tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרפאים מוזכרים במקרא בהקבלה למתים: "מתים בל יחיו, רפאים בל יקמו, לכן פקדת ותשמידם ותאבד כל זכר למו" (), כשוכני השאול (, ), וכניגוד לתחיית המתים - "הקיצו ורננו שכני עפר...וארץ רפאים תפיל" (), עד ששמם הפך להיות שם נרדף למוות ולגהנום ().
בכתובות הקבורה הפיניקיות של תבנת ואשמנעזר מלכי צידון מופיע המונח "רפאים" במסגרת קללה למי שיפתח את הקבר, שלא ייקבר עם המתים: "אל יהיה לך [...] משכב עם רפאים", "אל יהיה להם משכב עם רפאים ואל יקברו בקבר".
בכתובות דו־לשונית נאו־פונית ולטינית נמצא המונח "לעלנם אראפאם" כמקביל ל־"D(is) M(anibus) SAC(rum)", במשמעות "לְאלי רוחות המתים".
התלמוד הבבלי במסכת נידה מבאר שהיו מצאצאי הנפילים שהם שני מלאכים בשם שמחזאי ועזאל שנפלו מהשמים בדור אנוש והולידו בנים מנשים אנושיות.
רָפָאל אולבינסקי (בפולנית: Rafał Olbiński; נולד ב-21 בפברואר 1943) הוא צייר, מאייר ומעצב גרפי פולני-אמריקאי.
רפאל אולבינסקי, יליד קיילצה, סיים לימודי אדריכלות בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטת ורשה לטכנולוגיה, פולין, בשנת 1969, ובהמשך התפרסם כצייר ומעצב גרפי מוכשר.
מגזינים ידועים, כדוגמת הדר שפיגל הגרמני, הגדירו אותו כאחד מגדולי האמנים הסוריאליסטים כיום, העומד בשורה אחת עם אנדי וורהול וסלבדור דאלי.
אולבינסקי זכה ביותר מ-100 פרסים שונים עבור עבודותיו, כולל מדליות זהב וכסף מאגודות המאיירים היוקרתיות של ניו יורק (SoI) ולוס אנג'לס (SILA) ומ"מועדון הארט דיירקטורס של ניו יורק (ADC)".
תמונותיו מוצגות בגלריות ובמוזיאונים בעלי שם, כדוגמת המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, וספריית הקונגרס בוושינגטון.
תפוקתו הרבה של אולבינסקי ואיכות עבודתו הן מרשימות.
בין השאר עיצב אולבינסקי מאות כרזות לסרטי קולנוע, הצגות תיאטרון ואופרה, וזכה בפרסים בינלאומיים רבים אף בתחומי עיצוב אלה.
בין הסרטים הרבים להם עיצב כרזות: האזרח קיין, קטיפה כחולה, טוטסי, שיער, פלאטון, היו זמנים באמריקה, סיפור הפרברים ומאות אחרים.
רפאל אליבר היה פוליטיקאי צרפתי, מאנשי צרפת של וישי.
אליבר, בתפקידו כשר המשפטים של ממשלת וישי, הוא שניסח את חוק מעמד היהודים האנטישמי שהיה אבן דרך בשואת יהודי צרפת.
אליבר נולד בסן לורן שבמחוז לוט בצרפת.
הוא למד משפטים, התמחה במשפט מנהלי, ושימש במשרות בשירות המדינה ובשירות הציבורי.
בדעותיו היה מלוכן ושמרן, והתקרב אל האידאולוג שארל מוראס, ואל תנועתו "הפעולה הצרפתית" (Action française), ונבחר מטעמה לשרת בבית התחתון של הפרלמנט הצרפתי.
כן התקרב משנת 1937 אל המרשל אנרי פיליפ פטן.
עם הקמת ממשלתו של פטן, ב-16 ביוני 1940 נבחר אליבר לשמש כתת-שר לענייני המדינה בממשלתו.
אליבר היה בין אלו שמנעו את מעבר הממשלה הצרפתית לצפון אפריקה, לאחר שביתת הנשק עם גרמניה.
אליבר היה בין האידאולוגים של משטר וישי, ובין המנסחים של אידאולוגיית "המהפכה הלאומית" (Révolution Nationale) לה הטיף המשטר.
אליבר הוא שהמציא את ססמת המשטר "Travail, Famille, Patrie" (עבודה, משפחה, מולדת) והוא שניסח את הצווים עליהם חתם פטן ביולי 1940, שהעניקו לו סמכויות נרחבות כ"ראש המדינה", ופיזרו את בתי הפרלמנט הצרפתי.
בממשלה שהקים פטן ב-13 ביולי 1940 מונה אליבר לשר המשפטים.
בתפקידו זה היה אליבר בעל תפקיד מכריע בקידום שואת יהודי צרפת.
ב-22 ביולי יזם בחינה מחדש של כל בקשות ההתאזרחות שהתקבלו מ-1927. צעד זה הביא לאובדן אזרחותם של 15,000 בני אדם, ובהם 600 יהודים.
לאחר מכן ניסח אליבר, ב-3 באוקטובר 1940 את חוק מעמד היהודים, חקיקה אנטישמית ברוח חוקי נירנברג, שהביאה להדחת היהודים מכל משרה בשירות הציבורי, מניהול מפעלים ציבוריים, מכל תפקיד בעיתונות, ברדיו, בקולנוע, מהקצונה בכל זרועות הצבא.
החוק איפשר לממשל לכלוא במחנות אזרחים בני הגזע היהודי, על פי החלטת הממונה על מחוז מגוריהם, או לחלופין לצוות על מגורים כפויים בהוראתו.
בדצמבר 1940 חבר אליבר לשרים שונים ביניהם פול בודואן, ז'אן פרנסואה דרלאן ושארל הונציגר בדרישה כי פייר לאוואל יודח מתפקידו.
הדחתו של לאוואל לא התקבלה יפה על ידי הנאצים, ואלו דרשו באמצעות נציגם בפריז, אוטו אבץ כי לאוואל יושב לתפקידיו הקודמים, וכי החותרים כנגדו יפוטרו.
ב-9 בפברואר 1941 פוטר אליבר מן הממשלה, כנראה כדי להפיס את דעתם של הנאצים.
לאחר המלחמה נמלט אליבר מצרפת, וב-7 במרץ 1947 נדון למוות בהיעדרו.
זמן מה חי בגלות בבלגיה.
בשנת 1959 זכה לחנינה, שב לפריז, ומת שם מוות טבעי בשנת 1963.
הרב רפאל אברהם שלום מזרחי דידיע שרעבי (הרא"ש; ה'תקל"ה 1775 – כ"ה בכסלו ה'תקפ"ז, 1827) היה מקובל נודע שכיהן כראש ישיבת המקובלים בית אל בירושלים, לאחר שאביו וסבו מצד אביו שימשו גם הם במשרה זו.
נודע בשם ספרו דברי שלום.
נולד בירושלים לרב חזקיהו יצחק שרעבי, בן הרב שלום שרעבי, ולמרת שמחה בת הרב יצחק (הראשון) ב"ר חזקיה יוסף קובו.
התפרסם כגאון בתורה בנגלה ובתורת הנסתר וכעושה נפלאות.
כן צוין כבעל מידות טובות.
נפטר ביום הראשון של חנוכה ה'תקפ"ז ונקבר ב"חלקת החסידים" בבית הקברות בהר הזיתים.
הרב חיים אברהם גאגין נשא את בתו בנישואיו השניים, ונכדו מנישואים אלו היה הרב שלום משה חי גאגין.
תלמידו המובהק הוא הרב ידידיה רפאל אבולעפיה.
שניהם היו ראשי "ישיבת המקובלים בית אל" בזה אחר זה כשהרב גאגין כיהן בתפקיד קודם לכן.
דברי שלום על כרכי "עץ חיים" ו"שמונה שערים" של הרב חיים ויטאל - יצא לאור בדפוס ישראל ב"ק, ירושלים תר"ג עם חלק הדרשות (ראה החיבור הבא) אחריו.
בדפוס אג"ן (ושותפו הרב שמואל צוקרמן), ובהגהותיו של רבי נסים עיני ירושלים תרמ"ג יצא לאור בנפרד ללא הדרשות.
בהוצאת "דברי שלום", ירושלים תשל"ו יצאו לאור שוב שני החלקים יחדיו אך חלק הדרשות הובא ראשון.
החלק על הספר עץ חיים נכלל גם במהדורת "עץ חיים" בהוצאת 'ישיבת המקובלים מהרח"ו' ובעריכת הרב פנחס מוקדסי, שיצא בירושלים תש"ע.
בשנת תשע"ה יצא לאור בירושלים, ספר דברי שלום בהגהה מדוקדקת ומפתחות מפורטות והשוואה בין דפוסים, ראשון, שני, והדפוס החדש, על ידי הרב יצחק יקותיאל, והרב דוד שלום שרעבי, כל חלק הסוד כולל השו"ת.
"דברי שלום: דרושים" - דרשות קבליות.
יצא לאור בנפרד בהוצאת 'מכון אור השמש שע"י אגודת יד הרש"ש' בני ברק, ירושלים תשנ"ג במהדורה מחודשת עם הגהה יסודית.
חלק א' במהדורה של יותר מכרך אחד.
דברי שלום - על כוונות התפילה שהופיעו במהדורות של סידור הרש"ש של אבי אביו.
באחרונה יצא לאור בתוך רחובות הנהר: נהר שלום: על ס' כוונות התפילות, המצות ויחודים (בעריכת הרב פנחס מוקדסי), בהוצאת 'ישיבת המקובלים ע"ש מהרח"ו', ירושלים תש"ע (2009).
דרכי שלום: אוצר דינים ומנהגים...
רבי שלום דידיע מזרחי שרעבי...
והחברייא קדישא דיליה - יצא לאור כחלק ממנהגי האריז"ל: הנקרא פתורא דאבא שבו אוצר פסקי הלכות לפי הקבלה מקובצים מ"שמונה שערים" של ר' חיים ויטאל לפי מה שקיבל מרבו האר"י.
בספר הובאו גם מנהגי הרש"ש (על כריכת הספר מופיע השם 'מנהגי הרש"ש').
יצא לאור בירושלים תרס"ה ובדפוס צילום בתשל"ה.
אבוהב נולד באיסטנבול שבטורקיה ליצחק ורחל.
מגיל צעיר נמשך לשירה ולעולם החזנות.
כשהיה בן 10 החל לשמש כעוזר חזן בבית הכנסת הגדול בטורקיה.
בהגיעו לגיל הנערות החל ללמוד בקונסרבטוריון וסיים את לימודיו בהצטיינות.
לאחר שנישא לאשתו קלרה נבחר לחזן הראשי של בית הכנסת הגדול "בית ישראל" באיסטנבול.
בכהונה זו שימש למעלה מ-10 שנים.
משבגר עלה לישראל והתיישב בתל אביב עם רעייתו קלרה.
לאחר מכן עבר לגור בבני ברק.
עבד כמוהל בבית חולים "הקריה" בתל אביב, וכן היה חזן במועצה דתית בתל אביב ושליח ציבור בבית הכנסת הגדול בעיר.
במהלך חייו הלחין כ-100 שירים.
מבין שיריו הידועים: "בן חמש שנים למקרא", "הוא יברך את החתן והכלה", "א-ל בנה בית המקדש", "כן תחננו אבינו", "כי אשמרה שבת", ו"מה אנו מה חיינו" ששר בקביעות.
למדו אצלו בין היתר הרב אבי זרקי, יחיאל נהרי ומשה חבושה.
אבוהב שימש כחזן בתפילות ימים נוראים בקהילות בחו"ל.
המקום הראשון היה אורוגוואי שבדרום אמריקה, שם הוציא שני תקליטים של קטעי חזנות מובחרים.
משם המשיך לארגנטינה, שבה קיבל לאות הוקרה מדליית זהב בצורת שני לוחות הברית.
משם המשיך לארצות הברית, היה החזן הראשי בקהילה הספרדית "אמת ושלום" בניו יורק.
בשנת 1974 השתתף אבוהב בקונצרט שנערך בתיאטרון ה'חאן' שבירושלים במסגרת הקונגרס ה-10 של האיגוד הבינלאומי של ספריות למוזיקה.
הקונצרט נערך במפגש כל הדתות והשתתפו בו זמרים, חזנים ופייטנים מהעולם היהודי, המוסלמי, הנוצרי ועוד.
ביום חמישי ג' בשבט תשנ"א 18 בינואר 1991, היום השני למלחמת המפרץ, שב לביתו מהשיעור הקבוע בו למד מדי יום חמישי אצל הרב רפאל הילל, כאשר נשמעה האזעקה הראשונה נגד טילים ברחבי הארץ.
בהתרגשות שנוצרה, הרב רפאל אבוהב לקה בלבו.
כוחות ההצלה לא הורשו לצאת לטיפול, מאחר שהוראות פיקוד העורף (אז- הג"א) אסרו על יציאת כוחות מחשש למתקפה כימית.
בנו, הרב יצחק אבוהב ניסה לסייע לשווא, ואבוהב נפטר כשהוא בן 62. מקרה זה עורר פולמוס הלכתי, אשר תועד בספר "נס להתנוסס" על מלחמת המפרץ מאת הרב יצחק זילברשטיין.
אבוהב הותיר אחריו אישה וחמישה ילדים.
בתו הגדולה רחל נישאה למקובל הרב נסים פרץ.
בנו, יצחק הוא איש חינוך ושליח ציבור ובנו הרב אברהם הוא רב בנתניה, בתו עדנה הייתה נשואה לרב יצחק יוסף למשך תקופה קצרה.
תפילה לפרנסה (שירים בסגנון המזרחי, האשכנזי והטורקי)
כמו כן היה שותף לחובבי הבקשות של בית הכנסת אוהבי ציון, שהוציאו את אחת ההקלטות הראשונות של שירת הבקשות.
ההקלטה הוצאה לאור על ידי מכון רננות והשתתפו בה כמה מגדולי החזנים של אותה תקופה, כגון משה נר גאון, נסים שלום, ומוני טבעוני.
רפאגליניד (repaglinide) היא תרופה הגורמת לשחרור אינסולין על ידי הלבלב.
רפאגליניד משמשת לטיפול בחולי סוכרת שאינה תלויה באינסולין (סוכרת סוג 2).
ניתן להשתמש ברפאגליניד לבד או בשילוב עם metformin.
את הטיפול התרופתי יש לשלב ביחד עם דיאטה מתאימה והתעמלות.
רפאגליניד שייכת למשפחה חדשה של תרופות (מגליטינידים), והיא מדמה את אופן הפעולה של האינסולין בגוף.
רפאגליניד מאופיינת בזמן התחלת פעולה מהיר, ומעודדת הפרשת אינסולין רק כאשר רמות הסוכר בגוף עולות.
על כן היא נלקחת מיד לפני הארוחות.
כמו כן, לרפאגליניד משך זמן השפעה קצר, כך שהאינסולין מופרש רק כאשר יש צורך בכך (כלומר בזמן הארוחה).
רפאגליניד גורמת לשחרור אינסולין מהלבלב על ידי סגירת תעלות אשלגן תלויות ATP הנמצאות בקרום התא שלי תאי בטא בלבלב.
על ידי כך גורמת לדיפוליריזציה של תאי הבטא ופתיחת תעלות הסידן, מה שגורם לזרימת סידן אל תוך התאים ושחרור אינסולין.
תרופה זו נסבלת היטב בדרך כלל.
יחסית לתרופות אחרות לטיפול בסוכרת השכיחות של ירידה מסוכנת ברמת הסוכר בדם נמוכה מאוד.
נוגדי סוכרת אחרים, מעכבי MAO, חוסמי בטא לא סלקטיביים, מעכבי ACE, סאליצילאטים, נוגדי דלקת שאינם סטרואידים, אוקטראוטיד, אלכוהול, סטרואידים אנאבוליים:
תרופות אלו מגבירות את ההשפעה ההיפוגליקמית של רפאגליניד.
גלולות נגד הריון, תיאזידים, קורטיקוסטרואידים, הורמוני תירואיד, תרופות סימפאתומימטיות:
תרופות אלו מפחיתות את ההשפעה ההיפוגליקמית של רפאגליניד.
תרופות ממשפחת חוסמי בטא: עלולות למסך תסמינים של היפוגליקמיה.
יש להשגיח בקפידה על רמות הסוכר בדם.
יש ליטול את התרופה עד חצי שעה לפני כל ארוחה, עד 4 פעמים ביום.
מינון התחלתי: 0.5 מ"ג למנה.
מינון התחלתי במידה ורפאגליניד מחליפה תרופה אחרת: 1 מ"ג למנה.
המינון לתרופה מותאם עבור כל חולה עד אשר מושגות רמות סוכר נורמליות.
יש לחכות לפחות שבוע בין כל שינוי במינון.
ההשפעה קיימת בכל זמן הארוחה.
התרופה מופרשת מהגוף לאחר 4 שעות.
ניתן ליטול את התרופה מיד או עד חצי שעה לפני כל ארוחה.
אם קרב הזמן לנטילת המנה הבאה, דלג על המנה שנשכחה, וקח את המנה הבאה כרגיל, לפני הארוחה.
אין להפסיק את התרופה בלי להיוועץ ברופא; הפסקתה עלולה להחמיר את הסוכרת.
מינון עודף עלול להביא לירידה מוגזמת ברמת הסוכר בגוף (היפוגליקמיה) ולתסמינים כגון: סחרחורת, הזעה, רעד, כאבי ראש.
יש לקחת מיד מזון או משקה עתיר סוכר.
דרושים אמצעי חירום אם מופיעים התקפי עווית או איבוד הכרה.
היריון: אין מספיק מידע לגבי בטיחות השימוש בתרופה בנשים הרות.
יש לשקול את יתרונות התרופה לעומת הסיכון לעובר.
הנקה: התרופה עוברת לחלב אם ועלולה להשפיע על התינוק.
תינוקות וילדים: בטיחות השימוש בתינוקות ובילדים לא נקבעה.
קשישים: ייתכן שיהיה צורך בהפחתת המינון.
אלכוהול: מומלץ להימנע משתיית אלכוהול בזמן נטילת תרופה זו.
השילוב של אלכוהול עם תרופה זו עלול להיות מסוכן.
פרטי טיפול בתרופה לטווח ארוך: דרוש ניטור סדיר של רמת הסוכר.
היכולת של תרופות רבות נגד סוכרת להפחית את רמות הסוכר בדם עלולה לפחות עם הזמן.
הסיבה לכך אינה לגמרי ברורה, אולם קשורה ככל הנראה להתקדמות המחלה או לירידה בתגובת הגוף לתרופה.
ניתוח והרדמה כללית: דווח לרופא במקרה של: מחלת כליה, מחלת כבד, זיהום כלשהו
השפעת שימוש ממושך: דרוש ניטור סדיר של רמת הסוכר.
הרב רפאל אהרן בן שמעון (כ' בתמוז ה'תר"ז, 4 ביולי 1847, רבאט, מרוקו – י' בחשוון ה'תרפ"ט, 24 באוקטובר 1928, תל אביב, ארץ ישראל) היה פוסק הלכה חשוב ששימש כרבה הראשי של קהיר וכנשיא בית הדין הרבני בעיר למשך כ-30 שנים.
מחבר ספרים רבים, שהידוע בהם הוא נהר מצרים על מנהגי יהדות מצרים.
רפאל אהרן בן שמעון נולד ברבאט שבמרוקו, לרב דוד בן שמעון וזוגתו רחל.
בשנת 1854 עלה לארץ ישראל ביחד עם אביו.
בילדותו קיבל חינוך מסורתי והצטיין בידיעותיו בתלמוד ופוסקים.
בירושלים שימש כמזכיר בבית דינו של אביו הרב דוד בן שמעון, וכבר בגיל צעיר מונה לראש ישיבת "מגן דוד".
בשעות הפנאי למד שפות: צרפתית, איטלקית, ספרדית וערבית.
בצעירותו נחשף גם לטקסטים עבריים של הוגים בני תנועת ההשכלה.
בשנת 1860 (תר"ך) נשא לאישה את אסתר, בת למשפחת הרבנים בן-וואליד ממרוקו.
בשנת תרל"ח 1878 יצא בשליחות בית המדרש 'דורש ציון' בירושלים לצרפת ולגרמניה, לאסוף תרומות לתיקון בית המדרש.
בפנקס השליחות קיבל את הסכמתם של חכמי ירושלים, ובצרפת את הסכמתם של הרבנים הראשיים הרב צדוק הכהן והרב אליעזר איזידור.
בשנת 1879, הפסיק את שליחותו וחזר לארץ עקב מות אביו.
היה פעיל בוועד העדה המערבית, וקיבל כתב שליחות לערי המגרב באלול שנת תרמ"ה 1885. בשנים 1888–1890 פעל במרוקו כשד"ר לגיוס כספים ותרומות לוועד העדה המערבית בירושלים.
בשנים אלה ייסד את אגודת "דובב שפתי ישנים" ששמה לה למטרה לאסוף ספרים בכתבי יד מרחבי מרוקו ולהוציא אותם לאור בדפוס.
כחלק מפעילות האגודה היא הדפיסה ספריהם של כמה מהרבנים החשובים שפעלו במרוקו לאורך השנים.
עם חזרתו ממרוקו, הוזמן לכהן כרב הראשי, חכם באשי, של קהילת יהודי קהיר.
הוא כיהן בתפקיד בין השנים 1891–1921. במהלך תקופה זאת התמודד ביצירתיות עם אתגרי המודרניות וקירב בין העדות היהודיות השונות במצרים.
במהלך שנותיו כרב הראשי של קהיר, זכה לאותות כבוד מהשלטון העות'מאני והשלטון המקומי המצרי, בהם אות מסדר המג'ידיה (1896) ואות מסדר אוסמאני (1906).
הרב בן שמעון ניצל את מעמדו כרב הראשי ואת קשריו עם הממשל המצרי כדי להילחם בהסתה אנטי-יהודית ואנטי-ציונית בעיתונות המצרית.
בשנת 1914 קיבל הרב בקשה מד"ר נסים מלול לפעול כנגד הסתה בעיתון מצרי בשם "אלאקדם".
ד"ר מלול ניהל באותה תקופה קמפיין רחב היקף כנגד הסתה אנטי-יהודית או אנטי-ציונית בעיתונות הערבית, ונחל מספר הצלחות במצרים, אך העורך של עיתון "אלאקדם" היה עוין במיוחד ליהודים ולא הסכים להפסיק את ההסתה בעיתונו.
בתגובה לבקשה, הרב בן שמעון שלח מכתב לנסיכה אלכסנדרה, בתו של מלך מצרים, שהייתה בעלת העיתון.
במכתב לנסיכה התלונן על ההסתה בעיתון "אלאקדם" וסיים באמירה: "מקוה אני שתתקני את הדבר בחכמתך הידועה".
הנסיכה השיבה לרב באומרה "תודה שעוררתם אותנו על השגיאות והפשעים שיצאו מהעיתון [...] נגד האומה שאני מכבדת ומברכת." הנסיכה דרשה מעורך העיתון להפסיק לפרסם פרסומים בגנות היהודים והציונות, אך העורך סירב.
היא ניסתה למצוא עילה לפטר אותו, ולבסוף פיטרה אותו לאחר שנמצאו ראיות שהוא מעל בכספי העיתון.
בשנת תרפ"א (1921) עלה עם משפחתו לארץ ישראל.
הוא קנה בית בתל אביב הצעירה והתיישב בה עם בני משפחתו.
בדירתו בתל אביב ניהל בית כנסת והרבנים הראשיים לת"א-יפו נהגו להתייעץ עמו בענייני שיפוט והלכה.
הוא נפטר בתל אביב ביום י' בחשוון תרפ"ט (24 באוקטובר 1928) והובא לקבורה בהר הזיתים בירושלים בהלוויה רבת משתתפים, בה הספידוהו הראי"ה קוק, הרב אברהם פילוסוף, הרב יוסף מרדכי הלוי ועוד.
כחודשיים לאחר מכן נפטרה אשתו ונטמנה לצידו.
בתו שמחה נישאה לאחיו, הרב מסעוד חי בן שמעון, שכיהן אחריו כרב ראשי במצרים.
בדרכו ההלכתית גילה פתיחות ואדפטציה לחידושי העת המודרנית.
חוקרים עכשוויים כגון פרופ' נורמן סטילמן ופרופ' צבי זוהר שחקרו את משנתו, מאזכרים אותו כאחת הדוגמאות לפתיחות היחסית שגילתה ההנהגה הרבנית של היהדות הספרדית במחצית הראשונה של המאה ה-20 לאתגרי העת המודרנית.
"נהר פקוד" (ראשית בכורי עבודתו הספרותית) - הרחבות לספר אביו 'שער המפקד' העוסק במנהגי ירושלים.
"תורת חליצה" – כל משפטיה וחוקיה ובסופו קונטרס בעבור נעליים (נדפס בתוך ספרו נהר מצרים).
"טוב מצרים",ירושלים, תרס"ח (1908); (שמות רבני מצרים, חכמיה וגדוליה מימי הרמב"ם).
"ומצור דב"ש" (שו"ת על כל ארבעת חלקי השו"ע)
"לחם המערכת" (ג"ח דרשות, בכל חלק שש מערכות, והן: לחם לשובע, לחם חם, לחם העצבים, לחם סתרים, לחם וקלי, לחם צר – נא אמון ז')
"בת נעות המרדות" - דיני אשה מורדת.
רפאל איקן (9 ביולי 1927 – 21 ביולי 2013) היה מחלוצי חקר הכימיה של חומרי הטבע ופרופסור במכון לכימיה במחלקה לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית בירושלים.
מאז היותו תלמיד בן 15 ועד שיצא לגמלאות כפרופסור מן המניין, היה חלק מהמחלקה לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית בירושלים.
רפאל (רפי) איקן נולד בעיר גורקי (כיום ניז'ני נובגורוד) שברוסיה בשנת 1927. בשנת 1938, בתקופה ה"סטליניסטית", הצליחה משפחתו לקבל, באופן נדיר, אישור יציאה מברית המועצות לביקור בני משפחה בארץ ישראל.
הם הגיעו לארץ כתיירים ללא אשרת תושב.
לאחר שהאריכו את שהותם פרצה מלחמת העולם השנייה והם הפכו לתושבים קבועים.
בשנת 1943 התחיל ללמוד בגימנסיית ערב ולעבוד במשך היום וזאת על מנת לעזור בכלכלת הבית.
הוא עבד במחלקה לכימיה פיזיקלית של האוניברסיטה העברית.
ראש המחלקה היה פרופ' לדיסלב פרקש.
היה זה בתקופת המנדט הבריטי בארץ ועיסוקיו העיקריים היו בהכנת מפסיקי זרם של כספית עבור חיל האוויר הבריטי ובשיפוץ מנורות שידור.
הקשר שנוצר באותם ימים עם נושא הכימיה הוא שהתווה את דרכו ללימודי הכימיה באוניברסיטה העברית.
במלחמת העצמאות הוא גויס לצה"ל.
אחרי שירות של שלוש שנים החל את לימודיו באוניברסיטה העברית.
את עבודת הדוקטורט עשה בהדרכתו של פרופ' ארנסט דוד ברגמן, במחלקה לכימיה אורגנית.
ב-1958 שהה כפוסט דוקטורנט בגלאזגו שבסקוטלנד באוניברסיטת Strathclyde.
נושאי המחקר בהם עסק שם היו בשטח חומרי-טבע וגאוכימיה.
לאחר מכן שהה עוד כשנתיים כחוקר באוניברסיטת ייל בארצות הברית, שם חקר חומרי-טבע ממקור ימי.
במהלך השנים הוזמן לתקופות שונות כפרופסור אורח לאוניברסיטאות UCLA ולאוניברסיטת UNAM שבמקסיקו.
בנוסף שימש כיועץ מדעי למחקרים כימיים בקרן לעידוד וייזום מחקרים של המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח שליד משרד ראש-הממשלה.
מסגרת זו אפשרה לו לעמוד מקרוב על תחומי מחקר ופיתוח שנערכו באותה תקופה בישראל ומחוצה לה.
פרופ' איקן נודע בתשוקה שלו לא רק למדע אלא גם להנחלת נושא זה לדור הצעיר.
במקביל למחקר המדעי שלו ובעקבות ניסיונו הרב בהוראה החל, בסיוע האסיסטנטים שלו, להרצות ולהדריך במעבדה לכימיה של חומרי-טבע נוער שוחר-מדע.
המשתתפים למדו הלכה למעשה חומר מגוון שפתח לפניהם אפיקי-מדע חדשים ומעניינים.
"שוחרי-מדע" רבים הפכו במרוצת השנים לתלמידים בולטים בהישגיהם בפקולטה למדעי-הטבע.
יתרה מזאת, פרופ' איקן, אשר התמנה בשלב מסוים לראש-חטיבת מדעי-הטבע בבית-הספר לתלמידים מחו"ל של האוניברסיטה העברית, ראה בקליטת מדענים יהודים צעירים מחו"ל בישראל שליחות של ממש.
ואכן בעקבות הקורסים שהם למדו במסגרת בית הספר לתלמידי חו"ל רבים מהם המשיכו בלימודיהם באוניברסיטאות ישראל.
כדי להקל על התלמידים מחו"ל הוא הכין מילון מיוחד בחמש שפות ובו מונחים הקשורים למדעי הטבע ומתמטיקה.
היה חבר במערכות של העיתונים המדעיים הבאים: " מבט", "כמעט אלפיים", כימיה בישראל.
הוא היה בין צוות העורכים של העיתון המדעי הבינלאומי Organic Geochemistry וכן כתב שני ערכים באנציקלופדיה העברית.
במשך שנים שמש כעורך של "הכימאי בישראל", ביטאון החברה הישראלית לכימיה.
הוא גם פרסם מאמרים בעברית על נושאים כימיים ואינטרדיסציפלינריים שונים בעיתונים מדעיים פופולריים כמו "מדע" ו"לדעת", שפורסמו על ידי מוסד ויצמן לפרסומים במדעי הטבע ובטכנולוגיה.
בשנת 1991 שימש כיו"ר הכינוס הארצי לכימיה שהתקיים בעת מלחמת המפרץ הראשונה.
היה זה הכינוס היחיד שלא בוטל עקב המלחמה.
בשנת 1996 היה יו"ר של כנס בינלאומי ראשון לממתיקים שהתקיים בירושלים, בו השתתפו מדענים מ-15 ארצות.
המחקרים שנערכו במעבדתו במהלך השנים היו רבים ומגוונים ובחלקם גם אינטרדיסציפלינריים ועסקו בנושאים הבאים: אנרגיה – המחקרים היו בפצלי שמן, אצות ימיות וחומרים הומיים.
גאוכימיה אורגנית המחקרים עסקו בסימנים ביולוגיים.
פרומונים של חרקים כמו נמלים, חיפושיות הגרגרים וצרעות ושל מכרסמים ובעיקר מריון מצוי, שמנים אתריים בצמחים ישראלים.
זיהוי והעשרה של ארומת היין, ממתיקים טבעיים, וכפי שצוין לעיל, מהצמח סטיביה רבאודיאנה ואנטי-קואגולנטים של דם.
כל המחקרים נעשו בשיתוף פעולה עם מדענים נודעים, מהפקולטה לחקלאות, מהמחלקה לזואולוגיה, ממפעלי ים המלח, משרד החקלאות, תחנה נסיונית נווה יער, המחלקה לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה באוניברסיטת תל אביב והמחלקה להמטולוגיה בבית החולים איכילוב.
חלק מהנושאים שנחקרו במעבדתו היוו נושאים לחוקרים שעשו את עבודת הדוקטורט שלהם בהדרכתו.
בנוסף היה שיתוף פעולה מדעי בין פרופ' איקן לד"ר פימסמרן מאוניברסיטת קון קיין שבתאילנד בחקר מונוטרפנים של צמחים ממשפחת השפתניים ופעילותם הפוטנציאלית כקוטלי חרקים.
איקן בשיתוף עם צוות חוקרים במעבדתו ובגן הבוטני חקרו כבר בתחילת שנות ה-80 את צמח הסטיביה, בו השתמשו שבטים אינדיאניים בפרגוואי כממתיק.
הם מצאו, כי הממתיק מצוי בעלים וכי מתיקותו גדולה פי 250 מסוכרוז ושהוא עמיד בתנאים חומציים ובטמפרטורות גבוהות ועל כן ניתן להשתמש בו להמתקת משקאות, לבישול ולאפיה.
כיום מוכר הסטיביה כתחליף סוכר בריא ונמכר כמעט בכל סופרמרקט.
בהדרכתו סיימו 10 דוקטורנטים ו-30 מוסמכים למדעי הטבע.
מדריך מעבדה., 301 עמודים במהדורה הראשונה ו-360 עמודים במהדורה השנייה 1991.
וינשטיין, מילון למונחים במתמטיקה, מדעי המחשב ומדעי הטבע בחמש שפות, הוצאת אקדמון.
איקן, (עורכים), הכימיה היום, חיים ומדע – הוצאת כתר.
נוסף על כך, פרסם כ-160 מאמרים מדעיים בעיתונים מדעיים מובילים.
לרפאל ולרעייתו יעל (נינה של יואל משה סלומון) ארבעה ילדים.
רפאל , הידוע גם בכינויו ראף (Raph), הוא דמות בדיונית של גיבור-על צב-מוטנט המופיע בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה.
דמותו של רפאל הופיעה במקור לראשונה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת מיראז' סטודיו ממאי 1984 ובמחודש בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת IDW Publishing מאוגוסט 2011, ונוצרה על ידי הכותב קווין איסטמן והמאייר פיטר ליירד.
רפאל משתמש בזוג פגיונות סאי כנשקו.
בהרצת הקומיקס המקורית הוא בעל בנדנה אדומה, ובניגוד לאחיו, בסדרות האנימציה, בסרטים ובהרצת הקומיקס הנוכחית של IDW הוא שמר על צבע זה של הבנדנה.
הוא קרוי על שם אמן הרנסאנס רפאל.
דמותו של רפאל מדורגת במקום ה-23 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN.
רפאל חובש בבנדנה אדומה ונשקו הוא זוג פגיונות סאי.
רפאל הוא אגרסיבי, זועם, מרדני, עצבני, חם מזג, קשוח, ציני ומתבודד.
הוא חם מזג וסרקסטי ולעיתים הוא מציג הומור ציני.
רפאל נאמן לאחיו הצבים ולסנסיי שלו מאסטר ספלינטר, והוא חברו הטוב ביותר של קייסי ג'ונס.
לא ידוע ממה נובע כעסו התמידי של רפאל, אבל בחלק מהגלגולים של הדמות הכעס נובע מההבנה כי הוא ואחיו הצבים הם הצבים התבונתיים היחידים בעולם.
בסדרה המקורית של צבי הנינג'ה, סיפור מקורו של רפאל זהה למקורם של כל אחיו.
רפאל הוא האלים מבין חבורת הצבים, ובעל נטייה להשתולל בקרב.
רפאל מתרכך במהלך הסדרה, למשל כאשר הניח ללאונרדו להתמודד לבדו עם שרדר.
מבין שלושת אחיו, החיבור בין רפאל למיכלאנג'לו עמוק יותר, ורפאל מראה אכפתיות ונינוחות כלפיו.
רפאל הגן על מיכלאנג'לו מספר פעמים, והמחשבה שאחיו יפצע הביאה אותו לזעם מוחלט.
בחוברת Raphael #1 (ממיני-סדרה משנת 1985), רפאל פוגש לראשונה את פורע החוק קייסי ג'ונס.
לאחר מאבק אלים, נוצר קשר הדוק בין השניים.
בכרך הרביעי משנת 2001 עד 2010, רפאל נעשה קצת יותר חברותי.
לאחר שננשך על ידי יצור דמוי ערפד, רפאל עובר מוטציה נוספת לגרסה דמוית דינוזאור של עצמו.
הוא נכנס למצב של זעם, אך הוחזר לצורתו כצב מדבר על ידי סנסיי ספלינטר, ולאחר מכן סייע ללאונרדו ולקייסי לעקוב אחר הערפדים.
עלילה זו מזכירה עלילה אחרת, שבמהלכה מעין עלוקה מוצצת את דמו של רפאל ומרוקנת ממנו את המוטגן שלו, מה שמחזיר אותו לצורתו כצב רגיל.
מצב זה זמני ולאחר שרפאל נושך את העלוקה ושותה את המוטגן שבדמה הוא חוזר למצבו כצב תבוני דמוי-אנוש.
בסדרת אימג' קומיקס, רפאל הותקף ופניו הושחתו.
בעקבות כך, הוא נאלץ לחבוש את אחת ממסכותיו של קייסי ג'ונס, ובהמשך מסתפק ברטייה.
רפאל לבש את שריונו של שרדר מספר פעמים, ונעשה מעורב במלחמת כנופיות.
כך הוא קיבל שליטה על סיעת ניו-יורק של שבט הרגל.
בכרך 4 של הרצת מיראז', כל האירועים המתוארים מתבררים כלא אמיתיים.
בהרצת Teenage Mutant Ninja Turtles Adventures של חברת ארצ'י קומיקס (המבוססת על הסדרה המצוירת הראשונה), רפאל משנה תלבושת לאחר העלילה השנייה (שבה זכה בתחרות לחימה חייזרית).
בעתיד, רפאל צפוי לאבד את עינו בסכסוך עם שרדר ומדביר אקס.
בסרט צבי הנינג'ה משנת 1990 שיחק את דמותו של רפאל ג'וש פאיס.
במהלך הסרט התבודד רפאל מאחיו והיה עצבני וחם מזג, זאת מכיוון שספלינטר נלקח בשבי על ידי שרדר ורפאל לא הצליח להתמודד עם זה.
למרות בדידותו וחמות המזג היה רפאל נחמד בכמה סצנות ואף הציל את אפריל כמה וכמה פעמים מכנופיית הרגל.
בצבי הנינג'ה 2: סודו של הריר שיחק את דמותו קן טראום ודיבב את הדמות לורי פאסו.
בצבי הנינג'ה 3 שיחק את דמותו מאט היל ודיבב את הדמות טים קלהר.
גם בשני סרטי ההמשך היה רפאל עצבני, מתבודד וחם מזג.
רפאל היה מצליח להירגע כאשר היה לבדו בשטחי טבע פתוחים.
לאורך כל הטרילוגיה לרפאל הייתה צלקת גדולה על פניו והשריון שלו היה כולו שרוט בניגוד לאחיו שנראו רגילים.
רפאל מופיע בסרט האתחול מ-2014, את דמותו מגלם בסרט אלן ריטצ'סון.
בסרט ההמשך "צבי הנינג'ה: יוצאים מהצללים" דובב בגרסה העברית על ידי גלעד קלטר.
את רפאל בסרט דיבב בריידי נון ובגרסה העברית על ידי תובל שפיר.
בצבי הנינג'ה (סדרת טלוויזיה, 1987) אופיו של רפאל שונה באופן ניכר מהקומיקס והוא מתואר בפתיח הסדרה כ"מגניב אבל חוצפן".
מאחר שסדרה זו הרבה יותר קמפית מהקומיקס והדגש בה הוא על הומור המכוון לילדים, אופיו המרדני וחם המזג של רפאל מתורגם בעיקר לסרקזם והומור ציני.
רפאל, ביחד עם מיכלאנג'לו משמש כאתנחתא קומית בהרבה פרקים, אך בניגוד למיכלאנג'לו שההומור שלו מבוסס על תמימות, אצל רפאל ההומור מבוסס על ההערות הסרקסטיות והציניות שלו.
בחלק מהמקרים, רפאל שובר את הקיר הרביעי עם ההומור שלו.
בעוד שבקומיקס קיימת יריבות בין לאונרדו מנהיג הצבים לרפאל, בפרט בנושא המנהיגות, בסדרת הטלוויזיה נושא זה נעדר כמעט לגמרי.
בסדרה זו דיבבו את רפאל רוב פולסן בגרסה האנגלית המקורית וסער בדישי וטל מוסרי בגרסה העברית.
בסדרת הלייב אקשן מ-1997 הייתה התמקדות בעיקר ביריבות בין לאונרדו
רפאל בסדרה הזאת הוא היה היחיד שלא נסע במכונית הצבים, אלא רכב על אופנוע.
נשקיו הם זוג פגיונות סאי שיכלו להתחבר למוט בעל שני להבים .
דובב בעברית על ידי גיורא קנת.
בצבי הנינג'ה (סדרת טלוויזיה, 2003) אופיו של רפאל הרבה יותר נאמן לקומיקס אם כי עדיין מרוכך יותר.
הוא חם מזג, סרקסטי וציני יותר.
יחסיו עם אחיו הצבים מורכבים.
מצד אחד הוא דואג להם מאוד אך מצד שני הוא רב איתם לעיתים קרובות.
עם לאונרדו הוא רב בעיקר בנושא המנהיגות, על מיכלאנג'לו הוא מרבה לכעוס בגלל התעלולים והמתיחות שהאחרון עושה על חשבונו ולדונטלו הוא מתייחס כאל חנון.
היריבות עם לאונרדו מטופלת גם בסדרה ואף על פי שרפאל מקנא במעמדו של לאונרדו כמנהיג הצבים, הוא גם מאוד דואג לה והיה הראשון לבכות כאשר לאונרדו נפצע קשה מאוד על ידי לוחמי שבט הרגל והיה חשש לחייו.
קייסי ג'ונס הוא חברו הטוב ביותר של רפאל.
רפאל מדובב על ידי גריי אבי והוא בעל מבטא ברוקלין ובגרסה העברית הוא מדובב על ידי גלעד קלטר.
עורו הוא ירוק עמוק וחי.
הוא לובש בנדנה אדומה ונשקו הם שני פגיונות סאי בצבע תואם.
הוא מתואר כלוחם קשוח וחם מזג, וכן כאופנוען מוכשר.
הסדרה תכונותיו של רפאל לא השתנו והוא בעל פגיונות סאי.
בגרסה העברית דובב על ידי גלעד קלטר.
בסדרה "עלייתם של צבי הנינג'ה" משנת 2018, רפאל מוצג כצב המבוגר ביותר משאר החבורה, ואף הגבוה ביותר.
וכמו כן, הוא מוצג לראשונה כמנהיג הצבים במקומו של לאונרדו.
בתחילת הסדרה אחרי שהם הגיעו לממלכה התת-קרקעית של הלורד דרקסום, נהרסו פגיונות הסאי שלו, והוא החליף אותם שתי בשתי טונפות רוחניות, שבהמשך הוא מקבל זוג פגיונות סאי חדשים שהוא הופך אותם מזוג מגרפות, בעזרת כוח רוחני חדש.
בסוף עונה 2 של הסדרה ספלינטר מדיח אותו מתפקיד המנהיג וממנה את לאונרדו במקומו.
בסדרה הזאת רפאל הוא צב מסוג צב נשכן.
מדובב באנגלית על ידי אומר בנסון מילר ובגרסה העברית על ידי טל מוסרי.
בסדרה "סיפורם של צבי הנינג'ה" משנת 2024, שמשמש בתור המשך לסרט "צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים", רפאל הוא הצב החזק.
ובעונה השנייה מסתבר שהוא בעל בעיית זעם שאותה מתרגם ללחימה חזקה ואחד מאנשי כנופיית "הדרקונים הסגולים" שמשמש כמאמנו, מנצל אותו לקרבות אגרוף לא חוקיות, מבלי שרפאל יודע על כך, כשבהמשך הוא היה צריך להילחם בכל המוטנטים, כולל בני משפחתו, שנשלטו על ידם.
מדובב לעברית על ידי טל מוסרי.
במשחקי הווידאו הראשונים שבוססו על סדרת הטלוויזיה המקורית דמותו של רפאל לא הייתה פופולרית כל כך, בעיקר בשל היכולות הנמוכות שלו והטווח הקצר של נשקו; כדי לפצות על הפופולריות הנמוכה הפך רפאל לצב המהיר ביותר במשחקים הבאים.
במשחק הווידאו המבוסס על סדרת הטלוויזיה מ-2003 הפך לצב החזק ביותר וזכה לפופולריות רבה.
במשחק הווידאו המחודש של 2013, צבי הנינג'ה: מתוך הצללים, היה רפאל הצב עם התכונות הטובות ביותר בנזק וקשיחות אך עדיין מאוד איטי וטווח קצר לנשקו.
ב-2008 דורג במקום החמישי (יחד עם לאונרדו) ברשימת "10 דמויות הנינג'ה ממשחקי הווידאו הטובות ביותר" של TechCrunch.
ב-2011 דורג במקום ה-23 ברשימת "100 דמויות הקומיקס הטובות ביותר".
רפאל אלדד (נולד ב-24 בספטמבר 1949) הוא דיפלומט ישראלי בדימוס.
כיהן כשגריר ישראל בארבע מדינות שונות באמריקה הדרומית.
נולד בקזבלנקה שבמרוקו ב-1949, ועלה לישראל עם משפחתו בשנת 1962. בין השנים 1973–1977 למד באוניברסיטת חיפה שם קיבל דוקטורט במדע המדינה והיסטוריה.
בנוסף לעברית הוא דובר אנגלית, צרפתית, ספרדית ופורטוגזית.
אלדד הצטרף למשרד החוץ בשנת 1978. בשנת 1980 נשלח לניו יורק כחבר במשלחת הישראלית לעצרת הכללית של האו"ם.
בין השנים 1981–1983 היה המזכיר השני בשגרירות ישראל באנקרה, ולאחר מכן המזכיר הראשון בשגרירות בקוסטה ריקה עד שנת 1986. בין השנים 1986–1989 שב לישראל והיה מנהל המחלקה לעניינים ציבוריים במשרד החוץ.
בשנת 1992 מונה ליועץ בשגרירות ישראל בארגנטינה, ולאחר מכן במחלקות שונות במשרד החוץ.
בין השנים 1998–2002 כיהן כשגריר ישראל בפרו, וב-2002 מונה למנהל מחלקת דרום אמריקה במשרד החוץ.
בין השנים 2004–2008 היה שגריר ישראל בארגנטינה, ובין השנים 2011–2014 בברזיל.
באפריל 2014 מונה לשגריר ישראל בצ'ילה.
בספטמבר 2016 סיים את כהונתו בצ'ילה שב ארצה ופרש לגמלאות.
הרב רפאל אוחנה (1850, ה'תר"י – 30 באוגוסט 1902, כ"ז באב ה'תרס"ב) היה שד"ר מטבריה יליד מקנס שבמרוקו, ומחבר ספרים רבים.
נולד במקנס שבמרוקו בשנת תר"י לרב חיים אוחנה ולמסעודה טולידאנו.
בשנת 1865 (ה'תרכ"ה) עלה לישראל יחד עם סבו הרב יהודה אוחנה והשתכנו בטבריה, שם זכה לכינוי רפאל המלאך.
בשנת 1881 (ה'תרמ"א) יצא כשד"ר לשליחות בבוכרה שבאוזבקיסטן מטעם כוללות טבריה.
בשנת 1894 (ה'תרנ"ד) יצא בשליחות נוספת מטעם כוללות טבריה לסוריה, לעיראק ולהודו, ובשנת 1897 (ה'תרנ"ז) לערי צפון אפריקה.
מאשתו הראשונה וידא בת רבי דוד נתנאל רופא נולדו לו שלושה בנים.
שניים מהם נפטרו בינקותם - כפי שכתב בהקדמה לספרו מראה הילדים - ומותם הוא למעשה זה שהביא אותו לחבר ספר זה, העוסק ברפואות.
מאשתו השנייה נולדו לו שלושה ילדים בריאים.
בניו: רבי חיים, רבי רחמים, רבי מרדכי.
בתו שרה נשאת לר' יעקב טבול.
הלך לעולמו ב-כ"ז באב ה' תרס"ב, 30 באוגוסט 1902, ונקבר במערת הצדיקים בצפת בסמוך לקבר האר"י.
חתנו היה הרב משה מאיר חי אליקים.
נכדתו מרגלית בת רבי מרדכי אוחנה נישאה לרב רפאל עבו, דיין בבית הדין הרבני הגדול בירושלים.
טובת מראה - שבחי העיר טבריה, ירושלים ה'תרנ"ז.
יצא במהדורה חדשה עם הערות בהוצאת הספרייה הספרדית, תשפ"א.
שיר חדש - ירושלים ה'תרמ"ט
יסוד מערבי - מוסר ותיקון הברית
מראה הילדים - סגולות ורפואות, ירושלים ה'תר"ס
ראה מעשה - ירושלים ה'תרס"ב
נזכר הלכה - ירושלים ה'תרס"א
פרשת רא"ה - על פרשיות השבוע
אור המערכה - כתב יד הנמצא בידי אחד מצאצאיו (אבישי מזרחי )
חכם רפאל אלאשוילי (כ"ז בניסן ה'תרצ"ד, 12 באפריל 1934 - כ"ג בסיון ה'תשס"ה, 30 ביוני 2005) היה מן המנהיגים הרוחניים של יהדות גאורגיה בישראל.
נולד בעיר קולאשי שבאימרתי גאורגיה הסובייטית (צפון מערב גאורגיה) לחכם יוסף ורבקה אלאשווילי.
אמו הייתה בתו של הרב אהרון בותרשווילי, המנהיג הרוחני של יהודי קולאשי וכל מערב גאורגיה.
למד אצל חכם אהרון אלישעשווילי וחכם יוסף מודזגורשוילי.
עם סיום מלחמת העולם השנייה, עברו הוריו לעיר זוגדידי.
בשנת תש"ח (1948) חזר חכם רפאל לקולאשי וגר אצל סבו הרב אהרון בותרשווילי.
באותה תקופה למד אצל סבו ובהמשך נפתחה ישיבה לצעירים של חכם מישאל אג'יאשווילי, וחכם רפאל היה במחזור הראשון שלה.
לאחר מכן למד אצל הרב יעקב דבראשוילי בכותאיסי.
בשנת ה'תשי"ג, (1953) התחתן עם דינה אלאשוילי, בשנת ה'תשי"ד הוא עבר לעיר גורי לשמש את הקהילה היהודית.
באלול ה'תשי"ח חזר החכם רפאל לקולאשי על מנת להיות קרוב להוריו והתמנה לרב העיר במקום חכם יצחק מיכלאשוילי וחזן בבית הכנסת הגדול.
בי"ג באדר תשל"ב (28 בפברואר 1972) עלה חכם רפאל עם משפחתו והוריו לארץ והשתקע בשכונת חב"ד בלוד, ושירת את הקהילה כחזן.
הבניין של בית הכנסת הגדול ליהדות גאורגיה בלוד הוקם בשנת תש"ן והוא שימש כרב בית הכנסת.
בהלווייתו שיצאה מביתו בשיכון חב"ד בלוד השתתפו אלפים מיהודי גאורגיה.
ספדו לו חכם משה מיכאלשוילי, הרב אליהו בקשי דורון, הרב יוסף שיינין וראובן ריבלין.
נטמן בבית העלמין החדש בלוד.
חכם רפאל השאיר אחריו 3 בנים ו-4 בנות.
בנו הרב אברהם אלאשוילי הוא יושב ראש "מכון הספר - תפארת רפאל", ועורכם ומחברם של ספרים תורניים.
בעיר לוד בה התגורר ופעל נקרא על שמו "רחוב חכם רפאל", והוקם בית מדרש "תפארת רפאל".
בנו, הרב אברהם אלאשוילי, הקים את הוצאת הספרים "מכון הספר - תפארת רפאל", העוסקת בהוצאת חיבורים תורניים שוניים מהספרות התורנית.
תחת מסגרת זו מפעיל הרב אברהם את "הוועדה להנחלת שולחן ערוך הרב", המקיימת מדי שנה מבחן בהלכות נבחרות בשולחן ערוך הרב.
רפאל אברהם שלם (1888–1986) היה אמן ישראלי יליד יוון.
רפאל אברהם שלם נולד בסלוניקי, יוון, בשנת 1888. בשנת 1909 הוא הגיע לירושלים ביחד עם קבוצה של 12 בחורים ולמד כשנה בבית הספר 'תורה ומלאכה', שהיה שייך ל'אליאנס'.
בין השנים 1913–1918 למד בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות.
הוא נבחר לשמש כמשגיח בבית הספר.
שלם עסק בהדפס וכן יצר עיטורים בבאטיק על מתכת.
בין השאר יצר עיטורים למנורה בבית הכנסת "יגע כפיים" בירושלים.
בנו, שמעון שלמה שלם, נפל כחייל מילואים בשנת 1964.
שלם פרסם כמה חיבורים בתחום מחשבת ישראל.
בשנת 1948 פרסם את החיבור "על גאולת ישראל: הערכה ואומדנה על שבעה סימנים שבספר דניאל", את הספר "ספר מנחל בדרך: השלמה לקונטרס הראשון על גאולת ישראל ...
חידושי תורה וליקוטי מדרשים" (תשי"ב) ובשנת 1968 פרסם את "בית המקדש: 12 שרטוטים של הר הבית והמקדש לחלקיו - על פי תיאור בהלכות בית הבחירה להרמב"ם עם באורים ומראי מקומות" (תשכ"ז).
רפאל (רודולף) הורן (22 בספטמבר 1897 – 9 באפריל 1984) היה רופא יליד גרמניה, שהתמחה במחלות ריאה.
עלה לארץ ישראל, אז פלשתינה בנובמבר 1933, ובשנת 1934 עשה הסבה מקצועית כשנכנס כשותף מייסד ומנהל למפעל הפרמצבטי "צרי", והתמחה בתועמלנות רפואית ותפעול הייצור של התרופות שאותן ייצר המפעל.
בשנת 1964 היה שותף וממייסדי תשלובת "אסיא - צרי" שהתפתחה ל"טבע תעשיות פרמצבטיות".
רפאל (רודולף) הורן נולד בייליך (כיום בנורדריין-וסטפאליה שבגרמניה), להוריו יונאס אלחנן הורן וסיבילה לבית האוף, ילד שלישי במשפחה, אח לזלמה, גיאורג, והרמן.
אב המשפחה יונאס אלחנן, עסק בסחר בהמות.
משפחת הורן שלפי המסורת המשפחתית השתייכה ליהודים מגורשי ספרד, הייתה משפחה יהודית, דתית שחייתה בתוך קהילה יהודית קטנה מאוד בעיירה ייליך על גדות נהר הרור ולא רחוק מקלן.
הקהילה היהודית בעיירה מנתה בראשית המאה ה-20 כ-137 נפשות, ולכן לא יכלה לקיים בית ספר יהודי.
משום כך ילדי משפחת הורן למדו בבית ספר גרמני כללי.
רודולף היה תלמיד מצטיין, ונער רגיש לבעיות הזולת.
בכל יום נהג לקחת את סבא פיליפ יהושע שהיה בשנות התשעים לחייו, עיוור וישוב על כיסא גלגלים, ולהביא אותו אל בית הכנסת אשר נוסד בייליך בשנת 1860.
מלחמת העולם הראשונה פרצה ב-28 ביולי 1914 והקיסרות הגרמנית לקחה בה חלק פעיל מאוד כחלק ממעצמות המרכז.
רודולף היה אז תלמיד תיכון וסיים את לימודיו בבית הספר בשנת 1916 בתוך ימי המלחמה.
ב-1 באפריל 1917, גויס לצבא הקיסרי הגרמני והוצב בדיביזיית הצי הקיסרי הגרמני שלחמה בפלנדריה.
הוא שרת כעשרים חודשים עד לסוף המלחמה והשתחרר ב-24 בנובמבר 1918.
כחודש לאחר סיום המלחמה ב-29 בדצמבר 1918, נפטר אביו יונאס אלחנן ממחלת סרטן, ולאחר פחות מחודש ב-24 בינואר 1919, נפטרה גם אמו סיבילה ממחלת שחפת.
שניהם קבורים בבית העלמין היהודי בייליך .
גאורג הבן הבכור במשפחת הורן, שהלך לכיוון עסקים ומאוד הצליח, לקח את האחריות על ירושת ההורים שכללה כסף ורכוש, ודאג לרווחת אחותו ואחיו, וללימודיהם – לזלמה בפנימיית הבנות בבון, ולרודולף והרמן בלימודי רפואה.
מאז היותו תלמיד בבית ספר, רודולף הורן שאף ללמוד רפואה.
לאחר שחרורו מהצבא בתום המלחמה, בעשרים ורביעי לחודש נובמבר 1918 ולאחר מות אביו, החליט שהגיעה העת להגשים את שאיפתו והוא הגיש מועמדות ללימודי רפואה באוניברסיטת קיל בעיר קיל שבצפון גרמניה.
עם ציוני הבגרות הטובים שלו, הוא התקבל לאוניברסיטה בקלות והחל ללמוד בה.
אולם האווירה האנטישמית ששררה אז באוניברסיטת קיל, גרמה לו לעזוב את לימודיו לאחר מספר חודשים, ולהגיש מועמדות לפקולטה לרפואה באוניברסיטת בון.
הוא התקבל לאוניברסיטה, ועבר לבון.
רודולף שאף להיות רופא נשים אך תוך כדי לימודיו חלה בשחפת.
ההתמודדות עם מחלת השחפת תוך כדי לימודי הרפואה, שינתה את שאיפותיו לעתיד מהתמחות ברפואת נשים להתמחות במחלות ריאה.
בין המורים שלו היה פרופ' ארנסט פרדיננד זאורברוך, אשר פיתח שיטות לטיפול בחולי שחפת.
זאורברוך היה רופא ומורה טוב, אך נאצי נאמן ואוהד של אדולף היטלר.
בבון היה אז פנסיון ששימש כפנימייה לבנות ממשפחות יהודיות בורגניות אמידות בניהולה של גברת שידלוף.
הבנות שהו בה במשך חצי שנה ולמדו נימוסים, מנהגים טובים וספרות.
זלמה אחותו הבכורה של רודולף, שהתה בפנימייה וסייעה לאחיה הסטודנט בארוחות כשרות שבשלה למענו.
זלמה התיידדה בפנימייה עם אלפרידה פייסט Elfride) Feist), בת למשפחה בורגנית בעלת חנות לנעליים מנינבורג (עיר קטנה צפונית להנובר).
רודולף בא לעיתים לבקר את זלמה בפנימייה וכך הכיר את חברתה אלפרידה פייסט והשניים התאהבו.
אולם הקשר ביניהם נותק עם חזרתה של אלפרידה לנינבורג, בתום תקופת השהות בפנימייה.
ההתמודדות עם מחלת השחפת תוך כדי לימודי רפואה לא הייתה פשוטה, אך רודולף עמד בה בגבורה, סיים בהצלחה את לימודי הרפואה וקיבל את תואר הדוקטורט.
ב-3 במרץ 1925 עם קבלת תואר דוקטור לרפואה, רודולף המשיך שנת התמחות נוספת במחלות ריאה בסנטוריום בשם Oberkaufungen כשם העיירה Oberkaufungen ועם סיומה עבר לקאסל הסמוכה, שבמדינת הסן.
ד"ר הורן פתח בקאסל קליניקה פרטית למחלות ריאה.
בקאסל גם התחדשו קשריו עם אלפרידה פייסט, אהובתו מתקופת לימודיו באוניברסיטת בון, והשניים נישאו בשנת 1932. הם שכרו דירה גדולה מאוד בת 10 חדרים שהכילה את מגורי המשפחה והאומנת של ורה בתם הפעוטה, ואת הקליניקה למחלות הריאה שכללה 4 חדרים ובהם גם מעבדת רנטגן.
ההזדהות של רודולף הסטודנט הצעיר עם ערכי תנועת הציונות החלה כנראה בימי שירותו הצבאי.
ייתכן גם ששרתו עמו חיילים יהודים אשר השתייכו לתנועה הציונית.
באותם ימים הדהדה בעולם היהודי בגרמניה הצהרת בלפור והשפיעה במיוחד על הצעירים היהודים חברי התנועה הציונית בגרמניה.
עם כניסתו לאוניברסיטה, הצטרף לתנועת הסטודנטים הציונים (Kartell Jüdicshe Verbindungen – KJV) היה פעיל בה וראה את עצמו מגשים בעתיד את ערכי התנועה בארץ ישראל.
הכנות לעזיבת גרמניה והגירה לארץ ישראל
ד"ר הורן ראה את הנולד ולהט הציונות בער בו, וכך אף על פי שהייתה לו קליניקה מצליחה בקאסל, ומשפחה חדשה שזה עתה הקים עם אלפרידה, החליט להגשים את חלומו ולהגיע ולחיות בארץ ישראל.
בשל כך בקיץ 1932, הוא נסע ביחד עם אלפרד גיסו ועם חבר, לביקור בפלשתינה, וזאת כדי לבחון את הארץ ולמצוא מקום שבו "יתקע יתד" עם משפחתו והקליניקה שלו.
השלושה הפליגו באנייה והגיעו לנמל חיפה.
הם טיילו בארץ וביקשו לבחון איזה יישוב וצורת התיישבות יתאימו להם באופן המרבי.
בשל כך, ביקרו בין היתר בקיבוצים, בירושלים ובתל אביב.
ירושלים לא מצאה חן בעיניו, וכך גם הרעיון הסוציאליסטי של הקיבוץ, והוא החליט כי עתידו בתל אביב.
הוא שכר דירה בדמי מפתח ברחוב נס ציונה 2 בתל אביב, קנה לאלפרידה צמיד מתנה מפלשתינה, וחזר עם גיסו וחברו לגרמניה.
עם השיבה לקאסל, ד"ר הורן חזר לעבודתו בקליניקה, ויחד עם זה החל בהכנות לעלייה לארץ ישראל.
שנת 1933, הייתה שנת מפנה בגרמניה ויהדות גרמניה.
ב-30.1.1933, עלו הנאצים לשלטון ומנהיגם אדולף היטלר נבחר לקאנצלר של גרמניה הנאצית.
בכל יום הוכרזו גזירות חדשות על יהודי גרמניה.
ד"ר הורן לא חיכה וב־31.3.1933, רכש סרטיפיקט לארץ ישראל מסוג A תמורת 1000 לירות שטרלינג.
כעבור יום, ממשלת גרמניה הנאצית הכריזה על חרם נגד היהודים.
ביום הזה נערך חרם על עסקים של יהודי גרמניה, וברחובות ערי גרמניה נתלו שלטים "אל תקנו אצל יהודים".
העוינות ליהודים ברחוב הגרמני הייתה גדולה מאוד.
משפחת הורן ברחה ליער מאימת האספסוף העוין ברחובות ובביתם נשארה אלזה העוזרת הגרמנייה, שאמרה לאלפרידה: "פראו דוקטור הורן, את לא צריכה לדאוג לכלום.
אני שומרת על הרכוש שלכם".
עזיבת גרמניה והגירה לארץ ישראל - פלשתינה
יום החרם זרז את ההכנות של משפחת הורן לעזוב את גרמניה ולנסוע לארץ ישראל.
אולם כדי לבצע זאת, היה על רודולף לקבל אישורים מן המשטרה ומן הצבא.
האשור הצבאי ניתן ב-18.5.1933 וכלל את מועדי פעילותו ותפקידיו בצי הקיסרי הגרמני במלחמת העולם הראשונה ומועד שחרורו.
בהמשך הגיע אישור מן המשטרה.
המשפחה ארזה את תכולת בית המגורים ואת ציוד הקליניקה של ד"ר הורן כולל מכונת הרנטגן, ויצאה למסעה לכיוון ארץ ישראל.
הנקודה הראשונה הייתה מעבר הגבול באאכן במפגש משולש הגבולות גרמניה, הולנד ובלגיה.
בקורת הגבולות באאכן הייתה טראומתית לאשתו אלפרידה.
בקרית הגבולות ציוותה עליה להפשיט ערומה את ורה בתה הפעוטה, כנראה כדי לבדוק אם המשפחה לא מבריחה משהו על גופה.
משם המשיכו לנמל מרסיי בדרום צרפת ועלו על האנייה הצרפתית מארייט פאשה (Mariette Pasha) שהפליגה לנמל חיפה בארץ ישראל.
התחלה חדשה בארץ ישראל - פלשתינה
האוניה מארייט פאשה עגנה בנמל חיפה ב-30.11.1933. משפחת הורן ירדה מן האנייה והתיישבה בדירתה בתל אביב.
תקופה קצרה לאחר הגעתם לארץ וכחלק מן ההתאקלמות, ד"ר הורן החליף את שמו לרפאל וורה הקטנה בחרה בשם תמר מתוך מבחר השמות שהציעה לה הגננת.
מעתה שמות בני המשפחה באופן בלתי רשמי היו רפאל, אלפרידה ותמר.
שינוי השמות הרשמי היה רק כעבור 5 שנים ב-2.3.1939, עם קבלת אזרחות ממשלת פלשתינה של המנדט הבריטי.
לאחר מספר ימי התארגנות בסוף שנת 1933, ד"ר רפאל הורן פתח את הקליניקה למחלות ריאה בדירת המגורים המשפחתית בת ארבעה חדרים.
שני חדרים בדירה הוקצו לקליניקה ולמכונת הרנטגן, כשהמסדרון שימש כחדר המתנה למטופלים.
שמו של ד"ר הורן כרופא, הלך לפניו אף על פי שזה עתה הגיע לארץ.
לקליניקה הגיעו לקוחות עשירים מן המגזר הערבי וביניהם המופתי של רמלה.
כתודה על הטיפול הרפואי, המופתי התעקש שד"ר הורן יבוא עם אשתו להתארח בביתו המפואר ברמלה.
שיירת מכוניות מפוארות באה לקחת את משפחת הורן מביתה בתל אביב לרמלה.
אלפרידה ותמר הקטנה שהו עם הנשים וד"ר הורן עם הגברים.
הפרדה זו הייתה זרה לזוג הורן ואלפרידה התנגדה נחרצות לביקור, אולם בעקבות גישתו של ד"ר הורן שידע להפריד בין עיקר לתפל וכיבד את מטופליו, הביקור נערך.
למרות ההצלחה של ד"ר הורן במגזר הערבי בפלשתינה כרופא למחלות ריאה, הקריירה שלו בתחום ארכה תקופה קצרה.
הסיבה העיקרית לכך הייתה שמחלת השחפת שבה התמחה, הייתה נדירה בפלשתינה.
"צרי" - חברה לתעשייה פרמצבטית וחימית בע"מ
ב-10.11.32, ייסד ד"ר ולטר יעקובסון בתל אביב שותפות פרמצבטית.
יעקובסון היה רוקח ציוני שעלה מברלין.
כעבור זמן הצטרפו לשותפות הכלכלן ד"ר פאול וייס שעלה מגרמניה, והרופא ד"ר משה גרוטו שעלה מצ'כיה.
השותפים חיפשו לחברתם שם תנכ'י שיבטא את מטרותיה: ייצור תרופות ומתן עזרה ומרפא.
היישוב בארץ היה קטן ואנשים הכירו זה את זה וחיים נחמן ביאליק שהיה ידידו של ד'ר גרוטו, המליץ על השם צֳרִי מתוך ספר ירמיהו פרק ח' פסוק 22 "הצרי אין בגלעד אם רׁפא אין שם כי מדוע לא עלתה ארוכת בת-עמי".
בתמורה להצעת השם לחברה, ח.נ.
חברת "צרי" הייתה המפעל החרושתי הפרמצבטי הראשון בארץ ישראל והיא קראה לעצמה: צֳרִי חברה לתעשייה פרמצבטית וחימית בע'מ.
החברה נתקלה בקשיים כלכליים ווייס דרש מיעקובסון להגדיל את ההשקעה, אך ד"ר יעקובסון לא עמד בכך ופרש.
באחד הימים בשנת 1934, נשמע צלצול בדלתה של משפחת הורן.
בפתח עמד הכלכלן ד"ר וייס, מיודעו של ד"ר הורן מימי לימודיו באוניברסיטת בון, וחברותו בתנועת הסטודנטים הציונית KJV.
הוא ביקש לדבר עם ד"ר הורן וסיפר שייסד עם ד"ר משה גרוטו חברה פרמצבטית לייצור תרופות וחסר להם כסף.
וייס הציע לד"ר הורן להצטרף לחברה ולהשקיע בה כסף.
וייס חשב שהורן כרופא מתאים מאוד כשותף בחברה.
הורן ענה לו שהוא צריך לחשוב על ההצעה.
תחום מומחיותו כאמור הקשה עליו לבנות פרקטיקה מקומית מספקת.
מפת המציאות אותה ידע תמיד לקרוא כה טוב הצביעה על כך שיש לקבל את הצעתו של וייס, אך הדבר חייב את השקעת רוב הונם של הזוג הורן בחברה שאך לאחרונה נוסדה, וכל זאת בטרם קיומה של מדינה ועל רקע המתיחות העולמית שהלכה ונוצרה.
אופיו הזהיר והשקול של ד"ר הורן גרם לו לפיכך להסס.
הוא אמר לאשתו אלפרידה: "ומה יהיה אם לא ילך?
אולם דווקא אלפרידה היא זו שאמרה לו: "רודולף, מה יש לנו להפסיד", ובכך סייעה לו להחליט להיכנס לשותפות ב"צרי".
ביקורו של ד"ר וייס בדירת הורן היה אירוע מכונן בחייו של ד"ר הורן ובחיי משפחתו.
ד"ר הורן עושה הסבה מקצועית
בשנת 1934, פחות משנה מאז שעלה לארץ, ד"ר הורן חיסל את הקליניקה שלו - מקור פרנסתו.
הוא מכר לקולגה את מכונת הרנטגן ואת כל הציוד של המרפאה, ואת התמורה השקיע בחברת "צרי".
כעת התפנו שני חדרים בדירת המגורים בת ארבעת החדרים ברחוב נס ציונה 2, ומשפחת הורן עברה לדירה עורפית בת שלושה חדרים ברחוב פרישמן 36 בתל - אביב.
בשנת 1932 הוקמה "צרי חברה לתעשייה פרמצבטית וחימית בע"מ", כחברה לייצור תרופות.
במשך שנות קיומה הצליחה "צרי" לרכוש את אמון הרופאים, בבתי החולים ובתי המרקחת השונים.
חברת "צרי" החלה את פעילותה בדירה קטנטונת ברחוב וולפסון בתל אביב וכעבור זמן, עברה לרחוב הגר"א 9, סמוך לתחנה המרכזית הישנה בתל אביב.
חלוקת התפקידים בין שלושת השותפים הייתה זאת: ד"ר פאול וייס היה המנכ"ל ואחראי על התחום הכלכלי, ד"ר משה גרוטו היה המדען ואחראי על התחום הכימי וד"ר הורן היה המנהל הרפואי ואחראי על התפעול ועל תחום התועמלנות הרפואית.
התפעול כלל את ניהול העובדים וארגון הייצור ומאחר ולהורן היה ניסיון בניהול עובדים בשנים שבהן ניהל את הקליניקה שלו בקאסל, קיבל על עצמו את התפקיד ב"צרי".
מבנה המפעל של חברת "צרי" ברחוב הגר"א 9 היה בן 3 קומות.
בראשית התקופה, המפעל פעל רק בשתיים מהן, אך עם צמיחת החברה התווספה הקומה השלישית ומגרש חניה צמוד.
בהתאם גם עלה מספר העובדים בתקופת קיומה של חברת "צרי" מכ-50 עובדים לכ-140.
יצוין כי השותפים ב"צרי" עזרו לא פעם לחבריהם השונים אשר התקשו במציאת פרנסה בארץ ישראל לאחר הגירתם מאירופה, וזאת על אף שבאירופה הצליחו מאוד בעבודותיהם השונות.
השוק האזרחי לתרופות בפלשתינה היה מושתת בעיקר על תוצרת חוץ ובעיקר מתוצרת גרמניה.
הלקוחות התרגלו לתוצרת חוץ ואהבו אותה והרופאים שהרבה מהם היו יהודים שהיגרו מגרמניה, העדיפו להמשיך ולרשום למטופליהם תרופות שהיו מוכרות להם.
בנוסף, בארץ שלט המנדט הבריטי אך הצבא הבריטי שהיה צרכן תרופות גדול, הזמין מאנגליה את כל התרופות שצרך.
שלושת השותפים ב"צרי", היו ציונים בנשמתם, ומטרתם הייתה להחדיר לשוק המקומי את התרופות תוצרת החברה שהן תוצרת הארץ.
ד"ר הורן האחראי על תחום תועמלנות התרופות, השיווק והמכירות עבד קשה מאוד כדי לשכנע רופאים או בתי מרקחת שימליצו למטופליהם על התרופות של "צרי" כתוצרת הארץ, ולא ירכשו תרופות תוצרת חוץ ובעיקר תוצרת גרמנית.
המכתב שלהלן מקיץ 1937, ( אשר מנוסחו ניתן להבין שכותביו "חשבו" עדיין בגרמנית) מדגים היטב את הצורך והמאמץ שנדרשו בשכנוע הרופאים במעבר לשימוש בתרופות תוצרת ארץ ישראל:
הננו מתכבדים למסור לקהל הרופאים תכשיר חדש חשוב - 'סקאגין'.
'סקאגין' שווה באיכותו לתכשירים החדשים של קרני השיפון, והננו לבקש מאת כבודו לבכר את תכשירנו מעל תכשירי חוץ מסוג זה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נסגרו מסלולי ההצטיידות של הצבא הבריטי באנגליה, והוא הפנה את ביקושיו לפלשתינה ולחברות הפרמצבטיות שבה.
הביקושים של הצבא הבריטי הביאו להתפתחות גדולה של חברת "צרי".
שם החברה "צרי", שולב אז בשם התרופה:
PALGYN – נגד כאבים; הייתה תרופת הדגל של החברה.
SEDICAT – מרגיע, נגד עוויתות.
LAXORIN – משלשל, נגד עצירות
DINOFORME – נגד שלשול אצל ילדים
ד"ר הורן היה אחראי בחברה בין היתר על התועמלנות, והוא הקפיד בקביעות לקרוא את הספרות הרפואית העולמית העדכנית, כשבראש הרשימה היו הספרות הרפואית האמריקאית והבריטית.
בשוק המקומי ד"ר הורן ביצע את התועמלנות בעצמו ובשוקי חו"ל במזרח התיכון, הפעיל תועמלנים מקומיים.
הסוכן של "צרי" בקהיר שבמצרים, היה טאדרוס (Tadros), מצרי קופטי שניהל את תועמלנות תרופות "צרי" בהצלחה רבה.
סוכן החברה באיסטנבול שבטורקיה, היה אינזלברג (Inselberg) אשר התגורר לסירוגין באיסטנבול ובתל אביב.
לאיסטנבול ד"ר הורן ראה צורך מיוחד לנסוע מדי פעם בעצמו, כי ראה בטורקיה שוק פוטנציאלי חשוב להתפתותה של חברת "צרי".
בין יתר הרופאים אותם ביקר ד"ר הורן במסגרת תפקידו, היה הרופא המשורר שאול טשרניחובסקי, אשר שימש גם כרופא בתי ספר.
ד"ר הורן ציין תמיד עד כמה היה טשרניחובסקי אדם נחמד, אך עד כמה הקליניקה שלו מבולגנת.
שיטת התועמלנות של ד"ר הורן בשכנוע הרופאים להמליץ למטופליהם על התרופות של "צרי", הייתה בהדגשת הצד החיובי – לומר את העובדות הפרמצבטיות, את הרכב התרופה ואת תופעות הלוואי, ולא להזכיר את החסרונות של התרופות של המתחרים.
פגישות עם רופאים באזורים השונים בארץ, הצריכו נסיעות רבות.
כדי להפגש עם רופאים בחיפה, היה עליו להתחיל את יומו בשעה 03:00 לפנות בוקר כשהוא מצויד בצידה לדרך שאלפרידה הכינה לו.
הנסיעה צפונה לחיפה הייתה בשלבים.
ראשית, נסע ברכבת מתל אביב מזרחה ל"ראס אל-עין" היא ראש העין, משם נסע באוטובוס צפונה לחיפה, שם החליף פעם נוספת אוטובוס כדי להגיע לכרמל שם גרו רוב הרופאים.
מסלול אחר היה בתל אביב וסביבותיה, כי רבים מן הרופאים גרו ביפו הערבית.
עם הזמן החברה העסיקה צוות של תועמלנים וד"ר הורן כמורה, לימד אותם את התרופות.
כל תועמלן קיבל תיק עם דוגמאות של התרופות שהחברה רצתה שהרופאים ימליצו למטופליהם.
בשל חכמתו העיונית והמעשית ושקדנותו, ד"ר הורן מילא בחברה בצד תפקידיו השיווקיים והרפואיים, גם תפקידים נוספים ובמסגרת זו נסע לא פעם לחו'ל לצורך עריכת הסכמים למכירת תרופות או לרכישת ציוד.
תרבות יוצאי גרמניה בארץ ישראל
חברי תנועת הסטודנטים הציונית בגרמניה KJV, המשיכו את הקשרים ביניהם בארץ והקימו בתל אביב מועדון חברים אשר שפת הדיבור בו הייתה גרמנית.
המועדון שכן ברחוב גורדון בתל אביב בכיוון לים וקרוב לאולמי גיל.
לחברי המועדון היו מוסדות ונשיאות בת כמה חברים, וד"ר הורן היה חבר בנשיאות המועדון.
בשנת 1942 נוסדה מפלגת "עלייה חדשה" כתנועה פוליטית של "התאחדות עולי גרמניה ועולי אוסטריה".
בראש המפלגה עמד פנחס רוזן, (פליקס רוזנבלט) יו'ר "התאחדות עולי גרמניה ועולי אוסטריה" וחבר במועדון KJV ( ולימים מחותמי מגילת העצמאות ושר המשפטים הראשון של מדינת ישראל משקמה).
ד"ר הורן תמך במפלגה והיה חבר בה.
גברים עולי גרמניה נהגו לשחק בשעות הפנאי במשחק הקלפים סקאט (Skat), משחק הקלפים הלאומי והפופולרי ביותר אז בגרמניה.
ד"ר הורן נהג לשחק סקאט בביתו עם 2–3 מחבריו.
הגברים שחקו סקאט והנשים שחקו ברידג'.
חברת "צרי" על פרשת דרכים
בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים, התלבטו השותפים בחברת "צרי" באשר לכיוון התפתחות החברה והחליטו להיפגש עם ד"ר חיים ויצמן, כימאי שהמציא את תהליך ייצור אצטון הידוע כ"אורגניזם ויצמן" במלחמת העולם הראשונה, ונשיא ההסתדרות הציונית העולמית, כדי להתייעץ עמו.
ד"ר וייס וד"ר הורן קבעו עמו פגישה ברחובות, אולם לאכזבתם, ד"ר ויצמן לא גילה עניין רב מדי בנושא.
בסוף שנות החמישים של המאה העשרים עמדו שלושת השותפים ב"צרי" על פרשת דרכים: החברה צמחה והם רצו לפתח אותה יותר, אולם הם התקרבו לגיל פרישה ודור ההמשך לא ראה את עתידו בחברה הפרמצבטית, או לא התאים בין היתר מפאת גיל.
בשנת 1959, קיימו השותפים ב"צרי" מו'מ עם חברת 'פלנטקס' אשר הוקמה בהשקעתו של הברון רוטשילד, לכניסה לשותפות אך המו'מ לא צלח.
לאחר מכן בשנת 1960, הוחלט על ידי שותפי "צרי" לפתוח במשא ומתן עם "אגודת הרוקחים".
המחשבה מאחורי המהלך הייתה כי הכנסת הרוקחים כשותפים תקל על שיווק התרופות ("מיזוג אנכי").
משא ומתן זה הוביל לכניסתה ל"צרי" של קבוצה בשם מפעלים כלכליים של הרוקחים בישראל בע"מ כשותפה משנית שבראשה ד"ר יהושע קולברג ממייסדי בית הספר לרוקחות באוניברסיטה העברית בירושלים וד"ר ליבליך.
ואולם, מאחר שגם הם כבר לא היו צעירים, הדבר לא פתר את הבעיה.
בראשית שנות השישים של המאה העשרים, הזמינה ממשלת ישראל את פרופסור ג'פריס, מומחה לכלכלה מארצות הברית, כדי שייעץ לממשלה בתחום התעשייה.
ג'פריס בדק את שבע חברות הפרמצבטיקה שהיו אז בישראל והגיע למסקנה שכדי להרוויח ולהתפתח, הן צריכות להתאחד.
הכלכלן אלי הורביץ, חתנו הצעיר של נחמן סלומון, מנכ'ל החברה הפרמצבטית "אסיא", ואחד מבעליה, הפנים את המלצתו של ג'פריס והחל לחפש מפעל מתאים.
הידיעה ש"צרי" מחפשת שותף כדי להתרחב, לא הייתה סוד בענף הפרמצבטיקה הישראלית.
הורביץ ביקש את חוות דעתו של ג'פריס האם ל"אסיא" כדאי לרכוש ולהתמזג עם "צרי", וזה ענה בחיוב.
הורביץ פנה לד'ר וייס שהיה יו'ר סקצית הפרמצבטיקה בהתאחדות התעשיינים.
וייס הכיר והעריך את הורביץ והסכים להיפגש עמו.
כך החל מו'מ ארוך מאוד ומייגע בין הצדדים שעסק בעיקר בחלוקת המניות בין שתי החברות, הפיצויים לעובדי "צרי" הפורשים ועוד.
חברת "אסיא" העסיקה אז 180 עובדים והיתרון היחסי שלה היה בניהול ובמשאבי המקורות של הבעלים, וחברת "צרי" העסיקה אז 140 עובדים והיתרון היחסי שלה היה המוניטין שצברה כחברה מאוד איכותית לרבות מוצרי התרופות האיכותיים והסכמי ידע עם חברות בחו'ל.
בסופו של המו'מ, הוחלט שמניות תשלובת "אסיא-צרי" תחולקנה ביחסים הבאים: ערך מניות "אסיא" יהיה 50%, ערך מניות "צרי" יהיה 30%, ו-20% מן המניות תירכשנה ע'י חברה נוספת "החברה המרכזית".
כמו כן סוכם שחברת "צרי" תעבור מתל אביב לפתח תקווה למתחם של חברת "אסיא".
בשנת 1964 התמזגו חברות "אסיא ו"צרי" ונקראו מאז "אסיא - צרי".
מיזוג שתי החברות הפרמצבטיות "צרי" ו"אסיא", גרם לכפילויות במחלקות ובתפקידים.
המעבר מתל אביב לפתח תקווה גם הקשה על עובדי "צרי", ולאחר משא ומתן ארוך שבו סוכם מתן פיצויים מוגדלים של 150%, פרשו עם המיזוג 93% מעובדי "צרי".
הביקוש הגדול לעובדים המיומנים של "צרי" אפשר להם למצוא בקלות עבודה חליפית.
דרכם של מנהלי "צרי" לאחר המיזוג
ד"ר הורן באופיו ידע להסתגל למצבים שונים ומשתנים, ולהימנע מהחלטות נמהרות.
תכונות אלו הביאו אותו להשתלבות מלאה וטובה בחברה הממוזגת גם אם היה עליו לעבור למעמד של מנהל פחות ראשי בחברה גדולה יותר.
הוא לקח על עצמו את ניהול המחלקה הרפואית שכללה בין היתר את התועמלנות הרפואית וצוות התועמלנים.
שם באה לידי ביטוי חוכמתו הרבה, צניעותו וידענותו הרחבה והמעמיקה.
לפיכך בין היתר היה הוא ששימש כבר סמכא במתן מענה לשאלות שהתועמלנים הביאו מן הרופאים והוצגו על ידם בפניו.
בשל האמור נהג אלי הורביץ מנכ'ל החברה, להתייעץ עם ד"ר הורן במצבי משבר בנושאי תרופות, ולקבל את חוות דעתו באשר לדרך בה יש לעבור את המשבר בצורה הולמת.
לעיתים נסע לחו"ל וביקר בחברות תרופות, במטרה לבדוק אפשרות לשיתוף פעולה עם חברות כמו חברת באייר יצרנית האספירין.