tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר הבחירות לכנסת ה-22, בשנת 2019, עלה שמו כאחראי על המשא ומתן הקואליציוני מטעם מפלגת "כחול לבן".
כך היה גם במשא ומתן מטעם המפלגה ב.
טורבוביץ' נשוי ואב לארבע בנות.
יורם חזן (נולד ב-1971) הוא סולן, גיטריסט ומלחין ישראלי.
חזן נולד בשדרות למשפחה שעלתה ממרוקו, בן הזקונים בין 12 אחים.
חזן פגש לראשונה את רן אלמליח, חבר מרכזי נוסף בלהקת כנסיית השכל, בכיתה ה'.
כשהיה חזן בן 12 נהרג אחיו מאש צה"ל במלחמת לבנון הראשונה, וחזן מעיד על עצמו שעד לאותו אירוע "הייתי ג'וקר בכיתה, יכולתי לעמוד ולנאום מול כולם".
עם זאת, לאחר מות אחיו הפך חזן למופנם: "היום זה נראה לי הזוי...
כשאני מדבר אל יותר משני אנשים אני נלחץ".
בילדותו הרבה חזן, יחד עם חברו, רן אלמליח, לשמוע את הקיור והסמית'ס.
את הסמית'ס הכירו דרך מתנדבים אנגלים שעבדו בקיבוצים הסמוכים.
כשהיו בני תשע-עשרה הקליט קובי אוז סקיצות לשירים הראשונים של הלהקה ונתן אותם למפיק דני רכט.
רכט שהעריך מאוד את השירים אמר להם שכדי לעסוק במוזיקה עליהם לעבור לתל אביב.
ב-19 באוקטובר 2017 לקח חלק בשיר "חדשות טובות" של להקת קפה שחור חזק.
חזן הוא ממובילי להקת "כנסיית השכל" יחד עם רן אלמליח.
חזן הלחין רבים משירי הלהקה ואף כתב את חלקם.
יורם ירוחמי (נולד ב-1 באפריל 1952) הוא זמר עבר ישראלי, אשר ידוע בעיקר בשל חברותו בשלישיית "הנשמות הטהורות".
היה מנהל יחידת הביקורת של הפיקוח על הבנקים בתחום איסור הלבנת הון, בבנק ישראל.
ירוחמי נולד ב-1951. בצבא שירת בצוות הווי הנדסה קרבית, שם שירת עם נתן כהן.
השניים צירפו את נאוה ברוכין לשלישייה, שהוציאה אלבום אחד ב-1974. לפני כן, גויסה הלהקה למילואים בתקופת מלחמת יום הכיפורים.
שירות מילואים ממושך זה יצר מתיחויות בין חברי הלהקה, ובסופו של דבר, ירוחמי לא השתתף בהקלטת אחד השירים המפורסמים ביותר של הלהקה, "ברחוב הנשמות הטהורות", כיוון שהיה חולה באותו יום ואת מקומו מילא מתי כספי.
לאחר פרישתו מעולם הבמה, למד כלכלה באוניברסיטה והצטרף לבנק ישראל שבו עבד עד לפרישתו בשנת 2012. בתחילה כיהן במחלקת המלוות.
בשנים האחרונות של עבודתו בבנק כיהן ירוחמי כמנהל יחידת הביקורת של הפיקוח על הבנקים בתחום איסור הלבנת הון.
הוא אב לשלושה ומתגורר ברעננה.
יורם כהן (נולד ב-15 באוקטובר 1960) הוא איש שירות הביטחון הכללי (שב"כ) לשעבר שכיהן מ-15 במאי 2011 עד 8 במאי 2016 כראש שירות הביטחון הכללי ה-12.
כהן נולד ללאה ומשה כהן, שבשנת 1951 עלו לישראל מאפגניסטן ודיברו אפגנית, על רקע זה כונה בשב"כ "האפגני".
בילדותו התגורר בשכונת שפירא שבדרום תל אביב, ולמד בבית הספר הדתי ביל"ו בתל אביב.
בוגר שבט "העדה" של הצופים הדתיים בשכונת שפירא בתל אביב והישיבה התיכונית מדרשית נעם בפרדס חנה.
בשנת 1979 התגייס לצה"ל, בחר לשרת בחטיבת גולני והתקבל לסיירת גולני.
בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, עבר קורס מ"כים חי"ר, והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הסיירת והחטיבה.
בשנת 1982, לאחר שחרורו מצה"ל, התגייס לשירות הביטחון הכללי (שב"כ).
תפקידו הראשון היה מאבטח רכזי שטח.
אחרי שעבר אולפן ללימודי ערבית וקורס רכזי שטח, הפך בשנת 1983 לרכז בנפת בנימין, ובשנת 1989 התמנה לרכז נפת רמאללה.
בשנת 1991 מונה לראש הדסק האופרטיבי ביהודה, ובשנת 1996 מונה לראש חטיבת הסיכול בירושלים ויהודה.
בשנים 1999–2001 שימש ראש האגף לסיכול טרור ערבי-איראני.
בשנת 2003 מונה לראש מרחב ירושלים, יהודה ושומרון.
בשנת 2005 מונה לסגנו של ראש השב"כ יובל דיסקין, ועסק בגיבוש מדיניות בניין הכוח והפעלתו, וכן בהחלטות ארגוניות.
בשנת 2008 יצא לארצות הברית והיה עמית מחקר במכון וושינגטון למדיניות המזרח הקרוב, במסגרתו פרסם מספר סקירות ומאמרים, תוך ציון שמו ותפקידו בשב"כ.
בין היתר, תיאר במאמריו את פעילות חמאס וארגוני טרור פלסטיני נוספים ברצועת עזה.
כהן הזהיר מפני ארגונים אסלאמיים קיצוניים שאינם סרים למרותו של חמאס, שמונחים על ידי קווי האידאולוגיה של הג'יהאד העולמי ושיטותיו.
כהן טען כי מטרתם העיקרית של ארגוני הג'יהאד בעזה היא להחיות את תור הזהב של האסלאם העתיק, ולכונן ישות אסלאמית כלל עולמית שתיישם את החוק הדתי האסלאמי, חזון שלשם הגשמתו לא יהססו להשתמש בטרור רצחני.
עם שובו לישראל בשנת 2010 שימש כפרויקטור, והופקד על גיבוש תפיסת ניהול השירות לקראת העשור שעד שנת 2020.
ב-15 במאי 2011 החל כהן לכהן כראש השב"כ, במקומו של יובל דיסקין, לאחר שנבחר על פני שני מועמדים נוספים בהם יצחק אילן, המועמד שהועדף על ידי דיסקין.
בניגוד לעמדת קודמו בתפקיד יובל דיסקין, תמך כהן בעסקת שליט ואמר ש"רמת הסיכון שאנו לוקחים היא רמה ואתגר ביטחוני שנוכל להתמודד איתם.
בעזה יש 20 אלף לוחמי גדודי עז א-דין אל קסאם, ועם עוד 200 מחבלים לא ייפול עלינו העולם".
גם שנים לאחר העסקה, וכשכבר היה ידוע כי חלק מהאסירים ששוחררו שבו לפעילות טרור, הוא שב והביע את תמיכתו בה.
בנובמבר 2012 היה ממפקדי מבצע הסיכול הממוקד שבו נהרג אחמד ג'עברי, המפקד בפועל של גדודי עז-א-דין אל קסאם, שהיווה את מהלך הפתיחה במבצע עמוד ענן.
כהן טען לגבי החיסולים שישראל עשתה: "אני שומע אנשים אומרים שמחליפים את מספר אחת במספר שתיים אבל זה לא נכון.
בוודאי שממנים מישהו חדש, אבל אין לו את היכולת, הניסיון והכישורים להניע את המערכת מהר".
לימים טען שהמליץ לפתוח במתקפת מנע של חיסול ראשי החמאס וסורב על ידי הדרג המדיני.
מינואר 2014 העביר השב"כ לצה"ל התרעות על כך שהחמאס חופר מנהרות התקפיות לכיוון ישראל בדרום רצועת עזה לכיוון כרם שלום, ומאפריל 2014 הועברו ידיעות על כוונה לבצע פיגוע גדול שעלול להוביל למלחמה.
בתוכנית "עובדה" ששודרה בנובמבר 2014 הוצג השב"כ כמי שהתריע מפני מבצע צוק איתן, ונאמר שכהן טען יומיים לאחר המבצע שהשב"כ התריע על כוונה של חמאס לפתוח במלחמה ביולי 2014. טענה זאת העלתה עליו את חמתם של צמרת צה"ל שטענו שלא קיבלו כל התרעה כזאת.
בעקבות תוכנית "עובדה" הוציא הרמטכ"ל, בני גנץ, מכתב חריף שבו האשים גורמי שב"כ במצג שווא וחוסר קוליגיאליות וביקר את שיתוף הפעולה של הארגון עם התוכנית.
בתגובה הגן כהן על אנשי השב"כ שדיברו בתוכנית, וכתב כי העריכה וגורמים מעורבים נוספים הובילו ליצירת דו-שיח מלאכותי עם אנשיו בתוכנית, מה שחולל את המחלוקת.
לפי דיווח, העימות בין השב"כ לאמ"ן נמשך עד סוף כהונתו של כהן בראשות השב"כ, וכלל הערמת קשיים הדדית בשיתוף חומר מודיעיני.
דו"ח מבקר המדינה בעניין מבצע צוק איתן שפורסם בפברואר 2017, העיר לכהן, יחד עם שר הביטחון משה יעלון, הרמטכ"ל בני גנץ וראש אמ"ן אביב כוכבי, על שלא הציגו בפני שרי הקבינט המדיני-ביטחוני את פערי המודיעין על איום מנהרות התקיפה מעזה.
בתקופתו התמודד השב"כ עם גל הטרור הפלסטיני שהתבטא במספר רב של פיגועי טרור, הבולטים שבהם פיגועי דקירה וירי, שביצעו מחבלים פלסטינים, לרוב ללא שיוך ארגוני ורבים מהם קטינים.
השב"כ לא הצליח לספק התרעות על רוב הפיגועים, אך את הפיגועים הקטלניים שכן בוצעו הצליח לפענח במהירות והביא למעצר המפגעים בידי כוחות צה"ל והימ"מ.
מנגד, חשף וסיכל השב"כ מספר חוליות טרור מאורגנות של חמאס שתכננו לבצע פיגועים גדולים וקטלניים.
השב"כ גם ניהל באותה תקופה את החקירות שהובילו להודאות השווא וכתבי האישום השגויים בפרשת תכנון הפיגוע במלון בי סנטר באילת.
במקביל, היה מעורב בחקירות שהיו סביב פיגוע הטרור היהודי, הפיגוע בדומא, אז השתמש השב"כ בחקירות צורך כדי להוציא הודאה בביצוע הפיגוע מיהודי.
המחבל הורשע בביצוע המעשה, שריפת בני משפחה פלסטינית באמצעות זריקת בקבוק תבערה.
בית המשפט לא הסתמך על ההודאות שהוצאו בחקירות הצורך.
ב-8 במאי 2016 הסתיימה כהונתו בת חמש השנים של כהן כראש השב"כ.
לאחר פרישתו מהשב"כ משמש כהן יועץ בנושאי ביטחון פנים.
בספטמבר 2017 מונה לחבר בוועדה המייעצת של חברת אבטחת המידע "סייפטי".
בשנים שלאחר פרישתו התראיין כהן לתקשורת בעניינים על סדר היום הביטחוני של ישראל.
בתחילת שנת 2023 הצטרף למחאה נגד הרפורמה המשפטית, ואף נאם בפברואר 2023 בעצרת של אישים שמזוהים עם הימין נגד הרפורמה המשפטית, שם קרא לעצור את תהליך החקיקה.
בנאומו טען שהרפורמה נגועה באינטרסים אישיים, תיתן לראש הממשלה כוח בלתי מוגבל ושהעברתה בכוחניות תוביל לאסון.
ביולי 2023 אמר שהוא לא קורא להפסקת מילואים אבל שהוא מבין את מי שמפסיק להתנדב למילואים בגלל הרפורמה המשפטית.
בראיון שפורסם ב-6 באוקטובר 2023 טען שהאיום הכי גדול על מדינת ישראל הוא הקרע החברתי, וגינה בחריפות את ההנהגה החרדית על שהחרדים אינם משרתים בצבא.
במהלך מלחמת חרבות ברזל האשים את הנהגת ישראל בכך שאפשרה העברת כסף מקטר לחמאס, ודרש שלא להשתמש בקטר כמתווך, אלא במצרים.
בנוסף אמר שהנהגת ישראל כבר שנים מורתעת מחמאס ולא להפך, ושהמחשבה שחמאס מורתע הייתה שגויה.
כן אמר שעל בנימין נתניהו להתפטר ולו רק בגלל אחריותו המיניסטריאלית.
במרץ 2025 שב ומתח ביקורת על נתניהו.
הוא אמר כי בעת כהונתו כראש השב"כ נתניהו ביקש ממנו לפסול את יריבו הפוליטי נפתלי בנט מישיבה בקבינט המדיני-ביטחוני.
מאז 1983 מתגורר בשכונת רמות שבירושלים.
נשוי לאסנת, ראש החוג למשאבי למידה במכללה ירושלים, ולהם חמישה ילדים.
לכהן תואר ראשון ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.
במאי 2018 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן כהוקרה על שירותו המסור ורב השנים למדינה.
יורם חזוני (נולד ב-6 ביוני 1964) הוא פילוסוף, חוקר מקרא ותאורטיקן פוליטי.
משמש כנשיא מכון הרצל בירושלים ויו"ר קרן אדמונד ברק.
פרסם מספר רבי מכר שזכו לפרסים בין-לאומיים בתחום הפילוסופיה, הלאומיות, והציונות, לצד מאמרים רבים בכתבי עת אקדמיים ומאמרי דעה ב-New York Times, Wall Street Journal, Time Magazine ועוד.
לאחר מכן שימש כחבר בוועדה ללימודים הומניסטיים של המועצה להשכלה גבוהה.
בין 2010–2018 ניהל את הפרויקט של קרן ג'ון טמפלטון, לתאולוגיה פילוסופית יהודית.
חזוני תואר כמי שהניח את היסודות לשיח בנושא השמרנות במדינת ישראל.
חזוני נולד ב-1964 ברחובות, וגדל בארצות הברית.
אביו, יהונתן, היה חוקר באוניברסיטת פרינסטון ולאחר מכן פרופסור באוניברסיטת בוסטון בתחום הפיזיקה.
ב-1986 קיבל חזוני תואר ראשון (בוגר), באוניברסיטת פרינסטון, וב-1993 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ראטגרס, בתחום פילוסופיה פוליטית.
בעודו לומד לתואר הראשון בפרינסטון, חזוני ייסד ושימש כעורך לכתב העת השמרני בשם The Princeton Tory.
ב-1994 חזוני ייסד, ביחד עם אופיר העברי, דניאל פוליסר ויהושע ויינשטיין את מכון המחקר מרכז שלם בירושלים וכיהן עד 2002 כנשיאו הראשון.
במסגרת פעילותו במרכז חזוני ייסד את כתב העת "תכלת" (באנגלית "Azure") שיצא מטעם המרכז, ואת כתב העת Hebraic Political Studies שנוסד בשנת 2005 יחד עם פרופסור גורדון שוחט (אוניברסיטת ראטגרס) וארתור אייפינגר.
כמו כן, חזוני סייע לבנימין נתניהו באיסוף החומר והעריכה של ספריו של האחרון, "מקום תחת השמש" (1995) ו"מלחמה בטרור" (1996).
בשנת 2000 חזוני פרסם את ספרו The Jewish State: The Struggle for Israel's Soul שבו הוא חושף את השורשים האינטלקטואליים של הפוסט-ציונות אשר, לדבריו, חותרת תחת היסודות המוסריים והמשפטיים של מדינת ישראל כמדינה של העם היהודי.
לטענת חזוני, מגמה זו באה לידי ביטוי, בין היתר, בשכתוב הסיפור ההיסטורי של קום המדינה ובהכנסת שינויים מרחיקי לכת בתכנים של לימודי אזרחות במערכת החינוך.
במאמר העוסק בסוגיה, חזוני כתב:
הוגים בולטים המליצו על הספר, כולל אלי ויזל ונתן שרנסקי.
מנגד, הוגים אחרים ביקרו את הספר.
גדי טאוב כתב אז כי:
ב-2013 חזוני ייסד את מכון הרצל, השוכן בשכונת המושבה הגרמנית בירושלים.
המכון הוא מוסד למחקר, הוראה והכשרה אשר עוסק בתחומים רבים של האתגרים הרעיוניים של העת העכשווית באמצעות התבוננות מקיפה וקפדנית במקורות ובהגות היהודית.
תחומי העיסוק של המכון כוללים: מחשבה מדינית של עם ישראל, תולדות הרעיונות היהודיים בעולם הנוצרי והאסלאמי, פילוסופיה של המדע, השכלה גבוהה ופיתוח תוכניות אקדמיות ועוד.
במסגרת המכון, חזוני מנהל את הפרויקט של קרן ג'ון טמפלטון לתאולוגיה פילוסופית יהודית, ומארח חוקרים מובילים מישראל ומהעולם לתוכניות מחקר וסמינרים.
לקראת פתיחת המכון חזוני פרסם את ספרו The Philosophy of Hebrew Scripture ב-2012 בהוצאת קיימברידג'.
הספר זכה לפרס בתחרות בתחום התאולוגיה ודת של The Association of American Publishers.
בספר, חזוני נותן מסגרת חדשה לקריאת התנ"ך אשר מניחה שניתן לקרוא אותו לא רק כפרי התגלות אלוהית אלא גם כספר אשר פונה לתבונת האדם, העוסק בחיים של העולם הזה ומקדם טיעונים אוניברסליים באשר למוסר, לפוליטיקה, לאמת ולידע.
לפי תפיסה זו, המוסר המקראי מבוסס, באופן ראשוני, על סוג של 'חוק טבעי'."
הספר זכה לשבחים מחוקרים בולטים ומגוונים כולל פרופ' סטיבן פינקר מאוניברסיטת הרווארד וכן הרב פרופסור לורד יונתן זקס שכתב כך:
הספר עורר הדים בקרב חוקרים אקדמיים של המקרא וכתב העת Journal of Analytic Theology מטעם אוניברסיטת נוטרדאם פרסם סימפוזיום מיוחד לדיון בספר.
קרן אדמונד ברק והספר "סגולת הלאומיות"
ב-2019, חזוני נמנה עם מייסדי ומשמש כיום כיושב ראש.
הקרן נועדה לחזק את העקרונות של השמרנות הלאומית בקרב דמוקרטיות במערב ומחוצה לו.
כנס הדגל התקיים בעיר וושינגטון ביולי 2019 ובו נאמו דמויות בולטות מהממשל, האקדמיה והתקשורת האמריקנית, כולל היועץ לביטחון לאומי, ג'ון בולטון.
הכנס משך כיסוי תקשורתי רב ופורסמו עליו מעל 100 מאמרים בתקשורת האמריקנית.
לאחר מכן הקרן הפיקה עוד שני כנסים בנושא באיטליה ובאנגליה.
בתשתית הרעיונית של הקרן עומד ספרו של חזוני בשם The Virtue of Nationalism שראה אור ב-2018 ונהיה לרב מכר בתחומו וזכה לפרס ספר שמרני של השנה מטעם ה-Intercollegiate Studies Institute, ותורגם לאיטלקית, פורטוגזית, הונגרית, אוקראינית, ועברית.
הרעיון המרכזי של הספר הוא שהלאומיות ביסודה היא קריאה לסדר עולמי של מדינות-לאום ריבוניות והיא עומדת כנגד האימפריאליזם לסוגיו.
לפי התאוריה שבספר, מבחינה מוסרית לכל אומה הזכות לנהל את ענייניה הפנימיים בהתאם להשקפת עולמה ללא התערבות חיצונית ולכן התערבות הקהילה הבין-לאומית בסרביה, בעיראק ובלוב הייתה בלתי מוצדקת.
במקביל, מפורטת בהרחבה התפיסה שלפיה ארצות הברית לא הושפעה באופן ניכר מהתאוריות של ג'ון לוק ותלמידיו (ז'אן-ז'אק רוסו וקאנט) וזו סיבה מרכזית לגדולתה.
הרב מאיר סולובייצ'יק בביקורת על הספר התנגד לתפיסה מוחלטת זו וכתב: "האמת היא שהכרזת העצמאות האמריקנית לא רק 'מאזכרת' את תאוריית הזכויות האוניברסליות של לוק, אלא אף מציגה אותה כגלעין הרעיון האמריקני.
כפי שחזוני מודה במובלע, הרעיון שכל בני האדם נבראו שווים ושיש להם זכויות שאינן ניתנות להכחשה לקוח ישירות מפתיחת 'המסכת השנייה' של לוק.
איש לא פקפק בכך בזמנו, וגם לא בזמן שחלף מאז." סולובייצ'יק הסכים חלקית עם התֵזה של חזוני: "צודק חזוני בציינו את חוסריה של תורת לוק; אולם האבות המייסדים השלימו את החסר בהוסיפם להכרזה מושגים מקראיים...".
הוא נשוי ליעל ואב לתשעה.
מדינה יהודית: הרצל ואתגר הלאומיות, הוצאת סלע מאיר וקרן תקווה, 2020
ספרים בעריכתו ומאמרים נבחרים באנגלית
"היהדות והמדינה המודרנית: מה שלא סיפרו לכם על דת, מדינה ודמוקרטיה", תכלת 23, אביב התשס"ו / 2006
"המקור היהודי למסורת האי-ציות המערבית" תכלת 4, קיץ התשנ"ח / 1998
יורם זק (נולד ב-21 בנובמבר 1970) הוא במאי טלוויזיה, עורך ומפיק ישראלי.
בין השנים 2008–2017 היה במאי ועורך התוכנית "האח הגדול", והעניק את קולו לדמות "האח הגדול".
בשנת 2019 העניק את קולו לדמות "האיש שבקיר" לתוכנית הריאליטי 2025, שאותה יצר בשיתוף עם ארז טל (שהנחה בעצמו את "האח הגדול") ושודרה בערוץ קשת 12.
זק נולד, גדל והתחנך ברמת אביב שבתל אביב, בנם של הזמרת עדי עציון-זק והפסנתרן יונתן זק, והאח התאום של השחקנית עלמה זק.
במהלך שירותו הצבאי היה טנקיסט בחיל השריון, אך נפצע ואיבד אצבע, והפך למפיק להקות צבאיות.
לאחר שחרורו מן הצבא למד ב"בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה".
זק היה אחד הבמאים של התוכנית "החרצופים", ששודרה בין השנים 1996–2001.
בשנת 2003 ביים בערוץ ביפ את התוכנית "פיני הגדול".
בין השנים 2004 ו-2005 שודרה סדרת הספין אוף "פיני הגדול – אסיר מס' 1", שאף אותה ביים.
ב-2005 ביים וערך למשך תקופה את התוכנית "ארץ נהדרת".
כמו כן שודרו בערוץ 2 הסדרות התיעודיות "החבילה" (2004) שאותה הפיק ו"עשרת הדיברות" (2006–2007) בהגשת רונאל פישר ובבימויו של זק אשר זכתה בפרס האקדמיה בקטגוריית סדרת התעודה הטובה ביותר.
בשנת 2007 עלתה לשידור בערוץ 2 התוכנית "מונית הכסף", שאותה ערך, הפיק וביים.
בשנת 2008 ביים זק את סרט הטלוויזיה "ריטה מדברת על הכל".
בנוסף, יצר את הסרטים התיעודיים "אדוני ראש המועצה" ו"אגדת דשא מיקרונזיה", ואף ניהל את המחלקה הדוקומנטרית של זכיינית השידור "קשת".
בשנים 2008–2017 שימש זק בתפקיד עורך ובמאי התוכנית "האח הגדול" וגם העניק את קולו לדמות "האח הגדול".
בפברואר 2019 עלתה תוכנית הריאליטי החדשה "2025" אותה יצר בשיתוף עם ארז טל בקשת 12. בנובמבר 2019 הוחלט כי התוכנית לא תחזור למסך עקב חוסר הצלחה.
בנובמבר 2022 עלתה בקשת 12 תוכנית הריאליטי שיצר, "הקבוצה"..
בדצמבר 2023, ביים פרק של התוכנית "עובדה" אשר ליוותה את איתי ומיה רגב שנחטפו בטבח בפסטיבל נובה כחלק בטבח שבעה באוקטובר.
על אופי התוכניות שהוא יוצר אמר בריאיון ל"הארץ":
זק נשוי לבמאית איריס אייזנברג ולהם בן ובת.
אחותו התאומה היא השחקנית עלמה זק.
בפברואר 2011, בעונה השלישית של תוכנית "האח הגדול", עורר סערה ציבורית, כאשר במהלך בדיקת סאונד שהושמעה בתוכנית ב-mako, העיר הערה בעלת אופי מיני למתמודדת בתוכנית דנה רון.
בעקבות כך יצא לחופשה בת שלושה ימים מהתוכנית, שלאחריהם חזר לתפקידו.
בתום העונה ביקש שלא להמשיך בתפקידיו בתוכנית, אך לבסוף חזר בו.
עם סיומה של העונה העשירית (כולל VIP) של התוכנית ב-2017, והעברת הבעלות של התוכנית לזכיינית "רשת", סיים את תפקידיו.
באוקטובר 2018 נקבע בגישור בין הצדדים כי קשת וזק עצמו ישלמו לרון פיצוי בגובה מיליון שקלים.
בנובמבר 2017 פרסמה העיתונאית הדס שטייף הודעת דואר אלקטרוני, ששלח זק לעובדי הזכיינית קשת בשנת 2010, וכללה תוכן מיני.
בתגובה דרשה קואליציית שותפות, המאגדת 15 ארגוני נשים, את פיטוריו.
יורם הרפז (נולד ב-1953 בקיבוץ לוחמי הגטאות) הוא איש חינוך ישראלי, העוסק בחינוך לחשיבה ובפרט בקהילות חשיבה.
הרפז הקים בשנות ה-90 רשת "בתי ספר חושבים", ופרסם ספרים בנושא הזה.
בעבר היה מנהל מכון מנדל למנהיגות ועורך הביטאון הד החינוך ומרצה במכללות לחינוך.
הרפז החל ללמוד ב-1976 באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה ופילוסופיה לתואר ראשון, ולאחר מכן חינוך לתואר שני.
בשנים 1981-1987 לימד היסטוריה, אזרחות ופילוסופיה בבית ספר בויאר בירושלים.
ב-1987 פרש מהוראה ושימש ככתב לענייני חברה, תרבות וחינוך במקומון "כל העיר", ולאחר מכן היה מרצה לחינוך במכללת דוד ילין ובמכון כרם.
בשנים 1994-2000 עבד במכון ברנקו וייס לטיפוח החשיבה, שם יזם הקמה של רשת "בתי ספר חושבים" – בתי ספר שניסו ליישם מודל של הוראה ולמידה בקהילת חשיבה; כמו כן ערך ופרסם ספרים רבים בתחום החשיבה, וכתב עת חדש בשם "חינוך החשיבה".
ב-2000 הוזמן לבית הספר לחינוך של אוניברסיטת הרווארד כ"מלומד אורח", ושם כתב עבודת דוקטורט בהדרכתם של דייוויד פרקינס וצבי לם מהאוניברסיטה העברית.
ב-2003 הצטרף לסגל בית ספר מנדל למנהיגות חינוכית, ולאחר שנה התמנה למנהל בית הספר.
החל מ-2006 הוא מרצה במכללת בית ברל ובמכללת אלקאסמי.
בין השנים 2007 ו-2015 ערך הרפז את הביטאון של הסתדרות המורים בישראל, הד החינוך.
בנוסף הוא עורך את סדרת "מחשבות על חינוך" בספריית פועלים.
בשנת 2013 סיים הרפז מחקר מקיף על בתי הספר בישראל, ובעקבותיו אמר כי "צריך להחליף את בתי הספר – אין ברירה, צריך לאתחל את כל המערכת".
באוגוסט 2016 השתתף בחדשות בערוץ 10 וטען, בין היתר, כי "זהו מיתוס שאנחנו צריכים מתמטיקה לחיים, 99.9% לא משתמשים בזה.
אני למשל חושב שלימודי אמנות הרבה יותר חשובים מהם".
הוא נשוי, ואב לבת ולבן.
הרפז מקדם רעיונות חדשניים באשר לתפקיד המחנך ובית הספר האידיאלי, בדומה להוגים עכשוויים בתחום החינוך, דוגמת קן רובינסון וסוגטה מיטרה.
עיקר הרעיונות החינוכיים שלו הם:
לדעתו של הרפז, בית הספר הטיפוסי ("החינוך הישן") מתבסס על חמש הנחות:
ללמד פירושו להרצות מידע לתלמידים
ידע הוא חפץ העובר מהמורה לתלמידים
התודעה של התלמידים היא מכל שיש למלא בידע
מטרת ההוראה היא תלמיד(ה) שיודע(ת), כלומר שהמכל שלהם מלא
הרפז מאתגר את ההנחות הללו, ומציע:
מטרת הלימוד צריכה להיות הבנה, ולא שינון של פרטים לבחינה.
הלימוד האידיאלי הוא מעורבות בתהליך הלימוד, והבנה של תוצר הלימוד; הבנה פירושה: למקם פרטים ועובדות בתוך מכלול, או רשת מושגים צפופה סביב הרעיון; הרפז טוען שכיום, הבנה כזאת היא תופעה נדירה בבית הספר.
הבנה מתבטאת במאפיינים שניתנים לצפייה: לבצע סדרה של ביצועים; לבטא רעיון במילים של התלמיד; לייצר ידע חדש; להאיר רעיון מזווית חדשה.
לטענתו, רעיון שהובן באמת, לעולם לא נשכח.
תפקיד המורה הוא לאפשר את הלימוד העצמי, ולא "להעביר את החומר".
הרפז מדגים זאת באמצעות אמירותיהם של מנחהו בעבודת הדוקטורט, דייוויד פרקינס: "הוראה חזקה היא עקיפה"; ושל ז'אן פיאז'ה: "בכל פעם שאני מלמד אתכם אני גוזל מכם את האפשרות ללמוד בעצמכם".
ילדי מעיין, ספרית פועלים, 1996.
חכה, פיתיון ודגים: גישות לחינוך החשיבה, מכון ברנקו וייס, 2005
הגישה השלישית וארגון הידע: מתווה להכשרת מורים מטפחת חשיבה, מכון מופ"ת, 2006; יחד עם אמנון כרמון, שרית סגל ודוד קורן.
המודל השלישי: הוראה ולמידה בקהילת חשיבה, ספריית פועלים, 2008
מחזיקים כיתה, פרסומי הד החינוך, 2011
תמונות מחיי בית הספר, ספריית פועלים, 2015; יחד עם עידן ירון.
כיצד לתכנן סביבה חינוכית בשישה צעדים: המדריך, ספריית פועלים, 2018.
פרט אחד קטן: מטרת החינוך.
מאמרים מועד ב', ספריית פועלים, 2019.
מחשבות לא חינוכיות, ידיעות ספרים, 2022.
חינוך לחשיבה ביקורתית, מאגנס ומכון ברנקו וייס, 1996
נופי החשיבה: מאמרים על חשיבה טובה, דייוויד פרקינס ועמיתים, מכון ברנקו וייס, 2000
הוראה ולמידה בקהילת חשיבה: בדרך לבית ספר חושב, מכון ברנקו וייס, 2000
לחץ והתנגדות בחינוך: מאמרים ושיחות, צבי לם, ספרית פועלים, 2000.
למידה: גישות חדשות, מכון ברנקו וייס, 2000
הנעה ללמידה: תפיסות חדשות של מוטיבציה, מכון ברנקו וייס, 2001
להבין הבנה ללמד להבין, הוצאת מכון מופ"ת, 2016
יורם זקס (נולד ב-21 ביוני 1973) הוא שחקן, מחזאי, תסריטאי ובמאי ישראלי.
ב-1999 סיים לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה "בית צבי".
בתחילת דרכו שיחק בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ובתיאטרוני ילדים ונוער אחרים.
ב-2001 גילם את גיא בסרטו של אילן הייטנר "חוכמת הבייגלה".
כתב וביים את הקומדיה "ריקוד הציפורים" בתיאטרון צוותא.
כתב את המחזה "נימפות בערפל" שעלה בצוותא וגם שיחק בו.
כתב וביים את ההצגה "גומרים הולכים" בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.
כתב את המחזה "נסיכות וגמדים" לפסטיבל תיאטרון קצר.
כתב את המחזה "גשם של חמניות" לפסטיבל פותחים מסך בתיאטרון בית ליסין.
כתב וביים את ההצגה "יש מצב" בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
כתב בשיתוף צביה הוברמן את המחזה "חיבור מהיר" לתיאטרון אורנה פורת.
כתב את המחזה "נוף לים" לפסטיבל צו קריאה בתיאטרון צוותא.
בשנת 2006 יצא ללימודי קולנוע באוניברסיטת ניו יורק במלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל.
כתב וביים את הסרט נימפות בערפל, שהוקרן ב-2008 בסינמטק תל אביב (הקרנת בכורה בפסטיבל קולנוע דרום 2008) המבוסס על המחזה פרי עטו.
כתב בשיתוף רועי שגב את המחזה "מקובלים" לתיאטרון הקיבוץ.
בשנת 2013 כתב וביים את הסרט הקצר "ערומים", בכיכובם של רננה רז ודני גבע ובמימון קרן מקור לקולנוע ולטלוויזיה.
אחיו הגדול הוא השחקן יגאל זקס.
בשנת 2020 כתב את הקומדיה הרומנטית "האבולוציה של המינים" שעלתה בתיאטרון העירוני חיפה בבימוי אלון אופיר וזכתה לשבחי הקהל והביקורות.
יורם הסל (4 במרץ 1946 – 21 בדצמבר 2018) היה איש מערכת הביטחון הישראלית.
נולד בחיפה ליוסף וטוני, יוצאי יהדות גליציה.
אביו היה מראשוני עובדי חברת החשמל.
לחם במלחמת ששת הימים ונפצע במהלך הקרב על ירושלים בסמוך למוזיאון רוקפלר.
בהמשך עבר לאנגליה ללימודים אקדמאיים, והחל לפעול כסוכן המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
לאחר תקופה זו שירת יחד עם אשתו ובנו התינוק כסוכן חשאי במדינה מוסלמית עימה לא היו לישראל קשרים דיפלומטיים.
בהמשך שירת כראש אגף תבל במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, המופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים ומקיים קשרי עבודה קבועים עם גופי מודיעין מקבילים של מדינות אחרות.
לאחר פרישתו מן המוסד פנה לעסקים.
כיהן כדירקטור בחברות רבות בהן מעריב החזקות, מספנות ישראל, אשטרום, בנק אוצר החייל, לוג'יק וקווינקו.
היה בעל תואר ראשון ושני ביחסים בין-לאומיים וכלכלה מאוניברסיטת לונדון.
היה נשוי לשלווה ואב לשניים.
נפטר ב-21 בדצמבר 2018. נקבר בבית העלמין במושב חיבת ציון.
יורם דינשטיין (2 בינואר 1936 – 10 בפברואר 2024) היה משפטן ישראלי בעל שם עולמי שהתמחה במשפט בין-לאומי פומבי ובדיני מלחמה, שכיהן כפרופסור בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
היה רקטור אוניברסיטת תל אביב, נשיא האוניברסיטה החמישי, ודקאן הפקולטה למשפטים.
חתן פרס ישראל לחקר המשפט לשנת תשפ"ג (2023).
דינשטיין נולד בתל אביב, בן לחיים וריבה (לבית פישלין, נפטרה בגיל 110), ולמד בתיכון עירוני א'.
שירת בצה"ל, וקיבל תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1958. היה מתמחה בבית המשפט העליון בירושלים בשנים 1958–1959, וקיבל תואר שני במשפטים באוניברסיטת ניו יורק ב-1961. בשנת 1964 קיבל דוקטורט, מונה למדריך למשפטים באוניברסיטה העברית והרצה בשלוחה התל אביבית בנושאי משפט בינלאומי.
דינשטיין החל את הקריירה שלו בשירות החוץ הישראלי כקונסול ישראל בניו יורק וחבר קבוע של משלחת ישראל לאו"ם בשנים 1966–1970, ויצג את ישראל בדיונים בפורומים וארגונים בינלאומיים.
בשנת 1970 הצטרף לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב כמרצה בכיר למשפט בינלאומי.
בשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 1974, לפרופסור מן המניין.
היה דקאן של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב בשנים 1978–1980. לאחר מכן כיהן כרקטור האוניברסיטה בשנים 1980–1985. היה נשיא האוניברסיטה בשנים 1991–1999.
Stockton Professor of International Law במכללת המלחמה של הצי בניופורט שברוד איילנד, ארצות הברית.
שימש פרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק, ובאוניברסיטת טורונטו.
עורך השנתון הישראלי לזכויות האדם (Israel Yearbook on Human Rights), מעת ייסודו ב-1971 ועד היום.
ראש הסניף הישראלי של ארגון זכויות האדם "אמנסטי אינטרנשיונל" (1974-1976).
על פי ועדת פרס ישראל "השפעתם על עיצוב כללי המשפט הבינלאומי בתחום דיני הלחימה ועל הפרקטיקה של מדינות היא רבה".
דינשטיין גם סייע בהכשרה המשפטית של מפקדי צה"ל ערב מלחמת ששת הימים.
בסוף 1970 פרסם מאמר נגד החלת החוק והמשפט על ירושלים המזרחית וטען שהדרך הנכונה להתקדם לסיפוח ירושלים המזרחית היא החזקה למשך שנים רבות שתביא לסיפוח השטח לישראל בעקבות התיישנות.
בשנת 1971 הוא פרסם מאמר בו טען שעמדת ישראל, שלממלכת ירדן אין זכויות בירושלים ויהודה ושומרון אינה מחזיקה מים.
הוא ייעץ במשא ומתן על הסכם הפסקת האש עם מצרים במלחמת יום כיפור.
כן השתתף בצוות הישראלי לבוררות עם מצרים בנושא מחלוקת הגבול בטאבה.
מחקריו של פרופ' דינשטיין עוסקים במשפט הבינלאומי, זכויות אדם ודיני לחימה וכיבוש.
הוא כתב 15 ספרים, שתורגמו לשפות שונות, לרבות לצרפתית, לספרדית, לפורטוגזית ולערבית, וכ-170 מאמרים בתחומים אלה.
פרסומיו האקדמיים זכו לאזכורים בפסיקה של בתי-משפט בארץ ובעולם.
בין השאר בפסיקה של בית-הדין הבין-לאומי בהאג, בית-הדין האירופי לזכויות אדם, בית-הדין הפלילי ליוגוסלביה לשעבר, בית הלורדים בבריטניה ובית-המשפט העליון של קנדה.
ועדת פרס ישראל ציינה בנימוקיה כי "פרופסור יורם דינשטיין הוא אחד מהאבות המייסדים של תחום המשפט הבין-לאומי בישראל, באקדמיה ומחוצה לה.
לפרופסור דינשטיין זכויות ראשונים גם בביסוס מעמדה העולמי של מדינת ישראל ושל האקדמיה הישראלית בתחום המשפט הבין-לאומי".
פרס סחרוב (מרכז בלאושטיין), 1980.
מופקד על הקתדרה לזכויות האדם ע"ש אני ופול ינוביץ, 1980-2016.
ד"ר כבוד, אוניברסיטת בואנוס-איירס, 1995.
ד"ר כבוד, האוניברסיטה של צ'ילה, 1995.
ד"ר כבוד, היברו יוניון קולג', 1997.
פרס Humboldt (מכון Humboldt, ממשלת גרמניה), 2000.
אות-הוקרה מהמארינס על תרומה למאבק נגד טרוריזם, 2004.
פרס ישראל לחקר המשפט, 2023.
אחיו צבי דינשטיין היה חבר הכנסת מטעם סיעת מפלגת העבודה הישראלית וסגן שר בממשלות ישראל.
ההגנה של ציות לפקודות מגבוה במשפט הבינלאומי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 1965
המשפט הבינלאומי והמדינה, הוצאת שוקן, 1971
סמכויות המדינה כלפי פנים הוצאת שוקן, 1972
אמנות בינלאומיות, הוצאת שוקן ואוניברסיטת תל אביב, (1974).
תביעות בינלאומיות, הוצאת שוקן, 1977
המשפט הבינלאומי האל מדינתי, הוצאת שוקן, 1979
יסודות המשפט, הוצאת משרד הביטחון, 1981
דיני מלחמה, הוצאת שוקן, 1983
יורם הכהן הוא מנכ"ל איגוד האינטרנט הישראלי (משנת 2015).
הוא עורך דין ומומחה אבטחת מידע ישראלי, שהקים ועמד בראש הרשות למשפט, טכנולוגיה ומידע (רמו"ט) במשרד המשפטים בין השנים 2006–2013.
יורם הכהן קיבל תואר בוגר במשפטים (LL.B) מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1991, וכן תואר במנהל עסקים (eMBA) מבית הספר למנהל ע"ש רקנאטי באוניברסיטת תל אביב בשנת 2000.
הוא היה מורה מן החוץ בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה (בה העביר קורסים על יישומי מחשבים במשפט, יזמות בחברות עתירות-ידע וראיות אלקטרוניות ועבירות מחשב), בפקולטה לניהול בטכניון (הבטים משפטיים של מסחר אלקטרוני) ובמכללה למנהל (ראיות אלקטרוניות ועבירות מחשב).
יורם הכהן עסק בממשק בין טכנולוגיות מידע, משפט ומידע מאז היותו סטודנט למשפטים בפקולטה למשפטים בירושלים בסוף שנות ה-80.
ניהל את פיתוח מאגר המידע "תקדין" של חברת סי.די.אי סיסטמס, שהיה מוצר ההוצאה לאור האלקטרונית הראשון בשוק הישראלי.
בסי.די.איי היה עורך ראשי והיועץ המשפטי של החברה.
היה המנכ"ל של חברת ההזנק Musicnotes, שפיתחה טכנולוגיות להוצאה לאור אלקטרונית של תווי מוזיקה קלאסית, ונרכשה על ידי תאגיד ההוצאה לאור הגרמני Schott Music GmbH.
היה סמנכ"ל גורם מאשר (certification authority) בחברת אבטחת המידע סקיורנט בע"מ.
סקיורנט אושרה בחודש פברואר 2003 כחברה הראשונה הפועלת כ"גורם מאשר" לפי חוק חתימה אלקטרונית שחוקק בישראל בשנת 2001, והכהן היה אחראי לתהליך ההקמה של הגורם המאשר וניהולו.
בהקמת הגורם המאשר עסק הכהן בהקמת תשתית אבטחת מידע לזיהוי דיגיטלי וחתימה אלקטרונית על בסיס מערכות מפתח ציבורי - PKI ובהסמכת המערכות של החברה לתקן אבטחת המידע ISO 17799.
מונה לראש רמו"ט על ידי ממשלת ישראל ב-5 בנובמבר 2006, לאחר שנבחר לתפקיד זה על ידי ועדת איתור בראשה עמד מנכ"ל משרד המשפטים משה שילה.
מראשית פעילותה נקראה הרשות "הרשות למשפט, טכנולוגיה ומידע", ובקיצור רמו"ט.
שם זה הוחלף באופן רשמי על ידי הממשלה בשנת 2012 והחל משנת 2017 נקראת "הרשות להגנת הפרטיות".
בשנת 2015 מונה למנכ"ל איגוד האינטרנט הישראלי.
יורם יצחקי (נולד ב-7 באוקטובר 1960) הוא קרדיולוג ומנהל ישראלי, מנהל החברות האחיות של מדינול, וולב מדיקל ומיקרוטק.
שירת בצה"ל כמפקד מערך המבצעים המיוחדים והשתחרר בדרגת אלוף-משנה.
במהלך שירותו קיבל את צל"ש הרמטכ"ל.
יצחקי נולד בכפר סבא לדוריס ויוסף יצחקי, עולים חדשים מעיראק.
למד בבית הספר התיכון "אהל שם" ברמת גן.
תושב כפר הס, נשוי להגר ואב ל-5 ילדים.
בשנת 1979 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים והתקבל לפלחה"ן צנחנים.
לאחר פציעה עבר לסיירת מטכ"ל שם סיים מסלול לוחם, יצא לקורס קציני חי"ר, השתתף במלחמת לבנון הראשונה ולאחריה שימש כמפקד צוות.
במהלך השירות השתתף הצוות בכוח הקדמי שפרץ לתוך אוטובוס קו 300 וחילץ את נוסעיו החטופים.
לקראת סוף שירותו, יצא הצוות למבצע מיוחד במהלכו נהרג לוחם הצוות, סמל ברק שרעבי.
לאחר השחרור החל ללמוד רפואה בבית הספר לרפואה של הטכניון.
לאחר 4 שנים חזר לשירות קבע בסיירת, במשולב עם המשך לימודיו.
בשנים אלה סיים את לימודיו תוך שהוא משתתף במבצעים רבים שמבצעת היחידה.
ב-1995 קיבל את הפיקוד על יחידה במערך המבצעים המיוחדים.
בתקופה זו קיבל צל"ש רמטכ"ל משאול מופז.
בשנת 2000 קיבל את הפיקוד על מערך המבצעים המיוחדים.
ב-2019 מונה על ידי הרמטכ"ל גדי אייזנקוט לעמוד בראש צוות התחקיר של פעולת היחידה בחאן יונס בה נהרג סא"ל מחמוד ח'יר א-דין.
יצחקי השתחרר מצה"ל בשנת 2006, לאחר שהשלים את מבחני הגמר של בית הספר לרפואה וסיים סטאז' במרכז רפואי מאיר בכפר סבא.
לאחר השחרור התמנה לסמנכ"ל מו"פ בהוברט של פרופ' שלמה בן חיים וניהל את אופלון המפתחת ציפוי אנטימיקרוביאלי.
בשנת 2009 החל לעבוד כמנהל החברות האחיות של מדינול, וולב מדיקל ומיקרוטק בבעלות יהודית וקובי ריכטר.
"וולב מדיקל" מפתחת ומייצרת מסתם אורטלי להשתלה בצינתור; "מיקרוטק" מפתחת פלטפורמה טכנולוגית להשתלת סנסורים מיניאטוריים פאסיביים קבועים בגוף האדם.
במאי 2023 הושתל המסתם הזעיר הראשון בחולה במרכז רפואי רבין על ידי פרופסור רן קורנובסקי.
יורם יצחקי הוא יושב ראש הוועד המקומי הנבחר של מושב כפר הס.
יורם חרוש (נולד ב-17 במרץ 1958) הוא מאמן כדורסל ישראלי.
חרוש מזוהה בעיקר עם קבוצת הפועל ירושלים.
כמו כן אימן חרוש את מכבי תל אביב במשך 6 מחזורים בלבד, ואימן את נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל שזכתה במדליית הכסף באליפות אירופה בשנת 2001.
חרוש שיחק במחלקת הנוער של הפועל ירושלים וזכה עמה באליפות ב-.
חרוש שיחק גם בקבוצת הבוגרים של המועדון במסגרת הליגה הארצית והלאומית.
בארבע עונות בליגה הלאומית קלע 407 נקודות.
במהלך העונות 1986/7-1988/9 שימש חרוש כעוזר מאמן הפועל ירושלים תחת רני כהנא, שימי ריגר פארוק קולאנוביץ'.
ירושלים התחילה את עונת 1989/90 בצורה מאכזבת שכללה תבוסה ב-54 נקודות הפרש להפועל גליל עליון וקולאנוביץ' הוחלף על ידי חרוש.
חרוש הוביל את ירושלים למקום הרביעי לאחר שהשיג עשרה ניצחונות לעומת חמישה הפסדים ונבחר על ידי מעריב למאמן העונה.
בחצי גמר הפלייאוף הודחה ירושלים על ידי מכבי תל אביב בארבעה משחקים.
ירושלים סיימה במקום הרביעי גם את עונת 1990/91 עם מאזן של 11 ניצחונות לעומת 9 הפסדים.
בשורותיה בלט דורון שפע שנבחר לחמישיית העונה של מעריב והארץ.
בחצי גמר הפלייאוף הודחה ירושלים על ידי מכבי תל אביב בשלושה משחקים.
ירושלים השתתפה בגביע קוראץ' והודחה בשלב המוקדמות על ידי רג'יו קלבריה.
בעונת 1991/2 הצטרף לקבוצה עדי גורדון שסיים את העונה כמלך האסיסטים אך הקבוצה סיימה במקום החמישי עם מאזן של 12 ניצחונות לעומת 10 הפסדים ולראשונה בקדנציה של חרוש לא העפילה לחצי גמר הפלייאוף.
ירושלים העפילה לבית שמינית הגמר של גביע קוראץ' אותו סיימה עם ניצחון בודד.
בעונת 1995 אימן את מכבי ירושלים.
ב-1999 מונה למאמן מכבי תל אביב אך פוטר לאחר שישה מחזורים והוחלף על ידי פיני גרשון.
ב-2002 פרש מאימון קבוצות בליגת העל.
ב-2013 הקים במסגרת תפקידו כמנהל מקצועי במחלקת הנוער של הפועל תל אביב אקדמיה לנוער.
חרוש מונה ב-1999 למאמן נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל והוביל אותה לזכייה במדליית כסף באליפות אירופה בשנת 2000. הוא שימש האחראי המקצועי על הגילאים הצעירים באיגוד הכדורסל בישראל וב-2008 מונה לעוזר מאמן נבחרת ישראל בכדורסל.
בשנת 2010 סיים את תפקידו כמנהל העל של הנבחרות הצעירות, לאחר שהעתודה, הנוער והקאדטים הידרדרו לדרג ב'.
הוא שימש מנהל רשות הספורט העירונית ברעננה ומנהל מקצועי באקדמיה לכדורסל של הפועל תל אביב.
יורם (יוריק) וֶרֶטֶה (נולד בינואר 1954) הוא משורר ועורך ישראלי.
הוא בנם של ההיסטוריון מאיר ורטה ושל חוקרת ומתרגמת הספרות עדה צמח ואחיהם של הסופרת תמר ורטה-זהבי והבמאי דני ורטה.
למד בגימנסיה העברית (במחזור שסיים ב-1972).
שירת כקשר מ"מ בגדוד 890 ונפצע ברגלו במלחמת יום הכיפורים בקרב החווה הסינית.
לאחר שחרורו מצה"ל למד באוניברסיטה העברית פילוסופיה ומחשבת ישראל.
בשנת 1988 הקים ביחד עם דב ירמיה ואלון פורת את "קו אדום נגד הכיבוש" - ארגון יהודי-ערבי שערך צעדות וחלוקת תרופות ובגדים בגדה המערבית.
בשנת 1999 השתתף בסרט "החווה הסינית - רשומון" של הבמאי ניר טויב ובו הוא מציג את עמדתו כי הצנחנים נשלחו כבשר תותחים להילחם בכוחות עדיפים עליהם מתוך טקטיקה צבאית להסיט את האש ולא מתוך מחדלים של קצרים בתקשורת.
ורטה מלמד באוניברסיטה העברית בירושלים בתוכנית לכתיבה יוצרת ובמדרשה באורנים.
מ-1986 מתגורר בכליל שבגליל המערבי.
נשוי לעמל, בתה של נתיבה בן-יהודה, ולהם שני בנים ושתי בנות.
אחד מבניו הוא המורה לאזרחות אדם ורטה שלימד בבית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג.
1979: פרס ניומן לספר ביכורים
1997: פרס ברנשטיין בקטגוריית ביקורת ספרותית בעיתונות היומית (ביחד עם חביבה פדיה)
1998: פרס ראש הממשלה לסופרים ומשוררים
2016: פרס דוליצקי לשירה עברית
2023: צל"ש במסגרת פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית
בעל בית: שירים (ירושלים: הוצאת כרמל, תשנ"ו 1995)
מיכאל סגן-כהן: יהודיות וישראליות ביצירתו (תל אביב: הוצאת מוזיאון תל אביב לאמנות, תשס"ד 2004)
אם לא תדעי לך: נשים כותבות על זהות, נשיות ויהדות (בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ה 2005)
תום ותהום: תפילת הקדיש בספרות העברית - אנתולוגיה (תל אביב: הוצאת עם עובד, תשס"ט 2009)
הימים שבאו (תל אביב: קשב לשירה, תש"ע 2010)
קיץ וחורף: מרובעים (תל אביב: קשב לשירה, תשע"ד 2013)
יורם ישראלי (נולד ב-18 במרץ 1953) הוא פוליטיקאי שכיהן כראש המועצה האזורית מטה אשר.
יורם ישראלי נולד ב-18 במרץ 1953 בבית חולים "העמק" ליוסף ("אורוס") ועדה ("אדל'ה") ישראלי, חברי ומייסדי הקיבוץ הדתי עין הנצי"ב בעמק בית שאן.
הוריו עלו מגרמניה בשנת 1935 כחלוצים צעירים ונפגשו בעיר גנים בחיפה, שם הקימו גרעין עבודה שעסק בעבודות חקלאיות שונות ברחבי הארץ.
לאחר מסע ארוך, בעיקר בחיפוש אחר עבודות חקלאיות ברחבי הארץ, הקימו את היישוב אמונים בחולות נחלת יהודה ע"ש גרעין המייסדים "אמונים".
ב־1946, בצו התנועה, נדדו לעמק בית שאן ובט"ו בשבט שנה זו, הקימו את קבוץ עין הנצי"ב בו נולדו חמשת ילדיהם ובהם יורם ישראלי וארבעת אחיו.
את לימודיו עשה יורם ישראלי בבית הספר הדתי המשותף לקיבוצי האזור הדתיים בעמק בית שאן.
לאחר סיום לימודיו, התגייס לקורס טיס ומשם דרך הנח"ל וקורס קצינים הגיע לאחר סיום מלחמת יום כיפור, לשירות כמ"פ טנקים בחטיבת השריון 188 ברמת הגולן.
את שירות המילואים שלו עשה בחטיבת טנקים מילואים בדרום הארץ.
בתפקידו האחרון שימש כסמח"ט החטיבה, בדרגת סא"ל.
ב־1977 לאחר שירות בקבע התחתן עם אשתו סמדר, בת קיבוץ געתון, אותה הכיר בזמן השירות הצבאי.
לאחר טיול ארוך בעולם חזר והתקבל עם סמדר כחברים בקיבוץ געתון.
בקיבוץ עבד במטע האבוקדו ושימש במיגון תפקידים בהם בין השאר: מזכיר קיבוץ, מנהל עסקי של הקיבוץ, גזבר הקיבוץ ויו"ר הקיבוץ.
משנת 2000 ניהל את החברה הכלכלית במועצה האזורית מטה אשר.
בנוסף ניהל את אגודת המים האזורית "מאגרי אשר" והיה אחראי להקמת מפעל ההשבה הגדול לאספקת מי קולחים לשטחי החקלאות בגליל המערבי.
לאחר פטירתו הפתאומית של יהודה שביט ראש המועצה האזורית מטה אשר, התמודד בדצמבר 2013 בבחירות לראשות המועצה וזכה בהם בלמעלה מ-60% מקולות המצביעים.
ישראלי נשוי לסמדר, לזוג יש שתי בנות ובן.
יורם החכם בממלכת המספרים היא תוכנית טלוויזיה חינוכית לילדים בגילאי הרך המשודרת בערוץ ניק ג'וניור לילדי yes החל מ-14 באוקטובר 2015. בסדרה משתתפים ציפי שביט, דן קיזלר, דקלה הדר ופזית ירון מינקובסקי.
בעונה השנייה נושא הסדרה הוא צורות, בעונה השלישית הנושא הוא מדע, בעונה הרביעית הנושא הוא אותיות והעונה החמישית הנושא הוא אנגלית.
לפת המכשפת גונבת את כל המספרים של ממלכת המספרים ויורם החכם וליבי האבירה יוצאים לחפשם.
בסוף כל פרק הילדים לומדים לצייר וללמוד את המספר שמצאו ליבי ויורם.
יורם רוצה להיות אביר צורות כמו ליבי, ולכן עליו לאסוף את כל הצורות וללמוד אותם, אך המכשפה לפת גנבה את כל הצורות, ועליו להחזיר את הצורות לממלכת המספרים ביחד עם ליבי.
המכשפת לפת רוצה לשלוט על ממלכת המספרים ומכשפת את המלכה במספר כישופים, והמטרה של ליבי ויורם הוא להציל את המלכה ולנצח את המכשפה לפת, בעזרת קסם המדע והניסויים שמבצעים.
יורם החכם (דן קיזלר): ילד חכם אשר יודע לפתור הכל.
בעונה הראשונה אוסף את המספרים ביחד עם ליבי, בעונה השנייה עובר את מבחן אביר הצורות, ובעונה השלישית מציל את המלכה מפני הכישופים של לפת.
מלכת המספרים (ציפי שביט): מלכת המספרים ואמו של יורם החכם.
בעונה הראשונה מצווה ליורם וליבי לאסוף את המספרים.
בעונה השלישית משנה צורה עקב כישופים של המכשפת לפת, וליבי ויורם מצילים אותה.
ליבי האבירה (דקלה הדר): עוזרת ליורם החכם בהרפתקאותיו, מגנה על ארמון המספרים בשתי העונות הראשונות ובעונה השלישית על מלכת המספרים.
לפת (פזית ירון מינקובסקי): מכשפה מרושעת, אחותה של מלכת המספרים.
בעונה הראשונה גונבת את כל המספרים, בעונה השנייה מונעת מיורם להיות אביר ובעונה השלישית מכשפת את המלכה כדי לשלוט בממלכה.
יורם הוניג (נולד ב-18 בינואר 1964) הוא במאי קולנוע ומנהל המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים מאז הקמתו ב-2008.
בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, המחזור הראשון, 1992. במהלך לימודיו ביים את סרט הגמר "צירי לידה" עם משה איבגי, מהסרטים הבולטים של המחזור.
הוניג ביים והפיק שני סרטים תיעודיים, ובהם "שלום כיתה א'", שזכה בפרסים בינלאומיים ובציון לשבח בדוקאביב, 2005.
שימש כמנהל ההפקות של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בין השנים 2000–2005, וליווה כמאה וחמישים סרטים קצרים, משלב הרעיון לשלב ההפקה וההפצה.
ב-2008, עם הקמת המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים, נבחר הוניג להיות המנהל הראשון של המיזם.
עד שנת 2011 גייס המיזם 32 מיליון שקלים לעידוד הקולנוע בעיר.
אחר כך קיבל תקציב ממשלתי נוסף של כ-50 מיליון שקלים (בשנים 2013–2014), והצליח להגדיל את מספר הפקות הקולנוע המצולמות בירושלים מתוך כלל הפקות הקולנוע הישראלי, משיעור של כ-5 אחוזים בשנת 2008 לכ-25% ב-2016. עם זאת יוצרים שזכו במענקים מהמיזם התלוננו שלא קיבלו את הכסף שהובטח להם.
ב-2019 השיק המיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים את "הסצנה", חממות לפיתוח סרטי קולנוע ואנימציה ליוצרים מהעיר.
"שלום כיתה א"' (סרט תיעודי; במאי ומפיק, 2005)
"צירי לידה" (סרט גמר סם שפיגל, תסריטאי ובמאי, 1992)
יורם חכם (14 באפריל 1955, כ"ב בניסן תשט"ו – 11 ביוני 2008, ח' בסיוון תשס"ח) היה עורך דין פלילי ישראלי, שייצג בין היתר עבריינים בולטים של הפשיעה המאורגנת בישראל, בהם אסי אבוטבול, ושנרצח לאחר שני סכסוכים מתוקשרים שהובילו לקרע עמוק ביניהם.
חכם נולד בשנת 1955 וגדל בשכונת רמת יוסף שבבת ים.
בצה"ל שימש כקצין בדרגת סגן-משנה בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים.
הוא לחם במלחמת יום הכיפורים בקרב החווה הסינית.
אירוע זה, לטענת קרוביו, היה מכונן בחייו של חכם והוביל אותו ללמוד משפטים ולעסוק במקצוע זה לכל חייו.
לאחר שסיים את שירותו בצה"ל התכוון ללמוד עריכת דין, אך התנאים היו לרעתו - הוא לא השלים תעודת בגרות ולא היה לו די כסף לשכר לימוד.
בסופו של דבר עבד כנהג מונית תוך כדי שלמד לימודים אקדמיים, וסיים את חוק לימודיו במשפטים.
את צעדו הראשון כעורך דין פלילי עשה כאשר התלווה לסניגור הפלילי דוד יפתח לפגישה עם העבריין הרצל אביטן בבית הסוהר איילון.
בפגישה זו הבין שיש לו כימיה טובה עם עבריינים ופושעים והחל לייצג אנשים מסוג זה.
שנתיים לאחר מכן עזב את המשרד של יפתח ופתח משרד עורכי דין קטן משלו בשנת 1987.
הוא קיבל כלקוח את יוסי הררי, ממנהיגי כנופיית רמת עמידר.
כמה חודשים אחדים לאחר מכן התלקח קרב כנופיות בין כנופייתו של הררי לבין כנופיית פרדס כץ והררי הועמד לדין.
זו הייתה הפעם הראשונה שבה חכם עמד במרכז תשומת הלב במשפט פלילי והוא הוביל לזיכויו של הררי מההאשמות המיוחסות לו, ובזכות זאת צבר מוניטין רב כעורך דין פלילי.
עד מהרה החל לייצג פושעים בולטים, בהם חייליו של זאב רוזנשטיין, משפחת חרירי ואריק אלפרון.
בחודש אפריל 2008 החל לייצג את העבריין אסי אבוטבול.
בין אבוטבול לחכם נוצר משבר אמון.
אבוטבול הורשע בהפעלה וניהול של ארגון פשיעה ונדון למאסר.
ב-11 ביוני 2008 נרצח חכם בפיצוץ מטען חבלה שהוטמן מתחת למושב במכוניתו.
עד לשנת 2017 לא נמצא קצה חוט בנוגע לרצח, אך ב-25 במאי 2017 שמו של אבוטבול נקשר ברצח.
ב-29 באוגוסט 2017 הוגש נגד אבוטבול כתב אישום בגין הזמנת רצח עו"ד חכם.
חכם התחתן בשנות העשרים המוקדמות לחייו עם עדינה חכם, אחת מחברותיו לכיתה בבית הספר היסודי.
יורם יעקבי (נולד ב-29 במרץ 1957) הוא איש מחשבים ששימש מנכ"ל מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח - מרכז המחקר והפיתוח של מיקרוסופט בישראל, משנת 2011 ועד סוף 2017.
כיום, משמש כיו"ר הוועד המנהל של עמותת תפוח, במטרה לצמצם את הפער הדיגיטלי בישראל.
יורם נולד בקריית מוצקין ב-29 במרץ 1957. הוא בעל תואר ראשון במדעי המחשב מהטכניון.
בשנת 1983 החל את הקריירה שלו באלביט, שבה עסק בתכנות מערכת תקשורת חדשנית בזמן אמת למטוסי חיל האוויר.
ב-1984 הצטרף לאינטל שבה עבד 9 שנים בתפקידי הנדסה, ייעוץ והדרכה ובכלל זה שיתופי פעולה עם חברות מובילות בישראל והובלת צוות פיתוח של Unix ו-X-Windows במטה אינטל בארצות הברית.
ב-1993 הצטרף למיקרוסופט ובמשך 11 שנות עבודתו במטה החברה ברדמונד מילא שורה של תפקידי פיתוח תוכנה וניהול פיתוח תוכנה של מוצרים וטכנולוגיות וביניהם: Windows 95, NetMeeting, Microsoft Reader, ClearType, MSN Communities, Microsoft Rights Management (DRM) Server ועוד.
בתפקידו האחרון ברדמונד שימש כמנהל קבוצה בחטיבת Information Worker והיה אחראי לפיתוח Office Information Bridge Framework.
בשנים 2004–2008 שימש בתפקיד סגן נשיא בכיר באמדוקס, ספקית מובילה של תוכנה לתעשיית הטלקום.
באמדוקס הוביל את פיתוח סל המוצרים של החברה בתפקידיו כראש ארגון פיתוח המוצרים של החברה ומאוחר יותר כמנהל התפעול של קבוצת המוצרים.
בשנת 2008 חזר לחברת מיקרוסופט ובמשך שלוש שנים כיהן כ-CTO במרכז המחקר והפיתוח של מיקרוסופט בישראל.
תחומי אחריותו כללו הובלת מעבדות וקבוצות החדשנות, שיתופי פעולה של מרכז המו"פ עם האקדמיה והתעשייה המקומית וכן את הקשרים הטכנולוגיים עם מטה החברה בארצות הברית.
כמו כן, מיסד במסגרת תפקידו הסכמי שיתוף פעולה עם האוניברסיטאות המובילות בישראל והיה מעורב באופן ישיר במרבית הרכישות של מיקרוסופט בישראל בשנים הללו.
בשנת 2011 מונה למנכ"ל מרכז המחקר והפיתוח של מיקרוסופט בישראל.
תחת ניהולו גדל מרכז הפיתוח בישראל והפך למרכז מו"פ גלובלי אסטרטגי של מיקרוסופט.
מרכז המחקר והפיתוח בישראל מנה בשנת 2017 למעלה מ-1,000 עובדים העוסקים בתחומי Cybersecurity, Business Analytics, Consumer Analytics, Hardware וכן מעבדות וקבוצות חדשנות.
מרכז הפיתוח של מיקרוסופט בישראל מתפרש על פני מספר ערים – מרכז הפיתוח בהרצליה, מרכזי הפיתוח בחיפה ונצרת, וכן Microsoft Accelerator בתל אביב.
יעקבי הוביל את קשרי מיקרוסופט בקהילה הטכנולוגית הכוללים, בין היתר, רכישה של חמש חברות ישראליות בשלוש השנים האחרונות וכן משמש כמנהל פורום ה-Multinational companies ב-Israeli Advanced Technologies Industries, פורום המונה 50 מנכ"לים של תאגידים בינלאומיים בתחום ההיי-טק.
בספטמבר 2017 הודיע על פרישתו ממיקרוסופט בסוף השנה.
יורם יעקבי הוא שותף להגשת 23 פטנטים, 17 מהם אושרו עד היום.
ביוני 2017 נבחר יורם לחבר הנאמנים של הטכניון ("הקורטוריון").
הוא פעיל בקידום דור העתיד הטכנולוגי בישראל, וכן הבטחת שילוב פריפריה חברתית וגאוגרפית במקצועות המדעיים.
יורם פועל לקידום ושילוב החברה הערבית בתחומים אלו.
כמו כן, הוא כתב מדריך טיולים על קפריסין – מדריך שיחור לקפריסין.
יורם יעקבי הוא יו"ר הוועד המנהל של עמותת תפוח, העמותה לקידום עידן המידע בישראל.
נשוי לגלי ואב לשלושה ילדים.
יורם יעקבסון (27 בנובמבר 1944 – 16 באפריל 2017) היה מבכירי חוקרי הקבלה והחסידות ומחבר ספרים פופולריים בתחומים אלו.
נולד בחיפה למרגלית (מרגרטה) ומשה (פרידריך) יעקבסון שעלו לארץ ישראל מגרמניה חודשים ספורים אחרי ליל הבדולח.
למד בתיכון ליאו בק בחיפה.
משנת 1963 למד ספרות עברית אצל גרשום שלום ושפה וספרות ערבית אצל מאיר יעקב קיסטר באוניברסיטה העברית.
בשנת 1967 סיים בהצטיינות תואר בוגר.
את לימודיו לתואר שני עשה במסגרת מסלול התמחות בקבלה וחסידות בחוג לספרות עברית.
פרופ' קיסטר, אשר ראה בו בן טיפוחיו במגמת מזרחנות, ביכה את לכתו בשל נהייתו אחר המיסטיקה היהודית.
בהמשך עבר יעקבסון למסלול הישיר לדוקטורט והיה לתלמידו של ישעיהו תשבי, שהנחה אותו בכתיבת עבודת הדוקטורט שלו, "תורת הגאולה של ר' מרדכי דאטו", אותה סיים ב-1983 בהצטיינות יתירה, אגב הוראת קבלה, חסידות וספרות מוסר יהודית במוסדות אקדמיים שונים, בהם האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בן-גוריון וקורס באוניברסיטה המשודרת.
בשנת 1984 התפרסם ספרו הראשון, "מקבלת האר"י עד החסידות", בהוצאת האוניברסיטה המשודרת ובשנת 1985 יצא ספר ההמשך, באותה הוצאה, "תורתה של החסידות".
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 עבר יעקבסון ללמד באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1988 קיבל בה דרגת מרצה בכיר ובין השנים 1997–2006 שימש חבר בוועדת הדוקטורנטים של בית הספר למדעי היהדות וראש המדור לקבלה וחסידות.
שהה בשבתונים כפרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', ביוניברסיטי קולג' בלונדון, באוניברסיטת פוטסדאם, בגרמניה, באוניברסיטה היגלונית בקרקוב ובאוניברסיטת בולוניה באיטליה.
יורם יעקבסון נישא פעמיים והיה אב לארבעה.
הוא הלך לעולמו בביתו שבמודיעין בגיל 72. הובא לקבורה בבית העלמין בעיר.
מקבלת האר"י ועד החסידות, האוניברסיטה המשודרת, 1984
תורתה של החסידות, האוניברסיטה המשודרת, 1985
בנתיבי גלויות וגאולות: תורת הגאולה של מרדכי דאטו, מוסד ביאליק, 1996
אמת, אמונה וקדושה: אסופת מאמרים בקבלה וחסידות, אדרא, 2018
יורם זֶבָּה (Yoram Sebba; נולד ב-9 בספטמבר 1941) הוא מנהל ישראלי, המכהן בתפקיד נשיא לשכת הספנות הישראלית.
בעבר שימש נשיא ומנכ"ל חברת צים שירותי ספנות משולבים ויו"ר חברת השילוח והלוגיסטיקה UTI.
זבה נולד וגדל בתל אביב.
לאחר שירותו בצה"ל כמכונאי חימוש מטוסים, סיים את לימודיו והוסמך כמהנדס תעשייה וניהול (B.Sc.) מטעם הטכניון.
בתקופה זו נבחר ליו"ר אגודת הסטודנטים בטכניון וליו"ר חברת הנסיעות איסתא ליינס.
בהמשך סיים זבה בטכניון את התואר השני (M.Sc.) והשלישי בחקר ביצועים (.D.Sc).
בשנת 1971 החל זבה את עבודתו בחברת צים בתפקיד מנהל מחלקת התכנון.
בחודש מאי שנת 1972 השתתף בהקמת שרות המכולות הבינלאומי, שנקרא ZIM Container Service ושימש סמנכ"ל תכנון ופיתוח וסמנכ"ל ספנות.
בין השנים 1997 ל-2004 כיהן כמנכ"ל וכנשיא חברת צים.
תקופתו בלטה בהיקף ההצטיידות באוניות מכולה חדשות וגדולות – 25 אוניות חדשות, בקנייה ובחכירה לטווח ארוך.
צים מדורגת כיום במקום ה-9 בעולם, על פי הדירוג של כתב העת הבינלאומי Alphaliner שהוא כתב עת מהחשובים בעולם הספנות.
בשנת 1993 נבחר זבה לחבר בוועדות התחבורה של הסכמי אוסלו ובשנת 1994 נבחר לחבר בוועדות התחבורה של הסכמי השלום עם ירדן.
זבה שימש במשך ארבע שנים כחבר במועצת המנהלים של אחת מחברות הביטוח הגדולות בעולם לאוניות – London Steamship Owners Mutual Insurance Association Ltd.
וארבע שנים נוספות כחבר במועצת הספנות העולמית בוושינגטון.
משנת 2005 ועד 2007 שימש חבר דירקטוריון צים, סגן יו"ר פעיל, ויו"ר כל חברות הלוגיסטיקה של צים בארץ.
בתקופה זו הביא למיזוגן של שלוש חברות שילוח ולוגיסטיקה ישראליות לחברה חדשה בשם Uti Israel ומונה ליו"ר הראשון שלה.
זבה היה פעיל בחבר הנאמנים ובוועד המנהל של אוניברסיטת חיפה והוא חבר כיום בחבר הנאמנים של המרכז האקדמי רופין.
בשנת 2010 יזם את הקמת מגמת הספנות לתואר שני במרכז האקדמי רופין.
בשנת 2013 יזם יחד עם פרופסור יהודה חיות את הקמת התוכנית ללימודי MBA בהתמחות לניהול ספנות ונמלים במסגרת הפקולטה לניהול, אוניברסיטת חיפה.
לשכת הספנות הישראלית מקיימת בהנחיתו קורס שנתי אינטנסיבי, להשלמת הידע בספנות.
כיום הוא פעיל בדירקטוריון הטכניון, בוועד המנהל ובוועדות נוספות של המוסד.
בין השנים 2008 ל-2016 שימש יו"ר עמותת הידידים של המרכז הגריאטרי-שיקומי פלימן בחיפה.
בשנת 1997 מונה זבה לקונסול כבוד של פינלנד בחיפה ובצפון.
וקיבל את האות "אביר, דרגה ראשונה של מסדר האריה של פינלנד" מידי נשיא פינלנד סאולי ניניסטה על פועלו.
בשנת 2015 קיבל זבה את התואר יקיר חיפה ובשנת 2018 הצטרף כחבר הוועד של הקרן לחיפה.
בינואר 2012 נבחר זבה לנשיא לשכת הספנות הישראלית.
"יום הספנות", המפגש המקצועי השנתי של ענף הספנות בישראל, מתקיים ביוזמתו מאז שנת 2014 בהשתתפות שר התחבורה וצמרת הענף.
בשנת 2018 הוא נבחר ליו"ר פורום לקוחות הנמלים בישראל, המייצג את התאחדות התעשיינים, איגוד לשכות המסחר, מועצת המובילים ולשכת הספנות הישראלית.
זבה מתגורר בשכונת ורדיה שבחיפה, נשוי לפרופ' רחל זבה (קולודני) ואב לשלושה.
בנו, המוזיקאי והמנצח דוד זבה, הוא מנצח הבית של סימפונט רעננה ומנהל את הסטודיו לאמנים צעירים של האופרה הישראלית.
יורם יפה (נולד בשנת 1967) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
פיקד על גדס"ר נח"ל ועל מפקדת כוחות אוויר מיוחדים.
כיהן כמנהל בית הספר העל יסודי ,שש שנתי "כרמים" בנימינה גבעת עדה.
יפה גדל במושב חרות, בנם של רינה ויוסי יפה.
התגייס לצה"ל בשנת 1986 ושירת כלוחם וכקצין בסיירת מטכ"ל.
היה מפקד צוות, מפקד פלגה ייעודית וסגן מפקד היחידה.
בין היתר השתתף במבצע הצגת תכלית ובמבצע עלם חמודות.
לאחר מכן פיקד על מפקדת כוחות האוויר המיוחדים במלחמת לבנון השנייה ושימש ראש מחלקה במערך המבצעים המיוחדים.
יפה הוא בעל תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
לאחר פרישתו מהצבא פנה לתחום החינוך הוא בעל תעודת הוראה ובוגר קורס מנהלי בתי ספר של מכון "אבני ראשה".
הוא שימש מחנך, רכז ומורה לפיזיקה בבית הספר רמות ים.
ב-2019 מונה למנהל קריית החינוך "כרמים" בנימינה, תחת ניהולו עבר בית הספר מרשת אורט לרשת עתיד.
יורם יונגרמן הוא מוזיקאי, כנר וויולן ישראלי.
נולד וגדל בבאר שבע, בשנת 2018 יורם ניהל את מכון למוסיקה ישראלית ואת פסטיבל חג המוזיקה הישראלית, ואף הקים מחדש בקונסרבטוריון באר שבע, עיר הולדתו, את תזמורת כלי הקשת הצעירה, ולצידה תוכנית מוזיקה קאמרית.
יורם מרבה להופיע כנגן מוזיקה קאמרית כסולן ומנצח.
כחבר לשעבר ברביעיית אמרנט הופיע במאות קונצרטים ברחבי ארצות הברית, קנדה, מקסיקו ואירופה.
בנוסף הופיע עם מוזיקאים והרכבים קאמריים מן השורה הראשונה, ביניהם רביעיית טוקיו, רביעיית יינג, רביעיית ציומפי וחברים מרביעיית קליבלנד.
כסולן הופיע בין היתר עם התזמורת הסימפונית של סינסינטי תחת שרביטו של אלן גילברט ועם התזמורת הפילהרמונית הצעירה של סין בבייג'ינג.
בארצות הברית לימד במהלך כשני עשורים באוניברסיטאות שונות.
בין היתר, לימד כינור, ויולה ומוזיקה קאמרית באוניברסיטאות סינסינטי, צפון קנטקי, וצפון קרולינה.
כמרצה אורח הוזמן ללמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים (2008) ובאוניברסיטת דיוק (2011 – 2012).
התוכנית שהקים וניהל בקרוליינה הצפונית במוזיקה קאמרית לנגנים צעירים זכתה לשבחים רבים.
מאז פתיחתה בשנת 2005 ועד היום הניבה התוכנית MYCO @ UNC (כיום במסגרת אוניברסיטת צפון קרולינה, צ'פל היל) בוגרים שיצאו לקריירה מקצועית בתזמורות מובילות ובהרכבים קאמריים בארצות הברית.
ביניהם תלמידים שזכו לפרסים והצטיינויות בתחרויות המוזיקה הקאמרית החשובות, כולל תחרות פישוף (Fischoff) המפורסמת.
משנת 2005 הוא משמש גם כמנצח תזמורת פסטיבל סאמיט בניו יורק (Summit Music Festival).
בין השנים 2019 - 2024 היה המנכ"ל של הקאמרטה הישראלית ירושלים.
יורם הירשפלד (17 באוקטובר 1940 – 10 באוגוסט 2022) היה פרופסור חבר למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1968 קיבל תואר שני במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחיית משה מחובר.
את עבודת הדוקטורט שלו (1972) כתב בהנחיית אברהם רובינסון באוניברסיטת ייל.
ב-1972 מונה למרצה למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב.
תלמיד המחקר הראשון שלו היה ארנון אברון.
הוא חקר את הקשר שבין חישוביות ללוגיקה, פיתח אלגוריתמים לבדיקת שקילות בסימולציה של מערכות מקבילות, וחקר את הנושא של לוגיקה טמפורלית, כוח ביטוי של מערכות לוגיות, כריעות וסיבוכיות.
הירשפלד היה מגדולי המומחים והתורמים למחקר בתחום של אנליזה לא סטנדרטית.
אחת התרומות החשובות שלו הייתה בהוכחה באמצעות שיטות של אנליזה לא סטנדרטית של הבעיה החמישית של הילברט, על האפיון של חבורות לי.
הוכחה "סטנדרטית" של המשפט הזה נמצאה בשנת 1952 על ידי מונטגומרי, ציפין וגלסון.
בשנת 1990 פרסם הירשפלד הוכחה פשוטה יותר של המשפט.
יותר מאוחר השתמש גולדברינג בשיטות של הירשפלד כדי לפתור את בעיית הילברט החמישית עבור חבורות קומפקטיות מקומיות.
הירשפלד כתב ספר לימוד לוגיקה למדעי המחשב שמשמש סטודנטים באוניברסיטה הפתוחה.
בבחירות לכנסת השמינית נמנה עם תומכי מפלגת מוקד שבראשות מאיר פעיל, והוצב במקום ה-80 ברשימתה לכנסת.
ב-10 באוגוסט 2022 נדרס למוות עם בתו, הפיזיקאית נוגה סלע, בתאונת דרכים באנגליה.
בדצמבר נידון הדורס ל-16 שנות מאסר.
על הבעיה החמישית של הילברט:
יורם וייס (נולד ב-7 בינואר 1959) הוא רופא ישראלי, המשמש מנכ"ל המרכז הרפואי הדסה מאז שנת 2021. פרופסור וייס הוא מומחה בהרדמה, טיפול נמרץ וניהול מערכות בריאות.
וייס נולד בתל אביב לאב שעבד כנציג משקיעים, לאחר שעלה לישראל מצ'כיה, ולאם משפטנית, שעלתה מגרמניה.
הוא בוגר תיכון אליאנס בעיר.
את צעדיו הראשונים בעולם הרפואה עשה בעת שירותו הצבאי כמדריך חובשים בחיל הרפואה.