tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מסע זה של שלמנאסר השלישי אינו נזכר במקרא.כתובת תל א־רימאחאשור811–783 לפנה"סאדד־ניררי השלישי, מלך אשור, מתפאר: "גייסתי רכב וחיילים וציוויתי להתקדם לארץ ח'תי.
תוך שנה אחת הכנעתי לרגלי את כל ארצות שקיעת השמש.
קיבלתי את המס של יואש השומרוני, ושל אנשי צור וצידון".
הכתובת מאששת את סיפורי התנ"ך על היחלשות ארם.כתובת תל דןארםסביב 800 לפנה"סמחבר הכתובת מתפאר: "הרגתי את יהורם בן אחאב מלך ישראל, והרגתי את אחזיהו בן יהורם מלך בית־דוד".
אזכור השם "בית דוד" בכתובת שם קץ לוויכוח אודות קיומה ההיסטורי של שושלת שכונתה "בית-דוד".
מוסכם על רוב החוקרים שמחבר הכתובת הוא חזאל מלך ארם (הנזכר בתנ"ך ובכתובת שלמנאסר השלישי כיורשו של בן־הדד השני), בעוד שבתנ"ך נאמר שיהוא הוא שהרג את שני המלכים.
לפי השערות ראשונות, הרימון היה בשימוש כהני בית המקדש הראשון, וחור המצוי בתחתיתו מיועד אולי לנעיצת הרימון בראש שרביט.
חוקרים שדנו בנושא גילו כי שהרימון מזויף, אולם חוקרים אחרים גרסו שהוא אותנטי לחלוטין.
גם בהנחה שהוא אותנטי, היו שפירשו את הטקסט בצורות אחרות שאינן מתייחסות לבית המקדש.כתובת תגלת־פלאסראשור738–737 לפנה"סתגלת פלאסר השלישי, מלך אשור, מספר על "מנחם משומרון" ו"רצין מדמשק" המעלים לו מס.
את קציני הפקדתי עליהם כפחה, עם אנשי ארץ אשור מניתי אותם".
סיפורים אלו תואמים לכל האמור במקרא אודות נפילת שומרון, גלות עשרת השבטים, הישארותם של רבים בארץ ישראל, וביאת הכותים.מנסרה A של סרגון השני אשורסביב 710 לפנה"סאזכור ארץ יהודה.
בכתובת אחרת מזכיר סרגון גם את חזקיהו מלך יהודה.חותמות חזקיהו וחותמות למלךהר הבית727–698 לפנה"סבהר הבית התגלתה חותמת ועליה חקוק "לחזקיהו [בן] אחז מלך יה[ו]דה", ובמרכזה סמל שמש עם כנפיים נטויות מטה ושני סמלי ענח' (סמל החיים).
בנוסף נמצאו בולות נוספות של חזקיהו, חלקן בעלות סמלים אחרים (והן מתוארכות לתקופה מוקדמת יותר בשלטונו).
מלאכה זו נעשתה בפקודת חזקיהו מלך יהודה והיא מתוארת בהדגשה בכמה מקומות במקרא.מנסרת סנחריבאשורסביב 700 לפנה"סנמצאו שלושה עותקים של מנסרה בהם מתואר מסע סנחריב בארץ ישראל כפי שסופר בתנ"ך, וכישלון כיבוש ירושלים.
במנסרה מוזכרים "חזקיהו היהודי" ו"ירושלים עיר מלכותו", והיא שופכת אור על כמה פרטים בתנ"ך.
במנסרה מופיעים פרטים רבים על ניצחונותיו של סנחריב ביהודה שאינם מופיעים כלל במקרא, אולם יש הרואים אותם כהתפארות סרק של סנחריב.תבליט לכישנינוהסביב 700 לפנה"סתבליטים המגוללים בתמונות חיות את סיפור המצור האשורי על העיר לכיש בממלכת יהודה, שהסתיים בכיבוש העיר והגליית תושביה.
התבליטים מציגים קרב שבו תוקף הצבא האשורי את חומות העיר באמצעות מגדל מצור בעוד שמגיני העיר מתגוננים על החומה באמצעות ירי חצים ואבני קלע, ומציגים משפחות שלמות מבין תושבי העיר שמובלות לגלות עם מקניהן ורכושן.
כשסיים רבשקה את שליחותו, סנחריב כבר עזב את לכיש.
בתל לכיש נמצאו סימנים לכיבוש האשורי, כמו גם כלים שעליהם חותמות "למלך" המתייחסות לחזקיהו.כתובת עזקהאשורסביב 700 לפנה"סמתואר מסע סנחריב ב"ארץ יהודה" וכיבוש העיר עזקה.תעודות רצח סנחריבאשור681 לפנה"סבעקבות תגרות ירושה על כס המלוכה האשורי, בשנת 681 לפנה"ס נרצח סנחריב בידי שני בניו, אַרְדַ־מוּלִיסִי ונַבּוּ־שַֹרוּ־אוּסוּר.
הכתובות האשוריות מבהירות את נסיבות הרצח, שנבע מתחרות בין הבנים הרוצחים לאחיהם אסרחדון על כס המלוכה, ומוסיפות כי לאחר הרצח הצליח אסרחדון למלוך בסיוע צבאו, ואחיו נמלטו לאוררטו (כיום בשטח טורקיה).
רצח סנחריב על ידי בניו נזכר בדברי ישעיהו: "כֹּה אָמַר יְהוָה...
על גב הלוחית נחרט "לישע[י]הו".
הממצא השפיע על ביקורת המקרא, כיוון שמשמעותו היא שנוסח המקרא היה מוכר כבר בזמן מנשה מלך יהודה.
השורות הקודמות לברכה פוענו בלוח הראשון כך: "[...]יהו[ה צבאת האל ה]גד[ל שמר] הברית ו[ה]חסד לאהב[ו] ושמרי [מצ]ותו מהעלם [וע]ד עלם [...
ה]ברכה מכל [פ]ח ומהרע כי בו גאלה כי יהוה [י/ה]שיבנו[ך/ו]צור", ובלוח השני כך: "ה/ו ברך ה[א] ליהו[ה] העזר והגער ב[ר]ע".
האומר אבנה לי בית מדות ועליות מרווחים, וקרע לו חלוני, וספון בארז ומשוח בששר".
ואכן, במקום נמצאו עיטורי חלונות נאים, אבני גיר לבנות שעליהן שרידי צבע אדום (=ששר) ובראשם נקבים לחיבור קירות העץ (=סיפון בארז), וכן כותרות פרוטו־איאוליות מחזיתות הארמון, אבני גזית מסותתות היטב לריצוף וחומה איתנה ומפוארת (בעלת מאפיינים פיניקיים, לראשונה ביהודה) שבתוכה מעבר סתרים מקורה לוחות אבן.
עוד נמצאו במקום כלי קרמיקה (קערות, סירי בישול) בני המאה השישית, כלי חרס אשוריים, שבר קנקן מעוטר ועליו תחריט בסגנון אשורי של מלך או שר וידיות קנקן שעליהן חותמות עבריות, ביניהן חותם "לאליק[י]ם נער יוכן", והכוונה לשר בממשלתו של יהויכין (בנו של יהויקים בונה הארמון) או למשרת הקרוב אליו.
המצודה נחרבה על ידי נבוכדנצר השני.
באתר נתגלו יותר ממאה ידיות של קנקנים עם טביעות 'למלך', וההשערה המקובלת היא שהכוונה היא לחזקיהו, מלך יהודה, מן המאה ה־8 לפנה"ס.בולות יהודה המאוחרותירושלים500–650 לפנה"סמתקופה זו נמצאו חותמות רבות מאוד של אישים בכירים בממשלי מלכי יהודה.
אחת הקדומות שבהן היא חותמת ועליה הכתובת "לנתן־מלך עבד המלך", המזוהה עם פקיד בכיר בימי יאשיהו הנזכר במקרא, "נְתַן־מֶלֶךְ הסריס".
במכתב 3 מוחה הושעיהו כי הוא יודע לקרוא, עדות לידע הכתיבה והקריאה בשלהי מלכות יהודה: .
מכתב מס' 19 הוא מן התעודות הראשונות בהן מופיעות הספרות העבריות הקדומות.כרוניקת נבוכדנצר בבל597 לפנה"סבלוח מסופר שנבוכדנצר "אסף את צבאו וצעד לארץ ח'תו.
הוא שם מצור על עיר יהודה", כבש אותה ולקח את שללה ואת מלכה (=יהויכין) לבבל, והמליך ביהודה "מלך כלבבו של נבוכדנצר" (=צדקיהו).
סיפור זה מתאים בדיוק נמרץ לסיפור המקראי.לוחות שרי נבוכדנצרבבל595 לפנה"סבספר ירמיהו מונה המקרא את קציני נבוכדנצר שנכחו במצור על ירושלים: "נרגל שראצר סמגר נבו שר־סכים רב־סריס נרגל שראצר רב־מג, וכל שארית שרי מלך בבל".
כל השרים הללו זוהו בתעודות בבליות: "נרגל שראצר סמגר" הוא כנראה הכינוי המקראי ל"נגלשראצר איש סין־מגיר", מ"שרי ארץ אכד", המוזכר במנסרה של נבוכדנצר, ואילו "נבו־שרסכים רב־סריס" הוא כנראה "נבו־שרוסו־אוכין רב סריס" המופיע ב"לוח נבו שרסכים", תעודה מהשנה העשירית לנבוכדנצר.
נרגל שראצר מלך בבל היה חתנו של נבוכדנצר ושר חשוב קודם עלייתו למלוכה, והיו שזיהו אותו עם "נרגל שראצר רב־מג" המוזכר בסוף הפסוק ("רב מג" הוא תואר בבלי לשר צבא בכיר, rab mugi).
דבר זה מוזכר גם במקרא – "וארוחתו (=של יהויכין) ארוחת תמיד ניתנה לו מאת מלך בבל דבר יום ביומו עד יום מותו, כל ימי חייו".
הרשומות הן ככל הנראה מהשנה החמישית לגלותו של יהויכין.החדר השרוףעיר דוד586 לפנה"סחדר באזור השלטון של עיר דוד ובו רהיטים, ביניהם שנהבי ירושלים, מימי הבית הראשון ותיעוד ארכאולוגי של חורבן ירושלים על ידי נבוכדנצר.
בעיר דוד נמצאו עדויות נוספות על שרפה גדולה שהשמידה את כל העיר בזמן החורבן, וכן ראשי חיצים בבליים וקנקנים שבורים שעליהם סמל שושנה (סמל המינהל של מלכי יהודה האחרונים).
בהכרזה זו, המיועדת לתושבי בבל, ישנן מקבילות להכרזת כורש, המתוארת בספר עזרא כגורם שעורר את שיבת ציון, ובה כורש פונה אל היהודים ומכריז כי אלוהי ישראל פקד עליו לבנות מחדש את בית המקדש בירושלים ולכן הוא מזמין את היהודים לעלות לירושלים ולהתחיל בבנייה.
מהתעודה ברור כי סנבלט כבר היה זקן באותו הזמן ובניו פעלו בשמו, ומכאן שתקופת פעילותו הייתה באמצע המאה ה־5 לפנה"ס (התקופה הפרסית), כלומר בדורו של נחמיה, פחת יהודה, ולכן סנבלט זה הוא אותו "סנבלט הַחֹרֹנִי" שמסופר עליו בספר נחמיה, ומתוך המכתב מתברר תפקידו של סנבלט המקראי כפחת שומרון.
רשימת מדינות לפי גובהן הממוצע
זוהי רשימה של מדינות וטריטוריות לפי גובהן הממוצע מעל פני הים.
רשימת מדינות לפי נקודות הגובה הקיצוניות
הטבלה הבאה מפרטת את נקודות הגובה הקיצוניות לפי מדינה או שטח הנמצא בשליטתה.
+גובה פני שטח בנקודות הקיצון לפי מדינהמדינה או אזורהנקודה הגבוהה ביותרגובה מקסימלי (במטרים, מעל פני הים)הנקודה הנמוכה ביותרגובה מינימלי (במטרים, מעל פני הים)הפרש בגבהים (במטרים)אפגניסטןNoshaq (אנ')7,492אמו דריה2587,234אלבניהKorab (אנ')2,764הים האדריאטיפני הים2,764אלג'יריהMount Tahat (אנ')3,003Chott Melrhir (אנ')40−3,043סמואה האמריקאיתLata Mountain (אנ')
Ta'ū (אנ')966האוקיינוס השקטפני הים966אנדורהComa Pedrosa (אנ')2,942Gran Valira (אנ')8402,102אנגולהMount Moco (אנ')2,620האוקיינוס האטלנטיפני הים2,620אנגווילהCrocus Hill (אנ')65הים הקריביפני הים65אנטארקטיקהמסיב וינסון4,892,Deep Lake
גבעות וסטפולד50−4,942אנטיגואה וברבודהבוגי פיק402הים הקריביפני הים402ארגנטינהאקונקגווה6,960Laguna del Carbón (אנ')105−7,065ארמניהMount Aragats (אנ')4,090Debed4003,690ארובהMount Jamanota (אנ')188הים הקריביפני הים188איי אשמור וקרטייהמיקום ללא שם3האוקיינוס ההודיפני הים3אוסטרליההר קושצ'ושקו2,228אגם אייר15−2,243אוסטריהגרוסגלוקנר3,798נויזידלרזה1153,683אזרבייג'ןMount Bazardüzü (אנ')4,485הים הכספי28−4,513איי בהאמהMount Alvernia (אנ')
ב Cat Island (אנ')63האוקיינוס האטלנטיפני הים63בחרייןג'בל א-דוחן122המפרץ הפרסיפני הים122בנגלדשSaka Haphong (אנ')1,052מפרץ בנגלפני הים1,052ברבדוסהר הילבי336האוקיינוס האטלנטיפני הים336בלארוסDzyarzhynskaya Hara (אנ')346נהר ניימן90256בלגיהSignal de Botrange (אנ')694Multiple, west of Veurne (אנ')
אוקיינוס הקרח הצפוניפני הים5,959כף ורדהפיקו דה פוגו2,829האוקיינוס האטלנטיפני הים2,829איי קיימןThe Bluff (אנ')
בקיימן בראק46הים הקריביפני הים46הרפובליקה המרכז אפריקאיתMont Ngaoui (אנ')1,420נהר אובנגי3351,085צ'אדEmi Koussi (אנ')3,445Djourab Depression (אנ')1603,285צ'ילהאוחוס דל סלאדו6,893האוקיינוס השקטפני הים6,893סיןהר האוורסט8,848Ayding Lake (אנ')154−9,002אי חג המולדMurray Hill (אנ')361האוקיינוס ההודיפני הים361קליפרטוןRocher Clipperton29האוקיינוס השקטפני הים29איי קוקוסמיקום ללא שם5האוקיינוס ההודיפני הים5קולומביהפיקו קריסטובל קולון
הים הקריביפני הים5,700איי קומרוקרתאלה2,360האוקיינוס ההודיפני הים2,360הרפובליקה הדמוקרטית של קונגוהר סטנלי5,109האוקיינוס האטלנטיפני הים5,109הרפובליקה של קונגוMont Nabemba (אנ')1,020האוקיינוס האטלנטיפני הים1,020איי קוקTe Manga (אנ') בררוטונגה652האוקיינוס השקטפני הים652טריטוריית איי ים האלמוגיםמיקום ללא שם ב-Cato Island (אנ')29האוקיינוס השקטפני הים29קוסטה ריקהCerro Chirripó (אנ')3,820האוקיינוס השקט
אוקיינוס הקרח הצפוניפני הים3,700גרנדהMount Saint Catherine (אנ')840הים הקריביפני הים840גוואדולפלה סופרייר1,484הים הקריביפני הים1,484גואםMount Lamlam (אנ')406האוקיינוס השקטפני הים406גואטמלהטחומולקו4,220האוקיינוס השקט
הים הקריביפני הים4,220גרנזיLe Moulin (אנ')114תעלת למאנשפני הים114גינאההר נימבה1,752האוקיינוס האטלנטיפני הים1,752גינאה ביסאומיקום ללא שם בפינה הצפון מזרחית של המדינה300האוקיינוס האטלנטיפני הים300גיאנההר רוריימה2,772האוקיינוס האטלנטיפני הים2,772האיטיPic la Selle (אנ')2,680הים הקריביפני הים2,680האי הרד ואיי מקדונלדBig Ben (אנ')
(Mawson Peak, אנ')2,745האוקיינוס ההודיפני הים2,745הונדורסCerro Las Minas (אנ')2,870הים הקריבי
האוקיינוס השקטפני הים2,870הונג קונגTai Mo Shan (אנ')958ים סין הדרומיפני הים958הונגריהKékes (אנ')1,014טיסה76938איסלנדקוואנאדאלסניוקור2,110האוקיינוס האטלנטיפני הים2,110הודוקנצ'נג'נגה8,586Kuttanad (אנ')2−8,588אינדונזיהפונצ'אק ג'איה4,884האוקיינוס ההודי
האוקיינוס השקטפני הים4,884איראןהר דמאוונד5,610הים הכספי28−5,638עיראקCheekha Dar (אנ')3,611המפרץ הפרסיפני הים3,611אירלנדקרנטול1,038North Slob (אנ')3−1,038האי מאןSnaefell (אנ')621הים האיריפני הים621ישראלהר חרמון2,236ים המלח428−1,636
2,664איטליהמון בלאן4,810Jolanda di Savoia (אנ')3−4,813ג'מייקהפסגת ההר הכחול2,256הים הקריביפני הים2,256יפןהר פוג'י3,776אגם האצ'ירו4−3,780ג'רזיLes Platons (אנ')143תעלת למאנשפני הים143ירדןJabal Umm ad Dami (אנ')1,854ים המלח428−2,276קזחסטןחאן טנגרי7,010Karagiye Depression (אנ')132−7,142קניההר קניה5,199האוקיינוס ההודיפני הים5,199קיריבטימיקום ללא שם בבנבה81האוקיינוס השקטפני הים81קוריאה הצפוניתהר פאקטו2,744ים יפן
הים הצהובפני הים2,744קוריאה הדרומיתהאלאסאן1,950ים יפן
הים הצהובפני הים1,950קוסבוVelika Rudoka2,660White Drin (אנ')2972,359כוויתMutla Ridge (אנ')306המפרץ הפרסיפני הים306קירגיזסטןJengish Chokusu (אנ')7,439Kara Darya (אנ')4357,004לאוסPhou Bia (אנ')2,817מקונג702,747לטביהGaiziņkalns (אנ')312הים הבלטיפני הים312לבנוןקורנת א−סוודא3,088הים התיכוןפני הים3,088לסוטוThabana Ntlenyana (אנ')3,482התכנסות הנהרות אורנג' ונהר Makhaleng (אנ')1,4002,082ליבריהMount Wuteve (אנ')1,440האוקיינוס האטלנטיפני הים1,440לובBikku Bitti (אנ')2,267Sabkhat Ghuzayyil (אנ')47−2,314ליכטנשטייןגראושפיץ2,599ריין4302,169ליטאAukštojas Hill (אנ')294Nemunas Delta (אנ')5−295לוקסמבורגKneiff (אנ')560מוזל133427מקאוColoane Alto (אנ')
ב Gau Ou Saan (אנ')172ים סין הדרומיפני הים172מקדוניה הצפוניתGolem Korab (אנ')2,764וארדאר502,714מדגסקרMaromokotro (אנ')2,876האוקיינוס ההודיפני הים2,876מלאוויהר מולנג'ה3,002נהר שייר372,965מלזיהGunung Kinabalu (אנ')
האוקיינוס ההודיפני הים4,095האיים המלדיבייםMount Villingili ב-Villingili (אנ')5האוקיינוס ההודיפני הים5מאליHombori Tondo (אנ')1,155נהר סנגל231,132מלטהTa'Dmejrek (אנ')
במלטה (אי)253הים התיכוןפני הים253איי מרשלמיקום ללא שם ב-Likiep (אנ')10האוקיינוס השקטפני הים10מרטיניקהר פלה1,397הים הקריביפני הים1,397מאוריטניהKediet ej Jill (אנ')915Sebkha de Ndrhamcha (אנ')5−920מאוריציוסPiton de la Petite Rivière Noire (אנ')828האוקיינוס ההודיפני הים828מיוטהר בנארה660מצר מוזמביקפני הים660מקסיקופיקו דה אוריסבה5,636Laguna Salada (אנ')10−5,646מיקרונזיהNanlaud (אנ') בפונפיי782האוקיינוס השקטפני הים782מולדובהBălănești Hill (אנ')430דניסטר2428מונקולאורךChemin des Révoires (אנ')
ב Mont Agel (אנ')161הים התיכוןפני הים161מונגוליהKhüiten Peak (אנ')4,374Hoh Nuur (אנ')5183,856מונטנגרוZla Kolata (אנ')2,534הים האדריאטיפני הים2,534מונטסראטChances Peak (אנ')915הים הקריביפני הים915מרוקוהר טובקאל4,165Sebkha Tah55−4,220מוזמביקMonte Binga (אנ')2,436מצר מוזמביקפני הים2,436מיאנמרHkakabo Razi (אנ')5,881האוקיינוס ההודיפני הים5,881נמיביהברנדברג2,573האוקיינוס האטלנטיפני הים2,573נאורוCommand Ridge (אנ')71האוקיינוס השקטפני הים71נפאלהר האוורסט8,848Mukhiyapatti Musharniya (אנ')598,789הולנדMount Scenery on Saba (אנ')887Vergeten Plek
in the Zuidplaspolder (אנ') ליד Waddinxveen (אנ')7−894קלדוניה החדשהMont Panié (אנ')1,628ים האלמוגיםפני הים1,628ניו זילנדהר קוק3,724מיקום ללא שם ליד Momona (אנ'), Taieri Plains (אנ'), אוטגו2−3,726ניקרגואהMogotón (אנ')2,107האוקיינוס השקט
הים הקריביפני הים2,107ניז'רMont Idoukal-n-Taghès (אנ')2,022Niger River2001,822ניגריהצ'אפל ואדי2,419נקודה חסרת שם באי לאגוס (אנ')0.2−2,419ניואהמקום ללא שם ליד Mutalau (אנ')68האוקיינוס השקטפני הים68נורפוקMount Bates (אנ')319האוקיינוס השקטפני הים319איי מריאנה הצפונייםMount Agrihan (אנ')
ב Agrihan (אנ')965האוקיינוס השקטפני הים965נורווגיהגלדהפיגן2,469הים הנורווגיפני הים2,469עומאןג'בל שמס3,009הים הערביפני הים3,009פקיסטןK28,611הים הערביפני הים8,611פלאוMount Ngerchelchuus (אנ') ב-Babeldaob (אנ')242האוקיינוס השקטפני הים242הרשות הפלסטיניתMount Nabi Yunis (אנ')1,030ים המלח428−1,444פנמהבארו3,475האוקיינוס השקט
בטריסטן דה קונה2,060האוקיינוס האטלנטיפני הים2,060סנט קיטס ונוויסהר ליאמויגה1,156הים הקריביפני הים1,156סנט לוסיההר גימי950הים הקריביפני הים950סן מרטןPic Paradis (אנ')
בסן מרטן424הים הקריביפני הים424סן-פייר ומיקלוןMorne de la Grande Montagne (אנ')
ב Miquelon (אנ')240האוקיינוס האטלנטיפני הים240סנט וינסנט והגרנדיניםלה סופרייר1,234הים הקריביפני הים1,234סמואהMauga Silisili (אנ')
ב Savai'i (אנ')1,857האוקיינוס השקטפני הים1,857סן מרינוהר טיטאנו755Ausa River (אנ')55700סאו טומה ופרינסיפהPico de São Tomé (אנ')
ב São Tomé Island (אנ')2,024מפרץ גינאהפני הים2,024ערב הסעודיתJabal Sawda (אנ')3,000המפרץ הפרסי
הים האדוםפני הים3,000סנגלמיקום ללא שם, 2.7 ק"מ דרומית מזרחית ל-Nepen Diakha (אנ')648האוקיינוס האטלנטיפני הים648סרביהMidžor (אנ')
Velika Rudoka (אנ') אם מחשיבים את קוסבו כחלק מהמדינה2,169שערי הברזל282,141סיישלMorne Seychellois (אנ')
במאהה905האוקיינוס ההודיפני הים905סיירה לאוןMount Bintumani (אנ')1,948האוקיינוס האטלנטיפני הים1,948סינגפורBukit Timah Hill (אנ')164מצר סינגפורפני הים164סנט מארטן200 מ' דרומית מערבית לפסגת הדגל (הפסגה נמצאת לחלוטין בסנט מארטן)383הים הקריביפני הים383סלובקיהGerlachovský štít (אנ')2,655בודרוג942,561סלובניהטריגלב2,864הים האדריאטיפני הים2,864איי שלמהMount Popomanaseu (אנ') בגודלקנל2,335האוקיינוס השקטפני הים2,335סומליהShimbiris (אנ')2,450האוקיינוס ההודיפני הים2,450דרום אפריקהMafadi (אנ')3,450האוקיינוס האטלנטי
האוקיינוס ההודיפני הים3,450איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומייםMount Paget (אנ')2,934האוקיינוס השקטפני הים2,934דרום סודאןהר קיניאטי3,187הנילוס הלבן3502,837ספרדטיידה3,718האוקיינוס האטלנטי
ים אנדמןפני הים2,565מזרח טימורטטאמאילאו2,963ים טימורפני הים2,963טוגוMont Agou (אנ')986מפרץ בניןפני הים986טוקלאומיקום ללא שם5האוקיינוס השקטפני הים5טונגהמיקום ללא שם ב-Kao (אנ')1,033האוקיינוס השקטפני הים1,033טרינידד וטובגוEl Cerro del Aripo (אנ') בטרינידד940הים הקריביפני הים940תוניסיהג'בל שעאנבי1,544Shatt al Gharsah (אנ')17−1,561טורקיההר אררט5,137הים התיכון
הים השחורפני הים5,137טורקמניסטןAýrybaba (אנ')3,139Vpadina Akchanaya81−3,220איי טרקס וקייקוסBlue Hills (אנ') ב-Providenciales (אנ')49האוקיינוס האטלנטיפני הים49טובאלומיקום ללא שם בניולאקיטה (אנ')5האוקיינוס השקטפני הים5אוגנדההר סטנלי5,109הנילוס הלבן6214,488אוקראינההוברלה2,061Kuyalnik Estuary (אנ')5−2,066איחוד האמירויות הערביותJabal Al Jais (אנ')1,910המפרץ הפרסי
מפרץ עומאןפני הים1,910בריטניהבן נוויס1,345הפנז ()4−1,349ארצות הבריתהר דנאלי6,190.5Badwater Basin (אנ')85.5−6,276האיים המרוחקים הקטנים של ארה"ב (אנ')גבעה ללא שם באטל מידווי13האוקיינוס השקטפני הים13אורוגוואיCerro Catedral (אנ')514האוקיינוס האטלנטיפני הים514אוזבקיסטןKhazret Sultan (אנ')4,643Sariqarnish Kuli (אנ')12−4,655ונואטוMount Tabwemasana (אנ') ב-Espiritu Santo (אנ')1,877האוקיינוס השקטפני הים1,877קריית הוותיקןגבעת הוותיקן (אנ')75כיכר פטרוס הקדוש3342ונצואלהפיקו בוליבר4,978Lagunillas Municipality, Zulia (אנ')12−4,990וייטנאםFan Si Pan (אנ')3,143ים סין הדרומי
מפרץ תאילנדפני הים3,143איי הבתולה הבריטייםMount Sage (אנ')
בטורטולה521הים הקריביפני הים521איי הבתולה האמריקאייםCrown Mountain (אנ')
בסנט תומאס474הים הקריביפני הים474ואליס ופוטונהMont Puke (אנ') ב-Futuna (אנ')524האוקיינוס השקטפני הים524תימןJabal An-Nabi Shu'ayb (אנ')3,666הים הערביפני הים3,666זמביהMafinga Central (אנ')2329זמבזי3292,000זימבבואהMount Nyangani (אנ')2,592מפגש נהרות בין Runde River (אנ')
מבין כל המדינות, לסוטו מחזיקה בנקודה הנמוכה הגבוהה ביותר בעולם, המיתמרת לגובה של 1,400 מטרים מעל פני הים.
מדינות אחרות עם נקודות שפל גבוהות כוללות את רואנדה (950 מטרים), ואנדורה (840 מטרים).
מדינות עם נקודות שיא הרום הנמוכות ביותר כוללות את האיים המלדיביים (5 מטרים), טובאלו (5 מטרים) ואיי מרשל (10 מטרים).
מדינות אי אלו הן גם בטווח הקטן ביותר בין הנקודות הנמוכות ביותר (מפלס הים) לנקודות הגבוהות ביותר, והן רגישות מאוד לשינויים בגובה פני הים.
ההפרש בין הנקודה הגבוהה והנמוכה ביותר בסין מהווה את טווח הגובה הגדול ביותר ביחס לכל מדינה אחרת, ועומד על 9,002 מטר.
טווח הגובה של מונקו הוא בין הגדולים יחסית לשטח הפנים.
בתוך שטח של 2.02 קילומטר רבוע יש הבדל של 140 מטר בין הנקודות הגבוהות לנמוכות ביותר, מה שמקנה יחס של 69 מטר עבור כל קילומטר רבוע.
אוסטרליה משתרעת על פני 7,686,850 קמ"ר, וההפרש בגובה בין נקודות הקיצון, העומד על 2,224 מטרים בלבד, מקנה לה את תואר המדינה בעלת היחס הקטן ביותר בפערי הגובה יחסית לשטח המדינה, יחס של 292 מיקרומטרים (0.0115 אינץ') לקמ"ר.
להלן רשימת מחנות המשנה של מחנה הריכוז זקסנהאוזן שהקימה גרמניה הנאצית.
המחנה הראשי, עם כ־50 צריפים לאסירים, נמצא בברלין, ופעל בין 1938 ל-22 באפריל 1945. במהלך מלחמת העולם השנייה כללו האסירים: גרמנים, פולנים, שבויי מלחמה סובייטים, ואחר כך יהודים.
ההערכה היא כי מספר הקורבנות של זקסנהאוזן הוא בין 30,000 ל-35,000. עשרות מחנות משנה של זקסנהאוזן היו קיימים ישירות בעיר הבירה, ושירתו מפעילים עסקיים ומפעלים בודדים.
ערך זה מרכז רשימות של משפחות-שפה, על פי כמה חלוקות שונות: לפי מספר הדוברים במשפחה, שפות מדוברות לעומת מסומנות, שפות שנכחדו, ועוד.
הרשימות כוללות שפות הממוינות למשפחות, שפות מבודדות, שפות בלתי-ממוינות מסיבות אחרות, ועוד מקרים אחרים של שפות.
על פי מספר השפות במשפחה
אתנולוג במהדורה 22 (2019) רושם את משפחות-השפה הבאות ברשימת השפות שמכילות לפחות 1% מתוך 7,111 השפות המתועדות בעולם:
גלוטולוג מהדורה 4.0 (2019) רושם את משפחות-השפה הגדולות ביותר מבין 8,494 שפות:
שפות אטלנטיות (מערב אפריקה)–קונגו (1,432 שפות)
שפות טרנס–גינאה החדשה הגרעיניות (314 שפות)
ספירת שפות על ידי גורמים שונים יכולה להיות שונה משמעותית, תלוי מה נחשב "שפה" ומה נחשב "ניב"; למשל, לייל קמפבל ספר רק 27 שפות אוטו-מנגיות, אם כי הוא, אתנולוג וגלוטולוג חלוקים בשאלה אילו שפות שייכות למשפחה זו.
משפחות-שפה (לא כולל שפות סימנים)
ברשימה הבאה להלן, נקודה מייצגת משפחת-שפות ידועה או שהוצעה ועדיין לא התקבלה.
משפחת-על (פילום) עם התפלגויות גאוגרפיות נרחבות מבחינה היסטורית אך מעטות יחסית למספר הדוברים כיום – כוללות את שפות אסקימו-אלאוט, שפות נה-דנה, שפות אלגיק, קצ'ואה ושפות נילו-סהריות.
התתי-כותרות הגאוגרפיות ברשימה להלן נועדו רק ככלי לקיבוץ משפחות לקבוצות ולבניית רשימה ברורה יותר.
הקשר היחיד בין הפריטים ברשימה הוא קרבה גאוגרפית, ואינו הצעה לקבץ אות המשפחות ל"משפחה-על" פילוגנטית.
מספר השפות במשפחה ומספר דובריהן הם אומדנים גסים בלבד; ראו הסברים מורחבים לגבי הגדרת "ניב" או "שפה" ובערך "דמוגרפיה לשונית".
שפות מבודדות הן שפות שלא ידוע לאיזו משפחת-שפות הן שייכות, על פי המחקר הקיים.
כיוון ששפה מבודדת אינה חלק מאף משפחה ידועה, ניתן גם לתאר אותה כחברה היחידה במשפחה משלה.
בַּנְגִימֶה (Bangime, במאלי, שפת בני דוגון)
סַנְדָאוּוֶה (Sandawe, בטנזניה, אולי קשורה לשפות קוּוֶּיי Khoe)
איינו – שפה או שפות (ביפן ורוסיה, כמו ערבית או יפנית, המגוון באיינו גדול דיו כך שחלק מהחוקרים משערים שמדובר בעד 12 שפות, ומנגד אחרים רואים בה שפה יחידה עם ניבים שונים מאוד)
ניבחית או גיליאק (ברוסיה, לעיתים מקושרת לשפות צ'וקוטקו–קמצ'טקיות)
קוריאנית (בקוריאה הצפונית, בקוריאה הדרומית, וביאנְבְּיאן בסין).
לעיתים מקושרת לפליאו-סיבירית; לחלופין, הניב של גֵ'ג'וּ לעיתים ממוין כשפה נפרדת, אחות לקוריאנית במשפחת-השפות הקוריאניות)
ניהאלי (בהודו, לעיתים מקושרת לקוסונדה או למוּנְדָה )
בורושסקי (בפקיסטן והודו, לעיתים מקושרת לשפות יניסיאן)
עילמית (באיראן, נכחדה, לעיתים מקושרת לשפות דראווידיות)
חאתית (בטורקיה, נכחדה, לעיתים מקושרת לשפות קווקזיות צפון-מערביות)
בסקית (בספרד וצרפת, מקובלת באופן נרחב כצאצאית או קשורה לאקוויטנית שנכחדה )
אַטַקָאפָּה (בלואיזיאנה וטקסס בארצות הברית; נכחדה; חלק מקבוצת שפות מפרץ מקסיקו ההיפותטית )
צ'יטימאצ'ה (Chitimacha; בלואיזיאנה בארצות הברית; נכחדה; ייתכן שחלק מקבוצת שפות מפרץ מקסיקו ההיפותטית )
קוויטלאטק (Cuitlatec; בגווררו במקסיקו; נכחדה)
האידה (Haida; בקולומביה הבריטית בקנדה, באלסקה בארצות הברית)
קרנקאווה (Karankawa; בטקסס בארצות הברית; נכחדה)
קוטנאי (Kutenai; בקולומביה הבריטית בקנדה; באיידהו ומונטנה בארצות הברית)
נָאצֶ'ה (Natchez; במיסיסיפי ולואיזיאנה בארצות הברית; קשורה לשפות מאסקוגי בקבוצת שפות מפרץ מקסיקו ההיפותטית )
פורפצ'ה (Purépecha, ידועה גם כטַרַסְקָאן; במישואקאן במקסיקו)
טאקלמה (Takelma; באורגון בארצות הברית; נכחדה; חלק מקבוצת שפות Penutian ההיפותטית)
טימוקואה (Timucua; בפלורידה וג'ורג'יה בארצות הברית; נכחדה)
טונקאווה (Tonkawa; בטקסס בארצות הברית; נכחדה)
טוּניקָה (במיסיסיפי, לואיזיאנה וארקנסו בארצות הברית; חלק מקבוצת שפות מפרץ מקסיקו ההיפותטית )
יוּצִ'י (בג'ורג'יה ואוקלהומה בארצות הברית)
זוּני (ידועה גם כשִיוּוִּי; בניו מקסיקו בארצות הברית)
מינקין (Minkin; נכחדה; אולי חברה במשפחת יִיוואיג'ן Yiwaidjan או טאנקית Tankic)
נגורמבור (Ngurmbur; אולי חברה במשפחת מאקרו-פמה-נגויאן)
טיווי (Tiwi; איי מלוויל ובאתהרסט)
אבינומְן (Abinomn; באסו, פוֹיָה; בצפון איריאן)
אטה (Ata; ב-Pele-Ata, וָּאסִי; בבריטניה החדשה)
קואוט (Kuot; פנראס; באירלנד החדשה)
טאיאפ (Taiap או גאפון; בסֵפּיק)
יאלה (Yalë או נגטמאן; בסנדאון)
Waorani (ידועה גם כסַאבֵּלָה, Waodani; באקוודור ופרו)
Oti (בסאו פאולו בברזיל; נכחדה)
Páez (בקולומביה; ראו גם את Paezan)
שפות נחשבות בלתי-ממוינות, אם מסיבה כלשהי עדיין לא נעשה מאמץ מספיק להשוות אותן לשפות אחרות, או לעיתים יותר קרובות מכיוון שהן תועדו בצורה לא טובה מספיק שתאפשר מיון מהימן.
רוב השפות הללו נכחדו, וככל הנראה לעולם לא יהיו ידועות מספיק טוב למיון.
קוואדי (Kwadi; נכחדה; אולי Khoe)
מרואיטית (Meroitic; נכחדה; כנראה נובית, ענף במשפחה הנילו-סהריות המוצעת)
בורו (Boro; נכחדה; אולי ניז'ר-קונגו)
אורופום (Oropom; נכחדה; ייתכן שהמידע לא אמין)
וזימבה (Vazimba; ייתכן שלשון תשתית), ראו את בֵּיאוֹסִי Beosi (מדגסקר)
גואנצ'ית (Guanche; נכחדה; ייתכן שאפרו-אסיאתית, ובייחוד ברבר)
איסאורית (Isaurian; נכחדה, אולי הודו-אירופית וקשורה ללוּוית)
קסקית (Kaskian; נכחדה, אולי קשורה לחאתית)
קאסית (Kassite; נכחדה, אולי קשורה או חלק מחורית–אוררטית)
שׂיוֹנְגְנוּ (Xiongnu; נכחדה, עם קוד גלוטולוג, בלתי ממוינת)
קימרית (Cimmerian; נכחדה; כנראה הודו-אירופית)
קנאבוי (Kenaboi; נכחדה, אולי אוסטרו-אסיאתית)
פלשתית (Philistine; נכחדה; אולי הודו-אירופית)
סנטינלית (Sentinelese; אין מידע על השפה, אולי קשורה לאונגן)
טמבורה (Tambora; נכחדה; אולי קשורה או חלק מענף Timor–Alor–Pantar של שפות טרנס-גינאה החדשה)
שפת ה"-כּ" הבלתי-מפוענחת בתימן העתיקה (נכחדה; כנראה שמית, ומזוהה עם חמיירית)
הַרַפָּאן (Harappan; נכחדה, אולי קשורה לדראווידיות)
טרטסית (Tartessian; בספרד ופורטוגל; נכחדה)
צפון פיקנית (North Picene; באיטליה; נכחדה)
קַמוּנית (Camunic; באיטליה; נכחדה; אולי טירנית)
Eteocretan (בכרתים; נכחדה; כנראה השתלשלה ממינואיות)
Elymian (בסיציליה; נכחדה; ייתכן שהודו-אירופית)
Sicel (בסיציליה; נכחדה; כנראה הודו-אירופית)
Liburnian (בבלקן; נכחדה; אולי הודו-אירופית)
Paeonian (בבלקן; נכחדה; אולי הודו-אירופית)
Akokisa (בטקסס בארצות הברית; נכחדה)
Tequesta (בפלורידה בארצות הברית; נכחדה)
Quinipissa (בלואיזיאנה בארצות הברית; נכחדה)
Pascagoula (במיסיסיפי בארצות הברית; נכחדה)
Coree (בקרוליינה הצפונית בארצות הברית; נכחדה)
Congaree (בקרוליינה הדרומית בארצות הברית; נכחדה; אולי אראוואק)
Eyeish (בטקסס בארצות הברית; נכחדה)
Cusabo (בקרוליינה הדרומית בארצות הברית; נכחדה; ייתכן שהייתה אראוואקאראוואק)
Bidai (בטקסס בארצות הברית; נכחדה)
Guale (בג'ורג'יה בארצות הברית; נכחדה)
Yamasee (בג'ורג'יה בארצות הברית; נכחדה)
Appalousa (בלואיזיאנה בארצות הברית; נכחדה)
Avoyel (בלואיזיאנה בארצות הברית; נכחדה)
Pedee (בקרוליינה הדרומית בארצות הברית; נכחדה)
Guachichil (במקסיקו בארצות הברית; נכחדה)
מוֹקְסֵלָה (Moksela; באינדונזיה; בלתי ממוינת)
נְגַאִיגוּנְגוּ (Ngaygungu; נכחדה; אולי פמה-ניונגן)
Bayono-Awbono (אולי טרנס-גינאה החדשהטרנס-גינאה החדשה)
Kapori (כנראה קשורה לקַאוּרֶה Kaure)
Kehu (כנראה קשורה לשפות מפרץ מזרח גילווינק)
Kosare (כנראה קשורה לשפת קאורה Kaure)
Sulka (סביר שקשורה לשפות Baining השכנות ולשפות Kol)
Tause (אולי חלק מ-the East Bird's Head – ההצעה של סנטאני)
קארנקי (Caranqui; באקוודור; נכחדה; אולי בשפות ברבקואה)
סינופאנה (Sinúfana; בקולומביה; נכחדה; אולי בשפות צ'וקואה)
משפחות-שפה שנכחדו ושפות לא ממוינות
חלק זה מביא רשימה של שפות ומשפחות-שפה שנכחדו ואין להן שפות קרובות משפחה חיות.
רוב השפות שנכחדו סובלות מהיעדר-תיעוד, דבר שמקשה על המיון שלהן לקבוצות גדולות יותר.
יתר השפות, אלה שנכחדו וכן תועדו היטב, משויכות למשפחות קיימות.
אם כן, רק מעט מהשפות שנכחדו ידועות היטב ועם זאת ממוינות כשפות מבודדות (יחידות במשפחותיהן, "עצמאיות גנטית"); לדוגמה, שומרית העתיקה מתועדת היטב במסמכים כתובים רבים שהשתמרו ופוענחו, אך עם זאת לא נמצאה שפה מתועדת אחרת או שפה חיה שדומה לה מספיק.
מיון השפות למשפחות נעשה תוך הנחה שכולן מתפתחות משפה-אם (פרוטו-שפה) חד-הורית ומתפצלות עם הזמן לשפות-בנות שונות.
על אף שרובן המכריע של השפות מתאימות למדי לתיאור זה, ישנן יוצאות מן הכלל.
שפה מעורבת מתייחסת לרוב לשילוב מסוים של שפות קיימות, שעשויות בתורן להיות ממשפחות-שפה שונות.
פידג'ין היא שפה פשוטה המשמשת לתקשורת יעילה בין קבוצות הדוברות שפות שונות; התפתחות פידג'ין בדרך כלל כוללת תערובת רכיבים הלקוחים מהשפות השונות וכן פישוט של רכיבים אלה.
כאשר פידג'ין מתפתח לשפה יציבה יותר, הנרכשת מלידה בפי ילדים, הוא נקרא בדרך כלל קריאול.
שפה ניתנת ליצירה או בנייה גם מהיסוד, ולא להתפתח משפות קיימות, בין אם לצורך קלות השימוש בה ובין אם לצורך ספרותי בדיוני; אלה מכונות כשפות מתוכננות.
מערכות היחסים המשפחתיות של שפות הסימנים אינן מבוססות היטב, עקב מחסור במחקר הבלשני, וכתוצאה מכך רבות מהן מוגדרות כמבודדות.
מעבר למשפחות-שפות-הסימנים הללו, קיימות הרבה שפות סימנים המוגדרות מבודדות לעת עתה, כולל:
להלן רשימה של משפחות-על שהוצעו על ידי חוקרים אך עדיין לא התקבלו באופן גורף בבלשנות העולמית.
משפחות-על אלה מקבצות משפחות-שפה מקובלות לקבוצות גנטיות גדולות יותר; התמיכה בהצעות אלה משתנה; השפות הדנה–יניסאיות למשל, הן הצעה שנערכה לאחרונה וקיבלה בדרך כלל טוב, בעוד ששחזורים של השפה הפרוטו-עולמית נתפסים לעיתים קרובות כמדע שוליים; להצעות שמבוססות עצמן על הצעות אחרות יש הסבירות שחלקן יצוינו בסוגריים.
רשימת משאלות או רשימת רצונות או רשימת תשוקות היא רשימה שבה מפורטים סחורות או שירותים שבהם אדם או ארגון רוצים.
המחבר רשאי להפיץ עותקים של הרשימה למשפחתו, לחבריו ולבעלי עניין אחרים שסביר שירכשו חלק מהפריטים עבור הנמען או יציעו עבורו למכירה חלק מהפריטים הרשומים.
המטרה של רשימת משאלות היא להקל על התקשורת בין מקבל המתנה לנותן המתנה.
רשימות משאלות מכילות לרוב פריטים שרוכש מתנה יכול להשיג ממגוון קמעונאים.
חלק מרשימות המשאלות מתמחות למטרות מסוימות או מרוכזות בקמעונאים בודדים, כגון רישום מתנות (למשל רישום נישואים ).
בתרבויות מסוימות, אנשים נותנים רשימות משאלות לפני חגים גדולים הכוללים מתן מתנות, כגון חג המולד וימי הולדת.
הזדמנויות נפוצות אחרות להנפקת רשימות משאלות כוללות מסיבות טרום לידה, חנוכת בית, חתונות וצדקה.
אתרי אינטרנט וחבילות תוכנה ארגוניות רבים מציעים למשתמשים את האפשרות להוסיף "משאלה" – הצעה לשיפור או שינוי האתר/חבילה, ולהצביע על חשיבותה של ההצעה.
במקרים רבים, כאשר חברה לא יכולה לספק מסגרת שכזו, משתמשים יוצרים רשימות משאלות משלהם, בפורומים או בלוגים באינטרנט.
רשימת משאלות דרך אתרי קניות מקוונות
חלק מאתרי הקניות מספקים ממשקים נוחים לרשימת משאלות, בהם Amazon, AliExpress ו-MyRegistry .
אלו מאפשרים לכל אחד, גם לאנשים פרטיים וגם לארגונים ועמותות, להרכיב ולפרסם רשימת משאלות.
החברים או התורמים יכולים לסמן ברשימה את המוצרים שברצונם להזמין עבור מפרסם הרשימה, לשלם עליהם, והמוצרים יגיעו ישירות אל הכתובת של המפרסם.
עמותות רבות מפרסמות רשימת משאלות, ובה פריטים שהעמותה זקוקה להם, והציבור שמעוניין לתרום יכול להזמין את הפריטים האלו עבור העמותה.
רוב העמותות הללו משתמשות בממשקים של אתרי הקניות המקוונות.
אלו מאפשרים לכל אחד להזמין פריטים מהרשימה ישירות אל הכתובת של העמותה.
ברוב הממשקים, המשתמש יכול לחפש רשימת משאלות לפי שם העמותה.
מלבד אתרי הקניות, ישנם אתרים ייעודיים לתרומות פריטים לנזקקים באמצעות רשימת משאלות.
דוגמה לכך היא אתר Givit, שמפרסם צרכים של אנשים נזקקים ונפגעי אסונות, והמשתמש יכול לסמן את הפריטים שברצונו לתרום ולממן אותם.
השימוש ברשימת משאלות נהיה בשנים אחרונות רווח, ועמותות רבות מתחומים מגוונים מחזיקות רשימת משאלות: עמותות למען ילדים, עמותות למען בעלי חיים ועמותות למען משפחות עניות.
האפשרות לתרום פריטים מוחשיים מתוך רשימת משאלות לפעמים נוחה יותר לתורם.
עם זאת, חלק מהעמותות שמפרסמות רשימת משאלות מדווחות שהן מעדיפות תרומות כספיות ישירות, מפני שהן מאפשרות לעמותה לנתב את הכסף שלה לפי הצרכים הדינאמיים שמתעוררים, וכן להשתמש בו לצרכים שאינם חומריים, כמו שכירת שירותיו של איש מקצוע.
אך עמותות אחרות מדווחות שתרומת פריטים מסייעת להן כמו תרומה כספית.
קבוצת לגו משווקת משחקי מחשב בנושא משחק ההרכבה הפופולרי הנושא את שמה מאז שנת 1995.
בשנת 1995 הוציאה קבוצת לגו את משחק המחשב הראשון המבוסס על משחק ההרכבה הפופולרי הנושא את שמה, Lego Fun to Build עבור קונסולת המשחקים Sega Pico.
מאז, הוציאה לאור עשרות משחקים נוספים למגוון פלטפורמות מבית מיקרוסופט, סוני, סגה, נינטנדו, אנדרואיד, אפל, ג'אווה, לינוקס ועוד.
להלן רשימה המכילה את שמותיהם של משחקי מחשב שיצאו תחת שמה של הקבוצה החל מ-Lego Fun to Build (1995) עד Lego Fortnite (2023).
רשימת פועלי ישראל (רפ"י) הייתה מפלגה ישראלית בראשותו של דוד בן-גוריון שפעלה בין השנים 1965 ל-1968 וצורפה לממשלתו של לוי אשכול בזמן מלחמת ששת הימים.
רפ"י הוקמה בשנת 1965, לפני הבחירות לכנסת השישית, על ידי יוצאי מפלגת פועלי ארץ ישראל, ובראשם דוד בן-גוריון.
הסיבה העיקרית להקמת רפ"י, כפי שהוצגה על ידה ועל ידי בן-גוריון, הייתה שלוי אשכול, יורשו של בן-גוריון בתפקיד ראש ממשלת ישראל, סירב להיענות לדרישת בן-גוריון שלא לקבל את הזיכוי שהעניקה ועדת שרים לפנחס לבון מן האחריות על "העסק הביש", מבלי שהדבר ייחקר בוועדת חקירה משפטית.
בנוסף לכך, ברקע הדברים עמד המאבק הבין דורי במפא"י - תחושת המנהיגים בני דור העלייה השלישית כי לפיד ההנהגה עובר מדור בני העלייה השנייה כדוד בן-גוריון, אל ה"צעירים" כשמעון פרס ומשה דיין מבלי שניתנה להם האפשרות להשמיע את קולם ולקבל את הנהגת המדינה.
על אף שרבים מתומכי המפלגה צפו כי תצליח לגרוף קולות רבים, הם נחלו אכזבה מתוצאות הבחירות לכנסת השישית.
רפ"י זכתה בעשרה מנדטים והייתה לסיעת אופוזיציה.
ערב מלחמת ששת הימים הצטרפה הסיעה לקואליציה, ומשה דיין מונה לשר הביטחון בממשלתו של לוי אשכול.
בינואר 1968 התאחדה רפ"י עם מפא"י ועם אחדות העבודה - פועלי ציון במסגרת מפלגה חדשה, "מפלגת העבודה".
בכך חזרו רוב חברי רפ"י למסגרת מפלגתית משותפת עם חברי מפא"י.
דוד בן-גוריון לא הצטרף לאיחוד, והקים את "הרשימה הממלכתית", שלאחר מותו נמנתה עם המפלגות שהקימו את הליכוד (חירות, הליברלים, הרשימה הממלכתית, המרכז החופשי והתנועה (הבלתי מפלגתית) למען א"י השלמה).
על אף שתקופת קיומה של רפ"י כמפלגה עצמאית הייתה קצרה, עם הפעילים בה נמנו דמויות בולטות בתולדות מדינת ישראל כדוד בן-גוריון, שמעון פרס, משה דיין ויצחק נבון.
יש הרואים במפלגה "מפלגת אווירה", אשר כמפלגות דומות - ד"ש ומפלגת המרכז, גוועה זמן קצר לאחר הקמתה, עם שוך הסערה שהביאה לייסודה.
נראה כי בשנת 1965, עת נוסדה המפלגה קצרת הימים, לא היה הציבור בשל עדיין לסיום ההגמוניה של מפא"י במוסדות המדינה, הגמוניה שהחלה בשנות השלושים.
כתריסר שנים לאחר מכן חל השינוי הזה עם המהפך, אשר הדיח מן השלטון את מפלגות הפועלים ההיסטוריות, ובהן את שרידי רפ"י, והעלה לשלטון את הליכוד, ובתוכו שרידים אחרים של רפ"י.
רקע היסטורי – המאבק הבין דורי במפא"י ו"העסק הביש"
בחמש עשרה שנות קיומה הראשונות של מדינת ישראל, היה דוד בן-גוריון הדמות הדומיננטית ביישוב העברי ובמדינה.
בן-גוריון כראש מפא"י שלט במדינה ביד רמה.
גם בתקופה שבה פרש מן החיים הפוליטיים, היווה ביתו בשדה בוקר מקום עלייה לרגל לפוליטיקאים והאמונה שרווחה באותם ימים (כמו גם אצל חוקרי התקופה) הייתה שחלק ניכר מן ההחלטות הפוליטיות והמדיניות במדינה התקבלו בשדה בוקר ולא בירושלים.
לקראת סוף שנות החמישים החלו להתגבש במפא"י שתי קבוצות, אשר חזו את היום שבו יפרוש בן-גוריון באופן סופי וניסו לשפר את מעמדן במפלגה ובממשלה, על מנת לקבל את חלק הארי בירושתו של בן-גוריון.
קבוצות אלו נחלקו באופן גס לפי גיל.
ה"ותיקים", בעיקר אנשי "העלייה השלישית" ושרידי "העלייה השנייה", ניצבו מול "הצעירים", תומכי בן-גוריון ברובם.
הדעות חלוקות בנוגע לעומק ההבדלים האידיאלוגיים בין ה"וותיקים" ל"צעירים".
ה"צעירים" נטו פחות להשקפות הסוציאליסטיות המסורתיות ונקטו בדרך כלל בעמדה "אקטיביסטית" יותר (אם כי היו בין ה"וותיקים" נצים כפנחס לבון וגולדה מאיר ובין ה"צעירים" היו גם בעלי נטיות פחות נציות).
אנשי העלייה השלישית – דור הביניים
בן-גוריון היה איש העלייה השנייה.
במהלך שנותיה הראשונות של המדינה צמחה תחת הנהגתו קבוצה של אנשי העלייה השלישית, אשר שלטה בעמדות מפתח, ובתהליך ארוך הפכה להנהגה אלטרנטיבית להנהגתו של בן-גוריון.
בין בן-גוריון לבין חברי הקבוצה התפתחה טינה רבת שנים, אם בשל יחסו של בן-גוריון למשה שרת, שאת רגליו דחק מן הממשלה, ואם בשל העסק הביש שעירב את אחד החברים הבולטים בקבוצה, והוביל אותו שוב ושוב למסלול התנגשות אישי עם בן-גוריון.
ניתן להסביר את ההבדלים הפרסונליים בין בן-גוריון ובין אנשי "העלייה השלישית" כנובעים מההבדלים בין הפרופיל של איש העלייה השנייה והפרופיל של איש העלייה השלישית.
אנשי העלייה השנייה, נולדו ברובם בשנות השמונים המאוחרות של המאה ה-19, ובאו ברובם מבלארוס וצפון אוקראינה.
הם היו ברובם בעלי השכלה אקדמית, ונטו לעיסוקים שברוח.
מעת שהגיעו לארץ היו הגורם הדומיננטי בשליטה במוסדות תנועת העבודה, במוסדות היישוב ולבסוף במדינת ישראל.
לעומתם, אנשי העלייה השלישית, נולדו כעשור ואף למעלה מכך לאחר חברי העלייה השנייה, ובאו ממקומות שונים, לעיתים מפולין או ממזרח האימפריה האוסטרו הונגרית, מגליציה.
הישגיהם כקבוצה היו מרשימים, ועלו אף על הישגי קודמיהם, אנשי העלייה השנייה.
ייסוד גדוד העבודה וייסוד ההסתדרות הם שניים מן הבולטים בשורת הישגים.
אנשים אלו לא היו אנשי רוח בולטים כקודמיהם, ולא הצליחו להצמיח מתוכם הוגי דעות מרכזיים כדוגמת ברל כצנלסון.
אפיונם הכללי הוא כאנשי מעשה שלא ניחנו ביכולת דיבור מרשימה, או באינטלקט חד, אך כיחידים וכקבוצה נחנו ביכולת ארגון וביכולת פוליטית, שהיו לסימן ההיכר שלהם.
עם קבוצה זו נמנו, בשנות החמישים, גולדה מאיר, מרדכי נמיר, זלמן ארן, פנחס ספיר ופנחס לבון.
אנשים אלו ראו בעיניים כלות כיצד מחזיק בן-גוריון במוסרות השלטון זה למעלה מעשור, ומטפח לצידו קבוצת "צעירים" המיועדים לרשת את ההנהגה, כאשר כוחה של הביולוגיה, כמו גם ההתפרקות מהערכים שבהם החזיקו בתקופה שקדמה לקום המדינה ובתקופת ראשית ימי המדינה, יביאו לכך שאיש מהם לא יגיע להנהגת המדינה.
לקבוצה זו לא היה מנהיג טבעי.
פנחס לבון, אשר סיפק לקבוצה את הברק האינטלקטואלי ואת המניע האישי, לא יכול להנהיג את הקבוצה בשל "העסק הביש", ואילו השאר, גם בשנות השישים לחייהם, נחשבו כ"צעירים" ו"בלתי מנוסים".
אל מול אנשי העלייה השלישית, עמד דור "הצעירים".
המדובר באנשים שנולדו בשנות העשרה ובשנות העשרים של המאה ה-20, ואשר היו בני גיל עשרים עד שלושים כאשר קמה המדינה, ובסוף שנות החמישים היו בתחילת שנות הארבעים לחייהם.
דמויות בולטות בקרב ה"צעירים" היו שמעון פרס, אשר שימש בכהונת סגן שר הביטחון לאחר שהיה שנים רבות מנכ"ל משרד הביטחון, והיה נתון בסכסוך עם גולדה מאיר וקבוצתה, משה דיין, רמטכ"ל מבצע קדש וכן טדי קולק, אבא אבן, יצחק נבון ואחרים.
תחושתם של "הצעירים" היא כי הם הדור שחושל בקרב, הם הדור שהקים בדמו את המדינה, וכי השולטים במנגנון המפלגתי הם "ירחמיאלים" (כלשון התקופה) שעבר זמנם.
בוועידה של "הצעירים" בדצמבר 1958, מעט לפני מסע הבחירות לכנסת הרביעית, נשא דיין נאום, ובו פירש באופן בלתי משתמע לשתי פנים, את עמדת "הצעירים" כנגד "דור הביניים":
פנחס לבון השיב לדיין במילים חריפות, גינה את הנאום שנשא דיין כנאום מיליטריסטי ותאב שלטון, ועל הצעירים אמר:
בכך סומנו קווי המאבק האידאולוגיים והאישיים, בין אלו שראו עצמם כשומרי הגחלת של ערכי תנועת העבודה ונתפסו על ידי הצעירים כעסקנים שזמנם חלף, לבין אלו שתפסו את עצמם כמייצגי הדור הצעיר וכמקימיה האמיתיים של המדינה (בדומה לסופרי דור תש"ח) ונתפסו כחבורת לובשי מדים, שברצונם להשתלט על המוסדות שהוקמו בעמל רב.
הוויכוח הסתיים בשנת 1958 בכך ששני הצדדים נצרו את נשקם, וניגשו ביחד למערכת הבחירות, שהייתה מוצלחת ביותר.
אך ברקע הדברים המשיכו ללחוש גחלי המחלוקת, ככל שהמאבק על משרות הנהגה החריף, וככל שגילו של בן-גוריון התקדם והלך.
אין לדעת לאן היה מגיע סכסוך זה, אלמלא אופיו העיקש של בן-גוריון, אשר טען כי הוא מנהל מאבק עקרוני ויש לברר עובדות במסגרת ועדת חקירה משפטית ולא בוועדת שרים, בעוד הציבור הרחב, כולל אנשים ממפלגתו, סבר כי הוא שם לו לדגל ולמטרה את חשיפת חלקו של לבון ב"עסק הביש".
עניין זה, שאינו שולי כלל ועיקר, הפך אצל בן-גוריון לאובססיה אישית, אשר הייתה מניע עיקרי לפעולותיו ומהלכיו משנת 1960 ואילך.
"הצעירים" הרתומים לעגלתו הפוליטית של בן-גוריון, נאלצו אף הם להפוך עניין זה לדגלם.
"העסק הביש" אירע בשנת 1954, בעת שבן-גוריון פרש לשדה בוקר, משה שרת כיהן כראש הממשלה ופנחס לבון - שר הביטחון.
לצעירים יהודים שפעלו במחתרת במצרים ניתנה הוראה להטמין פצצות במוסדות מערביים על מנת ליצור סכסוך בין מצרים ובין ארצות הברית ובריטניה ולמנוע את הלאמת תעלת סואץ.
הפעולה נסתיימה במעצרם של הצעירים - חלקם הוצאו להורג, וחלקם שהו שנים ארוכות במאסר.
אף שפרטי הפרשה היו חסויים במשך שנים, השאלה "מי נתן את ההוראה?" ריחפה מעל הפוליטיקה הישראלית כצל מאיים.
לבון התפטר מתפקיד שר הביטחון, אך המשיך לטעון בתוקף כי לא נתן את ההוראה.
הפרשה עברה מספר גלגולים ומספר חקירות.
הכוח המניע מאחורי העלאת העניין שוב ושוב, היה, תביעתו החוזרת של לבון לקבל זיכוי מאחריות ל"עסק הביש".
באוקטובר 1960 הגיעו העניינים לכלל משבר, לאחר שבן-גוריון תבע הקמת ועדת חקירה משפטית לבדיקת העניין.
ביוזמת שר המשפטים פנחס רוזן, ובמעורבותו מאחורי הקלעים של לוי אשכול הוקמה ועדה של שבעה שרים, שכונתה "ועדת השבעה" בראשותו של רוזן.
לדברי רוזן בישיבת הממשלה, הוועדה "תחליט, לעת עתה על הפרוצדורה" והוסיף כי ייתכן שתוכל לומר את המלה האחרונה.
אומנם, רוזן מפקפק אם כך יהיה, אבל זה ייתכן.
בן-גוריון ניהל את הישיבה בה הוחלט על הקמת הוועדה, אולם, לא השתתף בדיון ובהצבעה.
ברור היה כי אם יטוהר לבון, יהיה זה ניצחון אנשי דור הביניים על הצעירים ויאפשר לדחוק אותם לפינה.
מבחינה פוליטית, היה המראה של לוי אשכול, המעביר בממשלה הצעה בניגוד לדעתו של בן-גוריון, איתות להחלשות מעמדו של בן-גוריון במפא"י ולאפשרות סיום קרוב של ימיו בראשות הממשלה.
ב-25 בדצמבר מסרה הוועדה את הדו"ח לבן-גוריון, ובו קבעה מפורשות כי "לבון לא נתן את ההוראה והמעשה לא בוצע בידיעתו".
הדבר יצר משבר ממשלתי חריף.
בן-גוריון יצא ל"חופשה" וב-31 בינואר 1961 התפטר מראשות הממשלה.
אנשי מפא"י, שחששו לפעול ללא מנהיגם, הדיחו את לבון מתפקידו כמזכיר הכללי של ההסתדרות.
בחירות חדשות, הבחירות לכנסת החמישית, נערכו באוגוסט.
הממשלה החדשה שהוקמה לא נשענה על הרוב הגדול שהיה לממשלה הקודמת, והייתה תלויה בשותפים קואליציוניים שיכלו להפילה.
לוי אשכול הוא שהביא להקמת הממשלה, והיה לבעל תפקיד מפתח.
בן-גוריון, שעמד בראש הממשלה החדשה נראה מותש ונקמני.
הממשלה והעומד בראשה התקשו להתמודד עם הבעיות שעמדו לפיתחה של מדינת ישראל - משבר המדענים הגרמנים במצרים, המאבק עם ארצות הברית בעניין הכור הגרעיני בדימונה ובעיות נוספות.
מעל לכל אלו ריחפה "הפרשה" כעניין בלתי פתור, כנושא שנקבר באופן זמני, אך עדיין לא הגיע לכלל מיצוי.
ב-16 ביוני 1963 התפטר בן-גוריון מראשות הממשלה, ונשאר חבר בכנסת.
הוא נימק את התפטרותו ב"מניעים אישיים".
נראה כי המדובר בהצטברות גורמים, ובהם "הפרשה".
ישנה גרסה כי אחת הסיבות להתפטרות הייתה לחץ כבד מממשל קנדי שחשף את התוכנית הגרעינית הסודית של ישראל והפעיל לחץ לא מתון בנושא זה.
למחליפו של בן-גוריון מונה לוי אשכול.
אשכול, שמזה זמן רב סומן כ"איש שיהיה ראש ממשלה" (כפי שהכריזה כותרת ראיון בעיתון ידיעות אחרונות עם אשכול, כשבוע לפני התפטרות בן-גוריון) היה אמנם מאנשי "דור הביניים", אך נחשב לנאמנו של בן-גוריון ולממשיך דרכו.
אשכול מינה את פנחס ספיר לשר האוצר, התפקיד בו נשא הוא בטרם מונה לראש ממשלה, אך כבן-גוריון, שמר לעצמו את תואר "שר הביטחון".
תדמיתו של אשכול הייתה של עסקן אפרורי, מאלו "היושבים בקומה החמישית".
המועמדים הטבעיים למשרת שר הביטחון היו שמעון פרס ששימש שנים רבות כמנכ"ל המשרד, ולאחר מכן כסגן שר הביטחון, ושהיה בעל שורת הישגים ביטחוניים, ובמיוחד קידום הקשרים הביטחוניים עם צרפת והקמת הכור בדימונה, ומשה דיין, רמטכ"ל מבצע קדש, ובאותם הימים האישיות הביטחונית הראשונה במעלה.
השארת תיק הביטחון בידי אשכול סימנה להם, כמו גם לבני דורם, כי דרכם אל ההנהגה חסומה, כל עוד דורו של אשכול, דור העלייה השלישית, בין החיים.
בתחילה התפטר דיין, אך לאחר משא ומתן חשאי שב לממשלת אשכול, "על מנת למנוע זעזועים", בתפקיד שר החקלאות.
פרס המשיך בתפקיד סגן שר הביטחון.
אנשי "דור הביניים" ביצרו את מעמדם.
זלמן ארן חזר לשרת בממשלה כשר החינוך והתרבות, פנחס ספיר מונה לשר האוצר, לאחר ששימש בתפקיד שר המסחר והתעשייה, וגולדה מאיר אף היא הייתה בעלת השפעה רבה.
פרט לאבא אבן שמונה לסגן ראש הממשלה, נותרו "הצעירים" בעלי השפעה מועטה, רגליהם נדחקו, ומנהיגם, בן-גוריון, היה מחוץ למעגלי ההשפעה הפוליטיים.
פרישתו של בן-גוריון שפורשה כתוצאה של "הפרשה" איפשרה לו להשקיע את עיקר מאמציו בעניין זה, שהפך למעין דיבוק אישי.
באוקטובר 1964 שב בן-גוריון והעלה את הנושא באוזני ראש הממשלה לוי אשכול, זאת על סמך בדיקתם של העיתונאי חגי אשד, עורך הדין אהרן חטר-ישי (לשעבר הפרקליט הצבאי הראשי) ועורך דין יצחק טוניק (לשעבר התובע הצבאי הראשי ולעתיד ראש לשכת עורכי הדין בישראל ומבקר המדינה), כי ועדת השבעה עיוותה את הדין.
הייתה זו יריית הפתיחה במאבק שעתיד היה לפלג את מפא"י, ולהביא להקמת רפ"י, אך קדם לה מאבק ממושך מאחורי הקלעים.
אשכול, אשר עם מינויו לראשות הממשלה פעל בתיאום עם בן-גוריון ולפי הקווים שהתווה, הלך והתרחק מבן-גוריון.
עם הצגת ממשלתו בכנסת, ב-24 ביוני 1963, הכריז אשכול כי הממשלה היא "ממשלת המשך" ודיבר על בן-גוריון במילים חמות כ"אחד מגדולי החזון וההגשמה של עמנו בכל הדורות", אך עד מהרה החל לפעול באופן עצמאי, ועורר עליו את זעמו של בן-גוריון.
פעולות כפיוס עם תנועת חרות, שנואת נפשו של בן-גוריון האחראי לסיסמה "בלי חרות ומק"י" שבאה לידי ביטויה הבולט בהעלאת עצמות ז'בוטינסקי וקבורתו בטקס ממלכתי, הראו עד כמה התרחק אשכול מבן-גוריון.
הקרע הסופי הגיע בעת שנדונה הליכה ברשימה משותפת לכנסת עם אחדות העבודה, מה שעשוי להביא לצירופה למפא"י ואולי לחיזוק מעמדו של לבון ואף להשבתו למפא"י יחד עם קבוצת "מן היסוד".
ככל הנראה, הפריעה לבן-גוריון ההתחברות לאחדות העבודה מן הסיבות המנויות לעיל, אולם, הפגיעה העיקרית הייתה בציפור נפשו של בן-גוריון, שינוי שיטת הבחירות, לה הטיף זה מכבר, אשר האיחוד בין אחדות העבודה ובין מפא"י הביא, למעשה, לזניחתה.
כאשר פנה בן-גוריון אל אשכול בעניין "הפרשה" באוקטובר 1964 כבר היו השניים מסוכסכים, ובעלי היסטוריה קצרה אך רועמת של חילופי מכתבים זועמים, האשמות ומאמרים משמיצים.
כאמור באוקטובר 1964 חידש בן-גוריון את המאבק.
חמוש בדו"ח המשפטנים, פנה בתחילה לאשכול, ולאחר מכן לשר המשפטים, דב יוסף, כי יחקרו הן את השאלה "מי נתן את ההוראה" והן את "ועדת השבעה".
אשכול, שהיה הרוח החיה מאחורי כינוס "ועדת השבעה", לא יכול היה להסכים לכך.
אשכול לא רצה לספר זאת באופן מפורש לבן-גוריון, אלא רמז כי "אחד מסר לו סוד, שהוא משנה כל הדבר", ובן-גוריון מצידו סבר כי "אם רק הוא שמע סוד - אינו קיים בשביל העולם".
עתה סירב בן-גוריון להופיע בפני מרכז המפלגה שכן "לא אשחית דברי על אוזן לא שומעת".
שרי מפא"י ראו כי הם נדרשים לבחור בין עמדתו של בן-גוריון, שהיא בבחינת "יקוב הדין את ההר", לבין עמדתו של אשכול.
עתה נותר לבן-גוריון רק פורום אחד שבפניו יכול להביא את עניינו, והוא ועידת מפא"י.
כבר עם כינוס הוועידה התברר כי אנשי בן-גוריון הם במיעוט.
אנשי המיעוט, ביניהם משה דיין, שמעון פרס, יוסף אלמוגי, אבא חושי ואחרים לא כללו את כל מחנה "הצעירים" וכמה מנאמניהם לא עמדו לצידם, כאבא אבן, אריה אליאב, אברהם עופר ואשר ידלין.
משה שרת, אשר היה על ערש דווי, הגיע על כיסא גלגלים, ונשא נאום חריף נגד המנהיג בן ה-79. בסיומה של הוועידה נשא אשכול נאום שבו קרא להפסיק את העיסוק ב"פרשה" ולהקים את המערך החדש.
הוא קרא לבן-גוריון - "תן לי אשראי!" בסיום הוועידה הצביעו רוב הצירים כנגד הצעת בן-גוריון לבירור "הפרשה" בוועדת חקירה משפטית.
היה ברור כי עתה הייתה מפלגת השלטון בשלה לתת גט כריתות למנהיגה מזה שלושים שנה, אך בן-גוריון עדיין לא ויתר.
הסכסוך בין אשכול ובין בן-גוריון, הביא בסוף מאי 1965 לפרישתם של יוסף אלמוגי ושל שמעון פרס מן הממשלה, לאחר שמשה דיין כבר היה מחוץ לממשלה מאז חודש נובמבר 1964.
ב-26 במאי 1965 נערך כנס של אנשי "המיעוט", באביחיל.
יזהר סמילנסקי אשר היה הנואם המרכזי, הזהיר מפני "הרתיעה מוויכוח פומבי וחופשי, אי הסובלנות, להיפטר מבעלי דעה אחרת".
על אף שמינויו של אשכול כמועמד מפא"י לראשות הממשלה היה עדיין רחוק מספר ימים, נראה כי כלה ונחרצה עם חברי המיעוט לפרוש ממפא"י.
חילופי הדברים בין בן-גוריון ובין אשכול הפכו לקשים ואישיים.
בישיבת מזכירות מפא"י ב-13 במאי אמר אשכול על בן-גוריון כי "יש דברים שהאיש הזה, איתו עבדתי בממשלה 12 שנים, לא היו בסדר אצלו, אבל הוא אינו מגלה הכל.
משום כמה נימוקים, ובעיקר משום כבוד עצמנו, וכבוד חמישים השנים, ואף למעלה מחמישים שנים, לא אטפל בזה".
הדברים נוצלו לניגוח פוליטי של התנועה המפורדת כפי שבא לידי ביטוי בהצעתו של מנחם בגין מנהיג חרות, לפיה תוקם ועדת חקירה ממלכתית "לחקור הדברים שלא בסדר אצל ראש הממשלה הראשון, לפי דבריו של ראש הממשלה הנוכחי".
לקראת ראשית חודש יולי, כבר היו אנשי "המיעוט" מגובשים, ואף חילקו ביניהם את התפקידים במפלגה העתידית.
כהצעת פשרה ברגע האחרון הועלתה מועמדותו של חיים צדוק לראשות הממשלה, במקום בן-גוריון ואשכול, אך הצעה זו לא הגיעה לשלבים מעשיים.
ב-29 ביוני, לאחר ישיבה שהתקיימה בביתו של בן-גוריון, הייתה המפלגה החדשה עובדה מוגמרת.
על אף שאנשיה טענו כי אינם מקימים מפלגה חדשה, וכי הם מפא"י "האמיתית", קמה ונהייתה המפלגה החדשה.
חבריה המרכזיים היו בן-גוריון יוסף אלמוגי, גדעון בן-ישראל, עמוס דגני, חנה למדן, יזהר סמילנסקי ושמעון פרס.
משה דיין התלבט תקופה ארוכה בהקשר להמשך דרכו הפוליטית.
לאחר התפטרותו מן הממשלה, בנובמבר, עסק ב"פיתוח הדיג בים סוף" במסגרת הנהלת החברה לדיג "יונה", ורמז כי הוא כנגד פילוג, וכי לא יתמודד בבחירות הבאות מטעם רפ"י או מטעם מפא"י.
הניסיונות להעבירו למחנה זה או אחר נמשכו כשלושה חודשים.
בסופו של דבר התייצב דיין לימין בן-גוריון, אם כי הצטרפות זו לא נעשתה בלב שלם.
כנגד "המורדים" הוגשה לבית הדין של מפא"י תביעה ל"דין חברים".
בן-גוריון, שהנהיג את המפלגה במשך עשרות שנים והביא אותה לגדולים בהישגיה, גורש ממנה.
העילה המרכזית להקמת רפ"י, כפי שהובנה על ידי רוב הציבור, הייתה "הפרשה" ונראה היה למרבית הציבור כי העיסוק ב"פרשה" מיותר וזמנה עבר.
אך תוכניתו של בן-גוריון בהקמת המפלגה המתחרה למפא"י הייתה קשורה ל"פרשה" רק באופן רופף.
הנחתו הייתה כי המפלגה עתידה לקבל בין 20 ל-25 מנדטים, בעיקר על חשבון "המערך" (הראשון), דבר שיאפשר לו לעמוד בראש הקואליציה שתקים את הממשלה הבאה.
לאחר מכן, שאף להתאחד עם מפא"י, לאחר שזו תטוהר מתומכי לבון ואשכול.
בממשלה החדשה שתוקם בראשותו, כשלצידו הצעירים, והיא נקייה מאנשי "דור הביניים" השנואים, שאף בן-גוריון לתקן את המשטר במדינה לפי דרכו, ולשנות את שיטת הבחירות.
לדעת חוקרים רבים הייתה זו תוכנית בלתי ריאלית ומנותקת מן המציאות.
בהקמת המפלגה ובמערכת הבחירות התעלם בן-גוריון מסקרים, מדויקים למדי, שערכה ד"ר רבקה בר יוסף מהחוג לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית, ואשר העניקו למפלגה החדשה כ-8% מן הקולות.
דעתו של בן-גוריון הייתה נחושה, והוא לא נתן לתחזיות להפריע לו בקו הפעולה שעליו החליט.
דיין אף הוא היה פסימי, ולימים יאמר כי ביקש להרשם במקום השביעי ברשימת המפלגה לכנסת, שכן העריך כי המפלגה תקבל שבעה מנדטים.
המפלגה החדשה שידרה תדמית צעירה, טכנוקרטית ואקטיביסטית.
פעילותה הייתה רבה בקרב הסטודנטים ובקרב העולים.
המפלגה הייתה ל"מפלגה האופנתית", וידיעות בעיתונות פרסמו על "אנשי מדע ידועי שם" שהצטרפו לשורותיה, ועל "התעוררות בקרב האינטליגנציה".
אנשים כשמעון פרס שידרו יעילות, נחישות, וקו מדיני תקיף ואקטיבי, וזאת אל מול הרפיון שיוחס ל"דור הביניים" במפא"י.
אנשי רפ"י לא היו מחויבים לקווים האידאולוגיים או לדרכי הפעולה של מפא"י, ולא היו מחויבים לעקרונות הסוציאליזם.
המפלגה הוציאה ביטאון בשם "מבט חדש" (בעריכת ד"ר אברהם וולפנזון) אשר ביטא רעיונות שייצבו את המפלגה מבחינה רעיונית לא בשמאל כי אם במרכז, אם לא ימינה מכך.
ברשימה לכנסת שהציגה רפ"י היו שמות נוצצים, רמטכ"לים לשעבר כמשה דיין וצבי צור, ו"צעירים" כיצחק נבון, טדי קולק ושמעון פרס, שלכאורה נראו כמורדים היוצאים מול המנגנון המפלגתי המפא"יניקי שנתפס כמסואב ובירוקרטי (על אף שבן-גוריון שאף להתאחד בסופו של דבר עם מפא"י).
לעומתם נקט אשכול בצעד חריג, בפעם הראשונה במערכות הבחירות בישראל, כאשר הקים ארגון חוץ מפלגתי בשם את"א, אזרחים תומכי אשכול, אשר בראשו עמד הרמטכ"ל לשעבר חיים לסקוב.
באופן אירוני נמנה עם הפעילים באת"א בנימין גיבלי, שהיה בין המעורבים העיקריים ב"פרשה", ואשר עיקרו של הסכסוך בין בן-גוריון ובין אשכול היה בכך שבן-גוריון רצה להסיט את כובד האחריות מגיבלי אל לבון כנותן "ההוראה".
שר המשפטים יעקב שמשון שפירא, איש מפא"י, התבטא כי רפ"י היא "קבוצה נאו פשיסטית".
משפגש בן-גוריון בשר בכור-שלום שטרית במסדרונות הכנסת סירב ללחוץ את ידו.
תקריות אלו העיבו על מערכת הבחירות, אשר הייתה, כלשונו של בן-גוריון ביומנו, "מערכת הבחירות המכוערת ביותר שהתקיימה בישראל".
בבחירות לכנסת השישית, שנערכו ב-2 בנובמבר 1965, זכתה רפ"י ב-10 מנדטים.
חברי הכנסת שכיהנו מטעם המפלגה היו: יוסף אלמוגי, אריה בהיר, דוד בן-גוריון, מרדכי בן-פורת, מטילדה גז, עמוס דגני, משה דיין, יצחק נבון, מרדכי סורקיס, יזהר סמילנסקי, שמעון פרס וצבי צור.
(במהלך כהונת הכנסת השישית פרשו מן הכנסת צור וסמילנסקי, ובמקומם באו בהיר ודגני).
לא רק שלא הצליחה לקבל את מספר המנדטים המקווה, אלא שיריבותיה, מפלגות הפועלים מפא"י ואחדות העבודה (שרצו במשותף) ומפ"ם עלו בכוחן, ולא נזקקו לה על מנת להרכיב ממשלה.
הישגה היחיד של רפ"י היה העמדתו של טדי קולק בראש עיריית ירושלים, במקום מרדכי איש שלום ראש העירייה מטעם מפא"י.
לאחר הבחירות נותרה רפ"י באופוזיציה.
הכישלון בבחירות היווה את נקודת המפנה האישית אצל בן-גוריון.
מכאן ואילך ישקע בחוסר רלוונטיות פוליטית, ולא תהיה לו עוד השפעה על מהלך העניינים.
משה דיין, אף הוא לא ראה עצמו משתלב בכנסת כאופוזיציונר, ובילה את זמנו במסע לווייטנאם, משם כתב סדרת כתבות לעיתוני העולם.
עם שובו, בקיץ 1966, ביקש לשחררו מתפקידו כיושב ראש הסיעה בכנסת.
אחד המהלכים העיקריים שביצעה הסיעה כסיעת אופוזיציה, הייתה תקיפתו של אשכול בשל "מחדל ביטחוני" עלום שבו הואשם אשכול על ידי בן-גוריון ופרס, בנובמבר 1966. נראה כי המדובר ב"פרשת בן ברקה" בה יוחס לסוכני המוסד סיוע לרצח האופוזיציונר המרוקני מהדי בן ברקה בפריז.
עניין זה הביא למהומה רבה מאחורי הקלעים של הממסד הביטחוני בארץ ולחילופי האשמות בין איסר הראל, שהיה יועצו של אשכול לענייני מודיעין, ובין ראש המוסד מאיר עמית, באופן שהזכיר מאוד את "העסק הביש".
שמועות בעניין זה החלו עוד בתחילת שנת 1966, לאחר שפרטיו התפרסמו במגזין פורנוגרפי בשם "בול", דבר שהביא למעצרם של עורכיו ולהחרמת העיתונים מעל הדוכנים.
עם זאת, יש האומרים כי אותו "מחדל ביטחוני" הוא הסכמתו של אשכול, עוד בשנת 1963 להאט את קצב פיתוח פצצת הגרעין הישראלית, ובתמורה לקבל מארצות הברית סיוע בנשק קונבנציונלי.
לבסוף נעלם העניין כלעומת שבא, לאחר שדיין הציע לבן-גוריון כי זה יחשוף בפני ועדת החוץ והביטחון של הכנסת את הפרטים הידועים לו.
בן-גוריון סירב, וכתוצאה מכך ביקש דיין מבן-גוריון שלא להזכיר עוד את העניין, ואף דרש ממנו שלא להעמיד את סיעת רפ"י בפני עובדות.