tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בינואר 2007 ראש ממשלת תימן עבד אל-קאדר באג'מאל הגיע לדמשק לביקור בן שלושה ימים ולפגישות המשותפות בין הוועד העליון של שתי המדינות במטרה להגביר את שיתוף הפעולה הבילטרלי של שתי המדינות.
במאי 2008 חברי הוועד הסורי-תימני העליון התכנסו לפגישה בצנעא, שבראשה ישבו ראש ממשלת תימן ד"ר עלי מוחמד מוג'ור שלו וראש ממשלת סוריה, מוחמד נאג'י אל-עוטרי.
שתי המדינות אישרו את תמיכתן בביסוס הביטחון והשלום במזרח התיכון.
הישיבה העשירית של חברי הוועד העליון של הסורי-תימני הוועדה התקיימה באוגוסט 2010 ובה נחתמו 14 מסמכים הכוללים הסכמי שיתוף פעולה, תוכניות ופרוטוקולים.
ביום השנה ה-20 לאיחוד תימן, שגריר תימן בדמשק, עבדל-ווהאב טוואף, אמר שאיחוד תימן הוא דוגמה ליחסים בין ערביים כפי שהם צריכים להיות, והוסיף כי אחדות זו איפשרה לתימן לשחק את תפקידה השואף לשפר את השותפות הערבית ושיתוף הפעולה עם המדינות הערביות החברות לה.
טוואף שיבח את עמדותיה של סוריה לגבי יציבותה וביטחונה של תימן, והוסיף שהוא גאה במאמציו של נשיא סוריה בשאר אל-אסד בפתרון הבעיות וחיזוק שיתוף הפעולה הכולל בין כלל המדינות הערביות.
בפברואר 2011 תימן וסוריה דנו על האפשרות של הרחבת היקף שיתוף הפעולה בין שתי המדינות בתחומים של תיאטרון וקולנוע.
שר התרבות מוחמד אל-מפלחי ושגריר סוריה בתימן עבדול גאפור סבוני הראה כוונה לשלוח מאמנים סורים לאימון סגל תימני בתחומים של כתיבת תסריט, בימוי קולנוע ותיאטרון.
תימן תומכת באופן מלא וללא תנאי בממשלה הסורית, והיא אחת מקומץ המדינות הערביות התומכות בנשיא בשאר אל-אסד.
בנוסף, המיליציות השיעיות של תימן, כמו החות'ים הראו גם הם תמיכה באסד ושלחה אנשי צבא לסוריה כדי להילחם עבור הממשלה.
חוץ מלבנון, תימן הייתה המדינה היחידה החברה בליגה הערבית ונעדרה מההצבעה על סילוק סוריה מהארגון.
בפברואר 2012 חבר האופוזיציה בפרלמנט התימני, מוחמד נסאר אל-חמזי, תיאר את הצעד של סילוק השגרירים הסורים ממועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ והחזרתם של דיפלומטים מהמועצה ששהו בסוריה כצעד טוב וחיובי, בדרישה מממשלת תימן לנקוט בהליך דומה ולגרש את השגריר הסורי בתימן.
חודש אחד מאוחר יותר, במרץ 2012 דיפלומט של משרד החוץ אמר שממשלת תימן יכולה לבקש מהשגריר הסורי לעזוב את תימן.
כמו כן, מפגינים תימנים יצאו לרחובות, וגינו בחריפות את פעולות הממשלה הסורית ומעשי הטבח שבוצעו על ידי ממשלת סוריה נגד העם הסורי, בדרישה מממשלת תימן לגרש באופן מידי את השגריר הסורי.
בשנת 2015, תימן ייצאה לסוריה סחורה בסך 130 אלף דולר שהיא בעיקר עורות של חיות (עור כבשים, עור סוסים ועור בקר), מאפים ושמן זית.
באותה השנה, סוריה ייצאה לתימן סחורה בסך 12.3 מיליון דולר הכוללת בעיקר (71%) תרופות לא ארוזות, בנוסף היא ייצאה גם: תבלינים, קטניות מיובשות, מוצרי הנעלה, אבקת סוכר ועוד מגוון סחורה (אך בכמויות מזעריות יותר).
יחסי סורינאם–סין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סורינאם לבין הרפובליקה העממית של סין.
סורינאם קלטה מספר קטן של מהגרים סינים במאה ה-19, הם הקימו מספר יישובים.
על פי משרד החוץ של הרפובליקה העממית של סין, בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקת סורינאם יחסים לבביים עם שיתופי פעולה רבים.
ביוני 2013 נפגש נשיא הרפובליקה העממית של סין שי ג'ינפינג עם נשיא סורינאם דסי בוטרסה במהלך ביקורו הדיפלומטי בטרינידד וטובגו.
המפגש בין השניים כלל פגישה בילטרלית פרטית בה נפגשו ראשי המדינות ושוחחו על אפשרויות להגביר את שיתופי הפעולה בין שתי המדינות.
הנשיא בוטרסה השתתף מצידו בפורום השלום העולמי השני שנערך בסין ושם נפגש עם נשיא סין שי ג'ינפינג וסגנו.
בין סין לסורינאם מתקיימים גם יחסים תרבותיים, ב-2013 נערך בסורינאם פסטיבל שלם לכבוד 160 שנים ליישוב הסיני הראשון באי.
נערכו מופעי התרבות הסינית בכל רחבי סורינאם והם התקבלו בחום ובסקרנות.
סורינאם מיוצגת ברפובליקה העממית של סין בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבייג'ינג, בירת המדינה.
סורינאם מיוצגת ברפובליקה העממית של סין בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בהונג קונג (מחוז אוטונומי).
הרפובליקה העממית של סין מיוצגת בסורינאם בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בפרמריבו, בירת המדינה.
יחסי סוריה–סרביה הם היחסים שבין הרפובליקה הערבית הסורית לרפובליקה של סרביה.
סוריה היא חברה בארגון המדינות הבלתי-מזדהות, וסרביה היא משקיפה בארגון.
רוב הסרבים הגרים בסוריה הן נשים שנשואות לסורים.
נכון ל-2012, משרד החוץ הסרבי אומד את מספרן בכמה מאות.
רוב הנישואין קרו בשל היחסים הקרובים שהיו בזמן שלטון הקומוניזם בין מדינות ערב ובין מדינות קומוניסטיות כמו יוגוסלביה.
במחצית הראשונה של 2013, ביקשו 432 פליטים מסוריה מקלט בסרביה, בשל מלחמת האזרחים בסוריה.
לסרביה יש שגרירות הממוקמת בדמשק.
לסוריה יש שגרירות הממוקמת בבלגרד.
יחסי סורינאם–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סורינאם לבין קנדה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סורינאם לבין קנדה כוננו בנובמבר 1975 מיד לאחר קבלת עצמאותה של סורינאם.
קנדה הפקידה את היחסים על נציבותה הגבוהה בג'ורג'טאון, בירת גיאנה וסורינאם הפקידה את היחסים על שגרירותה בוושינגטון די סי, בירת ארצות הברית.
הייצוא הקנדי לסורינאם בשנת 2017 הגיע לשווי 29.5 מיליון דולר קנדי והוא כלל בעיקר מכונות וחלקי חילוף למכונות.
הייצוא הסורינאמי לקנדה באותה השנה הגיע לשווי 12 מיליון דולר קנדי והוא כלל בעיקר מתכות בסיס, פירות ופירות ים.
קנדה תומכת באינטרסים של סורינאם בקהילייה הקריבית אף על פי שאינה חברה בה, היא מרבה לתמוך בעמדות סורינאם גם בהצבעות מליאת האומות המאוחדות.
קנדה תומכת בביטחון הפנים של סורינאם - במיגור הסחר באיברים והסחר בסמים קשים.
הכוחות המזוינים של קנדה והכוחות המזוינים של סורינאם התאמנו יחד
סורינאם אינה מיוצגת בקנדה בדרג השגרירות, אלא האמינה את שגרירותה שבוושינגטון די.
בירת ארצות הברית, על קנדה.
סורינאם מיוצגת בקנדה בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה בערים קלונה וטורונטו.
קנדה אינה מיוצגת בסורינאם בדרג השגרירות, אלא האמינה את נציבותה הגבוהה שבג'ורג'טאון, בירת גיאנה, על סורינאם.
קנדה מיוצגת בסורינאם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בפרמריבו, בירת המדינה.
יחסי סורינאם–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סורינאם לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין רפובליקת סורינאם כוננו ב-1979 - ארבע שנים לאחר קבלת עצמאות מלאה של המדינה מהולנד.
עם זאת, יחסי הסחר שבין שתי המדינות הם יחסים משגשגים עקב היות סורינאם יצואנית סלעים גדולה מאוד.
סורינאם ושווייץ לא חתמו על הסכמים דיפלומטיים משותפים מיוחדים.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 9 שווייצרים חיו בסורינאם.
הסחר שבין המדינות הוא עצום ביחס למדינות האזור.
הסחר הכולל בשנת 2018 בין שתי המדינות הוערך בשווי של יותר ממיליארד פרנקים שווייצרים.
מהם 2.8 מיליון ייצוא שווייצרי לסורינאם ומעל מיליארד ייבוא שווייצרי מסורינאם (בעיקר בוקסיט, סלעים שונים ומתכות יקרות ערך אחרות).
שווייץ אינה מיוצגת בסורינאם, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ האמינה את שגרירותה בקראקס, בירת ונצואלה, על סורינאם.
סורינאם אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי סיירה לאון–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סיירה לאון לבין ממלכת ספרד.
היחסים של ספרד עם סיירה לאון הם רופפים מאוד ושתי המדינות לא משתפות פעולה כלל באופן מסורתי.
סיירה לאון אינה מיוצגת בספרד בדרג השגרירות.
סיירה לאון מיוצגת בספרד בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה במדריד (עיר הבירה של ספרד), ובלאס פאלמאס דה גראן קנריה.
ספרד האמינה את שגרירותה שבאביג'אן שבחוף השנהב על סיירה לאון.
ספרד אינה מיוצגת בסיירה לאון בדרג השגרירות.
ספרד מיוצגת בסיירה לאון בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בפריטאון, בירת המדינה.
סיירה לאון האמינה את שגרירותה שבלונדון, בירת הממלכה המאוחדת על ספרד.
יחסי סורינאם–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סורינאם לבין ממלכת ספרד.
הספרדים הגיעו לראשונה לחופה הצפון-מזרחי של דרום אמריקה בשנת 1499 אותו כינו "החוף הפראי".
הם חיפשו אחר עיר הזהב האגדית של האינקה, ששכנה לכאורה ברמות גיאנה ואשר זכתה לכינוי "אל דוראדו" (El Dorado).
החל בתחילת המאה ה-17 התמקדו המתיישבים בחופי סורינאם בגידול קנה סוכר וטבק, והמעצמות הקולוניאליסטיות עודדו מתיישבים להקים מטעים כדי לספק את דרישות השוק האירופי לגידולים טרופיים.
האזור נקרא סורינאם מכיוון שהיה מיושב על ידי שבט טאינו בשם סורינאן.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-17 היו ניסיונות לא מוצלחים מצד ספרדים, בריטים, צרפתים והולנדים ליישב את המקום, בעיקר במקומות בהם התיישבו ילידים.
באמצע המאה ה-17 הגיעו לאזור מתיישבים אנגלים מברבדוס וההולנדים אשר הקימו תחנות מסחר באזור הכפר האינדיאני פרמרבו ב-1641.
ספרד כוננה את יחסיה הדיפלומטיים הרשמיים עם סורינאם בשנת 1976.
ספרד אינה מיוצגת בסורינאם בדרג השגרירות.
ספרד מיוצגת בסורינאם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחיקה בפרמריבו, בירת המדינה.
ספרד האמינה את שגרירותה שבפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו, על סורינאם.
סורינאם אינה מיוצגת בספרד, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
סורינאם האמינה את שגרירותה שבבריסל, בירת בלגיה, על ספרד.
יחסי סיירה לאון–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סיירה לאון לבין קנדה.
הרפובליקה של סיירה לאון וקנדה מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קנדה לסיירה לאון כוננו באופן רשמי בשנת 1961.
קנדה וסיירה לאון הן מדינות מחוברות באופן היסטורי.
פריטאון, הבירה של סיירה לאון, הוקמה ב-1792 על ידי יותר מאלף תושבים לשעבר מאמריקה הצפונית, חלקם מהליפקס ומאזורים אחרים בנובה סקוטיה.
התושבים לשעבר מאמריקה הצפונית היו ברובם עבדים מארצות הברית אשר ברחו אל החופש לטריטוריות השונות שנשארו לממלכה המאוחדת באמריקה הצפונית לאחר מלחמת העצמאות האמריקנית.
גם ב ניתן לצפות בהשפעה של המחוזות הקנדיים הגובלים בחוף המזרחי על פריטאון בשמות הרחובות והעסקים.
בשנים 2017–2018 תרמה קנדה לסיירה לאון 14.77 מיליון דולר אמריקאי עזרה הומניטרית דרך ערוצים וגופים מולטילטרליים שונים.
בשנת 2017 ביקרה משלחת מטעם חיל הים הקנדי המלכותי בסיירה לאון.
קנדה אינה מיוצגת בסיירה לאון, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קנדה האמינה את שגרירותה שבאקרה, בירת גאנה הסמוכה, על סיירה לאון.
סיירה לאון אינה מיוצגת בקנדה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
סיירה לאון האמינה את שגרירותה שבוושינגטון די.
יחסי סוריה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הערבית הסורית לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בעבר, היו קיימים יחסים דיפלומטיים מלאים וחמים בין הרפובליקה הערבית הסורית לבין הקונפדרציה השווייצרית, אך עקב המצב הביטחוני במדינה נאלצה שווייץ להפעיל שורה של סנקציות נגד הממשל הסורי.
בין הסנקציות הייתה גם סגירת השגרירות השווייצרית בסוריה, שנסגרה ב-2012. שווייץ פרסמה אזהרת מסע לאזרחיה בה היא ממליצה לא לבקר בסוריה, ולא משנה באילו נסיבות.
היחסים שבין שווייץ לסוריה נוצרו בשלב מוקדם מאוד בהיסטוריה.
דרך המשי שעוברת דרך סוריה מחברת את אירופה עם המזרח הקרוב, המזרח התיכון והמזרח הרחוק.
ב מוצרי טקסטיל וכימיה יוצאו לסוריה משווייץ ושווייץ מצידה ייבאה מסוריה טקסטיל.
סוחרים שווייצרים התיישבו בעיר חלב, שהייתה באותה התקופה מיקום מרכזי ואסטרטגי בין המזרח למערב.
סוריה זכתה בעצמאותה מצרפת בשנת 1941 ושווייץ הכירה בעצמאותה של הרפובליקה החדשה בשנת 1945. החל מ-1946 ועד 1958 יוצגה שווייץ בסוריה באמצעות משרד, לאחר מכן הוא שודרג במעמדו לקונסוליה כללית ששודרגה במעמדה לשגרירות בשנת 1962.
משנת 2007 ועד 2012 שווייץ החזיקה גם קונסוליית כבוד בחלב.
ב-2005 פתחה הסוכנות השווייצרית לפיתוח משרד בדמשק שהיה אמון על שיתופי הפעולה האזוריים בכל המזרח התיכון, המשרד הועבר לעמאן, בירת ירדן הסמוכה בשנת 2010. סוריה מצידה מיוצגת בשווייץ באמצעות קונסוליה כללית בעיר ז'נבה והאמינה על שווייץ את שגרירותה בפריז, בירת צרפת הסמוכה.
בשנת 2012 נסגרו כל הנציגויות השווייצריות בסוריה עקב המצב הביטחוני הקשה שבה.
שווייץ מקבלת לתוכה פליטים סוריים שנמלטו מהמצב הביטחוני הקשה שבמדינה ומתקצבת את סוכנויות הפליטים של האו"ם (אונר"א למשל) מדי שנה בשנה.
סוריה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
סוריה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר ז'נבה.
שווייץ אינה מיוצגת בסוריה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
לקשרים בין צרפת לסוריה רקע היסטורי ארוך ועשיר.
ב-8 באוקטובר ירדו כוחות צרפתיים בביירות וכבשו את אזור החוף הלבנוני.
הצרפתים פיזרו מיד את הממשלות הערביות המקומיות באזור, כשצרפת דרשה יישום מלא של הסכם סייקס-פיקו, כשסוריה בשליטתה.
ב-14 ביולי 1920 נתן הגנרל אנרי גורו למלך פייסל את הבחירה בין כניעה או התפטרות.
עם זאת, שר המלחמה, יוסף אל-עזמה, סירב להיעכנע.
עם מעט כוחות שנותרו לצבא הערבי, חיילים בדואים ומתנדבים אזרחיים, הרכיב עזמה צבא ופגש את 12,000 החיילים של הכוחות הצרפתים החזקים תחת הגנרל מריאנו גויבת בקרב מייסלון.
הצרפתים ניצחו בקרב ועזמה מת בשדה הקרב יחד עם רבים מהכוחות הסורים, כשהניצולים ערקו.
דמשק נלכדה עם מעט התנגדות מקומית ב-24 ביולי 1920.
ב-1923, לאחר [כיבוש סוריה, הוקצתה לצרפת מנדט חבר הלאומים על סוריה ולבנון, החל מה-29 בספטמבר.
אזור המנדט חולק לשש מדינות.
מדינות דמשק, חלב, העלווים, ג'בל א-דרוז, הסנג'אק האוטונומי של אלכסנדרטה ומדינת לבנון הגדולה.
רישום המדינות התבסס על הדמוגרפיה העדתית בשטח בסוריה ונועד למנוע כל מהפכות לאומניות מאוחדות.
עם זאת, כמעט כל הכתות הסוריות היו עוינות למנדט הצרפתי ולחלוקה שיצרה.
ב-23 באוגוסט 1925 הכריז מנהיג הדרוזים סולטאן פאשה אל-אטרש רשמית על מהפכה נגד השלטון הצרפתי בסוריה.
בקריאה לאיחוד כל הכתות הסוריות, הקהילות האתניות והדתות נגד השלטון הצרפתי, הוא הצליח לגייס את הסיוע של חלקים גדולים מהאוכלוסייה למרד הארצי שהובל על ידי אישים בולטים רבים מכל רחבי סוריה כמו חסן אל-חראט, נאסיב אל-בכרי, פאוזי קאוקג'י ועבד אל-רחמן שחנדר.
אף על פי שהמרד הוכרז בתחילה ב-23 באוגוסט, החלו קרבות בקרב אל-כפר ב-22 ביולי 1925, חודש לפני כן.
קרבות רבים באו בעקבותיהם, וכתוצאה מכך הניצחונות על המורדים.
בכל מקרה, צרפת שלחה אלפי חיילים לסוריה ולבנון ממושבותיה האפריקאיות, מצוידים בכלי נשק מודרניים, לעומת אספקתם הדלה של המורדים.
הצרפתים החזירו ערים רבות, אם כי התנגדות עזה נגד שלטונם נמשכה עד אביב 1927, אז דוכאה המהפכה עם הפגזת דמשק.
הצרפתים גזרו את מותם של אל-אטרש ומנהיגים לאומיים אחרים, אך אל-אטרש נמלט עם המורדים לאמירות עבר הירדן ובסופו של דבר זכו לחנינה, כשחזרו לאחר חתימת חוזה העצמאות הצרפתי-סורי, התקבלו בקבלת פנים ציבורית ענקית.
אף על פי שסוריה וצרפת ניהלו בעבר משא ומתן על הסכם עצמאות בספטמבר 1936, האמנה מעולם לא נכנסה לתוקפה בגלל סירוב המחוקקים הצרפתים לאשרר אותה.
בעקבות נפילת צרפת בשנת 1940 במהלך מלחמת העולם השנייה, סוריה הייתה בשליטת צרפת של וישי עד שהבריטים וכוחות צרפת החופשית כבשו את המדינה במהלך המערכה על סוריה ולבנון.
בלחץ של לאומנים סורים ומהכוחות הבריטיים, פינתה צרפת את כוחותיה ב-17 באפריל 1946, שסימנה את יצירת הרפובליקה הסורית החדשה והעצמאית.
היחסים בין צרפת לסוריה נותרו חזקים בעקבות העצמאות, מסומנים ברקע היסטורי ויחסי תרבות משותפים.
ביוני 2000, לאחר מותו של נשיא סוריה חאפז אל-אסד, נכח נשיא צרפת ז'אק שיראק בהלווייתו, בהיותו ראש המדינה המערבי היחיד שעשה זאת.
אולם, בעקבות מותו של רפיק אל-חרירי, שיראק האשים בכך את סוריה, וסוריה נותרה מבודדת דיפלומטית על ידי צרפת.
אולם למרות זאת, נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי, עבד על משיכת סוריה מבידוד.
הוא הציע לסוריה להצטרף לאיחוד מדינות הים התיכון, כאשר מרבית מדינות האיחוד תואמות וסוריה תצטרף לאיחוד, עם סרקוזי שביקר אחר כך בדמשק ונפגש עם נשיא סוריה בשאר אל-אסד, מה שהפך אותו לראש המערבי היחיד.
מדינה שתבקר בסוריה בעקבות ההתנקשות ברפיק חרירי, שהאשימו את מדינות המערב בסוריה.
ב־13 ביולי 2008 ביקר נשיא סוריה בשאר אל-אסד בפריז, ונפגש עם הנשיא סרקוזי והשתתף במצעד ה-14 ביולי כאורח כבוד.
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים הסורית, צרפת קראה לנשיא בשאר אל-אסד לפרוש מהשלטון, וסיפקה לכוחות האופוזיציה סיוע צבאי לא קטלני, כולל ציוד תקשורת וציוד רפואי בעקבות הסלמתו של הסכסוך המזוין בשנת 2012. צרפת הכירה בקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים ב-13 בנובמבר 2012, והייתה המדינה המערבית הראשונה להכיר בה.
באוגוסט 2013, כאשר הואשמה ממשלת סוריה בשימוש בכלי נשק כימיים באזור Ghouta הסמוך לדמשק, פריז קראה להתערבות צבאית אך הייתה מבודדת לאחר שנשיא ארצות הברית, ברק אובמה, סירב לפעול.
אף על פי שצרפת לא הייתה מעורבת צבאית בשלבים הראשונים של הסכסוך, באוגוסט 2014 אישר נשיא צרפת פרנסואה הולנד כי צרפת מסרה נשק למורדים סורים.
לאחר הופעתה של המדינה האסלאמית, צרפת החלה לבצע התקפות אוויריות נגדה בסוריה, ובאמצע נובמבר 2015, בעקבות פיגועי נובמבר 2015 בפריז, תוך שהיא מציינת הגנה עצמית על פי סעיף 51 של אמנת האו"ם, החריפה משמעותית את תקיפותיה האוויריות בסוריה, תוך תיאום הדוק עם צבא ארצות הברית.
באמצע נובמבר, ניסחה צרפת החלטה של מועצת הביטחון הקוראת לחברי האו"ם "לנקוט בכל האמצעים הדרושים" במאבק נגד המדינה האסלאמית וחזית אל-נוסרה.
בנוסף, ב-20 בנובמבר, ביטלה צרפת את הצעותיה של רוסיה לפיהן התקפות האוויר הצרפתיות נגד מתקני נפט בסוריה אינן חוקיות, ואמרו שהן "ריפוסט ראוי והכרחי" להתקפות המדינה האסלאמית.
ב-14 באפריל 2018 אמר נשיא צרפת עמנואל מקרון בהצהרה כי "הקו האדום של צרפת נחצה", בהתייחס למתקפות הקודמות על דאמה.
החל משעה 04:00 שעון סוריה (UTC + 3), צרפת, ארצות הברית ובריטניה ביצעו סדרה של תקיפות צבאיות בהן היו מעורבים מטוסים וטילים מבוססי ספינות נגד אתרי ממשל מרובים בסוריה.
הם אמרו שזה בתגובה לתקיפה הכימית של דומא נגד אזרחים ב־7 באפריל, אותה ייחסו לממשלת סוריה.
ממשלת סוריה הכחישה את המעורבות בפיגועי דומא וכינתה את התקפות האוויר הפרה של החוק הבינלאומי.
ב-20 באפריל השיבה ממשלת סוריה את עיטור לגיון הכבוד שהוענק לנשיא בשאר אל-אסד על ידי צרפת בשנת 2001, וקבעה כי הוא לא ילבש את הפרס של "מדינת עבדים" לארצות הברית.
בעקבות השתתפותם של הצרפתים בהתקפות האוויריות האמריקניות על דמשק וחומס ועקב פתיחת "הליך משמעתי" על ידי צרפת בגין משיכת העיטור.
לאחר נפילת משטר אל-אסד בדצמבר 2024 חידשה צרפת את יחסיה עם סוריה, ושגרירות צרפת בדמשק נפתחה מחדש לראשונה מ־2012.
יחסי סוריה–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הערבית הסורית לבין רומניה.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו לראשונה באוגוסט 1955. שתי המדינות חברות מלאות באיחוד מדינות הים התיכון.
לסוריה יש שגרירות בבוקרשט וקונסוליית כבוד בקונסטנצה.
יחסי סורינאם–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סורינאם לבין הרפובליקה של קוריאה.
בין רפובליקת סורינאם לבין הרפובליקה של קוריאה מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סורינאם לבין הרפובליקה של קוריאה כוננו ב-28 בנובמבר 1975. בין שתי המדינות מתקיימים שיתופי פעולה כלכליים מועטים והתקיימו ביניהן ביקורים רמי דרג שהגבירו את הדיאלוג הפוליטי ביניהן.
מאי 1992 - שר החוץ של סורינאם
אוקטובר 2016 - שר החוץ של קוריאה הדרומית
סורינאם אינה מיוצגת בקוריאה הדרומית, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קוריאה הדרומית אינה מיוצגת בסורינאם, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
קוריאה הדרומית האמינה את שגרירותה שבקראקס, בירת ונצואלה הסמוכה, על סורינאם.
יחסי סוריה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הערבית הסורית לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הבילטרליים בין שתי המדינות החלו ב-9 באפריל 1928 כאשר צ'ילה מינתה קונסול בביירות עבור סוריה, ארץ ישראל, מסופוטמיה ופרס.
בשנת 1945, כוננו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות והוקמו שגרירויות בסנטיאגו דה צ'ילה ודמשק.
תחילת היחסים הדו-צדדיים הייתה קשורה לקיומה של מושבה פעילה של סורים בצ'ילה, שהיו חלק מההגירה הערבית מאז סוף המאה ה-19. על פי המדריך החברתי של המושבה הערבית משנת 1941, חיו בצ'ילה עד אז 706 משפחות סוריות, בערך 3,520 איש.
בשנת 1975 ביקרה משלחת ידידות, בראשות סגן שר החוץ הצ'יליאני, אנריקה ואלדס, בסוריה.
באותה הזדמנות הוא נפגש עם מקבילו הסורי, כמו גם עם שרי הכלכלה והחינוך.
בסוף יולי 1981, לאחר מספר שנים של קיום יחסים דו-צדדיים בו זמנית, שגריר צ'ילה בסוריה, מיגל ג'ייקוב הלו הציג את כתב האמנה בפני הנשיא חאפז אל-אסד.
סוריה מצידה החליטה בספטמבר אותה שנה להעלות את דרגת הנציגות הדיפלומטית שלה בצ'ילה.
כך, ביוני 1982, השגריר הסורי החדש בצ'ילה, הישאם חלג', הציג את כתב האמנה לגנרל אוגוסטו פינושה.
לאחר אירועים אלו הציגה ממשלת צ'ילה מכתב מחאה בפני סוריה, והסכימה עם הרשויות הסוריות על פיצויים על המתקנים.
שתי הערות מחאה נוספות הוצגו על ידי צ'ילה לסוריה, תחילה על מעצר והכאת תייר צ'יליאני בדמשק במרץ 2011, ובהמשך במאי אותה שנה בגין הפרת עקרון הפגיעה הדיפלומטית של מכונית רשמית.
אירוע נוסף שהשפיע של היחסים הבילטרליים היה הרצח של הקונסול הצ'יליאני בדמשק, הקטור פאונדז, שב-26 במרץ 2007 נמצא חנוק ובעל סימנים שהוכה בדירתו בשכונת מלכי.
ב-3 באפריל עצרה המשטרה הסורית את מבצע הרצח, שעשה זאת ממניעים פליליים.
בנוגע למלחמת האזרחים בסוריה, משרד החוץ הצ'יליאני פרסם הצהרה בשנת 2011 המייעצת לאזרחי צ'ילה שלא לנסוע לסוריה עד שהמצב ישוב לקדמותו.
בשנה שלאחר מכן הונחו כל פקידי שגרירות צ'ילה בדמשק לעזוב את הארץ.
כמו כן, צ'ילה קיבלה כ-300 פליטים סורים שנמלטו ממלחמה זו.
בשנת 2015, המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-90 אלף דולר, עם שיעור ירידה שנתי ממוצע של 81% בחמש השנים האחרונות, המורכב כולו מיצוא סורי של בגדי סיבים סינתטיים לצ'ילה.
צ'ילה מחזיקה בסוריה שגרירות בדמשק.
סוריה מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה ו-4 קונסוליות בלה סרנה, אוסורנו, רנקגואה וולפראיסו.
בין הרפובליקה של סיירה לאון לרפובליקה של צ'ילה לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים, ושתי המדינות לא מיוצגות האחת אצל השנייה, לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה, אולם שתי המדינות חברות באו"ם ובארגונים בינלאומיים נוספים.
יחסי סורינאם–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת סורינאם לבין הרפובליקה של צ'ילה.
שתי המדינות הן חברות הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, ארגון מדינות אמריקה ואיחוד מדינות דרום אמריקה, ובנוסף הן חברות במרקוסור.
ב-28 בינואר 1994 חתמו שתי המדינות על הסכם לפטור מחובת הוויזה לבעלי דרכונים דיפלומטיים, שנכנס לתוקף בשנת 2011. במרץ 2012, במסגרת פסגת הקהילה הקריבית שהתקיימה בסורינאם, ערך נשיא צ'ילה סבסטיאן פיניירה פגישה דו-צדדית עם נשיא סורינאם, דסי באוטרסה.
בשנת 2013 השיקה ממשלת סורינאם תוכנית מלגות להענקת בין 40 ל-50 מענקים לצעירים מסורינאם ללימודים באוניברסיטאות צ'ילה.
סורינאם מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
צ'ילה מיוצגת בסורינאם באמצעות שגרירותה בפורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו, בנוסף מחזיקה וקונסוליה בפרמריבו.
יחסי סורינאם–רוסיה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הרוסית לרפובליקת סורינאם.
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם סורינאם ב-25 בנובמבר 1975. המדינות החלו לדון בשיתוף פעולה בתחומי החקלאות, הדיג, בניית ספינות, החינוך והסחר.
באוקטובר 2013 ביקרה שרת החוץ הסורינאמי אילדיז פולאק-ביגלי במוסקבה לשיחות על סיום הכשרות אכיפת החוק הצבאיות והמשותפות.
ב-2019 ביקר בסורינאם סר החוץ הרוסי סרגיי לברוב.
רוסיה מיוצגת בסורינאם באמצעות שגרירותה בברזיליה, ברזיל.
סורינאם אינה מיוצגת ברוסיה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
יחסי סורינאם–צרפת הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הצרפתית לרפובליקת סורינאם.
צרפת וסורינאם חולקות 520 ק"מ של גבול, דרך גיאנה הצרפתית, לאורך נהר מארוני .
גבול משותף זה מביא אינטרסים ואתגרים משותפים בכל הקשור לפיתוח, תשתיות, הגירה וביטחון.
מלחמת האזרחים בסורינאם הביאה לזרם פליטים מסורינאם לגיאנה הצרפתית.
אלה היו למעשה מארונים מהאזורים הפנימיים, אלפים מהם נשארו בגיאנה לאחר סיום הלחימה.
מאז שהגבול נפתח מחדש בדצמבר 1991, הסחר המסורתי בין המדינות התחדש.
סורינאם הביעה את רצונה לחזק את היחסים עם צרפת, כפי שעולה מההחלטה לפתוח שגרירות בפריז בשנת 2011 ואשרורו ב-26 באוקטובר 2017 של הסכם שיתוף הפעולה המשטרתי שנחתם בשנת 2006. צרפת גם הביעה עניין רב בהגברת היחסים הדו-צדדיים.
הדבר יצא לפועל בסתיו 2017 ואושר על ידי ביקורה של שרת החוץ אילדיז פולאק-ביגלי בפריז.
במהלך ביקורה חתמה לצד השרה הצרפתית לענייני צרפת מעבר לים, אניק ז'יררדן, על הסכם התיחום הימי לגבי הגבול בין צרפת לסורינאם משפך נהר מארוני.
המטרה של שתי המדינות היא לפעול יחד לגיוון היחסים שלהן, לשלוט טוב יותר בזרימת ההגירה ובסחר חוצה גבולות (זהב, תרופות וכו') תוך טיפוח פיתוח סחר וחילופי תרבות עם דאגה לאיכות הסביבה.
בנובמבר 2009 נערכו התייעצויות דו-צדדיות ברמה גבוהה - ועד כה היחידה - בפרמריבו.
באותה הזדמנות הוקמה "מועצת נהרות" בה נפגשו נציגי הממשלות המקומיות ונבחרי הציבור לדיון בנושאים בעלי עניין משותף סביב ניהול שני הבנקים (שדרוג תשתיות כולל מעבורת בינלאומית, ניהול מפלים, הגנת סביבה ופרויקטים תרבותיים וספורטיביים).
לצרפת נוכחות כלכלית קטנה בשכנתה סורינאם.
חברות צרפתיות נוכחות בתחום הבננות (אספקת צמחי חוץ גופית על ידי מרכז המחקר החקלאי הצרפתי לפיתוח בינלאומי (CIRAD), ציוד השקיה, סיוע טכני, מכירה והובלה לאירופה באמצעות חברת הספנות CMA CGM).
לשכות המסחר בסורינאם וגיאנה הצרפתית נפגשות מדי שנה.
צרפת מחזיקה בסורינאם שגרירות בפרמריבו, ובנוסף מחזיקה קונסוליה באלבינה.
סורינאם מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
יחסי סוריה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין סוריה וספרד.
מאז תחילת ההפגנות בסוריה, היחסים ההיספאניים-סוריים שהיו עד אז מצוינים סבלו מהידרדרות ניכרת כתוצאה מהדיכוי האכזרי שהפעיל המשטר לנוכח מחאות אזרחים שהתרחשו מאז סוף מרץ 2011. העמדה הספרדית ביחס לסוריה היא חלק מתגובת האיחוד האירופי לאירועים אלה, הכוללים הטלת סוגים שונים של סנקציות על המשטר ומנהיגיו.
ב-7 בפברואר 2012, ספרד הזעיקה את שגרירה בדמשק להתייעצויות, ועד עתה (2020) טרם חזר.
ב-6 במרץ הכריז שר החוץ והשיתוף הספרדי על השעיית פעילות שגרירות ספרד בדמשק.
ב-30 במאי 2012 הכריזה ספרד על שגריר סוריה במדריד וכמה דיפלומטים סורים אחרים כאישים בלתי רצויים.
סוריה, לעומת זאת, הכריזה ב-6 ביוני 2012 על שגריר ספרד בדמשק (שכבר שהה במדריד) ולדיפלומט הבכיר, מבין השניים שנותרו בדמשק כאישים בלתי רצויים.
נכון לעכשיו, דיפלומט ספרדי יחיד נותר מוסמך כנציג הדיפלומטי לפני ממשלת סוריה, למרות שנאלץ, בשנת 2013, לעזוב את דמשק ולעבור זמנית לביירות בגלל מצב של חוסר ביטחון בתוך סוריה.
עם זאת, כאשר המצב הביטחוני מאפשר זאת, הוא עורך נסיעות קצרות לסוריה כדי לענות על צורכיהם של אזרחי ספרד שהחליטו שלא לעזוב את הארץ (למרות האזהרות הרבות שהוציאה השגרירות על כך) ולבדוק את מצב בנייני המדינה ונכסים בבירת סוריה.
היחסים הכלכליים בין ספרד לסוריה היו דיסקרטיים.
לפנורמה הכללית הזו יוצאים מן הכלל האינטרס של חברות מסוימות בתחום האנרגיה הספרדית להשתתף בתחרויות בינלאומיות לפרויקטים גדולים של תשתיות.
המכשול העיקרי לנוכחות חברות ספרדיות בסוריה הוא, באופן מסורתי, הרשת הביורוקרטית הבלתי חדירה.
למרות זאת, בסוף שנת 2010 זכו במכרזים גם Gamesa (בניית חוות רוח), פיקוח SOCOIN על הקמת מפעל מחזור משולב, כמו גם MAKIBER (הרחבת בית החולים אל-אסד).
עם זאת, חלק מהפרויקטים הללו כמו GAMESA ו-SOCOIN ננטשו בגלל חוסר האבטחה במדינה מאז אמצע 2011.
עד מאי 2011 תוכניות AECID תואמו עם תוכניות שפותחו על ידי הנציבות האירופית ועם תוכנית החומש XI −2011 / 2015– שאומצה על ידי הרשויות הסוריות.
כמו כן, הפעולות מתואמות עם ארגון הבריאות העולמי וארגון האו"ם, אם כי עד להפסקת הפעילות, שיתוף הפעולה הספרדי מיקד את מאמציו בחיזוק המנגנונים הדו-צדדיים על חשבון הסיוע הרב-צדדי.
במאי 2011, ובשל תגובת המשטר הסורי למרידות שהחלו במרץ אותה שנה, הוקפאו תוכניות שיתוף פעולה דו-צדדיות בהתאם להחלטה שקיבל האיחוד באותה הדרך.
מאז יושמו רק תוכניות שפותחו עם חברה אזרחית וארגונים רב-צדדיים.
הפסקת הפעילות משפיעה הן על התוכניות התומכות בתוכנית הסיעוד הארצית והן על התמיכה בתהליך הביזור באזור צפון מזרח.
במהלך 2011, שלושת ההסכמים שנחתמו על ידי AECID ושלושה ארגונים לא ממשלתיים ספרדיים (הקרן לקידום חברתי של תרבות, הצלה ופעולה נגד רעב) בחינוך, סיוע לנכים, מגדר וחקלאות, אם כי במקרים מסוימים הפעילות פותחה לאט יותר מהצפוי בגלל המצב במדינה.
השלב השני של פרויקט השיפור בניהול פסולת בבית חולים בתיאום עמותת ה-NGO AIDA לא היה ניתן לביצוע מאז אפריל 2011.
המענקים היחידים שהועברו בשנת 2011 תאמו להצעות הקרן לקידום תרבות חברתי (FPSC) והצלה לעבודה עם פליטים עיראקים ופלסטינים עקורים בסוריה.
ארגונים לא ממשלתיים ספרדיים עם נוכחות במדינה בשנת 2011 (FPSC, הצלה, פעולה נגד רעב ו-AIDA) הוציאו את אנשי הצוות הפעיל שלהם מהמדינה.
הסיוע הכולל באמצעות ארגונים לא ממשלתיים הסתכם בכ-300,000 אירו.
בפברואר 2012 תרם משרד הפעולה ההומניטרית של AECID 300,000 אירו לוועד הבינלאומי של הצלב האדום לתמיכה בפעולות שמטרתן לסייע לאוכלוסייה הסורית שנפגעה מהאירועים במדינה.
במהלך 2013 נתנה ספרד סיוע נרחב כדי להקל על מצב הפליטים במדינות הגובלות השונות באמצעות סוכנויות האו"ם והוועד הבינלאומי של הצלב האדום.
אותה התחייבות נשמרה לשנת 2014 בה הוענקו 5.5 מיליון אירו למטרה זו.
סוריה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד.
ספרד מחזיקה בסוריה שגרירות בדמשק.
יחסי סיירה לאון–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה לסיירה לאון.
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים ב-18 בינואר 1962. בדצמבר 1991 הכירה סיירה לאון בפדרציה הרוסית כיורשת החוקית לברית המועצות.
בשנת 1963 נפתחה שגרירות ברית המועצות בפריטאון, אולם היא נסגרה בספטמבר 1992, בשנת 1965 נפתחה שגרירות סיירה לאון במוסקבה.
בשנת 2001 נפתחה קונסוליית כבוד של רוסיה בסיירה לאון.
יחסי הסחר בין רוסיה לבין סיירה לאון כפופים להסכם הסחר 1965. רוסיה הפעילה פרויקט בסיירה לאון (אפריל 2010 - אוקטובר 2011) להכנסת טכנולוגיות בעלות נמוכה וידידותית לסביבה בתחום הדייג ועיבוד הדגים.
ההסכם המקביל נחתם במוסקבה ב-17 במאי 2010.
רוסיה מיוצגת בסיירה לאון באמצעות שגרירותה בקונאקרי, גינאה ובנוסף היא מחזיקה קונסוליה בפריטאון.
סיירה לאון מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה.
יחסי הרפובליקה העממית של סין–סוריה הם יחסי החוץ בין סין לסוריה.
הממשלה הלאומנית של סין הכירה בסוריה בשנת 1946. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-1 באוגוסט 1956. לסין יש שגרירות בדמשק ולסוריה שגרירות בבייג'ינג.
לסין ולסוריה יש יחסי סחר משמעותיים.
בשנת 2009, המסחר ההדדי בין שתי המדינות היה שווה קרוב ל-2.2 מיליארד דולר על פי נתוני קרן המטבע הבינלאומית, ונפח סחר דומה צפוי על ידי משרד הכלכלה הסורי לשנת 2010. המסחר, לעומת זאת, הוא כמעט לגמרי חד כיווני.
הייצוא מסוריה לסין היווה פחות מאחוז אחד מסך היקף הסחר והסתכם ב-5.6 מיליון דולר, ואילו היצוא מסין לסוריה הסתכם ב-2.2 מיליארד דולר והפך את סין ליבואנית העיקרית של סוריה.
סין מעורבת באופן פעיל בתעשיית הנפט בסוריה.
תאגיד הנפט הלאומי של סין הוא שותף במיזם משותף עם חברת הנפט הלאומית של סוריה ורויאל דאטש של בחברת הנפט אל-פוראט, הקונסורציום העיקרי המייצר נפט במדינה.
קונסורציום אל-פוראט מייצר כמאה אלף חביות ליום (bpd).
סינופק היא חברת נפט סינית נוספת שהייתה פעילה מאוד במכרזי חיפושי הנפט האחרונים.
בינואר 2022, סוריה הצטרפה ליוזמת החגורה והדרך של סין.
בספטמבר 2023 הגיע אסד לביקור רשמי בסין, בין השאר, כדי לבקש סיוע כלכלי לשיקומה של סוריה.
ביוני 2020 הייתה סוריה אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
מוסלמים סינים לחמו נגד יפן במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 על מנת לזכות בתמיכה בסין במדינות מוסלמיות, ביקרו במצרים, בסוריה ובטורקיה הוי המוסלמי מה פוליאנג (馬 賦 良) והאיגור המוסלמי איסה יוסף אלפטקין.
המנהיגים ההינדים טאגור וגנדי וג'ינה המוסלמית דנו שניהם במלחמה עם המשלחת הסינית המוסלמית בהנהגת מה פוליאנג, בעוד בטורקיה נפגש איסמט אינני עם המשלחת המוסלמית הסינית.
העיתונים בסוריה דיווחו על הפצצתם של מוסלמים סיניים על ידי מטוסי הקרב של היפנים.
המשלחת סיירה באפגניסטן, איראן, עיראק, סוריה ולבנון.
שר החוץ, ראש הממשלה ונשיא טורקיה נפגשו עם המשלחת המוסלמית הסינית לאחר שהגיעו דרך מצרים במאי 1939. גנדי וג'ינה נפגשו עם הוי מא פוליאנג ואיגור איסה אלפטקין כשהם מגנים את יפן.
מה פוליאנג, איסה אלפטקין, וואנג זנגשאן, שו וונבו ולין ז'ונגמינג נסעו כולם למצרים כדי להוקיע את יפן בידי המדינות הערביות והאסלאמיות.
בשנת 1969 הוביל הרמטכ"ל, מוסטפא טלאס, משלחת צבאית לבייג'ינג, והבטיח עסקאות נשק עם ממשלת סין.
במהלך שנעשה בכוונה כנגד ברית המועצות שניסתה להישאר מחוץ לסכסוך הירושה שהתרחש אז בסוריה, מוסטפא טלאס הרשה לעצמו להצטלם כשהוא מנופף בספרו האדום הקטן של מאו דזה-דונג, חודשיים בלבד לאחר עימותים עקובים מדם בין צבאות סין לסובייטים על נהר אוסורי.
כתוצאה מכך, ברית המועצות הסכימה אז לסגת ולמכור נשק לסוריה.
בשנת 1989, לוב הסכימה לממן את רכישת טילי M-9 לסוריה.
מכירת הטילים לסוריה בוטלה בלחץ ארצות הברית בשנת 1991.
בשנת 1991 מכרה סין כור נייטרונים מיניאטורי בשם SRR-1 לסוריה.
בשנת 2015 סוריה הצהירה על נכונותה להחזיר את האורניום לסין בעקבות פירוק הנשק הכימי שלה.
בשנים 1993 ו-1996 דווח כי סין מסייעת לתוכניות טילים בליסטיים סוריים.
ב-19 באוקטובר 1999 נפגש שר ההגנה של סין, הגנרל צ'י האוטיאן, עם שר ההגנה הסורי מוסטפא טלאס בדמשק, סוריה, כדי לדון בהרחבת הקשרים הצבאיים בין סוריה לסין.
באוגוסט 2016 גואן יופי, מנהל המשרד לשיתוף פעולה צבאי בינלאומי של הוועדה הצבאית המרכזית בסין, הצהיר כי: "הצבאות הסיני והסורי מנהלים באופן מסורתי מערכת יחסים ידידותית, והצבא הסיני מוכן להמשיך ולחזק את חילופי הדברים ואת שיתוף הפעולה עם צבא סוריה".
סין תמכה בממשלת סוריה במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
בספטמבר 2023, נשיא סוריה בשאר אל-אסד ורעייתו אסמא ביקרו בסין.
במהלך הביקור, ביקר אסד את נשיא סין, שי ג'ינפינג בעיר האנגג'ואו, שקרא להסרת העיצומים הבין-לאומיים מעל סוריה.
יחסי סיירה לאון–סין הם יחסי החוץ בין סין לסיירה לאון.
הרפובליקה העממית של סין ורפובליקת סיירה לאון כוננו יחסים דיפלומטיים ב-29 ביולי 1971.
היחסים הכלכליים בין סיירה לאון לסין הם חיוביים ברובם.
ביוני 2020 סיירה לאון הייתה אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי של הונג קונג באו"ם.
מימון פיתוח סיני לסיירה לאון
משנת 2000 עד 2011, התבצעו כ-37 פרויקטים פיננסיים רשמיים של מימון פיתוח סיני בסיירה לאון שזוהו באמצעות דיווחים שונים בתקשורת.
פרויקטים אלה נעים מהקלות חוב בסך 22 מיליון דולר, וכלה בסיוע בפרויקטים לתיקון כבישים ובניית פרויקט שרלוט מימן, והלוואת זיכיון בסך 16.6 מיליון דולר לתמיכה בפרויקט CDMA של Sierratel.
באוניברסיטת סיירה לאון קיים מכון קונפוציוס.
יחסי סיירה לאון–צרפת הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של סיירה לאון לבין הרפובליקה הצרפתית.
מאז סגירת השגרירות הצרפתית בפריטאון בשנת 1996, שגרירות צרפת בקונאקרי, גינאה מופקדת גם על סיירה לאון.
החל משנת 2014, מחזיקה צרפת קונסול כבוד בפריטאון.
סיירה לאון שוקלת לפתוח שגרירות בפריז.
ביקורו האחרון של שר צרפתי בסיירה לאון היה במרץ 2001 (ביקור משותף של נציג השר לשיתוף פעולה ופרנקופוני עם מקבילו הבריטי).
הנשיא ארנסט באי קורומה הוביל את משלחת סיירה לאון לפסגת אליזה לשלום וביטחון באפריקה, שהתארגנה בפריז בתאריכים 6–7 בדצמבר 2013. זה היה ביקורו הראשון של נשיא סיירה לאון בצרפת.
בשנת 2017 הסתכם הסחר בין צרפת לסיירה לאון ב-39.4 מיליון אירו.
הייצוא הצרפתי מורכב ממוצרי מזון (46.7%), ציוד מכני, חשמלי, אלקטרוניקה ומחשבים ומכונות כריה או בנייה (32.3%), ציוד תחבורה (4.5%) וכימיקלים, בשמים וקוסמטיקה (4.1%).
היבוא הצרפתי גדל ב-6% בשנת 2017 ל-19.59 מיליון אירו, מתוכם פחמימנים טבעיים ומוצרי תעשיות מיצוי אחרים 24.6%, ציוד תחבורה 20.3%, ציוד מכני, חשמלי, אלקטרוניקה ומחשבים 18.8%, וכימיקלים, בשמים וקוסמטיקה 11.9%.
מנתוני בנק צרפת עולה כי בשנת 2016 מניית ה-FDI בסיירה לאון עמדה על 107 מיליון אירו, עלייה של 42% לעומת השנה שקדמה לה, וההזרמות נאמדות בכ-79 מיליון אירו.
החל משנת 2006, Total, שהיא מפיצת הדלק השנייה בגודלה בסיירה לאון, החלה במודרניזציה של רשת חלוקת הדלקים במדינה וכיום פועלות 20 תחנות שירות;
בספטמבר 2015, בולורה אפריקה לוגיסטיקה, אשר מאז סוף שנת 2010 מחזיקה בזיכיון למשך 20 שנה למסוף המכולות בנמל פריטאון, חתמה על תיקון לחוזה הזיכיון המתכנן פרויקט הרחבה (בניית רציפי מים עמוקים חדשים באורך 270 מ') והכנסת ציוד חדש.
ההשקעה הכוללת נאמדת בסביבות 120 מיליון אירו.
עם השלמתם, קיבולת המסוף תהיה 750,000 TEU (יחידות שוות ערך לעומק של מטר), לעומת 90,000 כעת.
Matière, בקונסורציום עם חברת CSE הסנגלית, זכתה בחוזה לשדרוג דרך הגשר Bandajuma-MRU החוצה גבולות בין סיירה לאון לליבריה.
בשנת 2017 רכשה אורנג' את חברת Airtel, רשת הסלולרים המובילה במדינה.
שיתוף הפעולה המוגבל שלנו מתמקד בעיקר בתחום הצבאי (לימוד צרפתית וקורסים בבתי ספר לאומיים בעלי אוריינטציה אזורית הנתמכת על ידי צרפת).
המטרה היא לתמוך בכוחות המזוינים של סיירה לאון במאמציהם להשתלבות אזורית בקרב הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה (ECOWAS).
צרפת מיוצגת בסיירה לאון באמצעות שגרירותה בקונאקרי, גינאה.
סיירה לאון מיוצגת בצרפת באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה.
יחסי סוריה–פקיסטן הם היחסים ההיסטוריים, הבינלאומיים והדו-צדדיים בין סוריה לפקיסטן.
באמצעות חילופי הציוויליזציות העתיקים, אזורים בפקיסטן המודרנית היו חלק מדרך המשי עם סוריה, ובמשך מאות שנים פעלו מיסיונרים אסלאמיים סורים שהכניסו את האסלאם בחלקים המשולבים כיום בפקיסטן לאחר שנת 711.
פקיסטן תמכה בנשיא בשאר אל-אסד, ותומכת בפתרון שלום של מלחמת האזרחים בסוריה וכן בהתנגדות לכל פעולות צבאיות נגד סוריה.
האזורים המורכבים מסוריה המודרנית ופקיסטן היו בשליטת אימפריות צמודות בנקודות שונות בהיסטוריה, כולל בתקופת שלטון האימפריה הפרסית, כיבוש אלכסנדר הגדול, האימפריה הסלאוקית והאימפריה הסאסאנית.
עם זאת, ההשפעה המשפיעת ביותר נעשתה במהלך ח'ליפות אומיה, שהשתרעה מספרד להודו בשיאה והתרכזה בדמשק.
הפרובינציות ההודיות של הח'ליפות כללו את סינד המודרנית, בלוצ'יסטן ודרום פנג'אב, ובמהלך שלטונם גויסו בעלי מלאכה הודים (כמו גם יוונים, פרסים ומצרים) כדי לסייע בבניית המסגד הגדול של דמשק.
פקיסטן וסוריה החליפו נציגים דיפלומטיים ראשונים בפברואר 1950. ציר פקיסטן בסוריה מונה גם לציר לא־תושב בירדן, עיראק ולבנון.
באוגוסט 1950 הודיע הציר הסורי החדש בקראצ'י כי סוריה תומכת בעמדתה של פקיסטן לגבי הסכסוך על חבל קשמיר, אך ציר סוריה בהודו הצהיר שהציר בפקיסטן לא הוסמך לפרסם הצהרה כזו.
שנות ה-60 וה-70: יחסים פוליטיים
יחסי החוץ החלו לצמוח במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר הכוחות המזוינים של פקיסטן סייעו לסוריה, במיוחד טייסי הקרב שהטיסו את מטוסי הקרב של חיל האוויר הסורי.
בשנות השבעים הגיע נשיא סוריה חאפז אל-אסד לפקיסטן כדי להשתתף בארגון הוועידה האסלאמית הבינלאומית, והיה הנשיא הסורי הראשון שביקר בפקיסטן.
הנשיא חאפז אל-אסד האמין שהוא בן בריתו הקרוב של ראש ממשלת פקיסטן זולפיקאר עלי בהוטו.
לדעתו של המדינאי לשעבר, קורשיד קסורי, שתיקתה של פקיסטן היא תוצר של "קשרים היסטוריים בין משפחות בהוטו ואל-אסד".
לאחר מותו של זולפיקאר עלי בהוטו, נשיא סוריה, חאפז אל-אסד, העניק מקלט לבנזיר, מורטזה ושאהנאוואז בהוטו ב-1979 לתמוך בקמפיין השמאלני שלהם נגד נשיא פקיסטן גנרל מוחמד זיא אל-חאק.
באירועים שהובילו למלחמת יום הכיפורים נגד ישראל בשנת 1973, הועבר על ידי ראש הממשלה זולפיקאר עלי בהוטו כוח צבאי חזק מפקיסטן לכוחות הצבא הסוריים בכדי לסייע ולספק הכשרה קרבית צבאית הכרחית, שהתבקש על ידי נשיא סוריה חאפז אל-אסד.
בין השנים 1973 –1977 הכשירו היועצים הצבאיים מפקיסטן את אנשי צבא סוריה בטקטיקות צבאיות שונות תוך שמירה על אוגדה קרבית חזקה בכדי לספק הגנה על דמשק מפני כל התקפות אפשריות של צבא ישראל במהלך המלחמה.
צי פקיסטן גם מילא תפקיד פעיל במתן הגנה לחיל הים הסורי בעוד חיל האוויר הפקיסטני שלח יחידה גדולה של טייסי הקרב שלו כדי להטיס את מטוסי חיל האוויר הסורי, שפעלו משדה אינשאס של חיל האוויר המצרי.
טייסי הכנף הפקיסטנית בראשות מפקד הכנף מסעוד חטיף, הטיסו כמה ממטוסי הקרב מיג-21 של חיל האוויר הסורי ולפי הדיווחים ביצעו סיורים אגרסיביים מעל גבול סוריה וישראל.
שנות ה-70 וה-80: קירור ונורמליזציה של היחסים
לאחר הדחתו של בהוטו, יחסי פקיסטן עם סוריה התדרדרו לאחר שהנשיא מוחמד זיא אל-חאק תפס את השליטה במדינה בשנת 1978. בשנת 1981 היחסים התדרדרו כאשר מטוס בואינג 720 של פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס, נחטף על ידי פעילי אלזולפיקאר בדמשק.
ממשלת פקיסטן העריכה זמן רב כי אל-זולפיקאר נהנה מתמיכתו של הנשיא חאפז אל-אסד.
המתיחות גברה כאשר סוריה התייחסה לחוטפים כאורחי מדינה, ומשלחת משרד החוץ בראשות מייג'ור גנרל רחים חאן לא זכתה לטיפול.
היחסים נותרו מתוחים במהלך החמש השנים הבאות, כאשר משרד החוץ הצליח במשא ומתן מוצלח, לנרמל את היחסים עם סוריה.
בשנת 1987 ערך הנשיא מוחמד זיא אל-חאק ביקור ממלכתי בדמשק וקיים פגישה אחת עם הנשיא חאפז אל-אסד כדי להוביל את הדיון לנורמליזציה של היחסים.
בנוגע לחוסר היציבות הפוליטית בפקיסטן ודיכוי ברית השמאל בראשות בנזיר בהוטו, הכריז הנשיא חאפז אל-אסד בנאום: "לו פקיסטן אימצה את הערבית, שפת הקוראן, כשפה הלאומית, השסעים הלשוניים והפילוגים הפוליטיים ואנרכיה לא הייתה מתרחשת.
פקיסטן הייתה נשארת מדינה מאוחדת."
לאחר מותו של הנשיא מוחמד זיא אל-חאק, בנזיר בהוטו הפכה לראשת הממשלה, ובעקבות כך היחסים התחממו שוב כאשר בנזיר בהוטו קידמה רעיונות שמאליים חזקים ויחסים עם מוסקבה.
שנות השמונים–2000: מסחר, מסחר וחינוך
בשנות ה-90 סוריה ביקשה בהצלחה עזרה מפקיסטן להקמת מפעל טרקטורים משלה במדינה.
מאז שנות ה-90 סייעה פקיסטן לשדרג את תעשיית הסוכר, המלט, הדשנים והנייר בסוריה, וכן הוגבר שיתוף הפעולה בתהליך החקלאות.
במסגרת תוכנית סיוע טכני בפקיסטן (PTAP), מעניקה פקיסטן מלגות סמסטר לסטודנטים סורים ללימודי מדעי החקלאות באוניברסיטת פייסלבאד; פקיסטן השקיעה גם בהקמת המכונים למדעי המחשב ואינפורמטיקה בדמשק בסוף שנות התשעים.
מאז עלייתה של בנזיר בהוטו ומפלגת העם הפקיסטנית (PPP) לשלטון בשנת 1993, התחממו היחסים כאשר סוריה תמכה בעמדתה של פקיסטן כלפי קשמיר ומתייחסת לכיבוש ההודי של מזרח קשמיר כ"תוקפנות גלויה".
עם זאת ההכרה הסורית כי קשמיר היא נושא דו-צדדי בין הודו לפקיסטן.
לאחר משא ומתן ארוך, פקיסטן וסוריה הסכימו לשיתוף פעולה הדדי והחלפת מומחים בתחום המדע והטכנולוגיה שהביאו להקמת הוועדה המשותפת של פקיסטן–סוריה למדע וטכנולוגיה בשנת 2005.
התמיכה המוסרית והדיפלומטית של פקיסטן בעמדתה של סוריה על רמת הגולן באו"ם נמשכת מסיומה של מלחמת ששת הימים.
על בסיס שנתי, פקיסטן מייצאת כמות גדולה של חיטה וכותנה לסוריה במחירי מינימום בתמורה לכך שסוריה תספק נפט גולמי לפקיסטן במחירים נמוכים יותר.
2010 – הווה: מלחמת האזרחים בסוריה
בשנת 2010 ערך הנשיא אסיף עלי זרדארי ביקור ממלכתי בסוריה כדי להיפגש עם הנשיא בשאר אל-אסד כדי לזרז חילופי משלחות ברמה הממשלתית והפרטית במגזרים הפוליטיים והכלכליים, ובסופו של דבר חתם על חוזה סחר בשנת 2010.
לאחר תחילת מלחמת האזרחים בסוריה, אימצה פקיסטן מדיניות של נייטרליות כלפי הצדדים.
העמדה הרשמית של פקיסטן מתנגדת בחריפות לשימוש החזק בכוח צבאי נגד סוריה.
בישיבת מועצת הביטחון של האומות המאוחדות נמנעה פקיסטן מההצבעה על החלטה נגד סוריה באספה הכללית של האו"ם.
בוועידה שערכה איראן, פקיסטן דחקה בקהילה הבינלאומית לכבד את הריבונות, העצמאות והשלמות הטריטוריאלית של סוריה.
פקיסטן דחקה בתוקף בארצות הברית ובמעצמות המערב להימנע משימוש בכוח צבאי בסוריה.
בהצהרה טען דובר משרד החוץ, איזז צ'ודרי, כי יש לכבד את הריבונות והשלמות הטריטוריאלית של סוריה.
פקיסטן הביעה מאוד דאגות עמוקות מהאלימות המתמשכת ומהאיום של פעולה צבאית אפשרית אמריקאית בסוריה.
משרד החוץ בפקיסטן גינה בחריפות את השימוש לכאורה בכלי נשק כימיים של ממשלת סוריה, "כל הצדדים המעורבים צריכים לאמץ מהלך של דיאלוג במקום אלימות ויש לחפש אחר פתרון של הסכסוך בשלום", צוטט משרד החוץ.
היועץ לביטחון לאומי, סרטאג' עזיז, ציטט באו"ם כי: "פקיסטן מגנה את השימוש בנשק כימי, אך היא אינה תומכת בתקיפות אוויריות שמציעה ארצות הברית מכיוון שהיא רק תהפוך את המצב ל"סבוך יותר".
עזיז קרא לארצות הברית ובריטניה, "עלינו לחכות לדיווח של נציגות האו"ם על סוריה."
עד דצמבר 2015 הצהיר משרד החוץ של פקיסטן כי הוא מתנגד לכל ניסיון להפיל את ממשלתו של נשיא סוריה בשאר אל-אסד.
עד שנת 2018 בית הספר הבינלאומי של פקיסטן בדמשק, הנמצא בחסות שגרירות פקיסטן, הפך לבית ספר מוביל במדינה.
יחסי סיירה לאון–קניה הם היחסים הבילטרליים שבין קניה לסיירה לאון.
קניה חברה באיחוד האפריקאי ששלח כוחות למשימת האו"ם בסיירה לאון (UNAMSIL) בשנים 1995–2005. משימת UNAMSIL הייתה לייצב את סיירה לאון וליישם את הסכם השלום במדינה, ומשימתה של משלחת UNAMSIL הסתיימה בשנת 2005.
במהלך התפרצות האבולה במערב אפריקה (2014–2015), תרמה קניה מיליון דולר לגינאה, ליבריה וסיירה לאון.
עם זאת, קניה אסרה גם על כניסה משלוש המדינות במהלך המשבר.
במקביל, חברת התעופה הקנייתית קניה איירווייז, השעתה את הטיסות למדינות מערב אפריקה.
כתגובה, איימה סיירה לאון לבחון את היחסים עם קניה ומדינות אפריקאיות נוספות שמבודדות אותה.
בינואר 2015 שלחה קניה 170 עובדי בריאות לסיירה לאון וליבריה על מנת לעזור כנגד המגפה.
הסחר בין שתי המדינות נחשב למינימלי באופן יחסי.
בשנת 2010 היה המסחר בין שתי המדינות בשווי של 611,933 דולר.
קניה ייצאה סחורה בשווי 542,215 דולר לסיירה לאון.
היצוא המשמעותי מקניה לסיירה לאון הוא תרופות, חומרי דפוס, תה, טקסטיל, נייר, קוסמטיקה ואלקטרוניקה.
היצוא העיקרי של קניה מסיירה לאון כולל עפרות ומוצרי מתכת, מסבים, ריהוט וחלקים של מקלטי טלוויזיה.
קניה מיוצגת בסיירה לאון באמצעות שגרירותה באבוג'ה, ניגריה.
סיירה לאון מחזיקה בקניה נציגות בניירובי.
יחסי סורינאם–קובה הם היחסים הבילטרליים בין רפובליקת סורינאם לרפובליקה של קובה.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-23 במרץ 1979.
לאחר ההפיכה בסורינאם ב-1980, נשיא קובה פידל קסטרו היה ראש המדינה הראשון שהביע את ברכותיו לדסי באוטרסה, מנהיג ההפיכה.
קובה הקימה שגרירות בפרמריבו ב-1981 שהתפתחה להיות הנציגות הדיפלומטית הגדולה ביותר בסורינאם.
רצח מוריס בישופ (מנהיג השלטון הסוציאליסטי בגרנדה) ב-1983, והפלישה האמריקאית לגרנדה שהתרחשה לאחר מכן, הוביל להורדת הדרגה הדיפלומטית של שגריר קובה בסורינאם לדרגת ממונה על היחסים וגירוש 105 דיפלומטים ויועצים קובנים.
המועצה הצבאית הלאומית בסורינאם הכחישה כי קיים קשר בין הגירוש לאירועים בגרנדה.
ב-1998 ערך נשיא סורינאם ז'ול וידנבוש ביקור ממלכתי בקובה, והבטיח לחדש את היחסים הדיפלומטיים.
ב-2006 הוקמה מחדש שגרירות קובה בפרמריבו.
בשנת 2011, התקיים ביקור ממלכתי של הנשיא דסי באוטרסה בקובה כדי לדון בפיתוח המסחר בין המדינות.
בשנת 2020, במהלך התפרצות מגפת הקורונה, נשלחו 50 רופאים לסורינאם.
קובה סיפקה מלגות וחינוך רפואי לסטודנטים סורינאמים, אולם התוכנית בוטלה באוגוסט 2020. בעשור השלישי של המאה ה-21, פליטים קובנים השתמשו יותר ויותר בסורינאם כמדינת מעבר לארצות הברית.
בינואר 2021, קבוצה של 500 קובנים נתקעה בעיירה סאות' דריין , שם נמנעה מהם גישה לגיאנה, משם קיוו לתפוס טיסה לארצות הברית.
הסחר בין סורינאם לקובה הוא זניח.
בשנת 2019 ייצאה סורינאם סחורה לקובה בשווי 242,000 דולר לקובה, כשהמוצרים העיקריים הם מעץ.
קובה ייצאה סחורה בשווי 318,000 דולר, כשהמוצרים העיקריים הם פתילים מפוצצים.
לסורינאם יש שגרירות בהוואנה (בירת קובה) מאז 2003.
לקובה יש שגרירות בפרמריבו (בירת סורינאם) מאז 1981.
יחסי סוריה–תוניסיה הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה של תוניסיה לבין הרפובליקה הערבית הסורית.
שתי המדינות חברות בליגה הערבית ובאיחוד מדינות הים התיכון, אם כי סוריה הושעתה בשנת 2011. הם קשורים בקשרים תרבותיים והיסטוריים ונהנו מיחסים לבביים מאוד.
המושב ה-11 של הוועדה המשותפת התוניסאית-סורית התכנס בתוניס במאי 2010. שתי המדינות חולקות ניסיון ומידע בנושאים כמו דיור, ספנות ותיירות.
ב-12 ביולי 2010, נשיא תוניסיה, זין אל-עאבדין בן עלי, קיים שיחות עם נשיא סוריה בשאר אל-אסד בארמון קרתגו, תוניס.
המהפכה התוניסאית שהחלה ב-17 בדצמבר 2010, הביאה להפלת הנשיא הוותיק של תוניסיה , זין אל-עאבדין בן עלי, כאשר האיסלאמיסטים המיוצגים על ידי תנועת א-נהדה נטלו את מושכות השלטון בקרתגו.
זה הביא לאי יציבות כללית באזור ולעלייה של קבוצות טרור מרובות שהובילו התקפות נגד שתי המדינות.
ראשד אל-גנושי, נשיא תנועת א-נהדה, המפלגה הגדולה בתוניסיה הצהיר ב-2 בנובמבר 2011 כי SNC היא הנציגה הלגיטימית של סוריה, במקביל הוא סגר את שגרירות סוריה בתוניס והדיח את שגריר סוריה.
ב-16 בדצמבר 2011, SNC קיימה קונגרס בן שלושה ימים (הקונגרס הבינלאומי הראשון שלה) בתוניס, שם השתתף הנשיא החדש של תוניסיה, מונצף מרזוקי, בשיחות וקיים מסיבת עיתונאים עם נשיא SNC, בורהאן ע'ליון.
בפברואר 2012, הנשיא החדש של תוניסיה, מונצף מרזוקי, הכריז על ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם סוריה עקב "מוות מוגבר של אזרחים בידי כוחות הממשלה", לפי הצהרה שפרסמה נשיאות תוניסיה.
ביולי 2015, לאחר שבג'י קאיד אסבסי מונה לנשיא תוניסיה, מינה משרד החוץ קונסול כללי בדמשק.
שר החוץ של תוניסיה, טייב באקוש, תיאר גם את ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם סוריה כ"נוהל שגוי".
ממשלת תוניסיה התלהבה מהעניין שלה במעקב אחר 3,000 התוניסאים שנסעו לסוריה ולעיראק כדי להצטרף לדאעש.
מהלך זה אפשר להנהגה התוניסאית שפתחה ערוץ מידע לשתף מידע עם דמשק.
ב-2016, שר החוץ לשעבר חמאיס ג'ינאוי ציין גם כי "רמת היחסים הדיפלומטיים עם סוריה אינה ברמת השגרירים, אלא ברמה הקונסולרית.
בסוף 2018, מצרים, תוניסיה ומרוקו החלו לפעול למען חזרתה של סוריה לליגה.
ב-2019, France 24 העלתה השערות שהנשיא החדש קייס סעיד יוכל לחדש את היחסים הדיפלומטיים של ארצו עם סוריה.
בעקבות רעידת האדמה טורקיה-סוריה ב-2023, הנשיא סעיד החליט לחזק את הקשרים הדיפלומטיים עם סוריה.
באפריל 2023, לאחר ביקורו של שר החוץ פייסל מקדד בתוניס, כוננה סוריה רשמית את היחסים הדיפלומטיים עם תוניסיה.
זה קרה כאשר מנהיג מפלגת א-נהדה האסלאמיסט התוניסאי המשפיע, ראשד אל-גנושי, נעצר לאחר חיפוש משטרתי.
ב-19 במאי 2023, הנשיא בשאר אל-אסד פגש את נשיא תוניסיה קייס סעיד בשולי פסגת הליגה הערבית בג'דה, ערב הסעודית.
שני הנשיאים דנו ביחסים דו-צדדיים בין שתי המדינות האחיות ובשיתוף פעולה דו-צדדי בתחומים שונים.
במאי 2023 נפתחה מחדש שגרירות תוניסיה בדמשק.
להלן רשימה של הסכמי ערים תאומות בין הערים של תוניסיה וסוריה:
סוסה מקושרת עם לטקיה בהסכם ערים תאומות מאז 1980.
תוניסיה מחזיקה בסוריה שגרירות בדמשק.
סוריה מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס.
יחסי סוריה–עומאן הם היחסים הדיפלומטיים בין סולטנות עומאן לררפובליקה הערבית הסורית.
שתיהן חברות בליגה הערבית, ולמרות מלחמת האזרחים המתמשכת המתרחשת בסוריה, עומאן לא סגרה את שגרירותה בסוריה ושתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים, בניגוד חריף למדינות ערביות אחרות במפרץ הפרסי שניתקו את הקשרים הדיפלומטיים עם סוריה וסגרו את השגרירויות שלהן.
בעקבות פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה המתמשכת כעת, מדינות המפרץ, כולל ערב הסעודית, קטר ובחריין, מיהרו להכריז על תמיכתן באופוזיציה הסורית נגד נשיא סוריה בשאר אל-אסד, ויצאו לבודד את ממשלת סוריה על ידי ניתוק הקשרים הדיפלומטיים, סגירת השגרירויות שלהם, גירוש סוריה מהליגה הערבית והטלת סנקציות כלכליות כבדות.
חריגה בולטת במדיניות מדינות המפרץ הייתה עומאן, שלא רק סירבה לסגור את שגרירותה ולנתק קשרים דיפלומטיים, אלא גם סירבה לתמוך באופוזיציה הסורית, כאשר שר החוץ של עומאן, יוסף בן עלאווי בן עבדאללה, הצהיר כי תפקידה של עומאן בסכסוך יהיה מוגבל בהחלט לסיוע הומניטרי בניגוד חריף לסעודיה וקטר.
באוגוסט 2015, הזמינה עומאן משלחת סורית בראשות שר החוץ וליד אל-מועלם למסקט כדי להיפגש עם מקבילו העומאני, יוסף בן עלאווי בן עבדאללה.
באוקטובר אותה שנה נסע שר החוץ של עומאן לדמשק, ונפגש עם אסד בעצמו כדי לדון במלחמת האזרחים המתמשכת של סוריה ובהבסת הטרור תוך הבטחת מחויבותה של עומאן לאחדות סוריה ולריבונות סוריה, כששר החוץ עלאווי אמר שעומאן "ממשיכה להפעיל כל מאמץ אפשרי לסייע במציאת פתרון שיסיים את המשבר בסוריה".
ב-5 באוקטובר 2020, עומאן הפכה למדינת המפרץ הפרסי הראשונה שהחזירה את שגרירה בסוריה.
ביולי 2022 הוקמה מועצה עסקית משותפת סוריה-עומאן במטרה לשיתוף פעולה כלכלי רחב יותר.
בשנת 2023 נסע הנשיא בשאר אל-אסד לעומאן לביקור החוץ הראשון שלו מאז 2011. הנשיא אל-אסד פגש גם את הסולטן היית'ם בן טארק, נדונו יחסים בילטרליים ושיתוף פעולה.
עד 2021, חלקה של עומאן בייצוא הסורי היה 0.72%, מה שהפך אותה לשותפת הייצוא האמינה של סוריה.
בשנת 2021, עומאן הייתה אחת משותפות היבוא הקטנות של סוריה עם נתח של כמעט 0.2%.
עומאן מחזיקה בסוריה שגרירות בדמשק.
סוריה מחזיקה בעומאן שגרירות במסקט.
יחסי סיישל–רוסיה הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה של סיישל לבין הפדרציה הרוסית.
היחסים הדיפלומטיים בין סיישל לברית המועצות כוננו רשמית ב-30 ביוני 1976, יממה לאחר שסיישל הכריזה על עצמאותה מבריטניה.
סיישל מיוצגת ברוסיה על ידי שגרירותה בפריז יחד עם שתי קונסוליות כבוד בסנט פטרבורג וביקטרינבורג.
רוסיה מיוצגת בסיישל על ידי שגרירותה בוויקטוריה.
בחודש פברואר 2009 ערך אלכסנדר ולדימירוב (שגריר רוסיה בסיישל) ביקור אצל הנשיא הסיישלי ג'יימס מישל ואצל סגן הנשיא ג'וזף בלמונט בבית המדינה.
ב-15 בפברואר 1980, חתמו ברית המועצות וסיישל על מזכר הבנות בדבר הסחר בוויקטוריה.
נשיא סיישל, פרנס-אלברט רנה, תמך בפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
ב-1987 דיווח "סאנדיי טיימס" על ציטוט שנאמר על ידי קציני מודיעין אמריקאניים, כי ברית המועצות הנחיתה 50 אנשי צוות מחיל הנחתים של רוסיה באיי סיישל לאחר שהפליגו בספינת אייוואן רוגוב באוקטובר 1986. חודש לאחר ניסיון חיסול כושל על רנה, נשיא סיישל.
הסחר הבילטראלי בין רוסיה וסיישל בשנת 2008 הגיע לסך של 6.23 מיליון דולר אמריקאי.
רוסייה ייצאה סחורות ושירותים בשווי 4.54 מיליון דולר אמריקאי לסיישל, שכלל בעיקר שמנים מינרליים, מכונות וציוד.
הייצוא מסיישל לרוסיה הסתכם ב-1.69 מיליון דולר אמריקאי, שרובו מורכב מדגים, פירות ים ותבלינים.
בשנת 1999, חתמו שתי המדינות על הסכם בדבר שיתוף הפעולה בתחום התיירות, ובשנת 2008, ביקרו בסיישל כ-6,400 תיירים רוסים.
התיירות הרוסית בסיישל הובילה לחברת התעופה הסיישלאית, אייר סיישל, להטיס טיסה מדי שבוע אל נמל התעופה הבינלאומי של ונקובו במוסקבה במרץ 2009, בתקווה כי ממשלת סיישל תצליח להראות את נוכחותה בשוק הרוסי.
יחסי סיישל–קניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של סיישל לבין רפובליקת קניה.
לשתי המדינות יחסים חמים, ונשיא קניה אוהורו קניאטה כינה אותם "שותפות טבעית".
נשיא סיישל דני פאור ערך ביקור בקניה באפריל 2017, במהלכו קיים שיחות עם נשיא קניה אוהורו קניאטה.
במהלך הביקור חתמו שתי המדינות על הסכמים רבים והסכימו על המשך שיפור היחסים הדו-צדדיים, הצבאיים והכלכליים בין שתי המדינות.
שרת החוץ של קניה, אמינה מוחמד, ביקרה רשמית בסיישל.
במהלך ביקורה פגשה את נשיא סיישל, ג'יימס מישל.
שר החוץ של סיישל ביקר בקניה בשנת 2014, ובמהלך ביקורו קיים שיחות עם נשיא קניה ועם שר החוץ של קניה.
כמו כן, התקיים מפגש בין נשיאי קניה וסיישל, במהלך פסגת אפריקה-ארצות הברית.
שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים רבים, ביניהם: סחר, ביטחון ימי ומלחמה נגד פיראטים, הכלכלה הכחולה (עוסקת בניצול ושימור הסביבה הימית), חילופי פרלמנטרים, חילופים בין לשכות הסחר, וכמו כן בתחומי נוער וספורט, תרבות, דיג ועוד.
כמו כן, לשתי המדינות יש גם מיזמים משותפים בתחומים דוגמת תיירות וחינוך, ומורים רבים בסיישל הם ילידי קניה.
בשנת 2015, שתי המדינות חתמו על הסכם מיסוי כפול.
ההסכם צפוי להגדיל את היקף הסחר וההשקעות בין קניה וסיישל.
כמו כן ההסכם עשוי לסייע לסביבה העסקית עבור חברות משתי המדינות.
בשנת 2012 היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על 6 מיליון דולר אמריקאי.
קניה ייצאה סחורות שכללו מוצרים חקלאיים ותרופות בשווי 2 מיליון דולר אמריקאי ואילו סיישל ייצאה סחורות שכללו דגים ומוצריהם, בשווי כולל של 4 מיליון דולר.