tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1511 ביקרו במקום ספנים פורטוגזים ובאמצע המאה ה-18 הוא היה לחלק מהמושבה הצרפתית של ראוניון.
ב-1810 היה האטול תחת שליטת בריטניה, ובתקופה זו התגוררו בו מהגרים מסיישל, אשר הקימו יישוב בקצה הדרום-מערבי של האי פיקאר.
כיום משמש המקום למגורי חוקרים וצוות הניהול של האטול, הנמצא מאז 1979 באחריותה של קרן האיים של סיישל.
ב-1966 תכננו השלטונות הבריטיים להקים מנחת מטוסים באטול, כדברי שר ההגנה הבריטי דאז:
אולם התוכנית משכה את תשומת הלב הבינלאומית, ולבסוף הממשלה הבריטית נטשה אותה.
אטול אלדברה תואר על ידי חוקר הטבע דייוויד אטנבורו כאחד מפלאי העולם.
בידודו והתנאים הקשים יחסית להתיישבות בני אדם סייעו להשתמרותו במצבו הטבעי.
האטול הוא ביתם של יותר מ-100,000 צבי ענק (Giant tortoise) ממשפחת הצבים יבשתיים, וזהו ריכוזם הגדול בעולם.
עוד מצויים בו פרטים של צב הים הירוק, צבי ים קרניים, סרטן הקוקוס ומינים רבים של עופות, ביניהם רליתיה לבנת צוואר, עוף חסר יכולת מעוף ממשפחת הרליתיים.
באטול יש יונק אנדמי אחד: עטלף שועל-מעופף אלדברה.
גלריה: מתוך ספרון אודות החיים הימיים באטול
אלדד משה כהן הוא פסיכולוג קליני, סופר ומחזאי ישראלי.
הוא בעל תואר שני בפסיכולוגיה קלינית של הילד מאוניברסיטת תל אביב.
למד בסטודיו למשחק של הלל נאמן.
כהן הוציא כמה ספרים שלא התפרסמו מאוד, אך סיפוריו הם פופולריים יחסית, מככבים על בימות התיאטרון וזוכים בפרסים.
ספרו "תסתכלו עליי", שיצא ב-1998, הומחז להצגה שהועלתה ב"צוותא" במשך יותר משנתיים, וסיפורים ומונולוגים מהספר הומחזו והועלו על במות שונות בכל רחבי הארץ.
הספר זיכה את אלדד בפרס ליצירת ביכורים מהמועצה לתרבות ואמנות לשנת 1998, וב-1999 בפרס המחזה בפסטיבל עכו, שם שיחקו בה עידן אלתרמן, לירית בלבן, חנן לדרמן וירדן בר-כוכבא.
ירדן בר-כוכבא ערכה את ספרו השני של אלדד כהן, "לפחות היית מת בצורה מסודרת", שיצא ב-2003. באותה שנה הופיעו חברי "הסטודיו למשחק חולון" בהצגה "שדה תעופה לנשים בודדות" בבימויה של טל עומר, על פי מונולוגים מספרו של כהן "תסתכלו עלי".
אלדד כהן כתב וביים ל"תיאטרונטו" 2008 את ההצגה "בלון", בה שיחק גל פרידמן.
העלילה עוסקת במוכר בלונים בפתח בניין עיריית תל אביב, שאהבתו לבחורה שפגש מובילה אותו לאשפוז פסיכיאטרי שסופו מוות.
כתב את הקומדיה "תיאטרון רפרטוארי".
כתב (ביחד עם ירדן בר-כוכבא) את הצגות הילדים "סוף התחלה וחתולה" ו"אולי פיל".
ב-2023 כתב את המחזה "משפחה ברכבת" – קומדיה זוכת פרס המחזה הטוב ביותר בפסטיבל הקומדיה הישראלי 2023.
הדמויות בסיפוריו של אלדד כהן נחשבות קפקאיות ואומללות, בדומה לדמויות במחזות של חנוך לוין, והן עטופות בהומור שחור ומלוות בתחושת חוסר אונים וחוסר מוצא.
"תסתכלו עליי" ("ידיעות אחרונות - ספרי חמד", תל אביב, 1998)
"לפחות היית מת בצורה מסודרת" ("ידיעות אחרונות - ספרי חמד", תל אביב, 2003)
"מנגינה כחולה עם תלתלים" (עם עובד, תל אביב, 2012)
אַלְדֶּבַּרַן (בלועזית: Aldebaran) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים שור והוא גם אחד מהכוכבים הבהירים ביותר בשמי הלילה.
בשל מיקומו הבולט בראשו של השור, כונה הכוכב בעבר "עין השור".
אף על פי שאלדברן נראה כאילו הוא נמצא בתוך צביר הכוכבים ההיאדות, הוא אינו חלק מהצביר ונמצא למעשה בפחות מחצי המרחק אליו.
אלדברן מהווה את הקודקוד המערבי של משושה החורף.
מקור שמו הנוכחי הוא מערבית "א-דַבַּראן" (الدبران) – "העוקב" מכיוון שהוא נראה כעוקב אחרי צביר הפליאדות.
זיהויו איננו ודאי, והוצעו הצעות שונות בנושא.
לפי אחת ההצעות, ההתייחסות ל"בניה" של עיש מרמזת שעיש הוא הכוכב הזוהר ביותר בקבוצתו, ומאחר שבפרק ט פסוק ט הוא מצוי בסמיכות לכסיל וכִּימָה נראה שיש לזהות את אותה קבוצה בקרבת הפליאדות ואוריון; הכוכב "עיותא" בסורית, הוא עיש, מזוהה עם כוכב אלדברן, הבהיר מבין כוכבי קבוצת השור.
בנוסף, גם באיליאדה באו קבוצת ההיאדות (שבהן בולט אלדברן), הפליאדות ואוריון בסמיכות ספרותית.
אף האטימולוגיה של "היאדות" ביוונית קשורה להורדת גשמים, כך שייתכן שיש קשר בין "עיש" במקרא למלה הערבית "ע'יש" ("להמטיר").
אלדברן הוא למעשה כוכב כפול במרחק של כ-65 שנות אור, המורכב מענק כתום ומננס אדום המקיפים זה את זה במרחק של כ-607 יחידות אסטרונומיות.
בנוסף ניתן לראות בסמוך להם זוג כוכבים נוסף - כוכב כתום וננס אדום, אך מערכת זוגית זו נמצאת במרחק גדול בהרבה ואינה קשורה למערכת של אלדברן.
אלדברן A הוא ענק כתום עם מסה של כ-2.5 מסות שמש, רדיוס של כ-44 רדיוסי שמש, והוא מאיר בעוצמה החזקה פי 350 מהשמש.
בשלב זה הכוכב כילה את המימן שבליבתו ועבר להתיך הליום תוך כדי התנפחות והתקררות.
בהירותו משתנה מעט – בכשתי עשיריות של דרגת בהירות באופן לא סדיר.
בשל מסתו הנמוכה יחסית הוא צפוי לסיים את התפתחותו כננס לבן.
מדידות של מהירותו הרדיאלית הראו תנודות בעלות מחזוריות ארוכה, שמרמזות על קיומו של בן לוויה קרוב - ייתכן שזהו כוכב לכת מסיבי דמוי צדק אך עם מסה פי 11 משל צדק שמקיף את הכוכב במרחק של כ-1.35 יחידות אסטרונומיות.
עד כה לא התגלו עדויות ישירות לקיומו וייתכן שהשינויים במהירות לכאורה נובעים מהתנפחות והתכווצות של שכבותיו החיצוניות של הכוכב.
אלדברן B הוא ננס אדום שמסתו כשביעית ממסת השמש ורדיוסו כשליש משל השמש.
הוא עמום מאוד וניתן להבחין בו רק באמצעות טלסקופים גדולים.
אלדד אוארבך (9 בינואר 1914 - 27 במאי 2003) היה מפקדו הראשון של גדוד 54 בחטיבת גבעתי במלחמת העצמאות ותעשיין ישראלי.
אלדד אוארבך נולד בווינה, ועלה ארצה ב-1925 בהיותו בן 11.למד בבית הספר למסחר (לימים "גאולה").
שם התאהב בסוניה שלימים תהיה אשתו.
ב-1934 התנדב להגנה, ועמד בראש אחת היחידות של "הנודדת הצעירה".
כשהוקם החי"ש בתל אביב, התמנה למפקד פלוגה ב' שהגנה על מקוה ישראל, ולאחר מכן התמנה למפקד גדוד, ונודע בכינויו "בן יהודה".
לאחר כ"ט בנובמבר 1947, נשלחו יחידות מהגדוד להגן על בן שמן, על קו המים בנגב ולסייע לירושלים הנצורה.
במבצע נחשון הקים גדוד עתודה בחופזה והוזעק לסייע לגדוד אחר, בפיקודו של חיים לסקוב.
בלחץ הבריטים נסוג הכוח שלו, והוא כתב בזעם למפקד המבצע, שמעון אבידן:
עם הקמת חטיבת גבעתי, נהפך הגדוד לגדוד 54. הפיקוד לגדוד עבר לידי צבי צור, ואלדד עבר לשמש קצין המבצעים של חטיבת קרייתי.
עם שחרורו של אלדד מצה"ל בדרגת סגן-אלוף, הקים יחד עם אחיו יואב מפעל למצברי עופרת בשם "בת אור".
שנים לאחר שהמפעל נסגר, על שטחו הוקם מגדל עסקים "מגדלי אור", ברמת החי"ל.
אלדד יניב (נולד ב-20 בפברואר 1968, שבט ה'תשכ"ח) הוא עורך דין, פעיל פוליטי ועיתונאי ישראלי.
יניב היה ממקורביו של אהוד ברק בתקופת כהונתו כראש ממשלה ובראשית חזרתו לפוליטיקה.
עמד בראש מפלגת "ארץ חדשה".
יניב נולד בחולון וגדל בראשון לציון, בן לאודט וישי.
את שירותו הצבאי עשה בשבועון "במחנה".
לאחר שחרורו למד וסיים לימודי משפטים באוניברסיטת בר-אילן, ובמקביל עבד כעורך בפועל של "במחנה" באמצע שנות התשעים.
לאחר מכן היה עיתונאי ב"ידיעות אחרונות" והיה עורך ברשת המקומונים שלה בעיתונים "ידיעות 08 רמלה-לוד", "אמצע נתניה", "אמצע חדרה" ו"על השרון".
הוא התמחה אצל עו"ד דב וייסגלס והיה שכיר במשרדו במשך מספר שנים.
ב-2001 הקים את משרד עורכי הדין יניב ושות', הממוקם בתל אביב, והוא שותף בכיר בו.
משרת במילואים כסנגור צבאי, בדרגת סגן.
יניב היה חבר בצוות שהוביל את הקמפיין של אהוד ברק בבחירות 1999. הוא היה מעורב בפרשת עמותות הקש של אהוד ברק, ומאוחר יותר הכה על חטא והתנצל בפני אמנון ליפקין שחק.
לפי יניב, דייוויד זילברג היה אחראי על גיוס חוקרים פרטיים, מציאת חומרים והפללת שרים ובכירים במערכת הפוליטית.
אחרי ניצחון ברק בבחירות שימש יניב כראש המטה האישי של ראש הממשלה.
בין השנים 2002 ל-2006 היה היועץ המשפטי של מפלגת העבודה.
לקראת הבחירות לראשות המפלגה ב-2005, שבהן ניצח עמיר פרץ, יצא יניב נגד הבאת אלפי טופסי התפקדות על ידי אנשי פרץ במה שהוא כינה "מפקד הארגזים".
בשנת 2007 שימש כמנהל הקמפיין של ברק בבחירות הפנימיות לראשות העבודה.
לאחר ניצחונו של ברק מונה יניב לראש מטה מפלגת העבודה, אולם חודשים ספורים אחר כך, בדצמבר 2007, העביר אותו ברק מהתפקיד בעקבות מתיחות ביניהם.
יניב היה חבר קבוע בפאנל התוכנית "מועצת החכמים".
חבר נשיאות עמותת "עלה - עזר לילד המיוחד".
ב-2010 מונה על ידי מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס לוועדת היגוי לבחינת קביעת נורמות ציבוריות בסוגיות יחסי הון-שלטון.
יניב מרבה להתבטא על יחסי הון ושלטון בישראל.
בין היתר העיד על עצמו: .
מחודש דצמבר 2013 הוא פרסם באתר "וואלה" מדי שבוע פרקים מספרו האינטרנטי "פניית פרסה" עד צנזור טורו בחודש מרץ 2014 בנושא בנימין בן אליעזר.
החל ממאי 2014 מתפרסם טורו בירחון "ליברל".
יניב מלמד במכללת עמק יזרעאל וב, בעבר לימד ב.
בשנת 2009 כתב יחד עם המחזאי שמואל הספרי את מסמך "השמאל הלאומי" והיה ממנהיגי התנועה שקידמה אותו.
יניב הביע הזדהות עם מחאת האוהלים (2011).
בשנת 2012 הקים יניב את מפלגת "ארץ חדשה" ביחד עם הבמאי רני בלייר, ופרש מפעילותו בתנועת השמאל הלאומי.
המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת התשע עשרה, קיבלה כ-28,000 קולות בבחירות ולא נכנסה לכנסת.
בדצמבר 2014, התמודד בפריימריז של מפלגת העבודה לכנסת העשרים והוצב במקום ה-30 ברשימת המחנה הציוני לכנסת.
המפלגה קיבלה 24 מנדטים והוא לא נכנס לכנסת.
בעשור השני של המאה ה-21 פעל אלדד בניסיון להעביר את בנימין נתניהו מתפקידו כראש הממשלה בדרכים תקשורתיות ומשפטיות.
לצורך כך הוא העביר ידיעות בעניין נתניהו לכלי התקשורת.
הוא עתר לבג"ץ בשנת 2016 נגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט ואחרים בדרישה לפתוח בחקירות נגד נתניהו וכן לפרסם את החשדות והממצאים נגדו.
העתירה נדחתה במרץ 2017, תוך שהשופטים רומזים על קשר אפשרי בין פעילותו הפוליטית של יניב ובין העתירה.
במהלך המחאה נגד היועץ המשפטי לממשלה הצטרף יניב להנהגת המפגינים ונשא דברים בחלק מן ההפגנות.
במוצאי שבת 19 באוגוסט 2017 נעצר על ידי המשטרה בכניסה לפתח תקווה בדרכו להפגנה, בחשד ששידל להפר את הסדר.
בית משפט השלום בפתח תקווה קבע על דרך הפשרה, כי יניב וכן מני נפתלי לא יקראו להגיע להפגנה בלתי חוקית.
במרץ 2018 עזב את מפלגת העבודה ובדצמבר של אותה שנה הודיע כי ירוץ שוב בבחירות לכנסת העשרים ואחת ברשימת מפלגת ארץ חדשה.
לאחר הקמת כחול לבן פרש מהמירוץ.
לאחר הבחירות לכנסת העשרים וחמש החל להתבטא בעד קבלת תוצאות הבחירות ונגד מחנה השמאל שלדבריו "מסרב לקבלן".
כמו כן טען בתוכנית הפטריוטים כי קציני משטרה תדרכו אותו בתדרוכים שקריים על מנת להפליל את בנימין נתניהו.
בינואר 2026 פורסם שיניב משמש יועץ לדדי שמחי, השוקל לרוץ לכנסת.
הוא השתתף באופן קבוע בתוכנית "הפטריוטים" בערוץ עכשיו 14 ובתוכנית "שבע עם איילה חסון" בכאן 11.
במרץ 2023 החל לשדר ולהגיש את "מה קורה פה", פודקאסט פוליטי שמדבר בין השאר על המחאה נגד ממשלת ישראל ה-37 על רקע הרפורמה המשפטית.
ביוני 2023 החל להגיש תוכנית שבועית בימי חמישי ברדיו גלי ישראל עם גלעד כץ.
באוקטובר 2023 החל להגיש תוכנית אקטואליה יומית ברדיו גלי ישראל "איתכם בפקקים".
יניב נשוי לעיתונאית ליאור יניב ואב לשלושה.
אֶלְדָּד שְרֵים (נולד ב-7 באפריל 1950) הוא מוזיקאי, מעבד, מפיק מנצח ומלחין ישראלי.
בעבר חבר להקת עוזי והסגנונות.
במהלך הקריירה המוזיקלית שלו עיבד וניצח שרים בארבעה שירים שייצגו את ישראל בתחרות האירוויזיון: "את ואני" שביצע שלמה ארצי, "אהבה היא שיר לשניים" שאותו גם הלחין וביצעה אילנית, "הלילה" שביצעה להקת הכל עובר חביבי ו"בן אדם" שביצעה ירדנה ארזי.
שרים עוסק גם ביצירת מוזיקה לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה והשתתף בהפקה המוזיקלית של התוכניות המצליחות כוכב נולד ורוקדים עם כוכבים.
שרים נולד בתל אביב ב-7 באפריל 1950 לאב מסגר ואם עקרת בית.
המנצח נתן לו קלרינט ותוך שבוע התחיל שרים לנגן בתזמורת.
בעקבות כל זאת נכנעו הוריו והסכימו לקנות לו אקורדיון.
שרים התחיל ללמוד לנגן באקורדיון ובמקביל בכל פעם שהתפנה כלי בתזמורת הפועל תל אביב היה שרים לומד לשלוט בו.
כעבור שנה התחיל לכתוב עיבודים בשביל התזמורת.
בזכות נגינתו בקלרינט קיבל שרים מלגה ללימודים אצל גיורא פיידמן שהכיר לשרים את המוזיקה הקלאסית, ואף הכניס אותו לקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית בה ניגן פיידמן.
שרים מעיד כי פיידמן "תרם המון להבנה יותר יסודית של יצירות וביצוען".
לאחר שסיים את בית הספר התיכון בגיל שש עשרה (כיון ש"קפץ כיתה") דחה את מועד גיוסו לצבא ופנה ללמוד באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב.
באקדמיה למד, בין היתר, אצל פרופסור יצחק סדאי ואצל נעם שריף.
שרים שילב בין העקרונות אותם למד במסגרת לימודי המוזיקה הקלאסית למוזיקת פופ ובכל פעם שלמד חוק חשוב בקומפוזיציה, היה על פיו מחפש שימושים בחוק בלהקות פופ כדוגמת הביטלס ובמקביל ללימודיו באקדמיה ניגן בלהקת הרוק עוזי והסגנונות.
שרים הגדיר את השילוב בין הסגנונות המוזיקליים השונים בתקופת לימודיו באקדמיה כמשפיע על אופי יצירתו המוזיקלית בהמשך:
בשנת 1969, לאחר שנתיים בהן למד באקדמיה, סיים שרים את לימודיו והתגייס לצה"ל.
במהלך שרותו הצבאי שימש שרים כמנהל מוזיקלי של להקות צבאיות, בעיצומה של תקופת פריחת הלהקות הצבאיות.
במהלך תקופת השרות שרים עבד ויצר קשר עם אמנים רבים שבאותה תקופה היו חברים בלהקות צבאיות, ברבים מהמקרים שיתוף פעולה זה נמשך גם לאחר השרות הצבאי.
בין אמנים אלו ניתן למנות את רותי נבון, יוני נמרי, רומן שרון, יזהר כהן חברי להקת אף אוזן גרון (יובל דור, צבי רוטשטיין (קיקי) ועמי מנדלמן)
ב-1972, לקראת שחרורו, יצא השיר "כל מה שרציתי" שביצעו רותי נבון ויוני נמרי אז חברי צוות הווי פיקוד ההדרכה.
את השיר הלחין שרים כתרגיל בקומפוזיציה כשלמד אצל פרופסור יצחק סדאי והוא זכה להצלחה רבה והיה להיטו הראשון של שרים.
לקראת סוף הגיוס הלחין ועיבד את השיר "מה נשתנה", עבור יגאל בשן, השיר כיכב במצעדי הפזמונים ואף נבחר ל"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל.
בזכות פעילותו בתקופת שרותו הצבאי, כשהשתחרר כבר היה שרים מוכר כמעבד וכמלחין ולאחר השחרור הוא הפך להיות אחד המעבדים המוזיקליים המבוקשים ובאותה תקופה הוא הרחיב את מעגל שיתופי הפעולה שלו ועבד גם עם הזמרים אבי טולדנו, עדנה לב, שלמה ארצי, דני גרנות, יזהר כהן ואחרים.
באוקטובר 1972 נסע שרים לאיטליה שם למד אצל המוזיקאי האיטלקי זוכה האוסקר אניו מוריקונה במשך כחצי שנה.
שרים התחיל לעבוד כמעבד מוזיקלי באיטליה אך כיוון שתמה אשרת הסטודנט שלו נאלץ לשוב לארץ ביוני 1973.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1973 עיבד שרים שניים מהשירים, את השיר הזוכה "את ואני נולדנו בתש"ח" שביצעה עדנה לב, למילים של מוטי גלעדי וללחן של יגאל בשן ושירו של דני גרנות "מי האיש".
לפסטיבל הזמר החסידי ב־1979 עיבד את "הדודאים", שביצעה להקת "סקסטה".
ב-1985 חיבר את המוזיקה לסרט "קומפוט נעליים" של יהודה ברקן.
בשנת 2011 השתתף בפאנל השופטים של התוכנית היכל התהילה בערוץ 24.
שרים היה נשוי לפזמונאית ענת שרתוק-שרים, עד לגירושיהם.
אלדד אמיר (נולד ב-28 בספטמבר 1961) הוא שייט ישראלי בעבר.
נולד וגדל בקיבוץ שדות ים והתחרה במסגרת מועדון השיט הפועל שדות ים.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים אמיר במקום שמיני עם שותפו יואל סלע בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף.
במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי שלישי בשני שיוטים (שיוט שלישי ושיוט חמישי).
באולימפיאדת סיאול (1988) השתתף שוב עם סלע, אך בשל יום הכיפורים שחל באחד מימי התחרות ויתרו על שיוט אחד (שיוט מספר שתיים) שבעזרתו יכלו אולי לזכות בשיוט טוב יותר ולשפר את הדירוג שלהם.
הם סיימו במקום רביעי בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף, המקום הגבוה ביותר שספורטאי ישראלי הגיע אליו במשחקים האולימפיים עד אז וכך החמיצו מדליה אולימפית ראשונה לישראל.
במדליית זהב זכה צמד מדנמרק, במדליית כסף זכה צמד מנורווגיה ובמדליית ארד זכה צמד מקנדה.
במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי בשני שיוטים מתוך שבעה במקום ראשון (שיוט רביעי ושיוט שישי).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה אמיר לכבוד לשאת את דגל ישראל בטקס הפתיחה.
במשחקים עצמם הוא סיים במקום 20, עם שותפו סלע, בשיט מפרשיות מדגם "הולנדי מעופף".
מלבד פעילותו הספורטיבית הוא עסק גם בדוגמנות.
בשנות האלפיים, אמיר מדריך ומאמן-אישי בנושא גלישה ומשמש כפרשן בערוץ הספורט בנושא שייט וגלישה.
אמיר היה נשוי לדוגמנית אורית הבר ולהם שלושה ילדים.
אלדד בן-חורין (נולד ב-4 באפריל 1960) הוא מאסטר לאמנויות לחימה ומורה ישראלי לקראטה, המכהן כיושב ראש התאחדות הסומו בישראל, וכיושב ראש ארגון מצילי הבריכה בישראל.
אלדד בן-חורין נולד בתל אביב, להורים ניצולי שואה.
בילדותו התנסה בן-חורין בענפי ספורט רבים ובאמנויות לחימה רבות, כגון: קראטה, סומו, ג'ודו, טאקוונדו, קרב מגע ואייקידו.
בטרם שירותו הצבאי הוסמך לחגורה שחורה בקראטה על ידי מורים בכירים מיפן.
במהלך שירותו הצבאי, השתתף במלחמת לבנון הראשונה ולאחר מכן שירת 10 שנים כמדריך קרב מגע.
בן-חורין הוא בוגר המכללה לחינוך גופני במכון וינגייט, והוא בעל תואר אקדמאי בחינוך, מורה בכיר לאמנויות לחימה ומנחה בכיר ל-שיטת NLP.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, השתלם בן-חורין שנה וחצי ביפן והתמקצע באמנויות הלחימה קראטה וסומו.
במהלך שהותו ביפן התמחה בשוריקן - כוכבי נינג'ה, בטמאשיוורה - שבירות ובבאליסונג - סכיני פרפר.
לאחר חזרתו לישראל, הקים שמונה מועדוני אמנויות לחימה ברחבי הארץ.
בשנת 1998 ייסד את התאחדות הסומו הישראלית לחובבים, מהלך שנעשה בעידוד ובתמיכת ארגון הסומו העולמי, הממוקם בטוקיו.
במהלך כהונתו כיו"ר ההתאחדות הסומו, התקבלה ההתאחדות כחברה מן המניין להתאחדות הסומו האירופאית, מהלך שסלל את הדרך להשתתפויות של משלחות ישראליות בתחרויות בחו"ל.
בשיאה, בשנת 2006, דורגה נבחרת ישראל תחת הדרכתו של בן-חורין במקום ה-7 בעולם לנוער, ובמקום ה-7 בעולם לבוגרים.
בשנה זו אף זכתה מדינת ישראל לביקור היסטורי של מועדון הסומו המקצועני מטוקיו, סאדוגאטאקה.
בכירי המועדון ערכו קרבות ראווה בחוף תל אביב ובאמפי בקיסריה עם מתאבקי סומו צעירים תחת הדרכתו של בן-חורין, ואף נפגשו עם שר התיירות, יצחק הרצוג.
סגנו של בן-חורין בהתאחדות הסומו הוא הזמר והמומחה העולמי לסומו מקצוענים, מוטי דיכנה.
בן-חורין השתתף בשנת 2009 בעשיית סרט הסומו הישראלי המצליח "סיפור גדול", בכיכובם של איציק כהן, דביר בנדק, אלון דהן, שמוליק כהן ועירית קפלן, ובבימוים של שרון מימון וארז תדמור.
כוכבי הסרט למדו סומו אצל בן-חורין, אשר שימש כיועץ מקצועי לעשיית הסרט וככוריאוגרף קרבות הסומו שבו.
הסרט סייע לפריצת היאבקות הסומו לתודעה המקומית, וצפו בו מעל ל-300,000 צופים.
בשנת 2009 ייסד את ארגון מצילי הבריכה בישראל, בצוותא עם מנכ"ל הארגון, ד"ר בני כנען.
הארגון פועל להביא להתאגדות מצילי הבריכה בישראל, להעלאת שכרם ולשיפור תנאי העסקתם.
כיום, מפעיל בן-חורין בית ספר לאמנויות לחימה, שמרכזו במודיעין, מנחה קורסים להסמכת מטפלים בשיטת NLP ומפעיל קליניקה ל-NLP ואימון אישי בשיטת אדלר.
בן-חורין מחזיק בחגורה שחורה דאן 7 בקראטה בשיטת קוניבה-קאי ובחגורה שחורה דאן 5 בשיטת שיטו-קאי.
אלדד גינוסר (נולד ב-14 ביוני 1981) הוא שחקן ברידג' מקצועני ישראלי.
אלדד זכה בהישגים רבים בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת בברידג' הישראלי ובברידג' העולמי, רובם ביחד עם שותפו הקבוע רון פכטמן.
בין הישגיו זכייה באליפות אירופה לקבוצות בשנת 2007 (ביחד עם רון פכטמן ואב ובן מצרפת מישל בסיס ותומא בסיס) וזכייה במקום השני באליפות אירופה לזוגות.
אלדד שיחק מספר פעמים רב בנבחרת ישראל וזכה באליפויות הארץ ובתחרויות חשובות נוספות בישראל.
אלדד הוא בעל תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב.
הוא אחד ממייסדיו ומבעליו של מועדון הברידג' השרון בכפר סבא.
הוא מלמד ברידג' בבית-הספר לברידג' במועדון השרון ובמסגרות אחרות.
ביחד עם שירי פאור מלמד החל משנת 2011 קורס למורי ברידג' בשיטה המודרנית.
גינוסר אחראי על פרויקט פסגה של ההתאגדות הישראלית לברידג'.
במסגרת פרויקט זה הוא מלמד צעירים בעלי פוטנציאל להיכלל בעתיד בנבחרות הצעירות של ישראל.
גינוסר הוא כותב קבוע בירחון הברידג' הישראלי ובשנת 2012 התפרסם ספרו: הכרזת 2 על 1 מחייבת למשחק מלא.
מטרת הספר היא לאפשר לשחקנים ישראליים רבים להשתמש בשיטת ההכרזה 2 על 1 מחייבת למשחק מלא, באנגלית: Two Over One Game Forcing.
שיטה זו, שמקורה בארצות הברית פופולרית בשנים האחרונות בקרב שחקני ברידג' מקצוענים ושחקנים נוספים.
בשנת 2016 פרסם ספר נוסף, ברידג' ב-60 שניות, הכולל הסבר של חוקי המשחק, מוסכמות וטכניקות בסיסיות, כללים והמלצות ומילון מונחים.
אלדד גינוסר היגר לארצות הברית וקיבל אזרחות אמריקאית.
קריירת הברידג' של אלדד גינוסר כוללת הישגים בתחרויות ברידג' עולמיות חשובות, כתיבת ספרים ואימון נבחרות וזוגות.
מקום שלישי באליפות העולם הפתוחה לקבוצות (גביע רוזנבלום) בוורונה בשנת 2006
מקום רביעי באליפות העולם הפתוחה לקבוצות (גביע רוזנבלום) בפילדלפיה בשנת 2010
מקום חמישי באליפות העולם הפתוחה לקבוצות (גביע רוזנבלום) בולדהובן בשנת 2011 עם נבחרת ישראל
מקום ראשון באליפות אירופה לקבוצות באנטליה בשנת 2007. יחד עם רון פכטמן והזוג הצרפתי, אב ובנו מישל בסיס ותומא בסיס.
מקום שני באליפות העולם לקבוצות מעורבות (Whuan Cup) ב-Salsomaggiore באיטליה בשנת 2022 בנבחרת ארצות הברית.
שיחקו בנבחרת ארצות הברית: דנה ברקוביץ, ששיחקה איתו, מיגרי צור-קמפינלה, דבי רוזנברג, אנדרו רוזנטל, וכריס וילנקן.
מקום שני באליפות אירופה לזוגות בפוזנן בשנת 2011 יחד עם רון פכטמן.
מקום שלישי באליפות אירופה הפתוחה לקבוצות באוסטנד בשנת 2010 עם נבחרת ישראל
מקום שלישי באליפות אירופה הפתוחה לקבוצות בטנריפה בשנת 2005
מקום שני באליפות אירופה לקבוצות צעירים בשנת 2004
פעם אחת זכה במקום השני ב-Spingold (תחרות קבוצות חזקה של התאגדות הברידג' האמריקאית בשיטת נוק-אאוט) בשנת 2018.
פעמיים זכה במקום השני בתחרות Edgar Kaplan Blue Ribbon Pairs בשנים 2014 ו-2018.
זכייה באליפות הארץ הפתוחה בשנים 2007 ו 2008
זכייה באליפות הארץ בשיטת Top Bottom בשנת 2007
זכייה באליפות הארץ לזוגות מעורבים בשנים 2009 ו 2010
זכייה בליגה הלאומית לקבוצות בשנת 2009
זכייה בגביע המדינה בשנת 2010
המאמן של עדי אסולין והילה לוי כשחקניות נבחרת ישראל חנשים שזכתה ב-Venice Cup בשנת 2023.
מאמן של הנבחרות הצעירות של ישראל באליפות איירופה בשנת 2024.
אלדד גינוסר, ברידג' הכרזת 2 על 1 מחייבת למשחק מלא,הוצאת רותם הפקות, 2012
אלדד גינוסר, ברידג' ב-60 שניות, הוצאת אוריון, 2016
אלדד גינוסר, 2/1 מחייב למשחק מלא - הספר השלם, הוצאת רותם, 2018
אלדד קובלנץ (נולד ב-24 במאי 1967) הוא איש תקשורת וניהול ישראלי, שהיה מנכ"ל תאגיד השידור הישראלי, מנהל תחנת הרדיו גלגלצ ומנכ"ל הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
אמו עלתה לארץ מפולין בשנת 1956 והייתה מהנדסת קול בוגרת המכון הפוליטכני בפולין שעבדה ברשות הדואר.
אביו יליד תל אביב, מורה במקצועו.
סבו מצד אביו עלה ארצה מרוסיה ושם משפחתו יעקובס, השם קובלנץ ניתן בטעות על ידי שוטרי הגבול הרוסיים כנשאל הסבא לשם משפחתו והלה הבין ששאלו אותו מאיזו עיר הוא.
סבו עלה לארץ טרם מלחמת העולם השנייה, עבד כשוטר במשטרת ישראל והחזיק בהשקפת עולם רוויזיוניסטית.
אלדד קובלנץ גדל והתחנך בירושלים, סובל מלקות ראייה קשה.
שירת בגלי צה"ל כעורך במסגרת שירות חובה ושירות קבע, עד לשנת 1991.
ב-1994 סיים לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 2005 סיים לימודי תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד (במסגרת תוכנית קרן וקסנר).
בין השנים 1992–1995 עבד במרכז הארצי לבחינות והערכה כראש צוות; בין היתר היה אחראי על כתיבת השאלות בתחום המילולי לבחינה הפסיכומטרית.
משנת 1995 עד 2005 שימש כמנהל תחנת הרדיו גלגלצ.
היה האחראי לשינוי במאפייני השידור בתחנה הצעירה, ליצירת המודל הראשון בישראל של תחנת רדיו ממוקדת קהל יעד, ולהבאת שיטת ה"פלייליסט" לישראל.
שיטת הפלייליסט הפכה במרוצת השנים לשנויה במחלוקת, בין התומכים בשיטה שמאפשרת מיקוד מוזיקלי לקהל יעד, עבודה יעילה ואופטימיזציה של השידור המוזיקלי, לבין הטוענים כי היא מפלה לרעה אמנים בישראל עד כדי היותה חורצת גורלות ומכתיבה טעם מוזיקלי כרצונה.
במסגרת השינוי שהנחיל קובלנץ בתחנה, הוא טבע את המושג "סופשבוע רגוע", והפך את התחנה לנושאת הדגל של הקמפיינים לבטיחות בדרכים בישראל.
בשנים אלו שימש גם כמפתח ועורך תוכניות ופרויקטים טלוויזיוניים, ויועץ לחברות בתחום המדיה הדיגיטלית.
דוגמה לטענות הנגד על שיטה זו שהציע קובלנץ היא בגל המחאה ששטף את הרשת עם שינוי אופייה של תחנת 88FM.
שיטת הפלייליסט גררה שינויי אופייה של תחנה ייחודית זו כמתואר במספר מאמרים וסקרי דעת קהל.
מחאה פרצה גם ברשת ג.
ביקורת נוספת הושמעה בעקבות הפסקת תוכנית "שישי אישי" של משה טימור המספרת על אירועים במדינת ישראל בפן האישי.
בין השנים 2005–2008 שימש כסמנכ"ל פרוגרמינג בערוץ 10 והיה אחראי לשיבוץ ובחירת שידורי התכנים בערוץ.
בין השנים 2008–2009 שימש כסמנכ"ל לוח ותכנון בשידורי קשת (ערוץ 2) וחבר דירקטוריון חברת החדשות של ערוץ 2.
משנת 2009 עד 2011 ניהל חברה עצמאית שהקים למתן שירותי ייעוץ בתחום האופטימיזציה, שיווק ותוכן בתקשורת.
במסגרת עבודתו כיועץ היה אחראי על בניית לוח השידורים החדש בטלוויזיה החינוכית, ובניית הקו המוזיקלי והאריזה הרדיופונית החדשנית של תחנת הרדיו אקו 99 FM.
החל משנת 2009 הוא מרצה בחוג לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה.
ב-2011 נבחר פה אחד על ידי ועדת איתור למנכ"ל הטלוויזיה החינוכית ובשנת 2014 התמנה ליו"ר הוועדה הישראלית למדרוג.
במרץ 2015 התמנה למנכ"ל הזמני של תאגיד השידור הישראלי "כאן".
ב-10 בספטמבר 2017 עזב את תפקידו כמנכ"ל החינוכית.
ב-19 במרץ 2019, בחרה ועדת האיתור של תאגיד השידור בקובלנץ כמנכ"ל הקבוע של תאגיד השידור הישראלי.
ב-2019 ניהל קובלנץ את הפקת אירוויזיון 2019. משדר גמר האירוויזיון ב"כאן" היה המשדר הנצפה ביותר בישראל באותה שנה, עם 2 מיליון צופים בטלוויזיה בישראל, 1.4 מיליון בדיגיטל וברדיו ו-182 מיליון צופים ברחבי העולם.
המשדר זכה בפרס הטלוויזיה של ונציה בקטגוריית הטכנולוגיה והחדשנות הטובה ביותר למשדר טלוויזיוני.
באפריל 2021 זכה התאגיד בניהולו של קובלנץ ב-33 פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, יותר מכל גופי הטלוויזיה שהתמודדו, ושבר שיא של זכיות על מגוון רחב של תוכניות בהן "חזרות", "מנאייכ, "טהרן", "לבנון" ועוד.
ב-2020 פורסם באתר "העין השביעית" כי ישנה ביקורת על הסגנון הניהולי בתאגיד, ושהוא פועל בניגוד לכוונת המחוקק.
במאמר ב"מקור ראשון" הוסבר כי קיימים חילוקי דעות בהקשר לסמכויות הניהול של חטיבת החדשות.
בחודש מרץ 2020 פורסם דו"ח מבקר המדינה על התאגיד התאגיד מסר כי הופקו לקחים.
באפריל 2022 הודיעה מועצת התאגיד לקובלנץ על סיום העסקתו בתוך כחודש.
ב-28 במאי 2022 סיים קובלנץ את תפקידו בתאגיד.
קובלנץ הוא גרוש ואב לשתי בנות.
1991-1994: פרסי הרקטור, הדיקאן ופרס יו"ר ועדת החינוך של הכנסת על הצטיינות יתרה בלימודים.
2000: פרס "תוכנית השנה" ברדיו.
2002: פרס "קקטוס הזהב" בקטגוריית מדיה דיגיטלית.
2014: איש השיווק לחודש אוגוסט, מטעם איגוד השיווק הישראלי.
2015: מגזין "פורבס" בחר בקובלנץ לאחד מ-20 המנהלים הטובים במשק – קובלנץ הוא המנהל היחיד ברשימה מהמגזר הציבורי.
2016: אות הוקרה של נציבות שירות המדינה בתחום החדשנות - האות הוענק לקובלנץ בעקבות המהלך הדיגיטלי המקיף שהוביל בחינוכית, ולחינוכית בעקבות התייעלות החינוכית בתחומי התוכן, ההפצה והתפעול.
2017: פרס 'פריצת הדרך בדיגיטל לשנת 2017' לתאגיד השידור מטעם ארגון הדיגיטל הישראלי.
2018: איש השיווק לחודש יולי, מטעם איגוד השיווק הישראלי.
אלדד אילני (נולד ב-4 באוגוסט 1955) הוא סופר ואיש הייטק ישראלי, מחבר סדרת "הסיפור המושלם", שספריה היו לרבי-מכר וזכו להיבחר ברשימת ספרי הקריאה המומלצים על ידי משרד החינוך כמו גם סדרת "הרפתקאות יובל".
"הסיפור המושלם" זכה בשנת 2013 בפרס "ספר זהב" מטעם התאחדות הוצאות הספרים של ישראל.
בשנת 2017 זכה הספר הראשון בסדרה בפרס "ספר פלטינה", והספרים השני והשלישי בסדרה זכו בפרס "ספר זהב".
הספר הראשון בסדרה תורגם להונגרית ויצא לאור בהונגריה.
שלושת הספרים הראשונים בסדרה תורגמו לצרפתית ויצאו לאור בצרפת.
הספר "הרפתקאות יובל – הסוד של סבא גדליה" זכה להיכנס למצעד הספרים תשפ"ה של משרד החינוך תחת הקטגוריה הספרים המוצעים לכיתות ד'-ו'.
אילני נולד ב-4 באוגוסט 1955. ילדותו עברה עליו בחיפה, בוגר בית הספר הריאלי העברי במגמה מזרחנית.
למד קולנוע, טלוויזיה ומדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב.
הוא שירת בצה"ל ביחידה 8200 ולאחר מכן ביחידת הממר"מ, ומשנת 1983 ועד היום עובד במערכות מידע.
נשוי לנעה ואב לשלושה ילדים.
אילני הוא מחבר סדרת ספרי הילדים רבי-המכר "הסיפור המושלם", בהוצאת כנרת, אותה אייר המאייר יניב שמעוני וערכה מיכל פז-קלפ.
מדובר בסדרת ספרי הרפתקאות בעריכת מיכל פז-קלפ, שעלילתם מתרחשת בממלכות קדומות ובמחוזות קסומים כדוגמת ממלכת בולגריה של לפני אלף שנים.
הסיפורים מסופרים על ידי האב אלדד לבנו יובל, אשר לוקח חלק בבניית העלילה.
עד כה התפרסמו בסדרה תשעה ספרים אשר היו לרבי מכר וזכו להיבחר ברשימת ספרי הקריאה המומלצים על ידי משרד החינוך.
בשנת 2013 זכה "הסיפור המושלם" בפרס "ספר זהב" מטעם התאחדות הוצאות הספרים של ישראל.
בשנת 2017 זכה הספר הראשון בסדרה בפרס "ספר פלטינה" ובאותה השנה זכו הספר השני והשלישי בסדרה בפרס "ספר זהב".
הספר הראשון בסדרה תורגם להונגרית ויצא לאור בהונגריה ושלושת הספרים הראשונים בסדרה תורגמו לצרפתית ויצאו לאור בצרפת בהוצאת Bayard.
בשנת 2015 יצא לאור בהוצאת כנרת ספרו "הקבר השביעי", בעריכת מיכל פז-קלפ.
"הקבר השביעי" מספר על חבורת נערים חובבי מוזיקת מטאל החיים בשכונה שקטה, הנקלעים להרפתקה חוצת יבשות.
בשנת 2023 יצא לאור "התינוקת מסלובניה", ספרו הראשון של אילני בסדרת ספרי הרפתקאות חדשה, "הרפתקאות יובל" בהוצאת "אגם", בעריכת שולמית דווידוביץ'.
ספר זה אויר גם הוא על ידי המאייר יניב שמעוני.
הסדרה מספרת על הרפתקאות מסתוריות שיובל פותר במסגרת חופשה משפחתית בכל פעם במקום או במדינה אחרת.
בספר "הרפתקאות יובל – התינוקת מסלובניה", מטלה לחופש שקיבל יובל מבית הספר מביאה אותו לחיפוש מרתק אחר התינוקת האבודה מסלובניה.
בשנת 2024 התפרסם הספר "הרפתקאות יובל – הסוד של סבא גדליה", בו יובל ומשפחתו יוצאים לחופשה שלווה אצל סבא גדליה במושב, אולם העלילה מסתבכת כאשר יובל נתקל בחבורת פושעים שמתנכלת לחקלאים באזור.
יובל וחבריו מנסים למצוא פתרון יצירתי איך להציל את המצב ולתפוס את חבורת הפושעים המרושעת.
החל משנת 2018 מפרסם אלדד אילני סיפורים קצרים למבוגרים בבלוג האישי שלו.
הסיפור המושלם (הוצאת כנרת, 2009)
הסיפור המושלם – המזימה הרומנית (הוצאת כנרת, 2010)
הסיפור המושלם – מסע בכדור פורח (הוצאת כנרת, 2011)
הסיפור המושלם – הנבואה המונגולית (הוצאת כנרת, 2012)
הסיפור המושלם – אויבים מבית (הוצאת כנרת, 2013)
הסיפור המושלם – ארבעת השלדים (הוצאת כנרת, 2014)
הסיפור המושלם – משחקי רפאים (הוצאת כנרת, 2016)
הסיפור המושלם – ועידת השלום (הוצאת כנרת, 2018)
הסיפור המושלם – המתכון המנצח (הוצאת כנרת, 2019)
הקבר השביעי (הוצאת כנרת, 2015)
הרפתקאות יובל – התינוקת מסלובניה (הוצאת אגם, 2023)
הרפתקאות יובל – הסוד של סבא גדליה (הוצאת אגם, 2024)
אלדד פרשר (נולד ב-23 באוקטובר 1963) הוא מנהל ודירקטור ישראלי, כיהן כמנכ"ל בנק מזרחי-טפחות מאז אוגוסט 2013 ועד ספטמבר 2020.
אלדד פרשר נולד בשנת 1963 בשכונת קריית משה בירושלים, בן לאב שהיה מנהל מכירות בחברת הדלק "פז" ולאם גננת.
למד תואר ראשון ושני במינהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים.
שם פגש את אשתו לעתיד, טליה לדור, שהייתה צוערת במשרד החוץ.
במהלך לימודיו, בגיל 24, החל לעבוד במשרד האוצר במחלקת הביקורת של אגף החשב הכללי.
כעבור שנתיים מונה לעוזרו האישי של החשב הכללי, אלי יונס.
לאחר שנתיים וחצי בתפקיד זה מונתה אשתו לסגנית שגריר ישראל בג'מייקה, והוא הצטרף אליה והיה נספח בשגרירות שעסק במסחר ומינהל.
בסוף 1993 מונה לסגן נציג האוצר בארצות הברית, ואשתו הצטרפה אליו כקונסולית הסברה בניו יורק.
לאחר כארבע שנים בתפקיד חזר לישראל ומונה לסגן החשב הכללי לענייני מימון, תחת החשב הכללי שי טלמון.
עם מינויו של ניר גלעד לחשב הכללי הקים פרשר את חטיבת המימון באגף.
בשנת 2001 מונה פרשר למשנה לחשב הכללי.
בשנת 2003, עם פרישתו של גלעד, היה פרשר החשב הכללי בפועל, ושאף להתמנות לחשב הכללי, אך שר האוצר, בנימין נתניהו, מינה לתפקיד את ירון זליכה.
לאחר תקופת חפיפה פרש פרשר ממשרד האוצר.
כאשר אלי יונס מונה למנכ"ל בנק המזרחי, הוא הציע לפרשר את תפקיד מנהל החטיבה הפיננסית, ופרשר מונה לתפקיד זה בנובמבר 2004, וכן כיהן כיו"ר מזרחי שווייץ.
באוגוסט 2013 החל לכהן כמנכ"ל בנק מזרחי-טפחות, במקומו של יונס.
בפברואר 2020 הודיע על כוונתו לסיים את כהונתו, לאחר כשבע שנים בתפקיד ובספטמבר 2020 הוחלף על ידי מר משה לארי.
בתחילת 2021 מונה ליו"ר חברת קמעונאות המזון "קוויק סופר אונליין" וליו"ר חברת הנדל"ן "גב-ים", ובאפריל 2021 מונה בנוסף ליו"ר ועדת השקעות עמיתים של הפניקס חברה לביטוח.
ביולי 2022 מונה בנוסף ליו"ר חברת סולגרין.
הוא נשוי לטליה לדור פרשר, שגרירת ישראל באוסטריה לשעבר, ולהם בן ובת.
אלדד פריבס (נולד ב-20 בפברואר 1980) הוא מדבב ושחקן ישראלי.
פריבס למד בנעוריו בתיכון לאומנויות "תלמה ילין" שבגבעתיים, במגמת תיאטרון, בשנים 1995–1998 וסיים בגרות מלאה.
בשנת 2002 החל ללמוד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, זכה לתואר בוגר הסטודיו בשנת 2005. זוכה קרן שרת לשנים 2003, 2004. בתחילת הקריירה שלו היה גם קריין בטלוויזיה, וברדיו.
כמו כן, הופיע פריבס כליצן לצד להקת "לצידיי" בסנט פטרבורג, רוסיה.
בשנת 2005 קיבל פריבס את תפקידו הראשון והמשמעותי בטלוויזיה, כאשר שיחק בטלנובלה "פיק אפ" בבימויו של עופר וויצמן, ששודרה בערוץ 10, שם גילם את דמותו של "רז סגל", לצדם של בר רפאלי, מקס אולארצ'יק ואחרים.
בשנת 2008 שיחק בעונה הראשונה של "תיכון השיר שלנו" בתפקיד דרור קלצ'ניקוב.
באותה שנה שיחק בסרטו של רני מגר "כל הזמן שבעולם" וגילם את דמותו של "בועז" בסרט הדרמה "שבע דקות בגן עדן", בבימויו של עמרי גבעון, הסרט זכה בפסטיבל חיפה.
במהלך השנים 2009–2010 שיחק בסדרת הדרמה "גירושים נפלאים", ששודרה ב-Yes ובסדרה "האי" בתפקיד פול.
בשנת 2010 עשה את תפקידו בסדרה "מגדלים באוויר", ששודרה ערוץ 10, בבימויו של ניר ברגמן ובסדרה "מתלהבת" בתור בן זוגה של מיה דגן.
במהלך השנים 2010–2011 השתתף בסדרת הילדים "המועדון של יובל המבולבל", בכיכובו של יובל שם-טוב, ששודרה בערוץ הופ!.
בשנים 2010–2013 גילם פריבס את דמותו של "יוסי", בסדרה הקומית "המשרד".
בשנת 2011 שיחק פריבס בסרט הדוקומנטרי "אף אדום" שאותו גם יצר וביים.
המספר על בחור תל אביבי, שמתחפש לליצן ויוצא להפיג את העצב בשדרות, הבחור מכיר נער אתיופי ומנסה להפוך אותו לאמן תיאטרון רחוב.
בשנת 2012 לקח חלק בקומדיית המצבים "כאן גרים בכיף", שם גילם את הבוס של ענת ובסדרה "יום האם".
בשנת 2013 שיחק בתפקיד דרור, חבר של שני בסדרה "חברות" של ערוץ 10.
בשנת 2013 לוהק לשחק בעונה הרביעית של סדרת הדרמה "הבורר", בה גילם את דמותו של אביחי.
בשנת 2016 שיחק בעונה השנייה של סדרת המתח "בני ערובה".
בשנת 2017 החל לשחק בסדרת הילדים והנוער "כדברא", את דמותו של וולנו, יצור על-טבעי חזק המכונה "גרומל".
בנוסף השתתף באותה שנה בתפקיד אורח בסדרה "נופלות על הרגליים".
בשנת 2020 החל לשחק בסדרת הנוער "פלמ"ח" את דמותו של מקס, חייל בצבא הבריטי.
לאורך השנים, דיבב פריבס בסדרות, וסרטי אנימציה רבים, בחלקם בתפקידים אורחים, ובחלקם בתפקיד ראשי.
בעשור הראשון של המאה ה-21
ב-2005 דיבב את המלך טינג בסרט "טום וג'רי".
בשנת 2006 דיבב את וקטור פריים בסדרת האנימציה "רובוטריקים סייברטרון".
ב-2007 דיבב את "אייהו" בסדרה "שאולין ווזאנג", ואת "בובובו-בו בו-בובו" בסדרה "בובובו-בו בו-בובו".
כמו כן, השתתף בסדרה "ג'וניפר לי", בה דיבב מספר דמויות.
במהלך אותה שנה, דיבב את "מקס" ודמויות נוספות בסרט הזר "יצאת כריש".
כמו כן, דיבב בתפקיד ראשי בסדרה "ויוטיפול ג'ו".
בהמשך דיבב בסרט האנימציה "רובוטריקים", בו דיבב דמויות שונות בהן: "גרימלוק", "אולטרה" "מגנוס", "טירוף", "סלאג'" ועוד.
בין השנים 2004–2008 דיבב פריבס בסדרת האנימציה "בובספוג מכנסמרובע", בה דיבב את "לארי הסרטן", "ההולנדי המעופף", "מאסטר אודון" ו"פאצ'י הפיראט".
ב-2008 דיבב את דמותו של "דייוויד פאוול" בסדרת האנימציה "קפטן פלמינגו", את "מר וויספינג", ו"סניור נס" בסרט של "בראץ", את "זידג'ל" בסדרת ההנפשה "שלוש, שתיים, אחת – פינגווינים!" ואת "אנריקה" בסדרה לפעוטות "אנריקה הולך לאכול".
ב-2011 דיבב בסדרת האנימציה של ערוץ הילדים "הדלתונים" בתפקיד "ג'ק דלתון".
כמו כן, דיבב בסדרה "המפלצות שלי" ששודרה אף היא בערוץ הילדים, בה גילם פריבס את "האגיס".
באותה שנה דיבב את "קוברה" בסדרה "סלאש".
בהמשך גילם את "חיה", "סוויטאמס" ו"איש החדשות" בסרט "החבובות", וכן דיבב בסרט האנימציה הקצר של "צעצוע של סיפור", בו תרם את קולו למספר דמויות, בהן: "מיני זורג", "בובת מערכת העצבים", "קואלה-קופטר" ו"איש הקונדור".
בשנת 2012 תרם פריבס את קולו לסרטים ולסדרות האנימציה "כוח מילולית", "רחוב סומסום", "טאטונקה", "סיידקיק".
"בן 10", "אלופי הטאי צ'י", "באטל פורס" 5, "פיש וצ'יפס", "אגדות אלף לילה ולילה", "רגולר שואו" ו"טרה דאנקן".
באותה שנה תרם את קולו לסרט האנימציה "בן 10 - חייזר תחת התקפה" בתפקיד דוקטור אנימו, דיבב את אלפא בסרט מסדרת סרטי "בן 10" ודיבב בסרט של "צוות הג'ונגל" בתפקיד בוב, מיגל ופרד.
כמו כן, דיבב את "מר טרנר", "יוג'יי מגנייט ג'וניור" ו"פוף" בסרט "קסם של הורים – הסרט: טימי טרנר, תתבגר!" ששודר בניקלודיאון, ודיבב את אנטריי בסדרת האנימציה של ערוץ זום, "האי המוטרף".
בין השנים 2012–2013 דיבב בתפקיד ראשי את גארפילד, בסדרה "גארפילד שואו".
כמו כן, גילם את דמותו של "גנרל" בסדרת האנימציה "לוני טונס".
ב-2013 דיבב בסרטים ובסדרות, "באטמן: הנועזים והאמיצים", "בייבלייד - עידן המתכת", "ג'נרטור רקס", "סקרדי הסנאי", "צוות גיבורי העל", "גרוב היי", "ניקו", "סקובי דו מסתורין בע"מ", "טורבו", "נינה פאטלו", "הממלכה הסודית" ו"לגו מלחמת הכוכבים: סיפורי יודה".
כמו כן, דיבב את "סקאולר" ב"ללכת בין דינוזאורים", את "בארי" ב"להציל נסיכה", ואת "דרק ופרנקלין" ב"אוטו טוב".
בשנת 2014 תרם פריבס את קולו לסדרות ולסרטי האנימציה "ג'וני טסט", "מונסונו", "האגדה של קורה", "קאיג'ודו", "הנרי הנורא", "סרט לגו", "ריו 2", "פיניאס ופרב - המשימה מארוול, "הסיפור של באטמן", "מר פיבודי ושרמן" ו"הדרקון הראשון שלי 2".
באותה שנה דיבב את אנימל, סוויטאמס בסרט "החבובות - מבוקשות", ואת "סקלטור" ב"הי-מן ושליטי היקום", וכן גילם את אותה דמות בסדרה "שי-רה נסיכת הכוח".
כמו כן, גילם את לאקי בסרט "שודדי הפיצוחים", ודמויות שונות בסרט "רובוטריקים פריים: עלייתם של הטורפניקים".
כמו כן, דיבב בסרטים ובסדרות "רגולר שואו", "מועדון ווינX", "טרזן", "קסם של הורים", "העולם המופלא של גאמבול", "ספיידרמן - איש העכביש" של ערוץ דיסני, "המומינים", "סנג'אי וקרייג","צוות ג'ונגל - כוח ההצלה", "דני שובבני וגנאשר, "אחים וחיות אחרות", "הצילו!
כיווצתי את המורה" ו"מיקי ומכוניות המירוץ".
בשנת 2019 דיבב את דמותו של גארי החזיר בסרט "אנגרי בירדס - הסרט 2".
פריבס שיחק במספר מחזות, בהם: הצגת היחיד "זה לא רציני", "אני פה בגלל אשתי" ו"איפיגניה באאוליס", שהוצג בתיאטרון באר שבע.
בשנת 2014 החל לשחק במחזה "מסע הדוד מקס", המוצג בתיאטרון חיפה.
המחזה הוא עיבוד של רן בכור ועדו קרן לספרו של חנוך לוין.
אלדד פלד הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
עם גיוסו לצה"ל שובץ פלד בחטיבת גבעתי ועבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
עם סיום הקורס שימש כמפקד מחלקה ופלוגה בחטיבה.
בהמשך שימש כמפקד פלחה"ן גבעתי וכמפקד סיירת גבעתי.
בשנים 1999–2001 שימש כמפקד גדוד שקד ולקח חלק בפעילות המבצעית כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה ובלחימה בדרום לבנון.
לאחר מכן שימש כמפקד בא"ח גבעתי וכסגן מפקד החטיבה.
לאחר שחרורו פנה לעבוד כעורך דין.
אלדד בק (נולד ב-4 במאי 1965) הוא עיתונאי וסופר ישראלי.
אבי סבו של אלדד בק, הרמן בק, נולד בלמברג ונרצח בשואה במחנה ההשמדה סוביבור.
סבו של אלדד, הוגו בק, הצליח לברוח מבעוד מועד לארץ ישראל.
אלדד בק נולד בחיפה, והיה חניך בשבט "משוטטי בכרמל" של תנועת הצופים.
הוא עיתונאי מאז שירותו הצבאי.
שימש בעבר ככתב לענייני המזרח התיכון בגלי צה"ל ובעיתון "חדשות", כעורך חדשות החוץ בעיתון "הארץ", וכנציג של כלי תקשורת ישראליים שונים בצרפת, באוסטריה ובגרמניה.
בין השנים 2002–2016 שימש ככתב "ידיעות אחרונות" בגרמניה ובמרכז אירופה.
בין השנים 2017–2024 שימש ככתב באירופה עבור "ישראל היום".
לבק תואר DEUG בלימודי ערבית ואסלאם מאוניברסיטת הסורבון בפריז.
הוא מחזיק בדרכון אירופי, המאפשר לו להיכנס למדינות מוסלמיות רבות האסורות לכניסה לישראלים, ובהן סוריה, לבנון, עיראק, איראן, פקיסטן, סודאן ואפגניסטן.
על ביקוריו במדינות אלה כתב את ספרו "מעבר לגבול".
בשנת 2015 קיבל את אות "שגרירים ברשת" מטעם אוניברסיטת חיפה על תרומתו כעיתונאי למאבק באנטישמיות המודרנית ולחיזוק תדמיתה של ישראל בעולם.
לדבריו, במרבית שנותיו השתייך למחנה השמאל.
הוא תמך בהסכמי אוסלו ואף הצביע למפלגת מרצ, עד שלטענתו התפכח מ"אשליית השלום", בעקבות עבודתו עם הפלסטינים.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש ב-2020 הודיע על תמיכתו בליכוד בבחירות.
בספרו "גרמניה, אחרת" מפריך בק את הטענה כי גרמניה השקיעה מאמצים בהתמודדות עם עברה הנאצי.
לדעתו, כדי להשתחרר מהדימוי הנאצי השקיעה המדינה את מרב מאמציה ביצירת תדמית חיובית בדעת הקהל העולמית שהיא אכן כזו, אך בפועל הדברים הפוכים.
בק לוקח חלק בארגון חזון לאומי ומעביר שם הרצאות בתוכנית למנהיגות ציבורית.
מאז שנת 2000 חי בק עם בן זוגו.
מעבר לגבול, הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2009 (350 עמודים) – על מסעות ומפגשים במדינות ערב והאסלאם.
גרמניה, אחרת, הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2014 (413 עמודים) – על אנטישמיות בגרמניה שאחרי מלחמת העולם השנייה.
הקנצלרית: מרקל, ישראל והיהודים, הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2017 (415 עמודים) – על קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ויחסה ליהודים וישראל.
אלטרנטיבה – ימין חדש לגרמניה?, הוצאת רסלינג, 2022
פיוס מאוחר - סיפור היחסים הסוערים בין אוסטריה וישראל, הוצאת רסלינג, 2024.
אלדד לידור (נולד ב-21 באוגוסט 1949) הוא מלחין, מוזיקאי, נגן, ומפיק מוזיקלי ישראלי.
נולד בשם אלדד לדרמן ברמת גן.
ב-1977 סיים את לימודיו במגמה לקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה בירושלים, משם המשיך ללימודים בפריז - השתלמות במוזיקה קונקרטית.
ב-1979 התחיל לעבוד כמוזיקאי במחלקת הדרמה של קול ישראל ותוך כך היה אחראי על מוזיקה מקורית ועיצוב הסאונד בתסכיתים.
בשנת 1986 פתח לידור את אולפני קיו סאונד, שבהם נתן שירותי הפקות מוזיקה ופוסט פרודקשן לסרטים.
בשנת 2001 זכה לידור בפרס מאיר מרגלית על המוזיקה להצגה "נשיקת אשת העכביש".
בשנת 2005 החל לידור ללמד בסמינר הקיבוצים.
הוא מלמד במאים קורס בשם עיצוב מוזיקה.
בעבר לימד גם בחוג תיאטרון.
בשנת 2012 קיבל מלגת השתלמות בת חצי שנה ב"סיטה" לאמנויות בפריז.
תיאטרון סטארי פולין – הצילו
תיאטרון פולסקי תיאטר וורוצלאב פולין, ובתיאטרון קובנרטי (אנגליה)- דון זואן שב מהמלחמה.
הבימה: המלך ליר, הדה גבלר, אלוף הבונים, מלכת היופי של לינאן, רכוש נטוש, סונטת סתיו, מועדון האלמנות העליזות, אוסקר ודודה רוזה, קפואים, אבנים בכיסים, הכיסאות, נשיקת אשת העכביש, מראה מעל הגשר, מחילה, בחורים טובים, הבחורים בדלת ממול, אמדאוס, מחול המוות, יונה יונה.
בית לסין :על אהבה וחברות, אישה בעל בית, נערי ההיסטוריה, מקווה, פילומנה, פלדה, מירלה אפרת, מכתב לנעה, פופקורן, ערפל, שבעה, כחול בוער, אחד משלנו, מות הלבנה, הזוג המוזר, חשמלית ושמה תשוקה, מים קדושים, פילומנה, גג שקוף, ביאנקה, סילביה, מי מפחד מווירג'יניה וולף.
תיאטרון החאן: מידה כנגד מידה, האם הטובה, האזור החופשי, הלילה וההר.
תיאטרון באר שבע: הורים איומים, אבודים ביורקנס, סליחות, חבלי משיח, איפיגניה, ילד משלי, ביבר הזכוכית, כסף של אחרים, רק בימי ראשון, באופן יחסי, M בטרפליי, אם הבית, זינגר, המתחזה, אשת האופה, הרציף המערבי.
הקאמרי: סוס אחד נכנס לבר, מעשיה מגונה, שליחותו של הממונה על יחסי אנוש, אלקטרה, הבדלה, מי מפחד מורגיניה וולף, מותו של סוכן, נתניה, ביבר הזכוכית, מילאנו, אישה בעל בית, דמוקרטיה, המלביש, קופנהגן, המנצח, הפלגות, הריון, סוגרים את הלילה, יחסים מסוכנים, להרוג את הזמן, מהגר עובר ושב.
תיאטרון חיפה: אנשים טובים, גלנגרי גלן רוס, חצוצרה בואדי, גיבור הלובי, הדוכסית מאמלפי, השתיקה, דודתו של צ'רלי, עיר חופשית, הילד מאחורי העיניים, יזראל 10 פוינטס, שיחות עם אבי, הנכד.
תיאטרון לילדים ולנוער: מסך הברזל, הממלכה של קנסוקי, פילים לא רוקדים בלט, השיר שבלב, נטע זר, אורי, צבע הפנינה, שרה גיבורת נילי, הפיצוץ ברחוב אהלן, המבוך, עושה הנפלאות, שיטת חנה'לה.
תאטרונטו: שעת הנעילה, גנאנאוה - מסע בהרי האטלס, השאלה הנעלמה.
מדיטק: קרשינדו שמשון בר לשון, צבע הפנינה, המאוהב מכיתה ו'.
סמינר הקיבוצים: הדוד הנק, שוליים קשים, כיתת יורים, מזריץ, הממונה על יחסי אנוש.
בית צבי: מישהו לרוץ איתו, עיין ערך אהבה.
פסטיבל עכו: יונה יונה, קבוצת זיק 1–10, מדיאה אקס, טרנקילה, הערב רוקדים.
תיאטרון נא לגעת:- ההצגה "מבעד לרוח".
הלחין בין היתר מוזיקה לסרטים הבאים: אש צולבת, חברות הכי טובות, יומני נחמני, חילמי שושן מת מעצמו, הנעלם, אישה באפור, 7 ימים באלול, צה"ל שנות החמישים, הצוללת דקר נמצאת כאן, מבצע שלמה, חיילים ללא גבולות (זוכה פסטיבל סרטי תעודה איטליה).
קמפיין, אני היא אתה שאינך, אמיל חביבי, חרדת הבמאי.
1989 פסטיבל ישראל - "שקוף" עם אלברט עמר, עיבודים, לחנים וניהול מוזיקלי
1991 פסטיבל עכו "הערב רוקדים" – פרס על המוזיקה
1994 מוזיקה למופע זיק – הופעות באירופה
לידור הלחין את המוזיקה המושמעת במוזיאונים הבאים:
מוזיאון רובע ההרודיאני בירושלים העתיקה
יצירות עיקריות שפורסמו באמצעות דיסקים
2001 תקליטור "המוזיקה" - מוזיקה מתוך הצגות תיאטרון הבימה
2006 דיסק בשם "יש לי סבתא הכי טובה"
לידור מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשניים.
אלדד גל-עזר (5 באוגוסט 1947 - 21 בספטמבר 2019) היה ד"ר לפיזיקה וממייסדי תוכנית החלל הישראלית.
אלדד גל-עזר נולד ב-1947 לגאולה (לבית אזרחי) ואליהו גלעזר.
למד בבית הספר התיכון עירוני ה בתל אביב, כעתודאי למד לתאר ראשון ושני בפיזיקה באוניברסיטת תל אביב, שרת בצה"ל, כתב דוקטורט בפיזיקה תאורטית (חלקיקים אלמנטריים) באוניברסיטת תל אביב בהנחייתם של פרופסור יובל נאמן ופרופסור יוסף דותן.
ממקימי ופורצי הדרך של תוכנית החלל הישראלית.
לאלדד תפקיד מרכזי בהקמת תחנות הקרקע לקליטת לוויינים, וניהולם בתעשייה האווירית.על פעילותו זו זכה בפרס ביטחון ישראל.
לאחר הפרישה התנדב למסגרות חינוכיות שונות, כולל הדרכת "מדענים צעירים" שבנו לוויינים זעירים כדוגמת דוכיפת.
שיגור דוכיפת 3 הוקדש לזכרו.
גל-עזר היה נשוי, עד לפטירתו, לפרופסור יהודית גל-עזר אב לשתי בנות ובן.
אלדד תמיר (נולד ב־1 במאי 1962) הוא מנכ"ל ובעלים של בית ההשקעות "תמיר פישמן", דירקטור במספר חברות פרטיות בישראל; מראשוני מקימי תעשיית הון הסיכון בישראל.
תמיר נולד בפתח תקווה (1961) למשה (לנגר) תמיר מלוחמי ההגנה והאצ"ל וליהודית שרה לבית שטיינלאוף.
הוא גדל בקריית אונו והתחנך בתיכון בן צבי.
בשנת 1980, התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון עד שחרורו בשנת 1985 בדרגת סרן.
במהלך שירותו שימש בין היתר כמ"פ בסדיר, מג"ד במערך המילואים וקצין אגם חטיבה ואף לקח חלק במלחמת לבנון הראשונה, במסגרתה היה בין הלוחמים הראשונים שהגיעו לכביש ביירות-דמשק.
הוא בוגר תואר ראשון ותואר שני (MBA) במנהל עסקים במגמת מימון, מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בעברו, ניהל תמיר עשרות הנפקות ציבוריות בבורסות בארצות הברית, באירופה ובישראל ואף לקח חלק, כמשקיע וכבנקאי בחברות טכנולוגיות שונות, בהן: CHROMATIS TECHNOMATICS ,GALILEO .Coperrgate MSYSTEMS, NICE ,CHECKPOINT ,MODEM ART ,ALLOT, VOLTAIRE .RADWARE
את דרכו המקצועית החל בשנת 1985, אז השתלב בקרן ההון סיכון הראשונה בישראל - WTI.
בשנת 1987, הצטרף תמיר לחברת ייעוץ אסטרטגי, במסגרתה העניק ייעוץ אסטרטגי לחברות הגדולות במשק (מפעלי ים המלח, התעשייה האווירית נטפים, כיל, אלביט, נייר חדרה ורבות אחרות).
בשנת 1990 עבר לקונצרן כלל וניהל השקעות טכנולוגיה, הנפקות, רכישות ומיזוגים.
לאחר מכן הפך לשותף ומספר 2 בקבוצת אוורגרין ומנכ"ל אוורגרין שוק הון – במסגרת תפקידו ניהל תמיר את כלל הפעילות העסקית של החברה ודאג לקשר שבין "אוורגרין" לבין Robertson Stephens.
בשנת 1996 מונה למנכ"ל בחברה הציבורית "EVERGREEN" שוקי הון" ובשנת 1997, ייסד יחד עם שותפו דני פישמן את "קבוצת תמיר פישמן".
תמיר, יזם את קרן "אקליפטוס 1", ואת "תמיר הון סיכון" DFJ TF ו מהווה שותף מנהל בקרנות הון סיכון של הקבוצה.
בשנת 2013, הפך לבעל השליטה היחידי של בית ההשקעות תמיר פישמן.
חברת ניהול אופציות העובדים, המספקת שירות ניהול ונאמנות אותה הקים תמיר בשנת 2004, נמכרה בשנת 2017, לבית ההשקעות אי.בי.אי תמורת 38 מיליון שקל.
תמיר שימש כמרצה בתחומי: בנקאות להשקעות וניהול השקעות, בחוג למנהל עסקים של אוניברסיטת תל אביב, הוא משמש כפרשן בכיר בתחום ההשקעות בפאנלים מקצועיים רבים, בין היתר בתוכניות רדיו וטלוויזיה שונות מקומיות וזרות.
מאז מרץ 2009 ועד פברואר 2017, שימש כפרשן בתוכנית הטלוויזיה לילה כלכלי בערוץ 10 ובשנת 2018, הצטרף תמיר לתוכנית הטלוויזיה "הכרישים" של קשת, כחבר בצוות המשקיעים, לצד דובי פרנסס, זוהר לבקוביץ, יסמין לוקץ' ואורן דוברונסקי.
תמיר גרוש, מתגורר בתל אביב ולו 5 ילדים.
אלדאר קומלוש (במקור קרדנס, בהונגרית: Komlós Aladár; שמו הבדוי הספרותי היה אַלְמוֹש קוֹרַל.
דולנה סטרהובה, 10 בדצמבר 1892 – בודפשט, 22 ביוני 1980) היה סופר, משורר, מתרגם, דוקטור לספרות, היסטוריון ומבקר ספרות הונגרי-יהודי, ניצול שואה ברכבת של ישראל קסטנר, בעלה של השחקנית ההונגרייה-יהודייה ארז'י פלוֹטַאִי.
הוא למד בתיכון בלוצ'נץ, שם גילה מורו, הסופר והמשורר אלדאר בודור, את כישרונו.
משנת 1910 למד בחוג לטינית-הונגרית באוניברסיטת בודפשט, שם הצטרף לחוג גליליאו.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1918 כמורה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפל בשבי האיטלקי.
לאחר המלחמה עבד כמורה, אך פוטר בקושיצה בשנת 1920 בשל מאמר שכתב בעיתון.
להזמנת אוסקר יאסי הפך עמית במערכת "העיתון ההונגרי של וינה" (Bécsi Magyar Újság) מ- 1922 עד 1923. משנת 1925 היה מבקר של המגזין "חיי התיאטרון" ופרסם את המאמר הראשון שלו בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט.
באותה שנה הוא זכה בפרס שלישי בתחרות המגזין שלו על עבודתו על המשורר אנדרה אדי.
בשנים 1928-1938 ובשנים 1940-1944 לימד הונגרית ולטינית בגימנסיה היהודית בבודפשט.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נשלח ברכבת של קסטנר (ישראל קסטנר), תחילה לברגן-בלזן ומשם לשווייץ.
הוא חזר משם להונגריה בשנת 1945. בשנת 1946 מונה למרצה זמני באוניברסיטה.
בין השנים 1949–1960 היה מרצה קבוע באוניברסיטה ואחר כך, בהיותו בפנסיה, המשיך כמורה בתיכון בבודפשט.
משנת 1953 עבד במרכז לתיעוד ההיסטוריה הספרותית של האקדמיה ההונגרית למדעים ומשנת 1956 ועד פרישתו היה עמית מחקר בכיר עצמאי במכון.
כרך השירים הראשון שלו, "הייתי משורר", ראה אור בשנת 1921. (האוסף פורסם על ידי לרינץ סבו בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט) בשנת 1931, קובץ שיריו "פני המטורף האילם" עורר כעס בקרב מבקרים.
בשנת 1933 ראה אור הרומן הראשון שלו, ההרפתקה רומאית שמתרחש בתקופת הקיסר אוגוסטוס.
סדרת עבודותיו על ההיסטוריה הספרותית ההונגרית נפתחה בשנת 1928 בשם "הליריקה ההונגרית החדשה", שעסקה בדור הראשון של כותבי ועורכי כתב העת הספרותי ניוגט.
אחד הסיכומים החשובים ביותר של ההיסטוריה הספרותית ההונגרית שפורסמה בשנת 1959 נקראת שירה הונגרית משאנדור פטפי ועד אנדרה אדי.
הוא פרסם גם כמה אוספי מאמרים.
אלדאר קומלוש: יאנוש דמטר ; אתנאיום ניו., ב., 1918
יהודים בצומת דרכים (בודפשט, 1920)
הליריקה ההונגרית החדשה (בודפשט, 1928)
הרקע החברתי של ספרותנו (בודפשט, 1948)
תנועות אופוזיציה ספרותיות במאה ה -19. במחצית השנייה של המאה העשרים (בודפשט, 1956)
שירה הונגרית משאנדור פטופי ועד אנדרה אדי (בודפשט, 1959)
הסמליות והליריקהה ההונגרית (בודפשט, 1965)
שבעה עשורים של ביקורת ספרותית הונגרית ; Academic, Bp., 1966 (ספריית היסטוריה ספרותית)
מחקרים, מאמרים, ביקורות ; Seeder, Bp., 1967 (עקרונות ודרכים)
דין וחשבון ביקורתי (בודפשט, 1977)
בעיות סביב המערב (בודפשט, 1978)
שירה הונגרית משאנדור פטופי ועד אנדרה אדי ; מהדורה שנייה; Gondolat, Bp., 1981
ההיסטוריה של הרוח יהודית הונגרית מהרפורמציה עד לשואה (בודפשט, 1997)
הפעילות הספרותית של יהדות הונגריה במאה ה-19. מאה ; הקדמה מאת יאנוש קבאנאי, אינדקס גבריאלה קורמנדי; עבר ועתיד, עמ ', 2008 (האג)
מבוא לספרות הונגרית-יהודית ; העורך: יאנוש קבאנאיאי; עבר ועתיד, עמ ', 2009 (האג)
שירים ועדויות של משורר נטוש (1921)
הפרצוף של המטורף השקט (בודפשט, 1931)
מעשיות וסיפורים יהודיים ; צוות מעלה.
אלדאר קומלוש, בלה ויהר, ואחרים.
אנדרה ואדאס; איגוד המורים היהודים הארצי, בודפשט, 1940
שירים על היהדות ; לאסוף.
Aladár Komlós; הפדרציה הפרו-פלסטינית של יהודי הונגריה, בודפשט, 1944 (ספרים סהוצאת יבנה)
ספר השירים היפים ביותר ; SEL.
פרנץ ינקוביץ', אלדאר קומלש, פטר רובין; המכון הספרותי בבודפשט, בודפשט, 1946 (הספרייה לספרות הונגרית)
ספר שירים זרים ; הרשימה, חולה.
לאיוש קונדור; Móra, Bp., 1964 (הספרייה שלי.
יצירות מופת של ספרות נוער)
ספרות הונגרית בראשית המאה ; לערוך, לערוך Aladár Komlós, Mihály Czine; הוצאת ספרי לימוד, Bp., 1962 (ספריית בתי ספר)
האנתולוגיה ; לערוך, לערוך, לערוך Aladár Komlós, הערה István Tótfalusi; Athenaeum Ny., Bp., 1968 (פניני הספרות ההונגרית)
האלון והכינור (בודפשט, 1981 )
סיפורי עם יהודיים על אלדר קומלוש ובלה ויהר ; SEL.
מעשיות וסיפורים יהודיים ; Aladár Komlós, Bla Vihar; הדפסת גביאנו, עמ ',
גיבורי ברית קוריאטיוס ; בהתאמה.
אלדאר רובוז (במקור רוט, בהונגרית: Roboz Aladár; בודפשט, 9 בינואר 1895 – סן פרנסיסקו (קליפורניה), ארצות הברית, 1 ביוני 1986) היה מנהל תיאטרון קברט ידוע ומוכר הונגרי-יהודי ומנהל חברות הפקה של סרטי קולנוע.
הוא אחיו הצעיר של מנהל התיאטרון אימרה רובוז.
סבו וסבתו מצד אביו היו קלמן רוט ומינש לוי, סבו וסבתו מצד אימו היו מרק אונגרליידר ורוזאליה בלום.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר התגייס לצבא, הוכשר כקצין, נפצע בשנת 1917 ושוחרר כסגן בשנת 1918. באותה שנה הקים את תיאטרון (במת) האי מרגיט, אך המבנה הזה ליד מגדל המים פורק לאחר מכן.
תחילה היה ראש מעבדת חברת הסרטים פרויקטוגרף ואחר כך מנהל מחלקת השכרת הסרטים של החברה.
(לפי מקור אחר, הוא היה תחילה מנהל חברת הסרטים של Phönix Ltd.) לאחר שיוז'ף נוימן מייסד "מפעל הפקת הסרטים קורונה" פרש העביר את ניהול מפעל הסרטים לאלדאר רובוז שכבר היה מוכר במקצוע.
רובוז הפך את המפעל לחברה בע"מ והפך למנהלה בשנת 1919. מאוחר יותר החליף את המשרה הזאת בתפקיד מנכ"ל חברת Projectograph Motion Picture and Machine Factory.
בשנת 1923 התחתן עם בתם של שאלאמון נוי ואירן זור בבודפשט.
לאחר עזיבתם (1929 ו-1931 בהתאמה) עבר המוסד תקופת משבר, אך בתמיכתו הכספית של אחיו של אלדאר רובוז, אימרה רובוז, הוא הצליח להתאושש.
אלדאר רובוז נפרד מפרויקטוגרף בשנת 1926 וקיבל על עצמו גם את ניהול הרויאל אורפאום (Royal Orfeum) מה -1 בנובמבר 1930 הוא היה גם המנהל המקומי בבודפשט של חברת הסרטים הוינאית Schacha-Film.
בשנת 1938 שלח את משפחתו (בראית הנולד) ללונדון.
הוא שרד את תקופת מלחמת העולם השנייה ובמיוחד את התקופה של כניסת הוורמכט להונגריה ואת עלית מפלגת צלב החץ הנאצית-הונגרית לשלטון כשהוא מסתתר בבודפשט.
לאחר המלחמה הפך ליורשו המקצועי של אחיו אימרה רובוז שנספה בשואה, אך עד מהרה עזב את הונגריה.
הוא עבר לארצות הברית בשנת 1948, שם פגש מחדש את בנו, טמאש רובוז.
בהמשך הקים סוכנות לתיאטרון ובשנת 1970 היה ממקימי "מועדון הקן" (Fészek Klub) של ניו יורק, שבחר בו גם כיו"ר הדירקטוריון.
אלדאר קומיאט (במקור קורח, בהונגרית: Komját Aladár; קושיצה, 11 בפברואר 1891 – פריז, 3 בינואר 1937) היה משורר, עיתונאי, עורך, עורך דין הונגרי-יהודי, אחיו ואחותו היו מור קורח ויוליה קניירש.
אלדאר היה ילד במשפחה של פקיד בשרות הציבורי, אביו היה פקיד מס שהוצב על ידי הממונים עליו במקומות שונים.
זו הסיבה שהמשורר, נולד במקרה בקושיצה, את לימודיו סיים בלטניה (כפר גדול של כ-4000 תושבים במערב טרנסדנוביה במפגש הגבולות הונגריה, קרואטיה, סלובניה, בצד ההונגרי), אחר כך ברייקה ובבודפשט.
ברייקה היה המקום בו השפה האיטלקית נדבקה עליו.
אבל בקרוב ילמד גם גרמנית וצרפתית.
בגיל 20 הוא ומשפחתו עברו כאמור לרייקה, שם עבד קומיאט כפקיד בבית המשפט.
שנתיים לאחר מכן עבר לפרקליטות של בודפשט.
בשנת 1914 היה חשב שכר במפעל המצברים טודור.
במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914-1918) הוא היה אחד החברים המובילים בתנועה האנטי-מיליטריסטית ובקבוצה הסוציאליסטית המהפכנית.
תחילה כתב בכתב העת "המעשה" (A Tett) ולאחר סגירתו בכתב העת "מא" (Ma), כלומר "היום" נתן מקום לפרסום שיריו.
כתב עת זה הושק על ידי לאיוש קשאק, ככתב עת ספרותי ואמנותי (1916-1925) שהוציא לאור וערך אותו קשאק בעצמו עד לסגירתו.
במטרותיו שאף כתב העת לשנות את האמנות ואת החברה, תוך השינויים ההיסטוריים בהונגריה.