tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לורד ג'ימי ברודבנט (רקס הריסון) הוא איש עסקים עשיר שגר בלונדון עם אשתו השנייה שילה (קיי קנדל).
בתו מנישואין הראשונים, ג'יין, (סנדרה די) חיה בארצות הברית ועומדת להגיע אליהם לרגל יום הולדתה ה-17.
הם נפגשים בנמל התעופה ומצטרפת אליהם בת דודתה של שילה, מייבל קלרמונט (אנג'לה לנסבורי) ובתה קלריסה (דיאן קליר).
מייבל היא אשה שלא מפסיקה לדבר ולרכל.
היא מחפשת שידוך מתאים לקלריסה ושילה מחפשת שידוך לג'יין.
בלונדון כעת עונת הנשפים של החברה הגבוהה בה מוצגות הנערות שהגיעו לגיל 17 לנערים/בחורים ממעמד דומה.
בנשף מייעדת שילה את ג'יין לדייוויד פנר (דייוויד מאיירס) עשיר וסנוב מהמעמד הגבוה.
גם מייבל מייעדת אותו לבתה קלריסה ומתחילה תחרות בין שתי הנשים.
ג'יין אינה מחבבת את פנר אבל נקשרת למתופף של תזמורת הריקודים, דייוויד פקסטון (ג'ון סקסון).
מתפתח ביניהם סיפור אהבה למגינת ליבה של שילה שרואה בדייוויד רודף נשים ללא מעמד כלכלי וחברתי מבוסס.
כשדייוויד פקסטון מגיע לביתם לאחר שבילה עם ג'יין, שילה משפיעה על ג'ימי שייגרש אותו.
דייוויד פנר מגיע לביתם ומנסה לחבק את ג'יין אך היא זורקת אותו מהבית פורצת בבכי ואומרת לשילה שהיא אוהבת רק את דייוויד פקסטון.
שילה מתחילה גם לבכות מרגשות אשמה.
ג'ימי קורא מודעה בעיתון שהדוכס מפוזיטנו מת בגיל 95 והוריש את כל הונו לנכדו דייוויד פקסטון בן 25. הוא שומר זאת בסוד ומתכנן נשף לחברה הגבוהה.
מייבל מגיעה עם קלריסה ודייוויד פנר ולפתע מודיע הכרוז את שמו של הדוכס מפוזיטנו ודייוויד פקסטון נכנס.
שילה מופתעת, כעת דייוויד הוא דוכס עשיר ומבוסס.
דייוויד וג'יין רוקדים ושילה וג'ימי מצטרפים בשמחה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותרקס הריסוןג'ים ברודבנטקיי קנדלשילה ברודבנטסנדרה דיג'יין ברודבנטג'ון סקסוןדייוויד פרקסוןמתופףאנג'לה לנסברימייבל קלרמונטדיאן קלירקלריסה קלרמונטבתה של מייבלפיטר מאיירסדייוויד פנר
בנות גילמור: שנה בחייהן היא מיני-סדרה אמריקאית שנוצרה על ידי איימי שרמן-פלדינו ובה מככבות לורן גרהאם ואלקסיס בלדל.
את המיני-סדרה, שמהווה תחייה או עונה שמינית לא-רשמית עבור הסדרה "בנות גילמור", שבו להפיק, לכתוב ולביים שרמן-פלדינו ובעלה, דניאל פלדינו, לאחר שעזבו לפני שידור עונתה השביעית והאחרונה של הסדרה המקורית.
בנובמבר 2020 שודרה המיני-סדרה ברשת "The CW" וברשת "UP TV".
בשל נסיעותיה התכופות כעיתונאית עצמאית, רורי גילמור (אלקסיס בלדל) מוותרת על דירתה לטובת שהייה בבתי חבריה בניו יורק, סטארס הולו ובלונדון.
בלונדון, רורי שוהה אצל בן זוגה לשעבר, לוגן הנטסברגר (מאט זוקרי) בעודה עובדת על ספר עבור נעמי שרופשייר האקסצנטרית (אלכס קינגסטון).
עד מהרה, רורי ולוגן מתחילים לנהל רומן ללא מחויבויות, על אף שלוגן מאורס ולרורי יש בן זוג בשם פול.
כשנעמי מפטרת אותה וארוסתו של לוגן עוברת לגור עם השניים, רורי נאבקת בעובדת ביותה מובטלת וביחסיה הכושלים עם לוגן, ונפגשת עם ג'ס מריאנו (מיילו ונטימיליה), שמעודד אותה לכתוב ספר משלה על חייה עם אמה.
בסטארס הולו, אמילי גילמור (קלי בישופ), שזה עתה התאלמנה מבעלה, ריצ'רד, מתמרנת את בתה, לורליי גילמור (לורן גרהאם), שעצמה חשה אבודה בגלל מותו של אביה, התקדמותם הקריירתית של שותפיה העסקיים הוותיקים ויחסיה עם לוק דיינס (סקוט פטרסון), להתחיל איתה בטיפול פסיכולוגי.
במקביל, לורליי ולוק, שיוצאים זה יותר מעשור אך עדיין לא התחתנו או דנו בהקמת משפחה, שוקלים להשתמש בפונדקאית, ומגיעים למרפאת פוריות המנוהלת על ידי פריס.
לאחר שלורליי מגלה על רעיונה של רורי לספרה החדש ומתווכחת איתה בנוגע אליו, רורי מסתערת בכעס ואילו לורליי יוצאת אל סטודיו למחול של פאטי, שם מבוצע "סטארס הולו: המחזמר".
הבלדה של השחקנית הראשית, ויולט, מעוררת בלורליי השראה לטייל אל שביל הרכס הפסיפי ולשכוח מבעיותיה.
בסופו של דבר, אמילי מקבלת את מותו של בעלה, מוכרת את ביתם, עוזבת את אגודת "נשות המהפכה האמריקאית" ועוברת לננטקט, רווקה ועצמאית לראשונה בחייה.
אף על פי שבפועל לא יצאה לטייל, לורליי חוזרת, מתפייסת עם אמילי ורורי, ומבקשת מלוק להינשא לה.
רורי מבקרת את אביה, כריסטופר היידן (דייוויד סאטקליף), על מנת לבשר לו על החתונה, ושואלת אותו מדוע איפשר ללורליי לגדל אותה כאם חד-הורית.
בסיומה של השיחה, רורי ואביה מסכימים שכך המצב יצא לטובה.
בסיומה של המיני-סדרה, לוק ולורליי מתחתנים בגזיבו של העיירה, ובסצנה האחרונה, רורי מגלה ללורליי שהיא בהיריון.
לורן גרהאם – לורליי גילמור
אלקסיס בלדל – רורי גילמור
סקוט פטרסון – לוק דיינס
קלי בישופ – אמילי גילמור
מוזיקאים רבים הופיעו במהלך המיני-סדרה כשהם מנגנים שירים בכיכר העיר כטרובדורים זמניים.
<font color="00000"> מספר פרק <font color="00000"> שם הפרק באנגלית <font color="00000"> שם הפרק בעברית <font color="00000"> בימוי <font color="00000"> כתיבה <font color="00000"> תאריך שידור מקורי 1 Winter חורף איימי שרמן-פלדינו 25 בנובמבר 2016 2 Spring אביבדניאל פלדינו 3 Summer קיץ 4 Fall סתיו איימי שרמן-פלדינו
ב-11 ביוני 2012, בעת שהתראיינה לסדרתה החדשה, "באנהדס", היוצרת איימי שרמן-פלדינו התדיינה על הסכסוך בעקבות החוזה ועל עזיבתה את הסדרה במהלך ריאיון למגזין "Vulture", ואמרה: "זה היה משא ומתן שהשתבש.
זה באמת נגע לעובדה שעבדתי יותר מדי.
עמדתי להיות האישה המשוגעת שנעולה בבית ומעולם לא יצאה.
שמעתי המון ש'איימי לא צריכה צוות תסריטאים כי היא ו[בעלה] דן פלדינו כותבים הכל!' חשבתי שזו מנטליות מצוינת מצדכם, אבל אם אתם רוצים להמשיך את הסדרה למשך שנתיים נוספות, תנו לי לשכור עוד תסריטאים.
אגב, כל החרא הזה שביקשנו?
הם היו צריכים לעשות את זה בכל זאת כשעזבנו.
הם שכרו צוות תסריטאים גדול ומפיק-במאי.
זה מה שהכי הציק לי.
בסופו של דבר הם נאלצו לעשות את מה שביקשנו, ואני לא הייתי שם."
במאי 2015, בריאיון להסכת של "בני גילמור", אמר סקוט פיטרסון: "כרגע מתקיימים דיונים.
אני לא יכול להיכנס לפרטים, אבל יש קצת פעילות.
אז אני מלא תקווה, ואתם יודעים, אני נמצא שם.
[...] אני חושב שנשאר הרבה שטח שלא נחקר שנוכל לחקור במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה או בסרט עלילתי, מה שזה לא יהיה.
אני חושב שזה באמת מתגבש לכדי תסריט.
במהלך פסטיבל ATX הטלוויזיוני שהתקיים ביוני 2015 באוסטין, טקסס, בו השחקנים התאחדו עם היוצרת איימי שרמן-פלדינו, נמסר לקהל כי אין שום דבר בתכנון.
באוקטובר 2015, נמסר על פי אתר "TVLine" כי נטפליקס חתמה על הסכם עם אולפני האחים וורנר להחיות את הסדרה כמיני-סדרה בת ארבעה פרקים בני כ-90 דקות.
עוד נמסר כי שרמן-פלדינו תהיה אמונה על הפקת המיני-סדרה.
באפריל 2016, אמרה שרמן-פלדינו כי הפורמט של 90 דקות היה בהשראת הסדרה "שרלוק", אותה היא מעריצה: "הפרקים הם מיני-סרטים משלהם.
זה הרגיש כמו פורמט שיעבוד טוב עבורנו ברמה העלילתית".
בשלהי אוקטובר 2015, במהלך ועידת תרבות הפופ בטולסה, מיילו ונטימיליה אישר את נכונותו לשוב לגלם את דמותו של ג'ס מריאנו במיני-סדרה שתופק על ידי נטפליקס.
ב-29 בינואר 2016, נטפליקס ואולפני האחים וורנר אישרו רשמית את הפקת התחייה, שכותרתה הזמנית הייתה "בנות גילמור: עונות השנה".
צילומי המיני-סדרה החלו בלוס אנג'לס החל מ-2 בפברואר 2016, והיו אמורים להימשך עד 30 ביוני 2016, ובמקביל נמסר כי את הפרקים יכתבו ויביימו איימי שרמן-פלדינו ודניאל פלדינו ב-19 במאי 2016 נודע כי שמה הרשמי של המיני-סדרה יהיה "בנות גילמור: שנה בחייהן".
המפיק גאווין פולון, שהיה מעורב בהפקת הסדרה המקורית כמפיק בפועל עם מנהלת הכישרונות ג'ודי הופלונד, תבע את חטיבת הטלוויזיה של האחים וורנר על זיכוי על הפקת המיני-סדרה ותשלומים נוספים על מעורבותו בסדרה המקורית.
(הופלונד פרש מהעסק בשנת 2013 ולא קיבל תשלומים מאז).
בסופו של דבר, פולון לא מילא תפקיד בהפקת המיני-סדרה ולא קיבל זיכוי כמפיק כאשר הופצה.
רוזנטל, שהחליף את שרמן-פלדינו בתפקיד בעונה האחרונה, לא היה מעורב בהפקת המיני-סדרה.
ב-29 בינואר 2016, במקביל להכרזה הרשמית על הפקת המיני-סדרה, נמסר כי לורן גרהאם, אלקסיס בלדל, סקוט פטרסון, קלי בישופ, שון גאן וקייקו אגנה עתידים לשוב לגלם את דמויותיהם מהסדרה המקורית.
מאוחר יותר באותו היום, יאניק טרוסדייל ודייוויד סאטקליף אישרו את שובם באמצעות הטוויטר.
ב-1 בפברואר 2016, אישר טנק סאד, ששיחק בסדרה המקורית את חברו של לוגן, פין, באמצעות חשבון הטוויטר שלו כי הוא ישוב להפקת המיני-סדרה.
באותו היום, אריס אלווראדו, שגילם את דמותו של סיזר, ומייק גנדולפי, שגילם את דמותו של אנדרו, אישרו את שובם.
בראיון לאתר "TVLine", בישופ אישרה כי רוז עבדו וליזה וייל ישובו לגלם את דמויתיהן.
בנוסף, נחשף כי מאט זוקרי, מיילו ונטימיליה וג'ארד פדלקי ישובו לגלם את מחזריה של רורי מהסדרה המקורית.
ב-10 בפברואר 2016, הוכרז כי סאלי סטרוטרס, מייקל וינטרס וליז טורס, ישובו לגלם את דמויותיהם בתפקיד משני.
בנוסף, אושר שקרול קינג תשוב לגלם את דמותה של סופי בלום, ונמסר על ליהוקה של סאטון פוסטר.
באותו היום, הודיע המוזיקאי גרנט לי פיליפס, שהוא ישוב לגלם את דמותו מהסדרה המקורית.
ב-11 בפברואר 2016, אושר כי אמילי קורודה תשוב לגלם את דמותה גברת קים, אמה של ליין, ושדייוויד סאטקליף ישוב לגלם את דמותו של כריסטופר היידן, אביה של רורי.
ב-11 בפברואר 2016, דני סטרונג אישר שהוא ישוב לגלם את דמותו של דויל, ואושר על ידי "וראייטי" כי ונסה מראנו, שגילמה את בתו של לוק, תשוב לגלם את דמותה.
ב-16 בפברואר 2016, אושר אף כי ספארקי, הכלב שגילם את כלבה של לורליי, פול אנקה, יופיע במהלך המיני-סדרה.
ב-17 בפברואר 2016, אושר כי בעלה של באבט, מורי, בגילומו של טד רוני, ישוב לעלילת המיני-סדרה.
ב-19 בפברואר 2016 אישר ג'קסון דאגלס, שגילם את בעלה של סוקי, ג'קסון, כי הוא ישוב לגלם את דמותו, למרות השמועות על כך שמליסה מקארתי לא תשוב.
ב-21 בפברואר 2016, אישר גרג הנרי, שגילם את דמותו של מיצ'ם הטנסברגר, אביו של לוגן, במהלך ריאיון כי הוא ישוב לגלם את דמותו.
ב-23 בפברואר 2016 אישר אלן לואיזה, שגילם את קולין מקריי, חברו של לוגן, באמצעות חשבון הטוויטר שלו כי הוא ישוב לגלם את דמותו של קולין.
בנוסף, ב-29 בפברואר 2016, ניק הולמס, שגילם את דמותו של רוברט גרימלדי, אישר באמצעות חשבון הטוויטר שלו שהוא ישוב לגלם את דמותו.
ב-9 במרץ 2016, איף יאגר, שגילם את דמותו של טום, אישר באמצעות חשבון הטוויטר שלו את שובו להפקת המיני-סדרה.
ב-15 במרץ 2016, אושר כי דקין מתיוס, שגילם את דמותו של מנהל בית הספר "צ'ילטון", האנלין צ'ארלסטון, ישוב לגילום דמותו.
ב-25 במרץ 2016, ג'ון קבררה, שגילם את דמותו של בריאן פולר בלהקתה של ליין, "Hep Alien", אישר כי לא רק הוא, אלא כל ארבעת חברי הלהקה ישובו עבור המיני-סדרה, כולל זאק ואן גרביג, אותו שיחק טוד לאו וגיל, אותו גילם מוזיקאי הרוק סבסטיאן באך.
ב-29 במרץ 2016, הכריז כריס אייגמן, שגילם את דמותו של ג'ייסון סטיילס בעונה הרביעית, כי הוא ישוב לגלם את דמותו במיני-סדרה.
ב-7 באפריל 2016, מליסה מקארתי הודיעה רשמית בתוכניתה של אלן דג'נרס כי היא אכן תשוב לגלם את דמותה של סוקי.
המיני-סדרה זכתה לביקורות חיוביות ממבקרים.
על אף היותה תוכן מקור של נטפליקס, המיני-סדרה שודרה ברשת "The CW" בנובמבר 2020 בגרסה ערוכה, בין היתר מכיוון שהרשת נזקקה לסדרות נוספות על מנת למלא את לוח זמני השידורים שלה שהתרוקן בעקבות מגפת הקורונה.
בנוסף, המיני-סדרה שודרה בסינדיקציה ברשת "Up TV" החל מסוף נובמבר באותה שנה.
"בנות" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרות הישראליות שירי מימון, אניה בוקשטיין ואקו.
את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים הליקון, ב-25 באוקטובר 2021, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
השלישייה החלה לעבוד על שירן המשותף בשנת 2018, לאחר שנפגשו באירוע התרמה.
לדבריה של מימון, מטרתן הייתה ליצור שיר שלושתן יהיו גאות בו.
הן סיפרו שתהליך ההפקה, שבוצע על ידי ג'ורדי, היה מהנה מאוד.
אניה בוקשטיין, שעזבה את קריירת המוזיקה שלה לאחר הוצאת האלבום השני שלה, "רוקדת", ב-2017, הביעה בריאינות לכלי התקשרות את כמיהתה לחזור לתעשיית המוזיקה.
מילות השיר מאדירות את המין הנשי, ומדכאות את הפערים המגדריים בחברה.
"בנות" הוא בעל מוטיביים פמיניסטיים רבים המזוהים בעיקר בשירי להקת ספייס גירלז כמו "Wannabe".
הווידאו קליפ של הסינגל פורסם בעמוד היוטיוב של שירי מימון ב-25 בנובמבר 2021. הוא צולם במהלך הופעה של השלישייה בהאנגר 11 בתל אביב יפו, ב-4 בנובמבר אותו השנה.
הקליפ בוים על ידי עומרי רוזי.
בנות ברק היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית העוקבת אחר נשים חרדיות מהעולם החרדי של בני ברק.
העונה הראשונה של הסדרה עלתה לשידור ב-11 בספטמבר 2022.
התוכנית היא תוכנית המציאות התיעודית הראשונה מסוגה, במרכזה חייהן של חמש נשים מהעולם החרדי של בני ברק.
הנשים מתועדות במצבי חיים שונים.
הסדרה עוסקת בין היתר בפערים בין העולם החילוני לחרדי, ומעלה סוגיות כמו: ויתור על "טלפון טיפש" לטובת טלפון חכם (סמרטפון), נוכחות ברשתות חברתיות ועוד.
המשתתפות מציגות את חיי היומיום שלהן וחושפות את המתח שקיים בחייהן בין העיסוק בעולמות הביוטי והבילויים ובין הקהילה שבה הן חיות.
לדברי יוצרי הסדרה יוני פארן ואילת הלר, הסדרה היא "דוקו ריאליטי קליל ומצחיק, כזה שבא לספק הצצה לחיי היום יום, לשגרה, למשפחה, לזוגיות, לחלומות ולתשוקות החיים.
היציאה של חמש הנשים לחוויה הזו היא התקרבות אמיתית לעולם השונה והזר מחוץ למשעולי בני ברק".
ננה הלפרין – יזמית ואשת עסקים, תושבת בני ברק; אם לחמישה ילדים; נכדתו של הרב לנדוי, ממייסדי בני ברק; בעלה ממשפחת מייסדי רשת "אופטיקה הלפרין".
עופרה שמעוני – יזמית ואשת עסקים חרדית שהקימה את מגזין האדריכלות "דירה נאה".
סימי הרשקופ – בעלת עמוד הבידור "דוס סלבס".
המסקר את עולם הבידור מהזווית החרדית-דתית שלו.
אסתי סוקולובסקי – מאפרת מפורסמת בחברה החרדית ובלוגרית איפור, מתגוררת ברמת גן על גבול בני ברק.
יעל זילברמן – בעלת עסק עצמאי לעיצוב ותפירת פאות, ובלוגרית פמיניסטית מוצהרת.
בנות בראון היא סדרת דרמה שהופקה על ידי זכיינית ערוץ 2, "קשת", על פי ספרה של עירית לינור בעל שם זהה, לינור הייתה מעורבת בהפקת הסדרה וביימה מספר פרקים.
את הסדרה ליווה ביצוע מחודש של כוכבת הסדרה, ירדן בר-כוכבא, לשיר "אומרים ישנה ארץ" של שאול טשרניחובסקי ונעמי שמר.
הסדרה זכתה בפרס הדרמה הטובה ביתר בפסטיבל ירושלים והייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריה הסדרה הדרמטית הטובה ביותר.
"בנוגע ליהודים" הוא חיבור קצר משנת 1899 מאת מארק טוויין, המתייחס באהדה ליהודים.
טוויין חי באוסטריה במהלך 1896, וסבר שהאימפריה ההבסבורגית השתמשה ביהודים כשעיר לעזאזל כדי לשמור על אחדות באימפריה שהיה בה שוני רב בין מדינות ואוכלוסיות.
ב-1898 פרסם טווין בעיתונות את המאמר "זמנים מעוררים באוסטריה" ("Stirring Times in Austria").
המאמר הוליד כמה מכתבי תגובה למערכת, ותגובה נוקבת אחת במיוחד של עורך דין יהודי אמריקאי ששאל את טוויין: "אמור לי, לפיכך, מנקודת המבט הקרה שלך, מה בראשך הסיבה.
האם יהודי אמריקה יכולים לעשות משהו כדי לתקן את זה באמריקה או מחוצה לה?
האם אי פעם זה ייגמר?
האם יהודי יורשה לחיות ביושר, הגון ובשלווה כמו שאר האנושות?
מה עלה בגורלו של שביל הזהב?".
בתגובה כתב טוויין את החיבור "בנוגע ליהודים" – "Concerning the Jews", שפורסם בכתב העת הארפרז ב-1899.
מלבד משפט אחד שנוי במחלוקת, המאמר אוהד ומאדיר את היהודים.
המשפט השנוי במחלוקת כולל את האמירה שהיהודים לא עשו את חלקם במונחים של לחימה בכוחות המזוינים של אמריקה: "הוא (היהודי) קצין מקובל ונאמן וכשיר בשירות המדינה, אבל נוטה לחוסר פטריוטיות כאשר עומד ליד הדגל בתור חייל פשוט – כמו "הקווייקר הנוצרי".
עם זאת, כאשר נתוני מחלקת המלחמה של ארצות הברית חשפו כי אמריקאים יהודים למעשה מיוצגים בצבא האומה באחוז גדול יותר מחלקם באוכלוסייה, חזר בו טויין מהדברים ופרסם התנצלות.
מעבר לסוגיית הנאמנות של החייל היהודי, החיבור אוהד ביותר את היהודים.
ככלל, טווין התנגד לאנטישמיות, ביקר בארץ ישראל, ואף כתב על ביקורו ספר אוהד למדי בשם מסע תענוגות לארץ הקודש.
למעשה, החיבור "בנוגע ליהודים" כולל, מעבר לאמירה בנוגע לחוסר הנאמנות של החייל היהודי, תיאור חיובי ביותר וכמעט מעריץ, של העם היהודי, בכל הנוגע להישרדותו:
המאמר מוגש כמענה למכתב התגובה שאותו קיבל על המאמר הקודם.
טוויין מפרט שש נקודות שעליהן מדבר מכתב התגובה, ומגיב על כל אחת מהן.
היהודי הוא אזרח המתנהג למופת.
האם בורות וקנאות יכולים לבדם להסביר את היחס הלא צודק כלפיו?
האם יהודים יכולים לעשות משהו כדי לשפר את המצב?
ליהודים אין מפלגה פוליטית; הם לא משתתפים כקבוצה בבחירות.
האם הרדיפה תגיע אי פעם לסיומה?
מה עלה בגורלו של כלל הזהב?
לדוגמה, בסוגיה הראשונה - "היהודי הוא אזרח המתנהג למופת" (The Jew is a well-behaved citizen), כותב טוויין את הדברים הבאים :
החוקר הישראלי בנט קרביץ קובע כי באותה מידה אפשר לשנוא יהודים מהסיבות שטוויין נותן להערצתם.
למעשה, חיבורו של טוויין צוטט על ידי אוהדי הנאצים בשנות ה-30. קרביץ מסכם, "ההיגיון הפגום של המאמר "לגבי היהודים" וכל הפילושמיות (הערצת יהודים) מוביל לאותן אמונות אנטישמיות שהאחרון מבקש לנטרל".
המושגים בת הזוג המלכותית או בן הזוג המלכותי מתייחסים לאנשים הנשואים למונרכים הבריטיים.
כאשר בת הזוג המלכותית היא אישה, היא נקראת גם מלכה רעיה (Queen consort), אך אין לבלבל בין תואר זה לבין מלכה מושלת , שכן האחרונה היא מונרכית בזכות עצמה.
המלכה הרעיה הנוכחית של בריטניה היא המלכה קמילה, רעייתו של המלך צ'ארלס השלישי.
לבני הזוג של מלכי בריטניה אין ולא היו מעמד חוקתי או סמכות שלטונית, אך לרבים מהם הייתה השפעה מרובה.
מאז האיחוד של 1707, שאיחד בין כתרי אנגליה וסקוטלנד ובכך יצר את המלוכה הבריטית, כיהנו בתפקיד 11 בני ובנות זוג מלכותיים, שמונה נשים ושלושה גברים.
האדם שכיהן כבן הזוג המלכותי במשך התקופה הארוכה ביותר הוא הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, שכיהן בתפקיד 69 שנים ו-62 יום.
כאשר בת הזוג היא אישה
תוארה של רעייתו של מונרך מכהן הוא בדרך כלל "הוד מלכותה המלכה" (Her Majesty The Queen), או "הוד מלכותה, המלכה [שם פרטי]", והפנייה אליה הוא "הוד מלכותה" (Her Majesty) או "הוד מלכותך" (Your Majesty, כאשר הפנייה היא אליה ישירות).
כאשר בן הזוג הוא גבר
תוארו של בן זוגה של מלכה מושלת הוא בהתאם לתואר שניתן לו עם נישואיו, או קודם להם.
הוא לא חולק באופן אוטומטי את התארים, את צורת הפנייה ואת הכיבודים של רעייתו.
הנסיך ג'ורג' מדנמרק, בעלה של המלכה אן, מעולם לא קיבל תואר רשמי כבן זוג של המלכה, אך בשנת 1689 הוענק לו תואר האצולה דוכס קמברלנד.
הנסיך אלברט מסקסה-קובורג-גותה, בעלה של המלכה ויקטוריה, לא זכה בתואר אצולה בריטי, אך ב-25 ביוני 1857 הוענק לו התואר "נסיך בן זוג" , ובכך הוא היה לבן הזוג המלכותי היחידי בממלכה המאוחדת או בממלכות שקדמו לה שהחזיק בתואר זה באופן רשמי.
ויקטוריה קיוותה שהוא יוכתר כמלך (King consort), אך ממשלת בריטניה לא אפשרה זאת.
לנסיך פיליפ מיוון ודנמרק, בעלה של המלכה אליזבת השנייה, הוענק בשנת 1947 התואר דוכס אדינבורו, וב-1957 הוא היה לנסיך הממלכה המאוחדת (Prince of the United Kingdom).
לא כל בנות זוגם של המונרכים הבריטים היו מלכות רעיות, שכן חלקן נפטרו או התגרשו לפני עליית בעליהן לכס המלוכה, או שהן נישאו לאחר הוויתור על הכתר.
סופיה דורותיאה, דוכסית בראונשווייג-צלה, רעייתו של נסיך בראונשווייג-לינבורג (לימים המלך ג'ורג' הראשון), נישאה לו ב-22 בנובמבר 1682, התגרשה ממנו ב-28 בדצמבר 1694, ונפטרה ב-13 בנובמבר 1726. ג'ורג' הראשון עצמו עלה לכס המלוכה ב-1 באוגוסט 1714.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל, נפרדה מבעלה ג'ורג' הרביעי טרם עלייתו לכס המלכות, הפכה למלכה רעייה מתוקף החוק, אך לא היה לה שום מעמד בחצר המלכות, ונאסר עליה להיות נוכחת בטקס ההכתרה שלו ולהיות מוכתרת כמלכה.
ווליס סימפסון, רעייתו של אדוארד, דוכס וינדזור (קודם לכן המלך אדוארד השמיני), נישאה לו ב-3 ביוני 1937, כחצי שנה לאחר ויתורו על הכתר ב-11 בדצמבר 1936, היא התאלמנה ממנו ב-28 במאי 1972, ונפטרה ב-24 באפריל 1986.
ליידי דיאנה ספנסר, רעייתו של צ'ארלס, נסיך ויילס (לימים המלך צ'ארלס השלישי), נישאה לו ב-29 ביולי 1981, התגרשה ממנו ב-28 באוגוסט 1996, ונהרגה בתאונה ב-31 באוגוסט 1997. צ'ארלס השלישי עלה כאמור לכס המלכות 25 שנים לאחר מכן.
רק ג'ורג' הראשון ואדוארד השמיני לא היו נשואים במשך כל תקופות מלכותם.
זוהי רשימה של הנשים שהיו מלכה רעיה או נסיכה רעיה של הממלכה ההאשמית של ירדן מאז הועלתה האמירות למעמד של ממלכה ב-1949. מכיוון שכל מלכי ירדן נדרשים על פי חוק להיות גברים, מעולם לא הייתה מלכה שהיא ראש מדינה בירדן.
יש צורך שהמלך ייתן לאשתו את התואר מלכה רעיה לאחר המלכתו ונישואיהם, אחרת היא תיקרא רק נסיכה רעיה.
רק אישה אחת לא נקראה מלכה במהלך נישואיה, (הנסיכה מונא).
בנות דרי , היא סדרת קומדיה בריטית תקופתי המתרחשת בצפון אירלנד, הסדרה נוצרה ונכתבה על ידי ליסה מקגי, והוצגה בבכורה ב-4 בינואר 2018 בערוץ 4. בישראל כל שלוש עונות הסדרה משודרות בנטפליקס.
הסדרה רצה במשך שלוש עונות והיא נוצרה בהשראת החוויות של מקגי שגדלה בדרי, צפון אירלנד, בשנות ה-90, במהלך השנים האחרונות של הסכסוך בצפון אירלנד.
בסדרה מככבים סוארסה-מוניקה ג'קסון, לואיזה הרלנד, ניקולה קוכלן, ג'יימי-לי אודונל ודילן לוולין המגלמים חמישה בני נוער שחיו באמצע שנות התשעים בעיר דרי בזמן שלמדו ב"המכללה של גבירתנו ללא רבב", בית ספר תיכון קתולי בדיוני לבנות המבוסס על בית הספר התיכון בו מקגי למדה.
הסדרה הופקה על ידי חברת ההפקה הבריטית Hat Trick Productions, וצולמה בצפון אירלנד, כאשר רוב הסצנות צולמו במקום בדרי וחלקן צולמו בבלפסט.
העונה הראשונה, ששודרה בינואר ובפברואר 2018, הפכה לסדרה הנצפית ביותר בצפון אירלנד.
העונה השנייה שודרה במרץ ובאפריל 2019. עונה שלישית ואחרונה שהתרחשה ב-1996 ו-1997 תוכננה להתפרסם בשנת 2020, אך הצילומים התעכבו בשל מגפת הקורונה, העונה שוחררה באפריל 2022. פרק מיוחד אחרון באורך 45 דקות בשם "ההסכם", שעלילתו מתקיימת ב-1998 במהלך החתימה על הסכם יום שישי הטוב, שודר ב-18 במאי 2022.
הסדרה עוקבת אחר ארין קווין (סאוירסה-מוניקה ג'קסון), בת דודתה אורלה (לואיזה הרלנד), חברותיהן קלייר (ניקולה קוקלן), מישל (ג'יימי-לי אודונל), ובן דודה האנגלי של מישל, ג'יימס (דילן לוולין).
חמשת בני הנוער מוצאים את עצמם חיים את שנות העשרה שלהם בסוף הסכסוך בצפון אירלנד בדרי, עיר הולדתם.
החברים מוצאים את עצמם לעיתים קרובות במצבים אבסורדיים על רקע התסיסה הפוליטית והפערים התרבותיים של התקופה.
ארין קווין (סירשה-מוניקה ג'קסון) – בת 16 בתחילת הסדרה, היא נלהבת ושאפתנית, מרוכזת בעצמה ומודאגת מדי מהאופן שבו היא נתפסת על ידי אחרים.
אורלה מקול (לואיזה הרלנד) – בת 15 בתחילת הסדרה, בת דודתה המנותקת והאקסצנטרית של ארין, מכורה למתוק.
היא לא מבינה סמנים חברתיים, אופטימית.
קלייר דוולין (ניקולה קוכלן) – אינטליגנטית וקפדנית, לעיתים קרובות קול ההיגיון של הבנות, מאוימת מדמויות סמכות יותר מחבריה.
בסוף העונה הראשונה, היא יוצאת מהארון כלסבית.
מישל מאלון (ג'יימי-לי אודונל) – ה"פרועה" של הקבוצה, היא לעיתים קרובות מסבכת את חבריה בצרות באמצעות העניין הרב שלה בסקס, סמים ואלכוהול.
ג'יימס מגווייר (דילן לוולין) – בן דודה של מישל, גדל בלונדון, אימו מביאה אותו לגור בדרי רגע לפני תחילת הסדרה.
אימו חוזרת ללונדון בלי לספר לו בסוף הפרק הראשון.
מתוך דאגה לביטחונו בבית הספר המקומי של הבנים, ג'יימס הופך לתלמיד הראשון בבית ספר לבנות.
כולם מאמינים שהוא הומו, למרות שהוא אומר שהוא לא.
מרי קווין (טארה לין אוניל) – אימם של ארין ואנה, אשתו של גרי כבר 17 שנים.
גרי קווין (טומי טירנן) – בעלה של מרי ואביהן של ארין ואנה, הוא עובד כנהג משלוחים.
יש לו מערכת יחסים מתוחה עם חמו.
שרה מקול (קתי קירה קלארק) – אמא של אורלה, דודתה של ארין ואנה ואחותה הצעירה של מרי, היא מתוקה אך אפלולית, מרוכזת מאוד במראה שלה ושל אחרים.
היא אמא לא קשובה ולוקחת אחריות מועטה על גידול אורלה, אבל עדיין מאוד מחבבת אותה.
ג'ו מקול (איאן מקליני) – אבא של מרי ושרה, סבא של אנה, ארין ואורלה, הוא לא אוהב את גרי ומבקר אותו ללא הרף ומעודד את מרי לעזוב אותו.
ג'ורג' מייקל (שיבון מק'סוויני) – נזירה קתולית.
המנהלת של בית הספר הקתולי לבנות.
ג'ני ג'ויס (ליאה או'רורק) – תלמידה בבית הספר לבנות.
היא בת למשפחה אמידה ומתגוררת בבית גדול, בו היא מארחת לעיתים קרובות מסיבות מפוארות.
אמה ג'נט הייתה חברה של מרי, שרה, ג'רלדין ודירדרה כשהן היו נערות, אך היא התרחקה מהן לאחר שהתחתנה עם מנתח (אביה של ג'ני).
אנה קווין (אווה גרייס מקאליז ומיה רוז מקאליז) – אחותה הפעוטה של ארין.
אשלינג (בסי הנדרסון) – חברתה הטובה של ג'ני.
העלמה מוני (קלייר רפרטי) – סגניתה של הנזירה מייקל.
דירדרה מאלון (אמיליה קראולי) – אמה של מישל ודודתו של ג'יימס, עובדת כאחות בבית חולים.
קולם מק'קול (קווין מקאליר) – אחיו של ג'ו.
ידוע כמספר סיפורים חסרי טעם בסגנון איטי ומתחשב, עם סטיות רבות.
הוא תמיד מתעלם מהשעמום הגלוי של כולם במהלך הסיפורים שלו ונראה שלא שם לב לניסיונותיהם לגרום לו להפסיק.
משפחתו נמנעת ממנו בכל הזדמנות אפשרית.
דניס (פול מאלון) – הבעלים התוקפני של החנות שהבנות פוקדות מדי יום.
הסחורה שלו היא לרוב זולה ולא סדירה.
ג'רלדין דוולין (פיליפה דאן) – אימה של קלייר.
פיטר קונווי (פיטר קמפיון) – כומר צעיר שרוב הבנות מתאהבות בו כשהן פוגשות אותו.
האחות מייקל מתעבת אותו בגלוי וחוששת מביקוריו.
סיארן (ג'יימי בימיש) – מושא האהבה הנלהב של שרה, שעובד בחנות רשת צילום.
ג'ים (רוברט קלברט) – שכנם של בני הזוג קווין שגר מעבר לכביש.
ג'ו סומך עליו מספיק כדי להשאיל לו דברים שונים כמו אוהל ואקדח הרגעה.
טינה אוקונל (מריה ליירד) – תלמידה צעירה בבית הספר לבנות, החבורה מנסה להפחיד אותה בפרק הראשון, אך החבורה מגלים שאחותה היא "מנדי הגדולה", מישהי שכולם מפחדים ממנה.
אימון (ארדאל או'הנלון) – בן דודם של מרי ושרה, שעובר לגור עם הזוג קווין בפרק האחרון של הסדרה לאחר שהגג שלו מתמוטט.
שון דוולין (דייוויד אירלנד) – אביה של קלייר.
בפרק הלפני אחרון של הסדרה, הוא סובל ממפרצת ומת, מה שמוביל את קלייר ואימה להתרחק מדרי.
מורין מלרקי (ג'וליה דיארדן) – שכנה מבוגרת של הזוג קווין.
היא וג'ו חולקים יריבות בינגו מרה.
דייוויד דונלי (אנתוני בויל) – בן נוער שארין מאוהבת בו בעונה הראשונה.
הצילומים התרחשו בצפון אירלנד, כאשר רוב הסצנות צולמו בדרי ובבלפסט.
התוכנית חודשה לעונה שנייה זמן קצר לאחר שידור פרק הפיילוט של העונה הראשונה.
הפקת העונה השנייה החלה ב-8 באוקטובר 2018. העונה השנייה עלתה לשידור ב-5 במרץ 2019. ב-9 באפריל 2019, מיד לאחר סיום שידור העונה השנייה, אושר על ידי ערוץ 4 שהסדרה תחזור לסדרה שלישית.
הפקת הסדרה השלישית הייתה אמורה להתחיל באביב 2020, אך הושעתה בעקבות הסגרים שנגרמו על ידי מגפת הקורונה.
ב-21 ביולי 2021, ניקולה קוכלן המגלמת את קלייר, אישרה שהצילומים לעונה השלישית אמורים להתחיל בסוף 2021, שהפרק הראשון ישודר בתחילת 2022. ב-23 בספטמבר 2021, יוצרת הסדרה ליסה מקגי אישרה שהסדרה תסתיים לאחר שלוש עונות ולא תתחדש לעונה רביעית, והצהירה ש"זו תמיד הייתה התוכנית להיפרד אחרי שלוש עונות".
ב-21 בדצמבר 2021, מקגי וקוכלן הודיעו ברשתות החברתיות שהצילומים של העונה האחרונה הסתיימו.
העונה הראשונה עלתה בבכורה בערוץ 4 בבריטניה בימי חמישי בערב בשעה 22:00, בעוד שהעונה השנייה הועברה ללילות שלישי בשעה 21:15.
הסדרה נקנתה על ידי נטפליקס, כאשר העונה הראשונה פורסמה בפלטפורמה ב-21 בדצמבר 2018. העונה השנייה שוחררה ב-2 באוגוסט 2019. והעונה השלישית והאחרונה שוחררה בנטפליקס ב-7 באוקטובר 2022.
הסדרה הפכה לקומדיה המצליחה ביותר של ערוץ 4 מאז "האב טד".
על Rotten Tomatoes, העונה הראשונה מחזיקה בדירוג ממוצע של 7.9/10 על סמך 24 מבקרים.
קונצנזוס המבקרים של האתר קובע: "צוות שחקנים מושלם וכתיבה גולמית מניעים את ההומור האפל בנות דרי, כיוצרת, ליסה מקגי הופכת אור תזזיתי לחיי נוער בצפון אירלנד של שנות ה-90".
לעונה השנייה יש דירוג ממוצע של 8.3/10 על סמך 33 מבקרים.
קונצנזוס המבקרים של האתר קובע: "העונה השנייה של בנות דרי לא מאבדת אף אחד מקסמיה הודות לשטויות הבלתי צפויות והאפיונים המופלאים שלה".
העונה השלישית מחזיקה בדירוג ממוצע של 8.9/10 על סמך 21 מבקרים.
קונצנזוס המבקרים של האתר קובע: "פרידה היא צער מתוק כל כך, אבל העונה האחרונה של בנות דרי מבטיחה לחלוב כמה שיותר צחוקים לפני שהצופים ייפרדו בחיבה מלהקת הפורעים החביבה הזו".
ב-Metacritic, שמשתמש בממוצע משוקלל, הסדרה קיבלה ציון של 86 מתוך 100 על סמך חמישה מבקרים.
הסדרה הייתה הסדרה הנצפית ביותר בצפון אירלנד כשפורסמה, עם קהל ממוצע של 519,000 צופים ונתח של 64.2% מהקהל.
אונה מולאלי מהאייריש טיימס שיבחה את הסדרה: "הכתיבה בבנות דרי היא עילאית, ההופעות מושלמות והליהוק מבריק".
ב-11 בינואר 2018, לאחר שידור הפרק הראשון, חודשה התוכנית לעונה שנייה.
בכל פרק צפו למעלה משני מיליון אנשים.
בסיום העונה הראשונה, ברברה אלן מהגרדיאן כתבה שבנות דרי עקפה תוכניות כמו "קרועים", "Father Ted" ו-"Bad Education".
כותבים מסוימים ממאמרים מקוונים שונים ציינו שהמשפחה הצפון-אירית שלהם העריכה את האופן שבו התוכנית הראתה באופן כנה את החיים של בני נוער בתקופה הזו בצפון אירלנד, וכמה סבלו משפחות בתקופה זו.
ליסה מקגי השתמשה באירועים אמיתיים שקרו לה בתקופת הנעורים שלה בתוכנית, כמו כתיבת מכתב לבתם של בני הזוג קלינטון, צ'לסי.
הוספת סיפורים אמיתיים לפרקים ביססה את התוכנית בצורה שאפשרה לצופים להתחבר לדמויות, ושימשה ניגוד מוחלט לאירועים סביבם.
הצירוף של אלימות המלחמה הדהדו בקרב צופים רבים.
ברחוב אורצ'רד 18 בדרי, ניתן לראות ציור קיר של צוות הדמויות הראשיות.
בנות בסטייל הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2003.
מולי גאן היא בחורה החיה חיי חופש ונהנתנות בסצנה הניו יורקית.
היא חיה על חשבון קרן הנאמנות של אביה, כוכב הרוק טומי גאן.
בנות המלך היו כ-800 נשים צעירות רווקות שנשלחו לקולוניה צרפת החדשה בשנים 1663–1673 על ידי שלטונות צרפת בראשות מלך צרפת לואי הארבעה עשר כדי לשמש ככלות לתושבי האזור, צעד שנועד לחזק את ההתיישבות ולהגדיל את אוכלוסייתה.
צעד זה חיזק משמעותית את ההתיישבות הצרפתית והציל את תביעתה של צרפת לטריטוריות באזור.
צרפת החדשה היה השם שניתן על ידי הצרפתים לטריטוריה רחבת ידיים שנשלטה על ידי צרפת בצפון אמריקה.
בשנים 1534–1542 ערך חוקר הארצות הצרפתי ז'אק קרטייה מספר מסעות מחקר לצפון מזרח יבשת אמריקה בתקווה לגלות מעבר לאסיה כשבין השאר גילה את נהר סנט לורנס.
כמו כן ביקר ביישובים של התושבים המקומיים שהפכו מאוחר יותר לערים קוויבק סיטי ומונטריאול.
ב-1557 הקימו צרפתים את ישוב הקבע הראשון באזור ועסקו בדייג ובצייד פרוות.
ההתיישבות הצרפתית נמשכה ואף התחזקה בתחילת המאה ה-17 כשממלכת צרפת הכריזה בעלות רשמית על השטחים שגילה קרטייה.
סמואל דה שמפלן מונה להוביל את ההתיישבות והוא אף יזם את הקמת קוויבק סיטי.
לצערם דה שמפלן ושלטונות צרפת קצב הגידול של המושבות הצרפתיות היה נמוך בהשוואה לגידול האוכלוסין במושבות הבריטיות באזור.
כך למשל ב-1640 מנו המתיישבים הצרפתים 360 נפשות וב-1663 מנו כ-3,000 מתיישבים וזאת מול כ-100,000 מתיישבים בריטים.
בהתאם לגידול אוכלוסין נמוך זה השתמשו הצרפתים רק ב-1% מהאדמות לגביהן טענו לבעלות.
פער זה הביא ניסיונות של הבריטים לדחוק את רגליהם של הצרפתים ממושבותיהם ואף לכיבוש קוויבק סיטי ב-1629.
במקביל לאיום הבריטי עמדו המושבות הצרפתיות גם תחת איום של שבטי אינדיאנים מקומיים ושני איומים אלו העמידו את כלל ההתיישבות הצרפתית בצפון מזרח אמריקה בסכנה.
בעקבות זאת הכריז מלך צרפת לואי הארבעה עשר, ב-1663, על צרפת החדשה כמושבת כתר צרפתית ואף שלח חיל מצב מצרפת להגן על המושבות, דבר שסייע להתפתחותן.
אחת המטרות שהציב השלטון הצרפתי במסגרת תמיכתו בצרפת החדשה הייתה להרחיב את היקף המתיישבים ולחזק בכך את היישובים.
ההתיישבות הצרפתית בצפון אמריקה הובלה על ידי חברות מסחריות ואוכלוסייתה הורכבה, בעיקר, מגברים וזאת כנגזרת מאופי הפעילות המסחרית (דייג וצייד), מהסיכונים בפניהם עמדו המתיישבים ומההסתכלות המסחרית של החברות המיישבות שראו בנשים וילדים גורמים לא רווחיים שיש להאכיל.
חוסר איזון זה גרם לכך שגידול האוכלוסייה נבע בעיקר מהגעת מהגרים גברים חדשים ומפעילות אנשי דת לנצר את התושבים המקומיים כשהגידול כתוצאה מילודה היה מינורי.
כדי לשנות את המאזן הדמוגרפי הוחלט לקדם הקמת חוות חקלאיות והקמת משפחות במושבות.
בהתאם לכך גיבש מפקד צרפת החדשה , ז'אן טלון , תוכנית לעודד הגירה של נשים צעירות רווקות לצרפת החדשה כדי להתחתן עם המתיישבים ולהקים משפחות.
ההצעה הוגשה למלך צרפת לואי הארבעה עשר וזכתה ממנו לברכת הדרך כשהמלך אף הסכים לממן את נסיעתן של הנשים וכן להעניק להן נדוניה.
עם אישור המלך החל טלון למיין את הנשים שנענו להצעה.
בניגוד לתוכנית המקורית שלו לשלח 500 נשים, נשלחו בפועל כ-800 נשים בין השנים 1663 ל-1673. המועמדות נבחנו הן מבחינת רמת המוסר שלהן והן מבחינת עמידותן לתנאים המאתגרים במושבות.
ברשומות דווח שהנהלת המושבות החזירה לצרפת נערות שלא עמדו ברף שהציב המלך.
רוב הנערות שאושרו להגירה היו מפריז וסביבתה ורובן הפליגו לאמריקה דרך נמלי דייפ ולה רושל.
רובן של הנערות היו עניות ממעמד חברתי וכלכלי נמוך ורק בודדות השתייכו למעמד גבוה כשמנהלי ההגירה הזו יעדו את הנערות מהמעמד הגבוה להינשא לקצינים ולמנהלים הבכירים במושבות.
ההפלגה ארכה כחודשיים ועקב תנאי ההיגיינה הנחותים באוניות חלו רבות מהנערות במחלות זיהומיות (כמו דיזנטריה) והערכה היא שכ-60 מהנערות נפטרו במהלך ההפלגות.
ההערכה היא שהשם "בנות המלך" ניתן לקבוצת הנשים, לראשונה, על ידי הנזירה מרגריט בורז'ואה .
בורז'ואה, שהצטרפה למושבות בקנדה מספר שנים קודם לכן, חזרה לצרפת והייתה בין מקבלי הפנים של הנערות.
השם, שתיאר את הפטרונות שהטיל המלך על הנערות, הפך לשם הרשמי של קבוצת נערות זו.
"בנות המלך" הראשונות נחתו בחופי "צרפת החדשה" ב-22 בספטמבר 1663. לנערות הייתה הזכות לבחון את הבעלים הפוטנציאלים ולבחור את האחד המתאים להן.
החוזה שחתמו עליו סיפק להן הגנה בפני בעלים לא מתאימים ואיפשר להן להתגרש מהם.
סך הכל תועדו 737 טקסי נישואין כשהזמן שעבר בין הגעת הנשים לבין נישואיהן נע בין מספר חודשים למספר שנים.
במושבות הצרפתיות תפסה הדת הקתולית מקום מרכזי כך שהרוב הגדול של טקסי הנישואין היו במסגרת הכנסייה ונעשו על ידי כמרים.
כפי שצוין לעיל אחת מהמטרות של משלוח הנשים היה המעבר מעיסוק של גברים בלבד בדיג וצייד לעיסוק של משפחות בחוות חקלאיות משפחתיות.
אחת מהבעיות שהתעוררו ביישום מטרה זו נבעה היותן של רוב הצעירות בנות עיר וחסרות ניסיון בעבודה חקלאית דבר שהאט את השינוי שתוכנן.
הגירת "בנות המלך" נחשבת לסיפור הצלחה כשכבר ב-1671 דווח על לידת כ-700 תינוקות למהגרות אלו.
ממוצע ההולדה של הנשים היה 6.4 ילדים לאישה והמלך אף הציע בונוס כספי לנשים שיולידו 10 ילדים ומעלה.
הצלחה זו של המיזם הביאה את טלון לפנות למלך צרפת בהצעה לסיים את התמיכה הממלכתית בהגירת נשים לצרפת החדשה.
המלך קיבל את ההצעה וזרם הנשים הצטמצם בהדרגה.
אחת ההערכות לסיבה להסכמתו של המלך להפסקת המיזם קשורה לפתיחתה של מלחמת הולנד–צרפת ב-1672 שדרשה הקצאת משאבים של צרפת.
הגירת הנערות, הלידות והגעתם של מתיישבים נוספים הגדילה את מספר המתיישבים בצרפת החדשה מ-3,200 ב-1663 ל-6,700 ב-1672 ובכך הוסר האיום מעל האחיזה הצרפתית בצפון מזרח אמריקה.
האחרונה מבין "בנות המלך" שהאריכה חיים הייתה אן רבאדי שנפטרה ב-4 בספטמבר 1747 כשהיא בת 93.
חוקרים מעריכים שרוב תושבי המחוזות הצרפתיים של קנדה כיום מוצאם מילדיהן של "בנות המלך".
בין הצאצאים הידועים ניתן למנות את הילרי קלינטון, אנג'לינה ג'ולי, מדונה, קלואי סביני ועוד.
מאז תחילתו של מיזם "בנות המלך" נפוצו בצרפת שמועות, חסרות בסיס כנראה, על כך שהנערות המהגרות היו בעצם יצאניות שקיוו לפתוח חיים חדשים ולקבל בכך מחילה על חטאיהן.
מקור השמועה היה כנראה בתפיסת המושבות הצרפתיות כמושבות שנועדו לקליטת פושעים מגורשים מצרפת ולכן היוו מקומות עם "מוסר נמוך".
השמועה הזו על הנערות תאמה לכן לראייה של המושבות כמקומות לאנשים לא ישרים.
השמועות האלו הופצו, בין השאר, גם על ידי מספר צרפתים "ידוענים" שכתבו את רשמי ביקורם במושבות ותמכו בשמועות.
מבין כל "בנות המלך" ידוע רק על נערה אחת מ"בנות המלך" שהיגרה לצרפת החדשה, התחתנה ולאחר גירושיה הואשמה בזנות.
ב-2013 ייסדה מועצת העיר מונטריאול את פארק "מרגריט בורז'ואה" ושילבה בשביליו לוחות הנצחה לזכר 36 הנשים הראשונות שהגיעו מצרפת למונטריאול
בְּנוֹת צְלָפְחָד — מַחְלָה, נעָה, חָגְלָה, מִלְכָּה ותִרְצָה — הן חמש בנותיו של צְלָפְחָד בֶּן חֵפֶר המוזכרות במקרא, בעיקר בפרשת פינחס שבספר במדבר.
בעקבות פנייתן ציווה ה' את דיני הירושה, לפיהם בנות יורשות את אביהן כאשר אין לו בנים זכרים שיירשו אותו.
במקרא מתוארת פנייתן הפומבית של בנות צלפחד אל משה רבנו.
הן מסבירות כי אביהן מת ללא בנים זכרים וכעת עם הכניסה לארץ תיגרע נחלתו, על כן הן מבקשות לרשת אותו ולהמשיך את שמו.
משה הפנה את הבקשה אל האלוהים שקבע את הלכות הירושה, לפיהן בנות קודמות לאחי הנפטר בסדר ההורשה.
בהמשך פנו ראשי השבט למשה והביעו את חששם שבנות צלפחד יינשאו לבני שבט אחר, כך שלאחר מותן תיגרע נחלתן מנחלת השבט.
בעקבות כך קבע ה' שבנות היורשות נחלה תינשאנה לבני שבטן בלבד.
מאוחר יותר נקבע שהאיסור על בנות יורשות נחלה להינשא לבני שבט אחר חל רק על בני אותו הדור, עד תום כיבוש הארץ וההתנחלות בה בימי יהושע בן נון.
פרשיית בנות צלפחד היא אחת מארבע פרשיות בתורה שבהן מתמודד משה עם סוגיה משפטית ופונה לאלוהים על מנת למצוא פתרון.
תשובת האלוהים קובעת חוק כללי חדש.
שם בית אביהן גזור משם הצמח: צלף קוצני (צלפ-חד)
הרוקח כותב ששמות הבנות קשורים לתנועה: .
בשנה האחרונה לנדודי בני ישראל במדבר, באו חמש בנות צלפחד בתביעה אל משה.
כיון שאביהן מת ללא בנים אין מי שיירש אותו ואין זה צודק שלא תהיה לו נחלה בארץ ישראל, ושמו יגרע ממשפחתו, כיון שהוא מת בחטא פרטי שלו ואין סיבה לשלול את זכותו על הארץ.
כעת הציעו בנות צלפחד פתרון הלכתי לפיו הן תירשנה את אביהן וכך גם לו יהיה חלק עם הנוחלים בארץ.
משה פנה אל האלוהים, שהורה לו לקבל את טענת בנות צלפחד ולהעניק להן חלק בארץ, ולאחר מכן פרט ה' למשה את יתר החוקים הקובעים את סדר הירושה.
מאוחר יותר, לפני חלוקת הנחלות () חלה התפתחות בעניינן של בנות צלפחד - בני משפחתן משבט מנשה העלו בעיה שנוצרה עם יכולתן של נשים לרשת: הזהות השבטית נקבעת על פי שייכותו השבטית של האב.
אם יינשאו בנות צלפחד לאנשים משבט אחר, בבוא היום תעבור נחלתן אל ילדיהן, שלא יהיו משבט מנשה ותיגרע נחלתו של שבט מנשה.
ההסדר שנמצא לבסוף הוא שבנות צלפחד יינשאו לאנשים משבט מנשה - "למשפחת מטה אביהם תהיינה לנשים" ().
וחידוש הלכתי נוסף התחדש: כאשר בת יורשת את אביה עליה להינשא לאיש משבטו של אביה.
על פי הרשב"ם הלכה זו נהגה רק בדור של באי הארץ, אבל לאחר שמתו כל הדור גם בת יורשת יכלה להינשא לאיש משבט אחר.
יש האומרים כי שמות של מקומות בנחלת מנשה נקראו על שמן של חלק מבנות צלפחד: מחולה (הטיה של מחלה), תרצה ועין חגלה.
חרסי שומרון כוללים גם את "חגלה" ו"נעה" כמקומות (ככל הנראה יישובים או בתי אב) שמהם הגיעו שמן ויין.
ציר הזמן בסיפור בנות צלפחד
סיפור בנות צלפחד מפוצל לשני חלקים בספר במדבר.
חלק ראשון, בפרשת פנחס שבו בנות צלפחד מתלוננות למשה על נחלתן.
וחלק שני בסוף ספר במדבר שבו מסופר על בני שבט מנשה שחוששים שאם בנות צלפחד יתחתנו עם בנים משבטים אחרים הנחלה תעבור לשבט אחר.
על כך עונה הרב אלחנן סמט במאמרוומסביר ששני החלקים התרחשו בהפרש זמן ביניהם ולכן הפרידו בין החלקים בתנ"ך כדי שיהיו בסדר כרונולוגי.
אך השאלה שעולה היא למה היה הפרש זמן בין שני החלקים?
והתשובה היא שלאחר המפקד שבו הסביר משה על הכניסה לארץ בנות צלפחד הלכו להתלונן למשה, ולאחר שהביא להם תשובה משה היה צריך להתעסק בעניינים הקשורים לכניסה לארץ, ההתעסקות הזאת הזכירה לבני שבט מנשה ללכת להתלונן למשה, ומכאן הפרש הזמן בין שני חלקי הסיפור.
במדרש ובתלמוד מובאות דעות שונות על חטאו של צלפחד.
לדעה אחת, היה מקושש עצים בשבת ונענש על כך בסקילה.
לדעה שנייה, היה מן המעפילים שניסו לעלות לארץ אף על פי שמשה אמר כי הזמן אינו כשיר לכך.
בתלמוד ובמדרשים התייחסות רבה לפרשת בנות צלפחד.
שלושה כיווני פרשנות לסיפור: פירושים העוסקים בפרשת דיני ירושה הבת, פרשנות הלכתית-אינטלקטואלית, ופרשנות מוסרית-חברתית.
פירושים נוספים, בקונוטציה תאולוגית, המצטטים את הפסוקים הרלוונטיים בצורה חלקית אולם משלבים אותם בהקשר חדש, עוסקים בשאלת נתינת הנחלה מארץ הקודש לבנות.
עוסקים בכך מדרשים בעיקר על פרשת פינחס, ואף המשנה במסכת בבא בתרא (פרק ח משנה ג), ובעקבותיה התלמוד עוסק בנושא זה במשך דפים אחדים.
בין האגדות המפורסמות בתחום זה היא הברייתא המובאת בתלמוד הבבלי, במסכת בבא בתרא:
על עצם דבריהן אומר המדרש: .
מדרש אחר מבקר את משה על כך שכאשר ייסד, בעצת יתרו, מערכת משפט (), ציווה: "ושפטו את העם בכל עת, את הדבר הקשה יביאון אל משה".
על כך אומר המדרש: .
לעומת זאת, בתלמוד הבבלי מובאת דעה שונה, שאין ביקורת כלפי משה, אלא שבח לבנות צלפחד:
העובדה שחמש בנות צלפחד לא הוזכרו תמיד בסדר זהה הביאה את אחת הדעות בתלמוד למסקנה כי "להלן מנאן הכתוב דרך גדולתן וכאן דרך חכמתן", כלומר - הפסוק המספר על נישואיהן סידר את שמותיהן לפי גילן, ולעומת זאת בפסוק העוסק בעמידתן לפני משה סודרו השמות לפי סדר חכמתן.
דעה אחרת בתלמוד (תנא דבי רבי ישמעאל) שוללת את ההסבר הזה, וגורסת כי "בנות צלפחד שקולות היו", היו שוות בחכמה זו לזו, ולכן הוזכרו בכל פעם בסדר אחר.
על נישואיהן נאמר שם .
האגדה מוסיפה בשם רבי אליעזר בן יעקב כי "אפילו קטנה שבהן לא נשאת פחותה מ(גיל) ארבעים שנה", וסיבת הדבר - על פי המפרשים - שהמתינה לחתן המתאים לה ממשפחת אביה.
התלמוד שם דן בגיל הנישואין, אשר בדרך כלל שולל את האפשרות להרות וללדת, ומסכם ש"מתוך שצדקניות הן נעשה להן נס".
סביב הירושה שזכו לה בנות צלפחד התפתח דיון תלמודי.
המשנה מפרטת: בנות צלפחד נטלו שלשה חלקים בנחלה: חלק אביהן, שהיה עם יוצאי מצרים, וחלקו עם אחיו בנכסי חפר, ושהיה בכור - נוטל שני חלקים.
בעקבות כך דן התלמוד על הקריטריונים שהנחו את חלוקת הארץ בימי יהושע בן נון, עם הכניסה לארץ, על פי הציוויים שנאמר בשנה האחרונה לנדודי בני ישראל במדבר.
לגבי בנות צלפחד נאמר כי חלק נוסף (רביעי) הגיע להן מאחיו של צלפחד שמת (כך נאמר גם בתוספתא).
חז"ל דייקו מהמקרא שלחמש בנות אלו הייתה מעלה מיוחדת של חיבת הארץ, היות שהמקרא האריך ליחסן עד יוסף לפי שהוא חיבב את הארץ, שנאמר: (בראשית נ, כה) "והעליתם את עצמותי", וגם בנותיו מחבבות את הארץ.
כן ראו בהן דוגמה למעלת נשות ישראל במדבר, וראו את הנשים במיוחד כאוהבות את ארץ ישראל, לשון רש"י
מפרשי המקרא נתקשו להבין היכן ראו חז"ל את חיבת הארץ שלהן, ייתכן שרק רצו ירושה בארץ?
הרב אביגדר נבנצל מבאר: הן לא באות ואומרות למה יגרע חלקנו, טענה כזאת כל אחד יכול להעלות, הן אומרות למה יגרע שם אבינו?
אם אנו לא נקבל חלק בארץ ישראל על שם אבינו, אז לאבינו המצוי בעולם האמת יהיה חסר, שכן חלקה בארץ ישראל היא חלקה בגן עדן כמבואר באבן עזרא (בראשית לג,יט).
בחפירות הארכאולוגיות שנערכו בשומרון העתיקה ב-1910 נתגלה בית מחסנים ובו כמאה שברי חרסים שעליהם כתב פיניקי, המכונים חרסי שומרון.
בחלק מן הכתובות (בעיקר מן הקבוצה השנייה שנרשמו בשנה ה-15 לכהונת המלך) הופיע גם שם הנחלה בנוסף לשם היישוב.
זיהוי היישובים שבתעודות נעשה על בסיס מחקרים ארכאולוגיים גאו-היסטוריים והשתמרות השמות ההיסטוריים בשמם של יישובים ערביים הקיימים כיום.
מקומות ששמם הקדום לא השתמר זוהו בעזרת פרקים מן התנ"ך ונתונים גאוגרפיים-היסטוריים וארכאולוגיים.
שניים משמות בנות צלפחד, חגלה ונעה, מופיעים כשמות נחלות בחרסים.
על בסיס זהות בין שם הפקיד המוזכר בחרס של חגלה לבין שם הפקיד שבחרסים אחרים המתייחסים ליישובים מזוהים, אפשר להסיק שנחלת משפחת חגלה כללה את היישוב יצת.
יצת מזוהה ככל הנראה ככפר הערבי בשם יאציד בשומרון'.
נחלת נעה, על פי סקר הר מנשה, הייתה באזור עמק זבבדה שממזרח לעמק דותן.
זיהוי נחלת תרצה מתבססת על תרצה בתל אל-פארעה שהתגלתה בחפירות ארכאולוגיות בשנות הארבעים.
העיר תרצה המוזכרת לראשונה ברשימת הערים שכבש יהושע.
מאיר גרובר מצטט את מחקרה של צפרירה בן-ברק המראה, שישנם ממצאים המוכיחים שנשים במזרח הקדום החזיקו נכסים.
תעודות שנמצאו בנוזי (המאה ה-15 לפני הספירה) ובאמר (המאה ה-13 לפני הספירה) מוכיחות שאבות הכריזו על בת מסוימת כ"בן בכור" על מנת להוריש לה ירושה כפולה.
בנוסף, במקרא מסופר ששרה החזיקה שפחה, הגר, ולאה ורחל קיבלו שפחות מאביהן.
ייחודו של מקרה בנות צלפחד הוא בכך שישנה התאמה בין הסיפור המקראי ותעודות מעמים אחרים המראים כי חוקי ירושה לבנות נקבעו על מנת לשמר את הרכוש במשפחה ולהעביר אותו לבנים של הבת.
בן-ברק מציינת כי החברה בנוזי הקפידה מאוד על שמירת הנכסים בתוך המשפחה ומראה במספר תעודות שאבות הורישו לבנותיהם את הרכוש באמצעות צוואה מפורשת, אך לא נוצר בנוזי פתרון מחייב כמו שהתגבש במקרה בנות צלפחד.
בנות צלפחד שימשו כמקור השראה ומודל תרבותי למאבק לשוויון זכויות בכלל, ולנשים בפרט.
אליזבת קיידי סטנטון, מחלוצות המאבק להענקת זכות בחירה לנשים, פתחה את ספרה, "תנ"ך האישה" (The Woman's bible), בקריאה למחוקקים בני תקופתה ללמוד מהכבוד המוענק בתנ"ך לבנות צלפחד ולראות בהן מודל לחיקוי להענקת שוויון זכויות.
חוקרים תיארו את בנות צלפחד בתור הנשים הפמיניסטיות הראשונות.
חרף התקדים שנקבע, בקשתן מאלהים לא שיפרה את מעמדן המשפטי והכלכלי של נשות ישראל או אפילו של קבוצת נשים מסוימת.
ובכל זאת, הן היוו השראה לרעיונות פמיניסטיים.
יעל שמש במאמרה, טוענת שאף על פי שבנות צלפחד יזמו שינוי ואף זכו שיתקבל בברכה על ידי אלהים בעצמו, לא ניתן לראות בהם "הנשים הפמיניסטיות הראשונות".
וזאת מכיוון שמטרתן המפורשת הייתה לשמר את שמו של אביהן, מתוך דאגה שתואמת דווקא ערכים פטריארכליים.
ועם זאת, הוסיף שביסוד טענתן של בנות צלפחד ובקבלתה ניצבת ההשקפה שאף הבנות נחשבות המשך לאביהן.
בנות השטן הוא סרט מתח צרפתי משנת 1955 בסגנון הסרט האפל.
הסרט, שהוא מותחן פסיכולוגי, נחשב לסרט קלאסי בסגנון מותחן האימה.
הסרט בוים על ידי הבמאי הצרפתי החשוב אנרי-ז'ורז' קלוזו, במאי שסרטיו משקפים ראיית עולם פסימית, ומציגים את המציאות האנושית בכלל, והצרפתית בפרט, בצבעים קודרים ובלעג נסתר.
את התלבושות לסרט עיצבה מארי-לואיז קארבה.
הסרט מתרחש על רקע בית ספר יסודי לבנים, המתנהל כפנימייה.
המוסד שוכן בבניין גדול ומוזנח באחד הפרברים של פריז, במבנה גדול, אך ישן ומרופט, אשר בחצרו בריכת שחייה מזוהמת (שלה אחר כך תפקיד חשוב בעלילה).
בבית הספר שני מורים, שתי מורות, שוער ומנהל המשליט על התלמידים משמעת קפדנית ונוקשה.
המזון המוגש לתלמידים בחדר האוכל הוא מזון דל ואופן הגשתו דומה במידת מה לזה המתואר בספרו של צ'ארלס דיקנס "אוליבר טוויסט".
צילומי הסרט הם בשחור-לבן בסגנון הסרט האפל ההוליוודי של שנות הארבעים והחמישים.
על רקע עליבותו של המוסד ואווירתו הקודרת מתפתח משולש אהבים בין המנהל, מישל, ובין אחת המורות, ניקול, אותה מגלמת סימון סיניורה.
אשתו הנבגדת של המנהל, כריסטין (אותה מגלמת ורה קלוזו, אשת הבמאי), הצלע האחרת במשולש, היא אישה אמידה שהיא בעלת הבניין בו שוכן המוסד.
כריסטין היא אישה עדינה וחולת לב.
מישל בעלה, המתגלה כסאדיסט, משפיל אותה ומתעלל בה.
גם אל פילגשו, ניקול, אין מישל מתייחס טוב יותר וממרר אף את חייה.
עד כדי כך שנוצרת ברית בין האישה לבין צרתה, ושתיהן מחליטות לרצוח אותו.
בעת חופשת חג מן הלימודים הן מזמינות אותו לדירתה של הפילגש בעיר ניור (Niort), שם הן משקות אותו במשקה אלכוהולי שנמהל בו סם שינה.
בסצנה מחרידה שתיהן גוררות את מישל לאמבטיה מלאת מים ומטביעות אותו בה.
מישל שוקע במים כשעיניו נראות כיוצאות מחוריהן.
שתי הנשים מחזירות את הגופה לפנימייה, כשהיא מוחבאת בארגז נצרים במכוניתה של ניקול, וזורקות את הגופה לבריכת השחייה המלאה בעלים ובסחי, שלפיכך מימיה אינם שקופים.
אולם זה אינו סוף הסרט אלא רק ההתחלה.
שתי הנשים ממתינות בחרדה לגילוי הגופה אך זו אינה נחשפת ואינה צפה אל מעל לפני המים.
כאשר מימי הבריכה מרוקנים, על מנת לבצע בה ניקיון, מתברר לחרדתן של הנשים כי בבריכה הריקה אין כל גופה.
בינתיים הולכים ומתרבים סימנים כי המנהל חי ונמצא בפנימייה; אחד התלמידים העומד בפינת העונשין נשאל מי העניש אותו והוא עונה: "המנהל", המקטורן שלבש מישל בעת הרצח מוחזר על ידי שליח ממכבסה כשהוא מכובס ומגוהץ ובירור במכבסה לאיתור האדם שמסר את המקטורן לניקוי אינו מוביל לשום תוצאה.
כך גם בצילום קבוצתי של כל תלמידי המוסד ומוריו, המתבצע לקראת סוף שנת הלימודים, ניתן להבחין כי מבעד לחלון המוסד שברקע ניצבת צללית של דמות הדומה לדמותו של המנהל המנוח, מישל.
זיק של תקווה לפתרון התעלומה נדלק כשהנשים מגלות כתבה העיתון על גופת גבר שטבע בנהר, שתיאורו הגופני דומה לזה של המנהל.
שתי הנשים חשות לחדר המתים, אך לאכזבתן הגופה איננה גופתו של מישל.
כאן מצטרפת לעלילה דמות נוספת והיא דמותו של קצין משטרה קשיש בדימוס, המפקח פושה, היושב במבואה לחדר המתים ומוצא את פרנסתו בכך שהוא מציע את עזרתו לאנשים שבאו לזהות גופות של נעדרים ונכזבים להיווכח כי הגופה שבחדר המתים אינה גופתו של הנעדר.
האיש מציע את עזרתו לשתי הנשים ובא עמן לפנימייה, שם הוא מתחיל לחקור את הפרשה ומתשאל עובדים ותלמידים במוסד.
מכאן מגיעה העלילה לקראת שיאה וסיומה המזעזע והבלתי צפוי.
כריסטין לנה לבדה בחדרה, כשהיא נחה מהתמוטטות גופנית שנגרמה עקב החמרת מחלת לבה כתוצאה מהמתח שנגרם לה מן הרצח ומן העלמות הגופה.
בדמי הלילה היא שומעת קול צעדים בבניין, היא עוקבת אחר הקול ומגיעה לחדר האמבטיה.
שם, לתדהמתה, היא חוזה במישל כאשר הוא מתרומם אט אט ממימי האמבטיה שכולו נוטף מים ועיניו נראות כיוצאות מחוריהן, כפי שנראה בעת ש"נרצח".
כריסטין הנדהמת והמזועזעת לוקה בהתקף לב, צונחת ומתה.
רק אז מסתבר שהמדובר במזימה של מישל וניקול שנועדה להבהיל את כריסטין, הלוקה בליבה, כדי לגרום למותה, לסלקה מדרכם ובה בעת לזכות את מישל בעזבונה – הפנימייה.
כשכריסטין נופלת מתה שולף מישל מבין עפעפיו גלגלי עיניים מפלסטיק ששיוו לו את החזות של מת שעיניו יוצאות מחוריהן.
הצמד ניקול ומישל מתחבק ליד הגופה וניקול שואלת את מישל "כמה נקבל מן העיזבון?".
ואז באה תשובה מפיו של המפקח פושה המגיח מן החשיכה: "חמש עשרה עד עשרים שנה, תלוי באיכותו של עורך הדין שלכם".
הסרט נעשה על ידי קלוזו כשנתיים לאחר שביים את "שכר האימה" שזכה להצלחה קופתית מסחררת.
עלילת הסרט היא על פי ספר בשם "Celle qui n'était plus" ("היא שכבר לא הייתה") מאת פייר בואלו ותומאס נארסז'אק.
השניים חיברו לאחר מכן ספר נוסף ("מבין המתים") שעל פיו ביסס אלפרד היצ'קוק את עלילת סרטו ורטיגו.
קלוזו (שכונה בצרפת "היצ'קוק הצרפתי") והיצ'קוק עצמו התחרו על זכויות ההסרטה של "בנות השטן" וקלוזו הקדים את היצ'קוק.
כ"פיצוי" כתבו השניים להיצ'קוק את ספרם הבא.
מן הראוי לציין כי בואלו ונארסז'אק היו בין אלו שטבעו את הביטוי "סרט אפל", ביחס ליצירות הקולנוע שנוצרו בהוליווד בשנות הארבעים ותחילת שנות החמישים, סגנון שאומץ באופן מושלם בסרט "בנות השטן".
הסרט זכה להצלחה קופתית גדולה בזמנו, ונמנה עם הקלאסיקה של סרטי המתח.
הסרט היה הראשון להזהיר בסופו את צופיו בכתובית שביקשה מהם שלא לספר את עלילתו למי שטרם צפה בו, תעלול פרסומי שאומץ לאחר מכן בידי יוצרי קולנוע רבים.
אל תהרסו את הנאתם של חבריכם מן הסרט
אל תספרו להם את אשר ראיתם
פרט טראגי שהביא לסרט פרסום רב, הוא מותה של השחקנית, ורה קלוזו, מהתקף לב, חמש שנים לאחר שהוקרן הסרט לראשונה.
קלוזו הייתה במותה בת 47, אותו הגיל בו מתה מהתקף לב כריסטין, הדמות אותה גילמה קלוזו בסרט זה.
בשנת 1967 הופקה גרסה אמריקאית לסרט בשם "משחקים" ("Games"), בהשתתפותם של ג'יימס קאן וסימון סיניורה, מכוכבות הסרט המקורי.
בשנת 1996 הופקה גרסה אמריקאית נוספת של הסרט, המעבירה את העלילה לארצות הברית, בשינוי הרקע והדמויות, אך בצמידות לתוואי של התעלומה ולפתרונה.
בסרט, אותו ביים ג'רמיה צ'צ'יק (אחרי הצלחת סרטו הקודם, 'בני וג'ון'), כיכבו שרון סטון, איזבל אג'אני וצ'אז פלמינטרי.
סרט זה לא זכה להצלחה, ונחשב לגרסה נחותה של הסרט המקורי.
נוהגים להשוות את "בנות השטן" לגדולי סרטי המתח-אימה, כ"מגרש השדים" של ויליאם פרידקין ו"תינוקה של רוזמרי" של רומן פולנסקי.
"בנות השטן" הוקרן לראשונה בישראל בהקרנה מסחרית בשנת 1955 ובהקרנה חוזרת בשנת 1967.
בנות חוה הוא הרכב מוזיקלי ישראלי נשי שהוקם בשנת 1969 על ידי המלחינה והמעבדת ציפי פליישר.
ההרכב פעל בראשית שנות ה-70.
חברות ההרכב היו יוצאות צוות הווי של הנח"ל עידית חיים-הרפז, נגה אשד ותמר אשל.
נעמי שמר היא שהפגישה את השלוש עם פליישר.
בשנת 1973 הוציאו בחברת הד ארצי תקליט שנקרא אף הוא בנות חוה, שכלל שירים של מיטב המשוררים והפזמונאים וכן קטעי מקורות, שהולחנו על ידי פליישר, מתי כספי, דפנה אילת ועוד.
בנות חוה השתתפו בתוכניות ובמופעים של רשות השידור, כגון: "דלת פתוחה", "מועדון הזמר", "יום השישי", "ממני מני", "פגישה מחודשת" ו"ניחוחי חציר תשל"ב".
בנוסף, השתתפו בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ג (1973) כמלוות - יחד עם שלישיית אף אוזן גרון - בשירים "יעלה ויבוא" בביצוע גידי גוב ו"שיר בבוקר בבוקר" בביצוע שלמה ארצי.
השלישייה ביצעה גם תפקידי ליווי ורקע בהקלטות של זמרים סולנים, למשל בשיר "אמא לו" של יהורם גאון.
בנות יעקב, לפי חלק מהמדרשים ומפרשני המקרא, הן בנות נוספות שהיו ליעקב מעבר לבתו היחידה המוזכרת באופן מפורש במקרא: דינה בת לאה.
סיפור לידת בני יעקב מתואר בהרחבה בפרשת ויצא, ומסופר שם על לידת שנים עשר בנים, אך על לידת בת אחת בלבד.
כך נאמר על לאה לאחר שילדה את ששת בניה: .
באותו אופן, גם במניין שבעים צאצאי יעקב ברדתם למצרים, מוזכרים שנים עשר הבנים ודינה בלבד בלא בנות נוספות של יעקב.
לעומת זאת, בשני מקומות בספר בראשית מוזכרות בנות יעקב בלשון רבים:
הסתירה בין המקורות הללו גרמה למחלוקת בין הפרשנים בשאלה האם היו ליעקב בנות נוספות מעבר לדינה.
המחלוקת מופיעה כבר במדרש רבה: לפי הדעה הראשונה המובאת שם דינה הייתה בת יחידה, והביטוי "בנותיו" מתייחס לנשי בניו של יעקב.
לעומת זאת, רבי יהודה סובר שהיו ליעקב בנות רבות, שהסיבה שלא מסופר על לידתן, היא משום שהן נולדו כולן כתאומות של שנים עשר הבנים, ושהסיבה שהן לא נספרו בירידה למצרים היא משום שהן כולן נישאו לבני יעקב.
שמואל דוד לוצאטו (שד"ל) מביא את דעת רבי אברהם גריגו, שגם כן סובר שהיו ליעקב בנות רבות, והוא מסביר שהסיבה שרק דינה הוזכרה היא בגלל הסיפור שאירע לה, שהיא נחטפה ונאנסה על ידי שכם בן חמור.
גם שד"ל עצמו תומך בכיוון זה, משום שלדעתו לא סביר שהייתה ליעקב בת אחת בלבד לעומת שנים עשר בנים.
שד"ל כותב שכך הוא גם לגבי נכדותיו של יעקב, שרק שרח בת אשר מוזכרת בירידה למצרים, אף שהיו ליעקב נכדות נוספות (ביניהן יוכבד), וששרח הוזכרה לבדה בגלל חשיבותה.
הדרך היוצאת מצפון ארץ ישראל לסוריה עוברת על נהר הירדן על גשר הנקרא גשר בנות יעקב, שהאגדה המקומית מספרת כי עליו עברו בנות יעקב בדרכן אל הארץ.
הערבים קראו למעבר בשם הערבי, מח'אצ'ת (קרי:מח'אדת) אלחיזן - מעבר הצער, לזכר הצער שבא על יעקב ובנותיו בעברם את הירדן לשמע גורלו של יוסף.
בסביבות המושבה משמר הירדן השכנה מראים הערבים את קבריהן של בנות יעקב, בצל עצים קדומים וקדושים.
האגדה מספרת שלאחר שבנות יעקב שמעו כי אחיהן יוסף נטרף על ידי חיה רעה, הן שוטטו בהרים ובעמקים וחיפשו את עקבותיו של אחיהן.
הן בכו בכי מר והתייפחו רבות ועיניהן זלגו דמעות, והדמעות הפכו לאבני הבזלת השחורות המפוזרות בגליל.
בנות הרצליה היא קבוצת כדורסל נשים ישראלית מהעיר הרצליה, המתמודדת בליגה הלאומית, ומחזיקת גביע המדינה לעונת 2014/2015. הקבוצה מארחת את משחקי הבית שלה באולם יוני נתניהו בהרצליה.
לקבוצה מחלקת נערות ובית ספר לכדורסל של עמותת "בני הרצליה" בו פעילת למעלה מ-300 ילדות ונערות.
קבוצת "בנות הרצליה" הוקמה בשנת 1991 והחלה את דרכה בליגות הנמוכות לנשים בישראל.
תוך מספר שנים ביססה את מעמדה והצליחה להעפיל לראשונה לליגת העל בתום עונת 1994/1995.
בעונת 1995/1996 בהופעה ראשונה בליגת העל סיימה הקבוצה את הליגה הסדירה במקום השלישי הפסידה 3:0 לאליצור רמלה בסדרת חצי גמר הפלייאוף וסיימה את העונה במקום רביעי לאחר הפסד לאס"א ירושלים 2:0 במאבק על מקומות 3-4. במסגרת גביע המדינה הודחה הקבוצה כבר בשלב שמינית הגמר על ידי אליצור חולון.
בעונת 1996/1997 בשנה השנייה סיימה הקבוצה במקום ה-11 בליגה וירדה ליגה הלאומית ובמסגרת גביע המדינה הודחה הקבוצה על ידי רמת חן בשלב רבע הגמר 2:0.
בעונת 1998/1999 זכתה הקבוצה באליפות הליגה הלאומית.
בתום עונת 1999/2000 העפילה הקבוצה שוב לליגת העל.
בעונת 2000/01 הופיעה הקבוצה שוב בליגת העל וסיימה במקום ה-9. בסיום אותה עונה שוב ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
משך שנתיים רצופות עונות 2001/02 ועונת 2002/03 זכתה הקבוצה באליפות הליגה הלאומית כאשר בשורותיה מאמן אלון שמר ואת הקבוצה מובילות שחקניות בית צעירות: שירן צעירי, קרין אגסי, ליטל סולקוביץ'.
ואת הקבוצה מנהיגה הישראלית הוותיקה איריס דינרמן.
בשורות הקבוצה שחקו גם שחקניות הבית אפרת רבינוביץ', קרן לדרר (חמו), גלי ברזילי (גלילי), מירי פזמונים, נטלי סוויסה, יעל גולדברגר, נטע יסעור וליטל נימני.
בנות הרצליה התאחדה באוגוסט 2004 עם קבוצת מכבי רעננה.