tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בארצות אסייתיות מסוימות (יפן, דרום קוריאה, סין, הונג קונג, מלאזיה, פיליפינים ותאילנד), 80% מהתינוקות ישנים עם ההורים באותו חדר בכל טווח הגילאים עד 3,ישנים פחות זמן.
ומתעוררים יותר בשנתם וסובלים יותר מבעיות שינה לעומת הארצות "המערביות" כגון :ארצות הברית, אוסטרליה, ניו זילנד, אנגליה, וקנדה אשר רק 50% מהילדים בהן ישנים עם ההורים באותו חדר וגם זה רק בחודשים הראשונים כאשר אחוז זה יורד בדרמטיות בהמשך השנה הראשונה
משתנים נחשבים כקשורים להפרעות שינה
בניגוד למה שהאמינו הורים ואנשי מקצוע, הקשר בין צמיחת שיניים לבין סימפטומים פיזיים משמעותיים הוא חלש ונטייתם להורים להאשים את צמיחת השיניים בבעיות ההתנהגותיות והגופניות אינה מוצדקת.
שינה "מהודקת" בגיל חודש אצל תינוקות בריאים היא שיטה שמקובלת שנים רבות בתרבויות שונות בעולם.
ההידוק מתייחס לכך שהתינוק מולבש על ידי בגדים הדוקים או סדין, או שמיכה דקה שמהודקת מסביב לגוף כך שהוא לא יכול להזיז את ידיו ורגליו בחופשיות.
איכות שנתם של התינוקות במצב המהודק טובה יותר, וההידוק תורם בצורה חיובית לאיכות השינה וגם מגביר את תגובת היקיצה לגירוי סביבתי.
תגובת יקיצה לגירוי סביבתי קושרה לגורמים שמקטינים את הסיכון למות בעריסה, הורים המעוניינים להשכיב את התינוק מהודק צריכים להיזהר מהידוק יתר שעלול להקשות על הנשימה.
לאור יש השפעות משמעותיות על השעון הביולוגי של בעלי החיים בכלל והאדם בפרט, יש קשר בין איכות השינה בלילה לבין רמת החשיפה לאור של התינוק בשעות היום, נמצא שהתינוקות שישנו טוב יותר בלילה היו אלה שנחשפו יותר לאור בשעות אחר הצהריים המוקדמות (בין 12 ל-4 אחר הצהריים) .
מצוות שינה בסוכה היא אחד ממרכיבי מצוות הישיבה בסוכה הנלמדת מהפסוק: בַּסֻּכֹּת תֵּשְׁבוּ שִׁבְעַת יָמִים.
בשונה מהמרכיב השני של מצוות הסוכה, חובת האכילה בסוכה, הכוללת רק אכילת קבע ולא אכילת ארעי, חובת השינה בסוכה כוללת כל סוג של שינה - שנת קבע ושנת ארעי כאחד.
מצוות הישיבה בסוכה מופיעה בפרשת אמור שבספר ויקרא: , למדו חכמים מהמילה תשבו שמצוות הישיבה בסוכה משמעותה מגורים בסוכה כדרך שאדם יושב בביתו בכל השנה: , ואחד מן הדברים שאדם עושה בביתו ולא מחוץ לבית הוא שינה.
בתלמוד הבבלי מבואר שבשונה מהמרכיב השני של מצוות הישיבה בסוכה, האכילה בסוכה, שמחייבת אכילת קבע בלבד בסוכה, אך אכילת ארעי מותרת מחוץ לסוכה, חובת השינה בסוכה היא חובה גורפת הכוללת כל סוג של שינה, ואפילו שנת עראי שהיא שינה קלה של התנמנמות למשך כדקה אחת, צריכה להיעשות בסוכה: .
שני טעמים הובאו לדבר בתלמוד הבבלי: .
את דעתו של רבא באר רש"י שם, שלעיתים די לאדם בשינה מועטת כדי לרוות שינה ולהתרענן.
ולכן אף שנת ארעי נאסרה מחוץ לסוכה.
דעת הרב שמעון בן צמח דוראן שחיוב שינת עראי הוא רק מדרבנן.
יש אומרים ששינה המכונה 'ניקור', בה האדם אינו מעוניין להירדם אך נרדם קלות בלי משים שלא ברצונו, וכעבור זמן קצר מתעורר מעצמו, אינה נחשבת אפילו לשנת ארעי, הואיל והאדם אינו מעוניין בה, והיא מותרת.
ורק כאשר אדם משעין ראשו כדי להירדם, זו שנת ארעי האסורה מחוץ לסוכה.
נרדם אדם מחוץ לסוכה - דעת הרב יוסף חיים מבגדאד שישנה חובה להעירו משנתו.
אולם דעתו של הרב שלמה זלמן אוירבך שאין להעירו, שבעת השינה אין הוא מחויב כלל במצוות כדין שוטה.
מאידך דעת הרב עובדיה יוסף שגם על ישן מוטל חיוב שינה בסוכה, ולכן כתב שטוב להעירו בנחת שילך לישון בסוכה, בפרט אם יודע שכך הוא רצונו, ואם רואה שקשה לו לקום דינו כמצטער הפטור מן הסוכה
חכמים הגדירו את מצוות התורה לשבת בסוכה, שהיא נעשית כדרך שאדם דר בביתו בכל השנה: .
לפיכך, לכתחילה יש לאדם לבנות סוכה באופן שיוכל לישון בה עם אשתו, כדרך שהוא ישן עם אשתו כל השנה.
בנוסף כך, אף שאישה פטורה מהחובה לישון בסוכה משום שזו מצוות עשה שהזמן גרמה, אם תישן בה תקיים מצווה.
ובנוסף לכך, אם כאשר בני הזוג ישנים בנפרד, שמחת החג שלהם נפגמת.
על כן פוסקים רבים הדריכו שראוי לאדם לדאוג שהסוכה שיבנה תתאים לשינה עם אשתו בסוכה.
אמנם במקרה שאין באפשרות האדם לעשות סוכה בה יוכלו הוא ואשתו לישון, כגון שהמקום צפוף או שיש שם אנשים אחרים שישנים בסוכה, יש אומרים שהוא פטור משינה בסוכה הואיל ואין זה 'תשבו - כעין תדורו'.
ויש אומרים שמי שרוצה לשמח את אשתו בשמחת החג בכך שישן עמה בבית (גם כשהיא נדה) - פטור ממצוות הסוכה כדין העוסק במצווה פטור מן המצווה.
ויש אומרים שרק אם הוא מצטער מכך שאינו ישן עם אשתו, הוא פטור מדין מצטער.
אך אם אינו מצטער מכך כל כך, חייב לישון בסוכה מלבד בליל טבילה או כאשר מקיים באותו הלילה מצוות עונה.
הנוהַג שלא לישון בסוכה ונימוקיו
על אף ששינה בסוכה היא ההלכה בעלת התנאים המחמירים ביותר בכל הלכות ישיבה בסוכה, שאפילו שנת ארעי אסורה מחוץ לסוכה, בפועל רבים אינם נוהגים לישון בסוכה.
שני טעמים מרכזיים הובאו בפוסקים לנוהַג זה:
בארצות צפון ומזרח אירופה מזג האוויר בתקופת חג הסוכות היה קר מאוד, ובתנאים כאלו קשה מאוד היה לאנשים לישון בסוכה, מחוץ לבית המחומם.
ולכן הורו הרבנים שמי שיודע שיסבול מקור וצינון כשישן בסוכה על אף שיתכסה בשמיכות חמות - פטור מהשינה בה.
ואף שבארץ ישראל מזג האוויר הרבה יותר חם מבאירופה, כיום ישנם אנשים רבים הרגישים לקור יותר מבעבר, ועלולים לצינון בעודם מכוסים היטב גם בטמפרטורות פחות נמוכות מאלו שהיו באירופה, ולכן נהגו לישון בבית כדין מצטער בסוכה, שפטור מהשינה בה.
אמנם כאשר מזג האוויר מאפשר זאת, או בשנת הצהרים שאז לא קר כל כך, גם אנשים אלו צריכים לישון בסוכה.
כפי שהתבאר לעיל, ישנם פוסקים הסוברים שכאשר אין באפשרות האדם לישון עם אשתו בסוכה, רשאי לישון עמה בבית ואינו חייב לישון לבדו בסוכה, או משום שאין שינה זו 'כעין תדורו', או כי הוא עוסק במצווה כשמשמח את אשתו בחג בשינה עימה, או כי הוא מצטער כשישן בנפרד מאשתו.
- שמכיוון שחסידים מדקדקים לנהוג כרבם, - הרי זה יגרום להם צער שהם ישנו בסוכה בניגוד למנהג רבותיהם, ו"מצטער פטור מן הסוכה".
בנוסף לשלושת המצבים הנזכרים, ישנם אנשים שאינם מצליחים להירדם בסוכה משום שהם מתוחים מהסביבה השונה, וגם הם פטורים מהסוכה מדין מצטער.
וכן הדין כאשר בקרבת הסוכה ישנו רעש המקשה על השינה, כגון שמצויים שם ילדים שמרעישים, ואין באפשרות האדם להביא להפסקת הרעש.
שינג-שן צ'רן (במנדרינית תקנית: 陳省身; 26 באוקטובר 1911 – 3 בדצמבר 2004) היה מתמטיקאי סיני-אמריקאי שתרם תרומות יסודיות לגאומטריה הדיפרנציאלית ולטופולוגיה והקים את תחום הגאומטריה הדיפלרנציאלית הגלובלית.
הוא נחשב לדמות מובילה בתחום הגאומטריה ולאחד מחשובי המתמטיקאים במאה ה-20 ועבודתו המדעית הוכתרה בפרסים רבים, בהם פרס וולף למתמטיקה ופרס שאו הראשון.
שינג-שן צ'רן היה יליד סין שהיגר לארצות הברית.
הוא עבד כמעט עשור באוניברסיטת שיקגו לפני שעבר לאוניברסיטת ברקלי, שבה ייסד בשנת 1982 את מכון המחקר למדעי מתמטיקה והיה למנהלו הראשון.
לזכרו מעניק איגוד המתמטיקה הבינלאומי את מדליית צ'רן היוקרתית כאות הוקרה על הישגים יוצאי דופן בתחום המתמטיקה.
צ'רן נולד בנפת שיושוי, ג'יאשׂינג, במחוז ג'ג'יאנג אחד מארבעת ילדיהם של באו ג'נג-צ'ן, משפטן ושל אשתו מיי האן.
שנה אחרי לידתו הודחה שושלת צ'ינג וסין הפכה לרפובליקה.
צ'רן למד בילדותו בבית אצל דודתו ואצל אביו.
אחר כך למד מתמטיקה לבד מספר בעל שלושה כרכים.
בשנת 1920 הוא עבר בקלות את מבחני הכניסה לגימנסיית "שיו ג'ואו".
בשנת 1922 בגלל עבודת אביו בבית המשפט בטיינג'ין, עבר איתו לעיר הזאת ולמד עוד ארבע שנים בתיכון "פו לואן".
התעמק אז בתרגילי אלגברה מתקדמים לפי הספר Higher Algebra של הול ונייט וב" Geometry and Trigonometry" מאת ונטוורת' וסמית'.
ב-1926 בגיל 15 נרשם לפקולטה למדעים של אוניברסיטת ננקאי בטיינג'ין.
מכיוון שהתקשה עם עבודות מעבדה העדיף להתעמק במקום זאת במתמטיקה.
ב-1930 סיים תואר ראשון במדעים.
באוניברסיטת ננקאי המנטור שלו היה המתמטיקאי ג'יאנג ליפו.
כמו כן הוא הושפע מאוד מדמותו של הפיזיקאי ז'או יוטאי, אחד מאבות מדעי המחשב בסין.
בהמשך עבר לעבוד כמדריך בחוג למתמטיקה של אוניברסיטת צינגהואה בבייז'ינג (אז בייפינג).
באותו זמן הוא נרשם שם גם כסטונדט לתואר שני.
הוא למד גאומטריה דיפרנציאלית פרויקטיבית אצל סון גואנגיואן, יליד ג'ג'יאנג כמוהו, שהיה מומחה לגאומטריה וללוגיקה בוגר אוניברסיטת שיקגו.
גם סון נחשב לאחד ממייסדי המתמטיקה המודרנית בסין.
ב-1932 פרסם צ'רן את מחקרו הראשון בכתב העת של האוניברסיטה.
בקיץ 1934 הוא סיים תואר שני והיה לסטודנט הראשון שקיבל תואר מוסמך למתמטיקה בארצו.
באוניברסיטת צינגהואה התוודע צ'רן לדמויות נוספות מקרב מדעני סין:יאנג קו-צ'ואן, גם הוא בוגר שיקגו, אביו של הפיזיקאי חתן פרס נובל צ'ן-נינג יאנג, לימד אותו אלגברה.
צ'רן עצמו לימד את יאנג מתמטיקה לתואר ראשון.
המתמטיקאי הואה לואוגנג היה לו עמית ללימודים ושותף לחדר.
ב-1932 כשביקר וילהלם בלאשקה מאוניברסיטת המבורג באוניברסיטת צינגהואה התרשם מאוד מאישיותו של צ'רן וממחקריו.
ב-1934 קיבל צ'רן מלגת לימודים לארצות הברית אבל רצה מאוד ללמוד אצל בלאשקה בגרמניה.
בסיבסוד אוניברסיטת צינגהואה והקרן הסינית לתרבות ולחינוך קיבל מלגה ללמוד אצל בלאשקה באוניברסיטת המבורג.
למד אצל בלאשקה גאומטריית הרשתות ואחר כך תאוריית קרטן-קהלר.
ב-1936 קיבל את התואר דוקטור למדעים (Dr.
לפי המלצת בלאשקה נסע להמשיך בלימודים בפריז.
התעוררה בפניו האפשרות לבחור בין קריירה בתחום האלגברה בגרמניה תחת הדרכתו של אמיל ארטין או לחלופין קריירה בתחום הגאומטריה אצל אלי קרטן.
אף על פי שהוקסם לדבריו על ידי "יופייה הארגוני" של האלגברה של אמיל ארטין, בספטמבר 1936 החליט לבסוף לנסוע לצרפת.
הוא למד שם שנה באוניברסיטת סורבון.
לפני כן הזדמן לו באוגוסט 1936 לצפות באולימפיאדת ברלין ביחד עם ידידו הואה לואוגנג שבא מקיימברידג' לבקרו לזמן קצר.
בקיץ 1937 קיבל את הזמנת אוניברסיטת צינגהואה וחזר לסין.
הוא התמנה שם לפרופסור למתמטיקה.
אולם, באוגוסט 1937 אחרי תקרית גשר מרקו פולו ופריצת מלחמת סין–יפן השנייה, נאלצה אוניברסיטת צינגהואה להתפנות מבייז'ינג למערב סין.
צינגהואה וננקאי הועברו לקונמינג, במחוז יונאן והתמזגו באוניברסיטה הלאומית המשותפת הדרום-מערבית.
באותה שנה הואה לואוגנג התמנה לפרופסור בצינגהואה.
ב-1939 צ'רן התחתן עם שי-פנינג צ'נג.
לזוג נולדו שני ילדים:פול ומיי.
ביולי 1943 נסע צ'רן לארצות הברית ועבד במכון למחקר מתקדם IAS בפרינסטון שבניו ג'רזי.
הוא חקר אז המחלקות האופייניות בגאומטריה הדיפירנציאלית.
זמן קצר לאחר מכן הוא הוזמן על ידי סולומון ליפשיץ להיות עורך של כתב העת Annals of Mathematics.
ב-1945 הגיע צ'רן לשאנגחאי על מנת לעזור בהקמת המכון למתמטיקה של האקדמיה הסינית (Academia Sinica).
מוסדות אקדמיים אלה הועברו בהמשך לבירת הרפובליקה, ננקינג.
הוא היה היושב ראש המכהן של המכון.
תחת הדרכתו למד אז וו וונג'ון.
ב-1948 צ'רן נבחר לאחד החברים הראשונים של האקדמיה הסינית, בגיל 37 - הצעיר שביניהם.
ב-27 בפברואר 1972 פורסמה הצהרת שנגחאי על נורמליזציה של היחסים בין ארצות הברית וסין העממית ואזרחים אמריקאים הורשו לבקר ברפובליקה העממית של סין.
בספטמבר 1972 ביקר בסין גם צ'רן ואשתו.
בהמשך הוא חזר לבקר עוד 24 פעמים, מהן 14 במחוז הולדתו ג'ג'יאנג.
צ'רן הקים בסין את המכון ננקאי למתמטיקה באוניברסיטת ננקאי שבה למד בצעירותו.
המכון הוקם רשמית ב-1984 אך פתח את שעריו בפועל ב-17 באוקטובר 1985. אחרי מותו ב-2004 הוא קיבל את שמו של צ'רן.
מלחמת האזרחים הסינית אילצה אותו לשוב בסוף שנת 1948 לארצות הברית.
הוא חזר ל-IAS וב-1949 התמנה לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת שיקגו.
באותה תקופה ארנסט פרסטון ליין, ראש הקתדרה לשעבר בשיקגו, היה למדריך עבודת
מורה לשעבר של צ'רן באוניברסיטת צינגהואה.
ב-1960 עבר צ'רן לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
הוא עבד בה עד לפרישתו לגמלאות (פרופסור אמריטוס) ב-1979.
ב-1961 הוא קיבל את האזרחות האמריקאית.
באותה שנה הוא נבחר לחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ב-1981 הוא הקים את המכון למחקר במדעי מתמטיקה MSRI בברקלי, אחד המכונים הגדולים ביותר מסוג זה בעולם.
הוא ניהל אותו עד שנת 1984. ב-1964 הוא נבחר לסגן יושב ראש החברה האמריקאית למתמטיקה.
שינג-טונג יאו היה אחד מתלמידיו לעבודת דוקטורט.
בשנת 1970 הוענק לו פרס שובנה מאת ה-MAA.
בעזרת צ'רן הוקם מכון למחקר מתמטי גם בטאיפיי בטאיוואן בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה הלאומית טאיוואן, האוניברסיטה הלאומית צינגהואה והמכון למתמטיקה של האקדמיה הסינית.
צ'רן היה גם מנהל ויועץ של המרכז למדעים מתמטיים באוניברסיטת ז'ג'יאנג בהנג'ואו.
החל משנת 2000 ועד מותו חי צ'רן בטיינג'ין בסין.
בשנת 2004 הוא נפטר בביתו בטיינג'ין בגיל 93.
עבודתו של צ'רן נגעה לכל תחומיה הקלאסיים של הגאמטריה הדיפרנציאלית.
הוא פרסם ממצאים על הגאומטריה האינטגרלית, על תאוריית פיזור הערך בפונקציות ההולומורפיות וכל משטחים מזעריים.
צ'רן היה ממשיכו של אלי קרטן בכך שבתנאי בדידות יחסית, בסין בשנים 1937–1943, עבד בתחום תורת השקילות.
ב-1954 הוא פרסם את הטיפול בסוגיית הפסאודוחבורה שהיא מהותית לתורה הגאומטרית של קרטן.
צ'רן השתמש בהצלחה בשיטת ה"מסגרת הנעה" כמו ממציאה, קרטן.
הוא העדיף בתורת היריעה המרוכבת להישאר בתחום הגאומטריה, מאשר להתחקות אחר תורת הפוטנציאל.
לכן אחד מספריו נקרא "יריעות מרוכבות ללא תורת פוטנציאל".
בשנותיו האחרונות התעניין במיוחד בגאומטריה של פינסלר וכתב מספר ספרים ומאמרים בנושא זה.
צ'רן היה נשוי לראשונה משנת 1939 עם צ'נג שינינג שנפטרה בשנת 2000. נולדו להם בת - פו (מיי צ'ו), אשתו של הפיזיקאי צ'ו צ'ינג-וו, ובן בשם בואו לונג (נולד ב-1940 בשנגחאי).
בני הזוג הופרדו בעקבות מלחמת העולם השנייה בשנים 1940–1946
צ'רן ביקש לפני מותו להעביר את קבר אשתו המנוחה לצידו בקמפוס אוניברסיטת ננקאי.
למטרה זו בשנת 2011 הקימה האוניברסיטה חלקת קבורה על שמו.
בחלקה נמצאים קבריהם של צ'רן ושל אשתו צ'נג - הבנוים משני לוחות שיש לבן ומצבת גרניט שחור, וכן 23 כיסאות שעליהם יוכלו להתיישב מדענים ולשוחח על סוגיות מדעיות.
1948 - חבר באקדמיה הסינית (Academia Sinica) (כיום מושבה בטאיפיי)
1961 - חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
1963 - חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
1970 - פרס שובנה של איגוד המתמטי באמריקה
1971 - חבר בהתכתבות של האקדמיה הברגילאית למדעים
1975 - המדליה הלאומית למדעים מטעם נשיא ארצות הברית
1982 - פרס הומבולדט (גרמניה)
סטיל של החברה המתמטית האמריקאית
1983 - חבר מייסד של TWAS (האקדמיה העולמית למדעים) (טריאסט)
1984 - פרס וולף למתמטיקה (ישראל)
1985 - חבר זר של החברה המלכותית של לונדון
1986 - חבר מתכתב של האקדמיה פלוריטנה במסינה, סיצ'יליה
1989 - חבר האקדמיה דיי לינצ'אי (איטליה)
1989 - חבר לכל החיים של האקדמיה למדעים של ניו יורק
1989 - חבר זר של האקדמיה הצרפתית למדעים
1989 - חבר בחברה האמריקאית לפילוסופיה
1994 - חבר זר של האקדמיה למדעים של סין
2002 - מדליית לובצ'בסקי - מטעם אוניברסיטת קזן בטטרסטן, רוסיה
2004 מאי - פרס שאו למדעים מתמטיים (הונג קונג)
הוא קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד באוניברסיטה הסינית של הונג קונג (1969), אוניברסיטת שיקגו (1969)
המכון הטכנולוגי של ציריך ETH בציריך (1982), אוניברסיטת סטוני ברוק ניו יורק (1985), המכון לטכנולוגיה ברלין (1986), אוניברסיטת המבורג, (1971) אוניברסיטת ננקאי (1985)
2009 - האיחוד המתמטי הבינלאומי החליט בעזרת הקרן צ'רן שהוקמה על ידי משפחת צ'רן להעניק כל 4 שנים את מדליית צ'רן לרגל הקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים.
המדליה הוענקה לראשונה בקונגרס בהיידראבאד ב-2010. בנוסף למדליית הזהב, הזוכה מקבל 500,000 דולר, מתוכם 250,000 דולר פרס כספי, והזוכה רשאי למנות ארגון אחד או יותר לקבלת מימון בהיקף כולל של 250,000 דולר לתמיכה בתוכניות מחקר, חינוך או תוכניות הסברה אחרות בתחום המתמטיקה.
פרס צ'רן מוענק כל שלוש שנים על ידי הקונגרס הבינלאומי של מתמטיקאים סינים, החל משנת 2001.
פרס שינג-שן צ'רן (Shiing Shen Chern Mathematics Award) שנוסד בשנת 1986 על ידי האגודה המתמטית הסינית
2004 - המכון צ'רן למתמטיקה של אוניברסיטת ננקאי בטיינג'ין, סין
הרצאות צ'רן - והקתדרה ע"ש צ'רן למתמטיקה - במחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קתדרות באוניברסיטת ברקלי נקראו צ'רן וצר'ן-סיימון.
1951 - Topics in Differential Geometry (סוגיות בגאומטריה הדיפרנציאלית) - פרינסטון
1953 - Differential Manifolds (יריעות דיפרנציאליות) - אוניברסיטת שיקגו
1956 - Complex Manifolds (יריעות מרוכבות), אוניברסיטת שיקגו
1968 -Minimal Manifolds in a Riemann Manifold תת-יריעות מזעריות ביריעה רימאנית, אוניברסיטת קנזס
Selected Papers, Vol I-IV מבחר מאמרים כרכים א-ד, הוצא לאור שפרינגר
שינוי הגוף הוא שינוי מכוון של האנטומיה האנושית או המראה הפיזי האנושי.
שינוי הגוף מבוצע לעיתים רבות לשיפור האסתטיקה, לשיפור הביצועים המיניים, כחלק מטקס טרנספורמציה, בשל אמונות דתיות, על מנת להציג השתייכות לקבוצה, לזכר אירוע מסוים, על מנת ליצור אמנות גוף , על מנת לזעזע אנשים, או כצורת ביטוי עצמי.
בהגדרה הרחבה יותר מתייחס המונח גם לניתוחים פלסטיים, קישוט של הגוף באופן המקובל בחברה (למשל, פירסינג באוזן נפוץ כיום בחברות רבות), ולטקסי דת מסוימים (כגון ביצוע מילה בתרבויות מסוימות).
פירסינג בגוף - ניקוב או חיתוך של חלקים שונים בגוף לצורך יצירת פתח בו ניתן לתלות תכשיטים או שבו ניתן להכניס שתל
פירסינג באוזן - הסוג הנפוץ ביותר של שינוי גוף
טבעות צוואר - רצועות מתכת מרובות המוצבות כקישוט סביב צווארו של אדם.
ישנם מספר תרבויות באפריקה ואסיה בהן נעשה שימוש בטבעות צוואר מרובות עוד מגיל צעיר על מנת למתוח את הצוואר.
קעקוע - שרטוט הנעשה בעזרת דיו או בחומרי צבע אחרים המוכנסים באופן קבוע מתחת לעור לקישוט או סימון.
קעקוע הקרנית - קעקוע הקרנית של העין.
בניגוד לקישוטי גוף, הפרוצדורות הבאות מיועדות להגדלת חלק מסוים בגוף:
שתלים בחזה - הכנסת שתלי סיליקון-ג'ל לתוך השדיים על מנת להגדיל את השד או על מנת לבנותו מחדש.
ניתוח הגדלת הפין - ניתוח להגדיל האורך והעובי של הפין.
שתל תת-עורי - השתלת אובייקט מתחת לעור באופן המאפשר לגוף להתרפא סביב השתל וליצור אזור על הגוף עם בליטות בעלות עיצוב/דפוס מסוים.
בניגוד לipl ששם יש בעיה עם בעלי עור גוון לבן
פיצול לשון - פיצול של הלשון בדומה נחש
שינוי והטלת מום באיברי מין:
השחתת איבר המין הנשי - מנהג שבמהלכו מבוצע חיתוך או כריתה של חלק מאיבר המין הנשי מסיבות חברתיות ותרבותיות.
המנהג נפוץ במדינות אפריקאיות ומוסלמיות.
צמצום ברדס הדגדגן - הליך כירורגי להקטנת הגודל של ברדס הדגדגן, על מנת לחשוף את העטרה של הדגדגן.
ניתוח הסרת הדגדגן - ניתוח בו מוסר לחלוטין הדגדגן.
הקטנת שפתי הפות - ניתוח קוסמטי לשינוי קפלי העור סביב איבר המין הנקבי במטרה לשנות את גודל או צורת השפתיים, או לתקן את אי-הסימטריה ביניהן.
מילה - חיתוך וסילוק העורלה, שהיא העור העוטף ומכסה את קצה איבר המין של הזכר הערל.
המילה מתבצעת לרוב כחלק מטקס דתי שהוא מצווה ביהדות ובאסלאם ובזרמים מסוימים בנצרות, או מסיבות רפואיות לשם מניעת מחלות ושיפור ההיגיינה.
שחזור עורלה - תהליך בו מורחב עור הפין של גברים באמצעות מתיחתו כלפי מטה או ניתוח, בניסיון להרחיב את העורלה או לשחזרה לאחר שהוסרה במהלך ניתוח מילה, באמצעות רקמת עור חדשה.
שינוי הגוף כתוצאה מפרקטיקות ארוכות טווח
הצרת הגוף באמצעות מחוך -עיצוב של פלג הגוף העליון על ידי קשירת המחוך סביב הבטן והגב
עיוות גולגולתי מלאכותי - שינוי צורת הראש של תינוקות.
מנהג שהיה קיים בתרבויות מסוימות לאורך ההיסטוריה.למעשה, המסורת החלה כחיקוי לארוכי הגולגולת ששלטו במקומות רבים בעולם כגון מצרים ופרו.
השבטים האנושים העריצו אותם ושינו את צורת הגולגולת של הילדים כדי להדמות להם.
השטחת השד - שימוש בחפצים קשים או מחוממים במטרה למנוע את הצמיחה של שדי נערות בגיל ההתבגרות.
כריכת רגליים - מנהג שהיה נפוץ בסין עד ראשית המאה ה-20, בו קשרו רגלי ילדות צעירות (לרוב בגילאי 4–7) על מנת למנוע את גדילתן ולהעניק להן מראה שייחשב אידיאל של יופי.
הגדלת פין - הגדלת הפין באמצעות תרגילים פיזיים על מנת לשפר את העובי של הפין
הארכה של איברים שלא באמצעות ניתוח כירורגי.
בתרבויות מסוימות פופולרי להאריך איבר מסוים כתוצאה מפרקטיקות ארוכות טווח כגון:
צוואר "ג'ירפה" מתוח של נשים בשבט הקיאן הבורמזי, כתוצאה מלבישת טבעות צוואר.
טבעות הצוור דוחסות את עצם הבריח ואת הצלעות העליונות, אבל לא מסוכנות מבחינה רפואית.
פלטת שפתיים - הוספה של דיסקים (בדרך כלל מעגליים) לתוך חור פירסינג בשפה העליונה או התחתונה, או בשניהם, על מנת למתוח את השפה/שפתיים.
כיום המנהג עדיין קיים בכמה שבטים באפריקה ובדרום אמריקה.
טיבוע בני אדם - התהליך בו סימן, לרוב סמל או תבנית קישוטית, נצרב על העור של בן אדם מתוך כוונה שהצלקת תתקבע על העור ולא תמחה.
עיצוב צורת האוזן - תהליך שינוי צורת האוזן האנושית.
צילוק - כל הליך של קישוט הגוף אשר מערב יצירת שריטה, גירוד, צריבה או חיתוך לא עמוק לשם יצירת צלקת בצורת דוגמאות, סמלים או מילים על העור לשם השארותם באופן קבוע.
בתהליך הצילוק, נוצרות צלקות על ידי חיתוך העור או צריבתו בשיטות שונות.
חידוד שיניים - מנהג הקיים בתרבויות שונות.
אנשים אשר ידועים בשל שינוי הגוף שעברו
סטלארק - אמן מיצגים אוסטרלי עם שתל סיליקון בצורת אוזן שהושתלה בניתוח לתוך זרועו השמאלית.
קווין ווריק - מדען בריטי.
ב-1998 הפך לאדם הראשון שערך ניסויים עם שתל RFID.
אורלאן - אמנית, הוגה-חלוצה בתחום האמנות העכשווית, ופרופסורית צרפתייה שפעילותה עוסקת בתחום המגדר.
אורלאן מפורסמת בעיקר בשל סדרת ניתוחים פלסטיים שביצעה בפניה כחלק ממופע אחד החותר למסר פמיניסטי, שהתהווה בהמשכים במשך שנים.
שינה שירלי איסטון היא זמרת-יוצרת, שחקנית ומפיקה סקוטית-אמריקאית, הידועה בזכות להיטה הבינלאומי "", אשר היה לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר בשנת 1980 ובשנות השמונים.
האלבום Take My Time, בו נכלל אותו הלהיט, קיבל על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את התואר תקליט זהב על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה.
איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לו את תואר הזהב גם כן, על מכירות של למעלה מ-100,000 עותקים במדינה.
שינה שירלי איסטון, נולדה ב-27 באפריל 1959 והייתה הצעירה מבין ששת האחים שלה.
עוד בהתחלה, ניסתה איסטון לפתח את הקריירה המוזיקלית שלה בשלל דרכים שונות, תוך שהשתתפה באחד מהפרקים של תוכנית הטלוויזיה "The Big Time: Pop Singer", ובעקבות כך, חתמה על חוזה עם EMI.
במהלך החיים שלה, הייתה איסטון חתומה על חוזים עם יוניברסל מיוזיק גרופ, EMI ו-MCA רקורדס.
אלבום הבכורה של איסטון Take My Time, יצא לאור בשנת 1981 והופץ באמריקה הצפונית בשם, Sheena Easton.
האלבום זכה להצלחה רבה והפך לאחד מאלבומי הבכורה הנמכרים ביותר בארצות הברית בשנות השמונים.
מתוך האלבום, יצאו סינגלים מצליחים ביניהם הלהיט הבינלאומי "", אשר כבש את מצעד המוזיקה האוסטרלי, קנדה הוט 100, מצעד השירים שבניו זילנד, מצעד הבילבורד הוט 100, והגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי.
סינגל נוסף מתוך האלבום שזכה להצלחה הוא "Modern Girl", שדורג כשיר ה-95 המצליח ביותר בארצות הברית בשנת 1981.
כבר באותה השנה בה יצאה אלבום הבכורה שלה, הוציאה איסטון את האלבום You Could Have Been with Me.
מתוך האלבום יצא הלהיט "You Could Have Been with Me", שהצליח לשחזר את הצלחת הסינגלים הקודמים שלה, כאשר נכנס למצעדים רבים.
עם זאת, שני הסינגלים הנוספים מתוך האלבום "Just Another Broken Heart" ו-"A Little Tenderness", לא הצליחו לזכות להצלחה רבה ברחבי העולם.
לאור כל ההצלחה לה זכתה עם אלבומיה ושיריה, קיבלה איסטון את פרס גראמי בקטגוריית "תגלית השנה".
בשנת 1982, הוציאה את אלבומה השלישי בMadness, Money & Music, שזכה לשבחים.
אלבומה הרביעי Best Kept Secret, זכה להצלחה מתונה ולביקורות מעורבות.
בשנת 1984, החליטה להקליט אלבום בשפה הספרדית, Todo Me Recuerda a Ti ועל השיר "Me Gustas Tal Como Eres", זכתה בפרס גראמי השני שלה.
באותה השנה, הוציאה אלבום נוסף A Private Heaven, שזכה לביקורות מעורבות על גבול החיוביות.
בשנה שלאחר מכן, יצא האלבום Do You.
אחריו, יצאה להפסקה של שנתיים, תוך שחזרה בשנת 1987 עם האלבום, No Sound But a Heart.
בשנת 1988, הוציאה את האלבום The Lover in Me, שזכה לביקורות שליליות ולהצלחה מתונה ברחבי העולם.
באוגוסט 1993, חזרה לקדמת הבמה כאשר הוציאה את האלבום המצליח, No Strings.
האלבום זכה לשבחים והוקרה ברחבי העולם.
בהמשך, הוציאה את My Cherie ו-Freedom, שלא זכו להצלחה כלשהי.
לאחר מכן, לקחה בשנית הפסקה של שנתיים וב-1999, הוציאה את Home.
בשנת 2000, הוציאה את אלבומה ה-15 והאחרון, Fabulous.
שִׂינְגְטָאי (בסינית מפושטת: 邢台; בסינית מסורתית: 邢臺; בפין-יין: Xíngtái; מילולית: "המקדש של שִׂינְג") היא נציבות עירונית בדרום מחוז חביי שבמזרח הרפובליקה העממית של סין.
הנציבות משתרעת על פני 12,434 קמ"ר וגובלת בבירת המחוז שה-ג'יאג'וואנג ובחנגשווי מצפון, בהאנדאן מדרום, במחוזות שאנדונג ושאנשי ממזרח וממערב בהתאמה ומרוחקת כ-355 ק"מ דרום-מערבית לבייג'ינג בירת סין.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בנציבות העירונית כ-7.1 מיליון תושבים, מתוכם כ-2.03 מיליון בארבעת הרבעים.
ההיסטוריה של שינגטאי ניתנת לאיתור לפני 3500 שנה, במהלך שושלת שאנג תפקדה שינגטאי כעיר בירה.
במהלך שושלת ג'ואו נוסדה בעיר שממנה נובע שמה הנוכחי של העיר.
במהלך תקופת המדינות הלוחמות (אחת מהמדינות הלוחמות) הפכה את שינגטאי לבירתה הזמנית.
ברוב תקופת שושלת צ'ין העיר הייתה ידועה כשִׂינְדוּ אבל אחרי שהתרחש בשנת 207 לפנה"ס, שמה שונה לשְׂיָאנְגְגְווֹ.
במהלך תקופת שש עשרה הממלכות, כאשר הוקמה, הבירה הייתה שוב בשיאנג-גוו.
בתקופת שושלות סווי וטאנג, העיר הייתה ידועה בשם שִׂינְגְג'וֹאוּ.
בזמני שושלות סווי, טאנג וסונג ראו את השיא של ייצור הקרמיקה במה שהיה מרכז הקרמיקה הפורה ביותר בצפון סין (המתחרה עם כלי יו מהדרום).
הכלים הלבנים והטכנולוגיות החדשות שפותחו בכבשן שינג מסמנים את המעבר מפרוטו-פורצלן לפורצלן תקין.
יותר משלושים אתרי תנור נחפרו ביחידות מנהליות שונות של העיר שינגטאי של היום ומוזיאון הייטק גדול הוקם בנפת נייצ'יו בשנת 2017.
במהלך שושלות יואן, מינג וצ'ינג העיר נקראה שׁוּנְדֶה ושימשה כנציבות בסין.
בשעות הבוקר המוקדמות של 8 במרץ 1966 התרחשה רעידת אדמה בעוצמה 6.8 בסולם ריכטר במרכז נפת לונג-יאו שבצפון-מרכז הנציבות העירונית.
אחריה הגיעו 5 רעידות אדמה נוספות מעל עוצמה 6 בסולם ריכטר שנמשכו עד 29 במרץ 1966. החזקה מבין רעידות אדמה אלו הייתה בעוצמה 7.2 והתרחשה בחלק הדרום-מזרחי של נפת נינגג'ין בקצה הצפוני של הנציבות ב-22 במרץ.
נזקי רעידות האדמה כללו 8,064 הרוגים, 38,000 פצועים ויותר מ-5 מיליון בתים שנהרסו.
הנציבות העירונית שינגטאי מנהלת שמונה עשרה יחידות מנהליות משניות: ארבעה רבעים, שתים עשרה נפות ושתי נפות עירוניות:
על פי סקר שערכה "Global voices China" בפברואר 2013, שבע ערים בחביי - שינגטאי, שה-ג'יאג'וואנג, האנדאן, באודינג, חנגשווי, טאנגשאן ו, הן בין עשר הערים המזוהמות ביותר בסין.
שינגטאי מדורגת ראשונה ברשימה, והיא מיוחסת כבעלת איכות האוויר הגרועה ביותר מכל הערים הסיניות.
שינגאווה (ביפנית: 品川区) הוא רובע במרכז העיר טוקיו שביפן.
אטרקציות תיירות בולטות באזור זה כוללות בין היתר את המוזיאון לאמנות מודרנית, האקווריום של שינגאווה, מוזיאון תולדות שינגאווה, ומסלול מרוצי הסוסים אוי.
נכון ל-2016 אוכלוסיית הרובע מנתה כ-380,293 תושבים, וצפיפות האוכלוסין ברובע הייתה 16,510 נפש לקמ"ר.
הרובע משתרע על פני 22.84 קמ"ר.
רובע שינגאווה נוסד ב-15 במרץ 1947 ומורכב מחמישה תתי-מחוזות - אוסאקי, אבארה, שינגאווה, אוי, ויאשיו.
שינגאווה הוא מקום הולדתה של קיסרית יפן מיצ'יקו ושל במאי הקולנוע אקירה קורוסאווה.
רובע שינגאווה מכיל תשעה שגרירויות של מדינות זרות, וכמו גם את משרדי המטה של חברות יפניות וחברות זרות רבות.
שינוי האקלים בישראל מתאר את ההשפעות של שינוי האקלים, המיוחס לעלייה בריכוז הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה בעקבות פעילות אנושית, במדינת ישראל.
המשרד להגנת הסביבה דיווח כי לשינוי האקלים "השפעה מכרעת על כל תחומי החיים ובהם: מים, בריאות הציבור, חקלאות, אנרגיה, מגוון ביולוגי, תשתיות חופיות, כלכלה, נזקי טבע, ביטחון לאומי וגאו-אסטרטגיה", וכי הוא ישפיע בצורה המשמעותית ביותר על אוכלוסיות חלשות כגון עניים, קשישים וחולים כרוניים.
ישראל הצטרפה להסכם פריז (2015), והמשרד להגנת הסביבה אף הגיש לאמנת האקלים של האו"ם ב-2023 דו"ח מיוחד, שקבע כי המשק הישראלי עדיין תלוי בדלקים פוסיליים מזהמים.
בינואר 2025 החלה הממשלה לבחון אפשרות לפרישת ישראל מהסכם האקלים של האו"ם.
ארגוני סביבה, מדעני סביבה ואקלים, חוקרים ופעילי סביבה הזהירו מפני יציאה מההסכם, העלולה לחשוף את ישראל לנזקים כלכליים, מדיניים ובריאותיים.
גם הנשיא יצחק הרצוג, העומד בראש פורום האקלים הישראלי, הביע את התנגדותו מציאת ישראל מהסכם האקלים של האו"ם.
על אף שפליטות גזי החממה עלו באופן קבוע בין השנים 1996 עד 2007, משנת 2010 פחתו הריכוזים של תחמוצות חנקן ושל גזים מזהמים אחרים סביב אזורי תנועה מרכזיים.
כמו כן נצפתה ירידה ברמות תחמוצת הגופרית, אשר מיוחסת לשימוש יעיל יותר בדלק בתחנות כוח תעשייתיות.
עם זאת, למרות השפעות הטכנולוגיה בהפחתת הפליטות לנפש, גידול האוכלוסייה המהיר והצריכה העולה לנפש הובילו לירידה כוללת באיכות האוויר.
בדו"ח שפרסם, השירות המטאורולוגי הישראלי הצביע על "מגמה מובהקת של התחממות בכל אזורי הארץ".
כל גל חום בישראל מביא ל-45 מקרי מוות בממוצע.
בשנת 2020, המשרד להגנת הסביבה ציין כי שינוי האקלים צפוי להביא לירידה בכמות המשקעים, לצמצם את זרימת נהר הירדן בשיעור של עד 22% ולהקטין את זמינות המים המתוקים באזור עד כדי סיכון האפשרות להשתמש במים.
כמו כן, צוין כי במקביל עליית מפלס מי הים לאורך אגן הים התיכון "תפגע בטווח הרחוק בכל חופי ישראל, מראש הנקרה ועד לגבול רצועת עזה", שכן מבחינה הידרולוגית היא עלולה להוביל לחדירה מוגברת של מי ים לאקוות החוף ולנסיגה של קו המים עד למצוקי החוף.
הדבר יחייב "להעתיק בתי מגורים, בתי מלון, אתרי מורשת, מפעלים וכדומה".
יבולים מסוימים צפוים להיפגע, וכך גם מערכות משק החי והדגה.
כדי להשיג יעד זה, על ממשלת ישראל להפחית את צריכת החשמל ב-17% ביחס לתרחיש הרגיל, להפיק 17% מהחשמל ממקורות אנרגיה מתחדשים ולהעביר 20% מהתחבורה ממכוניות פרטיות לתחבורה ציבורית, עד שנת 2030.
במטרה להיענות ליעדי הפחתת פליטת גזי החממה, ישראל הקימה ועדה שמטרתה להעריך מהו הפוטנציאל של המדינה להפחית את הפליטות עד שנת 2030. ממצאי הוועדה הראו כי משק החשמל בישראל אחראי לכמחצית מסך פליטת גזי החממה במדינה.
האחראי השני בגודלו הוא סקטור התחבורה, המייצר כ-19% מסך הפליטות.
מחקר משנת 2002 של כתב העת הישראלי לכימיה (Israeli Journal of Chemistry) מצא כי מאמציה של ישראל למזער את השפעות הזיהום הכימי ולשפר את איכות הסביבה הוכחו כפחות יעילים ביחס לאלו של מדינות האיחוד האירופי ומדינות אחרות.
עם הקמת ממשלת בנט-לפיד ביוני 2021, ההסכם הקואליציוני בין המפלגות שהקימו אותה כלל יצירת תקנות מחייבות להפחתת פליטות גזי חממה.
באוגוסט 2021 אימצה הממשלה יעד של הפחתת הפליטות ב-27% עד 2030 וב-85% עד 2050. כמו כן, בפעם הראשונה בתולדות המדינה נוצר מנגנון של תמחור פחמן .
מס הפחמן בישראל יוכנס בשנים 2023–2028 ויכסה 80% מהפליטות.
בהמשך הוא יתרחב עוד יותר.
המס כולל אמצעים מיוחדים למניעת השפעות שליליות על אזרחים מעוטי יכולת.
המס לבדו אמור להפחית את הפליטות ב-67% עד שנת 2050.
באותו חודש הפסיקה שרת האנרגיה דאז, קארין אלהרר, להעניק רישיונות חדשים לחיפושי נפט ביבשה בישראל.
לדברי אלהרר, תינתן עדיפות לאנרגיות מתחדשות ולמלחמה בשינוי האקלים.
זאת בניגוד לקודמה, יובל שטייניץ, שהעדיף את קידוחי הגז הימיים.
בדצמבר 2021 הודיעה קארין אלהרר על הפסקת הנפקת רישיונות חדשים גם לחיפושי גז בים, לפחות למשך שנה אחת.
היא הצהירה כי הממשלה תתמקד באנרגיה ירוקה.
בשנת 2021, השרה לאיכות הסביבה תמר זנדברג חסמה את עסקת הנפט עם איחוד האמירויות הערביות שכללה הרחבה של הובלת הנפט מהמפרץ הפרסי לאירופה דרך ישראל.
הדבר נעשה בין היתר בגלל חששות אקלים.
במרץ 2022 קיבלה הממשלה החלטה לסגירת המפעלים הפטרוכימיים במפרץ חיפה תוך עשור.
ההחלטה חשובה מאוד למילוי הבטחות האקלים של ישראל.
במאי 2022 אישרה הממשלה חוק אקלים.
נקודותיו העיקריות: הפחתת פליטות גזי החממה ב-27% עד שנת 2030 בהשוואה ל-2015 (שנת הבסיס), איפוס הפליטות עד שנת 2050, תוכניות היערכות והסתגלות לשינוי האקלים, הליך הערכת סיכון אקלימית לפני אישור תוכניות ופרויקטים, הקמת ועדה מייעצת לשינויי אקלים, חובת דיווח ממשלתי על סיכוני אקלים ופליטות.
על פי הודעת המשרד להגנת הסביבה, הוועדה המייעצת תכלול: "נציג התאחדות התעשיינים בישראל, נציג ארגוני הסביבה ונציגי הדור הצעיר".
ישראל חתומה על מספר הסכמים בין-לאומיים בנושאי זיהום אוויר ושינוי אקלים, לרבות פרוטוקול קיוטו, אמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים ופרוטוקול מונטריאול.
על אף חלקה בהם, הסביבה בישראל ממשיכה לסבול לנוכח האוכלוסייה הגדלה במהירות ורמת החיים, התורמות להגברת פליטות גזי חממה ומזהמי אוויר.
ב-22 בנובמבר 2016 חתמה ישראל על הסכם פריז.
המדינה חתומה על שלוש יוזמות לצמצום והסתגלות למשבר האקלים ועל 16 יוזמות נוספות שננקטו על ידי גורמים לא-ממשלתיים.
בשנת 2023 פרסם ארגון ה־OECD שישראל לא צפויה לעמוד באף אחד מיעדי האקלים אותם הציבה.
בדו"ח של הארגון נכתב כי מדיניות הממשלה אינה מסייעת בההתמודדות עם משבר האקלים.
יתרה מכך, הממשלה ביטלה צעדים חיוביים שננקטו על־ידי הממשלה הקודמת, כמו הטלת מס על כלים חד־פעמיים והתקדמות לעבר מס פחמן.
לפי החלטת ממשלה משנת 2018 מחויבים כלל משרדי הממשלה ויחידות הסמך להגיש למשרד להגנ"ס תוכניות להיערכות לשינוי אקלים.
למרות זאת, עד סוף 2025 כמחצית ממשרדי הממשלה לא הגישו תכנית היערכות כזאת.
ביולי 2018 הגיש המשרד להגנת הסביבה לממשלה את המסמך: היערכות ישראל להסתגלות לשינוי אקלים: יישום המלצות לממשלה לאסטרטגיה ותוכנית פעולה לאומית.
המסמך מסכם את שינויי האקלים הצפויים באזורינו ואת השלכותיהם, ובו מקבץ תוכניות פעולה של הממשלה להתמודדות עם השינויים הצפויים והיערכות לענות על התופעות והקשיים.
פורום ה-15 מקדם מאז 2008 מודלים ואסטרטגיות להתמודדות של ערים בישראל עם שינויי האקלים בכל המישורים, ומאגר הכלים וידע שלו פתוח לציבור.
שינְטוֹ (ביפנית: 神道) הוא הכינוי לדת האתנית של יפן, עוד מימי קדם.
במרכז הדת נמצאת הסגידה לקאמי – אלים פשוטים, רוחות טבע או אפילו סתם "נוכחות רוחנית".
חלק מהקאמי מהווים רוח של מקום או חפץ בעוד אחרים יכולים להיות בעלי משמעות אלוהית גדולה יותר, כמו אמטראסו, אלת השמש.
השינטו השפיע על דתות אחרות, בעיקר ביפן, ביניהן הטנריקיו.
המילה שינטו היא למעשה שילוב של שתי מילים בסינית (神道 – שן-דאו) שמשמעותן המילולית הוא "נתיב אלוהי" (וגם "נתיב האלוהים") כך שמשמעותה של המילה ביפנית היא "דרך הקאמי".
המילה הופיעה לראשונה, בשלושה אזכורים, בניהון שוקי, אחד מהכתבים המיתולוגיים הקדומים ביותר שנכתבו ביפן (המאה השביעית לספירה).
בכל שלושת המקרים, המילה מציינת פולחן דתי יפני שאינו בודהיסטי, אולם במקורות העתיקים אין אזכור למערכת סדורה של אמונות, פנתיאון אלים היררכי וסיפורים מיתולוגיים שניתן לשייכם לדת אחידה בשם "שינטו".
ההיררכיה בין האלים אינה ברורה לחלוטין, ונראה כי ניסיונות המדינה היפנית העתיקה לאחד את הפולחן לא הצליחו בפועל.
לפיכך, נמנעים רוב החוקרים משימוש בביטוי "שינטו" לתיאור הדת ביפן העתיקה, ומעדיפים את הביטוי "פולחני הקאמי", כדי להבהיר שמדובר במערכת פולחן פזורה ולא בדת אחידה ומאוחדת.
המושג שינטו חזר לשימוש נרחב בתקופת אדו (1600–1868).
מלומדים יפניים שדגלו בחזרה למסורת העתיקה והתנגדו לבודהיזם, לקונפוציאניזם וליתר השפעות סיניות, ניסו לזקק מהמקורות העתיקים את הפולחן היפני הקדום והאותנטי ואימצו כרוניקות מיתולוגיות עתיקות כמו הקוג'יקי או הניהון שוקי כמקור בלעדי להיסטוריה הקדומה של יפן וככתבי קודש.
בהדרגה, נכנסה המילה "שינטו" לשימוש, שוב כניגוד לבודהיזם.
לאחר הרסטורציה של מייג'י ב-1868 ובמסגרת הניסיונות להפוך את יפן למדינה מודרנית, החליטה ממשלת יפן לאמץ "דת מדינה" בנוסח מערבי.
הוגים שפעלו בשיתוף פעולה עם הממשלה עיצבו מערכת פולחן, אמונות ותפילות שהדגישו את אלוהותו של הקיסר ואמו הקדומה, אלת השמש אמטראסו, ויצרו מערכת היררכית של מקדשים ברחבי המדינה.
המערכת הדתית החדשה שעיצבו נקראה שינטו, או השינטו הממלכתי.
בתחילת שנות השבעים של המאה ה-19 ניסו כוהני השינטו הממלכתי, בשיתוף פעולה עם גורמים מסוימים בממשלה, לחסל את הבודהיזם.
לאחר גל של שריפת מקדשים ואלימות נגד נזירים, ריסנה הממשלה את הכוהנים והסדירה את מעמד השינטו בסדרת חוקים.
בין היתר, הוחלט לערוך רפורמה מקיפה בפולחן הקאמי הישן, שהיה מעורב עם בודהיזם, פולחן יין ויאנג ואמונות עממיות שונות.
במסגרת החוקים להפרדת השינטו מהבודהיזם, כל מקדש היה חייב להחליט לאיזו "דת" הוא שייך, ולסלק את כל חפצי הקודש השייכים לדת האחרת.
כך, התעצבה דמותו של השינטו כדת נפרדת, בעלת תאולוגיה, אלים ומערכת אמונות מובחנת משלה.
החל מסוף שנות השבעים של המאה ה-19 ועד סוף שנות העשרים של המאה ה-20, נותר השינטו הממלכתי בסיס חשוב לאידאולוגיה הלאומית ונהנה מתמיכה של מוסדות המדינה.
פולחן הקיסר אומץ כחלק בלתי נפרד מהזהות הלאומית, כמו גם פולחן החיילים המתים, שעלו למדרגת אלים, במקדש יסוקוני שבטוקיו.
עם זאת, המדינה גילתה סובלנות דתית כלפי בודהיסטים, נוצרים וגם כלפי המוסלמים המעטים שגרו ביפן, להבדיל מדתות חדשות לא מורשות שנרדפו לעיתים עד חורמה.
עם זאת, בשנות השלושים, עם עליית המיליטריזם היפני, חלה הקצנה דתית נוספת, והמדינה החלה לדרוש מנוצרים לקיים פולחנים של שינטו ממלכתי, ובפרט סגידה לחללי המלחמה במקדש יסוקוני.
אלו שסירבו לעשות זאת סבלו מסנקציות שונות, מרדיפה ומנידוי, אולם בדרך כלל לא ננקטה נגדם אלימות ממשית.
בתקופה זו חלה הקשחה גם בתאולוגיה השינטואיסטית, שהדגישה את אלוהותו המוחלטת של הקיסר ואת חוסר היכולת להבין את מעמדו בדרכים רציונליות.
מלומדים שהתנגדו לכך, כמו פרופ' מינובה טצוקיצ'י, גדול משפטני יפן באותה תקופה, פוטרו מעבודותיהם וסבלו ממסע רדיפה ושיסוי ציבורי חסר תקדים.
לאחר מלחמת העולם השנייה איבדה השינטו ממעמדה כדת הלאומית.
הכיבוש האמריקאי אסר כליל את השינטו הממלכתי, וההיררכיה שלו השתקמה בהדרגה רק לאחר תום הכיבוש.
עם זאת, החוקה של יפן אוסרת על המדינה לתמוך בדת כלשהי, כולל השינטו, וקובעת הפרדה ברורה בין דת למדינה.
שינטו ובודהיזם – זה לצד זה במשך 1,500 שנים
השינטו והבודהיזם מתקיימים ביפן זה לצד זה החל משנת 593 לספירה.
בשנה זו החליט הנסיך שוטוקו טאישי (Shotoku Taishi) שהבודהיזם תהיה הדת הרשמית של החצר הקיסרית.
העובדה ששתי מערכות אמונה שונות זו מזו, חיצונית ופנימית, התקיימו ביפן בשלום ובמשך זמן כה ממושך, מעידה על הגישה היפנית לדת, השונה מאוד מהגישה הנהוגה במערב.
בניגוד להכחדתן של דתות מקומיות באירופה על ידי המיסיון, הבודהיסטים ביפן בחרו בגישה סינקרטיסטית האופיינית לבודהיזם בעולם בכלל: במקום להרוס את ה, הם בנו את מקדשיהם בקרבת מקום ושילבו את המנהגים השינטואיסטיים עם הדהרמה של המהאיאנה.
צורת פולחן זו נקראת ביפן שינבּוּטסוּ-שוּגוֹ (קאנג'י: 神仏習合, רומאג'י: Shinbutsu-shūgō, מילולית: "סינקרטיזם של בודהה וקאמי"), והייתה צורת הפולחן המרכזית ביפן מהגעת הבודהיזם ועד רסטורציית מייג'י, וכיום נחשבת לצורה של דת עממית.
אסכולת השינגון, המשתייכת לבודהיזם המיסטי, פיתחה גישה נוספת ליחס לשינטו, הנקראת ריוֹבוּ-שינטו (Ryōbu Shinto), שלפיה הקאמי השונים הם גלגולים של בודהיסטוות ובודהות שחזרו כדי לכוון את בני האדם להארה.
גם כיום רוב היפנים (כ־65%) רואים עצמם כשינטו-בודהיסטים, לפחות ברמה התרבותית.
שלא כמו דתות רבות אחרות, אין צורך להצהיר על עצם אמונתך בשינטו כדי להיות שינטואיסט.
כאשר ילד נולד ביפן, המקדש הקרוב למקום מגוריו מוסיף את שמו של הילד ומכריז עליו כ"אוּגִ'יקוֹ" – מילולית "שם ילד".
לאחר המוות ה"אוג'יקו" נהיה "אוּגִ'יגאמי" – מילולית "שם קאמי".
כל אחד יכול לבחור להוסיף את שמו לרשימות נוספות ובכך להיות רשום בשני מקומות.
הוספת שמות לרשימה יכולה להיעשות ללא הסכמת הנרשם, וללא קשר לאמונה הדתית של האדם הרשום.
בכל מקרה, אין ההרשמה אלא ברכת "ברוך הבא" של הקאמי המקומי לרך הנולד בנוסף להבטחה לצרפו לפנתאון הקאמי לאחר מותו.
ילדים הנפטרים לפני הוספה לרשימה נקראים "מיזוּקוֹ" כלומר "ילד מים" אשר נחשבים למביאי מזל רע.
לרוב מתבצעת סגידה למיזוקו, הנעשית במקדשים מיוחדים, כאשר כוונתה להסיר מהמיזוקו את הכעס והעצבות.
מקדשים מסוג זה נהיו פופולריים ביפן לאחר שהשתרש שם הרגל ההפלה המלאכותית.
מכיוון שהשינטו חיה בצוותא עם הבודהיזם מעל אלף שנים, קשה מאוד להפריד בין יחסן לחיים.
אחדים יאמרו שבעוד הבודהיזם יוצרת ציפייה לגלגול החיים הבא ולסיום שרשרת הגלגולים, השינטו מייחסת חשיבות רבה יותר לחיים העכשוויים ולמיצוים.
למרות ההבדל בהשקפת-העולם בין הדתות, רוב היפנים אינם טורחים להבדיל ביניהן ופשוט מקיימים את שתיהן.
כך סביר למצוא אנשים החיים כשינטואיסטים אך הלווייתם נערכת באופן בודהיסטי.
למעשה, ההשקפות השונות של הדתות על החיים שלאחר המוות נתפסות כמשלימות אחת את השנייה.
אף על פי שלשינטו אין ציוויים מיוחדים למעט "לחיות חיים פשוטים ובהרמוניה עם הטבע והאנשים", ישנן "ארבע הצהרות" שמהוות את רוח השינטו:
מסורת ומשפחה: המשפחה נתפסת כמכניזם הראשי שבו משתמרות המסורות.
החגיגות החשובות ביותר הן הלידה והנישואים.
אהבת הטבע: הטבע הוא מקודש.
להיות בקשר קרוב לטבע משמעותו להיות בקשר טוב עם הקאמי.
נקיון פיזי: מאמיני השינטו מתרחצים, רוחצים את ידיהם ושוטפים את פיהם בתדירות גבוהה.
"מָאטסוּרִי": פסטיבל שבו נערכת סגידה לכבוד הקאמי.
על פי השינטו ישנם חמישה מרכזיים אנרגטיים בגוף.
כל מרכז קשור לצליל שונה:
אזור איבר המין – מייצג את כח החיים ומוות.
אזור הטבור – מייצג את הכח.
אזור הלב – מייצג את הרגשות.
אזור הגרון – מייצג את השכל.
אזור המצח – מייצג את הרוחני.
על המתלמד מוטלת המשימה לשלוט בכוחותיו.
ההתמחות והשליטה בכוחות הם מהנמוך לגבוה.
על פי מדרגת השליטה מוסף צליל של האזור האנרגטי לכינויו של המתלמד.
לאחר שישנה שליטה על המרכזים הגבוהים, הורדת אנרגיה מהמרכז הגבוה עד הנמוך ביותר וחזרה.
דת השינטו אינה דוגלת בקיומם של מעשים שהם חטאים בפני עצמם.
אף על פי שמעשים מסוימים יוצרים סוג של זוהמה טקסית, לרוב הזוהמה "תנוקה" רק כדי להשקיט את נפשו של האדם ולהביא לו מזל טוב ולא כי יש פגם בלהיות "מזוהם".
מעשי טעות ורוע נקראים ביפנית "קֵגַארֶה" – מילולית: "לכלוך", וההפך מהם הם "קיאוֹמֶה" – מילולית: "טוהרה".
הרג כלשהו למחיה צריך להעשות תוך סגידה והוקרת לקיחת החיים כדי לקיים אחרים והוא צריך להיעשות במידה המינימלית האפשרית.
הרג למטרות רווח עצמי נחשב לפגיעה גסה בכבוד הן של ההורג והן של ההרוג.
ביפן המודרנית נשמר עדיין מקום של כבוד לחשיבותם של ה"אָיאַטסוּ" – ברכות וקטעים טקסיים קצרים הנאמרים בעיקר להודיה לזולת.
טקסי הטיהור מהוים חלק חיוני בדת השינטו.
הם נועדו לפיוסם של הקאמי, למשל כאשר מתעורר צורך להזיז מקדש ממקום למקום.
טקסים מסוג זה אומצו ביפן גם לחיים המודרניים.
בשנת 1969 לדוגמה, נערך טקס להרגעת הקאמי לפני שיגורה של אפולו 11 לחלל.
בניינים חדשים ואפילו מכוניות זוכות לטקסי טיהור שכאלה כחלק מתהליך הייצור שלהן.
טיהורים אישיים יתבצעו על ידי מים: עמידה תחת מפל מים או טבילה בשפך נהר.
סוג נוסף של היטהרות הוא הימנעות, כלומר טאבו שהוטל על אדם או מקום.
לדוגמה, נשים שרצו להישאר טהורות לא יכלו לטפס להר פוג'י עד לשנת 1868. נוהג נוסף שדעך עם השנים היה הימנעות משימוש במילים כמו "חתך" בחתונות ולידות, ואף הימנעות מקיום טקסים כאלה בסמוך לשכול במשפחה.
הסגידה לקאמי מתבצעת במקדשים פומביים (אף על פי שסגידה במקדש קטן בבית מקובלת גם היא).
ניתן גם לסגוד לאנשים או חפצים שעדיין קיימים.
רוב מקדשי השינטו הם בניינים קטנים וצנועים בסגנון יפני טיפוסי, כאשר לרוב בפתחם נמצא הטוֹרִיאי – השער היפני המפורסם, שנועד לחצוץ בין העולם שבו חיים האנשים לבין העולם שבו חיים הקאמי.
לרוב מוצבים משני צידי השער פסלי חיות משמר כהגנה על הכניסה.
מקדשים גדולים, שבהם נוכחים כוהנים ואורקלים (אומיקוג'י), ניתן למצוא גן ובו עצים ומעיינות.
כמו כן, ישנה עמדה לאורקל מקומי שאליו ניתן לפנות ולקבל עצה או תחזית לעתיד באמצעות קלף שבו כתוב משפט חוכמה פיוטי.
הכניסה למקדשים נעשית בטקס היטהרות של הידיים וחלל הפה, סגידה באמצעות קידה לפני עמודי המקדש ומתן מנחה (לרוב באמצעות תשלום סמלי) לעמדה מיועדת לאל ולכוהניו.
כיום ישנם יותר מ-100,000 מקדשי שינטו פעילים ביפן.
לפי המסורת היפנית, קיימים שמונה מיליון אלים הנקראים קאמי ונמצאים במקומות טבעיים שונים.
האלה הנסגדת ביותר מכל הקאמי היא אמטראסו, אלת השמש.
אולם, לרוב אין פנייה ישירה לאלה או בקשה לעזרה ממנה ספציפית.
בתוך המקדש האלה תסומן לרוב על ידי מראה ותו לא.
המשתקף במראה הוא התגלמותה של האלה בכול.
עד למלחמת העולם השנייה, האמינו היפנים שה"טֶנוֹ" (הקיסר) הוא צאצאה של אלת השמש ואביהם של כל היפנים, מה שלמעשה הופך אותו ל"קאמי עלי אדמות" ("איקיגאמי").
מעמד אלוהי זה בוסס בתקופת מייג'י אך לא הפריע לשליטים צבאיים (שוגון) לשלוט בפועל במדינה, בעוד הקיסר הוא השליט הרשמי.
למרות הכרזתו של הקיסר הירוהיטו על ביטול מעמדו האלוהי בעקבות לחץ אמריקאי ב-1946, נשארה המשפחה הקיסרית מעורבת ביותר בטקסי השינטו המאחדים את האומה.
לא כל הקאמי טובים ומיטיבים.
השינטו מכיר גם שדים רבים – אוני (Oni), שגורמים צרות לבני האדם.
מרבית האוני אינם נראים – יש בהם רוחות של בעלי חיים, המסוגלות להשתלט על אדם ויש לגרשן בעזרת כוהן שינטו.
רוחות שועלים נחשבות למסוכנות ביותר.
שלא כמו בדתות מערביות ובכמה זרמים בודהיסטיים, השינטו אינו מבחין באופן מוחלט בין טוב לרע: כל התופעות בעולם החי והדומם מתאפיינות בתכונות "קשות" ו"עדינות" כאחד.
על כן, למרות רשעותם, זוכים האוני ליחס דו-ערכי.
לפי השינטו, הצרות שמקורן באוני נחשבות להפרה זמנית של סדר הדברים הטבעי ולא להתגלמות של כוחות רשע מובנים.
בימי הביניים, אנשים אמידים היו מעניקים סוסים כמחווה למקדשים, בעיקר כאשר הם היו מעוניינים לבקש בקשה מהקאמי של המקדש (ניצחון במלחמה, למשל).
למחוות קטנות יותר, השתרש מנהג שבו מגישים תמונה של סוס הנקראת אמה.
מנהג זה פופולרי מאוד גם בימינו.
המבקרים במקדש רוכשים תחריטי עץ המתארים סוסים (כיום גם דברים אחרים כמו נחשים, חיצים ואפילו פורטרט של תומאס אדיסון), כותבים על התחריט בקשה ותולים אותו במקדש.
במקרים מסוימים, אם המשאלה מתגשמת, תולים אמה נוספת כהכרת תודה.
שוהאדה סדקאת הייתה זמרת אירית.
הוציאה עשרה אלבומי אולפן, והביצוע שלה ל-"Nothing Compares 2 U" של פרינס היה להיט גדול ברחבי העולם.
שינייד מארי ברנדט או'קונור נולדה בדבלין שבאירלנד.
היא נקראה על שם שינייד דה ואלירה, אמו של הרופא המיילד ואשתו של הנשיא האירי איימון דה ואלירה, ועל שם ברנדט הקדושה מלורד.
היא ושני אחיה הגדולים עברו לגור עם אמם, שם חוו לעיתים קרובות אלימות פיזית ממנה.
אביה, ג'ון או'קונור, פתח במאבק על משמורת, שהפך מפורסם באירלנד השמרנית, שבה גירושים היו חריגים וגברים לא קיבלו משמורת על ילדיהם לאחר הגירושים.
הוא היה הגבר השני באירלנד שהצליח בכך.
כשהייתה בת 13 היא ושניים מאחיה עברו לגור עמו, אך היא סיפרה כי התקשתה להתמודד עם המעבר ממסגרת קפדנית ומרתיעה לבית פתוח ומקבל.
בגיל 15, בעקבות היעדרות מלימודים ועבירות גנבה שביצעה, עברה או'קונור לבית מחסה מגדלנה.
היא חיזקה שם את יכולות הכתיבה והמוזיקה שלה, אבל סבלה מהדרישה לקונפורמיות שנכפתה עליה.
ב-1983 שלח אותה אביה לפנימייה בעיר ווטרפורד, שהייתה יותר ליברלית מבית הספר הקודם שלה.
בעידוד מורתה הקליטה או'קונור קלטת דמו עם שני שירים מקוריים ושני ביצועים מחודשים לשירים קיימים.
בקיץ 1984 פרסמה מודעה בעיתון וכך מצאה מספר חברים ללהקה שרצתה להקים.
הלהקה נקראה "Ton Ton Macoute" על שם מיתוס האיטיאני על זומבים.
הלהקה ניגנה מוזיקה שהושפעה מתחומי עניין של חבריה כגון מוזיקת עולם, מיסטיקה וכישוף, והופעותיה זכו לביקורות חיוביות.
ב-10 בפברואר 1985 נהרגה אמה של או'קונור בתאונת דרכים, והיא עזבה את הלהקה.
תשומת הלב שקיבלה או'קונור מתעשיית המוזיקה כשהייתה בלהקה, הובילה להחתמתה בחברת תקליטים קטנה, Ensign Records.
היא גם החלה לעבוד עם מנהל מנוסה, שהיה קודם מנהל חברת התקליטים של להקת U2, Mother Records.
זמן קצר לאחר מכן, באמצעות מנהלה היא זכתה לעבוד עם דה אדג', גיטריסט להקת U2, על פסקול הסרט "Captive" מ-1986, עבורו כתבו במשותף את השיר "Heroine".
אבל לאחר מכן, בהשפעת המנהל שלה שפוטר מהלהקה, אמרה בתקשורת כמה אמירות שליליות על U2 והביעה תמיכה בארגון המחתרת ""Provisional IRA" (ארגון שהתפלג מהצבא האירי הרפובליקני ולהקת U2 התנגדה לפעולות הטרור שלו).
מאוחר יותר היא חזרה בה מהתמיכה ב-IRA ואמרה כי היא הייתה "צעירה מכדי להבין את המצב המתוח בצפון אירלנד כראוי".
בנוסף באותה תקופה מספר עיתונאים טענו שהעימות המתוקשר עם U2 הוא פרובוקציה, למשיכת תשומת לב תקשורתית.
במהלך הקלטות אלבומה הראשון היא נכנסה להיריון מהמתופף ג'ון ריינולדס.
חברת התקליטים שלה לחצה עליה לבצע הפלה מלאכותית.
הודות למנהל שלה, הסכימה חברת התקליטים שאו'קונור, שהייתה בת 20 ובחודש השביעי להריונה, תפיק את אלבום הבכורה שלה בעצמה.
בנה הבכור נולד עם השלמת הקלטת האלבום.
אלבום הבכורה של אוקונור, The Lion and the Cobra, יצא לאור בחברת קרייסליס רקורדס, באוקטובר 1987 וזכה לביקורות נלהבות.
מתוכו זכו הסינגלים "Mandinka" ו-"I Want Your (Hands on Me)" להשמעות רבות ברדיו בבריטניה ובארצות הברית.
השיר "Troy" יצא גם כסינגל בבריטניה, אירלנד והולנד.
בהופעתה הראשונה בטלוויזיה בארצות הברית, אוקונור שרה את השיר "Mandinka", בתוכנית "לייט נייט" עם דייוויד לטרמן, היא קיבלה חשיפה רחבה והאלבום זכה גם להצלחה מסחרית ובמשך השנים נמכרו 2.5 מיליון עותקים שלו.
גם בישראל זכה האלבום להצלחה.
או'קונור הייתה מועמדת לפרס גראמי בקטגוריית "הופעת הרוק הנשית הטובה ביותר", וביצעה את "Mandinka" בטקס פרסי הגראמי השנתי ה-31. בטקס היא ציירה על ראשה את הלוגו של להקת ההיפ הופ פאבליק אנמי, כדי למחות על כך שפרס הופעת הראפ הטובה ביותר הוענק לא במסגרת השידור הטלוויזיוני של הטקס.
ב-1989 התארחה כזמרת באלבום של להקת "The The", "Mind Bomb", ששרה בדואט "Kingdom of Rain".
באותה שנה, היא כם כיכבה וכתבה את המוזיקה לסרט הצפון אירי Hush-a-Bye-Baby, וכתבה שיר לספקול הסרט נשואה למאפיה.
באלבומה השני, "I Do Not Want What I Haven't Got", נכללה גרסת כיסוי שביצעה לשירו של פרינס "Nothing Compares 2 U".
השיר הפך ללהיט גדול בכל העולם, והאלבום היה אחד מרבי המכר הגדולים של 1990. האלבום אף זכה בפרס גראמי בקטגוריית "הביצוע המוזיקלי האלטרנטיבי הטוב ביותר" לשנה זו, והיה מועמד בשלוש קטגוריות נוספות (כולן על "Nothing Compares 2 U"), אך היא סירבה לקבל את הפרס.
הוא הזמין אותה לביתו, שם אמר לה זאת, הביע רצון שהיא תהיה אחת מבנות החסות שלו, ואף הורה לה לדבריה לא לקלל בראיונות:
ביולי אותה שנה השתתפה או'קונור בהופעה גדולה של רוג'ר ווטרס בברלין, יחד עם גדולי האמנים של אותה תקופה.
היא ביצעה את השיר "Mother", וביצועה זכה לתשבחות רבות.
או'קונור חוללה שערורייה זוטא באוגוסט 1990, כאשר סירבה להופיע בניו ג'רזי לאחר השמעת הקלטה של ההמנון האמריקאי.
מארגני ההופעה אישרו לה לבסוף להופיע ללא ההמנון, אולם לאחר מכן הטילו עליה חרם.
פרנק סינטרה, שהופיע ביום למחרת באותו מקום, אמר שהיה רוצה "לבעוט לה בתחת", ועל כך הגיבה או'קונור: "אני לא האישה הראשונה שהוא מאיים להכות".
א'קונור הקליטה גרסה ללהיטו של אלטון ג'ון "Sacrifice", לרגל הוצאת אלבום המחווה לאלטון ג'ון וברני טופין "" באוקטובר 1991.
ב-1992 הוציאה או'קונור אלבום של שירי ג'אז מחודשים, שעליהם גדלה.
הביצועים לא היו לטעם הקהל, ויחד עם השערורייה שחוללה בניו ג'רזי איבדה או'קונור את התנופה שהייתה לה לפני כן.
ב-3 באוקטובר 1992 השתתפה בתוכנית סאטרדיי נייט לייב.
היא ביצעה א-קפלה לשיר "War" של בוב מארלי, כמחאה על ניצול מיני בכנסייה הקתולית והוסיפה לו את המילים "Child Abuse" (התעללות בילדים).
בסוף השיר, ללא ידיעת מפיקי התוכנית, שלפה או'קונור תמונה של האפיפיור יוחנן פאולוס השני, קרעה אותה, השליכה את הקרעים אל עבר המצלמה ואמרה "הילחמו באויב האמיתי".
מחאה זו התרחשה תשע שנים לפני שהאפיפיור יוחנן פאולוס השני הכיר והתנצל על מקרי .
כשבועיים לאחר התקרית הופיעה או'קונור בקונצרט מחווה לבוב דילן במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק, אך מחאה קולית בלתי פוסקת של הקהל מנעה ממנה להתחיל לשיר.
בתגובה ביקשה או'קונור להפסיק את המוזיקה ולהגביר את המיקרופון ששימש אותה, והחלה לשיר את השיר "War" כשהיא מדגישה את המילים "Child Abuse".
ב-1994 הוציאה את האלבום Universal Mother, שלא הצליח לשנות את הדימוי השלילי שלה למרות היותו יותר רגוע ומיינסטרימי.
בשנת 2000 הוציאה או'קונור את אלבומה Faith and Courage.
במקביל, היא הכריזה על עצמה כלסבית.
הכרזה זו הופרכה על ידה לאחר מכן, אך עוררה את תשומת הלב של הקהל בכל העולם, וכך גם הסינגל "No Man's Woman" ("לא אישה של אף גבר").
באותו אלבום ניכרו השפעותיהם של הרגאיי ושל האמונה הראסטפארית, אליה החלה להתקרב.
ב-2002 יצא האלבום Sean-Nós Nua, שהכיל ביצועים של או'קונור לשירי עם איריים, חלקם באירית.
באותו זמן היא הכריזה על פרישה מקריירת המוזיקה.
הכרזתה על פרישה הופרכה בשנת 2005, עם הוצאת אלבום הרגאיי "Throw Down Your Arms".
ב-2007 הוציאה את אלבומה השמיני, "Theology".
ב-2013, בעקבות יציאת השיר "Wrecking Ball" של מיילי סיירוס, המלווה בווידאו קליפ פרובוקטיבי שבו בין השאר רוכבת סיירוס על כדור הריסה בעירום מלא, פרסמה או'קונור מכתב פומבי ובו הזהירה אותה מכך שהיא נותנת לתעשיית המוזיקה לסרסר אותה ושהופעותיה בעירום שולחות את המסר ש"זה מגניב להיות זונה".
פרסום המכתב עורר עניין רב בתקשורת והתפתח לעימות בין שתי הזמרות כאשר סיירוס פרסמה תגובה לעגנית בטוויטר ואו'קונור איימה בתביעה משפטית אם סיירוס לא תתנצל.
באוגוסט 2014 יצאה לאור האלבום האחרון שהקליטה "I'm Not Bossy, I'm the Boss".
באוגוסט 2018 חשפה שיר חדש, "Milestones", הראשון לאחר ארבע שנים.
הוא הודיע שהוא "הקלטת דמו ראשון למעריצים" מתוך אלבום אולפן עליו היא עובדת, בשם "No Mud No Lotus" (אלבום זה לא הושלם לבסוף).
שינייד או'קונור הופיעה בישראל בשנת 1995 בבריכת הסולטן בירושלים.
בראיון סיפרה אוקונור אחר כך על ביקורה בישראל "שנאתי את המקום הזה, זה היה אחד המקומות האגרסיביים ביותר שהייתי בהם", זאת לאחר שצלמים שעקבו אחריה לכל מקום, הוציאו אותה משלוותה, והיא תקפה אחד מהם.
בשנת 1997 הייתה אמורה להופיע בירושלים, באירוע פוליטי תחת הכותרת "שתי בירות, שתי מדינות", אך ביטלה את הופעתה לאחר שקיבלה איומים על חייה.
או'קונור האשימה את איתמר בן גביר באיומים וכתבה לו מכתב פתוח, שבו כתבה בין השאר: "תמיד הייתה בי אהבה לעם היהודי וחשתי הזדהות עם הסבל שנאלצו לעבור".
היא אף ציטטה מספר שמות.
בן גביר התגאה בתגובתו כי הוא ותומכיו הביאו לביטול המופע, אך הכחיש כי איים עליה.
הוא הוסיף שאכן אמר כי יפגין "כנגד המופע שעיקרו היה חלוקת ירושלים", וטען כי המופע בוטל בשל העובדה שאלפי מפגינים התכוונו להופיע להפגנה.
גם ראש העיר אהוד אולמרט הגיב אז בסיפוק לביטול המופע וטען כי מארגניו הונו את העירייה כשלא הודיעו על כוונתם האמיתית לקיים אירוע פוליטי.
הוא אף שמח על כך שנמכרו מעט כרטיסים להופעה, לטענתו, טענה שאנשי או'קונור הכחישו.
ב-2014 הייתה אמורה שוב להופיע בישראל אך ביטלה את הופעתה לאחר לחצים של תנועת ה-BDS שמקדמת חרם תרבותי על ישראל.
היא נימקה את החלטתה בטענה "שלא ידעה שיש חרם על ישראל, ושהיא משתתפת בצערם של הפלסטינים".
לאחר מכן הרחיבה בנושא זה בראיון לעיתונות: "אני לא הולכת להופיע שם כי זה מקום מחורבן, אבל במובן מסוים אני מרחמת על הצעירים משני הצדדים של המצב, שבגלל סכסוך שהם לא אשמים בו, הם לא יכולים לנהל חיים נורמליים, כולל מוזיקה והופעות.
ברמה האנושית לכל אדם בעל שפיות כלשהי, כולל אני, יכולה להיות רק אהדה למצוקה הפלסטינית.
אין אדם שפוי בכל כדור הארץ שיכול להצדיק את מה שהרשויות הישראליות עושות לפלסטינים."
בקיץ 2021 התפרסם ספר הזיכרונות שלה של א'וקונור "Rememberings".
או'קונור נישאה והתגרשה ארבע פעמים, ונולדו לה ארבעה ילדים מארבעה אבות.
באפריל 1999, לאחר שישה שבועות של לימודי תאולוגיה, היא הוסמכה ככומר על ידי הבישוף העצמאי מייקל קוקס, ראש "הכנסייה הקתולית האורתודוקסית האפוסטולית של אירלנד" (גוף פסבדו-קתולי שאיננו מצוי בקומוניון עם האפיפיור) ואימצה את השם הדתי "מרי ברנדט".
ב-2003 אובחנה כסובלת מהפרעה דו־קוטבית.
ב-12 בינואר 2012 דווח כי בשבוע שלפני כן ביצעה או'קונור שני ניסיונות התאבדות באמצעות בליעת מנת יתר של תרופה בה היא מטופלת.
בנובמבר 2015 פרסמה מכתב התאבדות בפייסבוק ומסרה כי לקחה מנת יתר במלון באירלנד, אליו נכנסה בשם בדוי.
כשעתיים לאחר העלאת הפוסט היא אותרה על ידי המשטרה והועברה לטיפול רפואי.
ב־2017 שינתה את שמה למגדה דאויט .
באוקטובר 2018 הודיעה כי התאסלמה ושינתה את שמה לשוהאדה סדקאת .