tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סינון פלט של LFSR אחד או יותר על ידי פונקציית בוליאנית אי-ליניארית של מצבים מסוימים מתוך האוגרים.
תזמון הפעימות של LFSR אחד על ידי הפלט של LFSR אחר או NFSR.
סינון פלט LFSR אחד או יותר דרך מכונת מצבים.
אפשר לבסס מחולל צופן זרם על עיקרון עיצובי יחיד כמו אילו המנויים או לשלב כמה פרדיגמות יחד.
בעיקרון לצפני זרם שנשלטים על ידי תזמון שעון (clocking) סדיר יש יתרון בביצועים ואפשרות למקביליות גבוהה יותר לעומת כאלו שמסתמכים על תזמון לא סדיר, אך פגיעים יותר להתקפת קורלציה.
בכל מקרה בשתי השיטות התקפה אלגברית ישימה.
דוגמה לצופן זרם מודרני המיישם LFSR היא אלגוריתם A5/1 שיושם בעבר בטכנולוגיית GSM במכשירי טלפון ניידים.
A5/1 הוא צופן זרם המייצר זרם מפתח באמצעות מחולל המורכב משלוש יחידות LFSR באורך שונה ומשתמש בטכניקה Stop/go.
המחולל מאותחל בעזרת מפתח בגודל 64 סיביות.
הפלט בכל מחזור זמן הוא XOR של הסיבית הנמוכה של שלוש יחידות ה-LFSR.
עדכון המצב הפנימי מבוסס על סיביות תזמון, הממוקמות בכל יחידה במיקום שונה.
כאשר התוצאה נקבעת לפי "החלטת" רוב סיביות התזמון.
צופן זה התגלה כלא בטוח בתחילה עם עבודתו של גוליק ב-1997, המבוססת על פתרון מערכת משוואות ליניאריות, התקפה שלא הייתה יעילה במיוחד.
לאחר מכן הורחבה ושופרה ההתקפה על ידי פרופסור עדי שמיר, אלכס ביריוקוב ודויד וגנר בשנת 2000. הם הורידו את סיבוכיות ההתקפה על הצופן, באמצעות חישוב מוקדם של כ-300 גיגה-בית של נתונים.
מיד לאחריהם הציעו פרופסור אלי ביהם ואור דונקלמן התקפה משופרת יותר המסתמכת על זרם של נתונים (קריאים), ידוע מראש.
בשנים 2003 ו-2004 נמצאו שיטות פיצוח טובות אף יותר על ידי אקדהל, יוהנסון ומקסימוב, בעזרתן אפשר לפצח את הצופן בתוך מספר דקות בהסתמך על מספר שניות של זרם נתונים ידוע.
E0 הוא צופן זרם סינכרוני ששימש בעבר לאבטחת פרוטוקול התקשורת של רשת בלוטות'.
הוא מבוסס על צופן זרם חיבורי מעל שדה סופי של רופל ומסי מ-1986. הצופן פועל עם מפתח הצפנה בגודל 128 סיביות.
המחולל הפנימי מייצר 'זרם מפתח' פסאודו-אקראי באורך הרצוי שמחובר על ידי אופרטור XOR עם חבילות המידע סיבית אחר סיבית ומסונכרן מחדש אחרי כל חבילה.
הפענוח פועל בדיוק כמו ההצפנה.
128 הסיביות הראשוניות של מצבו הפנימי של הצופן נגזרות מהמחולל עצמו.
דהיינו הפעלת המחולל עם מצב ראשוני המכיל את מפתח ההצפנה המסופק על ידי המשתמש, 48-סיביות כתובת ההתקן, מונה חבילה שנקרא master clock בגודל 26 סיביות וכן מספר אקראי בגודל 128 סיביות.
סיביות הפלט הללו משמשות לאתחול תהליך ההצפנה.
כל הפולינומים המשמשים להזנה פרימיטיביים ומשקלם הבינארי הוא 5 (הם מכילים רק חמישה אחדות בייצוגם הבינארי).
בכל מחזור זמן תכולת האוגרים מוזזת בסיבית אחת כלפי מטה (ימינה כמתואר בתרשים), הסיבית העליונה מתעדכנת בהתאם לפונקציית ההיזון המתאימה, למשל באוגר הראשון הסיביות 25, 20, 12, 8 ו-1 מחוברות ב-XOR והתוצאה מוזנת בסיבית העליונה.
הסיביות במיקומים 24, 24, 32 ו-32 מארבעת האוגרים בהתאמה מחוברים ב-XOR עם סיבית הפלט של האוטומט הסופי כשהתוצאה היא חלק מזרם המפתח.
האוטומט הסופי מתעדכן על ידי סכום סיביות הפלט של ארבעת האוגרים.
E0 התגלה כלא בטוח, אפשר לפרוץ את הצופן בפחות מ- צעדים בשיטת הפרד ומשול.
למרות זאת הוא עדיין נמצא בשימוש.
המחולל הפנימי של צופן זרם מתנהג כאוטומט סופי.
כלומר בכל נקודת זמן מצבו הפנימי הנוכחי מתעדכן על פי המצב הקודם ובד בבד נוצר חלק מזרם המפתח.
בשל העובדה שמספר המצבים האפשריים סופי, לאחר זמן מצב כלשהו יופיע שוב והיות וכל מצב תלוי במצבים קודמים, למעשה מנקודה זו ואילך המחולל יחזור על עצמו בהעתק מדויק.
לתכונה זו קוראים מחזוריות (period).
אם מחזוריות המחולל קצרה מדי נוצרת חפיפה, חלקים שונים מזרם המסר יוצפנו באמצעות סיביות מפתח זהות.
במצב כזה הצופן פרוץ לחלוטין, כיוון שבידיעת חלק קטן מהמסר המקורי ניתן לשחזר חלקים מזרם המפתח ואיתם לפענח את יתר חלקי הטקסט המוצפן.
גם אם המסר המקורי אינו ידוע, אם משלבים קטעים שונים של זרם מוצפן שידוע כי הוצפנו עם מפתח זהה, מתקבל זרם סיביות המכיל שילוב של חלקי מסר מקוריים.
במילים אחרות מסירים למעשה את זרם המפתח מפלט הצופן וחושפים את האופי הסטטיסטי של חלקי המסרים המקוריים.
ניתוח סטטיסטי פשוט של השפה מאפשר להפרידם זה מזה בקלות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שימשה מכונת ההצפנה הגרמנית לורנץ להצפנת מסרים שהועברו בין המפקדה הנאצית לבין עמדות הפיקוד של הצבא הגרמני.
מנתחי הצופן של בעלות הברית נהנו מהעובדה שמפעיל רדיו גרמני כשל פעם אחת והשתמש בטעות במפתח הצפנה זהה כדי להצפין שתי תשדורות שונות, עקב כך הושגה פריצת דרך בשבירת צופן המכונה על ידי חיקוי המבנה הפנימי שלה וניתוח מבנה הצופן.
דרך אחרת לבחון ביטחון צופן זרם היא לבדוק את מידת האקראיות של המחולל הפנימי שלו.
היות שזרם המפתח מתנהג כרצף אקראי, אפשר לעשות שימוש בכלים סטטיסטיים ידועים כדי לבחון את מידת אקראיות הפלט.
העבודה הראשונה בתחום נעשתה על ידי סולומון גולומב שהגדיר שלושה כללים לקביעת טיב אקראיות המחולל.
קיימות שיטות שונות לבדיקת אקראיות .
כל מחרוזת סיביות ניתנת לייצוג על ידי נוסחת נסיגה רקורסיבית כלשהי של מחרוזת סיביות קצרה יותר.
כלומר אפשר לבטא כל סיבית ברצף כצירוף ליניארי כלשהו של מספר סיביות קודמות.
הצירוף הקצר ביותר איתו ניתן לבטא מחרוזת סיביות נתונה נקרא הסיבוכיות הליניארית של המחרוזת.
אלגוריתם ברלקמפ-מסי (Berlekamp-Massey) יעיל בחישוב נוסחת הנסיגה של מחרוזת סיביות מעל שדה בינארי וכתוצאה מכך בחישוב הסיבוכיות הליניארית שלה.
סיבוכיות ליניארית חשובה בניתוח צופן זרם המבוסס על LFSR כיוון שכדי להשיג מחזוריות מרבית, הערך הראשוני של האוגר חשוב.
אפשר לראות את LFSR כפולינום מעל השדה המורחב שמקדמיו הם 0 או 1, המקדמים הם סיביות המחולל, שחלקם משמשים כמקדמים לחישוב סיבית ההזנה בשלב העליון.
ה-LFSR מקסימלי (כלומר מייצר רצף בעל מחזוריות מקסימלית) רק אם הפולינום המייצג אותו פרימיטיבי ומספר הסיביות במחולל זוגי.
כיום מקובל שמחזוריות של נחשבת קטנה מדי ברוב היישומים.
מקובל שתהיה מחזוריות של לפחות .
בעקרון יישום LFSR יעיל יותר בחומרה.
ב-1987 פותח RC4 של רונלד ריבסט, צופן הזרם הראשון שעוצב במיוחד לתוכנה.
ב-1994 הוצג לציבור צופן SEAL.
צפנים אילו אינם עושים שימוש ב-LFSR אלא פועלים על עיקרון של תמורה פסאודו-אקראית.
למעט RC4, צופן זרם מודרני כולל שימוש בווקטור אתחול, הנקרא גם Nonce.
מטרתו היא לאפשר שימוש באותו מפתח הצפנה להצפנת טקסטים רבים ללא חשש.
בדרך כלל החלפת מפתח הצפנה דורשת פעולת הכנה מסוימת ואילו החלפת Nonce קלה ביותר.
צופן בלוקים מיושם לעיתים במצבי הפעלה המדמים צופן זרם.
למשל במצב OFB אפשר ליישם צופן בלוקים כמו AES באופן כזה שפלט הצופן מתנהג כצופן זרם לכל דבר, אך פחות יעיל כיוון שבכל סבב שבו מופעל הצופן רק מספר קטן של סיביות מוצפנות.
ב-2005 פותח צופן זרם Salsa20 שהוא מהיר יותר מ-AES, מתאים לתוכנה ולחומרה והומלץ לשימוש בעיקר בתוכנה.
צופני זרם מודרניים שמנצלים LFSR משתמשים ביחידות גדולות עם מצב פנימי בגודל 160 סיביות ומעלה ובשיטות שילוב לא ליניאריות בדומה לצופן בלוקים.
לדוגמה SOSEMANUK הוא צופן זרם מודרני שמנצל טכניקות מתקדמות ממספר אלגוריתמים ידועים כמו סרפנט ו-SNOW וכולל מצב פנימי שמנוהל על ידי LFSR בעל עשר יחידות בגודל ומכונת מצבים בגודל 64 סיביות.
eSTREAM הוא פרויקט אירופאי לתיקנון צופן זרם בעל פוטנציאל להפצה בקנה מידה גדול שהוקם על ידי הארגון European Network of Excellence for Cryptology.
הפרויקט החל ב-2004 והסתיים ב-2008 כאשר במהלכו נבדקו אלגוריתמים לצופן זרם בשני מסלולים מקבילים, פרופיל 1 - צופן זרם המיושם בתוכנה עם קצב העברה גבוה.
פרופיל 2 - צופן זרם המיושם בחומרה (עם משאבים ויכולת אחסון מוגבלים).
בתחום הקריפטוגרפיה, צופן קיסר, הידוע גם כצופן היסט, קוד קיסר או היסט קיסר או הסטה קיסרית, הוא אחד הצפנים הפשוטים והידועים בעולם ההצפנה.
זהו סוג של צופן החלפה שבו כל אות בטקסט מוחלפת על ידי אות הנמצאת בהיסט קבוע כלשהו ממנה באלף-בית.
למשל אם נקבע את ההיסט להיות 3, האות A תוחלף באות D, האות B תוחלף באות E וכך הלאה.
הכינוי קיסר נובע מכך שיוליוס קיסר נהג להשתמש בצופן על מנת לתקשר עם מפקדיו.
צעד ההצפנה המבוצע על יד הצופן משולב במנגנונים יותר מורכבים, כמו צופן ויז'נר.
כמו כל צופן החלפה אלפביתי, צופן קיסר ניתן לפיענוח בקלות ואינו מספק כמעט שום הגנה על אמצעי התקשורת.
צופן קיסר מכונה כך על שם יוליוס קיסר, שלפי דבריו של סווטוניוס, עשה בו שימוש עם היסט של 3 כדי להסתיר את תוכנן של הודעות צבאיות :
לא ברור עד כמה יעיל היה צופן קיסר באותה תקופה, אולם סביר שהצופן היה יחסית בטוח משום שמעט מאויביו היו משכילים ובוודאי שלא בעלי יכולת לחשוב על שיטת פענוח.
בהנחה שמישהו יכול לקרוא את ההודעה, אין עדות לשיטה כלשהי לפתרון צפני החלפה פשוטים.
העדות המוקדמת ביותר היא מהמאה ה-9 לספירה בעולם הערבי עם פיתוח שיטת ניתוח התדירות.
במאה ה-19, היה אזור בעיתונים ששימש לעיתים להחלפת הודעות מוצפנות בצפנים פשוטים.
דייוויד קאהן מתאר מקרים של זוגות אוהבים שהתכתבו תוך שימוש בצופן קיסר בעיתון הטיימס.
אפילו בתקופת מלחמת העולם הראשונה, צבא האימפריה הרוסית עדיין השתמש בצופן קיסר, כתחליף לצפנים מורכבים שהיו קשים יותר להטמעה בקרב החיילים; מפענחים אוסטרים וגרמנים לא התקשו לפענח את הודעותיהם.
צופן קיסר מצוי לעיתים בצעצועי ילדים כמו טבעות הצפנה.
היסט קיסר של 13 מבוצע באלגוריתם ה-ROT13, שיטה פשוטה להסתרת טקסט שמשמשת לעיתים בפורומים באינטרנט אך לא משמשת כשיטת הצפנה.
צופן ויז'נר עושה שימוש בצופן קיסר עם היסט שונה בכל מקום בטקסט.
ערך ההיסט נקבע באמצעות מילה חוזרת.
אם מילה ארוכה מספיק ונבחרת באקראי אז זהו צופן פנקס חד פעמי, שאינו ניתן לפענוח אם המשתמש שומר על מילת המפתח בסוד.
מילות מפתח קצרות מההודעה, חושפות דפוס ציקלי שעשוי להתגלות עם גרסה סטטיסטית מתקדמת של ניתוח תדרים.
שימוש יוצא דופן בצופן הוא בקלף המזוזה מתקופת הגאונים, בו נכתב, בשיטת הסטה של מקום אחד שמאלה, "כוזו במוכסז כוזו" ("ה' אלוהינו ה'") כדי שלא לכתוב את השם המפורש.
צופן קיסר ניתן בקלות לפענוח גם אם ברשותנו רק הטקסט המוצפן ללא המפתח.
המפענח יודע (או מנחש) שנעשה שימוש בצופן החלפה כלשהו מבלי שהוא יודע בהכרח שמדובר בצופן מסוג קיסר.
המפענח יודע שנעשה שימוש בצופן קיסר אולם אינו יודע את ערך ההיסט.
במקרה הראשון, הקידוד יכול להתפענח תוך שימוש בשיטות כלליות כמו בצופן החלפה רגיל.
שיטה כמו ניתוח תדרי או מילים נפוצות.
בעת הפענוח, המפענח אמור לזהות דפוס חוזר כלשהו בפתרון ולהסיק שבעת הקידוד נעשה שימוש בצופן קיסר.
במקרה השני, הפענוח אף יותר ישיר.
מאחר שיש רק מספר מוגבל של היסטים (לפי מספר האותיות בשפה), ניתן לבחון כל היסט בתורו בהתקפת כוח גס.
דרך אחת לבצע זאת היא לנהל טבלה של כל ההיסטים האפשריים.
הדוגמה ממחישה זאת עבור הטקסט המוצפן "EXXEGOEXSRGI"; הטקסט המקורי מיד מזוהה בעין כאשר מבצעים היסט של 4. דרך אחרת להבין את השיטה היא לדמיין שתחת כל אות בטקסט המוצפן, כל האלף-בית רשום בהיפוך החל מאותה אות.
ניתן לשפר את שיטת ההתקפה אם משתמשים ברצועות שעליהן רשום האלף בית מהסוף להתחלה.
הרצועות אז מיושרות כדי ליצור את הטקסט המוצפן בשורה אחת, ואת טקסט המקור בשורה אחרת.
גישת כוח גס שונה כרוכה לזווג בין פילוגי התדירויות של האותיות.
על ידי שרטוט גרף של תדירות הופעת האותיות בטקסט המוצפן ותוך ידיעת הפילוג הצפוי של האותיות בשפת המקור של הטקסט המקורי, ניתן בקלות לזהות את ערך ההיסט על ידי בחינה של תכונות הגרף.
למשל בשפה האנגלית התדירויות של האותיות E, T, (בדרך כלל מופיעות הכי הרבה) ו Q, Z (מופיעות הכי מעט) שונות לחלוטין.
מחשבים יכולים לבצע סוג כזה של בדיקה על ידי השוואה של פילוג התדירויות הנתון לפילוג הצפוי בשפה; למשל ניתן לעשות שימוש במבחני מבחן כי בריבוע.
לטקסט בשפה טבעית, יהיה פענוח יחיד.
אולם לטקסטים קצרים במיוחד ייתכנו מספר מועמדים.
למשל, הטקסט המוצפן MPQY עשוי להיות מפוענח כ "aden" או כ "know" (בהנחה שטקסט המקור הוא באנגלית); באופן דומה "ALIIP" הופך ל
במקרה השני ניתן גם להשתמש בפענוח תדירויות גס, וניתן לנסות רק מספר קטן עוד יותר של אפשרויות- פענוח אות אחת במקרה הזה הוא פענוח כל הצופן.
גם אם מספר אותיות מפוענחות ונראה שהן מסודרות על פי צופן קיסר, ניתן להסיק שכל הצופן הוא צופן קיסר ולבדוק אם מתקבלת תוצאה הגיונית.
ביצוע חוזר של הצפנות ופענוחים לא מספק מידה נוספת של אבטחה.
ההסבר המתמטי לכך הוא שההצפנה יוצרת תחת מפתחות שונים חבורה.
ההתמרה שמבצע הצופן מומחשת בפשטות כאשר מישרים שתי קבוצות של אלף-בית; האלף-בית של הצופן הוא האלף בית של המקור מוסט במספר מיקומים ימינה או שמאלה.
למשל בדוגמה שלהלן נתון צופן קיסר שבו מבוצעת הסטה ימינה של 3 מקומות.
פרמטר ההיסט, שכאן הוא נקבע להיות 3, משמש כמפתח הצופן:
כדי לקודד הודעה, יש לבחון כל אות באלף בית של המקור לעיל ולהחליפה באות שמתחתיה באלף בית המוצפן.
כדי לפענח יש לבצע את הפעולה ההפוכה בדיוק.
להלן שורת הודעה לדוגמה שמקודדת לפי האלף בית שלעיל :
ההצפנה יכולה להיות מיוצגת גם על ידי שימוש בחשבון מודולרי.
בשיטה זו, ראשית יש להתמיר את האותיות למספרים לפי,A = 0, B = 1,..., Z = 25. הצפנה של אות תוך שימוש בהיסט n יכולה להיות מתוארת מתמטית באופן הבא,
פענוח מבוצע באופן דומה רק על ידי החלפת סימן,
ההחלפה נותרת בעינה לאורך כל ההודעה, כך שהצופן מסווג כצופן מונואלפביתי, בניגוד להחלפה פוליאלפביתית.
צופן פלייפייר (Playfair) או ריבוע פלייפייר הוא טכניקת הצפנה סימטרית
והיה צופן ההחלפה הפוליגרפי הראשון.
על ידי צ'ארלס ויטסטון, אך נושאת את שמו של לורד פלייפייר אשר קידם את השימוש בצופן.
בשיטת הצפנה זו מצפינים זוגות של אותיות (דיגרפים) במקום להצפין אותיות בודדות כמו שנהוג לעשות בצופן החלפה פשוט ובצופן ויז'נר.
שיטת פלייפייר היא לכן משמעותית קשה לפריצה מאחר שניתוח תדירות שמשמש להחלפה פשוטה לא עובד היטב עמו.
ניתוח תדירות עדיין יכול להתבצע, אבל על 600 דיגרפים אפשריים במקום על 26 אותיות אפשריות, כלומר ניתוח תדירות הופך למשימה מורכבת בהרבה - ודורש באופן כללי טקסט מוצפן גדול כדי שיוכל להיות שימושי.
התיעוד הראשון של צופן פלייפייר היה במסמך החתום על ידי ויטסטון.
אולם, השיטה לבסוף נודעה כשיטתו של ידידו לורד פלייפייר, שהפך אותה לאהודה.
השיטה נדחתה על ידי משרד החוץ הבריטי כאשר פותחה מאחר שהייתה סבוכה ללימוד.
כאשר ויטסטון הציע להדגים ששלושה מארבעה ילדים מבית ספר קרוב יוכלו ללמוד להשתמש בשיטה תוך 15 דקות, השיבו לו ממשרד החוץ "ייתכן מאוד שאתה צודק, אבל לעולם לא תוכל ללמד את הנספחים להשתמש בשיטה".
הצבא הבריטי עשה שימוש טקטי בשיטה במלחמת הבורים השנייה ובמלחמת העולם השנייה.
גם האוסטרלים עשו שימוש בשיטה במלחמת העולם השנייה.
הסיבה היא שהשיטה מהירה לשימוש ולא דורשת ציוד מיוחד.
השימוש בפלייפייר נעשה כדי להגן על סודות חשובים אך לא מאוד מהותיים בזמן קרב.
הסברה הייתה שעד שמנתחי הצופן יצליחו לפרוץ הודעה, הרי זו כבר תהיה ישנה וחסרת חשיבות מעשית עבורם.
פלייפייר לא נמצא בשימוש על ידי כוחות צבא בשל העובדה שכיום קיימים התקני הצפנה ספרתיים.
פלייפייר אינו בטוח כיום כלל - אפילו מחשב אינטל 80386 יכול לפרוץ את הצופן בזמן קצר.
השיטה לפענוח הצופן פורסמה בעלון בן 19 עמודים על ידי סגן ג'וזף מוברגן בשנת 1914.
באוגוסט 1943, סמוך לאי קולומבנגרה השייך לאיי שלמה, הוטבעה ספינת סיור מסוג PT-109 בפיקודו של סגן ג'ון פ.
קנדי על ידי משחתת היפנית אמגירי (Amagiri).
קצין משמר החופים האוסטרלי ראה נקודה בוערת באפילה ומיהר לדווח על האירוע.
דיווחי משמר החופים עשו שימוש בצופן פליפייר.
מספר הודעות עברו בין קציני משמר החופים בנוגע לאפשרויות של הניצולים לשחות לאיים הסמוכים, פעולה שאכן התבצעה על ידי צוות האוניה שניצל.
למרות שהיפנים קלטו את ההודעות המוצפנות, הם לא ביצעו פעולות לאיתור הניצולים.
חמישה ימים לאחר האירוע, גילו מספר ילידים את קנדי וצוותו באי גרוס.
הילידים העבירו את המידע על מיקומם המדויק של צוות האוניה אל קצין משמר החופים, וזה החל בהתכתבות עם קצינים אחרים בנוגע למיקומם ומשימת החילוץ.
כל הודעה ניתנה לפיענוח בתוך פחות משעה על ידי קריפטאנליסט מנוסה, אך היפנים לא עשו שימוש בהודעות אלו, והחמיצו הזדמנות לתפוס את צוות האוניה ואת כח החילוץ.
צופן פלייפייר עושה שימוש בטבלה בגודל 5 על 5 המכילה מילת או ביטוי מפתח.
שינון מילת המפתח ו-4 חוקים פשוטים הם כל שנדרש על מנת ליצור טבלה 5 על 5 ולהשתמש בצופן.
על מנת לייצר את טבלת המפתחות, יש למלא את הרווחים בטבלה עם אותיות ממילת המפתח (תוך השמטה של אותיות חוזרות) ואז יש למלא את הרווחים הנותרים עם האותיות הנותרות באלפבית לפי סדר (לרוב תוך השמטת "Q" על מנת להפחית את כמות האותיות).
המפתח יכול להרשם בשורות העליונות של הטבלה, משמאל לימין, או בדפוס אחר כלשהו, כמו ספירלה המתחילה בצד שמאלי עליון ומסתיימת במרכז.
מילת המפתח יחד עם המוסכמות למילוי בטבלה 5 על 5 יוצרים את מפתח הצופן.
על מנת להצפין את ההודעה, יש לשבור את ההודעה לקבוצות של זוגות אותיות.
לאחר מכן יש למפות אותם לטבלת המפתחות.
ניתן לדמיין מלבנים פשוטים בין זוגות של אותיות.
לאחר מכן יש להפעיל את 4 החוקים הבאים, לפי סדר, לכל זוג של אותיות בטקסט המקור:
אם שתי האותיות זהות (או אות אחת נותרת), הוסף "X" לאחר האות הראשונה.
הצפן את הזוג החדש והמשך.
חלק מהגרסאות של פלייפייר עושות שימוש ב-"Q" במקום ב-"X", אבל כל אות שאינה נפוצה תהווה פתרון הולם.
אם שתי אותיות מופיעות באותה שורה של הטבלה, החלף אותם עם אותיות הממוקמות לימינן בהתאמה.
אם האותיות מופיעות באותה עמודה של הטבלה, החלף אותן עם האותיות שמתחת בהתאמה (תוך גלילה חזרה לחלק העליון של העמודה אם אות בזוג המקורי הייתה בחלק התחתון של העמודה).
אם האותיות אינן באותה שורה או עמודה, החלף אותן עם אותיות באותה שורה בהתאמה אבל בזוג הקצוות השני של המלבן.
הסדר חשוב - האות המוצפנת הראשונה של הזוג היא זו שממוקמת באותה שורה כמו האות הראשונה בטקסט המקור.
על מנת לפענח, יש להשתמש בהופכי של 4 החוקים (השמטת כל "X" (או "Q") שאינם הגיוניים בהודעה הסופית).
כאשר עושים שימוש ב-"playfair example" כמפתח הטבלה הופכת להיות :
הזוג HI יוצר מלבן, החלף עם BM
הזוג DE מצוי בעמודה, החלף עם ND
הזוג TH יוצר מלבן, החלף עם ZB
הזוג EG יוצר מלבן, החלף עם XD
הזוג OL יוצר מלבן, החלף עם KY
הזוג DI יוצר מלבן, החלף עם BE
הזוג NT יוצר מלבן, החלף עם JV
הזוג HE יוצר מלבן, החלף עם DM
הזוג TR יוצר מלבן, החלף עם UI
הזוג EX נמצא בשורה, החלף עם XM
הזוג ES יוצר מלבן, החלף עם MN
הזוג TU נמצא בשורה, החלף עם UV
הזוג MP יוצר מלבן, החלף עם IF
נניח שמישהו מעוניין להצפין את הדיגרף OR.
ישנם שלושה מקרים כלליים :
על מנת לפענח צופן פלייפייר יש לעשות את אותן פעולות הנעשות בהצפנה אך בסדר הפוך.
מילת המפתח היא playfair example ולכן הטבלה תהיה:
הזוג BM יוצר מלבן, החלף עם HI
הזוג ND מצוי בעמודה, החלף עם DE
הזוג ZB יוצר מלבן, החלף עם TH
הזוג XD יוצר מלבן, החלף עם EG
הזוג KY יוצר מלבן, החלף עם OL
הזוג BE יוצר מלבן, החלף עם DI
הזוג JV יוצר מלבן, החלף עם NT
הזוג DM יוצר מלבן, החלף עם HE
הזוג UI יוצר מלבן, החלף עם TR
הזוג XM נמצא בשורה, החלף עם EX
הזוג MN יוצר מלבן, החלף עם ES
הזוג UV נמצא בשורה, החלף עם TU
הזוג IF יוצר מלבן, החלף עם MP
בעת ניתוח הצופן, שמים לב לתכונותיו הבאות:
אף אות אינה מוצפנת לעצמה
כל אות יכולה להיות מוחלפת ב-5 אותיות אחרות (וכל אות מוצפנת יכולה להתפענח ל-5 אפשרויות בלבד)
ההסתברות ששתי האותיות ייצרו מלבן היא כפולה מאשר ההסתברות שהאותיות באותה שורה או עמודה
ניתוח הצופן מבוסס על ניתוח תדירויות הן של אותיות בודדות והן של דיגרפים.
בהתאם לחזרות של דיגרפים ולהופעת דיגרפים הפוכים (למשל ER וRE) ניתן לבצע מספר ניחושים ולשבור את הצופן.
אם ידוע חלק מהמסר הגלוי, ניתוח הצופן הופך פשוט עוד יותר, כלומר הניתוח קל מאוד עבור התקפת גלוי-ידוע.
צופן ורנם (Vernam cipher) הוא צופן זרם הקרוי על שמו של גילברט סטנפורד ורנם (1890–1960).
זהו צופן פשוט בתכלית, שבו הטקסט הקריא משולב תו אחר תו, בחיבור בינארי (XOR) עם זרם מפתח אקראי באורך זהה לטקסט, להפקת זרם טקסט מוצפן אותו ניתן לשדר באמצעות מכונת טלפרינטר או בטלגרף.
אם זרם המפתח הוא "אקראי אמיתי" זהו בעצם פנקס חד פעמי.
ורנם שעסק כמהנדס במעבדות AT&T הגה בשנת 1917 את רעיון צופן הזרם ומאוחר יותר השתתף בהמצאת פנקס חד פעמי.
רעיון צופן הזרם הוא להצפין את המידע ישירות בזמן שידורו תו אחר תו ולא כפי שהיה מקובל קודם לכן, תחילה להצפין את כל המידע ורק לאחר מכן לשדרו.
השיטה שהציע ורנם אפשרה למכן את ההצפנה, לחסוך בכח אדם, לצמצם טעויות אנוש ולייעל את התשדורת.
הוא התמחה בעיקר במערכות טלפרינטר מוצפן שבו מפתח ההצפנה שהוכן מראש על גבי סרט מנוקב חובר באמצעות ממסרים חשמליים, עם זרם שהכיל את המסר הקריא ליצירת טקסט מוצפן.
לפענוח שולב עותק של סרט המפתח שנמסר מראש לצד המקבל עם הטקסט המוצפן שהתקבל, כדי לשחזר את הטקסט המקורי.
ורנם עבד מאוחר יותר בחברת הטלגרף וכן בשרותי הדואר של חברת וסטרן יוניון ועסק בעיקר בהנדסת מתגים אוטומטיים לרשתות טלפרינטר.
ג'וזף מאובורג, שהיה באותה עת קצין בחיל הקשר של צבא ארצות הברית, הציע לחזק את צופן ורנם על ידי כך שמפתח ההצפנה המנוקב על גבי הסרט יהיה מורכב ממידע אקראי.
שילוב הרעיונות של ורנם ומאובורג יחד יצר את הגרסה האוטומטית הראשונה של הצופן המכונה כיום פנקס חד פעמי, אם כי ממציאיו לא כינוהו כך.
בחיבורו המפורסם מ-1945 שבו הניח את היסודות להצפנה המודרנית, הוכיח קלוד שנון שעבד במעבדות בל באותה עת, כי גרסה זו של הצופן אינה ניתנת לשבירה.
זהו הצופן הראשון והיחיד הידוע עד כה, שקיימת לגביו הוכחה מתמטית כי הוא בלתי שביר ומספק מה שקרוי סודיות מושלמת (perfect secrecy).
השיטה בה הציע ורנם לשלב את המפתח עם הטקסט הקריא הייתה בעצם XOR אם כי ורנם עצמו לא השתמש במונח זה.
הקידוד נעשה באמצעות מתג ממסר חשמלי בשיטת קידוד בודו (Baudot).
בדוגמה שהוא הציג, הטקסט הקריא כונה A וקודד באמצעות רצף של חמישה אותות חשמליים (חיובי ושלילי) למשל "++---", אם מחברים מפתח ההצפנה B המקודד כמחרוזת "+--++", הצופן המתקבל היה "-+-++" אותה כינה G.
שילוב חוזר של G עם B מניב בחזרה את A.
עיקרון זה מסתמך על הקומוטטיביות של הפעולה הידועה כיום כ-XOR.
ורנם רשם פטנט על רעיון זה שבהשראתו הומצא מאוחר יותר ענף חשוב בתורת הצפנה הנקרא צופן זרם.
צופן זרם נכנס לשימוש באופן מאסיבי בעיקר לצרכים צבאיים כגון הצפנת שידורי רדיו בין יחידות הצבא בשטח לבין המפקדה.
כל זאת באמצעות מעגלים אלקטרוניים פשוטים.
עם המצאת המחשבים היווה צופן ורנם מקור השראה לצופני זרם המיושמים על גבי מחשבים, כגון צופן זרם שבו הטקסט הקריא משולב עם זרם מפתח המופק במהלך ההצפנה באמצעות מחולל פסאודו אקראי קריפטוגרפי מובנה, כצופן RC4.
כדי שצופן ורנם יספק כאמור בטיחות מושלמת, על המפתח להיות אקראי אמיתי וחד פעמי, כלומר לא ניתן להצפין מידע נוסף באמצעות מפתח זה.
כדי לראות מדוע, אם נכנה את המסר וזרם המפתח אזי צופן ורנם מצפין את המסר לקבלת הטקסט המוצפן בדרך זו:
מכיוון ש-xor קומוטטיבי לכן חזרה על הפעולה האחרונה עם תניב:
כעת נניח כי בידי המצפין המסרים ו- אותם הוא מעוניין להצפין, אם המצפין משתמש במפתח זהה כדי להצפין את שני המסרים הנ"ל יתקבל:
אם מצותת המאזין לשידור מסוגל לקרוא את כל התשדורות, אזי הוא יכול פשוט לחבר את הטקסטים המוצפנים ו- שהתקבלו זה לזה באותה השיטה, באמצעות XOR.
הרי שבידי המצותת יש כעת מושג די טוב לגבי מקור הצופן כיוון ש- מכיל כעת את מחרוזות הטקסט המקוריות מחוברות זו לזו ב-XOR ללא מפתח ההצפנה.
הפעולה הנ"ל למעשה הסירה את מפתח ההצפנה מהצופן והערך שנותר בידי המצותת הוא בעל אותה התפלגות סטטיסטית כשל הטקסטים המקוריים.
בניתוח סטטיסטי פשוט ניתן לחשוף את המסרים המקוריים בקלות רבה.
חסרונו העיקרי של צופן ורנם הוא במפתח ההצפנה.
כדי לפענח את המסר המוצפן על המקבל להחזיק באותו מידע סודי שבאמצעותו הוצפן המסר.
כלומר המצפין חייב להעביר את מפתח ההצפנה לידי המקבל לפני שהוא משדר את הטקסט המוצפן.
הסכנה היא בכך שבזמן ההעברה לידי המקבל עלול מפתח ההצפנה להחשף לעיניים זרות ובכך לסכן את ההצפנה כולה.
זו בעיה ידועה המכונה "בעיית הפצת מפתחות".
ורנם רשם מספר פטנטים על מעגלים אלקטרוניים שהמציא שמטרתם הייתה הצפנת תעבורת רשתות טלפרינטר ותשדורות רדיו, אשר שימשו בזמנו בעיקר למטרות צבאיות.
הרבה לפני המצאת המחשב, רעיונותיו של ורנם יושמו להצפנת תקשורת באמצעות מכונות פרימיטיביות שהכילו מתגים וממסרים חשמליים בלבד וקודדו את המידע בדרך דומה לזו הנעשית באמצעות המחשב המודרני.
לצופן ורנם נודעת חשיבות רבה בתחום ההצפנה הקוונטית, כיוון שהחסרון המתואר יוסר על ידי שימוש בתקשורת קוונטית בטוחה כדי להעביר את מפתח ההצפנה לידי המקבל ואז ניתן ליישם את צופן ורנם (פנקס חד פעמי) באופן בטוח וביעילות.
לעובדה זו תהיינה השלכות חשובות על תורת ההצפנה, אם וכאשר הצפנה קוונטית תהפוך למעשית.
בגאוגרפיה וגאולוגיה צוּק הוא בליטת סלע אנכית או כמעט אנכית.
צוקים מקוטלגים כתצורות קרקע ארוזיות בגלל דרך היווצרותן.
הצוקים נפוצים באזורי חוף, הרים, מדרונות הרים ולאורך נהרות.
צוקים נוצרים בדרך כלל מסלע שעמיד בפני בליה ופגעי מזג האוויר.
סלעי משקע נוטים ליצור אבן חול, אבן גיר, קירטון, ודולומיט.
סלעי יסוד, כגון גרניט ובזלת, נוטים ליצור צוקים.
מדרון (Escarpment) הוא סוג של צוק הנוצר על ידי העתק או מפולת קרקע.
בסיסם של רוב הצוקים הוא בצורת שיפוע המכוסה בחלוקי אבן.
באזורי אקלים צחיח או מתחת לצוקים גבוהים מדובר בערימה חשופה של סלעים שהתדרדרו.
באזורים שבהם הלחות גבוהה יותר ייתכן ששכבת אדמה תכסה את האבנים.
בצוקים רבים יש גם מפלי מים או מקלטי סלע.
במקרים מסוימים הצוק הולך וקטן לקראת סוף הרכס.
דבר זה מסבך את הכנתן של רשימות צוקים.
לפי כמה מקורות הצוק הגבוה ביותר בעולם, שגובהו 1,340 מטרים, הוא הצד המזרחי של מגדלי טראנגו בקארקוראם שבצפון פקיסטן (טענה זו מסתמכת על הגדרה מחמירה של המושג צוק, מכיוון שתצורת הקרקע הזאת היא כמעט אנכית).
אם מקלים בהגדרת המושג צוק, הגובה הכולל הוא מעל 1,600 מטרים.
הצוק הימי הגבוה ביותר (1,010 מטרים) שוכן בכפר קאלאופאפה בהוואי (טענה זו מסתמכת על הגדרה מקילה של המושג צוק, מכיוון שהזווית של הקרקע באזור זה היא 60 מעלות).
כאשר מדובר בקטע שהוא אך ורק אנכי, הר ת'ור באי באפין שבקנדה הוא הצוק הגבוה ביותר (1,370 מטרים).
צוק בנדיאגרה (צרפתית: Falaise de Bandiagara) הוא צוק באורך של כ-150 ק"מ הנמתח מכיוון דרום-מערב לצפון-מזרח, בדרומה של מאלי, סמוך לגבולה עם בורקינה פאסו.
הצוק עשוי אבן חול, והוא נישא לגובה של עד 500 מטר מעל למישור החולי השוכן דרומית-מזרחית לו.
כיום מאוכלס האזור בבני הדוגון.
לפניהם ישבו במקום בני הטלם, שהותירו אחריהם שרידים רבים, וקודם להם התגוררו באזור בני הטוליו.
בשנת 1989 הכריז ארגון אונסק"ו על הצוק כאתר מורשת עולמית.
הצוק וסביבתו מחולקים לשלושה אזורים גאומורפולוגיים נבדלים - מצפון לצוק המכונה גם "קוקו" (Koko), משתרעת רמת בנדיאגרה, המכונה גם "טורו" (Toro) והמיושבת בדלילות, ומדרום לו מישור סנו-גונדו (Séno-Gondo), המכונה גם בשם "מאנו" (Mano), ושיישובו החל רק בשנת 1920.
הצוק עצמו עשוי אבן חול שבסיסה בתור הקמבריון ובתור האורדוביק, ואשר נערמה בשכבות מאוזנות.
תהליכי בליה עיצבו את הרמה שנוצרה והעניקו לה את המראה הנוכחי.
גובהו של הצוק מעל המישור נע בין 100 מטר בדרום-מערבו ל-500 מטר בצפון-מזרחו, והוא נחצה על ידי ערוצים, נקרות ומעברים סלעיים המחברים את הרמה שמצפון לצוק עם המישור שמדרום לו.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת באזור עומדת על כ-580 מ"מ היורדים בין יוני לספטמבר, ומים הנקבים בחריצים בסלע יוצרים ביצות עונתיות באזורים המישוריים.
הפלורה היא בעיקרה סוואנה סודאנית-סאהלית פתוחה, ומשולבים בה אזורי צמחייה האופייניים לערבה ולנחלים.
עולם החי מגוון וכולל מינים רבים של ציפורים, ובהם בזים, ניצים ויוני סלעים.
על היונקים נמנים שפני סלע, דרבנים, זאבים טלואים, תנים זהובים, שועלים והצבי היחמורי.
כ-250 כפרי דוגון מסורתיים שוכנים באזור, רובם לאורך הצוק, ובהם מתגוררים כ-300,000 איש שהם כמחצית מאוכלוסיית הדוגון במדינה.
בני הדוגון שישבו במערבה של מאלי של היום נמלטו מערבה מפני רדיפות שבטים מוסלמים לפני כ-800 שנים, והתיישבו לרגלי הצוק.
הם דחקו מהמקום את בני הטלם שישבו באזור משך מאות שנים קודם לכן ועסקו בעיבוד מתכות.
דתם של הדוגון היא אנימיסטית והם שימרו מספר אתרים של אמנות סלע שיצרו קודמיהם, אך בד בבד פיתחו ארגון חברתי ודתי שהתבסס במידה רבה על מאפיינים אדריכליים ייחודיים.
כפריהם תוכננו בדמותו של ה"נונו" (Nono) המיתולוגי, ממנו התפתחו כל היצורים:
בתחילתו של כל כפר הוקם ה"טוגו-נה" (Togu-Na) שמשמעו "המקלט הגדול", ואשר שימש את כל הגברים כמקום כינוס לעיסוק באמנות ובעיקר לדיונים.
הטוגו-נה הוקם בצפונו של הכפר העתידי וייצג את ראשו של הנונו.
המבנה הוא למעשה סככה שעל עמודיה פסלי דמויות.
ה"ג'ינה" (Ginna) או "בית המשפחה הגדול", מייצג את חזהו של הנונו.
המבנה כולל בדרך כלל שתי קומות ולו שתי דלתות.
חזיתו חסרת חלונות אך היא מעוטרת בסדרה של שקעים שבהם פסלי גברים ונשים המייצגים את הדורות המתמשכים.
המבנה כפול בדיוק בגודלו מבתי הכפר הרגילים שמסביב לו ושלהם קומה בודדת.
עבור נשים בתקופת הווסת יוחדו שני "בתי נשים", ולעיתים רק אחד, אשר סימלו את ידיו של הנונו.
אסמי הכפר עגולים או רבועים ושונים בגודלם לפי זהות בעליהם.
ממדי אסמיהם של הגברים מגיעים ל-6 "קוביט" (כ-2.70 מטר) שכן הספרה "3" וכפולותיה מייצגת את המין הגברי; בעוד שאלה של הנשים הם באורך של 4 קוביט (כ-1.80 מטר).
הספרה "2" מייצגת את המין הנשי.
הפולחן נערך באתרים שונים בכפר ובסביבתו.
לעיתים יועדו לשם כך מערות שירשו הדוגון מהטלם שקדמו להם, ולעיתים הקימו הדוגון מבני בוץ בצורות שונות, אותם ייעדו למטרה זו.
לאחר שהחלה התאסלמותם של בני הדוגון והואצה במהלך המאה ה-19, החלו קמים בכפריהם מסגדים לצידם של הטוגו-נה או מקומות הפולחן האנמיסטיים האחרים.
צוק כס המטיף (בנורווגית: Preikestolen או Prekestolen) הוא צוק במערב נורווגיה המתנשא לגובה 604 מטר מעל גובה פני הים וצופה לליספיורד (Lysefjorden).
שמו של הצוק ניתן לו משום שממבט תחתי מזכירה צורתו בימה של מטיף בכנסייה.
חלקו העליון משתרע על שטח של 625 מ"ר ושטוח כמעט לגמרי.
הצוק הוא אחד מאתרי התיירות המפורסמים והפופולריים ביותר בנורווגיה.
בשנת 2011 ביקרו בצוק כס המטיף כ-130 אלף איש.
אף על פי כן, לא הוקם עד היום מעקה בטיחות בקצה הצוק, למרות תנאי הסביבה המסוכנים, כדי לא לפגוע ביופיו הטבעי של הצוק.
עד אוקטובר 2013, אז נפל אל מותו תייר ספרדי, לא אירעו במקום תאונות בהן נפל תייר מן הצוק, אך לאורך השנים היו במקום מספר מקרי התאבדות וניסיונות התאבדות.
הדרך היחידה בה ניתן להגיע אל הצוק היא בהליכה ממגרש החניה, האורכת כשעה וחצי עד שעתיים לכל כיוון.
מגרש החניה ממוקם כשעה מהעיר סטוונגר, אם בנסיעה ואם בשיט במעבורת.
צוק גיברלטר הוא מונולית עשוי אבן גיר, המשתרע על פני רוב שטחו של חצי האי גיברלטר, בדרומו של חצי האי האיברי.
הצוק הוא חלק מהרכסים הבאטים (Cordilleras Béticas) שמשתרעים ברובם באנדלוסיה, והוא מחובר אל היבשת באמצעות מצר יבשה צר ושטוח, שעליו שוכן, בין היתר נמל התעופה גיברלטר.
גובהו המרבי הוא 426 מטר וחלקו העליון מוגדר כשמורת טבע.
צוק גיברלטר הוא אחד משני עמודי הרקולס שמשני צדדיו של מצר גיברלטר, אשר סימנו בעת העתיקה את קצהו המערבי של העולם הידוע.
מקורו של הצוק בתור היורה, לפני כ-200 מיליון שנים, כאשר הלוח האירו-אסיאתי והלוח האפריקאי התנגשו זה בזה.
בצידו המזרחי של הצוק משתרע שטח חולי דחוס שמקורו בעידן הקרח.
אורכו של הצוק הוא כ-3.5 ק"מ מצפון לדרום ורוחבו המרבי הוא קילומטר אחד.
לצוק מספר פסגות - רוק גאן בטרי (Rock Gun Battery) היא הצפונית שבהן והיא נישאת לגובה של 411.5 מטר, גבעת סיגנל (Signal Hill) בתווך מגיעה לגובה של 387 מטר ורכבל מוליך אליה; והפסגה (Summit) בדרום שגובהה הוא 426 מטר.
המורדות הצפוני והמזרחי של הצוק תלולים מאוד ואינם מיושבים.
לעומת זאת השיפועים בצד המערבי המשתפל לעבר העיר גיברלטר ובצד הדרומי היורד בהדרגה לעבר כף אירופה מתונים יותר.
מעבר לרכבל מוליכים מספר כבישים אל פסגותיו של הצוק, רובם לאורך המדרונות המערבי והדרומי.
בצוק למעלה מ-150 מערות שנוצרו כתוצאה מחלחול מי הגשמים באבן הגיר ממנה עשוי הצוק.
Michael's Cave) השוכנת בגובה של 300 מטר במדרון המערבי, היא מערכת של מערות עשירות בנטיפים ובזקיפים, והיא הידועה בין מערות הצוק.
מערה ידועה נוספת היא מערת גורהם (Gorham's Cave) השוכנת סמוך לגובה פני הים במדרון המזרחי של הצוק.
היא התפרסמה בזכות שרידים שנמצאו בה מתקופת האדם הניאנדרטלי, שגילם מוערך בכ-30,000 שנים.
כ-40% משטחה של גיברלטר מוגדרים כשמורת טבע מאז שנת 1993. שטח השמורה מכסה את חלקו העליון של הצוק והיא מכונה באופן רשמי "שמורת הטבע של הצוק העילי" (Upper Rock Nature Reserve).
240 מיני עופות נסקרו בצוק, רובם עופות נודדים החולפים במקום לאורך נתיב נדידת הציפורים החשוב שבקצהו המערבי של הים התיכון.
נוסף על אלה חיים בצוק מספר מיני יונקים שהידועים שבהם הם המקוקים הברבריים של גיברלטר, זוחלים ודו-חיים.
מעל 600 מיני צמחים נסקרו על הצוק, במיוחד על מורדותיו המערביים העליונים, ואלה כוללים שרכים, טחבי עלים וחזזיות.
שישה מהמינים אינם מופיעים בשום מקום ברחבי יבשת אירופה.
בחלקו המרכזי של המדרון המזרחי, מעל סנדי ביי, השתרע בעבר מתקן לאיסוף מי גשמים (מסומן בתכלת במפה).
המתקן הוקם במדרון החולי הדחוס באמצעות פח גלי ובטון.
הנגר העילי שזרם מראש ההר, נאסף בתעלה פתוחה שהובילה אותו למאגר תת-קרקעי בצוק.
הקמת המתקן החלה בשנת 1903 ונמשכה בשלבים עד 1961. המתקן הצטרף לארבעה מאגרים קיימים דומים בצדו המערבי של הצוק, אשר נבנו בין השנים 1898 ל-1901, אך לא ענו על הצרכים.
בשלב הראשון השתרע המתקן על פני שטח של 40 דונם, וב-1961 כיסה שטח של 136 דונם.
פירוקו של המתקן החל בשנת 2001 ולאחר חמש שנים הושב המדרון למצבו הקודם והתכסה בצמחייה טבעית.
כאשר רוח חמימה ולחה המגיעה מכיוון הים התיכון במזרח, פוגעת במדרון המזרחי התלול של הצוק, היא מביאה להיווצרותו של ענן הידוע כ"ענן המזרחי" (Levanter Cloud).
ענן זה מכסה את הצוק ואת מורדותיו המערביים, ובכלל זה גם את העיר ואת מימי מפרץ גיברלטר הסמוכים לה, והוא נחשב לאחד המאפיינים המפורסמים של גיברלטר.
צוק האובסידיאן מצוי צפונית-מערבית לקלדרה של הפארק הלאומי ילוסטון במדינת וויומינג, ארצות הברית.
הצוק מורכב מאובסידיאן ונוצר מלבה ריוליטית במהלך הפליסטוקן, לפני כ-180,000 שנים.
הצוק נוצר מזרם נרחב של לבה ריוליטית, שעוביו 120–160 מטרים.
הזרם נבע מצינור הזנה המצוי כקילומטר אחד ממזרח לצוק, ומילא עמק קיים בלבה.
אובסידיאן – סלע געשי אמורפי או בעל גבישים מיקרוסקופיים – נוצר לרוב מהתקררות מהירה של לבה, ולכן נמצא לרוב בשכבות דקות או בגושים קטנים יחסית.
מאחר שזרם לבה בעובי כזה אינו יכול להתקרר במהירות ליצירת אובסידיאן, משערים כי הלבה הריוליטית הייתה דלה מאוד במים והרכבה מנע צמיחת גבישים.
המבנה העמודי של הצוק – הנובע מהיווצרות משושים, בדומה לבזלת עמודית הנוצרת בהתקררות איטית – מהווה תמיכה בהשערה זו.
השערה נוספת גורסת כי האובסידיאן נוצר מהתקררות מהירה של זרם הלבה שבא במגע עם קרחון.
צוק האובסידיאן הוא אחד ממרבצי האובסידיאן הגדולים באמריקה הצפונית.
הוא מתנשא לגובה של יותר מ-60 מטרים על שטח של 14.5 קמ"ר ומחשופו מתנשא לגובה של כ-30 מטרים מעל פני השטח.
קשיותו של הצוק הקשתה על סלילת כביש דרכו, ואפילו שימוש בדינמיט לא פרץ את הדרך.
רק שימוש במים שגרם לסדיקתו אפשר את השלמת העבודה.
לסלעים מבנה עמודי, ובחלקו התחתון נחצה הצוק באמצעות רצועות או שכבות של ספרוליטים אפורים, אך כמעט ללא חללים וליתופיזות – בועות סלע קרושות.
בנקודות גבוהות יותר האובסידיאן אינו מסיבי ומכיל ליתופיזות במקביל למישור הזרימה.
סלעי האובסידיאן של הצוק מגוונים: משחור לחום-צהוב, חום-סגול, אדום וירוק זית.
שטחו העליון של הצוק מכוסה בשברים לא מלוכדים הנובעים מבליה של סלעיו.
עם זאת, נוכחותם של סלעי קוורציט מהפלאוזואיקון, בזלת מהרביעון ושברי סלעי יסוד תועים שמקורם במעטפת כדור הארץ מציינת העברה קרחונית והשקעה במהלך עידן הקרח האחרון, לפני 12,000–70,000 שנים.
לצוק האובסידיאן חשיבות היסטורית רבה, הנובעת מהשימוש הממושך והרב בתוצריו.
במשך אלפי שנים הכינו ילידים אמריקאיים ראשי חץ וחניתות מהאובסידיאן של הצוק.
סלעי האובסידיאן של הצוק ותוצריהם נסחרו עוד לפני 12,000 שנים ונמצאו באתרים ארכאולוגיים רבים, בין היתר בקנדה.
חרוזים שנוצרו ממנו נמצאו ממזרח לנהר המיסיסיפי והמסחר בו הגיע עד מקסיקו וגואטמלה.
אובסידיאן מהצוק נמצא בתחומי המחייה של תרבות הופוול, שאיגדה שבטים ממערב קנדה ועד דרום-מזרח ארצות הברית בתקופה שהחלה בשנת 200 לפנה"ס והסתיימה בשנת 500 לספירה.
תרבות זו השתמשה באובסידיאן בין היתר לטקסי טיהור באתרי קבורה.
באחד מאתרי הופוול באוהיו נמצא גוש אובסידיאן שמשקלו 300 ק"ג.
עם זאת, מנגנון ההעברה של האובסידיאן מן הצוק למרחקים גאוגרפיים גדולים בתקופות קדומות אינו ידוע, וייתכן כי הועבר באמצעות רשת של נהרות.
חשיבותו של הצוק לא נעלמה מעיניהם של כורים וחוצבים, שהבינו כי הוא עשוי להיות המקור לדגימות פרהיסטוריות של אובסידיאן שנמצאו במקומות מרוחקים.
רק פיתוחן של טכניקות גאוכימיות אפשר התחקות אחר מקורן של הדגימות.
המחקרים הראשונים שהזכירו את צוק אובסידיאן היו דו"חות ארכאולוגיים מהשנים 1961 ו-1964, אם כי בתקופה זו טרם נערכו מחקרים בצוק עצמו.
רק בשנת 1986 החלו להתבצע מחקרים טכניים אין סיטו על ידי רשות הפארקים הלאומיים בשיתוף ארכאולוגים וגאולוגים מהאוניברסיטה של מונטנה, שסיפקו את הקשר בין הצוק לבין הממצאים הארכאולוגיים.
שרפת יער גדולה שהתרחשה בפארק בשנת 1988 כילתה את מרבית הצמחייה שכיסתה את הצוק, וסיפקה תנאים אופטימליים למחקרי שדה נוספים.
האובסידיאן מהצוק ייחודי בין מקורות הסלע בוויומינג, במונטנה ובאיידהו בהיותו שכבת סלע מהיווצרות נקודתית.
הצוק שיחק תפקיד חשוב בהתפתחות וביישום טכניקות ניתוח גאופיזיות וגאוכימיות לזיהוי חומרים באתרים ארכאולוגיים.
בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 החלה להתפתח שיטת תיארוך לאובסידיאן, הנובעת מתכונת המיום מינרלי שלו.
בהמשך התפתח עניין בלימוד מקורו של האובסידיאן מאתרי הופוול, שהוביל לשיתוף פעולה נרחב בין ארכאולוגים, כימאים, פיזיקאים וגאולוגים ולהשלמת שיטת התיארוך.
שיטה זו – תיארוך אובסידיאן באמצעות מיום – התפתחה ממחקר בצוק האובסידיאן והוצגה בשנת 1960. השיטה משמשת גם בהווה לתיארוך יחסי או מוחלט של אובסידיאן באתרים גאולוגיים וארכאולוגיים.
פיתוח טכניקות ניתוח הכוללות בין השאר ספקטרוסקופיית בליעה אטומית וקריסטלוגרפיה בקרני רנטגן – ששימשו בחקר אובסידיאן מהצוק – אפשרו זיהוי של "טביעות אצבע" גאוכימיות בחומרים נוספים שנמצאו באתרים ארכאולוגיים, דוגמת גלנה, טורקיז וצור.
השימוש הממושך, הנרחב והרב-תרבותי באובסידיאן מן הצוק ככלי תעשייתי וכלכלי ביסס את מעמדו של הצוק כבעל חשיבות לאומית.
ההיבטים הייחודיים של האובסידיאן מצוק האובסידיאן מורכבים משילוב של גורמים:
הסלע ותוצריו ניתנים לזיהוי באמצעים שאינם הורסים את מבנהו
בניגוד לסלעים רבים ששימשו לצורכי יום-יום, דוגמת צור, נעשה באובסידיאן מן הצוק גם שימוש טקסי
גורמים אלה ואחרים תרמו להכרזתו של צוק האובסידיאן כאתר היסטורי לאומי בשנת 1996.
צוצי הוא סרט דרום אפריקאי משנת 2005 שביים גאווין הוד.
הסרט הוא עיבוד של ספר באותו שם של הסופר את'ול פיוגארד.
העלילה המתרחשת בשכונת המצוקה אלכסנדרה, גואטנג, על יד יוהנסבורג שבדרום אפריקה, מספרת את סיפורו של צוצי, נער רחוב השודד מכונית ובתוכה מגלה תינוק במושב האחורי, עליו הוא לוקח חסות.
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 2005 והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2006.
דוד, שאמו מתה ממחלה סופנית בורח מאביו הבעייתי, לאחר מותה יחד עם כמה ילדים אל הרחוב.
כמה שנים לאחר מכן שמו הופך לצוצי, והוא הופך למנהיג של כנופיית נערים פושעים.
מחלוקת בינו לבין בוסטון, אחד מחברי הכנופיה על רקע רצח נשדד במהלך שוד הופכת לריב המותירה את בוסטון מדמם לאחר שהוכה על ידי צוצי.
מאוחר יותר יורה צוצי במהלך גנבת רכב בפומלה, אישה צעירה, ותוך כדי נסיעה ברכב הגנוב מגלה כי במושב האחורי נותר תינוק בן 3 חודשים.
צוצי נוטש את הרכב ולוקח איתו את התינוק לשכונת המצוקה בה הוא חי.
בהמשך פומלה מתארת לצייר המשטרה את דיוקנו של צוצי, ודיוקן זה מתפרסם בעיתונים.
לאחר שצוצי מבין כי הוא מתקשה לטפל בתינוק בעצמו, הוא מכריח את מרים, אישה אותה רואה בתור למים ולה תינוק גדול יותר, להניק את צוצי.
כשהוא מגיע בפעם השנייה מבקשת ממנו מרים לטפל בתינוק בעצמה.
צוצי והחבורה שלו מגיעים לבית משפחת התינוק ושודדים אותו כשהאבא בבית.
צוצי מציל את אב התינוק מחברו שעומד להרוג את האבא וצוצי יורה למוות בחברו.
באחת הפעמים שהוא מגיע אל מרים היא אומרת לו שהיא יודעת מאיפה התינוק, ומבקשת להחזיר אותו אל הוריו.
צוצי עובר תהליך מרתק בעקבות הטיפול בתינוק וזה מביא אותו למאמץ לפרוש מהפשע.
צוצי מסכים ומגיע לבית ההורים, כשהמשטרה גם מגיעה לשם.
השוטרים יוצאים עם אקדחים שלופים ומאיימים על צוצי שאם לא יניח את התינוק הם יירו בו.
ג'ון האבא, מבקש מהם להניח את האקדחים כדי שייקח בעצמו את התינוק מצוצי.
מיד לאחר מכן, צוצי מסגיר את עצמו למשטרה.
בקריפטוגרפיה צופן שִׁחְלוּף הוא שיטת הצפנה בה תווי הטקסט מעורבבים בהתאם לכללים מוסכמים כלשהם.
מבחינה פורמלית הטקסט המוצפן הוא תמורה מתמטית של התווים המקוריים.
במלחמת העולם הראשונה נהגו הגרמנים להשתמש בגרסה כפולת שורות של הצופן אך שיטה זו פוצחה בקלות על ידי הצרפתים ודבר הפיצוח התפרסם באופן פומבי.
במהלך מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש בגרסה שונה של צופן שחלוף כפול על ידי המחתרת ההולנדית, המאקי הצרפתית, מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית, המשרד לשירותים אסטרטגיים האמריקאי כמו גם הכוחות הנאצים.
גרסה זו נחשבה לגרסת ההצפנה הבטוחה ביותר שניתן להצפין ידנית בתנאי שדה עד פיתוחה של VIC cipher.
צוקונפט (מילה ביידיש, שפירושה בעברית "עתיד" - Tsukunft) הייתה תנועת נוער יהודית סוציאליסטית לא ציונית שפעלה בפולין בין מלחמות העולם.
צוקונפט הייתה תנועת הנוער של מפלגת הבונד ונוסדה בשנת 1919. בצוקונפט היו כ-15,000 חברים.
הצוקונפט, בהתאם לאידיאולגיית הבונד, שללה את פתרון השאלה היהודית בעלייה לארץ ישראל ודגלה בהשתלבות היהודים בפולין במסגרת מהפכה סוציאליסטית בפולין.
בצוקונפט התחנכו בני נוער יהודים לפי עקרונות השוויון והסולידריות המעמדית, אך בו-זמנית דגלו בשימור ובעידוד תרבותם היהודית בשפת היידיש.
צוקונפט הוציאה לאור עיתונות בשפת היידיש, הקימה ספריות ביידיש, קבוצות תיאטרון ומקהלות ואף הקימה קבוצות ספורט, מחנות קיץ וקבוצות להגנה עצמית נגד ביטויי אנטישמיות, קבוצות שפעלו על טהרת היידיש.
עוד סייעו סניפי התנועה לפועלים יהודים במציאת עבודה ובשיפור תנאי העבודה.
צופר הוא התקן בכלי רכב המשמיע צליל רם, המשמש את נהג כלי הרכב על מנת להזהיר את משתמשי הדרך האחרים או לאותת להם.
צופרים מותקנים בכלי רכב מאופניים ועד משאיות, רכבות וכלי שיט.
תקנות התעבורה לגבי רכב מנועי הנע בכביש קובעות כי אין להפעיל צופר בדרך עירונית, אלא אם הדבר דרוש לשם אזהרה מפני סכנה קרובה שלא ניתן למנוע אותה בדרך אחרת.
עבור רכבות וכלי שיט קיימות תקנות (למשל במסגרת המשפט הימי) המגדירות באילו תנאים יש להשתמש בצופר.
באופניים מותקנים שני סוגי אמצעי אזהרה קולית, המותקנים על הכידון, על מנת להזהיר הולכי רגל ורוכבים אחרים:
צופר בו מחוברת שפופרת מתכת (כעין חצוצרה קטנה) לבלון גומי.
הרוכב לוחץ בידו על בלון הגומי ומשמיע צליל אזהרה קצר.
עד 1910 צוידו מכוניות בצופר אופניים מטיפוס החצוצרה.
בשנה זו המציא אוליבר לוקס מברמינגהאם, בריטניה צופר רכב חשמלי המבוסס על מנגנון של רמקול המשמיע צליל אחד אופייני (בתדר שבין 400 ל-500 הרץ ובגובה צליל של 107–109 דציבל).
עקב תכונות אקוסטיות מותקנים זוג צופרים במרווח (למשל 500 הרץ ו-420 הרץ).
חברת ייצור הצופרים הגדולה בארצות הברית היא Klaxon, ושמה מהווה שם גנרי לצופרי מכוניות.
חברת יצור הצופרים הגדולה בעולם היא FIAAM האיטלקית
במשאיות מועדף צופר העושה שימוש במנגנון אוויר דחוס (ממערכת הבלימה).
גם כאן מותקן יותר מצופר אחד במרווח 125–180 הרץ, המספק צליל בגובה 117–118 דציבל.
צופרים המותקנים על גבי קטרי רכבת מספקים צפירה רמה היכולה להגיע עד ל-175 דציבל ולהשמע למרחוק, עקב מרחק הבלימה הגדול של הרכבת והצורך להתריע על בואה ממרחק רב.
צפירת הרכבת בנקודות מסוימות (לפני הצטלבויות כביש, לקראת עיקולים בעלי ראות נמוכה באזור מיושב, לפני כניסה לתחנה וביציאה ממנה) מוגדרת על ידי תקנות ומסומנת לנהג על ידי תמרורים.
צופר רכבת מורכב ממספר קנים המשמיעים יחדיו אקורד.
סוגי הצפירות השונים מהווים מילון של סימנים.
רכבות עירוניות כגון רכבת קלה עושות שימוש בצופרים חשמליים המשמיעים צליל ייחודי או אף מנגינה קצרה, המתריעה על בואן.
צופרי אוויר או קיטור רבי-עוצמה משמשים כלי שיט לאותת זה לזה ולחוף.
צופרי כלי שיט הם נמוכי תדר ונמוכים יותר ככל שכלי השיט גדול יותר (55–70 ועד 200 הרץ), עקב העובדה שצלילים נמוכים עוברים מרחקים גדולים יותר.
ג'ורג' גרשווין עשה שימוש בצופרי מכוניות ביצירתו אמריקאי בפריז
ג'ורג' ליגטי השתמש בצופרי מכוניות באופרה Le Grand Macabre
צוק ארתורסון או מצוק ארתורסון הוא צוק מכוסה קרח המתנשא ממזרח לנקודת המפגש בין קרחון לודביג וקרחון קירקבי, בין כף ויליאמס וכף אדייר בחוף פנל - חוף הצפוני של ארץ ויקטוריה באנטארקטיקה.
משלחת החקר הלאומית האנטארקטית של אוסטרליה (ANARE) השתמשה בראש המצוק כמנחת מסוקים עבור משלחת החקר מטעם ANARE שהוביל פיליפ לואו שחקרה את האזור בשנת 1962.
ANARE נתנה למצוק את שמו, והוא נקרא על שם קפטן ג'י.
ארתורסון, טייס מסוקים שסייע למשלחת החקר.
צוק ג'אנקשן או סלע ג'אנקשן הוא סלע בולט, המסמן את הקצה המזרחי של הרי דרווין שבאנטארקטיקה.
הצוק התגלה ומופה על ידי משלחת חקר קרחון דרווין, שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1958–1956.
הצוק נקרא בשם זה מאחר שהוא נמצא בנקודת המפגש בין קרחון הת'רטון וקרחון דרווין.
צוק מנרה היה אתר תיירות, נופש וספורט אתגרי בגליל העליון, במורדות הרי נפתלי, בין קריית שמונה לקיבוץ מנרה.
הרכבל בצוק היה הרכבל הארוך ביותר בישראל עד אפריל 2022, עת נפתחה הרכבלית בחיפה.
בסוף 2019 נסגר האתר למבקרים, בעקבות סכסוך עסקי בין בעלי המקום.
הרעיון להקמת רכבל נהגה לראשונה בשנותיו הראשונות של קיבוץ מנרה.
ב-1971 החלו דיונים על הקמתו, כחלק מפרויקט מקיף לפיתוח התיירות בקריית שמונה.
באוקטובר 1974 הזמינה עיריית קריית שמונה סקר היתכנות להקמתו, וב-1976 הציעה חברה משווייץ להקים אותו תמורת זיכיון הפעלה לעשר שנים.
ב-1989 קיבל קיבוץ מנרה אישור להקמת הרכבל, וב-1990 ביקר שר התיירות במקום והבטיח תקציב לטובת הקמת הפרויקט.
הקמת הפרויקט יצאה לבסוף לפועל במחצית השנייה של שנות ה-90. לצורך הקמת הפרויקט הוקמה חברה שבעלת המניות העיקרית בה היא חברת "הולילנד תיירות" (66%), בעלת מתחם הולילנד בירושלים.
החברה הכלכלית קריית שמונה וקיבוץ מנרה מחזיקים בכ-16% מהמניות כל אחת.
הקמת הרכבל, בעלות של 30 מיליון שקל, החלה בשנת 1996, והרכבל נפתח לציבור בקיץ 1998. בשנה הראשונה להפעלתו 250 אלף איש נסעו ברכבל.
אטרקציות נוספות באתר: מסעדה בתחנת הרכבל העליונה, מגלשות הרים באורך של 1,200 מטר, מאזור תחנת הרכבל האמצעית ועד לתחנה התחתונה שבמבואות קריית שמונה, וקיר טיפוס בגובה 16.5 מטר, כחלק מאתר גלישת מצוקים.
באוגוסט 2006 נפגע האתר במלחמת לבנון השנייה, עקב קטיושות רבות שנחתו באזור בעת המלחמה, וגרמו לשריפות קשות שפגעו במתקני האתר ובשטח המיוער, ופעילותו הושבתה.
הפעילות חודשה רק במרץ 2007.
מדי כמה שנים נסגר האתר לצורך תחזוקה ושיפוצים.
בעקבות מחלוקת עסקית בין בעלי המניות, האתר נסגר ב-2019, ב-30 בינואר 2022 פורסם בתקשורת כי מתקיימים מגעים לפתיחתו המחודשת של האתר בפסח 2022, אך האתר נותר סגור לבסוף.
במהלך מלחמת חרבות ברזל ניזוקה תשתית הרכבל באופן קשה, כך שלהפעלתו מחדש תידרש השקעה גדולה.
הרכבל, שמהווה את ליבת האתר, הוא הרכבל התיירותי הארוך בישראל.
אורכו כ-1,940 מטר, מטפס ממבואותיה הדרומיים של קריית שמונה אל מורדות קיבוץ מנרה, כאשר בסך הכל הגובה שהוא צובר הוא 750 מטר.
ישנן 12 קרוניות, המחולקות לארבע שלשות, הנעות בסנכרון, סך הכל משך 10 דקות בכיוון.
כל קרונית יכולה לשאת עד שמונה אנשים.
לרכבל יש שלוש תחנות - במנרה, בקריית שמונה ובצוק עצמו באמצע הדרך.
הקרונות עוצרים בתחנה - שלושה בקריית שמונה, שלושה במנרה, ושישה (בשתי שלשות נגדיות), בתחנת האמצע.
כשהקרונות מתחילים לנוע, השלושה שבקריית שמונה עולים לתחנת האמצע, מהתחנה עולה שלשה למנרה, ממנרה יורדת שלשה לתחנת האמצע, ומהאמצע יורדת שלשה לקריית שמונה, וחוזר חלילה.
בתחנה של מנרה מצויה מסעדה המשקיפה לנופי עמק החולה, רמת הגולן והר חרמון, וכן ניתן לתצפת גם מחוץ למסעדה.
בנוסף יש במקום פעילויות לילדים, בריכה בקיץ, וצימרים.
בתחנת האמצע (אף שהרכבל עוצר אין הכרח לרדת), מצויות פעילויות אקסטרים, דוגמת אומגה, סנפלינג וקיר טיפוס.
בתחנה התחתונה ניתן למצוא בין היתר מגלשת הרים וטרמפולינה.
עילי רביב (נולד ב-11 בינואר 1995), הידוע בשם הבמה צוקוש, הוא ראפר ומפיק מוזיקלי ישראלי, היה חבר בצמד "שרק וצוקוש".
עילי רביב נולד ב-11 בינואר 1995 וגדל בתל אביב.
הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו בשנת 2016, בצמד "שחר סאול וצוקוש", לצד שחר סאול.
בשנת 2017 יצא אלבום הבכורה של סאול, "אני כאן", אותו הפיק צוקוש במלואו.
ב-2018, הוציאו יחד מיני-אלבום בשם CongoKush, בו שיר סולו של צוקוש בשם "פרש".
בשנת 2018 חבר לראפר שרק, תחת הצמד "שרק וצוקוש", והוציאו את סינגל הבכורה שלהם, "בראש שלי".
באוגוסט 2019 יצא אלבום הבכורה שלהם, "בראש שלי", בחברת התקליטים של הראפר סאבלימינל, "משפחת תאקט".
ב-2020 הוציא הצמד אלבום נוסף, "באנו לתקן".
ב-2021 הוציא את סינגל הסולו הראשון שלו, "שלם", מתוך אלבום הבכורה שלו הנושא את אותו השם.
באותה השנה, נדגם שירם של צוקוש ושחר סאול, "לק", בשירם של מוזיקאי ההיפ הופ KDDK, פטי ואפ, איימנבק ומורגנשטרן הנושא את אותו השם באנגלית, "Leck", ומשתמש בפזמון המקורי של השיר.
ביוני 2021 הוציא מיקסטייפ משותף יחד עם הראפר וייב איש, "תזמון מושלם", מתוכו יצא הסינגל "הכי יפות".
ב-28 באוקטובר 2021 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "שלם", שבו התארחו מיכאל סוויסה, שרק, דור3 ואחרים.
בשנת 2022 יצא לאקרנים הסרט "עולה לראש", בו גילם את דליק.
באוגוסט אותה שנה השתתף עם הראפר אסקר בשיר "סיבובים", מתוך אלבומו השלישי של עטר מיינר, "לפנים".
ב-18 בספטמבר הוציא את האלבום "ילד זין".
באלבום התארחו אמנים כגון עטר מיינר, מיכאל סוויסה, שרק ועוד.
בשנת 2023 שיחק כשחקן אורח בסדרה "האחיין שלי בנץ".
ב-27 באוגוסט הוציא את הסינגל "1-10" עם שאיי ומיכאל סוויסה.
ב-1 באוקטובר הוציא את האלבום השלישי שלו "בעל הבית השתגע".
האלבום כולל אירוחים של שאזאמאט, יוסי פיין, רון עשהאל ועוד.
בשנת 2025 הוציא את הסינגל "שלום לך שרונה" יחד עם בן גדסי, בנו של הזמר אבנר גדסי.
השיר הופק על ידי היוצר דודו טסה.
עוד בשנת 2025 הוציא את הסינגל "חרא על הראש שלך" יחד עם הזמרת תיקי, במסגרת עונה 5 פרק 11 של קופה ראשית.
אחיו הגדולים של צוקוש הם המתופף עירא רביב ומלחין המוזיקה לסרטים וסדרות אסא רביב.
2019: בראש שלי (בהרכב שרק וצוקוש)
2020: באנו לתקן (בהרכב שרק וצוקוש)
2021: תזמון מושלם (עם וייב איש)
2018: CongoKush (עם שחר סאול)
צוק תמרור הוא הר בדד במדבר יהודה, כ-10 ק"מ מערבית לעין בוקק.
גובהו 204 מטר מעל פני הים.
צוק תמרור ממוקם בקצה המזרחי של שלוחה הררית שטוחה בין אגן הניקוז של נחל בוקק מצפון לבין אגן הניקוז של נחל זוהר מדרום.
שם ההר נקבע בגלל עמוד נושא לוחית מתכת שניצב במשך שנים על קצה הצוק ונראה מרחוק כתמרור.
הצוק מוקף בתהומות משלושה עברים, ורק במערב יש אליו גישה נוחה.
ההר עשוי מסלע קירטון רך ועליו שכבת חפוי צפופה ומהודקת של סלע צור.
מפסגת ההר ניתן להשקיף על כל המרחב שבין מצדה בצפון, רכס כידוד וערד במערב, רכס חצבה בדרום ים המלח והרי מואב במזרח.
בשנת 1980 החלה חברת "חנ"ה - חיפושי נפט השקעות" ושותפים נוספים בקידוח "צוק תמרור 1" סמוך להר, בנובמבר 1981 הקידוח הגיעה לעומקו הסופי של כ-2,300 מטר והקידוח החל להפיק 90 חביות נפט ביום.
במאי 1983 הסתיים בסמוך קידוח "צוק תמרור 2" מבלי שהתגלה נפט.
קידוח "צוק תמרור 1" ננטש לאחר שהפיק 8,000 חביות נפט.
בסוף 1996 החלה חברת הנפט הלאומית (חנ"ל) להפיק נפט מקידוח "צוק תמרור 3" בקצב של כ-130 חביות נפט ביום ועד סוף השנה כבר הפיקה כ-50,000 חביות נפט.
ב-1999 נטשה את הקידוח לאחר שהפיק כ-120,000 חביות, לנוכח מחירי הנפט הנמוכים באותה תקופה, הוחלט שלא להפיק נפט מהמאגר בשל שיקולי כדאיות.
בשנת 2006 השותפות המוגבלת "זרח" של חברת "גינקו","דלק קידוחים" ו"ואבנר חיפושי נפט" מקבוצת דלק קיבלו את הרישיון לבצע חיפושי נפט באזור והחלו לבצע בדיקות גאולוגיות.
בסוף 2009 החלו בקידוח ב"צוק תמרור 4".
בנוסף חידשו את ההפקה מ"צוק תמרור 3" בקצב של כ-160 חביות נפט ביום.
בסוף 2010 קבע משרד האנרגיה כי תוקף הרישיון של "זרח", מאחר שחלפו שבע שנים מתאריך הענקת הרישיון, ולא התגלה בו נפט בכמות מספיקה כדי שייחשב כ"תגלית".
החברה פנתה לבג"ץ, בטענה שרישיון זרח נחשב ל"תגלית" בשל כמויות הנפט שהופקו ממנו בעבר.
בסופו של דבר חתמו זרח והמדינה על הסכם פשרה, שבו הוחלט כי תקבל חזרה את הרישיון, ובו גם שטחים הנמצאים מזרחית לכביש 90 המקביל לים המלח.
בינואר 2015, השותפות עדכנה כי אין לה יותר יכולת לאחסן עוד נפט מהול במים באתר, ומצד שני אין לה פתרון להפרדת המים מהנפט ועל כן היא עצרה את מבחני השאיבה.
הצטרפו לרישיון השותפות המוגבלת "הזדמנות ישראלית – חיפושי מקורות אנרגיה", חברת אשטרום והגאולוג אלי רוזנברג.
ב-2016, לאחר שצירפו את רישיון "צוק תמרור" והרישיון הסמוך "חלמיש" וערכו בדיקה גאולוגית על כל השטח, הכריזו שבאזור מאגר נפט בשווי כ-1.2 מיליארד ש"ח.
הכרזה זו ספגה ביקורת נוקבת כאשר בפועל לא הצליחו החברות להפיק מההקידוח את הכמויות ששיערו והדבר הוביל להפסדי כספים גדולים של המשקיעים.
בספטמבר 2017 פג תוקפו של רישיון הקידוח צוק תמרור 3, המוכר גם כ"זרח חדש".
בנובמבר 2018 נמצא כי הלחץ בבאר עלה ובעקבותיו נקטה השותפות אמצעי זהירות ופעולות לשחרור הלחץ שכללו הזרמה של נפט למכלי אגירה שנמצאים בסמוך לו.
במקביל פנתה השותפות לממונה לקבלת אישור הפקה זמנית ומיידית מהבאר ומכירתו לבתי זיקוק, על מנת למנוע התפרצות ודליפה מהקידוח ואפשרות של נזק סביבתי כתוצאה מהתפרצות לא מבוקרת של נפט.
הממונה על ענייני הנפט במשרד האנרגיה, הודיע לחברת פטרוטקס כי הוא מתרה בה לבצע את נטישת קידוח צוק תמרור 3 בשטח הרישיון בו החזיקה השותפות עד לפקיעתו, עד ליום 30.10.2020.
הממונה ציין שהחברה מחויבת לא רק לנטישת השטח אלא גם להחזירו לקדמותו ולאחר מכן לקבל אישור מהמשרד להגנת הסביבה ומרשות הטבע והגנים, על ביצוע ההליך.
במידה והשותפות לא תבצע את הנטישה כנדרש, משרד האנרגיה שומר לעצמו את הזכות לחלט ערבות בנקאית של 250 אלף דולר שהשותפות הפקידה בידי משרד האנרגיה.
בשנת 2020 דיווחה החברה שהיא פועלת להורדת הלחצים בבאר, ובכוונתה להמשיך בפעולות איטום הקידוח, אך עד היום לא ביצעה זאת.
צוקאסה יושידה (ביפנית: 芳田司; נולדה ב-5 באוקטובר 1995) היא ג'ודוקא יפנית המתחרה בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג, זוכת מדליית ארד מאולימפיאדת טוקיו 2020 ואלופת עולם (2018).
יושידה נולדה בשנת 1995 בעיר קיוטו.
בילדותה החלה להתאמן בג'ודו וכבר בשנותיה בבית הספר היסודי, זכתה בתחרויות ג'ודו ארציות לגילה.
בנערותה המשיכה לזכות בתחרויות ג'ודו ארציות ובשנת 2011 זכתה במדליית ארד באליפות העולם לקדטים שנערכה בקייב.
בשנת 2012 זכתה באליפות יפן עד גיל 20. בדצמבר 2014 יושידה זכתה במדליה הראשונה שלה בתחרות מהסבב העולמי המקצועי כאשר זכתה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו.
באליפות העולם 2017 אשר נערכה בבודפשט, זכתה יושידה במדליית כסף.
את שני קרבותיה הראשונים ניצחה באיפון וברבע הגמר ניצחה בזכות עונשים.
בחצי הגמר ניצחה באיפון את הלן רשבו הצרפתייה לאחר תרגיל ריתוק בשם יוקו-שיהו-גטאמה.
בגמר יושידה התמודדה מול סומייה דורג'סורן המונגולית ולאחר ארבע דקות ללא ניקוד, נכנס הקרב לזמן ניקוד זהב.
קרוב לתשע דקות בתוך זמן ניקוד הזהב, היא הפסידה בווזארי לאחר שיריבתה ביצעה תרגיל בשם קושי-גורומה שהטיל אותה על צידה.
באליפות העולם 2018 אשר נערכה בבאקו, זכתה יושידה במדליית הזהב.
היא החלה בסיבוב השני בו ניצחה באיפון את אמלי שטול הגרמנייה.
בשמינית הגמר היא ניצחה באיפון את תלמה מונטיירו הפורטוגלית וברבע הגמר היא ניצחה שוב באיפון את קוון יו-ג'ונג הדרום-קוריאנית לאחר שני ניקודי ווזארי.
בחצי הגמר יושידה ניצחה בווזארי את כריסטה דגוצ'י הקנדית בזמן ניקוד זהב לאחר שהטילה את יריבתה על צידה בעזרת תרגיל אוצ'י-מטה.
בגמר יושידה התמודדה מול נקודה סמית'-דייוויס הבריטית וניצחה תוך דקה ו-19 שניות לאחר שני ניקודי ווזארי המשתווים לאיפון; הראשון בתרגיל הראי-גושי והשני בתרגיל קוסוטו-גאקה.
באליפות העולם 2019 אשר נערכה בטוקיו, זכתה יושידה בפעם השנייה במדליית הכסף.