tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קרחון טריינר הוא קרחון בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם 13 קילומטרים ממערב לקרחון רודולף.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מזרח ונשפך אל קרחון טרפלגר.
הקרחון נקרא על שמו של צ'ארלס פ.
טריינר (Charles F Trainer), שהיה מטאורולוג, ונציג בכיר של ארצות הברית בתחנת הולט, בחורף האנטארקטי של 1960.
קרחון יאבלאניצה הוא קרחון באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 1.8 קילומטרים.
קרחון ממוקם צפונית- צפון-מזרחית לקרחון צ'ופרנה; דרומית-מערבית לקרחון וטרינו; וצפונית-מערבית לקרחון אובץ'.
הקרחון זורם ממערב לפסגת דרינוב; ונשפך אל מפרצון קבט, הנפתח אל מצר דרייק.
הקרחון נקרא על שם העיירה יאבלאניצה שבצפון-מזרח בולגריה.
קרחון טוטן הוא זרם קרח גדול באזור חוף סברינה, שבארץ וילקס, הנמצאת בטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז שטח של 538,000 קילומטרים רבועים - חלק ניכר מיריעת הקרח האנטארקטית המזרחית.
אורכו של הקרחון 74 קילומטרים, ורוחבו 37 קילומטרים.
הקרחון זורם מיריעת הקרח לכיוון צפון-מזרח, ובקצהו משנה את כיוונו לכיוון צפון-מערב ונשפך אל חוף באד שבארץ וילקס, ממזרח ובסמוך לכף וולדרון; בהישפכו - הקרחון הופך ללשון הקרח טוטן, הנשפכת אל מדף הקרח טוטן.
באם ימס הקרחון, כמות המים שבו יכולה להעלות את גובה פני הים ברחבי כדור הארץ ב־3.5 מטרים.
הקרחון מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
הקרחון נקרא על שמו של ג'ורג' מ.
קרחון יודר הוא קרחון יובלי, ברכס קוהלר, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 5.5 קילומטרים.
גובהו של הקרחון 359 מטרים מעל פני הים.
הקרחון זורם דרך עמק שקירותיו (גדות הקרחון) גבוהים.
קרחון יודר הוא היובל המערבי של קרחון קוהלר.
קרחון יודר ממוקם בסמוך מדרום-מערב למצוק מוריסון, שבמרכז רכס קוהלר.
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר של צי ארצות הברית, שצולמו בין השנים 1959 – 1971.
הקרחון נקרא על שמו של רוברט ד.
Yoder), ממשרד החוץ של ארצות הברית (מחלקת המדינה של ארצות הברית), שהיה יושב ראש הוועדה הבין - משרדית של ארצות הברית לעניין אנטארקטיקה (Interagency Committee on Antarctica), בין השנים 1970 – 1973.
קרחון יורון הוא קרחון רחב באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 8.9 קילומטרים; רוחבו של הקרחון 4.1 קילומטרים.
קרחון יורון ממוקם מזרחית לקרחון פרוניקה;
קרחון יורון ממוקם דרומית-מזרחית לקרחון קאליאקרה;
קרחון יורון ממוקם דרומית לקרחון סטרומה;
קרחון יורון ממוקם מערבית - צפון-מערבית לקרחון איסקר;
קרחון יורון ממוקם צפונית-מזרחית לקרחון האנטרס.
רכס בוולז שמצפון לקרחון יורון, גובל בקרחון יורון ותוחם אותו;
בקע וורנר שממערב לקרחון יורון, גובל בקרחון יורון ותוחם אותו;
הרי טנגרה שמדרום לקרחון יורון, גובלים בקרחון יורון ותוחמים אותו.
כמה קרחונים יובליים, המנקזים את המורדות הצפוניים של הרי טנגרה, שבין הר פריזלנד ופסגת הלמט, נשפכים אל קרחון יורון.
קרחון יורון זורם לכיוון מזרח - צפון-מזרח ונשפך אל מפרץ מון, צפונית לנקודת יאנה.
מחנה אקדמיה ממוקם על חלקו העליון של קרחון יורון, לרגלי פסגת זוגרף.
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968; מיפוי מנוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים במסגרת סקר Tangra 2004/05 ומיפוי נוסף בשנת 2005 ובשנת 2009.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1958, על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שם הספינה האמריקאית יורון (Huron), שהפליגה מניו הייבן שבמדינת קונטיקט, בארצות הברית, לאיי שטלנד הדרומיים, בפיקודו של רב החובל ג'ון דייוויס (John Davis) בעונות הקיץ האנטארקטי שבין השנים 1820 -1821 ושנים 1821–1822.
קרחון זלצמן () הוא קרחון שמנקז את המדרונות הצפוניים של הר אלן, המדרונות המזרחיים של Mount Strybing ושל אוכף קארנייר והמדרונות הדרום-מזרחיים של הר קראדוק, וזורם מזרחה בין הר אוסבורן לבין רכס מוייר.
לתוך קרחון תומאס בדרום טווח סנטינל, הרי אלסוורת ב אנטארקטיקה.
שמו של קרחון זלצמן ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 2006.
הקרחון נקרא על שם אריק ס.
Saltzman), מהמחלקה למדעי כדור הארץ, באוניברסיטת קליפורניה באירוויין; כמו כן זלצמן היה חוקר קרחונים מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית; זלצמן היה בשנת 2006 יו"ר קבוצת העבודה הלאומית של ארצות הברית לחקר ליבות קרח למטרות מחקר (National Ice Core Working Group for use of Antarctic ice cores for research purposes).
קרחון זלוקוצנה ,הוא קרחון הממוקם באזור חוף נורדנשלד שבארץ גראהאם אנטארקטיקה שבצפון חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
קרחון זלקוצנה ממוקם מצפון לקרחון ריסימינה; קרחון זלוקוצנה ממוקם ממזרח לקרחון רוגוש.
קרחון זלוקוצנה ממוקם מדרום לנתיב התחתון של קרחון דריגאלסקי.
קרחון זלוקוצנה מנקז את אוכף מראהורי, לכיוון מזרח, והוא זורם ביןרכס קיוסטנדיל לבין רמת לובץ'.
קרחון זלוקוצנה נשפך אל ים ודל, בסמוך מצפון מערב לנונאטאק פדרסן.
אזור קרחון זלוקוצנה מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
הקרחון נקרא על שם היישובים זלוקוצ'נה שבמערב ובדרום בולגריה .
קרחון מטנוסקה הוא קרחון יבשתי הממוקם במדינת אלסקה שבארצות הברית.
אורכו של הקרחון 43 ק"מ ורוחבו 6.4 ק"מ.
שפכו של הקרחון מהווה את מקורו של נהר מטנוסקה.
הקרחון מתקדם בקצב של 30 ס"מ מדי יום.
קרחון לֶקוֹנְט הוא קרחון הממוקם במדינת אלסקה שבארצות הברית.
בקרב תושבי המקום נהגה השם – קרחון לֶקוֹנְטִי.
אורכו של הקרחון 34 קילומטרים ורוחבו 1.6 קילומטרים.
הקרחון זורם מתוך שדה הקרח סטיקיין לכיוון דרום מערב למפרץ לקונט.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1887 על ידי לוטטנט-קומנדר צ'ארלס מ.
תומאס מצי ארצות הברית, על שם הביולוג הקליפורני ג'וזף לקונט.
על פי ג'ון מויר, השבט האינדיאני הילידי של האזור – שבט הטלינג'יטס קרא לקרחון "הוטי" – שמה של ציפור מיתולוגית שעל פי אמונתם, הקול שהציפור עשתה בעת שנפנפה בכנפיה היה הרעם.
בשל התחממות כדור הארץ, מאז גילוי הקרחון הוא נסוג מרחק של 4 קילומטרים.
הקרחון נודע בכך שהוא "יורה" קרחונים לתוך מימי המפרץ מתחת לפני הים, ואלה צפים במפתיע במימי המפרץ.
בשל מיקומו (קו רוחב דרומי יחסית) הקרחון הוא אתר תיירות פופולרי.
קרחון לילי הוא קרחון שנמצא בין הרי באוורס ממערב לבין הרי קונקורד והרי אנארי ממזרח, באנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 190 קילומטרים ורוחבו 19 קילומטים - הוא הקרחון הארוך בעולם.
הקרחון זורם למפרץ אוב, ויוצר במפרץ את לשון הקרח לילי.
לשון הקרח הבולטת התגלתה על ידי משלחת טרה נובה (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913).
לשון הקרח התגלתה כאשר האונייה טרה נובה חקרה את האזור שממערב לכף נורת' בפברואר 1911. המשלחת קראה ללשון הקרח על שם דניס ג'י.
לימים הקרחון כולו נקרא על שם לשון הקרח.
חציו התחתון של הקרחון מופה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומי האוסטרלית (התאלה דאן) בשנת 1962. יתר חלקי הקרחון מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה גבוהה בין השנים 1960–1962.
אתר המורשת ההיסטורי של אנטארקטיקה - "בקתת לילי מרלן" שברכס אוורט בצפון ארץ ויקטוריה נקרא על שם קרחון לילי ועל שם השיר לילי מרלן.
קרחון ליליינטל הוא קרחון בחוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מערב ונשפך אל קרחון קיילי, בין פסגת פילצ'ר לפסגת בולדווין.
גובה הקרחון 979 מטרים מעל פני הים.
הפסגה צולמה על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בשנים 1957–1956, ומופה בעקבות תצלומים אוויר אלה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הקרחון (בדומה לאתרים רבים בסביבה, הנקראים על שמם של חלוצי תעופה) נקרא על שמו אוטו ליליינטל, חלוץ תעופה גרמני של טיסה בדאונים.
קרחון מאת'אייס הוא קרחון בחוף המזרחי של ארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הקרחון הוא אחד מארבעת קרחוני וירלווינד; הוא זורם לכיוון מזרח ונשפך אל מפרצון וירלווינד בין קרחון דמורסט וקרחון צ'מברלין.
הקרחון התגלה על ידי מגלה הארצות האוסטרלי סר יוברט וילקינס בטיסתו ב- 20 בדצמבר 1928.
אנשי סקר שטחי החסות קראו לקרחון על שמו של פרנסואה אמיל מאת' (François E.
Matthes), באותה עת הגאולוג הראשי של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
קרחון מאת' הוא קרחון במחוז ג'ונו, במדינת אלסקה שבארצות הברית.
הקרחון ממוקם 4.8 קילומטרים מזרחית - צפונית-מזרחית מהר אוגלבי, ו-27 קילומטרים צפונית מזרחית לעיר ג'ונו בירת אלסקה.
אורכו של הקרחון 19.31 קילומטרים; וגובהו של הקרחון 1395.07 מטרים מעל פני הים.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1964, על ידי הצוות שחקר את שדה הקרח ג'ונו.
הקרחון נקרא על שמו של פרנסואה אמיל מאת' (Francois Emile Matthes), שהיה פרופסור לגאולוגיה בסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
קרחון מאלפיגי הוא קרחון באי ברבאנט, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 9 קילומטרים ורוחבו 2 קילומטרים.
הקרחון מנקז את רמת הארווי שבהרי סטריבוג, לכיוון דרום-מזרח, וזורם לצד רכס באסארבובו עד שמתחבר אל קרחון מקנזי, וזורם ונשפך עימו אל מפרץ קיאק שבחוף המזרחי של האי ברבאנט.
הקרחון מופה בצורה גסה ולא מדויקת על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897–1899), בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
הקרחון צולם מן האוויר על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957. לאחר מכן הקרחון מופה בהתבסס על תצלומי אוויר אלה בשנת 1959.
הקרחון נקרא על שמו של מרצ'לו מאלפיגי, פיזיולוג איטלקי וחוקר רפואה חלוצי שהראה לראשונה את קיומם של נימי הדם.
וזאת בדומה לאתרים רבים אחרים באזור אשר נקראו על שמם של חלוצי רפואה.
קרחון ליסטר הוא קרחון בצד המזרחי של רכס החברה המלכותית שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז קרקס קרחוני גדול מצפון להר ליסטר.
הקרחון נסקר ומופה לראשונה בשנת 1957 על ידי קבוצת חקר קרחון בלו מניו זילנד, שחקרה את אנטארקטיקה כחלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי.
הקרחון נקרא על שמו של הר ליסטר הסמוך.
קרחון ליסטר הוא קרחון המנקז את המורדות הצפון-מזרחיים של הרי סטריבוג בצד הצפון-מזרחי של האי בראבנט, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 9 קילומטרים, ורוחבו 2 קילומטרים.
הקרחון נשפך אל מפרץ בוקה, דרומית לנקודת דוקלו.
הקרחון מופיע לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה בשנת 1953; במפה זו אין לקרחון שם.
במסגרת משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד הקרחון צולם מן האוויר על ידי חברת האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957, ומופה בהתבסס על תצלומי אוויר אלה בשנת 1959.
הקרחון נקרא על שמו של ג'וזף ליסטר, מנתח אנגלי, הנחשב לאבי שיטת החיטוי.
שם זה ניתן, בדומה לשמם של אתרים רבים אחרים בסמוך, הקרויים על שמם של חלוצים בתחום הרפואה.
קרחון מולוק או קרחון מאלוק הוא קרחון בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
פני השטח של הקרחון מבוקעים.
הקרחון נשפך אל מפרצון מולוק בקצה הצפון מערבי של מדף הקרח רוס, 40 קילומטרים דרומית לקרחון סקלטון.
הקרחון בגובה של 583 מטרים מעל פני הים.
הקרחון, כמו גם מפרצון מולוק, נקראים על שמו של סגן ג'ורג' מולוק, מהצי המלכותי הניו זילנדי, שהיה מודד של משלחת המחקר הניו זילנדית שחקרה את אזור זה.
קרחון מאקינון הוא קרחון הזורם לכיוון צפון מערב, בהרי באוורס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון לאורך הצד המערבי של מצוק ריילי ונשפך לתוך קרחון סלדג'רס ברכס לאנטרמן שבהרי באוורס.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1983 על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
הקרחון נקרא על שמו של הגאולוג ד.
MacKinnon), חבר משלחת החקר האנטארקטית של ניו זילנד שחקרה את הגאולוגיה של האזור בעונת המחקר 1974–1975.
קרחון ליפ ייר הוא קרחון יובלי, בהרי באוורס שבאנטארקטיקה.
ההר מנקז לכיוון דרום מזרח, בין מסיב מולאר והר סטירלינג שבהרי באוורס, ונשפך לתוך קרחון בלק.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי המשלחת הצפונית של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר 1963–1964.
חברי המשלחת הצפונית הגיעו אל המשלחת בראש השנה של שנת 1964 (שהייתה שנה מעוברת), לאחר שטיפסו מקרחון סלדג'רס.
קרחון מורלי הוא קרחון יובלי תלול, ברכס אקספלוררז, בהרי באוורס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון דרום בין רכס היקס והר טוקורואה.
הקרחון ממוקם 12.8 קילומטרים מזרחית להר סוזה.
גובהו של הקרחון 942 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
הקרחון נקרא על שמו של קית' ט.
Morley), שהיה במסגרת השנה הגאופיזית הבינלאומית, צופה מזג אוויר בתחנת אמריקה הקטנה V בשנת 1958.
קרחון מורן או קרחון מוראן הוא קרחון בצפון-מזרח האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח - צפון-מזרח, הצידו הדרומי של קרחון מורן הוא מתמזג עם קרחון וולטר, ונשפך אל מפרץ שוקאלסקי.
הקרחון צולם מן האוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון (בין השנים 1947–1948).
הקרחון נסקר על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בין השנים 1948 - 1950.
הקרחון נקרא על שמו של קומנדר קליפורד ד.
Moran) מצי ארצות הברית, טייס בטייסת VXE-6 במהלך מבצע הקפאה עמוקה בשנים 1966 ו-1977.
קרחון מאדים או קרחון מארס הוא קרחון בקצה הדרום-מזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 11 קילומטרים; רוחבו 4 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מערב, בין רכס פובוס, ומצוקי טו סטפ, ונשפך אל מדף הקרח ג'ורג' השישי.
הקרחון נסקר לראשונה בשנת 1949 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
בדומה האתרים סביבה, הקרויים על שם גופים במערכת השמש או קשורים אליה, נקרא הקרחון על שמו של כוכב הלכת מאדים .
קרחון לנון הוא קרחון בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מערב, ונשפך אל חלקו החיצוני (הקרוב לים) של מפרץ לאזארב.
הקרחון נסקר על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי בין השנים 1975–1976.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1980 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של חוקר הקרחונים פיטר וילפרד לנון (Peter Wilfred Lennon), אשר חקר מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי את האי אלכסנדר בין השנים 1974–1976.
קרחון מארש הוא קרחון בסמוך לרכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 110 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון צפון מהרמה הקוטבית שבין רכס מילר, ורכס המלכה אליזבת.
הקרחון נשפך אל קרחון נמרוד.
גובה הקרחון 1,402 מטרים מעל פני הים.
הקרחון התגלה בשנת 1958 על ידי המחלקה הניו זילנדית של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את האזור בשנים 1956–1958.
Marsh), שהיה חבר במחלקה הניו זילנדית של המשלחת הטראנס-אנטארקטית.
קרחון לורי או קרחון לאורי הוא קרחון בסמוך לרכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 110 קילמטרים.
הקרחון זורם לכיוון צפון ממישור הנסיך אנדרו; לאורך הצד המזרחי של רכס המלכה אליזבת; ונשפך אל קרחון נמרוד.
קרחון דורר הוא יובל של קרחון לורי.
הקרחון התגלה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי והטופוגרפי של ניו זילנד; אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1959–1960.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי והטופוגרפי של ניו זילנד.
הקרחון נקרא על שמו של ג'יי.
Lowery), חבר המשלחת, אשר נפצע עת שחתול השלג בו נסע, נפל לתוך נקיק קרח, בסמוך לכף סלבורן, בנובמבר 1959.
קרחון לנוקס-קינג הוא קרחון גדול, בחוף שקלטון, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את נווה בואודן; וזורם לכיוון צפון-מזרח בין רכס הולנד, ורכס המלכה אלכסנדרה.
הקרחון נשפך אל מפרצון ריצ'רדס, וממנו נשפך אל מדף הקרח רוס.
גובהו של הקרחון 7 מטרים מעל פני הים.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1959–1960.
הקרחון נקרא על שמו של לוטננט קומנדר ג'יימס לנוקס-קינג (James Lennox-King), מחיל הים המלכותי של ניו זילנד, שהיה מפקד בבסיס סקוט בשנת 1960.
קרחון ליב הוא קרחון תלול בהרי המלכה מוד, בחוף דופק שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 64 קילומטרים.
מוצאו של הקרחון ברמת הקוטב, דרומית-מזרחית לפסגת ברנום;
הקרחון מנקז את רמת הקוטב, זורם בעמק תלול לכיוון צפון דרך הרי המלכה מוד; ונשפך אל מדף הקרח רוס, בין מאייר קרייגס ופסגת מוריס שבהרי דאנקן.
הקרחון התגלה בשנת 1911 על ידי רואלד אמונדסן.
אמונדסן קרא לקרחון על שם בתו של פרידוף ננסן.
נתיב האוויר מעל קרחון ליב שימש את ריצ'רד בירד בטיסתו מתחנת אמריקה הקטנה במטוס "פלויד בנט" (Floyd Bennett) ב-28 בנובמבר 1929 כנתיב המסע הראשון לקוטב הדרומי בדרך האוויר.
קרחון מופט הוא קרחון יובלי, בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 24 קילומטרים או (לפי מדידה אחרת) 32 קילומטרים; ורוחבו של הקרחון 13 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מזרח ממישור רוסון; ונשפך אל קרחון אמונדסן, בסמוך מדרום להר בנג'מין.
גובהו של הקרחון 1,317 מטרים מעל פני הים.
הקרחון התגלה על ידי אדמירל משנה ריצ'רד בירד, במהלך טיסתו אל הקוטב הדרומי שנערכה ב-28 - 29 בנובמבר 1929.
הקרחון נקרא על שמו של אדמירל ויליאם א.
Moffett), מצי ארצות הברית, שהיה המפקד הראשון של אגף האווירייה (Bureau of Aeronautics) של מחלקת הצי במחלקת ההגנה של ארצות הברית.
קרחון ליליאן הוא קרחון ברכס הרי אולימפיק בשטח הפארק הלאומי אולימפיק, במחוז ג'פרסון במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
הקרחון ממוקם בגובה של 1,864 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הקרחון 640 מטרים.
שארית הקרחון ממוקמת בקרקס קרחוני לרגלי פסגת מקארטני.
בשל התחממות כדור הארץ, הקרחון נסוג באופן משמעותי בין השנים 1905 ו-2010.
קרחון לנד המכונה גם קרחון אמורי לנד הוא קרחון רחב בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 60 קילומטרים, והוא נשפך אל מפרץ לנד.
הקרחון התגלה על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית (אשר חקר את אנטארקטיקה בין השנים 1939–1941).
Land), שהיה יושב ראש הוועדה הימית של ארצות הברית (U.S.
קרחון מאר הוא קרחון בגבעות קוקרי, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם 4 קילומטרים ממערב לקרחון גולדמן.
הקרחון ממוקם בגובה 1,288 מטרים מעל פני הים.
אזור גבעות קוקרי (ובכללן הקרחון) התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת דיסקברי) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי סקוט.
הקרחון נקרא על שמו של ג'יימס וו.
מאר (James W S Marr), שהיה זואולוג במשלחת דיסקברי.
קרחון מואה הוא קרחון בגבעות קוקרי, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מגבעות קוקרי, לעבר עמק טיילור, ומסתיים במרכז העמק, בסמוך לדופן הדרומית של העמק.
שמו של הקרחון ניתן ניתן לו בשנת 1998, על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד.
הקרחון נקרא על שם ציפור המואה, ציפור ניו זילנדית נכחדת.
קרחון ליין הוא קרחון יובלי, בהרי ויקטורי, אזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את החלק הדרומי של המורדות המזרחיים של רמת מלטה; וזורם לכיוון מזרח בין פסגת קולינס והר אלברטס.
קנת' ליין (Kenneth Line) שהיה מהנדס ששירת במשלחת הגאולוגית של השירות האנטארקטי של ארצות הברית, באי רוזוולט, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1967–1968.
קרחון לנסן הוא קרחון יובלי, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מזרח ונשפך אל קרחון פרל הארבור, בסמוך ממזרח להר פירסון.
אורכו של הקרחון 27.3 קילומטרים, ורוחבו של הקרחון 3.2 קילומטרים.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת פדרציית מועדוני מטפסי ההרים האנטארקטית של ניו זילנד (NZFMCAE), משלחת שחקרה את האזור בין השנים 1962–1963.
Lensen), שהיה חבר במשלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, משלחת אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1957–1958.
לנסן חקר את אזור קרחון טאקר.
קרחון מוזר או קרחון מואוזר הוא קרחון באזור חוף דנקו, של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הקרחון נשפך אל הלשון הצפון מזרחית של מפרץ אנדוורד, דרומית מזרחית לקרחון אראגו, בחוף המערבי של ארץ גרהאם.
הקרחון צולם מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1956–1957
הקרחון נקרא על שמו של לודוויג פ.
Moser), פיזיקאי גרמני, אשר המציא בשנת 1844 את הצילום הסטריאוסקופי.
שם זה ניתן לקרחון, בדומה לשנות אתרים נוספים באזור הקרויים על שם חלוצים בתחום הצילום (כגון קרחון רודולף, וקרחון אראגו).
קרחון לטניצה הוא קרחון באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מזרחיים של רכס אימאון, ממזרח לפסגת אורגנה, ומדרום לפסגת ריגס.
הקרחון ממוקם מדרום-מערב לקרחון גראמאדה, ומצפון-מזרח להדום הקרח קרמנה.
הקרחון נשפך אל מפרצון חיסריה, הנפתח אל מצר אוסמר.
הקרחון נקרא על שם העיירה לטניצה שבצפון בולגריה.
קרחון מוסון הוא קרחון גדול, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
מוצאו של הקרחון ברמת הקוטב; הקרחון זורם לכיוון מזרח מן הרמה, מצפון לנונאטאק טרינטי ולרכס קירקווד.
הקרחון נשפך אל ים רוס, ויוצר את לשון הקרח נורדנשלד.
רוחבו של הקרחון 9.2 קילומטרים.
במוצאו של הקרחון, מצויים מפלי קרח, בסמוך לפסגת רקלינג.
פסגת שולץ ופסגת ארמיטאז' ממוקמים מדרון לקרחון מוסון.
נונאטאק באטלמנטס מצוי בסמוך לראש הקרחון.
הקרחון מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת נמרוד.
הקרחון נקרא על שמו של דאגלס מוסון (Douglas Mawson), פיזיקאי משלחת נמרוד, וחבר במלקת חקר הקוטב המגנטי הדרומי של המשלחת ( South Magnetic Pole Party), אשר מאוחר יותר הנהיג שתי משלחות מחקר לאנטארקטיקה: הראשונה בשנים 1911–1914 והשנייה בשנים 1929–1931.
קרחון לינדר הוא קרחון יובלי תלול ברכס לאנטרמן, בהרי באוורס, באזור חוף פנל שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המורדות הדרומיים של הר ברנשטיין; הקרחון זורם לכיוון דרום ונשפך אל קרחון האנטר.
הקרחון נקרא על שם לוטננט מייקל איי.
Linder), מחיל המילואים של צי ארצות הברית, שהיה קצין התקשורת וקצין המנהלה של תחנת מקמרדו בעונת החורף (החוף האנטארקטי) של 1967.
בדומה לשמו של קרחון האנטר, גם שם קרחון זה נקרא על שם קצין בתחנת מקמרדו.
קרחון מורס הוא קרחון באזור חוף באנזארה בארץ ווילקס שבמזרח אנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם 5 קילומטרים דרומית-מערבית לכף מורס.
הקרחון נשפך אל הצד המזרחי של מפרץ פורפוס.
הקרחון מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה, שנערך בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
הקרחון נקרא על שם ויליאם ה.
Morse), מצי ארצות הברית, שהיה עוזר הכלכלן (purser's steward) של הבריג פורפוס (Porpoise) - אחת מהספינות ששימשו את משלחת החקר של ארצות הברית אשר הפליגה בשנים 1848–1842, בפיקודו של צ'ארלס וילקס.
בשל שגיאת כתיב במיפוי, במספר מפות נקרא הקרחון "קרחון מוז" או "קרחון מואוז" (Mose Glacier) במשך מספר שנים.
קרחון מאייטלנד או קרחון מאיטלנד הוא קרחון בחוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי, באזור חוף באומן של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לאורך צידה המערבי של רמת היצ'קוק.
הקרחון נשפך אל מפרץ מובילויל שבחוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי, בסמוך ממזרח למצוק ייטס שבחוף באומן.
הקרחון הופיע כאתר בעל צורה לא ברורה בתצלום אווירי שצילם סר יוברט וילקינס בטיסתו מעל האזור, שנערכה ב־20 בדצמבר 1928.
הקרחון הופיע באופן ברור יותר, בתצלומי אוויר שצילם לינקולן אלזוורת' ב-23 בנובמבר 1935 ובתצלומי אוויר שצולמו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בשנת 1940.
הקרחון מופה לראשונה על ידי אוסבורן מאייטלנד מילר (Osborn Maitland Miller), מהחברה הגאוגרפית האמריקאית (American Geographical Society).
מילר עשה שימוש בתצלומי האוויר שצולמו על ידי וילקין ועל ידי אלזוורת', לעריכת מפה ראשונה של אזור הקרחון.
הקרחון נסקר לראשונה על הקרקע, בחלקו התחתון בדצמבר 1958, ונסקר כולו בשנת 1960 על ידי משלחת חקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר יצאה מהאי סטונינגטון.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1952 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של אוסבורן מאייטלנד מילר (Osborn Maitland Miller), מהחברה הגאוגרפית האמריקאית (American Geographical Society).
קרחון ליטויה או קרחון ליטוייה הוא קרחון בשטח הפארק הלאומי גליישר ביי, במדינת אלסקה שבארצות הברית.
מוצאו של הקרחון ברכס פיירווד'ר שבהרי סנט אליאס.
אורכו של הקרחון 18 קילומטרים, והוא נשפך אל מפרץ ליטויה שנפתח אל האוקיינוס השקט.
גובהו הממוצע של הקרחון 968 מטרים מעל פני הים.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1917, על ידי ג'יי.
Mertie, Jr.) מהסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
השם אומץ רשמית בשנת 1945.
רעידת האדמה והמגה-צונאמי של שנת 1958
מיקומו של הקרחון ונסיגתו, הם אחד הגורמים להיווצרותו של המגה-צונאמי במפרץ ליטויה בשנת 1958.
נסיגת הקרחון יצרה מפרץ צר וארוך (מפרץ ליטויה), שקירותיו הם מדרונות תלולים, וכניסה צרה מאוד נפתחת לאוקיינוס, ולכן עקב מפולת הסלעים, נוצר גל ההדף, שהפך למגה צונאמי (גל שגובהו 524 מטרים מעל פני הים).
קרחון מאלורד הוא קרחון בחצי האי טריניטי, בארץ גרהאם, בחלק הצפוני של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורכו של קרחון מאלורד 14 קילומטרים;
רוחבו של קרחון מאלורד 9 קילומטרים.
קרחון מאלורד ממוקם מצפון לקרחון ראסל המערבי.
קרחון מאלורד גובל ברכס מארסקוט שמצפון-מזרח לו;
קרחון מאלורד גובל ברמת סרדנוגורי, שמדרום לו;
קרחון מאלורד גובל בגבעת הנסון, שמדרום-מערב לו.
קרחון מאלורד מנקז את סביבתו, וזורם לכיוון צפון-מערב.
קרחון מאלורד נשפך אל מצר ברנספילד, ממזרח לכף רוקמורל, וממערב לנקודת תאנארון.
הקרחון מופה לראשונה בשנת 1996 על ידי סוקרים גרמניים מהמכון לגאודזיה מעשית ( Institut für Angewandte Geodäsie) מהעיר פרנקפורט על המיין, וכן על ידי סוקרים בריטיים, מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי (British Antarctic Survey).
הקרחון נקרא על שם היישוב מאלורד שבצפון מערב בולגריה.
קרחון לוראבי או קרחון לורבי או קרחון לארבי הוא קרחון גדול, הזורם באזור ארץ פאלמר, של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של קרחון לוראבי 50 קילומטרים.
קרחון לוראבי זורם לכיוון צפון-מזרח בין רמת סקריפס, לבין רמת פינלי.
קרחון לוראבי התגלה מהאוויר ב-20 בדצמבר 1928 על ידי חוקר אנטארקטיקה האוסטרלי סר יוברט וילקינס., בטיסה מעל האזור.
וילקינס (מגלה הקרחון) נתן לקרחון לוראבי את שמו.
וילדינס קרא לקרחון "תעלת לוראבי" או "תעלת לאראבי" (Lurabee Channel).
הקרחון נקרא על שם לוראבי שרק (או לאראבי שרק), מסן פרנסיסקו במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
שרק סייעה לוילקניס להשיג את הציוד הנדרש לטיסתו מעל אנטארקטיקה, בה התגלה הקרחון.
כמו כן שרק סייעה בעריכת ספרו של וילקינס "טיסה מעל אנטארקטיקה" (Flying the Arctic).
לאחר שהתברר שמדובר בקרחון ולא בתעלה (עמק בו זורם הקרחון), שונה שם האתר בהתאם.
קרחון ניניס הוא קרחון גדול, מלא גבנונים ובתרונים, היורד בתלילות ממרומי פנים היבשת אל הים בעמק רחב-ידיים, על חוף ג'ורג' החמישי באנטארקטיקה.
הקרחון התגלה על ידי קבוצת המזרח הרחוק, פלג ממשלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה, (1914-1911) בהנהגת דאגלס מוסון, שקרא לו על שם אדוארד ניניס, חבר הקבוצה שנספה במסע המזחלות ב-14 בדצמבר 1912, כאשר תכסית השלג של בתרון עמוק בקרחון נבקעה תחתיו.
שלוחת הקרחון הפונה הימה היא הלשון הרחבה של קרחון ניניס .
הלשון נמדדה בשנת 1962 ונמצא, שהיא מזדקרת כ-48 ק"מ אל תוך הים.
קרחון מרץ הוא עמק תת-ימי, ששמו ניתן לו בקשר לקרחון מרץ וקרחון ניניס.
אורכו של קרחון מרץ הוא כ-72 ק"מ ורוחבו הממוצע 32 ק"מ.
הוא מגיע אל הים בקצהו של פיורד באורך 60 ק"מ, שם הוא נמשך כלשון קרחון גדולה ויוצא בין כף דה לה מוטה/מפרץ בוכאנן ממערב וכף הארלי/מפרץ פישר ממזרח אל תוך האוקיינוס הדרומי.
אורכה של לשון קרחון מרץ () הוא כ-80 ק"מ בסך הכל, שכן היא מזדקרת כ-25 ק"מ אל תוך האוקיינוס.
רוחבה הוא 40 ק"מ פחות או יותר.
הקרחון מעביר כ-10 עד 12 ג'יגה טון לשנה אל הפיורד והלשון מתקדמת כק"מ אחד בשנה במורד הפיורד ואל תוך האוקיינוס.
משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה (1914-1911) בהנהגת דאגלס מוסון גילתה את הקרחון וקראה לו על שם זאוויר מרץ, חבר המשלחת שנספה ב-7 בינואר 1913 במסע של קבוצת המזרח הרחוק.
שרידי גופתו של מרץ טמונים עדיין בקרחון הנושא את שמו, קרובים קילומטרים אחדים לאוקיינוס הדרומי משהיו כשמוסון קבר אותו בקרח.
בפברואר 2010 ניתקה כמחצית מלשון הקרחון מרץ, חלקת קרח שאורכה כ-78 ק"מ ורוחבה כ-39 ק"מ, אשר הזדקרה למרחק 100 ק"מ אל תוך האוקיינוס הדרומי, מגוף הלשון העיקרי.
ההפרדה התרחשה בסביבות 12 או 13 בפברואר, לאורך שני קווי שבר קיימים משני צדי הלשון.
לאירוע תרמה במידה מסוימת התנגשות של גוש קרח גדול עם גוף הלשון.
גוש הקרח B-9B היה שריד של גוש הקרח B-9, שאורכו 97 ק"מ ורוחבו 30 ק"מ, אשר ניתק ממדף הקרח רוס בשנת 1987 ולא מכבר ניתק מגדת ניניס ממזרח ללשון, שם היה תקוע במשך 18 שנים.
גוש הקרח החדש שנוצר נקרא Iceberg C-28, משום שהוא גוש הקרח הגדול ה-28 במספר שניתק ממדף הקרח האנטארקטי, ברביע הפונה אל אוסטרליה, מאז 1976. גובהו של גוש הקרח הוא 400 מ' ופני השטח שלו מכסים 2545 קמ"ר.
ומשקלו מוערך בכ-860 מיליארד טון.
לדברי חוקר הקרחונים האוסטרלי ניל ינג, אירוע כזה מתרחש אחת ל-50 עד 100 שנים.
הואיל והלשון מתקדמת ק"מ אחד בשנה, גוש הקרח החדש הזה מייצג כ-70 שנה של התקדמות קרחון.
בתוך שבועיים חג גוש הקרח מרץ סביב נקודת ההתנגשות עם B9-B ונח במקביל לקו החוף.
גוש הקרח נסחף מערבה לאחר ההתנגשות ובאפריל 2010 נחבט בפסגה תת-ימית בהתנגשות, ששברה אותו לשני חלקים.
זרימת גושי הקרח מן הקרחון המבותר הפחיתה את יעילות הפוליניה מערבית לקרחון מרץ, שפעלה כאחד האזורים העיקריים של אנטארקטיקה להיווצרות מי מצולות אנטארקטיים דחוסים.
ההינתקות יכולה להשפיע על עתיד המסוע הימי סביב אנטארקטיקה.
קרחון מריק הוא קרחון הממוקם מזרחית לקרחון סנט, ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם דרום מערבה אל תוך קרחון בירד, בקמה המערבי של מצוק הורניי.
קרחון מינסוטה הוא קרחון רחב-ידיים, באורך 72 ק"מ וברוחב 9 ק"מ, הזורם מזרחה דרך הרי אלזוורת' באנטארקטיקה, ומפריד בין רכס סנטינל לרכס הריטג'.
המקור המזין אותו הוא קרח מרמה מערבית להרים וכן קרחון נימיץ וקרחון ספלטסטוסר, והוא מתמזג עם זרם הקרח ראטפורד הגדול ממנו בשוליים המזרחיים של הרי אלזוורת'.
הקרחון נקרא על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים על שם אוניברסיטת מינסוטה במיניאפוליס, ששלחה צוותי מחקר להרי אלזוורת' בשנים 1962-1961, 1963-1962 ו-1964-1963.
קרחון נימיץ הוא קרחון גדול ממערב להר וינסון הזורם בין רכס סנטינל ורכס בסטיין ונשפך אל קרחון מינסוטה במרכז הרי אולזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של הקרחון 1,013 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הקרחון 74 קילומטרים, ורוחבו 9.3 קילומטרים.
הקרחון ממוקם 19 קילומטרים מהר וינסון.
הקרחונים המהווים יובלים של קרחון נימיץ:
הקרחון התגלה על ידי טייסת VX-6 של צי ארצות הברית, בטיסת צילום שנערכה בין ה-14 בדצמבר וה-15 בדצמבר 1959, ומופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על תצלומי אוויר אלה.
הקרחון נקרא על שם אדמירל הצי צ'סטר נימיץ, שהיה מפקד מחלקת המבצעים של צי ארצות הברית בתקופת מבצע קפיצה לגובה אשר חקר את אנטארקטיקה בין השנים 1947-1948. המבצע אפשר את חקר אנטארקטיקה בהיקף שלא נעשה קודם לכן.
קרחון ניוקאמר הוא קרחון החוצה את חלקו הצפוני של רכס סנטינל שבאנטארקטיקה.
גובהו של הקרחון 661 מטרים מעל פני הים.
מוצאו של הקרחון בסמוך לפסגת אלן, והוא זורם לכיוון דרום מזרח בין רמות גרומשין והרכס המרכזי של רכס סנטינל, ובהמשך זורם מזרחה בין רמות גרומשין ורמות סוסטרה.
הקרחון יוצא מרכס סנטינל צפונית לפסגת בראקן ודרומית למצוק פורוס.
הקרחון נקרא על שם לויד אי.
Newcomer) מפקד בטייסת VX-6 של צי ארצות הברית, וטייס בטיסות צילום שבוצעו על ידי הטייסת באזור הקרחון ב-14 - 15 בדצמבר 1959.
קרחון מקרו או קרחון מק'קרו הוא קרחון ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפון מערביים של הר האולימפוס וזורם צפונה, ממערב לרכס ג'ונסטון, ונשפך על קרחון הת'רטון.
הקרחון נמצא בגובה של 1,410 מטרים מעל פני הים.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי המשלחת הגאולוגית של אוניברסיטת וייקאטו מניו זילנד, שחקרה את האזור בעונת מחקר 1979–1978 בראשות מייקל סלבי.
הקרחון נקרא על שם ג'ון ד.
מקרו, דיקן הפקולטה למדעים באוניברסיטה, חבר במשלחת המחקר בעונת מחקר 1960–1959, לחקר העמקים היבשים מקמרדו.
קרחון מקלירי או קרחון מק'קלירי הוא קרחון רחב, הזורם לכיוון דרום מערב, ונשפך אל קרחון דרווין, מערבית לרכס טנטאקל באנטארקטיקה.
הקרחון נמצא בגובה 1,503 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, תוך שימוש בטלורומטר, ובתצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1963–1959.
הקרחון נקרא על שם ג'ורג' מקלירי (George McCleary), שהיה קצין יחסי הציבור של צוות הפרויקטים האנטארקטיים של ארצות הברית ((U.S.
קרחון מקלארי או קרחון מק'קלארי הוא קרחון בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 19 קילומטרים ורוחבו 4 קילומטרים.
הקרחון זורם לאורך צידו הצפוני של רכס באטסון, ונשפך לתוך מפרץ מרגריט, בין כף קלאמט ואיי דבנהאם.
גובהו של הקרחון 733 מטרים מעל פני הים.
הקרחון נסקר ומופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר 1937–1936; ומופה בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1950–1946.
הקרחון נקרא על שם ג'ורג' ב.
McClary), אביו של נלסון מקלארי (Nelson McClary), שהיה מלח בספינה פורט אוף בומונט (Port of Beaumont), במשלחת רון לחקר אנטארקטיקה בעונת המחקר 1948–1947.
קרחון מקנזי הוא קרחון יובלי ארוך, בחוף המזרחי של האי בראבנט, בארכיפלג פאלמר, לחוף חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 7 קילומטרים.
גובהו של הקרחון 1,032 מטרים מעל פני הים.
הקרחון זורם לכיוון מזרח מהר פארי, ונשפך אל קרחון מאלפיגי.
הקרחון מופה לראשונה, בתרשים גס, על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1899–1897, תחת פיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
האי צולם מן האוויר על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בשנים 1957- 1956, ומופה מתצלומים אלה בשנת 1959.
הקרחון נקרא על שמו של הרופא האנגלי סר ג'יימס מקנזי, חלוץ בחקר מחלות לב.
קרחון נורת'איסט הוא קרחון תלול ומחורץ ברובו, בצידו המערבי של מישור המימונט שבחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 21 קילומטרים ורוחבו (בשפכו) 8 קילומטרים.
הקרחון זורם מגבעת מקלאוד מערבה ודרום מערבה אל מפרץ מרגריט, בין איי דבנהאם לסלע IV רומי.
בסמוך לקרחון מצוי מחסה יאפיו.
צפון מזרח הקרחון מופה לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, בפיקודו של ג'ון רימיל (John Riddoch Rymill).
בשנת 1940 מופה מחדש על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית (USAS), אשר השתמש בקרחון כמסלול עבור מזחלותיהם.
הקרחון נקרא בשם זה, מאחר שהוא נמצא צפונית מזרחית לבסיס של השירות האנטארקטי - האי סטונינגטון.
קרחון נאש הוא קרחון ארוך, המנקז את מורדותיו הצפוניים של רכס דנידין בהרי האדמירליות שבאנטארקטיקה.
קרחון נאש נשפך לקרחון ואליס וקרחון דניסטון, ואלה נשפכים אל האוקיינוס הדרומי מזרחית לכף סקוט.
אורכו של הקרחון 32 קילומטרים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית, בין השנים 1960–1963.
הקרחון נקרא על שמו של לוטננט ארתור ר.
Nash), טייס מסוקים בצי ארצות הברית בטייסת VX-6 במהלך מבצע קיפאון עמוק בין השנים 1967–1968.
קרחון נני הוא קרחון המצוי בצד הדרום מערבי של מישור המימונט, בצד המערבי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מערב, ונשפך אל חלקו הצפוני של פיורד נני.
קרחון זה, כמו גם קרחון גיבס (הזורם לכיוון דרום מזרח), מצויים בשקע שבין פיורד ניני לבין הדום הקרח מרקטור המצוי בצד המזרחי של חצי האי האנטארקטי.
קרחון ניני נקרא על שמו של פיורד ניני הסמוך.
הקרחון שימש את השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941, שחבריו השתמשו בקרחון כנתיב מזחלות.
קרחון מִיטֵב הוא קרחון על האי ברבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 2.9 קילומטרים ורוחבו 2.5 קילומטרים.
הקרחון ממוקם מזרחית לקרחון לאנק.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפוניים של רמת אברולבה, וזורם לכיוון צפון-מזרח ונשפך אל מפרץ היל, מערבית לנקודת פטרוב.
הקרחון נקרא על שם המדען הבולגרי איוון מיטב שגילה את הטון השישי בלב.
קרחון נובילה הוא קרחון בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הקרחון נשפך אל חלקו הדרומי של מפרצון ריסס, היוצא ממפרץ שארלוט.
הקרחון ממוקם בנקודה הקרובה ביותר של אנטארקטיקה לאמריקה הדרומית.
הקרחון מופה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897–1899) בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.
הקרחון צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד, ולאחר מוכן מופה על ידי סוקרים של סקר שטחי חסות איי פוקלנד (שיצאו מנקודת פורטל) בין השנים 1956–1958.
הקרחון נקרא על שמו של גנרל אומברטו נובילה מחיל האוויר האיטלקי, שהיה מהנדס תעופה וחוקר החוג הארקטי.
נובילה פיתח ספינות אוויר קשיחות למחצה בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה לשנייה.
הוא זכור בעיקר בתכנון והטסת ספינת האוויר "נורגה", שהיא אולי כלי הטיס הראשון שהגיע אל הקוטב הצפוני, ושהייתה כלי הטיס הראשון שטס מעל כיפת הקרח הקוטבית מאירופה לאמריקה.
שם זה ניתן, בדומה לשמות אחרים סמוכים אחרים, אשר נקראו על שמם של חלוצים בתחום התעופה.
קרחון מקינון הוא קרחון בחלק המזרחי של רכס אראמיס, בהרי הנסיך צ'ארלס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח מקרחון נמסיס ונשפך אל אגם ביוור.
גובהו של הקרחון 890 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר בשנת 1956.
הקרחון נקרא על שמו של גריימי וו.
McKinnon) ממלבורן, שהיה אחראי על משלחת סקר הרי הנסיך צ'ארלס מטעם משלחת החקר האנטארקטית הלאומית בשנת 1969.
קרחון נמסיס הוא קרחון גדול הזורם לכיוון צפון מזרח דרך מרכז רכס אראמיס, בהרי הנסיך צ'ארלס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון התגלה בינואר 1957 על ידי המשלחת הדרומית של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בפיקודו של וו.
בשל הקושי הרב לחצות את הקרחון - בושר קרא לקרחון בשם "נמסיס" - אלת הנקם והשילם במיתולוגיה היוונית.
קרחון מקלין הוא קרחון יובלי, הממוקם צפונית להר המפיל, בדרום מערב הרי אנארי, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את ההרים לכיוון מערב, ונשפך אל חלקו התחתון של קרחון אבי, דרומית לקרחון בימן.
הקרחון נקרא על שמו של קנת' ס.
McLean), שהיה מהנדס טופוגרפי של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית - במסגרת משלחת טופו מזרח-מערב, אשר סקרה אזור זה בעונת המחקר 1962–1963.
קרחון מקלין הוא קרחון יובלי, בהרי באוורס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם צפונית לנונאטאק מקנזי ונשפך אל קרחון גרייבסון.
קרחון מקלין מחובר אל קרחון קארייר שממערב לו באוכף.
נייוויי אדלין מזין את קרחון מקלין.
גובהו של הקרחון 821 מטרים מעל פני הים.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר 1967–1968.
הקרחון נקרא על שמו של לוטטנט קומנדר רוברט ד.
McLin) מצי ארצות הברית, שהיה טייס הרקולס LC-130 בעונת מחקר זו.
קרחון מיקאדו הוא קרחון בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בצידו הצפונה של מצוק מאהלר.
הקרחון זורם לכיוון מערב - דרום-מערב ונשפך אל קרחון סאליבן, בסמוך למקום בו קרחון סאליבן נשפך אל קרחון גילברט.
גובהו של הקרחון 737 מטרים מעל פני הים.
קרחון מרטין הוא קרחון בחוף המערבי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 17 קילומטרים ורוחבו 6 קילומטרים.
מוצאו של הקרחון בצידו הדרומי של הר לופה, והוא זורם לכיוון מערב, ולאחר מכן לכיוון צפון מערב, ונשפך אל הקצה הדרום-מזרחי של מפרץ ריימיל אל תוך הדום הקרח ברטרנד.
הקרחון נסקר לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
הקרחון נסקר בשנית בין השנים 1948–1949 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הקרחון נקרא על שמו של ג'יימס המילטון מרטין (James Hamilton Martin) שהיה חבר משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931 בפיקודו של סר דאגלס מוסון, ולאחר מכן היה הקצין הראשון של הספינה Penola במהלך המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בין השנים 1934–1937.
קרחון נמרוד הוא קרחון גדול ממדים בארץ אואטס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מרמת הקוטב דרך ההרים הטראנס-אנטארקטיים בין רכס הגאולוגים לרכס מילר; לאחר מכן הקרחון זורם לכיוון צפון-מזרח בין הרי צ'רצ'יל לרכס המלכה אליזבת; ולבסוף נשפך אל מפרצון שקלטון ואל מדף הקרח רוס בין כף וילסון וכף ליטלטון.
הקרחון התגלה וצולם מן האוויר על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1946–1947.
שמו של הקרחון (כמו גם שמו של מפרצון שקלטון הסמוך) נקראים לזכרו של ארנסט שקלטון, ולזכר משלחתו (שנערכה בין השנים 1907–1909); ה"נמרוד", הייתה הספינה שהביאה את שקלטון ומשלחתו לאנטארקטיקה.
קרחון מרקיורי או קרחון מרקורי הוא קרחון בחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 9 קילומטרים; רוחבו של הקרחון 4 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מזרח ונשפך אל מפרץ ג'ורג' השישי, בין מצוקי וייטאביט, ומצוקי קיסטון.
הקרחון שוכן בסמוך לרמת פלאנט, אולם אינו ממוקם בתוך רכס ההרים של הרמה.
הקרחון התגלה מהאוויר על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935.
הקרחון נסקר באופן גס בשנת 1948 ובשנת 1949 על ידי משלחת חקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הקרחון מופה באופן מפורט בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H.
בדומה האתרים סביבה, הקרויים על שם גופים במערכת השמש או קשורים אליה, נקרא הקרחון על שמו של כוכב הלכת כוכב חמה (באנגלית - מרקיורי), וזאת על אף שאינו בתוך רמת פלאנט - אלא בשל סמיכותו לקרחונים אחרים ברמה, וביחס לשמותיהם.
קרחון מרקיורי או קרחון מרקורי הוא קרחון בהרי קוק, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המדרונות של הר יוז; וזורם לכיוון דרום.
הקרחון רחב, בחלקו העליון שלג מכסה את קרח הקרחון שצבעו כחול; במורד הקרחון, הקרח הכחול אינו מכוסה שלג.
גובהו של הקרחון 1,146 מטרים מעל פני הים.
הקרחון נקרא על שמו של האל מרקוריוס מהמיתולוגיה היוונית; וזאת בדומה לשמות אתרים אחרים באזור, הקרויים על שם דמויות מהמיתולוגיה היוונית.
קרחון מקמנוס או קרחון מקמאנוס הוא קרחון בצפון מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מפריד בין הרי לאסוס, שממערב לו, להרי אוניברסיטת סופיה, שממזרח לו.
הקרחון זורם לכיוון צפון, ונשפך אל קרחון פלסטרינה.
גובהו של הקרחון 478 מטרים מעל פני הים.
הקרחון נקרא על שמו של אלן ג'יימס מקמנוס (Alan James McManus), שהיה השף בגריטוויקן ובתחנת המחקר פאראדיי, בין השנים 1971–1973, ולאחר מכן באי אדלייד בתחנת המחקר רותרה, בין השנים 1975–1978.
קרחון נארצ'ן הוא קרחון בחלקו הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 9 קילומטרים, ורוחבו 11 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המדרונות המערביים של הרי לאסוס, וזורם לכיוון דרום-מערב.
הקרחון נשפך אל מפרצון וילקינס שבמפרץ לאזארב (בים בלינגסהאוזן).
הקרחון ממוקם מדרום לרכס הכולל את הר וילבי; ומצפון לנונאטאק פוקנר.
גובהו של הקרחון 236 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה בשנת 1963 על ידי סוקרים בריטיים.
הקרחון נקרא על שם היישוב ואתר הנופש והספא נארצ'ן שבדרום בולגריה.
קרחון מרינר או קרחון מארינר או קרחון יורדי הים הוא קרחון גדול באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח, מהרמה של ארץ ויקטוריה, בין רכס מאונטניר, ורמת מלטה.
אורכו של הקרחון 100 קילומטרים.
בסמוך מדרום להר פיליפס הקרחון נשפך למפרץ לידי ניונס שנפתח אל ים רוס.
בשפך הקרחון הוא הופך ללשון קרח - קרחון הלשון מרינר.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי.
הקרחון נקרא לזכרם של יורדי הים אשר סייעו לחקר אנטארקטיקה.
קרחון מקאיי או קרחון מאקאיי הוא קרחון גדול, באזור חוף סקוט, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון יורד לכיוון מזרח, מרמת הקוטב הדרומי.
הקרחון זורם בין רכס קונוויי לבין רכס קלייר.
הקרחון נשפך לתוך החלק הדרומי של החלק הדרומי של נמל גרניט.
כף קאף ממוקם בסמוך מדרום לקרחון מקאיי.
שיא גובהו של הקרחון 309 מטרים מעל פני הים.
הקרחון התגלה בשנת 1908 על ידי קבוצת החקר אל הקוטב המגנטי הדרומי (South Magnetic Pole party) של משלחת החקר האנטארקטית הבריטית (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909.
הקרחון מופה לראשונה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי קבוצת החקר.
הקרחון נקרא על שם אליסטר פ.
Mackay), שהיה חבר קבוצת החקר.
קרחון נוסיי הוא קרחון באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 1.3 קילומטרים.
רוחבו של הקרחון קילומטר אחד.
הקרחון ממוקם ממזרח לקרחון דאלגופול, מדרום-מזרח לקרחון קונגור, ומדרום-מערב לקרחון ריטייה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח - מהאוכף שבין פסגת מזק והר כריסטי.
הקרחון נשפך אל ראשו של מפרצון פאקושה, הנפתח אל מצר בויד.
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים משנים 2009 ו-2017.
הקרחון נקרא על שם הכפר נוסייטה (Носеите) שבצפון בולגריה.
קרחון מרסטון או קרחון מארסטון הוא קרחון באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את הר מרסטון ואת פסגת דאבלפינגר; הקרחון זורם לכיוון מזרח.
הקרחון נשפך אל נמל גרניט, בין ראש דרייקאנטר ומישור קאר.
מחלקת הסקר הניו זילנדית (New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958, טיפסה על פני קרחון זה בדרכה להר מרסטון, ב-18 באוקטובר 1957.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הניו זילנדי.
הקרחון נקרא על שום קרבתו להר מרסטון.
הר מרסטון מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907 – 1909. שמו של הר מרסטון ניתן לו על ידי משלחת נמרוד; ההר נקרא על שמו של ג'ורג' אי.
קרחון מידשיפ הוא קרחון רחב ושטוח, בעמק אלאטנה, ברכס קונוויי, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממלא את מרביתו של עמק אלאטנה.
מוצאו של הקרחון במורדותיו של הר מוריסון.
הקרחון זורם צפונה, תוך שהוא נושק לקרחון בנסון, וזורם צפונה במקביל אליו.
קרחון בנסון התגלה ומופה על ידי מחלקת הסקר הצפונית הניו זילנדית (the New Zealand Northern Survey Party) של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
בעת שמופה הקרחון לראשונה, בשנת 1957, חשבו כי קרחון בנסון הוא קרחון ארוך ביותר, מאחר שחשבו כי קרחון מידשיפ הוא חלק מקרחון זה.
משגילה צ'ין עובדה זו, הוא קבע כי מדובר בקרחון נפרד מקרחון בנסון, הזורם מזרחה מנווה פלייט דק, ונשפך אל נמל גרניט.
טרוור צ'ין הציע את השם "מידשיפ", והשם הוצע כשם רשמי על ידי הוועדה גאוגרפית של ניו זילנד.
באנגלית "מידשיפ" משמעו "החלק האמצעי של ספינה" שבין החרטום והירכתיים.
השם אושר על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1993.
קרחון נורפוק הוא קרחון, בהרי הורליק, בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 22.2 קילומטרים.
הקרחון מנקז את שרשרת הרי ויסקונסין, וזורם לכוון מערב.
הקרחון נשפך אל קרחון רידי, בין הר סויאט והר בולטון.
רכס ויסקונסין (ובו גם הקרחון) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
הקרחון נקרא על שם העיר נורפוק, אחת הערים הגדולות במדינת וירג'ינה שבארצות הברית, בה ממוקמת היחידה השלישית (Detachment Three), של יחידת התמיכה המטאורולוגית (Meteorological Support Unit), של כוחת התמיכה הימי של צי ארצות הברית (U.S.
Naval Support Force), אשר תמך במבצע דיפ פריז לחקר אנטארקטיקה.
קרחון מרפי הוא קרחון בחצי האי פרניק, באזור חוף לובה של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
מוצאו של הקרחון בנונאטאק לאמפיט.
קרחון מרפי ממוקם מדרום להר גולדרינג.
הקרחון זורם לכיוון מערב צפון-מערב, לעבר צוק אורפורד, שם הוא מתמזג עם קרחון וילקינסון, ממזרח לפיורד לאלמאנד בחוף לובה.
הקרחון מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד, בספטמבר 1956, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956 – 1957.
הקרחון נקרא על שמו של תומאס ל.
Murphy), שהיה עוזר מודד באי דיטייל בשנת 1956, ועמד בראש סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
קרחון מיל הוא קרחון יובלי, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב, בין רכס דומיניון לבין רכס סאפורטרז.
קרחון מיל נשפך אל קרחון בירדמור.
רוחבו של הקרחון 18.52 קילומטרים.
הקרחון התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907 – 1909 בפיקודו של ארנסט שקלטון.
הקרחון נקרא על שמו של יו רוברט מיל (Hugh Robert Mill), גאוגרף ומטאורולוג סקוטי, והיסטוריון של אנטארקטיקה.
קרחון מקניל הוא קרחון בחוף דייוויס, אזור בצד המערבי של ארץ גרהאם, במערב חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון, לאורך מורדותיו המזרחיים של רכס קלוקוטניצה ומדרום-מזרח לנקודת אלמונד, קרחון מקניל נשפך אל מפרץ שארקו, בסמוך ממזרח לגבעת בורובאן.
הקרחון מופה לראשונה בשנת 1948 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS).
הקרחון נקרא על שם ס.
McNeile), שהיה מודד (סוקר) מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, ושהא בבסיס מפרץ התקווה בעונת הקיץ האנטארקטי שבשנים 1948 – 1949.
קרחון סקלטון הוא קרחון גדול, היורד מרמת הקוטב אל תוך מדף הקרח רוס במפרצון סקלטון על חוף הילרי, דרומית לארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה.
הקבוצה הניו זילנדית של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, 1958-1956, היא שנתנה לקרחון את שמו בעקבות מפרצון סקלטון.
הקרחון נבחר בשנת 1957 כנתיבה של הקבוצה הניו זילנדית ממדף הקרח רוס אל רמת הקוטב, כקבוצה מסייעת למשלחת העיקרית, שיצאה בהנהגת ויוויאן פוקס לחצייה היבשתית הראשונה של יבשת אנטארקטיקה.
קרחון אליסון יורד מן המדונות המערביים של רכס החברה המלכותית אל תוך קרחון סקלטון.
קרחון סקוט הוא קרחון גדול בהרי טאפלי, בהרי המלכה מוד, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 190 ק"מ, והוא מנקז את תכסית הקרח המזרח-אנטארקטית דרך הרי המלכה מוד אל מדף הקרח רוס.
קרחון סקוט הוא אחד משורה של קרחונים גדולים הזורמים על פני ההרים הטראנס-אנטארקטיים, עם קרחון אמונדסן במערב והקרחונים לוורט ורידי במזרח.
מקור קרחון סקוט הוא ברמת הקוטב בשכנות לכף ד'אנג'לו והר האו, והוא יורד בין רמת נילסן וההרים של מתלול ווטסון עד שהוא נכנס אל מדף הקרח רוס ממש ממערב להרי טאפלי.
הרי טאפלי, מתלול ווטסון, הר בלקבורן והרי לה גורס תוחמים את קרחון סקוט בשוליו המזרחיים, ואילו גבעות קארו, הרי הייז, מתלול פוקנר והרי רוסון מגדירים את הקצה המערבי של שטח הניקוז של קרחון סקוט.
קרחון סקוט התגלה בדצמבר 1929 על ידי הקבוצה הגאולוגית של משלחת בירד לאנטארקטיקה, אשר חקרה את האזור בפיקודו של לורנס גולד.
מכאן שוויליאמס וקור היו הראשונים שחצו את אנטארקטיקה בכוח אדם בלבד, ללא כלבים, פונים או כלי רכב ממונעים.
מסע הסקי תואר בספר "The Snotsicle Traverse" מאת גרי קור.
קרחון סקוט הוא קרחון בארץ המלכה מוד שבאנטארקטיקה.
רוחבו של הקרחון 11.2 קילומטרים; אורכו של הקרחון 32 קילומטרים.
הקרחון זורם בכיוון צפון-צפון-מערב אל החוף האנטארקטי ונשפך בין קרחון דנמן להאי מיל.
קבוצת הבסיס המערבי של משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה (1914-1911) בהנהגת דאגלס מוסון גילתה את הקרחון.
מוסון נתן לקרחון את שמו.
מוסון קרא לקרחון על שמו של קפטן רוברט פלקון סקוט.
קרחון ססקצ'ואן ממוקם בשטח הפרק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה שבקנדה, כ-120 קילומטרים צפונית מערבית לעיר באנף, בסמוך לכביש המהיר אייספילדס.
קרחון ססקצ'ואן הוא הקרחון הגדול ביותר הבולט משדה הקרח קולומביה שנמצא בהרי הרוקי הקנדיים, על קו פרשת המים של אמריקה.
הקרחון הוא מקור המים המרכזי של נהר צפון ססקצ'ואן.
אורכו של הקרחון כ-13 קילומטרים, ושטחו כ-30 קילומטרים.
בשנת 1960 עמד עובי הקרחון על 400 מטרים (במרחק של 8 קילומטרים מקצה הקרחון).
בין השנים 1948 ו-1953 שיעור נסיגת הקרחון הממוצע עמד על 55 מטרים בשנה.
קרחון עמנואל הוא קרחון הממוקם ברכס החברה המלכותית, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון יורד מהר ליסטר לכיוון צפון-מערב, בין הר טייבל לסלעי קתדרל, ואז מתחבר עם קרחון פראר.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת טרה נובה שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913. הקרחון נקרא על שם קולג' עמנואל באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.
קרחון סֶנֶט הוא קרחון הממוקם בין קרחון יאנסי וקרחון מריק, ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
קרחון סנט זורם לכיוון דרום מהר אולדריץ' לתוך קרחון בירד.
בדומה לקרחון בירד, נקרא הקרחון על שם צוללת צי ארצות הברית סנט, אשר שימשה את הצי במבצע קפיצה גבוהה בין השנים 1946–1947, מבצע שבראשו עמד אדמירל ריצ'רד בירד.
קרחון סמית'סון או קרחון סמיתסון הוא קרחון בהרי באוורס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם למרגלות הר ורהייג וזורם לכיוון צפון, ממערב לרכס פוזי, עד הישפכו לקרחון גרייבסון, בסמוך להר דראגר.
הקרחון נמצא בגובה 887 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם סקוט ב.
Smithson), שהיה גאולוג בתחנת מקמרדו, בין השנים 1967-1968.
קרחון סטוקינג הוא קרחון תלול הזורם דרומה לקרחון טיילור בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם מזרחית לקרחון קטספו.
גובהו של הקרחון 1,154 מטרים מעל פני הים.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי תומאס גריפית' טיילור שהיה הגאולוג של משלחת טרה נובה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913).
הקרחון נקרא בשם זה בשל מראהו.
קרחון ספלטסטוסר הוא קרחון בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 65 קילומטרים.
גובהו של הקרחון 664 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מנקז את הרמה הדרומית לרמת פאונדרז, וזורם לכיוון מזרח - צפון-מזרח דרך רכס הריטג' דרומית לפסגות פאונדרז ומסיב אנדרסון ונשפך אל קרחון מינסוטה.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת החקר להרי אלזוורת' מטעם אוניברסיטת מינסוטה, אשר חקרה את האזור בין השנים 1962–1961.
הקרחון נקרא על שם ג'ון פ.
קרחון סקאקליה הוא קרחון במזרחו של רכס סנטינל, בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 5.6 קילומטרים ורוחבו 1.9 קילומטרים.
הקרחון ממוקם צפונית מערבית לקרחון זנדה, ודרומית מזרחית למוצאו של קרחון וידול.
הקרחון מנקז את מורדותיו הדרומיים של הר ריימר, ואת מורדותיה הצפוניים של פסגת בלינקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח-צפון מזרח, ויחד עם קרחון זנדה מתחבר לקרחון סאבאזיוס, מערבית להר לאנינג ברמת סוסטרה.
הקרחון נקרא על שם מפל סקאקליה שבמערב בולגריה.
קרחון סִירְמָה הוא קרחון רחב בצידו המערבי של רכס אוון, בדרום רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם דרומית לקרחון בולגארד, וזורם לכיוון מערב כשהוא מנקז את הר סאות'וויק, הר מילטון והר אינדרביצן, ומשם עוזב את רכס סנטינל ונשפך אל קרחון נימיץ צפונית מערבית לפסגת מודרן.
הקרחון נקרא על שם מנהיגת המורדים הבולגריה סירמה ווייוודה.
קרחון סורסדל או קרחון סרסדאל הוא קרחון מחורץ פנים, בחוף אינגריד כריסטנסן, בארץ הנסיכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מערב, מדרום לפיורד קרוק ולגבעות וסטפולד.
הקרחון נשפך בלשון קרח בולטת אל תוך מפרץ פרידז.
הקרחון התגלה בפברואר 1935 על ידי משלחת נורווגית תחת פיקודו של רב החובל קלריוס מיקלסן.
מיקלסן קרא לקרחון על שמו של ליפ סורסדאל (Lief Sørsdal) - רופא השיניים של משלחתו, שירד עימו לחוף בקצה הצפונית של גבעות וסטפולד.
קרחון סאמודיווה או קרחון סאמודיבה הוא קרחון הממוקם בחלק המזרחי של חצי האי צ'אוודאר, בארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם ממזרח לכיפת הקרח טומבה, וממערב לקרחון פירין.
הקרחון מנקז את האזור שממזרח להר פנו לכיוון צפון-צפון מזרח, ונשפך אל מפרץ קרטיס, מערבית לנקודת סיפליין.
אורכו של הקרחון 3.7 קילומטרים ורוחבו 1.8 קילומטרים.
הקרחון מופה לראשונה על ידי סקר בריטי בשנת 1978.
הקרחון נקרא על שמו של הכפר סאמודיווה (Самодива) שבדרום בולגריה.
קרחון סקילה הוא קרחון גדול בהרי הנסיך צ'ארלס באדמת מק.
הקרחון, הזורם לכיוון מזרח, מפריד בין רכס אתוס (שמצפון לקרחון) לבין רכס פורתוס (שמדרום לקרחון).