tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברם, ככלל הוא מתקשר פחות עם העיתונות ונמנע ממתן תשובות ספציפיות במהלך אירועים ציבוריים והפופולריות שלו בקרב התושבים נמוכה מאוד.
בנובמבר 2019 הסכים המושל להפחית את הסבסוד לתחבורה הציבורית בעיר, מה שהביא לעלייה במחירי הנסיעה.
באותה תקופה, חברי האספה המחוקקת מיכאיל ברישניקוב, אלכסיי ציבילב ודניס צ'טירבוק פנו למושל בתלונה על מצב התחבורה הקשה בדרום העיר, בתגובה אמר בגלוב כי האצת קצב בניית התחנות החדשות של הרכבת התחתית אינה אפשרית, אך הציע את פרויקט החיבור לכביש M-11 לנמל התעופה פולקובו כפתרון אפשרי.
בדצמבר 2019 סירבו רשויות העיר לכלול את מתחם האירועים והספורט הפטרבורגי ברשימת אתרי המורשת התרבותית (שאסור להרוס).
יש להניח כי הדבר נעשה כך שהיזם יצליח להרוס את המבנה לצורך הקמת סק"א ארנה במקומו.
כתוצאה מהמהירות והרשלנות של הרשויות במהלך פירוק המתחם, בינואר 2020, התמוטט הגג ואחד העובדים במקום מת.
מאוחר יותר הצהיר אלכסנדר בגלוב כי "העיר תשתלט במיוחד על קיום אמצעי הבטיחות בכל חברות הבנייה", אך מקרה זה רק הוסיף לתרעומת ולביקורת נגד העירייה בראשותו.
במרץ 2020 נדרש להפעיל אמצעים לבידוד אוכלוסיית עירו בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה, במסגרת הצעדים נסגרו בתי הספר, המוזיאונים והתיאטראות במדינה והוגבלו כל אירועי הספורט והתרבות בעיר.
הצעדים נותרו בתוקפם עד יוני 2020, את הוסרו ההגבלות, עם זאת בתי הקולנוע בעיר נותרו סגורים למרות פתיחת שאר מוסדות התרבות בעיר, בצעד שהביא למחאה גדולה נגדו מטעם מנהלי ובעלי בתי הקולנוע בעיר.
בספטמבר 2020 הודיע על הפרטה של מספר חברות בבעלות העירייה ויוזמה להפרטה או לארגונים מחדש של כלל החברות הממשלתיות הפועלות בסנקט פטרבורג, עד 2025.
בתחילת יוני 2024, חברי הסניף המקומי של מפלגת רוסיה המאוחדת תמכו בבגלוב כמועמד המפלגה לבחירות למושל העיר.
לאחר מכך, נודע על החלטתו של בגלוב לבטל את העלאת תעריפי השירותים, להציג חבילה חברתית חדשה לילודים וקצבאות.
בנובאיה גאזטה טענו כי ביטול ההצמדה לאינדקס עבור סובסידיות לחברות אספקת חום יעלה לתקציב העירייה לפחות 7 מיליארד רובל.
בנוסף, בגלוב סיפק לנשותיהם ולאלמנות לוחמים נסיעות חינם בעיר עד סוף 2024. ברם הצעדים הללו לא סייעו לפופולריות שלו ומקורות שונים טענו כי לבגלוב שיעור תמיכה של 30-40% בלבד.
בחירתו לקדנציה נוספת התרחשה על רקע עם אחוז הצבעה נמוך במיוחד של 25-30%, שהעניקו לבגלוב 59.8% מהקולות.
כך, על פי תוצאות הבחירות, בגלוב שמר על משרתו, אם כי מבין מועמדי המושלים במחוזות השונים הוא רשם את המדד הנמוך ביותר במחוזות רוסיה עם אחוזי תמיכה של 59.8% בלבד.
עבור השרות המצטיין הוא קיבל עיטורים בשנת 2004 ו-2006
אלכסנדר אסטרוק היה סופר, תסריטאי, במאי ומבקר קולנוע צרפתי.
אסטרוק נולד בפריז לזוג הורים עיתונאים, הצטיין בלימודיו ורכש תואר באמנות ומשפטים.
בתחילת דרכו הועסק כמבקר קולנוע מטעם כתבי עת נחשבים ובכללם כתב העת מחברות הקולנוע.
הוא התחכך בעולם הבוהמה הצרפתי והתרועע עם בוריס ויאן ומאוחר יותר עם פרנסואה טריפו.
ב-1949 ביים את סרטו הראשון.
אסטרוק המשיך לביים סרטי קולנוע במהלך שנות ה-50 וראשית שנות ה-60- סרטו הנודע ביותר היה -"חיים" (ע"פי נובלה של מופאסאן) - ובהמשך ועד
ראשית שנות ה-90 עסק בבימוי סרטי טלוויזיה.
ב-1994 היה הזוכה הראשון בפרס הקולנוע על שם רנה קלייר של האקדמיה הצרפתית.
אסטרוק היה נשוי והתגורר בפריז.
אסטרוק טבע את המושג "קאמרה סטילו" (caméra-stylo) כלומר מצלמה-עט.
לפי תפישה זו, הבמאי משתמש במצלמת הקולנוע שלו כפי שהסופר משתמש בעט.
מחד, משמשת המצלמה כלי ביטוי נוח וקל לשימוש כפי השימוש בעט ומאידך, המצלמה מהווה עבור הבמאי כלי להעברת מסרים בדיוק כפי שהעט משמש כלי להעברת המסרים של הסופר.
אסטרוק טען כי השפה הקולנועית תהפוך לאמצעי הבעה יעיל וקל לשימוש לא פחות מהשפה הכתובה.
עוד ציין אסטרוק שהתפתחות והשתכללות הטכנולוגיה והמצלמות בפרט, יוביל למצב בו לכל אדם יהיה מקרן פרטי, והוא יוכל לגשת לחנות הסמוכה לביתו ולבחור סרט לצפייה בנושאים מגוונים.
למעשה הוא חזה את הופעת הוידאומט וחנויות הסרטים.
בנוסף טען אסטרוק שהמחשבה העצמאית והביטוי האישי של היוצר חשובים יותר מהשמירה על הנרטיב הקולנועי המסורתי ומחוקי האסתטיקה השונים.
בתקופה בה סרטי האולפנים שלטו בכיפה, נחשבו תפישותיו של אסטרוק למהפכניות והשפיעו על התפתחות הגל החדש בקולנוע הצרפתי.
אלכסנדר מיקהאילוביץ' בוטלרוב היה כימאי רוסי.
בוטלרוב היה אחד הכימאים המשפיעים ביותר בתולדות תאוריות המבנים הכימיים (1857–1861), הכימאי הראשון אשר שילב קשרים כפולים בנוסחאות מבניות, מגלה ההקסמת'ילנטטראמין (1859) ומגלה התגובה הפורסימאית.
אלכסנדר בולטרוב למד באוניברסיטת קאזאן ולאחר סיום הלימודים בשנת 1849 החל ללמד בה.
הוא התקדם גם במסלול המדעי והתמנה לפרופסור וגם במסלול הניהולי ובשנת 1860 התמנה לרקטור של האוניברסיטה.
בהמשך הוא עבר לסנקט פטרבורג.
בשנת 1874 הוא נבחר לחבר באקדמיה הרוסית למדעים.
אלכסנדר יבגנייביץ' בוחארוב הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת החלוץ.
בוחארוב זכה ביחד עם קבוצתו רובין קאזאן בגביע הליגה של הליגה הרוסית בשנת 2008. באותה עונה, הוא שבר את שיא "השער המהיר ביותר בכל הזמנים" בתולדות הליגה הרוסית, כאשר הוא מבקיע את השער לאחר 26 שניות בלבד.
באמצע חודש יולי 2010, בוחארוב חתם עם קבוצת זניט על חוזה של ארבע שנים.
בזניט בוחארוב לא הצליח להפוך לשחקן הרכב ובינואר 2014 הושאל לחצי עונה אנז'י מחצ'קלה.
בתום העונה נגמר החוזה של אלכסנדר עם זניט, וב-2 ביולי 2014 הוא חתם לשנתיים ברוסטוב.
ב-25 ביולי 2018 חזר לרובין קאזאן וחתם לעונה אחת.
בוחארוב ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת רוסיה במוקדמות מונדיאל 2010 במשחק נגד נבחרת אזרבייג'ן.
במרץ 2017 זומן לראשונה לנבחרת לאחר שש שנים.
ב-28 במרץ 2017 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בתיקו 3-3 נגד במשחק ידידות.
מקום שני בליגת העל הרוסית: 2012/13
מלך השערים השני בליגת העל הרוסית: 2009
מקום שלישי בכמות שער+בישול בליגת העל הרוסית: 2009
אלכסנדר באומיוהאן הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר.
בעונת 2008/09, עונה בה חזרה בורוסיה מנשנגלדבך לבונדסליגה לאחר שנה אחת בבונדסליגה השנייה, באומיוהאן תפס מקום קבוע בהרכב הקבוצה, צבר 28 הופעות בבונדסליגה, הבקיע שלושה שערים והציג יכולת טובה.
יכולת זו גררה התעניינות ממועדונים גדולים, ובאומיוהאן חתם לקראת עונת 2009/10 בבאיירן מינכן.
באומיוהאן לא השתלב במועדון הבווארי, ושיחק שלוש פעמים בלבד בבונדסליגה ושלוש פעמים בקבוצת המילואים, בנוסף להופעה אחת בגביע הגרמני, וחזר כבר לאחר חצי עונה לשאלקה 04. בשאלקה שיחק באומיוהאן במשך שתי עונות וחצי, לרוב בקבוצה הבכירה, אך לעיתים גם בקבוצת המילואים.
עם שאלקה זכה באומיוהאן בגביע הגרמני בעונת 2010/11 לאחר ניצחון 5-0 בגמר על דיסבורג, בו לא שותף.
באומיוהאן זכה באותה שנה גם במשחק הסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון בגמר על בורוסיה דורטמונד בבעיטות הכרעה, לאחר 0-0 בתום 90 דקות.
באומיוהאן הוחלף במשחק זה בדקה ה-89.
בעונת 2012/13 עבר באומיוהאן לשחק בקייזרסלאוטרן ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה.
באומיוהאן הציג עונה טובה, וקבוצתו סיימה את העונה במקום השלישי והגיעה למבחני העלייה מול הופנהיים, בהם הפסידה ונשארה בבונדסליגה השנייה.
בתום עונה זו עבר באומיוהאן להרטה ברלין.
בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה מיעט באומיוהאן לשחק, ואף החמיץ את כל עונת 2014/15 עקב קרע ברצועה הצולבת, אך בעונת 2015/16 הפך לשחקן הרכב בהרטה ברלין.
בעונת 2016/17 מיעט מאוד לשחק עקב ריבוי פציעות, ובתום העונה שוחרר מהקבוצה.
בקיץ 2017 חתם באומיוהאן בקוריטיבה מליגת העל הברזילאית, אליה עבר על מנת להתגורר בברזיל עם אשתו הברזילאית.
בשנת 2018 הוא עבר לשחק באוסטרליה ובשנת 2021 זכה עם קבוצתו סידני באליפות ליגת העל האוסטרלית.
לבאומיוהאן שתי הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך הוא מעולם לא זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת.
אליפות ליגת העל האוסטרלית בכדורגל: 2021
אלכסנדר אברמוביץ' אניקסט היה מבקר והיסטוריון של הספרות יהודי-רוסי-סובייטי, שהתמחה בעיקר בספרות האנגלית והמערב-אירופית, כתב בשפה הרוסית מאמרים וספרים בתחום תאוריית הספרות, התיאטרון והאסתטיקה, בין השאר, ספרים על שייקספיר ועל גתה.
אלכסנדר אניקסט נולד בציריך, שווייץ כאיסאק (יצחק), כבן הבכור של המהפכן, הכלכלן והפעיל האנרכיסט ומאוחר יותר הקומוניסט היהודי אברם אניקסט (במקור - גיטרמן), יליד בסרביה ושל אשתו, המחנכת והמורה לשפות אולגה לבית ברוורמן, גם היא ילידת בסרביה.
אחריו נולדה לו אחות, עדה.
בעת שהות המשפחה בשווייץ ובפריז אביו פרנס את המשפחה מעבודות כחשמלאי.
בשנת 1917 המשפחה חזרה לרוסיה.
האב אברם אניקסט שמילא בשנות ה-1920 גם תפקיד שר העבודה באוקראינה הסובייטית, הוצא להורג בשנת 1938 בימי הטרור הגדול הסטליניסטי.
האם נשלחה למחנות לעבודות כפייה במורדוביה בין השנים 1945-1938.
אלכסנדר אניקסט סיים בשנת 1933 את המכון הממלכתי הפדגוגי במוסקבה.
בשנת 1938 הציג את עבודת ה"קנדידט" במדעים בנושא יצירתו של ג'ון מילטון.
בימי מלחמת העולם השנייה גויס אניקסט למשמר האזרחי במוסקבה ואחר כך שירת למשך 4 שנים בחזית.
התקבל בשנת 1942 לשורות המפלגה הקומוניסטית הסובייטית.
הוא סיים דוקטורט באמנויות בשנת 1963.
בשנים 1988-1975 הוא כיהן כראש ועדת "שייקספיר" שליד המועצה המדעית להיסטוריה של התרבות העולמית שליד נשיאות האקדמיה למדעים של ברית המועצות, ועדה שאת הקמתה יזם.
הוא ערך והוציא לאור ברוסית מהדורות רבות-כרכים של כתבי שייקספיר (8 בכרכים, עם סמירנוב) וכתבי ג'ורג' ברנרד שו.
כמן כן כתב ספר "תולדות הספרות האנגלית" (1956) הכתובות לצורך הוראה באוניברסיטה, ברוח הבקורת הספרותית הסטליניסטית מאותן השנים (עם התייחסות שלילית לסופרים המכונים "דקדקנטים" כדוגמת ג'יימס ג'ויס, דייוויד הרברט לורנס ו"ריאקציונרים" כגון ת"ס אליוט).
אלכסנדר אניקסט היה נשוי לראשונה מגיל 18 לאנה בלובה, בת של ראש העיר יקטרינבורג שנהרג במלחמת האזרחים ברוסיה.
אשתו השנייה הייתה יבגניה, מתרגמת מצ'כית.
בנם של אלכסנדר ושל יבגניה, מיכאיל אניקסט, יליד 1938, נודע כמאייר ומעצב גרפי של ספרים והיגר בשנת 1990 לבריטניה
1974 - דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת ברמינגהם באנגליה
1987 - תואר האמן המצטיין של הפדרציה הרוסית
От Пушкина до Чехова (1972) (תאוריית הדרמה ברוסיה.
(תאוריית הדרמה במערב במחצית השנייה של המאה ה-19) בהוצאה לאור "נאוקה" (המדע)
лит., 1986, (הדרך האמנותית של גתה) בהוצאה לאמנות, מוסקבה
ברשת - עם חומר ביוגרפי והיסטורי
שייקספיר:מלאכת המחזאי - ברשת, בהוצאה לאור "פיסאטל" מוסדקבה ("ה סופר")
(יצירות שייקספיר) בהוצאה לאור הממלכתית לספרות, מוסקבה
-("שייקספיר") בהוצאה "מולודאיה גווארדיה" (המשמר הצעיר), מוסקבה 1964
הערות ספרותיות על "פאוסט" מאת גתה - בהוצאת "פרוסוושצ'ניה" (חינוך)
אניקסט כתב ספרי עיון גם על יצירות ג'ון מילטון, פרנסיס בומון, ג'ון פלצ'ר, ויליאם ויצ'רלי, אוסקר ויילד ואחרים.
הרב אלכסנדר אשר באב"ד (ה'תר"ע, 1910 - ה'תשמ"ו, 1986) היה רב אמריקאי-חסידי ממוצא גליציאני חסידי בעלזא.
כיהן כרב בהונגריה לאחר השואה, לאח שהגר לארצות הברית, כיהן כראש ישיבת רבנו שלמה קלוגר וכאב בית דין של טארטיקוב בניו יורק.
נולד בטארטאקוב שבפולין לרב העיר, הרב יצחק באב"ד, נכד למשפחת הרבנים .
בצעירותו למד אצל אביו ואצל דודו הרב דוד מנחם מאניש באב"ד מטארנאפאל מחבר "חבצלת השרון".
בשנת ה'תרצ"א, 1931, נסמך להוראה בידי דודו ובידי הרב אברהם יעקב הורוויץ, אב"ד פרוביזנה ומחבר ספר שו"ת "צור יעקב".
נישא לבתו של הרב אהרן טייטלבוים, אב"ד וואלוא-נירבאטור.
לאחר השואה נישא לפרל פיגא בת הרב יחיאל גרינצווייג אב"ד דולהא שבצ'כוסלובקיה.
לאחר נישואיו כיהן כרב בעירו של חמיו, וואלווא.
לאחר השואה שימש כראש בית הדין בבודפשט והיה חבר בבית הדין המיוחד לתקנת עגונות בהונגריה שהתמקד בהיתר עגונות מלחמת העולם השנייה ניצולות השואה.
בהמשך היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק.
הוא כיהן כראש ישיבה בישיבת רבנו שלמה קלוגר וכרב בקהילת רישא-קארטשין.
הוא התפרסם בעיקר בשל תפקידו כאב"ד קהילת "מנחת חינוך - טארטיקוב", במסגרת קהילה זו הקים כולל להוראה, ובית כנסת גדול.
הוא היה פעיל בתחום הציבורי, פעל למען פליטי השואה, והיה חבר בוועד ההצלה, בארצות הברית השתייך לחסידות סאטמאר ופעל למען פעילות האדמו"ר רבי יואל מסאטמאר, אך היה אהוב בכל החוגים ושתף פעולה עם כולם למען הרמת היהדות בארצות הברית.
בנו הרב יצחק, אב"ד טארטיקוב (לונדון)
בנו הרב יחיאל, אב"ד טארטיקוב (ברוקלין).
בנו הרב חיים יהושע, רב ביהמ"ד טארטיקוב בורו פארק.
בנו הרב מרדכי, ראב"ד מכון להוראה מאנסי.
בנו הרב נפתלי מאיר, אב"ד טארנאפאל.
חתנו הרב אברהם האלברשטם אב"ד בית דין טארטיקוב
חתנו הרב שלום מענדלאוויטש אב"ד חוליב מאנסי
אחיו רבי יהושע העשיל כיהן אף הוא כאב"ד טארטיקוב.
גיסיו היו הרב משה קלוגר ממשפחת רבני גריידינג ורבי ישראל אריה מרגלית האדמו"ר מפרמישלאן לונדון.
אלכסנדר הנרי פנוויק ארמסטרונג הוא קומיקאי, שחקן, מנחה טלוויזיה וזמר אנגלי.
הוא מוכר מהיותו חבר בצמד "ארמסטרונג ומילר" (יחד עם בן מילר) ומנחה של שעשועון הטלוויזיה "Pointless".
מלבד הופעותיו בתוכנית המערכונים "ארמסטרונג ומילר", שיחק ארמסטרונג בתפקידים שונים בתוכניות טלוויזיה בהם דיבוב של פרופ' M בסדרה המצוירת "Tooned", בדמות מחשב-על חייזרי בשם מר סמית' בסדרת הספין-אוף של "דוקטור הו" "הרפתקאות שרה ג'יין", ובתפקיד הראשי בגרסה המחודשת של סדרת האנימציה "Danger Mouse".
ארמסטרונג נולד ברות'ברי שבמחוז נורת'מברלנד.
הוא הצעיר במשפחה בת שלושה ילדים של הנרי אנגוס ארמסטרונג ואמה וירג'יניה פרונט תומפסון-מקוסלנד.
ארמסטרונג למד בבית הספר מאודן הול בסטוקפילד שבנורת'מברלנד, ובבית הספר למוזיקה סיינט מרי באדינבורו (שם היה חבר במקהלת הכנסייה מגיל 11 עד 13).
אחר כך למד בבית הספר דורהאם ובטריניטי קולג' בקיימברידג'.
הוא ניגן בפסנתר ובצ'לו, שעליו ויתר ועבר לנגן באבוב.
בקיימברידג' למד ארמסטרונג אנגלית ושר במקהלת הקולג'.
בשנה האחרונה ללימודים הצטרף למועדון התיאטרון של האוניברסיטה "פוטלייטס", והופיע בצמד עם דייוויד וולסטנקרופט, יוצר הסדרה "ספוקס".
ב-1992 אחרי סיום הלימודים עבר ארמסטרונג ללונדון יחד עם חברים כדי לקדם את הקריירה שלו כשחקן וכקומיקאי.
עד לקבלת תפקידי משחק עבד בברים ובמסעדות בצפון לונדון, ואז גם הכיר את בן מילר דרך ג'ז באטרוורת' .
ב-1996 הופיעו ארמסטרונג ומילר בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו והיו מועמדים לפרס פרייר (Perrier Award).
ארמסטרונג ומילר כיכבו בארבע עונות של הסדרה "ארמסטרונג ומילר" מ-1997 עד 2001. השניים החליטו להיפרד לשנים אחדות כדי לקדם את קריירת הסולו שלהם.
ב-2007 חידש ארמסטרונג את השותפות עם מילר בתוכנית זוכת הפרסים "המופע של ארמסטרונג ומילר".
בין 1998 ל-2001 הופיע ארמסטרונג בתוכנית הרדיו "The Very World of Milton Jones" של ה-BBC.
ב-2000 ו-2001 כיכב בתפקיד הווטרינטר המיזנתרופ שונא החיות בסיטקום "Beast" של ערוץ BBC One.
הוא כיכב בסדרה של סרטוני פרסומת עבור חברת Pimm's.
ב-1999 גילם ארמסטרונג את הנסיך במופע חג המולד של רשת ITV לצדם של מילר, סמנתה ג'אנוס, פול מרטון, הארי היל, פרנק סקינר ורוני קורבט.
בעונת חג המולד של 1999–2000 היה ארמסטרונג המספר בסדרת האנימציה "The Big Knights".
ברדיו 4 של ה-BBC שיחק ארמסטרונג בתפקיד ג'ון ויק בסיטקום "Weak at the Top".
הוא גם גילם את מרטין ביין-ג'ונס בפודקסט "Timeghost" של טיימס אונליין.
בין ספטמבר לנובמבר 2010 יצא ארמסטרונג לסיבוב הופעות בבריטניה של "המופע של ארמסטרונג ומילר".
ב-1 בספטמבר 2006 היה ארמסטרונג יו"ר שעשועון הטלוויזיה קצר הימים "Best of the Worst" של ערוץ 4 בהשתתפות דייוויד מיטשל וג'וני ווהן.
הוא הנחה את החידון "Don't Call Me Stupid" של ערוץ ITV1, והיה מנחה אורח בתוכנית הסאטירית "Have I Got News for You" של ה-BBC.
ארמסטרונג הנחה את השעשועון "Pointless" של ערוץ BBC One יחד עם חברו לאוניברסיטה ריצ'רד אוסמן מאז תחילת התוכנית ב-2009. הוא היה הקריין בתוכנית התיעודית "Alexander Armstrong's Very British Holiday" אודות "חופשות הקיץ הבריטיות הגדולות" ששודרה ב-BBC ב-8 בנובמבר 2009.
ב-30 במאי 2011 הנחה ארמסטרונג פיילוט של תוכנית אירוח חדשה בשם "Alexander Armstrong's Big Ask" בהשתתפות דייב למב, קייטי ברנד, גריף ריס ג'ונס ורוברט וב.
אחרי שהתקבלו תגובות חיוביות הוזמנה העונה הראשונה ששודרה החל מ-6 בפברואר 2012. ביולי 2011 הפך ארמסטרונג לשותף להנחיית התוכנית "The Great British Weather".
ב-1 ביוני 2015 שודרה התוכנית התיעודית "Rome's Invisible City" עם קריינות של ארמסטרונג שבה השתמשו בטכנולוגיית סריקת תלת־ממדית לגילוי חללים תת-קרקעיים.
בהמשך פורסם שארמסטרונג ישתתף בסדרה בת שלושה חלקים שתעסוק בערים פירנצה, נאפולי וונציה.
ב-2015 הגיש ארמסטרונג את התוכנית "Land of the Midnight Sun" שבה נסע מסביב לחוג הארקטי פגש את התושבים וחקר את אורחות חייהם.
בינואר 2016 היה מנחה אורח של התוכנית "Bruce's Hall of Fame" של ערוץ BBC One.
אחרי תקופה של יותר מעשור בטלוויזיה ובעשייה הקומית, חזר ארמסטרונג לשורשים המוזיקליים שלו והקים להקה משלו, שמנגנת מגוון רחב של סגנונות החל מג'אז ועד רוק וקלאסיקות פופ.
ארמסטרונג, בעל קול הבריטון, הוא הסולן, ולצדו מנגנים הארי בפסנתר ובקלידים, סיימון בייטס בכלי נשיפה מעץ, ג'ף לרדנר על התופים ודייב סוויפט בנגינה בבס.
סיבוב ההופעות הראשון של הלהקה נערך החל מ-19 בספטמבר 2013 ועד 6 בנובמבר אותה שנה.
ב-6 בנובמבר 2015 הוציא ארמסטרונג את אלבום הסולו הראשון שלו "A Year of Songs" בחברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ בלייבל איסט וסט רקורדס.
האלבום הגיע למקום השישי במצעד האלבומים של בריטניה ולמקום הראשון במצעד המוזיקה הקלאסית.
ביוני 2016 החל ארמסטרונג להקליט את האלבום השני "Upon a Different Shore".
האלבום יצא באוקטובר אותה שנה והגיע למקום השמיני במצעד האלבומים הבריטי.
ב-27 באוגוסט 2003 התחתן ארמסטרונג עם האנה ברונוון סנאו.
לבני הזוג נולדו ארבעה בנים.
בדצמבר 2015 הוענק לארמסטרונג תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת נורת'מבריה.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1995 You Bet!
ד"ר ווטסון תפקיד אורח The Thin Blue Line ג'נטלמן תפקיד אורח 1996 שארפ Sharpe לורד ג'ון רוזנדייל 1998 Is It Legal?
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1999 Plunkett & Macleane וינטרבורן 2001 משחקים מפתים Birthday Girl רוברט מוזלי 2005 נקודת מפגש Match Point מר טאונסנד 2006 סקופ Scoop שוטר הופעת אורח 2009 Skellig מר האנט 2010 Jackboots on Whitehall TBA Banking on Mr.
רנה אלכסנדר "אלכס" אקוסטה הוא דיקן, משפטן ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר העבודה של ארצות הברית תחת ממשלו של דונלד טראמפ מאפריל 2017 עד יולי 2019.
אקוסטה נולד ב-16 בינואר 1969 במיאמי שבפלורידה, להורים גולים מקובה הקומוניסטית.
בשנת 1990 קיבל תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות מהרווארד קולג', ובשנת 1994 סיים את בית הספר למשפטים בהרווארד בהצטיינות.
מיד לאחר לימודי המשפטים שימש אקוסטה כעוזרו של השופט סמואל אליטו, שמונה מאוחר יותר לתפקיד שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בשנת 2002 מונה על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לחבר במועצה הלאומית ליחסי עבודה, ובשנת 2003 לתפקיד עוזר התובע הכללי של ארצות הברית עבור אגף זכויות האזרח במחלקת המשפטים של ארצות הברית.
בשנת 2005 התמנה לתפקיד התובע הכללי (הפדרלי) של המחוז הדרומי של פלורידה ובשנת 2008 אישר עסקת טיעון עם ג'פרי אפשטיין.
בשנת 2009 החל לכהן כדיקן של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת פלורידה אינטרנשיונל.
ב-16 בפברואר 2017 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ במסיבת עיתונאים כי הוא ממנה את אקוסטה למזכיר העבודה.
ב-27 באפריל 2017 הוא אושר בסנאט ברוב של 38–60, ויום למחרת הושבע לתפקידו על ידי סגן הנשיא מייק פנס.
אקוסטה הוא ההיספני היחידי והראשון בקבינט של ממשל טראמפ.
ב-12 ביולי 2019 הודיע אקוסטה על התפטרותו, בעקבות מעורבותו, כתובע הפדרלי למחוז דרום פלורידה, בעסקה המקלה עם עבריין המין שהואשם בסחר בקטינות ג'פרי אפשטיין.
אקוסטה סגר בחשאי עסקת טיעון עם אפשטיין (13 חודשים ב"מעצר בתנאי שחרור לעבודה") והעניק לו חסינות מכל ההאשמות הפליליות הפדרליות.
הוא עזב את תפקידו ב-19 ביולי לאחר שנמצאו ראיות כי אפשטיין פגע בעשרות נערות.
אלכסנדר אלכס אפשטיין (1903 – 27 בדצמבר 1995) היה שחיין ושחקן כדורמים ישראלי.
נחשב לחלוץ ספורט השחייה בישראל.
תחרות השחייה הראשונה בארץ ישראל נזקפת לאפשטיין לאחר שהציל את חיי המושל הבריטי, אדוארד קית-רוץ'.
בתחרות הראשונה ניצח אפשטיין במשחים ל-100 מטר חופשי ול-100 מטר גב.
במקצועו היה אגרונום שהתמחה בחניטת פרחים.
אפשטיין נולד וגדל בחברון, דור חמישי בארץ ישראל.
בשנת 1925 נקרא אפשטיין לישיבה של ועד מכבי חיפה שבה הוחלט על הקמת מחלקת השחייה (מכבי חיפה).
המחלקה הוקמה בשנת 1926 וכללה צריך בחוף הים של המושבה הגרמנית, עליה היה אחראי.
באוגוסט 1926 שהה אפשטיין בחוף הרחצה ליד הגשר הגרמני בחיפה.
המושל הבריטי, אדוארד קית-רוץ', נכנס לשחות בים, אבל נסחף על ידי הגלים ועמד לטבוע.
אפשטיין שהיה שחיין מעולה, לא היסס וקפץ למים ויחד איתו נכנס גם תושב ערבי אלמוני.
לאחר מאמץ רב הצליחו השניים לחלץ את המושל שהזמין אותם ללשכתו לקבלת פרס.
כאשר הגיעו השניים ללשכת המושל, נשאלו מה התגמול שירצו תמורת החילוץ האמיץ?
אפשטיין אמר ללא היסוס: "נודה למושל אם יפעל לארגונה של תחרות ארצית לשחייה" וכך נולדה תחרות השחייה הראשונה בארץ ישראל, אשר התקיימה בחיפה.
התחרות נערכה בים בין שתי דוברות שהוצבו במרחק של כ-100 מטר אחת מהשנייה כשהשחיינים התחרו בסגנונות שונים ובמרחקים שונים.
אפשטיין זכה במקומות הראשונים במשחים ל-100 מטר חופשי ול-100 מטר גב.
בתחרות נערכו משחי מוקדמות ומשחי גמר.
בין המשתתפים היו שחייני המועדון הגרמני "דויטשר ספורט פאריין", המשטרה הבריטית והמועדון הערבי "אל-אתיאחד".
ארגון התחרות והפרסים למשתתפים היו תרומתו של המושל הבריטי.
בשנת 1930 פרש אפשטיין משחייה תחרותית.
משנת 1953 פתח אפשטיין ברחוב ארלוזורוב בחיפה מפעל לחניטת צמחים ופרחים.
אלכסנדר ארקדייביץ' ז'וקוב (נולד ב-29 בדצמבר 1974) הוא איש עסקים ופוליטיקאי רוסי, חבר מועצת הפדרציה (מאז 2019).
נולד ב-29 בדצמבר 1974 בכפר שיריאנה, מחוז קראגייסקי, מחוז פרם.
בשנת 1997 סיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנית של אירקוטסק עם תואר בהנדסת כרייה.
הוא שירת בצבא בחיל השריון הרוסי, עבד כמהנדס כרייה במפעלים של אלרוסה ביקוטיה, ואז מונה לסגן מנהל מפעל.
בשנת 2009, כמועמד מטעם רוסיה המאוחדת זכה בבחירות לראשות העיר סורסק, בשנת 2013 הוא זכה בבחירות למועצה העליונה של הרפובליקה של חקסיה השישית, אך ויתר על המנדט, בשנת 2018 הוא נבחר כחבר בפרלמנט של חקסיה.
בשנים 2014–2016 שימש כעוזרו של ראש חקסיה, ויקטור זימין, בשנת 2016 הוא מונה למנהל מכרה אבזינסקי ושיקם את החברה ממצב של טרום פשיטת רגל.
בשנת 2014 הוא הפך לנאשם בתיק פלילי על שימוש לרעה בסמכותו כראש עיריית סורסק.
על פי החקירה, בשנת 2012 חתם ז'וקוב על מסמכי הקבלה של חברת Biiskenergomash לשיפוץ מערכות החימום בעיר תמורת 9.3 מיליון רובל, אם כי העבודות לא הושלמו (החוקרים העריכו את הנזק בכ-2 מיליון רובל).
בינואר 2018 הוא זוכה על ידי בית המשפט.
לאחר הבחירות לרשויות המקומיות ב-9 בספטמבר 2018 המועצה העליונה של חקסיה במדינה נכנסה למצב "לימבו", מכיוון שאף מפלגה לא קיבלה רוב מוחלט.
בעקבות זאת, בחירת נציגים מטעם המחוז למועצת הפדרציה התעכבה ביותר (בינואר, רק מועמד המפלגה ליברל דמוקרטית, ולרי סטארוסטין, נותר יריבו של אלכסנדר ז'וקוב, שנתמך על ידי רוסיה המאוחדת).
ב-27 בפברואר 2019, כתוצאה מפשרה בין-מפלגתית, הצביע הפרלמנט בעד ז'וקוב.
הוא קיבל 26 קולות (סטארוסטין - רק 11), אם כי לרוסיה המאוחדת היו רק 18 מנדטים.
אלכסנדר אשל (נולד ב-2 באוגוסט 1947) הוא רופא גינקולוג ישראלי.
הוא בעל ציון לשבח מטעם הרמטכ"ל על פעולתו כרופא צבאי בזירת הצפון במהלך מלחמת יום הכיפורים.
אשל למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית.
בשנת 1973 הוסמך כרופא ובחודש יוני באותה שנה הוצב לשמש כרופא גדודי בגדוד 77.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים נמצאה החטיבה בצפון רמת הגולן שם בלמה מתקפות סוריות.
אשל הפעיל תחנת איסוף גדודית מאחורי הקו הקדמי של גדודו תחת הפגזות ארטילריות.
הוא טיפל בעשרות נפגעים, ועסק בפתרון בעיות רפואיות ולוגיסטיות מרובות.
בין היתר הגיע עם חיילי התאג"ד לעמדות הקדמיות של הגדוד כדי לאסוף נפגעים וטיפל גם בזיהוי ובפינוי חללים.
פעולתו של אשל במלחמה תוארה בהרחבה בספרו של מפקד הגדוד אביגדור קהלני עז 77.
ב-9 באוקטובר, בשיאו של קרב הבלימה, נקרא אשל לטפל בפצוע קשה, רס"ן יונתן טל, שריונאי אשר נפגע בלסתו ודרכי הנשימה העליונות שלו נחסמו.
אשל החליט לבצע בפצוע ניתוח פיום קנה דחוף, ניתוח שאותו לא ערך מעולם:
לאחר המלחמה צוין אשל לשבח על ידי הרמטכ"ל על פעולתו במהלכה.
בשירותו הצבאי הגיע אשל לדרגת רב-סרן.
לימים התמחה בגינקולוגיה ובהפריה חוץ גופית ועבד כרופא בכיר במרכז הרפואי איכילוב בתל אביב.
אשל הוא בעל התמחות משנית בהפריה חוץ גופית.
אלכסנדר ארנולד הוא שחקן, זמר ומוזיקאי אנגלי.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ריץ' הארדבק בדרמת הנעורים "סקינס" של ערוץ E4.
ארנולד נולד באשפורד שבקנט, בנם של ג'ון וג'קי ארנולד.
הוא התחנך בבית הספר נורטון נאטשבול שבאשפורד, והתעניין באמנות ובדרמה.
בתקופה שהופיע בסדרה "סקינס" הוא למד למבחני בגרות (A-levels) בבית הספר Highworth Grammar School.
בנוסף השתתף בהצגות בתיאטרון לנוער של אשפורד, והיה חבר במשך שנתיים בתיאטרון הלאומי לנוער.
הופעת הבכורה המקצועית של ארנולד הייתה בעונות החמישית והשישית של דרמת הנעורים "סקינס" בתפקיד ריץ' הארדבק.
הוא לוהק לתפקיד כשלמד בתיכון (Sixth form), והשתתף באודישן בלונדון.
בספטמבר 2011 כיכב ארנולד בווידאו קליפ "Death Cloud" של להקת הרוק קלאוד קונטרול, בבימויו של לוק סנלין.
הקליפ צולם בספרד במשך יומיים.
ארנולד כיכב בדרמה של ITV בשם "A Mother's Son", שכתב כריס לאנג, ושודר לראשונה בספטמבר 2012. ב-2013 הופיע בסדרה העל-טבעית "בבשר החי" של ערוץ BBC Three, ובעונה הראשונה של סדרת הדרמה המשטרתית "ורה".
עוד השתתף בתפקיד אדם בסדרת הטלוויזיה "מה שנשאר".
ב-2015 הצטרף ארנולד לצוות שחקני הסדרה "פולדארק" של ה-BBC המבוססת על סדרת הרומנים "פולדארק".
ב-2014 שיחק ארנולד לראשונה בסרט קולנוע במערבון "הגאולה", שצולם בדרום אפריקה.
ארנולד מנגן בגיטרה בס, והוא זמר סולן בלהקת אינדי בשם Circuithouse.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2014 הגאולה The Salvation וויצ'ק 2016 David Brent: Life on the Road פוג 2019 יסטרדיי Yesterday גאווין 2020 לכודים תחת אש The Outpost כריס גריפין 2024 The Last Breath בראט
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' קוזנצוב הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע וזמר רוסי.
הופיע במספר סרטים עתירי תקציב, כדוגמת לב פרמה ובסדרה "טובים מאיתנו".
בשנת 2019 החל להשתתף בפרויקטים בצרפת ודנמרק.
אלכסנדר קוזנצוב נולד ב־22 ביולי 1992 בסבסטופול, שבאוקראינה.
הוא עבר תחילה לקייב ללמוד משחק ואחר כך למוסקבה.
בשנת 2015 סיים את לימודיו באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון (GITIS) במוסקבה, ובאותה שנה החל להופיע בתיאטרון צ'כוב במוסקבה.
מאז הופיע בהפקות תיאטרון רבות, ביניהן "המורדים" (2017), בבימויו של אלכסנדר מולוצ'ניקוב, ו"אהבה מאוחרת" (2014), בבימויו של קרימוב.
הוא גם ביים וכיכב בהפקה משלו, "המהמרים" (Igroki), המבוסס על יצירה של ניקולאי גוגול (2015).
קוזנצוב שאף תמיד להגיע לקולנוע.
הוא ידוע בזכות תפקידיו בסדרת הטלוויזיה הרוסית "טובים מאיתנו", ובסרטים "הסקיתי" בבימויו של רוסטם מוסאפיר (2018), "למה שלא תמות?" (Papa, sdokhni), בבימויו של קיריל סוקולוב, ו"קיץ" בבימויו של קיריל סרברניקוב, שנבחר להתמודד על דקל הזהב בפסטיבל קאן 2018. המבקרים הגדירו אותו ככוכב עולה בקולנוע הרוסי.
על תפקידו המוביל בסרט "חומצה" (ACID) בבימויו של אלכסנדר גורצ'ילין, קיבל קוזנצוב את פרס אנג'לה בפסטיבל זרקורים אירופאי (SUBTITLE).
מלבד קריירת המשחק שלו, קוזנצוב הוא גם הסולן להקת "Space Punk Industry".
קוזנצוב מתאר את המוזיקה שלו כשילוב של "בריטפופ ורוק אלטרנטיבי".
בסתיו 2018 זכה קוזנצוב בפרס "שמות חדשים (בקולנוע)" בטקס פרסי המגזין OK!
בשנת 2019 אלכסנדר לוהק לתפקיד מוביל בסרט הצרפתי "הגברים שלנו" בבימויו של רייצ'ל לאנג, שבו מככב גם השחקן הצרפתי לואי גארל.
בשנת 2020 סיים קוזנצוב את צילומי סדרת טלוויזיה דנית בת 8 פרקים בשם "קמיקזה" Kamikaze, על פי הרומן "(Muleum (2007" של ארלנד לו, עבור HBO.
באותה שנה השתתף גם בצילומי הסרט "חיות הפלא: הסודות של דמבלדור".
בשנת 2022 כיכב בהפקת הענק לב פרמה, שהכניסה 900 מיליון רובל והפכה לשובר קופות ולסרט הרוסי הרווחי ביותר באותה שנה.
הוא כיכב בסדרת הטלוויזיה "כימרה" ובעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה עזב את רוסיה במחאה ועבר להתגורר בלונדון.
שנה שם הסדרה שם בשפת המקור שם הדמות הערות 2014 שדים Besyy תלמיד תיכון 2018 מזג אוויר סגרירי Nenastje יאן סוצלין 2019 טובים מאיתנו בארס 2019 Soderzhanki קיריל סומוב 2019 תהיה שמח פסיכולוג2021 קמיקזה Kamikaze קרישטוף2021השמאןShamanאלכסנדר וורונוב2022כימרהKhimeraקצין השירות הפדרלי לשליטה בסמים
פרס שנה קטגוריה יצירת מועמדתפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סוקהום2018השחקן הטוב ביותר"בשר כלב"פסטיבל הזרקורים האירופי SUBTITLE2018השחקן הטוב ביותר"חומצה" פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה2019שחקן צעיר הטוב ביותר"חומצה"קינוטאבר2019השחקן הטוב ביותר"השירה הגדולה"
אלכסנדר איוואנוביץ' בדריצקי (נולד ב-10 ביולי 1947, אנגרן, אוזבקיסטן) הוא יועצו של נשיא הפדרציה הרוסית בנושא שינויי אקלים (2009–2018).
קודם לכן בשנים 1993–2009 שימש כראש השירות הפדרלי להידרומטאורולוגיה ופיקוח על הסביבה של רוסיה (Roshydromet).
אלכסנדר פיודורוביץ' אקימוב היה מהנדס סובייטי, שהיה המפקח על המשמרת שפעלה ביחידת הכור של תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל בליל אסון צ'רנוביל, 26 באפריל 1986.
אלכסנדר אקימוב נולד ב-6 במאי 1953 בעיר נובוסיבירסק, שברוסיה.
בשנת 1976 סיים אקימוב את לימודיו במכון להנדסת חשמל במוסקבה, בעל תואר מומחה בהנדסה ואוטומציה של תהליכי חום וכוח.
הוא החל את הקריירה שלו בתחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל בספטמבר 1979. במהלך שנותיו הראשונות בצ'רנוביל מילא תפקידים כמהנדס בכיר בניהול טורבינות ומפקח משמרות באולם הטורבינות.
ב-10 ביולי 1984 מונה אקימוב לתפקיד מפקח משמרות ביחידת כור מספר 4.
בליל 26 באפריל 1986 שימש אקימוב כמפקח המשמרת ביחידת הכוח הרביעית.
רמת הכוח של הכור הופחתה והצוות התכונן לבדיקת בטיחות מתוכננת.
אקימוב סירב לבצע את הבדיקה בשל מצבה הנמוך והבלתי יציב אך סירובו נדחה על ידי סגן המהנדס הראשי של תחנת הכוח, אנטולי דיאטלוב.
עם זאת, הפחתת הכח הייתה פתאומית מדי, מה שהכניס את הכור למצב בלתי הפיך של הצטברות של קסנון-135, הגורם להפחתה בפעילותו.
על מנת להתגבר על השפעות הקסנון ולבצע את הבדיקה, הצוות הוציא את מרבית מוטות הבקרה של הכור ממקומם.
העלאת הכוח לאחר נקודה זו הכניסה את הכור למצב שעלול להיות מסוכן, ללא ידיעת המפעילים.
הטורבינה נסגרה, הבדיקה הושלמה וכפתור AZ-5 (כפתור החירום) נלחץ כדי לסגור את הכור, על ידי החזרת מוטות הבקרה פנימה.
מוטות הבקרה היו עשויים בורון אשר מפחית את התגובה הגרעינית, אך קצותיהם היו מצופים גרפיט המאיץ את התגובה.
בזמן החדרת המוטות, קצות הגרפיט של המוטות האיצו את התגובה ויצרו שטף נייטרונים בתחתית הליבה.
עלייה נוספת זו בהספק גרמה לכור להתפוצץ, וגג הכור במשקל של טונות התרומם ונחת על צדו בתוך הכור.
רשתות התקשורת הוצפו לפתע בשיחות ומידע.
אקימוב שמע דיווחים על נזק מאסיבי לכור, אך לא האמין בכך, וכתוצאה מכך העביר מידע כוזב אודות מצב הכור במשך שעות לאחר מכן.
אקימוב עבד עם הצוות שלו בבניין הכור לאחר שנודע לו על היקף האסון.
הם ניסו לשאוב מים לתוך ליבת הכור החשוף עד שעות הבוקר של 27 באפריל.
אקימוב לא ידע שהוא נחשף במהלך עבודתו למינון קטלני של 15 גריי של קרינה.
בשלב מסוים הוא נתן הודאות ערש דווי וקבע שוב ושוב: "עשיתי הכל נכון.
אני לא מבין למה זה קרה".
אקימוב מת מתסמונת קרינה חריפה שבועיים לאחר האסון, והוא בן 33.
בשנת 2008 הוענק לאקימוב לאחר מותו מסדר האומץ מדרגה שלישית על ידי ויקטור יושצ'נקו, נשיא אוקראינה.
הוא גולם על ידי השחקן אלכסנדר חורושקו בסדרת הטלוויזיה "שעת אפס" (2004), על ידי אלכס לאו בהפקה של ה-BBC, "Surviving Disaster: Chernobyl Naster Gas" (2006) ועל ידי סם טרוטון במיני-סדרה של HBO, "צ'רנוביל" (2019).
אלכסנדר ארקטוב (1888 – 1961; Могилевский, Александр Аркадьев) היה מבקר תיאטרון, תסריטאי ובמאי קולנוע יהודי.
אחד מבמאים הבולטים של קולנוע אילם וממקימי מערך תעמולה סובייטית בקולנוע.
אלכסנדר ארקטוב נולד בשנת 1888 ברצ'יצה, האימפריה הרוסית.
ארקטוב החל את דרכו כמבקר תיאטרון ועיתונאי.
משנת 1910 עבד כתסריטאי ומשנת 1912 התחיל גם לביים סרטים על חיי יהודים בתחום המושב.
בשנת 1910 כתב ארקטוב את התסריט הראשון לסרט העלילתי המקורי הראשון של הקולנוע היהודי אשר צולם על ידי הבמאים הצרפתיים מטרום וגנזן.
היה זה סרט מלודרמה המבוסס על עלילת השיר העממי היהודי הפופולרי "לחיים".
הסרט הוצג בבתי קולנוע רבים ברוסיה.
בשנת 1911 כתב תסריט לסרט בשם "הכינור" המבוסס על סיפור מאת הרצמן.
בשנת 1912 ארקטוב כתב שני תסריטים וגם ביים לראשונה שני סרטים, "אל נקמה" ו"רייצ'ל".
בשנת 1913 ארקטוב ביים את הסרט "הצרות של שרה" שנחשב לאחד משיאי הסרטים היהודיים.
עם הופעה זו החלה עליית הקריירה של איוון מוז'וחין.
ארקטוב הצליח להעביר בסרט את הידע שלו על הפרטים היומיומיים של חיי העיר הקטנה.
הסרט זכה להצלחה גדולה, אבל לא בקרב יהודים בתחום המושב.
כל הסרטים שביים ארקטוב עד למהפכת אוקטובר ברוסיה מתמקדים בסיטואציות דרמטיות של החיים הפנימיים של הקהילה היהודית בתחום המושב, בהתנגשויות שנגרמו על ידי החוקים והמסורת היהודית.
העלילות שיקפו את עמדתו של חלק משמעותי מהנוער היהודי, שעזב את תחום המושב, קיבל השכלה חילונית באוניברסיטאות ולאחר מכן התבולל.
בשנים 1917–1918 ביים ארבעה סרטים עבור אולפני הסרטים "מזרח" בעיר אודסה.
נושאי הסרטים האלה היו שונים.
הם התמקדו בדיכוי והשפלה שתושבי תחום המושב חוו תחת שלטון הצאר.
הצגת סרטים אלה עד 1917 הייתה בלתי אפשרית עקב הצנזורה.
סרטו היהודי האחרון של ארקטוב "רוצה להיות רוטשילד" מבוסס על אחד המונולוגים המפורסמים של שלום עליכם בשם "לו הייתי רוטשילד".
בשנים 1918–1920 היה ארקטוב אחד ממקימי מערך התעמולה הסובייטית בקולנוע.
ארקטוב התאכזב מהר מממשל הסובייטי ופנה לשר התרבות הקומיסר לונצ'רסקי בבקשה לנסוע אל מחוץ לברית המועצות.
ב 1921 נשלח במסגרת עבודתו לאוסטריה ולא חזר יותר לברית המועצות.
באוסטריה ביים ב 1921 סרט היסטורי "ז'אן טורוט".
בשנת 1923 ארקטוב עבד ככתב של "המסך הסובייטי" באנגליה ובשנת 1924 היגר לארצות הברית, שם הקים סטודיו לצילום.
בזמן מלחמת העולם השנייה ביים סרטים חינוכיים עבור צבא ארצות הברית.
ב 1945 הקים אולפן סרטים בהוליווד בו צילם סרטים בנושא דת עבור קהל צעיר.
אלכסנדר ארקטוב נפטר ב 1961 בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית.
1911 - "כינור" (דרמה מהחיים היהודיים המבוססת על סיפורו מאת הרצמן) (לא נשמר)
1912 - "אל נקמות" (מבוסס על המחזה אל נקמות של שלום אש)
1913 - "הצרות של שרה" (העלילה בנויה על המנהג לדרוש גט לבני זוג נטולי ילדים)
1914 - "וולגרי" (דרמה יומיומית מחייהם של סוחרי הוולגה) (לא נשמר במלואו)
1915 - "קתרינה הרוצחת" (עיבוד של סיפור "ליידי מקבת 'ממחוז מצנסק" מאת לסקוב) (לא נשמר)
1915 - "החרציות דעכו מזמן בגן" (דרמה סנטימנטלית עם עלילה פלילית פיקטיבית) (לא נשמר)
1917 - "תשפטו, אנשים" (מבוסס על סיפורו של י"ל פרץ בשם "הלוחות שבורים")
1917 - "רוצה להיות רוטשילד" (עיבוד הסיפור של שלום עליכם)
אלכסנדר בוגומזוב היה צייר אוונגרד רוסי מאוקראינה, בתחילת המאה ה-20. ב-1914 כתב אלכסנדר את חיבורו "אמנות הציור והאלמנטים".
בו הוא ניתח את האינטראקציה בין אובייקט, אמן, תמונה וצופה והציב את הבסיס התאורטי של האמנות המודרנית.
במהלך חייו האמנותיים שלט אלכסנדר בוגומזוב במספר סגנונות אמנות.
אלכסנדר בוגומזוב נולד בימפיל, מחוז חרקוב, כילד שני לקונסטנטין בוגומזוב.
אמו אניסיה נטשה את המשפחה זמן קצר לאחר טבילתו.
הרקע האתני שלו היה רוסי, אך אלכסנדר בילה כמעט כל חייו בקייב.
מ-1896 עד 1902 למד אלכסנדר בוגומזוב במכון לחקלאות בחרסון.
מ-1902 עד 1905, הוא למד בבית הספר לאמנות בקייב, במקביל היה לו קשר הדוק עם אלכסנדר ארכיפנקו ואלכסנדרה אקסטר.
ב-1905 השתתף בהפגנות פוליטיות ובשביתות.
באותה שנה גורש מבית הספר לאמנות בקייב.
בוגומזוב הציג תערוכה בקייב, יחד עם ארכיפנקו.
באותה שנה עבר למוסקבה והפך לתלמידם של פיודור רברג וקונסטנטין יואן.
ב-1907 חזר לקייב והציג בקייב קבוע בתערוכות, כולל באגודת האמנים הרוסים ואגודת האמנים העצמאיים של מוסקבה.
ב-1908 השתתף בתערוכה עם קבוצת האמנים זבנו (הקישור) בקייב יחד עם דייוויד בורליוק, ולדימיר בורליוק, אלכסנדרה אקסטר ואחרים.
בשנים 1912 עד 1915 לימד בבית ספר לחירשים ואילמים בקייב.
מ-1913 עד 1914, הוא למד את יצירותיהם של הפוטוריסטים האיטלקיים.
בתקופה זו הוא פיתח תיאוריות אמנות, ופרסם את חיבורו "אמנות הציור והאלמנטים".
ב-1914 הוא ארגן את התערוכה Kiltse ("הטבעת") בקייב, יחד עם אלכסנדרה אקסטר בין היתר.
ב-1915 עבר בוגומזוב לקווקז, שם עבד כמורה וצייר.
ב-1919 לימד בסטודיו הממלכתי הראשון לציורים ואמנות דקורטיבית בקייב.
בשנים 1919 עד 1920 היה ראש המחלקה לחינוך לאמנות בקומיסריון האוקראיני לאמנות חזותית.
במקביל היה מייסד שותף של תנועת Agitprop האוקראינית, ויצר עיצובים עבורה.
מ-1922 עד 1930 לימד באקדמיה לאמנות בקייב יחד עם ואדים מלר, ולדימיר טאטלין, ויקטור פלמוב.
ב-1927 היה חבר מייסד של אגודת המאסטרים המהפכניים של אוקראינה יחד עם דייוויד בורליוק, וסילי ירמילוב ואחרים.
באותה שנה השתתף בתערוכה הכל-אוקראינית עשר שנים באוקטובר (חרקוב, קייב, אודסה), יחד עם טאטלין, מלר, פלמוב, אפשטיין בין היתר.
אלכסנדר בוגומזוב נפטר ב-3 ביוני 1930 בקייב.
אלכסנדר אלכסנדרוני (אלכסנדרוביץ') (11 בספטמבר 1903 – 18 באוקטובר 1971, כ"ט בתשרי ה'תשל"ב) היה עיתונאי ועורך ספורט ישראלי יליד פולין, מחלוצי ובכירי עיתונאי הספורט בישראל.
עורך הספורט של העולם הזה, חדשות הספורט, ידיעות אחרונות, מעריב וקול ישראל וממייסדי אגודת העיתונאים.
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' נולד ב-11 בספטמבר 1903 בוורשה, ארץ הוויסלה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום במדינת פולין) לשמואל אלכסנדרוביץ', בעל בית חרושת למשקאות ממשפחת רבנים ומלכה לבית מלובנצ'יק ממשפחת רבנים גם כן.
הוא למד בבית הספר תיכון בוורשה ובמשך שנתיים בבית הספר הגבוה לכלכלה – במחלקת העיתונות של בית הספר.
הוא היה כתב ספורט בעיתון "פשגלונד ספורטובי" והיה ממייסדי ועורך המשנה של שבועון הספורט "ספורטצייטונג".
בנוסף היה עורך הספורט של עיתון "נובה סלובו" בוורשה.
עוד בפולין היה חבר הנהלת מרכז המכבי ומנהל מחלקת העיתונות וההסברה של תנועת המכבי בפולין.
אלכסנדרוביץ' עלה לארץ ישראל במרץ 1935, הצטרף והיה חבר בארגון ההגנה ועברת את שמו לאלכסנדרוני.
בארץ ישראל הוא החל לעבוד כעיתונאי ספורט ועורך והיה מייסד מדורי הספורט של העיתונים "הבקר", "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו-"ג'רוזלם פוסט".
עורך מדור הספורט של השבועונים "הגלגל" ו-"העולם הזה" וברדיו תחילה ב-"קול ירושלים" ולאחר מכן ב-"קול ישראל".
הוא הקים בשנת 1958 עם נחמיה בן אברהם את תוכנית הספורט הראשונה ברדיו, "ממגרש הספורט".
הוא ערך את התוכנית, וגם נהג להקריא תוצאות ספורט מרחבי העולם.
בשנת 1954 נמנה בין שבעת מייסדיו של עיתון הספורט הפופולרי "חדשות הספורט".
אלכסנדרוני היה חבר פעיל בתנועת מכבי בארץ ישראל והיה חבר הנהלת מרכז המכבי בישראל, הוועד הפועל של מכבי העולמית ומנהל העיתונות והרדיו של שלוש מכביות בישראל.
הוא השתתף בכל הכינוסים והקונגרסים של תנועת המכבי בישראל וברחבי העולם.
בנוסף היה חבר בוועד תל אביב של עיתונאי הספורט בישראל, הוועד הפועל של הוועד למען החייל וממייסדי אגודת העיתונאים בתל אביב.
ביולי 1971 ראה אור ספר היובל של תנועת "המכבי" בהוצאת הסתדרות עולמית "מכבי" ובעריכתו של אלכסנדרוני.
בשנת 1945 התחתן אלכסנדרוני עם סימה לוי ולהם נולדה בת, ליאורה.
בשנת 1969 לקה אלכסנדרוני בהתקף לב שממנו הצליח להתאושש ולחזור לפעילות, אך אז גילה כי הוא חולה בסרטן.
אלכסנדר אלכסנדרוני הלך לעולמו ב-18 באוקטובר 1971 במרכז הרפואי שיבא בתל השומר.
הוא הובא למנוחות למחרת בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
לרגל המכביה התשיעית ביולי 1973 ובמלאת שנה למותו, הודיעה תנועת מכבי העולמית על חלוקת פרס בסך 1,500 לירות שישא את שמו של אלכסנדרוני, פרס בו זכה עיתונאי "מעריב", ישעיהו פורת.
אלכסנדר הרטמן בה (בדנית: Alexander Hartmann Bah; נולד ב-9 בדצמבר 1997, ארסלב, דנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת בנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת דנמרק.
בה שיחק בנאסבי ובקוגה מהליגות הנמוכות בדנמרק, וכן בסונאוסקה פובולד מליגת העל הדנית ובסלביה פראג מליגת העל הצ'כית.
ב-7 ביוני 2022 חתם בה על חוזה לחמש שנים בבנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-0 על ארוקה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-11 בנובמבר 2020 ערך בה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, בניצחון 2-0 על נבחרת שוודיה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת דנמרק לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת דנמרק לטורניר יורו 2024.
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' בֶּסְטוּז'ֶב או בסטוז'ב-מַרלינסקי היה אציל וסופר רוסי, ופעיל מהפכן שהשתתף במרד הדקבריסטים.
אחרי דיכוי המרד נשלח לסיביר, אך עונשו הוסב לגלות כאיש צבא בקווקז, שם השתתף במלחמת האימפריה הרוסית נגד הצ'רקסים.
בסטוז'ב כתב בשם העט מרלינסקי (Марли́нский) שירים, סיפורים קצרים ורומנים בסגנון התנועה הרומנטית שזכו להצלחה.
הוא נהרג בקרב ליד היישוב אדלר על חוף הים השחור במהלך מלחמת הקווקז.
נחשב לאחד מאבות הפרוזה הרומנטית הרוסית.
בסטוז'ב נולד ב-1797 בסנקט פטרבורג כילד החמישי בין חמשת בניו ושלוש בנותיו של הקצין, הסופר והמחנך אלכדסנר פדוסייביץ' בסטוז'ב, צאצא למשפחת אצילים וותיקה.
אמו, פרסקוביה לבית פטרוב, הייתה בת של סוחר.
מגיל צעיר הכין אותו אביו לקריירה צבאית.
בהתחלה הוא רצה לשרת בצי הקיסרי, כמו אחיו הגדול ניקולאי.
אך בגלל ציונים בלתי מספיקים במתמטיקה לא התקבל לאקדמיה של הצי.
הוא שירת כ"פרח קצונה" ביחידת דרגונים.
בשנת 1818 הוסמך לקצונה והוצב רגימנט דרגונים של המשמר הקיסרי בארמון "מארלי" בפטרהוף.
בהמשך שירת כשלישו האישי של הגנרל אבגוסטין בטנקור ואחר כך ב-1823 - של גנרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג
פעילותו כדקבריסט והתחלת הקריירה הספרותית
את הקריירה הספרותית התחיל בסטוז'ב ב-1817 כשפרסם לראשונה את שיריו, את תרוגמיו וסיפוריו ההיסטוריים בעיתונים רוסים חשובים.
בשנות ה-1820 פרסם לראשונה מאמר תחת שם העט א.
מרלינסקי, שבחר בו לפי שם ביתן "מארלי" שבו שירת בפטרהוף.
התוכניות השתבשו עקב הצטרפותו לתנועת הדקבריסטים, יחד עם ארבעת אחיו - מיכאיל, ניקולאי פיוטר ופאבל.
ב-1823–1825 יחד עם ידידו, הדקבריסט קונדראטי רילייב הוציא לאור אלמנך בשם "כוכב הצפון".
אלכסנדר ואחיו לא היו כל כך רדיקליים ברעיונותיהם לעומת שאר הקושרים נגד הצאר.
אלכסנדר הצטרף למרד פחות מהרצון להחליף את הצאר ברפובליקה ויותר בגלל קשריו עם כמה מהמהפכנים, לרבות אחיו ורילייב.
ב-14 בדצמבר 1825 השתתף בסטוז'ב בכיכר הסנאט במוסקבה במרד הדקבריסטים ונעצר.
בהמשך הואשם ב"קשר לרציחת הצאר ולהשמדת משפחתו" ונידון למוות.
עם זאת לא הוצא להורג וב-22 באוגוסט 1826 נידון לעבודות פרך בסיביר.
הוא הובל ליאקוצק, שם ריצה את עונשו במשך 3 שנים.
בהמשך, ולפי בקשתם שלו ושל משפחתו, הוסב העונש לשירות צבאי כחייל פשוט בקווקז.
באוגוסט 1829 הוא הגיע לטביליסי ושובץ כטוראי בגדוד שאסר 14 רגלים.
בסטוז'ב הצטיין באומץ שלו במבצעים הצבאיים במלחמת קווקז.
הוא קודם לדרגת סמל ועוטר בצלב גיאורגי.
ב-1834-1830 חי בסטוז'ב בדרבנט ונעשה אהוד על ידי התושבים שכינו אותו "אסכנדר ביי".
ב-1836 הועלה לדרגת סובלוטננט (סגן-משנה).
הוא נהרג ב־19 ביוני 1837 בהיתקלות עם לוחמים צ'רקסים קרוב למבצר סוויאטוי דוך באדלר, בימינו חלק מן העיר סוצ'י, על חוף הים השחור.
שניים מאחיו, מיכאיל וניקולאי, נידונו לעבודות פרך לכל החיים.
עונשם קוצר ל-20 שנים ול-13 שנים (בהתאמה) ונשארו בגלות סיביר עשרות שנים.
החל מ-1818 כתב בסטוז'ב בעיתונים "Сын отечества" (בן המולדת), "Невский зритель" (הצופה מנייבה).
בשנים 1825-1823 יחד עם רילייב הוציא לאור את האלמנכים בקרויים "כוכב הצפון" «Полярная звезда».במאמרי הביוקרת הספרותית שלו בלטה אידאולוגיה רומנטית.
בסטוז'ב השאיר יצירות, שגרמו להתלהבות רבה בקרב קוראיו וקוראותיו - שירה, רומנים, סיפורים ומאמרי בקורת ספרות, וזאת עד כדי כך שהגיע לפופולריות דומה לזו של אלכסנדר פושקין.
לפי עדותו של ויסאריון בלינסקי הוא נחשב למעין "פושקין של הפרוזה".
רבים מכתביו סווגו כרומנטיים בסגנון הלורד ביירון, ויקטור הוגו או וולטר סקוט.
דימויותיו היו לעיתים קרובות אקסטרווגנטיות והעלילות קיבלו השראה מהתסריטים ימי-ביניימיים.
בין יצירותיו הראשונות בלט "Поездка в Ревель - "מסע לרוואל" (1823,1820) ספר מסע במכתבים.
"רומן ואולגה" והסיפור "הבוגד" (1824) התייחסו לעבר הרוסי הקדום.
ברומנים היסטוריים בהשפעת מסורת הרומן הגותי כתב בסטוז'ב על פרקים מתולדות האזור הבלטי בימי הביניים בתקופת האבירים הגרמנים: "טירת ונדן" Замок Венден (1823),Замок Нейгаузен "טירת נויהאוזן" - (1825,1824),Замок Эйзен "טירת אייזן" (1825, 1827) Рийтурель "הטורניר ברוואל" .
הם אופיינו בעלילה מרתקת, סיפורי הרפתקאות, קונפליקטים, בגידות, סודות וכן בחיבה גלויה ללוחמים לעצמאות לאומית ולצדק חברתי.
יותר מאוחר, בספריו על הקווקז, ומעל הכל ברומן "אמאלאט-בק" (1831) עיצב בסטוז'ב סגנון משלו, שבשנות ה-1830 התפרסם בשם "מרליניזם".
כתיבתו השפיעה אף על מיכאיל לרמונטוב (למשל בדרמות, בסיפור ב"הנסיכה ליגובסקאיה"), על איוואן גונצ'רוב (בסיפור "טעות מאושרת") ועל לב טולסטוי.
עם יצירותיו בתקופה זו בולטים "מכתבים מדאגסטן" (Письма из Дагестана, 1832) ו" פרידה מהים הכספי" (Прощание с Каспием, 1834).
המפורסמים ביותרהיה ספריו על אמלת-בק (1834) ועל מולה נור (1836).
מיטב סיפוריו נחשבים "הפרגטה נדז'דה" המסתיים במחאה אנטי-אריסטוקרטית, "אמלת-בק" (המוקדש לגיבור מלחמה קווקזי, המנהיג אומלט-בק מבוינאק), "מולה נור" ו"המזל האיום"
ספרים מקווקז כוללים עדויות על החיים בחבל הקווקז, תמונות טבע,
מיטב הסיפורים של מרלינסקי נחשבים: "פריגטה נדז'דה", המתסיים במחאה אנטי-אריסטוקרטית,
(המוקדשת לגיבור המלחמה הקווקזית, מנהיג הרמות אומלת-בק בוינקסקי), "מולה-נור" ו"המזל הנורא".
שני סיפורים אחרים נוגעים בתקופת המצור והמלחמה נגד נפוליאון - "
ב-1840 מתח עליו בלינסקי בקורת חריפה ביותר על סגנונו, על הרטוריקה, המשפטים, על המטפורות המוזרות, הפעלולים החיצוניים, התשוקות ה"על-אנושיות" של גיבוריו.
לעומת זאת הביע בלינסקי הערכה רבה לזכויותיו של בסטוז'ב כאחד ממייסדי הבקורת הספרותית הרוסית.
"בית אלכסנדר בסטוז'ב" - הבית בדרבנט, דגסטן, שבו התגורר הסופר בשנים 1830–1834, ומשמש כיום כמוזיאון אודותיו (הבית נרכש ב-1941 על ידי המוזיאון של דרבנט, שופץ בשנים 1986–1988 ונפתח לקהל ב-1988).
רחובות בסוצ'י, ליפצק, גגרה באבחזיה, יאקוטסק, דרבנט, ולדיבוסטוק (בהתחלת חצי האי אגרשלד), קייב, ניזני נובגורוד נקראו בשמו לזכרו.
פארק בעיר סוצ'י נקרא בסטוז'ב-מרלינסקי לזכרו.
1987 - לרגל 150 שנה למותו, הוצב שלט זיכרון לזכרו בכפר ויגוניצ'י, בבלרוס, 25 ק"מ ממינסק באחוזה לשעבר של משפחת וודזביץ' ,בה התארח המשורר ב-1822-1821
בסטוז'ב ויצירותיו במדיה האמנותית אחרת
1911 - סרט אילם רוסי בשם "הנסיך ברבריאני והשבויה ברברה" היה עיבוד לראינוע של הסיפור Наезды (פשיטות) של בסטוז'ב-מרלינסקי
1990-1991 - הבמאי סרגיי טראסוב יצר באולפני "מוספילם" בשיתוף פעולה עם אולפני "ז'אנר" סרט אמנותי רוסי בשם "Рыцарский замок" (טירת אבירים) ,לפי הסיפור "טירת נייהאוזן"
לאונטי יוסיפוביץ' רקובסקי - הסיפור "חיים של התנגדות.
אמיל ולדימירוביץ' קרדין -Минута пробужденья רגע של התעוררות
ניקולאי סמיונוביץ' שצ'וקין כתב את החיבור "אלכדנסר בסטוז'ב-מרלינסקי ביאקוטסק"
טאראס שבצ'נקו בסיפורו "המוזיקאי" הזכיר באירוניה מסוימת את סגנון הביטוי והרטוריקה של בסטוז'ב (אחד מגיבורי הסיפור, מעריץ של בסטוז'ב, ניסה לחקות את סגנונו)
אלכסנדר ארנסטו ארוונה גוסמן (בספרדית: Alexander Ernesto Aravena Guzmán; נולד ב-6 בספטמבר 2002 בהואצ'ורבה שבצ'ילה) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת גרמיו מליגת העל הברזילאית ובנבחרת צ'ילה.
ארוונה גדל במחלקת הנוער של אוניברסידד קאתוליקה, ובשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הצ'יליאנית.
ב-16 בינואר 2022 הושאל לניובלנסה מליגת העל הצ'יליאנית, במדיה ערך 30 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים.
ביולי 2024 חתם בגרמיו הברזילאית לארבע וחצי שנים.
ב-27 במרץ 2023 ערך ארוונה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'ילה, בניצחון 3-2 על נבחרת פרגוואי במשחק ידידות.
הוא שחמטאי יהודי-אוקראיני-גרמני בדרגת רב-אמן מאז 2014. המייצג את ישראל מאז 2020.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה הלאומית לכלכלה טרנופול בשנת 2011. הוא זכה בתואר המאסטר הבינלאומי בשנת 2009. הוא עבר לישראל ב-2011, והשיג את תואר הגראנדמאסטר ב-2014. הוא זכה באליפות ירושלים בשחמט בשנת 2018. הוא חי בגרמניה מאז 2019.
שנהעיר טורניר + − = תוצאה מקום
אלכסנדר אנדרונוב היה פיזיקאי סובייטי בתחום תורת התנודות ודינמיקה של מערכות.
אלכסנדר אנדרונוב נולד בשנת 1901 במוסקבה.
תוך זמן קצר הוריו התגרשו ואמו עם ילדיה עברה להתגורר לצד סבו, סוחר עמיד.
בשנת 1909 אמו התחתנה שנית.
בילדות אנדרונוב רצה להיות רופא כמו אביו החורג.
בשנת 1918, לאחר לימודי בית ספר אנדרונות החל לעבוד בעבודות שונות.
הוא התגייס לשורות הצבא האדום.
בשנת 1920 הוא חלה בדלקת ראות ושוחרר משירות.
בשנת 1920 אנדרונוב החל ללמוד הנדסת חשמל באוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן.
בשנת 1923 הוא עבר לאוניברסיטת מוסקבה אותה סיים בשנת 1925 עם התמחות בפיזיקה תאורטית.
אנדרונוב המשיך ללימודי תואר שלישי אותם סיים בשנת 1929.
עוד בשנת 1924 אנדרונוב החל ללמד.
בשנת 1930 הוא התחיל לעבוד במכון לפיזיקה ליד האוניברסיטה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה אנדרונוה פעל בפרויקטים בעלי אופי ביטחוני.
על פעילות זו הוענק לו עיטור הדגל האדום.
לאחר סיום המלחמה אנרדובות פעל במסגרת מכון לבעיות תורת הבקרה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
הוא פעל להרחבת פעילות המכון תוך שיתוף פעולה עם מדענים צעירים כמו מארק אייזרמן ויעקב ציפקין.
בשנת 1946 אנדרונוב נבחר כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות.
עיקר פעילותו של אנדרונוב הייתה בניז'ני נובגורוד בה הוא התגורר משנת 1931. הוא פעל להרחבת האוניברסיטה הממלכתית של ניז'ני נובגורוד תוך הקמת פקלטות חדשות.
אנדרונוב כיהן באוניברסיטה בתפקיד פרופסור.
בשנת 1952 אנדרונוב נפטר בבעיית לב.
אלכסנדר ארדי היה מחזאי צרפתי, אחד הפוריים בתקופתו.
לדבריו חיבר כשש מאות מחזות, אולם שרדו בימינו רק 34.
נחשב לאבי הטרגיקומדיה מן המאה ה-17.
שנים רבות נקשר שמו ללהקת שחקני התיאטרון " "Comédiens du Roi" (שחקני המלך) בראשות ולראן לקונט (Valleran Lecomte) כשהוא היה "משורר הבית" שלה.
יחד עם הלהקה הוא סייר ברחבי צרפת ואף השתתף לפעמים במשחק.
פעילותו במסגרת הלהקה תועד לראשונה ב-1611 ונראה שהתחילה הרבה יותר מוקדם.
לקונט הופיעו בפריז באוטל דה בורגון (Hôtel de Bourgogne) ב-1600-1598 ושוב ב-1612-1606. אחרי מותו ולראן נוהלה הלהקה על ידי השחקן בלרוז (פייר לה מסייה Le Messier) והיא זכתה ב-1629 בזכות הבלעדית לשחק באוטל דה בורגון.
בגלל יחסים העכורים עם בלרוז, ב-1627 התחיל ארדי לכתוב מחזור ללהקה יחירבה ("Vieux Comédiens du Roi" - "השחקנים הוותיקים של המלך") שהופיעו בראשות קלוד דשאן (Claude Deschamps) ב"תיאטר דו מארה".
על אף שהקדיש לא מעט יצירות לאישים שונים לא נהנה ארדי מחסותם של שועי התקופה.
ידידו העיקרי שנהנה ממעמד חשוב היה איזאק דה לאפמא
(Isaac de Laffemas) (מת ב-1657), אחד הסוכנים המפוקפקים ביותר של הקרדינל רישלייה, כמו כן נמצא ארדי בקשרי ידידות עם המשורר תאופיל דה ויו שהקדיש לו כמה חרוזים שהוצבו ב-1632 בחזית התיאטרון שלו וכמו כן זכה להערצתו של טריסטן ל'ארמיט.
מזחקיו של ארדי נועדו למשחק בלבד ולא לקריאה, והלהקות לא היו מועניינות בהדפסתם כדי למנוע הפצתם החופשית.
ארדי כתב בזריזות, לעיתים קרובות עיבד יצירות אחרות, צרפתיות, זרות או קלאסיות (של אובידיוס, לוקיאנוס מסאמוסאטה, פלוטרכוס, קסנופון, קווינטוס קורטיוס רופוס, יוספוס פלאביוס, מיגל דה סרבנטס, חורחה דה מונטמאיור, בוקאצ'ו או פרנסואה דה רוסה).
ב-1623 פרסם ארדי שת les Chastes et Loyales Amours de Théagène et Chariclée (האהבות הטהורות של תיאגנוס וחריקלאה), טרגי-קומדיה ב-8 "ימים" או "שירים דרמטיים" וב-1628-1624 הוצא לאור אוסף בחמשה כרכים של "התיאטרון של אלכסנדר ארדי", כרך אחד ברואן ושאר בפריז.
ארדי מת בסביבות שנת 1632.
עד שלהי המאה השש עשרה הבמה העממית התיאטרונית בפריז נשלטה על ידי הפארסות וההצגות בסגנון קומדיה דל'ארטה.
טרגדיות ברוח הרנסאנס של אטיין ז'ודל והבאים אחריו נועדו לאנשים מלומדים והיו יותר סטטיים, בהשפעת מחזותיו של סנקה, למשל..
ארדי התגלה כאיש תיאטרון מלידה שתרם למודרניזציה של אמנות הטרגדיה.
הוא הצטיין בבניית עלילה דרמטית ומפותלת בשיקוף הנבון של העימותים או הסכסוכים בין גיבורי המחזה ובניצול כוחה הדרמטי של ההצגה, כולל של הפעלולים התיאטרליים והאירועים האלימים על הבמה.
לעיתים קרובות הפרו מחזותיו את חוקי התיאטרון הקלאסי שנוסחו ברנסאנס בעקבות אריסטו על ידי האיטלקים ג'וליו צ'זארה סקליג'רו ולודוביקו קסטלווטרו ועל ידי האקדמיה הצרפתית, במיוחד בנוגע לשלושת כללי האחדות - אחדות העלילה, הזמן והמקום.
הוא שמר את המתכונת של חמש מערכות בחרוזים, אולם קיצץ או הסיר לחלוטין את תפקיד המקהלה, בהרבה מקרים הגביל את מונולוגים, הגביל והביא על הבמה תמונות של אלימות ואונס וכן גיבורים שאינם אצילים.
עלילות יצירותיו התרחשו בקצב מהיר יותר מאלו של הטרגדיות לפי דגם קלאסי יווני או רומי.
משחק השחקנים נקשר לפסיכולוגיה של הגיבורים.
השחקנים שיחקו ולא רק דקלמו.
כמחזאי שכיר נדרש ארדי לכתוב כמות גדולה של מחזות ומשום כך סגנונו לקה בחזר ..
פרנסואה דה מאלרב מתח בקורת על כך, למשל על השימוש שעשה במילים נדירות או מלומדות.
ב-1628 כשארדי נמצא בסוף הקריירה שלו רוב המחזות היו כבר פרי עטם של מחזאים אחרים כמו רובר גרנייה ואנטואן דה מונכרטיין.
עוד כמה מחזאים כדוגמת ז'אן דה רוטרו וז'אן מרה (Mairet) נמצאו בהתחלת דרכם.
בשנות ה-1630 נותרו ברפרטואר של אוטל דה בורגון כעשרה מחזות של ארדי, כפי שהעיד התפאורן ואיש הפעלולים מאאלו (Mahelot) בזיכרונותיו.
זמן לא רב אחרי מותו של ארדי מחזותיו הפסיקו להיות מוצגים.
רוב המחזאים בצרפתים שבאו אחריו, כולל הגדולים שבהם, מחברי הטרגדיות הקלאסיות פייר קורניי וז'אן רסין, הביעו זלזול כלפי עבודתו, אולם בפועל למדו מהמיומנות הדרמטית שלו.
Scédase ou l'Hospitalité violée - "סקדסוס או הפרת הכנסת האורחים" - לפי פלוטרכוס
שני אצילים מספרטה אנסו ורצחו שתי נערות כפריות בעת היעדרות אביהם.
האב אינו מצליח לעשות צדק ומתאבד.
טרילוגיית La Mort d'Alexandre מות אלכסנדר הגדול
Lucrèce - לוקרטיה (לוקרציה) - לפי לופה דה וגה
גבר נשוי לומד שאשתו בגדה בו עם מאהב פלגשו, ואז רוצח את אשתו ואת יריבו, אך נרצח בתורו.
4 מחזות המוגדרים כטרגדיות או טרגיקומדיות:
Ariadne ravie - אריאדנה חטופה - סיפור חטיפת אריאדנה על ידי תסאוס
Gésippe - ג'זיפה - לפי בוקאצ'ו
גבר צעיר מבקש מידידו שיחליף במיטת הכלולות
Phraarte - פראארטס - - לפי תרגום של "מאה הסיפורים" (Gli Ecatommiti) Cent excellentes nouvelles מאת ג'ובני בטיסטה ג'ירלדי (פריז, 1583)
La Force du sang - כוחו של הדם - לפי מיגל דה סרבנטס:
נערה אלמונית נאנסה על ידי אציל צעיר מטולדו וילדה בן.
כעבור שבע שנים הבן זוהה על ידי משפחת האציל והזוג התחתן.
Félismène - פליסמנה - לפי מקור ספרדי
La Belle Egyptienne -המצרית היפה - לפי מקור ספרדי
האהבות הטהורות והנאמנות של תיאגנס וחריקלאה - לפי הרומן היווני העתיק של הליודורוס מאמסה
La Gigantomachie גיגנטומכיה - מאבק הגיגנטים
Alcée ou L'Infidélité - אלקאוס או חוסר הנאמנות
אלכסנדר באקנר היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מיזורי.
באקנר נולד ב-8 במרץ 1785 במחוז ג'פרסון, מחוז קנטקי, וירג'יניה.
הוא למד משפטים וב-1812 עבר לצ'ארלסטאון, טריטוריית אינדיאנה.
ב-1818 עבר לטריטוריית מיזורי והתיישב ליד ג'קסון.
הוא עסק בעריכת דין וכן בחקלאות.
הוא מונה על ידי המושל הטריטוריאלי כתובע המחוזי של מחוז קייפ ז'יררדו, וב-1820 כיהן כנשיא הוועידה החוקתית של המדינה.
בין השנים 1822–1826 כיהן כחבר הסנאט של מיזורי ולאחר מכן נבחר כחבר הסנאט של ארצות הברית, וכיהן מ-4 במרץ 1831 עד מותו ב-6 ביוני 1833 בעקבות מגפת כולרה במחוז קייפ ז'יררדו.
הוא נקבר בחווה שלו במחוז קייפ ז'יררדו, וב-1897 נקבר מחדש הייתה בבית הקברות העירוני, קייפ ז'יררדו.