tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרופסור טל בירון-שנטל (נולדה ב-1970 לערך) היא רופאה גינקולוגית ישראלית, המשמשת כמנהלת אגף נשים ויולדות במרכז הרפואי מאיר בכפר סבא.
היא מומחית לטיפול בהריונות בסיכון גבוה.
טל בירון שנטל למדה רפואה בפקולטה לרפואה שבטכניון.
התמחתה בגינקולוגיה במרכז הרפואי מאיר.
בהמשך עברה התמחות-על ברפואת האם והעובר ובהריונות בסיכון גבוה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס שבארצות הברית ועבדה בבית החולים Barnes שם.
היא פרופסור בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בנוסף לעבודה הקלינית עוסקת בהוראת סטודנטים לרפואה ובהנחיית מתמחים ובמחקר בסיסי וקליני.
ערכה מחקרים ופרסמה פרסומים בביולוגיה של השליה, המסבירים את הבסיס המולקולארי של סיבוכים מילדותיים כגון רעלת הריון והאטה בצמיחה תוך רחמית.
בירון שנטל חברה בוועדים המקצועיים של האיגוד לגינקולוגיה ומיילדות, החברה לרפואת האם והעובר, החברה לאולטרסאונד בגינקולוגיה ומיילדות והחברה לחקר השליה.
היא משתתפת בכתיבת ניירות עמדה בתחום רפואת האם והעובר, בקביעת מדיניות טיפול ארצית בתחומים אלו ובהכנת תוכנה ארצית ללימוד פיענוח של ניטור עוברי בלידה.
בירון שנטל נשואה ואם לשתי בנות.
טכניקת ניה היא תרגול תנועה הוליסטי המשלב ריקוד, אמנויות לחימה ותרגילי מיינדפולנס.
העסק המלמד ומקדם את התוכנית נקרא באותו שם.
ניה משלבת אמנויות לחימה, מחול מודרני ויוגה באימון המלווה במוזיקה.
היא משלבת תשע טכניקות: 3 אומנויות ריקוד, 3 אמנויות לחימה ו-3 אומנויות ריפוי.
ניה מבוססת על שיטת "דרך הגוף", שמשמעותה שימוש בעיצוב הטבעי של הגוף לשיפור התפקוד.
הביוכימיה, המפרקים והשרירים מופעלים באמצעות 52 תנועות ממוקדות גוף, דמיון, מוזיקה, רגש וצליל קולי.
ניה מבוססת על עקרון ההנאה הפיזית, "The Joy of Movement".השיטה פונה להיבטים הפיזיים, המנטליים, הרגשיים והרוחניים של האדם.
היא מעודדת חיבור והקשבה לגוף לצד התפתחות אישית באמצעות התנועה.
הגישה הפילוסופית של ניה מקדמת אורח חיים בריא, מחזקת ומרפאת את הגוף ומטפחת מודעות לצרכיו.
התרגול מאפשר ביטוי עצמי, בניית כושר, עיצוב הגוף, שיפור הקואורדינציה ושחרור.
השם ניה מקורו בראשי התיבות באנגלית NIA ל-Non Impact Aerobics, בתרגום לעברית- אירובי ללא פגיעה.
טכניקת ניה נוסדה בשנת 1983 על ידי דבי רוסאס וקרלוס איה רוסאס באזור סן פרנסיסקו.
ניה היווה בתחילה אלטרנטיבה לבריאות וכושר שהופיעה בשנות ה-80. מאוחר יותר התפתחה וכללה תרגולים ותורות המכונים במסגרת התוכנית "פעולה אינטגרטיבית עצבית-שרירית".
בין השנים 1972 ל-1983 דבי רוסאס ניהלה עסק להתעמלות באזור מפרץ סן פרנסיסקו המכונה Bod Squad.
בשנת 1983 סדרה של פציעות ספורט הובילה אותה לחקור ולפתח שיטה חלופית לאימון אירובי ואימוני כוח שמטרתה תנועה בטוחה, ללא פגיעה, המבוססת על גוף-נפש .
זה הוביל להקמתה של טכניקת ניה.
המטה של טכניקת ניה עבר לפורטלנד, אורגון בשנת 1991 וכיום הוא מנוהל על ידי דבי רוסאס, המנכ"לית.
בישראל טכניקת ניה קיימת בעשרות יישובים.
טכניקת ניה, הוצאת שלושה נהרות, 2005
טל (טלבוט) ברודי הוא כדורסלן עבר ישראלי ממוצא אמריקאי אשר הפך בישראל לסמל ככדורסלן, וכעולה אשר נקלט בהצלחה בחברה הישראלית.
ברודי זכה בפרס ישראל לשנת ה'תשל"ט (1979) על "תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בתרבות הגוף".
נולד בארצות הברית למיכאל (מקס) ושירלי צ'רנוברודה, במשפחה בת שני ילדים.
אביו של ברודי, מיכאל, עלה לארץ ישראל מפולין בשנות ה-20 של המאה ה-20 והיגר לארצות הברית כעבור שלוש שנים.
ברודי החל לשחק כדורסל בגיל 8. הוא הוביל את קבוצת בית הספר התיכון המקומי לזכייה באליפות ניו ג'רזי.
ב-1961 סיים את לימודי התיכון, וקיבל 40 הצעות למלגה ממכללות שונות ברחבי ארצות הברית.
ברודי בחר באוניברסיטת אילינוי, ושיחק בשורותיה במסגרת ליגת המכללות.
ברודי סיים תואר ראשון בחינוך גופני ובספורט ותואר שני בחינוך ובפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטת אילינוי.
לישראל הגיע בקיץ שנת 1965 כחבר משלחת ארצות הברית ל.
קבוצתו זכתה במדליית זהב בטורניר.
באותה שנה הוא נבחר בדראפט ה-NBA במקום ה-12, על ידי קבוצת בולטימור בולטס.
למרות זאת החליט ב-1966 לעלות לישראל והצטרף לקבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב.
ברודי הוביל את מכבי תל אביב בעונת 1966/67 לשלב הגמר בגביע אירופה למחזיקות גביע, הישג חסר תקדים נכון לאותה עת.
במהלך פעילותו ככדורסלן ייצג ברודי שתי נבחרות לאומיות – של ושל .
הוא שיחק בנבחרת ארצות הברית באליפות העולם בליובליאנה ב-1970. בשלב מסוים בהיותו עולה חדש חזר ברודי לארצות הברית כדי להתגייס לצבא שם, אך חזר מיד בתום שירותו הצבאי לישראל להמשך פעילותו הספורטיבית.
לאחר עלייתו ארצה, הוא אף שירת בצה"ל (עם חזרתו מאליפות אירופה בכדורסל בשנת 1973 – בה סיימה הנבחרת במקום השביעי) ולקח חלק במלחמת יום הכיפורים במערך הנ"מ שאבטח את הקריה למחקר גרעיני – נגב).
סיפור השתלבותו של ברודי בחברה ובספורט הישראלי זכה לכיסוי תקשורתי נרחב בשידורי הטלוויזיה הישראלית בתחילת דרכה.
שידורי כדורסל ישירים היו מן השידורים הנצפים בטלוויזיה, בהם בלטו משחקיה הבינלאומיים של מכבי תל אביב באירופה, בכיכובו של ברודי.
בין הצופים הקבועים במשחקים אלה היה משה דיין, שר הביטחון, שזכה לתואר "ידיד מחלקת הכדורסל" של מכבי תל אביב.
רגע השיא של טל ברודי בא בשנת 1977, לאחר ניצחונה של קבוצתו על קבוצת צסק"א מוסקבה ב שבבלגיה במסגרת משחקי גביע אירופה.
הקבוצה הסובייטית, אשר סירבה לשחק בישראל (ונענשה על כך בהפסד טכני), אירחה את מכבי באולם נייטרלי על אדמה זרה.
לאחר שמכבי תל אביב ניצחה במשחק, אמר ברודי, במבטא אמריקני כבד, את המשפט:
(בדרך-כלל מצטטים משפט זה בצורה ה"מתוקנת" שלו - "אנחנו על המפה").
משפט זה הפך לחלק בלתי נפרד מאוצר הביטויים העברי.
הרכבה של מכבי תל אביב בשנת 1977 כלל מלבד טל ברודי, את אולסי פרי, מיקי ברקוביץ', ג'ים בוטרייט ולו סילבר.
בשנת 1977 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון על מובילג'ירג'י וארזה, במשחק הגמר שנערך בבלגרד.
היה זה אחד ההישגים הספורטיביים הבולטים ביותר לקבוצה ישראלית עד לאותה עת.
בשנת 1978 הודיע ברודי על פרישתו מהמשחק.
פרישתו לוותה בטקסי פרידה והוקרה.
ב-4 בספטמבר 1980 נערך לכבודו של ברודי משחק פרידה והוקרה בהיכל הספורט יד אליהו, בין מכבי תל אביב לבין נבחרת אירופה (92–93).
בין כוכבי נבחרת אירופה שבאו לחלוק כבוד לברודי היו חואן אנטוניו קורבלאן, דינו מנגין, ויין בראבנדר וחואן אנטוניו סן אפיפניו, והיו שם גם נבחרי ציבור כמו ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין, חבר הכנסת משה דיין, ראש עיריית תל אביב-יפו שלמה להט ומזכ"ל פיב"א אירופה, בורה סטנקוביץ'.
לאחר פרישתו כשחקן פעיל קיבל ברודי את תפקיד עוזר־המאמן של קבוצת מכבי תל אביב, ושימש כפרשן כדורסל בשידור הטלוויזיה של משחקי הקבוצה.
בהמשך פנה לעסקים אחרים מחוץ לתחום הספורט והרבה לעסוק בתחום הביטוח והדוגמנות.
כמו כן החל בפעילות של מעורבות חברתית כשעסק בהדרכת ילדים במשחק הכדורסל.
טל ברודי פועל עד היום אף בעידוד עלייה לישראל מארצות הברית.
ברודי הצטרף למפלגת הליכוד בשנת 1995 וב-20 באוגוסט 2007 הודיע על כוונתו להשתלב בחיים הפוליטיים.
בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה ב-8 בדצמבר 2008 התמודד ברודי על מנת להיבחר לרשימת המפלגה כנציג מחוז מישור החוף, והפסיד למועמד דני דנון.
ברודי דורג במקום ה-85 ברשימת הליכוד ב.
ברודי שימש יו"ר של ארגון "הרוח הישראלית" של הסוכנות היהודית.
ביולי 2010 מונה ל"שגריר של רצון טוב" מטעם משרד החוץ.
בשנת 2014 השתתף בתוכנית המציאות "הצילו!
אני לא יודע לבשל", ששודרה בערוץ 2.
בשנת 1989 זכה ברודי בעיטור מכבי ישראל.
בשנת ה'תשל"ט (1979) הוענק לטל ברודי פרס ישראל על "תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בתרבות הגוף"
בשנת ה'תשס"ד (2004) הוא נמנה בין משיאי המשואות בחגיגות הממלכתיות לציון יום העצמאות.
בטקס שנערך ב-28 בפברואר 2008 לציון 50 שנה להיווסדות המפעלים האירופאים בכדורסל קיבל ברודי אות הוקרה מטעם היורוליג כאחד מ-13 הסמלים הגדולים של מכבי תל אביב בכל הזמנים.
בשנת 2015 קיבל את פרס בוני ציון על מפעל חיים.
בדצמבר 2015 נמסר בהודעה רשמית כי ברודי הוא אחד המועמדים להצטרף בשנת 2016 להיכל התהילה של הכדורסל, לצד שחקנים נודעים ובהם, שאקיל אוניל, אלן אייברסון והשחקנים הזרים, יאו מינג, טוני קוקוץ', ולאדה דיבאץ וניקוס גאליס.
ב-2017 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
ב-1971 נישא לרונית לוין ולהם שני ילדים.
ברודי הכיר את רעייתו הנוכחית, תרצה, במלון סונסטה בטאבה, לפני שהועבר לידי מצרים, כאשר הגיע לשם לשפוט בתחרות יופי.
השניים היו אז גרושים ונישאו במרץ 1993. לשניים בת משותפת.
מתגורר בתל אביב בפארק צמרת.
טל דבש, לפעמים מזוהה במחקר עם המָן, הוא נוזל דביק מתוק שמפרישות כנימות שונות על חלקי הצמח שעליו הן נמצאות.
עם החרקים המייצרים טל דבש נמנים מינים שונים של כנימות עלה וכנימות מגן, וכן כמה מיני פרפראים וציקדות.
הכנימות נוהגות למצוץ בעזרת החדק המיוחד שלהן את מוהל הצמחים מתוך צינורות השיפה המובילים סוכרים שנוצרו בתהליך הפוטוסינתזה, אל חלקי הצמח התחתונים.
המוהל מכיל ריכוז גבוה מאוד של סוכרים.
הכנימה מפרישה את טל הדבש בטפטוף על העלים והפרחים של הצמח, על מנת להיפטר מעודפי הסוכר במוהל שמצצה.
הנוזל המופרש הוא בעל תכולת סוכרים גבוהה ומעורבב באנזימים שמקורם במערכת העיכול של החרק.
בין העצים המשמשים פונדקאים לכנימות המפרישות טל דבש, יש מיני מחטניים שונים (אשוח, ערער, מיני אורן), מיני ורדניים (תפוח, אגס, שזיף, אפרסק, עוזרר ודובדבן), ומינים שונים של אלון, אשל, מילה, אדר, פקאן, אלסר ועוד.
לטל הדבש יש מספר תופעות לוואי שליליות.
על הנוזל המתוק מתיישבות פטריות טפילות העמידות לריכוז הסוכרים הגבוה, והן מייצרות כיסוי של נבגים בצבע שחור על העלה.
תופעה זו קרויה "פייחת", והיא עלולה להזיק לצמח מכיוון שכיסוי זה מפחית את קליטת אור השמש ולעיתים אף חוסם את הפיוניות, ובכך מעכב את תהליך הפוטוסינתזה.
בהיעדר פריחה, כמו למשל באזורים שאקלימם קר, נוהגות דבורי הדבש לאסוף את טל הדבש כתחליף לצוף.
נמלים מסוגים אחדים נמשכות לסוכר שמפרישות הכנימות, וכך נוצרים יחסי הדדיות בין הנמלים הניזונות מטל הדבש שמפרישות הכנימות, ובין הכנימות.
הכנימות נהנות מההגנה התקיפה של הנמלים כנגד אויביהן הטבעיים, כדוגמת זחלי מושית השבע ("פרת משה רבנו") או עינפז רקום כנף.
ידועים גם מקרים שבהם נמלים מעבירות כנימות מצמח לצמח על מנת ליצור מקורות נוספים של טל דבש, בדומה לרועה המעביר את עדריו מחלקת מרעה אחת לאחרת.
במדבר יהודה נצפו נמלים ממין אורגת האשלים המגדלות כנימות וציקדות בקנים מיוחדים כדי לנצל את טל הדבש שהן מפיקות.
יש הסוברים שטל הדבש הוא המן שאכלו בני ישראל במדבר.
על פי המיתולוגיה הנורדית, הטל הנוטף מהעץ האגדי הענק יגדראסיל הוא טל הדבש המזין את הדבורים.
טל ברמן (נולד ב-11 בדצמבר 1973) הוא שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי, מגיש "חדשות הערב", מהדורת החדשות המרכזית של כאן 11.
ברמן נולד וגדל בקריית אונו.
אימו, ליאורה ברמן (נולדה ב-1950) היא עורכת דין, ואביו יצחק ברמן הוא שמאי מקרקעין.
ברמן בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב.
הניסיון הראשון של ברמן בעולם התקשורת היה בעת שירותו הצבאי בגלי צה"ל, כשדרן וכמנחה של מספר תוכניות אישיות ("צ'ק 5", "החום בוטל" ו"מוטל בספק").
עם שחרורו מהצבא ב-1995, החל להנחות תוכנית שעשועון בערוץ 1 בטלוויזיה הישראלית ולאחר מכן עבר להנחות את השעשועון "הוגו" בערוץ הילדים.
בשנת 1997 החל להגיש את תוכנית האירוח הלילית בערוץ 2 "פרפר לילה", בה השתתפו באופן קבוע גם רן תלם ורועי לוי.
בשנת 2000 הנחה את "סטנגה" - תוכנית ספורט בערוץ 2, למשך שנה.
בשנת 2001, הגיש ברדיו ללא הפסקה את התוכנית "שערים ללא הפסקה" כשלצידו הפרשן שלמה שרף.
התוכנית שודרה למשך שנה שלמה, והייתה זו הפעם הראשונה שמשחקי הכדורגל ברדיו שודרו לא על ידי קול ישראל.
משנת 2002 הנחה את "הבוקר עם טל ואביעד" בצוותא עם אביעד קיסוס.
התוכנית שודרה ברדיו תל אביב במשך שבע שנים וחצי, ומינואר 2010 שודרה באקו 99 FM ובמקביל ברדיו קול רגע עד לסיום התוכנית במאי 2023, לאחר כ-21 שנים.
בשנת 2002, עם תחילת שידורי ערוץ 10, החל להגיש את התוכנית "חדשואו", ממנה פרש אחרי כמה שבועות.
בשנה שאחר-כך, החל להנחות את "חדשות המדע" בערוץ 8 למשך חמש עונות.
משנת 2004 הנחה את תוכנית האירוח "הרצועה" של ערוץ ביפ בכבלים בשתי עונותיה הראשונות.
בשנת 2006 הגיש את "אחרי הכל", מגזין לילי שעסק באירועי היום מזווית קלילה יותר ושודר בזכיינית ערוץ 2 רשת ובשנת 2007 הנחה יחד עם שלום אסייג את התוכנית "כישרון או כישלון" בערוץ 2.
בשנת 2008 הנחה סדרה דוקומנטרית בערוץ הראשון לרגל חגיגות 60 שנה למדינה, בשם "אוצרים את המדינה".
באותה שנה יצר סרט דוקומנטרי אישי בשם "הקרחת שלי", שעסק בהתקרחות גברית.
משנת 2008 ועד שנת 2013 שימש כמנהל פיתוח תוכן באולפני הרצליה, שם היה בין מפתחי השעשועון "כלוב הזהב" ותוכניות אחרות.
בשנת 2009 הגיש את תוכנית התרבות "תרבות רעה" בערוץ yes stars ישראלי לצד פאנליסטים מתחלפים.
בשנת 2010 הנחה בערוץ 1 עם צופית גרנט את התוכנית "נבחרת החלומות" שליוותה את מונדיאל 2010.
בשנת 2011 הנחה בערוץ 10 את התוכנית "וייפאאוט" לצד אביעד קיסוס, וכן את תוכנית המציאות "הדור הבא 24/7".
בשנת 2012 הנחו השניים את התוכנית "משחק החתונה" בערוץ 10.
ביוני 2012 החל להגיש בערוץ 1 תוכנית אירוח בשם "שישי עם טל ברמן", ששודרה במשך עונה אחת בימי שישי בערב.
בשנים 2013–2017 הגיש בערוץ הספורט תוכנית אולפן בשם "מגרש פתוח" לצד טליה סלנט.
מה-3 בספטמבר 2017 ועד מיזוג רשת-עשר בינואר 2019 הגיש ברמן את התוכנית "הצינור" בערוץ עשר כמחליפו של גיא לרר.
לאחר המיזוג, החל להגיש את התוכנית "היום שהיה" לסיכום חדשות היום, במקומו של גיא זהר.
בנובמבר 2022 נשלח מטעם כאן 11 לקטר על מנת להנחות את אולפן מונדיאל 2022 בשידורי הערוץ.
במרץ 2023 החל להגיש יחד עם שרון דוידוביץ', את הפודקאסט "לא כוחות" בו הם מדברים על ספורט מזווית אחרת, המיועדת לאוהבי הספורט, אך גם להדיוט, ובו פינות שונות, כמו "המילון", המסבירה לעומק את מושגי היסוד בספורט, וכן סיפורים קלאסיים מעולם הספורט.
במאי של אותה שנה, לאחר סיומה של "טל ואביעד", נשאר ברמן ב-Eco99FM והחל להגיש תוכנית בוקר חדשה לצד תם אהרון ואביה פרחי.
ב-31 במרץ 2025 הגיש את "היום שהיה" בפעם האחרונה, לאחר כשמונה שנים.
אז, עזב את חדשות 13 לקראת מינויו למגיש המהדורה המרכזית של כאן 11, לצד טלי מורנו.
ברמן הגיש את המהדורה הראשונה ב-13 במאי 2025, ובמקביל ממשיך להגיש את תוכנית הבוקר ב-"אקו 99 FM" (משודרת במקביל גם ב-"רדיו קול רגע"), המתחרה בתוכנית הבוקר של "כאן גימל" וברצועת הבוקר של "כאן 88".
בכך הפך ברמן למגיש הראשון בשידור הציבורי אשר מגיש מהדורת חדשות מרכזית במקביל להגשת תוכנית בוקר ברדיו מסחרי.
ברמן נשוי לאמי פרידמן, פסיכולוגית קלינית.
לזוג בן ושלוש בנות והם מתגוררים ברמת החייל תל אביב.
אוהד את קבוצת הכדורגל מכבי נתניה.
טל גורדון (נולדה ב-7 בנובמבר 1968 בתל אביב) היא זמרת, מוזיקאית, מלחינה, כותבת, שחקנית ומנחת רדיו וטלוויזיה ישראלית.
גורדון נולדה ב-7 בנובמבר 1968 בתל אביב כרויטל עציוני לדורי עציוני, מורה לאקורדיון ולמוזיקאי בני עציוני (שניגן ב"סדנת תיאטרון שכונת התקווה").
היא גדלה תחילה בשכונת נורדיה, שכונת צריפים שהייתה במקום שבו הוקם קניון דיזנגוף סנטר.
עם פינוי השכונה משפחתה עברה לבית דירות שהוקם למפוני השכונה.
בגיל שמונה עברה עם משפחתה לקיבוץ מעברות, אך כעבור שנה חזרה המשפחה לתל אביב, הוריה התגרשו, ושתי הבנות נשארו עם אמן, ועברו לגור ליד רחוב אלנבי.
אבי הבנות לא היה איתן בקשר אחר כך.
ב-1987, במהלך שירותה הצבאי, שרה בלהקת חילות השדה בניהולו של יאיר קלינגר לצידם של רונית שחר, שירלי יובל-יאיר, ורן יגיל והשתתפה באלבומה "צו גיוס", בו בלטו השירים "דור חדש" ו"קצינת הקשר" שכתב חנן גולדבלט והלחין קלינגר.
בסוף 1988, לאחר הופעה של להקת חילות השדה יחד עם גלי עטרי ואריק סיני, פנה אליה האמרגן והמפיק של עטרי וסיני סולו יורמן, והציע שישמש לה אמרגן ומנהל לאחר סיום השירות.
אחרי שקולה הייחודי של גורדון משך את תשומת לבו.
הוא שידך בינה לבין הנגן עדי דגני על מנת שתתחיל לעבוד על סקיצות ראשונות, והשניים הקליטו סקיצות לשני שירים באולפני מוזיקול בתל אביב.
יורמן הצליח להחתים את גורדון על חוזה הקלטות בחברת התקליטים NMC.
בתחילת 1989, אמרגן יהודי בריטי גם התרשם מהפוטנציאל של גורדון, ומימן שבוע הקלטות בלונדון בו הקליטה שירים שכתבה באנגלית.
מיד אחר כך הוצע לה חוזה הקלטות לאלבום, אך היא סרבה וחזרה לישראל.
ב-1990 שינתה את שם משפחתה לגורדון (שם שלדבריה אימצה מקרובי משפחתה בקיבוץ בית זרע) וחידשה את עבודתה על אלבומה הראשון.
פריצתה לתודעה הישראלית כאמנית הגיעה שנה לאחר מכן, ב-1991, עם האלבום "מסכות" שהפיק לה ברי סחרוף, אלבום שכלל שירים שכתבה והלחינה לצידו של גיטריסט להקת "רוקפור", אמיר צורף.
השניים כתבו יחד את הלהיט הגדול של רוקפור, "הכעס", שאת מילותיו כתבה גורדון וצורף הלחין ללהקתו של צורף (לאלבומם "רשת פרפרים").
באלבום הבכורה שלה, "מסכות", בלטו השירים "בורח מספקות", "נרניה", "איש זר" (שהולחן למילותיו של דוד אבידן), "אודיסיי", "מודדת את הזמן", "מסכות", "מים עומדים" ו"כמו שיורד גשם".
ב-1992 העלתה מופע בו ליווי אותה האחים גידי ודני רז בגיטרות, אורן בן-נון בתופים ואילן לוקאץ' בבס.
ב-1993 עסקה גורדון בביצוע גרסאות כיסוי ליצירות קודמות, כגון "חשמל בכפות ידיך" של רותי נבון, ובמופע שהוקדש לשיריו של שמוליק קראוס ביצעה עם להקת "איפה הילד?" גרסאות כיסוי לכמה משיריו.
ב-1995 יצא אלבומה השני, "טל גורדון".
גורדון כתבה והלחינה את כל שירי האלבום (חמישה מהלחנים ביחד עם גידי רז).
אבי בללי מלהקת "נקמת הטרקטור" הפיק מוזיקלית ועיבד את השירים, שניים מהם עם גידי רז.
בללי, רז וירמי קפלן הלחינו לתקליט גם קטע אינסטרומנטלי ארוך בשם "חלומו של מוניר", ושלושתם שרו קולות וניגנו עם נגנים נוספים.
"חלומו של מוניר" היה השם שגורדון תכננה לקרוא לאלבום, אך בעקבות לחץ חברת התקליטים NMC, האלבום קיבל את השם "טל גורדון".
בלטו בו השירים "מראת פלאים", "סיפור שלא נגמר", "אושר נצחי", "תן לי" ו"חלונות".
ב-1997 השתתפה באלבומו של נתן כהן "תחנת דרכים", בדואט עם כהן "אולי אפשר" ושרה לבדה את "כוכב קטן".
באותה שנה השתתפה גורדון בלהקת נשים, שלא הגיעה להוצאת אלבום אך יצרה עניין גם משום שמה הפרובוקטיבי "המזדיינות".
בלהקה חברו גורדון בגיטרה ושירה, אסי לוי בשירה וגיטרה, ענבל פרלמוטר בבס ובשירה ואיגי וקסמן בתופים.
ב-1998 הופיעה במיטב להיטיה בפסטיבל "אינטימה נקסט" שהוקדש לנשים יוצרות, יחד עם רונה קינן בגיטרה וקולות.
השתיים הופיעו גם במופע "כוכבים בחוץ" משירי נתן אלתרמן, במועדון צוותא בתל אביב.
ב-1999 שיתוף הפעולה בין גורדון לקינן הגיע לשיא באלבומה השלישי של גורדון: "רציתי שזה לא ייגמר".
האלבום, שיצא בתחילת ינואר 2000, התהדר בתואר "האלבום הישראלי הראשון במילניום".
קורין אלאל עיבדה והפיקה מוזיקלית גרסאות אקוסטיות למיטב להיטיה של גורדון, לצד ארבעה שירים חדשים שגורדון כתבה את מילותיהם.
קינן ניגנה ושרה עם גורדון בכל השירים.
ב-2003 חברה גורדון לאלי אברמוב, חבר להקת "הקליק", במסגרת ההרכב האלקטרוני "פיצ'בנד" ושימשה כזמרת ההרכב באלבום "Easy As It Sounds".
ב-2005 הגישה תוכנית בערוץ הראשון "תוצרת הארץ", שעסקה ביצירה ישראלית, בין אורחיה היו הזמר והמוזיקאי גבריאל בלחסן, חבר להקת "אלג'יר", אותו ראיינה על יצירתו המוזיקלית כאמן סולו ועל מחלתו.
ב-2006 הוציאה את אלבומה הרביעי, "לפני שהשמש עולה" בלייבל התו השמיני.
בספטמבר 2013 השתתפה בערב מחווה שהוקדש לשיריו של שמוליק קראוס, שנפטר באותה השנה, בפסטיבל ראשון לציון את הערב הפיק סולו יורמן והשתתפו בו אבי בללי בבס ושירה, דודי לוי בגיטרה ושירה, איגי דיין בתופים ושירה, דניאל סלומון בפסנתר ושירה, וגורדון באקוסטית ושירה.
המופע עלה אחר כך מדי פעם ברחבי הארץ.
ב-2015, לאחר עשור שבו לא עלתה על במות בהופעות של חומר מקורי, חזרה גורדון להופעות.
בדיוק שנה לאחר מכן הוציאה סינגל חדש, "טוב לי הכל", אותו הפיק מוזיקלית ברי סחרוף, שהיה גם המפיק המוזיקלי של אלבום הבכורה של גורדון, עשרים וחמש שנים לפני כן.
אחר כך הופיעה גורדון ברחבי הארץ עם מופע הסולו שלה, כשלצידה גידי רז, מי שהיה נגן הליווי שלה עוד מימי האלבום הראשון.
ב-2019 הוציא את האלבום "לא יום ולא לילה", יחד עם המוזיקאים עמר טייאר וגידי רז.
בשנת 2020 סיימה תואר במוזיקה בבית הספר למוזיקה של הקריה האקדמית אונו.
בשנים 2002–2005 הגישה את מגזין המוזיקה "תוצרת הארץ" בערוץ הראשון.
ב-2006 החלה להגיש את התוכנית "ציפורי לילה מוזיקליות" בגלי צה"ל.
ב-2007 הגישה את מגזין התרבות "תרבות, רחוב" בטלוויזיה החינוכית.
ב-2010 הגישה במשך כמה שנים, באותו ערוץ, את תוכנית התרבות "הכל תרבות", כשלצידה כמגיש אורח אלדד זיו.
בשנת 2021 הופיעה לראשונה בתפקיד משחק בסדרת הטלוויזיה "מותק בול באמצע" בתפקיד דולי מרדכי, אמה של גיבורת הסדרה מותק מרדכי.
באותה שנה, גילמה את יפה ירקוני במחזמר "אור" בתיאטרון העברי.
הייתה בת זוגו של סולו יורמן.
בקיץ 2013, לאחר 20 שנים משותפות, נפרדו השניים.
בשנת 2005 זכתה גורדון בפרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה.
רציתי שזה לא ייגמר (2000)
טל בָּנִין (נולד ב־7 במרץ 1971 בקריית חיים) הוא כדורגלן עבר ישראלי וקפטן נבחרת ישראל לשעבר, וכיום מאמן כדורגל, ונכלל בהיכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
נולד ב-1971 בקריית חיים שבחיפה, למנחם בנין, צבר ממוצא תימני, ולאסתר לבית דורה, ילידת מצרים.
דודו הוא מאמן הכדורגל רוני דורה, ודודניו הם כדורגלני העבר שלומי דורה ויוסי דורה.
בנין החל את דרכו בגיל 7 במחלקת הנוער של הפועל חיפה.
הוא שיחק בקבוצה הבוגרת בין השנים 1987–1989 בליגה השנייה.
בעונת עבר לקבוצת מכבי חיפה לאחר מאבק משפטי ממושך עם הנהלת הפועל חיפה.
בעונתו השנייה כיכב יחד עם ראובן עטר ואייל ברקוביץ' והצליח לזכות בשני תארים ראשונים בקריירה שלו: אליפות וגביע המדינה.
הצלחתו במכבי חיפה עודדה את הנהלת הקבוצה לנסות ולרכוש את כרטיס השחקן שלו, אולם ללא הצלחה עקב התנגדותה של משפחתו של השחקן.
בתחילת עונת חזר לשחק בקבוצת נעוריו לשנה אחת עד שעבר לקבוצת קאן מהליגה הצרפתית, שאותה אימן לואיס פרננדז ובה שיחק שנה אחת.
לאחר עונה אחת בצרפת, חזר להפועל חיפה ושיחק בה שלוש שנים עד שעבר לקבוצת ברשה האיטלקית, והיה לכדורגלן הישראלי הראשון שמשחק בסרייה א'.
בעונתו הראשונה ירדה ברשיה לליגת המשנה.
בעונתו השנייה היה פצוע ולא הרבה לשחק, והקבוצה סיימה במרכז הליגה השנייה.
בעונתו השלישית והאחרונה ברשיה סיימה במקום השלישי והבטיחה את מקומה בליגה הראשונה.
בעונת חזר בנין לישראל וחתם במכבי תל אביב.
את שער הבכורה שלו בקבוצה כבש בנין במחזור הפתיחה של העונה מול בני יהודה תל אביב, ובמחזור החמישי כבש שלושער בניצחון הביתי 2-6 על צפרירים חולון.
בסך הכל סיים בנין את העונה עם שבעה שערי ליגה, והוסיף שלושה שערים במשחקי הגביע, אותו זכה להניף בצוותא עם הקפטן, אבי נמני.
עונה אחר כך השלימה מכבי זכייה שנייה ברציפות בגביע.
בנין כבש שערים בשלבי רבע הגמר (מול עירוני קריית שמונה) וחצי הגמר (מול הפועל פתח תקווה), ושוב זכה לחלוק עם נמני את מעמד ההנפה.
בעונתו השלישית בקבוצה הודחו הצהובים בשלב חצי גמר הגביע, אך השלימו זכייה באליפות המדינה, זכייה אישית שנייה לבנין.
לקראת עונת , כשבוע לאחר הדחת מכבי תל אביב ממוקדמות ליגת האלופות, סולק בנין מהקבוצה יחד עם נמני על ידי המאמן ניר קלינגר, בטענה שהשניים גרמו למחנאות בקבוצה.
מספר חודשים לאחר פתיחת עונת חתם בנין בבני יהודה תל אביב, אותה אימן אז ניצן שירזי בעונתו הראשונה כמאמן.
בנין רשם 21 הופעות ליגה במדי הקבוצה, בהן לא כבש אף שער.
בסיום העונה, עם תום חוזהו, שוחרר בנין מבני יהודה, ובמהלך העונה שאחריה הצטרף לבית"ר ירושלים, שם חזר לשתף פעולה עם אבי נמני, שעבר בעצמו לבית"ר לאחר שחרורו ממכבי תל אביב.
בנין עזב לאחר חצי עונה בלבד, ולקראת עונת חתם בשורות קבוצת מכבי נתניה.
ב-16 במאי 1990, כשהוא בן 19, קיבל בנין את ההזדמנות לפתוח בהרכב נבחרת ישראל במשחק ידידות מול נבחרת ברית המועצות, לאחר שכוכבי הנבחרת שלום תקווה, רוני רוזנטל ואלי אוחנה החרימו את המשחק עקב מחלוקת עם ההתאחדות לכדורגל.
במשחק זה גם כבש בנין את שער הבכורה שלו בנבחרת, בדרך לניצחון 2-3. בנין שיחק בנבחרת ישראל במשך 13 שנים, ואף נבחר להיות קפטן הנבחרת ב-1997, לאחר פרישתו של ניר קלינגר.
לזכותו של בנין 78 הופעות בינלאומיות ו-12 שערים.
ב-28 במרץ 2009, כהוקרה על תרומתו לנבחרת זכה בנין לטקס פרידה ממשחק פעיל שנערך באצטדיון רמת גן במשחק בין ישראל ליוון במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
בנין לא הודיע על פרישתו מקריירת המשחק, אך במשך שנה לא היה רשום באף קבוצה, עד שב-8 באפריל 2008 מונה כעוזרו של מאמנה הטרי של מכבי פתח תקווה, ניצן שירזי, ובעצם פרש באופן רשמי.
בסיום העונה עזב בנין את הקבוצה עקב חילוקי דעות עם שירזי.
לאחר מספר ימים מונה כמאמן נבחרת הנערים של ישראל.
ביולי 2010 כעוזרו של מאמן נבחרת ישראל, לואיס פרננדס, והשניים סיימו את תפקידם לאחר שהנבחרת כשלה בניסיון להעפיל ליורו 2012.
בנובמבר 2011 מונה בנין למאמן הפועל חיפה במקומו של ניצן שירזי.
בסיום משחק ההישארות של הפועל חיפה בליגת העל במאי 2012 מול הפועל פתח תקווה הודיע בנין על עזיבתו.
יום למחרת חתם בקבוצת מכבי נתניה.
ב-17 במרץ 2013, לאחר שהקבוצה הסתבכה בתחתית הטבלה, פוטר בנין מתפקידו.
ב-24 בנובמבר 2013 מונה בנין למאמן מכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, ואף הצהיר על שאיפות העלייה של המועדון.
בתום העונה, לאחר שנצרת סיימה במקום הרביעי בטבלה, סיים בנין את תפקידו.
ב-16 בפברואר 2015 חזר בנין לתפקיד מאמן הפועל חיפה, במקומו של ראובן עטר שפוטר מתפקידו.
ב-21 בדצמבר 2015 פוטר סופית מתפקידו, שבועיים לאחר השעייתו מהתפקיד.
במהלך התקופה בה לא אימן, שימש בנין כפרשן בערוץ הספורט.
ב-18 בינואר 2018 מונה בנין למאמן בני סכנין, וסיים איתה במקום ה-11 בליגה, לאחר שנקלעה לרצף רע והייתה מועמדת לירידה.
לאחר סיום העונה הודיעה לו הקבוצה על סיום החוזה.
בעונה הבאה לא אימן וב-2 ביולי 2019, מונה למאמן מכבי אחי נצרת.
ב-27 באוגוסט 2019, פוטר מהמועדון אחרי משחק ליגה אחד, שבו טרם הספיק לאמן לאחר שלא עבר בבקרה התקציבית.
טל השילוני (נולדה באוקטובר 1957) היא עורכת מוזיקה ושדרנית רדיו ישראלית.
השילוני עבדה בקול ישראל, ובהמשך בתאגיד השידור הישראלי, במשך כארבעים ושמונה שנה.
טל השילוני נולדה בגבעתיים לאילנה וגד, אחות בכורה לסיגל ולסוציולוגית יעל השילוני-דולב, והחלה את דרכה בקול ישראל בגיל 19. יחד עם איש הרדיו יואב גינאי, השילוני הקימה את תחנת הרדיו 88FM ושימשה כעורכת המוזיקה הראשית ומנהלת התוכניות ב-14 שנות קיומה הראשונות.
בנוסף, הגישה וערכה את תוכניות אחר הצהריים "נעים בכביש", ששודרה מדי יום בין שלוש לארבע, ואת התוכנית "טל השילוני מארחת ב-88FM", בה בכל יום חמישי אירחה אמנים מתחומי היצירה השונים, שבחרו בעצמם את המוזיקה שתושמע בתוכנית.
התוכנית "נעים בכביש", שעלתה לשידור לראשונה בשנת 1995, עם הקמתה של 88FM, הפכה לאחת מהתוכניות המזוהות ביותר עם התחנה, ושודרה ברצף מדי יום במשך יותר משני עשורים עד יומה האחרון של 88FM.
בנובמבר 2024 סיימה השילוני את עבודתה בתאגיד השידור ופרשה לפנסיה.
השילוני שימשה גם כעורכת ומגישת מוזיקה בתוכניות אחרות של קול ישראל, בהן הכל דיבורים ברשת ב'.
הייתה חברת הוועדה האמנותית של פסטיבל "ג'אז תל אביב", ובשנת 2012 שימשה כמנהלת אומנותית של פסטיבל "מוזיקה בעיר הלבנה".
בעבר עסקה טל השילוני בקריינות ובעריכת פסי-קול לסרטים ולהצגות.
טל גלעד (נולד ב-9 בספטמבר 1960) הוא תסריטאי, מרצה, מדריך טיולים, עיתונאי וסופר ישראלי.
בנו של מיכאל גולדמן-גלעד, ניצול שואה אשר סיפורו האישי היווה השראה לסרט המכה ה-81. למד בבית הספר היסודי "הס" בחולון ואחר-כך בתיכון לאמנויות ע"ש תלמה-ילין, במגמת התיאטרון.
אחרי השירות הצבאי עבד במשך שנים אחדות כקופירייטר, למד תכנות מחשבים ועבד כמפעיל מחשב.
במקביל כתב טור אישי ובמדור הסאטירי "צו השעה" יחד עם יוסף ג'קסון ותמי טוראל במגזין "לאשה".
ב-1991 החל לכתוב לטלוויזיה, תחילה בתוכניות ילדים ובתוכנית הבידור "מוצ"ש" בערוץ הראשון.
ב-1995 הצטרף לצוות הקבוע של כותבי תוכנית הסאטירה "החרצופים", עם אפרים סידון, עופר קניספל, חגי לפיד ואבי כהן.
בחרצופים כתב בכל עונות התוכנית, עד ירידתה מהמסך בשנת 2000.
במהלך השנים כתב בקביעות גם לתוכנית הבידור "זהו זה!", לתוכניות של אלי יצפאן, אדיר מילר, ולעוד תוכניות בידור וסאטירה.
כמו כן כתב לתוכניות ילדים רבות ולמופעי במה של טוביה צפיר, חנה לסלאו, צביקה הדר, יצפאן וסוויסה, ננסי ברנדס, בנות פסיה ושלישיית "מה קשור".
כתב את הצגת הילדים "צי-פי, חברה מכוכב אחר" עם ציפי שביט ואת ספר הילדים "ג'ק במסע המרתק" (בהוצאת כתר), שזכה לפופולריות רבה בקרב ילדים ואף הומלץ במצעד הספרים של שנת תשס"ה.
בשנת 2004 ערך והשתתף בכתיבת ספרו של יחיאל ספרא "טריוויה עד הבית".
בשנים האחרונות עוסק בנוסף לכתיבה גם בהדרכת טיולים, הרצאות וכותב טור בעיתון "ישראל היום".
בשנים 2009 - 2013 ובשנים 2020-2021 שימש כתסריטאי ראשי ב"מהדורת השבט", תוכנית הסאטירה של לאטמה.
בין השאר כתב את "סרטון המשט" (We Con the World), שזכה למיליוני צפיות בארץ ובעולם.
טל בן שחר (נולד ב-6 בנובמבר 1970) הוא דוקטור להתנהגות ארגונית ישראלי הכותב ומרצה בנושאי פסיכולוגיה חיובית ואושר.
בן שחר נולד ברמת גן למשפחה דתית, ולמד בתיכון בליך.
בין גילאים 9 עד 14 גר עם משפחתו בדרום אפריקה, שם התוודע למשחק הסקווש.
בשובו לארץ זכה כ-4 פעמים באליפות הנוער הארצית בסקווש, והתגייס לצה"ל במעמד ספורטאי מצטיין, אך עקב פציעה בגבו חדל מלשחק באופן תחרותי.
בגיל 22 החל ללמוד לתואר במדעי המחשב באוניברסיטת הרווארד, אך במהלך התואר עבר ללימודי פילוסופיה ופסיכולוגיה.
בגיל 29, לאחר שעסק בייעוץ מסחרי, החל ללמוד לתואר דוקטורט בהתנהגות ארגונית בהרווארד בהדרכת פרופסור פיליפ סטון, אחד מהחוקרים מהבולטים בתחום הפסיכולוגיה החיובית.
הוא קיבל את התואר בשנת 2004. הוא החל להעביר במחלקה לפסיכולוגיה בהרווארד, כמרצה שלא מן המניין, הרצאה בנושא פסיכולוגיה חיובית, אשר הפכה במהרה להרצאה המבוקשת ביותר בקרב הסטודנטים, ועוררה עניין בתקשורת.
לאחר שובו לישראל, החל בן שחר להרצות במרכז הבינתחומי הרצליה.
הוא פועל במרכז הבינתחומי כיו"ר מיטיב לפסיכולוגיה חיובית ומדע האושר, אותו ייסד ב-2010. בן שחר מרצה במגוון מוסדות אקדמיים ואירועים בארץ ובעולם, בתחומי פסיכולוגיה חיובית, מנהיגות, חינוך, הערכה עצמית, מיינדפולנס ועוד.
בן שחר פרסם חמישה ספרים שתורגמו לעברית.
ספרו "באושר ובאושר" משנת 2007, בו הוא שוטח את תובנותיו אודות האושר, נכנס לרשימת רבי המכר של ה-New York Times.
בשנת 2009 כתב ספר בשם "אושר אפשרי", שבו הוא חוקר את הרדיפה אחרי שלמות.
טל בן שחר כתב עם הפסיכולוגית שירלי יובל-יאיר את סדרת ספרי הילדים גיבורים אמיתים ספרי הסדרה גיבורים מציגים סוגיות עמוקות המעסיקות ילדים, ודמויות היסטוריות שסיפור חייהן ומנגנוני ההתמודדות שלהן יכולים לשמש השראה לילדים ולהורים כאחד.
בן שחר נשוי לתמי ואב לשלושה ילדים.
באושר ובאושר (2007), הוצאת מטר
אושר אפשרי (2009), הוצאת מטר
לבחור באושר (2013), הוצאת מטר
האושר שבמנהיגות (2018), הוצאת מטר
טל בראון (נולד ב-7 באוגוסט 1992) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן ויוטיובר בתחום השחמט.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום ה-48 בישראל לפי מד כושר.
טל בראון נולד בתל אביב ולמד בגימנסיה העברית "הרצליה".
רכש את השכלתו הבסיסית בשחמט במרכז השחמט על שם סול וסיסי מרק ברמת אביב.
בין השנים 2006–2012 ייצג בראון את ישראל באליפויות העולם ואליפויות אירופה, בקטגוריות גיל שונות.
מגיל 16 משחק בליגה הלאומית: ב-2008 במסגרת מועדון פתח תקווה, ומ-2009 בשורות מועדון השחמט ראשון לציון.
בנובמבר 2013 בראון שיחק בלוח הרביעי של נבחרת הגברים של ישראל באליפות אירופה לאומות, שנערכה בוורשה.
בראון הוא רווק ומתגורר בתל אביב.
2013 - זכה בסגנות אליפות ישראל הפתוחה שנערכה באשדוד
2014 - סיים במקום השמיני באליפות ישראל, שנערכה בבאר שבע
2017 - זכה במקום ראשון בתחרות להשגת ציונים לדרגת רב-אמן המכביה
2017 - היה ממצטייני גביע המדינה בשחמט, כאשר צבר 5 נקודות מ-5 אפשריות, והיה שותף לזכיית קבוצתו "פלדקליין" ראשון לציון בזכייה בגביע.
2018 - היה ממצטייני גביע המדינה בשחמט, כאשר צבר בפעם השנייה ברציפות 5 נקודות מ-5 אפשריות, והיה שותף בפעם השנייה ברציפות לזכיית קבוצתו "פלדקליין" ראשון לציון בזכייה בגביע.
טל בר-ניב (נולד ב-1973) הוא חצוצרן ישראלי.
בר-ניב סיים את לימודי התואר הראשון והשני בהצטיינות יתרה בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
הוא ניגן בתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית תחת שרביטם של מנצחים ידועי שם, בהם קורט מזור, קורט זנדרלינג, יורי טמירקנוב, זובין מהטה ואחרים, הן בישראל והן ברחבי העולם.
לאחר מכן, יצא לארצות הברית, שם המשיך את לימודיו באוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס וקיבל תואר דוקטור בחצוצרה ובניצוח.
בתקופת לימודיו בקליפורניה ניגן כחצוצרן ראשי בתזמורת הצעירה "הסימפונייטה באר שבע", מייסודו של מהלי מהטה.
בארץ ניגן עם תזמורות וכן עם אנסמבל קפריזמה ואנסמבל מוזיקה נובה.
בר-ניב עוסק גם בהוראת חצוצרה ובהדרכת הרכבים בקונסרבטוריון שטריקר וברמת השרון.
טל בר-ניב הוא בנו של הפסנתרן רמי בר-ניב ומרבה להופיע עמו ברסיטלים.
כיום משמש כחצוצרן ראשי בסינפונייטה הישראלית באר שבע.
טל גור (נולד 1978) הוא מוזיקאי, מטפל במוזיקה ויוצר ישראלי שנולד וגדל בעמק יזרעאל וחי כיום בניו יורק.
טל הוא בוגר תואר ראשון בביצוע מהאקדמיה למוסיקה בירושלים ותואר שני בטיפול במוזיקה מאוניברסיטת בר-אילן.
גור סיים גם תוכנית המשך במרכז נורדאוף-רובינס לתרפיה באוניברסיטת ניו יורק.
הופיע בישראל במופע המשלב מוזיקה משני אלבומיו: "Air portrait" ו-"בשר ודם".
האלבום הראשון מכיל קטעים מקוריים, אינסטרומנטליים ומשלב אלתור בעוד באלבומו השני שירים מקוריים ושירי משוררים, שאותם גור הלחין, שר ומנגן.
גור הופיע בארצות הברית ובאירופה עם "What Cheer?
Brigade" - הרכב בראס שבסיסו בפרובידנס רוד איילנד ועם "Water Esc" - הרכב ג'אז חופשי.
טל סנדרלנד-כהן הוא עיתונאי, מרצה ומומחה בינלאומי ליין, בירה ואלכוהול.
נשיא מסדר אבירי הגריל בישראל לשעבר.
נולד בשם טל כהן גדל בחולון.
אמו הייתה מורה וכיום מרצה להעצמה נשית ואביו היה מנהל רכש.
הוא האח בכור, אחיו, צחי כהן, הוא כירופרקטור ואחותו, אודליה כהן-גרין, היא מדיום ומאמנת אישית.
בזמן התיכון הוריו נסעו לשליחות באוסטרליה והמשפחה התגוררה באדלייד, שם השלים את התיכון והחל לעבוד כעוזר ברמן במסעדה, לימים היה לברמן ומנהל מסעדות.
סיים קורס ברמנים וקורס עשיית בירה.
כששב לישראל התגייס לצה"ל ושירת בחייל הקשר ואלקטרוניקה בחטיבת החרמון.
נבחר פעמיים כחייל מצטיין בידי אלוף פיקוד הצפון יורם יאיר.
לאחר שחרורו התחיל לעבוד כברמן בפאב הסימטה ביפו העתיקה ובסופי השבוע במלון תל אביב.
ב-1989 עבר קורס יין ביקבי כרמל מזרחי על מנת להכיר את יינות ישראל.
ב-1989 פתח את "אשכולות", בית הספר לברמנים הראשון בישראל.
הוא פתח סניף נוסף בגבעתיים, אחר-כך באילת, בטבריה ובית הספר למלונאות תדמור בהרצליה.
בשיאו מנה בית הספר שבעה סניפים ברחבי ישראל.
הוא העביר קורסי ברמנים ברשת בתי המלון ישרוטל, הולידיי אין, רשת מלונות דן, שרתון, הילטון, פתאל, מלונות אטלס, נפטון אילת.
העביר קורסים ליין ומשקאות חריפים בטכניון, תדמור, מכללת אילת ומכללת הדסה בירושלים.
בנה את מערך הברים של מלונות דן אילת, הרודס אילת, הולידיי אין קראון פלזה אילת והולידיי אין קראון פלזה תל אביב ולימים בנה את מערך היין של המלון הסקוטי בטבריה ושל מלון יערות הכרמל.
תוך כדי כך נתן ייעוץ ובנה תפריטי יין ואלכוהול למסעדות, מרשת ספגטים עד מסעדת רפאל.
ב-1991 הקים בר משקאות, יצר בלנד קפה והקים את האספרסו בר הראשון בישראל, ב"נקודה הירוקה", בטרמינל 1 בנמל התעופה בן-גוריון (בשטח הדיוטי פרי), הללו פעלו עד 1998
מאז שנת 1991 מרצה באוניברסיטאות ומכללות: הטכניון, מכללת הדסה, מכללת אילת, מכללת רופין, ובית הספר תדמור.
הוא בוגר בית הספר לפרסום מכללת עבודי קריאייטיב (1994).
ב-1996 הקים את "אשכולות אירועים", חברת שירותי הבר הראשונה בישראל שפעלה עד 2004.
בשנים 1995–2000 אימן את צוות האוויר של חברת התעופה אל על בידע ושירות של יין ואלכוהול.
בשנים 1995–2005 הדריך דיפלומטים של משרד החוץ בנושא יין ואלכוהול.
ב-2001 הקים את "איגוד הברמנים הישראלי".
הקים מחדש את "איגוד המסעדות הישראלי" והביא אותו לאלפיים חברים (2003-2001).
בשנים 2005–2012 שימש ככתב היין של העיתון גלובס, בו היה לו טור שבועי במיסטר G, מוסף סוף השבוע של גלובס.
היה בעל טור על אפריטיף ודיג'סטיף ב"יין גורמה ואלכוהול" מיומו הראשון של המגזין ובשלב מסוים שימש אף כמבקר המסעדות של המגזין ותקופה קצרה גם בכתב העת "על השולחן".
בעבר היה הבעלים של "IsraelWines פורטל היין הישראלי" אשר נוסד בשנת 1999 ומשנת 2013 גם החל לדרג את יינות ישראל ולהעניק להם ציונים.
בשנת 2006 ייסד ביחד עם שגיא קופר את פורטל "בקבוק" – העוסק ביינות, בירות, קוקטיילים ואלכוהול והיה הבעלים של "בקבוק" ביחד עם קופר עד לשנת 2012.
בשנת 2012 פיתח ביחד עם עמיר ויינשטוק את "יקבים", אפליקציה לטלפונים סלולריים, שמכסה כמעט את כל היקבים בישראל, מספקת עליהם מידע, מדרגת אותם ומדריכה כיצד להגיע אליהם.
הוא מנחה תוכנית מצולמת בשם "תשוקות יין", הקיימת ביוטיוב, המונה למעלה ממאה פרקים בני כ-8–10 דקות כל אחד.
מאז ינואר 2007- 2017 כיהן כנשיא מסדר אבירי הגריל ישראל ושייך להנהלה העולמית של המסדר, המונה ארבעים חברים.
הוא עבר קורס גישור ועוסק בכך לעיתים.
הוא חבר איגוד הוויסקי מאלט הסקוטי (Scotch Malt Whiskey Society) וחבר איגוד מומחי הקפה של ארצות הברית (specialty coffee U.S.A.).
משמש כשופט בתחרויות יין בישראל ובעולם, בהן "אשכול הזהב", "טרה וינו" ועוד.
נשוי להלן סנדרלנד-כהן, אב לשלוש בנות ומתגורר בלונדון ובתל אביב.
(כתב ביחד עם שגיא קופר, צילומים: עודד מרום) אלכוהול וקוקטיילים: המדריך הקלאסי, ירושלים: הוצאת כרטא, תשס"ח 2008.
שביל היין: טיול ביקבי ישראל, הוצאת סטימצקי, 2003.
משקאות אלכוהוליים, הוצאת פרולוג, 1995
מסדר אבירי הגריל ישראל : 50 שנות אומנות קולינרית ייחודית הוצאת קונטנטו 2015
ינס פריבה, יין: המדריך השימושי לבחירה נכונה, מגרמנית - בת שבע דורי קרלייה; עורך המהדורה העברית – טל גל כהן.
אור יהודה: הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006.
טל ברקוביץ' (27 באוגוסט 1984 – 29 בינואר 2026) הייתה שחקנית ודוגמנית ישראלית, בעלת קריירה בין-לאומית.
ברקוביץ' נולדה בקריית טבעון, בת למורה לאומנות בבית ספר ביקנעם עילית.
בוגרת בית ספר ויצו (כיום: תיכון רעות לאומנויות) בחיפה.
רקדה בבלט הישראלי ובלהקת בת-דור במשך כמה שנים לאחר סיום לימודיה התיכוניים.
בשנים 2006–2007 השתתפה בשעשועון הסאטירי "פפראצי" של yes, בתור נערת הפפראצי, יחד עם ארז בן הרוש ומיכאל הנגבי.
לאחר מכן עברה לגור בלונדון, שם עסקה בדוגמנות, בין השאר עבור מגזין הגברים FMH.
בשנת 2011 השתתפה ב"רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת, ביחד עם בוריס זלצמן.
בשנת 2012 עזבה ברקוביץ' את ישראל.
היא שיחקה במספר הפקות טלוויזיוניות קטנות בארצות הברית ובבריטניה.
ביולי 2015 שבה לישראל כדי לצלם קמפיין לרשת "אינטימה" ולשחק בסרט "אל תשכחי אותי" של הבמאי רם נהרי עם תסריט של ניתאי גבירץ.
הסרט יצא לאקרנים בישראל בשנת 2019.
ברקוביץ' ניהלה מערכת יחסים מתוקשרת עם הזמר אריק ברמן.
בשנת 2020 התחתנה עם אייזיק, איש עסקים חרדי מניו יורק, והשניים ניהלו אורח חיים חרדי-דתי.
החל משנת 2025 התגוררה בלוס אנג'לס.
ב-29 בינואר 2026 נהרגה בתאונת דרכים בצומת טללים שבנגב, בגיל 41. נטמנה בבית העלמין בקריית טבעון.
טל בן צבי (נולדה ב-1966) היא חוקרת תרבות ואוצרת של אמנות עכשווית.
טל בן צבי נולדה בקיבוץ אלומות ב-1966 והחל מ-1973 התגוררה בפרדס חנה, כיום מתגוררת בתל אביב.
בן צבי השלימה תואר ראשון בתולדות אמנות ואמנות יצירה באוניברסיטת חיפה (1992), לימודי אוצרות בסמינר לאוצרות ותאוריה בבית הספר לאמנות קמרה אובסקורה תל אביב (1997), תואר שני ודוקטורט בפקולטה לאמנות באוניברסיטת תל אביב (2010) בנושא "ייצוגי הנכבה באמנות פלסטינית: שנות השבעים והשמונים בעבודותיהם של אמנים בני המיעוט הפלסטיני בישראל".
וכן פוסט דוקטורט במכון טרומן באוניברסיטה עברית ירושלים (2011) בנושא "אמנות עכשווית בערי הנמל המעורבות: יפו, חיפה, עכו".
בן צבי ניהלה את הסמינר לאוצרות תאוריה וביקורת, בית ספר לאמנות קמרה אובסקורה (2003–2005), וכן ניהלה את בית הספר לאמנויות במכללת סמינר הקיבוצים (2009–2012).
ב-2012 מונתה למשנה לנשיאה לעניינים אקדמיים, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים (לאחר סיום התפקיד של פרופ' יערה בר-און) לצד נשיאת בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, פרופ' אווה אילוז.
החל מ-1998 ועד היום, בן צבי היא מרצה בתחומי התרבות החזותית במספר מוסדות אקדמיים, בהם האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים; בית הספר לאמנויות מכללת סמינר הקיבוצים, תל אביב; המכון לאמנות, מכללת אורנים; החוג ללימודי תרבות, מכללת ספיר; מנשר בית ספר לאמנות, תל אביב; בית ספר לאמנות קמרה אובסקורה, תל אביב.
בשנים 2006–2013 עסקה בן צבי בפעילות ציבורית בוועדות המרכזיות בתחומי האמנות בארץ: חברה במדור לאמנות פלסטית, המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, משרד התרבות המדע והספורט (עד 2013).
יועצת בוועדת הפרויקטים לאמנות עכשווית של עיריית תל אביב וקרן רבינוביץ (2006–2012), חברה בוועדה הציבורית בתחום האמנות של סל תרבות ארצי (2006–2012).
בשנים 2004–2007 ניהלה את אוסף יגאל אהובי לאמנות עכשווית, תל אביב.
לצד מחקר אקדמי בן צבי היא אוצרת של אמנות עכשווית.
ב-1998 הקימה את הגלריה לאמנות ב"קרן היינריך בל" (Heinrich boll foundation) שם הציגה תערוכות יחיד של אמנים ישראלים ופלסטינים, בהם ג'ומאנה אמיל עבוד, דנוש לחמן, נטי שמיע עפר, אחלאם שיבלי, טל מצליח, זויה צ'רקסקי, יהושע סימון, שולה קשת ומריה פומיאניסקי.
ב-2001 הקימה את גלריית הגר לאמנות ביפו, שם הציגה תערוכות יחיד של אמנים ישראלים ופלסטינים, בהם ציבי גבע, שאריף ואכד, חן שיש ואניסה אשקר.
על פעילות זו קיבלה בשנת 2008 את "פרס אוצר" מטעם משרד התרבות, המדע והספורט.
מנימוקי הוועדה: "טל בן צבי מוכרת בעשור השנים האחרונות כאחת האוצרות והחוקרות המצוינות של אמנות ישראלית ופלסטינית.
המגמות שבהן היא עוסקת מעוגנות בשכבות חברתיות או באוכלוסיות שלא תפסו מקום מרכזי באמנות הישראלית ההגמונית".
אוצרת אורחת במוזיאונים וחללי תצוגה
לצד פעילות זו אצרה תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות במוזיאונים מרכזיים בישראל ובחללי תצוגה אלטרנטיביים, בהם:
ב-1998 אצרה את התערוכה "מחיר מומלץ לצרכן" בגלריית פירמידה שבחיפה.
ב-1998 אצרה את התערוכה "פלסטינ (ה) - אמנות נשים מפלסטין" בגלריות עמי שטייניץ - אמנות עכשווית שבתל אביב, ובגלריה אלוואסיטי מרכז לאמנות, מזרח ירושלים.
בין האמניות: עזה אל-חסן, דינה ראזל, פאתן נאסטאס, ג'ומאנה אמיל עבוד, נידאא ח'ורי, נואל ג'בור, רנה בשרה, סוהיר איסמעיל.
ב-2000 אצרה את התערוכה "דיוקן עצמי: אמנות נשים פלסטינית" עם האמניות: אחלאם שיבלי, פאתן פאוזי אנוסטאס, עאידה נסראללה, חנאן אבו חוסיין, אימאן אבו חמיד, ג'ומאנה אמיל עבוד, מנאל מורקוס, מנאר זועבי, סוהיר אסמאעיל פראג'.
התערוכה "דיוקן עצמי" אמורה הייתה להיפתח באלוואסטי, מרכז לאמנות בירושלים המזרחית, באוקטובר 2000, בגלריית "עמי שטייניץ" בתל אביב בדצמבר 2000 ופברואר 2001 במרכז לאמנות בבית-לחם.
שלוש התערוכות בוטלו בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה.
קטלוג התערוכה יצא לאור בהוצאת אנדלוס בשנת 2001.
ב-2002 יזמה בן צבי את הפרויקט "שפת אם".
פרויקט מקיף זה כלל: תערוכה קבוצתית, פסטיבל קולנוע וכנס, המעמידים במרכזם את הזהות המזרחית על כל מורכבותה.
במאי 2002 נפתחה התערוכה "שפת אם" תערוכה קבוצתית, במשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד.
התערוכה העמידה במרכזה את הזהות המזרחית.
עשרים ושניים האמנים המשתתפים בתערוכה הם ברובם ילידי הארץ, שחוויית ההגירה של הוריהם (או אחד מהוריהם) ממדינות ערב מהווה מרכיב משמעותי בהגדרת זהותם.
משתתפים: פנחס כהן גן, אירית חמו, אלי פטל, אליהו אריק בוקובזה, אליס קלינגמן, ברוך שחם, דוד עדיקא, דפנה שלום, זמיר שץ, חן שיש, טל מצליח, טל שוחט, טל שושן, יעקב רונן מורד, יגאל נזרי, מאיר גל, מאיר פרנקו, מוש קאשי, מרים כבסה, נטע הררי נבון, עדי נס, רמי מימון.
לצד התערוכה התקיים "שפת אם" - שבוע קולנוע ותרבות בין מזרח לערב 25–31 במאי, בסינמטק תל אביב "שפת אם", כנס ופסטיבל סרטים בסינמטק תל אביב.
בפסטיבל הוקרנו סרטים של יוצרים מזרחיים שפעלו בהקשרים ובתקופות שונים.
הכנס והפסטיבל ביקשו למפות את הצומת התרבותי, החברתי והפוליטי בו נפגשות הזהות המזרחית והערבית, ולצאת ממנו לדיון בקולנוע מזרחי, במקומה של הזהות המזרחית מול ובתוך המדיה, ובאמנות הפלסטית.
תחת הכותרת "שפת אם", הוצג קולנוע של יוצרים מזרחיים שפעלו במצרים, באיראן, בישראל, בצרפת, במרוקו, ברגעים שונים ובנסיבות משתנות.
ייזום האירוע, וניהול של הכנס והפסטיבל: טל בן צבי, עורכת התוכנית: סיגל אשד, עוזרת הפקה: טל יחס.
ב-2002 אצרה בן צבי מספר תערוכות יחיד בגלריה "אל כף" בבית לחם, Al Kahf Gallery, The International Center of Bethlehem ביניהם: ראידה אדון, "פסטין"; אחלאם שיבלי, "לא מוכר"; עאידה נסראללה, "סבחה"; פאתן אנוסטאס וגברא מיתוואסי, "עומס יתר".
בין השנים 2004–2005 אצרה בן צבי מספר תערוכות יחיד בגלריה בית ספר לאמנות קמרה אובסקורה, תל אביב של האמנים סמירה והבי, אסף אבוטבול, ודפנה שלום.
2006 מרתון Slow Dance – כיכר רבין, תל אביב, מיצג אמנות העכשווית של האמן כריסטודולוס פאנאיוטו (Christodoulos Panayiotou), אורח גלריית Raw Art בשיתוף עיריית תל אביב–יפו.
המיצג היה אירוע אמנות במרחב הציבורי במשך 48 שעות.
מ-5 באפריל, בשעה 13:30 התקיים בכיכר רבין מרתון Slow Dance במשך 48 שעות רצופות רקדו לצלילי להיטים נצחיים 96 אנשים, זוגות זוגות, עד 7 באפריל, ב-13:30. בכל שעה התחלפו בני הזוג, אשר אינם מכירים איש את רעהו.
כל הרוקדים תועדו בעבודת וידאו ארט שערך פאנאיוטו.
חומרי התערוכה הוצגו בגלריית Raw Art בתל אביב בתערוכת יחיד ב-2008.
2006 התערוכה "הווה עכשיו" במסגרת אירועי אמנות הארץ 5. הפקת האירוע בשיתוף חברת "אינטלקט", ניהול הפרויקט מטעם עיריית תל אביב: נאווה דיסנצ'יק.
התערוכה נפתחה לקהל הרחב בחוה"מ סוכות 8–10 באוקטובר במתחם תחנת הכוח רדינג תל אביב.
לצד התערוכה הוצגה תוכנית הווידאו ארט "אמת" של 82 דקות בלופ באולם הקולנוע בבנין.
בין האמנים: איה סומך, זמיר שץ, יהונתן בן אפרת, נורית שרת, סקאנדר קופטי, רביע בוכארי, שי צורים.
בנוסף לתערוכה הוצגו פרויקטים אוצרותיים משלימים לאירוע ביניהם: המיצב "גנים חשופים", אוצרת: נעמה מישר, אמנים: אדריכלי הנוף עלא אבו ריא, תמר אריאלי, רלי דה פריס, רחל וינר, צופית טובי, חוי ליבנה, ורד סינגר, ארנה סירקיס, עמי צרויה, דורונה יוגב, והצלם: יוני משעל.
עבודת הווידאו "בית ביפו" של האמנים איל דנון וסמי בוכארי, אוצרת: שלי כהן.
במת מיצג עם 7 מיצגים, אוצר: ירון דוד.
בין האמנים: ליאור אמיר-קריאל, אירית בלוזר, מירב בת-אל הדר, מיכל הרנר-רוזנמן, מאיר טאטי, שחר מרקוס, מיכל שרייבר.
2007, איציק בדש, "דיוואני" בחלל התצוגה "בית בנמל", מתחם נמל תל אביב.
2007–2013, במשך 7 שנים אצרה בן צבי בשיתוף האוצר שאדי חאלילה, תערוכה נודדת שכותרתה: "סיפורה של אנדרטה: יום האדמה בסכנין", עבד עאבדי, גרשון קניספל וצילומי האנדרטה ויום האדמה בסכנין של הצלמים: רפיק בכרי, אמין בשיר, גדעון גיטאי, סלאם מוניר דיאב, ירון קמינסקי ועוד.
התערוכה הוצגה ביישובים טייבה, קלאונסאוה, עארבה, טמרה, יפיע, חיפה ויפו.
2008, עבד עאבדי, "ומא נאסינא", חלל תצוגה בסטודיו רח' הציונות 12, חיפה.
2008, אוסאמה סעיד, פורש צלו למרחוק, הקיבוץ גלריה לאמנות ישראלית, אוצרים: יניב שפירא, טל בן צבי.
2009, "גברים בשמש", אמנות פלסטינית, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית (בשיתוף האוצר חנא פרח – כפר ברעם).
אמנים: עבד עאבדי, אוסמה סעיד, אסד עזי, איברהים נובאני, עאסם אבו שקרה, מיכאל חלאק, דוראר בכרי, ראני זהראוי, ראפת חטאב, פהד חלבי, עלא פרחאת, סכנדר קובטי, רביע בוכארי.
2010. עבד עאבדי, רטרוספקטיבה, 50 שנות יצירה, הגלריה לאמנות אום אל-פחם.
2013 רפאט חטאב, "מה שנותר לכם" גלריה אלפרד, תל אביב.
1998–2005 - מרצה, בית ספר לאמנות קמרה אובסקורה, המחלקה ללימודים עיוניים, תל אביב.
2008–2011 - מרצה, בית הספר לאמנויות מכללת סמינר הקיבוצים, החוג לאמנות, תל אביב.
2013–2024 - מרצה בכירה, התכנית לתואר שני במדיניות ותיאוריה של האמנויות, האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים.
2000 - מזרח תיכון חדש – 11 תערוכות יחיד בגלריה קרן היינריך בל, הוצאת עמותת הגר.
דיוקן עצמי אמנות נשים פלסטינית, הוצאת אנדלוס.
שחרחורת – 16 תערוכות יחיד בגלריה קרן היינריך בל, הוצאת בבל.
2004 - קטלוג התערוכה "שפת אם" בתוך: חזות מזרחית/שפת אם, הווה הנע בסבך עברו הערבי, יגאל נזרי (עורך), הוצאת בבל.
2005 - ח'ילווה, סמירה והבי, גלריה קמרה אובסקורה, תל אביב.
2006 - ביוגרפיות, 6 תערוכות יחיד בגלריה הגר לאמנות, הוצאת עמותת הגר.
2006 - הגר-אמנות פלסטינית עכשווית, הוצאת עמותת הגר.
2006 - "הווה עכשיו", אמנות הארץ, תחנת הכוח רדינג, נמל תל אביב.
2008 - בן צבי, טל, חאלילה, שאדי, פרח, ג'פאר (עורכים), יום האדמה: היסטוריה, מאבק ואנדרטה (בערבית), הוצאת עמותת מוסאוא, חיפה.
2009 - בן צבי, טל, פרח, חנא (עורכים), גברים בשמש, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
2010 - עבד עאבדי, רטרוספקטיבה, 50 שנות יצירה, הוצאת גלריה לאמנות אום אל פחם.
מוזיאון ללא קירות, הוצאת בית הגפן, חיפה.
2014 - סַבְּרָה ייצוגי הנכבה באמנות הפלסטינית בישראל, הוצאת רסלינג
2016 - בן צבי, טל, חאלילה, שאדי, פרח, ג'פאר (עורכים), יום האדמה: היסטוריה, מאבק ואנדרטה (אנגלית/עברית/ערבית), הוצאת עמותת מוסאוא, חיפה
2024 - עבודת העדות: אמנות התיאטרון והמיצג של סמדר יערון, הוצאת רסלינג
1996 - "העבר שייכתב בעתיד הוא, קודם כל, ההווה שיישכח", כתב עת בית הספר לאמנות קמרה אובסקורה (1), עמ' 64–65.
1998 - "פלסטינ (ה), אמנות נשים מפלסטין", עיתון מעריב, מוסף ראש השנה תשנ"ט: עמ' 35.
לאן אנו הולכים?" - על עבודותיו של אסף אבוטבול.
2006 - "על התערוכה הווה עכשיו", מארב: כתב עת מקוון בנושאי אמנות ותרבות, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית בחולון.
2007 - "איפה מסתתרת הגדולה האמיתית?", המדרשה 10, כתב העת של בית ספר לאמנות מכללת בית ברל, עמ' 71–75.
2008 - "שונות מתוך אחדות: אמנות פלסטינית עכשווית", ג'מעה כתב עת בינתחומי לחקר המזרח התיכון, אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע.
2008 - אוסאמה סעיד, פורש צלו למרחוק, אתגר- מגזין פוליטי תרבותי.
2008 - עבד עאבדי, "ומא נאסינא", אתגר - מגזין פוליטי תרבותי.
2009 - "הזיכרון הצילומי של אסד עזי", קטלוג התערוכה: אסד עזי, אבא שלי חייל, מוזיאון רמת גן.
2013 - "נקודת אחיזה: אמנים ערבים ואמנות פלסטינית בתערוכות "החג של החגים", ואדי ניסנאס, חיפה" בקטלוג מוזיאון ללא קירות (עורכות: טל בן צבי, יעלה חזות וליאן סייד), הוצאת בית הגפן, חיפה.
טל גולדברג (נולד ב-1983) הוא תסריטאי, במאי ועורך וידאו ישראלי, הידוע בזכות יצירות פנטזיה ומדע בדיוני ישראליות מקוריות כגון סדרת הטלוויזיה של הוט "תברחו", וסרט הקולנוע "אני לא מאמין, אני רובוט?!".
גולדברג הוא בוגר החוג לקולנוע של אוניברסיטת ת"א והמסלול לעיצוב ופיתוח משחקי וידאו של שנקר.
טל גולדברג למד במגמת הקולנוע של תיכון "ראשונים" בהרצליה.
לאחר מכן התגייס לחיל האוויר שם שירת כבמאי ועורך וידאו.
לאחר שלוש שנים כשסיים את שירותו הצבאי החל ללמוד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודיו באוניברסיטה בשנת 2012 גולדברג כתב וביים, יחד עם גל זלזניאק, את הפיילוט העצמאי "אוף סקרין".
נרכש לשידור ב-HOT VOD, עובד לסדרת רשת ב"וואלה".
במהלך 2014–2016 עבד במשרה מלאה כתסריטאי ובמאי הבית של ערוץ היוטיוב "שרוטונים" בו יצר עשרות סרטונים מצוירים ומצולמים.
לאחר מכן יצא לדרכו העצמאית כפרילנס והמשיך לכתוב, לביים ולערוך סרטונים בעברית ואנגלית עבור חברות שונות.
בתחילת שנת 2016 הופץ בקולנוע סרט באורך מלא אותו גולדברג כתב וביים יחד עם גל זלזניאק, הקומדיה "אני לא מאמין, אני רובוט?!".
הסרט היה מועמד לפרסים רבים ביניהם פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל Sitges ופרס אופיר על עיצוב אמנותי.
נרכש להפצה עולמית על ידי "Devilworks".
באותה שנה גולדברג ביים גם את סרט המציאות המדומה "Kafka 360" בו הצופה חווה את סיפורו של קפקא "הגלגול" מנקודת מבטו של הג'וק.
הסרט הוצג וזכה בפרסים בעשרות פסטיבלי של ניו מדיה ברחבי העולם.
בשנת 2019 גולדברג כתב ופיתח סיטקום עם אילן רוזנפלד עבור ערוץ 10, אבל הערוץ נסגר.
בהמשך אותה שנה גולדברג כתב וביים את סדרת הטלוויזיה לילדים ונוער "תברחו" יחד עם אילן רוזנפלד, בהפקת דורי מדיה דרסט.
הסדרה עלתה בלעדית בהוט במהלך חנוכה 2019 והוכרזה כסדרה הכי נצפית של HOT VOD Young לשנת 2019.
בשנת 2020 גולדברג עבד כמנהל התוכן של ספריית "Fresh" המכילה פורמטים מקוריים עבור HOT VOD young.
בסוף 2020, סדרת מתח-אימה תקופתית חדשה למבוגרים שפיתח וכתב התקבלה לרדידנסי של Festival Séries Mania בקו-פרודקציה ישראלית-צרפתית ובמקביל פיתח ביחד עם התסריטאי שראל פיטרמן סיטקום לילדים בשם "סופר סבא" עבור חברת ענני.
בשנת 2021 גולדברג כתב ופיתח את "אותות ומופתים", סדרת מתח תקופתית למבוגרים עבור Yes וענני על פי רעיון מקורי שלו ובשיתוף התסריטאי חיים אביחיל.
בשנת 2022 לקח חלק בפיתוח המהלך העונתי של "פול ספיד", דרמה יומית לנוער באורך כ-24 פרקים של חברת "יונייטד קינג" וערוץ ניקלודיאון, ואף כתב עבורה טריטמנטים ודיאלוגים עבור כשליש מפרקי העונה.
ב-2023 פיתח וכתב את העונה הרביעית של הסדרה "מולי וצומי" עבור ערוץ הופ והחל להגיש את הפודקאסט "בום בפריים" של אתר תעשייה בו הוא מראיין לצידה של גלי מאירי אושיות שונות מתעשיית הטלוויזיה והקולנוע.
בשנת 2024 פיתח עבור חברת ההפקות Sipur קונספט לסדרת מתח ופנטזיה למבוגרים בשם "מידנייט".
בשנת 2025 הזמינה מגולדברג חברת ההפקות ADD פיתוח לסדרת פנטזיה לנוער בשם "מחר ועוד מחר".
בשנת 2021 גולדברג ביים את ההצגה האינטרקאטיבית לילדים "הליגה של ג'יגה" המשלבת שחקנית ומסכי טלוויזיה.
באותה שנה גם כתב את העלילה והדיאלוגים עבור המופע האינטראקטיבי "Enter" בביצוע תיאטרון המסתורין מופע המשלב אלמנטים של גיימינג, וידאו ארט וסאונד עם הופעה חיה של שחקנים ומאפשר לקהל לשחק תוך כדי תנועה בחללים ענקים.
בשנת 2016 במסגרת לימודי פיתוח משחקי וידאו במכללת שנקר, יצר גולדברג את "Yodel Climbers" שהיה מועמד באותה שנה לפרס משחק האינדי הטוב ביותר של ועידת המשחקים Casual connect.
לאחר מכן כתב גולדברג תסריטים ונרטיב למשחקי וידאו שונים.
בשנת 2021 כתב את חלק מהנרטיבים למשחק האינדי הישראלי "Lost In Play" שהיה מועמד למשחק השנה בקטגוריית משפחה בתחרות של D.I.C.E.
בשנת 2023 החל לכתוב תסריטים באופן קבוע עבור ערוצי היוטיוב של משחקי חברת Playtika, בהם Caesars Slots ובהמשך גם Bingo Blitz — תפקיד שבו הוא ממשיך לעסוק עד היום.
בשנים 2009 עד 2011 גולדברג שימש כסולן להקת "השבלולים", להקת מחווה לאריק איינשטיין.
הופיע עם שיריו בעשרות הופעות בכל רחבי הארץ במועדוני הופעות כמו ובערוצי הטלוויזיה השונים.
בשנת 2019 הוא כתב את המילים לשיר הנושא של הסדרה "תברחו" יחד עם אילן רוזנפלד, והוציא סינגל ראשון שכתב, הלחין והפיק בשם "אתה נשאר לבד".
פרופסור טל דקל (נולדה ב-1 בפברואר 1968) היא חוקרת והיסטוריונית של האמנות.
מחקריה עוסקים בהיבטים של אמנות מודרנית ועכשווית בישראל ומחוצה לה.
דקל נולדה בארצות הברית ועברה עם הוריה לישראל בגיל שנתיים.
סבתה של דקל, חיה אוסטר, הייתה לוחמת אצ"ל ואחות בקופת חולים לאומית.
על שמה קרוי רחוב ברמת גן.
אביה, ד"ר אריאל אוסטר, הוא פסיכולוג תעשייתי ויועץ ארגוני.
אמה, אווה אוסטר-לינד, הייתה אזרחית שוודית ונחשבת לטייסת המסוק הראשונה בישראל.
דקל בוגרת ומוסמכת החוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב עם מעבר למסלול ישיר לדוקטורט.
עבודת הדוקטורט שלה, שנכתבה בשנים 1999–2003 בהנחיית פרופסור נורית כנען-קדר ופרופ' אהובה בלקין, הייתה בנושא "אמנות ופמיניזמים בשנות השבעים: ייצוגי גוף ודיכוטומית הגוף הנשי/הגוף האימהי".
בשנים 1996–1997 שימשה כאוצרת אוסף .O.R.S של דורון סבג.
מאז אצרה דקל תערוכות נוספות בנושאים הקשורים לתחומי המחקר שלה, למשל תערוכה ראשונה מסוגה של מהגרי ומהגרות עבודה שיוצרים אמנות בישראל.
דקל עמיתת הוראה בתוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת תל אביב מאז הקמתה ב-2001 והיא היועצת של מסלול התמחות באומנויות בתוכנית זו.
היא גם משמשת עמיתת הוראה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב מאז 2010, הייתה ממקימות מסלול ההתמחות באמנות ישראלית בחוג, וגם משמשת בתפקיד ראש (משותף) של ועדת ההיגוי ללימודי אמנות ישראלית בחוג.
בשנת 2015 נבחרה לעמוד בראש הפורום ללימודי מגדר באוניברסיטת תל אביב, בו היא חברה שנים רבות.
בנוסף, הרצתה דקל בשנקר, ב ועוד.
בשנת 2017 נבחרה לשמש כראש התוכנית ללימודי אוריינות חזותית, לימודי תואר שני (M.Ed), במכללת סמינר הקיבוצים, והיא משמשת גם כראש המסלול ללימודי אוצרות במכללה זו.
מאז שנת 2012 דקל חברת מערכת בכתב העת "מגדר – כתב עת אקדמי רב-תחומי למגדר ופמיניזם", שיוצא לאור על ידי האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים ולחקר המגדר בישראל.