tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרלן התנגד לכך בתוקף וכתב, "לא ציפיתי להגיע ליום בו בית המשפט העליון של ארצות הברית ייתן החלטה שעליה יוטל ספק כבד על התאימות לחוקה של ההרכב של בית הנבחרים.
לא יהיה זה מוגזם לומר שההחלטה שניתנה היום היא כזאת".
הוא המשיך וטען שהחלטת בית המשפט סתרה הן את ההיסטוריה והן את נוסח החוקה.
יותר מכך, הוא טען שרק לקונגרס, לא לרשות השופטת, ניתנת הסמכות לדרוש שמחוזות הבחירה לקונגרס יהיו שווים בגודל אוכלוסיותיהם.
הרלן היה השופט היחיד שכתב חוות דעת מיעוט בפסק הדין "ריינולדס נגד סימס" , שבו הסתמך בית המשפט על סעיף ההגנה השווה של התיקון ה-14 להרחבת העיקרון של קול אחד לכל אחד כך שיוחל על מחוזות הבחירה של בתי המחוקקים של המדינות.
הוא ניתח את הנוסח ואת ההיסטוריה של התיקון ה-14 והגיע למסקנה שכוונת סעיף ההגנה השווה מעולם לא הייתה קשורה לזכויות הבחירה.
בשל העובדה שתיקון ה-15 לחוקה היה מיותר אם התיקון ה-14 (הבסיס לכל פסקי הדין בנוגע לחלוקה מחדש של מחוזות הבחירה) היה מעניק זכות בחירה כללית, הוא טען שהחוקה לא דרשה מהמדינות לדבוק בעקרון של קול אחד לכל אחד, ושבית המשפט רק כפה את התאוריות הפוליטיות שלו על האומה.
בנוסף הוא טען שבעיית החלוקה הלקויה של מחוזות הבחירה צריכה להיפתר באמצעות תהליך פוליטי, ולא בטיעונים בבית המשפט.
מסיבות דומות, התנגד הרלן לפסק הדין "קרינגטון נגד ראש" (Carrington v.
Rash), שבו פסק בית המשפט שניתן לבחון את כישוריו של המצביע על פי סעיף ההגנה השווה.
בחוות דעת המיעוט שלו טען הרלן, "בית המשפט מתעלם לחלוטין, כפי שהתעלם בפסקי הדין של המושב הקודם שלו ...שההיסטוריה של התיקון ה-14 ומהלך ההחלטות השיפוטיות מראים בפשטות שכוונת סעיף ההגנה השווה לא הייתה לגעת בענייני ההצבעה במדינות".
באופן דומה התנגד הרלן לדעת הרוב בפסק הדין "הרפר נגד ועדת הבחירות של וירג'יניה" , שפסלה את השימוש במס גולגולת כתנאי לקבלת זכות הבחירה.
לקראת תום כהונתו על כס השיפוט החלה בריאותו של הרלן להתדרדר.
בסוף שנות ה-60 הוא החל לסבול מראיה לקויה.
כדי להתגבר על כך, הוא היה מקרב את החומרים הכתובים למרחק של אינץ' מעיניו, ועוזריו המשפטיים ורעייתו קראו את הכתוב באוזניו.
באחד המקרים, בו בית המשפט דן במקרים של חומרי תועבה, נאלצה רעייתו של הרלן הנבוך לקרוא באוזניו את הספר מאהבה של ליידי צ'טרלי.
עם הירידה החדה במצב בריאותו, פרש הרלן מכהונתו ב-23 בספטמבר 1971.
שלושה חודשים לאחר מכן הלך ג'ון מרשל הרלן השני לעולמו כתוצאה מגידול בעמוד השדרה.
הוא נטמן בבית הקברות של כנסיית עמנואל בווסטון שבקונטיקט.
הנשיא ריצ'רד ניקסון שקל למנות במקומו את השופטת מילדרד לילי מבית המשפט לערעורים של קליפורניה.
לילי הייתה אמורה להיות המועמדת האישה הראשונה לבית המשפט העליון.
בכל אופן, בסופו של דבר החליט ניקסון שלא למנות את לילי לתפקיד לאחר שלשכת עורכי הדין של ארצות הברית מצאה אותה בלתי כשירה.
בסופו של דבר מינה ניקסון את ויליאם רנקוויסט (לימים נשיא בית המשפט העליון) ומינויו אושר על ידי הסנאט.
על אף חוות דעת המיעוט הרבות שלו, תואר הרלן כאחד השופטים המשפיעים ביותר בבית המשפט העליון במאה ה-20. ב-1960 הוא נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ג'ון מרין היה בין האמנים המודרניסטים הראשונים באמריקה.
הוא ידוע בנופים המופשטים שלו ובציורי צבעי המים.
מרין נולד ברותרפורד, ניו ג'רזי.
אמו נפטרה תשעה ימים לאחר לידתו, והוא גדל על ידי שתי דודותיו.
הוא למד במכון הטכנולוגי של סטיבנס במשך שנה, וניסה להיות אדריכל ללא הצלחה.
בין השנים 1899 ל-1901 למד מרין באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה בפילדלפיה.
שם הוא למד אצל תומאס פולוק אנשוץ, יו הנרי ברקנרידג' וויליאם מריט צ'ייס.
הוא גם למד בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק.
בשנת 1905 מרין נסע לאירופה כמו אמנים אמריקאים רבים.
תחילה נסע לפריז שם הציג את עבודותיו בסלון הפריזאי וזכה לחשיפה ראשונה לאמנות המודרנית.
הוא טייל באירופה במשך שש שנים, וצייר בהולנד, בלגיה, אנגליה ואיטליה.
באירופה הוא השתלם בציור בצבעי מים.
בעזרתם יצר אווירה מופשטת, בגוונים כמעט טהורים של הצבעים שהפכו לסימן היכר בסגנון שלו.
בשנת 1909 ערך מרין את תערוכת היחיד הראשונה בגלריה של אלפרד שטיגליץ בניו יורק.
הקשר של מרין עם שטיגליץ נמשך קרוב לארבעים שנה, והתמיכה הפילוסופית והכספית של שטיגליץ עזרה לו מאוד.
משנת 1909 ועד מותו בשנת 1946 הציג שטיגליץ את עבודתו של מרין כמעט בכל שנה באחת מהגלריות שלו.
מרין השתתף גם בתערוכת הארמורי בשנת 1913.
מרין בילה את הקיץ הראשון שלו במיין בשנת 1914 וחוף הים הסלעי שם, הפך לאחד הנושאים החביבים עליו.
במהלך שארית חייו הכיר מרין מקרוב את מגוון מאפייני הים והשמים במיין.
למרין הייתה תערוכה רטרוספקטיבית בשנת 1936 במוזיאון לאמנות מודרנית.
בסוף חייו מרין זכה ליוקרה רבה כצייר אמריקאי, מבכירי האמנות האמריקאית.
בשנת 1950 הוענק לו תואר דוקטור לאמנויות יפות על ידי אוניברסיטת מיין ואוניברסיטת ייל.
מרין היה תושב קליפסייד פארק, ניו ג'רזי, בשנותיו האחרונות, וגם החזיק בית קיץ באדיסון, מיין, שם נפטר בשנת 1953. הוא נקבר בבית הקברות פיירוויו בניו ג'רזי.
ג'ון מרין היה בין האמנים האמריקאים הראשונים שיצרו ציורים מופשטים.
הוא הושפע על ידי האקספרסיוניסטים המופשטים.
הטיפול שלו בצבע - בצבעי שמן ובצבעי מים היו מיוחדים והיוו השראה לציירים צעירים יותר.
ניסיונו באדריכלות תרם לנושאים אדריכליים בציוריו ובצבעי המים.
האוסף הגדול ביותר של ציורי צבעי המים, רישומים, תחריטים ותצלומים של מרין נמצא במוזיאון קולבי קולג' לאמנות, באוסף ג'ון מרין.
האוסף הוענק למכללה על ידי ג'ון מרין ג'וניור ונורמה ב.
הציורים של מרין מיוצגים גם בכמה אוספים ומוזיאונים גדולים, כולל מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, מוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית, מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית בניו יורק, מוזיאון ברוקלין, מוזיאון קליבלנד לאמנות, המכון לאמנות בשיקגו, הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה ועוד.
בשנת 2007, הבית הלבן רכש את ציורו הקרקס משנת 1952 והוא מוצג כעת בחדר הירוק.
ג'ון מקרי הוא שחקן תיאטרון, קולנוע, טלוויזיה וזמר אנגלי.
הוא למד בבית הספר לתיאטרון סילביה יאנג בלונדון.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי במחזמר כולם מדברים על ג'יימי.
הוא גילם את ג'יימי ניו, נער הומו בן 16 שחולם להיות דראג קווין.
המחזמר הוצג בתיאטראות ווסט אנד.
על משחקו במחזמר היה מקרי מועמד לפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר.
מקרי שיחק בסרט הקולנוע ארץ אלוהים משנת 2017 ובסדרת הטלוויזיה דרקולה בשנת 2020.
בשנת 2021 שיחק בסרט "קרואלה, שם גילם בעל חנות בגדי וינטג', המתיידד עם קרואלה ומסייע לה לעלות לגדולה.
דמותו של ארטי הוא הדמות ההומוסקסואלית המקורית הראשונה בסרט לייב אקשן של דיסני שנמצאת מחוץ לארון.
בנוסף, הוא שר בפסקול הסרט, והקליט גרסת כיסוי של "I Wanna Be Your Dog" של הסטוג'ס שהוא מבצע בסרט.
רובי פרק: "1.11" 2005סדר חדשאלן פרק: "מזל המזל" 2005 בית הקדרות רקדן פרק: "1.8"; ללא קרדיט 2006 המופע של קתרין טייט פרגוס פרק: "לורן נפגעת" 2019 גירי/חאג'י רִיב 4 פרקים 2020 דרקולה זב פרק: "המצפן האפל"2022We Hunt Togetherריאן פרסונס3 פרקים
שנה כותרתתפקיד מקום 2017 כולם מדברים על ג'יימי ג'יימי תיאטרון Crucible, שפילד 2017-2019 כולם מדברים על ג'יימי ג'יימי תיאטרון אפולו, לונדון
שנה פרס קטגוריהתוצאה 2017 פרס חוג מבקרי התיאטרון השחקן המבטיח של השנה 2018 פרס WhatsOnStage השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי במחזמר פרס אוליבייה השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי במחזמר
לוטננט קולונל ג'ון מקריי היה רופא צבאי וקצין בצבא קנדה שהשתתף במערכה שהתנהלה בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה ואף מצא בה את מותו.
התפרסם לאחר שכתב, בתקופת המלחמה, את השיר "בשדות פלנדריה" שרבים מוצאים בו ביטוי הולם לכאב על הקטל הנוראי שחוו הצדדים הלוחמים והוא מוקרא, תדיר, בטקסי הזיכרון לחללי מלחמת העולם הראשונה.
ג'ון מקריי נודל ב-1872 בעיירה גואלף שבאונטריו (קנדה) לדייוויד ג'ון מקריי (David McCrae) ולג'נט לבית סימפסון-אקפורד (Janet Simpson Eckford), אח לתומס ג'ון מקריי וגייליס קילגור (Geills Kilgour).
בנעוריו למד בית ספר מקצועי ציבורי בעיר הולדתו ועם סיום לימודיו עבר הכשרה צבאית במבצר פרונטנק במסגרת חיל התותחנים של צבא קנדה.
ב-1894 החל לימודי אנגלית ומתמטיקה במסגרת המכללה החקלאית של אונטריו והמשיך ללמוד באוניברסיטת טורונטו שם השלים תואר ראשון.
לאחר סיום התואר הראשון זכה במלגה שאפשרה לו להמשיך בלימודי רפואה אותם סיים ב-1898.
את משרתו הראשונה קיבל ג'ון מקריי בבית החולים הכללי של אונטריו וב-1899 התקבל לעבודה בבית החולים ג'ונס הופקינס שבבלטימור (מרילנד).
ב-1900 גויס לצבא הקנדי בדרגת לוטננט והוצב, כרופא, ב"רגימנט הארטילריה המלכותי" .
לאחר גיוסו נשלח לדרום אפריקה שם השתתף במלחמת הבורים השנייה עד שחרורו ב-1902.
עם חזרתו מדרום אפריקה זכה ג'ון מקריי במספר מינויים כרופא ומרצה באוניברסיטאות, בתי חולים ומכוני מחקר וביניהם:
פרופסור לפתולוגיה באוניברסיטת ורמונט (עד 1911).
רופא פתולוג ב"בית החולים הכללי במונטריאול" .
רופא ועוזר פתולוג ב"בית החולים המלכותי של מונטריאול" .
רופא פתולוג ב"בית החולים ליתומים ותינוקות של מונטריאול" (מ-1905).
רופא ב"בית החולים אלכסנדרה למחלות מידבקות" (מ-1908).
במקביל לעבודתו במוסדות השונים פתח ב-1905 מרפאה משלו.
באותן שנים נסע למספר חודשים ללימודים והשתלמות מקצועית באנגליה כשבסופם התקבל כחבר בקולג' המלכותי לרופאים.
ב-1910 השתתף, כרופא, במשלחת מדעית, שארגן המושל הכללי של קנדה, אלברט גריי, לחקר מפרץ הדסון.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס ג'ון מקריי, כרופא צבאי, בחיל התותחים הקנדי (Canadian Field Artillery), הועלה לדרגת מייג'ור ונשלח עם יחידתו לחזית המערבית.
באפריל 1915 נלחמה היחידה בקרב איפר השני כשג'ון מקריי ניהל מרפאה בקו האחורי לטיפול בפצועים.
ביוני 1915 הצטווה ג'ון מקריי להקים את בית חולים שדה מספר 3 של צבא קנדה בקרבת העיר בולון-סור-מר שבצפון צרפת.
בית חולים זה, בו נעשה שימוש באוהלים, פעל במשך שמונה חודשים ולאחר שסבל מפגעי מזג האוויר הועבר למבני אבן בתוך העיר בולון-סור-מר.
על אף הפרסום לו זכה בגלל השיר המשיך מקריי לשרת בבית החולים ה-3. בינואר 1918 חלה בדלקת ריאות חריפה, אושפז בבית חולים בריטי בצפון צרפת וב-28 בינואר נפטר.
הובא למנוחות, בטקס צבאי מלא, בבית הקברות הצבאי של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה בקרבת העיר וימרה .
ב-2 במאי 1915, במהלך קרב איפר השני, נהרג חברו הטוב של ג'ון מקריי, לוטננט אלקסיס הלמר .
מוות זה השפיע עמוקות על ג'ון מקריי שכתב למחרת את השיר "בשדות פלנדריה".
השיר התפרסם ברחבי העולם כבר בתקופת המלחמה ואף תורגם למספר רב של שפות.
רבים מצאו בשיר שיקוף נאמן לתחושות האבל על המוות של כל כך הרבה חיילים בשדות הקרב.
הבית בו נולד הפך ב-1963 לאתר מורשת קנדית ומוזיאון המציג מידע על ג'ון מקריי.
אגודת הרופאים הקנדים מעניקה מדליה על שמו של ג'ון מקריי לרופאים צבאיים וארגוני רפואה צבאיים שפעלו באופן יוצא מהכלל.
בקרבת איפר שבפלנדריה (בלגיה) הוקם אתר הנצחה על שמו של ג'ון מקריי שכולל גם פינה המוקדשת לשירו .
כנסיית סנט ג'ורג' באיפר הקדישה פינת הנצחה לג'ון מקריי.
מספר בתי ספר בקנדה נקראו על שמו של ג'ון מקריי (גואלף , מרקהאם , טורונטו ואוטווה).
ב-2015 הוצב פסל של ג'ון מקריי בעיר אוטווה ועותק שלו הוצב בעיר הולדתו גואלף .
הרחוב הסמוך לבית הקברות בו הובא למנוחות נקרא על שמו של ג'ון מקריי.
אחד מההרים בבריטיש קולומביה נקרא על שמו.
השיר חקוק בגן הזיכרון שדות פלנדריה שבלונדון.
ג'ון מרשל המילטון היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-18 בשנים 1883–1885. לפני כן הוא כיהן כסגן מושל המדינה תחת המושל שלבי מור קלם, ולאחר שזה האחרון התפטר כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית, החליף אותו המילטון.
ג'ון מרשל המילטון נולד במחוז יוניון שבאוהיו.
כאשר היה בן שבע הוא עבר עם משפחתו לעיירה רוברטס שבמחוז מרשל, אילינוי.
המיליטון החל לראשונה להיות מעורב בפוליטיקה בגיל צעיר, כאשר ב-1861, כשהיה בן 13, הוא הצטרף לארגון הנוער של המפלגה הרפובליקנית, Wide Awakes.
עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית ביקש המילטון להתגייס, אך לא יכול היה לעשות כן בשל גילו הצעיר, ובינתיים הוא למד בבית ספר בעיירה הנרי שבאילינוי.
ב-1864, כאשר הוא היה בן 17, הוא התגייס לרגימנט הרגלים המתנדבים ה-141 של אילינוי.
לאחר שיחידתו שוחררה מן השירות, הוא למד באוניברסיטת אוהיו וסליאן.
הוא החל לעבוד כמורה בהנרי, אך נאלץ להתפטר לאחר שנה אחת בלבד בשל בריאותו הרופפת.
כאשר החלים, למד המילטון משפטים בזמנו החופשי.
בחיפושיו למקום בו יוכל ללמוד משפטים, הוא הגיע לעיר בלומינגטון.
הוא קיבל על עצמו משרה זמנית של פרופסור ללטינית באוניברסיטת אוהיו וסליאן.
כשהיה שם הוא למד משפטים במשרד עורכי הדין "ולדון, טיפטון ובנג'מין", וב-1870 התקבל ללשכת עורכי הדין.
ב-1871 הוא נשא לאישה את הלן ויליאמס.
המילטון עבד במשך כמה שנים כעורך דין בבלומינגטון במשרד בו היה שותף עם ג.
ראוול עד שב-1876 נבחר לסנאט של אילינוי מטעם המפלגה הרפובליקנית.
ב-1881 נבחר המילטון כסגן מושל אילינוי, וכיהן תחת המושל שלבי מור קלם.
באותה תקופה היה סגן המושל גם נשיא הסנאט המדינתי.
ב-1882 נבחר קלם לסנאט של ארצות הברית והתפטר מתפקידו כמושל בשנה שלאחר מכן.
המילטון היה למושל אילינוי ה-18. תקופת כהונתו הקצרה יחסית כמושל זכורה בשל ההחלטה על חינוך חובה לילדי אילינוי.
הוא גם חתם על חוק שחייב מקומות למכירת משקאות חריפים לקבל רישיון לכך.
ב-1883 שלח המילטון את המשמר הלאומי של אילינוי כדי להרגיע מחאות במכרות במחוזות מדיסון וסנט קלייר.
ב-1884 התמודד המיליטון על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לכהונה נוספת כמושל בוועידת המפלגה המדינתית שהתקיימה בפאוריה.
בסופו של דבר בחרה הוועידה בריצ'רד אוגלסבי, שנבחר באותה שנה לתקופת כהונה שלישית בלתי רצופה כמושל.
על אף זאת, בחרה הוועידה פה אחד בהמילטון כאחד מנציגיה לוועידת המפלגה הארצית של הרפובליקנים.
בתחילה הוא תמך במועמדותו לנשיאות של הסנאטור לשעבר מאילינוי ג'ון לוגן, והצביע עבורו בשלושת סבבי ההצבעה הראשונים.
עם זאת, לאחר שלוגן שלח לוועידה מברק בו הוא דוחה את המועמדות, תמך המילטון בנשיא המכהן צ'סטר ארתור.
לאחר שבסופו של דבר נבחר ג'יימס בליין כמועמד המפלגה לנשיאות, תמך המילטון בהצלחה במועמדותו של לוגן כסגן הנשיא.
בבחירות הכלליות נוצחו בליין ולוגן על ידי גרובר קליבלנד.
את שארית חייו העביר המילטון בשיקגו, שם הוא עסק בעריכת דין.
ג'ון מרשל המילטון נפטר בשיקגו ב-22 בספטמבר 1905. הוא נטמן בבית הקברות אוק וודס שבעיר.
ביתו שבבלומינגטון, שנבנה ב-1872, הוכנס ב-1978 למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
ג'ון מרפי היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה הרביעי בשנים 1825–1829.
ג'ון מרפי נולד במחוז רובסון שבקרוליינה הצפונית.
הוא למד בקולג' קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית), שם הוא היה חבר באגודה הספרותית המקומית.
בין חבריו לספסל הלימודים נמנו ג'ון גייל, לימים גם הוא מושל אלבמה, וג'יימס דלט, לימים חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אלבמה.
ב-1808 סיים מרפי את לימודיו.
מרפי היה לפקיד של הסנאט של קרוליינה הדרומית.
בשנים 1808–1818 הוא היה חבר במועצת הנאמנים של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית.
ב-1818 הוא עבר לאלבמה ונבחר לבית הנבחרים של המדינה ב-1820 ולסנאט שלה ב-1822. ב-1824 הוא נבחר כמושל אלבמה, וב-1827 נבחר לתקופת כהונה שנייה.
בשנים 1833–1835 הוא ייצג את אלבמה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בתיאור מיומנו מיום 2 באפריל 1834 תיעד הנשיא לשעבר, ואז חבר בית הנבחרים ג'ון קווינסי אדמס, שחבר בית הנבחרים ג'יימס בלייר, "ירה בעצמו אמש במעונו...
לאחר שקרא חלק ממכתב שנשלח מרעייתו למושל מרפי מאלבמה, שהיה איתו בחדר לבדו, והתגורר איתו במעון באותו בית".
ג'ון מרפי נפטר ב-21 בספטמבר 1841 במחוז קלארק שבאלבמה.
הוא נטמן באחוזת הקבר המשפחתית בעיירה גוספורט.
ג'ון מרטין לינדסטרום (John Martin Lindström; נולד ב-22 באוגוסט 1980) הוא זמר-יוצר שוודי, אשר ידוע בעיקר בזכות שיתופי הפעולה שלו עם Swedish House Mafia.
ב-13 במאי 2011, הוא התארח (ללא קרדיט) בסינגל "Save the World" של Swedish House Mafia.
השיר הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הדאנס הבריטי, למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב ולמקום הרביעי בסוורייטופליסטן.
כמו כן, השיר זכה בתואר פלטינה מחומשת מ-GLF ובתואר פלטינה מ-RIAA.
ב-22 ביולי 2011, נודע כי הוא היה אחד מהכותבים של השיר "Fade into Darkness" של אביצ'י.
הסינגל הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד הסינגלים הסקוטי, למקום השישי בבילבורד הוט 100, למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב ולמקום הראשון בסוורייטופליסטן.
כמו כן, השיר זכה בתואר 9× פלטינה מ-GLF, בתואר 11× פלטינה מ-ARIA ובתואר פלטינה מחומשת מ-RIAA.
ב-10 במאי 2013, הוא התארח בגרסה הוואקלית של השיר "Reload" של סבסטיאן אינגרוסו וטומי טראש .
הגרסה הגיעה בשיאה למקום החמישי בסוורייטופליסטן, למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי, למקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי ולמקום הרביעי במצעד שירי הדאנס קלאב.
כמו כן, השיר זכה בתואר זהב מ-ARIA, בתואר פלטינה כפולה מ-GLF ובתואר כסף מ-BPI.
ב-25 באוקטובר 2013, הוא התארח בסינגל "Children of the Sun" של טייני טמפה.
הסינגל הגיע בשיאו למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי, למקום השני במצעדי סינגלי ואלבומי ה-R&B הבריטיים ולמקום השישי במצעד הסינגלים הסקוטי.
ב-12 בפברואר 2014, הוא הוציא את הסינגל "Anywhere for You".
השיר הגיע בשיאו למקום הראשון בלטביה, למקום השני במצעד הסינגלים הסקוטי, למקום הרביעי במצעד הדאנס הבריטי ולמקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
כמו כן, השיר זכה בתואר פלטינה מ-GLF.
ב-17 במאי 2015, נודע כי הוא היה אחד מהכותבים של השיר "Together" של אלה אייר.
מאז 2018, הוא חבר בהרכב המוזיקלי VCATION.
ב-14 במאי 2020, הוא התארח בסינגל "Higher Ground" של מרטין גריקס.
השיר הגיע בשיאו למקום ה-80 בסוורייטופליסטן, למקום הראשון בפלנדריה ולמקום ה-11 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-30 ביולי 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם גריפין, את הסינגל "Cry".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-12 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ג'ון מרטין היה בעל מטעים, איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, שכיהן כמושל ג'ורג'יה ה-16 ב-1782.
ג'ון מרטין נולד בפרובידנס שבמושבת רוד איילנד.
ב-1767 הוא עבר לסוואנה שבג'ורג'יה יחד עם אחיו ג'יימס, שם רכשו השניים אחוזות מטעים שכנות.
מלחמת האזרחים של ארצות הברית
במהלך המהפכה האמריקאית היה מרטין פעיל, ושימש כנציג לקונגרס הפרובינציאלי של ג'ורג'יה ביולי 1775 וכן כחבר ועדת הביטחון של המדינה.
במלחמת העצמאות של ארצות הברית הוא מונה כלוטננט בפלוגה השביעית של הרגימנט הראשון של ג'ורג'יה של הצבא הקונטיננטלי בינואר 1776, והתקדם עד לדרגת לוטננט קולונל ב-1777. ב-1781 הוא מונה כלוטננט קולונל של מחוז צ'טהאם.
רייט גם התייחס למרטין כ"בלאק ג'ק מהצפון".
כאשר החל מרטין את כהונתו כמושל, החזיקו הבריטים בסוואנה כחלק מהזירה הדרומית של מלחמת העצמאות של ארצות הברית, שאף על פי שעמדה לפני סיומה, הלחימה התרחשה עדיין בתחומי ג'ורג'יה.
מרטין כתב לגנרל אנתוני ויין, "שום דבר מלבד המצב העגום הנוכחי של הארץ הזאת, ומצב הרעב של רוב התושבים, שרבים מהם לא טעמו לחם זה יותר מחודש, לא היה יכול לגרום לי להטריד את הוד מעלתך בהזדמנות זו.
אבל התרשמתי מהרעיון שהמצוקות שלנו, שנבעו מהזוועות המצטברות של המלחמה שהמדינה הזאת חוותה בארבע השנים האחרונות, עשויות להעניק לנו תקווה להקלה קלה בהווה ממדינת האחות שלנו, עודדה אותי ליוזמה זו".
במהלך תקופת כהונתו של מרטין כמושל, חוקקה ג'ורג'יה כמה חוקים חשובים.
הוא הציע להגן על האזרחים מפני שבטי המוסקוגי והסמינול, והעדיף את מצב הלחימה על פני השלום.
מרטין הכריז שתושבי ג'ורג'יה לא יפקפקו ב"רגע שבו הם יעדיפו את החרב או את ענף עץ הזית".
הוא הציע להעניק חנינה מלאה לכל הלויאליסטים שייכנעו בפני הגנרל ווין, וכן הציע קרקעות להסים שייפרדו מהבריטים.
צעדים אלו הגבירו את קצב העריקות מהכוחות הבריטים.
כשג'ורג'יה הייתה במצב של חורבן כלכלי עם תום המלחמה, הוא גם דאג להעברת חוק ההחרמה והגירוש ב-1782 שעל פיו נתפס רכושם של 342 לויאליסטים שזוהו בשמם.
בנוגע למלחמה בג'ורג'יה, כתב מרטין ב-11 בינואר 1782: "נכון הדבר, מלחמה זו הפכה אותנו לעניים, ואנו לא מתביישים בכך, שכן מטרתנו צודקת, אך עד מהרה נהיה עשירים ומאושרים".
ב-11 ביולי אותה שנה שחררה ג'ורג'יה את סוואנה מידי הבריטים, ובכך הגיע המלחמה במדינה לסיומה.
ב-9 בינואר 1783 הושבע ליימן הול כמושל, וכהונתו של מרטים הגיע לסיומה.
לאחר המלחמה שירת מרטין כחבר צוות המשא ומתן עם שבטי המוסקוגי והצ'רוקי.
הוא ניהל משא ומתן לסיועו של מושל פלורידה הבריטית לעצירת חבורות השודדים, ופעל להשכנת השלום עם שבטי המוסקוגי.
ב-31 בינואר 1783 נבחר מרטין כגזבר המדינה של ג'ורג'יה, משרה בה הוא כיהן עד לפרישתו ב-17 במרץ 1784.
ג'ון מרטין נפטר בינואר 1786. העיירה מרטין, שבמחוז סטיבנס שבג'ורג'יה, קרויה על שמו.
ג'ון מקינלי היה רופא ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כנשיא דלאוור הראשון מפברואר ועד ספטמבר 1777. מבין כל נשיאי ומושלי דלאוור לדורותיהם, הוא היחידי שנולד בארץ זרה.
ג'ון מקינלי נולד באלסטר שבאירלנד, וב-1742 היגר למושבת דלאוור.
ב-1761 הוא נשא לאישה את ג'יין "ג'ני" ריצ'רדסון, בתו של טוחן קווייקר בשם ריצ'רד ריצ'רדסון.
לזוג לא נולדו ילדים והם חיו בוילמינגטון.
הם היו חברים בכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה בוילמינגטון.
מקינלי קנה לעצמו שם של רופא פופולרי.
ב-1747 הוא מונה כלוטננט במיליציה של מחוז ניו קאסל, וב-1756, במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, הוא גויס שוב כמייג'ור.
יחד עם אחרים, הוא בנה סוללה חסינת הפגזות ומחסן נשק באתר של מצודת פורט כריסטינה הישנה, באזור שידוע בכינוי "הסלעים".
מושבת דלאוור של המאה ה-18 הייתה מפולגת לשתי סיעות, שנודעו בשמות "מפלגת בית המשפט" (Court Party) ו"מפלגת הכפר" (Court Party).
מפלגת בית המשפט, שהחזיקה ברוב, הייתה באופן כללי אנגליקנית, החזקה ביותר במחוזות קנט וסאסקס, פעלה בשיתוף פעולה עם הממשלה הקולוניאלית, והעדיפה פיוס עם ממשלת בריטניה.
מפלגת הכפר, שהייתה במיעוט, הייתה באופן כללי מורכבת מסקוטים של אלסטר, מרכז הכוח שלה היה במחוז ניו קאסל, וקידמה את הרעיון של עצמאות מהבריטים.
מקינלי, כמו רוב אוכלוסיית המושבה והרוב באספה הכללית שלה, היה בעל זיקה למפלגת בית המשפט ולפוליטיקה המתונה שלה.
אף על פי כן, מוצאו מאלסטר והתפקיד המרכזי שלו בכנסייה הפרסביטאריאנית, הפכו אותו למקובל על ידי רבים שבאופן רגיל שייכו עצמם למפלגת הכפר.
כאשר הכריזה אספת המושבה על היפרדותה מממשלת בריטניה ב-15 ביוני 1776, היא הקימה מועצת ביטחון שניהלה את המדינה העצמאית החדשה כאשר האספה לא הייתה מכונסת.
המועצה כללה חמישה חברים מכל אחד משלושת מחוזות המדינה.
מקינלי היה אחד מנציגי מחוז ניו קאסל, ונבחר כנשיא הוועדה.
כאשר בחרה דלאוור את בית האספה הראשון שלה באוקטובר 1776, הוא נבחר שוב לייצג את מחוז ניו קאסל במושב של אותה שנה, ונבחר כנשיא האספה.
ב-12 בפברואר 1777 בחרה האספה הכללית של דלאוור את מקינלי כשופט השלום הראשי ונשיא דלאוור הראשון, תפקיד בוה הוא כיהן עד שהוחלף ב-22 בספטמבר אותה שנה.
כנשיא, הוא נאלץ להתמודד מיד עם ההתקוממות של הלויאליסטים, בעיקר במחוז סאסקס.
היה גם צורך מידי לגייס חיילים חדשם לרגימנט של דלאוור בצבא הקונטיננטלי, כאשר פג תוקף הגיוסים המקוריים לרגימנט.
על כל פנים, האירועים התישו אותו לחלוטין לאחר הניצחון הבריטי המרכזי ב ב-1 בספטמבר.
בערב שלאחר הקרב, נשלח הרגימנט ה-71 של הצבא הבריטי אל ולימינגטון כדי לחבור לצי הבריטי בנהר דלאוור ולהקים בית חולים לפצועים.
בדרכם גילו אנשי הרגימנט את קופת האוצר של המדינה, כולל רוב המסמכים שלה, ולקחו אותה שלל.
הם גם מצאו את מקינלי במיטתו שבביתו, ולקחו אותו בשבי.
הוא הוחזק כשבוי מלחמה באה"מ רובק ומאוחר יותר באה"מ סולביי על נהר דלאוור.
בספרו, "ההיסטוריה של דלאוור", תיאר ג'ון שרף את שאירע:
ב-20 באוגוסט 1778, במכתב להנרי לורנס, נשיא הקונגרס הקונטיננטלי, כתב מקינלי:
ביוני 1778, כאשר עזבו הבריטים את פילדלפיה, הועבר מקינלי לפלטבוש, ניו יורק.
באוגוסט אותה שנה הוא שוחרר, לאחר שהוחלף בוויליאם פרנקלין, מושל ניו ג'רזי הקולוניאלי, ובנו מחוץ לנישואים של בנג'מין פרנקלין.
לאחר שחרורו מהשבי, שב מקינילי לעיסוקו ברפואה ונותר פעיל בענייני הציבור של וילמינגטון.
הוא לא נבחר יותר למשרה ציבורית, וסירב לקבל מינוי לקונגרס הקונטיננטלי ובפברואר 1783 נוצח בבחירות באספה הכללית של דלאוור לתפקידו הקודם כנשיא דלאוור.
עוד לפני כן הוא היה לחבר בחבר הנאמנים של בית הספר אקדמיית ניוארק, ומשנת 1794 ועד מותו היה נשיא חבר הנאמנים.
אקדמיית ניוארק התפתחה בהמשך לאוניברסיטת דלאוור.
מקינלי נודע כמי שתרם למשכורות המורים בבית הספר ומימן את לימודיהם של תלמידים רבים בו.
ב-1789 היה מקינלי אחד ממייסדי האגודה הרפואית של דלאוור.
ג'ון מקינלי נפטר בוילימינגטון ב-31 באוגוסט 1796. הוא נטמן בתחילה בבית הקברות הפרסביטריאני שם, שכיום שוכנת במקום ספריית מכון וילמינגטון, ושרידיו הועברו ב-1922 לבית הקברות של וילמינגטון וברנדיויין.
על שמו של מקינילי קרויה המעבדה של אוניברסיטת דלאוור.
לא קיים דיוקן ידוע שלו.
ג'ון מרסטון הוא דמות הפרוטגוניסט במשחק הווידאו "Red Dead Redemption" ופרוטגוניסט משני במשחק ההמשך "Red Dead Redemption 2".
בתחילה חבר בכנופיית "ואן דר לינד" הידועה לשמצה ופורע חוק ובהמשך סוכן של הממשלה.
ג'ון משמש גם כפרוטגוניסט המשחק "" המהווה חבילת הרחבה למשחק הראשון.
דמותו גולמה בלכידת תנועה ודיבוב על ידי השחקן האמריקאי .
הדמות זכתה לביקורות חיוביות רבות.
ג'ון מרסטון נולד בשנת 1873 בדרום ארצות הברית.
אביו היה מהגר מסקוטלנד שהגיע לניו יורק על גבי סירה ואמו הייתה פרוצה שנפטרה במהלך לידתו של ג'ון.
בילדותו, ג'ון חי עם אביו, שהרבה לדבר בחיבה על סקוטלנד.
בהמשך, אותו אב מת במהלך קטטה בפאב בשיקגו כשג'ון היה בן שמונה.
לאחר מות אביו והפיכתו ליתום, ג'ון נשלח לבית יתומים שם הוא בילה את השנים הבאות.
בסופו של דבר, ג'ון ברח מבית היתומים וניסה למצוא את מזלו בעולם והתגורר ברחובות.
כשהיה בן 11, ג'ון ביצע את הרצח הראשון שלו כשירה למוות בגבר, אך בהמשך טען שהרצח לא קרה באשמתו.
בשנת 1885, כשג'ון היה בן 12, ג'ון נתפס במהלך גניבה והרשויות תכננו להוציאו להורג בתלייה.
אדם בשם דאץ' ואן דר לינד הציל את חייו של ג'ון הצעיר ולקח אותו תחת חסותו.
במהרה, ג'ון צורף לכנופיה ביחד עם דאץ', הושע מת'יוס, ארתור מורגן וסוזן גרימשו.
הכנופיה הפכה למשפחתו המאמצת של ג'ון ודאץ' הפך למנטור של ג'ון ולדמות אב עבורו.
דאץ' לימד את ג'ון לקרוא, לכתוב, להשתמש בכלי נשק ולצוד.
במרוצת השנים, ג'ון גדל להיות פורע חוק מוכשר ויחד עם שאר חברי הכנופיה ביצע מספר שודים, רצח וחטיפה ברחבי המערב הישן של אמריקה.
לצד ארתור מורגן, ג'ון זכה מדאץ' ליחס חם ותואר כאחד החברים האהובים על דאץ' בכנופיה, מה שעורר את קנאתם של חלק מהחברים בה.
למרות מעשיהם הנוראיים של הכנופיה, ג'ון נשאב לדרך החיים של דאץ' לפיה עליהם "לשדוד מהעשירים ולתת לעניים" והכנופיה ראתה עצמה כמעין רובין הוד במטרה לשנות את העולם לטובה.
למרות זאת, במשך השנים ג'ון הבין שדרך החיים של דאץ' היא רק תירוץ בשביל שהם יוכלו לשדוד כספים מאנשים.
בשנת 1894, פרוצה בשם אביגייל רוברטס הצטרפה לכנופיה.
אף על פי שהיא שכבה עם מספר גברים בכנופיה, היא התאהבה בג'ון ובשנת 1895 נולד לשניים ילד בשם ג'ק.
הכנופיה הפכה למעין "משפחה" עבור ג'ק הצעיר והוא ראה בחבריה כדודים ודודות עבורו.
בילדותו של ג'ק, ג'ון התקשה לקבל את תפקידו החדש כאב והאמין בכל לבו שג'ק הוא לא בנו הביולוגי.
בסביבות שנת 1896, ג'ון עזב את הכנופיה למשך שנה.
לאחר שהוא חזר לכנופיה, הוא התקבל בחום על ידי דאץ' והשאר, אך ארתור הרגיש נבגד וטען שהשאר סלחו לו מהר מידי.
עם השנים, שרר מתח רב בין השניים.
בסביבות שנת 1898, הכנופיה קיבלה אליה את החברים לני סאמרס, צ'ראלס סמית' ומייקה בל.
הכנופיה המשיכה לנדוד מזרחה עד שהגיעו לעיירה בשם "בלאקווטר", שם הם החליטו להישאר למשך תקופה.
בעיירה, מייקה דרבן את דאץ' לבצע שוד של ספינה עליה מפליגים אנשים עשירים רבים.
ג'ון עצמו השתתף בשוד ביחד עם חוויאר, שון והאחים מאק ודייבי צ'אנדלר.
השוד השתבש כאשר דאץ' ירה למוות באישה חפה מפשע בשם היידי מק'קורט ואנשי סוכנות "פינקרטון" ניסו לעצור את הכנופיה והשוד התדרדר לטבח.
הכנופיה הצליחה לברוח והחביאה את הכסף מהשוד במקום לא ידוע בעיירה בלאקווטר.
בעקבות אירועי השוד, דייבי ועוד חברה בכנופיה בשם ג'ני קירק מצאו את מותם, מאק הופרד מהכנופיה ושון נלכד על ידי לוכדי ראשים.
ג'ון עצמו נורה בזרועו וברח ביחד עם שאר הכנופיה.
במאמציהם לברוח מרשויות החוק, הכנופיה ברחה לכיוון ההרים הצפוניים ונלכדה בסופת שלגים קטלנית.
בזמן שהכנופיה חיפשה מקלט, ג'ון ומייקה נשלחו לסרוק את ההרים אחר מקום מחבוא ואספקה.
בסופו של דבר, מייקה חוזר, אך ג'ון לא ואביגיל נעשית מודאגת.
אביגייל משכנעת את ארתור ואת חוויאר למצוא את ג'ון והם מוצאים אותו נטוש בשלג, לאחר שהותקף על ידי זאבים וזכה לצלקות האייקוניות שלו בפניו.
בחזרתם למחנה, ג'ון נשאר במיטה ותחת טיפולה של אביגייל בריאותו שבה אליו.
לאחר שהחלים מפציעותיו, ג'ון, יחד עם ארתור וביל פושטים על בקתה בה מסתתרים חברי כנופיית "האודריסקולס", אויביהם המושבעים של חברי כנופיית "ואן דר לינד" תחת הדרכתו של קירן דאפי, עריק מהכנופיה שנלכד על ידי ארתור.
בהגיעם, המצב מחריף וקרבות ירי מתחוללים.
למרות זאת, השלושה הורגים את חברי האודריסקולס שנשארו בבקתה והחבורה חוזרת למחנה.
בהמשך הפרק, ארתור, ג'ון, צ'ארלס ושון שודדים רכבת השייכת ללווטיקוס קורנוול, איש עסקים עשיר.
ג'ון שודד את הנוסעים העשירים על הרכבת, אך אנשי החוק מגיעים לרכבת וקרב מתחולל.
למרות זאת, החבורה בורחת בשלום והכסף מהשוד בידם.
במטרה להשיג כספים נוספים עבור הכנופיה, ג'ון וארתור הורגים רואה צאן ומנסים למכור את הכבשים שלו במכירה פומבית בעיירה "ולנטיין".
בסופה של המכירה, אנשיו של לווטיקוס קורנוול כותרים את דאץ' וחלק מחברי הכנופיה בזמן שהם בפאב בעיירה ולנטיין ובמהומה שנוצרת, החבורה מצליחה לברוח ומתחילה לארוז כדי לעבור למקום מסתור חדש.
פרק שלישי - קלמנס פוינט
ג'ון, חוויאר וארתור סוגרים עסקה עם משפחת גריי, משפחה עשירה מהעיירה "רודס" ובמסגרתה הם יגנבו את הסוסים של משפחת ברייטוויטס, שנמצאת ביריבות עם משפחת גריי.
השלושה מצליחים לגנוב את הסוסים ובהמשך ג'ון מצליח לסגור עסקה לפיה השלושה יקבלו 700 דולר תמורת הסוסים.
לאחר שג'ק נחטף על ידי בני משפחת ברייטוויטס, ג'ון, יחד עם שאר הכנופיה פושט על אחוזת ברייטוויטס במטרה להשיב אליו את בנו.
ג'ון נעשה עצבני ומתוסכל כשמתברר לו שהילד לא נמצא באחוזה ובמקום זאת, הועבר לאיש עסקים איטלקי בשם אנג'לו ברונטה במטרה למכור את הילד באיטליה.
לאחר שסוכני פינקרטון פושטים על מחנה הכנופיה, ג'ון וארתור יוצאים למחבוא בשם "שיידי בל", שם מתגוררים חברי כנופיית "למויין ריידרס" במטרה להורגם ולהכין את המקום להתיישבות של כנופיית ואן דר לינד.
ג'ון, ארתור ודאץ' יוצאים לאחוזתו של ברונטה במטרה להשיב לחזקתם את ג'ק.
בתמורה לשחרורו של ג'ק, ברונטה מציע להם עסקה לפיה הם יעזרו לו להתמודד עם כנופיית שודדי קברים.
ארתור וג'ון הורגים את השודדים, אך המשטרה מגיעה והשניים מצליחים להימלט.
בחזרתם לאחוזתו של ברונטה, דאץ' מחכה להם שם ביחד עם ג'ק והחבורה חוזרת בחזרה למחנה וחוגגת לכבוד שובו של ג'ק.
מערכת היחסים של ג'ון ודאץ' מתחילה להתפורר במהלך הפרק, כאשר דאץ' מאמין שג'ון נעשה קרוב מידי למשפחתו ושאביגיל מסיתה את ג'ון נגדו.
דאץ' מאמין שג'ון מתחיל לאבד את אמונו בו ובהמשך, ג'ון מתחיל לפקפק בחלק מהחלטותיו של דאץ'.
בהמשך, ג'ון מצטרף לחלק מחברי הכנופיה בזמן שאלו פושטים על אחוזתו של ברונטה, לאחר שהאחרון סידר את דאץ' וגרם לו לשדוד רכבת קלה שעליה כביכול יש אלפי דולרים.
התכנית השתבשה וברונטה שיקר לדאץ' וגרם לרשויות החוק לחכות לכנופיה במקום השוד.
בסוף הפשיטה, ג'ון חוזה בדאץ' מטביע את בורנטה למוות ונותן לתנינים לאכול אותו, אירוע שמצלק את ג'ון ומשאיר אותו בטראומה.
במהלך שוד בנק כושל בעיירה סיינט דניס, ג'ון נלכד על ידי הרשויות ונשלח למאסר.
ג'ון לא מופיע בפרק החמישי מכיוון שכשחלק מהחבורה היו על האי גוארמה בעוד השאר חיפשו מחסה חדש, הוא היה בכלא.
בעזרתם של ארתור וסיידי אדלר, אחת מחברות הכנופיה, ג'ון מחולץ מהכלא וחוזר איתם למחנה.
דאץ' כועס על השניים ששחררו את ג'ון, אף על פי שרשויות החוק תכננו לתלות אותו למוות.
דאץ' מתחיל להפוך לפרנואיד ומאמין שג'ון הלשין על הכנופיה לרשויות החוק.
בעקבות זאת, האמון בין חברי הכנופיה מתחיל להתפורר וחלקם חושבים שג'ון הוא אכן בוגד.
בפקודתו של דאץ', ארתור וג'ון מפוצצים גשר בעזרת דינמיט.
במהלך הפעולה, ארתור משכנע את ג'ון לברוח ביחד עם משפחתו מהכנופיה לאחר שירוויחו מספיק כסף.
ג'ון ואביגייל מתחילים לתכנן את חייהם החדשים ואביגייל מספרת לג'ון היכן דאץ' שומר את מצבור הכסף של הכנופיה.
הזוג מבין שהם צריכים לברוח מהר כאשר התנהגותו של דאץ' נעשית מופרעת יותר ולאט לאט הוא שם את מבטחו במייקה מאשר בשאר החברים.
ג'ון לוקח חלק בשוד האחרון של הכנופיה ובמסגרתו הם שודדים כספים ששייכים לצבא ארצות הברית.
במהלך השוד, ג'ון נורה בכתפו ומושלך מרכבת.
דאץ' חוזר להצילו, אך מחליט לנטוש אותו ומספר לשאר שג'ון מצא את מותו.
לאחר שאביגייל נחטפת על ידי סוכני פינקרטון וארתור וסיידי יוצאים להצילה, ארתור וסיידי לומדים מהסוכן מילטון שמייקה נאסף על ידם לאחר החזרה מגוארמה ובגד בכנופיה.
ארתור מצליח להבריח את אביגייל וסיידי וחוזר בעצמו למחנה כדי להתמודד מול מייקה.
במהרה, הכנופיה מתחלקת לשתיים: אלו שמאמינים לארתור ואלו שנשארו לצידם של דאץ' ומייקה.
בתיקו המקסיקני שמתפתח, ג'ון חוזר למחנה ומצהיר שדאץ' השאיר אותו למות.
לפתע, סוכני פינקרטון פושטים על המקום וארתור וג'ון מצליחים לברוח מהמקום.
ארתור מסביר לג'ון שמשפחתו מוגנת.
ארתור וג'ון בורחים מדאץ', מייקה ושאר חברי הכנופיה, אך במהלך הבריחה הסוסים שלהם מתים וארתור, שנדבק בשחפת מקבל החלטה:
ארתור עוזר לג'ון לברוח: ארתור מחליט להישאר מאחור ולתת לג'ון הזדמנות לברוח ולהתאחד עם משפחתו.
בהבינו שהשחפת החלישה אותו, ארתור מסיק שזאת הפעם האחרונה שהוא יראה את ג'ון ונותן לו את כובעו, התיק שלו ואת היומן שלו.
ברגע פרידתם, ארתור מצהיר שג'ון הוא אחיו ומתחיל להילחם בסוכני הפינקרטון כדי לתת לג'ון זמן לברוח.
ארתור חוזר לקחת את הכסף: ארתור מצהיר שהוא למד מאביגייל על מצבור הכסף של דאץ' ומחליט לחזור לקחת אותו.
ג'ון יסרב לחזור איתו ובמקום זאת יימלט מהמקום כדי להתאחד עם משפחתו.
בסופו של דבר, ג'ון מצליח לברוח ולומד לאחר מכן שארתור מצא את מותו בקרב מול מייקה.
ג'ון נשבע שיום אחד הוא יתנקם במייקה על רצחו של ארתור.
בשנת 1907, מספר שנים לאחר שהכנופיה התפרקה, ג'ון, אביגייל וג'ק מצליחים לברוח אך בדרכם ג'ון יורה במישהו למוות.
המשפחה מגיעה לעיירה "סטרוברי" ותחת שמות בדויים, המשפחה מתמקמת בעיירה ומתחילה לעבוד בה כדי לחסוך כסף.
בעוד אביגייל וג'ק עובדים במרפאה, ג'ון (תחת השם הבדוי ג'ים מילטון) מתחיל לעבוד בתור שליח בחנות המקומית.
באחת השליחויות, ג'ון מגיע לחווה סמוכה ומסייע לבעליה להדוף התקפה של כנופיה עוינת.
כאות תודה, ג'ון מקבל עבודה בתור חוואי וג'ון ואביגייל מסתכסכים לאור פעולותיו של ג'ון מול הכנופיה היריבה.
במהלך איסוף דואר מהעיירה סטרוברי, ג'ון וג'ק נתקלים בשלושה אנשים מהכנופיה העוינת שדורשים נקמה.
לאחר שהם חוזרים לביתם, אביגייל נעשית מודאגת לאחר שג'ק נכנס לחרדה בעקבות המפגש.
במהרה, חברים מהכנופיה היריבה פושטים על החווה כדי לגנוב בקר וג'ון מסייע לבעלי החווה להשיב את הבקר שלו והורג את מנהיג הכנופיה לאחר שהאחרון לעג לו.
האירועים האחרונים ערערו יותר את הזוגיות של ג'ון ואביגייל והאחרונה עוזבת אותו ביחד עם ג'ק.
ג'ון ממשיך לעבוד בחווה ומבקש מבעליה שיחתמו עבורו על שטר ערבות במטרה שהוא יוכל לקחת משכנתא מהבנק ולקנות לעצמו חווה משלו.
ג'ון רוכש את החווה "ביצ'ר הופ" ומשכנע את אביגייל לחזור עם ג'ק.
ג'ון, בעזרתם של אנקל (Uncle) וצ'ארלס בונה לעצמו חווה בביצ'ר הופ.
במקביל, סיידי, שהפכה לציידת ראשים פוגשת את ג'ון בוולנטיין ומציעה לו לעבוד ביחד איתה להשלמת הכנסה.
אביגייל וג'ק חוזרים וג'ון מתרגל לחיים החדשים בחיק משפחתו: הוא מלמד את ג'ק לדוג ולוקח את אביגייל ליום כיף בעיירה בלאקווטר.
במהלך אותו היום, ג'ון מציע לאביגייל נישואין בעזרת הטבעת שארתור נתן לו לפני מותו.
בסופו של דבר, ג'ון לומד מסיידי שמייקה מסתתר בהרים המושלגים ביחד עם כנופיה חדשה שהקים וג'ון, צארלס וסיידי יוצאים בעקבותיו כדי לדרוש נקמה.
אף על פי שאביגייל מתחננת בפני ג'ון שירד מהרעיון, הוא מצליח לאתר את קליט, אחד מחברי הכנופיה של מייקה בסטרוברי ולומד ממנו שמייקה מתחבא על בקתה באחד ההרים.
השלושה מגיעים לבקתה ובקרב שמתפתח, צ'ארלס וסיידי נפצעים: צ'ארלס נורה על ידי צלף וסיידי נדקרת על ידי אחד מחבריו של מייקה.
ג'ון נאלץ להמשיך בדרכו בלעדיהם והורג את ג'ו, אחד מחברי הכנופיה של מייקה ומוצא את האחרון סמוך לבקתה.
סיידי גם היא מגיעה, אך מייקה לוכד אותה ומצמיד אקדח לראשה.
במהלך העימות, דאץ' עצמו יוצא מהבקתה ומתברר שהוא ומייקה המשיכו לעבוד יחדיו.
ג'ון שיכנע את דאץ' שמייקה הוא הבוגד האמיתי ודאץ' ירה במייקה, מה שייתן לג'ון הזדמנות להוציאו להורג באופן סופי.
דאץ' ההמום עוזב את המקום בשקט וג'ון לוקח מהבקתה את הכסף שנשאר מהשוד בבלאקווטר.
השלושה חוזרים בחזרה לחווה ומתחלקים בשלל, לאחר מכן חוגגים את חתונתם של ג'ון ואביגייל.
בסופו של דבר צ'ארלס עובר לקנדה וסיידי ממשיכה במסעותיה אחר הרפתקאות חדשות.
במקביל, אדגר רוס, ראש סוכנות פינקרטון וסגנו מגיעים לבקתה ומוצאים את גופתו של מייקה.
לאחר מכן השניים ממשיכים בדרכם כדי להתעמת עם ג'ון עצמו.
בשנת 1911, תקופת שקיעת המערב הפרוע ותחילת המודרניזציה, אנשי סוכנות החוק מתחילים לנקות את אמריקה מפורעי חוק במטרה להפוך אותה לבטוחה יותר.
פרק ראשון - ניו אוסטין
ג'ון מתלווה לאדגר רוס ולסגנו במעבורת וממשיך ברכבת לכיוון העיירה "ארמדילו".
שם, ג'ון נעזר במדריך בשם ג'ק.
ג'ק מוביל את ג'ון למקום מחבואו של ביל ויליאמסון וכנופייתו החדשה.
ג'ון מנסה לשכנע את ביל להיכנע בשקט, אך ביל לועג לג'ון ומצהיר שכעת הוא בעל כנופיה משלו.
ג'ון מנסה לירות בביל, אך סגנו של ביל יורה בו בצלעותיו.
לאחר שאיבד את הכרתו, חוואית בשם בוני מקפרלן ומנהל החווה שלה, איימוס מוצאים את ג'ון ולוקחים אותו לרופא בארמדילו.
לאחר שהחלים מפצעיו, ג'ון עובר להתגורר באופן זמני עם בוני שנותנת לו מחסה ומזון בתמורה לעזרתו של ג'ון בחווה.
ג'ון עובד בחווה של בוני במטרה להחזיר את חובו אליה.
למרות זאת, ביל מגלה שג'ון נשאר בחיים ומצווה על הכנופיה להעלות את החווה בלהבות.
ג'ון מחלץ את סוסיה של בוני והאחרונה מבטיחה לתת לו קצת בקר כשיחזור לחווה שלו.
לאחר שג'ון מסייע למארשל בשם לי ג'ונסון בעבודות שונות ברחבי העיירה, ג'ון ולי מתחילים לתכנן פלישה למחבואו של ביל.
במטרה להשיג תחמושת וחומרים נחוצים לפשיטה, ג'ון משתף פעולה עם מוכר תרופות בשם נייג'ל ווסט דיקנס ובעזרתם של נייג'ל, אדם בשם אייריש ואדם בשם סת' בריירס, ג'ון מתחיל לתכנן את המתקפה הקרובה.
למרות זאת, התכנית מתעכבת לאחר שבוני מקפרלן נחטפת וג'ון, ביחד עם עזרתו של לי מציל אותה מתלייה.
לאחר מבצע ההצלה, החבורה מתחילה בפשיטה ובמהלכה, מתברר שביל הצליח לברוח ושם פעמיו למקסיקו יחד עם חוויאר אסקואלה.
פרק שני - נואבו פאריסו
אייריש מלווה את ג'ון לגבול עם מקסיקו, שם ג'ון פוגש את מושל העיירה "נואבו פאריסו", קולונל אלנדה ואת יד ימינו, קפטן דה סנטה.
ג'ון נאלץ לעבוד עם השניים במטרה ללמוד היכן ביל וחוויאר מסתתרים.
במהלך העבודה, ג'ון פוגש אקדוחן בשם לנדון ריקטס שמלמד את ג'ון שיטות לחימה חדשות עם אקדח ויוצא לתקיפה נגד הצבא המקסיקני.
ג'ון מסייע גם לאברהם רייס ולואיזה פורטונה, שרוצים להפיל את אלנדה ממשכנו ולהכניס במקומו את מושל משלהם, גנרל סנצ'ז.
בזמן שהוא מסייע למורדים, ג'ון לומד על מיקומם של חוויאר וביל.
למרות זאת, אלנדה, שמודע למעורבותו של ג'ון עם המורדים, בוגד בג'ון ושולח את אנשיו לחסלו.
רייס ושאר המורדים מגיעים לסייע לג'ון.
ג'ון הורג את קפטן אספינוזה בקרב שמתחולל וג'ון מסייע לרייס ולשאר המורדים מול הצבא המקסיקני.
לאחר שהורידו את אלנדה ממעמדו, ג'ון מתעמת עם חוויאר, אך האחרון מצליח לברוח.
ג'ון רודף אחריו וחוויאר יכול למות בידיו של ג'ון או להיכלא על ידי אדגר רוס ואנשיו.
ג'ון מסייע לרייס ולשאר המורדים להרוג את החיילים שנשארו בצבא המקסיקני וג'ון מצליח להרוג את ביל.
לאחר מכן, ג'ון חוזר לארצות הברית לעיירה בלאקווטר כדי להיפגש עם רוס ואנשיו.
פרק שלישי - ווסט אליזבת'
לאחר שג'ון סיים עם ביל וחוויאר, אדגר רוס מזכיר לו שהוא עדיין צריך לצוד את דאץ' ואן דר לינד, מנהיג הכנופיה לשעבר.
ג'ון, ביחד עם רוס ואנשיו מגלים שדאץ' הקים כנופיה חדשה המורכבת ברובה מאינדיאנים ולאחר מספר עימותים מולם, הם לומדים על מיקומו של דאץ'.
בפשיטה, ג'ון מתעמת עם דאץ' באופן ישיר.
דאץ' מסביר לג'ון שמותו לא ישנה דבר ושרשויות החוק יחפשו "מפלצת" חדשה לצוד במטרה להצדיק את שכרם.
במקום להיכנע או למות בידיו של ג'ון, דאץ' בוחר להתאבד מנפילה מצוק.
לאחר מכן, ג'ון משוחרר מעבודתו עם סוכנות החוק ומתאחד מחדש עם משפחתו בחווה שלהם.
במטרה להחזיר את החווה למצב תקין, ג'ון חוזר אל חוות מקפרלן ורוכש מבוני בקר וכן לוכד מספר סוסים עם אנקל.
באותו הזמן, ג'ון מלמד את ג'ק בן ה-16 לצוד ומציל אותו מדב.
למרות זאת ובהתאם לאזהרה של דאץ' קודם לכן, רוס בוגד בג'ון ויחד עם סוכנים נוספים פושטים על החווה של ג'ון.
במהלך הירי, אנקל מוצא את מותו וג'ון מבריח את אביגייל וג'ק מהחווה כדי שיסתתרו.
בפותחו את דלת האסם, ג'ון חוזה במספר רב של סוכנים עומדים למול האסם עם כלי נשק שלופים.
ג'ון מבין שזהו הרגע האחרון בחייו ומחליט להקריב את עצמו כדי לתת לאביגייל וג'ק זמן לברוח.
ג'ון יוצא מהאסם ונורה למוות על ידי רוס ואנשיו.
ג'ק ואביגייל בסופו של דבר חוזרים לחווה וקוברים את ג'ון ואנקל.
מספר שנים לאחר מכן, אביגייל גם היא מתה ונקברת ליד ג'ון.
ג'ק, שהתבגר, קובר את אמו בסמוך לקבר אביו ומחליט לחפש את רוס ולנקום את מות אביו.
אף על פי שג'ון הפציר בו במהלך חייו לא לאמץ לעצמו אורח חיים של פורע חוק, ג'ק מצליח לאתר את אדגר רוס הגמלאי בזמן שהוא דג ביחד עם אחיו.
ג'ק מציג את עצמו מול רוס ומאתגר אותו לדו-קרב.
ג'ק יורה ברוס ראשון והורג אותו, בכך משלים את נקמתו והופך לפורע חוק, בניגוד למשאלתו של אביו.
מכיוון שהמשחק מתרחש בתקופת המערב הפרוע בארצות הברית, ג'ון הוא אדם בשר ודם וללא כוחות על ייחודיים.
למרות זאת, מכיוון שמדובר במשחק וידאו, ג'ון יכול לספוג מספר רב של קליעים לגופו ולא למות באופן מידי.
כמו כן, ג'ון מחזיק ביכולת בשם "Dead Eye" בעזרתה הוא יכול להיכנס למעין "מצב קליע" בזמן שהוא מכוון את נשקו על אנשים אחרים, בכך הזמן זז לאט יותר והשחקן מסוגל להתמקד באיברים שונים בגוף הקורבנות כדי ליצור פגיעות מדויקות יותר.
ג'ון מיומן בשימוש בכלי נשק רבים וביניהם אקדחים, רובי ציד, שוטגנים, שימוש בנשק קר כמו סכין ושימוש בדינמיט.
מותו של אדגר רוס באגם על ידי ג'ק מרסטון הוא סימבולי, כאשר ג'ק הצעיר פגש לראשונה באדגר רוס בזמן שהוא דג באגם ביחד עם ארתור.
במשחק הראשון, ג'ון פוגש באיש המוזר, דמות שנותנת לו משימות שונות שקשורות לרמת הכבוד שלו.
אותו איש מזכיר במשחק הראשון את היידי מק'קורד (אותה אישה שדאץ' רצח בבלאקווטר), אך ג'ון לא יזכור אותה.
במשחק השני, ניתן למצוא בקתה ובה ציור לא גמור.
אם השחקן (גם כג'ון וגם כארתור) יחזור לבקתה לאחר מספר ימים, הציור יושלם ויציג את אותו האיש המוזר.
לאחר מכן, השחקן יכול להתבונן במראה בבקתה ולראות את האיש המוזר עומד מאחוריו, אך הוא מיד נעלם לאחר מכן.
שחקנים רבים משערים שדמותו של האיש המוזר הוא בעצם מלאך המוות, כאשר במשחק לא ניתן להורגו והוא מדבר אל ג'ון כאילו הוא מכיר אותו כבר שנים.
בהקשר לתמת "הגאולה" במשחק, ג'ון גואל את עצמו לאחר שהוא מקריב את עצמו על מנת לתת למשפחתו זמן לברוח.
מתברר שהצלקות האייקוניות על פניו של ג'ון נוצרו לאחר שהוא הותקף על ידי זאבים בתחילת המשחק השני.
ארתור בעצמו צוחק על זה בכך שאומר "אתה יודע, כדאי שנמציא סיפור מגניב מאחורי הצלקות האלו." וג'ון עונה לו, "אז...
לקפוא בשלג, לסבול מדימום, לגווע ברעב, וכמעט להיאכל בחיים על ידי זאבים לא נשמע מספיק מגניב בשבילך?".
בניגוד לארתור, ג'ון לא מסוגל לשחות.
ניתן לראות זאת בשני המשחקים כאשר משחקים עם דמותו של ג'ון ומנסים להיכנס למים, ג'ון יטבע באותו הרגע.
אף על פי שג'ון חושד שג'ק הוא לא בנו הביולוגי, ג'ק בהתבגרותו (באפילוג של המשחק הראשון) דומה כשתי טיפות מים לאביו.
ג'ון מרשל באטלר היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי.
כאיש המפלגה הרפובליקנית, כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מרילנד בין השנים 1951 ל-1963.
באטלר נולד ב-21 ביולי 1897 בבולטימור שבמרילנד, לג'ון הארווי ולאוניס ווסט (לבית רידל) באטלר, הוא קיבל את השכלתו המוקדמת בבתי ספר ציבוריים בעיר הולדתו.
הוא עבד כנער מחלק עיתונים ואחר כך כשכיר במפעל מזרנים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כטוראי ברגימנט ארטילריית השדה ה-110 (הדיוויזיה ה-29) של צבא ארצות הברית מ-1917 עד 1918.
לאחר שירותו הצבאי, חזר לבולטימור ולמד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס (1919–1921) לפני שהצטרף לעסקי הנדל"ן של אביו.
הוא למד בלילות בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרילנד, שם קיבל את התואר שלו במשפטים ב-1926. לאחר קבלתו ללשכת עורכי הדין, הצטרף למשרד עורכי הדין Venable, Baetjer & Howard בבולטימור, שם עבד עד 1950. הוא כיהן כחבר בוועדת השירות העירונית של בולטימור מ-1947 עד 1949.
בשנת 1950 נבחר באטלר מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית לייצג את מרילנד.
בפריימריז הרפובליקני, הפסיד במהלך ההצבעה העממית לד' ג'ון מארקי בהפרש של 51%-49%, אך זכה במועמדות לאחר שקיבל יותר יחידות של ספירת קולות בוועידת המדינה.
בבחירות הכלליות התמודד מול מילרד טיידינגס הדמוקרטי, שכיהן ארבע קדנציות.
באטלר קיבל תמיכה חזקה מהסנאטור ג'וזף מקארתי מוויסקונסין, שהאשמותיו בהסתננות קומוניסטית למחלקת המדינה נדחו על ידי ועדת טיידינגס.
במהלך מסע הבחירות, הפיץ הצוות של מקארתי חוברת שהציגה תמונה מזויפת של טיידינגס עם המנהיג הקומוניסטי ארל בראודר.
בעקבות תוצאות הבחירות, עתר טיידינגס לסנאט בבקשה לפסול את באטלר בשל טקטיקת הקמפיין של מקארתי.
הסנאט כינס לאחר מכן ועדת משנה מיוחדת, שהכריזה שהקמפיין של באטלר השתמש ב"שיטות נתעבות" נגד טיידינג וקנס את אחד מעוזריו ב-5,000 דולר, אך סירב להדיח את באטלר.
באטלר הודה ששילם למדפיסת החוברת ותיאר את התצלום המזויף כ"תוצר של חברים נלהבים אך לא נבונים".
במהלך כהונתו בסנאט, ביסס באטלר את עצמו כשמרן מובהק.
הוא העניק חסות לחוק השליטה הקומוניסטית משנת 1954, שהוציא את המפלגה הקומוניסטית מחוץ לחוק ואישר להעמיד לדין ארגונים שחדרו אליהם קומוניסטים.
כאשר בתי המשפט הפדרליים חסמו כמה תביעות, הגיש באטלר תיקון חוקתי בשנת 1955 להגבלת סמכות השיפוט של בתי המשפט והצעת חוק אומניבוס בשנת 1958 לאותה מטרה.
הוא היה אחד מעשרים ושניים הסנטורים שהצביעו נגד הדחתו של הסנאטור מקארתי ב-1954. הוא תמך בהחזרת אדמות נפט חופיות למדינות, והצביע בעד תיקון בריקר ללא התערבות.
ב-1956 נבחר באטלר נבחר מחדש לכהונה שנייה לאחר שניצח את הדמוקרטי ג'ורג' פ.
הסנאטור לשעבר טיידינגס זכה במקור במועמדות הדמוקרטית, אך מאוחר יותר פרש מהמירוץ עקב בריאות לקויה.
ב-1962 החליט באטלר שלא להיבחר מחדש לכהונה שלישית.
באטלר לא חתם על המניפסט הדרומי של 1956, והצביע בעד חוקי זכויות האזרח של 1957 ו-1960, אך לא הצביע על התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית.
ב-1959 הוא היה הסנאטור הרפובליקני היחד שהצביע נגד קבלת הוואי כמדינה.
לאחר פרישתו מהסנאט, חזר באטלר לבולטימור.
ב-14 במרץ 1978 הוא מת מהתקף לב ברוקי מאונט, קרוליינה הצפונית בגיל 80, כאשר הוא ואשתו חזרו מחופשה באי סנט סימונס בג'ורג'יה.
הוא נקבר בבית הקברות Druid Ridge בפייקסוויל.
ג'ון מרווין ג'ונס היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטקסס ושופט של בית המשפט לתביעות של ארצות הברית.
ג'ונס נולד ב-26 בפברואר 1882, בוואלי ויו, מחוז קוק, טקסס, ולמד בבתי הספר הנפוצים ולאחר מכן קיבל תואר ראשון באמנויות בשנת 1902 ממכללת ג'ון ב.
דנטון, תואר ראשון בפילוסופיה ב-1905 מאוניברסיטת סאות'ווסטרן ותואר ראשון במשפטים בשנת 1907 מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס והתקבל ללשכת עורכי הדין באותה שנה.
הוא נכנס למשרד פרטי באמרילו, טקסס מ-1908 עד 1917. הוא היה חבר במועצת הבוחנים המשפטיים של טקסס עבור מחוז השיפוט העליון השביעי ב-1913. הוא היה חבר בוועדת הקמפיין הדמוקרטית הלאומית של הקונגרס.
הוא היה טוראי של צבא ארצות הברית בפלוגה A של גדוד 308 של קורפוס הטנקים ב-1918.
ג'ונס נבחר כדמוקרט לקונגרס ה-65 של ארצות הברית ונבחר מחדש לאחד-עשר הקונגרסים העוקבים וכיהן מ-4 במרץ 1917, ועד להתפטרותו ב-20 בנובמבר 1940, כדי להיות שופט של בית המשפט לתביעות של ארצות הברית.
הוא היה יושב ראש ועדת החקלאות של בית הנבחרים של ארצות הברית עבור הקונגרס ה-72 של ארצות הברית ועד הקונגרס ה-76 של ארצות הברית.
ג'ונס מונה על ידי הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט ב-9 באפריל 1940, למושב שופט בבית המשפט לתביעות שהתפנה על ידי השופט תומאס סאטלר ויליאמס.
הוא אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-10 באפריל 1940, וקיבל את המינוי שלו ב-20 בנובמבר 1940. שירותו הסתיים ב-9 ביולי 1947, עקב הסמכתו להיות נשיא אותו בית משפט.
ג'ונס היה בחופשה מבית המשפט לתביעות בין השנים 1943 ל-1945, במהלך שירותו כמנהל המזון במלחמה בארצות הברית.
ג'ונס מונה על ידי הנשיא הארי ס.
טרומן ב-20 בינואר 1947, למושב נשיא בית המשפט לתביעות שהתפנה על ידי השופט ריצ'רד ס.
הוא היה חבר בוועידת השופטים של ארצות הברית מ-1956 עד 1964. הוא קיבל מעמד בכיר ב-14 ביולי 1964. כהונתו הסתיימה ב-4 במרץ 1976, עקב מותו באמרילו, טקסס והוא נקבר בבית הקברות לאנו.
ג'ונס היה בחופשה מבית המשפט לתביעות בארצות הברית החל מה-15 בינואר 1943, כדי לשמש כיועץ ועוזר למנהל המשרד לייצוב כלכלי עד ל-29 ביוני 1943, אז מונה למנהל מינהל המזון המלחמתי של מחלקת החקלאות של ארצות הברית, וכיהן עד 1 ביולי 1945, אז חזר לתפקידו בבית המשפט לתביעות של ארצות הברית.
ג'ונס שימש כמאסטר מיוחד בבית המשפט העליון של ארצות הברית למיסיסיפי ולואיזיאנה בשנת 1965.
ג'ון מקלין היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אילינוי ולאחר מכן כנציג המדינה בסנאט האמריקאי.
מרלין נולד ב-4 בפברואר 1791 ליד בית המשפט של גילפורד (כיום גרינסבורו), מחוז גילפורד, קרוליינה הצפונית, ועבר עם הוריו למחוז לוגן בקנטקי ב-1795. ב־1815 עבר מקלין לטריטוריית אילינוי.
לאחר שלמד משפטים, הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בכך בשאוניטאון, מחוז גאלאטין, אילינוי.
כאשר אילינוי התקבלה כמדינה בארצות הברית, מקלין נבחר לקונגרס ה-15 וכיהן מ-3 בדצמבר 1818 ועד 3 במרץ 1819. הוא לא הצליח להיבחר מחדש בשנת 1818 לקונגרס ה-16. הוא גם ניסה להיבחר לקונגרס בבחירות ב־1820 ו-1822, אך נכשל.
הוא נבחר לבית הנבחרים של אילינוי ב-1820, 1826 ו-1828, ושימש כיושב ראש הבית.
בשנת 1824 נבחר מקלין לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של ניניאן אדוארדס.
הוא כיהן מ-23 בנובמבר 1824 עד 3 במרץ 1825. הוא לא הצליח להיבחר מחדש לתפקיד, ולא הצליח להשיג יותר מ-12 קולות מתוך 27 הדרושים בבית המחוקקים באמצעות 10 פתקי הצבעה, ושב לעסוק במשפטים.
הוא נבחר שוב לסנאט של ארצות הברית וכיהן מ-4 במרץ 1829 ועד מותו בשאוניטאון, אילינוי ב-14 באוקטובר 1830. הוא נקבר בבית הקברות וסטווד, ליד שאוניטאון.
מחוז מקלין באילינוי נקרא על שמו.
ג'ון לוונדס מקלורין היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הדרומית.
מקלורין נולד ב-9 במאי 1860 ברד בלוף שבקרוליינה הדרומית, במחוז מרלבורו, ולמד בבתי ספר בבנטסוויל שבקרוליינה הדרומית ובאנגלווד שבניו ג'רזי, כמו גם באקדמיה הצבאית בית'ל (ליד וורנטון שבווירג'יניה) ובמכללת סווארת'מור (בפנסילווניה).
כבוגר המכון הצבאי של קרוליינה, הוא למד משפטים באוניברסיטת וירג'יניה בשארלוטסוויל, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1883 והחל לעסוק במקצוע בבנטסוויל.
הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית בשנים 1890–1891 וכתובע הכללי של המדינה מ-1891 עד 1892. בתקופה שבה בנג'מין טילמן פנה בפניות דמגוגיות למעמד הפועלים הלבן, מקלורין הפך לאחד מהראשונים בקרוליינה הדרומית מהמעמד הגבוה שתמכו בו.
בשנת 1892 הצמיד טילמן למקלורין את הכינוי "ג'ו עם ראש מתולתל קטן" שנדבק בו לשארית חייו.
מקלורין נפרד מטילמן ב-1894 והם הפכו לאויבים מרים.
טילמן האשים אותו בקבלת שוחד מתעשיית הטקסטיל, מה שהוביל לקרב האגרוף המפורסם בין השניים במליאת הסנאט ב-22 בפברואר 1902. שני הגברים ננזפו על התקרית.
מקלורין נבחר בשנת 1892 מטעם המפלגה הדמוקרטית לקונגרס ה-52 כדי למלא את המקום שהתפנה בשל מותו של .
מקלאורין עסק בעריכת דין בעיר ניו יורק.
מאוחר יותר הוא חזר לעסוק בחקלאות בבנטסוויל ונבחר לסנאט של קרוליינה הדרומית, שבו כיהן בשנים 1913–1914. הוא הקים את מערכת מחסני המדינה לאחסון ומימון כותנה, ושימש כממונה על מחסני המדינה מ-1915 ועד להתפטרותו ב-1917. הוא מת באחוזתו ליד בנטסוויל, קרוליינה הדרומית ב-29 ביולי 1934 ונקבר בבית הקברות מק'קול.
ביתו, בית רוברטסון-אסטרלינג-מקלורין, נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1984.
ג'ון ליטל מקללן היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי.
כחבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית (1935–1939) וכחבר הסנאט של ארצות הברית (1943–1977) מטעם ארקנסו.
בזמן מותו, היה החבר השני הבכיר ביותר בסנאט ויושב ראש ועדת ההקצבות של הסנאט.
הוא הסנאטור שכיהן את תקופת הכהונה הארוכה ביותר בהיסטוריה של ארקנסו.
ג'ון ליטל מקללן נולד ב-25 בפברואר 1896 בחווה ליד שרידן שבארקנסו לאייזק סקוט ובל (לבית סודת') מקללן.
הוריו, שהיו דמוקרטים נלהבים, קראו לו על שמו של ג'ון סבסטיאן ליטל, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית (1894–1907) וכמושל ארקנסו (1907).
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין במדינה ב-1913, כשהיה רק בן 17, לאחר שהאספה הכללית של ארקנסו אישרה חוק מיוחד המבטל את דרישת הגיל להסמכה כעורך דין.
כעורך הדין הצעיר ביותר בארצות הברית, הוא עסק בעריכת דין עם אביו בשרידן.
באותה שנה, התחתן מקללן עם אולה היקס; לזוג נולדו שני ילדים, והם התגרשו ב-1921.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, שירת בצבא ארצות הברית כלוטננט ראשון במדור התעופה של חיל הקשר מ-1917 עד 1919. לאחר שירותו הצבאי, עבר למלוורן, שם פתח משרד עורכי דין ושימש כפרקליט עירוני (1920–1926).
ב-1922 התחתן עם לוסיל סמית', לה נשאר נשוי עד מותה ב-1935; נולדו להם שלושה ילדים.
הוא כיהן כתובע של המחוז השיפוטי השביעי בארקנסו מ-1927 עד 1930.
בשנת 1934, נבחר מקללן כחבר המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-6 של ארקנסו.
הוא נבחר מחדש לבית הנבחרים ב-1936. במרץ אותה שנה, גינה את CBS על שידור נאום של המנהיג הקומוניסטי ארל בראודר, שאותו תיאר כ"לא פחות מבגידה".
במהלך כהונתו בבית הנבחרים, הצביע נגד תוכנית "אריזת בית המשפט" של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, נגד חוק גאבאגן למניעת מעשי לינץ', ונגד חוק הארגון מחדש של 1937. בשנת 1937, נישא בפעם השלישית והאחרונה לנורמה מאיירס צ'יטהאם.
בשנת 1938, ניסה מקללן להתמודד מול הסנאטורית המכהנת, האטי קראווי, במאבק על המועמדות הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית.
במהלך מסע הבחירות, מתח ביקורת על קראווי בשל תמיכתה בחוק הארגון מחדש של 1937 והאשים אותה בהפעלת "השפעה בלתי הולמת" על עובדי ממשל פדרליים בארקנסו.
עם זאת, הוא הפסיד בבחירות המקדימות בהפרש של כ-8,000 קולות.
לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין בקמדן, שם הצטרף למשרד Gaughan, McClellan and Gaughan.
מקללן שימש כציר בוועידות הארציות של המפלגה הדמוקרטית בשנים 1940 (שיקגו), 1944 (שיקגו), ו-1948 (פילדלפיה).
בשנת 1942, לאחר שלויד ספנסר החליט שלא להתמודד מחדש על כהונה בסנאט, התמודד מקללן, שהכריז על עצמו כגזען, שוב בבחירות לסנאט והפעם ניצח.
הוא כיהן כסנאטור מטעם ארקנסו מ-1943 ועד מותו בתפקיד בשנת 1977. במהלך כהונתו, כיהן כיושב ראש ועדת ההקצבות של הסנאט וכיהן במשך 22 שנים כיושב ראש ועדת הפעולות הממשלתיות.
מקללן היה הסנאטור בעל הכהונה הארוכה ביותר בתולדות ארקנסו.
"טוק" גאת'ינגס כיושב ראש ועדת החקלאות של הבית, וג'יימס ויליאם טרימבל כחבר בוועדת הכללים החזקה של בית הנבחרים.
מקללן כיהן במשך שמונה-עשרה שנים כיושב ראש ועדת המשנה הקבועה לחקירות של הסנאט (1955–1973).
במהלך כהונתו, המשיך לקיים שימועים בנוגע לפעילויות חתרניות בקבוצת חיל הקשר של צבא ארצות הברית, פורט מונמות', ניו ג'רזי, שם עבדו מרגלים סובייטים, בהם יוליוס רוזנברג, אל סאראנט וג'ואל באר בשנות ה-40.
מקללן היה מעורב בשימועי "צבא-מקארתי" המפורסמים והוביל מחאה דמוקרטית שבאה לידי ביטוי ביציאה קולקטיבית מהוועדה, במחאה על התנהלותו של הסנאטור ג'וזף מקארתי באותם דיונים.