tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במשך חצי שנה יצרה סקיצות עצמאיות בסטודיו ביתי ובמקביל שרה לפרנסתה.
כמו כן, בזמן זה למדה נגינה על תופים, תכנות מוזיקה והפקה מוזיקלית.
מאוחר יותר לו התגוררה יחד עם חברות ההרכב אייקונה פופ בפרבר ליד סטוקהולם.
לו פגשה מאוחר יותר צייד כישרונות אליו היא העבירה את הסקיצה שלה.
היא פגשה אותו בפעם הראשונה במקרה במהלך מסיבה בסטוקהולם לכבוד חוזה ההקלטות הראשונה של אייקונה פופ, ומאוחר יותר פגשה בו שוב באופן מקרי בבר בלונדון.
אותו צייד כישרונות אהב את הסקיצה שלה, והציג אותה לקבוצת כתיבת שירים אשר כללה את: "The Struts", וקרוליין היילט.
ב-2011 לו החליטה לפתח קריירה בתחום כתיבת השירים והגיעה לעסקה עם ההוצאה לאור 'וורנר/צ'אפל מיוזיק'.
נתיב הקריירה החדש שלה הוביל אותה ללוס אנג'לס, שם עבדה עם המפיק השוודי מקס מרטין.
בשנת 2012, היא שיתפה פעולה עם צוות ההפקה הבריטית Xenomania והמפיק השוודי אלכסנדר קרונלונד, אשר השתתף בכתיבת: "Something New", של Girls Aloud ו-"We Got the World", של אייקונה פופ, ובחלק מהיצירות באלבום הבכורה של הצמד, אשר נקרא באותו השם.
בהמשך החליטה לו לנהל קריירת אינדי והקליטה יצירות אישיות יותר אשר הופצו באופן עצמאי.
היא הפיצה את הסינגל הראשון שלה: "Love Ballad", באוקטובר 2012, והסינגל השני שלה: "Habits", במרץ 2013. האחרון זיכה אותה בקהל מעריצים משמעותי באינטרנט.
לו השתתפה גם בסינגל: "Run On Love", של הדי ג'יי השוודי לוקאס נורד, אשר יצא ביוני 2013 באלבום שלו: "Islands".
כמו כן, היא השתתפה גם בסינגל: "Strangers", של Seven Lions ו-Myon & Shane 54, בפסקול הסרט עיר של עצמות וב-"Worlds Apart", המיני אלבום של: Seven Lions, אשר יצא בשנת 2014. במהלך 2013, הונחתה לו על ידי מרטין ועמיתו שלבק, אשר היו לה למנטורים.
היא השתתפה גם בכתיבת סינגל בכורה של ויקטוריה ג'סטיס: "Gold", ברצועות האלבום: "À l'infini", של הזמרת הישראלית-צרפתית טל בניזרי ובאלבום: "This Is...
בעקבות כמות העוקבים הגדולה שיש לה באינטרנט, הוצע ללו חוזה הקלטות בשנת 2014 מפולידור רקורדס ואיילנד רקורדס.
לו הסיטה את ההתמקדות שלה לעבר קריירת שירה בין-לאומית, וקיבלה שבחים רבים לאחר ההופעות הראשונות שלה בלונדון וארצות הברית.
ב-3 במרץ 2014 הוציאה לו מיני-אלבום שנקרא: "Truth Serum", האלבום הגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים השוודי.
ב-24 בספטמבר 2014, יצא אלבום הבכורה שלה: "Queen of the Clouds", וזכה לביקורות חיוביות.
האלבום הגיע למקום ה-14 בבילבורד 200 בארצות הברית ולמעמד פלטינה.
בשיאו הגיע האלבום למקום ה-17 בבריטניה ולמקום ה-6 בשוודיה, שם אף הוכר כאלבום פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות השוודי (GLF) לאחר שנמכרו ממנו כ-40,000 יחידות.
האלבום כלל ארבעה סינגלים, והסינגל המוביל של האלבום, הגרסה האמריקנית ל-"Habits (Stay High)", הפך ללהיט שזכה להצלחה גדולה.
הסינגל היה פריצת הדרך המסחרית של לו בארצות הברית, והוא הגיע למקום ה-3 בבילבורד הוט 100. הסינגל השני של האלבום: "Talking Body", הגיע למקום ה-12 בבילבורד הוט 100, למקום ה-16 בשוודיה ולמקום ה-17 בבריטניה.
בנוסף לו הוציאה את הסינגלים: "Timebomb" ו-"Moments", שזכו לפחות הצלחה מהסינגלים הקודמים.
לו השתתפה בסינגל "", מתוך אלבום הבכורה: "Forever", של הדיג'יי השוודי אלסו.
בדצמבר 2014, הודיעה לו כי היא לוקחת פסק זמן כדי לעבור ניתוח במיתרי הקול לאחר שנמצאו בו ציסטות מפותחות.
הניתוח הסתיים בהצלחה ב-3 בינואר 2015.
ב-7 בינואר 2015 יצא לאור הסינגל: "Love Me like You Do", של אלי גולדינג שבו לו כתבה את השיר.
בנוסף באותו שנה לו כתבה את הסינגל: "Sparks", של הילרי דאף מתוך האלבום: "Breathe In.
Breathe Out", בתוך האלבום לו כתבה עוד שתי רצועות נוספות שנקראו: "Stay In Love" ו- "One in A Million".
בטקס פרסי גראמיז השוודיים של שנת 2015, זכתה לו בקטגוריות אמנית השנה ושיר השנה בעבור השיר: "Habits (Stay High)".
לו הופיעה עם הסינגל: "Come Back To Me", של הלהקה השוודית Urban Cone, שיצא ב-3 במרץ 2015 מתוך האלבום: "Polaroid Memories".
ב-12 ביולי 2015 יצא האלבום של אדם למברט שנקרא: "The Original High", בו לו שיתפה פעולה עם אדם בשיר: "Rumors".
ב-2 באוקטובר 2015 יצא מהדורה מחודשת לאלבום: "Queen Of The Clouds Blueprint Edition", ההפצה החדשה הכילה את כל הרצועות מהגרסה המקורית, כמו גם הסינגלים: "Over" ,"Out of Mind" ו-"Paradise", אשר נלקחו מהמיני-אלבום: "Truth Serum", משנת 2014, ושיתוף הפעולה של לו עם אלסו בשיר "".
בסוף 2015, זכתה בפרס גיטרת הפלטינה מטעם האגודה לזכויות הבמה השוודית.
ב-4 בדצמבר 2015 השתתפה לו בסינגל: "Fun", של קולדפליי מתוך האלבום שלהם: A Head Full of Dreams.
ב-3 במרץ 2016 השתתפה לו בסינגל "Desire", של יירס אנד יירס.
ב-25 במרץ 2016 השתתפה לו בסינגל "Close", של ניק ג'ונאס מתוך האלבום שלו: Last Year Was Complicated.
בנוסף לו שיתפה פעולה עם הזמר האוסטרלי Flume, בסינגל: "Say It".
ב-4 באוגוסט 2016, יצא הסינגל הראשון מתוך אלבומה השני: "Cool Girl".
יום למחרת חשפה לו את שם האלבום השני: Lady Wood, אשר יצא ב-28 באוקטובר 2016, בהמשך הוציאה לעמוד היוטיוב שלה גם שני סרטים קצרים עבור שני חלקי האלבום "Fairy Dust" ו-"Fire Fade".
השיר "True Disaster" שיצא בתור הסינגל השני מהאלבום.
ב-7 בספטמבר 2017 הוציאה לו את "Disco Tits", כסינגל הראשון מתוך חלקו השני של האלבום "Blue Lips", אשר יצא ב-17 בנובמבר באותה שנה.
ב-7 ביוני הוציאה את הסינגל השני "Bitches", ברמיקס החדש התארחו הזמרות אלמה, צ'רלי XCX, אליפנט והצמד איקונה פופ.
ב-18 באוקטובר 2018 הועלה סרט קצר עבור האלבום.
ב-24 באוקטובר, התארחה לו בסינגל "Blow That Smoke", של ההרכב מייג'ור לייזר.
ב-31 במאי 2019, שיתפה לו כי אלבומה האולפן הרביעי יקרא "Sunshine Kitty", באותו היום הוציאה את הסינגל הראשון מתוכו "Glad He's Gone".
ב-1 באוגוסט, הכריזה לו באמצעות המדיה חברתית כי האלבום יצא ב-20 בספטמבר 2019. יממה לאחר מכן הוציאה לו את הסינגל השני שלה "Bad As the Boys", בה השתתפה אלמה.
ב-28 באוגוסט, יצא הסינגל השלישי "Jacques", בשיתוף ג'קס ג'ונס, סינגל זה גם נכלל באלבומו של ג'ונס.
לאחר מכן הוציאה את הסינגל הרביעי "Really Don't Like U", בשיתוף קיילי מינוג.
ב-1 בספטמבר, הוציאה אלמה את הסינגל "Worst Behaviour", בו התארחה לו.
ב-16 בינואר 2020, הוציאה את הסינגל "Bikini Porn", שהכיל רצועה נוספת "Passion And Pain Taste The Same When I'm Weak", באמצעות חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ.
הסינגלים נכללו במהדורה מחודשת הנקראת "Sunshine Kitty - Paw Prints Edition", שיצאה ב-22 במאי 2020.
בשנת 2022, חברת התקליטים "Pretty Swede Records" נוסדה על ידי לו.
ב-22 במאי 2024, יצא לאור השיר "Love Bites", ביחד עם נלי פורטדו ואס ג'י לואיס.
ב-11 ביולי, הוציאה מינוג את הסינגל "My Oh My", בהשתתפות ביבי רקסה ולו.
באוגוסט של אותה השנה, חברת התקליטים של לו, Pretty Swede Records, החתימה את האמנית Googly Eyes לפני יציאת המיני-אלבום שלה Starlet Sellout שצפוי לצאת ב-27 בספטמבר.
המיני-אלבום הוא ההוצאה הראשונה של החברה שאינו חלק מפרויקט מוזיקלי של לו עצמה.
בשנת 2016 יצאה מהארון כביסקסואלית והחלה להוציא שירים שמדברים על משיכה לנשים.
בשנת 2022 הגדירה את עצמה כפאנסקסואלית.
ב-26 ביולי 2020, שיתפה בעמוד האינסטגרם שלה שהיא נישאה לבן זוגה, צ'רלי טוודל.
טובה פינקלשטיין-ארד, הייתה אתלטית ישראלית, שיאנית ישראל בקפיצה לגובה ובקפיצה לרוחק.
פינקלשטיין התאמנה בקבוצת הפועל חיפה.
בתחרות שנערכה בשנת 1941 קבעה פינקלשטיין שיא הפועל חדש של 4.89 מטר.
באליפות הפועל שנערכה בתל אביב ביוני 1944 זכתה פינקלשטיין ב-3 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.5 שניות, בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 1.41 מטר ובקפיצה לרוחק 4.59 מטר.
באירוע הצדעה לנשים בספורט, שהתקיים במסגרת הפסטיבל הבינלאומי "פמינה 2001" זכתה פינקלשטיין לכבוד.
טובה פינק (נולדה בשנת 1959) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל (1973) ואלופת המכביה התשיעית (1973) בקפיצה לרוחק.
בשנת 1976 הייתה לאצנית הישראלית השנייה שירדה מגבול 12 שניות בריצת 100 מטר, אחרי אסתר רוט-שחמורוב.
פינק התאמנה בקבוצת הפועל תל אביב, בהדרכתו של סטפן קובלסקי.
באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני 1973 זכתה פינק במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.44 מטר, לפני מיה קלה ממכבי חיפה (5.39 מטר) וסמדר לובנו מהפועל העמקים (5.33 מטר).
שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי אותה שנה, זכתה פינק במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 5.62 מטר, התוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים של אתלטית ישראל, באותה העת, לפני מיה קלה (5.58 מטר) וזיוה רבינוביץ' מישראל (5.44 מטר).
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-24 במאי 1975 השוותה פינק בריצת 60 מטר את השיא הישראלי לקדטיות (עד גיל 18) בתוצאה של 7.5 שניות, השיא עדיין קיים, נכון ל-2017.
בתחרות שנערכה ברמת אביב ב-8 במאי 1976 זכתה פינק במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.5 שניות (מדידה ידנית).
טובה גמליאל (נולדה ב-1965) היא פרופסור לאנתרופולוגיה במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן וראש המגמה לחברה ותרבות במחלקה.
תחומי התמחותה העיקריים הם: אנתרופולוגיה קיומית ואנתרופולוגיה פסיכולוגית.
מחקריה עוסקים בהיבטים הקיומיים של התרבות, באנתרופולוגיה של התיאטרון, באנתרופולוגיה של רגשות, ביחסים בין-דוריים ובטכנולוגיה, בתרבויות קינה ובטקסי מוות, בזהות ובזקנה.
גמליאל הגישה את עבודת המוסמך במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1997, בנושא: "זיקנה לפי צו האופנה - אסטרטגיות של זהות א-זיקנתית בדיור מוגן".
את עבודת הדוקטורט הגישה באותה מחלקה בשנת 2001 בנושא: "חווית הקרבה למוות: מחקר אנתרופולוגי בקרב זקנים בבית אבות", בהנחיית חיים חזן, סשה ויטמן וחוה גולנדר.
הרצאותיה ומחקריה עוסקים בהיבטים הקיומיים של התרבות, בזיקה שבין רגשות וביצועים תרבותיים ובסוגיית הזהות בזקנה.
גמליאל מרבה לעסוק באנתרופולוגיה קיומית, ובמחקריה על זקנה ועל תרבות אבל היא מבקשת להציב את המצב האנושי במרכז הדיון הפנומנולוגי-תרבותי.
ספרה "סוף הסיפור: משמעות, זהות, זיקנה" מתאר את "תרבות מוות" של דיירי בית אבות, ומזמין את הקורא למסע במחוזות שבהם תודעת הסוף אינה ניתנת עוד להדחקה.
בניגוד לציפייה החברתית מראה גמליאל כי תרבותם של דיירי בית האבות אינה מבטאת תבוסתנות וחידלון.
התרבות שהם בונים היא רבת פנים, ומפתיעה בגילוייה החיוביים.
סמליה ומשמעויותיה המעמיקים אצורים בדבריהם ובמעשיהם של זקנים, היכולים לשמש לנו כמראה.
המחברת מתארת את חיי היומיום בבית הזקנים על אורותיהם וצלליהם ומנסה להבין מה נותן משמעות לחייהם, לסבלם ולמותם של בני אדם.
ספרה "יומני זהרה" הוא רומן אנתרופולוגי המשלב כתיבה מחקרית לצד טקסט ספרותי, ומבקש לחבר בין תאוריות באנתרופולוגיה חברתית לצד סיפור על אישה.
הספר מספר על שתי אנתרופולוגיות, האחת ורדה, דוקטורנטית בראשית דרכה, והשנייה זהרה אנתרופולוגית שנפטרה והותירה אחריה יומנים המתעדים את קורות חייה האישיים והמקצועיים.
במהלך הספר מתחקה ורדה אחר סיפור חייה של זהרה בסיועו של דניאל, מו"ל בהוצאת ספרים פרטית ודרך שלוש הדמויות הללו מלבנת סוגיות באנתרופולוגיה עכשווית ומעוררת נקודות מבט על דרכו של מסע מחקר אנתרופולוגי.
יומני זהרה: הזמנה נשית לאנתרופולוגיה, חיפה: פרדס, 2014
סוף הסיפור: משמעות, זהות, זקנה, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 2005
זיקנה עם זיק בעיניים: מחקר אנתרופולוגי במוסד לדיור מוגן, תל אביב: דיונון, 2000
ילדים של הלב: היבטים חדשים בחקר פרשת ילדי תימן (עם נתן שיפריס), רסלינג, 2019.
טובה גמליאל, "תהלוכת מוות: טקסים של מות העצמי בבית האבות" (עם חיים חזן), בתוך: סוציולוגיה ישראלית: כתב-עת לחקר החברה הישראלית, 5 (2): 395-416, 2003.
"מגידי הגירה: זקנים בסצנת הגן הציבורי", בתוך: גרונטולוגיה: כתב-עת בנושאי הזיקנה מ (2-3) 2013, 23-20.
"הפחתת אלימות צעירים באמצעות פרויקט 'הקשר הרב-דורי'", גדיש: ביטאון לחינוך מבוגרים יא 2008, 288-286.
"ערכו של "ביצוע": הזיקה בין תרבות הקינה הנשית ובין דימוייהם חברתיים של זקנות (וזקנים) בימינו", מגמות: כתב עת למדעי ההתנהגות 45(2) 2007, 402-370.
בחיפוש אחר משמעות בגיל השלישי", נפש: רבעון לפסיכולוגיה, לטיפול, לטיפוח רגשי ולחינוך יצירתי 21-24 2006, 140-137.
"סטיגמה כמוניטין: על זהות עצמית במוסדות לזקנים" (עם חיים חזן), גרונטולוגיה: כתב-עת בנושאי הזיקנה ל (3) 2003, 45-31.
טובה הרטמן (נולדה ב-22 באוגוסט 1957) היא פרופסור ללימודי מגדר, חינוך רב תרבותי ויהדות, חוקרת, יזמית חברתית ופעילה לשוויון מגדרי ומיני.
היא דיקנית הפקולטה למדעי הרוח והחברה ב, והייתה בעבר פרופסור ללימודי מגדר וחינוך באוניברסיטת בר-אילן.
היא בין המייסדים של קהילת שירה חדשה בירושלים, קהילה השואפת להגדלת השתתפות ומנהיגות של נשים בריטואל דתי, בתפילה ובהלכה יהודית מסורתית.
כותבת מאמרים בנושא חינוך רב־תרבותי וטראומה מגדרית.
טובה הרטמן נולדה ב-22 באוגוסט 1957 בארצות הברית.
לרב פרופ' דוד הרטמן וברברה (בובי) הרטמן.
לטובה 4 אחים: דבורה כ"ץ, הרב ד"ר דניאל הרטמן - נשיא מכון שלום הרטמן, עדינה הרטמן-מאיר ורנן הרטמן - יוזם ומנכ"ל הקריה האקדמית אונו.
הייתה נשואה למשה הלברטל, ולהם שלוש בנות.
הרטמן סיימה ב-1982 תואר ראשון (.B.A) במחשבת ישראל ובמדע המדינה ב ובשנת 1985, תואר שני (.M.A) במחשבת ישראל באותה האוניברסיטה.
בין השנים 1989 ל-1990, למדה תואר שני (.M.A) בייעוץ פסיכולוגי בבוסטון קולג'.
בשנת 1996 סיימה תואר דוקטור (Ed.D.) בפסיכולוגיה התפתחותית באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1998 קיבלה תואר דוקטור (.Ph.D) בחינוך ופסיכולוגיה התפתחותית באוניברסיטת הרווארד.
הרטמן שימשה מרצה בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית, בין השנים 1995 ל-1996. לאחר מכן, שימשה מרצה אורחת באוניברסיטת הרווארד, בשנת 1997.
הרטמן שימשה מרצה באוניברסיטה העברית, בין השנים 1998 ל-2007, ומרצה באוניברסיטת בר-אילן, בין השנים 2007 ל-2010.
בין השנים 2010 ל-2013 כיהנה כפרופסור ב, ומאז 2015, מכהנת כדיקנית הפקולטה למדעי הרוח ב.
הרטמן מתמחה במגדר ודת, ומגדר ופסיכולוגיה.
היא חיברה ספר על אמהות יהודיות וקתוליות, בשם "Appropriately Subversive: Modern Mothers in Traditional Religions" וספר על המפגש בין מסורת יהודית ופמיניזם מודרני, בשם: "Feminism Encounters Traditional Judaism", שזכה בפרס הספר היהודי הלאומי בשנת 2008. הרטמן כתבה גם את הספר "Are You Not a Man Of God?
הרטמן הייתה חברת מערכת בכתב העת "Qualitative Psychology" וב"כרמל ספרים".
בשנים 1997–2008 הייתה חברת דירקטוריון תיכון פלך.
ב־2002 הייתה יו"ר הוועד המנהל YMCA, וחברת דירקטוריון ב־2004–2005.
טובה (דוסיה) חסקינה (חזקי נא) (14 בנובמבר 1893 - 23 בדצמבר 1948) הייתה מחנכת ארצישראלית, גננת מחלוצות הגן העברי, מדריכת אנשי חינוך לגיל הרך, עסקנית ציונית וחברת מועצת עיריית תל אביב-יפו.
חסקינה ילידת מחוז צ'רניהיב באוקראינה (באותה עת חלק מהאימפריה הרוסית), בת למשפחת סוחרים יהודים חילונים.
בשנים 1909–1912 בהיותה סטודנטית לפדגוגיה בסנקט פטרבורג התגוררה בבית אחותה מרים וגיסה שמואל ינובסקי, אשר היה פעיל ציוני מנעוריו, והחלה בפעילות ציונית באגודת הסטודנטים.
הצטרפה לקבוצת סטודנטים שהוכשרו על ידי יוסף טרומפלדור לעלייה לארץ ישראל, בין השאר בשיעורי עברית אצל הרב של סנקט פטרבורג והפעיל החברתי משה אלעזר אייזנשטדט.
ב-1912 נאסר על הקבוצה לשהות בערים אוניברסיטאיות והם עלו לארץ-ישראל.
בארץ הצטרפו לקבוצה קודמת של חניכי טרומפלדור בקומונה המגדלאית.
עם התפרקות הקומנה עברה לחוות בן שמן ומשם לרחובות ולראשון לציון.
ב-1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נאלצו העולים שהיו אזרחים רוסים (ולפיכך נתיני אויב בארץ ישראל העות'מאנית) לבחור בין התעת'מנות (וגיוס לצבא העות'מאני) לבין גירוש.
קבוצתו של טרומפלדור וביניהם טובה חסקינה גלו למצרים.
עם תום מלחמת העולם הראשונה, בעזרתו של משה נובומייסקי, התאפשרה עלייתה חזרה לארץ-ישראל ב-1919, בין השאר עם משפחותיהם של יצחק אפשטיין ומשה מדזיני.
בארץ הייתה פעילה בפועלי ציון, פעלה למען האיחוד עם אחדות העבודה וייסוד ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל.
הייתה בין מקימי גן ילדים של הפועל הצעיר לילדי העולים מתימן ברחוב שבזי בשכונת שעריים ברחובות, וב-1920 החליפה את הגננת הראשונה רחל ניימן, בניהול הגן.
חסקינה חינכה את ילדי הגן לאור תפיסתה החינוכית לאהבת הטבע והחקלאות, ובמקביל הרחיבה את פעילותה גם לביקורים בבתי המשפחות והדרכת האמהות, לימודי ערב לילדות העדה התימנית שהועסקו בעבודות משק בית, והשתתפות במועצות הפדגוגיות בבית הספר.
ב-1921 השתתפה בקונגרס הציוני העולמי ה-12 בקארלסבאד כנציגת צעירי ציון מסיביר ואורל.
השתתפה בסיורים מקצועיים במוסדות חינוך ב-1921 בפראג ובוינה, ב-1925 בפריז.
ב-1929 השתלמה בלונדון בשיטת מונטסורי.
במשך חמש שנים הייתה מדריכת גננות בבית המדרש למורות וגננות ע"ש לוינסקי, בהנהלת יצחק אפשטיין ונח פינס.
הייתה ממייסדות התאחדות הגננות בארץ-ישראל ושימשה יושבת הראש שלה.
הייתה חברת מרכז (הוועד המנהל) של הסתדרות המורים.
ערכה את כתב העת הפדגוגי "הד הגן" שהיה כתב-עת משלים להד החינוך בהוצאת הסתדרות המורים.
ארגנה והשתתפה בכנסים מקצועיים רבים ופרסמה מאמרים פדגוגיים בעיתונות היומית ובכתבי עת מקצועיים.
נבחרה למועצת עיריית תל אביב, כיהנה בוועדת התרבות ויזמה בין השאר הקמת מבנים לגני ילדים וכן הקמת גני משחקים בתל אביב, מיזם שתואר בחוברת שחיברה חסקינה והוציאה לאור ועדת התרבות של עיריית תל אביב בקיץ תרפ"ו (1926).
בחוברת תואר גם מצב גני הילדים בעיר, המלצות לתכנים ושירים ולתחזוקה והיגיינה, ואף רשימת איבזור מומלץ לגני ילדים.
חזונה אודות גני משחקים כלל אנשי חינוך המלווים ומדריכים את הפעילויות, הן בגני משחקים במרחב הציבורי והן במבנים (מעין משחקיות), על מנת לתת מענה לילדים שעקב היצע המקומות הזמינים המצומצם לא נקלטו בגני ילדים ובבתי הספר, וכן כמענה לשעות הפנאי לשהייה באוויר הצח ולהרחקה מתנאים סביבתיים ומשפחתיים קשים.
חסקינה הציעה להקים "בתי תינוקות" לגילאי לידה עד שלוש, כדי לאפשר יציאתן לעבודה של אמהות לתינוקות ופעוטות.
בתי התינוקות אמורים להיות מוארים ורבי חדרים (כללו גם חדר הנקה לאמהות), עם ריהוט וצעצועים בצבעים נעימים ותוך הקפדה רבה על ניקיון ועל איכות הטיפול.
היא הציעה גם להקים כיתת-מעבר בצמוד לגן הילדים בה יחונכו ילדים עד גיל שבע (ולהעדפתה אפילו עד גיל שמונה) כדי להכינם באופן הדרגתי למעבר לבית הספר.
חסקינה יזמה את ארגון ועדי ההורים של גני הילדים בתל אביב ליד ועד ההורים המרכזי.
היא ייעצה וערכה את התוכנית "פינת הילד" בתחנת הרדיו קול ירושלים ובהמשך קול ישראל.
חסקינה ייסדה וניהלה את תיאטרון הילדים של מרכז הגננות שהתקיים כשלושים שנה.
"תיאטרון הגננות" היה תיאטרון הילדים המאורגן והמקצועי הראשון בישראל, בתחילת דרכו הוצגו בו שירי סיפור שכתב לוין קיפניס וביים יעקב אוקסנברג, לעיתים שותפו בהצגות ילדים מהקהל.
המלחין יואל אנגל תרם מיצירותיו לתיאטרון.
התיאטרון העלה גם הצגות בחגים - חנוכה, פורים ופסח.
בין ההצגות האהובות שהועלו בו היו שמלת השבת של חנה'לה, הדחליל, ופינוקיו.
שירים שנכתבו עבור ההצגות הפכו לאהובי הקהל.
בשנת תש"ב פורסמה מונוגרפיה על התיאטרון מאת משה גורלי.
לאחר פטירתה של חסקינה והעברת התיאטרון להסתדרות המורים, פג להט ההתלהבות וההתנדבות שהשרתה חסקינה על שותפי המיזם, התיאטרון סבל מקשיים כלכליים וארגוניים והפסיק להתקיים במתכונתו הציבורית.
חסקינה נפטרה בת 55 מדלקת ריאות בבית החולים "הדסה", ונקברה בקבר של חברה קדישא ברחוב טרומפלדור בתל אביב.
היא הותירה אחות, ד"ר אסתר (פירה) חסקינה.
טובה קליינר-סדן היא מעצבת תלבושות תיאטרון וציירת ישראלית.
סדן הציגה תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות במספר גלריות בארץ ובארצות הברית ועיצבה תלבושות עבור הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון באר שבע, להקת ענבל ועוד.
טובה קליינר-סדן נולדה בשנת 1937 בגרמניה.
בין השנים 1955–1959 למדה סדן אופנה ותלבושות לתיאטרון בפריז ובקונסטאקדמי במינכן, ולאחר עלייתה לישראל השתלמה במכון אבני.
בשנת 1960 עלתה סדן לישראל ומייד לאחר מכן עיצבה את התלבושות עבור ההצגה 'רוזנים ואביונים' של התיאטרון הקאמרי בבימוי אריה נבון.
על פי סדן, היא בחרה לעסוק בעיצוב תלבושות לתיאטרון, ולא בעיצוב אופנה, בשל מגוון הסגנונות והתקופות בתיאטרון, ואי קיום התלות בעיצובים של אחרים.
שיתוף הפעולה שלה עם התיאטרון הקאמרי נמשך גם בשנים הבאות, כאשר ב-1964 היא עיצבה תלבושות עבור ההצגה 'אדם לכל עת', וב-1968 עבור 'הנרי הרביעי', בשיתוף תיאטרון חיפה וכן 'הבתולה מרומא' ב-1969. בשנות השבעים החלה סדן לעצב תלבושות עבור תיאטרון החאן בירושלים.
בשנת 1979 עיצבה סדן תלבושות עבור 'תעלולי נישואין' בתיאטרון הבימה, עבורו עיצבה תלבושות לעוד ארבע הצגות.
באותה שנה הציגה סדן את תערוכת ציוריה הראשונה.
בשנת 1980 הכינה סדן תלבושות עבור המחול "אגדה בחולות" בהפקת להקת ענבל.
בשנות השמונים, בעודה ממשיכה לעצב תלבושות עבור הקאמרי, הציגה סדן תערוכת ציורים בבית אגודת הציירים בתל אביב.
בשנת 1982 השתלמה סדן בפראט גראפיק סנטר בניו יורק.
בשנת 1983 עיצבה את התלבושות עבור ההצגה 'תופים בלילה' של תיאטרון באר שבע, בבימוי מיכה לבינסון, וכן עבור האופרה "זיסקינד פון טרימברג" של מרק קופיטמן.
באותה תקופה הציגה סדן את תערוכתה הראשונה בניו יורק; ציוריה התאפיינו בשימוש בחומרים מן הטבע כגון חול שיצרו דימויי נוף מופשטים, ובחומרים בלתי קונבנציונליים כגון ממחטות נייר על מצע עץ.
כמו כן השתתפה סדן בתערוכה קבוצתית של אמנים ישראלים בסן פרנסיסקו.
בשנת 1986 הציגה סדן בתערוכה נוספת, בגלריה בשדרת מדיסון.
לאחר מכן עיצבה סדן תלבושות עבור 'מירלה אפרת' ו'מעגל הגיר הקווקזי' מבית הבימה.
בשנת 1989 השתתפה סדן בתערוכה "הצד האחר - הבטים במימד הטרנסצנדטלי אצל אמנים ישראליים" בבית יד לבנים בפתח תקווה.
בשנת 1990 עיצבה סדן תלבושות עבור ההצגות 'להרוג את הזמן' ו-'החולה המדומה' מבית הקאמרי.
באותה שנה הציגה סדן תערוכת יחיד בגלריה טובה אוסמן.
בדומה לתערוכותיה הקודמות גם תערוכה זו המתמקדה בדימויי נוף; ברם, נעשה שימוש רב יותר בצבעים מבחומרים טבעיים, והדימויים אותם ציירה היו פחות מופשטים.
ב-1994 עיצבה סדן את התלבושת להצגה 'תמול שלשום' בקאמרי, והציגה את תערוכת היחיד 'נוף רעיוני' בגלריה נלי אלמן.
בשנת 1996 עיצבה תלבושות עבור תיאטרון באר שבע, והעלתה תערוכת יחיד נוספת בגלריה של טובה אוסמן.
שנה לאחר מכן השתתפה סדן יחד עם אחותה, הקרמיקאית אסתר בק בתערוכה 'דרך החומר' בגלריית הקרמיקה 'שלוש שלושים' בתל אביב.
בשנת 2002 ביצעה סדן תחקיר ועריכה עבור ההצגה 'ליקוי מאורות' שהפיק תיאטרון הספרייה.
בשנת 2008 הוצגו תלבושות בעיצוב סדן בתערוכה "הצגת אופנה" בתיאטרון ירושלים.
ב-2011 הוצגו תלבושותיה בשנית בתערוכה "מאחורי הקלעים" במגדל שלום.
בשנת 2021 קיימה סדן בשנית שיתוף פעולה עם אסתר בק, במסגרת התערוכה LIFE LINE בגלריה BY5 בתל אביב.
טובה הנסן (בנורווגית: Tuva Hansen; נולדה ב-4 באוגוסט 1997) היא כדורגלנית נורווגית, המשחקת בעמדת הבלמת בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת נורווגיה.
את קריירת הכדורגל שלה החלה הנסן ב-2012, כשהצטרפה לקבוצת הנוער של המועדון ברינה מעיר הולדתה.
ב-2013 עברה לקבוצת הנוער של המועדון קלפ , עבורו החלה לשחק גם במדי הקבוצה הבוגרת.
לקראת עונת 2014 עברה הנסן למועדון ארנה ביורנאר , בו שיחקה לצד אחותה הגדולה הֶגֶה .
יחדיו הן חזרו לשחק במדי קלפ בעונת 2015, כשטובה דוחה הצעה מאלופת הליגה הנוורגית, לילסטרום .
בחמש העונות בהן שיחקה במדי קלפ, הגיעה הקבוצה למקומות הגבוהים בליגה מספר פעמים.
בנובמבר 2020 עברה הנסן יחד עם אליזבת' טרלנד למועדון סאנדוויקן, יחד עמו זכתה באליפות נורווגיה בעונת 2021. במשך אותה תקופה הפכה הנסן לקפטנית של הקבוצה.
ב-1 בינואר 2023 עברה הנסן למועדון באיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים, בו חתמה על חוזה עד ליוני 2026.
הנסן ערכה את הופעת הבכורה שלה במדי נבחרת נורווגיה ב-3 במרץ 2017, בהפסד 3:0 לספרד במסגרת גביע אלגרבה.
מאז הפכה הנסן לחברה קבועה בסגל נבחרת נורווגיה.
הבלמת זומנה לסגל הנבחרת ליורו 2022, בו שותפה ב-3 משחקי שלב הבתים, בתומו הודחה הנבחרת מהטורניר.
במשחק הראשון לאחר היורו, שגם היה המשחק הקובע לעלייה למונדיאל 2023, כבשה הנסן את שערה הראשון במדי הנבחרת, בניצחון 1:0 על בלגיה, מה שהוביל להעפלתה של נורווגיה למונדיאל.
טובה צימוקי לוין (נולדה ב-3 בספטמבר 1953) היא עיתונאית וכתבת לענייני משפט ב-ynet וב"ידיעות אחרונות".
מסקרת את מערכת המשפט בישראל, משרד המשפטים, לשכת היועץ המשפטי לממשלה ופרקליטות המדינה.
נולדה בירושלים לחוה, מזכירת המערכת של סניף ירושלים בעיתון "ידיעות אחרונות", ואריה צימוקי (במקור: לייב רוזינקו), שהיה פעיל ציוני, עיתונאי ב"ידיעות אחרונות" ויו"ר המועצה הציונית לישראל.
אחותה היחידה היא חגית בכר, עורכת דין בהשכלתה.
גדלה בשיכון העיתונאים בשכונת טלביה.
למדה בבית הספר היסודי ע"ש הנרייטה סאלד (בתחילת שנות ה-60: "בית ספר דרום") ובתיכון בגימנסיה העברית רחביה.
לאחר תום שירותה למדה לתואר ראשון במדע המדינה ויחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים.
מקום עבודתה הראשון כעיתונאית היה העיתון "דבר".
בהמשך עברה לכתוב בעיתון "ידיעות אחרונות" והיא עובדת שם ובאתר ynet מעל 30 שנה, ומסקרת את תחום המשפט.
בשנת 2022 קיבלה פרס מפעל חיים מטעם אגודת העיתונאים ירושלים.
נשואה למייק לוין (בנו של חבר הכנסת מטעם תנועת החרות נחום לוין), שהיה יו"ר ועד העובדים במשרד התחבורה.
מתגוררת בשכונת רסקו (גבעת ורדים) בירושלים.
צימוקי כתבה כתבות רבות במהלך עבודתה העיתונאית.
טובה אן לינה אוסטמן סטירקה (בשוודית: Tove Anna Linnéa Östman Styrke; נולדה ב-19 בנובמבר 1992) היא זמרת-יוצרת שוודית.
ב-2009, היא הופיעה בתוכנית המוזיקה השוודית, איידול , שבה הגיעה עד לחצי הגמר וסיימה במקום השלישי.
ב-25 ביוני 2010, היא הוציאה את הסינגל "Million Pieces".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-18 בסוורייטופליסטן.
ב-26 באוקטובר 2010, היא הוציאה את הסינגל "White Light Moment".
השיר הגיע בשיאו למקום החמישי בסוורייטופליסטן.
ב-12 בנובמבר 2010, היא הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, Tove Styrke.
האלבום הגיע בשיאו למקום העשירי בסוורייטופליסטן.
כמו כן, האלבום זכה בתואר זהב מ-GLF.
ב-25 בפברואר 2011, היא הוציאה את הסינגל "High and Low".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-31 ב-דיגי-ליסן.
ב-19 באוגוסט 2011, היא הוציאה את הסינגל "Call My Name".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-28 בסוורייטופליסטן, למקום ה-31 במצעד האיירפליי השווייצרי, למקום ה-48 במצעד הסינגלים הגרמני ולמקום ה-56 במצעד השירים מתחת לפסגה בפלנדריה.
ב-2011, היא הופיעה ברשימת עשרת האמנים שיש לדעת של העיתון ניו יורק פוסט.
ב-9 באוקטובר 2014, היא הוציאה את הסינגל "Borderline".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-74 במצעד האיירפליי השווייצרי.
ב-23 בנובמבר 2014, היא הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, Borderline.
ב-8 ביוני 2015, היא הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Kiddo.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-14 בסוורייטופליסטן.
כמו כן, האלבום דורג במקום התשיעי ברשימת 25 אלבומי הפופ של השנה של המגזין ספין.
ב-28 באפריל 2017, היא הוציאה את הסינגל "Say My Name".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-85 בסוורייטופליסטן.
ב-15 בספטמבר 2017, היא הוציאה את הסינגל "Mistakes".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-42 בסוורייטופליסטן.
כמו כן, השיר זכה לתואר זהב מ-GLF.
ב-2 בפברואר 2018, היא הוציאה את הסינגל "Changed My Mind".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-90 בסוורייטופליסטן.
ב-16 בפברואר 2018, היא התארחה בסינגל "Endless" של VAX.
השיר הגיע בשיאו למקום ה-76 בסוורייטופליסטן.
ב-6 באפריל 2018, היא הוציאה את הסינגל "On the Low".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-12 במצעד ה-Heatseeker של סוורייטופליסטן.
ב-2 במאי 2018, היא הוציאה את הסינגל "Sway".
השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד ה-Heatseeker של סוורייטופליסטן.
ב-4 במאי 2018, היא הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה, Sway.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-11 בסוורייטופליסטן.
כמו כן, האלבום דורג במקום ה-12 ברשימת 20 אלבומי הפופ של רולינג סטון, ובמקום ה-48 במצעד 50 האלבומים של MusicOMH .
ב-19 ביולי 2018, היא התארחה בסינגל "Stuck" של לוסט קינגס .
השיר הגיע בשיאו למקום ה-58 בסוורייטופליסטן.
ב-24 באוגוסט 2018, היא התארחה בסינגל "Been There Done That" של NOTD.
השיר הגיע בשיאו למקום ה-69 בסוורייטופליסטן.
ב-19 באוקטובר 2018, היא הוציאה את הסינגל "Vibe".
השיר הגיע בשיאו למקום העשירי במצעד ה-Heatseeker של סוורייטופליסטן.
ב-30 בנובמבר 2020, היא הוציאה גרסת כיסוי לשיר "Bara du och jag" של לילי & סוזי .
גרסת הכיסוי הגיעה בשיאה למקום ה-30 בסוורייטופליסטן.
כמו כן, גרסת הכיסוי זכתה בתואר זהב מ-GLF.
ב-21 בדצמבר 2020, היא הוציהא את המיני-אלבום השני שלה, Så mycket bättre 2020 – Tolkningarna.
ב-18 ביוני 2021, היא הוציאה את הסינגל "Mood Swings".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-62 בסוורייטופליסטן.
ב-22 באוקטובר 2021, היא הוציאה את הסינגל "Start Walking".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-79 בסוורייטופליסטן.
ב-21 בינואר 2022, היא הוציאה את הסינגל "Show Me Love".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-93 בסוורייטופליסטן.
ב-11 במרץ 2022, היא הוציאה את הסינגל "Hardcore".
השיר הגיע בשיאו למקום השמיני במצעד ה-Heatseeker של סוורייטופליסטן.
ב-3 ביוני 2022, היא הוציאה את אלבום האולפן הרביעי שלה, Hard.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-58 בסוורייטופליסטן.
מאז ינואר 2020, היא מנהלת זוגיות עם סאנה סיקבורן אריקסו.
בסטורי שהועלה ב-1 ביוני 2022 לאינסטגרם בחשבונה של טובה סטריקה, היא יצאה מהארון כפאנסקסואלית.
טובה רוזן (בעבר: רוזן-מוקד או מוקד; נולדה: 1943) היא פרופסור אמריטה ישראלית המתמחה בשירת ספרד, ששימשה כפרופסור מן המניין וכראש החוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב וכפרופסור מן המניין במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון.
נולדה ב-19 בדצמבר 1943 בירושלים ושירתה בצה"ל כמורה חיילת.
למדה תואר ראשון בספרות עברית ופילוסופיה כללית באוניברסיטת תל אביב וכתבה את הדוקטורט שלה באוניברסיטת אוקספורד על שירת האזור העברית בימי הביניים אצל שמואל מיקלוש שטרן, ולאחר מותו אצל ישראל לוין.
עבודת הדוקטורט שלה עוסקת בשירי האזור של יהודה הלוי.
שימשה כראש החוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב וכיועצת נשיא האוניברסיטה לקידום נשים.
שימשה כפרופסור אורח באוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת ברקלי.
שימשה כעמית מחקר באוניברסיטת פנסילבניה, וכפרופסור מן המניין במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
רוזן כתבה מספר רשימות בנושאי ספרות בעיתונים שונים במהלך השנים.
בשנת 2012 יצא לאור ספר "אות לטובה", מחקרים המוגשים לפרופ' טובה רוזן.
נישאה לגבריאל מוקד בשנות ה-70, לאחר מכן השניים התגרשו.
לשניים שני ילדים - אורן ויונתן.
תחום מחקרה של רוזן הוא שירת ימי הביניים של יהדות ספרד, ובפרט שירת החול שבה.
מחקריה עוסקים הן בהיבטים תבניתים וצורניים של שירת ספרד, הן בתכנים המייחדים שירה זו, והיא עוסקת גם בניתוח ספרותי שלה.
רבים מחוקריה הראשונים של שירת ספרד התמקדו בהיבטים פילולוגיים ובאיסוף השירים, ועל כן יש ייחודיות במחקריה, החוקרים את השירים גם מן ההיבט הספרותי והביקורתי.
בספרה "ציד הצבייה" עסקה בחקר היבטים מגדריים בשירת ספרד.
ספר זה של רוזן הוא דוגמה לקריאה ביקורתית ומודרנית, שמבקרת את השירה, ו"מחלצת" ממנה פרטים בנוגע לחיים שהתרחשו בסביבה שבה נכתבה השירה.
כלומר, היא משתמשת בשירים מתקופת תור הזהב על מנת ללמד על הקהילה שבתוכה הם נכתבו - הקהילה היהודית שחיה בספרד במימי הביניים.
היא בוחנת את המגדר כפי שהוא משתקף בספרות, שהייתה נחלתם של גברים בלבד, כקוראים וככותבים.
המשוררים בתקופה זו ראו בנשים גופניות וטומאה ולכן יצרו בשיריהם נשים אהובות, בלתי מושגות ומושלמות לצד נשים דמוניות בלבד.
היא רואה בשירה כ"מכשיר חברתי" שכלל אסטרטגיות שמטרתן הייתה להרחיק את הנשים, להשתיק אותן, להחפיץ אותן ו"לאלף" אותן להיות הדמות הנשית הנכונה.
רוזן חתרה בספר זה להבין את המשמעויות המגדריות הנסתרות שעולות מהיצירות שנכתבו באותה התקופה - מעמד האישה, הומוסקסואליות, מיניות, גבריות ונשיות וכדומה.
אבנר הולצמן, טובה רוזן, מחקרים בספרות העברית בימי הביניים ובתקופת : מוגשים לפרופ' יונה דוד, אוניברסיטת תל אביב, 2002.
האיש עם הגיטרה הכחולה ושירים אחרים, מאת ואלאס סטיבנס, תרגום, הערות ואחרית דבר: טובה רוזן, הוצאת אפיק, 2021
טוֹבֶה אירמָה מרְגיט דיטלֶבסֵן (בדנית: Tove Ditlevsen; 14 בדצמבר 1917 – 7 במרץ 1976) הייתה משוררת וסופרת דנית.
היא פרסמה יצירות במגוון סוגות, והייתה לאחת הסופרות המוכרות ביותר בדנמרק עוד בימי חייה.
טובה דיטלבסן נולדה בקופנהגן וגדלה בשכונת הפועלים וסטרברו.
יצירותיה נסבו בעיקר סביב חוויות ילדותה.
דיטלבסן נישאה והתגרשה ארבע פעמים.
בחייה דיטלבסן פרסמה 29 ספרים ובהם סיפורים קצרים, רומנים, שירה וממוארים.
זהות נשית, זיכרון ואובדן הילדות – הם נושאים מרכזיים בעבודתה.
היא החלה לכתוב שירים בגיל עשר, וקובץ השירה הראשון שלה ראה אור בתחילת שנות העשרים לחייה.
ב-1947 היא חוותה הצלחה עם פרסום אוסף השירה שלה Blinkende Lygter ("אורות מהבהבים").
תאגיד השידור הדני הזמין ממנה רומן, Vi har kun hinanden ("יש לנו רק אחד את השני"), שיצא לאור ב־1954 ושודר כתסכית רדיו.
בנוסף חיברה דיטלבסן טור בשבועון Familie Journalen, בו השיבה למכתבים מקוראיה.
שלושה מספריה, Barndom (ילדות), Ungdom (נערות) ו־Gift (משמעות השם רעל וגם נישואין), שפורסמו בין השנים 1971–1967, אוגדו לכדי אוטוביוגרפיה.
הספרים תורגמו מדנית לעברית על ידי דנה כספי תחת השמות "ילדות", "נערות" ו"תלות" ופורסמו בכרך אחד תחת השם "טרילוגיית קופנהגן" בהוצאת עם עובד בשנת 2023.
בעת שעברה הפלה אצל רופא קיבלה דיטלבסן זריקת פטידין, חומר משכך כאבים, אשר הובילה להתמכרות לסמים בה נאבקה במשך שנים.
נושא זה מופיע ברומנים המאוחרים שלה.
ב־1976 היא מתה בהתאבדות ממנת יתר של כדורי שינה.
דיטלבסן זכתה בפרסים רבים על עבודותיה.
ב־2014 יצירתה הוכנסה לקאנון הספרותי של בתי ספר יסודיים בדנמרק.
הסרט הדני הפופולרי Flickering Lights משנת 2000 נקרא על שם השיר "Blinkende Lygter" (אורות מהבהבים), מתוך אוסף שירים בעל אותו שם שכתבה דיטלבסן.
הרומן שלה Barndommens gade (רחוב הילדוּת) עובד לסרט בשנות ה-80. הזמרת הדנית אן לינט הוציאה אלבום עם שירים שכתבה דיטלבסן.
המוזיקה מהאלבום שימשה גם בסרט Barndommens gade.
טובה קוצ'ינסקי-רובין (29 בנובמבר 1907 – 11 בינואר 1989) הייתה אשת ציבור ופעילה מרכזית בזרם הציונות הדתית.
מקימת הכשרת נשים צעירות דתיות "קיבוץ למטרה" (1933-1934), וממייסדות ארגון הפועלות של הפועל המזרחי (1935).
קוצ'ינסקי הייתה מועמדת לכנסת הראשונה (האספה המכוננת) ברשימת הפועלת והאישה הדתית (1949).
המשיכה בפעילות ציבורית בתנועה כל חייה.
טובה קוצ'ינסקי לבית רובין נולדה ב-29 בנובמבר 1907 בעיירה רמברטוב ליד ורשה בפולין.
בת שנייה להוריה שמואל רובין הכהן וטילה לבית סטארושוויצקי.
בבית הציוני למדה עברית ממורה פרטי, וכשבגרה נשלחה לגימנסיה יהודית למסחר "לנדאו" בוורשה.
בגיל 17 הצטרפה לעסק המשפחתי של אספקת מזון וציוד לבסיס הצבא הפולני בעיירה.
עם פתיחת סניף בנק של הג'וינט בעיירה, עבדה בו כפקידה, ובכך עזרה ליהודי העיירה בקבלת אשראי לעסקיהם ובתכתובות בירוקרטיות עם השלטונות הפולנים.
קוצ'ינסקי הצטרפה לשומר הדתי (שהיה אחת מהתנועות הציוניות בעיירה) והדריכה בתנועה.
היא נבחרה לייצג את התנועה בוועידה של המזרחי ב-1933 בווילוצ'קה בפולין והייתה מהנשים הבודדות שהשתתפו בוועידה.
היא התקוממה נגד מקומן הזניח של הנשים בתנועת המזרחי.
החזון של תנועת ברוריה לפיתוח אישה דתית פעלתנית ויוזמת המודעת ליכולותיה, התאים לאישיותה ולהשקפת עולמה, ועל כן הצטרפה ב-1933 לסניף ברוריה שהוקם בעיירה או כבר בגיל 14.
כציונית דתית שאפה להגשים את חלום העליה לארץ ישראל, אולם היה עליה להתגבר על מכשולים רבים.
המנדט הבריטי בתקופת הספר הלבן הנפיק מספר מצומצם של סרטיפיקטים שחולקו לפי מפתח מפלגתי.
תנועת המזרחי החליטה להעניק את הסרטיפיקטים שברשותה בעיקר לגברים תוך הנחה שהם יתאימו לעבודה החקלאית בארץ, נשים יכלו לעלות לארץ בנישואין פיקטיביים.
אביה של קוצ'ינסקי שהיה כהן, התנגד לפתרון זה וראה בו נישואין לכל דבר, שביטולם יהפוך אותה לגרושה האסורה לכהן.
היא טענה שכדי להמשיך את הציונות הדתית חייבים גם נשים דתיות שיוכלו לבנות בתים דתיים ציוניים ולכן צריך לתת סרטיפיקטים גם לנשים דתיות.
כדי לזכות בסרטיפיקטים לנשים בתנועת המזרחי היא יזמה את הקמת קיבוץ למטרה, קיבוץ תופרות, שישמש כהכשרה עירונית לקראת עליה לארץ.
הקיבוץ פעל כהכשרה אך לא הוכר על ידי המשרד הארץ ישראלי שהכיר אך ורק בהכשרות חקלאיות.
כדי להשיג הכרה היא יזמה מסיבת עיתונאים שהשתתפו בה עיתונאים ציוניים מהעיתונים היהודיים המובילים בוורשה: "היינט" ו"דער מאמענט".
קוצ'ינסקי עלתה לארץ ישראל במרץ 1934 עם בנות קיבוץ למטרה על סיפון האוניה "פולוניה" שיצאה מנמל קונסטנצה ברומניה.
הקיבוץ המשיך להתקיים בתל אביב כקואופרטיב תופרות.
מכיוון שהקיבוץ הוכיח לשלטונות המנדט שהוא מקיים את עצמו כלכלית, בנות הקיבוץ הורשו להביא את בני משפחותיהן ארצה ובכך הצילו רבים לפני השואה.
בינואר 1935 הקימה יחד עם טובה סנהדראי ומרים אליאש וחברות נוספות את ארגון הפועלות של הפועל המזרחי.
הארגון דאג לכשרות, לעלית נשים וקליטתן, לתעסוקת נשים וחינוך דתי מהגיל הרך ועד בגרות ופיתוח רווחה ופנימיות דתיות לילדים.
במסגרת זו הקימה ב-1941 את הגן הדתי הראשון של ארגון הפועלות של הפועל המזרחי/נשות תורה ועבודה בכפר סבא.
לקראת הבחירות לאספה המכוננת ב-1949 התאחדו כל המפלגות הדתיות לחזית דתית מאוחדת, ובשל דרישת נציגי אגודת ישראל נקבע שרשימתם לא תכלול נשים.
לאור זאת כמה ממנהיגות הפועל המזרחי התמרדו והקימו מפלגת נשים דתית.
טובה הייתה מועמדת ברשימת הפועלת והאישה הדתית אך הרשימה קיבלה 0.7 אחוזים מהקולות שכמעט הספיקו למושב.
מהלך זה משפיע עד היום על ההתארגנות הפוליטית של הציונות הדתית, שלא הולכת לבחירות ברשימה אחת עם החרדים ומשלבת נשים כמועמדות לכנסת.
ב-1959 התאחדו ארגון הפועלות של הפועל המזרחי עם ארגון אומן בשם "תנועת האישה הדתית לאומית" ששינתה את שמה ב-1977 ל"אמונה".
ב-1986 קיבלה טובה קוצ'ינסקי את התואר יקירת אמונה למייסדות התנועה.
טובה קוצ'ינסקי נפטרה ב-ו' בשבט תשמ"ט, 11 בינואר 1989 ונקברה בבית העלמין נורדאו בכפר סבא.
תערוכת קבע "נשים מאירות" בבית העדות בניר גלים.
מועדון "רוח טובה" במכללת אמונה בירושלים נקרא על שמה.
תערוכה במוזאון פראגה בורשה "נשות הגדה המזרחית" המציג 9 נשים מעוררות השראה.
טובה גנזל (נולדה בי"ז בתשרי ה'תשל"ה, 3 באוקטובר 1974) היא פרופסור חבר בחוג הרב תחומי למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן.
גנזל מייסדת תוכנית "כרמים" לסטודנטים מצטיינים ובראש בית הספר ללימודי יסוד ביהדות של האוניברסיטה.
טובה גנזל למדה בבית הספר היסודי חורב ובאולפנת חורב בירושלים.
היא סיימה תואר ראשון בלימודי תנ"ך ובפילוסופיה כללית.
בשנת 1998 סיימה תואר שני במסלול ישיר בתנ"ך, וב-2005 השלימה תואר שלישי במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן, בהנחיית פרופסור רימון כשר.
היא בוגרת המחזור הראשון להכשרת יועצות הלכה, וקיבלה תעודת הסמכה כיועצת הלכה בסיום לימודיה, בשנת 1999. עם קבלת ההסמכה החלה לשמש ככתובת לפניות בנושאי טהרת המשפחה תוך התייעצות עם פוסקי הלכה.
בשנים 2013–2019 עמדה בראש המדרשה באוניברסיטת בר-אילן.
בהובלתה עברה תוכנית הלימודים של המדרשה שינויים תוכניים וחזותיים.
בשנת 2012–2013 הייתה עמיתת קרן תקווה בתוכנית למנהיגות צעירה בניו יורק.
בשנת 2023 מונתה לעמוד בראש בית הספר ללימודי יסוד ביהדות באוניברסיטת בר-אילן.
קודמה בתפקיד היה פרופסור איל רגב.
גנזל מפרסמת בקביעות מאמרים בתנ"ך בבמות שונות, וכן מאמרים הלכתיים והשקפתיים בכתבי העת "תחומין", "אסיא" ו"צהר".
מפרסמת מעת לעת חידושים בענייני השעה בעיתונות.
גנזל מתמחה בחקר ספרות הנבואה בתקופת האימפריה הבבלית החדשה והאימפריה הפרסית האחמנית, בהקשר המסופוטמי שלהן.
עבודת הדוקטורט שלה עסקה בבחינת מקורותיו של ספר יחזקאל, עם דגש על תפישת הקדושה שעולה מתוך נבואותיו.
גנזל כתבה את הפירוש המילולי לספר יחזקאל במהדורה השנייה והמתוקנת של The Jewish Study Bible בשנת 2014, ובמהדורה השלישית של Harper Collins Study Bible.
מתוך מאמציה להנגיש את ספר יחזקאל לקהל הרחב, כתבה גנזל בהוצאת תבונות ספר ללימוד עצמאי של ספר יחזקאל, כמו גם העבירה סדרות שיעורים רבות במסגרת בית אבי חי, מכללת הרצוג, ופורומים נוספים.
גנזל כתבה רבות על ההקשר ההיסטורי שבו פעלו מקדשים יהודיים בשלהי תקופת המקרא ובעיקר בחזון המקדש של יחזקאל (פרקים מ'-מח').
ספרה מציע כי יש להבין את חזון המקדש בנבואת יחזקאל על רקע מקדשים בבליים כמו המקדש הבבלי אזידה בבורסיפה.
בימים אלה עוסקת גנזל במחקר על קהילת המקדש בתקופת ספרי עזרא ונחמיה.
גנזל הייתה האישה הראשונה שפורסמו מאמרים הלכתיים שכתבה בכתבי העת תחומין, אסיא, וצהר.
בעת שעמדה בראש המדרשה בבר-אילן, גנזל יזמה וערכה את כתב העת 'דרישה' ובכך פעלה למען שילובן של נשים ככותבות בכתבי עת תורנים.
גנזל רואה בכתיבה נשית מפורומים אורתודוקסיים שליחות, ופועלת רבות לקידום כתיבה כזו.
בשנת 2017 יצא לאור הספר "בעיני אלוהים ואדם: האדם המאמין ומחקר המקרא", בעריכתה של גנזל ואחרים.
הספר מציג גישה שעוסקת במפגש בין עולם האמונה לבין מחקר המקרא, ומדגיש את האפשרות לשילוב בין הגישה המסורתית לתנ"ך כ"תורה מן השמים" לבין הגישה המדעית-ביקורתית.
אחד החידושים המרכזיים של הספר הוא בחלקו הראשון, שבו מוצג אוסף מקורות מקיף מימי חז"ל ועד ימינו.
מקורות אלה מעידים על כך שחכמים דתיים לאורך הדורות התמודדו עם סוגיות כמו ביקורת הנוסח, שאלות היסטוריות, וסתירות מוסריות ותאולוגיות – סוגיות שמחקר המקרא הביקורתי עוסק בהן כיום.
הספר מאפשר התמודדות פתוחה יותר עם הטקסט המקראי מבלי לוותר על האמונה הדתית בכך שהוא מציע בסיס לגישה המשלבת אמונה עם מחקר ביקורתי.
טובה גנזל נשואה לד"ר חזי גנזל - המטולוג ומנהל אשפוז יום המטולוגי בבית החולים שערי צדק בירושלים.
הזוג מתגורר בירושלים, ולהם שבעה ילדים.
נבואת הצופה - בין חורבן לתקומה: עיונים בנבואת יחזקאל, אלון שבות: מכללת הרצוג - תבונות, 2012
Ezekiel: From Destructio to Restoration, ירושלים: מגיד, 2020 (מהדורה מורחבת באנגלית של הספר בעברית)
בעיני אלוהים ואדם: האדם המאמין ומחקר המקרא, עורכים: יהודה ברנדס, טובה גנזל וחיותה דויטש, ירושלים: בית מורשה, 2015
טובה מגונה הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 1994 בבימויו של דונלד פטרי, בכיכובם של הארלי ג'יין קוזאק, אליזבת מקגאוורן, בראד פיט,קן וול וביל פולמן.
העלילה מתמקדת באמילי, אישה נשואה שסקרנית לדעת איך היה נראה חייה אילו יצאה עם החבר לשעבר שלה מהתיכון.
היא מבקשת מחברתה הטובה, סופיה, לצאת איתו כדי לגלות איך זה היה.
מהר מאוד הבקשה הפשוטה הופכת לסיטואציה מסובכת, כשנוצרים משולשי אהבה והתרחשויות בלתי צפויות.
אמילי (הארלי ג'יין קוזאק) היא אישה נשואה שחייה נראים יציבים, אך היא לא מצליחה להפסיק לחשוב על החבר לשעבר שלה, טום (בראד פיט).
מתוך סקרנות, היא מבקשת מחברתה הטובה סופיה (אליזבת מקגוורן) לצאת איתו במקום כדי לדעת איך החיים יכלו להיות אם הייתה ממשיכה איתו.
אולם, הדברים מסתבכים כשהקשר בין סופיה לטום מתהדק, ומשולש אהבה נוצר בין כל הצדדים.
הארלי ג'יין קוזאק בתפקיד אמילי
טובה מגונה קיבל ביקורות מעורבות.
המבקרים שיבחו את ההומור וההופעות של השחקנים, אך מצאו שהעלילה מעט צפויה.
הסרט זכה לאהדת הקהל בזכות האווירה הקלילה והכימיה בין השחקנים.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 33% על סמך מספר ביקורות מצומצם, וב-Metacritic הוא קיבל ציון של 51.
טרי סו "טובה" פלדשו היא שחקנית, זמרת ומחזאית אמריקאית-יהודייה.
הייתה מועמדת לארבעה פרסי טוני ולשני פרסי אמי.
פלדשו נולדה במנהטן, ניו יורק למשפחה יהודית וגדלה בעיירה סקרסדייל.
היא בוגרת שרה לורנס קולג' ולמדה משחק בסטודיו אייץ' בי,
היא החלה את עבודתה בברודוויי במחזמר "Cyrano", היא שיחקה את ינטל במחזה "ינטל" מאת יצחק בשביס-זינגר, אחרי כן היא גם שיחקה במחזה "Golda's Balcony" העוסק בגולדה מאיר.
ב-1973 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסרט "Scream, Pretty Peggy", ב-1976 שיחקה במספר פרקים של אופרת הסבון "Ryan's Hope", ב-1977 גילמה את קתרין הפבורן בסרט טלוויזיה ביוגרפי אודות הווארד יוז, היא גילמה את תפקיד הלנה סלומובה במיני סדרה שואה: סיפורה של משפחת וייס.
ב-1978 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "Nunzio", ב-2001 שיחקה תפקיד קטן בסרט המאמין, ב-2006 שיחקה בקומדייה אני והמזל שלי וגם בסרט ירושלים, ירושלים, ב-2007 שיחקה בסרט חיי אהבה המבוסס על ספר מאת צרויה שלו.
ב-2022 הופיעה בסרט "ימים של תום" בבימויו של ג'יימס גריי.
טובה פרידמן (שם לידה: טולה גרוסמן; נולדה ב-7 בספטמבר 1938) היא מטפלת יהודייה-אמריקאית, עובדת סוציאלית, סופרת ואקדמאית שנולדה בפולין.
היא ניצולת שואה שנשלחה למחנה אושוויץ.
פרידמן לימדה באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר מכן שימשה כמנהלת השירות למשפחה היהודית במחוזות סומרסט ווורן.
פרידמן נולדה ב-7 בספטמבר 1938 בגדיניה, פולין, בקרבת גדנסק.
משפחתה של פרידמן עברה מטומשוב מזובייצקי, פולין, וחזרה לשם מיד עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
חמשת אלפים יהודים נאלצו לחיות בגטו שהורכב משישה בניינים בני ארבע קומות בתנאים נוראיים.
אוכלוסיית הגטו הצטמצמה עם הזמן בשל רעב, יריות וגירושים.
משפחתה הועברה מאוחר יותר לסטראכוביצה, שם הוריה עבדו במפעל תחמושת.
כאשר החלו לגרש ילדים מהאזור, אביה של פרידמן הסתיר אותה בחלל שניתן לזחול בו מעל תקרת ביתם.
למרות זאת, כשהייתה בת חמש, אביה גורש למחנה הריכוז דכאו והיא ואמה למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
לאחר שהגיעה ביום ראשון ביוני 1944, פרידמן לא נרצחה עם הגעתה, אך ראשה גולח והיא קועקעה במספר על ידה.
היא הוחזקה ב"קינדרלגר" (מחנה הילדים) והצליחה לשרוד רעב ואת תא הגזים ב-7 באוקטובר, היום היחיד שבו מנגנוני התא לא פעלו בשל פצצה שהטמינו אסירים בתא.
היא ניצלה גם מאחת המשרפות מכיוון שמספרה המקועקע לא היה ברשימות של הקצינים הנאצים שהפעילו את התא.
כאשר הנאצים עזבו את המחנה בינואר 1945 ועמדו להכריח את השורדים הנותרים לצאת לצעדת המוות, היא ואמה הסתתרו בין הגופות במרפאה ושוחררו על ידי הצבא האדום ב-27 בינואר 1945. חיילים סובייטים צילמו אותה כשהיא מציגה את הקעקוע שלה, שלימים יהפוך לתמונה איקונית של המלחמה.
חיילים סובייטים צילמו אותה מציגה את הקעקוע שלה, תמונה שהפכה לאחת מהתמונות האיקוניות של המלחמה.
היא ואמה חזרו לפולין, שם גילו שביתם נהרס ורוב משפחתם המורחבת נרצחה.
אביה בסופו של דבר חזר מדכאו והם נשארו יחד בפולין למשך מספר שנים.
פרידמן ומשפחתה החליטו להגר לארצות הברית בשנת 1950. היא קיבלה תואר ראשון בפסיכולוגיה מברוקלין קולג', תואר שני בספרות שחורה מסיטי קולג' של ניו יורק, ותואר שני בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת ראטגרס.
היא המשיכה ללמד באוניברסיטה העברית בירושלים והפכה למנהלת השירות למשפחה היהודית במחוזות סומרסט ווורן, שם עבדה כמטפלת במשך למעלה מ-20 שנה.
במהלך תקופה זו, היא התחתנה וילדה ארבעה ילדים.
סיפור חייה של פרידמן נכתב בספר "קינדרלגר" משנת 1998 ונכדה פתח עבורה חשבון בטיקטוק שם היא מפרסמת סרטונים על חוויותיה באושוויץ ועונה לשאלות מילדים.
בשנת 2022, היא פרסמה את ספר הזיכרונות "בת אושוויץ: סיפור החוסן, ההישרדות והתקווה שלי" אותו כתבה עם העיתונאי מלקולם בראבנט.
פרידמן זכתה לכבוד על ידי ארגון הנשים היהודי לדור ודור ב-11 באפריל 2016.
טובה בן-דב (הדני)(24 בדצמבר 1937 – 17 באוקטובר 2025) הייתה פעילה ואשת ציבור ישראלית.
לשעבר יושבת ראש ויצו, ארגון הנשים הציוני הגדול בעולם.
הייתה נשיאת כבוד לכל החיים של ויצו.
מ-2012 עד 2016 כיהנה כנשיאת ההנהלה העולמית של ויצו.
נולדה בישראל, בתם של יעקב ואסתר גולדמן.
מלבד תפקידיה בויצו, הייתה סגנית נשיאת הקונגרס היהודי העולמי, חברת דירקטוריון בסוכנות היהודית לארץ ישראל, וחברת דירקטוריון בברית הנשים הבין-לאומית.
בתה תמר לזרוס שימשה נשיאת ויצו בדרום אפריקה.
טוביאס וינסנט "טובי" מגווייר הוא שחקן ומפיק קולנוע אמריקאי.
נודע בזכות גילומו של פיטר פארקר / ספיידרמן בשלושת סרטי "ספיידרמן", ומתפקידו כניק קרוויי בסרטו של באז לורמן "גטסבי הגדול".
מגווייר נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה שבארצות הברית.
אביו וינסנט מגווייר, היה פועל בניין ושף.
אמו וונדי (לבית בראון), היא מזכירה שעשתה הסבה לתסריטאות והפקה.
הוריו נישאו כשהיו בני 18 ו-20 וזאת לאחר היוולדו של טובי.
כשהיה בן שנתיים התגרשו הוריו וטובי הצעיר נאלץ לבלות את מרבית שנות הילדות שלו כשהוא עובר מעיר לעיר ונודד בין בתי הוריו לבין בתי בני משפחה אחרים.
בילדותו רצה מגווייר להיות שף ולשם כך נרשם לשיעורי כלכלת בית.
אמו, שלא אהבה את הרעיון של בנה, הציעה לו 100 דולר בתמורה לכך שילך ללמוד דרמה וינטוש את הטבחות.
תקופת הנדודים שעבר מגווייר בשנים הללו השפיעה על מצב הרוח שלו ולבסוף לאחר שנים של מעבר בין בתי ספר, החליט מגווייר לנשור מלימודיו ולהקדיש את כל זמנו לפיתוח קריירת המשחק שלו.
בשנת 2000 הוא החליט לעשות את מבחני הבגרות האמריקאים (GED) בכך לסיים באופן רשמי את לימודיו לקראת השגת תעודת הגמר, דבר שלא הצליח לעשות לאורך כל תקופת התיכון שלו בנוסף ב-2020 הוא אמר בצורה רשמית שהוא חושב שאלון קליינברג הוא אחיו האמיתי.
הופעתו הראשונה של מגווייר בקולנוע הייתה בשנת 1989 בסרט "The Wizard", בו גילם את דמותו של לוקאס ברטון, אחד משלושה ילדים המתחרים ביניהם בתחרות ללא גבולות של משחקי וידאו.
בתחילת שנות ה-90 המשיך מגווייר לשחק ולגלם דמויות של ילדים כשלרוב שיחק דמויות הקטנות מגילו האמיתי.
עד סוף שנת 2002 עוד גילם ילדים ונערים על אף שכבר היה באמצע שנות ה-20 לחייו.
הוא שיחק במספר קומדיות, סרטי טלוויזיה וקולנוע לצד כוכבים גדולים כמו צ'אק נוריס, רוזאן בר וטרייסי אולמן.
לבסוף הוא לוהק לתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה של רשת פוקס "סקוט הגדול" שבוטלה וירדה מהמסך חמישה שבועות לאחר מכן.
במרבית מבחני הבד שעשה, מצא את עצמו מתמודד על תפקידים מול לאונרדו דיקפריו.
הם התיידדו והחליטו, באופן לא רשמי, כי כל אחד ישאף לעזור לשני בפיתוח קריירת המשחק שלו.
דבר זה בא לידי ביטוי בסדרת הטלוויזיה "הורות" משנות ה-90, אליה שניהם נבחנו לתפקיד הראשי כשלבסוף דיקפריו הוא זה שזכה, אך מאוחר יותר גילם גם מגווייר מספר תפקידי אורח בסדרה הודות להמלצתו של דיקפריו.
גם בסרטו של רוברט דה נירו משנת 1993 "כך הייתי", דיקפריו קיבל את תפקיד הדמות "טובי" ומגווייר גילם את אחד מחבריו.
עד לאמצע שנות ה-90 המשיך מגווייר לקבל תפקידים ולשחק בטלוויזיה ובקולנוע אך נקלע לחיי ההוללות הפרועים של כמה מחבריו השחקנים.
בשנת 1995 הוא ביקש מהבמאי אלן מויאל לשחרר אותו מתפקידו בסרט "רקורד חזק", מויאל הסכים וכל הסצנות בהן הופיע מגווייר נחתכו בעריכה הסופית.
או אז ביקש מגווייר עזרה לבעיית השתיה שלו מעמותת אלכוהוליסטים אנונימיים, שם התפכח וחזר לעצמו.
כחלק מתהליך ההחלמה שלו מאלכוהול והלימוד העצמי לשלוט בדחפים וביצרים, שינה מגווייר בצורה קיצונית את הדרך בה רצה לקדם את קריירת המשחק שלו, בעיקר בתפקידים בהם הוא לא התחרה מול דיקפריו.
השינוי הניב הצלחה רבה כשנבחר לגלם את דמותו של פול הוד בסרטו של אנג לי "סופת קרח" משנת 1997. מאז המשיך מגווייר לשחק במספר רב של סרטים כמו: "פלזנטוויל", "תקנות בית השיכר" ו"נערי הפלא".
כמו כן הוא נבחר לדבב את הכלב לו בסרט הילדים המצליח "כלבים נגד חתולים" משנת 2001.
בשנת 2002 קיבל מגווייר את תפקידו של פיטר פרקר בסרט "ספיידרמן" אותו ביים סם ריימי בהתבסס על סדרת הקומיקס המצליחה של מארוול קומיקס.
הסרט זכה להצלחה רבה והופקו לו שני סרטי המשך בהשתתפותו של מגווייר - "ספיידרמן 2" ו"ספיידרמן 3", אשר יצאו ב-2004 וב-2007, בהתאמה.
על אף ההצלחה של הטרילוגיה והאפשרויות שהועלו עבור סרט רביעי, מגווייר לא המשיך לשחק את הדמות ואת התפקיד של ספיידרמן בסדרת הסרטים הבאה "ספיידרמן המופלא" שיחק אנדרו גארפילד כאתחול של סדרת הסרטים.
בשנת 2021 שב לגלם את דמותו של ספיידרמן בסרט "ספיידרמן: אין דרך הביתה", בו הופיעה דמותו של מגווייר כפיטר פארקר מטרילוגיית סרטי ספיידרמן של סם ריימי.
בשנת 2003 ביסס מגווייר את מעמדו כידוען כשנבחר לגלם את דמותו של רוכב הסוסים ג'ון מ.
"רד" פולארד בסרט עטור השבחים "סיביסקיט" המספר את סיפורו של סוס המרוצים המפורסם.
ב-2006 גילם מגווייר לראשונה את תפקיד הרשע כשנכנס לדמותו של רב"ט פטריק טולי בסרטו של סטיבן סודרברג "הגרמני הטוב" המבוסס של ספרו של ג'וזף קנון.
נוסף על מגווייר משחקים בסרט גם ג'ורג' קלוני וקייט בלאנשט.
מלבד היותו שחקן, תיפקד מגווייר גם כמפיק בפועל בחלק מהסרטים דוגמת "השעה ה-25" ו"סיביסקיט - אגדה אמריקאית".
בשנת 2009 שיחק במותחן הפסיכולוגי "אחים" של הבמאי ג'ים שרידן, הסרט אשר עלילתו מתרחשת במלחמת אפגניסטן, הוא רימייק לסרט הדני Brødre משנת 2004 מאת הבמאית סוסנה בייר.
מגווייר קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
בשנת 2013 שיחק בסרטו של באז לורמן "גטסבי הגדול".
בשנת 2014 שיחק במיני-סדרה הקומית "אוצרות בבל" לצד ויל פרל, קריסטן ויג, ג'סיקה אלבה ועוד.
למיני-סדרה הופקו שישה פרקים ששודרו ברשת IFC, אשר נמצאת בבעלות AMC.
באותה שנה גילם בסרט "שובר את הכלים" את בובי פישר, אלוף העולם בשחמט לשעבר.
בשנת 2003 החל לצאת עם מעצבת התכשיטים האמריקאית-יהודייה ג'ניפר מאייר, בתו של המנכ"ל הקודם של אולפני יוניברסל רון מאייר.
השניים התארסו באפריל 2006 ונישאו ב-3 בספטמבר 2007 בהוואי.
בשנת 2016 השניים נפרדו לאחר 13 שנות זוגיות, ובשנת 2020 הגישה מאייר בקשה לגירושין שנכנסו לתוקף ב-2021.
מגווייר היה צמחוני מגיל 18, ובשנת 2009 הפך לטבעוני.
הוא ידוע כחובב משחקי פוקר וכדורסל.
במרץ 2012, מגווייר ביקר בישראל והוא הגיע עם אשתו לשעבר מאייר וילדיהם, בשביל בר המצווה של קרובי משפחתה של אשתו, ואף ביקרו בכותל.
לאחר מכן, מגווייר ביקר במרכז הפיתוח של אפליקציית הסלולר הישראלית mobli שבה נכנס כשותף.
סקוט מלרודתפקיד ראשי; 13 פרקים1994ווקרדיוני פרסונספרק: "The Prodigal Son"Spoils of Warמרטיןסרט טלוויזיה של ABCA Child's Cry for Helpפיטר ליבליסרט טלוויזיה של NBC1996Seduced by Madnessצ'אקסרט טלוויזיה של NBCטרייסי אולמן נאבקת ב...סוניפרק: "Family"2014אוצרות בבלדבון6 פרקים; גם מפיק2023אקסטרפולציות (אנ')ניקפרק: "2068: The Going Away Party"
+שנהסרטבמאיהערות2002השעה ה-25ספייק לימפיק ראשי2010בכוח הקאנטרישאנה פסט2011רודף צדקרוג'ר דונלדסון2012רוק לנצחאדם שנקמן2014אנשים טוביםהנריק רובן גנץ2015האיש האחרוןקרייג צובל2016הגל החמישיג'יי בלייקמן2019בריטני רצה מרתוןפול דאונס קולייצוGet Duked!ניניאן דוףהמיטב של האויביםרובין ביסל2021The Violent Heartכרם סאנגהסתם אחדאיליה נאישולרמפיק בפועל
טוֹבְטוֹב הגמד (ספרדית: David el Gnomo) היא סדרת טלוויזיה מונפשת ספרדית המבוססת על ספר הילדים הפופולרי "חייהם ופועלם של הגמדים" (Leven en werken van de Kabouter) מאת הסופרים ההולנדים ויל הויגן וריאן פורטולייאט.
הסדרה הופקה על ידי אולפן האנימציה הספרדי BRB Internacional ושודרה במקור בספרד בשנת 1985. לאורך השנים הסדרה דובבה למספר שפות, כולל לעברית, ושודרה במדינות שונות, כולל בישראל בה היא שודרה לראשונה ב-1986 בטלוויזיה החינוכית.
המלחין הספרדי חוויאר לוסדה קלבו הלחין את שיר הפתיחה ("Soy un Gnomo"), ובגרסה האינסטרומנטלית של השיר אותה הוא יצר נעשה גם שימוש בגרסה העברית של שיר הפתיחה.
עלילת הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיו של גמד היער טובטוב אשר חי יחד עם אשתו, טוטי, במחילה תת-קרקעית מתחת לעץ בלב יער גדול.
טובטוב הוא רופא מיומן המתמחה ברפואה וטרינרית.
הוא נוהג להשתמש בידע הרב שצבר ובתרופות שהוא מפיק מצמחי מרפא על מנת לטפל בבעלי חיים ובגמדים אחרים במצוקה.
בכל פרק טובטוב וחיות היער מתמודדים עם אתגרים שונים, הנגרמים לרוב על ידי הטרולים הטיפשים והזדוניים, אויביהם המושבעים של הגמדים.
אף על פי כן טובטוב וחבריו מצליחים תמיד להערים על הטרולים.
מסרים מרכזיים בסדרה כללו את החשיבות של חיים בהרמוניה עם הטבע, הגנה על חיות בר, והחשיבות של פתרון קונפליקטים בדרכי שלום, בדומה לרעיון המובע בספר עליו הסדרה התבססה.
טובטוב (David) - הגיבור הראשי.
טובטוב הוא גמד יער בן 399 שנים שמתנשא לגובה של 15 סנטימטרים, בעל זקן לבן וכובע אדום בצורת חרוט.
טובטוב הוא חכם, אדיב ובעל ידע רב ברפואה וטרינרית.
טובטוב מקדיש את חייו על מנת לטפל בחיות ובגמדים האחרים ביער.
טובטוב נוהג להשתמש בחברו זריזי השועל על מנת להגיע במהירות לכל מקום ברחבי היער.
את הנסיעות הארוכות יותר טובטוב נוהג לבצע על גבי ציפורים ואווזים.
טוטי (Lisa) - אשתו המסורה והאכפתית של טובטוב.
טוטי אחראית על עבודות הבית, אך לעיתים רבות מצטרפת לטובטוב ועוזרת לו בהגשת העזרה הרפואית.
זריזי השועל (Swift) - חברו הנאמן של טובטוב אשר חי ביער ומשמש כאמצעי התחבורה העיקרי של טובטוב.
הזריזות של זריזי השועל מאפשר לטובטוב להגיע במהירות ליעדים השונים במקרי חירום.
הטרולים (Los trolls) - הנבלים העיקריים בסדרה.
הטרולים הם ארבעה יצורים מכוערים, טיפשים, מסריחים ומגושמים אשר זוממים כל העת ללכוד את גמדי היער.
לטרולים יש כוחות על-טבעיים והם מסוגלים לבצע קסמים.
לטרולים ישנה חולשה בולטת: חשיפה ישירה לאור השמש הופכת אותם לאבן.