tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם בהמות המשא נמנו בעלי החיים הגדולים שאולפו על ידי האדם: גמלים, סוסים, פרדות, חמורים ועוד.
ככל שהחיה גדולה יותר היא יכולה לשאת משא במשקל רב יותר.
במלחמת האזרחים האמריקנית השתמשו בשדרות של קרונות משא.
הקרונות היו בני 4 גלגלים ונגררו על ידי 4 סוסים או 6 פרדות.
כדי להצעיד 100,000 חיילים במשך 10 ימים ללא אספקה ברכבות או סירות נדרשו 10,000 קרונות ו-60,000 פרדות.
השימוש בבהמות משא לצורכי הובלה צבאית נמשך למעשה עד המאה ה-20 ובמקומות מסוימים ממשיך גם כיום.
צה"ל השתמש עדיין ביחידות גמלים, בשנות ה-70, לצורך הובלה ברחבי הנגב וסיני.
אולם, הדבר בא עד מהרה לסיומו, כאשר הוחל בשימוש מסיבי במסוקים.
לצורך מתן פתרונות לוגיסטיים משתמשים באמצעי הובלה שונים.
כאמור, האמצעי הנפוץ ביותר עד מיכון הצבא בהובלה יבשתית היו בהמות המשא.
בימינו האמצעי הנפוץ אלו הן המשאיות.
כשמדובר במסות גדולות של ציוד או אנשים ניתן להשתמש ברכבת - אם תוואי הרכבת עובר סמוך לאתר מוצא הציוד ולאתר היעד.
כאשר ההובלה היא למרחקים גדולים או כאשר יש לתת פתרונות לוגיסטיים ליחידות מבודדות משתמשים במטוסים ובצורה דומה, כאשר יש להתגבר על מכשולי מים משתמשים בספינות או אניות למיניהן.
משאית היא אמצעי גמיש ובעל נפח הובלה קטן, מה שמביא למחיר הובלה זול.
בשגרה משאית בודדת או מספר משאיות מצומצם יכולות לתת פתרון לוגיסטי מספק ליחידה הנזקקת.
הפעלת צי משאיות יכולה לתת מגוון של פתרונות לוגיסטיים ליחידות רבות ושונות באופיין.
קיים מבחר של משאיות בהתאם לצרכים השונים:
משאית מנהלתית - בעלת נפח קטן (4–10 טון) מיועדת לנסיעה על כבישים בלבד.
המשאית המנהלתית מהווה את עמוד השדרה של מערך התובלה.
אוטובוס/טיולית - להסעת חיילים בנוחות יחסית.
משאית קירור - משאית ייעודית להובלת מזון בתנאים סניטריים מתאימים.
מכלית דלק - מיועדת להובלת דלק ולתדלוק כלים הנדסיים/משוריינים בשדה.
מכלית מים - להובלת מים בלבד.
מיועדת להובלת מים, לדחיפת מים למאגרים עליונים וכברזיה ליח' בשדה.
משאיות כבדות - ראה סעיף "הובלה כבדה" להלן.
משאיות בעלות עבירות גבוהה - (4x6, 4x10 ודומותיהן) משמשות להובלה ליחידות המצויות בשדה.
אם נזקקים לשירותי משאיות ייעודיות אחרות, ניתן להשתמש ברכב אזרחי או למשוך מיחידות צבאיות מתאימות.
תפעול צי המשאיות הוא באחריות יחידות התובלה, המספקות גם נהגים וגם שירותי אחזקה למשאיות.
הובלה כבדה הוא הכינוי להובלת מטענים כבדים או הובלת כלים הנדסיים כבדים וכלים משוריינים.
מעדיפים להוביל כלים הנדסיים כבדים או כלים משוריינים על גבי משאיות ייעודיות (סמיטריילרים (מעמס מרבי כ-40 טון ~ 2 נגמ"שים), מובילים (מעמס מרבי כ-80 טון ~ טנק מרכבה) מהטעמים הבאים:
הכלים הנ"ל אטיים ותנועתם תגרום מחד לעומס ולתקלות על הכבישים ומאידך איחורים בהגעת הכלים ליעדם.
לכלים הנ"ל שעות מנוע מוגבלות ורצוי לחסוך ולא לבזבז על נסיעה שגרתית.
שרשראות הכלים הנדסיים או המשוריינים יגרמו נזקים לכבישים.
אחת השיטות היעילות להובלה יבשתית היא באמצעות הרכבת.
ברכבת ניתן להוביל כמויות גדולות של כלי מלחמה במרוכז.
הסובייטים בנו את מסילות הברזל שלהם ברוחב שונה מזה של הגרמנים, על מנת למנוע חדירת רכבות גרמניות לתחומם.
השימוש המסיבי ברכבות לצרכים צבאיים החל במלחמת האזרחים האמריקנית בעיקר במדינות הדרום.
יש לציין שקרונות הוסבו לטיפול בפצועים ולעיתים כל הרכבת הייתה הופכת לבית-חולים נייד.
כן שריינו קרונות והפכו אותם לכלי הגנה ואף להתקפה.
קרון משוריין תמיד הוצב בחזית הקטר.
המגרעת העיקרית של הרכבת היא פגיעותה.
מסילת ברזל שנפגעה חייבת בתיקון ואי אפשר לעקוף את המפגע כמו שהדבר נעשה בכביש.
רכבת יכולה לנוע רק בתוואי שהונחה בו מסילת ברזל.
הנחת מסילת ברזל היא מבצע מסובך וממושך ואי אפשר לנקוט בו כאמצעי טקטי, תוך כדי לחימה.
לכן נמנע צה"ל משימוש ברכבות בזמן חירום או מלחמה, אך בזמן רגיעה הוא מעדיף להשתמש ברכבת ולא במשאיות, כשמדובר במסות, כפי שהדבר נעשה לאחר מלחמת ששת הימים או לאחר מלחמת יום הכיפורים, שהשלל מסיני, נאסף בתחנת הרכבת באל עריש והועבר ישירות לתחנת הרכבת בצריפין.
תפעול הרכבות נעשה על ידי חברת רכבות אזרחית.
מבחינה זו הצבא הוא לקוח, בעל עדיפות כזו או אחרת.
באחריות מרכז הובלה: הובלה לנקודת המוצא, העמסה, פריקה בנקודת היעד והובלה ליעד.
האחריות על תובלה אווירית, תפעול צי מטוסי התובלה ומתן פתרונות לוגיסטיים-מוטסים היא בדרך כלל של חיל האוויר (ולעיתים של גוף לוגיסטי-תובלתי הקשור אליו, כמו במקרה של פיקוד התובלה של ארצות הברית).
קיימות שלוש שיטות שונות להובלה בהיטס:
הצנחה: ניתן להצניח ממטוסים כמויות ניכרות של אספקה ואפילו כלי רכב.
זו אחת השיטות ללוגיסטיקה ליחידות מבודדות המועדפת בזמן מלחמה.
יתרונה הוא בסיכון המועט למטוס ולאנשי הצוות.
המגרעות הן שחלק מהציוד עלול להינזק או לאבד עקב ניווט שגוי, הזמן שחולף מתחילת ההצנחה ועד סופה או רוחות חזקות שצוות המטוס אינו יכול להעריך.
כמו כן, אי אפשר להחזיר מיחידות היעד פצועים, מפקדים בכירים או אוכלוסייה לא-לוחמת.
בשיטה זו השתמשו לאספקת נשק ליחידות מחתרת במדינות שהיו תחת הכיבוש הנאצי בזמן מלחמת העולם השנייה, על ידי בעלות הברית.
הנחתת מטוסים: הנחתת מטוסים קלים במסלולים מאולתרים.
יתרונה של השיטה בהגעה מהירה למקום, הבאת כמויות גדולות באופן יחסי של אספקה ולוחמים או מפקדים שאינם מיומנים בצניחה, ניתן לפנות מיחידות היעד אנשים כפצועים, מפקדים בכירים או אוכלוסייה לא-לוחמת.
חסרונה של השיטה בפגיעות הגדולה של המטוס, העומד נייח על המסלול וכן בצורך להכשיר מסלול מספיק ארוך לצורך ההנחתה.
מטוסי תובלה צבאיים גדולים, כמטוס הגלקסי או האנטונוב An-225, מאפשרים להעביר כמויות גדולות של אספקה ולקיים "רכבת אווירית".
לראשונה מימשו רכבת אווירית בעת מלחמה בקרב סטלינגרד, כאשר הגרמנים הפעילו את הרכבת האווירית לסטלינגרד.
חילות האוויר של ארצות הברית ובריטניה הפעילו את הרכבת האווירית לברלין בניסיונן לשבור את המצור שהטילה ברית המועצות על ברלין המערבית, מחודש יוני 1948 ועד לחודש ספטמבר 1949. מבצע ניקל גראס היה מבצע אמריקאי לסיוע באספקת נשק ותחמושת לישראל במלחמת יום הכיפורים שבוצע ברכבת אווירית.
היטס מוסק: בשלהי המאה העשרים ניתנה עדיפות לשימוש במסוקים לצורך מתן פתרונות לוגיסטיים ליחידות מבודדות.
ניתן להוביל במסוקים לוחמים ואספקה כבמטוסים קלים ללא צורך בהכשרת מסלולים.
ניתן לפנות מיחידות היעד אנשים כפצועים, מפקדים בכירים או אוכלוסייה לא-לוחמת.
למסוק כושר תמרון ויכולת טיסה בגבהים נמוכים, מה שמקל על התקרבותו ליעד ללא שיגלוהו.
החיסרון היא בפגיעות המסוק בעת הנחיתה, פריקה והעמסה וההמראה.
מערך ההובלה בחיל האוויר הישראלי: אחראי על תובלה צבאית וכן משתתף במבצעים מיוחדים כמו מבצע אנטבה או העלאת יהודי אתיופיה.
מערך ההובלה מפעיל מטוסים מסוג C-130 הרקולס (קרנף), בואינג 707 (ראם/שקנאי) ומטוסים קלים: A-36 ביצ'קראפט בוננזה (חופית) ומסוקים כמו סיקורסקי CH-53 (יסעור)
ליחידות הצבאיות מקצים כמות ימי הובלה שנתית.
היחידות נדרשות לתכנן את פעילותן בהתאם ולהודיע זמן ידוע מראש מתי הן מתכוונות לנצל ימי הובלה וכמה.
מרכז הובלה יאשר או ידחה את הבקשה.
אם יאשר - יקצה משאיות ונהגים מיחידת התובלה או יזמין משאיות מהשוק האזרחי.
למרכז הובלה גם הסמכות לגייס משאיות למילואים.
בדרך כלל זה נעשה רק בזמן חירום, וגם זאת מתוך שאיפה לצמצם למינימום את הנזק לשוק האזרחי.
מרכז הובלה מנסה להגיע לאופטימום הפעלה, כלומר שילוב מספר פעילויות למשימה אחת.
למשל, ריכוז אספקה למספר יחידות באותה גזרה או התחלת משימה במקום שבו הסתיימה משימה קודמת ללא חזרת המשאית ליחידתה, וכדומה.
אם משימה אורכת יותר מיום אחד באחריות היחידה המזמינה כלכלת הנהג/ים והלינה.
באחריות מרכז הובלה או פיקוד ההדרכה לתרגל בשגרה את סגל יחידות ההובלה בתורת ההובלה: ניווט רכוב, פיקוד ושליטה על שיירות, מעבר בצמתים, שינוי משימות בזמן אמת, תיקון תקלות, מעבר בשטחים מוכי אש, נוהלי שטחי העמסה ופריקה, תרגילים שלדיים וכיוצא באלה.
הכשרת ואימון נהגים לסוגי המשאיות השונים.
כמו כן, באחריות המרכז לתחזק את צי משאיות החירום אם באחסנה יבשה ואם באחסנה רגילה.
בנוסף לשגרת עבודת ההובלה, מרכז הובלה מתפקד גם כמרכז היסעים.
כלומר, פיקוד ושליטה על כלל השיירות, קביעת כיווני התנועה בצירים ראשיים.
קביעת לוחות זמנים למעבר שיירות בצירים ובצמתים.
איוש נקודות תורפה כצמתים, שטחי העמסה ופריקה ודומים במפקדים בכירים, מפעיל ביוזמתו יחידות תובלה בהתאם לתוכניות שנקבעו מראש (כלומר, יחידות התובלה דוחפות את כלי הרכב ואינן ממתינות ליחידות שימשכו.
מדובר בעיקר במשימות בעת גיוס ראשוני), מגיב בזמן אמת לנסיבות השטח, נעזר בחילות אחרים לתת פתרונות לוגיסטיים ליחידות מבודדות: חיל אוויר, חיל ים וכו'.
מרכז הובלה מבצע גם משימות הובלה חיוניות בשוק האזרחי לאחר שרוב המשאיות האזרחיות ונהגיהן גויסו לשירות מילואים, תוך תיאום עם מנהלת משק לשעת חירום.
תובל שפיר (נולד ב-21 בינואר 1993) הוא מדבב, זמר ושחקן ישראלי.
זכה בשחקן השנה בטקס נבחרי הילדים 2012–2016.
תובל שפיר נולד וגדל בראש העין.
כבר כילד החל לדבב בסדרות וסרטים וללמוד תיאטרון ופיתוח קול.
את שירותו בצה"ל עשה בתיאטרון צה"ל בין השנים 2012–2015.
בשנת 2003 שיחק שפיר בקלטת הילדים "סבא טוביה – מסיבה ביער", ובשנת 2004 שיחק שפיר בקלטת הילדים "סבא טוביה - סיפורים כיד המלך".
בשנים 2005–2007 השתתף שפיר במשך שלוש עונות בסדרת הטלוויזיה "השמיניה", בתפקיד בן-בן דרור, בנה של דגנית (אדית חצור).
ב-2006 דיבב שפיר בסרט "גיבור על נמלים" את לוקאס.
ב-2007 השתתף בתוכנית הראיונות לילדים "שיחה צפופה" ובתוכנית האקטואליה לילדים "המהדורה" בערוץ הראשון.
בשנת 2009 השתתף שפיר בסדרה "נשרים" של ערוץ "לוגי" בתור האח הגדול של אודי (אורי בן ברוך).
בשנת 2010 הופיע בתפקיד ראשי בסרטו של אבי נשר, "פעם הייתי", בו גילם את אריק, נער חיפאי בן 15 שמתחבר לשדכן ניצול שואה (אדיר מילר).
ב-2011 גילם שפיר את יונתן מיטרני - הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה "החולמים" של HOT המשודרת בערוץ הילדים.
בסוף שנת 2011 זכה יחד עם אליאנה תדהר בתואר "זוג השנה" על משחקם בסדרה "החולמים" בטקס נבחרי הילדים בערוץ הילדים.
בשנת 2011 הוא השתתף בפסטיגל ושם שר שיר תחרות עם תדהר בשם "הילדים של העתיד", שזכה במקום הראשון.
משנת 2012 חזר לגלם את יונתן מיטרני ב"גאליס", סדרת בת של "החולמים".
גם בשנת 2012 השתתף בפסטיגל, שם ביצע את השיר "זה הזמן לקפוץ" שזכה במקום השני.
בסוף שנת 2012 זכה בתואר "שחקן השנה" בטקס נבחרי הילדים בערוץ הילדים.
ב-2013 החל להשתתף בסדרה "פצועים בראש" שאותה כתבו חנן סביון וגיא עמיר.
כן חזר לבימת "X פסטיגל" בתפקיד "טייפון" - יסוד הרוח, והופיע עם השיר "אם רק נקשיב לרוח" שזכה במקום השני.
בקיץ 2013 השתתף ב"גאליס – המופע" לצד חבריו מהסדרה.
בסוף שנת 2013 זכה בפעם השנייה בתואר "שחקן השנה" בטקס נבחרי הילדים על משחקו בסדרה "גאליס".
בשנת 2014 חזר להשתתף בעונה הרביעית של "גאליס", וכן השתתף בסרט "גאליס – המסע לאסטרה", בתור יונתן/הרמס.
בסוכות 2014 שיחק במופע השני של גאליס, "איי לאב גאליס".
באותה שנה השתתף ב"משחקי הפסטיגל", כטקטיקו הלמור החי בחצי הכחול של כוכב אואזיס, שם הוא שר את שיר התחרות "להיות מוכן תמיד בזמן" שזכה במקום השלישי.
בסוף שנת 2014 זכה בפעם השלישית ברציפות בתואר "שחקן השנה" בטקס נבחרי הילדים בערוץ הילדים.
במהלך שנת 2015 חזר להצטלם לעונתה השנייה של הסדרה "פצועים בראש" והחל לצלם את סרט הקולנוע השני לסדרה גאליס, שיצא בפסח 2016. במהלך אותה שנה התארח בכמה מופעים של המופע "לוקחים את הזמן" שאותו מציגות חברותיו מהסדרה "גאליס", אליאנה תדהר ורוני דלומי, ביחד עם לי בירן.
בחנוכה 2015 השתתף במופע הקוסם!
בו גילם את "פחפח איש הפח".
בספטמבר 2015 זכה בתואר "שחקן השנה" בפעם הרביעית ברציפות בטקס נבחרי הילדים בערוץ הילדים.
ב-2016 הוא הצטרף למופע "יצא משליטה" שביים דני קרפל.
באותה שנה חזר לצלם את העונה השביעית והאחרונה של הסדרה גאליס, אשר עלתה במאי והסתיימה ביולי.
עם סיום הסדרה, מספר ימים אחרי הפרק האחרון עלה המופע - "גאליס מופע סוף", מופע הסיום של הסדרה.
בספטמבר של אותה שנה זכה בתואר "שחקן השנה" בפעם החמישית ברציפות ב"טקס נבחרי הילדים" 2016. הוא היה מנחה של סדרת טלוויזיה "האקדמיה לכדורגל".
בנובמבר 2016 השתתף בספיישל הטלוויזיוני "".
בדצמבר 2016 חזר למופע הפסטיגל "היי סקול פסטיגל 2 – הגמר הגדול" בו שיחק לצידם של אליאנה תדהר, עודד פז, דניאל מורשת, מיכל ינאי ועוד.
בתפקיד "תובל" היריב השחצן של תיכון גל שיתמודד מולם בגמר הגדול.
ב-2017 החל לשחק במחזמר "סימני דרך", המבוסס על הביוגרפיה של נעמי שמר, בתיאטרון הבימה.
באותה שנה שיחק את שחר סילאן קפלן בסדרת הנוער "כפולה" בערוץ KIDZ.
הוא שיחק את שון, בנה של לירי בסדרה סברי מרנן.
ב-2019 שיחק שפיר בסרט הקצר "אחוות לוחמים", מאת יאיר אריאל, וכן הופיע בתפקיד הראשי בסרט "פול גז".
באותה שנה שיחק גם במחזה "קופסה שחורה" המבוסס על ספר באותו שם מאת עמוס עוז, בתיאטרון בית ליסין.
באותה שנה שב להשתתף בפסטיגל.
בנוסף, באותה שנה התארח שפיר בכמה פרקים בסדרת הרשת "אח שלי רוח".
בשנת 2020 הוציא שפיר סינגל בשם "תחזיק עוד קצת".
בשנת 2021 עלתה הסדרה "מאנקיז" בה הוא משחק את "אונה" (אורי) נער מחשבים וחבר מהטירונות של בועז אשר נקלעים למשימה לבצע שוד בשביל לגנוב את הכתר היקר ממקדש "שאנשי – יאן".
בנוסף, בשנה זו שפיר הוציא שירים נוספים לאלבום שלו.
ב-23 במאי הוציא שיר בשם "שומר עליך.
וב-26 ביולי הוציא את השיר השלישי שלו, "כינויי חיבה".
וב-7 בנובמבר הוציא את השירו הרביעי, "כמה כאלה".
משנת 2021 משחק בהצגה "פנתר כפול" של תיאטרון בית ליסין.
ב-9 בנובמבר אותה שנה הופיע לראשונה בבר ההופעות 'לבונטין' עם חומרים שכתב והלחין לבדו.
בשנת 2022 השתתף בהופעת אורח בסרט "הסיפור שלנו" בכיכובם של אליאנה תדהר ולי בירן.
בנובמבר 2024 חזר לתיאטרון לאחר תקופה שחשב לעזוב, ושיחק בדמותו של אדיפוס, בפרויקט של הבמאי מרט פרחומובסקי "הטרגדיות של בית אדיפוס", המציגים שלוש טרגדיות יווניות קלאסיות מאת סופוקלס: אדיפוס המלך, אדיפוס בקולונוס ואנטיגונה, יחד עם השחקנים, תמר אלקן, אמיתי קדר, ערן בוהם, גד קינר, הילה גרוברמן, ובן ילין.
בשנת 2025 לקח חלק בתיאטרון הבימה בהצגה בשם &איב שם שיחק את תומר המתאהב ברובוט AI, ושיחק בסרט של ירדן אגיאן "ילד זין", בתפקיד הראשי (לצידה של לאה לב), בדמות של "רון גלייזר".
הסרט יצא לאקרנים ב־15 בינואר.
בשנה זו השתתף כאורח בשעשעון המרדף
כתב הצגה בשם הקדירה אשר עתידה לעלות בהבימה בימים הקרובים.
במהלך השנים דיבב שפיר בסרטים ובתוכניות טלוויזיה רבות.
בהן, סדרות האנימה של "דרגון בול זי", "אוזי ודריקס", "סיפורי כתם שמש - של מי הביצה הזאת?", "מעבר ליער", "עידן הקרח 2: נמסים מצחוק", "גיבור על נמלים", ו"דואל מאסטרס".
בשנת 2006 דיבב שפיר בתוכנית המצוירת "ביל הקטן" ששודרה בערוצים ערוץ הופ!, ערוץ ניקלודיאון וניק ג'וניור.
בשנים 2006–2007 דיבב שפיר בתוכנית המצוירת "טום" שעלתה לשידור בערוץ לוגי.
בין השנים 2006–2008 דיבב בתוכנית המצוירת "נארוטו" ששודרה בערוץ הילדים ובנוסף דיבב בתוכנית המצוירת "אווטאר: כשף האוויר האחרון"
את הדמות הראשית אווטאר אנג.
בשנת 2007 גילם שפיר דמויות שונות בתוכנית המצוירת "מגלים עם דורה" ששודרה בערוץ הופ!
במהלך אותה שנה גילם שפיר את דמותו של "וינסנט" בתוכנית המצוירת "פוקימון", וכן גילם דמויות שונות בתוכנית המצוירת "ספירו ופנטזיו" ששודרה בערוץ לוגי.
כמו כן, דיבב שפיר בתוכניות המצוירות "קריפי קריצ'ר" ששודרה בערוץ לוגי, "טורק" ששודרה בערוץ הופ!, "פפה פיג", בתוכנית המצוירת "כוח הצלה" ששודרה בערוץ הופ!, "סיפורי כתם שמש" שעלתה לשידור בערוץ הופ!, וכן, בתוכנית המצוירת "לולה ווירג'יניה" ששודרה בערוץ הילדים.
בשנת 2008 תרם שפיר את קולו לתוכנית המצוירת "צוות קוואנטום" ששודרה בערוץ לוגי.
במהלך אותה שנה דיבב דמויות שונות בתוכנית המצוירת "אדגר ואלן".
ב-2009 דיבב שפיר בתוכנית "הנוקמים הקטנים" שהוקרנה בערוץ הילדים.
במהלך אותה שנה הוא דיבב בתוכניות המצוירות "אווטאר: כשף האוויר האחרון" את אנג ו"חברים בחווה" ששודרו בערוץ ניקלודיאון, "משפחת דובינשטיין" ו"דובוני אכפת לי" ששודרו בערוץ הופ!, "קופצים למוזיאון" ששודרה בערוץ לוגי, וכן בסרט האנימציה "דובוני אכפת לי: הרפתקה בפארק השעשועים" שעלה לשידור בערוץ "הופ!".
בשנת 2010 דיבב שפיר בתוכניות "סאלי בוליווד" ששודרה בערוץ הילדים, "בן 10: כוח החייזרים" ששודרה אף היא בערוץ הילדים, וכן, שימש כקריין בתוכנית "תעלומות מתחת לאף" שהוקרנה בערוץ לוגי.
בשנת 2013 דיבב בסרט "היפה והגלדיאטור".
בשנת 2021 דיבב בסרט "איפה אנה פרנק".
בשנים 2021 עד 2023 היה שפיר בזוגיות עם הזמרת ענת מלמוד.
תובל "תולי" גְבִירְצְמן (26 ביוני 1959 – 4 באוגוסט 1982) היה מפקד פלוגה בחטיבה 188 של חיל השריון שנהרג במבצע שלום הגליל.
גבירצמן נולד בחדרה לחיותה ויעקב גבירצמן, ונצר למשפחות גבירצמן והוכברג, מוותיקי חדרה.
אביו נפטר כשמלאו לו שש שנים.
הוא למד בבית-הספר היסודי ע"ש אחד העם בחדרה, המשיך את לימודיו בבית-הספר התיכון העיוני בחדרה וסיים את לימודיו במגמה ביולוגית.
בצבא הוא החל את שירותו בשריון כמפקד טנק, ואחר-כך סיים קורס קצינים.
ביולי 1981 התמנה למפקד פלוגה מ'-"מחץ" בחטיבה 188 בגדוד 71. ב-21 ביולי 1982 הטנקים של פלוגה מ' בפיקודו פגעו ב-18 טנקים ו-4 נגמ"שים סוריים, וזאת ללא נפגעים כלל בפלוגתו.
תולי נהרג בשדה התעופה של ביירות ביום רביעי, ט"ו באב, בפגיעה ישירה מפגז, כאשר רץ תחת אש כבדה ובידו מטף כיבוי, לעבר נגמ"ש בוער שנלכדו בו לוחמים פצועים.
מספר שעות לפני מותו, הספיק לתת ראיון מצולם לרון בן ישי משדה התעופה.
על גילוי אומץ לב, מסירות נפש וכושר מנהיגות, הוא זכה בצל"ש אלוף מטעם אלוף פיקוד הצפון אמיר דרורי.
הוא הובא למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי בחדרה.
"טוּלִיק" הוא שיר שנכתב על ידי רמה סמסונוב בהשראתו של גבירצמן בהיותו ילד.
השיר הולחן על ידי נפתלי אלטר ובוצע על ידי אושיק לוי בפסטיבל שירי הילדים מס' 9, בשנת 1978. לאחר הפסטיבל היה לשיר מושמע ברדיו.
השיר נמנה עם השירים שהופיעו באלבומה היחיד של רמה סמסונוב.
בריאיון לעיתון "לאישה" בשנת 1976 סיפרה רמה סמסונוב, כותבת השיר, על מילותיו: .
ספר לזכרו: אורית ברום (גבירצמן) (עורכת), תולי, גבעתיים: מפעלי דפוס פלאי, 1986
באוקטובר 2011 נחנכה "כיכר תולי" בחדרה, העיר בה נולד, בצומת של שדרות רוטשילד וז'בוטינסקי.
בכיכר משולבים צריח טנק שוט ופרחי הצבעוני ("טוליפ"), שחלקם חלולים לציון מה שלא הספיק תולי בחייו הקצרים.
גדוד תובל של שבט להבות של הצופים הדתיים בירושלים נקרא על שמו.
תובלה אווירית היא תובלה צבאית באמצעות כלי טיס.
זהו תחום עיסוקו של כוח אווירי המתמקד בשינוע לוגיסטי של ציוד, אמצעי לחימה וכוח אדם, על ידי מטוסי תובלה או מסוקי סער, לשם השגת מטרות צבאיות.
תובלה אווירית מתחלקת לשתי דוקטרינות עיקריות: תובלה אסטרטגית בה מטוסי תובלה כבדים מובילים את הציוד והאספקה למרחקים גדולים ובמטרה לתמוך בצבא כמערכת.
ותובלה טקטית המתבצעת על ידי מסוקי ומטוסי תובלה קלים יותר בתוך זירה מסוימת כדי לאפשר המשך פעילות מבצעית או כחלק מפעילות מבצעית, לדוגמה הצנחת אספקה בשדה הקרב, הצנחת כוחות אל תוך הקרב או חילוצם ממנו, וכן למבצעים מיוחדים כגון מבצע אנטבה, מבצע כחול וחום וכדומה.
תואר קרב הוא תואר המוענק באופן רשמי על ידי הממשלה או המונרך ליחידה צבאית עבור תרומה מיוחדת של היחידה בקרב או מערכה מסוימת.
מסורת ההענקה של תוארי קרב ליחידות צבאיות קיימת בקרב צבאות אירופאיים, אך מזוהה במיוחד עם הצבא הבריטי ומדינות האימפריה הבריטית לשעבר אשר חולקות את המסורת הבריטית.
בשונה מאות מערכה, תואר קרב בדרך כלל לא מוענק לחיילי היחידה אלא הוא חלק מהמסורת של היחידה.
בנוסף, לא לכל מערכה או קרב ניתן להעניק באופן אוטומטי תואר קרב, אלא רק כאלו אשר אושרו, ואז נבחנת תרומתה של היחידה המסוימת לאותו הקרב.
הדרכים לציון תואר הקרב מגוונות ומשתנות.
בצבא הבריטי תוארי הקרב מוצגים בדרך כלל על דגל היחידה (כמו בדגל משמאל), אך ישנם מצבים אחרים.
יחידות ארטילריה בצבא הבריטי לא נושאות דגלי יחידה, לכן תוארי קרב מיוחדים שניתנים להם מוספים לשם היחידה.
יחידות שונות בצבא הבריטי נוהגות לענוד את סמל הספינקס עם הכיתוב 'מצרים' אשר מציין תואר קרב על המערכה במצרים (1801), דוגמה נוספת היא רגימנט משמר הדרגונים הסקוטי המלכותי אשר סמלו מורכב מעיט והכיתוב 'ווטרלו', לציון 'העיט הנפוליאוני' שלקחו מידי הצרפתים בשדה הקרב בקרב ווטרלו.
תואר קרב ניתן בדרך כלל בצבא הבריטי לרגימנטים וגדודים, בנוסף ניתן להעניק תוארי קרב לאוניית מערכה או לטייסת.
תואר הקרב מכיל בדרך כלל את שם הפעולה או הקרב ואת השנה (לדוגמה: 'ווטרלו, 1815' ו-'איי פוקלנד, 1982').
תוארי קרב הופכים לחלק חשוב מהמסורת של היחידה ומגדירים את המורשת שלה, חיילי היחידה מתגאים בקרבות וזוכרים את חללי היחידה לאורך ההיסטוריה שלה.
משמעות ציון תוארי הקרב על דגל היחידה היא שבהצדעה לדגל היחידה, החייל מצדיע גם למורשת היחידה.
בצה"ל קיימת מסורת דומה בכך שמוצגים סרטי המערכה כאשר הם תלויים מדגלי החילות.
מסורת דומה נהוגה גם בצבא ארצות הברית.
תובע או קטגור, בהקשר של המשפט הפלילי, הוא בא כוח המאשימה במשפט הפלילי.
מקור המונח קטגור במילה ביוונית העתיקה κατήγορος קטגורוס במשמעות 'מי שמאשים' (מהרעיון 'לדבר מול קהל נגד מישהו', מהמילים κᾰτᾰ קאטא 'נגד' וἀγορεύω אגוראו 'לדבר מול קהל', מἀγορά אגורא 'קהל').
במשפט הישראלי יכול התובע להיות עורך דין, לרוב איש פרקליטות המדינה, או יחידת התביעות של משטרת ישראל.
בכתבי אישום המוגשים בשל עבירות על חוק התכנון והבנייה או חוק רישוי עסקים, חוקי איכות הסביבה וכיוצא בזה, המוגשים, אם על ידי רשות מקומית או על ידי רשות מרשויות הממשלה - משרד ממשלתי או רשות ממשלתית, יכול התובע להיות עורך דין פרטי, המקבל לשם כך הסמכה מהיועץ המשפטי לממשלה.
כאשר מוגשת קובלנה פלילית, יכול התובע להיות אף אדם פרטי, או עורך דין פרטי, המייצג את הקובל.
במשפט עברי יש להבחין בין שני סוגי משפט, דין אזרחי (משפט פלילי) ודיני ממונות.
בדיני ממונות התובע יכול להיות רק מי שנוגע בדבר, או בא כוחו הממונה בתנאים מדויקים באמצעות הרשאה, בעוד שכנגד אדם אחר יכול הנתבע לומר "לאו בעל דברים דידי את".
בדין הפלילי קשה להגדיר מי התובע ונראה שאין לכך התייחסות מספקת.
בהלכה נצרך שיעידו שני עדים כנגד הנאשם, ונראה שהם התובעים.
בבית דין של מעלה, תפקיד הקטגור מיוצג על ידי השטן.
תפקיד זה מבוטא בפסוק בספר זכריה: .
חז"ל דרשו: , ולפי אבחנה זו ממשיכים לדרוש את התפקיד המשולש שלו:
חז"ל המשילו את העבירה לקטגור ואת המצוות לסנגור.
ובכך הסבירו את הסיבה שהכהן גדול ביום הכיפורים כאשר הוא נכנס לקודש הקודשים, אין הוא לובש את בגדי כהן גדול כי אם בגדי לבן: היות שיום הכיפורים נועד לכפר על חטא העגל, שנעשה מזהב, אין ראוי שייעשה הקטגור - סנגור.
ולכן לובש הכהן הגדול את בגדי הלבן.
תואר לשם כבוד הוא תואר המוענק לאדם או לארגון כהוקרה על פעילותו או מעלותיו.
לעיתים כולל התואר שם זהה או דומה לתואר הכולל סמכות ואחריות רשמיים, אך האדם לו מוענק תואר הכבוד לא נושא בחובות כלשהן, מלבד החובות הטקסיות הנלוות לתואר זה.
תוארי כבוד מוענקים במסגרת מגוון תחומים, כגון תארים אקדמיים (למשל דוקטור לשם כבוד), תארים צבאיים, תוארי הוקרה לאומיים (למשל גיבור הפדרציה הרוסית), תוארי הוקרה מוניציפליים (למשל יקיר העיר תל אביב-יפו), תוארי אצולה או חברות במסדרים (כגון דוכס, אביר), תוארי הערכה והצטיינות בתחומי עיסוק שונים (כגון תואר אמן העם) ועוד.
קיימים תוארי כבוד שניתן לרכוש באמצעים כספיים, דבר שעשוי ליצור הונאות שונות בתהליך קבלתם.
תובנות על ארגון אלקאעידה הוא ספרו של בנימין בן סימון שיצא לאור בשנת 2011. הספר דן ברקע להקמת ארגון אל-קאעידה, סקירה היסטורית על אל-קאעידה בין השנים 2005-1988, האידאולוגיה של הארגון ומאפייניו הארגוניים.
המחבר, בנימין בן סימון הוא קצין מודיעין לשעבר.
פרק מספר זה, העוסק באידאולוגיה, זכה בפרס מטעם קרן ענבר עטיה, שהיא קרן הנצחה לעידוד המחקר למאבק בטרור בשיתוף המרכז למורשת המודיעין.
בשער השני דן הספר באירועים העיקריים שעברו על אל-קאעידה בשני העשורים לקיומו, החל בהתגבשותו של הארגון במלחמת אפגניסטן-ברית המועצות ועד לשנת 2005 לערך.
הספר מנתח אירועי מפתח בקורותיו של הארגון.
הראשון שבהם מלחמת אפגניסטן–ברית המועצות, שבמהלכה גויסו מוסלמים רבים ממדינות מוסלמיות רבות ויצרו כוח רב-אתני ועל-לאומי, שהפך בסופה של המלחמה לארגון אל-קאעידה.
לאחר מכן, סוקר הספר את התבססות אל-קאעידה בסודאן, שם הושקעה עבודה רבה בעיצוב אל-קאעידה, לרבות עיצוב אופיו הבינלאומי.
תקופה חשובה נוספת היא פרק הזמן באפגניסטן, שאליה חזר בן לאדן מנהיג הארגון דאז וחבר לטליבאן, עד שזה הובס על ידי ארצות הברית ב-2001. אירוע חשוב שבו התמקד הספר היה התקפת הטרור ב-11/9 בארצות הברית.
שער זה מסתיים בטרור של אל-קאעידה באירופה, תוך שימת דגש על שני אירועי טרור שונים: האחד, פיגועי הטרור בבריטניה ב-7.7.2005, והאחר, פיגוע הטרור בספרד ב-11.3.2004.
האידאולוגיה של אל-קאעידה, תוך שימת דגש על האופן שבו נתפש המערב בעיני הוגי אל-קאעידה ותוך מאמץ להבין מהן העוולות העיקריות שהוגיו של אל-קאעידה ייחסו למערב.
בספר נעשה ניסיון לזהות מהי "התוכנית הגדולה" של אל-קאעידה לגבי המערב, מהן מטרותיו של אל-קאעידה ואיזו אסטרטגיה יש בדעתו לנקוט כדי להשיגן.
התזה העיקרית של מחבר הספר היא שלדעתו אל-קאעידה הוקם על רקע ההתנגשות הפוליטית הפנימית בארצות האסלאם ולאחר שמנהיגיו הגיעו לתובנה שעל מנת שיוכל להילחם במשטרים המקומיים ולהיות אלטרנטיבה הולמת להם, עליו להילחם קודם כול במערב ובראשו ארצות הברית.
אל-קאעידה הוא ארגון טרור ששאיפותיו פוליטיות ושעיקר תוכניתו היא להפוך לאליטה פוליטית אשר תתפוס את השלטון במדינות המרחב הערבי-מוסלמי ותאחדן למדינה אסלאמית מאוחדת.
תובל פָטֶר (26 בנובמבר 1939 - 14 בפברואר 2015) היה אקורדיוניסט ומוזיקאי ישראלי.
למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה (אז תיכון בית הכרם).
לקראת התגייסותו לצה"ל הגיע למפקדת הנח"ל ביחד עם חבריו מבית הספר, יהורם גאון ועליזה רוזן, לבחינות כניסה ללהקת הנח"ל.
הוא הגיע כדי ללוות את יהורם גאון באקורדיון ולא התכוון להיבחן אך נגינתו הקסימה את הבוחנים שצירפו אותו ללהקה.
שלושת הירושלמים הצטרפו לתוכנית ה-11 של להקת הנח"ל "צריך לחיות" שבה השתתפו אריק איינשטיין, יוסי פרוסט, עידוא בן-גוריון, זהר אוריין, איתמר כהן, רות אטיאס, יצחק שאולי, אביטל מוסינזון, חינה גורביץ, אברהם סגל והאקורדיוניסט עמי גלעד.
לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף ללהקת התרנגולים אותה יסדה והדריכה נעמי פולני, יוצאת להקת הצ'יזבטרון.
הוא ליווה אותם בשתי תוכניות לצד יהורם גאון, שייקה לוי, ישראל פוליאקוב, חנן גולדבלט, צביקה גרטל, עליזה רוזן, עמירם ספקטור, יוסי צמח ואחרים.
זכור הליווי שלו ל"שיר השכונה".
בשנות ה-60' וה-70' הופיע במופע "תל אביב הקטנה" שכתבו חיים חפר ודן בן אמוץ.
במשך שנים ניגן עם מיטב המוזיקאים הישראלים והיה בין נגני האקורדיון המובילים בישראל.
הוא הצטער על ירידת קרנו של האקורדיון בישראל.
בשלב מסוים עזב למספר שנים לארצות הברית שם למד היסטוריה רוסית.
כששב המשיך לנגן משירי ארץ ישראל והשתתף כמלווה בהצגות תיאטרון בעיקר של חנוך לוין שהיה חברו.
ב-1982 אוזכר שמו בשיר "איך עושים תקליט" של שמוליק קראוס: .
ב-1993 הפיק תוכנית משירי המלחין האהוב עליו נינו רוטה, הופיע אתה ברחבי הארץ והוציא אלבום.
האלבום יצא בהפקה מחודשת ב-2005 בשם "נינו וחצי - תובל פטר וחברים מנגנים נינו רוטה".
ב-2006, ערך מופע משירי סשה ארגוב, לציון עשר שנים למותו.
ב-2013 הופיע יחד עם הזמרת ירונה כספי במופע משירי ארגוב.
נפטר מדום לב ב-14 בפברואר 2015, והותיר אחריו את בת זוגו החלילנית תניר שקד, בת ובן.
תובה (תֻּבָּה; אולי מן תיבה, באנגלית: Chassis) היא השלדה של רכב קרבי משוריין, שבה נמצאות המערכות האוטומטיביות של כלי הרכב, בהן המנוע, ממסרת, המזקו"ם (או הגלגלים), מכלי דלק ותא הנהג.
לעיתים קרובות תובה אחת (למשל של טנק או נגמ"ש) משמשת בסיס למשפחה שלמה של כלי רכב משוריינים.
דבר זה נעשה הן בתכנון מראש (תובה אחת מתוכננת למשפחה שלמה של כלי רכב והתקנת המרכבים השונים היא פשוטה יחסית, כגון משפחת הסטרייקר) והן בתכנון שבדיעבד, כלומר בהסבת תובות באופן שלא היה בתכנון המקורי (לדוגמה: הסבת טנק ה-T-55 לנגמ"ש "אכזרית" על ידי צה"ל).
שלדת רכב – המהווה מסגרת לכלי הרכב כולו ואליה מתחברים המכלולים השונים, כגון חטיבת הכוח, מערכות ההנעה והמרכב.
תא הנהג – נמצא בחזית התובה, וממנו מפעיל הנהג את הכלי ומנווט אותו.
חטיבת כוח – כוללת את המנוע והממסרת, ומספקת כוח מניע לכלי ולכלל מערכותיו.
גלגלים אופניים – במספר כלי רק"ם, לרוב נגמ"שים ושריוניות, במקום מזקו"ם מונע כלי הרכב על גבי גלגלים עטויי צמיגים בדומה לטרקטורים ומשאיות כבדות.
מכלי דלק – נושאים את הדלק הדרוש לפעילות חטיבת הכוח.
שריון לכלי רכב – לוחות שריון, יציקות פלדה ומיגונים נוספים המגינים על התובה, המערכות המכניות שבה ואנשי הצוות הנמצאים בה.
מרכב – החלק הייעודי של כלי הרק"ם, המותקן על התובה.
דוגמאות למרכבים כוללים: צריח נושא תותח טנק בטנקים, תא לוחמים בנגמ"שים, משגר רקטות או תותח הוביצר בכלי ארטילריה, וכדומה.
התובות שלהלן ידועות ונפוצות ורובן שימשו בסיס למשפחות שלמות של כלי רכב משוריינים:
M113, נגמ"ש קל ומשפחת רק"ם
בראדלי, נגמ"ש בינוני ומשגר רקטות
סטרייקר, נגמ"ש אופני ומשפחת רק"ם
מרכבה, טנק מערכה ונגמ"ש כבד
תואר שווה ערך (נקרא גם תואר אקוויוולנטי) מהווה חלופה לתואר אקדמי, בעיקר בתחום ההוראה, ולרוב, משרד החינוך מכיר בו כדרגת שכר שוות ערך לתואר ראשון או שני.
בתחום ההוראה נדרש לרוב על ידי משרד החינוך תואר כתנאי להשתתפות במכרזים ונשיאת משרות מסוימות וכדרגת שכר למורים.
משרד החינוך קיבל את הדרישה, וקבע כי בתחום ההוראה ניתן להכיר בתעודה אקוויוולנטית לתואר ראשון ולתואר שני.
הקביעה מעניקה הכרה חלקית בהשכלה תורנית, כמקבילה לתואר אקדמי לצורכי דרגת שכר, וניתנת למורים בישראל בלבד.
משרד החינוך דורש לימודים בישיבה מוכרת או בחינה על דפי גמרא או שולחן ערוך, או הסמכה לרבנות כדי לקבל את הדירוג.
במקור, נועדו התארים האקוויוולנטיים רק לבוגרי ישיבות, ובאתר משרד החינוך נכתב כי "דירוג לצורכי שכר בלבד למורים שהם בוגרי ישיבות המלמדים בפועל את מקצועות הקודש: תלמוד/תושבע"פ ו/או מחשבת ישראל ו/או תנ"ך".
אולם בפועל עושים שימוש מרכזי בתארים האקוויוולנטיים הסמינרים החרדיים שמעניקים לימודים דומים ללימודי תואר B.Ed אולם הם אינם נחשבים כתואר ראשון אלא כדרגת שכר אקוויוולנטית.
הסיבה לכך היא התנגדותם של הרבנים ללימודים לתארים אקדמיים.
ישנם אף סמינרים חרדיים שמעניקים תואר M.Ed, אולם ככל הנראה, לא קיימים מוסדות שמעניקים תואר דוקטור אקוויוולנטי.
תואתריום (שם מדעי: Thoatherium; מילולית: "בהמה אקטיבית זריזה") הוא סוג של יונק בן לסדרה הקדומה ליטופטרנה, שחי בתחילת המיוקן שלפני 17.5 עד 16.3 מיליון שנה מזמננו בערבות פטגוניה, ארגנטינה.
סוג זה התגלה בתצורת סנטה קרוז (Santa Cruz Formation) והוגדר ב-1887 בידי החוקר הארגנטינאי פלורנטינו אמגינו והוא כלל 6 מינים.
התואתריום היה יונק צמחוני דומה לצבי שהגיע לאורך 70 סנטימטרים ומשקל של 15 עד 19 קילוגרם, שהיה בעל רגליים מותאמות לריצה שבדומה לרגלי סוסים היו בעלות פרסה קשיחה יחידה בקצה הרגל.
מבנה זה עזר לרגל להאיץ ולצרוך פחות אנרגיה תוך הדהירה.
עם זאת הוא לא היה קרובם של מפריטי הפרסה והדמיון ביניהם נבע מאבולוציה מתכנסת.
הוא היה קרובם של הדיאדיפורוס ושל המקרוקניה בעלת החדק והלסת שלו הייתה צרה יחסית והסתיימה בבליטה צרה, דומה למקור מלפנים.
היו לו שיניים דקות יחסית שהותאמו לאכילת עלים או צמחייה רכה דומה ולא מעשבים.
יונק זה אולי חי בעדרים קטנים ויכל לנוע במהירות כדי להימלט מטורפים.
תּוֹבָנָה היא תופעה קוגניטיבית המתארת גיחה פתאומית למודעות של רעיון מקורי או לא טריוויאלי, נקודת מבט חדשה, מימוש או פתרון של בעיה מסוימת.
במקרים רבים תובנה מלווית בשינוי מחשבתי של ייצוג הבעיה במיינד.
לתובנה ישנם מספר היבטים קוגניטיביים המשפיעים על ביצוע המטלה.
לדוגמה בממוצע פתרון של בעיה אשר נעשה באמצעות תובנה לוקח פחות זמן מאשר פתרון אותה הבעיה בצורה אנליטית, וישנם מחקרים אשר מצאו כי תובנה יכולה להקטין כמות של שגיאות במטלות מסוימות.
בנוסף, המצב הרגשי של האדם יכול השפיע גם הוא על התופעה.
אנשים אשר נמצאים במצב רוח חיובי נוטים לפתור יותר שאלות באמצעות תובנה, ונוטים גם יותר לצדוק בתשובותיהם.
כמו כן, גם לתובנה עצמה השפעה על הרגש המייחדת תופעה זו מתהליכים קוגניטיביים אחרים.
מלבד השפעות של רגש חיובי, לרגע התובנה מתלווה תחושה מהנה, מחקר שהתבצע בשנת 2014 על ידי חוקרים מאוניברסיטת מינכן מצא כי התחושות הנפוצות ברגע של תובנה הן הנאה, הפתעה, הקלה, ודאות בתשובה הניתנת ופתאומיות.
תחושות אלו יכולות להיות חלק ממנגנון תגמול, אשר מחזק התנהגות של חשיבה יצירתית, או של תוכן הקשור לתובנה שהתרחשה.
בכוחות של מנגנון מבוסס תגמול להסביר מדוע אנשים רבים אוהבים לשחק משחקים אשר מעורבים בעירור תובנה כמו חידות, סודוקו וכדומה, כמו גם מדוע אנשים רבים נמשכים למשלחי יד המערבים חשיבה יצירתית המערבים למידה של תכנים מורכבים ופתרון בעיות כמו אומנות הנדסה עיצוב ומחקר מדעי.
הסוציולוג גרהאם וולאס פרסם בשנת 1929 ארבעה שלבים אשר לדידו מהווים את הדרך ליצירת רעיון יצירתי, ומטא אנליזה של רגע התובנה אשר פורסמה בשנת 2018 מצאה דפוס של פעילות מוחית אשר תואם לארבעת השלבים.
התיאוריה ספגה במהלך השנים ביקורות רבות והופעת השלבים כחלק מתהליך היצירתיות היא דבר הנתון לוויכוח עד היום.
כאשר אדם מגיע לתובנה מתרחש מעבר יונים במוחו אשר משפיע על הפוטנציאל חשמלי הסמוך לקרקפת.
השפעה זו נותנת למדידה באמצעות אלקטרואנצפלוגרם (EEG), מכשיר המשתמש באלקטרודות על מנת למדוד שינויים מזעריים של המתח החשמלי על הקרקפת.
לרוב המכשיר יולבש על נבדק בעודו מבצע מטלה המביאה לתובנה כמו פתרון אנגרמות כאשר לנבדק ישנו פתרון הוא נדרש ללחוץ על כפתור.
הרישום שמספק ה-EEG יושווה לרישום המופק מפעילות מוחית של נבדק המבצע מטלה דומה אך שאינה מעוררת תובנה.
את הסיגנל המתקבל מן ה-EEG נהוג לפרק לתדרים המרכיבים אותו באמצעות התמרת פוריה.
גלים המופיעים כמה רגעים לפני התובנה
במטלת פתרון אנגרמות לפני הופעת התובנה נמצאת פעילות של גלי תטא (4 הרץ) ובטא (16–19 הרץ).
פעילות גלי בטא משוערת כמבטאת תהליך עיבוד של פיסות מידע קטנות, והשארתם בזיכרון עבודה.
מקור פעילות גלי הבטא המשוער הוא בין היתר באזורי פיתול החגורה ובחלקו התחתון של קדמת המוח.
פעילות בפיתול החגורה משוערת כמבטאת תיווך בין תהליכים פנימיים המתחרים זה בזה, דיכוי מחשבות לא רלוונטיות לבעיה והכנה להסטת קשב, הפעילות באזורים המצחיים משוערת כמבטאת תהליכי בחירה בין אפשרויות, המאפשרת שליפה של פתרון נכון מהזיכרון לטווח ארוך.
סמוך לפריצת התובנה למודעות מופיע פרץ של גלי גמא (30-37) באזורים מצחיים ורקתיים.
גלי גמא מעורבים בחיבור פיסות מידע לכדי שלם אחדותי, הכוונת קשב ואחזור מידע רלוונטי מהזיכרון.
לאחר רגע התובנה מופיע קלסטר של גלי בטא גבוהיים/ גלי גמא נמוכים (30–33 הרץ) באזורים קדמיים של קליפת המוח הקדם-מצחית בולטת במיוחד פעילות באזור ה-OFC, אזור המשתתף ברשת התגמול ונחשב כמקשר בין גירויים לערך תגמולי ספציפי.
אזור זה מקבל עצבוב מבוסס דופמין מהסטריאטום ומגרעינים נוספים במוח הביניים, המעורבים בלמידה מבוססת תגמול ובפעילות מוכוונת מטרה.
חלק מפעילות זו הייתה ביחס ישר לרמת הרגישות של האנשים לתגמול, ובנוסף תדר הגלים שנמצאו נפוץ בפעילות קשורת תגמול, בפרט תגמול לא צפוי.
סמיכות הזמנים בין הפריצה למודעות לבין סיגנל התגמול מעיד על כך שאין התגמול מגיע כתוצאה ממודעות לפתרון, אלא מעוררת על ידי מנגנון התובנה עצמו.
לבסוף, מופיע פרץ מאוחר של גלי גמא אשר מקורו משוער ב-MFG וב-IFG.
פעילות זו כבר נמצאת כחלק מלחיצת הכפתור של נבדקים המעידה על שסיימו את המטלה.
ייתכן כי פעילות זו היא בדיקה מחודשת שהפתרון שעלה דרך תובנה אכן מתאים.
בארגונים, תואר משרה הוא תיאור הניתן לתפקידו של עובד או חבר בארגון.
תואר המשרה משמש את העובד במסמכים שהוא חותם עליהם, בהצגתו בתכתובות ובסיכומי דיון, ומופיע בכרטיס הביקור שלו.
לתואר המשרה משמעות מבחינת מקומו של העובד בהירארכיה הארגונית.
בארגון שבו מנוהל תקן של משרות, כולל התקן את תואר המשרה של כל אחת משורות התקן.
בארגונים הנדרשים בחירום להיערכות שונה מאשר בשגרה ייתכן שיהיו לעובדי שני תוארי משרה, אחד לשגרה והאחר לחירום.
קידומו של עובד בארגון מתבטא לפעמים בעלייה בדרגה ללא שינוי בתואר המשרה, ולפעמים משתנה תואר המשרה לבכיר יותר.
דוגמה לכך היא התיאור ברומן "תמול שלשום": "לא יצאו ימים רבים עד שנכנס לשמש בבנק.
תחילה כלבלר קטן, אחר כך כפקיד מסייע, ואחר כך כפקיד גמור."
בהנהלה של ארגון מקובלות המשרות הבאות, המוצגות בתיאורן העברי, ולעיתים בראשי התיבות המקובלים באנגלית:
מנהל כללי (בראשי תיבות: מנכ"ל, באנגלית CEO - chief executive officer): האדם העומד בראש הנהלת הארגון.
במקרים שבראש הארגון ניצבים שני מנכ"לים, התואר של כל אחד מהם הוא מנכ"ל משותף.
מנהל כספים או מנהל כספים ראשי (באנגלית CFO - chief financial officer): האדם העומד בראש הנהלת הכספים של הארגון.
מנהל תפעול (באנגלית COO - chief operating officer): האדם העומד בראש אגף התפעול השוטף של הארגון.
מנהל שיווק ומכירות (באנגלית CMO - chief marketing officer): האדם העומד בראש פעילות השיווק והמכירות של הארגון.
מנהל טכנולוגיות או מנהל טכנולוגיות ראשי (באנגלית CTO - chief technology officer): בארגונים מבוססי טכנולוגיה מתקדמת, ובפרט בחברות היי-טק, זה תוארו של האדם האחראי להיבט הטכנולוגי בארגון, ובפרט לפיתוח הטכנולוגי בו.
מנהל מערכות מידע (בראשי תיבות: מנמ"ר, באנגלית CIO - chief information officer): האדם העומד בראש פעילות טכנולוגיית המידע של הארגון.
מנהל אבטחת מידע (באנגלית CISO - chief information security officer): האדם העומד בראש פעילות אבטחת המידע בארגון.
לכל אחת מהמשרות הללו מצורף לפעמים התואר סמנכ"ל (סגן המנהל הכללי) או משנה למנכ"ל.
בנוסף למשרות אלה, המקובלות בארגונים רבים, כוללות הנהלות של ארגונים משרות נוספות, בהתאם לאופי הארגון.
בארגון הכפוף להוראות רגולציה רבות, כגון בנק, ניתן למצוא משרה של קצין ציות ראשי (באנגלית CCO - chief compliance officer).
למשרות ניהול בדרגים פחות בכירים כולל תואר המשרה את המילה "מנהל" בצירוף תיאור נוסף, למשל "מנהל מדור רכש", "מנהלת מחלקת משאבי אנוש" וכדומה.
גם למשרות שאינן משרות ניהול נהוג לתת תואר משרה, לעיתים תוך התייחסות לרמת המשרה, למשל "מתכנת" לעומת "מתכנת בכיר".
תואר מקוון הוא תואר אקדמי (בדרך כלל תואר אוניברסיטאי, אך לעיתים המונח כולל גם תעודות בגרות ותוכניות לתעודה שאינן תואר) שניתן לרכוש בעיקר או במלואו באמצעות מחשב המחובר לאינטרנט, במקום ללמוד בקמפוס מסורתי.
שיפורים בטכנולוגיה, השימוש הגובר באינטרנט ברחבי העולם והצורך של אנשים לשלב לימודים עם עבודה הביאו לשגשוג של אוניברסיטאות מקוונות המעניקות תארים במגוון רמות: תוארי עמית, תוארי בוגר, תארים מתקדמים ודוקטורטים.
מטרת ההסמכה החינוכית, לפי מחלקת החינוך של ארצות הברית, היא להבטיח כי התוכניות שמציעות המוסדות להשכלה גבוהה עומדות ברמות איכות מקובלות.
האיגוד האירופי להבטחת איכות בהשכלה גבוהה (ENQA) מתאר את תפקיד הבקרה החיצונית על האיכות בחינוך כתפקיד המשלב הן את החובה לדאוג לאמינות הציבור והן תפקיד פיתוחי לשיפור האיכות במוסדות החינוך.
בתחום ההשכלה המקוונת, חשוב להימנע ממוסדות לא מוסמכים המציעים תארים מזויפים.
סטודנטים המבקשים תארים מקוונים תקפים צריכים לבקש הוכחה להסמכה ממוסד הסמכה מתאים ולאומי או אזורי.
בארצות הברית, אוניברסיטאות מקוונות שמוכרות במלואן קיבלו צורת הסמכה אוניברסיטאית מוכרת מאחד מששת גופי ההסמכה האזוריים, אחד מששת גופי ההסמכה הלאומיים, או אחד מארבעת גופי ההסמכה הלאומיים המבוססים על אמונה דתית.
כל אחד מששת האזורים הגאוגרפיים של ארצות הברית כולל גוף הסמכה אזורי אחד, שהוא סוכנות שאינה ממשלתית המפקחת על מוסדות granting degree הממוקמים בתחומיה.
מחוץ לארצות הברית, קיימים סטנדרטים לאומיים ואזוריים אחרים של הסמכה, שעשויים לתמוך רבות בחינוך מרחוק.
לדוגמה, האוניברסיטה הפתוחה של קטלוניה (Universitat Oberta de Catalunya) הוסמכה על ידי סוכנות להבטחת איכות במערכת האוניברסיטאות הקטלונית (AQU), חברה מלאה ב-ENQA, מאז היווסדה בשנת 1995, ונחשבת לסיפור הצלחה משמעותי כאוניברסיטה וירטואלית מתמשכת ובת קיימא הראשונה בעולם.
באופן דומה, באירלנד, המועצה להשכלה גבוהה ולהכשרה (HETAC) הסמיכה מספר אוניברסיטאות ותארים מקוונים.
ההשכלה המקוונת מאפשרת לאנשים החיים עם מוגבלויות פיזיות, לעובדים במשרה מלאה, לאנשי צבא, לאנשים המתגוררים מחוץ למדינה ולהורים בבית, בין היתר, לגשת להשכלה גבוהה מוסמכת.
ההערכה של איכות התארים המקוונים לעומת תארים המתקבלים בקמפוס משתנה, בעוד מרבית המכללות המקוונות המובילות מוסמכות ברמה אזורית, ההערכה הציבורית של איכותן נתונה במחלוקת.
סקר לאומי של נציגי גיוס עבודה הראה כי קיימת העדפה לתארים בקמפוס.
בחלק מהמקרים, מנהלים גיוסים לא היו מוכנים לשקול מועמדים עם תואר מקוון.
ישנם מומחים הטוענים כי תארים בתחומים מסוימים מתקבלים יותר דרך מקוונת מאשר באחרים, בעוד שתוכניות מסוימות פחות מתאימות לבתי ספר מקוונים בלבד.
סקר של ועדת ההסמכה לחינוך מרחוק (DEAC) מצא כי 100% מהמעסיקים שהשיבו סברו כי בוגרי תוכניות השכלה מרחוק מבצעים את עבודתם טוב יותר כתוצאה מהתואר שלהם (בהשוואה לביצועיהם הקודמים).
בנוסף, המעסיקים חשבו כי תואר שנרכש בהשכלה מרחוק משווה באופן חיובי, מבחינת הידע שנלמד, למישהו עם תואר במוסד פרונטלי.
מצד שני, ה"כרוניקל של ההשכלה הגבוהה" דיווח בינואר 2007 על סקר שנערך על ידי Vault Inc., שמצא כי 55 אחוז מהמעסיקים העדיפו תארים מסורתיים על פני תארים מקוונים.
עם זאת, 41 אחוזים אמרו שהם יתנו "שיקול שווה לשני סוגי התארים".
ארגון Sloan Consortium, שמומן על ידי קרן אלפרד פ.
סלואן לשמירה ושיפור איכות החינוך מרחוק, מפרסם דוחות סדירים על מצב החינוך מרחוק בארצות הברית.
בדו"ח שלו משנת 2006 "Making the Grade: Online Education in the United States, 2006", צוין כי "בשנת 2003, 57 אחוז ממנהיגי האקדמיה דירגו את תוצאות הלמידה בחינוך מקוון ככאלה שמשוות או עולות על אלה בלמידה פנים אל פנים.
לדברי סטיב לוהר במאמרו בניו יורק טיימס, מחקר גדול נערך בשנת 2009 במימון מחלקת החינוך.
המחקר, שנאסף לאורך 12 שנים, הגיע למסקנה שלמידה מקוונת בממוצע עדיפה על הוראה פנים אל פנים במידה סטטיסטית קטנה.
במקרים רבים, תואר מקוון שנרכש באוניברסיטה ציבורית או פרטית מוסמכת עשוי להיות בלתי ניתן להבדלה מתואר שנרכש בתוכנית מבוססת קמפוס, שהתואר האחרון מכונה לעיתים "תוכניות לבנים וטיט".
ההוראה היא לעיתים קרובות זהה לחלוטין, כאשר התואר המקוון אינו נושא כל סימן מיוחד.
לפיכך, אותם חבילות סיוע כלכלי זמינות לרוב גם לסטודנטים מקוונים, מה שסייע להפוך את ההשכלה המקוונת לנגישה יותר למועמדים מסורתיים.
דוגמה לתוכנית תארים שלא ניתן להבדיל בין תארים מקוונים לבין כאלה מבוססי קמפוס היא זו המוצעת על ידי אוניברסיטת קולומביה.
סטודנטים שמקבלים תואר דרך Columbia Video Network (CVN) מקבלים את אותו סוג תואר כמו בתוכנית מבוססת הקמפוס.
הפרופסורים, הקורסים, שיעורי הבית, המבחנים, וכן התעודות והתמלילים, זהים לאלה של הסטודנטים בקמפוס.
דוגמה נוספת היא NYU Tandon Online המציעה תארים מתקדמים לחלוטין באינטרנט דרך בית הספר להנדסה של אוניברסיטת ניו יורק.
המרכז הלאומי לסטטיסטיקה של החינוך (NCES) ערך מחקר על חינוך מרחוק בהתבסס על שנת הלימודים 2001–2002 במוסדות לתארים של שנתיים וארבע שנים בארצות הברית שהיו זכאים לסיוע סטודנטים פדרלי.
המחקר דיווח כי 56 אחוז מהמוסדות שנסקרו הציעו קורסים ללמידה מרחוק.
המחקר מצא גם כי מוסדות ציבוריים נטו יותר להציע קורסים מרחוק מאשר מוסדות פרטיים.
ה-Sloan Consortium, בהתבסס על נתונים שנאספו מיותר מ-2,200 מכללות ואוניברסיטאות בארצות הברית, דיווח כי כמעט 3.2 מיליון סטודנטים לקחו לפחות קורס מקוון אחד במהלך 2005 (עלייה משמעותית בהשוואה ל-2.3 מיליון שדווחו ב-2004).
על פי אותו דוח, כשליש מהמוסדות הגדולים מציעים תוכניות מקוונות מלאות.
בשנת 2010, יותר מ-6 מיליון סטודנטים למדו לפחות קורס אחד באינטרנט.
נכון לשנת 2013, מספר הסטודנטים שנרשמו לקורסים מקוונים עלה ליותר מ-6.7 מיליון.
עד שנת 2006, סטודנטים בארצות הברית שנרשמו לתוכניות תואר מקוונות לא היו זכאים לסיוע כספי פדרלי אלא אם לפחות מחצית מתוכניתם הייתה מבוססת קמפוס (חוק שהוקם בשנת 1992 ונודע כחוק 50 האחוזים).
בפברואר 2006, החוק בוטל, מה שהפך את הסיוע הכספי הפדרלי בצורת הלוואות פדרליות, מענקים ועבודות-לימודים לזמין בארצות הברית עבור סטודנטים שנרשמו לתוכנית תואר מקוונת זכאית במוסד מוסמך המתאים ל-Title IV.
תובנות נחמה היא חוברת לנוער לסיוע בהתמודדות עם פטירת קרובים, אשר יצאה לאור בשנת 2024. החוברת מתמקדת במציאת תשובות לשאלות אמוניות העולות בעקבות האובדן.
החוברת נכתבה על ידי אביתר נאמן, לזכר אביו , רופא בכיר ביחידה לטיפול נמרץ ילדים במרכז הרפואי סורוקה, נהרג כרופא צבאי ב-9 באוקטובר 2023 בטבח שבעה באוקטובר, במהלך היתקלות באזור שדרות.
– מתמקד בשאלה "איפה אלוהים היה ב־7 באוקטובר?", וכיצד ניתן לומר ש"הכל לטובה" על רקע אירועים קשים.
למה דווקא עם ישראל סובל?
– דן בשאלה מדוע עם ישראל, "עם הסגולה", נרדף במשך ההיסטוריה, ואלוהים שולח כלפיו אויבים רבים, והאם העתיד יהיה טוב יותר.
– הפרק עוסק בשאלה "מה קורה אחרי המוות", עם התייחסות ל, ולהשפעת הנפטר על קרוביו החיים.
כמו כן, הפרק עוסק בצורך ללמוד ממורשתו של הנפטר.
– שאלה המעסיקה משפחות רבות שקרוביהן נהרגו במהלך מלחמות או פיגועי טרור, "למה דווקא הוא?".
הפרק מתייחס ל"אשמת הניצוֹל", וכיצד להכיל מות אדם קרוב.
– הפרק עוסק במטרת הניסיונות והקשיים בחייו של האדם.
לכל אחת מהשאלות, מוצעים מספר כיווני תשובה, המבוססים על מקורות פסיכולוגיים, יהודיים וחיבורים במחשבת ישראל.
החוברת מדגישה את חשיבות שאלת השאלות ומציאת תשובות, תוך הכרה בקושי ובמורכבות של ההתמודדות עם האובדן.
החוברת הופצה בבתי ספר תיכוניים המשתמשים בה כהכנה למסעות לפולין, ומשפחות המתמודדות עם אובדן.
הספר סוקר בתקשורת, בין היתר בערוץ 13, מעריב, גילוי דעת וכן טור שכתבה סיוון רהב מאיר שהתפרסם בערוץ 7 ובפלטפורמות נוספות.
החוברת מחולקת בחינם למשפחות שכולות.
נשיא ארץ ישראל, (או "נשיא בארץ ישראל" או "גזבר ירושלים", "פקיד ירושלים", "נשיא על צדקות עניי א"י", אמרכל הכללי דאה"ק, או נשיא הארץ הקדושה לכולל...
וכיוצא בזה) הם תארים שניתנו על ידי הנהגת היישוב היהודי בארץ ישראל לציון רבנים, נדיבים ואנשי ציבור מהתפוצות שהיו ממונים על כספי א"י.
כלומר הנהיגו את איסוף התרומות (מגביות, הקדשים, קנסות, מס מיוחד בעקבות מצב קשה שפקד את היישוב וכיוצא בזה) לטובת היישוב היהודי בארץ ישראל ושמרו אותם לשם שליחתם לארץ.
כמו כן היו עשויים לפי הצורך להיות מעורבים גם באופן חלוקתם.
במשך מאות רבות בשנים התקיים קשר בין היישוב היהודי בארץ ישראל לבין התפוצות באמצעות מוסד השד"רות.
כינויים של יהודים נכבדים שנשלחו מארץ ישראל לקהילות הגולה כדי לגייס תרומות לקיומו וחיזוקו של היישוב היהודי בארץ ישראל.
מוסד שליחי ארץ ישראל התפתח ותרם רבות לקשר בין יהדות הגולה לבין היהודים בארץ ישראל, ולחיי התרבות של הקהילות היהודיות.
אחד הגורמים בשרשרת חשובה זו היו אותם נאמנים נכבדים שכונו בתארים כגון "נשיא ארץ ישראל", "פקיד ירושלים" וכיוצא בזה.
בתפקיד זה שימשו לרוב נכבדי הציבור היהודי בקהילות ישראל שבגולה.
עדויות לשימוש בתואר-הכבוד "נשיא ארץ ישראל" ידועות מהמאה ה-16 ועד המאה ה-19 הגם שאינן רבות ביחס למקורות התקופה.
אישים אלו שימשו כנאמנים לאיסוף כספים עבור היישוב היהודי בארץ.
התאפיינו במיוחד במרכזי יהודים כגון פראג, לבוב, אמשטרדם ופרנקפורט ובמאה ה-19 גם בבראד ובוילנה.
בקהילות יהדות ספרד שברחבי אירופה כונו אישים אלה בתואר פקיד ירושלים (כלומר הממונה על התרומות למען ירושלים), פקיד טבריה וכדומה.
כמו כן השתמשו בתואר גזבר א"י.
תארים אלה התאפייינו במרכזים כמו ונציה, ליוורנו, וקושטא.
אותם רבנים, אישי ציבור ונדבנים ששימשו בתפקיד זה בתפוצות ישראל היו גם מארחים את השד"רים שנשלחו מארבע ערי הקודש לכל תפוצות ישראל ואשר היו מביאים את זכרונה, תורתה ובשורותיה של ארץ ישראל לגולה לאורך הדורות.
השד"רים היו לעיתים רבות מראשי חכמי היישוב היהודי ושהותם בקהילות נערכה במעמד רם.
בסוף ביקורם היו אוספים את התרומות שנגבו לאורך הזמן ונשמרו בידי הנאמנים על מנת לשולחם עם השד"רים לארץ ישראל.
חשיבות לכך שהיו בעלי תפקידים אלה ראשי הקהל באה לידי ביטוי בין היתר במקרים בהם השליח ביקש אישור לקבלת תרומה לכמה שנים מראש.
מאחר שלא בכל שנה יכלו להגיע לאותה קהילה במסעותיהם.
וכל שכן אם נתבקש אישור קבלת תרומות על חשבון השנים הבאות למרות שהשליח הגיע לפני תום מספר השנים להם אספו בפעם הקודמת את התרומות.
וכך לכאשר נצרכו למגבית נוספת מיוחדת בשעת הדחק בפעולת עזרה דחופה ליישוב היהודי בארץ.
החלטות מסוג זה התקבלו על ידי ועדי הקהילות והושפעו מעמדתם של ראשי הקהל ונכבדיו.
בנוסף לכך, מנהיגי איסוף הכספים בתפוצות פיקחו על מינוי גבאי מעות ארץ ישראל בכל קהילה ככל שאותה קהילה לא מינתה בעצמה אנשים לתפקידים אלה.
בקהילות עצמן שבכל אזור מונו גבאים אשר כונו "הממונה על מעות ארץ ישראל".
בקהילות ישראל בארצות המזרח מי שמינו את גבאי הצדקה היו השד"רים עצמם.
לימים הוקמו מוסדות מאורגנים במרכזים כאלו בשמות: ועד פקידי ירושלים בקושטא, רוזני וילנא, ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם לשם ניהול מערכתי לאיסוף ושליחת הכספים בצורה מסודרת ובטוחה יותר.
ב-1726 ייסד ר' יעקב בן דוד זונאנה עם אנשי ציבור נוספים את ועד פקידי קושטא אשר כונה בשעתו בשם "ועד פקידי וגבירי ארץ ישראל בקושטא" ונחשב באותה תקופה למרכז החשוב ביותר לכספי א"י, בהיותה קרובה לא"י מחד ומאידך מרכז השלטון העות'מאני.
לאור זאת תרומות רבות מאירופה לא"י עברו דרכם.
בנוסף לכך היה הפקיד (כונה גם המורשה) רשאי להשקיע את הכסף באופן בטוח, על מנת שלא יפסיד מערכו בעת אינפלציה, ובמידת האפשר אף ישא רווחים.
לכשהוקם בשלהי המאה ה-18 ארגון רוזני וילנה, הפעילות העיקרית של הארגון הייתה איסוף כספים על מנת לחלקם ליהודים אשכנזים שעלו לארץ ישראל.
ברם הקבוצה הראשונה שנהנתה מכספי החלוקה שאספו רוזני וילנה הייתה דווקא קבוצה של החסידים, מעליית תלמידי הבעל שם טוב למרות לקו של ההתנגדות לחסידות המובהק של הארגון.
בהמשך תמך הארגון באופן פעיל בעליית תלמידי הגר"א, בשנת 1808 והיווה במידה רבה את הגב הכלכלי של עלייה זו ושל רוב היישוב האשכנזי בארץ ישראל ובכלל זה גם של עדות החסידים השונות באותה תקופה.
מבין האישים שצוינו בתפקיד בקרב יהדות ספרד
רבי אביגדור ציוידאל / רבי בן ציון צרפתי / רבי יהודה לייב סרוואל ה'שס"א (1600), שלשתן נמנו על רבני ונציה.
יחד עם ר' יהודה אריה ממודנה קראו ליהודים באשכנז, פולין ורוסיה, לבוא לעזרת יושבי ארץ ישראל, וצפת ודרשו מהם שיעבירו את הכספים דרך ונציה, מפני שיוצאות ממנה אוניות תדיר.
רבי ידידיה גאלנטי, אחיינו ר' משה גאלנטי (השני) מונה בשנת 1663 בתור הראשון לציון הראשון בארץ ישראל.
רבי שמואל אבוהב מגדולי חכמי איטליה ומראשי הלוחמים בתנועה השבתאית.
היה אחראי גם על תרומות שהגיעו מהמבורג בגרמניה.
בליוורנו סוף המאה ה-17 ואילך
רבי יעקב בן רבי ראובן זכותו
רבי משה חיים מנחם די מילו
בקושטא (איסטנבול) במאה ה-18 ואילך
ב-1726 ייסד ר' יעקב בן דוד זונאנה עם אנשי ציבור נוספים את ועד פקידי קושטא.
מבין האישים שצוינו בתפקיד בקרב יהדות אשכנז
מבין האישים שצוינו בתואר הנ"ל:
רבי ישעיה הלוי הורוביץ - (השל"ה הקדוש) כונה בתואר נשיא ארץ ישראל כך למשל מופיע אף על מצבת בנו שבתי שפטל הלוי הורוביץ (ווי העמודים) לכשמוזכר בה.
עם זאת השל"ה אכן שימש בפועל כראש רבני ירושלים וראש היישוב היהודי האשכנזי בא"י לכשעלה לארץ במאה ה-17 בשלהי ימיו.
ברם לפי יערי, הוא כונה כך עוד בשנותיו באירופה לאורך שנים בהם אסף כספים בגולה לטובת היישוב היהודי (נפטר ב-1630 בקירוב).
רבי אברהם רפפורט, רבה של לבוב וראש ועד ארבע הארצות.
מחבר ספר "איתן האזרחי" - על מצבתו כונה "נשיא וגבאי דארץ ישראל" (נפטר ב-1651).
רבי אהרון בן רבי יוסף יעקב הלוי מבראד, הנפטר בווין - על מצבתו כונה "גזבר ירושלים" (נפטר ב-1659).
רבי צבי הירש קלויזנר, כונה בתואר "נשיא מירושלים" (נפטר ב-1680).
רבי שמחה מנחם מיונה, נדבן ושתדלן יהודי בפולין שימש כרופאו הראשי והאישי של יאן סובייסקי מלך פולין - על מצבתו כונה "גבאי צדקה ומרא דאתרא ירושלים" (נפטר ב-1702).
רבי יחיאל מיכל הלוי מחבר ספר "שערי שמים", לימים עלה לא"י ושימש כשד"ר.
רבי בנימין וואלף בן רבי אהרן שמעון שפירא מפראג (נפטר ב-1715).
רבי נפתלי כ"ץ בעל "סמיכת חכמים".
רבי שמשון ורטהיימר, רבם של יהודי וינה ומן היהודים רבי־ההשפעה ביותר באירופה במפנה המאה ה-18. (נפטר ב-1724).
רבי דוד אופנהיים פוסק ומרא דאתרא של הקהילות היהודיות בערים ניקלשבורג ופראג.
פרשה מיוחדת התעוררה סביב תוארו של רבי דוד אופנהיים: בשנת תס"א (1701) התמנה ר' דוד אופנהיים ל"נשיא ארץ ישראל" על ידי שלושים ושניים רבני הקהילה האשכנזית בירושלים, וכתב המינוי נשלח אליו לווינה.
המינוי היה קצוב למשך מספר שנים, ובשנת תס"ז (1707) אושרר המינוי לכל ימי חייו.
אולם כאשר השלטון האוסטרי אסר על איסוף הכספים למען ארץ ישראל (30 לינואר 1723, תפ"ג) נאסר עליו הרב אופנהיים לשאת בתואר זה.
רבי אלעזר רוקח רב בקהילות ראקוב, טרנוב, ברודי, אמשטרדם וצפת, (אבי משפחת רוקח שבין צאצאיה נמנים אדמו"רי חסידות בעלז) (נפטר ב-1741).
רבי יעקב יהושע פלק רבן של לבוב, ברלין, מץ ופרנקפורט על המיין.
רבי חיים סג"ל לנדא, רבה של פודקאמין ומייסד הקלויז בבראד - על מצבתו כונה "נשיא ארץ חמדה" (נפטר ב-1787)
רבי עקיבא איגר מגדולי התורה הבולטים בתקופת האחרונים, בין תלמידיו נמנו ר' צבי הירש קלישר ור' אליהו גוטמכר שהיו ממבשרי הציונות ופעלו לעידוד ההתיישבות החקלאית בא"י.
החתם סופר, אב"ד וראש ישיבת פרשבורג בהונגריה, מגדולי הרבנים והפוסקים בדורות האחרונים.
צבי הירש להרן בנקאי ונדבן יהודי-הולנדי, ראש ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם והרוח החיה בו מ-1817 ועד 1853. (נפטר ב-1853).
רבי יעקב אטלינגר, ממנהיגי היהדות האורתודוקסית בגרמניה.
אברהם שמואל בנימין סופר, ממנהיגי היהדות האורתודוקסית בימי הקרע ביהדות הונגריה.
רבי אליהו גוטמכר, סקסוניה, ממבשרי הציונות.
רבי יצחק דב במברגר, רבה של וירצבורג, מגדולי רבני גרמניה במאה ה-19. (נפטר ב-1878).
רבי עזריאל הילדסהיימר, בשנת תרמ"ח, 1888 ייסד את אגודת "למען ציון".
בקרב תנועת החסידות: נשיאי קופת מעות ארץ הקודש
בעקבות עליית תלמידי הבעש"ט ייסד רבי מנחם מנדל מוויטבסק את "קופת מעות ארץ הקודש" ביחד עם רבי שניאור זלמן מלאדי ורבי מרדכי מנשכיז, כדי להעביר כספים מחו"ל עבור היישוב החסידי בארץ ישראל.
הקופה הייתה משותפת ליהודי רוסיה, בלארוס וווהלין.
בהמשך התפצלו אנשי ווהלין מהקופה וייסדו את כולל ווהלין.
לעיתים איסוף הכספים וחלוקתם לא היה על פי שיוך חסידי אלא לפי שיוך אזורי הכולל הן חסידים והן פרושים כאחד.
כך למשל בתקופת כהונתם של אדמו"רי סלונים כנשיאי הקופה - הקופה כונתה "כולל רייסין" ושמות נוספים בהתאם להתפצלויות החסידויות.
בין האישים שנשאו בתחילה בתפקיד זה בסוף המאה ה-18 וראשית המאה ה-19 נמנים:
רבי שניאור זלמן מלאדי האדמו"ר הראשון של חסידות חב"ד.
רבי מנחם מנדל מוויטבסק ראש היישוב החסידי בארץ ישראל, מינה אותו כאחראי כולל החסידים בארץ הקודש שהיה אז אחראי על כל החסידים בארץ ישראל.
בשנת תקנ"ח (1798) בזמן סערת ההתנגדות לחסידות בליטא, ובתקופת מלחמות נפוליאון, הלשין אחד מהמתנגדים בווילנה לשלטונות הרוסיים שרבי שניאור זלמן קושר קשר עם המהפכה הצרפתית ושולח כספים לארץ ישראל ובכך מסייע לאימפריה העות'מאנית אשר היו יריבי רוסיה הקיסרית.
כתוצאה מדיווח זה נלקח רבי שניאור זלמן לחקירה ומאסר בפטרבורג עם זאת באותה שנה שוחרר מחוסר אשמה.
מקרה דומה אירע לרבי דובער שניאורי האדמו"ר השני בחסידות חב"ד, שעמד בראשה משנת ה'תקע"ג (1812) ועד לפטירתו בשנת ה'תקפ"ח (1827) וכיהן אף הוא בראש קופת מעות א"י ונאסר על ידי הרוסים באמתלה דומה בשנת 1826.
רבי מרדכי מלעכוויטש - מתלמידי רבי שלמה מקרלין ומייסד חסידות לעכוויטש ממנה הסתעפו חצרות קוברין, סלונים, קוידנוב ונובומינסק.
מונה על ידי רבי אברהם מקאליסק ממנהיגי היישוב החסידי בארץ ישראל מטעם כולל רייסין (-רוסיה הלבנה).
אחריו המשיך בתפקיד בנו רבי נח מלעכוויטש
רבי מרדכי מנשכיז - היה אדמו"ר חסידי מתלמידי רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, ואבי שושלת נשכיז.
היה מנשיאי קופת מעות ארץ הקודש בפולין, ובהמשך הקים בשנת תקנ"ו (1796) ביחד עם החוזה מלובלין, המגיד מקוזניץ והאוהב ישראל מאפטא את כולל ווהלין.
האחריות על כולל ווהלין התחלקה תחילה בין כמה צדיקים.
בראשית המאה ה־19 היו אלו רבי משה צבי מסאווראן, רבי יוסף מראשקוב ורבי ישראל מרוז'ין.
רק לאחר פטירת השניים הראשונים והתיישבותו של ר' ישראל מרוז'ין בבוקובינה (ב־1842) החל האחרון להנהיג לבדו את הכולל, הנהגה שעברה בירושה לצאצאיו אחריו.
השימוש בתואר "נשיא" למנהיגי הכולל החל רק במחצית השנייה של המאה ה־19, כנראה בהשפעת התואר הקדום "נשיא ארץ ישראל".
מהמחצית השנייה של המאה ה-19