tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זמקיס הציע את מכונית הדלוריאן משום שהיא מציעה ניידות ועיצוב ייחודי; דלתותיה המיוחדות יגרמו לה להיראות כמו עב"ם חייזרי משנות ה-50. חברת פורד הציעה 75,000 דולר כדי להשתמש בפורד מוסטנג במקום הדלוריאן; בתגובה ענה גייל: "דוק בראון לא נוהג במוסטנג מזדיינת".
מייקל פינק נשכר כאיש קשר במחלקת האמנות ועליו הוטלה המשימה לממש את הסקיצות של קוב לדלוריאן ולפקח על בנייתה.
הוא גויס על ידי פול וקנטון, שעבדו איתו בהפקת הסרטים "בלייד ראנר" ו"הרפתקאותיו של בוקארו באנזיי ברחבי הממד השמיני".
לפינק היה פרויקט מתוכנן אך הוא הסכים לעזור בשבועות הפנויים שנותרו לו.
שלוש מכוניות דלוריאן משומשות נרכשו מאספן מכוניות: אחת לצורך פעלולים, אחת לאפקטים מיוחדים וכאביזר תפאורה מפורט יותר לצילומי תקריב.
הן לא היו אמינות והתקלקלו לעיתים קרובות.
המהירות בת 88 מייל לשעה (142 קילומטרים לשעה) נבחרה כמהירות הנדרשת על מנת לנוע בזמן משום שקל היה לזכור אותה, וגם משום שנראתה "מגניבה" על פני מד המהירות.
בסצנה האחרונה בסרט, בה נראית הדלוריאן כשהיא מעופפת, נעשה שימוש בשילוב של קטעי לייב אקשן, קטע אנימציה ודגם בקנה מידה של 1:5 (באורך של כ-840 מילימטרים) שנבנה על ידי סטיב גולי וצוות חנות הדגמים.
הפעולה בה הדלוריאן נוסעת בזמן נקראה אפקט "פרוסת הזמן".
זמקיס ידע שהוא רק רוצה שהמעבר יהיה אלים.
הוא תיאר את המעבר שרצה כ"ניאנדרטל היושב על מכסה המנוע של הדלוריאן וקורע את מרקם הזמן שלפניו".
בסרט נעשה שימוש בשמות של מותגים אמיתיים, כמו , כדי להפוך את הסטים לריאליסטיים יותר, והמפיקים דרשו לכלול מותגים מסוימים ששילמו עבורם על מנת שיופיעו בסרט.
חברת דלק לא מזוהה הציעה סכום גדול כדי להיכלל, אך פול השתמש בטקסאקו משום שהזכירה לו בדיחה מתוכנית קומית אמריקאית.
בחירה זו עוררה מספר מחלוקות, למשל כשחברת פפסיקו, חברת האם של פפסי, רצתה להשמיט בדיחה על משקה מוגז שהיה שייך ליריבתה, קוקה-קולה.
נדרשו עשרים שענים על מנת לסנכרן את השעונים הרבים המופיעים בסצנת הפתיחה, וגלגלות שימשו כדי להפעיל אותם בו-זמנית.
את כרזת הסרט עיצב דרו שטרוזן.
המפיקים קיוו שעיצובו המבוקש של שטרוזן יעורר עניין נוסף בסרט.
הסרט משתמש בעיבוד מסוגנן של האסתטיקה של שנות ה-50, הקרוב יותר לפרשנויות של תוכניות טלוויזיה מאשר לשחזור מדויק.
נעשה שימוש בטכנולוגיות מודרניות, כמו בדים עכשוויים, משום שהמעצבים האמינו שהאופנה של שנות ה-50 אינה די מעניינת.
כדי לייצג דמויות לאורך שלושה עשורים, יוצרי הסרט לא רצו ששחקנים מבוגרים יותר יחליפו את השחקנים הצעירים, מתוך אמונה שהשינוי יהיה ברור מאליו ומסיח את הדעת.
המאפר קן צ'ייס ביצע בדיקות איפור על השחקנים הצעירים על מנת שיראו מזדקנים; אולם התוצאות הראשוניות וגם הסופיות היו מתסכלות בעבורו.
צ'ייס התקשה לאזן בין הזדקנות השחקנים לבין שמירה על מראה טבעי מספיק כדי להישאר מוכרים.
עד יוני 1985 חוותה תעשיית הקולנוע שפל של 14% בירידה במכירות הכרטיסים, לעומת שיא במכירות של 4 מיליארד דולר שנרשם בשנה הקודמת.
בתקופת הקיץ (שהחלה בשבוע האחרון של מאי) תוכננו לצאת לאקרנים 45 סרטים, כולל "רמבו 2", "הגוניס" ו"רצח בעיניים".
עלייה זו ביציאת הסרטים לאקרנים, של 25%, לעומת השנה הקודמת, הובילה לחששות בקרב אנשי המקצוע בתעשייה, לפיהם התחרות תפצל את הקהל ותגביל את התשואות הכספיות, בתקופה שבה העלות הממוצעת של הפקה ושיווק סרט עלתה 14.5 מיליון דולר ו-7 מיליון דולר בהתאמה.
הקצאת תקציב גבוה יותר על מנת להבטיח צוות שחקנים פופולרי, ולכן גם רווחי, נחשבה לסיכון מתאים.
רוב הסרטים שתוכננו לצאת לאקרנים כוונו לקהל צעיר יותר, תוך התמקדות בפנטזיה ובעל-טבעי.
בהתאם לתקופה, אלמנטים אלה השתמשו לעיתים קרובות במקור טכנולוגי במקום קסום.
רק סרטים בודדים, דוגמת "קוקון" ו"הכבוד של פריצי", כוונו לקהל המבוגרים.
בתחילה, "בחזרה לעתיד" אמור היה לצאת לאקרנים במאי 1985, אך הבכורה נדחתה מאוחר יותר לחודש אוגוסט.
שיינברג הקדים את תאריך הבכורה ל-3 ביולי, מה שהעניק לסרט 16 ימי הקרנה נוספים בבתי הקולנוע, בתקופה הרווחית ביותר של תעשיית הקולנוע בשנה.
המהלך הציע כ-100,000 הקרנות נוספות, בשווי כולל מוערך של 40 מיליון דולר.
שיינברג אמר שהוא גם רוצה להימנע מהתפיסה השלילית של סרטים שיצאו לאקרנים מאוחר יותר בתקופת הקיץ; עקב העובדה ששוברי קופות אחרים יצאו בדרך כלל מוקדם יותר.
שינוי תאריך הבכורה דרש עריכת משא ומתן מחודש עם בעלי בתי הקולנוע כדי להבטיח אולמות הקרנה, בשוק שכבר היה צפוף.
בערים מסוימות נדרש על פי חוק להציג סרט למציגים לפני הרכישה; גרסה לא-גמורה של הסרט הוצגה לבעלי בתי קולנוע ולקהל צעיר.
הם תיארו אותו כסרט פחות טוב מ"אי.טי.
– חבר מכוכב אחר" או "מכסחי השדים", אך עדיין שיערו שיהיה ללהיט קופתי מובטח.
בארצות הברית ובקנדה, "בחזרה לעתיד" יצא לאקרנים באופן נרחב ב-3 ביולי 1985, לקראת סוף השבוע של יום העצמאות.
הסרט הכניס 3.6 מיליון דולר במהלך הקרנות הבכורה בימי רביעי וחמישי (3 ו-4 ביולי), ועוד 11.3 מיליון דולר במהלך סוף השבוע הראשון שלו ב-1,420 בתי קולנוע – ממוצע של 7,853 דולר לכל בית קולנוע.
"בחזרה לעתיד" היה לסרט מספר אחת של סוף השבוע הראשון ליציאתו.
אף על פי שירד למקום השני בסוף השבוע הרביעי שלו, "בחזרה לעתיד" חזר למקום הראשון בסוף השבוע החמישי שלו ונשאר שם במשך שמונת השבועות הבאים.
הסרט הכניס 155 מיליון דולר עד אוקטובר, עבר את הכנסותיו בקופות של "רמבו 2" (עם 149 מיליון דולר) והפך לסרט הרווחי ביותר של 1985. בסוף הקרנתו בבתי הקולנוע הכניס "בחזרה לעתיד" 210.6 מיליון דולר בקופות.
אתר האינטרנט "Box Office Mojo" העריך כי נמכרו יותר מ-59 מיליון כרטיסים לסרט.
עם זאת, שנת 1985 נחשבה לשנה לא מוצלחת לקולנוע.
למרות מספר שיא של יציאות סרטים לאקרנים, מכירות הכרטיסים ירדו ב-17% בהשוואה ל-1984. מנהלים בתעשייה תלו בעיה זו, בין היתר, בחוסר מקוריות מצד היוצרים ובעודף סרטים לנוער המכוונים לאנשים מתחת לגיל 18. רק "בחזרה לעתיד" ו"רמבו 2" נחשבו לשוברי קופות בשנה זו.
לאחר שנים של הפקות לא מוצלחות העלה "בחזרה לעתיד", לצד סרטים נוספים דוגמת "מסכה", את קרנה של חברת סרטי יוניברסל בחזרה.
מחוץ לארצות הברית וקנדה, הסרט גרף עוד 170.5 מיליון דולר והפך אז לסרט השלישי הכי מכניס של שנת 1985, אחרי "זיכרונות מאפריקה" (179.1 מיליון דולר) ו"רוקי 4" (172.6 מיליון דולר).
בסך הכול, הסרט גרף 381.1 מיליון דולר ברחבי העולם, מה שהפך אותו לסרט המכניס ביותר של 1985, לפני "רוקי 4" (300.5 מיליון דולר) ו"רמבו 2" (300.4 מיליון דולר).
הסרט זכה למספר מהדורות מחודשות בבתי הקולנוע לציון יום השנה ליציאתו, כולל גרסה מחודשת שהוקרנה בשנת 2010. מהדורות אלו העלו את סך ההכנסות העולמי שלו ל-388.8 מיליון דולר (נכון לאוקטובר 2025).
לציון 40 שנה להקרנת הבכורה עלה הסרט לאקרנים מחדש למשך שבוע אחד בלבד, החל מ-31 באוקטובר 2025. ביום הראשון לעלייתו מחדש בקולנוע הכניס הסרט 1.56 מיליון דולר.
עלייתו מחדש לאקרנים הייתה גם הפעם הראשונה בה הוצג הסרט בפורמטים גדולים ובעלי איכות גבוהה יותר, כולל IMAX.
אולם כאשר יצא הסרט על גבי DVD בשנת 2002 הוסר המשפט.
בשנת 2010 יצא הסרט לראשונה בפורמט בלו-ריי, לציון 25 שנים ליציאתו.
ההוצאה כללה סרט תיעודי בן שישה חלקים, שכלל ראיונות עם השחקנים וצוות ההפקה, צילומי מאחורי הקלעים, סצנות שנמחקו וקליפים נלווים מכל שלושת הסרטים.
בנוסף נכללו לראשונה קטעים של סטולץ בגילום מרטי מקפליי.
בשנת 2020, לציון 35 שנה ליציאתו, יצאה גרסת 4K Ultra HD מחודשת בפורמט Blu-ray ו-.
בנוסף לתוספות שנכללו במהדורות קודמות, מהדורה זו כללה קטעי אודישנים של השחקנים ובדיקה של אביזרי הסרט בהנחיית גייל.
פסקול הסרט יצא לאור ביולי 1985, על גבי קלטת שמע, אריך-נגן ותקליטור.
הסינגל המוביל מתוך אלבום הפסקול, "The Power of Love", הגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100. בתחילה היו המכירות איטיות, אך בסופו של דבר הגיע האלבום למקום ה-12 בבילבורד 200, בין היתר בזכות הצלחתו של "The Power of Love".
הפרטיטורה של אלן סילבסטרי לסרט יצאה לאור בשנת 2009 במהדורה מוגבלת על גבי תקליטור, והכילה את פסקול הסרט ווריאציות שלא יצאו לאור עד עתה.
אלבומי הפסקול של שלושת הסרטים יצאו לאור לראשונה על גבי אריך-נגן בשנת 2016, בנפרד וכקובץ.
מכיוון שהסרט לא כוון במיוחד עבור ילדים והמרצ'נדייזינג עבור סרטים היה תחום חדש יחסית, לא הוצא מרצ'נדייז משמעותי לקראת יציאתו לאקרנים של הסרט.
נובליזציה של הסרט יצאה לאור כבר ב-1985. הסרט וסרטי ההמשך שלו הוצגו מאז במגוון רחב של מוצרים, כולל: פליימוביל, קלפי משחק, בגדים, כלי חרס, פוסטרים, משחקי לוח ובובות Funko.
"בחזרה לעתיד" זכה למספר עיבודים למשחקי וידאו.
הראשון שבהם יצא לאור במקביל לסרט עבור קומודור 64, ספקטרום סינקלייר ועוד.
משחק וידאו נוסף יצא לאור בשנת 1989 עבור Nintendo Entertainment System.
גייל הגדיר אותו אחד ממשחקי הווידאו הגרועים ביותר שנעשו אי פעם ויעץ לאנשים לא לרכוש אותו.
גרסת פינבול של הסרט יצאה לאור בשנת 1990, על אף שפוקס סירב לאפשר למפתחי הפינבול להשתמש בתמונתו.
משחק הרפתקה גרפי יצא לאור בשנת 2010. גייל תרם להכנת העלילה של המשחק, המתרחשת לאחר אירועי הסרט השלישי.
אזור במשחק "LEGO Dimensions" מבוסס על הסרט ומכיל דיבוב של לויד.
מתקן שעשועים סימולטורי המבוסס על הסרט פעל באולפני יוניברסל בהוליווד ובפלורידה בין 1991 ל-2007. פיתוח המתקן היה תחת פיקוחו של ספילברג ובמסגרתו רודף דוק בראון (לויד) אחרי ביף טאנן (וילסון) המנסה לגנוב את הדלוריאן.
גרסה אחרת של המתקן פעלה באולפני יוניברסל יפן בין 2001 ל-2016. משחק מונופול המבוסס על הסרט יצא לאור ב-2015. משחק לוח של חברת Funko יצא לאור ב-2020.
באופן כללי, "בחזרה לעתיד" קיבל ביקורות חיוביות מצד המבקרים.
מרביתם הסכימו שהסרט היה מהסרטים המהנים ביותר של השנה, בין היתר בגלל התמקדותו בסיפור סיפורים.
עם זאת, חלק מהמבקרים הסכימו שהפתיחה עתירת האקספוזיציה הייתה החלק החלש ביותר הסרט, אך הובילה למחצית חזקה יותר, מלאה ב"חוכמה", "פליאה", "התגלות קומית" ורעיונות מקוריים.
מבקרים אחרים, דוגמת רוג'ר איברט, השוו אותו לטובה לסרט "אלו חיים נפלאים" משנת 1946, שהציע אקסיומה דומה של דמות מרכזית המשנה את עתידה.
איברט עצמו אמר שהסרט מכיל אנושיות, קסם, הומור והפתעות רבות שהיו, לדבריו, מ"הנאותיו הגדולות ביותר".
לעומת זאת, שילה בנסון הייתה ביקורתית יותר כלפי הסרט; היא מצאה אותו מופק יתר על המידה ולא מפותח מספיק, עם סוף חלול המתמקד בתגמולים חומריים וחסר מתח (משום שהצלחתו של מרטי מעולם לא נראתה מוטלת בספק).
הופעות השחקנים בסרט זכו אף הן לביקורות חיוביות, במיוחד אלו של פוקס, לויד, תומפסון וגלובר.
המבקרים שיבחו בעקביות את הופעתו "המושכת" של פוקס, אם כי היו שסברו שהופעתו של לויד בסרט הייתה דווקא הטובה ביותר.
אלו ראו את הופעתו חסרת השליטה ואת "עוצמתו" הייחודית כמחווה לדמויות של מדענים מטורפים, המגולמות בידי שחקנים כמו סיד סיזר וג'ון בלושי, תוך יצירת ארכטיפ המדען המובהק בעבור הקהל המודרני.
לעומת זאת, וינסנט קנבי והמגזין "וראייטי" קבעו כי הופעתם של תומפסון וגלובר בסרט הן הבולטות ביותר בסרט.
חלק מהמבקרים ראו בשימוש בטרוריסטים הלובים, שהיוו אז פחד ממשי, כחסר טעם.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי גלובוס הזהב בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-43 : הסרט הטוב ביותר – קומדיה או מוזיקלי, השחקן הטוב ביותר – סרט מוזיקלי או קומדיה (פוקס), השיר המקורי הטוב ביותר ("The Power of Love") והתסריט הטוב ביותר (גייל וזמקיס).
הסרט נבחר גם לסרט האהוב ביותר בטקס פרסי בחירת הקהל ה-12 .
בטקס פרסי אוסקר ה-58 זכה הסרט בפרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר.
בנוסף היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר אחרים: התסריט המקורי הטוב ביותר, הסאונד הטוב ביותר והשיר המקורי הטוב ביותר.
בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-39 היה הסרט מועמד לחמישה פרסי באפט"א לקולנוע: הסרט הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, האפקטים החזותיים הטובים ביותר, עיצוב ההפקה הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר.
בטקס פרסי סאטורן ה-13 זכה הסרט בשלושה פרסים: סרט המדע הבדיוני הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר והאפקטים המיוחדים הטובים ביותר.
הנושא המרכזי של הסרט עוסק בלקיחת שליטה ואחריות אישית על גורלו של האדם: כלומר ניתן לשנות את המצב גם אם נראה שבלתי אפשרי להתגבר עליו.
לדברי ליאה תומפסון, הסרט מציג כיצד רגע אחד יכול להיות בעל השפעה משמעותית ומתמשכת על חייו של אדם.
גייל האמין שדוק סיפק את הסיכום המושלם של הנושא השורר בטרילוגיה, כאשר אמר בסרט "בחזרה לעתיד 3" כי: "עתידך הוא מה שתעשה ממנו, אז תהפוך אותו לטוב".
בתחילת הסרט נדחים מרטי ולהקתו באודישן ומודה שהוא חושש ששאיפותיו לא יתממשו.
כן חשש שבסופו של דבר יהיה כמו הוריו, ואכן ראה ישירות בשנת 1955 כיצד אביו ג'ורג' חושש גם הוא מדחייה, עקב אי-יכולתו להתקרב לעבר לוריין ולנסות להתחיל איתה; חששותיו של ג'ורג' מסכנים את עתידו של בנו לעתיד, מרטי.
מרטי מתחיל לתמרן את ג'ורג' כדי להבטיח את הישארותו בעתיד, מבלי לדאוג להשפעת נוכחותו בשנת 1955 על אחרים.
עם שובו לשנת 1985 הוא זוכה בהורים עשירים יותר ובמכונית יפה יותר, אך בו זמנית מזיק לעתידו של ביף והופך אותו למשרת האישי של משפחתו.
קריספין גלובר מתח ביקורת על המוסריות המבוטאת בסיום הסרט, מתוך אמונה שגמולו של מרטי צריך להיות הורים מאושרים ואוהבים, וראה בכך סיום המשרת אינטרסים תאגידיים, מקדם צבירת עושר ורכישת חפצים חומריים.
בשנת 2015 אמר זמקיס שהסוף של הסרט היה מושלם לתקופתו, אך היה שונה אם הסרט היה נעשה עכשיו.
גייל לא הסכים עם זמקיס ואמר שאינו מתנצל על סצנת הסיום.
לקהל האמריקאי לא הייתה בעיה איתו, אך הוא ספג ביקורת מצד חלקים מהקהל הבין-לאומי.
לצד זאת, בסרט ישנן רמיזות לתקיפה מינית, גזענות ותסביך אדיפוס – תאוריה פסיכואנליטיקאית המצביעה על כך שילד מחזיק בתשוקה מינית לא-מודעת להורה בן המין השני, כפי שקורה במערכת היחסים בסרט בין מרטי לאימו לעתיד לוריין, בשנת 1955. מערכות היחסים בין הורים לילדים הן הבסיס לאלמנטים רבים המופיעים בסרט.
תומפסון סברה כי הסרט נותר רלוונטי עבור דורות חדשים, בגלל הרעיון המרכזי שהוריו של מרטי והוריו של הצופה היו פעם ילדים בעלי חלומות ושאיפות דומים.
יחסי שחורים לבנים בארצות הברית
Goode" של צ'אק ברי מושמע במערכה האחרונה של הסרט.
תחילה סירב ברי שייעשה בשיר שימוש בסרט.
רשת NPR טענה כי בעוד שהתנגדותו של ברי נבעה אולי מעניין כספי, ישנן סוגיות גזעיות בסיסיות המעורבות בכך שמרטי, אמריקאי לבן, משכתב לכאורה את ההיסטוריה, על מנת להמציא מחדש את ז'אנר הרוק אנד רול, שהושפע רבות ממוזיקה שחורה.
הסצנה שבה מופיע השיר, משנת 1955, מציגה תמונה מעוותת של אמריקה, וכוללת להקה אפרו-אמריקאית המנגנת בנשף, דבר שהיה אסור אז.
הסרט משתמש בשמות של מותגים רבים מאותה התקופה (דוגמת מאונטיין דיו ופפסי), לכאורה כדי להפוך את הסביבה בה הוא מתרחש לריאליסטית.
אולם יוצרי הסרט קיבלו כספים מבעלי המותגים (על מנת שאלה יופיעו בסרט), מה שמעלה ספק לגבי הסיבה המקורית לשילובם בהסרט.
כחובבי קולנוע, השפעותיהם של גייל וזמקיס ניכרות לאורך כל הסרט.
בסרט ישנם אזכורים לסרטים דוגמת "הקוסם מארץ עוץ", "דוקטור סטריינג'לאב", "מפגשים מהסוג השלישי", סדרת סרטי "מלחמת הכוכבים", וכן לתוכניות טלוויזיה דוגמת "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", "בגבולות המסתורין" ו"אזור הדמדומים".
בסרט ישנן גם רמיזות לסרט "מכונת הזמן" (המבוסס על נובלה בעלת אותו השם מאת הרברט ג'ורג' ולס משנת 1895) ולרומן "ינקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור" מאת מארק טוויין, שבהם הדמות המרכזית נוסעת בזמן.
מאז יציאתו לאקרנים נותר הסרט אבן דרך בתרבות הפופולרית, ובשנת 2007 בחרה ספריית הקונגרס בסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית, בשל חשיבותו התרבותית, ההיסטורית והאסתטית.
הסרט הפך את מייקל ג'יי.
פוקס משחקן מתקשה מבחינה כלכלית לאחד הכוכבים המבוקשים והמוכרים ביותר בהוליווד.
פוקס השווה את הסרט ל"הקוסם מארץ עוץ" ואמר שהוא עדיין מושך אליו ילדים מכיוון שהם לא חושבים שהוא סרט מיושן.
לדברי הצלם דין קאנדי, הסרט הדהד בקרב המעריצים מכיוון שהוא מציע את הפנטזיה של חזרה בזמן על מנת לשנות דברים ולהפוך את ההווה לטוב יותר.
כריסטופר לויד תיאר כיצד פנו אליו מעריצים מרחבי העולם, שאמרו שהסרט נתן להם השראה להפוך למדענים.
רבים מהשחקנים הראשיים בסרט התאחדו מאז יציאתו לאקרנים.
לעיתים קרובות מפגשים אלה נועדו לפעילויות למען ארגוני צדקה, דוגמת קרן מייקל ג'יי.
פוקס למחלת פרקינסון (פוקס אובחן כחולה במחלה בגיל 29).
במהלך מגפת הקורונה אירח ג'וש גאד איחוד רטרוספקטיבי של רבים משחקני הסרט.
צוות השחקנים הופיע גם בפרסומות הקשורות לסרט עצמו באופן רופף, תוך ניצול הפופולריות הנלווית אליהם.
הסרט צבר פופולריות בכל רחבי העולם, במיוחד בארצות הברית, הממלכה המאוחדת, צרפת, ארגנטינה, הולנד ויפן.
נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, אשר היה מעריץ של הסרט, התייחס לסרט בנאום מצב האומה שנתן ב-1986 כאשר אמר:
נטען שלאחר שרייגן צחק מתגובתו של דוק בראון בסרט על בחירתו לנשיא הוא הורה למקרין הסרט לעצור אותו, להחזיר אותו אחורה ולהקרינו שוב.
עם זאת, יועצו של רייגן, מארק ויינברג, חולק על שמועות אלו.
הסרט נתפס גם כגורם האחראי לתחיית הסקייטבורד במהלך שנות ה-80.
הדמויות הראשיות בסרט, דוק בראון ומרטי מקפליי, היו ההשראה לדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה המונפשת "ריק ומורטי".
להקת הפופ רוק הבריטית מקפליי קרויה על שם מרטי מקפליי.
הרומן "שחקן מספר אחת" משנת 2011 והעיבוד הקולנועי לרומן משנת 2018 (בבימויו של סטיבן ספילברג) מתייחסים שניהם לסרט פעמים רבות, כולל הדמות הראשית, המשתמשת בדלוריאן בתור אמצעי תחבורה.
סרט תיעודי משנת 2015, שהופק באמצעות מימון המונים, עוקב אחר מעריצים שונים של הטרילוגיה ומפרט את ההשפעה שהייתה לה על חייהם, תוך שימוש בראיונות עם צוות השחקנים, כולל פוקס ולויד.
הדלוריאן נחשבת אחד מכלי הרכב האייקוניים ביותר בתולדות הקולנוע.
, יוצר המכונית, היה מעריץ של הסרט ושלח מכתבים אישיים לגייל ולזמקיס, בהם הודה להם על השימוש שעשו ברכב שיצר.
לפני יציאת הסרט לאקרנים לא היה הדלוריאן רכב פופולרי.
עם זאת, בשנים שחלפו מאז שהפך לפריט אספנות פופולרי הנפיקה חברת דלוריאן ערכות שאפשרו למעריצים לגרום לרכב שלהם להיראות כמו הדלוריאן שבסרט.
"בחזרה לעתיד" נחשב אחד הסרטים הגדולים ביותר שנעשו אי פעם בתולדות הקולנוע האמריקאי.
בשנת 2004 דירג הניו יורק טיימס את הסרט כאחד מ-1,000 הסרטים הטובים ביותר אי פעם, ובשנה שלאחר מכן נבחר התסריט של הסרט על ידי איגוד התסריטאים האמריקאי במקום ה-56 ברשימת התסריטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2008 נבחר הסרט כסרט ה-23 ברשימת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים של המגזין "אמפייר (מקום 23), אחרי "מלחמת הכוכבים – פרק 4: תקווה חדשה", ומכון הסרטים האמריקאי דירג אותו כסרט העשירי ברשימת עשרת סרטי המדע הבדיוני הטובים ביותר, בהתבסס על סקר דעת קהל שנערך בקרב 1,500 איש.
בשנת 2010 בחר המגזין "טוטאל פילם" בסרט כאחד מ-100 הסרטים הטובים ביותר שנעשו אי פעם.
סקר שנערך בשנת 2014 על ידי ה"הוליווד ריפורטר", בקרב 2,120 מאנשי תעשיית הבידור, דירג אותו כסרט ה-12 הטוב בכל הזמנים, גם כן אחרי "מלחמת הכוכבים – פרק 4: תקווה חדשה".
הסרט נחשב גם אחד מסרטי המדע הבדיוני הטובים ביותר שנעשו אי פעם, ואחד הסרטים הטובים ביותר של שנות השמונים.
המגזין "רולינג סטון" קבע שהסרט הוא סרט המסע בזמן הרביעי הטוב ביותר אי פעם.
סקר דעת קהל שנערך על ידי האתר CinemaScore העניק לסרט ציון ממוצע של "A" בסולם של A+ עד F.
באתר Metacritic קיבל הסרט דירוג ממוצע של 87 על סמך שקלול 26 חוות דעת שונות.
באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט דירוג של 93% על סמך 114 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.8/10. הקונצנזוס הביקורתי של האתר מציין: "'בחזרה לעתיד', סרט יצירתי, מצחיק ובנוי ללא נשימה, הוא הרפתקה מרתקת בזמן עם רוח בלתי נשכחת".
בתחילה לא תוכנן להפיק סרט המשך ל"בחזרה לעתיד", וסצנת הסיום של הסרט בה נוסעים דוק, מרטי וג'ניפר בדלוריאן לשנת 2015 רמז שהרפתקאותיהם יימשכו אל מחוץ למסך.
אולפני יוניברסל היו להוטים ליצור סרט המשך בהתבסס על ההצלחה המשמעותית של הסרט.
עם זאת, זמקיס וגייל נרתעו מהרעיון, מתוך אמונה שסרטי המשך משחזרים לעיתים קרובות את האלמנטים הטובים ביותר של הסרט המקורי.
הם גם חששו שסרט המשך גרוע עלול להרחיק את קהל המעריצים הנלהב של הסרט הראשון.
לבסוף נענו זמקיס וגייל לרעיון ב-1987, לאחר שאולפני יוניברסל הבהירו כי במידת הצורך יעשו את סרט ההמשך בלעדיהם.
התסריט שכתבו השניים לסרט ההמשך היה כה ארוך עד שחולק לשני סרטים: "בחזרה לעתיד 2" (1989) ו"בחזרה לעתיד 3".
שני סרטי ההמשך צולמו ברצף.
"בחזרה לעתיד 2" מתאר את מרטי ודוק נוסעים לשנת 2015 ומאפשרים בשוגג לביף טאנן לגנוב את הדלוריאן, לחזור לשנת 1955 ולשכתב את ההיסטוריה לטובתו.
הסרט זכה להצלחה קופתית אך ספג ביקורת על הנרטיב המורכב והמפותל שלו.
זמקיס אף אמר שזהו הסרט הכי פחות אהוב עליו בטרילוגיה.
הסרט השלישי והאחרון, "בחזרה לעתיד 3", עוקב אחר מרטי בדרכו לשנת 1885, כדי להציל את דוק שנתקע בה בזמן.
בעוד שהסרט הצליח פחות מבחינה קופתית משני הסרטים הקודמים, הוא זכה לביקורות טובות יותר מ"בחזרה לעתיד 2".
סקר שנערך בשנת 2018 בקרב 2,200 איש על ידי ה"הוליווד ריפורטר", מצא כי 71% מהאנשים רוצים שיופק סרט המשך נוסף ל"בחזרה לעתיד".
עם זאת, גייל אמר שסרט רביעי לעולם לא יופק, והוסיף שהפקת סרט שכזה לעולם לא תוכל לצאת אל הפועל ללא פוקס, שכבר אינו יכול לשחק בסרטים בשל מחלת הפרקינסון עימה הוא מתמודד.
סדרת טלוויזיה מונפשת בשם "בחזרה לעתיד" שודרה ב-CBS בין השנים 1991 ו-1992. היא עוקבת אחר הרפתקאותיהם של דוק ומרטי בתקופות היסטוריות שונות ומשולבת עם קטעי לייב-אקשן בהשתתפות כריסטופר לויד (המדובב את דמותו של דוק בסדרה), המבצע ניסויים מדעיים לצד ביל ניי.
סרט קצר בשם "דוק בראון מציל את העולם" עלה לאקרנים ב-2015, לרגל 30 שנה להקרנת הבכורה של "בחזרה לעתיד".
לויד גילם שוב את דמותו של דוק, שחייב לנסוע לעתיד כדי למנוע אסון גרעיני בשנת 2045. המחזמר "בחזרה לעתיד" עלה לראשונה בפברואר 2020 במנצ'סטר וזכה לביקורות חיוביות.
המחזמר נכתב על ידי גייל וזמקיס והפסקול נכתב על ידי סילבסטרי ו.
בשנת 2024 אמר זמקיס שהוא מעוניין לעבד את המחזמר לסרט נוסף.
בסך הכול, זיכיון "בחזרה לעתיד" נחשב אחד מזיכיונות הסרטים המצליחים ביותר בהיסטוריה.
בחילה או קֶבֶס היא תחושת מחנק וחוסר נוחות בחלקו העליון של חלל הבטן, המחוללת דחף להקיא.
בחילה עלולה להוות תסמין של מצבים ובעיות רפואיות שונות, לרבות תנועה מהירה (למשל ברכב או במתקן שעשועים), "בחילת בוקר" בשעת היריון, אלרגיות, זיהומים נגיפיים (ויראליים) ומחלות אחרות.
בנוסף, זוהי תופעת לוואי של תרופות רבות, טיפולים כימותרפיים, אנטיביוטיים וסמי הרדמה.
בחילה עלולה לנבוע גם ממצבים נפשיים, לרבות מתח נפשי ודיכאון.
אנשים מסוימים עלולים אף לחוש בחילה למראה דבר-מה אותו הם תופסים כדוחה או מגעיל.
לריחות חזקים ודוחים עשויה להיות השפעה דומה.
סיבות נוספות להופעת תחושת הבחילה הן מזון מעובד, חוסר איזון במיקרוביום, מחלת ההחזר הוושטי ועוד.
בעוד שבחילות והקאות לטווח קצר אינן מזיקות כשלעצמן, הן עלולות לאותת על קיומה של מחלה חמורה יותר.
כשלבחילה נלוות הקאה למשך זמן ממושך, קיימת סכנת התייבשות (נוכח אובדן הנוזלים) או חוסר איזון אלקטרוליטי.
טיפול סימפטומטי בבחילות ובהקאות עשוי לכלול הימנעות זמנית ממזון מוצק.
בדרך כלל זוהי שיטה יעילה, שכן הבחילה כמעט תמיד גורמת לאובדן תיאבון.
שתיית מזון נוזלי אף מטפלת ביעילות בסכנת ההתייבשות.
ניתן לטפל בתחושת הבחילה בעזרת מוצרי מזון ושתייה הנמצאים בהישג יד.
בין המאכלים, זנגביל העוזר בהפחתת בחילות עקב הריון וכימותרפיה, נענע יעילה בהפחתת תחושת הבחילה הנובעת מטיפול כימותרפי וקינמון המקל על תחושת הבחילה בעקבות כאבי מחזור.
בין מוצרי השתייה המקלים גם הם על תחושת הבחילה, משקאות ספורט המכילים אלקטרוליטים (מינרלים).
בנוסף, להקלה בבחילות מומלץ לאכול מאכלים עשירים בחלבון, להימנע משתייה מוגזת ומאכילת מאכלים חריפים או מתובלים.
בחזרה לעתיד היא טרילוגיית סרטי מדע בדיוני קומיים משנות ה-80 של המאה ה-20 העוסקת במסע בזמן.
הטרילוגיה נכתבה על ידי בוב גייל ורוברט זמקיס, הופקה על ידי סטיבן ספילברג, ובוימה על ידי זמקיס.
+ בחזרה לעתיד – סיכום סדרת סרטיםמס'שם במקורשם בעבריתתאריך יציאהאורךבימויתסריט1Back to the Futureבחזרה לעתיד3 ביולי19851:56רוברט זמקיס,בוב גייל2Back to the Future Part II22 בנובמבר19891:48רוברט זמקיסרוברט זמקיס,בוב גייל325 במאי19901:59רוברט זמקיסרוברט זמקיס,בוב גייל
שלושת סרטי הטרילוגיה מתארים את הרפתקאותיו של מרטי מק'פליי - תלמיד תיכון שהופך על כורחו לנוסע בזמן, ושל ממציא מכונת המסע הזמן, ד"ר אמט בראון.
הסרט הראשון היה שובר הקופות הגדול ביותר של 1985 והוביל לשני סרטי המשך שצולמו בזה אחר זה ויצאו לאקרנים ב-1989 ו-1990. הטרילוגיה ידועה בדמויות האקסצנטריות שלה ובפשטות שבה מוצגת העלילה המורכבת המתארת מסע בזמן בלי לבלבל את קהל הצופים.
אף על פי שהצלחת שני סרטי ההמשך בקופות לא השתוותה להצלחת הסרט הראשון, הטרילוגיה נשארה פופולרית מאוד גם 15 שנים לאחר יציאת הסרט האחרון, והניבה ספין אופים כגון סדרת אנימציה ומתקן סימולציה בפארק השעשועים של אולפני יוניברסל באורלנדו (פלורידה), צפון הוליווד (קליפורניה), ואוסקה (יפן).
על אף שהסרטים השני והשלישי בסדרה הופקו ארבע שנים לאחר הסרט המקורי, קיים קו עלילתי רצוף הנמשך לאורך כל הטרילוגיה.
בתחילת הסרט גיבור העלילה, נער בן 17 בשם מרטי מק'פליי (מייקל ג'יי פוקס), עוזר לידידו המדען התמהוני ד"ר אמט ל.
בראון (כריסטופר לויד), הידוע גם בשם "דוק", להפעיל לראשונה את מכונת הזמן שבנה ממכונית דלוריאן DMC-12. העניינים מסתבכים כאשר טרוריסטים לוביים מגיחים לפתע (אותם דוק רימה כדי להשיג פלוטוניום אשר משמש כדלק להפעלת מכונת הזמן) ויורים בדוק למוות.
מרטי מצליח להימלט מהמקום במכונית הדלוריאן אשר מחזירה אותו בזמן באופן בלתי מתוכנן לשנת 1955.
בעבר מרטי מונע בטעות את הפגישה הראשונה בין הוריו בה התאהבו בהיותם צעירים.
במקום זאת, אמו מתאהבת כעת דווקא בו.
כתוצאה מכך נוצר פרדוקס אשר עלול לגרום למרטי לחדול להתקיים.
כמו כן, מרטי לא לקח איתו לעבר את תוספת הפלוטוניום הנחוצה כדי לגרום למכונת הזמן לחזור אל העתיד, משום כך הוא חייב למצוא את דוק הצעיר שיעזור לו לשדך את הוריו ולחזור לשנת 1985. בנוסף על כך ביף טאנן, בריון העיירה, גורם לקשיים רבים בפתרון הקונפליקטים הרבים.
מרטי מצליח לבסוף לשדך בין הוריו ולגרום להם להתאהב זה בזו ולשנות את עתידו של ביף טאנן אשר הופך לסוכן רכב במקום המנהל בעבודה של ג'ורג' מקפליי.
לאחר שמרטי חוזר לשנת 1985 הוא מופתע לגלות כי המצב של משפחתו בהווה השתפר באופן ניכר בשל העובדה שהוא שינה את היחסים בין הוריו בעבר.
בסוף הסרט דוק בראון מגיח עם מכונית הדלוריאן ואומר למרטי כי הוא הגיע מן העתיד וכי מרטי חייב להצטרף עמו בחזרה לעתיד.
בתחילת הסרט נוסעים דוק ומרטי לעתיד לשנת 2015 במטרה להציל את ילדיו העתידיים של מרטי מצרות.
בזמן שהותם בעתיד מרטי קונה בסתר חוברת אשר מכילה את כל תוצאות אירועי ספורט במהלך 50 השנים האחרונות (1950 - 2000).
דוק מגלה זאת וזורק את חוברת תוצאות הספורט לאשפה ומציין בפני מרטי כי התוצאות של מעשה זה היו יכולות להיות הרות גורל.
אף על פי כן, ביף טאנן הזקן אשר האזין במקרה לשיחתם של מרטי ודוק לוקח את חוברת תוצאות הספורט מהאשפה, גונב את מכונת הזמן, חוזר לשנת 1955 ומוסר לביף הצעיר את חוברת תוצאות הספורט וחוזר לשנת 2015 מבלי שדוק ומרטי יודעים שמכונת הזמן נגנבה.
לאחר שמרטי מתעמת עם ביף הוא מגלה כי ביף קיבל את חוברת תוצאות הספורט בשנת 1955. בעקבות כך הוא ודוק חוזרים בזמן לשנת 1955 במטרה לגנוב את חוברת תוצאות הספורט מביף הצעיר לפני שהוא ישתמש בה כדי להרוס את חייהם.
לאחר שהם נתקלים בקשיים רבים ולעיתים אף פוגשים בדרכם את עצמם בעבר, לבסוף השניים מצליחים להשיג את החוברת ולהשמידה.
כאשר הצמד עומד לחזור לשנת 1985 מכת ברק פוגעת בדלוריאן אשר שולחת את מכונת הזמן ובתוכה דוק לשנת 1885 בעוד שמרטי נותר בשנת 1955.
מרטי מקבל מכתב שדוק כתב, ששכן בחברת ההובלות במשך 70 שנה ובו דוק כתב שהוא הגיע בשלום לשנת 1885 למערב הפרוע וכי הוא החליט להישאר שם.
דוק מציין במכתב כי הוא החביא את הדלוריאן במכרה נטוש שם היא מחכה למרטי כדי שתשמש אותו לחזור לשנת 1985. כמו כן דוק מציין בפירוש שהוא איננו מעוניין שמרטי יחזור לעבר כדי לחלץ אותו.
מרטי מוצא את דוק הצעיר בשנית ומשכנע אותו שיעזור לו לתקן את הדלוריאן כדי שיוכל לחזור לשנת 1985.
אף על פי כן, לאחר שמרטי מגלה שדוק נורה למוות בשנת 1885 על ידי אקדחן העיירה ביופרד טאנן (סבא רבא של ביף), מרטי מחליט לחזור בזמן לשנת 1885 כדי להציל את דוק ולהביא אותו בחזרה לשנת 1985. לרוע המזל, בעת היתקלות עם אינדיאנים, מכל הדלק של הדלוריאן נפגע.
בנוסף לכך, דוק מתאהב במורה בשם קלרה קלייטון ובשל כך שוקל להישאר בשנת 1885. מרטי מנסה לשכנע את דוק לחזור איתו לעתיד לפני שיהיה מאוחר מדי.
לבסוף מרטי חוזר לבדו לשנת 1985 בדלוריאן.
בהווה הדלוריאן מושמדת על ידי רכבת.
להפתעתו של מרטי, דוק מגיח במכונת זמן אותה בנה מקטר רכבת.
דוק מציג בפני מרטי את קלרה (לה הוא נשוי כעת) ואת שני בניו, ז'ול וורן.
דוק נפרד לשלום ממרטי, נכנס אל הקטר אשר עולה אל השמים ונעלם ובכך הטרילוגיה מסתיימת.
בסדרה מופיעות מספר גרסאות של המציאות כיוון שמסע אחורה בזמן יוצר מציאות חדשה.
להלן תרשים שמסכם גרסאות אלו.
במהלך עלילותיהם של שלושת הסרטים, הדלוריאן נראית מבצעת 11 מסעות בזמן.
לפחות 2 מסעות נוספים בזמן מתבצעים עם הדלוריאן, אך הם אינם נראים על המסך (בשניהם - ביף הוא הנוסע בזמן).
לפחות מסע נוסף אחד בזמן מתבצע ללא הדלוריאן - כאשר בסוף הסרט השלישי דוק בראון מופיע, עם אשתו וילדיו, במכונת זמן הבנויה בתוך רכבת-קיטור.
מס' מוצא יעד הנוסעים מטרות הנסיעה סרטים תאריך שעה תאריך שעה 1 2 31 26 באוקטובר 1985 01:20 26 באוקטובר 1985 01:21 איינשטיין ניסוי ראשון של מכונת הזמן.
שעת בוקר אחרי 10:00 26 באוקטובר 1985 לא ידועשעת בוקר, לאחר הזריחה דוק בראון, איינשטיין דוק חוזר על מנת לקחת איתו את מרטי לעתיד, במשימה להציל את עתיד ילדיו.
8 12 בנובמבר 1955 18:38 21 באוקטובר 2015 לא ידוע19:28 או כמה דקות קודם לכן ביף טאנן ביף משיב את מכונת הזמן למרטי ולדוק.
9 21 באוקטובר 2015 לא ידוע19:28 או כמה דקות לאחר מכן 26 באוקטובר 1985 21:00 דוק בראון, מרטי מק'פליי, ג'ניפר פרקר, איינשטיין חזרה אל ההווה, שנת 1985, מבלי לדעת עדיין שהוא שונה.
חותמת האיכות של הטרילוגיה שתרמה לפופולריות של הסדרה היא השימוש במקרים דומים, משפטי מפתח, ומצבים מקבילים שחוזרים במסגרות זמן שונות בכל הסרטים.
כל שנה המתוארת בסרט (למעט העבר הרחוק – 1885) היא בפער של 30 שנה בדיוק ומשמעותה דור אחד בדיוק במשפחת מקפליי.
כלומר, אביו של מרטי בשנת 1955, ובנו של מרטי בשנת 2015 הם באותו גיל של מרטי עצמו בהווה (1985).
כל הסרטים כאמור מתרחשים בעיירה "היל ואלי" ובאותם מקומות בעיירה, המזדקנים ומתפתחים יחד עם האנשים עצמם.
המקום המרכזי בעיירה בה מתרחשים רוב האירועים היא כיכר העיר ובה שעון העיר – אלמנט סמלי כשלעצמו בסרט.
השעון, שמסמל בצורה ברורה את ממד הזמן של הסרט, אף מצולם ביום התקנתו במגדל יחד עם שני הגיבורים שחזרו בזמן לשנת 1885. בנוסף, קיימים מוטיבים רבים אחרים החוזרים בגרסאות דומות בכל תקופה:
דמויות וקרובי משפחתן בתקופות שונות
ב-1985 ו-1955 מר סטריקלאנד (ששוחק על ידי ג'יימס טולקאן) הוא מנהל בית הספר-התיכון.
ב-1885 טולקאן משחק את השריף סטריקלאנד, רב סבו של מר סטריקלאנד.
בסרט השלישי מתואר מרוץ "פתיחה" בין מכוניתו של מרטי ומכוניתו של פרחח בשם נידלס.
נידלס הוא אחד מבני משפחת טאנן, לה יריבות עם משפחת מקפליי הנמשכת דורות רבים.
תאונה שאמורה לפי העתיד שנראה בסרט השני להתרחש לא קרתה, אך לו הייתה מתרחשת, היה נעשה נידלס בשנת 2015 הבוס של מרטי.
דווקא דוק בראון, החי בשתי התקופות – 1985 ו-1955, כמעט שאינו משתנה למרות הפער של 30 השנים ואינו מקושר עם אף קרוב משפחה (למעט אשתו וילדיו הקטנים בסצנת הסיום של הסרט השלישי).
מקומות בעיירה היל וואלי בתקופות שונות
בחלק הראשון, ב-1985, במרכז היל וואלי, ישנה סוכנות מכוניות שנקראת "סטאטלר טויוטה".
ב-1955 באותו המיקום נמצאת סוכנות מכוניות בשם סטאטלר סטאדבייקר.
בחלק השלישי, ב-1885 באותו המקום נמצא עסק של סוסים וכרכרות בשם "סטאטלר" וב-2015 החנות היא סוכנות של פונטיאק שמוכרת הסבות למכוניות מרחפות.
לשעון המגדל של היל וואלי יש כאמור תפקיד מאוד סימבולי בטרילוגיה.
בסרט הראשון השעון הוא מרכיב עיקרי בהחזרתו של מרטי לעתיד.
בסרט השני בחלקו הקדמי של המגדל יש קיר מזכוכית, ומרטי גורם לחבורתו של גריף להתרסק לתוכו.
בסרט השלישי הבניין בדיוק נבנה, ומרטי ודוק מצטלמים לפני השעון.
דוק נותן למרטי את התמונה למזכרת מאוחר יותר.
רוב הדמויות משתמשות במשפטי מפתח שחוזרים על עצמם בכל הסרטים.
למשל, דוק בראון קורא לעיתים קרובות "סקוט הגדול!" (תרגום: "אלוהים אדירים"), ומרטי לעיתים קרובות אומר "זה כבד!".
בסרט השלישי, היפוך קורה כאשר, במצב מסוים, מרטי קורא "סקוט הגדול!" ודוק משיב "אני יודע, זה כבד!".
משפטי המפתח של מרטי הם מקור קבוע לאירוניה דרמטית משום שהאנשים שהוא פוגש בפרקי הזמן השונים מנסים להבין איך המצב "כבד" במובן המילולי של המילה משום שלא מכירים סלנג זה.
מרטי מקפליי מכונה פחדן בסרט השני על ידי ביף וגריף, ומשיב "אף אחד לא קורא לי פחדן!" בסרט השלישי הוא מכונה פחדן על ידי ביופרד טאנן והוא משיב באותה הדרך.
אני חייב שיהיה לי מספיק זמן לכתוב אותם מחדש.
אתה מבין מה יקרה אם אני אגיש את הדו"חות שלי בכתב יד שלך?
אתה לא רוצה שזה יקרה, נכון?".
אתה מבין מה יקרה אם אני אגיש את העבודות שלי בכתב יד שלך?
בשני המקרים ביף מנצל את ג'ורג' שיעשה את העבודה שלו - דוחות לעבודה בהווה, או עבודה לבית הספר בעבר.
בסרט הראשון ב"בית קפה של לו" ב-1955 ביף אומר לג'ורג' מקפליי: "היי, מקפליי, אני חשבתי שאמרתי לך לא לחזור לכאן שוב".
בסרט הראשון, כאשר מרטי חוזר הביתה ורואה שביף ריסק את המכונית של המשפחה, ביף אומר "תאמר שלום לאמא שלך ממני".
בסרט השני כאשר מרטי פוגש את ביף המזדקן בקפה אייטיז, ביף אומר "תאמר שלום לסבתא שלך ממני", משום שהוא חושב שמרטי הוא למעשה מרטי הבן.
בסרט הראשון ובסרט השני ביף מרסק את המכונית שלו לתוך משאית של זבל פרות.
בסרט השלישי ביופורד מתמוטט לתוך עגלה של זבל פרות.
בכל אחת מהפעמים הוא אומר "אני שונא זבל פרות".
בכל שלושת הסרטים מרטי הולך דרך מרכז היל וואלי, ונראה שהוא מרגיש מבולבל במקצת.
הוא צופה בתושבים ובווריאציות השונות של הזמן הנוכחי.
גם התושבים קצת מבולבלים על ידי הופעתו המוזרה של מרטי.
כל שלושת הסרטים כוללים סצנת מרדף במרכז היל וואלי.
בסרט הראשון (1955) ובשני (2015) הקטעים הללו כוללים וריאציות של סקייטבורד, בסרט השלישי (1885) לעומת זאת, למרטי אין כלי תחבורה שכזה לעזרתו ולכן הוא נתפס במרדף על ידי ביופורד טאנן.
מכונת הזמן תמיד משאירה אחריה שני שבילי אש כאשר היא עוברת בזמן, אפילו כאשר המכונה מרחפת בשמים.
בסרט הראשון, תופעה זו גם גורמת לחוטים שחוברו למגדל השעון לעלות באש.
מאידך, כאשר מכונת הזמן מגיעה ליעדה, היא קפואה, לטענתו של דוק, אשר היה צריך לפתוח את הדלת מבחוץ עם הרגל שלו.
תמיד כאשר מכונת הזמן מופיעה בזמן היעד, נשמעים קודם לכן שלושה רעמים קוליים.
לאחר כל מסע בזמן, העיכוב בין שלושת הרעמים הקוליים נעשה גדול יותר.
בסרט הראשון והשני מרטי קונה משקה קל במרכז היל וואלי ומתקשה לפתוח אותו.
בפעם הראשונה (בתחנת הדלק של טקסאקו ב-1955) כי הוא מיושן, הפעם השנייה (בקפה אייטיז ב-2015) כי הוא עתידי.
בסרט השלישי, מרטי מקבל ויסקי שהוא לא שותה.
בכל סרט, מרטי מאבד את ההכרה ומתעורר בבית של קרוב משפחה.
כאשר הוא מתעורר הוא נדהם לשמוע שהוא נמצא ב-1955 בסרט הראשון, בקומה ה-27 בסרט השני ובחוות מקפליי בסרט השלישי.
בסרט השני, ג'ניפר מאבדת את ההכרה ומתעוררת בביתה בעתיד שם היא פוגשת את משפחתה ואת עצמה בעתיד.
בסרט השני ובסרט השלישי מרטי מראה את התמחותו בירי שרכש במשחקי וידאו.
בסרט השני זה קפה אייטיז במשחק וידאו ישן בשם "אקדחן פרוע" (Wild Gunmen) של נינטנדו, ובחלק השלישי זה בביתן תצוגה של אקדחי קולט.
בסרט השני ובסרט השלישי מרטי זורק חפץ כאילו היה פריזבי על טאנן.
בסרט השני זהו מגש אשר נזרק על ביף בהווה המעוות בו ביף הוא אביו החורג כאשר ביף מתכנן לירות במרטי.
בסרט השלישי זה קורה במסיבה כאשר ביופורד טאנן הלך לירות בדוק ומרטי משתמש בצלחת עוגות ריקה.
בסרט הראשון והשלישי, דוק אשר בונה מודל של מרכז העיר, כדי להציג למרטי איך הנסיעה בזמן תתבצע, מצטער, על כך שלא הספיק לצבוע את הדגם או לדייק במידות.
בסרט הראשון, ב-1955 דוק מראה איך הדלוריאן ירתום את הבזק הברק.
בסרט השלישי, ב-1885 דוק מראה איך הקטר ידחוף את הדלוריאן הלא מתודלקת למהירות של 88 מייל לשעה עד אשר זה יגיע לגשר.
בחלק הראשון, מרטי עומד לנשק את ג'ניפר כאשר אביה מצפצף לה שתבוא ממכוניתו.
בסוף הסרט הזה ובתחילתו של הסרט השני, מרטי עומד לנשק את ג'ניפר שוב, אך נעצר על ידי הרעמים הקוליים שקודמים להופעתה של מכונת הזמן.
לקראת סוף הסרט השלישי, מרטי וג'ניפר סוף סוף מתנשקים על מרפסת הבית של משפחתה.
בכל אחד מהסרטים, בשלב מסוים מרטי מכעיס את טאנן ומצליח לצאת מהסיטואציה כאשר הוא מעמיד פנים שיש משהו מאחוריו.
טריק זה עובד רק על ביף טאנן: ביף נופל בפח גם ב-1955 ובמציאות המקבילה ב-1985 (והחבורה שלו גם בהזדמנות אחת).
הנכד של ביף, גריף לעומת זאת לא נופל בפח וגם לא הרב סבא שלו ביופורד.
בכל אחד משלושת הסרטים, כאשר מרטי מתעמת עם ביף/גריף/ביופורד בבית הקפה/מסבאה, יש קטע אשר בו הוא עומד מולם ובגלל קומתו הנמוכה, הוא מסתכל מעל הכתף שלהם, בזמן שהם מזדקפים לגובה המלא שלהם.
בסרט הראשון, אחרי שהדלוריאן עושה את המסע בזמן הראשון שלו, לוחית הזיהוי (OUTATIME) נראית מסתובבת על הקרקע אחרי שהמכונית עזבה.
בסרט השלישי, לאחר שהדלוריאן נדרסה על ידי הרכבת, נראית לוחית הזיהוי החדשה של הרכב מסתובבת על הקרקע.
בכל שלושת הסרטים הטאנן של אותה התקופה דוחף נערה או אישה לקרקע בזמן שהוא מתעמת עם מישהו.
בסרט הראשון והשני זה ביף שדוחף את לוראיין לקרקע כאשר ג'ורג' (בסרט השני - מארטי) היה המטרה שלו.
בסרט השלישי זהו ביופורד אשר דוחף את קלארה כאשר דוק היה המטרה שלו.
בסרט הראשון והשני כאשר קורה מקרה ליד מגדל השעון בא אדם ומבקש תרומה כדי לעצור את החלפת השעון, בסרט הראשון כאשר מרטי מדבר עם ג'ניפר ובסרט השני כאשר מרטי מסתכל על מגדל השעון המרוסק.
כותרות שונות בסרט נוטות להיות אוקסימורון (בעלות ניגודים), כמו הכותרת של הסרט עצמו, והשם של העיירה: היל וואלי (עמק הגבעות).
בסרט הראשון והשלישי, מרטי משתמש בשם של מישהו מפורסם (מהזמן שלו, שעדיין לא התפרסם בזמן בו הוא מבקר) במקום בשם שלו.
בסרט הראשון, אמא שלו קיבלה את הרושם שהשם שלו הוא "קלווין קליין", משום ששם זה היה רקום על התחתונים שלו.
בסרט השלישי, מרטי מחפש שם של מישהו המזוהה עם המערב הפרוע וטוען ששמו הוא קלינט איסטווד.
טרילוגיית בחזרה לעתיד משופעת בפרדוקסים של מסע בזמן.
כולם מסוגו של פרדוקס הסבא.
לדברי אמט בראון אי פתירתו של פרדוקס כזה יכולה לגרום לשינוי המציאות עד כדי היעלמות מושא הפרדוקס ולחלופין לשינוי ברצף המרחב-זמן ומתוך כך לחורבן היקום.
בסרט הראשון מרטי גורם לאמו להתאהב בו ומעלים בכך את קיומה של משפחתו ובתוך כך את קיומו שלו.
פרדוקס זה נפתר על ידי כך שהוא משדך בין אביו ואימו וגורם לנשיקה ביניהם במהלך נשף בית הספר.
אם מרטי לא היה מצליח הרי שהוא היה נמחק מהמציאות ולכן לא היה יכול לחזור בזמן ולעכב את ההתאהבות של הוריו.
בסרט השני כנופייתו של ביף טאנן מנסה לרדוף אחרי מרטי מק'פליי שאמור לשוב ל-1985 באמצעות מכת הברק (מרטי א'), במקום אחר מרטי שהגיע למצוא את חוברת תוצאות הספורט.
מניעה ממרטי א' לשוב לזמן הייתה מונעת ממנו לטוס לעתיד ובשל כך מביף לגנוב את החוברת.
בשל כך לא היה מגיע מרטי נוסף ל-1955 וכנופייתו של ביף לא הייתה רודפת אחר מרטי בכלל.
פרדוקס זה נפתר באמצעות שיתוקם של חברי הכנופיה.
בסרט השלישי מופיעה מצבת אבן שמרמזת על זהותו של הנרצח בקרב יריות מול ביופורד טאנן שנערך ב-1885. המצבה המקורית נמצאה על ידי מרטי והכלב איינשטיין בסרט השלישי, ב-1955. המצבה משנה את שם הנרצח במהלך הסרט השלישי עד שהיא נשברת ונעלמת מהתמונה.
היעלמותה מעידה שמרטי כלל לא היה יכול לראות אותה ב-1955. ככל הנראה פרדוקס זה נפתר על ידי כך שדוק בראון שנותר ב-1885 הציב מצבה מעין זו כדי שמרטי יגיע ל-1885.
בסרט הראשון, כאשר מרטי מבצע את "ג'וני בי גוד", מרווין מתקשר לצ'אק ברי, שכתב וביצע את השיר במקור, ומשמיע לו את הביצוע של מרטי.
הפרדוקס המופיע כאן הוא פרדוקס היצירה.
בסדרה מוצגות הטכנולוגיות הבדיוניות הבאות:
קבל השטף - הרכיב שמאפשר האת המסע בזמן.
דוק הגה אותו בשנת 1955 כאשר נפל בשירותים וראשו נחבט בכיור.
מכונת הזמן - מכונת זמן הבנויה על בסיס מכונית מדגם דלוריאן.
כדי לנוע בזמן המכונית צריכה להגיע למהירות של 88 מייל לשעה ואז להפעיל את קבל השטף על ידי פרץ אנרגיה בהספק 1.21 גיגה-וואט.
המכונית מגיעה למהירות הנדרשת באמצעות מנוע בערה פנימית רגיל ומקבלת את האנרגיה הנדרשת לקבל השטף באמצעות כור גרעיני מתודלק בפלוטוניום.
גרסה משודרגת של מכונת הזמן - במסעו לשנת 2015 דוק משדרג את המכונית על ידי טכנולוגיות משנה זו (בעולם הסדרה): הוא מוסיף להנעה מנגנון ריחוף (שבו מצוידות רוב המכוניות בשנה זו) מה שמאפשר למכונית להגיע למהירות הנדרשת ללא כביש, והוא מחליף את הכור הגרעיני ב"מר היתוך" .
גרסת קיטור של מכונת הזמן - כאשר דוק נתקע במאה ה-19 הוא בונה גרסה של מכונת הזמן המונעת על ידי קיטור על בסיס קטר.
לא מוסבר מאין היא מספקת את האנרגיה לקבל השטף.
דוק לוקח מכונה זו לעתיד ומשדרג אותה בדומה למכונה המקורית.
הוברבורד - כלי תחבורה בדיוני דמוי סקייטבורד, ללא גלגלים, המסוגל לרחף מעל לפני הקרקע.
הכלי מופיע בסרט בשנת 2015 בתור המחליף של הסיקטבורד.
מכוניות מעופפות - במציאות הסרט, בשנת 2015, רובן ככולן של המכוניות מצוידות ביכולת תעופה ועיקר התעבורה מתבצעת במרחב האווירי.
מר היתוך - כור היתוך גרעיני ביתי.
מסוגל להפוך פסולת לאנרגיה בצורה יעילה ביותר.
בשנת 2015 של הסרט הוא מוצג ככלי בית סטנדרטי.
בגדים המתאימים את עצמם - במציאות הסרט, בשנת 2015, הבגדים הם במידה אחידה, ובלחצית כפתור הם מתאמים את עצמם למידת הלובש.
שלטי חוצות הולוגרמיים - במציאות הסרט, בשנת 2015, רוב שילטי החוצות הן הולוגרמות וידאו שמופיעות מול העוברים והשבים ומתקשרות איתם
הסרט השני והסרט השלישי בסדרת "בחזרה לעתיד" היו הפעם הרביעית בתולדות הקולנוע שצילמו ביחד שני סרטים זה אחר זה.
הסרט "בחזרה לעתיד 2" הוא הסרט הראשון בו משחק השחקן אלייז'ה ווד.
הוא אחד משני הזאטוטים שמנסים לשחק במשחק הווידאו "אקדחן פראי" בקפה אייטיז (ב-2015).
בנוסף, עד סוף שלושת הסרטים, הזמן שונה כל כך בצורה שבה היה גם הדלוריאן רביעי (אוחסן במכרות של דאלגאדו באותה הנקודה).
כל שלושת הפוסטרים נוצרו על ידי האמן דרו סטראזאן.
כל פוסטר מראה וריאציה שונה של אותה התנוחה, ובעלת אותו מספר דמויות כמספר הסרט (דמות אחת לחלק הראשון, שתי דמויות לחלק השני, ושלוש דמויות לחלק השלישי).
בפוסטר של הסרט הראשון, מרטי לבוש בבגדים משנת 1985 ועומד לצד הדלוריאן המקורית, מרים את משקפי השמש שלו ומסתכל על שעון היד שלו בתדהמה.
בפוסטר של הסרט השני, דוק ומרטי לבושים בבגדים משנת 2015 ועומדים לצד הדלוריאן בעל הגלגלים המרחפים, שניהם מרימים את משקפי השמש שלהם ומסתכלים על שעוני היד שלהם בתדהמה.
בפוסטר של הסרט השלישי, מרטי, דוק וקלרה לבושים בבגדים משנת 1885 ועומדים לצד הדלוריאן בעל גלגלי הרכבת, מרטי ודוק אוחזים בקצה הכובעים שלהם ומסתכלים בשעוני הכיס שלהם בתדהמה בעוד קלרה מחזיקה בדוק.
קיימת גם גרסה מעודכנת של הפוסטר של הסרט המקורי אליו התווסף דוק.
גרסה זו נוצרה במיוחד לצורך עטיפת מהדורת ה-DVD האנגלית של הטרילוגיה.
שם הדמותשם השחקן/יתסרטיםאודות הדמותבחזרה לעתידבחזרה לעתיד 2בחזרה לעתיד 3מרטי מק'פליימייקל ג'יי פוקסמרטי מקפליי הבן הבן של מרטימארלין מקפליי הבת של מרטישיימוס מקפליי הסבא-רבא של מרטיד"ר אמט ל.
וילסוןגריף טאנן הנכד של ביףביופורד "כלב מטורף" טאנן הסבא-רבא של ביףלוריין ביינס-מק'פלייליאה תומפסון אמא של מרטימאגי מקפליי אשתו של שיימוס מק'פליי, והסבתא רבתא של מרטימר סטריקלנדג'יימס טולקאןמרשל ג'יימס סטריקלנד הסבא-רבא של מר סטריקלנדג'ניפר פרקרקלודיה ולסבת-זוגו של מרטיאליזבת שוג'ורג' מקפלייקריספין גלובראבא של מרטיג'פרי וייסמן
נכון ליוני 2011, "בחזרה לעתיד" היא הטרילוגיה ה-14 ברווחיותה בכל הזמנים בשוק האמריקאי (מותאמת לאינפלציה), הטרילוגיה ה-17 ברווחיותה בכל הזמנים בשוק האמריקאי (ללא התאמה לאינפלציה), והטרילוגיה ה-13 ברווחיותה בכל הזמנים בשוק העולמי (ללא התאמה לאינפלציה).
בשנת 1985, חברת התקליטים MCA Records הוציאה אלבום פסקול של הסרט "בחזרה לעתיד", שכלל 8 שירים בביצועם של יואי לואיס והחדשות, לינדסי בקינגהאם, אריק קלפטון, מרווין ברי, אטה ג'יימס וה-Starlighters.
האלבום כלל גם שני קטעים אינסטרומנטליים, מתוך מוזיקת הרקע של הסרט, שהולחנו על ידי אלן סילבסטרי.
בשנת 1989, חברת התקליטים MCA Records הוציאה אלבום פסקול של הסרט "בחזרה לעתיד 2", שכלל 13 שירים.
בשנת 1989, חברת התקליטים Varèse Sarabande הוציאה אלבום פסקול של הסרט "בחזרה לעתיד 3", שכלל 18 שירים.
בשנת 1999, חברת התקליטים Varèse Sarabande הוציאה אלבום פסקול של טרילוגיית בחזרה לעתיד, שכלל 8 שירים מהסרט הראשון, 7 שירים מהסרט השני, 4 שירים מהסרט השלישי ושיר אחד ממתקן השעשועים.
בשנת 2009, חברת התקליטים Intrada Records הוציאה אלבום CD כפול, הכולל את הפסקול המלא של הסרט המקורי (כלומר, כל מוזיקת הרקע האינסטרומנטלית שהלחין אלן סילבסטרי ואשר מלווה את הסרט, בביצוע תזמורת).
האלבום הכפול כולל 24 שירים, וכן 15 לחנים בגרסאות מוקדמות שלהם, ולחן אחד נוסף אשר בסופו של דבר לא נעשה בו שימוש עבור סרט הקולנוע.
ביולי 1997, אולפני יוניברסל הודיעו רשמית כי בחזרה לעתיד יהיה אחד מהסרטים הראשונים שלהם שיומר לפורמט החדש.
הצילומים הנדירים שבהם צולם אריק סטולץ בתפקיד מרטי מק'פליי (לפני שהוא הוחלף על ידי מייקל ג'יי פוקס מספר שבועות לאחר תחילת הצילומים) מעולם לא הופצו באופן רשמי.
צילומים אלו לא נכללו ב-DVD שהופץ ב-2002 או בזה שהופץ ב-2005 אף על פי שהרבה מעריצים קיוו שאולפני יוניברסל יכללו אותם.
טרילוגיית בחזרה לעתיד יצאה לראשונה ב-DVD בסוף 2002 גם בגרסת מסך רחב וגם בגרסה רגילה (בקופסה כחולה עם מרטי ודוק על העטיפה).
המעריצים המושבעים של סדרת הסרטים שמו לב במהרה שגרסאות המסך הרחב של הסרט השני והשלישי הכילו סצנות מסך רבות שנערכו מחדש בצורה לא טובה.
עריכה זו גרמה לדמויות ולאירועים בסרט לצאת מהמירכוז ולהופיע גבוה מדי או נמוך מדי בצילום, או שהן עברו זום שהסיר חלקים חשובים מהתמונה.
מעריצים נזעמים ארגנו במהרה עצומות בהן דרשו שאולפני יוניברסל יתקנו את הבעיה ויוציאו מארז DVD מחודש לאלתר.
במאי 2003, אולפני יוניברסל תיקנו את הבעיה והוציאו את הגרסה השנייה של המארז, אשר נבדל מהמארז המקורי הפגום רק על ידי סימון קטן של "V2" בקצה של הדיסקים עצמם.
אף על פי כן, בתחילה הם לא שלחו את הדיסקים בגרסת ה-V2 לקמעונאיים.
במקום זאת, אפשרו ביוניברסל לבעלי ה-DVD הפגומים לשלוח את הדיסקים שלהם ליוניברסל במעטפה, ולקבל חזרה בדואר את הגרסה המתוקנת.
בינואר 2005 הודיעו יוניברסל על הוצאה מחודשת של המארז המתוקן של בחזרה לעתיד במחיר נמוך מיוחד (בערך חצי סכום מהמחיר הקמעוני מקורי).
הדיסקים בהוצאה זו לא הכילו שום תוכן חדש או בונוסים בולטים מאז ההוצאה המקורית, אבל הכיל את הגרסאות המתוקנות של הסרטים.
ב-14 בספטמבר 1991 עלתה ברשת CBS סדרת אנימציה המבוססת על סרטי הטרילוגיה, בשם "בחזרה לעתיד".
הסדרה נמשכה שתי עונות, כל אחת בת 13 פרקים, כאשר הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-26 בדצמבר 1992.
סדרת קומיקס, אשר יצא לאור על ידי Harvey Comics, מפרטת הרפתקאות נוספות של דמויות סדרת האנימציה.
הוצאת IDW צפויה לפרסם מיני-סדרה, המציגה את מפגשם הראשון של מרטי מק'פליי ודוק בראון, אשר נכתבה בשיתוף התסריטאי בוב גייל.
מכירות המיני-סדרה בחנויות צפויה להתחיל ב-21 באוקטובר 2015 - התאריך בעתיד אליו מרטי נוסע עם דוק בראון, כפי שמתואר בסרט "בחזרה לעתיד 2".
במהלך השנים יצאו לאור שלושה ספרים, כל אחד מהם - נגזרת של סרט אחר בטרילוגיה, אך בגרסה מורחבת, על ידי הוספת סצנות, דמויות ודיאלוגים, אשר לעיתים קרובות נלקחו מטיוטות מוקדמות של התסריטים (ואשר בסופו של דבר הושמטו מסרטי הקולנוע המצולמים והערוכים).
הספר יצא לאור בשיתוף פעולה עם BTTF.com, אתר האינטרנט הרשמי של "בחזרה לעתיד".
משחקי וידאו שונים הופקו במשך השנים על סמך הסרטים, ויצאו למערכות שונות, בהם: מחשב הקומודור 64, סגה ג'נסיס/מגה דרייב, הנינטנדו וסופר נינטנדו.
המשחק הזכור ביותר הוא המשחק הראשון שיצא על פי הסרט הראשון לנינטנדו ב-1989 בו משחקים את מרטי מק'פליי והמטרה היא לרוץ דרך הרחובות של היל וואלי ולאסוף בזמן שעונים כדי למנוע את ה"מחיקה" של המשפחה שלו.
אותה חברה הפיקה גם משחקים על פי הסרט השני והשלישי ב-1990 שבניגוד למשחק הקודם, היו משחקי פלטפורמה בהם היה אפשר לנסוע בזמן בין פרקי הזמן השונים בטרילוגיה ולנסות לתקן את קו הזמן ולחזור בסוף ל-1985 האמיתית.
בדצמבר 2010 יצא לשווקים הפרק הראשון של משחק הווידאו "Back to the Future: The Game" אשר פותח על ידי חברת telltale games.
גרסאות המשחק השונות קיימות בגרסה למחשב, גרסה לקונסולת הפלייסטיישן 3 וגרסאות לפלטפורמות נוספות.
המשחק הוא משחק מסוגת החשיבה והפאזלים, בהם נדרש המשתמש למצוא פתרון לכל שלב כדי להתקדם במשחק.
עלילת המשחק מתחילה במאי 1986, כשישה חודשים אחרי עלילת הסרט ה-3 בסדרה.
כאשר אמט "דוק" בראון נעלם, נמכר רכוש ביתו לציבור.
באותו יום, מופיעה הדלוריאן המקורית (אשר נדרסה ויצאה מכלל שימוש על ידי רכבת) בחצר ביתו של אמט, ובתוכה כלבו איינשטיין, אשר נלקח על ידי אמט בסוף הסרט השלישי.
במהרה מרטי מוצא את עצמו במסע נוסף אל העבר, בניסיון לתקן שגיאה ברצף הזמן.
ב-31 בינואר 2014 פורסם כי החל הפקת אדפטציה של "בחזרה לעתיד" למחזמר.
את המחזה כותבים התסריטאים של הסרט המקורי, רוברט זמקיס ובוב גייל, והבכורה צפויה להתקיים במהלך שנת 2015. לדברי גייל, המחזמר יהיה "ברוח הסרט".
המחזמר צפוי לקחת חלק בחגיגות ציון 30 שנה לצאת הסרט המקורי.
בחזרה לעתיד: מתקן השעשועים היא נסיעת סימולטור המבוססת על טרילוגיית בחזרה לעתיד, ומהווה סרט המשך קצר ל"בחזרה לעתיד 3".
האטרקציה המקורית נפתחה ב-2 במאי 1991, באולפני יוניברסל פלורידה.
מתקנים דומים נפתחו באולפני יוניברסל הוליווד ב-2 ביוני 1993, ובאולפני יוניברסל יפן ב-31 במרץ 2001. נכון ל-2015, מתקן השעשועים שביפן עדיין נותר קיים ופעיל, זאת בעוד מתקני השעשועים שבארצות הברית הוחלפו במתקני שעשועים ממותגים של "משפחת סימפסון".
בסתיו של שנת 2015, יצא לדרך פרויקט Kickstarter שמטרתו ליצור ולהפיץ סרט תיעודי בשם "Back In Time".
הסרט כולל ראיונות עם חברי צוות והשחקנים, יחד עם התייחסות להשפעה התרבותית של הטרילוגיה, 30 שנה לאחר שנוצרה.
בחזרה לעתיד 2 הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1989 בבימויו של רוברט זמקיס.
התסריט של הסרט נכתב במשותף על ידי בוב גייל ורוברט זמקיס.
זהו סרט ההמשך לסרט "בחזרה לעתיד" משנת 1985 והסרט השני בטרילוגיית סרטי "בחזרה לעתיד".
בסרט מככבים מייקל ג'יי פוקס, כריסטופר לויד, ליאה תומפסון ותומאס פ.
אליזבת שו (החליפה את קלאודיה וולס), וג'פרי וייסמן (מחליף את קריספין גלובר) מגלמים תפקידי משנה בולטים בסרט.
למרות שהסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות, הוא נחשב נחות מקודמו על ידי המבקרים בזמן יציאתו לאקרנים.
בשנים שחלפו מאז, הסרט זכה להערכה מחדש וכיום נחשב לאחד מסרטי ההמשך הטובים בכל הזמנים.
הסרט גרף מעל ל-332 מיליון דולר ברחבי העולם בהרצה הראשונית שלו, מה שהפך אותו לסרט השלישי ברשימת הסרטים הריווחיים ביותר בשנת 1989. הסרט הבא בטרילוגיה יצא לאקרנים ב-25 במאי 1990.
עלילת הסרט מתחילה בשנת 1985. סצנת הפתיחה של סרט זה היא סצנת הסיום של הסרט הקודם, בה ד"ר אמט ל.
בראון (דוק), מרטי מק'פליי וג'ניפר פרקר נכנסים אל הדלוריאן ונוסעים בזמן אל העתיד בעקבות בעיות משפחתיות הנוגעות בבנו של מרטי.
דוק, מרטי וג'ניפר מגיעים בעזרת דלוריאן המעופפת ל-2015, עולם עם מכוניות מעופפות, הולוגרמות ממוחשבות ורובוטים.
דוק מרדים את ג'ניפר כדי שתחשוב שזה היה חלום ומשכיב אותה סמוך למכונית הדלוריאן.
מרטי צריך למנוע מבתו ובנו להגיע לכלא, תוך כדי שהוא פוגש את גריף טאנן - נכדו של ביף טאנן.
גריף מכנה את מרטי "פחדן" ומרטי מסתבך איתו במרדף שמסתיים בטוב.
מרטי רואה אלמנך של תוצאות הספורט בשנים 1950–2000 ומחליט להמר על תוצאות עתידיות עד שדוק תופס את החוברת וזורק אותה לפח.
שוטרות מוצאות את ג'ניפר מחוסרת ההכרה ומביאות אותה לביתם העתידי של מרטי וג'ניפר.
בזמן שדוק ומרטי הולכים להציל את ג'ניפר - ביף הזקן גונב מהם את מכונת הזמן, נוסע אל שנת 1955 ביחד עם האלמנך, ומוסר אותו לביף הצעיר, כדי שיתעשר מהימורים על תוצאות ספורט.
לאחר מכן - ביף הזקן מחזיר את הדלוריאן למקום ממנה גנב אותה, ולאחר מכן - דוק ומרטי מכניסים אליה את ג'ניפר המעולפת, והשלושה חוזרים לשנת 1985.
דוק ומרטי חוזרים ל-1985, ומשאירים את ג'ניפר המעולפת על מרפסת ביתה.
דוק מסיע את מרטי לביתו, ואז נפרד ממנו.
מרטי מגיע לביתו, אך מגלה כי ביתו אינו שלו; הוא מגיע לבניין של ביף, ומגלה כי המציאות של שנת 1985 אותה הכיר השתנתה לחלוטין ושכוהת מגוריו, היל ואלי, הפכה לדיסטופיה כאוטית.
ביף הפך למולטי-מיליונר וכעת הוא נשוי לאימו, אשר תלויה בביף בגלל הכסף שברשותו.
ג'ורג' מקפליי, אביו של מרטי, מת לפני 12 שנה ומסתבר כי ביף הוא זה שהרג אותו.
דוק ומרטי מבינים כי ביף הזקן נסע לאחור בזמן אל ביף הצעיר ומסר לו את חוברת הספורט ומחליטים לחזור לעבר ולמנוע מביף הצעיר להחזיק בחוברת.
על מנת שיצליחו במשימה צריך מרטי לשאול את ביף באיזה תאריך נתן לו ביף הזקן את חוברת הספורט, מרטי נדהם לגלות שביף קיבל את החוברת בתאריך 12 בנובמבר 1955 שהוא בדיוק התאריך שבו מרטי ביקר בשנת 1955 והפגיש בין הוריו.
דוק ומרטי חוזרים יחדיו בזמן, אל בוקר 12 בנובמבר 1955.
סיקוונס זה של הסרט נחשב למחווה לסרט "אלו חיים נפלאים" של פרנק קפרה.
כשמרטי ודוק מגיעים שנית אל שנת 1955 מזהיר אותו דוק שאסור לו להיפגש עם מרטי הראשון של שנת 1955 מפני שזה עלול לגרום לשיבוש רצף חלל הזמן, אך מנגד דוק כמעט מסתבך ופוגש את עצמו משנת 1955 אך ניצל מזה.
מרטי מסתבך כשהוא מנסה לגנוב את החוברת, ומצליח בסופו של דבר להשיג אותה, אלא שסופת הברקים פוגעת בדוק עם הדלוריאן, ושולחת אותו הרחק לשנת 1885 בזמן שמרטי תקוע ב-1955. לאחר רגע מגיע אל מרטי איש הווסטרן יוניון (ג'ו פלאהרטי) ומוסר למרטי מכתב שהושאר אצלם לפני 70 שנה.
מתברר שהמכתב הוא מדוק, שהגיע אל המערב הפרוע וחי שם בתור נפח.
בסצנה האחרונה של הסרט מרטי הולך לבקש עזרה מדוק של שנת 1955, שנייה אחרי שהוא שלח את מרטי מהסרט הראשון לעתיד.
כשדוק רואה את מרטי הוא מתבלבל כל כך עד שהוא מתעלף במקום.
מייקל ג'יי פוקס בתפקיד מרטי מקפליי, מרטי מקפליי ג'וניור, ומרלן מקפליי
כריסטופר לויד בתפקיד ד"ר אמט בראון
ליאה תומפסון בתפקיד לוריין ביינס-מקפליי
וילסון בתפקיד ביף טאנן, גריף וגרטרוד טאנן (קול בלבד)
אליזבת שו החליפה בסרט את קלאודיה וולס בתפקיד ג'ניפר פרקר.
ג'פרי וייסמן החליף את קריספין גלובר בתפקיד ג'ורג' מקפליי, למרות שגלובר כן נכלל בקטע ששולב בסרט מהצילומים של הסרט הראשון.
ג'יימס טולקאן גילם בסרט שוב את המנהל הקשוח מר סטריקלנד.
בילי זיין, קייסי סימאשקו וג'יי.ג'יי.
כהן גילמו שוב בסרט את החבורה של ביף טאנן בשנת 1955.
ריקי דין לוגן, דרלין פוגל וג'ייסון סקוט לי גילמו בסרט את החבורה של גריף בשנת 2015.
מרי אלן טריינור, אשתו דאז של זמקיס, גילמה בסרט את השוטרת ריס, אשר לוקחת את ג'ניפר לביתה בשנת 2015 יחד עם שוטרת נוספת.
פלי, אשר מוכר בעיקר כגיטריסט של להקת רד הוט צ'ילי פפרס, שיחק בסרט את דאגלס ג'יי נידלס, עמיתו לעבודה של מרטי ב-2015.
דונלד פולילוב, אשר גילם את ראש העיר גולדי וילסון בסרט הראשון, מופיע בסרט כנכדו, גולדי וילסון השלישי, אשר בסרט זה הוא מוכר של מכוניות מרחפות ב-2015.
אלייז'ה ווד הצעיר גילם בסרט אחד משני הילדים בהם מרטי נתקל ב-2015 ואשר אותם הוא מלמד לשחק במשחק הארקייד Wild Gunman.
הבמאי רוברט זמקיס חשף בעבר שכאשר הסרט המקורי הופק הם לא תכננו ליצור עבור סרט המשך, אך ההצלחה המסחרית העצומה לה זכה הסרט המקורי של בחזרה לעתיד הובילה לדיונים על האפשרות של הפקת סרט המשך.
זמקיס הסכים לביים את סרט ההמשך בתנאי שמייקל ג'יי פוקס וכריסטופר לויד ישחקו גם בסרט ההמשך.
לאחר שפוקס ולויד אישרו שהם ישתתפו, זמקיס ובוב גייל החלו לעבוד על התסריט של סרט ההמשך.
זמקיס וגייל התחרטו על כך שבסצנת הסיום של הסרט המקורי הם בחרו להכניס את דמותה של ג'ניפר לתוך הדלוריאן יחד עם מרטי ודוק בראון, מכיוון שהדבר אילץ אותם לשלב אותה בעלילה, במקום שיהיה להם את החופש להתמקד בהרפתקה חדשה לגמרי.
גייל כתב את רוב הטיוטה של סרט ההמשך בעצמו בעת שזמקיס היה עסוק באותה התקופה בבימוי הסרט "מי הפליל את רוג'ר רביט".