tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות פיגועים אלו נכנסה יעל ישראל, פקחית רשות הטבע והגנים, למגורים במבנה מנדטורי בתחום השמורה, כמחאה על מקרי הרצח.
הפיגוע בנחל פרת היה פיגוע ירי שהתרחש ב-18 ביולי 1995, ובו נרצחו שני ישראלים – אוהד בכרך ואורי שחור בני 18 ו-19 בהתאמה, בעת שרחצו בבריכה בנחל פרת.
ב-18 ביולי 1995, כ' בתמוז ה'תשנ"ה, יצאו , חייל בן 18 שבועיים לאחר גיוסו, ואורי שחור, תלמיד ישיבה בן 19 מרעננה, לטיול בנחל פרת.
בצהריי אותו היום התגלו גופותיהם ליד מעיין, אחרי שנרצחו ביריות מטווח קצר על ידי מחבלים כשנחו על שפת בריכה בנחל.
הרוצחים נמלטו ליריחו ונתפסו, נשפטו במשפט בזק, ובהמשך שוחררו מהכלא על ידי מדינת ישראל.
על שמם של ששת הנרצחים בפיגועים בנחל פרת באותה התקופה, בפיגוע זה, בפיגוע ב-1993 ובפיגוע ב-1997, הוקם מצפה נוף בשם "מצפה השישה", בין היישובים כפר אדומים ונופי פרת.
הפיגוע בנחל קדרון התרחש בליל 22 בנובמבר 2003, באזור עבודות גדר ההפרדה סמוך לאבו דיס שבמזרח ירושלים.
במהלך הפיגוע נורו ונהרגו שני מאבטחים ישראלים: איליה ריגר, בן 58 מירושלים, וסאמר עפאן, בן 25 מהכפר עוזייר שבצפון הארץ.
השניים שירתו כמאבטחים מטעם חברת האבטחה הפרטית "תמנון", אשר אבטחה את עבודות הקמת גדר ההפרדה במסלול "עוטף ירושלים".
המחבלים הגיעו למקום בשעות הלילה, התקרבו לרכב שבו שהו המאבטחים, וירו לעברם מטווח קצר.
לאחר הירי גנבו את נשקיהם ונמלטו.
מהחקירה עלה כי המחבלים ביצעו תצפיות מקדימות ואספו מידע על הרגלי השמירה של המאבטחים, והגיעו למסקנה כי ניתן לבצע את הפיגוע בקלות יחסית.
בפברואר 2005 הותר לפרסום כי שירות הביטחון הכללי (שב"כ), בשיתוף יחידת הגדעונים של משטרת ירושלים, חשף את החוליה שביצעה את הפיגוע.
על פי ממצאי החקירה, הרקע לפיגוע היה ניסיון של החוליה למנוע את המשך הקמת גדר ההפרדה בקרבת מקום מגוריהם, בכפר סוואחרה א-שרקייה.
העצורים כללו את האחים אמין וג'מיל שקיראת, וכן את בן דודם בהג'ת, מורה למדע בבית ספר מקומי.
אמין שקיראת, בן 30, היה בעבר פעיל בארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ונעצר לאחר שהיה מבוקש במשך כשנתיים וחצי.
לפי החשד, הוא נטל את נשקיהם של המאבטחים לאחר הירי.
החוליה תכננה לבצע פיגוע נוסף נגד מאבטחים בגזרת קו התפר, אך תוכנית זו סוכלה.
במהלך החקירה הסגירו החשודים את כלי הנשק ששימשו אותם לפיגוע, וכן את כלי הנשק שנגנבו מהמאבטחים.
במסגרת מבצע "אש בקדרון" נעצרו גם בני משפחה נוספים של החשודים, שלפי החשד סייעו בהסתרת כלי הנשק והיו מודעים לפיגוע.במקביל, נפתחה חקירה פלילית נגד חברת האבטחה "תמנון", בעקבות ליקויים חמורים שהתגלו בתפקודה.
מהתחקיר עלה כי המאבטחים שהו ברכבם בניגוד לנהלים, לא בוצעה תגובה ירי בעת הפיגוע, ושהייתה התרעה מוקדמת על ליקויי אבטחה במקום – בהם גיל מבוגר של חלק מהמאבטחים והרגלי שינה בשעת משמרת.
אחריות לפיגוע נלקחה על ידי גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של תנועת הפתח.
אמין שקיראת, ממבצעי הפיגוע, שוחרר מהכלא הישראלי במסגרת הסכם חמאס–ישראל השלישי במלחמת חרבות ברזל.
הפיגוע בצומת בית ליד היה פיגוע התאבדות כפול שאירע בתחנת אוטובוסים מרכזית בצומת בית ליד ב-22 בינואר 1995 בו נרצחו 22 ישראלים (19 חיילים ואזרח אחד, שנהרגו במקום, ושני חיילים שמתו מפצעיהם לאחר שבוע ימים) ונפצעו 66 ביניהם אזרחים.
לאחר הפיגוע התבררו סיפורי גבורת נפש אחדים.
היה זה אחד הפיגועים הקשים שידעה מדינת ישראל והפיגוע הכפול הראשון.
ביום ראשון בבוקר (בשעה 9:30), בשעה בה חיילים רבים נהגו לעמוד בתחנת האוטובוסים המרכזית שבצומת בית ליד בדרכם חזרה מחופשת השבת לבסיסים השונים, חדר מחבל מתאבד לבוש במדי צה"ל אל בין החיילים הממתינים ופוצץ את חגורת הנפץ במשקל של כ-10 ק"ג אותה נשא.
מפיצוץ זה נהרגו תשעה חיילים ונפצעו אנושות עוד שלושה.
אחת מתה בדרך לבית החולים, ושניים נוספים לאחר שבוע ימים.
לאחר כשלוש דקות פוצץ עצמו מחבל שני בין הפצועים, החיילים ועוברי האורח שנזעקו לטפל בנפגעי הפיצוץ הראשון.
בפיצוץ זה קופחו חייהם של תשעה מן החיילים הנחלצים לעזרה, וכן של נהג משאית שבתאי מחפוד שחנה בסמוך.
לאחר הפיגוע פצועים אחדים סיפרו שחייהם ניצלו בידי הנחלצים לעזרתם שגוננו עליהם בגופם.
אחדים מן הנחלצים לעזרה קיבלו ציון לשבח ואותות גבורה או הצטיינות על פעולתם בעת ההתקפה.
הנחלצים לעזרה שנהרגו בנוסף לשבתאי מחפוד הם:
ענאן קאדור - חייל שלאחר מותו הוענק לו אות מצטיין החטיבה בידי נשיא המדינה
מאיה קופשטיין, שנחלצה לסייע למפקדה, אייל לוי, וזכתה בצל"ש אלוף ממשה קפלינסקי, מפקד פיקוד המרכז בשנת 2003
סמל ראשון יחיאל (חיליק) שרביט, חייל חובש קרבי בחטיבת הנח"ל - בט"ז בשבט תשס"ג (ינואר 2003) העניק אלוף פיקוד המרכז לסמל יחיאל שרביט ציון לשבח אישי, אשר נמסר למשפחתו, "על חירוף הנפש, מימוש ערך הרעות תוך סיכון עצמי, אומץ לב, גילוי תושיה והיותו מופת ודוגמה".
עילי דגן אמיר הירשנזון שקיבל בשנת 2003 את צל"ש מפקד פיקוד המרכז
רב"ט איתן פרץ, שהגן בגופו על מפקדו, עודד אברילינג'י, ובכך הציל את חייו, וקיבל צל"ש אלוף פיקוד צפון בשנת 2003.
כל ההרוגים, להוציא האזרח היחיד, היו חיילים וחיילות.
את הפיגוע תכנן והוציא לפועל עבד אל חלים בלביסי מארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
בלביסי נעצר וטען בחקירתו כי הכין שלושה מטענים לפיגוע בבית ליד.
בלביסי הוסיף כי הסתיר את המטענים בקרבת צומת בית ליד.
עוד טען כי מחבל מתאבד אחד לא הגיע ולכן לא היה שימוש במטען השלישי.
בלביסי מסר לחוקריו את מיקומו של המטען השלישי ומטען זה נמצא ופורק כשנה לאחר הפיגוע בבית ליד.
פתחי שקאקי אשר עמד בראש הג'יהאד האיסלאמי התרברב בריאיון ל"טיים" ממקום מושבו בדמשק על ההצלחה של הארגון בפיגוע זה.
ב-26 באוקטובר 1995, תשעה חודשים לאחר הפיגוע בבית ליד, נורה שקאקי במלטה.
על-פי המשטרה המקומית והדיווחים הזרים - הייתה זו ידה של מדינת ישראל ו"המוסד" אשר סגרו מעגל ובאו דין עם העומד בראש ארגון הטרור.
לאחר הפיגוע הוקמה אנדרטה זמנית שהוצבה במרכז צומת בית ליד.
עוברים ושבים נהגו לעצור לידה ולהתייחד עם זכר הנופלים.
בשנת 2006 הועתקה האנדרטה למקום הקבע שלה בסמוך לאנדרטה הגדולה והיא מהווה חלק מאתר ההנצחה הרשמי.
לאחר למעלה מעשר שנים, ולאחר מכשולים רבים, הוקם אתר הנצחה לחללי הפיגוע כחצי קילומטר ממזרח לצומת בעיצובה של האמנית והיוצרת שרה קונפורטי, תושבת כפר יונה הסמוך.
באתר מתאר פסל מתכת את עלייתן של 22 דמויות, שממדיהן הולכים וגדלים, בסולם השמיימה כסמל להתעצמותו של העם בתגובה למכות הנוחתות עליו.
בדצמבר 2018 עברה האנדרטה מספר שיפוצים.
הפיגוע בצומת מחולה התרחש ב-16 באפריל 1993 באמצעות מכונית תופת, ובו נהרג, בנוסף למחבל, אזרח פלסטיני אחד.
יש הטוענים שפיגוע זה הוא פיגוע ההתאבדות הראשון שבוצע על ידי טרוריסטים פלסטינים בשטח שבשליטה ישראלית, אך יצחק אילן, ש-17 שנה לאחר האירוע מונה לסגן ראש השב"כ, טען בריאיון ב-2020 כי מות המחבל נגרם מתקלה.
לטענתו, המחבל תכנן להחנות את רכבו בצמוד לאוטובוסים ולאחר מכן להימלט מהזירה, אך מטען החבלה הופעל בטרם בריחתו של המחבל.
גם בתחקיר הראשוני שנערך בשטח עלתה סברה שהמטען הופעל מוקדם בטעות.
הפיגוע אירע בצומת מחולה שבבקעת הירדן ביום שישי בצהריים, 16 באפריל 1993. המחבל ביצע את הפיגוע באמצעות מכונית תופת, אשר הכילה מטען חבלה שהורכב משני בלוני גז.
המכונית נגנבה בחולון כחודש לפני כן והותקנו עליה לוחיות רישוי מזויפות.
המחבל הצמיד את מכונית התופת לשני אוטובוסים ישראלים שחנו ריקים במקום, האחד מהם שימש להסעת חיילי צנחנים והשני שימש להסעת אזרחים מטבריה לירושלים.
פרט למחבל נהרג בפיגוע אזרח פלסטיני אחד.
אחיו של ההרוג ושמונה חיילים נפצעו קל.
כתוצאה מפיצוץ מכונית התופת, התפוצצה גם תחמושת של החיילים שהייתה באוטובוס.
חוליית חמאס "מספר 68" פרסמה כרוז בעמאן ובו קיבלה את האחריות לפיגוע.
התברר כי המחבל היה חבר בחוליה של עז א-דין אל-קסאם.
שירות הביטחון הכללי הגדיר את הפיגוע "סוג חדש של פיגועי טרור, חמור מכל מה שידענו, וקשה יותר לסיכול ולמניעה מאשר כולם".
תחקיר שנערך לאחר הפיגוע העלה שמספר שבועות לפני הפיגוע, ב-15 במרץ 1993 דרס המחבל למוות את אביש יעקב ברכה, תושב הר ברכה, ועופר כהן.
ביולי 1993 עצר השב"כ את מפקד חוליית עז א-דין אל-קסאם בשכם, עבד חכים עזיז חניני, שהיה אחראי לתכנון הפיגוע.
הפיגוע בצומת מגידו היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני באמצעות מכונית תופת, בשעות הבוקר של 5 ביוני 2002, בצומת מגידו שבעמק יזרעאל.
17 בני אדם נרצחו בפיגוע ו-43 נפצעו, מהם ארבעה באורח קשה.
ביום רביעי, 5 ביוני 2002, סמוך לשעה 7:15 בבוקר, נצמד מחבל מתאבד עם מכונית תופת סמוך למכל הסולר בצידו השמאלי של אוטובוס אגד בקו 830, שנסע בכביש 65, והיה בדרכו מתל אביב ליישובי הגליל התחתון ולטבריה.
בעת שעבר האוטובוס בצומת מגידו שבעמק יזרעאל, פוצץ המחבל את המכונית, שהכילה 100 ק"ג של חומר נפץ.
מעוצמת פיצוץ המכונית, האוטובוס התהפך על צידו ונשרף.
בפיגוע נרצחו 17 בני אדם, בהם 13 חיילים, ונפצעו 43, מהם ארבעה באורח קשה.
את מכונית התופת הכין המחבל איאד סוואלחה, שנהרג ב-9 בנובמבר 2002 בידי כוח צה"ל שבא לעצרו.
המחבל שאדי עמורי שהיה מעורב במלכוד המכונית נידון למאסרי עולם בגין חלקו בפיגוע.
לאחר כ-23 שנות מאסר, החליטה ממשלת נתניהו השישית לשחרר אותו בעסקת שחרור החטופים השנייה במלחמת חרבות ברזל.
גורם בארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, שנטל אחריות לפיגוע, מסר כי המחבל הוא חמזה סמודי, צעיר כבן 18 מג'נין.
ההרוג ה-17 בפיגוע זוהה רק לאחר שישה חודשים, בעקבות הכנתו של הסרט הדוקו-אקטיביסטי "ההרוג ה-17" שאסף חומרי חקירה מהמשטרה ובנוסף גילה המון פרטי מידע שלא היה ידוע.
הפיגוע בצומת כרכור היה פיגוע התאבדות שאירע בשעות אחר הצהריים של 21 באוקטובר 2002, בצומת כרכור-עין שמר.
בפיגוע נרצחו 14 ישראלים ונפצעו יותר מ-50.
סמוך לשעה 16:20, נצמד ג'יפ קאיה שהוסב לשמש כמכונית תופת ובו יותר ממאה ק"ג חומר נפץ, נהוג בידי מחבל שנשלח בידי "גדודי ירושלים" של ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, לאוטובוס אגד שהיה בדרכו בקו 841 מקריית שמונה לתל אביב, ועצר בתחנה בצומת כרכור-עין שמר.
מלבד חומר הנפץ היו ברכב התופת חומרי רסס על מנת להעצים את אפקט הפגיעה, מעוצמת הפיצוץ נפגעו כלי רכב נוספים שעמדו לצד האוטובוס.
חילוץ הפצועים נתקל בקשיים לאחר שמכל הסולר של האוטובוס עלה בלהבות במהלך החילוץ ובשל האש שפרצה התפוצצו גם קליעים ממחסניות נשקם האישי של חיילים שהיו באוטובוס.
הרשות הפלסטינית גינתה את הפיגוע.
המחבל מוחמד ג'מאל מוחמד עקל שגייס והכין את המחבלים המתאבדים, נעצר ב-9 בינואר 2003 ונידון ל-14 מאסרי עולם ועוד 40 שנים נוספות.
ב-13 באוקטובר 2025, עקל שוחרר על ידי ממשלת נתניהו השישית במסגרת עסקת החטופים לסיום מלחמת חרבות ברזל.
הפיגוע בסניף הליכוד בבית שאן הוא פיגוע שבוצע בעיר בית שאן ב-28 בנובמבר 2002 על ידי שני מחבלים החברים בגדודי חללי אל-אקצא, שפתחו בירי והשליכו רימוני יד לעבר אזרחים, בעת הבחירות לראשות מפלגת הליכוד שנערכו בסניף הליכוד בעיר.
בפיגוע נרצחו 6 אזרחים וכ-30 נפצעו.
הפיגוע בוצע בשעת צהריים, בעת שנערכו בסניף הליכוד שבעיר בית שאן כמו גם בסניפי ליכוד אחרים בישראל, הבחירות לראשות מפלגת הליכוד.
בבחירות התמודדו ראש הממשלה אריאל שרון ובנימין נתניהו.
שני מחבלים תושבי הכפר ג'לבון שממזרח לג'נין, הגיעו למקום במכונית מאזדה גנובה.
המחבלים היו חמושים ברובי קלצ'ניקוב, וברימוני יד.
אחד המחבלים החל לירות בתחנה המרכזית של העיר, והשני הגיע לרחבת הכניסה של סניף הליכוד והחל לירות באנשים ששהו במקום, ולידות עליהם רימוני יד.
מן הירי נהרגו חמישה מתושבי העיר ששהו בסניף הליכוד והמאבטח במקום.
בין הפצועים שלושה מבניו של חבר הכנסת דוד לוי, בהם ז'קי לוי שכיהן לאחר מכן כראש העיר, וכחבר הכנסת מטעם הליכוד.
ערן דוד, לוחם מג"ב ששהה בחופשה בביתו, שמע את היריות שנשמעו מכיוון סניף הליכוד, ורץ לביתו על מנת לקחת את נשקו האישי.
הוא ירה בראשו של אחד המחבלים והרגו.
לאחר מכן זיהה מחבל נוסף והרג גם אותו.
על מעשה זה קיבל את עיטור האומץ של משטרת ישראל.
בשל הפיגוע נרשמו אחוזי הצבעה נמוכים בבחירות המקדימות של הליכוד.
בעקבות כך כינס ראש הממשלה שרון מסיבת עיתונאים כמה שעות לאחר הפיגוע.
שרון שחשש מאחוזי הצבעה נמוכים שיקשו על בחירתו מחדש, קרא למתפקדים "אל תתנו לטרור להשפיע, לכו להצביע".
זכריא זביידי נחשד כאחראי לתכנון הפיגוע, אך הוא לא נתפס והועמד לדין עד להסכם חנינה ב-2005. ב-2019 נעצר לאחר שהפר את תנאי ההסכם, פורסם שהוא יועמד לדין גם על אחריותו בפיגוע בבית שאן.
חמישה מהנרצחים בפיגוע שהיו תושבי בית שאן, נקברו בהלוויה משותפת.
בשנת 2016 החליטה עיריית בית שאן לקרוא רחוב לזכר נרצחי הפיגוע בשם "דרך השישה" הסמוך לרחוב החלמיש בעיר, ובסמיכות למרכז הליכוד שבו התרחש הפיגוע, כמו כן מבנה מרכז הליכוד שבנוי כמבנה רומי עתיק הוכרז כמבנה שימור, ולצידו הוקמה אנדרטה לזכר ששת הנרצחים.
הפיגוע בצומת הגבעה הצרפתית היה פיגוע טרור פלסטיני שבוצע במהלך האינתיפאדה השנייה ביום רביעי, 22 בספטמבר 2004 ב בירושלים ובו נהרגו שני שוטרי מג"ב, הפיגוע בוצע בכניסה לטרמפידה בצומת שער המזרח.
מטען חבלה שהיה בתיקה של המחבלת זיינב עלי עיסא אבו סאלם, בת 18 ממחנה הפליטים עסכר שליד שכם, התפוצץ בעת ששוטרי מג"ב שחשדו בה ניגשו לבדקה, וכתוצאה מכך שני שוטרי מג"ב נהרגו במקום.
33 אנשים נוספים שעמדו בקרבת מקום נפצעו בפיצוץ.
הפיגוע בעין נטפים היה פיגוע ירי שהתרחש ב-25 בנובמבר 1990. שוטר של משמר הגבול המצרי, עבר את גבול ישראל–מצרים לשטח ישראל, וירה לעבר כלי רכב בכביש 12, בסמוך למעיין עין נטפים, שנמצא קילומטרים אחדים צפונית-מערבית לאילת.
איימן מוחמד חוסני, שוטר של משמר הגבול המצרי, ששירת בתצפית בהר שני והכיר את האזור, הסתנן עם שחר לישראל, והסתתר בתעלה הנמצאת לצד כביש 12. המפגע, אשר היה חמוש ברובה AK-47, ולבוש במדי צבא מצרים, החל בשלב מסוים לירות מהתעלה לעבר כלי רכב חולפים.
בתחילה, בסביבות 06:30, ירה המחבל לעבר טנדר צבאי.
נהג הטנדר נפגע מהירי אך הצליח להימלט.
לאחר מכן ירה לעבר אוטובוס אזרחי שבן חמישים נוסעים.
נהג האוטובוס נפצע קל והמשיך בנסיעתו צפונה.
דקות ספורות לאחר מכן נורה למוות רס"ם מיכאל צברי בטנדר פיג'ו צבאי בעת שנסע צפונה.
הרכב הבא שהותקף היה אוטובוס צבאי ללא נוסעים.
נהג האוטובוס, רס"ם אבי סרלין, נרצח ביריות על ידי המפגע.
רכב צבאי נוסף, מסוג בלייזר, הגיע למקום בנסיעה דרומה ורס"ר חיים אשכנזי שנסע ברכב נורה למוות מטווח קצר על ידי המחבל.
בהמשך הגיעו למקום שני אוטובוסים עם אזרחים רבים שעשו דרכם לבסיס צבאי סמוך לבסיס עובדה.
המפגע יצא מן התעלה ועצר את האוטובוסים.
לאחר מכן פתח באש בחזית האוטובוס הראשון כאשר הוא רצח את הנהג, אליעזר והבה, ופצע נוסעים רבים.
לאחר מכך טען מחדש את נשקו והמשיך לרסס בירי את האוטובוסים.
דוד בוהנה, מאבטח חמוש בתת-מקלע עוזי, שנסע באוטובוס, ירה לעבר המפגע ופצע אותו.
בעקבות כך המחבל נסוג בחזרה למצרים.
ב-13 בדצמבר 1990 נפטר מפצעיו יהודה ליאון בן-אבו, אזרח עובד צה"ל.
בפיגוע נרצחו 3 חיילים ישראלים ושני אזרחים.
27 בני אדם נפצעו, 5 במצב חמור.
המחבל נשפט במצרים, ונדון ל-12 שנות מאסר.
שר הביטחון משה ארנס האשים את מצרים במישרין באחריות לפיגוע בשל שליטתה הרופפת על אזור הגבול עם ישראל.
שר החוץ דוד לוי אמר לתקשורת: "זה מצב מאוד חמור שצריך להגיע לסיומו, אנחנו מצפים שהמצרים יעשו את כל הדרוש כדי קודם כל להעמיד את המפגע לדין, ושנית לשים קץ להמשך הטבח של ישראלים בשטח מצרים ולאורך הגבול עם מצרים".
הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות לפיגוע.
בהודעה שפרסם הארגון בעמאן נאמר כי "הבוקר, אחת מיחידותינו הפועלות במצרים פגעה באוטובוס ציוני במעבר בין פלסטין למצרים.
חמישה יהודים נהרגו וחלקם נפצעו ואנשי היחידה שלנו חזרה למקום בטוח לאחר מכן."
במצרים נעצר חייל בחשד ש"פתח באש על מספר כלי רכב ישראליים שנשאו חיילים ועובדים ישראלים".
שר החוץ המצרי אחמד עסמט עבד אל-מגיד אמר כי "מדובר באירוע מצער מאוד, ואנו בהחלט מתנגדים למעשים מסוג זה, ונחקור את הפרשה בפרטי פרטים".
הפיגוע בצומת אריאל היה פיגוע דקירה בצומת אריאל בשומרון, שבו נרצח הרב איתמר בן גל, תושב הר ברכה, בידי מחבל פלסטיני ב-כ' בשבט תשע"ח (5 בפברואר 2018).
כחודש קודם לפיגוע אירע פיגוע הירי ליד חוות גלעד בשומרון בו נרצח הרב רזיאל שבח.
הפיגוע עורר הדים נרחבים בחברה הישראלית ובחברה הערבית, בין השאר בשל העובדה שבוצע בידי חוליה מאורגנת, שתכננה אותו מראש והצטיידה בנשק חם, רצחה אדם ונעלמה בלי להותיר עקבות.
באותה עת קיימו ארגוני הטרור הפלסטיניים, בראשם חמאס והג'יהאד האיסלאמי, מסע תעמולה נרחב לעידוד המשך מה שכינו "אינתיפאדת אל קודס", אשר חלק נרחב ממנה בוצע בפעולות טרור אישיות ("אינתיפאדת הבודדים").
כלי משמעותי עבורם היה הרשתות החברתיות של החברה הפלסטינית, בהן חוללו הסתה רציפה ועמוקה כנגד מה שכינו "הכיבוש הציוני".
המאורע שציין עבורם את תחילת גל הטרור הפלסטיני היה רצח איתם ונעמה הנקין, שאירע באוקטובר 2015, והם קיוו להמשיכו ולהעצימו.
צומת אריאל בשומרון נחשב למועדף על מפגעים בודדים, בין השאר בשל מרכזיותו היחסית, ורצונם של מחבלים להיחרט בתודעה הציבורית, וליצור שיח ברשתות חברתיות כחלק מ"פיגועי אווירה".
שנתיים וחצי קודם לפיגוע אירע בו פיגוע דקירה נוסף, וחודשים לאחר מכן נדקרה ונפצעה בו חיילת.
בשני המקרים כוח צה"ל המוצב בצומת חיסל את המחבלים.
כשנה לאחר הפיגוע אירע בצומת הפיגוע המשולב בצומת אריאל, בו נרצחו חייל צה"ל גל קיידאן והרב אחיעד אטינגר.
לאחר פיגועים נוספים, תחקירים והפקת לקחים, ערך צה"ל שינויים טקטיים במבנה כוחותיו במקום, אשר מנעו פיגועים נוספים בצומת.
בצהרי כ' בשבט תשע"ח (5 בפברואר 2018), בשעה 14:20 לערך, עמד הרב איתמר בן גל תושב הר ברכה, בטרמפיאדה בכיכר שבכניסה הראשית לאריאל, בדרכו מגבעת שמואל לברית מילה של אחיינו שנערכה בהר ברכה.
הרב בן גל (בן 29), נשוי ואב לארבעה, שימש כרב ומחנך בישיבת בני עקיבא גבעת שמואל.
קודם לכן שימש בהוראה בישיבת הר ברכה.
באותה עת הגיע במונית שירות פלסטינית לצומת אריאל המחבל עבד אלחכים עאצי, ערבי-ישראלי בן 19 בעל תעודת זהות כחולה, בן לערביה-ישראלית ילידת נצרת ותושבת חיפה, ולאב ערבי-פלסטיני משכם.
הוא הפעיל חשבון פייסבוק בו התבטא פעמים רבות בשבח פיגועי טרור נגד יהודים, וקיים קשרים עם נערות יהודיות.
התגורר בעבר ביפו ושהה מספר שבועות בבית השנטי - עמותה שמטרתה לסייע לנוער בסיכון.
קודם בואו לצומת רכש והצטייד בשתי סכינים באורך של כ-27 ס"מ.
הרוצח ירד בעברו השני של הכביש, וזיהה את בן גל העומד בטרמפיאדה כיהודי בשל בגדיו והכיפה שחבש לראשו.
הוא התקרב אל הרב בן גל מאחור, שלף את אחת הסכינים, ודקר את הרב בן גל בעוצמה רבה בחזהו ובבטנו.
הרב בן גל נאבק וניסה לנוס מן המקום.
הרוצח רדף אחריו במטרה להמשיך ולדקור אותו.
הדבר נמנע בזכות עובר אורח, קצין צה"ל בחופשה שהבחין במתרחש ופגע במחבל ברכבו.
בן גל רץ לכיוון אוטובוס חברת אפיקים שעמד באזור, דפק על שמשת הדלת, צעק אל עבר הנהג "פיגוע, דקרו אותי", והתמוטט במקום.
הוא פונה לבית החולים בילינסון בפתח תקווה, תוך כדי פעולות החייאה, אולם הרופאים נאלצו לקבוע את מותו כעבור זמן קצר.
תיעוד הפיגוע ממצלמות האבטחה פורסם בכלי תקשורת עוד באותו יום.
הרב איתמר בן גל הובא בבוקר יום המחרת למנוחות בבית העלמין ביישובו הר ברכה.
בהלווייתו השתתפו מאות בני אדם, ביניהם יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין, שר החקלאות אורי אריאל, הרב אליעזר מלמד, הרב שרגא פרוכטר ואישי ציבור נוספים.
מיד לאחר הפיגוע, נמלט המחבל עבד אלחכים עאצי בסיוע רכב פלסטיני אל הכפר כיפל חרת' הסמוך ומצא בו מחסה זמני.
כוחות צבא גדולים פתחו במרדף אחר הרכב באמצעותו נמלט, וחיילים ביצעו סריקות באזור העיירה סלפית והכפרים הסמוכים לה.
כן הוחרמו מצלמות אבטחה של בעלי עסקים ובתים פרטים בתוואי ההימלטות של המחבל.
בערב הסמוך לפיגוע פעלו כוחות מיוחדים של צה"ל בשכם, סביב ביתו של אבי המחבל.
במהלך התפרעויות בהשתתפות מאות פלסטינים אשר ידו מטענים, בקבוקי תבערה ואבנים, נעצרו שבעה מהפורעים.
המחבל המשיך בבריחה לשכם, שם הסתתר במשך כחודש וחצי, עד לכידתו בידי כוחות שב"כ, ימ"מ וחטיבת שומרון (גדוד 90) של צה"ל.
בבית בו נלכד, צפונית לקסבה של שכם, שהו גם ילדים.
בחקירתו התברר כי החליף מספר מקומות מסתור במהלך מנוסתו.
עמו נעצרו פלסטינים אשר סייעו לו להסתתר, חרף העובדה שלא היה תושב המקום.
ביולי 2019 הרשיע בית המשפט המחוזי בלוד את המחבל ברצח, לאחר שהמחבל הודה במעשה.
ארגון חוננו ייצג את משפחת בן גל כנפגעי העבירה בנובמבר 2019 גזר בית המשפט עונש מאסר עולם על המחבל, וכן תשלום פיצוי של 258 אלף שקלים לאלמנה ולילדיו היתומים של הרב.
במאי 2018 חשף משרד הביטחון כי במסגרת תשלומי הרשות הפלסטינית למחבלים ולמשפחותיהם מעניקה הרשות משכורת חודשית לרוצח, אשר סכומה הכולל יגיע בעתיד ללמעלה מ-12 מיליון ש"ח.
כתבי אישום נוספים הוגשו נגד אביו וסייענים נוספים, אשר סייעו לרוצח בזמן מנוסתו.
ארגון חוננו קרא להעמיד לדין את כלל הסייענים הקשורים למחבל, וכן את הצוותים הרפואיים שטיפלו בו בבתי החולים אל-רחמה ורפידיה בשכם, מבלי לדווח על הימצאותו.
עוד קרא הארגון לשר הפנים אריה דרעי לשלול את אזרחותו הישראלית של המחבל.
הדלקת משואה על ידי האלמנה
בעקבות הפיגוע הדליקה אלמנתו מרים בן גל משואה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, לצד יעל שבח אלמנת הרב רזיאל שבח שנרצח בפיגוע ירי שבועות ספורים קודם לכן.
בעקבות הפיגועים התכופים בין השתיים נרקם קשר.
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין ואישי ציבור נוספים, פרסמו דברי תנחומים למשפחת בן גל, והבהירו כי מדינת ישראל תעשה כל מאמץ ללכוד את המחבל.
ראש עיריית אריאל אלי שבירו, בשטחה אירע הפיגוע, התבטא ברוח דומה וקרא להחיל את ריבונות מדינת ישראל על יהודה ושומרון.
ראש המועצה האזורית שומרון יוסי דגן אמר: "לצערנו מדובר במקום עליו התרענו אינספור פעמים בעבר, מקום שמשמש כמקום לירידה של המוני שבח"ים מהתחבורה הציבורית הישראלית בשומרון.
במהלך השבעה ביקרו בבית המשפחה בהר ברכה נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין, רעיית ראש הממשלה שרה נתניהו, שר הכלכלה אלי כהן, סגנית שר החוץ ציפי חוטובלי, ראש האופוזיציה יצחק הרצוג, ואחרים.
לאחר הפיגוע פרסמה אשת הנרצח מרים בן גל, מספר פעמים קריאה לראש הממשלה נתניהו לאשר בניית מאות יחידות דיור חדשות ביישוב הר ברכה, כחלק מאישור תב"ע ליישוב, כמענה ציוני לפיגוע.
בתגובה הודיע נתניהו באמצעות ראש לשכתו יואב הורוביץ, אשר ביקר בבית המשפחה במהלך השבעה, כי "נעשה הכל" על מנת להרחיב את הר ברכה.
הגשת התב"ע התקדמה בצעדים מדודים.
כשנה לאחר הרצח נקראה כיכר אריאל על שמו של הרב איתמר בן גל.
בטקס החניכה השתתפו שר התחבורה ישראל כץ, יוסי דגן, אורן חזן, מפקד חטיבת שומרון שגיב דהן, בני משפחת הנרצח ואחרים.
כמו כן, אחד הרחובות ביישוב הר ברכה בו התגורר נקרא על שמו.
בטקס השתתף שר העובדה והרווחה אופיר אקוניס, ובשנת התשפ"ב, 2022, הונחה אבן פינה לשכונה חדשה בהר ברכה שתיקרא על שמו.
הרב אליעזר מלמד, רב היישוב הר ברכה, הקדיש את הכרך "העם והארץ" מתוך סדרת הספרים פניני הלכה לזכרו, וצרף כהקדמה את דברי ההספד שאמר בהלוויה.
במלאת חודש לרצח, המשפחה ארגנה מיזם שבמסגרתו הם מציעים לקחת על עצמם דבר אחד מדמותו וממעשיו הטובים.
יממה לאחר הפיגוע כתב שגריר ארצות הברית בישראל דייוויד פרידמן: "לפני עשרים שנה תרמתי אמבולנס להר ברכה, בתקווה שישתמשו בו להעביר תינוקות בריאים.
במקום זאת אדם מהר ברכה נרצח על ידי מחבל, מותיר מאחור אישה וארבעה ילדים.
'המנהיגים' הפלסטינים היללו את המחבל.
מתפלל עבור משפחת בן גל".
בעקבות דבריו פרסם גדעון לוי מאמר בהארץ, בו כינה את הר ברכה - "הר קללה".
בתגובה פרסום פרידמן ציוץ ברשת הטוויטר: "מה קרה ל"הארץ"?
ארבעה ילדים קטנים יושבים שבעה על אביהם שנרצח והעיתון הזה מכנה את קהילתם "הר קללה".
שר החוץ הגרמני זיגמר גבריאל, שביקר בישראל שבוע קודם לפיגוע, התבטא: "זהו פשע הדמים השני שמתרחש בתוך חודש.
הרצח ממלא אותנו בצער רב ובדאגה רצינית.
אלימות וקריאה לאלימות לא יובילו לכך שישראלים ופלסטינים יוכלו לחיות זה לצד זה בשלום ובביטחון".
שגריר האיחוד האירופי בישראל עמנואל ז'ופרה כתב: "היום נדקר אזרח למוות סמוך לאריאל.
אין שום הצדקה לאלימות ולטרור.
אני מקווה שהתוקף יובא לדין".
ארגון הטרור הפלסטיני חמאס שיבח את הפיגוע וכינה אותו "פעולת גבורה מוצלחת", לאחר פיגוע הירי ליד חוות גלעד בו נרצח כחודש קודם לכן הרב רזיאל שבח.
בהודעה שפרסם כתב: "פיגוע הדקירה מוכיח שאינתיפאדת אל-קודס נמשכת".
סמוך באותו חודש פרסם הארגון פוסטר בו תמונות נרצחי פיגועים, ביניהם הרב בן גל.
ארגון הטרור הפלסטיני הג'יהאד האיסלאמי בירך אף הוא על הפיגוע, ופרסם הודעה בה נאמר: "מדובר בפעולת גבורה הבאה כתגובה טבעית לפשעי הכיבוש של הציונים נגד העם הפלסטיני".
הדיווח של כלי התקשורת הרשמי של הרשות הפלסטינית וואפא על הפיגוע לא כלל גינוי כלשהו.
הפיגוע בצומת יגור היה פיגוע ההתאבדות שאירע ב-10 באפריל 2002, באוטובוס קו 960 של אגד, כאשר האוטובוס עבר בצומת יגור בצפון ישראל.
בפיגוע נרצחו 8 אנשים ו-19 נפצעו.
ארגון חמאס נטל אחריות לפיגוע, אך את הפיגוע ביצע מחבל מארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
בבוקר יום רביעי, 10 באפריל 2002, בסביבות השעה 7:15 בבוקר, מחבל פלסטיני פוצץ את מטען הנפץ שהסתיר מתחת לבגדיו באוטובוס קו 960 של חברת "אגד", שהיה בדרכו מחיפה לירושלים.
הפיצוץ אירע בזמן שהאוטובוס עבר ליד קיבוץ יגור.
לפי הערכת המשטרה, המחבל עלה על האוטובוס בתחנת מרכזית המפרץ, משם יצא האוטובוס, ופוצץ את הפצצה לאחר חמישה קילומטרים בלבד.
בפיגוע נרצחו שמונה אנשים ו-19 נפצעו, שלושה מהם באורח אנוש.
רוב הפצועים היו חיילים ושוטרים ישראלים.
ההדף מהפיצוץ גרם נזק לרכבים רבים בקרבת מקום.
ארגון הטרור חמאס נטל אחריות על הפיגוע וציין כי המחבל המתאבד הוא פלסטיני מג'נין בשם אימן אל-חיג'ה.
מאוחר יותר פרסם ארגון הג'יהאד האסלאמי נטילת אחריות לפיגוע.
המחבל שביצע את הפיגוע הוא ראע'ב ג'ראדאת מאזור ג'נין.
הפיגוע בצומת הגבעה הצרפתית (היום נקרא מחלף שער המזרח) היה פיגוע התאבדות שבוצע בתחנת אוטובוס צפופה בצומת שליד הגבעה הצרפתית שבירושלים ב-19 ביוני 2002.
ארגון גדודי חללי אל-אקצא נטל אחריות לפיגוע.
ביום רביעי, בסביבות 7:05 בבוקר, יצא מחבל מתאבד ממכונית אאודי אדומה בקרבת תחנת האוטובוס שבצומת הגבעה הצרפתית בירושלים.
מכיוון שתחנת האוטובוס הייתה יעד לפיגועים בעבר שני שוטרי משמר הגבול איבטחו את התחנה.
שוטרי משמר הגבול במקום אשר זיהו את המחבל ניסו לעצור את החשוד אך המחבל המתאבד הצליח לרוץ ולחלוף על פניהם ולפוצץ את המטען שהחזיק בתיק בתוך התחנה.
כ-50 בני אדם נוספים נפצעו מעוצמת הפיצוץ ומהרסיסים שנארזו סביב המטען.
שמונה מהפצועים נפצעו באופן אנוש.
עוצמת הפיצוץ הרסה לחלוטין את תחנת האוטובוסים, שהייתה עשויה מבטון, וחלקי גוף רבים היו מפוזרים על פני שטח גדול לאורך הרחוב שבקרבת תחנת האוטובוס.
מאוחר יותר דחפור פירק מה שנותר מתחנת האוטובוס.
בפיגוע נפצעו שני שוטרי משמר הגבול שאיבטחו את התחנה, אחד מהם פצוע אנוש.
שלוש שעות לאחר הפיגוע ירו מסוקים של חיל האוויר הישראלי טילים לעבר בתי מלאכה ברצועת עזה ששימשו לייצור אמצעי לחימה.
הפיגוע בצומת גוש עציון היה פיגוע ירי מרכב חולף שאירע ב-16 באוקטובר 2005 (י"ג בתשרי ה'תשס"ו) בצומת גוש עציון, ובו נרצחו שלושה ישראלים ונפצעו שלושה נוספים.
את הפיגוע ביצעה "חוליית חברון", מספר מחבלים מהעיר חברון שרצחו שישה ישראלים בפיגועים שונים באזור.
שלושת חברי החוליה מבצעי הרצח נידונו כל אחד לארבעה מאסרי עולם אולם שוחררו בעסקת שליט.
לאחר הפיגוע התבטא מפקד חטיבת עציון ניצן אלון: "לא הייתה התרעה ממוקדת לפיגוע בגוש עציון, אבל פיגוע כזה קל יחסית לעשות וגם הערכנו שפיגוע כזה אפשרי.
בגוש עציון שקט יחסית בתקופה האחרונה.
אין ספק שכמו שהערכנו שעם סיום ההתנתקות נוצרת העברה של ארגוני הטרור מעזה ליהודה ושומרון, ואולי זה אחד הסימנים".
כשעה לאחר הפיגוע בגוש עציון, אירע פיגוע ירי דומה בצומת היישוב עלי בבנימין.
מחבלים ירו מרכב חולף על שני נערים שהלכו לצד הדרך.
אחד מהם נפצע באורח בינוני-קשה.
עקב הירי הרצחני נהרגו מתת חוה רוזנפלד-אדלר בת 21, קצינה משוחררת מחיל המודיעין שנישאה לקצין בחיל השריון שלושה חודשים קודם לכן, וכנרת מנדל בת 23, מורה בבית הספר באלון שבות, בנות-דודים שנפגשו במקרה בצומת בדרכן לבתיהן ביישוב כרמל.
עמן נרצח הנער עוז בן מאיר, תלמיד הישיבה התיכונית בדימונה כבן 15 ממעון.
עוד נפצעו בפיגוע שלושה אזרחים וחיילים, אחד במצב קשה, ושניים בינוני.
יום לאחר הפיגוע הובאו הנרצחים למנוחות.
בנות הדודות מתת רוזנפלד-אדלר וכנרת מנדל נטמנו בירושלים בהר המנוחות.
הנער עז בן-מאיר נטמן בבית העלמין בסוסיא.
מיד לאחר האירוע פתח צה"ל בסריקת מרחב הכפרים באזור חברון, במטרה לאתר את המחבלים ואת המכונית ממנה בוצע הירי, הוצבו מחסומים ונסגרו דרכים פלסטיניות הסמוכות לאזור התקרית.
בין השאר נחסמו הדרכים לעיירה בית אומר ולמחנה הפליטים אל-ערוב.
לאחר הפיגוע התקשר אחד מחברי החוליה אל משרדי רשתות הטלוויזיה של אל-ג'זירה ואל-ערביה וקיבל אחריות לביצועו, בשם ארגון הטרור חמאס.
בהמשך, באופן חריג ולאחר התייעצות שקיים שר הביטחון שאול מופז בערב שלאחר הפיגוע, נאסרה תנועת כלי רכב פלסטיניים פרטיים בכביש 60, ממחסום שמעה בדרום הר חברון ועד צומת תפוח בשומרון.
במקביל נחסמו באמצעות סוללות עפר דרכים המתחברות לכביש 60 באזור בית לחם, סמוך למקום הפיגוע בצומת הגוש.
כן הודקו ביקורות במחסומים סביב חברון ובית לחם, והופעל כתר חלקי על שתי הערים.
כוחות צה"ל תוגברו ממילא באזור, בשל חג הסוכות והגעת אלפי מתפללים יהודים למערת המכפלה.
המצוד אחר החוליה, הלכידה והמשפט
חברי החוליה רכשו תחילה רובה AK-47, תחמושת ומכונית אשר שימשה אותם לפיגועים.
בהמשך קנו עוד שני תת-מקלעים מסוג קארל גוסטב, וכן החליפו פעמיים את המכונית ששימשה לפיגועים.
באפריל 2005 ניסו המחבלים לתקוף כוח צה"ל בעיר חברון, אולם נשקם לא פעל, החיילים הגיבו בירי והניסיון נכשל.
הפיגוע הראשון שביצעו היה ב-24 ביוני 2005, בטרמפיאדה ביציאה מן היישוב בית חגי בדרום הר חברון.
בפיגוע נרצחו הנערים אביעד יהודה מנצור ואביחי לוי, ושלושה נוספים נפצעו.
בפיגוע נוסף ירו על ג'יפ צבאי מצפון לחברון, אך לא פגעו.
במקרה נוסף פצעו קל שני חיילים בקסבה של העיר חברון.
עובר אורח פלסטיני שנקלע לחילופי האש נהרג.
הפיגוע הבא אירע בצומת גוש עציון, בו רצחו אלעויוי, פהד וזוז, ואלגולאני, שלושה בני אדם.
ב-16 בדצמבר 2005 רצחו חברי החוליה בכביש 60 את יוסי שוק, אב לחמישה ותושב בית חגי.
המצוד אחר החוליה נמשך יותר מחצי שנה, ובמהלכו, בדצמבר 2005, אף הוקם צוות חקירה חדש, בשיתוף פעולה בין שב"כ וצה"ל.
כוחות הביטחון הניחו כי מדובר בהתארגנות מקומית, של בני משפחה מאזור העיר חברון.
פריצת הדרך הושגה 12 בינואר 2006, בעקבות מעצרו של שכיב עוויוי דווקא בידי משטרת מחוז ש"י.
במהלך חקירתו נחשפה החוליה כולה.
ב-20 בינואר נלכדו שאר חברי החוליה בידי לוחמי יחידת דובדבן, חטיבת הצנחנים ויחידת המסתערבים של משמר הגבול.
כן נעצרו סייענים שונים לחוליה.
במרץ 2006 הוגש כתב אישום כנגד שלושת חברי החוליה, אשר נאשמו ברצח שישה יהודים בפיגועים בבית חגי, בגוש עציון ובדרום הר חברון, וכן באשמת מותו של עובר אורח פלסטיני בחברון.
במרץ 2008 גזר בית המשפט הצבאי במחנה עופר מאסרי עולם על ארבעה מחברי החוליה.
באוקטובר 2011 שוחררו חברי החוליה הרוצחים במסגרת עסקת שליט, לאחר שריצו במאסר פחות משש שנים בלבד.
לקראת שחרור הרוצחים בעסקה, הגישה משפחת מנדל תביעת נזיקין כנגד שלושת רוצחי בתה, במטרה לאלץ את מערכת המשפט להותיר את המחבלים בגבולות ישראל.
בעקבות הרצח פעלו משפחות הנרצחים וחבריהן לפעול להנצחתם
לזכרה של מתת רוזנפלד הוקמה שלוחה של מדרשת לינדנבאום בכרמיאל הפעילה עד היום ונקראת "מדרשת מתת".
וכן נחנכו שני מצפורים לזכרה, האחד ביישוב בית חורון בו גדלה ואחד הצופה על ים המלח ביישוב מעלה חבר במדרשה בה עבדה.
לזכרה של כנרת מנדל נבנה בית הכנסת המרכזי "שירת כנרת" במושב כרמל בו גדלה הוכנס אליו ספר תורה לעילוי נשמתה, נחנכו מצפורים במושב כרמל וכן על גדות הכנרת.
הזמר עובדיה חממה כתב והלחין לזכרה שיר בשם "מעגל עולה תמידית" שפורסם כחלק מאלבומו "שמיים וארץ", אלבום שבספטמבר 2007 הגיע למעמד אלבום זהב, והביא את חממה לזכייה בפרס משרד החינוך והתרבות בתחום הזמר העברי לשנת 2007 בקטגוריית מלחין השנה.
שבע שנים לאחר הפיגוע הקימו בני משפחת רוזנפלד את "אתר מתת" המסייע לבנות דתיות בהכוונה לשירות יעיל ומשמעותי בצה"ל ובשרות לאומי וכן בהכוונה למדרשות ומכינות קדם צבאיות לבנות.
האתר פועל בטכנולוגיה של "חכמת ההמונים" ומנגיש את ניסיון בוגרות השירות לבנות שמתגייסות לשירות צבאי או לאומי.
לזכר הנער עוז בן מאיר כתב והלחין הזמר אודי דוידי בשנת 2013 את השיר "נישא אל הרוח".
על תגובת צה"ל לפיגועים פרסם משרד החוץ של ארצות הברית הודעה לפיה "על ישראל לנקוט צעדים להקל על מצוקתם היומיומית של הפלשתינאים" ובד בבד הוסיפו כי "לישראל יש את זכות ההגנה העצמית נגד הטרור" וכי הצד הפלסטיני מחויב להילחם בטרור.
אף על פי שלמעשה לא הייתה החוליה חלק מאף ארגון טרור, הודיע בכיר בגדודי חללי אלאקצא אבו עודאי, שהפיגועים שבוצעו באותו יום הם תגובת הארגון לחיסולו של מוחמד חליל, מפקד פלוגות אל קודס, הזרוע הצבאית של הג'יהאד האיסלאמי ברצועה, וכן לחיסולם של פעילי גדודי אל אקצה בשכם ובג'נין.
פלסטיני שהציג את עצמו כאיש הזרוע הצבאית של ארגון הטרור פת"ח, גדודי חללי אלאקצה, הודיע בשיחה טלפונית עם ynet כי הארגון אחראי לפיגוע הירי בגוש עציון.
האיש מסר עוד ש"הפיגוע הוא תגובה לפשעי ישראל האחרונים", בעיקר לדבריו הריגתם של הפלסטינים בטול כרם ובשכם.
יושב ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן לא הגיב לפיגועים.
עם זאת, סאיב עריקאת, הממונה על המשא ומתן עם ישראל, פרסם הודעת גינוי לשני הפיגועים שבוצעו באותו יום בגוש עציון ובבנימין, וגינוי לתקרית בה חוסל פעיל הג'יהאד האיסלאמי ליד ג'נין בידי לוחמי צה"ל.
הפיגוע בפארק האולימפי סנטניאל היה פיגוע טרור באמצעות מטעני צינור שהתרחש בפארק האולימפי סנטניאל שבאטלנטה, ג'ורג'יה ואירע ב-27 ביולי 1996, במהלך אולימפיאדת אטלנטה.
בפיצוץ נרצח אדם אחד באופן ישיר ונפצעו 111 אחרים; אדם אחר מת לאחר מכן מהתקף לב.
זו הייתה הראשונה מבין ארבע ההפצצות שביצע אריק רודולף.
המאבטח ריצ'רד ג'וול גילה את הפצצה לפני הפיצוץ והחל לפנות את האנשים מהפארק.
לאחר ההפצצה, ג'וול נחקר בתחילה כחשוד על ידי ה-FBI והתקשורת הציגה אותו כמבצע המשוער חרף העבודה שהוא היה חף מפשע.
באוקטובר 1996 הצהירו ב-FBI כי ג'וול אינו קשור לאירוע.
לאחר שלוש הפצצות נוספות ב-1997, אריק רודולף זוהה על ידי ה-FBI כחשוד בפיגוע בפארק האולימפי.
בשנת 2003 נעצר רודולף וב־2005 הוא הסכים להודות באשמה כדי למנוע עונש מוות פוטנציאלי שהיה ככל הנראה מוטל עליו.
רודולף נידון למאסר עולם על פשעיו.
הפארק האולימפי עוצב כ"כיכר העיר" של האולימפיאדה, ואלפי צופים התכנסו להופעה מאוחרת של להקת ג'ק מאק.
זמן מה לאחר חצות, ב-27 ביולי 1996, אריק רוברט רודולף שם תרמיל ירוק ובו מטעני צינור מלאים באבק שרפה נטול עשן מתחת לספסל בפארק האולימפי, לחבילה היה מטען שהיה אמור לגרום נזק רב לאזור הפארק אך בשלב מסוים החבילה הוזזה.
סוכן ה-FBI, דייוויד ג'ונסון, קיבל הודעה כי מישהו התקשר ל-911 כ-18 דקות לפני שהפצצה התפוצצה והזהיר כי פצצה תופעל בפארק האולימפי תוך 30 דקות על ידי "גבר לבן עם מבטא אמריקאי שלא ניתן להבחין בו".
לאחר מכן, מאבטח באזור בשם ריצ'רד ג'וול גילה את התיק מתחת לספסל והזעיק חוקרים לזירת האירוע.
אחד מהחוקרים, טום דייוויס, הזעיק חוליית ניטרול פצצות, שכללה את אנשי הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ וה-FBI שיוכלו לבדוק את התיק החשוד.
ג'וול ומאבטחים אחרים החלו בפינוי הסביבה המיידית כדי שחוליית הפצצה תוכל לחקור את החבילה החשודה.
הפצצה התפוצצה שתיים-שלוש דקות לאחר הפינוי, לפני שכל הצופים יכלו לעזוב את האזור.
אליס הות'ורן, בת 44 מאולבני שבג'ורג'יה, נהרגה בפיגוע כאשר חלק מהפצצה חדר לגולגולת שלה.
צלם של הרשות לרדיו ולטלוויזיה הטורקית בשם מליח אוזוניול שהיה בן 40 במותו וסיקר במהלך חייו את מלחמת בוסניה ומלחמת המפרץ לקה בהתקף לב בזמן שניסה לסקר את זירת האירוע.
מלבדם, בפיגוע נפצעו כ-111 בני אדם.
דיווחים חדשותיים מוקדמים היללו את ג'וול כגיבור על שעזר בפינוי האזור לאחר שאיתר את החבילה החשודה.
כעבור שלושה ימים חשף עיתון ה-The Atlanta Journal-Constitution כי ה-FBI מתייחס אליו כאל חשוד אפשרי, זאת בהתבסס על פרופיל פלילי של "מפגע בודד".
במשך השבועות הבאים, אמצעי התקשורת התמקדו בו באגרסיביות כאשם אפשרי ותייגו אותו כחשוד, תוך שהם מספרים על חייו כדי להתאים לפרופיל "המפגע הבודד" שהודבק לו על ידי אנשי ה-FBI.
התקשורת תיארה, בדרגות שונות, את ג'וול כקצין אכיפת חוק כושל שאולי שתל את הפצצה כדי שיוכל "למצוא" אותה ולהיות גיבור.
מחקירת משרד המשפטים על התנהלות ה-FBI נמצא שלשכת החקירות הפדרלית ניסה לתמרן את ג'וול כדי שיוותר על זכויותיו החוקתיות, בכך שאמרו לו שהוא משתתף בסרט הכנה בנושא גילוי פצצות, אף על פי שהדו"ח הסיק כי "אין הפרה מכוונת של זכויותיו האזרחיות של מר ג'וול ושום התנהגות בלתי הולמת פלילית התרחשה".
ג'וול מעולם לא הואשם רשמית, אך ה-FBI ערך חיפושים בביתו ביסודיות ובפומבי פעמיים, חקר את מקורביו, חקר את הרקע שלו וערך מעקב במשך 24 שעות ביממה.
הלחץ הוקל רק לאחר שפרקליטיו של ג'וול שכרו סוכן לשעבר של ה-FBI כדי לנהל פוליגרף שג'וול עבר בהצלחה.
באוקטובר 1996 חוקר הפרקליטות קנט אלכסנדר, במעשה חריג ביותר, שלח לג'וול מכתב שניקה אותו רשמית, ובו נאמר "על סמך הראיות שפותחו עד כה...
ריצ'רד ג'וול לא נחשב למטרה לחקירה פלילית פדרלית בנושא ההפצצה ב-27 ביולי 1996, בפארק האולימפי באטלנטה".
הרשעתו של אריק רוברט רודולף
לאחר שג'וול נוקה מכל חשד, ה-FBI הודה כי אין לו חשודים אחרים, והחקירה התקדמה מעט עד תחילת 1997, אז אירעו שני פיגועים נוספים, במרפאת הפלות ובלסביאן בר, שניהם היו באזור אטלנטה.
קווי הדמיון בתכנון הפצצה אפשרו לחוקרים להסיק שזו עבודתו של אותו מבצע מהפיגוע בפארק האולימפי.
פיגוע נוסף אשר התרחש במרפאת הפלות, הפעם בברמינגהאם שבאלבמה, בפיגוע נהרג שוטר שעבד כמאבטח ואחת מהאחיות במרפאה, אמילי ליונס, נתן ל-FBI רמזים מכריעים, כולל מספר לוחית רישוי חלקי.
הלוח והרמזים האחרים אפשרו ל־FBI לאתר את אריק רוברט רודולף, רודלף היה נגר במקצועו והנדסאי אך הוא היה נמלט מגורמי אכיפת החוק לאחר שהבין שעוקבים אחריו.
פקידים האמינו שהוא נעלם לדרום הרי האפלצ'ים אותם הכיר רודולף מאז שהיה נער.
במאי 1998, ה-FBI הוסיף את רודלף לרשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI והציע תגמול של מיליון דולר עבור אדם שיביא מידע שיעזור לעצור אותו.
באוקטובר 1998 מחלקת המשפטים של ארצות הברית הכריזה רשמית כי רודלף חשוד בכל ארבעת הפיגועים.
לאחר יותר מחמש שנים בה הוא נמלט מגורמי החוק, רודלף נעצר במאי 2003 בעיר מרפי שבקרוליינה הצפונית על ידי ג'פרי סקוט ממשטרת מרפי.
ב־8 באפריל 2005 הודיעה הממשלה כי רודולף הודה כי ביצע את כל ארבעת הפיגועים, כולל הפיגוע בפארק האולימפי.
רודולף מרצה כיום ארבעה מאסרי עולם ללא אפשרות שחרור.
ב-4 ביולי 2001 נבחר ג'וול להיות שר הטקס במצעד יום העצמאות שנערך בכרמל, אינדיאנה, שנושאו היה "גיבורים שלא הוכרו".
ב-13 באפריל 2005, ג'וול נוקה מחשד לחלוטין כאשר אריק רודולף הודה באשמתו בביצוע הפיגוע בפארק האולימפי, כמו גם בשלושה פיגועים נוספים בדרום.
ב-1 באוגוסט 2006 מושל ג'ורגיה סאני פרדו הילל את ג'וול על מאמצי ההצלה שלו במהלך הפיגוע.
בדצמבר 2019 יצא לאקרנים הסרט "ריצ'רד ג'וול", המבוסס על המאמר "סיוט אמריקאי: הבלדה על ריצ'רד ג'וול" מ-1997 שפורסם במגזין "Vanity Fair", בהפקתו ובימויו של קלינט איסטווד.
בכיכובם של פול וולטר האוזר בתפקיד ג'וול וסם רוקוול כעורך דינו.
פיגוע ההתאבדות בצומת אשקלון היה פיגוע התאבדות שבוצע ב-25 בפברואר 1996, ה' באדר ה'תשנ"ו בו נרצחה , ונפצעו 36 איש.
הפיגוע אירע פחות משעה לאחר הפיגוע הראשון בקו 18, שבו נרצחו 26 בני אדם, ביניהם 9 חיילי צה"ל.
בבוקר 25 בפברואר 1996, פחות משעה לאחר הפיגוע הראשון באוטובוס של קו 18 בירושלים, מחבל מתאבד שהסתנן מרצועת עזה וחיכה בתחנת האוטובוס בצומת אשקלון, הניח מטען חבלה במקום, ומספר שניות לאחר מכן התפוצץ המטען.
כתוצאה מכך נרצחה החיילת סמלת חופית אייש ונפצעו 36 נוסעי האוטובוס.
בנובמבר 2004 נגזר 48 מאסרי עולם למחמוד אבו ורדה ששילח את המחבל לפיגוע ולפיגועים באוטובוסים בקו 18 בירושלים.
ב-17 בינואר 2025 החליטה ממשלת נתניהו השישית לשחרר את מחמד אבו ורדה במסגרת עסקת שחרור החטופים השנייה במלחמת חרבות ברזל.
לאחר הפיגוע הוקמה אנדרטה לזכר סמל חופית אייש במקום הפיגוע.
נכתב בה פסוק ד' בתהילים קכ"א: "הנה לא ינום ולא יישן שומר ישראל".
הפיגוע בעין עופרים היה פיגוע דקירה שבוצע על ידי חוליית פדאיון פלסטינית בליל יום רביעי, 12 בספטמבר 1956, ובו נרצחו שלושה ישראלים.
בעקבות הפיגוע נערך מבצע גוליבר.
בליל יום רביעי, 12 בספטמבר 1956, חדרה חוליית פדאיון פלסטינית מירדן לישראל.
המחבלים תקפו את מחנה קידוחי הנפט עין עופרים הממוקם בסמוך למושב חצבה.
התוקפים נעו במהירות ודקרו למוות שלושה שומרים דרוזים ששהו במקום.
המחבלים גנבו את רוביי השומרים, ונמלטו בחזרה דרך גבול ישראל-ירדן.
השלושה נקברו בכפר בו נולדו - סמיע.
ישראל האשימה את ירדן בכך שהיא שלחה את החוליה לישראל, ובעקבות זאת נערך מבצע גוליבר.
במהלך המבצע נהרגו בין 9 ל-13 שוטרים ירדנים ואנשי יחידת סיור גמלים מדבריים, יחד עם שני אזרחים ירדנים.
במבצע נהרג גם חייל צה"ל אחד ו-12 חיילי צה"ל נפצעו.
תחנת המשטרה ומבנים סמוכים נהרסו במבצע.
הפיגוע בסניף שופרסל בירושלים היה פיגוע תופת של ארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין, שהתרחש ב-21 בפברואר 1969 בסניף אגרון של רשת שופרסל.
בפיגוע נרצחו שני ישראלים ותשעה אנשים נפצעו.
ב-21 בפברואר 1969 הופעל מטען חבלה, שהונח בסניף של רשת המרכולים שופרסל ברחוב אגרון בירושלים, מרכול הומה אדם.
כתוצאה מכך נרצחו שני אנשים ונפצעו תשעה.
בפיגוע זה נרצחו בן ה-21 מנתניה ו בן ה-22, סטודנטים באוניברסיטה העברית, שנכנסו למרכול כדי לקנות מצרכים לטיול.
מטען חבלה שני נמצא במרכול ונוטרל.
בחקירה שלאחר הפיגוע נחשף ארסנל של נשק, אשר כלל חומרי נפץ.
ב-25 בפברואר 1969, ארבעה ימים אחרי הפיגוע בסניף שופרסל, הטמינו אותם מחבלים של החזית העממית שתי פצצות בחלון של הקונסוליה הבריטית בירושלים.
המטען התפוצץ בדירתה של מזכירה בקונסוליה, שלא הייתה בבית באותה עת.
לא היו נפגעים, אף על פי שהחדר ניזוק.
ניסיון להניח מטען בקונסוליה ביום שישי קודם לכן נכשל כשהמטען התגלה ונוטרל.
חמישה מחבלים המעורבים בפיגוע הועמדו לדין.
שלושה מהם נדונו למאסר עולם, אחד נדון ל-15 שנות מאסר ואחת - לחמש שנות מאסר.
אחת מהנידונים למאסר עולם, רסמיה עודה, נמנתה בשנת 1979 עם 78 אסירים ששוחררו על ידי ישראל במסגרת עסקה לשחרור החייל השבוי אברהם עמרם, וגורשה לירדן.
בשנת 1994 היא היגרה לארצות הברית, שם נתגלה שהפרה את חוקי ההגירה האמריקאים, בכך שהשמיטה את העובדה כי הורשעה במעורבות בפיגוע בירושלים ב-1969 וישבה כעשור בכלא הישראלי.
עקב כך גורשה מארצות הברית בשנת 2017, לפי החלטת בית המשפט האמריקאי.
הפיגוע בצומת מגידו הוא פיגוע שבוצע ב-13 במרץ 2023, כ' באדר ה'תשפ"ג, על ידי מחבל לבנוני בצומת מגידו.
מטען צד הופעל בצדי הדרך בצומת, וכתוצאה מפיצוצו נפצע אזרח אחד באורח קשה.
המחבל נהרג על ידי לוחמי הימ"מ לאחר מרדף.
ביום שני, 13 במרץ 2023, סמוך לשעה 07:15 בבוקר, הפעיל מחבל לבנוני מטען צד דמוי כלימגור סמוך לצומת מגידו, בעת שעברו כלי רכב במקום.
כתוצאה מפיצוץ המטען נפצע באורח קשה אדם אחד, שנסע ברכבו בנתיב המנוגד לנתיב בו התבצע הפיצוץ.
הפצוע הוא שרף א-דין ח'מאיסי, בן 21, תושב הכפר סאלם שבעמק יזרעאל.
תחילה לא היה ברור האם זהו פיגוע או אירוע פלילי, אך לאחר חקירה התבהר כי מדובר בפיגוע טרור, בשל השימוש במטען צד תקני מסוג כלימגור (שנמצא בידי ארגוני הטרור בלבנון, בהם חזבאללה) שאינו אופייני לאירועים פליליים.
זמן קצר לאחר הפיגוע הוטל צו איסור פרסום על פרטי האירוע וחקירתו.
כבישים רבים באזור נחסמו, ופעילות ערה של כוחות הביטחון נצפתה באזור.
לאחר הפיגוע נעצר כלי רכב חשוד בצומת אדמית (כמה מאות מטרים ממושב יערה) בסמוך לגבול ישראל–לבנון.
במושב ליד הנהג ישב המחבל, כאשר על גופו חגורת נפץ מוכנה להפעלה.
בנוסף, נמצא ברשות המחבל אקדח, רובה, מטען חבלה ופריטים נספים.
הכוחות ירו והרגו אותו, שכן הוא היווה סכנת חיים מיידית.
הכוחות עצרו את הנהג שהסיע אותו.
בעקבות הפיגוע התקיימה התייעצות ביטחונית בהשתתפות ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ושר הביטחון, יואב גלנט.
האיפול שהוטל על פרטי הפיגוע, לצד דיווחים באמצעי התקשורת על איסור הפרסום, הביאו לגל של שמועות באשר לפרטי הפיגוע, עד לפרסום פרטיו ביום רביעי בערב, כ-60 שעות לאחר הפיגוע.
בעקבות הפיגוע נערכה חקירה רחבה לבירור נסיבותיו, שבמסגרתה נבחנה מעורבותו של ארגון הטרור חזבאללה.
מתחקור ראשוני של האירוע עלה כי המחבל ככל הנראה חצה מוקדם יותר באותו השבוע את הגבול מלבנון לישראל באמצעות סולם והתקדם לעומק השטח עד שהגיע לצומת מגידו (כ-70 קילומטרים מקו הגבול).
המחבל השתמש באופניים חשמליים, ונעזר בסוללות חלופיות עבורם.
הוא פעל לבדו ונשא אמל"ח רב (מטעני חבלה, אקדח ונשק ארוך).
עוד עלה כי לאחר הפיגוע, עצר המחבל רכב וביקש מנהגו להסיעו צפונה, כנראה על מנת לחזור ללבנון ולייצר אפקט תודעתי עבור שולחיו.
התברר כי הנהג לא ידע שהוא מסיע מחבל מלבנון, והוא שוחרר תוך זמן קצר.
שבוע לאחר הפיגוע הודיע צה"ל שהמחבל הגיע לישראל דרך חציית הגבול ולא דרך מנהרה.
זהותם של מבצעי הפיגוע נותרה לא ידועה בשל האיפול על פרטי הפיגוע.
ארגון בלתי מוכר העונה לשם "כוחות הגליל – הזאבים הבודדים" לקח אחריות על הפיגוע.
למרות הודעת הארגון, ניכר כי מרבית פעילות התנועה היא ברשתות החברתיות, וגם במקרים קודמים שבהם ארגון "כוחות הגליל" טען לאחריות לפיגועים, בפועל האחראים היו ארגונים אחרים, כמו בפיגוע הירי בחדרה.
בנוסף, טען הארגון, בסתירה גמורה לטענת מערכת הביטחון בעניין, כי המחבל חי ונמצא במקום בטוח.
הארגון, בזיקתו, קרוב לאיראן ולחזבאללה והוא גלגול של כמה תנועות בעלות שם דומה, על כן לא ברור האם מבצע הפיגוע הוא חזבאללה או ארגון כוחות הגליל.
העובדה שהארגון מנכס לעצמו פיגועים שלא הוא ביצע, ופעילותו הגלויה ברשתות החברתיות, מקשות על הערכת כוחו ופוגעת באמינותו של הארגון.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, ב-8 בינואר 2024 דובר צה"ל הודיע כי חוסל ויסאם א-טוויל, מפקד כוח רדואן שיזם את הפיגוע.
בלילה שבין ה-14 ל-15 בפברואר 2024 חוסל מפקד מרכזי בכוח רדואן, עלי מוחמד א-דבס, שהיה בין מתכנני הפיגוע.
הפיגוע בצומת גוש עציון הוא פיגוע שאירע בט"ו באדר א' ה'תשע"ו בצומת גוש עציון, ובו ניסה מחבל לדקור אזרחים שעמדו בתחנת אוטובוס.
בפיגוע נהרג קצין צה"ל, רב-סרן , שנורה בשוגג בעת ניטרול המחבל.
החל מספטמבר 2015 החלה הסלמה בתקריות האלימות ובפיגועי הטרור כחלק מגל טרור שכונה גם "אינתיפאדת הבודדים", שאופיין בפיגועי דריסה ודקירה רבים על ידי מחבלים בודדים, ולא כחלק מארגון טרור.
בינואר 2016 החלה ירידה הדרגתית במספר הפיגועים.
בשלושת החודשים שקדמו לפיגוע, אירעו בצומת הגוש יותר מעשרה פיגועי דריסה, דקירה וירי.
ביום רביעי בצהריים, ט"ו באדר א' ה'תשע"ו, סמוך לשעה 12:00, הגיע המחבל, ממדוח עמרו, בן 26, תושב הכפר דורא שבנפת חברון אל תחנת האוטובוס הדרומית שבצומת גוש עציון, חמוש בסכין.
החיילים שהבחינו במחבל קראו לו לעצור, אך המחבל עקף את עמדת החיילים ופתח בריצה לעבר האזרחים ששהו בתחנה, ביניהם קצין צה"ל, רס"ן , ששהה בתחנה לאחר שירות מילואים.
גלמן שלף את אקדחו האישי, הסתער לעבר המחבל, ואף הצליח לפגוע בו ולפוצעו, אך נפגע ונהרג מכדור תועה שנורה בשוגג על ידי החיילים.
שלוש שנים לאחר הפיגוע, החליט בית המשפט הצבאי ביהודה ברוב של שניים, לזכות את המחבל מעבירת רצח, ולהרשיעו בהריגה בלבד.
בית המשפט נימק את הזיכוי בכך שלא ניתן לקבוע כי המחבל אכן הגיע למקום על מנת לרצוח, ולכן לא ניתן לבסס את היסוד הנפשי הנדרש בכדי להרשיעו בעבירת גרימת מוות בכוונה.
בית המשפט גזר על המחבל 30 שנות מאסר ומתן פיצוי כספי למשפחתו של אליאב.
פסק הדין המיקל עורר סערה.
שר הביטחון דאז אביגדור ליברמן תקף את החלטת השופטים וטען כי אין כל היגיון בפסיקה וכי המחבל אמור להיות מורשע ברצח.
יושבת ראש מפלגת הבית היהודי, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי תקפה אף היא את החלטת בית המשפט, וטענה כי "ערבי שרץ עם סכין לעבר יהודי עושה זאת במטרה אחת - לרצוח".
ארגון אלמגור פנה לפרקליט הצבאי הראשי בבקשה לערער על הזיכוי, ולאחר זמן אכן הודיעה הפרקליטות הצבאית כי בכוונתה לערער על פסק הדין.
בט"ו בתמוז ה'תשפ"ב התקיים דיון הערעור על פסק הדין בעניין המחבל.
נשיא בית הדין הצבאי לערעורים תא"ל נתנאל בנישו קיבל את הערעור והרשיע את המחבל בעבירת רצח.
בנימוקו לפסק הדין, ציין השופט כי .
כחלק מהנצחת אליאב, הוציאה לזכרו המשפחה סידורי ילדים, ופאוצ'ים לנשיאת ספרי קודש במהלך השירות הצבאי.
בשנת 2016, בנו בני נוער מהישוב כרמי צור את "מצפה אליאב" לזכרו.
בשנת 2023, יצאה המדרשה לידע המקדש בפרויקט 'הוד אליאב', הכולל סיור וירטואלי בעזרת משקפי מציאות מדומה בבית המקדש.
בליל מוצאי שבת, 2 בדצמבר 2023, אירע פיגוע ליד מגדל אייפל שבצרפת.
בפיגוע תקף מוסלמי צרפתי ממוצא איראני, מספר אנשים, הרג אחד בתקיפת סכין ולאחר מכן פצע מבוגר צרפתי כבן 60 ותייר בריטי במכות פטיש, תוך קריאות "אללה אכבר".
נשיא צרפת עמנואל מקרון הכריז על האירוע כטרור וכי הוא יטופל על יד המשרד לתביעות פעילות טרור.
התוקף, יליד ניי-סיר-סן ובעל אזרחות צרפתית, היה ידוע לרשויות כמוסלמי רדיקלי, ואף ריצה עונש של 4 שנים בכלא על אלימות, נתפס על ידי המשטרה לאחר שתי הלימות טייזר לבטנו.
דובר המשטרה שיבח את תגובת השוטרים "שמנעו פגיעות ודאיות נוספות בנפש".
המפגע טען בפני השוטרים כי הוא היה בכעס "עקב מות מוסלמים באפגניסטן ובפלסטין" וציין שצרפת היא שותפה לפשעים נגד האסלאם.
הנרצח היה אזרח גרמניה יליד הפיליפינים, ששהה בצרפת.
הפיגוע בצומת ניר צבי הוא פיגוע דריסה שהתרחש ב-14 ביולי 2024 בצומת ניר צבי שבסמוך לצריפין.
בפיגוע נרצח סרן אריאל טופז, קצין מודיעין בחטיבת המחקרׂ שנפצע קשה ונפטר מפצעיו ב-24 ביולי לאחר שאושפז במרכז הרפואי שמיר.
בנוסף עליו נפצעו כשלושה חיילי צה"ל באופן קל עד קשה.
המחבל שביצע את הפיגוע היה מחמד ע'אלב מחמוד שהאב, בן 27 מכפר עקב.
שהאב הגיע לזירת הפיגוע ברכב טויוטה, ונסע לעבר תחנת אוטובוס שבה עמדו החיילים.
שהאב המשיך בנסיעה, פנה פניית פרסה ופגע בתחנה שוב.
בסופו של דבר שהאב נורה למוות בידי לוחמי משמר הגבול במילואים ששהו במקום.
הפיגוע בפסטיבל אוקטוברפסט היה פיגוע תופת שאירע ב-26 בספטמבר 1980, במהלך פסטיבל הבירה השנתי "אוקטוברפסט" שהתקיים במינכן שבגרמניה המערבית.
במהלך הפיגוע נרצחו 12 ממשתתפי הפסטיבל ומאות רבות נפצעו כאשר מטען חבלה מאולתר התפוצץ בסמוך לכניסה הראשית למתחם הפסטיבל.
מטען החבלה הוכן והונח על ידי המחבל הנאו-נאצי גונדולף קוהלר, שנהרג בעצמו במהלך הפיצוץ.
זהו אחד מהפיגועים הקטלניים ביותר שהתרחשו על אדמת גרמניה המודרנית (לצד הטבח באולימפיאדת מינכן ופיגוע הדריסה בברלין), ואירוע האלימות הקטלני ביותר המשוייך לנאציזם מאז מלחמת העולם השנייה.
פסטיבל אוקטוברפסט הוא פסטיבל בירה שנערך מדי שנה בעיר מינכן בבוואריה שבגרמניה (גרמניה המערבית דאז) מאמצע ספטמבר עד יום ראשון הראשון של אוקטובר.
הפסטיבל נמשך כ-16 ימים והוא נדבך חשוב בתרבות הבווארית, ומטבע הדברים מושך אליו משתתפים רבים, מגרמניה ומחוצה לה.
הפיגוע אירע בשעות הערב של ה-26 בספטמבר, כאשר מטען החבלה, מטען צינור שהוטמן בתוך פח אשפה בסמוך לכניסה הראשית למתחם הפסטיבל, התפוצץ בשעה 22:19. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו במקום 7 בני אדם.
218 בני אדם נוספים נפצעו, מתוכם 5 מתו מפצעיהם בזמן שחלף לאחר הפיגוע.
רבים מהפצועים ששרדו נותרו מחוסרי גפיים כתוצאה מהפיצוץ העז.
בפיגוע נהרג גם המחבל שהטמין את מטען החבלה, סטודנט לגאולוגיה נאו-נאצי בן 21 בשם גונדולף קוהלר, שנהרג לאחר שמטען החבלה ככל הנראה התפוצץ מוקדם מהצפוי.
חקירת הפיגוע הראתה כי קוהלר הרכיב את מטען החבלה משאריות של פצצת מרגמה בריטית, ומילא אותה בחומרי נפץ שיועדו לשימוש צבאי ובבקבוק גז שנלקח ממטף לכיבוי אש.
מתחם הפסטיבל פונה כליל ממבלים מיד לאחר הפיגוע, ונפתח מחדש פחות מ-12 שעות לאחר מכן.
ראש העיר של מינכן, אריך קיסל, נשא הצהרה שבה נאמר: "לא המדינה, לא העיר ולא תושביה יוחזקו כבני ערובה על ידי פושעים.
סגירה (של הפסטיבל) רק תתמוך במניעיו הנפשעים של המחבל.
מהסיבה הזו אנו חייבים להצהיר: החיים חייבים להמשך".
המחבל, סטודנט לגאולוגיה בן 21 בשם גונדולף קוהלר, תואר כאדם לא יציב נפשית ובעל בעיות בקיום מערכות יחסים.
ביום הפיגוע נודע לקוהלר כי נכשל באחד המבחנים שעשה במהלך לימודיו בתואר.
קוהלר היה מקורב לחוגי ימין רדיקלי, ובתקופה שקדמה לפיגוע התאמן ביחד עם מחתרת נאו-נאצית חמושה בשם "Wehrsportgruppe Hoffmann".
כמו כן, העריץ קוהלר את אדולף היטלר, ותמונתו הייתה תלויה על הקיר שמעל למיטתו.
עם זאת, החקירה הראשונית אותה ביצעו כוחות הביטחון של בוואריה לא מצאה לנכון לסווג את הפיגוע כבעל מניעים פוליטיים, והתובע הכללי של גרמניה קבע כי קוהלר פעל בעיקר ממניעים אישיים.
בנובמבר 1982 הורה התובע הכללי לסגור את תיק החקירה.
ב-1997, שנים לאחר סגירת תיק החקירה, התגלה כי ראיות רבות שנאספו בידי ועדת חקירה מיוחדת שנפתחה לאחר הפיגוע, הושמדו, וביניהן שאריות מטען החבלה, ושרידי יד אנושית שהחוקרים לא הצליחו לקשר אל מי מהקורבנות ושנטען כי נוכחותה מצביעה על מעורבותו של מחבל נוסף בפיגוע.
48 בדילי סיגריות שנמצאו בפברואר 1981 במכוניתו של קוהלר הושמדו אף הם, בטרם בוצעה בהם בדיקת DNA שהייתה יכולה לקשר אותם אל מי מהחשודים הנוספים.
טענות למעורבותם של סייענים בפיגוע
מספר פרטים בחקירה העלו בפני משפחות וקרובי הקורבנות ומספר פוליטיקאים גרמניים ספק לגבי תוצאות החקירה הראשונית, בייחוד לגבי המניע האמיתי של המחבל והעובדה כי פעל לבדו.
ארבעה אנשים שהיו עדים לפיגוע טענו כי כחצי שעה לפני הפיגוע, קוהלר היה מעורב בוויכוח עם שני אנשים קצוצי שיער ולובשי מעילים ועליהם סמלי הבונדסוור, אך אנשים אלו מעולם לא נמצאו.
נטען כי קוהלר נשא עליו מזוודה קטנה בעת הפיגוע, שנצפתה בידי עדי ראייה במרחק של כמה מטרים מפח האשפה בה הוטמן מטען החבלה.
עובר אורח נוסף טען כי לאחר הפיגוע, שני צעירים רכנו מעל גופתו של קוהלר כאשר אחד מהם צרח "לא רציתי את זה!
תהרגו אותי כבר!"; אותו הצעיר לא נחקר מעולם.
עדת ראייה נוספת טענה כי שבוע לפני הפיגוע, ראתה מכונית ובה ישבו חמישה אנשים, וחפץ גדול, עטוף וחשוד למראה שהונח במושב האחורי.
כשנשאלה האישה על מספר הרכב, התגלה כי הרכב היה שייך לאביו של קוהלר, אך התגלה כי הוריו של קוהלר לא היו בעיר במהלך אותה תקופה, ואמו מסרה אליבי לפיה הבן היה בבית באותה עת.
שנים לאחר מכן, אחד מחברי המחתרת "Wehrsportgruppe Hoffmann" שצוינה לעיל הודה כי נכח במקום הפיגוע רגעים לפני ששם קץ לחייו, בעוד שחבר אחר באותה המחתרת תועד בפאב מקומי כאשר הוא מתפאר בפני הנוכחים על נוכחותו ב"פעולת מינכן".
שני מזכירי מדינה ממשרד הפנים הפדרלי ציינו כי הפיגוע "תוכנן על ידי קבוצות הקשורות לימין הרדיקלי", אך לא הוכח כי שני החשודים לעיל אכן השתתפו בפיגוע.
הבחירות, שהתקיימו כ-9 ימים לאחר הפיגוע, הסתיימו בניצחונה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ובבחירתו מחדש של הלמוט שמידט כקנצלר.
מהחקירה עלה כי בטרם המתקפה, קוהלר שוחח עם שניים מחבריו על אפשרות לביצוע פעולת דגל כוזב בה יואשמו תנועות שמאל רדיקלי כגון סיעת הצבא האדום, ובכך תתחזק תמיכת הציבור בגורמי ימין רדיקלי.
אחד משני החברים שנחקרו הודה כי קוהלר הראה לו את חומר הנפץ שהוטמן בתוך מטען החבלה, אך איש מהם לא נחשד בסיוע פעיל למחבל מעבר לעובדה כי ידעו על פעולת הטרור הממשמשת ובאה.
לאחר חקירה שכללה איסוף עדויות מ-1008 עדי ראייה וניצולים ו-300,000 מסמכים, לרבות תמלילים שנאספו משנות ה-70 מידי ארגונים נאו-נאציים, קבע משרד התובע הכללי הפדרלי ב-2020 כי לא ניתן להוכיח את מעורבותם של סייענים נוספים בפיגוע, אך עדיין לא ניתן לשלול זאת.
הפיגוע בצומת כרכור (2025) היה פיגוע דריסה שהתרחש ב-27 בפברואר 2025 בצומת כרכור.
את הפיגוע ביצע ג'מיל זיוד, פלסטיני בן 53 שמוצאו מסילת אל-חארית'יה, שדרס קבוצת אנשים בתחנת אוטובוס ופצע 14 בני אדם, מתוכם נערה בת 17, יהלי גור, שנפטרה מפצעיה לאחר מכן.
לאחר פיגוע הדריסה, זיוד נמלט עם רכבו ניסה לדקור שוטרים שרדפו אחריו, השוטרים הספיקו להרוג אותו לפני שהצליח לדקור אותם.
צומת כרכור ממוקם בכביש 65.
ב-27 בפברואר 2025, בסביבות השעה 16:18, ג'מיל זיוד, פלסטיני בן 53 מהכפר סילת אל-חארית'יה שסמוך לג'נין, נסע במהירות גבוהה לעבר קבוצת אנשים שעמדה בתחנת אוטובוס בצומת כרכור.
הוא פגע ב-14 בני אדם, בהם יהלי גור, נערה בת 17 מפרדס חנה-כרכור, שנפצעה אנושות בראשה ונפטרה מפציעותיה ב-4 במרץ 2025 בבית החולים.
גור הייתה תלמידה בתיכון בחריש.
בין הפצועים האחרים היו גבר בן 60 ואישה בת 19 שנפצעו באורח קשה עם פגיעות ראש, אישה שנפצעה באורח בינוני, וחמישה נוספים שנפצעו באורח קל.
לאחר הדריסה, זיוד נמלט מהצומת.
הוא המשיך בנסיעה של ארבעה קילומטרים, שבסופה הוא התנגש בניידת משטרה ליד מתחם קניות בגן שמואל, לאחר ההתנגשות הוא יצא מרכבו, שלף מברג וניסה לדקור שוטרים שהיו במקום.
בתגובה, השוטרים פתחו באש והרגו אותו.