tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הנדריקס ידועה באהבתה למוזיקה קאמרית והיא ארגנה כמה פסטיבלים לסוג זה של מוזיקה.
ב-2004 בתיאטרון המוזיקה של פאריז היא גילמה את תפקיד ANGEL בהופעת הבכורה של האופרה מלאכים באמריקה מאת פטר אטווש כעיבוד למחזה מאת טוני קושנר.
בינואר 2006 היא פרשה מ חברת ההקלטות EMI, בו היא מקליטה את שיריה באופן בלעדי.
הנדריקס הקדישה חלק גדול מחייה למצוקת הפליטים מטעם נציבות האו"ם לפליטים.
בשנת 1987 היא מונתה ל"שגריר של רצון טוב של נציבות האו"ם לפליטים" והיא פעילה במשימות מיוחדות בשליחות הארגון.
ב-2002 הוענק לה תואר הכבוד "שגריר של רצון טוב לכל החיים", כאות הוקרה למעורבותה הבולטת בארגון.
מאז שנת 2000 היא משמשת כחברה במועצת המנהלים של "קרן הנאמנות לחינוך פליטים" ׁ(Foundation for the Refugee Education Trust-RET).
קרן זו נועדה למתן השכלה על-יסודית לבני נוער מבין הפליטים בכל העולם.
בשנים 1991 ו-1993, ברברה הנדריקס הופיעה בשני קונצרטים - בדוברובניק ובסרייבו שהיו באזורי מלחמה ביוגוסלביה לשעבר.
המופע בסרייבו התקיים בשיתוף מקהלת האופרה של סרייבו עם המוזיקאי אמן הג'אז, סינאן אלימנוביץ'.
ב-1998 היא ייסדה קרן בשם "מוסד ברברה הנדריקס לשלום ולפיוס", החותרת לקדם תהליכי פיוס במקומות שונים הנתונים תחת סכסוך.
בשנת 2001 הנדריקס הוזמנה על ידי קופי אנאן להופיע באוסלו בטקס בו הוענק לו פרס נובל לשלום.
שנה מאוחר יותר, בחודש מאי 2002, הנדריקס הופיעה בטקס הכרזת ההעצמאות של טימור המזרחית.
בשנת 1986 הוענק לה תואר מפקד (Commandeur) מטעם מסדר האמנויות והספרות.
בשנת 1992 הוענק לה תואר אביר (Chevalier) מטעם לגיון הכבוד הצרפתי.
בשנת 2000 זכתה בפרס נסיך אסטוריאס הספרדית.
בשנת 2001 היא קיבלה פרס מטעם ליונס על תרומתה בפעילות הארגון שלה.
ב-2015 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת נברסקה-לינקולן.
ברברה האמר הייתה יוצרת סרטים אמריקאית פמיניסטית הידועה על היותה אחת החלוצות בתחום הסרט הלסבי, אשר הקריירה שלה התנהלה לאורך למעלה מ-40 שנה.
האמר ידועה על תרומתה ביצירת סרטים ניסיוניים אודות התמודדותן של נשים עם מגוון בעיות כגון תפקידי מגדר, התמודדות עם תהליך הזיקנה וניהול מערכות יחסים לסביות, ואתגרים בנושאים הקשורים למשפחה.
האמר נולדה בהוליווד, קליפורניה, והיכרותה עם תעשיית הקולנוע החלה בגיל צעיר, כיוון שסבה עבד כטבח הפרטי של במאי הקולנוע האמריקאי ד.
ב-1961, פטיש סיימה את לימודי התואר הראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה של קליפורניה בלוס אנג'לס.
את התואר השני בספרות אנגלית, היא קיבלה בשנת 1963. בתחילת 1970 היא למדה קולנוע באוניברסיטת סן פרנסיסקו סטייט.
שם לראשונה היא התוודעה לסרטה של מאיה דאראן, Meshes of the Afternoon, שהיווה עבורה השראה ליצור סרטים ניסיוניים אודות חייה הפרטיים.
ב-1974, האמר הייתה נשואה ועבדה כמרצה במכללה הקהילתית בסנטה רוזה, קליפורניה.
באותה תקופה, היא יצאה מהארון אודות היותה לסבית, בעקבות שיחה עם אחת הסטודנטיות מקבוצה פמיניסטית.
לאחר שהתגרשה מבעלה, היא " יצאה לדרך עם האופנוע שלה ומצלמה מסוג סופר-8." באותה שנה היא צילמה את סרטה Dyketatics אשר נחשב לאחד מהסרטים הלסביים הראשונים.
היא סיימה את התואר השני בקולנוע שקיבלה מאוניברסיטת סן פרנסיסקו.
ב-1992 יצא לאקרנים סרטה הראשון, אשר היה סרט ניסיוני, דוקומנטרי בשם "נשיקות חנקתי".
שנה לאחר מכן, הסרט היה מועמד לפרס חבר המושבעים בפסטיבל הסרטים.
הסרט זכה ב"פרס דוב הקוטב" של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וכן בתואר הסרט התיעודי הטוב ביותר בטקס פרסי Internacional de Cine Realizado שנערך במדריד.
ב-1997 האמר סיימה את תואר הפוסט-מאסטר בחקר המולטי מדיה במכון האמריקאי לקולנוע.
בשנת 2000 היא קיבלה את פרס Moving Image מהקרן הלאומית של ארצות הברית Creative Capital.
בשנת 2013 האמר הייתה לחברה ב-קרן גוגנהיים.
היא זכתה ב"פרס שירלי קלארק אוונגרד" הראשון שלה באוקטובר 2006, זו השנה שגם הוענק לה "פרס נשים בקולנוע" מפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של סנט לואיס.
שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 2009, היא זכתה בפרס טדי עבור הסרט הקצר הטוב ביותר עם סרטה "סוס זה לא מטאפורה" מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בשנת 2010, האמר הוציאה לאור את האוטוביוגרפיה שלה "HAMMER!
Making Movies Out of Sex and Life", העוסק בסיפור חייה ובפילוסופית האומנות שלה.
האמר הייתה מרצה לקולנוע ב"מוסד האקדמי האירופאי" אשר בSaas-Fee, שווייץ.
סרטה של האמר, Dyketactics המחיש את חשיבות הגוף הנשי בעבודתה כיוצרת.
בראשון, הוא מתאר קבוצת נשים עירומות המתאספות בכפר על מנת לבלות יחדיו בריקוד, רחיצה משותפת, נגיעה הדדית, ויצירת אינטראקציה עם הסביבה.
בחלקו השני של הסרט, פטיש עצמה צולמה כשהיא חולקת רגע אינטימי עם אישה אחרת בבית פרטי.
הסרט נועד להעביר מסר על כך שניתן ליצור סרט ארוטי בסגנון שונה מזה היה נהוג בתעשיית הסרטים האירוטיים בזרם המרכזי וההטרוסקסואלי באותה תקופה.
בסרטיה המוקדמים האמר הציגה דימויים מהטבע כגון עצים ופירות, אשר סימלו את הגוף הנשי.
אופי וסגנון זה של סרטיה זכה לתגובות מעורבות.
בסקירה של סרטיה Women I Love (נשים שאני אוהבת) (1976) ואת Double Strength (כוח כפול) (1978), מבקר הקולנוע, אנדריאה וייס, ציין "זה הפך לאופנתי לנשים של גופים המיוצגים על ידי חתיכות של פרי," ביקורת פטיש "אימוץ גברי רומנטי להציג נשים".
ברברה בבקוק היא שחקנית אופי אמריקאית.
היא ידועה בעיקר מגילום דמותה של גרייס גרדנר בסדרת הטלוויזיה "בלוז לכחולי המדים", שעליה קיבלה את פרס אמי לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה ב-1981. בנוסף, היא ידועה גם מגילום דמותה של דורות'י ג'נינגס בסדרה "ד"ר קווין רופאה במערב", שעליה הייתה מועמדת לפרס אמי ב-1993.
על אף שנולדה בארצות הברית, בבקוק בילתה את רוב ילדותה בטוקיו, יפן, כיוון שאביה, קונרד סטנטון בבקוק ג'וניור, היה גנרל בצבא ארצות הברית.
היא למדה לדבר יפנית לפני אנגלית.
בבקוק למדה באוניברסיטת לוזאן, שווייץ ובאוניברסיטת מילאנו, איטליה.
בנוסף, למדה במכללת Miss Porter's School בקונטיקט, ארצות הברית וסיימה את לימודיה במכללת ולסלי שבמסצ'וסטס, ארצות הברית ושם הייתה בכיתה עם אלי מק'גרו.
This Is Nowגברת דאוגלס1986News at Elevenג'ואנה סטקלר1989Happy Togetherרות' קרפנטרHeart of Dixieקורלי קלאיבורן1990A Family for Joeמיס קווין קולינס1992Far and Awayנורה כריסטי1993Fugitive Nights: Danger in the Desertרונדה דוון1996A Mother's Instinctגברת מיטשל1997?Childhood Sweetheartרוז קרלסון1999A Vow to Cherishאלן ברייטוןד"ר קווין רופאה במערב: הסרטדורות'י ג'נינגס2000ספייס קאובויסברברה קורוין2002שכחו אותי בבית 4מולי
Sunshineגברת ג'ון סווינפורד11 פרקים1987אלפרד היצ'קוק מגישקיסי אנרייטפרק אחדרמינגטון סטילמריסה פטרס2 פרקים1987-1988The Law & Harry McGrawאלי מגיניס16 פרקים1989-1990Empty Nestפאולה קונרוי2 פרקים1990בנות הזהבצ'רמיין הולינגסוורת'פרק אחדChina Beachלוטננט קולונל ליבי הייספרק אחד1991Wingsמי הקטפרק אחד1993-1998ד"ר קווין רופאה במערבדורות'י ג'נינגס100 פרקים1998שיקגו הופבברלי קרונק2 פרקים2000The Pretenderאדנה ריינס2 פרקים2001פרייז'רפנלופי ג'נביירפרק אחד2001-2002Pasadenaליליאן גרילי8 פרקים2002-2004המשפט של איימידיאן מקקרטי2 פרקים
ברברה שרלין ג'ורדן הייתה עורכת דין, מחנכת, פוליטיקאית וממנהיגי התנועה לזכויות האזרח בארצות הברית.
כחברת המפלגה הדמוקרטית, היא הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנבחרה לסנאט של טקסס, ולאישה האפרו-אמריקאית הראשונה מדרום ארצות הברית שנבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית.
ג'ורדן קיבלה פרסים רבים, בהם את מדליית החירות הנשיאותית.
בשנים 1978–1980 הייתה חברה במועצת המנהלים של פרס פיבודי.
היא הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנקברה בבית הקברות של מדינת טקסס.
ברברה שרלין ג'ורדן נולדה ביוסטון שבטקסס בשנת 1936. היא הייתה הצעירה מבין 3 ילדים.
ילדותה של ג'ורדן התמקדה בחיי הכנסייה, במיוחד לאור העובדה שאמה הייתה מורה בכנסייה ואביה היה מטיף בפטיסטי.
בשנת 1952 סיימה את לימודי התיכון בהצטיינות.
בזמן התיכון החליטה ג'ורדן להיות עורכת דין.
בגלל ההפרדה הגזעית, לא יכלה ג'ורדן ללמוד באוניברסיטת טקסס באוסטין, לכן למדה באוניברסיטת טקסס הדרומית, כשהיא מתמקדת במדע המדינה ובהיסטוריה.
בזמן הלימודים באוניברסיטה, הצטיינה ג'ורדן בדיבייטים, וסיימה את התואר הראשון בהצטיינות בשנת 1956. בשנת 1959 סיימה את לימודי המשפטים בבוסטון.
לאחר סיום לימודיה, לימדה ג'ורדן מדעי המדינה במכללה באלבמה.
לאחר שחזרה מאלבמה בשנת 1960, החלה ג'ורדן לעסוק בעריכת דין.
בשנת 1966 נבחרה לסנאט של טקסס, והייתה לסנטורית הראשונה בטקסס ממוצא אפרו-אמריקאי.
במשך זמנה בסנאט, ג'ורדן הצליחה לחוקק כ-70 חוקים.
בשנת 1972, הצליחה ג'ורדן להיבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם טקסס.
כך הייתה האישה הראשונה בתולדות טקסס שנבחרה לתפקיד.
לאחר בחירתה, קיבלה ג'ורדן תמיכה נלהבת מהנשיא לינדון ג'ונסון אשר פעל לכך שג'ורדן תהיה בוועדת המשפטים.
בשנת 1974 נאמה בקונגרס נאום אשר שודר לטלוויזיה אשר פתח את הליך הדחתו של הנשיא המכהן ריצ'רד ניקסון, אשר היה חשוד בטיוח בפרשת ווטרגייט.
נאום זה התפרסם מאוד, ונחשב לאחד הנאומים הטובים ביותר מאותה התקופה.
בשנת 1979 פרשה מן הפוליטיקה והחלה לעבוד באוניברסיטת טקסס באוסטין.
בשנים 1994 ועד למותה בשנת 1996, ג'ורדן עמדה בראש הוועדה האמריקאית לרפורמת ההגירה, שדגלה בהגבלת ההגירה.
היא טענה כי חובתה וזכותה של חברה דמוקרטית לנהל את ההגירה לתוך החברה.
מבקריה של ג'ורדן ביקרו אותה על מדיניות מחמירה הכוללת נכונות להעניש מעסיקים המפרים את תקנות ההגירה, הידוק הביטחון בגבולות והתנגדות לחנינה למהגרים בלתי חוקיים.
בשנת 1994 הוענקה לה מדליית החירות הנשיאותית על ידי הנשיא ביל קלינטון.
היא קיבלה תוארי כבוד רבים ממוסדות בכל רחבי ארצות הברית הכוללים בין השאר את האוניברסיטאות פרינסטון והרווארד ואת היכל התהילה הלאומי לנשים.
הנשיא קלינטון אף רצה למנות את ג'ורדן לתפקיד בבית המשפט העליון, אך היא הייתה חולה מדי בשביל להחזיק בתפקיד.
ג'ורדן הייתה לסבית, ובמשך יותר מ-20 שנה הייתה בזוגיות עם פסיכולוגית בשם ננסי ארל.
עובדה זו הפכה את ג'ורדן ללסבית הראשונה שנבחרה לקונגרס האמריקאי.
היא נפטרה בגיל 59 בשל סיבוכים מדלקת ריאות ב-17 בינואר 1996 באוסטין.
בשנת 1984 היא הוכנסה להיכל התהילה לנשים של טקסס .
בשנת 1990 הוכנסה להיכל התהילה הלאומי לנשים.
בשנת 1992 העניק לה ה-NAACP את מדליית ספינגרן .
בשנת 1993 זכתה בפרס אליזבת בלקוול.
בשנת 1995 הייתה לזוכה השנייה אי-פעם בפרס סילוואנוס ת'ייר של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
ברברה ג'ין בלנק , הידועה יותר בשם הבמה שלה, קלי קלי היא מתאבקת אמריקאית-יהודייה.
כמו גם, בלנק היא דוגמנית, שחקנית וכוכבת ריאליטי.
היא הייתה מעריצה עוד בילדותה של היאבקות מקצועית וציינה ש"סטון קולד" סטיב אוסטין היה המתאבק האהוב ביותר עליה.
כשגדלה, בלנק השתתפה בהתעמלות במשך עשור לפני שהוכרחה לפרוש בעקבות פציעה.
לאחר מכן בלנק החלה להיות מעודדת.
בלנק למדה עיתונאות בתקווה להיות יום אחד מגישת חדשות.
כמו כן, בלנק הייתה בעברה דוגמנית של החברות "הוויאן טרופיק" ו"ונוס".
בשנת 2006 בעוד שעבדה כדוגמנית, בלנק אותרה על ידי סוכן הכישרונות של ה-WWE, ג'ון לאורנייטיס, שהיה מעוניין להחתים אותה על חוזה בחברה.
כתוצאה מכך, ה-WWE יצרו קשר עם סוכנות הדוגמנות שלה והזמינו אותה לארגון הבת OVW ששייך להם לשם מבחני קבלה ולמרות שלא היה לה שום רקע קודם בענף הוצע לה חוזה, שנחתם בחודש מאי באותה השנה.
אחד מהקרבות הראשונים שלה היה ב-6 בספטמבר כאשר התחרתה בקרב באטל רויאל.
לקראת שלהי שנת 2007 היא הופיעה בארגון בת אחר של ה-WWE, שאחראי על פיתוח מתאבקים, בשם Florida Championship Wrestling.
בלנק ערכה את הבכורה שלה בתוכנית ECW תחת השם קלי קלי.
היא ערכה את הופעת הבכורה שלה ביחד עם הפרק הראשון של התוכנית המחודשת ב-13 ביוני 2006, כשהיא הופכת לדיווה הצעירה ביותר שנמצאת ברוסטר הראשי של הארגון בעודה בת 19. הדמות שלה אופיינה כאחת שמציגה מופע חשפנות קצר אל הקהל.
שבוע לאחר מכן קטע זה נקטע בעקבות המתאבק מייק נוקס (ששימש בעלילה בתור החבר שלה) שכיסה אותה עם מגבת והשיב אותה אל מאחורי הקלעים.
לאט לאט קטעים אלה הפכו להיות בתדירות שבועית שנקראו בשם "החשפנות של קלי" ואופיינו באותה שגרה, כך שהיא רוקדת עד למצב שקנוקס מתעצבן, קוטע אותה וגורר אותה אל מאחורי הקלעים.
ב-11 ביולי מופע החשפנות שעד עכשיו היה המופע הפרטי של קלי הפך בפעם הראשונה למופע זוגי כאשר היא מארחת את קנדיס מישל.
קנוקס הכריח את קלי ללוות אותו לזירה כך שיוכל לפקוח עין עליה.
כתוצאה מכך, קלי מצאה את עצמה מעורבת בפיוד בין קנוקס וחברו טסט לבין טומי דרימר וסאנדמן, עד למצב שהיא משמשת כמגן של קנוקס ונפגעת בסופו של דבר ממכת המקל של סאנדמן.
את קרב הבכורה שלה בזירה ערכה ב-22 באוגוסט בהפסד בקרב שלוש על שלוש בינה, קנוקס וטסט לדרימר, סאנדמן וטורי וילסון.
לאחר פיוד זה, קלי וקנוקס היו בעלילה עם סי.
פאנק, שבו מסתבר שקלי החלה לחבב את פאנק ובכך קנוקס קינא ושמר את קלי עוד יותר.
במסגרת תחרות התחפושות לכבוד החג "ליל כל הקדושים" קלי התלבשה כמו דמותו של פאנק, מה שעצבן את קנוקס יותר והוביל לקרב בין השניים, שבו קלי עודדה את פאנק.
באירוע December to Dismember קלי וקנוקס התאבקו בקרב זוגות מעורב נגד אריאל וקווין טורן, כשבמהלכו קנוקס נוטש את קלי מה שהוביל בעצם לקלי להיות מושפלת על ידי אריאל.
בתוכנית הבאה של ECW, קלי ניצחה את אריאל והשיגה את ניצחון היחידים הראשון שלה.
לאחר הקרב קנוקס הגיע לזירה עם פרחים, רק כדי לזרוק אותם בפנים של קלי ולאחר מכן ביצע את תרגיל הסיום שלו עליה, מה שסיים את מערכת היחסים ביניהם ולמעשה העניק לקלי להתפנות לשישה שבועות מן המסך הודות לפציעה שספגה במציאות.
קלי חזרה להופיע על המרקע ב-16 בינואר 2017 והצהירה שעכשיו היא לבד והיא מחזירה את מופע החשפנות שלה.
שבוע לאחר מכן, צירפה לשורות המופע שלה את ליילה וברוק אדמס כדי להקים את קבוצת Extreme Expose.
השלוש ביצעו בכל תוכנית שבועית את הריקוד המסורתי שלהן במשך החודשים שבאו לאחר מכן.
בחודש יוני המיז הועבר לתוכנית ECW והעלילה בינו לבין השלוש הייתה ששלושתן נמשכו לדמותו.
כשקלי נמשכה למתאבק באלס מהוני, ליילה ברוק והמיז החלו לצחוק עליה והמיז מנע מקלי לפגוש אותו על ידי כך שהוא מאיים עליה שהוא מחזיק בחוזה שלה ואם הוא ירצה הוא אפילו יפטר אותה.
ב-1 בנובמבר ברוק שוחררה מהחוזה שלה וקבוצתן למעשה התפרקה, מה שהשאיר את קלי וליילה להיכנס ליריבות אישית ביניהן.
ב-29 באוקטובר בתוכנית Raw קלי ניצחה בקרב באטל רויאל שמטרתו הייתה לקבוע את המועמדת לתואר אליפות הנשים שהיה של בת' פיניקס.
שבוע לאחר מכן הפסידה בקרב האליפות נגד פיניקס.
קלי וקבוצתה ניצחה בקרב חמש על חמש המסורתי במסגרת האירוע סדרת ההישרדות.
בחודש דצמבר ליילה חברה לכוחותיהן של ויקטוריה ולנה ידה וכעת קלי נמצאה בפיוד נגד שלושתן.
ברסלמניה 24 תפקידה של קלי היה "חוטבת עצים" בקרב חוטבות העצים בין אשלי מסארו ומריה לבין בת' פיניקס ומלינה.
חודש לאחר מכן באירוע באקלאש קלי וקבוצתה הפסידו בקרב חמש על חמש.
ב-7 ביולי הועברה לתוכנית Raw במסגרת הדראפט ובאותו הערב ניצחה בקרב זוגות ביחד עם מיקי ג'יימס את ליילה וג'יליאן הול.
במהרה היא הייתה מעורבת בפיוד נגד בת' פיניקס, כשהיא מתאבקת נגד הן בקרבות יחידים והן בקרבות זוגות.
בתקופה זו פיניקס הייתה מיודדת עם ג'יליאן, כשבחודש ספטמבר קלי החלה בפיוד נגד אותה ג'יליאן.
באירוע סדרת ההישרדות קלי ביחד עם קבוצת Raw ניצחו את קבוצת סמאקדאון בקרב החמש על חמש הדחות המסורתי, כשבקרב היא הדיחה את ויקטוריה, אך הודחה על ידי מאריס.
באירוע Armageddon קלי ניצחה ביחד עם מריה, מישל מק'קול ומיקי ג'יימס את ג'יליאן, מאריס, ויקטוריה ונטליה.
ב-18 במאי קלי ניצחה בקרב באטל רויאל כשהיא מדיחה את פיניקס וג'יימס כדי להפוך לטוענת לכתר לאליפות הדיוות.
שבוע לאחר מכן ניצחה את מאריס בפסילה, מה שגרם למעשה למאריס לשמור על התואר.
בקרב החוזר שנערך ב-8 ביוני הפסידה לה.
שלושה שבועות לאחר מכן היא התחרתה בקרב מרובע שקבע את המועמדת לתואר, אך כשלה בניסיונה להפוך שוב לטוענת לכתר ומיקי ג'יימס היא זאת שניצחה בקרב זה.
באירוע Bragging Rights שנערך בחודש אוקטובר, קלי ביחד עם גייל קים ומלינה ייצגו את תוכנית Raw והפסידו לפיניקס, נטליה ומקול שייצגו את התוכנית סמאקדאון.
חודש לאחר מכן באירוע סדרת ההישרדות בקרב חמש על חמש קבוצתה של קלי ניצחה, כאשר היא מדיחה את ליילה, אך מודחת על ידי פיניקס.
בחודש ינואר 2010 עקב פציעתה של מלינה, קלי השתתפה בטורניר שקבע את אלופת הדיוות החדשה, אך הודחה על ידי אלישה פוקס עוד בסיבוב הראשון.
ברסלמניה 26 קלי, בת' פיניקס, גייל קים, מיקי ג'יימס ואיב טורס הפסידו למישל מק'קול, ליילה, מאריס, אלישה פוקס וויקי גאררו.
ב-26 באפריל כחלק מהדראפט השנתי קלי עברה לתוכנית סמאקדאון וערכה את קרב הבכורה שלה בניצחון הזוגות ביחד עם בת' פיניקס על לייקול (מישל מק'קול וליילה).
קלי נכנסה לפיוד נגד קבוצת לייקול וגייסה לשורותיה את טיפאני כשבשבועות הבאים השתיים מפסידות בקרבות זוגות ללייקול.
בקרב היחידים הראשון שלה קלי ניצחה את רוזה מנדס.
באירוע "כסף בבנק" הפסידה לליילה בקרב על אליפות הנשים.
במשך מחציתה השנייה של שנת 2010 קלי המשיכה להיות בפיוד נגד לייקול ומי שחברה לשורותיה הייתה נטליה.
בחודש דצמבר קלי הייתה בעלילה עם דרו מקינטייר שפיתח רגשות רומנטיים כלפיה.
היא שוב ושוב דחתה את הצעותיו משום שציינה שהוא אגרסיבי מדי ובעל אופי נקמני.
ב-30 בינואר באירוע הרויאל ראמבל קלי מנעה מהג'נרל מנג'ר, ויקי גאררו, להפריע בקרב אליפות העולם במשקל כבד בין אדג' ודולף זיגלר.
בתוכנית סמאקדאון באותו השבוע קלי ואדג' ניצחו את לייקול וזיגלר בקרב שלושה על שניים כדי לשמור על תואר אליפות העולם.
עקב קרב זה, גאררו פיטרה את קלי כחלק מהעלילה.
באירוע "תא ההדחות" קלי נשכרה מחדש על ידי הג'נרל מנג'ר, טדי לונג, ותקפה את ויקי גאררו.
ב-26 באפריל קלי הועברה בחזרה לתוכנית Raw ובאירוע "מעבר לקצה" קלי אתגרה ללא הצלחה את ברי בלה לקרב על אליפות הדיוות.
חודש לאחר מכן ב-20 ביוני במסגרת הפרק לכבוד "Power to the People" קלי נבחרה על ידי הקהל כטוענת לתואר אליפות הדיוות, באותו הערב נלחמה נגד ברי בלה, גברה עליה וזכתה בפעם הראשונה בקריירה שלה באליפות הדיוות.
ניצחון זה הוביל לקבלת פרס סלאמי על "רגע הדיווה של השנה".
באירוע "כסף בבנק" הגנה על האליפות בהצלחה בקרב החוזר נגד ברי.
באירועים סאמרסלאם וב"לילה של אלופים" שמרה על התואר נגד בת' פיניקס, אך הפסידה לה את התואר באירוע "גיהנום בכלוב" ב-2 באוקטובר, כשתקופת הכהונה שלה נעצרה ב-104 ימים.
בקרב החוזר שנערך ב-14 באוקטובר בתוכנית סמאקדאון כשלה קלי להשיב לה את האליפות.
קלי שוב אתגרה את פיניקס לקרב על האליפות באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, אך שוב כשלה.
באירוע רסלמניה 28 קלי ומריה מנונוס גברו בקרב זוגות על בת' פיניקס ואיב.
מחודש יוני קיבלה חופשה מהופעות עד לחזרתה בחודש אוגוסט שם ניצחה את איב בקרב יחידים.
ב-28 בספטמבר בלנק שוחררה מהחוזה שלה.
בראיון שנערך בחודש דצמבר בלנק הצהירה שהייתה צריכה זמן להחלים מפציעה בצוואר שלה ובתוכניות העתידיות שלה הייתה להיות דוגמנית.
ב-4 וב-5 בנובמבר 2012 בלנק הייתה אמורה להופיע במופעי ההיאבקות הראשונים שלה בארגון עצמאי בשם North East Wrestling בווטרבי, קונטיקט, אך הופעותיה התבטלו עקב הוריקן סנדי.
תפקודה כשגרירה והופעות חד פעמיות (2017–היום)
בלנק שימשה כשגרירה עבור ה-WWE מאז פברואר 2017. באותה שנה היא הופיעה בשבוע הרסלמניה אקסס ובטקס היכל התהילה המסורתי.
ב-19 ביוני היא השתתפה בפרק של "שולחן לשלושה" ביחד עם מאריס ואיב טורס בערוץ הנטוורק של ה-WWE.
ב-22 בינואר 2018 במסגרת הפרק לכבוד 25 שנים לתוכנית Raw קלי קלי הוצגה כאחת הנשים שהוגדרו "אגדות" שתרמו והובילו להצלחת החברה ביחד עם התאומות בלה (ברי וניקי בלה), מאריס, ליליאן גרסיה, טורי וילסון, מישל מק'קול, טרי ראנלס וחברות היכל התהילה ג'קלין וטריש סטרטוש.
ב-28 בינואר באירוע הרויאל ראמבל בקרב הראמבל הנשים הראשון בתולדות הארגון נכנסה קלי קלי כמספר ה-19, אך לא הצליחה לבצע שום הדחה והודחה על ידי ניה ג'קס.
באירוע הנשים השלם וצפה הראשון של ה-WWE, שנודע בשם אבולושן ונערך ב-28 באוקטובר, היא השתתפה בקרב באטל רויאל, אך הודחה על ידי מנדי רוז.
ב-22 ביולי 2019, קלי קלי חזרה ל-Raw במסגרת פרק האיחוד של התוכנית.
בתוכנית זו היא הצמידה את ג'רלד בריסקו מאחורי הקלעים לאחר שבעטה לו במפשעה וכתוצאה מכך הפכה לאישה הראשונה שמחזיקה באליפות 24/7 של ה-WWE.
כמו כן, היא הפכה למתאבקת הראשונה שהחזיקה גם באליפות הדיוות וגם באליפות 24/7. לעומת זאת, היא הפסידה את התואר לקנדיס מישל, כאשר מלינה שימשה כשופטת המיוחדת בקרב.
באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-26 בינואר 2020, קלי קלי התחרתה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנסה לקרב כמספר ה-21, אך הודחה על ידי המנצחת בקרב, שארלוט פלייר.
ב-20 באפריל 2007 קלי קלי ושאר מתאבקות כמו אשלי מסארו, ליילה, ברוק אדמס, טורי וילסון ומאריס כיכבו בקליפ של הזמר טימבלנד (ביחד עם להקת ההייבס) בשיר "Throw It on Me".
בחודש אוגוסט קלי קלי ביחד עם ליילה וברוק השתתפו בצילומים למגזין FHM.
בשנת 2011 בלנק נבחרה במקום ה-82 ברשימת "מאה הלוהטות" של המגזין מקסים.
שנה לאחר מכן דורגה במקום ה-38 באותו מגזין.
בלנק הייתה אחת מהמשתתפות בסדרה "WAGS" ששודרה ב והחלה בשידוריה באוגוסט 2015, הסדרה איפשרה לצופים לעקוב אחרי החיים של הנשים והחברות של הספורטאים.
בלנק תיארה את המתאבקת טריש סטרטוש כמתאבקת שעוררה בה השראה.
בלנק הייתה במערכת יחסים עם המתאבק אנדרו מרטין, שנגמרה לפני המוות של מרטין בחודש מרץ של שנת 2009. בשנת 2010 נכנסה למערכת יחסים עם המתאבק ג'ון סינה ואחרי שנה נפרדו.
באוגוסט 2014 היא התארסה לשחקן ההוקי, שלדון סורי.
הזוג נישא במקסיקו ב-27 בפברואר 2016, אך התגרשו באוקטובר 2017.
PWI דירג אותה במקום ה-15 מתוך 50 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2011
פרס הסלאמי על רגע הדיווה של השנה (2011) - קלי קלי זוכה באליפות הדיוות
ברברה דקס (בהולנדית: Barbara Dex; נולדה ב-22 בינואר 1974) היא זמרת בלגית.
דקס נולדה בעיר טורנהאוט, בלגיה.
היא החלה את הקריירה המוזיקלית שלה ב-1991 כשהופיעה בתוכנית ברדיו, שנה לאחר מכן הקליטה את הסינגל הראשון שלה.
ב-1993 זכתה ב-"Eurosong", התחרות המקדימה לייצוג בלגיה באירוויזיון, באירוויזיון 1993 הופיעה עם השיר "Iemand als jij" וסיימה במקום האחרון עם 3 נקודות.
באירוויזיון היא לבשה שמלה שקופה למחצה שעיצבה והכינה בעצמה, בעקבות כך ב-1997 נוסד על ידי מעריצי אירוויזיון מהולנד "פרס ברברה דקס" עבור הבגד הגרוע ביותר בתחרות האירוויזיון.
ב-1993 גם יצא אלבומה "Iemand", אלבום זה היה בהולנדית ולאחר מכן הקליטה את אלבומיה באנגלית.
היא ניסתה לייצג את בלגיה באירוויזיון פעם נוספת ב-2004 עם השיר "One Life" וב-2006 עם השיר "Crazy".
ברברה מקונל בארט היא אשת עסקים, פוליטיקאית ודיפלומטית אמריקאית, שכיהנה כמזכירתה ה-25 של מחלקת חיל האוויר של ארצות הברית.
טרם מינויה לתפקיד בידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בשלהי 2019, הייתה בארט חברה בדירקטוריונים אחדים של ארגונים וחברות ושגרירת ארצות הברית בפינלנד במשך כחצי שנה.
בארט נולדה במחוז אינדיאנה שבפנסילבניה בימים האחרונים של שנת 1950. היא גדלה במערב פנסילבניה ועברה לאריזונה לשם לימודיה האקדמיים.
בקמפוס של אוניברסיטת המדינה של אריזונה בטמפה השלימה בארט לימודי תואר ראשון במדעי הרוח, תואר שני במנהל עסקים בינלאומי ותואר JD במשפטים.
כמו כן, היא זכתה לתואר דוקטור לשם כבוד ממספר אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה כגון אוניברסיטת קרוליינה הדרומית ואוניברסיטת פינלנדיה.
בארט הייתה יושבת הראש המייסדת של חברת "ואלי בנק אוף אריזונה" ושותפה במשרד עורכי דין גדול בפיניקס.
בטרם מלאו לה שלושים אביבים, הפסיקה לנהל שתי חברות גלובליות מסוג Fortune 500.
בעבר הייתה יושבת ראש "תאגיד אירוספייס", וחבר במועצות המנהלים של המכון הטכנולוגי של קליפורניה, מכון ראנד, המעבדה להנעה סילונית, סמית'סוניאן, ריית'יאון, מאיו קליניק, והאגודה לאמריקאים מצטיינים ע"ש הוריאטו אלג'ר.
ב-1994 התמודדה למועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל מדינת אריזונה.
בבחירות המקדימות ניצבה בפני המושל המכהן פייף סימינגטון, ולא הצליחה לזכות במועמדות המפלגה.
אז הייתה האישה הראשונה להתמודד לתפקיד זה.
בשנת 2003 הודיע הנשיא ג'ורג' ווקר בוש כי בכוונתו למנות את בארט לתפקיד מזכירת חיל האוויר במקומו של ג'יימס רוש, שהועמד לתפקיד מזכיר הצבא של ארצות הברית.
עם זאת, כאשר הסנאט דחה את מינויו, שב רוש לתפקידו במחלקת האוויר, ולכן מינויה של בארט לא קרם עור וגידים.
בארט כיהנה גם כסגנית מנהל רשות התעופה הפדרלית.
מחודש מאי 2008 עד ינואר 2009 שירתה בארט תחת הנשיא בוש כשגרירת ארצות הברית בהלסינקי.
בנוסף, בארט הייתה יועצת בכירה למשלחת ארצות הברית באומות המאוחדות.
היא חברה במועצה ליחסי חוץ ועמיתה בקרן המנהיגות הגלובלית, במועדון מדריד ובפורום הכלכלי העולמי.
היא כיהנה כיו"ר הקבוצה להעצמת נשים כלכלית במחלקת המדינה של ארצות הברית, בוועד לסחר חוץ של מזכיר מחלקת המסחר האמריקאית.
ב-16 באוקטובר 2019 אושר מינויה של בארט למזכירת חיל האוויר של ארצות הברית בסנאט.
אל התפקיד הושבעה כעבור יומיים.
בארט כיהנה בתפקידה עד לתום נשיאותו של טראמפ ב-20 בינואר 2021.
ברברה לגואה היא עורכת דין ומשפטנית אמריקאית.
היא מכהנת כשופטת בבית המשפט הפדרלי האחד עשר לערעורים של ארצות הברית.
לפני שמונתה לשופטת פדרלית, הייתה האישה ההיספנית הראשונה שמונתה לבית המשפט העליון של פלורידה.
ברברה נשואה לעורך הדין פול סי האק ג'וניור, אשר אביו הוא השופט המחוזי פול האק.
ללגואה ובעלה שלוש בנות, כולל תאומות.
ברברה אס הייתה צלמת שהשתייכה לזרם פיקטוריאליזם, מוזיקאית ועורכת אמריקאית.
ברברה אנרייט היא שחקנית פוקר אמריקאית מקצוענית ועורכת המגזין "Woman Poker Player".
אנרייט היא אישה הראשונה שהגיעה לשולחן הגמר של האירוע המרכזי באליפות העולם בפוקר והראשונה שזכתה בצמיד אליפות העולם בפוקר באירוע פתוח שאיננו לנשים או מוזמנים בלבד.
סך הכל זכתה בשלושה צמידים לאורך הקריירה.
בשנת 2007 נבחרה להיכל התהילה של הפוקר.
ב-1986 זכתה אנרייט בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלה, בטורניר סטאד לנשים, וזכתה ב-16,400 אלף דולר.
ב-1994 היא שחזרה את ההישג וזכתה בצמיד השני שלה באותו הטורניר, ובפרס הראשון של 38,400 דולר, והייתה לאישה הראשונה אשר זכתה בשני צמידים.
ב-2007 הייתה לאישה הראשונה אשר נבחרה להיכל התהילה של הפוקר.
ברברה ליי סמית בודישון הייתה פמיניסטית, אמנית, אשת חינוך ופילנתרופית אנגלייה, מן הלוחמות הבולטות לזכויות נשים במחצית המאה ה-19. ב-1854 פרסמה חיבור פורץ דרך, Brief Summary of the Laws of England concerning Women, שבעקבותיו החל מאבק של נשים למען זכויות כלכליות, בשנת 1858 ייסדה את כתב העת English Woman's Journal.
ב-1869 הייתה מן המייסדות של גירטון קולג', הקולג' הראשון לנשים באוניברסיטת קיימברידג'.
בית הוריה של ברברה בודישון היה יוצא דופן.
אביה, בנג'מין סמית, חבר בית הנבחרים הבריטי, בעל נכסים רבים, אבל במקביל - בעל חשיבה רדיקלית, בחר שלא להינשא לאמה, מתוך אמונה שחוקי הנישואים פוגעים באישה.
חמשת ילדיהם, שבודישון הייתה הבכורה בהם, נולדו אם כן מחוץ לנישואין, עניין שגרם לכמה מבני משפחתם להתנכר להם, בהם מי שהייתה בת דודתה של בודישון - פלורנס נייטינגל.
האם, אן לונגדן, נפטרה משחפת כאשר בודישון הייתה בת שבע.
ברוח התפישה הרדיקלית, התעקש האב העשיר לשלוח את חמשת ילדיו לחינוך ציבורי, בצד ילדי מעמד הפועלים של האזור.
החל מגיל 21 נהנו כל ילדי משפחת ליי סמית מהקצבה שנתית נדיבה של 300 פאונד, שהעמיד לרשותם האב, הוא גם דאג להוריש לכל ילדיו, בנים ובנות, סכום שווה, הליך מאוד לא מקובל באנגליה של התקופה הוויקטוריאנית.
ברוח הבית, גם בודישון לא מיהרה להיכנס, כבנות דורה, להתחייבות של נישואים וגידול ילדים, אלא התמסרה לשני התחומים הקרובים ללבה: ציור (בעיקר בצבעי מים) וזכויות נשים.
האוניברסיטאות בנות התקופה לא קיבלו נשים, אבל בודישון למדה אמנות, וכן כלכלה פוליטית ומשפטים, בקולג' הנשים של בדפורד סקוור, המוסד האקדמי הראשון לנשים באנגליה, שנוסד בלונדון ב-1849. את אמנות הציור בצבעי מים למדה אצל הצייר בן זמנה וויליאם הולמן האנט.
ב-1857 הייתה בודישון בין המייסדים של אגודה בריטית ראשונה לנשים אמניות.
בשנות ה-20 המוקדמות לחייה הקימה בודישון בית ספר ניסויי.
היא והמנהלת הנבחרת של בית הספר, אליזבת ווייטהד, ערכו חקר בכל בתי הספר היסודיים של לונדון, והגיעו למתכון של בית ספר ללא אבחנה דתית ומגדרית, לילדים בני כל המעמדות.
ב-1848, החלה בודישון, תחת שם העט "אסקולפיוס", לכתוב בעיתונו של ידידה וויליאם ראנסום, Hastings & St Leonards News, מאמרים בעניין שוויון לנשים ולחינוכן, עניין שיעסיק אותה כל חייה הבוגרים.
מערכת היחסים הראשונה של בודישון הייתה עם ג'ון צ'פמן, עורך המגזין "ווסטמינסטר ריוויו", שהיה גבר נשוי.
כדי להרחיקה ממנו, לקח אותה אביה לטיול באלג'ריה, שם פגשה ברופא הצרפתי אוז'ן בודישון, שלו נישאה ב-2 ביולי 1857. כמוה, גם בעלה היה בעל חשיבה מקורית וחופשית, והזוג חי יחד מחצית השנה בכל שנה באלג'יריה, ואת מחצית השנה האחרת הייתה בודישון מבלה באנגליה, בעיסוקיה הפוליטיים.
בצד עיסוקיה הפוליטיים הייתה בודישון מעורבת בחיי החברה של לונדון, ובסלון שיצרה התארחו רבים מן הסופרים והציירים הבולטים בני התקופה.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 הייתה בודישון בין המייסדות של מועדון חברות שנפגש באופן קבוע לדון בזכויות נשים.
הקבוצה, שתיוודע בהמשך בשם "הגברות של לנגהאם" (על שם הכתובת שבה התנהלה הפעילות), הפכה לאחת מתנועות הנשים המאורגנות הראשונות בבריטניה.
ב-1854 פרסמה בודישון את החיבור הקצר Brief Summary of the Laws of England concerning Women ("תיאור קצר של החוקים הנוגעים לנשים באנגליה"), שחשף את העובדה שנשים נשואות בבריטניה נטולות כל זכויות כלכליות, וכל נכס או כסף שלהן נחשב אוטומטית לרכוש הבעל, שיכול לעשות בו ככל העולה על רוחו.
ב-1855 הקימה ועדה לדאגה לזכויות נשים בנישואין.
תוך שנה הפכה הוועדה לקבוצת לחץ כל-ארצית, שהגישה עצומה לבית הלורדים, מלווה באלפי חתימות של תומכות.
ב-1857 עבר בפרלמנט "חוק עילות נישואין", שאפשר גירושין באמצעות בתי המשפט ופתח פתח לנשים ליזום גירושין.
בודישון הייתה מן הלוחמות להעברת החוק, ואף העידה בפני הוועדה המיוחדת שקמה בבית הנבחרים לעניין זה.
בשנת 1858 הקימה בודישון את ה-English Women's Journal, שדן בנושאי תעסוקה ושוויון לנשים, ובהרחבת הזדמנויות התעסוקה.
באותה שנה גם פרסמה את החיבור Women and Work, שתיאר את שוק העבודה הסגור כמעט לחלוטין בפני נשים, ואת תלותה של האישה האנגלייה בתמיכתו של גבר.
ב-21 בנובמבר 1865 הציעה, יחד עם ג'סי בושרט והלן טיילור, בפעם הראשונה בתולדות בריטניה, רפורמה פרלמנטרית שתאפשר זכות בחירה לנשים.
את העצומה הקוראת לרפורמה העבירו דרך חבר הפרלמנט ג'ון סטיוארט מיל, שהיה ידוע כפמיניסט בעצמו.
הרפורמה נדחתה ברוב של 196 מול 73, וזכות הבחירה הוענקה לנשים רק בראשית המאה ה-20, שנים ארוכות לאחר מותה של בודישון.
בשנת 1866, תוך שיתוף פעולה עם אמילי דייוויס, הגתה בודישון תוכנית לפתיחת החינוך האוניברסיטאי לנשים, וכך הוקם גירטון קולג' לנשים בקיימברידג', מפעל שבודישון מימנה בנדיבות מכספה.
בשנת 1885 נפטר אוז'ן בודישון, בעלה של ברברה בודישון, ובאותה שנה לקתה בודישון באירוע מוחי ונותרה נכה לאחרית ימיה.
בודישון נפטרה ברוברטסברידג', סאסקס, ב-11 ביוני 1891.
ברברה ויסר (בהולנדית: Barbara Visser נולדה ב-16 באוגוסט 1977) היא פוליטיקאית הולנדית ממוצא קרואטי הפועלת מטעם מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה.
שימשה כשרת התשתיות וניהול המים של הולנד מ-31 באוגוסט 2021 עד 10 בינואר 2022.
ויסר נולדה ב-16 באוגוסט 1977 בשיבניק שביוגוסלביה לאב הולנדי ואם קרואטית.
כשהייתה בת שלוש עברה משפחתה להתגורר בהולנד.
בין 1995–2001 למדה מנהל עסקים באוניברסיטה החופשית של אמסטרדם.
לאחר סיום לימודיה עבדה כפקידה ברשויות המס וכיועצת עסקית.
בין 2006–2010 הייתה חברת מועצה בעיריית זאנסטאט.
בין 2010–2012 שימשה כיועצת מקצועית בכירה עבור העירייה.
בבחירות הכלליות בהולנד ב-2012, הוצבה ויסר במקום ה-21 במפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה ונבחרה לבית הנבחרים של הולנד.
בבחירות של 2017 הוצבה במקום ה-7 במפלגה.
ב-26 באוקטובר של אותה שנה מונתה בידי ראש הממשלה מארק רוטה למזכירת ההגנה של הולנד.
ב-31 באוגוסט 2021 היא הועברה להיות שרת התשתיות וניהול המים.
ב-10 בינואר 2022 היא הוחלפה בתפקיד בידי מארק הרברס.
ברברה טימו (בפורטוגזית: Bárbara Chianca Timo; נולדה ב-10 במרץ 1991) היא ג'ודוקא פורטוגלית ברזיליאית, המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 70 ק"ג.
טימו הפסידה בגמר למארי-אווה גאהי הצרפתייה, ובכך זכתה במדליית כסף באליפות העולם בשנת 2019 שנערכה בטוקיו, יפן.
באליפות העולם בג'ודו 2022 שהתקיימה בטשקנט, אוזבקיסטן, טימו התחרתה במשקל עד 63 ק"ג זכתה במדליית ארד לאחר ניצחון על פלורנטינה איבנסקו הרומנייה.
הישג השיא של טימו באליפות אירופה הוא מדליית ארד בליסבון 2021, לאחר שניצחה בגמר בית הניחומים את לארה צבייטקו הקרואטית.
באולימפיאדת טוקיו 2020, היא הודחה בשמינית הגמר לאחר הפסד לברברה מאטיץ' הקרואטית.
היא נולדה בשנת 1939 ופעלה בארצות הברית.
אסקינס גילתה דרך לשיפור איכות תמונות באמצעות שימוש בחומרים רדיואקטיביים.
ברברה אסקינס נולדה בבלפסט, טנסי.
היא התחילה את הקריירה שלה כמורה.
לאחר מכן, המשיכה ללימודי תואר ראשון ושני בכימיה.
בשנת 1975, לאחר שסיימה את לימודיה, אסקינס החלה לעבוד במרכז טיסות החלל מרשל (Marshall Space Flight Center) שנמצא באלבמה.
על תגליותיה במרכז טיסות החלל מרשל היא כתבה פטנט עליו הייתה כתובה כממציאה היחידה.
אסקינס , שגם הוא כימאי.
יש להם שני ילדים, ביתה, שגילה כ-63, ובנה הקטן ממנה בשנתיים.
כשלאסקינס נולדו ילדיה, היא חיכתה עד שיהיו בבית הספר לפני שחזרה ללמוד את תאריה.
כאישה בתחום המדעי, שנשלט על ידי גברים בתקופה, אסקינס זכתה לזלזול בתחילת דרכה.
זלזול זה אף הוגבר מכיוון שהייתה נשואה עם ילדים, ובכל זאת למדה ועבדה.
אך הסטיגמות לא הפריעו לאסקינס להשאיר את החותם שלה בהיסטוריה, ובשנת 1978, היא הפכה לאישה הראשונה שזכתה בתואר "National Inventor of The Year" והייתה הממציאה היחידה שרשומה על הפטנט.
היא המשיכה לעבוד בנאס"א גם לאחר זכייתה, ושימשה כמודל לחיקוי למדענים ומדעניות רבים.
בנאס"א, אסקינס התבקשה למצוא דרך לשפר את איכות תמונות פילם אסטרונומיות וגאוגרפיות.
תהליך הצילום מן החלל לוקח זמן רב, ופעמים רבות מתגלה לבסוף כי איכות התמונות המצולמות לא טובה מספיק לשימוש.
כמובן, גם במידה והתמונות טובות לשימוש, ניתן ללמוד הרבה משיפורן.
באמצעות שימוש בחומרים רדיואקטיביים וחשיפה לקרינה, ניתן ליצור הדפס נוסף של התמונה שנקרא אוטורדיוגרף.
אוטורדיוגרף זה יהיה בעל ניגודיות טובה יותר, צפיפות משופרת (צפיפות תמונה משמעותה הכהות של התמונה, הצפיפות מושפעת מחשיפה לשמש), ובכך ליצור תמונה בעלת פרטים יותר ברורים – איכותית יותר.
אמנם המצאתה נועדה לשיפור איכות תמונות גאוגרפיות ואסטרונומיות, אך היא תרמה בהרבה יותר מתחום חקר החלל.
השתמשו בשיטתה על מנת לשפר איכות של תמונות X-ray, ובכך לחשוף אנשים לפחות קרינה, ולתת אבחונים יותר טובים.
אסקינס הצליחה אף לשפר איכות תמונות X-ray שהיו 96% תת-חשופות.
בנוסף שיטתה עזרה בשיפור תמונות שאינן מקצועיות, למשל תמונות ישנות ולא ברורות.
היא אף הצליחה ליצור אוטורדיוגרף ברור יותר של תמונות בנות 70.
ברברה ג' גרוס , נולדה בפילדלפיה, ארצות הברית ב-21 ביולי 1948, היא חוקרת אמריקאית למדעי המחשב ובינה מלאכותית, ופרופסור למדעי הטבע באוניברסיטת הרווארד.
היא הייתה שותפה להקמת המרכז לחקר שפה ומידע של סטנפורד, והייתה דיקן מכון רדקליף ללימודים מתקדמים בהרווארד.
היא גם הייתה שותפה להקמת התוכנית האתיקה לתוכנה של הרווארד, שמטרתה ללמד אתיקה יחד עם מדעי המחשב.
פרופסור גרוס תרמה מחקר חשוב להפליא בתחום עיבוד השפה הטבעית ומערכות ריבוי סוכנים ב-AI.
פרופסור גרוס קיבלה תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת קורנל ב-1969. לאחר מכן היא עברה לאוניברסיטת קליפורניה כדי לקבל תואר שני במדעי המחשב ב-1971, ותואר דוקטורט במדעי המחשב ב-1977. התזה כתבה עבורה הדוקטורט היה "הייצוג והשימוש במיקוד בהבנת דיאלוג (1977)".
פרופסור גרוס עבדה באוניברסיטאות בכל רחבי אמריקה, באוניברסיטת הרווארד מ-1986 עד עכשיו, באוניברסיטת סטנפורד מ-1982 עד 1987, באוניברסיטת פנסילבניה מ-1982 עד 1986, ובאוניברסיטת בראון מ-1998 עד 1999. היא אפילו עבדה באוניברסיטה העברית בירושלים במשך חצי שנה בשנת 1992. רבות מהתקופות הללו חופפות, שכן היא עבדה ברבות מהאוניברסיטאות הללו בתפקיד ייעוץ.
היא עבדה במרכז לבינה המלאכותית של SRI International, מכון מחקר אמריקאי ללא מטרות רווח, בין השנים 1973 עד 1986. היא עבדה כמדענית מחשבים ומתמטיקאית מחקרית, וכן הייתה מנהלת התוכנית של שפה טבעית וייצוג.
היא גם הייתה המייסדת המשותפת של המרכז לחקר השפה והמידע, שבו עבדה SRI International עם אוניברסיטת סטנפורד כדי ליצור קבוצת מחקר חדשה.
היא חקרה בעיקר את עיבוד השפה בבינה מלאכותית במהלך תקופתה ב-SRI International.
גרוס החלה לעבוד בהרווארד ב-1986, עם תפקידים חשובים רבים שם.
היא הייתה פרופסור למדעי המחשב במשך 25 שנה, ורק עזבה את התפקיד הזה כדי להיות דיקן המדע של מכון רדקליף לטכנולוגיה מתקדמת בשנת 2001. כמו כן, בשנת 2001, היא הפכה לפרופסור\ למדעי הטבע, והיא עדיין מחזיקה בתפקיד היום.
תוך כדי תפקידים אלה, היא גם עבדה כיועצת עבור ארבע אוניברסיטאות שונות משנת 1982 עד 1999. היא התייעצה בסטנפורד במשך 5 שנים בנושאי מדעי המחשב ובלשנות, בבראון במשך שנה בנושא מדעי המחשב, באוניברסיטה העברית כפרופסור אורח, ובפנסילבניה למדעי המחשב והמידע.
גרוס גם ייסדה את קורסי האתיקה המשובצת של הרווארד יחד עם הפרופסור לפילוסופיה אליסון סימונס.
בקורסים אלו התלמידים לומדים כיצד להתמודד עם הדילמות האתיות שהם עלולים להיתקל בהם בעת התכנות.
התלמידים עשויים ללמוד לשקול את ההשלכות של איסוף נתונים, וכיצד זה עשוי להשפיע על פרטיות המשתמשים.
היא התחילה את התוכנית הזו לאחר ש-108 סטודנטים למדעי המחשב ניסו להירשם לקורס בנושא אתיקה של תכנות, שבו היה מקום לרק 30. לאחר שראתה את העניין בנושא זה, היא החליטה במקום זאת לנסות לשלב אותו בכל שיעורי מדעי המחשב, ולאפשר לסטודנטים לתואר שני בפילוסופיה ללמד את החלקים הללו של השיעורים.
בגלל פעולה זו, הרווארד הפכה לאחד מאוניברסיטאות הראשונות ששילבו פילוסופיה בשיעורי מדעי המחשב שלהם.
פרופסור גרוס תרמה רבות לתחום עיבוד השפה הטבעית.
היא פיתחה את אחת התיאוריות החישוביות הראשונות של דיאלוג בשפה טבעית.
היא תרמה לפיתוח המודל החישובי הראשון של שיתוף פעולה, ותכננה אלגוריתמים חדשים לשיתוף מידע יחד עם תלמידיה.
קבוצת המחקר שלה השתמשה בעבודה זו למחקר כדי לעצב אלגוריתמים לשיפור החינוך המדעי ותיאום שירותי הבריאות.
גרוס תרמה רבות לתחום עיבוד השפה הטבעית בבינה מלאכותית.
היא פיתחה את אחת התיאוריות החישוביות הראשונות של דיאלוג בשפה טבעית, באמצעות יישום של מערכות מרובות סוכנים.
היא פיתחה את אחד המודלים החישוביים הראשונים של שיתוף פעולה, ותכננה אלגוריתמים חדשים לשיתוף מידע יחד עם תלמידיה.
קבוצת המחקר שלה השתמשה בעבודה זו למחקר כדי לעצב אלגוריתמים לשיפור החינוך המדע ותיאום שירותי הבריאות.
גרוס חברה בעמותות רבות וזכתה בפרסים רבים בחייה.
היא חברה באקדמיה הלאומית להנדסה, האגודה האמריקאית לפילוסופיה, האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים, האגודה לקידום בינה מלאכותית, האגודה לבלשנות חישובית, האגודה למכונות המחשוב והאיגוד האמריקאי ל קידום המדע.
בנוסף לכך, פרופסור גרוס זכתה בפרסים רבים, כגון פרס AMC/AAAI אלן ניואל לשנת 2009, פרס IJCAI למצוינות מחקר לשנת 2015, ופרס האגודה לבלשנות חישובית לשנת 2017.
ברברה גסט , הייתה משוררת וסופרת אמריקאית; חברה בדור הראשון של אסכולת השירה של ניו יורק.
במהלך 60 שנות כתיבתה הוציאה למעלה מ-20 ספרי שירה.
בשנת 1999, העניקה לה אגודת השירה של אמריקה את מדליית פרוסט למפעל חיים.
גסט כתבה גם ביקורת אמנות, חיבורים ומחזות.
קולאז'ים שיצרה הופיעו על כריכות של כמה מספרי השירה שלה.
כמו כן כתבה ביוגרפיה ידועה על המשוררת הילדה דוליטל ב-1984.
ברברה גסט נולדה בשם ברברה אן פינסון בוילמינגטון (קרוליינה הצפונית), הבכורה מבין חמישה ילדים.
אביה היה קצין מבחן והמשפחה הרבתה לנדוד ברחבי ארצות הברית בהתאם לעבודתו.
בעקבות מותו המוקדם של אביה, עברה להתגורר בבתיהם של קרובי משפחה בפלורידה, ולאחר מכן, בגיל 11, בלוס אנג'לס.
כילדה התאהבה בשירה בזכות היצירה "הנסיכה" של אלפרד טניסון.
לאחר סיום לימודיה בתיכון בוורלי הילס ב-1939, למדה באוניברסיטת קליפורניה, תחילה בלוס אנג'לס (UCLA) ואחר כך בברקלי, שם סיימה תואר ראשון באנגלית ב-1943.
לאחר שסיימה את לימודיה עברה לניו יורק, בהמלצתו של הסופר הנרי מילר, במטרה להתערות בסצנת האמנות המקומית.
תוך זמן קצר פגשה את המשוררים פרנק אוהרה, ג'יימס סקיילר, ג'ון אשברי וקנת קוך.
הקבוצה - הדור הראשון של משוררי אסכולת ניו יורק - התמרדה נגד השירה הווידויית והאסתטיקה הביקורתית החדשה שהיו נהוגות בשנות ה-50.
ספר שיריה הראשון ראה אור על ידי גלריית טיבור דה נאג'י בשנת 1960. באותה שנה, הופיעה באנתולוגיה המכוננת "המשוררים האמריקאים החדשים" שפרסם חברה לכיתה בברקלי, דונלד אלן.
אלן כלל את גסט בקבוצת משוררי אסכולת ניו יורק, לצד אוהרה, סקיילר, אשברי וקוך.
במהלך שנות ה-50 כתבה גסט בנושאי אמנות עבור המגזינים ARTnews ו-Art and America.
כמו החברים האחרים באסכולת ניו יורק, שירתה של גסט הושפעה מאקספרסיוניזם מופשט, מציור פעולה של שנות ה-50 וה-60, ומשירה סוריאליסטית.
גסט עצמה מתארת את התבגרותה בהשפעת הסוריאליזם: "באווירה יצירתית של טקסים קסומים, לא הייתה הפרדה מוגדרת בין האמנויות...
אי אפשר היה להסתכל שוב על שירה כממלכה נעולה".
הקריירה המוקדמת של גסט כמבקרת אמנות חידדה את המודעות המבנית שלה לשפה.
שיריה ידועים באיכותם המופשטת, במסתורין שלהם ובשפתם החיה.
היא ראתה את משימתה העיקרית כ"לעורר את הבלתי נראה, לחשוף אותו", והאמינה שנושא השיר "מוצא את עצמו" דרך הכתיבה ובזכות דמיונו של המשורר.
כך מתקיימת בשירתה "הפרה של היחסים המקובלים של אובייקט וסובייקט, של מציאות ודמיון".
גסט מתארת את עצמה כמי שלמדה מהסוריאליסטים כיצד לגרום לשיר "לנוע" בדרכים שאינן נרטיב ליניארי: על ידי הכנסת אלמנט אסוציאטיבי לתוך השיר, העברת תחושה של הכוח ה'קסום' (או הלא מציאותי) שממנו נגזר השיר, וטשטוש גבולות בין האמנויות הפואטיות, המוזיקליות והחזותיות (אפילו הפלסטיות).
במהלך השנים ולאורך כל הקריירה שלה, המשיכה שירתה החדשנית להרחיב את גבולות האמנות במורכבות, מקוריות ותעוזה.
ב-1999 קיבלה את מדליית רוברט פרוסט על מפעל חיים מאגודת השירה של אמריקה.
בנוסף קיבלה את פרס לונגווד, פרס אוניברסיטת סן פרנסיסקו לשירה, פרס לורנס ליפטון לספרות, ופרס הספר של אוניברסיטת קולומביה.
ב-1949 נישאה לסופר והמתרגם האנגלי סטיבן האדן-גסט, ולזוג נולדה בת.
גסט נישאה בשנית לטרומבל היגינס, היסטוריון צבאי, ולזוג נולד בן.
גסט המשיכה לכתוב כמעט עד מותה ב-2006, בגיל 85.
מיקום הדברים (טיבור דה נאגי, 1960)
המדרגות הכחולות (ספרי קורינתוס, 1968)
מוזיקליות, עם יוני פלטר (1988)
עירומים, עם וורן ברנדט (מהדורות אמנות, ניו יורק, 1989)
התלהבות דפנסיבית (Sun & Moon Press, 1993)
סלעים על מגש (Wesleyan, 1999)
סימביוזה, עם האמנית לורי ריד (ברקלי: Kelsey Street Press, 2000)
מיניאטורות ושירים אחרים (הוצאת אוניברסיטת וסליאן, 2002)
המבט האדום (הוצאת אוניברסיטת וסליאן, 2005)
ברברה מרי ג'פורד, חברת מסדר האימפריה הבריטית הייתה שחקנית בריטית.
הייתה חברה בקבוצות התיאטרון הלהקה השייקספירית המלכותית, אולד ויק והתיאטרון המלכותי הלאומי.
ג'פורד נולדה וגדלה בדבון, אנגליה, הממלכה המאוחדת.
מאוחר יותר עברה ללונדון כדי ללמוד ב.
ב-1946, בעודה לומדת באקדמיה, החלה לגלם תפקידים קטנים בתוכנית הרדיו הבריטית Westward Ho!.
עם זאת, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון בשנת 1949 כאשר ניגנה בוויולה ב"הלילה השנים עשר" של ויליאם שייקספיר.
ב-1963 דיבבה את קולה של דניאלה ביאנקי, שגילמה את דמותה של טטיאנה רומנובה בסרט "מרוסיה באהבה".
מאוחר יותר היא גם דיבבה את קולה של מולי פיטרס ב"כדור הרעם" ואת קולה של ב"המרגלת שאהבה אותי".
ב-1967 גילמה את דמותה של מולי בלום בסרט "יוליסס".
על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס באפט"א לקולנוע.
מלבד זאת, הופיעה ג'פורד בעוד שלל סרטי קולנוע כגון "נעלי הדייג", "מקום בו מלאכים פוחדים לדרוך", "השער התשיעי" ו"פילומנה", ובסדרות טלוויזיה כגון "בית אליוט", "רציחות במידסומר" ו"מאדאם בובארי".
ג'פורד נפטרה בגיל 90 מסרטן הוושט.
ברברה טיילור ברדפורד הייתה סופרת בריטית-אמריקאית.
רומן הביכורים שלה, אישה של חומר, פורסם ב-1979 ונמכר ביותר מ-30 מיליון עותקים ברחבי העולם במשך שנות פעילותה כתבה 40 רומנים, כולם היו לרבי מכר בבריטניה ובארצות הברית.
ברברה טיילור נולדה ב-10 במאי 1933 במחוז ארמלי שבלידס, לפרדה ווינסטון טיילור.
אביה היה מהנדס, שאיבד את רגלו בזמן שירותו במלחמת העולם הראשונה.
היא למדה בבית הספר היסודי Christ Church Upper Armley CofE בפרבר באפר ארמלי לצד הסופר אלן בנט.במהלך מלחמת העולם השנייה, בעודה ילדה, ערכה מכירה בבית ספרה ותרמה את ההכנסות לקרן "סיוע לרוסיה".
מאוחר יותר היא קיבלה מכתב תודה בכתב יד מקלמנטין צ'רצ'יל, אשתו של ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל.
אחיה הגדול ויויאן מת מדלקת קרום המוח לפני שנולדה.
מאוחר יותר תיארה את אמה כמי ש"הכניסה את כל אהבתה המתוסכלת לתוכי".
נישואי הוריה מומצאים ברומן מעשה רצון, שחיברה ב-1986.
בצעירותה קראה ברברה טיילור את צ'ארלס דיקנס, האחיות ברונטה, תומאס הארדי וקולט.
בגיל עשר החליטה להיות סופרת לאחר ששלחה סיפור שהתפרסם במגזין.
עבור הסיפור היא קיבלה שבעה שילינגים ושישה פני (בריטי), בהם קנתה להוריה מטפחות ואגרטל ירוק.
טיילור עזבה את בית הספר בגיל 15. לאחר שעבדה זמן קצר כחלק מהקלדניות בעיתון, הפכה לכתבת בעיתון Yorkshire Evening Post.
שם עבדה לצד קית' ווטרהאוס.
בגיל 20 עברה טיילור ללונדון, שם הפכה מאוחר יותר לעורכת האופנה של המגזין Woman's Own ובעלת טור בעיתון London Evening News.
היא כתבה טור בנושא עיצוב פנים שהתפרסם בכ-183 עיתונים.
טיילור הכירה את בעלה, מפיק הסרטים האמריקאי רוברט אי ברדפורד בשנת 1961 לאחר שהתסריטאי האנגלי ג'ק דייוויס הכיר ביניהם.
הם נישאו ב-1963 ועברו לארצות הברית.
ההתנסויות הראשונות שלה בכתיבה היו ארבעה רומני מתח בדיוניים, ז'אנר שלימים נטשה.
ברדפורד אמרה לאחר מכן כי "הייתי בסוף שנות השלושים לחיי.
חשבתי: מה אם אגיע לגיל 55, ומעולם לא כתבתי רומן?
אני הולכת לשנוא את עצמי.
אני הולכת להיות אחד מאותם סופרים מרירים וחסרי הגשמה".
רומן הביכורים שלה, אשה של חומר, היה לרב מכר על פני תקופה ארוכה, ולפי רויטרס הוא מדורג כאחד מעשרת הרומנים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
אחריו הגיעו 39 רומנים נוספים שהוציאה.
כולם היו לרבי מכר בבריטניה ובארצות הברית.
ברדפורד ראתה בהיסטוריון והסופר האירי קורנליוס ריאן את המנחה הספרותי שלה.
ריאן עודד את כתיבתה והיה האדם הראשון (מלבד אמה) שסיפרה לו על שאיפותיה הספרותיות.
המחברים האהובים עליה מבני זמנינו היו פ.ד.
ג'יימס, ברנרד קורנוול ורות רנדל.
במהלך שנות פעילותה ברדפורד כתבה 40 רומנים; האחרון שבהם, The Wonder Of It All, פורסם בשנת 2023.
בראיון לניו יורק טיימס ב-1979, ברדפורד הרהרה בקריירה שלה ובמורשתה הצפויה: "אני לא הולכת להיכנס להיסטוריה כדמות ספרותית גדולה.
אני סופרת מסחרית – "storyteller".
אני מניחה שתמיד אכתוב על נשים חזקות – אני לא מתכוונת לנשים קשות, אלא לנשים עם ישות חזקה.
קווי עלילה חוזרים ונושאים משותפים
דפוס נפוץ ברומנים שלה הוא של אישה צעירה מרקע צנוע שעלתה לגדולה לאחר שעסקה במשך שנים בעבודה קשה, לעיתים קרובות תוך הקרבה עצמית עצומה.
היא צוטטה באמרה: "אני כותבת בעיקר על נשים רגילות שמשיגות, וממשיכות להשיג, את היוצא דופן".
ברדפורד קיבלה תוארי כבוד מאוניברסיטת לידס, אוניברסיטת ברדפורד, מכללת מאונט סנט מרי, מכללת סיינה ומאוניברסיטת פוסט.
היא הוכתרה לקצינה של מסדר האימפריה הבריטית על ידי המלכה אליזבת השנייה, כחלק מטקס חגיגות יום הולדת המלכה ב-2007, על תרומתה לספרות.
כתבי היד המקוריים שלה מאוחסנים בספריית ברטרטון שבאוניברסיטת לידס, לצד אלה של האחיות ברונטה.
בשנת 2017, ברדפורד טיילור הוכרה כאחת מתשעים "בריטים דגולים" לציון יום הולדתה ה-90 של המלכה.
הונה של ברדפורד הוערך בין 60 ל-166 מיליון פאונד.
היו שמועות כי בבעלותה 2,000 זוגות נעליים ושהמים באגם של ביתה לשעבר בקונטיקט היו מחוממים עבור הברבורים שלה.
היא התייחסה לשמועות בראיון משנת 2011 – לשמועת הנעליים כבדיחה, ואת העניין של האגם המחומם הסבירה בכך שבעלי הבית הקודמים התקינו את החימום, על מנת למנוע את קפיאת מי האגם בחורף.
ברברה קיבלה באופן רשמי אזרחות אמריקאית בשנת 1992. בעלה, רוברט ברדפורד, נפטר בשנת 2019. ב-24 בנובמבר 2024, בגיל 91, היא נפטרה בביתה זמן קצר לאחר שחלתה.
ברברה הניגן היא זמרת סופרן ומנצחת קנדית, הידועה בהופעותיה במוזיקה קלאסית עכשווית.
החינוך המוזיקלי הראשוני של הניגן הגיע ממורים למוזיקה בעיירת הולדתה וייברלי, נובה סקוטיה, בהליפקס.
לאחר שגדלה בווייברלי, עברה לטורונטו בגיל 17. היא למדה מוזיקה באוניברסיטת טורונטו, שם המורים שלה כללו את מרי מוריסון.
היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת טורונטו עם תואר ראשון במוזיקה בשנת 1993 ותואר שני במוזיקה בשנת 1998. היא המשיכה את לימודיה במרכז בנף לאמנויות, במכון סטינס לאמנים צעירים בפסטיבל רביניה ובמרכז לאמנויות אורפורד.
היא גם למדה שנה אחת בקונסרבטוריון המלכותי של האג.
ברברה הניגן ידועה בהופעותיה של מוזיקה עכשווית.
הניגן התחילה להתעניין במוזיקה עכשווית כבר בצעירותה, והיא שרה בהופעת הבכורה העולמית הראשונה שלה בגיל 17. נכון לשנת 2011 היא ביצעה בכורה של כ-75 יצירות עכשוויות.
הניגן ידועה במיוחד בהופעותיה ב"מסתורי המקאברה" של ג'רג' ליגטי (גרסה קונצרטנטית של סצנה מהאופרה שלו "המקאברה הגדולה"); ב-2011 היא החלה לנצח על היצירה בנוסף לשירה של החלק הקולי.
עבודתה באופרה עכשווית כללה שירה בבכורות של "כתב לורמיר" של לואי אנדרייסן, "הדמעות המרות של פטרה פון קאנט" ו"החשיבות של להיות רציני" של ג'רלד בארי, "שלג רטוב" של יאן ואן דה פוטה, ו"בית יפהפיות השינה" של קריס דהפורת.
הניגן זכתה לשבחי ביקורת על הופעתה באופרה "לולו" של אלבן ברג, שכללה גם ריקוד על קצות האצבעות.
ב-2014 שרה את התפקיד של מארי באופרה "החיילים" של ברנד אלאויס צימרמן באופרה של בוואריה.
בשנת 2015 זכתה בפרס ד"ר פאוסט בגרמניה, על הופעתה כמארי.
ברברה הניגן מופיעה באופן קבוע בקונצרטים הן כזמרת סופרן והן כמנצחת.
היא עבדה עם הפילהרמונית של ברלין, הפילהרמונית של מינכן, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הסימפונית של טורונטו, התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת, התזמורת הסימפונית של גטבורג, התזמורת הפילהרמונית של פראג, התזמורת הקאמרית מאהלר, תזמורת האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא, סינפוניה בריטן, תזמורת גולבנקיאן, ותזמורת קליבלנד.
היא זכתה בפרס "אווטי" לשנת 2014 על הופעתה כזמרת/מנצחת עם בכורת הניצוח שלה בקונצרטחבאו באמסטרדם עם תזמורת לודוויג, התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק, הפילהרמונית של קופנהגן, התזמורת הסימפונית של מונטריאול, והתזמורת הקאמרית של לוזאן.
ב-2019 מינתה התזמורת הסימפונית של גטבורג את ברברה למנצחת אורחת ראשית.
מאז 2017 היא מתגוררת בפריז.
מאז 2015 נמצאת במערכת יחסים ארוכת טווח עם השחקן הצרפתי מתייה אמלריק.
ברברה ג'ורדן היא טניסאית עבר אמריקאית.
היא זכתה בתחרויות נשים וזוגות מעורבים בגארנד סלאם פעמיים.
ברברה ג'ורדן נולדה בשנת 1957 במילווקי.
לאחר סיום בית ספר היא החלה לימודים באוניברסיטת סטנפורד.
היא ניצחה בכמה תחרויות לסטודנטים לרבות תחרויות זוגות לצד אחותה קתי ג'ורדן ובשנת 1977 עברה לטניס מקצועי.
בתחרויות גראנד סלאם ברברה גירדון השתתפה משנת 1977 ועד 1985. בתחרויות הנשים הצלחתה הגדולה הייתה ניצחון באליפות אוסטרליה הפתוחה 1979. לא היו הצלחות אחרות בתחרויות הנשים בגראנד סלאם, יתרה מכך היא לא הצליחה להגיע לשלבים מתקדמים מעבר לסיבוב השלישי.
בתחרויות זוגות מעורבים היא ניצחה באליפות צרפת הפתוחה 1983 לצד אליוט טלצ'ר.
אחרי פרישה מטניס ברברה ג'ורדן הייתה בחבר המנהלים של התאחדות טניס הנשים.
ברברה ג'ואן סטרייסנד היא זמרת, פזמונאית, סופרת, תסריטאית, שחקנית, מפיקה ובמאית קולנוע יהודייה-אמריקאית.
זכתה בשני פרסי אוסקר, 10 פרסי גראמי, 5 פרסי אמי, פרס טוני, 4 פרסי פיבודי, 9 פרסי גלובוס הזהב ופרסים רבים נוספים.
סטרייסנד היא אחת הבודדות שזכתה בכל ארבעת הפרסים היוקרתיים ביותר בתעשיית הבידור האמריקאית.
היא אחת מהאמניות המצליחות ביותר בעולם מבחינה מסחרית ואיכותית בהיסטוריה של עולם הבידור המודרני, עם מעל 71.5 מיליון אלבומים שנמכרו בארצות הברית, ומעל ל-145 מיליון אלבומים שנמכרו ברחבי העולם.
אחרי שהתחילה את הקריירה המצליחה שלה במוזיקה בשנות השישים, לקראת סוף העשור היא פרצה לעולם הסרטים עם הסרטים המצליחים בכיכובה: "מצחיקונת" ו"הלו, דולי!".
על הראשון היא זכתה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר.
בין הסרטים הידועים בהם כיכבה נמצאים הסרטים "כך היינו" ו"כוכב נולד" שאיתו היא זכתה בפרס אוסקר נוסף על הלחנת השיר "Evergreen" .
בשנות השמונים, ביססה את מעמדה כאחת הדמויות הבולטות ביותר בעולם הקולנוע כאשר הפכה לאישה הראשונה שביימה, הפיקה, כתבה וכיכבה בסרט שלה (עם הסרט "ינטל").
סטרייסנד נולדה וגדלה בברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית.
אביה, עמנואל סטרייסנד, מורה, נפטר כשהייתה בת שנה ושלושה חודשים.
לזכרו תרמה את מימונו של הבניין למדעי היהדות באוניברסיטה העברית שבירושלים.
אמה, דיאנה (לבית רוזן), גידלה את סטרייסנד ואת אחיה הבכור, שלדון.
המשפחה עברה להתגורר אצל סבה וסבתה של סטרייסנד.
סבה וסבתה מצד אמה מרוסיה וסבה וסבתה מצד אביה מאזור גליציה (אוקראינה ופולין).
האם דיאנה התחתנה ב-1949 עם ליאו קינד, מוכר מכוניות משומשות, וב-1951 נולדה בתם רוזלינד.
מערכת היחסים של סטרייסנד עם אביה החורג הייתה סבוכה, והיא מתארת אותה ככואבת.
האם עבדה קשה לפרנסת המשפחה, כמזכירה במערכת בתי הספר הציבורית של ניו יורק, אך המשפחה חיה על סף העוני.
סטרייסנד החלה את דרכה המקצועית בשנות נעוריה כזמרת מועדוני לילה, למרות הסתייגות אמה, שלא רצתה שבתה תכנס לעסקי השעשועים בטענה כי היא אינה מספיק אטרקטיבית.
היא שאפה להיות שחקנית והחלה להשתתף במספר הפקות באוף ברודוויי והופיעה בקביעות בסאונות לגברים בלבד, שם גם קיבלה את קהל המעריצים הראשון שלה.
לאחר מכן קיבלה תפקיד ראשון במחזמר "I Can Get It for You Wholesale" בברודוויי.
בעקבות הופעותיה בברודוויי היא הוחתמה להוצאת אלבום בכורה (בשם The Barbra Streisand Album) בחברת קולומביה רקורדס.
האלבום, שיצא ב־1963, הצליח מאוד וזכה בשני פרסי גראמי.
ההצלחה הובילה גם לתפקידה הגדול בדמותה של הזמרת והשחקנית פאני ברייס במחזמר "מצחיקונת" בברודוויי בשנת 1964. סטרייסנד בנתה את הצלחתה גם במספר ספיישלים טלוויזיוניים ב-CBS, שאותם יצרה בעצמה.
הספיישל הראשון היה ב-1965 ונקרא "My Name Is Barbra".
על השתתפותה בספיישל זה זכתה בפרס אמי.
בשנת 1967 היא הופיעה באופן חד פעמי בסנטרל פארק בחינם, וההערכה המקובלת היא כי בהופעה זו נכחו כ-135 אלף איש, אחת ההופעות הגדולות אי פעם.
היא הקליטה בעיקר שירי פופ ובלדות ועבדה עם מפיקים ותמלילנים משפיעים.
במהלך שנות השבעים בלטו שירים שלה מפסקולים של סרטים "The Way We Were" ו"Evergreen" (מהסרט "כוכב נולד"), שעליו זכתה בפרס האוסקר, ולהיטי פופ נוספים כגון "No More Tears" והבלדה "Woman in Love".
סטרייסנד הוציאה אלבום של להיטים מתוך מחזות זמר ב־1985. בסך הכול הוציאה למעלה משישים תקליטים.
ג'וש גרובן משתתף בדואט "Where Do I Go From You", והוא הזמר היחיד שהשתתף גם באלבום הקודם בסדרה.
השיר בו משתתף גרובן נלקח ממחזמר שלא עלה לבמה בשם "Beba's Mambo".
בנוסף לקריירת הזמרה שיחקה סטרייסנד במספר סרטי קולנוע מצליחים, שבחלקם נטלה חלק גם בתסריט ובהפקה.
על משחקה בעיבוד הקולנועי ל"מצחיקונת" ב־1968 היא זכתה בפרס אוסקר.
בהמשך הופיעה בין היתר בעיבוד הקולנועי למחזמר "הלו דולי" (1969) ובדרמה המצליחה "כך היינו" (The Way We Were).
ב-1970 זכתה סטרייסנד בפרס טוני מיוחד על קריירת התיאטרון שלה.
ב-1972 הופיעה בתפקיד ראשי, לצד ראיין אוניל, בסרטו של פיטר בוגדנוביץ', "מה נשמע, דוק?".
סטרייסנד כתבה וביימה את הסרט "ינטל" (1983) על פי ספרו של יצחק בשביס-זינגר וגם שיחקה בו בתפקיד הראשי.
על בימוי הסרט זכתה סטרייסנד בפרס גלובוס הזהב.
את הרעיון לסרט הגתה כבר ב-1968, אך שנים רבות לא הצליחה לעניין אף אולפן קולנוע בהפקתו, ובלסוף יזמה אותו בעצמה.
מאז סוף שנות השמונים נעדרה מהופעות על הבמה.
היא חזרה בהופעה מיוחדת שקיימה בליל הסילבסטר 1999 בלאס וגאס ולאחר מכן בהופעות ענק נוספות.
כרטיסים להופעותיה יכולים להגיע למחיר של אלפי דולרים.
סטרייסנד נחשבת כאחת הזמרות האמריקאיות המצליחות ביותר.
כאייקון תרבותי בוצעו חיקויים של דמותה, כגון בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "סאות' פארק", שבה הוצגה סטרייסנד כמפלצת שמאיימת להשמיד את העולם, ולבסוף הובסה על ידי סולן להקת הקיור, רוברט סמית'.