tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרדיטה ויקס – רוברטה מסינגהם
ג'ניפר מול – ג'ורג'ינה מסינגהם
אלינור דייוויד – מרי פנטני
מייקל פאסבנדר – צ'ארלס אלן
ג'ונתן הייד – ג'ורג' פנטני
הלן מקרורי – גברת ג'ני ונדלור
ג'וליאן וודהאם – הוגו מסינגהם
פני דאוני – ג'ודית מסינגהם
רשת PBS האמריקאית הייתה שותפה למימון ההפקה, והסרט שודר במסגרת שידורי Masterpiece Theatre של PBS בשנת 2005. השם המקורי של הסרט היה "Sherlock Holmes and the Deadly Season", והוא שונה שבועות אחדים לפני השידור.
איאן הארט שב לשחק בדמות ווטסון אותו גילם בסרט "כלבם של בני בסקרוויל", אבל ריצ'רד רוקסבורו לא המשיך לגלם את שרלוק הולמס, ורופרט אוורט החליף אותו.
גאי הנרי שהופיע בתפקיד שרלוק הולמס בסדרה "Young Sherlock: The Mystery of the Manor House" לוהק בסרט זה בתפקיד קטן בדמות מר בילני.
סיימון סלן ג'ונס ביים את הסרט, והצילומים נערכו בסביבות לונדון בסוף קיץ 2003. את הפסקול הלחין אדריאן ג'ונסטון.
גברת ונדלור נותנת לשרלוק הולמס את הספר "Psychopathia Sexualis".
בניגוד לעיבוד של "כלבם של בני בסקרוויל", הפקה זו היא לפי סיפור מקורי שכתב אלן קוביט, אם כי בתסריט יש שימוש במשפטים מדיאלוגים שנלקחו מסיפוריו של ארתור קונאן דויל.
העלילה מתרחשת בתחילת המאה העשרים, ודוקטור ווטסון עומד לשאת אישה, דבר המרמז שעבר זמן רב מאז שהולמס והוא עבדו יחד.
שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון הוא סרט טלוויזיה סובייטי בן שני חלקים משנת 1979, עיבוד לרומנים מאת ארתור קונאן דויל אודות שרלוק הולמס.
הסרטים בוימו על ידי איגור מסלניקוב שביים והפיק בהמשך סרטים נוספים, כדוגמת הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס וד"ר ווטסון.
"שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון" מחולק לשני פרקים: "ההיכרות" (המבוסס על "תעלומת הרצועה המנוקדת") ו"כתובת דם" (שמבוסס על חקירה בשני).
הסרטים היו קרובים מאוד לעלילת הספרים, אף שיש בהם כמה הבדלים בולטים ולעיתים די הומוריסטיים.
למשל, דוקטור ווטסון, בשבועות הראשונים למגוריו ברחוב בייקר, ניסה להבין מה מקצועו של הולמס.
לאחר שחזה בהולמס לבוש בתחפושת ורואה מבקרים מוזרים, ווטסון מגיע למסקנה שהולמס הוא ראש ארגון פשע, לפני שהולמס חושף בפניו את שיטות הדדוקציה שלו ועזרתו לסקוטלנד יארד בפענוח פשעים.
וסילי ליבנוב - שרלוק הולמס
ויטאלי סולומין - ד"ר ווטסון
רינה זליונאיה - מרת הדסון
מריה סולומינה - הלן סטונר וג'וליה סטונר
פדור אודינוקוב - ד"ר רוילוט (דובב על ידי איגור יפימוב)
בוריסלב ברונדוקוב - המפקח לסטרייד (דובב על ידי איגור יפימוב)
איגור דמיטרייב - המפקח גרגסון
ניקולאי קראצ'נצוב - ג'פרסון הופ
ויקטור אריסטוב - ג'וזף סטנגרסון
אדולף אלין - אנוך דרבר
שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר היא סדרת דרמה של ה-BBC משנת 2007 על שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר, חבורת ילדים שעוזרים לו מדי פעם.
בסרט מככב ג'ונתן פרייס בתפקיד שרלוק הולמס וביל פטרסון כדוקטור ווטסון ועם אנה צ'נסלור ואהרון ג'ונסון.
הפרחחים מרחוב בייקר חוקרים כי כמה מחבריהם נעדרים נעדרים, ובמקביל מנסים למנוע את שרלוק הולמס - שעובר משבר אישי - מורשע ברצח.
הסרט מבוסס על סיפור מקורי מאת קורטי ודויל.
הופק על ידי אנדי רולי.
הצילומים ועבודת הפוסט-פרודקשן נערכו בדבלין, אירלנד.
שרלוק הולמס נגד ג'ק המרטש הוא משחק הרפתקאות עבור מיקרוסופט ווינדוס ו-Xbox 360, שפותח על ידי האולפן האוקראיני פרוגווארס.
זהו המשחק החמישי בסדרת משחקי ההרפתקאות של שרלוק הולמס שפותחה על ידי Frogwares.
המשחק מתקיים במחוז וייטצ'אפל בלונדון בשנת 1888, האתר ההיסטורי של רציחות ג'ק המרטש.
בעקבות "שרלוק הולמס: התעוררות" ו"שרלוק הולמס נגד ארסן לופין" (המשחקים הקודמים בסדרה), שרלוק הולמס נגד ג'ק המרטש מציע את היכולת לשחק מנקודת מבט של צד שלישי בנוסף למשחק בגוף ראשון.
הגרסה הצרפתית של המשחק יצאה ב-30 באפריל 2009. הגרסה האנגלית יצאה ב-24 במאי.
המשחק מתרחש בתקופה הוויקטוריאנית המאוחרת.
האימפריה הבריטית הייתה בשיאה, מעצמה עולמית עשירה.
וייטצ'אפל הייתה שכונת עוני עלובה.
ברחובותיה הצרים והמלוכלכים התגוררו בתנאים מחפירים אלכוהוליסטים, קבצנים, זונות, כמו גם קהילה גדולה של מהגרים יהודים שנמלטו מהאנטישמיות הגוברת ממזרח אירופה.
בין 3 באפריל 1888 ל-13 בפברואר 1891, התרחשו רציחות אלימות.
על הולמס לחקור, לעקוב ולתפוס את ג'ק המרטש ובכך לפתור את אחת התעלומות הגדולות בהיסטוריה של הפשע.
השחקן יכול לשחק מנקודת מבט ראשונה או שלישית כהולמס או ווטסון.
הולמס ווטסון מגיעים לסקירה בכל זירת פשע לאחר הרצח ובכך נותן לשחקן מבט מקרוב על עבודתו של ג'ק.
כל זירת פשע מאפשרת לשחקן לשחזר את מה שקרה, לקחת את קטעי הראיות ולקשר ביניהם עד שיגיע למסקנה.
לדוגמה, בבחינת גופתה של אני צ'פמן, השחקן מגלה רמזים רלוונטיים כמו דם על הגדר, חבורות מתחת לצידו הימני של עצם הלסת ולשון נפוחה, המאפשרת לשחקן להסיק שהקורבן נהרג בעודה שוכבת לאחר שנחנקה ביד שמאל.
מסקנות אלה נבחרות מתוך רשימות המפתח.
השחקן נדרש גם לפתור תעלומות בדירתו המפורסמת של הולמס ברחוב בייקר, תהליך הכולל דיאלוג ומסמכים כדי לקבוע זמני רצח, לפני ששרלוק מפתח תאוריות מפורטות לגבי הסיבות להרג.
השחקן מחבר הערות קרועות, מרכיב חפצים ומוצב בפני בשלל אתגרים.
שרלוק הולמס: בלש ייעוץ מפורסם שגר ברחוב בייקר 221ב עם חברו הנאמן ד"ר ג'ון ווטסון.
שיטותיו של הולמס הן ייחודיות ועליו להכניס את כל יכולות הדדוקציה החריגות שלו לצורך מקרה זה.
ווטסון: רופא וחברו הטוב ביותר של הולמס.
הוא יעשה ככל שניתן כדי לעזור לחברו לתפוס את ג'ק המרטש.
ג'ק המרטש: הרוצח הסדרתי שמכה במחוז ווייטצ'אפל.
הוא הורג זונות ללא רחמים ולועג למשטרה, נחשב גם למשוגע וגם לגאון.
המפקח פרדריק אברליין: מפקח משטרה המסרב לעזרתו של הולמס.
הוא מאמין שהוא יכול לפתור את המקרה בקלות.
הפרחחים מרחוב בייקר: חבורה של ילדים עניים שעוזרים להולמס ו-ווטסון במקרה הקשה שלהם.
פרנסיס טמבלטי: רופא אמריקאי שבמקרה היה בלונדון בזמן הרציחות, שידוע שהוא לא אוהב נשים בכלל.
וולטר סיקרט: צייר שפוקד את בית הזונות המקומי בו היה ידוע שקרבנותיו של המרטש עבדו.
יעקב לוי: קצב בעל מוניטין לקוי בשל מעשים שלא היו בו בעבר.
המשחק זכה לביקורות מעורבות וחיוביות של מבקרים.
Gamespot ביקר בשלילה את שיטת איסוף הרמזים במשחק, מכיוון שהם חייבים קודם כל לבצע סידורים מהמשטרה.
האי שרמן הוא אי מכוסה קרח, המוקף על ידי מדף הקרח אבוט, שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם דרומית לאי ת'רסטון, במרכז מפרצון פיקוק.
אורכו של האי 51 קילומטרים, ורוחבו 19 קילומטרים.
האי מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בדצמבר 1946.
האי נקרא על שמו של אדמירל הצי פורסט שרמן (Forrest Sherman), מצי ארצות הברית, שעמד בראש אגף המבצעים של הצי בין השנים 1949–1951, שבהן נערך הצי לסייע לחקר אנטארקטיקה במסגרת השנה הגאופיזית הבינלאומית.
שרלוק היא סדרת טלוויזיה מסוגת הפשע, המציגה עיבוד עכשווי לסיפורי הבלש של שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל.
הסדרה נוצרה על ידי סטיבן מופט ומארק גטיס, בכיכובם של בנדיקט קמברבאץ' כשרלוק הולמס ומרטין פרימן כדוקטור ג'ון ווטסון.
העונה השלישית הפכה לסדרת הדרמה הנצפית ביותר בבריטניה מאז 2001, והסדרה נמכרה לשידור ליותר מ-200 מדינות.
הסדרה מתארת את "הבלש המייעץ" הולמס, המסייע לשירות משטרת המטרופולין, בעיקר המפקח גרג לסטרייד, בפתרון פשעים שונים.
הולמס נעזר בשותפו ד"ר ג'ון ווטסון, שחזר משירות צבאי באפגניסטן.
אף על פי שהסדרה מתארת מגוון פשעים ומבצעים, הקונפליקט של הולמס עם הנבל ג'ים מוריארטי חוזרת גם בסדרה.
מולי הופר, פתולוגית בבית החולים של בארט, מסייעת מדי פעם להולמס בתיקיו.
דמויות נוספות כוללים את הגברת הדסון ומייקרופט הולמס.
הספר שרלוק הולמס והפרחחים מרחוב בייקר (Sherlock Holmes and the Baker Street Irregulars) נכתב על ידי ומייקל סיטרין והוצא לאור בשנה 2011 על ידי מטר, ובו מסופר על תעלומה ששרלוק הולמס ועוזריו הצעירים מרחוב בייקר מנסים לפתור בעקבות מותם החשוד של שלושה הולכים על חבל.
בסיפור מספרים על חייהם של הפרחחים היכן הם מתגוררים ומה הם עושים.
שרלוק הולמס ועוזריו הצעירים הנקראים הפרחחים מרחוב בייקר מנסים לפתור תעלומה הקשורה למותם הנוראי של משפחת הולכי החבל המפורסמים, הזלינדאים.
הם מצאו את מותם לאחר שחבלם נקרע בזמן הופעה.
שרלוק בוחר לחקור את הנושא, כי הוא חושד שלא מתו מתאונה כמו שסופר אלא מהתנקשות.
במהלך החקירה מתגלה שתעלומה זאת מתקשרת גם לעוד אחת מתעלומותיו הגדולות של הולמס שהיא גניבת ספר המלוכה האנגלי ששוויו רב.
הולמס והפרחחים מבינים שאחד מיריביו המושבעים ביותר, פרופסור ג'יימס מוריארטי ארגן את שני הפשעים.
הזלינדאים היו שותפיו לגניבת הספר, ומוריאטי החליט להיפטר מהם מתוך חשש שידווחו על מעורבותו.
התעלומה נפתרת בעזרת מארב שהולמס והפרחחים ארגנו, הם הצליחו להשיג את הספר וכמעט לעצור את הפרופסור הרשע.
בזמן המסע הפרחחים פוגשים אנשים חדשים ולומדים להכיר טוב יותר אחד את השני ואיך להיות בלשים טובים יותר.
שרלוק הולמס: הבלש המבריק שאצלו עובדים הילדים, שרלוק הוא אחד הבלשים הטובים במדינה והוא פותר תעלומות מבריקות ומעניינות.
אוזגוד (אוזי) מנינג: החכם שבחבורה, בלש מלידה למרות שיכולותיו הפיזיות חלשות מפצה על זה ברעיונות מרשימים וכוח רצון.
פילאר: בת מגדת העתידות, מתגוררת בקרקס ועוזרת לשרלוק והילדים בפתרון התעלומה.
ויגינס: מנהיג החבורה, כריזמטי ואמיץ, יש לו חמוסה בשם שירלי.
משפחת הזלינדאים: משפחת ההולכים על חבל בקרקס שמתו בעקבות נפילה מהחבל והתעלומה סובבת סביבם.
ג'ק קרמבלי: בעליו ואדוניו של אוזי, בחור מרושע שחושב רק על ממונו ומנצל את יכולות ההעתקה של אוזי כדי להרוויח בלי לחשוב על רצונותיו או צרכיו של אוזי.
אליוט (תפר): אחד מהפרחחים יודע לתפור פצעים או בגדים כמו מומחה.
שאר הפרחחים: רוהאן, אלפי, אליסטר, ברנבי, פלטשר, סימפסון, ג'יימס, פיט ושם.
ביקורותיו של הספר מצוינות ורוב קוראיו משבחים את הסופר על יצירה נפלאה זו, הספר גם נבחר למצעד הספרים של מצעד החינוך.
ילדים רבים ממליצים לקרוא את הספר וגם מבוגרים טוענים שזה ספר בלשות מעניין שמתאים לכל הגילאים וכולם יכולים להנות מקריאתו, אפילו אנשים שלא נוהגים לקרוא ספרים.
ביקורות אלה נמצאו באתר של עברית.
שרמין שחריוואר היא דוגמנית גרמנייה ממוצא פרסי.
כאשר היא הייתה בת שנה משפחתה עברה לגרמניה בה היא התגוררה עם אחיה.
שחריוואן גדלה בגרמניה ודוברת חופשי גרמנית ופרסית.
היא סיימה לימודי אוניברסיטה במדעי החברה.
בשנת 2004 שחריוואר זכתה בתואר מיס גרמניה ובעקבות כך נשלחה להשתתף בתחרויות מיס אירופה.
בתחרות של שנת 2005 היא זכתה במקום הראשון (סגניתה הראשונה הייתה נציגת ארמניה לוסין טובמסיאן.
בעקבות זכייתה שחריוואר הוזמנה להנחות תוכנית טלוויזיה.
היא למדה משחק במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע ושיחקה במספר סרטי קולנוע.
כל זה במקביל לקריירה כדוגמנית.
שרמוטה, מילת גנאי ונעשה בה שימוש על מנת להשפיל אישה על קיום יחסי מין עם גברים רבים או קיום יחסי מין ב"קלות דעת" ומחוץ למסגרת זוגית מחייבת.
מקור המילה בשפה הערבית (شَرْمُوطَة) ובתרגום מילולי לעברית משמעותה "זונה" או "סמרטוט".
למילה שרמוטה אין מקבילה גברית והיא נועדה לנשים באופן מיוחד.
בתרגום חופשי המונח סלאט-שיימינג מתייחס לביוש אישה על "היותה שרמוטה/מופקרת".
ביוש אישה על בסיס התנהגותה המינית נטוע בסטנדרט הכפול של החברה לקשר שבין מיניות (הטרוסקסואלית) ומגדר.
מגברים מצפים שיהיו פעילים מינית, ללא קשר למחויבות או מערכות יחסים, בעוד מנשים מצפים שיהיו פעילות מינית רק בתוך מערכת יחסים מחייבת ומשום שהן מאוהבות.
נשים שחורגות מהסטנדרט הזה עלולות להסתכן באפיונן כ"שרמוטות" וצפויות להיתקל בהתנהגות של סלאט-שיימינג.
הפחד של נשים מתיוגן כשרמוטות והתמודדות עם הסטיגמה הנלווית לכך משפיע על התנהגותן ומעצב את ההעדפות המיניות שלהן, ובשל כך נשים נמצאות במשא ומתן וגישור מתמיד בין רצונן לבין התפיסות החברתיות המגדריות הנוגעות להתנהגות מינית של נשים.
סלאט-שיימינג היא תופעה שכיחה ובעלת כוח רב בהאשמות של אלימות מינית, ומדגישה כיצד התנהגות מינית "לא נורמטיבית" של קורבן העבירה יכולה להוביל למקרה האלימות ותוך כך פוגעת באמינות הנפגעת ובהזדהות עימה.
שיח דומה רווח גם בתקשורת ובתהליכים משפטיים, תופעה של סלאט-שיימינג בזירות אלה מובילה גם לתופעה שנקראת "האשמת הקורבן".
האשמת הקורבן היא תופעה בה האחריות על ביצוע האלימות (במקרה זה האלימות המינית) מוטלת על נפגעת העבירה במקום על מבצע העבירה, ולמעשה מטילה את האשמה על הפגיעה בנפגעת עצמה, בהתנהגותה או לבושה.
האשמת הקורבן במקרים של אלימות מינית יכולה לבוא לידי ביטוי בהצדקת מעשי הפוגע, על סמך התנהגותה המינית הקודמת של הנפגעת או באופן בו התלבשה בעת הפגיעה.
תופעה זו, תומכת בגישה הפסולה לפיה לנשים יש אחריות למניעת אלימות מינית ומסיטה את האחריות על האלימות מהגברים הפוגעים עצמם.
ניכוס מחדש מוצע כפתרון לתופעת הסלאט-שיימינג.
נשים שמאמינות שבאמצעות ניכוס מחדש ניתן יהיה להפחית את הכוח של תופעת הסלאט-שיימינג קוראות לנשים אחרות לאמץ את תווית השרמוטה, ובאמצעות ניכוס לעצמן של המילה לבטל את הכוח המשתק שיש לה.
ניכוס מחדש מבקש להשתמש במילה שרמוטה כמילה מעצימה, ולנסות באמצעותה לשחרר נשים מסטיגמות מגדריות הקשורות למין.
השימוש העצמי במילה שרמוטה כמילה מעצימה עבור נשים מבטאת גם יציאה מהגדרות מיושנות של נשיות והקשר בין כבודן של נשים להתנהגות המינית שלהן.
הניסיון המשמעותי ביותר לניכוס מחדש של המילה שרמוטה מתבטא בתנועה העולמית של "צעדת השרמוטות" שבארץ נקראת גם "צעדת המופקרות", ובמהלכה נשים צועדות עם מסרים שמתנגדים לאלימות מינית ונלחמים בתופעת האשמת קורבן.
ניכוס מחדש היא פרקטיקה שנויה במחלוקת, בעיקר בקרב נשים שאינן שייכות למעמד ההגמוני (נשים לבנות, עשירות והטרו-סקסואליות).
הפתרון האלטרנטיבי לתופעת הסלאט-שיימינג במקום או לצד ניכוס מחדש הוא שינוי התפיסות המגדריות הפוגעניות בתחומי המיניות.
פמיניסטיות מזרחיות וערביות והשימוש בניכוס מחדש
ברחבי העולם קיימת התנגדות לניכוס מחדש של המילה שרמוטה, בעיקר על ידי נשים שקיימות לגביהן סטיגמות חמורות של מותרות מינית, ולכן הן אינן יכולות לקרוא לעצמן שרמוטות מחשש לפגיעה בביטחון שלהן.
ביקורת זו מושמעת לרוב על ידי פמיניסטיות שחורות או מחברות מיעוט, נשים שאינן הטרוסקסואליות וכן נשים עניות או מוקצות מהחברה מסיבות אחרות.
בישראל, קיים שיח עם רובד נוסף לניכוס מחדש של המילה שרמוטה.
נשים יהודיות מזרחיות ונשים ערביות מתנגדות לניכוס מחדש של המילה שרמוטה בשל המשמעות המילולית המשפילה של המילה בשפה הערבית, ומוסיפות שבשל המשמעות הקשה כל כך שיש לה לא ניתן להפוך את המילה לחיובית.
פעילה פמיניסטית פלסטינית, איאת אבו שמיס, מתארת סלידה עמוקה משימוש במילה שרמוטה, ושהשימוש במילה זו הוא בלתי אפשרי ולא מתקבל מבחינתה לחברותיה דוברות הערבית.
מבחינתה ניכוס מחדש של המילה מדגים עיוורון של פמיניסטיות יהודיות להתמודדות של נשים ממעמדות ומוצאים שונים.
לא כל הפמיניסטיות המזרחיות והערביות תמימות דעים בנושא השימוש במילה שרמוטה, ושתי נשים שהובילו את צעדת השרמוטות הראשונה בירושלים ובחרו את שמה, אור דוד ושירי אייזנר, מגדירות עצמן פמיניסטיות מזרחיות.
למרות העובדה שישנן פמיניסטיות מזרחיות שמשתמשות בניכוס מחדש של המילה "שרמוטה", זה עדיין נושא לחילוקי דעות משמעותיים, שגם הובילו את הצעדה הירושלמית והצעדה החיפאית לשנות את שמן ל"צעדת המופקרות".
שרמולה (בברברית: tacermult או tacermilt, בערבית: شرمولة) היא סוג של מרינדה או רליש מהמטבח התוניסאי, אלג'יראי, לובי, והמרוקאי הוא משמש באופן מסורתי לתיבול דגים, אך ניתן להשתמש בו על בשרים או ירקות אחרים.
דומה במקצת לצ'ימיצ'ורי הדרום אמריקאי.
המרכיבים הנפוצים כוללים שום, כמון, כוסברה, שמן, מיץ לימון ומלח.
וריאציות אזוריות עשויות לכלול גם לימונים משומרים, בצל, פלפל צ'ילי טחון, פלפל שחור, זעפרן ועשבי תיבול אחרים.
מתכוני שרמולה משתנים מאוד לפי אזור.
בספקס, תוניסיה, מוגשת שרמולה לעיתים קרובות עם דג מלוח במהלך עיד אל-פיטר.
גרסה אזורית זו מורכבת ממחית צימוקים כהים מיובשים מעורבבים עם בצל מבושל בשמן זית ותבלינים כגון ציפורן, כמון, צ'ילי, פלפל שחור וקינמון.
גרסה מרוקאית כוללת פטרוזיליה מיובשת, כמון, פפריקה, מלח ופלפל.
הגרסה הלובית לשרמולה מוגשת כתוספת בקיץ; היא מכילה זיתים, טונה ומגוון עשבי תיבול ירוקים.
"שרליה" (הלחם של "שער עלייה") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין.
את השיר הוציאה בפברואר 1986 לאור חברת התקליטים CBS ישראל, כסינגל מתוך אלבומה ה-28 של אלברשטיין, "מהגרים".
כפן בחר להציג את הסיטואציה דרך עדשה אישית ואנושית, באמצעות תיאורים יומיומיים של השגרה במעברה.
בנוסף לקשיים של קליטה, השיר רומז לשארית הפליטה וליהודים ששרדו את השואה ועלו לארץ ישראל.
המתח בין הרצון להיקלט לבין איבוד הזהות, "מחליפים מקצוע, מחליפים את השמות...
מי שהחליף את השם בעצם כבר ויתר".
עם זיכרון השואה וההישרדות, ניתן להבין מדוע השיר נפתח בשורה "את הסיפור הזה מתחילים מהסוף".
ביטויים כמו "מדור חיפוש קרובים", וכן "מחנה מעבר ועל תחנה סופית" שמצויים לאורך השיר מסמנים את העבר שהשאירו העולים, "אנשים מקצה הזמן, מקצה האור והחיים", מאחוריהם.
השיר בנוי כתיאור רצף של חוויות וזיכרונות, וכולל ביטויים שמסמנים את הפער בין הציפיות והתקווה לבין תחושת ההישרדות.
הדימוי של "אנשים עייפים בארץ חדשה" לצד "אין שפה, אין פרנסה, יש תעודה" מצביע על תחושת חוסר השייכות.
עם זאת, לקראת סיום מופיע רגע של איחוד קהילתי בטקסיות של יום שבת: "חולצות לבנות, נעליים מבריקות", המשקף ניסיון לשמר כבוד עצמי וזהות בתוך מציאות זמנית ולא פשוטה.
השיר מתפקד כייצוג מוזיקלי של פרק בהיסטוריה החברתית הישראלית, והוא מדגיש את נקודת המבט של הפרט בתוך סיפור העלייה הקולקטיבי.
השיר נחתם כמו גם באקורד של תקווה, המצביע "(ו)על התחלה, התחלה שאין לה סוף".
השיר "שרליה" זכה להצלחה מתונה בשני מצעדי הפזמונים המרכזיים בישראל בשנת 1986. במצעד השבועי של גלי צה"ל נכנס השיר ב-10 בפברואר במקום ה-17, ושהה בו במשך שבעה שבועות.
הוא הגיע ב-3 במרץ למקום החמישי, שהיווה את מיקומו הגבוה ביותר, ויצא מהמצעד ב-12 באפריל.
במצעד של רשת ג' נכנס השיר ב-11 בפברואר במקום ה-24, שהה בו במשך שמונה שבועות, והגיע למקום השמיני ב-18 במרץ.
השיר סיים את דרכו במצעד זה ב-8 באפריל.
שרלוק הצעיר היא סדרת מסתורין ופעולה אמריקאית, המבוססת על סדרת ספרי "שרלוק הצעיר" מאת אנדרו ליין, המהווה פסטיש ליצירותיו המקוריות של ארתור קונאן דויל אודות דמותו של שרלוק הולמס.
את הסדרה ביים גאי ריצ'י, ואת דמותו של שרלוק הולמס מגלם הירו פיינס טיפין.
הסדרה עתידה לעלות לשידור בשירות הזרמת המדיה "פריים וידאו" ב-4 במרץ 2026.
בהיותו בן 19 ובהיותו סטודנט באוניברסיטת אוקספורד, שרלוק הולמס טרם הפך לבלש המבריק והמנוסה שעתיד להיוודע בשנים הבאות.
הוא גולמי, חסר מעצורים ולעיתים נטול-משמעת.
כשרצח המתרחש באוקספורד מסכן את חירותו האישית, הדבר מוביל אותו לחקור את תעלומת הרצח הראשונה בחייו – חקירה החושפת קונספירציה רחבת-היקף בעלת השלכות עולמיות.
הירו פיינס טיפין – שרלוק הולמס, בלש חובב בן 19. נער פרוע המסרב להיכנע למוסכמות החברתיות.
זין טסנְג – הנסיכה גולון שוואן, נסיכה סינית צעירה, חוקרת ואמנית לחימה.
ג'וזף פיינס – סיילס הולמס, אביהם ההרפתקן של שרלוק ומייקרופט.
נטשה מקאלהון – קורדליה הולמס, אמם האמנותית של שרלוק ומייקרופט.
קולין פירת' – סר בוקפאלוס הודג'
דונאל פין – ג'יימס מוריארטי, אויבו המושבע העתידי של שרלוק.
מקס איירונס – מייקרופט הולמס, אחיו הבכור של שרלוק.
ראווי אוג'לה – קישמור מאליק
סיימון דילייני – הבלש פידג'ט
אדם ג'יימס – ד"ר צ'ארלס מלטבי
רייצ'ל שלי – גברת אנה טילקוט
פיתוחה של סדרת טלוויזיה המבוססת על ספרי "הולמס הצעיר" מאת אנדי ליין דווח לראשונה באפריל 2024. במסגרת הדיווח נמסר כי הירו פיינס טיפין לוהק לגילום דמותו של שרלוק הולמס הצעיר, וכי גאי ריצ'י צורף לפרויקט כבמאי וכמפיק בפועל.
בחודש מאי 2024 הזמינה "פריים וידאו" עונה ראשונה בת שמונה פרקים, בהפקת החברות "Inspirational Entertainment" ו-"Motive Pictures".
יוצר הסדרה והשואו ראנר הוא מתיו פארקהיל, המשמש גם כמפיק בפועל.
ריצ'י מביים ומשמש כמפיק בפועל לצד אנדי ליין, סיימון קלטון, איוון אטקינסון, סיימון מקסוול, דהאנה גילברט, קולין וילסון ומארק רסטגיני.
ריצ'י ביים בעבר שתי עיבודים קולנועיים נפרדים לדמותו של שרלוק הולמס: "שרלוק הולמס" (2009) ו"שרלוק הולמס: משחק הצללים" (2011).
את דמותו של שרלוק הולמס בן ה-19 מגלם פיינס טיפין, שהיה בן 26 בעת הצילומים, לאחר ששיתף פעולה בעבר עם ריצ'י בסרט "היחידה ללוחמה לא ג'נטלמנית".
ביוני 2024 לוהקו ג'וזף פיינס, דודו של הירו פיינס טיפין, לגילום דמות אביו של שרלוק הולמס, ונטשה מקאלהון לגילום דמות אמו.
בחודש יולי 2024 נמסר על ליהוקם של זין טסנג, קולין פירת' ודונאל פין לצוות השחקנים.
בשלהי אוגוסט 2024 נצפה מקס איירונס במהלך הצילומים, ולאחר מכן נחשף כי הוא מגלם את מייקרופט הולמס, אחיו הבכור של שרלוק.
צילומי הסדרה החלו בבריטניה ביולי 2024. חלק מהסצנות צולמו בעיר בריסטול.
בשנת 2025 התקיימו צילומים גם בספרד – בערים חֶרֶס, קאדיס וסביליה – וכן בקרדיף שבוויילס.
צילומי הסדרה הסתיימו בשלהי פברואר 2025.
כל שמונת פרקי הסדרה עתידים לעלות לשידור ב-4 במרץ 2026 בשירות הזרמת המדיה "פריים וידאו".
שְׂרָף הוא חומר נוזלי היוצא מן העץ, שנוצר מהטרפן המחומצן של השמנים הנדיפים בצמח.
השרף אינו מסיס במים אך מסיס בכוהל ובאתר.
ישנם שני סוגים של שרף: שרף טבעי ושרף מלאכותי, שהכנתו נעשית על ידי פרקולציה עם אלכוהול, ריכוז הפרקולנט והשקעת השרף עם מים בעודף.
שרף שעבר תהליך התאבנות במעבה האדמה יוצר אבן חן הקרויה ענבר.
גומי מופק משרף של מיני עצים טרופיים.
שרף שימש בעבר לאיטום תחתית ספינות.
השרף עוזר להפיק צליל יותר חזק מן הקשת של כלי הקשת.
הנגנים מורחים את השרף על הקשת כדי להגביר את החיכוך בינה ובין המיתר.
החיכוך מגביר את הצליל המופק.
השרף משמש גם בתור סם מרפא לריפוי של מחלות שונות, כוויות, הצטננות, ומשכך כאבים לנשים הרות (אופיום).
ניתן להכין מתוך השרף חומר מסמיך המשמש בהכנת קינוחים, ממתקים וריבה וכמייצב וחומר קשירה לעוגה וגלידה.
השרף שימש בימי קדם גם לעשיית קטורת לבשמים, ומשמש עד היום לטקסים דתיים.
השרף הוא חלק ממרכיבי הדיו לכתיבת ספר תורה.
רקדניות בלט משתמשות בשרף למניעת החלקת הנעל והחלקה על הבמה.
בכל סוג עץ יוצא השרף בצורה שונה.
ישנם עצים בהם השרף יוצא מתוך "גזע העץ" וישנם סוגי עצים בהם השרף יוצא מתוך "ענפי העץ".
קטיף שרף העצים קורה במספר מדינות בעולם:
ביוון קוטפים שרף מעץ אלת המסטיק (מסטיקא) בעזרת פעולת "חריצה".
בסודאן קוטפים שרף מעץ שיטה (גומי ערבי) על ידי תלישת השרף.
בעומאן קוטפים שרף מעץ הלבונה (השרף גם בעל אותו השם) באמצעות קילוף גזע העץ.
אין עדיין מחקר חקלאי מקיף בנוגע על שרפי העצים וכן, התועלת המדויקת של ייצור השרף בידי העץ אינה ידועה כרגע, אך הוצעו כמה השערות אפשריות כגון סתימת חורים (הגלדה של פצעים), הגנה בפני חרקים שרוצים לחדור לעץ, ומניעת גדילה של פטריות טפיליות.
ידוע שישנו שימוש בקרב חובבי ומגדלי אלמוגים בשרף על מנת להוריד את כמות המומסים במים (TDS) המוכנסים וממלאים את האקוורים עקב התאיידות.
ייתכן שלשם כך משמש השרף תפקיד מכריע בסינון המים הנשאבים על ידי השורשים מן האדמה שקיים בה ברזל וחומרים מתכתיים שהופכים למומסים במים.
שרף הוא סוג של מלאך המוזכר בספר ישעיהו, ומתואר כמלאך עם שש כנפיים.
בארכאולוגיה של המזרח הקדום ישנן לא מעט דוגמאות בצורות של בני אדם, ספינקסים ובעלי חיים מכונפים המופיעים על גבי שנהבים, חותמות, וטביעות חותם פיניקיים וכנעניים – המתוארכים לתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל, הנמשכות גם אל תוך התקופה הישראלית.
במעשה מרכבה מתוארות דמויות מהפמליה האלוהית:
בהמשך הפרק, מספר ישעיהו כי ציונים נוספים של השרף הם () ו ().
על פי תיאורים אלו מעריכים חוקרים רבים שהשרף היה בדמות נחש בעל כנפיים, ידיים ורגליים.
נחשים כאלו מתוארים גם בממצאים אומנותיים מן המזרח הקדום במצרים ובמסופוטמיה, אולם חוקרים אחרים החזיקו בדעה שמלכתחילה התכוונו לתת שם לנחש שארסו צורב כאש את הנשוך, ורק מאוחר יותר נעשה דמות מיתולוגית, או אגדית, מעין הנחשים המעופפים שעליהם מספר הרודוטוס (ב, 75; ג,109).
קווים לדמותו של השד או המלאך ניתן למצא ב"סדר המחזור כפי מנהג פולין" (משנת 1735).
ניתן ללמוד על חדירת שמו של המלאך לתוככי החברה היהודית-חסידית של המאה ה-18 בכנותה – "שרף" את אחד מממפיצי החסידות בגליציה.
ממנו יצאה שושלת סטרליסק, האדמו"ר רבי אורי מסטרליסק – "השרף" (1757–1826).
בשפה מצרית קדומה מופיע השם שֶרֶף seref ומשמעותה: בעירה, כעס, אש.
בקבר בני חסן במצרים נתגלה פסל שזוהה כ"גריפין", ועליו חקוקה המילה "שרף" בכתב דמוטי.
בהסתמך על חיצוניותו, היו חוקרים שהציעו לזהות את אותו הגריפין עם היצור המתואר בספר ישעיהו ושתפקידו היה – שמירת מקדש.
משום ששמו נתפס כמקודש עבור מתרגם השבעים, והוולגטה – לא תרגם זה את המילה שרף-שרפים, אלא נכתבה היא בתעתיק המקורי, כפי שנהגו בתרגום המילה "כרובים".
משום הדמיון בשמות, מעטים מהחוקרים אף הציעו לזהותו עם האל היווני סרפיס שמנתון היה מכוהניו ומפיציו הידועים.
שרפים קיימים גם בהיררכיית המלאכים של הנצרות.
שְׂרַף עֵין־גֶּדִי (שם מדעי: Atractaspis engaddensis) הוא מין נחש ממשפחת השרפיים (Atractaspididae).
הוא מצוי בין היתר באזור בקעת ים המלח ובמדבר יהודה, בסיני, ירדן ובצפון ערב הסעודית.
הוא נחשב לארסי ביותר מבין תשעת הנחשים הארסיים המוכרים בישראל.
השם המדעי של הנחש: Atractaspis engaddensis, מורכב משם הסוג Atractaspis (שנבנה מהלחם של שתי מילים לטיניות: המילה Atraktos, שמשמעותה "חץ", עם המילה Aspis, שפירושה "מגן" או "צפע"), ומהכינוי, המציין את שם המין, engaddensis, הוא השם הלטיני של עין גדי.
הנחש התגלה שם לראשונה ב-1944 על ידי היינריך מנדלסון וגאורג האז, ותואר אז כמין חדש למדע, במאמר מדעי מאת האז.
בעברית, כונה בעבר על ידי האקדמיה ללשון העברית בשם צִפְעוֹן שָׁחוֹר, אך בספרות מאוחרת יותר, כגון החי והצומח של ארץ ישראל, מופיע השם צֶפַע עֵין-גֶּדִי.
ביולי 2025 החליטה האקדמיה לשנות את שמו הרשמי לשם העממי הנפוץ לשְׂרַף עֵין-גֶּדִי, זאת במטרה למנוע בלבול בינו לבין נחשים ממשפחת הצפעיים, במיוחד לצורך אבחנה רפואית נכונה במקרי הכשת נחש ושימוש מדויק בנסיוב.
צבעו שחור מבריק ואחיד לכל אורכו, גופו גלילי דק, וקשקשי גופו חלקים ללא קרינים; אורכו הממוצע כ-60 סנטימטרים ואורכו המרבי יכול להגיע עד 80 סנטימטרים.
ראשו משוטח ואינו רחב מצווארו, בשונה מנחשים ארסיים אחרים, כמו אצל צפע מצוי.
הלסת העליונה מכסה על התחתונה, העיניים קטנות ושחורות וראייתו גרועה, והלשון ורודה.
הנחש נדיר, חי באזורים מדבריים צחיחים או צחיחים-למחצה, פעיל בלילה ואינו תוקפני.
הוא נפוץ בסיני, בירדן וכן בצפון ערב הסעודית.
בישראל הוא מצוי באזורי הערבה, ים המלח, כיכר סדום וכן צפונה מבקעת הירדן ועד לגלבוע.
הוא מצוי גם במדבר יהודה, ממעלה אדומים ומזרחה, וכן במרכז הנגב.
שרף עין-גדי מבלה את מרבית זמנו בהתחפרות מתחת לפני הקרקע או במחילות, ולכך מותאם מבנה ראשו הצר והארוך, שאינו מובדל מצווארו.
מבנה צר זה של הראש מתאפשר הודות לצורת בלוטות הארס המוארכות והדקות של הנחש, שנמשכות עד לצווארו.
המינים זעמן שחור ופתן שחור מצוי דומים במקצת לשרף עין גדי, אך הם גדולים ממנו, מבנה גופם אינו דק כשלו, וראשם רחב מצווארם.
שרף עין-גדי הוא נחש השוהה במחילות תת-קרקעיות, נמצא מתחת לסלעים, והוא נצפה מתחמם על כבישים בלילות חמים.
אף שאזור חיותו העיקרי במדבר, הוא מצוי בנאות מדבר, בסביבות נחלים ומעיינות עשירים בצמחייה, וככל הנראה הוא זקוק ללחות זו.
לעיתים הוא חודר ליישובי אדם בתחום תפוצתו.
כהגנה הוא מתגלגל כאשר זנבו כלפי מעלה וראשו מוסתר מתחת לגופו.
נחש שרף עין-גדי הוא הנחש הארסי והקטלני ביותר בנחשי ישראל לפי מדד ה-LD50. ארסו נוירוטוקסי, קרדיוטוקסי והמטוטוקסי, ועלול לגרום לשיתוק ולמוות, אך מקרי מוות ממנו נדירים מאוד.
בישראל ידוע רק מקרה אחד שאירע בשנת 2002 ביישוב רימונים.
נכון ל-2026 אין נסיוב ייעודי נגד ארסו, והטיפול בבתי החולים הוא תומך ויכול להציל חיים אם ניתנת עזרה במהירות.
בשנת 2025 דווח על מספר מקרים בודדים של הכשות שרף עין-גדי, בהם נערה בת 18 וגבר בן 38, שניהם בבקעת הירדן.
מצבם הוגדר קשה בתחילה, אך לאחר טיפול רפואי אינטנסיבי חל שיפור, והם יצאו מכלל סכנה.
בשונה מרוב הנחשים הארסיים הנפוצים בישראל, אצלם פרק הזמן האפשרי מהכשה ועד קבלת טיפול רפואי עשוי להימשך כמה שעות, הכשה משרף עין-גדי עלולה לגרום בתוך פחות משעה להתפתחות כשל מערכתי חמור, העלול להביא למוות אם לא ניתן טיפול רפואי מידי.
לוכדי נחשים מנועים מלאחוז שרף עין-גדי בצווארו או בראשו, כמו שנוהגים ברוב הנחשים, כיוון שהוא מכיש (יש אומרים דוקר) הצידה ואחורה, ועלול להכיש את לוכדו באמצעות שליפת שן הארס שלו, בפה סגור.
כמות זעירה של 0.06 מ"ג מארסו בכוחה להרוג כמחצית מאוכלוסיית עכברים במשקל כולל של ק"ג אחד.
תכולה מקסימלית של הארס המצוי בבלוטות הארס שלו, יכולה להמית עד 50% מכ-8,000 עכברים.
חיות הניסוי להן הוזרק ארס של שרף עין-גדי מתו משיתוק, בעיקר עקב שיתוק שרירי מערכת הנשימה.
בניתוח שלאחר המוות נמצאו גם שטפי דם פנימיים.
הזדווגות השרף עין-גדי השחור מתרחשת בחודשים יולי–אוגוסט, תקופה מאוחרת זו של זיווג יחסית לנחשים אחרים ייתכן ועשויה להעיד על מוצאו הטרופי.
מסוף ספטמבר ועד נובמבר מתרחשת הטלת 2–3 ביצים באורך של כ-75 מילימטרים בסביבה לחה החיונית להתפתחות העוברים.
הביצים המוארכות גדולות ביחס לממדיו של שרף עין-גדי וביחס לנחשים בכלל.
הצעירים בוקעים לאחר כשלושה חודשים כאשר הם מצוידים במערכת ארס קטלנית כשל הוריהם.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 218-220
שֶׁרְפָּה היא קבוצה אתנית החיה במרומי רכס ההימלאיה בנפאל.
מקור השם הוא במילה הטיבטית ཤར་པ། ("שר") שפירושה הוא "מזרח", ובמילה "פה" שפירושה הוא "אנשים".
בני השרפה היו נוודים שהתיישבו לראשונה במחוז סולוכומבו (חומבו), נפאל.
על פי המסורת של בני השרפה, ארבע קבוצות נדדו מ בטיבט ל סולוכומבו שבנפאל בזמנים שונים, מה שהוליד את ארבעת השבטים: מיניאגפה, תימי, סרטאווה וצ'אווה.
ארבעת השבטים התפצלו בהדרגה ליותר מ-20 תתי-שבט שונים הקיימים כיום.
ייתכן שסכסוכים על רקע דתי תרמו להגירה מטיבט במאות ה-13 וה-14 לאזור סולוכומבו שבנפאל.
בני השרפה היגרו ממזרח טיבט לנפאל ב-300–400 השנים האחרונות.
כיום חיים כ-150,000 בני שרפה, רובם בנפאל, אך חלקם בטיבט ובהודו (בעיקר בערים דרג'ילינג וקלימפונג במערב בנגל).
93% מהם משתייכים לדת הבודהיסטית.
שפת בני השרפה דומה במידה רבה לטיבטית.
בני השרפה סייעו רבות לחוקרים האירופאים הראשונים של אזור ההימלאיה.
רבים מהם שימשו להם כמורי דרך וכסבלים בתנאים הקיצוניים של הפסגות והשבילים הגבוהים של האזור.
כיום המושג 'שרפה' הפך שם נרדף של כמעט כל מדריך או סבל המועסק על ידי משלחת טיפוס בהימלאיה.
השרפה הנפאלים נוטים להדגיש את ההבדל בינם לבין סבלים שאינם בני עמם.
השרפה בדרך כלל מועסקים בתפקידי הדרכה ופיקוד, ומקבלים על כך תשלום וכבוד רב יותר מהאחרים המשמשים כנשאים, סבלים ובתפקידים שונים פחותי אחריות.
בן השרפה הידוע ביותר הוא מטפס ההרים טנזינג נורגיי, שהיה הראשון שהגיע לפסגת האוורסט, יחד עם שותפו הניו זילנדי אדמונד הילרי.
גם באבו צ'ירי שרפה ידוע כמטפס מוכשר.
בני השרפה ידועים לשבח בקרב קהילת המטפסים העולמית, בזכות קשיחותם, מקצועיותם וניסיונם הרב בגבהים.
למרות החשיבות הגדולה של עבודתם, התשלום המועט שניתן להם אינו מאפשר להם אפילו לקנות ציוד טיפוס כשל מעסיקיהם המערביים.
מחקרים הראו כי השרפה עמידים בפני מחלת גבהים יותר מכל קבוצה אתנית אחרת בעולם גם אם לא ביקרו מעולם בהימלאיה.
וישנם מספר מחקרים גנטיים הטוענים כי מקור של מאפיין זה של השרפה הוא תורשתי ותוצר של התאמה רב דורית לסביבות דלות בחמצן.
מחקרים אלו מצאו מבנה המוגלובין היעיל יותר בהולכת חמצן ויצור כמעט כפול של חנקן חמצני, כמו גם העדר בצקת ריאות כתוצאה משהיה בסביבות ממועטות חמצן.
שֶרָן ייני (נולד ב-8 בדצמבר 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששימש קפטן קבוצת מכבי תל אביב, כשהוא משחק במספר תפקידים הגנתיים, בתוכם קשר אחורי, בלם ומגן.
שימש גם קפטן נבחרת ישראל, טרם פרישתו ממנה ב-2020.
ייני נולד וגדל בשכונת רמת אביב שבתל אביב, בנם של הזמר והשחקן ליאור ייני ורותי פולני.
הוא התחנך בבית הספר היסודי "אילנות", ולאחר מכן בבית הספר התיכון אליאנס שבשכונה בה גדל.
ייני החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, והוא עלה לקבוצה הבוגרת בעונת 2004/2005 במשחק נגד הפועל באר שבע במסגרת ליגת העל, תחת הדרכתו של ניר קלינגר.
את שער הבכורה שלו כבש במחזור הראשון של עונת 2008/2009 בדקה ה-92 מול בני יהודה.
בהמשך העונה הוא זכה עם מכבי תל אביב בגביע הטוטו.
באותה העונה סיים עם שלושה שערי ליגה, כמו גם בעונה שלאחר מכן.
בעונת 2010/2011 כבש ייני שער אחד בגביע הטוטו, בדרבי מול הפועל תל אביב, וגם שער ליגה, במחזור האחרון של העונה מול מכבי נתניה.
בעונת 2012/2013 מונה ייני לקפטן מכבי תל אביב, הרבה לשחק בעמדת המגן הימני, והפך לאחד השחקנים המשמעותיים בקבוצה.
בתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות וזכה להניף את צלחת האליפות אחרי עשור שהקבוצה לא זכתה בתואר.
ב-26 ביוני 2013 חתם על הארכת חוזהו בקבוצה בארבע שנים נוספות.
בעונת 2013/2014 שותף ב-29 משחקי ליגה, ו-42 משחקים רשמיים בסך הכל בדרך לזכייה שנייה ברציפות באליפות המדינה.
בעונה זו ערך ייני את משחקו ה-200 במדי הקבוצה במסגרת ליגת העל, וגם הפך לשיאן ההופעות האירופיות במדי מכבי תל אביב בכל הזמנים.
בעונת 2014/2015 זכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות, והשלים עמה זכייה בכל התארים בעונה זו, כשהניף כקפטן הקבוצה גם את גביע המדינה וגביע הטוטו, וזאת על אף שנעדר מגמר גביע המדינה עקב פציעה.
לקראת עונת חתם בקבוצת ויטסה מליגת העל ההולנדית.
ב-13 בספטמבר 2015 ערך ייני את הופעת הבכורה שלו במדי ויטסה, כשעלה כמחליף במשחק ההפסד מול אוטרכט ההולנדית.
ב-22 בנובמבר 2015 הבקיע ייני את שער הבכורה שלו בליגה ההולנדית, במשחק נגד דן האג.
בסך הכל שיחק שנה וחצי במועדון, וכבש שער אחד ב-36 הופעות ליגה.
ב-27 בינואר 2017 חזר ייני לישראל וחתם ל-3.5 שנים בקבוצת נעוריו מכבי תל אביב מליגת העל.
בספטמבר 2019 נפצע באימון הקבוצה וסבל מקרע בשריר התאומים, פציעה שהשביתה אותו למשך חודשיים.
גם לאחר הפציעה חזר לסגל הקבוצה, אך מיעט לקבל דקות ועד לסיום העונה, בה זכה באליפות שנייה ברציפות, שותף רק בעשרה משחקים.
ב-27 ביולי 2020 הוארך חוזהו בקבוצה בעונה נוספת.
בסיום אותה העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה לאחר שפתח בהרכב במשחק הגמר בו ניצחה מכבי 1–2 את הפועל תל אביב.
ב-17 ביוני 2023 האריך את חוזהו בקבוצה בעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
לקראת סיום העונה, אחרי שהובטחה הזכייה באליפות השישית שלקח עם הקבוצה, הודיע על פרישה.
בשנים 2007–2008 שיחק בנבחרת הצעירה עד גיל 21 של ישראל, ולזכותו 10 הופעות במדיה, ביניהן הופעה במסגרת אליפות אירופה לנבחרות צעירות עד גיל 21 לשנת 2007.
ב-22 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של ישראל, כשפתח בהרכב מול נבחרת פורטוגל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, בו נבחר כשחקן המצטיין בצד הישראלי לאחר שצלח את כריסטיאנו רונאלדו במשחק שהסתיים בתיקו 3–3 (1–1 במשחק הגומלין).
ב-18 בנובמבר 2020 הודיע ייני רשמית, כקפטן נבחרת ישראל הבוגרת, על פרישה מהנבחרת.
אביו, הזמר והשחקן ליאור ייני, סיפר כי הוא עצמו מעולם לא שיחק כדורגל, אם כי שכנם היה כדורגלן בליגה הארצית שגילה את שרן בילדותו, ועל כן אימן ודרבן אותו.
בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת רייכמן.
ב-25 במאי 2013 התחתן עם שלי אביב, דוקטור למשפטים, ולהם בת ובן.
מעודכן לתאריך 8 ביולי 2020
שרנהורסט (גרמנית: Scharnhorst) הייתה סיירת מערכה או אוניית מערכה של הקריגסמרינה, הצי הגרמני במלחמת העולם השנייה.
האונייה נקראה על שמו של הגנרל הפרוסי גרהרד פון שרנהורסט, וכהנצחה לסיירת הגרמנית שרנהורסט שהוטבעה במלחמת העולם הראשונה בקרב איי פוקלנד.
לשרנהורסט הייתה אונייה אחות, הגנייזנאו, ושתיהן התפרסמו בכמה מבצעים מוצלחים של הצי הגרמני במלחמת העולם השנייה, ובאיום שהיוו על בעלות הברית.
שרנהורסט הוטבעה ב-26 בדצמבר 1943 בקרב כף הצפון.
בנייתה של שרנהורסט החלה ב-14 בפברואר 1934 בווילהלמסהאפן.
ב-5 ביולי הופסקה העבודה לצורך תכנון מחדש של האונייה, והתחדשה ב-15 ביוני 1935. האונייה הושקה ב-3 באוקטובר 1936, ושמה ניתן לה על ידי אלמנתו של מפקד הסיירת הגרמנית "שרנהורסט" ממלחמת העולם הראשונה.
לאחר כניסתה לשירות עברה האונייה מבחנים בים עד יולי 1939, שלאחריהם הוחזרה למבדוק שם עברה התאמות שונות, ביניהן התאמת תורן חדש והחלפת החרטום בחרטום המותאם יותר להפלגה באוקיינוס האטלנטי הסוער.
למרות התאמה זו, ה היה נמוך יחסית, והאונייה הייתה "רטובה" כאשר הגלים היו גבוהים.
שריונה של שרנהורסט ומידותיה היו דומים לאלה של אוניית מערכה אך חימושה היה קל יותר מזה של אוניות מערכה רגילות - תותחיה היו בני 11 אינץ' (283 מ"מ), לעומת תותחי 14 ו-15 אינץ' (355 מ"מ ו-381 מ"מ, בהתאמה) שאפיינו את אוניות המערכה של התקופה.
למרות שתותחיה של שרנהורסט היו בעלי טווח ארוך ויכולת חדירה גבוהה (בשל מהירות הלוע הגבוהה שלהם) לא הייתה האונייה יכולה לעמוד מול התותחים הכבדים יותר של אוניות המערכה.
הצי הבריטי סיווג את שרנהורסט כסיירת מערכה (Battlecruiser), ואילו הצי הגרמני ראה בה Schlachtschiffe, אוניית מערכה.
הגרמנים תכננו במשך המלחמה להחליף את תותחי האונייה, ולו היה הדבר יוצא אל הפועל הייתה שרנהורסט הופכת לאחת מאוניות המערכה הטובות בעולם.
אוניית האחות של שרנהורסט, גנייזנאו, הושקה במאי 1938, כשבעה חודשים לפניה.
שתי האוניות היו דומות מאוד זו לזו ונחשבו פאר היצירה הימית.
הן פעלו יחד ברוב מבצעיהן ולפיכך נודעו בשם "האחיות המכוערות".
נתוניה הטכניים של שרנהורסט היו טובים מעט יותר מאלה של אחותה, והיא נודעה בגרמניה בשם "שרנהורסט בת המזל".
המטרה הייתה לפגוע באוניות בריטיות המשייטות באזור זה, להמשיך מערבה כדי לסייע לאוניית המערכה הגרמנית דויטשלנד, שנתקלה בבעיות טכניות והייתה בדרכה חזרה לגרמניה ולהגן על אוניות סוחר גרמניות.
סיירות הקרב הבריטיות ריפאלס והוּד יחד עם אוניית המערכה וורספייט הפליגו במהירות לאזור הקרב, אך סופה שהתחוללה באזור הסתירה את האוניות הגרמניות מהכוח הבריטי, והן הצליחו לחזור לווילהלמסהאפן ב-27 בנובמבר.
ב-18 בפברואר יצאה שרנהורסט, יחד עם גנייזנאו, הסיירת הכבדה אדמירל היפר ושלוש משחתות למבצע נורדמרק.
המטרה הייתה לפגוע בתעבורה הימית הבריטית בין נורווגיה לבריטניה.
השייטת הגרמנית הגיעה עד איי שטלנד אך לא גילתה אוניות סוחר ושבה לבסיסה ב-20 בפברואר.
ב-7 באפריל 1940 החלו אוניות הצי הגרמני שנועדו למבצע וסריבונג, הפלישה לנורווגיה (המבצע נקרא כך על שם הנהר וזר בגרמניה), להיערך על החוף הגרמני של הים הצפוני.
שרנהורסט ואחותה גנייזנאו נועדה להשתתף בכוח החיפוי העיקרי לכוחות הנחיתה, שעמדו לתקוף בנרוויק ובטרונדהיים.
השייטת הגרמנית יצאה לדרכה במזג אוויר קשה, שגרם נזקים לאונייה והאט את התקדמותה.
ב-9 באפריל לפנות בוקר גילה מכ"ם האונייה מטרה, שהתבררה כסיירת המערכה הבריטית רינואון, שהייתה מלווה בתשע משחתות.
לפיכך, ניתקו האוניות הגרמניות מגע לאחר כשעתיים, גם בשל תקלות רבות שהתגלו אצלן, ובהן הצפת צריח התותחים הקדמי במים עקב הים הסוער ותקלות בטורבינות.
שרנהורסט שהתה בנמל כחודש לתיקון התקלות השונות.
בדרכן הטביעו האוניות הגרמניות שלוש אוניות סוחר בריטיות, והניחו לאוניית בית חולים אחת לשוט לדרכה.
אחת המשחתות הבריטיות הצליחה לירות טורפדו שפגע קשה בשרנהורסט.
מפקד השייטת הגרמנית, אדמירל וילהלם מרשל (Marschall) חשש מתגובה בריטית והורה לחזור לטרונדהיים.
שרנהורסט הפגועה הצליחה להגיע לשם למחרת אחר הצהריים, ולהתחיל בתיקונים.
מפציצים בריטיים תקפו אותה שם כמה פעמים, ללא תוצאות.
גם בדרכה חזרה לגרמניה, לשם יצאה ב-20 ביוני, הותקפה שרנהורסט על ידי מטוסים בריטיים ואוניות שטח ניסו לפגוע בה, אך המודיעין הגרמני הצליח להתריע על כך בזמן וההתקפות נכשלו.
גם גנייזנאו נפגעה קשות מטורפדו שנורה על ידי צוללת בריטית, ושתיהן נזקקו לתיקונים ארוכים, שנמשכו עד סוף שנת 1940.
מטרתן העיקרית של שרנהורסט וגניזנאו הייתה פשיטה על נתיבי הסחר הימי של בריטניה, במטרה לנתק אותה ממקורות האספקה והתגבורת שלה.
לכוח הגרמני ניתנה הוראה להימנע ממגע עם אוניות מלחמה בריטיות ולהתמקד בתקיפת אוניות סוחר.
הצי הבריטי הפליג בכוח גדול (שלוש אוניות מערכה, שמונה סיירות ואחת עשרה משחתות) כדי ללכוד את האוניות הגרמניות.
מפקד הצי הבריטי, אדמירל ג'ון טובי, סבר שהאוניות הגרמניות ינסו לפרוץ לאוקיינוס האטלנטי בין איי פארו לאיסלנד, ולכן הפליג לשם.
שרנהורסט וגנייזנאו אכן פנו לנתיב זה, אך ב-28 בינואר הבחינו בסיירת בריטית שסיירה שם, ומיהרו לפנות לנתיב אחר.
ב-5 בפברואר עברו האוניות הגרמניות דרך מצר דנמרק (Denmark Strait), בין איסלנד לגרינלנד ונכנסו לאוקיינוס האטלנטי.
הפעם המדובר היה באוניית המערכה אה"מ מלאיה; למרות שהייתה זו אוניית מערכה מיושנת, שהושקה ב-1915, העדיפו האוניות הגרמניות שלא להיכנס עמה לקרב.
אולם, במקום זאת הן הודיעו לצוללות גרמניות שהפליגו בסביבה על מיקומה של השיירה.
לאחר הצלחה זו פנו האוניות הגרמניות לברסט, בצרפת.
המטרה הייתה לאפשר לאוניות תיקונים דרושים, אך גם ליצור הסחה שתאפשר לסיירות הכבדות אדמירל היפר ואדמירל שר לעבור גם הן לאוקיינוס.
אולם, המרחק הקצר מברסט לבריטניה הפך את שתי האוניות ליעד קל יחסית למפציצי חיל האוויר המלכותי.
שמונה ימים לאחר שהגיעו לברסט הופצצו האוניות בפעם הראשונה (30 במרץ 1941); עשרות גיחות הפצצה נערכו נגד שתי האוניות, אך רובן לא השיגו את מטרתן.
לאחר סיום התיקונים יצאה האונייה לניסויי ירי ומנוע ליד לה רושל; שם נפגעה בפעם הראשונה מחמש פצצות חודרות שריון שהוטלו מהאוויר ונזקקה לתיקונים נוספים, שנמשכו עד דצמבר 1941.
למרות שגם הבריטים העריכו שהגרמנים יעברו בתעלה ולא דרך מצר דנמרק, הם סברו שהגרמנים ינסו לחצות את הקטע הצר ביותר בתעלה (מצר דובר) בלילה, כדי להימנע מסיכון; בפועל העדיפו הגרמנים לצאת בלילה כדי להפתיע את הבריטים, ולחצות את המצר בשעות היום.
התגובה הבריטית לא הייתה מתואמת, והגרמנים הצליחו להגיע לווילהמלסהאפן ב-13 בפברואר בשעות הבוקר.
למרות שמטוסים וספינות בריטיות לא הצליחו לפגוע בהן, נפגעו שרנהורסט וגנייזנאו בדרכן ממוקשים.
הבריטים ראו ביציאתן של ה"אחיות" מברסט כישלון חמור, אולם בפועל הוסר האיום שהיוו אוניות אלו על התעבורה באוקיינוס האטלנטי.
קרב כף הצפון והטבעתה של שרנהורסט
לאחר הטבעתה של ביסמרק סר חינו של הצי הגרמני בעיני היטלר.
הוא היה מאוכזב יותר ויותר מאוניות השטח שלו, וכובד המשקל הלך ועבר לצוללות.
אוניות השטח הכבדות הועברו לצפון, כנגד איום הפלישה לנורווגיה וכדי לפגוע בשיירות לברית המועצות.
גנייזנאו נפגעה קשות בהפצצה אווירית ב-26-27 בפברואר 1942, ולמעשה יצאה מהשירות.
בפעם הראשונה, התפרק צמד ה"אחיות", ושרנהורסט נותרה לבדה.
האונייה עברה תיקונים ושיפוצים רבים, ובתחילת 1943 הייתה מוכנה ליציאה צפונה, כדי להיות חלק משייטת שתאיים על השיירות, יחד עם אוניית המערכה טירפיץ.
במרץ 1943 הגיעה שרנהורסט לאלטנפיורד, בצפון נורווגיה.
שני הצדדים הקימו תחנות חיזוי על האי.
בניסיון להשמיד תחנת חיזוי שהוקמה על ידי בעלות הברית על האי, יצאה שייטת ובה טירפיץ ושרנהורסט, יחד עם תשע משחתות, כדי להפגיז את מתקני החוף של בעלות הברית ולחפות על נחיתתם של חיילים גרמניים באי.
המבצע נקרא Sizilien (סיציליה), ונמשך מה-6 בספטמבר 1943 ועד 9 בו.
השייטת הפגיזה את המתקנים על האי והנחיתה בו כוח חיילים, אך לאחר כמה ימים נסוגו החיילים והאוניות; מול העליונות הימית המוחלטת של בעלות הברית לא היו הגרמנים יכולים לתספק את הכוח שעל האי.
אל שרנהורסט נלוו חמש משחתות, והשייטת כולה הייתה בפיקוד קונטר-אדמירל אריך ביי.
הבריטים, בפיקודו של אדמירל ברוס פרייזר, ציפו לשרנהורסט והעריכו שתצא לתקוף את השיירה.
הפעם הצליחה אוניית המערכה הבריטית "דיוק אוף יורק" לסגור את הטווח, ובמטח השני של תותחיה הצליחה לשתק שניים מצריחי התותחים הראשיים של שרנהורסט.
בשעה 18:00 כבר היו תותחיה הראשיים של האונייה הגרמנית משותקים; ב-18:20 נפגע אחד מהדוודים הראשיים, ומהירותה של שרנהורסט ירדה ל-10 קשר, דבר שאיפשר למשחתות הבריטיות להתקרב אליה ולירות טורפדו.
ב-19:37 ירתה המשחתת ג'מאיקה מטח טורפדו קטלני, וכמה דקות לאחר מכן התהפכה שרנהורסט וטבעה.
האוניות הבריטיות אספו מן המים 36 מלחים גרמניים (מתוך צוות של 1,968), אך לא התעכבו לאסוף יותר, מחשש להיפגע על ידי צוללות גרמניות.
מאוחר יותר באותו ערב אסף אדמירל פרייזר את קציניו על אוניית המערכה דיוק אוף יורק, ואמר להם: "רבותי, הקרב נגד שרנהורסט הסתיים בניצחוננו.
אני מקווה, שאם מישהו מכם ייאלץ להוביל את אונייתו לקרב נגד יריב חזק בהרבה, כי אז יוכיח את האומץ והתעוזה שהוכיחה שרנהורסט הערב".
שְׂרֵפָה או שריפה היא התפשטות בלתי מבוקרת של בעירה העלולה להיגרם מסיבות שונות:
תאונה, למשל כתוצאה מקצר חשמלי, מנפילת חפץ בוער, כגון סיגריה או מבעירה מבוקרת שיצאה מכלל שליטה.
הצתה בזדון, עקב מניע פלילי, כחלק מפעולות איבה או כתוצאה של פירומניה.
אחד הסימנים המעידים על הצתה מכוונת הוא מוקדי הצתה אחדים.
אסון טבע, למשל בעקבות מכת ברק או דליקת קוצים כתוצאה משרב.
עקב ההתחממות הגלובלית ושינויי האקלים, עלתה תדירות שרפות היער בעולם.
במבנים רבים מותקנת מערכת גילוי וכיבוי אש, שתפקידה לזהות פריצת שרפה ולהפעיל אזעקה וציוד לכיבוי אש.
דלת אש נועדה לסייע במניעת התפשטות שרפה במבנה ולאפשר לאנשים להיחלץ ממנו בקלות.
בדרך כלל מוזעקים מכבי אש במקרה שרפה, לשם כיבויה ומזעור הנזק שהיא גורמת.
נזקיה של שרפה עלולים להיות גדולים, ולכן מרכיב חשוב בביטוח אלמנטרי הוא ביטוח מפני נזקי שרפה.
במהלך ההיסטוריה אירעו שרפות ענק אחדות, כאלה שכילו ערים שלמות.
השרפה הגדולה של רומא החלה ב-18 ביולי 64 ומשכה תשעה ימים.
האש השמידה ארבעה מתוך ארבעה-עשר רובעי רומא, ופגעה קשות בשבעה רבעים נוספים.
השרפה הגדולה של לונדון כילתה את מרבית הסיטי של לונדון, בירת ממלכת אנגליה, בין 2 ו-5 בספטמבר 1666.
בשנת 1871 נשרפה העיר שיקגו כמעט לחלוטין בדליקת ענק.
באותו לילה נשרפה לחלוטין גם עיר אחרת על שפת אותו אגם שעליו ניצבת שיקגו - העיר עקרון שבויסקונסין.
באותו לילה הייתה רוח חזקה באזור האגם והיא גרמה להתפשטות מהירה של האש מהמוקדים הראשונים שלה.
שתי הערים האלה היו בנויות מעץ.
השרפה בשיקגו מפורסמת יותר על אף שזו שבעקרון הרגה יותר אנשים והזיקה ליותר רכוש ואף על פי שבאותה תקופה, שיקגו לא הייתה מפותחת יותר מעקרון.
שרפות ערים במלחמת העולם השנייה שהתלקחו בעקבות הפצצות מן האוויר, כגון הבליץ על קובנטרי, הפצצת המבורג, הפצצת דרזדן והפצצת טוקיו.
שרפות ענק בשטחים פתוחים יכולות לאכל יערות, בתי מגורים המרוחקים ממקום יישוב ושדות חקלאיים.
הסיבות הנפוצות לשרפות אלה הן ברק, רשלנות של האדם, הצתה מכוונת, התפרצות הר געש וזרם פירוקלסטי הנוצר מהרי געש.
הסכנה להתקיימותן מושפעת מגורמים נוספים כגון גלי חום גבוה, בצורות ושינויים אקלימיים מחזוריים כגון אל ניניו.
שרפת יערות, בטווח הרחוק, תורמת להתחדשות היער ולחיזוקו.
כמו כן, מחקר משנת 2020 שהתפרסם בכתב העת של Trends in Ecology & Evolution מצא כי גורם לשרפות ענק בשטחים פתוחים נטוע גם בפעילות בעלי החיים עצמם המצויים בהם.
רשויות כיבוי האש מקיימות פעולות שונות במטרה להגביר את המוכנות שלהן לשרפות עתידיות.
פרקטיקה מקובלת היא קיום תרגילים משולבים של מספר גורמי בטיחות בו מתרגלים מראש תרחישים מורכבים, כדי להגביר את הסיכוי למענה אפקטיבי בעת משבר ופריסה של ציוד כיבוי אש במרחב הציבורי.
פרקטיקות אחרות נוגעות לניסיון למנוע מראש את התפרצותן של שרפות או את התעצמותן של שרפות לכדי סכנה מורכבת.
מומחים לבריאות הציבור מנסים להגביר את המודעות לטעויות או פעולות רשלניות שעלולות לגרום לשרפה.
מאמר שהתפרסם בכתב העת "אקולוגיה וסביבה" במטרה לנתח את ההתמודדות עם שרפות בהרי יהודה, הגיעו החוקרים למסקנה שלאופן בו פזורה הצמחייה השפעה משמעותית על התפשטות האש, ולפיכך, שינוי בסוגי הצמחים הקיימים עשוי להפחית את עוצמתן ומהירות התפשטותן של שרפות.
נוסף על כך, בחנו החוקרים את יעילותם של אזורי חיץ ללא צמחייה, במטרה לבלום את התפשטות האש.
מסקנת החוקרים הייתה כי אזורי חיץ סביב יישובים – במיוחד כאלו המתוכננים מראש עם נתיבי הגעה ומילוי מים עבור לוחמי אש – היו יעילים במניעת התפשטות השרפה ליישובים, אולם אזורי חיץ בתוך היערות עצמם לא הראו יעילות ברורה.
נכון לשנת 2011, כל 12 דקות בממוצע פורצת שרפה בישראל, כ-120 אירועים ביום, 40,000 בשנה.
שרפות של חומרים מסוכנים מתרחשות בישראל לאורך השנים.
בין השנים 2002 ל-2009 התרחשו בממוצע 61 שרפות כאלה בממוצע לשנה עם טווח שרפות של בין 31 ל-133 שרפות של חומרים מסוכנים בשנה .
השרפה בכרמל (1989) - הייתה משרפות היער הגדולות ביותר בישראל, והגדולה ביותר בכרמל עד להתרחשות השרפה בשנת 2010.
השרפה בשער הגיא (1995) - נודעה כשרפה הגדולה בתולדות מדינת ישראל עד לשרפה בכרמל בשנת 2010.
השרפה בכרמל (2010) - כבר ביומה הראשון הפכה השרפה לאסון השרפה הכבד ביותר בתולדות מדינת ישראל.
גל השרפות בישראל (2016) - שרפות התחוללו במספר אזורים בישראל במשך מספר ימים, וכילו שטחים רבים של חורש כמו גם רכוש.
בשנת 1966 נשרף כליל בית צים בתל אביב על חמש קומותיו.
שרפה ברחובות (2012) - אב וחמשת ילדיו נספו בשרפה ביחידת דיור ברחוב נג'ארה ברחובות.
לעיתים מציתים שרפה במכוון, מסיבות שונות :
בירוא יערות על ידי שרפה, על מנת להשתמש בשטח (בדרך כלל לשטחים חקלאיים).
הצתה מכוונת ומבוקרת של עצים, על מנת ליצור שטחים קרחים, בשביל ששרפה עתידית שלא תהיה מכוונת, לא תתפשט יותר מדי ביער.
הצתת אשפה על מנת לפנות מקום.
שרפה מכוונת (ומבוקרת) בשדה קוצים (מכונה "אש נגדית").
הצתת שרפה יכולה לשמש כפעילות טרור.
כללי שרפה בשבת מורכבים ושונים משאר הלכות שבת.
מלאכת מכבה היא אחת מל"ט אבות מלאכה.
במצב של דליקה, מפאת מהירותה של האש והלחץ שהיא גורמת הקילו חז"ל באיסורי דרבנן מסוימים, כדי שלא יבואו לכבות את הדליקה.
לעומת זאת, לפעמים החמירו חז"ל בהלכות מסוימות, ודווקא בגלל הלחץ שבשעת שרפה.
כיבוי שרפה מפני פיקוח נפש
במקום שיש סכנת חיים, מותר לכבות את האש בשבת, כמובן, ככל העבירות בתורה שהותרו משום פיקוח נפש, חוץ משלוש עברות החמורות שהם עבודה זרה, גילוי עריות, ושפיכות דמים.
הרמ"א כתב : החשש העיקרי היה שגוים יתנכלו ליהודים בשעת השרפה, בשעה שיבואו לבזוז את הבתים הנשרפים, וכן שיתנכלו ליהודים בגלל שאינם חוששים לכבות שרפה למרות הנזק הגדול שזו גורמת.
כיבוי שרפה כשאין בה סכנה
מצד שני, לעיתים משמש גורם הלחץ כתואנה להרבות באיסורים, לפי שיקול הדעת של חז"ל: ליהודי עצמו מותר להציל רק מזון לצורך סעודות השבת שלא סעד עדיין, שכן חששו שאם יתירו לו להציל את כל ממונו ולהתעסק בשרפה יותר מדי, הוא ישכח ומתוך בהלה - יסייע בפעולות הכיבוי, האסורות בשבת.
המשנה קובעת, כי למרות שהתירו להציל רק מזון שלוש סעודות, כל כתבי הקודש מצילין אותן מפני הדליקה, בין ספרי נביאים שקורין בהן ובין ספרי כתובים שאין קורין בהן.
גם כאלו שכתובים בשפה אחרת, למרות שיש דעה שאסור לכתוב אותם בשפה אחרת, מצילין אותן.
לעומת זאת, ספר בו כתובות רק ברכות כגון תפילת העמידה, וכן קמיע שכתובים בו פסוקים, למרות שבשניהם כתובים פסוקים רבים אין מצילין אותן מהדליקה אלא מניחין אותן להשרף במקומם.
בברייתא נפסק שספר תורה שהיו כתובים בו פרשיות רבות אך בלה ורובן נמחקו, או שמתחילה כבר כתבו בו רק פרשיות מעטות, אם יש בו שמונים וחמש אותיות שהיא מניין פרשת "ויהי בנסוע הארון", הפרשה הכי קטנה בתורה, מצילין את הספר ואם לא - לא.
אם כי, חכמי התלמוד ובראשם רב הונא בר חלוב הבהירו כי אין כלל זה אמור לספר שבו כתוב אחד משמותיו של הקב"ה שאינן נמחקין (כדוגמת השם המפורש למשל) שמצילין אותו בכל מקרה.
נחלקו רב הונא ורב חסדא אם צריך ששמונים וחמש אותיות אלו שקיימים בו יהיו מקובצים במקום אחד או אפילו אם הם מפוזרים.
לפי רב הונא ניתן לצרף רק מילים שלימות שנשארו ולא אותיות, אך רב חסדא סובר שגם לאותיות מפוזרות שנותרו מספר תורה שבלה יש קדושת ספר תורה כדי להצילן מפני הדליקה.
גיליון ריק של ספר תורה
שאלה מעניינת נשאלה בתלמוד, מה דינו של הגיליון הריק שבספר התורה.
השאלה נשאלה באופן שהגיליון לא בלה אלא הוא עדיין טרי וראוי לכתיבה, אם יש עליו קדושה.
חכמים אלו ששאלו שאלה זו, סברו שייתכן שלפעמים תהיה גדולה קדושתו של הגיליון הריק שסביב הכתב מאשר הגיליון שעל גביו כתובים שורות המקרא.
הם הסבירו זאת בכך שבעוד שקדושתו של הגיליון שעליו נכתב הכתב מיועדת בטלה כאשר הכתב נמחק, שהרי הוקדשו לשם כך בלבד, הרי שהגיליון שסביב הספר יש לו קדושה מיוחדת שלא בטלה גם כאשר הכתב עצמו נמחק ועליו עצמו נפסק שאין מצילין אותו ואת גיליונו.
בתלמוד לא הובררה מה ההלכה, אך הראשונים והפוסקים פסקו שאין מצילין את הגיליון מפני השרפה שפרצה בשבת.
ההלכה קובעת כי אין כל קדושה לספרי תורה שכתבו נוצרים ואפיקורסים.
בתלמוד הובאו שתי דעות בעניין: רבי יוסי סובר שאין קדושה לספר עצמו אבל יש לשמור על קדושת השם שכתוב בו, אבל רבי טרפון חלק על העניין בנחרצות ואמר שלא רק שאין להציל אותן משרפה, אלא יש לשרוף אותן .
כאשר הגיע זמן מותו ומלאך המוות לא יכל להתקרב אליו, הוא נענע את עצי הכרם ששכן ליד ביתו של דוד, כדי לגרום לו לעצור מלימודו.
במעמד זה אמר שלמה המלך את המשפט הידוע .
הרמב"ם סבור שהכלל תקף רק על אנשים חיים, אך אחרים מתירים משום ביזיון המת שלא ישרף, לדחות את איסור כרמלית שהוא מדברי חכמים.
על פי אמרתו של גדול אמוראי בבל רב, שרפה מצויה כעונש על חילול שבת, ועל פי אמרתו של רב נחמן בר יצחק, הכוונה היא לשרפה בשבת.
משמו של רב, דרש רב יהודה בנו של רב שמואל: .
כראיה לדבריו הוא מביא את הפסוק .
רב נחמן בר יצחק מפרש שהמילים "ולא תכבה" באים לרמז על כך שהשרפה תתרחש בעת שאין בני אדם מצויים לכבותה (כלומר שלא ניתן לכבותה) - בשבת.
שָׁרֶן מרים הַשְׂכֵּל-הרפז היא פוליטיקאית ישראלית ילידת קנדה; סגנית שר החוץ וחברת כנסת מטעם מפלגת תקווה חדשה בסיעת הימין הממלכתי.
לשעבר יו"ר סיעת תקווה חדשה, יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט, יו"ר ועדת הקנאביס.
בשנים 2015–2020 כיהנה כסגנית יושב ראש הכנסת וכחברת כנסת מטעם הליכוד.
השכל נולדה בטורונטו שבקנדה, לעמיר יליד ישראל, ולפביאן בן-עזרא ילידת מרוקו.
המשפחה חזרה לישראל כששרן הייתה כבת שנה.
היא גדלה והתחנכה בכפר סבא, בצעירותה הייתה מעורבת במועצות התלמידים, הדריכה בתנועת הצופים, והתנדבה בעמותת "מלוא הטנא" שבכפר סבא.
התחנכה בבית הספר התיכון כצנלסון, ולאחר מכן במגמת תיאטרון בבית הספר התיכון אנקורי שברעננה.
התגייסה בשנת 2002 לתפקיד לוחמת במשמר הגבול, סיימה טירונות קרבית רובאי 05, ושירתה בפלוגה כ"ב של משמר הגבול ירושלים בתקופת פיגועי ההתאבדות והאינתיפאדה השנייה.
היא נשלחה לקורס מפקדי מג"ב וסיימה ניווטים בהצטיינות עם רובאי 07. נשלחה לשרת כמפקדת טירונים קרביים בבסיס מכמש וסמלת במשמר הגבול באזור ירושלים בזמן האינתיפאדה השנייה.
לאחר השירות הצבאי למדה שנה בארצות הברית והתגוררה באוסטרליה שש שנים, שם הוכשרה כאחות וטרינרית, עבדה בבית החולים לחיות "Bondi Vet", התנדבה בעמותה להצלת חיות בר ועבדה עם תושבים ועם עיריית סידני בפרויקטים לחילוץ חיות בר, טיפול בהן, שיקומן והחזרתן לטבע.
היא בוגרת החוג ליחסים בינלאומיים ומדעי המדינה באוניברסיטה הפתוחה ותוכנית המצטיינים של המכללה למדינאות.
היא חברה במועדון הדיבייט של האוניברסיטה הפתוחה, ובשנת 2014 זכתה באליפות ישראל בדיבייט לדוברים בשנתם הראשונה ואף השתתפה בתחרויות דיבייט באירופה.
בנערותה הייתה שרן פעילה בסניף הכפר-סבאי של תנועת "שלום עכשיו".
בשנת 2013 התמודדה למועצת העיר כפר סבא מטעם רשימת הליכוד.
היא לא נבחרה למועצה אך הייתה חברה בוועדה לאיכות הסביבה של עיריית כפר סבא.
בשנת 2015 נבחרה בפריימריז למקום ה-31 ברשימת הליכוד לבחירות לכנסת העשרים, אך הליכוד זכה ב-30 מנדטים והיא לא נכנסה לכנסת.
ב-27 באוגוסט 2015 מינתה הממשלה את השר וחבר הכנסת דני דנון לשגריר ישראל באו"ם, והשכל נכנסה במקומו לכנסת.
בכך הפכה לחברת הכנסת הראשונה ששירתה בשירות סדיר קרבי.
היא כיהנה כחברה בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת הפנים.
השכל כיהנה כיו"ר השדולה לרפורמה באונר"א בכנסת ה-20 ובכנסת ה-24. במסגרת תפקידה פעלה מול הממשל האמריקאי ומול המדינות התורמות לקיצוץ התקציבים לאונר"א.
בכל הקשור לנושאים המדיניים היא פעילה בתחום ההסברה והמאבק בתנועת החרם על ישראל (BDS).
היא הגישה הצעת חוק לסיפוח שטחי C בבקעת הירדן.
בנוסף פעלה לעצירת זיהום מי הים, הנחלים ומי התהום על-ידי הרשות הפלסטינית.
קיבלה את אות יקירת היישוב היהודי בחברון, בשל פעילותה למען עצירות זיהום המים כנגד הפלסטינים באזור יהודה ושומרון.
השכל השתייכה לאגף הליברלי בליכוד ולאחר מכן בתקווה חדשה וזכתה 8 פעמים ברציפות במקום הראשון ב"מדד החירות" של התנועה הליברלית החדשה.
זכתה גם במקום הראשון ב"מדד הערכי" של מכון "בצדק" שנבנה לפי תוכן הצעות החוק הנוגעות לכלכלה ולחברה, לפי עמידה בשלושה קריטריונים מרכזיים: ערבות הדדית, אחריות אישית וחירות.
תומכת באי הפללה של צרכני קנאביס ובהקלה בתנאי הרישיון לשימוש בקנאביס רפואי.