tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיתון The Japan Times נתן לסרט שלושה כוכבים מתוך חמישה וכתב "אז זה נכון ש'הרוח העולה' זה סרט סוחט דמעות מיושן, אך זו גם חגיגה ויזואלית יוצאת דופן של יפן לפני המלחמה".
בעיתון The Asia-Pacific Journal כתב מתיו פני "מיאזאקי מציע בסרט הזה את התשובה של הוריקושי להצליח להגשים את חזון עיצוביו.
זה הסרט השאפתני ביותר של מיאזאקי עד כה וגם היפה ביותר שלו"
הסרט הכניס ברחבי יפן 11,600,000,000 ין יפני והפך לסרט המכניס ביותר ביפן ב-2013. ב-21 בפברואר 2014 הופץ ברחבי הגלובוס וזכה להכנסות גבוהות, ב-1 באפריל 2014 דורג במקום העשירי ברשימת שוברי הקופות לשנת 2014 עם הכנסות של $117,645,496.
כאשר הסרט הופץ ביפן הוא זכה לביקורות רבות מהצדדים הפוליטיים במדינה.
הסרט הרגיז תושבים רבים ביפן, לדבריהם הסרט עוסק באדם שבנה "מכונת הרג" וגם כי אנשים רבים נכפו לעבודה זו ולא עשו אותה מרצון.
גם קוריאה הדרומית הביאה מחלוקות רבות בנושא הסרט וקראה להחרימו.
בריאיון לעיתון "Asahi Shimbun" אמר מיאזאקי כי "יש לי רגשות מעורבים על המלחמה" והוסיף כי "אנו היפנים יכולים להיות גאים - בנוכחות האדירה והטייסים האמיצים".
במהלך הסרט ישנן סצנות רבות בהן חלק מהדמויות מעשנות, המועצה היפנית למלחמה בעישון קראה להחרמת הסרט בעקבות הדבר.
סי.9 בדצמבר 2013 סרט האנימציה הטוב ביותר Women Film Critics Circle 16 בדצמבר 2013 סרט האנימציה הטוב ביותר סרט המשפחה הטוב ביותר
הרולד רופרט ליופריק ג'ורג' אלכסנדר, רוזן אלכסנדר הראשון מתוניס היה פילדמרשל בצבא הבריטי אשר לחם בין היתר בשתי מלחמות העולם ונודע במיוחד עבור פיקודו במערכה בצפון אפריקה והמערכה בזירת הים התיכון במלחמת העולם השנייה.
לאחר שירותו הצבאי, שימש אלכסנדר בין היתר בתור המושל הכללי של קנדה, ה-17 מאז איחוד קנדה ומזכיר ההגנה ה-6, זאת בשנים שלאחר המלחמה.
הרולד אלכסנדר נולד בלונדון, הבן השלישי לרוזן ורוזנת קלדון (Caledon), כאשר אימו הייתה אף היא בת לרוזן מאירלנד.
משפחת אלכסנדר הייתה נצר למשפחות האצולה פרוטסטנטיות באזור אולסטר באירלנד.
אלכסנדר התחנך בבית ספר פרטי ולאחר מכן החל את לימודיו במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט בתור צוער.
בספטמבר 1911, משסיים בהצלחה את לימודיו בסנדהרסט, קיבל אלכסנדר דרגת לוטננט משנה והחל את שירותו במשמר האירי, בהמשך קודם לדרגת לוטננט.
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה ביולי 1914, נשלח אלכסנדר כמפקד פלוגה יחד עם הגדוד הראשון של רגימנט המשמר האירי, מהיחידות הראשונות שנשלחו כחלק מחיל המשלוח הבריטי חזית המערבית עם תחילת האש.
הוא לחם במהלך קרב הנסיגה ממונס ולאחר מכן נפצע בקרב איפר הראשון (אוקטובר-נובמבר 1914) ונשלח להחלמה קצרה בבריטניה.
ב-7 בפברואר 1915 הוא הועלה לדרגת קפטן וקיבל תפקיד פיקודי בגדוד השני של המשמר שהוקם בתקופה זו כדי לסייע למאמץ המלחמתי.
באוגוסט 1915 חזר אלכסנדר לחזית המערבית והשתתף בקרב לוס, שם הוא אף שימש למשך עשרה ימים מפקד של הגדוד הראשון כמחליף למפקד שנהרג, לאחר מכן חזר לגדוד השני.
על גבורתו במהלך הקרב ופיקודו עוטר אלכסנדר בצלב הצבאי בינואר 1916. לאחר מכן אלכסנדר לקח חלק במערכה על הסום (יולי-נובמבר 1916), על גבורתו בקרב באזור פלרס-קורסלט ב-15 בספטמבר הוענק לו באוקטובר אות השירות המצוין, בכתב העיטור נכתב:
על פיקודו במהלך מערכת הסום הוא גם זכה בתואר אביר במסדר לגיון הכבוד של צרפת.
במרץ 1918 פיקד אלכסנדר באופן זמני על הגדוד הרביעי ובאפריל שב לפקד על הגדוד השני בלחימה סביב הייזברוק, שם ספג הגדוד אבדות כל כך קשות שהוא לא שב להילחם עד סוף המלחמה.
בעודו בעל מינוי כלוטננט-קולונל באופן לא רשמי, נשלח אלכסנדר לפקד על מחנה אימון של חיל הרגלים באוקטובר 1918. לימים חיבר הסופר רודיארד קיפלינג ספר אודות קורות רגימנט המשמר האירי (שם שירת בנו ונפל בקרבות) במלחמת העולם.
קיפלינג תיאר בספרו את אלכסנדר כך:
בשנת 1919 נשלח אלכסנדר לסייע לכוחות הלטבים במהלך מלחמת העצמאות של לטביה, שם פיקד על יחידות לטביות בלחימה כנגד הבולשביקים במזרח המדינה.
במהלך תקופתו שם נפצע ב-9 באוקטובר על ידי אחד מחייליו שירה בו בשוגג.
במאי 1920 חזר אלכסנדר לבריטניה, עדיין בדרגת מייג'ור וקיבל את תפקיד סגן מפקד הגדוד הראשון של המשמר האירי, במאי 1922 הוא הועלה לדרגת לוטננט-קולונל וקיבל את הפיקוד על הגדוד.
בתקופה זו נשלח עם גדודו להצבה בטורקיה, שם הגדוד הוצב כחלק מהשמירה הסכם סוור והיה במקום במהלך משבר צ'נקלה.
באוקטובר 1922 נשלח הגדוד בפיקודו של אלכסנדר לגיברלטר ומשם חזרה ללונדון באפריל 1923.
בינואר 1926 הוחלף אלכסנדר בפיקוד הגדוד הראשון והוא התפנה לתקופת לימודים במכללה למטה בקמברלי (מחוז סארי).
משסיים בהצלחה את לימודיו, הועלה לדרגת קולונל בפברואר 1928 וקיבל את הפיקוד על המחוז הרגימנטלי של המשמר האירי וחטיבת המילואים ה-140 (הרביעית של לונדון) של הצבא הטריטוריאלי.
בינואר 1930 חזר אלכסנדר לתקופת לימודים נוספת הפעם במכללת ההגנה הקיסרית, שם למד במשך כשנה ובין המחנכים שם היו אלן ברוק וברנרד לו מונטגומרי, שני קצינים מוערכים שעתידים היו לפקד לצידו במהלך מלחמת העולם השנייה וככל הנראה לא התרשמו במיוחד מיכולותיו במהלך לימודיו במכללה.
לאחר שסיים את לימודיו במכללה למטה, נישא אלכסנדר באוקטובר 1930 למרגרט בינגהאם, להם נולדו במהלך השנים שני בנים ובת בנוסף לאימוץ בת נוספת בתקופת שהותם בקנדה.
החל מינואר 1931 מילא אלכסנדר תפקידי מטה שונים, בהם; בדירקטוריון ההדרכה הצבאי במשרד המלחמה ולאחר מכן בין 1932-1934 במטה הפיקוד הצפוני ביורק.
באוקטובר 1934 קיבל אלכסנדר את הדרגה בריגדיר באופן זמני ונשלח לגבול הצפון-מערבי של הודו הבריטית כשהוא מפקד על 'חטיבת נאושרה' במהלך הלחימה בשבטים אפגנים באזור.
עבור חלקו בלחימה ובמיוחד במהלך המערכה המוחמנדית השנייה, צוין אלכסנדר לשבח מספר פעמים והוא זכה בתואר עמית במסדר כוכב הודו.
במאי 1937 חזר אלכסנדר לבריטניה ומונה לשרת בסיוע המלך ג'ורג' השישי (Aids-de-Camp) ובתפקיד זה לקח חלק בארגון אירועי ההכתרה.
לאחר ההכתרה, שב אלכסנדר להודו ובאוקטובר 1937 הועלה לדרגת מייג'ור-גנרל, מה שהפך אותו בגיל 45 לגנרל הצעיר ביותר בצבא הבריטי.
בפברואר 1938 שב לבריטניה ומונה למפקד הדיוויזיה הראשונה ומספר חודשים לאחר מכן הוא קיבל את התואר עמית במסדר האמבט.
לאחר תחילת המלחמה בספטמבר 1939, במאי 1940 עם פלישת גרמניה הנאצית לצרפת ועל ארצות השפלה, נשלחו כוחות בריטים לסייע לצבא הצרפתי.
אלכסנדר פיקד על הדיוויזיה הראשונה שנשלחה בניסיון לעצור את ההתקדמות הגרמנית, מאמץ שנכשל והוביל לנסיגה לכיוון דנקרק.
הכוחות הבריטים הצליחו להחזיק במובלעת סביב אזור דנקרק ולארגן נסיגה ימית לחופי בריטניה מעברה השני של תעלת למאנש, בשלב זה מונה מונטגומרי למפקד הקורפוס השני ואילו אלכסנדר מונה למפקד הקורפוס הראשון.
השניים ניהלו את לחימת הכוחות הבריטים במובלעת ובעיקר את נסיגת הכוחות, כאשר אלכסנדר עצמו עלה על הספינה האחרונה שעזבה ב-3 ביוני כשהוא מוודא שאחרוני החיילים פונו.
לאחר הנסיגה מאדמת אירופה, אלכסנדר והקורפוס הראשון תחת פיקודו הוצבו בצפון-מזרח אנגליה, במשימת הגנה על האי הבריטי במקרה ותתרחש פלישה גרמנית.
ביולי 1940 הוא הועלה לדרגת לוטננט-גנרל זמנית ומונה למפקד העליון של הפיקוד הדרומי האחראי על הגנת החופים הדרומיים של האי, בדצמבר הוא קיבל באופן רשמי את הדרגה.
בפברואר 1942, לאחר הפלישה היפנית לבורמה, נשלח אלכסנדר לפקד על הכוחות הבריטים בבורמה והועלה כך לדרגת גנרל.
במרץ אותה שנה הוא קיבל את הפיקוד על כלל כוחות בעלות הברית בבורמה, ביולי הושלמה הנסיגה הבריטית לגבולות הודו ואלכסנדר שב חזרה לבריטניה כשהוא זוכה לשבחים על פיקודו שם.
באוגוסט 1942 הוחלט שאלכסנדר יחליף את קלוד אוקינלק בתפקיד מפקד פיקוד המזרח התיכון, האחראי בין היתר על המערכה בצפון אפריקה.
באותה העת נבחר מונטגומרי לקחת את הפיקוד על הארמייה השמינית של הצבא הבריטי שניהלה את עיקר הקרבות מול הכוחות הגרמניים בצפון אפריקה, אלכסנדר פיקד על המערכה המוצלחת של מונטגומרי באל-עלמיין והמאמץ מערבה לכיוון טריפולי.
כאשר כוחות ארצות הברית ובריטניה נפגשו בתוניסיה בפברואר 1943 (חבירת הכוחות הבריטים שנעו מערבה ממצרים ואלו שנחתו בצפון אפריקה כחלק ממבצע לפיד), כלל כוחות בעלות הברית בצפון אפריקה אוחדו תחת קבוצת הארמיות ה-18 שהוקמה לשם כך, ואלכסנדר נבחר לפקד עליה כשהוא תחת פיקוד דווייט אייזנהאואר, מפקד פיקוד המזרח התיכון.
המערכה בתוניסיה הסתיימה עם כניעת הכוחות הגרמנים במאי 1943 ועתה עמד אלכסנדר בפיקוד קבוצת הארמיות ה-15 שהייתה אמונה על הפלישה לסיציליה המתוכננת, כאשר תחת פיקודו הארמייה השמינית של מונטגומרי והארמייה האמריקנית השביעית של ג'ורג' פטון.
כאשר נבחר איזנהאור למפקד בעלות הברית העליון, שמו של אלכסנדר הועלה לתפקיד מפקד כוחות היבשה של בעלות הברית, זאת לקראת הפלישה לנורמנדי.
לבסוף הושאר אלכסנדר באיטליה בפיקוד קבוצת הארמיות ה-15 וניהול המערכה לשחרור איטליה.
בדצמבר 1944 העביר אלכסנדר את הפיקוד על הכוחות באיטליה למארק קלארק והוא עצמו התמנה למפקד פיקוד המזרח התיכון האחראי על כלל הזירה.
הוא הועלה לדרגת פילדמרשל אשר ניתנה לו רטרואקטיבית ל-4 ביוני 1944 (תאריך שחרור רומא).
ב-29 באפריל 1945, קיבל אלכסנדר את כניעת כוחות מדינות הציר באיטליה, כאשר מספר ימים לאחר מכן כלל הכוחות הגרמנים נכנעו והמלחמה באירופה הסתיימה.
עבור שירותו ופיקודו זכה אלכסנדר למספר עיטורים ותארים לאורך שנות המלחמה, ב-1 במרץ 1946 לצד קצינים בולטים נוספים במלחמה, זכה אלכסנדר בתואר 'ויקונט אלכסנדר מתוניס ואריגל' על ידי המלך ג'ורג' השישי.
אלכסנדר הוצע למלא את תפקיד ראש המטה הכללי הקיסרי עם סיום המלחמה, אך הוא בחר במקום להשתחרר מהצבא ולמלא את תפקיד המושל הכללי של קנדה שהוצע לו.
ב-12 באפריל 1946 אלכסנדר הושבע לתפקיד, לאחר שהוא הומלץ על ידי ראש ממשלת קנדה ויליאם ליון מקנזי קינג וקיבל באופן רשמי את המשרה מידי המלך ג'ורג' השישי.
אלכסנדר נחשב למושל כללי פעיל שלקח את תפקידו מאוד ברצינות.
הוא הרבה לבקר באירועים שונים ברחבי המדינה ולצאת לשליחויות דיפלומטיות במדינות אחרות, הוא גם כיהן בתפקיד במהלך מלחמת קוריאה שהחלה בשנת 1950, אליה נשלחו גם חיילים קנדים.
בתחילת שנת 1952 סיים אלכסנדר את תפקידו כמושל וחזר לבריטניה, כאשר וינסנט מסאיי החליף אותו.
בתחילת שנת 1952 סיים אלכסנדר את תפקידו בקנדה וחזר לבריטניה כדי לקבל את תפקיד מזכיר ההגנה, זאת לבקשתו של צ'רצ'יל (שכיהן עד אז כראש ממשלה ומזכיר ההגנה).
הוא הגיע בפברואר לבריטניה, בסמוך למותו של ג'ורג' השישי וחודש לאחר תחילת כהונתו קיבל מהמלכה הטריה אליזבת השנייה את תואר הרוזנות "רוזן אלכסנדר מתוניס" (זאת כהעלאה בדרגת האצולה לאחר שקיבל את התואר "ויקונט" בשנת 1946).
בשנת 1954 פרש אלכסנדר מתפקיד מזכיר ההגנה ומהחיים הציבוריים.
עמית במסדר כוכב הודו (1936)
אדון גדול במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (1960)
חבר המועצה המלכותית של בריטניה (1952)
עיטור סובורוב מדרגה ראשונה (ברית המועצות) אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט (1942)
משנה למלך של העיר לונדון (1952)
מפקד ראשי בלגיון ההצטיינות (ארצות הברית)
עמית הצלב הגדול במסדר ג'ורג' הראשון (יוון) אביר של צדק במסדר ג'ון הקדוש (1946)
חבר המועצה המלכותית של קנדה (1952)
עיטור אנה הקדושה מדרגה שנייה (האימפריה הרוסית)
מדליית השירות המצוין של הצבא (ארצות הברית)
מדליית השירות הכללי בהודו (1936) (1936) מדליית המלחמה הבריטית (1919)
סר הרולד ג'פרי היה מתמטיקאי, סטטיסטיקאי, אסטרונום וגיאופיזיקאי בריטי.
הוא למד באוניברסיטה בניוקאסל ובאוניברסיטת דרהאם, ובתוכנית לימודים חיצונית באוניברסיטת לונדון.
ג'פרי לימד באוניברסיטת קיימברידג' החל משנת 1914. הוא לימד מתמטיקה, אחר כך גיאופיזיקה ולבסוף אסטרונומיה.
הוא נישא למתמטיקאית ברטה סווילס (1903-1999) וביחד איתה כתב בשנת 1940 את הספר "Methods of Mathematical Physics".
אחת מתרומותיו העיקריות הייתה בנושא של הערכת הסתברות פריורית בהקשר של הסתברות בייסיאנית.
תרומה חשובה אחרת שלו הייתה הגילוי שהשכבות הפנימיות של כדור הארץ הן נוזליות.
בשנת 1924 פיתח שיטה כללית למציאת פתרונות של קירובים למשוואות ליניאריות דיפרנציאליות מסדר שני, כולל משוואת שרדינגר.
הוא לא קיבל קרדיט על תרומתו לפיתוח משוואת שרדינגר, משום שהחוקרים שפיתחו אותה לא היו מודעים לעבודתו.
ג'פרי קיבל מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה בשנת 1937.
בשנת 1962 קיבל מדליית זהב מהחברה המלכותית לסטטיסטיקה ובשנת 1948 קיבל את הפרס על שם Charles Lagrange מהאקדמיה הבלגית למדעים ואמנויות.
בשנים 1939 עד 1952 היה מנהל המרכז הסייסמולוגי הבינלאומי.
ורמוס הוא ביולוג יהודי-אמריקאי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1989 (יחד עם ג'.
מייקל בישופ) על כך שהראו כי אונקוגנים ברטרו-וירוס הם פרוטו-אונקוגנים מותמרים, ומצויים באדם וביצורים רבים נוספים.
ורמוס נולד בניו יורק, ארצות הברית ב-1939 להוריו היהודים, ביאטריס ופרנק ורמוס.
קיבל תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת הרווארד, קיבל תואר שני באוניברסיטת קולומביה בתחום הרפואה ודוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.
בשנת 1989 זכה ורמוס בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (יחד עם ג'.
ורמוס עזר להוציא לאור את כתב העת הראשון בקבוצת PLoS ב-13 באוקטובר 2003. זהו מיזם תוכן חופשי העוסק בהוצאה לאור של מספר כתבי עת מדעיים בביולוגיה וברפואה.
כיהן בתפקידי מנהל בכירים במערכת המחקר הרפואי בארצות הברית.
ב-1993 מינה אותו ביל קלינטון לראש המכונים הלאומיים לבריאות, תפקיד שבו כיהן עד 1999, וב-2008 מינה אותו ברק אובמה לכהן כמנהל ה-14 של המכון הלאומי לסרטן, תפקיד שמילא עד התפטרותו ב-2015.
בשנת 1969 נשא לאישה את העיתונאית קונסטנס לואיז קייסי.
על שמו של ורמוס נקרא רחוב בראשון לציון.
1985 - פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
הרולד בלום היה מבקר ספרות וסופר יהודי-אמריקאי, פרופסור למדעי הרוח באוניברסיטת ייל.
פרסם מעל 20 ספרים בנושא ביקורת ספרות, וכן ספרים שעסקו בדת ונובלה אחת.
ספריו תורגמו ליותר מ-40 שפות.
נודע בשל ההגנה שלו על הרכב הקאנון הספרותי המערבי.
בלום נולד ברובע הברונקס בניו יורק, למשפחה יהודית אורתודוקסית.
בביתו למד יידיש ועברית ספרותית, ולימד את עצמו אנגלית בגיל 7. אביו בא מאודסה ואמו מאזור בריסק דליטא.
הוא האח היחיד שנשאר מתוך חמישה.
ב-1951 קיבל תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת קורנל, שם למד אצל מבקר הספרות מ.
ב-1955 השלים את לימודיו לתואר דוקטור באוניברסיטת ייל.
בייל התנגד בלום לזרם הביקורת החדשה, ורבים ממאמציו היו כנגד ויליאם קורץ וימסט.
מספר שנים לאחר מכן, הקדיש בלום את ספרו "The Anxiety of Influence: A Theory of Poetry" (בעברית: "חרדת ההשפעה: תאוריה של השירה") לווימסט.
מאז 1995 חבר במחלקה לספרות אנגלית של אוניברסיטת ייל.
בין 1988 ל-2004 היה פרופסור לאנגלית גם באוניברסיטת ניו יורק.
ב-2010 היה בין מקימי מוסד אקדמי חדש לאמנויות חופשיות בשם "רלסטון קולג'", בסוואנה, ג'ורג'יה.
בלום נפטר ב-14 באוקטובר 2019. הותיר אחריו אישה - ג'ין גולד, לה היה נשוי מ-1958, ושני ילדים.
מאמריו הראשונים של בלום, כולל עבודת הדוקטורט שלו, עסקו ב"הגנה" על יצירותיהם של סופרים רומנטיקנים מוקדמים כביש שלי, ייטס ו-וולאס סטיבנס מפרשנותם של הוגים נאו-נוצרים כת"ס אליוט, בגישה וכחנית מובהקת.
פרסומים אלו זכו להערכה רבה מצד קהיליית המבקרים של אותה תקופה.
אחרי משבר אישי שעבר בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, התחיל בלום להתעניין יותר בכתביהם של פרויד ואמרסון, ובזרמים מחשבתיים כגנוסיס, הרמטיציזם וקבלה.
הוא החל לכתוב על גישות שונות בפואטיקה, ובמיוחד על הקושי של משוררים לנכס לעצמם נקודת מבט עצמאית על שירה מבלי למחוק את השפעותיהם של אלו שקיבלו מהם השראה.
גישתו של בלום גרסה את תהליך קבלת ההשראה כך:
המשורר קורא שירה מוקדמת לו, ומקבל השראה לכתוב שירה בעצמו;
ההשראה הופכת לנטירת טינה, על כך שכל מה שרצה המשורר להגיד כבר נמצא בכתביהם של קודמיו;
המשורר מתאכזב, כיוון שאינו יכול להיות הראשון להביע רעיון כלשהו בנושא שבו קיבל השראה מאחר;
כדי להתגבר על אכזבתו, המשורר מוכרח לשכנע את עצמו - במודע או שלא במודע - כי המשוררים המוקדמים טעו במשהו או נכשלו בהצגת החזון שלהם;
נקודת מבט זו מאפשרת למשורר להניח כי יש לו מה להוסיף למסורת השירה מעצמו.
בלום טען שכל משורר "חזק" מקיים סוג של דו-שיח עם יצירותיהם של המשוררים שהשפיעו עליו, בסוג של יחסים אדיפליים - המשורר המאוחר, "הבן", ינסה לחקות ולתקן את יצירתו של המשורר המוקדם, "האב" - לא לפני שירצח אותו, כלומר יצביע על הפגמים ביצירתו.
בלום עסק בנושאים המוזכרים לעיל עד לשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20. בתקופה זו החל להתעניין בספרות בדיונית, ובמיוחד בעבודתו של דייוויד לינדזי ובספרו "A Voyage to Arcturus", ואף כתב לו מעין סיקוול בשם "The Flight to Lucifer", שהיה ונשאר יצירתו הבדיונית היחידה.
בשנות ה-80 המאוחרות התחיל לעסוק בתחום אותו כינה "ביקורת דת", וכתב על סוגות שונות בביקורת נוסח המקרא ועל הקשר שלהן לפואטיקה.
כמו כן, כתב גם על היבטים ספרותיים של דמויות תנ"כיות (למשל הקשרים בין דוד, שלמה ובת שבע) ושל ההשוואה בין ישו לאלוהים, ועל היבטים ספרותיים של ההשוואה הכללית בין יהדות לנצרות.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל לכתוב על השפעות של גנוסטיקה על הדת הפרוטסטנטית והפוסט-פרוטסטנטית בארצות הברית של אותה תקופה.
הוא טען שהשפעות כאלו ניכרות כמעט בכל הזרמים הנוצריים, חוץ מאצל עדי יהוה.
כמו כן, חזה בלום כי הזרמים המורמוניים והפנטקוסטליסטיים יחליפו את אלו הפרוטסטנטיים במיינסטרים הדתי במדינה בתוך כמה עשורים.
ב"מלחמות הקאנון" האקדמיות של שנות ה-80 וה-90 של המאה העשרים, שבה נשאלו שאלות לגבי תהליכי ההיווצרות של הקאנון המערבי, תפס בלום עמדה שמרנית.
העמדה הזו התבטאה בספרו "The Western Canon: The Books and School of the Ages", שבו קיבץ 26 יוצרים מאמריקה ואירופה מהמאה ה-14 ואילך.
בלום טען שיוצרים אלה מהווים את הבסיס של הקאנון ומייצגים את פסגת היצירה של תרבות המערב ושל אומותיהם.
מטרת הספר הייתה הבעת התנגדות לזרם בביקורת הספרות שהתמקד בהיבטים החברתיים בהיווצרות הקאנון - ובפרט להתנגד לטענות בדבר אחידות אתנית וגזעית שלו.
כותבים אלו הציעו הרכב קאנוני שונה מזה שהיה מקובל על בלום: הוא דחה אותן וטען כי אין לייחס משמעויות חברתיות ולהכניס אפליה מתקנת לתוך הרכב הקאנון, וכי יש להכניס אליו את היצירות הטובות ביותר, ללא קשר למקורן הספציפי.
הוא טען כי פרשנות חברתית ליצירה ספרותית חוטאת למקור, וקריאה אידאולוגית-חברתית ביצירה ספרותית יכולה ללמד את הקורא על האידאולוגיה, אך לא על היצירה.
בנוגע לקאנוניזציה ספרותית באופן כללי, הציע בלום מודל הבוחן שייכות לקאנון לא רק על בסיס השפעה על יוצרים מאוחרים, אלא גם על בסיס מה שהוא כינה "זרות קאנונית" (בדומה למושג הבעתה של פרויד).
בספר הקדיש בלום חלק לרשימה של יצירות - מהעת העתיקה ועד היום, שנכללות או מועמדות, לדעתו, להיכלל בקאנון.
בלום העריך מאוד את ויליאם שייקספיר, והחשיב את יצירותיו כחלק מרכזי מהקאנון.
הוא טען כי מתוך 38 מחזותיו, 24 הן יצירות מופת.
בספרו מ-1998, "Shakespeare: The Invention of the Human", טען בלום כי שייקספיר "המציא" את האנושות כפי שהיא מתקיימת היום, בכך שהציג את התכונה של בחינה עצמית , הדוחפת את בני האדם לשינוי.
בתחילת המאה ה-21 כתב בלום מספר ספרים, שעסקו בפילוסופיה של הקריאה, ביקורת דת, ביקורת שייקספירית וגאונות.
כמו כן הוציא לאור מספר אנתולוגיות.
בעשור השני של המאה ה-21 כתב מספר ספרים ואף מחזות, וכן עסק בנושא היסטוריית הספרות האמריקאית.
בספרו "קבלה וביקורת" מ-1975 כתב בלום כי ארבעת המשוררים האמריקאים החשובים של זמן זה היו רוברט פן וורן, ג'יימס מריל, ג'ון אשברי ואליזבת בישופ.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 ציין בלום גם את א.
ב-2003 אמר בלום כי ארבעת הכותבים האמריקאיים הגדולים של זמן זה הם תומאס פינצ'ון, פיליפ רות, קורמאק מקארתי ודון דלילו - בהתבסס על יצירותיהם העיקריות: "הזעקה של אוסף 49", "פסטורלה אמריקנית", "קו אורך דם" ו"תת-עולם", בהתאמה.
כותבים קנדים שבלום ציין לטובה באופן יוצא דופן הם אן קרסון, א.
הרולד ברומברג הוא אתלט יהודי-דרום אפריקאי בעבר, אלוף המכביה החמישית (1957) בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכה ברומברג ב-3 מדליות, 2 זהב אישיות ו-1 כסף קבוצתית.
מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.4 שניות, לפני אלן ג'ייקובס מארצות הברית (10.5 שניות, במדידה הידנית) וריצת 200 מטר בתוצאה של 21.5 שניות, לפני אלן ג'ייקובס (21.8 שניות) וקאי דרדיק (21.8 שניות), שניהם מארצות הברית.
מייג'ור גנרל סר הרולד אריק ברוקלף היה איש צבא ועורך דין ניו זילנדי שכיהן כנשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד בין השנים 1953 – 1966.
הוא נולד במסטרטון שבדרום האי הצפוני.
ב-1913 הוא החל בלימודי משפטים ובאותה שנה הצטרף לכוחות המילואים של צבא ניו זילנד.
ב-1915, במקביל ללימודי המשפטים שלו, הוא התנדב לשירות בחיל המשלוח של ניו זילנד ולחם בחזית המערבית.
את מלחמת העולם הראשונה הוא סיים כמפקד גדוד בבריגדת הרובאים הניו זילנדית.
לאחר המלחמה הוא סיים את לימודיו והיה לעורך דין מצליח.
הוא גם חידש את שירותו בכוחות המילואים ושירת שם עד 1931, אז הוא עבר לאוקלנד כדי להצטרף למשרד עורכי דין מקומי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב ברוקלף לשרת בחיל המשלוח השני של ניו זילנד.
הוא פיקד על בריגדת רגלים במסגרת הדיוויזיה הניו זילנדית השנייה במהלך המערכה על יוון ובמבצע צלבן.
ב-1942 הוא הומלץ לתפקיד פיקוד על דיוויזיה על ידי מפקדו, מייג'ור גנרל ברנרד פרייברג והוא מונה להיות מפקד הדיוויזיה השלישית של ניו זילנד, שעליה הוא פיקד במהלך המערכה באיי שלמה.
עם פירוק הדיוויזיה ב-1944 הוא נותר ללא תפקיד פיקודי ובסופו של דבר הוא השתחרר מהצבא.
הוא שב למקצוע עריכת הדין וב-1953 הוא מונה להיות נשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד.
הוא ייסד בית משפט קבוע לערעורים ולזמן מה הוא היה חבר במועצה המלכותית.
סר הרולד ברוקלף מת באוקלנד ב-1972 בגיל 77.
הרולד אריק ברוקלף נולד במסטרטון שבדרום האי הצפוני של ניו זילנד.
הוא היה בנו של אלפרד ברוקלף, מהנדס אזרחי, ובהמשך ימיו מורה בבית ספר.
הרולד התחנך בבית הספר התיכון לבנים שבפלמרסטון נורת', שם הוא הצטיין הן בלימודיו והן בפעילות הספורט של בית הספר.
בשל הצטיינותו הוא זכה למלגת לימודים באוניברסיטה בשנת 1912. בשנה שלאחר מכן הוא החל את לימודי המשפטים באוניברסיטת אוטגו ובמקביל הוא הצטרף לכוחות המילואים של צבא ניו זילנד.
בשלבים הראשונים של מלחמת העולם הראשונה התנדב ברוקלף לשירות בחיל המשלוח הניו זילנדי (New Zealand Expeditionary Force – NZEF) ובינואר 1915 הוא גויס כטוראי.
הוא הפגין פוטנציאל פיקודי ותוך ארבעה חודשים הוא הועלה לדרגת לוטננט משנה.
באוקטובר אותה שנה הוא יצא לשירות מעבר לים, קודם לדרגת לוטננט והוצב בבריגדת הרובאים הניו זילנדית.
לזמן קצר הוא שירת במסגרת המערכה נגד הסנוסים עם הגדוד השני של בריגדת הרובאים.
ב-1916, כשבריגדת הרובאים שירתה בחזית המערבית כחלק מהדיוויזיה הניו זילנדית, נחשב ברוקלף כקצין מצטיין ובמרץ הוא הועלה לדרגת קפטן.
שלושה חודשים לאחר מכן הוא מונה להיות מפקד פלוגה במסגרת הגדוד שלו.
בספטמבר 1916 הוא עוטר בצלב הצבאי כאות הערכה לפעולתו בקרב על הסום, שם הוא הוביל כוח שתקף מוצב גרמני חזק וחבר לכוח של הדיוויזיה ה-47 הבריטית השכנה.
בנוסף הוענק לו צלב המלחמה הצרפתי עבור אותה פעולה.
ביוני 1917 נפצע ברוקלף בגבו והוא הועבר לאנגליה להחלמה.
לאחר החלמתו הוא פיקד על גדודי מילואים של חיל המשלוח הניו זילנדי שהיו מוצבים באנגליה.
במרץ 1918 הוא שב לצרפת ובדרגה זמנית של מייג'ור הוא פיקד על פלוגה.
בשלב זה של המלחמה הומלץ שהוא יקבל פיקוד על גדוד.
באוגוסט אותה שנה הועלה ברוקלף לדרגת לוטננט קולונל והוא קיבל את הפיקוד על הגדוד הרביעי של בריגדת הרובאים הניו זילנדית.
חודש לאחר מכן, במהלך מתקפת מאה הימים, הוא עוטר באות השירות המצוין בשל המנהיגות שגילה מול מתקפת הנגד הגרמנית ליד יער הרווינקורט.
הקרב על שחרור לה-קווסנוי (Le Quesnoy) היה הפעולה הקרבית האחרונה במלחמה שבה השתתפו החיילים הניו זילנדים.
בקרב זה הוא הוביל את גדודו מעבר לסוללות של לה קוונסנוי.
מאוחר יותר הוא צוין לשבח על פעולה זו.
כשהדיוויזיה הניו זילנדית עסקה במשימות הכיבוש בגרמניה, הוא עסק בתיאום פעולות חינוך עבור חיילי הדיוויזיה עד לשובם לניו זילנד ואז הוא שוחרר מהשירות.
עם שובו מהמלחמה המשיך ברוקלף את לימודי המשפטים באוטגו וב-1921 הוא סיים את לימודי התואר במשפטים והחל בהתמחות בדנידין.
מאוחר יותר הוא עסק במשרה חלקית בהוראת משפטים.
ב-1924 הוא הצטרף שוב לכוחות המילואים ועד שנת 1929 הוא פיקד על הגדוד הראשון של כוחות המילואים.
ב-1931 הוא קיבל הצעה לשותפות במשרד עורכי דין באוקלנד בשם "ראסל, מק'ווף, בנגל ומקיי".
עד מהרה הוא זכה למוניטין בחוגים המשפטיים של אוקלנד.
באמצע שנות השלושים החל ברוקלף לחוש אכזבה ממצבם של כוחות ההגנה של ניו זילנד, שהיו אז בשקיעה בשל מחסור במשאבים ובשל הפסקת גיוס החובה לאימונים.
ב-1936 הוא דחף לביצוע רפורמה ב"ליגת ההגנה הלאומית של ניו זילנד", שהייתה שדולה שמטרתה לעודד ולחדש את מוכנותה של ניו זילנד למלחמה.
מצב כוחות ההגנה של המדינה היה גרוע באותה עת, אך ליגת ההגנה זכתה לאהדה מצידה של ממשלת הלייבור.
עוד קודם לפרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב ברוקלף לשרת בכוחות ההגנה של ניו זילנד והצעתו התקבלה כאשר הוקם "חיל המשלוח הניו זילנדי השני" (Second New Zealand Expeditionary Force - 2NZEF), בפיקוד של ברנרד פרייברג.
כאשר הוקמה הדיוויזיה הניו זילנדית השנייה ב-1940 קודם ברוקלף לדרגת בריגדיר ומונה להיות מפקד בריגדת הרגלים השישית שלה.
לאחר שהפליג מניו זילנד במאי אותה שנה, הוא בילה את ארבעת החודשים הבאים באנגליה, שם הוא פיקד על יחידות שונות של הדיוויזיה שהועברו לשם בדרך אל המזרח התיכון והבריגדה שלו המשיכה למצרים כמתוכנן.
באוקטובר הצטרף ברוקלף לחיילי הבריגדה השישית ועקב אכזבתו מרמתה המקצועית הוא שם דגש חזק על פעילות האימונים שלה.
בזכות גישתו זו תפקדה הבריגדה כיאות במהלך המערכה על יוון באפריל 1941. לאחר סיום המערכה על יוון הוא סירב להצטרף לביקורת שהוטחה על ידי כמה קצינים בכירים על תפקודה של הדיוויזיה בפיקודו של פרייברג.
בהמשך הוא השתתף במבצע צלבן, שנועד להסיר את המצור על טוברוק.
בנקודת זמן מסוימת של הקרב לכדה הבריגדה של ברוקלף יחידות של המפקדה של קורפוס אפריקה.
עם זאת, הוא היה פזיז מדי במאמציו לכבוש את נקודה 175, גבעה בעלת חשיבות אסטרטגית מדרום לטוברוק ומהלך זה גרם לאבדות כבדות בקרב אחד הגדודים של הבריגדה.
אף על פי שנקודה 175 נכבשה, עלה בידי הבריגדה של ברוקלף להחזיק בה למשך מספר ימים בלבד, עד שאולצה לסגת ממנה בשל מתקפה גרמנית.
על פועלו במסגרת מבצע צלבן עוטר ברוקלף פעם נוספת באות השירות המצוין וזאת לאחר שכבר עוטר בצלב המלחמה של ממשלת יוון וצוין לשבח על פעולתו בקרב על יוון.
בעקבות בקשתה של ממשלת ניו זילנד מונה ברוקלף על ידי פרייברג לפקד על גזרת האוקיינוס השקט של חיל המשלוח הניו זילנדי השני שמפקדתה הייתה בפיג'י.
עם כניסתה של האימפריה היפנית למלחמה, הייתה זו עמדת פיקוד חשובה, שכן פיג'י הייתה קו ההגנה האחרון לפני ניו זילנד עצמה.
בראשית 1942 הפליג ברוקלף לניו זילנד, אך במהלך מסעו חלה מפקד גזרת האוקיינוס השקט של חיל המשלוח, הוא פונה לניו זילנד להחלמה והוחלף מיידית במייג'ור גנרל אוון מיד.
עם הגעתו לניו זילנד, חש ברוקלף אכזבה כאשר גילה התפקיד הפיקודי שהובטח לו לא היה כבר פנוי.
בסופו של דבר הוא מונה להיות מפקד הדיוויזיה הצפונית בדרגת מייג'ור גנרל.
בתוקף תפקידו זה הוא היה אחראי על הגנת חלקו הצפוני של האי הצפוני ובחדשים הבאים הוא דאג לארגון מחדש ולאימון של הכוח שבפיקודו.
ההזדמנות של ברוקלף לקבל פיקוד על כוח מעבר לים שבה ביולי 1942 לאחר שמיד נהרג בהתרסקות מטוס.
באותה עת הוחזר כוח גזרת האוקיינוס השקט של חיל המשלוח לניו זילנד לטובת ארגון הדיוויזיה להערכות להגנת גזרת דרום האוקיינוס השקט.
באוגוסט מונה ברוקלף לפקד על הדיוויזיה הניו זילנדית השלישית.
מיד עם כניסתו לתפקיד הוא ערך שינויים במבנה שלה והעביר מתפקידם קצינים רבים שנחשבו מבוגרים מדי כדי לשרת בקו החזית והחליף אותם עם קצינים שרכשו ניסיון רב עם חיל המשלוח ביוון, בכרתים ובצפון אפריקה.
הוא גם יישם תוכניות אימונים לסגל הפיקוד החדש שלו.
רוב חיילי הדיוויזיה היו מעורבים בבניית ביצורים בעת שהותם בפיג'י, כך שנותר להם זמן מועט מדי לאימונים טקטיים אינטנסיביים.
כתגובה לבקשתו של תת-אדמירל רוברט גורמלי, המפקד האמריקאי של גזרת דרום האוקיינוס השקט, הועברה הדיוויזיה השלישית לקלדוניה החדשה, בעוד שהכוחות האמריקאים שהוצבו שם קודם לכן השתתפו בקרב גוודלקנל.
מאוכזב מכך שהדיוויזיה שלו הייתה הכוח הגדול הלא-אמריקאי היחידי בגזרה שהיה תחת פיקוד אמריקאי, ביקש ברוקלף שיותר לו לקבל הנחיות מממשלת ניו זילנד במקרה שתהייה לו תחושה שהדיוויזיה תהייה מעורבת בפעולות שיהיו עלולות לגרום לה לאבדות כבדות, ובקשתו נענתה.
הדיוויזיה השלישית הייתה דיוויזיה בשמה בלבד והיא כללה שתי בריגדות רגלים בלבד, הבריגדה ה-8 והבריגדה ה-14, במקום שלוש בריגדות כמקובל בדיוויזיה וניסיונותיו לתגבר את הדיוויזיה עלו בתוהו.
ניו זילנד לא הייתה מסוגלת להקצות מספיק כוח אדם כדי לאייש שתי בריגדות וסדר העדיפויות של הממשלה היה לתגבר את הדיוויזיה השנייה, שהייתה עדיין בצפון אפריקה בכוח אדם מלא.
ברוקלף לא היה שבע רצון מהחלטה זו והיחסים שלו עם הפיקוד בוולינגטון ועם מפקד הצבא, לוטננט גנרל אדוארד פוטיק, היו מתוחים.
המבנה של שתי הבריגדות של הדיוויזיה הגביל אותה גם בפעילויות ההתקפיות שלה, שכן היא לא יכלה להוות תחליף לשום דיוויזיה אמריקאית בשל סדר הכוחות המצומצם שלה.
בהיותה הכוח היחיד בגזרה מחוץ לשרשרת האספקה האמריקאית נגרמו לדיוויזיה בעיות לוגיסטיות בשל העובדה שהיא עשתה שימוש בציוד בריטי.
באוגוסט 1943 קיבל ברוקלף הוראה שהדיוויזיה שלו תשתתף במערכה באיי שלמה.
בסופו של דבר היא לקחה חלק בשלוש פעולות אמפיביות עיקריות.
הראשון מבין אלה התקיים בספטמבר אותה שנה, כאשר הבריגדה ה-14 ניהלה סדרה של נחיתות במסגרת הקרב על וולה לוולה.
תפקודם של הניו זילנדים בקרב היה משביע רצון וברוקלף זכה לתשבחות מפיהם של המפקדים האמריקאים על פעולתם של חייליו.
באוקטובר, במהלך הקרב על איי האוצר (Treasury Islands), הייתה הבריגדה השמינית הכוח הניו זילנדי הראשון שהיה מעורב בנחיתות אמפיביות תחת אש מאז מערכת גליפולי ב-1915. קרב זה, כמו הקרב על וולה לוולה, היה מוצלח מבחינת חייליו של ברוקלף, שכן התנגדותם של היפנים דוכאה עד מהרה.
בראשית 1944 פיקד ברוקלף על כוח של כמעט 16,500 חיילים במהלך הקרב על איי גרין, כשרק שליש מכוח זה היה מורכב מיחידות מקוריות של הדיוויזיה שלו, שאר היחידות היו אמריקאיות.
כבר מהקמתה של הדיוויזיה השלישית, היה ברוקלף מודע לכך שיכולתה של ניו זילנד להמשיך ולקיים אותה הייתה מוגבלת.
אף על פי כן, כל עוד היוו היפנים איום על ביטחונה של ניו זילנד, זכתה הדיוויזיה לגיבוי פוליטי להמשך פעילותה.
מרגע שהיפנים חדלו להוות סכנה משמעותית לביטחונה של ניו זילנד, גרם המחסור בכוח אדם לפירוקה של הדיוויזיה השלישית.
בנוסף לתגבור הדיוויזיה השנייה, שהייתה מעורבת אז בלחימה באיטליה, אפשר פירוקה של הדיוויזיה השלישית לשחרר חיילים לטובת תגבור התעשיות החיוניות בניו זילנד.
על אף מחאותיו של ברוקלף, החל תהליך פירוק הדיוויזיה באפריל 1944 כשכוח של כמעט 1,900 חיילים שבו למולדת ורבים נוספים בעקבותיהם בחודשים הבאים.
ביוני אותה שנה ישב כל הכוח שנותר מהדיוויזיה בקלדוניה החדשה, לאחר שעבר לשם עם תום הקרב על איי גרין.
בספטמבר הפך פירוק הדיוויזיה לרשמי והוא הושלם חודש לאחר מכן.
בשלב זה נותר ברוקלף ללא כוח לפקד עליו ומצב רוחו היה ירוד.
הוא קיווה לקבל תפקיד ראוי במסגרת הדיוויזיה השנייה, אולי אפילו להחליף את פרייברג.
תקוותו נגוזה ותחת זאת הוא נשלח כמשקיף בקבוצת הארמיות ה-21 של הצבא הבריטי.
בסוף 1945 הוא שוחרר מהצבא.
שירותו בזירת האוקיינוס השקט זיכה אותו בכמה עיטורים, כולל עיטור לגיון ההצטיינות האמריקאי והתואר עמית מסדר האמבט שהוענקו לו.
עם שחרורו מהשירות הצבאי, שב ברוקלף לקריירה המשפטית שלו.
משרד עורכי הדין שלו סבל ממחסור בכוח אדם במהלך שנות המלחמה ושיקום המשרד גזל חלק ניכר מזמנו.
ב-1953 הוא עבר לוולינגטון כדי לקבל את תפקיד נשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד.
בשנה שלאחר מכן הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת אוטגו.
בנוסף, הוא מונה להיות חבר במועצה המלכותית והוענק לו תואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש על ידי המלכה אליזבת השנייה במהלך ביקורה בניו זילנד ב-1954. במהלך כהונתו כנשיא בית המשפט העליון, הוא הקים בית משפט קבוע לערעורים.
לאחר פרישתו בינואר 1966 שב ברוקלף לאוקלנד, שם הוא הלך לעולמו ב-4 במרץ 1972 בגיל 77. הוא הניח אחריו שלושה ילדים.
בצוואתו הוריש ברוקלף סכום כסף לאוניברסיטת אוטגו לטובת ייסוד קרן מלגות לסטודנטים למשפטים.
ב-2009 הקים בית הספר התיכון לבנים של פלמרסטון נורת', בית הספר בו הוא למד, תוכנית מנהיגות והישגים על שמו.
הרב הרולד אברהם וייל הוא הרב הראשי של שטרסבורג ומחוז הריין התחתון מאז מינויו לתפקיד בספטמבר 2017.
נולד בשילטיגהיים , בן יחיד לאב מנהל ואם רופאה.
למד באקול עקיבא בשטרסבורג ובישיבת אשל והיה חבר תנועת הצופים היהודיים בצרפת.
לאחר שנת לימודים בישיבת שעלבים בישראל שב לצרפת ולמד חמש שנים בבית המדרש הרבני של צרפת שם נסמך לרבנות.
במקביל ללימודי הרבנות כיהן כחזן בקהילת יהודי נאנסי.
עם תום לימודי הרבנות שלו נקרא לעבוד במשך שנה בתפקיד רבני בקהילה היהודית באנטוורפן שבבלגיה.
לאחר נישואיו שב לצרפת ב-2011 והתמנה כרב בטולוז שם כיהן עד 2017. בתקופת כהונתו בטולוז התבצע הטבח בבית הספר היהודי בטולוז.
במאי 2017 נבחר בידי הקונסיסטוריה היהודית של הריין התחתון לכהן כרבה הראשי של שטרסבורג והריין התחתון כולו.
הוא נכנס לתפקידו ביום ראשון, 10 בספטמבר 2017 בטקס רשמי.
הוא החליף בתפקיד זה את הרב רנה גוטמן.
(מאנגלית: A Cold Wind Blows) או מי כמוני?
המשחק מקובל בין היתר בתנועות נוער ובשיעורי תיאטרון.
המשחק אינו דורש עזרים וניתן לשחק אותו בעמידה או בישיבה.
המשחק קצר ונמשך מספר דקות, ומשוחק כל עוד המשתתפים בו נהנים מהמשחק.
המשחק הומצא בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי תנועת המשחקים החדשים, שחיפשה משחקי חברה שאינם בנויים על תחרות בדומה למשחק הכיסאות, בראשותו של אנדרו פלוגלמן.
משתתף אחד נמצא באמצע המעגל ומכריז "הרוח נושבת ל..." ונושא משותף שיש לו ולאנשים נוספים.
לדוגמה: אם יש למשתתף יש משקפיים ולעוד אנשים יש משקפיים, הוא יכול להכריז "הרוח נושבת על כל מי שיש לו משקפיים".
כל מי שיש משקפיים יצטרך להחליף מקום ומי שבמרכז המעגל צריך לתפוס מקום ריק.
כאשר מרכז המעגל תופס מקום פנוי האחרון שלא תפס מקום נמצא במרכז המעגל.
"הרויאל ראמבל הגדול ביותר" היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות, ה-WWE, ששודר בערוץ שלהם, ה-WWE Network.
האירוע כלל את שלושת המותגים (Raw, סמאקדאון ו-205 לייב) ונערך ב-27 באפריל 2018 בקריית הספורט המלך עבדאללה בג'דה, ערב הסעודית.
האירוע החל בשעה 19:00 בערב (שעון מקומי), אך שודר בשידור ישיר בארצות הברית בשעות הצהריים (כשהמופע המקדים לאירוע החל ב-11 בבוקר).
באירוע כל האלופים של מחלקת הגברים הגנו על חגורות האליפות שלהם, בנוסף לקרב הרויאל ראמבל, שכלל לראשונה 50 מתאבקים.
האירוע לא כלל קרבות נשים.
מאז יצירת קרב הרויאל ראמבל בשנת 1988 על ידי חבר היכל התהילה, פאט פטרסון, הקרב נערך אחת לשנה כחלק מאירוע הרויאל ראמבל.
האירוע מאופיין בקרב זה, שהוא בעצם קרב באטל רויאל, שהמשתתפים בו נכנסים אל הקרב במרווח של זמן מוגדר מראש אחד מהשני.
הרויאל ראמבל הגדול ביותר כלל את הגרסה הגדולה ביותר של הקרב עם 50 משתתפים.
ב-5 במרץ 2018, ה-WWE ורשות הספורט הסעודית פרסמו את אירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר, אירוע בשידור ישיר שייערך ב-27 באפריל.
שבועיים לאחר מכן, ה-WWE פרסמו שבעה קרבות אליפות שיכללו באירוע והם: אליפות ה-WWE, האליפות האוניברסלית, האליפות הבין יבשתית, אליפות ארצות הברית, אליפות הזוגות של Raw, אליפות הזוגות של סמאקדאון ואליפות ה-WWE במשקל קל.
ב-9 באפריל לברוק לסנר (שהאריך את החוזה שלו לאחרונה) נקבע קרב חוזר מרסלמניה 34 על האליפות האוניברסלית נגד רומן ריינס, כשסוג הקרב יהיה קרב כלוב.
יממה לאחר רסלמניה בתוכנית Raw, ריינס הביע את תסכולו משום שאף אחד לא הודיע לו על קרב זה, במיוחד שמדובר בקרב כלוב, ריינס טען שיש נגדו קונספירציה.
סמואה ג'ו, שלא הופיע מאז הפציעה שספג בינואר, הגיע והפריע לריינס באמצע הטענה שלו והוסיף שריינס יובס שוב על ידי לסנר.
ב-26 במרץ, ה-WWE הודיעו על קיומם של שלושה קרבות: האחד, שייערך קרב סולם בין האלוף לשעבר המיז, סת' רולינס, פין באלור וסמואה ג'ו על האליפות הבין יבשתית.
ברסלמניה 34 המיז הפסיד את חגורת האליפות לרולינס, מה שהפך את רולינס לאלוף שיגן על התואר באירוע.
במהלך הסופרסטאר שייק-אפ, שנערך בתאריכים 16 ו-17 באפריל, המיז וג'ו הועברו לסמאקדאון, בעוד שרולינס ובאלור נשארו ב-Raw.
השני, ייערך בין האלופים, סזארו ושיימוס להארדיז (ג'ף ומאט הארדי) על אליפות הזוגות של Raw.
ברסלמניה 34, סזארו ושיימוס הפסידו את חגורות האליפות לברון סטרומן ולילד בן 10 מהקהל, בשם ניקולאס.
לילה לאחר מכן בתוכנית Raw, סטרומן וניקולאס ויתרו על תואר הזוגות, משום שניקולאס הוא ילד בכיתה ד'.
סזארו ושיימוס דרשו את חגורות האליפות שלהם בחזרה, אך הג'נרל מנג'ר של Raw, קורט אנגל, חשב אחרת וקבע שיתקיים טורניר בן ארבעה זוגות שהמנצחים בטורניר יפגשו את סזארו ושיימוס לקרב זוגות על חגורות האליפות הפנויות באירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר.
מאט הארדי ובריי וויאט ניצחו את טייטוס וורלדוויד (אפולו קרוז וטייטוס אוניל) והריבייבל (סקוט דוסון ודאש ויילדר) ניצחו את קארל אנדרסון ולוק גאלוס.
שבוע לאחר מכן הארדי ווויאט גברו על הריבייבל והם אלה שיפגשו את סזארו ושיימוס בקרב על תואר הזוגות באירוע.
כמו כן, סזארו ושיימוס הועברו לסמאקדאון במסגרת הסופרסטאר שייק-אפ.
והאחרון, היה קיום קרב בין ג'ון סינה לטריפל H.
ב-11 באפריל, לאחר שניצח את ג'ון סינה ברסלמניה 34, לאנדרטייקר נקבע קרב ארון קבורה נגד רוסב, אך לאחר מכן רוסב הוחלף בכריס ג'ריקו.
הסיבה להחלפת היריבים של אנדרטייקר הייתה הודות לאשתו של רוסב, לאנה, שדרשה להסיר את בעלה מהקרב.
בניגוד לכל המאורעות, רוסב הוחזר לקרב חמישה ימים לאחר מכן והחליף את ג'ריקו, שהוחזר לקרב הרויאל ראמבל הגדול ביותר.
ברסלמניה 34, הבלודג'ן בראדרס (הארפר ורואן) ניצחו את האוסוס (ג'יי וג'ימי אוסו) ואת הניו דיי (ביג אי וקופי קינגסטון) בקרב זוגות משולש, וזכו באליפות הזוגות של סמאקדאון.
בתוכנית סמאקדאון יומיים לאחר מכן, האוסוס ניצחו את הניו דיי בקרב אשר קבע את זהות הזוג שיפגשו את הבלודג'ן בראדרס בקרב על אליפות הזוגות באירוע.
לילה לאחר מכן, אליפות ארצות הברית חזרה לתוכנית סמאקדאון ביחד עם האלוף החדש, ג'ף הארדי.
ב-17 באפריל לאחר סדרת תקיפות של נקאמורה על סטיילס, פורסם שיתקיים קרב חוזר בין סטיילס לנקאמורה באירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר.
במסגרת האירוע המקדים לרסלמניה 34, סדריק אלכסנדר גבר על מוסטפא עלי וזכה באליפות ה-WWE במשקל קל שהייתה פנויה עד לזכייתו.
יומיים לאחר מכן בתוכנית 205 לייב, באדי מרפי תקף את אלכסנדר במהלך חגיגות האליפות.
מרפי היה אמור לפגוש את אלכסנדר לקרב על האליפות באירוע ה"רויאל ראמבל הגדול ביותר", אך תוצאת השקילה שלו הייתה 207 פאונדים, כשהגבול המותר הוא 205 פאונדים בלבד, לכן מרפי הוסר מקרב האליפות ולא יתחרה בתוכנית עד שלא יגיע לדרישות המשקל הרצויות.
הג'נרל מנג'ר, דרייק מאבריק, הודיע על קרב גאונטלט שיתקיים בשבוע לאחר מכן שהזוכה בקרב ילחם נגד אלכסנדר באירוע ה"רויאל ראמבל הגדול ביותר" על אליפות ה-WWE במשקל קל, בקרב זה ניצח קאליסטו.
+ אישיויות אחרות על המסך תפקיד: שם:צוות השידור באנגליתמייקל קולקורי גרייבסביירון סקסטוןצוות השידור בספרדיתקרלוס קבררהמרסלו רודריגזצוות השידור בערביתפייסל אלמוסייבסולטן אלחרביג'וד אלדג'אניכרוזגרג המילטוןשופטיםדנילו אנפיביוג'ייסון איירסג'ון קוןדן אנגלרדריק מורצ'אד פטוןריאן טראןמראייןמייק רוםפאנל של המופע המקדיםביירון סקסטוןג'רי לולרג'ים רוסבוקר טי
האירוע נפתח עם הקרב של ג'ון סינה נגד טריפל H.
בתום הקרב סינה דיבר במיקרופון וציין שלמרות כל מה שמתנהל בחייו האישיים, הוא לא היה מסוגל בשום פנים ואופן לפספס את האירוע הזה.
בנוסף הודה לממלכת ערב הסעודית על האירוח של מתאבקי הארגון במדינתם והביע את התרגשותו לגבי האירוע המיוחד.
בקרב השני, סדריק אלכסנדר הגן על אליפות ה-WWE במשקל קל נגד קאליסטו.
הקרב הסתיים לאחר עשר דקות שבו אלכסנדר התחמק ממהלך הסיום של קאליסטו וביצע את מהלך הסיום שלו, ה-Lumbar Check, הצמיד את קאליסטו לספירת שלוש ושמר על התואר בהצלחה.
הקרב שבא לאחר מכן היה קרב על אליפות הזוגות של Raw הפנויה בין בריי וויאט ומאט הארדי לסזארו ושיימוס.
סיום הקרב התנהל כך שהארדי מסיח את דעתו של שיימוס, מה שאפשר לחברו וויאט לבצע את מהלך הסיום שלו, "האחות אביגיל", על שיימוס.
לאחר מכן וויאט והארדי ביצעו את מהלך הסיום של הארדי, ה"טוויסט אוף פייט", במשותף על שיימוס, מה שזיכה אותם בזכייה באליפות הזוגות של Raw.
בקרב הרביעי, ג'ף הארדי הגן על אליפות ארצות הברית נגד ג'ינדר מהאל בקרב חוזר.
הארדי ביצע את מהלך הסיום שלו, "סוונטון בומב", ושמר על התואר.
לאחר מכן, הבלודג'ן בראדרס (הארפר ורואן) הגנו בהצלחה על תואר הזוגות של סמאקדאון נגד האוסוס.
השניים ניצחו לאחר מהלך משותף ביניהם על ג'ימי אוסו.
בקרב השישי, סת' רולינס הגן על האליפות הבין יבשתית נגד פין באלור, סמואה ג'ו והאלוף לשעבר, המיז, בקרב סולם.
הרגעים האחרונים של הקרב היו כשפין באלור החל לטפס על הסולם כדי להוריד את חגורת האליפות, אך רולינס הגיע מחוץ לזירה, קפץ בעזרת החבל העליון עד לסולם שהיה עליו באלור, הצליח לשחרר את חגורת האליפות מוו התלייה לפני באלור ושמר על האליפות בהצלחה.
הקרב הבא היה AJ סטיילס שהגן על תואר אליפות ה-WWE שלו נגד שינסקה נקאמורה.
במהלך הקרב, נקאמורה נקט באמצעים בלתי כשרים, כמו "מכה מתחת לחגורה", שתסכלה את סטיילס.
כשהשניים נלחמו מחוץ לזירה, הם הגיעו למצב שהקרב הסתיים בספירת חוץ כפולה.
מה שלמעשה גרם לסטיילס לשמור על חגורת האליפות.
לאחר הקרב סטיילס ביצע את אחד ממהלכי הסיום שלו, הפנומנל פורארם.
ואז, אנדרטייקר נלחם נגד רוסב בקרב ארון קבורה.
לקראת סיומו של הקרב, אנדרטייקר ביצע על רוסב את תרגיל הצ'וקסלאם וגלגל אותו לתוך הארון.
לפני שסגר את הארון, איידן אינגליש תקף את אנדרטייקר, שהשיב בעוד תרגיל צ'וקסלאם ובמהלך הסיום שלו, הטומבסטון פיילדרייבר, לפני שהוכנס גם הוא אל תוך הארון לצד רוסב.
אנדרטייקר סגר את מכסה ארון הקבורה כשבתוכו רוסב ואינגליש, מה שהכתיר אותו למנצח בקרב.
בקרב שלפני הקרב המרכזי, ברוק לסנר הגן על האליפות האוניברסלית נגד רומן ריינס בקרב כלוב.
לסנר כהרגלו ביצע מספר תרגילי ג'רמן סופלקס על ריינס, כשהשניים מצליחים להתגבר על מהלכי הסיום של כל אחד מהם.
הקרב נגמר בצורה שבו ריינס ביצע את מהלך הסיום שלו, "ספיר", על לסנר כשלסנר עומד בצידו של הכלוב מבחוץ לחבלים, מה שגרם לצד הכלוב להיפתח מרוב עוצמת המהלך.
גבו של לסנר פגש את הקרקע ראשון, מה שגרם לו להגן בהצלחה על התואר.
דניאל בריאן ודולף זיגלר הם המתאבקים הראשונים שהחלו את קרב הרויאל ראמבל הגדול ביותר בהיסטוריה שכלל 50 משתתפים.
בריאן שרד כמעט את כל הקרב עד למצב שהוא נשאר בין שלושת האחרונים, ובכך שבר את השיא של ריי מיסטיריו שעמד על שעה, שתי דקות ו-12 שניות.
בריאן קבע את שיאו החדש בהחזקת מעמד בקרב רויאל ראמבל, שעמד על שעה, 16 דקות וחמש שניות.
לקראת סוף הקרב, בריאן הדיח את קווין אואנס, אך הודח לאחר מכן על ידי ביג קאס.
קאס ניסה לבצע את מהלך הבעיטה שלו על ברון סטרומן, שבעצמו התחמק וגרם לביג קאס להיות מודח מהקרב, מה שהבטיח לסטרומן את הניצחון בקרב הרויאל ראמבל הגדול ביותר.
כמו כן, סטרומן שבר את שיא ההדחות בקרב רויאל אחד, שהיה שייך לרומן ריינס בשנת 2014. סטרומן קבע את שיאו החדש עם 13 הדחות.
לאחר הקרב, היושב ראש, וינס מקמהן והשייח' המקומי העניקו לסטרומן את גביע הזכייה ואת חגורת האליפות של הרויאל ראמבל הגדול ביותר.
ארגון ה-WWE היה נתון לביקורת עקב אי שותפה של מחלקת הנשים באירוע, שאינה הייתה יכולה להופיע עקב מעמד האישה בערב הסעודית.
טריפל H, המשמש כסמנכ"ל הגיב לגבי לביקורת באופן הבא: "אני מבין שאנשים חוקרים את הסוגיה הזאת, אבל חייבים להבין שכל תרבות שונה ואם אתה לא מסכים עם היבט מסוים שלה, זה לא אומר בהכרח שהיא אינה תרבות רלוונטית...
אתה לא יכול להכתיב למדינה או לדת איך להתמודד עם הדברים האלה, אבל ה-WWE היא בחזית של ההתפתחות של הנשים בעולם ומה שאתה לא יכול לעשות הוא להשפיע על השינוי בכל מקום פשוט על ידי התרחקות ממנו...
בעוד שנשים לא מתחרות באירוע, היו לנו דיונים על כך ומקווים שבמהלך השנים הקרובות הן יהיו." נשים נכחו באירוע, אם כי הן היו חייבות להיות מלוות על ידי אפוטרופוס ממין זכר.
זה היה שינוי משמעותי מהאירועים הקודמים, שהיו פתוחים רק למין הגברי.
סוכנות הידיעות Associated Press ציינה שהדבר נבע עקב "שינויים בחברה" של הנסיך מוחמד בן סלמאן.
במהלך האירוע, ה-WWE שידרו פרסומת אשר כללה מתאבקות מהארגון.
רשות הספורט של ערב הסעודית פרסמה התנצלות על "תוכן מגונה" שהועבר במהלך הפרסומת.
נושא אחר של ביקורת היה מצב זכויות הלהט"בים בערב הסעודית, כפי שבערב הסעודית ההומוסקסואליים אינם חוקיים ואף ניתנים לענישה על ידי מוות.
כניסות והדחות במהלך הרויאל ראמבל הגדול ביותר
בריי וויאט היה אמור להיות אחד המשתתפים בקרב, אך הוסר מהקרב עקב חבירתו למאט הארדי, שביחד פגשו את סזארו ושיימוס לקרב באירוע על אליפות הזוגות של Raw.
כמו כן, קיין, ביג שואו וסמי זיין היו אמורים להיות בין המשתתפים, אך הוסרו גם כן מהקרב.
מתאבק ששייך ל-Rawמתאבק ששייך לסמאקדאוןמתאבק ששייך ל-NXTחבר היכל התהילהעצמאיזוכה
ברון סטרומן הדיח 13 משתתפים ושבר את השיא הקודם, שבו רומן ריינס, שהדיח 12 משתתפים במסגרת רויאל ראמבל 2014.
דניאל בריאן שהה בקרב שעה, 16 דקות וחמש שניות ושבר את השיא הקודם, שבו החזיק ריי מיסטריו מרויאל ראמבל 2006, שבו שהה בקרב במשך שעה, שתי דקות ו-15 שניות.
הרוֹֹטוֹנדָה של הקפיטול של ארצות הברית היא רוטונדה במרכז הקפיטול בוושינגטון הבירה, שנבנתה בין השנים 1824-1818. היא ממוקמת מתחת לכיפת הקפיטול (שנבנתה בין השנים 1857-1866).
הרוטונדה היא החלק הגבוה ביותר של הקפיטול, והיא תוארה כ"לב הסמלי והפיזי" שלו.
הרוטונדה מוקפת במסדרונות המחברים את בית הנבחרים והסנאט, שנמצאים בצדדים של הקפיטול.
מדרום לרוטונדה נמצא אולם הפסלים הלאומי החצי-עגול, שעד 1857 היה אולם מליאת בית הנבחרים.
מצפון-מזרח לרוטונדה נמצא אולם מליאת הסנאט הישן, ששימש את הסנאט עד 1859 ואת בית המשפט העליון של ארצות הברית עד 1935. בסמוך לרוטונדה נמצא חדר התפילה בקונגרס של ארצות הברית.
החל משנת 1997 ברוטונדה הוצב פסל של אדלייד ג'ונסון.
קוטרה של הרוטונדה הוא 29 מטרים (96 רגל) וגובהה 15 מטרים (48 רגל) בקצה קירותיה וכ-55 מטרים (180 רגל) במרכזה, עד לקצה הכיפה.
ברוטונדה מבקרים אלפי אנשים מדי יום, והוא משמש גם לאירועים טקסיים המאושרים על ידי החלטה פנימית של שני בתי הקונגרס (שאינה דורשת את אישור הנשיא), בין השאר, להצבת ארונות ואשכבות מיוחדות של אנשי ציבור, כנשיאים לשעבר וכדומה.
שמונה נישות ברוטונדה מחזיקות ציורים היסטוריים גדולים וממוסגרים.
ארבעה מהציורים הם תיאור סצנות מהמהפכה האמריקאית, שצוירו על ידי ג'ון טרמבול, שהוזמן על ידי הקונגרס לעשות את העבודה ב-1817. אלה הם הכרזת העצמאות, כניעתו של גנרל בורגוין, כניעתו של לורד קורנווליס, וגנרל ג'ורג' וושינגטון מתפטר מתפקידו.
ציורים אלו הוצבו ברוטונדה בין השנים 1819 ל-1824.
אלה תיארו את המחקר וההתיישבות באמריקה, וצוירו על ידי אמנים שונים.
ציורים אלה הם עלייתו ליבשה של קולומבוס, של ג'ון ואנדרלין, גילוי מיסיסיפי', של ויליאם הנרי פאוול, הטבלתה של פוקהונטס, של ג'ון גדסבי צ'פמן, ועליית הצליינים של רוברט וולטר וויר.
מתוך 56 החותמים על ההכרזה, מופיעים בציור 42. השאר כנראה אינם מופיעים משום שלא היו נוכחים בקונגרס בזמן קבלת ההכרזה, או משם שמתו בזמן שטרמבול הכין את הציור.
רפרודוקציה של הציור מופיעה בצדו האחורי של שטר 2 דולר.ג'ון טרמבולהוזמן ב-1817, נרכש ב-1822, הוצב ברוטונדה ב-1826חיילים בריטיים תחת פיקודו של גנרל ג'ון בורגוין נכנעים לאחר הניצחון האמריקני בקרב סרטוגה בשנת 1777.
הדמות במרכז מהצבא הקונטיננטלי הוא גנרל הוראשיו גייטס שסירב לקבל את חרבו של בורגוין, כדרך הכניעה המסורתית.
במקום זאת, כשהוא נוהג באויבו לשעבר כג'נטלמן, הזמין גייטס את בורגוין לאוהלו.
במרכז הציור הגנרל האמריקני בנג'מין לינקולן רוכב על סוס לבן, משמאל קצינים צרפתים, ומימין קצינים אמריקנים, תחת פיקודו של וושינגטון, שרוכב על הסוס החום.
הכוח הבריטי מיוצג על ידי קציניו המופיעים במרכז, אולם לורד קורנווליס עצמו לא היה נוכח במעמד הכניעה, ויוצג על ידי צ'ארלס או'הרה.הציור מתאר את אותו אירוע המופיע באפריז הנמצא ברוטונדה, "כניעתו של קורנווליס".
וושינגטון סירב לקבל את חרבו של או'הרה, כיוון שלפי מנהגי התקופה היה ראוי לקבל את החרב מקורנווליס עצמו, במקומו קיבל הגנרל לינקולן את החרב.
כניעה זו גרמה להפסקת פעולות האיבה במלחמת העצמאות, ולבסוף, להכרה הבריטית בעצמאות האמריקנית, בשנת 1783, באמנת פריז.ג'ון טרמבולהוזמן ב-1817, הוצב ברוטונדה ב-1824ג'ורג' וושינגטון פונה לקונגרס על מנת להתפטר מתפקידו כמפקד העליון של הצבא הקונטיננטלי, ב-23 בדצמבר 1783.
וושינגטון מתואר יחד עם שני שלישיו כשהוא פונה לנשיא הקונגרס.
בציור מופיעים גם תומאס מיפלין (נשיא הקונגרס), אלברידג' גרי, ושלושה נשיאי ארצות הברית עתידיים: תומאס ג'פרסון, ג'יימס מונרו וג'יימס מדיסון.
אשתו, מרתה וושינגטון ושלושת נכדיה נראים כשהם צופים מהיציע מימין, למרות שלמעשה לא היו נוכחים במעמד ההתפטרות.מאורע מפורסם זה ביסס מסורת חזקה של שליטה אזרחית על הצבא בארצות הברית, ודחייתה של רודנות צבאית, ובמקומה, דמוקרטיה ליברלית.
הקונגרס התכנס באותו הזמן בבית המדינה של מדינת מרילנד באנאפוליס.ג'ון ואנדרליןהוזמן ב-1836/1837, הוצב ברוטונדה ב-1847במרכז, כריסטופר קולומבוס מניף את הדגל המלכותי על מנת לתבוע את האדמה לממלכת קסטיליה.
הוא עומד גלוי-ראש עם כובעו לרגליו, כשהוא מכבד קדושת המעמד.
אחריו, קברניטי האוניות ניניה ופינטה, מניפים את דגלי המלכים הקתולים, איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה ופרדיננד השני, מלך אראגון.
רגשותיו של הצוות מגוונים בציור, וחלקם מחפשים אחר זהב בחול.
בצד ימין, מאחורי העץ, צופים הילידים במתרחש.קולומבוס נחת באיים הקאריביים, בסן סלוודור, ב-12 באוקטובר 1492.ויליאם הנרי פאוולהוזמן ב-1847, הוצב ברוטונדה ב-1855במרכז הציור, הנווט והקונקיסטאדור הספרדי ארננדו דה סוטו רוכב על סוס לבן.
דה סוטו וחייליו מתקרבים לילידים האינדיאנים בקדמת הטיפים, כשהצ'יף מחזיק במקטרת שלום.
חזית הציור המלאה בנשק ובחיילים, מציגה את הקרב ההרסני במאבילה, שבו סבל דה סוטו מניצחון פירוס.
מימין, נזיר מתפלל לצלב גדול שמוצב בקרקע.
[3]גילוי המיסיסיפי היה הציור האחרון שהקונגרס הזמין עבור הרוטונדה.
דה סוטו נחשב לאירופאי הראשון שראה את נהר המיסיסיפי, בשנת 1541.ג'ון גדספי צ'פמןהוזמן ב-1837, הוצב ברוטונדה ב-1840כשהיא לבושה לבן, כורעת פוקהונטס, מוקפת בני משפחה, כולל אביה, הצ'יף פאּוהאטאן, ומתיישבים אמריקניים.
הטבלתה התרחשה לפני נישואיה לג'ון רולף האנגלי, שעומד מאחוריה.פוקהונטס הוטבלה (תחת השם "רבקה") על ידי הכומר האנגליקני אלכסנדר וייטקר בג'יימסטאון, וירג'יניה.
מאמינים שאירוע זה התרחש בשנת 1613 או 1614. נישואיה עם רולף הם הנישואים הראשונים שנרשמו בין אדם אנגלי לאישה אינדיאנית.
הקשת, בצד השמאלי של הציור, מסמלת תקווה והגנה אלוהית.האבות העולים הפליגו על סיפון הספידוול לסאותהמפטון.
שם פגשו מתיישבים נוספים והועברו למייפלאוור.
פנים כיפת הרוטונדה האפותיאוזה של וושינגטון''''' הוא פרסקו גדול ממדים של האמן היווני-איטלקי קונסטנטינו ברומידי , שנראה דרך האוקולוס של כיפת הרוטונדה.
הפרסקו מתאר את האלהתו של ג'ורג' וושינגטון.
הפרסקו משתרע על פני 55 מטרים (180 רגל) מעל רצפת הרוטונדה ומכסה שטח של כ-4,664 רגל רבוע (433.3 מטרים רבועים).
הרוח הישראלית הוא ארגון עממי לאומי, ללא כוונת רווח, שמרכזו בישראל.
את הארגון הקימה בשנת 1998 הסוכנות היהודית לארץ ישראל וקרן היסוד, במטרה להוביל מעורבות ואחריות חברתית בישראל.
הרוח הישראלית היא חברה לתועלת הציבור (חל"צ) הפועלת בישראל ומתמקדת בטיפוח אקטיביזם חברתי, צמצום פערים בפריפריה החברתית-גאוגרפית בישראל ובמתן מענה לאלפי ילדים ובני נוער בסיכון.
את החברה הקימו, ניהלו וייסדו אברהם בורג (שימש כיו"ר הסוכנות היהודית), אבי פזנר (יו"ר קרן היסוד), אהוד מנור, טל ברודי, אהרון צוקר ופיני צימרמן.
והיא פועלת מכספי תרומות ובשותפות עם פילנתרופים מישראל ומרחבי העולם.
משרדה הראשי של הרוח הישראלית שוכן בתל אביב.
הרוח הישראלית מתמקדת כיום בחמישה תחומי עשייה עיקריים:
העצמת ילדים, בני נוער בסיכון ומשפחותיהם, במסגרת הקהילה
שילוב בני נוער בסיכון בכפרי הנוער של הסוכנות היהודית
תוכניות קדם צבאיות - כולל מכינות "ארז", "עלמה למנהיגות נשית", "קול עמי" ועוד.
תוכנית להעצמת מסיימי שירות צבאי.
קרן מלגות משותפת עם הסוכנות היהודית ללימודים אקדמיים ומקצועיים לבוגרי כפרי הנוער.
ראשית הדרך וכדי להבחין באילו נושאים חברתיים מבקש הציבור הישראלי לטפל קודם, נערכו על ידי הרוח הישראלית משאלים שכללו כ־30,000 משתתפים.
בסיומם הובן כי הנושאים החשובים ביותר הם אוכלוסיית הגיל השלישי (קשישים), ילדים ובני נוער בסיכון.
בשנות פעילותה הראשונות, התמקדה הרוח הישראלית בתמיכה בקשישים עריריים ובניצולי השואה, בין היתר במסגרת דיור מוגן של "עמיגור".
הרוח הישראלית, סייעה בתרומת ציוד נדרש ובפעילויות תרבות ופנאי לקשישים ואף חברה לכפרי הנוער של הסוכנות היהודית (רמת הדסה, קריית יערים, בן יקיר והדסה נעורים), פעילות שנותרה בלב עשיית הארגון.
הארגון פועל מכספי תרומות ובהתבסס על נדיבות התורמים להשקיע מכספם, מהידע אותו צברו בחייהם ומזמנם.
דירקטוריון הארגון מונה 15 חברים (מתנדבים, אנשי חינוך וחברה, אנשי עסקים ופילנתרופיים) ולצד הדירקטוריון פועלת קבוצת מנהיגות של תורמים ומתנדבים המסייעים לגיוס ופיתוח משאבים מהקהילה העסקית בישראל.
את שם הארגון הגה אהוד מנור.
מערך המתנדבים, של הרוח הישראלית פועל מאז שנת 2000 והוא מוציא לפועל פרויקטים נבחרים במסגרת הפעילות של הרוח הישראלית, ומלווה אותם החל משלב התכנון וההקמה, גיוס המשאבים ועד לביצוע - במטרה להיטיב את מצבם של ילדים בני נוער וצעירים בסיכון ולצמצם פערים חברתיים ותרבותיים.
מערך המתנדבים, פועל בעשייה חברתית רחבה ומשמעותית, עם למעלה מאלף בני נוער בסיכון בגילאי 10–25 בתוכניות השונות.
מתוך כאלף מתנדבים מדי שנה, כמאתיים חמישים פועלים באופן קבע ומגיעים מרקעים ומקצועות שונים (ניהול, שיווק, ידע משפטי, פיננסי, תכנוני ועוד) וכ-50% הם גמלאים יוצאי כוחות הביטחון.
בראש קבוצת המנהיגות עומד היו"ר אילן לינהרד.
דרכי פעולה מרכזיות - תוכניות
תפקידיו העיקריים של ארגון הרוח הישראלית, מתרכזים בתחום ילדים ובני נוער בסיכון, והוא מסייע לאלפי ילדים ובני נוער בתוכניות טיפוליות, חברתיות וחינוכיות.
תוכנית "פותחים עתיד", פותחה במטרה להעצים ילדים, בני נוער בסיכון ומשפחותיהם במסגרת הקהילה.
בתוכנית לוקחים חלק 6,500 ילדים, אותם מאתרים בשרותי הרווחה והחינוך ברחבי ישראל.
התוכנית פועלת ב-35 יישובים ומעניקה לילדים מענה לצרכים במעגלי החיים השונים וביניהם בקהילה, בבית הספר ובמשפחה.
תוכנית קדם צבאית בת שישה חודשים משלבת לימוד, התנדבות ועשייה חברתית, למען אוכלוסיות מוחלשות בפריפריה, כמו גם התנסות בלקיחת אחריות בפן האישי והקבוצתי ובמקביל נערכת הכנה אינטנסיבית לצבא ולחיי קבוצה.
התוכנית פועלת במקומות שונים ברחבי ישראל.
בירושלים פועלות מכינת "עלמה למנהיגות נשית" וכינה עירונית בשיתוף "אחרי".
תוכנית " מגלים עול"ם", פותחה על מנת לאפשר למשוחררים הטריים לבצע מעבר קל מהחיים הצבאיים לחיים האזרחיים ולסייע להם לנסח שאיפות, לזהות את הדרכים להגשמתן ולממש את הפוטנציאל הגלום בהם - כאזרחים עצמאיים וכפעילים חברתיים.
התוכנית מקנה למשתתפים כישורי חיים והכוונה מקצועית לתעסוקה ולהשכלה גבוהה, ומתעמקת בנושאים, כגון: ישראליות, יהדות ודמוקרטיה, תוך הדגשת ערכי מעורבות חברתית ותרומה לקהילה.
התוכנית מאפשרת למשתמשים להשתלב בעבודה מועדפת, לרכוש ניסיון ולהשתכר בכבוד.
מדי שנה כ־1,000 בני נוער בסיכון בגילאי 13–18 משתלבים בחמישה כפרי נוער של הסוכנות היהודית ברחבי ישראל (רמת הדסה, קריית יערים, בן יקיר, ניצנה ונעורים) ובקדמה.
הרוח הישראלית מאפשרת להם לקבל טיפולים פסיכולוגיים, ציוד לפנימייה (רכישת מחשבים, ספרים, ביגוד ועוד), טיפול באמצעות בעלי חיים וגינון, להשתתף בחוגים, בקייטנות ובפעילויות לילדים (רכיבה על סוסים, בחוגי אומנות ומוזיקה, ספורט ועוד), בתגבור לימודי לקראת בחינות הבגרות, במרכזי למידה, בקורס הכנה לצה"ל ועוד.
קרן המלגות ללימודים אקדמיים ומקצועיים
קרן המלגות של הרוח הישראלית והסוכנות היהודית מעניקה לבוגרי כפרי הנוער מלגות ללימודים אקדמאים ולרכישת מקצוע בהתאם לתבחינים קבועים.
באמצעות קרן המלגות, מלווה הרוח הישראלית את הבוגרים בצעדיהם הראשונים בחברה ולאורך תקופת הלימודים, במטרה לראותם כבוגרים עצמאיים וכאזרחים שתורמים לחברה.
תוכנית "אחד על אחד – אתך בדרך להצלחה"