומזרח טימור.
קרלוס אוגוסטו ריבאס מוריו (בספרדית: Carlos Augusto Rivas Murillo; נולד ב-15 באפריל 1994) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת החלוץ בז'ואן אאוריך.
ריבאס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של חאמונדי, עיר הולדתו.
בשנת הצטרף לקבוצת הנוער של אמריקה דה קאלי, וכעבור חצי שנה הצטרף לאונסה קלדס.
ב-9 במאי 2012, כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2–3 נגד פורטלסה במסגרת הקופה קולומביה.
ב-14 באוגוסט 2013 ערך ריבאס את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד אוניון מגדלנה.
ב-18 בספטמבר 2013, ריבאס כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לריאל קרטחנה.
את עונת , ריבאס סיים עם 15 שערים ב-42 משחקים.
ב-26 בינואר 2015 ריבאס חתם באורלנדו סיטי מה-MLS תמורת 1.5 מיליון דולר.
ב-8 במרץ 2015, ריבאס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ניו יורק סיטי.
ב-17 ביוני 2015 ריבאס כבש שלושער בתיקו 4–4 נגד צ'ארלסטון באטרי במסגרת ה-US Open, כאשר את כל שעריו כבש בפנדלים.
ב-30 באפריל 2016 כבש את שער הבכורה שלו ב-MLS בתיקו 2-2 נגד ניו אינגלנד רבולושן.
ב-3 בינואר 2018 ריבאס חתם בניו יורק רד בולס תמורת לכרטיס השחקן של סשה קלייסטן ו-150 אלף דולר.
ב-22 בפברואר 2018 ריבאס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אולימפיה במסגרת ליגת האלופות של ה-CONCACAF.
ב-10 במרץ 2018 כבש צמד בניצחון 0–4 נגד פורטלנד טימברס.
ב-9 ביולי 2018 ריבאס הושאל לאתלטיקו נסיונל מליגת העל הקולומביאנית עד לסיום העונה, ודצמבר שוחרר מהמועדון.
ב-24 ביולי 2019, ריבאס חתם בהפועל רעננה מליגת העל.
ב-16 באוקטובר 2020, ריבאס חתם בדפורטיבו קואנקה מליגת העל האקוודורית.
בקיץ , ריבאס חזר לקולומביה וחתם ביאנרוס.
קרלוס רוסינקראנץ (בספרדית: Carlos Rosenkrantz; נולד ב-28 באוקטובר 1958) הוא עורך דין ארגנטינאי.
הוא שופט בבית המשפט העליון של ארגנטינה מאז אוגוסט 2016, והחל מאוקטובר 2018 הוא מכהן כנשיאו.
היה הרקטור של אוניברסיטת סן אנדרוס.
רוסינקראנץ נולד בבואנוס איירס, שבארגנטינה.
אביו היה יהודי מפולין ואמו הייתה מורה נוצרייה.