tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת 2003/04 לובק והקינג סיימו במקום האחרון בבונדסליגה השנייה ונשרו בחזרה לליגה האזורית הצפונית, אך הפתיעו מאוד במסגרת הגביע הגרמני, שבו הגיעו לחצי הגמר לאחר שעברו את פ.צ.
סנט פאולי, פרייבורג והופנהיים, והודחו על ידי ורדר ברמן לאחר הפסד 2–3 בהארכה.
אותה ורדר ברמן הדיחה את המועדון גם בעונת 2001/02 מהגביע.
במאי 2004, לאחר ירידת הליגה, נפרדו דרכיהם של לובק והקינג, לאחר שלא הוארך חוזהו.
בקיץ 2004 מונה הקינג כמאמן אלמניה אאכן מהבונדסליגה השנייה.
בעונה שקדמה להגעת הקינג לקבוצה, הפתיעה אלמניה אאכן כשהגיעה לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידה לורדר ברמן.
מכיוון שורדר ברמן זכתה גם באליפות הבונדסליגה באותה עונה, זכתה אלמניה אאכן במקום של ורדר ברמן בגביע אופ"א, וייצגה את גרמניה במפעל זה על אף שהיא שיחקה בבונדסליגה השנייה.
אלמניה אאכן והקינג צלחו סיבוב אחד, והודחו בסיבוב השני על ידי אלקמאר ההולנדית.
בגביע הגרמני הודחו הקינג ואאכן בשלב השני על ידי באיירן מינכן.
את עונת 2004/05 סיימו הקינג ואאכן במקום השישי בבונדסליגה השנייה.
באופן אירוני, במשחקו האחרון של נוירורר כמאמן הנובר, הוא הפסיד 0–3 לאלמניה אאכן של הקינג.
כאמור, ב-7 בספטמבר 2006 מונה הקינג כמאמנה של הנובר 96 מהבונדסליגה, והצליח במהרה לשקם את הקבוצה מפתיחת העונה החלשה שלה.
הנובר השיגה רצף תוצאות יפה, והגיעה עד לרבע גמר הגביע הגרמני בעונת 2006/07, אותה גם סיימה במקום ה-11 בבונדסליגה.
בעונת 2007/08 הקינג והנובר שיפרו את מיקומם בבונדסליגה וסיימו במקום השמיני.
בעונת 2008/09 הנובר והקינג סיימו במקום ה-11, לאחר שהקבוצה השיגה אמנם מספר ניצחונות מרשימים כמו 1–5 על בורוסיה מנשנגלדבך, אך גם הרבתה לספוג ונחלה תבוסות כמו 2–5 להופנהיים ו-0–4 לאיינטרכט פרנקפורט.
הקינג החל את עונת 2009/10 בהנובר, אך התפטר זמן קצר לאחר תחילת העונה, באוגוסט 2009, בגין רצף תוצאות חלשות.
בדצמבר 2009 מונה הקינג כמאמנה של נירנברג מהבונדסליגה, לאחר שזו פתחה את עונת 2009/10 בצורה חלשה ופיטרה את מאמנה מיכאל אונינג.
הקינג לא הצליח לייצב את נירנברג וסיים את העונה במקום ה-16, שהוביל למבחני הישרדות מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בליגת הבונדסליגה השנייה, והיא אאוגסבורג.
נירנברג ניצחה בשני משחקי הפלייאוף ונשארה בבונדסליגה.
בעונת 2010/11 השיג הקינג הישג נאה עם נירנברג כשסיים עם הקבוצה במקום השישי בבונדסליגה.
בעונת 2011/12 סיימו הקינג ונירנברג במקום העשירי.
הקינג החל את עונת 2012/13 בנירנברג והעביר שם חצי עונה.
בפגרת החורף ניצל הקינג סעיף בחוזהו שאיפשר לו לעזוב את המועדון, וחתם בוולפסבורג.
נירנברג הייתה במקום ה-14 בבונדסליגה בזמן שהקינג עזב.
בדצמבר 2012 חתם הקינג כאמור בוולפסבורג.
הקינג סיים את עונת 2012/13 במקום ה-11 בבונדסליגה, והקבוצה הודחה מהגביע הגרמני לאחר תבוסה 1–6 לבאיירן מינכן.
עונת 2013/14 הייתה עונה טובה מאוד עבור וולפסבורג והקינג, אותה הם סיימו במקום החמישי בבונדסליגה והגיעו לחצי גמר הגביע הגרמני, שם הודחו על ידי בורוסיה דורטמונד.
עונת 2014/15 הייתה עונת שיא עבור הקינג והקבוצה, שסיימה את העונה במקום השני בבונדסליגה, בעונה שכללה ניצחון 1–4 על באיירן מינכן.
באותה עונה הגיעה וולפסבורג לרבע גמר הליגה האירופית, שם הודחה על ידי נאפולי.
וולפסבורג והקינג זכו בגביע הגרמני באותה עונה, לאחר ניצחון 1–3 על בורוסיה דורטמונד בגמר.
הצלחתו של הקינג באותה עונה הקנתה לו את תואר מאמן השנה בגרמניה לשנת 2015. את עונת 2015/16 פתח הקינג עם ניצחון על באיירן מינכן במשחק הסופר קאפ הגרמני לאחר בעיטות הכרעה.
בעונה זו השתתפה וולפסבורג בליגת האלופות, שם הגיעה עד לרבע הגמר, והודחה על ידי ריאל מדריד.
בבונדסליגה וולפסבורג והקינג סיימו במקום השמיני.
את עונת 2016/17 פתחו וולפסבורג והקינג בצורה חלשה, לאחר שהקבוצה איבדה מספר שחקנים חשובים במהלך קיץ 2016. פתיחת העונה החלשה הביאה לפיטוריו של הקינג מוולפסבורג ב-17 באוקטובר 2016. וולפסבורג הייתה במקום ה-14 בבונדסליגה בזמן פיטוריו של הקינג.
זמן קצר לאחר פיטוריו של הקינג מוולפסבורג, מונה הקינג בדצמבר 2016 כמאמנה של בורוסיה מנשנגלדבך, שהחלה בצורה חלשה את עונת 2016/17 ופיטרה את מאמנה אנדרה שוברט.
הקינג סיים את עונת 2016/17 עם בורוסיה מנשנגלדבך במקום התשיעי, והגיע עם הקבוצה לשמינית גמר הליגה האירופית.
בעונת 2017/18 הקינג סיים עם מנשנגלדבך שוב במקום התשיעי, ובעונת 2018/19 סיים עם המועדון במקום החמישי.
עם זאת, עוד במהלך העונה הוחלט כי חוזהו לא יוארך.
במאי 2019 הוחתם הקינג כמאמנה של המבורג מהבונדסליגה השנייה, במטרה להעפיל לבונדסליגה.
ב-4 ביולי 2020 סיים את תפקידו בקבוצה.
ב-20 בפברואר 2023 חזר לאמן את נירנברג, שהתמודדה אז בתחתית הבונדסליגה השנייה.
הקינג ונירנברג שרדו בליגה רק במחזור האחרון של העונה, והקינג עזב את תפקידו בתום עונת 2022/23.
בנובמבר 2024 מונה הקינג כמאמן בוכום מהבונדסליגה, לאחר שהקבוצה צברה נקודה אחת בלבד בתשעת מחזורי הליגה הראשונים של עונת 2023/24. במשחק הבכורה שלו במועדון, השיגה בוכום נקודה מפתיעה בתיקו 1-1 מול האלופה המכהנת באייר לברקוזן.
הקינג ובוכום הצליחו לחזור למאבקי התחתית אחרי שהקבוצה נראתה כיורדת בטוחה, והצליחו לנצח את בורוסיה דורטמונד ואף את באיירן מינכן בחוץ לראשונה מאז 1991, לאחר פיגור 2-0. ועם זאת, בוכום והקינג נשרו בסיום עונת 2024/25 לבונדסליגה השנייה.
דיטמר ווידקה הוא פוליטיקאי גרמני מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD), אשר משמש מאז אוגוסט 2013 כראש ממשלת מדינת ברנדנבורג.
ווֹידקה נולד ב-1961 בפורסט שבברנדנבורג.
הוא הצטרף ל-SPD בשנת 1993 ונבחר לפרלמנט של ברנדנבורג כשנה לאחר מכן.
בשנים 1998–2003 כיהן כחבר מועצת העיר פורסט.
בשנים 2004–2009 כיהן כשר לפיתוח הכפר ולאיכות הסביבה במדינה.
בשנת 2010 התמנה לשר הפנים במדינה.
הוא ביצע רפורמות בשירות המשטרה.
בשנת 2014 נבחר לכהן כראש ממשלת ברנדנבורג.
במסגרת תפקיד זה כיהן ווידקה גם בנציג המדינה בבונדסראט, הבית העליון של הפרלמנט הגרמני.
במסגרת תפקיד זה, הוא כיהן בוועדה לחיזוק הקשרים בין גרמניה לפולין.
דיטמר אליאשביץ' רוזנטל היה בלשן רוסי ממוצא יהודי, מחברם של עשרות ספרי לימוד בשפה הרוסית, שלא הייתה שפת אימו.
דיטמאר רוזנטל נולד למשפחה יהודית בלודז' שאז הייתה בשליטה של האימפריה הרוסית.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נדדה המשפחה מזרחה, עד שבסוף, בשנת 1916 התיישבה במוסקבה.
בשנת 1918 רוזנטל סיים את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה וקיבל תואר באיטלקית.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוא היה מורה בבית הספר.
בשנת 1940 דיטמאר רוזנטל החל ללמד באוניברסיטת מוסקבה ובשנת 1962 התמנה לפרופסור.
במהלך שנים רבות הוא היה מנחה של קבוצת השתלמויות לקרייני טלוויזיה ורדיו הסובייטית.
דיטמאר רוזנטל יצר כמה מילונים רוסיים-איטלקיים וגם תרגם את יצירותיהם של סופרים איטלקים לרוסית.
כמו כן הוא פרסם מעל ל-100 ספרי לימוד לשפה רוסית.
נפטר ב-29 ביולי 1994 ונקבר בבית העלמין ווסטריאקובסקויה.
נואל כריסטופר פישר , הידוע בשם הבמה דיטייל (Detail), הוא מפיק מוזיקלי, ראפר וזמר אמריקאי מדטרויט, מישיגן.
הוא ידוע בהפקת להיטים רבים, בהם "Sexy Can I" של ריי ג'יי , "I'm So Paid" של אייקון, "How to Love" של ליל ויין, "Drunk in Love" ו-"711" של ביונסה ו-"We Dem Boyz" של ויז קאליפה.
בדצמבר 2015 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Noel.
בסוף 2005, החל לצבור הכרה בתעשיית המוזיקה כמפיק מוזיקלי, לאחר ששיתף פעולה עם זמר ה-R&B האמריקאי ריי ג'יי , על מנת להפיק את אלבומו השלישי, Raydiation.
מאז שהמשיך להפיק שירים עבור ריי ג'יי, הרחיב את הקטלוג שלו על ידי עבודה עם אמנים מוכרים כגון אייקון, הפוסיקט דולז, ליל ויין, ביונסה, אשנטי, מארקס יוסטון, ליידי גאגא, ברנדי נורווד, שורטי מאק, כריסטינה אגילרה, טי-פיין, ג'ניפר לופז, אר.
דיטייל השתתף בכתיבה וההפקה של השיר "How to Love" של ליל ויין, מתוך אלבומו, The Carter IV, שיצא בשנת 2011. הסינגל זכה בתואר הפלטינה המרובעת מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
כתוצאה מכך, דיטייל הוחתם בחברת התקליטים של ויין, יאנג מאני אנטרטיינמנט, וגם בקאש מאני רקורדס, בתור מפיק מוזיקלי.
לאחר מכן, הפיק את הסינגלים "Drunk in Love" של ביונסה, "We Dem Boyz" של ויז קאליפה ו-"I Luh Ya Papi" של ג'ניפר לופז.
דיטייל זכה בפרס גראמי הראשון שלו, כש-"Drunk in Love", שבוצע על ידי ביונסה וג'יי זי, זכה בקטגוריית "שיר ה-R&B הטוב ביותר", במהלך טקס פרסי גראמי ה-57.
נכון למאי 2018, שתי נשים, קריסטינה בוך ופייטון אקליי, הגישו מסמכים משפטיים נגד דיטייל.
טענותיהן נגדו כוללות מקרים רבים של התעללות נפשית ופיזית ואונס.
שתי הנשים קיבלו מאז צווי מניעה נגדו.
הזמרת ג'סי רייז חשפה כי שירה, "Gatekeeper", עוסק בדיטייל.
מאז הצטרפו כמה נשים אחרות לבוך, אקלי ורייז והעלו טענות דומות, בהן ביבי רקסה וטינשיי.
ב-5 באוגוסט 2020, נעצר והואשם באונס חמש נשים, ותקיפה מינית של אחרת.
אדית קראוס (12 ביולי 1929 – 17 באוקטובר 2025) הייתה ניצולת שואה, מורה, ציירת ישראלית ממוצא צ'כי וממייסדות בית טרזין.
היא גיבורת הספר "הספרנית מאושוויץ" מאת אנטוניו איטורבה, המתאר את תלאותיה במחנה.
אדית (דיטה) קראוס נולדה בשנת 1929 בפראג בשם אדית פולאך.
אביה, ד"ר האנס פולאך, היה משפטן ולאמה קראו אליזבת.
במרץ 1939, פלשו הנאצים לצ'כוסלובקיה וסיפחו אותה.
אביה פוטר מעבודתו בשל היותו יהודי.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, שלחו ההורים את דיטה לכפר עד שהסכנה תחלוף.
המקום היחידי בו ניתן היה ליהודים לשהות היה מגרש הספורט.
שם פגשה דיטה לראשונה את איש החינוך פרדי הירש.
בנובמבר 1942 גורשה המשפחה לגטו טרזיינשטט.
סבה וסבתה קתרינה גורשו לטרזיינשטאט בקיץ אותה שנה.
דיטה נשלחה ללון בצריף המיועד לבנות.
בזמן הכליאה בגטו עבדה דיטה בחקלאות.
בגטו התקיימו פעילויות חינוכיות ותרבותיות רבות.
בין המורים היה פרדי הירש שארגן פעילות ספורט לצד לימודים.
בגטו דיטה השתתפה בהעלאת המחזה ברונדיבר.
האופרה נכתבה בשנת 1938 על ידי שני יוצרים יהודיים: הנס קראסה (1899–1944), מלחין יהודי יליד פראג, אשר גורש לגטו טרזיינשטט באוגוסט 1942 ונרצח בתאי הגזים בבירקנאו ב-16 באוקטובר 1944; ואדולף הופמייסטר, שכתב את הטקסט לאופרה, משורר שברח מצ'כיה ב-1939 וחזר לפראג לאחר מלחמת העולם השנייה.
בנוסף למדה דיטה בגטו ציור, בשיעורים שהעבירה האמנית פרידל דיקר ברנדייס.
דיקר ברנדייס גורשה לאושוויץ ונרצחה.
ציוריה של קראוס מהמחנה נשמרו והם מוצגים בתערוכת קבע של ציורי הילדים במוזיאון היהודי בפראג.
בדצמבר 1943 נשלחו דיטה והוריה לאושוויץ.
היא הכריזה שהיא ציירת וכך ניצלו חייה בהתחלה.
באושוויץ הוכנסה המשפחה למחנה המשפחות הצ'כיות בבירקנאו.
היא הופרדה מאמה שנשלחה לבידוד.
האב נפטר לאחר שישה חודשים במחנה.
דיטה מונתה להיות ספרנית בספרייה הקטנה שהוקמה בבלוק 31. פרדי הירש היה אחראי על בלוק הילדים.
בבלוק למדו הילדים ככל שהיה ניתן בתנאים הקשים במחנה.
דיטה החביאה ושמרה על הספרים המעטים שהיו ברשותם.
חלק מהספרים אף תפרה והצמידה לבגדיה.
יוזף מנגלה רדף אחריה, אך היא לא ויתרה על מה שהחזיק אותם בתנאים הקשים שבמחנה, הקריאה בספרים.
במרץ 1944 נשלחו מחצית מהילדים לתאי הגזים.
פרדי הירש מצא את מותו גם הוא.
במאי 1944 עברו דיטה ואמה סלקציה על ידי יוזף מנגלה.
דיטה ואמה נשלחו להמבורג שבגרמניה לעבודות כפייה.
מהמבורג עברו האם ובתה למחנות העבודה נויגראבן וטיפשטוק.
במרץ 1945 נשלחו אדית ואמה למחנה ברגן-בלזן.
לאחר שבועות מספר שוחררו על ידי הצבא הבריטי ששחרר את המחנה.
דיטה ואמה עברו למחנה העקורים ברגן-בלזן.
בשנת 2021 יצא לאור הספר הספרנית מאוושוויץ שנכתב אודותיה על ידי אנטוניו איטורבה .
קראוס השיאה את אחת משש המשואות ביום הזיכרון לשואה ביד ושם לציון בשנת 2014.
דיטה נסעה לפראג שם פגשה את דודתה, את סבתה ששרדה את טרזינשטאט ואת מי שיהיה לבעלה, אוטו קראוס.
לדיטה ובעלה נולד בן בפראג, ובשנת 1949 עלתה המשפחה לארץ.
בני הזוג קראוס היו מורים במשך כ-30 שנה בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים.
לדיטה ולאוטו נולדו שלושה ילדים, ארבעה נכדים ושני נינים.
דיטמר גרהרד בארטש הוא פוליטיקאי גרמני שכיהן כיו"ר משותף של סיעת די לינקה בבונדסטאג מ-2015 עד 2023. קודם לכן שימש כמנהל הפדרלי של המפלגה.
בארטש היה פעיל במפלגת האם של די לינקה, מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי והיה המנהל הפדרלי שלה בשנותיה האחרונות בטרם הוקמה מפלגת די לינקה.
הוא חבר בבונדסטאג מאז 2005. ברטש נבחר להיות מועמד המפלגה לתפקיד הקנצלר בשלוש מערכות בחירות: 2002, 2017 ו-2021.
בארטש נולד וגדל בשטרלזונד שבגרמניה המזרחית, הוא למד כלכלה פוליטית באוניברסיטה ללימודי כלכלה בברלין-קרלשורסט.
ברארטש הצטרף למפלגת השלטון המזרח גרמנית, מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ב-1977 והקים את ועדת החברים הצעירים של המפלגה כבר ב-1989. לאחר איחוד גרמניה מחדש הוא חבר למפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-2002, בארטש היה אחד מהמועמדים של המפלגה, אך המפלגה לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה והיא נותרה מיוצגת רק על ידי שני נציגים, שנבחרו באופן ישיר במחוזות שלהם.
בעקבות כך, איבד בארטש את מקומו בבונדסטאג.
בינואר 2012 פורסם בדר שפיגל כי 27 מתוך 76 חברי מפלגת די לינקה שכיהנו כחברים בבונדסטג היו תחת מעקב של המשרד הפדרלי להגנת החוקה, כאשר אחד מהם היה בארטש.
המעקב אחר רבים מהמפלגה, גם כאלו שאינם נחשבו מתנגדים לחוקת גרמניה ספג ביקורת מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגת הירוקים ואף מהמפלגה הדמוקרטית החופשית.
ב-2013 החליט בית המשפט החוקתי הפדרלי של גרמניה שהמעקב נקבע ללא סיבה ברורה והוא יפסק.
בארטש וחברתו להנהגת הסיעה שהרה ואגנקנכט היו ראשי המפלגה בבחירות שנערכו ב-2017. המפלגה נחלה כישלון וירדה מהמקום השלישי בגודלה למקום החמישי בגודלה לאחר שקיבלה כ-9.2% מהקולות ו-69 מנדטים.
במאי 2021, לקראת הבחירות הכלליות, הוכרז כי בארטש יוביל את המפלגה יחד עם ז'נין ויסלר.
דיטיילז היה ירחון לגברים אמריקאי שפעל ב-1982–2015. אף על פי שמדובר בעיקר במגזין המוקדש לאופנה וללייף סטייל, המגזין הציג גם דיווחים בנושאים חברתיים ופוליטיים רלוונטיים.
המגזין הוקם, על ידי אנני פלנדרס, ב-1982. איש העסקים האמריקאי-יהודי, אלן פטריקוף רכש את המגזין ב-1988, ומאוחר יותר נרכשה על ידי הוצאת קונדה נאסט ב-2 מיליון דולר.
באוקטובר 2000, בעלות המגזין הועברה ל-Fairchild Fashion Media .
בדצמבר 2002, הופיע כוכב הפופ האמריקאי ג'סטין טימברלייק על כריכת המגזין, בליווי הטקסט: "האם נוכל לסלוח לג'סטין טימברלייק על כל המוזיקה המחורבנת הזו?
היי… לפחות הוא נכנס למכנסיים של בריטני".
הכריכה והכותרת הזו הוצגו בדיעבד בסרט התיעודי מ-2021, לשחרר את בריטני, שהדגיש כיצד טימברלייק נהנה מהנרטיב התקשורתי סביב פרידתו מבריטני ספירס, בעוד שספירס עצמה נראתה כסובלת.
ב-2004, פרסם המגזין את הכותרת "הומו או אסייתי?" (במקור: "Gay or Asian?"), שהציג תמונה של גבר מזרח אסייאתי, ו-"טיפים" כיצד להבחין בהבדל.
המאמר עורר מחאות והפגנות נגד המגזין על הגזענות וההומופוביה של המאמר, ועל האופן שבו הוא מחק את קיומם של גברים אסיאתיים הומואים.
דיטמר מגנבורג הוא אתלט עבר מערב גרמני בקפיצה לגובה.
אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984) ושיאן עולם.
דיטמר מגנבורג נולד ב-1961 בעיר לברקוזן שבמערב-גרמניה.
את הקריירה הספורטיבית שלו החל כבר ב-1979 והיא נמשכה עד לאחר אולימפיאדת ברצלונה ב-1992 כשפרש בגלל פציעה.
לאחר פרישתו מפעילות תחרותי ב-1994 עסק מגנבורג בתחום קידום הספורט.
באליפות אירופה החמישית לנוער, שנערכה בבידגושץ' שבפולין, זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.24 מטר.
במרץ השתתף באליפות אירופה באתלטיקה באולם , שנערכה בעיר זינדלפינגן שבמערב-גרמניה, וזכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.31 מטר לפני יאצק ושולה מפולין (2.29 מטר) ואדריאן פרוטאסה מרומניה (2.29 מטר).
במאי השווה מגנבורג את השיא העולמי בקפיצה לגובה של יאצק ושולה (2.35 מטר) וקבע בכך גם שיא עולמי לנוער.
שיא זה נשבר על יד גרד וסיג ממזרח גרמניה במהלך אולימפיאדת מוסקבה כשקבע תוצאה של 2.36 מטר.
מגנבורג נכלל בנבחרת מערב גרמניה לאולימפיאדת מוסקבה.
בעקבות החרם שהוטל על המשחקים השתתף ב"משחקי החרם האולימפיים" , שנערכו בקיץ אותה שנה בפילדלפיה בארצות הברית, שם זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה (2.22 מטר) אותה חלק עם בן ארצו קרלו ת'רנהארט אחרי בן פילדז מארצות הברית (2.26 מטר) ונאט פייג' מארצות הברית (2.26 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם , שנערכה בגרנובל שבצרפת, זכה במדליית ארד בקפיצה לגובה (2.25 מטר) אחרי רולנד דלהאוזר משווייץ (2.28 מטר) וקרלו ת'רנהארט ממערב גרמניה (2.25 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם , שנערכה במילנו שבאיטליה, זכה מגנבורג במדליית זהב בקפיצה לגובה (2.34 מטר) לפני יאנוש טרזפיזור מפולין (2.32 מטר) ורולנד דלהאוזר משווייץ (2.32 מטר)
באליפות אירופה באתלטיקה , שנערכה באתונה שביוון, זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא תחרויות של 2.30 מטר לפני יאנוש טרזפיזור מפולין (2.27 מטר) וגרד נגל ממערב גרמניה (2.24 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בהלסינקי שבפינלנד, הגיע מגנבורג למקום הרביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.29 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה , שנערכה במרץ בגטבורג שבשוודיה, זכה מגנבורג במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.33 מטר לפני קרלו ת'רנהארט ממערב גרמניה (2.30 מטר) ורולנד דלהאוזר משווייץ (2.30 מטר).
באולימפיאדת לוס אנג'לס זכה מגנבורג במדליית זהב בתוצאה של 2.35 מטר לפני פטריק שברג משוודיה (2.33 מטר) וז'ו ג'יאנהואה מסין (2.31 מטר).
ב-24 בפברואר קבע מגנבורג שיא עולמי בקפיצה לגובה באולם, בתחרות שנערכה בקלן שמערב גרמניה, בתוצאה של 2.39 מטר כשהוא שובר את שיאו של פטריק שברג משוודיה (2.38 מטר) שנקבע יומיים לפני כן בתחרות במערב ברלין.
שיא זה החזיק מעמד עד ינואר 1987 כשקרלו ת'רנהארט ממערב גרמניה קבע תוצאה של 2.40 מטר בתחרות שנערכה בעיר סימראת' שבמערב גרמניה.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם , שנערכה בפברואר במדריד שבספרד, זכה מגנבורג במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.34 מטר לפני זוכה מדליית הכסף קרלו ת'רנהארט ממערב גרמניה (2.31 מטר) והזוכים במשותף במדליית הארד אדי אניס מבלגיה וג'ף פרסונס מבריטניה (2.28 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה , שנערכה באוגוסט בשטוטגרט שבמערב-גרמניה, הגיע מגנבורג למקום הרביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.28 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה ברומא שבאיטליה, הגיע מגנבורג למקום הרביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.35 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם , שנערכה בבודפשט שבהונגריה, זכה מגנבורג במדליית כסף בקפיצה לגובה (2.37 מטר) אחרי פטריק שברג משוודיה (2.39 מטר) ולפני סורין מטיי מרומניה (2.35 מטר).
באולימפיאדת סיאול הגיע מגנבורג למקום השישי בתוצאה של 2.34 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם , שנערכה בהאג שבהולנד, זכה מגנבורג במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.33 מטר לפני דלטון גרנט מבריטניה (2.33 מטר) ואלכסיי ימלין מרוסיה (2.30 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם , שנערכה בבודפשט שבהונגריה, זכה מגנבורג במדליית כסף בקפיצה לגובה (2.35 מטר) אחרי חאבייר סוטומאיור מברזיל (2.43 מטר) ולפני פטריק שברג משוודיה (2.35 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם , שנערכה בגלאזגו שבסקוטלנד, זכה מגנבורג במדליית ארד יחד עם גרד נגל ממערב גרמניה (2.30 מטר) אחרי ארתור פרטיקה מפולין (2.33 מטר) וארטורו אורטיז מספרד (2.30 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה , שנערכה בספליט שביוגוסלביה, הגיע מגנבורג למקום השישי בתוצאה של 2.31 מטר.
מגנבורג התחרה גם באולימפיאדת ברצלונה אולם הגיע רק למקום 27 במוקדמות תחרוות קפיצה לגובה בתוצאה של 2.15 מטר ולא נכלל בגמר.
מגנבורג נישא לבת זוגו הנורווגית והם עברו לגור באוסלו.
לזוג נולדו 2 ילדים (ג'ונאס וקתרינה) שעוסקים גם הם בספורט תחרותי.
דיטאליני (המכונה גם tubettini) היא סוג של פסטה שצורתה כמו צינור קטן.
דיאטליני מתוארת כ"גודל אצבעון" וכ-"מקרוני קצר מאוד".
באזורים מסוימים הוא נקרא גם "סלט מקרוני".
במהלך העידן התעשייתי בפוליה, איטליה, התרחש פיתוח מוגבר של דיטאליני ופסטות קצרות אחרות.
בזמנים עכשויים, מדובר בפסטה בייצור המוני.
היא משמשת במספר מנות, והיא נפוצה ברחבי סיציליה.
ניתן להשתמש דיטאליני בכמה מנות פסטה, כמו פסטה אי פיגיולי (פסטה ושעועית).
משתמשים בה במנות סיציליאניות מסורתיות "בכל רחבי סיציליה".
כמה מנות סיציליאניות עם דיטאליני כוללות פסטה עם גבינת ריקוטה ופסטה chi vruocculi 'rriminati (פסטה עם ברוקולי).
לעיתים קרובות משתמשים בדיטאליני במרקים.
והיא תוארה כאידיאלית לשימוש במרקים בשל גודלה שיכול "להתאים היטב על כפית".
ניתן להשתמש בה גם בסלטי פסטה.
דיטר ולרסהוף היה אדמירל גרמני אשר שימש כמפקח הכללי (מקביל לרמטכ"ל) של הבונדסוור בין השנים 1986–1991.
ולרסהוף נולד בדורטמונד ב-16 במרץ 1933. ילדותו עברה עליו באזור הריין התחתון.
הוא רצה להמשיך בדרכו של אביו ולהפוך למהנדס מכרות.
הוא למד בRWTH אוניברסיטת אאכן, אולם ב-1957 עזב את לימודיו והתגייס לדויטשה מרינה (הצי הגרמני).
בין 1960-1964 הוא שרת כמפקד שולת מוקשים, ולאחר כמן שימש כקצין על סיפון המשחתת "שלזוויג-הולשטיין".
בין 1967-1968 הוא למד באקדמיה לפיקוד ומטה בהמבורג.
בין 1971-1973 שימש כמפקד המשחתת "הסן", ולאחר מכן הועבר לשמש כקצין מבצעים במפקדת הצי בגלוקסבורג, ואז למפקש שייטת שולות המוקשים בווילהלמסהאפן.
ב-1977 מונה לראש אגף החימוש במפקדת הצי.
בין 1981–1984 שימש כמפקד האקדמיה לפיקוד ומטה של הבונדסוור.
ב-1 באפריל 1985 הוא מונה למפקד הדויטשה מרינה.
כעבור שנה הוא עבר לשמש כמפקח הכללי (מקביל לרמטכ"ל) של הבונדסוור.
הוא היה הראשון בתפקיד שלא שרת לפני כן בוורמאכט.
בתקופת כהונתו התרחש איחוד גרמניה מחדש, ו-ולרסהוף הוביל את סיפוח צבא העם הלאומי אל תוך הבונדסוור.
איחוד שני הצבאות נחשב למוצלח מאוד, ובמידה רבה להישג אישי של ולרסהוף.
ב-30 בספטמבר 1991 הוא סיים את תפקידו ופרש מהצבא.
לאחר פרשתו שימש כנשיא המייסד של האקדמיה הפדרלית למדיניות ביטחון.
כמו כן היה מרצה במכון לדיני שמירת שלום ומשפט הומניטרי בינלאומי באוניברסיטת רוהר בבוכום.
הוא נפטר באויסקירכן ב-16 ביולי 2005.
דיטר פוהל (נולד ב-1964) הוא היסטוריון וסופר גרמני המתמחה בהיסטוריה של מזרח אירופה ובהיסטוריה של אלימות המונית במאה ה-20.
פוהל למד היסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן מ-1984 עד 1990, וסיים את לימודי התואר השני באמנויות.
בניהולו של הנס גינטר הוקרץ (Hans Günter Hockerts) השלים את עבודת הדוקטור שלו, "רדיפות היהודים בגליציה המזרחית 1941–1944 בידי הנאצים (Nationalsozialistische Judenverfolgung in Ostgalizien 1941–1944) ב-1995. מ-1995 עד אוגוסט 2010 פוהל היה חוקר, ולאחר מכן ראש מחלקה, במכון מינכן להיסטוריה עכשווית.
מספטמבר 2010, פוהל היה פרופסור להיסטוריה עכשווית במכון ההיסטורי באוניברסיטת קלגנפורט, עם התמקדות במזרח ודרום מזרח אירופה.
תחומי המחקר העיקריים שלו כוללים את ההיסטוריה של ברית המועצות; מלחמת העולם השנייה באירופה ובאסיה; ההיסטוריה של מבני השלטון הקומוניסטיים לאחר 1945; אלימות המונית במאה ה-20; כיבושים נאצים ופשעים אלימים; וההיסטוריה העכשווית של פולין ואוקראינה.
פוהל שימש כעד מומחה במשפטו של ג'ון דמיאניוק ב-2009, שומר לשעבר במחנה ההשמדה סוביבור.
פוהל העיד כי סוביבור היה מחנה מוות, שמטרתו היחידה הייתה הרג יהודים, וכי כל מתנדבי טרווניקי היו מעורבים בשמירה על האסירים ובתפקידים אחרים.
לכן, אם דמיאניוק היה איש טרווניקי בסוביבור, הוא היה בהכרח מעורב בשליחת האסירים למותם ועזר לרצח.
עדותו של פוהל, יחד עם עדות של היסטוריונים אחרים, סייעו בהרשעה.
פוהל הוא חבר בוועד הבינלאומי לתולדות מלחמת העולם השנייה.
הוא מכהן בוועדה המייעצת של כתב העת "שואה ומודרניות" (Holocaust and Modernity) שהמערכת שלו יושבת בקייב (Holokost i suchasnistʹ - Голокост і сучасність).
טקסט מלא באינטרנט (בגרמנית) .
הנס קרוגר ורצח היהודים באזור סטניסלבוב (גליציה).
בתוך: יד ושם: קובץ מחקרים Bd.
דיטאג'י קמבונדג'י היא אתלטית שווייצרית, אלופת עולם (טוקיו 2025), סגנית אלופת אירופה (רומא 2024) וזוכת מדליית ארד באליפות אירופה (מינכן 2022) בריצת 100 מטר משוכות.
אלופת אירופה באולם (איסטנבול 2023) בריצת 60 מטר משוכות.
קמבונדג'י נולדה בברן שבשווייץ לאם שווייצרית ולאבא קונגולזי.
אחותה הגדולה, מוג'ינגה קמבונדג'י, היא אצנית שווייצרית למרחקים קצרים.
באליפות אירופה באולם שנערכה בטורון שבפולין בשנת 2021 סיימה במקום 11 בשלב חצי הגמר בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.07 שניות.
באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה באותה שנה בטאלין שבאסטוניה זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.03 שניות.
באולימפיאדת טוקיו היא סיימה במקום 33 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.17 שניות.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בניירובי שבקניה העפילה לגמר ריצת 100 מטר משוכות, אך לא זינקה לאחר שנפסלה.
באליפות העולם שנערכה בשנת 2022 ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית סיימה במקום 13 בשלב חצי הגמר בריצת 100 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 12.70 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בהמשך השנה במינכן שבגרמניה זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.74 שניות, אחרי פיה סקז'ישובסקה מפולין (12.53 שניות) ולוקה קוזאק מהונגריה (12.69 שניות).
באליפות אירופה באולם שנערכה בשנת 2023 באיסטנבול שבטורקיה זכתה במדליית ארד בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.91 שניות, אחרי ריטה הורסקה מפינלנד (7.79 שניות) ונאדין ויסר מהולנד (7.84 שניות).
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה ביוני 2024 היא זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בשיא לאומי חדש של 12.40 שניות, אחרי סירנה סמבה-מאיילה מצרפת (12.31 שניות) ופיה סקז'ישובסקה (12.42 שניות).
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיימה במקום 14 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.68 שניות.
באליפות אירופה באולם שנערכה באפלדורן שבהולנד במרץ זכתה במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בשיא אירופה ושיא אליפות חדשים של 7.67 שניות, לפני נאדין ויסר מהולנד (7.72 מטר) ופיה סקז'ישובסקה (7.83 שניות).
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן ב-15 בספטמבר היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא לאומי חדש של 12.24 שניות, לפני טובי אמוסן מניגריה (12.29 שניות) וגרייס סטארק מארצות הברית (12.34 שניות), תוצאה שמיקמה אותה כאתלטית התשיעית בטיבה בכל הזמנים.
דיטר הנריך היה פילוסוף גרמני, הוגה דעות עכשווי במסורת האידיאליזם הגרמני, שונחשב לאחד הפילוסופים העכשוויים המוערכים והמצוטטים ביותר בגרמניה.
הנריך נולד במרבורג, להנס הארי הנריך, שעבד בחברת סקרים, ופרידה לבית בלום.
הוא גדל ילד יחיד מכיוון ששלושת אחיו מתו בגיל צעיר.
אביו מת כשהיה בן אחת עשרה.
הנריך קיבל את ה-Abitur שלו מהגימנסיה ההומניסטית פיליפינום במרבורג ב-1946.
הנריך למד פילוסופיה, היסטוריה וסוציולוגיה בין 1946 ל-1950 במרבורג, אוניברסיטת גתה בפרנקפורט ואוניברסיטת היידלברג.
ב-1950 הוא השלים את הדוקטורט שלו בהיידלברג בהנחייתו של הנס גאורג גדמר.
ב-1956 הוא כתב את הביליטציה שלו שפורסמה בשם "Selbstbewusstsein und Sittlichkeit" (תודעה-עצמית וחיים אתיים).
הנריך היה פרופסור באוניברסיטת הומבולדט בברלין מ-1960 עד 1965, באוניברסיטת היידלברג מ-1965 עד 1981, ובאוניברסיטת מינכן מ-1981 עד 1994. הוא גם היה פרופסור אורח באוניברסיטאות בארצות הברית, כמו אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת קולומביה.
קורס ההרצאות של דיטר הנריך על האידיאליזם הגרמני משנת 1973 הציג זרמים עכשוויים בפילוסופיה הגרמנית לקהל האמריקאי.
מאז התפרסמו הרצאותיו בשם "בין קאנט להגל" ("Between Kant and Hegel"), המראות את ההמשכיות בין האידיאליזם הגרמני לגישות פילוסופיות עכשוויות.
הנריך הציג את הרעיון ש"מחשבות-אני" או מה שכינה גם "היחס העצמי האפיסטמי" ("Das wissende Selbstverhältnis") מרמזות על אמונה בקיומו של עולם של אובייקטים.
הוא הציג את המונח "התובנה הפרימאלית של פיכטה" ("Fichtes ursprüngliche Einsicht") כדי לתאר את הרעיון של יוהאן גוטליב פיכטה שלעצמי כבר חייבת להיות היכרות מוקדמת כלשהי עם עצמו, ללא תלות בפעולת הרפלקסיה העצמית.
הנריך ציין כי פיכטה ראה את הסובייקט הטרנסצנדנטלי כעצמיות ראשונית וזיהה את פעילותו כקודמת לרפלקסיה עצמית.
הנריך גם הציג את המונח כשל קנטיאני ("Kantian fallacy") כדי לתאר את ניסיונו של עמנואל קאנט לבסס את העצמי ברפלקסיה עצמית טהורה, תוך שהוא מציב את רגע הרפלקסיה העצמית כמקור הקדום של התודעה העצמית.
"דיטר הנריך, סימפוזיון: מסביב למשולש – הגל, נצרות והגות עכשווית.
דיטר בוהלן הוא פזמונאי, מפיק מוזיקלי, זמר ומנחה טלוויזיה גרמני.
הוא זכה להצלחה לראשונה כחבר בצמד הפופ מודרן טוקינג בשנות השמונים, ומאז הפיק מוזיקה לאמנים רבים ברחבי העולם.
הוריו הם הנס ואדית' בולן; הוא הבכור מבין שני אחים.
הוא הוכתר לאחד המפיקים החשובים באירופה, בעיקר בזכות זה שהוא ייסד את מודרן טוקינג, שתקליטיהם נמכרו ביותר מ-120 מיליון ברחבי העולם.
בין היתר, גילה את הזמרת סי.
קאץ' שנחשבה לאחת מהזמרות המצליחות ביותר באירופה בשנות השמונים.
עד 2006 הוא מכר, בין כל הפקותיו, יותר מ-160 מיליון תקליטים בסך הכול.
בשנת 1987 ייסד את הלהקה הגרמנית בלו סיסטם , במסגרתה יצאו שני הלהיטים "She's a Lady" ו-"Magic Symphony".
דיטר ראמס הוא מעצב תעשייתי גרמני, מהבולטים והמשפיעים ביותר בתחום העיצוב המודרני במאה ה-20.
דיטר ראמס נולד בשנת 1932 בגרמניה.
ילדותו עברה עליו בתקופת מלחמת העולם השנייה, ובמהלך נעוריו חווה את קריסת גרמניה הנאצית ואת כניסת כוחות הצבא האמריקאי לשטח המדינה.
סבו של ראמס, שהיה נגר, השפיע עליו רבות, וראמס הצעיר הרבה לבלות בנגרייה שלו.
בשנת 1947, כשהוא בן 15, הוא התחיל ללמוד אדריכלות ועיצוב פנים בבית הספר לאמנות בוויסבדן.
כיום בית הספר הוא חלק מאוניברסיטת ריינמיין (RheinMain) למדעים שימושיים.
משסיים את לימודי האדריכלות בהצטיינות ב-1953 הוא החל לעבוד במשרד אדריכלים בפרנקפורט.
שנתיים לאחר שסיים את לימודיו, הצטרף דיטר ראמס לחברת בראון, יצרנית מוצרי החשמל הגרמנית.
בשנת 1961 מונה לראש מחלקת העיצוב של החברה – תפקיד בו החזיק במשך 34 שנים רצופות, שהיו מהחשובות והמשפיעות בקריירה שלו.
במהלך כ-40 שנות פעילותו בחברה, ראמס עיצב או פיקח על עיצובם של למעלה מ-500 מוצרים – בהם מערכות סטריאו, מכונות גילוח, מחשבונים, מוצרי קול ועוד.
במקביל, החל משנת 1995, שיתף פעולה עם חברת הריהוט Vitsoe, שעיצבה וייצרה את מערכות האחסון המפורסמות שלו.
בהשראת אמרתו הידועה של האדריכל לודוויג מיס ון דר רוהה – "Less is more" (פחות הוא יותר), טבע ראמס את גרסתו האישית והמדויקת יותר: "Less, but better" – "פחות, אבל טוב יותר".
גישה זו, שהתבססה על פשטות, דיוק ופונקציונליות, הפכה לסימן ההיכר שלו, והעניקה לו מעמד של אביר המינימליזם העיצובי ומופת לעיצוב חכם ומאופק.
השפעתו של ראמס ניכרת גם בדור המעצבים החדש, ובפרט על ג'וני אייב, המעצב הראשי של חברת אפל, שהיה אחראי לעיצובים האייקוניים של המקינטוש, האייפוד, האייפון ומוצרים נוספים – והעיד פעמים רבות על ההשראה שראה ביצירתו של ראמס.
בסוף המאה ה-20 היה ראמס המעצב התעשייתי המשפיע והחשוב ביותר.
רבים מעיצוביו מוצגים במוזיאוני עיצוב ואמנות ברחבי העולם ונכללים באוספים הקבועים של המוזיאונים החשובים שבהם.
בסוף שנות ה-70, ראמס החל לגלות עניין גובר בעולם החפצים שסבב אותו – "בלבול בלתי חדיר של צורות, צבעים ורעשים".
בהיותו מעצב, ראמס הבין שיש לו השפעה ניכרת על עיצוב הסביבה האנושית.
מתוך מודעות זו, החל להרהר בשאלה הבסיסית: "האם העיצוב שאני יוצר הוא באמת עיצוב טוב?".
אף על פי ש"עיצוב טוב" הוא מושג סובייקטיבי ואינו ניתן למדידה מדויקת, ביקש ראמס לנסח עקרונות ברורים שיבטאו את תפיסתו לגבי מהו עיצוב נכון, אחראי ומשמעותי.
כך נולדו "עשרת עקרונות העיצוב הטוב של דיטר ראמס":
עיצוב טוב הוא חדשני – העיצוב מנצל טכנולוגיות חדשות כדי לחדש, אך לא רק לשם החדשנות – אלא לשם שיפור.
עיצוב טוב עושה את המוצר שימושי – מטרתו העיקרית של עיצוב היא להפוך את המוצר לשימושי.
הוא מדגיש את הפונקציונליות ומוודא שהיא מובהקת וברורה.
עיצוב טוב הוא אסתטי – המראה החיצוני של המוצר משפיע על חוויית המשתמש.
עיצוב טוב הוא יפה ומטופח גם בשימוש יום-יומי.
עיצוב טוב הופך את המוצר למובן – עיצוב טוב מסביר את עצמו.
הוא מדריך את המשתמש באופן אינטואיטיבי, ללא צורך בהסברים נוספים.
עיצוב טוב הוא לא פולשני – הוא נייטרלי ומאופק, נותן מקום לביטוי של המשתמש ולא כופה את עצמו.
עיצוב טוב הוא כן – הוא לא מבטיח מה שהוא לא יכול לקיים – לא יוצר אשליות או מרמה את המשתמש.
עיצוב טוב הוא בר-קיימא – הוא נמנע מלהיות אופנתי ונתון לשינויים רגעיים – הוא שומר על ערכו גם לאחר שנים רבות.
עיצוב טוב מדויק עד לפרטים הקטנים – אין מקום לרשלנות.
כל פרט וכל רכיב במוצר מעוצב בקפידה מתוך כבוד למשתמש.
עיצוב טוב הוא ידידותי לסביבה – הוא תורם לשימור הסביבה על ידי שמירה על משאבים והפחתת זיהום לאורך מחזור החיים של המוצר.
עיצוב טוב הוא כמה שפחות עיצוב – פחות אך טוב יותר – העיצוב מתמקד בעיקר ומונע מהמשתמש להיות מוסח.
פשטות, ניקיון ובהירות הם המפתח.
הת'ר רנה סוויט , הידועה בשם הבמה דיטה פון טיז , היא וודט אמריקאית, רקדנית בורלסקה, דוגמנית, שחקנית ואשת עסקים.
היא זכתה לקרדיט על הפיכת מופעי הבורלסקה לפופולריים שוב, וזכתה לכינוי "מלכת הבורלסקה".
פון טיז הופיעה בסדרות "CSI: חקירת זירת פשע", "המרוץ לדראג של רו פול", "יצירות מצמררות עם כריסטין מקונל", "הטופ מודל הבאה של אמריקה" ועוד.
היא ידועה גם בזכות נישואיה הקצרים לזמר מרילין מנסון, כמו גם בזכות הופעותיה בקליפים שלו.
פון טיז הוציאה לאור שני ספרים על ההיסטוריה של הבורלסקה, פטישיזם ויופי.
היא העלתה את מופעי הבורלסקה שלה ברחבי העולם בערים כמו לונדון, ברלין, ניו יורק ופריז.
פון טיז הייתה אורחת מיוחד באולם הפריזאי קרייזי הורס מספר פעמים.
בין 2007 ל-2013 היא הייתה שגרירה עולמית של קואנטרו ובין השנים 2010–2011 היא הייתה הפנים של חברת המים, פרייר.
היא גם יצרה ארבעה בשמים תחת המותג "דיטה פון טיז בשמים".
פון טיז נולדה בשם הת'ר רנה סוויט ברוצ'סטר, מישיגן, והיא הבת השנייה מבין שלוש בנות.
כשהייתה בת חמש, משפחתה עברה לווסט בראנץ', מישיגן.
אביה היה מכונאי ואמה מניקוריסטית.
היא ממוצא אנגלי, סקוטי, ארמני וגרמני (פון טיז הצהירה שאחת מסבתותיה הייתה חצי ארמנית ואומצה).
כבר בילדותה פון טיז נמשכה לסרטים משנות ה-40 ולאופנת וינטג'.
זה טופח על ידי אמה, שהייתה קונה בגדים לבתה.
אמה הייתה מעריצה של סרטי הוליווד מתקופת תור הזהב, וממנה פיתחה פון טיז עניין לשחקניות של אותה תקופה כמו מיי וסט, כרמן מירנדה, מרלן דיטריך ובמיוחד לבטי גרייבל.
היא החלה ללמוד בלט קלאסי בגיל צעיר, ורקדה סולו בגיל 13 עבור קבוצת בלט מקומית.
היא שאפה להיות בלרינה, אך בגיל 15 סברה כי מיצתה את כישוריה בתחום.
מאוחר יותר שילבה אלמנטים מעולם הבלט במופעי הבורלסק שלה, שם לעיתים עלתה על פוינט.
בהמשך עברה המשפחה למחוז אורנג' שבקליפורניה, בעקבות עבודתו של אביה.
היא למדה בתיכון יוניברסיטי שבאירווין.
כשהייתה נערה, אמה לקחה אותה לקנות את החזייה הראשונה שלה, שהייתה עשויה מכותנה לבנה חלקה, ונתנה לה ביצת פלסטיק שהכילה זוג גרביונים מקומטים בצבע עור.
פון טיז אומרת שהיא התאכזבה, כי קיוותה לקבל בגדים וגרביונים יפים מבד תחרה, מהסוג שראתה במגזיני פלייבוי של אביה.
זה הצית את התשוקה שלה להלבשה תחתונה.
היא עבדה בחנות הלבשה תחתונה כמוכרת כשהייתה בת 15, ובסופו של דבר כקניינית.
פון טיז אהבה ללבוש הלבשה תחתונה מורכבת כמו מחוכים.
בקולג', פון טיז למדה תלבושות היסטוריות ושאפה לעבוד כסטייליסטית לסרטים.
היא מעצבת תלבושות מיומנת ולעיתים קרובות מעצבת את הבגדים שלה בעצמה.
בגיל 18, פון טיז קעקעה את נקודת החן המפורסמת שלה על לחיה השמאלית.
במקור היא התכוונה לקעקע כוכב, אך מכון הקעקועים סירב.
בספרה הראשון, היא מספרת שביקרה במועדון חשפנות בפעם הראשונה בגיל 19 ועד מהרה התקבלה לעבודה לצד עבודתה בדלפק יופי.
היא נדהמה מחוסר המקוריות של החשפניות האחרות ורצתה לשלב אסתטיקת וינטג' ופטיש בהופעה שלה.
פון טיז בחרה את שם הבמה שלה על ידי אימוץ השם דיטה כמחווה לשחקנית הראינוע דיטה פרלו.
כשהצטלמה לשער של הירחון פלייבוי שפורסם בדצמבר 2002, היא נדרשה לספק שם משפחה, ולכן בחרה בשם פון טריז, אותו מצאה בספר טלפונים.
פלייבוי בטעות איית את שמה "פון טיז", והיא בחרה לשמור אותו כך.
פון טיז ידועה בעיניה הצבועות באופן ייחודי, בגבותיה המובלטות בכבדות בעיפרון, בשפתון ארגמני ובתלתליה הכחולים-שחורים.
היא אמרה פעם, "יש לי את המראה הייחודי שלי ואני דבקה בו, כי זה המראה שהוא מאה אחוז אני, ומאה אחוז נוצר על ידי.
אולי יש לי רק טריק אחד.
אבל זה טריק די טוב!"
פון טיז זכתה להכרה מסוימת בעולם הפטישיזם כטייטלייסרית (אישה המקטינה את מותניה באמצעות מחוך).
באמצעות לבישת מחוך במשך שנים רבות, היא צמצמה את היקף המותניים שלה ל-56 ס"מ, ויכולה להצר אותם עד 42 ס"מ.
היא הופיעה על שערי מגזיני פטישיזם רבים, כולל ביזאר ומרקיז.
בתקופה זו היא הופיעה על שער ספרה של הסקסולוגית היפנית מידורי, The Seductive Art of Japanese Bondage.
היא הופיעה במגזין פלייבוי ב-1999, 2001 ו-2002, והופיעה על השער בשנת 2002. להקת מטאל כבד גרמנית "אטרוסיטי" בחרה בה כדוגמנית השער לאלבומם "Werk 80 II" ב-2008.
היא הצהירה בספרה: "אני אוהבת פטיש בגלל כוחות השינוי שלו וגם בגלל יופיו." בין גיבוריה בהיסטוריית הפטיש הווינטג' נמנים ג'ון ווילי, בטי פייג' ואירווינג קלאו.
פון טיז ידועה בעיקר בזכות מופעי הבורלסקה שלה ולעיתים קרובות נקראת "מלכת הבורלסקה" על ידי העיתונות.
היא החלה להופיע בורלסקה ב-1992 וכתומכת בנאו-בורלסק, תרמה להחייאתו.
במילותיה, היא "מחזירה את ההקנטה לחשפנות" עם מופעי ריקוד ארוכים ומשוכללים הכוללים אביזרים ודמויות, שלעיתים קרובות בהשראת מחזות זמר וסרטים משנות ה-30 וה-40. חלק מהריקודים המפורסמים שלה כללו קרוסלת סוסים, פודרייה ענקית, לב פיליגרן ואמבטיה עם ראש מקלחת שפועל.
ריקוד מניפות הנוצות שלה, בהשראת רקדנית הבורלסקה סאלי רנד, כלל את המניפות הגדולות בעולם, המוצגות כיום במוזיאון המין בהוליווד.
מופעי החתימה של וון טיז כוללים:
לה באן נואר (עוצב מחדש למופע אצל קרייזי הורס בשנת 2009)
עצלנית (מבוסס על הופעתה של מרילין מונרו בסרט ריתמוס הדמים)
הברבור השחור (מבוסס על הבלט של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי)
קריירת הבורלסקה שלה כללה כמה הופעות בלתי נשכחות.
היא הופיעה פעם אחת באירוע התרמה עבור אקדמיה לאמנות בניו יורק כשהיא לבושה בשום דבר מחבד עונדת יהלומים בשווי 5 מיליון דולר.
בנוסף, פון טיז הייתה הכוכבת האורחת הראשונה במועדון הקברט קרייזי הורס בפריז בהופעתה באוקטובר 2006. ב-2006, היא הופיעה בפרק של הטופ מודל הבאה (מחזור 7) והעבירה סדנה למתמודדות על חושניות באמצעות ריקוד בורלסקה ופוזות.
ב-2007, פון טיז הופיעה באירוע הבידור למבוגרים ארוטיקה 07 בלונדון לצד להקת הרוק האיטלקית בלדונה.
ספרה הראשון של פון טיז (בשיתוף עם ברונווין גאריטי), שהכיל את דעותיה על ההיסטוריה של הבורלסק והפטישיזם, "Burlesque and the Art of the Teese: Fetish and the art of the teese", פורסם ב-2006 על ידי הוצאת הרפר קולינס (ובניו יורק על ידי Regan Books).
מגזין ואניטי פייר כינה אותה "גיבורת העל של הבורלסקה".
פון טיז השתתפה באירוויזיון 2009 שהתארח במוסקבה, רוסיה, כחלק מההופעה של השיר הגרמני "Miss Kiss Kiss Bang".
ההופעה דורגה במקום ה-20 מתוך 25 משתתפים בסבב הגמר.
מאוחר יותר היא אמרה שהמחשוף שלה צונזר במהלך המופע משום שהיה חושני מדי.
פון טיז יצאה לסיבוב הופעות ברחבי העולם עם ארבעה מופעים באורך מלא וסיבוב ההופעות "Glamonatrix" משנת 2019 (שנדחה עקב מגפת הקורונה), שנמשך באירופה ובבריטניה בשנת 2022 ובארצות הברית בשנת 2023.
פון טיז הופיעה בסרטים למבוגרים ולקהל הרחב.
בשנותיה המוקדמות, היא השתתפה בסרטי פורנוגרפיה רכה הקשורים לפטישיזם, כמו "Romancing Sara", "Matter of Trust" (שם הופיעה בשמה האמיתי, הת'ר רנה סוויט), ובשני סרטי פטיש קשים של הבמאי אנדרו בלייק, "Pin-ups and" Decadence.
היא הופיעה גם במדיה לקהל הרחב כמו הסרט הקצר "מותו של סלבדור דאלי" מ-2005, שנכתב על ידי דילייני בישופ, שזכה בתסריט הטוב ובצילום הטוב ב־SXSW, פסטיבל ריינדאנס ופסטיבל מיל ואלי, וזכה בפרס השחקנית הטובה בפסטיבל הסרטים של בוורלי הילס.
היא כיכבה בסרט "Saint Francis" ב-2007.
בנוסף, היא הופעה במספר קליפים, כולל הקליפ לשיר "Redundant" של גרין דיי, הקליפ ל"Zip Gun Bop" של להקת הסווינג Royal Crown Revue, הקליפ של חברת התחרה הבריטית אג'נט פרובוקטור לגרסת כיסוי של ג'וי דיוויז'ן לשיר "She's Lost Control", ובקליפ ל"Mobscene" של מרילין מנסון (בו ביצעה את הופעת כוס המרטיני שלה).
היא הופיעה במופע בורלסקה במהלך סיבוב ההופעות של ג'ורג' מייקל ב-2008 לשיר "Feelin' Good".
היא גם הופעה בקליפ לשיר "Up in the Air" של 30 שניות למאדים ב-2013.
בינואר 2011, פון טיז התארחה בסדרת הדרמה המשטרתית CSI של רשת הטלוויזיה CBS, שבה כיכב חברה אריק סזמנדה, בפרק "A Kiss Before Frying".
היא גילמה את ריטה פון סקוויז, גרסת פאם פאטאל של עצמה, שמפתה את דמותו של סזמנדה, גרג סנדרס, בעלילה בהשראת פילם נואר.
ב-2021, פון טיז הופיעה בגרסה הבריטית של הרקדן במסכה, כשהיא מחופשת לסלק.
היא הייתה הסלבריטאית השלישית שנחשפה.
בספטמבר, פון טיז התחרתה בעונה ה-11 של הגרסה הצרפתית של רוקדים עם כוכבים.
היא הייתה השותפה של הרקדן המקצועי כריסטוף ליקטה.
ב-12 בנובמבר 2021, הם הודחו וסיימו במקום החמישי מתוך שלוש עשרה.
ב-2022, פון טיז הופיעה בקליפ לשיר "Bejeweled" של טיילור סוויפט מתוך אלבומה העשירי "Midnights".
וון טיז הופיעה במספר רשימות המתלבשים הטובים ביותר ונראית לעיתים קרובות בשורה הראשונה בתצוגות אופנה, במיוחד של דיור, ויוויאן וסטווד, ז'אן-פול גוטייה, ומארק ג'ייקובס, מותגים שהיא נראית לובשת לעיתים קרובות.
כשדיברה על אהבתה לגוטייה, פון טיז אמרה: "זאן פול גוטייה, ז'ון גליאנו ו-ויוויאן וסטווד היו המעצבים הראשונים שבאמת השפיעו עליי.
לז'אן פול יש הרבה מהאובססיות שלי.
[...] כנערה, הייתי מחפשת חלקי הלבשה תחתונה משי בצבע אפרסק משנות ה-30 כדי לנסות להשיג את המראה שלו בזול, כי לא היה סיכוי שהייתי יכולה להרשות לעצמי את הפריטים שלו אז.
זאת הייתה הגשמת חלום לפגוש אותו ולהפוך לחברה שלו.
פגשתי אותו לראשונה כשעשיתי את הצילום האופנתי הראשון שלי, שהיה עבור מגזין Flaunt, וזה היה סיפור ענק שלי לובשת את הפריטים החשובים ביותר מארכיון ההוט קוטור שלו, וזה היה חלום!"
היא גם עשתה עבודת מסלול.
במהלך שבוע האופנה בלוס אנג'לס באביב 2004, היא דגמנה עבור התווית של המעצב ריצ'י ריץ', הת'רט.
ב-2005, היא הופיעה בתצוגת האופנה "מוכן-ללבוש" לסתיו/חורף של ג'אמבטיסטה ואלי, מעצב לשעבר של עמנואל אונגרו, בפריז.
בשבוע האופנה במילאנו של 2006, פון טיז עלתה למסלול, פתחה את תצוגת הסתיו/חורף של תווית המשנה של מוסקינו: Moschino Cheap & Chic.
ב-2007, היא הופיעה פעמיים בתצוגת הוט קוטור של ז'אן פול גוטייה בשבוע האופנה בפריז, ושוב ב-2014.
היא כיכבה במספר קמפיינים פרסומיים.
היא הופעה בפרסומות לקולקציית האביב/קיץ לשנת 2005 של ויוויאן וסטווד והפכה לפנים של קו הבגדים האוסטרלי Wheels & Dollbaby עבור קמפיין האביב/קיץ של 2006–2007.
היא הייתה שגרירה למען מודעות לאיידס כאשר נבחרה (יחד עם איב, דבי הארי, וליסה מארי פרסלי) עבור קמפיין של מאק קוסמטיקס שבו 100% מההכנסות מיועדות לצדקות איידס עולמיות ולהעלאת המודעות למחלות מין).
פון טיז הופיעה במגזינים ואניטי פייר, ווג, אל, ועוד.
פון טיז מציינת שהיא אף פעם לא משתמשת בסטייליסט.
"בפעם היחידה ששכרתי סטייליסט, הם לקחו זוג נעליים משנות ה-40 שלי ואמרו, 'אלה ייראו ממש חמודות עם ג'ינס'.
מיד ביקשתי מהם לצאת." היא מתאפרת בעצמה, וצובעת את שערה הבלונדיני הטבעי לשחור בבית.
הסגנון הייחודי של פון טיז לוקח השראה מנשים אקסצנטריות כמו לואיזה קזאטי, אנה פיאג'י ואיזבלה בלואו.
היא גם אומרת, "לעשות את זה בעצמי זה עניין של יושרה וגאווה.
אני מצפה לצאת מהעולם ולומר בכנות 'כן, אני עשיתי את זה'.
אני אוהבת את הביטחון שזה נותן לי.
אחרת הייתי מרגישה כמו הונאה.
האמת היא, שלוקח לי פחות זמן [מסטייליסט] לעשות את זה בעצמי.
זה גם הרבה יותר כיף!
למה שאמנע מעצמי הנאה טהורה שכזו?"
פון עיצבה קו חדש של הלבשה תחתונה עם וונדרברה.
אחד מפריטי החתימה של וון טיז הוא הבירית עם שישה רצועות במקום הארבעה הרגילים.
במאי 2012, פון טיז השיקה את אוסף האיפור שלה "Classics" בשותפות עם מותג הקוסמטיקה הגרמני Art Deco.
פודרה, סומק, איילינר, צלליות, מסקרה ושפתונים יוצרו כדי לשחזר את מראה הרטרו של רקדניות הבורלסקה.
ב-2012, וון טיז השיקה קו בגדים משלה וקו הלבשה תחתונה שנקרא Von Follies.
ב-2013, היא הייתה גם מודל וגם מוזה עבור שמלת '3Dita' מודפסת תלת-ממד שתוכננה על ידי מייקל שמידט ופרנסיס ביטונטי והודפסה על ידי Shapeways בדיוק להתאים לגופה.
הבנויה מלמעלה מ-3,000 רכיבים מודפסים תלת-ממדיים משתלבים ומעל 12,000 קריסטלים של סווארסקי, זו אחת מהבגדים המודפסים בתלת-ממד הראשונים שהפכו את הטכנולוגיה מבוט קוטור לצורת בד חושית.
פון טיז גם עבדה על יצירת בשמים משלה.
הראשון שלה נקרא דיטה פון טיז (יצא בסתיו 2011) והוא תואר על ידי כ"נותן מצב רוח לזוהר".
השני שלה נקרא רוז' (יצא בנובמבר 2012) והוא תואר כ"מצב רוח לפיתוי".
השלישי פלורטיז (יצא באביב 2013) מיועד לרומנטיקה וארוטיק (יצא בסתיו 2013) נותן מצב רוח ארוטי.
היא אומרת, "חשקתי למשהו שיפנה לאלו מאיתנו שלא מהססות להכריז שאנחנו נשים.
יותר מדי ניחוחות מוכרים הם כל כך פירותיים ווניליים עם ניחוח מתוק ודביק שרק לרסס את זב גורם לי לחור בשן.
או שהם מריחים כמו עוגה.
אני לא רוצה להריח כמו עוגה!"
ב-2014, פון טיז החלה לעבוד עם מייר, חנות כלבו אוסטרלית, על קו הלבשה תחתונה בראשות הדוגמנית סטפניה פרריו.
ב-22 בינואר 2020, פון טיז צעדה בתצוגת הקוטור האחרונה של ז'אן פול גוטייה בפריז.
דיטה פון טיז מתגוררת בלוס אנג'לס, בבית בסגנון החייאת טיודור בשכונת הוליווד הילס.
הבית מעוצב בסגנון תחילת המאה ה-20, כולל פוחלצים עתיקים, חדר המוקדש לנעליים, פאב ביתי, וללא קירות לבנים, שפון טיז טוענת שהיא חוששת מהם.
בין הנעליים שאספה נמצאות נעלי הוינטג' של בטי פייג', שוון טיז כינתה אותם "הגביע הקדוש" של הנעליים.
היא אספנית של חרסינה וינטג', במיוחד גביעי ביצים ומערכות תה, ונוהגת לנהג ברכבי וינטג'.
בין היתר, בין השנים 1197 עד 2010 היא החזיקה ב-Chrysler New - Yorker משנת 1939. היא אומרת, "אני חיה כדי להקיף את עצמי בדברים יומיומיים שהם יפים.
אני מגישה את הפטיפור הביתיים שלי על מעמדות חרסינה ולוגמת תה מספלים פרחונים, אבני חן מקסימות מחיפושים בשוק הפשפשים.
אני שומרת מברשות קוסמטיות באגרטלי וינטג' שמעוצבים כראשי נשים, עם תסרוקות זוהרות ואיפור.
אני תמיד נושאת קופסאות קטנות, אולי אחד שקניתי בזול ב-איביי."
לאחר שנישואיה למרילין מנסון הסתיימו בדצמבר 2006, פון טיז יצאה עם הרוזן הצרפתי לואי-מארי דה קסטלבז'ק מ-2009 עד 2012. ב-2012, היא הייתה במערכת יחסים קצרה עם הזמר תיאו האטצ'קרפט.
פון טיז נמצאת במערכת יחסים עם המעצב הגרפי אדם רייצביץ' מאז 2014.
בין חבריה של וון טיז נמנים מעצב הנעליים כריסטיאן לובוטן, שמעצב נעליים למופעים שלה, הרקדנית בורלסקה והתופרת קתרין ד'ליש והכותבת ליז גולדווין.
וון טיז מתאמנת בפילאטיס וברכיבה אומנותית.
מרילין מנסון היה מעריץ ותיק שלה וחבר באתר האינטרנט שלה.
הם נפגשו לראשונה כשהוא ביקש ממנה לרקוד באחד הקליפים שלו, ואף על פי שלא יכלה, השניים נשארו בקשר.
ביום הולדתו ה-32 של מנשן, ב-2001, היא הגיעה עם בקבוק של אבסינת והם הפכו לזוג.
מנסון הציע נישואין ב-22 במרץ 2004, ונתן לה טבעת אירוסין אירופאית עגולה במשקל 7 קראט (1.4 גרם) משנות ה-30.
ב-28 בנובמבר 2005 הם נישאו בטקס פרטי ולא דתי בביתם.
טקס גדול יותר נערך ב-3 בדצמבר בטירת גורטין דה לה פואר בקילשילן, אירלנד, ביתו של חברם, גוטפריד הלנוויין.
את החתונה ערך במאי הסרטים הסוריאליסטי וסופר הקומיקס אלחנדרו חודורובסקי.
דיטה לבשה שמלת טפטה ממשי סגול מלכותי, תוצרת ויוויאן וסטווד, וכובע משולש בעיצובו של סטיבן ג'ונס ומחוך תואם של מר פרל.
כריסטיאן לובוטן עיצב את נעליה.
ב-29 בדצמבר 2006, פון טיז הגישה בקשה לגירושין ממנסון בטענה ל"חילוקי דעות בלתי ניתנים לגישור".
פון טיז עזבה את ביתם בידיים ריקות בערב חג המולד, ולא הצליחה ליצור קשר עם מנסון כדי להודיע לו על כוונתה להתגרש ממנו.
בראיון ל"דיילי טלגרף", פון טיז הצהירה, "לא תמכתי במסיבות שלו או במערכת היחסים שלו עם בחורה אחרת.
ככל שאהבתי אותו, לא הייתי מוכנה להיות חלק מזה".
פון טיז הצהירה גם כי הציבה למנסון אולטימטום, ואמרה ש"זה לא עבד.
במקום זאת, זה הפך אותי לאויב".
פון טיז לא ביקשה מזונות ולא הביעה עניין בנכסיו.
החדשות התפרסמו לציבור ולמנסון ביום הולדתו ב-5 בינואר 2007, כאשר קיבל את מסמכי הגירושין.
בראיון בשנת 2016, אמרה פון טיז "הייתי איתו שבע שנים, היינו נשואים רק שנה ואני מרגישה שהחתונה הייתה כמו 'נשיקת המוות' עבורנו כי זה היה כמו המסמר בארון הקבורה.
הרגשתי מחויבת לעבור את הטקס במובן מסוים כי היה כל כך הרבה על הפרק.
ווג צילמו את זה וזה היה בטירה הזאת וזה היה כמו תיאטרון...
אני לא הולכת להכות את עצמי על כך שאני במערכות יחסים שונות ולא למצוא אדם להיות איתו עד סוף ימי."
שנהשםתפקידהערות1995Romancing Saraאליסוןרשומה בקרדיטים בתור הת'ר סוויט1997Matter of Trustילדה עם CTרשומה בקרדיטים בתור הת'ר סוויט1999Pin-Ups 2רשומה בקרדיטים בתור דיטה2000Decadence2001Tickle Party: Volume 22001Slick City: The Adventures of Lela Devinלילה דוויןעבדה גם כמפיקה בפועל2002Bound in Stockings2002Naked and Helpless2004Blooming Dahliaאליזבת קורטסרט קצר2005מותו של סלבדור דאליגאלה דאליסרט קצר.
זכתה בפרס להופעה הנשית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של בוורלי הילס.2007Saint Francisנשמה, פיקה ברנרד2007High on Heels2007Indie Sexעצמהדוקומנטרי2010קרייזיהורס פריז עם דיטה פון טיזעַצמָהדוקומנטרי2012Sunset Stripעצמהדוקומנטרי2012בטי פייג' חושפת הכלעצמהדוקומנטרי2022אל תדאגי יקירתיעצמה
דייוויד וורן "דייב" ברובק היה פסנתרן ג'אז אמריקאי שהלחין שורה של סטנדרטי-ג'אז, בהם "In Your Own Sweet Way" ,"The Duke".
סגנונו של ברובק הושפע הן מהנגינה הקלאסית שניגנה אמו, והן מיכולות האלתור שלו.
ברבים מקטעי הנגינה שלו נעשה שימוש במקצבים בלתי שגרתיים.
אמו של ברובק למדה נגינה בפסנתר באנגליה והתעתדה להיות פסנתרנית קונצרטים.
היא לימדה נגינת פסנתר בביתה כהשלמת הכנסה.
ברובק לא התעניין בלמידה על פי שיטה כלשהי, אלא העדיף ליצור את מנגינותיו בעצמו, וכך נמנע מלימוד קריאת תווים.
כשאחד ממוריו במכללה גילה שברובק אינו יודע לקרוא תווים, הוא כמעט סולק מלימודיו.
כמה ממוריו יצאו חוצץ נגד החלטה זו בזכות יכולות ההרמוניה והקונטרפונקט של ברובק, אך בית הספר חשש מיצירת שערורייה.
לבסוף, הסכימה הנהלת המכללה לתת לברובק לסיים את לימודיו, אך ורק בתנאי שיתחייב שלא ילמד נגינה בפסנתר לעולם.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה ב-1942, התגייס ברובק לצבא ושירת בארמייה השלישית של ג'ורג' פטון.
הוא שוחרר מהשתתפות בקרב על הבליטה (1945-1944) לאחר שהתנדב לנגן על פסנתר בהופעות לפני החיילים.
הצלחתו הייתה כה גדולה עד שנתבקש להקים הרכב מוזיקלי.
הוא גיבש במהירות הרכב מוזיקלי ונעשה מקובל וייחודי בעת ובעונה אחת.
הוא חזר למכללה אחרי ששירת כמעט 4 שנים בצבא, והפעם למד אצל דריוס מיו, שעודד אותו ללמוד פוגה ותזמור אך לא נגינה קלאסית בפסנתר.
(עם זאת, רוב מבקרי המוזיקה רואים בברובק פסנתרן קלאסי המנגן ג'אז).
לאחר שסיים את לימודיו תחת מיו, הקים ברובק הרכב מוזיקלי של שמינייה שכללה את קל צ'יידר ופול דזמונד.
השמינייה הייתה ניסיונית במיוחד, הקליטה מספר קטעים, והשיגה מספר קטן של הופעות.
מעט מאוכזב מכישלונה של השמינייה, ברובק הקים שלישייה עם שניים מחברי השמינייה, ללא דזמונד, שהופיע לבדו, ובילה מספר שנים בנגינה של סטנדרטי ג'אז בלבד.
לאחר מספר שנים הקים ברובק את רביעית דייב ברובק, שהייתה מורכבת מג'ו דודג' בתופים, בוב בטס בבס, פול דזמונד בסקסופון, ודייב ברובק בפסנתר.
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 הוחלפו בטס ודודג' ביוג'ין רייט וג'ו מורלו.
בגלל מוצאו של יוג'ין רייט כאפריקאי-אמריקאי, ביטל ברובק הופעות רבות כיוון שבעלי המועדון ששכרו אותו רצו שיביא בסיסט אחר.
הוא ביטל גם הופעה בטלוויזיה כשגילה שההפקה התכוונה שלא לכוון את המצלמה אל רייט.
ב-1959 הוציאה הרביעייה את התקליט "Time Out".
כיוון שהאלבום הכיל רק מנגינות מקוריות, וכמעט אף אחת מהן לא במקצב מקובל, היה לחברת התקליטים ספק בקשר להוצאתו לשוק.
אף על פי כן, לאחר שחרורו, התקליט הגיע במהירות לדרגת תקליט פלטינה.
עמיתו, של ברובק, סקסופוניסט האלט פול דזמונד, הלחין את מה שנחשב לקטע המפורסם ביותר של הרביעייה, "Take Five" (שמשקלו חמישה רבעים), שנהפך לקלאסיקת ג'אז.
היצירה נכללה באלבום "Time Out" שיצא ב-1959. היצירה ידועה במקצב הלא רגיל שלה, ובסולו הסקסופון הידוע בה.
היא נהפכה לאחת מיצירות הג'אז הראשונות שכבשה את לב המיינסטרים - והגיעה עד למקום החמישי בדירוג הסינגלים של "בילבורד".
ברובק התנסה במקצבים שונים רב שנות יצירתו.
בין השאר הקליט את "Pick Up Sticks" במשקל שישה רבעים, "Unsquare Dance" בשבעה רבעים, ואת "Blue Rondo A La Turk" בתשע שמיניות.
ניסיונות אלו החלו בניסיון להלחין מנגינות למקצבים משונים שהפיקו מכונות שונות בסביבת חוות הבקר של הוריו בעיירה קטנה במערב ארצות הברית.
"Blue Rondo A La Turk" הוא משחק על "Rondo alla Turca" של מוצארט, ומשקל התשע שמיניות של המוזיקה המסורתית של טורקיה, המדינה בה הופיעה הלהקה כשנכתב הקטע.
הרביעייה התפרקה ב-1967. ברובק המשיך לנגן עם דזמונד ואז החל להקליט עם ג'רי מאליגן.
דזמונד נפטר ב-1977 והוריש את כל רכושו, כולל תמלוגים נכבדים על "Take Five" לצלב האדום האמריקאי.
מאליגן וברובק ניגנו יחד במשך שש שנים, שלאחריהם הקים ברובק להקה אחרת עם ג'רי ברגונזי בסקסופון, ושלושה מבניו: דן, דריוס, וכריס, בתופים, בס וקלידים.
ברובק המשיך לכתוב יצירות חדשות, ביניהן תזמורים ויצירות לבלט, והופיע בכ-80 ערים מדי שנה, בדרך כלל 20 מהן באירופה באביב.
בשנים האחרונות הרביעייה שלו כללה את סקסופוניסט האלט בובי מיליטלו, הבסיסט אלק דנקוורת' (שהחליף את ג'ק סיקס), והמתופף רנדי ג'ונס.
דייב ברובק נפטר ב-5 בדצמבר 2012 כתוצאה מהתקף לב, יום לפני יום הולדתו ה-92.
דיטריך בונהופר היה כומר לותרני ותאולוג גרמני, מראשי המתנגדים למשטר המפלגה הנאצית בגרמניה, אשר שילם בחייו על התנגדותו למשטר, ונחשב בגרמניה לסמל להתנגדותם של הנוצרים לנאציזם.
בונהופר נולד בשנת 1906 בעיר ברסלאו שבקיסרות הגרמנית (כיום ורוצלב, בפולין) למשפחה אמידה מן המעמד הבינוני, בן לרופא הפסיכיאטר קארל בונהופר.
בגיל צעיר מאוד, לפני מלחמת העולם הראשונה, גילה את ייעודו בכמורה.
על אף שבתחילה ציפו ממנו הוריו ללכת בעקבות אביו בלימודי הפסיכיאטריה, תמכו הוריו בהחלטתו, והוא בילה זמן רב בלימוד התנ"ך.
כשהגיע לגיל הראוי למד בסמינר והפך לכומר.
לאחר מכן השלים דוקטורט בתאולוגיה באוניברסיטת טיבינגן ובניו יורק.
בונהופר שב לגרמניה ב-1931, הרצה על תאולוגיה בברלין, וכתב מספר ספרים.
עם עליית הנאצים לשלטון הקים עם הכמרים מרטין נימלר וקרל בארת את "הכנסייה המוֹדָה" (; במובן של מודה או מצהירה על אמונתה), שהייתה בעלת נטייה אנטי-נאצית.
באפריל 1933 פרסם בונהופר מאמר בו קבע כי פעולות המדינה כנגד היהודים הן אחריותה של המדינה, וכי על הכנסייה לסייע לקורבנות (גם אם אינם נוצרים), אך השאלה אם על הכנסייה להתנגד באופן פעיל לרדיפות להיות מוכרעת רק על ידי קונציל ואין להחליט בה על ידי התייחסות למקרים בודדים.
יש שפירשו נאום זה כקריאה שלא להתנגד לרדיפת היהודים באופן פוליטי, וזאת מטעמים תאולוגיים.
בשאלת יחסו של בונהופר ליהודים, ופרשנות המאמר האמור, עדיין חלוקות הדעות, על אף שאין עוררין על כך שבשנת 1937 סייע לגיסו היהודי להימלט ללונדון ולמצוא שם עבודה, וכן היה מעורב בתוכנית להצלת יהודים.
בסוף 1933 עזב את גרמניה ללונדון ושימש שם ככומר של כנסיות פרוטסטנטיות דוברות גרמנית.
בשנת 1935 שב לגרמניה, והנהיג סמינר מחתרתי לכמרי הכנסייה המוֹדָה.
הגסטפו אסר עליו בתחילה להורות, ולאחר מכן לשאת דברים בציבור.
בתקופה זו התקרב בונהופר לחוג מתנגדיו של אדולף היטלר.
במהלך המלחמה היה בונהופר לאחד ממנהיגיה העיקריים של הכנסייה המוֹדָה.
הוא הבין כי בדרכים שקטות לא ניתן יהיה לעצור את רצחנות המשטר, והחליט כי רציחתו של היטלר היא הפתרון היחיד ומוצדקת מבחינה מוסרית.
הוא הצטרף לקבוצת הקושרים כנגד היטלר, שלבסוף הייתה מעורבת בקשר העשרים ביולי.
בשלב זה פיתח קשרים עם הגנרל הנס אוסטר והאדמירל וילהלם קנריס, ראשי שירות המודיעין הצבאי הגרמני, האבווהר.
משנודע לבונהופר כי גורמים אלו, ועמם גיסו, המשפטן הנס פון דוהנאני, הגו תוכנית בשם "U7" להצלת מספר יהודים מהשואה, שכנע אותם לסייע במסגרת התוכנית לידידה בשם שרלוטֶה פרידנטל, יהודייה מומרת שהייתה מראשי כנסייתו.
במסגרת התוכנית נשלחו לשווייץ שלושה עשר יהודים, במסווה של דיפלומטים גרמנים.
בביצוע התוכנית עבר דוהנאני עבירה על חוקי המטבע, דבר שהביא לחשיפתו ולחשיפת בונהופר.
בונהופר נעצר באפריל 1943, ובילה שנתיים במעצר במחנה הריכוז פלוסנבירג.
לאחר כישלון קשר העשרים ביולי לרציחת היטלר, נחשף חלקו במזימות להפלת המשטר.