tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במפרץ שוכנת אוכלוסייה קבועה של קורמורן מצויץ (Phalacrocorax auritus).
עופות החורפים במפרץ כוללים סולה צפונית, שקנאי אמריקני וצוללן צפוני.
במפרץ יש גם אוכלוסייה קבועה של דולפינן מצוי.
מפרץ ביסקיין הוא לגונה רדודה שבה אין מפל מליחות (salinity gradient) בשל חוסר עומק.
במקום מפל אנכי, יש במפרץ מפל אופקי, כאשר מים מתוקים נכנסים מתעלות הניקוז בצד המערבי, ומי ים נכנסים דרך פערים בין האיים ודרך אזור השרטונות המכונה שסתום הבטיחות (safety valve).
מליחות המפרץ מגיעה לשיאה בחודש יוני.
לשינויים בדפוס המליחות של המפרץ היו השפעות שליליות על מינים שנמצאו בעבר בשפע, כגון מוסר בריכות (Sciaenops ocellatus).
מפרץ ביסקיין ומפרץ פלורידה הם אתרי רבייה עיקריים עבור סוג הדקר Epinephelus morio (באנגלית red grouper) ו-Lutjanus griseus (באנגלית gray snapper).
קרקעית הלגונה היא משכן לספוגים ואלמוגים רכים במקומות ששכבת הקרקע דקה מדי ואינה מאפשרת לעשב הים לטעת שורשים.
עשב הים השרוי בסיכון מהמין Halophila johnsonii (באנגלית Johnson's seagrass) מצוי גם הוא בכמויות קטנות במפרץ, שהוא הגבול הדרומי של תחום התפוצה של העשב.
כ-75% מקרקעית מרכז המפרץ מכוסה בעשב ים.
הצטלקות של ערוגות עשב הים כשסירות מתחככות בקרקעית או ממדחפים של סירות מהווה בעיה משמעותית.
מדי שנה מתרחשים כ-200 אירועים כאלו, כשנדרשים 15 שנים על מנת שהעשב יגדל לממדיו הקודמים.
המפרץ גם מושפע מדיג שרימפס מסחרי באמצעות מכמורת, המותר במימי הפארק.
מעבר של רשתות המכמורת על הקרקעית אינו מזיק לעשב הים, אבל פוגע באלמוגים הרכים ובספוגים.
אליוט קי הוא האי הגדול ביותר בפארק, שטחו 6,700 דונם, אורכו כ-13 קילומטרים ורוחבו כקילומטר.
האי השני בגודלו הוא אולד רודס קי, ששטחו 2,700 דונם, ואז סנדס קי (1,700 דונם), טוטן קי (1,500 דונם) וליטל טוטן קי (810 דונם), ועוד 37 איים קטנים יותר המסודרים בקו שכיוונו צפון-דרום במרחק של 8 עד 14 קילומטרים מזרחית מקו החוף של היבשת.
הגאולוגיה של האיים משתנה מאיי מחסום שליבתם סלעי משקע של אבן גיר לבימות סלעים שנוצרו מאלמוגים.
מנגרובים צומחים בשולי כל האיים, כשבפנים האיים יש צמחייה סובטרופית ויערות של עצים רחבי עלים, ובהם עצים מהמינים בורסרה סימרובית (Bursera simaruba, באנגלית Gumbo-Limbo), מהגוני, Krugiodendron ferreum (באנגלית Black ironwood), Amyris elemifera (באנגלית Torchwood) ו-Chrysophyllum oliviforme (באנגלית Satinleaf).
חרקים כוללים את מין זנב הסנונית Papilio aristodemus (באנגלית Schaus' swallowtail) המצוי בסיכון, כמו גם עננים צפופים של יתושים בעונה הגשומה, המהווים טרף לשפיריות.
אוכלוסיית היונקים כוללת את מין ארנבון היער Sylvilagus palustris (באנגלית Marsh rabbit), דביבון מצוי, יחד עם חולדות ועכברים.
הזוחלים כוללים עכסנים ומגוון של לטאות, כמו גם תנין מדי פעם.
האיים הם אזור מעבר המשמש משכן לעופות בלתי צפויים, לעיתים קרובות מינים מהקריביים שתעו בדרכם והתקרבו ליבשת.
בפנים האיים שוכנים לעיתים קרובות סבכיים כמו גם נצים הצדים אותם.
חופי האיים הם בית גידול לארנריה אדמונית וחופית זעירה (Calidris minutilla).
שחפים ושחפיות כוללים שחפית גדולה, שחף צוחק ושחף טבוע-מקור (Larus delawarensis), כששקנאי חום דג קרוב לחוף.
החופמי Charadrius wilsonia (באנגלית Wilson's plover) מקנן על בוקה צ'יטה קי, שבו נסגרים אזורי הקינון לקהל בתקופת הרבייה.
צבי ים מקננים בחופי האי בפארק.
צוות הפארק מסייע לקינון צבים על ידי הסרת פסולת מחופים שעלולים להוות מכשול למבוגרים או צעירים שבקעו מהביצה.
צב ים חום הוא מין צב הים הנפוץ ביותר וכמעט כל הצבים המקננים בפארק שייכים למין זה.
אתרי קינון מזוהים על ידי פטרולים כל בוקר לאורך החופים ומוגנים באמצעות רשת פלדה כנגד טריפה על יד האוכלוסייה הגדולה של הדביבונים.
מאמצי ההגנה על הקינים הפחיתו טריפה מ-100% של הקינים לאף קן ב-2007, כשהממוצע הוא שיותר מ-50% מהקינים מתגלים על ידי הטורפים.
לדוגמה, ב-2012 נתגלה על אליוט קי קן אחד לפני שהטורפים גילו אותו והוא הוגן באמצעות רשת, חמישה קינים נתגלו על ידי טורפים שזללו חלק מהביצים וקן אחד שבו נאכלו כל הביצים.
על האי שוכן גם מין הדרימרכון Drymarchon couperi המצוי בסיכון.
אוכלוסיית הקקטוס, שתואר כ"קרוב להכחדה", הצטמצמה ל-20 פרטים.
מושבת שיבוטים של 570 קקטוסים נמצאה על אי אחד במפרץ ביסקיין ב-2001, האוכלוסייה הגדולה ביותר בעולם של מין זה.
האוכלוסייה היחידה הגדלה בטבע של מין הדקל Pseudophoenix sargentii נמצאת באליוט קי.
פחות מ-50 פרטים גדלו באי ב-1991. למרות המאמצים להרבות את הצמח נותרו ממנו רק 16 פרטים באליוט קי, ועוד 123 פרטים שגודלו בלונג קי.
שני מיני פרפרים המצויים בסכנת הכחדה חמורה, Papilio aristodemus (באנגלית Schaus' swallowtail) ו-Cyclargus thomasi bethunebakeri (באנגלית Miami blue), מצויים בפארק, בעיקר על אליוט קי.
רבייה בשביה הפיקה 25,000 פרטים של Miami blue, חלקם שוחרר באליוט קי כשהתוצאות מעורבות.
שוניות האלמוגים והים מעבר להם
מעבר לאיים משתפלת קרקעית האוקיינוס האטלנטי בהדרגה עד למפגש עם שונית האלמוגים הרציפה כמעט לגמרי.
השונית הבנויה מאלמוגים חיים, מיושבת על ידי יותר מ-200 מינים של דגים, כמו גם רכיכות, סרטנים ותולעים.
כל אחד ממיני האלמוגים במימי הפארק מוגן על ידי תקנות של מדינת פלורידה או הממשל הפדרלי.
מעריכים שכמחצית משטח הפארק הם שוניות אלמוגים, הכוללים כ-4,000 חלקות שוניות אינדיבידואליות ואזורים של שוניות מחסום.
מאות מינים של אלמוגים רכים וקשים, שושנות ים וספוגיים מצויים במפרץ ובמים מעבר לאיים.
את שוניות האלמוגים ניתן לחלק לשלושה סוגים: השונית החיצונית בשוליים של המשטח הקרבונטי של פלורידה, חלקות האלמוגים בין השונית החיצונית והאיים, והשוניות על השרטונות משני צדי האיים.
המינים הדומיננטיים בשוניות החיצוניות הם Acropora palmate (באנגלית Elkhorn coral) מעומק הקרקעית של 10 מטרים ומעלה ו-Acropora cervicornis (באנגלית staghorn coral), מתחת ל-10 מטרים.
חלקות האלמוגים הפונות ליבשה מורכבות בעיקר מהמינים Montastraea annularis (באנגלית Boulder star coral) ומוחן סימטרי (Diploria strigosa).
שוניות השרטונים של האיים בנויות בעיקר מ-Siderastrea radians (באנגלית Lesser starlet coral) ומיני הפוריטס (Porites), המכונים "אלמוגי אצבע".
סביבות השוניות בפארק הלאומי ביסקיין חוו התדרדרות במגוון ובעושר המינים של כל מיני הדגים בין 1977 ל-1981 וב-2006–2007. תוכנית הדגימה הראתה התדרדרות בכל אתרי הדגימה.
נמצא מתאם בין הירידה שנצפתה בכיסוי של שוניות האלמוגים ברחבי חלקות השוניות בפלורידה לבין הירידה במינים של דגים.
הירידות באוכלוסיות נצפו הן בדגי המאכל והן במיני דגים שאינם מטרות לדיג.
כיסוי של אצות גדל ככל ששונית האלמוגים הצטמצמה, ולכן מינים שוכני אלמוגים הצטמצמו בעוד שאוכלוסיית הדגים אוכלי עשב גדלה.
הגידול הכללי במליחות ושינוי מפל המליחות במפרץ ביסקיין עשויים גם הם לשחק תפקיד.
בדגימות של דגים גילו זיהומים ב-PCB ובכספית.
הגבול המזרחי של הפארק שוכן מרחק קצר מהשונית החיצונית כשקרקעית הים בעומק עשרה פאתום (כ-18 מטרים).
אזורים רחוקים יותר מהחוף מוגנים על ידי המפלט הימי הלאומי פלורידה קיז המשתרע מזרחה עד לקו העומק של 300 פאתום (550 מטרים).
במים מעבר לשונית אפשר לצפות בשקנאי חום, פרגטה הדורה, סולה לבנת-בטן, בייחוד סביב מצופי תאורה, ועופות ימיים כדוגמת יסעוריים.
לווייתנים נדירים במים מעבר לשונית, אבל יכולים לכלול בלנה שחורה, לווייתן גדול-סנפיר, ראשתן גדול-ראש, לווייתן מצוי ולווייתן צפוני שכולם מוגדרים בסיכון.
בדומה, גם מסורן קצר-שן נדיר במימי הפארק ושרוי בסכנת הכחדה.
יותר מ-50 מינים של צמחים זרים תועדו בפארק, כשכמעט 20 מהם מוגדרים מינים מזיקים שעלולים להחליף מינים מקומיים וייתכן שגם לשנות את שווי המשקל האקולוגי.
מיני צמחים פולשים המהווים את הסיכון הגדול ביותר לקהילות הצמחים המקומיים כוללים: פלפלון דמוי-אלה, דוחן זוחל (Panicum repens), כליין לבוב (Nephrolepis cordifolia), גויאבה מצויה ותספזיה צפצפנית (Thespesia populnea).
איגואנה ירוקה, קרפדת קנים, חולדה מצויה, זהרון, נמלי אש, דג אוסקר ולטאת בסיליסק חום נפוצים בפארק.
פרטים של פיתון בורמזי נצפו בסמוך לגבולות הפארק על היבשת, כנראה מנחשים שברחו משבייה.
מיני הזהרון, זהרון הדור וזהרון אדום הם מיני זהרון, דג טרופי החי באזור האינדו פסיפי.
הוא ידוע בשל תאבונו הרעבתני ויכולתו להתבסס במים חדשים, כשהוא מחליף במהירות מינים אחרים.
חוקרים משערים כי הכניסה של מין זה לפארק התרחשה במהלך הוריקן אנדרו ב-1992. תצפיות של המין במפרץ ביסקיין יוחסו לאקווריומים ביתיים שנהרסו במהלך הסופה, אם כי החוקר שהציע לראשונה תאוריה זו חזר בו מאז מטענה זו.
תצפיות מאוחרות יותר של זהרונים הם ככל הנראה מאוכלוסיות שהתבססו בפלורידה קיז דרומית לפארק.
ילידים חיו בדרום פלורידה לפני 10,000 שנים כשפני הים היו נמוכים יותר ומפרץ ביסקיין היה יבש.
פני הים עלו מלפני כ-4,000 שנים והציפו את המפרץ.
הארכאולוגים מאמינים כי כל עקבות שנותרו מהתושבים באותה תקופה מצויים מתחת למי המפרץ.
לא נותרו כל עקבות באזורים היבשתיים של הפארק.
אתר המאובנים קטלר (Cutler Fossil Site), קרוב לגבול המערבי של הפארק הניב עדות להתיישבות אנושית המשתרעת עד לפחות לפני 10,000 שנים.
העדות המוקדמת ביותר לנוכחות אנושית בביסקיין מתוארכת ללפני 2,500 שנים, והיא ערימת קונכיות שהשאירו אחריהם בני תרבות גליידס .
בני עם הטקווסטה החליפו את תרבות גליידס, ויישבו את חופי מפרץ ביסקיין.
הטקווסה היו בני קהילה ישיבה שעיקר תזונתם הייתה על דגים ובעלי חיים ימיים אחרים, והם לא נהגו לעסוק בחקלאות.
אתר בסנדס קי הניב שברי חרסים, קונכיות מעובדות וחפצים אחרים המעידים על היישוב במקום מלפחות שנת 1000 עד 1650, אחרי המגע עם האירופאים.
בסך הכל זוהו חמישים אתרים ארכאולוגיים משמעותיים בפארק.
חואן פונסה דה לאון חקר את האזור בשנת 1513, גילה את פלורידה קיז ונפגש בבני הטקווסטה על היבשת.
חוקרים ספרדים אחרים הגיעו מאוחר יותר במאה ה-16 ופלורידה הובאה תחת השלטון הספרדי.
הטקווסטה יושבו מחדש על ידי הממשל הספרדי דאז בפלורידה קיז, ודרום חצי האי פלורידה התרוקן מתושבים.
פונסה דה לאון התייחס למפרץ בשם צ'קווסה (Chequescha) על שם התושבים, והשם השתנה לטקווסטה בזמנו של המושל הספרדי פדרו מננדס דה אווילס מאוחר יותר באותה מאה.
השם הנוכחי מיוחס למלח בסקי מאונייה טרופה הידוע בכינוי "ביסקאינו" (Biscaino) או "ויסקאינו" (Viscayno) שחי באזור במשך זמן מה, או שהשם רומז באופן כללי יותר למפרץ ביסקאיה.
אוניות אוצר ספרדיות נהגו לשוט לאורך הפלורידה קיז באופן שוטף ולעיתים קרובות נלכדו בהוריקנים.
יש שרידים של 44 אוניות טרופות מתועדות בפארק מהמאה ה-16 עד למאה ה-20. לפחות שתי ספינות ספרדיות מהמאה ה-18 טבעו בתחומי הפארק של ימינו.
מאמינים שהגליאון הספרדי "נוסטרה סניורה דל פופולו" (Nuestra Senora del Popolo) טבע במי הפארק ב-1733, אם כי אתר הטביעה לא אותר.
ספינת המלחמה פוי (HMS Fowey) מהצי המלכותי הבריטי טבעה ב-1748 באתר הקרוי כיום "מעגן לגרה" (Legare Anchorage), במרחק לא רב מצוקי פוי (Fowey Rocks).
גילוי הספינה ב-1975 גרם לפסק דין תקדימי שקבע שהאוניה הטרופה היא אתר ארכאולוגי ולא אתר שמותר לחלץ ממנו את המטען במטרה למכור אותו.
43 אוניות טרופות כלולות במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places) תחת "המחוז הארכאולוגי השוניות בקרבת החוף" (Offshore Reefs Archeological District), המשתרע לאורך כ-50 קילומטרים בצד הפונה לאוקיינוס של האיים של הפארק הלאומי ביסקיין.
במהלך המאה ה-18 היה אליוט קי הבסיס לכאורה של שני פיראטים שונים, שניהם קרויים "בלאק סיזר" (Black Caesar), והם מונצחים על יד המצר בין אליוט קי ואולד רודס קי המכונה "נקיק סיזר" (Caesar's Creek).
התיישבות ושימוש באזור לפני הקמת הפארק
המתיישבים האירופאים הקבועים הראשונים באזור מיאמי לא הגיעו עד ראשית המאה ה-19. ההתנחלויות הראשונות סביב מפרץ ביסקיין היו חוות קטנות על אליוט קי שגידלו קי ליים ואננס.
ג'ון ג'יימס אודובון ביקר באליוט קי בשנת 1832. הקולונל רוברט אדוארד לי סקר את האזור סביב מפרץ ביסקיין לאתרים פוטנציאליים להקמת מבצרים ב-1849. בתום מלחמת האזרחים האמריקנית ב-1865 עברו כמה לוחמים מצבא הקונפדרציה באזור בזמן שניסו להימלט לקובה.
אליוט קי היה נקודת עצירה קצרה עבור ג'ון ברקינרידג' במהלך מנוסתו לקובה.
סגן נשיא ארצות הברית לשעבר, גנרל הצבא הדרום ומזכיר המלחמה של הקונפדרציה בילה שני לילות במפרץ ביסקיין במסעו.
מעטים התגוררו באזור הפארק עד 1897, כאשר ישראל לאפייט ג'ונס (Israel Lafayette Jones), מנהל נכסים אפריקני-אמריקני, רכש את האי "פורגי קי" (Porgy Key) תמורת 300 דולר.
בשנה שלאחר מכן רכש ג'ונס את האי הסמוך אולד רודס קי, עקר עם משפחתו לשם, והכין קרקע לגידול ליים ואננס.
בשנת 1911 רכש ג'ונס את האי "טוטן קי" בן 860 הדונם, ששימש כמטע אננס, תמורת דולר לאקר, ומכר אותו ב-1925 ב-250 אלף דולר.
לפני מותו של ישראל ג'ונס ב-1932 היו המטעים של ג'ונס לזמן מה יצרני הליים והאננס הגדולים ביותר בחוף המזרחי של פלורידה.
קרל גראהם פישר , שהיה אחראי לעיקר הפיתוח של מיאמי ביץ', רכש ב-1916 את האי אדמס קי , שהיה קרוי פעם קוקולובו קי (Cocolobo Key), ובנה עליו את מועדון קוקולובו קי ב-1922. במבנה בן הקומתיים היו עשרה חדרי אורחים, חדר אוכל ואכסניית נופש נפרדת.
אורחים במועדון כללו את וורן הרדינג, אלברט פול, תומאס קולמן דו פונט, הארווי פיירסטון , ג'ק דמפסי, צ'ארלס קטרינג , ויל רוג'רס ופרנק סיברלינג .
המועדון הידרדר לאחר המפולת בוול סטריט ב-1929, אבל חודש ב-1934 על ידי גארפילד ווד , תעשיין בתחום ספנות.
לנסלוט וארתור ג'ונס, בניו של ישראל ג'ונס, יצאו מעסקי גידול הליים לאחר שתחרות מצד מגדלי ליים מקסיקנים הפכה את העסק שלהם לפחות רווחי, ולאחר סדרה של הוריקנים הרסניים בשנת 1938 הם הפכו למדריכי דיג במשרה מלאה במועדון.
בין הלקוחות של האחים ג'ונס היה הרברט הובר, שהיה דייג נלהב, ובני משפחתו.
האחים ג'ונס גם סיפקו למועדון דגים, לובסטרים וסרטנים.
לקוחות שנעזרו בשירותי האחים ג'ונס כללו את הסנאטורים דאז, ג'ון פיצג'רלד קנדי, לינדון ג'ונסון, ריצ'רד ניקסון, הרמן טאלמדג' וג'ורג' סמאת'רס במהלך שנות ה-40 וה-50.
במהלך המלחמה הקרה שימש שטח הפארק העתידי כמקום אימונים לגולים קובנים לאימונים למשימות בקובה של פידל קסטרו.
האי אליוט קי שימש במיוחד את סוכנות הביון המרכזית כאזור אימונים בתחילת שנות השישים כהכנה לקראת הפלישה למפרץ החזירים.
המתקן הגדול ביותר היה אכסניית לדברי (Ledbury Lodge), המלון היחיד שנבנה אי פעם על האי.
בסוף 1988 נעצרה קבוצה של גולים קובנים כאשר ניסו להשתמש באי לדמות נחיתה.
הרחק צפונה משם היה לנשיא ונצואלה הגולה מרקוס פרס חימנס בית באי סולג'ר קי עד שהוסגר בשנת 1963.
ככל שקהילות מודרניות המשיכו לצמוח בסביבות מיאמי, החלו יזמי נדל"ן לבדוק אפשרויות להקים פרויקטים חדשים בדרום מחוז דייד.
האיים שלא עברו כל פיתוח מדרום לקי ביסקיין נחשבו לשטח נדל"ן פוטנציאלי ראשון במעלה.
החל בשנות ה-90 של המאה ה-19 קידמו יזמים מקומיים את הרעיון לבנות סוללה שתחבר את האיים עם היבשת.
הצעה אחת כללה בניית כביש מהיר המחבר בין האיים של מפרץ ביסקיין לכביש המהיר שמעל לים בקי לארגו, ולאיי המחסום המפותחים בצפון.
במקביל גבר הלחץ להסכים לפיתוח תעשייתי בדרום פלורידה.
דבר זה הוביל לתחרות בסדרי העדיפויות בין אלו שביקשו לפתח את האזור לשימוש למגורים ופנאי לבין אלו שהיו בעד פיתוח התעשייה והתשתית.
ב-6 בדצמבר 1960 הצביעו 12 מתוך 18 בעלי הקרקעות שהעדיפו את הפיתוח להקים את העיירה איילנדיה על אליוט קי.
העיירה הקימה מועצה מקומית על מנת לעודד את מחוז דייד לשפר את הגישה בייחוד לאליוט קי, שבעלי קרקע קיוו שיהיה מתחרה פוטנציאלי למיאמי ביץ'.
העיירה החדשה הפעילה שתדלנות להקמת סוללה לגישה לאי והקימה גוף לניהול משא ומתן במטרה למשך יזמים פוטנציאליים.
ב-1962 הוצע להקים נמל תעשייתי לחופי היבשת של מפרץ ביסקיין, שייקרא סידייד (SeaDade, מילולית "הים של דייד").
הרעיון להקמת נמל סידייד, שהיה אמור לכלול בית זיקוק, קיבל את תמיכתו של המיליארדר ואיל הספנות דניאל לודוויג .
בנוסף למבנים הפיזיים, היה צורך לחפור תעלה בעומק 12 מטרים לרוחב המפרץ על מנת לאפשר לספינות גדולות להגיע אל בית הזיקוק.
התעלה המתוכננת הייתה צריכה לחתוך דרך שונית האלמוגים כדי להגיע למים העמוקים.
ב-1963 הודיעה חברת החשמל פלורידה פאוור אנד לייט , הידועה בראשי תיבות שמה כ-FP&L, על תוכניות להקמת שתי תחנות כוח בהספק של 400 מגה ואט הפועלות על מזוט על קרקע שטרם עברה פיתוח בטרקי פוינט.
תושבים מקומיים רבים ופוליטיקאים תמכו בהקמת הנמל סידייד כי הוא היה יוצר מקומות עבודה נוספים, אבל קבוצה של ראשוני אנשי איכות הסביבה חשבו שהמחיר לסביבה גבוה מדי.
הם לחמו נגד פיתוח המפרץ והקימו את "אגודת הקידמה הבטוחה" (Safe Progress Association).
בהנהגתו של לויד מילר (Lloyd Miller), נשיא הסניף המקומי של ליגת אייזק וולטון , ארגון אמריקני לשמירת הסביבה, חואניטה גרין (Juanita Greene) כתבת העיתון "מיאמי הראלד" וארט מרשל (Art Marshall), הציעו מתנגדי התיעוש להקים יחידה של שירות הפארקים הלאומיים שתגן על השוניות, האיים והמפרץ.
לאחר הספקנות הראשונית, קיבלה הצעת הפארק את תמיכתם של עורכי מיאמי הראלד, כמו גם את תמיכתם של נציג פלורידה בקונגרס דנטה פאסל (Dante Fascell) ומושל פלורידה קלוד קירק (.Claude R.
Kirk, Jr), ונתמכה באמצעות מאמצי שתדלנות של אנשי עסקים אוהדים, כולל הרברט הובר הבן (.Herbert Hoover, Jr).
חזון אחד של איילנדיה, שנתמך על ידי בעלי הקרקעות, היה לחבר את האיים הצפוניים של פלורידה מקי ביסקיין לקי לארגו - באמצעות גשרים ויצירת איים חדשים מעפר החפירות של התעלה המובילה לנמל סידייד.
אף על פי שתוכניות נמל סידייד של לודוויג לא נתמכו על ידי פוליטיקאים באזור מיאמי או מדינת פלורידה, תומכי איילנדיה המשיכו לפעול למען תמיכה בפיתוח.
ב-1968, כשהתחוור שהאזור עומד להפוך למונומנט לאומי, סללו תומכי איילנדיה כביש מהיר רחב בן שישה נתיבים לאורך מרכז האי, והשמידו את היער לאורך 11 קילומטרים.
בעלי הקרקעות של איילנדיה קראו רשמית לכביש בשם "שדרת אליוט קי" (Elliott Key Boulevard), אבל כינו אותו באופן פרטי "הכביש המהיר דווקא" (Spite Highway).
הם קיוו שכיוון שיש כל כך הרבה נזק סביבתי, אף אחד לא ירצה להפוך את המקום למונומנט לאומי.
עם הזמן גדל היער בחזרה באקלים הקרוב לטרופי ומסלול ההליכה המשמעותי היחיד על אליוט כיום עוקב אחר מסלולה של "שדרת אליוט קי".
תחנות הכוח הפועלות על מזוט בטרקי פוינט (Turkey Point) הושלמו בשנים 1967–1968 וחוו בעיות מיידיות מהזרמת מי קירור חמים למפרץ ביסקיין, שם החום קטל את עשב הים.
בשנת 1964 הודיעה FP&L על תוכניות לבנות שני כורים גרעיניים בהספק של 693 מגה ואט כל אחד באתר טרקי פוינט אשר היו צפויים להגדיל משמעותית את בעיית הזרמת המים החמים למפרץ.
בגלל הרדידות של מפרץ ביסקיין, היו צפויות תחנות הכוח לצרוך חלק ניכר ממי המפרץ בכל יום לשם קירור המתקנים.
לאחר משא ומתן נרחב והתדיינות משפטית עם המדינה ועם לודוויג, שהיו בעלי קרקעות הדרושות לחפירת תעלות למי הקירור החמים, נבנתה מערכת תעלות של לולאה סגורה מדרום לתחנות הכוח והיחידות הגרעיניות החלו לפעול בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20.
חלקים מהפארק הנוכחי שימשו לפעילויות נופש עוד לפני הקמת הפארק.
הפארק "הומסטד בייפרונט" (Homestead Bayfront Park), שעדיין מופעל על ידי מחוז מיאמי דייד מעט דרומית לקונווי פוינט (Convoy Point), הקים חוף נפרד ל"שחורים בלבד" עבור אפרו-אמריקנים באתר הנוכחי של מרכז המבקרים דנטה פאסל.
החוף הנפרד פעל במהלך שנות החמישים עד תחילת שנות השישים לפני שבוטלו המתקנים הציבוריים הנפרדים עם סיומה של ההפרדה הגזעית.
ההצעות המוקדמות ביותר להגנה על מפרץ ביסקיין נכללו בהצעה של אדריכל הנוף ארנסט פ.
Coe) שעמד בראש ועדת הפארק הטרופי הלאומי אוורגליידס שנועדה לבחון את הקמת הפארק הלאומי אוורגליידס.
קו כלל בגבולות פארק האוורגליידס המוצע את מפרץ ביסקיין, את האיים שבו, את האזור היבשתי, כולל האזור שבו שוכנים היום הפרוורים של מיאמי הומסטד ופלורידה סיטי ואת קי לארגו.
הצוות פרסם דו"ח חיובי, ובסיוע כספי של הרברט הובר הבן גויסה תמיכה פוליטית לרעיון, במיוחד מאיש הקונגרס פאסל.
שטח בן 360 דונם באליוט קי כבר היה בתקופה זו חלק ממערכת הפארקים של מחוז דייד.
בדו"ח משנת 1966 צוין כי הפארק המוצע מכיל את שטחי היער הטרופיים הטובים ביותר שנותרו בפלורידה, ושילוב נדיר של "חיים יבשתיים, ימיים ואמפיביים", כמו גם פוטנציאל משמעותי לפעילויות נופש.
הדו"ח מצא כי היתרונות המשמעותיים ביותר של הפארק הפוטנציאלי היו "המים הצלולים, הבוהקים, בעלי החיים הימיים והאדמות המוצפות של מפרץ ביסקיין והאוקיינוס האטלנטי, כאן במים הרדודים יש ארץ פלאות אמיתית".
ב-18 באוקטובר 1968 חתם הנשיא לינדון ג'ונסון על החוק הציבורי מספר 90–606 להקמת מונומנט לאומי, "המונומנט הלאומי ביסקיין" (Biscayne National Monument).
הבעלים הראשון של איילנדיה שמכר את אדמותיו לשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית היה לנסלוט ג'ונס, יחד עם קתרין ג'ונס, אלמנתו של ארתור.
הם מכרו את אדמותיהם תמורת 1,272,500 דולר, כשליש מערך הפיתוח הפוטנציאלי.
ג'ונס קיבל בגיל 70 אחוזה בשטח של 12 דונם לכל ימיו חייו.
שומרי הפארק שהוצבו במועדון קוקולובו לשעבר נהגו לבקרו עד שהמועדון נשרף ב-1975. באחוזה נוספת לכל החיים בפארק התגוררה וירג'יניה טנהיל (Virginia Tannehill), אלמנתו של פול טנהיל, מנהל בחברת התעופה איסטרן איירליינס .
הקמת המונומנט הלאומי שללה את זכות הקיום של איילנדיה והיא הלכה והתנוונה.
העסקת מפקח משטרה ב-1989 גרם לפניה של שירות הפארקים הלאומיים ללשכת היועץ המשפטי של מחוז דייד שבראשה עמדה אז ג'אנט רינו.
ב-1990 קבעה לשכתה של רינו לאחר חקירה שכל הבחירות בעיירה אינן תקפות, מכיוון שהשתתפות בבחירות נמנעה מתושבים שלא היו בעלי קרקע.
העיירה בוטלה לבסוף על ידי מועצת הנציבים של מחוז מיאמי-דייד במרץ 2012.
ההשפעה של הוריקן אנדרו על בסיס חיל האוויר השכן (Homestead Air Force Base) גרמה לחיל האוויר לשקול לסגור את הבסיס ולהעביר אותו למחוז מיאמי-דייד, אשר היה מעוניין להשתמש בבסיס לתעבורה אווירית מסחרית כחלופה לנמל התעופה הבינלאומי של מיאמי.
מחקר השפעה על הסביבה הגיע למסקנה כי נתיבי הטיסה שייווצרו עקב כך מעל המפרץ, רק כ-3 קילומטרים מזרחה, יביא לפגיעה בפארק.
עקב כך אסר חיל האוויר בשנת 1999 על פיתוח מסחרי גדול בבסיס.
הפופולריות של הפארק כיעד עבור לשייטים גרמה לשיעור גבוה של תאונות, כמה מהם קטלניות.
סוף השבוע של יום קולומבוס צוין כ"סוף השבוע המסוכן ביותר של השנה".
בין 2002 ל-2011 היו שישה מקרי מוות במהלך שיט תחרותי שנתי שב-2012 חגג את שנתו ה-57. השיט השנתי גרם נזק לקרקעית מספינות שעלו על שרטון ומהשלכת אשפה.
אף שפעילויות רשמיות הקשורות לשיט התחרותי מתנהלות מחוץ למי הפארק הפך האזור של אליוט קי יעד פופולרי לחלק מהמשתתפים.
יחידה חמישית הפועלת על גז טבעי ומזוט נוספה לתחנת הכוח טרקי פוינט ב-2007. ב-2009 ביקשה חברת החשמל FP&L אישור להקמת שני כורים גרעיניים נוספים בהספק של 1,117 מגה ואט שיוגדרו כיחידות הכוח טרקי פוינט מספר 6 ו-7. לאחר השלמתם יהפוך טרקי פוינט לאחד האתרים הגדולים ביותר בארצות הברית לייצור חשמל.
השלכות סביבתיות נוספות על הפארק הם האדמות החקלאיות בדרום מחוז מיאמי-דייד, מתקן לטיפול בביוב על הגבול הפארק בבלאק פוינט (Black Point) והמזבלה של דרום מיאמי-דייד הסמוכה למתקן.
בשנת 2017 בשטח הפארק טבעה מטוס מדגם אייקון איי 5, הטייס ונוסע הצליחו לצאת עם פציעות בלבד.
הפארק הלאומי ביסקיין פועל כל ימות השנה.
מחנאות מעשית ביותר בחודשי החורף, כאשר היתושים מטרידים פחות על האיים.
זכיינים פרטיים מספקים סיורי יום מלאים בפארק שכוללים צלילה, טיולים רגליים, חתירה ושיט ממטה הפארק.
טיולי ספינות אל בוקה צ'יטה קי ואדמס קי זמינים אף הם.
הגישה אל הפארק מהיבשת מוגבלת לסביבתו הקרובה של מרכז המבקרים דנטה פאסל בקונווי פוינט (Convoy Point).
כל שאר החלקים של הפארק נגישים רק באמצעות סירות פרטיות או ספינות של זכיינים.
הפעילויות כוללות שיט, דיג, חתירה בקיאקים, גלישת רוח וצלילה.
מחוז מיאמי-דייד מפעיל ארבעה פארקי מרינה ליד הפארק.
פארק הומסטד בייפרונט (Homestead Bayfront Park) שוכן צמוד למטה הפארק בקונווי פוינט.
דרומה יותר, פארק בלאק פוינט (Black Point Park) מספק גישה אל האיים אדמס קי ואליוט קי.
פארק מאתסון המוק (Matheson Hammock Park) קרוב לקצה הצפוני של הפארק, ופארק קרנדון (Crandon Park) שוכן על קי ביסקיין.
אף שהפארק מנוהל על ידי הממשל הפדרלי, הדיג בתחומי מפרץ ביסקיין כפוף לחוקים של מדינת פלורידה.
דייגים חובבים חייבים לקבל רישיון לדיג לנופש במים מלוחים של פלורידה.
הדיג מוגבל לדגי ספורט, לובסטרים קוצניים, סרטנים מהמינים Menippe mercenaria (באנגלית Florida stone crab) וסרטן כחול (Callinectes sapidus) וחסילונים.
אסור לאסוף דגי שונית טרופיים, כרישים, קונכיות, קיפודי ים וצורות אחרות של בעלי חיים ימיים.
גם מינים של בעלי חיים של השוניות, אלמוגים וספוגים מוגנים בפני ליקוט של מבקרים.
בנוסף, דיג לובסטרים אסור באזור "מפלט הלובסטרים מפרץ ביסקיין-מפרץ סאונד" (Biscayne Bay-Card Sound Lobster Sanctuary), המנוהל על ידי מדינת פלורידה במטרה להגן על אתרי הרבייה של הלובסטר הקוצני, החופף את מרבית מפרץ ביסקיין.
זכיין פרטי מספק סיורים ממטה הפארק לתוך המפרץ ואל האיים.
רוב הסיורים מופעלים במהלך עונת השיא בחורף מינואר עד אפריל.
אסור להשתמש באופנועי ים בפארק, כמו במרבית הפארקים הלאומיים האחרים, אבל מותר להשיט במפרץ סירות מנוע ומפרשיות.
רוב מתקני הקבע של הפארק הלאומי ביסקיין נמצאים על האיים מול החוף.
על אליוט קי פועלת תחנה עונתית של שומרי הפארק, כמו גם אתר מחנאות ו-36 אתרים להעלאת סירות אל החוף.
שביל לולאה אחד משתרע מהנמל אל קו החוף של האוקיינוס, ושביל הליכה אחר עובר לאורך כל האי בעקבות הכביש המהיר לשעבר המכונה "שדרת אליוט קי".
האי אדמס קי, שהתפרסם בשל מועדון קוקולובו שפעל עליו, הוא אתר לשהות ביום בלבד עבור מבקרים, אם כי יש בו שני בתי מגורים של שירות פארקים על האי.
בוקה צ'יטה קי הוא האי שבו מספר המבקרים הגדול ביותר.
יש בו אתרי מחנאות ופיקניק.
המגדלור של בוקה צ'יטה פתוח מדי פעם למבקרים כאשר יש איש מצוות הפארק במקום.
צלילה באמצעות שנורקל או צלילת סקובה הן פעילויות פופולריות.
השוניות היו הסיבה לקיומם של ספינות טרופות רבות.
מבחר של ספינות טרופות משמש מטרה לסיורים באמצעות שנורקל בהנהגת שומרי הפארק המאורגנים בשם "שביל המורשת הימית" (Maritime Heritage Trail), המסלול הארכאולוגי התת-ימי היחיד במערכת הפארקים הלאומיים.
הספינות הטרופות "אראטון אפקר" (Arratoon Apcar, טבעה ב-1878), "ארל קינג" (Erl King, טבעה ב-1891), "אליסיה" (Alicia, טבעה ב-1905), "לוגאנו" (Lugano, טבעה ב-1913) ו"מאנדליי" (Mandalay, טבעה ב-1966) נמצאות על השביל יחד עם ספינה טרופה בלתי מזוהה מהמאה ה-19 והמגדלור של צוקי פוי (Fowey Rocks Lighthouse).
ה"אליסיה", ה"ארל קינג" ו"לוגאנו" הן ספינות טרופות במים עמוקים יחסית, ועדיף להגיע אליהם בצלילת סקובה.
ה"מאנדליי" טבעה במים רדודים יחסית ולכן היא אתר פופולרי לצלילה עם שנורקל.
אף על פי שרוב שטח הפארק הלאומי ביסקיין הוא מים, על האיים יש מספר אתרים ומבנים היסטוריים מוגנים.
ספינות טרופות מוגנות גם הן בתוך הפארק, וגם המים מעבר לאיים מוגדרים כמחוז היסטורי מוגן (Protected historic district).
קהילת הכלונסאות סטילטסוויל הוקמה על ידי אדי "קראופיש" ווקר (Eddie "Crawfish" Walker) בשנות ה-30 של המאה ה-20 כקהילה קטנה של בקתות שנבנו על כלונסאות בחלק רדוד של מפרץ ביסקיין, לא הרחק מקי ביסקיין.
בבקתות התנהלו הימורים ונמכר אלכוהול בתקופת היובש.
בשיאו, בשנות ה-60, כלל היישוב 27 מבנים.
בקתות בסטילטסוויל אבדו בשל דליקות או סופות הוריקן, כאשר רק שבע שרדו ב-2012, אף אחת מהן לא נבנתה בשנות השישים או קודם לכן.
האתר שולב בפארק הלאומי ביסקיין בשנת 1985, כאשר שירות הפארקים הסכים לכבד את הסכמי החכירה הקיימים עד ל-1 ביולי 1999. הוריקן אנדרו הרס את רוב סטילטסוויל ב-1992. שירות הפארקים התחייב לשמר את מבני הקהילה, שאיש לא גר בהם כיום.
הקהילה מנוהלת על ידי נאמנות (Stiltsville Trust) ומשמשת חוקרים, מתקני מחקר ולינה.
הפארק הלאומי ביסקיין כולל מספר עזרי ניווט, כמו גם מבנה מקושט שנבנה כדי לדמות למגדלור.
מגדלור צוקי פוי (Fowey Rocks Light) הוא מבנה ממסגרת ברזל יצוק שנבנה בשנת 1878. המתקן היה כבר כלול בתחומי הפארק בעת הכרזתו ונרכש על ידי שירות הפארקים ב-2 באוקטובר 2012. המגדלור הבלתי מאויש המכונה "מגדלור השונית הפסיפית" (Pacific Reef Light) שוכן כ-50 קילומטרים מזרחית לאליוט קי.
המבנה המקורי מ-1921 הוחלף בשנת 2000 והפנס שלו מוצג בפארק באילאמורדה (Islamorada).
התעשיין מארק האניוול , מייסד חברת האניוול, היה חבר במועדון קוקולובו כאשר קנה את בוקה צ'יטה קי ב-1937 והרחיב את המתקנים באי וכלל בו מגדלור קטן.
האי עבר פיתוח והוקמו עליו כמה מבנים, בהם חיקוי למגדלור שנבנה מסלעי אלמוגים ובראשו כלוב רשת המדמה פנס של מגדלור, והקצה של המזח בצד הצפוני של האי.
האי היה שייך להאניוול עד 1945. מארק ואוליה האניוול בנו גם כנסייה קטנה, בית הארחה, שוברי גלים ומבני עזר על האי.
המבנים בבוקה צ'יטה קי מנוהלים כאתר תרבותי, המציג את השימוש באי כמפלט לעשירים.
בתי מגורים צנועים יותר כוללים את המטעים הנטושים שפותחו על ידי ישראל ג'ונס ובניו, והאתר המכונה "בית סוויטינג" (Sweeting Homestead) על אליוט קי.
המבנים הקשורים לאותם מטעים, יחד עם אלו של מועדון קוקולובו והמבנים על בוקה צ'יטה קי נהרסו בדליקות ובסופות הוריקן.
הפארק והשמורה הלאומיים דנאלי הוא פארק לאומי ושמורת טבע במרכז מדינת אלסקה, ארצות הברית סביב הר דנאלי, ההר הגבוה ביותר באמריקה הצפונית.
הפארק והשמורה הצמודה אליו משתרעים על שטח של 24,464 קילומטרים רבועים, שטח הגדול משטחה של מדינת ישראל.
ב-2 בדצמבר 1980 הוגדרו 8,687 קילומטרים רבועים משטח הפארק כאזור טבע בראשיתי, רמת ההגנה הגבוהה ביותר, בשם "אזור הטבע הבראשיתי דנאלי" (Denali Wilderness).
נוף הפארק הוא תערובת של יערות בגבהים הנמוכים כולל טאיגה של עצים נשירים, טונדרה באמצע הגובה, וקרחונים, שלג וסלעים חשופים באזור הגבוה.
הקרחון הגדול ביותר הוא קרחון קהילטנה (Kahiltna Glacier).
פעילות בתקופת החורף כוללת סיורים במזחלות כלבים ובאופנועי שלג וסקי למרחקים.
הפארק ושמורת הטבע הלאומיים דנאלי כוללים את החלק המרכזי, הגבוה ביותר של רכס אלסקה, שרשרת הרים המשתרעת לאורך כ-1,000 קילומטרים לרוחב אלסקה, יחד עם רבים מהקרחונים והעמקים הקרחונים הפונים דרומה מהרכס.
ההר הבולט ביותר הוא הר דנאלי, שהיה ידוע כהר מקינלי.
גובהו, 6,191 מטרים מעל גובה פני הים, הופך אותו להר הגבוה ביותר באמריקה הצפונית.
ההר מתנשא לגובה 5,500 מטרים מבסיסו עד לפסגתו, הפרש גובה הגדול ביותר בין כל ההרים בעולם.
ההר ממשיך להתרומם בקצב של מילימטר אחד לשנה בשל טקטוניקת הלוחות.
החלק הצפוני של הפארק והשמורה מקיפים את העמקים של הנהרות מקינלי (McKinley River), טוקלט (Toklat River) ופורקר (Foraker River), כמו גם את רכסי הגבעות של קנטישנה (Kantishna Hills) וויומינג (Wyoming Hills).
כביש ג'ורג' פארקס (George Parks Highway) המחבר בין אנקורג' לפיירבנקס נסלל לאורך הקצה המזרחי של הפארק, כשהוא חוצה את רכס אלסקה על קו פרשת המים בין העמקים של הנהרות צ'ולטינה (Chulitna River) וננאנה (Nenana River).
הכניסה לפארק היא 18 קילומטרים דרומית לעיירה הילי.
מרכז המבקרים ומטה הפארק שוכנים סמוך לכניסה.
כביש הפארק מקביל לרכס אלסקה באורך 148 קילומטרים ומסתיים ביישוב קנטישנה.
אדמות השמורה שוכנים בצד המערבי של הפארק, כשחלקה אחת כוללת את אזורי האגמים באזורי ערוץ הייפאור (Highpower Creek) והנהר מאדי (Muddy River), וחלקה שנייה משתרעת על הקצה הדרום-מערבי של רכס אלסקה הגבוה סביב הר דול (Mount Dall).
בניגוד לשטח הפארק שבו הציד אסור או מוגבל רק לצורכי מחיה של התושבים, בשטחי שמורה מותר ציד ספורטיבי.
אזור טבע הבראשיתי דנאלי הוא אזור טבע בראשיתי בתחומי הפארק והשמורה הלאומיים דנאלי המגן על האזורים הגבוהים ברכס אלסקה, כולל הר דנאלי.
שטח אזור הטבע הבראשיתי מקיף כשליש משטח הפארק הלאומי והשמורה, 8,687 קילומטרים רבועים, המקבילים לגבולות הפארק לשעבר בין 1917 ל-1980.
קרחונים מכסים כ-16% מהשטח בן למעלה מ-24,000 קילומטרים רבועים של הפארק והשמורה הלאומיים דנאלי.
הקרחונים הנרחבים ביותר מצויים בצד הדרום-מזרחי של הרכס משום שעל צד זה יורדת כמות השלג הרבה ביותר מהרוחות נושאות הלחות המגיעות ממפרץ אלסקה.
חמשת הקרחונים הגדולים ביותר בצד הדרומי הם ינטנה (ynetna, אורכו כ-32 קילומטרים), קהילטנה (Kahiltna, 70 קילומטרים), טוקוסיטנה (Tokositna, 40 קילומטרים), רות (Ruth, 50 קילומטרים) ואלדריג' (Eldrige, 48 קילומטרים).
עוביו של קרחון רות הוא 1,200 מטרים.
קרחון קהילטנה הוא הקרחון הארוך ביותר בפארק, וגם הקרחון הארוך ביותר ברכס אלסקה.
קרחון מולדרו (Muldrow glacier), השוכן בצד הצפוני של הרכס, הוא קרחון ארוך נוסף (51 קילומטרים).
למעט קרחון זה, רוב הקרחונים בצד הצפוני קטנים וקצרים יותר בדרך כלל.
קרחון מולדרו התנחשל פעמיים במאה ה-20. נחשול קרחוני (Glacial surge) פירושו שהקרחון נע קדימה למשך זמן קצר בקצב מהיר יותר בשל הצטברות מים בין תחתית הקרחון לערוץ סלע הסלע שעליו הקרחון צף (בשל לחץ הידרוסטטי).
האקלים משפיע על כל האורגניזמים החיים בדנאלי.
החורף ארוך ואחריו מגיעה עונת צמיחה קצרה.
שמונים אחוז מאוכלוסיית העופות חוזרים לאחר החודשים הקרים ועסוקים בגידול גוזליהם.
מרבית היונקים ובעלי החיים האחרים בפארק עסוקים באביב ובקיץ בגידול צאצאיהם ובהכנות לקראת החורף.
הקיצים בדרך כלל קרירים וגשומים, אך לעיתים הטמפרטורה מגיעה אף ל-20 מעלות צלזיוס.
מזג האוויר עד כדי כך הפכפך שהיו מקרים של ירידת שלג בחודש אוגוסט.
רכס הרי אלסקה החוצה את הפארק יוצר שני אזורי אקלים שונים בתכלית.
רוחות ממפרץ אלסקה נושאות לחות למדרון הדרומי של הרכס, אך ההרים חוסמים את המעבר לצד הצפוני.
תופעה זו יוצרת אקלים יבש ותנודות קיצוניות בטמפרטורות בצד הצפוני.
האקלים בצד הדרומי הוא אקלים מעבר בין אקלים יבשתי לאקלים ימי, הקיצים גשומים והחורף מתון יותר.
במשך עשרת אלפים השנים האחרונות האקלים נשאר די דומה למה שהוא היום.
הפארק ושמורת הטבע הלאומיים דנאלי כוללים את החלק המרכזי, הגבוה ביותר של רכס אלסקה, שרשרת הרים המשתרעת לאורך כ-1,000 קילומטרים לרוחב אלסקה, כולל הר דנאלי, ההר הגבוה ביותר באמריקה הצפונית והמתנשא גובה ל-5,500 מטרים מבסיסו.
ההר ממשיך להתרומם בקצב של מילימטר אחד בשנה בשל ההפחתה של הלוח הפסיפי מתחת ללוח הצפון-אמריקאי.
ההר בנוי בעיקר מגרניט, סלע קשה שאינו נסחף בקלות.
זו הסיבה שההר הצליח לשמור על גובהו במקום להיסחף.
יש שלוש פרובינציות סלעים עיקריים שמשתרעות ברצועות ממזרח-למערב ברחבי הפארק.
הפרובינציה העתיקה ביותר היא בצפון, והצעירה ביותר בדרום.
האזור מתאפיין בטקטוניקת התנגשויות: במהלך מיליוני השנים שעברו פיסות קרום זרות מהאוקיינוס השקט נעו כלפי גוש האדמה של אמריקה הצפונית והצטרפו לאזור שהוא כיום אלסקה.
הסלעים העתיקים ביותר בפארק הם חלק מפיסת הקרום יוקון-טנאנה (Yukon-Tanana terrane).
מקורם במשקעים ימיים שהושקעו בים בין לפני מיליארד ל-400 מיליון שנים.
הסלעים המקוריים עברו התמרה אזורית, קימוט ושבירה תוך יצירת סלעים כדוגמת צפחה, קוורציט, פייליט, לווחה, שיש ואבן גיר.
קבוצת הסלעים העתיקים פחות הם בפיסת הקרום פיירוול (Farewell terrane).
היא מורכבת מסלעים מעידן הפלאוזואיקון (מלפני 500 עד לפני 250 מיליון שנים).
המשקעים שבנו סלעים אלו הושקעו במגוון סביבות ימיות, החל מאגני אוקיינוס עמוקים למדף היבשה הרדוד.
שפע המאובנים הימיים הם הוכחה שלפני כ-380 מיליון שנים היה האזור תחת השפעת אקלים טרופי חמים.
פיסות הקרום פינגסטון (Pingston), מקינלי (McKinley) וצ'וליטנה (Chulitna) עתיקים עוד פחות.
סוגי הסלעים כוללים שיש, צור, אבן גיר, פצלים ואבן חול.
יש מחדרים של סלעי יסוד, כדוגמת גברו, דיאבז ודיוריט.
תוואים מיוחדים כוללים לבת כרים, שנוצרה כאשר המאגמה המותכת זרמה לתוך מים ונוצר קרום חיצוני קשה, תוך יצירת מבנה תפוח בצורת כרית.
כמו גם רצף של אופיוליטים, שהם רצף מובחן של סלעים המציינים שקטע של הקרום הימי התרומם והושלך על האזור היבשתי.
כמה מהסלעים הצעירים ביותר בפארק כוללים את פיסת הקרום קהליטנה (Kahlitna terrane), שהיא רצף פלייש (flysch sequence, רצף סלעי משקע שהושקעו בסביבה ימית במהלך השלבים הראשונים של בניית הרים) שנוצר לפני כ-100 מיליון שנים, במהלך הקרטיקון.
רצף סלעים אחר הוא הרצף המחדרי מקינלי (McKinley Intrusive Sequence), הכולל את דנאלי.
תצורת קנטוול (Cantwell Volcanics) כוללת קילוחי בזלת וריוליט, כמו גם משקעי אפר געשי.
דוגמה לכך אפשר לראות במעבר פוליכרום (Polychrome Pass) בפארק.
הפארק והשמורה הלאומיים דנאלי שוכנים באזור של פעילות טקטונית אינטנסיבית: הלוח הפסיפי נוחת מתחת ללוח הצפון-אמריקאי, תוך יצירת מערכת העתק דנאלי, שהוא העתק הסטה אופקי ימני לאורך 1,160 קילומטרים.
זהו חלק ממערכת העתקים גדולה יותר הכוללת את העתק סן אנדראס הידוע מקליפורניה.
בכל שנה מתחוללים למעלה מ-600 רעידות אדמה בשטח הפארק, המסייעות לסיימולוגים להבין מערכת העתקים זו.
בקצה העליון של הקרחונים של דנאלי יש אגנים מעגליים למחצה בעלי קירות תלולים המכונים קרקסים קרחוניים.
קרקסים קרחוניים נוצרים ממחזורים של קפיאה והפשרה של מי הפשרת הקרחון בסלעים מעל לקרחון, ובשל הסחיפה הקרחונית ותנועת הבלית המתרחשת מתחת לקרחון.
כאשר שני קרקסים קרחונים שוחקים את ההר זה לכיוונו של זה נוצר רכס משונן ותלול משני צדדיו המכונה גב חדיד.
ככל שהגב החדיד נשחק מכיוון שהקרח מהקרחונים שובר אותו, הנקודה הנמוכה ביותר בין הקרקסים נקראת אוכף הרים (Col), או אם הוא גדול, מעבר הרים.
אוכפי הרים הם שקעים בצורת אוכף ברכס בין קרקסים קרחוניים.
כאשר שלושה קרקסים קרחוניים או יותר שוחקים את ההר משלושה כיוונים נוצרת פסגה בצורת פירמידה.
קרחונים משקיעים שברי סלעים, אבל בולטים במיוחד סלעים תועים, שהם שברי סלע גדולים שנישאו למרחק גדול ממקורם, ושאותם ניתן למצוא על טרסות קרחוניות או פסגות רכסים במקומות רבים בדנאלי.
הסלעים התועים עשויים מגרניט ויכולים להגיע לגודל של בית.
חלק מהסלעים התועים (כמו אלו בעמק ינרט (Yanert Valley)) מצויים כיום כ-50 קילומטרים ממקומם המקורי.
כמות גדולה של שברי סלעים נישאת על הקרחונים, בתוכם ומתחתם כאשר הקרח בקרחונים זורם במורד ההר.
מורנות צידיות נוצרות כרכסי גבעות נמוכות כאשר השברים מצטברים בצדי הערוץ שבו נע הקרחון.
איחוד של כמה מורנות צידיות סמוכות יוצר מורנה תיכונה במרכז הקרחון, שאף היא נישאת על פני הקרח הזורם.
הערוצים של פלגי פזרות של מי ההפשרה העמוסים בשברי סלעים משתנים כל הזמן ומשתלבים על קרקעית העמקים.
הצטברות של כמות משקעים הממוינים גרוע מפלגים כאלו יוצרת בעמקים עמוקים גבעות צרות וארוכות המוגבלות בקירות העמק המכונות באנגלית Valley train.
שקעים קרחוניים נוצרים כאשר הנסיגה של הקרחון וההפשרה מהירים במיוחד, וגושים של קרח עדיין קבורים מתחת לטיל.
כאשר הקרח שמתחת לטיל נמס, הטיל משתפל פנימה ויוצר שקעים המכונים שקעים קרחוניים.
כאשר השקעים הקרחוניים מתמלאים במים הם מכונים אגמי שקעים קרחוניים (kettle lakes).
אגם השקע הקרחוני הידוע ביותר בדנאלי הוא אגם וונדר (Wonder Lake) בסמוך לקנטישנה.
האגם הוא תוצר הן של סחיפה קרחונית והן של התמוססות של גושי קרח.
אורכו מעל ל-6 קילומטרים ועומקו 85 מטרים.
במהלך האקלימים הקרים מאוד של הפליסטוקן היה שטח הפארק קפוא לחלוטין.
הקרקע עדיין קפואה באזורים הצפוניים של הרכס בשל הטמפרטורות הנמוכות הנמשכות.
קרקע הקפואה באופן קבוע מכונה קפאת-עד.
קפאת העד בדנאלי אינה רציפה, כלומר בשל השוני בצמחייה, בטמפרטורות, במעטה השלג, בהידרולוגיה וכו', לא כל הקרקע קפואה כל הזמן.
עובי השכבה הפעילה (השכבה שקופאת ומפשירה עונתית) יכול לנוע בין סנטימטרים בודדים ל-3 מטרים.
עובי שכבת קפאת-העד מתחת לשכבה הפעילה נמדד בין 9 ל-30 מטרים כתלות במיקום המדידה בפארק.
חורשה של אשוחית לבנה על המדרונות הנמוכים של דנאלי מכונה "היער השיכור" (Drunken Forest) משום שהעצים נוטים בצורה משונה כאילו הם "שיכורים".
מראה זה הוא בשל הקרקע המחליקה מתחתם, בשל הבדלים בקפאת-העד ותנודות קיפאון-הפשרה המתרחשות בשל שוני בטמפרטורה, בצמחייה ובהידרולוגיה.
אגמים רדודים בדנאלי מכונים אגמי הפשרה (Thaw lakes) או אגמי התמוטטות (Cave-in lakes).
הם נוצרים כאשר המים שהתחממו בשמש יוצרים שקעים כאשר גם קפאת העד מתחתם מפשירה.
הם מתעמקים בהדרגה בחודשי הקיץ כתלות בשינויים בטמפרטורה.
אם הטמפרטורה גבוהה מספיק אגמים אלו יתרחבו כאשר שוליהם יתמוטטו.
לקרח יש נפח גדול ב-10% ממים, כך שהוא ממשיך להפעיל לחץ על הקרקע.
ההתרחבות וההתכווצות התרמית יכולות לגרום להתפתחות סדקים בקפאת העד.
מים חודרים לסדקים בתקופת הפשרת השלגים במחזור הקפיאה-הפשרה ויוצרים עורקים של קרח המכונים טריזי קרח (ice wedges).
טריזי קרח מתרחבים בעקבות עונות רצופות של קפיאה והפשרה.
כמה מטריזי הקרח שהיו קבורים במשך מאות שנים נחשפים בחפירות או במפולות אדמה.
רכס אלסקה הוא שטח הררי המשתרע לרוחב כל הפארק, ויש לו השפעה חזקה על המערכות האקולוגיות בפארק.
קו העצים הוא בגובה 760 מטרים מעל גובה פני הים, ולכן מרבית הפארק היא טונדרה אלפינית.
באזורים הנמוכים של הפארק, כמו למשל בקטעים המערביים המקיפים את אגם וונדר, שולטים אשוחיות וערבות בנוף היערות.
מרבית העצים והשיחים לא מגיעים לגודלם המרבי, בשל האקלים הקשה והקרקעות הדקות.
יש שלושה סוגים של יערות בפארק, מהנמוך ביותר אל הגבוה ביותר: ביצת שיחים נמוכים, יער אשוחית-צפצפה בקרקעית העמק ויער אשוחית-נשירים במקומות הגבוהים יותר.
היער גדל בפסיפס בשל השריפות המחזוריות.
בטונדרה של הפארק אוספים השכבות העליונות של הקרקע שברי סלעים סחופים שהגיעו במהלך אלפי שנים של פעילות קרחונים.
טחבי עלים, שרכים, עשב, ופטריות גדלים על מצע הקרקע העליונה.
בקרקע הבוצית החומצית האופיינית לאזורים הארקטיים המכונה באנגלית muskeg גדלים עשבים ויכולים לגדול אצות.
המונח muskeg כולל אזורים ספוגים במים שעליהם צומחים עשבים כמו גם שלוליות עמוקות המכוסים בטחבים הנראים מוצקים.
אוכמניות ו-Shepherdia canadensis (באנגלית Canada buffaloberry) משגשגים בטונדרה ומהווים את עיקר המזון לדובים בפארק.
מעל 450 מינים של צמחים בעלי פרחים מצויים ברחבי הפארק וניתן לצפות בפריחה לאורך כל הקיץ.
תמונות של מינים של סולידגו (Solidago – "מטה-זהב"), ערברבה צרת-עלים (Chamaenerion angustifolium), תורמוס, Mertensia paniculata (באנגלית Tall bluebells) וגנציאנה הממלאים את העמקים של דנאלי משמשות לעיתים קרובות בגלויות נוף או ציורים.
כבשי דאל נצפים לעיתים קרובות על המדרונות.
יונקים קטנים יותר כדוגמת זאב ערבות, מרמיטה שעירה, חדפים, סנאי קרקע ארקטי, בונה קנדי, Ochotona collaris (מין של פיקה הקרוי באנגלית collared pika) וארנבת השלג נמצאים בשפע בפארק.
שועלים, דלקים, שונרים קנדיים, וגרגרנים מאכלסים את הפארק, אך קשה יותר לצפות בהם בשל אופיים החמקני.
עופות נודדים רבים שוכנים בפארק בשלהי האביב ובקיץ.
בהם: ציצניתיים, עלווית צפונית, פתיאלי אורנים וסלעית אירופית, כמו גם שכווי השלג וברבור הטונדרה המרהיב.
דורסים כוללים מינים של נצים, דורסי לילה ובז ארקטי, כמו גם שפע של פרטים של עיט זהוב.
עשרה מינים של דגים, כולל טרוטה ואלתית ו-Thymallus arcticus (באנגלית Arctic grayling) שוכנים במימי הפארק.
הנהרות והאגמים בדנאלי ניזונים ממי הפשרת שלגים, ולכן הטמפרטורות הקרות והסחף הקרחוני מאטים את חילוף החומרים של הדגים, ומונעים מהם להגיע לגודל נורמלי.
בפארק יש מין דו-חיים אחד בלבד, צפרדע העץ, שחיה במימי האגמים בפארק.
שומרי הפארק של דנאלי פועלים להבטיח שבעלי החיים יישארו פראיים, ומנסים לצמצם עד כמה שניתן את המגע בין בני האדם לחיות הבר.
האכלה של חיות אסורה בתכלית כדי למנוע השפעה על הרגלי האכילה הטבעיים של בעלי החיים.
המבקרים מתבקשים לצפות בבעלי החיים ממרחק בטוח.
באוגוסט 2012 אירע לראשונה מקרה של אדם שנהרג מתקיפת דוב כאשר מטייל בודד הפתיע דוב גריזלי גדול כאשר צילם אותו.
ניתוח של זירת האירוע והמצלמה של המטייל הוכיחו שהוא הפר את התקנות של הפארק בנוגע להתנהגות בעת מפגש עם דובים באזורים מבודדים, שכל מי שמקבל רישיון מקבל הדרכה לגביהם.
אזורים מסוימים בפארק נסגרים לעיתים קרובות בשל פעילות יוצאת דופן של בעלי חיים, כמו אזורי המאורות של הזאבים והדובים או אזורים שבהם נטרף לאחרונה בעל חיים גדול.
בזכות שיתוף הפעולה הפורה בין הפקחים למבקרים, הפארק הפך ליעד מרכזי לצפייה בחיות הבר.
ממצאים פרהיסטוריים כוללים מאובנים מהמזוזואיקון מאזור דנאלי, ועקבות מאובנות של תריזינוזאורוסים והדרוזאוריים בתצורת קנטוול (Cantwell Formation), המתוארכת לפני 70 מיליון שנים, מעידים שהאזור היה פעם נקודת הגירה של דינוזאורים בין אסיה לאמריקה הצפונית בשלהי הקרטיקון.
מחקרים של צמחים מאובנים מאותה תצורה מעידים שהאזור היה גשום, עם ביצות ואגמים ברחבי כל האזור.
הטמפרטורות אז היו נוחות הרבה יותר, סביב 11°C.
ההתיישבות האנושית באזור דנאלי משתרעת על פני יותר מ-11,000 שנים לפני זמננו, כאשר יש אתרים שזוהו מחוץ לגבולות הפארק המתוארכים ליותר מ-8,000 שנה לפני זמננו.
עם זאת, בגבולות הפארק זוהו אתרים ארכאולוגיים מעטים יחסית, בשל גובהו הרם של האזור, בנוסף לתנאי חורף קשים ומשאבי מזון נדירים בהשוואה לגובה נמוך יותר באזור.
האתר העתיק ביותר בגבולות הפארק הוא אתר נהר טקלניקה (Teklanika River), המתוארך ל-7130 לפנה"ס לערך.
בתוך הפארק זוהו למעלה מ-84 אתרים ארכאולוגיים.
האתרים מאופיינים בדרך כלל כמחנות ציד ולא כהתנחלויות, ומספקים הקשר תרבותי מועט.
נוכחות של שבטים דוברי שפות אתבסקיות באזור מתוארכת לפני 1,500 עד 1,000 שנים על בסיס עדויות בלשניות וארכאולוגיות, אך החוקרים משערים כי אתבסקים שכנו באזור במשך אלפי שנים קודם לכן.
הקבוצות העיקריות באזור הפארק ב-500 השנים האחרונות הן בני הקויוקון (Koyukon), טנאנה (Tanana) ודנאינה (Dena'ina).
ב-1906 הגה תומך השימור צ'ארלס אלכסנדר שלדון (Charles Alexander Sheldon 1867–1928) את הרעיון של שימור אזור דנאלי כפארק לאומי.
הוא הציג את התוכנית לעמיתיו במועדון בון וקרוקט (Boone and Crockett Club), אחת מאגודות השימור הראשונות באמריקה הצפונית.
הם החליטו שהאקלים הפוליטי באותה תקופה אינו נוח לפעולה בקונגרס, ושהסיכוי הטוב ביותר להצלחה תלוי בהסכמה ובתמיכה של תושבי אלסקה בעצמם.
שלדון כתב: "הצעד הראשון היה להבטיח את ההסכמה ושיתוף הפעולה של הנציג של אלסקה בקונגרס".
באוקטובר 1915 העלה שלדון את הנושא בפני ד"ר נלסון מהסקר הביולוגי בוושינגטון והאנתרופולוג האמריקני ג'ורג' בירד גרינל (George Bird Grinnell), במטרה להציג הצעת חוק מתאימה בכנס הבא של הקונגרס.
הנושא הועבר לאחר מכן לוועדת הציד של מועדון בון וקרוקט (Boone and Crockett Club, אחת מאגודות השימור הראשונות באמריקה הצפונית, שנוסדה על ידי תאודור רוזוולט), ולאחר דיון ארוך קיבל את התמיכה המלאה של הוועדה.
ב-3 בדצמבר 1915 הוצגה התוכנית לג'יימס ויקרשם, נציג אלסקה בקונגרס, שלאחר דיונים נתן את הסכמתו.
התוכנית הוצגה לפני הוועד המנהל של מועדון בון וקרוקט וב-15 בדצמבר 1915 היא התקבלה פה אחד.
המועדון אימץ את התוכנית והגיש אותה לסטיבן מאתר (Stephen Mather), תת-שר הפנים של ארצות הברית שאישר אותה מיד.
הצעת החוק הוגשה בקונגרס על ידי ויקרשהם ובסנאט על ידי קי פיטמן, הסנאטור מנבדה.
במהלך שנה שבאה אחר-כך נערכה שתדלנות רבה והצעת החוק אושרה ב-19 בפברואר 1917. ב-26 בפברואר 1917, 11 שנים מאז שהרעיון הועלה לראשונה, נחתם החוק על ידי נשיא ארצות הברית וודרו וילסון, ובכך הוקם רשמית הפארק הלאומי הר מקינלי.
חלק מהר דנאלי, למעט הפסגה, נכלל בגבולות הפארק.
ביום ההודיה 1921 נפתח מלון פארק הר מקינלי.
ביולי 1923 עצר הנשיא וורן הרדינג במלון, במסגרת סיור לאורך מסילת הברזל של אלסקה, שבמהלכה נעץ את יתד הזהב שסימל את סיום הקמת המסילה בננאנה.
המלון היה הדבר הראשון שראו מבקרים שירדו מהרכבת.
הבניין בעל הגג השטוח היה בנוי מגזעי עצים ובו שתי קומות, לחדרים היו מרפסות פתוחות, חלונות זכוכית ותאורת חשמל.
בפנים היו שני תריסר חדרי אורחים, חנות, דלפק אוכל, מטבח ומחסן.
בשנות השלושים היו דיווחים על כינים, מצעים מלוכלכים, חדרים פרוצים לרוח ואוכל מינימלי, מה שהוביל לסגירתו של המלון בסופו של דבר.
ב-1947 הורחבו גבולות הפארק וכללו את אזור המלון ואת מסילת הברזל.
המלון היה נטוש במשך שנים רבות וב-1950 נשרף כליל.
לא היה כביש שהוביל אל הכניסה לפארק עד 1957. לאחר שנסלל הכביש בין אנקורג' לפיירבנקס שעבר דרך הכניסה לפארק גדל מספר המבקרים במהירות.
הפארק הוגדר שמורה ביוספרית בינלאומית ב-1976. ב-1 בדצמבר 1978 הכריז הנשיא ג'ימי קרטר על מונומנט לאומי נפרד "המונומנט הלאומי דנאלי" (Denali National Monument).
שם הפארק המקורי "הפארק הלאומי הר מקינלי" ספג ביקורת של התושבים המקומיים מיום הקמתו.
המילה דנאלי פירושה "הגבוה" בשפה האתבסקית ומתייחסת להר עצמו.
את שמו הקודם של ההר "הר מקינלי" " קבע מחפש זהב בשם ויליאם דיקי (William A.
Dickey) ב-1897 על שם הנשיא שזה עתה נבחר ויליאם מקינלי.
למקינלי עצמו לא היה כל קשר לאזור או להר.
עם זאת, הגוף הקובע רשמית שמות גאוגרפיים בארצות הברית, המועצה האמריקנית לשמות גאוגרפיים (U.S.
Board on Geographic Names), הפועלת במסגרת מחלקת הפנים של ארצות הברית לא הכירה בשינוי ושם ההר נשאר רשמית הר מקינלי.
מצב עניינים זה נמשך עד 30 באוגוסט 2015, אז הורה הנישא ברק אובמה לשרת הפנים סאלי ג'וול לשנות את שם ההר לדנאלי, תוך שימוש בסמכות חוקית לפעול על פי בקשות כאשר המועצה לשמות גאוגרפיים אינה מגיבה לבקשות כאלו במסגרת זמן סביר.
באפריל 1992 נדד ההרפתקן האמריקאי כריסטופר מקנדלס באזורי הטבע של אלסקה והשתקע באוטובוס נטוש בפארק מחוץ לשביל סטמפיד (Stampede Trail) ליד אגם ונטיטיקה (Lake Wentitika).
הוא נשא מעט אוכל וציוד הישרדות בסיסי, בתקווה שיגשים את חלומו לחיות חיים פשוטים והרמוניים בטבע בבדידות.
כמעט ארבעה חודשים לאחר מכן, נמצאו שרידי הגופה של מקנדלס כאשר הוא שוקל 30 ק"ג בלבד.
סיבת המוות היא ככל הנראה כתוצאה ישירה של רעב.
סיפורו קיבל פרסום נרחב במאמרים, ספרים וסרטים.
האוטובוס שבו נתגלתה גופתו מושך תיירים מהעולם, ורבים מהם משאירים מנחות לזכרו של מקנדלס.
לאחר שאירעו שני מקרי מוות של תיירים שרצו להגיע לאוטובוס, ולאחר שהיה צורך כמה פעמים לחלץ תיירים שנתקעו בדרך אליו החליט הממשל המקומי להעתיק את האוטובוס למקום סודי באמצעות מסוק של צבא ארצות הברית.
במסגרת התוכנית "הקוורטרים של אמריקה היפה" (America the Beautiful Quarters) שהחלה ב-2010 החלה מטבעת ארצות הברית להפיץ ב-5 בנובמבר 2012 את הקוורטר ה-15 בסדרה, המנציח את הפארק הלאומי דנאלי.
על צד הערך של המטבע חקוק כבש דאל על רקע הר דנאלי.
בספטמבר 2013 חתם הנשיא ברק אובמה על הצעת החוק לשיפור הפארק הלאומי דנאלי (Denali National Park Improvement Act).
להצעת החוק שהוצעה על ידי הסנאטורית ליסה מרקאוסקי היו תומכים רבים.
בפארק מבקרים בממוצע מעל לחצי מיליון תיירים מדי שנה, במטרה ליהנות מעולם החי המגוון, טיפוס הרים וטרקים.
תיירות החורף כוללת רכיבה במזחלות כלבים, נסיעה ברכבי שלג במקומות המורשים וסקי למרחקים.
מרכזי מבקרים, לינה וגישה לכלי רכב
כביש הגישה היחיד לתוך הפארק מתחיל בכביש ג'ורג' פארקס (George Parks Highway) המחבר בין אנקורג' לפיירבנקס שנסלל לאורך הקצה המזרחי של הפארק, 18 קילומטרים דרומית לעיירה הילי.
אורכו של הכביש הקרוי "כביש פארק דנאלי (Denali Park Road) הוא 148 קילומטרים והוא מסתיים ביישוב קנטישנה.
כקילומטר מהכניסה שוכן מרכז הגישה לאזור הבר (Wilderness Access Center) כולל חנות מתנות קטנה, דוכן קפה, ודלפק מידע.
זהו גם האתר הראשי לארגן נסיעה באוטובוס לתוך הפארק, או להירשם לאתר קמפינג.
כל האוטובוסים של השאטלים יוצאים מנקודה זו, כמו חלק מהסיורים.
מרכז המבקרים דנאלי (Denali Visitor Center) ומטה הפארק שוכנים כקילומטר משם.
המרכז הוא המקור העיקרי למידע למבקרים.
מרבית הסיורים בהדרכת שומרי הפארק מתחילים במרכז המבקרים דנאלי.
המרכז כולל גם אולם תצוגה.
במרחק הליכה קצר ממרכז המבקרים יש מסעדה, חנות ספרים, מרכז הלמידה והמדע על שם מורי (Murie Science and Learning Center), תחנת הרכבת של הפארק הלאומי דנאלי ושדה התעופה הפארק הלאומי מקינלי.
כיוונו של כביש פארק דנאלי מערבה כשהוא מקביל לרכס אלסקה.
רק חלק קטן מהכביש מצופה באספלט משום שקפאת העד ומחזורי הקפיאה הפשרה מייקרים מאוד תחזוקה של כביש אספלט.
24 הקילומטרים הראשונים של הכביש עבירים לכלי רכב פרטיים, ומאפשרים גישה קלה לאתרי המחנאות נקיק ריילי (Riley Creek campground) והנהר סאווג' (Savage River campground).
תנועת כלי רכב פרטיים אסורה לאחר גשר הנהר סאווג'.
בנקודה זו יש אפשרות לבצע סיבוב פרסה כמו גם מגרש חנייה לאלו המבקשים ללכת בשביל הלולאה של הנהר סאווג'.
מעבר לנקודה זו מבקרים המבקשים להגיע עמוק יותר לתוך הפארק חייבים להיעזר בשאטלים או באוטובוסים של הסיורים.
הסיורים מתחילים ביערות הטייגה דרך הטונדרה לנהר טוקלט או לקנטישנה.
חלקים מהכביש הם לאורך צוקים תלולים שגובהם מעל ל-100 מטרים.
עקב הסכנה, ומשום שכביש החצץ הוא בן נתיב אחד, חייבים הנהגים להתאמן בנהלים לנהוג בסיבובים החדים שבהרים, ולתת זכות קדימה לאוטובוסים ולרכבי הפארק שבאים ממול.
יש ארבעה אזורי מחנאות בתחומי הפארק (נהר סנקצ'וארי (Sanctuary River), נהר טקלניקה (Teklanika River), נקיק איגלו (Igloo Creek) ואגם וונדר (Wonder Lake)) תחבורה לאתרים אלו היא באוטובוסים מיוחדים, אבל רק מי שנרשם לאתרי מחנאות אלו יכול להשתמש באוטובוסים מיוחדים אלו.
בנקודת מייל 53 שוכנת תחנת נהר טוקלט (Toklat River Contact Station).
כל השאטלים ואוטובוסי הסיורים עוצרים בתחנה זו.
במקום יש שירותים, מידע למבקרים, וחנות ספרים קטנה.
מרכז המבקרים אילסון (Eielson Visitor Center) שוכן במרחק ארבע שעות נסיעה (בנקודת מייל 66).
במקום יש שירותים, תוכניות סיורים עם שומרי הפארק בקיץ ובימים בהירים ניתן לצפות בהר דנאלי וברכס אלסקה.
אגם וונדר וקנטישנה הם במרחק שש שעות נסיעה באוטובוס ממרכזי המבקרים.
בזמן החורף, רק חלק מכביש פארק דנאלי, בסמוך למרכזי המבקרים, פתוח.
בקנטישנה יש חמש אכסניות: אכסניית דנאלי בקקאונטרי (Denali Backcountry Lodge), קנטישנה רואדהאוז (Kantishna Roadhouse), אכסניית סקייליין (Skyline Lodge), מחנה דנאלי (Camp Denali) ואכסניית נורת פייס (North Face Lodge).
המבקרים יכולים לחסוך את הנסיעה בת שש השעות באוטובוס ולשכור טיסה במונית אווירית לשדה התעופה קנטישנה.
באכסניות אלו אין טלוויזיה ואין קליטה סלולרית באזור.
אפשר ללון במלונות הכוללים שירותים אלו בפארק מקיני, כקילומטר וחצי צפונית לכניסה לפארק על כביש ג'ורג' פארקס או ביישובים הילי מצפון לכניסה או קנטוול מדרום לה.
אף שהכביש הראשי של הפארק מגיע ישירות למרכז אזור הטבע הבראשיתי של הפארק הלאומי דנאלי, הגישה לשמורה הלאומית וחלקים של הפארק שאינם מוגדרים אזור טבע בראשיתי קשה יותר.
אין דרכים המתמשכים לאזורי השמורה, שנמצאת בחלק המערבי המרוחק של הפארק.
אל החלק הצפוני המרוחק של הפארק אפשר להגיע באמצעות שביל סטמפיד (Stampede Trail), שביל עפר המסתיים בגבול הפארק סמוך למקום שבו עד יוני 2020 היה האוטובוס "לתוך הטבע הפראי" ("Into the Wild" bus) שבו מצא כריסטופר מקנדלס את מותו מרעב.
לחלק הדרומי הטרשי של הפארק, המתאפיין בקניונים גדולים המלאים בקרחונים, אפשר להגיע בדרך פטרסוויל (Petersville Road), דרך עפר המסתיימת כ-8 קילומטרים מעבר לגבול הפארק.
הגישה הקלה ביותר אל ההרים היא במונית אוויר הנוחתת על הקרחונים.
מבקרים הרוצים לטפס על הר דנאלי חייבים תחילה לקבל רישיון טיפוס, ולקבל הדרכה.
אלו ניתנים בתחנת טוקיטנה של שומרי היער על שם וולטר הרפר (Walter Harper Talkeetna Ranger Station), כ-150 קילומטרים דרומית לכניסה לפארק ולשמורה הלאומיים דנאלי.
תחנה זו משמשת מרכז לטיפוס הרים והיא פתוחה כל השנה.
הפארק הלאומי בריכות מאנה ואזורי הספארי של סאפי (Sapi) וצ'וורה (Chewore) הם אתר מורשת עולמית צפונית-מזרחית לאגם קאריבה, בצפון-מערב זימבבואה ולאורך גבולה עם זמביה.
בריכות מאנה, המשתרעות על כ-2,200 קמ"ר, הוכרזו כפארק לאומי בשנת 1963, ואזורי הספארי של סאפי וצ'וורה (ששטחם 3,390 ו-1,180 קמ"ר, בהתאמה) הוכרזו כפארק לאומי ב-1964.
ברכות מאנה ואזורי הספארי נמצאים על נהר הזמבזי התחתון, וכוללים אזורים נרחבים של המדרונות המבותרים של הנהר, המתנשאים לעיתים לגובה של מאות מטרים.
באזור נמצא גם החלק הטבעי האחרון של הזמבזי התיכון.
בריכות מאנה הן שמורת טבע במערב זימבבואה, שהיא פארק לאומי.
הן נמצאות בנהר הזמבזי התחתון, אזור ההופך לאחר עונת הגשמים למרחב של אגמים.
עם התייבשות האגמים העונתיים ונסיגתם, מושכים האגמים חיות גדולות רבות הבאות לחפש מים, דבר ההופך את הבריכות לאחד מהאתרים הידועים ביותר באפריקה לצפייה בחיות בר.
בשפת שבט השונָה המקומי, מאנה פירושו ארבע, והכוונה לארבע הבריכות הקבועות באזור, הנוצרות על ידי פיתולי נהר הזמבזי התיכון.