tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על תפקידיהם בסרט זה, ג'ון לית'גו וגלן קלוז היו מועמדים בהתאמה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולשחקנית המשנה הטובה ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-55.
ט"ס גארפ (רובין ויליאמס) הוא בנה מחוץ למסגרת הנישואין של ג'ני פילדס (גלן קלוז), אישה פמיניסטית שרצתה ילד אבל לא בעל.
במהלך שירותה כאחות במהלך מלחמת העולם השנייה, היא פוגשת בתותחן גוסס מחיל האוויר האמריקני, הידוע רק כסמל טכני גארפ ("גארפ" הוא הדבר היחיד שהוא מסוגל לומר).
תותחן זה נפגע פגיעת מוח קשה במהלך קרב ולמרות זאת, הוא סובל מזקפה ממושכת.
ג'ני אונסת אותו, ונכנסת להיריון.
היא קוראת לבנה על שם אביו.
גארפ הבן גדל, ומתעניין בהיאבקות ובכתיבה בדיונית.
הכתיבה של גארפ מושכת את תשומת ליבה של הלן הולם (מרי בת' הרט), בתו של מאמן נבחרת ההיאבקות בבית הספר של גארפ.
התעניינותו של גארפ במין מעוררת באימו סקרנות אינטלקטואלית, בעודה חסרת עניין בניסיון מעשי שלה עצמה בתחום זה.
היא מראיינת פרוצה, ומציעה לשכור את שירותה עבור גארפ.
בהמשך, ג'ני מחליטה לכתוב ספר על תצפיותיה של התאווה ומיניות האדם.
סיפרה הוא אוטוביוגרפיה חלקית, המכונה "Sexual Suspect" ("חשודה מינית"), שהופך בן לילה לסנסציה.
היא משתמשת בהכנסות מהספר שלה להפיכת בית הוריה למקלט לנשים מוכות.
בינתיים, הרומן הראשון של גארפ מתפרסם, מה שמרשים את הלן.
גארפ והלן נישאים, ונולדים להם שני בנים: דאנקן ווולט.
גארפ הופך להיות הורה מסור וסופר בדיוני מצליח, בעוד הלן הופכת למרצה בקולג'.
גארפ מבקר תכופות את אמו במקלט לנשים שהקימה, ופוגש שם ברוברטה מאלדון (ג'ון לית'גו), אישה טרנסג'נדרית, לשעבר שחקן הפוטבול האמריקאי רוברט מאלדון.
כמו כן, גארפ נחשף לסיפור חייה של אלן ג'יימס (אמנדה פלומר), אישה שבגיל 11 נאנסה, ושני התוקפים שלה כרתו את לשונה, על מנת שלא תעיד נגדם.
חלק מהנשים במקלט משתייכות לקבוצת נשים המכונות "אלן ג'יימסיות", אשר מרצונן חתכו את לשונן, לאות סולידריות עם אלן ג'יימס.
גארפ מזועזע ממעשיהן של הנשים, ומגלה כי הן אף קיבלו מכתב מאלן ג'יימס, שביקשה שיפסיקו, אך הן ערכו הצבעה והחליטו להמשיך.
גארפ מגלה כי הלן בוגדת בו עם מייקל מילטון (מארק סופר), אחד מתלמידיה, וכאשר הוא ממהר הביתה, כששני ילדיו במושב האחורי, הוא עושה תאונת דרכים - רכבו מתנגש במכוניתו של מייקל, העומדת בחניית ביתם, בעוד הלן נמצאת עם מייקל ברכבו, מבצעת בו מין אוראלי.
כתוצאה מכך, וולט נהרג ודאנקן מאבד עין אחת.
גארפ, בעזרת אמו, לומד לסלוח לעצמו ולאשתו.
בני הזוג מתפייסים ומביאים לעולם בת, וקוראים לה ג'ני על שם סבתה.
ג'ני מקבלת איומים על חייה בגלל הספר שלה והמקלט שפתחה.
גארפ כותב ספר על חייה של אלן ג'יימס, שבו הוא מותח ביקורת חריפה על הג'יימסיות.
הספר הופך למוצלח ונחשב, וגארפ מתחיל לקבל גם הוא איומים על חייו.
ג'ני מגיעה לנאום בעצרת פוליטית, ומתנקש קנאי אנטי-פמיניסטי יורה והורג אותה.
הנשים מהמקלט של ג'ני עורכות אזכרה לזכרה, אך אוסרות על כל הגברים להשתתף.
רוברטה מבריחה את גארפ אל תוך האזכרה, כשהוא לבוש כאישה, אך פו (ברנדה קארין), ג'יימסיאנית שבצעירותה הייתה בת-כיתתו של גארפ, מזהה אותו.
מהומה פורצת, וגארפ מוצא עצמו בסכנת חיים, עד אשר אישה שאינו מכיר מובילה אותו החוצה ומכניסה אותו אל תוך מונית.
גארפ מגלה כי אישה זו היא אלן ג'יימס, שמכירה לו תודה על הספר שכתב עליה.
גארפ מוצא עבודה בבית הספר הישן שלו בתור מאמן היאבקות.
יום אחד במהלך אימון, פו נכנסת לאולם ההתעמלות ויורה בו מטווח קצר באקדח.
גארפ מפונה במסוק יחד עם הלן.
הוא נזכר בתקופת ינקותו, כשאמו הייתה משליכה אותו מעלה ותופסת אותו מהאוויר.
שיר הסיום שנשמע ברקע מרמז שגארפ לא שרד את הירי.
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes לסרט ציון של 80% המבוסס על ביקורת של 15 מבקרים, נכון לאוקטובר 2011.
רוג'ר איברט, מבקר קולנוע של השיקגו סאן-טיימס, העניק לסרט שלושה כוכבים מתוך ארבעה, שכן מצא את הסרט "מבדר, אבל לא מרגש" ו- "פירוש מחושב לרומן", תוך התחשבות בכך שהסרט "נכתב היטב" אם כי הוא "אכזרי, מעצבן וזחוח".
ג'נט מסלין מהניו יורק טיימס כתבה כי "הסרט הוא עיבוד הוגן מאוד של הרומן של מר אירווינג, עם עוצמות וחולשות דומות, אם הרומן היה הרפתקני ובעל ערך, כך גם הסרט - אם כי היעדר ההתייחסות העצמית של הספר לעצמו, עוזר לסרט להיות הרבה יותר קליל".
מבקרת הקולנוע פאולין קאל כתבה: "אין שום תחושה של אמת בספר או בסרט", וכי "נדמה שעיבוד זה, הנאמן למקור, אינו יותר (וגם לא פחות) מפנטזיית סירוס".
העולם קורא ללונה היא סדרת טלוויזיה ברזילאית-אמריקאית מונפשת, המיועדת לילדים בגילאי ארבע עד שבע.
לסדרה הופקו שש עונות ו-156 פרקים באורך 15 דקות, אשר שודרו במקור החל מ-16 באוגוסט 2014 עד 27 במרץ 2017.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס אמי.
הסדרה מספרת על לונה, ילדה בת שש שאוהבת מאוד מדע, שאחיה הקטן יופיטר וחיית המחמד שלהם, החמוס "קלייד", חוקרים את העולם ומחפשים תשובות מדעיות לתופעות טבע ולהתנהגות בעלי חיים.
הסדרה דובבה לעברית בשנת 2016 ושודרה בערוץ A+, כאשר הדיבוב העברי בוים על ידי מעיין קראים, והופק על ידי הדס מוזס.
העולמות של קרסטומנסי , או קרסטומנסי, היא סדרת ספרי פנטזיה לילדים שנכתבה על ידי הסופרת הבריטית דיאנה וין ג'ונס, שפורסמו בין השנים 1977 ל-2006. בעולמות המקבילים בסדרה, המונח קרסטומנסי מתייחס גם לנושא תפקיד בממשלה הבריטית, שאחראי לפיקוח על קסם ולאחוזת קרסטומנסי שממנה הוא עושה את תפקידו.
המונח "העולמות של קרסטומנסי" מתייחס למיקום בו הספרים בסדרה מתרחשים, רב־יקום שנקרא "העולמות המקושרים".
הם נקראים כך כי בכל העולמות דוברים את אותן שפות.
העולמות הסתעפו מעולמות מקוריים משותפים באירועים חשובים בהיסטוריה, כמו ניצחון אנגליה או צרפת בקרב אז'נקור, או ההצלחה או הכישלון של עלילת אבק השריפה.
יש אנשים מסוימים שיכולים לנוע בין עולמות, לפחות ברוחם, ושתים עשרה סדרות של עולמות דומים שמסומנים באותיות.
זה נפוץ שלאנשים יש מקבילה של עצמם בעולמות אחרים, שנראית אותו דבר כמוהם.
רוב הסדרה מתרחשת בעולם 12א.
עולם 12א מזכיר את בריטניה בתקופה האדוארדית.
ידוע שיש עולמות אחרים עם ממשלות בריטיות, ככל הנראה כל סדרה 12 וכמה אחרות; ליותר עולמות יש אנגליה באירופה או בקרבתה.
לקרסטומנסי יש נציגים בכמה עולמות אחרים, אך הוא אינו מכיר את כל העולמות האחרים.
ואכן, הספר שבוע המכשפות מתרחש בעולם אפילו קרוב יותר לשלנו, ובכל זאת קיומו הוא הפתעה עבור קרסטומנסי והוא לא מצליח לזהות אותו בקלות.
בעולם 12א, קסם הוא די נפוץ, וייתכן שזו הנורמה ברוב העולמות.
מצד שני, עולם שבו כמעט לכולם יש כוחות קסם שניתן לזהות הוא די נדיר וייתכן שייחודי לעולם של "שבוע המכשפות".
הסדרה מבדילה בין סוגים שונים של בעלי כוחות קסם: ישנם קוסמים/ות, מכשפים/ות ורבי מג, והתואר שלהם מרמז על הכח של קסמם.
רבי־מג בעלי תשע נשמות נחשבים לבעלי קסם רב יחסית, והם ייחודיים בעולמות המקושרים, כלומר אין להם מקבילות בעולמות אחרים.
בסדרה יש שבעה ספרים: שישה ספרים באורך מלא, ואוסף של ארבעה סיפורים שאוגדו ביחד.
שלושה מתוך שבעת הספרים תורגמו לעברית.
רוב הסדרה מתרחשת בטירת קרסטומנסי בדרום אנגליה, בזמן לא ידוע, בעולם מקביל לשלנו שבו קסם נפוץ.
שניים מהספרים מתרחשים בזמן ילדותו של קרסטומנסי:
תשע הנשמות של כריסטופר צ'אנט (1988)
כריסטופר בן 12 רוב הספר הראשון, ובן 15 בשני.
שאר הספרים מציגים את כריסטופר כאשר הוא כבר נושא בתפקיד קרסטומנסי, ומתרחשים לפחות 25 שנה אחרי אירועי הספר "תשע הנשמות":
"Warlock at the Wheel" (סיפור קצר משנת 1984, פורסם מחדש בספר קסמים מעורבים )
"Stealer of souls" (סיפור קצר משנת 2000, פורסם בספר קסמים מעורבים)
"Carol Oneir's Hundredth Dream" (סיפור קצר משנת 1986, פורסם מחדש בספר קסמים מעורבים)
ספר אחד וסיפור קצר אחד לא ניתן לשייך לזמן ספציפי בסדרה.
הם מתרחשים בעולמות אחרים, ללא דמויות חופפות:
"The Sage of Theare" (סיפור קצר מ-1982, פורסם מחדש בספר קסמים מעורבים)
לכל קרסטומנסי חייב להיות, או שהיו לו בעבר, תשע נשמות.
ניתן לזמן את קרסטומנסי על ידי קריאה בשמו בעולם שלו, לא משנה אם הוא רוצה בכך, וב"שבוע המכשפות" נראה שאפשר לזמן אותו על ידי קריאה בשמו שלוש פעמים ברצף.
לאחר הקריאה קרסטומנסי לרוב ינסה לפתור כל בעיה קסומה, כי זו חובתו או הדבר הנכון לעשות.
כל קרסטומנסי הוא אחד מבעלי כוחות הקסם החזקים בעולמו, אולם לשניים מהקרסטומנסים שמופיעים בספרים יש חולשה קריטית: לכריסטופר צ'אנט יש חולשה לכסף, ומגע בו מונע ממנו להשתמש בקסם או לשקר.
אריק צ'אנט ("חתול") יכול לעשות קסם רק עם ידו השמאלית.
בספרים שונים בסדרה מופיעים אנשים שונים הנושאים בתפקיד קרסטומנסי, בשלבים שונים של חייהם.
בנג'מין אלוורת'י - הקרסטומנסי המוקדם ביותר שמוזכר בסדרה, שהוחלף על ידי גבריאל דה וויט ולאחר מכן על ידי כריסטופר צ'אנט.
גבריאל דה וויט - הקרסטומנסי בספר "תשע הנשמות של כריסטופר צ'אנט" ו"גורלו של קונרד".
כריסטופר צ'אנט - מופיע בכל הספרים בסדרה, והוא הקרסטומנסי הנוכחי ברובם.
הוא מקפיד על לבושו, ומבטו מתואר לעיתים קרובות כמעורפל, בעיקר כשהוא מתרכז דווקא בדברים שלפניו.
אריק צ'אנט ("חתול") - מופיע ב"חיי קסם", "קסמים מעורבים" ו"ביצת פינהו".
הוא מתאמן להיות הקרסטומנסי הבא.
חתול איבד כמה מהנשמות שלו בעקבות שימוש בהם על ידי אחותו גוונדלין, מותו בלידה ואסון הטביעה שבו מתו הוריו.
העולם על פי קליפורניה מן הוא סרט קומדיה אמריקאית משנת 1992 בבימויו של לס מייפילד ובכיכובם של ברנדן פרייזר, שון אסטין, מרייט הארטלי, ריצ'רד מסור, ופאולי שור.
עלילת הסרט מתמקדת בשני נערים חנונים מהשכונה אנסינו שבלוס אנג'לס אשר במדינת קליפורניה, אשר מגלים איש מערות בחצר האחורית אשר קפוא בגוש קרח ואשר אותו הם מחליטים ללמד להסתגל לחיים במאה ה-20 תוך שהוא לומד גם על חייהם ותרבותם של מתבגרים בארצות הברית.
הסרט יצא לאקרנים ב-22 במאי 1992. הסרט שהופק בתקציב של 7 מיליון דולרים גרף 40.7 מיליון דולרים ברחבי העולם.
בשנת 1996 יצא סרט הספין-אוף לסרט הזה בשם "Encino Woman".
העולם שאבד הוא ספר מדע בדיוני מאת ארתור קונאן דויל, פורסם לראשונה בשנת 1912. הספר עוסק במשלחת היוצאת לאגן האמזונס בדרום אמריקה, שם שרדו בעלי חיים פרהיסטוריים.
הרומן פורסם במקור כסדרה במגזין Strand ואויר על ידי האמן יליד ניו זילנד הארי רונטרי במהלך החודשים אפריל-נובמבר 1912. דמותו של פרופסור צ'לנג'ר הוצגה בספר זה.
הרומן מתאר גם מלחמה בין ילידים לשבט מרושע של יצורים דמויי קוף.
הספר תורגם לעברית על ידי גדעון טורי בהוצאת כתר, משנת 1986.
אדוארד מאלון, כתב צעיר ב"דיילי גאזט", מבקש מהעורך שלו משימה מסוכנת כדי להרשים את האישה שהוא אוהב, גלדיס, שמייחלת לאדם גדול המסוגל למעשים ופעולות אמיצות.
המשימה שלו היא לפנות לפרופסור צ'לנג'ר הידוע לשמצה, שלא אוהב את העיתונות הפופולרית אותה תוקף באופן אינטנסיבי ופיזית עיתונאים פולשניים.
הנושא אמור להיות המשלחת האחרונה שלו לדרום אמריקה, אשר, מוקפת במחלוקת, מבטיחה תגובה עוינת.
מכיוון שגישה ישירה תידחה מיד, מאלון מתחזה לתלמיד רציני.
במפגש עם הפרופסור הוא נבהל ממבנה גופו המפחיד, אך מאמין שהתחבולות שלו מצליחות.
כשהוא מגלה שמאלון מתחזה, צ'לנג'ר מתפרץ בכעס וזורק אותו בכוח החוצה.
מאלון זוכה בכבוד שלו בכך שהוא מסרב להגיש כתב אישום מול שוטר שראה את השלכתו האלימה לרחוב.
צ'לנג'ר מכניס אותו בחזרה פנימה, תוך חילוץ הבטחות לסודיות, מגלה בסופו של דבר שהוא גילה דינוזאורים חיים בדרום אמריקה, בעקבות משלחת של חוקר אמריקאי קודם שמת בשם מייפל ווייט.
בפגישה ציבורית סוערת שבה צ'לנג'ר חווה לעג נוסף (בעיקר מיריב מקצועי, פרופסור סאמרלי), מאלון מתנדב למשלחת לאימות התגליות.
חבריו יהיו פרופסור סאמרלי ולורד ג'ון רוקסטון, הרפתקן שעזר לסיים את העבדות באמזונס; החריצים על הרובה שלו מראים כמה עבדים הוא הרג.
המשלחת מגיעה לבסוף לעולם שאבד בעזרת מדריכים שבטיים, שמפחדים באמונות תפלות מהאזור.
לאחר מכן, סאמרלי מתנצל בפני צ'לנג'ר.
הצוקים לרמה עצמה מתגלים כבלתי ניתנים להרחבה לכאורה, אך פסגה סמוכה מתגלה ככזו שניתן לטפס עליה, ויתרה מכך, יש לה עץ גבוה שניתן לכרות ולשמש כגשר, המאפשר לארבעת החוקרים לעבור אל הרמה.
עם זאת, הם נלכדים כמעט מיד, הודות לבגידתו של אחד מנושאי המזוודות שלהם, גומז: שהוא, כפי שמתברר, עבד לשעבר שאחיו נהרג בעבר על ידי רוקסטון במהלך פעילותו נגד העבדות.
גומז נוקם על ידי הפלת העץ מהצוק ותוקע את החוקרים על הרמה.
גומז עצמו נהרג לאחר מכן על ידי סבל אחר, עבד לשעבר שחור בשם זמבו, שנשאר נאמן לחבורה: אבל האחרון אינו מסוגל לעשות הרבה יותר כדי לעזור, מלבד לשלוח חלק מהאספקה של המשלחת בחבל.
בעודם חוקרים את פלאי העולם שאבד, מגלים צמחים ויצורים רבים שנכחדו, הם נמלטים בקושי מהתקפה של פטרודקטילים.
אף על פי שבקושי נמלטו בחיים, רוקסטון מגלה עניין רב במרבצי החימר הכחול הסמוכים.
בלילה דינוזאור אכזרי עומד לפרוץ את שיחי הקוצים המקיפים את המחנה שלהם; רוקסטון מרחיק את הסכנה על ידי ריצה אליו באומץ, כשהוא דוחף לפיד בוער בפניו כדי להפחידו.
מאוחר יותר, כולם למעט מאלון נתפסים על ידי גזע של קופי אדם.
בעודם בשבי הם מגלים ששבט של ילידים, שעמם אנשי הקופים נמצאים במלחמה, מתגורר בצד השני של הרמה.
רוקסטון בורח ויחד עם מאלון מבצע הצלה ומונע מקרי מוות לא נעימים רבים, כולל יליד צעיר שהוא נסיך שבט.
הילידים שניצלו לוקחים את חברי המשלחת לכפר שלהם, ואז בעזרת כוח האש שלהם חוזרים להביס את אנשי הקופים.
לאחר שהם עדים לעוצמת הרובים שלהם, השבט מבקש להשאירם על הרמה, אך בעזרת הנסיך הצעיר שהם הצילו, הם מגלים בסופו של דבר מנהרה המובילה חזרה לעולם החיצון.
במהלך הזמן שלהם עם השבט, רוקסטון מתכנן איך ללכוד אפרוח פטרודקטיל, ומצליח לעשות זאת.
עם החזרה לאנגליה, למרות הדיווחים המלאים של מאלון, מתנגדים רבים ממשיכים לדחות את דיווחי המשלחת, כמו שהיה להם עם הסיפור המקורי של צ'לנג'ר - אף על פי שסאמרלי, לאחר שהיה במשלחת, החליף כעת צד ותומך בצ'לנג'ר.
בפגישה פומבית צ'לנג'ר מוציא פטרודקטיל צעיר כהוכחה, מרתק את הקהל ולא מותיר אותם אפשרות לפקפק באמת.
החוקרים זוכים מיד למעמד גיבורים, ובגל של התפעלות מוצאים עצמם נישאים בגובה הכתפיים מהאולם על ידי המונים מריעים.
הפטרודקטיל, בבלבול, בורח ונראה מספר פעמים במקומות שונים בסביבת לונדון, מעורר תמיהה בכל מקום בו מגיע, אך נראה לאחרונה מתעופף לדרום מערב בכיוון הסביר לביתו.
בארוחת ערב חגיגית פרטית, רוקסטון מגלה לאחרים שהחימר הכחול הכיל יהלומים - הוא הועיד לאפשרות, בעקבות הזיכרון של תכונה דומה בדרום אפריקה - ושהוא הצליח להוציא בערך 200,000 ליש"ט, שאמורים להתחלק ביניהם, צ'לנג'ר מתכנן לפתוח מוזיאון פרטי, סאמרלי מתכנן לפרוש ולסווג מאובנים.
מאלון חוזר לאהבתו, גלדיס, בתקווה שהיא תזהה את הישגיו.
במקום זאת, הוא מגלה שהיא שינתה את דעתה והתחתנה במקום זאת עם גבר רגיל מאוד, פקיד חסר חשיבות.
נדהם מהתפנית הזו ובלי שום דבר שיחזיק אותו בלונדון, הוא מחליט ללוות את רוקסטון בחזרה לעולם שאבד.
פרופסור ג'ורג' אדוארד צ'לנג'ר, זואולוג
גומז, אח למורה העבדים שרוקסטון נהרג
זמבו, חבר דרום אמריקאי של המשלחת
גלדיס הונגרטון, מושא אהבתו של אדוארד מאלון
ג'סי צ'לנג'ר, אשתו של צ'לנג'ר
מייפל ווייט, חוקר שמת שגילה את העולם שאבד
הרעיון של בעלי חיים פרהיסטוריים ששורדים עד ימינו לא היה חדש, והוצג כבר על ידי ז'ול ורן ב"מסע אל בטן האדמה".
בספרו של ז'ול ורן, שפורסם ב-1864, היצורים חיים מתחת לאדמה בים תת-קרקעי וסביבו.
בשנת 1915, הוציא המדען הרוסי ולדימיר אוברוצ'וב גרסה משלו לנושא "העולם שאבד" ברומן "פלוטוניה", הממקם את הדינוזאורים ומינים אחרים משנות היורה בחלל בדיוני בתוך כדור הארץ החלול המחובר לפני השטח דרך פתח בצפון הרחוק.
דוגמה נוספת לעבודתו של דויל שהוזכרה בה היא ב-1916, כאשר אדגר רייס בורוז פרסם את "הארץ שהזמן שכח".
הגרסה שלו ל"העולם שאבד" הייתה צוללות אבודות מסירת U-Boat גרמנית שגילו את עולמם האבוד של דינוזאורים וקופי אדם באנטארקטיקה.
גרסה שגם הופיעה בסרט הקולנוע "Iron Sky: The Coming Race".
התייחסויות נוספות לעבודתו של דויל נמצאות גם בשמות של סרטי קולנוע.
מייקל קרייטון עשה בו שימוש חוזר ברומן "העולם האבוד" משנת 1995, ספר המשך לפארק היורה (העיבוד הקולנועי נקרא "העולם האבוד: פארק היורה", שהוא השני בסרטי פארק היורה) בנוסף, הספר וגם העיבוד הקולנועי שלו חולקים סביבה דומה לסיפורו של דויל, הכולל מסע לאזור מבודד מלא בדינוזאורים חיים.
בנוסף, שתיים מהדמויות ברומן של קרייטון מזכירות פליאונטולוג בשם ג'ון רוקסטון, המקשרות ל"העולם שאבד" של דויל, שדמויותיו סובבות סביב הרעיון של גילוי פליאונטולוגיה.
הדמויות של אד מאלון והלורד ג'ון רוקסטון עוצבו, בהתאמה, תוך התבססות על העיתונאי א' ד' מורל ועל הדיפלומט רוג'ר קייסמנט, מנהיגי מסע הרפורמה במדינה החופשית של קונגו (האגודה לרפורמות של קונגו), שבה תמך דויל.
ב-1911, בדיוק כשדויל כתב את הספר, קייסמנט ערך מסע שני כזה לרפורמה נגד עבדות בחלק האמזונס של פרו.
על פי ההערכות, התפאורה של "העולם שאבד" נוצרה בהשראת דיווחים על משלחתו של חברו הטוב של דויל, פרסי האריסון פוסט (Fawcett), לרמת הואנצ'אקה בפארק הלאומי נואל קמפף מרקדו, שבבוליביה.
פוסט ארגן מספר משלחות כדי לתחום את הגבול בין בוליביה לברזיל - אזור של עימות פוטנציאלי בין שתי המדינות.
דויל השתתף בהרצאתו של פוסט בפני החברה הגאוגרפית המלכותית ב-13 בפברואר 1911 והתרשם מהסיפור על "מחוז קאופוליקן" המרוחק (היום מישור הואנצ'קה) בבוליביה - אזור מסוכן עם יערות בלתי חדירים, שבו פוסט ראה "עקבות מפלצתיות ממקור לא ידוע".
פוסט כתב בזיכרונותיו שפורסמו לאחר מותו: "מפלצות משחר קיומו של האדם עלולות עדיין לשוטט בגבהים הללו ללא עוררין, כלואות ומוגנות על ידי צוקים בלתי ניתנים להרחבה.
כך חשב קונן דויל כאשר מאוחר יותר בלונדון דיברתי על הגבעות הללו והראיתי תצלומים שלהן.
הוא הזכיר רעיון לרומן על מרכז דרום אמריקה וביקש מידע, שאמרתי לו שאשמח לספק.
התוצאה הייתה יצירתו "העולם שאבד": ב-1912 הופיעה היצירה כסדרה במגזין Strand, ולאחר מכן בצורה של ספר רב מכר." מחקר שסקר מדע בדיוני בשנת 1996 ובחן מהדורה מאוירת של הרומן העלה שייתכן שהשראה נוספת לסיפור הייתה ההיסטוריה הפוליטית השנויה במחלוקת של שנות 1890 של רמת הרי פאקריימה, וכן הר רוראיימה במיוחד.
הדינוזאור שתוקף את המחנה במהלך הלילה מתואר כחיה ("בצל העמוק של העץ...
צורה כפופה מלאה במרץ פראי ואיום.
זה לא היה גבוה מסוס, אבל המתאר האפלולי הצביע על נפח עצום וכוח").
הוא מזוהה כאלוזאורוס, אם כי הספר אפשר גם את האפשרות שזהו מגלוזאורוס או אלוזאורוס צעיר, מה שיהיה קרוב יותר לתיאור שהוזכר קודם.
הרומן מפרט גם מפגש קצר עם נחש ענק, שאורכו מעל 50 רגל.
אף על פי שלא התבסס על שום נחש ידוע באותו זמן, תיאורו כנראה הגיע מדיווחים של פוסט.
בשנת 1907, טען פוסט כי הרג אנקונדה ענקית בגודל דומה, אם כי הדיווח שלו לא אומת.
העולם שאבד – סרט מ-1925 המבוסס על ספרו של קונאן דויל
העולם שאבד – סרט מ-1960 המבוסס על ספרו של קונאן דויל
העולם שאבד – סרט מ-1992 המבוסס על ספרו של קונאן דויל
העולם שאבד – סרט מ-1998 המבוסס על ספרו של קונאן דויל
העולם שאבד – סרט טלוויזיה מדע בדיוני המבוסס על הספר של קונאן דויל
אי הדינוזאורים – סרט הרפתקאות ופנטזיה מונפש טלוויזיוני אמריקאי מ-2002, אשר לוקח חלק בסדרת הסרטים "DIC Movie Toons"
העולם שאבד – סדרת טלוויזיה מ-2002 ששודרה בערוץ DirecTV
העולם שאבד, גדעון טורי, סדרת כתרי, הוצאת כתר, 1986
העונה היבשה היא תקופה בשנה שבה כמות הגשמים או משקעים נמוכה, מתחת לממוצע השנתי, כגון, בצורת ויובש, במיוחד באזורים הטרופיים.
מזג האוויר באזורים הטרופיים נשלט על ידי חגורת הגשם הטרופית , הנעה מהאזור הצפוני לדרום ובחזרה במהלך השנה.
המקבילה לחגורת הגשם הטרופית הוא באזורי האקלים הממוזג כאשר החורף, (העונה הקרה) היא לעיתים יבשה, והקיץ (העונה החמה).
עונות יבשות הן עונות בשנה בהן כמות המשקעים קטנה מאוד או ללא גשמים בכלל.
הן מאופיינות ביחס שבין טמפרטורה גבוהה לכמות משקעים נמוכה.
עונות יבשות מתרחשות בעיקר בתוך החגורה הטרופית והסובטרופית עד קו רוחב 30°, כלומר בין האזורים הטרופיים.
אין הפרדה בין העונות היבשות והרטובות, על ידי עונת מעבר כגון סתיו או אביב.
בחגורה הטרופית עונות גשומות ויבשות אינן חייבות להתחלף באופן קבוע, העונה הגשומה יכולה גם לא להתקיים במשך שנים, כך שתקופות יובש ארוכות יותר מובילות לבצורת.
על פי סיווג קופפן אזורים טרופיים יבשים מאופיינים בכך, שסכום המשקעים השנתי (בממוצע במשך 30 שנים) קטן מסך האידוי האפשרי משטחי אדמה וצומח (אידוי טרנספירציה).
העונות היבשות מחולקות לאקלים סוואנה טרופית ולאקלים מדברי.
אקלים הסוואנה מאופיין בכך שכמות המשקעים הממוצעת בחודש היבש ביותר היא פחות מ-60 מילימטרים וגם פחות מ-4% מכמות המשקעים השנתית.
אקלים מדברי ואקלים צחיח למחצה מאופיינים בהתאדות גבוהה יותר מאשר כמות המשקעים בשישה עד תשעה חודשים בשנה.
חגורת הגשם הטרופית מתקיימת בחצי הכדור הדרומי בערך מאוקטובר ועד מרץ; במהלך החודשים האלה באזורים הטרופיים הצפוניים מתקיימת עונה יבשה דלת משקעים והימים הם בדרך כלל שטופי שמש לאורך כל השנה.
מאפריל עד ספטמבר, חגורת הגשם נמצאת בחצי הכדור הצפוני, ובאזורים הטרופיים הדרומיים מתקיימת העונה היבשה שלהם.
תחת סיווג האקלים של Köppen, באקלים הטרופי, חודש בעונה היבשה מוגדר כחודש שבו כמות המשקעים הממוצעת נמוכה מ-60 מילימטרים.
חגורת הגשם מגיעה צפונה עד לאזור הטרופי של חוג הסרטן ועד דרומה לאזור חוג הגדי.
בסמוך לקווי הרוחב הללו יש עונה רטובה אחת ועונה יבשה אחת בשנה.
בקו המשווה יש שתי עונות רטובות ושתי עונות יבשות.
בין האזורים הטרופיים לקו המשווה, ישנם מקומות שעשויים לחוות עונה רטובה קצרה ועונה יבשה ארוכה, פעמיים בשנה.
הגאוגרפיה המקומית עשויה לשנות באופן מהותי את דפוסי האקלים הללו.
כשהעונה היבשה מתמשכת, בשעה שהלחות נמוכה מאוד והטמפרטורות גבוהות, מקווי מים, גבים ונהרות מתייבשים (ואדיות).
המחסור במים (והיעדר אספקת מזון) עלול לאלץ חיות מרעה רבות לנדוד למקומות לחים ופוריים יותר.
דוגמאות לבעלי חיים שנודדים הם: זברות, פילים, ג'ירפות, קרנף, אנטילופות וגנו, תאו מים, תאו שכמייה, גאור, טפיר, אמו, יען, ריאה וקנגורו.
המחסור במים בעולם הצומח, גורם לשריפות שיחים ויער (שריפות בר) נפוצות.
הנתונים מראים שבאפריקה עם תחילת העונה היבשה עולה בקנה אחד גם עלייה במקרי החצבת.
החוקרים מייחסים את הסיבה לכך, ל"התקהלות" בני האדם בעונה היבשה, שכן פעולות חקלאיות כמעט בלתי אפשריות ללא השקיה.
במהלך תקופה זו, חלק מהחקלאים עוברים לערים, יוצרים מוקדים של צפיפות אוכלוסין גבוהה יותר ומאפשרים למחלה להתפשט ביתר קלות.
נתונים חדשים מראים שישנם שינויים עונתיים ביער הגשם של דרום אמריקה בין העונה היבשה לעונה הרטובה.
צמיחת העלווה והכיסוי של יער האמזונס משתנים בין העונה היבשה והרטובה.
בעונה היבשה, קצב צמיחת הצמחייה ועלי העצים גבוהה יותר ב-25% מאשר בעונה הרטובה.
לדעת החוקרים יער הגשם של האמזונס עצמו, הוא שמשפיע על תחילת העונה הרטובה.
כתוצאה מהעלייה בקצב גידול העלווה בעצי היער, ישנה עלייה בכמות ההתאדות מהעצים, האוויר הרווי עדי מים מתעבה לענני גשם.
עם זאת, הגידול בכמות צמיחת העלווה מופיע רק במספר חלקים של אגן האמזונס.
באזורים האחרים לדעת החוקרים שורשי העצים מגיעים עמוק יותר עד למי התהום.
כמו כן, הוכח שבאגן האמזונס רמות האוזון גבוהות בהרבה בעונה היבשה מאשר בעונה הרטובה.
העונה הגשומה או העונה הרטובה היא התקופה בשנה שבה יורדים רוב המשקעים השנתיים הממוצעים באזור מסוים.
בדרך כלל, העונה נמשכת לפחות חודש בשנה.
העונה הגשומה נקראת על ידי רשויות התיירות העונה הירוקה.
אזורים עם עונות רטובות נמצאים בחלקים של האזורים הטרופיים והסובטרופיים.
על פי סיווג האקלים של Köppen, באקלים טרופי, חודש בעונה הרטובה מוגדר כחודש שבו כמות המשקעים הממוצעת היא 60 מילימטרים או יותר.
בניגוד לאזורי אקלים כגון סוואנה או אקלים מונסון, באקלים הים תיכוני יש חורף רטוב וקיץ יבש.
חודשים יבשים וגשומים אופייניים ליערות טרופיים: בניגוד ליערות הגשם הטרופיים, שבהם אין עונות יבשות או רטובות, מאחר שכמות הגשמים בהם מתחלקת באופן שווה לאורך כל השנה.
אזורים בעלי עונות גשומות יחוו הפסקת גשמים באמצע העונה, כאשר אזור ההתכנסות הבין-טרופי עובר לקווי רוחב צפוניים יותר באמצע העונה החמה.
כשהעונה הרטובה מתרחשת בעונה החמה, או בקיץ, המשקעים יורדים בעיקר בשעות אחר הצהריים המאוחרות והערב המוקדמות.
בעונה הרטובה, איכות האוויר משתפרת, איכות המים המתוקים משתפרת, והצמחייה גדלה באופן ניכר, כפועל יוצא מהעונה הגשומה עולה היבול בשדות ובמטעים ומבשיל לקראת סוף העונה.
נהרות עולים על גדותיהם, וכמה סוגים של בעלי חיים נודדים למקומות גבוהים יותר.
חומרי הזנה בקרקע נשטפים, פוחתים והשחיקה גוברת.
שכיחות המלריה וקדחת דנגי עולה באזורים שבהם עונת הגשמים חופפת לעונה חמה וטמפרטורות גבוהות, במיוחד באזורים הטרופיים.
לבעלי חיים מסוימים יש אסטרטגיות הסתגלות והישרדות בעונה הרטובה.
לעיתים קרובות, העונה היבשה הקודמת לעונה הרטובה, מובילה למחסור במזון בעונה הרטובה, שכן היבולים טרם צמחו או הבשילו.
גידולים שניתן לשתול בהצלחה במהלך העונה הרטובה או הגשומה הם מניהוט, תירס, אגוזי אדמה, דוחן, אורז ובטטה.
העונה המקבילה מבחינת הטמפרטורה לעונה הטרופית הרטובה היא האביב או הסתיו .
באזורים שבהם העונה הרטובה מתקשרת לכמות משקעים גדולה ולמשבי רוח, היא נקרא בשם, עונת המונסון.
אזורי אקלים טרופי וסובטרופי רבים חווים דפוס של גשמי מונסון.
גשמים בעונה הרטובה הנובעים בעיקר מחום בשעות היום, הופכים לסופות רעמים יומית בתוך מסה של אויר לח.
כך שהגשם יורד בעיקר בשעות אחר הצהריים המאוחרות והערב המוקדמות כפי שקורה באזורי הסוואנה והמונסון.
חלק גדול מכמות המשקעים בכל יום יורדת בדקות הראשונות של הגשם, לפני שהסערות מבשילות לשלב השכבתי שלהן.
ברוב האזורים יש רק עונה רטובה אחת, אבל באזורים טרופיים יכולות להיות שתי עונות רטובות, על פי אזור ההתכנסות הבין-טרופי.
באזורים הטרופיים העונות הרטובות מתרחשות פעמיים בשנה.
עם זאת, מכיוון שביערות הגשם כמות הגשמים מתפזרת באופן שווה לאורך השנה, אין להם עונה רטובה או יבשה.
אופי העונה הרטובה על פי אזורים
באזורים בעלי אקלים סוואנה באפריקה שמדרום לסהרה, כמו גאנה, בורקינה פאסו, דארפור, אריתריאה, אתיופיה, ובוצוואנה יש עונה גשומה מובהקת.
גם באזורים סובטרופיים כמו פלורידה, דרום ודרום מזרח טקסס ודרום לואיזיאנה יש עונה גשומה.
אזורי המונסון כוללים את תת היבשת ההודית, דרום מזרח אסיה (כולל אינדונזיה והפיליפינים), החלקים הצפוניים של אוסטרליה, פולינזיה, מרכז אמריקה, מערב ודרום מקסיקו, המדבר מדרום מערב לאוסטרליה.
ארצות הברית, דרום גיאנה, וצפון מזרח ברזיל.
בצפון גיאנה יש שתי עונות רטובות: עונה אחת בתחילת האביב והשנייה בתחילת החורף.
במערב אפריקה, יש שתי עונות גשומות בחלקים הדרומיים.
אך רק עונה אחת בחלקים הצפוניים.
באופן דומה, העונה הרטובה בנגב בישראל נמשכת מאוקטובר עד מאי.
על הגבול בין האקלים הים תיכוני והמונסון שוכן מדבר סונורה, המקבל את שתי העונות הגשומות הקשורות לכל משטר אקלים.
באזורים טרופיים, בעונת המונסון, הטמפרטורות הגבוהות בשעות היום יורדות והטמפרטורות הנמוכות במהלך הלילה עולות, ובכך פוחתים הפרשיי הטמפרטורה היומית.
במהלך העונה הרטובה, שילוב של גשמים כבדים במקומות מסוימים כמו הונג קונג, רוח יבשתית, משפרת את איכות האוויר.
בברזיל, העונה הרטובה מתואמת עם רוחות סחר חלשות מהאוקיינוס.
בעונה הרטובה רמת ה-pH של המים מתאזנת עקב התמלאות אקוויפרים מקומיים.
המים מתרככים, מכיוון שריכוז החומרים המומסים פוחת במהלך העונה הגשומה.
שחיקת הקרקע מוגברת בתקופות גשומות.
נחלי האכזב היבשים במהלך השנה מתמלאים בנגר.
במקרים מסוימים במים בעומק של 3 מטרים.
שטיפת הקרקעות בתקופות של גשמים כבדים מדלדלת את חומרי הזנה.
הנגר הגבוה מגוש היבשה משפיע על אזורי האוקיינוסים הסמוכים.
גשמים רבים עלולים לגרום להצפות נרחבות, שעלולות להוביל למפולות קרקע ולזרימות בוץ באזורים הרריים.
שיטפונות כאלה גורמים לנהרות לעלות על גדותיהם ולהטביע בתים.
נהר ה-Ghaggar-Hakra , הזורם רק בעונת המונסון בהודו, עלול להציף ולפגוע קשות ביבולים מקומיים.
שיטפונות עלולים להיות חמורים יותר, כתוצאה משריפות שהתרחשו במהלך העונה היבשה שקדמה לעונה הרטובה.
השרפות גורמות לקרקעות חוליות או המורכבות מחצץ להפוך להידרופוביות, או דוחות מים.
עובדה זו מגבירה את השיטפונות משום שהמים שעל פני הקרקע לא מחלחלים למי התהום.
ממשלות יכולות לסייע לתושבי מדינותיהן להתמודד עם שיטפונות בעונה הרטובה בדרכים שונות.
לדוגמה, על ידי מיפוי מישורי ההצפה, המזהים אילו אזורים מועדים יותר להצפות.
העונה הרטובה היא התקופה העיקרית של צמיחת הצמחייה באזורי אקלים הסוואנה.
עם זאת, ניתן לומר שבעונה הרטובה קיים מחסור במזון לפני שהיבולים מבשילים.
זו הסיבה לשינויים עונתיים במשקל של בני האדם במדינות המתפתחות.
הירידה במשקל מתרחשת במהלך העונה הרטובה עד למועד הקציר הראשון.
שכיחות המלריה באזורים הטרופים, עולה בתקופות בהן יורד גשם במהלך עונה חמה כשהטמפרטורות גבוהות.
הפרות (צאן ובקר בכלל) ממליטות, בדרך כלל בתחילת העונה הרטובה.
תחילת העונה הגשומה מסמנת את עזיבתו של הפרפר דנאית מלכותית ממקסיקו.
מינים טרופיים של פרפרים מבליטים נקודות גדולות יותר על כנפיהם כדי להדוף טורפים אפשריים.
הם פעילים יותר בעונה הרטובה מאשר בעונה היבשה.
באזורים הטרופיים ובאזורים החמים יותר הסובטרופיים, ירידה במליחות של אדמת הביצות שליד החופים בעקבות הגשמים, גורמת לעלייה בקינון תנינים.
מינים אחרים, כגון קרפדות ארויו, מטילות תוך חודשיים לאחר הגשמים העונתיים.
ארמדילים ונחשים מחפשים מקומות גבוהים יותר.
"הנאתו של פארסון" הוא סיפור קצר שנכתב על ידי רואלד דאל.
הסיפור פורסם ב-1 בספטמבר 1977.
בוגיס הוא סוחר עתיקות מיומן שיש לו חנות קטנה בצ'לסי, לונדון.
הוא מצליח להרוויח מדי שנה על ידי רכישת רהיטים יקרי ערך בזול מכפריים תמימים, תוך שהוא מתחזה לאיש דת ונשיא החברה לשימור רהיטים נדירים.
הוא זוכה בכניסה לבתיהם במסווה של קיטלוג הרהיטים הישנים שלהם; אם הוא רואה משהו שהוא יכול למכור מחדש, הוא מציע לקנות אותו.
כדי לקנות את הרהיטים בפחות ממה שהוא שווה הוא משתמש בידע שלו ובמספר טריקים, כמו החלפת ברגים מתוצרת מכונה, בישנים המקוריים.
באחד השיטוטים שלו, הוא מגיע לעיירה בקינגהמשייר.
לאחר שהשאיר את מכונית הסטיישן שלו מוסתרת כדי לא לקלקל את תדמיתו ככומר זקן, הוא הולך לבית חווה מוזנח שם הוא פוגש שלושה מקומיים – קלוד, ברט ורומינס – בחצר.
לאחר שהורשה לו להיכנס לבית החווה כדי להסתכל על הרהיטים, הוא מוצא בטרקלין שידה שלא תסולא בפז של צ'יפנדייל, כזו שתואמת את שלושת הפריטים המפורסמים הקיימים הידועים בשם 'השידות של צ'יפנדייל'.
הוא אומר לאנשים, שהוא צריך סט חדש של רגליים לשולחן שבבעלותו, והוא מבקש את אלו שעל השידה.
הוא משכנע את רומינס שהשידה לא שווה כלום מכיוון שהיא "חיקוי".
הוא קונה אותו ב-20 ליש"ט, ומתכוון למכור אותו ב-20,000 ליש"ט.
בעוד בוגיס הולך להביא את הרכב שלו שלושת האנשים מחליטים לעזור לכומר; הם מניחים שהמכונית שלו לא תהיה גדולה מספיק כדי לשאת בקלות את השידה, וחוששים שהוא יאבד עניין בעסקה ברגע שיגלה שהשידה לא תיכנס למכונית.
מכיוון שהוא רק מבקש את הרגליים, החקלאים נסרו אותן.
די בקושי, הם קוצצים את שארית השידה, מכיוון שבוגיס קרא לזה 'עצי הסקה' והם מרגישים שהם חייבים לתת לו את שאר השידה בתור עצי הסקה.
בזמן שהם מחכים שבוגיס יחזור, הם מעירים ש'השידה, לעזאזל, יוצרה על ידי נגר טוב, לא משנה מה הכומר אומר'.
שָׁנָה תוכנית טלוויזיה פרק מככב הערות 1965 תיאטרון בן שלושים דקות עונה 1, פרק 1 ריצ'רד פירסון הפרק הזה נחשב אבוד.
1980 סיפורי הבלתי צפוי עונה 3, פרק 6 ג'ון גילגוד
+שָׁנָה סרט מככב 2012 Чиппендейл (צ'יפנדייל) Виктор Сухоруков (ויקטור סוחורוקוב)
"העולם שמח" הוא שיר שנכתב על ידי דני סנדרסון ואלון אולארצ'יק והולחן על ידי אפרים שמיר.
השיר נכתב במקור לשלישיית הגשש החיוור, אך הם לא הביעו עניין בשיר.
בסופו של דבר נכנס השיר לאלבומה השלישי של כוורת.
לדברי אולארצ'יק בראיון שנתן לרז שכניק "זה שיר שנכתב באירוניה גמורה, העולם שמח אבל למעשה אין לו סיבה לשמוח".
לדברי אולארצ'יק באותו ראיון הוא לא אהב את השיר ולטעמו הסמבות והבוסנובות האותנטיות מברזיל הן הדבר האמיתי.
השיר הולחן בסגנון הסמבה, סגנון שהתחיל להפוך לפופולרי בארץ באותה תקופה והתבסס על מעברים שבוצעו בהופעות הלהקה.
בשיר יש קטע סמבה קצבי אשר לא אופייני למוזיקה שהלהקה ניגנה.
בשיר מתארח המתופף אהרלה קמינסקי.
בשנת 1996 הופקה בערוץ הילדים תוכנית מיוחדת לרגל יום העצמאות בשם "שרים לך" במסגרת התוכנית בוצע השיר בעיבוד מחודש, בביצועו של יהודה לוי ובהשתתפות ההרכב המוזיקלי "השכנים מת"א".
העולם על פי דנקן הוא סרט התבגרות קומי-דרמטי אמריקאי שיצא בשנת 2013. הסרט נכתב ובוים על ידי נט פקסון וג'ים ראש שגם מופיעים בסרט בתפקידי משנה.
ליאם ג'יימס משחק בסרט את דנקן, ילד מופנם בן 14 שיוצא לחופשת קיץ בוורהאם, מסצ'וסטס עם אמו והחבר השתלטן שלה.
בסרט מככבים גם סטיב קארל, טוני קולט, אליסון ג'אני, אנה-סופיה רוב, סם רוקוול ומאיה רודולף.
פקסון וראש הגו את הסרט בתחילת שנות ה-2000 אך זה המתין עד להשגת מימון.
הצילומים נמשכו מספר חודשים במהלך קיץ 2012. הבכורה שלו הוצגה בפסטיבל סאנדנס 2013, שם רכשה חברת סרצ'לייט את זכויות ההפצה שלו.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-5 ביולי 2013, שם זכה לביקורות חיוביות ולהצלחה קופתית, והכניס 26.9 מיליון דולר לעומת תקציב של 5 מיליון דולר.
דנקן הוא נער מופנם וגמלוני מעט בן 14 המגיע לחופשת קיץ עם אמו פאם (טוני קולט), בן זוגה טרנט (סטיב קארל) ובתו השתלטנית והמפונקת סטף (זואי לוין ) בבית הנופש של טרנט.
דנקן ואמו מגיעים ממצב סוציו-אקונומי נחות מזה של טרנט, וטרנט מתעלל רגשית בדנקן מבלי שאמו מסוגלת למנוע זאת, דבר שמגביר את הסתגרות דנקן בעצמו.
במתחם בתי הנופש פוגשים דנקן ואמו בחברים של טרנט המגיעים מדי שנה למתחם הנופש ומכירים היטב אלו את אלו.
פאם מנסה להשתלב בחבורה, אך דנקן אינו מוצא את עצמו ונגרר לתוך פעילויות נופש שמתסכלות אותו.
גם עם הילדים הנלווים לחבורה דנקן מתקשה למצוא שפה משותפת, על אף שהוא מוצא עניין באחת הבנות, סוזנה (אנה-סופיה רוב), המבוגרת ממנו בשנה.
במר לו יוצא דנקן לתור את העיירה, שם הוא נתקל במקרה באואן (סם רוקוול) האקסצנטרי.
מאוחר יותר הוא מגיע לפארק מים, ומגלה כי אואן מנהל את הפארק.
אואן מזהה את מצוקתו של דנקן, ומציע לו לעבוד בפארק כ"עובד כללי" ולמעשה הופך למנטור של דנקן.
יחסו הקליל של אואן, נכונותו לקחת סיכונים סבירים ומעל הכל האמון שהוא נותן בדנקן גורמים לזה להצטיין בעבודתו, ומעניקים לו ביטחון עצמי.
התנהגותו של דנקן משתנה, ומביאה להתקרבות בינו לבין סוזנה, שאף מגלה את סוד עבודתו בפארק.
ביטחונו העצמי המתגבר גם מאפשר לדנקן למצוא את קולו אל מול טרנט, ומציף עבור אימו את המציאות ממנה היא מתעלמת.
דנקן מגלה במקרה כי טרנט בוגד באימו עם אחת מבנות החבורה, וכשעדויות חד משמעיות לכך מתגלות לאמו, דוחק בה דנקן להתעמת עם טרנט.
כתוצאה מהעימות מביע טרנט חרטה על התנהגותו והזוג מחליט לחזור הביתה ולפתוח דף חדש.
דנקן, שברח בשל העימות לפארק המים ושם בילה את הלילה, חוזר בבוקר לגלות כי הם עוזבים את העיירה.
כאשר הם עוצרים לתדלק בסמוך לפארק, נמלט דנקן מהרכב על מנת להיפרד מצוות הפארק.
אימו, שדולקת אחריו, מגלה בפארק על עבודתו שם ועל ההערכה הרבה לה זכה מצוות הפארק ומהמבקרים בו.
התמה של הסרט באה לידי ביטוי כבר בשמו - ה"פעם מזמן" שמשמש כעוגן לסיפורים ש"באמת קרו" (אך גם משחק מילים המתייחס לסצנת הפתיחה של הסרט).
הדמויות, רובן ככולן, "תקועות" בעברן - חוזרות שוב ושוב לאותו המקום, לאותם האנשים, מספרות זו לזו את אותם הסיפורים על מאורעות מהעבר.
סוזנה מסבירה לדנקן כי המבוגרים מגיעים לחגוג את "החופש הגדול" שלהם - התרפקות על עברם כבוגרים צעירים, לפני הנישואים, הילדים והגירושים.
טרנט נוסע באותו דגם המכונית שהיה לאבא שלו, משחק הקופסה אותו הם משחקים הוא "ארץ הממתקים" , משחק משנות ה-50 של המאה ה-20. גם אואן מסביר לדנקן כי פארק המים הוקם בשנת 1983 "בתנאי" שלעולם לא יבוצע בו שום שינוי.
לואיס, המוכר במזנון של הפארק (ג'ים ראש) מצהיר שנה אחר שנה כי הוא עוזב את עבודתו בפארק אך לעולם אינו עושה זאת בפועל.
היחיד שמסרב להיות תקוע בעבר הוא דנקן - הוא מסרב לשתף פעולה עם המנהגים והטקסים של המבוגרים, הוא מחפש לעצמו אתגרים ונענה לאתגרים שמוצבים בפניו - כל עוד מדובר באתגר ולא בתכתיב.
הניתוק החברתי והמופנמות שלו, מסתבר, אינם נובעים מפגם פנימי בו (כפי שטוען טרנט בסצנת הפתיחה), אלא מאי-רצונו להיכנע לתכתיבי המבוגרים.
"העולם על פי דנקן" זכה, בסך הכל, לביקורות חיוביות.
באתר הסקירה "Rotten Tomatoes", הוא זכה לדירוג של 84% על בסיס 188 ביקורות (מתוכן 45 "טריות" ו-13 "רקובות"), עם הציון כי "למרות הנושאים המוכרים שלו, עושה "העולם על פי דנקן" שימוש בצוות השחקנים המוכשר שלו, תסריט מכוון היטב ושפע של קסם כדי להעביר סיפור התבגרות מצחיק ומספק".
באתר הסקירה "Metacritic", הוא זכה לציון של 68 בהתבסס על 41 ביקורות (28 חיוביות, 12 מעורבות ואחת שלילית).
בכתב העת "וילג' ווייס" נכתב על הסרט כי הוא "פינוק קיץ מהנה לקהל, צפוי במתיקותו אך מספק בכל זאת".
דייוויד גרטן מהדיילי טלגרף כתב כי למרות המבול של סרטי התבגרות דומים שיצאו ב-2013, הסרט "מרגיש חם, מצחיק - ואפילו רענן".
הופעתו של סם רוקוול זכתה לביקורות משבחות, כאשר מבקרים רבים הסכימו שההופעה שלו ראויה למועמדות לפרס האוסקר.
מרי אן ג'והנסון מ-Flick Filosopher כתבה: "אני לא בטוחה שמישהו אי פעם "גנב" סרט כמו שרוקוול עושה כאן, בטח לא מעמיתים ראויים כל כך.
זה שהסרט כבר היה כל כך חכם ומצחיק לפני שהוא בכלל הופיע הופך את ההופעה שלו כאן למדהימה עוד יותר".
הסרט זכה בפרס AARP לסרטי מתבגרים לקומדיה הטובה ביותר.
העולם שאחרי: הכחדה הוא סרט מדע בדיוני-אימה אמריקאי משנת 2018, בבימויו של אלכס גארלנד, המבוסס על הרומן באותו שם מאת ג'ף ונדרמיר.
הסרט מככבים בו נטלי פורטמן, ג'ניפר ג'ייסון לי, טסה תומפסון, ג'ינה רודריגז ואוסקר אייזק.
העלילה עוקבת אחר צוות מדעניות שנכנס לאזור סגור ומסתורי המכונה "הבוהק" (The Shimmer), שם הן מגלות שינויים ביולוגיים מוזרים ומסוכנים בעולם שסביבן.
הסרט יצא לאקרנים בקולנוע בארצות הברית על ידי סרטי פרמאונט ב-23 בפברואר 2018 הוא שוחרר באופן דיגיטלי על ידי נטפליקס במספר מדינות אחרות ב-12 במרץ 2018. הוא קיבל ביקורות חיוביות ממבקרים והכניס 43 מיליון דולר ברחבי העולם.
לפי המגזין אמפייר, הסרט מתייחס ל"דיכאון, אבל ונטיית האדם להרס עצמי".
לנה (נטלי פורטמן), ביולוגית וחיילת לשעבר, מצטרפת לצוות של מדעניות בהובלת הפסיכולוגית ד"ר ונטרס (ג'ניפר ג'ייסון לי) כדי לחקור את "הבוהק" - אזור מסתורי שבו החוקים הפיזיקליים מתעוותים והביולוגיה משתנה בצורה קיצונית.
"הבוהק" החל להתפשט לאחר שאסטרואיד פגע בכדור הארץ, והוא משמיד כל צוות שנכנס אליו, כולל את בעלה של לנה, קיין (אוסקר אייזק), שהצליח לחזור אך במצב בריאותי חמור.
במהלך המשימה, הצוות מתמודד עם תופעות מוזרות ומפחידות, והשורדים מגלים שגורלם עלול להיות חמור יותר ממה שציפו.
נטלי פורטמן בתפקיד לנה - ביולוגית וחיילת לשעבר המובילה את צוות החקירה.
ג'ניפר ג'ייסון לי בתפקיד ד"ר ונטרס - פסיכולוגית ומנהיגת הצוות.
טסה תומפסון בתפקיד ג'וזי רדק** - פיזיקאית וביולוגית המשתתפת בצוות החקירה.
ג'ינה רודריגז בתפקיד אניה ת'ורנסן - חובשת בצוות החקירה.
אוסקר אייזק בתפקיד קיין - בעלה של לנה, חייל שחזר מ"הבוהק" במצב קשה.
הסרט "העולם שאחרי: הכחדה" זכה לביקורות חיוביות בעיקרן מצד המבקרים, ששיבחו את הבימוי של אלכס גארלנד, את המשחק של נטלי פורטמן ואת העיבוד הקולנועי המורכב והחזותי לספרו של ג'ף ונדרמיר.
הסרט קיבל ציון של 88% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על מעל 300 ביקורות, וציון של 79 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות חיוביות ואהדה מצד המבקרים.
העוקץ הניגרי , או הונאה ניגרית 419 (Nigerian 419 scam), הוא אחד הסוגים הנפוצים יותר של תרגילי העוקץ שקורבנם נופל לתרמית כספית.
הונאה זו מתבצעת בדרך כלל על ידי בקשת תשלום בדואר או בדואר האלקטרוני באמצעות פיתויים שונים.
לסוג העוקץ הזה וריאציות רבות, ובהן תרמית האסיר הספרדי, הונאת כסף שחור ותרמית דטרויט (הנקראת לעיתים "תרמית באפלו").
המספר "419" הוא מספרו של הסעיף בחוק העונשין הניגרי הדן בהונאות אלה.
הונאת העוקץ הניגרי אינה מוגבלת רק לניגריה, אך נוכלים בניגריה מעורבים בה ביותר, והיא זכתה למוניטין מפוקפק בשל היותה מוקד לעבירות הונאה בדואר האלקטרוני.
המדינות מהן מגיעה התרמית בדרך כלל הן ארצות הברית, בריטניה וניגריה.
מדינות נוספות הידועות במקרים רבים של הונאות שהגיעו מכתובות במדינה הן חוף השנהב, טוגו, דרום אפריקה, הולנד וספרד.
העוקץ הניגרי הפך לפופולרי בשנות ה-80, בתקופת נשיאותו של שהו שאגארי בניגריה.
הונאה מסוג זה מתחילה בשליחת מכתב או הודעה בדואר אלקטרוני, שלכאורה נכתבת לאדם מסוים (המקבל), אך למעשה נשלחת לרבים באותו עותק.
במכתב ישנה הצעה שבסופה יכול הקורבן להרוויח סכום כסף גדול.
שורת הנושא במכתב תהיה לרוב בנוסח הבא:
"ממשרדו של (אדם בעל תפקיד רשמי או תואר מכובד) - עזרתך נדרשת בדחיפות"
לדוגמה, מכתב אחד, שנשלח בדואר והיה ממוען לאשתו של אדם כלשהו, התעניין לגבי בריאותו ועל כך שלא דיברו במשך זמן רב.
לאחר מכן נשאל הנמען במכתב מה לעשות עם רווחי השקעה של 24.6 מיליון דולר, ובסיום המכתב נכתב מספר טלפון.
מכתבים אחרים נראו רשמיים, ונחתמו בשם הדירקטור של תאגיד הנפט הלאומי של ניגריה; הללו ביקשו להעביר 20 מיליון דולר לחשבון בנק מחוץ לניגריה בתמורה להוצאת הכספים האלו מחוץ לניגריה, הנמען יקבל 30% מהרווחים.
על מנת להתחיל את התהליך, השולח ביקש מסמכים רשמיים של הנמען, חשבונות בנק ומידע אישי נוסף.
מכתבי עוקץ דומים נכתבו לכאורה מנסיך ניגריה או מאנשים אחרים ממשפחת המלוכה (למרות שבעצם אין משפחת מלוכה בניגריה, ומעולם לא הייתה) המעוניינים בהעברת סכומים גדולים מחוץ למדינה.
תפוצת הדואר האלקטרוני ותוכנות להפצת דואר זבל הקטינו את העלות הכספית של ביצוע תרמיות רשת בסגנון זה.
הממון שמציע המוען יכול להיות כסף מזומן, זהב, העברה בנקאית לחשבון בנק, יהלומים, המחאות ועוד.
הסכומים המדוברים עומדים על מיליוני דולרים, ולקורבן מובטחים רווחים נאים מסכום זה, הנעים בין 10% ל-40%, בתמורה לעזרה.
רוב הנמענים לא מגיבים לסוג זה של מיילים, ורק אחוז קטן מאמין - אך אחוז קטן זה הופך את ההונאה למשתלמת, בשל העלות הנמוכה של תפוצת דואר אלקטרוני והרווח הפוטנציאלי הגדול למבצע ההונאה.
הסיבה לכך היא שהסכומים שמבצעי ההונאה מבקשים הם קטנים מהרווחים המובטחים בעסקה (הסכומים שהקורבנות צריכים לשלם כשוחד לסוהרים, עלות העברה בנקאית וכו')- והקורבנות כבר רואים בעיני רוחם את הרווחים הגדולים לכאורה.
בניגריה הונאות אלו מבוצעות בצורה מאורגנת, וכוללות משרד, מספרי טלפון, ולרוב אף קשרים עם הממשלה והרשויות במדינה.
גם אלו שמנסים לעקוב אחר הארגון שממנו נשלח המייל מגלים גוף רשמי ואמין לכאורה.
רמאים מסוג זה יפנו בדרך כלל לאנשים מבוססים, קבוצות השקעה או גופים עסקיים.
חלק מההונאות הן פחות מאורגנות, ומנוהלות על ידי אנשים פרטיים שמשתמשים בתוכנות להפצת דואר זבל לכל עבר.
לרוב מכתבים אלו מופצים מחיבורי אינטרנט במקומות ציבוריים.
כתובת המייל של הנמען מועתקת למחשב בודד או לכרטיס זיכרון נפרד.
מקומות ציבוריים אלו מגבים את הרמאים ונותנים להם שירותים.
בנוסף, בניגריה קיימים נותני שירותים לזיוף מסמכים.
במקרה שהקורבן האמין לעוקץ, מבצע התרמית שולח מסמך מזויף בעל חותמות רשמיות.
הונאות העוקץ הניגרי משתמשות לרוב בכתובות מזויפות ובתמונות שנלקחו מהרשת, על מנת להציג את עצמם.
אנשים נוספים שלכאורה מעורבים במכתב זה הם פיקטיביים.
מבצעי מזימות רבות כאלו דורשים מהקורבנות מספרי חשבון בנק, בדרך כלל כמבחן לנכונותו של הקורבן להמשך התהליך והרווח הגדול.
הם מבקשים שהתשלום יועבר בעזרת שירותי העברה בנקאית כמו וסטרן יוניון, ומסבירים שזוהי הדרך המהירה ביותר.
למעשה, הסיבה היא לא רק משום שזוהי הדרך המהירה אלא משום שבדרך זו לא ניתן לאתר את המקום אליו הגיע הכסף.
אחוז ההצלחה של תרמיות אלו קשה למדידה, מאחר שהללו מתנהלים בצורה בלתי חוקית ולא שומרים על מספר טלפון או כתובת מסוימת.
אחד ממבצעי התרמיות הודה כי שלח 500 מיילים ליום, וקיבל כ-7 תגובות.
בהנחה שעשרות אלפי מיילים נשלחים מדי יום - גם תגובות מעטות הופכות את שליחת המייל לשווה וכדאית.
כמו כן, ישנם מקרים קיצוניים של אנשים שגם לאחר שנעקצו ולא קיבלו תמורה, עדיין לא הבינו שרומו, ולכן לא דיווחו על כך לרשויות.
ההתמודדות עם ההונאות בניגריה בעייתית - צעירים משתמשים במחשבים ציבוריים, שולחים מיילים בתפוצה רחבה, ומבטיחים לקורבנותיהם ממון או אהבה בתמורה להבטחה או השקעה קטנה.
לאורך השנים נעשה מאמץ רב למניעת התופעה, גם על ידי הממשלות וגם על ידי אנשים פרטיים, על מנת למנוע מאנשים נוספים ליפול קורבן לעוקץ הניגרי.
בשנת 2004 הקימה הממשלה הניגרית את "הוועדה לפשעים כלכליים ופיננסיים" (EFCC-economic and financial crimes) כדי להתמודד עם פשעים מסוג זה.
ב-2009 הכריזה הוועדה כי בידיה תוכנה מתקדמת שנועדה לאתר מיילים אלה; תוכנה זו, שפותחה על ידי מיקרוסופט, נקראת "ציפורני עיט" (Eagle Claw).
ב-2005 הופצה ברשת הונאה שעליה היה חתום ראש ממשלת ניגריה.
רשויות ניגריה תפסו כמויות גדולות של דרכונים זרים וניגרים, ואלפי מסמכים לגבי העברות בנקאיות ומחשבים.
אנשים רבים החלו להיות מודעים להונאות אלו, ומנסים להילחם בהן באופן פרטי.
לדוגמה, גולש באינטרנט שקרא לעצמו "ג'יימס ט' קירק", חשף עוקץ ניגרי שנשלח אליו ושלח בחזרה למוען הניגרי עותק של דרכון עם תמונה של קפטן קירק מ"מסע בין כוכבים", מתוך תקווה שזה יעשה בו שימוש וייעצר.
העורב היא סדרת חוברות קומיקס גותית מבית אימג' קומיקס אשר פורסמה במקור על ידי חברת Caliber Press, ואשר נכתבו בידי המאייר ג'יימס או'בר כאמצעי להתמודד עם מות חברתו לחיים בתאונת דרכים על ידי נהג שיכור.
החוברת הראשונה פורסמה בשנת 1989 ונחלה הצלחה בתרבות השוליים אליה שווקה.
מספר אולפני קולנוע ביקשו את הזכויות לעבד חוברת זו לסרט קולנוע, ובשנת 1994 יצא הסרט העורב לאקרנים, ואחריו הופקו שלושה המשכונים וכן סדרת טלוויזיה קצרת ימים.
ניתן ביטוי להצלחה גם במכירות חוברות הקומיקס ועיבודים נוספים מאותו התחום לסיפור.
החוברות משופעות במקור ההשראה העיקרי של או'בר - מוזיקה, וזאת בניגוד לחוברות קומיקס אחרות, כמקובל בתחום באותה התקופה.
כך, לדוגמה, ניתן למצוא בגוף הטקסט ציטוטים משירי ג'וי דיוויז'ן ומחוות למוזיקאים אחרים, כגון איגי פופ והקיור.
דמותו של העורב מדורגת במקום ה-37 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN.
הקומקס מספר את סיפורו של אריק, אשר הוא וארוסתו שלי מותקפים בידי חבורת בריוני רחוב כאשר מכוניתם מתקלקלת.
אריק נורה בראשו ונשאר משותק, ויכול רק להסתכל חסר אונים כששלי מוכית באכזריות, נאנסת ולבסוף מתה מפצעיה האנושים.
אריק שורד ומובהל לבית החולים, אך כאשר המנתחים מנסים להציל את חייו, העורב מגיע אליו ומשכנעו לוותר על חייו, כי רק במותו יוכל העורב לעזור לו לבצע נקמה.
שנה לאחר מכן, אריק חוזר לחיים ויוצא למסע נקמה ברוצחים, ובצורה מתודית אורב להם והורג אותם.
כאשר אינו צד אותם אחד אחד, אריק נשאר בבית אשר חלק עם שלי, אבוד בזכרונותיו.
היעדרה הוא עינוי מתמשך בשבילו, והוא נשאר בכאב רגשי מבעית, אפילו תוך השחתה עצמית.
אך זה אינו מהווה פתרון עבורו, כיוון שאינו יכול לחוש כאב פיזי, ופצעיו מחלימים במהירות אך מותירים צלקות.
העורב מתפקד כמורה דרך וגורם מדרבן לאריק, נותן לו מידע שעוזר לו במסעו, אך גם מייסר אותו על העיסוק הכמעט אובססיבי במותה של שלי, היות שזה רגש סיפוק עצמי חסר טעם שמסיח את דעתו ממטרותיו.
הדמות הראשית, אריק דרייבן (למרות ששם המשפחה ניתן לו רק בסרט הראשון בסדרה וכי הוא אזכור מספרו של אדגר אלן פו, "העורב"), מעוצבת אחרי שתי השפעות מוזיקליות בחייו של או'בר.
הראשון, הסולן הראשי של להקת ג'וי דיוויז'ן, איאן קרטיס, אשר מילות שיריו המלנכולים וביצועיו על הבמה והתקפי האפילפסיה שהיו פוקדים אותו לעיתים בזמן מופע היו מקור השראה למונולוג הפנימי של אריק כאשר נזכר במותה של שלי.
השני, הסולן הראשי של להקת באוהאוס, פיטר מרפי, נתן השראה לנוכחותו המאיימת, איפורו המבעית ועצמות לחיו החדות.
בנוסף, השמות של השוטר אלברכט וקפטן הוק הם אזכורים לחברי להקת ג'וי דיוויז'ן, ברנרד סאמנר (אלברכט) ופיטר הוק.
השפעות אחרות על העורב משתרעים החל מהציורים הגותיים של שירת ארתור רמבו, וכלה באלבומיה המוקדמים של להקת הקיור, שניחנו בעגמומיות שאיננה מרפה.
כל אפיונים אלה הועברו לסרט.
שרי – ילדת רחוב שאריק חובר אליה לאחר לידתו מחדש (נקראת שרה בסרט)
טי-ברד – ראש הכנופיה שרוצחת את אריק ושלי
פאנבוי – יד ימינו של טי-ברד, מכור מורפיום אשר שוכב עם אימה של שרי
טופ דולר – סוחר סמים שפל
טין-טין – הראשון מכנופייתו של טי-ברד שחוסל בידי אריק
טום טום – אחד מכנופיית טי-ברד ומאונסיה של שלי (נקרא סקאנק בסרט)
גדעון – משכונאי שמאולץ בידי חברי הכנופיה לגנוב את טבעת האירוסין של שלי
השוטר אלברכט – שוטר מקוף אשר מתעמת עם אריק בחזית חנות המשכונות של גדעון
קפטן הוק – הבלש שטיפל במקרה הרצח של אריק ושלי.
אריק שולח לו איחולים דרך אלברכט
במקביל לצאת הסרט השני בסדרת "העורב: עיר המלאכים", חברת הקומיקס "Kitchen Sink" החלה בפרסומה של מיני-סדרה המבוססת על "העורב".
0) יצאה ב-1998, אשר בה נכתבו מספר סיפורים ואמנות מאת ג'יימס או'בר וכן סיפורים קצרים מהסדרות הקודמות שנכתבו.
סדרה בשם "Demon in Desguise" שהוצעה ושמתרחשת בלואיזיאנה לא הופקה.
בין השנים 1998 – 2001, הוצאת הספרים "HarperCollins" פרסמה סדרת ספרים המבוססים על העורב:
"Quoth the Crow" מאת דייוויד בישופ
"Clash By Night" מאת צ'ט ויליאמסון (שגם כתב את נובלת הסרט "עיר המלאכים")
"Wicked Prayer" מאת נורמן פרטרידג'
בשנת 1999, חברת אימג' קומיקס הוציאה סדרת קומיקס חדשה על העורב, שבה שולבו סיפורי אריק דרייבן מרצועת הקומיקס המקורית, מהסרט ומסדרת הטלוויזיה, כמו גם חומר מקורי.
סדרה זו רצה למשך 10 חוברות.
עוד באותה שנה, או'בר והעורך אד קריימר ביקשו מכמה כותבים, משוררים ואומנים מהספרות הבדיונית (הכוללים את ג'ין וולף, אלאן דין פוסטר, צ'ארלס דה-לינט, ג'ק דן, ג'יין יולן, הנרי רולינס ואיגי פופ) לתת פירוש משלהם לתופעה הגותית הזו.
"The Crow: Shattered Lives & Broken Dreams" יצא בליל כל הקדושים, תחת הוצאת הספרים "Random House", ושנה לאחר מכן תחת פרסום מוגבל עותקים חתומים של "Donald M.
ב-11 במאי 1994 יצא סרט הקולנוע "העורב" (The Crow), בבימויו של אלכס פרויאס ובהפקתם של ג'ף מוסט ואדוארד ר.
בסרט כיכבו ברנדון לי, ארני הדסון ורושל דייוויס.
עלילת הסרט מתבססת באדיקות אחר הנובלה שנכתבה בידי ג'יימס או'בר, כאשר רק סצנת מותם של אריק ושלי מוחלפת בדירתם, אשר ממוקמת בעליית הגג, וממנה מושלך אריק אל מותו.
בגרסה זו מוטיב המוזיקה שולט, כמו כן הוויזואליות של הסרט משרה אווירה גותית, אפלה וחד גונית, ובשלבי ההפקה המוקדמים נשקל אף לצלם את הסרט בשחור-לבן.
הסרט הפך למפורסם עוד לפני צאתו, כשבמהלך אחת הסצנות נהרג ברנדון לי כתוצאה מירי אקדח שהכיל כדורים שהוצא מהם אבק השרפה על ידי צוות הפעלולים של הסרט.
בכתוביות הסיום הוקדש הסרט ללי ולארוסתו אלייזה הטון, ששימשה אף עוזרת הפקה.
בטקס פרסי ה-MTV זכה הסרט בפרס "שיר הסרט הטוב ביותר" עבור השיר Big Empty של הסטון טמפל פיילוטס והיה מועמד בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר".
ברנדון לי היה מועמד לפרס "השחקן הטוב ביותר" על תפקידו בסרט.
הסרט זכה גם לפרס BMI למוזיקת הסרט הטובה ביותר.
פסקול הסרט שופע בשירים של להקות כהקיור, ניין אינץ' ניילז, רייג' אגיינסט דה מאשין, סטון טמפל פיילוטס ופנתרה.
ב-30 באוגוסט 1996 יצא סרט הקולנוע "העורב: עיר המלאכים" (The Crow: City of Angels) בבימויו של טים פופ, בהפקתם של ג'ף מוסט ואדוארד ר.
פרסמן ואשר נכתב על ידי דייוויד ס.
בסרט כיכבו וינסנט פרז, מיה קירשנר ואיגי פופ.
עלילת הסרט עוקבת אחר אש קורבן, שהוא ובנו מוצאים את מותם לאחר שהיו עדים לרצח.
כמו עלילת הסרט הראשון, הוא חוזר לחיים ורודף אחרי רוצחיו עד למנהיג, שמצווה את מותו, כאשר בדרך הוא נתקל בשרה, כעת בוגרת וערה לכוחותיו האלמותיים של העורב, שעוזרת לו בדרכו.
בוס העולם התחתון, ג'ודה ארל, רוצה את כוחותיו של אש לעצמו, ויעשה הכול כדי לקחת אותם.
אורכו המקורי של הסרט הוא 112 דקות, אולם הוא קוצץ על ידי האולפנים לכדי 91 דקות.
בנוסף למוזיקה, שהפכה סממן חוזר לסדרת סרטים זו, מוטיב הוויזואליות קיבל תפנית חדשה, כאשר את החד-גוניות האפרורית שאפיינה את הסרט הראשון מחליפה חד-גוניות ירקרקה כמעט מחליאה, שלמען האמת רק מוסיפה לאופיה החולה של 'עיר המלאכים'.
פסקול הסרט שופע בשירים של להקות ואמנים כהול (בחידוש לשירם של פליטווד מק Gold Dust Woman), פי ג'יי הארווי, בוש, טריקי, קורן, דפטונס, איגי פופ, הת'ר נובה, וייט זומבי ופילטר, כמו גם בהשתתפותה של גרייס סליק.
ב-23 בינואר 2000 יצא סרט הקולנוע "העורב: גאולה" (The Crow: Salvation) בבימויו של בהארט נלורי ובהפקתם של ג'ף מוסט ואדוארד ר.
פרסמן, שנכתב על ידי צ'יפ ג'והנסן.
בסרט כיכבו אריק מביוס, קירסטן דנסט, ג'ודי לין או'קיף ופרד וורד.
עלילת הסרט מביאה את סיפורו של אלכס קורביס, אשר מואשם על לא עוול בכפו ברצח חברתו ומוצא להורג בכסא חשמלי.
הוא חוזר לחיים בכוונה להוציא את הצדק לאור, ומוצא כי האשמים האמיתיים הם חבורת שוטרים מושחתים בראשותו של פקד משטרה סדיסט.
עזרה הפעם מגיעה בדמות אחותה של חברתו, לאחר שהוא מוכיח לה בעזרת כוחות העורב את חפותו.
הסגנון החד-גוני שאפיין את שני הסרטים הקודמים איננו כאן, ומוחלף בוויזואליות עשירה בצבעים ואמיתית.
פסקול הסרט שופע בשירים של להקות ואמנים כהול (בחידוש לשירו של בוב דילן It's All Over Now, Baby Blue), טריקי, סטטיק-אקס (בגרסת כיסוי לשיר של מיניסטרי Burning Inside), רוב זומבי, פילטר, קיד רוק, דה קריסטל מת'וד ודאנזיג, כמו גם בהשתתפותה של ג'ולייט לואיס.
ב-3 ביוני 2005 יצא סרט הקולנוע "העורב: תפילה מרושעת" (The Crow: Wicked Prayer), בבימויו של לאנס מנגיה ובהפקתם של ג'ף מוסט ואדוארד ר.
הסיפור עצמו מבוסס באופן חלקי על הנובלה פרי עטו של נורמן פרטרידג'.
בסרט כיכבו אדוארד פרלונג, דייוויד בוריאנז, טארה ריד ודניס הופר.
עלילת הסרט מביאה את סיפורו של ג'ימי קוארבו, פושע לשעבר ומנודה חברתית, שמתעתד לעזוב את העיירה ברגע שתקופת המבחן שלו תסתיים, ולקחת איתו את חברתו לילי.
תוכניתו משתנה כאשר לוק קראש ולולה ביירן, מנהיגי הכנופיה השטנית ארבעת פרשי האפוקליפסה, רוצחים את לילי עבור עיניה התכולות, לשימוש בפולחן אשר יהפוך את לוק לשטן בכבודו ובעצמו.
ג'ימי, שנרצח יחד עם חברתו, חוזר לחיים באופן כמעט מיידי ורודף אחר החבורה כאשר הוא נעזר בחברי העיירה אשר נידתה אותו מלכתחילה.
המוטיב הוויזואלי כאן הוא אווירת המדבר של ערבות דרום אמריקה.
בסוף 1998 צולמה סדרת טלוויזיה קנדית בשם "העורב: מדרגות לגן עדן" (The Crow: Stairway to Heaven), בכיכובו של מארק דקסקוס כאריק דרייבן, שנמשכה כ-22 פרקים למשך עונה אחת בלבד וזאת למרות שעוררה הדים חיובים בקרב המעריצים.
הסדרה הציגה קו עלילה שבו אריק דרייבן נוקם את מות חברתו שלי (המגולמת על ידי סאבין קרסנטי) אך חייב להישאר בעולם החיים עד שישיב את האיזון בין הטוב והרע על כנו, וכי הריגתם של אלה אשר אשמים במותו אינה כה פשוטה אלא אף פוגעת במשימתו לכפרה.
הסדרה שודרה ברשת Sci-Fi, ואף נשקל לעשות לה סרט שמסכם את קצוות העלילה שנותרו פתוחים.
בדצמבר 2008, המפיק סטיבן הורינגטון הצהיר על תוכניתו לכתוב ולביים חידוש לסרט מ-1994. חברת Relativity Media רכשה את זכויות ההפקה ובמאי 2013 השחקן לוק אוונס לוהק לתפקיד אריק דרייבן בסרט שצילומיו יחלו ב-2014 ומבוים על ידי הבמאי הספרדי פרנסיסקו חאוויר גוטיירז.
מלחמת לבנון השנייה התנהלה בקיץ 2006 בין ישראל לארגון חזבאללה.
במלחמה זו סבל העורף רבות כתוצאה מהפצצות של שני הצדדים.
חזבאללה שיגר רקטות רבות במכוון לעבר יישובים ישראליים בצפון, ואילו ישראל הפציצה בצורה נרחבת את עמדות חזבאללה בלבנון, ועקב כך נגרמו פגיעות רבות באזרחים לבנונים.
כבר מתחילת המלחמה החל חזבאללה בהפגזה מסיבית של העורף הישראלי בעשרות רקטות מדגם גראד 122 מ"מ ("קטיושות"), על מנת לחפות על החטיפה.
הרקטות פגעו ביישובי קו העימות כגון קריית שמונה ונהריה, אך הרחיקו גם עד צפת.
כבר ב-13 ביולי תקף חזבאללה את חיפה ברקטות ארוכות טווח מדגם פג'ר 3 ו-5 תוך יצירת משוואה שהתקפה על ביירות כמוה כמתקפה על חיפה.
ב-14 ביולי, החל צה"ל בתקיפה מאסיבית בלבנון.
ההפגזות התעצמו ככל שהחריף העימות, כאשר חזבאללה יורה כ-120 רקטות ליום בממוצע, ובשיא מעל ל-250 רקטות ביום.
רקטות אלו פגעו באזור חיפה והקריות והרחיקו גם עד טבריה, עפולה, נצרת, חדרה, בנימינה, בית שאן..
בניגוד לאיום של נסראללה, הוא לא פגע בתל אביב.
רקטות רבות נפלו בקריית שמונה וסביבתה (1,012 רקטות), בנהריה ובעכו (808 רקטות בנהריה, 711 רקטות בעכו), בסביבות מעלות (642 רקטות) ובעיר צפת וסביבתה (471 רקטות).
באזורי כרמיאל, ראש פינה, הגולן, טבריה, והקריות, פגעו בין 100 ל-180 רקטות.
באזורי עפולה, נצרת, חדרה, בנימינה, בית שאן נפלו בין 5 ל-25 רקטות.
ב-16 ביולי נהרגו שמונה מעובדי מוסך הרכבת בחיפה.