tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טימונס נולד בדאלאס שבטקסס והחל דרכו בגיל 13 באינדיאנה בלהקה ששמה Taylor Bay.
הוא למד לנגן בגיטרה קלאסית במשך שנתיים, לפני שהוא עבר למיאמי ללמוד מוזיקת ג'אז באוניברסיטת מיאמי.
בין היתר הוא נבחר לאחד הגיטריסטים הטובים בעולם (מתוך 20) במגזין היפני music magazine's reader.
שיריו של טימונס הם לרוב אינסטרומנטליים, אך ישנם כמה שירים שבהם הוא שר.
אנדי ואן דר מיידה (בהולנדית: Andy van der Meyde; נולד ב-30 בספטמבר 1979) הוא כדורגלן עבר הולנדי, ששיחק כקשר התקפי.
היה שחקן כנף ימין עם יכולת לשחק כקשר כנף גם בשמאל.
הוא החל את קריירת הכדורגל כאשר חתם כשחקן נוער בקבוצת האקדמיה של אייאקס אמסטרדם ההולנדית וערך את הופעת הבכורה בגיל 18 בקבוצה הבוגרת, בניצחון 0–1 על טוונטה אנסחדה ב-12 בנובמבר 1997. בשנת 1999, עבר לשחק בהרכב הראשון כמושאל אצל טוונטה.
ואן דר מיידה פתח במדי טוונטה 32 פעמים מתוך 34 מחזורים בליגה ההולנדית הראשונה וכן כבש צמד שערים.
לאחר מכן שב בעונת 2000/01 לאייאקס, שם ערך 86 הופעות בליגה הבכירה במשך שלוש עונות ושותף גם במשחקי ליגת האלופות.
בשנת 2003, לאחר שכבש 11 שערים במשך העונה, נרכש על ידי מועדון הכדורגל אינטר מילאנו בסכום של 4 מיליון אירו.
הוא ערך 15 הופעות במדי הקבוצה באותה עונה.
לאחר 29 הופעות בשתי עונות במדי אינטר בעונת 2004/05, הוא שוחרר מהקבוצה.
לאחר שמועות רבות באשר לעתידו המקצועי, והתעניינות של מונקו וטוטנהאם הוטספר, סיכם ב-31 באוגוסט 2005 במועדון האנגלי אברטון תמורת 2 מיליון אירו.
בקיץ 2006, היה מוטל בספק עתידו בקבוצה, כאשר ערך רק 11 הופעות בעונתו הראשונה במדיה, בנוסף לטענת כלפיו על נטייה לשתיית אלכוהול ופציעות מרובות.
הוא הכחיש כל קשר לטיעונים והודיע ביוני 2006 כי הוא מעוניין להמשיך באברטון עונה נוספת והצהיר על אהבתו לכדורגל האנגלי.
ב-18 באוגוסט, ואן דר מיידה הושעה בעקבות "התנהגות בלתי הולמת" לאחר שלא נכח במספר ימי אימון ונקנס ב-50,000 אירו.
במרץ 2010 עבר לתקופה קצרה לשחק בשורותיה של פ.ס.וו.
ב-23 באפריל ערך את הופעת הבכורה בניצחון 0–3 במשחק הידידות מול ונלו.
בסוף חודש פברואר 2011, כשהוא בן 31, הודיע על פרישה מכדורגל.
הוא חזר בו בחודש דצמבר והצטרף לקבוצת WKE מהליגה השלישית בהולנד עד לסיום העונה, בה פרש סופית מכדורגל.
בשנת 2000, הוזמן לסגל נבחרת הולנד בכדורגל על ידי המאמן דיק אדבוקאט.
הוא ערך את הופעת הבכורה במדים הלאומיים במשחק מול נבחרת ארצות הברית בכדורגל במאי 2002 שהסתיים בניצחון 0–2.
בקיץ 2004, הגיע עם הנבחרת לחצי גמר יורו 2004, שם הפסידה הנבחרת לפורטוגל.
לאחר הטורניר, נבחר מרקו ואן באסטן לאימון הנבחרת וזה לא זימן את ואן דר מיידה לסגל הבכיר.
ואן דר מיידה מתגורר באמסטרדם, הוא גרוש ולו שתי ילדות.
בנובמבר 2012 קיים סדרה של ראיונות בהם התוודה כי במהלך הקריירה שלו בתור כדורגלן הייתה לו בעיה של אלכוהוליזם.
בזמן שהיה שחקן באברטון הוא הצטרף לתוכנית גמילה של שישה חודשים שלא צלחה ואחריה חזר לאלכוהוליזם.
אנדי גיב היה זמר אוסטרלי יליד אנגליה, ואחיהם הצעיר של הזמרים בארי, רובין ומוריס גיב – חברי להקת "בי ג'יז".
אנדי (אנדרו) גיב נולד במנצ'סטר אנגליה ליו וברברה גיב.
משפחתו היגרה לאוסטרליה חודשים ספורים לאחר לידתו והתיישבה ברדקליף, קווינסלנד, ליד בריזביין.
גיב נסע אל האי הספרדי איביזה, שם ניגן במועדוני תיירים, ולאחר מכן השתכן למשך תקופה מסוימת באי מאן ממנו הגיעו הוריו.
הרעיון לצירופו לבי ג'יז עלה מדי פעם אך נגנז בשל פער הגילאים המשמעותי בינו לבין אחיו (הוא היה צעיר ב-11 שנים מבארי, וב-8 שנים מהתאומים רובין ומוריס).
בשנת 1975 שב גיב לאוסטרליה והחל להקליט שירים.
אחד מהם, Words and Music, יצא כסינגל והגיע למקום החמישי במצעד של סידני בשנת 1976. בהמשך אותה השנה חתם על חוזה עם המפיק המוזיקלי רוברט סטיגווד, המנהל של הבי ג'יז, ובעקבותיו עבר למיאמי ביץ' לשם התחלת העבודה על אלבומו הראשון.
זמן קצר לפני שעזב את אוסטרליה נשא גיב לאישה את חברתו קים רידר.
לשניים נולדה בת אחת בשם פיטה ג'יי ב-1 בינואר 1978, אולם הם הספיקו להיפרד עוד לפני הלידה והתגרשו זמן קצר לאחריה.
נראה כי גיב פגש את בתו פעם אחת בלבד, בשנת 1981.
גיב היה הזמר הראשון בהיסטוריה ששלושה סינגלים עוקבים שלו דורגו במקום הראשון במצעד האמריקני.
ביולי 1977 נכנס לראש המצעד השיר I Just Want to Be Your Everything, שהיה הסינגל הראשון מתוך האלבום Flowing Rivers ונכתב עבורו על ידי אחיו בארי.
הסינגל השני מהאלבום, Love Is Thicker Than Water, החליף בראש המצעד את שירם של הבי ג'יז Stayin' Alive (מתוך הסרט "שיגעון המוזיקה") בתחילת 1978. הסינגל הראשון מאלבומו השני, Shadow Dancing (באותו השם), הגיע למקום הראשון במצעד האמריקני באמצע יוני 1978.
ההצלחה המהירה גרמה לגיב להתמכר לסמים, וכתוצאה מכך הקריירה שלו החלה לדעוך.
בשנת 1979 עוד הופיע גיב יחד עם הבי ג'יז, אבבא ואוליביה ניוטון-ג'ון באירוע של יוניצף בעצרת הכללית של האומות המאוחדות, אשר שודר בתחנות טלוויזיה בכל רחבי העולם.
לאחר מכן שב לאולפן כדי להקליט את אלבום האולפן After Dark, אשר היה אלבום האולפן האחרון שלו.
בתחילת שנות השמונים השתתף גיב במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" של אנדרו לויד ובר בברודוויי ובמחזמר "שודדי הים מפנזאנס" של גילברט וסאליוון בלוס אנג'לס.
כמו כן הנחה את תוכנית הטלוויזיה Solid Gold.
אלא שהתמכרותו לסמים נתנה את אותותיה.
גיב לא היה מסוגל לעמוד בהתחייבויותיו והורחק מן הפרויקטים הללו.
משפחתו של גיב ניסתה לשכנעו לקבל טיפול.
לאחר תקופה מסוימת בקליניקה של בטי פורד באמצע שנות השמונים החל גיב במסע הופעות המבוסס על להיטיו הגדולים.
הוא אף הופיע בתפקידי אורח בכמה סדרות טלוויזיה, ובהן Gimme A Break!
לאחר מסע הופעות במזרח אסיה הופיע גיב בקביעות בלאס וגאס ובאגם טאהו.
במרץ 1986 הופיע כמה פעמים במלון פיירמונט בסן פרנסיסקו, ושם ככל הנראה הוקלטה הופעתו.
עם זאת, גיב לא הצליח לשחזר את הצלחתו המוקדמת.
בשנת 1987, כאשר חובותיו עלו במידה ניכרת על הכנסתו, נאלץ להכריז על פשיטת רגל.
כדי להחיות את הקריירה המוזיקלית שלו חזר גיב לעבוד עם אחיו בארי ומוריס.
האחים הפיקו כמה הקלטות שבזכותן זכו לחוזה עם חברת תקליטים בריטית.
אחת ההקלטות (השיר Man On Fire) יצאה רק לאחר מותו של גיב בשנת 1991. גיב נסע לאנגליה כדי להקליט שירים על פי החוזה, והתגורר באחוזת אחיו רובין בתיים.
הוא החל להפריז בשתיית משקאות חריפים והדבר פגע בעבודתו.
ב-9 במרץ 1988, ארבעה ימים לאחר יום הולדתו השלושים, הובהל גיב לבית החולים ג'ון רדקליף באוקספורד בעקבות תלונות על מיחושים בחזה.
הוא אובחן כסובל מדלקת בשריר הלב עקב זיהום נגיפי ונפטר למחרת בבוקר.
אנדי גוטמנס הוא מתכנת ישראלי, ממפתחי PHP ומייסד חברת זנד טכנולוגיות יחד עם זאב סורסקי.
ב-1997 יצרו גוטמנס וחברו זאב סורסקי את PHP 3. ב-1999 הם כתבו את מנוע הזנד, הליבה של PHP 4, והקימו את Zend Technologies, אשר מאז הפך לגוף המשגיח של PHP.
השם זנד (Zend) הוא הלחם של שמותיהם זאב ואנדי..
גוטמנס כהן כמנכ"ל זנד טכנולוגיות החל מפברואר 2009 ועד שנת 2016 לפני כן, הוביל את המו"פ של החברה כולל פיתוח כל מוצרי Zend ותרומתם למערכת הקוד-פתוח Zend Framework.
גוטמנס הוא גם חבר חבר הנאמנים של קרן אקליפס (אליה הצטרף באוקטובר 2005),
גוטמנס היה חבר בקרן התוכנה אפאצ'י וב-1999 היה מועמד לפרס קידום התוכנה החופשית על ידי המוסד לתוכנה חופשית.
ב-2004 הוא כתב את הספר "PHP 5 Power Programming" יחד עם סטיג באקן ודריק ראתנס.
גוטמן הוכר על ידי מגזין Computerworld ביולי 2007 במאמרם "40 מתחת ל -40: 40 אנשי IT חדשניים לעקוב אחריהם, מתחת לגיל 40".
באוקטובר 2015 נמכרה חברת זנד טכנולוגיות לחברת Rogue Wave האמריקאית.
בשנת 2016 עזב אנדי גוטמנס את החברה לטובת תפקיד סמנכ"ל בחברת Amazon Web Services.
במאי 2020 הצטרף לחברת גוגל בתפקיד סגן נשיא להנדסת מסדי נתונים.
סר אנדרו "אנדי" מארי הוא טניסאי סקוטי מקצועני לשעבר.
בשיאו דורג ראשון בדירוג סבב ה-ATP.
מארי הוא אלוף אולימפי (לונדון 2012 וריו 2016, והוא הטניסאי היחיד שזכה בשתי מדליות זהב אולימפיות בתחרות יחידים) וב-2012 זכה גם בגראנד סלאם הראשון שלו באליפות ארצות הברית הפתוחה (2012).
בשנת 2013 הפך לבריטי הראשון זה 77 שנים שזוכה באליפות וימבלדון.
הוא זכה ב-46 תארים ליחידים ובשלושה תארים בזוגות.
משנת 2015 הוא נשוי לקים סירס, לזוג ארבעה ילדים.
בשנת 2019 הוא רכש חלק מבעלות על חברת קסטור.
בשנת 2024 הודיע מארי שטורניר הטניס באולימפיאדת פריז יהיה הטורניר האחרון שלו בקריירה ובכך יפרוש מטניס מקצועני, ואכן פרש לאחר שלא הצליח לזכות בטורניר הזוגות.
מארי שיחק טניס כבר בגיל 5, ותואר כ"תופעה נדירה".
הוא אומן מגיל צעיר על ידי אימו ג'ודי, מאמנת טניס ששימשה לימים גם כקפטנית נבחרת גביע בילי ג'ין קינג של בריטניה, לצד אחיו הבוגר ממנו בשנה, ג'יימי.
בגיל 9, היה מארי עד לרצח גדול ומתוקשר שהתרחש בבית ספרו, ובו נרצחו אנשים רבים, בהם ילדים, ורבים אחרים נפצעו.
מארי אמר כי הוא אינו רוצה לדבר על העניין.
בגיל 12 מארי זכה בטורניר האורנג' בול לילדים שנערך בפלורידה.
בשנת 2004, בגיל 17, מארי זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה לנוער.
באותה עת עקב אחריו בראד גילברט, מאמנו לשעבר של טניסאי הצמרת אנדי רודיק, והבחין בכישרונו של מארי.
ב-2005 שיחק מארי עם נבחרת בריטניה כנגד נבחרת ישראל במסגרת גביע דייוויס, וסייע לנבחרתו לנצח בתוצאה 2–3. בכך הוא הפך לבריטי הצעיר ביותר שמשחק במסגרת גביע הדייוויס.
הוא זכה בתואר הראשון שלו בסבב ה-ATP ב-19 בפברואר 2006, לאחר שניצח בשלוש מערכות את לייטון יואיט בגמר טורניר סן חוזה.
בקיץ 2006, לאחר מעקב אחרי מארי שנתיים נוספות, גילברט התעניין בשחקן והתמנה למאמנו, לאחר שקיבל הצעה מסבב ה-ATP בסכום 750,000 דולר לשנה.
במהלך שנת 2007, אף על פי שלא הצליח להעפיל לגביע המאסטרס היוקרתי, הוא נחשב על ידי הבריטים כיורשו של טים הנמן שפרש באותה שנה מטניס.
באוקטובר 2007 הוא טען להטיית משחקים ברחבי הסבב, ובכך עורר מהומה רבה.
האירוע הגיע זמן קצר לאחר פרשת הטיית המשחקים של ניקולאי דוידנקו.
זמן קצר לאחר מכן זכה מארי בטורניר סנקט פטרבורג ברוסיה.
בנובמבר 2007 הוא החליט להיפרד ממאמנו, בראד גילברט, לאחר שנה וארבעה חודשים, ובמקומו מינה את אלכס קורצ'ה.
את מארי סובבים כיום 15 אנשי צוות, המכונים "Team Murray".
ב-5 בינואר 2008 זכה מארי בתואר הראשון שלו בשנה זו, טורניר דוחה, לאחר ניצחון בגמר על סטאן ואוורינקה.
במהלך השנה הוא רשם התקדמות רבה בדירוג העולמי.
ב-4 באוגוסט הוא זכה בטורניר ה"מאסטרס" הראשון בקריירה שלו - טורניר סינסינטי, לאחר ניצחון מפתיע בגמר על נובאק ג'וקוביץ'.
באליפות ארצות הברית הפתוחה 2008 הוא הפתיע רבים כאשר גבר בחצי גמר האליפות על רפאל נדאל, המדורג ראשון בעולם.
עם זאת, בגמר הוא הפסיד בתוצאה גבוהה לרוג'ר פדרר.
בעקבות הישגיו באליפות הוא התקדם עד למקום הרביעי בדירוג העולמי.
במהלך אוקטובר 2008 מארי זכה בשני טורנירים נוספים: במדריד ובסנקט פטרבורג (הזכייה השנייה ברציפות).
בסוף החודש הוא נבחר לתואר "שחקן החודש" מטעם סבב ה-ATP.
הוא העפיל לטורניר גביע המאסטרס היוקרתי של שנת 2008, לאחר שלא הצליח לעשות זאת בשנה שלפני כן.
במהלך הטורניר הוא הדיח כבר בשלב הבתים את רוג'ר פדרר, לו הפסיד בגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה, והגיע עד חצי הגמר שם הפסיד לניקולאי דווידנקו.
לפני תחילת עונת 2009, בעקבות הצלחותיו בשתי העונות שקדמו לה, היו ציפיות שמארי ירשום הצלחה רבה, והוא אף נחשב לאחד מהטניסאים הגדולים בהיסטוריה של הממלכה המאוחדת, אף יותר מטים הנמן האנגלי.
הוא פתח את העונה עם זכייה בטורניר דוחה לאחר ניצחון בגמר על אנדי רודיק.
הוא המשיך וזכה בשנה זו בטורנירי רוטרדאם ומיאמי ובטורניר קווינס בלונדון, ואף העפיל למקום השלישי בעולם במקומו של נובאק ג'וקוביץ'.
באוגוסט 2009 זכה מארי בטורניר קנדה מאסטרס במונטריאול לאחר ניצחון בגמר על חואן מרטין דל פוטרו, והפך לבריטי הראשון בהיסטוריה שזוכה בטורניר זה.
בטורניר זה הודח רפאל נדאל ברבע הגמר, וכתוצאה מכך עקף מארי את נדאל ועלה לראשונה בקריירה שלו למקום השני בדירוג העולמי.
בהמשך הידרדר מארי למקום החמישי בדירוג.
בתחילת עונת 2010 העפיל לגמר הגראנד סלאם השני שלו באליפות אוסטרליה הפתוחה, שם הפסיד שוב לרוג'ר פדרר.
באוקטובר 2010 זכה מארי בטורניר המאסטרס של שנגחאי, לאחר שגבר בגמר על רוג'ר פדרר השווייצרי, וזכה בתואר שני בשנת 2010.
בינואר 2011 העפיל עד לגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה, אך הפסיד בשלוש מערכות לנובאק ג'וקוביץ'.
ביוני 2011 הפסיד בחצי גמר אליפות צרפת הפתוחה לרפאל נדאל בשלוש מערכות; בטורניר אליפות וימבלדון 2011 הפסיד שוב, בחצי הגמר, לנדאל, בארבע מערכות.
באוגוסט 2011 זכה בטורניר סינסינטי לאחר ניצחון בגמר על נובאק ג'וקוביץ'.
בספטמבר 2011 הפסיד בחצי הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה לרפאל נדאל בארבע מערכות.
באוקטובר 2011 זכה טורניר בנגקוק, לאחר שניצח בגמר את דונלד יאנג בשתי מערכות.
בהמשך החודש זכה בטורניר טוקיו, לאחר שניצח בגמר את רפאל נדאל בשלוש מערכות.
כשבוע לאחר מכן זכה בטורניר מאסטרס 1000 בשאנגחאי, לאחר שניצח בגמר את דוד פרר בשתי מערכות.
בכך זכה בתואר שלישי תוך שלושה שבועות, בתואר חמישי מתחילת השנה, ובניצחון 25 מתוך 26 המשחקים האחרונים, שהעלה אותו למקום השלישי בדירוג העולמי.
ביולי 2012 הגיע לגמר טורניר ווימבלדון בו הפסיד לרוג'ר פדרר.
באוגוסט זכה במדליית הזהב באולימפיאדת לונדון לאחר ניצחון בגמר על פדרר.
בספטמבר זכה לראשונה בטורניר גראנד סלאם לאחר שגבר על נובאק ג'וקוביץ' בגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה בחמש מערכות.
בשנת 2013 העפיל לגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה בו הפסיד בארבע מערכות לנובאק ג'וקוביץ'.
כמו כן זכה בתואר היוקרתי במיאמי (מאסטרס) אחרי ניצחון בגמר על דוד פרר.
זכה לתואר קצין במסדר האימפריה הבריטית על הישגיו באולימפיאדת לונדון.
ב-7 ביולי 2013 הפך לבריטי הראשון זה 77 שנים שזוכה באליפות וימבלדון לאחר שגבר על נובאק ג'וקוביץ' בגמר הטורניר בתוצאה 4:6, 5:7, 4:6. המשך השנה היה פחות מרשים כשהודח כבר בשלב רבע הגמר בטורניר ה־usao ומסיים את השנה לאחר מכן בעקבות פציעה.
בינואר 2016 העפיל מארי לגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה, והפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בשלוש מערכות.
ביוני אותה שנה העפיל לגמר אליפות צרפת הפתוחה לראשונה בקריירה שלו והפסיד גם הפעם את הגראנד-סלאם הזה לג'וקוביץ' ב-4 מערכות (3–6, 6-1, 6-2, 6-4).
ביולי חזר למעמד גמר גראנד סלאם, הפעם בווימבלדון, וזכה בפעם השנייה, אחרי ניצחון 4–6, 7-6, 7-6 על מילוש ראוניץ'.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה מארי במדליית זהב בטורניר ליחידים לאחר ניצחון על חואן מרטין דל פוטרו ב-4 מערכות (5–7, 6-4, 2-6, 5-7).
בשנת 2015 הוביל את נבחרת גביע דייוויס של בריטניה יחד עם ג'יימי מארי, אחיו ושותפו למשחק הזוגות, לזכייה בגביע דייוויס, לאחר ניצחון בגמר על נבחרת בלגיה.
אנדרו "אנדי" ליניגן הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הבלם.
ליניגן נולד בהרטלפול למשפחה שעסקה זה מכבר בכדורגל, כאשר אחיו דייוויד ובריאן היו כדורגלנים מקצוענים.
ליניגן החל את הקריירה שלו במועדון המקומי הרטלפול יונייטד, לפני ששיחק בלידס יונייטד (1984–1986), אולדהאם אתלטיק (1986 - 1988) ונוריץ' סיטי (1988 - 1990).
ליניגן היה בלם גבוה וחזק, שהתפרסם בזכות משחקו השליו במדי נוריץ'.
בקיץ 1990 הוא הועבר לארסנל של ג'ורג' גרהאם תמורת 1.2 מיליון לירות שטרלינג, אף על פי שבארסנל שיחקו כבר טוני אדמס וסטיב בולד.
תפקידו העיקרי של ליניגן היה למלא את מקומם של אדמס ובולד.
בעונתו הראשונה, שהסתיימה בזכיית ארסנל באליפות, הוא השתתף בעשרה משחקים.
אחד מהישגיו החשובים ביותר בארסנל היה בסיום עונת 1992/1993; לאחר ניצחון על שפילד ונסדיי בגמר גביע הליגה נערך משחק גמר גביע ה-FA, שגם בו השתתפו שני המועדונים.
המשחק הראשון הסתיים בתיקו 1 - 1, וכך גם המשחק החוזר; בדקה האחרונה של ההארכה של משחק זה הצליח ליניגן לנגוח את שער הניצחון.
בעקבות שער זה ארסנל היה למועדון הראשון באנגליה שזוכה ב"דאבל גביעים".
שער זה הוביל לכך שנוריץ' סיטי, מועדונו הקודם של ליניגן, העפיל לגביע המחזיקות.
ליניגן לא קנה לעצמו מקום קבוע בהרכב ארסנל בתקופה זו, בין השאר בעקבות החתמתו של מרטין קיאון.
למרות זאת הוא נותר בארסנל עד להעברתו לקריסטל פאלאס בינואר 1997. הוא סייע לפאלאס להעפיל בחזרה על הפרמייר ליג, ואף זכה לענוד את סרט הקפטן של המועדון.
הוא נשאר בפאלאס למרות הקשיים הכלכליים, גם כאשר ההנהלה נאלצה להשאילו לקווינס פארק ריינג'רס לחלק מעונת 1998/1999 כדי להתמודד עם בעיות בתשלום שכר השחקנים.
ליניגן חזר לפאלאס בתום תקופת ההשאלה, ונבחר על ידי האוהדים לשחקן השנה של 1999/2000. אולם, ליניגן הסתכסך עם הבעלים החדש סיימון ג'ורדן, ובסתיו 2000 שוחרר מקריסטל פאלאס בהעברה חופשית.
בשאר העונה הוא שיחק באוקספורד יונייטד, וירד עם מועדונו החדש לליגה השלישית.
לאחר מכן הוא שיחק עבור מועדון סנט אלבנס החובבני, לפני שפרש מכדורגל והחל לנהל עסק שרברבות עצמאי.
אנדרו דוקאט היה כדורגלן ושחקן קריקט אנגלי שייצג את מדינתו בשני התחומים.
דוקאט הצטרף לצוות התחזוקה של האצטדיון דה אובל ב-1906, ותוך זמן קצר הצטרף לנבחרת הקריקט המקומית שבה היו שחקנים ידועים כגון טום הייוורד, ג'ק הובס וארני הייז.
ב-1928 הוא זכה ב-994 נקודות בתוך פחות משישה שבועות, כולל ארבעה משחקים רצופים של מאה נקודות ומעלה.
דוקאט השתתף במשחק הטסט קריקט (הסוג הארוך ביותר של קריקט) מול אוסטרליה ב-1921, והייתה זו הפעם היחידה שבה השתתף בגרסה זו של הקריקט.
דוקאט היה גם כדורגלן מצטיין.
הוא החל את הקריירה במועדון סאות'נד יונייטד החובבני, וב-1905 הצטרף לוולוויץ' ארסנל מלונדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 2 - 0 על בלקברן רוברס ב-11 בפברואר, ושיחק בעמדת החלוץ המרכזי.
יכולתו ומשחקי הנבחרת של דוקאט זיכו אותו בתשומת לבם של מועדונים יותר בכירים מארסנל, שבאותה תקופה התמודד עם קשיים כלכליים.
בסופו של דבר הוא הועבר לאסטון וילה ב-1912 תמורת 1,000 לירות שטרלינג, לאחר שהשתתף ב-188 משחקים והבקיע 21 שערים עבור ארסנל.
לאחר ששבר את רגלו בעונתו הראשונה בווילה הוא התאושש ושיחק פעמים רבות, ובנוסף אף זכה לענוד את סרט הקפטן בניצחון על האדרספילד טאון בגמר גביע ה-FA של עונת 1919/1920. הוא זכה מחדש במקום בהרכב של נבחרת אנגליה לאחר שלא שיחק בה מאז 1910, וב-1920 השתתף בשלושה משחקים.
הופעתו האחרונה במדי הנבחרת הייתה בניצחון 2 - 0 על נבחרת אירלנד ברוקר פארק ב-23 באוקטובר 1920.
דואקט עבר לפולהאם ב-1921, ולאחר פרישתו ב-1924 הוא החליף את פיל קלסו (שאימן אותו בארסנל) בתפקיד המאמן.
אולם, שחקני פולהאם לא הפגינו רמת משחק גבוהה תחת הדרכתו של דוקאט, וסיימו במקומות ה-12 וה-19 בליגה השנייה בשתי העונות שבהן הוא כיהן בתפקידו.
הוא פוטר ב-1926, ולאחר שעזב את פולהאם השתתף במשחקי חובבים.
לאחר שפרש מקריקט ב-1931 הוא עבד כמאמן קריקט באיטון במשך חמש שנים.
לפני מות הפתאומי ב-1942 הוא עבד כעיתונאי ספורט במשך תקופה קצרה.
מותו התרחש במהלך משחק קריקט בלורדס קריקט גראונד, וככל הנראה נגרם כתוצאה מהתקף לב.
המשחק היה בזמן מלחמת העולם השנייה, והתמודדו בה נבחרות שיצגו את יחידת המשמר האזרחי שבה שירת דוקאט ויחידת משמר אזרחי מאזור סאסקס.
לאחר מותו של דוקאט המשחק הופסק.
דוקאט היה השחקן היחיד בהיסטוריה שמת בזמן משחק באצטדיון זה.
אנדרס ארתורו גרסיה מנדז (בספרדית: Andrés Arturo García y Menéndez; נולד ב-12 באפריל 1956) הוא שחקן קולנוע אמריקאי-קובני שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "הסנדק חלק שלישי" ב-1990.
גרסיה נולד בהוואנה, קובה; בנם של אמיליה מנדז, מורה לאנגלית, ולרנה גרסיה נונייז, איכר ומשפטן.
גרסיה היגר עם משפחתו ב-1961 למיאמי, פלורידה, במהלך הפלישה למפרץ החזירים.
לאחר מספר שנים פתחה המשפחה חברת בשמים בשווי מיליון דולר.
גרסיה גדל וחונך כקתולי ולמד ב"תיכון מיאמי ביץ'", שם שיחק בקבוצת הכדורסל המקומית.
במהלך שנתו האחרונה בתיכון חלה גרסיה במחלת הנשיקה, בעקבות המחלה החליט גרסיה לפרוש מכדורסל ולהתמקד יותר בפיתוח יכולות המשחק שאותן רכש עוד בשנותיו הראשונות בתיכון.
כאשר סיים גרסיה את לימודיו נכנס במהירות להוליווד ושם בתור התחלה הופיע כסטנדאפיסט ובתפקידים קטנים.
הוא זכה להכרה ציבורית ב-1986 כאשר שיחק בסרט הפשע "8 מיליון דרכים למות".
הופעתו של גרסיה בסרט משכה את תשומת לבו של בריאן דה פלמה והביאה לליהוקו לתפקיד השוטר האיטלקי-אמריקאי המתלמד ג'ורג' סטון בדרמת הפשע זוכת פרס אוסקר, "הבלתי משוחדים".
לאחר מכן שיחק גרסיה במותחן האקשן של רידלי סקוט "גשם שחור" לצד מייקל דאגלס.
בשנת 1990 שיחק גרסיה לצד אל פצ'ינו בחלק השלישי ב"טרילוגיית הסנדק" של פרנסיס פורד קופולה, "הסנדק חלק שלישי", שהיה מועמד ל-7 פרסי אוסקר.
בסרט גילם גרסיה את דמותו של וינסנט מאנצ'יני קורלאונה, יורש העצר של משפחת הפשע המפורסמת.
על תפקידו זה היה גרסיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
בהמשך שנות ה-90 שיחק גרסיה בסרטים "רצח מן העבר" לצד קנת בראנה, "סידורים אחרונים בדנוור" לצד כריסטופר לויד.
ב-2001 קיבל גרסיה מועמדות כפולה לפרס אמי על תפקידו בסרט הביוגרפי "סיפורו של ארטורו סנדובל".
בסרט גילם גרסיה את דמותו של חצוצרן הג'אז והפסנתרן הקובני ארטורו סנדובל.
באותה שנה השתתף לצד ג'ורג' קלוני, בראד פיט וג'וליה רוברטס במותחן הפשע הקומי של סטיבן סודרברג, "אושן 11".
בסרט גילם גרסיה את טרי בנדיקט, בעל קזינו בלאס וגאס שאותו חבורת השודדים רוצה לשדוד.
ב-2004 שיחק גרסיה בסרט ההמשך לקומדיה, "אושן 12".
בסרט המשיך גרסיה לגלם את טרי בנדיקט שנשדד בסרט הקודם, ובחלק הזה הוא דורש את כספו בחזרה עם ריבית.
בהמשך אותה שנה גילם גרסיה את הצייר האיטלקי-יהודי אמדאו מודיליאני בסרטו של הבמאי מיק דייוויס "מודיליאני".
ב-2005 ביים גרסיה את סרטו הראשון, "קובה סיפור אהבה".
גרסיה גם שיחק בסרט לצד דסטין הופמן וביל מארי.
ב-2007 שיחק גרסיה בחלק השלישי בסדרת המותחנים הקומיים של סטיבן סודרברג, "אושן 13", בסרט זה מסכים גרסיה לשתף פעולה עם חבורת השודדים על מנת להפיל את בעל הקזינו הגדול ביותר בלאס וגאס, ווילי בנק (אל פצ'ינו).
גרסיה גם השתתף לצד בן אפלק וג'רמי פיבן במותחן הפעולה "לחסל את האייס".
ב-2008 דיבב גרסיה את דמותו של הכלב דלגאדו בסרט "הצ'יוואווה מבוורלי הילס".
ב-2009 שיחק לצד סטיב מרטין וז'אן רנו בקומדיית ההמשך "הפנתר הוורוד 2" לסרט משנת 2006 "הפנתר הוורוד".
ב-2016 שיחק בקומדיה "מכסחות השדים" המבוסס על הסרט מ1984. בסרט הוא משחק לצד קריסטן ויג, לזלי ג'ונס ומליסה מקארתי.
באותה שנה יצא לאקרנים סרט המדע הבדיוני "מקס סטיל" (המבוסס על סדרת האנימציה), שבו שיחק לצידם של מריה בלו ובן ווינצ'ל.
באותה שנה שיחק בסרטו של מורטן טילדום, "הנוסעים" (Passengers) לצידם של כריס פראט, ג'ניפר לורנס ומייקל שין.
ב-2018 גילם בסרט ההמשך ל"מאמה מיה!" את "פרננדו סיינפואגוס", אהוב לבה של הסבתא, רובי, אותה גילמה שר.
גרסיה נשוי למריה ויקטוריה לורידו משנת 1982. לזוג נולדו 3 בנות ובן אחד: בתו, דומיניק (1983), אף היא שחקנית קולנוע ושיחקה לצידו של אביה בסרטים קובה סיפור אהבה וסיטי איילנד.
המשפחה גרה בלוס אנג'לס ובמיאמי.
ב-2018 השתתף בטקס התרמה חגיגי לארגון ידידי צה"ל בארצות הברית (FIDF), בו גייסו 60 מיליון דולר עבור צבא ההגנה לישראל.
לילה יורד על מנהטן (1997)
סיפורו של ארטורו סנדובל (2001)
"זכרונותיו של מתנקש בינלאומי" (2016)
מילים על קירות האמבטיה (2020)
ברב וסטאר נופשות בוויסטה דל מאר (2021)
מועדון הספר הטוב: הפרק הבא (2023)
Diamond (TBA) - גם במאי, תסריטאי ומפיק
משפחת סימפסון (2011) - דיבוב
ארוחת ערב עם הרווה (2018) - סרט טלוויזיה
שלושה בהסוואה: סיפורי ארקדיה (2019-2018) - דיבוב
מון גירל ושדינוזאור (2024) - דיבוב
"אנדי" דיק הוא קומיקאי, שחקן, מוזיקאי ומפיק אמריקאי.
דיק נולד בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית, ואומץ עם לידתו בידי סו ואלן דיק.
הוא גדל במספר מקומות, בקונטיקט, פנסילבניה, ניו יורק ויוגוסלביה.
כבר כנער לקח חלק במספר הפקות תיאטרון, וגילה משיכה מיוחדת לתחום הקומדיה.
פריצתו של דיק הייתה בשנת 1992 בתוכניתו של בן סטילר ברשת פוקס.
ב-1994 שיחק בסרט הקומי "בצבא עכשיו" לצידה של לורי פטי.
בשנת 1995 החל לככב בתפקיד ראשי בסיטקום "עיקר החדשות" ברשת NBC, למשך חמש עונות עד לירידת התוכנית ב-1999. מאז הופיע דיק במספר רב של תוכניות טלוויזיה וסרטי קולנוע, בהם: תוכנית הלילה של דייוויד לטרמן, הסדרה "נני", הסרטים "ייעוץ מזחל", "אחי איפה האוטו שלי" ו"זולנדר".
בשנת 2001 הפיקה רשת MTV תוכנית בכיכובו, הנקראת "המופע של אנדי דיק", אשר שודרה במשך שלוש עונות, והסתיימה בשנת 2004.
בשנת 2003 כיכב בסרט הקומי "הפטיש העברי" לצד אדם גולדברג וג'ודי גריר.
בשנת 2006 שיחק בדרמה "עבדות" לצד מייקל אנגרנו, ובסרט "תקוות גדולות" לצד לייסי שאבר.
בשנת 2015 שיחק בסרט האימה "סלאשר באל איי", לצד דייב בטיסטה.
דיק, המגדיר עצמו כדו מיני, היה נשוי בין השנים 1986 ל-1990, והוא אב לשלושה ילדים ממערכות יחסים שונות.
דיק נעצר בעבר באשמת אחזקה בלתי חוקית של מריחואנה וקוקאין, ומודה כי הוא מתמודד עם בעיות סמים ושתיית אלכוהול גם בימים אלו.
ביולי 2008 נעצר דיק לאחר שהטריד מינית צעירה בת 17. בינואר 2010 נעצר פעם נוספת לאחר שהטריד מינית שני גברים.
ב-11 במאי 2022 נעצר דיק בידי אנשי משרד השריף של מחוז אורנג' בקליפורניה, בעקבות תלונה על תקיפה מינית של גבר.
דיק שהה במחיצת אנשים נוספים באתר מחנאות בקניון טרביוקו , ואנשי השריף הוזעקו למקום לאחר שאחד הגברים בחבורה התלונן שדיק הטריד אותו מינית.
אנדי גולדוורת'י הוא פעיל איכות הסביבה, פסל וצלם בריטי שעבודותיו מאופיינות בשימוש בחומרי טבע תוך שילובם בסביבתם הטבעית.
חלק ניכר מעבודותיו נעשה באמצעות איזון אבנים.
גולדוורת'י הוא קצין במסדר האימפריה הבריטית.
בנו של פ' אלין גולדוורת'י (1929–2001), פרופסור למתמטיקה שימושית באוניברסיטת לידס.
אנדי גולדוורת'י נולד בצ'שייר וגדל בלידס, במערב יורקשייר, בבית שנמצא בשולי החגורה הירוקה, אזור טבעי ולא בנוי.
מגיל 13 הוא עבד בחווה, ואת העבודה החזרתית שבחווה הוא השווה לחזרתיות ולקצב שבמלאכת הפיסול.
גולדוורת'י למד אמנות במכללה לאמנות ברדפורד (1974–1975) ובטכניון של פרסטון בלנקשייר (1975–1978) (כיום אוניברסיטת מרכז לנקשייר), שם קיבל תואר ראשון.
לאחר שעזב את המכללה, חי ביורקשייר, לנקשייר וקאמבריה.
בשנת 1985, עבר לדמפרישייר בסקוטלנד, ושנה מאוחר יותר לפנפוט.
בשנת 1993 הוא קיבל תואר כבוד מאוניברסיטת ברדפורד וכיום הוא מרצה באוניברסיטת קורנל.
בשנת 2001 צולם סרט תיעודי אודות גולדוורת'י ועבודתו בשם "נהרות וגאות" (Rivers and Tides) בבימויו של תומאס ריידלשימר.
חומרי היצירה של גולדוורת'י הם חומרים מהטבע כמו פרחים, נטיפי קרח, עלים, בוץ, אצטרובלים, שלג, אבנים, ענפים, וקוצים והם מאופיינים בצבעוניותם וארעיותם.
"אני חושב שזה אמיץ מאוד לעבוד עם פרחים ועלים ועלי כותרת אבל אני חייב.
אני לא יכול לסנן את החומרים שאני עובד איתם.
באחריותי לעבוד עם הטבע כמכלול."
גולדוורת'י נחשב בדרך כלל כמייסד הטכניקה המודרנית של איזון סלעים (Rock balancing).
בעבודותיו הארעיות הוא מרבה להשתמש בידיו החשופות, שיניו וכלים מאולתרים, אולם עבור פסלים קבועים שלו הוא משתמש גם בכלים ממוכנים.
כמו "גג", "נהר אבן" ו"שביל באור ירח" (פטוורת', מערב סאסקס, 2002) ואת "אבני גיר" בדאונס דרום, ליד מערב דין, מערב סאסקס הוא השתמש גם במכונה.
הצילום ממלא תפקיד מכריע באמנות בשל ארעיותה.
על פי גולדוורת'י "כל עבודה גדלה, נותרת, נרקבת – חלקים בלתי נפרד ממחזור החיים שלה שהתצלום מנציח ברגעי השיא, מסמן את הרגע שבו העבודה היא חיה בעוצמה מרבית."
גולדוורת'י יצר עבודה בשם "Drawn Stone" בהזמנת מוזיאון דה יאנג בסן פרנסיסקו אשר מתייחסת לרעידות האדמה התכופות וההשפעות שלהן.
היצירה כללה סדק ענק במדרכה שהתפצל לסדקים קטנים יותר המשמשים כספסלים.
הסדקים הקטנים נוצרו בפטיש, דבר שהוסיף מימד של חוסר ודאות בתהליך היצירה.
ליצירתו האחרונה הוא קרא חיי ההודים, ביצירה זו התייחס גולדוורת'י לילדה הודית בשם הילי.
גולדוורת'י התחתן בשנת 1982 עם ג'ודית גרגסון.
יש להם 4 ילדים והם גרים בכפר פנפוט בדרום מערב סקוטלנד.
כיום הוא חי שם עם בת זוגו טינה פיסק, היסטוריונית של האמנות אותה הכיר כשבאה לעבוד איתו מספר שנים אחרי שנפרד מאשתו.
1987 – Scottish Arts Council Award – פרס המועצה הסקוטית לאמנויות
2000 – מונה לתואר קצין של מסדר האימפריה הבריטית
קורנוול, ניו יורק, ארצות הבריתאוגוסט 2001Stone Riverמרכז האמנות קנטור , אוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה, ארצות הברית2002Andy Goldsworthy Arch at Goodwoodקרן קאס לפיסול, גודווד, מערב סאסקס, אנגליה2002 Chalk Stones Trail מערב סאסקס, אנגליהמאי – אוקטובר 2004Andy Goldsworthy on the Roof
מנהטן, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית2005Andy Goldsworthy: Early Works
סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הבריתינואר-מאי 2005The Andy Goldsworthy Project
אספן, קולרדו, ארצות הבריתמרץ 2007 – ינואר 2008Andy Goldsworthyפארק הפסלים ביורקשייר
מערב יורקשייר, אנגליהאוקטובר 2008Spireפארק פרסידיו
סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הבריתיוני 2009Provence art trailפרובאנס, צרפת
ביוגרפיה של אנדי גולדוורת'י באתר קרן קאס
ביוגרפיה של אנדי גולדוורת'י בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה
הווארד אנדרו "אנדי" ויליאמס היה זמר אמריקאי.
הוא הקליט 18 אלבומי זהב ו-3 אלבומי פלטינה.
בין השנים 1962 ו-1971 הגיש תוכנית בידור בטלוויזיה "המופע של אנדי ויליאמס", וכן הנחה תוכניות ספיישל רבות.
הוא היה הבעלים של "תיאטרון מון ריבר" בעיר ברנסון (Branson) שבמיזורי הקרוי על שמו של השיר "מון ריבר" המזוהה ביותר עם ויליאמס.
ויליאמס נולד בעיר וול לייק שבאיווה, בנם של ג'יי אמרסון ופלורנס ויליאמס.
היו לו שלושה אחים גדולים ממנו - בוב, דון ודיק.
הוא למד בבית הספר התיכון "וסטרן הילד" בסינסינטי.
הופעותיו הראשונות היו במקהלת הילדים של הכנסייה המקומית.
הוא ואחיו הקימו את רביעיית "האחים ויליאמס".
הם הופיעו ברדיו בהתחלה באיווה ואחר כך בשיקגו ובסינסינטי.
ב-1944 ליוו האחים ויליאמס את בינג קרוסבי בלהיטו "Swinging on a Star".
תחילת קריירת הסולו שלו הייתה ב-1953 כשהקליט שישה שירים בתקליטי RCA, אבל הם לא היו ללהיטים.
ב-1954 קיבל פינה קבועה בתוכנית האירוח "Tonight Starring Steve Allen", ובהמשך הוחתם בחברת התקליטים "Cadence Records", חברה קטנה בניו יורק שנוהלה על ידי המנצח ארצ'י בלייר (Archie Bleyer).
הסינגל השלישי שהוציא "Canadian Sunset" הגיע למקום השביעי במצעד, ובפברואר 1957 יצא הלהיט "Butterfly", גרסת כיסוי לשיר של צ'ארלי גרסי, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד.
השיר הגיע למקום הראשון גם במצעד הסינגלים הבריטי ושהה בו שבועיים.
בשנים שאחר כך היו לו להיטים נוספים שהגיעו למקומות גבוהים במצעדים.
ב-1961 עבר ויליאמס להקליט בחברת קולומביה רקורדס ועבר להתגורר בלוס אנג'לס.
להיטו באותה תקופה היה "Can't Get Used to Losing You" שהגיע למקום שני במצעד.
תקופת Cadence Records הייתה שיא הצלחתו במצעדי הסינגלים.
להיטיו הגדולים ביותר היו "Butterfly" ו-"I Like Your Kind of Love", שניהם בסגנון דומה לשיריו של אלביס פרסלי.
ב-1964 שיחק ושר בקומדיה הרומנטית "הכלה העשירה ביותר בעולם" לצידה של סנדרה די.
ב 1970 יצא לאקרנים אחד מסרטי האהבה הפופולריים בהיסטוריה - "סיפור אהבה", כשווילאמס מבצע את שיר הנושא המרגש והמפורסם מפסקול הסרט ("מאיפה להתחיל"), שאף זכה באוסקר של אותה שנה.
ויליאמס הלך לעולמו ב-25 בספטמבר 2012.
אנדרו סטיבן "אנדי" גרוב (במקור בהונגרית: Gróf András István; באנגלית: Andrew Stephen ("Andy") Grove; 2 בספטמבר 1936 – 21 במרץ 2016) היה איש עסקים, מהנדס ומנהל יהודי-הונגרי-אמריקאי.
גרוב הוא מהנדס חלוץ בתעשיית המוליכים למחצה.
גרוב נמלט מהונגריה הקומוניסטית כשהיה בן 20 והיגר לארצות הברית, שם השלים את לימודיו.
בהמשך מונה למנכ"ל אינטל וסייע להפוך את החברה ליצרן הגדול בעולם של מוליכים למחצה.
כתוצאה של עבודתו באינטל, וכנגזרת של ספריו והמאמרים המקצועיים שפִרסם, הייתה לגרוב השפעה ניכרת על הניהול של ענפי תעשיית ייצור האלקטרוניקה המודרנית ברחבי העולם.
גרוב כונה "הבחור שהניע את שלב הצמיחה" של עמק הסיליקון.
כאשר שקל סטיב ג'ובס לשוב ולהתמנות לתפקיד מנכ"ל אפל, הוא קרא לגרוב, שהיה נערץ על ידיו, לבקש בעצתו.
היו שטענו, שעל סמך הישגיו באינטל לבדם, גרוב "ראוי למקום לצד אנשי העסקים הגדולים של המאה ה-20".
גרוב נולד בשם András István Gróf למשפחה יהודית ממעמד הביניים, בבודפשט בירת הונגריה, בנם של מריה וג'ורג'.
כשגדל, חבריו הכירו אותו כ-"Andris".
כשהיה בן ארבע חלה בשנית בצורתה הקשה, מה שכמעט גרם למותו והביא לכך שמאז הוא סבל מאובדן שמיעה חלקי.
כשהיה בן שמונה כבשו הנאצים את הונגריה וגירשו כמעט 500,000 יהודים למחנות ריכוז, כולל אושוויץ.
גרוב ואִמו אימצו זהויות בדויות ומצאו מקלט אצל חברי המשפחה.
אביו נלקח למחנה עבודה במזרח שם נאלץ לעבוד בעבודת כפייה, אך הוא שרד, והתאחד עם משפחתו לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
במהלך המרד ההונגרי, כשהיה גרוב בן 20, הוא נמלט מביתו ועזב את משפחתו, חצה את הגבול לאוסטריה, ומשם עשה את דרכו לארצות הברית, אליה הגיע ב-1957. הוא שינה את שמו לאנדרו סטיבן גרוב.
על אף השנים הרבות שחלפו מאז היגר לארצות הברית, הוא דיבר אנגלית עם מבטא הונגרי.
בספר הזיכרונות שלו, Swimming Across, סיכם גרוב את 20 שנות חייו הראשונות בהונגריה:
זמן קצר לאחר הגיעו לארצות הברית, פגש גרוב את אשתו לעתיד, אווה קסטן, בניו יורק, ב-1957. קסטן, פליטה אף היא, עבדה באותו הזמן כמלצרית, ואילו גרוב עבד כמנקה שולחנות.
הזוג נישא ביוני 1958 ונולדו להם שתי בנות.
גרוב סיים תואר ראשון בהנדסת כימיה בסיטי קולג' של ניו יורק ב-1960, וסיים את הדוקטורט בהנדסת כימיה ב-1963 באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
לאחר שסיים את לימודיו ב-1963, עבד גרוב ב-Fairchild Semiconductor כחוקר, ועד 1967 מונה לעוזר מנהל הפיתוח של החברה.
עבודתו שם גרמה לו להכיר את ההתפתחות המוקדמת של מעגלים משולבים, מה שהוביל למהפכת המיקרו-מחשבים בשנות ה-70 של המאה ה-20. ב-1967 כתב גרוב ספר לימוד אקדמי בנושא זה, Physics and Technology of Semiconductor Devices.
ב-1968 ייסדו רוברט נויס וגורדון מור במשותף את אינטל, לאחר שעזבו, יחד עם גרוב, את פיירצ'יילד סמיקונדקטור.
גרוב הצטרף לחברה ביום ההתאגדות, אם כי לא נמנה עם המייסדים, על פי החברה.
בתחילה עבד כמנהל ההנדסה של החברה, וסייע להתחיל את פעילות הייצור הראשונית של החברה.
ב-1983 כתב גרוב ספר, High Output Management, בו תיאר רבים ממושגי הייצור והשיטות שלו.
בתחילה, אינטל ייצרה בעיקר שבבי זיכרון דינמי, DRAM.
עד 1976, בגין פיחות בביקוש לזיכרון שלהם, בעיות בייצור, והאתגרים שהציבו יצרנים יפניים ששיווקו שבבי זיכרון במחירי היצף הנמוכים ממחיר השוק, נאלץ גרוב לבצע שינויים רדיקליים.
הוא החליט להפסיק לייצר DRAM ולעבור לייצר, במקום זאת, מיקרו-מעבדים.
גרוב מילא תפקיד מפתח במשא ומתן שנוהל עם חברת IBM, אשר נועד להביא לכך ש-IBM תשתמש אך ורק במעבדים של אינטל, בכל המחשבים האישיים החדשים שלה.
גרוב הביע את השקפתו על צמיחתה של אינטל במשך השנים במילים:
לגרוב מוענק הקרדיט על הפיכת אינטל מיצרנית של שבבי זיכרון, לאחד היצרנים הגדולים בעולם של מעבדים.
בתקופת כהונתו כמנכ"ל פיקח גרוב על עלייה בת 4,500% בשווי השוק של אינטל, מארבעה מיליארד דולר אמריקני ל-197 מיליארד דולר אמריקני, מה שהפך אותה לחברה השביעית בגודלה בעולם, עם 64,000 עובדים.
רוב הפדיון של החברה הושקע מחדש במחקר ופיתוח, יחד עם בניית מתקנים חדשים, על מנת לייצר מעבדים משופרים ומהירים יותר.
כמנהל התפעול, המוקד העיקרי בעיסוקו של גרוב היה הייצור, וסגנון הניהול שלו הסתמך במידה רבה על מושגי הניהול שלו.
עם התרחבות החברה ומינויו של גרוב ליו"ר, הוא הפך למעורב יותר בקבלת החלטות במישור האסטרטגי, בכלל זה הקמת שווקים למוצרים חדשים, תיאום תהליכי ייצור, ופיתוח שותפויות חדשות עם חברות קטנות יותר.
גרוב עזר ליצור את מעבדת הארכיטקטורה של אינטל באורגון, על מנת להבטיח שתוכנה פותחה בזמן, כדי לנצל את המעבדים החדשים של אינטל.
גרוב טוען כי "אתה מקבל החלטות לגבי מה עולם טכנולוגיית המידע ירצה חמש שנים אל העתיד...".
גרוב יצר באינטל תרבות שאִפשרה את פריחתה של החדשנות.
כמנכ"ל, גרוב שאף שהמנהלים שכיהנו תחתיו יעודדו תמיד התנסות והתכוננות לשינויים, כשהוא מעניק בכך סיבות טובות לערך של התנהלות עסקית פרנואידית.
המוטו המנחה המפורסם של גרוב היה: "רק הפרנואידים שורדים", והוא אף כתב ספר ניהול בכותרת זו (Only the paranoid survive).
לדברי גרוב, "הצלחה עסקית מכילה את זרעי ההרס שלה", והסביר כי "הצלחה מולידה שאננות, שאננות מולידה כישלון.
כתוצאה מכך הפציר גרוב במנהלים בכירים לאפשר לאנשים לבחון טכניקות חדשות, מוצרים חדשים, ערוצי מכירה חדשים ולקוחות חדשים, על מנת להיות מוכנים לשינויים בלתי צפויים בעסקים או בטכנולוגיה.
הביוגרף ג'רמי בימן מציין כי גרוב היה "האדם היחיד באינטל שסירב להניח לחברה לנוח על זרי הדפנה".
גרוב הסביר את ההיגיון שלו:
רון ויטיאר, סגן נשיא בכיר באינטל, ציין שגרוב העדיף לשמור על ערוצי תקשורת פתוחים בין העובדים ולעודד אנשים לבטא את דעותיהם: "אנשים כאן לא פוחדים לדבר ולהתווכח עם אנדי".
הם כינו סגנון זה "עימות קונסטרוקטיבי".
על פי יורשו של גרוב באינטל, קרייג בארט, "זה תן וקח, וכל אחד בחברה יכול לצעוק עליו.
גרוב עמד על כך שאנשים יהיו תובעניים זה כלפי זה, מה שטיפח אווירה של "אינטליגנציה חסרת רחמים".
משרדו של גרוב היה תא משרדי בגודל של שמונה רגל על תשע רגל, ממש כמו של כל העובדים האחרים, בהינתן העובדה שגרוב לא אהב "פינת משרדים נפרדת ספונת עץ מהגוני".
גרוב הצהיר: "אני שוכן בתאים משרדיים מאז 1978 וזה לא גרם נזק משמעותי".
בהעדיפו את סביבת העבודה השוויונית הזאת, הפך גרוב את סביבת העבודה שלו נגישה לכל מי שעבר בסביבה.
לא היו מקומות חניה שמורים, וגרוב חנה בכל מקום פנוי שמצא.
האווירה שאפפה את גרוב בעבודתו, הייתה בחלקה השתקפות של חייו אישיים.
חלק מאלו שזכו להכיר אותו, דוגמת איש העסקים והמשקיע ארתור רוק, הצהירו כי "אין לו גינונים".
גרוב חי את חייו בצניעות, בלי מטוס או מכוניות יקרות.
גרוב נודע בכך שנהג לוודא שלא הוחמצו פרטים חשובים, כשאחת האִמרות האהובות עליו הייתה "השטן נמצא בפרטים הקטנים".
דניס קארטר, סגן נשיא באינטל, הצהיר כי "אנדי מאוד ממושמע, מדויק ומוכוון פרטים...
אך בה בעת, יש לו אלמנט של אינטואיציה ויצירתיות שהוא מהותי לחדשנות של אינטל".
על פי כתב העת "Industry Week", גרוב חשש כי "הברק שהצית את היצירה של אינטל" במהלך השנים הראשונות שלה, "עלול לרדת לטמיון, אם לא יהיה מישהו שישים לב לפרטים".
קארטר נזכר שגרוב אפילו תיקן את שגיאות הכתיב שלו: "כשהוא בא למדינה הזאת מהונגריה ב-1956, הוא לא דיבר אנגלית.
בכל זאת למדתי כתיב ממנו.
לא זאת בלבד שיש לו אינסטינקטים של מורה, יש לו בנוסף מידה רבה של סבלנות."
גרוב הוא גם מדען נודע ומחבר ספרי עיון.
בספרו הראשון אודות מוליכים למחצה, Physics and Technology of Semiconductor Devices (1967), נעשה שימוש באוניברסיטאות מובילות.
ספר נוסף, אודות שיטות תפעול עסקיות, High Output Management (1983), תורגם ל-11 שפות.
גרוב גם כתב מעל ל-40 מאמרים טכניים, והוא מחזיק מספר פטנטים שרשומים על שמו, אודות התקני מוליכים למחצה.
גרוב גם לימד קורסים לתואר שני ב-computer physics באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובבית הספר לעסקים של אוניברסיטת סטנפורד.
בריאיון שהעניק לאסקווייר בשנת 2000, עודד גרוב את אמריקה "לעמוד על המשמר כאומה שיש בה סובלנות לשונות, סובלנות לאנשים חדשים".
הוא ציין כי הגירה ומהגרים, הם שהפכו את אמריקה למה שהיא.
בשנת 2000 אובחן גרוב כחולה במחלת פרקינסון והוא תרם לכמה קרנות שמממנות מחקרים שמטרתם מציאת תרופה למחלה.
ב-2006 תרם גרוב 26 מיליון דולר אמריקאי לסיטי קולג' של ניו יורק, התרומה הגדולה ביותר שקיבל מוסד זה אי פעם.
אנדי גרוב נפטר ב-21 במרץ 2016, בגיל 79, בביתו בלוס אלטוס שבקליפורניה.
גרוב קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מטעם הסיטי קולג' של ניו יורק (ב-1985), Worcester Polytechnic Institute (ב-1989), ומטעם אוניברסיטת הרווארד (ב-2000).
מדליית ההישג על שם דייוויד פקארד (1993), מטעם איגוד האלקטרוניקה האמריקאי (בצוותא עם גורדון מור).
פרס היינץ הראשון בתחומי הטכנולוגיה, הכלכלה והתעסוקה.
גרוב קיבל את הפרס ב-1995, והוא זכה לכבוד מידי הקרן בשל היותו מייצג של סיפור "עתיק כמו אמריקה: סיפורו של מהגר צעיר שנוסק להצלחה גדולה".
התורמים של הפרס הוסיפו כי גרוב "שיחק אולי את התפקיד המרכזי ביותר בפיתוח ובפופולריזציה של החדשנות המדהימה ביותר של המאה ה-20 - פיתוח המחשב האישי".
מנכ"ל השנה של המגזין Chief Executive (1997).
איש השנה של המגזין טיים (1997).
"המנהיג הטכנולוגי של 1997", IndustryWeek.com, 15 בדצמבר 1997.
פרס מפעל חיים של האגודה לניהול אסטרטגי (2001).
ב-2004 הכיר בו בית הספר וורטון למנהל עסקים כ"איש עסקים המשפיע ביותר של 25 השנים אחרונות".
ב-25 באוגוסט 2009 הודיע מושל קליפורניה, ארנולד שוורצנגר, כי גרוב יהיה אחד מ-13 הנבחרים להיכל התהילה של קליפורניה, בתערוכה שתוצג במשך שנה שלמה במוזיאון קליפורניה.
הטקס בו הוכלל גרוב במוזיאון התקיים בסקרמנטו ב-1 בדצמבר 2009.
אנדי לילה (באלבנית: Andi Lila; נולד ב-12 בפברואר 1986) הוא כדורגלן עבר אלבני ששיחק בעמדת המגן.
לילה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בסה קבאייה.
ב-14 בדצמבר 2002 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד טאוטה דורס.
במהרה הפך לילה לשחקן חשוב במערך של קבוצתו ומשך את תשומת לבם של מועדונים שונים.
בינואר חתם באירקליס סלוניקי היוונית.
עד לסיום העונה, שיחק רק ב-3 משחקים ובסיום העונה שוחרר מהמועדון וחזר לבאסה.
עם חזרתו לבאסה, הוא הפך לקפטן.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד ולנזיה שקודרה.
שני משחקים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון שהיה גם שער הניצחון בדקה ה-90 נגד פרטיזן טירנה.
בסיום עונת הבכורה שלו בטירנה הוא זכה עם המועדון באליפות, והגיע עמה לגמר הגביע האלבני שבו זכה עם הקבוצה שנתיים לאחר מכן.
ב-24 ביוני 2011 חזר ליוון כאשר חתם בפאס יואנינה ל-3 שנים תמורת 700 אלף אירו.
ב-27 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 0-0 נגד אריס סלוניקי.
לאחר שסיים את חוזהו, חתם במועדון לעוד 3 שנים.
ב-28 בדצמבר 2014 חתם בפארמה האיטלקית ל-3 שנים והצטרף רשמית למועדון 4 ימים לאחר מכן.
ב-14 בינואר 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בקופה איטליה נגד קליארי, אך הוחלף בדקה ה-13 עקב בעיה בשריר ירך.
ב-15 במרץ 2015 חזר לשחק ואף הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 1–4 נגד ססואולו.
בסיום אותה עונה עזב אנדי לילה את פארמה, בעקבות הליכת הקבוצה לפירוק והורדת המועדון לליגה הרביעית.
בקיץ חזר לטירנה, בה לא זכה לדקות ובסיום העונה פרש מכדורגל.
בשנת זומן לראשונה לסגל נבחרת אלבניה.
ב-21 בנובמבר 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1–6 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2008. למרות ההפסד של הנבחרת, לילה הותיר רושם חיובי והפך לשחקן הרכב קבוע בנבחרת.
אנדי ברנהאם הוא פוליטיקאי בריטי חבר מפלגת הלייבור.
בורנהאם מכהן כראש עיריית מחוז מנצ'סטר רבתי ממאי 2017. קודם לכן כיהן כחבר הפרלמנט של הממלכה המאוחדת מטעם מחוז לי בשנים 2001–2017, כשר התרבות, התקשורת והספורט וכשר הבריאות בקבינט של גורדון בראון.
ברנהאם נולד בליברפול, למד בתיכון קתולי בסיינט הלן שבמחוז מרזיסייד.
הוא בעל תואר שני באנגלית מאוניברסיטת קיימברידג'.
בשנים 1994 עד 1997 שימש עוזרה של חברת הפרלמנט טסה ג'וול.
ב-1998 מונה ליועצו של שר התרבות, התקשורת והספורט כריס סמית.
ביוני 2001 נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז לי.
הוא כיהן כחבר בוועדת הבריאות עד 2003. ב-2005 מונה לסגן שר במשרד הפנים וב-2006 לשר זוטר במשרד הבריאות.
ב-2007 מונה למזכיר הראשי של האוצר (השר השני בחשיבותו במשרד האוצר הבריטי).
ב-2008 איווט קופר מונתה במקומו והוא מונה לשר התרבות, התקשורת והספורט בקבינט ממשלת בריטניה, הוא הביא להקמת ועדת הבדיקה העצמאית לאסון הילסבורו, 20 שנה לאחר האסון, שבעקבות מסקנותיה התנצל ראש הממשלה בפני משפחות הקורבנות.
ביוני 2009 מונה לשר הבריאות.
לאחר הפסד מפלגת הלייבור בבחירות ב-2010 שימש שר הבריאות בממשלת הצללים של אד מיליבנד ובהמשך השנה מונה לשר החינוך בממשלת הצללים.
באוקטובר 2011 מונה שוב לשר הבריאות בממשלת הצללים של הלייבור.
במאי 2015 הכריז שהוא מתכוון להתמודד על הנהגת מפלגת הלייבור, הוא סיים שני עם 19% מקולות הבוחרים לאחר ג'רמי קורבין.
לאחר הבחירות מונה לשר הפנים בממשלת הצללים של קורבין.
באוקטובר 2016 התפטר מתפקידו בממשלת הצללים לקראת התמודדותו בבחירות לראשות מחוז מנצ'סטר רבתי.
ימים ספורים לאחר כניסתו לתפקיד התרחש במחוזו הפיגוע במנצ'סטר ארנה.
בשנים 2018–2019 כיהן כנשיא ליגת הרוגבי של אנגליה.
אנדי ויטפילד היה שחקן ולשי.
ידוע בזכות תפקידו הראשי בסדרת הטלוויזיה "ספרטקוס: דם וחול", של חברת הכבלים האמריקאית Starz.
ויטפילד נולד באמליך (Amlwch), אנגלסי, ויילס.
למד הנדסה אזרחית ב"אוניברסיטת שפילד האלאם" באנגליה.
עבר לגור באוסטרליה ב-1999 על מנת לעבוד בתור מהנדס בחברת Lidcombe, והשתקע בסידני.
הופיע במספר סדרות טלוויזיה אוסטרליות, ביניהן: "Opening Up", "All Saints", "The Strip", "Packed to the Rafters" ו"בנות מקלאוד".
בתפקידו הבולט הראשון השתתף ויטפילד בסרט "גבריאל", סרט אוסטרלי העוסק בעל-טבעי.
בנוסף, כיכב ב-2010 בסדרת הטלוויזיה "ספרטקוס: דם וחול", אשר צולמה בניו זילנד.
הסרט מציג גרסה היסטורית של ספרטקוס, אף על פי שבסיפור זה ספרטקוס הוא חייל מגויס הנידון למוות אשר מביס את כל ארבעת התליינים שלו ובכך מזוכה מעונש המוות והופך לגלדיאטור.
ספרטקוס האמיתי, כמו זה שבגרסה הבדיונית, הוביל מרד נגד הרומאים (במלחמת כנועים השלישית).
ויטפילד גם הופיע במותחן אוסטרלי "The Clinic" (המרפאה) וכיכב יחד עם Tabrett Bethell (מ אגדת המחפש: תהילה) אשר צולם ב-Deniliquin.
ויטפילד פגש את וושתי בלונדון.
הזוג עבר לסידני ונישא בשנת 2001. לזוג נולדו שני ילדים משותפים.
במרץ 2010 אובחן ויטפילד עם לימפומה שאינה הודג'קין והחל בטיפול מיידי בניו זילנד.
הדבר עיכב את הפקת העונה השנייה של "ספרטקוס: נקמה".
בזמן ההמתנה להחלמתו של ויטפילד, הרשת יצרה סדרת-פריקוול לספרטקוס, בעלת 6 חלקים- ספרטקוס: אלי הזירה (Spartacus: Gods of the Arena).
עם קטע קריינות קצר של השחקן.
על אף שיצא בהצהרה כי ניצח את מחלת הסרטן ביוני 2010, בדיקה שגרתית בספטמבר 2010 גילתה חזרה של המחלה וויטפילד נאלץ לעזוב את התפקיד.
Starz ליהקה מחדש את השחקן האוסטרלי ליאם מקנטייר כיורשו של ויטפילד כספרטקוס.
ויטפילד הלך לעולמו כתוצאה מלימפומה שאינה הודג'קין בסידני, אוסטרליה ב-11 בספטמבר 2011, כ-18 חודשים לאחר שאובחן לראשונה.
+ קולנוע שנה כותרת התפקיד 2007 גבריאל גבריאל 2010 המרפאה קמרון מרשל
אנדי היא סדרת דרמה קומית לילדים ונוער שנוצרה על ידי טרי מינסקי.
בסדרה מככבים פייטון אליזבת' לי, ג'ושוע ראש, סופיה ויילי, אשר אנג'ל, ליאן באוודן ולורן טום.
הסדרה החלה לשדר בארצות הברית החל מה-7 באפריל 2017 ובישראל החלה את שידוריה ב-1 ביוני 2017. הסדרה סיימה את שידוריה ב-26 ביולי 2019 לאחר 3 עונות.
הסדרה סובבת סביב תחילת ההתבגרות של אנדי מאק, נערה מתבגרת, ושל חבריה לכיתה.
חייה של אנדי משתנים כשביום הולדתה ה-13 היא מגלה שאחותה בקס היא בעצם אמה, ואמה היא סבתה.
אנדי צריכה להתרגל למציאות החדשה הזאת, כאשר היא צריכה להתמודד גם עם חייה כנערה מתבגרת יחד עם חבריה הטובים ביותר, באפי וסיירוס, ועם חיבתה לג'ונה בק ואמבר, החברה הסנובית שלו.
אנדי מאק (פייטון אליזבת' לי): יצירתית אוהבת קרפטינג, החברים הטובים ביותר שלה הם באפי וסיירוס.
החלה לחבב את ג'ונה בתחילת הסדרה ומתחילה לצאת איתו לקראת סוף העונה השנייה.
בתחילת העונה השלישית הם נפרדים וממשיכים להיות ידידים.
מנהלת מערכת יחסים לא רשמית עם ווקר, שאותו פגשה בבר מצווה של סיירוס, לכמה פרקים בעונה השנייה.
בעונה השלישית החלה להיות ידידה של אמבר, האקסית של ג'ונה.
באפי דריסקול (סופיה ויילי): ספורטיבית ותחרותית.
החברה הכי טובה של אנדי וסיירוס וחברה טובה של ג'ונה.
פוגשת בעונה אחת במסיבה של אנדי את מרטי והם נהיים ידידים.
בעונה שתיים הוא מספר לה שהוא דלוק עליה ואחרי שהיא אומרת לו שהיא מעוניינת להיות רק ידידים הוא מסיים את הידידות שלהם.
מצטרפת לקבוצת הכדורסל של הבנים בעונה השנייה כי אין קבוצה של בנות אך הקפטן טי ג'יי מתאכזר אליה כי היא בת ולא נותן לה לשחק.
משלימה עם טי ג'יי בסיום העונה השנייה.
מקימה קבוצת כדורסל לבנות בעונה השלישית ומתחילה לצאת עם ווקר ונפרדת ממנו באמצע העונה ומחדשת את הקשר עם מרטי.
היא מגלה שלמרטי יש חברה בשם ריצ'ל, וכשבאפי פוגשת את ריצ'ל, ריצ'ל נפרדת ממרטי כי היא טוענת שהיא רואה עליו שיש לו רגשות לבאפי.
סיירוס גודמן (ג'ושוע ראש):הומוסקסואל, יהודי.
חברותי ונחמד בעונה הראשונה יוצא עם איריס, חברה טובה של אמבר, ונפרד ממנה בעונה השנייה.
החבר הכי טוב של באפי ואנדי וחבר טוב של ג'ונה.
יוצא מהארון בפעם הראשונה בפרק הראשון של העונה השנייה כשהוא מספר לבאפי שיש לו קראש על ג'ונה.
יוצא מהארון בפני אנדי בעונה השנייה בבר מצווה שלו כשהוא מספר לה שהיא לא היחידה שמחבבת את ג'ונה ושגם הוא דלוק עליו.
יוצא מהארון בפני ג'ונה בעונה השלישית בשבעה של סבתא שלו כשהוא משתמש במילה "גיי" בפעם הראשונה, אבל הוא לא מספר לו שהיה לו פעם קראש עליו.
מתיידד עם טי ג'יי בעונה השנייה ונראה כאילו הוא מתחיל לפתח רגשות אליו.
מאוחר יותר באותה עונה טי ג'יי וסיירוס קובעים להתחפש ביחד ביום התחפושות אבל טי ג'יי מבריז לו בשביל להתחפש עם קירה וסיירוס מפסיק לדבר איתו.
בפרק סיום הסדרה סיירוס וטיג'יי ניהלו שיחה ובסופה הם נצפו מחזיקים ידיים, זהו הזוג ההומוסקסואלי הראשון בפריים טיים בערוץ דיסני.
ג'ונה בק (אשר אנג'ל): נחמד לכולם וספורטיבי.
משחק פריזבי יוצא עם אמבר בעונה הראשונה אך נפרד ממנה בסיום העונה.
מתחיל לצאת עם אנדי לקראת סיום העונה השנייה והם נפרדים בתחילת העונה השלישית.
בעונה השנייה בבר מצווה של סיירוס מקבל את התקף הפאניקה הראשון שלו.
באחד מהתקפי הפאניקה שלו הוא נכנס לחנות מוזיקה של בואי וכך מתחיל לנגן בגיטרה,מה שעוזר לו להרגע.
בעונה השלישית נחשף כי יש לו בעיות משפחתיות.
באותה עונה מתחיל לצאת עם ילדה חרישת בשם ליבי אותה פגש במחנה שהיה בו בעונה השנייה והם נפרדים לאחר כמה פרקים והוא חוזר לאמבר.
לקראת סוף העונה השלישית אמבר נפרדת מג'ונה.
רבקה "בקס" מאק (לילאן באוודן): אמא של אנדי מאק.
סיליה "סיסי" מאק (לורן טום): סבתא של אנדי מאק.
בואי קווין (טרנט גארט): אבא של אנדי מאק.
האם הנרי אנדרו מאק (סטוני ווסטמורלנד): סבא של אנדי מאק
אמבר (אמילי סקינר): האקסית של ג'ונה.
היא יוצאת עם ג'ונה בעונה אחת והוא נפרד ממנה בפרק האחרון של העונה.
בהתחלה היא נערת תיכון רעה אבל דמותה מתפתחת והיא מתיידדת עם אנדי.
בעונה השנייה יש לה בעיות בבית כי אבא שלה איבד את עבודתו.
באותה עונה היא גם מתיידדת עם סיירוס לאחר שהתחילה טיפול פסיכולוגי אצל אמא שלו.
בעונה שלוש חוזרת לג'ונה, אך בסופה נפרדת ממנו.
איריס (מולי ג'קסון): האקסית של סיירוס.
מרטי (גארן סטיט): ספורטיבי אוהב לרוץ, פוגש את באפי במסיבה של אנדי בעונה הראשונה והם מתיידדים.
מנסה להתקבל ביחד עם באפי לקבוצת הכדורסל בעונה השנייה אך ללא הצלחה.
טי-ג'יי קיפן (עונות 2–3) לוק מולן: ספורטיבי ועקשן.
הקפטן של קבוצת הכדורסל של הבנים.
מתאכזר בהתחלה לבאפי כי היא בת אך הם משלימים בשביל סיירוס בסיום העונה השנייה.
יש לו דיסקלקוליה, שזו דיסלקסיה במספרים ובאפי מגלה לו את זה בעונה השנייה.
באותה עונה טי ג'יי פוגש את סיירוס והם מתיידדים.
סיירוס הוא הדמות הראשונה בסדרה שטי ג'יי היה נחמד אליה.
ווקר ברודסקי (עונות 2–3) דריוס מרסל: צייר.
היה הקריקטוריסט בבר מצווה של סיירוס ושם פגש את אנדי.
בהמשך של אותה עונה מנהל עם אנדי מערכת יחסים לא רשמית המסתיימת כשהיא מתחילה לצאת עם ג'ונה.
בעונה שלוש מתחיל לצאת עם באפי אבל היא נפרדת ממנו באמצע העונה אחרי שהזמין אותה לנשף.
ליבי (עונה 3) מיליסנט סימונדס: חירשת, אקסית של ג'ונה.
קירה (עונה 3) ראקל ג'סטיס: תחרותית, מופיעה לראשונה בעונה השלישית.
מתחילה לשחק בקבוצת הכדורסל של באפי אך באפי זורקת אותה כי היא לא שחקנית קבוצתית.
פוגשת את טי ג'יי בהמשך העונה כשהיא רואה אותו משחק כדורסל והיא מבקשת ממנו להצטרף לקבוצת הכדורסל שלו.
רואה איך טי ג'יי מתנהג עם סיירוס ומבינה שהוא דלוק עליו ומנצלת את זה.
גורמת לטי ג'יי להרגיש רע לגבי הרגשות שלו.
ג'סטיס אמרה על דמותה: "יש לה דרך להגיד דברים שגורמים לאנשים להרגיש לא טוב לגבי עצמם ולגבי האנשים שהם מחבבים"
פיתוח הסדרה החל ב-2015 כאשר נשיא ערוצי דיסני העולמיים שכנע את טרי מינסקי ליצור עוד סדרה לערוץ דיסני.
מינסקי יצרה ב-2001 את הסדרה "ליזי מקגוויר" אבל היא בתחילה לא רצתה ליצור עוד סדרה המבוססת על נערה מתבגרת.
לבסוף היא מצאה השראה ממאמרו של ג'ק ניקולסון אשר גודל על ידי סבתו אך סבר כי היא אימו ואימו התחזתה לאחותו הגדולה.
צילומי הסדרה בסולט לייק סיטי החלו בספטמבר 2016 והסתיימו בדצמבר 2016.
לפני בכורת הסדרה, הפרק הראשון של הסדרה היה זמין באפליקציית ערוץ דיסני, ערוץ דיסני על פי דרישה, ערוץ היוטיוב של ערוץ דיסני, iTunes ו-Google Play ב-10 במרץ 2017 והפרק השני היה זמין למנויי ערוץ דיסני על פי דרישה באותו היום.
העונה הראשונה הייתה אמורה לכלול 13 פרקים, אך לבסוף התברר שהפרק האחרון של העונה אוחד עם הפרק הראשון של העונה השנייה לפרק כפול.
ב-25 במאי 2017, הסדרה חודשה לעונה שנייה.
העונה השנייה עלתה לשידור בארצות הברית ב-27 באוקטובר 2017 וב-15 בפברואר 2018 בישראל.
ב-25 באוקטובר 2017, "TVLine" חשף שבעונה השנייה סיירוס יתחיל להבין שיש לו רגשות כלפי ג'ונה, מה שהופך אותו לדמות ההומוסקסואלית הראשונה בערוץ דיסני.
העונה סיימה את שידוריה בארצות הברית ב-13 באוגוסט 2018.
ב-19 בפברואר 2018, הסדרה חודשה לעונה שלישית שעלתה ב-8 באוקטובר 2018. ב-20 בינואר דיסני הוציאו הודעה על המשך העונה השנייה והוספת 12 פרקים שיעלו ביוני 2018
ב-24 באפריל 2019 הוכרז כי העונה השלישית היא העונה האחרונה לסדרה.
פרק סיום הסדרה שודר ב-26 ביולי 2019.
מספר הפרק(בסדרה) מספר הפרק(בעונה) שם הפרק שידור מקורי בארצות הברית שידור מקורי בישראל131מי רוצה פיצה?
שנהפרסקטגוריההמועמדתוצאה2018פרסי הלהט"ב הבריטייםרגע המדיה של השנהסיירוס יוצא מהארון ב"אנדי"פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצהתוכנית ילדים ומשפחה יוצאת מן הכלל"אנדי"פרס פיבודיתוכנית ילדים ונוערמכובדי האקדמיה לטלוויזיהטלוויזיה עם מצפון
אנדרו "אנדי" בלום , הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר.
בלום נולד וגדל בסטמפורד קונטיקט למשפחה יהודית, אחר כך עבר עם משפחתו להתגורר בניסקייונה ניו יורק.
בשנת 1998 קיבל תואר שני מאוניברסיטת ווייק פורסט.
באוניברסיאדה שנערכה בסיציליה, איטליה בשנת 1997 זכה בלום במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.12 מטר, אחרי סגן אלוף האולימפי ולדימיר דוברובצ'יק מבלארוס (66.40 מטר).
במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק בשנת 1998 זכה בלום במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.97 מטר, אחרי דימטרי שווצ'נקו מרוסיה (64.81) ולפני ג'ון ג'ודינה מארצות הברית (62.84 מטר).
באוניברסיאדה שנערכה בפלמה דה מיורקה בספרד ביולי 1999 זכה בלום בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אוניברסיאדה חדש של 21.11 מטר (השיא הנוכחי, 2018), לפני אדם נלסון מארצות הברית (20.64 מטר) ומדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.68 מטר, אחר פרנץ קרוגר מדרום אפריקה (66.90 מטר).
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בסוף אוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.95 מטר.
נוסף לכך, הוא השתתף בזריקת דיסקוס בשלב הגמר אך פסל את שלושת הניסיונות וסיים במקום 12. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 62.17 מטר.
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה ברודלינגן שווייץ הוא קבע בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 21.27 מטר תוצאה שיכול היה לזכות איתה במדליית הארד.
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת סידני (2000) סיים בלום במקום שלישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.61 מטר ובמקום חמישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 61.16 מטר ונכלל במשלחת האמריקאית לאולימפיאדה.
במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.87 מטר, אותה קבע בהדיפה הראשונה.
שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדוחה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 21.82 מטר, טוב בהרבה מהמנצח במשחקים, ארסי הרג'ו מפינלנד (21.29 מטר) ותוצאה שדירגה אותו במקום השלישי בעולם באותה שנה.
בלום נשוי ומתגורר עם משפחתו בוואקוויל קליפורניה ומלמד מתמטיקה בקולג' בפרימונט קליפורניה.
הוא עוזר מאמן באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס ומאמן אימוני הכוח של האתלטים באוניברסיטה.
אנדרו "אנדי" טיילור ויר הוא סופר אמריקאי.
ספרו הראשון, "לבד על מאדים", זכה להצלחה רבה ועובד לסרט מצליח ונושא פרסים בשם "להציל את מארק וואטני".
זוכה פרס על שם ג'ון קמפבל לסופר מתחיל בתחום המדע בדיוני לשנת 2016.
אביו היה פיזיקאי, ואמו מהנדסת חשמל.
הוריו התגרשו כשהיה בן שמונה.
וויר מספר כי בצעירותו אהב לקרוא ספרות מדע בדיונית קלאסית, כגון יצירותיו של ארתור סי.
בגיל 15, החל לעבוד כמתכנת במעבדות הלאומיות בסנדיה.
וויר למד מדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, אולם לא השלים את הלימודים.