tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זה מה שהיה אכפת לו וזה מה שהוא עשה בסופו של דבר".
הוא החל ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, שם למד שנתיים.
לאחר מכן, עבר לבית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק, והוא בוגר שנת 2000.
סמברג הופיע במספר רב של סרטי תיאטרון, פרסומות, קליפים והנחה אירועים מיוחדים, כולל טקס פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV בשנת 2009.
בשנת 2007 סמברג כיכב בתור רוד קימבל בסרט הקומדיה "פעלולן לנצח".
בשנת 2008 השתתף בדיבוב לאנגלית דמות בסרט האנימציה האמריקאי "קופים בחלל".
בשנת 2009 שיחק בסרט הקומדיה "אחי, אני אוהב אותך" לצד ג'ייסון סיגל.
בשנת 2011 שיחק תפקיד משני וקצר בסרט הקומדיה רומנטית המשובח "ידידים פלוס" לצד מילה קוניס.
בשנת 2012 נשא סמברג את נאום יום הכיתה באוניברסיטת הרווארד, והוא כיכב לצד אדם סנדלר בסרט "זה הבן שלי".
באותה שנה דיבב בסרט "מפלצת של מלון" כדמות הראשית, ג'ונתן, תפקיד אותו חזר על סרטי ההמשך "מפלצת של מלון 2" ו"מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה" "מפלצת של מלון 4: הפוך על הפוך".
בספטמבר 2012 גילם סמברג את קוקיה בסדרה "Cuckoo" שהייתה מועמדת לפרס באפט"א;
בשנת 2013 קיבל את התפקיד של הבלש "ג'ייק פראלטה" – בלש משטרה אינפנטילי, אך יחד עם זאת המצליח ביותר בפיצוח תיקים, בקומדיית המצבים המשטרתית "ברוקלין תשע-תשע" של רשת פוקס (לימים NBC), ששודרה לראשונה ב-17 בספטמבר של אותה שנה.
תפקיד זה חשף אותו לקהל רחב יותר של מעריצים.
סמברג אף זכה בשני פרסי גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית על תפקידו כפראלטה.
סמברג הנחה את טקס פרסי האמי לבידור בפריים טיים ה-67 ב-20 בספטמבר 2015. לאחר מכן, הוא הנחה את טקס פרסי גלובוס הזהב ה-76 יחד עם סנדרה או ב-6 בינואר 2019.
בין השנים 1990–2004 הקים ועיצב יחד עם שני חברי הילדות שלו, ג'ורמה טאקונה ועקיבא שפר את ההרכב המוזיקלי-קומי (שלימים תהפוך גם לחברה להפקת סרטים וסדרות) "לונלי איילנד", שהתחיל בהעלאת מערכונים ויראלים לאתר המערכונים שלו TheLonelyIsland.com, ומשנת 2005 גם לרשת יוטיוב.
ב-10 בפברואר 2009 יצא לשווקים אלבום הבכורה של סמברג וההרכב המוזיקלי-קומי בראשותו "לונלי איילנד" (האלבום נקרא "Incredibad") שכלל בין היתר להיטים שונים שלהם מ"סאטרדיי נייט לייב" כמו "Jizz in My Pants", "I'm on a Boat", "Like a boss" בנוסף לשירים מקוריים אחרים.
האלבום הגיע למקום ה-13 במצעד ה-Billboard 200.
סמברג כיכב בקליפ "No Cities to Love" של סלייטר-קיני יחד עם שחקנים אחרים כמו פרד ארמיסן, אליוט פייג' ונורמן רידוס.
ב-16 במאי 2016, סמברג ולונלי איילנד ביצעו את הלהיט שלהם משנת 2009 "I'm on a Boat" עם כלי נגינה בתוכנית האירוח של ג'ימי פאלון, כחלק מקטע חוזר בתוכנית.
בספטמבר 2005, לאחר שצבר צפיות רבות וביקורות משבחות על המערכונים שהעלה לרשת (במסגרת לונלי איילנד), הצליח למצוא סוכן ובסופו של דבר להתקבל לתוכנית המערכונים הסאטירית "סאטרדיי נייט לייב" ("SNL") של רשת הטלוויזיה NBC.
שם הצטרף סמברג לצוות הקבוע ככותב ושחקן ראשי.
במהלך שנתו הראשונה בתוכנית, הופיע סמברג בעיקר במערכוני וידאו קצרים רבים שלא שודרו בשידור חי, בהם פרודיות רבות על טרנדים ואירועים שקרו באותה עת.
סמברג צבר פופולריות רבה בקרב הצופים, בעיקר בזכות וידאו קליפים בהם השתתף:
בספטמבר 2005 של "סאטרדיי נייט לייב".
ב-17 בדצמבר 2005, כיכב יחד עם כריס פרנל בווידאו קליפ "Lazy Sunday" אשר עסק בשני ראפרים שמעוניינים לראות את הסרט "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים" (פרודיה על השירים של הביסטי בויז).
הסרטון זכה במהרה לפופולריות עצומה באינטרנט וסיפק לסמברג תשומת לב תקשורתית וציבורית רבה.
ב-16 בדצמבר 2006 כיכב יחד עם ג'סטין טימברלייק בווידאו קליפ "Dick in a Box" (פרודיה על שירי הרית'ם אנד בלוז המיניים של תחילת שנות התשעים).
השיר זכה בהמשך להצלחה באתרי הווידאו באינטרנט וזכה בפרס אמי.
ב-6 בדצמבר 2008 כיכב סמברג בווידאו קליפ לשיר "Jizz in My Pants".
השיר זכה להצלחה באינטרנט עם מעל ל-100 מיליון צפיות ב-YouTube.
בפברואר 2009 השתתף סמברג יחד עם הקבוצה הקומית בה הוא שותף ועם הראפר T-Pain בווידאו קליפ לשיר "I'm on a Boat".
הווידאו קליפ זכה לפופולריות עם מעל ל-65 מיליון צפיות ב-YouTube.
במאי 2009 השתתף סמברג יחד עם ג'סטין טימברלייק בשנית בווידאו קליפ לשיר "Motherlover".
בשנת 2010 הוציאו, הוא וקבוצתו יחד עם הזמר Akon את הלהיט "I Just Had Sex" שזכה ל-300 מיליון צפיות.
ב-1 ביוני 2012 הודיע דוברו של סמברג כי סמברג עזב את התוכנית.
הוא שב לתוכנית כדי להנחות את פרק הסיום של עונה 39 בשנת 2014 ולהנחות את ספיישל יום השנה ה-40 של Digital Short.
מאוחר יותר הוא חזר בעונה 50 כדי לגלם את דאג אמהוף לקראת בחירות 2024, כמו גם לספק כמה סרטוני Short דיגיטליים נוספים.
בנובמבר 2023 יצא לאור הגיליון הראשון של "Holy Roller", קומיקס שנכתב על ידי סמברג, ריק רמנדר, ג'ו טרוהמן ואוייר על ידי רולנד בושי.
זהו סיפור על שחקן באולינג מקצוען שנאלץ לעזוב את עבודת החלומות שלו ולחזור לעיר הולדתו, שעד מהרה הוא מגלה שנכבשה על ידי נאו-נאצים, מה שמוביל אותו להפוך לגיבור-על יהודי חובב כדורי באולינג.
סמברג מנחה את הפודקאסט "The Lonely Island" ו-"Seth Meyers" לצד Schaffer, Taccone ו-Seth Meyers, שדן בסרטונים הקצרים של לונלי איילנד ב-SNL.
בשנת 2013 נישא לזמרת והמוזיקאית האמריקאית ג'ואנה ניוסם.
הוא תיאר את עצמו כ"מעריץ-על" שלה, והם נפגשו באחת ההופעות שלה ב-2006. לאחר חמש שנים של זוגיות, סמברג הציע לה נישואים בפברואר 2013, והם נישאו ב-21 בספטמבר 2013 בביג סור, קליפורניה, כאשר כוכב סאטרדיי נייט לייב, סת' מאיירס, שימש כשושבין של סמברג.
הם הודיעו על לידת בתם ב-8 באוגוסט 2017. ועל לידת בנם, הוכרזה על ידי ג'ורמה טאקונה מלונלי איילנד בפברואר 2023.
במרץ 2014 רכשו סמברג וניוסם את "אחוזת מורקרסט" באזור קניון ביצ'ווד בלוס אנג'לס, קליפורניה, שהייתה קשורה לדמויות היסטוריות שונות: בשנות העשרים היא הייתה בבעלות הוריה של השחקנית מרי אסטור ; ולפני כן שכר אותה צ'רלי צ'פלין.
בני הזוג הם גם הבעלים של בית בווסט וילג' במנהטן.
סמברג, שגדל באיסט ביי, הוא אוהד אוקלנד אתלטיקס וגולדן סטייט ווריורס.
סמברג מחשיב את עצמו כמסורתי.
שנה שם הסדרה תפקיד הערות2003–2004The 'Bu אהרון הופיע בתפקיד אורח ב-8 פרקים.
גם ככותב.2004Channel 101הופיע בתפקיד אורח בפרק הפיילוט2005Premium Blend עצמופרק: "8.4"משפחה בהפרעהמנהל במההופיע בתפקיד אורח בפרק "Righteous Brothers"House of Cosbys Cosby Team TriOsby (דיבוב)הופיע בתפקיד אורח בשני פרקים2005–2012סאטרדיי נייט לייבדמויות שונות חבר צוות קבוע במשך 8 עונות.
עצמו5 פרקים2012—2014קוקו עצמותפקיד ראשי (עונה 1); תפקיד אורח (עונה 2): 7 פרקים2013דייל "Cuckoo" אשבריק7 פרקיםפרס אינדפנדנט ספיריטעצמו (מנחה)ספיישל טלוויזיונידמויות שונות (דיבוב)3 פרקיםComedy Central Roast of James Franco עצמו (משתתף)ספיישל טלוויזיוני2013–2021ברוקלין תשע-תשעג'ייק פרלטהתפקיד ראשי; 153 פרקים, גם מפיק.
זכה בפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסדרה.2014סאטרדיי נייט לייבעצמו (מנחה)הופיע בתפקיד אורח בפרק "Andy Samberg/St.
Vincent"2015המופע של אריק אנדרהאריק אנדרהפרק: "Pauly D & Rick Springfield"מייג'ור לייזרד"ר נרד / ד"ר באס דרופ (דיבוב)דיבוב.
לאורך השנים, אנדי סמברג זכה להכרה רחבה בתעשיית הבידור, בעיקר על הישגיו בקומדיה ובטלוויזיה.
בשנת 2007, הוא זכה בפרס אמי בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר" עבור השיר "Dick In A Box" מתוכנית Saturday Night Live.
בז'אנר הקומדיה, סמברג היה מועמד לפרסים רבים, בהם פרסי Teen Choice ו-People's Choice, וזכה בפרס גלובוס הזהב בשנת 2014 עבור השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית על תפקידו בברוקלין 99. באותה שנה, הוא גם זכה בפרס הקומדיה האמריקאי לשחקן הקומי הטוב ביותר בטלוויזיה.
בהמשך הקריירה שלו, סמברג קיבל מועמדויות נוספות, כולל לפרס גילדת שחקני המסך (2015), ולפרסי אמי על כתיבה מיוחדת לתוכנית המיוחדת לציון 40 שנה ל-Saturday Night Live (2015).
בשנת 2021, הוא זכה בפרס Critics' Choice Super Award על תפקידו בסרט Palm Springs והיה מועמד לגלובוס הזהב, פרס לווין ופרסי בחירת המבקרים.
בשנים האחרונות, הוא המשיך להיות מועמד לפרסים נוספים, כולל על עבודתו בפרויקטים כמו PEN15, The Boys Presents: Diabolical ו-Chip 'n Dale: Rescue Rangers.
באופן כללי, הקריירה של סמברג רצופה בהכרה מקצועית, עם שילוב של הצלחה בטלוויזיה, קולנוע ומוזיקה קומית.
אנדרו קלמנט "אנדי" סירקיס הוא שחקן קולנוע, במאי ומחבר אנגלי, מועמד פרס גלובוס הזהב ופרס אמי.
סירקיס התפרסם בעיקר בזכות יכולתו לשחק בתור דמויות דיגיטליות כגולום בטרילוגיית סרטי "שר הטבעות" ובטרילוגיית סרטי "ההוביט", בתור קינג קונג בגרסה המחודשת של הסרט בשנת 2005 ובתור סיזר בסרט "כוכב הקופים: המרד", "כוכב הקופים: השחר" ו"כוכב הקופים: המלחמה".
סירקיס נולד בלונדון רבתי שבממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית-קתולית.
אמו היא חצי אנגלייה וחצי עיראקית.
אביו הוא יליד-עיראק וממוצא ארמני.
שם המשפחה המקורי של סביו היה "סרקיסיאן".
בילדותו אביו עבד בערים שונות במזרח התיכון, בעוד הוא ואחיו גדלו בבריטניה, עם ביקורים בחופשים במזרח התיכון בין היתר בצור, צידון, דמשק ובגדאד.
למד אומנות ויזואלית באוניברסיטת לנקסטר שבאנגליה, ובמהלך לימודיו נטל חלק פעיל בתחנת הרדיו של האוניברסיטה.
לאחר קריירה מקומית במספר הפקות טלוויזיוניות התפרסם סירקיס ב-2001 ברחבי העולם כשגילם את דמותו הספרותית המסתורית של גולום (סמיאגול) בסרטו של פיטר ג'קסון "שר הטבעות: אחוות הטבעת".
סירקיס התאים את קולו במיוחד לדמות וטכנולוגיית מחשב מיוחדת לכדה את תנועתו בדיוק כפי שהיא מתוארת בספר.
יחד עם זאת, סירקיס חשף שהוא קיבל השראה לקריאות ולתנועות של הדמות מהחתול שלו.
ב-2002 שיחק סירקיס בסרט ההמשך "שר הטבעות: שני הצריחים", במהלך הסרט מתקיף גולום את פרודו בגינס (אלייז'ה ווד) ואת סם (שון אוסטין) במטרה לקחת מהם את הטבעת האחת אך אחרי שהם מביסים אותו הוא נאלץ לשמש להם מורה דרך אל לב מורדור.
על משחקו בסרט קיבל סירקיס את פרס סאטורן.
סרט נוסף בו שיחק סירקיס היה "משמרת המוות", בסרט האימה המלחמתי גילם סירקיס את דמותו האכזרית של טוראי טומאס קווין שהולך לאיבוד יחד עם פלוגתו לאחר קרב במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לאחר ערפל כבד מוצאים עצמם החיילים הבריטים בתוך שוחה גרמנית נטושה ואפלה.
ב-2003 הופיע סירקיס בחלק השלישי בטרילוגיית סרטי "שר הטבעות", "שר הטבעות: שיבת המלך".
בחלק האחרון בטרילוגיה מגיע גולום להר האבדון ביחד עם פרודו וסם, גולום שהבטיח לקחת אותם אל יעדם בוגד בהם ותוקף אותם פעם נוספת.
פרודו שמגיע בכוחות עצמו לפתח ההר, לא עומד בפיתוי ומחליט כי לא יפיל את הטבעת לתוך הלבה, ובמקום זאת עונד אותה והופך לבלתי-נראה.
גולום אשר נלחם בסם משאיר אותו חסר הכרה וקופץ על פרודו הבלתי-נראה.
גולום אוחז באצבעו של פרודו ונושך את הטבעת מידו.
פרודו מסתער עליו ושניהם נופלים מהקצה.
לבסוף גולום נופל לתוך זרם הלבה ומושמד עם הטבעת, "חמדתו".
הופעתו בסרט זיכתה את סירקיס בפרס גילדת השחקנים.
ב-2005 הופיע בשחזור של פיטר ג'קסון לסרט הפנטזיה "קינג קונג" משנת 1933. בסרט גילם ודיבב את קולו של קונג, גורילת הענק בגובה שמונה מטרים.
בעזרת אפקטים ממוחשבים וגרפיקה ממוחשבת, הצליח צוות ההפקה ללכוד את תנועותיו של סירקיס ולהנפיש את דמותו של קונג ואת האי המסתורי בו הוא חי בצורה מושלמת.
בשנת 2006 שיחק בסרט "לונגפורד" ובסרטו של כריסטופר נולן "יוקרה".
בסרט גילם סירקיס דמות משנית בשם מר אלי עוזרו של הפיזיקאי ניקולה טסלה (דייוויד בואי).
ב-2008 שיחק סירקיס בסדרה הבריטית "דורית קטינה" המבוססת על ספרו של צ'ארלס דיקנס, וכמו כן גילם את דמותו של אלברט איינשטיין בסרט הטלוויזיה "איינשטיין ואדינגטון", שהיה הפקה משותפת של הBBC ו־HBO, לצדו של דייוויד טננט ששיחק בתור ארת'ור אדינגטון.
ב-2011 שיחק סירקיס בסרט "כוכב הקופים: המרד" והשתמש בטכנולוגיית לכידת-תנועה כדי לגלם ולדבב את דמותו השימפנזה האינטליגנטית סיזר.
הוא גילם את הדמות גם ב" כוכב הקופים: השחר" מ-2014 ובסרט "כוכב הקופים: המלחמה" (2017) הסרט התשיעי בסדרת "כוכב הקופים" על פי רומן מאת פייר בול.
ב-2012 שב לגלם את דמותו של גולום, בסרט "ההוביט: מסע בלתי צפוי" בסצנה בודדת שבה גולום מאבד את הטבעת האחת, "חמדתו", שנופלת לידיו של בילבו בגינס והוא צפוי ולגלם את הדמות בסרט שהוא גם מביים: "המצוד אחר גולום".
בשנת 2018 השתתף בסרט "הפנתר השחור".
בשנת 2017 ביים את הסרט "לנשום" בכיכובם של אנדרו גארפילד וקלייר פוי.
סירקיס מתגורר בצפון לונדון עם אשתו, שחקנית הקולנוע לוריין אשבורן ושלושת ילדיהם.
בשנת 2004 פרסם את ספרו "Gollum: How We Made Movie Magic" בו הוא מתאר בין היתר את חוויותיו מסט צילומי "שר הטבעות".
אנדרו תומאס (אנדי) קארול הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת החלוץ המרכזי בבורדו.
קארול, שהיה כובש מזדמן בקבוצת המילואים של ניוקאסל יונייטד הוקפץ לסגל הבוגר ב-2 בנובמבר 2006 במשחק גביע אופ"א נגד פלרמו כשנכנס בדקות המאוחרות, והפך לשחקן הצעיר ביותר אי פעם שמשחק בשורות ניוקאסל במפעלים האירופיים בגיל 17 שנים ו-300 ימים.
ב-25 בפברואר 2007 ערך את הופעת הבכורה בפרמייר ליג כשנכנס בדקה ה-87 בהפסד נגד ויגאן את'לטיק 1-0. קארול כמעט כבש במשחקו הראשון, אך הצלה גדולה של שוער היריבה מנעה זאת ממנו.
ב-29 ביולי באותה שנה כבש קארול את שער הבכורה שלו בניוקאסל בניצחון 0–2 על יובנטוס במשחק ידידות.
בסוף המשחק אמר ג'אנלואיג'י בופון, שוער יובנטוס, שלקארול יש עתיד גדול.
ב-14 באוגוסט הושאל קארול לקבוצת פרסטון נורת' אנד מליגת המשנה לחצי שנה, שם כבש שער בודד ב-11 משחקים.
כשחזר לניוקאסל בינואר 2008 לא הרבה לשחק ומיעט לכבוש.
הפריצה הגדולה החלה בעונת 2009/2010 כשניוקאסל שיחקה בליגת המשנה.
קארול שיחק כמעט בכל המשחקים וסיים כמלך השערים של הקבוצה באותה עונה עם 19 שערים בכל המסגרות.
קארול עזר לקבוצה לחזור לפרמייר ליג ולהישאר שם.
את עונת 2010/2011 פתח עם המספר 9 על הגב, מספר המזוהה עם כוכבים גדולים שעברו בקבוצה כמו מלקולם מקדונלד ואלן שירר.
קארול כבש את השלושער הראשון שלו בפרמייר ליג בניצחון הגדול 0–6 על אסטון וילה.
ב-3 באוקטובר 2010 שימש קפטן הקבוצה, כשהחליף את קפטן הקבוצה המקורי, קווין נולאן, במשחק נגד מנצ'סטר סיטי.
באותו חודש חתם קארול על חוזה לחמש שנים בקבוצה.
ב-31 בינואר 2011 נרכש על ידי ליברפול תמורת 35 מיליון פאונד, מה שהפך אותו לכדורגלן האנגלי היקר ביותר בכל הזמנים (עד לשבירת שיאו בשנת 2015 על ידי ראהים סטרלינג, שעבר מליברפול למנצ'סטר סיטי תמורת 49 מיליון ליש"ט).
קארול קיבל את המספר 9 שהיה שייך בעבר לפרננדו טורס שעבר לצ'לסי.
קארול כבש את שער הבכורה שלו במדי ליברפול ב-11 באפריל 2011 בבעיטה מ-23 מטרים בניצחון 0–3 על מנצ'סטר סיטי באצטדיון אנפילד ולאחר מכן השלים צמד בנגיחה.
ב-30 באוגוסט עבר בהשאלה לווסטהאם יונייטד.
ב-19 ביוני 2013 סיים קארול את תקופת ההשאלה בקבוצה, וחתם בקבוצה ל-6 שנים.
ב-8 באוגוסט 2019 שב לניוקאסל יונייטד וחתם לעונה אחת.
קארול סיים את העונה ללא אף כיבוש, אך סיכם עם המועדון על הארכת חוזהו בעונה נוספת.
קארול כבש את שערו הראשון בקדנציה המחודשת שלו בניוקאסל ב-3 בינואר במהלך ההפסד 2:1 ללסטר סיטי.
זה היה שערו הראשון מזה שנתיים, ושער הליגה הראשון שלו מאז אפריל 2018.
ב-15 בנובמבר 2021 חתם קארול ברדינג מהצ'מפיונשיפ לחודשיים.
ב-28 בינואר 2022 חתם קארול בווסט ברומיץ' אלביון עד לסוף העונה.
ב-15 בספטמבר 2022 חזר קארול לרדינג וחתם לארבעה חודשים.
ב-1 בספטמבר 2023 חתם באמיין.
ב-18 בספטמבר 2024 חתם בבורדו מהליגה הצרפתית הרביעית.
ב-11 בספטמבר 2007 ערך קארול את הופעת הבכורה בנבחרת הצעירה של אנגליה עד גיל 19 בניצחון נגד בלארוס בו הבקיע שער.
ב-5 באוגוסט 2009 קיבל את זימון הבכורה לנבחרת הצעירה של אנגליה, וב-17 בנובמבר 2010 קיבל זימון בכורה לסגל הבוגר של נבחרת אנגליה.
אנדי מיליגן היה מחזאי אמריקאי, תסריטאי, צלם קולנוע, שחקן, עורך סרטים, מפיק ובמאי.
במהלך שנות ה-60 המוקדמות, מיליגן החליט להפוך ליוצר סרטים כשינוי דרך בחייו.
סרטיו עוסקים לרוב בנושאים כמו:עבירות ועונשים, יחסים לא תקינים במשפחה, מיניות מודחקת, הומוסקסואליות, ופגיעה בגוף האדם.
סרטיו הראשונים צולמו עם מצלמת 16MM של אוריקון שנועדה בעיקר לצילום חדשות.
עבד לעיתים קרובות עם תקציבים מתחת ל-$10,000, סרטיו מאופיינים בצילומים הדוקים
שעזרו לו לכסות את תקציבו הנמוך מאוד, במיוחד ביצירותיו שרובם היו סרטי אימה.
היכולת שלו לעשות סרטים עם תקציב נמוך מאוד היא הסיבה שהוא נשכר לעיתים קרובות על ידי ויליאם מישקין וסרטיו הוקרנו בבתי הקולנוע שלו לעיתים קרובות.
במהלך השנים מיליגן פיתח לעצמו שם של יוצר סרטים גרוע, ספק אפקטים בסגנון של הרשל גורדון לואיס, ואחד מהבמאים הגרועים ביותר בכל הזמנים.
רוב סרטי הניצול שהוא ביים במהלך שנות ה-60 אבדו במהלך הזמן ונשארו אבודים עד היום.
מיליגן נפטר מאיידס ב-3 ביוני 1991 בגיל 62.
רוזלי אנדרסון "אנדי" מקדואל היא שחקנית קולנוע ודוגמנית אמריקאית.
מקדואל היא זוכת פרס מצלמת הזהב ומועמדת לארבעה פרסי גלובוס הזהב על תפקידיה בסרטים "סקס שקרים ווידאוטייפ", "גרין קארד" ו"ארבע חתונות ולוויה אחת" ובמיני-סדרה "עוזרת בית" של נטפליקס.
כדוגמנית התפרסמה בעיקר כפרזנטורית של חברת הקוסמטיקה "לוריאל".
מקדואל נולדה בעיר גפני, דרום קרוליינה, בארצות הברית.
בתם של פאולין "פאולה" ג'ונסטון (לבית אוסוואלד), מורה למוזיקה, ומריון סנט פייר מקדואל.
אמה הייתה אלכוהוליסטית, והוריה התגרשו כשהייתה בת שש.
אמה של מקדואל מתה מהתקף לב בגיל 53 לאחר שהייתה פיכחת במשך שנה.
כשמקדואל הייתה בת שמונה, אביה נישא בשנית, למארי פרנסיס סטון; נישואים שנמשכו עד למותו.
מקדואל סיימה את לימודיה בתיכון גפני ב-1976, ואז המשיכה ללמוד באוניברסיטת וינטרופ (אנ') ברוק היל במשך שנתיים לפני שעברה להתגורר לזמן קצר בקולומביה, קרוליינה הדרומית.
לאחר שנצפתה על ידי נציגה של סוכנות הדוגמנות וילהלמינה מודלס בזמן שהייתה בטיול בלוס אנג'לס, מקדואל חתמה על חוזה דוגמנות עם סוכנות הדוגמנות עלית בניו יורק בשנת 1978.
לאחר שהתנסתה במשחק בתוכניות טלוויזיה עשתה מקדואל את הופעת הבכורה שלה בתור ג'יין פורטר בדרמת ההרפתקאות "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים".
בתחילת דרכה כשחקנית למדה את טכניקת שיטת המשחק.
ב-1989 קיבלה את התפקיד הגדול הראשון שלה מסטיבן סודרברג בסרטו הראשון "סקס שקרים ווידאוטייפ".
על גילום דמותה של אן מולאני (הנשואה והמדוכאת מינית) זכתה מקדואל בפרס אינדפנדנט ספיריט והייתה מועמדת ל פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר.
התפקיד הבא שלה בקומדיה של פיטר ויר "גרין קארד" בתור הזואולוגית ברונטה שמתחתנת מטעמי הגירה עם התייר הצרפתי ג'ורג'ס פאורי (ז'ראר דפארדיה), זיכה את מקדואל בפעם השנייה ברציפות במועמדות לפרס גלובוס הזהב, בפעם זו בקטגוריית המשחק הטוב ביותר בסרט קומי/מוזיקלי.
שיחקה לצידו של ברוס ויליס בקומדיית האקשן "הדסון הוק".
ב-1993 שיחקה באחת מהופעותיה המפורסמות בקריירה שזיכתה אותה בפרס סאטורן את מפיקת החדשות ריטה בקומדיה "לקום אתמול בבוקר" והשתתפה בדרמה הספרותית של רוברט אלטמן "תמונות קצרות" בתור אמו של הילד קייסי פיניגאן.
ב-1994 כיכבה בקומדיה הבריטית שוברת הקופות "ארבע חתונות ולוויה אחת" בתפקיד קארי האמריקאית אותה פוגש צ'ארלס (יו גרנט) בחתונה ובלוויה.
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בפעם השלישית.
המשיכה לככב בקומדיות "מציאות אחרת", "בעל משוכפל" לצידו של מייקל קיטון", "המוזה" בתור לאורה אשתו של התסריטאי סטיבן פיליפס (אלברט ברוקס) ו"מייקל" בתור המומחית למלאכים דורות'י וינטרס.
ב-2000 הופיעה מקדואל בדרמת המלחמה "פרחים בשדה הקרב" בתור שרה, אשתו של הצלם הצבאי האריסון לויד (דייוויד סטראתיירן) שנעלם בשדה הקרב במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה.
בשנת 2005 גילמה את טרי בסרט הקומדיה "סלון יופי" בכיכובה של קווין לטיפה.
ב-2017 גילמה את מארוול סטיינברינק בסרט "רק האמיצים" לצד ג'ף ברידג'ס.
ב-2019 שיחקה בעונה החמישית של הסיטקום הבריטי "קוקו" מבית ה-BBC.
בשנת 2021 כיכבה מקדואל לצד בתה, השחקנית מרגרט קוואלי, במיני-סדרה "עוזרת בית" של נטפליקס.
בנובמבר 2021 לוהקה לתפקיד ראשי בסרט "סוף טוב" של הבמאים הישראלים טל גרניט ושרון מימון אשר מבוסס על המחזה באותו שם מאת ענת גוב.
בשנת 2022 שיחקה בסרט "בלילות הקיץ"; שעלה בבכורה בפלטפורמות של נטפליקס.
בשנת 1986, מקדואל נישאה לפול קוואלי, חוואי ודוגמן לשעבר.
השניים נפגשו בזמן שהצטלמו לפרסומת של גאפ.
יש להם בן, ג'סטין (יליד 1986), ושתי בנות, רייני (ילידת 1990) והשחקנית מרגרט קוואלי (ילידת 1994).
מקדואל וקוואלי התגרשו בשנת 1999.
לאחר גירושיה מקוואלי, ניהלה מקדואל מערכת יחסים של שנה עם השחקן דניס קווייד.
לאחר מכן, מקדואל התחברה מחדש לבן זוגה לשעבר בתיכון, רט הרצוג, איש עסקים לו נישאה ב-10 בנובמבר 2001. הזוג התגרש באוקטובר 2004.
נכון לשנת 2013, היא מתגוררת בעיירה מרינה דל ריי, קליפורניה.
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה2023–הווההדרך הביתה (אנ')דליילה "דל" לנדריתפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים
אנדרו אייטקן "אנדי" רוני היה איש רדיו וטלוויזיה אמריקאי.
הוא ידוע במיוחד בזכות פינתו השבועית "כמה דקות עם אנדי רוני" , אשר הייתה חלק מהתוכנית 60 דקות ברשת CBS בין השנים 1978–2011. הופעתו האחרונה בתוכנית הייתה ב-2 באוקטובר 2011, חודש טרם נפטר בגיל 92.
רוני נולד בשנת 1919 באולבני ניו יורק.
הוא למד תואר ראשון באוניברסיטת קולגייט, אוניברסיטה פרטית קטנה בכפר המילטון, במרכז מדינת ניו יורק.
באוגוסט 1941 הוא גויס לצבא ארצות הברית.
בשנת 1942, בעודו חייל, היה לעיתונאי צבאי בעיתון הכוחות המזוינים של ארצות הברית כוכבים ופסים, והוצב בלונדון.
בפברואר 1943 היה לאחד משישה עיתונאים שצורפו לטיסת ההפצצה השנייה של חיל האוויר האמריקאי מעל גרמניה.
בתום מלחמת העולם השנייה היה אחד מן העיתונאים האמריקאים הראשונים שהגיעו למחנות הריכוז הנאצים, ואחד הראשונים שדיווח על שראה שם.
בריאיון שהעניק לעיתונאי טום ברוקו בשלהי המאה ה-20 סיפר כי בטרם גיוסו היה פציפיסט והתנגד למלחמת העולם השנייה, אולם ביקורו במחנות הריכוז הנאציים גרם לו להתבייש בעמדה זו ושינה את השקפת עולמו בשאלה: האם קיימות מלחמות צודקות?
בספר זכרונותיו, "מלחמתי" (My War), שהתפרסם בשנת 1995, סיפר על עבודתו כעיתונאי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בנוסף לתיאור מאורעות היסטוריים בהם היה נוכח, רוני אף תיאר כיצד ניסיונותיו בתקופת מלחמת העולם שינו עבודתו כעיתונאי וכסופר.
בשנת 1949 הצטרף רוני לחברת CBS ככותב תסריטים עבור תוכנית כישרונות ששודרה ברדיו ובטלוויזיה, בהנחייתו של ארתור גודפרי.
הייתה זו אחת התוכניות האהודות ביותר בארצות הברית, אשר בשנת 1952 הגיעה למקום הראשון באחוזי צפייה.
רוני המשיך לכתוב עבור ארתור גודפרי אף לאחר שסיים עבודתו בתוכנית.
בשנות ה-50 רוני עבד עבור חברת החדשות של CBS וכתב מאמרים לתוכניות יחסי ציבור.
בין השנים 1962–1968 רוני כתב מאמרים לתוכניות שונות של חברת החדשות של CBS, בעוד העיתונאי הארי ריזונר היה הקריין של מאמריו.
הופעתו הראשונה של רוני בטלוויזיה הייתה בשנת 1970, לאחר שחברת CBS סירבה לשדר מאמר שכתב, "מאמר על מלחמה", ובמחאה הוא התפטר והקריא את המאמר בשידור של רשת PBS.
הוא שב לעבוד ב-CBS בשנת 1973, ככותב מאמרים ומפיק תוכניות מיוחדות.
עד לשנת 1978 כתב והופיע בתוכניות מיוחדות רבות ברשת CBS.
"כמה דקות עם אנדי רוני"
פינתו השבועית, "כמה דקות עם אנדי רוני", אשר חתמה לאורך שנים את תוכנית התחקירים שישים דקות, החלה בשנת 1978 כתחליף זמני בחודשי הקיץ לפינה הוויכוח השבועי "בעד ונגד" אשר הייתה חלק מן התוכנית.
פינתו זכתה לאהדה כה רבה בקהל הצופים עד שעם בוא הסתיו הוחלט כי תשודר לסירוגין, אחת לשבועיים, במקום הפינה "בעד ונגד".
בסוף עונת 1978–1979 החליפה פינתו של רוני את פינת הוויכוח השבועי.
בפינתו היה רוני מציע לצופים מבט סאטירי על נושאים מחיי היומיום, כגון מחיר המוצרים במרכול, קרובי משפחה מעצבנים, מתנות חג מולד פגומות, וכדומה.
הופעותיו בפינה אף כללו לעיתים רשימות מבודחות אותן הקריא, למשל, סוגי החלב הנמכרים לצרכן, שמות יצרני מים מבוקבקים, שמות יצרני כלי רכב, וכדומה.
עם חלוף השנים פינתו הפכה פוליטית יותר.
אף שהיה ידוע במיוחד בזכות הופעותיו בתוכנית "שישים דקות", רוני ראה עצמו סופר ומחבר מאמרים עיתונאים, אשר אף הופיע לעיתים בטלוויזיה.
לאורך השנים עוררו חלק ממאמריו ופינותיו של רוני מחלוקת בציבור.
בשנת 1992 כתב טור בו טען יש משום טפשות בעובדה שאינדיאנים מתלוננים על כך כי חלק מקבוצות הספורט בארצות הברית אימצו שמות דוגמת "אדומי העור" (רדסקינס), בין השאר כתב: "הבעיה האמיתית היא, אנחנו לקחנו את הארץ מן האינדיאנים, הם רוצים אותה חזרה ואנחנו לא עומדים לתת להם.
אנחנו חשים אשמה ונעשה עבורם כל שנוכל בגבולות ההיגיון, אבל הם לא יכולים לקבל את ארצם בחזרה.
בשנת 2007 כתב בטור עיתונאי: "אני יודע הכל על בייב רות' ולו גריג, אבל היום כוכבי בייסבול נראים לי כולם בחורים שקוראים להם רודריגז." מאוחר יותר הודה רוני שלא היה צריך להתבטא כך, אך לא התכוון בכך להפחית מערכו של איש.
בשנת 1994 עורר רוני מחלוקת בעת שהעיר בפינתו על התאבדות קורט קוביין סולן להקת נירוונה.
רוני הביע תדהמתו על כך שהתאבדות קוביין זכתה לתשומת לב רבה יותר מאשר מותו של ריצ'רד ניקסון, תוך שהוא מעיר כי מעולם לא שמע על קוביין או על להקתו נירוונה.
עוד אמר כי "אנשים רבים היו שמחים לקבל את שנות החיים שהוא זרק", ושאל, "מה זה כל השטויות האלה על חיים נוראיים?".
שבוע אחר כך, לנוכח תגובות זועמות בציבור, הוא התנצל בשידור ואמר כי לא התחשב בדיכאון של קוביין.
הוא אף קרא מכתבי ביקורת של צופים מבלי שהעיר על תוכנם.
בשנת 1990 הושעה רוני מעבודתו ב-CBS, ללא שכר, למשך שלושה חודשים, לאחר תגובות זועמות בציבור לדברים שאמר: "יותר מדי אלכוהול, יותר מדי אוכל, סמים, ארגונים הומוסקסואלים, סיגריות, הם כולם ידועים כמובילים למוות מוקדם.".
לאחר שהצטווה על ידי מעבידו, כתב מכתב הסבר לארגון גיי.
ארבעה שבועות לאחר הפסקת עבודתו בתוכנית שישים דקות, איבדה התוכנית 20 אחוז מקהל הצופים ורשת הטלוויזיה החליטה להשיבו מיידית לעבודתו.
עם שובו לתוכנית הביע רוני חרטה פומבית על דבריו:
אנדינגן היא עיירה בת כ-2,000 תושבים כיום (ינואר 2012), בקנטון ארגאו בצפון שווייץ.
אנדינגן ולנגנאו היו שתי העיירות היחידות שבהן הותר ליהודי שווייץ להתגורר עד האמנציפציה של 1866.
התיישבות אנושית ראשונה התקיימה באזור אנדינגן, לפחות החל מהתקופה הנאוליתית - תקופת האבן המאוחרת, בערך משנת 10,000 לפני הספירה ואילך.
חפצים מלאכותיים בודדים שהתגלו כאן, מיוחסים לאותה תקופה, כמו גם חפצים מאוחרים יותר ובתי כלונסאות, מהתקופה הכלקוליתית - ראשית תקופת הברונזה, בערך משנת 3800 לפני הספירה ואילך.
משנת 1500 לפני הספירה בערך ישבו באזור שבטים קלטים שונים, בעיקר ההלווטים.
במאה הראשונה לפני הספירה הובסו ההלווטים על ידי יוליוס קיסר והוכנסו תחת השפעה רומית.
שפת הרומאנש, ניב מדובר של לטינית, היא אחת השפות המדוברות עד היום באזור ובשווייץ בכלל, גם אם על ידי מעטים מאוד כיום (פחות מאחוז אחד בכל שווייץ).
בימי הביניים המוקדמים, המאות הראשונות לספירה, נכבש המקום על ידי שבטים גרמאניים, שהתערבבו עם ההלווטים.
כ-93% מתושבי אנדינגן כיום מדברים גרמנית.
עדות ראשונה בכתובים לקיום יישוב כאן, שנקרא אנטינגס (Entingas) קיימת משנת 798 לספירה.
החל מהמאה ה-13 ובמשך כמאתיים שנה שלט באזור בית הבסבורג האוסטרי, שמוצאו משווייץ דווקא.
ב-1415 נכבשה אנדינגן על ידי הקונפדרציה השווייצרית הישנה, שהוקמה כמאה ועשרים שנה קודם לכן ומאז אנדינגן היא חלק בלתי נפרד משווייץ על כל גלגוליה השונים, כקונפדרציה או פדרציה, למעט תקופה קצרה ביותר של 17 שנים בראשית המאה התשע עשרה (1798 - 1815), כששלטה כאן צרפת של נפוליאון.
ידוע על התיישבות יהודים בשווייץ לפחות מאז המאה ה-13, עוד לפני הקמת הקונפדרציה הישנה, אולם בעקבות מגפת "המוות השחור", שהגיעה לשיאה בשווייץ ב-1348, הופצה עלילת דם נגד היהודים, שהם שגרמו למגפה - "מרעילי הבארות", ובעקבות זאת נשרפו חיים וגורשו משווייץ כמעט כל היהודים.
כעבור כשלוש מאות שנה, ב-1678 החליט בית המחוקקים השווייצרי לרכז את מעט היהודים ששרדו בשווייץ, באזור מצומצם אחד - עמק הנהר סורב, החופף פחות או יותר לאזור קנטון ארגאו שבשווייץ של היום ואשר בתוכו כלולה גם העיר אנדינגן.
אחת המשפחות היהודיות שהגיעו לעיר בעקבות זאת הייתה משפחת דרייפוס, אשר אחת מבנותיה כעבור כ-350 שנה, רות דרייפוס, הייתה האישה הראשונה והיהודיה הראשונה שכיהנה בתפקיד נשיאת (וראש ממשלת) שווייץ.
כמאה שנים לאחר מכן, ב-1776 הוחלט לצמצם עוד יותר את האזור המותר להתיישבות יהודים ונקבעו שתי עיירות בלבד בתוך עמק הנהר סורב, שבהן הותר ליהודים להתיישב - אנדינגן ולנגנאו.
ואכן, אנדינגן הפכה לעיירה שכמחצית מאוכלוסייתה יהודית והיא אחת העיירות הבודדות בכל שווייץ, שאין בהן כנסייה.
מאידך, יש בה בית כנסת, בית התפילה היחיד הקיים בה, שהוקם עוד ב-1764.
היהודים באנדינגן, ואף בשווייץ כולה, לא זכו לשוויון זכויות, אלא רק בתקופה הקצרה של השלטון הצרפתי.
נאסר עליהם למשל לעסוק בחקלאות, שהייתה העיסוק של מרבית התושבים, ואף כמעט בכל שאר המקצועות, למעט רוכלות זעירה.
נאסר עליהם להיות בעלי אדמות.
אם הצליחו להרוויח קצת כסף, מיד הוטל על זה מס, כך שנשארו תמיד בעוניים.
הם חויבו בתשלומי מעבר גבוהים בעוברם בין גבולות הקנטונים והמחוזות השונים.
הם חויבו במס נישואין מיוחד, שאף היה גבוה בצורה יוצאת דופן.
אסור היה להקים משפחות מעבר למספר מוגבל מסוים.
אסור היה להיקבר בתוך גבולות העיירה עצמה (ולכן בית הקברות היהודי היה אכן מחוץ לעיירה).
ועוד הגבלות מסוגים שונים ומשונים, ככל שרצו השלטונות הנוצריים.
היה זה רק כעבור כחמישים שנים נוספות לאחר גמר שלטון צרפת באזור, באמנסיפציה של 1866, שהותר ליהודים להתיישב גם בשאר חלקי שווייץ והם זכו לשוויון זכויות.
בעקבות האמנציפציה השתנתה אנדינגן כליל ובראשית המאה העשרים היא פחות או יותר התרוקנה מכל יהודיה.
בין המשפחות היהודיות שעזבו את העיירה אותה עת הייתה גם משפחת ויילר, שבנה ויליאם ויילר יליד אנדינגן (1902) היה לימים לבמאי קולנוע אמריקאי ידוע ("בן חור" ועוד).
כיום ניתן למצוא בה את בית הכנסת העתיק שחודש ב-1852 ואת בית הקברות היהודי העתיק (שניהם הוכרו כנכסי תרבות לאומיים של שווייץ).
בעיירה מתגוררות היום שלוש משפחות יהודיות.
המפתח לבית הכנסת העתיק נמצא אצל ז'ול בלוך, משפחה שמתגוררת בעיירה מזה חמישה דורות.
מפתח לבית הקברות היהודי העתיק בין אנדינגן ללנגנאו ולבית הכנסת העתיק בלנגנאו אפשר לקבל במשרד בית האבות היהודי בלנגנאו.
שטח העיירה אנדינגן כיום הוא כ-8.5 קמ"ר וב-31 בדצמבר 2010 היו בה 2003 נפשות בדיוק, אשר כ-15% מתוכם היו בעלי אזרחות אלבנית.
נכון לשנת 2000, כ-21.5% מהאוכלוסייה היו בעלי השכלה גבוהה וכ-60% מהאוכלוסייה היו בעלי הבית בו הם גרו.
כ-60% מהאוכלוסייה הגיעו למקומות עבודתם ברכב פרטי.
בבחירות 2007 לאספת הברית - המועצה הלאומית, זכתה מפלגת העם השמרנית בכשליש מהקולות, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית בכרבע, והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית בכ-16%.
אנדי ויויאן פאלאסיו Andy Vivian Palacio), 2 בדצמבר 1960 - 19 בינואר 2008) היה מוסקאי זמר-יוצר, נגן גיטרה ומלחין מבליז, אחד הכוכבים הגדולים של מוזיקת הרוק פונטה ששאבה השראה מהתרבות המוזיקלית של העם גאריפונה, פעיל למען תחייתה ושימורה של התרבות הזאת.
אנדי פאלאסיו נולד בשנת 1960 בבאראנקו, כפר דייגים בקצה הדרומי של חוף המושבה אז הונדורס הבריטית, קרוב מאוד לעיר ליווינגסטון שבגואטמלה השכנה.
הוא גדל בסביבה מעורבת של אנשי גאריפונה, מאיה ומסטיסים, הדוברים אנגלית, גאריפונה וספרדית.אביו, ראובן פאלאסיו, היה דייג וחוואי שידע לנגן שירי עם אנגליים ולהיטי מוזיקה פופולרית בהרמוניקה וגיטרה, ולימד את בנו נגינה על הרמוניקה.
כתלמיד תיכון ביישוב פונטה גורדה (Punta Gorda) השכן ואחר כך במכללה למורים בבליז היה פעיל במפלגה המאוחדת של העם PUP שנאבקה למען עצמאותה של הונדורס הבריטית ובו זמנית, גילה עניין רב במוזיקה של מרכז אמריקה וארצות הברית ובמסורת המוזיקלית של בני גאריפונה.
יחד עם כמה חברים ללימודים הצטרף למספר להקות וניגן מוזיקת רגאיי (reggae), מוזיקת נשמה (soul), וסוקה (soca), ביצע "קאברים" של שירים פופולרים קריביים ושל שירים שבמצעד הלהיטים.
אנדי פאלאסיו נהג לשיר בשפה גאריפונה, שפה אראוואקית מתובלת עם הרבה מילים שאולות מהאינדיאנים בני הקריבים, מצרפתית וספרדית, ויצר שירים גם באנגלית.
בתום הלימודים עבד תקופה כמורה בבית הספר הקתולי בבאראנקו.
במסגרת פרויקט אוריינות שהשתתף בו כמתנדב בחוף האטלנטי של ניקרגואה ברוח המהפכה בארץ זו, היה עד לדעיכת התרבות של בני גאריפונה במקום.
חזר משם עם יתר נחישות לתרום לשימור המסורת של בני עמו.
במהרה הוכיח עצמו כזמר יוצר שילווה עצמו בגיטרה והלך בעקבות דלווין "פן" קאיטאנו, מוזיקאי ("Original Turtle Shell Band) וצייר שהיה, בשנות ה-1970 המאוחרות, חלוץ מוזיקת פונטה רוק, המבוססת על המקצבים האופייניים של בני הגאריפונה.
אחרי שבליז השיגה את עצמאותה בשנת 1981,מגוון התרבויות וסוגי המוזיקה המקומית במדינה הצעירה ידעו תנופה ראויה לציון.
כחלק ממנה התחוללה תחייה תרבותית גם בקרב בני גאריפונה.
פאלאסיו הוציא לאור שני סינגלים של ריקודי פונטה בשם "ואטו (Watu), ו"ארבה" (Ereba).
בהמשך שידר מוזיקה ברדיו בליז ולימד את הנוער במדינת הולדתו לכתוב לחנים ושירים.
בשנת 1983 הוזמן על ידי קאייטאנו ולהקתו, Turtle Shell Band, להופיע איתם ועם האמנית הנערצת איסבל פולורס, גם היא מבני גאריפונה, בפסטיבל לג'אז ולמורשת בניו אורלינס.
אירוע זה היווה בשביל פאלאסיו זריקת עידוד להמשיך בדרכו המוזיקלית.
בשנת 1985 שירו "Bikini panty", (המתייחס בנימה סאטירית לצמיחת עסקי התיירות בבליז) הפך לקלאסיקה של מוזיקת רוק-"פונטה".
1987 הוזמן על ידי הארגון Cultural Partnerships להאקני, בצפון בלונדון, ביקור שהעניק לו אפשרות להתעדכן בשיטות הקלטה חדישות, ולשכלל את מיומנויותיו המוזיקליות, כולל בהלחנה, בשילוב של מוזיקת בני גאריפונה עם הג'אז והרוק אנד רול.
בלונדון הקליט את Bikini Panty בשיתוף פעולה עם הגיטריסט לני הדאוויי ועם נגן הקלידים לואי או'ניל.
שם הקליט גם את " Me Goin Back" :
בשובו לבליז, הקים בסיועה של עמותת המתנדבים VSO (Voluntary Service Overseas, סטודיו להקלטות Sunrise Recording Studio, המוקדש למוזיקת בני גאריפונה והקים להקה קטנה ", חברה.
אירוע שהיווה ציון דרך בחיים המוזיקליים של בליז היה ההפקה בשנת 1987 על ידי חברת "סאנרייז" של האלבום הקומפילציה "פונטה רוקרס" (Punta rockers) בו השתתפו פן קאייטאנו, אנדי פאלאסיו, להקת Sounds Incorporated ועוד להקת "צ'אטוייה" (Chatuye) של בני גאריפונה מלוס אנג'לס.
הקליט קלטות עם Come Mek Wi Dance ועשה כמה הקלטות בחברת "Caye Records בקליפורניה.
אחרי 1988 פאלאסיו הפך פופולרי מאוד בארצו ובחו"ל ויצא לסיורי הופעות רבים בארצות הים הקריבי, באמריקה הדרומית והצפונית, באירופה ובאסיה.
בשנות ה-1990 המוקדמות הקים "בליז ברודקאסטימג קרופוריישן" שכלל את הסטודיו סאנרייז.
פאלאסיו הנחה לזמן קצר תוכנית טלוויזיה שנשאה את שמו בערוץ 5 של הטלוויזיה הבליזית, וכתב את אות פתיחת יומן החדשות של ערוץ זה.
אחרי 1990 הקליט למשה אלבומים מקוריים, החל עם "נאבי".
בשנת 2001 שיחק תפקיד חשוב בהחלטת אונסקו להכיר בשפה גאריפונה ובמוזיקה והריקודים של תרבות בני גאריפונה כ"נכסי צאן ברזל של המורשת בעל פה של האנושות, שנועדת לשימור".
לראשונה נלקח צעד כזה לגבי מורשת תרבות מן האיים הקריבים.
בסביבות 2002 יחד עם המפיק איוואן דוראן (איתו שיתף פעולה החל משנת 1995) שעודד אותו לכיוון של חזרה לשרשים האותנטיים של מוזיקת גאריפונה, הקים להקה בינלאומית בשם "Garifuna Collective" ששילבה כוכבים ותיקים, כמו המלחין גאריפונה פול נאבור, יחד עם כישרונות צעירים, כמו כוכב ה"פאראנדה" אורליו מרטינס מהונדורס.
אלבום הבכורה שלה "ואטינה" ("קראתי") (2007) התפרסם בכל העולם והפך ללהיט במצעד ה- World Music Charts Europe.
הוא זיכה אותו ואת מפיקו, איוואן דוראן, בפרס התערוכה העולמית למוזיקה של אונסקו.
אנדי פאלאסיו חי רוב הזמן בעיר בליז.
בשנת 2004 התמנה לשגריר תרבות וסגן מנהל של המכון הלאומי לתרבות והיסטוריה של בליז.
ב-17 בינואר 2008 לקה פאלאסיו בשני פרכוסים ונפל למשכב.
הוא נפטר בגיל 47 בבליז ב-19 בינואר 2008 בגלל אירוע מוחי מסיבי.
באמצע הטיסה לשיקגו, לשם טיפול חירום, הורד במוביל, אלבמה והוחלט עקב מצבו ולפי בקשת המשפחה להחזירו למולדת.
הובא לקבורה בבליז בהלווייה ממלכתית.
אנדי פאלאסיו היה נשוי לדורין קסטיליו והתגרש.
השאיר חמישה ילדים (בן ו 4 בנות) ושתי נכדות.
1991 הפרס למוזיקה קריבית ל"טוב שבאמנים החדשים" (Best New Artist)
2007 הוכרז "אמן השלום" על ידי אונסקו וזכה בפרס של התערוכה העולמית למוזיקה של אונסקו (Womex prize) בסביליה, יחד עם איוואן דוראן
2008 - אחרי מותו - הפרס בי.בי.סי.3 למוזיקת עולם (BBC World Music award) בקטגוריה "אמריקה"
אנדרו "אנדי" קואן היה שחיין אמריקאי.
אלוף עולם (קאלי 1975) בעל 3 מדליות זהב ושיאן עולם במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי.
קואן נולד בפורט לודרדייל, פלורידה.
התאמן בהדרכתו של ג'ק נלסון ולמד באוניברסיטת טנסי.
בתחרות שחייה שנערכה בפורט לודרדייל ב-3 באוגוסט אותה שנה קבע קואן במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 51.11 שניות, שיפור במאית השנייה לשיא העולם הטרי בן החודש וחצי של מונטוגומרי (51.12 שניות).
שיא זה החזיק מעמד 20 ימים ונשבר על ידי מונטגומרי בתוצאה של 50.59 שניות.
קואן החמיץ את אולימפיאדת מונטריאול (1976) באלפית השנייה.
ב-1979 הוא שבר את פרקי ידיו בתאונת דרכים ונותח ולמרות זאת הצליח לנצח את ראודי גיינס באליפות המכללות ונראה בכושר מעולה לאולימפיאדת מוסקבה (1980), אך החמיץ אותה הפעם בשל החרם האמריקאי.
הוא ניסה שוב להשתתף במשחקים האולימפיים אך החמיץ את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ב-44 מאיות השנייה.
בספטמבר 2014 התגלה שהוא סובל מתסמונת גייאן-בארה.
קואן נפטר ב-20 במרץ 2017 בבוקה רטון, פלורידה מסרטן כבד.
בסך הכל שיפר קואן 2 שיאי עולם, אחד במשחה ל-100 מטר חופשי ואחד במשחה שליחים.
קואן זכה ב-7 תוארי NCAA.
רוּבין הוא מהנדס אמריקאי יהודי, מייסד ומנכ"ל החברות Danger ו-Android (שנקנתה על ידי גוגל ומוכרת כמערכת ההפעלה אנדרואיד).
כיהן כסגן נשיא מערכת הנייד הדיגיטלית של חברת "גוגל" ובמהלך 2013 מונה על ידי פייג' לנהל את מחלקת הרובוטיקה בגוגל הכוללת חברות שנרכשו לשם כך כגון בוסטון דיינמיקס.
רובין פיקח על פיתוח מערכת אנדרואיד, מערכת הפעלה של קוד פתוח למכשירי טלפון מתקדמים, עד שהוחלף על ידי סונדאר פיצ'אי.
על שמו רשומים שבעה עשר פטנטים, והוא בעל הון מוערך בכ-100 מיליון דולר.
רובין גדל בעיר קטנה במחזור ווסטצ'טר במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
אביו הוא פסיכולוג שהקים חברה לשיווק ישיר משלו.
רובין הפעיל מערכת מחשב מסוג BBS בילדותו.
בבגרותו סיים תואר במדעי המחשב בקולג' יוטיקה במרכז מדינת ניו יורק, ב-1986. מסיום לימודיו ועד 1989 עבד כמהנדס רובוטיקה, ובין השנים 1989 ל-1992 עבד כמהנדס ייצור לחברת אפל.
אחר כך עזב לטובת ספין-אוף שהתמקד במערכות הפעלה וממשק של אפל, עד עזיבתו ב-1995. הוא עבר לעבוד כמהנדס עבור חברה שנרכשה על ידי מיקרוסופט.
ב-1999 הקים את חברת Danger יחד עם שותף נוסף, פרויקט עליו עבדו במשך 3 שנים.
בשנת 2003 ייסד רובין את חברת "אנדרואיד", שפיתחה תוכנה לטלפונים ניידים.
ב-2005 נמכרה החברה ל"גוגל", ורובין התמנה לסגן נשיא בכיר, האחראי על פיתוח מערכת אנדרואיד בגוגל.
ב-2013 נבחר לנהל את חטיבת הרובוטיקה בגוגל, תחום אליו נכנסה גוגל כשחקן חדש ואותתה נכונות להעמיד חטיבה יוקרתית עם רכישות מאסיביות בענף, כגון חברת בוסטון דיינמיקס.
באוקטובר 2014, לאחר 9 שנים, עזב את גוגל כדי להקים "חממה" לקידום חברות הזנק בתחום החומרה.
על פי תחקיר הניו יורק טיימס, הרקע לעזיבתו את החברה היה תלונה של עובדת בגוגל על הטרדה מינית כלפיה מצידו של רובין.
אנדי סטטמן הוא נגן כליזמר יהודי אמריקאי.
עיקר התמחותו היא בקלרינט, אך בנוסף הוא גם מנגן על מנדולינה בסגנון הבלוגראס.
מהבולטים בתחום, ב-2007 זכה בפרס גראמי.
סטטמן גדל בקווינס, ובגיל 12 החל ללמוד לנגן על בנג'ו וגיטרה בהשראת אחיו.
לאחר מכן החליט סטטמן לעבור לסקסופון, התמקד בעיקר בג'אז והופיע במקומות ציבוריים.
בין השנים 1969 ו-1970 למד מוזיקה באוניברסיטת ניו המפשייר, ובמקביל החל ללמוד לנגן על קלרינט ומנדולינה.
זמן קצר לאחר מכן, הצטרף ללהקה קטנה באזור שבו גר.
סטטמן, אשר גדל בבית "חילוני שומר מסורת", החל לחקור את שורשיו היהודיים.
הוא שינה צורת נגינתו לסגנון הכליזמר והתחיל לעבוד על מוזיקה חסידית.
סטטמן הוציא מספר אלבומים לאורך עשרות שנים, האחרון שבהם בשנת 2014, אשר השפיעו רבות על מוזיקת הכליזמר.
הוא שיתף פעולה יחד עם נגנים כגון יצחק פרלמן, והחל להופיע בקונצרטים רבים.
בהמשך שיתף פעולה ביצירת אלבומים זרים ועבד עם אמנים רבים מהתחום.
בשנת 2007 זכה בפרס גראמי במוזיקה.
ב-2012 קיבל הוקרה מההקרן הלאומית לאמנויות.
סטטמן חזר בתשובה, והוא נשוי לברברה, אמנית ומורה לשעבר.
"אֶנְדְיוּרֶנְס" הייתה יכטת קיטור ומפרשים בה יצא ארנסט שקלטון בדצמבר 1914 לאנטארקטיקה בראש המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית הבריטית.
חודשים אחדים לאחר תחילת המסע נלכדה האונייה בשדה קרח נודד מבלי יכולת להיחלץ, וסופה שנמחצה וטבעה בים ודל, לחופי אנטארקטיקה, ב-21 בנובמבר 1915.
האונייה החלה את דרכה בשם ובייעוד אחרים מאלו המוכרים.
היא הייתה במקורה יכטת קיטור לציד לווייתנים וכלבי ים, שהותאמה מלכתחילה לעריכת 'הפלגות תיור וספארי' למזרח גרינלנד ושפיצברגן והאזור הארקטי.
ב-17 בדצמבר 1912 הושקה הספינה וניתן לה השם "פולאריס" (Polaris, 'כוכב הצפון').
בניית האונייה וציודה הושלמו בקיץ 1913, אולם המיזם לא יצא בסופו של דבר לפועל בשל חוסר יכולתו של דה ז'רלאש להוסיף ולממן את חלקו, ו"פולאריס" הועמדה למכירה.
אף על פי שמספנת פרמנס נודעה בכלי השיט המשובחים שלה, לא נמצא קונה לספינה, שכן לא ניתן היה לעשות בה שימוש מסחרי אחר מזה לו יועדה מלכתחילה – הפלגות ציד תיירותיות במימי הקוטב.
את מקום המחסן למטען תפסו כעת עשרה תאי מגורים לנוסעים ואפילו חדר חושך לצלמים חובבים, ולכן לא צלחה במצבה זה לציד מסחרי.
באותו זמן החל שקלטון עורך הכנות למשלחת שתחצה ברגל בפעם הראשונה את אנטארקטיקה, ובינואר 1914, במהלך חיפושיו אחר אונייה מתאימה לצרכיו, נודע לו מפי דה ז'רלאש על "פולאריס".
האונייה מצאה חן בעיני שקלטון, הוא קנה אותה במחיר 225,000 קרונות (11,600 לירות שטרלינג) והחליף את שמה ל"אנדיורנס".
שקלטון הורה לבצע בה שינויים אחדים, ועם השלמתם ביוני 1914 הושטה הספינה על ידי דה ז'רלאש אל נמל לונדון.
"אנדיורנס" נחשבת לאחת מאוניות העץ החזקות ביותר שנבנו מעולם, שנייה רק לפראם, ספינת מחקר גאוגרפי נורווגית אחרת, שהובילה ארבע משלחות אל האזור הארקטי ואל אנטארקטיקה בין השנים 1893-1912. חלקי הגוף והמצלעת שלה נבנו מעץ אלון ואשוח נורווגי והיו בעלי ממדים וחוזק מבני גדולים פי כמה משל אוניות אחרות בנות מינה.
השדרית, הבנויה כרגיל מקורה אחת חסונה וארוכה, הייתה בנויה מארבע קורות עבות שהונחו זו על גבי זו וחוברו יחד, כך שגובהה הכולל הגיע ל-2.2 מ'.
קנה החרטום, זה המתנגח ראשון בגושי הקרח הנודד והגלים ומפלס לאונייה את דרכה, נבנה גם הוא מארבע קורות שעוביין הכולל 1.3 מטרים.
עובי הצלעות ומספרן היה כפול מן הרגיל, כדי שגוף האונייה יוכל לעמוד בלחץ העצום שיפעילו עליו גושי הקרח.
לוחות הדופן והתחתית היו גם הם עצומי ממדים, עוביים בין 76 ל-46 ס"מ, וצופו בנסרי עץ קשה במיוחד הקרוי Greenheart, כזה שאינו נכנע בקלות לשיניו החדות של הקרח.
כל אלה ועוד מעידים כי מחשבת המתכננים הייתה לבנות אונייה שתוכל לעמוד בתנאי השיט הקיצוניים ביותר בים הקרח.
האונייה הייתה בעלת שני סיפונים: סיפון עליון ומתחתיו סיפון ראשי.
בחלקו האחורי של הסיפון הראשי, מן האמצעית לכיוון הירכתיים, נמצאו עשרה תאים לחברי המשלחת, תא לראש המשלחת ותא נוסף ובו ארבע מיטות קומתיים לקציני האונייה.
מלפנים לאמצעית, על אותו סיפון, היו חדר האוכל, המטבח וחדר לציוד המדעי של מדעני המשלחת.
על הסיפון העליון התנשאו שני מבנים נמוכים, אחד מעל המגורים האחוריים והשני מעל חדר האוכל והתאים הסמוכים לו; דרך החלונות העגולים שבצדי בתי-סיפון אלה חדר פנימה אור השמש.
מתחת לסיפון הראשי השתרע סיפון לא רציף, שנקרא סיפון תחתון.
בחלקו הקדמי של סיפון זה, בצור החרטום (forecastle), נמצאו מגורי המלחים ובהם שש מיטות קומתיים ושולחן.
באותו מפלס, מאחורי האמצעית, השתרע חדר המכונות; החלל בין צור החרטום לחדר המכונות שימש לאחסנת הציוד והאספקה.
הספנה (hold), החלל שבין תחתית האונייה לסיפון התחתון, שימש גם הוא לאחסנה, בעיקר של פחם.
"אנדיורנס" הונעה על ידי מנוע קיטור ומפרשים.
המנוע היה מנוע קיטור בוכנאי תלת-דרגתי (triple-expansion steam engine) בעל הספק של 350 כוחות סוס, שהניע ישירות מדחף יחיד.
באמצעותו בלבד יכולה הייתה הספינה להגיע למהירות שבין 10 ל-11 קשרים.
הקיטור להנעת המנוע והמשאבות השונות בחדר המכונות סופק על ידי דוד סקוטי (Scotch boiler) שהוסק בפחם.
המנוע הראשי גם סובב דינמו חשמלי, שסיפק זרם ישר לתאורת הקבינות.
כל מערכות המכונה הותקנו בספינה על ידי Akers Mekanisk Vaerks מכריסטיאנה (אוסלו).
לאונייה היו שלושה תרנים ומעטה של ברקנטינה (barquentine): על התורן הקדמי הונפו שלושה מפרשים רוחביים, תחתי, עילי ועל־עילי.
על כל אחד משני התרנים האחרים, התורן הראשי והאחורי, הונפו מפרשים אורכיים: מפרש גף ומפרש גף עילי.
"אנדיורנס" הפליגה מפלימות' ב-6 באוגוסט 1914, כשפניה אל בואנוס איירס בארגנטינה.
הייתה זו הפלגתה הארוכה הראשונה, וחציית האוקיינוס האטלנטי ארכה חודשיים ויותר.
ב-26 באוקטובר 1914 הפליגה האונייה מבואנוס איירס אל מה שעתיד להיות הנמל האחרון אותו תפקוד בימי חייה, תחנת ציד הלווייתנים בגריטוויקן באי ג'ורג'יה הדרומית בדרום האוקיינוס האטלנטי, אליה הגיעה ב-5 בנובמבר.
הספינה יצאה מגריטוויקן ב-5 בדצמבר 1914, כשיעדה חלקיו הדרומיים של ים ודל.
יומיים לאחר שיצאה מג'ורג'יה הדרומית נתקלה "אנדיורנס" בשדה הקרח הנודד האנטארקטי שהאט את התקדמותה.
במשך שבועות אחדים פילסה האונייה את דרכה בעד גושי הקרח, כשהיא גומאת פחות מ-30 מיל ימיים (56 קילומטרים) ביממה.
למחרת בבוקר הבחינו אנשי האונייה כי משטוחי הקרח הנודד הולכים ונעשים צפופים יותר, ובשעות אחר הצהריים החלה מתפתחת סערה עזה.
האונייה לא יכלה להוסיף ולהתקדם בתנאים אלה, ותפסה מחסה בצלו של הר קרח גדול.
במהלך היומיים הבאים נותרה "אנדיורנס" על מקומה, כשהיא נעה לסירוגין קדימה ואחורה בצלו של ההר.
ב-18 בינואר נחלשה הסערה, ו"אנדיורנס" פרשה את מפרשה הקדמי העילי והפעילה את מנועה בסיבובים נמוכים.
שדה הקרח נסחף עם הרוח והתרחק והאונייה החלה מתקדמת באיטיות, אך שעות אחדות אחר כך נתקלה בו שוב.
שקלטון ואנשיו החליטו לנוע דרך שדה הקרח הנודד עצמו, ובשעה חמש אחר הצהריים החלה האונייה מפלסת לה דרך בעדו.
עד מהרה נתברר כי מדובר בקרח מסוג שונה מזה בו נתקלו קודם לכן.
לא חלף אלא זמן קצר בלבד והאונייה כותרה בקרח עבה אך פתיתי ורך.
"אנדיורנס" נלכדה מבלי יכולת לנוע.
הסערה הלכה והתחזקה, והרוחות העזות הוסיפו לנשוב עוד כשישה ימים מכיוון צפון לעבר היבשה.
ב-24 בינואר דחסה הרוח את הקרח כנגד היבשה בכל רחבי ים ודל, כש"אנדיורנס" לכודה בתוכו.
לאנשי המשלחת לא נותר אלא להמתין לרוח דרומית שתדחף את הקרח בכיוון הנגדי ותפזר אותו.
אלא שהימים חלפו והמצב נותר ללא שינוי.
"אנדיורנס" נסחפה במשך חודשים בים ודל יחד עם הקרח בתוכו הייתה לכודה.
עם בוא האביב והשינוי במזג האוויר הלך וגבר לחץ הקרח.
ב-27 באוקטובר החל גוף האונייה כורע תחת הלחץ, והאונייה נמחצה והלכה עד אשר בבוקר ה-21 בנובמבר 1915 נכנעה לאיתני הקרח וטבעה.
משלחת לאיתור שרידי ה"אנדיורנס" בשנת 2022
כ-מאה שנים לאחר שהספינה "אנדיורנס" טבעה, יצאה משלחת חוקרים לחפש את שרידיה.
במרץ 2022 נמצאו שרידי הספינה במצב שימור טוב בעומק 3,008 מטרים בים ודל.
צוות ה"אנדיורנס" בהפלגתה היחידה והאחרונה כלל 28 איש, שכולם נחלצו ממנה בשלום בסירות הצלה:
תל אביב, ידיעות אחרונות – ספרי חמד, 2013. (הספר נכתב במקורו ב-1959.)
שרטוט של יכטת הקיטור "פולאריס" שהוכן על ידי מספנת פרמנס ונושא את חותמת המספנה; הדף היחיד הוצע למכירה פומבית על ידי כריסטי'ס ב-2001. לדף נלווה הסבר מפורט.
דברי הסבר על בולים הנושאים את דיוקנה של הספינה "אנדיורנס".
אנדי מייקל רורק היה מוזיקאי אנגלי שנודע בעיקר כבסיסט של להקת הסמית'ס.
רורק קיבל את הגיטרה הראשונה שלו מהוריו בגיל 7. בגיל 11 הכיר את ג'וני מאר, והשניים נהגו לנגן בגיטרה בהפסקות הצהריים בבית ספרם.
בהמשך, כשהקימו להקה, מאר שכנע את רורק לנסות לראשונה לנגן בגיטרה בס, למרות שעד אז ניגן בגיטרה אקוסטית; מאז המשיך רורק לנגן בבס.
בגיל 15 נטש את בית הספר, עבד בעבודות כפיים מזדמנות ובמקביל ניגן בגיטרת בס במספר להקות רוק.
לאחר מכן הצטרף ללהקת הפאנק "Freak Party" עם חברו ג'וני מאר.
רורק הצטרף ללהקת הסמית'ס, אותה הקים מאר עם סטיבן מוריסי, לאחר הופעתם הראשונה, ב-1982. לאורך רוב שנות קיומה חיבר רורק מספר קטעי מוזיקה עבור הלהקה, בהם קטע הסולו בשיר "Barbarism begins at home".
נטען כי נודע לו על פיטוריו באמצעות הודעה שהונחה מתחת לוישר של מכוניתו, ובה נכתב: "אנדי, עזבת את להקת הסמית'ס, שיהיה בהצלחה ולהתראות"; מוריסי הכחיש את האירוע.
במאי 1986 שב רורק ללהקה, והקליט עימה את האלבום The Queen Is Dead.
מאר תיאר את תרומתו של רורק לאלבום זה כ"משהו שאף נגן בס אחר לא יכול להשתוות אליו".
לאחר הוצאת האלבום Strangeways, Here We Come בשנת 1987, התפרקה הלהקה.
מיד לאחר פירוק להקת הסמית'ס, ניגנו רורק ומתופף הלהקה מייק ג'ויס עם הזמרת שינייד או'קונור.
רורק הופיע באלבומה של או'קונור (I Do Not Want What I Haven't Got" (1990", יחד עם קרייג גאנון.
רורק וגאנון גם סיפקו מקצבים לשני סינגלים של סולן להקת הסמית'ס לשעבר, מוריסי – Interesting Drug" ו-
הוא הלחין את שיריו של מוריסי
בנוסף ניגן רורק והקליט עם להקת הפריטנדרס והופיע בחלק משיריהם באלבומם השישי, "Last of the Independents".
הוא הופיע עם הפריטנדרס בסיבובי ההופעות שלהם במשך שנתיים.
היו לו מספר שיתופי הפעולה עם עזיז איברהים מהסטון רוזס.
כן הופיע במסגרת הלהקה "Moondog One" שכללה גם את פול ארתורז מאואזיס, ג'וני אוונס מבאפלו 66, ומייק ג'ויס.
כן ליווה רורק בגיטרת בס את איאן בראון בסיבוב הופעות, והופיע באלבומו "The World Is Yours".
במרץ 1996 החלו רורק ומייק ג'ויס בהליכים משפטיים נגד מוריסי ומאר עבור קבלת תמלוגים.
בהמשך המשיך ג'ויס בהליכי התביעה בעוד רורק יישב את תביעותיו מולם בתמורה ל-£83,000.
רורק ומנהלו דאז נובה רמן (Nova Rehman), ארגנו אירועי התרמה למען המלחמה במחלת הסרטן, בשם "Versus Cancer".
ההופעות שבהן השתתף במסגרת אירועי ההתרמה ניתנו כתרומה לחקר המחלה.
היוזמה הועלתה בעקבות מחלתם של אביו ואחותו של רמן.
המופע הראשון התקיים בינואר 2006 וכלל איחוד בין רורק ושותפו לשעבר בלהקת הסמית'ס, ג'וני מאר.
המופע השני התקיים במרץ 2007, ובו הוא ניגן עם הגיטריסט של אואזיס, פול ארתורז.
עם זאת, מעורבותו של רורק פחתה בארגון מופעי הצדקה השלישי (2008) והרביעי (2009).
בשנת 2007 הקים רורק את להקת פריבאס (Freebass), עם נגני הבס לשעבר בלהקות סטון רוזס וניו אורדר.
בסוף 2009 עבר רורק לניו יורק, ושידר תוכנית רדיו בתחנת הרדיו האינטרנטית "East Village Radio".
באותן שנים עבד כתקליטן מועדונים עם אולה קורצקי (Olé Koretsky) תחת השם Jetlag.
רורק נפטר בגיל 59 אחרי מאבק בסרטן הלבלב, ב-19 במאי 2023, בניו יורק.
רורק היה ידוע כאוהד מושבע של קבוצת הכדורגל מנצ'סטר יונייטד.
אנדי אריאל נחאר רודריגס (בספרדית: Andy Ariel Najar Rodríguez; נולד ב-16 במרץ 1993) הוא כדורגלן הונדורסי המשחק בעמדת הקשר תוקף בנאשוויל מה-MLS..
נחאר נולד בהונדורס ובגיל 13 עברה משפחתו לווירג'יניה.
בשנת הצטרף לאקדמיה לכדורגל של די.
יונייטד, וב-22 במרץ 2010 חתם בקבוצה הבוגרת.
ב-27 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד ספורטינג קנזס סיטי, וב-28 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון במסגרת אליפות ארצות הברית הפתוחה.
בסוף עונת נבחר לרוקי השנה.
ב-7 בינואר 2013, נחאר הושאל לאנדרלכט עד לסיום העונה.
ב-30 בינואר 2013 אנדרלכט רכשה את כרטיס השחקן שלו, תמורת כ-3 מיליון דולר.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד סרקל ברוז' ב-2 באוגוסט 2013. ב-19 בינואר 2014 הבקיע את שערו הראשון בהפסד 2-1 למכלן.
ב-17 ביוני 2020 חזר נחאר לארצות הברית וחתם במועדון הכדורגל לוס אנג'לס.
ב-3 בספטמבר 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונדורס כאשר נכנס כמחליף נגד בדקה ה-67. בקיץ זומן לסגל הנבחרת לקראת אולימפיאדת לונדון.
ב-21 ביולי 2013 נג'אר הבקיע את השער הבינלאומי הראשון שלו נגד במסגרת גביע הזהב 2013.
אנדרו מייקל "אנדי" פיליפ היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA בעמדות הרכז והקלע.
ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA עומדים על 9.1 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-5.4 אסיסטים למשחק.
בשנת 1961, כשלוש שנים לאחר פרישתו ממשחק, הוצג פיליפ בהיכל התהילה של הכדורסל.
פיליפ נולד בעיר גראניט סיטי שבאילינוי, והוביל בשנת 1940 את קבוצת הכדורסל של "תיכון גראניט סיטי" לאליפות התיכונים של אילינוי.
בשנת 1941 החל ללמוד באוניברסיטת אילינוי, ושיחק בקבוצתה במשך 3 שנים עד שגויס לחיל הנחתים האמריקאי.
במהלך מלחמת העולם השנייה השתתף כלוטננט ראשון בקרב איוו ג'ימה, ובתום המלחמה חזר לאוניברסיטת אילינוי כדי להשלים את שנת הלימודים האחרונה.
לקראת עונת , השנייה בתולדות ליגת ה-BAA (לימים ה-NBA), חתם פיליפ בקבוצת שיקגו סטאגס.
הוא שיחק בשיקגו שלוש עונות, לצד הקלע מקס זסלופסקי, ובכולן העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף.
לאחר מכן שיחק בפילדלפיה ווריורס במשך שנתיים, יחד עם פול אריזין וג'ו פולקס, ובשתי העונות הודחו הווריורס בסיבוב הראשון על ידי סירקיוז נשיונלס של דולף שייס.
בעונת הצטרף לפורט ויין פיסטונס, בה חזר לשתף פעולה עם זסלופסקי, בנוסף לכוכבי הקבוצה ג'ורג' יארדלי ולארי פאוסט.
בעונת העפילו הפיסטונס לסדרת גמר ה-NBA, שנגרר למשחק שביעי ומכריע מול סירקיוז נשיונלס.
במהלך האחרון של המשחק השביעי, כשקבוצתו בפיגור 92-91, רשם פיליפ איבוד כדור שהכריע למעשה את המשחק והכתיר את הנשיונלס כאלופי ה-NBA.
לאחר המשחק האשים יארדלי את פיליפ בכך שמכר את המשחק והפסיד אותו בכוונה תחילה.
בעונה הבאה חזרו הפיסטונס לשלב הגמר אך הפסידו בשנית, הפעם לקבוצתו הקודמת של פיליפ - פילדלפיה ווריורס - בתוצאה 4-1.
בעונת עבר לבוסטון סלטיקס, בה שימש כמחליפם של בוב קוזי וביל שרמן בשתי עמדות הגארד.
בסיום אותה עונה זכה פיליפ עם הסלטיקס באליפות ה-NBA הראשונה של המועדון, לאחר שבסדרת הגמר גברו על סנט לואיס הוקס של בוב פטיט וקליף הייגן בתוצאה 4-3. בעונה הבאה, האחרונה בקריירה של פיליפ, שוב נפגשו הסלטיקס וההוקס בשלב הגמר, אך ידה של ההוקס הייתה על העליונה.
לאורך הקריירה נבחר פיליפ 5 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר, ונכלל פעמיים בחמישייה השנייה של העונה.
בעונות 1951 ו-1952 הוביל את רשימת מוסרי האסיסטים ב-NBA, כשרשם ממוצעים של 6.3 ו-8.2 אסיסטים למשחק, בהתאמה.
בכל 11 עונותיו בליגה העפיל לפלייאוף ה-NBA, ובארבע עונותיו האחרונות השתתף גם בסדרת הגמר.
בעת פרישתו דורג שני ברשימת מוסרי האסיסטים בתולדות ה-NBA, עם 3,759 אסיסטים בסך הכול (בוב קוזי היה ראשון).
בעונת מונה למחליפו של מאמן סנט לואיס אלכס האנום, שעזב את הקבוצה לאחר שהוביל אותה לאליפות ה-NBA בעונה הקודמת.
פיליפ אימן את ההוקס ב-10 משחקים בלבד, בהם השיג מאזן 6-4, לפני שהוחלף על ידי אד מקאולי.
ב-29 באפריל 2001 מת פיליפ בביתו שברנצ'ו מיראז', קליפורניה, בגיל 79.
אנדרו פיליפ "אנדי" קינג הוא כדורגלן עבר אנגלי-ולשי ששיחק בעמדת הקשר.
קינג הוא שיאן ההופעות של לסטר סיטי עם 330 הופעות בכל המסגרות והוא השחקן היחידי בהיסטוריה של הכדורגל האנגלי שזוכה באליפות של שלוש הליגות הבכירות: הליגה הראשונה של הפוטבול ליג, פוטבול ליג צ'מפיונשיפ והפרמייר ליג.
קינג התחיל את הקריירה שלו באקדמיה לכדורגל של צ'לסי בגיל 9 וכעבור 6 שנים עבר ללסטר סיטי אלייה הגיע לקבוצה הבוגרת.
ב-5 במאי 2007 חתם על חוזה מקצועי רשמי במועדון.
במהלך משחק טרום עונה הרשים את אנשי שפילד שרצו להשאילו, אך קינג דחה את ההצעה.
ב-2 באוקטובר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה בתיקו 0-0 נגד וולברהמפטון וונדררס.
ב-1 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק נגד סאות'המפטון.
בתום העונה רשם קינג 11 הופעות בליגה, אך לסטר ירדה לליגה הראשונה של הפוטבול ליג.
בתחילת עונת האריך את חוזהו בשלוש שנים.
את העונה סיים עם 9 שערים ולסטר חזרה לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-15 באפריל 2011 האריך את חוזהו במועדון עד אחרי שבאותה עונה כבש 15 שערים בליגה.
קינג אף נכלל בנבחרת העונה בצ'מפיונשיפ וזכה בפעם השנייה ברציפות בתואר כדורגלן העונה של המועדון.
במחזור האחרון של עונת הבקיע את שערו ה-50 במדי לסטר במשחק נגד נוטינגהאם פורסט.
ב-1 באפריל 2014 כבש את שערו ה-54 במועדון ובכך הפך לקשר שכבש הכי הרבה שערים בהיסטוריה של המועדון.
בסיום העונה חזרה לסטר לפרמייר ליג אחרי 10 שנות היעדרות.
ביום הולדתו ה-26, האריך את חוזהו במועדון בארבע שנים נוספות.