tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעיר הוקם בית קברות יהודי כבר בשנת 1636 באישור זכויות של המלך ולדיסלב הרביעי, ומאוחר יותר כנראה באמצע המאה ה-18הוקם בית קברות נוסף שכונה "בית העלמין החדש".
מיקום בית הקברות הוא בפשדבוז' נמצא בקצה רחוב אוגרודובה (Ogrodowej), בין רחוב פשדבורז'ם (Przedborzem) לווידומה (Widomą), כ-300 מטר ממערב לכיכר השוק, ומשתרע על שטח שלקרוב ל-15 דונם.
בשנת תקצ"א — 1831 נקבר בו רבי ישעיה וולטפרייד האדמו"ר מפשדבורז'.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, בהוראת הנאצים, שברו את המצבות והשתמשו בהם לריצוף מדרכות ורחבות בעיר.
גם לאחר סיום המלחמה, המשיך הרס המצבות שנותרו במקום, והם נגנבו לצורך שימוש כחומרי בנייה.
מצבות בודדות נמצאות במוזיאון המקומי, אך בשטח בית הקברות נותרו בין העצים מצבות בודדות בלבד.
בשנת 2011 הוצאו מהרחבה שבכיכר סמוך כ-90 מצבות שלמות, ושברים שלמצבות נוספות, בעיקר מהשנים 1935-1910, ופרטיהם קוטלגו.
על אחת מהמצבות הייתה הכתובת ישעיה בן יהודה, נינו של הצדיק רבי דוד בידרמן מלעלוב שנפטר בכ"ד כסלו תרצ"ג (23 בדצמבר 1932).
בשנת 2015 נבנתה גדר חדשה סביב שטח בית הקברות, ובשנת 2016 שוחזר האהל מעל קברם של האדמו"רים מפשדבורז', רבי ישעיה וולטפרייד שנפטר ביום ד' באלול תקצ"א (13 באוגוסט 1831), ונכדו רבי אברהם משה, שנפטר בכ"ב אלול תרע"ח (30 באוגוסט 1918).
רבי יעקב יצחק מפשיסחה "היהודי הקדוש", ― יליד העיר, מייסד חסידות פשיסחא.
רבי ישכר דב בארון "סבא קדישא"- אדמו"ר חסידי - אבי שושלת רדושיץ ורב ברדושיץ ובפשדבורז.
רבי משה בידרמן ― האדמו"ר השני מלעלוב ומייסד חסידות לעלוב בארץ ישראל, רב העיר.
טוביה גוטמן פדר ― משורר, סופר, מתרגם ובלשן, יליד העיר.
מאייר רישפן ― צייר קנדי, יליד העיר.
פשבורסק (בפולנית: Przeworsk; ביידיש: פּרשעוואָרסק או פּשעוואָרסק) היא עיר מחוז קטנה בפרובינציית פודקרפצקיה שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
פשבורסק נזכרת לראשונה בשנת 1280, ובשנת 1394 הוענקו לה זכויות עיר.
בסוף המאה ה-15 השתייכה העיר למנזר במייחוב, ולאחר מכן עברה לבעלות האציל הפולני יאן טרנבוסקי.
בתחילת המאה ה-17 עמדה העיר במצור שהטילו עליה הטטרים, ובהמשך אותה מאה נפגעה ממספר שריפות ומגפות שפקדו אותה.
במהלך המאות ה-18 וה-19 התבססה כלכלת העיר על תעשיית אריגה ביתית.
בשנת 1895 הוקם בעיר בית חרושת גדול לסוכר.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיר בתחום גליציה האוסטרית.
יהודים ישבו בעיר מתחילת המאה ה-16, אך בסוף אותה מאה הוטלו עליהם מגבלות מגורים ועבודה ביישוב.
בתחילה היו יהודי העיר כפופים לקהילת ז'שוב, אך תוך מספר שנים קיימו קהילה עצמאית, ובשנת 1610 הוקם בעיר בית כנסת ראשון.
במהלך המאה ה-19 גדל היישוב היהודי בעיירה, ובתחילת המאה ה-20 הגיע לשיאו.
מהמאה ה-19 נמנו רוב יהודי העיר על החסידות, ובתחילת המאה ה-20 החלה בעיר גם פעילות ציונית.
בין רבני העיר היה רבי מנחם יששכר ויסבלום, נכדו של רבי אלימלך מליז'נסק.
לפני השואה התגורר בעיר רבי משה יצחק גווירצמן שכונה האדמו"ר מפשעווארסק.
בנובמבר 1918, לאחר מלחמת העולם הראשונה, פרעו ביהודי העיר חיילי הצבא הכחול.
דליקה גדולה שפרצה בעיר בשנת 1930 פגעה במיוחד ביהודיה.
בתקופה שבין מלחמות העולם נמנו בעיר 1,457 יהודים, קרוב למחצית מתושביה.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-14 בספטמבר 1939 (ראש השנה ת"ש) הם העלו באש את בית הכנסת העתיק בה.
למחרת יום כיפור שלאחר מכן, ריכזו הגרמנים את היהודים מגיל 13 ומעלה מהעיר, והתעללו בהם בפומבי, תוך הכאת רב הקהילה וגזיזת זקנו.
לאחר מכן, נערך שוד של רכוש יהודי העיר.
טרם חג הסוכות ת"ש גורשו כ-2,000 יהודי העיר אל מעבר לנהר סן, לשטח הסובייטי.
כ-35 יהודים שעוד נותרו בעיר שולחו ממנה באוגוסט 1942 למחנה המעבר בפלקיניה, וממנו הועברו לבלז'ץ.
פשאסניש (בפולנית: Przasnysz; ביידיש: פרושניץ) היא עיר מחוז קטנה בפרובינציית מזוביה שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
פשאסניש נזכרת לראשונה בשנת 1416, ובשנת 1427 הוענקו לה זכויות עיר והיתרים לקיים בה שווקים וירידים.
מיקומה של העיר על דרך מסחר בין ורשה ודנציג, ובסמוך לגבול פרוסיה, תרמה לפיתוחה הכלכלי.
באמצע המאה ה-17 נפגעה העיר קשות כתוצאה מקרבות הפולנים והשוודים.
בשנת 1867 הפכה העיר לעיר מחוז, ובשנים שלאחר מכן הוקמו בה מפעלי תעשייה שונים.
יהודים ישבו בעיר מהמאה ה-16, אך בהמשך אותה מאה גורשו ממנה.
היישוב היהודי בעיר חודש בראשית המאה ה-18, ועד סוף אותה מאה היו יהודי העיר כפופים לקהילת צ'חאנוב הסמוכה.
בין השנים 1822 ו-1862 הוטלו מגבלות מגורים על יהודי העיר, והם רוכזו ברובע אחד.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 נפוצה בעיר החסידות, ולקראת סוף המאה ה-19 הוקמה בעיר התארגנות ציונית ראשונה.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיר 3,554 יהודים, שהיוו רוב בקרב תושביה.
במהלך הכיבוש הרוסי של העיר בתחילת מלחמת העולם הראשונה, גירשו אלו את כל יהודיה ליישובי הסביבה.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים, שבו אליה חלק קטן מיהודיה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר 2,158 יהודים, למעלה משליש מתושביה.
בסיוע הג'וינט השתקמה במעט הקהילה בעיר, ובשנים אלה התקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל.
במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהעיר רוב יהודיה, בעיקר למקוב מזובייצקי ולוורשה.
כאשר נכנסו הגרמנים לעיר, ריכזו אלו את מעט היהודים שנותרו בה בכנסייה המקומית, שם הוחזקו במשך הלילה שכובים על הרצפה, בפיסוק רגליים וידיים.
למחרת בבוקר, הועמסו היהודים על משאיות, ונלקחו לפרוסיה המזרחית, שם הוצגו בפני האוכלוסייה המקומית.
כעבור כמה ימים הותר ליהודי העיר לשוב לפשאסניש, ואלו מצאו כי בתיהם נתפסו בידי שכניהם הפולנים, או נבזזו על ידם.
ב-29 בספטמבר 1939, במהלך חג הסוכות, ריכזו הגרמנים את יהודי העיר מחדש בכיכר המרכזית בה, וגירשו אותם במשאיות לעבר הגבול הסובייטי, משם התפזרו אלו בערי הסביבה.
כ-40 משפחות יהודיות ששבו לפשאסניש נצטוו לענוד בה טלאי צהוב, ובתחילת שנת 1940 גורשו למקוב מזובייצקי, שם חלקו את גורל יתר יהודי המקום.
בכפר ליד העיר יודוויגה שפט פעלה להצלת יהודי ועל כך קיבלה הכרה כחסיד אומות העולם.
פאבל "פשה" פארפני (Pavel "Pasha" Parfeni; נולד ב-30 במאי 1986) הוא זמר ומוזיקאי מולדובני.
נציג מולדובה לאירוויזיון 2012 עם שירו "Lăutar", איתו הגיע לגמר במקום ה-11. הוא ייצג את מולדובה בשנית באירוויזיון 2023 שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת עם השיר "Soarele și luna".
פארפני נולד באורחיי, מולדובה, לאם מורה לפסנתר ולאב זמר וגיטריסט, מגיל צעיר למד נגינה בפסנתר.
ב-2006 החל ללמוד באקדמיה למוזיקה, תיאטרון ואמנות.
ב-2007 הצטרף ללהקת "SunStroke Project" כאשר הם חיפשו סולן.
ב-2009 השתתפו חברי הלהקה בתחרות הלאומית לנציגות מולדובה באירוויזיון 2009, והגיעו למקום השלישי עם השיר "No Crime", שאותו הוא כתב והלחין.
באותה שנה עזב את הלהקה על מנת להתפתח כזמר סולו.
הוא זכה במקום הראשון בפסטיבל מוזיקת פופ ברומניה, ובמקום השני בפסטיבל הבזאר הסלאבי בוויטבסק.
הוא השתתף גם בפסטיבל איל הזהב.
ב-2010 וב-2011 ניסה לייצג את מולדובה בתחרות הזמר של האירוויזיון, אך לא הצליח.
ב-2012 נבחר לראשונה לייצג את המדינה באירוויזיון 2012. בחצי הגמר הגיע למקום החמישי, והעפיל לגמר, בו סיים במקום ה-11.
לקראת אירוויזיון 2023 נבחר בשנית לייצג את המדינה בתחרות האירוויזיון עם השיר "Soarele și luna".
ב-11 במאי 2023 ביצע פארפני את "Soarele și luna" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר.
מחוז פרת' וקינרוס הוא מחוז ממחוזות סקוטלנד, הממלכה המאוחדת.
המחוז נוצר בשנת 1996 בעיקר על בסיס שני המחוזות ההיסטוריים פרת'שייר וקינרוסשייר.
עיר הבירה והמרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז היא פרת'.
מחוז פרת' וקינרוס שוכן במרכז סקולנד על קו התפר שבין הרמה והשפלה הסקוטית.
המחוז גובל עם מחוז היילנד בצפון, אברדינשייר מצפון-מזרח, אנגוס ודנדי ממזרח, פייף וקלקמננשייר מדרום, מחוז סטירלינג מדרום-מערב ומחוז ארגייל וביוט ממערב.
אוכלוסיית המחוז כולה מונה 151,290, כאשר פרת' היא העיר המרכזית והגדולה במחוז עם 46,960 תושבים.
מלבד העיר פרת', במחוז נמצאות מספר עיירות קטנות בהם בליירגורי ורטרי (Blairgowrie and Rattray) עם 9,060 תושבים, קריף (Crieff) עם 7,368 תושבים, קינרוס (Kinross) עם 5,120 תושבים, סקון (Scone) עם 4,430 תושבים ואלית' (Alyth) עם 3,193 תושבים.
אתרים ומוקדים חשובים במחוז כוללים את מנזר סקון וארמון סקון שליד מקומה ההיסטורי של אבן ההכתרה הסקוטית אבן סקון.
בנוסף ניתן למנות את טירת בלייר ולוך אירן.
האי פשבישבסקי הוא אי מכוסה קרח, הממוקם בארכיפלג מרשל, למול חופי ארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם 5.6 קילומטרים ממזרח לאי קרוננווט, במערב מדף הקרח סולזברגר.
אורכו של האי 22 קילומטרים.
שיא גובהו של האי 221 מטרים מעל פני הים.
האי התגלה ומופה מהאוויר בטיסת מסוק שיצאה ב-26 בינואר 1962 מאוניית צי ארצות הברית גליישר (USS Glacier), אשר חקרה את אזור חוף זה בפיקודו של קפטן אדווין א.
הטייס שגילה את האי היה לוטננט ו.
Przybyszewski), מחיל המילואים של צי ארצות הברית.
האי מופה בהתבסס על טיסה זו.
שמו של האי ניתן לו על ידי קפטן אדווין א.
האי נקרא על שמו של לוטננט ו.
פשבישבסקי, טייס המסוק, שגילה את האי.
ישנן מפות בהן השם נכתב בטעות בכתיב "Prezbecheski Island" במקום הצורה הנכונה - "Przybyszewski Island".
פרת' ויילדקטס היא קבוצת כדורסל אוסטרלית מה-NBL.
היא הקבוצה היחידה בליגה המייצגת מדינת אוסטרליה המערבית וממוקמת בבירת המדינה פרת'.
המועדון נקרא במקור "וסטייט ויילדקטס" כשהצטרף ל-NBL בשנת 1982, אך שינה את שמו לפרת' ויילדקטס בשנה שלאחר מכן.
משחקי הבית של הויילדקטס נערכים ב-RAC ארנה בפרת', המכונה על ידי האוהדים "הג'ונגל".
צבעי הקבוצה הם שחור ואדום.
לוויילדקטס 10 אליפויות NBL, והם הקבוצה המעוטרת בליגה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1982, 3 שנים לאחר הקמת ה-NBL, כווסטייט ויילדקטס (Westate Wildcats, חתולי הבר של המדינה המערבית) אחרי זמן רב של לחץ מקהילת הכדורסל של פרת'.
כעבור שנתיים שונה שמה לפרת' ויילדקטס.
עד 1987 הקבוצה אפילו לא העפילה לפלייאוף, אך בעונתה הראשונה בו הגיעה לגמר והפסידה לבריזביין בולטס 2-0 בסדרה.
פשוט ככה היא סדרת דרמה קומית אמריקאית, המהווה הפקה מחודשת של HBO Max לסדרת הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה".
עונתה הראשונה החלה ב-9 בדצמבר 2021.
במרץ 2022 הסדרה חודשה לעונה שנייה.
שרה ג'סיקה פארקר בתפקיד קארי בראדשו
סינת'יה ניקסון בתפקיד מירנדה הובס
קריסטין דייוויס בתפקיד שארלוט יורק גולדנבלט
מריו קנטוני בתפקיד אנתוני מרנטינו
דייוויד אייגנברג בתפקיד סטיב בריידי
וילי גרסון בתפקיד סטנפורד בלאץ'
אוואן הנדלר בתפקיד הארי גולדנבלט
שרה רמירז בתפקיד צ'ה דיאז
ניקול ארי פרקר בתפקיד ליסה טוד וקסלי
שריתה צ'ודהורי בתפקיד סימה פאטל
קארן פיטמן בתפקיד ד"ר ניה וואלאס
אייזק קול פאוול בתפקיד ג'ורג'
ברנדה ואקרו בתפקיד גלוריה מרקט
כריסטופר ג'קסון בתפקיד הרברט וקסלי
לירוי מקליין בתפקיד אנדרה רשאד וואלאס
כריס נות' בתפקיד מר ביג/ג'ון ג'יימס פרסטון (בפרק הראשון בלבד)
ג'ולי הלסטון בתפקיד ביטסי פון מופלינג
הפרק הראשון, אשר שודר ב-9 בדצמבר 2021, כלל תפנית עלילתית ובה מר ביג מת במפתיע.
ביג נפטר מהתקף לב בעקבות אימון ברכיבה על אופניים נייחים מתוצרת חברת "Peloton".
למוחרת השידור צנח ערכן של מניות החברה.
בתגובה, נקטה הנהלת החברה שני צעדים.
ראשית, רופאה קרדיולוגית, יועצת החברה לקרדיולוגיה מונעת, פרסמה הצהרה בה קבעה שאין קשר בין ציוד החברה לבין מותו של ביג, וכי האשמה נעוצה באורח חייו הראוותני.
בנוסף להצהרה, העלתה חברת "Peloton" לחשבונות המדיה החברתית שלה פרסומת הקורצת לפרק.
ואולם, הפרסומת, העושה מחווה לדמות שמגלם כריס נות', הוסרה ימים ספורים אחר כך, ב-16 בדצמבר, עם פרסומן של טענות שתי נשים, על כך שנות' אנס אותן בעבר, האחת בשנת 2004, והשנייה – בשנת 2015.
בחודש דצמבר 2020 דווח שחידוש של הסדרה המקורית נמצא בפיתוח ב-HBO Max, כסדרה של 10 פרקים בני חצי שעה כל אחד, ייתכן ללא דמותה של סמנתה ג'ונס, המגולמת בסדרה המקורית על ידי קים קטרל.
הסדרה עלתה לשידור ב-9 בדצמבר 2021, כששני הפרקים הראשונים זמינים באופן מיידי והשאר יצאו לאור על בסיס שבועי.
עם ההודעה על תחילת העבודה על הסדרה, שרה ג'סיקה פארקר, סינת'יה ניקסון וקריסטין דייוויס הודיעו כי ישובו לשחק את דמויותיהן מהסדרה המקורית.
בחודש מאי 2021 שרה רמירז לוהקה לתפקיד ראשי, בעוד כריס נות' היה עתיד לחזור על תפקידו מהסדרה המקורית.
ב-9 ביוני 2021, מריו קנטוני, וילי גרסון, דייוויד אייגנברג ואוואן הנדלר - כולם הצטרפו לצוות השחקנים כדי לחזור על תפקידיהם.
ביולי 2021 שריתה צ'ודהורי, ניקול ארי פרקר, קארן פיטמן ואייזק קול פאוול הצטרפו לצוות השחקנים בעוד אלכסה סווינטון, קרי צ'קינו, ניאל קנינגהם וקתי אנג לוהקו לתפקידים לא ידועים וברנדה ואקרו ואיבן הרננדז לוהקו לתפקידים חוזרים.
בחודש אוגוסט 2021, ג'ולי האלסטון לוהקה בתפקיד אורח בעוד כריסטופר ג'קסון ולרוי מקליין לוהקו לתפקידים משניים.
גארסון שגילם את סטנפורד בלאץ' מהסדרה, נפטר ב-21 בספטמבר, שלושה חודשים בלבד לאחר חזרתו לסדרה.
ב-8 בנובמבר 2021, בובי לי הכריז בפוסט באינסטגרם שיש לו תפקיד קטן בחידוש.
שלב הצילומים החל ביוני 2021 במנהטן שבניו יורק, והסתיים ב-6 בדצמבר 2021 באותה שנה.
שנהפרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקור2024פרס בחירת הקהלתוכנית הקומדיה של השנה"פשוט ככה"פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצהסדרת הקומדיה הטובה ביותר
פרת' אמבוי היא עיר במחוז מידלסקס שבניו ג'רזי, ארצות הברית.
העיר יושב על גדות מפרץ רריטאן ולכן זכתה לכינוי "העיר על המפרץ".
התושבים המוקדמים ביותר של האזור היו הילידים של שבט לנאפי, שכינו את הנקודה בה שוכנת העיר "אומפוג'"(Ompoge).
ב-1683 על ידי קולוניסטים סקוטיים ונקראה "ניו פרת'" על שם ג'יימס דראמונד, הרוזן הרביעי מפרת', בסופו של דבר שני השמות אוחדו לפרת' אמבוי.
לפרת' אמבוי יש רוב היספני.
במפקד האוכלוסין של 2010, האוכלוסייה ההיספאנית היוותה 78.1% מהאוכלוסייה, השנייה בגובהה במדינה, אחרי יוניון סיטי עם 84.7%.
בין המפורסמים שנולדו או גדלו בעיר: ג'ון בון ג'ובי, סטנלי נורמן כהן, בראיין טיילור וריצ'י סמבורה.
"פשוט כל כך" הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמרת-יוצרת הישראלית קורין אלאל.
את האלבום הוציאה ב-28 באוגוסט 2008 לאור חברת התקליטים הליקון על גבי תקליטור.
פשוט כל כך יצא לאור לאחר ארבע שנים מאז אלבום האולפן השמיני של אלאל, "הכחול של השמיים".
אגי משעול כתבה את רובו, ואלאל הלחינה את כולו.
לטענת כלי התקשורת, מדובר באלבום המספר את מאורעות חייה של הזמרת ועוסק בנושאים יומיים, כמו געגוע, אהבה והודיה.
זהו אלבומה הראשון של אלאל שיצא דרך חברת התקליטים הליקון ולא NMC.
נגנים רבים השתתפו בהפקתו: ב"השקט" ניגנה אהובה עוזרי על בולבול טרנג וב"קשה לה" הרשים שלומי שבן את מבקרי המוזיקה ב-ynet בכישורי הנגינה שלו על פסנתר.
באותו השיר מצטרפים אל שבן גם אלי סורני, חן אופק ואלון אוחנה על הקלידים, ישראל נחום בתופים ומיכאל פרוסט על גיטרת הבס.
סורני, מפיק האלבום, דאג שלא יישמע סאונד מלאכותי או אלקטרוני, ולכן הפציר במשתתפים בו להיות נמרצים באנרגיות.
מבחינה טקסטואלית, רצועות רבות מתקשרות לנושאים אנושיים יומיים כמו געגוע ("סוף אפריל", שכתב ארז ברזוליק) והודיה ("תודה", שכתבו רותי אלאל ומאיר גולדברג).
לטענתה של תימורה לסינגר מ-ynet, כמה מהשירים שנכללו בפשוט כל כך מזכירים שירי עבר של אלאל: "ארץ קדושה", שנכתב על ידי מירי פיינגבאום, מזכיר במילותיו את "ארץ קטנה עם שפם" מהאלבום אנטארקטיקה ו"שיר ליונתן", שנכתב על ידי ברזוליק ודומה בשמו ל"שיר לשירה".
אסף נבו ממאקו סבר כי הבחירה של אלאל להיצמד להפקותיו של סורני גרמה ליצירת אלבום טוב, לא מעולה ולא גרוע.
בגלובס נטען כי האלבום מיועד לקהל מעריציה של אלאל, ואין בו שום חידוש.
פשוט לאהוב הוא מחזה מאת שלמה מושקוביץ, המבוסס על פי שיריו של אריק איינשטיין.
תל אביב, שלהי שנות ה-60 על רקע סיפור אהבה סוער ומרגש בין רחל (אליאנה תדהר) לעקיבא (עוז זהבי), נפרשת יריעה דרמטית הסוקרת אחת מן התקופות התוססות, היצירתיות והמשפיעות ביותר בתולדות מדינת ישראל.
במרכז העלילה עומדים מאורעותיהם של רחל, בת למשפחה שמרנית, ושל עקיבא, צעיר בוהמייני וחולם, אשר מנסים לממש אהבה עזה ובלתי מתפשרת בצל קונפליקטים חברתיים, תרבותיים ואידאולוגיים.
בין חבורתו הצבעונית של עקיבא, המייצגת את רוח המרד, לבין הוריה המסורתיים של רחל, ניצבים בני הזוג בפני אתגרים גדולים של זהות, שייכות וחירות.
עלילת המחזה מיטלטלת בין תקווה לייאוש, בין חיים למוות, ובין הכמיהה לפריצה אישית לבין הכבלים של המציאות המשתנה.
בביצועם של עשרים שחקנים, רקדנים ונגנים, המחזמר מציג חוויה בימתית סוחפת, מלאת הומור, רגש וגעגוע.
זוהי יצירה שאינה חוששת להציב מראה אל פני החברה הישראלית ולבחון את שורשיה הערכיים והתרבותיים כל זאת תוך הצעה פיוטית ונוסטלגית להביט אל ימים שבהם חלומות ואמונה היו למצפן, ולתהות אם עוד נותר מקום לתקווה ההיא גם בימינו אנו.
שחקן/תדמותהערות עוז זהביעקיבאדמותו של עקיבא מבוסס על אריק איינשטייןאליאנה תדהררחלדר רוזנבאוםרונההדמות כתובה בהשראתה של מונה זילברשטייןדוד שאולאסיעל תפקידו בהצגה זו זכה שאול בפרס השחקן המבטיח מטעם קרן רבינוביץאיתמר זוהראבי טרמיןאביה של רחלעידית טפרסוןאמה של רחלרוני שיינדורף
פשיזם (מאיטלקית: Fascismo) היא אידאולוגיה ושיטת ממשל לאומנית וטוטליטרית של הימין הרדיקלי.
מאפייני הפשיזם הבולטים הם מנהיג דיקטטורי, שלטון הדוגל באוטוקרטיה ריכוזית, מיליטריזם, דיכוי בכוח של האופוזיציה, אמונה בהיררכיה חברתית טבעית, הכפפת האינטרסים האינדיבידואליים למה שנתפס כטובת האומה או הגזע, ומשטור כוחני של החברה והכלכלה.
האידאולוגיה הפשיסטית נוצרה באיטליה, בשלהי המאה ה-19, בהשראת היעקובינים בצרפת.
כשיטת ממשל היא התקיימה באיטליה, בהנהגתו של בניטו מוסוליני, בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה.
מקור המילה 'פשיזם' הוא סמל ה"פָאשֶס", או פסקס בלטינית – צרור זמורות שעוטף גרזן ושסימל ברומא העתיקה את הסמכות והעוצמה (האימפריום) של השלטון.
סמל זה ביטא את הרצון להחזיר את איטליה לתפארת העבר.
הוא צורף לסמלי הארגונים והמפלגות הפשיסטיות.
המונח האיטלקי "Fascismo" נגזר מהמילה "פאסיו", צרור של מוטות, שנלקח מהטרמינולוגיה הלטינית.
זה היה השם שניתן לארגונים פוליטיים באיטליה בשם "פאשי" (Fasci) (השווה למילה faction) קבוצות דומות לגילדות או לסינדיקטים.
על פי דיווחו של מוסוליני עצמו, המפלגה הפשיסטית המהפכנית ("Partito Fascista Rivoluzionario") נוסדה באיטליה בשנת 1915.
הפשיסטים קישרו את המונח עם הפסקס הרומי הקדום – צרור מוטות קשורים סביב גרזן, שהוא סמל רומי עתיק לסמכותו של השופט האזרחי הנישא על ידי משרתיו, המשמשים עבורו כמבצעי עונש המוות על פי דברו.
הסמליות של הפסקס העידה על חוזק באמצעות אחדות: מוט יחיד נשבר בקלות, ואילו צרור של מוטות קשה הרבה יותר לשבירה, כוחו באחדותו.
סמלים דומים פותחו על ידי תנועות פשיסטיות שונות: לדוגמה, סמל הפלנחה הוא חמישה חיצים המחוברים יחד על ידי אסל.
הפשיזם ועקרונותיו הוגדרו על ידי הוגים ומדינאים שהגדירו עצמם "פשיסטים", כגון בניטו מוסוליני.
במקביל, גורמים חיצוניים לתנועה הפשיסטית ניסו להחיל הגדרת מונח זה גם על ארגונים וגופים שמעולם לא אימצו הגדרה זו ולעיתים אף התנגדו לפשיזם ולעקרונותיו ואף נלחמו בהם.
המפלגות הקומוניסטיות מתחו את הגדרת המושג "פשיזם" אל מעבר לאומות שנשאו את דגל הפשיזם בגאון כאיטלקים ובעלי בריתם, על משטרים ומפלגות בני פלוגתא, ובהם גם תנועות דמוקרטיות.
למשל, התנועה הסוציאל-דמוקרטית כונתה על ידם "סוציאל פשיסטית".
מבין ההיסטוריונים שהגדרתם את המונח "פשיזם" מרחיבה (מעבר להגדרה המקורית, ואף בניגוד לדעתם של נשואי ההגדרה המרחיבה) ניתן לציין גם את קווין פסמור, שהגדיר כך:
הפילוסוף האיטלקי אומברטו אקו, שגדל והתחנך בתקופת המשטר הפשיסטי של מוסוליני, וחשש כל חייו מעלייה מחודשת של הפשיזם, פרסם בשנת 1995 מאמרו הפשיזם הנצחי, בו הוא מונה 14 סממנים המשותפים לתנועות ועמדות פשיסטיות שונות על בסיס "דמיון משפחתי", מבלי שהתקיימה תנועה היסטורית ספציפית שהכילה את כולם יחדיו:
הסגידה למסורת – האמונה ש"האמת" התגלתה בעבר הרחוק לקדמונים ונשכחה בימינו, ולכן כיום אין טעם בלמידה חדשה אלא רק בפרשנות של טקסטים עתיקים.
אקו מצביע על כך שההוגים העיקריים של תנועות פשיסטיות שילבו אמונות מיסטיות עם מיתוסים דתיים של הלאומים שלהם.
דחיית המודרנה – בטענה שהערכים המודרניים וההומניסטיים שנוצרו בעידן הנאורות סותרים את הערכים הרוחניים המסורתיים.
האדרה של פעולה לשם הפעולה – האמונה שפעולה היא דבר יפה בפני עצמו, בעיקר כשהיא באה ללא מחשבה או התלבטות.
המחשבה נתפסת כ"לא גברית", ומכאן נובע זלזול באינטלקטואלים ובאקדמיה.
ההוגים הפשיסטים עסקו בעיקר בתקיפה של התרבות המודרנית ושל אינטלקטואלים ליברלים, בטענה שהם פוגעים בערכים מסורתיים.
אי הסכמה היא בגידה – הפשיזם אינו מסוגל לסבול ביקורת אנליטית.
"הרוח הביקורתית יוצרת הבדלות, והבדלה היא סממן של המודרניזם.
התרבות המודרנית והקהילה המדעית מהללים את המחלוקת כדרך לשפר את הידע".
פחד מהבדלים – מחלוקת היא סימן של מגוון, ואילו הפשיזם מחפש אחידות וקונצנזוס באמצעות ניצול לרעה של הפחד הטבעי מהבדלים.
ההתנגדות ל"פולשים" היא סממן ראשוני של תנועות פשיסטיות, ולפיכך הפשיזם הוא גזעני במהותו.
פנייה לתסכול אישי או חברתי – הפשיזם פונה למעמדות מתוסכלים, שמרגישים השפלה פוליטית או נמצאים במשבר כלכלי.
אובססיה לקונספירציות – הציבור צריך לחוש שהוא נמצא תחת מצור של אויבים מבחוץ ומבפנים.
במובן זה, היהודים היוו דמות-אויב מושלמת עבור התנועות הפשיסטיות במאה ה-20, בהיותם "בפנים" ו"בחוץ" בעת ובעונה אחת.
האויב הוא חזק וחלש בו-זמנית – הציבור צריך לחוש שהאויב הוא עשיר במיוחד, חזק במיוחד או מתוחכם במיוחד, אך במקביל להאמין שהוא מסוגל להביס את האויב לחלוטין.
באמצעות שינוי מתמיד של המיקוד הרטורי, האויב מתואר פעם כחזק מדי ופעם כחלש מדי.
פציפיזם הוא שיתוף פעולה עם האויב – פציפיזם הוא דבר רע מפני שהחיים הם מלחמה מתמדת, עד "מלחמת יום הדין" שאחריה יבוא עידן של שלום נצחי.
לפי אקו, אף מנהיג פשיסטי לא הצליח לפתור את הסתירה בין ההבטחה לעידן של שלום נצחי ובין האמונה במלחמה תמידית.
בוז לחלשים – הפשיזם זקוק לאליטיזם עממי: האזרחים שייכים לעם הכי טוב בעולם, חברי התנועה הם הטובים ביותר מבין האזרחים, וכל אזרח יכול (או צריך) להצטרף כחבר בתנועה.
התוצאה היא היררכיה כמו-צבאית, בה כל שכבת פיקוד בזה לשכבה שמתחתיה.
כולם מחונכים להיות גיבורים – במיתולוגיות רגילות הגיבור הוא יוצא דופן, אך באידאולוגיה הפשיסטית הגבורה היא הנורמה.
פולחן הגבורה מקושר בקפדנות לפולחן המוות: הגיבור הפשיסטי מייחל למוות הרואי כתגמול הטוב ביותר על חיים של גבורה.
מאצ'ואיזם וחיבה לכלי נשק – (אקו מגדיר מאצ'ואיזם כהתנשאות על נשים וכגינוי חסר סבלנות של כל התנהגות מינית שאינה סטנדרטית, החל מהתנזרות ועד הומוסקסואליות).
היות שחיים של מלחמה תמידית וגבורה הם קשים, הפשיסט מעביר את רצונו בעוצמה לתחומים מיניים.
היות שגם מיניות היא משחק מורכב, הוא נוטה לשחק עם כלי נשק כתחליף לפאלוס.
פופוליזם סלקטיבי – היחיד איננו אינדיבידואל בעל זכויות, אלא רק חלק מ"העם", שנתפש כישות מונוליתית שמבטאת את הרצון המשותף.
היות שבלתי אפשרי שלקבוצה גדולה של אנשים יהיה רצון משותף, המנהיג מעמיד פנים שהוא זה שמפרש את רצון העם.
מסיבה זו הפשיזם יציג את הפרלמנט כ"רקוב".
שיחדש – ג'ורג' אורוול המציא את המונח "שיחדש" בספרו 1984, כשפה הרשמית של הדיקטטורה הסוציאליסטית המתוארת בו.
ספרי הלימוד של הנאצים ושל הפשיסטים באיטליה נכתבו בשפה דלה ובדקדוק בסיסי, במטרה להגביל את כלי החשיבה הביקורתית של התלמידים.
לפי אקו, עלינו לדעת לזהות סוגים נוספים של שיחדש.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, הפשיזם כתפיסת עולם היה נחלתם של מגזרים מגוונים בחברה האירופאית; הוא "שגשג הן במרכזי התעשייה הגדולים של אירופה המערבית, והן בארצות הנחשלות באירופה המזרחית.
הוא משך באותה המידה כמה מ האינטלקטואלים, כמו גם המוני איכרים אנאלפביתיים".
רעיונות עיקריים ששימשו במשנותיהם של הוגים ומדינאים פשיסטים הם:
הרמוניה חברתית – הרעיון הקורפורטיבי.
הארגון החברתי צריך להיות מבוסס על תאגידים (קורפורציות) של גורמים מקצועיים שייצגו כל גורם בממשל החברה.
רעיון זה עומד בניגוד לדמוקרטיה הפרלמנטרית, שבה הייצוג בפרלמנט אינו קשור לעיסוק של האדם.
במובן זה, קיים דמיון בין הפשיזם למשטר הסובייטי, בכך שגם שם הייצוג ניתן לסובייטים (=המועצות) ולא ישירות לפרט.
אולם, בשונה מן המשטר הקומוניסטי בברית המועצות, סברו ההוגים הפשיסטים כי על המעמדות לשמור על דו-קיום, ולהימנע ממלחמת מעמדות.
תיאום – תפקיד הממשלה במדינה הוא לפעול לתיאום בין כל הגופים המיוצגים בשלטון על מנת להביא להסכמה ביניהם.
תפקידה זה של הממשלה היה הצדקה עיקרית לקיום הדיקטטורה הפשיסטית, כשם שתפקיד המפלגה הקומוניסטית הביא לדיקטטורה הקומוניסטית במשטר הסובייטי.
עליונות המפלגה – המפלגה הפשיסטית היא היחידה המותרת ואליה שייכים כולם.
הייצוג בה אינו אישי אלא באמצעות התאגידים.
המפלגה שולטת במדינה, שתפקידה הוא כאמור להביא לתיאום ולהרמוניה בין חלקי האומה.
המדינה כערך עליון – קיימים רצון לאומי ומטרות לאומיות שהמדינה דואגת לקיומם.
לפיכך יש למדינה ערך מוסף מעל לערכם של הפרטים המרכיבים אותה.
המדינה הפשיסטית היא מהות הכול והיא הדואגת גם לפרטים.
לכן מותר לה לעשות הכל, למען העם.
הפרטים במדינה מעניקים לה את חירותם מרצון.
המדינה היא נצחית וכך גם משטרה הטוטליטרי דיקטטורי.
המנהיג – המנהיג מגיע לשלטון בזכות תכונותיו המיוחדות והוא מורם מעם.
סמכותו של המנהיג אינה מוגבלת מכיוון שהוא מעצב את האידאולוגיה של המדינה, שלטונו יחיד וטוטליטרי.
המנהיג ניצב מעל לכל, והעם חייב להאמין בו ולציית לו.
התנגדות לדמוקרטיה, לקומוניזם ולליברליזם – הפשיזם דוגל בהגשמת יעדיו באמצעות הסכמה בין המרכיבים השונים של האומה, כאשר המדינה בראשות המנהיג והמפלגה הם הסמכות העליונה בתפקיד של פוסק אחרון.
צורות השלטון הדמוקרטיות או הליברליות אינן מתאימות לניהול נכון ותקין של המדינה.
הדמוקרטיה התומכת בשלטון העם מגבילה את השלטון, לכן היא מהווה איום על שלמות העם וביטחונו.
הליברליזם אינו מאפשר למנהיג לפעול בחופשיות.
השוויון, החירות וחופש הדעה נוגדים את רצונו של השליט לפעול למען העם.
יש רק אמת אחת בלעדית המגולמת בפשיזם.
והקומוניזם, אף שהוא דומה בצורת השלטון הדיקטטורית ובגישות שונות אחרות לפשיזם, מתנגד לעצם קיומו של הרעיון הלאומי עצמו, שהוא בסיסו של הפשיזם.
אי שוויון בין בני האדם – הפשיזם גורס כי לא כל בני האדם נולדו במעמד חברתי שווה, ולפיכך ישנם אנשים שנולדו לעבוד את המדינה וישנם הללו שנועדו להנהיג.
"לא ייתכן מצב בו בן העם הפשוט יוכל להיות למנהיג".
זאת בניגוד לדמוקרטיה, שבה נחשבים כל בני האדם, באשר הם, כבעלי זכויות שוות (דבר המבטיח לאזרח חופש דיבור, חופש תנועה, זכות התאגדות, שוויון בפני החוק וזכות לבחור ולהיבחר).
מלחמה – המלחמה היא הגילוי הנעלה ביותר של האדם ומייצגת ערכים חיוביים ככוח, גבורה, הקרבה וכדומה – הפשיזם אינו מאמין בשלום.
מדינה שאינה נאבקת תתנוון ותיכחד.
מלחמה שומרת על חוסן וכוח ומבטאת גבורה, עוצמה ואומץ.
אידאולוגיות הכוללות מספר עקרונות הכלולים באידאולוגיה הפשיסטית, התקיימו גם במדינות אחרות, כגון גרמניה הנאצית, ספרד תחת שלטון פרנקו, פורטוגל, יפן ועיראק.
חוקרים אפיינו בהם מרכיבים פשיסטיים, הגם שמשטרים אלה לא הזדהו בכל עם הפשיזם, ולא אימצו לעצמם את הכינוי "פשיזם" והתנועה הפשיסטית לא אימצה לעצמה את כל עקרונותיהם.
בתקופת כיבושי נפוליאון באיטליה, החלו לשגשג תנועות פטריוטיות, שקראו לאיחוד הנסיכויות והמדינות האיטלקיות השונות לעם איטלקי אחד, במדינת איטליה הגדולה.
ב-1870 הפכה איטליה למדינה ריבונית מאוחדת, שבירתה רומא, הופקעה משלטון האפיפיור.
צורת השלטון במדינה הפכה למונרכיה חוקתית, תחת שלטונו של המלך ויטוריו אמנואלה השני, מאחד איטליה.
במלחמת העולם הראשונה הצטרפה איטליה אל צרפת ואל בריטניה כנגד ציר גרמניה–אוסטריה.
למרות הניצחון, תבעה המלחמה קורבנות רבים, דבר שהציבור האיטלקי לא ציפה לו, ונוסף לכך מיתון כלכלי כבד.
השנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה התאפיינו בחוסר יציבות.
ארגוני העובדים פתחו בשביתות תכופות ומשמעותיות שהשביתו את המשק והכבידו אף יותר על המצב הכלכלי ועל מצב הרוח הלאומי.
בשנת 1919 ייסד בניטו מוסוליני את המפלגה הפשיסטית, ובבחירות שהתקיימו בשנת 1921 זכתה מפלגתו, לראשונה, ב-35 מושבים מתוך 535 מושבי הפרלמנט.
חוסר היציבות הפוליטית הביא למצב שבו היה מוסוליני נציג המפלגה היחידה שזכתה לתמיכת מפלגות אחרות, דבר שהביא את המלך ויטוריו אמנואלה השלישי, שאהד את מוסוליני ומפלגתו, להטיל על מוסוליני את הרכבת הממשלה.
בשנת 1924 התקיימו בחירות חדשות באיטליה, דבר שהביא להגדלת מספר חברי המפלגה הפשיסטית בפרלמנט.
לאחר ניצחונו בבחירות 1924 הביא מוסוליני לחקיקה שסילקה את מפלגות האופוזיציה מבית הנבחרים, והלאים את התקשורת ואת האיגודים המקצועיים.
בשנת 1936 הכריז מוסוליני על ידידותו והערכתו כלפי המפלגה הנאצית בגרמניה וכלפי מנהיגה אדולף היטלר, והודיע עם היטלר על הקמת "ציר רומא-ברלין".
ב-10 ביוני 1940 הודיע מוסוליני על הצטרפותה של איטליה למלחמת העולם השנייה כבת בריתה של גרמניה.
לפני שיצר את המערכת האידאולוגית הפשיסטית, היה מוסוליני אחד ממנהיגי המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית (שהייתה מפלגה מרקסיסטית) ועורך ביטאונה "אוואנטי!".
הוא גורש מן המפלגה הסוציאליסטית בשל תמיכתו בהשתתפות איטליה במלחמת העולם הראשונה לצידן של בעלות הברית, בניגוד להסכם ההגנה שעליו הייתה חתומה עם גרמניה ואוסטריה ערב המלחמה.
הוא החליף את האידאולוגיה המרקסיסטית באידאולוגיה החדשה שיצר, תוך שהחזיק במספר רעיונות טוטליטריים, אולם זנח את היסוד של מלחמת המעמדות.
הנאציזם הוא פשיזם שהתפתח בגרמניה ונוספו לו גם עקרונות גזעניים.
הפשיזם במדינות אחרות הדגיש פחות את העקרונות הגזעניים.
למעשה, עד לשנת 1936, אז קיבל עליו מוסוליני חלק מהעקרונות הגזעניים, הפשיזם הטהור סתר את העקרונות הגזעניים של הנאציזם מאחר שהוא קיבל לשורותיו את כל התושבים שהביעו רצון להצטרף אל הלאום המדיני, קיבלו עליהם את עקרונות המדינה, והיו מוכנים לשרת אותה.
הן הנציונל-סוציאליזם הגרמני, והן הפשיזם האיטלקי, היו תנועות לאומניות.
שתיהן הציגו כיעד את השלמת האיחוד הלאומי – שלכאורה לא מומש קודם תחת בתי המלוכה, ושתיהן ראו בלאום קולקטיב נעלה יותר מסכום חלקיו, והתייחסו בבוז לאינדיבידואליזם המערבי.
אולם, בעוד הנאציזם אימץ את התורה האתנו-ביולוגית, וראה בגזע ה"טהור" את הבסיס למדינת הלאום; הרי שהפשיזם, עד שנת 1936, התקיים על בסיס תפיסה לאומית פוליטית מכלילה.
על כן, קבוצות מיעוט אתניות בתוך מדינות לאום, כגון היהודים במרכזיה העירוניים של איטליה, דוברי גרמנית בצפון איטליה, וקרואטים שנכבשו במלחמה, כולם נתפסו לפי עקרונות הפשיזם כחלק מהלאום האיטלקי, או כמי שיכולים ואמורים להצטרף אליו ללא אפליה, ואף נדרשו מהשלטונות הפשיסטים לנאמנות מוחלטת למדינה.
עם זאת, בשלב מסוים, בהשפעת הנאצים אימץ המשטר הפשיסטי באיטליה עקרונות גזעניים.
בסוף שנת 1938 פרסמה המועצה הפשיסטית העליונה שורה של תקנות ובהן איסור על נישואים בין בני גזעים שונים והרחקת התלמידים היהודים ממוסדות הלימוד הכלליים.
מלבד איטליה, מדינות נוספות היו בעלות אוריינטציה פשיסטית (ובחלקן גם נאצית), בהן אוסטריה הפדרלית, ממלכת הונגריה (1920–1946), ממלכת בולגריה, ממלכת רומניה, המדינה העצמאית של קרואטיה, הרפובליקה הסלובקית הראשונה, צרפת של וישי, ארגנטינה, ברזיל ובמידה מסוימת גם המדינה הספרדית ופורטוגל.
בצרפת שבין מלחמות העולם חלק מהאנשים שהיו בעלי דעות סוציאליסטיות עברו לתמיכה בפשיזם – למשל גוסטב ארווה.
הוקמו מפלגות פשיסטיות שתוך זמן קצר הוצאו מחוץ לחוק.
יש הרואים גם באימפריה היפנית נטיות פשיסטיות.
כנגד הפשיזם עלו מגוון גישות רעיונות ותנועות פוליטיות, שהחלו לפעול בשנות ה-20 של המאה ה-20, והיוו גורם משמעותי במלחמת האזרחים בספרד, ובעיקר בתנועת ההתנגדות במהלך מלחמת העולם השנייה למדינות הציר ואיחד בין: ליברליזם, אנרכיזם, סוציאליזם, סינדיקליזם, קומוניזם, פציפיזם, רפובליקניזם, ושמרניות.
לאחר המלחמה, התנועה האנטי-פשיסטית פעלה בעיקר במקומות שבהם הפשיזם המאורגן עלה מחדש כחלק מאידאולוגיה של הימין הקיצוני, בין היתר כתנועת נגד לארגונים נאו-נאצים.
מאז, הכינוי לתנועה האנטי פשיסטית בעולם הוא "אנטיפה" – כינוי זה הוא כינוי גג למספר תנועות שאינן פועלות באופן מתואם.
במאה ה-21, פעילות "אנטיפה" התרחבה במיוחד לאחר בחירת דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית ב-2016, על רקע חששות בשמאל הפוליטי מפני תפנית אוטוריטרית בארצות הברית.
פשוט מאוהבת הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית שיצא לאקרנים בשנת 2005. את הסרט ביים וכתב בן יאנגר ("חדר לחץ", 2000), וכיכבו בו מריל סטריפ, אומה תורמן ובריאן גרינברג.
עלילת הסרט מתרחשת בניו יורק ומספרת את סיפור אהבתם של אישה גרושה בת 37 (אומה תורמן) ובחור צעיר ורווק בן 23 (בריאן גרינברג), העלילה מסתבכת כאשר מתברר כי הפסיכולוגית של האישה (מריל סטריפ) היא אמו של הבחור הצעיר.
רפאלה "רפי" היא אשת קריירה בת 37 ממנהטן שהתגרשה לאחרונה, ונהיית מעורבת בקשר רומנטי עם דייוויד, צייר מוכשר בן 23 מאפר וסט סייד.
'רפי' חולקת את כל סודותיה עם הפסיכולוגית שלה ליסה, ומה שלא ידוע לרפי, שליסה היא אמו של דייוויד.
ליסה תומכת במערכת היחסים של 'רפי' עם גבר צעיר לפני שהיא מגלה מי הוא, מוצאת את הקשר ומוצאת את עצמה לא רק מתמודדת עם הדילמה האתית והמוסרית של ייעוץ לחברתו של הבן שלה, אלא גם את מה שהיא מרגישה באמת בנוגע לזוגיות של רפי, עכשיו שהיא יודעת שבנה מעורב.
ליסה מתייעצת עם הפסיכולוג שלה עצמה, והם יוצאים במסקנה שזה לטובת שתיהן, ליסה ורפי, כי ליסה תמשיך בטיפול כל עוד הקשר נשאר בגדר "סטוץ" כפי שהוא היה בהתחלה.
עם זאת, ליסה מבינה במהרה כי הקשר ביניהם רציני, ומגלה לבסוף לרפי שהיא אמו של דייוויד.
כשהיא מרגישה נבוכה ונבגדת, רפי מפסיקה את הטיפול שלה עם ליסה.
לאחר זמן מה, השוני וההבדלים בין רפי ודייוויד גורמים לבעיות ביניהם, והם נפרדים.
לאחר מספר שבועות, דייוויד יוצא לבלות בלילה בעיר עם חברו הטוב מוריס; דייוויד משתכר ובסופו של דבר שוכב עם סו, חברתה של רפי מהעבודה.
מאוחר יותר באותו היום, לאחר שנתקלו זה בזה בסופרמרקט, דייוויד ורפי מתחילים להתראות שוב.
הם גם מנסים לחזק את הקשר בכך שהם הולכים לארוחת ערב בליל שבת אצל משפחתו של דייוויד.
המשבר בין רפי וליסה מתגבר, אם כי רפי מעלה את האפשרות שלה ושל דייוויד להביא ילדים לעולם, לזה ליסה מגיבה בתוקף.
כמה ימים לאחר מכן, רפי מגלה שדייוויד שכב עם סו, ודייוויד ורפי רבים.
לאחר פסק זמן קצר, דייוויד מבקש את עזרתה של ליסה גם כאמו וגם כפסיכולוגית.
היא מייעצת לו לעשות את כל מה שהוא יכול כדי לשמור על הקשר, מכיוון שרפי היא היחידה שהצליחה לקבל את הקריירה של דייוויד כאמן.
דייוויד חוזר לרפי להתנצל ולהציע לה להביא ילד כי זה מה שהיא הכי רוצה.
רפי מבינה עד כמה חזקה האהבה של דייוויד חייבת להיות כדי להקריב הקרבה כזו.
איכשהו, שניהם מבינים שאהבה אינה מספיקה כדי להמשיך במערכת יחסים שכזו, והם נפרדים.
שנה לאחר מכן נראים דייוויד ומוריס עוזבים את המסעדה בה הוא ורפי הכירו לראשונה.
כשהוא חוזר להביא את הכובע ששכח במסעדה, דייוויד מבחין ברפי אבל היא לא רואה אותו; הוא לוקח את הכובע, ממהר לצאת מהדלת ומתחבא.
הוא מפשיר מעט את חלון הראווה כדי להתבונן בה, והיא מסתובבת ומבחינה בו.
הם חולקים חיוך לפני שהם נפרדים.
מריל סטריפ – ליסה מצגר בלומברג
אומה תורמן – רפאלה "רפי" גארדט
בריאן גרינברג – דייוויד בלומברג
ג'ון רוטמן – ג'ק בלומברג
את תפקידה של רפי הייתה אמורה לגלם במקור סנדרה בולוק.
בולוק החלה חזרות עם יאנגר וגרינברג, אך פרשה אחרי משך זמן קצר לפני תחילת הצילומים, מכיוון שהיא רצתה שינויים גדולים בתסריט, ויאנגר לא היה מוכן לשנות את התסריט.
פשטידה היא שם כולל לסוגי מאפים המורכבים מבלילה ותוספות שונות על פי הטעם.
הפשטידה משמשת כמנה עיקרית או כתוספת למנות אחרות, והיא נפוצה בתרבויות שונות ובקרב בני כל העדות.
פשטידות בארצות הברית או אירופה משלבות בתוכן גם בשר, עוף או דגים בתוספת חומר עמילני לדוגמה: קמח, אורז, פסטה ותפוח אדמה.
המתכונים להכנת פשטידה כוללים מגוון רחב ביותר של תוספות אפשריות ובהן: ביצים, קמח או בצק, מינים שונים של ירקות, פסטה, תבלינים, תוספת מתוקה (לקוגעל ירושלמי), גבינות ובשר (סטייק פאי בבריטניה).
רשימה חלקית של סוגי פשטידות
פשוש היא סדרת הנפשה צרפתית בת 26 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1989. הסדרה שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1991 -1992.
את שיר הפתיחה והסיום העברי של הסדרה ביצעה חני נחמיאס, לתרגום דפנה אילת.
הדמות הראשית היא ילד בשם פשוש אשר גר באזור כפרי בחווה של סבו וסבתו יחד עם אחותו דנה.
בכל פרק פשוש וחברתו הטובה שירלי נוהגים לקחת חלק בכל מיני הרפתקאות.
פשוש נוטה לעיתים רבות להסתבך עם הילד של השכנים, גד.
בנוסף, לפשוש יש את היכולת לזמן יצור כחול מסתורי בעל כוחות קסם המכונה קיסמוני אשר מסוגל לפתור את כל בעיותיו של פשוש.
פָּשׁוֹשׁ (שם מדעי: Prinia gracilis) היא ציפור שיר זעירה ממשפחת התפריים ובעבר שויכה למשפחת הסבכיים, הדומה להם מאוד.
לציפור זו גב חום אפרפר ומפוספס וזנב ארוך, מדורג וזקור והיא אחת מהציפורים הנפוצות בישראל.
הפשוש היא מהקטנים בעופות הנמצאים בישראל.
גב הפשוש חום-אפרפר, מפוספס בפסי אורך קצרים בצבע חום-כהה.
כמחצית מאורכו) זקור כלפי מעלה, ובנוי מעשר נוצות מדורגות באורכן, שכל אחת מהן מסתיימת בכתם שחור ועטרת לבנה.
מקור מקורו חד, ארוך ודק.
מקור הזכר נעשה שחור בעונת הקינון.
תפוצת הפשוש משתרעת מסומליה וג'יבוטי בקרן אפריקה, דרך המזרח התיכון, המפרץ הפרסי, פקיסטן, ועד מזרחית לצפון הודו (אזור נפאל ובנגלדש), כולל טורקיה בצפון.
בית הגידול של הפשוש מגוון וכולל שטחים חקלאיים, גנים, שדות, ביצות, חורשות ושטחים עירוניים.
הפשוש שוכן בעצים, שיחים ובסבכים (מכאן שם משפחת הסיבכיים) בהם הוא מקנן, וכן בעשב גבוה.
הפשוש יציב, כלומר הוא אינו נודד, אלא חי באותו מקום בכל עונות השנה.
הפשוש שכיח ברוב חלקי ישראל, מצפונה ועד צפון הנגב, בייחוד בעמקים ובמישורים שבצפון ובמרכז.
עם זאת בעשור השני של המאה ה-21 חלה ירידה משמעותית בגודל אוכלוסיית הפשוש בישראל, ככל הנראה בשל פלישת מינים מתחרים כמו המיינה והדררה.
תפריטו של הפשוש כולל בעיקר חרקים קטנים, אך גם חסרי חוליות אחרים, זרעים ופירות.
הפשוש הוא עוף פעיל ובולט למדי, אך בעונות הקור, דוגמת החורף הישראלי, יעדיף להסתתר בין שיחים סבוכים ולתור אחר מזון.
זמנים קרים אלו עלולים לגרום לתמותה וירידה באוכלוסיית הפשושים, אך התאוששותם מהירה.
כשמתחיל להתחמם נוהגים הזכרים לבחור נקודה מוגבהת בנוף, לשיר בקול רם בשירה מונוטונית שיכולה להימשך גם חמש דקות רצופות, ולנתר.
כשהפשושים מבחינים בטורף בסביבתם, הם מזהירים את גוזליהם במעין קול תקתוק מהיר וחלש יותר מהשירה.
הפשוש היא ציפור מונוגמית וטריטוריאלית.
תחום מחייתה קבוע, ושטחו הוא כשני דונם ומשתנה בהתאם לעונות השנה ולסביבה.
הזכר יילחם בכל זכר שיחדור לתחומו כדי לסלקו.
תוחלת חייו של הפשוש היא כשנה וחצי, אולם הפשוש יכול להגיע גם לגיל של ארבע שנים.
ידוע על פרט מוטבע משמורת עינות צוקים שחי למעלה משש שנים וחצי.
עונת הקינון של הפשושים מתחילה בסוף פברואר עד תחילת מרץ, ונמשכת עד סוף חודש יוני.
במהלך עונת הקינון ישלים הפשוש עד שלושה מחזורי קינון.
הזכר הוא שיתחיל לבנות את הקן, שצורתו צורת ביצה עם פתח עגול בצידו, מסיבי דגנים וזרדים עדינים, והנקבה תסייע לרפדו מבפנים בציציות זרעונים של צמחים ממשפחת המורכבים.
לעיתים יבנה הזכר מספר קנים עד שהנקבה תבחר אחד מהם.
הקן ממוקם בתוך סבך, כ-40 עד 50 ס"מ מעל הקרקע, אך לעיתים גם על שיחים ועצים.
מלאכת הבניה נמשכת כחמשה עד שמונה ימים.
כשבוע לאחר תחילת בניית הקן תטיל בתוכו הנקבה בין שלוש לחמש ביצים, שצבען ורדרד עם כתם אדמדם בצדן.
עם הטלת הביצה הלפני האחרונה תתחיל הדגירה על הביצים, ותימשך 12–13 יום עד לבקיעתן.
במהלך היום ידגרו הזכר והנקבה על הביצים במשמרות.
גם במהלך הדגירה תמשיך מלאכת ריפוד פנים הקן על ידי בן הזוג שלא דוגר.
הגוזלים נשארים בקן 12 יום.
בנוסף להאכלת הגוזלים, דואגים הפשושים גם לניקיון הקן ולסילוק הפרשות הגוזלים.
ההורים ימשיכו להאכיל את הגוזלים מחוץ לקן למשך שבועיים נוספים.
בסיומם יגורשו הצאצאים מתחום מחייתם של הוריהם, ויתחילו את חייהם כפשושים בוגרים.
8-4 ימים לפני סיום ההאכלה, יתחיל הזכר בבניית הקן החדש.
פָּשׁוֹשׁ היה עיתון ילדים שיצא 8 פעמים בשנה.
העיתון ראה אור לראשונה ב-1974. בעיתון הופיעו כתבות, צילומי צבע, חידונים ושעשועונים בנושא טבע, אקטואליה ואיכות סביבה.
העורכת הראשונה של העיתון הייתה גלילה רון־פדר-עמית, אשר ושימשה בתפקיד בין השנים 1973—1975. הסופר עמוס בר מונה לעורך ב-1978 ושימש בתפקיד במשך 24 שנים.
בשנת 1999 מכרה החברה להגנת הטבע את העיתון למגזין "ארץ וטבע" ובשנת 2004 יצא גיליון העיתון האחרון.
בשנת 2011 יצא גיליון אוסף מיוחד הכולל שעשועונים.
פְּשֵׁטָה שְׂרוּעָה (שם מדעי: Bacopa monnieri) הוא מין צמח בר עשבוני ממשפחת הלועניתיים.
תפוצתו בישראל מצטמצמת לאזור הצפון, סמוך למקווי מים או לפלג מים זורמים.
בירדן הוא נמצא באתרים נוספים, כדוגמת פתח הקניון של ואדי אבן חמיד.
מספר פרטים של מין זה הובאו לגן הבוטני בקיבוץ נתיב הל"ה.
פשיזם קלריקלי (באיטלקית: Fascismo clericale) הוא אידאולוגיה המשלבת עקרונות פוליטיים וכלכליים הלקוחים מהפשיזם עם מסורת ופילוסופיה דתית.
המונח משמש לתיאור ארגונים ותנועות המשלבים אלמנטים דתיים ופשיסטיים וכדי לתאר תמיכה של ארגוניים דתיים בפשיזם, או משטרים פשיסטיים בהם יש לאנשי דת תפקיד מרכזי.
נראה שהמונח פשיזם קלריקלי הופיע לראשונה בסביבות שנת 1920 באיטליה והתייחס ספציפית לחלק מהמפלגה הקתולית שתמך בבניטו מוסוליני ובמשטרו.
המונח הומצא כביכול על ידי לואיג'י סטורצו (Luigi
Sturzo) אחד ממנהיגי המפלגה הקתולית, כומר איטלקי, אשר התנגד למוסוליני ועל כן הוגלה ב-1924.
עם זאת, ההיסטוריון היהודי-אמריקאי זאב וולטר לאקוויר מצא שהמונח פשיזם קלריקלי הוזכר
אף לפני המצעד על רומא של מוסוליני, בהתייחסות לקבוצה של מאמינים קתולים בצפון איטליה שדגלו בשילוב קתוליות עם פשיזם.
סטורצו עשה הבחנה בין איטלקים קתולים שתמכו בפשיזם ועזבו את המפלגה הקתולית מוקדם, בשנים 1921-1922 ובין אלו שנשארו במפלגה גם לאחר המצעד על רומא וקראו לשיתוף פעולה עם הממשלה הפשיסטית.
בסופו של דבר שתי הקבוצות תמכו במוסוליני.
דוגמאות לדיקטטורות ותנועות פוליטיות שכללו אלמנטים או רעיונות של הפשיזם הקלריקלי הן התנועה הלאומנית הקרואטית "אוסטאשה", מפלגת חזית המולדת באוסטריה בהנהגת אנגלברט דולפוס, מפלגת העם הסלובקית של יוזף טיסו בסלובקיה, פרנסיסקו פרנקו בספרד, ז'טוליו ורגאס בברזיל, הרקסיזם בבלגיה וממשלת צרפת של וישי.
סממן בולט החוזר בכל התנועות הללו הוא העובדה שכולן קתוליות או בעלות רוב קתולי.
אין הסכמה מוחלטת בין חוקרים המקבלים את המונח פשיזם קלריקלי בנוגע לדוגמאות אלו, אולם האוסטאשה היא המוסכמת ביותר לפשיזם קלריקלי.
המונח פשיזם קלריקלי אינו מקובל על כל החוקרים.
חלקם סבורים שמונח זה אף מתאים לתיאור של תנועות בנות ימינו כגון התנועה הגזענית זהות נוצרית ותנועות אסלאמיות רבות.
מנגד, חוקרים רבים מסרבים לקבל מונח זה וטוענים שמשטר פשיסטי לא נעשה 'קלריקלי' אם אנשי דת מסוימים תומכים בו.
גם בקרב חוקרים המקבלים מונח זה, חלקם סבורים שאין לו מקום לאחר סוף מלחמת העולם השנייה.
פשטו (IPA: [pəʂt̪oː, ˈpəçt̪oː, ˈpʊxt̪oːˈ]) היא שפה איראנית המדוברת בפי הפתאנים בדרומה ובמזרחה של אפגניסטן ובצפון-מערב פקיסטן, וכן בקרב קהילות פתאניות ברחבי העולם.
זוהי השפה הרשמית של אפגניסטן, יחד עם הדארי.
בפשטו שני ניבים עיקריים, הניב של פשאוור והניב של קנדהאר.
באפגניסטן הפשטו היא השפה העיקרית והיא משמשת כשפה ניהולית ודיפלומטית.
+פונמות בפשטו סדקי ענבלי וילוני חכי כפוף בתר־מכתשי מכתשי/שִנִּי שפתי(־שִנִּי) אפיɳnm סותם ʔ qgkɖʈdtbp מחוכךʤʧʣʦ חוכך hɣx(ʝç)(ʐʂ)ʒʃzs f מקורב(צדי)wjl מקישɺ̢ רוטטr
הפונמות /q/, /f/ קיימות רק במילים שאולות ונוטים להחליפן בפונמות /k/, /p/ בהתאמה.
פשטו היא שפה מסוג נושא-מושא-נשוא (SOV) וכוללת מרכיבים ארגטיביים.
הפועל מתאים לנושא במשפטים עומדים ובמשפטים יוצאים בפסוקיות שאינן מושלמות, אבל כשמדובר בפעולה שהושלמה בעבר הפועל מתאים לנושא במשפט עומד, ולמושא במשפט יוצא.
הפועל נוטה בהווה, בהווה מושלם, בעבר פשוט, בעבר מתמשך ובעבר מושלם.
בשמות עצם קיימת הבחנה בין זכר ונקבה, יחיד ורבים, ויחסה במשפט (נושא, מושא ישיר, אבלטיב, פנייה).
בפשטו קיימות מילות יחס משלושה סוגים: תחיליות (prepositions), סופיות (postpositions) ומשולבות (circumpositions).
פֶּשְטֶרָה (בבולגרית: Пещера) היא עיר בדרום מערב בולגריה, השלישית בגודלה מבחינת כמות האוכלוסין במחוז פאזארדז'יק ושוכנת 125 ק"מ מהבירה סופיה, 18 קילומטרים מבירת המחוז פאזארדז'יק ו-43 קילומטרים מפלובדיב.
משמעות המילה פשטרה בבולגרית היא מערה ושמה של העיר נגזר משפע המערות המצויות באזור.
ראשית ההתיישבות האנושית באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה והתיישבות מאורגנת מתועדת במהלך המאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית.
היישוב המודרני מתועד לראשונה בתעודות עות'מאניות מ-1479 שתיעדו כפר קטן שהיה תחת חסותו של ואלי עות'מאני בשם מוסטאפה.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 בתקופת התחייה הלאומית הבולגרית חלה תנופת פיתוח בעיירה ונבנו כנסיות, בתי ספר ומבני ציבור.
ב-6 בינואר 1878 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית שוחררה העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית.
בהמשך בהתאם לסיכומי קונגרס ברלין הפכה חלק מהמחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית וב-1885 אוחד עם נסיכות בולגריה.
כלכלת העיר נסמכת על מספר מפעלי תעשייה הממוקמים בעיר ובפאתיה וביניהם: מפעל לתרופות גנריות, מפעל לנעליים ויקב.
סמוך לעיר מצויה מערת נטיפים בשטח של 3,310 מטר מרובע ונכללת ברשימת 100 אתרי התיירות הלאומיים בבולגריה וכן שמורת טבע.
בתוך העיר קיים מוזיאון לתולדות ההיסטוריה של האזור המכיל למעלה מ-8,000 פריטים וכן כנסיית דמטריוס הקדוש שבנייתה הסתיימה ב-1831.
בפשטרה שורר אקלים ממוזג מתון, כאשר הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12.6oc וכמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 675 מילימטרים.
פשוט נהדרת היא קומדיית מצבים בריטית שנוצרה ונכתבה על ידי ג'ניפר סונדרס, והיא גם מככבת בסדרה בתפקיד הראשי.
הסדרה שודרה במקור בבריטניה בערוץ BBC Two בין ה-12 בנובמבר 1992 ל-7 בדצמבר 1996, ובהמשך עם פרקים חדשים נוספים בשנים 2001–2004 ובשנים 2011–2012. בשנת 2016 יצא לאקרנים גם סרט הקולנוע "Absolutely Fabulous: The Movie" הממשיך את עלילת הסדרה.
עלילת הסדרה מתמקדת בדמותה של אדינה "אדי" מונסון (בגילומה של ג'ניפר סונדרס), אשת יחסי ציבור בשנות ה-40 לחייה, אשר מקדישה את מרבית זמנה לניסיונות להיות אופנתית ומעודכנת, ומתנהגת כאילו היא עדיין בשנות ה-20 לחייה.
חברתה הקרובה של אדינה, פטסי סטון (בגילומה של ג'ואנה לאמלי), היא עורכת מגזין אופנה בעלת חיבה יתרה לאלכוהול, אשר מנסה לחיות את נעוריה באופן מוקצן אף יותר מאשר אדינה.
לעומת זאת, בתה של אדי, ספרון "סאפי" מונסון (ג'וליה סוואלה) היא חנונית ציניקנית בעלת אופי בוגר ואחראי אשר לעיתים רבות משמשת כקול ההיגיון בסדרה.
דמות בולטת נוספת בסדרה היא אמה השמרנית של אדינה (בגילומה של ג'ון ויטפילד).
הסדרה שודרה במשך שלוש עונות, בין 1992 ל-1995. ב-1996 לא שודרה עונה מלאה, אלא סרט טלוויזיה בן שני חלקים, בשם "The Last Shout" ("הצעקה האחרונה").
ב-2001 הוחל בשידורן של שתי עונות נוספות, שאף הן כללו סרט טלוויזיה אחד, "Absolutely Fabulous in New York" ("פשוט נהדרת בניו יורק"), שמאוחר יותר שונה שמו ל-"Gay".
בסך הכול כללה הסדרה לאורך כל עונותיה 40 פרקים.
ב-25 בדצמבר 2011 חזרה הסדרה לחיים כחלק מספיישל של שלושה פרקים.
הפרק השני שודר ב-1 בינואר 2012, והפרק השלישי שודר במהלך משחקי האולימפיאדה שהתקיימו בלונדון.
הסדרה שודרה במדינות שונות בעולם, בהן אירלנד, אסטוניה, ארצות הברית, בלגיה, ברזיל, גרמניה, הולנד, ישראל, מקדוניה, סרביה, פולין, פורטוגל, צרפת, קנדה ושוודיה.
בצרפת הופקה ב-2001 גם גרסה מקומית של הסדרה, בכיכובן של ז'וזיאן בלסקו ונטלי ביי.
ב-2009 שודר גם פיילוט אמריקאי ברשת פוקס, בכיכובן של קתרין האן וקריסטן ג'ונסון, אך הרשת החליטה שלא להמשיך בהפקת הסדרה.
לאורך השנים זכתה הסדרה בפרסים הן בממלכה המאוחדת והן מחוצה לה.
ב-1993 הוענק לה פרס באפט"א בקטגוריית הסדרה הקומית הטובה ביותר וב-1994 זכה הפרק "Hospital" בפרס אמי הבין-לאומי.
ג'ואנה לאמלי זכתה ב-1993 וב-1995 בפרס באפט"א בקטגוריית ההופעה הקומית הטובה ביותר, וכן בפרס הקומדיה הבריטית לשנת 1993 בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
התסריט זיכה את ג'ניפר סונדרס בפרס גילדת התסריטאים הבריטית לשנת 1993 בקטגוריית קומדיות המצבים.
בשנת 2016, יצא לאקרנים הסרט "Absolutely Fabulous: The Movie" אשר ממשיך את עלילת סדרת הטלוויזיה ובו השתתפו צוות השחקנים הראשי מהסדרה.
פַּשְׁחוּר בֶּן אִמֵּר הַכֹּהֵן היה כהן ששירת בבית המקדש הראשון, בימי המלך יהויקים.
פשחור הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.
פשחור מוזכר בספר ירמיהו, בתור כהן שרדף את ירמיהו הנביא בעקבות נבואותיו על חורבן בית ראשון.
בסוף נבואת החורבן, מבשר ירמיהו לפשחור מה יהיה גורלו הוא, וגורל בני ביתו:
שמו של פשחור המסמל התפשטות (מלשון "פש" – פשו) וחירות ("חור").
יהיה "מגור" לשון פחד וצמצום – ההפך משמו המקורי.
לא ברור אם "משמרת פשחור" שעלה בימי שיבת ציון היו מבני פשחור בן אמר, וכן אם אותם הכהנים בני פשחור הנמנים בספר עזרא כ"השיבו נשים נכריות" - אליועיני, מעשיה, ישמעאל, נתנאל, יוזבד, ואלעשה - היו מבני פשחור בן אמר או מצאצאי פשחור אחר.
בתלמוד מסופר כי; "אמר רב יהודה אמר שמואל ארבע מאות עבדים ואמרי לה ארבעת אלפים עבדים היו לו לפשחור בן אימר וכולם נטמעו בכהונה וכל כהן שיש בו עזות פנים אינו אלא מהם"
בימינו, יש שהשתמשו בשם זה, ככינוי לאדם שמתקיף אנשים הקוראים תיגר על השלטון.
השם פשחור מופיע ב'חרסי ערד' על גבי אוסטרקון חרס קטן (ערד 54) על יד המקדש שהיה קיים שם בתקופה שלפני חזקיהו.
ביחד אתו נתגלו חרסים נוספים עם שמות משפחות כהונה כמו מרמות (ערד 50), בני קורח (ערד 49) ועוד.
פשוטה היא מונודרמה שכתבה מיקי פלג רוטשטיין.
הצגת היחיד נושאת פרסים בכיכובה ובבימויו של נורמן עיסא, שוחקה בשנים 2012-2007 כחלק מהרפרטואר הרשמי של תיאטרון "הבימה".
עדות של תשעה דפים מתוך יומנה המתוארת מנקודת מבטה של ילדה, אודות ניצול מיני מתמשך, מצד אביה החורג, נוכח התעלמות החברה, הממסד, בית הספר והבית, התבגרותה בצל אימה החרשת וקריסתה הנפשית והידרדרותה למחלת האנורקסיה.
בהצגה משחקת פלג-רוטשטיין על בימה קטנה, Black box ריקה, למעט שעון חול היורד מהתקרה במהלך ההצגה.
ההצגה הציגה וזכתה בתיאטרונטו 2007 ואומצה על ידי תיאטרון הבימה, בו הוצגה בשנים 2012-2007.
פלג-רוטשטיין הופיעה עם ההצגה בגרמניה, איטליה, רומניה, רוסיה, אוקראינה, יפן וטאיוואן.
כמו כן ההצגה הוצגה בהרבה מאוד ערבים מקצועיים של פסיכולוגים, פסיכיאטרים ואנשי מקצוע.
2008 – ההצגה "פשוטה" ופלג רוטשטיין זכו בתספיס פסטיבל, גרמניה: בפסטיבל המונודרמה הבינלאומי בקיל.
ההצגה זכתה בפרס היצירה הטובה ביותר ובפרס התחרות במקום השלישי.
2007 - פלג רוטשטיין הייתה מועמדת לפרס אשת השנה בתיאטרון על ההצגה "פשוטה" בטקס אנשי השנה בקטגוריית אנשי השנה בתיאטרון, ערוץ 2.
2007 – ההצגה "פשוטה" זכתה בפרס התיאטרונטו.
עוזרת במאי – יעל פורת.
עיצוב תפאורה ותלבושות – נאוה שטר.
מלחין המוזיקה - עלא אבו עמרא.
עיצוב תאורה – זיו וולושין.
פשטידת הפלא הוא ספר ילדים מאת הסופר והמאייר האוסטרלי נורמן לינדזי.
זהו ספר מסעות קומי ונונסנסי שנכתב בשנת 1918, ונחשב לקלאסיקה של ספרות הילדים והנוער האוסטרלית.
הוא מספר על קואלה בשם באניפ בלוגם, הפוגש שני חברי "אגודת הפשטידאים" שברשותם פשטידת פלא - היא מדברת והולכת, ומבקשת שיאכלו אותה כל הזמן, מכיוון שהיא לעולם אינה נגמרת.
הספר מחולק לארבע פרוסות במקום פרקים, ומכיל שירים הומוריסטיים רבים.
הטון הכללי של הספר הוא פרוע ולעגני.
הספר יצא בעברית במסגרת סדרת "הרפתקה ראשונה: קלאסיקה לראשית קריאה" מבית ההוצאות אוקיינוס ומודן הוצאה לאור.
סרט הנפשה שמבוסס באופן רופף על הספר יצא לאקרנים בשנת 2000 תחת השם "פלא פודינג".
פֶּשְׁט (בהונגרית: Pest) הוא מחוז במרכז הונגריה.
בשטחו הוא מקיף את עיר הבירה בודפשט, המהווה יחידה טריטוריאלית-מנהלית עצמאית ואינה חלק מהמחוז.
מצפון הוא גובל בסלובקיה ובמחוז נוגראד, ממזרח במחוזות הווש ויאס-נאג'קון-סולנוק, מדרום במחוז באץ'-קישקון וממערב במחוזות פייר וקומארום-אסטרגום.
בירת המחוז היא בודפשט (למרות שמנהלית היא יחידה עצמאית).
מחוז פשט הוא הגדול ביותר באוכלוסייתו מכל מחוזות הונגריה, והשלישי בגודלו בשטחו.
כ-65% מאוכלוסיית המחוז גרה במטרופולין של בודפשט הכולל עשרות ערים ויישובים כפריים.
במחוז 48 ערים, ובסך הכל 187 יישובים.
פני השטח של המחוז מגוונים – ניתן למצוא בו אזורים הרריים המגיעים לשיא של 939 מטר וגם שטחים מישוריים נרחבים.
כרבע מחלקו של הדנובה העובר בשטח הונגריה נמצא במחוז.
המחוז נוסד ב-1950, כאשר החלק הדרומי של מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון (Pest-Pilis-Solt-Kiskun) ההיסטורי (נוסד ב-1876) הופרד ממנו וחובר למחוז באץ'-קישקון, והחלק הנותר הפך למחוז פשט.
מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון נוצר במהלך השנים על ידי איחוד המחוזות ההיסטוריים פשט ופיליש, שנוסדו עוד במאה ה-11 כחלק מממלכת הונגריה והאזורים הסמוכים שולט וקישקון.
פשטות - תנועה לעירום חברתי היא עמותה ששמה לה למטרה להפיץ את העירום החברתי, על ידי הפקת אירועי עירום חברתי ויצירת דיון ציבורי ופעילות למען חקיקה מתאימה בנושא.
בנוסף שם לו הארגון למטרה לקדם רעיונות וערכים נוספים התואמים את האידאולוגיה שמאחורי העירום החברתי כגון: קבלה עצמית, חירות אישית, שוויון מגדרי, ערעור על אידיאל היופי, מאבק בתרבות האונס ועוד.
התנועה שואפת לחברה שתאפשר ותקבל הגדרת חופים, פארקים ומועדונים שבהם הלבוש אינו חובה, ושבה עירום חברתי במקומות מוגדרים או מבודדים לא ייחשב עבירה או סטייה.
בשנת 2011 ערך צלם העירום ההמוני ספנסר טוניק מיצג של צילום עירום בים המלח, במטרה לעורר מודעות למצבו המתדרדר של האגם.
בעקבות אירוע הצילום התארגנה קבוצה של כמה עשרות חברים, ובהם מייסדי התנועה, לקבוצה פרטית וסגורה למחצה שהפיקה מפגשי עירום חברתי קטנים לחברי הקבוצה, ברוח הנטוריזם.
לאחר מספר שנות פעילות החליטו מספר פעילים שברצונם ליצור ארגון חדש שיפעל לקידום הנושא כלפי חוץ ולרתום את ניסיונם ואת היכרותם של אלו שנהנים מעירום חברתי על מנת להפיץ את בשורת העירום, כפי שתפשה אותם הקבוצה, לקהל הרחב, ושינוי הלך הרוח השמרני סביב העירום.
העקרונות המרכזיים היו קבלה עצמית, קבלת האחר, חירות אישית והפרדה בין העירום למיניות במפגשים.
במאי 2014 הוקמה תנועת "פשטות".
ביולי 2014 הפיקה "פשטות" את האירוע הראשון שלה, אירוע הקראת שירה ופרוזה בעירום, שהתקיים בפאב תל אביבי.
מאז המשיכה "פשטות" והפיקה אירועים מסוגים שונים שטרם התרחשו במתכונת נודיסטית בישראל, כמו הקרנת סרט קולנוע בעירום, הצגה בעירום, הרצאות לקהל עירום, אירועי בוק סרפינג בעירום, מסיבות בריכה ועוד.
ביולי 2016, לאור התרחבות הפעילות במהלך השנתיים מאז הקמתה, נרשמה "פשטות" כעמותה רשומה.
במסגרת פעילותה ערכה עמותת פשטות מספר אירועי עירום שנערכו לראשונה במתכונת עירומה בישראל.
אירוע הקראת שירה בעירום (2014)
אירוע בוק סרפינג ראשון בישראל בעירום (2014)
הצגת תיאטרון ראשונה בישראל לקהל עירום, ההצגה "חמוצ" של ג'ייסון דנינו הולט בתיאטרון נחמני (2014)
אירוע הפאב העירום הראשון בישראל, בפאב ג'פטו במודיעין (2016)
הקרנת סרט בקולנוע לקהל עירום לראשונה בישראל, הסרט "נורמנדי בעירום" בסינמה סיטי בגלילות (2018)
מופע הסטנדאפ הראשון בישראל לקהל עירום, "מחשבות מסלול מחדש" עם הסטנדאפיסטיות רותם זיו, מורן אזערי ואילאיל ישראלי (2020)
עם פטירתה של יו"ר העמותה, אתי זילברמן, הקימו כמה מחברי העמותה הרכב מוזיקלי בשם "עירומיסט" (על משקל "אירוסמית"), שהופיע בעירום בערב שנערך לזכרה על ידי העמותה.
ההרכב המשיך לפעול גם לאחר האירוע, ומקיים הופעות בהן הוא מבצע קאברים לשירים מוכרים כמו גם שירים מקוריים, בעירום, בפני קהל עירום, במסגרת אירועי העמותה.
עקרונות העירום החברתי של התנועה
העירום החברתי הוא זכות של המעוניינים לשהות בחופשיות בסביבה שתקבל את גופם כפי שהוא, בהערכה ובפתיחות.
העירום החברתי מבוסס על שוויון, על כבוד הדדי ועל קבלה אוהדת של הייחודיות והשונות הטבעית של כל אחד ואחת מאיתנו.
הגוף העירום הוא הייצוג החיצוני האמיתי של האדם, ללא מסכות של אופנה, סממני מעמד חברתי או מאפיינים קהילתיים.
באמצעות העירום החברתי לומדים כי היופי האמיתי שלנו אינו בהתאמה לאידיאל היופי הנפוץ בימינו, אלא ביכולת של אנשים למצוא יופי בכל אדם.
דווקא המגוון האנושי – מבנה גוף, גיל, מגדר, צבע עור, צלקות ועוד – ללא תלות במשיכה מינית, הוא שהופך כל אחת ואחד למרתקים ומסקרנים.