tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המקום הוא מבין מרכזיה ההיסטוריים הגדולים של אפגניסטן שכן שימש בתור מקום מושבם המקורי של האימפריה ההותכית והאימפריה הדוראנית ובהמשך מרכזה הפוליטי של האמירות האסלאמית של אפגניסטן בעת נשלטה על ידי הטליבאן.
מבחינה היסטורית האזור החליף ידיים פעמים רבות בין אימפריות, דתות ותרבויות.
בהיסטוריה המוקדמת ידע המקום מאמיני דתות פוליתאיסטיות לא סדירות עד לעליית ההשפעה הפרסית תחת הממלכה האחמנית שהביאה איתה את הדת הזורואסטרית.
בהמשך, עם פלישת אלכסנדר הגדול להודו האזור התחלק בין השפעה הינדית ובודהיסטית להשפעה הלנית.
בהמשך עלתה מחדש התרבות הפרסית תחת הסאסאנים ובמהלך המאה ה-7 עלתה התרבות הערבית עם כיבושי האימפריה המוסלמית.
התרבות הפרסית נותרה נוכחת והתעלתה על הערבית עם המאות אך בהמשך הגעתם של הסלג'וקים והמונגולים אחריהם חצתה את האזור בין אוכלוסייה מיושבת לנוודים, בין מונגולים, טורקים, פרסים ועוד ובין שיעים וסונים כאשר לבסוף עלו ונותרו הסונים.
הפשטונים מרדו נגד הספווידים במהלך המאה ה-18 ואפגניסטן השיגה עצמאותה מממלכת פרס עם עליית אחמד שאה דוראני, שקבע את קנדהאר להיות לו לבירה.
בשלטון יורשיו הפכה קאבול למרכז השלטוני אך קנדהאר נותרה מרכזית מבחינה היסטורית ומודרנית לאפגניסטן.
תחת שלטון הטליבאן הפכה קנדהאר לבירה האפגנית מחדש (דה פקטו).
מחוז קנדהאר נמצא בדרום אפגניסטן.
קנדהאר גובל בפקיסטן במזרח ובדרום.
עקב המאבק בין בדלנים בבלוצ'יסטן לכוחות המזוינים של פקיסטן, אלפי בלוצ'ים נסו מפקיסטן אל עבר דרום אפגניסטן, לרבות אל המחוזות נימרוז, הלמנד וקנדהאר.
הטופוגרפיה מורכבת בעיקר ממדבריות בדרום, גבעות בצפון ושטח הררי לאורך הגבול עם המחוזות המזרחיים.
נהר ארגנהאב, העובר דרך העיר קנדהאר, משמש כמרכז הפיתוח החקלאי ומקור המים המרכזי של תושבי המחוז.
אוכלוסיית המחוז המונה מעל למיליון איש רובה בנויה מפשטונים דוראנים מבחינה אתנית.
ישנם גם בלוצ'ים, הזארים, טג'יקים ומגוון של עדות אחרות המכונות בדרך כלל פרסיוואן (עקב היותם דוברי פרסית או דארי).
המקצועות העיקריים בקנדהאר הם חקלאות וגידול בעלי חיים, בעוד ייצור אופיום נותר מקצוע רווחי מאוד אך לא חוקי.
הייצור החקלאי הגדול ביותר במחוז הוא ענבים, המשמשים כחלק מרכזי בכלכלת המחוז.
בשנת 2007 בוצעו 365 פרויקטים של סיוע מחוזי באזור עם עלויות של מעל 39 מיליון דולר.
מספר ארגונים לא ממשלתיים פעילים בקנדהאר, בהם הטליבאן.
פעילות הצבאית נותרה בעיה במחוז קנדהאר למרות הגברת האבטחה בשנים האחרונות.
באוקטובר 2016 פתחו לוחמי הטליבאן בתקיפה על מידן שר וניתקו את הכביש המהיר המקשר בין קאבול לקנדהאר.
ד"ר הומאיון עזיזי מונה על ידי נשיא אפגניסטן אשרף גאני אחמדזאי למושל מחוז קנדהאר באפריל 2015. לעזיזי היו נקודות מבט סותרות על דמוקרטיה באפגניסטן.
בשנת 2009 הוא צוטט ואמר לכתב כי מצד המשטר של הטליבאן, מושל הטליבאן נהרג בהפצצה אווירית של חיל האוויר האמריקאי במהלך מאי 2016, טענה שהטליבאן מכחיש.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז קנדהאר ואוכלוסייתן:
קנדהאר הוא סרט רוסי משנת 2010 שביים אנדריי קאבון.
דרמה היסטורית המבוססת על אירועים אמיתיים.
הקרנת הבכורה התקיימה ב-4 בפברואר 2010.
אב הטיפוס של הדמות הבדיונית הפועלת כרכז ומי שסייע לבריחת הטייסים הרוסים הוא ויקטור בוט.
עם תקציב של 7 מיליון דולר, הסרט הרוויח קצת יותר מ-15 מיליון, שמיצב אותו כשובר קופות.
שנת 1995. מטוס תובלה רוסי מסוג Il-76 שנושא מטען תחמושת במסווה של סיוע הומניטרי מטורקיה (איסטנבול) לאפגניסטן (בגראם) מאולץ לנחות על ידי מפציץ בשדה התעופה בעיר קנדהאר (אפגניסטן) לבדיקת המטען.
הטליבאן חוטף את הצוות הרוסי: מפקד המטוס, טייס המשנה, הנווט, מהנדס הטיסה ומפעיל הרדיו.
משסירבו ללמד את האסלאמיסטים להטיס מטוס תובלה, הוכנסו לבית סוהר רעוע.
חצר קטנה עם באר מוקפת קירות גבוהים עם קני מקלע מכוונים אליהם ומוקפים מגדלי שמירה.
הצוות סובל בעקשנות את התלאות והמחסור בשבי: כל החמישה משוכנעים בוודאות שרוסיה, שתשתמש בערוצים דיפלומטיים והשפעתה בעולם, תשחרר את אזרחיה.
עם זאת, חודשים חולפים ומלבד ביקורים תקופתיים של דיפלומטים ועיתונאים, דבר לא קורה.
עם זאת, האיסלאמיסטים מאפשרים לבצע טיפולים שוטפים למטוס.
לאחר שעברו שורה של קשיים והשפלות, לאחר שהיו על סף מוות, אנשי הצוות מבינים שהדרך היחידה לישועה היא לברוח.
המפקד מסכים לאמן את לוחמי הטליבאן בטיסה.
איש צבא מנוסה, שהשתתף בלחימה באפגניסטן, לוד בקפידה את שדה התעופה: המסלול במצב טוב, אבל ממש מאחוריו שדה מוקשים.
אבטחת שדה התעופה כוללת סוללה מזויפת נגד מטוסים עם בובות של יורים והמון אסלאמיסטים חמושים בנשק קל ולוחמים בקרבת מקום בהאנגרים.
עם זאת, זהו הסיכוי היחיד להימלט.
במהלך תפילה, המטוס, מבלי לעורר חשד ממספר קטן של שומרים, נע בחופשיות והחל להמריא לאורך המסלול.
עם זאת, לא כל האסירים נמצאים על הסיפון - טייס משנה נעדר מתא הטייס.
איש הקשר קוטע את ההמראה, יוצר קשר עם קצין התורן וקורא לטרקטור לגרירה.
לוקח הרבה זמן לחכות לניסיון הבא - האיסלאמיסטים, בתואנות שונות, הפסיקו לאפשר לצוות לתחזק את המטוס.
עם זאת, הצליחו לשכנע את האיסלאמיסטים בצורך לתקן את השלדה שנפגעה במהלך בלימת החירום ולבצע עבודות שוטפות עם ציוד יקר.
החישוב של המפקד התברר כנכון – לאחר החלפת השלדה הגיע הזמן לנמאז – הטליבאן עזב פה אחד את שדה התעופה והשאיר מספר זקיפים.
הנווט, מהנדס הטיסה ומפעיל הרדיו, ללא תחזוקה שוטפת, התחילו לשחק על כסף עם השומרים.
בינתיים, לאחר שהתחיל וחימם את המנועים, המטוס החל לנוע לכיוון המסלול.
הזקיפים נוטרלו בהצלחה, אך האיסלאמיסטים מצליחים לחסום את המסלול.
מפקד הטיסה מחליט להמריא, תוך סיכון להתגלגל לשדה המוקשים.
מיישמים בפועל את הידע והניסיון שנצבר בלחימה, המפקד וטייס המשנה ממריאים ומורידים את המטוס לכיוון איראן בגובה נמוך.
אלכסנדר בלוייב – ולדימיר איליץ' קרפאטוב, מפקד הצוות
ולדימיר משקוב – סריוגה, טייס משנה
אנדריי פאנין – אלכסנדר גוטוב, נווט
אלכסנדר גולובב – ויטק, מפעיל רדיו
בוגדן בניוק – רומן וקולנקו, מהנדס טיסה
הצילומים התקיימו ברוסיה, טורקיה ומרוקו.
בסקירת הסרט, שהתפרסמה באתר קינואפישה.רו, הסרט כונה "אפוס פטריוטי" (אחרי "1612" ו"טאראס בולבה").
מסקנה זו מוצעת על ידי השוואה בין תסריט הסרט לבין האירועים שעמדו בבסיסו.
ניסויים עם צוות IL-76 אופייניים למדי.
אם כן, שם מפקד הצוות השתנה באות אחת בלבד גאשר שרפאטוב הפך לקרפאטוב, אך טייס המשנה שונה מגזינור ל"סרגיי".
עם זאת, התסריטאים של "קנדהאר" ניקו מהעלילה את שמותיהם של לא רק המנכ"ל העתידי של חברת התעופה טטארסטן גזינור חאירולין, אלא גם מהנדס הטיסה אשחט אביאזוב.
בין היתר, קנדהאר, לדברי המבקרים, קשור לסרטים הטוענים לאחדות מזרח-סלאבית, שכן על פי רצון התסריטאים הצוות כלל את הדמות הבדיונית וקולנקו, אוקראיני לפי לאום, הדבקה באורתודוקסיה ובקהילת האוקראינים והרוסים בשבי.
כך, הצוות מופיע בסרט כקולקטיב סלאבי הומוגני מבחינה אתנית.
הסרט זכה לביקורת על עיוות אירועים אמיתיים והחלפתו של קברניט, הטייס ומהנדס הטיסה ממוצא טטרי (כפי שקרה בפועל) בסלאבים – רוסים ואוקראינים.
קנדה או קוּנְדוּ או קינדי (בהונגרית: Kende או Kündü) היה תואר כבוד הונגרי בזמן הנסיכות הכפולה, לפני הכיבוש של אגן הקרפטים (התיישבות המדיארים במרכז אירופה), היה הנסיך הראשי וגם המנהיג הדתי.
אנו יודעים על קיומו של משרת שליטה וכבוד מכתביו של הוחמד ג'אהני , שהיה ככל הנראה חוקר ומדינאי מבוכרה דובר פרסית, כותב בערבית, שמצטט את אחמד אבן רוסתה.
גם גרדיזי , (שהיה היסטוריון ופקיד פרסי מהמאה ה-11, בולט בזכות כתיבת "זאין אל אחבאר", אחד מספרי ההיסטוריה המוקדמים ביותר שנכתבו בפרסית החדשה) כתב כמאה שנים מאוחר יותר דבר מה דומה - להונגרים יש שני מלכים, אחד הוא הנקוב, הסמלי, שאותו מכבדים מאוד והוא מכונה "קנדה", השני הוא.
הדג'ולה (גיולה), שמחלק את הפקודות, שמוביל את הצבאות ואת קרבות המלחמה והוא זה שממנה את כל בעלי המשרה הצבאיים והמינהליים.
השיטה הזו של הנסיכות הכפולה, שדומה מאוד לממלכה הכפולה הקדושה של הכוזרים והטורקים (שיטת הממלכה הכפולה המקודשת הייתה המוסד של האימפריות הנוודות הגדולות ביותר בערבות אירואסיה במחצית השנייה של האלף הראשון.
לשליט הראשון, הכגן, הייתה הקדושה והכוח הסמלי שמקורו בטנגריזם, אך רק קיומו של שליט מכובד זה נתן את הלגיטימציה לשליט (מלך, נסיך) השני, שפיקד והנהיג מלחמה, שלמעשה שלט).
אחמד אבן פדלאן מתאר את הטקס איך הכגן, שתפקידו מתאים ל"קנדה" ההונגרי, מקבל את השליט השותף, השאד , שמחלק את הפקודות האמיתיות, אך אין לו את הקדושה הדתית ותפקידו מקביל לגיולה ההונגרי.
הכגן מופיע מול העם כל ארבעה חודשים, אבל כשהוא עוזב ברכיבה, אמנם כל צבאו הולך איתו, אבל במרחק של כקילומטר ממנו כדי שאיש לא יראה אותו.
אם הכגן אכן פוגש במישהו, הלה נופל על פניו ולא מרים את ראשו עד שהכגן חולף אותו.
נכון לתקופה מאוחרת יותר, אל-מסעודי כותב שהכגן אף פעם לא יוצא החוצה ולא פוגש את עמו.
במקרה של אחמד אבן פדלאן, אגב, התואר קונדו או קינדי מופיע בקשר עם הכוזרים, כלומר השלישי אחרי הכגן, והפקיד השלישי אחרי השאד.
בעל התפקיד הרביעי היה ה""דג'אושיגיר".
האתנוגרף יהודי-הונגרי גזה רוהיים הניח תחילה שלהונגרים לפני הכיבוש הייתה נסיכות כפולה מקודשת כדוגמת זו של הכוזרים.
הרעיון המקובל הוא שנסיכות כפולה כזו נוצרה תחילה על ידי הכוזרים.
חולשתה של התיאוריה היא שבמקום שאנו מכירים דואליות דומה בין שליט קדוש לשליט ממשי כמו: השליטים המרובינגים-מאיורדומוס, המיקאדו (כינוייו של הקיסר של יפן)-שוגון היפני, תמיד התפתחה כתוצאה מתהליך היסטורי.
אין נתונים על תהליך דומה אצל ההונגרים.
ניתן להסביר את קיומם של שני המנהיגים בצורה משביעת רצון בכך, שאת ההונגרים הכובשים ואת הקאבארים הנהיגו כמה נסיכים בדרגה שווה, שקיבלו תארים שונים של כבוד עוד מהכוזרים.
זה גם מסביר את הבעיה של אי היכולת להחליט מי החזיק בתפקיד השלטוני המקודש בזמן הכיבוש.
על פי כמה השערות, הנסיך קורסאן החזיק בתואר הכבוד של הקנדה המקודש במהלך הכיבוש, אך הדבר עומד בסתירה חזקה לעובדה שקורסאן מילא תפקיד מוביל ספציפי במסעות למערב ובכיבוש פאנוניה.
הוא לא יכול היה להיות מוזמן כקנדה למשתה כזה על ידי הבווארים, ששם הוא נרצח בסופו של דבר בשנת 904.
באמצע המאה ה-10 עמד בולצ'ו הרקה בראש משלחת "דיפלומטית" הונגרית לביזנטיון, בחצרו של הקיסר קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס.
הוא מסר לקיסר מידע על התנאים אצל ההונגרים, שהקיסר הנחיל לדורות הבאים בכתובים.
לפי בולצ'ו, ההונגרים נשלטו על ידי הנסיך הוא לא הזכיר את המילה קנדה).
בנוסף לנסיך יש עוד שני מנהיגים בדרגים נמוכים יותר, ה-gyila בדרג הגבוה יותר וה-karha בעל הדרגה הנמוכה יותר (כלומר הרקה).
אבל אין שום סימן לכך בדבריו לפי התיאור שהנסיך איננו השליט העליון, כלומר, בשלב זה כבר נפסקה הנסיכות הכפולה.
כמו גיולה והורקה, תוארי כבוד של פעם נהפכו לשם פרטי.
הכרוניקות ההונגריות כבר שימרו אותם ברשימת שבעת מנהיגי המדיארים וכך בשל טעות קריאה או כתיבה הפך קנדה ל"קונד".
פרובינציית קנדה תחתית הייתה מושבה בריטית ששכנה על גדות נהר סנט לורנס התחתון ולחופי מפרץ סנט לורנס, והתקיימה בשנים 1791–1841. היא השתרעה על פני החלק הדרומי של פרובינציית קוויבק של ימינו, וכן על אזור לברדור שבפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור.
קנדה התחתית כללה חלק מצרפת החדשה, שנכבשה על ידי בריטניה במלחמת שבע השנים שהסתיימה ב-1763 (נקראת גם מלחמת הצרפתים והאינדיאנים בארצות הברית).
חלקים אחרים של צרפת החדשה שנכבשו על ידי בריטניה הפכו למושבות של נובה סקוטיה, ניו ברונסוויק ואי הנסיך אדוארד.
פרובינציית קנדה התחתית הוקמה על ידי חוק משנת 1791 כתוצאה מחלוקת המושבה הבריטית של פרובינציית קוויבק (שהתקיימה בשנים 1763–1791) לשני חלקים: קנדה תחתית וקנדה עילית.
המילה "תחתית" בשמה מתייחסת למיקומה הגאוגרפי במורד נהר סנט לורנס ביחס לקנדה עילית, היא דרום אונטריו של היום.
פרובינציית קנדה תחתית חדלה להתקיים בשנת 1841 כאשר היא וקנדה עילית הסמוכה אוחדו לכדי פרובינציה אחת, היא פרובינציית קנדה.
כמו קנדה עילית, גם בקנה תחתית שרר אי שקט פוליטי משמעותי.
22 שנים לאחר פלישתה של ארצות הברית לאזור במלחמת 1812, מרד קרא תיגר כלפי השלטון הבריטי על האוכלוסייה המקומית, הצרפתית ברובה.
לאחר שמרד קנדה תחתית של 1837–1838 דוכא על ידי חיילי הממשלה ומתנדבים נאמנים לו, חוקת 1791 הושעתה ב-27 במרץ 1838 ומועצה מיוחדת מונתה לניהול הפרובינציה.
ניסיון כושל של המהפכן רוברט נלסון להכריז על רפובליקה בשטחי הפרובינציה סוכל במהירות.
הפרובינציות של קנדה תחתית וקנדה עילית שולבו לתוך הפרובינציה המאוחדת של קנדה בשנת 1841, כאשר חוק האיחוד של 1840 נכנס לתוקף.
בתי המחוקקים הנפרדים שלהן אוחדו לפרלמנט אחד עם ייצוג שווה לשתי הפרובינציות לשעבר, אף על פי שבקנדה תחתית האוכלוסייה הייתה גדולה יותר.
פרובינציית קנדה תחתית ירשה את המכלול המעורב של מוסדות צרפתיים ואנגליים שהתקיימו בפרובינציית קוויבק במהלך השנים 1763–1791, ואשר המשיך להתקיים מאוחר יותר בקנדה-מזרח (מחוז של פרובינציית קנדה שהתקיים בשנים 1841–1867 וירש את שטחה של קנדה עילית) ובסופו של דבר בפרובינציית קוויבק של ימינו (מאז 1867).
קנדה התחתית אוכלסה בעיקר על ידי קנדים צרפתים, קבוצה אתנית שמוצאה במתיישבים צרפתים שהשתקעו בקנדה מהמאה ה-17 ואילך.
הנסיעה ברחבי קנדה התחתית הייתה בעיקר באמצעות שיט לאורך נהר סנט לורנס.
ביבשה, הדרך היחידה למרחקים ארוכים הייתה דרך המלך (צרפתית: Chemin du Roy), שנבנתה בשנות ה-30 של המאה -18 על ידי צרפת החדשה.
דרך המלך הייתה, בנוסף לנתיב דואר, האמצעי העיקרי לתחבורת נוסעים למרחקים ארוכים.
זאת עד שספינות קיטור (1815) ומסילות רכבת (1850) החלו לשמש כחלופה לדרך המלכותית.
חשיבותה של דרך המלך דעכה לאחר שנות ה-50 של המאה ה-19, והדרך לא שימשה כאמצעי תחבורה מרכזי עד שנוצרה מערכת הכבישים המהירים המודרנית של קוויבק במאה ה-20.
קנדיס לין מונטגומרי (לבית וילר; נולדה ב-15 בנובמבר 1949) היא אישה אמריקאית שהואשמה ברצח אשת המאהב שלה, בטי גור, בעיירה ויילי, טקסס, ב-13 ביוני 1980, וזוכתה על ידי חבר מושבעים, לאחר שהתקבלה טענתה להגנה עצמית.
במהלך התקיפה הוכתה גור 41 פעמים במכות גרזן.
מונטגומרי, שהייתה בת 30 בעת המקרה, נישאה לפט מונטגומרי, מהנדס חשמל.
לזוג נולדו שני ילדים – בת ובן.
בשנת 1977 הם עברו למחוז קולין שבטקסס , ולקחו חלק פעיל בכנסייה המתודיסטית של לוקאס.
מונטגומרי התיידדה עם בטי גור, מורה בחטיבת הביניים, שאותה פגשה בטקס בכנסייה.
גור התגוררה בקרבת מקום עם שני ילדיה ובעלה, אלן, איתו ניהלה מונטגומרי רומן מחוץ לנישואים.
ביום שבו בטי גור נרצחה, בעלה אלן היה מחוץ לעיר.
כאשר לא הצליח להשיג את אשתו בטלפון, הוא ביקש מהשכנים שלהם שילכו ויבדקו את ביתם.
לאחר שנכנסו בכוח אל בית המשפחה, הם גילו את גופתה המבותרת של גור בחדר הכביסה.
בתה התינוקת בת'אני, שבזמן המקרה ישנה במיטתה בחדר, נמצאה ערה, בוכה ומכוסה בצואה שלה לאחר שהושארה במשך 13 שעות ללא השגחה.
קנדי מונטגומרי יוצגה על ידי עורך הדין האזרחי דון קראודר והסנגור הפלילי רוברט אודשן.
המשפט, אשר נערך במקיני, טקסס, נמשך שמונה ימים בלבד.
השופט אשר מונה לנהל את המשפט היה שופט המחזור טום ריאן.
בבית המשפט מונטגומרי טענה להגנה עצמית, ועל כך שהיא הגנה על עצמה לאחר שהותקפה על ידי גור, אשר התעמתה עם מונטגומרי בנוגע לרומן שלה עם אלן, בעלה של בטי.
במהלך המשפט היא אמרה כי נאלצה להשתמש בגרזן לאחר שגור ניסתה לתקוף אותה עם אותו גרזן כמה רגעים לפני כן.
בדיקת הפוליגרף שעברה מונטגומרי לפני תחילת המשפט הצביעה על כך שהיא דוברת אמת.
לעומת זאת, התובע המחוזי טום אוקונל טען שמונטגומרי לא הייתה חייבת לתקוף את גור ויכלה לברוח מהמקום.
בנוסף, הוא טען בפני חבר המושבעים כי 41 מכות הגרזן שהנחיתה מונטגומרי על גור, אינה מידתית ביחס לטענה של הגנה עצמית.
ב 30 באוקטובר 1980 חבר השופטים שמנה תשע נשים ושלושה גברים, קבע כי מונטגומרי נמצאה לא אשמה ברצח בטי גור.
פסק הדין זכה לביקורת רבה מהקהילה.
רוצחת!" בגנותה של מונטגומרי כאשר יצאה מבית המשפט בעקבות זיכויה.
אביה של בטי גור, בוב פומרוי, אמר:"עד כמה שהדבר נוגע לי, הצדק ייצא לאור.
היא זו שצריכה לחיות עם זה.
לא הייתי אומר שאני מרוצה מפסק הדין.
אנחנו לא יודעים ולעולם לא נדע מה קרה."לאחר המשפט עברו משפחת מונטגומרי למדינת ג'ורג'יה וגרו בקרבת הוריה של קנדי.
זמן מה לאחר מכן קנדי ופט בעלה התגרשו.
כיום קנדי עדיין גרה במדינת ג'ורג'יה, נושאת את שם הוריה ווילר ועובדת ביחד עם בתה כמטפלת בילדים ומבוגרים הלוקים בתחושות דיכאוניות.
בשנת 1984 יצא לאור הספר "עדות של אהבה: סיפור אמיתי של תשוקה ומוות בפרוורים".
הספר, שנכתב על ידי העיתונאים ג'ון בלום וג'ים אטקינסון מדאלאס בוחן את המקרה והאירועים שקרו בעקבות המשפט.
בשנת 1990 יצא לאקרנים הסרט "הריגה בעיירה קטנה" אשר מבוסס על המקרה.
בשנת 2022 עלתה לראשונה בהוּלוּ מיני סדרה בשם "קנדי", בכיכובה של השחקנית ג'סיקה בייל שמגלמת את מונטגומרי.
באפריל 2023 עלתה ב-HBO MAX מיני סדרה בת 7 פרקים בשם אהבה ומוות, שנכתבה על ידי דייוויד אי קלי.
בסדרה מככבים אליזבת אולסן המגלמת את קנדי, וג'סי פלמונס המגלם את בעלה של בטי, אלן גור.
קנדהאר הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2023 בכיכובם של ג'רארד באטלר ונוויד נגהבאן.
הסרט עוסק בסוכן בריטי אשר מנסה להימלט מאפגניסטן שתחת שלטון הטליבאן יחד עם המתורגמן שלו.
תום האריס (ג'רארד באטלר) הוא סוכן בסוכנות הביון הבריטית, אשר מושאל ל-CIA.
הוא משתתף במבצע מוצלח להשמדת כור גרעיני איראני ליד העיר קום.
לאחר מכן הוא מצטרף למבצע לפיצוץ כור גרעיני נוסף הנמצא על גבול אפגניסטן.
האריס טס בזהות בדויה מדובאי לאפגניסטן הנמצאת תחת שלטון הטליבאן.
בעיר הראט הוא נפגש עם המתורגמן שלו מוחמד "מו" דאוד (נוויד נגהבאן), בעצמו יליד הראט, שהתנדב למשימה מתוך תקווה למצוא את גיסתו שנעלמה במהלך ההשתלטות המחודשת של הטליבאן על אפגניסטן ב-2021. עם זאת, זהותו של האריס נחשפת בתקשורת, ולפיכך המבצע מתבטל.
האריס ומוחמד מחליטים לעזוב את אפגניסטן באמצעות כוח מיוחד בריטי, שאמור לצאת מקנדהאר.
הם יוצאים לדרך כשבעקבותיהם דולקים הטליבאן, משמרות המהפכה האסלאמית, דאעש וסוכנות המודיעין של פקיסטן.
קנדידה אלווארז היא אמנית ופרופסור אמריקאית, הידועה בציוריה וברישומיה.
אלוורז הציגה במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, המוזיאון לאמנות עכשווית בשיקגו, ובמוזיאון לאמנויות עכשווית ביוסטון, עבודתה שייכת לאוספי האמנות הציבוריים של הוויטני, המכון לאמנות של שיקגו, מוזיאון סן חוזה לאמנות, ומוזיאון וירג'יניה לאמנויות יפות, בין היתר.
היא זכתה לתואר עמית אמן בארצות הברית לשנת 2022 והוכרה על ידי קרן הלן פרנקנטלר, קרן ג'ואן מיטשל, וקרן פולוק-קרסנר.
היא חיה ועובדת בשיקגו ובבארודה, מישיגן והיא פרופסור לציור ורישום בבית הספר לאמנות של שיקגו.
אלוורז נולדה ב-1955 בברוקלין להורים שהגיעו מפוארטו ריקו שנתיים קודם לכן.
בשנת 1995 היא נרשמה לבית הספר לאמנות ייל, ולמדה אצל מל בוכנר, רושל פיינשטיין והווארדנה פינדל.
לימודיה שם הכינו אותה לסגנון ההפשטה שבה היא ידועה.
1998 היא קיבלה משרת בבית הספר לאמנות של שיקגו, פרופסור לציור.
האישה ממוצא לטיני הראשונה שהחזיקה בתואר זה.
בקריירה המאוחרת שלה, אלווארז נכללה בין אומני הפשטה והאמנות הלטינית.
היא הציגה תערוכות יחיד במרכז האמנות הייד פארק (2012), מרכז התרבות של שיקגו (2017), בלוס אנג'לס, 2021)וגלריה מוניק מלוצ'ה (שיקגו, 2020).
אלוורז מעבדת מחדש את החומרים והשיטות בעבודתה, מתנגדת למתודולוגיה ויזואלית אחת ומשבשת את ההבחנות בין הפשטה, ייצוג וקונספטואליות.
הציור שלה מסנתז מגוון רחב של מצבים: שדות צבע, גאומטריות, דיוקנאות מאופקים, טקסט ומערכות הנחיה בלתי נראות.
המבקרת סוזן סנודגראס תיארה את התהליך של אלוורז כסינקרטי ושייך "לאסטרטגיה של מיזוג תרבותי והיברידיות המאפשרת מעבר בין הקשרים והיסטוריות שונות, וכך גם השימוש שלה בנרטיבים אישיים ובסמלים פרטיים כסמנים של זהות."
בשנות ה-80, אלוורז הפיקה בעיקר ציורים ייצוגיים ששאבו את חוויות העיר שלה ומורשת פוארטו ריקו, תוך ערבוב של דיוקנאות, נוף, מילים כתובות ואיקונוגרפיה אישית.
לעיתים קרובות היא ציירה בני משפחה; התמקדה בתיאר גיבורות נשיות פסיביות, צייתניות, זהירות או חזקות יותר בזמן שהן מקבלות תפקידים וזהויות.
המבקרים אפיינו את הגילויים עמוסי הצבעים והדימויים הללו של חיי משפחה ומשפחה מסורתיים כאינטרוספקטיביים, טעונים רגשית ומזכירים אמנות נאיבית.
פגי סייפרס של מגזין Arts השוותה אותם לאמנותם של מארק שאגאל ופול קליי.
במהלך תקופתה בייל, למדה אלוורז את תורת הצבעים והחלה להתנסות בתהליכים אינטואיטיביים, חידות ומשחקים, בין השאר בהשפעת ידידותה עם האמן המינימליסטי והרעיוני סול לוויט.
אסטרטגיות אלו דחפו את עבודתה לעבר הפשטה וערבבו מחדש את ההיבטים האוטוביוגרפיים המובהקים שלה, תוך שמירה על תשומת הלב שלה לשורשי תהליך היצירה וההשראה.
ציוריה שילבו פרוטות וכדורים צבועים צבעוניים כצמתים בשיטת חיבור-הנקודות, נקבעו במקרה; בעבודות תוססות וגרפיות דומות, היא השתמשה באותיות ומספרים כמערכות ארגון.
בשנות ה-2000, עבודתו של אלוורז התאפיינה בוויזואליות דקורטיבית וברבגוניות פוסט-מודרנית שנעה בין סגנונות עכשוויים.
המושבה של קנדה הייתה מושבה צרפתית בתוך השטח הגדול יותר של צרפת החדשה.
היא נתבעה על ידי צרפת בשנת 1535 במהלך מסעו השני של ז'אק קרטייה, בשם המלך הצרפתי, פרנסואה הראשון.
המושבה נשארה טריטוריה צרפתית עד 1763, אז הפכה למושבה בריטית הידועה בשם פרובינציית קוויבק.
במאה ה-16 המילה "קנדה" יכלה להתייחס לטריטוריה שלאורך נהר סנט לורנס (שנודע אז בשם נהר קנדה) מהאי גרוס לנקודה שבין קוויבק לטרואה-ריבייר.
המונחים "קנדה" ו"צרפת החדשה" שימשו גם הם לסירוגין.
חיפושים צרפתיים נמשכו מערבה "עד לארצות קנדה, הוכלגה וסאגוני" לפני שהוקמו יישובי קבע.
בשנת 1600 הוקמו עמדת מסחר ומגורים קבועים ב-Tadoussac במפגש הנהרות Saguenay וסנט לורנס.
עם זאת, מכיוון שעמדה מסחר זו הייתה תחת מונופול סחר, היא לא הוקמה כיישוב קולוניאלי צרפתי רשמי.
היישוב הרשמי הראשון של קנדה היה קוויבק, שהוקם על ידי סמואל דה שמפלן בשנת 1608. ארבע המושבות האחרות בתוך צרפת החדשה היו מפרץ הדסון מצפון, אקדיה וניופאונדלנד ממזרח, ולואיזיאנה הרחק מדרום.
קנדה הפכה למפותחת ביותר מבין חמש המושבות של צרפת החדשה.
היא חולקה לשלושה מחוזות, קוויבק, טרואה-ריבייר ומונטריאול, שלכל אחד מהם ממשלה משלו.
מושל מחוז קוויבק שימש גם כמושל הכללי של כל צרפת החדשה.
במלחמת שבע השנים של 1756–1763 בריטניה הגדולה הביסה את הצרפתים ובעלות בריתם, והשתלטה על קנדה.
בחוזה פריז משנת 1763, שסיים רשמית את מלחמת שבע השנים, ויתרה צרפת על קנדה תמורת מושבות אחרות, כאשר חלק גדול מקנדה הפך למושבה הבריטית של פרובינציית קוויבק.
ב-240 השנים שבין מסע החקר של וראצאנו ב-1524 לכיבוש צרפת החדשה ב-1763, סימנו הצרפתים את יבשת צפון אמריקה במובנים רבים.
בין אם זה היה על ידי חלוקת קרקעות ופינוי, הקמת כפרים ועיירות, פריסת רשת של כבישים ושבילים או פיתוח השטח עם מבנים שונים, המתיישבים הצרפתים שינו והתאימו את הסביבות בהתאם לצרכיהם.
ישנן שלוש תקופות עיקריות של התרחבות שטחה של קנדה, בעיקר כתוצאה ממאמצי חקר.
ראשית, התקופה 1534–1603, שבה שטחה של קנדה כלל את חופי ניופאונדלנד, את כל האי הנסיך אדוארד, נובה סקוטיה וחופי ניו ברנזוויק, נהר סנט לורנס ומפרץ סנט לורנס.
לאחר מכן 1603–1673, שבהן, עקב התפשטות מערבה וסכסוכים עם בריטניה הגדולה, שטח קנדה היה מורכב כעת מחופי נהר סנט לורנס, מפרץ סנט לורנס והאגמים הגדולים, כמו גם דרום אונטריו.
ואז, בתקופה האחרונה של 1673–1741, שטח קנדה היה מורכב מחופי נהר סנט לורנס, מפרץ סנט לורנס והאגמים הגדולים, דרום אונטריו, דרום מניטובה וצפון מזרח המערב התיכון.
בתקופה זו קנדה הייתה בשיאה.
מושבה תלויה בקנדה הייתה Pays d'en Haut (המדינות העליונות), שטח עצום מצפון וממערב למונטריאול, המכסה את כל האגמים הגדולים ומשתרע עד ללב יבשת צפון אמריקה כפי שחקרו הצרפתים.
לפני 1717, כאשר היא ויתרה על שטח למושבה החדשה של לואיזיאנה, היא השתרעה עד דרומה עד ארץ אילינוי.
באזור האגמים הגדולים הוקם בשנת 1639 מיסיון, Sainte-Marie among the Hurons.
לאחר הרס המולדת של יורון בשנת 1649 על ידי האירוקוי, הרסו הצרפתים את המיסיון בעצמם ועזבו את האזור.
המיסיון ותחנת המסחר ב-Sault Ste.
מארי (1688) תפוצל מאוחר יותר על ידי הגבול בין קנדה לארצות הברית.
כיום, המונח Les Pays-d'en-Haut הכוונה לעיריית מחוז אזורית באזור לורנטידס של מחוז קוויבק הנוכחי, צפונית למונטריאול, בעוד שהעיר לשעבר Pays d'en Haut היה חלק ממחוז מונטריאול.
"דומיין דו רואה", שהוקם בשנת 1652, היה אזור עצום של צרפת החדשה, שהשתרע צפונה מנהר סנט לורנס ועד מפרץ הדסון.
שטח הטריטוריה היה יותר מ-460,000 קמ"ר.
לאחר כיבוש צרפת החדשה, שמה של הטריטוריה שונה לארץ רופרט.
סקר אוכלוסין נעשה בשנת 1740 כדי להעריך את אוכלוסיית קנדה.
הסקר של עמק נהר סנט לורנס מנה כ-44,000 קולוניסטים בסך הכל.
רובם נולדו בקנדה וחיו בסביבה כפרית.
מבין הקולוניסטים, 18,000 חיו תחת ממשלת קוויבק, 4,000 תחת ממשלת טרואה-ריבייר ו-22,000 תחת ממשלת מונטריאול.
באשר לקולוניסטים שאינם גרים בעמק נהר סנט לורנס, איל רויאל (כיום קייפ ברטון) מנתה 4,000 תושבים (מתוכם 1,500 בלואיבורג), ובאיל סן-ז'אן (כיום איי הנסיך אדוארד) היו 500 תושבים.
בשנת 1791, מחוז קוויבק הופרד לקנדה תחתית (כיום קוויבק) וקנדה עילית (כיום אונטריו).
עד היום, רוב אוכלוסיית קוויבק היא צאצאית של הקנדיה המקורית דוברת הצרפתית של קנדה, והייחוד התרבותי של קוויבק משאר המדינה הוביל להופעתה של זהות קוויבקית ותנועת הריבונות של קוויבק.
צאצאי Canadien המקוריים של קנדה (צרפת החדשה) המתגוררים מחוץ לקוויבק מכונים כיום לעיתים קרובות בשם המתייחס למחוז מגוריהם (לדוגמה פרנקו-אונטריא).
עם זאת, יש סיכוי גבוה יותר לאוכלוסיות פרנקופוניות במחוזות הימיים שהם צאצאים של המתיישבים של המושבה הצרפתית אקדיה.
קנדי אודדה (נולד ב-1984) הוא יזם חברתי, סופר ופעיל קהילתי קנייתי.
הוא מייסד ומנכ"ל ארגון Shining Hope for Communities (SHOFCO) , תנועה חברתית הפועלת בשכונות עוני עירוניות בקניה.
אודדה נולד בכפר קטן בקניה וגדל בשכונת קיברה, אחת משכונות העוני הגדולות באפריקה.
בהיותו הבכור מבין שמונה ילדים, נאלץ לעבוד מגיל צעיר כדי לסייע בפרנסת המשפחה.
בגיל עשר הפך לילד רחוב.
למרות תנאי החיים הקשים, שאף לשנות את מציאות הקהילה בה חי.
בשנת 2004, בעת שעבד במפעל והשתכר בכדולר אחד ליום, חסך 20 סנט באמצעותם ייסד את SHOFCO – תנועה קהילתית שמטרתה לשפר את תנאי החיים בשכונות העוני.
ללא השכלה פורמלית, התקבל אודדה למלגת לימודים מלאה באוניברסיטת וסליאן בארצות הברית, שם סיים תואר ראשון בסוציולוגיה בהצטיינות בשנת 2012.
SHOFCO, שהוקמה על ידי אודדה, פועלת לשיפור תנאי החיים בשכונות עוני עירוניות בקניה.
הארגון מספק שירותים חיוניים כגון חינוך, בריאות, מים נקיים, תברואה, והעצמה כלכלית.
אחד מהישגי הארגון הוא הקמת בית הספר לבנות בקיברה, המספק חינוך חינם לבנות משכונות העוני.
בשנת 2018 זכה SHOFCO בפרס ההומניטרי של קרן הילטון, ובשנת 2021 קיבל את אות הכבוד של UN-Habitat.
בשנת 2024 נבחר אודדה לאחד מ-100 האנשים המשפיעים בעולם על ידי מגזין טיים.
אודדה הוא מחבר שותף של הספר "Find Me Unafraid: Love, Loss, and Hope in an African Slum", שנכתב יחד עם רעייתו ג'סיקה פוזנר אודדה.
הספר מתאר את סיפור חייהם המשותף ואת פעילותם החברתית בקניה.
קנדי מוסונדה הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית ובנבחרת זמביה.
מוסונדה שיחק בקבוצות לוסקה דינמוס, נקמבאלה לאופרדס, זנאקו, קבווה YSA, גרין איגלס ופאוור דינמוס מליגת העל הזמבית.
לאחר מכן שיחק בקבוצת יאנג אפריקנס מליגת העל הטנזנית.
ב-7 ביולי 2025 חתם בהפועל רמת-גן גבעתיים מהליגה הלאומית.
ב-22 בינואר 2026 חתם בהפועל נוף הגליל.
ב-9 בנובמבר 2019 ערך מוסונדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה, בניצחון 2-0 על נבחרת נמיביה במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023 בשנת 2024, וערך שתי הופעות בטורניר.
ב-10 בספטמבר 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-2 על נבחרת סיירה לאון במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2025.
תנועת "קנדה תחילה" הייתה תנועה לאומנית קנדית שקמה בשנת 1868 וקידמה את המרכיב הפרוטסטנטי הבריטי והלבן כמרכיב מרכזי בזהות הקנדית.
היא התפוגגה בתוך כעשר שנים, אך בשנת 2025 נעשה שימוש חוזר בשמה על ידי מנהיגי שתי המפלגות הגדולות בקנדה כתגובה לתוכנית המכסים של טראמפ ולרמזיו בעניין סיפוח קנדה לארצות הברית.
תנועת "קנדה תחילה" הייתה תנועה לאומנית קנדית שקמה בשנת 1868 וקידמה את המרכיב הפרוטסטנטי הבריטי כמרכיב מרכזי בזהות הקנדית.
בתחילה נתמכה על ידי ההיסטוריון וחבר הפרלמנט .
מייסדי התנועה היו ג'ורג' דניסון, הנרי מורגן, צ'ארלס מאיר, וויליאם אלכסנדר פוסטר ורוברט גרנט הליברטון, כולם תושבי פרובינציית אונטריו.
ג'ון כריסטיאן שולץ, מייסד המפלגה הקנדית , הפך לחבר מוביל במפלגה זו והיה ליריבו העיקרי של בן המטיס לואי ריאל, מייסד מניטובה שמרד בקנדה.
הוצאתו להורג של תומאס סקוט הפרוטסטנטי על ידי ריאל במהלך ב-1870 האיצה את הקמת תנועת "קנדה תחילה" כתנועה של לאומנות של פרוטסטנטים אנגלים לבנים, שעל פי ההיסטוריון דימיטרי אנסטקיס, הסוותה גזענות.
שולץ ומאיר, שנלכדו בעיצומו של המרד, ניצלו בקושי מהוצאה להורג בעצמם.
עם שובם לאונטריו, הוצגו שני הגברים באופן בולט במחאה ענקית שאורגנה בטורונטו על ידי תנועת "קנדה תחילה".
בהתבסס על זעמם של ה"פרוטסטנטים הכתומים" על הוצאתו להורג של סקוט, הדגישו מנהיגי התנועה את מה שהציגו כבגידה בלאום, שנעשתה בידי מורדי הנהר האדום ולואי ריאל.
לרגל בחירות ביניים שנערכו בשנת 1874 במחוז הפדרלי של מערב טורונטו, הפכה תנועת "קנדה תחילה" למפלגה פוליטית רשמית שכונתה "האגודה הלאומית הקנדית".
למרות שהמפלגה לא הצליחה למנות מועמד, היא פרסמה מצע מפלגתי שקרא ל"חיבור בריטי, איחוד האימפריה ועד אז, קול באמנוֹת המשפיעות על קנדה".
מתוך רצון להשפעה גדולה יותר ולאוטונומיה עבור קנדה בניהול מדיניות החוץ שלה, בישרה התנועה את תנועת הפדרציה האימפריאלית .
למרות שראש ממשלת אונטריו לשעבר והליברל הבולט אדוארד בלייק היה בין תומכי המפלגה הראשונים, החלטתו של בלייק בשנת 1875 לקבל תפקיד בממשלתו של אלכסנדר מקנזי הובילה לקריסתה המהירה של המפלגה.
עד שנת 1876 נסגר עיתונם השבועי, The Nation.
אף על פי שהשפעתה הפוליטית של התנועה דעכה במהרה, ביטויה כאידיאה קנדית פופולרית נותרה בעלת משמעות לאורך זמן.
בשנת 2025, שני ראשי המפלגות הגדולות, ראש הממשלה היוצא ג'סטין טרודו וכנגדו מנהיג האופוזיציה פייר פוליאב, השתמשו בביטוי "קנדה תחילה" כדי לתאר את מדיניות מכסי התגמול שלהם כנגד המכסים שהטיל הנשיא דונלד טראמפ בשנת 2025 ואת תגובתם להערותיו שרמזו כי קנדה היא "המדינה ה-51" של ארצות הברית.
קנדי היא סדרת דרמה היסטורית אמריקאית בהפקת "נטפליקס".
הסדרה מבוססת על הביוגרפיה משנת 2020 "JFK: Coming of Age in the American Century" מאת ההיסטוריון פרדריק לוגוול, המשמש גם כמפיק בפועל של הפרויקט.
הסדרה עוסקת במשפחת קנדי, ונפתחת בעלייתם של ג'וזף קנדי ורעייתו, רוז קנדי, בשנות ה-30 של המאה ה-20, על רקע התבססות המשפחה כאחת המשפחות המשפיעות ביותר בפוליטיקה ובחברה האמריקאית.
מייקל פסבנדר – ג'וזף פ.
לורה דונלי – רוז קנדי
ניק רובינסון – ג'וזף קנדי ג'וניור
ג'ושוע מלניק – ג'ון "ג'ק" קנדי
בן מיילס – אדי מור
לידיה פקהאם – רוזמרי קנדי
סאורה לייטפוט-ליאון – קת'לין "קיק" קנדי
קול דומאן – לם בילינגס
אימוג'ן פוטס – גלוריה סוונסון
בשנת 2023 דווח במגזין "וראייטי" כי שירות ההזרמה "נטפליקס" שוקדת על פיתוח סדרת טלוויזיה שתתבסס על ספרו של פרדריק לוגוול, "JFK: Coming of Age in the American Century".
על כתיבת התסריט הופקד אריק רות', וההפקה נמסרה לידי "Chernin Entertainment".
בשנת 2025 הודיעה נטפליקס רשמית כי הסדרה נכנסה להפקה, וכי סם שאו ישמש כשואו ראנר.
במקביל נמסר כי מייקל פסבנדר לוהק לגילום דמותו של ג'וזף פ.
עוד נמסר כי הבמאי הדני תומאס וינטרברג עתיד לביים את הסדרה ולשמש גם כמפיק בפועל.
בינואר 2026 הוכרז כי לורה דונלי, ניק רובינסון וג'ושוע מלניק הצטרפו לסדרה כשחקנים ראשיים.
במקביל לוהקו בן מיילס, לידיה פקהאם, סאורה לייטפוט-ליאון, קול דומאן ואימוג'ן פוטס לתפקידי משנה.
הסדרה צפויה לעלות לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" כסדרה מרובת עונות, כאשר עונתה הראשונה תכלול שמונה פרקים.
קַנְדֵלָה (לטינית: Candela; מילולית, נר) היא יחידת מידה פוטומטרית למדידת עוצמת האור הנראה.
קנדלה מודדת שטף אור לזווית מרחבית, ומסומנת באותיות .
הקנדלה היא אחת משבע היחידות הבסיסיות של מערכת היחידות הבין-לאומית.
ההגדרה המדעית של קנדלה אחת, היא עוצמת האור בכיוון נתון ממקור המפיק קרינה מונו-כרומטית בתדר של 540 טרה הרץ בהספק של וואט לסטרדיאן.
התדר 540 טרה הרץ (צבע ירוק) הוא תדר הרגישות המקסימלית של העין האנושית.
המקדם נועד על מנת ליצור זהות עם ההגדרה הקודמת של הקנדלה.
הקנדלה כיחידה פיזיקלית עברה מספר שלבים עד להגדרתה הנוכחית: בתחילה הוגדרה על-פי עוצמת ההארה של להבת נר, לאחר מכן על-פי הזהר הנפלט מפלטינה בנקודת ההתכה שלה.
כיום, הגדרת הקנדלה נגזרת מהגדרת היחידה המקובלת למדידת הספק חשמלי – הוואט.
פנסים מקצועיים נמדדים על פי תכונת הלומן שלהם שמוגדר כקנדלה כפול סטרדיאן.
קנדירו (Vandellia cirrhosa) הוא דג מים מתוקים המצוי בנהר האמזונאס.
בקרב המקומיים הוא נחשב לדג מאיים אפילו יותר מהפיראנה.
הדג גדל לאורך של סנטימטרים בודדים, כשהגדולים ביותר מגיעים לאורך 40 ס"מ אך הרוב קטנים הרבה יותר, וצורתו דומה מעט לצלופח, כך שבמים העכורים של האמזונאס כמעט בלתי אפשרי לראותו.
הקנדירו הוא טפיל; הוא שוחה אל חלל הזימים של דגים אחרים, מעמיד דורבן הנמצא מתחת לראשו וניזון מהדם שבזימים.
מסיבה זו הוא גם קרוי "הדג הערפדי של ברזיל".
במציאות, קיימת עדות אחת בלבד משנת 1997 לתקיפת האדם על ידי קנדירו, לפיה הדג קפץ כביכול מהמים לתוך פינו של גבר שהשתין לתוך הנהר.
לפי העדות, הדג נבלם בסוגרים של השופכה.
משם הוא כירסם את דרכו לכיס האשכים של הקרבן.
עדות זו נחשבת לבלתי אמינה.
סכנתו של הקנדירו לאדם נחשבת לאגדה אורבנית.
קנדלמאס , הידוע בכנסייה האורתוקדסית כ"חג המפגש" – היפאפנטה או בפולחנן של כל הכנסיות כ"חג הצגת האדון" או "חג הצגתו של ישו בבית המקדש" הוא חג נוצרי המציין את היטהרותה של מרים אם ישו לאחר לידת ישו , הצגתו של ישו הרך הנולד במקדש, ותפילתו ונבואתו של שמעון הקדוש.
זהו החג האחרון בשנה הנוצרית שתאריכו נקבע ביחס לחג המולד.
החגים הבאים בתור מחושבים ביחס לחג הפסחא.
החג חל ב-2 בפברואר, 40 יום לאחר חג המולד.
על פי המקרא, אישה שילדה בן זכר טמאה ארבעים יום ולאחריהם תבוא להיטהר במקדש.
כך מציין החג את היטהרותה של מרים לאחר לידת ישו.
השם "קנדלמאס", בעברית "מיסת נרות", מגיע ממנהג הכנסייה הקתולית, לפיו עורך המיסה ב-2 בפברואר מברך את הנרות בהם יעשה שימוש במשך יתרת השנה.
הנרות צריכים להיות עשויים דונג דבורים.
קנדיס בושנל היא סופרת אמריקנית.
ספרה "Sex and the City" היווה השראה לדרמה הטלוויזיונית המצליחה "סקס והעיר הגדולה".
בושנל נולדה בעיירה גלסטונבורי שבקונטיקט, ולה שתי אחיות צעירות.
בגיל 19 נשרה מלימודיה באוניברסיטת רייס שבטקסס, ועברה לניו יורק בשאיפה להיות שחקנית, זאת ללא הצלחה יתרה.
בושנל פנתה לכתיבה, והייתה ידועה בעיר ניו יורק גם כבליינית.
ב-1994 החלה לכתוב עבור הניו יורק אובזרבר את הטור "Sex and the City" שעסק בחיי החברה והמין של רווקות ניו יורקיות, המסופר מנקודת מבטה של קארי בראדשו בעלת טור בעיתון "ניו יורק סטאר" הבדיוני.
ב-1997 פורסם אוסף של טורים אלו כספר בעל שם זהה.
הזכויות על הספר נרכשו על ידי המפיק ההוליוודי דארן סטאר, שביסס עליו, אם כי לא במדויק, סדרת טלוויזיה חדשה בעלת שם זהה עבור רשת הטלוויזיה HBO.
"סקס והעיר הגדולה" שעסקה בחייהן האישיים של שלוש רווקות בשנות השלושים לחייהן, ורווקה בשנות הארבעים לחייה, המתגוררות במנהטן, הפכה לסדרת להיט, ושודרה במשך שש עונות בין השנים 1998 עד 2004. ב-2008 יצא לאקרנים סרט קולנוע שהיווה המשך לעלילת הסדרה.
הצלחתה של "סקס והעיר הגדולה" הביאה לבושנל פרסום עולמי, והיא פרסמה שישה ספרים נוספים.
בושנל כותבת על חייהן של נשות ניו יורק.
ב-2002, לאחר רומן בן חודשיים, נישאה לצ'ארלס אסקגארד, רקדן בלט הצעיר ממנה בעשר שנים.
סקס והעיר הגדולה - 1997
ארבע בלונדיניות - 2001 (תרגמה: שרון קרמנר)
הספרים: "ארבע בלונדיניות" ו"זה ג'ונגל שם בחוץ" ראו אור בעברית בהוצאת כנרת.
קנדיס פטרישיה ברגן היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ודוגמנית עבר אמריקאית.
הייתה מועמדת לפרס אוסקר וזכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי.
בראשית הקריירה שלה הייתה דוגמנית וזכתה לפרסום כשכיכבה במספר סרטים בולטים בהוליווד בתחילת שנות ה-70. לאחר מכן התפרסמה כשכיכבה בסדרות הטלוויזיה "מרפי בראון" ו"בוסטון ליגל"; בשני תפקידיה אלה גילמה דמות נשית דעתנית וקשוחה.
נולדה בבוורלי הילס שבקליפורניה להורים ידועים בעולם הבידור ההוליוודי.
אם דוגמנית ואב, אדגר ברגן, שהיה שחקן וקומיקאי פיתום.
כילדה נהגו לכנות אותה "אחותו הקטנה של צ'ארלי מק'קארתי" (שמה של בובת הפיתום של אביה), כינוי שגרם לה לרוגז.
התחנכה בבתי ספר בלוס אנג'לס (בית ספר וסטלייק לבנות), בוושינגטון ובפנימייה בשווייץ.
החלה ללמוד באוניברסיטת פנסילבניה אך נשרה לפני השלמת הלימודים.
במקביל ללימודי הקולג' שלה החלה לדגמן ב"סוכנות הדוגמנות פורד" במטרה לממן רכישת מצלמות מתוך מטרה לעסוק בצילום בו החלה לעסוק כתחביב.
הופיעה לראשונה בגיל 12 יחד עם אביה בחידון הטלוויזיה הקומי של גראוצ'ו מרקס "You Bet Your Life".
ב-1966 השתתפה בסרטה הראשון, "הקבוצה", בבימויו של סידני לומט, שבו גילמה את לייקי, בוגרת מכללת ואסר לסבית.
באותה שנה שיחקה בסרטו של הבמאי רוברט וייז היאנגצה הגועש (The Sand Pebbles) שהיה מועמד למספר פרסי אוסקר.
באותה עת למדה צילום ואף עסקה בצילום עיתונות, כתבה מאמרים ואף מחזה ובמקביל, עבדה גם כדוגמנית אופנה.
ב-1967 כבר שיחקה בתפקיד ראשי ב"לחיות בשביל לחיות" (Vivre pour vivre), סרט ההמשך של הבמאי קלוד ללוש לגבר ואשה, מול איב מונטאן ואני ז'ירארדו.
ב-1970 שיחקה בסרט "המתבגרים" (Getting Straight).
באותן שנים ביססה ברגן את מעמדה כאחת הנשים היפות ביותר בהוליווד אך זכתה לביקורות צוננות על משחקה.
ב-1970 זכתה לפרסום נרחב עת שיחקה בתפקיד ראשי בסרטו מעורר המחלוקת של הבמאי ראלף נלסון, חייל בכחול (Soldier Blue), סרט שעסק במלחמה בין לבנים לאינדיאנים במאה ה-19 אך היווה אלגוריה למלחמת וייטנאם שהתחוללה באותה עת.
בנוסף למחלוקת שהתעוררה בציבור האמריקאי עקב ההשוואה שעשה הסרט בין טבח סנד קריק לטבח מי ליי, התפרסם הסרט גם עקב צילומי סצנות אלימות שלא היו מקובלות באותה עת בקולנוע האמריקאי.
ב-1971 השתתפה בסרטו של הבמאי מייק ניקולס, ידע הבשרים (Carnal Knowledge), שעלילתו עקבה אחרי עשרים שנות תהפוכותיהם של שני זוגות, המתלבטים בשאלות זוגיות, נישואין ומין ומשרטטים תמונת מצב אפלה ופסימית של חיי המעמד הבינוני הגבוה בארצות הברית.
ב-1975 שיחקה בסרט "חטיפה במדבר" לצדו של שון קונרי.
לאורך כל שנות השבעים המשיכה לשחק בסרטים אמריקאים מול מיטב כוכבי הוליווד.
ב-1979 הייתה מועמדת לפרס אוסקר על תפקיד משנה בסרט "להתחיל מחדש" (Starting Over).
ב-1981 כיכבה בסרט "עשירות ומפורסמות".
ב-1982 השתתפה בסרט עטור הפרסים גנדי בתפקיד הצלמת מרגרט ברק-וייט.
ב-1985 ילדה את בתה קלואה (מנישואיה לבמאי הצרפתי לואי מאל) והפסיקה את השתתפותה בסרטים אליהם חזרה רק בתחילת שנות ה-2000 בתפקידי משנה בקומדיות כ"איזה מין שוטרת" (Miss Congeniality) בכיכובה של סנדרה בולוק, או גרושתו של מייקל דאגלס ב"מתחתנים עם ההורים".
ב-2009 שיחקה בסרט "מלחמת הכלות".
בשנת 2016 גילמה תפקיד קטן בסרטו של וורן בייטי "יוצא מן הכלל".
בשנת 2017 שיחקה בקומדיה "סיפורי מאירוביץ" בבימויו של נוח באומבך.
באותה שנה שיחקה בקומדיה הרומנטית "כולם חוזרים הביתה".
בשנת 2018 שיחקה בדמותה של שרון בסרט הקומי "מועדון הספר הטוב".
בשנת 2020 שיחקה בסרט "הכל דיבורים" שביים סטיבן סודרברג בתפקיד של רוברטה, חברתן של אליס וסוזנה, אותן גילמו מריל סטריפ ודיאן ויסט.
בשנת 2022 שיחקה בסרט הדרמה "ככה גדלנו" (אנ') שביימה וכתבה מים ביאליק שם גילמה ברגן את אם המשפחה ברברה לצד דסטין הופמן.
בשנת 2023 שבה לגלם את שרון בסרט ההמשך "מועדון הספר הטוב: הפרק הבא".
עוד בשנים בהן כיכבה בקולנוע השתתפה ברגן מדי פעם כאורחת בסדרות טלוויזיה.
ב-1976 אף הייתה האישה הראשונה שהופיעה כמנחה אורחת בתוכנית סאטרדיי נייט לייב.
ברגן, שרוב תפקידיה בקולנוע היו של דמויות רציניות, החלה ב-1988 לשחק בסדרת הטלוויזיה הקומית מרפי בראון בה גילמה כתבת טלוויזיה קשוחה.
למרות שמדובר היה בסדרת קומדיה מצליחה, עסקו לעיתים פרקי הסדרה בנושאים חברתיים טעונים.
בתחילת סדרה הוצגה מרפי בראון כמי שנגמלה מאלכוהוליזם.
בהמשכה היא הפכה לאם חד הורית ואף נאבקה בסרטן השד.
ב-1992 מתח דן קווייל, (סגן נשיא ארצות הברית באותה עת) ביקורת על התוכנית המציגה את דמות מרפי בראון "השמה ללעג את חשיבותם של האבות בכך שהיא מביאה לעולם ומגדלת ילד לבדה ומכנה זאת כעוד בחירה של אורח חייה".
אמנם הסדרה השתמשה בתגובתו של קווייל ולעגה לו באחד מפרקי הסדרה בעת שמרפי בראון, בתגובה לצפייה ב"נאום האמהות החד-הורית" של קווייל שולחת לכתובתו משאית עמוסה בתפוחי אדמה וזו פורקת את מטענה בפתח ביתו (כתזכורת לשגיאתו באיות potato), אך ברגן עצמה הודתה כי הסכימה עם חלק מדבריו של קווייל.
ברגן זכתה להצלחה גדולה בגילום תפקידה של מרפי בראון.
בין השנים 1989 ו-1995 היא הייתה מועמדת שבע פעמים ברציפות לפרס אמי וזכתה בחמישה פרסים.
בשנים שלאחר זכייתה החמישית סירבה להיות מועמדת לפרס על תפקידה כמרפי בראון.
לאחר שגילמה במשך שנים רבות עיתונאית, הציעה לה רשת הטלוויזיה האמריקאית CBS הזדמנות ליצור כתבות לתוכנית התחקירים 60 דקות.
ברגן דחתה את ההצעה וציינה כי מקצועה הוא שחקנית וכי איננה מעוניינת שתפקידיה הטלוויזיוניים יתערבו בקריירה המקצועית שלה.
לאחר סיום הפקת "מרפי בראון" ב-1998 חזרה ברגן למשחק בסרטי קולנוע ובמקביל הנחתה את התוכנית הטלוויזיונית "Exhale".
מ-2005 היא משתתפת בסדרת הטלוויזיה בוסטון ליגל.
בסדרה היא מגלמת את שירלי שמידט, עורכת-דין קרירה ועניינית השותפה במשרד מצליח ומנהלת התגוששויות מקצועיות עם שותפה למשרד, ויליאם שאטנר, שהוא טיפוס צבעוני.
בשנים 2006 ו-2008 הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית משנה על תפקידה בסדרה.
בנוסף להשתתפותה בשתי סדרות אלו, התארחה ברגן במספר רב של סדרות ידועות כגון: החבובות, סיינפלד, חוק וסדר, איש משפחה, ויל וגרייס וסקס והעיר הגדולה בה השתתפה במספר פרקים.
כמו כן, הייתה במשך מספר שנים הפרזנטורית של חברת התקשורת האמריקאית ספרינט-נקסטל.
בצעירותה הייתה פעילה פוליטית, הזדהתה עם תרבות הנגד של שנות ה-60 בארצות הברית ואף נטלה חלק פעיל במספר אירועים בעלי אופי מחאתי.
ב-1980 נישאה לבמאי הצרפתי לואי מאל ולזוג נולדה בת, קלואה, ב-1985. ברגן ומאל חיו בארצות הברית ונשארו נשואים עד מותו של מאל ב-1995 ממחלת הסרטן.
ברגן מרבה בנסיעות בעולם ומנהלת אורח חיים טבעוני.
משנת 2000 נשואה ליזם הנדל"ן הניו יורקי מרשל רוז.
קנדימן הוא סרט אימה משנת 1992, שביים וכתב ברנרד רוז.
הסרט מבוסס על סיפורו הקצר של קלייב בארקר, שגם הפיק את הסרט.
לסרט יצאו 2 המשכים: קנדימן 2 (1995) וקנדימן 3 (1999), אשר יצא ישירות לספריות הוידאו ול-DVD.
באוגוסט 2021 יצא סרט חדש בשם "קנדימן" שמהווה המשך לסרט הראשון והעלילה מתרחשת 30 שנה אחרי אירועי הסרט הראשון.
הלן לייל (וירג'יניה מדסן), סטודנטית לתואר שני, כותבת את עבודת התזה שלה על אגדות עירוניות.
כאשר היא מראיינת תלמיד משנה ראשונה, היא שומעת על אגדה מקומית אשר ידועה בשם "קנדימן" (טוני טוד), בן לעבד שחור אשר עונה בצורה ברוטאלית ונרצח, בשל אהבתו לבת של בעל מטעים.
על פי האגדה, כל מי שעומד לפני המראה וקורא בשמו חמש פעמים, יזמן אותו לעולם, אבל ישלם במחיר שלה או שלו.
במחשבה שזה הסיפור שהיא חיפשה, הלן מחליטה ש"הקנדימן" אינו באמת קיים, וכאשר היא קוראת בשמו חמש פעמים, סדרת רציחות מוזרה מתרחשת, והמשטרה חושדת בהלן כאחראית לרציחות אלו.
כעת, הלן צריכה להתמודד עם פחדיה, ולהתעמת עם ה"קנדימן" לפני שהיא תהיה הבאה בתור ברשימת החיסול שלו.
שם השחקן/נית שם הדמות אודות הדמות הערות וירג'יניה מדסן הלן לייל טוני טוד "קנדימן" קסנדר בראקלי טרבור לייל ונסה א.
ויליאמס אן-מרי מק'קוי קאסי למונס ברנדט "ברני" וולש ברנרד רוז ארצ'י וולש גילברט לויס הבלש פרנק בלנטו
קנדיס סוואנפול (באפריקאנס: Candice Swanepoel; נולדה ב-20 באוקטובר 1988) היא דוגמנית דרום אפריקאית שידועה במיוחד בשל עבודתה עם ויקטוריה'ס סיקרט וכאחת מהמלאכיות של החברה.
סוואנפול נולדה בעיר מוי, בקוואזולו-נטאל, והתגלתה בידי צייד הדוגמניות בשוק הפשפשים בדרבן בגיל 15.
בגיל 16, הרוויחה סוואנפול 5,000 אירו ליום צילומים.
הרזומה של סוואנפול כולל צילומי שער בווג (יוון), Elle (גרמניה), ו-Ocean Drive (ארצות הברית)
ופרסומות עבור נייקי, דיזל, Guess?
סוואנפול הייתה דוגמנית מסלול בתצוגות של טומי הילפיגר, דולצ'ה וגבאנה, סאם ובייד, בטסי ג'ונסון, דיאן וון פירסטנברג ומעצבים רבים אחרים,
בנוסף לדיגמון מותגי לבני נשים, היא גם דגמנה עבור קטלוג 2010 של "SWIM"
לצדן של לינדזי אלינגסון, רוזי הנטינגטון-וויטלי וארין הית'רטון.
קנדיס החלה לצאת בגיל 17 עם הדוגמן הרמן ניקולי, ולהם שני ילדים.
קנדיס קיין היא שחקנית ואמנית מיצגים אמריקאית.
קיין, אשר היא טרנסקסואלית הייתה דמות מוכרת בתרבות מועדוני הלילה של ניו יורק בשנות ה-90, והיא הפכה למוּכרת בארצות הברית לאחר שגילמה דמות של טרנסג'דרית בסדרה "Dirty Sexy Money" של רשת ABC.
התפקיד הפך אותה לשחקנית הטרנסג'נדרית הראשונה שגילמה דמות כזו בפריים טיים בארצות הברית.
קיין נולדה כזכר בשם ברנדן מקדניאל.
היא ואחיה התאום דילן חיו עם הוריהם במאווי שבהוואי, שם לימדו ההורים חינוך ולדורף והמשפחה התגוררה בקמפוס.
קנדיס סיימה את לימודיה בבית ספר מקומי במחוז מאווי בשנת 1989, ולאחר מכן עברה להתגורר בלוס אנג'לס, שם למדה משחק.
קיין עברה לניו יורק בתחילת שנות התשעים וצברה מוניטין בתור כוריאוגרפית ומלכת דראג.
לדבריה, באותה תקופה היא "לא ידעה בכלל מה זה טרנסקסואליות" עד שעברה לשם, וכשלוש שנים לאחר שחיה שם, הבינה שהמונח מתאר את מה שחשה כלפי זהותה המגדרית.
היא הופיעה באותה התקופה במועדונים שונים לגייז ואף השתתפה בפסטיבל הדראג ויגסטוק.
בשנת 1995 היא השתתפה בסרט קדילאק של סופשבוע, שם גם עשתה את הכוריאוגרפיה.
בנוסף, היא השתתפה בווידאו קליפ של רופול.
כשנה לאחר מכן החלה בתהליכי התאמה מגדרית.
בשנת 1998 השתתפה קיין בסרט "Mob Queen".
בשנת 2001 זכתה במקום הראשון בתחרות היופי לטרנסג'נדרים "מיס קונטיננטל".
ב-2007 שיתפה פעולה פעם נוספת עם רופול, בסרטו "Starrbooty".
בשנים 2007 ו-2008 גילמה קיין את דמותה של כרמליטה ריינר לצד ויליאם בולדווין בסדרה "Dirty Sexy Money" של רשת ABC.
היא הייתה השחקנית הטרנסג'נדרית הראשונה שגילמה דמות קבועה של טרנסג'דרית בפריים טיים בארצות הברית.
בהמשך גילמה קיין דמות טרנסג'נדרית נוספת קבועה, בשם אלקסיס סטון, בעונה השישית של הסדרה ניפ טאק.
ב-2013 שיחקה בסרט "ראש מת'" לצד תיאו רוסי.
קנדיס פעילה למען זכויות להט"ב, בעיקר במסגרת הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
בשנת 2010 היא הנחתה את טקס פרסי הליגה המתקיים מדי שנה.
היא מתגוררת בלוס אנג'לס ולצד משחקה בקולנוע וטלוויזיה היא עורכת הופעות קברט.
קנדל פרנסיס שמידט הוא שחקן, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
קנדל נולד בוויצ'יטה, קנזס שבארצות הברית לקאת'י וקנט.
המוצא המשפחתי שלו הוא גרמני, עם שורשים נוספים מרוסיה, שוודיה ואנגליה.אחיו הגדולים, קנאת וקווין, שניהם שחקנים.
הוא החל את קריירת המשחק שלו בגיל 5, כאשר הופיע בפרסומת לחברת "Chex" (מותג של דגני בוקר).
בגיל 9 היה אחד משני שחקנים ששימשו ככפילי גוף להיילי ג'ואל אוסמנט בסרטו של סטיבן ספילברג "אינטליגנציה מלאכותית".
הוא חגג את יום הולדתו התשיעי על הסט, וספילברג ושאר הצוות הפתיעו אותו בעוגת יום הולדת מעוטרת בדמויות "מלחמת הכוכבים".
כשהיה בן 10 עשתה משפחתו את המעבר מקנזס לקליפורניה.
בשנת 2001, קיבל במהרה תפקידי משחק משניים בסדרות טלוויזיה בולטות כדוגמת "בית חולים כללי", "לגדל את אבא", "בנות גילמור" ו-"CSI: מיאמי".
עם השנים קיבל עוד תפקידי משחק כאורח בסדרות הטלוויזיה "תקועים בזמן", "מד טי.וי", "ER", "פרייז'ר", "הלוחשת לרוחות", "ללא עקבות".
על המסך הגדול הוא הופיע בסרט הקולנועי "החיים על פי ספנסר" לצדם של מיה קירשנר ואדם גולדברג.
בשנת 2009 לוהק לאחד מהתפקידים הראשיים בקומדיית המצבים המצליחה "ביג טיים ראש" מבית ניקלודאון, שם הוא מגלם את קנדל נייט, שחקן הוקי ממינסוטה הפוצח בקריירת שירה יחד עם שלושת חבריו, שמתקבלים להיות להקת פופ.
בנוסף למשחקו בסדרה, שמידט הוא חבר בלהקת "ביג טיים ראש", ששמה הוא מהסדרה יחד עם חבריו לסדרה ג'יימס מאסלו, לוגן הנדרסון וקרלוס פנה.
אלבום הבכורה של הלהקה יצא ב-11 באוקטובר 2010 ונכנס לרשימת בילבורד 200 למקום השלישי, כאשר מכר מעל 500,000 עותקים בארצות הברית.
בנובמבר 2010 פורסם כי ספיישל חג המולד של ביג טיים ראש יעלה בהמשך החודש ואיתו גם מיני-אלבום לחג המולד שישוחרר יחד עם הספיישל.
ב-30 בנובמבר 2010 הוציאה הלהקה כריכת חג המולד למיני-אלבום עם שני שירים "Beautiful Christmas" ואת גרסת הכיסוי לשיר "All I Want for Christmas Is You" של מריה קארי במקור.
ב-15 בפברואר 2005 "Boyfriend" שוחרר כסינגל הרשמי הראשון של הלהקה ברדיו המרכזי של ארצות הברית, והגיע לשיא כאשר נכנס לרשימת בילבורד הוט 100 במקום ה-72 במספר, ובכך והפך לשיר המצליח ביותר שלהם עד כה.
הלהקה הודיעה כי הם יקליטו את אלבום האולפן השני שלהם, רגע אחרי שניקלודיאון תחגש את הסדרה לעונה שלישית.
אלבומם השני "Elevate", שוחרר ב-21 בנובמבר 2011 ועלה למספר 12 ברשימה של בילבורד 200 ונמכר ביותר מ-70,000 עותקים בשבוע הראשון שלו.
אם כי השיא נמוך יותר ממיקום האלבום הקודם, האלבום הזה מכר יותר עותקים מהאלבום הקודם.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Music Sounds Better with U", יצא ב-1 בנובמבר 2011. בשנת 2012 הוא הודיע כי יככב בסרט באורך מלא של ביג טיים ראש שישודר מתישהו במהלך השנה.
בתחילת שנת 2013 חידשה ניקלודיאון את הסדרה שלהם לעונה רביעית בת 13 פרקים, והפקתה החלה ב-7 בינואר.
האלבום השלישי של הלהקה "24 / Seven", יצא ב-11 ביוני 2013, והוביל מבקרים רבים לערוך השוואה בין האלבום השלישי של הלהקה לבים האלבום השלישי של "NSYNC".
שמידט פרסם כי הוא חזר לצמד אפרון דרייב יחד עם דסטין בלט, שבו לקח חלק לפני ימיו בביג טיים ראש.
הסינגל הראשון של שמידט עם האפרון דרייב "Parallel", יצא במרץ 2014 באמצעות חברת התקליטים TOLBooth Records בבעלותו.
ב-14 בינואר 2017 הלהקה הוציאה סינגל ווידאו קליפ יחד עם הסינגל.
המהדורה הבאה שלהם הייתה ב-9 בינואר 2018 כאשר הם הוציאו שיר חדש וקליפ מוזיקלי שכותרתו "Mad At The World".
המהדורה האחרונה שלהם היא "Black on Black".
בשנת 2016 התארח בסדרת הטלוויזיה "רוק בבית הספר" בדמותו של ג'סטין קול.
קנדיס רנה קינג נולדה בשם; קנדיס רנה אקולה היא שחקנית וזמרת-יוצרת אמריקאית, ידועה מגילום דמותה של קרוליין פורבס בסדרה "יומני הערפד".
אקולה נולדה ביוסטון שבטקסס וגדלה בעיר אדג'ווד, פלורידה; בתם של קרוליין (לבית קלארק), עקרת בית שבעברה הייתה מהנדסת סביבתית, וקווין אקולה, מנתח לב-חזה; שניהם חברים במפלגה הרפובליקנית בפלורידה.
יש לה אח קטן, קרי תומאס.
אקולה שרה וכותבת שירים מגיל 14. השיגה הצלחה בתחום לאחר שחתמה על חוזה בחברת תקליטים בגיל 16. המוזיקה שלה צברה הצלחה בינלאומית, וכן היא ממשיכה לכתוב ולהקליט אותה.
אלבום הבכורה שלה, "It's Always the Innocent Ones" יצא בדצמבר 2006 וזכה להצלחה גדולה ביפן.
בשנת 2008 אקולה הופיעה כזמרת רקע בסיבוב ההופעות של מיילי סיירוס, Best of Both Worlds Tour.
אקולה שיחקה בתפקידים קטנים בסדרות הטלוויזיה "איך פגשתי את אמא", "על טבעי", "גדולה מהחיים" ו"גריק".
בשנת 2007, היא שיחקה את אמנדה בסרט "ג'ונו".
ביולי 2009, היא כיכבה בסרט האימה העצמאי "נערה מתה" המתספר על שני נערים בתיכון שמגלים אישה אלמותית במקלט נטוש.
בשנת 2009 היא החלה לשחק בסדרה "יומני הערפד".
הסדרה זכתה להצלחה גדולה והייתה לסדרת הדגל של רשת CW.
בנוסף היה לה תפקיד קטן ב"האנה מונטנה: הסרט".
ביוני 2012, הצטרפה אקולה לסדרת היוטיוב "Dating Rules From My Future Self" כקלואי, בחורה בת 26 שחושבת שאהבה לא באמת קיימת.
הסדרה זכתה ל-14 מיליון צפיות.
בשנת 2013, הופיעה בקליפ של השיר "Love Don't Die" של להקת דה פריי.
בשנת 2025,שיחקה בסדרה "היינו שקרנים" ("we we're liars") המצליחה באמזון פריים.
בפברואר 2012 החלה אקולה לצאת עם המוזיקאי ג'ו קינג, הגיטריסט של להקת "דה פריי", לאחר שחברתה של אקולה, נינה דוברב הכירה בין השניים באירוע של הסופרבול.
לקינג יש שני ילדים מנישואיו הקודמים.
הזוג התארס במאי 2013 ונישא ב-18 באוקטובר 2014 בניו אורלינס, לואיזיאנה.
ב-15 בינואר 2016, נולדה בתם הראשונה, פלורנס מיי.
ב-1 בדצמבר 2020, קינג ילדה בת שנייה, ג'וזפין ג'ון.
השניים התגרשו ב-2022. ב-2023 אישרה בסרטון בחשבון האינסטגרם שלה כי היא נמצאת בזוגיות עם סטיבן קרוגר.
אקולה תומכת במיזם "It Gets Better" הפועל למניעת התאבדות בקרב בני נוער להט"בים, לצד עמיתיה לסדרה "יומני הערפד" מייקל טרבינו ואיאן סומרהולדר.
+שנהסרטתפקידהערות2007Pirate Campאנאליסה / טוםג'ונואמנדהעל הבובהמלודיX's & O'sחברה של גוון2008Deadgirlג'ואן2009אהבה כואבתשרון2010Kingshighwayסופיה2011The Truth About Angelsקייטלין סטון2020אחרי שהתנגשנוקימברלי ואנס
מריה קנדלה וטראנו וגה (בספרדית: María Candela Vetrano Vega, נולדה ב-9 באוגוסט 1991) היא שחקנית, זמרת ודוגמנית ארגנטינאית.
וטראנו מוכרת בעיקר ממשחקה בטלנובלות של כריס מורנה: "פינת אור", "פלוריסיינטה", "קטנטנות" ו"כמעט מלאכים".
קנדלה וטראנו נולדה ב-9 באוגוסט 1991 בלומאס דה סאמורה שבפרובינציית בואנוס איירס בארגנטינה כבת בכורה להקטור וטראנו ומריה וירחיניה וגה, ולה שתי אחיות קטנות.
וטראנו הופיעה לראשונה בטלוויזיה כשהייתה בת שבע בתוכנית בשם "Agrandadytos".
היא החלה את קריירת המשחק שלה בטלנובלה של כריס מורנה "פינת אור".
וטראנו דגמנה בחברות הבגדים הארגנטינאיות "sweet victorian" ו"tuboos" והחברה "CHE!
MONA" אשר לה היא גם מעצבת בגדים.
וטראנו שיחקה ב"קטנטנות" וב"כמעט מלאכים" שנוצרו והופקו גם על ידי כריס מורנה.
בשנת 2011 וטראנו שיחקה בסדרה "סופר טורפה" בתפקיד ראשי לצד פאבלו מרטינס.
בשנת 2013 וטראנו שיחקה באופרת הסבון "שכנים במלחמה" והוציאה קו בגדים בשם "Che!
בשנת 2014 שיחקה בהצגת תיאטרון בשם "יצור רגשי" שזכתה להצלחה רבה ומופעים רבים בארגנטינה.
בשנים 2014–2015 וטראנו שיחקה בטלנובלה "יום ולילה", בה גילמה את דמותה של מילגרוס "מילי" וילה.
בשנת 2016 שיחקה בהצגה בשם "פרודים" בבמות ארגנטינה, והשתתפה בתוכנית "הפנים שלך נשמעות לי" בתפקיד ריאנה.
בשנת 2017 שיחקה בסרט האימה הארגנטינאי "Hipersomnia" לצד חואן פרדו לנסאני, חימנה ברון ובלן שבאן בתפקיד מאלו
היא מדגמנת לחברות מצליחות בארגנטינה כמו sweet לצד ולנטינה סנרה.
בשנת 2019 שיחקה בטלנובלה התקופתית הארגנטינאית "ארץ אהובה" .בתפקיד אנה מורטי, לצד אאוחניה סוארס, גונסלו הרדיה ובנחמין ויקוניה.
בשנת 2022 גילמה את אחת הדמויות הראשיות בסדרת הדרמה "סוף האהבה" מבית אמזון פריים וידאו; בסדרה גילמה את דמותה של דבי טננבאום, אחותה הגדולה של תמרה (לאלי אספוסיטו).
בשנים 2008 –2010 ניהלה מערכת יחסים עם השחקן אגוסטין סיירה.
בשנים 2013 –2014 ניהלה מערכת יחסים עם גסטון סופריטי.
משנת 2015 היא בזוגיות עם השחקן אנדרס גיל.
ב-14 בנובמבר 2024 נולד לשניים בן.
שנהשםתפקידתיאטרון2006קטנטנות: בלי סוףולריהגראן רקס2007-2010כמעט מלאכיםטפיגראן רקס2011סופר טורפהפוליתיאטרון האופרה2014יצור רגשיטאבאריס
קנדיס ניקול פארקר היא כדורסלנית עבר אמריקאית אשר שיחקה בעמדת הפאוור פורוורד במספר קבוצות בליגת ה-WNBA, בסין ובטורקיה.
פארקר החלה את קריירת הספורט שלה כששיחקה בקבוצת הכדורסל של התיכון בו למדה, ואף הובילה אותו לשתי זכיות באליפות מדינת אילינוי בשנת 2003 ו-2004. היא פרצה לתודעה הלאומית כבר כשהייתה בת 17, כשניצחה בתחרות ההטבעות של המשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן את ג'יי אר סמית' וג'וש סמית', שניהם לימים שחקנים בליגת ה-NBA.
לאחר סיום לימודיה התיכוניים החלה פארקר ללמוד ניהול ספורט ופסיכולוגיה באוניברסיטת טנסי, ושיחקה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה המתמודדת בחטיבת החוף המזרחי של ליגת המכללות (נקראת SEC).
כבר בעונת ה שלה הייתה פארקר לשחקנית מרכזית בקבוצת האוניברסיטה.
בעונתה הראשונה בליגת המכללות הייתה פארקר לאישה הראשונה שמטביעה במשחק במסגרת טורניר אליפות המכללות, ונבחרה לפרשמנית המצטיינת, ולחמישייה המצטיינת בחטיבה.
פארקר הובילה את טנסי לשתי אליפויות בליגת המכללות, וזכתה בתואר השחקנית המצטיינת של פיינל פור טורניר אליפות המכללות בשתי הזכיות.
נוסף על כך זכתה פארקר פעמיים בפרס וודן, פעם אחת בפרס נייסמית' והייתה לשחקנית שהגיעה ל-1,000 נקודות בקריירה במספר המשחקים המועט בהיסטוריה של המכללה.