tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זאת, על ידי פתיחת נתיבי תחבורה הציבורית (נת"צ) בשדרות הראשיות של העיר, הקמת מערכת BRT ולצידה תחנות אוטובוס חכמות, וסלילת שבילים לרוכבי אופניים ולהולכי רגל.
השלב הראשון של הפרויקט החל ב-2017, והושלם באוגוסט 2019, עם פתיחת נת"צ בשדרות מנחם בגין ובשדרות הרצל.
עם פתיחת הקווים החדשים, נפתחו בצפון מסוף בני ברית בשדרות בני ברית פינת מורדי הגטאות ברובע ב', ובסוף אותה השנה נפתח גם מסוף ביג, ליד תחנת הרכבת אשדוד – עד הלום ומרכז הקניות BIG Fashion, כחלק משלים ברשת ה-BRT העירונית.
כחודש לאחר הפתיחה, נהגי אוטובוס בינעירוניים העובדים בחברת אלקטרה-אפיקים, שזכתה במכרז להפעלת הקווים החדשים, התלוננו כי האוטובוסים נתקעים בעומסי תנועה על שדרות בני ברית – דרך הכניסה והיציאה הצפונית בעיר.
בכירים באלקטרה-אפיקים תמכו בהצעה, ועיריית אשדוד ומשרד התחבורה הודיעו שישקלו את ההצעה.
ליד התחנה, שוכנים מספר אתרים ציבוריים: ברובע ב' – מכללת SCE, בית משפט השלום העירוני, אצטדיון הסינתטיקו, סטאר סנטר, ופארק בן-גוריון, וברובע ג' – המרכז המסחרי.
מסוף ביג הוא מסוף אוטובוסים בדרום-מזרח העיר אשדוד, המשמש את נוסעי תחנת הרכבת אשדוד – עד הלום.
המסוף ממוקם ברחוב דרך הרכבת, בסמוך למרכז הקניות BIG Fashion, על שמו הוא קרוי, וכן לרובע המיוחד (קריית פרס).
ממנו יוצאים קווי אוטובוס לרחבי העיר.
המסוף הוקם במסגרת מיזם מערכת האוטובוסים המהירה (BRT) של אשדוד, Ashdod Metro Bus (מוכר גם בשם Reway), ונפתח לציבור בדצמבר 2022. המסוף כולל 9 רציפים אוטובוסים, והוא מתופעל על ידי "ביג מרכזי קניות".
בנובמבר 2012 נבחרה אשדוד על ידי משרד התחבורה כעיר מודל לתחבורה ירוקה.
בעקבות זאת הושקעו בעיר מאות מיליוני שקלים בפיתוח התחבורה הציבורית, שכללו פתיחת נתיבי תחבורה ציבורית (נת"צ) בשדרות הראשיות, הקמת מערכת BRT עם תחנות אוטובוס חכמות, וסלילת שבילים לרוכבי אופניים ולהולכי רגל.
השלב הראשון של הפרויקט החל ב-2017 והושלם באוגוסט 2019, עם פתיחת נת"צ בשדרות מנחם בגין ובשדרות הרצל.
ב-2022 הושלם השלב השני בשדרות ז'בוטינסקי, והחל לפעול מרכז הבקרה של נתיבי ההעדפה.
במסגרת הפרויקט נפתח מסוף בני ברית בשדרות בני ברית פינת מורדי הגטאות ברובע ב', ובסוף אותה השנה נפתח גם מסוף ביג, כחלק משלים ברשת ה-BRT העירונית.
בפברואר 2019, אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה (מחוז הדרום) את התוכנית להקמת מסוף התחבורה הציבורית ולפיתוח מוטה תחבורה ציבורית של מסחר במרכז BIG, שאושרה הרחבתו.
היוזמה להקמת המסוף, שבנייתו החלה ב-2021, הגיעה מחברת "שער רכבת אשדוד" שהוקמה לצורך זה.
הביצוע נעשה על ידי חברת "רום גבס", בעיצוב האדריכל מוטי בודק.
בנוסף לקווים אלו יש קווים העוצרים ביציאה של תחנת הרכבת אשדוד – עד הלום ולא במסוף עצמו.
מֶסוֹפּוֹטַמְיָה (מיוונית: Μεσοποταμία, מילולית: "בין נהרות"; בפרסית: میانرودان, מִיָאן־רוּדָאן; בערבית: بِلَاد ٱلرَّافِدَيْن, בִּלַאד א־רַּאפִדַיְן, מילולית: "ארץ [שני] היובלים") או נהריים (בסורית: ܒܝܬ ܢܗܪ̈ܝܢ, בֵּית נַהְרֵין) הוא אזור גאוגרפי־היסטורי במזרח התיכון, המשתרע בין נהרות הפרת והחידקל.
המונח "מסופוטמיה" משמש חוקרים גם ביחס לתקופה כרונולוגית של האנושות שבה האזור שגשג תחת שלטון שמי, לפני הכיבוש הפרסי ב-539 לפנה"ס.
ב ציין השם את חלקו הצפוני של האזור בין הנהרות, שנתחם מדרום באזור בגדאד של ימינו.
במשך הזמן התרחב הכינוי, ועתה הוא מתייחס לכל האזור שבין הפרת והחידקל.
השם מסופוטמיה מציין את האזור הגובל ממזרח במורדות הרי הזגרוס והרי כורדיסטן, בצפון הרי כורדיסטן ורמת קרג'לי, במערב ובדרום גובל האזור במדבריות סוריה וערב עד חוף המפרץ הפרסי.
רוב השטח נכלל בעיראק מיעוטו בסוריה ובאיראן.
האזור מתחלק לשני חלקים: בצפון רמה נמוכה בגובה 200–400 מטר, בעלת אופי ערבתי.
עמקי הנהרות נמוכים בכמה עשרות מטרים מפני הרמה.
חלקו הדרומי המתחיל באזור בגדאד הוא מישור נמוך המשתפל במתינות לעבר המפרץ הפרסי.
אפיקי הנהרות הם בגובה המישור עד כדי הצפת האזור במי הנהרות.
את האזור חוצים שני נהרות עיקריים, כשמוצאו של כל אחד מהם בטורקיה של ימינו: המערבי הוא נהר הפרת, שאורכו 2,781 ק"מ, ומזרחית לו החידקל, שאורכו 1,740 ק"מ.
המרחק המקסימלי בין הנהרות הוא 250 ק"מ, המרחק המינימלי הוא 10 ק"מ.
לשני הנהרות האלה יובלים גדולים מאוד.
יובלי הפרת: החָבּוּר, הזורם בסוריה מצפון לדרום.
יובלי החידקל: הזב הגדול, הזב הקטן, ונהר דיאלא (ליד בגדאד), כולם זורמים מהרי הזגרוס שבטורקיה - מערבה.
עיקר בעיית המים קיימת בדרום, כמות המשקעים בשנה נעה בין 70–300 מ"מ גשם בשנה.
החקלאות צורכת כ־250 מ"מ גשם, כאשר חלק מהשנים הן שחונות.
כתוצאה מכך משק המים מתבסס על מי הנהרות.
מועד זרימת המים העיקרית הוא בחודשים אפריל–מאי, עם הפשרת השלגים.
העונה החקלאית היא בחורף, ואז נוצרת בעיית תזמון המים: בצפון מספקת כמות המשקעים בין 300–500 מ"מ גשם בשנה; נהר הפרת גבוה מהחידקל בתשעה מטרים, בכל תקופות ההתיישבות נבנו תעלות להזרמת מים בין הנהרות.
התעלות בדרום היוו פתרון למיעוט הגשמים וזרימת המים המאוחרת, אך הביאו גם להמלחת הקרקעות, שגרמו לשקיעת תרבויות ונדידתן למחוזות אחרים.
במאה ה־10 לפנה"ס למדו להעלות את מי החידקל; התוצאה הביאה להתיישבות גם באזורים הצפוניים יותר, וליסוד ההתיישבות באשור.
כבר בשנת 9000 לפנה"ס, הגיעו המתיישבים הראשונים לאזור נהרות הפרת והחידקל, זאת כדי לנצל את משאבי האזור המכונה הסהר הפורה.
בתחילה, האנשים התיישבו ביישובים חקלאיים, אך ככל שהאוכלוסייה גדלה, החלו להיווצר עיירות ובהמשך התפתחו לערי־מדינות.
נראה שההתיישבות האנושית במסופוטמיה קדומה יותר באזור הצפון (לימים אזור ממלכת אשור), שם המתיישבים הקדומים בנו כפרים קטנים בסביבות 6000 לפני הספירה.
השלבים התרבותיים הפרה-היסטוריים של סאמרא-חסונה, ותרבות חלף (הקרויים על שם אתרי החפירות הארכאולוגיות) ירשו זה את זה כאן לפני שהיו עדויות להתיישבות בדרום מסופוטמיה (האזור שנקרא מאוחר יותר שומר).
נראה שהיישובים הקדומים ביותר בדרום מסופוטמיה, כמו ארידו, נוסדו בערך בשנת 5000 לפני הספירה, בשלהי תקופת חלף.
מכאן ואילך עוברות תרבויות הצפון והדרום רצף של תקופות ארכאולוגיות מרכזיות שבצורותיהן הדרומיות ידועות כ-עובייד, אֶרֶךְ ו-Protoliterate (שבמהלכן הומצא הכתב), שבסופן - מעט לאחר 3000 לפני הספירה מתחילה ההיסטוריה המתועדת.
במהלך התקופה אורוך המאוחרת, בסביבות 3500 לפנה"ס, הוקמו במסופוטמיה הערים הראשונות בעולם.
אנשי ערים אלה, המכונים שומרים, היו עצמאיים ושאפו לשלוט על האזור.
למרות היותם שותפים לזהות האזורית היו מאבקים פנימיים על כוח ואדמה בין אנשי הערים השונות.
הערים השומריות התפתחו ועם זאת, צמחו תקנים פוליטיים, המנהיגים שהתמנו לתפקידים אלה נהיו מעין מלכים שהעבירו את מעמדם בירושה ויצרו שושלות.
מלכים אלה מכונים גם מלכים־לוחמים, זאת מכיוון שנלחמו בצורה מתמדת כדי להרחיב את אזור שליטתם.
עוד בתקופת הברונזה המוקדמת, במסופוטמיה הצפונית תהליך העיור תפס תאוצה.
בשנת 2334 לפנה"ס, המלך הצפוני האכדי סרגון עלה וכבש את שומר.
כל מסופוטמיה הייתה תחת שליטת אדם אחד בפעם הראשונה, וכך נוצרה האימפריה הראשונה.
לאחר מות סרגון, כל המחוז חזר למלחמה מתמשכת בין מלכי ערי־המדינות מה שהוביל לקריסת האימפריה.
בשנת 2115 לפנה"ס נפלו מרכז ודרום מסופוטמיה תחת שלטון אור־נמו אשר ניסה להפוך את אזור זה לשושלת אור השלישית.
תחתיו שגשג האזור מבחינה כלכלית והפך יציב מבחינה פוליטית, אך לבסוף קרסה השושלת.
בשנת 1792 לפנה"ס עלה לשלטון חמורבי בעיר־המדינה בבל והחל לכבוש אזורים נוספים עד לכדי איחוד מסופוטמיה תחתיו ליצירת האימפריה הבבלית הראשונה.
לאחר שלטון חמורבי, פלשו זרים לאימפריה אשר נאבקה כדי להישאר בשליטה.
המלכים שעלו אחרי חמורבי איבדו בהדרגה את שליטתם באימפריה הבבלית.
במקביל, עלתה אימפריה אשורית חדשה.
האימפריה האשורית כבשה ושלטה במסופוטמיה, כאשר תחומי שלטונה השתרעו ממצרים ועד פרס.
גודלה של האימפריה אפשר לאחד ממלכיה האחרונים, אשורבניפל, להכריז על עצמו כ"מלך היקום".
מותו של אשורבניפל השיב את הממלכה למצב של חוסר יציבות פוליטית, שתרם למפלתה הסופית של האימפריה האשורית.
האימפריה הנאו־בבלית השיגה את מרבית כוחה תחת שלטונו של נבוכדנצר השני, אשר השיב אותה לימי זוהרהּ, עודד השקעה בלימודים ואומנות ולימים אף בנה מחדש את בירת בבל.
האימפריה הנאו־בבלית הפכה למרכז כוח, עושר ותרבות.
בשנת 539 לפנה"ס נכבשה האימפריה הנאו־בבלית על ידי כורש השני, שליט האימפריה האחמנית.
כיבוש מסופוטמיה על ידי פרס סימן את סוף שליטת המלכים ממוצא שמי באזור זה.
אלכסנדר הגדול כבש את מסופוטמיה מידי פרס, כשהתחלקה האימפריה שלו, האזור נפל לידי השושלת הסלווקית.
מאוחר יותר האימפריה הפרתית כבשה את מסופוטמיה ושלטה בה במשך 400 שנה בקירוב.
הרומאים כבשו את צפון האזור ובמשך התקופה הרומית התקיימה בצפון האזור פרובינקיה מסופוטמיה, כאשר הפרתים שולטים על דרום ומרכז מסופוטמיה, עם תקופת קצרות של שלטון רומא בכל האזור.
הפרסים הסאסאנים כבשו מייד הפרתים את מסופוטמיה, ושלטו בו במשך 400 השנים הבאות, עד הכיבוש הערבי, אשר הביא לערביזציה של מסופוטמיה עד ימינו.
השושלת הבבלית הראשונה (2004–1595 לפנה"ס)
התקופה ההלניסטית והסלווקית (סוף המאה ה-4 לפנה"ס עד המאה ה-2 לפנה"ס)
התקופה הפרתית (המאה ה-2 לפנה"ס עד תחילת המאה ה-3 לספירה)
במקביל מסופוטמיה הרומית (המאה ה־2 עד המאה ה־7 לספירה) בצפון מסופוטמיה
התקופה הפרסית הסאסאנית (תחילת המאה ה-3 לספירה עד המאה ה-7 לספירה)
התקופה המוסלמית (המאה ה-7 לספירה עד תחילת המאה ה-16)
התקופה העות'מאנית (המאה ה-16 עד המאה ה-20)
שלטון בריטי ברוב מסופוטמיה וצרפתי בצפון מערבה בתקופה קצרה במאה ה-20
עיראק ברוב מסופוטמיה וסוריה בצפון מערבה (המאה ה-20 עד ימינו)
מסוף מחשב הוא מכשיר אלקטרוני או אלקטרומכני המשמש להכנסת מידע וקבלתו ממערכת ממוחשבת או מרשת מחשבים.
ברוב המקרים המסוף מאפשר ממשק משתמש מבוסס טקסט על גבי תקשורת טורית.
המסוף מהווה כלי המאפשר עבודה על מחשב מרוחק מבלי להגיע אליו פיזית.
מסופי המחשב הראשונים היו מכשירי טלפרינטר אלקטרומכניים בשיטת TTY אך היכולות שלהם היו איטיות למדי.
בתחילת שנות השבעים גורמים רבים בתעשיית המחשוב הבינו כי מסופים בעלי צג יהיו נוחים יותר ויעילים יותר ממחשבים המבוססים על כרטיסים מנוקבים שהיו נפוצים מאוד באותה תקופה.
הבעיה הייתה שכמות הזיכרון הדרושה למידע בעמוד טקסט אחד הייתה דומה לשל מיני-מחשב ששלטו ברשתות המחשוב באותה תקופה.
הצגת המידע במהירות על הצג הייתה עוד אחד מהאתגרים שמפתחי המסוף ניסו להתמודד איתה וכן השליטה הלוגית הדרושה במעגלים המשולבים במערכת.
ראשוני המסופים בעלי הצג כונו "Glass TTYs" (טלפרינטרים מזכוכית) שהיו בעצם שערים לוגיים ולא הייתה להם יחידת עיבוד מרכזית עצמאית.
המניע העיקרי לפיתוח מיקרו-מעבד היה לפשט ולהפחית את האלקטרוניקה במסוף.
רוב המסופים התחברו למחשבים מרכזיים בתקשורת טורית בממשק RS-232 וצבעי התצוגה היו שחור וירוק או בשחור וחום.
חברת IBM מערכות השתמשה בתקשורת על כבלים קואקסיאליים בפרוטוקול SNA שלה.
בהמשך הופיעו "מסופים חכמים" שהם למעשה מחשבים ייעודיים.
עם הופעתם, המסופים הראשונים זכו לכינוי חדש, "מסוף טיפש" (dumb terminal), כינוי שהחליף עם הזמן את הכינוי הישן, Glass TTY, עם תכונות שמאפשרות מימוש ממשק משתמש נוח יותר.
כך למשל במשפחת המסופים 3270 של חברת IBM המחשב שולח למסוף "טופס" קבוע בו מופיעים שדות דינמיים, אותם יכול המחשב לעדכן.
הם יכולים לשמש גם כקלט; באופן זה הטופס כולו נשלח למסוף פעם אחת, ובהמשך רק תוכן השדות נשלח מהמחשב למסוף או מהמסוף למחשב, ובכך מצמצם את התקשורת ומקל על התוכנה.
מסופים חכמים נוספים הם VT52, ו-VT100 ו-VT220, של חברת DEC שנועדו לעבודה מול המיני-מחשבים PDP ו-VAX, אך "אומצו" גם על ידי יצרני מיני מחשבים נוספים שלא רצו או לא יכלו לפתח מסופים ייעודיים בעצמם.
תקן התקשורת של מסופים אלו עדיין בשימוש בתוכנות אמולציה המדמות תקשורת זו.
מסופים אלו מכונים "חכמים" מכיוון שהייתה להם היכולת לפרש קוד של תווי בקרה למיקומו של הסמן ושליטה על התצוגה בהתאם.
מסופי מחשב ידועים אחרים הם IBM 3270 ומסופי חברת Wyse שרבים מהם עדיין בשימוש, אך בשנות השבעים המאוחרות כאשר התרבו הדגמים, נוצרו פקודות שלא תאמו את כל המסופים והשרתים שלהם.
מסופים מיוחדים, ויקרים יותר אפשרו הצגת גרפיקה בנוסף לטקסט, אחד הידועים בהם יוצר על ידי חברת טקטרוניקס – , אך גם על ידי חברות אחרות ובפרט IBM וחברת דיגיטל .
מערכת יוניקס ומערכות הפעלה שתוכננו כדוגמתה, כגון לינוקס, המסוף הוא אחד הממשקים החשובים.
במקרים רבים אפשר להתחבר למערכת ממסופים שונים: מדמה מסוף מהמערכת הגרפית המקומית, או ממערכת מרוחקת דרך חיבור כגון SSH.
במסוף אפשר להשתמש, בין השאר, בממשק שורת פקודה.
מסוף שמחובר ישירות למחשב נקרא קונסולה (Console – עמדת שליטה).
יש מערכות רבות שלהן אין מסך מובנה, ולכן החיבור לקונסול הוא דרך חיבור טורי אחר כגון RS-232. במערכות לינוקס ו־FreeBSD שמחוברות למסוף הקונסול הרגיל הוחלף במספר "קונסולים וירטואליים" – הדמית מספר רב של מסופים על ידי ליבת המערכת.
המסופים הראשונים בסביבה זו היו טלפרינטרים: צירוף של מקלדת ומדפסת.
אחד מיצרני הטלפרינטרים הראשונים, ואחד הגדולים בהם הייתה חברת טלטייפ ( ושם החברה היה לשם גנרי, עד כדי החלפה בין "טלפרינטר" ו"טלטייפ".
קיצור השם טלטייפ, TTY הוא שם הממשק ביוניקס ולינוקס, ובו משתמשים עד היום (2023).
על מנת לשלוט עליהם הומצאה קריאת מערכת חדשה ביוניקס בשם ioctl שייעודה היה ליצור קריאות מערכת פרטיות למנהלי התקן שונים.
ברצף התווים יכולים להופיע תווי בקרה מיוחדים.
לדוגמה: עבור שורה חדשה; (Carrige Return) עבור חזרה לתחילת השורה; פעמון עבור צלצול.
מסופים בעלי מסך (כגון VT100 של דיגיטל) נזקקו ליכולת להציג מידע בצורה עשירה יותר – קפיצה למקום מסוים במסך, הדגשות שונות (כתב מודגש, קו תחתי) ושינוי הרקע (או שינוי צבע הרקע במסופים צבעוניים).
זה נעשה על ידי הוספת "רצפי Esc" – התו Esc (קוד ASCII27) ואחריו כמה תווים.
במקור השתמשו במסופים ייעודיים עם מסכים ומקלדות, אולם עם השתכללות המחשבים האישיים נוצרו תוכנות שאפשרו למחשב מרוחק לשמש כמסוף (על כל המסך שלו או על חלון אחד בלבד בממשק הגרפי).
תוכנות אלו נקראות מדמה מסוף (כדוגמת xterm בסביבות יוניקס).
בשנות השמונים החלה עלייתם של המחשבים האישיים – IBM PC בעל הצג המונוכרומטי (צג ירוק).
הם לא היו מסופים ולא כללו חומרה המחוללת תווים למעט כרטיס המסך שלא היה משולב בלוח האם.
עם תוכנת אמולציה מתאימה היה ניתן להשתמש בהם כתחליף למסוף.
במהלך השנים נכתבו תוכנות אמולציה שמדמות כל אחד מהמסופים הנפוצים.
מאוחר יותר, המחשבים האישיים השתלטו על השוק וצמצמו כליל את הדרישה למסופים.
בימינו, אם יש צורך במסוף כדי לתקשר עם מחשב ישן, כמעט תמיד נעשה שימוש במחשב אישי ותוכנת אמולציה, ואף יצרן לא מייצר מסופי מחשב ייעודיים.
רוב המסופים כיום מבוססים על ממשק משתמש גרפי, ויכולים להציג תמונות על המסך.
הם משתמשים בפרוטוקולים כדוגמת RDP של מיקרוסופט או X11 עבור יוניקס.
רוחב הפס הדרוש משתנה בהתאם לסוג הפרוטוקול, הרזולוציה ועומק הצבע.
המסופים הגרפיים תפסו את מקומם של המסופים מבוססי הטקסט, ולמעשה הובילו את ההתעניינות במסופים דלים.
ה־X11 של יוניקס בנוי בארכיטקטורת משתמש-שרת והיה הראשון עם היכולת להעברת מידע של תוכנות גרפיות על גבי הרשת, ועל גבי האינטרנט בדגמים מאוחרים יותר.
מסוף רדינג הוא מסוף תחבורה ציבורית, השוכן בשדרות רוקח בצפון תל אביב, והקרוי על שם תחנת הכוח רדינג הנמצאת בסמוך לו.
המסוף גובל בבית הלוויות של תל אביב ממזרח, בשדרות רוקח מדרום, בנחל הירקון ממערב ובחוות הדלק של תחנת הכוח רדינג מצפון.
מסוף רדינג הוקם כחלק מתפיסה שאומצה בשנות ה-70 ובשנות ה-80, ואשר מטרתה הייתה לרכז את תחנות המוצא של קווי האוטובוסים בתל אביב במסופים מרכזיים.
מסופים אלה הוקמו בשיטת חנה וסע, והם פינו את רחובות העיר מאוטובוסים חונים.
חניונים דומים הוקמו, בין היתר, במסוף כרמלית, במסוף 2000 ובמסוף אוניברסיטת תל אביב.
אל מסוף רדינג הועברו תחנות המוצא של מספר קווי אוטובוס, בעיקר מכיכר פלומר שבמגרשי התערוכה הישנים, בצידו הדרומי של הירקון.
כיום פועלים במסוף אוטובוסים של חברות דן, אגד, קווים, מטרופולין ונתיב אקספרס, אלקטרה-אפיקים וכן תחנת המוצא של מוניות השירות בקו 4. מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס לרחבי תל אביב, לחולון, בת ים, ראשון לציון ואל בקעת אונו, וכן אל השרון והשומרון.
התנועה במסוף רבה, ומדי יום מגיעים אליו ויוצאים ממנו מאות אוטובוסים.
סמוך למסוף שוכנים שלושה מגרשי חניה שבהם 1,500 מקומות חניה סך הכל.
במטרה לעודד את השימוש במסוף, בוטלה האגרה במגרשי החניה באמצע שנת 2008.
החל מקיץ 2009, משמש המסוף תחנת מוצא לרוב קווי הלילה המופעלים בגוש-דן ולקווי הלילה הבין העירוניים.
רכבת ראשוניםמהיר222קוויםרידינג - בן יהודה - שוק הכרמל - צומת מתקן אדם - צומת שילת - מודיעין, עירייה - הכרמים - בריכה עירונית - השבטים - משואה - הנחלים - מכבים\רעותמודיעין - מבוא רעות/שד.
מסוף רידינג מהווה תחנת המוצא לקו 4 של מוניות שירות "רב קווית 4 5" אשר נוסע עד רכבת ההגנה במסלול כמעט זהה לשל קו 4 של דן.
מסוף כרמלית הוא מסוף תחבורה ציבורית בדרום-מערב תל אביב, השוכן בין גן הכובשים מדרום לשוק הכרמל מצפון, ובין רחוב הכובשים ממערב לרחוב הכרמל ממזרח.
הרחוב המרכזי החוצה את המסוף הוא רח' כרמלית.
תחנות המוצא של מספר קווים שוכנות מדרום לגן הכובשים ברח' יצחק אלחנן וכן ממזרח למסוף ברח' הכרמל וממערבה לו ברח' הכובשים.
שטח המסוף הוכשר תחילה בשנת 1965 כמגרש חנייה עבור לקוחות שוק הכרמל, ובסוף 1974 עברו תחנות המוצא של כ-10 קווי אוטובוסים לאזור החניון.
מסוף כרמלית נפתח ב-1985, לאחר שהוחלט לגרוע כמחצית משטח מגרש חנייה לטובת אוטובוסים, במטרה להעביר את שלל קווי האוטובוס של דן שסיימו את מסלולם בכיכר הכנסת לחניון אוטובוסים מסודר.
במהלך שנות השמונים והתשעים עברו אליו קווים אחרים שחנו ברחבי העיר כמו בגן רינה, ברחוב הכרמל הסמוך למסוף, וברחוב מרכז בעלי מלאכה, במטרה לפנות את אותם מקומות מאוטובוסים חונים אשר היוו מפגעים של רעש וזיהום מצד אחד, ולא אפשרו בהם מנוחה לנהגי האוטובוס מצד שני.
מהלך דומה נעשה במסוף רידינג בתחילת שנות השמונים.
מהמסוף יוצאים אוטובוסים של מספר חברות.
חברת דן מפעילה קווי אוטובוס ברחבי גוש דן, מטרופולין מפעילה קווים לשרון הדרומי, קווים מפעילה קווים לקריית אונו, אור יהודה ומודיעין, ואגד עם קו לחולון.
רק"ל בן-גוריון - דרך ז'בוטינסקי - ת.
רק"ל ביאליק - בורסה - תל אביב-יפו, ת.
רק"ל ארלוזורוב - קניון עזריאלי - דרך בגין - ת.
רק"ל אלנבי - כרמלית - פרופסור קויפמן - כיכר השעון - יפת
מסופוטמיה שתיקת הכוכבים הוא ספר מדע בדיוני עברי מאת יהודה ישראלי ודור רווה.
הספר זכה בפרס גפן למדע בדיוני מקורי לשנת 2011. בספר שני קווי עלילה – האחד מתרחש בעבר, בשומר העתיקה לפני כ-5,000 שנה, והשני בעתיד, בשנת 2287.
עלילת הספר מתארת את האנושות לאחר סיומה של "מלחמת האלוהים", מלחמה בין האסלאם והנצרות, שהחריבה את כדור הארץ.
על פי העלילה, מרבית בני האדם ששרדו חיים בתנאים הדומים לאלו ששררו בעולם הטרום-טכנולוגי, וצורות פולחן קדומות שבות להתקיים.
הקבוצה החזקה ביותר היא "הגנוסטים", המאמינים שיש להשמיד את היקום ואת בני האדם.
קבוצה אחרת, ה"אתאיסטים", ברחה לכוכב בשם "עפר".
קבוצה אחת מתוכם, "הפיתגוראים", בוחרת להאמין באל אוניברסלי ועוברת לחיות בתחנות חלל.
בשנת 2287, משיגים הגנוסטים פריצת דרך טכנולוגית שמאפשרת להם לאיין את כל החומר בגלקסיה, אך כדי להשלים את משימתם עליהם להשיג גם טכנולוגיה הקיימת רק אצל הפיתגוראים.
על רקע ניסיון זה נסובה עלילת הספר.
בספר מקום נכבד לדיונים פסיכואנליטיים המתבטאים בתיאורים רבים ומפורטים של נפשם של הדמויות והתרבויות אליהן הן משתייכות.
התרבות השומרית – תרבות חקלאית פרימיטיבית, בעלת שלטון מלוכני ואמונה בשדים וברוחות.
הגנוסטים (מושפעים מהזרמים הגנוסטים) – חלק מתושבי כדור הארץ ששרדו את מלחמת האלוהים (בשנת 2017).
הגנוסטים שבו להאמין באלים קדומים ואימצו חלק מהפולחן השומרי.
עיקר האמונה הגנוסטית הוא שהעולם הפיזי הוא רע ויש להשמידו.
אף שהגנוסטים שואבים את אמונתם מתרבויות קדומות (ובהן שומר) הם סוגדים לנביא מודרני בשם אדמאס, תלמידו של אורפאוס (נביא הפיתגוראים).
סירובו של אורפאוס לשלב את אדמאס בתגליותיו החל יריבות ארוכת שנים בין הפיתגוראים לבין הגנוסטיים.
הגנוסטים מאמינים בהופעתו של "הפודה", אדם אשר יגאל את העולם מהרוע הנמצא.
כל אדם שרוצה יכול להתקבל לדת הגנוסטית אם יעבור מבחן הקרוי "מבחן הדם".
במבחן זה ניתנים לנבחן תרנגול וסכין, ועליו לכרות את ראשו של התרנגול ולשתות את דמו מצוואר התרנגול מבלי להראות גועל או פחד או רחמים.
הפיתגוראים (ממשיכי דרכו של פיתגורס) – פאציפיסטים וצמחונים, רואים בכל יצור בעולם מעין "אחד אוניברסלי".
נביאם, אורפאוס, גילה בשנת 2174 מבנה בשם המבנה ההולוקרטי (מעיין מבנה פרקטלי) לאחר שחקר את אחד המיתרים הזעירים המרכיבים את היקום וגילה בתוכו חלקיק שהוא עצמו יקום שלם.
בהמשך גילה שכל יקום קטן מהיקום שמכיל אותו באותה מכפלה (כלומר יש חוקיות לקיום היקומים אחד בתוך השני).
ליחס זה קרא "יחס אן".
אורפאוס הסיק קיום מערכת אינסופית של יקומים ולכן העל יקום (שמכיל את כל היקומים), לא נברא ולא חרב, ואין צורך באלוהים שיצר את העולם.
הסדר המופתי שקיים בעולם מעיד על חוקים או עקרונות מתמטיים שרק אלוהים יכול לברוא.
אורפאוס חידש את האמונה באלוהי המתמטיקה, כיוון שפיתגורס היה הראשון שהאמין בכך הזרם של אורפאוס נקרא "הפיתגוראים".
אורפאוס הבין שניתן לנצל את תגליותיו המדעיות לרעה וניסה לשמור אותן בסוד, אך אדמאס, תלמידו, גנב את משוואת אן והקים את הדת הגנוסטית.
הפיתגוראים מאמינים בתורת העל מיתרים וכן שקיים סדר במרחב וברטט של המרחב אותו ניתן לתרגם לצלילים ולמגנגינות.
תחנת החלל בה מתרחשת עיקר העלילה נקרת "סאמוס" (על שם מקום הולדתו של פיתגורס) והיא מוקפת במיתרים קוסמיים מלאכותיים.
הצוות בסמוס מבין את המבנה הפיזיקאלי של חומרים דרך טכנולוגיה מתוחכמת שמעבדת את המבנה לצלילים, כך שחלק גדול מהידע המדעי שלהם מתורגם לידע במוזיקה.
לפיתגוראים מכונה אלכימאית המסוגלת להפוך אבק קוסמי לכל חומר שהמבנה הפיזיקאלי שלו פוענח על ידם, וכדי לדמות את תוצאות ההתמרה נכתבה תוכנה בשם "המדמה".
האתאיסטים – תרבות שהחליפה את החיפוש אחר משמעות בחומרנות.
עקב כך סובלים חבריה מקיטוב, עוני, דיכאון ואף נטייה אובדנית.
האתאיסטים נטשו את כדור הארץ ועברו לפלנטת "עפר".
הסוקרטים – (ממשיכי דרכו של סוקרטס) זרם אתאיסטי הסוגד לרגש.
הסוקרטים לומדים את מדעי החברה ומנסים להבין את נפש האדם ולתפוס את העולם כתבנית פסיכולוגית.
ישנם עוד תרבויות שמוזכרות בספר כחלק מהחברה האתאיסטית כמו: הציניקנים, ההומוניסטים והאקזיסטנציאליסטים אבל אין להם תיאור רב בספר או דמיות שתיצג אותם.
בשומר: מרפא שֶמֶן בשם "אאו" בוחר כשוליה את רוחא, עבד אשר נדון למוות על סיועו לבריחת עבד אחר.
לאחר הצלחתם בריפוי מספר חולים, ולאחר שהגנו על וזיר המלך ממזימותיו של הסריס, נקראים רוחא ואאו לרפא את בנו של מלך שומר שנראה כי שד אחז בו.
בעתיד: אלמוני המגיע לתחנת החלל הפיתגוראית "סאמוס" מערער את אמונתם של שני פיתגוראים, תאלס, האחראי לביטחון התחנה, וסופיה, מנהלת התחנה.
תאלס וסופיה המאוהבים, אך מתכחשים לרגשותיהם, מבולבלים משאלות הזר ותובנותיו.
המפגש ביניהם (הזר סובל משכחה המכונה אמנזיית חלל) מבלבל אותם, גורם להם לחשוף את רגשותיהם ולפתח מערכת יחסים, בניגוד למחויבותם המקצועית ולמסורת לה הם שייכים.
הוא אנוש, מומחה תודעה סוקרטי (מעיין פסיכולוג) ששכח את זהותו במכוון.
כך בא לתחנה נטול דעות קדומות כדי שיוכל לערער את אמונתם המוחלטת של יושבי התחנה.
אנוש נשלח על ידי דיוטימה, שרת ההגנה האתאיסטית (ובסיועו של סין, גנוסטי מורד) להתריע ליושבי התחנה על תקיפה גנוסטיץ מתוכננת.
תקיפה זו נועדה להשיג את המעבד האלכימאי שברשותם ולאחריה יוכלו הגנוסטים להשמיד את כל החומר הפיזי בגלקסיה וכך להגשים את יעודם.
לאחר שחשף בפני סופיה ותאלס את זהותו, אנוש מלמד את סופיה בשבוע שנותר עד לפלישה הגנוסטית, איך להשפיע דרך השריון הנפשי של הגנוסטים (כשם שהשפיע על סופיה ותאלס) כך שיפסיקו להאמין בעקרון האיון.
לאחר הגעת הגנוסטים, מראה סופיה ל"עשן", לוחם גנוסטי מהולל שירד לסיפון למטרת ריגול, כי עקרון האיון נועד לפצותו על אובדן אימו ומשפחתו שחווה בילדותו, ובעזרת המדמה הם מצליחים לסתור את השפעת שטיפת המוח הגנוסטית.
עשן אינו רוצה עוד לאיין את העולם ומתחיל לראות את הקיום הרוחני הגנוסטי ביש.
כאשר מגיע מנהיג הגנוסטים "אמת" ומגלה את בגידת עשן, הוא מתכונן להרוג את יושבי התחנה אך נאלץ לדחות זאת עקב דרישת סופיה לעמוד במבחן הדם.
אביה של סופיה, מדען פיתגוראי שנסע לכדור הארץ ונשבה על ידי הגנוסטים נכשל במבחן הדם, וכישלונו הוביל למותו.
סופיה, שמפגשה עם אנוש סייע לה להשתחרר מכבלי אמונתה, מסיימת אותו ללא הפגנת שום גועל או רחמים.
כעת, כגנוסטית, זכותה לשאת דברים לכל צי המלחמה הצופה בהשתלטות על התחנה.
היא מנסה להראות להם שאין טעם בהשמדת היקום הפיזי.
בין עשן לאמת קיימת מערכת יחסים חברית עמוקה מאוד ואמת בטוח כי עשן הוא ה"הפודה" (מנהיג דתי גנוסטי) במשך זמן רב.
כאשר עשן מסביר לאמת במהלך ההשתלטות על התחנה שהם לא הבינו כהלכה את האמונה הגנוסטית ושלמעשה עליהם להשמיד את הרוע שבתוכם משתכנע לבסוף אמת ומכריז על עשן כ"פודה" האמיתי.
גנוסטי אחר השונא את אמת בשם "ברק" מחליט לבצע הפיכה, אוסף סביבו קבוצה של מורדים, תוך כדי המרידה אמת נורה ומת לאחר מכן בזרועות עשן.
תומכי ברק פורצים לעבר המעבד בעזרתו ניתן להשמיד את היקום הפיזי ולהשלים את מטרתם.
באותו זמן מגיעה חללית אתאיסטית אשר מוכנה להשמיד את תחנת החלל אם ישתלטו הגנוסטים על המעבד.
תאלס, שלמד לחימה, יחד עם פאשה, לוחם מכדור הארץ שהסתיר את זהותו ועבד כברמן בתחנה, רודפים אחרי הגנוסטים המצייתים לברק ולבסוף משתלטים הכוחות של תאלס ושל עשן על התחנה ועשן חוזה כי מעתה יהיה עתיד טוב יותר שבו ישתלבו התרבויות הגנוסטיות האתאיסטיות והפיתגוראיות ויחיו בשלום.
בשומר העתיקה מגלים אאו ורוחא כי בן המלך מחזיק בתוכו "נשמה של עבד שד" מממלכת השדים.
במהלך הטקס הם מצליחים לקרוא לאל האחראי על השדים ולבקש ממנו שירחם על עבדו.
הוא נענה ובן המלך נרפא והמלך מחליט לשחרר חלק מהעבדים בממלכה ולשפר את מעמדם.
רוחא ואאו כותבים את סיפורם על מגילה, בסופו של דבר מתברר כי זו היא המגילה המהווה את הבסיס למיתוס השומרי-גנוסטי עליו התבסס אדמאס.
כתיבתם על פדייה מעבדות ועל גאולה עסקה למעשה בשד ובעבדים ששוחררו, אך הגנוסטיים פירשו זאת כהשמדת החומר הפיזי כולו.
שם הספר מתייחס לאמרתו של פיתגורס כי תנועת הכוכבים המושלמת משמיעה מוזיקה שמימית ולחוסר יכולתם של הגנוסטים לשמוע אותה.
מסוף צומת רעננה הוא מסוף גדול ומרכזי ברחוב "דרך השרון" הצמוד לצומת רעננה.
המסוף ממוקם ממזרח לצומת רעננה, וגובל ברחובות דרך השרון מצפון הפנינה ממערב היהלום מדרום ונתיב האבות ממזרח.
המסוף נקרא גם "מרכזית השרון".
המסוף תוכנן בתחילת 1967 לקראת פתיחת הקטע של כביש 4 המחבר את צומת רעננה עם מחלף מורשה.
במסוף פועלות חברות אגד, מטרופולין, אלקטרה-אפיקים, תנופה וקווים המקשרות אותו לאזורים רבים בארץ.
דרומית למסוף ממוקמת תחנת הרכבת רעננה דרום.
רשימת קווי אוטובוס העוברים במסוף
בקרבת המסוף אושרה תוכנית להקמת תחנת הרכבת חצור הגלילית, שתהווה מרכז התחבורה של הגליל העליון, לצד שדרוג מסוף האוטובוסים וקניון הגליל העליון.
במסוף ישנם 5 רציפים מהם יוצאים קווי אוטובוס לצפון ומרכז הארץ: קריית שמונה, רמת הגולן, חיפה, עפולה, טבריה, תל אביב-יפו וירושלים.
המסוף משולב עם מרכז מסחרי גדול - "קניון הגליל העליון" במקום ישנם חנויות ומסעדות מזון מהיר, וסופרמרקט של שופרסל.
מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס פנימיים לתוך חצור הגלילית וקווי אוטובוס נוספים לשאר אזורי הארץ, את הקווים הפנימיים וחלק מהקווים האזוריים מפעילה חברת נתיב אקספרס, את הקווים הבינעירוניים הארוכים יותר מפעילה אגד ואת השירות לרמת הגולן ורמת כורזים מפעילה מועצה אזורית גולן.
מערך הקווים העירוניים בחצור הגלילית וראש פינה כולל שלושה קווים.
הקווים מופעלים על ידי נתיב אקספרס.
הקווים האזוריים במסוף מופעלים על ידי שלוש מפעילות שונות.
בנוסף לשירות האזורי והבינעירוני, אגד מפעיל שירות בינעירוני לנקודות דרומיות יותר בישראל כגון עפולה דרך טבריה, חיפה דרך כרמיאל, תל אביב-יפו דרך נתניה וערי המרכז, וירושלים.
מסופודה (שם מדעי: Massopoda) היא קבוצת דינוזאורים בעלי אגן דמוי לטאה, מהקבוצה דמויי זאורופודים שהתקיימו בין הטריאס העליון שלפני 225 מיליון שנה עד לסוף הקרטיקון שלפני 66 מיליון שנה.
הקבוצה התפתחה מקבוצת הפלטאוזאוריה והיא הוגדרה ב-2007 בידי החוקר הדרום-אפריקאי אדם מ.
היא כוללת את המינים הקשורים בין המסוספונדילוס לסלטזאורוס, ובעיקר את המינים הקרובים למסוספונדיליים.
בני קבוצה זו היו בעלי צוואר ארוך, זרועות ארוכות וגולגולת מרובעת בעלת שיניים דקות שנועדו לאכילת צמחים, ולא רק אוכלי כל כמו מינים קדומים יותר בקבוצת דמויי הזאורופודים.
מינים אלה גם החלו לגדול ולאבד בהתאם את היכולת ללכת על שתיים, אף על פי שהמינים המוקדמים עוד יכלו לעשות זאת כדי לקטוף עלי עצים.
המאובנים של חברי הקבוצה התגלו לאורך כדור הארץ, אשר כבר כלל יבשת יחידה - פנגיאה, ממנה עברו הדינוזאורים ממקום אחד לשני במישור רציף.
מסוף קריית עתידים (ידוע גם בשם: מסוף עתידים) הוא מסוף אוטובוסים, המשמש כתחנת המוצא למספר קווי אוטובוס של חברת דן בעיקר, אך גם של חברת מטרופולין, קווים, אלקטרה אפיקים ואגדן.
המסוף הוקם בשנות התשעים, במטרה לרכז קווי אוטובוס של דן ששירתו את שכונות עבר הירקון בצפון מזרח העיר, שתחנות המוצא וסף שלהן היו בשכונות נווה שרת ורמת החייל.
בעקבות הרפורמה בתחבורה הציבורית שהתרחשה בשנת 2011, נפח התנועה במסוף עלה משמעותית.
בגלל הפיכתם של קריית עתידים ואזור התעשייה רמת החייל הסמוך, בעשור הראשון של המאה ה-21, למרכזי תעסוקה.
מה שאילץ להגדיל את נפח התחבורה הציבורית אליהם.
בשל הפיכת המתחם קריית עתידים-ורמת החייל למע"ר משני, הוכנסו אליו עוד קווי אוטובוס שהגדילו את נפח השירות בו.
הביא לחוסר מקום במסוף, שהיה מסוף שכונתי, ונהייה מסוף המשרת אזור תעסוקה, בתי חולים ושכונות סמוכות, מה שגרם לשינוי מסלולם של קווים רבים המשרתים את האזור לא לסיים את המסלול בו, אלא לסיים במקומות אחרים כמו חניון דן ותחנות סמוכות למסוף.
מסוף משה ארנס הוא מסוף תחבורה ציבורית זמני, שנועד להחליף את התחנה המרכזית של פתח תקווה עד לפתיחת התחנה המרכזית החדשה בפתח תקווה.
המסוף שוכן בקרוב לרחובות אבשלום גיסין, בר כוכבא, ומבצע קדש.
במסוף יש 8 רציפים, ויש תחנה סמוכה למסוף ברחוב אבשלום גיסין (בשם מסוף משה ארנס/אבשלום גיסין).
המסוף משמש כתחנת מוצא בעיקר לקווים עירוניים ואזוריים שרובם יצאו בעבר מהתחנה המרכזית ומשרתים את שכונות העיר וערים נוספות באזור לצד קו בינעירוני בודד ליבנה ואשדוד.
מסוף החרש הוא מסוף אוטובוסים בפתח תקווה, הנמצא ברחוב "החרש", וקרוב לרחובות "יגיע כפיים" ו"האופן".
במסוף יש חניון אוטובוסים ו־3 תחנות.
מסוף החמישה, הידוע גם כ"מסוף בית רבקה", הוא מסוף אוטובוסים, הממוקם ליד בית החולים בית רבקה, הממוקם ברחוב החמישה בפתח תקווה.
השירות מן המסוף דל יחסית.
מסופוטמיה הארמנית הייתה אזור בצפון מסופוטמיה, אשר היה מיושב בחלקו על ידי ארמנים.
טיגראנס הגדול תפס את צפון מסופוטמיה, ומשנת 401 לפני הספירה, עד 387 לספירה, היה חלק מממלכת ארמניה.
מאוחר יותר היא הפכה לחלק מהאימפריה הסאסאנית, הח'ליפות הערבית, קוידים, מחוז אדסה, טימורידים, קארה קויונלו, אק קויונלו והספאווידים.
לאחר מכן, בעקבות הסכם זוהאב בשנת 1639, היא הפכה לחלק מהאימפריה העות'מאנית (אם כי נלקחה לזמן קצר על ידי נאדר שאה משושלת אפשריד האיראנית) וטורקיה.
האוכלוסייה הארמנית נותרה עד לרצח העם הארמני בשנת 1915.
מסוף יותם ויואב הוא מסוף אוטובוסים הממוקם ברחוב ז'בוטינסקי, סמוך לפארק יצחק אוחיון ולקניון הגדול בפתח תקווה, אשר החל את פעילותו ב-21 באוגוסט 2020 ומופעלים בו קווים עירוניים וגם בינעירוניים של החברות אפיקים-אלקטרה, תנופה (חברה) וקווים לאזורים שונים בתוך ומחוץ לעיר פתח תקווה.
המסוף קרוי על שם זוג אחים בשם יואב ויותם חכם, תושבי ראש העין שנהרגו בתאונה ב-9 בינואר 2013 מפגיעת אוטובוס של חברת אגד, בזמן שחצו את נתיב התחבורה הציבורית ברחוב ז'בוטינסקי במקום שבו הוקם המסוף.
המסוף משמש כתחנת מוצא למספר קווים עירוניים לשכונות העיר השונות ובקעת אונו לצד קו אזורי ליישובי חורשים.
בנוסף המסוף ממקומם בצמידות לתחנת הרכבת הקלה בילינסון ומספר רב של קווים עירוניים ובינעירוניים רבים חולפים ברח' ז'בוטינסקי הסמוך.
קווי אוטובוס במסוףקומפעילהמסלולרציףהערות נוספות8\8אמטרופוליןמסוף יותם ויואב - בית חולים בלינסון - רמת סיב - גבעת שמואל - גני תקווה - קריית אונו -תל השומר3♿
קו 8א הוא הקו הנגדי לקו 8 לכיוון פתחה תקווה16\16אאלקטרה-אפיקיםמסוף יותם ויואב - בית חולים בלינסון - בית חולים שניידר - כפר גנים א - בית חולים השרון - שוק עירוני - עירייה - קריית אלון - יוספטל5♿️
מסוף הטייסים הוא מסוף אוטובוסים במזרח העיר תל אביב, בסמוך לשכונת נווה אליעזר.
מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס רבים לעבר שכונות תל אביב וגוש דן והוא משרת מאות נוסעים מדי יום.
בנוסף אזור התעשייה הצמוד למסוף החל לשמש גם כתחנת מוצא כתוצאה ממחסור במקום במסוף.
רק"ל ביאליק - בורסה - ת.
מסוף ניסנבאום הוא מסוף אוטובוסים בדרום העיר בת ים, המסוף ממוקם ליד מרכז הספורט בעיר, קיים מסוף סמוך שנמצא ליד בית העלמין בת ים, מהמסופים יוצאים קווי אוטובוס לרחבי העיר בת ים ותל אביב.
עם יישום רפורמת הרב-קו, הושקה במסוף אחת מ-17 תחנות ההנפקה של הכרטיס, והיחידה בעיר בת ים.
תחנה זו הופעלה על-ידי חברת האוטובוסים "דן".
קווי אוטובוס ורכבת קלה במסוף
מסוף וולפסון הוא מסוף אוטובוסים העיר תל אביב-יפו.
מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס לרחבי העיר גוש דן והוא נמצא בסמוך לבית החולים וולפסון ותחנת הרכבת וולפסון.
קווים עוברים בתחנת הרכבת חולון-וולפסון יסומנו כך: 🚆 הקווים אשר עוברים בתחנה זו הם לכיוון מסוף וולפסון בלבד, כלומר, התחנה נועדה בעיקר להורדה.
ברחוב הלוחמים סמוך לבית חולים וולפסון
מסוף קריית שרת הוא מסוף אוטובוסים הנמצא דרומית לשכונת קריית שרת בקצה הדרום מזרחי של חולון בצמוד לפארק פרס, היכל טוטו חולון, ומרכז עזריאלי חולון.
המסוף הוא אחד משלושת מסופי התחבורה העיקריים של העיר חולון.
מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס המשרתים את העיר ווהערים הסמוכות לה, והוא מסוף האוטובוסים החשוב בעיר מבחינת כמות נסיעות היוצאות ונכנסות ממנו.
מתחם המסוף כולל 17 חניות לאוטובוסים, מבנה תפעולי וחניות לרכב פרטי.
המסוף בנוי על שצ"פ, ולכן מוגדר כזמני ומיועד בעתיד לפינוי.
בצמוד למסוף נבנית שלוחה של הקו הירוק בגוש דן.
מסוף תל השומר הוא מסוף אוטובוסים בשטחה של העיר רמת גן, המסוף נמצא בסמוך לבית חולים שיבא-תל השומר ובסמוך למחנה דורי ולשכת הגיוס.
מסוף קריית אונו הוא מסוף אוטובוסים בקצה הדרומי של העיר קריית אונו, מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס לאזור בקעת אונו וגוש דן.
מסוף שוהם הוא מסוף אוטובוסים ביישוב שוהם.
מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס בעיקר לאזור גוש דן והמרכז, והוא ממוקם בצפונה של שוהם ליד אזור התעשייה של היישוב.
המסוף נבנה על ידי החברה הכלכלית שוהם ב-2016.
מסוף הלוחמים או חניון הלוחמים הוא מסוף אוטובוסים של חברת דן בעיר תל אביב יפו ליד משרד הרישוי, המסוף משמש בעיקר את קווי חברת דן ונמצא בסמוך לבית חולים וולפסון ומסוף וולפסון.
מסוף מגדל העמק הוא מסוף אוטובוסים במרכז העיר מגדל העמק, מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס עירוניים בעיקר למגדל העמק, נצרת והאזור וגם קווי אוטובוס בינעירוניים לעפולה, חיפה והסביבה.
קווי אוטובוס שעוצרים מחוץ למסוף בשדרות הבנים
דרך העמק951מגדל העמק - צומת עוקף עפולה - מחלף קסם - מחלף גהה - בני ברק952מגדל העמק - צומת עוקף עפולה - ירושלים
מסוף קסטינה (המוכר גם כתחנה מרכזית קריית מלאכי או צומת מלאכי) הוא מסוף אוטובוסים הממוקם בצומת מלאכי ומשרת את קריית מלאכי והיישובים הסמוכים.
המסוף, שהיה במצב של הזנחה במשך שנים, עבר לאחרונה שיפוץ מקיף.
כיום פועלים ממנו קווי אוטובוס רבים המקשרים את האזור עם מוקדים מרכזיים ברחבי הארץ, כולל גוש דן, מרכז הארץ, הדרום ואילת.
💺 - קו אם אפשרות להזמנה מקום מראש
מסוף מודיעין עילית הוא מסוף אוטובוסים בכניסה לעיר מודיעין עילית, משרת את תושבי העיר וממנו יוצאים מגוון קווי אוטובוס לעשרות ערים, בעיקר לריכוזים חרדים.
מסוף קדמה הוא מסוף אוטובוסים בעיר רמת השרון, מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס עירוניים לערי השרון ותל אביב-יפו וכן קו אוטובוס אשר פועל בשבת.
מסוף חריש הוא מסוף האוטובוסים המרכזי בחריש.
המסוף ממוקם בסמוך לכניסה הצפונית לעיר.
במסוף ישנם 10 רציפים להעלאת נוסעים כאשר שישה רציפים נמצאים בתוך מבנה המסוף וארבעה רציפים נמצאים מחוץ למבנה המסוף ומשמשים לאיסוף והורדת נוסעים לקווים הממשיכים לערים והישובים השונים, נכון ל-2024 חלק מהרציפים עדיין אינם פעילים.
במסוף פועלת חברת "קווים" המפעילה את עיקר התחבורה הציבורית בעיר, בערים וישובי האזור וחברת "תנופה" המפעילה את הקווים לישובי צפון השומרון.
מהמסוף יוצאים קווים המפזרים בשכונות העיר, קווים לתל אביב וחיפה, וקו הנוסע ליישובי מועצה אזורית מנשה, וכן חולפים במסוף קווים נוספים המאספים בשכונות העיר ויוצאים לערים פרדס חנה, חדרה, בנימינה, בני ברק ותל אביב, וכן קווים הנוסעים ליישובי צפון השומרון וקו נוסף ליישובי מועצה אזורית מנשה.
+קומפעילרציףמסלולהערות20/20אקווים1מסוף חריש - דרך ארץ - שכונת הפרחים - שכונת בצוותא - שכונת מעו"ף.♿ קו פנימי.
מסוף הארזים או מרכז תחבורתי הארזים היא תחנה מרכזית גדולה הממוקמת בצפון העיר ירושלים, סמוך למחלף יגאל ידין ומחלף גולדה מאיר.
המסוף נפתח ב-1 ביולי 2024 לאחר כשלוש וחצי שנות עבודה, בהשקעה של כחצי מיליארד שקלים.
התחנה כוללת 12 רציפים, 215 עמדות טעינה לאוטובוסים חשמליים, חניון חנה וסע, מבני מנהלה ומנוחה לנהגי האוטובוסים, והיא מתפרסת על שטח של 50 אלף מטר רבוע בסך הכול.
בנוסף, למסוף יש "גג ירוק" בשטח של 20 אלף מ"ר.
בשנת 2017 אישרה עיריית ירושלים את הפרויקט להקמת המסוף.
בהתחלה הוקם חניון 4/9 בעלות של 270 מיליון ש"ח כחלק מהמסוף.
העבודות על המסוף עצמו החלו בתחילת 2021 ונמשכו כשלוש וחצי שנים עד לפתיחתו באוגוסט 2024.
הקמת מרכזית הארזים נועדה להשיג מספר מטרות:
שיפור הנגישות התחבורתית: לשפר את רמת השירות של התחבורה הציבורית בצפון ירושלים, הן בקווים עירוניים והן בקווים בין-עירוניים.
הפחתת עומסי תנועה: להפחית את העומס בכניסה לעיר ירושלים ובתחנה המרכזית של ירושלים
קידום תחבורה ירוקה: הכללת 215 עמדות טעינה לאוטובוסים חשמליים במסוף מהווה חלק ממגמה רחבה יותר של מעבר לתחבורה ציבורית ירוקה ונקייה.
שילוב בין אמצעי תחבורה: תכנון המסוף כולל חיבור עתידי לקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים, וכן חניון "חנה וסע" לרכבים פרטיים.
זאת במטרה לעודד שימוש משולב באמצעי תחבורה שונים.
למרות היתרונות של המסוף החדש, הועלתה גם ביקורת על כך שהוא מיועד ומשרת בעיקר את האוכלוסייה החרדית של צפון ירושלים, ואינו נותן מענה מספק לצורכי התושבים החילוניים באזור.
המסוף משרת קווי אוטובוס בינעירוניים לערים שונות, כולל אופקים, בני ברק, דימונה, פתח תקווה, נתניה, נתיבות,רחובות, קוממיות, צפת, חיפה, רכסים, קריית אתא, מגדל העמק, ונוף הגליל.
בנוסף, המסוף מקושר לקווים עירוניים בירושלים ומתוכנן להתחבר בעתיד לקו הכחול של הרכבת הקלה בעיר.
מסוף אוטובוסים גבעת שמואל הוא מסוף אוטובוסים מתוכנן בגבול הערים בני ברק וגבעת שמואל, בסמוך לגשר קוקה קולה.
המסוף תוכנן במסגרת תוכנית מתאר כוללנית של בני ברק מיולי 2018, כחלק מפתרון תחבורתי ל-1,500 אוטובוסים הנעים בעיר מדי יום.
המבנה המתוכנן, בתכנון עדן בר אדריכלים, יכלול שטח בנוי של 12.25 אלף מ"ר בשלוש קומות: מרתף לעירייה, קרקע למסחר ומשרדים, וקומות עליונות למסוף האוטובוסים.
בנוסף, מתוכנן חיבור לקו המטרו M2 ורמפת גישה מגשר קוקה קולה.
עיריית גבעת שמואל התנגדה לתוכנית והגישה ערר למועצה הארצית לתכנון ובנייה, בטענה שהמיקום יחמיר את עומסי התנועה ויפגע בנגישות לעיר.
מסוף רמז הוא מסוף תחבורה ציבורית עירונית באשקלון, בפינת הרחובות דוד רמז ואלי כהן, המשמש כנקודת מוצא מרכזית לקווי האוטובוס העירוניים בעיר.
מסוף רמז הישן פעל במשך עשרות שנים כמרכז תחבורתי מקומי באשקלון.
המסוף התמקם ברחוב דוד רמז באזור שכונת מגדל, ושימש כנקודת מוצא והגעה עיקרית לקווי האוטובוס העירוניים בעיר.
בהתחשב בצרכים מודרניים של תחבורה ציבורית וברצון לשדרג את מערכת התחבורה העירונית באשקלון, החליטה עיריית אשקלון להקים מסוף חדש ומשודרג.
המסוף הישן סבל מבעיות תשתיתיות ולא נתן מענה מתאים למספר הנוסעים הגדל ולצרכים המתקדמים של התחבורה הציבורית העירונית.
בשנת 2021 החלה עיריית אשקלון בעבודות להקמת מסוף רמז החדש.
בימים הקרובים לחודש יולי 2021 החלו העבודות הפקטיביות להקמת המסוף החדש, שמיועד היה להחליף את המסוף הישן במיקום חדש.
את המסוף תכנן משרד האדריכלות "V5 אדריכלים".
במסגרת ההכנה להקמת המסוף הוקמו שני מעגלי תנועה חדשים: מעגל תנועה בצומת אלי כהן–תשרי אשר משמש ככניסה למסוף עבור האוטובוסים, ומעגל תנועה נוסף בצומת רמז–הכרם.
העבודות נמשכו כשנה, במהלכה היו שינויים לסירוגין בהסדרי התנועה באזור.
נכון לספטמבר 2025, המסוף החדש טרם נפתח לציבור.
המסוף החדש כולל מספר שדרוגים לעומת המסוף הישן: המסוף מציע מרחב ממוזג וממוגן לנוחיות המשתמשים בכל תנאי מזג האוויר, נתיבים ייעודיים עבור קווי האוטובוס העירוניים, שטחי מסחר לשירותים נלווים, מפרצי חניה למוניות, וכן חדרי התרעננות עבור הנהגים לשיפור תנאי העבודה והמנוחה.
במקום המסוף הישן מתוכננת לקום חנייה ציבורית שתכלול כ־100 מקומות חנייה.
המסוף החדש ממוקם באזור שמהווה ציר מסחרי מרכזי בעיר וצפוי לתרום לפיתוח הכלכלי והמסחרי של האזור.
המיקום הנגיש והשירותים המשודרגים אמורים להפוך את השימוש בתחבורה הציבורית לנוח, יעיל ואטרקטיבי יותר עבור תושבי אשקלון.
מסוף "מע"ר דרום" (ראשי תיבות של "מרכז עירוני ראשי") בבית שמש הוא פרויקט משמעותי שנמצא בשלבי תכנון מתקדמים ועתיד להיות מסוף תחבורה מרכזי בדרום העיר.
המרכז מיועד להיבנות בין קניון "השדרה" ברחוב מנחם פרוש לרחוב נחל הקישון, למרגלות רמת בית שמש א'.
הפרויקט מתוכנן על ידי משרד הבינוי והשיכון ונמצא בשלבי תכנון מתקדמים, כאשר במהלך קיץ 2024 אושר בוועדת משנה לתכנון ובנייה.
תוכנית המע"ר (מרכז עירוני ראשי) דרום מוכרת כבר עשרות שנים, עוד מימי ראש העירייה דניאל וקנין.
התכנית נעצרה בהתנגדות החרדים בראשות משה אבוטבול, שחיבר חוברת הסברה נגדה.
היא חודשה בקדנציה של עליזה בלוך.
כיום הפרויקט נמצא בשלבי תכנון מתקדמים, כאשר הממונה על החברה הכלכלית נחמן פרנקל מסר שבקרוב ייצא למכרז.
במסגרת התכנית המחודשת עלו בעבר יוזמות לחבר גם את רכבת ישראל ולהקים בית משפט, אך כיום מדובר בעיקר במסוף אוטובוסים ומרכז עסקים.
על פי הדיווחים העדכניים ביותר, הפרויקט צפוי לצאת למכרז בקרוב, כאשר המטרה היא ליצור שינוי דרמטי ביעילות התחבורה הציבורית ולחבר בין כל חלקי העיר והחוצה.
בתחנה יוקמו שנים-עשר רציפים להעלאת נוסעים, ארבעה רציפים להורדת נוסעים, חניה תפעולית ל-36 אוטובוסים ומוניות ושטחי מסחר.
בנוסף יוקמו אזורי המתנה ותחנות נגישות להולכי רגל, כולל רציף נגיש להולכי רגל המחבר בין רחוב נחל הקישון לרחוב הרב מנחם פרוש, רחבה מרכזית וכניסות עיקריות משני הרחובות.
בנוסף תוקם יציאה ישירה לכביש 38 דרך נחל צאלים, ורחוב הרב פרוש יעבור חידוש והרחבה עם רמזור בכל הצמתים שלאורכו.
מסוק תובלה (בצה"ל מכונה מסוק סער) הוא מסוק המשמש להובלת נוסעים או ציוד.
השימוש במסוקי תובלה החל בשלהי שנות ה-40 של המאה ה-20, אולם מלחמת קוריאה היא שהנחילה את המסוק כעובדה בשטח, והיא אף כונתה "אדמת ההוכחה של המסוק".
מסוקי תובלה אזרחיים משמשים בעיקר להסעת נוסעים ולצרכים רפואיים.
לאורך השנים נעשו ניסיונות ליצירת מערכות תחבורה ציבורית מבוססות מסוקים, אולם הן ננטשו בשל עליונות המטוס בתחום.
מבחינה רפואית, מסוקים משמשים לפינוי פצועים ברחבי העולם, אולם ישנו דיון מדעי באשר ליעילות של פינוי מוסק ולנזק האפשרי שהוא גורם.
במסוקי תובלה נעשה שימוש על ידי צבאות רבים, בעיקר לצורכי לוגיסטיקה, תמרון ופינוי.
השימוש במסוקי תובלה מוטמע בתורת הלחימה.
מסוקי תובלה לוגיסטיים לרוב אינם מחומשים, אך מסוקים המיועדים לתמרון ולפינוי לרוב נושאים מקלעים ואפילו רקטות להגנה על המסוק בעת פריקת וטעינת מטענם.
המָסוֹרָה היא אוסף של סימנים והערות המתלווים לנוסח המקרא, ומטרתה שימור נוסח המסורה מפני טעויות בהעתקה.
ניצנים ראשונים של הערות בסגנון המסורה נמצאים כבר בתלמוד הבבלי, אך השימוש בהערות לצורך שימור הנוסח התפתח לכלל שיטה רק בתקופת הסבוראים.
עבודתם של בעלי המסורה על הכנת המסורה התפרסה במשך כעשרה דורות, ובעיקר מן המאה השמינית, עד להשלמתה במאה העשירית, שכבר נחשבת לשלהי תקופת הגאונים.
הערות המסורה תיעדו דיוקים בנוסח המקרא, למשל כתיב מלא וכתיב חסר, וכך שמרו עליו מפני טעויות.
כבר בתלמוד הבבלי נכתבו מספר הערות בסגנון הערות המסורה:
עם זאת, ספרי המסורה עצמם נכתבו והגיעו לכדי שלימות רק במאה התשיעית והמאה העשירית.
הערות המסורה הטברנית נכתבו בשני חלקים.
החלק הראשון מכונה 'המסורה הקטנה', והיא כוללת הערות קצרות, לפעמים בנות אות אחת.
מדגישה אותיות גדולות, קטנות ותלויות, ומציינת כמה פעמים באה תופעה מסוימת, או מילה בכתיב מסוים.
למשל, ב, ליד המילה כותבת המסורה הקטנה את האות ב'.
והכוונה – שהמילה 'ובהו' מופיעה שתי פעמים בתנ"ך.
החלק השני נקרא המסורה הגדולה, והוא מפרט את הנכתב במסורה הקטנה.
שני החלקים נספחים לטקסט המקראי ומלווים אותו.
נוסח המסורה הטברנית משתנה מהעתקה להעתקה והערות זזות או מועתקות ממקום למקום.
אפראט מדעי על המסורה התפרסם ב"מקראות גדולות הכתר", במטרה להקל על הבנתה.
המסורה הבבלית, לעומת המסורה הטברנית, נכתבה כחיבור נפרד מהטקסט, בעל נוסח קבוע, ההולך על פי סדר המקרא ומעיר על כל תופעה רק במקום הראשון בו היא הופיעה.
החיבור לא הגיע אלינו בשלימותו, ושיחזור של קטעים ממנו נעשה על ידי יוסף עופר בספר 'המסורה הבבלית לתורה - עקרונותיה ודרכיה'.
גם במסכת סופרים, שסודרה בתקופת הגאונים, ניתן למצוא הערות בסגנון המסורה, כגון תיעוד אותיות גדולות וקטנות בתנ"ך, והשוואה בין פרקים דומים המובאים בספרים שונים.
העיסוק בדיוקי נוסח המקרא המשיך גם לאחר תקופת המסורה, ניתן להזכיר את יהב"י הנקדן בספרו עין הקורא, את הרמ"ה בספרו מסורת סייג לתורה, ואת הרד"ק בספרו עט סופר.
כולם עשו שימוש בספרי המסורה.
ספרי המקראות הגדולות שנדפסו בשנים רפ"ד-רפ"ו (1524–1526) בדפוסו של דניאל בומברג שימשו כבסיס לכל המהדורות שבאו אחריהן, על אף שהיו בהם טעויות לא מעטות.
את הצורך בהגהת הנוסח הזה, המכונה 'נוסח הדפוסים', מילאו רבי מנחם די לונזאנו בספרו אור תורה, ורבי ידידיה מנורצי בספרו מנחת שי.
ספר חשוב שנכתב על המסורה הוא ספרו של רבי אליהו בחור, שחי בתקופת הרנסאנס, 'מסורת המסורה'.
יש שראו את המסורה לא רק ככלי לשימור נוסחו המדויק של המקרא, אלא גם כהערות בעלות משמעות עצמית, ומצאו קשר בין פסוקים שונים שהמסורה משווה.
כך למשל רבי יהודה החסיד והמהר"ם מרוטנבורג, שחיו בדור חסידות אשכנז, כתבו ספרים בשם 'טעמי מסורת המקרא' בהם הם דורשים את משמעותן של הערות המסורה.
גם חלק הפרפראות בפירוש התורה של רבי יעקב בעל הטורים, שנדפס בהרבה חומשים יחד עם פירוש רש"י, עוסק בביאור המסורה.
למסורה ישנם שני ענפים מרכזיים - הענף הבבלי, הנקרא גם 'המסורה הבבלית', והענף הטברני, הנקרא 'המסורה הטברנית'.
(במקרים רבים ניכר כי המסורה הטברנית שאבה את מקורותיה מהמסורה הבבלית.) כמו כן היה גם זרם, שולי יחסית, שפעל בדרומה של ארץ ישראל והוא המכונה המסורה הארצישראלית.
למסורת הטברנית יצא שם של מסורת מדויקת ביותר, ושיטות הניקוד וטעמי המקרא שלה, והערות המסורה שלה, אומצו כמעט על ידי כל קהילות עם ישראל בתפוצות, למעט קהילת תימן, אשר המשיכה להשתמש בניקוד הבבלי עד תקופה מאוחרת.
למסורה הבבלית, הקרויה על שם קבוצת חכמים שעסקו במסורה בבבל, יש שיטת ניקוד משלה, השונה מהשיטה הטברנית המוכרת לנו.
סימני הניקוד שלה נמצאים מעל לאות, וכן הפתח והסגול בה מאוחדים לסימן אחד.
גם טעמי המקרא הבבליים שונים מהטעמים במסורה הטברנית: בניגוד לשיטת ההטעמה הטברנית, בה את שמאלו של טעם מחלק טעם השווה לו בדרגתו, בשיטה הבבלית גם את שמאלו של טעם יחלק טעם הנמוך ממנו בדרגה.
הסיבה לכך היא ככל הנראה שטעמי המקרא של המסורה הבבלית שימשו בעיקר כסימני פיסוק, בעוד שטעמי המקרא של המסורה הטברנית שימשו בעיקר כסימני נגינה, והפיסוק הוא תפקיד משני שלהם.
גם למסורה הארצישראלית, ניקוד משלה, ואף סימני טעמי המקרא משלה, אם כי הם אינם מפותחים די הצורך.
הטברנים לא הבדילו גרפית בין שווא נח לשווא נע, אבל מבואר בספר דקדוקי הטעמים של בן אשר שהבדילו בקריאה, והשוא הנע מבוטא באופנים שונים ובדרך כלל כחטף פתח.
לעומתם הבבלים הבדילו גרפית ביניהם בכך שסומנו רק שוואים נעים.
סימני הניקוד מעידים גם על הגייה שונה שהייתה לבעלי המסורה.
הן הטברנים והן הבבלים לא הבדילו בין קמץ קטן לגדול, והבבלים לא הבדילו בין פתח לסגול (שריד לכך בהגייה התימנית שבה הסגול נהגה כפתח).
הערות המסורה גם הן שונות בין המסורה הבבלית למסורה הטברנית, במונחיהן ובדרך הסקירה שלהן, וכן יש ביניהן גם מחלוקות על נוסח המקרא.
כחיקוי למסורה חיבר ר' יהושע בועז את מסורת הש"ס, חיבור מעין המסורה על התלמוד.
מַסוק קרב הוא מסוק צבאי שנועד לתקוף מטרות מגובה נמוך, בעיקר כלי רכב ומשוריינים, ריכוזי חי"ר ומבנים לא גדולים.
מסוקי הקרב תוכננו במיוחד לפעילות זו וחימושם המגוון כולל תותחים אוטומטיים, רקטות, טילי נ"ט וחימוש מונחה ייעודי.
רוב מסוקי הקרב הם בעלי מידה מסוימת של מיגון נגד אש נ"מ וכוללים אמצעי לוחמה אלקטרונית בנוסף לאוויוניקה מתקדמת שתפקידה לסייע באיכון מטרות ופגיעה בהם.
מסוקי הקרב הומצאו בשנות ה-60 של המאה ה-20 אך הגיעו לבשלות תכנונית ומבצעית רק לקראת שנות ה-70, כאשר פותחו שני מסוקי הקרב האמיתיים הראשונים: AH-1 קוברה (1967) האמריקני, ומיל מי-24 (1969) הרוסי.
המפורסם שבחבורה הוא האפאצ'י (1984) שהיווה סטנדרט בפני עצמו במלחמת המפרץ, ונודע בשל העמידות הגבוהה יחסית ובשל כוח האש האימתני שלו.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 החל שימוש נרחב במסוקים לצרכים צבאיים, בעיקר על ידי הכוחות האמריקאים במלחמת וייטנאם.
בתחילה השימוש היה לצורכי תובלה ופינוי פצועים, ואחר כך גם לצורכי סיור וסיוע לכוחות הקרקע.
מסוקים צבאיים שכאלה היו חמושים במספר מקלעים צדדיים ולעיתים אף בכוורת רקטות או ב"מיניגאן" (מכונת ירייה בעלת גלגל קנים מסתובב בקליבר 7.62 מ"מ).
באותה תקופה חימשו הצרפתים את מסוקי Piasecki H-21 שלהם ברקטות.
מסוקים חמושים אלה השתתפו במלחמת אלג'יריה.
במלחמת וייטנאם החלו האמריקנים להשתמש במסוקי הסער החמושים גם למשימות של חיפוי אווירי ותקיפת מטרות וייטקונג מהאוויר.
מסוק הסער הוותיק UH-1 "יואי" הצטיין בתפקיד זה, כאשר שני מקלעי צד מדגם "מיניגאן" הותקנו בתא האחורי וכוורות רקטות חוברו לצידי המסוק.
מסוקי ה"יואי" החמושים שימשו למעשה כ"חיל פרשים" אווירי.
בעקבות הניסיון המוצלח עם ה"יואי" פותחו מסוקי תקיפה שייעודם העיקרי היה תקיפת מטרות קרקע וסיוע לכוחות החי"ר והשריון.
מסוקים כאלה נשאו חימוש רב: בחרטום - תותח אוטומטי בקוטר 20 או 30 מ"מ ובכנפונים בצדדים - טילים וכוורות רקטות (בדרך כלל נ"ט).
מסוקי תקיפה יכולים לשאת בדרך כלל רק 2 אנשי צוות (טייס ואחראי מערכות נשק), אף על פי שבמקרי חירום הם מסוגלים לחלץ מספר חיילים נוספים.
מסוק הקרב האמיתי הראשון שפותח היה AH-1 קוברה (המכונה גם בל 209) של חברת בל הליקופטר האמריקנית.
המסוק המריא לראשונה ב-1965 ונכנס לשירות מבצעי ב-1967. הוא התבסס על ה"יואי" אך נבנה בפרופיל צר כדי להיות פחות חשוף לאש אויב.
גם ברית המועצות לא קפאה על שמריה והבינה את הצורך במסוקי קרב.
היא החלה בחימוש מסוקי מי-8 בדומה למה שביצעו האמריקנים ל"יואי" ובמקביל פיתחה את המיל מי-24, מסוק קרב אמיתי שהתבסס על המי-8. מסוק המי-24 המריא לראשונה ב-1970 ונכנס לשירות ב-1976. בניגוד ל"קוברה" הקטן והזריז, המי-24 היה מסוק גדול ומסורבל.
בעקבות ההצלחה הגדולה של הקוברה, גבר והתרחב השימוש במסוקי קרב לתקיפת מטרות במגוון רב של תרחישים.
הניסיון הרב שנצבר בהפעלת המסוקים הוביל לאפיון הדרישות ממסוקי הדור הבא.
אחת הדרישות הייתה היכולת לתקוף מטרות בכל תנאי מזג האוויר.
באותה תקופה חלה התפתחות גדולה בטכנולוגיה ובפרט באלקטרוניקה, ולדרישה זאת ניתן מענה בדמות חבילת אוויוניקה מתקדמת, אמצעי ראיית לילה ואפילו מכ"ם.
ככל שהתקדמה הטכנולוגיה החלו המסוקים גם לשאת אמצעי לוחמה אלקטרונית והגנה עצמית מפני טילים מונחים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 תכנן האיחוד האירופאי מסוק קרב מתקדם בשם "טייגר", אך רק בשנות ה-2000 החלו צבאות באירופה להצטייד במסוק.
המבחן הגדול עבור המסוק החדש עבור חיל האוויר האמריקני היה בשנים 1990 ו-1991. מסוקי האפאצ'י הוכיחו את עצמם ונחלו הצלחה רבה בזמן מלחמת המפרץ.
המסוקים היו מהתוקפים הראשונים בפלישה לעיראק והשמידו סוללות טילי קרקע-אוויר (SAM) באמצעות טילי ההלפייר שלהם.
הם זכו להצלחה רבה הן במשימות תקיפה ייעודית והן במשימות סיוע לכוחות הקרקע.
האמריקאים הפעילו מסוקי קרב רבים בפלישה לאפגניסטן (2002) ובמלחמת עיראק (2003) אך הדעות לגבי פעילותם מעורבות.
בעוד שהמסוקים השמידו בהצלחה מספר רב של מטרות אויב, מסוקים רבים מהצפוי נפלו בגלל תקלות טכניות, והחמושים העיראקים אף הצליחו לזקוף לזכותם מספר הפלות, דבר שפגע ביוקרת הצבא האמריקני.
למרות הביקורות, רבים טוענים שמסוקי הקרב סיפקו סיוע חיוני וחשוב לכוחות הקרקע ושהבעיה הייתה לא בהם אלא בתורת ההפעלה שלהם.
מַסוקי קרב בחיל האוויר הישראלי
אחד מלקחי מלחמת יום כיפור היה הצורך בהקמת מערך מסוקי קרב שיוכלו לתת מענה להסתערות טנקים פתאומית.
במבצע שלום הגליל, מסוקי AH-1 קוברה ("צפע") ו-MD 500 דיפנדר ("להטוט") של חיל האוויר הישראלי השמידו עשרות כלי רק"מ סורים, לרבות טנקים.
המסוקים הוכיחו את עצמם גם מאוחר יותר, כאשר תקפו והשמידו בהצלחה מאות עמדות ומטרות של ארגוני טרור דוגמת אמל וחזבאללה.
לעומת זאת, המסוקים הרוסים לא נחלו הצלחה רבה: המסוקים שנתנו הרוסים למדינות ערב הופלו בקלות בידי חיל האוויר הישראלי וכוחות הנ"מ.
לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה החל צה"ל להשתמש במסוקים כפלטפורמה לביצוע סיכול ממוקד, בנוסף למשימות של חיפוי וסיוע לכוחות הקרקע.
הסיכולים התבצעו לרוב על ידי ירי חימוש מונחה מדויק (בדרך כלל טילים) מהמסוקים על מטרות הטרור (מפקדת טרור ובה מחבלים או כלי רכב ובו מחבלים).
מסוקי צה"ל ביצעו למעלה מ-200 סיכולים ממוקדים בהצלחה רבה ופגעו במאות מחבלים.
בסיכולים נהרגו בין השאר בכירי טרור רבים של החמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, גדודי חללי אל-אקצא ואפילו מחבל מאל-קאעידה.
בשנת 2004 קלט חיל האוויר הישראלי את מסוק ה-AH-64D אפאצ'י לונגבואו שצויד בנוסף למכ"ם ומערכת הנחיה מתקדמת גם במערכת תקשורת טקטית, חלק מפרויקט צי"ד, המאפשרת חלוקת מטרות עם כוחות אחרים: לרבות שותפים למבנה, כלי טיס בלתי מאוישים וכוחות הקרקע (כגון טנקי מרכבה סימן 4 ויחידות חי"ר).
מסוקי הקרב של חיל האוויר הישראלי הותאמו גם לשאת ולשגר טילים מסדרת ספייק של רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, בהם טיל ה"תמוז" ארוך-הטווח.
מערך מסוקי הקרב של החיל מאז מבוסס על האפאצ'י AH-64 מדגמי A ("פתן") ו-D ("שרף").
מסוקי ה"פתן" התיישנו ותפעול המסוקים יקרה לעומת חלופות אחרות כמו כלי טיס בלתי מאוישים.
על רקע זה, ב-20 השנים האחרונות התקבלה החלטה בצמרת המדינית והביטחונית לצמצם את מערך המסק"ר.
נותרו בחיל 2 טייסות, עד מתקפת ה-7 באוקטובר הייתה כוונה לצמצם את המערך לטייסת אחת.
בבוקר המתקפה היו בכוננות שני מסוקי קרב.
על רקע המלחמה מול חמאס היו קצינים בכירים שטענו שהקיצוץ במערך היה טעות.
במלחמת חרבות ברזל שימשו מסוקי הקרב גם ליירוט אווירי של כלי טיס בלתי מאוישים.
במהלך מבצע עם כלביא הפילו מסוקי הקרב כטב"מים רבים באמצעות טילים או תותח אוטומטי.
MD500 דיפנדר, כינוי בצה"ל - "להטוט"
קוברה AH-1, כינוי בצה"ל - "צפע"
סופר-קוברה AH-1 (קוברה דו-מנועי עם שיפורים נוספים)
אפאצ'י לונגבו AH-64D, כינוי בצה"ל - "שרף"
אפאצ'י אגוסטה-וסטלנד AgustaWestland Apache - גרסה בריטית של האפאצ'י לונגבו המיוצרת ברישיון לחיל האוויר המלכותי
/ תוצרת ברית המועצות או רוסיה:
תוצרת הרפובליקה העממית של סין:
מסור מוזיקלי (או מסור מזמר) הוא כלי נגינה בן 300 שנה לפחות, השייך לקבוצת האידיופוניים.
זהו מסור נגרים עשוי מפלדה שבו מנגנים בעזרת קשת.
כל מסור שאינו חשמלי יכול לשמש ככלי נגינה.
השיניים שבמסור אינן דרושות לנגינה, ולכן נגני מסור מוזיקלי רבים משייפים את השיניים כדי שהכלי יהיה פחות מסוכן.
טיב הצליל נקבע על ידי האורך, הרוחב וטיב הפלדה של המסור.
הנגינה במסור מוזיקלי הופיעה בארצות רבות בסוף המאה ה-17, כך שאין ארץ מוצא יחידה לכלי.
נגינה במסור מוזיקלי הייתה פופולרית בתחילת המאה ה-20 אך לאחר מלחמת העולם השנייה כמעט נעלמה.
כיום קיימים בעולם רק נגני מסור מעטים.
המפורסמת שבהם היא המוזיקאית הישראלית-אמריקאית נטלי פרוז.
גם שחקנית הסרטים מרלן דיטריך הייתה נגנית מסור מוזיקלי.
כיום מתעורר מחדש העניין בנגינה במסור מוזיקלי.
ניתן לשמוע נגינת מסור מוזיקלי בפסי קול של סרטים ומלחינים מודרניים כותבים יצירות לכלי זה.