tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מצוידת בקול בעל גוון יפהפה ובווליום בולט, עם מנעד גדול (מסול נמוך לרה במול גבוה) ונתמכת בהכנה טכנית מצוינת, היא בלטה בניסוח המדויק שלה ופרשנותה הסגנונית.
מפורסמת גם בצלילים הגבוהים המוצקים והחודרים שלה, היא ראתה את עצמה כסופרן פלקון (סופרן דרמטי).
הקול היה למעשה בהיר יותר בצבעו מהמצו-סופרן המסורתי והיה מסוגל להתמודד עם תפקידי סופרן מרכזיים מבלי להזדקק לשינויי טון.
ג'ון ארדוין ב־The Callas inheritance (1997) מציין במהדורת scaligera משנת 1955 כי "נורמה" של סימיונטו לא נאמנה לכתיבה הווקאלית המקורית; אותה התייחסות לג'ואנה סימור ב"אנה בולינה", שם היא מצטרפת לקאלאס ב-C גבוה, ולוולנטיין ב"הוגנוטים".
בשנות ה-50 תרמה להערכה מחדש של הרפרטואר של רוסיני, בדגש על ביצוע המוזיקה "כפי שנכתב".
+תפקידכותרמלחיןרומיאו מונטגיוהקפולטים והמונטגיםבליניאדלגיזהנורמהבלינימרגריטהקללת פאוסטברליוזדידוהטרויאניםברליוזכרמןכרמןביזהנריסמדיאהקרוביניהנסיכה די בויוןאדריאנה לקובררצ'ילאהפידלמההנישואים הסודייםצ'ימרוזהקוריאציוההוראטים והקוריאטיםצ'ימרוזההמלכה פירןאטלנטיסדה פאלהגיין סימוראנה בולינהדוניצטילאונורה די גוזמןלה פבוריטהדוניצטיהרוזנת מקוויניאנדראה שנייהג'ורדנואורפאואורפאו ואאורידיציגלוקאיפיגניהאיפיגניה באאוליסמסקאניהאם לוצ'יה סנטוצהאבירות כפריתמסקאניזנטוזנטומסקאניקארלוטהורתרמאסנהדולצ'ינאהדון קישוטמאסנהולנטינהההוגנוטיםמאיירבירקרובינונישואי פיגארומוצרטדורבלהכך עושות כלןמוצרטסרווילהחסדו של טיטוסמוצרטמרינהבוריס גודונובמוסורגסקימרפהחובנשינהמוסורגסקילאורה אדורנולה ג'וקונדהפונקיאליהדודה הנסיכההאחות אנג'ליקהפוצ'יניקלאריסאבן הבוחןרוסיניטנקרדיטנקרדירוסיניאיזבלההאיטלקייה באלג'יררוסינירוזינההספר מסביליהרוסיניאנג'לינהסינדרלהרוסיניארסססמירמיסרוסיניסינאימשהרוסיניאיזוליירוהרוזן אורירוסינידלילהשמשון ודלילהסן סאנסמיניוןמיניוןתומאספננהנבוקוורדימדלנהריגולטוורדיאזוצ'נההטרובדורורדיאולריקהנשף המסכותורדיפרציוסילהכוחו של גורלורדיאבולידון קרלוורדיאמנריסאאידהורדיגב' קוויקליפלסטאףורדי
"נישואי פיגארו" (קרובינו), עם ג'וזפה טאדי, אנטוניו קאסינלי, אורייטה מוסצ'י, אלדה נוני, מנצח ויטוריו גואי – חי טוקיו 1956 ed.
"כרמן" (נבחרה, באיטלקית), עם מריו דל מונקו, גבריאלה טוצ'י, סקיפיו קולומבו, ניצוח נינו ורצ'י – בשידור חי בטוקיו 1959
"Cavalleria rusticana", עם אנג'לו לו פורזה, אטיליו ד'אורצי, מנצח ג'זפה מורלי – חי טוקיו 1961 ed.
"אאידה", עם גבריאלה טוצ'י, מריו דל מונקו, אלדו פרוטי, פאולו וושינגטון, מנצח פרנקו קפואנה – חי טוקיו 1961 ed.
"אאידה", עם ליילה גנג'ר, גסטון לימרילי, ג'אנגיאקומו גואלפי, בונאלדו ג'יוטי, מנצח טוליו סרפין – חי ורונה 1963 ed.
"הטרובדור", עם ברונו פרבדי, גווינת' ג'ונס, פיטר גלוסופ, בניצוח קרלו מריה ג'וליני, בימוי לוקינו ויסקונטי – חי בלונדון 1964 ed.
אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית.
ג'ולייטה קנטלופי (נולדה ב-24 בינואר 1985 בקומו, איטליה) היא מתעמלת איטלקייה לשעבר וכיום מאמנת התעמלות אומנותית בנבחרת ישראל תחת איילת זוסמן.
היא התחרתה בהתעמלות אומנותית עבור בולגריה על ידי אימה (קריסטינה גיורובה) והייתה אלופת העולם בחבל באליפות העולם בלונדון בשנת 1979. סבתה, ג'ולייטה שישמנובה, הייתה מאמנת התעמלות אומנותית בולגרית מפורסמת וחברה בוועדה הטכנית של FIG.
בשנותיה הראשונות כמתעמלת, היא עברה עם אמה בין ערים שונות ומועדוני התעמלות באיטליה.
בשנת 1997, אמה החליטה לחזור לבולגריה, שם קנטלופי התאמנה תחת נשקה רובבה.
במהלך תקופה זו, היא חזרה לעיתים קרובות לאיטליה, והתחרתה באליפות איטליה ובולגריה.
בשנת 2002, ג'ולייטה ואמה חזרו למועדון פבריאנו באופן קבוע.
ב-2003 הצטרפה קנטלופי לנבחרת הלאומית של איטליה כמתעמלת אישית.
בשנת 2005 סיימה במקום הרביעי במשחקי הים התיכון באלמריה, ספרד ובמקום ה-14 באליפות אירופה במוסקבה.
בשנת 2008 סיימה במקום ה-15 באליפות אירופה בטורינו.
המשיכה להתחרות אף על פי שהחמיצה את ההעפלה לאולימפיאדת בייג'ינג 2008. בשנה שלאחר מכן זכתה בזהב במשחקי הים התיכון 2009 בפסקארה.
בשנת 2010 סיימה במקום ה-13 באליפות אירופה בברמן, גרמניה.
באליפות העולם במונפלייה, צרפת ב-2011 היא סיימה במקום ה-11 בגמר הקרב-רב והשיגה את הקריטריון להשתתפות באולימפיאדת לונדון 2012, שם סיימה במקום ה-16.
לאחר פרישתה ב-2013, קנטלופי החלה לאמן במועדון ההתעמלות פבריאנו, שם הפכה למאמנת הראשית של איטליה.
בין תלמידותיה נמנו מילנה בלדסארי (זוכה במדליית כסף באליפות העולם ב-2018, מקום שישי באולימפיאדת טוקיו), טליסה טורטי (זוכה במדליית ארד באולימפיאדת הנוער ב-2018) וסופיה רפאלי (אלופת עולם חמש פעמים ב-2022, ומדליסטית ארד אולימפית ב-2024).
כמו כן, הובילה את קבוצת פבריאנו לניצחונות מרובים באליפויות מועדונים איטלקיות.
בספטמבר 2023 הודיעה קנטלופי על פרישתה מתפקידה כמאמנת ראשית של נבחרת איטליה כדי לחפש הזדמנויות אימון אחרות מחוץ למדינה.
מאז נובמבר 2023, היא עבדה כמאמנת בנבחרת ישראל.
היא מאמנת את מיטל מעיין סומקין, ליאן רונה ואת נבחרת הג'וניור הקבוצתית יחד עם לינוי אשרם.
במרץ 2025, דווח בתקשורת האיטלקית על האשמתה בהתעללות בשניים מספורטאיותיה (סופיה רפאלי וסרינה אוטביאני) בפבריאנו בהאזנות סתר.
רפאלי הכחישה שחוותה את ההתעללות לכאורה.
ג'ון היה מלך אנגליה ושליט האימפריה האנגווינית מ-1199 עד 1216. הוא הוכתר משום שהיה אחיו הצעיר של ריצ'רד הראשון (הידוע כ"ריצ'רד לב הארי").
ג'ון זכה לכינוי "ג'ון בלי ארץ" (בצרפתית, sans terre) ו"חרב רכה".
ידוע בעיקר בשל כך שאולץ לחתום על המגנה כרטה, שהייתה אבן דרך בהתפתחות הדמוקרטיה באירופה.
הוא נולד באוקספורד, בנם החמישי של המלך הנרי השני ואלינור מאקוויטניה, והיה תמיד בנו המועדף של הנרי השני, אף על פי שבשל היותו בן הזקונים הוא לא יכול לצפות לירושה (ומכאן הכינוי "בלי ארץ").
ב-1189 הוא נישא לאביסה, בתו של רוזן גלוסטר (היא כונתה בכמה שמות אחרים במהלך ההיסטוריה, כולל יוויסה, ג'ואן ואלינור).
לא היו להם ילדים, וג'ון ביטל את נישואיהם על בסיס קרבת דם, זמן מועט לאחר או לפני עלייתו למלכות ב-6 באפריל 1199. אביסה התחתנה לאחר מכן עם ג'פרי דה מנדרוויל, ולאחריו עם יוברט דה ביור.
לפני עלייתו לכס, ג'ון כבר הצליח לרכוש מוניטין כבוגדני, לאחר שקשר קשר פעם עם אחיו הבוגרים, הנרי, ג'פרי וריצ'רד ופעם נגדם.
ב-1184 טענו ג'ון וריצ'רד כי הם היורשים החוקיים לאקוויטניה, שהייתה הדוכסות של אימם.
היה זה רק אחד מכמה סכסוכים בין השניים.
ב-1185 נעשה ג'ון לשליט אירלנד, שתושביה החלו לתעב אותו במהירות, וגרמו לו לעזוב את הכס לאחר שישה חודשים בלבד.
בזמן היעדרותו של ריצ'רד למסע הצלב השלישי, מ-1190 עד 1194, ניסה ג'ון להדיח את יורש העצר הממונה, על אף שאחיו אסר עליו לעזוב את צרפת.
הייתה זו אחת מהסיבות לכך שהאגדה הישנה על יער שרווד עודכנה לתקופת שלטונו של ריצ'רד, ושם הגיבור הוחלף לרובין הוד.
עם זאת, עם שובו לאנגליה ב-1194 סלח ריצ'רד לאחיו, והכריז עליו כיורשו.
תקופת מלכותו של ג'ון תוארה באופן מסורתי כאחת מהתקופות ההרסניות ביותר בהיסטוריה של אנגליה: שלטונו החל בתבוסות; הוא הפסיד את דוכסות נורמנדיה למלך צרפת, פיליפ השני, בחמש השנים הראשונות למלכותו; ושלטונו הסתיים כאשר אנגליה הייתה קרועה במלחמת אזרחים, והוא עצמו על סף איבוד הכס.
ג'ון המשיך את המדיניות הנצלנית של קודמיו בהטלת מיסים כבדים במיוחד על הקהילה היהודית באנגליה.
בשנת 1210 הטיל מס של 60,000 מרק על הקהילה, סכום עתק בזמנו.
יהודים רבים נכלאו ועונו כשלא יכלו לעמוד בסכום שהוקצה להם.
מתיו פריז ציין כי כאשר יהודי אחד עשיר, יצחק מנוריץ', סירב לשלם את הכופר, הורה המלך לעקור שן אחת מפיו בכל יום עד שישלם.
לאחר שאיבד שבע שיניים, הסכים יצחק לשלם את המס.
כתוצאה מהגזרה יהודים רבים נמלטו מהממלכה וקהילות שלמות נמחקו.
ב-1213 הפך ג'ון את אנגליה לאחוזה של האפיפיור, במטרה לפתור סכסוך עם הכנסייה, והוא ידוע במיוחד בשל הסכסוך עם ברוניו, שכתוצאה ממנו אולץ לחתום על המגנה כרטה ב-15 ביוני 1215. יש הטוענים, עם זאת, ששלטונו של ג'ון לא היה טוב או גרוע יותר משלטונם של קודמו ויורשו.
עם מותו של ריצ'רד, ג'ון לא זכה לקבל הכרה אוניברסלית מיידית כמלך.
אחדים ראו באחיינו הצעיר של ריצ'רד, ארתור מבריטני, בנו של ג'פרי, את היורש החוקי.
ארתור וג'ון נאבקו על המלוכה, אך ג'ון לכד את ארתור ואת אחותו, אלינור מבריטני, בסביבות 1203. ארתור מת, וייתכן כי נרצח, בערך בזמן זה, ואלינור נותרה שבויה למשך כל חייה, עד מותה ב-1241; בשל מעשים מסוג זה רכש ג'ון מוניטין של אדם חסר רחמים.
ב-1214 הצטרף ג'ון לקואליציה נגד פיליפ השני, מלך צרפת, שכללה גם את אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת הרוזן פראנד מפלנדריה.
בפברואר 1214 הוא הגיע עם צבאו לעיר הנמל לה רושל, ובחודש מאי - אל עמק הלואר והשתלט על העיר אנז'ה, שהייתה נחלת אבותיו.
פיליפ, שהיה עסוק בפלנדריה הפקיד בידי בנו, יורש העצר לואי (לימים לואי השמיני, מלך צרפת), את המערכה נגד ג'ון.
לואי פנה מיד עם חיל פרשיו אל מבצר רוש או מואה שליד אנז'ה, שבו חנה ג'ון.
ג'ון נתפס לבהלה ונמלט משם ב-2 ביולי.
ב-27 ביולי 1214 התחולל קרב בובין, שבו נחלו כוחות הקואליציה מפלה ניצחת בידי צבאו של פיליפ השני.
המפקד האנגלי, האציל מסולסברי, נפל בידי הבישוף של בובה שלחם לצידו של מלך צרפת.
אוטו הרביעי נמלט כל עוד נפשו בו, וב-18 בספטמבר 1214 נאלץ ג'ון לחתום על הסכם שינון עם פיליפ השני שלפיו ויתר ג'ון על כל תביעותיו הטריטוריאליות מצפון לנהר לואר, וחבלי הארץ של ברי, טורן מיין ואנז'ו עברו לשליטת מלך צרפת.
תבוסתו של המלך ג'ון כנגד הברונים שהתאחדו נגדו אילצה אותו לחתום על המגנה כרטה, מגילת הזכויות לפיה המלך אינו עומד מעל החוק.
ב-1216 הברונים האנגליים מרדו במלך ג'ון, קראו לפיליפ השני לפלוש לאנגליה כדי להגן עליהם, וכתמורה הבטיחו את הכתר ללואי, יורש העצר הצרפתי.
לואי פלש לאנגליה בראש הצבא המלכותי של צרפת, לחם בג'ון ובאפריל 1216 קיבל את כתר אנגליה, למרות התנגדותו של האפיפיור אינוקנטיוס השלישי.
הוא הגיע עם כוחותיו אל העיר קנט, ושכירי החרב הצרפתיים של ג'ון סירבו להילחם נגד לואי.
ג'ון נאלץ לסגת אל ביצות ויילס, ולואי נכנס ללונדון.
ג'ון המשיך להילחם ושחרר את העיר לינקולן, אך בנסותו לחצות את אסטואר הווש , הגאות הציפה אותו ואת צבאו.
הוא קדח מחום, לקה בהרעלת קיבה כתוצאה משתיית שיכר קלוקל, ומת ב-19 באוקטובר 1216.
הפרשנויות ההיסטוריות של ג'ון היו נתונות לשינויים ניכרים במהלך מאות השנים.
כרוניקנים מימי הביניים סיפקו תיעוד מזמן שלטונו של ג'ון, או מייד לאחר מותו.
קבוצה אחת של כרוניקנים כתבה בתחילת חייו של ג'ון, או בסביבות תקופת עלייתו לכס, כולל ריצ'רד מדוויז, ויליאם מניובורג, רוג'ר מהודן וראלף דה דיצ'טו.
היסטוריונים אלה לא הפגינו בדרך כלל יחס אוהד להתנהגותו של ג'ון תחת שלטונו של ריצ'רד, אך היו מעט יותר חיוביים כלפי השנים המוקדמות יותר לשלטונו.
תיאורים מהימנים של החלק האמצעי והמאוחר יותר של שלטונו של ג'ון מוגבלים יותר, כאשר ג'רבאס מקנטרברי וראלף מקוגשל כותבים את התיאורים העיקריים; אף אחד מהם לא תיאר באופן חיובי את תפקודו כמלך.
תדמיתו של ג'ון לא השתפרה עם השנים אלא רק החמירה.
קייט נורגייט, למשל, טענה שנפילתו של ג'ון לא נבעה מכישלונו במלחמה או באסטרטגיה, אלא בשל "רשעותו הכמעט על-אנושית", בעוד ג'יימס רמזי האשים את הרקע המשפחתי של ג'ון ואישיותו האכזרית בנפילתו.
היסטוריונים במסורת ה"וויגיש", המתמקדים במסמכים כמו ספר דומסדיי ומגנה קרטה, מתחקים אחר מהלך פרוגרסיבי ואוניברסלי של התפתחות פוליטית וכלכלית באנגליה במהלך תקופת ימי הביניים.
היסטוריונים אלו נטו לעיתים קרובות לראות בשלטונו של ג'ון, ובחתימתו על המגנה כרטה בפרט, צעד חיובי בהתפתחות החוקתית של אנגליה, למרות הפגמים של המלך עצמו וחוסר רצונו לחתום על החוקה.
וינסטון צ'רצ'יל, למשל, טען ש"בחשבון ארוך, ניתן יהיה לראות שהאומה הבריטית והעולם דובר האנגלית חייבים הרבה יותר למידותיו הרעות של ג'ון מאשר לפועלם של מלכים ישרי דרך".
בשנות הארבעים של המאה ה-20 החלו לצוץ פרשנויות חדשות לשלטונו של ג'ון, המבוססות על מחקר של עדויות עקיפות מתקופת שלטונו, כגון רשומות מס מתקופתו, מסמכי בית משפט, ורישומים ראשוניים דומים.
מאמר מאת ויויאן גלבריית' ב-1945 הציע "גישה חדשה" להבנת השליט.
השימוש בראיות מתועדות היה משולב עם ספקנות מוגברת לגבי שניים מהכרוניקאים הצבעוניים ביותר שכתבו על ג'ון, רוג'ר מוונדובר ומתיו פריז.
במקרים רבים, הפריכו היסטוריונים מודרניים את כתביהם של השניים (שפעלו לאחר מותו של ג'ון).
הפרשנויות של המגנה כרטה ותפקידם של הברונים המורדים ב-1215 מובנים כיום באופן שונה משמעותית מבעבר: למרות שהערך הסמלי והחוקתי של האמנה לדורות הבאים אינו מוטל בספק, בהקשר של שלטונו של ג'ון, רוב ההיסטוריונים רואים בו כיום הסכם שלום כושל.
ג'ון גילינגהם, מחבר הביוגרפיה העיקרית של ריצ'רד הראשון, עוקב גם הוא אחר הקו הזה, למרות שהוא מחשיב את ג'ון כגנרל פחות יעיל מאשר טרנר או וורן, ומתאר אותו "אחד המלכים הגרועים ביותר שאי פעם שלטו באנגליה".
בתרבות התקבע המלך ג'ון כשליט כושל, קטנוני, ואכזרי, וכך הוא מוצג למשל ברומן ההיסטורי, אייבנהו, מאת וולטר סקוט.
בטרילוגיית 'עולם הנהר' של סופר המדע הבדיוני פיליפ חוזה פארמר מוצג המלך ג'ון כשפל ובוגדני במיוחד וזאת על אף כי שמור לו מקום משמעותי בין גיבורי הסיפור.
הוא נחשב כאבי האומה הקנייתית.
קניאטה נולד כקמאו וה נגנגי (Kamau wa Ngengi) בכפר קטן סמוך לגטונדו שבמרכז מזרח אפריקה הבריטית (כיום קניה), בן לשבט קיקויו.
בילדותו, לאחר פטירת הוריו, סייע לסבו שהיה מרפא.
למד בבית ספר של המיסיון וב-1914 התנצר ואימץ את השם ג'ון פיטר, שמאוחר יותר שינה לג'ונסטון קמאו.
לאחר שחי זמן מה בניירובי, עבר להתגורר בחברת קרובי משפחה מעם המסאי בנארוק שבדרום מערב קניה, ועבד כפקיד.
ב-1920 נשא לאישה את גרייס ואהו והחל לעבוד במחלקת המים של עיריית ניירובי.
כניסתו לחיים הפוליטיים אירעה ב-1924, עת הצטרף לאגודה המרכזית של הקיקויו שהוקמה באותה שנה במטרה להיאבק בהעברת אדמותיהם הטובות של בני קיקויו למתיישבים בריטים.
ב-1929 נשלח קניאטה לבריטניה על מנת לתמוך בעמדת ה-KCA בנוגע לשטח של שבט קיקויו.
הוא כתב על הנושא מאמר לעיתונות.
הוא חזר לקניה בשנת 1930, בעת שנושא השחתת איבר המין הנשי היה דיון מרכזי.
ב-1931 חזר לבריטניה כאשר התקבל לקולג' בברמינגהאם.
אך לאחר סילוק ג'ורג' פדמור, נותן החסות שלו, מן המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית בהוראת מוסקבה, חזר קניאטה ללונדון.
בשנת 1935 למד אנתרופולוגיה חברתית בבית הספר לכלכלה של לונדון.
באותה העת הוא שכנע לגבי אדמות קיקויו.
ב-1938 קיבל אישור הגירה מהאוניברסיטה תחת שמו החדש, ג'ומו קניאטה, שמשמעו "האור של קניה".
בתקופה זו היה חבר גם בקבוצה שכללה אפריקאים, תושבי האיים הקאריביים ואמריקאים משכילים.
בזמן מלחמת העולם השנייה הוא עבד בחווה בריטית ונוסף על כך הרצה לגבי אפריקה.
לאחר שהתחתן עם אישה בריטית נולד בנו ב-1943. באותה שנה עזב כדי לחזור לקניה.
מ-1952 ועד ל-1959 נכלא קניאטה על ידי הבריטים בשל מעורבותו לכאורה במרד המאו מאו.
לאחר שחרורו הוביל את התנועה לעצמאות קניה וגיבש ממשלה זמן קצר לפני שקניה הייתה למדינה עצמאית ב-12 בדצמבר 1963. שנה לאחר מכן היה קניאטה לנשיא הראשון של קניה, ותוך זמן קצר כונן מערכת שלטונית ריכוזית וחד-מפלגתית.
הוא ביקש מהמתיישבים הבריטים הלבנים לא לעזוב את המדינה.
בתקופתו הפכה קניה לאחת המדינות היציבות ביותר ביבשת אפריקה.
ב-1978 נפטר קניאטה, שנתפס כאבי האומה הקנייתית, ואת מקומו כנשיא ירש דניאל אראפ מוי.
בנו של ג'ומו, אוהורו קניאטה, נבחר לנשיא קניה ב-2013.
נמל התעופה של ניירובי נקרא על שמו – נמל התעופה הבינלאומי ג'ומו קניאטה.
אוניברסיטת קנייטה בניירובי נקראה על שמו.
ג'וּמְבּוּש (בטורקית: Cümbüş) הוא כלי נגינה טורקי בעל 12 מיתרים.
המיתרים נמתחים על גבי תוף, בדומה לבנג'ו.
הצוואר יכול להופיע עם סריגים או בלעדיהם.
הכלי פותח ב-1930 על ידי זיינל אבידין ג'ומבוש מאיסטנבול, ככלי דמוי עוד שניתן להופיע עמו כחלק מהרכב מוזיקלי גדול.
ייצורו הזול של הכלי בהשוואה לאחרים, הביא לכך שרבים מרוכשיו היו ממעמד סוציו-אקונומי נמוך ובני מיעוטים, שניגנו עליו בעיקר מוזיקה עממית בשילוב עם מוזיקה טורקית אתנית.
הפופולריות של הכלי ירדה בשנות ה-60, מלבד בקרב המיעוט הרומני, שאימץ אותו מכיוון שהתאים לכלי נגינה אחרים בהרכבים המוזיקליים שלהם כשניגנו במסיבות וחתונות.
באמצע שנות ה-90 גברה שוב הפופולריות של הכלי בקרב צעירים שחידשו מוזיקה עממית בטורקיה, כגון ארמנים, יהודים, כורדים ורומנים.
בהמשך החלו להשתמש בו גם הרכבי רוק טורקי.
הכלי מיוצר עד היום בחברה של צאצאי משפחת ג'ומבוש.
הם מוכרים כ-3,000 כלים בשנה, מחציתם לייצוא למדינות אירופה וארצות הברית.
הנסיך ג'ון (ג'ון צ'ארלס פרנסיס) (12 ביולי 1905 – 18 בינואר 1919), היה בן למשפחת המלוכה הבריטית, בנו הצעיר של ג'ורג' החמישי מלך אנגליה.
הנסיך סבל ממחלת הנפילה ומקשיי למידה הדומים לאוטיזם, ועקב כך הורחק מעין הציבור.
הנסיך ג'ון נולד ב-12 ביולי 1905 בקוטג' יורק, אחוזת סאנדרינגהאם בנורפוק שבאנגליה.
אביו היה ג'ורג', נסיך ויילס (לימים המלך ג'ורג' החמישי), בנם השני של אדוארד השביעי והמלכה אלכסנדרה.
אמו הייתה מרי, נסיכת ויילס, ואחר כך המלכה מרי, בתם של הדוכס והדוכסית טק.
כשנולד היה הנסיך ג'ון השישי בסדר הירושה לכתר הבריטי.
ב-3 באוגוסט 1905 הוטבל הנסיך בכנסיית סט.
מרי מגדלן בסאנדרינגהאם, וסנדקיו היו קרלוש מלך פורטוגל, הדוכס והדוכסית מטק והנסיך קרל מנורווגיה.
בגיל ארבע לקה בהתקף האפילפטי הראשון.
הנסיך לא שותף בחלק מהצילומים המשפחתיים הרשמיים, ונמנע ממנו לחזות בטקס הכתרת אביו למלך ב-22 ביוני 1911.
הנסיך התמודד ככל הנראה עם תסמונת אספרגר, לעיתים היה מהיר תפיסה ובעל דמיון ואמר דברים משעשעים שאנשים זכרו זמן רב אחר-כך.
הוא חי כך נראה בעולם משלו, מעט משונה מהרגיל.
ג'ון היה בעל יכולת חשיבה וביטוי טובים והתעניין בעולם סביבו.
אחת ההנאות הגדולות בחייו הייתה הגינה שטיפח.
בשנת 1917 כשהיה ג'ון בן 12 הדרדר מצבו הבריאותי עקב מחלת הנפילה ממנה סבל, והוא נשלח לגור בחוות ווד באחוזת סאנדרינגהאם.
בחוות ווד היה צוות משרתים שטיפל היטב בנסיך ג'ון.
הרכב מטירת וינדזור תומאס הייברלי שנחשב מהימן היה מסיע אותו לטיולים באזור ולאחוזת סאנדרינגהאם כשהמשפחה שהתה במקום.
עוד היו בחווה האומנת של הנסיך, שרלוט ביל שהייתה ידועה בשם לָאלָה, ומורה פרטי.
בגן היה שטח עם שלט "הגן של הנסיך ג'ון", והיו גננים שעזרו לו לטפל בגן.
בתמונות מאותה תקופה רואים אותו רוכב לבד על אופניים ועל סוס.
ג'ון לא היה בודד בחוות ווד, הייתה לו חברה בת גילו, וינפריד תומאס, ילדה בת 8 מיורקשייר שסבלה מאסתמה ונשלחה לגור בכפר אצל דודה ודודתה.
הדוד ג'ורג' סטראטון היה מורה לרכיבה בסאנדרינגהאם, וזמן קצר אחרי שהגיעה וינפריד ביקרו המלכה מרי ושרלוט ביל בבית משפחת סטראטון, כשהם מבקשים למצוא ידיד לג'ון.
וינפריד בקרה את הנסיך ושיחקה איתו כמעט כל יום.
כשהנסיך היה חולה היא ישבה ליד מיטתו ושרלוט ביל קראה באוזניהם.
הם יצאו לטייל בחיק הטבע ועבדו יחד בגינה של ג'ון.
שנים אחר-כך זכרה וינפריד מרוץ אופניים בין הנסיך ג'ון והנסיך אולף (לימים אולף החמישי, מלך נורווגיה).
וינפריד המשיכה להיות בקרבתו של הנסיך ג'ון בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
היא זכרה את התרגשותם כשצפו בצפלין שעבר מעל סאנדרינגהאם ב-1916, ואת הנאתו מפגישה עם "חייל אמיתי", אביה שבא לבקרה באותה שנה.
היא זכרה גם את אימו של ג'ון, המלכה מרי, כאם אוהבת ודואגת, המבלה זמן רב עם בנה.
הוריו של ג'ון לא נכחו בחוות ווד כשהוא מת באופן פתאומי ב-18 בינואר 1919. בשעה 5:30 צלצל הטלפון בארמון בקינגהאם, ושרלוט ביל הודיעה למלכה שלנסיך היה התקף קשה שלא התאושש ממנו.
מאז שמלאו לנסיך 13 שנים היו ההתקפים תכופים וקשים יותר, עד מותו.
המלך והמלכה הגיעו לחווה זמן קצר לאחר מותו.
הנסיך ג'ון נקבר ב-21 בינואר 1919 בכנסיית סאנדרינגהאם בנורפוק.
מאז מותו של הנסיך, נחשב השם "ג'ון" לשם המביא מזל רע ומשפחת המלוכה נמנעת מלהשתמש בו.
נוספה לכך גם ההתייחסות השלילית למלך ג'ון, שהוא היחיד בשם זה בין מלכי אנגליה.
הנסיכה דיאנה ביקשה לקרוא לבנה הבכור בשם ג'ון, כשמו של אביה, אך מנעו זאת ממנה בגלל המסורת של בית המלוכה.
המחזאי סטיבן פוליאקוף כתב וביים מיני-סדרה לטלוויזיה על חייו של הנסיך ג'ון.
הסדרה "הנסיך האבוד" הוקרנה ב-BBC בשנת 2003, וזכתה בפרס אמי בספטמבר 2005.
ג'ומלה (!Joomla) היא מערכת ניהול תוכן (CMS) חופשית המשמשת לפרסום תכנים באינטרנט ובאינטרא-נט, אולם ניתן להשתמש בה בצורה נפרדת למטרות רבות אחרות.
נחשבת לאחת משלוש המערכות החינמיות הנפוצות לניהול תוכן, לצד דרופל ווורדפרס.
ג'ומלה נכתבה בשפת התכנות PHP, והיא עושה שימוש בטכניקת פיתוח מונחה עצמים.
המידע בה נשמר בבסיס נתונים MySQL, והיא כוללת תכונות כמו מטמון דפים, פיד RSS, גרסאות הדפסה, מבזקי חדשות, בלוגים, סקרים, חיפוש ותמיכה בריבוי שפות.
בשנת הוצאת הגרסה הראשונה, ג'ומלה צברה 2.5 מיליון הורדות.
בין מרץ 2007 לבין פברואר 2011 היו למעלה מ-21 מיליון הורדות.
ישנן למעלה מ-10,000 הרחבות שזמינות ישירות מספריית ההרחבות הרשמית של ג'ומלה וממקורות נוספים ברחבי האינטרנט.
התפיסה הבסיסית בפיתוח של ג'ומלה היא ליצור כלי שישמש בסיס ותשתית יעילה למנהל תכנים, שיהיה פתוח וגמיש לפיתוח רכיבים בידי צד שלישי.
כמו מחוללים רבים הוא מורכב מצד של מנהל ומצד של משתמש הגולש באתר.
כל הפריטים בכל היבט של ג'ומלה בצד המנהל, מאורגנים במבנה טבלאי.
ניתן להקים אתר בג'ומלה מבלי לדעת תכנות או קוד HTML, תוך שימוש בו ברכיבים מוכנים שמשתלבים בג'ומלה.
כך למשל אפשר להתקין במערכת כמה עורכי מעבד תמלילים ויזואליים, ולהגדיר שמשתמש מסוים יקבל כברירת מחדל עורך מסוים.
ניתן שכמה אנשים בו זמנית יערכו את התכנים של האתר, בשל קיום מערכת נעילות שמבקרת התנגשויות עריכה.
לג'ומלה קיים מאגר שלם של סקינים, וניתן לשנות מראה של אתר מיום ליום בכמה לחיצות עכבר.
מנהל תפריטים - מאפשר ליצור מספר רב של תפריטים, שכל אחד מהם מורכב מפריטים של תפריטים, שיכולים להצביע על תוכן, קישור, רכיב וכדומה.
מנהל מאמרים - יצירת מאמרים היא הפונקציה המרכזית של מערכת ניהול תוכן זו (ובכלל).
כל מאמר שנוצר ניתן לשיוך לקטגוריה, שמשויכת למדור, וכך ניתן ליצור היררכיה תכנים.
מודולים (אזורים) - עמוד האינטרנט כפי שנראה לגולש מורכב מהרבה מאוד אזורים, עליון, תחתון, מרכזי, חלק ימני, חלק שמאלי ועוד.
ניתן לקבוע לכל מודול באיזה אזור יופיע ובאילו עמודים (עמוד הבית, חלק מהתכנים או כולם).
לכל תבנית עיצוב נקבע מראש אילו אזורים אפשריים להכנסת תוכן ואילו לא.
מנהל משתמשים - מנהל את כל המשתמשים באתר כולל מנהלים, לפי קטגוריות ואת ההרשאות שהם מקבלים.
כאשר אדם נרשם בעמוד האינטרנט הוא רשום באתר תחת הסיווג הנמוך ביותר שקיים.
מנהל אשפה - מנהל את התפריטים והתכנים שהושלכו לאשפה, ומאפשר למחזר אותם במקרה של חרטה.
מנהל באנרים - כולל רישום של מספר הקליקים, על כל באנר.
מנהל אנשי קשר - ניתן לנהל את אנשי הקשר של האתר כולל לקוחות ומבקרים באתר.
אפשר לקשר איש קשר למשתמש באתר וכך להרחיב את הפרטים אודות המבקרים באתר.
מייל מאורגן (Mass Mail) - משלוח אימייל מהאתר למשתמשים לפי קבוצות.
מנהל תבניות - מאפשר לערוך את קובצי ה־CSS והHTML של כל טמפלט, ולהוסיף טמפלטים שנוצרו בידי אחרים.
מנהל קישורי רשת - מנהל של קישורים לפי קטגוריות.
משתמש רשום יכול להוסיף קישורים.
לכל לינק קיים מונה הסופר את מספר הגישות (מכונה בעגה המקצועית הקלקות) אליו.
מנהל סקרים - מאפשר לרשום מספר רב של סקרים, לשמור ולהראות תוצאות לגולשים.
גולש לא יכול להצביע פעמיים מאותו מחשב.
סטטיסטיקה - נותן התפלגות של גלישה לפי דפדפנים ומערכות הפעלה, מספר כניסות לכל העמודים והתכנים שאנשים חיפשו באתר באמצעות רכיב החיפוש.
מנהל תוספים - מאפשר להוסיף רכיבים תכנותיים להרחבת התפקודיות של האתר.
הרכיבים התכנותיים מורכבים משלשה סוגים: תוספים שכוללים לוגיקה תכנותית, מודולים שמתבססים על תוספים וניתן לשלב באזורי דף, וממבוטים שניתן לשלב בתוך עורך הטקסט.
ישנו ניהול באמצעות עוגיות בלא מעט היבטים של ג'ומלה.
במהלך הגלישה אפשר להמיר כל עמוד לדף PDF, לקבל בגרסת הדפסה או לשלוח באימייל (יש שלשה כפתורים מובנים המיועדים לכך).
1.0 הופסק ביום 22 ביולי 2009 , כאשר הגרסה האחרונה בסדרה היא 1.0.15. הפיתוח של ג'ומלה!
המשיך תחת עץ פיתוח 1.5 וכלל שינוי קוד כולל כל ספריות הליבה והפיכת ג'ומלה בנויה בתכנות מונחה עצמים.
מגרסה 1.6.5 עדכון ג'ומלה מתבצע בלחיצת כפתור ממשק הניהול כך ששדרוגה נהפך לקל ונגיש.
ג'ומלה נבנתה כמערכת תשתיתית כדי שיוכלו לרוץ עליו תוספים ורכיבים רבים שנוצרו בידי צד שלישי, שמוסיפות פונקציונליות תכנותית לאתר.
ניתן למצוא בג'ומלה מגוון גדול ביותר של רכיבים בתחומים רבים ושונים (מספרם עלה מ-3,000 רכיבים באפריל 2006 לכ-4,700 רכיבים באפריל 2010, ולכ-10,000 ביוני 2012).
בין הרכיבים הקיימים (רובם תחת רישיון הקוד הפתוח): עורכי טקסטים, מערכות לתגובות, לוחות שנה ואירועים, מילון מונחים, סטטיסטיקות גלישה, מנהל הורדות והעלאות של קבצים, ניהול רשימות תפוצה, מנהלי קבצים, מנהלי טפסים, מנהלי גיבוי, מנהל הרשאות, פורומים, חנויות אלקטרונית, רכיבים לתצוגת פלאש ווידאו ואף רכיב להטמעת אתרי מדיה-ויקי.
ג'ומלה תומכת בשימוש בתבניות עיצוב של האתר (סקינים), שמטפלות במראה של האתר, הן לצד של הניהול והן לצד של הגלישה, כך שניתן לשנות את המראה של האתר בבחירת תבנית אחרת בלחיצת עכבר.
ניתן לבחור שדפים מסוימים באתר ישתמשו בתבניות שונות במקביל.
ניתן לערוך תבניות, וקיימת אופציה שהגולש עצמו בעת הגלישה ישנה את פני האתר, באמצעות בחירה של תבנית מועדפת.
קיימות אלפי תבניות שנוצרו בידי מפתחים צד ג', וחלקן הגדול זמינות בחינם.
בשל כיוון הכתיבה הייחודי של השפה העברית מימין לשמאל (RTL), יש צורך להשתמש בתבנית התואמת RTL או לבצע התאמות מיוחדות בקוד, לתבניות שלא נועדו לשפות RTL, אם רוצים להשתמש בהן באתר בשפה העברית.
החל מגרסה 1.6 ג'ומלה החלה במחזור חיים של חצי שנה , כך שכל גרסה נתמכת חודש אחרי הגרסה הבאה.
כל שלוש גרסאות יוצאת גרסה עם תמיכה ארוכת טווח (ר"ת של Long Term Support), והיא תיתמך שלושה חודשים אחרי גרסת ארוכת טווח הבאה .
ב-28 בינואר 2008 הוצאה הגרסה היציבה של 1.5, שכללה שינויים גדולים לעומת הגרסה הקודמת.
בעקבות שינויים אלו גרסה זו יציבה, מהירה, אמינה ובטוחה מהגרסה הקודמת.
ממשק הניהול של המערכת עבר פישוט: תכונות דומות קובצו, יכולות שהיו מפוזרות אוחדו, תכונות מבלבלות הוכללו או הושמטו, והוספו יכולות חדשות שמקילות על ההתמצאות והשימושיות של המערכת.
הדבר תרם לשיפור השימושיות והנוחות של מנהלי ומעצבי האתרים.
בנוסף עיצוב התבניות שופר והוגמש והוספו להן פרמטרים, כדי שיהיה אפשר לשנותם באופן קל, למשל שינוי צבעי האתר ורוחבו.
במערכת 1.5 נעשה מאמץ לתאימות לאחור, כדי שרכיבים של הגרסה הקודמת יוכלו גם הם לרוץ וניתן יהיה להריץ את המערכת במצב תאימות לאחור (Legacy mode), כדי להשתמש ברכיבים ישנים שלא נבנו לפי המערכת החדשה.
מאז המערכת משופרת ונוספות לה תכונות חדשות במהירות גדולה.
אחד הדברים שמערכת זו (והגרסאות הקודמות) מצטיינות בהן הוא הנפח הקטן שהיא תופסת בדיסק הקשיח, ושל הרכיבים המותקנים בה, יחסית למערכות אחרות.
מערכת זו דורשת בשעת ההתקנה רק כ-23 מגהבייט.
ואילו הרכיבים נפחם בדרך כלל הוא מאות בודדות של קילובטים.
הדבר קיים בין היתר, גם בגלל השימוש שנעשה בקובצי קוד מקור לא מהודרים.
דבר המאפשר גם שקיפות ופתיחות גדולה, ומאפשר למתכנתים לשפר ולהתאים לעצמם את המערכת.
הגרסה כוללת בין היתר רשימת בקרת גישה (ACL), קטגוריות מקוננות ללא הגבלה (בניגוד לגרסה 1.5, שכללה רק מדור וקטגוריה), סל מחזור משותף לכל הפריטים שנמחקים, עדכון הרחבות בלחיצת כפתור ועוד.
לגרסה 1.6 יצאו שש גרסאות ביניים שבכל גרסה תיקנו באגים והכילו שיפורים מינוריים.
גרסת 1.7 יצאה ב-19 ביולי 2011 [l] והיא כללה שיפורים בהתקנה, בשדרוג גרסה ובריבוי שפות.
כמו כן, בגרסה זו הפרידו את הליבה ממערכת ניהול התוכן כדי ליצור את פלטפורמת ג'ומלה (Joomla-Platform) שתשמש לעוד מטרות אחרות חוץ ממערכת ניהול תוכן (בדומה ל-Zend Framework, CodeIgniter או CakePHP).
ג'ומלה 2.5.0 יצאה ב-24 בינואר 2012, שישה חודשים אחרי 1.7.0. גרסה זו היא גרסת תמיכה ארוכת טווח (LTS).
במקור גרסה זו הייתה אמורה להיות 1.8.0, אבל ב-9 באוגוסט 2011 הוכרז כי היא תשונה להתאים את המספר לסכימה חדשה כאשר כל גרסת LTS תהיה עם סיומת X.5.
בין החידושים בגרסה זו פונקציית חיפוש חדשה, תמיכה בסוגי מסדי נתונים נוספים, התראה על גרסאות עדכון חדשות לג'ומלה ולרכיבים השונים, CAPTCHA מובנה, קישור של תפריטים חדשים למודולים ועוד.
במקור גרסה זו תוכננה לצאת ביולי 2012, אבל מחזור גרסאות ינואר/יולי לא היה נוח עבור המתנדבים ומחזור הגרסאות שונה לספטמבר/מרץ.
החידוש הגדול בגרסה 3.0 הוא התמיכה במובייל (סמארטפונים וטאבלטים) כחלק מהליבה של ג'ומלה, אשר כוללת את הפריימוורק Bootstrap של טוויטר .
ב-24 בדצמבר 2012 הוחלט כי תתווסף גרסה נוספת בסדרה 3 כדי למטב את הפיתוח ולתת תמיכה ארוכה יותר לגרסאות ארוכות טווח
ב-25 באפריל 2013 ג'ומלה 3.1 שוחררה עם תמיכה מובנית בתגיות תוכן.
ב-6 בנובמבר 2013 ג'ומלה 3.2 שוחררה עם תמיכה מובנית בגרסאות תוכן, התקנת הרחבות ישירות מפאנל הניהול, Two factors authentication, ממשק Ajax אחיד ועוד.
פרויקט ג'ומלה זכה בפרס לפרויקט הקוד הפתוח הטוב ביותר לשנת 2005, בתערוכת LinuxWorld באוקטובר 2005. פרס נוסף ניתן אישית למפתח גרעין הפרויקט, בריאן טימן.
בשנים 2006, 2007 ו-2011 זכתה ג'ומלה במקום הראשון בתואר מערכת הניהול התוכן הטובה ביותר בתחרות של הוצאה לאור Packt .
בתחרות משתתפות מעל 70 מערכות ניהול תוכן.
ב-27 באוקטובר 2008, הוצאה לאור Packt הכריזה על יוהאן ג'אנס כ-MVP (ר"ת Most Valued Person) עבור עבודתו כראש צוות המפתחים של ג'ומלה 1.5 והארכיטקטורה שלה.
ב-2009 לואיס לאנדרי קיבל את פרס ה-MVP עבור תפקידו כארכיטקט של ג'ומלה ומתאם פיתוח.
אתר הדגמה של ג'ומלה, אתר ג'ומלה העולמי
בישראל ישנה קהילת ג'ומלה פעילה המארגנת מפגשים תקופתיים ואת הכנס השנתי - Joomla!Day.
ג'ון דה באליול היה מלך סקוטלנד בין השנים 1292–1296.
פרטים מעטים ידועים על ילדותו של ג'ון.
ג'ון נולד ככל הנראה בשנת 1248 או בשנת 1250. מקום הולדתו אינו ידוע, וייתכן שנולד בגאלווי, בפיקרדי או בטירת ברנארד.
ג'ון היה בנם של ג'ון, בארון באליול ושל דרוורגווילה מגאלווי, בתה של מרגרט מהאנטיגנדון, בתו של דייוויד, רוזן האנטיגנדון, נכדו של דייוויד הראשון.
בעקבות מותה של מרגרט, העלמה מנורווגיה בשנת 1290 היה ג'ון אחד המועמדים לרשת את כתר סקוטלנד בשל היותו צאצא של דייוויד הראשון.
מולו התמודד רוברט ברוס, לורד אנאדייל, נינו של דייוויד הראשון.
ג'ון הגיש את תביעתו לכתר למועצה הגדולה של סקוטלנד, בה נכח גם אדוארד הראשון, מלך אנגליה כבורר, בבריק על הטוויד ב-6 ביוני 1291.
המועצה הגדולה של סקוטלנד החליטה לטובתו של באליול בטירת בריק ב-17 בנובמבר 1292, והוא הוכתר על אבן הגורל שבמנזר סקון ב-30 בנובמבר 1292 - יום אנדרו הקדוש.
אדוארד הראשון, אשר לחץ על המועצה להכיר בו כלורד העליון של סקוטלנד (ולמעשה במלך סקוטלנד כוואסל שלו), לחץ על ג'ון וגזל ממנו סמכויות.
אצילי סקוטלנד מאסו בלחץ האנגלי נפגשו בסטרלינג ביולי 1295 והחליטו לכרות ברית עם צרפת.
כאשר המלך אדוארד הראשון גילה על הברית עם צרפת, פלש לסקוטלנד.
פלישה זו החלה את מלחמות העצמאות של סקוטלנד.
הסקוטים הובסו בקרב דנבר והצבא האנגלי השתלט על טירת דאנבאר ב-27 באפריל 1296. ג'ון נאלץ לוותר על כיסאו, וכתב הוויתור נחתם ב-10 ביולי 1296. ג'ון נלקח למצודת לונדון ונכלא בה לזמן קצר, אולם שוחרר ביולי 1299 והורשה לצאת לגלות בצרפת.
בהגיעו לדובר ערך הצבא האנגלי חיפוש בכליו ומצא בו את כתר סקוטלנד וכלי זהב וכסף רבים, ואלה הוחרמו.
ג'ון הועבר להגנתו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני כאשר האפיפיור התחייב שג'ון יישאר בארמונו.
בקיץ 1301 עברו ג'ון ומשפחתו להתגורר בבית המשפחה בהליקור שבפיקרדי.
בשל הלחץ שהופעל עליו על ידי מלך אנגליה, אצילי סקוטלנד והעם הסקוטי המשיכו לראות בו כמלך החוקי של סקוטלנד.
ב-1297 פרץ מרד בסקוטלנד בראשות ויליאם וולאס ואנדרו דה מוריי, והם טענו שהם פועלים להביא להשבת המלך ג'ון לכס הסקוטי.
ג'ון עצמו נותר בצרפת ולא תמך במאבק העצמאות הסקוטי, וסקוטלנד נותרה בלא מונרך עד המלכתו של רוברט דה ברוס (נכדו של רוברט ברוס, לורד אנאדייל, שהתמודד מול ג'ון על הכס ב-1290) בשנת 1306.
ג'ון נפטר ב-25 בנובמבר 1314 בטירת האליקור שבפיקרדי, ונקבר בכנסיית וואסט הקדוש שבבאליול-סור-אאון.
ג'ון נשא לאישה את איזבלה דה וארן, בתו של ג'ון דה וארן ושל אליס דה לוסינאן ב-7 בפברואר 1281.
לג'ון היו שני בנים ובת:
אדוארד באליול - לימים הטוען לכתר סקוטלנד.
הנרי דה באליול - נפטר בקרב אנאן ב-16 בדצמבר 1332. לא היו לו ילדים.
אגנס או מוד באליול, נישאה לבראיין פיצאלאן, לורד פיצאלן.
ג'ומנג'י הוא סרט פנטזיה אמריקאי משנת 1995 שבמרכזו משחק לוח עתיק לילדים שגורם למשחקים בו להיות מעורבים באופן מוחשי בסכנות האורבות בג'ונגל, במפגשים רבים עם חיות בר וציידים.
כוכב הסרט הוא אלן פאריש (רובין ויליאמס) שמשתחרר מהמשחק אחרי 26 שנים בהן היה לכוד בתוכו וכדי לחזור למציאות יש להגיע לנקודת הסיום של המשחק.
יחד עם ויליאמס מככבים בסרט בוני האנט כחברתו של ויליאמס, קירסטן דנסט ודייוויד אלן גריר.
הסרט מבוסס על ספרו הפופולרי של כריס ואן אולסבורג שיצא ב-1981 ונושא את אותו שם.
היה זה הספר הראשון של ואן אולסבורג שעובד לקולנוע.
לאחר שיצא סרט זה הוא הפך לזיכיון בעל אותו שם, הכולל נכון לאוקטובר 2021 שלושה סרטים נוספים.
ב־1869 קוברים שני נערים צעירים ביער של ניו המפשייר תיבה גדולה הנעולה היטב.
מאה שנים מאוחר יותר מוצא אלן פאריש (אדם האן בירד), ילד בן 12, את התיבה באתר בניה, פותח אותה ומגלה משחק לוח עליו כתוב ג'ומנג'י.
הוא לוקח את המשחק לביתו ומציע לידידתו שרה ויטל (לורה בל באנדי) שבאה לבקרו להצטרף למשחק.
המשחק פועל באופן מוזר: כאשר שחקן זורק את הקוביות, חייל המשחק שלו נע בעצמו על פי סכום הקוביות.
כבר בתור הראשון של שרה נתקלים השניים במתקפת עטלפים גדולים מאפריקה ובתור השני, תורו של אלן, הוא נשאב לתוך המשחק ומקבל הודעה כי ישהה בג'ונגל עד שמישהו יגלגל בקוביות סכום של 5 או 8. שרה המבוהלת שנשארת לבד, סוגרת המשחק ורצה לביתה תוך כדי שלהקת העטלפים רודפת אחריה.
26 שנה מאוחר יותר רוכשת נורה שפרד (ביבי ניווירט) את הבית הנטוש בו התגוררה בעבר משפחת פאריש שעזבה אחרי שבנם נעלם.
היא עוברת לגור עם שני הילדים של אחיה (שנהרג עם אשתו בתאונת סקי) ג'ודי (קירסטן דנסט) ופיטר (בראדלי פירס).
שני הילדים מוצאים בעליית הגג את לוח המשחק המאובק ומנסים לשחק.
אחרי שבמשימה הראשונה הם מותקפים על ידי יתושי ענק, פיטר מגלגל את הסכום 2 ומזה מגיעה חבורת קופים למטבח.
כאשר הקופים יצאו מהבית ג'ודי ראתה את ההוראות שעליהן רשום: "אל תתחילו את המשחק אלא אם בכוונתכם לסיים.
כל הדברים ייעלמו כאשר מישהו יגיע אל הסוף ויצעק את שמו." מפני שלפיטר יצא דאבל פיטר שוב זורק את הקוביות עם הסכום 5 והשניים מגלים אריה שרוצה לטרוף אותם.
מי שמגיע להציל את המצבהוא אלן פאריש עצמו (הפעם בדמותו של רובין ויליאמס) שהצליח להשתחרר מהג'ונגל בזכות פיטר שהטיל 5 בקוביות.
כדי לסיים את המשחק הם מבינים כי הם חייבים למצוא את שרה ויטל (בוני האנט) שהתחילה את המשחק לפני 26 שנים והרביעייה עוברת חוויות גדולות ומסעירות עד שאחד מהם מצליח לנצח והכל חוזר לקדמותו.
הדברים שנשאבו חזרה למשחק הם היתושים, הקופים, האריה, צמחים אשר צומחים מהר מאוד, צייד, מנוסת בהלה של חיות, מראה קופי אצל פיטר, מבול, רצפה טובענית, עכבישי ענק ורעידת אדמה.
כאשר אלן מנצח אלן ושרה מוצאים את עצמם שוב ב-1969, בדיוק באותו מקום וזמן בו התחילו את המשחק.
הם מחליטים לזרוק את לוח המשחק לנהר ומקווים שאף אחד לא ימצא אותו.
בסצנת הסיום רואים שתי ילדות דוברות צרפתית שמטיילות על חוף הים כשבמרחק לא רב לפניהם נמצא לוח המשחק.
רובין ויליאמס - אלן פאריש
אדם האן בירד - אלן פאריש הצעיר
בוני האנט - שרה ויטל
לורה בל באנדי - שרה ויטל הצעירה
קירסטן דנסט - ג'ודי שפרד
בראדלי פירס - פיטר שפרד
ביבי ניווירט - נורה שפרד, דודתם של ג'ודי ופיטר
ג'ונתן הייד - סאמוול פאריש, אביו של אלן / הצייד ואן פלט
פטרישה קלארקסון - קארלו-אנני פאריש, אמו של אלן
דייוויד אלן גריר - קארל בנטליי, עובד שפוטר ממפעלו של סאמוול פאריש והפך לבלש משטרה
מלקולם סטיוארט - ג'יימס שפרד, אביהם של ג'ודי ופיטר
אנאבל קרשו - מרתה שפרד, אמם של ג'ודי ופיטר
גארי תורופ - בילי ג'סוף, יריבו הבריון של אלן
פרנק וולקר - מדבב חיות שונות ואפקטים קוליים
שלב ראשון: "בלילה הם טסים וזה לא נחמד במיוחד, אז כדאי לברוח תיכף ומיד" – בשלב זה מותקפים השחקנים בעטלפי ענק.
שלב שני: "בג'ונגל תצטרך לחכות עד שיופיע 5 או 8 בקוביות" – אלן פאריש נשאב לתוך המשחק עד שהשחקן הבא יגיע לסכום הנדרש בקוביות.
שלב שלישי: "עקיצה קטנה תגרום לך להתגרד, להתעטש ולהתעוות" – התקפת יתושי ענק על השחקנים ועל העיר כולה.
שלב רביעי: "זו לא תהיה משימה פשוטה, קופים מעכבים את החבורה" – כמה עשרות קופים משתלטים על העיר.
שלב חמישי: "ניביו לו חדים, אתה לו ארוחה טעימה.
מוטב שחבורתך תזרז הליכתה" - אריה ענק מצטרף לשחקנים.
בשלב הזה משתחרר אלן מהג'ונגל אחרי 26 שנים.
שלב שישי: "מבמבוק הם צומחים מהר יותר.
הם ירדפו אותך, תיזהר." – התקפת צמחי פרא אוכלי אדם ענקיים.
שלב שביעי: "צייד מלב האפלה גורם לך לחזור לילדותך." – צייד יערות מצטרף למשחק עם רובה ומנסה לחסל את אלן, אך גם את אלה שיפריעו לו בדרכו.
שלב שמיני: "זה לא רעם היזהר, טעות חמורה במקום להישאר" – מנוסת בהלה של חיות הג'ונגלים שפורצות החוצה מתוך הקיר אל עבר הרחובות.
זה כולל קרנפים, פילים, זברות ושקנאים.
פיטר מרמה: "על החוק של ג'ומנג'י עברת, לך לאחור יותר ממה שחשבת" – בשלב הזה הופך פיטר לקוף אחרי שניסה לרמות ולגרום לקוביות ליפול על 12 כדי לסיים את המשחק.
שלב תשיעי: "בכל חודש ברבע הירח, מונסון אצלך יבוא להתארח" – מונסון אדיר עם גשמים רוחות ותנינים תוקפים את הבית בו הם משחקים.
הרצפה שוקעת מהר" – אלן מתחיל לשקוע במקום בו הוא עומד.
בשלב הבא ההשפעה מתבטלת ואלן נתקע רק עם הראש בחוץ.
שלב אחת עשרה: "יש שיעור שעליך לזכור.
לפעמים מאבדים תור" - הקרקע הטובענית מפסיקה כששרה עם ידיים בתוך הרצפה ולאלן רואים רק את הפנים.
שלב שתים עשרה: "צריך יד?
נעזור לך, לנו יש שמונה" – עכבישי ענק תוקפים את החדר בו משחקים.
שלב שלוש עשרה: "כמעט סיימת והכול תלוי בך, אך עכשיו רעידת אדמה מתחילה" – רעידת אדמה מתרחשת עד שחייל המשחק מגיע לנקודת הסיום בעצמו.
שלב ארבע עשרה: השלב האחרון במשחק שבו מנצחים וכל הדברים נעלמים.
אלן ושרה חוזרים לילדותם וזורקים את המשחק לנהר.
הסרט קיבל ביקורות לא מחמיאות במיוחד ולציון של 50% בלבד באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 32 ביקורות.
ג'ומה הוא לבוש בוכרי אותנטי שמקורו במדינות מרכז אסיה כגון אוזבקיסטן וטג'יקיסטן.
הג'ומה הוא ז'קט מרשים ועשיר העשוי, לרוב בעבודת יד, מבד קטיפה בצבע בוהק וחזק, ורקומים עליו עיטורי זהב.
נוסף לז'קט, ישנו כובע מיוחד מותאם שגם הוא מעוטר וצבעוני, כובע המתאים לגבר וכובע שונה מעט המתאים לאישה.
לכובע של האישה מחוברת חתיכת בד הנראית כהינומה של כלה.
מקור הג'ומה הוא במלבושי המלכות שהתלבשו מלכי האזור ועוזריהם, כגון אמיר בוכרה, והועברו במנהג מדור לדור.
את הג'ומה נהוג ללבוש באירועים מיוחדים כגון שמחות משפחתיות.
בעבר נלבש הג'ומה באירועים חגיגיים
כחליפה לכל דבר, אך כיום לובשים אותו רק בחלק מהאירוע, בעיקר בעת הריקודים.
בעלי השמחה ומקורביהם הם אלו שלבשו את הג'ומה.
באירועים כגון חתונה, זו הייתה גם דרך לזהות את הורי החתן והכלה.
נוסף על כך, ישנה אמונה שמי שלובש את הג'ומה יזכה גם הוא לאירוע משמח במשפחתו, כפי שיש לבעלי השמחה.
לבוש זה נהוג גם בקרב יהודי בוכרה שמשמרים מנהג זה עד היום ולובשים את הג'ומה באירועים חגיגיים כגון חתונה, ברית, בר מצווה וכדומה.
ג'ומפה להירי (בבנגלית: ঝুম্পা লাহিড়ী, נולדה 11 ביולי 1967) היא סופרת הודית-אמריקאית.
ספרה הראשון, קובץ הסיפורים הקצרים פרשן המחלות (1999, יצא בעברית בשנת 2001) זכה בפרס פוליצר לסיפורת לשנת 2000, והרומן הראשון שלה, השם הטוב (2003, יצא בעברית בשנת 2005), עובד לסרט באותו שם (באנגלית The Namesake).
שמה מלידה הוא נילאנג'נה סודשנה, אך היא משתמשת בכינוי שלה (בבנגלית, ה-Daak naam שלה), ג'ומפה.
להירי חברה במועצת הנשיא לאמנויות ולמדעי הרוח, שהקים ברק אובמה.
ספרה הבקעה, שפורסם באנגלית בשנת 2013 (יצא בעברית בשנת 2014), היה מועמד לפרס מאן בוקר ולפרס הספר הלאומי לסיפורת.
בשנת 2014 זכתה במדליה הלאומית למדעי הרוח.
להירי נולדה בלונדון, להורים מהגרים הודים ממדינת בנגל המערבית.
משפחתה עקרה לארצות הברית כשהייתה בת שנתיים; להירי מחשיבה עצמה אמריקאית.
לדבריה, "לכל דבר ועניין כאילו כן נולדתי כאן".
היא גדלה בקינגסטון במדינת רוד איילנד, שבה עבד אביה, עמאר להירי, כספרן באוניברסיטת רוד איילנד; עליו מבוססת דמות הגיבור בסיפור "The Third and Final Continent", החותם את הספר "פרשן המחלות".
אמה של להירי רצתה להבטיח שילדיה יגדלו תוך לימוד המורשת הבנגלית, והמשפחה הרבתה לבקר קרובים בקולקטה.
כשהייתה בגיל הגן, הגננת של להירי החליטה לקרוא לה בכינוי החיבה שלה (ג'ומפה) במקום בשמה הרשמי, משום שמצאה אותו קל יותר להגייה.
להירי סיפרה לימים כי "תמיד נבוכותי כל כך בגלל שמי...
להרגיש כאילו גורמים למישהו סבל רק בשל זהותך." רגשותיה המעורבים של להירי לגבי זהותה היוו השראה לרגשותיו המעורבים של גוגול, גיבור הרומן "השם הטוב", לגבי שמו החריג.
לאחר שסיימה את לימודי התיכון בקינגסטון, השלימה בשנת 1989 תואר ראשון בספרות אנגלית בבארנארד קולג' שבאוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
לאחר מכן השלימה להירי סדרת תארים באוניברסיטת בוסטון: תואר שני בספרות אנגלית, תואר שני נוסף בכתיבה יוצרת, תואר שני נוסף בספרות השוואתית, ותואר דוקטור בלימודי רנסאנס.
להירי אף לימדה כתיבה יוצרת באוניברסיטת בוסטון ובבית הספר לעיצוב של רוד איילנד.
לדברי להירי, היא שלחה סיפורים קצרים למוציאים לאור והם נדחו "במשך שנים".
ספרה הראשון, אוסף הסיפורים הקצרים "פרשן המחלות", יצא בשנת 1999. הסיפורים עוסקים בדילמות בחייהם של הודים או של מהגרים הודים, כגון קשיי נישואים, הפלות, והנתק בין בני הדור הראשון להגירה לארצות הברית לבין ילדיהם.
לימים כתבה להירי כי "כשהתחלתי לכתוב לא עסקתי במודע בחווייה ההודית-אמריקאית.
הספר נמכר במאות אלפי עותקים באנגלית, וזיכה את להירי בפרס פוליצר לסיפורת לשנת 2000 (והייתה זו רק הפעם השביעית שבה קובץ סיפורים זוכה בפרס).
בשנת 2003 פרסמה להירי את הרומן הראשון שלה, "השם הטוב" (במקור: The Namesake), אשר מגולל שלושים שנה בחיי משפחת גנגולי.
ההורים, מקולקטה, היגרו בצעירותם לארצות הברית, וילדיהם, גוגול וסוניה, גדלים וחווים את פער הדורות והתרבות מול הוריהם.
סרט על בסיס הספר יצא בשנת 2007, בבימוי מירה נאיר ובכיכוב קל פן כגוגול.
להירי עצמה הופיעה בהופעת קמע בתפקיד "דודה ג'ומפה".
קובץ הסיפורים השני של להירי, "קרקע לא מוכרת" (במקור: The Unaccustomed Earth), יצא באנגלית בשנת 2008, והגיע להישג נדיר, בתופסו כבר בשבוע הראשון לצאתו את המקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
עורך מוסף ביקורות הספרים של הניו יורק טיימס בשעתו, דווייט גארנר, כתב כי "קשה לזכור מה הייתה יצירת הסיפורת הרצינית האחרונה שזינקה היישר לראש הרשימה; זו המחשה ברורה של כוחה המסחרי של להירי."
להירי מקיימת גם קשר מקצועי פורה עם כתב העת הניו יורקר, שבו פרסמה כמה מסיפוריה הקצרים, וכמה מסות ומאמרים.
בספטמבר 2013 נכלל הרומן "הבקעה" מאת להירי ברשימה המצומצמת של המועמדים לפרס מאן בוקר, אך לא זכה בפרס.
מאז שעברה להתגורר ברומא החליטה לקרוא ולכתוב רק בשפה האיטלקית.
בשנת 2024 זכתה בפרס ספרותי מטעם מוזיאון נוגוצ'י בניו יורק, אך סירבה לקבלו, כמחאה על כך שהמוזיאון אסר על עובדיו לחבוש כאפייה.
להירי עבדה כיועצת עבור מפיקי העונה השלישית של סדרת הטלוויזיה האמריקאית בטיפול, שבה נוספה דמותו של סוניל, אלמן שמהגר מהודו לארצות הברית ומתמודד עם שכול ועם הלם תרבות.
על אף שניתן לה קרדיט על כתיבה, תפקידה התמקד בייעוץ לגבי האופן שבו יתפוס הודי בנגאלי את ברוקלין.
מאז 2005, מכהנת להירי כסגנית נשיא המרכז האמריקאי של פא"ן.
בפברואר 2010 מונתה לשמש במועצת הנשיא לאמנויות ולמדעי הרוח, לצד חמישה אחרים.
להירי זכתה בפרסים רבים, בהם:
1993 - פרס טרנסאטלנטיק מקרן הנפילד
1999 - פרס או הנרי על הסיפור הקצר "פרשן המחלות"
1999 - פרס פא"ן/המינגוויי על ספר הביכורים של השנה
2000 - פרס פוליצר לסיפורת על הקובץ "פרשן המחלות"
בשנת 2001 נישאה להירי לאלברטו וורווליאס-בוש, עיתונאי ששימש באותה עת סגן עורך מהדורת אמריקה הלטינית של טיים מגזין.
להירי חיה ברומא, עם בעלה ועם שני ילדיהם, אוקטביו (יליד 2002) ונור (ילידת 2005).
פרשן המחלות (תרגמה: שלומית אפפל), תל אביב, עם עובד, 2001
השם הטוב (תרגמה: שלומית אפפל), תל אביב, עם עובד, 2003
קרקע לא מוכרת (תרגמה: מיכל אלפון), תל אביב, עם עובד, 2009
הבקעה (תרגמה: מיכל אלפון), תל אביב, עם עובד, 2014
סיפורים רומאיים (תרגם: אלון אלטרס), בני ברק, עם עובד, 2025
ג'ומליקיזיק או ג'ומלקזק (בטורקית: Cumalıkızık) הוא כפר במחוז ילדרים, במרחק 10 ק"מ מזרחה מהעיר בורסה, למרגלות ההר אולודג (Uludağ).
ההיסטוריה של הכפר מגיעה עד לזמן האימפריה העות'מאנית.
כיום, הכפר נחשב לשכונה במחוז ילדרים.
הטקסטורה ההיסטורית של הכפר נשמרה היטב והמבנים הארכיטקטוניים הכפריים מהתקופה העותמאנית המוקדמת עדיין בשלמותם.
לכן הפך ג'ומליקיזיק למרכז פופולרי לתיירים.
קבוצה של כפרים דומים הממוקמים קרוב זה לזה ולמרגלות ההר "אולודג" והעמקים שקרובים אליו נקראו קיזיק בטורקית.
משמעות השם היא "אנשי הכפרים" שנקראו קיזיק בעבר.
כפרים דומים, שפחות שומרו, הם דג'ירמנליקיזיק, דרקיזיק, המאמליקזיק.
המאמליקזיק היה כפר ובו חמאם, וג'ומליקיזיק נקרא כך מפני שהאנשים שם נאספו בימי שישי (ג'ומה, בטורקית) לפולחן.
מוזיאון ג'ומליקיזיק לאתנוגרפיה בכיכר הכפר מציג אובייקטים היסטוריים מהכפר.
כל חודש יוני מתקיים פסטיבל פטל.
בתי ג'ומלקזק המפורסמים עשויים מעץ, טיט, ואבן.
החלונות בקומה העליונה, בדרך כלל, מסורגים ועם חלון מפרץ.
הידיות ומקושים על דלתות הכניסה העיקריות עשויות ברזל יצוק.
רחובות מרוצפים מאוד צרים וללא מדרכות, אבל יש מערכות ביוב טיפוסיות של ימי הביניים במרכז להובלת מי גשם ושפכים.
בכפר יש מסגד, מזרקת "זקיה האטון" (Zekiye Hatun) שלצידו ואמבטיה עם כיפה אחת הם מקוריים מתקופת האימפריה העות'מאנית.
בנוסף לכך, יש גם שאריות מחורבן כנסייה שנבנתה על ידי הביזנטים.
חלק מהבתים הללו הם בתהליכי שחזור ותחזוקה, ו-180 מהם עדיין משמשים למגורים.
בשנת 1969 נחשפו שרידיה של כנסייה ביזנטית מדרום-מזרח לכפר בגבעות של הר אולודג.
כמה עבודות אדריכליות מוצגות במוזיאון הארכאולוגי של בורסה.
תוכניות טלוויזיה וסרטים היסטוריים צולמו לעיתים קרובות בג'ומליקיזיק.
הקיסר ג'ומנה (ביפנית: Jomei tennō 天智天皇) (593–641) היה הקיסר ה-34 של יפן.
ירש את דודתו הקיסרית סואיקו.
לאחר מותו ירשו מספר קרובים את הקיסרות, כולל אחיניתו, אחינו ושנים מבניו.
בשנת 770, כמאה שנים לאחר מותו, עברה הקיסרות לידי נינו, הקיסר קונין, שממנו יצאו כל קיסרי יפן עד היום.
ברשומות ההיסטוריות של יפן מסופר כי הקיסר ג'ומיי ויתר על גבית מיסים שלוש פעמים, ובסופו של דבר התרושש כל כך עד שלא יכל לתקן את הגג הדולף בארמונו.
הארכאולוגים היפנים מאמינים שמצאו עדויות לתל קבורה בהריסות קויאמדה, שבמחוז נארה ביפן, שמתוארך מאמצע המאה השביעית, שעשוי להיות מקום מנוחתו הסופי של הקיסר ג'ומנה.
ג'ומנג'י: שורדים בג'ונגל הוא סרט הרפתקאות ופעולה אמריקאי משנת 2017 בבימויו של ג'ייק קסדן, המהווה את הסרט השני בזיכיון ג'ומנג'י.
בסרט מככבים דוויין ג'ונסון, ג'ק בלאק, קווין הארט, קארן גילאן, ניק ג'ונאס ובובי קנאבלי.
הסרט יצא לאקרנים ב-20 בדצמבר 2017 בארצות הברית.
לסרט יצא סרט המשך ישיר ב-2019 בשם "ג'ומנג'י: השלב הבא".
בזמן עבודה במרתף התיכון כחלק מעונש הריתוק שלהם, ארבעה בני נוער מגלים משחק וידאו וינטג' בשם "ג'ומנג'י".
כל אחד בוחר לעצמו אווטאר והם מתחילים לשחק.
להפתעתם, הם נשאבים אל הג'ונגל של המשחק ומגלים כי הדרך היחידה בה יוכלו לברוח מהג'ונגל בחזרה אל עולמם, היא לעבור את שלבי המשחק ולהחזיר את עין היגואר למקומה ובכך יבטלו את הקללה של ג'ומנג'י ויוכלו לחזור לעולמם.
בדרך הם פוגשים באלכס, דמות שתקועה במשחק 20 שנה.
ונלחמים בג'ון הארדי ואן פלט, הרשע במשחק שגנב את אבן היגואר ויכול לשלוט בחיות הג'ונגל ונעזר באופנוענים עם נשקים.
אלכס וולף - ספנסר, גיימר נלהב הנשלח לריתוק יחד עם בת'אני, פרידג' ומרתה.
דוויין ג'ונסון - דוקטור סמולדר ברייבסטון, ארכאולוג וחוקר.
מדיסון איסמן - בת'אני וולקר, הנערה הכי יפה בשכבה.
נשלחת לריתוק יחד עם ספנסר, פרידג' ומרתה.
ג'ק בלאק - פרופסור שלי אוברון, קרטוגרף.
סר'דריוס בליין - אנתוני "פרידג'" ג'ונסון, שחקן בנבחרת הפוטבול של בית הספר.
נשלח לריתוק יחד עם ספנסר, בת'אני ומרתה.
קווין הארט - פרנקלין "מוס" פינבר, זואולוג ונשא כלי נשק.
בעל חולשות רבות, בהן: כוח, מהירות ועוגות, שמהן הוא מתפוצץ.
מורגן טרנר - מרתה, נערה דחויה ולא מקובלת הנשלחת לריתוק יחד עם ספנסר, בת'אני ופרידג'.
קארן גילאן - רובי ראונדהאוס, חיילת קומנדו מומחית באמנויות לחימה.
קולין הנקס - אלכס וריק.
ניק ג'ונאס - ג'פרסון "מטוס ים" מק'דונו, טייס ומדריך מסתורי המדריך את האווטארים אל סיום המשחק.
בובי קנאבלי - ג'ון הארדי ואן פלט, האנטגוניסט הראשי של המשחק.
מארק אוון ג'קסון - המנהל בנטלי.
מריבת' מונרו - המורה של בת'אני.
מיסי פייל - המאמנת וב.
טים מת'סון - ויריקי הזקן.
הצילומים החלו בספטמבר 2016 בהונולולו שבהוואי והסתיימו ב-8 בדצמבר 2016 באטלנטה, ג'ורג'יה.
ג'ומוקה אודטולה היא שחקנית ניגרית מקרב קבוצת היורובה שבניגריה.
אודטולה החלה את קריירת המשחק שלה בתעשיית הקולנוע הניגרית של נוליווד בשפה האנגלית טרם השתתפותה בסרטים בשפת היורובה.
אודטולה התחנכה בבית הספר לבנות Abeokuta Girls Grammar School.
לאחר מכן היא סיימה תואר ראשון בתקשורת ובמדעי המחשב באוניברסיטת Ajayi Crowther University.
בנוסף לכך היא המשיכה את לימודיה לתואר שני במדעי המחשב ב-Federal University of Agriculture Abeokuta.
בריאיון למגזין Punch חשפה אודטולה כי ההחלטה להתחיל בקריירת משחק הייתה בניגוד לרצונם של הוריה.
עם זאת, הצלחתה יחד עם אהבתה לתחום המשחק והקולנוע גרמו להוריה להשלים עם ההחלטה שלה ועל כן הם תמכו בה לאורך דרכה בעולם הקולנוע.
כמו כן, היא גם תיארה את הדמות אותה גימה בסרט Somewhere in the Dark, בהשתתפות גבריאל אפולויאן כתפקיד הכי מאתגר אותה שיחקה בכל סרטיה.
בשנת 2015, זכתה אודטולה בפרס השנה של BON Awards.
כמו כן, זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר לשנת 2016 בתחרות Africa Magic Viewers Choice Awards על תפקידה בסרט Binta Ofege.
היא שמרה על פרס זה גם לאחר מכן הודות לתפקיד אותו גילמה בסרט Somewhere in the Dark.
לאחר מכן זכתה אודטולה בשנת 2017 בפרס מיטב נוליווד, אירוע קולנוע שנתי הנערך על ידי מגזין Best of Nollywood בהכרה בהישגים יוצאי דופן בתעשיית הקולנוע הניגרי.
כמו כן היא זכתה בתואר השחקנית הטובה ביותר בתפקיד הראשי בסרט יורובה במסגרת התחרות.
באותה שנה זכתה גם בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר במסגרת התחרות City People Movie Awards.
גומאנה חדאד היא סופרת, משוררת, דוברת ציבורית, עיתונאית ופעילת זכויות נשים.
היא נבחרה כאחת מ-100 הנשים הערביות החזקות ביותר בעולם ארבע שנים ברציפות על ידי מגזין העסקים הערבי, בשל האקטיביזם החברתי והתרבותי שלה.
היא המייסדת של "ג'אסד", כתב עת רבעוני בשפה הערבית.
חדאד השיקה תוכנית חדשה בנובמבר 2018 בערוץ Alhurra העוסקת בנושאים של חופש הביטוי וחשיבה ביקורתית.
חדאד היתה עורכת התרבות של עיתון "סמירה" בין השנים 1997 ו-2017. היא חברה בסגל של האוניברסיטה האמריקאית בביירות.
היא חברה במועצת המנהלים של MARCH Lebanon, עמותה הנלחמת בצנזורה ופועלת להעלאת מודעות לזכות לחופש ביטוי, ובין 2007 ל-2011, היא שמשה כרכזת עבור הפרס הבינלאומי לסיפורת ערבית (פרס בוקר של העולם הערבי) ומאז היא משמשת כחברת מועצת המנהלים של הפרס.
בשנת 2009, היא כתבה בשיתוף ושיחקה בסרטה של יוצרת הסרטים הלבנונית ג'וסלין סאאב, "מה קורה?".
באוקטובר של אותה השנה, היא נמנתה ברשימת 39 הסופרים הערבים מתחת לגיל 39. בנובמבר של 2009, היא זכתה בפרס הבינלאומי לשירה צפון דרום, מטעם קרן פסקרברוצו באיטליה.
ב-2006, זכתה חדאד בפרס העיתונות הערבי.
בפברואר 2010 היא זכתה בפרס הספרותי הערבי, מטרופוליס כחול.
באוגוסט 2010, היא זכתה בפרס רודולפו ג'נטילי האיטלקי.
בנובמבר 2012, היא זכתה בפרס קוטולי לעיתונאות ב קטניה, איטליה.
ביולי 2013, היא מונתה שגרירת כבוד לתרבות וזכויות אדם של העיר נאפולי בים התיכון על ידי ראש העיר של נאפולי לואיג'י דה מג'יסטריס.
בפברואר 2014, הוענק לה פרס מפעל קריירה בשירה של קרן ארכיקולטורה באקוויטרמה שבאיטליה.
המגזין של חדאד הוא נושא הסרט משנת 2013 של אמנדה חומסי-אוטוסון, "ג'סאד ומלכת הסתירות" (Jasad & The Queen of Contradictions), הפקה של פרויקט נשים עושות סרטים.
כתיבתה של חדאד זכתה לשבחי הביקורת בלבנון וברחבי העולם הערבי.
רבים מפרסומיה תורגמו לשפות אחרות.
חדאד עצמה דוברת 7 שפות, ותרגמה מחזות, שירה, סיפורת, ועוד עבור יוצרים ערבים ובינלאומיים, ביניהם "אנתולוגיית השירה הלבנונית המודרנית" אשר פורסמה בספרד ובמדינות נוספות באמריקה הלטינית.
במסגרת עבודתה העיתונאית והתרבותית, ערכה חדאד ראיונות ודיאלוגים עם סופרים מוערכים רבים, ביניהם אומברטו אקו, פול אוסטר, ז'וזה סאראמאגו, פאולו קואלו, פטר הנדקה, ואחרים.
دعوة إلى عشاء سرّي، 1998 (הזמנה לארוחה סודית)
عودة ليليت، 2004 (חזרה ללילית)
عادات سيئة، 2007 (הרגלים רעים)
هكذا قتلت شهرزاد، 2010 (אז שחרזאד נהרגה), יצא ב-13 מדינות ו-12 שפות
سوبرمان عربي، 2012 (ערבית סופרמן), תורגם לספרדית, צרפתית, קרואטית, איטלקית וערבית, המקור באנגלית
חדאד נולדה למשפחה שמרנית בת הדת הסורית אורתודוקסית.
היא חיה בביירות עם שני בניה, והיא מתנגדת חריפה לדת מאורגנת.
ג'ומאנה אמיל עבוד (נולדה בשנת 1971) היא אמנית פלסטינית.
נולדה בשפרעם ב-1971 למשפחה פלסטינית.
בצעירותה היגרה עם משפחתה לאונטריו בקנדה ושהתה שם בין השנים 1979–1991. בשנת 1991, חזרה לישראל ועשתה תואר ראשון באמנות בבצלאל.
מתגוררת במזרח ירושלים, ועובדת בגלריה "אל מעמל" במזרח ירושלים.
1989- 1991- לימודי אמנות במכללה לאמנות באונטריו (A.C.O), טורונטו, קנדה
1992-1996 - תואר ראשון לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים
1997-1999 - לימודי המשך באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים.
עבוד היא אמנית רב-תחומית המשתמשת בציור, וידאו, מיצגים, אובייקטים וטקסט כמדיומים כדי לנווט נושאים של זיכרון, אובדן וחוסן.
היא מציבה שאלות הקשורות לזיכרון כנקרא בגוף, דרך פולקלור, דרך בית ומולדת, ובאמצעות פולחן תרבותי או תרגול.
האינטרסים של עבוד נוגעים גם בפרקטיקות של סיפורים, שכן הם קשורים למשל עם פולקלור, מיתוסים, סמלים וארכיטיפים, כמו גם בשפה, הן ככלי ויזואלי והן לטקסטואלי, וקריאה מחדש של המרחב.
בדרך זו, עבודתה משקפת בעקביות נוף תרבותי פלסטיני, שבו המאבק להמשכיות בתוך ההקשר הפוליטי הרחב מחייב תהליך מתמיד של מטמורפוזה ותחכום.
בשנת 2010 החלה לחקור פולקלור פלסטיני, מיתוס ואמונות טפלות, מונעים על ידי איקונוגרפיה דתית או על טבעית.
מקור השראה זה נובע מחינוכו של האמן בתוך סביבה פלסטינית - מוגן באמונה ובפעילות פולקלורית, אך מתנגד למציאות הקשה של הכיבוש.
לפיכך, תהליך העבודה שלה, מעין ביקור חוזר או הטענה מחדש, ומסע אישי מסוגו, מנסה לחלץ את הגניאלוגיה של סיפורים שיוצרים פגז מגן כדי להשתחרר ממצוקות חיי היומיום.
עבוד שייכת לדור של אמנים פלסטינים צעירים, בוגרי בתי ספר לאמנות בישראל.
עבוד השתתפה בתערוכות קבוצתיות בינלאומיות רבות, כולל הביאנלה בוונציה, הביאנלה של איסטנבול, המוזיאון הלאומי בחריין, מנאמה, מכון דוודה מונדה ערבי, פריז, המופע הירושלמי, דרת אל פון, עמאן, ובקרן ארט, נים.
במקביל הציגה בתערוכות בגלריות מרכזיות בישראל.
התערוכה "ריפונזלינה" (1998), גלריה קרן היינריך בל בתל אביב, מבוססת על מחקר שלם וכמו בחפירת הצלה ארכאולוגית היא ממפה קודם את פני השטח, את מה שניתן למבט, את מה שניתן להציל.
במרכז העבודות עומדת דמותה של ריפונזלינה, מחווה לריפונזל גיבורת האגדה של האחים גרים.
דרך הפרשנות הפסיכולוגית שלה את האגדה מנסה עבוד לתת למגוון אפשרויות של זהות נשית-פלסטינית להתקיים.
הזיהוי שלה את עצמה עם דמות מערבית מאפשר לה להצביע על המורכבות הבונה את זהותה ולמקם את נקודת מבטה.
"ריפונזלינה" הוא מיצב בחדר מעוטר בוורוד, קירות הסוגרים מרחב סימבולי שהוא פנטזיה, שברי זכרונות, מולדת אבודה, נוף ילדות.
במרחב הזה מתארת ג'ומאנה אמיל עבוד תהליך חונכות, הכרה והתוודעות לתרבות פלסטינית נושנה-חדשה.
ממרחק של שנים בארץ זרה היא מנסה לגשר בין זיכרונות הילדות לבין הקיים על פני השטח.
מעין ניסיון היטמעות-השתרשות-מחדש במרחב גאוגרפי-תרבותי זר.
היא עושה מהלך הפוך למהלך הפלסטיני השכיח והמוכר,זה שעושה האדרה למולדת שנשארה מרחוק.
היא חוזרת לשטח במפה כל פרט ופרט באותם מקומות שמהם נעקרה.