tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גובהו של ההר 3,934 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא מעל סביבתו לגובה של 284 מטרים.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1865 במסגרת סקר ויטני של האזור (the Whitney Survey).
ההר נקרא על שמו של ג'יימס ט.
Gardiner), שהיה אחד הסוקרים בסקר, בין השנים 1864–1867. בסקר מופיע השם "Gardner" (כך איית גרדינר את שמו באותה עת).
לימים שינה גרדינר את איות שמו לצורה "Gardiner", ובעקבות לחץ מטעם מועדון הסיירה (Sierra Club), שונה שם ההר בהתאם, בשנת 1931.
הר גולד הוא הר נישא במרכז הרי טאפלי, בהרי המלכה מוד, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,385 מטרים מעל פני הים.
ההר התגלה בדצמבר 1929, על ידי הקבוצה הגאולוגית של משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה; הקבוצה, בהנהגתו של לורנס מקינלי גולד (Laurence McKinley Gould).
שמו של ההר ניתן לו על ידי אדמירל משנה ריצ'רד א.
בירד קרא להר על שמו של לורנס מקינלי גולד.
בין השנים 1955–1970 גולד עמד בראש הקבוצה המתכננת את התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, וכן כיהן כיו"ר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
הר גולד הוא הר גבוה על קו פרשת המים של אמריקה, בשטח הפארק הלאומי גליישר, במחוז גליישר שבמדינת מונטנה, שבארצות הברית.
גובהו של ההר 2,909 מטרים מעל פני הים, ההר הוא ההר הגבוה ביותר במצוק גארדן וול, שברכס לואיס.
להר מדרון תלול, שהפרש הגבהים בו הוא 1,220 מטרים, במרחק של 800 מטרים.
ההר מתנשא לגובה של 595 מטרים מעל סביבתו.
שמו של ההר ניתן לו רשמת בשנת 1929.
הטיפוס הראשון לפסגת ההר אירע ב-1920. הטיפוס בוצע על ידי פרנק ב.
הר גרדנר הוא הר במרכס רכס פורטוס, בהרי הנסיך צ'ארלס, באדמת מק.
גובהו של ההר 1,981 מטרים מעל פני הים.
להר שתי פסגות, בקצהו המזרחי.
המחצית המערבית של המדרון הצפוני של ההר מכוסה שלג.
ההר מתנשא מעל המישור המקיף אותו (המישור נרחב ביותר, ועל כן ההר בולט למרחקים).
ההר ממוקם 49 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מהר ביצ'רוויז.
ההר התגלה על ידי הצוות הדרומי של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בפיקודו של ויליאם ג'י.
Bewsher), אשר הגיעה אל ההר בדצמבר 1956.
ההר נקרא על שמו של ל.
Gardner), מכונאי דיזל בתחנת מוסון בשנת 1956.
הר גבאן או הר גוואן הוא הר ברכס פורתוס, בהרי הנסיך צ'ארלס, באדמת מק.
ההר ממוקם בין הר קירקבי והר קרייטון.
גובהו של ההר 1,525 מטרים מעל פני הים; ההר הוא ההר ה-2,863 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה.
ההר נקרא ועל שמו של אי.
Gavaghan), שהיה מפעיל רדיו בתחנת מוסון בשנת 1963.
הר גידינגס הוא הר בהרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 13 קילומטרים דרום-מזרחית לפסגת דבנהאם.
גובהו של ההר 852 מטרים מעל פני הים; הר גידינגס הוא ההר ה-4,412 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר נקרא על שמו של ג'יי.
Giddings), שהיה טבח, בתחנת מוסון, בשנת 1961.
הר גראן הוא הר גדול באזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
להר פסגה שטוחה (הר שולחן).
על פי נתוני הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, גובהו של ההר 2,235 מטרים מעל פני הים.
לפי הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד, ולפי הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה, גובהו של ההר 1,920 מטרים מעל פני הים; ובהתאם הר גראן הוא ההר ה-1,303 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם בצידו הצפוני של קרחון מקאיי, ובסמוך ממערב לקרחון גראן.
ההר התגלה על ידי המשלחת האנטארקטיקה הבריטית (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913.
משלחת טרה נובה נתנה להר את שמו.
המשלחת קראה להר על שמו של טריגווה גראן (Tryggve Gran), קצין בחיל הים הנורווגי, שהיה המומחה לסקי של המשלחת הגאולוגית המערבית השנייה (the Second Western Geological Party).
הר גאוס הוא הר ברכס קירקווד, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
ההר הוא ההר הצפוני ביותר ברכס קירקווד.
ההר ממוקם 5.5 קילומטרים צפונית-מזרחית להר צ'טווינד, מצידו הדרומי של קרחון מוסון.
גובהו של הר גאוס 1,043 מטרים מעל פני הים.
פסגת ההר היא סלע שחור.
ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
ההר נקרא על שם המתמטיקאי והאסטרונום הגרמני קרל פרידריך גאוס, וזאת מאחר שגאוס חישב את המיקום של הקוטב המגנטי הדרומי, בין השנים 1838–1839.
הר גלוסופטריס הוא הר מכוסה ברובו קרח, ברכס אוהיו, בהרי הורליק, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בקצה הצפון-מזרחי של שולחן באקאי.
ההר מכוסה ברובו קרח, למעט שכבה אופקית של סלע החשופה מקרח, וניתן באמצעותה לזהות את ההר מרחוק.
גובהו של הר גלוסופטריס 2,865 מטרים מעל פני הים; הר גלוספטריס הוא ההר ה-317 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר נסקר לראשונה על ידי משלחת חציית הרי הורליק (Horlick Mountains Traverse party) מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית בדצמבר 1958 (בקיץ האנטארקטי).
שם ההר הוצע על ידי הגאולוג ויליאם לונג (William Long), שהיה חבר משלחת חציית הרי הורליק של התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, אשר מיפתה את ההר, ואשר, יחד עם צ'ארלס בנטלי (Charles Bentley), פרדריק דרלינג (Frederic Darling) וג'ק לונג (Jack Long) היו הראשונים שטיפסו לפסגת ההר בדצמבר 1958.
ההר נקרא על שם מאובני הגלוסופטריס (Glossopteris), מאובנים של צמחים פרה-היסטוריים שהתגלו בסלעי ההר.
הר ג'קסון הוא הר ברכס לואיס, בשטח הפארק הלאומי גליישר, על הגבול בין מחוז פלטהד לבין מחוז גליישר, במדינת מונטנה שבארצות הברית.
גובהו של הר ג'קסון 3,064 מטרים מעל פני הים; הר ג'קסון ההר הרביעי בגובהו בשטח הפארק הלאומי גליישר.
הר ג'קסון הוא ההר ה-266 בגובהו במדינת מונטנה, וההר ה-5,965 בגובהו בארצות הברית.
הר ג'קסון מתנשא לגובה של 1,038 מטרים מעל סביבתו.
הר ג'קסון הוא ההר ה-33 בהתנשאותו במדינת מונטנה, וההר ה-291 בהתנשאותו בארצות הברית.
הר ג'קסון ממוקם על קו פרשת המים של אמריקה.
קרחון הריסון הממוקם על המדרון הדרומי של הר ג'קסון, הוא הקרחון הגדול ביותר בפארק הלאומי גליישר.
בדומה להרים אחרים בפארק הלאומי גליישר, הר ג'קסון מורכב מסלעי משקע שמקורם החל בתקופת הפרקמבריון ועד לתקופת היורה.
סלעי משקע אלה נוצרו בים רדוד, שהחל להתרומם החל מלפני 170 מיליוני שנים.
הר גולדרינג הוא פסגה בחצי האי פרניק, באזור חוף לובה של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת מצידו הצפוני של קרחון מרפי, וממזרח לפיורד לאלמאנד.
ההר מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר, שצולמו על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד (FIDASE), אשר צילמה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956 – 1957.
ההר נקרא על שמו של דניס סי.
Goldring), שהיה גאולוג מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד אשר שהה באי דיטייל הסמוך, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956 – 1957.
הר גימי הוא ההר הגבוה ביותר במדינת האי הקריבית סנט לוסיה.
גובהו 950 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם במחוז הקנרים, על גבול מחוז סופירייר.
ההר מרוחק כ־5.5 קילומטרים מחופי הים הקריבי ומהעיירה סופירייר.
ההר הוא הר געש מורכב.
הר גדיר הוא רכס הרים בצפון מזרח השומרון, שפסגתו בגובה 712 מטרים מעל פני הים.
הרכס נמצא מצפון לרכס טמון, וביניהם נמצאת העיירה טמון.
ממערב לרכס נמצאת העיר טובאס, מצפון לו תיאסיר ואל-עקבה, וממזרחו היישוב משכיות.
הרכס מתנשא כ-450 מטרים מעל אגן נחל מלחה שבצפון-מזרח, וכ-300 מטרים מעל סהל א-דיר שבדרום-מערבו.
הרכס צופה אל הרי צפון השומרון, אל בקעת הירדן, הרי הגלעד, הרי מרכז השומרון, ועוד.
בהר גדיר מצויים מיני צומח שונים: חרוב מצוי ואלת המסטיק במדרונות המזרחיים ושמשון הדור בפסגת ההר ובמדרונות הדרומיים.
בחלקו התחתון של הרכס מצד מזרח גדל שיזף השיח.
במורדות הצפוניים של ההר, מעל הכפר תיאסיר, נטוע יער אורנים.
בקרבת הפסגה נמצאת גת עתיקה.
ב-9 באפריל 1991 הוכר המקום כשמורת טבע, אולם זו לא הוכרזה מסיבות מדיניות.
הר גמל (מצפה רמון) הוא כינוי לנקודת תצפית הבנויה על גבעה בצורת גמל בקצה הדרומי של המועצה המקומית מצפה רמון על שפת מכתש רמון, מההר ניתן לראות את כל מכתש רמון ואת גבול ישראל–מצרים.
ההר הוא הנקודה הגבוהה ביותר במצפה רמון וממנו ניתן לראות את כל המועצה, לעיתים תכופות בחורף נערם עליו מעט שלג.
אל ההר ניתן להעפיל בעלייה ברגל של מספר דקות משדרות הר גמל, מתחת להר בשנת 2008 הוקם מצפה אסף רוז שגם הוא צופה ממש משפת המכתש לכיוון דרום המכתש.
למרגלות ההר עובר שביל ישראל משם יורד למכתש רמון, כקילומטר מערבית להר נמצא בית ספר שדה הר הנגב ומצפה הכוכבים על שם וייז.
הר גריזים , המכונה גם "הר הברכה", הוא שמו של רכס הררי גדול מדרום לעיר שכם ובראשו היישוב השומרוני קריית לוזה.
ההר הגבוה ברכס הוא 'הר גריזים' המקראי, שהיווה חלק ממעמד הר גריזים והר עיבל, שעליו נשא יותם בן גדעון את משלו.
פסגתו בגובה 881 מ' מעל פני הים.
מעל סביבתו ההררית הוא מתנשא לגובה של כ-350 מ', והוא השני בגובהו בהרי צפון השומרון, אחרי הר עיבל.
ההר הוא חלק מהרי שומרון.
המבנה הגאולוגי של הר גריזים הוא שעשה אותו למקור חשוב להזנת אקוות ההר, המצויה מתחת להרי השומרון.
בתחתית ההר, בעיר שכם, נמצאים שלשה מעיינות עתירי שפיעה, המהווים את המקור היציב והחשוב לאספקת המים לעיר וסביבתה, מימי קדם ועד היום.
מקובל לזהות את המקום שמכונה כיום הר גריזים כהר גריזים המקראי, אולם יש המזהים את ההר כהר דרומי יותר, ליד יריחו - או מזרחי יותר, בהר כביר.
הר גריזים הוא מקום מקודש לעדה השומרונית, ומהווה בשבילה מוקד לעלייה ברגל בשלוש הרגלים.
משנת 1982 עד שנת 2000 התבצעו בהר חפירות ארכאולוגיות בידי יצחק מגן.
המִמצאים שנחשפו בהר, מעידים על קיום מקדש על הר גריזים שפעל מהתקופה הפרסית ועד התקופה החשמונאית ולצידו עיר בשטח של 400 דונם, בה ישבו יותר מעשרת אלפים תושבים.
המִמצאים שנחשפו גודרו והוכנו לקראת ביקורי הקהל, אך אתר העתיקות היה סגור לקהל במשך שנים רבות, בשל סיבות ביטחוניות.
ביולי 2012 נחנך בהר גריזים אתר תיירות המקיף שטח של 400 דונם, וכולל את שרידי העיר ההלניסטית והמתחם הביזנטי.
חוקר המקרא פליקס-מארי אבל גזר משמעות השם: גְּרִזִים מלשון ערבית, בהגיית: "גַ'רַז, ופירושו שקע בעץ, כעין תעלה, חתוך ומגורז במפסלת" שם זה מרמז, שמעץ היער של מרכז חשוב זה הכינו פסילים מעץ לעבודת האשרה, וכן צלמים של אלילים רבים אחרים.
רמז לכך מצוי במשל יותם, שבעומדו על ראש הר גריזים נמשל לבעלי שכם עובדי האלילים.
במהלך המשל החל להזכיר את עצי ארץ ישראל וסיים בארזי הלבנון — מקום הפנתיאון הכנעני הראשי ומקור החיווים שהיו במקורם מלבנון והיו חוטבי עצים מובהקים.
בלבנון חטבו הם כנראה עצי ארז, ובמשכנם תחת החרמון כרתו כמדומה את הברוש, בחבל ארצם בשכם גזרו את האלון, ובתקופת היאחזותם בגבעון, בבארות בכפירה ובקרית יערים, גדעו כנראה את אורן ירושלים ואת האלון.
ההר בנוי משני רכסים עיקריים הנמשכים מדרום־מזרח לִצפון־מערב.
הרכס הצפוני אורכו כ-4 ק"מ ורוחבו כק"מ אחד, ובחלקו המזרחי נמצאת פסגת ההר.
הרכס הדרומי אורכו כ-2.5 ק"מ ורוחבו כ-1.5 ק"מ.
שני הרכסים מחוברים בינם במזרח.
מצדו המזרחי של הרכס הצפוני משתרעת שלוחה הנקראת תל א-ראס.
מסביב לרכס מצויים היישובים שכם (מצפון), כפר קליל (ממזרח), בורין ומדמא (מדרום) וערק בורין (ממערב).
על הרכס הדרומי נמצא היישוב הר ברכה, ועל חלק מהרכס הצפוני נמצאת שכונה שומרונית, הקרויה קריית לוזה.
הר גריזים הוא מהגבוהים בהר השומרון.
גובה פסגתו 881 מטרים מעל פני הים.
שני בגובהו להר עיבל, שפסגתו 940 מטרים מעל פני הים.
בשל גובהו הרב ומיקומו הגאוגרפי בלב השומרון, ניתן לראות ממנו את החרמון, בקעת הירדן והרי הגלעד, וכן חלקים גדולים של מישור החוף הצפוני והדרומי.
המבנה הגאולוגי של הר גריזים, הר עיבל והעיר שכם מצוי בתוך קער שכם.
הר גריזים בנוי מיחידות אאוקניות (קרסטיות) של חבורת עבדת ומונח מעל חבורת הר הצופים האטימה.
מדובר בקער, שכן השכבות הגאולוגיות של בקעת שכם, הן אלה הצעירות - מתקופת אאוקן תחתון (33.9–55.8 מיליון שנה), והשכבות של הר גריזים הן העתיקות יותר - מתקופת קרטיקון עליון (65–97 מיליון שנה).
נוצר מצב שבשלב מסוים בקעת שכם שקעה לעומת ההרים מצידה, מצב המכונה גראבן.
מרכיבי השכבות הגאולוגיות בהר גריזים ובהר עיבל, ואף בעיר שכם, יוצרים מצב שבו מי הגשמים בהרי השומרון בכלל ובהרים אלה בפרט, מחלחלים דרך השכבות הקרסטיות בהר ונושקים לשכבות האטומות בתחתית ההרים, עד כדי הצטברות באקוות ההר.
מאקוה זו נובעים מי הגשמים שחלחלו בהר במעיינות בעיר שכם.
המעיינות למרגלות הר גריזים מהווים את מקור המים העיקרי העתיק והיציב של שכם והסביבה.
בין החשובים שבמעיינות ניתן למנות את "קריון" ואת "ראס אל עין ואסל".
כל המעיינות באזור שכם, עשרה במספר, מניבים 2 מלמ"ש (מיליון מ"ק בשנה).
חמישה קידוחים נוספים מספקים עוד 6 מלמ"ש.
מעמד הר גריזים והר עיבל
הר גריזים מופיע בתנ"ך במספר מקומות.
בספר דברים (; ) צווה משה שבסמוך לכניסתם לארץ ישראל, יקיימו עם ישראל את מעמד הר גריזים והר עיבל, בו יכרתו ברית עם ה' על מצוות הארץ המופיעות בספר דברים, שעליהן לא כרתו ישראל ברית עם ה' עד כה (לעומת שאר המצוות עליהן נכרתה ברית המופיעה בפרשת בחוקותי).
האזכור האחרון של הר גריזים קשור ליותם בן גדעון, אשר מפסגת הר גריזים נשא את משל יותם בו הוכיח את אבימלך ואנשי שכם על רשעותם ברציחתם את שבעים אחי יותם ().
לפי דעת המשנה, הר גריזים ועיבל הם ההרים הידועים שליד שכם, וכך נאמר במשנה:
מהפסוק הזה משתמעת הסמיכות הצמודה של ההר לשכם.
בתלמוד הירושלמי הועלתה הטענה המפקפקת בנכונות זיהויו של הר גריזים עם ההר המקראי.
אולי מתוך פולמוס עם השומרונים.
לפיה הרי גריזים והר עיבל מצויים בשתי גבעות הסמוכות לגילגל שבעמק הירדן.
גרסה זו גם אומצה על ידי נוצרים - כנראה מאותה הסיבה.
בספר יהושע מתקבל כי בני ישראל עלו מהירדן והגיעו להר עיבל ביום אחד.
לפי כך כתוב בתלמוד: "על דעתיה דרבי יהודה מאה ועשרים מיל הלכו באותו היום.".
אם ההרים הם "מול גלגל" אז יש רק 20 מיל ובני ישראל יכולים לבצע את הדרך ביום אחד.
גם היום יש החולקים על זיהויו של הר גריזים וטוענים כי הטעות בזיהויו נובעת מהתיישבותם של עמים זרים באזור לאחר חורבן ממלכת ישראל בידי אשור, אשר "אימצו" את השם גריזים להר עליו הם התיישבו.
לפי טענות אלה הר גריזים המקורי הוא הר כביר דהיום, והר עיבל המקורי הוא אותו הר עיבל של ימינו ושעליו נמצא המזבח.
טענות אלו מסתמכות על הנאמר בדברים י"א ל':"הלא-המה בעבר הירדן אחרי דרך מבוא השמש...
דרך מבוא השמש לפי טענות אלו היא הדרך העולה לשכם ממזרח (מכיוון גשר דמיה דהיום) על בסיס נחל תרצה וכשמגיעים מהכיוון הזה למעשה מתייצבים בין שני ההרים - הר כביר והר עיבל.
אדם זרטל מספר כיצד עלה הרעיון כי הר כביר הוא הר גריזים: על בסיס תצפיות על סמך ציטוטים מקבילים לתאורים גאוגרפיים בתנ"ך הגיע למסקנה כי הר כביר הוא הר גריזים.
אדם זרטל מתמודד עם הטענה בתלמוד הירושלמי כי אם בני ישראל עלו מהירדן והגיעו להר עיבל ביום אחד, הרי לא ייתכן כי ההרים הם במקומות המשוערים היום.
זרטל סבור כי בני ישראל, בטרם נכנסו לארץ היו ב"ערבות מואב מול ירדן יריחו".
השטח החנייה של בני ישראל היה בין צפון ים המלח לבין אדם העיר.
מגשר אדם העיר, דרך נחל פרעה לשכם של היום, אפשר להגיע תוך יום אחד.
הר גריזים מקודש לעדה השומרונית.
כמחצית מאוכלוסיית העדה השומרונית גרה ב"שכונת לוזה" בשיפולים המערביים של הר גריזים.
באותו מקום גם נמצא אתר הקרבת "זבח פסח", מוזיאון השומרונים - גריזים ובית הקברות של העדה.
על ההר עמד מקדש השומרונים שהוקם במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס ככל הנראה על ידי סנבלט השני, ונחרב בשנת 112 או 111 לפנה"ס בהוראת השליט החשמונאי יוחנן הורקנוס.
כלל השומרונים, הן מהקהילה בשכם והן מהקהילה בחולון, עולים לרגל להר גריזים שלוש פעמים בשנה: בחג הפסח ובו הם מקריבים את הזבח, בחג השבועות ובחג הסוכות.
מקובל כי בהר ישנם עוד מקומות קדושים לעדה השומרונית:
מקום ה"אבנים", 12 האבנים שיהושע בן נון הציב בעת הכנסו לארץ ישראל.
מקום "אלהים יראה" - בו היה האייל שנראה בסבך לאברהם העוקד את יצחק בנו.
בשנת 1982 החלו החפירות הארכאולוגיות בהר גריזים ונמשכו ברציפות 22 שנים.
היום האתר ערוך לקבלת מבקרים ומנוהל על ידי רשות הטבע והגנים.
הנושא המעניין בחפירות היה, למצוא עדות לדבריו של יוסף בן מתתיהו, אשר טען שהמקדש על הר גריזים, שנבנה בידי סנבלט, נבנה בתבנית הבית המקדש בירושלים.
וכך הוא מספר ב"קדמוניות היהודים": כאשר נפטר יוחנן, הכהן הגדול, ירש בנו את הכהונה הגדולה אחריו.
היה לו גם בן נוסף ושמו מנשה.
בשומרון משל ב"פחה", סנבלט, כותי לפי גזעו (ממוצא שומרוני) אשר מונה לתפקידו על יד דרוויש המלך האחרון (מלך פרס).
"הוא ידע שירושלים הייתה עיר מפוארת ומלכיה הסבו טרדות רבות לאשורים ולתושבי חילת סוריה.
לכן שמח לתת למנשה (בנו של הכהן הגדול)) את בתו, הקרויה ניקאסו, לאישה...
זקני ירושלים התמרמרו על כך שאחיו של הכהן הגדול החדש יישא אישה נוכריה.
מנשה בא לסנבלט והתמרמר שהוא אוהב את ניקאסו אבל הוא לא רוצה להפסיד את האפשרות שהוא יגיע אי-פעם לכהונה הגדולה..."
סנבלט הבטיח לו, שלא זו בלבד שישמור לו על הכהונה, אלא גם ישיג לו את השלטון וימנה אותו מושל על כל המקומות שהוא עצמו שלט בתנאי היה שירצה לדור עם בתו.
סנבלט הודיע לו כי ייבנה על הר גריזים, שהוא הגבוה שבהרי שומרון, בית מקדש הדומה למקדש בירושלים וזאת על דעת המלך דריווש.
במקרא: בספר נחמיה, פרק י"ג כ"ח נכתב "ומבני יהוידע בן אלישיב הכהן הגדול חתן לסנבלט החרני ואבריחהו מעלי".
במחקר עלתה השערה כי סיפור הקמת המקדש המופיע ב"קדמוניות" הוא הדהוד מאוחר לתיאור המעשה בספר נחמיה.
על פי התיאור בנחמיה ניתן לשער כי סנבלט פחת שומרון ביקש בהקמת המקדש לרצות את נכדו של הכהן הגדול אלישיב, שנישא לבתו.
הוא החליט להשיא את בתו לנצר של הכהונה הגדולה בירושלים ובכך להפוך את זרעו אחריו לכהנים מן העדית של הכהונה הירושלמית.
נראה שיחד עם נכדו של אלישיב הכהן הגיעו להר גריזים כהנים יהודים נוספים, שבנו את המקדש בהר גריזים בתבנית המקדש בירושלים, ושימשו בקודש.
הדבר עורר את זעמו של נחמיה, שסילק את הכהן מירושלים.
שני תיאורים סותרים אלו יצרו בעיה בתיארוך הקמת המקדש השומרוני על הר גריזים, שכן לפי יוספוס המקדש הוקם ברשות מוקדון - 1–332 לפני הספירה, בעוד שבנחמיה מתואר מעבר של כהנים יהודים מפחת יהודה לשומרון עוד בתקופתו, המאה ה-5 לפני הספירה.
בסופו של דבר על סמך החפירות הארכאולוגיות טען ד"ר יצחק מגן שהמקדש השומרוני על הר גריזים נבנה בשתי תקופות - ראשית הקמתו במאה ה-5 לפנה"ס, והוא הורחב ו"שופץ" באופן משמעותי בראשית המאה ה-2 לפנה"ס או בשלהי המאה ה-3 לפנה"ס.
מסביב למקדש קמה עיר גדולה ששטחה למעלה מ-400 דונם ושאוכלסה בלמעלה מעשרת אלפים איש, ע"פ הערכות.
תיאור המעשה בקדמוניות משקף ככל הנראה את ההרחבה הגדולה של המקדש בתקופה ההלניסטית.
בחפירות נתגלו כארבע מאות אלף עצמות קורבנות שכללו את בעלי החיים שהקריבו, על-פי התורה, כבשים, עזים, מעט פרות ותורים - בני-יונה.
בחפירות נתגלו כשבעה-עשר אלף מטבעות זהב, כסף וארד, אלפי כלי חרס, כלי אבן, כלי נחושת כסף וזהב, וכן כתובות רבות בעברית-שומרונית, ארמית ויוונית.
בניגוד לאתוס עממי נפוץ, חורשת האורנים על הר גריזים אינה טבעית ואינה מעידה על ה"ברכה" השורה על ההר לעומת ה"קללה" השורה על הר עיבל החשוף יותר מצמחייה.
היער ניטע על ידי מחלקת הייעור של ממשלת המנדט הבריטי שנטע חורש דומה, אם כי קטן יותר בהר עיבל.
מלבד האתרים המקודשים לשומרונים, מצויים בהר כמה אתרים אחרים:
שרידי המדרגות הרומאיות העולות להר - כפי שנטבע במטבעות העיר.
קבר השייח' ע'אנם - המבנה עם הכיפה בפסגת ההר.
הקבר מיוחס לשייח' ע'אנם, מנכבדי שכם במאה ה-12. מסורות יהודיות ושומרוניות מזהות בקבר זה את קברו של חמור (נשיא שכם)
כנסיית מריה (תיאוטוקוס) - שרידי כנסייה מהתקופה הביזנטית.
הכנסייה נמצאת במתחם מתומן בסמוך לקבר השייח' ע'אנם, במקום הגבוה ביותר בהר - 886 מטר מעל פני הים.
אחוזת אל-מסרי שנבנתה בסוף שנות התשעים כהעתק לוילה מפורסמת באיטליה.
מצפה יוסף הצופה אל קבר יוסף - בצפון מזרח ההר.
במקום ישנו בית מדרש מאולתר הנקרא "יסוד הנצח" המשמש את היהודים שבאים להתפלל במקום.
בשנת 1983 הוקם על הגבעה הסמוכה לשומרונים מדרום היישוב היהודי הר ברכה.
על גבי מטבעות רבים מהמאה ה-2 ואילך, שהוטבעו במטבעות בניאפוליס-שכם, מצוי איור של מדרגות אשר מוליכות מהעיר ניאפוליס אל פסגה צפונית ברכס הר גריזים המכונה היום תל א-ראס.
במטבעות מתוארות שתי דרכים מובחנות העולות להר: מצד מזרח המדרגות, וממערב - שביל לעגלות ולבהמות.
במטבעות מצויר גם מבנה של מקדש רומי בראש הפסגה המתוארת, וכן שורת עמודים בתחתית העיר - הקארדו של העיר ניאפוליס.
לפי עדות של הנוסע מבורדו בשנת 333, בגרם היו 300 מדרגות; עדויות אחרות מדברות על 1,500 מדרגות.
שרידי המדרגות מתקופת אדריאנוס קיסר שהובילו מתחתית הר גריזים עד לראשו נחשפו חלקית בשכם בשנת 1934, לאחר שיטפון גדול שחשף גם את שרידי בית הכנסת השומרוני הקדום "כנשת מיה" ליד מחנה עין אל-מא סמוך לשכם.
בחפירות שנעשו על ידי ריצ'רד בול ב-1965 נתגלה בפסגת תל א-ראס מקדש רומי לאל זאוס.
בחפירות סמוכות שערך ד"ר יצחק מגן בשנות ה-90 נמצא מבנה ציבור שומרוני בעל צביון דתי מצפון-מערב למקדש זאוס, בצמוד לגרם המדרגות.
כמה נדבכים מהגרם שרדו בצמוד למבנה זה.
הַר דֹּב או כֶּתֶף שִׂיאוֹן או הַר הַבְּתָרִים (בערבית; גַ'בַּל רֻאוּס, جبل رؤوس, בתרגום לעברית; הַר רָאשִׁים) היא שלוחה מערבית של הר החרמון, המגיעה לגובה 1,529 מטר מעל פני הים.
ההר חולש על אזור נרחב בצפון הגליל והגולן ובדרום לבנון.
פני ההר מכוסים סלעים קרסטים בעלי צורות מגוונות.
בין הר דב לבין הר דובדבן זורם נחל שיאון, היורד מהר שיאון שמעליהם.
קריאת שמו הראשון, הר דב היא על-שם הלוחם החייל סרן הי"ד שנפל בעת מילוי תפקידו.
שמו השני, כתף שִׂיאוֹן על שם הנחל הזורם במורדות ההר הנקרא נחל שיאון.
שמו השלישי, הר הבתרים על שם ברית בין הבתרים שנעשתה על פי המסורת בקרבת ההר בין האל לאברהם.
מאז נסיגת צה"ל מדרום לבנון בשנת 2000, ההר מהווה נושא למחלוקת בין ישראל ללבנון, התובעת ריבונות על השטח הידוע בשם חוות שבעא.
ישראל מחזיקה בשטח מאז כבשה את רמת הגולן מידי סוריה ב-1967, והחילה עליו את הריבונות הישראלית ב-1981 באמצעות חוק רמת הגולן.
במפנה הדרומי של ההר, בדרום כֶּתֶף שיאון, נמצא הר הבתרים, בגובה 1,296 מעל פני הים.
על ההר נמצא אתר מקודש ליהודים ולמוסלמים, שנקרא בערבית "משהד א-טיר אל-אִבראהימי" (مشهد الطير الإبراهيمي) שפירושו "האתר הקדוש של ציפורי אברהם" או "מקאם אבראהים אל-ח'ליל" (مقام إبراهيم الخليل) שפירושו "האתר הקדוש של אברהם ידיד האל".
לפי מסורות אחדות במקום זה התרחשה ברית בין הבתרים, ולפיכך נהגו יהודים לעלות לרגל אל ההר בשבוע של פרשת "לך לך" ולקרוא את הקטע בפרשה המתאר את ברית בין הבתרים, תיאור המופיע ב.
על פי המקרא, ה' ציווה את אברהם לקחת בהמות ועופות, אברהם ביתר את הבהמות לשני חלקים והניח אותם זה מול זה, ואת העופות לא ביתר.
במעמד זה ה' התגלה לאברהם במחזה נורא, כרת עמו ברית והבטיח לתת לזרעו את כל הארץ המשתרעת מנהר מצרים עד נהר פרת.
הביטוי "ציפורי אברהם" באחד משמות המקום בערבית מתייחס כנראה לפסוק 260 בסורת אל-בקרה, הסורה השנייה בקוראן.
בפסוק זה מבקש האל מאברהם להקריב ארבעה סוגי עופות ולהניח את בתריהם על הר.
האל מחיה את העופות כאות לאברהם שתחיית המתים אפשרית ברצון האל.
במלחמת ששת הימים כבשה ישראל את רמת הגולן מידי סוריה, וסיפחה אותה בשנת 1981. ב-3 בדצמבר 1969, ב"מבצע פלצור", פשט כוח מחטיבת גולני על ג'בל רוס והרג כחמישים מחבלים.
לאחר מכן שמר צה"ל על נוכחות קבועה בהר ואף בנה בו מוצבים מבוצרים.
הידועים שבהם מוצבי נחל שיאון, גלדיולה, דליה והדס.
ב־3 באוגוסט 1970 נפצע אנושות סרן , מפגיעת פצצת מרגמה שירו מחבלים לעבר מוצב צה"ל שבהר.
הוא נפטר לאחר שישה ימים, ולאחר מותו הוחלט לקרוא את שם ההר על שמו: הר דב.
ב-1971 נחנכה דרך גדעון על שם אלוף-משנה , על בסיס נחל שיאון, 26 ק"מ אורכה, המוליכה למוצבי הר דב ומהווה ציר חליפי למוצבי החרמון.
בשנת 1979 הוקמה על הר דב היאחזות נח"ל שיאון.
ההיאחזות ננטשה ב-1986 ומבניה פורקו, מאחר שהוחלט שאין היתכנות כלכלית להקמת יישוב אזרחי במקום.
בשנת 1984 גרעין של שבעה חברי קיבוץ גונן, בראשות דויד רוטנברג, ניסה להקים במקום קיבוץ אך הניסיון לא צלח.
ההר חולש על אזור נרחב בצפון הגליל, הגולן ודרום לבנון ו'דרך גדעון' החוצה אותו היא ציר גישה חלופי למוצבי החרמון.
מאז נסיגת צה"ל מדרום לבנון מהווה האזור סלע מחלוקת בין ישראל ללבנון ולחזבאללה המשים עצמו מגן לבנון.
ישראל טוענת כי מדובר בשטח שהיה סורי עד מלחמת ששת הימים אז עבר לידי ישראל יחד עם רמת הגולן והר החרמון, ואין לו כל קשר ללבנון.
גם המזכיר הכללי של האו"ם קבע בדו"ח על נסיגת ישראל מלבנון מ-22 במאי 2000, כי לפי המפות שבידי האו"ם הר דב היה בשטח סוריה עד מלחמת ששת הימים, ולפיכך נסיגת ישראל מלבנון אינה קשורה אליו.
לעומת זאת, חזבאללה טוען שהשטח, הידוע גם כחוות שבעא, הוא חלק מלבנון, ועל ישראל לפנות אותו, מכיוון שהיה בשטחה בתקופת המנדט הצרפתי.
מאז נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000 ועד מלחמת לבנון השנייה ב-2006 היוותה סוגיית השליטה בשטח עילה לאנשי חזבאללה לתקוף את מוצבי צה"ל שבהר והיישובים הסמוכים, ולבצע ניסיונות חדירה וחטיפת חיילים.
התקרית החמורה ביותר התרחשה ב-7 באוקטובר 2000, ובה תקפו פעילי חזבאללה סיור של צה"ל וחטפו שני לוחמים מחיל ההנדסה הקרבית, ו ואת הנהג , תוך התעלמות של אנשי או"ם מכוח UNIFIL המוצב באזור.
בדיעבד הסתבר שהחיילים נהרגו בהתקפה (המחבלים הכינו מטען לרק"ם, אך שלושת החיילים נסעו בבט"שית), וחזבאללה חטף את גופותיהם.
באוגוסט 2002 בוצע ירי טילים נגד טנקים ופצצות מרגמה של חזבאללה לעבר מוצב צה"ל בהר דב ממנו נפצע באורח אנוש סמ"ר אופיר מישאל, אשר נפטר מפצעיו לאחר יומיים.
מן הירי נפצעו שני חיילים נוספים באורח קל עד בינוני.
ביוני 2005, בעקבות חדירת חולית פעילי חזבאללה להר, ארב לה כוח מיחידת מגלן, בפיקוד איתמר בן חיים.
הכוח הרג את מפקד החולייה ופצע פעיל נוסף.
בתגובה ירו פעילי חזבאללה אש מרגמות על מוצבי צה"ל, ממנה נהרג לוחם מחטיבת גולני, רב"ט עוזי פרץ, וחיל האוויר תקף מטרות בלבנון.
בנובמבר 2005 נערך ניסיון חטיפה נוסף בגזרת הכפר רג'ר שנבלם על ידי כוח מגדוד 202 של חטיבת הצנחנים.
בעקבות מלחמת לבנון השנייה קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 1701 שקוראת, בין היתר, לבחינה מחודשת של סוגיית חוות שבעא, ובכלל זה הר דב.
בדו"ח מזכ"ל האו"ם למועצת הביטחון מיום 30 באוקטובר 2007 נמסר על התקדמות בבדיקת העניין, אך אין החלטה סופית, כך שהמצב בשטח נשאר בעינו, והוא כעת בשליטת ישראל.
ב-28 בינואר 2015, חזבאללה פרס מארב נ"ט סמוך להר ופגע בשני כלי רכב כתגובה לתקיפה אווירית בסוריה שממנה נהרג ג'יהאד מורנייה וגנרל איראני.
כתוצאה מכך נהרגו שני חיילים ונפצעו שבעה.
ב-1 בספטמבר 2019 דווח ב"אל-מנאר", ערוץ הטלוויזיה של החזבאללה, כי ישראל ירתה פגזים באזור הר דב, ופיזרה חומר דליק על חורש באזור, כדי לחשוף את פני השטח הסמוך להר.
צה"ל אישר כי פעל באזור ההר.
ב-27 ביולי 2020 סוכל פיגוע של חוליות מחבלים אשר חצו את הגבול הבינלאומי באזור ההר, חיילים אשר הוצבו במקום פתחו באש כנגד החולייה שברחה חזרה ללבנון.
מלבד זאת באזור נשמעו קולות נפץ לצד תנועה ערה של כלי טיס.
בתקשורת הלבנונית דווח על ירי פגזים באזור חוות שבעא.
בעקבות זאת חסם צה"ל את הכבישים במרחב למשך כשעה, הורה לתושבי האזור להישאר בבתיהם וסגר זמנית את שדה התעופה בראש פינה.
במרץ 2024, על מנת להתאים את המענה הצבאי של צה"ל בגבול הצפון הוקמה חטיבת ההרים אשר תפעל תחת אוגדת הבשן בגזרת הר דב והר החרמון.
באוקטובר 2024 במהלך התמרון הקרקעי בלבנון חטיבת ההרים פשטה על אזור הר דב הלבנוני, השמידה תשתיות של חזבאללה במרחב וכבשה חלקים ממנו.
הר מקינלי , הידוע בעבר רשמית כהר דנאלי (Mount Denali), הוא ההר הגבוה ביותר באמריקה הצפונית ומתנשא לגובה 6,168 מטר.
ההר נמצא במדינת אלסקה בארצות הברית כ-210 קילומטר צפון-צפון-מערב לעיר אנקורג' וכ-250 קילומטר דרום-מערב מפיירבנקס, בתחומי הפארק הלאומי דנאלי.
פירושו של שם ההר הוא "הגדול" בשפה הדינאינא, ובמשך זמן רב היה שמו הרשמי באלסקה בלבד.
השם מקינלי ניתן להר באופן רשמי ב-1897 על שמו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי על ידי היזם המקומי, ויליאם א' דיקי.
באוגוסט 2015, בהיענות לדרישת אלסקה, החליטה שרת הפנים של ממשל הנשיא אובמה, בתיאום עם ועדת השמות הגאוגרפיים של ארצות הברית, ששמו של ההר ישוב ויהיה שמו המקורי דנאלי.
ביום הראשון לכהונתו השנייה, בינואר 2025, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ חתם על צו נשיאותי לפיו שם ההר ישוב להיות מקינלי.
הדנאלי מתנשא, ביחס לסביבתו, לגובה רב יותר מאשר הר האוורסט, אף כי ביחס לפני הים, פסגת האוורסט גבוהה מדנאלי בכ-2,700 מטר.
הסיבה לכך היא שרגלי האוורסט נמצאות על הרמה הטיבטית, מישור בגובה 5,200 מטר מעל פני הים, והוא מתנשא, ביחס לסביבתו, לכ-3,700 מטר בלבד.
לעומתו, רגלי הדנאלי נמצאות בגובה 600 מטר מעל פני הים, וההר אם כך הוא בגובה של 5,500 מטר ביחס לסביבה הקרובה.
ההר מתאפיין בקור ומזג אוויר קיצוניים במיוחד.
מד חום שהושאר בגובה 4,600 מטר על ההר, במשך 19 שנה, הגיע למדידת שיא של מינוס 73 מעלות צלזיוס, הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה בחצי הכדור הצפוני אי פעם.
טיפוס על ההר טומן בחובו סיכון גבוה במיוחד לחלות במחלת גבהים.
הסיבה היא לא רק הגובה הרב אלא אף מיקומו הצפוני של הר.
ההר מוזכר לראשונה ביומני רב החובל ג'ורג' ונקובר, קצין בצי הבריטי שחקר את האזור בסוף המאה ה-18. ונקובר כתב כי ראה את פסגתו המושלגת ממרחק של 350 קילומטרים, בעודו בלב ים.
הניסיון הראשון לטפס לפסגת ההר נעשה ב-1903 על ידי השופט ג'יימס ויקרשם.
הניסיון נערך מהצד הצפוני הקרוי היום "קירו של ויקרשם".
במסלול סכנת מפולות שלגים ולא טיפסו עליו מ-1963.
ב-1903 טען חוקר הקוטב הנודע פרדריק קוק שהצליח להגיע לפסגה, אך מאוחר יותר התברר ששיקר.
בעקבות התערבות בבר בפיירבנקס ב-1910 קיוותה משלחת של ארבעה מחפשי זהב להוכיח שאיש מעולם לא היה על הפסגה, ולהבטיח שאלסקאים יהיו הראשונים להיות שם.
בדצמבר אותה שנה, המשלחת יצאה מפיירבנקס על גבי סוסים ומזחלת כלבים.
לאף אחד מחברי המשלחת לא היה ניסיון כלשהו בטיפוס הרים.
במשך חמישה חודשים הם עשו דרך של כ-200 ק"מ, כשהם מתקיימים על צייד ודיג בלבד.
בסופו של דבר, שניים מהם הצליחו להגיע לפסגתו הצפונית של ההר, רק 250 מטר מהפסגה הנכספת.
פסגת ההר האמיתית נכבשה לראשונה, על ידי צוות בן ארבעה מטפסים, בראשותו של הדסון סטק ב-7 ביוני 1913. דרכם להר הייתה דומה לזו של המשלחת הקודמת.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 נכנסו לשימוש מטוסי סקי, שעזרו לקצר את הדרך הארוכה לפסגה.
המטוסים אפשרו למטפסים רבים יותר לנסות ולהגיע למעלה, ומספר המנסים עלה בהתאם.
הישראלים הראשונים להגיע לפסגת ההר היו דורון אראל (הישראלי הראשון שהגיע לפסגת האוורסט) ומיכאל תמיר ב-1987.
הר דבורה הוא הר בישראל בגובה של 437 מטרים מעל פני הים, השוכן בהרי נצרת שבגליל התחתון, על גבולו של עמק יזרעאל שמדרום לו.
הוא שוכן בין הר כסולות ממערב, הר יונה מצפון והר תבור שנמצא 4.5 ק"מ דרומית-מזרחית לו.
על מורדותיו המזרחיים של ההר שוכן הכפר דבורייה, ממערב לו העיר נוף הגליל ובעמק שמצפון לו הכפר עין מאהל.
שמו של ההר מנציח את דבורה הנביאה שניצחה במלחמה בעמק שלמרגלותיו את סיסרא, שר צבאו של יבין מלך חצור.
ההר עשוי אבן גיר ודולומיט, ואדמתו היא אדמת טרה רוסה.
הוא מיוער בחורש ים תיכוני, במיוחד בעצי אלון.
המקום הוכרז כשמורת יער עוד בתקופת המנדט הבריטי ב-1926, וכונה "יער סרטבה".
על הפסגה הכשירה קק"ל חניון ובמקום ניצב סלע המנציח את יובל 25 השנים לחתונתה של מלכת הממלכה המאוחדת אליזבת השנייה עם הנסיך פיליפ שנחוג בשנת 1972. מההר תצפית טובה אל עמק יזרעאל ואל הר תבור, ושביל ישראל חולף על פסגתו.
הר דֵיינָה הוא הר בקצה המזרחי של הפארק הלאומי יוסמיטי במדינת קליפורניה.
גובהו של ההר 3,981 מטרים והוא ההר השני בגובהו ביוסימטי לאחר הר לייל, והפסגה הגבוהה ביותר ביוסמיטי שניתן לטפס אליה בשביל מוסדר.
ההר קרוי על שמו של הגאולוג האמריקני ג'יימס דווייט דיינה שלימד באוניברסיטת ייל.
הר דיינה בנוי מסלעים קדם-בתוליתיים, ברובם סלעים מותמרים מטא-געשיים של מאגמה מעידן המזוזואיקון.
על המדרון הצפוני של הר דיינה מצוי קרחון קטן ההולך ונמס (קרחון דיינה).
מפסגת ההר נשקפים כרי הדשא על שם דיינה (Dana Meadows) שלמרגלות ההר המשובצים באגמים, אגם מונו והרים רבים במרחק.
אל פסגת הר דיינה מובילים שבילים נוחים רבים המתחילים בכביש מעבר טיוגה (Tioga Pass Road) ומטפסים על המדרונות המערביים והדרומיים של ההר.
אורך השביל כ-4.7 ק"מ וההפרש בין נקודת ההתחלה לפסגה הוא 947 מטרים (שיפוע של 20.3%).
הנתיב מסומן היטב עד לקו העצים.
לאחר מעבר הרכס יש סימוני שבילים, כשמסלולו של השביל הראשי מקביל לקו הרכס המזרחי.
בנוסף, כמה קטעי שבילים חליפיים מתחילים ומסתיימים במקומות שונים על המדרון הדרום-מערבי, קטעים אלו קשים לטיפוס.
קרוב לפסגה פונים קטעי השבילים לתוך דרדרת, שם הוקמו מחסות מקירות אבן נמוכים.
שדות שלג משמעותיים שורדים על מדרונות ההרים אפילו בשלהי הקיץ.
הזמן הכולל של הטיפוס והחזרה נע בין שלוש לשתים עשרה שעות ותלוי בגורמים רבים, כדוגמת ההתאקלמות לגובה.
הסכנות האורבות למטפס כוללות סופות רעמים העלולות להתחולל לפתע בכל עת בשנה ובעטיין הופכים הסלעים לחלקלקים ומסוכנים לטיפוס, ומחלת גבהים שגם מטפסים מנוסים עלולים ללקות בה.
לאחר ההגעה לרמה שמעל לקו העצים נעלמת הצמחייה כמעט לחלוטין למעט חזזית ומעט צמחים פורחים מהמין האנדמי לסיירה נבדה Polemonium eximium (באנגלית skypilot) ממשפחת השלהביים.
הפאונה מוגבלת לחרקים ועכבישים דוגמה החרגול השחור/חום.
הנציגים היחידים של מחלקת היונקים מלבד האדם הם מרמיטה זהובת-הבטן (Marmota flaviventris) ופיקה אמריקנית (Ochotona minor) מסדרת הארנבאים.
האתר הארכאולוגי בהר גריזים הוא אתר עתיקות השוכן בראש הר גריזים שבשומרון, בתחומי קריית לוזה.
באתר זה שרידי בנייה מרשימים המיוחסים למקדשים השומרונים מהתקופה הפרסית והתקופה ההלניסטית.
בראש הר גריזים נבנו יישובים רבים לאורך ההיסטוריה אך לאחר בניין בית המקדש השני הפך המקום למקום מקודש ביותר עבור השומרונים שבנו במקום בית מקדש מקביל לזה שבירושלים.
יוסף בן מתתיהו מספר ב"קדמוניות היהודים": "כשנפטר יוחנן מן העולם, ירש ידוע בנו את הכהונה הגדולה אחריו.
גם לו היה אח ושמו מנשה.
לפי גרסת ספר נחמיה, סנבלט ביקש בהקמת המקדש לרצות את נכדו של אלישיב הכהן הגדול שנישא לבתו.
נראה שיחד עם נכדו של אלישיב הכהן הגיעו להר גריזים כהנים יהודים נוספים שבנו את המקדש בהר גריזים בתבנית המקדש בירושלים, ושימשו בקודש.
הדבר עורר את זעמו של נחמיה, וסילק את אלישיב מירושלים: "ומבני יהוידע בן אלישיב הכהן הגדול חתן לסנבלט החרני ואבריחהו מעלי".
לדברי יוסף בן מתתיהו, עם תחילתו של המצור על צור (332 לפנה"ס) של אלכסנדר הגדול, הופיע שם סנבלט עם סיוע צבאי וקיבל את רשותו של אלכסנדר לבנות את המקדש השומרוני.
סנבלט מיהר לבנות את המקדש ומינה את חתנו, מנשה, לכהן הגדול שלו.
יוסף בן מתתיהו מביא גרסה של האגדה היהודית על פגישת אלכסנדר עם הכהן הגדול, לפיה בצאתו של אלכסנדר מירושלים, נפגשו איתו השומרונים והזמינו אותו לשכם, לכבד גם את מקדשם, אולם אלכסנדר רק הבטיח שיבקר בו כשישוב ממסעו למצרים.
יוסף בן מתתיהו מספר כי גזרות אנטיוכוס על היהודים בשנת 167 לפנה"ס, השפיעו גם על מצב השומרונים.
הוא מצטט "תזכיר" (היפומנמה) שכתבו נציגי השומרונים אל המלך אנטיוכוס אפיפנס, בו הם מזדהים בתור "הצידונים שבשכם" ומתלוננים על כך שאפולוניוס, מושל מחוז שומרון, וניקנור, הממונה על גביית המיסים, מנסים להחיל עליהם את הגזרות שהוטלו על היהודים.
הם טוענים כי מדובר בטעות, משום שהם "צידונים" לפי מוצאם (כלומר, כנענים) ורק בשל מגפות שפקדו את הארץ בעבר, אבותיהם החליטו לבנות להם בית מקדש על הר גריזים "לאל האלמוני".
אי לכך, הם מבקשים ש"מקדש האל האלמוני" שלהם ייקרא על שם זאוס ההלני.
בתשובה לפנייתם, כתב אנטיוכוס לניקנור שמאחר והשומרונים בוחרים "לחיות לפי מנהגי היוונים", הוא מורה לקרוא את מקדשם על שם זאוס.
המקדש נהרס ונשרף בידי המלך החשמונאי יוחנן הורקנוס הראשון (135–104 לפנה"ס), יחד עם העיר כולה.
מן הממצאים עולה כי לאחר מכן החזיק בהר חיל מצב חשמונאי לאורך מספר שנים.
עם עליית הרומאים שבו השומרונים לעלות להר גריזים, ובמאה השלישית או הרביעית לספירה הוקם מחדש מתחם מקודש שומרוני בראש ההר.
בית מרחץ בסגנון רומאי נבנה בסמוך לו, לפי המשוער באותה התקופה, בנוסף לגת גדולה.
במהלך המרידות השומרוניות, המתחם נהרס שוב בשנת 484 לספירה על ידי הביזנטים בהוראת הקיסר זנון, ובמקומו נבנתה כנסייה מתומנת המוקדשת למריה אם ישוע (תיאוטוקוס).
הכנסייה נשרפה במאה ה-6 לספירה, ובשנת 529 בנה אותה מחדש הקיסר יוסטיניאנוס כמתחם מבוצר.
הכנסייה נחרבה סופית ככל הנראה במהלך השלטון העבאסי, לא לפני המאה ה-9 לספירה.
מקאם שייח' ע'אנם נבנה בשנת 1260, על גבי אחד מצריחי הכנסייה.
המקאם שופץ על ידי העות'מאנים, שעשו בו שימוש צבאי מעת לעת, ושוב על ידי המלך חוסיין בשנת 1964, כפי שמעידה לוחית אבן כתובה המשובצת בקיר המבנה.
עד שנות ה-80 לא נערכו חפירות במתחם.
זאת על אף העובדה שבשנת 1934, שיטפון גילה שרידי מדרגות להר.
בשנת 1982 החלו החפירות הארכאולוגיות בהר גריזים והיו אלה מן הארוכות בישראל.
הן נמשכו ברציפות 22 שנים וניהל אותן ד"ר יצחק מגן.
בחפירות נחשפו שכבות ארכאולוגיות מהתקופה הפרסית וההלניסטית ועד התקופה העות'מאנית והמנדט הבריטי.
האתר ערוך לקבלת מבקרים והוא מנוהל על ידי רשות הטבע והגנים.
בשטחי החפירות נמצאו שרידים רבים:
שרידי העיר שעל ההר הכוללים מבנים עירוניים על שטח של 400 דונם הממצאים מעידים על עיר בת כעשרת אלפים תושבים, בחפירות נתגלו כשבעה-עשר אלף מטבעות זהב, כסף וברונזה, אלפי כלי חרס, כלי אבן, כלי נחושת כסף וזהב.
ממצא מיוחד הוא נר חרס שמתוארך למאה השנייה לפני הספירה.
מבנה אבנים המיוחס במסורת השומרונית ל-12 האבנים שהציב יהושע בן נון.
משטח אבן חשוף, המיוחס במסורת השומרונית לאבן השתייה ומכונה "גבעת עולם".
מתחם גדול המזוהה כמקדש השומרונים, לאור העדויות ההיסטוריות והדמיון הארכיטקטוני לתוכנית בית המקדש בירושלים.
המתחם ממוקם במקום הגבוה ביותר בהר - 881 מטר מעל פני הים.
הוא נבנה לראשונה במאה ה-5 לפנה"ס, נחרב, ונבנה שנית בקנה מידה גדול יותר בראשית המאה ה-2 לפנה"ס.
שרידי כנסייה מתומנת שנבנתה על גבי המקדשים העתיקים הכנסייה מזוהה ככנסיית מרים (תיאוטוקוס) מהתקופה הביזנטית.
במקום הגבוה ביותר בהר - 881 מטר מעל פני הים.
בשטח החפירות נחשף למלא גבהו מבנה קבר השייח' ע'אנם.
הקבר מיוחס לשייח' ע'אנם, מנכבדי שכם במאה ה-12. מסורות יהודיות ושומרוניות מזהות בקבר זה את קברו של חמור (נשיא שכם).
הר דמאוונד (בפרסית: دماوند), הוא הר געש פעיל, ופסגתו היא הגבוהה ביותר באיראן ובמזרח התיכון כולו.
יש לו מקום מיוחד במיתולוגיה הפרסית ובפולקלור.
הוא ממוקם ברכס הרי אלבורז והוא הר הגעש הגבוה ביותר בכל אסיה.
במכתש שבפסגתו נפערו ב-6 ביולי 2007 לועות המעלים אדי גופרית.
ההר ממוקם ליד החוף הדרומי של הים הכספי, בפרובינציית מאזנדראן, 66 ק"מ צפונית-מזרחית לטהראן.
דמאוונד הוא הר משמעותי במיתולוגיה הפרסית.
הוא סמל ההתנגדות האיראנית נגד עריצות ושלטון זר בשירה ובספרות הפרסיים.
במיתולוגיה הזורואסטרית, הדרקון בעל שלושת הראשים אז'י דאהאקה (Aži Dahāka) נכבל להר דמאוונד, כדי להישאר שם עד סוף העולם.
בגרסה מאוחרת יותר של אותה האגדה, הרודן זאהאכ (Zahhāk) נכלא כבול במערה אי שם בהר לאחר שהובס על ידי קווה הנפח (Kāveh) והמלך הגיבור פריידון (Fereydūn).
המשורר הפרסי פירדוסי מתאר אירוע זה ביצירת המופת שלו, "שָׁאהּ-נָאמֶה".
ההר דמאוונד מופיע על גב של שטר איראני בערך נקוב של 10,000 ריאל.
ההר אף מופיע במפה מקוונת במשחק Battlefield 3.
בהר דמאוונד יש מספר מעיינות חמים בעלי תכונות ריפוי.
מעיינות מינרלים אלה ממוקמים בעיקר על צלעותיו של הר הגעש ובבסיסו, ונותנים עדות על גוף מאגמה חם הסמוך לפני השטח של כדור הארץ.
ולמרות שלא תועדו התפרצויות היסטוריות, המעיינות החמים בבסיס ועל הצלעות, ולועות הפולטים גופרית ליד הפסגה, מצביעים על כך שדמאוונד הוא הר געש פעיל.
הר דורט הוא הר הבולט מעל הקרח המקיף אותו, ממזרח לקרחון אמונדסן, ומדרום לשפך קרחון קפלרי שבאנטארקטיקה.
ההר התגלה לראשונה ומופה על ידי משלחת המחקר של ריצ'רד בירד שחקרה את האזור בין השנים 1928–1930. שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם וויקפילד דורט הבן, גאולוג בתחנת מקמרדו בקיץ 1965- 1966.
הר דלטאפורם או הר דלתאפורם הוא הר בהרי הרוקי הקנדיים, ברכס בואו.
ההר ממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 3,426 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא מעל סביבתו לגובה של 822 מטרים.
ההר הוא ההר ה-24 בגובהו באלברטה, ההר ה-39 בגובהו בקולומביה הבריטית, וההר ה-82 בהתנשאותו באלברטה.
ההר הוא אחד ההרים בעמק עשר הפסגות.
ההר ממוקם על הגבול בין הפארק הלאומי באנף (שבאלברטה) לפארק הלאומי קוטניי (בקולומביה הבריטית).
שמו המקורי של ההר היה סאקנווה (שמו בפי האומות הראשונות).
בשנת 1897 הוענק לו שמו הנוכחי על ידי וולטר וילקוקס - בשל צורת ההר, המזכירה את האות היוונית דלתא.
הר דוסון הוא הר בהרי סלקרק בשטח הפארק הלאומי גליישר, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
ההר, שגובהו 3,377 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 2,045 מטרים מעל סביבתו, נמצא דרומית מזרחית למעבר רוג'רס.
להר שתי פסגות, הגבוהה שבהן נקראת פסגת האסלר (Hasler Peak), והנמוכה פסגת פאוז (Feuz Peak).
פסגת האסלר היא הגבוהה בפסגות הפארק הלאומי גליישר.
הר דוסון הוא ההר ה-58 בגובהו בקולומביה הבריטית, וה-26 בהתנשאותו בקולומביה הבריטית.
קרחון דוסון ממוקם על המורדות המזרחיים של ההר; הקרחון נקרא על שמו של ההר.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1888 על ידי הכומר וו.
ההר נקרא על שם הגאולוג ג'ורג' מרסר דוסון, חבר בוועדת הגבולות הבינלאומית של צפון אמריקה הבריטית בשנת 1873, ומנהל הסקר הגאולוגי של קנדה בין השנים 1895–1901.
הראשונים שטיפסו לפסגת ההר היו צ'ארלס אי.
פארקר (Herschel C Parker), אדוארד פאוז האב (Edward Feuz Sr.) וכריסטיאן האסלר האב (Christian Hasler Sr.), ב-13 באוגוסט 1899. פיי נתן לפסגות ההר את שמות חבריו למשלחת הטיפוס.
הר דוּרְלִי הוא הר בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,066 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא במזרח המצוק הסלעי שבין עמק גרינווד לבין קרחון רייט התחתון.
ההר ממוקם 17 קילומטרים דרומית מערבית מכף ספייק.
ההר התגלה על ידי משלחת דיסקברי, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1904–1901, תחת פיקודו של רוברט פלקון סקוט.
ההר נקרא על שם סגן ג'רלד סטוקלי דורלי (Gerald S.
Doorly) מהצי המלכותי הבריטי, ששירת על הספינה מורנינג (Morning), שהייתה ספינת הסיוע של המשלחת.
הר דנהאם או הר דנהם הוא הר בחלק המזרחי של הרי טולה בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 2 קילומטרים צפונית-מערבית להר קייזר; ההר ממוקם 4 קילומטרים צפונית-מזרחית מהר ריידר.
ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו ממטוסי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1957.
Denham), שהיה תצפיתן מזג האוויר בתחנת מוסון בשנת 1961.
הר גריג הוא הר בדרום מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 800 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-4,521 באנטארקטיקה לפי גובהו.
ההר מכוסה שלג ברובו, למעט מדרונותיו המערביים שסלעיהם חשופים משלג.
ההר ממוקם בבסיסו של חצי האי דרוקר, והוא מתנשא מעל החלק הדרום מזרחי של מפרצון ברהמס.
ההר מופיע לראשונה במפות של משלחת החקר האנטארקטית רון.
ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנים 1947–1948; המיפוי בוצע על ידי דרק סירל (Derek J.H.
ההר מופה בשנית בשנת 1988 על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
ההר נקרא על שמו של המלחין הנורווגי אדוורד גריג; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
הר דייוויס הוא הר ברכס סנטינל בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 1.6 קילומטרים מצפון להר בנטלי, ו-2.4 קילומטרים דרומית-מזרחית להר הייל.
גובהו של ההר 3,800 מטרים מעל פני הים.
ההר נקרא על שמו של לאו אי.
Davis) שהיה גאומגנטיקאי וססמולוג בתחנת בירד בשנת 1957.
הר דופק או הר דאפק הוא הר נישא בחוף הנסיכה ראגנהילד, בארץ המלכה מוד, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 3,150 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 3.7 קילומטרים דרומית-מערבית מהר מפייל, שבהרי סור רונדיין.
ההר מופה על ידי קרטוגרפים נורווגים בשנת 1957, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
ההר נקרא על שמו של אדמירל משנה ג'ורג' ג'יי.
Dufek), מצי ארצות הברית ששירת תחת אדמירל משנה ריצ'רד א.
אוניות, מטוסים ואנשי צי בפיקודו של דופק סיפקו תמיכה לוגיסטית רחבה במבצעי מחקר וסקר, במשימות צילום אוויריות בכל רחבי אנטארקטיקה.
ב־31 באוקטובר 1956 דופק טס במטוס דאגלס C-47 דקוטה בשם "קה סרה סרה" (שהוטס על ידי לוטננט קומנדר קונראד שין (Conrad Shinn)), עם, ממצר מקמרדו דרך קרחון בירדמור כדי לבצע את הנחתת המטוס הראשונה בקוטב הדרומי.
הר דֶּבוֹל היא הר המכוסה קרח, בהרי לאסוס, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,700 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 10.24 קילומטרים דרומית - מזרחית מהר וילבי; 8.7 קילומטרים דרומית - דרומית-מזרחית להר קלמנט אוחרידצקי שבהרי אוניברסיטת סופיה; 8.77 קילומטרים מערבית מנונאטאק ראצ'ניצה; 2.7 קילומטרים צפונית - צפון-מערבית לפסגת מוריסני; ו-9.5 קילומטרים צפונית - מזרחית לנונאטאק פוקנר.
ההר נקראת על שם העיירה דבול בדרום מערב בולגריה שבימי הביניים.
הר דיץ הוא הר בהרי הייז, בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך למפגש בין קרחון סוצ'ז לקרחון ברטלט.
ההר מסמן את הגבול הדרומי של רכס הרי הייז.
ההר נקרא על שמו של לוטננט ד.
Dietz), שהיה טייס צי ארצות הברית, שהטיס טיסות צילום שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע דיפ פריז בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1964–1965.
הר דאגלס הוא הר מכוסה קרח ברכסי פורד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 15 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית להר וודוורד.
ההר ממוקם לגדתו הדרומית של קרחון בויד.
גובהו של ההר 393 מטרים מעל פני הים; הר דאגלס הוא ההר ה-5,304 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר התגלה מהאוויר, בשנת 1934, באחת הטיסות שנערכו על ידי משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה.
ההר נקרא על שמו של מלקולם סי.
Douglass), שהיה נהג של מזחלות כלבים, בבסיס וסט (West Base), של השירות האנטארקטי של ארצות הברית (אשר חקר את אנטארקטיקה בין השנים 1939–1941).
הר דאגלס הוא הר ברכס אבסרוקה (רכס בהרי הרוקי), במחוז סוויט גראס, במדינת מונטנה שבארצות הברית.
ההר הוא הפסגה הגבוהה ביותר במחוז סוויט גראס.
ההר ממוקם בשטח היער הלאומי גאלאטין, ובשטח אזור הפרא אבסרוקה-ברטות'.
גובהו של ההר 3,440 מטרים מעל פני הים; הר דאגלס הוא ההר ה-44 בגובהו במונטנה; הר דאגלס הוא ההר ה-3,450 בגובהו בארצות הברית.
ההר מתנשא לגובה של 501 מטרים מעל סביבתו.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
הר דאגלס נקרא על שמו של אי.
Douglas), שהיה עובד של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
הר דאגלס או גבעת דאגלס הוא הר ברכס גבעות סאדלבק, במחוז קמברלנד, במדינת מיין שבארצות הברית.
ההר ממוקם בין העיירה סבאגו והעיירה בולדווין.
ההר ממוקם מצדו המערבי של אגם סבאגו.
גובהו של ההר 421 מטרים מעל פני הים; ההר הוא ההר ה-662 בגובהו במיין; ההר הוא ההר ה-60,800 בגובהו בארצות הברית.
ההר מתנשא לגובה של 259 מטרים מעל סביבתו.
שמו של ההר ניתן לו על ידי המתיישבים הראשונים, אזרחי ארצות הברית, שהתיישבו באזור בשנות ה-30 של המאה ה-19.
ההר נקרא על שמם של שניים מהמתיישבים האירופאים הראשונים שהתיישבו באזור - ג'ון דאגלס (John Douglas), ואנדרו דאגלס (Andrew Douglas).
בשנת 1892 נרכש ההר והאזור סביבו על ידי המנתח הניו יורקי דוקטור ויליאם בלקמן (Dr.
בלקן הקים על ההר בית נופש המיועד לאמנים המתארחים באזור.
בלקמן הקים בפסגת ההר מגדל תצפית עשוי אבן, בגובה של כ-5 מטרים, ממנו ניתן לצפות לעבר אגם סבאגו, הרי פרזידנשאל והעיר פורטלנד, וכן לעבר הגבעות והאגמים שבמערב מיין.
בלקמן כתב על לוח בסמוך למגדל: "Non Sibi sed Omnibus" שמשמעו בלטינית: "לא בשביל אחד - אלא בשביל כולם", היינו - שמגדל התצפית מיועד לציבור כולו.
מאוחר יותר נרכש אזור ההר על ידי עמותת The Nature Conservancy, במטרה לשמר את האזור מפני פיתוח עירוני.
העמותה העבירה את הבעלות בשטח לעיירה סבאגו, על מנת שזו תיצור במקום אתר נופש ופנאי.
הר דאגלס הוא הר געש שכבתי (Stratovolcano) מדרום למפרץ קאמישאק, בסמוך לקצה הצפון מזרחי ביותר של חצי האי אלסקה, במדינת אלסקה שבארצות הברית.
ההר ממוקם בשטח הפארק הלאומי קטמיי, במחוז חצי האי קנאי.
בראש הר הגעש מצוי אגם לוע חם מאוד וחומצי מאד.
רוחבו של האגם כ-160 מטרים.
כמו כן בפסגת ההר פתחי קיטור פעילים.
בשנת 1982 נמדדה באגם טמפרטורה של ° 21 מעלות צלזיוס וכן נמדד pH של 1 באגם, בשנת 1991 נממדו באגם טמפרטורות של 114-118° מעלות צלזיוס.
במדרונות הצפוניים של הר געש מצויים שרידי זרמי לבה שמקורם בהתפרצות געשית שהתרחשה במהלך ההולוקן.
במדרונות שסביב פסגת ההר מצויים קרחונים.
גובהו של ההר 2,150 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 1,895 מטרים מעל סביבתו; והוא ההר ה-30 בהתנשאותו באלסקה.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1906, על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקר שנעשה על ידי ג'י.
ההר נקרא על שם כף דאגלס הסמוך לו.
הטיפוס הראשון לפסגת ההר התרחש בשנת 1981, והוא בוצע על ידי דן בארנס (Dan Barnes), אריק בארנס (H.
הר דאגלס הוא הר נישא, לו פסגה שצורתה פירמידלית, באזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם ליד ראשו של קרחון פריי, ומהווה חלק מהרכס המפריד בין קרחון פריי וקרחון מוסון.
גובהו של ההר 1,750 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-1,459 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מתנשא מעל אגן הניקוז של הקרחונים פריי ומוסון.
ההר נחקר על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית (New Zealand Northern Survey Party), אשר הייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי (אשר חקרה את אנטארקטיקה בשנים 1956–1958).
משלחת הסקר הקימה תחנת סקר על פסגת ההר ב-11 בדצמבר 1957.
ההר נקרא על שם תחנת הסקר.
שמה של התחנה ניתן לה על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית.
התחנה נקראת על שמו של מרי ה.
Douglas), שהיה אחד מאנשי משלחת הסקר.
הר דאגלס הוא הר במחוז אוקאנוגאן, במדינת וושינגטון, שבארצות הברית.
גובהו של ההר 1,615 מטרים מעל פני הים; ההר מתנשא לגובה של 176 מטרים מעל סביבתו.
הר דאגלס הוא ההר ה-1,273 בגובהו במדינת וושינגטון.
הר דאגלס קרוי על שמו של דאגלס ג'ו (Douglas Joe), כורה מקומי.
הר דאנג'י הוא הר בהרי טולה, בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 2 קילומטרים ממערב לפסגת פיתגורס.
גובהו של ההר 262 מטרים מעל פני הים; הר דאנג'י הוא ההר ה-5,493 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר נקרא על שמו של אף.
Dungey), שהיה איש צוות באוניית המחקר "דיסקברי", אשר שימשה את משלחת המחקר הבריטית, האוסטרלית והניו זילנדית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931.
הר דגרפלדט הוא הר בהרי טולה, בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 7 קילומטרים מדרום להר סטורר.
גובהו של ההר 238 מטרים מעל פני הים; הר דאנג'י הוא ההר ה-5,544 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר נקרא על שמו של קארל לארסן דגרפלדט (Carl Larsson Degerfeldt), שהיה איש צוות באוניית המחקר "דיסקברי", אשר שימשה את משלחת המחקר הבריטית, האוסטרלית והניו זילנדית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931.
הר דולנס הוא הר סלעי ברכס הריטג', בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבארנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,950 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-1,277 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם בקצה הצפון-מערבי של גבעות אנטרפרייז; חלקו העליון של קרחון יוניון מפריד בין הר דולנס לבין גבעות אדסון.
שמו של ההר ניתן על ידי משלחת חקר הרי אלזוורת' (Ellsworth Mountains Party) מאוניברסיטת מינסוטה ממדינת מינסוטה שבארצות הברית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963.
ההר נקרא על שם ג'רי די.
Dolence), שהיה גאולוג וחבר במשלחת החקר.
הר גרינל הוא הר הממוקם במרכזו של הפארק הלאומי גליישר במדינת מונטנה שבארצות הברית.
הר גרינל הוא חלק מרכס לואיס.
גובהו של הר גרינל 2,698 מטרים מעל פני הים.
הר גרינל מתנשא לגובה של 406 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם בסמוך ממזרח לקו פרשת המים של אמריקה, באזור מני גליישר שבפארק.
מצפון-מערב להר, ממוקם קרחון סוויפטקרנט, ומדרום להר מצוי קרחון גרינל.
השלוחה המזרחית של הר גרינל, המתנשאת מעל אגם סוויפטקרנט, אותה ניתן לראות ממלון מני גליישר, והיא מסתירה את פסגת הר גרינל מהמלון - נקראת נקודת גרינל.
הר גרינל נקרא על שמו של ההיסטוריון, האנתרופולוג וחוקר הטבע, ג'ורג' בירד גרינל (George Bird Grinnell), אשר יזם את הקמת הפארק הלאומי גליישר.
הר דיקין הוא הר נישא ברכס חבר העמים, שבהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,810 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם לגדתו המזרחית של קרחון בירדמור, בסמוך מצפון לשפכו של קרחון אוסיקי.
ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909, בפיקודו של ארנסט שקלטון.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ארנסט שקלטון.
ההר נקרא על שם סר אלפרד דיקין (Sir Alfred Deakin), ראש ממשלת אוסטרליה שתמך במשלחת.
הר דמריה או הר דמאריה הוא הר בחוף המערבי של חצי האי קייב, באזור חוף דנקו של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 635 מטרים מעל פני הים, ומורדותיו תלולים.
הר דמריה מתנשא בסמוך דרומית-מזרחית מכף טאקסן.
ההר התגלה לראשונה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897 –1899.
ההר מופה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905, בפיקודו של ז'אן-בפטיסט שארקו.
שארקו נתן להר את שמו.
שארק קרא להר על שם האחים דמריה (Demaria), מדענים צרפתיים, אשר פיתחו את העדשה האנאסטיגמטית אשר שימשה את המשלחת לצורכי צילום.
הטיפוס הראשון לפסגת ההר נערך ב-22 ביולי 1979, ובוצע על ידי ר.
הטיפוס השני לפסגת הר נערך ב-1 באוקטובר 197, ובוצע על ידי מ.
הר דיימלר הוא אחד ההרים הגבוהים ביותר במסיב רמת טרקיה, בחצי האי טריניטי, בצפון חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
ההר הוא הגבוה בהרים באזור רמת טרקיה שבין קרחון ראסל המזרחי לבין קרחון ויקטורי.
הר דיימלר ממוקם 3.87 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מפסגת אירקלי;
הר דיימלר ממוקם 6 קילומטרים מדרום להר קניקולה.
ההר מופה לראשונה בהתבסס על סקרים שבוצעו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבין השנים 1960 – 1961.
ההר נקרא על דם גוטליב דיימלר, מהנדס גרמני שפיתח את מנוע הבעירה הפנימית שאפשר ייצור מסחרי של כלי רכב.
הר דידו או הר דיידו הוא הר נישא, באזור העמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של הר דידו 2,070 מטרים מעל פני הים.
הר דידו ממוקם בן הר אלקטרה, לבין הר בוריאס, שברכס אולימפוס.
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון (Victoria University of Wellington Antarctic Expedition) מוולינגטון שבניו זילנד שחקרה את אנטארקטיקה, שהתקיימה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1958–1959.
ההר נקרא על שמה של דידו (מלכת קרתגו), דמות מהמיתולוגיה היוונית.
הר דיאבלוטינס הוא ההר הגבוה ביותר במדינת האי דומיניקה הנמצאת באנטילים הקטנים בים הקריבי.
הר זה, שגובהו 1,447 מטרים, הוא השני בגובהו מבין ההרים באנטילים הקטנים, אחרי ההר לה סופרייר בגוואדלופ, הגבוה ב־20 מטרים.
ההר ממוקם כ־10 קיולמטרים מהעיר פורטסמות' וכ־24 קילומטרים צפונית לבירת המדינה, רוזו.
ההר הוא הר געש מורכב, וישנן השערות כי התפרץ לפני כ־30,000 שנה.
הר דיסקברי הוא הר געש שכבתי כבוי בולט ומבודד, השוכן בראש מצר מקמרדו וממזרח לקרחון קטליץ באנטארקטיקה.
הוא משקיף על החלק הצפון-מערבי של מדף הקרח רוס.
הוא מהווה מרכז של מסה בעלת שלוש זרועות שחצי האי בראון הוא שלוחה אחת שלו מצפון; מינה בלוף נמצאת שנייה ממזרח; השלישי הוא הר מורנינג ממערב.
הר דיסקברי התגלה על ידי המשלחת הלאומית הבריטית לאנטארקטיקה 1901-04 ונקרא על שם אוניית המשלחת – "דיסקברי".
הר גרנהולם הוא הר בגובה 2,440 מטרים, הניצב במרחק של 17 ק"מ מדרום-מזרח להר פיטרד בחלק הצפון-מערבי של הרי האדמירליות שבארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה.
ההר שוכן בחוף פנל, החלק של אנטארקטיקה המשתרע בין כף ויליאמס לבין כף אדייר.
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית על בסיס מדידות ועל בסיס תצלומים אוויריים של צי ארצות הברית בשנים 1960–1963. ההר נקרא בשמו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים על שמו של ד"ר נלס ה.
קנהולם, ביולוג של תוכנית המחקר האנטארקטי של ארצות הברית ששהה בתחנת האלט בשנים 1967–1968.
הר דלמני הוא פסגה בהרי אנארי שבארץ ויקטוריה באנטארקטיקה.
ההר מגיע לגובה של , ונמצא מזרחית־דרומית לפסגת דרבק ו מערבית לצוק רדמונד .