tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מנות קרב משמשות גם לצרכים שאינם מלחמתיים: שימוש במנות קרב נעשה בעת אימונים צבאיים, כאספקה באזורי אסון ובמקומות שלא ניתן להקים בהם מטבח מסודר.
עלותה של מנת קרב לרוב גבוהה יותר מזו של ארוחה רגילה, ולכן משתדלים למעט בשימוש בה שלא לצורך.
בעגה הצה"לית מנת קרב נקראת בלשון יחיד, על אף שהאריזה מכילה כמות אוכל לארבעה לוחמים (בעבר הכילה ל-5), וגם על האריזה עצמה כתוב 4 מנות קרב.
בצה"ל משמשות מנות הקרב לעיתים גם כמזון בימים שטרם חג הפסח, בעת הכשרת כלי המטבח לחג.
במשך עשרות שנים היה הלוף אחד מסמלי מנת הקרב בצה"ל, אך בשל תלונות רבות מצד חיילים, שונה הרכב המנה באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, והוצא ממנה הלוף.
במקום הלוף נוספו מגוון מנות שבעת הוספה של מים קרים הן מתחממות בעזרת תגובה כימית.
בין המנות החדשות ניתן למצוא שווארמה, קציצות ברוטב ואף גולאש.
בשנת 2015 דווח כי במסגרת שינוי רחב היקף לשיפור איכות המזון בצה"ל ישתנה תפריט מנת הקרב ויכיל בשר שאינו מעובד וזו תכונה "ארוזית לשטח".
בשנת 2017, אף הוחלט לאפשר לחיילים שאינם צורכים מזון מן החי, לקבל מנת קרב טבעונית.
בתוך המנה יש גם פותחן שימורים מתקפל, כמה מזלגות וסכינים חד פעמיים, שקיקי מלח ופלפל ומפיות נייר.
את המנות מלווים בדרך כלל לחם לבן פרוס או לחמניות, ירקות (לרוב: גמבה, עגבניות, מלפפון) ופירות (לרוב: תפוחי עץ, שזיפים (לפי העונה)).
כמו כן, להשלמת ערכי תזונה של חלבון שומן ומלח מסופקים לעיתים בנוסף למנה גם נקניקי קבנוס.
עוד מוצר פחמימה שניתן למצאו יחד עם מנות הקרב הוא פחית שימורים המכילה קרקרים עמידים, בעלת חיי מדף של חמש עשרה שנים.
מלחמת חרבות ברזל האיצה את פיתוח וניסוי מנת הקרב החדשה אשר תחליף את תפיסת מנות הקרב הוותיקות הכוללות בעיקר מזון יבש ומשומר.
מנת הקרב החדשה יותר מותאמת לטעם הישראלי, מכילה מנה מבושלת של שווארמה טבעונית, פסטה בולונז ומג'דרה, המיועדות לחימום בשטח, בעלת חיי מדף של שנתיים, ובעלת ערכים תזונתי, קלורי ונתרן גבוהים.
המנה כוללת גם טורטיות ורטבים, כגון: טחינה, עמבה, קטשופ, צ'ילי ומיונז.
המנה בעלת משקל מינימלי, וארוזה כך שתיכנס בצורה נוחה לתרמיל הלוחם ולא תתפוס הרבה מקום.
המנה פותחה תוך שיתוף פעולה בין מעבדת הפוד טק של מכללת תל חי, מפקדת קצין הרפואה הראשי ואט"ל.
מנשר התשעים ושלושה הוא כינויו של המִנְשָׁר "קריאה אל העולם התרבותי" ("Aufruf an die Kulturwelt") – מנשר של תשעים ושלושה פרופסורים ואנשי רוח גרמנים אשר יצא באוקטובר 1914 כנגד הפרסומים על פשעי מלחמה גרמנים בתחילת מלחמת העולם הראשונה בבלגיה וטען שמדובר בשקרים.
לאחר הריסת לוון על ידי הצבא הגרמני במטרה להפחיד את אזרחי בלגיה, עלה קול זעקה ברחבי העולם כנגד פשעי המלחמה של הצבא הגרמני.
אקדמאים אנגלים וצרפתים קראו לעמיתיהם הגרמנים להרחיק את עצמם מהמיליטריזם הפרוסי ומהאימפריאליזם הגרמני.
קריאות אלו הביאו דווקא לתוצאה הפוכה, ולהבעת תמיכה של אינטלקטואלים גרמנים במולדתם.
המנשר נכתב על ידי הרמן זודרמן ביחד עם לודוויג פולדה וגאורג רייקה ולאחר מכן נעשתה פנייה לחותמים פוטנציאליים בבקשה לחתום על המנשר.
לחלק מהחותמים נעשה פנייה בטלפון או במברק שנוסחו:
חתימתך מתבקשת בדחיפות למחאה של אינטלקטואלים גרמנים בעיתונות הנייטרלית כנגד שקרים.
נא לא לבקש את הטקסט.
אמיל פישר, פולדה, הרנק, הומפרדינק, מקס ליברמן, ליסט, רייקה, רוהל, שמולר.
ב-4 באוקטובר 1914 פורסם המנשר, חתום על ידי 93 אנשי מדע ורוח גרמנים שייצגו את כל הקשת הפוליטית הגרמנית למעט הסוציאל-דמוקרטים.
שמותיהם של מספר אישים גרמנים חסרים מהמנשר וככל הנראה הם סירבו לקחת בו חלק.
אלו כוללים את אלברט איינשטיין, אלברכט קוסל, קונסטנטין קרתיאודורי ודויד הילברט.
לאחר פרסום המנשר בקשו 8-10 מהחותמים שראו את תוכן המנשר לראשונה להסיר את שמותיהם מהמנשר.
אלו כוללים את וילהלם פרסטר, לויו ברנטנו, פליקס ויינגרטנר ווילהלם הרמן.
המנשר לא השיג את מטרתו ולא הצליח להביא ליותר הבנה של גרמניה בקרב המדינות הנייטרליות.
לאחר המלחמה, פנה פרופסור הנס ורבורג אל 78 החותמים שנותרו בחיים ושאל אותם לעמדתם לגבי המסמך.
מתוך 55 תשובות שקיבל, 16 אמרו שהם עדיין עומדים מאחורי הדברים, לעומת 39 שאמרו שהמנשר אינו תואם את העובדות כפי שהן ידועות היום והביעו חרטה על שחתמו עליה.
חלקם טענו שלא ידעו את הנוסח המדויק לפני שחתמו בהסכמה טלפונית או טלגרפית.
למשל, פליקס קליין טען שהוא נתן את הסכמתו רק לקריאה לאינטלקטואלים של העולם התרבותי לשמור על גישה אובייקטיבית במהלך המלחמה וראה את תוכן המנשר רק לאחר פרסומו בעיתון עם חתימתו.
פליקס ויינגרטנר סיפר שהוא צירף את חתימתו למנשר במענה למברק לעיל.
16 אלו שהמשיכו לתמוך בנוסח המנשר גם לאחר המלחמה כללו את הרמן זודרמן, זיגפריד וגנר, אדוארד מאייר, וילהלם דֶרְפְּפֶלד ומקס לנץ.
כנציגים של המדע והאמנות הגרמנית, אנו מוחים בפני העולם התרבותי על השקרים והעלילות בהם אויבינו מבקשים להכתים את הכבוד הגרמני, במאבק הקשה על השרדות שנכפה עליה.
המאורעות הזמו את השמועות השקריות על תבוסות גרמניות; ובעקבות זאת עיוותים ועלילות נכנסו לפעולה ביתר שאת.
כמבשרי האמת אנו נושאים את קולנו כנגד אלו.
אין זה נכון שגרמניה אשמה בגרימת המלחמה.
לא העם הגרמני, לא ממשלתה ולא הקיסר רצו במלחמה.
הצד הגרמני עשה כל שביכולתו למנוע את המלחמה ובידי העולם עדות מתועדת של אמיתה זאת.
במהלך 26 שנות כהונתו, היה הקיסר וילהלם השני פטרון השלום, ואפילו אויבנו הודו בכך לעיתים קרובות.
יתרה מזאת, הקיסר, אותו הם מעיזים לכנות אטילה, אף זכה ללעגם במשך שנים רבות, בגלל התעקשות לשמור על השלום.
רק כאשר מצאה את עצמה מוקפת משלושה עברים קמה אומתינו להילחם.
אין זה נכון שהפרנו את הנייטרליות של בלגיה.
הוכח שצרפת ואנגליה התכוונו להפר את נייטרליותה של בלגיה ובלגיה הסכימה לכך.
הייתה זו התאבדות מצידנו שלא להקדים ולהיכנס לבלגיה.
אין זה נכון שהחיים והרכוש של אפילו אזרח בלגי אחד נפגעו על ידי חיילנו ללא שהיה הכרח בפגיעה לצורך הגנה עצמית.
שכן שוב ושוב, למרות אזהרות חוזרות ונשנות, אזרחים שכבו במארב וירו על החיילים מהבתים, פוגעים בפצועים ורוצחים בדם קר אנשי רפואה בעת טיפול בנפגעים.
לא יכול להיות עיוות יותר גדול מהסתרת פשעים אלו במטרה להציג את הגרמנים כפושעים רק בגלל שהענישו את הרוצחים על מעשיהם הנפשעים.
אין זה נכון שצבאינו נהג בברוטליות בלוון.
אזרחים זועמים התנפלו בבוגדנות על חיילנו במגוריהם וחיילנו בלבבות שבורים נאלצו להעלות באש חלק מהעיר כעונש.
רובה של העיר לוון נשמרה.
בית העירייה הנודע עומד על תילו כי חיילנו, תוך סיכון רב, הצילו אותו מהלהבות.
כל גרמני, כמובן, יצטער אם במהלך המלחמה הנוראה יצירת אמנות נפגעו או ייפגעו, אולם למרות אהבת האומנות שלנו העולה על זאת של כל אומה אחרת, איננו יכולים להסכים לתבוסה גרמנית למען הצלת עבודת אומנות.
אין זה נכון שמלחמתינו אינה מכבדת את החוק הבינלאומי.
היא אינה נוהגת באכזריות בלתי מרוסנת.
אולם במזרח, האדמה רוויה בדם נשים וילדים שנטבחו ללא רחם על ידי צבאות רוסיה הפראיים ובמערב, כדורי דום-דום קרעו את חזיהם של חיילנו.
אלו שכרתו ברית עם הרוסים והסרבים ומציגים לעולם מחזה מביש כמו הסתת מונגולים ושחורים נגד האדם הלבן, אינם יכולים לטעון למגיני התרבות.
אין זה נכון שהמאבק נגד הכביכול "מיליטריזם" שלנו אינו מאבק נגד הציויליזציה שלנו כפי שאויבנו טוענים בצביעות.
ללא המיליטריזם הגרמני הציויליזציה הגרמנית הייתה מזמן נמחית מעל פני האדמה.
הראשון קם כדי להגן על האחרון בארץ אשר במשך מאות שנים הייתה למרמס לפלישות שודדים.
הצבא הגרמני והעם הגרמני הם אחד.
תודעה זאת מאחדת היום 70 מיליון גרמנים ללא קשר להשכלה, מעמד ומפלגה.
איננו יכולים להוציא את הנשק המורעל של השקר מידי אויבנו.
כל שנוכל לעשות הוא להצהיר לכל העולם שאויבנו מעידים שקר נגדינו.
אתם המכירים אותנו, שביחד איתנו הגנתם על האוצרות הקדושים ביותר של האדם, אנו קוראים לכם: תנו בנו אמון!
האמינו שנמשיך במלחמה הזאת עד סופה כבני תרבות שמורשתם של גתה, בטהובן וקאנט יקר לנו כבתינו ומשפחתנו.
החותמים היו אנשי מדע ורוח מהשורה הראשונה בגרמניה, שכללו שנים עשר זוכי פרס נובל (תשעה לפני החתימה ושלושה לאחר החתימה) ובין השאר את:
פיזיקאים: מקס פלאנק, פיליפ לנארד, וילהלם וין
כימאים: אדולף פון באייר, פריץ הבר, הרמן אמיל פישר, ריכרד וילשטאטר, קארל אנגלר, ולטר נרנסט ווילהלם אוסטוולד
אנשי מדע הרפואה: אמיל אדולף פון ברינג, פאול ארליך, וילהלם רנטגן, אלברט נייסר, מקס רובנר, היינריך וילהלם ולדייר, אוגוסט פון וסרמן, וילהלם וונדט
אמנים: גרהרט האופטמן, אנגלברט הומפרדינק, מקס ריינהרדט, מקס ליברמן, פליקס ויינגרטנר, פרנץ פון דפרגר, לודוויג פולדה, אדוארד פון גבהרדט, ארתור קמפף, פרידריך אוגוסט פון קולבאך, מקס קלינגר, פרנץ פון שטוק, הנס תומה, וילהלם טריבנר, זיגפריד וגנר
מתחומים אחרים: וילהלם דורפפלד, רודולף אויקן, ארנסט הקל, פליקס קליין, תאודור ויגאנד, פטר ברנס, אדוארד מאייר, פרידריך נאומן
מְנת דגל היא מתכון המזוהה עם שף מסוים או מסעדה מסוימת.
באופן אידיאלי המנה אמורה להיות ייחודית לשף ומזוהה גם במבחן טעימה הנעשה בעיניים עצומות.
מנת הדגל יכולה להשתנות עם הזמן, ולשף או מסעדה יכולה להיות יותר ממנת דגל אחת, היא גם יכולה להיות חלק מרשת מסעדות ארצית או כלל עולמית (כדוגמת ההמבורגר הספרדי ברשת המזון המהיר בורגראנץ').
במקרים מסוימים יכולות מנות דגל להיחשב למנות אזוריות.
במצב זה, עשויה מנת הדגל להיות חלק מהמנה המקומית או המאכל הלאומי.
מנות דגל יכולות להיות משופעות מרכיבים, או בעלות מרכיבים בודדים, אך דרך הכנתן או שילוב המרכיבים מובילים לתוצאה ייחודית.
מנות דגל יכולות להיות מתכונים מוכרים היסטוריים (הרבה לפני הולדת המסעדה או השף) המוכנים בצורה ייחודית על ידי השף או המסעדה.
מנת הדגל היא המקבילה הקולינרית של סגנון אמנותי מובחן בציור, פיסול, שירה וכדומה.
סלט וולדורף של מלון היוקרה וולדורף אסטוריה.
עוגת זאכר טורט של הקונדיטור האוסטרי פרנץ זאכר.
מתכון השוקרוט של מסעדת בופנז'ה הפריזאית.
מנת כבד ברווז חם מוקפץ עם ענבי שאסלה של מסעדת רלה דה לה פוסט.
מנתח עסקי הוא איש מקצוע המיישם גישה מובנית להכנסת שינויים בארגון באמצעות ניהול, עיבוד ופירוש של נתונים.
תפקידו לזהות ולהגדיר את הפתרונות שיביאו ערך מרבי לבעלי העניין בארגון.
מנתחים עסקיים מעורבים במגוון רחב של פעילויות עסקיות, כגון ניתוח פיננסי, בקרת איכות, הכשרה, מדיניות ונהלים עסקיים, ניתוח שוק וניסוי פתרונות.
הם משתמשים בנתונים שנאספו כדי לפרש את משמעותם העסקית הרחבה, ולשפר את ביצועי העסק על ידי זיהוי הזדמנויות לצמיחה, צמצום עלויות, הבנת התנהגות הלקוחות, וניטור מגמות וחיזויים כלכליים.
מנתחים עסקיים משפיעים על הסביבה העסקית בארגון ועל קבלת החלטות לעתיד, תוך התבוננות בנתוני העבר.
הם חיוניים בכל רמות הארגון, כאשר הם מסייעים בשיפורים הדרגתיים במוצרים, תהליכים עסקיים ויישומים.
כמו כן, מנתחים עסקיים צריכים לספק פתרונות בני-קיימא, ולהשפיע על הביקוש לטכנולוגיות ספציפיות.
Haas) מחלקת את הניתוח העסקי לארבעה תחומי מיקוד:
המנתח העסקי משתמש בנתוני עתק (Big Data) כדי לנתח את האופן שבו פעולות העסק משפיעות על יכולתו לייצר ערך עסקי.
הוא מוסיף ערך ברמה התפעולית על ידי מקסום היעילות באמצעות קיצוץ עלויות, השקעה בציוד טוב יותר, שיפור יעילות העובדים, הגדלת הייצור של מוצרים פופולריים.
תחומי אחריותו של מנתח עסקי בהובלת פרויקט כוללים: שילוב תכנון אסטרטגי עם תכנון של מערכות מידע וטכנולוגיה, בחינת ההשפעות האפשריות של החלטות עסקיות על ביצועים עתידיים, שימוש בכלי מידול להדגמת המצב הנוכחי והעתידי של העסק.
מנתח עסקי העובד ברמה הארגונית מסייע למטב את פיתוח הפתרונות החדשניים באמצעות טכנולוגיה.
פעילויותיו כוללות: בניית ארכיטקטורה עסקית נוכחית ועתידית, ניתוח הזדמנויות, בעיות וישימות, הצעת פרויקטים חדשים לבניית פתרונות, תיקוף תחזיות והנחות, השוואת תוצאות מתוכננות לתוצאות בפועל.
המנתח העסקי בוחן את הסביבה התחרותית כדי לפתח אסטרטגיה משמעותית לכל תחומי העסק.
תפקיד זה בולט במיוחד בתחום השיווק, שם נבחנים: התנהגות צרכנים באינטראקציה עם מוצרי החברה ומוצרי המתחרים, ייחודיות המותגים במרחב הצרכני, יכולת תחלופה וביצועי מוצרים.
המנתח העסקי מקיים ראיונות ופגישות עם בעלי עניין שונים בארגון כדי להבין את הצרכים והאתגרים העסקיים שלהם.
הוא מנתח את המצב הקיים, מזהה פערים ובעיות, ומגבש המלצות לפתרונות אפשריים.
תהליך זה כולל גם ניתוח של מגמות שוק, דרישות רגולטוריות והזדמנויות עסקיות חדשות.
לאחר הבנת הצרכים העסקיים, המנתח מתרגם אותם לדרישות טכניות מפורטות עבור צוותי הפיתוח.
הוא מתעד את הדרישות במסמכי אפיון הכוללים תרשימי תהליכים, מסכי משתמש, כללים עסקיים ותרחישי שימוש.
האפיון צריך להיות ברור ומדויק כדי להבטיח שהפתרון הסופי יענה על הצרכים העסקיים.
ניתוח תהליכים ארגוניים קיימים והצעת שיפורים
המנתח העסקי ממפה ומתעד את התהליכים הקיימים בארגון, מזהה צווארי בקבוק וחוסר יעילות.
הוא מציע דרכים לייעול התהליכים, אם על ידי שינויים ארגוניים או באמצעות הטמעת טכנולוגיות חדשות.
חלק חשוב מעבודתו הוא לכמת את התועלת הצפויה משיפורים אלה.
תיאום בין מחלקות שונות בארגון
המנתח העסקי משמש כגשר בין המחלקות השונות בארגון, במיוחד בין הצד העסקי לצד הטכנולוגי.
הוא מתרגם את השפה העסקית לשפה טכנית ולהפך, מתאם ציפיות ומוודא שכל הצדדים מבינים את המטרות והאילוצים.
תפקיד זה דורש מיומנויות תקשורת גבוהות ויכולת לעבוד עם מגוון אנשים.
ליווי פרויקטים טכנולוגיים מהצד העסקי
במהלך פרויקטים טכנולוגיים, המנתח העסקי מלווה את תהליך הפיתוח והיישום כנציג הצד העסקי.
הוא משתתף בפגישות סטטוס, בודק שהפיתוח תואם את הדרישות העסקיות, ומסייע בפתרון בעיות שעולות במהלך הפרויקט.
הוא גם אחראי על בדיקות קבלה ואישור שהפתרון עונה על הצרכים העסקיים.
הערכת השפעות של שינויים מוצעים על הארגון
לפני יישום שינויים משמעותיים, המנתח העסקי מבצע הערכת השפעה מקיפה.
זו כוללת ניתוח של ההשפעות על תהליכי העבודה, המשתמשים, המערכות הקיימות והעלויות הצפויות.
הוא גם מזהה סיכונים אפשריים ומציע דרכים להתמודד איתם.
מנתח עסקי נדרש לשילוב של כישורים טכניים ושל כישורים רכים.
כדרישה מינימלית, על המנתח העסקי להיות בעל הבנה כללית באופן בו מערכות, מוצרים וכלים עובדים בסביבה עסקית.
הבנה עסקית, יכולת ניתוח צרכים של בעלי עניין בארגון
הבנה של רשתות, בסיסי נתונים וטכנולוגיות אחרות
תקשורת טובה בכתב ובעל פה
יחסים בינאישיים, כישורי הנחיה וייעוץ
תשומת לב לפרטים ויכולת לספק דיוק ברמה גבוהה
מנתח עסקי נחשף לכמויות גדולות שלי מידע ארגוני.
השימוש במידע מחייב ניהול זהיר בהיבטים שונים:
פרטיות נתונים - עם העלייה בשימוש במדיה חברתית וביג דאטה, ישנה חשיבות גוברת לניהול זהיר של מידע רגיש והפצתו רק לגורמים המתאימים.
ניהול משאבים אנליטיים - נדרש ניהול זהיר של משאבים כדי להבטיח שההשקעה הראשונית בתהליכי ניתוח נתונים לא תפגע ברווחיות העסקית.
תפקוד צוותי - הצלחת המנתח העסקי תלויה בסביבת עבודה מאוזנת ועבודת צוות יעילה המבטיחה הסקת מסקנות מיטבית מהנתונים.
תקשורת אפקטיבית - אתגר מרכזי הוא תרגום השפה המקצועית והטכנית לשפה מובנת לקבוצות אחרות בתוך ומחוץ לארגון.
מנתק המים הוא סרטו העלילתי הארוך הראשון של עידן הובל, בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים של ונציה (הוקרן במסגרת Orizzonti לבמאים צעירים) וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר למשה איבגי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
הסרט נבחר על ידי מגזין הקולנוע האיטלקי "רפורטו קונפידציאלה" כאחד מחמשת הסרטים הטובים בעולם לשנת 2012. מנימוקי הבחירה:
גבי (משה איבגי), הוא אדם פשוט בן 52. עיסוקו הוא לנתק מים לאנשים שלא שילמו את חשבון המים.
הוא מקבל 11 ש"ח בכל פעם שהוא מנתק את המים לדירה, וככל שהוא מנתק יותר – כך הוא מרוויח יותר.
כדי לעשות זאת הוא מתגנב בהיחבא לחצרותיהם של בנייני המגורים, שם נמצאים שעוני המים.
עבודתו כרוכה בגידופים והשפלה שמפנים כלפיו האנשים, להם הוא מנתק את המים.
העלילה מבוססת על סיפורו האמיתי של אביו של הובל, שעבד כמנתק מים בעירייה.
מנת קרינה של בננה (או מק"ב; באנגלית: BED, banana equivalent dose) היא ביטוי של כמות חשיפה לקרינה מייננת.
היא מהווה כלי חינוכי להדגמת ההסתברות לחשיפה לקרינה ממקור המכיל רדיונוקלידים הנמצאים בטבע.
מק"ב היא כמות הקרינה שאדם יחשף לה עקב אכילת בננה בגודל ממוצע.
מק"ב אחת שווה כ-0.1 מיקרוסיוורט.
בניגוד למנת קרינה רגילה, מק"ב איננה מנת קרינה מצטברת, עקב תהליכי מטבוליזם הגורמים להפרשת האטומים הרדיואקטיביים מן הגוף.
לכן, היחידה מכוונת רק להציג קיום איזוטופים רדיואקטיביים ואינה מקובלת כיחידת מידה בשימוש מדעי רגיל.
מנת קרינה של בננה אחת מהווה כאחוז אחד מן הקרינה המייננת הממוצעת שבן אדם נחשף לה מדי יום.
רמת הדליפה המותרת מתחנות כוח גרעיניות היא כ-2,500 מק"ב (250 מיקרוסיוורט), בטומוגרפיה ממוחשבת של החזה הנבדק חשוף לכ-70,000 מק"ב (7 מיליסיוורט) והמנה הממיתה היא בערך 80,000,000 מק"ב (8 סיוורט).
המונח הופיע לראשונה, כנראה, בדוא"ל בנושאי בטיחות קרינה של "רד סייף" ב-1995, שם הוצע כי בננה שמסתה 150 גרם פולטת סיוורט.
היסוד העיקרי האחראי לקרינה רדיואקטיבית מבננות הוא אשלגן.
כ-0.0117% מהאשלגן הטבעי הוא האיזוטופ , שזמן מחצית החיים שלו הוא כ-1.248 מיליארד שנים.
לפיכך, לאשלגן-40 רדיואקטיביות בעוצמה של כ-265,000 בקרל/גרם, כלומר, כ-265,000 גרעינים בכל גרם של אשלגן-40 מתפרקים כל שנייה, בממוצע.
מכיוון שאשלגן-40 מהווה כ-0.0117% מהאשלגן הטבעי, רמת הרדיואקטיביות של אשלגן היא כ-31 בקרל/גרם.
בבננה יש גם איזוטופים רדיואקטיביים אחרים, אבל השפעתם על הרדיואקטיביות הכללית נמוכה יחסית.
אף שרמת קרינה של כ-31 בקרל/גרם היא נמוכה למדי, כמות גדולה של בננות יכולה ליצור אזעקת שווא בגלאי חומרים רדיואקטיביים המיועדים לבדיקת הברחות של חומרים כאלו.
גוף האדם מכיל כ-2.5 גרם אשלגן לכל קילוגרם מסת גוף, או כ-175 גרמים ב-70 קילוגרמים.
לפיכך, הרדיואקטיביות של האשלגן בגוף אדם שמסתו 70 קילוגרם היא כ-5,425 בקרל.
פליטת קרינה מייננת מירקות ופירות אחרים
פרט לבננות, ישנם עוד כמה ירקות ופירות העשירים באשלגן.
אלו כוללים, בין היתר, תפוחי אדמה, סוג אחד של שעועית מצויה, גרעיני חמניות ואגוזים.
האגוז הברזילאי עשיר לא רק באשלגן אלא גם בכמויות גדולות יחסית של רדיום, שהפעילות שלו מגיעה ל-1010×3.7 בקרל/גרם, אולם באופן מוחלט כמות הרדיום באגוז היא קטנה, ועוצמת הקרינה הרדיואקטיבית שתורם הרדיום היא 0.2 בקרל/גרם.
בתעופה, מִנְשָׁק זָוִיתִי הוא שינוי חד בזווית במבנה המרכזי של המטוס בדרך כלל בציר האופקי, הנמשך בחלק מאורך גוף המטוס.
לעיתים יהיה המנשק הארכה אופקית במבנה המטוס היוצרת מעין שפה לאורך הגוף המשתלבת בדרך כלל עם הכנפיים.
במטוסים ימיים המנשק הזוויתי הוא החלק בגחון שמעוצב כמו מנשק זוויתי של ספינות.
למנשק זוויתי אופקי ישנם מספר תפקידים בתעופה, החל משיפור ביצועים אווירודינמיים של מטוס וכלה בשיפור שטח חתך מכ"ם לצורכי חמקנות.
מבנה מנשק זוויתי במטוסים היה בשימוש עוד במאה ה-19 המאוחרת, כאשר חלוצים בתעופה שילבו כנפיים עם מבנה של סירות לטובת נחיתה רכה במים ולכן המבנה שלהם היה דומה בתפקידו ומאפייניו למבנה המנשק בספינות.
בשנות ה-1950 המאוחרות במהלך פיתוח מטוס ריגול לטובת הסי איי איי, מהנדסי סדנת הבואשים בראשותו של קלארנס ג'ונסון ניסו להקטין את שטח חתך המכ"ם של המטוס שלהם, בשביל לעשות את זה הם שילבו הארכות מחודדות מאף המטוס שהשתלבו עם הכנפיים.
בהארכות אלה מהנדסי לוקהיד שילבו משולשים של חומר מרוכב סופג קרינת מכ"ם, מה שהשיג את המטרה וקבעה את הצללית הייחודית של מטוס ה-לוקהיד A-12 וכל משפחת מטוסי הציפור השחורה שפותחו ממטוס זה.
בשנות ה-1970 מחקר בתחום החמקנות נמצא שמנשק זוויתי מתון מונע החזרי מכ"ם ממבנים פינתיים וכן מגלים זוחלים (ראה ערך חמקנות) ועל ידי כך תורם לחמקנות המטוס, עקב ממצאים אלו מבנה ממשק זוויתי משולבים בכלל מטוסי קרב מהדור החמישי המבצעיים ואלה בתהליך פיתוח.
מנשק זוויתי משמש כהארכה לכנפיים ולכן מסוגל לייצר עילוי במהלך טיסה ויכול להחליף את משטחי הקנראד במטוסים חמקנים.
כמו כן מנשק זוויתי מגביר יציבות אופקית ובציר הסבסוב עקב צורתו הפחות בולטת לרוחות צד וזרימת אוויר מהחלקה, עקב כך גם פוחת הצימוד החלקה לגלגול בעיקר במהירויות נמוכות.
בטיסה מהירה המנשק מסוגל לאזן במידת מה את תזוזת מרכז העילוי אחורה במהירויות על קוליות על ידי יצירת עילוי (שגודל ביחס למספר המאך בריבוע) ועל ידי כך להקטין את פקודת ההגאים הדרושה לתמרון ולקיזוז ועל ידי כך לשפר את ביצועי השיוט וטווח המטוס.
בתמרונים בזווית התקפה גבוהה המנשק הזוויתי יוצר מערבולות הנצמדות למנשק ולכנפיים ומייצרות עילוי במקום להתנתק מהכנף ולא לתרום לעילוי כלל.
כל משפחת מטוסי הציפור השחורה:
מנת משכל היא תוכנית טלוויזיה ישראלית, המשודרת בטלוויזיה החינוכית בערוץ 23. בכל פרק ארבעה בני נוער בגילאי 16–18 מזמינים מומחה לדון על נושא ושואלים אותו שאלות מגוונות.
בין המתארחים ד"ר אילת שביט, ד"ר קציעה אלון, פרופ' דני רבינוביץ, הסופרת יהודית רותם, השר לשעבר יוסי שריד, יו"ר הרשות השנייה לשעבר נורית דאבוש ועוד.
מנת יתר הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1993 בבימויו של שמואל אימברמן ולפי תסריט של אסי דיין ופיני עדן,
עם עמוס לביא ולימור גולדשטיין בתפקידים הראשיים.
הסרט מבוסס על סיפור חייה של השחקנית מונה זילברשטיין שהייתה מכורה לסמים, ומתה כתוצאה ממנת יתר של סם ההרואין לאחר ניסיון גמילה מסמים שכשל.
דנה (לימור גולדשטיין) צעירה בת טובים מהמעמד הבינוני-גבוה מלוהקת על ידי במאי בשם איקה (איקה זוהר) לתפקיד ראשי בסרט קולנוע לצד שחקן נודע בשם שוקי אביטל (עמוס לביא), ומתדרדרת בעקבותיו לסמים קשים.
שם השחקן/ית שם הדמות לימור גולדשטיין דנה עמוס לביא שוקי אביטל מירי פביאן רותי, אימה של דנה מיכאל ורשביאק עמירם, אביה של דנה ישי גולן איתן, אחיה של דנה יואב צפיר יוני, החבר של דנה עדי טופול גליה איקה זוהר איקה, הבמאי עלית קרייז רחל, עוזרת במאי אורי קלאוזנר מני
מנת יתר של נוגדי דיכאון טריציקליים היא הרעלה שמקורה בשימוש יתר בתרופה ממשפחה זו.
הסימפטומים כוללים חום גבוה, ראייה מטושטשת, אישונים מוגדלים, ישנוניות, בלבול, פרכוסים, קצב לב גבוה ואף דום לב.
אם הסימפטומים לא הופיעו תוך 6 שעות, סביר להניח שלא יופיעו.
מנת יתר יכולה לקרות בטעות או במכוון, במטרה להוביל למוות.
מנת היתר העלולה להוביל למוות משתנה בין סוגי נוגדי הדיכון הטריציקליים.
בילדים קטנים, כדור או שניים עלולים להיות קטלניים.
נדרש לעשות אלקטרוקרדיוגרם (אק"ג) כשיש חשש למנת יתר.
במצב של מנת יתר, מומלץ להשתמש בפחם פעיל.
לא מומלץ להכריח אנשים להקיא.
אם ישנם פרכוסים, מומלץ לתת בנזודיאזפינים ובקרים של לחץ דם נמוך, יש להכניס נוזלים לוריד.
בתחילת שנות ה-2000, מנת יתר של נוגדי דיכאון טריציקליים הייתה אחת הסיבות הרווחת להרעלה.
באנגליה, היו כ-2700 מקרי מוות בשנה.
המקרה המדווח הראשון של מוות ממנת יתר של נוגדי דיכאון טריציקליים היה ב-1959.
מערכת העצבים המרכזית, מערכת העצבים ההיקפית והלב הן המערכות המרכזיות שמושפעות ממנת יתר.
סימפטומים ראשוניים דרך כלל מתפתחים תוך שעתיים וכוללים ישנוניות, פה יבש, בחילות, הקאות, חוסר יכולת להתפנות, בלבול וכאבי ראש.
סיבוכים חמורים יותר כוללים הפרעות לבביות, הזיות ופרכוסים.
פרכוסים והפרעות לבביות הם הסיבוכים הקטלניים ביותר.
בנוגדי דיכאון טריציקליים ישנו פער קטן בין המינון המרפא למינון יתר.
גורמים המעלים את הסיכוי להרעלה כוללים גיל מבוגר, בעיות לבביות ושילוב עם תרופות נוספות ומחשבות אובדניות.
QRS רחב בתרשים האק"ג נראה אצל אנשים שלקחו מנת יתר של נוגדי דיכאון טריציקליים.
אין כיום בדיקת דם ייעודית לבדוק רעילות.
יש להכליל אק"ג באבחנה כשיש חשש למנת יתר.
בדרך כלל, אנשים עם הסימפטומים המתאימים, מאושפזים בטיפול נמרץ לתקופה מינימלית של 12 שעות בהן נותנים תשומת לב במיוחד לדרכי הנשימה, לחץ הדם, רמת חומציות בעורקים ואקג מתמשך.
אם נדרש, משלבים גם טיפול מסייע כגון סיוע לנשימה ושימור על חום גוף.
כאשר יש אקג נורמלי לתקופה של מעל 24 שעות, בדרך כלל ניתן לשחרר את המטפול.
טיפול ראשוני במקרה של מנת יתר חמורה כוללת סילוק רעלים מהקיבה.
עושים זאת באמצעות פחם פעיל דרך הפה או דרך צינור שמגיע מהאף.
הפחם הפעיל סופג את התרופה במערכת העיכול.
דרך טיפול זו יעילה ביותר תוך שעה-שעתיים מרגע לקיחת מנת היתר.
דרכים אחרות לסילוק התרופה כגון שטיפת קיבה, אינם מומלצים במנת יתר מסוג זה.
ניתן לשקול שטיפת קיבה תוך שעה מרגע לקיחת התרופה אך ההוכחות המדעיות לשיטה זו דלות.
ניתן להשתמש בעירוי סודיום ביקרבונט כתרופת נגד כדי לשפר את התסמינים הלבביים ומטבולים.
אם טיפול זה לא מסייע, ניתן להשתמש בתרופות לבביות רגילות או מגנזיום כדי להסדיר את הבעיות הלבביות.
עם זאת, לא נראתה הטבה לאחר שימוש בתרופות אנטי-אריתמיות מסוג 1. הם מחמירים את חסימום הערוצים בגוף, מאיטים את מהירות שבה הנוירונים בגוף מעבירים פולסים חשמליים ולכן צריך להימנע מטיפול זה במקרה של הרעלה מנוגדי דיכאון טריציקליים.
ניתן לטפל בלחץ דם נמוך עם נוזלים בשילוב ביקרבונט כדי לנרמל חמצת מטבולית (אם קיימת).
אם לחץ הדם נשאר דם, ניתן להשתמש באפינפרין, נוראפינפרין או דופמין כדי להעלות את לחץ הדם.
עוד סימפטום חמור הוא פרכוסים.
יש מקרים שבהם הפרכוסים מספיקים ללא טיפול אך מתן בנזודיאזאפין או תרופה דומה יכולים לסייע במקרים שבהם הפרכוסים לא פוסקים.
מתן פיסוסטיגמין במקרים של מנת יתר של נוגדי דיכאון טריציקליים יחמירו את הבעיות הלבביות ועלולים אף לגרום לפרכוסים.
במקרים חמורים שלא מגיבים לטיפול קונבנציונלי, ניתן להשתמש בעירוי ליפידים כדי לשפר סימפטומים.
לנוגדי דיכאון טריציקליים יש קשרים חלבוניים חזקים ומתפשטים בנפח גדול ולכן לניסיון לסלקם באמצעות דיאליזה לא יהיה תועלת משמעותית.
במחקרים בשנות ה-90 באוסטרליה ובארצות הברות הראו שבין 8%-12% של מקרי מנות יתר היו כתוצאה מלקיחת נוגדי דיכאון טריציקליים.
נוגדי דיכאון טריציקליים ככל הנראה מעורבים ב-33% מכל ההרעלות הקטלניות, שני רק למשככי כאבים.
מחקר נוסף דיווח כי 95% של מקרי מוות מנוגדי דיכאון באנגליה ווילס בין 1993 ל-1997 היו קשורים לנוגדי דיכאון טריציקליים, בייחוד דוטיאפין ואמיטריפילין.
נקבע כי היו 5.3 מקרי מוות לכל 1000 מרשמים.
מניפסט אוברהאוזן היה הכרזה של קבוצה של 26 יוצרי קולנוע צעירים גרמנים בפסטיבל הסרטים הקצרים הבינלאומי באוברהאוזן, נורדריין-וסטפאליה ב-28 בפברואר 1962. המניפסט היווה קריאה לדגל להקמת "קולנוע עלילתי גרמני חדש".
פרי יוזמתו של הרו סנפט, בין החותמים היו הבמאים אלכסנדר קלוגה ואדגר רייץ .
המניפסט נקשר במוטו "Papas Kino ist tot" , אם כי ביטוי זה אינו מופיע במניפסט עצמו.
חותמי המניפסט נודעו כקבוצת אוברהאוזן ונתפסו כמבשרים החשובים של הקולנוע הגרמני החדש שהחל מאוחר יותר במהלך העשור השביעי של המאה העשרים.
קבוצת אוברהאוזן קיבלה את פרס הדויטשר פילמפרייס בשנת 1982.
מנשר ה-363 היה מסר אל האומה שנחתם ב-18 במאי 1877 על ידי נציגי הרוב הרפובליקני בבית הנבחרים של צרפת אחרי שנשיא הרפובליקה, המרשל פטריס דה מק-מהון פיטר את ראש הממשלה ז'ול סימון, החליף אותו עם הדוכס דה ברוי המונרכיסט ואחר כך נוכח ההתנגדות הפרלמנטרית, פיזר את בית הנבחרים.
הבחירות לפרלמנט צרפת בשנת 1876 העניקו לרפובליקנים ניצחון עם הזכייה ב־363 מושבים בבית הנבחרים מול 200 מושבים של האופוזיציה המונרכיסטית.
אף על פי כן ב-16 במאי 1877 החליט הנשיא מק-מהון לפטר את ראש הממשלה ז'ול סימון ה"גמבטיסט" (רפובליקני מתון) ולמנות במקומו את הדוכס דה ברוי, מונרכיסט נלהב שיישם בעבר ללא פשרות את מדיניות "הסדר המוסרי" הימני.
הרפובליקנים התנגדו בתוקף למהלך זה.
באותו ערב, מעל שלוש מאות נבחרים רפובליקנים התכנסו במלון "גראן אוטל דה פארי" על מנת לגנות את מדיניותו של מק-מהון וקראו להצביע בעד החלטה הדורשת לכבד את מעמד הפרלמנט בקביעת הרכב הממשלה ומדיניותה.
ב-17 במאי בית הנבחרים הביע אי אמון בממשלה החדשה של דה ברוי עם 349 נגד 149 קולות ולאון גמבטה נשא נאום שבו גינה את החלטות הנשיא.
כתגובה ב-18 במאי שר הפנים פוטרו הודיע על דחיית דיוני בית הנבחרים למשך חודש ובהמשך על פיזור בית נבחרים .
מול ההתגרות הזאת ב-18 במאי החליטו הרפובליקנים שהתכנסו במלון "אוטל דה רזרבואר" בוורסאי לחתום על המנשר מכוון אל האומה, שנודע לאחר מכן כ"מנשר ה-363".
ב-18 במאי 1877 בחר המחנה הרפובליקני לערוך מנשר נגד הנשיא מק-מהון, שהזכיר קצת את אופן פניית הפרלמטרים הליברלים ("פניית ה-221") שהוקיעה בזמנו את שרירות שלטונו של המלך שארל העשירי.
הרפובליקנים דרשו הקמת ממשלה אחראית בפני בתי האספה, מה שנגד את מדיניותו של מק-מהון.
הנשיא הגדיר את עצמו "מעל למפלגות" וסבר שיכול למנות את השרים כראות עיניו.
המנשר הזמין את הבוחרים לא לאשר "מדיניות ריאקציונית והרפקתנית" זו שממשלת דה ברוי התכוונה ככל הנראה לאמץ.
למעשה היווה המנשר מעין הצעת אי אמון של הרפובליקנים בממשלת דה ברוי.
מחבר המנשר היה אז'ן ספולר, המקורב ללאון גמבטה.
חותמי המנשר היו נציגי הסיעות הבאות:האיחוד הרפובליקני (גמבטה, דאנפר-רושרו ואחרים) השמאל הרפובליקני (ז'ול גרווי, ז'ול פרי, מארי פרנסואה סדי קארנו, ארמאן פאלייר ואחרים), המרכז שמאל
(ז'אן קזימייה-פרייה, רישאר ודינגטון, קאמי סה ואחרים) השמאל הקיצוני (ז'ורז' קלמנסו, לואי בלאן, אלפרד נאקה ואחרים) ועוד נבחרים כמו הנסיך נפוליאון בונפרטה.
אז מק-מכון החליט בהסכמת הסנאט לפזר את בית הנבחרים.
הסנאט החליט זאת ב-22 ביוני 1877 עם 149 קולות נגד 130. החלה מערכת בחירות אינטנסיבית שבה המונרכיסטים התומכים במרשל פעלו בצורה כושלת, בעוד שהרפובליקנים המאוחדים מסביב לתמונתם של אדולף טייר וגמבטה היושבים ביחד בארוחה ב-3 ביולי, נראו מקשה אחת.
בתחילת ספטמבר ולווייתו זימנה מפגן רפובליקני מלא אפטימיות.
בינתיים, גמבטה יצא בפעם שנייה בחייו למסע בחירות שהקיף את צרפת כולה, על מנת לשכנע את האזרחים.
יצר רושם מיוחד נאומו ב-15 באוגוסט 1877 בעיר ליל שבו קבע שמי שיעמוד בפני (רמז לנשיא ולתמוכיו) דרישות "קולה של צרפת הריבונית" לא תהיה דרך אחרת אלא :se soumettre ou se demettre -
בבחירות הפרלמנטריות ב-1877 התבדו תקוות המורכיסטים אחרי שהרפובליקנים, על אף אבדן 39 מושבים, זכו בכל זאת ברוב.
אחרי היסוסים מסוימים, ב-13 בדצמבר 1877 החליט מק-מהון להטיל על ז'ול דיפור (Dufaure) להרכיב ממשלה
כעבור שנה, אחרי שהמונכיסטים איבדו את הרוב גם בסנאט, מק-מהון ראה את עצמו במיעוט ובינואר 1879 נאלץ להתפטר.
במקומו נבחר כנשיא ז'ול גרווי הרפובליקני.
התקוות האחרונות לרסטורציה של המלוכה אפסו והרפובליקה יצאה מוחוזקת.
מנשר ה-363 נתן תוקף לעקרון ברית הרפובליקנים בעלי המגמות השונות כשרובצת סכנה בפתח הרפובליקה.
הקואליציה נגד מק-מהון הגשימה אחדות אמיתית של השמאל הפרלמנטרי, המגובש על ידי נטייה עזה אנטי-קלריקלית
מנת יתר אופיאטית היא רעילות כתוצאה מעודף אופיואידים.
לאופיואידים נפוצים כוללים מורפיום, אוקסיקודון, הרואין, פנטניל, טרמדול ומתדון.
תסמיני מנת יתר אפיאטית כוללים דיכוי נשימתי, מיוזוס ואובדן הכרה.
הופעת התסמינים תלויה בין היתר בשיטה בה נתלקחו האופיואידים.
במקרים בהם החולים שורדים באופן התחלתי סיבוכים יכולים לכלול רבדומיוליזה, בצקת ריאות, תסמונת קומפרטמנט ונזק מוחי קבוע.
גורמי הסיכון למנת יתר אופיאטית כוללים התמכרות לאופיואידים, שימוש באופיואידים בהזרקה, שימוש במינונים גבוהים של אופיואידים, הפרעות נפשיות ושימוש באופיואידים יחד עם אלכוהול, בנזודיאזפינים או קוקאין.
קיים סיכון מוגבר למנת יתר לאחר ניסיון להיגמל מאפיואידים.
ניתן להתמכר לאופיואידים שניתנו תחת מרשם כתוצאה משימוש בהם לטיפול בכאב כרוני.
היתן לאבחן של מנת יתר אופיאטית על בסיס תסמינים ובדיקה.
טיפול ראשוני כולל תמיכה תמיכה נשימתית ומתן חמצן .
מומלץ לתת נלוקסון לחולים שאינם נושמים כדי להפוך את השפעות האופיואידים.
מתן נלוקסון לאף או בהזרקה לשריר יעילים באותה מידה.
המאמצים להוריד את התמותה ממנות יתר כוללים שיפור הגישה לנלוקסון וטיפול בהתמכרות לאופיואידים.
התמכרות לאופיואידים גרמה ל-122,000 מקרי מוות ברחבי העולם בשנת 2015, לעומת 18,000 מקרי מוות בשנת 1990. בארצות הברית, אופיואידים היו מעורבים בלמעלה מ-49,000 מקרי מוות בשנת 2017. מתוכם, כ-20,000 מקרים כללו אופיואידים במרשם ו16,000 כללו הרואין.
בשנת 2017, מקרי מוות מאופיואידים היוו יותר מ-65% מכלל מקרי המוות הקשורים למנת יתר של סמים בארצות הברית.
כיום מומחים רבים מאמינים שמגפת האופיואידים נובעת בחלקה מכך שבשנות ה-90 של תעשיית התרופות הבטיחה שאופיואידים עם מרשם בטוחים ולא ממכרים.
מאז שנת 2018 פנטניל גורם למספר המיתות הגבוה ביותר מדי שנה מבין כל האופיואידים, בעיקר מכיוון שהמינון הקטלני שלו אינו צפוי ומושפע משימוש בחומרים אחרים.
לפני כן הסם הקטלני ביותר היה הרואין.
אופיואידים משפיעים על החלק של במוח המווסת את הנשימה, ולכן הם יכולים להוביל לנשימה איטית מאוד או הפסקת נשימה במהלך מנות יתר וכך לגרום למוות ללא טיפול רפואי מתאים.
לרוב קורים לתסמינים וסימנים של מנת יתר אופיאטית כ"שלישיית מנת יתר של אופיואידים" : ירידה ברמת ההכרה, אישונים מדויקים ודיכוי נשימתי.
תסמינים אחרים כוללים התקפים והתכווצויות שרירים.
לפעמים מנת יתר של אופיאטים יכולה להוביל לירידה כזו ברמת ההכרה כך שהאדם לא יתעורר.
חוסר חמצן ממושך כתוצאה מדיכאת הנשימה עלול להוביל גם לנזק למוח ולחוט השדרה ויכול להשאיר את האדם נכה (בלתי מסוגל ללכת או לתפקד כרגיל), גם אם מתבצע טיפול בנלוקסון.
אלכוהול גם כן גורם גם לדיכוי נשימתי ולכן כאשר הוא נלקח יחד עם אופיואידים יש סיכון מוגבר לדיכאון נשימתי ומוות.
בילדים צעירים, מינון יתר של אופיואידים עשוי שלא להשפיע מיד.
הסיבה לכך היא שקיימים הבדלים בספיגה, חלוקה ומטבוליזם בין ילדים צעירים למבוגרים, והיחס השונה של אופיואידים שנלקחו לכל קילוגרם משקל גוף.
גורמי סיכון למנת יתר של אופיואיטית כוללים תלות באופיואידים, הזרקת אופיואידים, שימוש במינונים גבוהים של אופיואידים, ושימוש באופיואידים יחד עם אלכוהול, בנזודיאזפינים או קוקאין .
הסיכון גבוה במיוחד לאחר ניסיון להיגמל מאופיואידים .
התמכרות לאופיואידים במרשם עלול להתרחש כתוצאה מהשימוש בהם לטיפול בכאב כרוני .
בילדים צעירים מנת יתר נובעת בדרך כלל משימוש באופיואידים אשר היו מיועדים להוריהם, אחיהם הגדולים או סבים וסבתות שלהם.
באמהות הנוטלות קודאין במהלך ההנקה, התרחשו מנות יתר של אופיואידים בתינוק היונק.
בעקבות המקרים הללו קודאין אינו מומלץ למי שמניקה.
אופיואידים עוברים תהליך של חילוף חומרים בכבד לפני שהם מופרשים בשתן וכל אופיואיד עשוי לעבור חילוף חומרים על ידי אנזימים שונים של ציטוכרום P450 (CYP).
פולימורפיזם במשפחת העל של גנים CYP משתנים אצל כל אדם ויכולים להסביר הבדלים בתגובה טיפולית לסמים.
טרנספורמציה ביולוגית זו של אופיואידים על ידי הכבד יכולה להוביל לביטול או להפעלה של הסם.
לדוגמה, מתדון מומר על ידי אנזים כבד CYP3A4 למטבוליט לא פעיל.
לעומת זאת, קודאין הוא פרו-סם לא פעיל בתחילה שעובר חילוף חומרים על ידי CYP2D6 לצורתו הפעילה (מרופיום) על מנת לשמש כמשכך כאב.
אדם בעל פנוטיפ חילוף חומרים לקוי מסוג CYP2D6 עלול לחוות השפעות פחותות משככי כאבים עם קודאין בעוד שמי שבכל פנוטיפ מהיר במיוחד יחווה תופעות לוואי משמעותיות יותר.
נזק מוחי פרמיננטי עלול להתרחש עקב היפוקסיה מוחית או נוירוטוקסיות הנגרמת על ידי אופיואידים.
אופיואידים מעכבים את הקולטנים הכימיים של המדולה באמצעות פגיעה בקולטני המו ודלתא.
אופיואידים נקשרים לקולטנים המהווים חלק מהמערכת האופיואידית האנדוגניתו ולמערכות נוירוטרנסמיטורים עצביים מרכזיים אחרים, נקשרים לנוירוטרנסמיטורים מעוררים כמו דופמין או גלוטמט, או נוירוטרנסמיטורים מעכבים כמו GABA.
הרצפטור הכימי המעורר העיקרי, גלוטמט, והכימורצפטור המעכב העיקרי, GABA, הם הנוירוטרנסמיטורים העיקריים השולטים בנשימה.
בגלל ההשלכות הקטלניות שלו, דיכוי נשימתי המתרחש בעקבות אופיואידים הוא אחד הגורמים המונעים שימוש רחב יותר של אופיואידים כמשככי כאבים.
קצב חילוף החומרים של אופיאטים משתנה עקב גורמים גנטיים וסבילות משתנה לאופיאטים יכולה לקבוע את הסיכון למנת יתר.
לעיתים קרובות ניתן למנוע מנת יתר אופיואיטית.
במחלקות המיון ובמרכזים לרפואה דחופה קיימים פרוטוקלים ברורים אשר יכולים להפחית מרשמים לאופיואידים עבור אנשים שמגיעים למסגרות הללו על מנת לחפש סמים .
התופעה של חיפוש סמים כוללת אובססיביות או חוסר סבלנות בכל הנוגע להשגת תרופות, חיפוש אחר תרופות מרובות לטיפול בכאב והצגה פיזיולוגית לא עקבית.
תוכנית ניטור מרשמים עשויה לעזור לקבוע אם אדם מקבל מינונים גבוהים של אופיואידים או שילובים של תרופות כגון בנזודיאזפינים ואופיואידים שמעמידים אותו בסיכון גבוה למנת יתר.
יש מספר מצומצם של מקרים שמצביעים על כך שטיפול בהתמכרות באופיואידים עם תכשירים בעלי מנגנונים לשחרור מורחב או שחרור לטווח ארוך עשויים להגביר את הסיכון למנת יתר בהשוואה לחומרים בעלי טווח קצר יותר.
ישנם מספר טיפולים תרופתיים זמינים לאנשים עם הפרעת שימוש באופיואידים או למכורים לאופיואידים (אשר נמצאים בסיכון גבוה יותר למנת יתר).
בחירת הטיפול תלויה בגורמים שונים, כגון העדפת החולה, זמינות הטיפול וניסיון עבר של הצוות הרפואי עם הטיפול.
דוגמאות לטיפולים בעזרת תרופות הן בופרנורפין (עם או בלי נלוקסון), נלטרקסון ומתדון .
קיימות ראיות טנטטיביות שקבוצות תמיכה מועילות.
יש גם כמה עדויות המצביעות על יתרונות בחינוך למינוני יתר בקהילה ובתוכניות הפצת נלוקסון.
בופרנורפין ומתדון יכולים לעזור להפחית את הרצון לצרוך סמים.
שילוב של טיפולים תרופתיים עם טיפול התנהגותי, כגון קבוצות תמיכה, מעלה את הסבירות להתגברות על התמכרות ומפחית את הסיכון למנת יתר.
הטיפול התרופתי היעיל ביותר לאנשים שאובחנו עם התמכרות לאופיואידים הוא נלוקסון אשר מונע מנת יתר, בנוסף לכך יש להפנות אותם לאחת מאפשרויות הטיפול הזמינות, כגון תוכניות החלפת מחטים ומרכזי טיפול למכורים בסמים.
מרשם נלוקסון מומלץ גם כאשר קיימים גורמי סיכון למנת יתר (לדוגמה - היסטוריה של מנת יתר, הפרעת שימוש בחומרים או מינונים גבוהים יותר של אופיואידים).
הטיפול המיידי המומלץ למנת יתר אופיואטית היא נתינת נלוקסון וביצוע פעולות החיאה בסיסיות (בהקדם האפשרי).
נלוקסון יעיל בהיפוך הגורם למנת היתר, ולא רק היפוך הסימפטומים.
בהשוואה למבוגרים, ילדים זקוקים לרוב למינונים גדולים יותר של נלוקסון לכל קילוגרם למשקלם.
מומלץ מאוד לספק למשתמשי סמים ולמטפלים שלהם נלוקסון לשימוש אישי במקרה של מנת יתר.
בארצות הברית, נכון לשנת 2014, הוצלו חייהם של יותר מ-25,000 לוקים במנת יתר באמצעות נלוקסון.
בנוסף לכך הכושרו שוטרים וכבאים בטיפול בלוקים במנת יתר באמצעות נלוקסון.
תוכניות אלו פותחו בערים גדולות, כמו בסן פרנסיסקו, כדי להגביר את המודעות ומעורבות הקהילתית במניעת מנות יתר של אופיואטיות.
בשנת 2016 ארגון הבריאות העולמי העריך ש-34 מיליון אנשים השתמשו באופיואידים ו-19 מיליון השתמשו באופיאטים.
מתוכם, לכ-27 מיליון אנשים הייתה תלות באופיואידים, כאשר הרוב - אך מספר הולך ופוחת - השתמשו בהרואין מחוץ לחוק.
בשנת 2015, 118,000 אנשים מתו ברחבי העולם מהפרעות בשימוש באופיואידים (מנת יתר), כשליש מכל מקרי המוות הקשורים לסמים בעולם.
מנתחים היא סדרת טלוויזיה תיעודית ישראלית שעלתה לשידור ב-5 בספטמבר 2023 בערוץ כאן 11.
הסדרה מנתחים עוקבת אחרי חייהם האישיים וההחלטות המקצועיות של מנתחים בכירים בישראל, ומציגה תיעוד של ניתוחים מורכבים, ייחודיים ומצילי חיים.
את הסדרה, בת חמישה פרקים, יצרה הבמאית עידית אברהמי.
כל פרק עוקב אחרי מנתחת או מנתח אחר, ובנוסף להליכים הניתוחים שמתבצעים וההתמודדות מול המטופלים מוצגים גם סיפורם האישי בדרך לבחירת המקצוע, וכן צדדים שונים בחיי המנתחים, כמו למשל צד אישי ומשפחתי.
הסדרה מלווה את המנתחים ומציגה את הדרך שהובילה אותם למקצוע הרפואה ולתחום ההתמחות הספציפי בו בחרו.
הסדרה מלווה גם את המטופלים בשלבי ההחלמה השונים לאחר ההליכים הניתוחיים.
הסדרה גם מספקת את יצר הסקרנות של הצופים בכך שהיא נותנת פתח למציאות היומיומית של עבודתם של אותם המנתחים והמנתחות, וגם מביאה התבוננות לאספקט רחב יותר גם בהקשר התרבותי של המציאות הישראלית, בכך שבסדרה מתועדת העבודה הרפואית במסגרת המציאות בארץ.
לצד תיעוד של רגעים מרגשים ומוצלחים גם המציאות מתועדת, בין היתר בהתמודדות של רופאה אישה עם סביבה גברית ברפואה הבכירה, רופא ערבי שמתוודה כי סבל מגזענות אפילו בתוך העבודה בחדר הניתוח ועוד.
הסדרה צולמה בבתי חולים שונים בישראל.
המשתתפים בסדרה הם מנתחים מוכרים ומובילים בתחומם בארץ ובעולם:
פרופ' רחל גרוסמן – מומחית בניתוחים מיקרוכירורגיים להסרת גידולים
ד"ר עבד אבו גנים – מומחה להשתלות כליה ולניתוחי כבד ולבלב, המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה
ד"ר מיקי גידון – נוירוכירורג ילדים, המנתח הישראלי הראשון שביצע ניתוח להפרדת תאומות סיאמיות
ד"ר חגי דקל – מומחה לניתוחי לב בילדים ובמבוגרים
ד"ר יובל גיאלצ'ינסקי – מומחה במיילדות וגינקולוגיה, ברפואת העובר ובניתוחי עוברים.
מנת־ממדים באווירונאוטיקה הוא היחס בין מוטת הכנף לאורך הממוצע של מיתר הכנף.
כנף בעלת מיתר צר ומוטה ארוכה היא בעלת מנת־ממדים גבוהה, בעוד כנף בעלת מיתר ארוך ומוטה קצרה היא בעלת מנת־ממדים נמוכה.
כנף בעלי מנת־ממדים גבוה מתאפיינת ביעילות ביצירת עילוי במהירויות נמוכות יחסית, ועל כן שימושית מאוד בכלי טיס הטסים ומשייטים בעיקר במהירויות תת-קוליות.
בעוד כנפיים בעלי מנת־ממדים נמוכה מתאפיינים בביצועים טובים במהירויות על-קוליות וכן בביצועי תאוצה ולכן שימושיים מאוד בכלי טיס המתוכננים לטוס בתנאים אלו.
ניתן לחשב מנת־ממדים יחס של מוטת הכנף לשטחה, או על ידי מוטת הכנף יחסית הממוצע של מיתר הכנף כפי שמתואר בנוסחא הבאה:
– אורך הממוצע של מיתר הכנף.
בגלל שלעיתים קרובות מאוד צורת חתך וכן מיתר הכנף משתנים לאורכה של הכנף, יש לחשב את המיתר הממוצע בשביל מנת־ממדים.
אבל לעיתים פשוט יותר לחשב את מנת־הממדים על ידי חילוק ריבוע מוטת הכנף בשטחה.
מַס הוא תשלום הנגבה על פי חוק מתושבים ומאזרחים, למימון פעולות שונות של גופי ציבור.
במובן הרחב המס במדינה הוא סך המשאבים שאותם נוטלת הממשלה מהציבור.
במדינת חוק הטלת מס נעשית באמצעות חוק וגבייתו נעשית באמצעות רשות ממשלתית (או עירונית) שהוסמכה לכך.
קיימים סוגים שונים של מיסים ובאפשרות המחוקק לקבוע על מי להטיל מס ובאיזה שיעור כדי להגשים את מטרותיו.
יחידים ותאגידים רשאים לנקוט צעדים להקטנת נטל המס, באמצעות תכנון מס.
השתמטות ממס (כלומר הקטנת נטל המס בדרכים לא חוקיות) גוררת הליכים אזרחיים ופליליים גם יחד.
כאשר האדם עבר לחיות בקהילות וכפרים, הוקמו גופי שלטון מסודרים שתפקידם כלל, בין השאר, הגנה על הגבולות ושמירה על הרווחה והאינטרסים של תושביו.
הקמת גוף שלטוני מרכזי דרשה מימון וכל תושב הקצה סכום כסף מדי תקופה לאוצר משותף כדי ליהנות מהשירותים שהשלטון מעניק.
עם זאת, במקרים רבים הוטלו מיסים גם על עמים כבושים שלא נהנו משירותים, פרקטיקה שדומה יותר לביזה או גביית דמי חסות מאשר לתשלום על שירותים.
עם הזמן התפתח המנגנון העתיק לכדי מערכת משוכללת שכללה חוקים ברורים שקבעו מי משלם מיסים, מתי משלמים אותם ועל מה הם משולמים.
הדבר אומנם נעשה על פני אלפי שנים אך העיקרון היה זהה בכל כפר, בכל ממלכה ובכל אימפריה בהיסטוריה האנושית.
התושבים שילמו מס מסוים כדי לקבל ביטחון וליהנות מזכויות ושירותים שהוענקו להם מהגוף השלטוני אליו הם היו כפופים.
מערכת המיסוי הראשונה שידועה לנו היא מערכת המיסוי במצרים העתיקה סביב 3000–2800 לפנה"ס בשושלת הראשונה של הממלכה הישנה.
רשומות מהתקופה מעידות כי פרעה ערך מסעות דו-שנתיים בממלכה וגבה מס מהעם.
חמישית (20%) מהיבול הוא מס ששימש את פרעה לקיום וממלכה, בהמשך הדריך יוסף את פרעה לאגור חלק מהיבול שנאסף בתקופת שבע שנות השובע כך שהמס ששולם על ידי העם שימש את העם בתקופת שבע שנות הרעב.
באימפריה הרומית היה נהוג מס קרקע (jugim) שהוטל על ההכנסה האפשרית מהקרקע, כלומר המס על שטח מטעים או כרם היה גבוה מהמס על שטח זהה שנזרע בחיטה..
ברפובליקה הרומית, הממשל מכר את גביית המיסים במכירה פומבית מדי שנה.
שיטה זאת הוחלפה במערכת מס ישירה על ידי הקיסר אוגוסטוס ; לאחר מכן, כל פרובינציה חויבה לשלם מס
קיימות רשימות היסטוריות בנושא המיסוי ביבשת אירופה מהמאה ה-17, אך לא ניתן להסיק מה היו שיעורי המס באותן התקופות מאחר שאין לנו נתונים אודות התוצר המקומי.
הערכות מדברות על מיסוי בשיעור של 15%–20% במהלך המאה ה-17 במקומות כמו צרפת, הולנד וסקנדינביה.
בתקופות מלחמה במאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 שיעורי המס עלו בצורה משמעותית ככל שהמלחמות הפכו ליקרות יותר והממשלות הפכו לריכוזיות יותר.
מספר מחקרים מראים כי בתקופה שלפני המהפכה התעשייתית, נטל המס באנגליה עלה ב-85%.
שיעור המס הממוצע בבריטניה היה גבוה מבצרפת בתקופה שלפני המהפכה הצרפתית אך מרבית הנטל נפל על המסחר הבינלאומי, בצרפת שיעור המס היה נמוך יותר אך נטל המס העיקרי נפל על בעלי הקרקעות, יחידים ועל המסחר הבינלאומי.
למיסוי מטרה אחת ויחידה: לממן את הגוף השלטוני.
ידועה מימרתו של השופט הולמס כי המיסים הם מחירה של הציוויליזציה.
הסקטור הציבורי ממומן באמצעות המס, והמסים מהווים מרכיב עיקרי בהכנסות המדינה, הרשויות המקומיות וגופים ציבוריים אחרים.
עם זאת, כפי שיוסבר להלן, רבים תולים במערכת המס מטרות נוספות, הגם שישנו ויכוח ציבורי האם מטרות אלה צריכות להיות מיושמות דווקא באמצעות מערכת המס.
מקובל לייחס למערכת המס את היכולת להביא לידי:
יצירת שוויון חברתי על ידי חלוקת הכסף מחדש – ויסות חלוקת ההון באמצעות הטלת מס נמוך יותר על עניים ומס גבוה יותר על עשירים (מס פרוגרסיבי).
הכוונת התנהגות – הכוונת התנהגות התושבים באמצעות תמריצי מס.
פטור ממס למשקיעים באזורי פיתוח מעודד חברות מקומיות להקים מפעלים באזורים כאלה.
פטור כזה יוצר תחרות מס בשוק המקומי.
למשיכת משקיעים זרים נדרשת תחרות מס גלובלית.
הטלת מכס על מוצרים מיובאים מעודדת רכישת תוצרת מקומית.
מנגד, ביטול מכס קיים על עזרי בטיחות לרכב, למשל, מגביר בטיחות בכבישים מאחר שהדבר מעודד רכישת כלי רכב בטוחים (בעלי מכס נמוך) על פני כלי רכב לא בטוחים (בעלי מכס גבוה).
הגדלת שיעור המס על סיגריות ומשקאות חריפים תעודד הימנעות מצריכתם.
מס ישירמס עקיףמס ישיר מתאפיין בכך שמוטל על מבצע הפעולה.
המס שהאדם משלם באופן ישיר על הכנסתו וחברה משלמת על רווחיה.
דוגמאות למיסים ישירים – מס הכנסה, מס שבח מקרקעין, מס רווח הון, מיסוי הימורים, הגרלות ופעילות נושאת פרסים, מס מעסיקים, מס שכר, מס מכירה, מיסוי הכנסה משכר דירה, מס ירושהמס עקיף מתאפיין בכך שמוטל על המוצר עצמו.
זהו מס המתלווה למוצר או שירות מסוים.
דוגמאות למיסים עקיפים – מס ערך מוסף, מס קניה, מכס, בלו (מס), מס רכישה, מס נסיעות, מס משקאות ממותקים ומס מותרות
למרות החלוקה המסורתית בין מיסים עקיפים וישירים קיימת אי בהירות באשר למשמעותם.
זיהוי מס ישיר עם מיסים על הכנסה, ומס עקיף עם מיסים על הוצאה, טשטש את מהותה של האבחנה.
מיסוי יחשב לישיר כאשר משלם המס הוא הנישום (מי שהוא מושא השומה שקבעו רשויות המס).
מיסוי יהיה לעקיף כאשר אין הכרח שתהא זהות בין המשלם לנישום, כלומר הנישום יכול "לגלגל" את המס על גורם אחר.
ברכישת מוצר משלם כל צרכן ישראלי מע"מ, אך חבות המע"מ מוטלת דווקא על המשווק, המגלגל את המס לפתחו של הצרכן.
מכאן שבדרך כלל, מס ישיר מוטל על אדם על פי הכנסתו ולוקח בחשבון מאפיינים אישיים כמו גיל, מצב משפחתי, מצב בריאותי וכדומה.
מס עקיף, לעומתו, יוטל בדרך כלל על מוצר על פי מחירו של המוצר ולכן קשה להטיל מס שונה על פי סוגי האנשים שקונים אותם.
כאן נוצר מצב בו מיליונר ועני משלמים מס באותו שיעור על המוצר מאחר שאין התחשבות במצב האישי.
יתרון נוסף למס עקיף הוא היכולת להתמודד עם העלמות מס ("כסף שחור") הנגרמות מדיווח מעוות, לעיתים, על הכנסה ועל המיסים הישירים הנובעים ממנה.
בסיס מס הוא עצם שעליו מוטל המס.
כשמעצבים מערכת מס, בסיס המס הוא הדבר הראשון עליו צריך להחליט.
כשמדברים על בסיס מס נהוג לדבר על הרחבה או צמצום.
כלומר, בסיס המס הוא הדבר שעל פיו אנחנו גובים מיסים, ככל שבסיס המס צר יותר – אנחנו גובים מפחות דברים.
למשל, מס הכנסה רק מעבודה ייחשב לבסיס מס הכנסה צר.
לעומת זאת, הרחבה של בסיס מס היא לגבות מיותר דברים.
לדוגמה, בסיס מס צריכה רחב שמוגדר על כל סוגי הצריכה האפשריים.
יש יחס ברור בין רוחב בסיס המס לשיעורי המס, ככל שהבסיס צר יותר אז שיעורי המס יהיו גבוהים יותר, ולהפך.
זאת מאחר שרוצים לגבות סכום מסוים לתקציב המדינה, ולכן ככל שגובים על פחות דברים (בסיס מס הכנסה צר) כך צריך לגבות סכומים יותר גבוהים.
עם השנים בסיסי המס הפכו יותר מתוחכמים וכלליים.
בתחילה המס הוטל בעיקר על קרקע חקלאית, מאחר שהיא היוותה את המקור העיקרי להפקת הכנסה ועושר, אך עם השנים החלו להפיק הכנסה ממקורות אחרים וכך התפתח מס הכנסה המוכר לנו היום.
מס הכנסה הוא יחסית מודרני והוא מופיע בעיקר ברבע הראשון של המאה ה-20. המנחה את התפתחות המיסים הוא בעיקר היכולת של המדינה לאכוף את המס.
ככל שהמס יותר מתוחכם כך יותר קשה לאכוף אותו.
מדידת הכנסה, למשל, היא דבר שיחסית מסובך לאכוף.
נדרשת מדידה של כל אדם במדינה, ולא תמיד פשוט לגלות את מקורות ההכנסה.
לעומת זאת, ארנונה מוטלת על נדל"ן, שקשה להסתירו, ולכן קל לחשב את המס עליו.
בעבר, בסיסי המס היו יותר פשוטים והתבססו על דברים במציאות שלא הייתה בעיה לזהותם.
מס גולגולת – מס שהוטל בתנ"ך ובימי הביניים, המוטל באופן אחיד על אדם.
מס עבדים – מס שהוטל בארצות הברית.
בעלי עבדים היו צריכים לשלם מס לפי מספר העבדים שברשותם.
מאחר שבאותה תקופה העבדים נחשבו לרכוש, זהו למעשה מעיין מס רכוש.
מס זקנים – מס שהוטל במאה ה-16 באנגליה, ומטרתו הייתה רגולטורית – לעודד גילוח זקנים.
מס חלונות – מס על בתים היה משולם לפי מספר החלונות שהיו לבית, כתוצאה מכך בעלי בתים חסמו את חלונות ביתם על מנת להפחית את סכום המס.
שכלול של מס זה כיום הוא מס הארנונה.
מס קרקעות מימי הביניים שהוטל במקור בבריטניה עקב פשיטות הוויקינגים ולאחר מכן שימש למימון הוצאות צבאיות.
מס המשולם במקום שירות צבאי.
מס על הכנסה – ההכנסה היא הבסיס למס המרכזי והחשוב ביותר מבחינת חלקו מסך הגבייה של המדינה ממסים.
בישראל שיעורו עומד באזור ה־55% מסך הכנסות המיסים של המדינה.
מס הכנסה – מוטל על ההכנסה.
בנוסף למיסוי הכנסה של יחידים (כשכירים או כעצמאים) הוא כולל גם:
מס חברות – מס על הכנסותיה של חברה.
מס רווחי הון – מס המוטל על הרווח ממכירת נכסים.
דוגמה למס זה הוא מס שבח המוטל על רווחי הון ממקרקעין.
מס מעסיקים – התקיים בישראל בעבר, והוטל על המעסיק לפי גובה השכר ששילם.
דמי ביטוח לאומי – מחושבים לפי הכנסתו של היחיד.
דמי ביטוח לאומי אינם מס טהור, משום שחלק מהם מזכה את המבוטח בגמלאות (דמי לידה, תגמולי מילואים ועוד) בהתאם לגובה הכנסתו.
עם זאת, לבעלי הכנסות גבוהות יש מרכיב של מס בדמי הביטוח הלאומי שהם משלמים.
דמי ביטוח בריאות – מחושבים לפי הכנסתו של היחיד.
זהו מס ייעודי – הכנסות המדינה ממנו משמשות למימון (חלקי) של מערכת הבריאות.
מע"מ – מס ערך מוסף.
זהו מס המוטל על בסיס צריכה.
כלומר, נטל המס הולך ועולה ככל שאנחנו צורכים יותר.
מס מכירה – סוג של מס צריכה המוטל על מי שמוכר מוצרי צריכה.
בישראל היה מס מכירה במסגרת מיסוי מקרקעין ופחת.
מס קנייה – בעבר היו מסי קנייה רבים, הם אומנם צומצמו אך עדיין ניתן למצוא דוגמאות רבות, כגון מס על דלק, מס על אלכוהול ועוד.
במוצרים אלה משלם הקונה מע"מ ומס קנייה.
מכס – מס על צריכה שמקורה בחו"ל.
מס רכוש – היום הוא פחות נפוץ מבעבר ומוטל בעיקר ברמה המקומית.
מס רכוש מוטל על שווי רכוש או לפי מדד מסוים של שווי רכוש, מאחר שקשה לאמוד שווי מדויק.
בישראל הוא מוטל בעיקר בצורת ארנונה, המחושבת לפי גודל הבית ומיקומו.
בתים בעלי שווי יותר גבוה חייבים בשיעור ארנונה יותר גבוה.
אומנם הארנונה אינה מייצגת מדד מדויק אך היא מספיק מדויקת לצורך גבייה קלה.
המס מוטל בעיקר על רכוש שקל לגבות ממנו (אף על פי שלכאורה ניתן לגבות אותו מכל רכוש): בתים, כלי שיט, כלי טיס ועוד.
מס ירושה/מס עיזבון – לא קיים בישראל כיום, אך היה קיים עד שנת 1981. שני סוגי מס מאוד דומים המוטלים על העברות בין דוריות ונגבים עם מות המוריש.
מס יחסית מקובל במדינות מפותחות.
זהו מס שמוטל על כל הנכסים שהמוריש צבר.
הטענה בעד מס זה היא שהוא מאוד יעיל למטרת חלוקת העושר בין הדורות.
המס בדרך כלל מכוון לעשירון העליון והוא מוטל רק מרמה מסוימת.
מס עסקאות – כמעט ולא קיים היום.
מס על עצם עשיית העסקה.
בעבר היו מטילים את המס דרך בולים שהיו מחויבים לצורך תיקוף חוזה.
השריד המשמעותי האחרון מסוג מס זה הוא מס רכישה שמוטל על מי שרוכש נדל"ן, מס על עצם עשיית העסקה והעברת הבעלות במקרקעין.
מס פיגוביאני – מס על החצנה (מס זיהום).
ארנונה – מס מוניציפלי על מגורים שנועד לממן את הוצאות הרשות המקומית.
בישראל המס נמדד לפי גודל, אזור ויעוד המגורים.
הפעילות הכלכלית שעליה מוטל המס היא בסיס המס.
במס הכנסה בסיס המס הוא הכנסה החייבת במס, ובמס ערך מוסף בסיס המס הוא מחירו של המוצר הנרכש.
המס מחושב בשיעור מסוים מבסיס המס, ומבחינה זו מבחינים בשלושה סוגים של מס:
מס פרוגרסיבימס נייטרלימס רגרסיבי במיסוי פרוגרסיבי שיעור המס גדל עם הגידול בבסיס המס, משמע העשירים משלמים כמס חלק גדול יותר מהכנסתם מאשר העניים.
מס הכנסה בישראל הוא מס פרוגרסיבי.
במיסוי נייטרלי שיעור המס אינו תלוי בגובהו של בסיס המס, משמע גם העניים וגם העשירים משלמים אותו שיעור מס.
מס ערך מוסף הוא מס נייטרלי מאחר שכולם משלמים אותו שיעור מס.
חלק מהכלכלנים מסווגים מיסים לפי הכנסת הנישום במקום לפי בסיס המס הרלוונטי, ולפיכך מסווגים את מס ערך מוסף כמס רגרסיבי, כי ההוצאות שאדם מוציא ועליהן הוא נדרש להוסיף מס ערך מוסף, אינן גדלות באופן פרופורציונלי יחד עם הכנסותיו.
במיסוי רגרסיבי שיעור המס קטן עם הגידול בבסיס המס.
מס כזה נחשב כבלתי צודק, עקב פגיעתו במיעוטי היכולת, ולכן אינו נפוץ.
בנוסף לשיטות אלה, ניתן להטיל גם מס גולגולת, בסכום קבוע, ללא תלות בגובהו של בסיס המס.
בדומה למס רגרסיבי, גם מס זה מטיל עול גבוה על מעוטי היכולת, ביחס לעול המוטל על שכבות אחרות במס זה, ולכן יש המחשיבים אותו כבלתי צודק.
במדינות רבות קובעי המדיניות נאלצים לקבוע מערכות מיסוי מורכבות, בהשפעת לחצים שונים הפועלים במערכת הפוליטית, המדיניות הכלכלית, וכחלק ממטרות השלטון.
לדוגמה, כדי לנתב את הפגיעה בהכנסות של שכבות חלשות, נהוגים מיסים פרוגרסיביים שאינם קבועים אלא פועלים לפי מדרגות מס, כלומר ככל שההכנסה גבוהה יותר המס גבוה יותר.
מן הבחינה המהותית מס ערך מוסף מתנהג כמס רגרסיבי, שכן הוא מס המוטל על הצריכה וככלל אחוז הצריכה מסך ההכנסה עולה ככל שההכנסה נמוכה יותר.
כמו כן, מס בריאות ודמי ביטוח לאומי מהווים מס רגרסיבי (על אף פרוגרסיביות מסוימת בשיעוריהם) שכן הם מוטלים (בעיקר) על הכנסת עבודה ולא על הכנסות הוניות או פיננסיות המאפיינות בעלי הכנסה גבוהה.
יש הטוענים שמס רכישה אף הוא מס רגרסיבי שכן הוא אינו מתחשב ביכולת לשלם, עם זאת מס הרכישה מתחשב בשווי המקרקעין ולכן ניתן לטעון שמדובר במס פרוגרסיבי כי ככל שהדירה הנרכשת יקרה יותר, כך גם מיסוי הרוכש גבוה יותר.
מגמות אחרות במחקרי מס בוחנות את הנייטרליות של המס כאחוז המס המשולם מתוך ההכנסה ולא כשיעור מס קבוע.
כך למשל, מס רווחי הון (ומס שבח מקרקעין) הוא מס נייטרלי במובן זה ששיעור המס בגינו הוא 20% או 25% (כתלות בנסיבות, לא בגובה ההכנסה).
מס טריטוריאלימס פרסונלימס טריטוריאלי מטיל מס על בסיס מקום הפקת ההכנסה ללא קשר לתושבות.
המס מוטל על כל הכנסה שהופקה בתחומי המדינה, בין אם הופקה על ידי תושב המדינה ובין אם הופקה על ידי תושב חוץ.
מדינה שעיקר תוצרתה מקומית, תעדיף מיסוי טריטוריאלי.מס פרסונלי מטיל מס על בסיס מבחן התושבות ללא קשר למקום הפקת ההכנסה.
המס מוטל על כל מי שהוא תושב המדינה, בין אם ההכנסה הופקה בתחומי המדינה ובין היא הופקה מחוץ לתחומי המדינה.
מדינה שעיקר תוצרתה משווקת בחו"ל, תעדיף מיסוי פרסונלי.
עיקרון בסיסי במיסוי הוא שכל מדינה רשאית להטיל מס על הכנסה שמופקת בתחומה או על הכנסה שמופקת על ידי תושביה.
וכך ישראל לא יכולה להטיל מס על תושב סינגפור, או על הכנסה שהופקה באוסטרליה.
כדי לעקוף עיקרון זה, ניתן לקבוע בחוקי המס שיטת מיסוי כך שגם אם מי שאינו תושב המדינה ישלם בה מס אם שהפיק את הכנסה בשטחה, או לחליפין לגבות מס על הכנסה שהופקה בארץ זרה אם המפיק הוא תושב המדינה.
מדינה בעלת שטחים גדולים כמו האימפריה הבריטית העדיפו לאמץ שיטת מיסוי טריטוריאלית כדי שכל מי שמפיק הכנסה בשטח האימפריה, בין אם הוא תושב האימפריה ובין אם לא, ישלם מס.
מנגד, באיים ומדינות קטנות, ניתן להעביר את פס הייצור לחו"ל ולהימנע מתשלום מס מאחר שההכנסה אינה מופק בטריטוריה של המדינה.
במקרים כאלה, מדינה תעדיף למסות על בסיס פרסונלי, דהיינו לא משנה היכן הפקת את ההכנסה, מאחר שאתה תושב של המדינה אתה תשלם פה מס.
אם האימפריה הבריטית הייתה מיישמת מודל מיסוי פרסונלי, התושבים היו ממשיכים לייצר בשטח האימפריה אבל כדי לחמוק מתשלום מס היו מבטלים את התושבות – והיות שהם אינם תושבי המדינה אין הם חייבים במס.
ולכן מדינה שעיקר תוצרתה מקומית תעדיף מיסוי טריטוריאלי, ומדינה שעיקר תוצרתה בחו"ל תעדיף מיסוי פרסונלי.
נוצרת בעיה כאשר שתי השיטות מתנגשות ביניהן, תושב מדינה בה המיסוי פרסונלי מבצע עסקה במדינה אחרת בה המיסוי טריטוריאלי, ומחויב במס גם במדינה שלו על הכנסתו ללא קשר למקום הפקתה וגם במדינה בה הופקה ההכנסה משום ששם המס הוא מס על בסיס מקום הפקתה.