tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחמם אוויר לניסויי מגח סילון ובריכה לניסויי הנעה ימית, כמו כן אמצעי מדידה ואנליזה תרמית מתקדמים.
מעבדה למערכות חלל מבוזרות - מתקני הניסוי של המעבדה כוללים שולחן אוויר, מודלים של לוויינים, חיישנים ומכשור אופטי.
מעבדה למערכות אוטונומיות שיתופיות - נוסדה בשנת 2009 לצורך ניסויים ובחינה של תוצאות תאורטיות להנחיה ובקרה של כלים אוטונומיים.
המעבדה כוללת שני מתקני ניסוי.
כל אחד מוקף בחיישני תנועה העוקבים אחר תנועת הכלים בזמן אמת במתקן וברמת דיוק גבוהה.
מעבדה חישובית למבני אוויר חלל
יצחק גת – מנכ"ל רפא"ל לשעבר
אלוף דוד עברי – מפקד חיל האוויר
יאיר רמתי – חתן פרס ביטחון ישראל ומראשי פרויקט החץ
עוזי רובין – חתן פרס ביטחון ישראל ומראשי פרויקט החץ
יגאל שילון – איש טלוויזיה וקולנוע ישראלי
באמצע שנות ה-90 החלו סטודנטים בטכניון במאמץ פיתוח לוויין זעיר בהסתמך על טכנולוגיות חלל חדישות.
הסטודנטים, בליווי אנשי הסגל, בנו לוויין שמשקלו 50 ק"ג ואשר צורך פחות מ-17 ואט.
מרבית החומרה ללוויין נתרמה על ידי חברות ישראליות, שרצו לבחון רעיונות חדשים ופיתוחים מקוריים בסביבת חלל, על גבי לוויין.
הרעיון, היוזמה והפיתוח היו של פרופסור גיורא שביב, פרופסור חיים אשד ומר משה שחר.
עלות הפיתוח של שני הלוויינים עמדה על כ-8 מיליון דולר.
הלוויין הראשון שנבנה שוגר על גבי טיל רוסי במרץ 1995. השיגור נכשל והלוויין לא הצליח להגיע למסלול.
הלוויין "טכסאט-2" שנבנה בעקבותיו שוגר בהצלחה ביולי 1998 ופעל במשך 11 שנים, עד 2010.
הלווין הוא פרי פיתוח של הטכניון, במסגרת מכון אשר לחקר החלל, בשיתוף עם המחלקה לפיזיקה, הפקולטה להנדסה אווירונאוטיקה וחלל, סוכנות החלל הישראלית, המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית ותעשיות חלל שונות בארץ, בראשן התעשייה האווירית לישראל.
בתכנון הלוויין ובבניית מערכותיו השתתפו מספר מומחים וסטודנטים מהטכניון.
הניסויים היו מהראשונים מסוגם בעולם.
פרופ' פנחס גורפיל מהפקולטה להנדסת אווירונוטיקה וחלל ומכון אשר לחקר החלל בטכניון מקדם מיזם לבניית 3 ננו לוויינים ניסויים בשם SAMSON, (משקל כל אחד כ-6 ק"ג והם יבנו כתיבות בגודל 10X20X30 ס"מ).
הלוויינים נועדו לבחון את היכולת לטוס במבנה משותף בגובה כ-600 ק"מ, לתמרן בחלל עם מנועים זעירים בטווח זמן ארוך ולבצע משימת גיאולוקציה (איתור).
הננו לוויינים "סמסון" אלפא, ביתא וגאמא מיועדים לשיגור ב-2018 במשגר ההודי "PSLV".
הפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 2002, מאיחוד של שתי פקולטות ותיקות בטכניון, הנדסה אזרחית והנדסה חקלאית.
הפקולטה עוסקת בהכשרה של מהנדסים בתחום הנדסה אזרחית וסביבתית.
דיקאן הפקולטה הוא פרופ' אורי להב.
הפקולטה מורכבת משלוש יחידות: הנדסת מבנים וניהול הבנייה, הנדסת סביבה מים וחקלאות, הנדסת תחבורה וגיאו-אינפורמציה.
במסגרת הפקולטה פועלים גם שישה מרכזי מחקר ומספר מכוני מחקר שפועלים בזיקה אליה:
המרכז למחקר בהנדסת הסביבה ומשאבי מים
המכון הישראלי לחקר הנדסה ימית - המכון הוקם ב-1976 מיסודם של הטכניון וחברת נמלי ישראל.
המכון מחזיק שני מתקני מחקר ייחודיים מסוגם בארץ ושורה של אמצעי מדידה של אוקיינוגרפיה פיזיקלית ברחבי הארץ.
המכון לחקר התחבורה (אתר המכון לחקר התחבורה)
בשנת 1970 הוחלט לפתוח לימודי הנדסה גיאודזית במסגרת הפקולטה להנדסה אזרחית.
המכון הישראלי לחקר הנדסה ימית
בשנת 1976 הוקם המכון הישראלי לחקר הנדסה ימית, מיסודם של הטכניון וחברת נמלי ישראל.
מאז, המכון מחזיק במתקני מחקר ייחודיים הממוקמים סמוך למבני הפקולטה.
מאז הקמתו שימשו מתקנים אלה את חברי הסגל של הפקולטה לצורך מחקרים בתחומים שונים הנוגעים לאוקיינוגרפיה פיזיקלית.
בשנים האחרונות התרחבו תחומי העניין המשותפים וכיום הם כוללים גם תחומים כגון: ביצוע מודלים נומריים מורכבים, מדידות חופיות וימיות, עיבוד נתוני גיאואינפורמטיקה במרחב הימי והחופי, הנדסת תחבורה ימית ועוד.
כבר בשנת 1937 נתנו בטכניון קורסים בהנדסה חקלאית.
בשנת 1953 הוקמה המחלקה להנדסה חקלאית, על ידי וולטר קליי לאודרמילק.
המחלקה קיימה לימודים של ארבע שנים, מהם שנה אחת בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית.
הלימודים במחלקה כללו ארבעה פרקים: כח ומיכון בכפר, קרקע ומים, חשמל בכפר ובנייני הכפר.
בשנת 1959 נקראה המחלקה להנדסה חקלאית על שמו של לאודרמילק.
בשנת 1972 יזם פרופ' דן זסלבסקי "מגמה קיבוצית" בפקולטה להנדסה חקלאית.
לאור הקיטון במספר הסטודנטים בפקולטה להנדסה חקלאית, היא נסגרה בשנת 2002 ומוזגה כיחידה בתוך המחלקה להנדסה אזרחית.
ביוני 1964 הונח אבן פינה למבנה הפקולטה להנדסה חקלאית בקריית הטכניון.
הבניין תוכנן במקור על ידי הארכיטקט לב, אך תוכנן מחדש בשנת 1965 על ידי פרופ' אבשלום טאו ובנייתו על פי התוכנית של האחרון הושלמה בשנת 1967. בשנים 1984–1985 הוסף לבניין תוספת על פני חזיתו המזרחית.
הפקולטה לכימיה על שם שוליך של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1954, והיא עוסקת בהכשרה של מדענים בתחום הכימיה.
דקאנית הפקולטה היא פרופ' אפרת ליפשיץ.
פרופ' הפקולטה יצחק אפלויג כיהן כנשיא הטכניון בשנים 2001 עד 2009.
בשנת 1954 הוטלה על פרופ' דוד גינצבורג המשימה לפתח את המחלקה לכימיה בטכניון שכללה מספר חוקרים בתחומי הכימיה האנליטית והפיזיקלית.
לאחר תקופה של פיתוח וביסוס, קיבלו מחלקות המדע הבסיסי בטכניון, שכללו את מחלקות הכימיה, הפיזיקה והמתמטיקה, מעמד של פקולטות.
בשנת 1959 התמזגה הפקולטה לכימיה תעשייתית עם הפקולטה לכימיה.
הפקולטות הופרדו שוב בשנת 1962, כל סגל הפקולטה לכימיה תעשייתית (פרט לאחד) נשאר בפקולטה לכימיה.
בשנת 1964 המחלקה לכימיה עברה לקומפלקס הבניינים על שם ברנשטיין, קנדה וקומפטון, בו היא שוכנת עד היום.
בשנת 2006 תרם איש העסקים סימור שוליך 20 מיליון דולרים לפקולטה לכימיה.
זו אחת התרומות הגדולות שקיבל הטכניון מאז היווסדו.
בעקבות תרומה זו שונה שם הפקולטה לפקולטה לכימיה ע"ש שוליך.
כיום בפקולטה 29 חברי סגל, ושמונה חברי סגל בגמלאות.
מעל 380 תלמידים לומדים בפקולטה לתארים ראשונים ומעל 150 לתארים גבוהים, כשליש מתוכם לתואר דוקטור.
חברים מסגל הפקולטה עומדים בראש המכונים למחקר מים, אנרגיה, ננוטכנולוגיה וכן מכהנים כסגני המשנה הבכיר לנשיא.
בוגר בכימיה - תוכנית בסיסית תלת שנתית בכימיה.
תוכנית הלימודים מספקת רקע בכל ענפי הכימיה, וכן בתחומים משלימים כמו פיזיקה, מתמטיקה וביולוגיה.
התוכנית מעניקה תואר ראשון בכימיה.
בוגר בביוכימיה מולקולארית - תוכנית משותפת עם הפקולטה לביולוגיה, תוכנית תלת שנתית המספקת רגע בענפי הכימיה וביולוגיה.
התוכנית מעניקה תואר ראשון בביוכימיה מולקולארית
מסלול משולב כימיה והנדסת חומרים - תוכנית משותפת עם הפקולטה להנדסת חומרים, התוכנית אורכת כארבע וחצי שנים.
לימוד מעמיק של מקצועות היסוד (מתמטיקה, פיזיקה, כימיה ומחשבים).
וכן, התמחות באחד מהתחומים הבאים: חומרים אלקטרוניים, פולימרים, מטלורגיה וחומרים קרמיים.
התוכנית מעניקה תואר ראשון בכימיה ותואר ראשון בהנדסת חומרים: "בוגר למדעים בכימיה" (B.A) ו"מוסמך למדעים בהנדסת חומרים" (B.Sc.)
מסלול משולב כימיה והנדסה כימית - מסלול לימודים משולב עם הפקולטה להנדסה כימית, התוכנית אורכת כארבע שנים.
תוכנית זאת נועדה להכשיר כימאים בעלי הבנה מעמיקה בהנדסה כימית.
מסלול משולב כימיה והנדסת מזון וביוטכנולוגיה - תוכנית משותפת עם הפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון.
התוכנית מעניקה תואר ראשון בכימיה ותואר ראשון בהנדסת מזון וביוטכנולוגיה
מסלול משולב כימיה ופיזיקה - תוכנית משותפת עם הפקולטה לפיזיקה, מסלול לימודים משולב של כימיה ופיזיקה, התוכנית אורכת כארבע שנים.
התוכנית מכשירה את הסטודנטים כחוקרים עבור התעשייה המיקרואלקטרונית והאלקטרואופטית.
בוגר בכימיה ותעודת הוראה - בשיתוף עם המחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים.
לימודים באחת משבע מגמות ההתמחות: הוראת מתמטיקה, הוראת פיזיקה, הוראת כימיה, הוראת ביולוגיה, הוראת מדעי המחשב, הוראת טכנולוגיה-מכונות, הוראת אלקטרוניקה-חשמל.
משרד החינוך מעניק למקבלי תואר זה רישיון הוראה בבתי ספר על יסודיים בתחום ההתמחות.
לפקולטה יותר מ-2630 בוגרים, מתוכם כ-1691 בוגרי תואר ראשון, 543 בוגרי תואר שני, ו-398 בוגרי תואר דוקטור לפילוסופיה.
בוגרי הפקולטה עובדים בתחומים שונים כמו: פיתוח תרופות, עבודה במרכזיים רפואיים, פיתוח חומרים פולימרים, התעשייה הפטרוכימית, תעשיית הדשנים, ייצור רכיבים בתעשיית ההייטק, ניטור סביבתי וכו'.
חלק מהבוגרים ממשיכים את לימודיהם במחקר לתואר שני.
סטודנטים שקיבלו גם תעודת הוראה, יכולים לפנות לתעסוקה במערכת החינוך.
באמצע שנות ה-50 הוקם עבור הפקולטה לכימיה בניין.
זמן קצר לאחר שהושלם הבניין, התגלה סדק גדל בקיר שלפניו עומד המרצה באולם ההרצאות מספר 1. דיקאן הפקולטה פרופ' דוד גינצבורג הציע להפוך את הקיר לקיר שבו שמות גדולי הכימיה של כל הזמנים.
בתחילה היו על הקיר שמות של שתי קבוצות – שמות גדולי הכימיה שכבר לא היו בחיים, וחתימות של כימאים דגולים ופעילים.
מלכתחילה נקבע ששמות של מדענים ישראלים יוספו לקיר הכבוד רק אם יזכו בפרס נובל בכימיה.
פרופ' גינצבורג המשיך והוסיף חתימות על הקיר עד יום מותו.
פרופסור יצחק אפלויג, כדיקאן, החליט כי יתנוססו על הקיר רק חתימותיהם של כלות וחתני פרס נובל בכימיה.
בשנת 2004 נוספו ישראלים לרשימה ולקיר התהילה נוספו חתימותיהם של הפרופסורים אברהם הרשקו ואהרן צ'חנובר, בשנת 2008 התווספה לקיר חתימתה של פרופסור עדה יונת, ובשנת 2011 חתימתו של פרופסור דן שכטמן.
כיום מתנוססים 385 שמות קיר התהילה בפקולטה לכימיה בטכניון.
פרויקטים עם תלמידי בתי ספר
פרויקט ארכימדס - הוא פרויקט שמטרתו הענקת חינוך אקדמי גבוה בכימיה לתלמידי תיכון.
הפרויקט קולט כל שנה כ-50 תלמידי תיכון מצטיינים ונמשך על פני כשלוש שנים, עד לסיום בית הספר התיכון.
במסגרת הפרויקט לומדים התלמידים קורסים טכניוניים בפקולטה לכימיה בטכניון וזוכים בנקודות קרדיט, אשר יעמדו לרשותם אם יחליטו בשלב כלשהו להמשיך את לימודיהם בטכניון, או בכל מוסד אקדמי אחר בארץ.
כימיאדה – תחרות בתי ספר ארצית בכימיה המתקיימת בפקולטה לכימיה בטכניון משנת 2000. זוכי התחרות מייצגים את ישראל באולימפיאדת הכימיה הבינלאומית.
ישראל משתתפת בתחרות משנת 2005, מאז החלה להשתתף, זכו חברי המשלחות הישראליות בכל שנה במדליות ותעודות הצטיינות.
הפקולטה לכימיה נוהגת להעניק פרס שנתי על שם הכימאי היהודי יליד הולנד איזק קולטהוף.
הפקולטה להנדסה כימית ע"ש וולפסון של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1953, והיא עוסקת בהכשרה של מהנדסים כימיים.
דקאן הפקולטה הוא פרופ' יועד צור.
בשנת 1962 המחלקה הופרדה מהפקולטה והפכה להיות יחידה אקדמית העומדת בפני עצמה.
בשנת 1972 עברה הפקולטה מהבניין הישן של הטכניון שבשכונת הדר לקמפוס החדש בנווה שאנן, והפקולטה קיבלה שם חדש הפקולטה להנדסה כימית ע"ש וולפסון.
הוקמו מספר מעבדות חדשות, מעבדה להנדסה כימית, שתי מעבדות להנדסת פולימרים ומעבדה לבקרת תהליכים.
בפקולטה 20 חברי סגל, 400 סטודנטים בלימודי הסמכה ו-80 בלימודי מוסמכים כ 34 לומדים לתואר דוקטור.
פעילויות המחקר כוללות הנדסת תגובה כימית, אפיון ועיבוד חמרים (חומרים קרמיים, פולימרים, ננוטכנולוגיה) נוזלים מרוכבים (נוזלים ביולוגיים, חמרים פעילי שטח) תהליכי הפרדת חמרים וחקר מים (הפרדה ממברנלית, ביוטכנולוגיה) תהליכי זרימה, תופעות פני השטח והנדסת מערכות תהליכיות.
בוגר בהנדסה כימית - תוכנית ארבע-שנתית בהנדסה כימית.
תוכנית הלימודים מספקת התמחות באחת מהמגמות: מערכות תהליכיות, חומרים, טכנולוגיות סביבתיות, מדעי ההנדסה, מיקרו וננו-טכנולוגיות, תהליכים ביוכימיים והמגמה הכללית.
התוכנית מעניקה תואר ראשון בהנדסה כימית.
בוגר הנדסה ביוכימית - תוכנית משותפת עם הפקולטה לביולוגיה, התוכנית היא ארבע שנתית וכוללת התמחות נוספת בתהליכים ביולוגיים.
תוכנית הבין-תחומית לתואר מוסמך בהנדסת סביבה - בשיתוף עם הפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית.
הפקולטה לביולוגיה של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1971, והיא עוסקת בהכשרה של ביולוגים.
דיקן הפקולטה הוא פרופ' מיכאל גליקמן.
הפקולטה לביולוגיה מנהלת תוכניות מחקר בכל התחומים המרכזיים של הביולוגיה תוך חלוקה למחקר בסיסי ומחקר יישומי.
במחקר הבסיסי חוקרים: חיידקים, פטריות, תולעים, חרקים, צמחים, עופות ויונקים כולל בני אדם.
החוקרים משתמשים בהנדסה גנטית ושיטות מולקולריות מתקדמות אחרות לחקר מבנה הגן הבודד ותפקודו, מערכת הבקרה והגומלין בין כלל הגנים, מנגנוני אבולוציה, ביוכימיה, אנזימולוגיה, מדעי החלבון, וביואינפורמטיקה.
במחקר היישומי נערך מחקר בתחומים שונים של הנדסה גנטית וביוטכנולוגיה.
לדוגמה: פיתוח צמחים מהונדסים לחקלאות, הנדסת חלבונים לייצור מולקולות ביולוגיות בעלות תכונות רצויות, הבנת מנגנוני הזדקנות, זיהוי מולקולות מטרה בטפילים וגורמי מחלות, הבנת הבסיס המולקולרי של מחלת הסרטן, זיהוי ופיתוח נוגדנים כנגד גידולים ממאירים, עמידות או רגישות לתרופות.
בפקולטה לומדים כ-500 סטודנטים לתוכנית לתואר ראשון, וכ-100 בתוכניות לתואר שני ושלישי.
תואר ראשון בביולוגיה - תוכנית תלת שנתית בביולוגיה.
תוכנית הלימודים מספקת רקע בביולוגיה, התוכנית מעניקה תואר ראשון "בוגר למדעים בביולוגיה".
תוכנית הלימודים כוללת קורסים בנושאים: ביוכימיה, ביולוגיה מולקולרית, גנטיקה והנדסה גנטית, ביולוגיה של התא וביולוגיה התפתחותית.
בנוסף לרקע בביולוגיה כללית של בעלי חיים וצמחים, ביופיזיקה ואימונולוגיה לצד לימודי היסוד בכימיה, מתמטיקה, פיזיקה, סטטיסטיקה ומדעי המחשב.
בוגר בביוכימיה מולקולרית - תוכנית תלת שנתית בשיתוף עם הפקולטה לכימיה.
המסלול כולל קורסים מתקדמים בביוכימיה, ביולוגיה מולקולרית וכימיה.
בוגר במדעי המחשב עם התמקדות בביואינפורמטיקה - תוכנית ארבע שנתית בשיתוף עם הפקולטה למדעי המחשב.
בוגר במדעי המעבדה הרפואית - תוכנית ארבע שנתית בשיתוף עם הפקולטה לרפואה.
המסלול משלב קורסים בביולוגיה ורפואה.
מסלול משולב ביולוגיה והנדסת מזון וביוטכנולוגיה - תוכנית משותפת עם הפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון התוכנית מעניקה תואר בביולוגיה ותואר בהנדסת מזון וביוטכנולוגיה.
מוסמך בהנדסה ביוכימית - תוכנית ארבע שנתית בשיתוף עם הפקולטה להנדסה כימית להכשרת מהנדסים כימיים.
הפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1992, והיא עוסקת בהכשרה של מהנדסי מזון.
דיקנית הפקולטה היא פרופ' אסתר סגל.
ראשיתה של הפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון בשנת 1953 במינויה של ועדה שבחנה את הצורך בייסודה של מחלקה לטכנולוגיה של מזון.
הוועדה, שבראשה עמד יוסף ברוורמן, שהיה אז הנספח המדעי בשגרירות ישראל בלונדון, המליצה על הקמת "מדור" עצמאי.
בשנת 1954 הוקם המדור תחת השם
בעשור הראשון לקיומו פעל המדור באוטונומיה תקציבית, מינהלית ואקדמית, עד שבשנת 1967 הוקמה המחלקה להנדסת מזון וביוטכנולוגיה.
בסוף שנות השמונים, לאור ההתפתחות המואצת בתחום הביוטכנולוגיה המולקולרית, קיבלה הפקולטה החלטה אסטרטגית להגביר את הפעילות בתחום במספר דרכים: גיוס חברי סגל חדשים, הקמת תשתיות, עידוד המחקר ותוכניות לימודים.
אסטרטגיה זו הובילה לייסוד המסלול הראשון בארץ להנדסת ביוטכנולוגיה, ולחנוכת המעבדות לביוטכנולוגיה על שם אוטו-מאירהוף באגף על שם שירלי וארתור ויזין בשנת 1992, השנה בה הפכה המחלקה לפקולטה.
בשנת 2004 הוחלט על שינוי שמה של הפקולטה מ"הפקולטה להנדסת מזון וביוטכנולוגיה" ל"הפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון".
כיום, פקולטה זו היא בין הבודדות בעולם המשלבת את תחומי הביוטכנולוגיה והמזון תחת קורת גג אחת.
בוגרי הפקולטה מצוידים בתואר משולב (הנדסת ביוטכנולוגיה ומזון), עם התמחות באחד משני המסלולים, וכך הם יכולים להשתלב הן בתעשייה הביוטכנולוגיה, והן בתעשיית המזון.
הפקולטה מכילה שלושה אגפים: אגף ההוראה, הכולל אודיטוריום ובו 150 מקומות, כיתות לימוד, חוות מחשבים גדולה וכן את משרדי הפקולטה; האגף המרכזי, הכולל שתי מעבדות הוראה למיקרוביולוגיה, וכימיה ואנליזה של מזון.
וכן מעבדת סטודנטים לריאקטורים ביולוגיים.
האגף השלישי, הוא אגף מעבדות המחקר הפזור במרחבים השונים של הבניין.
באגף זה מצוי מכשור שנועד לתת לסטודנטים התנסות בתהליכים שונים הרווחים בתעשיות המזון והביוטכנולוגיה.
בפקולטה 26 חברי סגל, כ-260 סטודנטים לתואר ראשון, 80 סטודנטים לתארים מתקדמים.
חברי הסגל האקדמי של הפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון פעילים בהוראה ובמחקר בתחומים הבאים: הנדסה וטכנולוגיה של מזון, כימיה פיזיקלית של מזון, אריזת מזון, כימיקלים ומוצרים עדינים, בדיקות מזון ואבטחת איכות, רעילות מזון, תזונה, הנדסת ביוטכנולוגיה וגנטיקה, מיקרוביולוגיה של מזון, ביוכימיה של מזון, הנדסת ביוכימיה.
הפקולטה כוללת מעבדות מודרניות בתחום הביוטכנולוגיה, אשר כוללות מתקן לבדיקות וניסוי של תהליכים תעשייתיים, ומעבדת אריזה.
בוגר בהנדסת מזון וביוטכנולוגיה - תוכנית ארבע שנתית המכשירה את הבוגר להיות מהנדס בהנדסת מזון וביוטכנולוגיה.
תוכנית הלימודים מספקת רקע בהנדסת מזון וביוטכנולוגיה.
תוכנית מעניקה תואר ראשון "בוגר במדעים בהנדסת מזון וביוטכנולוגיה".
מסלול משולב כימיה והנדסת מזון וביוטכנולוגיה - תוכנית משותפת עם הפקולטה לכימיה התוכנית מעניקה תואר ראשון בכימיה ותואר ראשון בהנדסת מזון וביוטכנולוגיה.
מסלול משולב ביולוגיה והנדסת מזון וביוטכנולוגיה - תוכנית משותפת עם הפקולטה לביולוגיה התוכנית מעניקה תואר ראשון בביולוגיה ותואר ראשון בהנדסת מזון וביוטכנולוגיה.
הפקולטה להנדסה ביו-רפואית של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1969, והיא עוסקת במחקר של הנדסה ביורפואית ובהכשרה של מהנדסי ביורפואה.
דיקן הפקולטה הוא פרופ' חיים אזהרי.
לימודי הנדסה ביו-רפואית בטכניון החלה כבר באמצע שנות הארבעים, כאשר התופעות ביולוגיות החשמליים של הגוף נחקרו במחלקה להנדסת חשמל.
העניין וההתלהבות שנוצרה על ידי תחום חדש זה של מחקרים, גרם לכך שעד שנת 1968 היו יותר מארבעים פרויקטים שונים במחלקות שונות בטכניון.
בשנת 1970, הוקם המכון ע"ש יוליוס סילבר כדי לשכן את כל המחקר של הנדסה ביו-רפואית בטכניון, והמחלקה בין תחומית להנדסה רפואית וביולוגית הוקמה באופן רשמי כתוכנית ללימודי תואר שני.
התוכנית לתואר ראשון הושקה בשנת 1999.
בפקולטה 21 חברי סגל בזמן מלא, 10 חברי סגל בהשתייכות משנית ו-6 פרופ' אמריטוס.
לפקולטה יש 24 מעבדות מחקר שונות, בנוסף למעבדות ההוראה.
בוגר הנדסה ביו-רפואית - תוכנית בסיסית ארבע שנתית בהנדסה ביו-רפואית.
התוכנית מציעה שלושה סוגי התמחויות: מגמת הדמיה ואותות רפואיים, מגמת ביומכניקה וזרימה; מגמת הנדסת רקמות וביוחומרים.
התוכנית מעניקה תואר ראשון בהנדסה ביו-רפואית.
תואר כפול בהנדסה ביו-רפואית ורפואה - תוכנית משותפת עם הפקולטה לרפואה, התוכנית אורכת 8 שנים.
התוכנית מיועדת לסטודנטים מצטיינים, אשר בנוסף להכשרתם כמהנדסים מעוניינים להשתלב בלימודי הרפואה.
התוכנית מעניקה תואר כפול לאחר 5 השנים הראשונות: "מוסמך למדעים (.B.Sc) בהנדסה ביו-רפואית" ו "בוגר למדעים (.B.Sc) במדעי הרפואה".
הסטודנט יקבל תואר ברפואה (MD) לאחר סיום התואר הכפול, בנוסף ל-3 שנים קליניות ושנת סטאז'.
תואר משולב בהנדסה ביו-רפואית ופיזיקה - תוכנית משותפת עם הפקולטה לפיזיקה, התוכנית אורכת ארבע שנים.
התוכנית מיועדת למספר מצומצם של סטודנטים מצטיינים, אשר בנוסף להכשרתם כמהנדסים מעוניינים להשתלב בלימודי פיזיקה.
התוכנית מעניקה תואר "מוסמך למדעים (.B.Sc) בהנדסה ביו-רפואית ובפיזיקה".
הפקולטה להנדסת מכונות בטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1935, והיא עוסקת בהכשרה של מהנדסי מכונות.
דקאן הפקולטה הוא פרופ' אלון וולף.
הפקולטה הוקמה בשנת 1935, לאחר שתחום הנדסת המכונות פוצל מהפקולטה לטכנולוגיה.
לפקולטה כ-8,000 בוגרים, כשבוגרי הפקולטה תופסים עמדות מפתח בתעשייה האזרחית, הביטחונית ובאקדמיה.
בפקולטה להנדסת מכונות לומדים כיום כ-1,150 סטודנטים לתואר ראשון בהנדסת מכונות, וללימודים מתקדמים.
סגל הפקולטה כולל 37 חברי סגל אקדמי בכיר, מרצים נספחים, מומחים מהתעשייה וסגל זוטר המורכב ממשתלמים לתארים גבוהים.
בפקולטה מעבדות מחקר והוראה, חוות מחשבים וספריה.
הפקולטה כוללת כיום 3 מרכזי מחקר עם למעלה מ-35 מעבדות מחקר, ובנוסף קיים בפקולטה מרכז מצוינות בביו-מכניקה אליו שייכים 21 חברי סגל.
תואר ראשון בהנדסת מכונות - תוכנית הלימודים היא ארבע שנתית ומובילה לתואר "מוסמך למדעים בהנדסת מכונות".
התוכנית משקפת את המגוון הרחב של הנדסת המכונות: חמשת הסמסטרים הראשונים מוקדשים בעיקר למקצועות חובה.
הללו כוללים מקצועות יסוד מדעיים כגון: מתמטיקה, פיזיקה, כימיה ומדעי המחשב.
כמו כן לומד הסטודנט מקצועות יסוד הנדסיים בתחומים רבים וביניהם: ענפי המכניקה השונים, המדעים התרמיים, מדע החומרים, מערכות חשמל ובקרה.
בשלושת הסמסטרים האחרונים מתרכז הסטודנט בקבוצה של מקצועות התמחות בהתאם לבחירתו במסגרת מגמה.
המגמות המוצעות הן: מגמת תכן ייצור ותיב"ם, מגמת רבדי"ם (רובוטיקה, בקרה, מערכות דינמיות, מכטרוניקה), מגמת מכניקת חומרים וMEMS, מגמת ביו - מכניקה ומגמת הנדסה אופטית.
נוסף ללימודים העיוניים, עובד הסטודנט במעבדות שונות ומשתמש במחשב לחישוב ולתכנון.
כמו כן עליו לבצע פרויקטים בהם הוא נקרא ליישם ולשלב את לימודיו במקצועות השונים לשם תכנון מערכות ופתרון בעיות מעשיות בתנאים מציאותיים.
תוכנית ברקים - מסלול ייחודי בתוך העתודה האקדמית אשר מיועד לתלמידים מצטיינים, ומוגבל למספר מצומצם מאוד של מועמדים.
המסלול מכשיר תלמידים בעלי סקרנות טכנולוגית השואפים להתקדם בתחומי המחקר והפיתוח, ללימודי תואר ראשון ושני בהנדסת מכונות בטכניון.
מרכז לרובוטיקה על שם לאומי
בשנת 2011 הוקם בפקולטה מרכז לרובוטיקה על שם לאומי לטיפוח החינוך והידע בתחום הרובוטיקה.
מטרות המרכז הם להוות ארגון-גג חינוכי להדרכה והכוונה בתחום הרובוטיקה, ולשמש כתובת לכל העוסקים בתחום זה בארץ.
עידוד והחדרת מוטיבציה ללימודי המדעים והטכנולוגיה בקרב בני הנוער, חינוך
לרובוטיקה דרך תחרויות, עבודה שיתופית של סטודנטים ותלמידי בתי ספר - יתרמו רבות לעידוד בני נוער להתמחות בתחום גם בשלב לימודיהם האקדמיים .
המרכז מקיים כל שנה כמה תחרויות לבני נוער:
תחרות רובוקאפ - בה מתחרים הקבוצות על הרכבת רובוט שמשחק כדורגל.
תחרות רובונר - בה מתחרים הקבוצות על הרכבת רובוט שאמור למצוא את דרכו במבוך, לזהות מקור שרפה, ולכבות אותה.
תחרות רובוטראפיק - בה מתחרים הקבוצות על הרכבת רובוט דמוי רכב שאמור לזהות אובייקטים אחרים המשולבים בכביש תוך כדי נסיעה, להגיב על תמרורים, רמזורים ורכב אחר, לשמור על מרחק וכדומה.
בתחרות מלמדים נהיגה בטוחה באמצעות תחרות רובוטיקה.
תחרות הרובוטיקה FIRST - תחרות בינלאומית שמתקיימת בארצות הברית למעלה מ-20 שנה, ובישראל כ-10 שנים.
הקבוצות בונות רובוטים מחלקים דומים ומתחרות ביניהן.
דן שכטמן - פרופסור מחקר בפקולטה למדע והנדסה של חומרים בטכניון, מהנדס ישראלי וחוקר מבנה החומר, שגילה והביא להגדרתו של מבנה גבישי חדש של גבישים כמו-מחזוריים (קוואזי-מחזוריים).
חתן פרס ישראל לפיזיקה לשנת 1998 ובפרס נובל לכימיה לשנת 2011.
משה קרת - מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל לשעבר.
זוכה פרס ביטחון ישראל על חלקו בפיתוח מטוס הכפיר.
ישראל טילן - מהנדס ישראלי, וחתן פרס ביטחון ישראל לשנת 1970, שידוע כמפתח טנק המרכבה והשוט קל.
חיים דומי - קצין חימוש ראשי (מיל') בצה"ל ועוזר ראש אג"א לתפקידים מיוחדים בדרגת תת-אלוף.
משה קידר - קצין חימוש ראשי (מיל') בצה"ל.
בן-ציון בן-בשט - קצין חימוש ראשי (מיל') בצה"ל.
חיים שפיר - הוא סופר ואיש משחקים ישראלי.
ינון עזרוני - קצין חימוש ראשי (מיל') בצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
מנכ"ל תעשיות רכב נצרת עילית וחברת אליאנס.
עמי סגיס - שירת כאלוף בצה"ל, קצין חימוש ראשי וראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).
מנכ"ל שופרסל, מנכ"ל גרנית הכרמל.
הוד ליפסון - מהנדס מכונות ישראלי ופרופסור להנדסת מכונות באוניברסיטת קורנל, שם הוא עומד בראש המרכז למחשוב סינתטי.
ראמז ג'ראיסי - ראש עיריית נצרת מאז שנת 1994.
שלמה למפרט - ראש החוג לניהול מערכות בריאות, תיירות והתמחות במשאבי אנוש במכללת הדסה בירושלים.
שמואל עינב - הוא פרופסור מן המניין בהנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת תל אביב
בני פלד - היה מפקד חיל האוויר הישראלי בשנים 1973–1977, בתקופת מלחמת יום הכיפורים ומבצע אנטבה.
ישי דותן - קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין הנדסה ראשי וראש מטה פיקוד העורף.
אלעזר ברק - היה תא"ל בצה"ל, קצין חימוש ראשי בשנים 1973-1978.
עופר וולף - תת-אלוף בצה"ל, ראש מטה אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
עוזי עילם - תת-אלוף בצה"ל, שימש כמנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית במשרד ראש הממשלה וכראש המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) במשרד הביטחון.
מרדכי פרידמן - היה לוחם צה"ל שזכה בעיטור הגבורה במלחמת ששת הימים.
צביקה אורן - הוא תעשיין ישראלי, יושב ראש לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים ונשיא התאחדות התעשיינים.
בשנים 1988–1991 שירת כקצין החימוש הראשי בצה"ל.
יצחק יעקב - היה תת-אלוף בצה"ל, ממייסדי היחידה למחקר ופיתוח של משרד הביטחון.
כיהן כמדען הראשי הראשון במשרד המסחר והתעשייה והקים קרן הון סיכון.
אשר פרס - פיזיקאי ישראלי, נחשב לחלוץ בעיבוד אינפורמציה קוונטית תאורטית.
יעקב הרפז - מנכ"ל ישקר.
בן-עמי גוב - מנהל פרויקט המטוס כפיר בחיל האוויר הישראלי ומנכ"ל משרד התקשורת.
הפקולטה להנדסת חשמל ומחשבים ע"ש אנדרו וארנה ויטרבי של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1947, והיא עוסקת בהכשרה של מהנדסי חשמל.
דיקנית הפקולטה, נכון ל-2023, היא פרופ' עדית קידר.
בשנת 1938 ייסד פרנץ אולנדורף את המחלקה להנדסת חשמל, לימים הדקאן הראשון של הפקולטה.
הפקולטה להנדסת חשמל ומחשבים היא הגדולה בטכניון.
לומדים בה כיום כ-2,100 סטודנטים לתואר ראשון ועוד כ-800 לתואר שני ולדוקטורט.
הפקולטה להנדסת חשמל ומחשבים בטכניון, נחשבת למגוונת ביותר מבחינת תחומי המחקר והלימוד.
לפקולטה יש למעלה מ-15,000 בוגרים, ובהם כ-70% מהמנכ"לים והסמנכ"לים לפיתוח.
בניין פישבך: בין השנים 1952–1983 שימש בניין פישבך, על חמש הקומות שלו ושטח של 12,000 מ"ר, כמבנה היחיד לפקולטה.
הבניין כולל אולמות הרצאות, כיתות לימוד, אודיטוריום, משרדי צוות, חוות מחשבים, מרכזי מחקר וסדנאות.
ההתפתחות האחרונה בבניין זה היא המעבדות של מחקר ברשתות ביולוגיות, חלק מהמרכז הבינתחומי "Lorry I.
Lokey" המארח חוקרים מארבע מחלקות.
בבניין שלוש עבודות קיר גדולות של האמן שלום סבא שנעשו בשנים 1955–1957: שני ציורי פרסקו בנושא "הבריחה מהטבע" ו"אילוף הטבע" (בגודל 8 מ"ר כל אחד) בבניין עצמו ועבודת מוזאיקה "השומר" (בגודל 28 מ"ר) בפטיו.
הבניין, שבו החלה את דרכה גם הפקולטה למדעי המחשב, מוגדר כיום כמבנה לשימור.
בניין אנדרה ובלה מאייר: בניין שני נוסף בשנת 1983. הבניין התנשא לגובה 10 קומות עד שנת 2004, אז נוספו 2 קומות נוספות, בשטח כולל של 15,000 מ"ר.
בבניין זה נמצאים משרד הדיקן, משרדי המזכירויות, חוות מחשבים, מתחמי למידה, הספרייה המרכזית של הפקולטה, מעבדות, ושני אודיטוריומים.
בבניין זה מתקיימים האירועים המרכזיים של הפקולטה.
בניין וולפסון: בשנת 1988 נבנה בניין וולפסון לאירוח המרכז למיקרו-ננו אלקטרוניקה.
גובהו ארבע קומות ומשתרע על שטח כולל של 2300 מ"ר, כולל מעבדות וחדרים נקיים ברמה בינלאומית.
בניין על שם משה ושרה זיסאפל: נוסד בשנת 2007, בזכות תרומה של בוגרי הפקולטה, יהודה וזהר זיסאפל, הבניין הוא מרכז מיקרו-ננו אלקטרוניקה.
בניין זה מחובר לבניין III, הוא בגובה 5 קומות ומשתרע על שטח כולל של 2700 מ"ר.
בניין זה כולל מעבדות, חדרים נקיים, חדר ישיבות ומשרדים.
החדרים הנקיים בבניין III קשורים לחדרים בבניין הרביעי, בהיקף של כ-700 מ"ר של שטח נקי.
בניין זה הוקם במטרה למזער את הרעש המכני והאלקטרוני במעבדותיו.
במעבדות אלו משתמשים חברי סגל וסטודנטים לפרויקטים ומחקרים מפקולטות שונות בקריית הטכניון.
בניין זיסאפל (החדש): נוסד בשנת 2023, בזכות תרומה של בוגרי הפקולטה יהודה וזהר זיסאפל.
הבניין מכיל מרחבי למידה חדשים לסטודנטים.
החל משנת 2015 נקראת הפקולטה על שמם של פרופ' אנדרו ויטרבי ורעייתו המנוחה ארנה לאחר שתרם לפקודת הפקולטה 50 מיליון דולר תחת השגחתו של פרופ' אריאל אורדע, דקאן הפקולטה להנדסת חשמל באותה העת.
במאי 2021 שינתה הפקולטה את שמה ל "הפקולטה להנדסת חשמל ומחשבים".
הפקולטה להנדסת חשמל בטכניון תיקרא מעתה "הפקולטה להנדסת חשמל ומחשבים ע"ש אנדרו וארנה ויטרבי".
תוספת המונח "מחשבים" מבטא תהליך ממושך של התרחבות תחום הנדסת החשמל הקלאסי לתחומים נוספים רבים ומגוונים הקשורים להנדסת מחשבים.
תואר ראשון בהנדסת חשמל - תוכנית ארבע שנתית בהנדסת חשמל.
תוכנית הלימודים מספקת רקע במתמטיקה, פיזיקה ומחשבים.
ידע בסיסי ברכיבים אלקטרוניים ומעגלים אלקטרוניים, אותות ומערכות אנלוגיים וספרתיים ושדות אלקטרומגנטיים.
והתמחויות בנושאים הבאים: רשתות מחשבים, בקרה, תקשורת, מיקרואלקטרוניקה, וננואלקטרוניקה, גלים, אופטיקה ותקשורת אופטית, מחשבים, אותות ומערכות ביולוגיים, עיבוד אותות ותמונות.
התוכנית מעניקה תואר בהנדסת חשמל.
תואר ראשון בהנדסת מחשבים ותוכנה - תוכנית ארבע שנתית בהנדסת מחשבים ותוכנה.
לימודי תכנון ובניית מערכות ממוחשבות, והתמחויות בנושאים הבאים: רשתות מחשבים, מערכות מבוזרות ומבנה מחשבים, תורת התקשורת, עיבוד אותות ותמונות, מעגלים אלקטרוניים משולבים, בקרה ורובוטיקה, אלגוריתמים ויסודות החישוב, מערכות תוכנה, תכנות מתקדם ושפות תכנות.
התוכנית מעניקה תואר מוסמך למדעים (.B.Sc) בהנדסת מחשבים ותוכנה.
תואר ראשון בהנדסת מחשבים - תוכנית ארבע שנתית בהנדסת מחשבים בשיתוף עם הפקולטה למדעי המחשב, התמחות בתכנון ובניית מערכות אלקטרוניות הכוללות מחשבים.
לימוד מעמיק של מקצועות היסוד במדעי המחשב והנדסת חשמל.
התמחויות בנושאים הבאים: רשתות מחשבים, מערכות מבוזרות ומבנה מחשבים, תורת התקשורת, אלגוריתמים, צפינה, קריפטוגרפיה וסיבוכיות, עיבוד אותות ותמונות, מערכות נבונות, מעגלים אלקטרוניים משולבים, מערכות תוכנה, תכנות מתקדם ותכנות מדעי, בקרה, שפות תכנות, שפות פורמליות וטבעיות.
התוכנית מעניקה תואר מוסמך למדעים (.B.Sc) בהנדסת מחשבים.
תואר משולב בפיזיקה והנדסת חשמל - תוכנית משותפת עם הפקולטה לפיזיקה, התוכנית אורכת ארבע שנים.
לימוד מעמיק של מקצועות היסוד בפיזיקה והנדסת חשמל.
התוכנית מעניקה תואר משולב בהנדסת חשמל ופיזיקה.
בין הסטודנטים במסלול זה נמנים חניכי תוכנית פסגות של העתודה האקדמית של צה"ל.
בוגר בהנדסת חשמל ותעודת הוראה - בשיתוף עם המחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים.
שלמה שמאי - פרופסור מחקר להנדסת חשמל בטכניון.
אריאל אורדע - פרופסור להנדסת חשמל בטכניון ולשעבר דיקן הפקולטה להנדסת חשמל.
בהיותו דיקן, השיג לפקולטה תרומה כספית משמעותית בסך 50 מיליון דולר מהמייסד של קוואלקום, אנדרו ויטרבי.
פרנץ אולנדורף - פיזיקאי, פרופסור להנדסת חשמל בטכניון וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים לשנת תשי"ד (1954).
גדי גולן - מהנדס אלקטרוניקה, פרופסור לאלקטרוניקה, נשיא מכון טכנולוגי חולון מאוקטובר 2011.
פליקס דותן - היה פרופסור אמריטוס לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, והגה ויזם את תוכנית תלפיות, זכה בפרס הרמטכ"ל למפעל חיים לתחום הטכנולוגיה לשנת תשס"א.
משה זכאי - פרופסור מחקר אמריטוס בפקולטה להנדסת חשמל, זוכה פרס רוטשילד בהנדסה לשנת 1994 וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1993.
יעקב זיו - מדען מחשב ישראלי, שפיתח, יחד עם אברהם למפל, את אלגוריתם למפל-זיו לדחיסת נתונים.
זיו משמש פרופסור בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון.
היה נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
זכה פעמיים בפרס ביטחון ישראל ובשנת תשנ"ג זכה בפרס ישראל במדעים מדויקים.
יצחק בר-יצחק - היה פרופסור אמריטוס לאווירונאוטיקה בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון.
אברהם למפל - מדען מחשב ישראלי, שפיתח, יחד עם יעקב זיו, את אלגוריתם למפל-זיו לדחיסת נתונים.
למפל משמש כפרופסור אמריטוס בטכניון שבחיפה.
יהודה פרל - פרופסור למדעי המחשב וסטטיסטיקה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וחתן פרס טיורינג לשנת 2011.
אהרן בית-הלחמי - מהנדס, כיהן כראש אגף מחקר ופיתוח במשרד הביטחון (בדרגת תת-אלוף) וכמנכ"ל המשרד מאוקטובר 1982 ועד מאי 1983.
עודד ארז - נווט קרב, מפקד בכיר בחיל האוויר וראש להק המודיעין, מנהל וחבר בדירקטוריונים רבים בתחומים מגוונים במשק.
דניאל רוזן - מהנדס, מנכ"ל משרד התקשורת בשנים 1997–2001 וחתן פרס ביטחון ישראל.
אריאל רוט - היה מהנדס ישראלי וחתן פרס ביטחון ישראל.
יוסף מעין - קצין צה"ל בדימוס, כיהן כראש להק הציוד בדרגת תת-אלוף וכמנכ"ל משרד הביטחון.
אבי הר-אבן - חתן פרס ביטחון ישראל, מנהל סוכנות החלל הישראלית במשך עשור ומבכירי התעשייה האווירית.
משה ליכטמן - מהנדס ואיש עסקים ישראלי.
כיהן בתפקידים בכירים במיקרוסופט, בין היתר כסגן נשיא החברה.
בתפקידו האחרון משנת 2006 עד פרישתו ב-2011, ניהל את מרכז המחקר והפיתוח של מיקרוסופט בישראל.
עוזיה גליל - מהנדס, ממציא ואיש עסקים ישראלי יליד רומניה, מייסד חברת "אלרון" ויו"ר דירקטוריון "אלביט".
זאב בונן - מהנדס וממציא ישראלי, מחלוצי הטילאות בישראל וממעצבי התעשייה הביטחונית, מנכ"ל רפא"ל בשנים 1970–1978, ו-1982–1987.
יאיר שמיר - הוא שר החקלאות, חבר הכנסת מטעם רשימת הליכוד ביתנו.
כיהן עד יולי 2011 כיו"ר התעשייה האווירית לישראל, ובינואר 2012 נבחר ליו"ר החברה הלאומית לדרכים.
אברהם מקוב - היה מראשי התעשייה הצבאית ומבכירי הפיתוח שלה, חתן פרס ביטחון ישראל למפעל חיים ושני פרסים נוספים לפיתוחים טכנולוגיים.
דב פרוהמן - הוא פרופסור לפיזיקה שימושית, ממייסדי מרכזי הפיתוח והייצור של חברת אינטל בישראל ומנכ"ל החברה בישראל במשך שנים רבות.
יגאל ברוכי - לשעבר מנכ"ל ונשיא "אלביט" וחתן פרס ביטחון ישראל.
אהרון אהרון - מנכ"ל רשות החדשנות, לשעבר מנכ"ל אפל ישראל וסגן נשיא אפל העולמית.
יהודה וזהר זיסאפל - מייסדי קבוצת רד-בינת ומחלוצי וראשי תעשיית ההיי-טק הישראלית.
מולי אדן - יו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת חיפה, לשעבר נשיא אינטל ישראל וסגן נשיא בכיר באינטל העולמית.
דב מורן - יזם ומשקיע ישראלי בתעשיית ההיי-טק, ממציא הדיסק און קי.
איל וולדמן - יזם בתחום ההיי-טק, מייסד, יו"ר, נשיא ומנכ"ל חברת מלאנוקס, שנמכרה ב-2019 לחברת אנבידיה בסכום של 6.9 מיליארד דולר.
העיר תל אביב הופצצה במלחמת העצמאות על ידי חיל האוויר המצרי.
ההפצצות נמשכו ממאי ועד יולי 1948, וגרמו למותם של 150 איש ויותר.
ההפצצות נחלקו לשתי תקופות - הראשונה מתום המנדט הבריטי וההכרזה על הקמת מדינת ישראל ועד ההפוגה הראשונה, והשנייה במהלך קרבות עשרת הימים.
במקביל להפצצת תל אביב התקיפו המצרים מהאוויר גם יישובים שבשכנותה, ובהם רמת גן, חולון, ראשון לציון ורחובות.
תקופת ההפצצות הראשונה נמשכה מ-15 במאי ועד כניסת ההפוגה הראשונה לתוקפה ב-11 ביוני.
שיטת התקיפה המצרית הייתה בדרך כלל גיחה של שני מטוסי הפצצה, בדרך כלל מטוסי דקוטה, שלוו במטוס קרב אחד או שניים מדגם ספיטפייר.
ההפצצה הראשונה הונחתה ב-15 במאי, שעות אחדות לאחר תום המנדט והכרזת המדינה, כאשר מטרתו המרכזית הייתה פגיעה בשדה דב, ובעקבותיה הונחתה התקפה נוספת.
שלושה מטוסים נפגעו על הקרקע ובשדה היו הרוגים ופצועים.
במהלך התקיפה השנייה נפגעו באש מהקרקע שני מטוסי קרב מצרים.
אחד מהם נחת נחיתת אונס בחוף הים של הרצליה.
המטוס שופץ והוכנס לשימוש חיל האוויר הישראלי.
למחרת, 16 במאי, תקפו המצרים מהאוויר את נמל תל אביב, שבו נמצאו באותו זמן אוניות מעפילים ואוניות נושאות תחמושת.
בהתקפה זו נהרגו חמישה אנשים.
אחת הספינות הייתה פולנית וכתוצאה מכך השגריר הפולני במצרים הגיש קובלנה ותבע פיצויים.
ב-17 במאי הפציצו המטוסים את תל אביב שלוש פעמים.
לפנות ערב הופצץ סניף "הדסה" בצפון העיר.
לפי דיווח אחד נהרגו בהפצצה זו אחות ורופא ולפי דיווח אחר - שני חולים ואחות.
באותו יום פנה שר החוץ, משה שרת למועצת הביטחון בתלונה על התוקפנות המצרית ובכלל זה על ההפצצה בתל אביב.
ביום שלישי, 18 במאי, נפגעה תל אביב בהפצצה הקטלנית ביותר במלחמה.
באותו יום ערכו המצרים שלוש גיחות הפצצה על העיר שבהם תקפו 4 מטוסי ספיטפייר.
המטוסים הטילו פצצות ופצצות תבערה וכן בוצע ירי ממקלעים על עוברים ושבים.
ההפצצה הראשונה פגעה בחמש בבוקר בשכונת הרכבת.
בשעות אחר הצהריים הטילו המטוסים המצרים את פצצותיהם על התחנה המרכזית של העיר, שהייתה מלאה אדם.
מאות נפגעו בתקיפה זו, ו-41 נהרגו.
במקום נגרם הרס רב, אוטובוסים עלו באש ונראו מראות קשים.
בגיחה השלישית באותו יום הופצץ דפוס הארץ וחמישה אנשים נהרגו.
אחד המטוסים המצרים נפגע בשעות הבוקר ונפל ליד נס ציונה, וטייסו נלקח בשבי.
בעקבות ההפצצות פנה הג"א אל תושבי העיר לשמע להוראות, לתפוס מחסה בזמן ההפצצה ולא לנסות לצפות בה ממרפסות או מהרחוב, וכן לכסות את החלונות בבדים, לשמור על משטר האפלה ולפנות חומרים דליקים מהגגות,
חברי קונגרס מטעם המפלגות הדמוקרטית והרפובליקנית בארצות הברית גינו את המתקפה המצרית ובכלל זה את הפצצת תל אביב, וקראו לממשל להסיר את האמברגו על האזור.
ב-20 במאי ערך חיל האוויר המצרי שלוש גיחות הפצצה על תל אביב.
בגיחה שנערכה אחר הצהריים נפגעה שכונת גבעת הרצל שבדרום העיר ונהרגו חמישה אנשים.
ב-3 ביוני אחר הצהריים פגעו הפצצות המצריות בכיכר מסריק.
באירוע זה נהרגו חמישה אנשים, מהם שני אזרחים.
מטוס קרב ישראלי שהוטס על ידי הטייס מודי אלון המריא והצליח להפיל שני מטוסי דקוטה מצרים ששימשו כמפציצים.
ביום שני, 7 ביוני, נהרגו בעיר בהפצצות שלושה אנשים.
שניים מהם היו ילדים שעבדו בגינת ירק בחצר ביתם ברחוב גורדון.
ב-8 ביוני פגעה הפצצה מצרית בשעות הבוקר בדרום העיר, בשוק הכרמל ורחוב אלנבי.
עשרה אנשים נהרגו באותו יום בעיר, כולם אזרחים.
שישה מהם נפגעו בשוק הכרמל.
בעקבות התקפה זו תלתה העירייה מודעות ברחובות, אשר אסרו על רחצה בים ועל התקהלות בחופיו.
ההפצצה האחרונה לפני כניסת ההפוגה הראשונה לתקופה פגעה בתל אביב ב-9 ביוני בשעות לפני הצהריים.
המטוסים המצרים השליכו הפעם את פצצותיהם מגובה רב מחשש מאש הנ"מ הישראלית.
נפגע אזור צפון העיר דאז, לרבות רחוב דב הוז.
הפצצה זו הביאה למותם של שבעה אנשים, ששלושה מהם נפצעו ונפטרו לאחר ימים אחדים.
בעקבות הפצצת ה-9 ביוני, שנעשתה כהתקפת טרור נגד אזרחים, הגישה ישראל תלונה לארגון הצלב האדום הבינלאומי.
למחרת פרסם הארגון הודעת גינוי למצרים, שבה קבע כי ההפצצה המצרית נעשתה מגובה רב ללא כל ניסיון לזהות מטרות צבאיות.
בסך הכל נהרגו בתל אביב בתקופת ההפצצות הראשונה כמאה אנשים.
תקופת ההפצצות השנייה על תל אביב התרחשה במהלך קרבות עשרת הימים (8 עד 17 ביולי), לאחר ההפוגה הראשונה במלחמה, שנמשכה חודש.
במהלכה הופצצה העיר שמונה ימים ברציפות.
לעיתים נערכו מספר גיחות הפצצה ביום והיו גם הפצצות ליליות.
אפשר שההפצצות המצריות בתקופה זו נערכו בעקבות הפצצות חיל האוויר הישראלי על קהיר ועל אל עריש.
ביום חמישי, 8 ביולי, נערכה ההפצצה הראשונה בגל זה.
אדם נהרג ברחוב דיזנגוף מהפצצה שכוונה לבסיס צבא סמוך.
למחרת, 9 ביולי, בשלוש אחר הצהריים, נהרגו שני ילדים בבית הספר בבית חנה שבמשק הפועלות צפון, וילד נוסף נהרג בשדרות קרן קיימת (שדרות בן-גוריון דהיום).
בהפצצה ב-11 ביולי נפגעו שכונת מחלול שעל חוף הים, רחוב בן-יהודה ורחוב החשמל.
באותו יום נהרגו בעיר שבעה, מהם חייל אחד.
ביום שלישי, 13 ביולי, ספגה תל אביב הפצצה כבדה על ידי שני מפציצים ושני מטוסי קרב מצרים.
אלו באו מכיוון הים והפציצו את העיר מצפון לדרום.
הוטלו פצצות רבות ללא הבחנה לרבות פצצות של 100 קילוגרם, שגרמו נזק רב למבנים.
לדברי ראש העיר ישראל רוקח נחתו פצצות על 13 אתרים בעיר.
נפגעו רחוב המלך ג'ורג', רחוב שינקין, רחוב אברבנאל, שכונת שבזי ושכונת נווה צדק.
ההפצצה גרמה למותם של 19 אנשים - לרבות שישה בני פחות מ-18 - ולפציעתם של ארבעים.
המטוסים התוקפים התגלו לפני תחילת ההפצצה והושמעה אזעקה.
עם זאת, בדיון מיוחד של מועצת העיר שנערך למחרת טען ראש העיר כי רבים מהנפגעים בהפצצה היו אנשים שלא ירדו למקלטים חרף האזעקה, אלא עלו על גגות הבתים כדי להביט במטוסים או שהו ברחובות.
ב-17 ביולי הופצצה תל אביב בפעם האחרונה בשתי גיחות מצריות וספגה אבדות קשות.
לפני הצהריים נפגעו רחוב סוקולוב, רחוב בלפור, רחוב אלנבי ורחוב וולפסון.
בתים קרסו ומשפחות שלמות נפגעו.
באותו יום נהרגו בעיר 22 אזרחים, מהם עשרה בני פחות מ-18. למחרת נכנסה ההפוגה השנייה לתוקפה.
בדיון נוסף של מועצת העיר ב-18 ביולי מחה ראש העיר על כך שבשבוע האחרון של ההפצצות נחתו פצצות בקרבת בית החולים העירוני, מתקן מגן דוד אדום ובית הבריאות על שם שטראוס, אף על פי שכולם סומנו בדגלי מגן דוד אדום והצלב האדום.
בסך הכל נהרגו בהפצצות על תל אביב במהלך קרבות עשרת הימים כחמישים אנשים, כולל שלושה חיילים, ונפצעו מאות.
בתחילת ההפצצות לא היה לישראל מטוסי קרב.
מול המטוסים התוקפים נפרסו כוחות נ"מ מצוידים בתותחי נ"מ בקוטר 20 מ"מ.
עוד בימי מלחמת העולם השנייה הכשירה בריטניה כ-300 מתנדבים יהודים כצוותי נ"מ בצבא בריטניה, ואלו צברו ניסיון לחימה מול הפצצות חיל האוויר האיטלקי על חיפה ותל אביב.
מעט לפני מלחמת העצמאות השיגו מבריחים של ההגנה 24 תותחי היספנו-סויזה 404 בקוטר 20 מ"מ, שהיה נפוץ בהגנה האווירית הבריטית.
לקראת מלחמת העצמאות הוקמו גם צוותי נ"מ רבים מקרב הצברים והעולים החדשים מאירופה.
צוות סוללת היספנו-סויזה, מנה חמישה לוחמים: תותחן, טען שהחליף תופי תחמושת, שני חמשים שהעבירו תופי תחמושת, ומפקד.
ב-15 במאי 1948, אחד מצוותי הנ"מ האלה שהוצב בגזרת שדה דב ורידינג, פגע במטוס ספיטפייר שהפציץ את השדה.
סגן מוחמד בראכה, בנו של ראש עיריית קהיר הצליח לנחות נחיתת אונס בים ליד חופי הרצליה, ונפל בשבי.
ההשפעה על המפציצים הייתה כנראה קטנה - הם הקפידו להפציץ מגובה רב יותר, מה שאולי גרם לרמת דיוק נמוכה יותר.
הספיטפייר נמשה מן המים, במטרה להשמיש אותו עבור חיל האוויר הישראלי.
במשך 50 שנה היה ויכוח מי פגע במטוס.
בשנת 2000 ענף היסטוריה בחיל האוויר קבע כי על פי פגיעה של פגז 20 מ"מ במנוע, סוללת הנ"מ היא שפגעה במטוס.
טייסת 101 הוקמה על ידי לו לנארט ומודי אלון, בסיסה הראשון היה מחנה עקרון (לימים בסיס תל נוף).
רוב הטייסים היו מתנדבים מחו"ל, ואלון מונה למפקד הטייסת ב-29 במאי 1948. ב-3 ביוני המריא אלון ממחנה עקרון והפיל באמצעות ה"סכין" שלו זוג מטוסי DC-3 דקוטה מצריים שהפציצו את תל אביב.
בהפצצות על תל אביב נהרגו כ-150 איש.
כ-130 מהם היו אזרחים (מתוך 180 אזרחים שנהרגו בעיר במלחמת העצמאות) והיתר חיילים.
33 מההרוגים האזרחיים היו בני פחות מ-18, מהם 15 שהיו בני פחות מעשר.
בין ההרוגים היו בני שתי משפחות של ארבעה כל אחת (משפחות ויסרוס ושם-טוב) שנהרגו כולם יחד.
בכמה מקרים נהרגו יחד שני בני זוג או הורה וילדו.
רבים מההרוגים היו אנשים שנפצעו ואושפזו בבתי חולים בתל אביב ומחוץ לה, אך מתו מפצעיהם בתוך יום או יומיים.
כל ההרוגים האזרחיים בהפצצות נקברו בבית הקברות נחלת יצחק.
למרות מספרם הרב של הנפגעים, ולמרות קיומן של אנדרטאות שונות בתל אביב לזכר נפגעי מלחמת העצמאות, אין אנדרטה לציון נפגעי ההפצצות בתל אביב.
נתנאל לורך, קורות מלחמת העצמאות, תל אביב: מסדה, תשי"ח.
אילן שחורי, מלחמת העצמאות - כשהמצרים הפציצו את תל אביב, באתר "תל אביב שלי".
תאריך כניסה: 9 ביוני 2017
התקפת טרור קשה על תל אביב, דבר, 14 ביולי 1948, באתר עיתונות יהודית היסטורית
אתר לזכר האזרחים נפגעי פעולות האיבה.
הפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון מכשירה מחנכים ומורים בתחומי המדע והטכנולוגיה ומתקיים בה מחקר שתכליתו קידום החינוך המדעי, המתמטי וההנדסי בישראל.
המחקר מתמקד בהיבטים קוגניטיביים, חברתיים, וסביבתיים של תהליכי הלמידה בבתי ספר ובחינוך הגבוה.
המחקר בפקולטה כולל: מחקר על התפתחות מקצועית של מורים, טכנולוגיות מתקדמות בחינוך, פיתוח מיומנויות המאה ה-21, למידה חוץ כיתתית, תקשורת המדע, תהליכי הוראה והערכה, למידה מבוססת פרויקטים, רובוטים וסימולציות וכן חקר המוח וקשיי למידה.
הפקולטה מהווה מרכז לפעילויות מחקר ופיתוח של מורים במסגרת מרכזי-מורים ארציים.
הפקולטה שוכנת בקמפוס הטכניון בחיפה, כאחת מ-18 הפקולטות בטכניון מכון טכנולוגי לישראל.
הפקולטה החלה דרכה בשנת 1959 כתוכנית להכשרת מורים לבתי-הספר העל-יסודיים במקצועות המתמטיקה, המדעים והטכנולוגיה, לאחר שפרופסור אולנדורף, מהפקולטה להנדסת חשמל, הצביע על מחסור ניכר במורים במקצועות המדע והטכנולוגיה.
בעקבות זאת החליט הסנאט של הטכניון על פתיחת תוכנית להכשרת מורים לבתי-הספר העל-יסודיים במקצועות אלה.
פרופסור קורצווייל, ראש המחלקה ללימודים כלליים התמנה לעמוד בראש ועדה בין-יחידתית שניהלה את התוכנית.
בשנת 1964 הפכה הוועדה הבין-יחידתית למחלקה להכשרת מורים ולימודי תואר שני נפתחו בשנת 1967. בשנת 1978 הוסב שמה למחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים.
בשנת 1979 עברה המחלקה למשכנה הנוכחי לבנין ג'ורג' וביאטריס שרמן, שהוקם בעזרת קרן משפחת שרמן וידידי הטכניון מניו-אינגלנד.
בשנות ה-80 הצטרפה המחלקה למרכז הבינ-אוניברסיטאי להוראת המדעים ע"ש עמוס דה שליט וחברי הסגל החלו בפעילויות מגוונות וארוכות טווח בפרויקטים ממומנים שתכליתם שיפור הוראת המדעים בישראל בדרכים יצירתיות.
המחלקה הפכה למקום מרכזי לפעילויות מו"פ של מורים במסגרת מרכזי-מורים ארציים למתמטיקה, למדעי המחשב, ולטכנולוגיה.
בשנת 1985 אישר הסנט לימודי תואר ראשון בהוראת המדעים שמשלבים את הלימודים הדיסציפלינאריים בפקולטות עם לימודי מקצועות החינוך.
החל משנת 1999 התאפשר לסטודנטים מפקולטות אחרות בטכניון ללמוד לקראת תואר ראשון נוסף בהוראת המדעים.
בשנת 2007 הוקם המרכז למדעי הלמידה ע"ש רות ואלן זיגלר הודות לתמיכתה של גב' זיגלר מלוס-אנג'לס.
במסגרת המרכז מתקיימים כנסים בינלאומיים ולאומיים רבים בפקולטה ומתאפשרת הזמנת אורחים ממרכזי מחקר ואוניברסיטאות מובילות.
בשנת 2012 קיבלה המחלקה את השם: המחלקה לחינוך למדע וטכנולוגיה, וב-28 ביוני 2015 שונה מעמד המחלקה לפקולטה.
כיום הפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה מכשירה:
סטודנטים לתואר ראשון בשמונה מסלולים להוראה: ביולוגיה, כימיה, מתמטיקה, פיזיקה, הנדסת חשמל, רובוטיקה והנדסת מכונות, מדעי המחשב ומוט"ל (מדע וטכנולוגיה לכל)
סטודנטים בעלי תואר ראשון עם ניסיון מהתעשייה או המחקר השבים לטכניון במסגרת תוכנית "מבטים" ולומדים הוראה עם פטור משכר לימוד בסיוע מלגה במימון נשיא הטכניון
סטודנטים לתואר שני עם וללא תיזה
כיום מונה הפקולטה 15 חברות וחברי סגל כאשר שליש מהן נקלטו בשלש השנים האחרונות לאור המלצה חיובית מאוד של ועדת הערכה בינלאומית שבחנה את איכות המחקר וההוראה בפקולטה.
הפצת סרטים היא תהליך השיווק והפצת סרט לציבור הרחב.
חברת ההפצה יכולה להיות אותה חברה שמפיקה את הסרט או חברה אחרת.
עסקאות הפצה הן חלק חשוב ממימון סרט.
המפיץ עשוי לקבוע את תאריך ההפצה של הסרט ואת האופן בו הסרט יופץ ויוצג לציבור; לדוגמה, ישירות לציבור בקולנוע או לצפייה ביתית ( DVD, וידאו על פי דרישה, הורדה, תוכניות טלוויזיה באמצעות סינדיקציה שידור וכו').
מפיץ עשוי לעשות זאת ישירות, אם הוא הבעלים של רשתות הקולנוע או רשתות הפצת הסרטים, או דרך מפיצים משנה ומציגי קולנוע אחרים.
מפיץ מוגבל עשוי לטפל רק במוצרים מסוימים, כגון DVD או Blu-ray, או לפעול במדינה או שוק מסוים.
המפיץ הראשי יקבל לרוב קרדיט בקרדיטים של הסרט, בפוסטרים או בחומרי שיווק אחרים.
עם המעבר להקרנה דיגיטלית, מפיצים רבים מתמקדים בהפקת עותקים דיגיטליים במקום עותקי פילם מסורתיים, מה שמפחית עלויות ומשפר את איכות ההקרנה.
בהפצה קולנועית, המפיץ מסכים על חלוקת הכנסות עם בתי הקולנוע.
הכנסות מכירת הכרטיסים מתחלקות בין המפיץ לבית הקולנוע בהתאם לחוזים שנקבעים מראש.
מפיצי סרטים פועלים לעיתים קרובות בשווקים בינלאומיים, תוך התאמת השיווק לתרבות המקומית והבטחת אישורים חוקיים והצגת כתוביות או דיבוב לשפות המקומיות.
לדוגמה, מפיצי סרטים בארצות הברית כוללים את חברות ההפצה המפורסמות Warner Bros, Universal Pictures, ו-20th Century Studios, שמפיצות סרטים רבים גם בשווקים בינלאומיים.
כאשר מפיץ עובד עם מציג קולנועי, הוא מבטיח חוזה כתוב המפרט את סכום המכירות ברוטו של הכרטיסים שהמציג יורשה לשמור (בדרך כלל אחוז מהגולמי).
המפיץ גובה את הסכום המגיע, בודק את מכירות הכרטיסים של המציג לפי הצורך כדי להבטיח שהגולמי המדווח על ידי המציג מדויק, מבטיח את חלקו של המפיץ בהכנסות אלו, מוותר על חלקו של המציג ומעביר את השאר לחברת ההפקה (או לכל מתווך אחר, כגון סוכן הפצת סרטים).
מבחינה מעשית, זה כולל את הייצור הפיזי של עותקי ההפצה ומשלוחם ברחבי העולם (תהליך שמוחלף על ידי הפצה דיגיטלית ברוב השווקים המפותחים) וכן יצירת פוסטרים, פרסומות בעיתונים ובמגזינים, פרסומות בטלוויזיה, קדימונים וסוגי פרסומות אחרים.
המפיץ אחראי גם להבטיח קו מלא של חומרי פרסום לכל סרט אשר הוא מאמין שיעזור למציג למשוך את הקהל הגדול ביותר האפשרי, ליצור פרסום כזה אם הוא לא מסופק על ידי חברת ההפקה, ולסדר את המשלוח הפיזי של פריטי הפרסום הנבחרים על ידי המציג במרווחים לפני יום הפתיחה.
מפיצי סרטים מוציאים בין 3.5 מיליארד דולר ל-4.0 מיליארד דולר בשנה בארצות הברית בלבד על רכישות ישירות של פרסום כגון פרסומות בטלוויזיה, שלטי חוצות, באנרים מקוונים, פרסומות ברדיו וכדומה.
סכום ההוצאה של המפיץ לא כולל עלויות נוספות לפרסום, קדימונים וקידומים של סרטים, שאינם מסווגים כפרסום אך גם משווקים סרטים לקהל.
מפיצים בדרך כלל נכנסים לאחד משני סוגי חוזי הזמנת סרטים.
הנפוץ ביותר הוא העסקה המצטברת שבה ההכנסה הכוללת של הקופות שסרט מסוים מייצר מחולקת באחוזים שנקבעו מראש בין המפיץ ובית הקולנוע.
השיטה השנייה היא העסקה במדרגה משתנה, שבה אחוז ההכנסה מהקופות הנלקחת על ידי בתי הקולנוע יורד בכל שבוע של הרצת הסרט.
השיטה במדרגה משתנה כוללת חלקים שמתחילים מסכום מינימלי של כסף שבית הקולנוע אמור לשמור - לעיתים קרובות נקרא "האגוז של הבית" - לאחר מכן המדרגה המשתנה נכנסת לתוקף להכנסות מעל האגוז של הבית.
עם זאת, שיטה זו יוצאת משימוש.
בכל שיטה, ההכנסות מהקופות מתחלקות בדרך כלל בערך 50/50 בין מפיצי הסרטים ובתי הקולנוע.
כאשר מפיץ מטפל בסרט מיובא או זר, ייתכן שהוא גם אחראי להבטחת דיבוב או כתוביות לסרט, ולהבטיח אישור צנזורה או אישור חוקי או ארגוני אחר להקרנת הסרט במדינה/אזור בו הוא פועל, לפני שפונים למציגים להזמנה.
תלוי באולפן שמפיץ את הסרט, האולפן עשוי להחזיק משרדים ברחבי העולם, בעצמם או בשותפות עם אולפן אחר, להפצת סרטים במדינות אחרות.
אם אולפן מחליט לשתף פעולה עם מפיץ מקומי, בעת ההפצה יופיעו שמות שני הגורמים.
המפיץ הזר עשוי לרכוש את הסרט לתקופה מסוימת, אך האולפן ישמור על זכויות היוצרים של הסרט.
כאשר סרט מופק ומופץ על ידי חברת הפקה עצמאית ומפיץ עצמאי (כלומר מחוץ לאולפנים), בדרך כלל סוכן מכירות בינלאומי מטפל במכירת הזכויות הבינלאומיות לסרט.
הסוכן הבינלאומי ימצא מפיץ מקומי בכל אזור בינלאומי וימכור לו את הזכויות הבלעדיות לסרט לתקופה מסוימת אך באותו מקרה כמו שתואר לגבי האולפנים, חברת ההפקה תשמור על זכויות היוצרים של הסרט.
כלומר, למפיץ באזור מסוים יש את הזכות הבלעדית לנצל את הסרט במדיות שונות (קולנוע, טלוויזיה, בידור ביתי וכו') לתקופה מסוימת.
ב-17 במרץ 1808 קבע נפוליאון הראשון שלוש גזרות בניסיון כושל לקדם את שוויון היהודים, ולשלבם בחברה הצרפתית, ובנה על האמנציפציה היהודית של 1790–1791. לשלישית מבין הגזרות – הפקודה המחפירה, או הצו המחפיר – היו השפעות שליליות.
אף שמטרתה הייתה להעניק אזרחות שווה, היא הגבילה את הלוואות הכסף מצד יהודים (הקתולים לא הורשו לבצע חיוב ריבית כרווח על הלוואות), ביטלה את כל החובות של חייבים לא-יהודים ליהודים, והגבילה את תושבותם של יהודים חדשים בצרפת על ידי הגבלת פעילותם העסקית, תוך מתן אפשרות לעבודה בחקלאות ובמלאכה.
גזרות אלה החלישו את מצבם הכספי של יהודים, שהיו בעברם מלווים בריבית.
נפוליאון בונפרטה זכה בתחילה בנאמנותם של יהודים כאשר בשנת 1797 שחרר יהודים באנקונה שבאיטליה.
הוא בחר רשמית בשני הכוהנים הגדולים של האומה היהודית ובשבעה חברי מועצה לכוהנים הגדולים.
יש טוענים כי הוא עודד יהודים להחזיר את שליטתם בירושלים, בשנת 1799 בעזרת צבאו במכתב שהופנה לרב בירושלים, אך רבים חושדים כי המכתב הוא זיוף.
הוא לא פעל נגד היהודים עד תחילת המאה ה-19, אז העביר את שלוש הגזרות, אחת מהן נודעה כפקודה המחפירה.
יש מי שמייחסים את שינוי הגישה, כמו הסופר פרנץ קובלר, לזיקתו החדשה לצרפת ולרצונו החדש להגן על האינטרסים של העם הצרפתי.
גם כשהיה גיבור היהודים, הוא עדיין היה פטריוט נלהב של אי הולדתו, קורסיקה.
בצרפת, בתחילת המאה ה-19, המלשינים האשימו את היהודים באלזס בגביית ריבית ובשימוש לרעה בזכויות אחרות, שניתנו להם באמנציפציה שלהם בשנת 1791 תחת המלך לואי ה-16. נפוליאון צידד בדעה הצרפתית העממית.
אף על פי שנפוליאון חפץ בשוויון ליהודים, הוא כינה אותם "הבזויים ביותר מבין הגברים" והכריז, במכתב של 1808 לאחיו ז'רום בונפרטה, שהוא לא רוצה שמספרם יגדל.
אף על פי שהוויעוד הראשון של הסנהדרין הגדולה, ב-4 בפברואר 1807, היה טקסי וחגיגי, המפגש לא היה אפקטיבי מאחר ששום דבר לא נעשה במהלך החודש בו נפגשו.
כדי לשפר את התנאים שיוטלו על היהודים על ידי הגזרות הקרבות.
במהלך שמונה המפגשים נאלצה חברי הסנהדרין הגדולה לאפשר נישואי תערובת בין צרפתים ובין יהודים, כדי שהיהודים ייקלטו בצרפת, מכיוון שהיהודים נחשבו לאזרחים לא תקניים ונדרשו להיקלט או להיות מגורשים.
הוויעוד נאלץ לתמוך גם בפעולות אחרות להטמעת היהודים, כגון אישור שירות צבאי לצירוף צעירים יהודים לצבא צרפת.
צעדים כאלה היו הקדמה להעברת שלוש הגזרות ב-17 במרץ 1808.
מראש נקבעה הפקודה ל-10 שנים ועם חלוף השנים, ב-1818, דנו בתי המחוקקים של צרפת באפשרות להאריך אותה, אך לא עשו זאת ובכך התבטלה הפקודה.
הקונסיסטוריה של פריז הוציאה כרוז, שנועד ליהודי אלזס ובו קראה להם לנהוג יפה בבני ארצם הצרפתים.
ב־11 במרץ 1964 החליטה ועדת ההיגוי של סנאט אוניברסיטת תל אביב על הקמתה של הפקולטה לאמנויות וב-1 ביולי באותה שנה הונחה אבן הפינה של בניין מקסיקו, משכנה של הפקולטה מאז.
באירוע הנחת אבן הפינה נכחו קדיש לוז יו"ר הכנסת, אבא אבן מ"מ ראש הממשלה, מרדכי נמיר ראש עיריית תל אביב, כ-30 מראשי הקהילה היהודית במקסיקו סיטי ובראשם הנדבן סם וישניאק.
הבניין נקרא על שם אשתו פאני וישניאק.
בניין מקסיקו נחנך ב-4 במאי 1967. עלות הקמת הבניין הייתה 2.5 מיליון ל"י.
בעת חנוכתו הוא כלל שתי קומות וקומת מרתף, 18 כיתות לימוד וחדרי סטודיו, שני אולמות לתצוגות ולתערוכות, ספרייה ואודיטוריום לכ-300 איש.
הקמת הפקולטה בפועל נמשכה גם מספר שנים לאחר מכן.
במרץ 1971 הציעה אוניברסיטת תל אביב למשה לזר, שהיה ראש המכון לאמנויות ב, לעמוד בראש הפקולטה החדשה.
הפקולטה החלה לפעול בשנת 1972 בשם "הפקולטה לאמנויות ותקשורת".
הפקולטה כללה בתחילה את החוגים לתיאטרון, החוג לתולדות האמנות, והחוג למוזיקולוגיה יחד עם החוג לקולנוע וטלוויזיה שהוקם באותה עת.
חלק מהחוגים, כגון בית הספר לקולנוע וטלוויזיה, החוג לתולדות התיאטרון ובבית הספר למוזיקה, מציעים מגמות מעשיות לצד מגמות תאורטיות.
בשנת 1977 החלה לפעול הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, ביוזמות האוצר מרדכי עומר.
היא שכנה תחילה באולם הכניסה של בניין מקסיקו, ובדצמבר 1988 נחנך מבנה סמוך נפרד עבור הגלריה.
בשנת 1991 הוקמה קרן מיוחדת למימון פעולותיה של הפקולטה על ידי דוד כץ מוונצואלה, ביחד עם ילדיו לזכר אשתו המנוחה יולנדה.
בעקבות זאת שונה שם הפקולטה ל"הפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ".
בתחילת שנות ה-2000 פקד משבר כספי את אוניברסיטת תל אביב, בעקבותיו שקלה האוניברסיטה לסגור את האקדמיה למוזיקה ואת החוג למוזיקולוגיה.
בנוסף בוטלו מספר תוכניות לימוד בפקולטה לאמנויות.
הנדבן יוסף בוכמן העניק תרומה חד פעמית של מיליוני דולרים וסיוע כספי שנתי של חצי מיליון דולר, והוקם "בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה" שכולל גם את החוג למוזיקולוגיה.
בית הספר לאדריכלות ע"ש עזריאלי
בית הספר לאדריכלות ע"ש דוד עזריאלי הוקם בשנת 1994. עד להקמת בית הספר נלמדה בישראל אדריכלות בטכניון ובבצלאל בלבד.
בית הספר משלב בין לימודי אדריכלות, לימודי רוח וחברה, ולימודי הנדסה וטכנולוגיה.
בוגרי בית הספר לאדריכלות מסיימים עם תואר המאפשר להם להירשם כאדריכלים על ידי רשם המהנדסים והאדריכלים.
בשנת 2010, פתח בית הספר תוכנית לתואר שני ותוכנית לדוקטורט.
בבית הספר מלמדים חוקרים ואדריכלים מובילים, בהם אמיר מן, תאה קיסלוב, ליאורה קיסלוב קיי, דני לזר, מוטי בודק, דני קייזר, אילה רונאל, אמנון בר אור, שם טוב צוריה, טולה עמיר, אלי אליקים, ערן נוימן, אפרת בלומנפלד-ליברטל, טליה מרגלית ורועי קוזלובסקי.
בבית הספר לימדו גם מרצים אורחים, וביניהם גרג לין, מרטין ברזני, מארי מקלאוד, אנטואן פיקון, ברנרד קאש, דני קרוון, מייקל ויינסטוק, טרי נייט, לארי סאס ואחרים.
בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה
בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה נוסד בשנת 2005 כתוצאה מאיחוד האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש סמואל רובין, החוג למוזיקולוגיה של אוניברסיטת ת"א ותוכנית ההכשרה התזמורתית של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בית הספר משתף פעולה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
הוא נקרא על שמם של איש העסקים יוסף בוכמן מפרנקפורט, שתרומתו אפשרה את הקמת בית הספר, והמאסטרו זובין מהטה, המשמש נשיא הכבוד של בית הספר.
בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה מכשיר בתחומי הנגינה, השירה, הניצוח, הקומפוזיציה והמחקר העיוני.
בית הספר למוזיקה מעניק תוארי B.A ו-M.A בכל תחומי הלימוד, תואר שלישי במוזיקולוגיה משולב עם קומפוזיציה ו"תעודת אמן".
המגמות המעשיות הן המגמה האינסטרומנטלית - כלי תזמורת וכלי-מקלדת, המגמה הווקאלית - ביצוע קולי ואנסמבל אופרה, והמגמה לקומפוזיציה וניצוח.
המגמה העיונית בבית הספר למוזיקה מיועדת ללימודי מוזיקולוגיה.
התזמורת הסימפונית של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, המקהלה האורטורית, אנסמבל האופרה אנסמבל מוזיקה בת-זמננו וכ-50 הרכבים קאמריים מעלים למעלה מ-200 קונצרטים בשנה.