tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפברואר 1943 העביר הציר האמריקאי בשווייץ עוד שדר מריגנר אך הוא נתבקש על ידי לונג לא לקבל עוד ולא להעביר ידיעות כאלה לאזרחים פרטיים בארצות הברית.
באפריל 1943 כונסה ועידת ברמודה שמטרתה הייתה לדון בהצלת הפליטים, אך למעשה היא נועדה להשקיט את דעת הקהל ואת ארגוני ההצלה היהודיים שתבעו ממעצמות בעלות הברית לעשות דבר מה על מנת לעצור את השמדת היהודים במסגרת "הפתרון הסופי".
לוועידה לא היו כל תוצאות משמעותיות, אך גם את המועט שהושג בה פירש לונג, בשימוע בקונגרס, כאילו החלטותיה התירו לשאת ולתת עם גרמניה.
לונג גם הטעה את הציבור באשר למספר הפליטים היהודים שכניסתם לארצות הברית הותרה במהלך המלחמה.
בעדותו בפני הקונגרס בשנת 1943 מסר כי רובם של 580,000 הפליטים מאירופה שכניסתם לארצות הברית הותרה היו יהודים.
ביומנו הודה לאחר מכן כי מספר הפליטים שקיבלו אשרות כניסה היה 545,000 ורובם לא היו יהודים.
מעשיו של לונג גרמו לכך שחוגים יהודיים בארצות הברית מתחו ביקורת על פעולותיו.
לונג הגיב על מבקריו באומרו "יריבי הם הקומוניסטים, הרדיקלים הקיצונים, התועמלנים היהודיים המקצועיים ותומכי הפליטים".
מורגנטאו נקב במפורש בשמו של לונג וגינה את יחסו "האדיש, הקשוח ואף העוין" של משרד החוץ לעניין הצלת היהודים.
מורגנטאו הביא במזכרו לנשיא פרטים רבים על חלקו של לונג בהסתרת המידע שהגיע באמצעות מברק ריגנר.
בעקבות מחאתו של מורגנטאו נושל לונג מתפקידו כממונה על נושא הפליטים במשרד החוץ והנשיא הודיע ב 22 בינואר 1944 על הקמת הוועד האמריקני לפליטי מלחמה, המורכב משרי החוץ, האוצר והמלחמה, שתפקידו ל"לנקוט בדחיפות פעולות כדי לסכל לאלתר את התוכנית הנאצית לחסל את כל היהודים ואת המיעוטים האחרים באירופה".
לונג המשיך לשרת במשרד החוץ עד לחודש נובמבר 1944 ואז פרש לגמלאות.
אחרית ימיו עברה על לונג בהנאות האופייניות לבני מעמדו החברתי אשר הונו אפשר לו אותן; איסוף עתיקות ותמונות אמנות, ובניית דגמים של אוניות.
הוא החזיק אורווה לסוסי מרוץ ושימש כדירקטור של פארק במדינת מרילנד.
תחביביו כללו ציד שועלים, דיג ושיוט, עיסוקים שאף הם אפיינו את בני מעמדו.
הוא מת במרילנד בשנת 1955 בגיל 77.
ברקליס סנטר הוא מגרש מקורה רב-תכליתי ברובע ברוקלין שבניו יורק.
המגרש יושב בחלקו מעל מסילת רכבת התחתית של ה-MTA בפינת אטלנטיק אווניו ומרכז העסקים וונדרבליט.
זהו מתחם בעלות של 4.9 מיליארד דולרים עבור מגרש ספורט, עסקים ומגורים.
המגרש הוא ביתה של קבוצת ברוקלין נטס מליגת ה-NBA, שמשחקת בו מאז עונת 2012/13. בין עונות 2015/16 ו-2020/21 שימש האולם גם כבית לקבוצת ה-NHL ניו יורק איילנדרס.
החסות להקמת המגרש ושמו הם על שם חברת השירותים הפיננסיים האנגלית ברקליס.
הפרויקט פותח על ידי קרן הנדל"ן פורסט סיטי, שרכשה את הנכס בשנת 2004, במטרה להעביר אותם מניו ג'רזי למיקום זה בסמוך לשדרת אטלנטיק - מרכז ברקליס, ותחנת הרכבת תחתית (רכבות 2, 3, 4, 5 ו-B, D, N, Q, R) וטרמינל הרכבת ללונג איילנד בברוקלין, אחד ממרכזי התחבורה הנגישים ביותר בעיר.
המהלך סימן חזרה של קבוצת ספורט מקצוענית לרובע, דבר שלא היה מאז עזיבת הדודג'רס ללוס אנג'לס ב-1957. מחלוקות בין תושבים מקומיים ושימוש בהפקעה, תביעות משפטיות מרובות, כמו גם מחסור במימון, עיכבו את השלמת הפרויקט בכ-4 שנים.
ב-1 במרץ 2010, בית המשפט העליון של ארצות הברית בברוקלין פסל תביעה של בעלי נכסים בנוגע לשימוש של המדינה בהפקעות.
הנחת אבן הפינה לפרויקט התקיימה ב-11 במרץ 2010, והמגרש נפתח לציבור ב-21 בספטמבר 2012. האירוע הראשון שהתקיים במגרש היה קונצרט של ג'יי זי ב-28 בספטמבר 2012. הנטס שיחקו לראשונה במגרש ב-15 באוקטובר 2012 נגד הוושינגטון ויזארדס.
בנוסף למשחקי כדורסל מקצועיים, מארח את קבוצת הכדורסל LIU בלאקבירדס של אוניברסיטת לונג איילנד בברוקלין (LIU ברוקלין).
ברקיע החמישי הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויה של דינה צבי-ריקליס, על-פי ספר באותו השם פרי עטה של רחל איתן (עם עובד, 1962), עליו זכתה בפרס ברנר.
העלילה מתחילה בקיץ ואורכת כשנה, בארץ ישראל של תקופת המנדט הבריטי.
הסרט מספר על דמויות שונות, שנפגשות במקום אחד, חשות בדידות ומחפשות אהבה.
הגיבורה הראשית, מאיה חרמוני בת ה-13 מובאת בידי קצ'קה חרמוני, אביה, למעון לילדות עזובות, אחרי שאמה נעלמה באמריקה.
אביה התחתן בשנית וכיוון שאשתו החדשה אינה מסתדרת עם בתו, הוא אינו מעוניין לגדל אותה.
הוא מפקיד אותה בידי ד"ר דב מרקובסקי, מנהל המעון, שהיה חברו בימים עברו.
מרקובסקי ניהל בעבר רומן עם אשתו של האב ונרמז כי ייתכן שהוא אביה האמיתי של מאיה.
מרקובסקי מנסה להתקרב אל מאיה, אבל היא אינה מאפשרת לו ומתאהבת בדוצ'ה, חבר לח"י וארוסה של שושנה.
שושנה היא בת קיבוץ שמתנדבת בבית היתומים.
ברטה, המנקה שברחה מבית דתי, מנהלת רומן אסור עם ג'ימי, הקצין הבריטי ומצפה שייקח אותה עמה לאנגליה כשישוב לארצו.
וולפסון, הוא קבלן מצליח, בנה של הנדבנית שמממנת את בית היתומות, ורוצה לסגור את בית היתומות, כדי להפוך את המבנה לבית חרושת לנייר טואלט.
פרידה היא המדריכה הראשית במעון, קשוחה ועצורה מאוד, בינה לבין מרקובסקי יש משיכה שאיננה ממומשת.
פאני פולה, הטבחית, היא אישה למודת אכזבות, המשקיעה את כל כולה ביתומות.
כולם ממתינים לסוף מלחמת העולם השנייה שתביא את השינוי, לו הם מצפים.
הספר והסרט מבוססים על ספרה האוטוביוגרפי "ברקיע החמישי" של רחל איתן, שראה אור לראשונה ב-1962 ונהפך מייד עם יציאתו לרב-מכר, נמכר בשמונים אלף עותקים והודפס בשבע מהדורות.
מאיה, גיבורת הספר היא בת דמותה של איתן, שחוותה ילדות קשה בבתי יתומים למיניהם.
דינה צבי-ריקליס, במאית הסרט, עלתה עם הוריה מעיראק בגיל שנה ומספרת שהתביישה בהוריה ובמקום שמהם הגיעו והדחיקה את ילדותה.
בשנות השישים קראה את ספרה של איתן והיא אימצה בדמיונה את זהותה של מאיה גיבורת הספר.
היא סיפרה על-כך בריאיון לנירית אנדרמן מעיתון הארץ:
הרעיון לסרט עלה אצל ריקליס לראשונה, בראשית שנות התשעים, כשעברה סדנת כתיבה אצל התסריטאי האמריקאי לו האנטר.
במהלך הסדנה האנטר ביקש מהמשתתפים להכין תסריט לפיצ'ר (סרט עלילתי באורך מלא) וריקליס החליטה לעבד את הספר "ברקיע החמישי" לתסריט.
היא טילפנה לעמרי איתן, בנה של הסופרת המנוחה רחל איתן כדי לבקש ממנו את הזכויות לעיבוד קולנועי של הסרט.
איתן סיפר לה שהזכויות נרכשו.
כעבור חמש שנים איתן טלפן לריקליס והודיע לה שרוכש הזכויות לא עיבד את הספר לסרט והזכויות התפנו.
ריקליס שבה לעבוד על התסריט.
היא הגישה כמה פעמים את התסריט לקרן הקולנוע הישראלי כדי לקבל מימון להפקת הסרט, כל פעם נדחתה, שכתבה את התסריט מחדש ושוב נדחתה ובינתיים ביימה סרטים אחרים.
בחלוף השנים חברו לריקליס המפיקה יפעת פרסטלניק והתסריטאית עלמה גניהר ויחד הן זכו בתמיכתה של קרן יהושע רבינוביץ והשיגו גם את תמיכתם של המפיקים משה אדרי ולאון אדרי.
בקיץ 2010 החלו צילומי הסרט.
הסרט צולם במשך 18 יום באתר אחד בבית ספר שדה בניצנים, בבניין שהיה בית המושל הטורקי ובמקוה ישראל.
הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הישראלי, לוס אנג'לס, ב-15 במרץ 2011 ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי בהמפטונס, לונג איילנד, ניו יורק, ב-13 באוקטובר 2011, בקטגוריית קולנוע עולמי, בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי סירקוז, ניו יורק באוקטובר 2012, שם זכתה רותם זיסמן – כהן בפרס המשחק.
הסרט הוקרן בפסטיבל היהודי של אטלנטה, בוסטון, וושינגטון, ורשה ומוסקבה ובפסטיבל הסרטים הישראלי הראשון בלונדון.
הסרט השתתף גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה באוקטובר 2011 ובפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות.
ריקליס סיפרה בתקציר העלילה ובריאיון לנירית אנדרמן כיצד היא רואה את הסרט:
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אופיר בשנת 2011 וזכה באחד – פרס על עיצוב התלבושות לרונה דורון.
רותם זיסמן-כהן - שחקנית משנה
תמר גדיש – עיצוב אמנותי
רונה דורון - עיצוב תלבושות
רותם זיסמן-כהן זכתה בפרס המשחק על תפקידה כברטה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי 2012 בסירקוז.
ברקלדו (בספרדית: Barakaldo) היא עיר נמל ותעשייה בחוף הצפוני של חבל הבסקים בספרד, במחוז ביסקאיה.
ברקלדו נמצאת במרחק הליכה מבילבאו, מזרחית לה.
העיר ממוקמת על הגדה השמאלית של אסטואר בילבאו.
ברקלדו הייתה בעבר עיר תעשייה גדולה ושימשה כאזור שירות לנמל בילבאו.
כיום ברקלדו משמשת בעיקר כעיר למגורים, והבניינים מחליפים את אזורי התעשייה.
בברקלדו מתגוררים כמאה אלף תושבים נכון לשנת 2013.
לפי אנציקלופדיה בריטניקה משנת 1911, ברקלדו היא אחת הערים שהתפתחו בקצב הכי מהיר בספרד, וכמעט הכפילה את אוכלוסייתה בין השנים 1880 ו-1900. מהגרים רבים הגיעו להתיישב בעיר בתקופה זו, ועבדו במפעלי הברזל והדינמיט.
באותו זמן שגשגו המכרות של מחוז ביסקאיה, הוארכו מסילות הברזל באזור, והקרקע החקלאית באזור נוצלה לגידולי תירס וגפנים.
לאחר תקופה זו, ברקלדו היוותה תחנת סיום לקו הרכבת למכרות הברזל, ותעשיית הפלדה פרחה עד לשנות ה-80 של המאה ה-20. בתקופה זו החל מיתון כלכלי, ותעשיית הברזל והפלדה נפגעה בצורה משמעותית.
בעשורים האחרונים עברה ברקלדו שינויים באופי העיר, כאשר נסגרו מפעלי תעשייה מרכזיים (כמו סניף של המפעל האמריקאי לייצור חשמל באבקוק אנד וילקוקס).
נשארו בברקלדו מספר מפעלי תעשייה, אך רוב השטחים הוסבו לשטחי מגורים, קניונים ופארקים.
מפעל אחד בברקלדו הוסב לסניף של איקאה, ומפעל אחר משמש כיום את מרכז התערוכה והירידים של העיר בילבאו הסמוכה.
בתקופת השיא של התעשייה בברקלדו, האוכלוסייה הגיעה למעל מאה אלף תושבים בתחילת שנות ה-90. עם עזיבת מפעלי התעשייה, נטשו את העיר תושבים רבים, ובשנת 2002 העיר מנתה 95 אלף תושבים בלבד.
בשנים האחרונות ברקלדו נהנית מהגירה חיובית, ובשנת 2013 כללה 100 אלף תושבים.
ברקלדו נהנית מחיבור למערכי הרכבת התחתית של בילבאו והרכבת הפרברית, ובתחומה ארבע תחנות של הרכבת התחתית ועוד שתי תחנות של הרכבת הפרברית.
ברקלדו מחוברת בקווי אוטובוס לשאר חלקי מחוז ביסקאיה, וקרובה מאוד לבילבאו, ממנה אפשר להגיע לכל חלקי ספרד.
בתוך ברקלדו יש מערכת עצמאית של קווי אוטובוס פנימיים, ובתכנון קו רכבת חשמלית נוסף, שיחבר את ברקלדו עם שאר הפרברים של בילבאו.
ברקלדו שוכנת קרוב מאוד לכביש המהיר A8, המחבר אותה עם ערים בחלק הצפון מערבי של ספרד, כמו סנטאנדר, חיחון, באאמונדה ואוביידו.
ישנם שירותי מעבורת, המקשרת את ברקלדו עם העיר ארנדיו שנמצאת בצד המזרחי של אסטואר בילבאו.
ברקלדו רחוקה 15 קילומטר מנמל התעופה בילבאו, המשמש לטיסות בינלאומיות.
אתרי התיירות העיקריים של ברקלדו הם הגן הבוטני המקומי, מרכז התערוכה והירידים של בילבאו, וגשר קסטרצ'נה שנבנה בימי הביניים.
בכל חודש יולי נחגג בברקלדו פסטיבל "המסיבות של כרמן", הכולל הופעות חיות תחת כיפת השמיים, ירידים שונים ומסיבות עד אור הבוקר.
קבוצת הכדורגל העיקרית של ברקלדו היא מועדון כדורגל ברקלדו, המשחקת בליגה הספרדית השלישית נכון לעונת 2024/25. הקבוצה משחקת באצטדיון העירוני, קאמפו דה לאססארה, המכיל 8000 מקומות ישיבה.
בעיר ישנו אולם כדורסל עצום בגודלו המכונה ביסקאיה ארנה, ומכיל 18640 מקומות.
האולם הוא חלק ממרכז התערוכה והירידים של בילבאו.
אולם זה אירח משחקים במסגרת גביע העולם בכדורסל 2014 שנערך בספרד כולה.
ספורטאים מפורסמים שהגיעו מברקלדו הם מאמן הכדורגל חבייר קלמנטה והכדורגלן אסייר דל הורנו.
ברקין ארין מאייר הוא שחקן, מפיק, כותב ומתופף אמריקאי.
מאייר נולד במיניאפוליס, מינסוטה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא גרמני, בריטי וצרפתי.
בילדותו התגורר במדינות שונות כגון קליפורניה, טקסס, וירג'יניה המערבית וניו ג'רזי.
לו אח גדול בשם פרנק ואח צעיר בשם אדם.
הוא למד בתיכון בוורלי הילס, לצידה של דרו ברימור.
פריצתו של מאייר הייתה תפקידו בסרט קלולס משנת 1995. לאחר מכן הופיע בסרטים כמו "הכישוף" ו"הבריחה מלוס אנג'לס".
ב-1997 שיחק בסרט "פרפונטיין" ("עד קצה היכולת") לצדו של השחקן ג'ארד לטו.
שנה לאחר מכן הופיע בסרט "מועדון 54" שמספר על ההתרחשויות במועדון הפופולרי משנות השבעים סטודיו 54 לצדם של סלמה הייק וראיין פיליפה.
במציאות מאייר חבר טוב של ראיין פליפה והשניים, ביחד עם סת' גרין, חולקים חברת הפקות משותפת.
בשנת 1999 שיחק בסרט "המקור" לצדו של אל פצ'ינו.
בשנת 2000 שיחק תפקיד מרכזי בסרט "רוד טריפ" של הבמאי טוד פיליפס.
בסרט הוא שיחק לצד השחקנית איימי סמארט לצידה שיחק גם בשנת 2001 בסרט "מיליונר מי שגומר ראשון".
בנוסף באותה שנה הוא שיחק בסרט "קייט וליאופולד".
בשנת 2004 השתתף בסרט "גארפילד: הסרט" ושנתיים לאחר מכן שוב השתתף בסרט ההמשך.
בשנת 2005 שיחק בקומדיה "ריבאונד".
ב-2007, כיכב בסרט "המדינה הכחולה" לצידה של אנה פקווין.
בשנת 2009 כיכב בסרט "אקסיות לכל הרוחות" לצדו של מתיו מקונוהיי.
בשנים 2011–2014 כיכב מאייר בסדרה "פרנקלין ובאש" בתפקיד ג'רארד פרנקלין לצידו של מארק פול גוסלאר.
בשנים 2012–2014, שודרה הסדרה "גברים בעבודה" בכיכובו של דני מסטרסון, אותה כתב והפיק מאייר.
ב-2019 כיכב בסרט הדרמה-הקומי , לצד סת' גרין.
בשנים 2001–2014 היה נשוי לתסריטאית ובמאית הסרטים דברה קפלן , ולהם שתי בנות משותפות.
מאז 2017 הוא בזוגיות עם השחקנית לינזי גודפרי .
1991: פרדי מת: הסיוט האחרון
1997: פרפונטיין (עד קצה היכולת)
2001: מיליונר מי שגומר ראשון
ברקיסימטו (בספרדית: Barquisimeto) היא עיר הבירה של מדינת לרה בוונצואלה.
העיר היא מרכז חשוב מבחינה כלכלית ותחבורתית והיא העיר הרביעית בגודלה במדינה אחרי קראקס, מרקאיבו וולנסיה.
העיר נחשבת גם לבירה המוזיקלית של ונצואלה.
העיר נוסדה ב-1552 על ידי חואן דה וייגס, תחת השם נואבה סגוביה דה ברקיסימטו (סגוביה החדשה של ברקיסימטו), שקוצר בהמשך לברקיסימטו, כמפקדה לשיפור השליטה באזור שהאמינו שהוא עשיר בזהב.
מקור השם ברקיסימטו אינו יודע בוודאות.
בין היתר, ישנה גרסה שטוענת שהמקור הוא בשם הילידי לנהר טורביו לידו העיר שוכנת- וריקיסימטו, שם שמשמעו "הנהר בצבע אפר".
העיר יושבה ארבע פעמים, בעיקר בגלל אי-ידיעת התנאים הגאוגרפיים באזור.
העיר הוזזה ממקומה הראשוני ב-1556 לאחר שהמתיישבים סבלו משיטפונות.
העיר שרדה במקומה השני עד 1561, אז הקונקיסטאדור המורד לופה דה אגירה שרף את העיר.
העיר עברה למיקום חדש לאחר מכן, במרחק של יותר מ-100 קילומטרים משם, אך ב-1562 הם ביקשו לעבור שוב מקו עקב הרוחות החזקות שנשבו במקום.
לבסוף, ברקיסימטו הועברה למקומה הנוכחי במישור הצפוני של נהר טורביו ב-1563.
העיר הצטרפה לקוראים לעצמאות ונצואלה במהלך מלחמת העצמאות של ונצואלה.
העיר עברה תהליך מודרניזציה ב-1929 על ידי גנרל אאוסטוקיאו גומס, אשר כלל שיפוץ רחובות ושדרות והקמת מספר מבנים.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסידד סנטרוקסידנטל ליסנדרו אלברדו ואוניברסידד נסיונל אקספרימנטל אנטוניו חוסה דה סוקרה.
נמל התעופה הבינלאומי חסינטו לארה משרת את העיר.
בַּרְקְנָאִים (שם מדעי: Beryciformes), היא סדרה של דגים ממחלקת מקריני סנפיר החיה בימים עמוקים ברחבי העולם ועולים אל פני המים במשך הלילה.
במשפחה זו 7 משפחות ובהם 157 מינים.
דגים אלה חיים באוקיינוסים וחיים בתהומות רוב שעות היום.
הם בעלי גולגולת גדולה ובעלת צורה מוזרה, עיניים בוהקות, סנפירי גחון נוקשים וקשקשים חזקים.
רובם בעלי צבעים חיוורים, לבנים או אדומים.
לחלקם ישנם גם "פנסים" באזור ראשם.
מינים אלה חיים הרחק מהיבשה, אך לעיתים מגיעים לחופים שונים בלילות.
הם חיים בעיקר באזורים סלעיים.
משפחה בַּרְקָנִיִּים (Holocentridae) - לעיתים משויכת לסדרה עצמאית
ברקנרידג' היא העיירה הגדולה ביותר ומושב המחוז במחוז סאמט במרכז-צפון מדינת קולורדו שבארצות הברית.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2000 היו ביישוב 2,048 תושבים ובמפקד האוכלוסין של 2010 היו בעיירה 4,540 תושבים.
בעיירה שוהים גם תושבים המתגוררים בה בחלק מהשנה, כיוון שלאנשים רבים יש בתי נופש באזור.
העיירה שוכנת למרגלות רכס טנמייל (Tenmile Range).
ברקנרידג' מושכת אליה בקיץ חובבי פעילויות שטח כשהיא מציעה מסלולי הליכה, פרחי בר, דיג זבובים בנהר בלו, אופני הרים, שיט על אגם דילן (Lake Dillon), רפטינג במים לבנים, מגלשות הרים וחנויות ומסעדות רבות לאורך הרחוב הראשי.
הבניינים ההיסטוריים לאורך הרחוב הראשי המחופים בקורות עץ מהוקצעות או גסות מוסיפים לקסמה של העיירה.
בכל שנה העיירה מארחת את פסטיבל הסרטים של ברקנרידג', שנחגג לראשונה 1981, חג אולר (Ullr Fest) בינואר, כמו גם מצעד הארבעה ביולי השנתי.
העיירה ברקנרידג' הוקמה רשמית בנובמבר 1859 על ידי גנרל ג'ורג' ספנסר (1836–1893).
ספנסר בחר בשם "ברקינרידג'" (Breckinridge) על שם ג'ון ברקינרידג' מקנטקי, סגן נשיא ארצות הברית ה-14 של ארצות הברית במטרה להתחנף לממשל ולזכות בסניף דואר.
ספנסר הצליח בתוכניתו ומשרד דואר נבנה בברקינרידג'.
היה זה משרד הדואר הראשון בין קו פרשת המים של אמריקה וסולט לייק סיטי.
עם זאת, כשפרצה מלחמת האזרחים האמריקנית ב-1861, צידד סגן הנשיא לשעבר בקונפדרציית המדינות של אמריקה (כבריגדיר גנרל בצבא הדרום), והתושבים בברקינרידג' שתמכו באיחוד החליטו לשנות את שם העיירה.
ה-i הראשונה בשם העיירה הוחלפה ב-e, ושם העיירה מאוית מאז כברקנרידג' (Breckenridge).
מחפשי זהב חדרו לאזור מחוז סאמט של ימינו (אז חלק מטריטוריית יוטה) במהלך הבהלה לזהב של קולורדו ב-1859, זמן קצר לאחר שנתגלה זהב לאורך גדות הנהר בלו, מזרחית לברקנרידג' בסמוך לאיידהו ספרינגס (Idaho Springs).
ברקנברידג' נוסדה על מנת לשרת את כורי הזהב שסיננו גרגירי זהב מהמרבצים העשירים בגדות הנהר בלו.
תוך זמן קצר נוספו לחיפוש הזהב בנהר גם מכרות כאשר המחפשים איתרו את מקור הזהב בנהר מעורקים בהרים.
הזהב בערוגות החצץ העליונות מזרחית לנהר בלו חולץ באמצעות כרייה הידראולית.
הפקת הזהב פחתה בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-19, אבל התאוששה ב-1908 באמצעות פעילות של אוניית מחפר בנהרות בלו וסוואן (Swan River).
נפת הכרייה של ברקנרידג' אחראית להפקת כ-31 טון זהב.
כל מכרות הזהב סביב ברקנרידג' אינם פעילים כיום, אם כי חלקם פתוחים לביקורי תיירים.
לאורך הנהרות בלו וסנייק אפשר לראות עדיין את גלי אבני החצץ האופייניים לפעילות אוניות המחפר.
בין מחפשי הזהב בלט אדווין קרטר (Edwin Carter), כורה שהחליט לעבור מכריית זהב לאיסוף חיות בר.
בקתת הקורות שלו שנבנתה ב-1875 קיימת עד ימינו ושופצה מחדש על ידי "ברית המורשת של ברקנרידג'" (Breckenridge Heritage Alliance) ובה מוצגים אינטראקטיביים וחדר הקרנה קטן המציג סרט קצר על חייו ועל תקופת הקמת העיירה.
הארי פרנקומב (Harry Farncomb) גילה את המקור לזהב שעל גדות הפרנץ' גולץ' (French Gulch) על גבעת פרנקומב ב-1878. האתר שגילה, וייר פאץ' (Wire Patch), הכיל זהב שנסחף בצורת חוטים ועלים.
ב-1880 היה פרנקומב הבעלים של הגבעה.
הוא גילה מאוחר יותר עורק זהב, שהפך למכרה וייר פאץ'.
ברית המורשת של ברקנרידג' דיווחה שבשנות ה-30 של המאה ה-20 נתקלה קבוצת נשים בברקנרידג' במפה משנות ה-80 של המאה ה-19, שברקנרידג' לא הייתה כלולה בה.
הן שיערו כי ברקנרידג' מעולם לא סופחה רשמית לארצות הברית, ולכן היא עדיין נחשבת "שטח הפקר".
הייתה זו שגיאה מוחלטת – מפות רשמיות של ארצות הברית כללו את ברקנרידג' – אבל הנשים הללו יצרו מערכת שיווק חכמה ממפה בודדת זו.
ב-1936 הן הזמינו את מושל קולורדו לברקנרידג' על מנת להניף את הדגל רשמית בבית המשפט המברך רשמית את ברקנרידג' לרגל הצטרפותה לאיחוד – והוא בא.
הייתה חגיגה גדולה, וכל האירוע/הרעיון של ברקנרידג' שהושמטה מהמפה הגיעו לחדשות ברמה לאומית.
רעיון "שטח ההפקר" שינה צורה מאוחר יותר לרעיון חדש של התייחסות לברקנרידג' כ"ממלכה בקולורדו" (Colorado's Kingdom).
עד היום חוגגים את הרוח העצמאית של העיירה במהלך חגיגות "ימי הממלכה" בכל יוני.
בחודש דצמבר 1961 הוכנס ספורט הסקי לראשונה לברקנרידג' כאשר כמה מסלולים נחצבו בחלקה התחתון של פסגה 8, שאליה הוביל כביש סקי היל (Ski Hill Road).
ב-50 השנים שאחר-כך התרחב אתר הסקי ברקנרידג' בהדרגה לפסגות 9 ו-10 בקצה הדרומי של העיירה, ופסגות 6 ו-7 מצפון-מערב לעיירה.
ברקנרידג' הייתה אתר הצילומים של הקומדיה "National Lampoon's Christmas Vacation" מ-1989 והעיירה שימשה תחליף לעיירת הסקי אספן בקומדיה טיפשים בלי הפסקה.
ב-3 בנובמבר 2009 העבירו הבוחרים בברקנרידג' בהצבעה ביחס 3 ל-1 (75%) תקנה שהפכה אחזקת מריחואנה על ידי מבוגרים לחוקית.
החוק פטר מעונש בעלות על ציוד הקשור במריחואנה.
אחזקת מריחואנה הפכה חוקית ב-1 בינואר 2010. עם זאת, האחזקה הייתה עדיין בלתי חוקית על פי חוקי המדינה עד שעבר בחקיקה נספח מספר 64 של קולורדו ב-2012. החוק המקומי של העיירה היה סמלי בלבד.
ברקנרידג' שוכנת ב- בהרי סן חואן בדרום-מערב קולורדו.
שטחה 13 קילומטרים רבועים, כולו יבשתי.
שטח אזור הסקי הוא 12 קילומטרים רבועים וגובהה מעל פני הים הוא 2,926 מטרים.
האקלים בברקנרידג' אלפיני כשקו העצים מסתיים בגובה 3,500 מטרים.
הלחות היחסית היא 30% במהלך כל השנה.
כמות השלג השנתית עולה על 750 סנטימטרים.
הטמפרטורות הממוצעות הן בין 3.9°C ל-22.8°C.
ביולי 1939 נמדדה הטמפרטורה הגבוהה ביותר בברקנרידג' 31.7°C.
הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה הייתה 43.3°C- בדצמבר 1924. מרבית הגשמים יורדים ביולי והחודש היבש ביותר הוא אוקטובר.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010 התגוררו בעיירה 4,540 תושבים ב-1,946 משקי בית, ו-895 משפחות.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 350 תושבים לקילומטר רבוע, והאוכלוסייה התחלקה ל-55.7% זכרים ו-44.3% נקבות.
היו בעיר 6,911 יחידות דיור.
93.1% מהאוכלוסייה היו לבנים, 0.7% אפרו-אמריקאים ו-0.1% אמריקנים ילידים.
ההכנסה השנתית הממוצעת למשק בית הייתה 43,938 $, כש-8.8% ממשקי הבית מתחת לקו העוני, כולל 1.7% מתחת לגיל 18 ואף לא אחד בגיל 65 ומעלה.
בברקנרידג' נערכים אירועים ציבוריים במהלך כל השנה.
בכל ינואר נערכת האליפות הבינלאומית לפיסול בשלג.
אמנים מכל העולם באים להתחרות בפיסול עבודות אמנות מבלוקים של שלג במשקל עשרים טון.
מצעד חג אולר (Ullr Fest), מחווה לכבוד אל השלג הנורדי.
במהלך הקיץ, מארחת ברקנרידג' את תזמורת הרפטואר הלאומית ומכון ברקרידג' למוזיקה.
קונצרטים מבוצעים שלושה עד ארבעה לילות בשבוע.
תזמורת מלאה, הרכבים מוזיקליים ואמנים בני זמננו מנגנים במרכז ריוורווק (Riverwalk Center) במרכז העיירה ליד הנהר בלו.
כמה ירידי אמנות נערכים בעיירה כל קיץ, כשהם מושכים אליהם אמנים מקומיים וקונים.
העיירה גם חוגגת את הרביעי ביולי במצעד בבוקר וזיקוקים בלילה.
פארק פרייווי טראיין (Freeway Terrain Park) על פסגה 8 מארח מדי דצמבר את מפגש החורף של הספורט האתגרי המכונה "Dew Tour", שבו משתתפים כמה מהשמות הידועים ביותר בעולם הסנובורד והסקי האתגריים.
ברקנרידג' מושכת אליה בקיץ חובבי פעילויות שטח כשהיא מציעה מסלולי הליכה, פרחי בר, דיג זבובים בנהר בלו, אופני הרים, שיט על אגם דילן (Lake Dillon), רפטינג במים לבנים ומגלשות הרים.
עבור אופני הרים קיימים שבילים רבים כדוגמת שביל הפסגות המחבר בין ברקנרידג' ופריסקו ולולאות פלאם (Flume Loops), שביל המאפשר להכיר את אזור הרמות לעומק.
מסלול ברקנרידג' לפריסקו בין ה-14 הקילומטרים המכוסה אספלט מקביל לכביש 9 והוא מסלול רכיבה פופולרי.
המספר הגדול של מעברי הרים במחוז סאמט מושך גם הוא רוכבי אופניים.
במהלך חודשי הקיץ נערכים מרוצים ומרוצי אופניים רבים.
פסגת קוואנדרי (Quandary Peak) הסמוכה זוכה למרב תשומת הלב של המטיילים.
במהלך הקיץ פועל פארק שעשועים בבסיס פסגה 8 המקושר לעיירה במעלית גונדולה.
ברקלי T60 היא מכונית מיקרו, תלת אופן עשויה מפיברגלס, בתצורת קבריולה, דו-מושבית, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי חברת מכוניות ברקלי הבריטית בין ספטמבר 1959 לדצמבר 1960. יוצרו כ-1,800 יחידות.
בין אוקטובר 1960 לדצמבר 1960 יוצר דגם ה"ברקלי T60/4" אשר היה זהה לדגם ה"ברקלי T60" במרכב ובמידות, מלבד לתוספת של מושב אחורי צר, אשר היה מתאים ל-2 ילדים.
יוצרו 50 יחידות מדגם זה.
הייצור הופסק לאחר שחברת "ברקלי" הכריזה על הליך פירוק.
ברקלי ספורט SA322 היא מכונית ספורט מיקרו, רודסטר, עשויה מפיברגלס, אשר יוצרה על ידי חברת מכוניות ברקלי הבריטית בין אוקטובר 1956 - ינואר 1957.
מנוע דגם ברקלי ספורט SA322 היה בשימוש יצרניות האופנועים "Greeves Motorcycles Ltd" ו-"Cotton Motor Company".
ברקלי ספורט SE328, (באנגלית : Berkeley Sports SE328) ) היא מכונית ספורט, בתצורת קבריולה, דו מושבית, מכונית מיקרו, עשויה מ- פיברגלס, אשר יוצרה על ידי חברת מכוניות ברקלי "(Berkeley Cars Ltd)" הבריטית בין ינואר 1957 ל- אפריל 1958.
מחיר היחידה בהשקה, בבריטניה היה 574 לירות שטרלינג.
מחיר היחידה ב- ארצות הברית בשנת 1957 היה 1,600 דולר.
ברקלי ספורט טוסום (SE492) היא מכונית ספורט, קבריולה, דו-מושבית, מכונית מיקרו, עשויה מפיברגלס, אשר יוצרה על ידי חברת מכוניות ברקלי הבריטית בין אוקטובר 1957 למרץ 1959.
כל יחידה הייתה ממוספרת במספר סדורי רץ.
ברקלי פורסום היא מכונית ספורט, בתצורת קבריולה, דו-מושבית, עשויה מפיברגלס, אשר יוצרה על ידי חברת מכוניות ברקלי הבריטית בין 1958–1959.
מחיר הדגם בשנת 1958 היה 700 לירות שטרלינג.
תאוצת דגם "ברקלי פורסום" בין 0–100 קמ"ש היא 14.1 שניות.
ברקלי באנדיט היא מכונית ספורט, קבריולה, דו-מושבית, עשויה מפיברגלס, אשר יוצרה על ידי חברת מכוניות ברקלי הבריטית בשנת 1960.
המנוע נלקח מחברת פורד, דגם פורד אנגליה "105E", מסוג "Overhead valve engine".
מחיר הדגם בשנת 1960 היה 798 לירות שטרלינג.
ברקלי B95 ו-B105 הם שני דגמים כמעט זהים של מכונית ספורט, קבריולה, דו-מושבית, עשויה מפיברגלס, אשר יוצרו על ידי חברת מכוניות ברקלי הבריטית בין מרץ 1959 לדצמבר 1960.
הדגמים הוצגו לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה ב-1959.
יוצרו 178 יחידות, מהן יוצאו בין 15–20 יחידות.
מחיר דגם "ברקלי B95" בהשקה היה 659 לירות שטרלינג, בבריטניה.
ברקן ירוק הוא חימוש משוטט טקטי מתוצרת התעשייה האווירית לישראל, המיועד לספק עצמאות ליחידות ברמת גדוד עד אוגדה וכן ליחידות מיוחדות, כלי שיט, ספינות קרב, וסירות משמר חופים, עצמאות מלאה באיסוף מודיעין בשדה הקרב באמצעות תמונת מצב עדכנית ויכולת אש לסגירת מעגל בעלות נמוכה באזורים ימיים וחופים.
מערכת הנשק מונעת חשמלית, מונחית אלקטרו-אופטיקה, שקטה בפעולתה ומאפשרת זמן משימה של עד 90 דקות בטווח של עד 40 ק"מ.
לברקן הירוק יש ראש נפץ בעל יכולות דיוק מקסימליות במשקל של עד 3 ק"ג.
הוא ניתן לשיגור על ידי מנוע רקטי קטן המותאם לכלי שיט ימיים.
המערכת מופעלת בקלות באמצעות טאבלט ייעודי ומאפשרת הפעלה של 12 יחידות ברקן ירוק מכן שיגור אחד.
כמו ב"הארופ", ניתן בכל שלב להפסיק את התקיפה על־מנת למנוע נזק לא רצוי, ולחזור למסלול האיסוף.
משך משימה – 90 דקות
טווח אפקטיבי – 40 ק"מ
משקל ראש קרב – 3 ק"ג
ברקניים (שם מדעי: Holocentridae; מכונים "דגי סנאי") היא משפחת דגים מסדרת הברקנאים שבמחלקת מקריני סנפיר.
הברקניים חיים במי האוקיינוס האטלנטי והאזור האינדו-פסיפי של האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט בעומק ממוצע של 100 מטרים, סביב שוניות אלמוגים, אך בני הסוג Ostichthys צוללים יותר לעומק.
לדגים אלה קשקשים אדומים או כסופים, והם בעלי פנים מוארכות עם לסת דקה ועיניים גדולות המותאמות לחשיכה.
רובם הם פעילי לילה היוצאים בחשיכה לשחות בין האלמוגים ולחפש מזון כמו דגים קטנים, סרטנים ויצורים החיים על הקרקעית.
הצעירים נסחפים בים כזואופלנקטון, והם גם אוכלים פלנקטון צף.
אורך הדגים הממוצע 15–35 סנטימטרים, אך המין Holocentrus ascensionis מגיע לאורך 61 סנטימטרים.
המין Sargocentron spiniferum מגיע לאורך 51 סנטימטרים ולמשקל של 2.6 ק"ג, בעוד שהמין Sargocentron iota מגיע רק לאורך 8 סנטימטרים.
סוג Myripristis – בו המין אדמון שחור-עין
ברקלי דאפילד הוא שחקן קנדי, הידוע מתפקידו כאדי מילר בסדרת הטלוויזיה "בית אנוביס" וכהולדן מתיוס בסדרה "Beyond".
דאפילד נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית קנדה.
אחותו היא השחקנית ויקטוריה דאפילד.
דאפילד ערך את הופעת הבכורה הראשונה שלו בסרט הדרמה "Under the Mistletoe".
לאחר מכן החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת המסתורין של רשת ניקלודיאון, "בית אנוביס".
בין השנים 2017–2018 שיחק דאפילד בתפקיד הראשי של הולדן מתיוס בסדרת הדרמה והמד"ב "הכוח שמעבר" שנמשכה שתי עונות.
באוגוסט 2019 לוהק דאפילד לסרט הסלאש של נטפליקס "יש מישהו בתוך הבית שלך".
הסרט יצא לאקרנים בשנת 2021.
שנה סרט תפקיד הערות 2007 פורץ הדרך רוח רפאים בגיל 12 בסגנון הישן (אנ') ילד ג'ורג' מייקלNumb הדסון מילבנק הצעיר 2008Ace of Hearts קני 2016 וורקראפט: ההתחלה קלן לותר 2018עונת הניסים אלכס 2021יש מישהו בתוך הבית שלךכיילב גרילי
ברקטה (באיטלקית: barchetta) היא סגנון גוף למכונית, המתאפיינת בדרך כלל במכונית רודסטר ללא שמשה קדמית וחלונות צד או עם שמשה קדמית קטנה המחולקת לשתיים.
המכונית הראשונה שהחלה עם המונח ברקטה הייתה פרארי 166 MM שהוצגה במרכב רודסטר אך עם שמשה קטנה ונמוכה.
סגנון גוף זה שימש ומשמש את יצרני הרכב כדוגמת: למבורגיני, פרארי, מזראטי, אסטון מרטין, ווהל ומקלארן אוטומוטיב ליצירות פאר ויוקרה ומכוניות עיצוביות.
כיום ישנן כמה מכוניות המיוצרות במרכב רודסטר עם סגנון ברקטה כדוגמת פרארי מונזה SP ומקלארן אלבה.
אדמירל סר ארצ'יבלד ברקלי מילן, הברונט השני היה קצין בכיר בצי המלכותי הבריטי שפיקד על צי הים התיכון עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
מילן היה בנו של האדמירל סר אלכסנדר מילן, הברונט הראשון, ונכדו של תת-אדמירל סר דייוויד מילן.
ב-1879 הוא הפך לשליש של הלורד צ'למספורד במהלך מלחמת הזולו, בהיותו בר מזל שהופרד מהצבא הראשי בזמן הטבח של הכוחות הבריטיים בקרב איסאנדלוואנה ב-22 בינואר 1879.
בשנת 1891 בדרגת קפטן הוא קיבל את הפיקוד על HMY Osborne, אף על פי שהדרגה הרגילה של הקצין האחראי על ספינה כזו היא רק קומנדר.
בעוד שחלק מהקצינים קיבלו רק תפקידי פיקוד קצרים על יאכטות מלכותיות, מחשש מההשפעה על הקריירה שלהם, מילן התייחס לזה כמסלול קריירה לדרגת דגל.
לאחר פיקוד קבוע על הסיירת ונוס, ששירתה בתחנת הים התיכון, הוא מונה בדצמבר 1900 למפקד פרה-דרדנוט אוניית המערכה ג'ופיטר, של צי התעלה.
באוקטובר 1902, הוא מונה כעוזר ימי למלך.
הוא חזר לשירות מלכותי כשהפך לקצין דגל על היאכטות מאפריל 1903 עד 1905, וקודם לדרגת אדמירל משנה ב-1904. במהלך תקופה זו, הוא הפך לחבר של המלך אדוארד השביעי ושל המלכה אלכסנדרה, שכינתה אותו "ארקי-בארקי".
תחביביו תוארו כאיסוף סחלבים נדירים ואירוח נשות מלכותיות.
מילן נהנה מהאווירה הרשמית של השירות בשייטת המלכותית, עם הדגש שלה על טקסים.
תפקידו הבא היה כסגן מפקד הצי האטלנטי עד 1906. מ-1908 עד 1910 מילן פיקד על הפלגה השנייה של צי הבית.
מילן מונה לאדמירל מן המניין ב-1911 ומונה למפקד העליון של צי הים התיכון בנובמבר 1912. המינוי נעשה על ידי וינסטון צ'רצ'יל, הלורד הראשון של האדמירליות, תוך התחשבות בדעותיו של המלך ג'ורג' החמישי.
אדמירל פישר, לורד הים הראשון לשעבר, התחרט על מינויו של מילן לתפקיד כה חשוב, והאשים את צ'רצ'יל בכך שבגד בצי.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה, צי הים התיכון היה מורכב מ-3 סיירות מערכה דרדנוט, 4 סיירות משוריינות גדולות, 4 סיירות קלות ו-16 משחתות.
ב-4 באוגוסט 1914, לאחר שגרמניה הכריזה מלחמה על רוסיה וצרפת אך לפני שבריטניה הכריזה מלחמה על גרמניה, מילן שלח את שתי סיירות המערכה החזקות ביותר שלו, אינדומיטבל ואינדפטיגבל, לחפש את שתי האוניות היחידות של גרמניה בים התיכון, גבן וברסלאו, בפיקודו של אדמירל וילהלם סושון.
הספינות נפגשו כשהגרמנים חזרו למסינה, איטליה, כדי לתדלק לאחר שהפגיזו את הנמלים הקולוניאליים הצרפתיים של פיליפוויל ובון, אלג'יריה.
האוניות הגרמניות יצאו מהנמל של מסינה בחצות, 5 באוגוסט, בדיוק בזמן שבריטניה יצאה רשמית למלחמה עם גרמניה.
פניהם היו לטורקיה, כדי לנסות לשכנע אותה להיכנס למלחמה בצד גרמניה, בכוח במידת הצורך.
הכותרת הפתיעה את האדמירל מילן שציפה מהם לנסות לברוח מערבה למצר גיברלטר.
הייתה לו רק אונייה אחת, הסיירת הקלה גלוסטר, בעמדה לעקוב אחריהם.
למחרת בבוקר (7 באוגוסט), גלוסטר סגרה ופתחה באש על ברסלאו, שהשיבה אש.
ברסלאו ניזוקה קלות בחילופי האש וספגה פגיעה אחת בקו המים.
ליד החוף המערבי של יוון, המרדף אחר גבן וברסלאו תוגבר על ידי ארבע אוניות בריטיות נוספות, בראשות סגן המפקד של מילן, אדמירל משנה סר ארנסט צ'ארלס תומאס טרוברידג'.
האוניות של טרוברידג' (הסיירות דיפנס, בלאק פרינס, ווריור ודיוק אוף אדינבורו) היו קטנות ואיטיות יותר מגבן; הן גם היו מחוץ לטווח במידה ניכרת, והיו משוריינות הרבה פחות.
טרוברידג' וקצין הנשק שלו קבעו שהם לא יכולים ליירט את האוניות הגרמניות לפני אור היום.
הם הגיעו למסקנה שהמהירות והטווח הגבוהים של סיירת המערכה של האויב יאפשרו לו לשמור על מספיק מרחק כדי לפגוע באוניות של טרוברידג' בחופשיות לפני שיוכלו אי פעם להתקרב מספיק כדי להגיב ביעילות.
אוניותיו של סושון הגיעו לקונסטנטינופול והוכנסו לנמל על ידי הטורקים.
הדיפלומטים הגרמנים הזכירו לטורקים שבריטניה הפרה לאחרונה חוזה לאספקת שתי אוניות מערכה חדשות לממשלת טורקיה (שהאדמירליות הבריטית החליטה לשמור לשימושה שלה כשהמלחמה התקרבה), והציעו למכור להן את גבן וברסלאו.
הטורקים הסכימו ב-16 באוגוסט ובסופו של דבר הצטרפו לצד גרמניה ב-30 באוקטובר 1914. שמות האוניות שונו ליעבוז סולטאן סלים ומידילי, תוך שמירה על צוותיהם הגרמניים; סושון מונה למפקד העליון של הצי העות'מאני.
לאחר מכן, מילן שירת את שארית המלחמה בחצי שכר.
הוצע לו הפיקוד של שלוש שנים בנור המקיף את נמלי צ'טהם ושיירנס ב-1916, אך התפקיד עבר בסופו של דבר לקצין אחר בשל "צרכים אחרים".
האדמירליות הדגישה שוב ושוב כי מילן נפטר מכל אשמה בפרשה, ובעיקר כשהכריז על פרישה של מילן לבקשתו שלו ב-1919, כדי לקדם את קידומם של קצינים אחרים.
ב-1920 ההיסטוריה הימית הרשמית של המלחמה מאת סר ג'וליאן קורבט מתחה ביקורת על טיפולו של מילן בפרשה; מילן טען כי "הספר מכיל אי דיוקים חמורים".
מילן ביקש מהאדמירליות לפעול, מה שהם סירבו לעשות כן, וב-1921 כתב מילן את "בריחת הגבן והברסלאו" בניסיון לטהר את שמו, מה ש"הצדיק את האישור הרשמי".
ברקנטינה היא סוג של אוניית מפרשים מסחרית בעלת שלושה תרנים או יותר: על תורנה הקדמי מפרשים רוחביים, ועל שאר תרניה מפרשי גף אורכיים.
השם "ברקנטינה" נגזר מ־בארק (barque, bark), על משקל בריגנטינה (brigantine).
בארק היא אוניית מפרשים תלת-תורנית המניפה מפרשים רוחביים על שני תרנים, הקדמי והראשי, ואילו ברקנטינה רק על הקדמי.
השם barquentine נזכר באנגלית לראשונה ב-1693.
מעטי מפרשים של בארק ושל ברקנטינה נפוצו בעיקר במחצית השנייה של המאה ה-19, כשהתחרות עם אוניות הקיטור אילצה את בעלי אוניות המפרשים לקצץ בהוצאותיהם ככל האפשר.
קל יותר לצמצם את שטחו של מפרש גף או לגלול אותו לעומת צמצום או גלילה של מפרש רוחבי הנפרש מסקריה, ועל כן אוניות עם מפרשי גף זקוקות לפחות אנשי צוות.
הבארקות והברקנטינות בימינו משמשות לרוב כאוניות לימוד לקדטים וכאוניות מוזיאון.
"אנדיורנס" (Endurance), יכטת קיטור עם מעטה ברקנטינה, הושקה ב-1912, שימשה אוניית המשלחת של ארנסט שקלטון לאנטארקטיה, 1914–1917.
"אזמרלדה" (Esmeralda), אוניית לימוד של הצי הצ'יליאני, הושקה ב-1953.
"גזלה" אוניית דיג מניופאונדלנד, הושקה ב-1901. כיום אוניית מוזיאון בפילדלפיה.
"דברוצי" , אוניית לימוד של הצי האינדונזי שהקיפה את העולם.
"חואן סבסטיאן דה אלקנו" , אוניית לימוד של הצי הספרדי, בעלת 4 תרנים, הושקה ב-1925.
"ליאוּוין 2" , אוניית לימוד אוסטרלית, נמל הבית – פרימנטל.
"מרקטור" , אוניית לימוד בלגית, הושקה ב-1932.
"ניו אנדוור" (New Endeavour), סקונר דני תלת-תורני שהושק ב-1919 והוסב ב-1968 לברקנטינה.
האונייה כיכבה בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "Barrier Reef".
"סאות'רן סוון" , סקונר דני שהושק ב-1922, והוסב ב-1977 לברקנטינה.
נמל הבית כיום – סידני שבאוסטרליה.
"סיטי אוף ניו יורק" , אוניית המשלחת של ריצ'רד בירד לאנטארקטיקה, 1928–1930.
"ספיריט אוף ניו זילנד" , אוניית לימוד ניו זילנדית, הושקה ב-1986.
"פוגוריה" , "קליאקרה" ו"איסקרה (Iskra), אוניות לימוד פולניות.
"פיסמייקר" , אוניית לימוד אמריקאית.
"קונקורדיה" , אוניית לימוד קנדית, נבנתה בפולין ב-1992. התהפכה וטבעה ב-17 בפברואר 2010.
ג'ון איוואן ווסטון-דייוויס , שהיה ידוע בשם הבמה ברקלי מאתר, היה סופר בריטי שכתב חמישה עשר רומנים.
הוא גם כתב לרדיו, לטלוויזיה ולקולנוע.
זמן קצר לפני מלחמת העולם הראשונה היגרה משפחתו לאוסטרליה, שם חונך.
הוא למד רפואת משפחה באוניברסיטת סידני.
הוא מצא עצמו באנגליה ללא סיכויים להתקיים בשיא השפל הגדול והתגייס לארטילריה הרכובה המלכותית אך לא הצליח להשיג עמלה.
כתוצאה מכך ביקש להצטרף לצבא הודו הבריטית, בו עלה בסולם הדרגות ובפרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 היה בדרגת סרג'נט.
הוא שירת במלחמה האנגלו־עיראקית תחת פיקודו של ויליאם סלים.
לאחר שהודו קיבלה את עצמאותה ב-1947 הצטרף מחדש לצבא הבריטי ושירת ברגימנט הארטילריה המלכותי עד שפרש ב-1959.
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 כתב את סדרת הטלוויזיה הראשונה שלו, "Tales From Soho", שהופקה על ידי טוני ריצ'רדסון.
הרומן הראשון של מאתר, "The Achilles Affair", היה לרב-מכר, והרומן השני שלו, "The Pass Beyond Kashmir", זכה לביקורות מהללות מאיאן פלמינג וארל סטנלי גרדנר.
מאתר היה שותף לכתיבת התסריטים של שלושת סרטי ג'יימס בונד הראשונים: "ד"ר נו" (1962), "מרוסיה באהבה" (1963) ו"גולדפינגר" (1964).
ברקליום ברומיד הוא ברומיד של ברקליום.
בטמפרטורות נמוכות לברקליום ברומיד מבנה אורתורומבי הדומה לזה של PuBr3, עם פרמטרי סריג של:
בטמפרטורה גבוהה, לברקליום ברומיד מבנה מונוקליני הדומה למבנה של AlCl3 עם פרמטרי סריג:
"ברקים ורעמים" הוא שיר שנכתב על ידי יהונתן גפן והלחין דייוויד ברוזה.
השיר פורסם לראשונה בשנת 1978 בספר הילדים "הכבש השישה עשר" מאת גפן.
באותה שנה נכלל השיר גם באלבום המוזיקלי "הכבש השישה עשר", שבו בוצע על ידי דייוויד ברוזה, בליווי גידי גוב ויוני רכטר.
שירי החורף שנכתבו בעשורים הראשונים להקמת מדינת ישראל התמקדו בעיקר בהיבטים התועלתניים של החורף, כמו חשיבות הגשם והמים להשקיית השדות והצמחים, וזאת מנקודת מבט לאומית-חקלאית וההתיישבותית.
רבים משירים אלו נכתבו בסגנון חגיגי ולעיתים אף דרמטי.
לעומתם, השיר "ברקים ורעמים" עוסק בהיבטים של החורף שאין להם משמעות לאומית אך הם משמעותיים מאוד בעיני ילדים, כגון הצלילים והקולות הנשמעים בלילות חורפיים.
ארבעה מהם שווים באורכם וכל אחד כולל ארבע שורות.
שני הבתים הנוספים, הכוללים יחד שמונה שורות, מחולקים באופן שונה: הבית הרביעי כולל שבע שורות ואילו הבית החמישי כולל שורה אחת בלבד.
בבתים בני ארבע השורות החריזה סדירה, אולם בבית הרביעי, בן שבע השורות, החריזה כמעט נעלמת, והוא נכתב בסגנון דיבורי, המזכיר מונולוג טיעוני.
השורה הבודדת מהווה את הבית השישי של השיר, ומופיעה כסוג של "פאנץ' ליין" המעלה חיוך: "לעיתים רחוקות אתה פוגש רעם נחמד".
הבית הראשון והאחרון בשיר זהים, ומבטאים נקודת מבט ילדית ובלתי צפויה: "ברקים ורעמים / בליל חור קר / לא נשמעים תמיד / אותו דבר".
השיר מסופר מנקודת מבט של דובר-ילד, השוכב במיטתו בלילה ונחשף לשרשרת הברקים והרעמים.
מתוך חוויותיו, הילד קובע עמדה אישית ומביע במידה של איפוק את תחושת הפחד שמעוררים בו הרעמים.
קסם וחברים: שירים וסיפורים לכל השנה (מדריך למורה), מטח: המרכז לטכנולוגיה חינוכית, 2018, עמ' 13
ברקלי לויד באנקר היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן הן כחבר הסנאט של ארצות הברית במינוי זמני והן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם נבדה, במשך כהונה אחת, באמצע המאה ה-20.
באנקר נולד ב-12 באוגוסט 1906 בעיירה סנט תומאס במחוז קלארק שבנבדה.
הוא למד בבתי הספר הציבוריים ובשנת 1926 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון מחוז קלארק.
בשנת 1934, לאחר שנישא ללוסיל וייטהאד, עבר להתגורר בלאס וגאס ונכנס לעסקי הצמיגים והנפט.
באנקר, חבר המפלגה הדמוקרטית, נבחר לאספה המחוקקת של נבדה בשנים 1936–1941. בשנת 1939 כיהן כיושב הראש של האספה.
כאשר הסנאטור קי פיטמן נפטר זמן קצר לאחר שנבחר מחדש ב־1940, נאבקו מועמדים רבים על הזכות להתמנות במקומו.
ב־26 בנובמבר מינה המושל אדוארד קארוויל בהפתעה את באנקר כמחליפו – הן להשלמת כהונת הסנאט הקצרה שהסתיימה ב־3 בינואר 1941, והן לכהונה הבאה עד ינואר 1947. בפועל כיהן באנקר עד 6 בדצמבר 1942, עת נכנס לתפקיד מחליפו שנבחר בבחירות מיוחדות.
הסנאטור הצעיר, שנבחר ככל הנראה כמועמד פשרה – מפני ש"כפי שאמר אחד המשקיפים, איש לא כעס על ברקלי באנקר" – טען לימים שהיה "האדם המופתע ביותר במדינה", שכן לא ביקש בעצמו את המינוי.
באנקר היה הראשון מדרום נבדה שכיהן בסנאט, וכן המורמוני הראשון מנבדה, שכיהן במשרה פדרלית.
בתקופת כהונתו בסנאט עורר כותרות כאשר האשים את חברת "בייסיק מגנזיום" בכך שקיבלה חוזה ממשלתי המבטיח לה רווחים מופרזים.
עם זאת, באנקר הפסיד בבחירות המקדימות המיוחדות של 1942 למושל לשעבר ג'יימס סקרוגהאם.
ב־1944 נבחר באנקר לבית הנבחרים מטעם מחוז הבחירה היחיד של נבדה, לאחר שניצח בפריימריז הדמוקרטיים את חבר הקונגרס המכהן , ולאחר מכן גבר בבחירות הכלליות על המועמד הרפובליקני, שחקן הקולנוע לשעבר רקס בל.
ב־1946 יזם הצעת חוק לכונן את בולדר סיטי כעירייה עצמאית ולהסיר ממנה את הפיקוח הפדרלי, אולם ההצעה נתקעה בוועדה ולא התקבלה.
לאחר מותו של הסנאטור סקרוגהאם ב־1945, התפטר המושל קארוויל, על מנת שהסגן שלו, , ייכנס לתפקיד המושל וימנה אותו כסנאטור.
באנקר, במקום להתמודד שוב לבית הנבחרים, בחר לאתגר את קארוויל עצמו בפריימריז הדמוקרטיים של 1946 – מה שכינה לימים "הטעות הגדולה ביותר בקריירה הפוליטית שלי".
אמנם באנקר ניצח, אך בקרב רבים במפלגתו נחשב המעשה כבגידה פוליטית.
העיתון Las Vegas Review-Journal תיאר זאת כ"פשע החמור של כפיות טובה פוליטית".
על אף שצפו שינצח בקלות את הרפובליקני ג'ורג' מלון, הפיצול בקרב הדמוקרטים סייע למלון לנצח.
לאחר עזיבתו את הפוליטיקה הארצית, עבד באנקר כמנהל מלון, ובהמשך הצטרף לאחיו בהקמת בית הלוויות "Bunker Brothers Mortuary".
בשנת 1962 התמודד על תפקיד סגן מושל נבדה, אך הפסיד לרפובליקני פול לקסאלט, בין היתר בשל טינה שנשארה בקרב תומכי קארוויל על התבוסה שספג ב־1946.
אשתו הראשונה, לוסיל, נפטרה בשנת 1988. שנה לאחר מכן נישא בשנית לדלה לי.
באנקר נפטר ב-21 בינואר 1999, ונקבר בבית העלמין Eden Vale Cemetery של משפחת באנקר.
במותו נחשב לסנאטור האחרון שנותר בחיים שכיהן בעת הכרזת המלחמה של ארצות הברית על יפן, שהובילה לכניסת המדינה למלחמת העולם השנייה.
הוא היה גם האדם האחרון שחי ושכיהן בסנאט בתקופת נשיאותו של פרנקלין דלאנו רוזוולט.
בית הספר היסודי Berkeley L.
ברקן היא עיר בצפון-מזרח מרוקו, בירת פרובינציית ברקן שבאזור המזרח.
העיר שוכנת במישור חקלאי פורח ליד הרי בני נסן ובסמוך לנהר מולויה, כ-60 ק"מ צפונית-מערבית לאוג'דה וכ-80 ק"מ דרומית-מזרחית לנאדור.
ברקן סמוכה גם לגבול עם אלג'יריה ולים התיכון.
האזור סביב ברקן היה מיושב מתקופות קדומות, והעיר המודרנית קיבלה תנופה משמעותית בתחילת המאה ה-20 בתקופת מרוקו הצרפתית.
פעילותה הכלכלית התמקדה סביב חקלאות ותעשיות חקלאיות באזור.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2014, התגוררו בעיר כ-109,237 תושבים.
רוב התושבים דוברים ערבית, וחלקם גם ברברית.
כלכלת ברקן נשענת על חקלאות, ובפרט על גידול פרי הדר כגון קלמנטינות ותפוזים.
העיר מכונה לעיתים "בירת ההדרים של מזרח מרוקו".
בנוסף למטעי הדרים, באזור מגדלים גם ירקות ופירות נוספים המיוצאים לשווקים מקומיים ובינלאומיים.
ברקן נמצאת במישור חקלאי בין רכס הרי בני נסן לערבה הפורייה של מרוקו.
האקלים ים-תיכוני-חצי-יבשתי, עם חורפים גשומים יחסית וקיץ חם.
העיר מהווה מרכז תרבותי באזור, עם מסורת חקלאית עמוקה ומורשת תרבותית של הקהילה הברברית.
המסורת המקומית כוללת מוזיקה, ריקוד ופסטיבלים שמקורם בהרים הסמוכים.
בעיר פועל מועדון הכדורגל "התחייה הספורטיבית של ברקן", המתמודד בליגת העל המרוקאית (Botola Pro) ובתחרויות אפריקאיות.
ברקרולה היא שיר עם המושר על ידי משיטי גונדולות (barca - סירה באיטלקית) או יצירה מוזיקלית בסגנון זה.
הברקרולות נכתבו במפעם מתון, במשקל של 6/8 הנועד לחקות את מקצב תנועת המשוטים.
הברקרולה המפורסמת ביותר היא "Belle nuit, o nuit d'amour" מתוך האופרה סיפורי הופמן מאת המלחין ז'אק אופנבך.
ברקרולות ידועות אחרות הן הברקרולה לפסנתר מאת פרדריק שופן או הברקרולה מאת איסק אלבניס.
בָּרֶקֶת או אזמרגד (מיוונית: σμάραγδος) היא אבן חן ירוקה בדרגת קשיות גבוהה – 7.5 בסולם מוס.
כאבן חן, ברקת היא תצורה של המינרל השקוף בריל (Beryl), הצבועה ירוק כתוצאה מחדירת כרום וונדיום לתוך הגביש.
מקור המילה אזמרגד הוא כנראה המילה מרקטה (marakata) (בסנסקריט: ירוק).
ממנה נוצרה המילה היוונית סמרגדוס , ומהיוונית נגזרו שמות האבן בשפות אחרות.
הברקת היא בין אבני החן העשירות ביותר בתכלילים חד פאזיים, דו פאזיים ותלת פאזיים.
התכלילים הם נוזלים, גזים ותרכובות שחדרו אל תוך גביש האבן בעת התגבשותו.
תכלילים אלה מצויים בתוך האבן מהווים מידע חשוב על מקורה ואיכותה ומשפיעים על ערכה הכלכלי.
גביש הבריל הטבעי הוא שקוף וחסר צבע, וחדירה של כרום וונדיום העניקה לו את הצבע הירוק האופייני לברקת.
בדרך כלל, יסודות אלה נמצאים בחלקים שונים של קרום כדור הארץ מאלה שבהם נמצא הבריליום, כך שברקת לא הייתה נוצרת אלמלא תהליכים טקטוניים, תהליכים הידרותרמיים, אורוגנזה ובליה שהפגישו בין היסודות השונים ואיפשרו את היווצרותה של הברקת.
הצצה מבעד למיקרוסקופ או לזכוכית מגדלת מספרת הרבה על תהליכי ההתגבשות של הברקת.
תכלילי הברקת נוצרו בכמה שלבים:
תכלילים פרוטוגנטיים – תכלילים אשר נוצרו עוד לפני ההתגבשות ונלכדו בתוכה, למשל תכלילי מוטות הטרמוליט.
תכלילים סינגנטיים – תכלילים אשר נוצרו במהלך ההתגבשות.
לרוב יופיעו תכלילים אלה באזורי צמיחה שונים של הגביש, למשל תכלילי התריסים.
תכלילים אפיגנטיים – תכלילים אשר נוצרו לאחר סיום ההתגבשות, למשל כתמי ה"חלודה".
צעיפים – תכליל זה מהווה אות לכך שמדובר באבן אותנטית ולא סינתטית.
תכלילים אלה ידועים גם בשם המסורתי '"הגָן'" (Jardin).
הם מורכבים מטיפות זעירות של נוזל הסמוכות זו לזו ומכילים גבישונים או תכלילים דו פאזיים, ויוצרים צורת טביעת אצבעות או וילון.
שתי פאזות – סדקים קטנים באבן או חללים המלאים בנוזל ובבועית גז.
למקצתם צורת כרית ולאחרים צורת מנסרות משושות המסודרות בדרך כלל במקביל לציר האורך של הגביש.
שלוש פאזות – סדקים קטנים או חללים שיש בהם בועית גז.
חומרים שהיו בנוזל התגבשו לגביש קובייתי זעיר שגם הוא כלוא באותו חלל.
סוג תכליל זה הוא המאפיין הבולט ביותר של אבני ברקת מקולומביה.
מוטות – חדירה של מינרלים אחרים היוצרת צורת מוטות.
אופייניים: מוטות טורמלין בעלי חתך משולש ומוטות רוטיל, מוטות טרמוליט או מוטות אקטינוליט.
אלומות דשא – מוטות טרמוליט קצרים צמודים זה לזה.
גבישים – גבישונים קטנים המפוזרים בחלקים שונים של האבן, קלציט, פיריט ואחרים.
עלעלים – לוחות דקיקים של נציץ מסוג ביוטיט או פלוגופיט (phlogopite) ונראים כעַלְעַלִּים שחורים, חומים צהבהבים.
פתיתי שלג – גבישי קלציט או אפטיט ואחרים בגדלים שונים המפוזרים בחלל הגביש.
פירורי לחם – "ענן" של תכלילים אשר יכולים להיות מורכבים ממקבצים של גבישים קטנים.
תריסים – תכלילים הנראים כקווים מקבילים ונובעים מהפרעות בצמיחה הסדירה של הגביש.
כתמים – כתמי צבע חומים או צהובים המכונים גם "חלודה".
מקורם כנראה בחדירה של חומצות שונות לשברים בגביש לאחר השלמת צמיחתו.
תשליל – חלל אשר צורתו כצורת גביש האם.
בתוך חלל זה נלכד נוזל שממנו נפלטה בועית גז.
לעיתים מופיעים תכלילים אלה בזוגות.
סולמות – רצועות ארוכות של אקטינוליט החוצים את האבן הנראים "חתוכים" לרוחבם כדוגמת קני במבוק.
שילוב של תכלילים מסוימים בשלבי ההתגבשות השונים מהווים "טביעת אצבע" של הברקת ומעידה על מוצאה.
עוד בעת העתיקה, שליטים השקיעו משאבים רבים בכריית אבני ברקת.
כבר בשנת 2000 לפנה"ס נתגלו במצרים העתיקה במחוזות מצרים העליונה (בקרבת עמק הנילוס) מרבצי ברקת הקרויים מכרות קלאופטרה.
בימיו של אלכסנדר הגדול היו אלו כורים יוונים שחפרו במכרות במצרים בחפשם אחר האבן, ומאוחר יותר נכרתה הברקת עבור המלכה קלאופטרה.
מצרים הייתה ספקית הברקת של העולם העתיק, וזו נסחרה בעיקר באירופה ובהודו.
שרידים למכרות ברקת קדומים התגלו במצרים בראשית המאה ה-19 בהר סוכייט ובהר זבארה, בסמוך לחוף הים האדום, מזרחית לאסואן.
במקום נתגלתה מערכת מסועפת של מכרות ותעלות, וכמות גדולה של כלי כרייה עתיקים שגילם נאמד ב-4,000 שנה.
אבנים ממכרה זה נתגלו באוצרות החנוטים במצרים.
במשך שנים רבות סופר במצרים על גבישי ברקת ואבנים מלוטשות המופיעות בחופי אלכסנדריה עם שוך סערה.
תחילה נראה היה שהסיפור הוא פרי הדמיון המזרחי, אך בדיקות שנעשו הוכיחו שאבנים אלה הן בעלות אותן תכונות המאפיינות את אבני הברקת ממכרות קלאופטרה, ונראה שמקורן באניות טרופות שהובילו אותן.
מקורו הגאולוגי של אזמרגד זה באבק ובנציצי צפחה.
מכרה עתיק אחר, כנראה מתקופת הרומאים, התגלה בהבכטל (Habachtal) אשר באלפים האוסטריים בגובה של 3,000 מ' מעל פני הים.
צבע האבנים ממקור זה עמוק ונעים אך הן בדרך כלל קטנות מאוד ומלאות פגמים.
מקור עתיק אחר הוא מכרות בהודו, שכנראה נוצלו במידה רבה כבר לפני אלפי שנים ומיקומם נשמר בסודיות במשך דורות.
המכרה המוכר ביותר נמצא באז'מרה מרווארה (Ajmere Merwara), מקורן אבני הברקת הקרויות המכרה העתיק (old mine).
קולומביה – אבני ברקת היו ידועות כבר לילידים האינדיאנים שהשתמשו בהן לצורכי פולחן וקישוט.
כאשר הגיעו הספרדים לאזור, הם קיבלו מבני האינקה אבני ברקת והכוונה לאזור המכרות, בקרבת בוגוטה.
באזור מוּזוֹ (Muzo) כרו בני האינקה ברקת טרם לכיבוש הספרדי, ובשנת 1555 התגלו באזור מכרות חדשים הפועלים עד היום, ואשר היו במשך מאות שנים המקור הבלעדי לאבני ברקת.
על מנת שאנשים לא ינסו לקנות אבני ברקת ישירות מן הכורים או לכרות אותן בעצמם, הופצו סיפורים שונים לפיהם האבנים מתפרקות כאשר הן נחשפות לקרני השמש או שהן מאבדות מיופיין באור חזק.
אזור מכרות פעיל נוסף הוא צִיבוֹר (Chivor), כ-75 ק"מ צפונית-מזרחית לבוגוטה.
מבחינה כלכלית, המכרה החשוב ביותר בקולומביה נמצא בעמק קוסקו (Coscuez) ובו מעובדים כ-60 אתרים מתוך כ-150 בקולומביה כולה ותפוקתו מהווה כ-75% מן התפוקה במדינה.
אבני הברקת מקולומביה נבדלות מאחרות בברקן המודגש ובצבען המיוחד – ירוק ללא תוספת של גוונים כחולים, ואבנים נדירות כטרפיץ – סוג ברקת המתאפיין באסטריזם ("כוכביות") של 6 קרניים.
ברזיל – בתחילת המאה ה-20 התגלו כמה מכרות ברקת בברזיל.
צבען של אבנים ממכרות אלה עמוק מאוד, בעיקר אלה שנכרו בנובה ארה (Nova Era, "העידן החדש") אך איכותם נמוכה בשל פגמים רבים.
ברזיל היא מוצאן של אבני ברקת מיוחדות ונדירות: סוג של טרפיץ בעל אסטריזם של 6 קרניים ואבנים עם תופעת עין החתול.
רוסיה – בשנת 1830 התגלה מקור ברקת בהרי אורל, סמוך לעיר סברדלובסק המוצאת את פרנסתה בכרייה ובליטוש אבנים יקרות.
אבנים ממקור זה גדולות אך צבען חיוור או חלבי.
אוסטרליה – בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 התגלו מקורות אחדים לברקת.
מכרות אלה עשירים למדי, אך איכות האבנים ירודה.
חשיבותן המסחרית של האבנים מועטה, מאחר שכדי לקבל אבן חן ראויה לשיבוץ, יש צורך להסיר ממנה בליטוש חומר רב.
רק מכרה אחד הנמצא במקום הקרוי פּוּנָה (Poona) מפיק אבנים באיכות טובה, והוא התגלה במקרה בשנת 1909 כאשר מחפש מתכות חיפש בדיל.
דרום אפריקה – בשנת 1927 התגלה המקור הראשון ביבשת אפריקה, באזור טרנסוַאל (Transvaal), ובשנים שלאחר מכן התגלו מקורות נוספים.
איכות האבנים מן המכרות הללו נמוכה מאחר שהתכלילים האופייניים להן מכילים נציץ חום הפוגע באיכות הצבע ובברק האבן.
טנזניה – גילוי המקורות בדרום אפריקה הוביל לחיפוש נרחב ביבשת כולה.
בטנזניה התגלו מקורות איכותיים בסמוך למעיינות חמים.
במכרות אלה נמצאו אבני ברקת לצד אלכסנדריט.
זימבבואה – אבני הברקת הנכרות בזימבבואה הן העתיקות ביותר בין אבני הברקת וגילן נאמד ב-2,600 מיליון שנה, תחילת עידן הפרוטרוזואיקון.
רודזיה – המקורות הראשונים התגלו בשנת 1956 ובהם אבנים קטנות ובעלות צבע ירוק עמוק.
צבען אינו הגורם היחיד לאיכותן – אבנים אלה צלולות מאוד ואינן מכילות תכלילים רבים האופייניים לברקת ממקורות אחרים.
במשך עשרות שנים היו מכרות אלה פעילים לסירוגין בשל התקוממות של מורדים, אולם לאחר שהתייצב השלטון שבה על כנה כרייה מסודרת.
מכרה סנדָוונה (Sandawana) מפיק אבני ברקת קטנות באיכות טובה שצבען עשיר ועמוק עם שמץ של גוונים צהובים.
זמביה – מכרה קמקנגה (Kamakanga), שהחל לפעול בשנות ה-70 של המאה ה-20, מהווה המקור החשוב ביותר של אבני ברקת ומפיק אבני ברקת בגוונים רבים ובמגוון תכלילים.
אבני ברקת מזמביה מתאפיינות בשקיפות טובה.
לגבישי הברקת ממכרה זה מאפיינים מיוחדים:
בתחתית כל גביש בולטת מעין "רגל".
תכלילי נציץ חודרים מבחוץ אל מרכז הגביש מששת קודקודי המנסרה, והחתך נראה כפלח לימון.
גבישי כריך – תכלילי הנציץ מופיעים גם כחתכי רוחב שכבתיים המפרידים בין חלקים שונים של הגביש.
עם זאת, לאחר הסרת התכלילים נותר חומר רב, צלול וראוי לעיבוד.
מקורות חשובים נוספים – פקיסטן, אפגניסטן, הודו ומדגסקר.
ברקת טרפיץ (Trapiche Emerald) – סוג נדיר של ברקת.
טרפיץ מתאפיין באסטריזם ("כוכביות") של 6 קרניים ושמו נובע מגלגל טחינה המשמש לעיבוד קני סוכר באזור.
חתך של הגביש יראה תכלילים שחורים, חומים או לבנים החוצים את האבן ויוצרים כעין צלב משושה.
בזמביה נכרתה אבן הברקת הגדולה והנקייה ביותר בעולם:
ברקת צ'יפמבל (Chipembele Emerald) – היא אחת מאבני הברקת הגדולות והאיכותיות ביותר שהתגלו אי פעם.
האבן, שמשקלה 7,525 קרט (1.505 ק"ג), התגלתה כגביש גולמי אחד בשנת 2021 במכרה קאגם (Kagem) שבזמביה, ונחשבת לאבן נדירה במיוחד בשל גודלה, שקיפותה הגבוהה, צבעה העשיר והיעדר התכלילים שבה.
שמה של האבן נגזר מהמילה "קרנף" בשפת הבמבה המקומית, בשל צורתה ההקסגונלית המזכירה קרן של קרנף.
האבן נוצרה בתנאים גאולוגיים כמעט מושלמים, שאפשרו לאלמנטים כמו בריליום, כרום וונדיום להתגבש יחד לכדי גביש אחיד.
פני השטח שלה דמויי זכוכית, וצבעה ירוק-זהוב עז.
האבן נרכשה על ידי אשד הישראלית, אשר נכנסה בזכותה לספר השיאים של גינס כבעלת אבן הברקת האיכותית הגדולה בעולם.
כיום, צ'יפמבל מוצגת בחלל התצוגה של אשלי תכשיטים בבעלות אשד, בבורסת היהלומים הישראלית (Israel Diamond Exchange).
בברזיל נכרתה אבן תלכיד הברקת הגדולה ביותר:
ברקת באהיה (Bahia Emerald) – אבן תלכיד (קונגלומרט) הברקת הגדולה ביותר בעולם.
האבן נמצאה בשנת 2001 במחוז באהיה במערב ברזיל.
האבן נמצאת בארצות הברית, במאבק משפטי מתוקשר לקביעת הבעלות עליה.
בקולומביה נכרו מספר אבני ברקת ידועות:
ברקת הוּקר (Hooker Emerald) – ברקת במשקל 75 קרט (15 גרם) המשובצת בסיכה ומוקפת יהלומים.
מסופר כי האבן הייתה משובצת באבזם של סולטאן טורקי.
הסיכה שוכנת באוסף המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בארצות הברית.
ברקת מוּגוֹל (Mogul Emerald) – לוח מלבני בגובה 10 ס"מ אשר בצדו האחד חרוטים פסוקים איסלמיות ובצדו השני עיטורים פרחוניים.
משקלו של הלוח 217.8 קרט (43.5 גרם) וקיים לגביו תיעוד משנת 1695 מתקופת האימפריה המוגולית.
מוצגת במוזיאון לאומנות איסלאמית בדוחה, קטר.
ברקת גצ'לה (Gachala Emerald) – אבן הברקת הגולמית השנייה בגודלה, הגביש באורך 5 ס"מ ובמשקל 858 קרט (172 גרם).
האבן נמצאה בשנת 1967 במחוז גצ'לה.
היא נתרמה על ידי התכשיטן הארי וינסטון למוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בארצות הברית, שם היא מוצגת.
ברקת צ'וֹק (Chalk Emerald) – אבן מלוטשת צלולה בגוון ירוק עמוק ובמשקל 37.82 קרט (7.56 ג').
האבן משובצת בטבעת בעיצובו של התכשיטן הארי וינסטון ונתרמה למוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בארצות הברית על ידי היזם אוסקר צ'וק ורעייתו.
מסופר כי האבן הייתה הקישוט המרכזי בענק שהיה שייך לאשת המהראג'ה של בָּרוֹדָה (Baroda), לשעבר מדינה והיום עיר במדינת גוג'ראט בהודו.
בשל ערכה הרב של הברקת, נעשו ניסיונות רבים לייצרה באופן סינתטי.
בשנים 1934–1937 עלה בידי מדענים גרמניים מחברת אי גה פארבן (IG Farben) ליצור גביש שנקרא "איגמרלד" (Igmerald)ּ.
כיום מיוצרות אבני ברקת סינתטיות במספר ארצות ברחבי העולם, ביניהן ארצות הברית ורוסיה, בשיטת "פלקס-מלט" (Flux-melt) או בשיטה ההידרותרמית.
אבני ברקת סינתטיות שונות מן הטבעיות בסידור התכלילים שבהן, ובמקרים לא מעטים ניתן להבחין בין אבני ברקת סינתטיות לבין אבני ברקת טבעיות גם בעין וללא עדשת יהלומנים.
לצד זאת, בדיקה יסודית של התכלילים באמצעות עדשת יהלומנים ופילטר צ'לסי מראה הבדלים בין אבן טבעית לאבן סינתטית בקלות רבה יותר.
הבדל נוסף מתבטא בקשיות, כאשר אבנים סינתטיות קשות במעט מן הטבעיות, בעלות שבירה כפולה נמוכה יותר ומשקלן הסגולי נמוך במעט מזה של הטבעיות, ובזאת בשל האופי השונה של התכלילים שמצויים בהן.
הברקת מהווה אתגר למעבדיה: קשיותה הרבה אמנם מונעת ממנה שריטות רבות, אך כמות הסדקים והתכלילים שבה מקשים אף על חותך מקצועי המבקש לנצל כמה שיותר מן הגביש היקר.
במשך הזמן התפתח חיתוך מיוחד לברקת – חיתוך ברקת – מעין אוקטגון שהברקת נתנה לו את שמו ונקרא כך (חיתוך ברקת) גם כשהוא משמש לאבנים אחרות, שקופות, בעיקר.
השם ברקת מופיע בתנ"ך בהקשרים שונים, ובעיקר בתיאור החושן:
הברקת המקראית היא האבן השלישית בטור הראשון בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט לוי.
תרגומים שונים של התנ"ך קושרים אותה ל-Emerald, והעברית המודרנית קיבלה תרגום זה.
בעברית המודרנית של ימינו היא מזוהה עם אבן האזמרגד.
ייתכן שהברקת קשורה אטימולוגית ל-Marakatam בסנסקריט ול-Barraqtu האכדית.
אחרים מזהים את הברקת המקראית כאבן חן השונה מזו המכונה היום ברקת.
כך, למשל, על פי תרגום אונקולוס מזוהה האזמרגד דווקא עם האבן המקראית נופך.