tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אך כשמרתה נפטרת, מגלות פולט וססיל, שזה בלתי אפשרי למצוא לפולין מוסד טיפולי בקרבת מקום מגוריה של פולט.
הן מגלות גם, שאף אחת מהן לא תצליח לטפל בפולין במסירות הראויה בה הצליחה לטפל בה מרתה, גם אם הן יפרשו מכל עיסוקיהן האחרים.
מרתה הורישה את ההון המשפחתי למי שיטפל בפולין והאחיות ססיל ופולט מנסות לחלק את הטיפול בפולין ביניהן אך גם חלוקת הטיפול ביניהן נכשלת.
פולט לא יכולה להמשיך בעיסוקיה הקודמים גם כמטפלת חלקית של פולין וססיל לא מצליחה להמשיך באורח חיים תקין עם אהוב ליבה, אלבר, כאשר פולין נמצאת בהשגחתה.
אלבר מדבר צרפתית בלבד ואילו פולין מדברת פלמית בלבד.
מעבר לזאת, אלבר הוא אדם אנוכי, שמסרב להתחשב בפולין.
החיים בבריסל, לצד אלבר וססיל גם מרחיקים את פולין מפולט – מושא ההערצה שלה.
פולין בורחת בחזרה אל עיירת הולדתה ואל אחותה פולט.
פולט קוראת לססיל לפגישה אצל הנוטריון ומודיעה, שהיא בוחרת להעניק את ירושת המשפחה למוסד טיפולי טוב ומרוחק, המיועד לאנשים עם לקות אינטלקטואלית, שיטפל בפולין בימי השבוע.
פולט תגור בקרבת המוסד ותטפל בפולין בסופי השבוע.
ססיל, שמעוניינת בהון המשפחתי, מנתקת את קשריה עם אחיותיה, לאחר שההון יוצא מידיהן.
כדי להצליח לשמור על קשר עם פולין בסופי השבוע, פולט מוותרת על אורח חייה הקודם.
היא מוכרת את החנות, פורשת מתיאטרון החובבים, שהיה מרכז חיי החברה שלה ושוכרת דירה בקרבת המוסד.
היא מנסה לשקם את חיי החברה שלה במקום מגוריה החדש, אך מתחילה להבין, שהאדם היחיד שבאמת אכפת לו ממנה הוא אחותה פולין.
פולט משלימה עם המצב החדש וחופשות סוף השבוע עם אחותה, בעלת הלקות האינטלקטואלית, הופכות להנאה הגדולה של חייה.
פולין קולינס הייתה שחקנית אנגלייה זוכת פרס באפט"א ופרס טוני והייתה מועמדת לפרס אוסקר.
ידועה בעיקר מתפקידיה בסדרת הטלוויזיה "על אדונים ומשרתים" ומהסרט "שירלי ולנטיין".
פולין קולינס נולדה באקסמות שבמחוז דבון באנגליה למשפחה ממוצא אירי-קתולי, וגדלה בקרבת ליברפול.
עד 1962 הייתה מורה ואז פנתה לקריירת משחק.
הופעת הבכורה שלה בתיאטרון הייתה בשנת 1962 בעיר וינדזור במחזה "A Gazelle in Park Lane", ובווסט אנד הופיעה לראשונה ב-1965, במחזמר "Passion Flower Hotel", הופעה שבעקבותיה קבלה תפקידים רבים על הבמה.
סרט הקולנוע הראשון שבו השתתפה היה "Secrets of a Windmill Girl" מ-1966.
ב-1967 שיחקה בתפקיד סמנתה בריגס בסדרה "The Faceless Ones" (חסרי הפנים) מתוך סדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו".
היא סרבה להצעה לשמש כמלווה של הדוקטור בהמשך הסדרה.
ב-1969 הופיעה עוד בטלוויזיה באופרת סבון רפואית בשם "Emergency - Ward 10" וכן בפרק הפיילוט של הסיטקום "The Liver Birds".
התפקיד שהפך את קולינס לשחקנית מוכרת היה בדמות המשרתת שרה בסדרת הדרמה של ITV משנות השבעים "על אדונים ומשרתים".
דמותה של שרה הופיעה בקביעות בשתי העונות הראשונות של הסדרה, ובעונה השנייה השתתף גם בעלה ג'ון אלדרטון.
השניים כיכבו מאוחר יותר בסדרת ספין אוף של "על אדונים ומשרתים" שנקראה "תומאס ושרה" (1979).
הם הופיעו יחד גם בסיטקום "No, Honestly", וכן בכמה עיבודים שנעשו לסיפורים קצרים מאת פ.
ב-1988 החלה קולינס להופיע בלונדון בהצגת היחיד "שירלי ולנטיין".
ב-1989 העלתה את אותו מופע בברודוויי וגם כיכבה בסרט הקולנוע באותו שם שנעשה לפי המחזה.
על תפקידה זה זכתה בפרס טוני ובפרס באפט"א וכמו כן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
היא הייתה מועמדת לפרס באפט"א גם ב-1973 על תפקידה בסדרת הטלוויזיה "על אדונים ומשרתים".
אחרי "שירלי ולנטיין" הופיעה קולינס שוב בטלוויזיה לצדו של בעלה בסדרת הדרמה של ITV "Forever Green", העוקבת אחרי קורותיו של זוג נשוי העובר עם ילדיו מן העיר להתחיל בחיים חדשים בכפר.
בין תפקידיה בקולנוע היו תפקידים בסרטים "עיר של אושר" (1992), "האומץ של אמא" (1995), "לחיות בצל הכבוד" (1997), וב-"Mrs Caldicot's Cabbage War" (2001) שוב לצידו של ג'ון אלדרטון בעלה.
ב-1999 וב-2000 כיכבה קולינס בסדרת הטלוויזיה "השגריר", שבה גילמה את שגרירת בריטניה באירלנד.
ב-2002 שיחקה ב-"Man and Boy", עיבוד דרמטי לספרו רב-המכר של הסופר טוני פרסון.
ב-2005 השתתפה בתפקיד מיס פלייט בעיבוד של ה-BBC לרומן של צ'ארלס דיקנס, "בית קדרות".
בשנת 2006 חזרה קולינס להופיע בסדרה המחודשת של דוקטור הו.
היא גילמה את דמותה של המלכה ויקטוריה בפרק "Tooth and Claw", שבו הדוקטור נלחם באיש זאב והמלכה ויקטוריה מחליטה לייסד את "טורצ'ווד".
עוד ב-2006 הופיעה בסדרת הטלוויזיה Extinct (נכחד), שבה הופיעו שמונה ידוענים בקמפיין להצלת חיות נכחדות.
קולינס ייצגה את הטיגריס הבנגלי וזכתה ברוב קולות המצביעים.
ב-2007 שיחקה בתפקיד הפיה הטובה בגרסת פנטומימה של אגדת סינדרלה בתיאטרון "אולד ויק" שבלונדון.
קולינס קבלה תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) ב-2001.
ב-1969 התחתנה עם השחקן ג'ון אלדרטון.
היא חיה בהמפסטד שבלונדון עם בעלה ושלושת ילדיהם, ניקולס, קייט וריצ'רד.
לקולינס יש בת מבוגרת יותר, לואיז, שנמסרה לאימוץ.
השתיים נפגשו כשלואיז הייתה בת 22, וקולינס כתבה ספר - "Letter to Louise", אודות החוויות שלה.
זכתה בפרס לורנס אוליבייה כשחקנית הטובה ביותר
זכתה בפרס טוני כשחקנית הטובה ביותר במחזה
זכתה ב-Theatre World Award עבור הופעת בכורה מעולה בברודוויי
זכתה ב-Drama Desk Award עבור הופעה מעולה במחזה
זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע
פולינום אלכסנדר (Alexander Polynomial) הוא אינווריאנט קשרים נפוץ, המתאים לכל קשר פולינום לורן סופי במקדמים שלמים.
זהו אינווריאנט קשרים בסיסי וחשוב, שמהווה אינווריאנט טוב אך לא שלם.
אי שלמותו מתבטאת בכך שישנם שני קשרים המתאימים לאותו פולינום, כך שהפולינום לבד לא יכול להבחין בין כל זוג קשרים.
הפולינום נחשב לפולינום הקשרים הראשון, והוצג בשנת 1923 על ידי המתמטיקאי ג'יימס אלכסנדר, שתרם רבות לטופולוגיה בכלל ותורת הקשרים בפרט.
פולינום אלכסנדר עוזר במיון קשרים.
לפולינום הוצגו מספר שיפורים והכללות, על ידי ג'ון קונווי בפולינום ג'ונס-קונווי, והן על ידי פיטר פרייד, דייוויד ייטר ואחרים, שהציגו את פולינום ה-HOMFLY – פולינום לורן עם מקדמים שלמים בשני משתנים.
פולינום אלכסנדר הוא איבר בחוג הפולינומים , הניתן להגדיר במספר דרכים.
מן החבורה היסודית של המשלים לקשר תמיד קיימת הטלה לחבורה הציקלית האינסופית, , המשרה סדרה קצרה מדויקת
בסדרה הזו מופיע -כיסוי של המשלים לקשר, שאותו מסמנים ב-.
פולינום אלכסנדר הוא הסדר של המודול מעל (הסדר הוא האידיאל הגדול ביותר הנוצר על ידי מינורים בגודל קבוע i במטריצת היחסים של המודול).
חציה מימין לשמאל () חציה משמאל לימין () התרה של הצומת ()
להלן הגדרה אחרת, קומבינטורית, המבוססת בין השאר על אינדוקציה.
ראשית, לאל-קשר יש פולינום טריוויאלי: .
הפולינום המתאים לאיחוד זר של שני שזרים הוא מכפלת הפולינומים שלהם.
יחס הרקורסיה המגדיר את הפולינום מבוסס על בחירת צומת בדיאגרמה, והשוואת שלוש הדרכים למעבר הדרכים באותו צומת.
ראו שלושת המעברים על קשר השמינית בתמונה.
בראשון הדרכים נפגשות באופן שאם הכיוון הוא מלמעלה למטה, הדרך העליונה עוברת מימין לשמאל.
בשני היא עוברת משמאל לימין, ובשלישי שתי הדרכים ממשיכות בלי להצטלב (התרה אחרת של ההצטלבות אינה אפשרית, משום שהיא סותרת את כיווני הדרכים).
נסמן את הקשרים ב- בהתאמה.
היחס המגדיר את פולינומי אלכסנדר הוא
הגדרה בעזרת צמות והצגת בוראו
הגדרה נוספת היא בעזרת הצגת בוראו המצומצמת של חבורת הצמות , הנתונה על ידי שליחת היוצרים: .
בעזרת הצגה זו ניתן להגדיר את פולינום אלכסנדר – כידוע, לכל קשר קיימת צמה סגורה המממשת אותו; בהינתן קשר מוצאים צמה כזו , ואז פולינום אלכסנדר נתון על ידי: .
פולינומי אלכסנדר מקיימים את התכונות הבאות:
הפולינום של סכום קשיר הוא מכפלת הפולינומים –
אם ורק אם תת-חבורת הקומוטטורים של חבורת הקשר היא מושלמת (כלומר שווה לתת-חבורת הקומוטטורים שלה).
לכל פולינום לורן סימטרי ועובר בנקודה יש קשר בעל אותו הפולינום כפולינום אלכסנדר שלו.
פולינום אלכסנדר של קשר התלתן הוא .
פולינום אלכסנדר של קשר השמינית הוא .
פולינום אלכסנדר של קשר הסור (stevedore Knot) הוא .
למרות שבפולינום יש, לכאורה, מקום לאינפורמציה רבה על הקשר, ידועה משפחה אינסופית של קשרים לא טריוויאליים שהפולינום שלהם שווה לזה של האל-קשר.
הקשר של Kinoshita-Terasaki, בתמונה, הוא דוגמה אחת כזו.
פולין הקונגרסאית, פולין של הקונגרס (בפולנית: Królestwo Polskie; ברוסית: Царство Польское), פולין הרוסית (כישות מאוחדת עם האימפריה הרוסית), או בשמה הרשמי "ממלכת פולין", הייתה ישות מדינית שנוצרה לאחר פירוק דוכסות ורשה על חלק משטחה.
פולין הקונגרסאית התקיימה בשנים 1815–1863, כאשר הייתה למעשה מדינת חסות של האימפריה הרוסית.
בתקופה זו פולין הייתה במעמד של מלוכה חוקתית, עם צבא ובית מחוקקים משלה, כשהצאר הרוסי הוא גם מלך פולין באוניה פרסונלית.
השם "פולין הקונגרסאית" על שם קונגרס וינה שיצר אותה.
לאחר תבוסת נפוליאון ב-1815, הוחלט בקונגרס וינה על הקמת פולין הקונגרסאית, במקום דוכסות ורשה, והכפפתה לשלטון אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, על ידי הכתרתו כמלך פולין.
ישות מדינית זו חלשה על שטח של כ-128,500 קילומטרים רבועים ובו כ-3,300,000 תושבים.
הצאר אלכסנדר התחייב בעת הכתרתו לקיים את החוקה, ולמדינה זו היו מטבע משלה, מערכת חוקים, תקציב וגבול מכס עם יתר האימפריה הרוסית.
הקמת הישות הזאת הייתה במידה רבה תוצאה של השתדלותו של אדם יז'י צ'ארטוריסקי, מדינאי פולני, שהיה בעברו שר החוץ של האימפריה הרוסית.
הצאר אלכסנדר שאף לבטל את החירויות של המדינה הפולנית ולהנהיג בה אבסולוטיזם פוליטי דומה למה שהיה נהוג ביתר חבלי האימפריה הרוסית.
ב-1819 בוטל חופש העיתונות והונהגה צנזורה, וב-1821 פורקו הבונים החופשיים.
יורשו של אלכסנדר הראשון, ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, לא הסכים בעת הכתרתו למלך פולין להישבע אמונים לחוקה הפולנית ולא קיבל על עצמו התחייבויות כלפיה.
הצאר פעל לצמצום הדרגתי של סמכויות הסיים הפולני, בית מחוקקים המורכב מנציגי האצולה והכמורה הבכירים, ושני הכינוסים האחרונים של הסיים, ב-1826 וב-1830, נערכו בסודיות.
ב-1831 ביטל הסיים את הכתרת הצאר הרוסי כמלך פולין.
בתגובה נכנס הצבא הרוסי לפולין, שהה בה 11 חודשים, וכך דוכא מה שכונה "מרד נובמבר".
בכך גם בא הסוף על עצמאותה היחסית של פולין הקונגרסאית.
בינואר 1863 פרץ מרד נוסף, ובעקבותיו ביטלו הרוסים את חוקת פולין ואת הישות המדינית של פולין הקונגרסאית; הטריטוריה שולבה בתוך האימפריה הרוסית, ושמה שונה רשמית לשם הרוסי Привислинский Край (בפולנית: Kraj Nadwiślański), שפירושו "נסיכות הוויסלה", על שם הנהר הזורם דרכה.
שם זה נמצא בשימוש כבר לאחר המהפכה הכושלת הראשונה, אך לאחר המהפכה השנייה הפך לשם רשמי.
פּוֹלינה אָדָמוֹב היא מעצבת ספרים, תפאורה ותלבושות לתיאטרון ישראלית.
פולינה אדמוב נולדה וגדלה במוסקבה.
אביה היה פרופסור ולימד עיצוב ספרים באקדמיה לעיצוב גרפי ודפוס במוסקבה, ואמה היא ציירת, אשר שימשה שנים רבות כמעצבת ראשית בהוצאת ספרים במוסקבה.
אדמוב למדה במשך חמש שנים עיצוב ספרים באקדמיה לעיצוב גרפי ודפוס במוסקבה והיא בעלת תואר שני בנושא.
למדה בקורס עיצוב תיאטרון במשך שנה.
אדמוב מעצבת תפאורה ותלבושות לתיאטראות שונים בחו"ל החל משנת 1995, תיאטראות "סדנת פטר פומנקו" ותיאטרון ע"ש וכטנגוב במוסקבה, תיאטרון "מולודוי", תיאטרון סוזירה והתיאטרון הלאומי ע"ש פרנקו בקייב ו-Takoi Teatr בסנקט פטרבורג.
לתיאטראות שונים בישראל החל משנת 2003: תיאטרון מלנקי, התיאטרון הערבי-עברי ביפו, הבימה הייניקן קלאב, תיאטרון הבימה, תיאטרון הסמטה, אופרה בפרינג', תיאטרון צוותא, תיאטרון קונטקסט, תיאטרון החאן ותיאטרון היידישפיל.
עסקה בעיצוב תפאורה ותלבושות בפרויקטים שונים בבתי ספר לתיאטרון בישראל (2001–2005).
היא גם עיצבה לכל התיאטראות את התוכניות, העלונים, הכרזות ואתרי האינטרנט.
אדמוב הייתה מעצבת פרסומות בהוצאת "קומרסנט", מוסקבה.
שימשה כמעצבת ספרים בהוצאות "איוון פרס" ו"רוסמן", "מיסל", ו"המוזיאון ע"ש פושקין" במוסקבה ובארגון ג'וינט ירושלים-מוסקבה, בהוצאות "ספרית מעריב", "ידיעות אחרונות" ו"גשרי תרבות".
הייתה מעצבת ראשית במגזינים "זנווס", "מדווד", "מחא"ט הוצאה לאור" ו"ארכידום" במוסקבה.
במגזינים "סלון" ו"קינותיאטר" בקייב ובמגזין "Time-Out" ישראל בשפה הרוסית.
שימשה כמעצבת הגרפית הראשית לחלק מהצגות תיאטרון "גשר", מעצבת גרפית לתיאטרון קונטקסט ועיצבה כרזות ותוכניות לתיאטרון החאן.
מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה, הסופר והמתרגם רועי חן, ולהם בן אחד.
"משחק של אהבה ומזל" - פרס התיאטרון הישראלי לעיצוב תלבושות, ישראל (2012)
"הלילה השנים עשר" - פרס התיאטרון הישראלי לעיצוב תלבושות, ישראל (2010)
"אורפאוס במטרו" – פרס קיפוד הזהב לתפאורה הטובה של השנה, ישראל (2009)
"הזר" – הצגת הפרינג' הטובה של השנה, מלנקי, ישראל (2004)
"המרקיז דה סאד", פרס התפאורה הטובה של השנה, פקטורל, אוקראינה (1999)
מגזין "קינותיאטר", פרס העיצוב הגרפי של השנה, קייב (2000)
"פלאי פרוורי מוסקבה", פרס העיצוב הגרפי של השנה, מוסקבה (1997)
"אגדת חורף" על פי שקספיר, בבימוי יאיר שרמן - תלבושות, TEATR FREIBURG, פרייבורג תיאטר, גרמניה (2023)
"אשכבה" על פי חנוך לוין, בבימוי יאיר שרמן - תלבושות, TEATR, בייג'ין, סין (2019)
"עיקר שכחתי" על פי שלום עליכם, תפאורה ותלבושות, TAKOI TEATR', סנקט פטרבורג (2011)
"מרקיז דה סאד", מאת יוקיו מישימה, התיאטרון הלאומי ע"ש פרנקו, קייב, תפאורה ותלבושות (2000)
"אובטורת להתראות", מאת איוון פרנקו, תיאטרון סוזירה, קייב, תפאורה ותלבושות (1999–2000)
"שמנקו דנשיק", מאת קוויטקו-אוסנוביאנינקו, תיאטרון "מולודוי", קייב, תפאורה ותלבושות (1999)
"החיים הם חלום", מאת פדרו קלדרון, תיאטרון ע"ש וכטנגוב, מוסקבה, תפאורה (1997–1998)
"טניה טניה", מאת אולה מוחינה, תיאטרון "סדנת פטר פומנקו" מוסקבה, תפאורה (1995)
פולינוירופתיה של מחלה קריטית וגם מיופתיה של מחלה קריטית (CIM ,Critical Illness Myipathy) הן תסמונות חופפות של חולשת שרירים מפושטת וליקויים נוירולוגים, אשר יכולות להתפתח בקרב חולים קריטיים בטיפול נמרץ.
ל-CIP ו-CIM מאפיינים קלינים דומים, המובדלים לעיתים קרובות על בסיס מבחנים אלקטרופיזיולוגיים מיוחדים או על ידי ביופסיה לשריר ולעצב.
קורטיקוסטרואידים וחסמים נוירומסקולרים אשר ניתנים בטיפול נמרץ לעיתים קרובות, יכולים לתרום להתפתחות התסמונות, כמו גם עליה ברמת הסוכר בדם שגם כן מופיעה בקרב חולים קריטיים.
פולינה זקלוז'ני (נכתב גם ז'קלוז'ני; נולדה ב-21 בפברואר 1992) היא מתעמלת אמנותית ישראלית וחברת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית.
זקלוז'ני נולדה באוקראינה וכיום מתגוררת ברמת גן, תלמידה בתיכון מקיף בעיר מגוריה.
היא מתאמנת תחת הדרכתן של אלה סמופלוב ורעיה ארגו באגודת מקפ"ת בפתח תקווה.
את דרכה בעולם ההתעמלות האומנותית החלה בגיל 7, ואת עולמה הספורטיבי היא משלבת עם החלקה על הקרח.
באליפות העולם שנערכה במיה שביפן בספטמבר 2009 החליפה את קטיה פיסצקי והצטרפה לארבע מתעמלות שהשתתפו באולימפיאדת בייג'ינג (2008), יחד הגיעו למקום החמישי בתרגיל עם חמישה כדורים.
באליפות אירופה שנערכה בברן בשנת 2010 סיימה עם חברותיה לנבחרת במקום השביעי בקרב-רב ובמקום החמישי בתרגיל עם חמישה כדורים.
פולינה ולדימירובנה גלמן (24 באוקטובר 1919 - 29 בנובמבר 2005) הייתה נווטת קרב בחיל האוויר הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה.
האישה היהודייה היחידה שעוטרה בתואר "גיבור ברית המועצות".
נולדה בברדיצ'ב לילנה וולדימיר גלמן.
זמן קצר לאחר לידתה נרצח אביה בפוגרום שביצעו חיילי הרפובליקה העממית של אוקראינה ביהודי העיר והמשפחה ששרדה ברחה להומל.
גלמן גדלה בהומל ולאחר סיום בית הספר התיכון התקבלה ללימודי היסטוריה באוניברסיטת מוסקבה.
לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות התנדבה לצבא האדום.
באוקטובר 1941 התקבלה אל רגימנט מפציצי הלילה מס' 588 – יחידה שהורכבה מנשים בלבד, אשר כונתה בפי האויב ולאחר מכן בפי טייסות הרגימנט "מכשפות הלילה" בשל המתקפות ה"מכושפות" (בפי האויב) וההרס שהיו מסבות לאויב.
בשל קומתה הנמוכה לא יכלה להיות טייסת ועברה הכשרה לתפקיד נווטת בבית הספר לטיס בעיר אנגלס.
החל ממאי 1942 ועד לסוף המלחמה לחמה כנווטת של מטוס קל מדגם פוליקרפוב Po-2. במהלך המלחמה ביצעה כ-860 גיחות קרביות להפצצת עמדות אויב, להצנחת הספקה ליחידות סובייטיות נצורות ולביצוע משימות סיור ותצפית.
על תפקודה במהלך המלחמה הוענק לה ב-15 במאי 1946 תואר "גיבור ברית המועצות".
בנוסף לכך, במהלך המלחמה עוטרה גם בעיטור לנין, 2 עיטורי הדגל האדום, 2 עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה ו-2 עיטורי הכוכב האדום.
לאחר המלחמה היא המשיכה את שירותה בצבא הקבע, אם כי הועברה מחיל האוויר לחיל היבשה.
למדה ב"מכון צבאי לשפות זרות" – מוסד אקדמי שמכשיר מתורגמנים לצורכי הצבא.
באופן רשמי פרשה מהשירות הצבאי בשנת 1957 בדרגת רב-סרן.
בשנת 1961 הייתה במשלחת הסובייטית שהגיעה לקובה לאחר הפלישה למפרץ החזירים.
עד לשנת 1990 (אז פרשה לגמלאות) הייתה מרצה במוסדות אקדמיים שונים במוסקבה.
נפטרה ב-29 בנובמבר 2005 במוסקבה שברוסיה ונקברה בבית העלמין נובודוויצ'יה.
פולינה אסטחובה הייתה מתעמלת סובייטית.
פולינה אסטחובה נולדה בדנייפרופטרובסק (אז בתחומי ברית המועצות).
בגיל 13 המשפחה עברה לדונצק ופולינה החלה להתאמן.
כבר בשנת 1954 היא השתתפה באליפות ברית המועצות ובשנת 1956 נכללה בנבחרת ברית המועצות.
אסטחובה השתתפה ב-3 אולימפיאדות והייתה חברה בנבחרת ברית המועצות במשך שנות ה-60. בשנת 1972 היא סיימה את הקריירה הספורטיבית והייתה מאמנת של המתעמלות האוקראיניות.
לאחר התפרקות ברית המועצות אסטחובה לא הצליחה למצוא את עצמה באוקראינה העצמאית.
היא אף נאלצה למכור את המדליות שלה כדי לשרוד.
בשנים אחרונות היא הייתה מקבלת תמיכה מקרן עזרה לספורטאים וותיקים.
באליפות העולם בהתעמלות אסטחובה הייתה זוכה באליפויות קבוצתיות ומדליית זהב במקצוע החזק שלה – מקבילים מדורגים.
באולימפיאדת מלבורן (1956) היא זכתה ב-2 מדליות, היא הייתה הצעירה בין המתעמלות בנבחרת.
באולימפיאדת רומא אסטחובה הייתה בין החזקות בנבחרת והייתה מובילה בתחרות קרב רב אישית.
אומנם במכשיר ה-7 היא נפלה מהקורה וכתוצאה מכך לא יכלה להתברג לזוכות במדליות.
אף על פי שהיא זכתה באולימפיאדה זו במספר מדליות, אסטחובה ראתה בהשתתפותה החמצה ואף שקלה להפסיק השתתפות בתחרויות רשמיות.
היא בכל זאת המשיכה בקריירה לאחר הפסקה של שנה ונכללה בנבחרת שנסע לאולימפיאדת טוקיו בה אסטחובה זכתה במספר מדליות נוספות.
פולינה צ'יקטונוב (נולדה ב-17 בינואר 1980) היא רקדנית, מורה לריקוד וכוריאוגרפית ישראלית.
נולדה בטג'יקיסטן לאב פרופסור לביולוגיה ולאם מורה לנגינה בפסנתר.
בגיל 6 החלה ללמוד ריקוד ובשנת 1992, בגיל 12, עלתה עם משפחתה לישראל.
בוגרת תואר ראשון בהנדסת תוכנה וניהול מטעם המכללה האקדמית להנדסה, אפקה.
משנת 1995 עד 1998 החזיקה צ'יקטונוב בתואר אלופת ישראל בריקודים סלוניים למקצוענים.
כמו כן היא משתתפת בקביעות בתחרויות ארציות בריקודים סלוניים ולטיניים.
בן זוגה המקצועי לריקודים הסלוניים משנת 2000 הוא אורון דהן (למעט שנתיים בהן רקדה עם דניס בלוצרקובסקי).
צ'יקטונוב ייצגה את ישראל בתחרויות בינלאומיות, ובהן אליפויות אירופה ואליפויות העולם בריקודים סלוניים.
משנת 2005 עד 2012 השתתפה בתוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים".
בעונה הראשונה השתתפה כבת זוגו לריקודים של אבי גרייניק, בעונה השנייה - פבלו רוזנברג, בעונה השלישית - מיכאל הנגבי, בעונה הרביעית - אורן סמדג'ה, בעונה החמישית - משה פרץ (השניים זכו במקום השני), בעונה השישית - אקי אבני, ובעונה השביעית - שלמה בראבא.
בשנים 2024 ו-2025 חזרה להשתתף בתוכנית רוקדים עם כוכבים בקשת, בעונה השלישית רקדה עם יזהר כהן, ובעונה הרביעית עם בן יוסיפוביץ' (וכרקדנית מחליפה עם שחר טבוך).
משנת 2000 היא מופיעה יחד עם בן-זוגה לריקוד אורון דהן במופעי מוזיקה קובנית, יחד עם ההרכב המוזיקלי "סולו טו".
צ'יקטונוב בעלת תעודת מדריך, בוחן ושופט בריקודים סלוניים, והיא מלמדת ומדריכה רקדנים לקראת תחרויות בארץ ובעולם.
צ'יקטונוב גרושה ואם לשתי בנות.
פולינה ז'מצ'וז'ינה הייתה אשתו היהודיה של ויאצ'סלב מולוטוב – שר החוץ של ברית המועצות בזמן מלחמת העולם השנייה.
השרה (אישה) הראשונה בממשלת ברית המועצות.
פולינה ז'מצ'וז'ינה נולדה בשנת 1897 בשם פרל קרפובסקאיה, בת לחייט יהודי מעיירה פולוהי במזרח אוקראינה, שהייתה אז בתחומי רוסיה הצארית.
אביה היה קרוב משפחה של הרב קוק ואמה הייתה מצאצאיו של הבעל שם טוב.
חרף ייחוסה המשפחתי בחרה בצעירותה להצטרף לתנועה המהפכנית הרוסית והצטרפה לבולשביקים.
בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה, שפרצה לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917, שירתה כקומיסרית לתעמולה בצבא האדום.
כקומוניסטית נאמנה בחרה לכנות עצמה בשם ז'מצ'וז'ינה, ברוסית – פנינה, שהוא תרגומו של שמה פרל שמובנו פנינה.
באופן דומה נהגו רבים ממנהיגי התנועה המהפכנית בשנות המהפכה ומלחמת האזרחים כסטלין (מקודם ג'וגאשווילי), טרוצקי (מקודם ברונשטיין), מולוטוב (מקודם סקריאבין) ואחרים.
בשנת 1919 פגשה בכנס מפלגתי את ויאצ'סלב מולוטוב, שהחל אז להתבלט כאחד ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית וחבר הוועד המרכזי שלה.
הם נישאו בשנת 1921. כששמעו הוריה שנישאה לגוי ישבו עליה שבעה.
במחצית הראשונה של שנות ה-20 של המאה ה-20 היא למדה כלכלה.
לאחר סיום הלימודים היא עבדה במערכת המפלגתית ומונתה למנהלת בית החרושת לייצור בושם.
ככל הנראה הייתה מעורבת בתחילת ייצור של בושם סובייטי פופולרי שנקרא מוסקבה אדומה.
היא התקדמה במערכת השלטון הסובייטי ומילאה תפקיד בכיר בהנהלת תעשיית המזון.
ז'מצ'וזינה ומולוטוב התגוררו בקרמלין בשכנות לסטלין ואשתו השנייה נדיז'דה אללויבה, ושתי הנשים הפכו לידידות.
ערב אחד בנובמבר 1932 השתתפו שתיהן בסעודה רבת משתתפים שנערכה בקרמלין לרגל יום השנה החמישה עשר למהפכת אוקטובר.
במהלך הסעודה נזף סטלין בנוכחות אורחים באשתו והיא יצאה מחדר הסעודה כשפולינה מלווה ומנחמת אותה.
למחרת בבוקר נמצאה אשתו של סטלין מתה בחדרה, וההערכה הרווחת הייתה שהתאבדה.
מאז ואילך גילה סטלין יחס עוין לז'מצ'וז'ינה.
בשנת 1936 מונתה לאחראית על תעשיית מוצרי הקוסמטיקה.
התקדמותה הגיעה לשיאה בשנת 1939 כאשר נתמנתה למשרת השרה האחראית על תחום הדיג בסובנארקום, מועצת השרים של ברית המועצות, והייתה לאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד שר בברית המועצות.
במהלך הטיהורים הגדולים נחקרה גם ז'מצ'וז'ינה, כרבים מאישי השלטון, על ידי הנ.ק.ו.ד., בחשד לריגול וחבלה.
שלא כאחרים באותה תקופה היא יצאה מן החקירה ללא פגע ולא הועמדה לדין, אך היחס לגביה המשיך להיות חשדני ובשנת 1941 היא הוצאה מרשימת המועמדים לפוליטביורו.
בימי מלחמת העולם השנייה תמכה בוועד היהודי האנטי-פשיסטי, קשרה קשרי ידידות עם שלמה מיכאלס אחד מראשי הוועד ונכחה בהצגות התיאטרון היהודי הממלכתי שמיכאלס היה מנהלו האמנותי (מיכאלס נרצח בשנת 1948 בתאונת דרכים מבוימת).
לאחר הקמת מדינת ישראל נתמנתה גולדה מאירסון לצירת ישראל בברית המועצות.
כאשר הגיעה למוסקבה השתתפה ב-7 בנובמבר 1948 בקבלת פנים שערך שר החוץ מולוטוב לכבוד יום המהפכה.
שם נפגשו שתי הנשים וז'מצ'וז'ינה לא יכלה להסתיר את התרגשותה ואמרה לגולדה ביידיש: "איך בין א יידישע טאכטער" (אני בת ישראל) והוסיפה: "שיהיה לכם טוב.
כאשר לכם יהיה טוב – טוב יהיה לכל היהודים בעולם".
לאחר שנודע לסטלין על פגישתה של ז'מצ'וז'ינה עם גולדה מאירסון ועל השיחה שהתקיימה ביניהן, הוא הורה לעצרה ולהעמידה לדין באשמת בגידה והכריח את מולוטוב להתגרש ממנה.
בסוף שנת 1948 נדונה ז'מצ'וז'ינה לחמש שנות מאסר במחנה עבודה.
לאחר מות סטלין במרץ 1953 שוחררה פולינה מהמחנה.
שאלתה הראשונה בצאתה לחופשי הייתה "מה שלום סטלין?".
כשנאמר לה שסטלין מת, היא התעלפה.
לאחר השחרור חזרה לחיות עם מולוטוב, ומאז ועד למותה בשנת 1970 בני הזוג לא נפרדו.
מולוטוב האריך ימים אחריה ונפטר בשנת 1986, והוא בן 96 שנים במותו.
פולין קטן (בפולנית: małopolskie) היא אחת משש-עשרה הווייוודות של פולין.
היא שוכנת בדרום-מזרח פולין, וגובלת בצפון בווייוודה שְׁוְויֶינְטוֹקְזִ'יסְקיֶה, במזרח בווייוודה פודקרפצקיה, בדרום בסלובקיה, ובמערב בווייוודה שלזיה.
בירתה של פולין קטן והעיר הגדולה ביותר בה היא העיר קרקוב, השוכנת במרכזה.
ערים גדולות נוספות הן טרנוב ונובי סונץ'.
ווייוודת פולין קטן נושאת את שמו של האזור ההיסטורי "פולין קטן", אשר הווייוודה יושבת בלב אזור היסטורי זה.
בפולנית מכונה האזור "Małopolska" - צירוף של שתי מילים: "polska" אשר משמעותה פולין, ו-"Mało" אשר משמעותה "קטן" או "פחות".
בלטינית מכונה האזור בכינוי "Minor", אשר תרגום נפוץ של כינוי זה הוא "הקטן" או "הקטנה".
בעברית הכינוי הבולט ביותר לאזור זה "פולין קטן", כאשר הוא מופיע גם לעיתים בצורות "פולין זוטא", "תת-פולין" ו"פולין הקטנה".
ההיסטוריון הפולני זיגמונט גלוגר מסביר, והסברו מהווה את הסברה המרכזית באשר למקור המונחים, שבפולין היה מנהג שכאשר מוקם כפר חדש בסמוך למקום יישוב ותיק, היה נהוג לעיתים רבות לקרוא לו בשמו של מקום היישוב הוותיק בתוספת המילה "Mało" - פחות, קטן.
לטענתו של גלוגר המנהג הזה גם נעשה ברמת המאקרו, ובמהלך ימי הביניים החלו להפריד בין שני אזורים ראשיים: פולין גדול, היא ערש הולדתה האומה הפולנית והאזור הראשי בימים עברו; לבין פולין קטן, היא האזור שהצטרף אל המדינה הפולנית באופן מאוחר יותר, ולימים גם האפיל על המרכז הקודם, פולין גדול.
השימוש המתועד הראשון במונח "פולין קטן" (Polonia Minor) היה בשנת 1242 ונעשה בשפה הלטינית על ידי נסיכים פולנים מאזור פולין גדול.
ככל הנראה המונח תיאר בקירוב את האזור שהיום אנחנו מזהים כפולין קטן.
עם איחודן של פולין וליטא למדינה אחת, חולק השטח הפולני מבחינה אדמיניסטרטיבית לשתי יחידות-על: "פולין קטן" ו"פולין גדול", כאשר אזור פולין קטן כולל שטחים נרחבים בדרום פולין ימינו כמו גם שטחים הרחק מזרחה עמוק אל תוך שטח אוקראינה של ימינו.
גם במהלך המאה ה-19, לאחר שכבר המדינה הפולנית-ליטאית נעלמה מהעולם, המשיכו רבים לכנות שטחים רבים באוקראינה ובפרט את אזור גליציה בכינוי "פולין קטן".
הווייוודה של פולין קטן חופפת במידה רבה את חבל הארץ הגאוגרפי רמת פולין קטן.
חבל ארץ זה מהווה רמה גאוגרפית גבוהה מאוד יחסית לפולין, והיא מהווה את המשכה המזרחי של חבל הארץ הגאוגרפי שלזיה עילית.
במחצית הדרומית של רמת פולין קטן מצוי רכס הרי הקרפטים בכלל ובפרט הרי טטרה.
בהמשכם של הקרפטים מערבה אל תוך ווייוודת שלזיה, מצוי מקורו של נהר הוויסלה, הנהר החשוב ביותר בפולין.
הוויסלה זורם משם מכיוון מערב למזרח, וחוצה את ווייוודה פולין קטן לאורכה.
בעמק זה מצויה עיקרה של אוכלוסיית פולין קטן, לרבות עיר הבירה המקומית - העיר קרקוב.
נהר הוויסלה ממשיך לזרום מזרחה ומתעקל אט אט לכיוון צפון, אז הוא גם מתפקד כקו הגבול בין שתי הווייוודות השוכנות ממזרח ומצפון לפולין קטן.
בפולין קטן אפשר למצוא לצד הרבה מאוד הרים גם אגמים לרוב ויערות רבים.
תנאי השטח ההרריים של המקום אשר שונים מהמישוריות המאפיינת את רוב שאר פולין, מביאים למקום תיירים רבים.
תופעה זו מגיעה לשיאה במהלך עונת החורף, אז האזור הופך לבירת ספורט החורף של פולין, כאשר עיר הנופש זאקופנה הופכת למובילת התחום.
החקלאות ופסת גם כן חלק גדול מהשטח, אך מצומם יותר בהשוואה לרוב המקומות בפולין.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בקרקוב, בירת הוויווידה, היא 8.5 מעלות צלזיוס.
החודש הקר ביותר הוא ינואר (עם טמפרטורה ממוצעת של -2.1 מעלות צלזיוס), והחודש החם ביותר הוא יולי (עם טמפרטורה ממוצעת של 18.8 מעלות צלזיוס).
הגשמים יורדים בעיקר בקיץ, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 671.9 מ"מ.
בפולין קטן יש חמישה פארקים לאומיים (Park Narodowy), תשעה פארקי נוף (Park krajobrazowe) ו-85 שמורות טבע (Rezerwat przyrody).
בפולין קטן ישנן 61 ערים ועיירות.
בפולין קטן ישנם 22 מחוזות, מתוכם 3 ערים מחוזיות.
פולינה גאגארינה היא זמרת, שחקנית, ודוגמנית רוסייה.
ייצגה את מדינתה, רוסיה, באירוויזיון 2015 עם השיר "מיליון קולות" ("A Million Voices"), וסיימה במקום השני.
גאגארינה נולדה במוסקבה שברוסיה, אך את מרבית ילדותה בילתה ביוון.
לאחר מותו של אביה בשנת 1993 שבה משפחתה לרוסיה, אך עד מהרה שבה המשפחה ליוון והתיישבה בבירה אתונה.
לאחר שסיימה את לימודיה, עברה גאגארינה לסראטוב כדי לחיות לצד סבתה.
בשנת 2003 זכתה בעונה השנייה של תוכנית המציאות הרוסית "מפעל הכוכבים".
לאחר ניצחונה, הוזמנה להופיע יחד עם להקת "Playgirls", אך הלהקה לא האריכה ימים והתפרקה.
בשנת 2005 השתתפה בתוכנית "New Wave" שהתקיימה ביורמלה שבלטביה, וסיימה במקום השלישי.
במאי 2015 ייצגה גאגארינה את מדינתה באירוויזיון שהתקיים בווינה, אוסטריה, וסיימה במקום השני, עם 303 נקודות.
באוגוסט 2007 נישאה לשחקן הרוסי פיוטר קיסלוב, ובאוקטובר 2007 ילדה את בנם, אנדריי.
במרץ 2010 התגרשו בני הזוג.
בספטמבר 2014 נישאה לצלם דמיטרי איסחקוב.
פולין פרפטואה קווירק היא שחקנית בריטית.
היא ידועה מתפקידה שרון תאודופולופודוס בסדרה הקומית "Birds of a Feather" שרצה מ-1989 ועד 1998 ושוב משנת 2014. על תפקיד זה זכתה קווירק בפרס הקומדיה הבריטית ב-1990 כשחקנית החדשה הטובה ביותר.
ב-1996 הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה על תפקידה במיני-סדרה "הפסלת" של ה-BBC.
קווירק נולדה ברובע האקני של העיר לונדון.
את קריירת המשחק החלה כילדה בת שמונה כשהופיעה בסדרת הטלוויזיה "Dixon of Dock Green".
ב-1976 הגישה תוכנית טלוויזיה משלה "Pauline's Quirkes" שכללה מוזיקת פופ, נושאים בתחומי עניין של בני העשרה ומערכונים.
עוד ב-1976 שיחקה בתפקיד ראשי בפרק בסדרה "Beasts" מאת נייג'ל ניל.
היא הופיעה בתפקידים קטנים כמו בסרט "איש הפיל" מ-1980 יחד עם לזלי דאנלופ, וכן בסדרה "Shine on Harvey Moon" בה שיחקה בתפקיד ורוניקה.
הפריצה הגדולה של קווירק הייתה ב-1989, היא התחילה לגלם את שרון תאודופולופודוס בקומדיית המצבים "Birds of a Feather" של ה-BBC יחד עם לינדה רובסון ולזלי ג'וזף.
היא המשיכה לככב בסדרה ושיחקה ביותר מ-100 פרקים עד לסיומה ב-1998.
ב-1994 הופיעה קווירק ב"Surf Advert" לצדה של לינדה רובסון.
ב-1996 כיכבה בעיבוד הטלוויזיוני ל"הפסלת" מאת הסופרת מינט וולטרס, וזכתה לשבחי הביקורת על הופעתה.
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה כשחקנית הטובה ביותר.
עם סיום הסדרה "Birds of a Feather" החלה קווירק לשחק בתפקיד הבלשית מייסי ריין בסדרת טלוויזיה הנושאת את שם הדמות.
משנת 2000 ועד 2003 כיכבה קווירק לצדו של וורן קלארק בסדרה של ה-BBC "עם הרגלים על הקרקע".
בשנת 2000 גם חזרה להשתתף בסדרה קומית "רכילות במשרד" לצדם של ניל סטוק, רוברט דאוז, ופיפה הייווד.
אחרי התחלה מבטיחה הרייטינג של הסדרה צנח והיא ירדה מהמסך אחרי עונה אחת בלבד.
עם זאת קווירק הייתה מועמדת על תפקידה לפרס הטלוויזיה הלאומית כשחקנית הקומית הפופולרית ביותר.
ב-2002 כיכבה יחד עם ניטין גאנאטרה בדרמה הקומית "Being April" ששודרה ב-BBC One.
ב-2004 השתתפה בסרט הטלוויזיה "המלחמה של קרי" וב-2005 הופיעה בתפקיד חשוב בסדרת המשטרה "The Bill" בתפקיד קת' וילסון, אישה שהורשעה שלא בצדק ברצח ילד.
ב-2006 גילה קווירק את דמותה של המנהלת קולין מק'בי בדוקו-דרמה "The Thieving Headmistress".
ב-2008 הופיעה בפרק בסדרה "המשפחה שלי" בתפקיד שודדת הבנקים שרון.
לעיתים קרובות נראתה קווירק בקהל של התוכנית "Strictly Come Dancing" והשתתפה בתוכנית האחות "Takes Two".
ביוני 2007 התמודדה בתוכנית הטלוויזיה "מאסטר שף" אך נפסלה.
ב-2009 וב-2010 שיחקה קווירק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "Missing" בתפקיד סמלת בילוש מרי ג'יין קרופט, העומדת בראש יחידה לאיתור נעדרים.
במאי 2010 הצטרפה קווירק לצוות השחקנים של אופרת הסבון "אמרדייל" בתפקיד הייזל רודז, אמו של הדמות שגילם השחקן ג'קסון וולש.
בראיון אמרה קווירק שהתפקיד זה הוא שונה ממה שעשתה קודם, והיא שמחה להיות חלק מהתוכנית.
היא שיחקה בתפקיד הייזל עד ינואר 2012.
משנת 2013 משחקת קווירק בתפקיד סוזן רייט בסדרת הדרמה "ברודצ'רץ'" של ITV.
כלב הלברדור שלה מופיע אף הוא בסדרה.
בינואר 2014 חזרה לגלם את דמותה בסדרה "Birds of a Feather" שהועלתה שוב על ידי ITV.
העונה השנייה שודרה ב-26 בדצמבר 2014. עונה שלישית צפויה לעלות ב-2015.
קווירק נשואה למפיק סטיב שין ולה שני ילדים אמילי וצ'רלי (המככב לצדה בתפקיד טרוויס בסדרה "Birds of a Feather").
הם חיים בכפר פן שבבקינגהאמשייר.
ב-2007 אמרה קווירק בראיון בתוכנית "המופע של פול או'גריידי" שהיא סובלת מפחד במה ובדרך כלל מסרבת להופיע בתוכניות טלוויזיה.
ב-2009 אובחנה כחולה בדלקת מפרקים ניוונית ועברה ניתוח להחלפת מפרק ירך.
ב-2011 עשתה קווירק דיאטה וירדה במשקל מ-123 ק"ג (בחג המולד 2010) ל-83 ק"ג (ביולי 2011), לאחר שנאמר לה שעודף המשקל הוא סכנה לבריאותה.
בתחום האנליזה הנומרית, פולינום ברנשטיין, הקרוי על שם ממציאו, סרגיי ברנשטיין, הוא פולינום בתצורת ברנשטיין, כלומר הוא מהווה צירוף ליניארי של פולינומי הבסיס של ברנשטיין.
דרך יציבה מבחינה נומרית להעריך פולינומים בתצורת ברנשטיין היא בעזרת אלגוריתם דה-קסטלז'ו.
פולינומים בתצורת ברנשטיין היו בשימוש לראשונה על ידי ברנשטיין, בהוכחה קונסטרוקטיבית למשפט הקירוב של סטון–ויירשטראס.
עם כניסת הגרפיקה הממוחשבת, הפכו פולינומי ברנשטיין (על הקטע החסום ) לשימושיים וחשובים ביצירת עקומות בזייה.
n + 1 פולינומי הבסיס של ברנשטיין מדרגה n מוגדרים כך:
פולינומי הבסיס של ברנשטיין מדרגה n יוצרים בסיס למרחב הווקטורי של פולינומים בדרגה של לכל היותר n.
צירוף ליניארי של פולינומי הבסיס של ברנשטיין,
נקרא פולינום ברנשטיין או פולינום בתצורת ברנשטיין מדרגה n.
מקדמי נקראים מקדמי ברנשטיין או מקדמי בזייר.
מספר פולינומי הבסיס הראשונים של ברנשטיין הם:
לפולינומי הבסיס של ברנשטיין התכונות הבאות:
ו כאשר היא הדלתא של קרונקר.
יש שורש עם כפילות בנקודה (הערה: אם , אין שורש ב-0).
יש שורש עם כפילות בנקודה (הערה: אם , אין שורש ב-1).
הנגזרת יכולה להיכתב כצירוף של שני פולינומים מדרגה נמוכה יותר:
אם , אז בעל מקסימום ייחודי מקומי באינטרוול ב .
פולינומי הבסיס של ברנשטיין מדרגה יוצרים חלוקת יחידה:
אם לוקחים את האיבר הראשון של כאשר, ניתן להראות כי
האיבר השני כאשר משמש להראות כי
A פולינום ברנשטיין ניתן להיכתב כקומבינציה ליניארית של פולינומים מדרגה גבוהה יותר:
נניח ש-ƒ פונקציה רציפה בקטע [0,1].
נבחן את פולינום ברנשטיין להלן:
מתכנס במידה שווה בקטע [0,1].
זו הצהרה חזקה יותר מאשר ההנחה שהגבול קיים בנפרד בכל ערך של x; זו תהיה התכנסות נקודתית במקום התכנסות במידה שווה.
באופן ספציפי, המילים "במידה שווה" מציינות:
פולינומי ברנשטיין לכן מאפשרים דרך אחת להוכיח את משפט הקירוב של ויירשטראס שכל פונקציה רציפה ממשית על הקטע הממשי [a,b] ניתנת להערכה במידה שווה על ידי פונקציות פולינום מעל R.
טענה כללית יותר על פונקציה שגזירה ברציפות k פעמים היא:
הוא ערך עצמי של Bn; והפונקציה העצמית המקבילה היא פולינום מדרגה k.
נניח ש-K משתנה מקרי המפוזר כמספר ההצלחות מתוך n ניסויי ברנולי בלתי תלויים, עם הסתברות x של הצלחה בכל ניסוי; במילים אחרות, k מתפלג בינומית עם פרמטרים n ו-x.
בעזרת הגרסה החלשה של חוק המספרים הגדולים מתורת ההסתברות,
יתרה מכך, הקשר מתקיים במידה שווה ב-x, כפי שניתן להראות מההוכחה בעזרת אי-שוויון צ'בישב, אם לוקחים בחשבון שהשונות של , השווה ל-, חסומה מלמעלה על ידי ללא תלות ב-x.
מכיוון ש-ƒ, הרציפה על תחום סגור וחסום, חייבת להיות רציפה במידה שווה על התחום, ניתן לנסח את הטענה כי
אם לוקחים בחשבון ƒ חסום (בקטע נתון), ניתן לצפות ל:
כאן אפשר לראות כי התוחלת מתחלקת לשני חלקים.
בחלק אחד ההפרש אינו עולה על ε; חלק זה יכול לתרום יותר מאשר ε.
בעל החלק השני ההפרש עולה על ε, אך אינו עולה על 2M, כאשר M מהווה חסם עליון ל-|(ƒ(x)|; חלק זה אינו יכול לתרום יותר מ-2M פעמים את ההסתברות הקטנה כי ההפרש גדול מ-ε.
לסיכום, ראינו כי הערך המוחלט של ההפרש בין התוחלות לא עולה אף פעם על התוחלת של הערך המוחלט של ההפרש, וכן כי הוא בדיוק פולינום ברנשטיין .
פולינה פוריסקובה היא דוגמנית ושחקנית צ'כית.
פָּבְלִינׇה פּוֹזִ'יסְקוֹבָה נולדה בפרוסטיוב שבצ'כוסלובקיה (כיום בצ'כיה), למשפחה מרקע נוצרי.
כשהייתה בת שלוש, הוריה נאלצו להימלט עם לשוודיה, עקב הפלישה של ברית המועצות לצ'כוסלובקיה.
היא נשארה לגדול בחיק סבתה.
רק לאחר מספר שנים בהן נאבקו ברשויות הצ'כוסלובקיות שלא התירו את איחוד משפחתה, הצליחו הוריה להתאחד עמה.
ב-1980 שלח חבר של פוריצקובה שהיה צלם תמונה שלה לסוכנות הדוגמנות עלית על מנת שייתרשמו מכישוריו כצלם, אך במקום זאת התרשמו אנשי הסוכנות מתמונתה של פוריצקובה ובפוטנציאל הגלום בה והציעו לה לבוא לדגמן בפריז.
ב-1983 הופיעה לראשונה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, ובשנים 1984–1985 הייתה על השער של המגזין.
ב-1984 הופיעה בקליפ לשיר "Drive" של להקת The Cars, שם הכירה גם את מנהיג הלהקה ריק אוקאסק לו נישאה ב-1988.
באוגוסט 1987 הופיעה על השער של פלייבוי.
הופיעה על ארבע הגרסאות השונות ברחבי העולם של מגזין ווג, ועל השערים של המגזינים Elle וקוסמופוליטן.
נבחרה פעמיים למקום החמישי ברשימת האנשים היפים בעולם על ידי מגזין פיפל.
דגמנה עבור מעצבים רבים וחברות אופנה שונות ובהם שאנל וכריסטיאן דיור.
בשנת 2021 צולמה בגיל 56 למגזין אופנה.
חלק מהצילומים היו בעירום והיא זכתה להתעניינות רבה בעיתונות האופנה העולמית וברשתות החברתיות בעקבות כך.
ב-1993 שיחקה בסרט "חלום אריזונה" כארוסתו הפולנייה של ג'רי לואיס.
ב-1996 כיכבה בקומדיה הרומנטית "הולכות על כל החופה", ובסרט הדרמה "סטייה נשית".
ב-1998 שיחקה בסרט "יום חמישי" של הבמאי סקיפ וודס.
ב-2007 השתתפה בתוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים" והודחה בפרק הראשון.
ב-2008 החלה לשמש כשופטת בתוכנית המציאות "הטופ מודל הבאה".
ב-2010 שיחקה בפרק בסדרה "עקרות בית נואשות".
בשנת 2017 נפרדה מבן-זוגה המוזיקאי האמריקאי ריק אוקאסק, סולן להקת The Cars.
על אף פרידתם הם נותרו רשמית נשואים עד מותו בשנת 2019. לשניים נולדו שני בנים במהלך חייהם המשותפים.
לפוריסקובה אזרחות כפולה: שוודית ואמריקאית.
פולין וואן דן דרייש היא פרופסורית בריטית-קנדית במחלקה למתמטיקה וסטטיסטיקה באוניברסיטת ויקטוריה, קנדה, ומלמדת וחוקרת גם במחלקה למדעי המחשב ומהווה "גשר" בין המחלקות.
תחומי המחקר העיקריים שלה הם: יציבות מערכות ביולוגיות, ניתוח מטריצות ומודלים של ביולוגיה מתמטית.
פולין ואן דן דרייש זכתה במספר פרסים ובהם פרס קריגר-נלסון של אגודת המתמטיקאים הקנדים בשנת 2007.
ואן דן דרייש סיימה את התואר הראשון שלה במדעים בשנת 1961 ואת התואר השני באותו תחום שנתיים לאחר מכן, את שני התארים עשתה ב"אימפריאל קולג'".
את הדוקטורט שלה הגישה בשנת 1964 באוניברסיטת-קולג' ויילס אבריסטוואט (University College of Wales Aberystwth).
היא הצטרפה לאוניברסיטת ויקטוריה ב-1965 וקבלה את התואר פרופסורית במחלקה למתמטיקה והסתברויות בשנת 1983. היא השתייכה למחלקת מדעי המחשב באותה אוניברסיטה ושימשה כגשר בין שתי המחלקות.
וואן דן דרייש פרשה בשנת 2006 אחרי יותר מ-40 שנות מחקר וחינוך במסגרת האוניברסיטה אך המשיכה לתרום ולהיות מדריכה במרכז לביולוגיה מתמטית מאז הקמתו בשנת 2007.
נמנתה עם מנהלי CMS (ארגון מתמטיקאים קנדים) והייתה המנהלת הראשית של CAIMS.
בנוסף היא הייתה עורכת של עיתון SIAM הקנדי העוסק במתמטיקה שימושית.
ההשפעה העיקרית של ואן דן דרייש על המתמטיקה הביולוגית הייתה פיתוח שיטות חדשות לחקר דינמיקה של מחלות.
היא פיתחה כלים לניתוח תוצאות של התפרצות מחלות.
הכלים מאפשרים להסיק על התפשטות המחלה, רמת הזיהום והכחדת המחלה.
דבר זה השפיע באופן כמעט ישיר על פיתוח תרופות.
חוקרים משתמשים בשיטות אלו על מנת לחקור מחלות כלל עולמיות ובתוכן שפעת, שחפת ואיידס.
בנוסף לזאת היא תרמה תרומה משמעותית ללימוד אלגברה ליניארית ובפרט מטריצות לא שליליות, פירוק מטריצות לגורמים, יציבות המטריצות, תורת ההפרעות, אלגברת מקסימום ומטריצות M.
2007 - פרס נלסון-קריגר של אגודת המתמטיקאים הקנדים
2013 - הוכרזה כעמיתה של SIAM
2013 - מדליית זהב של David H Turpin של אוניברסיטת ויקטוריה
2014 - החוקרת המצוטטת ביותר על ידי עיתון Thomson Reuters
פאולין נירמאסוהוקו היא פוליטיקאית רואנדית, שכיהנה בתפקיד שרה במשרד הרווחה וקידום נשים.
היא הורשעה על כך שהסיתה את כוחות המיליציה לבצע אונס בנשים במהלך רצח העם ברואנדה בשנת 1994. היא נשפטה על רצח עם והסתה לאונס על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה (ICTR) בארושה, טנזניה.
ביוני 2011 הורשעה בשבעה אישומים ונידונה למאסר עולם.
היא האישה הראשונה שהורשעה ברצח עם על ידי ICTR, והאישה הראשונה שהורשעה באחריות לאונס.
פאולין נירמאסוהוקו נולדה בכפר חקלאי קטן במחוז במחוז בוטרה, למשפחה ענייה משבט ההוטו.
כשלמדה בתיכון התיידדה עם אגתה אווילינגימאנה, אשתו לעתיד של Juvénal Habyarimana, שהפך נשיא רואנדה ב-1973.
נירמאסוהוקו למדה באוניברסיטה עבודה סוציאלית ועבדה בתחום.
ב-1968 נישאה והיו לה ארבעה ילדים.
אחד מילדיה נידון אף הוא על ידי ICTR על שותפות ברצח העם.
נירמאסוהוקו הועסקה בתפקיד ממשלתי מטעם משרד הרווחה, והתמקדה בחינוך נשים לבריאות וטיפול בילדים.
ב-1986, החלה ללמוד משפטים באוניברסיטה הלאומית של רואנדה.
מונתה לשרת הרווחה וקידום נשים בממשלה מ-1992.
רצח העם ברואנדה החל ב-6 באפריל 1994, מיד לאחר התנקשות באגתה אווילינגימאנה.
בני הוטו חמושים התפרסו, הקימו נקודות בדיקה ל-בני הטוטסי הנמלטים, ועודדו את רציחתם.
בני ההוטו שסירבו להשתתף ברצח העם הותקפו.
בני הוטו אחרים שמרו על היציאות ומנעו את בריחת בני הטוטסי.
ממשלת המעבר של רואנדה שלחה את פאולין נירמאסוהוקו מהבירה קיגאלי, לעיר הולדתה.
כנציגת הממשלתה היא תבעה ממושל המחוז לארגן את הרציחות.
כאשר הוא סירב, הוא הוצא להורג, ו נירמאסוהוקו פעלה להבאת כוחות מעיר הבירה שימשיכו ברצח העם.
ב-25 באפריל 1994, הוזמנו אלפי פליטים בני טוטסי להתאסף באצטדיון בו היה הצלב האדום אמור לספק מזון ומחסה.
נירמאסוהוקו הורשעה כי ארגנה מלכודת מוות מתוכננת באצטדיון.
כוחות הוטו צבאיים, בראשות בנה של פאולין בן ה-24, Arsène Shalom Ntahobali, הקיפו את האצטדיון.
הפליטים עברו אונס, עינויים, ורצח.
חלקם נרצחו על ידי קטיעת איברים, חלקם אף נשרפו בעודם בחיים.
נירמאסוהוקו הורשעה כי נתנה הוראה לחיילי הצבא "לאנוס את כל הנשים לפני שרוצחים אותן".
במקרה מתועד אחר, היא הזמינה חיילי הצבא, שעליהם הייתה ממונה, לקחת פחיות של בנזין מהרכב שלה ולהשתמש בהם כדי לשרוף קבוצה של נשים למוות, והותירה מספר נשים קרבנות האונס כעדות.
היא עזבה ברואנדה בשנת 1994, בעקבות רצח העם ונמלטה לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
היא נעצרה בשנת 1997 בניירובי, קניה, יחד עם בנה, ועם ראש הממשלה לשעבר ז'אן קמבנדה, ועם שמונה אחרים.
הבן שלה נתפס בעודו חי את חייו כמנהל חנות מכולת בניירובי.
אחרים שברחו לארצות הברית נתפסו והועמדו למשפט.
פאולין נירמאסוהוקו נשפטה על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה (ICTR).
היא הייתה האישה הראשונה שהועמדה לדין על ידי בית-הדין הבינלאומי.
כתב האישום הוגש ב-9 באוגוסט 1999, באשמת קשירת קשר לביצוע רצח עם, השמדת עם, בשותפות לפשע השמדת עם, הסתה פומבית וישירה לבצע רצח עם, פשעים נגד האנושות, והפרות נוספות של סעיף 3 המשותף אמנות ז'נבה.
היא טענה להיעדר אשמה בכל הסעיפים.
נירמאסוהוקו עמדה למשפט בפני בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה, עם חמישה נאשמים אחרים.
המשפט החל בשנת 2001 והסתיים רק בשנת 2011. בנה הועמד למשפט במשותף עמה והורשע אף הוא.
המשפט נמשך זמן רב, מאחר שלא נותרו עדים רבים מקורבנות ההתעללות והרצח, והמעטים שנותרו לרוב לא היו במצב בו יכלו להעיד.
ב-24 ביוני 2011, נמצאה נירמאסוהוקו אשמה בשבעה אישומים, כולל רצח עם והסתה לאונס מלחמה; היא נידונה למאסר עולם,היא זוכתה משלושה אישומים נוספים.
אמנם נשים נוספות הורשעו של רצח עם על ידי בתי המשפט, אך הנירמאסוהוקו הייתה האישה הראשונה שהורשעה על ידי ICTR.
הבן שלה הורשע גם הוא ונשלח למאסר עולם.
בפסק הדין בערעור שניתן ב-2015 עונשה הופחת ל-47 שנות מאסר בכפוף לניכוי הזמן שכבר ריצתה במעצר.
פעסיל (פולינה) ונגרוב הייתה נדבנית וסופרת יהודיה ילידת רוסיה.
ספרה, "זכרונותיה של סבתא", הוא האוטוביוגרפיה היחידה שנכתבה על ידי אישה יהודיה בתקופת ההשכלה ומהווה מקור חשוב אודות התמורות שגרמה בקרב יהודי מזרח אירופה.
פעסיל אפשטיין נולדה בבוברויסק שבאימפריה הרוסית, למשפחה מתנגדית, וגדלה בבריסק.
אביה, יהודה הלוי, היה קבלן עשיר בוגר ישיבת וולוז'ין שעשה את הונו מסלילת כבישים וכריית תעלות עבור הכתר, אך לדברי בתו עיסוקו העיקרי היה לימוד תורה.
הוא היה פתוח להשכלה המתונה: בביתם היו ספרים בלועזית והוא אף נסע עם חתניו לקבל את פני הרב מקס ליליינטל, שנשכר על ידי הממשלה בניסיון כושל להפיץ חינוך מודרני בקרב יהודי תחום המושב.
האם הייתה אדוקה ושמרנית יותר; היא הסכימה שבנותיה ילמדו חכמות חיצוניות אך לא בניה.
פעסיל הילדה למדה אצל מלמד בחדר בנות קטן, ובמקביל רוסית וגרמנית ממורים פרטיים.
ב-1850 נישאה לחנן ונגרוב, בן למשפחת חסידי חב"ד.
שוב בניגוד למקובל, החתן לא עקר לבית אביה אלא היא עברה לגור עם משפחתו בקונוטופ.
זמן קצר לאחר נישואיהם נסע חנן אל חצר האדמו"ר שלו, ולפי זכרונותיה הוא שב כשאמונתו נגוזה.
הוא החל להתרשל בקיום המצוות, לחרדתה של אשתו שקיבלה חינוך חילוני מקיף יותר.
ב-1854 הם עברו ללובני בה קיבל חנן זיכיון לייצור יי"ש; רחוק מהלחץ המשפחתי של הוריו, הוא החל ללבוש בגדים מודרניים, להתגלח ולאמץ את ערכי החברה הבורגנית – בין היתר, סירב להניח לה לעסוק במסחר והתעקש שתשהה בבית.
הוא אף אימץ את השם הרוסי אפנאסי.
ב-1855 עלה אלכסנדר השני לשלטון והחלה תקופה של רפורמות ליברליות, שעודדה את הנטייה לטמיעה תרבותית יותר משיכלו לעשות זאת המשכילים המעטים.
ונגרוב (שאימצה בשלב מסוים את השם הלועזי פולינה) ראתה את תהליך ההתנתקות מהמסורת שעבר על ביתה כחלק קטן ממה שחוו יהודים בני מעמדה באותה תקופה.
ב-1859 עקרו בני הזוג לקובנה, שהייתה מוקד חזק של המגמות המודרניסטיות וההשכלה, וכעבור ארבע שנים נסעו לבירת ההשכלה הצפונית, וילנה.
בשלב זה, חנן היה מנותק לחלוטין מהמסורת ונחוש שילדיהם יגדלו ללא חינוך דתי כלשהו.
בזכרונותיה, העידה ונגרוב כי היא ובעלה עברו חמש-עשרה שנות מריבות עקב דרישותיו החוזרות שתעזוב עוד ועוד הנהגות ששמרה, והיא נכנעה לבסוף כי לא רצתה שילדיה יגדלו בצל סכסוך.
בשלב האחרון אילץ אותה לוותר על הפאה שחבשה ועל אחזקת מטבח כשר.
ב-1866 עברו להלסינקי, עיר שכמעט ונעדרה יהודים, וב-1868 עזבו שוב לסנקט פטרבורג, בה התגוררו ברישיון אך ורק העשירים והמתורבתים ביותר מקרב יהודי האימפריה.
ב-1871 הם עזבו את הבירה לטובת מינסק, שם התמנה חנן אפנאסי למנהל בנק מסחרי גדול.
מתוך שבעת ילדיה, לפחות שלושה בחרו להתנצר כדי להתקבל בחברה הרוסית, אירוע שתיארה כטראומה הקשה בחייה.
המשך האפליה והשנאה כלפי יהודים בחברה הרוסית, והזעזוע שעוררו "הסופות בנגב", הניעו את בעלה לייאוש והתפכחות.
בשנותיו האחרונות הוא החל להתחרט על הניכור כלפי מורשתו ואף שב לקיים חלק ממנה.
הוא מונה לחבר מועצת העיר מינסק, והוא ופולינה השתמשו בהון שצברו כדי להקים ולנהל מספר מוסדות לילדים יהודיים עניים.
בבתי-הספר ובתי-היתומים שלהם חונכו השוהים באופן מסורתי ונשמרו בהם הכשרות והחגים.
ב-1902 החלה פולינה לפרסם קטעים מחייה ב"ווסחוד", כתב-העת היהודי החשוב ביותר ברוסיה.
ב-1908 פרסמה בשפה הגרמנית את הכרך הראשון באוטוביוגרפיה שלה, "זכרונותיה של סבתא: תמונות מההיסטוריה התרבותית של היהודים ברוסיה במאה ה-19".
בנה הבכור סמיון , שסולק מהגימנסיה לאחר שסירב לכרוע בפני איקונין, התנצר ונעשה למבקר ספרות בולט; בתה זינאידה הייתה אף היא מבקרת ספרות חשובה; ובתה איזבלה הייתה פסנתרנית ידועה.
האוטוביוגרפיה של ונגרוב זכתה לתהודה גדולה מיד עם פרסומה.
גוסטב קרפלס, עורך ה-"Allgemeine Zeitung des Judentums", תמך בכותבת ושיבח את "זכרונותיה של סבתא" כיצירה ספרותית חשובה.
תגובות דומות הגיעו גם מצד שניאור זלמן שכטר, שהתכתב עמה וניסה לקדם הוצאה לאור באנגלית, ישראל פרידלנדר, שאול גינזבורג, דוד וולפסון, מקס נורדאו ואישים בולטים אחרים.
כפי שכתבה שולמית מגנוס, ונגרוב אמנם הקדישה את ספרה לילדיה, כדי שיזכרו ויבינו אותה; אך אין ספק כי כיוונה את החיבור לקהל היהודי הרחב, שנולד לתוך תקופת הטמיעה ואל האכזבה מניסיונות ההשתלבות, ונצרך לחפש מחדש זהות יהודית פוזיטיבית בה יוכל להיאחז.
ונגרוב עצמה הביעה תמיכה חמה בספרה ומחוצה לו בחיבת ציון ובתנועות יהודיות מודרניות אחרות.
"זכרונותיה של סבתא" הכיל שני מוטיבים שלובים.
הספר היווה דיווח על התפוררות החברה והערכים המסורתיים בקרב יהודי רוסיה תחת השפעת ההשכלה והמודרניזציה, שוונגרוב ראתה כמונעים מלהיטות נאיבית להתקדם ולהתקבל בחברה, ושהביאו לבסוף לנתק חמור בין דור ההורים לילדים ולהפיכת הצעירים לניהיליסטים ומנוכרים למורשתם ולעצמם.
ביקורתה הייתה חריפה במיוחד עקב כך שלא הייתה כלל שמרנית אדוקה, אלא דגלה לחלוטין ברעיונות השכלה המתונה, בלימודי חול וכיוצא בזה.
תמת ההתפכחות והאכזבה מההשכלה הייתה נפוצה למדי בספרות היהודית-רוסית מסוף המאה ה-19; אך תרומתה הייחודית של ונגרוב הייתה ראיית ותיאור התהליך כנובע מפעולתם של גברים, שנחפזו לאמץ את הרוחות החדשות וכפו על נשותיהם המסורתיות יותר להתנתק מן המורשת היהודית בעודם מעניקים לילדיהם חינוך מינימלי או אפסי בנוגע אליה.
ספרה של ונגרוב נחשב למסמך חשוב גם בהיותו אחד המקורות הנשיים המעטים, ובוודאי האוטוביוגרפיה היחידה, מתקופת ההשכלה.
ספרות הזכרונות של המשכילים משקפת חוויות גבריות במובהק של נישואי בוסר בגיל העשרה, והדמויות הנשיות בהן מנוכרות; "זכרונותיה של סבתא" מספק זווית מגדרית הפוכה.
פולין קושמן , אשר נולדה בשם הארייט ווד (10 ביוני 1833 - 2 בדצמבר 1893) הייתה שחקנית ומרגלת בצבא האיחוד בימי מלחמת האזרחים האמריקנית.
קושמן נחשבת לאחת המרגלות הטובות ביותר שפעלו בימי מלחמה זו.
הארייט ווד, הידועה בשם הבמה שאמצה פולין קושמן, נולדה בניו אורלינס, לואיזיאנה, ב-10 ביוני 1833, היא בתם של סוחר ספרדי ואם צרפתייה (סבה של פולין מצד אמה, היה חייל בצבאו של נפוליאון בונפרטה).
הארייט ואחיה ויליאם גדלו בגרנד ראפידס, מישיגן.
הוריה עברו לשם כדי ליצור קשרי מסחר עם האינדיאנים.
ב-1862, הארייט קיימה את הופעת הבכורה שלה בלואיסוויל, קנטקי, אזור שהיה בזמנו חלק מהאיחוד.
לאחר מכן, היא נסעה לניו יורק ושנתה את שמה לפולין קושמן.
במהלך חייה פולין נישאה לג'ר פרייר, אוגוסט פיצ'טנר, צ'ארס דיקינסון וגדלה שלושה ילדים, צ'ארלס, אידה ובת נוספת שאימצה, אמה.
בסיום אחת מהופעותיה, בקשו ממנה שני גברים מקומיים להרים כוסית עבור נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס תמורת תשלום.
הנהלת התיאטרון אסרה על פולין לעשות כן, אך פולין בחרה שלא לעקוב אחר הנחיות ההנהלה.
למעשה, פולין הרימה כוסית לכבוד הנשיא החדש ובכך התיידדה עם המורדים.
לאחר מכן, פנתה קושמן אל צבא האיחוד והציעה את שירותיה כמרגלת.
קושמן התיידדה עם מפקדי המורדים, היא הצליחה להסתיר תוכניות קרב ותרשימים בנעליה עד שנתפסה פעמיים ב-1864 והובאה בפני גנרל הקונפדרציה ברקסטון בראג, נשפטה בבית דין צבאי ונידונה למוות בתלייה.
בתקופה זו מצבה הבריאותי של פולין היה ירוד והיא בחרה להעצים את מחלתה ובכך נאלצה הקונפדרציה לדחות את מועד תלייתה.
עם פלישתו של צבא האיחוד עונשה של פולין בוטל.
מספר מקורות מעידים כי פולין שבה אל הדרום לבושה מדי צבא גבריים.
הוענקה לה דרגת סרן בידי גנרל ג'יימס גארפילד והיא זכתה לתואר כבוד מהנשיא אברהם לינקולן בעבור שירותה כמרגלת.
קושמן הפכה לידועה בתור "גברת רב-סרן פולין קושמן".
מעצם העובדה שמעשיה בתור מרגלת מטעם הממשל היו מסווגים, יש פער מידע לגבי פועלה בתקופה זו בחייה.
לאחר המלחמה, ב-1865, פולין העבירה הרצאות בכל רחבי המדינה על פועלה והישגיה כמרגלת למען האיחוד ואף עבדה עם פי.
ב-1865, חברה של פולין, פרדיננד סרמיינטו, כתב ביוגרפיה רחבה בשם "חייה של פולין קושמן: מרגלת האיחוד המהוללת" בה פרט את ההיסטוריה המוקדמת שלה ואת כניסתה לשורות השירות החשאי.
בשנת 1868, פולין שכלה את בנה שנפטר ממחלה.
בשנת 1872 נישאה בשנית בסן פרנסיסקו והתאלמנה שנה לאחר מכן.
ממקורות שונים עולה כי בשנת 1879 היא הכירה את ז'ר פרייר ועברה עמו לקאסה גרנדה, אריזונה שם הם נישאו ולמחייתם נהלו מלון וארווה.
עם הזמן, ז'ר מונה לשריף Pinal Country.
בני הזוג אמצו את בתם, אמה שנפטרה ב-17 באפריל 1888 בגיל שש שנים במהלך ניתוח שעברה.
אירוע טראומטי זה הוביל ככל הנראה לפרידת בני הזוג בשנת 1890.
בשנת 1892, פולין חייה בעוני באל פאסו, טקסס.
היא שלחה בקשה להחזר פנסיה בהתבסס על שירותו הצבאי של בעלה הראשון וכך קבלה קצבה חודשית של 12 דולרים שהחלה ביוני 1893. את שנותיה האחרונות היא בלתה בפנסיון בסן פרנסיסקו שם עבדה כתופרת ועוזרת בית.
נכה מהשפעות של דלקת מפרקים, פולין פיתחה התמכרות לתרופות כאב, ובליל ה-2 בדצמבר 1893 היא התאבדה באמצעות מנת יתר של מורפיום.
פולין נמצאה למחרת בבוקר על ידי בעלת הבית שלה.
פולין נפטרה בגיל 60 עם שם משפחתו של בעלה האחרון- פרייר.
בהלווייתה, שאורגנה על ידי חברי הצבא הרפובליקני, הזכירו את פועלה בימי מלחמת האזרחים האמריקנית- קושמן קבלה בקבורתה את מלוא הכבוד הצבאי.
שרידי רב-סרן קושמן נמצאים כיום במעגל הקצינים בבית הקברות הלאומי של פרסידיו.
מצבתה הצנועה מכירה בתרומתה לניצחון האיחוד ועליה כתוב: "פולין פרייר, מרגלת האיחוד".
ב-1964 לוהקה פאולה ריימונד לתפקיד פולין קושמן בפרק "החזרה של פולין המסוכנת" של סדרת הטלוויזיה המערבית, "עמק המוות".
הפרק מתרחש בקאסה גרנדה, שם פולין הנמרצת מנהלת מסבאה וז'ר פרייר בעלה לעתיד (אותו שיחק ריי דנטון) מחזר אחריה.
פרייר מתערב עם חברו שהוא יכול לשכנע את פולין להינשא לו תוך שבוע ימים.
בפרק מתואר מינויו של פרייר לשריף ופרידתם של בני הזוג בשנת 1890.
גם בסדרת הטלוויזיה "Rawhide" הוקדש פרק להצגת חייה של פולין קושמן.
פולין מוראן היא שחקנית, מגישה ואסטרולוגית בריטית.
היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד מיס למון בסדרת הטלוויזיה הבריטית "פוארו" המבוססת על ספריה של אגאתה כריסטי.
מוראן נולדה בעיר בלקפול שבלנקשייר.
היא למדה משחק בבתי ספר אחדים בהם התיאטרון הלאומי לנוער והאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
מאז 1987 היא אסטרולוגית מקצועית.
על אף שהיא בעיקר שחקנית תיאטרון, מוראן הופיעה בסרטי קולנוע אחדים כגון "The Good Soldier" (מ-1981), "האישה בשחור" (1989), ו"כאוס בגני ורסאי" (2014).
ב-1983 שיחקה מוראן בסדרת הטלוויזיה "The Cleopatras".
בין 1965 ל-1979 ניגנה בגיטרה בס בלהקה בשם "The She Trinity" שכללה נשים בלבד.
פוֹלִינַה אִיסַייֵבְנַה קַגַנוֹבַה הייתה משוררת בברית המועצות שכתבה שירים לילדים, שירי אהבה ושירי גבורה בזמן מלחמת העולם השנייה.
היא הייתה קרובת משפחה של נתן רחלין
פולינה קגנובה נולדה ב -8 באוקטובר 1911 בעיירה ניז'ין, מחוז צ'רניגוב בקיסרות הרוסית (כיום בצפון אוקראינה).
לסופיה רחלינה ולאיסאיה קגנוב שהיו יהודים.
אין מידע על ילדותה של פולינה.
ידוע שלאחר שסיימה את לימודיה בתיכון החלה לעבוד כמורה.
בתחילת שנות ה-30 של המאה ה -20, פולינה והוריה עברו ללנינגרד.
בשנת 1931 קגנובה עבדה כמוכרת ספרים ורשומות בנבסקי פרוספקט.
בתקופה זאת פגשה את סרגיי וולוקיטין, איש צבא מקצועי שנדהם מיופיה.
הוא התאהב בקגנובה, ולאחר זמן קצר הם נישאו.
קגנובה עזבה את לנינגרד ועברה לגור עם בעלה במקום שרותו בחרקוב.
שם נולד להם בן בשם סטניסלב.
בשנת 1937, במסגרת הטיהורים הגדולים, נעצר וולוקוטין, שהיה קצין בדרגת רב-סרן, והוצא להורג.
קגנובה נותרה לבדה, בעיר זרה, עם ילד קטן, במצב נואש ובחוסר אונים.
הפחד והזוועה ממה שקרה במדינה בשנים אלה רדפו אותה כל חייה, והיא מעולם לא התאוששה מההלם.
קגנובה ובנה סטניסלב חזרו להתגורר עם הוריה בלנינגרד.
זמן קצר לפני מלחמת העולם השנייה, בלנינגרד פגשה קגנובה את בעלה השני, לב סברנסקי (1893–1954), אשר היה מבוגר ממנה ב-18 שנים ועבד כצלם ב"לנפילם".
במהלך המלחמה נשלח סברנסקי לחזית בתור צלם מלחמה.
למרות התפקיד המסוכן - הוא שרד את המלחמה.
כשהחלה המלחמה חיה קגנובה בלנינגרד, ושהתה בעיר בזמן המצור.
במהלך המצור, החלה המשוררת ושיריה נקראו רדיו לצד שירים של משוררת אולגה ברגולץ.
בשנת 1943 היא הצטרפה ללהקה צבאית, בשנת 1944 היא שוחררה מהצבא.
ב-12 באוקטובר 1972 התאבדה קגנובה לאחר זבעלה נפטר ממחלה קשה ובנה נהרג.
שלוש שנים לאחר מכן, ב-1975 יצא ספרה "חייל מילואים" "Солдат запаса".
בנה היה במאי לב סברנסקי ונכדה הוא מוזיקאי.
פולינה, או בשמו המלא "פולינה וסוד אולפן הקולנוע" (באוקראינית: «Поліна і таємниця кіностудії») הוא סרט קולנוע אוקראיני; הפקה משותפת של אוקראינה ובלגיה והוא סרט פנטזיה משפחתי בבימויו של אוליאס בארקו.
הסרט מגולל את סיפורה של ילדה בודדה בת 11 בשם פולינה, שנופלת לצד השני של מסך הקולנוע, שם חיים דמויות מהאגדות שמסתירות סודות איומים.
בכורת הסרט באוקראינה התקיימה ב-22 באוגוסט 2019.
פולינה לא יודעת דבר על עברה והוריה.
היא גרה בבית עם דודתה ובן דודה הרשע.
אלה מתכננים בחשאי להיפטר מהילדה ביום הולדתה כדי לקבל ירושה מסתורית: סטודיו לקולנוע.
פולינה מצליחה לברוח והיא יוצאת למסע מסוכן בעולמות הסרטים האחרים.
כאן הילדה מוצאת חברים חדשים איתם היא צריכה לפתור את כל הפאזלים ולהשיג את המטרה העיקרית של מסעה: ללמוד את האמת על משפחתה.
ז'אן רנו – הולוגרמת מסך
סבריה יאנושאוסקאייטה – דודה של פולינה
סול רובינק – במאי אולפן הקולנוע
ג'מאלה – עוזרת הכבוד של המלכה
הפקת הסרט תוכננה כהפקה משותפת בין אוקראינה, בלגיה וצרפת.