tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1867, לאחר נפילת האימפריה המקסיקנית השנייה, הרפובליקה החזירה את רוב המרכיבים של הגרסה של 1823.
בשנת 1887, הנשיא פורפיריו דיאז ערך שינויים בנשר כך שהמראה הכללי שלו שיקף את הסגנון הצרפתי.
בשנת 1916, הנשיא ונוסטיאנו קאראנסה הפך את השינויים שערך דיאז, ושיחזר כמה מהסמלים האצטקים המקוריים: נחש המים הוחלף בעכסן, והעיט נראה כעת במבט צד במקום במבט קדמי.
עיצוב זה נוצר על ידי האמנים אנטוניו גומז וחורחה אנסיסו.
עם זאת, בשל הבעיות הפוליטיות של אותה תקופה, זה לא נעשה רשמי עד 1932, תחת הנשיא אבלרדו רודריגס.
בשנת 1968 הורה הנשיא גוסטבו דיאס אורדס על שינוי קטן, כך שהנשר ייראה אגרסיבי יותר.
עיצוב זה, של הצייר פרנסיסקו אפנס הלגרה, נמצא בשימוש עד היום.
כמו כן, נקבע חוק להגדרה ובקרה על השימוש בסמלים הלאומיים.
בשנת 1984, הנשיא מיגל דה לה מדריד הורטאדו חוקק את החוק הנוכחי המסדיר את העיצוב הרשמי והשימוש בסמלים הלאומיים, ביניהם השלט ההרלדי.
(השלט ההרלדי מהווה גם את מרכז דגל מקסיקו.)
סמל מיאנמר נמצא בשימוש המדינה בכל מסמך רשמי, פומבי ופנימי ובכל הוצאה לאור של המדינה.
בסמל, שכעת בצורתו השלישית, יש שני אריות "צִ'ינְטֶה" (אריות מהמיתולוגיה הדרום-מזרח אסיאתית) המסתכלים לכיוונים מנוגדים אחד מהשני.
באמצע מפת מיאנמר בצבע ומאחוריה ענף זית.
הסמל מוקף בעיצובי פרחים מסורתיים, האופייניים למיאנמאר ומעליהם כוכב.
כל חלקי הסמל צבועים בצבע זהב על רקע אדום.
בסמל המודרני הכיתובית אומרת: "הרפובליקה של איחוד מיאנמר" (בורמזית באותיות לטיניות: Pyidaunzu Thanmăda Myăma Nainngandaw).
במגילה היה כתוב "איחוד מיאנמר".
במקום בו נמצא הכוכב עמד בעבר צִ'ינְטֶה שלישי.
במקום ענף הזית היה עיגול שהיה מוקף במילים (בורמזית באותיות לטיניות: ta.pau; tha-baw).
במהלך השלטון הסוציאליסטי של נה וין נערכו שינויים בסמל ובכיתוב במגילה בתחתיתו.
בסמל השני לא היה הרקע האדום, הצִ'ינְטֶאות היו כחולים, מפת מיאנמר הייתה בצבע אדום ובמקום לענף הזית היה גלגל שיניים כחול.
הכוכב היה לבן, ועיצובי הפרחים היו בצבע זהב.
הסמל השני הושפע ממאפיינים סוציאלסטיים, בעיקר גלגל השיניים והכוכב.
בסמל השני הכיתובית אומרת: "איחוד מיאנמר הסוציאליסטית" (בורמזית באותיות לטיניות: Pyidaungsu Socialist Thamada Myanmar-naing-gan-daw).
סמל מקאו הנוכחי הוכנס לשימוש ב-20 בדצמבר 1999, יום העברת ריבונותה מפורטוגל לרפובליקה העממית של סין, ונוכח כך נחשב לסמל מחוזי.
הסמל דומה לדגל מקאו במבנה מעגלי: בטבעת הלבנה החיצונית מופיע שמה הרשמי של הטריטוריה בכתב סיני: "中華人民共和國澳門特別行政區" (בעברית: "האזור המנהלי המיוחד מקאו של הרפובליקה העממית של סין") ובאנגלית פשוטה: Macau ובפנים הטבעת מופיע הדגל.
שלט האצולה של מלאווי מבוסס על סמל קודם של המושבה הבריטית ניאסלנד.
הסמל נתמך על ידי אריה (משמאל) ונמר (מימין), מתחתיהם נמצא קלף ועליו כתוב המוטו של המדינה: "אחדות וחופש".
סמל מיקרונזיה הוא הסמל הלאומי הרשמי של המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה.
על הסמל כתוב באנגלית: "Government of the Federated States of Micronesia" (בעברית: "הממשלה של המדינות הפדרליות של מיקרונזיה") וגם רשום "PEACE UNITY LIBERTY" (בעברית: שלום אחדות חופש) במרכז הסמל.
הסמל אומץ על ידי הקונגרס של המדינות הפדרליות של מיקרונזיה ולאחר מכן אושר על ידי הקונגרס של ארצות הברית.
סמל מָיוֹט הוא סמל לא רשמי המייצג את מיוט, הטריטוריה הצרפתית שמעבר לים.
סמל זה הוא גם החלק העיקרי בדגל מיוט.
הוא מורכב ממגן בצורת ענן, סהר מאוזן ופרחים צהובים על רקע אדום.
משני צדדיו של הסמל ניצבים שני סוסוני ים.
המוטו, שמופיע על סרט אפור בתחתית, הוא "Ra hichiri" ("אנחנו על המשמר").
סמל מין (או סמל סקס) הוא תואר הניתן לגבר או לאישה שפרסומם הוא גם או בעיקר כמוקד של משיכה מינית.
רוב הגברים והנשים הזוכים לתואר זה עוסקים בתחומי עיסוק שיש בהם חשיבות למראה, ובמיוחד שחקנים ודוגמנים, אך סמלי מין רבים באים גם משורות הספורטאים והמוזיקאים ויש בהם אף סופרים, משוררים, פוליטיקאים ובעלי מקצוע נודעים אחרים.
סמלי מין גבריים הם תופעה מוכרת כבר מאז המאה התשע עשרה, כשדמויות עטורות הילה פרועה, אפלה ורומנטית כמו המשורר לורד ביירון והפסנתרן פרנץ ליסט נחשבו מושא תשוקה.
רוב הנשים שזכו לתארים של סמלי מין אותה תקופה הופיעו על הבמה, ובמיוחד על במות לונדון ופריז.
התרחבות ניכרת בשורות סמלי המין ניכרה עם הופעת הראינוע, שהפיץ את מראם ואופן תנועתם של שחקנים הרבה מעבר למה שניתן היה להפיץ בהופעה חיה על הבימות.
כבר בשנים הראשונות להתבססותו של הקולנוע, עוד טרם הופעת הקול, כבר נוצרו סמלי מין בולטים מאוד, שהבולט מביניהם היה רודולף ולנטינו.
כוכבי קולנוע בולטים אחרים, שהפכו סמלי מין אותה תקופה היו גרטה גרבו, מרלן דיטריך, קלרה בואו, תידה בארה, ולצידם כוכבת מחזות הזמר ליליאן ראסל.
עם עליית הקולנוע, והתפתחות תעשיית ה"כוכבים" ההוליוודית, בחסות מגזינים וכתבי-עת שהתמקדו בקולנוע ובהאלהת כוכביו, גדל במידה ניכרת מספר סמלי המין שבאו מתחום זה.
לצידם בלטו גם זמרים ואנשי בימה אחרים.
סמל המין הנשי המוכר ביותר בשנות החמישים ובתחילת שנות השישים הייתה מרילין מונרו, לא במעט בזכות מותה בגיל צעיר, שתרם לאיקוניזציה שלה.
בשנים אלו הניבה הוליווד כמה סמלי מין נשיים בולטים, ובראש ובראשונה אליזבת טיילור, ולצידה גרייס קלי וג'יין מנספילד והדוגמנית בטי פייג', אך בלטו בה יותר, בתקופה זו, דווקא סמלי מין גבריים כמו מרלון ברנדו, ג'יימס דין, מונטגומרי קליפט, פול ניומן, גרגורי פק, סטיב מקווין, ואחרים.
הדמות הגברית הבולטת של התקופה, עם זאת, הייתה דווקא של הזמר אלביס פרסלי.
כוכבי זמר אחרים שהפכו סמלי מין של התקופה היו ג'ים מוריסון ומיק ג'אגר.
בשנים אלו התעצם גם מספר סמלי המין האירופים, שזכו לפרסומם לא רק אחרי מעברם להוליווד (כמו במקרה אינגריד ברגמן או קרי גרנט).
ניתן למנות עמם את אנה מניאני, סופיה לורן, ג'ינה לולובריג'ידה ומרצ'לו מסטרויאני מאיטליה, את קתרין דנב, אלן דלון וז'רר פיליפ הצרפתיים, ואת שון קונרי הבריטי.
בלטה מעל כולם בתקופה זו בריז'יט ברדו, שהופעתה בעירום, סרטיה החושפניים ובמיוחד חייה הסוערים הפכו אותה לא רק סמל מין כי אם גם סמל התקופה.
בדומה למונרו ולטיילור לפניה, וביתר תוקף, נדחקה הקריירה שבגללה זכתה לפרסום - המשחק - מפני השם שקנתה לה בזכות תשומת הלב הרבה שעוררו מעשיה, חייה ומאהביה המתחלפים תדירות וברדו הייתה סמל מין קודם כל בגלל הפרסום הרב לו זכתה, הרבה יותר מהדמויות שגילמה על מסך הקולנוע.
משנות השבעים ואילך החלו גם כוכבי טלוויזיה לתפוס את מקומם לצד כוכבי קולנוע, ובמידת מה אף דחקו את רגליהם של האחרונים.
כוכבי טלוויזיה כדייוויד קסידי, ג'ורג' קלוני, ג'וני דפ, פמלה אנדרסון, טום סלק, פארה פוסט, ג'ון טרבולטה וברוס ויליס (שחלקם היו בהמשך לכוכבי קולנוע מצליחים) הפכו סמלי מין בזכות תוכניות טלוויזיה בהן כיכבו.
גם כוכבי זמר כמיק ג'אגר, דברה הארי, ריקי מרטין, בריטני ספירס או ביונסה.
לצד אלו בלטו גם סמלי מין שלידתם בקולנוע כבו דרק, ברוק שילדס, שרון סטון, דניאל דיי-לואיס, לאונרדו דיקפריו, בראד פיט, אנג'לינה ג'ולי, טום קרוז, אנטוניו בנדרס, מל גיבסון, רוברט רדפורד ואחרים.
תופעה בולטת בתקופה זו הייתה צמיחה של סמלי מין שעיקר פרסומם על היותם סמלי מין, כשהתופעה בולטת במיוחד בהתייחס לעוסקים בדוגמנות.
סמלי מין רבים נוצרו בעקבות פרסום רב לו זכו בתקשורת ההמונים, ובמיוחד כאשר הפרסום היה קשור במיניות.
כך, לדוגמה, זכה אלביס פרסלי לפרסום רב בזכות תנועות האגן שהפגין בזמן שירתו, וכוכבי קולנוע רבים אחרים תוארו כסמלי מין בזכות הופעתם מעורטלים או בלבוש חלקי בסרטים, כשדוגמאות לכך יכולים לשמש מרלון ברנדו ב"חשמלית ושמה תשוקה" או אנה מניאני ב"האורז המר".
בין הגברים שהפכו סמלי מין בולטים אלו המתייחדים בגובהם, בכתפיהם הרחבות, בסמלי גבריות מובהקים של זמנם ובהתנהגות נמרצת ותקיפה.
בין הנשים שהפכו סמלי מין בולטות בעלות עיניים גדולות, שפתיים חושניות ובייחוד חזה גדול.
תרומה חשובה למיצובם של סמלי מין רבים, העלתה תרבות הידוענים בצהובונים, במדורי הרכילות, ובתוכניות הבידור השונות.
פעמים רבות יש שיתוף פעולה נרחב בין ידוענים ואנשי יחסי ציבור המייצגים אותם לאמצעי התקשורת, כשערוצי הפרסום מציגים את הידוענים באופן רצוי ונחשק, כשהם מבלים בחוף הים או במועדוני לילה.
דוגמה מוקדמת ומוכרת לכך שימש השבועון "העולם הזה", שנהג להעניק תארים מיניים ("החזה של המדינה" לפנינה רוזנבלום או "התחת של המדינה" לאניטה פללי) לצעירות אלמוניות, ולשוב ולדוש בענייניהן, תוך הצגתן כסמלי מין וכנשים נחשקות.
תופעות מעין אלו נפוצות מאוד במגזיני בידור ובצהובונים, אף כי הקשר בין הצגתם של ידוענים כסמלי מין לבין היותם כאלו אינו תמיד חד משמעי.
לעיתים גם דמויות בדיוניות הופכות לסמלי מין, למשל הדמות בטי בופ שהופיעה בסרטים מצוירים בשנות ה-30 ונחשבת לאחת מהדמויות המונפשות הראשונות שהיו לסמל מין.
לאחר מכן נודעו כסמלי מין גם דמויותיהן של ג'סיקה ראביט מהסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט" והולי ווד מהסרט "עולם מגניב".
גם תחום משחקי הווידאו מייצר לעיתים סמלי מין, אך בדרך כלל אלו לא פורצים את גבולות המיינסטרים.
דוגמה היוצאת מכלל זה היא דמותה של לארה קרופט מסדרת משחקי המחשב טומב ריידר, שעלילותיה תוארו גם בסרטים "טומב ריידר" משנת 2001 ובסרט ההמשך "סוד החיים" משנת 2003. סרטים אלו גם ביססו את מעמדה של השחקנית אנג'לינה ג'ולי, שגילמה את לארה קרופט, כשחקנית מצליחה וכסמל מין.
סמל מרס (♂) הוא סמל אל המלחמה הרומי מרס; הוא מורכב מעיגול שמהיקפו יוצא חץ באלכסון למעלה וימינה.
העיגול והחץ מייצגים את מגינו וחניתו של האל מרס והוא משמש במספר תחומים:
באסטרונומיה (ובאסטרולוגיה) – כוכב הלכת מאדים, ויום שלישי, הקשור לאל מארס.
בביולוגיה – סימול המין הזכרי .
באלכימיה – סימול היסוד הכימי ברזל.
היוניקוד של הסמל הוא U+2642.
החותם הגדול של מדינת מיזורי אומץ ב-11 בינואר 1882. השופט רוברט ויליאם ולס, שבנוסף היה חבר קונגרס, עיצב את הסמל.
הסמל מכיל טבעת שאותה מקיפה הכתובת: "United We Stand", מצד שמאל קסדת אביר במרכז הטבעת, ומצד הימני לטבעת הכתובת: "Divided We Fall".
שתי הכתובות הללו הן המוטו של המדינה.
בתוך הטבעת, בצדה הימני, הסמל הגדול של ארצות הברית וסמלים המייצגים את המדינה.
הצד השמאלי של תוך הטבעת מחולק לשניים: בחלק העליון חצי סהר מונח באופן אופקי, ובחלק התחתון דוב המייצג כוח גופני וגבורה.
מחוץ לטבעת, באופן סימטרי עומדים שני דובי גריזלי על הכתובת הלטינית: "Salus Populi Suprema Lex Esto", המוטו הנוסף של המדינה, שפירושו בלטינית "תהי רווחת העם החוק העליון".
מעל לקסדת האביר ומעל לדובים, מופיעים 23 כוכבים, מספר מדינות ארצות הברית לפני שקמה המדינה, שהייתה מספר 24. את כל זאת מקיפה טבעת חיצונית ובה כתוב: "החותם הגדול של מדינת מיזורי".
הכתובת הלטינית: "Salus Populi Suprema Lex Esto" (בעברית: "תהי רווחת העם החוק העליון" ) מקורה בחוקתו של הקיסר מרקוס טוליוס קיקרו (ספר III, חלק III, פסקה VIII) בשינוי קל: "Ollis salus populi suprema lex esto".
המשפט הוא מוטו מדינת מיזורי, ונמצא בסמל עצמו.
המוטו הוא גם המוטו של אוניברסיטת דיוקינס למשפטים, של העיר סלפורד, ושל רובע לואישהאם בלונדון.
ג'ון לוק השתמש בפתגם כאפיגרף בעבודתו הפילוסופית: "Two Treatises of Government".
חותמה הגדול של מדינת מיסיסיפי אומץ ב-1789, כשמיסיסיפי נכללה כבר כטריטוריה בארצות הברית, טריטוריית מיסיסיפי.
כשהיא הפכה למדינה ב-1817, חותם הטריטוריה הפך לחותם המדינה.
בסמל עיט גאה הממוקם במרכז החותם, וראשו מופנה גבוה וכנפיו פתוחות לרווחה.
כוכבים וקווים מעטרים את חזהו.
בטפריו נעוצים עלי זית וחצים, המסמלים את הרצון והשאיפה לשלום נגד החצים, השאיפה למלחמה ואנדרלמוסיה.
במעגל החיצוני טבעת ובה מונצחת הכתובת: "The Great Seal of the State of Mississippi" (בעברית: חותמה הגדול של מדינת מיסיסיפי).
חותמה הגדול של מדינת מינסוטה הוא חותם מדינת מינסוטה.
בסמל משולבים דימויים של מתיישב ומעדר הנמצאים על נהר המיסיסיפי, ורובה אשר נח על עץ כרות, לצד הגרזן.
כלי העבודה מוסרים על חיי חקלאות ויצירה; וכלי הנשק של המתיישב, מראים על מוכנותו להגן על עצמו בכל עת.
כמו כן, שולב דימוי יליד אמריקאי, אינדיאני, דוהר על סוס כביכול לעבר שקיעת החמה.
סמל מקלנבורג-מערב פומרניה (גרמנית: Wappen Mecklenburg-Vorpommern) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית מקלנבורג-מערב פומרניה.
הסמל נקבע בחוקת המדינה ב-1990' ועיצובו מתבסס על סמלי הנסיכויות ההיסטוריות שבשטחיהן מתקיימת המדינה כיום.
המגן הגדול מחולק לארבעה חלקים: בחלקים הראשון והרביעי מוצג ראשו הקטוע (הרלדית) של פר שחור עם קרניים כסופות, לשון אדומה וכתר זהוב בשדה זהוב.
זהו סמלו ההיסטורי של מחוז מקלנבורג.
בחלק השני של המגן מוטען גריפון זקוף אדום בשדה כסוף, סמלה ההיסטורי של פומרניה.
בחלק השלישי של המגן מוטען עיט אדום עם כנפיים מעוטרות בתלתן זהוב בשדה כסוף, סמלה ההיסטורי של ברנדנבורג.
המגן הקטן מחולק לשניים: החצי הימני מראה ראש קטוע של פר שחור בשדה זהב.
בחציו השמאלי של המגן נמצא גריפון זקוף אדום בשדה כסוף.
המצאות כפולה של ראש פר בסמל נועד לבטא את שתי המדינות ההיסטוריות: מקלנבורג-שטרליץ ומקלנבורג-שוורין.
סמל נווארה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית נווארה שבספרד.
הסמל מעוצב כמגן אדום שבו שמונה שרשראות זהב שיוצרות צורת צלב, סאלטייר ומסגרת סביבם.
בנקודת המפגש משובצת אבן ברקת.
הסמל נמצא בשימוש מתחילת המאה ה-13, אז ניצחו הנוצרים את המוסלמים באחד מקרבות הרקונקיסטה.
על פי המסורת, השליט המוסלמי הקיף את אוהלו בעבדים ששימשו לו מגן אנושי או שומרי ראש, והיו קשורים זה לזה בשרשראות.
הפרשים הנוצרים שברו את השרשראות ואילצו את המוסלמים לברוח, אולם זכו בשלל רב, ובתוכו אבן ברקת.
ב-1513, לאחר שנווארה סופחה לכתר של קסטיליה, שולב המגן לתוך סמל הכתר וכך הוא נותר בתוך סמל ספרד עד היום.
ב-1589 הוכתר מלך נווארה כאנרי הרביעי, מלך צרפת והמגן שולב גם בסמלה של צרפת עד המהפכה הצרפתית ב-1792. המגן מופיע עד היום בסמלו של המחוז הצרפתי הפירנאים האטלנטיים שהיה בעבר חלקה הצפוני של ממלכת נווארה.
במשך השנים השתנו פרטים בסמל, כגון סוג הכתר, צורת המגן ועיטורים שנוספו סביבו.
העיצוב הנוכחי נמצא בשימוש מ-1981 והוא נקבע באופן רשמי בחוקת האוטונומיה ב-4 במאי 2003.
סמל מלייה הוא סמלה הרשמי של העיר האוטונומית הספרדית מלייה.
הסמל מעוצב כמגן "ספרדי" שבו שדה כחול מוטען בשני סלים, אחד מעל השני.
הסלים משובצים אדום וזהב ובכל אחד מהם שתי קבוצות של שבעה נחשים ירוקים.
סביב המגן גבול עשוי מתשעה סמלי ממלכת לאון ותשעה סמלי ממלכת קסטיליה, לסירוגין.
סמל ממלכת לאון הוא שדה לבן שבו אריה אדום זקוף וכתר לראשו.
סמל ממלכת קסטיליה הוא שדה אדום שבו טירת זהב בעלת שלושה צריחים משוננים שחלונותיה ודלתה כחולים.
הסמל יורש את עיצובו מסמלו של הדוכס אלונסו פרס דה גוסמן (Alonso Pérez de Guzmán; 1256–1309), שכבש את העיר מידי המורים.
במגן תומכים שני עמודים לבנים שעליהם מגילה עם הכתובת הלטינית "Non Plus Ultra", דהיינו "אין עוד מעבר".
עמודים אלו מייצגים את עמודי הרקולס והם מופיעים גם בסמל ספרד עם הכתובת "Plus Ultra".
מעל המגן, כתר דוכס זהב וצריח זהב שבו עומד אביר בבגדים לבנים שמשליך חרב מידו.
מעליו סרט עם המוטו "Praeferre Patriam Liberis Parentem Decet" שפירושו: "ראוי להעדיף את המדינה על פני המשפחה".
חלק זה של המגן מסמל את הסיפור על הדוכס דה גוסמן, שעמד במצור בעיר טריפה (Tarifa).
האויב המורי תפס את בנו ואיים להוציאו להורג אם העיר לא תיכנע.
בתגובה, השליך הדוכס את פגיונו לאויב באומרו "אני מעדיף את מדינתי על פני משפחתי".
תחת המגן דרקון ירוק, שעל פי האגדה הרג בתושבי העיר עד שהדוכס דה גוסמן הרג אותו.
סמל מיחזור (יוניקוד: U+2672) הוא סמל בין-לאומי המייצג את פעולת המיחזור.
הסמל מורכב משלשה חיצים המסודרים במשולש, כשכל אחד מכוון לקצהו של האחר, כך שהם יוצרים יחד טבעת מביוס (צורה דו-ממדית בעלת צד אחד).
הסמל לעיתים קרובות, אך לא בהכרח, מופיע בצבע ירוק (המשויך אף הוא לסביבתנות ואיכות הסביבה).
הסמל עוצב לקראת יום כדור הארץ הראשון, ב-1970, כאשר חברת Container Corporation of America (כיום חלק מתאגיד RockTenn), הכריזה על תחרות עיצוב לסמל שיוצג על מוצרי החברה שיסמל את עובדת היותם ניתנים למיחזור.
הצעתו של סטודנט בן 23 מאוניברסיטת דרום קליפורניה בשם גארי אנדרסון זכתה בתחרות והסמל הפך תוך שנים ספורות לבינלאומי.
בהצעתו המקורית, עיצב אנדרסון את הסמל כאשר המשולש ניצב על קודקודו, אך הגרסה הנפוצה של הסמל מציגה אותו כשהוא עומד על בסיסו.
הסמל כיום הוא ברשות הציבור ואינו סימן מסחר, אם כי חברת Container Corporation of America בתחילה הגישה בקשה לרישום הסמל בבעלותה, אך בעקבות ערעור על הבקשה החליטה החברה שלא לרשום את הסמל בבעלותה.
כך שהשימוש בסמל הוא חופשי.
יחד עם זאת, במספר מדינות (לדוגמה באנגליה) הטיל הממשל חוקים המגבילים את השימוש בסמל, כך שניתן לסמן מוצרים באמצעות הסמל רק כאשר המוצר אכן ניתן למיחזור.
עיצוב הסמל היווה השראה לסמלים רבים העוסקים בתחום המיחזור והסביבתנות, כמו למשל הנקודה הירוקה ואחרים.
הסמל מופיע לעיתים בצירוף מספרים או אחוזים על אריזות פלסטיק, ונקרא גם "קוד מיחזור".
המספרים מייצגים את סוג הפולימר ממנו עשוי הפלסטיק.
הסימון לא מעיד על כך שהפלסטיק ניתן למיחזור, אלא רק משמש לזיהוי שלו בתעשיות השונות.
השיטה הוצגה לראשונה על ידי האגודה לתעשיית הפלסטיק (SPI) ב-1988, ומאז הפכה לנפוצה.
סמל מחלקה (סמ"ח) הוא מש"ק ותיק, חוגר או נגד, בצבא המסייע למפקד מחלקה או הצוות ומשמש כסגנו.
במסגרת הפלוגתית ישנו, לצד סמלי המחלקות, גם רב-סמל פלוגתי (רס"פ) הוא מפקד האחראי בפלוגה על התחומים המנהלתיים תומכי הלוחמה: ציוד, מזון, משמעת וכיוצא בזה.
בעוד שבצה"ל משמשים בדרך כלל חיילי חובה אשר שירתו כשנתיים בתפקיד סמלי מחלקות הרי שבצבאות שונים ברחבי העולם, ובהם בצבא ארצות הברית ובחיל הנחתים האמריקני, כמו גם בצבא הבריטי ממלאים את התפקיד המש"קים וותיקים בקבע, המשמשים כסמלי מחלקות ופלוגות ומהווים את שדרת הפיקוד הקבועה ביחידה.
בצה"ל קיימים סמלי מחלקות בחילות הרגלים, השריון, ההנדסה הקרבית, מודיעין השדה והתותחנים, חיל המשטרה הצבאית וכן ביחידות המובחרות.
סמל מדינת מסצ'וסטס, או בשמו המלא "החותם הגדול של קהיליית מסצ'וסטס" מכיל את סמל האצולה של מסצ'וסטס המוקף בטקסט בלטינית "Sigillum Reipublicæ Massachusettensis" שמשמעותו "סמל הרפובליקה של מסצ'וסטס".
חוקתה של מסצ'וסטס מתייחסת לשיטת השלטון בה כ"קהילייה" , שתרגומה לשפה הלטינית היא "רפובליקה".
הסמל כולל את סמל האצולה של מסצ'וסטס המורכב משלושה חלקים:
מגן כחול ובתוכו אינדיאני מאומת האלגונקוויאן האוחז בחץ וקשת, החץ מוכוון כלפי מטה ובכך מסמל את הכוונה לשלום.
ליד ראשה של הדמות יש כוכב מחומש בצבע לבן בודד אחד, המסמל את מעמדה של מסצ'וסטס כמושבה הראשונה מ-13 המושבות שהקימו את ארצות הברית.
סרט כחול מקיף את המגן הנושא את מוטו המדינה בלטינית "Ense petit placidam sub libertate quietem" שמשמעותו "באמצעות החרב אנו מחפשים שלום, אך רק שלום תחת החירות".
מקור המוטו מספר הססמאות בספריה הדנית הלאומית בקופנהגן.
נכתב על ידי אלג'רנון סידני, פוליטיקאי והוגה אנגלי.
מעל המגן נמצא סמלה הצבאי של המדינה: יד כפופה אוחזת מעליה חרב.
החרב מסמלת את השגת החירות של המדינה באמצעות המהפכה האמריקאית.
הצבע הכחול השולט בסמל, במגן ובסרט, מסמל את הגבעות הכחולות של קווינסי , קנטון ומילטון.
רקע הסמל לבן ומסגרתו כוללת את הטקסט בלטינית "Sigillum Reipublicæ Massachusettensis" שמשמעותו "סמל הרפובליקה של מסצ'וסטס".
הגרסה הנוכחית של הסמל עוצבה על ידי אדמונד ה.
גארט ואומצה על ידי המדינה בשנת 1900.
הסמל עבר גלגולים רבים עד אימוץ הסמל הנוכחי על ידי הקונגרס המחוזי ב-13 בדצמבר 1780.
סמלה הראשון של מושבת מפרץ מסצ'וסטס כלל אינדיאני ערום עם שיח המכסה את מפשעתו.
בדומה לסמל הנוכחי, הוא החזיק בידיו חץ המופנה מטה.
בפיו החזיק מגילה שכללה את המילים "בואו ועזרו לנו" באנגלית, שהדגישו את הכוונות המיסיונריות והכלכליות המקוריות של המתיישבים הראשונים.
ייתכן כי מקור המילים מהפסוק בברית החדשה:
בשנת 1775 הופיע הסמל המהפכה של המדינה שאומץ על ידי הקונגרס המחוזי של המדינה.
הסמל הכלל לוחם אמריקאי (minuteman) שאחז חרב בידו הימנית ואת המגנה קרטה בידו השמאלית.
לאחר המהפכה האמריקאית החרב נשמרה כחלק מסמל המדינה.
סמל המהפכה הוא הראשון שהציג את המוטו הלאומי של המדינה, ובכך סימל כי המושבה לא מכירה יותר בשלטונו של מפקד הכוחות הבריטיים באמריקה, תומאס גייג'.
מקור המוטו הוא במכתב שנכתב לאביו של אלג'רנון סידני בו נכתב:
ציטוט זה נכתב בספר הססמאות הדני, שהיה אהוד בקרב המושבות האמריקאיות הראשונות.
הססמה נכתבה במשקל הקסמטר דקטילי.
הסמל אושר על ידי הרשות המחוקק של המדינה ב-1775 ואושרר על ידי מושל המדינה, ג'ון הנקוק ב-13 בדצמבר 1780.
סמל נגורנו קרבאך מורכב מעיט, סמל ארמני עתיק, שלראשו כתר מעוטר.
על חזה העיט מגן שבראשו פנורמה של רכס הרים מושלג ובתחתיתו דגל הישות העצמאית דה פקטו.
במרכז המגן מופיע פסל "אנחנו ההרים שלנו" – שידוע גם בשם "טאטיק-פאפיק", כלומר סבתא וסבא – שנמצא מצפון לבירת נגורנו קרבאך, סטפנקרט, ומהווה סמל של המורשת הארמנית בחבל נגורנו קרבאך.
העיט מחזיק בטופריו גידולים חקלאים שונים הכוללים חיטה וגפן.
בראש הסמל סרט מוזהב ועליו הכיתוב "רפובליקת ארצאך של קרבאך ההררית" בארמנית.
סמל מחוז סרמרסוק הוא הסמל הרשמי של מחוז סרמרסוק בגרינלנד.
הסמל אומץ באוגוסט 2008 מעט לפני קביעת מעמדו הנוכחי של המחוז ב-1 בינואר 2009.
החותם הגדול של מדינת מרילנד הוא סמל הממשל הרשמי של מדינת מרילנד בארצות הברית.
הוא משמש לאימות פעולות על ידי האספה הכללית של מרילנד (בית המחוקקים של המדינה), אך הוא משמש גם למטרות הצגה ברוב בנייני המדינה.
עיצוב החותם שונה מספר פעמים במהלך ההיסטוריה, והסמל הנוכחי מציג את הצד ההפוך של החותם המקורי.
החותם מורכב משני צדדים, אחורי וקדמי.
במסמכים ועל בניינים רשמיים, נעשה שימוש רק בצד האחורי.
החותם הראשון נגנב בשנת 1645 על ידי ריצ'רד אינגל במהלך מרד, אך חותם דומה נשלח כתחליף על ידי ססיל קלברט, ברון בולטימור השני (1605–1675).
החותם הציג דימויים רפובליקניים, כמו אישה המחזיקה מאזני צדק בצדו האחורי והמוטו "האמצעי הוא התעשייה, התוצאה היא השפע" בצדו הקדמי.
ב-1817 נעשה שימוש בסמל העיט, והוא הופיע יחד עם גרסה של הצד האחורי המקורי בגרסה של 1854. החותם המקורי של קלוורט הוחזר לשימוש ב-1874, ובוצעו בו תיקונים שונים בתדמיתו ובמשמעותו ב-1959 וב-1969.
למרילנד חותם דו-צדדי, דבר נדיר בקרב מדינות ארצות הברית והעולם.
הצד הקדמי של החותם, כפי שתואר בחוק בשנת 1959, מציג את לורד בולטימור (ססיל קלוורט) כאביר בשריון מלא רכוב על סוס עם חרב שלופה ביד.
שריון הסוס עליו רכוב לורד בולטימור נושא את סמל משפחתו.
הכתובת על שפת החותם מציגה את הביטוי הלטיני Cecilius Absolutus Dominus Terræ Mariæ et Avaloniæ Baro de Baltimore, שמתורגם ל"ססיל, האדון המוחלט של מרילנד ואבלון, ברון בולטימור" (פרק 79, שנת 1969; סעיפים 13–101 עד 13–105).
החלק האחורי של החותם מציג את סמל בית קלוורט (המופיע גם בדגל מרילנד), המתואר כך:
רבע ראשון ורביעי, שש חלוקות של אור וסאבל, בנד הפוך.
רבע שני ושלישי, רבעים של ארז'ן וגולס, צלבים עם קצוות עגולים.
מעל המגן כתר רוזן ועליו קסדה.
התומכים הם חקלאי (דקסטר, שמאל) ודייג (סיניסטר, ימין), הראשון אוחז באת והשני דג; מעטה הארמין (היפוך הגולס) שלם ומקיף את כל הסמל.
הציצה היא כתר עם שני דגלונים, משמאל אור ומימין סאבל.
מוטו המדינה, "Fatti maschii, parole femine", מתורגם מאיטלקית כ"מעשים גבריים, מילים נשיות", או באופן כללי יותר, "מעשים חזקים, מילים עדינות", שהוא התרגום שממשלת מרילנד מצטטת באופן רשמי.
מרילנד היא המדינה היחידה עם מוטו באיטלקית.
האמרה היא המוטו של משפחת קלוורט (ברוני בולטימור), שייסדה לראשונה את מושבת מרילנד.
ג'ורג' קלוורט, ברון בולטימור הראשון (1579–1632), הפך אותו למוטו של משפחתו ב-1622 ונראה שהאמרה הייתה ידועה באנגליה של המאה ה-17.
הטקסט הלטיני המקיף את החותם, Scuto bonæ voluntatis tuæ coronasti nos, הוא מפסוק י"ב של תהילים ה' מהוולגטה.
שנת ייסוד המדינה, 1632, משלימה את המעגל.
אף על פי שהצד האחורי הוא החלק המשמש במסמכים ממשלתיים רשמיים ומוכר יותר, ניתן למצוא את הצד הקדמי מוצג ברחבי המדינה, במיוחד בבנייני הממשל של המדינה, כולל בית המדינה של מדינת מרילנד.
סמל סלובניה מורכב ממגן שעליו מוטבעים מספר אלמנטים אמנותיים המייצגים את המדינה הסלובנית, כאשר הצבעים הדומיננטיים בסמל הם הצבע הכחול, הצבע הלבן והצבע האדום - צבעים פאן-סלביים ששימשו בסמלים מוקדמים יותר של סלובניה, ונחשבו לצבעיה הלאומיים שנים רבות.
במרכז המגן מצוירות שלוש פסגות של הרים לבנים על רקע כחול, ההרים מסמלים את הר טריגלב (הנקודה הגבוהה ביותר בסלובניה), מתחת להרים נמצאים שני פסים גליים כחולים המסמלים את הים האדריאטי והנהרות המקומיים אשר זורמים בשטחי המדינה.
מעל ההר הלבן, על הרקע הכחול, ישנם שלושה כוכבים משושים בצבע זהוב המסודרים בצורת משולש.
הכוכבים לקוחים מסמל רוזני סלג'ה, שושלת אצילים סלובנית חזקה בחלק המאוחר של המאה ה-14, ובתחילת המאה ה-15
ומשני צידי המגן ישנם שני פסים אדומים.
סמל הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה
סמל סלובניה שקדם לסמל הנוכחי היה בעל מספר מאפיינים דומים לסמל הנוכחי אולם העיצוב השלו הושפע מהתמורות של אותה התקופה, והמבנה שלו היה מאוד דומה לסמל יוגוסלביה ולשאר סמלי המדינות הקומוניסטיות שהיו תחת השפעה של ברית המועצות.
צורתו של הסמל הייתה מעגלית כאשר משני צדדיו חיטה עטופה בסרט אדום ועליהם עלים ירוקים.
במרכז הסמל, בדומה לסמל הנוכחי, הופיעו שלוש הפסגות שסימלו את הר טריגלב ושלושה פסים אשר סימלו את הנהרות במדינה ואת הים האדריאטי.
אולם במקום שלושת הכוכבים שיש כיום בראש הסמל, הופיע הכוכב האדום של הקומוניסטים מאחר שסלובניה הייתה רפובליקה סוציאליסטית.
סמל סטטוס הוא לרוב אובייקט חיצוני לאדם הנראה לעין המסמל את מעמדו החברתי או הכלכלי.
סמלי סטטוס מסייעים לאינטראקציות חברתיות משום שהם נותנים פרשנות תרבותית.
אנו מציגים סמלי סטטוס על מנת לידע את הסביבה על מעמדנו.
מוצרי יוקרה רבים לעיתים קרובות נחשבים סמל סטטוס.
על פי סמלי סטטוס ניתן להסיק את שייכותו של האדם למעמד מסוים.
בעלות על אחוזות יוקרה במיקומים אקסקלוסיביים נחשבת היסטורית לאחד מסמלי הסטטוס האולטימטיביים בעולם.
בין היעדים הנחשקים והמוכרים ביותר בעולם נמנים פורטופינו, עיירה יוקרתית בריביירה האיטלקית, הידועה בנכסים היוקרתיים שלה הצופים לאחד הנמלים הטבעיים הבלעדיים ביותר באירופה; לירנה, עם נוף ייחודי לאגם קומו, אשר קשורה היסטורית לאריסטוקרטיה הגבוהה ולאליטות הכלכליות הבין-לאומיות; ומונטה קרלו, בנסיכות מונקו, מרכז כלכלי ותרבותי של פיננסים, יוקרה והחברה הגבוהה הגלובלית.
בעלות על מגורים יוקרתיים במיקומים בלעדיים נחשבה היסטורית לאחד מסמלי המעמד העליונים בעולם.
בין היעדים המבוקשים והמוכרים ביותר בעולם ניתן למצוא את פורטופינו, מיקום מפורסם בריביירה האיטלקית, המיוחס לנכסים יוקרתיים המשקיפים על אחד מהנמלים הטבעיים הבלעדיים ביותר באירופה; לירנה, המציע נוף ייחודי לאגם קומו, הקשור היסטורית לאצולה העליונה ואליטות כלכליות בין-לאומיות; ואת מונטה קרלו, בנסיכות מונקו, מרכז מפתח לפיננסים, יוקרה וחברה עילית עולמית.
נכסים אלו לא רק מספקים רמה גבוהה של פרטיות וביטחון, אלא גם משמשים כסמלים אמיתיים של כוח ויוקרה, ולעיתים קרובות הם קשורים לשושלות אצולה, יזמים בולטים, מנהיגים פיננסיים ודמויות משפיעות בזירה הבין-לאומית.
ערכן של נכסים אלו אינו נמדד רק על פי מיקומם האסטרטגי או מאפייניהם האדריכליים, אלא בעיקר על פי תפקידם ככלי לייצוג חברתי ואישור מעמד, שכן הגישה אליהם מוגבלת לעיתים גם עבור בעלי עושר עצום.
סמלי סטטוס בזמנים ומקומות שונים
מרבית בני האדם שואפים למעמד גבוה ומבקשים להתהדר גם בסמלים המשויכים לו.
כמו בסימנים אחרים, סמלי סטטוס עשויים להשתנות בערך או משמעות לאורך זמן, ויהיו שונים בין מדינות ואזורים תרבותיים.
לדוגמה, לפני המצאת הדפוס, בעלות על אוסף כתבי יד היה סמל של עושר ואוריינות.
כמה מאות שנים מאוחר יותר, ספרים (ואוריינות) הפכו נפוצים יותר, וספרייה פרטית אינה משמשת כסמל סטטוס מובהק למעמד מסוים.
פנינים וירקן היו סמלי סטטוס שנשמרו באופן בלעדי לאצולה בחלק מתרבויות העבר של מזרח אסיה.
צבעים מיוחדים, כגון צהוב קיסרי (בסין) או סגול מלכותי (ברומא העתיקה) היו שמורים לבני מלוכה ואצולה.
קנסות ועונשים כבדים ניתנו למי שהשתמש בצבעים הללו ולא השתייך למעמדות השליטים.
דוגמה נוספת לסמל סטטוס משותף מימי הביניים באירופה היא ההרלדיקה.
גם במערב וגם במזרח הרחוק חרבות היוו סמל סטטוס בימי הביניים.
בקרבות באותה התקופה ראו שימוש בעיקר חניתות, חץ וקשת ונשקי מוט.
החרב, הפכה לסמל סטטוס בגלל חוסר יעילותה מול נשקים אלו ושריונות התקופה ועלות היצור הגבוהה שלה בגלל כמות המתכת הנדרשת כדי לייצר חרב אחת.
ארמונות ואחוזות רחבי ידיים ומאובזרים בפאר היוו סמל סטטוס לאורך ההיסטוריה, להלן כמה דוגמאות מתקופות ואזורים שונים: ארמון פרעה המצרים העתיקה, תיאור הארמונות בתנ"ך, ארמונות קיסרי רומא על גבעת הפאלאטיום, האחוזות הפיאודליות בימי הביניים, ארמונות בתי המלוכה באירופה, העיר האסורה - ארמונם של קיסרי סין.
גם כיום מקרקעין מפוארים מהווים סמל סטטוס, וכך גם מיקום גאוגרפי נחשק.
כך למשל, בישראל, בעלות על נכס בשכונות יוקרתיות כגון אפקה בתל אביב, הרצליה פיתוח בהרצליה ודניה בחיפה מהווה סמל סטטוס.
בעלות על כלבים בסין, בתחילת המאה ה-21, נחשבת כסמל סטטוס של עושר משום שבעבר הלא רחוק החזקת כלב הייתה כרוכה בעלויות רישום גבוהות ואף הייתה אסורה.
בחברה המערבית בגדי מותגים ובעלות על רכב חדש ויקר מרמזים על השתייכות למעמד הגבוה יותר של החברה.
את החברה המערבית החומרנית מאפיין ריבוי סמלי סטטוס וכן שימוש בסמלי סטטוס להצגת תדמית שאינה בהכרח מייצגת נכונה את מעמדו הכלכלי של האדם.
השאלת סמלי סטטוס של מעמד גבוהה מטרתה ניעות חברתית, עוצמה חברתית וכדומה.
לסמלי הסטטוס הקשר תרבותי ושוני בין תרבויות ובתת תרבויות.
בתרבות המאורית שימשו קעקועים כסמל סטטוס.
סמלי סטטוס עשויים להיות גם נכסים שאינם חומריים אלא רוחניים או התנהגותיים.
בארצות הברית לימודים באוניברסיטאות של ליגת הקיסוס הם סמל סטטוס.
בקהילות חרדיות פעילות צדקה כגון הקמת מוסדות גמ"ח היא סמל סטטוס.
סמל נורווגיה הוא אחד העתיקים באירופה, מקורו הוא על גלימת אנשי בית המלוכה.
הסמל הוא מגן אדום שעליו אריה זהב זקוף, לראשו כתר ובידו גרזן שראשו כסף.
במהלך השנים עיצוב הסמל השתנה מעט, בהתאם לאופנת הסמלים באירופה.
בשנת 1280, אריק מגנוסון הוסיף את הכתר לאריה, וכן את הגרזן.
במהלך ימי הביניים ידית הגרזן התארכה רבות, עד שנראתה כמו חנית, אולם בשנת 1844 הושב הגרזן לסמל, במקומה של החנית.
בשנת 1905 ממשלת נורווגיה שינתה שוב את הסמל - שינתה את צורת המגן למשולש, וקבעה כי האריה צריך להיות מעט יותר זקוף.
הסמל הנוכחי אושר על ידי הוקון השביעי, מלך נורווגיה ב-20 במאי 1922.
סמל מדינת ניו יורק הוא חותם הכולל שלט אצולה בו מופיעות שתי דמויות התומכות במגן – מימין, אלת הצדק שעיניה מכוסות והיא אוחזת בחרב ומאזניים וכך מסמלת חופש בחוק.
משמאל אלת החירות האוחזת בידה במטה ובמצנפת פריגית – מצנפת החירות – המסמלת את החופש מבריטניה והניצחון במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
על מגן האבירים מצויר נהר ההדסון ומאחוריו גדות הנהר ושמש.
על הנהר מפליגות שתי ספינות המסמלות הן מסחר פנים מדינתי והן מסחר בינלאומי עליהם מתבססת כלכלת המדינה.
מעל המגן מצוי גלובוס בו מוצג חצי הכדור המערבי, ומעליו עיטם לבן-ראש – סמל ארצות הברית.
מתחת המגן כתוב מוטו המדינה: "אקסלסיור" (Excelsior) מקורו במילה הלטינית שמשמעה – "תמיד קדימה".
סמל מדינת ניו המפשייר הוחלף מספר פעמים במהלך ההיסטוריה של המדינה (והמושבה שקדמה לה).
ב-1 ביולי 1774 התכנס לראשונה הקונגרס הפרובינציאלי באקסטר, וקבע כי אין להשתמש באף חותם "מלכותי".
בעת הכנת חוקת המדינה, הקונגרס תכנן את חותם המדינה שכלל דג ניצב, שמשני צדדיו אגודה של חמישה חצים ועץ אורן, ומסביב הכתובת "מושבת ניו המפשייר" והמוטו- VIS UNITA FORTUNA (מאוחדים וחזקים יותר).
המוטו מעולם לא הפך רשמי, אולם היה בשימוש עד שנת 1784. אין אף מסמך רשמי המתאר את הסמל, אולם נעשה בו שימוש במסמך מה-1 בספטמבר 1775. השימוש האחרון הידוע בסמל זה נעשה בעת חתימה על חוק של האספה הכללית של המדינה ב-5 ביולי 1775.
חותם המדינה נקבע רשמית בחוק מה-12 בספטמבר 1776, יומיים אחרי ההחלטה להפוך לאחת ממדינות ארצות הברית.
חותם זה מבוסס על סמל המדינה ומציג דג המסמל את ענף הדייג ועץ המסמל את יערות המדינה, שני הענפים עליהם מתבססת כלכלת המדינה.
החצים מסמלים את חוזקה של המדינה ואת האחדות של חמשת מחוזותיה.
חותם מדינה זה, אף ששונה, עדיין מודפס במסמכים משפטיים של המדינה וכן בעותקי חוקתה.
כאשר חוקת המדינה הנוכחית נכנסה לתוקף בשנת 1784, החליט בית המחוקקים של המדינה לשנות את החותם, ולתאר בחותם ספינה שמאחוריה שמש זורחת על מנת לסמל את ענף בניית האוניות שהפך הענף העיקרי בכלכלת המדינה.
החוק קבע כי לפני האונייה יוצבו מאפיינים שונים של בניית האוניות.
החוק המתאר את החותם החדש היה מאוד כללי בניסוחו, ועל כן במהלך השנים נוספו פרטים נוספים כגון חביות רום, ולעיתים דמויות של אנשים.
ועדה שמונתה על ידי מושל המדינה ג'ון ג.
וינאנט בשנת 1931 המליצה לנסח מחדש את תיאור הסמל.
חוק הסמל המדינתי של 1931
החוק משנת 1931 קבע כי בסמל המדינה תופיע אוניית ארצות הברית ריילי שנבנתה בנמל פורטסמות' בשנת 1776 והייתה אחת משלוש עשרה הספינות שהוזמנו על ידי הקונגרס הקונטיננטלי עבור צי ארצות הברית.
סביב החותם מופיעה הכתובת: SEAL • OF • THE • STATE • OF • NEW HAMPSHIRE, - "חותם מדינת ניו המפשייר" המחליפה את הכתובת הלטינית: Sigillum Republica Neo Hantoniensis..
החוק קובע כי אין לצייר אובייקטים בקדמת התמונה.
סמל סורינאם אומץ רשמית על ידי רפובליקת סורינאם ב-25 בנובמבר 1975 לאחר שהמדינה קיבלה עצמאותה.
מוטו הסמל הוא "Justitia - Pietas - Fides" - "צדק - רחמים - נאמנות".
לסמל שני תומכים בדמות ילידי המדינה.
צדו השמאלי מסמל את העבר - ספינת עבדים המובילה לאי עבדים מאפריקה.
צדו הימני מסמל את העתיד ומציג את סמל האי עץ דקל מלכותי - המסמל אדם צדיק וישיר.
היהלום במרכז הסמל, מסמל את לב האדם, הנחשב מקום מושבה של האהבה.
ארבע פינות היהלום מייצגות את ארבע רוחות השמים.
סמל ניו סאות' ויילס הוא שלט אצולה שבמרכזו צלב ג'ורג' הקדוש צבוע אדום.
למגן שני תומכים: אריה המסמל את אנגליה וקנגורו המסמל את אוסטרליה.
הסמל הוענק רשמית למדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה על ידי מלך בריטניה אדוארד השביעי בשנת 1906.
מוטו המדינה, בלטינית: Orta recens quam pura nites ("הזורחת החדשה, מה בהירה זריחתך") מופיע בתחתית הסמל.
סמל ניו ברנזוויק או, בשמו הרשמי, שלט האצולה של הוד מלכותה בעבור פרובינציית ניו ברנזוויק הוא הסמל הרשמי של פרובינציית ניו ברנזוויק שבקנדה.
הסמל הוענק למדינה על ידי ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ב-26 במאי 1868.
בראש שלט האצולה נמצא אריה ניצב, המסמל את הקשר לאנגליה (שבסמלה יש שלושה אריות) ולבראונשוויג שבגרמניה (שבסמלו שתי אריות).
במרכז שלט האצולה מצויה ספינה המסמלת את הקשר בין הפרובינציה לים.
מתחת השלט מופיע מוטו הפרובינציה: "התקווה הושבה" - המתייחס להיות הפרובינציה מקום מקלט למלוכנים, אשר התנגדו למהפכה האמריקנית ומצאו בפרובינציה מקלט.
לסמל נוספו תוספות בטקס ממלכתי שנערך ב-25 בספטמבר 1984 לרגל ציון 200 שנה לייסוד הפרובינציה.
בטקס זה מלכת בריטניה, אליזבת השנייה העניקה לפרובינציה את הציצה והתומכים.
הציצה מורכבת מדג סלמון קופץ, היושב על קסדה מוזהבת וזר עלי אדר, וכן כוללת את כתר אדוארד הקדוש.
התומכים הם איילי פרדי לבני-זנב, ודוב שעליו צבעי היוניון ג'ק ופרח החבצלת המסמלים את אנגליה וצרפת בהתאמה.
החלקה מכוסה בפרחי הפרובינציה: סיגלית ורודה וראש הכינור (fiddlehead) - שרך מקומי.
סמל ניופאונדלנד ולברדור הוא הסמל הרשמי של פרובניציית ניופאונדלנד ולברדור שבקנדה.
הסמל הוענק ב-1 בינואר 1637 על ידי מלך בריטניה צ'ארלס הראשון לדייוויד קירק, שהיה מושל ניופאונדלנד בין השנים 1638–1651.
בשנת 1928 הסמל התגלה מחדש ואומץ רשמית כסמל הפרובינציה.
הסמל הוא מגן אדום המחולק לארבעה רבעים באמצעות צלב לבן.
שני חדי קרן לבנים ושני אריות מצויים ברבעים של המגן.
התומכים הם שני אינדיאנים משבט באותוק.
הציצה מורכבת מאייל קורא העומד על חבל משולב באדום וזהב.
מתחת לסמל מופיע המוטו בלטינית Quaerite prime Regnum Dei ("חפש תחילה את ממלכת האל" – הבשורה על-פי מתי, ז' 23).
סמל ניז'ר הוא שלט אצולה שסביבו ארבעה דגלי המדינה, שנים מכל צד.
צבע הדגלים כתום, לבן וירוק.
צבע שלט האצולה ירוק, ועליו ארבעה סמלים בצבע זהב.
במרכז הסמל מופיעה השמש, לשמאלה שני חרבות טוארג אלכסוניות שביניהן חנית.
מימין שלושה קלחי דוחן ובתחתית הסמל מופיע ראש של זבו.
מתחת הסמל רשום שם המדינה בצרפתית: Republique du Niger.
הצבע הכתום מסמל את מדבר הסהרה המצוי בצפון המדינה.
הירוק מסמל את ערבות העשב בדרום ומערב המדינה, והלבן מסמל את התקווה לעתיד טוב יותר.
סמל ניו זילנד אומץ בשנת 1911. עד שנה זו סמל הממלכה המאוחדת שימש כסמל ניו זילנד.
בשנת 1911 הוענק לניו זלנד סמל על ידי בית המלוכה הבריטי.
בשנת 1956 נערכו מספר שינויים בסמל.
שלט האצולה נותר כמעט זהה מאז אימוצו.
הרביע הראשון מציג את הצלב הדרומי, המופיע גם על דגל ניו זילנד - אולם היחס של הכוכבים שונה.
ברביע השני מופיעה גיזת זהב המסמלת את חשיבות ענף החקלאות (וגידול הצאן בפרט) בניו זילנד.
ברביע השלישי מצויה אלומת שיבולי חיטה המסמל את החקלאות במדינה, וברביע הרביעי שני פטישים המסמלים את ענפי הכרייה והתעשייה.
במרכז הסמל מצויה רצועה לבנה ועליה שלוש ספינות המייצגות את חשיבות הסחר הימי ואת ההגירה של המתיישבים אל האי.
לשלט שני תומכים - זילנדיה או פאקהא (מתיישבת אירופאית בהירת שער) המחזיקה את דגל ניו זילנד, ולוחם מאורי הנושא בידו "טאיאהא" - מוט מאורי.
בראש השלט מצוי כתר אדוארד הקדוש, ומתחת השלט מצויים שני ענפי שרך כסוף וקלף שעליו כתוב באנגלית שם המדינה: "New Zealand".
קודם לשנת 1956 היה הסמל שונה מהסמל הנוכחי.
שלט האצולה היה זהה, אולם התומכים, הציצה והבסיס היו שונים.
בציצת הסמל היה חצי אריה המחזיק בידו את היוניון ג'ק.
על הקלף בתחתית שלט האצולה הופיע מוטו המדינה: "קדימה" (באנגלית Onward) על גבי קלף ולרוב מבלי ענפי השרך.
גם התומכים של הסמל היו שונים - משמאל עמדה אישה אדומת שער המביטה קדימה, וכך גם דמות הלוחם - בניגוד לדמויות המביטות כלפי הסמל כפי שהן כיום.
משערים כי הדמות ששימשה בסיס לציור האישה שבסמל הייתה אשת החברה מוולינגטון - אליס ספראג.
לא ידוע מי היה הדמות ששימשה בסיס לדמות הלוחם.
סמל נפאל הנוכחי הפך לסמלה הרשמי של המדינה ב-15 בדצמבר 2006. במרכז הסמל מופיע הר האוורסט ומעליו דגלי המדינה.
את ההרים והגבעות מחזיקים שנים מתושבי המדינה.
הסמל עוצב על ידי נרנדרה ראג' ראג'בהאנדארי (Narendra Raj Rajbhandari).
סמל נפאל הקודם כלל במרכזו פרה לבנה, שליו (מסוג מונאל הימלאי) ירוק.
בשני צידי הסמלים חילי גורקה, האחד מחזיק בידו חוקרי וקשת והשני רובה.
ברקע הסמל ניתן לראות את הרי ההימליה, מעליהם שני דגלי נפאל מצולבים, שתי כפות רגלים של גוראקנאת' - האל השומר על הגורקה וכתר בית המלוכה של נפאל המסמל את בית המלוכה.
בתחתית הסמל הקודם היה קלף אדום ועליו מוטו המדינה בסנסקריט: जननी जन्मभूिमश्च स्वर्गादिप गरीयसी ("העם והמולדת יקרים יותר מהשמיים").
סמל סיישל שייך למדינת סיישל.
בסמל רואים צב יבשה ענק עומד על אדמה ירוקה ועל האדמה צומח עץ, יש שמים כחולים ורואים אי ירוק וסירה שטה במים.
בשמים יש פתון לבן-זנב ולידה שני דגי חרב כחולים.
בתחתית הסמל מופיע הכיתוב "Finis Coronat Opus" (הסוף מכתיר את היצירה), שהוא המוטו הלאומי של סיישל.
סמל ניקרגואה מבוסס על סמלה של הרפובליקה של מרכז אמריקה שהוקמה ב-1823 ואשר ניקרגואה הייתה אחת מחמש הרפובליקות הכלולות בה.
הסמל עבר מספר שינויים וגרסתו הנוכחית התקבלה ב-1971. במרכז הסמל משולש, המסמל את השוויון.
בחלקו התחתון של המשולש חמישה הרים הטובלים בים, שמסמלים את חמש הרפובליקות של מרכז אמריקה, ארצות השוכנות בין שני אוקיינוסים ובמרכזן רכסי הרים.
במרכז המשולש קורנת מצנפת פריגית, סמל מהפכני מקובל במאה ה-19, המסמלת את החירות.
הקשת בחלק העליון מסמלת את השלום.
סביב למשולש מופיעה הכתובת: הרפובליקה של ניקרגואה, אמריקה המרכזית.
סמל סלובקיה (סלובקית Slovenský znak) אומץ בשנת 1993 והוא מורכב מצלב כפול (צלב פטריארכלי) בצבע כסף או לבן על רקע אדום, הניצב על שלוש גבעות כחולות.
צבעי הסמל הם הצבעים הפאן-סלאבים, והוא מופיע גם על דגל סלובקיה העשוי משלושה פסים רוחביים בצבעים אלה.
הגבעות מסמלות שלוש שרשראות הרים – טָטְרָה, פָטְרָה ומָטְרָה הנמצאת כיום בהונגריה.
הצלב הכפול מסמל את מורשתה הנוצרית של סלובקיה ומקורו במאה ה-9 באימפריה הביזנטית.
סמוך לאותה עת הובא צלב זה לסלובקיה ולהונגריה והופיע על מטבעות מקומיים.
במאה ה-16 לכל המאוחר החלו הסלובקים לראות בצלב הכפול סמל לאומי, ובשנת 1848 אימצו אותו כסמלם בעת מאבקם בהונגרים.
מוטות הצלב מתרחבים בקצותיהם והם קעורים, וצלב דומה מופיע בצורה ובממדים שונים גם בחלקו הימני של סמל הונגריה.
סמל סיירה לאון פותח על ידי College of Arms בלונדון בשנת 1960 ביחד עם הדגל הלאומי.
המגן מתאר את האריה מתחת לגבול בצורת זיגזג המסמל הרי האריה שנתנו את השם למדינה.
שלושת הלפידים מסמלים את החינוך והפרוגרס.
הגלים בבסיס מסמלים את הים.
האריות המחזיקות את המגן נלקחו מסמל המושבה הישן.
הצבעים הראשיים של הסמל (ירוק, לבן וכחול) נוצלו גם לתכנון הדגל.
צבע ירוק מסמל חקלאות ומשאבי טבע.
צבע כחול מסמל מאגן פריטאון.
צבע לבן מסמל איחוד וצדק.
בתחתית הסמל ממוקמת ססמת המדינה "איחוד, חירות, צדק".
סמל סודאן הנוכחי אומץ בשנת 1969.
במרכז נמצאת ציפור הלבלר המחזיקה את המגן מתקופת מוחמד אחמד שהכריז על עצמו כמהדי ושלט בסודאן במאה ה-19.
הסמל כולל שתי כתובות בערבית:
בעליונה מופיעה סיסמת המדינה: "לנו הניצחון"
בתחתונה - שם המדינה: "רפובליקת סודאן"
ציפור הלבלר היא הציפור הלאומית של סודאן, ונבחרה כחלופה מקומית לעיט צלאח א-דין או לנץ שבט קורייש, המתוארים בסמלים של מדינות ערב אחרות.
סמל נמיביה מבוסס על הסמלים המקומיים.
במרכזו נמצא מגן עם דגל המדינה.
מעל המגן נמצא עיטם קולני.
המגן מוחזק על ידי זוג אנטילופות מהמין ראם הצבי המסמלות אומץ-לב, אלגנטיות וגאווה.
מתחת למגן נמצאות דוגמאות של השיח המקומי ולויטשיה המסמל הישרדות וגבורה לאומית.
מתחת למגן כתובה הסיסמה הלאומית "איחוד, חירות, צדק".
הסמל מורכב ממגן שחור, המייצג את פוריות האדמה.
בתוך המגן שני פסים לבנים עולים ויורדים המתמזגים לפס אחד.
הפסים מסמלים שני נהרות הזורמים במדינה: נהר הניז'ר ונהר הבונואה.
במגן תומכים זוג סוסים לבנים אציליים, המייצגים את האצילות והכבוד של האומה.
מעל המגן ישנם פסים ירוקים לבנים המייצגים את חקלאות ניגריה.
החלקה מתחת לסמל היא דשא עם פרחים.
הפרחים המפוזרים על הדשא הם הפרח הלאומי של ניגריה, Costus spectacilis, מכיוון שהוא נפוץ בכל רחבי המדינה ומסמל את היופי של האומה.
הסלוגן מתחת לחלקה הוא: "אחדות ואמונה, שלום וקדמה".
מעל כל הסמל מוצב נשר אדום כהה, המייצג כוח.
הסמל הלאומי של סינגפור הוצג לראשונה ב-3 בדצמבר 1959, יחד עם הדגל הלאומי וההמנון הלאומי על ידי לי קואן יו, אבי האומה הסינגפורית וראש ממשלתה הראשון.
הסמל כולל מגן לו שני תומכים: אריה (המסמל את סינגפור עצמה) וטיגריס (המסמל את קשריה ההיסטוריים של סינגפור למלזיה).
מתחת המגן מופיע מוטו המדינה: "Majulah Singapura" - "קדימה סינגפור" במלאית.
הסהר מייצג את מולד הירח, והכוכבים מסמלים את חמשת עקרונותיה של סינגפור: דמוקרטיה, שלום, קידמה, צדק ושוויון.
על פי חוק, הסמל מותר בהצגה רק על ידי גופים שלטוניים.
החוק אוסר על גופים מסחריים להציג את הסמל.
סמל סמואה האמריקנית כולל בתוכו מספר סמלים מקומיים מסורתיים:
מחבט הזבובים - הוא אלמנט אמנותי מקומי המסמל חוכמה.
השרביט, המכונה טואוטואו מסמל סמכות.
הטאנואה (קערה גדולה שנעשה בה שימוש בטקס האווה) מסמל את קבלת המרות של הצ'יף.
שלושה אלמנטים אלה מסמלים את הסמכות של הצ'יפים על תושבי האי.
השרביט ומחבט הזבובים הוחזקו על ידי הצ'יפים המקומיים בעת טקסים דתיים על מנת להציג את מרותם.
הסמלים מופיעים על רקע אריג מסורתי המסמל את תרבות האיים.
בתחתית הסמל מופיע המוטו של האיים בסמואנית (באותיות לטיניות): "סמואה, יהא האל ראשון" - "סמואה, איאה מואמואה לה אטואה".
סמל סמואה מבוסס בעיצובו על דגל האומות המאוחדות.
בעבר נוהלה סמואה על ידי ניו זילנד אשר קיבלה מנדט מחבר הלאומים לנהל את האיים, ובהמשך מנדט מקרן הנאמנות של ארגון האומות המאוחדות.
בשל היסטוריה זו, ולאור העובדה שסמואה היא הראשונה מבין אומות פולינזיה אשר זכתה לעצמאות במאה ה-20, הוחלט שברקע הסמל יהיה תשליל של דגל האומות המאוחדות.
במרכז הסמל מופיעים אלמנטים שמקורם בדגל סמואה - על המגן מופיע הצלב הדרומי המסמל את מיקומה של המדינה בדרום האוקיינוס השקט.
בחלקו העליון של האיים עץ דקל הקוקוס המסמל את צמחיית האיים, על רקע האוקיינוס השקט.
הצלב שבראש הסמל מסמל את אמונתם הדתית של תושבי האיים - הנצרות.
בתחתית הסמל מופיעה מגילת קלף שעליה המוטו "סמואה מבוססת על האל" בסמואית באותיות לטיניות.
סמל סוריה מכיל את הנץ הסורי, או "נץ קורייש" והוא מציג נשר בצבע זהב, שראשו פונה ימינה ומעל ראשו שלושה כוכבים מחומשים המסודרים בקשת ומסמלים את דמשק, חאלב ודיר א-זור.
כנפי הנשר מכילות 14 נוצות, המסמלות את 14 מחוזות סוריה.
הסמל הקודם של סוריה היה בשימוש עד שנת 1958. בשנים 1958–1961 היה סמלה של הרפובליקה "עיט סלאח א-דין".
בסמלה של הרפובליקה הערבית המאוחדת היה מגן שונה מעט בצורתו אך שדגלו זהה.
סמל זה היה בשימוש משנת 1961, שנת פירוק הרפובליקה הערבית המאוחדת (רע"מ).
ב־1961 אומץ סמל בו נץ קורייש צבוע זהב, המחזיק על גביו את דגלה של סוריה הבעת'ית במאונך.
מתחתיו פרוסה מגילה ועליה כתוב: "הרפובליקה הערבית הסורית" .
במהלך קיום איחוד הרפובליקות הערביות, בשנים 1972–1977, היה באופן רשמי סמל הפדרציה (שסוריה הייתה חברה בה) נשר שכולו זהוב ולבן, המגן היה זהה בצורתו למגן המודרני אך כולו היה זהוב, והיקפו לבן.
עם פירוק הפדרציה חזרה סוריה לסמל שהיה בשימוש קודם לכן, משנת 1961.
בדצמבר 2024, בעקבות נפילת משטר אל-אסד בסוריה, הוחזר הסמל ששימש את המדינה עד 1958 לשימוש.
סמל זה היה של נשר ובמרכזו מגן לבן בעל היקף ירוק ושלושה כוכבים אדומים במאונך.
לרגלי הנץ עלים זהובים ומגילה עליה כתוב הרפובליקה הסורית.
ביולי 2025 הוחלף הסמל שוב, לנשר מוזהב ומעליו 3 כוכבים בהשראת מוטיבים עתיקים בפלמירה, הלקוחים מדגל סוריה.
שלושת הכוכבים מסמלים בדרך כלל את שחרור העם.
הראשון מבין שלושת הכוכבים מייצג את מחוזות חלב, דמשק ודיר א-זור יחד; השני מייצג את הר הדרוזים (ג'בל דרוזים); והאחרון מייצג את הסנג'אק של לטקיה, המשקף את ההרכב הדתי והאתני המגוון של האומה.
לנשר יש סך של 14 נוצות כנף, המסמלות את 14 המחוזות של המדינה, וחמש נוצות זנב המסמלות את חמשת האזורים הגיאוגרפיים העיקריים של סוריה: צפון, מזרח, מערב, דרום ומרכז.
סמל סומליה אומץ ב-10 באוקטובר 1956, יותר משלוש וחצי שנים לפני קבלת העצמאות הרשמית מהממלכה המאוחדת ומאיטליה.
הנמרים התומכים במגן משני צידיו והכוכב הלבן במרכזו היו בשימוש גם בימי השלטון האיטלקי.
הסמל הקודם שלה שהיה בשימוש החל מה- 8 ביוני 1919 היה בצורת מגן המחולק באמצעו על ידי קו לבן גלי.
חלקו העליון כלל נמר בצבעים טבעיים וכוכב לבן בעל חמישה קנים.
בחלקו התחתון היו שני כוכבים לבנים בעלי שישה קנים הממוקמים על רקע אדום באופן סימטרי.
בעשר השנים שלפני קבלת העצמאות סומליה הבריטית השתמשה בסמל יוצא דופן, שאינו דומה לסמל הסומלי אף לא במאפיין אחד.
צורתו הייתה עיגול לבן והוא נשא את הכתר הבריטי בחלקו העליון.
תחת הכתר היה איל ותחתיו מגן בעל שלושה חלקים.
העליון מוקדש למלחמה בדמות שתי חרבות ומגן, הימני לימאות עם סירה השטה בים ועוגן והשלישי לארכיטקטורה עם מגדל במרכזו.
סמל סאו טומה ופרינסיפה הוא הסמל הלאומי הרשמי של מדינת סאו טומה ופרינסיפה שנמצאת באי ליד החוף המערבי של מרכז אפריקה.
המגן מציג שדה זהב ובו דקל בצבעים טבעיים.
מעל המגן עטרה בצבעי זהב וכחול ומעליה כוכב מחומש כחול.
במגן תומכים שתי ציפורים: מימין - אפרור אפריקני הציפור הלאומית של המדינה, ומשמאל - בז.
על הקלף העליון כתוב: "República Democrática de São Tomé e Príncipe" שמשמעותו בפורטוגזית, השפה הרשמית של המדינה: "הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה" ועל גבי הקלף התחתון כתוב המוטו "Unidade, Disciplina, Trabalho" - "אחדות, משמעת, עבודה" בפורטוגזית.
הסמל נמצא בשימוש מאז שהמדינה קיבלה עצמאות ב-1975.
סמל סימן מסחרי (באנגלית Trademark symbol ⟨™⟩) הוא סימן כתב המסמן סימן מסחרי לא רשום, בניגוד לסמל סימן מסחרי רשום (®).
הסימן המופיע לאחר שמו של מותג, מסומן באותיות הלטיניות T ו-M - ראשי תיבות למילים האנגליות TradeMark - ונכתב בכתב עילי (™).
סמלה הגדול של מדינת ניו ג'רזי כולל:
מגן ובו מעוטרים שלוש מחרשות מוטבעות, המסורת החקלאית של ניו ג'רזי.
ראש סוס המוצב על גוף הקסדה כחלק מהסרטים המעטרים את הקסדה.
דמותן של שתי נשים מהמיתולוגיה היוונית.
האחת אוחזת במצנפת פריגית והשנייה אוחזת בקרן השפע אשר עולה על גדותיה.
דמוית הנשים מייצגות גם את מוטו המדינה
סרט עליו עומדות שתי הנשים, ובו גם כתוב, "Liberty and Prosperity", וגם את שנת הקמת המדינה, 1776.
החותם הגדול של מדינת ניו מקסיקו או סמל ניו מקסיקו הוא סמל מדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית.
עם הפיכת ניו מקסיקו למדינה, בשנת 1912, מינה בית המחוקקים של המדינה ועדה מיוחדת במטרה שזו תעצב את החותם הרשמי של המדינה.
הוועדה כללה את מושל ניו מקסיקו ויליאם מקדונלד, את התובע הכללי של המדינה, פרנק קלנסי, את נשיא בית המשפט העליון של המדינה קלרנס רוברטס, ואת מזכיר המדינה אנטוניו לוצ'רו.
בסמל מופיע עיט מקסיקני, האוחז במקורו נחש, ובטפריו קקטוס.
מעליו מופיע עיטם לבן-ראש אמריקאי שכנפיו פרושות והוא אוחז בטפריו חצים.
בסמל מופיע תאריך ייסוד המדינה – 1912, ומגילת קלף שעליה המוטו בלטינית: "גדל כפי שהולך" (Crescit Eundo).
סביב הסמל מופיע הכיתוב, באנגלית: "החותם הגדול של מדינת ניו מקסיקו".
סמל זה משלב בין סמל ארצות הברית בו מופיע העיטם לבן-הראש לבין סמל מקסיקו, ובכך מתאר את ההיסטוריה של המדינה, בה התיישבו מתיישבים ספרדים, עת הייתה הטריטוריה חלק מספרד החדשה, ולאחר מכן חלק ממקסיקו.
העיט האוחז במקורו נחש ובטפריו קקטוס מבוסס על המיתוסים האצטקים.
העובדה שהעיטם לבן-הראש האמריקאי גדול מהעיט המקסיקני ונמצא מעליו מסמלת את השליטה האמריקאית בשטח כיום, תוך שמירה על המסורות הקודמות.
סמל זה זהה למעשה לסמל טריטוריית ניו מקסיקו שקדמה למדינה בהבדל אחד – התאריך בסמל הטריטוריה היה 1846, כשהשנה רשומה בספרות רומיות (MDCCCL) – שנת החלת השליטה האמריקאית בטריטוריה.
בעת עיצוב סמל המדינה הוחלט לעשות שימוש בספרות ערביות מאחר שהספרות הרומיות ניראו בעיני המחוקקים יומרניות מידי.
מוטו המדינה, המופיע על הסמל – "גדל כפי שהולך" מקורן בשירו של המשורר הרומי בן המאה הראשונה לפנה"ס לוקרטיוס: "על טבע היקום".
לוקרטיוס התייחס לרעם שקולו הולך ומתגבר ככל שהוא נע.
מוטו זה נבחר על מנת לסמל את הטריטוריה, ונעשה בו שימוש לראשונה בשנת 1882 על ידי מושל הטריטוריה ויליאם ריטץ'.
בשנת 1887 בית המחוקקים של הטריטוריה אישר את הוספת המוטו לחותם.
הסמל ® הוא סמל סימן מסחרי רשום.
זהו סימן כתב המסמן סימן מסחרי רשום, בניגוד לסמל סימן מסחרי (™).
הסימן המופיע לאחר שמו של מותג, מסומן באות הלטינית R המשמשת קיצור למילה האנגלית Registered, ונכתב בכתב עילי (®) או בכתב תחתי (®).
כמעט תמיד, כאשר לצד הסימן המסחרי מופיע הסמל ™, הסמל מציין שכבר הוגשה לרשויות בקשה לרישום הסימן המסחרי, תהליך שאורך כשנתיים עד לאישורו.
כל עוד לא נקבע אחרת על ידי הרשות המאשרת (דהיינו רישום הסימן המסחרי אושר / לא אושר), יש להתייחס לסימן מסחרי עם הסמל ™ כאל סימן מסחרי עם הסמל ® (סימן מסחרי רשום).
מידע מפורט ניתן לקרוא בפקודת סימני מסחר (נוסח חדש) תשל"ב 1972 באתר משרד התמ"ס (משרד הכלכלה).
בקשה לרישום סימן מסחרי בישראל ניתנת להגשה למחלקת סימני המסחר / רשות הפטנטים / משרד המשפטים.
להקלדת הסימן במחשב במערכת הפעלה חלונות: Alt+0174.
סמל נורדריין-וסטפאליה הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית נורדריין-וסטפאליה.
מדינת נורדריין-וסטפאליה הוקמה ב-1947, מתוך אזורי הכיבוש בגרמניה על שטחיהן של הפרובינציות הפרוסיות, ריין, וסטפאליה ונסיכות ליפה.
הסמל עוצב ב-1948 על ידי וולפגנג פאגנשטכר (Wolfgang Pagenstecher), תושב דיסלדורף, ונקבע בחוק ב-10 במאי 1953.
הסמל מורכב ממגן שמחולק לשלושה חלקים: החלק השמאלי (סיניסטר) הוא שדה ירוק מוטען בבנד גלי לבן המייצג את נהר הריין, ירושה מהסמל ההיסטורי של חבל הריין (אמנם בסמל הישן כיוון זרימת הנהר היה מימין לשמאל).
החלק הימני (דקסטר) מראה סוס לבן זקוף בשדה אדום, סמלה ההיסטורי של וסטפאליה שנקרא סוס סקסוני.
בחלק התחתון (בסיס אמצעי) מוצג ורד אדום בעל זרעים ועלי זהב מוטען בשדה לבן, סמלה ההיסטורי של ליפה.
סמל סאוטה הוא סמלה הרשמי של העיר האוטונומית הספרדית סאוטה.
הסמל מעוצב כמגן "ספרדי" שבו שדה לבן מוטען בחמישה מגינים כחולים בצורת צלב.
בכל אחד מהמגינים, חמישה עיגולים (בזנטים, Bezant) לבנים.
סביב המגן גבול אדום, עליו יש שבע טירות זהב בעלות שלושה צריחים משוננים שחלונותיהן ודלתותיהן כחולים.
שתי טירות נמצאות בחלק העליון, שתיים בצדדים ושלוש בחלק התחתון.
מעל המגן מותקן כתר של מרקיז, זאת כיוון שבעבר מרקיז היה תואר של שליט טריטוריות בגבול.
הסמל נמצא בשימוש מ-1415, אז כבשה פורטוגל את העיר ושלטה בו עד 1668. לכן, הסמל יורש את עיצובו מסמל פורטוגל והוא זהה לו, למעט שני הבדלים.
בסמל פורטוגל מספר הטירות בחלק העליון הוא שלוש לעומת שתיים כאן.
ההבדל השני הוא שבסמל פורטוגל אין כתר.
הטירות על רקע אדום בשני הסמלים, מעוצבות בהשראת סמל כתר קסטיליה שפרש את שלטונו ברוב שטחי ספרד של היום.
המגינים הכחולים הופיעו בסמל פורטוגל בצורות שונות כבר מ-1139 והם מייצגים את זכות המונרך להנפיק מטבעות משלו.
הסמל מופיע במרכז דגל סאוטה.
סמל ניואה הוא הסמל של ניואה.
הגרסה הראשונה של הסמל המבוססת ברובה על סמל ניו זילנד נוצרה ב-1974 עת זכתה ניואה לעצמאות חלקית מניו זילנד.
עד שנת 1974 שימש סמל ניו זילנד כסמלה הרשמי של ניואה.
חוקת ניואה, שנכנסה לתוקף ב-19 באוקטובר 1974, קבעה כי לניואה יהיה סמל ייעודי שיהיה תחת אחריותו של יושב ראש הרשות המחוקקת של ניואה וייעשה בו שימוש על מסמכים רשמיים.
בשנת 1977 הכירה ניו זילנד רשמית בסמל, והתייחסה אליו בחוקיה.
עד שנת 2007 נעשה בסמל שימוש גם בטוקלאו בשנת 2007 הוחלף הסמל..
העיצוב של 2021 מורכב מכתר אדוארד הקדוש, מתחתיו עיגול חיצוני כחול בצורה של זר "ניואי" מסורתי המורכב מ-14 צדפים (המייצגים את 14 הכפרים של ניואה).
העיגול החיצוני מקיף עיגול פנימי ירוק של עיצובי "הייפו" ( hiapo ), המייצגים את ה"פונואה" (אדמה), ובתוכו עיצובים מסוגננים של עץ, המייצגים את החיים ואת "טאגטה ניוה" (אנשי ניואה).
מתחת הסמל הפנימי ישנו של מעוקל הנושא את המוטו "Atua, Niue Tukulagi" (אלוהים, ניואה לנצח) ושני "קטואה" (אלות) מוצלבים, המייצגים הגנה וביטחון.
בין המעגל החיצוני והפנימי מופיעות המילים "חותם ציבורי של ניואה" בצבע ירוק.
עיצובו של סמל ניואה הישן מבוסס ברובו המוחלט על סמל ניו זילנד.
הוא מורכב מסמל ניו זילנד המוצג במלואו על מעגל לבן התחום בקו שחור דק.
בחלק העליון של המעגל, מעל סמל ניו זילנד, נכתב "Public Seal of Niue" ("החותם הציבורי של ניואה"), ובחלקו התחתון נכתב "Niue" ("ניואה").
סמל ניו זילנד מורכב ממגן המחולק ל-4 רביעים בצבעי כחול ואדום, עליהם מעוטרים:
כוכבי הצלב הדרומי (בדומה לדגל ניו זילנד)
גיזת זהב (מסמלת את ענף גידול הצאן)
אלומת שיבולי חיטה (מסמלת את ענף החקלאות)
שני פטישים (מסמלים את ענפי הכרייה והתעשייה)
במרכז המגן רצועה אנכית לבנה, ועליה מעוטרות שלוש ספינות המייצגות את חשיבות הסחר הימי ואת ההגירה של המתיישבים לניו זילנד.
למגן שני תומכים: מתיישבת אירופאית בהירת שיער הנושאת את דגל ניו זילנד, ולוחם מאורי הנושא מוט לחימה.
מעל המגן ממוקם כתר אדוארד הקדוש, ומתחת למגן שני ענפי שרך וסרט עליו כתוב שם המדינה New Zealand.
סמל סטאבי (1916 - מרץ 1926) היה כלב והקמע הבלתי רשמי של רגימנט חיל הרגלים ה-102 של ארצות הברית , שצורף לדיוויזיה ה-26 במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הוא שירת במשך 18 חודשים, ולקח חלק ב-17 קרבות בחזית המערבית.
סטאבי הזהיר את לוחמי הרגימנט שלו מפני מתקפת פתע של גז חרדל, ניחם ועודד את הפצועים, ואף תפס חייל גרמני במכנסיו עד להגעת חיילי הרגימנט.
סטאבי הוא הכלב בשימוש צבאי המעוטר ביותר במלחמת העולם הראשונה, והיחיד שקודם לדרגת סמל בקרב.
שרידיו של סטאבי שמורים במוזיאון הסמית'סוניאן.
בשנת 2018 סטאבי היווה השראה לסרט האנימציה "סמל סטאבי: גיבור אמריקאי".
סטאבי נמצא משוטט במדשאות קמפוס אוניברסיטת ייל בניו הייבן, קונטיקט ביולי 1917. חיילי רגימנט חיל הרגלים ה-102 התאמנו באזור ואחד החיילים, רב-טוראי ג'יימס רוברט קונרוי, אימץ אותו לחיקו.