tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סביבה טובה להתבוננות בתופעה זו היא באגמים שנוצרו מפעילות געשית (דוגמת אגמי לוע) שבהם נמצאים בדרך כלל מעיינות חמים וגייזרים.
מערכות ההסעה באגמים אלה עובדות דרך מי אגם קרים שמחלחלים מטה דרך קרקעית האגם החדירה, מתערבבים עם מי תהום המחוממים על ידי מאגמה או על ידי חום שיורי, ועולים ויוצרים מעיינות חמים.
קיומם של תאי הסעה הידרותרמיים ומעיינות חמים או גייזרים בסביבות אלה תלוי לא רק בנוכחות גוף מים קר וחום גאותרמי, אלא תלוי מאוד בגבול ללא זרימה במפלס מי התהום.
הידרותרמיות מתייחסות גם להובלה ולמחזור של מים בתוך הקרום העמוק, באופן כללי מאזורי סלעים חמים לאזורים של סלעים קרירים יותר.
הסיבות להסעה זו יכולות להיות:
חום רדיואקטיבי שנוצר על ידי מסת סלעי גרניט שהתקררה
עומד הידראולי מרכסי הרים כדוגמת באוסטרליה.
ניקוז סלעים מותמרים, המשחרר מים
מחזור הידרותרמי, בפרט בקרום העמוק, הוא הגורם העיקרי להיווצרות מרבצי מינרלים, ותשתית, ברוב התאוריות, ליצירת עפרות.
בתחילת המאה העשרים פעלו גאולוגים שונים לסיווג מרבצי עפרות הידרותרמיים שלדעתם נוצרו מתמיסות מימיות שזרמו כלפי מעלה.
הגאולוג האמריקאי ממוצא שוודי ולדמר לינדגרן (Waldemar Lindgren, 1860–1939) פיתח סיווג המבוסס על ירידה בתנאי הטמפרטורה והלחץ של נוזל המשקע.
המונחים שלו: "היפותרמי", "מזותרמי", "אפיתרמי" ו"טלאותרמי", ביטאו ירידה בטמפרטורה והגדלת המרחק ממקור עמוק.
מחקרים אחרונים שומרים על התווית האפיתרמית בלבד, כך למשל הוא התיקון של ג'ון גילברט (John Guilbert) בספרו "The Geology of Ore Deposits" משנת 1985 של מערכת לינדגרן למשקעים הידרותרמיים.
בתעשייה, ניהול מחזור חיי המוצר (PLM) הוא תהליך של ניהול כל מחזור החיים של מוצר מתחילתו.
התהליך כולל פיתוח, תכנון וייצור, כמו גם תמיכה וביטול או גריטה של חלקים מהמוצר.
PLM משלבת אנשים, נתונים, תהליכים ומערכות עסקיות ומספקת עמוד שדרה של מידע על המוצר לחברות ולארגונים המורחבים שלהן.
ההשראה לתהליך העסקי המתפתח הידוע בשם PLM הגיעה מ-אמריקן מוטורס.
יצרנית הרכב האמריקאית חיפשה דרך בה תוכל להאיץ את תהליך הפיתוח של מוצריה על מנת להתחרות טוב יותר מול החברות הגדולות.
בשנת 1985בהיעדר התקציבים האדירים של ג'נרל מוטורס, פורד ומתחרות אחרות, אמריקן מוטורס שמה דגש במחקר ופיתוח על חיזוק מחזור חיי המוצר של מוצריה העיקריים (במיוחד ג'יפים).
לאחר שהציגה החברה את הג'יפ צ'ירוקי הקומפקטי שלה (XJ), החלה אמריקן מוטורס בפיתוח דגם חדש, שיצא מאוחר יותר בשם ג'יפ גרנד צ'ירוקי.
החלק הראשון בחיפוש אחר פיתוח מוצר מהיר יותר היה מערכת תוכנה לתכנון בעזרת מחשב שהפכה את מהנדסי החברה ליותר פרודוקטיביים.
החלק השני במאמץ זה היה מערכת תקשורת חדשה שאפשרה לפתור קונפליקטים מהר יותר, כמו גם הפחתת שינויים הנדסיים יקרים מכיוון שכל השרטוטים והמסמכים היו במסד נתונים מרכזי.
ניהול נתוני המוצר היה כל כך יעיל, שלאחר שהחברה נרכשה על ידי קרייזלר, המערכת הורחבה ברחבי הארגון וחיברה את כל מי שעוסק בתכנון ובניית מוצרים.
בזכות היותה של קרייזלר "מאמצת מוקדמת" של טכנולוגיית ניהול המוצר, הצליחה קרייזלר להפוך ליצרנית העלות הנמוכה ביותר של תעשיית הרכב, ורשמה עלויות פיתוח שהיו מחצית מהממוצע בתעשייה באמצע שנות ה-90.
מערכות ניהול מחזור חיי המוצר
מערכות ניהול מחזור חיי מוצר מסייעות לארגונים להתמודד עם המורכבות הגוברת והאתגרים ההנדסיים של פיתוח מוצרים חדשים עבור השווקים התחרותיים העולמיים.
יש להבחין בין ניהול מחזור החיים של המוצר (PLM) לבין ניהול מחזור החיים של שיווק המוצר (PLCM).
PLM הוא תחום העוסק בהיבט ההנדסי של מוצר, מניהול תיאורים ואפיונים של מוצר דרך הפיתוח וההטמעה שלו.
ואילו, PLCM מתייחס לניהול מסחרי של חיי מוצר בשוק העסקי ביחס לעלויות ולאמצעי מכירה.
ניהול מחזור חיי המוצר יכול להיחשב כאחת מארבע אבני היסוד של מבנה טכנולוגיית המידע של תאגיד יצרני.
חברות צריכות לנהל תקשורת ומידע עם הלקוחות שלהן (CRM - ניהול קשרי לקוחות ), הספקים והאספקה שלהן (SCM - ניהול שרשרת אספקה ), המשאבים שלהן בתוך הארגון (ERP- תכנון משאבים ארגוניים ) ותכנון ופיתוח המוצר שלהם ( PLM).
צורה אחת של ניהול מחזור חיי המוצר נקראת "ניהול מחזור חיי מוצר ממוקדת אנשים".
בעוד שכלי PLM מסורתיים נפרסו רק בשחרור המוצר או במהלך שלב השחרור, "ניהול מחזור חיי מוצר ממוקדת אנשים" מכוון לשלב התכנון.
היתרונות המתועדים של ניהול מחזור החיים של המוצר כוללים:
עלויות ייצור אב טיפוס מופחתות
בקשה מדויקת יותר ובזמן להכנת הצעת מחיר
יכולת לזהות במהירות הזדמנויות מכירה פוטנציאליות
חיסכון במשאבים באמצעות שימוש חוזר בנתונים מקוריים
חיסכון באמצעות שילוב מלא של תהליכי עבודה הנדסיים
יכולת לספק ליצרני חוזים גישה לרשומה מרוכזת של מוצרים
חיזוי משופר להפחתת עלויות החומר
ממקסם את שיתוף הפעולה בשרשרת האספקה
סקירה כללית של ניהול מחזור החיים של המוצר
בתוך PLM ישנם חמישה תחומים עיקריים;
הנדסת מערכות (SE) מתמקדת בעמידה בכל הדרישות, בעיקר במתן מענה לצורכי הלקוח, ובתיאום תהליך תכנון המערכות על ידי שיתוף כל הדיסציפלינות הרלוונטיות.
היבט חשוב לניהול מחזור חיים הוא תת-קבוצה בהנדסת מערכות הנקראת הנדסת מהימנות .
מוצר ופורטפוליו (PPM) מתמקד בניהול הקצאת משאבים, מעקב אחר התקדמות, תוכנית לפרויקטי פיתוח מוצרים חדשים הנמצאים בתהליך (או בסטטוס החזקה).
ניהול תיקים הוא כלי המסייע להנהלה במעקב אחר ההתקדמות במוצרים חדשים ובקבלת החלטות חילופין בעת הקצאת משאבים מועטים.
עיצוב מוצר (CAx) הוא תהליך יצירת מוצר חדש שיימכר על ידי עסק ללקוחותיו.
ניהול תהליכי ייצור (MPM) הוא אוסף של טכנולוגיות ושיטות המשמשות להגדרת אופן ייצור המוצרים.
ניהול נתוני מוצר (PDM) מתמקד בלכידת ותחזוקת מידע על מוצרים או שירותים דרך הפיתוח והחיים השימושיים שלהם.
ניהול שינויים הוא חלק חשוב ב-PDM/PLM.
הערה: בעוד שתוכנת יישומים אינה נדרשת עבור תהליכי PLM, המורכבות העסקית וקצב השינוי מחייבים ארגונים לבצע כמה שיותר מהר.
הליבה של "ניהול מחזור חיים של מוצר" (PLM) היא יצירה וניהול מרכזי של כל נתוני המוצר והטכנולוגיה המשמשת לגישה למידע ולידע אלה.
ניהול מחזור חיים של מוצר כדיסציפלינה נוצרה מכלים כמו CAD, CAM ו-PDM, אך ניתן לראות בה שילוב של כלים אלו עם שיטות, אנשים ותהליכים בכל שלבי חיי המוצר.
לא מדובר רק בטכנולוגיית תוכנה אלא גם באסטרטגיה עסקית.
השלבים של ניהול מחזור חיי המוצר מוצגים בזרימת עבודה הנדסית רציפה מסורתית.
הסדר המדויק של האירוע והמשימות ישתנה בהתאם למוצר ולתעשייה המדוברת אך התהליכים העיקריים הם:
המציאות מורכבת יותר וניהול מחזור חיי מוצר יכול להשתנות מחברה לחברה.
אנשים ומחלקות לא יכולים לבצע את המשימות שלהם במנותק ופעילות אחת לא יכולה פשוט לסיים, והפעילות הבאה מתחילה.
עיצוב הוא תהליך איטרטיבי, לעיתים קרובות יש לשנות עיצובים עקב אילוצי ייצור או דרישות סותרות.
האם הזמנת לקוח מתאימה לציר הזמן תלויה בסוג התעשייה והאם המוצרים נבנים, למשל, לפי הזמנה, מהונדסים לפי הזמנה או מורכבים לפי הזמנה.
מחזור וורמייזא (גם מחזור וורמס) הוא מחזור תפילה כמנהג אשכנז בכתב יד שנכתב בשליש האחרון של המאה ה-13, ושימש את קהילת וורמייזא (וורמס) עד מלחמת העולם השנייה.
המחזור מכיל שני כרכים, שנכתבו על קלפי עור בשנות 1272–1280 בידי שני סופרים נפרדים, והם כוללים יחד את התפילות והפיוטים לכל מועדי ישראל והשבתות המצוינות.
היקפו המרשים, עושר תכניו, והצורה האמנותית שלו, העמידו אותו כמסמך בעל ערך רב להיסטוריונים החוקרים את הקהילות היהודיות מאותם הימים.
במשך דורות היה כתב היד מצוי בבית הכנסת בוורמס, ושימש את שליח הציבור.
לפי הקולופון (הערת המחבר בסוף הספר) הכרך הראשון נכתב בידי ר' שמחה בר' יהודה הסופר וכתיבתו הסתיימה בשנת ה'ל"ב.
נראה שפליטי קהילת וירצבורג הביאו את המחזור לוורמיזא לאחר חורבן קהילתם בפרעות רינדפלייש בשנת 1298. עם השנים, חזנים שונים (שהמאוחרים בהם פעלו בסוף המאה ה-14), הוסיפו הערות שוליים משלהם לכרך הראשון, מה שמראה שהמחזור שימש לתפילה במשך מאות שנים.
על אף קדמותו של המחזור, הנוסח המופיע בו, הוא, בקווים כלליים, הנוסח הידוע של מנהגי אשכנז, גם בתפילת הקבע וגם בפיוטים.
במחזור וורמס מופיע המשפט המתוארך הראשון ביידיש:
בעברית: יום טוב יזומן (או יואר) למי שיישא מחזור זה לבית הכנסת.
בזמן ליל הבדולח ב-1938 נשדד בית הכנסת ואף המחזור נגנב.
כחמש שנים לאחר מכן חיפשה מפקדת הגסטפו בעיר דרמשטאדט הסמוכה מומחה לפענוח כתבי-יד עתיקים ופנתה לד"ר אילרט, ארכיבאי העיר וורמס.
הוא הוזמן לארמון הנסיך בדרמשטאדט, והורד לאחד ממרתפי הטירה, שהוטמנו בו כתבי־יד רבים שהנאצים שדדו, והתבקש לעמוד על טיבם.
עיון קל בחומר העלה שבין האוצרות מצויים גם שני כרכי מחזור וורמס המפורסם.
הד"ר אילרט אמר למפקד הגסטאפו כי התנאים במרתף אינם מאפשרים לפענח את החומר, ולבקשתו הועברו כתבי היד, ובהם גם הארכיון היהודי של קהילת וורמס, לארכיון העירוני.
עם כיבוש העיר בידי בעלות־הברית, במרץ 1945, הודיע אילרט למפקד הצבא בעיר שמחזור וורמס שמור במגדל הקתדרלה של וורמס.
מספר ימים אחר כך התייצבו במשרדו של אילרט שני קצינים מצבא ארצות הברית ובידם צו מן המפקד הצבאי של העיר, המסמיך אותם לקבל לידיהם את המחזור, על־מנת להעבירו למוזיאון היהודי של ניו יורק, אך אילרט סירב להוציאם מן הקתדרלה.
ב-18 בדצמבר 1946 דרשו שלטונות הכיבוש הצרפתיים, שבתחום שליטתם נמצאה העיר וורמס, דין וחשבון מפורט מהעירייה לגבי הבניינים היהודיים והרכוש היהודי שנמצאו בעיר.
ועלתה הדרישה להוציא את המחזור היקר מרשות עיריית וורמס ולהעבירו לבעלות יהודית.
הקהילה היהודית במיינץ, פנתה לבית־המשפט, בראותה עצמה יורשת האוצרות היהודיים ששרדו בחבל הריין (בוורמס לא נשארו יהודים באותה עת), ותבעה להעביר לרשותה את הארכיון היהודי של וורמס ואת שני כרכי המחזור.
הדיונים המשפטיים נמשכו למעלה משנה ובסופם הסכימו נציגי קהילת מיינץ להשאיר את רוב התעודות וכתבי־היד למשמרת בוורמס, ובלבד שיהיו באחריות הקהילה.
הספרייה הלאומית בירושלים גם החלה להתעניין בתעודות הארכיון היהודי של העיר, ובייחוד בשני כרכי המחזור, על מנת ולהעבירם לישראל.
אילרט, שהציל את המחזורים בזמן המלחמה (לטענתו תוך סיכון חייו), התנגד בתוקף להוצאת הספרים מן העיר, ואולם ב-18 בנובמבר 1954 פסק בית־המשפט בגרמניה כי ארגון ועידת התביעות זכאי לקבל לידיו את רכוש הקהילה היהודית שחרבה.
במקביל התנהלו בירושלים דיונים, במטרה לכלול את שני כרכי המחזור בהסכם השילומים עם גרמניה המערבית, שעמד להיחתם אז.
לבסוף ב-2 באוקטובר 1956 נחתם הסכם בין ממשלת ישראל, ממשלת הרפובליקה המערב־גרמנית, ממשלת מדינת ריינלנד-פפאלץ ועיריית וורמס, שלפיו מתחייבת עיריית וורמס לשמור במוזאון או בארכיון העירוני אותן תעודות שיישארו ברשותה, לשקם את בית־הכנסת העתיק ולהעביר את שני כרכי המחזור לארכיון בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלים.
ב-14 במרץ 1957 נמסרו המחזורים לידי נציג ממשלת ישראל והועברו לירושלים.
שם שני הכרכים שמורים וזמינים לעיון גם באתר האינטרנט של הספרייה הלאומית.
בשנת 1981, נשלח המחזור לשיקום בספרייה הלאומית של אוסטריה, אספן העתיקות, חיים אלעזר רבינוביץ, ביקש אישור לנצל את ההזדמנות ולהכין העתקי פקסימיליה שלהם.
הוא קיבל אישור והכין 300 עותקים שנמכרו תמורת 2,800 דולר לכל עותק, לאספנים וספריות ברחבי העולם.
לצד הפקסימיליות נדפס כרך של מאמרים מדעיים הסוקרים היבטים שונים של המחזור.
מחזור יומי (או מחזור דל (diel cycle)) הוא כל תבנית החוזרת על עצמה מדי 24 שעות כתוצאה מסיבוב מלא של כדור הארץ סביב צירו.
סיבוב כדור הארץ גורם לתנודות טמפרטורת בפני השטח לאורך היום והלילה, כמו גם לשינויי מזג האוויר (Seasonal lag, ) במהלך השנה.
המחזור היומי תלוי בעיקר בקרינת השמש (solar radiation, ) הנכנסת.
בקלימטולוגיה, מחזור יומי מהווה צורה בסיסת ביותר של שינוי אקלים, לרבות שינויים בטמפרטורה ובכמות הגשמים היומית.
המחזורים היומיים עשויים להיות בקירוב סינוסואידיים (sinusoidal, ) או לכלול רכיבים של סינוסואיד קטום והרפיה תרמית (קירור ניוטון) בלילה.
למחזור היומי יש גם השפעה רבה על רמות הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה, עקב תהליכים דוגמת פוטוסינתזה ונשימה תאית.
מחזורים יומיומיים של אור וטמפרטורה יכולים לגרום למחזורים דומים בתהליכים ביולוגיים, כמו פוטוסינתזה בצמחים ודיכאון קליני בבני אדם.
תגובת צמחים למחזוריות סביבתית עשויה אף לגרום למחזורים עקיפים בפעילויות מיקרוביאליות בריזוספרה (rhizosphere, ), כולל קיבוע חנקן ימי.
מחזור חצי יומי (semi-diurnal cycle) מתייחס לדפוס המתרחש מדי כ-12 שעות, או בערך פעמיים ביממה.
לעיתים קרובות מחזורים אלה קשורים לגאות ושפל, ובמקרה זה המרווח קרוב יותר ל-12 שעות ו-25 דקות.
מחזור ווקר (Walker circulation), המכונה גם תא ווקר, הוא מודל מושגי של זרימת האוויר באזורים הטרופיים באטמוספירה התחתונה (טרופוספירה).
על פי המודל, חבילות אוויר עוקבות אחר מחזור (סירקולציה) סגור בכיוונים זונאלים (מזרח-מערב) ואנכיים (מעלה-מטה).
סירקולציה זאת, אשר עולה בקנה אחד עם התצפיות, נגרמת מהבדלים בפיזור חום בין האוקיינוס ליבשה.
בנוסף לתנועות בכיוון הזונאלי והאנכי, לאטמוספירה הטרופית יש תנועה ניכרת גם בכיוון המרידיונלי (צפון-דרום), כחלק, למשל, ממחזור האדלי.
המחזור התגלה על ידי גילברט ווקר (Gilbert Walker), והמונח "מחזור ווקר" נטבע בשנת 1969 על ידי המטאורולוג הנורווגי-אמריקאי יעקב ביירקנס (Jacob Bjerknes).
גילברט ווקר היה מתמטיקאי יישומי באוניברסיטת קיימברידג' כאשר מונה למנהל הכללי של מצפי הכוכבים בהודו בשנת 1904. בזמן שהותו שם, עסק בחקר מאפייני המונסון באוקיינוס ההודי, לאחר שבשנת 1899 כמות הגשם שנלוותה אליו הייתה נמוכה, מה שהביא לרעב חמור במדינה.
לאחר ניתוח כמויות עצומות של נתוני מזג אוויר מהודו ומשאר העולם, הוא פרסם במהלך חמש עשרה השנים הבאות תיאורים ראשונים של תנודת הלחץ האטמוספירי הגדולה בין האוקיינוס ההודי לאוקיינוס השקט, ואת המתאם שלה לדפוסי טמפרטורה ודפוסי גשם בחלק ניכר מהאזורים הטרופיים של כדור הארץ, לרבות הודו.
הוא גם עבד עם המחלקה המטאורולוגית ההודית (India Meteorological Department), במיוחד בקישור בין המונסון לתופעת התנודה הדרומית (Southern Oscillation).
הוא קיבל תואר עמית במסדר כוכב הודו בשנת 1911.
ווקר קבע כי סולם זמן של שנה (המשמש רבים מחוקרי האטמוספירה), אינו מתאים במקרה זה משום שקשרים גיאו-מרחביים יכולים להיות שונים לחלוטין בהתאם לעונה.
לפיכך, הוא חילק את הניתוח הזמני שלו לפי חלוקה עונתית: דצמבר-פברואר, מרץ-מאי, יוני-אוגוסט וספטמבר-נובמבר.
לאחר מכן בחר במספר "מרכזי פעולה", שכללו אזורים כמו חצי האי ההודי.
המרכזים מוקמו בלב אזורי לחץ גבוה ונמוך, בין אם באופן קבוע, ובין אם על בסיס עונתי.
הוא גם הוסיף נקודות עבור אזורים בהם כמות הגשם, הרוח או הטמפרטורה היוו גורם בקרה חשוב.
ווקר בחן קשרים בין ערכי הלחץ והגשם, תוך התמקדות תחילה בערכי הקיץ והחורף, ובהמשך הרחיב עבודתו לאביב ולסתיו.
מהתוצאות שהתקבלו הוא הסיק כי שינויים בטמפרטורה נשלטים בדרך כלל על ידי שינויים בלחץ ובכמות המשקעים.
בעבר הוצע כי כתמי שמש יכולים להיות הגורם לשינויי טמפרטורות, אך ווקר סתר מסקנה זאת בכך שהראה מתאמים חודשיים בין כתמי שמש עם טמפרטורה, רוחות, כיסוי עננים וגשם, שלא היו עקביים.
ווקר הקפיד שכל ממצאי הקורלציה שהוא חישב יפורסמו, בין אם מדובר בקשרים שהתגלו כחשובים, ובין אם לאו.
מטרתו הייתה להניא חוקרים מלהתמקד בקורלציות שלא קיימות.
מחזורי ווקר באגנים הטרופיים של שלושת האוקיינוסים (ההודי, האטלנטי והשקט), גורמים לרוחות שטח מערביות בקיץ הצפוני במקרה ההודי, ולרוחות מזרחיות באטלנטי ובשקט.
כתוצאה מכך, מבנה הטמפרטורה של שלושת האוקיינוסים מציג אסימטריות דרמטית.
במהלך הקיץ הצפוני, במזרח האזורים המשוונים של האוקיינוס השקט (כמו גם אלה של האטלנטי), טמפרטורות פני השטח קרות, בעוד שטמפרטורות פני שטח קרות יותר שוררות רק במערב האוקיינוס ההודי.
שינויים אלה בטמפרטורת פני השטח משקפים שינויים בעומק התרמוקלינה.
שינויים בתא ווקר לאורך זמן מתרחשים יחד עם שינויים בטמפרטורת פני השטח.
מקור חלק משינויים אלו באילוצים חיצוניים, דוגמת המעבר העונתי של שיא קרינת השמש לחצי הכדור הצפוני בקיץ.
נראה כי שינויים אחרים נובעים ממשוב מצומד בין האוקיינוס לאטמוספירה, שבו, למשל, רוחות מזרחיות גורמות לטמפרטורת פני הים לרדת במזרח, מה שמגביר ניגודי חום אזוריים, ולכן מגביר רוחות מזרחיות ברחבי האגן.
רוחות אנומליות אלה גורמות לעליית מי עומק משוונית רבה יותר, עליית התרמוקלינה במזרח, מה שמגביר קירור ראשוני על ידי הרוחות הדרומיות.
משוב מצומד זה בין האוקיינוס לאטמוספירה הוצע במקור על ידי ביירקנס.
מנקודת מבט אוקיינוגרפית, הלשון הקרה המשוונית נגרמת על ידי רוחות מזרחיות.
אילו היה אקלים כדור הארץ סימטרי סביב קו המשווה, הרוחות חוצות המשווה היו נעלמות, הלשון הקרה הייתה חלשה בהרבה ובעלת מבנה אזורי שונה מאוד מזה שנצפה כיום.
מחזור ווקר נגרם מכוח גרדיאנט הלחץ הנובע ממערכת לחץ גבוה מעל מזרח האוקיינוס השקט, ומערכת לחץ נמוך מעל אינדונזיה.
תופעת אל ניניו נוצרת עת סירקולציה זאת פוחתת או נעצרת, שכן הזרימה החלשה/מרוסנת גורמת למי פני האוקיינוס להתחמם לטמפרטורות מעל הממוצע.
המחזור גורם לעליית מי ים קרים ממעמקי האוקיינוס, מה שמביא לקירור פני הים, ולטמפרטורות הנמוכות מהממוצע.
בתקופות שלא מאופיינות בפאזת אל ניניו, מחזור ווקר נראה על פני השטח כרוחות סחר מזרחיות המניעות מים ואוויר המחוממים על ידי השמש לכיוון מערב.
בנוסף, הוא נקשר לעליית מי עומק מול חופי פרו ואקוודור.
עלייה זאת מביאה ממעמקי האוקיינוס מים קרים ועשירים בחומרים מזינים אל פני השטח, מה שמביא להגדלת מלאי הדיג.
הצד המערבי של האוקיינוס השקט המשווני מאופיין במזג אוויר חם, לח ובעל לחץ אטמוספירי נמוך, כאשר הלחות שנאספת נפלטת בצורת טייפונים וסופות רעמים.
כתוצאה מתנועה זאת, נוצר פער גובה בין מערב למזרח האוקיינוס השקט, העומד על כ-60 סנטימטרים לטובת החלק המערבי.
מחקר מדעי שפורסם במאי 2006 בכתב העת Nature הצביע על כך שתנועת מחזור ווקר הואטה מאז אמצע המאה ה-19. המחברים טענו כי שינויי האקלים שמתועדים בכדור הארץ הם גורם סיבתי סביר להיחלשות דפוס הרוח.
עם זאת, מחקר משנת 2011 שנערך על ידי פרויקט הניתוח מחדש של המאה ה-20 הראה כי מלבד מחזורי אל ניניו-תנודות דרומיות, המהירות והכיוון הכוללים של מחזור ווקר נותרו יציבים בין השנים 1871 ו-2008.
מחזור לוֹד (Laud) הוא מחזור תפילה לפי מנהג גרמניה לכל השנה, שנוצר בדרום גרמניה, בערך בשנת 1290. זהו אחד מן המחזורים הגדולים מדרום גרמניה, המתאפיינים באיורים של ראשי עופות ובהמות או פרצופים ריקים המחוברים לדמויות אנושיות.
כתב היד נמצא ב, אוניברסיטת אוקספורד, ומספרו שם Ms.
כתב היד עשוי קלף עבה, ומכיל 362 דפים, במידות 44x31 ס"מ.
הטקסט נכתב בכתב מרובע אשכנזי.
במקום שני כרכים, כמקובל, המחזור כרוך בכרך יחיד בלבד וחלק מהעמודים אינם בסדר הנכון.
שיטת הקישוט היא לוחות אותיות פתיחה לעיתים מקיפים עמוד שלם ולעיתים צמודים לאיורי טקסט.
במחזור לוד מצויים 19 איורים טקסטואליים, שרובם מתארים את הסצנות המסורתיות הפותחות את תפילות המועדים.
בכלל זה: העץ שעליו תלויים עשרת בני המן (דף 51), פרה אדומה (במדבר יט; דף 53), שנים עשר המזלות בתפילת הטל (דפים 89–91), עקידת יצחק לתפילה ליום השני של ראש השנה (דף 184), ומילת יצחק כהמחשה לתפילה האחרונה של יום הכיפורים (דף 303).
בין האיורים החריגים ניתן לציין את אחשוורוש מושיט את שרביטו לאסתר (דף 48v), מערך נוסף של המזלות לתפילת הגשם (דפים 324–326v), והפאנל הגדול לשבועות המתאר פיוט על התורה (דף 127v).
בעמוד זה מתוארת מסירת לוחות הברית על ידי מלאך, ללא משה.
בני ישראל הכורעים מימין מקבלים מגילת תורה ולא שני לוחות.
מתחת לקשת, לצד מזבח אבן שעליו איל קרבן, נראה משה נושא שני קערות ומהאחת הוא מזה את ישראל בדם (שמות כד:ח).
בשוליים התחתונים מתוארת אפיית מצות לקרבן (ויקרא ב:ה; ו:ז–י; ז:ט).
עיוות פני האדם במחזור לוד נעשה בעיקר באמצעות הוספת ראשי דרקונים או כלבים, הדומים לראשי הדרקונים המופיעים בשני צדי הטקסט.
סוגי עיוות נוספים כוללים מלאך חסר פנים בצד שמאל, ראשים דמויי עופות או שועלים בצד ימין, או אפו החד כמו מקור של משה ושל אופה המצות.
ככל הנראה, הפנים האנושיים של בני ישראל שעליהם ניתז הדם נוספו מאוחר יותר על ידי אמן אחר ובדיו כהה יותר.
כל סוגי העיוות הללו מופיעים גם באיורים אחרים בכתב היד.
הלבוש הרך והזורם והסגנון הגותי של הדמויות אופייניים לתאורה גרמנית דרומית-מערבית בסוף המאה ה-13. הירוק הכהה שבו השתמש האמן, כמו יתר הצבעים, היה שכיח מאוד בסדנאות האמנות של דרום גרמניה בעשור האחרון של המאה ה-13.
נוספו הערות רבות בכתב יד אשכנזי מן המאות ה-14–15. בדף 4 מופיעה חתימתו של הארכיבישוף (1636), שהעניק את כתב היד לספריית בודליאן בנובמבר 1641.
מחזור לוי הוא סידור תפילה עברי מאויר מן המאה ה-14 המשתייך למסורת אשכנז, הכולל סדרי תפילה לשבתות השנה, לשבתות מיוחדות ולפורים.
מחזור לוי שמור בספריית המדינה והאוניברסיטה של המבורג קארל וון אוסייצקי, מספרו שם הוא Cod.
מחזור לוי כתוב על קלף בפורמט קודקס ומונה כ־240 דפים.
הטקסט העברי ערוך בטור אחד ברוב העמודים, בכתב ריבועי מוקפד, ולצדו גלוסות ורישומי לידות ומיתות מן הדורות המאוחרים.
חלקים מן המחזור נכתבו בידי סופר שונה, והדבר ניכר במיוחד בראשיתו ובכמה יחידות ליטורגיות נוספות.
לאורך כתב היד נעשה שימוש תכוף בדיו אדומה לכותרות, לחלוקות פנימיות ולסימון מילות מפתח, והדפים מעוטרים בראשי תיבות ומילות פתיחה משוכללות במסגרת דקורטיבית של עלים, פרחים, עראבסקות ולעיתים גם דמויות בעלי חיים.
המיניאטורה של זוג החתן והכלה
המיניאטורה המתארת את זוג החתן כלה הגותי מעוצבת בצורה בלתי שגרתית: הכלה עוטה כיסוי עיניים, והיא מושיטה את ידה אל הצעיר הכורע לפניה.
דימוי זה מזכיר את הייצוגים המוכרים מן ימי הביניים של אקלזיה וסינגוגה, המופיעים לעיתים קרובות כפסלים של שתי דמויות נשיות משני צדי פתחי כנסיות.
אחת הדמויות כורעת/שפופה, עיניה מכוסות, ולעיתים היא אוחזת ברומח שבור, ומסמלת את בית הכנסת הנחות (סינגוגה), ואילו הדמות השנייה מייצגת את הכנסייה המנצחת (אקלזיה).
המיניאטורה שבכתב היד מאמצת את המוטיב הזה ומעבירה אותו להקשר אחר: הפרשנות האלגורית של שיר השירים.
המניאטורה מאיירת את הפיוט של בנימין בן זרח (אמצע המאה ה-11), אשר נפתח בפסוק: "אִתִּי מִלְּבָנוֹן כַּלָּה" (שיר השירים ד, ח).
מכאן משתמע כי זוג החתן כלה מיועד לייצג את אלוהים (החתן) ואת ישראל (הכלה).
עם זאת, בולטת העובדה שהחתן הכורע חובש את כובע היהודים (Judenhut) הקוני, ואילו הכלה היושבת על ספסל מרופד בכרית עוטה כתר כמו אקלזיה ומעליו כיסוי עיניים כמו סינגוגה.
זהו רמז לקריאה מחדש של ייצוגי הנוצרות של הסינגוגה: כיסוי העיניים מזהה את הכלה כסינגוגה, אך בד בבד היא נושאת כאן את כתר האקלזיה ובכך מוצגת כ"סינגוגה מנצחת".
בנקודות רבות בכתב היד ניכרות התערבויות של צנזורה.
כדוגמה ניתן להזכיר את תפילת עלינו לשבח, הנאמרת בכל אחד מתפילות היום.
התפילה בכתב היד מתחילה בשורה האחרונה של דף 36v, המסומנת באות הגדולה ע, ונמשכת עד השורה התשיעית בדף 37r.
בקטע התפילה נמחקה שורה שהכיל את הטקסט: "שהם משתחווים להבל וריק ומתפללים אל אל לא יושיע".
צנזורה זאת הייתה נפוצה במחזורי תפילה אשכנזים.
מנוע שתי פעימות (דו-פעימתי או דו"פ) הוא סיווג של מנוע בעירה פנימית.
מנוע מסוג זה משלים מחזור עבודה בכל סיבוב של גל הארכובה, בניגוד למחזור ארבע פעימות שבו מושלם מחזור עבודה מדי שני סיבובים.
מנועים דו פעימתיים מתאפיינים ביעילות גבוהה יותר המתבטאת בהספק גבוה יחסית לנפח המנוע.
מנועים דו פעימתיים נמצאים בשימוש קטנועים קטני נפח, מכסחות דשא, גוזמי ענפים, אופנועי ים ועוד.
המנוע עצמו דומה במבנהו למנוע ארבע פעימות, עם מספר הבדלים.
ראשית, במנוע שתי פעימות אין שסתומים, ובמקומם יש פתח יניקה ופתח פליטה, שהבוכנה מכסה ומגלה לסירוגין בתנועתה.
שנית, קיים במנוע שתי פעימות "צינור בירוץ", שדרכו התערובת הדליקה נכנסת מ"גל הארכובה" שמתחת לגליל אל מעל לבוכנה לפני פעימת הדחיסה.
פעימה ראשונה: הבוכנה עולה למעלה בשל עקרון ההתמדה (אינרציה) מהמהלך הקודם (ובאין מהלך קודם – בשל הדחף מהמתנע) ודוחסת את התערובת הדליקה (פעימת דחיסה), תוך שהיא מכסה את פתח הפליטה ומגלה את פתח היניקה; בו-בזמן תערובת דליקה חדשה נשאבת מהמאייד אל תוך מכל הארכובה שמתחת לגליל (פעימת יניקה).
בין הפעימות: תערובת הדליקה ניצתת והבוכנה מתחילה לנוע כלפי מטה (פעימת בעירה).
פעימה שנייה: הבוכנה יורדת למטה לאחר פעימת הבעירה, תוך שהיא פותחת את פתח הפליטה ומכסה את פתח היניקה (פעימת פליטה); בו-בזמן תערובת הדליקה נדחפת על ידי הבוכנה ממכל הארכובה אל תוך צינור הבירוץ ומשם אל מעל לבוכנה (התחלת פעימת דחיסה).
למבנה מערכת הפליטה במנוע דו פעימתי יש חשיבות רבה.
מאחר שאין שסתומים, הלחץ המוחזר מהמפלט משמש כתחליף לשסתום ומסייע בדחיסת תערובת דלק/אוויר/שמן לפני הצתתה.
זו למעשה הסיבה שמנועי כלי רכב דו פעימתיים (כגון קטנועים) מצוידים ב"אגזוז לחץ".
המנוע הדו פעימתי מפיק יותר כוח יחסית לנפח ממנוע ארבע פעימות מאחר שהוא מבצע יותר פעולות בפרק זמן נתון - אין במנוע זה שסתומים, ולפיכך היניקה והפליטה מתבצעות במקביל ל"פעימות" המרכזיות - דחיסה ושרפה.
המנוע הדו פעימתי מפיק יותר כוח יחסית למשקל מכיוון שהוא פחות מסורבל, לכן מקובל להשתמש בו לטיסנים.
המנוע הדו פעימתי מאפשר עבודה בכל זווית ואפילו הפוך (משום שאין בו אגן שמן) ולכן שכיח מאוד בכלי עבודה קטנים שנוטים להפוך אותם תוך כדי עבודה (מסורי שרשרת, חרמשים, גוזם גדר חיה, טיסנים ועוד).
מבנה המנוע מחייב תערובת הכוללת גם שמן, אשר שריפתו יוצרת נזק לסביבה יותר מאשר שריפת תערובת דלק/אוויר המשמשת במנוע ארבע פעימות, ולכן בשנים האחרונות יש נטייה להפסיק את השימוש בו, עקב לחץ מארגוני איכות הסביבה ושינוי תקנות פליטת גזים לאטמוספירה באירופה.
אף שיעילות המנוע גבוהה ממנועי ארבע פעימות, היא עדיין סובלת מהפסד אנרגיה ניכר עקב העובדה שמחזור אינו מושלם במלואו לפני תחילת המחזור הבא.
כך נגרם למשל בזבוז דלק שלא סיים את בעירתו לפני שהוא נדחק לכיוון הפליטה, עקב היעדרם של שסתומים.
רעש רב יותר ממנוע ארבע פעימות.
ניקוי מצת או החלפתו בתדירות גבוהה יחסית ממנוע ארבע פעימות עקב תערובת דלק ושמן.
מחזור תפילה, או בקיצור מחזור, הוא ספר תפילות לאחד או יותר ממועדי השנה היהודיים.
השם "מחזור" התייחס בראשיתו לספר שבו היו רשומות התפילות של כל מחזור השנה, ימי החול, השבת, ראש חודש, תעניות והחגים השונים.
רק מאוחר יותר החלו (בתחילה בקהילות אשכנז) להפריד בין סידור התפילה, לבין ה"מחזור".
לכבוד מועדי השנה יש תפילות רבות המיוחדות למועד, קריאות מיוחדות בתורה לכבוד החג ופיוטים שנתקנו לכבוד החג או נאמרים בתפילות החג.
המחזור מקבץ את כל הנצרך למתפלל במועד יחד, לנוחות המתפלל.
המחזור נועד בתחילה בעיקר לחזנים והוא היה מאויר בפאר ובאמנות.
"מחזור לייפציג" מתקופה זו - מן המעוטרים שבמחזורים הקדומים, עשיר באיורים ובציורים.
דוגמה נוספת למחזור מפואר הוא מחזור נירנברג כשהחלו להדפיסו, הפך המחזור לנחלת הכלל ולספר אישי לכל מתפלל.
המחזור הראשון שנדפס המכיל את תפילות כל השנה הוא "מחזור בני רומא" משנת ה'רמ"ו (1486).
קהילות אשכנז השתמשו בשלושה נוסחים - מחזור אשכנז, מחזור כמנהג פולין ופיהם (בוהמיה), ומחזור צרפת, שמעולם לא הודפס, מאחר שמנהג זה חדל להתקיים לאחר גירוש יהודי צרפת.
השוני בין נוסחי התפילה של הסידור קיים גם במחזור, אלא שבניגוד לתפילות הקבע שבסידור בהן קיימת חפיפה רבה בין הנוסחים השונים, בתפילות שבמחזור ובפרט בפיוטים הכלולים בו קיים שוני רב בין נוסחי התפילה השונים.
לעיתים אפילו בין המתפללים אותו נוסח בימי השנה הרגילים קיימים מספר מנהגים שונים ביחס למחזור.
ישנם למשל מחזורים כפי מנהג קהילות מסוימות כגון: מחזור "תפילה למשה" כמנהג קהילות גאורגיה.
ובצפון אפריקה כמו מחזור שפתי רננות של יהודי לוב ויהודי ג'רבה או מחזור אוראן-תלמסאן, קהילות אשר במהלך השנה עושות שימוש בנוסח הספרדים ורק בימים הנוראים מתפללות במחזור משלהן השונה מן המחזור הספרדי הסטנדרטי.
דוגמה נוספת היא החלוקה למנהג המערבי והמזרחי בנוסח אשכנז אשר ברובה קיימת רק במחזור ולא במהלך השנה, למעט מקרים בודדים.
מחזור שער המוות היא סדרה בת שבעה ספרי פנטזיה, שנכתבה על ידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן.
מחזור שער המוות מתקיים בחמישה עולמות בדיונים השונים זה מזה.
כל שבעת הספרים תורגמו לעברית בהוצאת אופוס.
מחזור שער המוות היא היצירה השלישית המשותפת למרגרט וייס וטרייסי היקמן, שכתבו גם את הסדרות "רומח הדרקון" ו"עלילות חרב האופל".
סדרת "מחזור שער המוות" מראה את התבגרותם של וייס והיקמן כסופרים, והתעסקותם בדברים הבסיסיים כמו התנהלות הדמויות והעלילה השתפרו באופן משמעותי מאז הספר הראשון שכתבו ביחד אחרי רומח הדרקון.
בדומה לעבודותיהם הקודמות, הם המשיכו לחקור את נושא האיזון, וכיצד היקום פועל בטבעיות לתקן חוסר-איזון.
אולם, שלא כמו ברומח הדרקון, שם לאיזון היקום כוח גדול יותר אפילו משל האלים, קיומם של אל או אלים ב"מחזור שער המוות" אינו ידוע, והאיזון האוניברסלי הוא הדבר הקרוב ביותר לאלוהות.
כמו כן, הם גם המשיכו לחקור את נושא בני האדם שנהפכים לאלים, במקרה זה באמצעות כלל גזע הפיטרינים וגזע הסארטן המקבלים על עצמם את התואר.
לפי הסדרה, לפני שנים רבות הסתיימה מלחמה בה הסארטן רבי-העוצמה חילקו את העולם לארבעה עולמות, לפי ארבעת היסודות, וכלאו את אויביהם הפיטרינים במבוך אכזרי ושטני.
זמן קצר לאחר מכן נעלמו הסארטן באופן מסתורי.
כמה מאות שנים לאחר מכן ברח הפיטרין הראשון מתוך המבוך, ולמד כיצד להגיע אל העולמות האחרים.
הספרים עוקבים אחר הַאפְּלוֹ הסוכן הפיטריני, שנשלח לסייר בארבעת העולמות, כהכנה לכבישתם בידי אדונו.
המילים הללו היו המזמור שלימדו את ילדי הסארטן הצעירים, והן נמצאו כתובות בכתבים רבים של הסארטן.
בספרייתו של קליטוס הארבעה-עשר, העוצר האחרון של העיר נקרופוליס באבאראך, כתב קליטוס בדמו שלו על השיר "ההתחלה הייתה סופנו שלנו".
הסיפור מתחיל לפני זמן רב, כאשר שחררו בני-האדם מלחמה גרעינית על כדור הארץ שהרגה מיליונים, מה שהשאיר את הניצולים לנסות ולשרוד בעידן האבק.
אלפים וגמדים, שנכנסו למסתור במהלך תקופת הרנסאנס, סבלו גם הם ממה שעיצבו בני-האדם באמצעות המדע שלהם.
בתוך הכאוס הזה, צאצאים מוטאנטים של בני-אדם הופיעו והם היו יכולים להרגיש שוב את "הגל" - זה ששומר על האיזון והסדר ביקום.
בעודם מכירים בפוטנציאל שלו לקסם, הם פיתחו רונות שעזרו להם לרתום אותו.
במקור הייתה זו קבוצה אחת בלבד - הסארטן (Sartan).
הסארטן השתמשו בקסם על ידי ציור רונות על הקרקע ובאוויר, שהתעצמו על ידי שירתם ולחשיהם; הם האמינו כי כוחם נתן להם אחריות על הגזעים ה"נחותים", להם קראו מנצ'ים (Mensch).
הסארטן דגלו בקהילה, אחדות ומשפחה.
אולם ביהירותם הם שכחו מהנטייה של הגל לאזן כל דבר.
כאשר הסארטן נהיו חזקים מדי, הגל שינה את כיוונו, והפיטרינים (Patryns) נוצרו.
שלא כמו הסארטן, הפיטרינים היו מתבודדים, הפכפכים והרסניים; הם האמינו שכוחותיהם העל-טבעיים העניקו להם את הזכות לכבוש.
פיטרינים קעקעו את הרונות על גופם ובחרו את שמם (שאומר "החוזרים אל האפילה") כדי ללעוג למילה "סארטן" ("המחזירים את האור").
שני גזעים אלה נלחמו באופן מתמיד על השליטה במנצ'ים; שניהם חשבו על עצמם כעל אלים-למחצה, אף כי הסארטן ייחסו לעצמם את הכבוד להיות "הטובים".
לבסוף, הסארטן, מונהגים בידי סאמָה ומועצת השבעה שלו, השתמשו באמצעים קיצוניים כדי לנצח וחילקו את כוכב הלכת ארץ לארבעה עולמות נפרדים, כל אחד מהם מתמקד ביסוד שונה (אוויר, קרקע, אש ומים).
אירוע טראומטי וקשה זה של הרס ויצירה מחדש ידוע בסדרה בשם "חלוקת העולמות" (The Sundering).
מיליוני מנצ'ים מתו, כאשר רק אוכלוסיות נבחרות בודדו באורח קסם עבור יישוב מחדש של העולמות.
לא ידוע כיצד ניצלו הפיטרינים, אף על פי שסארטן ששרדו דיברו על הקלות בה תפסו את הפיטרינים המבודדים והנוודים בימים שלפני חלוקת העולמות.
הסארטן יצרו גם-כן את המבוך, שם הם כלאו את הפיטרינים עבור שיקומם.
במרכז המבוך הייתה המערבולת, שבה הפיטרינים הושמו בתחילה ביחד עם סארטן שלא הסכימו עם החלוקה, ובה שכנו המנצ'ים במהלך החלוקה עצמה.
המבוך היה מוקף בנֶקסוס, עיר חלומית עבור הפיטרינים ברגע שיהיו מתורבתים; הנקסוס, המבוך והמערבולת אורגנו במעגלים בעלי מרכז משותף (שהיה המערבולת).
כל העולמות הללו קשורים זה לזה באמצעות שער המוות ובאמצעות שערים חד-סטריים קטנים יותר שאפשרו לכל עולם להזין את העולמות האחרים במה שחסר להם.
הסארטן נשארו לפקח לא רק על עולם אחד, אלא על עולמות רבים, כולם מעוצבים כך שיעבדו בהרמוניה מושלמת.
בכל אופן, הדברים החלו להשתבש באופן כמעט מיידי.
נחשים מוזרים ומרושעים שהסארטן כלל לא יצרו הופיעו בצ'לסטרה, עולם המים.
בפריאן (עולם האש) שרר אי-סדר נוראי: ענקים בעלי עין אחת עיוורת, שדמו לעצים מהלכים ונקראו בשם טיטאנים, השתחררו מכבליהם ככוחות השיטור של המנצ'ים בפריאן והחלו (כעבור כמה וכמה שנים) בהרס עצום ללא כל סיבה הגיונית.
האנרגיה העצומה שבפריאן הצטברה בתוכה מבלי להעניק מעצמה לעולמות האחרים.
עודף האור גרם לכך שהצמחייה השתלטה על הקרקע, והאלפים ובני האדם שחיים שם חיים בעצם על שכבה של צמחייה (עצי ענק).
רק הגמדים התעקשו להישאר קרובים לקרקע.
אבאראך, עולם האבן, מעולם לא תוכנן לעמוד בפני עצמו.
לא היה בו מקור קבוע לחום, ולאור.
המקור הזמני שבו השתמשו היה הלבה שזרמה בליבו.
בהתחלה, כשעוד היה מספיק חום, הסארטן חיו קרוב לפני השטח.
האדים הרעילים והוולקניים הרגו את כל המנצ'ים החיים שם, והחלישו מאוד את קסמם של הסארטן.
ככל שמקור החום והאור הלך וקטן, כך הסרטן נאלצו להתקרב יותר לים הלבה.
הדבר הקשה עוד יותר על השרדותם.
ללא קשר בין העולמות האחרים, אבאראך היה הופך להיות עולם קפוא ולא מתאים לקיומם של חיים.
המבוך התפתח לאיטו ממוסד מתקן זמני לכלא סאדיסטי וכמעט בעל מודעות עצמית.
סאמה, בפחדו ממה שיקרה אם הנחשים יתפשטו אל העולמות האחרים, הרגיש שהוא חייב לסגור את שער המוות; הסארטן הכניסו את עצמם לשינה קסומה, כשהם מצפים שהיא תימשך רק מעט זמן, שבו העולמות האחרים יסיימו לבצע את חלקם בתוכנית הגדולה.
באריאנוס הסארטן נמנמו גם הם, בתקווה שעולמם ישתפר עד שיתעוררו.
אף על פי שהסארטן כיוונו להם שעונים מעוררים, אלה מעולם לא צלצלו - ואם הם כן, אז אף אחד לא היה בחיים כדי לשמוע אותם.
כל הסארטן באריאנוס, מלבד אחד, מתו באופן מסתורי.
חלקם מתו גם בצ'לסטרה, ושנתם נמשכה הרבה יותר ממאה השנים להן ציפו.
אלה שחיו בפריאן נטשו את המצודות ונעלמו, ורוב הסארטן באבאראך לא שרדו, כנראה בגלל האיזון שהיה צריך לשוב לאיתנו עם העיסוק ההולך וגובר באומנות ההעלאה באוב (החייאת המתים).
המנצ'ים, בינתיים, שכחו הכול אודות עברם; הסארטן האבודים של אריאנוס ושל פריאן נהיו לדמויות אלים מיתולוגיים של הגמדים ושל האלפים שחיו בעולמות אלה, בהתאמה.
דבר זה השאיר את הפיטרינים הכלואים כישויות היחידות שעדיין זכרו דבר-מה ממורשתם.
לאחר אין-ספור דורות של מאבק נהיה האדון קְסָר לפיטרין הראשון שהצליח לברוח מהמבוך; זיפְנָאבּ, שהיה סארטן שנזרק אל המבוך כי התנגד לחלוקת העולמות, כנראה הגיע לנקסוס הרבה לפני קסר.
שם גילה האדון קסר ספרייה עצומה של ספרים (שנכתבו בשפת הסארטן בידי זיפנאב) שפירטו על האירועים שהתרחשו לפני ואחרי החלוקה.
מתוך ספרים אלה הוא גילה דרך לפתוח למחצה את שער המוות ולשלוח דרכו שליח.
האפלו, משרתו האהוב ביותר של האדון קסר, נהיה לשליחו; שתי משימותיו היו לחקור מה קרה לסארטן וליצור כאוס בין המנצ'ים, כך שהאדון קסר יוכל לבוא בעתיד ו"להציל" אותם, ובכך להגשים את תוכניתו לשלוט בארבעת העולמות.
הספר הראשון מתחיל עם כניסתו של האפלו לעולם אריאנוס.
בשלושת הספרים הבאים הוא נכנס לכל אחד מהעולמות האחרים וחוקר אותם.
הספרים מתארים כל אחד מהעולמות ואת מצבו הנוכחי.
האפלו מגלה שהסארטן נעלמו מפריאן, שבאריאנוס נשאר רק סארטן אחד בשם אלפרד (גם הוא אחת מהדמויות החשובות בסדרה), שבאבאראך נותרו מעט סארטן ושהן עוסקים בהחייאת מתים (וכנראה הרגו כך את רוב הסארטן בעולמות האחרים), ושבצ'לסטרה חיו מועצת השבעה (המועצה שחילקה את העולם), וגם מפלצות ענק להם קרא דרקוני נחש.
בתחילה האפלו היה נחוש בדעתו לעזור לאדונו לכבוש את העולם.
אך ככל שהעלילה מתקדמת הוא מגלה כי עולמות המנצ'ים רק יסבלו ממלחמה נוספת.
בספר השלישי האפלו נתקל בקיומו של "כוח עליון" טוב.
כאשר המתים באבאראך מחליטים להרוג את כל החיים, הוא ואלפרד נמלטים בעור שיניהם, אך החוויה גורמת לו לפקפק באדונו בפעם הראשונה.
קסר מכיר את האפלו ומבין שהוא מסתיר ממנו משהו.
לבסוף האפלו מספר לקסר על אומנות ההחייאה.
האפלו נשלח לעולם הרביעי שם שוב נתקל בעדות ל"כוח עליון", רק שהפעם מדובר בכוח מרושע בדמות מפלצות ענק.
לאחר שנקשר לכמה מהמנצ'ים הצעירים שחיים שם ומגלה את האמת על דרקוני הנחש, האפלו חוזר לאדונו, כשהוא מבין כי כבר לא יוכל לחזור ולשרת אותו כמו קודם.
בספר החמישי האפלו נשלח שוב לאריאנוס.
שם הוא מגלה כי דרקוני הנחש חדרו לעולם ויוצרים בו כאוס.
למרות פקודותיו של קסר לעורר מהומה, האפלו מסייע למנצ'ים ועוזר להשכין שלום בין האלפים, הגמדים ובני האדם.
קסר שולח מתנקשת כדי להרוג אותו, אך הוא מצליח להימלט בעזרתו של אדם בשם הוגו היד.
שניהם מגיעים למבוך, שם הם מתאחדים עם אלפרד ומתחילים לנוע במבוך.
בינתיים קסר מגלה את קיומו של השער השביעי ומפתח אובססיה כלפיו.
דרקוני הנחש תוקפים את המבוך, ומנסים לאטום אותו.
דרקוני פריאן, המגלמים את הטוב, מגיעים גם הם להילחם בדרקוני הנחש.
האפלו נפצע בקרב נגד הנחשים, וקסר נותן לו למות כדי להחיות אותו.
אך התהליך לא צולח, והאפלו מגיע בסוף לשער השביעי.
שם הוא סוגר את כל השערים.
כל הסארטן והפיטרינים התרכזו בנקסוס, כמו גם הנחשים והדרקונים הטובים.
האפלו מאמין כי כך הם יצליחו לשגשג, והגל ימצא את איזונו.
האפלו הוא אחת מדמויות המפתח בסדרה, ואחד משני הגיבורים הראשיים בה (לצד אלפרד).
הוא מופיע לראשונה בספר הראשון בסדרה, "כנף הדרקון", ומופיע בכל שאר הספרים בסדרה.
האפלו הוא פיטרין, הפיטרין הראשון שעבר דרך שער המוות לאחר חלוקת העולמות.
במסעו הוא עובר פעמים רבות דרך שער המוות, תחילה על מנת לחקור את העולמות האחרים ולזרוע בהם כאוס כדי להכינם לפלישת קסר, אדון הנקסוס.
קסר הוא הפיטרין שגילה את סוד שער המוות, הראשון שחקר את הנושא על פי ספרים שנכתבו על ידי סאראטן (או על פי דיווחו של פיזבן, הקוסם המבולבל שאחר כך טוען שהוא אל, נכתבו על ידיו) וגילה איך לעבור דרך שער המוות.
האפלו יקר לאדון הנקסוס כבן, והוא הפיטרין שבו קסר בוטח ללא סייג.
האפלו יצר כלב, שהוא ההתגלמות של הרגשות הטובים שלו.
האפלו לא מודע לכך שהכלב הוא חלק מנשמתו, ומי שמסביר זאת בסופו של דבר הוא אלפרד.
במשימותיו של האפלו משתנה אופיו והוא הופך מאיש קר אנוכי שהאנשים היחידים שחשובים לו הם שאר הפיטרינים וקסר, לאדם מתחשב שדואג לכל המנצ'ים (כינוי לבני אדם, אלפים, וגמדים).
הוא מבין שלפיטרינים ולסאראטן אין זכות לקבוע לאחרים מה לעשות מכיוון שהם לא אלים.
שינוי זה נגרם בעקבות מסעותיו בעולמות השונים, ופגישתו עם אלפרד, הסאראטן האחרון שנשאר חי (בהמשך העלילה מתברר שהוא לא האחרון).
בספר הראשון האפלו רוצה להביא את אלפרד לקסר בתור מתנה על מנת שקסר יענה אותו, אך הוא נאלץ לעזוב אותו מכורח הנסיבות.
במקום זאת הוא מביא לקסר את הנסיך ביין.
האפלו מחליט שבפעם הבאה שיפגשו הוא לא יכשל ויביא את אלפרד לקסר, אך בעקבות המסע בשער המוות האפלו ואלפרד מתחלפים בתודעתם והדבר מסמן את תחילת השינוי באישיותו של האפלו.
לאחר מכן, בספר השלישי (ים האש), האפלו ואלפרד מגלים את קיומו של "כוח עליון", אך לוקח להאפלו זמן רב להבין מה הוא חווה.
בספר הרביעי הוא נתקל בנחשים, המגלמים את הרוע המוחלט.
בעקבות זאת האפלו מחליט שהפיטרנים והסאראטן הם לא אלים וזונח את התוכניות שלו ושל אדונו להשתלט על כל העולמות.
הוא מנסה לשכנע את קסר כי הנחשים הם הסכנה האמיתית.
האפלו מבין כי הפיטרינית שהכיר במבוך (מריט) היא אהבת חייו, וכי הוא רוצה לחזור למבוך למצוא אותה ואת בתם.
האפלו ומריט מחדשים את אהבתם בספר השישי.
בסוף הספר השביעי האפלו מקבל החלטה גורלית, שמשיבה את הגל לאיזונו.
אלפרד (Alfred) הוא אחת מדמויות המפתח בסדרה, ואחד משני הגיבורים הראשיים בה (לצד האפלו).
הוא מופיע לראשונה בספר הראשון בסדרה, "כנף הדרקון", ומופיע בכל שאר ספרי הסדרה מלבד הספר השני, "כוכב הרפאים".
אלפרד הוא סאראטן אשר התעורר משינה ארוכה באריאנוס, וגילה שכל חבריו מתו.
הוא משתלב בחברת המנצ'ים באריאנוס בתור משרתו של הנסיך ביין.
מכיוון שלא רצה להשתמש בקסם מחשש שהמנצ'ים יטרידו אותו, פיתח אלפרד הרגל להתעלף בכל פעם שהוא נמצא בסכנה, או להפעיל כוחות קסם ולא לזכור זאת במודע.
אלפרד נראה מגושם מבחוץ, אך זכה לדרגת "קוסם הנחש", דרגה גבוהה אצל הסאראטן.
אלפרד הוא הראשון באריאנוס שגילה שהאפלו הוא פיטרין, לאחר שהטיל על האפלו קסם שינה ובדק את הקעקועים שעל גופו.
בספר "ים האש" אלפרד מגיע בטעות לספינתו של האפלו, אך האפלו מחליט לבקר באבאראך לפני שהוא מחזיר את אלפרד לקסר.
כאשר הם עוברים בשער המוות מתחלפות תודעותיהם של אלפרד והאפלו, והם מבינים אחד את השני.
באבאראך השניים נאלצים לשתף פעולה כדי לשרוד.
יחד הם חוצים את ים האש, ומגיעים לחדר שנקרא "חדר הארורים" או "השער השביעי".
החוויה שעברו ביחד גורמת להאפלו לשחרר את אלפרד.
בספר הרביעי, בעקבות העינוי שספג מקסר לאחר שהסתיר ממנו מידע, האפלו מאבד את כלבו (נשמתו), שמצטרף לאלפרד בצ'לסטרה.
שם הם צריכים להתמודד עם דרקוני הנחש.
אלפרד מצליח להחזיר את הכלב להאפלו, והורג את מלכם של דרקוני הנחש.
בסוף אלפרד נופל בשבי בידי סאמה, מנהיג הסארטאן בצ'לסטרה והאיש שאחראי על חלוקת העולמות, ויחד עם אורלה אהובתו הם נשלחים אל המבוך.
האפלו, מריט והוגו היד מצטרפים שם אל אלפרד ועוזרים לפיטרינים להילחם בדרקונים.
זוהי הפעם הראשונה מאז שהלך לישון שאלפרד מצליח לחבר בין חלקי נשמתו, ולבצע קסם סארטן חזק ומודע.
הוא מצליח להפוך את עצמו לדרקון יפיפה, ולהילחם בצבא של דרקוני מבוך.
לבסוף אחד הדרקונים מצליח לגבור עליו ולענות אותו, עד שמריט והוגו מצליחים לחלץ אותו.
השלושה חוזרים לאבאראך כדי להציל את האפלו.
הוגו היד (Hugh the Hand) הוא אחת מדמויות המפתח של הסדרה.
הוגו מופיע לראשונה בספר הראשון בסדרה "כנף הדרקון" וממשיך להופיע בספרים נוספים בסדרה.
הוגו היה צעיר מאוד כאשר מתו הוריו במגפה.
הוא שוטט לו בעיר רדופת המחלות בה התגורר עד אשר אספו אותו נזירי קיר, עבדי המוות אשר המוות הוא הדבר היחיד שחשוב להם, שתמיד שמחים לגופות או לילדים יתומים כדי לעשות מהם נזירים.
הוא חי במנזר שנים רבות, עד אשר החליט לצאת לחייו והפך לרוצח שכיר.
במהלך עבודתו כרוצח הצטרף הוגו לאחוות היד, אחווה של רוצחים שכירים, ושם גדל על חוקיהם.
הוגו הפך לרוצח מבוקש בממלכתו, עד אשר נתפס וכמעט הוצא להורג.
בספר הראשון, רגע לפני הוצאתו להורג, הוגו נשלח אל מלך בני האדם בממלכה, המבקש ממנו לרצוח את בנו ביין.
הוגו יוצא למסע עם ביין ומשרתו אלפרד, שהצטרף אליהם מרצונו החופשי, במוסווה של נסיעה תמימה.
הוגו לוקח את ביין ואלפרד אל ספינת הדרקון שלו שחבויה ביער עצי הקריסטל, על מנת להרוג את ביין בארצות האלפים, כדי שבני האדם יוכלו להאשים אותם ברצח הנסיך.
ענף של עץ קריסטל נופל על ביין והורג אותו, אך אלפרד (שהתגלה כסאראטן) מחייה אותו.
לבסוף מגיעים השלושה אל אביו האמיתי של ביין, סיניסטראד, הקוסם המרושע.
השלושה נלחמים בו בקרב קשה, והוגו מת בקרב.
בספר החמישי מתברר שאלפרד החיה את הוגו בקסם אסור לאחר הקרב.
הוגו סובל מכך רבות, מכיוון שמאז וגם אינו יכול להרוג וגם לא להיהרג אף אם רצונו בכך, והוא נע עם אהובתו לשעבר על מנת למצוא את הנסיך ביין שנמצא בארצות האלפים.
בהמשך הוגו היד מוצא את אלפרד וגם מציל בדרך את האפלו ממוות.
הוגו היד זוכה במוות בספר השביעי.
קסר הוא הפיטרין הראשון שהצליח לברוח מהמבוך.
הוא זקן מאוד, אך קסמו חזק בצורה בלתי רגילה.
בעיני עמו הוא נחשב לגיבור.
הוא היחיד מבין הפיטרינים שמצליח לחזור למבוך במודע כדי לעזור לשאר הפיטרינים להחלץ גם כן.
כשמספיק פיטרינים מצליחים לצאת מן המבוך הם יוצרים קהילה סביב קסר, שבתחילה בעיקר מנסה לעזור לבני עמו.
לאורך הזמן הוא מתחיל לפתח שאיפות נקם בסארטן שכלאו אותם במבוך, ואף שאיפה לשלוט בעולם כולו.
הוא שולח את האפלו לחקור את העולמות השונים.
הכל מתנהל כרצונו עד שהאפלו חוזר מאבאראך, ומסתיר ממנו את האמת על מה שעבר שם.
קסר מענה את האפלו עד שזה מגלה לו את האמת על אומנות ההחייאה.
קסר לא מקשיב להאפלו ומחליט להיעזר באומנות זו כדי לעזור לפיטרינים לשלוט על העולם.
כאשר הוא נתקל בדרקוני הנחש, הוא מגייס אותם לשירותו, למרות כל העדויות על בוגדנותם.
קסר שולח את האפלו חזרה לאריאנוס, והוא עצמו יוצא לאבאראך, שם הוא מנסה ללמוד את אומנות ההחייאה.
קליטוס מספר לו על השער השביעי, וקסר מחליט שהוא מתכוון לחבר את כל העולמות חזרה יחדיו.
הוא נוטש את הפיטרינים המגינים על עצמם במבוך, ושוקע באובססיה שלו על שליטה מוחלטת.
בנוסף לספרים, יצא לאור גם משחק מחשב שנקרא שער המוות, המבוסס על הסדרה.
המשחק מבוסס בעיקר על ארבעת הספרים הראשונים, אך בסופו הוא מכיל גרסה שונה לעימות האחרון מ"השער השביעי".
זיפנאב הוא משחק אותיות עם השם פיזבן, מי שהיה הקוסם המבולבל ברומח הדרקון וגם האל פלדין, כשהפסיק להעמיד פנים.
הוא פועל למען כוחות הטוב במחזור שער המוות, המייוצגים על ידי דרקוני פריאן, בעוד נחשי צ'לסטרה מייצגים את כוחות הרוע.
בסדרת ספרים אחרת של המחברים אשר קרויה שמו הוא זאנפיב.
מנץ', המילה המתארת בסדרה את גזעי בני האדם, הגמדים והאלפים, פירושה אדם בגרמנית.
על פי הערת שוליים בספר, המושג "קסר" בספר הוא גלול של המילה צאר, שהיא בעצמה גלגול של המילה קיסר.
מחזור סינודי הוא פרק הזמן הדרוש לעצם שמימי כדי לחזור לאותו מופע יחסית לשמש, כפי שהוא נראה מכדור הארץ.
מחזור (זמן) סינודי אינו זהה לזמן ההקפה של העצם, הואיל והוא נקבע ביחס לשלושת הגופים – השמש, העצם השמימי המקיף אותה, וכדור הארץ, שממנו רואים את העצם השמימי.
כך למשל, הירח מקיף את כדור הארץ בכל 27.5 ימים בקירוב, אולם במשך זמן זה כדור הארץ עצמו, והירח המקיף אותו, ממשיכים במסעם מסביב לשמש.
על מנת שהירח ייראה לצופה מכדור הארץ כאילו חזר לאותה נקודה ביחס לשמש, על הירח להמשיך להסתובב סביב כדור הארץ מעל יומיים נוספים.
לכן לצופה בכדור הארץ, הרואה בשמש כנקודת ייחוס, נראה שהקפה של הירח סביב כדור הארץ לוקחת כ-29.5 יום.
פרק זמן זה נקרא חודש סינודי, שהוא הזמן החולף בין שני אירועים בהם נראה "ירח מלא".
באופן דומה יום סינודי הוא הזמן שלוקח לעצם שמסתובב סביב עצמו לחזור למופע זהה ביחס לשמש.
לדוגמה הזמן שחולף בן שתי זריחות של השמש.
בכוכבי לכת, באסטרואידים ובשביטים מחזור סינודי הוא פרק הזמן שבין שני מחזורים עוקבים שבהם העצם הנע סביב השמש נמצא בקו אחד עם השמש במבט מכדור הארץ, או כאשר עצם שמסלולו גדול ממסלול הארץ נמצא בשמיים מול השמש.
מקור השם הוא במילה היוונית סינודוס (Σύνοδος) שמשמעה "מפגש", לציון "צירוף" או "ישור" של שני גרמי שמיים או יותר.
מחזור צואה-פה היא דרך העברה של מחלות, שבה מועברת מחלה מחלקיקי צואה של המארח המדביק לחלל הפה של המארח הנדבק.
לרוב יש מספר שלבים בדרך, ולעיתים שלבים רבים.
מים שבאו במגע עם צואה ולא מטופלים באופן מספק לפני שתייה
מזון שבא במגע עם צואה
היעדר מערכת טיהור שפכים תקינה, יחד עם וקטורי מחלה כדוגמת זבוב הבית
ניקוי לא מספק או היעדר ניקוי כלל לאחר מגע עם צואה
פעילות מינית שבה מעורבים הפה ופי הטבעת, למשל אנאלינגוס
המחלות המועברות במחזור צואה-פה כוללות בין היתר גיארדיאזיס, הפטיטיס A, הפטיטיס E, שיגלוזיס, טיפואיד, כולרה, זיהומים ב-Vibrio parahaemolyticus, Rotavirus, נגיפי Enterovirus, Clostridioides difficile, קריפטוספורידיוזיס ואסקריאזיס.
מחזיק מברשות שיניים הוא מתקן שנועד להחזיק מברשת שיניים אחת או יותר כאשר אינן בשימוש.
מחזיקי מברשות השיניים התפתחו עם התפתחות מברשת השיניים לאורך ההיסטוריה, בהתאם לתנאי המחיה ולטכנולוגיה הקיימת.
מחזיק מברשת השיניים נועד לשמור על היגיינת מברשת השיניים על ידי הרחקת סיבי המברשת מנוזלים, מתן תנאי אוורור, והרחקת המברשת מגורמים חיצוניים שעלולים לזהם אותה.
קיום תנאי לחות וחוסר אוורור יוצרים עובש וחיידקים שעלולים להזיק לבריאות.
ישנם שני סוגים עיקריים של מחזיקי מברשות שיניים – מחזיקים נייחים הממוקמים בחדר הרחצה, ומחזיקים ניידים לנשיאת מברשת שיניים לצורך שמירה על היגיינת מברשת השיניים בזמן נסיעה וטיולים.
הפטנט הרשום הראשון בארצות הברית למחזיק מברשת שיניים הוגש לרישום ב-30 במרץ 1894 ואושר ב-2 באוקטובר באותה שנה.
ממציא הרעיון הוא ג'ורג' פ' ויטינג (George F Whiting) ממסצ'וסטס.
על-פי מפרט הפטנט מחזיק שיניים זה נועד להיות בראש ובראשונה פונקציונלי, זול ונוח לשימוש.
הוא מאפשר אחזקה של מברשות באורך שונה על ידי שינוי גובה התופסן.
המתקן מורכב ממסגרת חוט תיל המאפשרת תלייה, תופסן ("קליפ") עשוי רצועת מתכת שטוחה וגמישה להצמדת מברשת השיניים, הניתן להתאמה לסגנונות ידיות שונים, ותופסן נוסף בחלק התחתון להצמדת ידית מברשת השיניים.
ויטינג עצמו מתאר את העיצוב הכללי של המתקן כקישוטי.
במהלך השנים הוצעו מגוון צורות של מחזיקי מברשות שיניים.
סוג ראשון הוא מעמד של מברשות שיניים שבתוכו מניחים את המברשת.
לרוב, במעמד יש חורים לקבלת מספר מברשות מרוחקות זו מזו באופן שימנע מגע בין המברשות.
מחזיקים אלו נהנו מיתרון על פני כוסות הזכוכית לשטיפת הפה לאחר צחצוח השיניים בכך שמנעו מגע בין המברשות.
בנוסף, לרבים מהמעמדים תוכננו פתחי ניקוז או תחתית משופעת שנועדו למנוע הצטברות נוזלים שיכולים להוות בית גידול לחיידקים, בתחתית מחזיק המברשות.
מבנה אחר של מחזיקי מברשות כולל מתלים לתליית המברשות, שוב באופן המפריד אותן זו מזו.
במהלך השנים הוצעו מתלים כאלו עם מכסים המגינים על מברשת השיניים מלכלוך.
תכנונים שונים הוצעו כדי לאפשר הוצאה והכנסה קלה של המברשת למחזיק.
הוצעו גם מתקנים בהם מכסה אחד מכסה את כל המברשות התלויות יחד.
כן הוצע להחזיק בתוך המכסה מכל מחורר עם חומר חיטוי שהאדים שלו מתפשטים בתוך המכסה ומחטאים את מברשות השיניים.
נוצרו גם מחזיקי מברשות שיניים מסתובבים ש"נבלעו" בקיר.
פתרונות מעין אלה נוצרו לאחר המלחמה ותאמו את העובדה שהדירות היו קטנות יותר מאשר לפני המלחמה.
סוג נוסף של מחזיקי מברשות שיניים הוא כזה המכיל חומר חיטוי שלתוכו מוכנס ראש המברשת שאינו בשימוש.
במברשת שיניים חשמלית נטענת, משמש המטען לרוב גם בתור מחזיק למברשת.
כמענה להמלצת רופאי השיניים לצחצח שיניים לפחות 2 דקות, שווקו מחזיקי מברשות שיניים הכוללים שעון (לרוב שעון חול), למדידת זמן הצחצוח המומלץ .
לאורך השנים הופיעו מחזיקי מברשות שיניים שהושפעו מסגנונות העיצוב שרווחו בזמנם.
מחזיקי מברשות שיניים מהתקופה הוויקטוריאנית של סוף המאה ה-19 אופיינו בשפע פרטים, דוגמאות של פרחים ועיטורים שונים הופיעו על גבי מחזיק מברשות השיניים, שהיה לרוב כלי קרמיקה.
מחזיק מברשות השיניים דמה בצורתו לכד עם חורים בתחתיתו, והיה מלווה לרוב בתחתית נפרדת לקליטת הנוזלים ולנוחות ניקיון הכלי.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 החלו להופיע מחזיקי מברשות שיניים לילדים.
מחזיקים אלו היו בצורת דמויות מסרטי ילדים, חיות ועוד, ונועדו לסייע להורים להביא את הילדים לצחצח שיניים.
מנהג צחצוח השיניים לא היה נפוץ בארצות הברית עד לאחר מלחמת העולם השנייה, אז חויבו החיילים בצחצוח שיניים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 עלו הצעות למחזיקי מברשות שיניים מסתובבים ומנגנים.
במשך תקופה ארוכה לאחר מלחמת העולם השנייה היו נפוצים מחזיקי מברשות השיניים מתכתיים, לרוב מצופים אמייל, ומחזיקי מברשות השיניים העשויים כחלק מהקרמיקה שציפתה את חדר הרחצה.
חומרים חדשים נכנסו לשימוש בתקופה זו: פוליוויניל כלוריד, פלסטיק, ויניל, אלומיניום, מלמין, גומי ועוד.
הדבר השפיע גם על החומרים שמהם יוצרו מחזיקי מברשות השיניים.
מוצרים ביתיים במטבח ובחדר האמבטיה החלו להתאפיין במראה יוקרתי יותר, ובעיקר במראה ניקל מבריק.
מתחילת המאה ה-21, ניתן לראות שפע עיצובים של מחזיקי מברשות שיניים.
במקרים רבים העיצוב החדש נותן מענה לבעיות פונקציונליות כגון הצטברות לכלוך, אוורור ועוד, ובמקרים אחרים הערך הוויזואלי גובר על התכנון הפונקציונלי של מחזיק המברשות.
כיום ניתן למצוא מחזיקי מברשות שיניים תלויים, נדבקים, עומדים, כחלק מסט מוצרים, או מוצר בפני עצמו, מעניינים, מבדרים, זולים ויקרים.
החומרים הנפוצים כיום הם בעיקר פלסטיק וכרום, אך קיימים גם כאלו המיוצרים מחומרים ידידותיים יותר לסביבה.
המבנה והגדלים של מחזיקי מברשות השיניים הרווחים בשוק משפיעים על יצרני מברשות השיניים אשר נוטים לייצר מברשות עם ידיות המתאימות למחזיקים הרווחים בשוק.
מחזיק מפתחות הוא חפץ שנועד להתחבר למפתח יחיד או לאגד מספר מפתחות לקבלת "צרור מפתחות".
חלק ממחזיקי המפתחות כוללים חלק המאפשר לחברם ללולאה, כדי לאפשר הצמדתם לחגורה, מכנסיים, תיק וכדומה, במטרה להקל על מציאת המפתח בשעה שזקוקים לו.
קיימים סוגים רבים של מחזיקי מפתחות, ממגוון חומרים, ביניהם פלסטיק, מתכת ועוד.
גם העיצובים של מחזיקי המפתחות מגוונים מאוד.
בין השאר נמכרים מחזיקי מפתחות המעוצבים כמזכרות מאתרי תיירות.
בשל המגוון הגדול יש האוספים מחזיקי מפתחות, כתחביב.
מחזיק המפתחות משמש גם כמוצר לקידום מכירות, המחולק חינם, בזכות שמישותו הרבה ומחירו הנמוך.
למחזיקי מפתחות רבים נלווית פונקציונליות נוספת, כגון פותחן בקבוקים, פנס, מצית, או קצה מעוצב כמטבע, המותאם לשליפת עגלות קניה הנפוצות ברשתות המזון.
ניתן לחבר למחזיקי מפתחות גאדג'טים קטנים, כגון דיסק און קי.
האוסף הכי גדול של מחזיקי מפתחות הוא 41,418 מחזיקי מפתחות שונים שאסף ברנט דיקסון מוולדוסטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית, השיא נרשם בספר השיאים של גינס.
מחזור סחיפה או מחזור גאומורפולוגי הוא מודל מדעי שפותח בשלהי המאה ה-19 במטרה להסביר שלבים בהיווצרות הנוף.
מודל זה הוצע בשנת 1890 על ידי ויליאם מוריס דייוויס (William Morris Davis, 1859–1934) – גאוגרף, גאולוג ומטאורולוג אמריקאי.
אף שבתקופתו של דייוויס נחשב המבול כגורם האחראי לעיצוב הנוף, החלו דייוויס ואחרים להאמין כי קיימים גורמים נוספים האחראים לעיצוב פני השטח.
התאוריה שלו תיארה מחזור לפיו הרים ונופים נוצרים ומשתנים.
לשיטתו, המחזור מתחיל בהתרוממותם של רכסי הרים ונמשך בזרימת נהרות ובחריצת עמקים.
מחזור הסחיפה מחלק את הנוף ל"צעיר", "בוגר" או "זקן".
אף שהתאוריה של דייוויס לא הייתה מדויקת, התגלמה בה מהפכנות שסייעה להפוך את הגאוגרפיה הפיזית למדע מודרני ולהתפתחות מדע הגאומורפולוגיה.
עם זאת, תאוריה זו ודומות לה הוצעו בטרם הובנו כראוי תהליכים גאולוגיים וגאומורפולוגים המוכרים כיום, למשל תהליכים טקטוניים.
תאוריות אלה נחשבות מיושנות, אך ברבים מהמודלים הללו נעשה שימוש בשל פשטותם.
שלבים במחזור המוצע מקבילים להיווצרות המכתשים בנגב.
מחזור מטוני הוא מחזור של תשע-עשרה שנות חמה, המשמש בסיס לקביעת השנים המעוברות בלוחות שנה ירחיים־שמשיים, זאת לצורך התאמת הלוח, המבוסס על חודשי ירח, לשנת החמה.
כאשר מחזור של תשע-עשרה שנים מכיל שתים עשרה שנים בנות שנים עשר חודשי ירח ושבע שנים בנות שלושה-עשר חודשי ירח, היינו שנים מעוברות.
ביסוד המחזור עומדת תגליתו של האסטרונום והמתמטיקאי היווני מטון מאתונה, שאורכן של תשע-עשרה שנות חמה שווה בקירוב טוב לאורכם של מאתיים שלושים וחמישה חודשי ירח.
מטון גילה את המחזור בשנת 432 לפני הספירה והוא שולב בחישוב הלוח היווני באופן שהשנים השלישית, השישית, השמינית, האחת עשרה, הארבע עשרה, השבע עשרה, והתשע עשרה בכל מחזור היו מעוברות.
לפני כן היה שימוש במחזור, מדויק פחות, של שמונה שנים, כאשר בכל מחזור היו שלוש שנים מעוברות.
המחזור המטוני משמש כבסיס לחישוב מספר לוחות שנה.
הוא היה בשימוש בלוח הבבלי, ומשמש להסדרת השנה המעוברת של הלוח העברי וכן לחישוב חג הפסחא.
בתקופתו של מטון היה מקובל שאורך שנת חמה הוא 365.25 ימים, כלומר 19 שנים הם בני 6,939 ימים ו-18 שעות.
אורך ממוצע של חודש ירחי היה ידוע בדיוק גבוה יחסית ונחשב ל-29 ימים, 12 שעות, 44 דקות ושלוש שניות ושליש, כלומר 235 חודשים הם 6,939 ימים, 16 שעות ו-33 דקות.
זאת אומרת ש-235 חודשי ירח שווים בקירוב ל-19 שנות חמה, כאשר השגיאה עומדת על שעה ו-27 דקות שהמחזור קצר מ-19 שנות חמה.
כיום ידוע ששנת החמה קצרה ב-11 דקות ו-14 שניות מ-365.25 ימים, כלומר 19 שנים הן בנות 6,939 ימים, 14 שעות, 26 דקות ו-27 שניות, כך שהשגיאה בפועל היא לכיוון השני וגדולה יותר, דהיינו המחזור ארוך מ-19 שנות חמה בשעתיים ו-6 דקות.
באופן מעשי שנת חמה וחודשי ירח מורכבים מימים שלמים, כך שמחזור יכול להיות 6,940 ימים או 6,939 ימים.
כדי להגיע למחזור של 6,940 יש צורך ש-235 החודשים במחזור יהיו מורכבים מ-125 חודשים מלאים בני 30 יום ו-110 חודשים חסרים בני 29 יום.
מתוך הנחה שבשנה רגילה מחצית מהחודשים הם בני 29 יום ומחצית בני 30 יום, אזי 7 חודשי העיבור צריכים להיות בני 30 יום, ועוד 4 חודשים במחזור של 19 שנה צריכים לקבל יום נוסף ולהפוך לחודשים של 30 יום.
בלוח העברי, התאמה זו מתבצעת באמצעות הוספת יום לחודש חשוון, שברוב השנים הוא בן 29 יום.
בשל הכלל ההלכתי לא אד"ו ראש, מוסיפים יום ביותר מארבע שנים בכל מחזור וכנגדן גורעים יום מחודש כסלו באחת השנים הבאות.
מחזור פעולה הוא מושג מתחום המדעים וההנדסה, שמתאר את חלק הזמן של פעולה מחזורית שבה פעילות מתקיימת.
לדוגמה נורה שדולקת במשך חצי שנייה ואז כבה לחצי שנייה באופן מחזורי תהיה בעלת מחזור פעולה של 50%.
בנוסחה, מחזור הפעולה מוגדר באופן הבא: