tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון (הפוליטכני) בשנים 1966–1968 וייגלט הוכשר כעובד בתעשייה הכימית.
לאחר מכן למד הנדסת תהליכים וסיים את לימודיו כמהנדס מוסמך בשנת 1978. בשנת 1986 עבד וייגלט כמומחה לשימור (Restaurator) לחפירות ארכאולוגיות ובין 1980 ל-1991 כארכאולוג מחוזי במוזיאון טירת ברנבורג.
בשנים 1986–1990 למד באוניברסיטת מרטין לותר לתואר בתולדות האמנות.
לאחר מכן, מ-1991 עד 1993, הוא שימש כראש מחלקת התרבות במחוז ברנבורג.
משנת 1993 עד 2006 כיהן וייגלט בתפקיד מנהל המוזיאון של .
בשנים 1990–1991 היה חבר במועצה המחוזית של ברנבורג.
הוא חבר במועצת העיר ברנבורג מאז 1999 ובמועצה המחוזית של זאלצלאנד מאז 2007. וייגלט הוא גם דובר מדיניות התרבות של הקבוצה הפרלמנטרית של המדינה ויו"ר ועדת המדינה לתרבות.
במרץ 2006, נבחר ויגלט לפרלמנט מדינת סקסוניה-אנהלט במחוז ברנבורג.
שם שימש מזכירו של נשיא הלאנדטאג של המדינה וחבר בוועדה לחינוך, מדע ותרבות ובוועדה לבדיקת עברם (חשד לפעילות במסגרת השטאזי) בגרמניה המזרחית.
בבחירות 2011 נבחר ישירות (מנדט ישיר) במחוז הבחירה ברנבורג ונכנס ללאנדטאג לתקופת חקיקה נוספת.
בבחירות בשנת 2016, הפסיד לשרה סאוארמן ממפלגת אלטרנטיבה לגרמניה (AfD) בבחירות על המנדט הישיר; עקב מיקומו הנמוך ברשימה נותר מחוץ ללאנדטאג.
וייגלט מתגורר בברנבורג, הוא נשוי ולו שני ילדים.
ייצור תרופות הוא תהליך של הפקת תרופות בהיקף תעשייתי, כחלק מתעשיית התרופות.
תהליך זה כולל סדרה של שלבים הנקראים פעולות יחידה .
במעבדות מחקר נהוג לעיתים להשתמש בקרח יבש לצורך שליטה בסלקטיביות של תגובות כימיות.
עם זאת, כאשר מדובר בייצור תעשייתי, הקירור לטמפרטורות נמוכות כאלה הופך למסובך ויקר.
קירור של ריאקטור תעשייתי לטמפרטורה נמוכה דורש השקעה כספית משמעותית.
בנוסף, צמיגותם של הריאגנטים בדרך כלל עולה ככל שהטמפרטורה יורדת, דבר שמקשה על הערבוב.
מצב זה עלול לגרום לתגובות לא הומוגניות, לעלויות נוספות של ערבוב אינטנסיבי ולהחלפה תכופה יותר של רכיבים.
כמו כן, טמפרטורות נמוכות עלולות לגרום להצטברות של ריאגנטים, תוצרים ביניים ותוצרי לוואי על דפנות הריאקטור, דבר הפוגע בטוהר התוצר הסופי.
בייצור תעשייתי, היחסים הסטוכיומטריים בין הריאגנטים משפיעים על תוצרי התגובה.
הוספה הדרגתית של ריאגנט A בכמות גדולה לריאגנט B עלולה להוביל לתגובה מוקדמת של החומר המתווסף עם עודף משמעותי של החומר B.
חוסר איזון זה עלול לגרום להיווצרות תוצרים לא רצויים, ולתגובות לוואי עם עודף הריאגנט.
בתהליך מיצוי, יש חשיבות לסדר הוספת הממסים – אורגני או מיימי – במיוחד בקנה מידה תעשייתי.
שילוב לא נכון עלול לגרום להיווצרות אמולסיות, דבר שמקשה על ההפרדה בין השכבות ודורש זמן רב יותר.
כאשר מוסיפים ממס אורגני למים, עודף של מים עלול לגרום להידרוליזה של תרכובות אורגניות, אפילו בתנאים חומציים או בסיסיים מתונים.
מעבר לכך, מיקום המפעל הכימי עשוי להשפיע על טמפרטורת הסביבה של כלי התגובה, כאשר הבדלים קטנים של מספר מעלות יכולים להשפיע משמעותית על יעילות המיצוי.
בקו ייצור, חומרי הגלם והאנרגיה מוזנים למערכת בקצב קבוע, ובמקביל מתקבל זרם יציב של מוצרים מוגמרים.
הצלחת התהליך תלויה בשמירה על קצב זרימה יציב של החומרים.
בתהליכים רציפים המבוססים על אבקות, חשוב במיוחד להבטיח הזנה מדויקת ואחידה של האבקות לפעולות היחידה הבאות בקו הייצור, שכן ההזנה מהווה לרוב את שלב הפתיחה של התהליך.
מערכות ההזנה מתוכננות לספק אמינות תפקודית, דיוק בקצב ההזנה ומינימום הפרעות.
שימוש במזינים מתקדמים מבטיח יציבות כללית של התהליך.
במפעלי תרופות נהוג להשתמש במערכות הזנה מבוססות Loss-in-Weight (LIW), השולטות בכמות החומר המוזן על פי משקלו, תוך שמירה על קצב מדויק.
מערכות אלה מפחיתות תנודות בקצב ההזנה הנובעות מירידה בגובה המילוי או משינויים בצפיפות החומר.
יש לציין כי תפקוד ההזנה תלוי במידה רבה בתכונות הזרימה של האבקה.
בתעשיית התרופות, נוהגים לערבב את החומר הפעיל עם חומרים מסייעים ליצירת תערובת אחידה המשמשת להכנת צורת המנה הסופית.
מאפיינים משתנים של המרכיבים – כמו התפלגות גודל החלקיקים (כולל אגרגטים או גושים של חומר), צורת החלקיקים (כדורים, מוטות, קוביות לוחות ועוד) תכונות פני השטח ותכונות זרימה – מחייבים התאמה מדויקת של תהליך הערבוב להשגת איכות מוצר מיטבית.
במהלך תהליך הייצור נהוג לטחון את האבקה התרופתית לצורך הקטנת גודל החלקיקים הממוצע.
פעולה זו משפרת את אחידות התערובת והמינון, את הביו-זמינות של החומר, ואת המסיסות של התרכובת הפעילה.
לעיתים מבצעים מחזורי ערבוב וטחינה לסירוגין כדי לשפר את יכולת העיבוד של התערובת.
גרנולציה היא תהליך הפוך לטחינה, ובו חלקיקים קטנים מאוגדים לכדי חלקיקים גדולים יותר – הנקראים "גרנולים".
קיימות שתי שיטות עיקריות: "גרנולציה רטובה" ו"גרנולציה יבשה".
מטרות התהליך הן למנוע הפרדה בין מרכיבי התערובת, לשפר את תכונות הזרימה של האבקה (מכיוון שחלקיקים קטנים אינם זורמים היטב), ולשפר את תכונות הדחיסה של החומר לקראת ייצור טבליות.
שחול בהיתוך חם משמש בעיבוד תרופות מוצקות לצורך שיפור המסיסות והביו-זמינות של חומרים פעילים קשים להמסה.
בתהליך זה פועלים חום, לחץ ותנועה על תערובת של חומר פעיל ונשא פולימרי, אשר מוזרמת דרך תבנית לקבלת מוצר אחיד.
מכונות שחול בעלות בורג כפול (twin-screw) מבצעות ערבוב אינטנסיבי תוך שבירת חלקיקים.
את התוצר המתקבל ניתן לדחוס לטבליות או למלא בו קפסולות.
תיעוד הפעולות בתעשיית התרופות מהווה תנאי בסיסי לקבלת רישיון פעילות.
הוא נועד להבטיח את איכות המוצר המיוצר, ולספק מידע לרגולטורים המפקחים על תהליכי הייצור.
הרגולטורים משתמשים בתיעוד זה כדי להעריך אם ניתן להמשיך בתהליך הייצור כמתוכנן, או שיש להפסיקו ולבצע תיקונים.
קובץ אב לאתר הוא מסמך הנהוג בתעשיית התרופות, המספק מידע על תהליכי הייצור והבקרה באתר ייצור מסוים.
המסמך נערך על ידי היצרן, והוא כולל מידע עובדתי ומדויק בהתאם לדרישות GMP.
הקובץ מתאר את פעולות הייצור והבקרה המתבצעות באתר עצמו, וכן פעילויות משולבות המתבצעות במבנים סמוכים או קשורים.
כאשר האתר עוסק רק בחלק מתהליך הייצור התרופתי – לדוגמה, בבדיקות מעבדה או אריזה – יש לתאר בקובץ רק את הפעילויות הרלוונטיות המתבצעות בו.
ישראל נחשבת לאחת מהמדינות המובילות בעולם בתחום התרופות הגנריות, וכן פועלות בה חברות העוסקות בייצור תרופות.
בין החברות הבולטות בתעשייה נמצאת טבע תעשיות פרמצבטיות, שהיא מהחברות הגדולות בעולם בתחום התרופות הגנריות, לצד חברות נוספות דוגמת פריגו, פלוריסטם, קמהדע ומעבדות רפא.
ייצור מתכת הוא יצירת מבני מתכת על ידי תהליכי חיתוך, כיפוף והרכבה.
זהו תהליך בעל ערך מוסף הכולל יצירת מכונות, חלקים ומבנים מחומרי גלם שונים.
בדרך כלל, בית מלאכה מגיש הצעה לעבודה, בדרך כלל על סמך שרטוטים הנדסיים , ואם החוזה מוענק לו, הוא בונה את המוצר.
בתי מלאכה גדולים משתמשים במגוון תהליכי ערך מוסף, כולל ריתוך, חיתוך, עיצוב ועיבוד שבבי.
כמו בתהליכי ייצור אחרים, נעשה שימוש נפוץ הן בעבודה אנושית והן באוטומציה.
מוצר מעובד עשוי להיקרא "ייצור", ובתי מלאכה המתמחים בסוג זה של עבודה נקראים "בתי מלאכה".
התוצרים הסופיים של סוגים נפוצים אחרים של עיבוד מתכת, כגון עיבוד שבבי, הטבעה במתכת, חישול ויציקה, עשויים להיות דומים בצורתם ובתפקודם, אך תהליכים אלה אינם מסווגים כייצור.
ייצור ראשוני (Primary production) הוא יצירה של אנרגיה כימית בתרכובות אורגניות על ידי אורגניזמים חיים.
המקור העיקרי לאנרגיה זו הוא אור שמש, וחלק זעיר מהיצור הראשוני מונע על ידי אורגניזמים ליתוטרופים, המשתמשים באנרגיה כימית המתקבלת מתרכובות אי-אורגניות.
כמעט כל החיים על פני כדור הארץ נשענים באופן ישיר או עקיף על יצור ראשוני.
הייצור הראשוני רותם את האנרגיה החיצונית כדי ליצור הסינתזה כימית של תרכובות אורגניות - מפחמן דו-חמצני שמקורו באטמוספירה או במים.
הוא מתרחש בעיקר באמצעות פוטוסינתזה, המשתמשת באור כמקור אנרגיה, אך הוא מתרחש גם באמצעות כימוסינתזה, המשתמשת בחמצון או חיזור של תרכובות אי-אורגניות כמקור אנרגיה.
האורגניזמים האחראים ליצרנות ראשונית נקראים יצרנים ראשוניים או אוטוטרופים, והם מהווים את הבסיס של מארג המזון.
במערכות אקולוגיות יבשתיות יצרנים אלה הם בעיקר צמחים, בעוד שבמערכות מימיות ממלאות האצות את רוב התפקיד הזה.
אקולוגים מבחינים בין שני סוגי יצרנות: יצרנות גולמית (Gross Primary Production) המתייחסת לסך כל התרכובות האורגניות שנוצרו, ויצרנות נטו (Net Primary Production), שלוקחת בחשבון גם את ההפסדים הנגרמים מתהליכים כמו נשימה תאית.
יצור ראשוני ממיר אנרגיית אור או אנרגיה כימית א-אורגנית כדי ליצור של אנרגיה כימית בתרכובות אורגניות על ידי אורגניזמים חיים.
המקור העיקרי לאנרגיה זו הוא אור שמש, אולם חלק זעיר מהיצור הראשוני מונע על ידי אורגניזמים ליתוטרופים, המשתמשים באנרגיה כימית המתקבלת מתרכובות אי-אורגניות.
האנרגיה, היא משמשת לסינתזה של מולקולות אורגניות מורכבות מתוך תרכובות פשוטות יותר ואי-אורגניות.
במקרה של פוטוסינתזה- פחמן דו-חמצני ומים יחד עם אור הם המקורות.
בכל אחד מהמקרים, התוצר הסופי הוא פולימר של פחמימה במצב מחוזר, (CH2O)n, שבדרך כלל מיוצג על ידי מולקולות כגון גלוקוז (או סוכרים אחרים).
מולקולות פשוטות יחסית אלו עשויות לשמש בסיס ליצירת מולקולות אורגניות מורכבות יותר, כגון חלבונים, פחמימות מורכבות, ליפידים וחומצות גרעין, או לשמש בנשימה תאית לצורך ביצוע עבודה.
צריכת היצרנים הראשוניים על ידי אורגניזמים הטרוטרופיים, כגון בעלי חיים, מעבירה את המולקולות האורגניות הללו (ואת האנרגיה האגורה בהן) כלפי מעלה במארג המזון, ובכך מזינה את כל מערכות החיים שעל פני כדור הארץ.
יצור ראשוני גולמי (Gross Primary Production, GPP) הוא כמות האנרגיה כימית – שבדרך כלל נמדדת כביומסה של פחמן – שיצרנים ראשוניים יוצרים בפרק זמן נתון.
חלק מהאנרגיה הקבועה הזו מנוצל על ידי היצרנים הראשוניים לצורך נשימה תאית ותחזוקה של הרקמות הקיימות.
יצור ראשוני נטו (Net Primary Production, NPP) הוא האנרגיה הקבועה שנותרה לאחר ניכוי צורכי התחזוקה והנשימה של היצרנים הראשוניים (כלומר מסת תוצרי הפוטוסינתזה).
יצור ראשוני נטו מייצג את הקצב שבו כל האוטוטרופים במערכת אקולוגית מייצרים אנרגיה כימית נטו זמינה.
אנרגיה זו זמינה לשם צמיחה ורבייה של היצרנים הראשוניים, ולכן זמינה גם לאוכלי עשב.
נשימה [של הצמחים] - NPP = GPP
גם היצור הראשוני הגולמי וגם הנטו נמדדים לרוב ביחידות של מסה ליחידת שטח ליחידת זמן.
במערכות אקולוגיות יבשתיות, נהוג להשתמש במדד של מסה של פחמן ליחידת שטח לשנה (g C m−2 yr−1).
יש המבחינים בין המונחים "יצור" (Production) – הכמות הכוללת של החומר שיוצרה (g C m−2) – לבין "יצרנות" (Productivity), המבטאת את הקצב שבו היא נוצרה (g C m−2 yr−1), אך בפועל נעשה בהם לרוב שימוש זהה.
הפריון השנתי של כלל היצרנים הרשוניים האוקיינוסים מוערך בכ־50 × 1015 גרם פחמן (כ־50 × 109 טון מטרי) בשנה, שהם בערך מחצית מסך הייצור הראשוני הגלובלי.
מרבית הייצור הראשוני באוקיינוסים מתבצע על ידי פיטופלנקטון חופשי הצף במים הפתוחים, ולא על ידי צמחי קרקעית (בינתיים).
כימואוטוטרופים תורמים כמויות קטנות יותר של ייצור ראשוני באזורים של מעשנות הידרותרמיות במעמקי הים.
צמחי קרקעית גדלים רק בשוליים של האוקיינוסים העולמיים, והערכת החוקרים היא שהם מייצרים 5 עד 10 אחוזים בלבד מהחומר הצמחי הימי הכולל בשנה.
לקיחה אנושית מתוך הייצור הראשוני
בני אדם מהווים חלק ממחזור הייצור הראשוני נטו (NPP) של כדור הארץ, אך עיקר השפעתם עליו נובעת מניצול נרחב של תוצרי הייצור הראשוני, באופן בלתי פרופורציונלי לגודלם ביחס לשאר מערכות החיים.
בשנת 1986 הציגו Peter M.
בשנת 1996 הציע חוקר הסביבה ג'וזף גארי (Josep Garí) מדד חדש לקיימות, שהתבסס במדויק על הערכת מידת הניכוס האנושי של NPP.
הוא טבע את המונח HANPP (ראשי תיבות של Human Appropriation of Net Primary Production) והציג אותו בכנס היסוד של החברה האירופית לכלכלה אקולוגית.
מאז פותח המושג והוטמע בהרחבה במחקר בתחום כלכלה אקולוגית ובמדיניות לעניין קיימות.
HANPP מהווה מדד עקיף להשפעת האדם על הטבע, וניתן ליישמו בקני מידה גאוגרפיים שונים ואף בקנה מידה עולמי.
יש לשים לב כי מדד זה מתייחס רק ללקיחה מתוך הייצור הראשוני היבשתי ומתעלם מהייצור הראשוני הימי והלקיחה ממנו.
השימוש הנרחב של האדם במשאבי כדור הארץ, בעיקר באמצעות שימושי קרקע, מוביל להשפעות מגוונות על NPP בפועל (NPPact).
אף כי באזורים מסוימים – למשל בעמק הנילוס – הביאה השקיה לעלייה ניכרת ביצרנות הראשונית, ברוב חלקי העולם ניכרת מגמת ירידה ב־NPP עקב שינויים בשימושי קרקע (ΔNPPLC), בהיקף של כ־9.6% מכלל היבשות.
בנוסף לכך, הצריכה הסופית של בני אדם מעלה את סך ה־HANPP לכ־23.8% מהפוטנציאל של הצמחייה (NPP0).
לפי מחקר משנת 2013, בין השנים 1910 ל־2005 הוכפל הניכוס האנושי של הייצור הראשוני היבשתי נטו (HANPP) – מ־6.9 ל־14.8 גיגה־טון פחמן בשנה, כלומר מ־13% ל־25% מן הפוטנציאל היבשתי של הצמחייה.
דבר זה מגביר את הלחץ האקולוגי שהאנושות מפעילה על מערכות אקולוגיות יבשתיות ועל מיני אורגניזמים התלויים באנרגיה זו כדי להתקיים.
בתקופה זו גדלה אוכלוסיית האנושית פי ארבעה והתפוקה הכלכלית האנושית גדלה פי 17, אך ה־HANPP הוכפל בלבד.
הגידול ביעילות נבע בעיקר מעלייה בתפוקת היבולים, אם כי תהליך זה לווה בהשפעות אקולוגיות ניכרות, כגון שימוש נרחב באנרגיה מדלקים מאובנים, הידרדרות קרקעות ואובדן מגוון ביולוגי.
אם מגמות היעילות יימשכו, חוקרים סבורים כי שיעור ה־HANPP צפוי להגיע ל־27–29% עד שנת 2050. עם זאת, מעבר נרחב לכלכלה מבוססת ביו־אנרגיה עלול להעלות את ה־HANPP עד כדי 44%, ובכך להגביר עוד יותר את הלחצים האקולוגיים על מערכות אקולוגיות ביבשה.
ההערכה היא כי בשנת 2000 כ־34% משטחי היבשה בכדור הארץ שאינם מכוסים בקרח הוקדשו לחקלאות אנושית - 12% שטחי גידול ו־22% שטחי מרעה .
יישוב הוא תחום גאוגרפי המהווה יחידה אחת בעלת מאפיינים מוגדרים ומשמש למגורי קבע של בני אדם.
היישוב הוא המקום בו נעשתה התיישבות.
המאפיין הבולט ביותר של יישוב הוא המאפיין הגאוגרפי, כלומר – הפרדה אזורית בין היישוב לבין השטח הלא מיושב שסביבו ויישובים סמוכים.
מאפיין אחר של היישוב הוא מאפיין השלטון, כלומר – ליישוב (בדרך כלל, אך לא בכל מקרה) שלטון אוטונומי במידה מסוימת (גם אם הוא כפוף לשלטון מרחבי).
כמו כן, קיימת כמעט בכל המקרים זיקה רגשית של האדם ליישובו.
היישובים מתחלקים לשני סוגים עיקריים: יישובים עירוניים וכפריים.
היישובים העירוניים הם, בדרך כלל, גדולים יותר מן היישובים הכפריים ומאופיינים בצפיפות אוכלוסייה גבוהה.
ביישובים העירוניים נמצאים המרכזים הגדולים וכן הריכוזים הגדולים של שירותים, מסחר ותעשייה.
סוגי יישוב עירוני הם ערים ועיירות.
עיר גדולה נקראת גם בשם "כרך".
אוסף של יישובים (בעיקר עירוניים) המקיימים זיקה אל עיר־אם נקרא מטרופולין.
היישובים הכפריים (הנקראים בדרך כלל כפרים) מאופיינים על ידי הימצאותם בחיק הטבע ובדרך כלל, בעיסוק התושבים, או חלק גדול מהם, בחקלאות.
בעבר הם הקיפו את רוב האוכלוסייה, אולם, עם המהפכה התעשייתית במאה ה-18 ובמאה ה-19, החל תהליך של עיור (אורבניזציה), דהיינו – מעבר תושבים מן הכפרים לערים.
תהליך זה החל באירופה, התפשט בהדרגה על פני כל העולם, ונמשך עד היום.
בעוד שבשנת 1800 מנתה האוכלוסייה הכפרית כ-97% מסך האוכלוסין על פני כדור הארץ, הרי בשנת 1900 ירד השיעור לכ-86%, ב-1950 – לכ-70%, ובראשית המאה ה-21 הוא עומד לחצות את גבול ה-50%.
סוגי יישובים בישראל על פי החוק הישראלי (משרד הפנים)
יישוב: מקום ששמו נקוב בצו;
יישוב שיתופי: קיבוץ, קבוצה, מושב עובדים, מושב שיתופי, כפר שיתופי, לרבות יישוב שלפחות שמונים למאה מתושביו שהם בני 17 ומעלה מאוגדים באגודה שיתופית להתיישבות ושהמועצה מכירה בו כיישוב שיתופי לצורך צו זה;
יישוב שאינו שיתופי: יישוב שאינו קיבוץ, קבוצה, מושב עובדים, מושב שיתופי, כפר שיתופי.
עירייה: כל אחת מהעיריות אשר שמה נקוב בצו.
מועצה מקומית: כל אחת מהמועצות המקומיות אשר שמה נקוב ב"צו המועצות המקומיות (א), תשי"א–1950" וב"צו המועצות המקומיות (ב), תשי"ג–1953";
מועצה אזורית: כל אחת מהמועצות המקומיות בצירוף תחום יישוביה ואשר שמה ושמותיהם מפורטים ב"צו המועצות המקומיות (מועצות אזוריות), תשי"ח–1958".
מועצה כפרית: צירוף תחום היישובים אשר שמותיהם מפורטים בצו מתחת לשמה של אותה מועצה אזורית ושאף אחד מהם אינו יישוב שיתופי או כפר שיתופי כמשמעותו בתקנות האגודות השיתופיות (חברות), התשל"ג–1973;
מועצה אזורית שבתחומה אין יישוב שיתופי: מועצה אזורית שאין בתחומה יישוב שיתופי או כפר שיתופי כמשמעותו בתקנות האגודות השיתופיות (חברות), התשל"ג–1973;
רשות מקומית: רשות מקומית היא מוסד ציבורי העוסק בניהול העניינים המוניציפליים/המקומיים (תכנון/רישוי, חינוך, תשתיות, תברואה, תרבות, מים ועוד תחומים רבים שנקבעו בחוק) של יישוב/קבוצת יישובים.
הרשויות המקומיות הן העיריות, המועצות המקומיות, המועצות האזוריות/הוועדים המקומיים.
מועצה אזורית מאגדת בתוכה יישובים שאינם שיתופים ו/או יישובים שיתופיים.
ועד מקומי: ועד מקומי הוא מוסד ציבורי שנבחר או שנתמנה לפי הוראות צו לניהול ענייניו של יישוב.
לוועד מקומי יהיו בתחום הנהלתו, כל סמכויות המועצה שבתחומה, ככל שאצלה לו המועצה על פי החלטתה ובהתאם לתנאים שנקבעו בה, לרבות התנאים והמגבלות בסמכויות אלה.
הוועד המקומי יהיה רשאי לעשות שימוש בסמכויותיו, ככל שלא יהיה בכך סתירה להחלטות המועצה שהודיעה עליהן לוועד ולחוקי העזר שלה.
המועצה רשאית לבטל אצילת סמכות לוועד המקומי כאמור ובלבד שנתנה לוועד המקומי הזדמנות להשמיע את טענותיו.
ניהול היישוב: העניינים המקומיים של יישוב/קבוצת יישובים מנוהלים על ידי רשות מקומית (עירייה, מועצה מקומית, מועצה אזורית/ועד מקומי) ועל ידי ועד מקומי ביישוב שאינו רשות מקומית.
מוסדות ציבור אלו מעניקים לתושביהם שירותים מוניציפליים (תכנון/רישוי, חינוך, תשתיות, תברואה, תרבות, מים ועוד) ובתחומים רבים שנקבעו בחוק.
סמכויות הניהול: סמכויות הניהול ברשויות נתונות כדלקמן: א) עירייה: למועצה וליו"ר העירייה.
ב) מועצה מקומית: למועצה וליו"ר המועצה.
ג) תחום עודף במועצה אזורית: למועצה וליו"ר המועצה.
ד) יישוב שאינו שיתופי: למועצה וליו"ר המועצה ו/או לוועד המקומי וליו"ר הוועד.
ה) יישוב שיתופי: למועצה וליו"ר המועצה ו/או לוועד האגודה/לוועד המקומי וליו"ר האגודה/ליו"ר הוועד.
הרשויות: זכויות הצבעה של תושב
מועצה מקומית: ליו"ר המועצה ולמועצה.
תחום עודף במועצה אזורית: ליו"ר המועצה ולמועצה.
יישוב שאינו שיתופי: ליו"ר המועצה, למועצה ולוועד המקומי.
היו"ר הוועד נבחר על ידי הוועד.
יישוב שיתופי: ליו"ר המועצה, למועצה ולוועד האגודה/לוועד המקומי.
היו"ר האגודה/הוועד נבחר על ידי הוועד.
סוגי יישובים בישראל, על פי ההלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מ-9 בינואר 2014
הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אספה, עיבדה, ניתחה ופרסמה מידע אודות היישובים במדינת ישראל, בהמשך לפעילותן של המחלקה לסטטיסטיקה של ממשלת המנדט והמחלקה לסטטיסטיקה של הסוכנות היהודית.
לכאורה, הלשכה/המחלקה לסטטיסטיקה הצליחו לאסוף בזמן אמת את הניתונים, ובכך לקדים את גופי הממלכה האחרים להציג את מצב/שמות היישובים במדינת ישראל ובארץ ישראל.
יישוב: מקום המאוכלס בקביעות והמקיים את התנאים האלה: א) גרים בו בקביעות 40 תושבים בוגרים או יותר, תאריך העדכון 23 במרץ 2016. ב) בעל מינהל עצמי (עירייה, מועצה מקומית, או ועד מקומי ביישוב שאינו רשות מקומית).
ג) אינו נמצא בתחום המוניציפלי של יישוב אחר.
ד) מוסדות התכנון אישרו את הקמתו.
סמל יישוב: היישובים בישראל מְסוּמָּלים ב-4 ספרות, לדוגמה: עין שריד 0880, יד מרדכי 0358. בנוסף, קיימים בארץ יישובים בלתי מוכרים.
סוג היישובים על פי אופיים וגודל אוכלוסייתם
יישוב עירוני: יישוב שאוכלוסייתו מונה 2,000 תושבים או יותר, תאריך העדכון 10 בנובמבר 2016.
יישוב כפרי: יישוב שאוכלוסייתו מונה פחות מ-2,000 תושבים (גם אם אינו חקלאי ואינו בעל אופי כפרי).
מושבים, מושבים שיתופיים וקיבוצים שבהם 2,000 תושבים או יותר מסווגים כיישובים עירוניים.
היישובים הכפריים מסווגים לצורות היישוב האלה: מושב, מושב שיתופי, קיבוץ, יישוב קהילתי, יישוב מוסדי ויישוב כפרי אחר.
מושב: יישוב כפרי המאורגן כאגודה שיתופית ויש לו זכות לנחלות חקלאיות (כמשמעות מונח זה ברשות מקרקעי ישראל).
זהו יישוב של יחידות משפחתיות, אשר כל אחת מהן היא ישות כלכלית עצמאית.
חלק מהייצור ומהמינהל הכלכלי הוא בידי האגודה השיתופית ורמת השיתוף נקבעת על ידי התושבים.
מושב שיתופי: יישוב כפרי שיתופי שבו הייצור והשיווק משותפים ואילו הצריכה מתנהלת באופן פרטי.
קיבוץ: יישוב כפרי שיתופי שבו הייצור, השיווק והצריכה מאורגנים על בסיס שיתופי.
יישוב קהילתי: יישוב כפרי המאוגד כאגודה שיתופית שאין לו זכות לנחלות חקלאיות, ותחומי הפעולה של האגודה השיתופית (היצרני, הצרכני, המוניציפלי והחברתי) והיקפה נקבעים על ידי התושבים.
יישוב מוסדי: מוסד עם מאפיינים של יישוב, שאינו כלול בתחום המוניציפלי של יישוב אחר (יישוב מוסדי עשוי לכלול מספר מוסדות), כדוגמת בית ברל.
יישוב כפרי אחר: יישוב כפרי המונה פחות מ-2,000 תושבים ואינו מושב, מושב שיתופי, קיבוץ, יישוב מוסדי או יישוב קהילתי.
סוג היישובים על פי דת תושביו
יישוב מעורב: יישוב שבו רוב מכריע של תושבים יהודים ומיעוט ניכר של תושבים ערבים.
בקבוצה זו נכללים שמונה יישובים עירוניים: ירושלים, תל אביב יפו, חיפה, עכו, רמלה, לוד, מעלות תרשיחא, נוף הגליל (מ-1983) ויישוב כפרי אחד נווה שלום (מ-1985).
היישובים המעורבים נכללים הן ביישובים היהודיים והן ביישובים הלא יהודיים.
בכלל היישובים במדינה הם נכללים פעם אחת בלבד.
יישוב לא יהודי: יישוב שרוב תושביו אינם יהודים.
יישוב יהודי: יישוב שרוב תושביו יהודים.
המילה "יישוב" משמשת גם לתיאור פעולת האכלוס בתושבים (למשל: יישוב ארץ ישראל).
המונח היישוב, המשמש לציון היישוב היהודי או היישוב העברי בארץ, קשור גם הוא במונח "התיישבות" ונגזר מאותו שורש.
יישובי הכוכבים (או בשם התוכנית להקמתם: תוכנית הכוכבים) הם יישובים שהוקמו בישראל בשנות ה-90 של המאה ה-20 לאורך הקו הירוק.
בתחילה כללה התוכנית הקמה של 7 יישובים חדשים, כאשר לבסוף הוקמו 9 יישובים חדשים בגדלים שונים.
מיקום היישובים החדשים נועד להיות על גבול הקו הירוק הסמוך למרכז הארץ ולאזור השרון.
מטרתה של התוכנית הייתה טשטוש ההבחנה שיצר הקו הירוק על ידי הקמה של יישובים יהודיים, עליו או מצדדיו.
מרבית היישובים נבנו בבנייה כפרית ופרברית והיוו אפשרות לדיור זול לזוגות צעירים.
בעת השקת התוכנית הסביר מנכ"ל משרד השיכון, אריה בר, כי מטרת התוכנית היא לספק דיור במהירות, עקב גל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, והרצון לענות לביקוש של זוגות צעירים לגור בבתים צמודי קרקע במרכז הארץ.
אך חבר הכנסת מיכאל איתן מהליכוד, שהיה אחד מיוזמי התכנית, הסביר שהכוונה היא לחבר את ההתנחלויות במערב השומרון ליישובי "הכוכבים" וליצור רצף טריטוריאלי משני עברי הקו הירוק, ו"שבנייה על ציר הגבעות יוצרת זיקה מיידית בין המתיישבים על הקו לבין השומרון, מוחקת את הקו הירוק, ומונעת התקדמות לפשרה טריטוריאלית עם הפלסטינים".
שר הבינוי והשיכון אריאל שרון התנגד בתחילה לתוכנית כיוון שתמך בבנייה בגליל, בנגב ובשטחים, והתנגד לבנייה במרכז הארץ.
שרון סבר שבנייה נוספת וצפופה במרכז היא סיכון ביטחוני לאוכלוסייה הפגיעה לטילים, ופוגעת בשטחים חקלאיים ובמקורות מים.
אך זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד שר הבינוי והשיכון, ביולי 1990, אימץ וקידם את התוכנית.
התוכנית נקראה תחילה תוכנית "שבעת הכוכבים", מאחר שכללה הקמת שבעה יישובים בלבד.
התוכנית עצמה התבססה על תוכנית מוקדמת מתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 בשם תוכנית "ציר הגבעות" לחיזוק קו התפר.
בדצמבר 1990, אישר קבינט השרים לעליה וקליטה פה אחד את תוכנית "שבעת הכוכבים", שהציג משרד הבינוי והשיכון, לפיתוח רצף של יישובים קהילתיים וכפריים לאורך כביש 6 (שהיה אז בתכנון וסלילתו לא החלה עדיין).
התוכנית שאושרה השתרעה על ציר הגבעות שבין מודיעין למי עמי שבואדי עארה וכללה פתרונות דיור לכמאה אלף תושבים, ב-12 יישובים בעלי צביון פרברי־קהילתי.
לא כל היישובים נבנו בפועל לפי התוכנית המקורית, וחלק משמות היישובים שונו אחר כך (מזור לאלעד, יד חנה א' לבת חפר גאולים לצורן).
תוכנית ציר הגבעות נערכה בשנת 1991 על ידי צוות תכנון בראשותו של המתכנן האזורי נחום דונסקי והוזמנה על ידי משרד הבינוי והשיכון.
התוכנית הציעה להקים 12 יישובים חדשים ולהרחיב יישובים קיימים ביניהם.
יצירת מסגרת יישובית מסיבית לאורך הקו הירוק שתתפקד כמערכת אזורית כוללת שתשלב יחד אתרי מגורים, תעסוקה, שירותים, תחבורה, נופש ומערכות תשתית מנחל עירון בצפון ועד לאזור מודיעין בדרום.
הקלת העומס על המערכת החופית הקיימת מצד שימושי קרקע שונים ומנוגדים לעיתים.
שילוב המערכת החדשה של ציר הגבעות במערכת החופית האינטנסיבית הקיימת.
עצירת ההתפתחות ומניעת יצירת רצף בין יישובים ערביים.
היישוב הראשון שהחלה הקמתו ושיווקו היה "מזור", היישוב תוכנן ל-3,000 יחידות דיור, רובן צמודות קרקע, ששווקו במחיר של 15,000 דולר למגרש.
אך לאחר כישלון "התרגיל המסריח" והקמת ממשלת ישראל העשרים וארבע, וכחלק מהמשא ומתן הקואליציוני עם מפלגת ש"ס, הוחלט לשנות את התוכנית להקים במקום יישוב עירוני המיועד לחרדים (שקיבל אחר כך את השם "אלעד").
במקום יישוב זה החלה הקמתה של שוהם, בה גם נמכרו תחילה מגרשים במחיר של 15,000 דולר, אך לאחר שיווק 200 המגרשים הראשונים, לאור הביקוש הרב הוחלט להכפיל את מחירם.
ביוני 1991 מינה משרד השיכון שלוש חברות ממשלתיות לתכנן ולפתח את התשתית ליישובי "הכוכבים": חברת "ערים" מונתה לתכנן ולפתח את היישובים קציר, "גבעת הברכה", גאולים (צורן), צור נתן, בת חפר, ולפיד.
חברת "שיכון ופיתוח" מונתה לתכנן ולפתח את חריש ומזור (אלעד), וחברת "מבני תעשייה" מונתה לתכנן ולפתח את שוהם.
ב-24 בספטמבר 1991, נערך טקס הנחת אבן הפינה ליישוב צור יגאל, שבמקביל התחילו העבודות על הכשרת הקרקע במקום ובחמישה יישובים נוספים.
בשנת 1995 החלה הקמת בת חפר והיא אוכלסה החל מסוף 1996.
בשנת 1996 החלה הקמת לפיד.
בשנת 1997 הוצע לאחד את לפיד עם כפר האורנים (שהיו קרוי אז בשם "גבעת אוהד"), אשר היה גם הוא בשלבי הקמה צמוד ללפיד מצידו השני של הקו הירוק, ולהפכם ליישוב אחד, בן כ-3,000 יחידות דיור, שישתרע משני צדי הקו הירוק.
האיחוד לא בוצע, אך בפועל שני היישובים הפכו שטח אורבני רציף.
בדצמבר 1996, הכריז שר התשתיות אריאל שרון כי בכוונתו להרחיב את תוכנית "יישובי הכוכבים" דרומה.
על פי התוכנית החדשה שהציג, תוקם עיר חדשה ליד קיבוץ בית גוברין, וכן יוקמו יישובים קהילתיים ליד קיבוץ להב וממזרח ליישוב מיתר.
תוכניתו זאת לא יצאה לפועל.
בשנת 2001, שר התשתיות, אביגדור ליברמן, שוב הכריז על הרחבת תוכנית "יישובי כוכבים".
+שם היישובשנת הקמהסוג הרשות המקומיתפרטים נוספיםאלעד1998עירהוכרזה כעיר בשנת 2006.בת חפר1996יישוב קהילתיחריש1982עירחריש אוחדה בשנת 1992 עם קציר והופרדה ממנו בשנת 2012 כאשר יעודה הוא להיות עיר מרכזית וגדולה באזור.
במאי 2022 הוכרזה כעיר.לפיד1996יישוב קהילתימתן1995יישוב קהילתיצור יגאל1994מועצה מקומיתהיישוב אוחד עם כוכב יאיר בשנת 2003.צורן1992יישוב קהילתיאוחד עם קדימה בשנת 2003 למועצה המקומית "קדימה-צורן".קציר1982יישוב קהילתיאוחד בשנת 1992 עם חריש והופרד ממנה בשנת 2012.שוהם1993מועצה מקומית
בתקופת עריכת התוכנית נמצאו בהכנה בשטח ציר הגבעות, מספר גדול של תוכניות מפורטות להקמת יישובים חדשים ללא כל תיאום ביניהן.
חלקן של תוכניות אלה היו כבר בשלבי ביצוע שונים.
כאן התוכנית שירתה ראשית מטרות פוליטיות ולאחר מכן, את צורכי הדיור.
לטענת המתנגדים לתוכנית, היא סייעה למעשה לתהליך הפרבור המרוחק ועל ידי כך הגדילה את הפערים החברתיים במדינת ישראל.
בנוסף, המעבר ליישובי הפרברים המרוחקים בישראל, לא היה תוצאה של ביזור מקומות תעסוקה אל יישובי השוליים.
חלק ניכר מתושבי היישובים נאלצים לצאת אל מקומות התעסוקה בגוש דן ומתמודדים עם עומסי תנועה כבדים בשל כך.
לטענת מבקרי התוכנית, המעבר של קבוצות אוכלוסייה מהמעמד הבינוני-גבוה לפרברים המרוחקים מחריף את תהליך הסגרגציה בחברה הישראלית.
בבדיקה שנעשתה בשנת 2007 עלה כי מידת שביעות הרצון של התושבים מביתם החדש בדרך כלל גבוהה.
השירותים המסופקים על ידי המדינה לעומת זאת, לוקים בחסר.
כך למשל תושבים רבים התלוננו על חוסר בתחבורה ציבורית שאפיין את היישובים בתחילת דרכם, ועל כך שהקמת יישובי ציר הגבעות קדמה להקמת אזורי התעסוקה, מכאן שהמעבר ליישובים אלה לא נבע משיקולים של ביזור תעסוקה.
כתוצאה מכך היקף היוממות לגוש דן ולערים סמוכות אחרות גבוה יחסית ומתבצע בעיקר ברכב פרטי.
קיים סינון תושבים בהליך קליטתם של מועמדים ליישובים הקהילתיים.
הסינון הוא בראש ובראשונה כלכלי אך נושא גם מאפיינים חברתיים.
במרבית היישובים אין רצון להגדיל את מספר המשפחות כדי לאפשר המשך שליטה על אופי היישוב.
עם זאת, בשל המצב הביטחוני, הם תומכים בהוספת אוכלוסייה יהודית לאזור, ביישובים אחרים.
טענות להרחבת הפערים החברתיים בין היישובים החדשים לערים הוותיקות כגון רמלה ולוד.
תוכנית המתאר הארצית 35 שנערכה במקביל להקמת "יישובי הכוכבים", המליצה למנוע הקמת יישובים חדשים עם בנייה צמודת קרקע.
מהתוכנית עולה כי הפריסה של יישובים במרחב לא יעילה ואף מוטעית.
מגמה זו גם מקבלת חיזוק בדו"ח מבקר המדינה המתריע מפני בזבוז כספי המדינה עקב קיומן של רשויות עצמאיות קטנות ולא יעילות.
מאפיין נוסף שלהם הוא הומוגניות גילאית של היישובים.
כיוון שהיישובים אוכלסו על ידי מי שהיו זוגות צעירים בשנות השמונים והתשעים, הם מאופיינים נכון לעשור השני ושנות העשרים של המאה ה-21, באוכלוסייה גדולה של זוגות בשנות החמישים והשישים לחייהם, אשר ילדיהם הגיעו כבר לבגרות.
דבר המביא למיעוט בילדים ביישובים אלו ולהתרוקנות מוסדות החינוך.
במהלך האינתיפאדה השנייה, פגעה הקרבה לקו הירוק וליישובי המשולש ביישובים אלה, והורידה מיוקרתם ומאיכות החיים של תושביהם.
חלקם מגודרים ומוגנים על ידי כוחות צבא, ואחרים סבלו מעבירות פליליות כגנבות רכב.
כמו כן, ביישובים הערביים עלו התנגדויות להפקעת האדמות מהם לצורך יישובים ודרכים.
בין היתר הוקמה גדר הקפית סביב קציר, הוקמה גדר ההפרדה בין מתן לכפר חבלה הצמוד לה ממזרח ובין בת חפר לטול כרם והכפר שוויכה.
בת חפר גם סבלה במהלך האינתיפאדה השנייה מירי ומהשלכת מטעני חבלה.
בעת הצגת תוכנית הכוכבים, החלו אנשי החברה להגנת הטבע בהנהגת יואב שגיא במאבק נגדה.
לטענתם התוכנית קודמה בגלל עלויות נמוכות וקצב הבנייה המהיר שלה.
אך בנייה של בתים פרטיים צמודי קרקע על שטחים עצומים תפגע בריאות הירוקות האחרונות שנותרו באזור הצפוף ביותר במרכז ישראל, באתרים ארכאולוגיים ובעיקר במאגר מי התהום.
יישובי תוכנית הכוכבים מוקמו מעל אקוויפר ירקון תנינים, המספק את רוב מי השתייה לאזור המרכז.
הסכנה הייתה שלמאגר ייגרם נזק בלתי־הפיך, עקב החשש שמי הביוב של היישובים יחלחלו ישר למי התהום ויזהמו אותם, ויהיה צורך להקים מערכות טיהור יקרות למי הביוב.
ציר הגבעות בנוי אבן גיר שדרכה מחלחלים מי הגשמים למאגר.
חשש נוסף היה שהבנייה המסיבית תמנע ממרבית מי הגשמים לחלחל פנימה, המים יזרמו לים והמאגר ילך ויצטמק.
בנוסף עלתה הטענה שהקמת "יישובי הכוכבים" פגעה במסדרון האקולוגי בין הצפון למרכז ולדרום בישראל, אזור רחב שאפשר מעבר ותנועת חיות בר נחסם על ידי בנייה.
בישראל, יישוב קהילתי הוא יישוב כפרי שבניגוד למושב ולקיבוץ אין לו שטחים המיועדים לחקלאות.
אלא זה יישוב שנבנה מראש למגורי אנשים הרוצים לגור בפרבר כפרי.
בראשית 1975 הקים חנן פורת ארגון בשם "תנועת היישובים העירוניים מעבר לקו הירוק" במטרה להקים מערכת תומכת להתנחלויות.
כמנהל התנועה התמנה עוזי גדור.
גדור, שהוטרד בשאלת סיווגם של היישובים, שמעמדם לא היה של יישוב עירוני עצמאי אך גם לא קיבוץ השיתופי באופיו ולא מושב חקלאי באופיו, פרסם ב"נקודה" מאמר המציג צורת התיישבות כפרית חדשה, שהעניק לה את השם "יישוב קהילתי".
היישוב הקהילתי, על פי תפיסתו של גדור, נועד להיות ישוב סגור המתנהל על ידי ועד נבחר וועדת קבלה, וחברה המגדירה את אופייה ומקפידה על קיומו.
המכנה היישובי המשותף הוא חברתי-קהילתי, ואילו את הבסיס הכלכלי – על כל מתיישב לפתור בעצמו, אם בעבודת חוץ או עיסוק מקומי.
המבנה החדש אומץ לראשונה על ידי עפרה.
כשנתיים אחר כך, כששימש גדור אחראי על תכנון פריסת צה"ל, הגיעו אליו חבורת חוקרים מרפא"ל שביקשו להקים יישוב בגוש שגב באזור שהיה שטח אש.
בצד המשבצת שפינה להם הציע גם את רעיון היישוב הקהילתי.
היישובים יובלים ועצמון היו היישובים הקהילתיים הראשונים שהוקמו בגבולות הקו הירוק.
יישוב קהילתי מאופיין על ידי חזון משותף שממנו נגזר אופי היישוב ויחסי הפרט והקהילה בו.
בין סוגי היישובים הקהילתיים ניתן למצוא יישובים בעלי אופי חרדי, דתי או דתי תורני, יישובים המשותפים לדתיים וחילוניים, ויישובים המשלבים מגורים עם שמירה על איכות הסביבה.
לרוב, החלטות ביישובים קהילתיים מתקבלות על ידי אספה כללית או ועדות הפועלות מטעם אספה כללית, בניגוד ליישובים עירוניים בהם ההחלטות מתקבלות על ידי נבחרי ציבור.
היישובים הקהילתיים מתאפיינים באוכלוסייה קטנה יחסית של מאות עד אלפי תושבים, למרות שישנם יישובים חרדיים גדולים המוגדרים כיישובים קהילתיים.
כן מתאפיינים היישובים הקהילתיים בהיותם נפרדים מאזורים מטרופוליניים ומקובל שיש בהם איכות חיים גבוהה יחסית ליישובים פריפריאלים.
ביישוב קהילתי אין שיתוף כלכלי בין התושבים, אלא כל תושב מוצא את מקור פרנסתו בעצמו ואין חובת תעסוקה במקום.
המדינה מסייעת ליישובים בהקמת תשתיות - דרכים, ביוב, חשמל, מים, וכדומה, ואילו הבתים נבנים בידי התושבים לרוב בשיטת בנה ביתך.
צורת התיישבות זו רווחת באזורים בישראל בהם החלה ההתיישבות לאחר מלחמת ששת הימים כגון תוכנית המצפים בגליל, וההתנחלויות, שחלק ניכר מהן הוא יישובים קהילתיים.
תיקון משנת 2011 לפקודת האגודות השיתופיות מסדירה מאפיינים ייחודיים של יישוב קהילתי, ובהם:
בניגוד ליישוב עירוני, על מנת לרכוש קרקע או בית ביישוב קהילתי, נדרש המועמד לעבור ועדת קבלה, הקובעת האם לקבל את המועמד ליישוב.
הפקודה קובעת רשימה סגורה של עילות לסירוב לקבל אדם ליישוב, ובהן "חוסר התאמה של המועמד למרקם החברתי-תרבותי של היישוב הקהילתי", ואוסרת לסרב לקבל מועמד מטעמי גזע, דת, מין, לאום, מוגבלות, מעמד אישי, גיל, הורות, נטייה מינית, ארץ מוצא, השקפה או השתייכות מפלגתית-פוליטית.
העברת זכות במקרקעין ביישוב שיתופי מצריכה אף היא אישור של ועדת קבלה.
הגבלה זו אינה חלה על העברה בירושה ().
בהתאם לגודלם, מיקומם ואופיים, וכן לאור המגמות לאיחוד רשויות מקומיות, ליישובים קהילתיים שונים מעמד מוניציפלי שונה.
חלקם מועצות מקומיות, חלקם ועדים מקומיים במסגרת מועצות אזוריות וחלקם ועדי רובע עירוני במסגרת עיריות שעברו תהליך של איחוד רשויות, תוך שימור המעמד החברתי-קהילתי העצמאי של היישוב הקהילתי.
בישראל, יישוב ספר הוא יישוב ששר האוצר הכריז עליו, באישור ועדת הכספים של הכנסת, כיישוב שתושביו ובעלי העסקים שבו זכאים לפיצוי מהמדינה גם בשל נזקי מלחמה עקיפים שנגרמו להם.
לפי סעיף 35 לחוק מס רכוש וקרן פיצויים, התשכ"א-1961, נזק עקיף מוגדר כהפסד, מניעת רווחים או מניעת אפשרות לנצל נכסים, כתוצאה מפעולות מלחמתיות של צה"ל או של צבאות אויב או מפעולות איבה אחרות נגד ישראל.
זאת, להבדיל מפיצויים בשל נזק מלחמה ישיר שנגרם לנכס, להם זכאים כל אדם או עסק, אף אם הם אינם גרים ביישוב ספר.
את הקריטריונים לזכאות לפיצויים בגין נזק עקיף, קבע שר האוצר בתקנות.
במהלך מלחמת לבנון השנייה, שבה נגרמו נזקים עקיפים רבים לתושבי יישובים שלא הוגדרו כיישובי ספר, נקבעה הוראת שעה מיוחדת, שקבעה הסדר שונה לגבי אותם יישובים (באזור שכונה "אזור הגבלה"), והיא מבוססת על הסכם שנחתם בין הממשלה, ההסתדרות ולשכת התיאום של הארגונים הכלכליים.
לפי ההסדר, נזקים שנגרמו לענפי החקלאות והתיירות באזור ההגבלה יפוצו בדומה למקביליהם ביישובי הספר.
לעומת זאת, לגבי ענפי התעשייה, המסחר והשירותים נקבע הסדר שונה, לפיו הפיצוי יתבסס על 132.5% משכר העובדים, ולא על פי הערכת שמאי.
לתושבי יישובי הספר ניתנה האפשרות לבחור בין שני ההסדרים, כאשר הפיצוי המבוסס על שכר העובדים ניתן באופן מיידי, והפיצוי על פי הערכת שמאי ניתן בהליך ממושך יותר.
גופים מסחריים שונים באזור ההגבלה עתרו לבג"ץ נגד חלוקה זו, וטענו כי מדובר בפגיעה בשוויון, ואולם בג"ץ דחה עתירה זו.
בעתירה אחרת, טענה החברה המפעילה את גני חוגה, כי אף היא מופלית לרעה, משום שלא הוגדרה כלל באזור ההגבלה, אף שנגרמו לה נזקים.
עתירה נוספת הוגשה על ידי תושבי יישובים ערבים הסמוכים לגבול הצפון - ערב אל עראמשה, ג'יש, פסוטה ומעיליא - בטענה שאי הכרזתם כיישובי ספר על אף קרבתם לגבול מהווה אפליה.
בעקבות עתירתם הוכנסו היישובים לרשימת יישובי הספר, והעתירה נמחקה.
ביוני 2007 הוכרזו יישובי עוטף עזה כיישובי ספר.
ההכרזה נקבעה בתחילה עד סוף אוגוסט, אך הוארכה מאוחר יותר עד 29 בפברואר 2008. עקב עתירה שהוגשה לבג"ץ בעניין זה, הודיעה המדינה כי בכוונתה להאריך הכרזה זו עד סוף 2008.
בתקנות שהותקנו בעקבות מבצע עופרת יצוקה נקבעו כל היישובים שמרחקם מרצועת עזה אינו עולה על 40 ק"מ (בהתאם למפה שבתקנות) כיישובי ספר, לתקופת המבצע (27 בדצמבר 2008 – 19 בינואר 2009).
לאחר מבצע צוק איתן החליט שר האוצר להשתמש בסמכותו מכוח סעיף 35 לחוק מס רכוש וקרן פיצויים, התשכ"א-1961, ולקבוע כי שדרות המצויה במרחק של 0–7 ק"מ מרצועת עזה, ואשר טרם הוכרזה כיישוב ספר, תהיה יישוב ספר קבוע, וזאת החל מ-1 ביולי 2014 ותהיה תקפה למבצע "צוק איתן".
יירן מלר (בדנית: Jørgen Møller; 4 בנובמבר 1873 – 20 בנובמבר 1944) היה שחמטאי דני.
מלר זכה פעמיים באליפות השחמט של ארצות הצפון, בתחרות קופנהגן 1899, האליפות השנייה של ארצות הצפון ובגטבורג 1901, (האליפות השלישית של ארצות הצפון.
בתחילת הקריירה השחמטאית חלק מלר מקום 4–5 בתחרות קופנהגן 1895 (ניצח: אנדראס רוזנדל), הגיע למקום השני לאחר סוון אוטו סוונסון, בתחרות סטוקהולם 1897 (האליפות הראשונה של ארצות הצפון) והגיע רביעי בתחרות קופנהגן 1907, (האליפות השישית של ארצות הצפון, ניצח: פאול לאונהרדט ).
בשנת 1920 חלק מלר מקום 13–14 בתחרות גטבורג (ניצח: ריכרד רטי).
בשנת 1923 הגיע למקום השישי בתחרות קופנהגן (ניצח: אהרון נימצוביץ' ).
יישוב הדעת (הנקרא גם שלוות נפש) הוא מצב של יציבות נפשית או רגשית המאפשר לשמור על איזון או ראייה צלולה של רגעי ההווה, במיוחד במצבים קשים.
בניגוד לסערת נפש, דחק או חרדה, שעלולים להביא לפיזור הדעת.
כמה מדתות העולם הגדולות רואות ביישוב הדעת ערך חשוב, שיש לפעול ולחנך להשגתו.
בדומה ליישוב, משמעה של המילה: הִתיַשבוּת בחלק מהספרות העברית של תקופת ימי הביניים ואחריה, הוא בכתבים שונים: התבוננות, שיקול דעת, או הבנה.
יישוב הדעת הוא גם קורת רוח וסיפוק.
בנוסף משמש הביטוי כהנחת הדעת לאחר תרעומת מסוימת.
כך למשל כמובא בפירוש הרי"ף בשם התלמוד הירושלמי:
הוגים יהודיים רבים מדגישים את החשיבות של מנוחת הנפש או יישוב הדעת, כבסיס הכרחי להתפתחות מוסרית ורוחנית.
מעלה זו מודגשת במיוחד בכתביהם של רבנים כמו מנחם מנדל לפין ושמחה זיסל זיו.
בתלמוד מוזכרים שלשה דברים המביאים ליישוב הדעת: "שלשה משיבין דעתו של אדם, אלו הן: קול ומראה וריח".
ומנגד, "ג' דברים מעבירין את האדם על דעתו ועל דעת קונו, אלו הן: עובדי כוכבים ורוח רעה ודקדוקי עניות".
במשנה במסכת אבות: היישוב הוא אחת הדרכים שהתורה "נקנית" בהם.
הרמב"ם, רבי משה בן-מימון שבח את היישוב הנפשי כתנאי לקליטת דברים מורכבים ונשגבים בספרו מורה נבוכים: .
רבי יהודה הלוי תיאר בספר הכוזרי טיפוסי בני אדם שונים, כאשר היישוב משויך אל "המרה השחורה" במשמעות של האיפוק, והאיזון הנשלט: .
רבנו בחיי כתב בספרו חובות הלבבות על חשבון הנפש הרוחני שהאדם צריך לערוך, ובכלל זה מיפוי הבנותיו בעניין תפיסת האלוהות באופן המניח את הדעת: .
שבחי יישוב הדעת הנפשי בוטא על ידי רבי לוי בן גרשם, הרלב"ג, אשר חי בפרובאנס במפנה המאות ה-13 - ה-14. בפירושו לספר משלי גינה את .
רבי נחמן מברסלב הדגיש את החשיבות של השגת יישוב הדעת על ידי התבוננות והתבודדות, באומרו כי מלבד מצב של מנוחה ורגיעה, ישוב הדעת הוא גם תחושת ביטחון ואמונה, הנקנות על ידי התבוננות בתכלית: .
"יישוב הדעת" ממלא תפקיד מרכזי בתורות פילוסופיות רבות:
אצל אפלטון נזכרת יישוב הדעת ("Sophrosyne") כמעלה סוקרטית.
בעוד שאפלטון משבח את ההשתאות בתור ראשית הפילוסופיה, וסימנו המובהק של כל מי ששוחר חכמת־אמת, מדגישים דמוקריט, הורציוס ואחרים שהחכם, אשר מכיר את הסיבות, איננו כבול כמו האיש הרגיל להשתאות ואיננו מתמלא פליאה למראה משהו שהוא כביכול בלתי רגיל.
באסכולה הסטואית, המונח אפתיה (Apatheia, "חוסר סבל") מתייחס למצב נפשי ללא הפרעה רגשית.
המטרה בהלך רוח זה היא סילוק ההתקשרות לאירועים חיצוניים שעליהם אין לאדם שליטה, ותוך מצב זה של כניעה, להגיע לסיפוק.
ביוונית, המונח אפתיה סיפק את השורש למילה אדישות (apathy), אך עם זאת, יש הבדל מהותי בין שני המושגים; אפתיה היא מידה חיובית, בעוד שאדישות היא שלילית לחלוטין.
אחד מהרעיונות המרכזיים באימון הרוחני הבודהיסטי הוא "אוּפֵּקְּהָ" (upekkha) - איזון נפשי.
יישוב הדעת הוא הרכיב האחרון בארבעת המצבים העילאיים "ברהמה-וויהרה" (brahma-vihara), אחרי האהבה, החמלה, והשמחה.
ד"ר סמואל ג'ונסון הגדיר את המושג יישוב הדעת כ"מצב איזון של המוח, לא במצב רוח מרומם ולא בדיכאון".
בפילוסופיה הנוצרית, יישוב הדעת היא מידה חיונית לשם השגת הערכים התאולוגיים של עדינות, שביעות רצון, מתינות, וצדקה.
יירי נמץ (בצ'כית: Jiří Němec, נולד ב-15 במאי 1966 בפאצוב שבצ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר בקבוצות שונות בליגת העל הצ'כית, בשאלקה 04 ובנבחרת צ'כיה, עמה הגיע למקום השני ביורו 1996.
נמץ החל לשחק בליגת העל הצ'כוסלובקית בדינמו צ'סקה בודיוביצה בשנת 1985, וכעבור שנתיים עבר לדוקלה פראג, שם שיחק שלוש עונות, וזכה בעונת 1989/90 בגביע הצ'כוסלובקי בעונת 1989/90, לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה בגמר על אינטר ברטיסלאבה.
בתום עונה זו, עבר נמץ לספרטה פראג, גם שם שיחק שלוש עונות.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 1990/91, זכה נמץ עם ספרטה פראג באליפות צ'כוסלובקיה.
בעונה השנייה, 1991/92 איבדה ספרטה פראג את האליפות לסלובן ברטיסלאבה, אך נמץ זכה עם הקבוצה בגביע הצ'כוסלובקי, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על טטרן פרשוב.
בעונת 1992/93 זכה נמץ עם ספרטה פראג באליפות צ'כוסלובקיה נוספת, והאחרונה בהיסטוריה של ליגת העל הצ'כוסלובקית, שהתפצלה עם פירוק צ'כוסלובקיה לשתי ליגות.
בתום עונה זו עזב נמץ את ספרטה פראג לאחר שצבר 83 הופעות והבקיע שישה שערים, וחתם בשאלקה 04.
נמץ חתם בשאלקה 04 לקראת עונת 1993/94, והעביר בקבוצה תשע עונות, רובן בצמוד לחברו לנבחרת צ'כיה רדוסלאב לאטאל, ועם חוליית קישור שכללה את אינגו אנדרברוגה, מיכאל בוסקנס ואנדראס מילר הגרמנים, ובהמשך את אולף תון, יורג בומה וג'רלד אסמואה.
בעונת 1996/97 זכה נמץ עם הקבוצה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול מול אינטר מילאנו, בו נמץ נטל חלק מרכזי.
הישג זה הקנה לנמץ את תואר כדורגלן השנה בצ'כיה לשנת 1997, וגם את פרס כדור הזהב הצ'כי לשנה זו.
בעונת 2000/01 זכה נמץ עם הקבוצה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 2-0 בגמר על אוניון ברלין.
נמץ שיחק בגמר זה 84 דקות והוחלף על ידי אולף תון.
בעונת 2001/02 זכה נמץ עם הקבוצה בגביע נוסף, לאחר ניצחון 4-2 בגמר על באייר לברקוזן, בו שיחק נמץ 90 דקות.
בתום עונה זו, עזב נמץ את שאלקה, לאחר שצבר 256 הופעות ליגה, בהן הבקיע שישה שערים.
לאחר שעזב את שאלקה, חתם נמץ לעונה אחת בשמל בלשאני הצ'כית, ובעונת 2002/03 חזר לספרטה פראג, עמה זכה באליפות ליגת העל הצ'כית.
בשנת 2004 הופיע נמץ 12 פעמים במדי ויקטוריה ז'יז'קוב הצ'כית, ובשנה זו פרש ממשחק פעיל.
נמץ החל לשחק בנבחרת צ'כוסלובקיה בשנת 1990, ונכלל בסגל הנבחרת שהגיעה לרבע גמר מונדיאל 1990, אך לא שותף באף משחק.
עם פירוק צ'כוסלובקיה עבר נמץ לשחק בנבחרת צ'כיה, והגיע עמה למקום השני המפתיע ביורו 1996, בו הפסידה צ'כיה במשחק הגמר לנבחרת גרמניה בשער זהב של אוליבר בירהוף בהארכה.
לאחר מכן, נמץ השתתף גם בגביע הקונפדרציות 1997, בו צ'כיה סיימה במקום השלישי, וביורו 2000, בו נכשלה הנבחרת הצ'כית ולא עברה את שלב הבתים.
הופעתו האחרונה של נמץ במדים הלאומיים נערכה בשנת 2001.
לאחר הפרישה, נמץ שימש עוזר מאמן ולעיתים גם מאמן ראשי בדוקלה פראג ולאחר מכן בספרטה פראג.
הנס יירן פרסון (בשוודית: Hans Göran Persson; נולד ב-20 בינואר 1949) הוא פוליטיקאי שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1996 – 2006 וכמנהיג מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה בין השנים 1996 – 2007.
פרסון נבחר לראשונה לריקסדאג (הפרלמנט השוודי) ב-1979 מטעם מחוז הבחירה של סדרמנלנד, אך ב-1985 הוא פרש כדי לשמש בתפקיד מוניציפלי בעיר קטרינהולם, תפקיד אותו הוא מילא עד 1989. ב-1991 הוא נבחר מחדש לפרלמנט מטעם אותו מחוז בחירה.
בין השנים 1989 – 1991 הוא שימש כשר החינוך בממשלתו הראשונה של ינגוואר קרלסון.
בממשלתו השנייה של קרלסון, בשנים 1994 – 1996, הוא שימש כשר האוצר.
לאחר התפטרותו של קרלסון מתפקיד ראש הממשלה נבחר פרסון לרשת אותו והוא סיים את תפקידו כשר האוצר.
עם זאת, הוא המשיך להיות זה שהוביל את מאמצי הממשלה לצמצם את הגרעון התקציבי הכרוני של שוודיה.
ב-1994 עמד הגרעון על 13% מהתוצר המקומי הגולמי, אך לאחר יישום קיצוצים בשירותי הרווחה והעלאת מיסים, ירד שיעור הגרעון על 2.6% מהתוצר המקומי הגולמי ב-1997, שינוי ששם את שוודיה במעמד של מדינה הזכאית להצטרף לאיחוד הכלכלי והמוניטרי של האיחוד האירופי (EMU).
עם זאת, להישג זה היה מחיר: שיעור האבטלה עלה בהתמדה ל-13% ויחד בפתאומיות לכ-6.5% באותה שנה.
בבחירות הכלליות של 1998 זכו הסוציאל-דמוקרטים במספר מושבים אף נמוך מזה שבבחירות של 1991, כאשר הם איבדו את השלטון.
פרסון המשיך לכהן כראש הממשלה בתמיכתן של מפלגת הירוקים ומפלגת השמאל.
בבחירות הכלליות של 2002 הגדילו הסוציאל-דמוקרטים את מספר המושבים שלהם בפרלמנט.
לאחר תבוסתם בבחירות 2006, הגיש פרסון באופן מידי את התפטרותו והכריז על כוונתו לפרוש מתפקידו כמנהיג הסוציאל-דמוקרטים בקונגרס המפלגה שהתקיים במרץ 2007.
מאז פרישתו, שימש פרסון כיועץ לחברת יחסי הציבור JKL היושבת בסטוקהולם.
באוקטובר 2007 הוא פרסם ספר בשם "הדרך שלי, הבחירות שלי" (בשוודית: Min väg, mina val).
ב-2008 הוא מונה להיות יושב ראש מועצת המנהלים של חברת הייעור השוודית Sveaskog.
מאז 2007 הוא משמש כחבר במועצה האירופית לסובלנות ופיוס (ECTR) ומאז 2010 כחבר במוסד למשאבים עולמיים (WRI).
מאז 2012 מוביל פרסון את הדיון המעמיק ואת שיתוף המידע בנוגע לעתידן של יערות אירופה.
יירן פרסון נולד בווינגקר (Vingåker) שבחבל סדרמנלנד, שוודיה למשפחה ממעמד הפועלים.
בשנים האחרונות הוא חשף את העובדה שבצעירותו הוא שאף להיות כומר.
בכל אופן, הוא נרשם ללימודים בקולג' בעיר ארברו, שם הוא למד קורסים במדעי החברה, בעיקר בסוציולוגיה.
הוא השלים 80 יחידות לימוד (שווה ערך ל-120 יחידות ECTS) לפני שב-1971 הוא עזב את הקולג' מבלי להשלים את לימודיו.
לימים הפך קולג' זה לאוניברסיטת ארברו שב-2005 העניקה לו תואר דוקטור לשם כבוד ברפואה, מהלך שעורר מחלוקת כלשהי.
בראשית שנות השבעים עבד פרסון עבור הליגה הצעירה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והוא היה חבר במועצה הלאומית שלה בין השנים 1972 – 1975. בהמשך, הוא כיהן כחבר מועצה בעיר הקטנה קטרינהולם.
ב-1979 הוא נבחר לריקסדאג, אך פרש כדי לשוב לתפקיד בפוליטיקה המקומית בקטרינהולם בין השנים 1985 – 1989.
ב-1989 התמנה פרסון לתפקיד השר לענייני בתי הספר במשרד החינוך בממשלתו של ינגוואר קרלסון.
בתפקיד זה הוא שימש עד לתבוסתם של הסוציאל-דמוקרטים בבחירות של 1991. פרסון היה אחד מהמוחות שעמדו מאחורי "תוכנית פרסון" שהוצגה ב-1994, שמטרתה הייתה שיפור המצב הכלכלי.
באותה תקופה סבלה עדיין שוודיה ממיתון שהחל בראשית שנות התשעים, משיעורי אבטלה גבוהים ומגרעון תקציבי גבוה.
ראש הממשלה מטעם המפלגה השמרנית, קארל בילדט, נשען באותה עת על קואליציה שברירית בין מפלגתו לבין שלוש מפלגות נוספות מהאגף שמרני-ליברלי שביניהן היה שיתוף פעולה מאולץ.
בחירות 1994 היו מוצלחות מבחינת הסוציאל-דמוקרטים כאשר הם זכו ביותר מ-45% מקולות הבוחרים.
עם שובו לממשלה ב-1994 מונה פרסון לתפקיד שר האוצר, תפקיד אותו הוא מילא עד 1996. כשר האוצר התמקדה רוב עשייתו ביצירת איזון פיננסי יציב של הכלכלה השוודית.
לעיתים קרובות הדגיש פרסון שהיה עליו "לנקות אחרי" ממשלת בילדט.
באותה תקופה הוא הקפיד על קיומן של "עשרת דיברות" שהנחו אותו במהלך כהונתו בתפקיד שר האוצר.
בין אלה היה אחד הכללים שנעשו מטבע לשון מפורסם בשוודיה: "מי שחייב כספים אינו אדם חופשי" (בשוודית: Den som är satt i skuld är icke fri).
ב-1996 נבחר פרסון על פני מונה סהלין, סגנית ראש הממשלה, להוביל את שוודיה לאחר פרישתו של קרלסון.
פרסון המשיך מאותה נקודה לאחר שעזב את משרד האוצר, להיות ראש החץ במאמצי הממשלה להקטין את הגרעון התקציבי הכרוני של שוודיה.
ב-1994 עמד הגירעון על 13% מהתוצר המקומי הגולמי.
לאחר שיישם פרסון קיצוצים בתקציבי הרווחה והעלאת מיסים, ירד הגרעון לשיעור של 2.6% ב-1997 ששם את שוודיה במעמד של מדינה הראויה להצטרף לאיחוד הכלכלי והמוניטרי של האיחוד האירופי (EMU).
עם זאת, המחיר על תמורות אלו היה יקר.
שיעור האבטלה עלה ל-13% ובאותה שנה ירד באופן פתאומי ל-6.5%.
בבחירות 1998 זכו הסוציאל-דמוקרטים במספר מושבים בפרלמנט שהיה קטן אף מזה שהם זכו בו בבחירות 1991, כאשר הם הודחו מהשלטון.
הודות לתמיכה שהגיעה בעיקר ממפלגת הירוקים וממפלגת השמאל, עלה בידו של פרסון לשמור על משרתו, אך היה עליו לקבל תמיכה מלפחות שתי מפלגות נוספות בפרלמנט.
מאוחר יותר אותה שנה פרסמה הממשלה הצעות לקיצוצים מרחיקי לכת בהוצאות הביטחון של שוודיה.
מבחינתם של הסוציאל-דמוקרטים הייתה שנת 1999 הצדקה למדיניות הכלכלית הקשוחה שלהם מאז שובם לשלטון ב-1994. העלייה בתוצר המקומי הגולמי הוערכה בכ-3.6%, הרבה מעל הממוצע האירופאי, האינפלציה נשארה מרוסנת ולראשונה מאז 1990 היה עודף תקציבי.
במפלגה הועלו הצעות לקיצוצים בשיעור מס ההכנסה לקראת שנת 2000.
בשנה שלאחר מכן הפיחו הכלכלה החזקה, ירידת שיעורי האבטלה והשפעת האינטרנט, חיים חדשים ב"מודל השוודי" של מדינת הרווחה, שנראה היה שהיא מתה ונקברה במהלך המיתון העמוק של ראשית שנות התשעים.
שיעור הצמיחה הגיע ל-4% ושיעור האבטלה היה הנמוך ביותר מזה שנים.
אף על פי כן, לא עלה בידם של הסוציאל-דמוקרטים לנצל את השגשוג הכלכלי.
על פי סקרי דעת הקהל נראה היה שהמפלגה נאבקה כדי לחזור לשיעור התמיכה של 36% כפי שהיה לפני הבחירות.
תחת זאת, מפלגת השמאל הקטנה, בעלת ברית של הסוציאל-דמוקרטים, גרפה תמיכה בזכות פרסום תוכניתה להגדלת ההוצאה הציבורית והתנגדותה למעבר של שוודיה לחברות בגוש האירו.
מבחינה כלכלית, להתפוצצות בועת הדוט-קום ב-2001 היו השלכות על שוודיה.
חברת אריקסון, שהייתה יצרנית הטלפונים הסלולריים הגדולה בעולם, צמצמה את מצבת כוח האדם שלה באלפי משרות, כפי שעשו אז רבות מחברות האינטרנט וחברות ההזנק בשוודיה.
שיעור הגידול בתוצר המקומי הגולמי שעמד בשנת 2000 על 3.6%, היה צפוי לרדת לכ-1.5% ב-2001 וב-2002 היה צפוי רק שיפור מזערי.
תקוותה של הממשלה הייתה שקיצוצים במיסים, סיבסוד ההוצאות על גידול ילדים והעלאת השכר, יגבירו את אמון הצרכנים ויעלו את שיעור ההכנסה הפנויה ב-5.4%.
המומחים ציפו גם הם לצמיחה ב-2002, בסיוע החלשות הקרונה השוודית, שרשמה ב-2001 שיאי שפל הן מול הדולר והן מול האירו.
בבחירות 2002 הגדילו הסוציאל-דמוקרטים את מספר נציגיהם בפרלמנט, בעיקר על חשבון מפלגת השמאל.
פרסון המשיך לעמוד בראש ממשלת המיעוט במקום להרכיב קואליציה, למרות דרישות קודמות מצד המפלגות שתמכו בו להיות שותפות לממשלה.
פרסון כיהן כראש הממשלה במשך יותר מעשור, ובכך הוא היה שני רק לטאגה ארלנדר במשך כהונתו הרצופה מכל ראשי ממשלת שוודיה לדורותיהם.
הוא ידוע כנואם מוכשר שנשא נאומים כתובים היטב, לרוב ללא סיוע בכתיבתם מאנשי צוותו.
בתקופת כהונתו הוא התמודד עם כמה תקריות לא קלות, כמו המהומות בגטנבורג ב-2001, רצח שרת החוץ אנה לינד ב-2003, רעידת האדמה והצונמי באוקיינוס ההודי ב-2004 ופרשת קריקטורות מוחמד ב-2006, שגרמה לאיומים באלימות כנגד סקנדינבים, שריפת שגרירויות במזרח התיכון והתפטרותה של שרת החוץ השוודית, לילה פריוולדס.
בנוגע לחברותה של שוודיה באיחוד האירופי, היה פרסון תומך נלהב בהרחבת חלקה של שוודיה בארגון.
כוח המשימה הבינלאומי להנצחת זכר השואה
ב-1998 יזם פרסון שיחות בינלאומיות בנוגע להקמתו של ארגון בין-ממשלתי לחינוך בנושא השואה, שבעקבותיהן הוקם כוח המשימה הבינלאומי להנצחת זכר השואה.
כיום חברות בארגון 27 מדינות.
עוד קודם לכן העלה פרסון את נושא החינוך על השואה על סדר היום של הפרלמנט השוודי, ויזם מערכה לאומית שמטרתה הייתה איסוף "מידע אודות השואה כדי ליצור את הפלטפורמה לדיון בסוגיות דמוקרטיה, סובלנות והעובדה שכל בני האדם נולדו שווים".
המערכה נקראה בשם "היסטוריה חיה" (בשוודית: Levande Historia).
באוקטובר 2007 פרסם פרסון את ספר זכרונותיו, "הדרך שלי, הבחירות שלי" (בשוודית: Min väg, mina val).
במרץ אותה שנה עלתה לאוויר סדרת טלוויזיה דוקומנטרית בת ארבעה פרקים באורך שעה אחת כל אחד בערוץ SVT הממלכתי, שתיארה את תקופת כהונתו של פרסון כראש הממשלה.
הסדרה גרמה למחלוקות עקב ההערות השליליות של פרסון, הן כלפי חבריו למפלגה ואנשי המנגנון שלה והן כלפי יריביו הפוליטיים.
במאי 2007, לאחר פרישתו מהפרלמנט, הודיע פרסון שהוא יעבוד בעתיד כיועץ בשירות חברת יחסי הציבור JKL שבסיסה בסטוקהולם.
באפריל 2008 הוא התמנה להיות יושב ראש מועצת המנהלים של חברת הייעור השוודית Sveaskog, חברה בבעלות ממשלתית.
בסוף 2008 היה פרסון לחבר במועצה האירופית לסובלנות ולפיוס (ECTR), ארגון ללא כוונת רווח שהוקם כדי לפקח על הסובלנות באירופה ולהגיש המלצות ללוחמה בתופעות שנאת הזרים וחוסר הסובלנות ביבשת.
במרץ 2010 נבחר פרסון למועצת המנהלים של המוסד למשאבים עולמיים (World Resources Institute).
מאז 2012 מוביל פרסון פורום לחשיבה מדעית ברמה גבוהה על עתיד היערות באירופה הקרוי Thinkforest.
ב-1978 נשא פרסון לאישה את גונל לבית קרלסון ויחד הם הביאו לעולם שתי בנות.
ב-1995 הם התגרשו ובמרץ אותה שנה הוא נשא לאישה את אניקה ברטין, שממנה הוא התגרש בדצמבר 2002. בדצמבר 2003 נשא פרסון לאישה את אניטרה סטין, אשתו השלישית.
ב-2004 רכשו פרסון וסטין שטח חקלאי של 190 הקטאר ליד אגם בוון שבסדרמנלנד וב-2006 הם החלו בבניית בית גדול על נחלתם.
פרסון מחזיק באמונתו הנוצרית והוא חבר באגודת הסוציאל-דמוקרטים הנוצרים של שוודיה.
ב-8 ביולי 2002 נפל פרסון בעת שרכב על אופניו בהרפסונד ושבר את עצם הבריח השמאלית שלו.
בעקבות תאונה זו הוא לא היה מסוגל להרים את ידו השמאלית במשך זמן מה וכמעט והתעלף במהלך נאום שנשא באלמדלן יומיים לאחר מכן ולאחר פגישה עם ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר שבוע לאחר מכן.
בתאונת הרכיבה היו עם פרסון שר האוצר, פר נודר וסטן אולסן, מזכיר המדינה.
נודר כתב בספרו "גאה אך לא שבע רצון" ב-2008 שפרסון נפל בעת שרכב על אופניו עקב צריכה מופרזת של משקאות אלכוהוליים.
בתגובה אמר פרסון: "איני יכול לתאר בפירוט את האירוע אך אני יכול לומר שאני מופתע שפר נודר זוכר משהו ממנו".
בספטמבר 2003 אובחנה אצל פרסון דלקת מפרקים ניוונית בירכיו והומלץ לו לעבור ניתוח.
הוא בחר לעבור את הניתוח במערכת הבריאות הציבורית השוודית ולא באופן פרטי.
הוא הוכנס לרשימת ההמתנה ובסופו של דבר הוא עבר ניתוח החלפת ירך ביוני 2004. במהלך תקופה זו של תשעה חודשים הוא צלע על ירכו ועל פי המדווח הוא קיבל משככי כאבים חזקים ונאלץ לבטל כמה נסיעות רשמיות בשל הכאבים שהוא סבל מהם.
יירקה (ג'ורג') טאוסיג (Jirka Tausig; 1919 - 24 ביולי 2010) היה שוער כדורגל והוקי קרח יהודי מחונן.
שיחק בתקופת השואה בתור שוער בגטו טרזינשטאט בליגה טרזין בקבוצת 'מחסן הבגדים המשומשים'.
טאוסיג נולד ב-1919 בפראג, ובלט לראשונה בתור שוער כשהיה בן 6. ב-1938 ספג טאוסיג מהלומות ראשונות מהנאצים, כאשר מקומיים בעיר ואנסדורף שבצ'כוסלובקיה זרקו עליו אבנים במהלך משחק כדורגל.
הוא היה שחקן בולט בקבוצת הנוער של צ'כוסלובקיה, אך לאחר הכיבוש הנאצי נאסר עליו להשתתף בליגה.
כדי לשחק הוא נדד לכפר קטן, שעה מדרום לפראג, שם היה שוער גם בכדורגל וגם בהוקי קרח.
בזכות כישרונו והתפקידים בהם שיחק לפני ההגעה לגטו, זמן קצר לאחר הגעתו קבוצות כדורגל רבות בגטו נאבקו עליו.
לבסוף החליט להצטרף לקבוצת מחסן הבגדים המשומשים.
בזכות חברותו בקבוצה הוא קיבל מיטה ועבודה וכך הוא שרד את שהותו בגטו.
טאוסיג נשלח לאושוויץ-בירקנאו ב-1944. כשנודע לגרמנים שהוא שוער כדורגל מוכשר, הם העבירו אותו למחנה שבו אסירים שיחקו בפיקוח ה-אס אס.
הוא היה מוכר ולכן כשהיו זקוקים לשוער טוב לא התקשו למצוא אותו במחנה.
כשאנשים הגיעו בטרנספורטים מהונגריה הקימו 2–3 קבוצות.
המשחקים נמשכו רק שבוע אחד לפני שהוא נשלח למחנה הריכוז זקסנהאוזן מחוץ לברלין.
לאחר מכן הועבר טאוסיג למחנה הריכוז קאופרינג בבוואריה.
בשלב זה כבר לא היה רשאי לשחק כשוער, אבל לאחר שנתפס בהברחת לחם, ניתנה לו הזדמנות נוספת להפגין את יכולותיו האתלטיות.
טאוסינג קיבל עונש לרוץ הלוך ושוב במעלה ובמורד גבעה סלעית על שש.
טאוסינג שהיה בכושר מצוין צלח את המשימה בצורה שסיפקה את הגרמניים.
טאוסינג הוכיח לא רק את הסיבולת האתלטית שלו אלא גם את כוח רצונו שאפשר לו להמשיך חרף הברכיים וכפות היידים המדממות שלו.