tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניופאונדלנד הצטרפה לקנדה ב-31 במרץ 1949 כפרובינציה העשירית, והיום שמה הרשמי הוא "ניופאונדלנד ולברדור".
ניוקאסל על הטיין היא עיר בצפון-מזרח אנגליה.
שם העיר מקוצר לרוב לניוקאסל.
ניוקאסל היא עיר ומטרופולין במחוז טיין אנד וויר, הנמצא על גדתו הצפונית של נהר הטיין, בצפון-מזרח אנגליה.
נוסדה בזמן הכיבוש הרומי של אנגליה תחת השם Pons Aelius.
השם הנוכחי אומץ בשנת 1080 ומאז נמצא בשימוש.
העיר היא ה-38 בגודלה באנגליה והמטרופולין הוא השביעי בגודלו באנגליה.
תושבי ניוקאסל מבחינה טכנית נקראים נובוקסטרים אך הם ידועים לרוב בכינוי החיבה שלהם "ג'ורדים " כשבדומה לחלקים שונים באנגליה הם מוכרים במבטא הייחודי להם ה"ג'ורדי".
האזור נודע במרבצי הפחם המרובים, מה שהוביל לשימוש בשם העיר בביטוי באנגלית: "to carry coals to newcastle" (לשאת פחם לניוקאסל) כמו "למכור קרח לאסקימואים" לעשות דבר מיותר.
העיר ידועה גם בזכות קבוצת הכדורגל שלה, ניוקאסל יונייטד, ובזכות בירה ניוקאסל, אשר יוצרה לראשונה במבשלות טיין בעיר ב-1928, ונקראת על שמה.
- לפי הסכם חברות מיוחד, לעומת שאר הקשרים המצוינים מעלה.
ניורה שיין (1902 – 7 בנובמבר 1992) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית.
שיין נולדה באימפריה הרוסית, בפלך חרסון (כיום אוקראינה) למדה פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה באודסה, משחק בבית ספר דרמטי וזמרה בקונסרבטוריון של אודסה.
בשנת 1926 עלתה לארץ ישראל והייתה חברה בקבוצת "התיאטרון הארץ ישראלי", שפעל בין 1924 ל-1926, וחניכתו של מנחם גנסין.
לאחר פירוק הקבוצה, בשנים 1928–1932 שיחקה בתיאטרון המטאטא.
בשנת 1932, לאחר עליית "הבימה" לארץ, הצטרפה לתיאטרון ובשנת 1946 הייתה לחברת הקולקטיב.
בשנת 1964, לאחר שנים רבות של משחק ב"הבימה", פרשה לגמלאות.
שיין הייתה נשואה לשמואל רודנסקי, וביחד עמו השתתפה בתסכית הרדיו הפופולרי "משפחת שמחון", בו שיחקה את אם המשפחה, צפירה.
התאלמנה בשנת 1989, נפטרה בגיל 90 בתל אביב.
רשימה חלקית של הצגות בהשתתפותה
קשה להיות יהודי, שלום עליכם
מותו של סוכן, ארתור מילר
ביקור הגברת הזקנה, פרידריך דירנמאט
ניוקי (באיטלקית: Gnocchi) הוא מאכל איטלקי נפוץ.
את הניוקי ניתן להכין מתפוחי אדמה, סולת (קמח דורום), קמח או גבינת ריקוטה (עם או בלי תרד).
בצפון איטליה קיימת גרסה פופולרית להכנת ניוקי, ניוקי די פנה (Gnocchi di pane), בה נעשה שימוש בפרורי לחם.
המילה ניוקי באיטלקית מציינת כופתאות, וזאת צורת הרבים של המילה Gnocco שפירושה המילולי "גוש".
מקור הניוקי איטלקי, אך מקור המונח במילה הגרמנית המתארת "עין" בעץ, ככל הנראה בגלל צורתן של הכופתאות.
השלב הראשון הוא הכנת בצק ממחית תפוחי אדמה, ביצים וקמח.
הבצק מגולגל לגליל צר וארוך, אשר נחתך לחתיכות בהתאם לגודל הרצוי.
חתיכות הבצק מעוצבות באמצעות מזלג או כלי ייעודי לניוקי, ולאחר מכן מבושלות במים רותחים.
ניוקי נחשבים לא פעם לסוג של פסטה למרות שאופן הכנתם ומרכיביהם שונים.
זמן בישולם קצר בהרבה מזה של פסטה יבשה.
ניתן להכין אותם במטבח ביתי או לרוכשם יבשים או טריים באריזות אטומות.
ניוקי מוכנים מראש נחשבים לנחותים בהשוואה לניוקי טריים.
את הניוקי נהוג להגיש עם רוטב, כמו למשל רוטב עגבניות, רוטב חמאה ומרווה או רוטב חמאה מותכת וגבינה, אשר נחשבים כ"רטבים קלאסיים" לליווי ניוקי.
באזור טוסקנה שבאיטליה, מכונים ניוקי תרד וריקוטה, סטרוזפרטי (Strozzapreti) או "חונקי כומר".
אגדה פופולרית מקומית מספרת על כומר שנחנק למוות בעקבות אכילה לא מרוסנת של ניוקי שכן אלו היו טעימים מדי.
בארגנטינה, אורוגוואי וברזיל, ארצות בהן המטבח האיטלקי פופולרי במיוחד, נהוג להגיש ניוקי בעשרים ותשעה לכל חודש.
מקור המנהג בהיות העשרים ותשעה לחודש, יום לפני קבלת המשכורת החודשית, היום בו משקי הבית סובלים במיוחד ממחסור במזומנים, ולכן באותו יום מתקינים ארוחת ניוקי הנחשבת בריאה ושמרכיביה זולים.
באותן ארוחות, נוהגים מספר אנשים להניח שטר כסף מתחת לצלחת כסגולה לשגשוג.
בקהיליות של ארגנטינאים מחוץ למדינתם נאספים חברי הקהיליה לארוחת ניוקי של ה-29 (ñoquis del 29).
כהיפוך למקורו של המנהג, המונח לניוקי בארגנטינה ואורוגוואי משמש ככינוי בסלנג לעובדי ממשלה המופיעים במקום העבודה רק בסביבות העשרים ותשעה לחודש כדי לאסוף את משכורתם.
ניופאונדלנד הוא אי גדול באמריקה הצפונית, השייך לקנדה (פרובינציית ניופאונדלנד ולברדור).
האי שוכן באוקיינוס האטלנטי, סמוך למחוז קוויבק.
שטחו 108,860 קילומטר רבוע, והוא האי ה-15 בגודלו בעולם.
היסטוריונים מעריכים כי בשטח האי התיישבו אירופאים לראשונה ביבשת אמריקה.
ממצאים ארכאולוגיים שהתגלו בשנת 1960 מחזקים את ההערכה כי בשנת 1000 לספירה הוקמה התיישבות ויקינגית באזור ל'אנס או מדוז אשר באי, אך במרוצת השנים נשכחה התיישבות זו.
ב-1978 הוכרז אזור זה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
גילוי זה, אם אכן קרה, הוא למעשה הגילוי הראשון (מאז הוויקינגים) של יבשת אמריקה לבני אירופה (כעשרים שנה לפני כריסטופר קולומבוס), אך נכון לתחילת המאה ה-21 לא ניתן להוכיח טענה זו.
ג'ון קבוט היה הראשון אשר גילה את האי באופן ודאי.
גילוי זה התרחש בשנת 1497 (חמש שנים לאחר גילוי אמריקה על ידי קולומבוס).
כיוון שקאבוט נשלח על ידי מלך אנגליה, הוא זכה לקבל לידיו את משרת מושל האזור, שהוכרז כמושבה אנגלית.
עיר הבירה של ניופאנדלנד, סנט ג'ונס, היא העיר דוברת אנגלית העתיקה ביותר ביבשת אמריקה.
ראשית ההתיישבות באזור העיר בסוף המאה ה-16.
בין השנים 1610–1728 מונו לאי מושלים, הראשון בהם היה ג'ון גאי אשר מונה מושל המושבה קופרס קוב.
בשנות ה-90 של המאה ה-17 נעשה ניסיון שכמעט הצליח לכבוש את האי על ידי פייר לה מויין ד'איברוויל.
בשנת 1823 מונתה מועצה למושבה בעקבות מאבק שנוהל על ידי הרפורמיסטים ג'ון קנט, ויליאם קארסון ופטריק מוריס.
טבלת ערים גדולות לפי מספר התושבים:
בשנת 1855 קיבלה המושבה אישור לשלטון עצמי, ובשנת 1907 הפכה המושבה לדומיניון ניופאונדלנד.
האי ניופאונדלנד מזכיר בצורתו מעין משולש, כשאורכה של כל 'צלע' בערך 500 קילומטרים.
שטחו של האי, כולל האיים הקטנים הסמוכים הנחשבים כחלק מאותה הטריטוריה, הוא 111,390 קילומטר רבוע.
האקלים באי מוגדר כתת-ארקטי ויבשתי, אשר מושפע מזרמי הקרחונים.
הקיץ נוטה להיות קצר, ונעים יחסית, בעיקר בפנים האי, שם טמפרטורת הקיץ הממוצעת נעה סביב 15 מעלות צלזיוס, ועשויה להגיע גם למעלה מ-30 מעלות.
בחורף המפרץ והאוקיינוס מונעים מהטמפרטורה באי לרדת בצורה דרסטית, והטמפרטורה הממוצעת בינואר נעה בין 4 מעלות לבין 9-, בהתאם למיקום על האי.
באביב ערפל הופך שכיח מאוד באזורי החוף, ולעיתים יכול להמשך כמה ימים ברצף.
באי כולו יורדת כמות גדולה של משקעים, שמגיעה לשיא בדרך כלל בחודש נובמבר, ולשפל בחודש אפריל.
כמות השלג בחורף נעה בטווח של 250–400 סנטימטר בהתאם למיקום על האי.
האי מכיל את השמורה האקולוגית מיסטייקן פוינט אשר לה תצורה גאולוגית ייחודית.
צוקים אלה מתוארכים לתקופה האדיקריאנית (לפני כ-560–580 מיליון שנה), ומכילים את הממצאים העתיקים ביותר של מאובני יצורים רב-תאיים.
שמורה זו היא המחשה פיזית ייחודית לנקודת מפנה בתולדות מוצא החיים על פני כדור הארץ - נקודה בה לאחר כמעט שלוש מיליארד שנים של התפתחות, הופיעו לראשונה יצורים מורכבים יותר מבחינה ביולוגית.
בשנת 2016 הוכרזה השמורה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
את האי חוצה הכביש הטרנס קנדי המחבר את האי לשאר קנדה.
שני קווי מעבורת שיוצאים מהעיירה סידני לאי הם החיבור היחיד ליבשת.
בניופאונדלנד שני נמלי תעופה מרכזיים: נמל התעופה סנט ג'ונס ונמל התעופה גנדר, בנוסף, יש גם את נמל התעופה סטפנוויל ואת שדה התעופה דאיר לאק.
ניומנרי (Newmanry) היה אחד האגפים בבלצ'לי פארק, מרכז פענוח הצפנים הבריטי במלחמת העולם השנייה.
עבודת אגף ניומנרי הייתה לפתח וליישם שיטות ממוכנות במטרה לפענח את ההודעות של מכונת ההצפנה הגרמנית Lorenz SZ 40/42, שכונתה על ידי הבריטים "טוני".
השם ניומנרי נגזר משמו של מייסד האגף ומנהלו מקס ניומן.
האגף היה אחראי על מכונת הפענוח הית' רובינסון ועל מחשב הקולוסוס.
ניוקאסל היא אזור מטרופוליני במחוז האנטר, בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, שבמרכזו העיר ניוקאסל סיטי.
האזור מצוי 162 קילומטר מצפון-מזרח לעיר סידני, על שפך הנהר האנטר.
המטרופולין של ניוקאסל הוא האזור השני הצפוף ביותר בניו סאות' ויילס ובו (נכון ל-2006) 288,732 תושבים, כאשר בעיר ניוקאסל עצמה 141,753 תושבים.
לעיר ניוקאסל יש נמל סחורות מפותח, וסביבו מתפתחת כלכלת העיר.
ביחס לשאר ערי החוף של ניו סאות' ויילס, התיירות כמעט אינה מפותחת.
ניוקאסל נייטס היא קבוצת הרוגבי של העיר שמשחקת בליגת הרוגבי הלאומית, הקבוצה זכתה באליפות הליגה ב-2001.
ניוקאסל פאלקונס והאנטר פייראטס הן קבוצות לשעבר ששיחקו בליגת העל האוסטרלית בכדורסל.
ניופאן היא חברה לייבוא מוצרי אלקטרוניקה ביתית ומכשירי חשמל ביתיים, שנוסדה בשנת 1986 על ידי משפחת גיור, והיא היבואנית הרשמית של מותגים כגון Kitchenaid, Toshiba, Haier, Canon, Bose, Magimix, Tefal ועוד.
בנוסף לפעילותה כיבואנית, מפעילה ניופאן שלוש רשתות עצמאיות – ניופאן אאוטלט המוכרת את מוצרי החברה, ניופאן גורמה ו-Bose Center.
ראשיתה של חברת ניופאן בנגריה של משפחת גיור, שייבאה רמקולים, בנתה סביבם תיבות עץ וייצאה אותם תחת שמות שונים לגרמניה וארצות הברית.
בשנת 1986 רכשה את הזיכיון ליבוא את מוצרי האודיו של תאגיד קנווד היפני לישראל, והקימה את חברת ניופאן (שילוב של המילים ניו-new ויפן) כחברת בת של "גרינברג גיור יבוא ושיווק".
חברת "גרינברג גיור" גם עסקה ביבוא מוצרי אלקטרוניקה, בין השאר יבוא לישראל את מוצרי חברת KEF הבריטית, המתמחה בפיתוח וייצור רמקולים.
בשנת 1996, רכשה ניופאן את הזיכיון ליבוא מכשירי טלוויזיה שמייצר התאגיד היפני טושיבה.
באותה שנה גם הקימה את רשת "אלקטרו דיפו", שעסקה במכירת מוצרי חשמל ואלקטרוניקה ביתיים בתוך רשת אייס קנה ובנה במתכונת של חנות בתוך חנות.
עד שנת 2000 פתחה רשת "אלקטרו דיפו" 14 סניפים בתוך רשת "אייס" ובשנה זו פתחה חנות ראשונה עצמאית ואת רשת "הוליווד סינמה סטור" לשיווק מערכות קולנוע ביתי.
שנה אחר כך בוטל ההסכם עם "אייס", במקומו החלה לעבוד עם רשת אופיס דיפו.
במרץ 2001, רכשה ניופאן את חברת פירא, שייבוא לישראל מותגים מובילים בתחום החשמל והאלקטרוניקה, בהם: גרונדיג, פיילוט מג'ימיקס ורוונטה.
בשנת 2002 קיבלה הזיכיון לשיווק מוצרי הקונצרן הצרפתי קבוצת SEB בישראל, היצרנית הגדולה בעולם של כלי בישול, בעלת המותג "TEFAL".
בינואר 2003, רכשה ניופאן את 75% ממניות חברת אלמור אודיו, יבואנית המותגים bose, Harman\kardon ו-JBL.
בשנת 2006, החלה ניופאן לשווק בישראל את מוצרי Haier, תאגיד האלקטרוניקה הסיני שרכש באותה שנה את חטיבת האלקטרוניקה של ג'נרל אלקטריק.
בספטמבר 2005, נחתם הסכם בין ניופאן וקבוצת סקאל על הקמת חברה בבעלות שווה, לייבוא מותגי האלקטרוניקה LG ו-JVC לישראל.
ניופאן וסקאל לא הצליחו להגיע להסכמה בנוגע לשווי העסקה והיא התפוצצה במאי 2006 מבלי שיצאה לפועל - סקאל החליטה להמשיך לשווק בעצמה את שני המותגים.
ביולי 2007 נכנסה ניופאן לשותפות בחנות החשמל של סקאל במתחם הדיוטי פרי בנמל התעופה בן-גוריון.
אך סקאל סגרה את החנות בספטמבר 2008, בעקבות ביטול הסכם הזיכיון שלה עם רשות שדות התעופה.
בשנת 2007, הקימה חברה בת, "ניופאן טלקום", ששסקה בשיווק והפצה של מכשירי סלולר מתקדמים.
ניופאן טלקום חתמה על הסכם זיכיון עם חברת HTC, יצרנית טאיוואנית של טלפונים חכמים.
בחברה היה שותף עמרי כהן, אך השותפות פורקה, בעקבות סכסוך עסקי, והחברה נסגרה כבור שלוש שנים.
בפברואר 2008, רכשה ניופאן 50% מחברת "קרט ישראל", יבואנית מוצרי Canon.
בנובמבר 2009, רכשה ניופאן 26% מפעילות הרשתות בסט ביי וביג בוקס מקבוצת פישמן, בנובמבר 2010 רכשה "בסט ביי" את אתר הקניות P1000. במאי 2011 רכשה גם את יבואנית ומשווקת מוצרי החשמל מיניליין, בעלת רשת א.ל.מ., אך רשות ההגבלים העסקיים דרשה שניופאן תמכור את חלקה ברשת "בסט ביי", כתנאי לאישור העסקה.
בסוף 2012 נקלעה "בסט ביי" לקשיים ובהמשך נסגרה ואתר "P1000" עבר לבעלות קבוצת "מיניליין".
ביוני 2010, רכשה ניופאן כ-33% ממניות חברת "חשמל סיטונאי" שבבעלות משותפת של אנשי העסקים אבי סופר ואייל בן אליעזר.
בשנת 2019, מינתה ניופאן את ירון צפדיה למנכ"ל משותף.
במרץ 2022, רכשה ניופאן כ־80% ממניות אתר "לאסט פרייס" הנמצא בבעלות משותפת עם ליאור חמו, מנכ"ל האתר.
ביולי 1992, רכשה חברת השקעות דיסקונט 50% מהחברה, וב-2001 רכשה משפחת גיור חזרה את חלקה.
בפברואר 2004, רכשה חברת "אלייד השקעות" 30% מהבעלות על ניופאן.
באוגוסט 2021, רכשה חברת "פועלים אקוויטי" (לשעבר "פועלים שוקי הון") מקבוצת בנק הפועלים 20% מניופאן, תמורת 85 מיליון שקל.
לאחר רכישה זו הבעלות בחברה מתחלקת בין משפחת גיור 50%, אלייד השקעות30%; ופועלים אקוויטי 20%.
תחת ניופאן פועלות שלוש רשתות קמעונאיות עצמאיות – ניופאן אאוטלט, ניופאן גורמה ו-Bose Center.
לרשת ניופאן אאוטלט 8 סניפים הפרוסים ברחבי הארץ.
לניופאן גורמה 3 סניפים ברחבי הארץ.
בירה ניוקאסל בראון אייל היא בירת אייל בריטי חום מסורתי, העשויה מתערובת של מספר סוגי לתת, שעורה וחיטה המותססים בתסיסה עילית.
צבעה הוא חום עמוק והיא מתאפיינת במרירות נמוכה במיוחד, ובארומות וטעמי דגנים, ביסקוויט, אגוזים וקרמל.
בירה ניוקאסל מיוצרת על ידי חברת היינקן הבינלאומית.
במשך השנים הדגישה הבירה את הערך האורבאני, שהפך לאחד מסמלי ההיכר שלה.
בישראל, הבירה משווקת על ידי חברת טמפו משקאות.
בירה ניוקאסל נוצרה ב-1925 על ידי הקולונל ג'יימס (ג'ים) הרברט פורטר.
פורטר, יליד 1892, דור שלישי למבשלי בירה, לחם במלחמת העולם הראשונה לפני שהשתקע בעיר ניוקאסל.
הוא עבד על המתכון ושיפר אותו במשך שלוש שנים, עד שיצר את הטעם שמזוהה עם בירה ניוקאסל עד היום.
ניוקאסל בראון אייל יוצרה לראשונה במבשלות טיין ב-1928. על פי המסורת בעיר ניוקאסל, הלילה הראשון בו נמכרה בירה ניוקאסל היה הצלחה מסחררת, עד כדי כך שהמשטרה פנתה למבשלה למחרת בבקשה להקטין את אחוזי האלכוהול במשקה, שכן תאי המאסר עוד מלאים בשיכורים מליל אמש.
כשהוצגה לראשונה בשנת 1928, בירה ניוקאסל בראון אייל זכתה בשלוש מדליות בתחרות המבשלות הבינלאומית לאותה שנה.
מדליות אלה מעטרות את תווית המשקה עד היום.
באותה שנה גם הושק הלוגו שבמרכזו כוכב כחול, שצבעו לקוח מנהר הטיין המקומי, וחמשת קצותיו מסמלים את חמשת המייסדים של מבשלות ניוקאסל.
בירה ניוקאסל הפכה למותג של Scottish & Newcastle, אחרי המיזוג של Scottish Brewers ומבשלות ניוקאסל בשנת 1960.
ב-22 באפריל 2004, Scottish & Newcastle הודיעו על סגירת מבשלות טיין, ועל העברת ייצור ניוקאסל בראון אייל לאתר מבשלות בדנסטון.
במאי 2005 יוצרה בפעם האחרונה הבירה במבשלות טיין.
לפני המעבר נעשו בדנסטון ניסויים כדי להבטיח שטעם הבירה לא עבר שינוי.
אריזת הבקבוקים של ניוקאסל בראון אייל הועברה למבשלת ג'ון סמית בטדקסטר, צפון יורקשייר, ב-2007.
ב-2008 היינקן קנתה את Scottish & Newcastle בעסקה משותפת עם קרלסברג.
בירה ניוקאסל לא הייתה נפוצה בדרום מזרח אנגליה ובמידלנד עד סוף שנות השמונים.
קמפיין שיווקי מוצלח שהושק באותה תקופה שינה את המצב, וכיום היא אחת מבירות האייל המובילות באנגליה.
ב-2005 ניוקאסל בראון אייל יוצאה ל-41 מדינות.
ב-2010, למעלה מ-640,000 הקטוליטר של הבירה נמכרו בארצות הברית, למעלה מכפליים מהכמות שנמכרה בשנת 2001.
ניוקאסל בראון אייל מכונה "כלב" (dog) על ידי תושבי צפון אנגליה.
מקור הכינוי בביטוי "יוצא לטייל עם הכלב" (going to walk the dog), שמשמש כתירוץ להליכה לפאב השכונתי.
לעיתים הבירה מכונה גם "בראון" (Brown), "ברון" (broon), ו"ניוקי בראון" (Newkie Brown).
כמו מבשלות בירה בריטיות רבות, ניוקאסל בראון אייל מזוהה עם האזור בו היא מיוצרת, צפון מזרח אנגליה.
לזיהוי המקומי תורמים לא רק שם הבירה, אלא גם החסות על קבוצת הכדורגל ניוקאסל יונייטד וייצוג נהר טיין המקומי בכוכב הכחול שבלוגו.
השיוך המקומי הביא לזיהוי המותג עם האתוס והערכים של מעמד הפועלים.
בשנת 2005, 3,000 הבקבוקים האחרונים שיוצרו במבשלת ניוקאסל המקורית עוטרו בתוויות מזכרת וניתנו במתנה לעובדים.
ב-2006, יוצר קו מיוחד של 2.5 מיליון בקבוקים לציון הקריירה של השחקן אלן שירר מניוקאסל יונייטד, ששבר את שיא ההבקעות של המועדון.
המהדורה המוגבלת עוטרה בפסי השחור-לבן המזוהים עם הקבוצה, לצד פורטרט של שירר.
ב-2007, יצאה מהדורה מוגבלת של הבירה לכבוד להקת הרוק המקומית מקסימו פארק.
המהדורה המוגבלת הושקה לקראת הופעה של הלהקה בניוקאסל, כשאת התווית עיצבה הלהקה.
כמו כן יצאו לשוק בשנת 2007 בקבוקים מיוחדים לציון 80 שנה למשקה.
בירה ניוקאסל משווקת בישראל על ידי חברת טמפו משקאות וניתן להשיגה בחנויות ובמעל 90 פאבים ברחבי
בארץ הדגש השיווקי של בירה ניוקאסל הוא על עידוד ותמיכה ביצירה עירונית מקומית.
במסגרת זאת, בירה ניוקאסל מימנה את הפקת הסרט הקצר "פול" שביים אדם ביזנסקי.
הסרט הוצג בפסטיבל חיפה 2011.
כמו כן מפעילה בירה ניוקאסל את הבלוג עטלף, שעוסק בעיצוב, אסתטיקה ויצירה עירונית.
הבלוג יזם סדרה של טיפים לקולנוענים צעירים, בהדרכתו של גורו הקולנוע וזוכה פרס ישראל לקולנוע מנחם גולן.
את הסדרה צילם, ביים וערך נכדו של גולן, אורן עידן.
ניון היא עיר במחוז ניון בקנטון וו בשווייץ.
העיר נמצאת כ-25 ק"מ מצפון-מזרח למרכז העיר ז'נבה והחל משנות ה-70 היא מהווה חלק מן האזור המטרופוליני של ז'נבה.
העיר נמצאת על חוף אגם ז'נבה ומשמשת כבירת מחוז ניון.
העיר ידועה בקרב אוהדי כדורגל באירופה כיוון שיושב בה מטה איגוד התאחדויות הכדורגל האירופאיות.
בעיר נמצא גם המטה של התאחדות האיגודים מקצועיים העולמית.
החל משנת 1976 בעיר נערך פסטיבל מוזיקת רוק.
האירוע נערך במשך שישה ימים בסוף יולי בהשתתפות אלפי משתתפים ובשנת 2005 צפו בו כ-3.5 מיליון מבקרים.
בין משתתפי הפסטיסבל היו פלסיבו, שארל אזנבור, לני קרביץ, דאב אינקורפורשיין ורבים נוספים.
ניור היא קומונה ועיר במחוז דה-סוור שבחבל אקיטן החדשה שבמערב צרפת.
העיר משמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז, והמרכז הפיננסי הרביעי בחשיבותו בצרפת (אחרי פריז, ליון וליל).
בשטח העיר נמצא מגדל תקשורת מהגבוהים בצרפת ומהמבנים הגבוהים בצרפת בכלל, בגובה 330 מטרים (גבוה אף יותר ממגדל אייפל).
המגדל נבנה ב-1978, ומשמש לשידורי טלוויזיה.
ניופורט ניוז היא עיר עצמאית במדינת וירג'יניה שבארצות הברית.
על פי מפקד האוכלוסין של 2010, בעיר מתגוררים 180,719 תושבים.
ניופורט ניוז כלולה במטרופולין "המפטון רודס" בדרום מזרח המדינה.
ניוקאסל היא בירת מחוז סנט ג'יימס וינדווארד שבאי נוויס שבסנט קיטס ונוויס.
הכפר שוכן במרחק קצר ממזרח לנמל התעופה של האי ולמעשה היה צורך להזיז אותו מעט כאשר לפני כמה שנים הוארך מסלול ההמראה שלו.
אחד הבניינים שנהרסו לצורך זה היה מבנה מבוצר קולוניאלי מהמאה ה-17.
ניורד (בנורדית עתיקה: Njörðr) הוא אל הים והספינות במיתולוגיה הנורדית, בן זוגה של סקאד'י, אביהם של אל הקיץ פרייר ושל אלת הפוריות פריה.
באדה הפואטית מוזכר ניורד כאביהם של פרייר ושל פריה וכבעלה של סקאד'י.
הוא השתתף ב"התנצחות של לוקי", סעודה שבה הטיח לוקי עלבונות באלים.
לוקי לעג לו תחילה על תפקידו במלחמת האייסיר-ואניר, ולאחר מכן הזכיר את הולדתו של פרייר מאחותו האלמונית של ניורד:
בשלב זה מתערב טיר להגנתו של פרייר, והוויכוח מוסט.
בחלק השני של האדה הפרוזאית, "ההטעיה של גילבי", מתוארים חייהם המשותפים של ניורד וסקאד'י.
סקאד'י רצתה לגור בת'רימהיים, מקום מגוריו של אביה בהרים המושלגים, אך נְיורד השתוקק לגור במצודת נֵאטוּן, ביתו אשר על שפת הים.
בני הזוג הסכימו לגור תשעה לילות בת'רימהיים ושלושה לילות בנאטון (או תשעה חורפים בת'רימהיים ותשעה נוספים בנאטון, לפי הקודקס רגיוס).
אך באחד הימים, כאשר ניורד חזר לת'רימהיים, הוא אמר:
עקב כך נפרד הזוג, ניורד חזר אל הים וסקאד'י נשארה בהרים המושלגים.
בפרק 56 של הספר "שפת השירה", שהוא החלק השלישי באדה הפרוזאית, מוסבר כיצד נפגשו ניורד וסקאד'י: האלים הרגו את ת'יאזי, אביה של סקאד'י.
כפיצוי, הם הציעו לסקאד'י לבחור לה בן זוג מבין האלים, אך הציבו לה תנאי - עליה לבחור את בן הזוג באמצעות התבוננות בכפות רגליו בלבד.
האלים נעמדו מאחורי יריעה שהסתירה את כל גופם מלבד כפות רגליהם.
סקאד'י בחרה בזוג רגליים נאות משום שהייתה משוכנעת כי אלו רגליו של האל בלדר היפה, אך לבסוף התברר שאלו היו רגליו של ניורד, שנמצא באסגארד כחלק מחילופי בני ערובה שנערכו בקץ המלחמה בין האייסיר לוואניר.
ניופורט היא העיר השלישית בגודלה בוויילס ומחוז בממלכה המאוחדת.
העיר שוכנת על גדת הנהר אסק (Usk), בקרבת מקום המפגש שלו עם שפך נהר סוורן, כ-19 ק"מ מצפון-מזרח לקארדיף.
ניופורט שימשה כנמל עוד בימי הביניים, אז נבנתה מצודה על ידי הנורמנים.
ניופורט בלעה את העיר הרומית הקדומה, קרליאן, ששכנה במעלה הזרם וב-1314 קיבלה את כתב הזכויות הראשון שלה.
במאה ה-19 היא גדלה באופן משמעותי, כאשר הנמל שלה נעשה מוקד הפעילות של ייצוא הפחם מהעמקים המזרחיים של דרום ויילס.
עד לעלייתה של קארדיף בשנות החמישים של המאה ה-19, הייתה ניופורט נמל ייצוא הפחם הגדול ביותר בוויילס.
בניופורט התרחשה התקוממות המזוינת האחרונה על אדמת בריטניה, התקוממות ניופורט על ידי התנועה הצ'רטיסטית.
במהלך המאה ה-20 ירד חשיבותו של נמל ניופורט, אך העיר נותרה מרכז תעשייתי חשוב.
ב-2002 הוענק לה מעמד של עיר עצמאית.
בתקופת הברונזה התיישבו דייגים על שפך נהר אסק.
מאוחר יותר בנו שבטי לוחמים קלטים מבצר גבעה הצופה על היישוב.
בשנת 75 לספירה, בשולי שטח האימפריה שלהם, בנו הלגיונות הרומים קסטרום (מצודה) בקרליאן כדי להגן על מעבר הנהר.
על פי האגדה, בסוף המאה ה-5, נבנתה כנסיית סנט וולוס על ידי גווינליו, הפטרון של ניופורט ומלך גווינלווג.
הכנסייה הייתה קיימת ללא ספק במאה התשיעית וכיום ניצבת באותו מקום הקתדרלה של ניופורט.
הנורמנים הגיעו לאזור בערך בין השנים 1088 – 1093 ובנו את מצודת ניופורט ואת מעבר הנהר במורד הזרם והלורד הנורמני הראשון של ניופורט היה רוברט פיצהאמון.
שמה של ניופורט מוזכר לראשונה בשם Novo Burgus שהוקם על ידי רוברט, רוזן גלוסטר ב-1126. השם לקוח מהשם הלטיני המקורי Novus Burgus שמשמעותו "פרבר חדש של עיר חדשה".
לעיתים הוזכרה העיר על מפות ישנות בשם "ניופורט על הנהר אסק" (Newport-on-Usk).
משמעות שמה הולשי המקורי של העיר, Casnewydd-ar-Wysg, הוא "מצודה חדשה על האסק" והכוונה לשרידי המצודה מהמאה ה-12 שליד מרכז העיר של היום.
מצודת ניופורט המקורית שכנה בשטח הפארק הסמוך כיום לקתדרלה של ניופורט.
העיר גדלה והתפתחה וב-1314 היא קיבלה את כתב הזכויות הראשון שלה.
כתב הזכויות השני הוענק לעיר ב-1385 על ידי יו סטפורד, רוזן סטפורד השני.
במאה ה-14 הגיעו לניופורט מנדיקנטים (נזירים שהתקיימו על תרומות) והקימו בית חולים לחולי מחלות זיהומיות.
במהלך המרד הוולשי ב-1402, כבש ריס גתין, ממצביאיו של אווין גלינדור (Owain Glyndŵr), את מצודת ניופורט, בנוסף למצודות של קארדיף, לנדאף, אברגווני, קרפילי, קרליאן ואסק.
במהלך כיבושה, ניזוקה ניופורט קשות בשריפה וכנסיית סנט וולוס חרבה.
כתב זכויות שלישי, שמיסד את זכותה של העיר להפעיל שוק משל עצמה, הוענק לניופורט ב-1426 על ידי האמפרי סטאפורד, הדוכס הראשון מבקינגהאם.
ב-1521 מוזכר נמל ניופורט כמוקד סחר שוקק חיים.
המסחר שגשג בנמלים הסמוכים של בריסטול ושל ברידג'ווטר וענפי התעשייה העיקריים היו עיבוד עורות וייצור סבון ועמילן.
בעיר פעלו בעלי מקצועות כמו אופים, קצבים, מבשלי בירה, נגרים ונפחים.
כתב זכויות נוסף הוענק לעיר ב-1623 על ידי ג'יימס הראשון.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, חנו כוחותיו של אוליבר קרומוול לחניית לילה על גבעת קרייסטצ'רץ', שם צפו על העיר לפני שתקפו למחרת את המצודה.
כדור תותח שנחפר בגן ציבורי בניופורט ומתוארך לאירוע זה, מוצג כיום במוזיאון העירוני.
עם תחילת המהפכה התעשייתית בבריטניה במאה ה-19, הפכו העמקים של דרום ויילס לספקי מפתח של פחם ושל ברזל.
מחצבים אלו הועברו במורד הנהרות המקומיים ולאורך תעלות המים לנמלים כמו ניופורט וכתוצאה מכך התרחבו הרציפים בניופורט באופן מהיר.
ניופורט הפכה להיות אחת הערים הגדולות ביותר בוויילס ומוקד תעשייתי לעמקים המזרחיים של דרום ויילס.
ב-1830 הייתה ניופורט נמל הפחם המוביל של ויילס ועד לשנות החמישים של המאה ה-19 היא הייתה גדולה יותר בהשוואה לקארדיף.
ההתקוממות בניופורט שהתרחשה ב-1839 הייתה המרידה החמושה האחרונה בהיקף גדול על אדמת בריטניה.
3,000 איש מאנשי התנועה הצ'רטיסטית, בהנהגתו של ג'ון פרוסט, צעדו לכוון מלון ווסטגייט שבמרכז העיר.
הצועדים התנגשו עם לוחמי מיליציה שהוזמנה לניופורט על ידי ראש העיר, תומאס פיליפס.
לפחות 20 מהצועדים נהרגו ומאוחר יותר הם נקברו בחצר כנסיית סנט וולוס.
ג'ון פורסט נדון למוות בעוון בגידה, אך מאוחר יותר הומר עונשו להגליה לאוסטרליה.
בשלב מאוחר יותר של חייו הוא שב לבריטניה (אך לא לניופורט).
כיום קרויה כיכר על שמו במרכז העיר.
עד לשנות השלושים של המאה ה-19 היה בניופורט רוב של דוברי ולשית, אך עקב שטף גדול של מהגרים מאנגליה ומאירלנד במשך העשורים הבאים, הפכה העיר והמחוז בו היא שוכנת ל"לא-ולשית".
במהלך המאה ה-19, טענה אגודת סנט ג'ורג' (קבוצה שכללה בעיקר מתיישבים ואנשי עסקים אנגלית), שניופורט היא חלק מאנגליה.
בפגישה שהתקיימה ב-1896 בניופורט בנוכחות ראש ממשלת בריטניה, דייוויד לויד ג'ורג', ספגה אגודת "ויילס הצעירה" (Cymru Fydd) את מכת המוות שלה, כאשר הפוליטיקאי הולשי, רוברט בירד, ציין ש"במרחב שבין סוונסי לניופורט, קיימת אוכלוסייה קוסמופוליטית שלא מקבלת את עליונותם של הרעיונות הולשים".
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 התחוללה התפתחות משמעותית של ניופורט.
הרציפים על שם אלכסנדרה נפתחו ב-1875 האוכלוסייה גדלה במהירות וב-1891 העיר הפכה להיות עיר עצמאית ללא שליטה של מחוז.
ב-1891 נפתחו הרציפים הדרומיים על שם אלכסנדרה והם היו לגדולים בעולם.
למרות שהיקפי ייצוא הפחם מניופורט היו אז קטנים בהיקפם בהשוואה לאלה של קארדיף, ניופורט הייתה המקום בו הוקמה ב-1889 הפדרציה של הכורים של בריטניה ובעיר פעלו 8 קונסולים דיפלומטים ו-14 סגני קונסולים.
ב-1898 נפתחה חברת עבודות הברזל של לייסט וב-1901 היא העסיקה כבר 3,000 עובדים.
מבחינה אורבנית התרחבה העיר דרומה בהקמתם של הפרברים פילגוונלי ולילסוורי.
תהליך זה חייב בסופו של דבר את הקמתו של גשר חדש על הנהר אסק שבנייתו הושלמה ב-1906 והוא מתואר כ"אוצר הגדול ביותר של ניופורט".
ב-1907 וב-1914 הורחבו הרציפים הדרומיים עוד.
ב-2 ביולי 1909 התחולל אסון, כאשר במהלך בנייתו של תא שיט שקישר את הרציפים הדרומיים לשפך הנהר סוורן, התמוטטו קורות שתמכו בתעלה וקברו תחתם 46 פועלים.
בין המצילים היה תומאס לואיס בן ה-12 שעבד כמחלק עיתונים, וממדי גופו היו קטנים דיים כדי שהוא יוכל לזחול תחת ההריסות.
לואיס עבד במשך שעתיים עם פטיש ואזמל כדי לסייע בחילוצו של אחד הלכודים.
בעקבות מעשה גבורה זה גויסו מהציבור כמה מאות ליש"ט ולואיס נשלח ללמוד הנדסה בסקוטלנד.
בדצמבר אותה שנה עוטר לואיס במדליית אלברט על ידי המלך אדוארד השביעי וכיום מונצח שמו בפאב במרכז העיר.
בהשוואה לערים רבות בוויילס, הבסיס הכלכלי של ניופורט רחב מאוד.
פועלים בה בתי יציקה, מפעלי הנדסה, שוק בקר ובתי מסחר שמשרתים את רובו של מחוז מונמות'שייר.
עם זאת, היקף הפעילות ברציפים ירד עוד לפני פרוץ השפל הגדול ושיעור האבטלה המקומי זינק ב-1930 ב-34.7%, נתון גבוה, אך לא כמו הנתונים בערי המכרות בעמקים של דרום ויילס.
למרות הנתונים הכלכליים, ביצעה מועצת העיר תהליכים של שיכון מחדש ליותר ממחצית מאוכלוסיית העיר במהלך שנות העשרים והשלושים של המאה ה-20. ב-1930 שקקו הרציפים פעילות.
השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה עמדו בסימן של שגשוג מחודש.
קתדרלת סנט וולוס (כיום קתדרלת ניופורט) זכתה ב-1949 במעמד של קתדרלה, ב-1962 נפתחו מפעלי הפלדה של לנוורן ובסוף שנות השישים נבנו גשר סוורן ונסללה השלוחות המקומיות של כביש M4 ובכך הייתה ניופורט למקום עם הנגישות התחבורתית הטובה ביותר בוויילס.
למרות ששיעור התעסוקה במפעלי הפלדה של לנוורן ירד בשנות השמונים, החלו לפעול בעיר מגוון רחב של מקומות תעסוקה במגזר הציבורי.
מפעל המיקרו-מעבדים של חברת אינמוס, שהמבנה שלו תוכנן על ידי האדריכל ריצ'רד רוג'רס, הפך את ניופורט למוקד משיכה לחברות טכנולוגיות.
פעילות מוזיקלית משגשגת בשנות התשעים, הקנתה לעיר את הכינוי "סיאטל החדשה".
ב-2002 הוענק לניופורט מעמד של עיר עצמאית לרגל חגיגות יובל החמישים למלוכתה של המלכה אליזבת השנייה.
באותה שנה נמשתה ממימי הנהר אסק ספינה המתוארכת לאמצע המאה ה-15 שהיא היחידה מסוגה בעולם ששרדה.
בספטמבר 2014 התקיימה בניופורט ועידת הפסגה של מדינות נאט"ו.
ניורי היא עיר בצפון אירלנד השוכנת במרחק של 55 ק"מ מדרום-מערב לבלפסט ו-108 מצפון לדבלין, בירת אירלנד.
ניורי היא אחת הערים העתיקות באי האירי.
היא נוסדה ב-1144, לצדו של מנזר ציסטרציאני, אך קיימות עדויות להתיישבות מוקדמת באזור.
ניורי שוכנת קרוב מאוד לגבול בין צפון אירלנד לבין אירלנד.
היא התפתחה כעיירת שוק וכמוצב צבאי וב-1742 היא הפכה לעיר נמל, לאחר שהיא קושרה ללוך ניי באמצעות תעלת המים הראשונה באירלנד.
ב-2002, לרגל חגיגות היובל של המלכה אליזבת השנייה, הוענק לניורי מעמד של עיר.
מקורו של השם ניורי הוא באינגלוז של השם האירי An Iúraigh, צורה חלופית של An Iúrach, שמשמעותו "חורשת עצי הטקסוס".
שמה המודרני של ניורי בשפה האירית הוא An tIúr, שמשמעותו "עץ הטקסוס".
שם זה הוא קיצור לשמה המלא של העיר שהוא Iúr Cinn Trá או An tIúr ומשמעותו היא "עץ הטקסוס בראש מצר היבשה".
שם זה מיוחס לסיפור בכתבי הקודש על פטריק הקדוש ששתל במקום עץ כזה במאה החמישית.
שמה האירי של ניורי מופיע על השלטים בכניסה לעיר יחד עם השם האנגלי.
קיימות עדויות מוצקות לנוכחות אנושית מתמשכת באזור עוד מתקופות קדומות.
בתקופת הברונזה התקיימה במקום קהילה שייצרה שפע של בגדים ותכשיטים.
אבזמים הטיפוסים לניורי מוצגים במוזיאון אלסטר שבבלפסט.
בשנים האחרונות, במסגרת סקר שנערך לצורך סלילת כביש עוקף ניורי, נחשפו מספר אבנים ניצבות.
אבנים אלה, וממצאים נוספים, כמו מערה עתיקה שנחשפה בחלקו העליון של רחוב דבלין בניורי, פתחו צוהר לתקופה נשכחת.
על פי ההערכה, כ-130 אתרים עתיקים התגלו בחלקו העליון של רחוב קמלו.
כולם תועדו ונהרסו לטובת סלילתו של הכביש החדש.
ב-820, ביצעו הדנים את אחת מפלישותיהם הראשונות למנזר של ניורי ומכאן הם המשיכו לארמה, כבשו אותה בסערה ובזזו והחריבו את כל האזור.
הייתה זו הפעם הראשונה מאז הקמתה שניורי נכבשה על ידי זרים.
ב-835 פלשו הדנים פעם נוספת לניורי וביצעו מעשי זוועה.
לאחר מכן הם המשיכו לתקוף בארמה, העלו באש את הכנסיות ואת האוניברסיטה שלה וביצעו מעשי ביזה ורצח.
ב-1144 הורחבה ניורי והמנזר שהוקם על ידי פטריק הקדוש נבנה מחדש.
הויקינגים תקפו את המנזר פעמים רבות וטבחו את יושביו.
מגילת הזכויות הראשונה של ניורי הוענקה לה בין השנים 1153 – 1160 על ידי המלך העליון של אירלנד, מורכיטך מק לוכלין.
ב-1162 הותקף המנזר ונשרף על ידי שבטים אירים.
אין כל עדות על היקף השריפה, אך הוא לא נחרב כליל.
שלטונו של הלורד ג'ון דה קורסי, הבטיח את שלומו של המנזר לאחר שהוא בנה מספר מצודות סביב לניורי.
נקודת העגינה של ניורי הייתה ממוקמת עוד מזמנים קדומים ברחוב קילמורי והיא המשיכה לפעול שם כרציף וכנמל הראשי של העיר עד לכרייתה של התעלה החדשה.
ב-1543 הפך המנזר של ניורי לכנסיית קולגיום וב-1548 היא הועברה לרשות הכתר.
נראה שכבר מאתיים שנה קודם העביר המנזר את הכנסותיו לכתר והוא היה אחד המנזרים הגדולים והעשירים ביותר באירלנד.
ב-1543, נמלט לאירלנד שכיר חרב אנגלי בשם ניקולאס באגנל, לאחר שביצע מעשה רצח.
הוא לחם בשירותו של קון או'ניל, רוזן טיירון הראשון, והוענקה לו חנינה במסגרת המשא ומתן בין או'ניל לבין המלך הנרי השמיני, שניסה אז להכפיף את הברונים הגאלים תחת שליטת הכתר האנגלי.
באגנל שב לאנגליה ולאחר שלחם במסגרת המלחמה נגד צרפת הוא קיבל את התואר מרשל צבא המלך באירלנד.
לאחר פירוק המנזר הציסטרציאני, העניק אדוארד השישי את אדמותיו לבאגנל.
ב-1568 בנה באגנל בית מבוצר וב-1578 הוא בנה את כנסיית פטריק הקדוש שככל הנראה היא הכנסייה הפרוטסטנטית הראשונה באירלנד שנבנתה מלכתחילה למטרה זו.
ניורי ניזוקה קשות במהלך המלחמה שהתנהלה בשנות השמונים של המאה ה-17 בין היעקוביטים לבין תומכי ויליאם השלישי, מלך אנגליה ורק מספר מועט של בתים והמצודה שרדו.
עם זאת, תוך כמה עשורים גדלה חשיבותה הימית של העיר עם השלמת כרייתה של תעלת ניורי ב-1742. התעלה נבנתה בעיקר כדי להוביל פחם ממחוז טיירון לדבלין כאמצעי להפחתת התלות בפחם מיובא מבריטניה.
לאחר כמה שנים של הצלחה, ירדה תפוקת הפחם והמכרות נסגרו.
תקופת הזוהר של התעלה הייתה בשנות הארבעים של המאה ה-19 כאשר מגוון של סחורות, כמו פשתן, חמאה, בשר, פחם, לבנים ואריחים, הושטו במורד הזרם לניורי ובכוון ההפוך הושטו סחורות כמו תבואות, קמח, זרעי פשתן, מוצרי מזון מיובאים, ויסקי, עצים, שמן וטבק.
למשך מאה שנים הייתה ניורי לנמל העמוס ביותר בצפון אירלנד והיא הפכה מנמל קטן למרכז סחר בינלאומי שקווי המסחר שלו הגיעו לאירופה ולאמריקה.
הגידול בחשיבותה המסחרית של ניורי הגדילה גם את השפעתה הפוליטית.
ב-1815 נבנו בה בית מכס חדש ורציף מסחרי חדש.
ב-1819 נחלקו ביניהם מאמיני הכנסייה האירית בניורי כאשר הושלמה בנייתה של כנסיית מריה הקדושה ברחוב היל, שנבנתה כדי למלא את מקומה של כנסיית פטריק הקדוש.
המחלוקת נפתרה בסופו של דבר ב-1866 כאשר כנסיית פטריק הקדוש שוקמה באופן מלא.
ב-1829 הושלמו עבודות הבנייה של קתדרלת פטריק הקדוש וקולמן הקדוש.
הקתדרלה הייתה הראשונה מסוגה שנפתחה לאחר מתן שוויון הזכויות לקתולים.
במהלך המאה ה-20 המשיכה ניורי להתפתח כמרכז עסקי ומסחרי, הודות למיקומה בין בלפסט לבין דבלין.
כיום שוכן בעיר מגוון רחב של חברות בינלאומיות.
בנוסף, זכתה ניורי במוניטין של מרכז קניות חשוב בצפון אירלנד והוקמו בה שני מרכזי קניות משגשגים.
בנוסף, משמשת ניורי כמרכז חשוב לאומניות.
בעיר פועלים מרכז אומנויות, שני תיאטראות, גלריות לאומניות ומרכזי מחול.
ניוק הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס דרדוויל ו-וולברין ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Daredevil #232 מיולי 1986 ונוצרה על ידי הכותב פרנק מילר והמאייר דייוויד מאזוצ'לי.
ניוק הוא האלטר-אגו של פרנק צ'ארלס סימפסון, חייל-על סכיזופרן התלוי בגלולות אדרנלין מיוחדות.
סימפסון נולד באוהיו לאם עשירה, פוגענית ואלכוהוליסטית מן המעמד העליון, אשר פיתח חיבה לא בריאה כלפי השמרטפית שלו, דמות האם היחידה בחייו.
האישה הצעירה, אשר שמשה כאוזן קשבת לרגשותיו של אביו של פרנק הצעיר, שכנעה את הילד להרוג את אמו.
הסוכן הקנדי לוגאן, באותו זמן סוכנם שטוף המוח של פרויקט נשק פלוס, נשלח לחטוף את פרנק כדי לפקח עליו בעתיד והתחזה לשוטר.
בהגיעו לביתם הוא הרג את השמרטפית, גרם לאביו של פרנק לבצע התאבדות וחטף את פרנק עצמו עבור פרויקט: גידולי פרא, הפרויקט השביעי בתוכנית נשק פלוס.
שנים מאוחר יותר, סימפסון החל לשרת בצבא ארצות הברית ונשלח למשימה סמויה במלחמת וייטנאם.
הוא נלכד בידי הוייטקונג ועבר עינויים קשים בידי לוגאן, אשר התחזה לסוכן רוסי ומוטט את שפיותו הלא-יציבה של פרנק.
הוא קעקע על פניו את דגל ארצות הברית, והשתיל במוחו את הביטוי No VC (לא וייטקונג, ביטוי צבאי ששימש למניעת הרג אזרחים וייטנאמים חפים מפשע שאינם חברי וייטקונג) כמילת טריגר הגורמת לו להרוג את כל מי שהביטוי נאמר עליו ואת האומר אותו.
לוגאן שלח את סימפסון לכפר בווייטנאם, וכאשר חייל אמריקני צעק את הביטוי, סימפסון הרג את כל תושבי הכפר ושרף אותו עד היסוד.
בעקבות טראומה זו, סימפסון לעיתים הוזה כי היריבים בהם הוא נלחם הם אנשי וייטקונג.
הוא נלקח חזרה לפרויקט: גידולי פרא, שם עבר תהליך שבסופו הפך לקיבורג באופן חלקי באמצעות שתלים קיברנטיים המעניקים לו כוחות על-אנושיים, עור חסין לכדורים, ריפוי עצמי ולב שני, העובד בתיאום עם גלולות אדרנלין מיוחדות - אדום להעלאת אדרנלין, לבן כדי לייצב אותו בין משימות וכחול כדי להשבית אותו.
כפי שמתגלה בהמשך, הגלולות גורמות להתמכרות ולמעשה הן תרופות סרק וכי יכולת האדרנלין של סימפסון טבעית ונשלטת בידי אנשי הפרויקט כפלצבו.
בהופעתו הראשונה בקומיקס, הוא הושכר בידי הקינגפין להרוג את דרדוויל והובס בידי דרדוויל וקפטן אמריקה.
בין היתר הוא נשלח לצוד את לוגאן, שנעשה לגיבור-העל וולברין.
סימפסון, תחת זהות נגע העולם התחתון, הצטרף לקבוצת ת'נדרבולטס של נורמן אוסבורן באירועי "שלטון אפל" ונעשה למעין שליחו האישי, ואף נלחם בחברי צוותו סונגבירד, האלמנה השחורה, הדסמן, פלדין והרוח בהוראתו.
הוא הרג בשוגג את חברו לקבוצה הדסמן, ובמהלך אירועי "מצור" כרת את גפיו הימניים של סוכן ארצות הברית כדי להביא את חנית גונגניר של אודין לאוסבורן לפני שנוטרל בידי פלדין.
לאחר המצור הוא נפצע קשה ונותר בטיפול רפואי בכלא הרפסודה, אך נראה מאוחר יותר במשימות התנקשות במזרח אירופה.
לאחר שכרת ברית עם הנבל איירון נייל, הוא הובס בידי קפטן אמריקה ופלקון ונלקח למעצר של סוכנות S.H.I.E.L.D, שם הנבל דוקטור מיינדבאבל פוצץ אותו מבפנים והרג אותו.
עם זאת, הוא נראה בחיים עם ראש מגולח יחד עם חבורת שכירי חרב בשירותה של וייפר, והם נשלחו להתנקש בחיי לוגאן חסר יכולת הריפוי בקולומביה הבריטית, קנדה.
לאחר קרב, לוגאן ניצח את סימפסון ואנשיו והכריח אותו לגלות לו מי שכר אותו.
גרסה המבוססת על הדמות מופיעה בסדרת הלייב אקשן "ג'סיקה ג'ונס" בגילומו של השחקן ויל טראבאל.
בגרסה זו, שמו הוא ויל סימפסון, שוטר במשטרת ניו יורק הפועל בשכונת הלס קיצ'ן אשר עבר ניסויים הכוללים גלולות מיוחדות המבוססות על אלו מהקומיקס.
בתחילת הסדרה הוא משמש כבעל בריתן של ג'סיקה ג'ונס וטריש ווקר בלכידת קילגרייב, ובעקבות כך הוא חוזר להשתמש בגלולות ומאבד שליטה.
ניוראלינק היא חברת הזנק אמריקאית העוסקת בתחום הנוירוטכנולוגיה.
החברה נוסדה ב-2016 על ידי היזם אילון מאסק ואחרים, ומשרדיה ממוקמים בסן פרנסיסקו שבקליפורניה.
מטרת החברה היא פיתוח ממשק ממוחשב המיועד להשתלה במוח האדם.
ניוראלינק הוקמה בשנת 2016 על ידי אילון מאסק, מקס הודאק, בן רפופורט, דונגג'ין סאו, פול מרולה, פיליפ סאבס, טים גרדנר, טים הנסון וונסה טולוסה, קבוצת מומחים בתחומים כמו מדעי המוח, ביוכימיה ורובוטיקה.
השם "ניוראלינק" נרכש מבעליו הקודמים בינואר 2017.
באפריל 2017 הודיעה ניוראלינק כי היא שואפת לייצר מכשירים לטיפול במחלות מוח קשות בטווח הקצר, עם מטרה בסופו של דבר של שיפור אנושי, המכונה לפעמים טרנס הומניזם.
מאסק אמר כי התעניינותו ברעיון נובעת בחלקה מתפיסת המדע הבדיוני "תחרה עצבית" ביקום הבדיוני בסרט "התרבות", סדרה של עשרה רומנים מאת אין מ' בנקס.
מאסק הגדיר את התחרה העצבית כ-"שכבה דיגיטלית מעל קליפת המוח" שלא מרמזת בהכרח על הכנסה כירורגית נרחבת אלא באופן אידיאלי שתל דרך וריד או עורק.
מאסק הסביר כי המטרה ארוכת הטווח היא להשיג "סימביוזה עם אינטליגנציה מלאכותית", אותה הוא רואה כאיום קיומי על האנושות אם היא לא נבדקת.
נכון לשנת 2020 מטה ניוראלינק נמצא במחוז המיסיון בסן פרנסיסקו, וחולק את בניין פיוניר עם OpenAI, חברה נוספת שהוקמה על ידי מאסק.
ג'ארד בירשל, ראש המשרד המשפחתי של מאסק, הוצג כמנכ"ל, סמנכ"ל כספים ונשיא ניוראלינק בשנת 2018. נכון לספטמבר 2018, מאסק היה בעל הרוב של ניוראלינק אך לא מילא תפקיד בכיר.
עד אוגוסט 2020 נותרו בחברה רק שלושה מתוך שמונה המדענים המייסדים, על פי מאמר של סטאט ניוז שדיווח כי "שנים של סכסוך פנימי בו לוחות זמנים ממהרים התנגשו בקצב האיטי והמצטבר של המדע".
באפריל 2021 הדגימה ניוראלינק קוף המשחק במשחק "פונג" באמצעות השתל ניוראלינק.
אמנם טכנולוגיה דומה קיימת מאז שנת 2002, כאשר קבוצת מחקר הדגימה לראשונה קוף שמניע סמן מחשב עם אותות עצביים, מדענים הכירו בהתקדמות ההנדסית בהפיכת השתל לאלחוט ובהגדלת מספר האלקטרודות המושתלות.
במאי 2021 הודיע אחד המייסדים מקס הודאק כי הוא כבר לא עובד עם החברה.
ב-2023 הכריזה החברה שקיבלה את אישור ה-FDA להתחלת ניסויים בבני אדם והיא מחפשת נסיינים.
אולם ה-FDA הציג תנאים מקדימים לתחילת הניסויים: טיפול בבעיות בסוללת השבבים, מניעת נדידת חוטי השתל בתוך המוח ויצירת אפשרות לחילוץ בטוח של השבב מבלי לפגוע ברקמת המוח.
במקביל פורסם תחקיר של מגזין WIRED לפיו, מרבית הקופים שהשתתפו בניסויים בהשתלת שתל של ניוראלינק סבלו מסיבוכים רפואיים שהביאו לבסוף למותם.
ב-30 בינואר 2024 הכריז אילון מאסק כי שבב מוחי של ניוראלינק, הושתל לראשונה בבן אדם, לפי דבריו השבב יאפשר לשלוט בטלפון, במחשב או בכל מכשיר אחר - באמצעות המחשבה בלבד.
ניופורט (בהולנדית: Nieuwpoort; בצרפתית: Nieuport; ניופור) הוא עיר בצפון-מערב בלגיה, המשויכת למחוז פלנדריה המערבית שבאזור פלנדריה.
הרשות המקומית ניופורט מכילה, מלבד העיר ניופורט, את העיירות רמסקפלה וסינט-יורס ועל פי מפקד האוכלוסין של שנת 2017, מונה אוכלוסייתה 11,351 תושבים.
בניופורט זורם הנהר איזר אשר מוביל לים הצפוני.
בשנת 1163, פיליפ הראשון, רוזן פלנדריה, העניק ליישוב מעמד של עיר וזכויות עירוניות.
בשנת 1600, נערך קרב ניופורט בין ההולנדים והספרדים.
בסוף המאה ה-17 ובמחצית הראשונה של המאה ה-18, ניופורט הייתה חלק מהערים המבוצרות אשר היוו את המחסום בדרום הרפובליקה ההולנדית.
במחצית השנייה של המאה ה-19 נבנתה מסילת רכבת מניופורט לבריסל וב-15 באוגוסט 1869 הגיעה לתחנה הרכבת הראשונה ועליה לאופולד השני, מלך הבלגים.
בניית מסילת הרכבת תרמה להתפתחות ניופורט ולהפיכתה לעיירת חוף תיירותית.
בקרב איפר הראשון, כחלק ממלחמת העולם הראשונה, נערך בין היתר קרב בצידי נהר האיזר בסמוך לניופורט.
בקרב זה עצרו הכוחות הבלגים את התקדמות הגרמנים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1949, סופחו הכפרים הקטנים לומברדסיידה, ווסטנדה ורמסקפלה אל ניופורט.
בתוך כך, ניופורט הגדילה את גודלה כמעט פי ארבעה מ-2.05 ל-8.11 קמ"ר.
עם התרחבות היישוב גדלה התיירות ואיתה הנמל המקומי.
בשנת 1977 סופחו אל ניופורט היישובים סנט-יורס ורמסקפלה באופן מלא וכך גדלה ניופורט ל-29.67 קמ"ר.
בשנת 1977, הבסיס הצבאי שבלומברדסיידה הוסף גם הוא לניופורט שהגדילה את שטחה ל-31 קמ"ר.
לקרוזון ההסכם ערים תאומות עם:
ניופלן מגלינר הוא אוטובוס דו-קומתי מהודר, מתוצרת יצרנית האוטובוסים והטרילובוסים הגרמנית Neoplan (שם מלא: Neoplan Bus GmbH), חברה בת של מאן אשר יוצר בין השנים 1983–2000.
2 שורות גלגלים - מקדימה.
ניופורט ביץ' היא עיר חוף המונה כ-85,000 תושבים בדרום מחוז אורנג', קליפורניה, ארצות הברית.
ניופורט ביץ' ידועה בשחייה ובחופים חוליים.
נמל ניופורט תמך בעבר בתעשיות ימיות; עם זאת, כיום הוא משמש בעיקר לבילוי.
האי בלבואה מושך מבקרים עם שביל על קו המים וגישה נוחה מהמעבורת לחנויות ולמסעדות.
הרפובליקה של ניז'ר היא מדינה ללא מוצא לים במדבר סהרה במערב אפריקה הגובלת באלג'יריה, לוב, צ'אד, ניגריה, בנין, בורקינה פאסו ומאלי.
ניז'ר קרויה על שם נהר ניז'ר הזורם במרכזה.
ניז'ר הייתה אחת משמונה המושבות שהרכיבו את פדרציית אפריקה המערבית הצרפתית בשנת 1904. בשנת 1958 הפכה ניז'ר לרפובליקה אוטונומית ובשנת 1960 הכריזה על עצמאותה.
משנת 1974 נשלטה ניז'ר על ידי משטר רודני, שנמשך בצורות שונות עד סוף שנות ה-90. התרחשויות שונות שחלו במדינה במהלך שנות ה-90 הביאו בסופן לשינוי המפה הפוליטית ולכינונה של רפובליקה דמוקרטית, אך המשטר במדינה לא התייצב, ומאז בוצעו מספר הפיכות שלטוניות.
האחרונה שבהן התרחשה ביולי 2023, במסגרתה נכלא הנשיא מוחמד בזום והצבא הניז'רי השתלט על המדינה.
נכון לשנת 2019, ניז'ר היא אחת המדינות העניות ביותר באפריקה והצעירה ביותר בעולם.
כ-50% מהאוכלוסייה הם בגילאי 0 עד 10 שנים.
כ-99.3% מאוכלוסיית ניז'ר הם מוסלמים, בעיקר מסולמים-סונים, והמדינה חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
ממצאים ארכאולוגיים רבים מראים שהאדם נוכח בצפון ניז'ר מזה מאות אלפי שנים.
עוד לפני האלף הרביעי לפנה"ס אוכלוסייה מעורבת – של בני תרבויות לוביות, ברבריות ותרבויות קדומות אשר ייחודיות למקום – פיתחה בסהרה של צפון ניז'ר כלכלה של גידולים חקלאיים לצד רעיית-צאן.
החל מהמאה ה-10 לספירה, לראשונה משתמשים תושבי המקום בכתב לתיאור הכרוניקות ההיסטוריות שלהם.
עד למאה ה-14 הקימו בני ההאוסה מספר ערי מדינה לאורך מה שעתיד להיות הגבול הדרומי של רפובליקת ניז'ר.
שטחי הסהרה שבצפון אוכלסו בעיקר על ידי שבטי הטוארג.
בערך בשנת 1515 צבא של אימפריית סונגהאי, בהנהגת אסקיה מוחמד הראשון, הכניע את צבאות ההאוסה, וכבש את העיר אגדז, שהייתה בימים ההם סולטנות ברברית מפוארת.
אגדז של התקופה הזו הייתה עיר מרכזית, שחשיבותה הייתה טמונה בנתיבי שיירות הסוחרים שעברו מטריפולי ומצרים לאזור ימת צ'אד.
לאורך המאה ה-16 בני ההאוסה והטוארג נותרו תרבויות חשובות באזור ניז'ר, אולם מצאו עצמם בצילן של שתי אימפריות עולות: אימפריית סונגהאי ממערב, ואימפריית קאנם בורנו ממזרח.
בסוף המאה ה-16 סבלה אימפריית סונגהאי מפלישות חוזרות מאזור מרוקו, ובשנת 1591 נפלה אימפריית סונגהאי, מה שהפך את אימפריית קאנם בורנו לאימפריה הדומיננטית באזור זה, ששלטה על חלקים ממזרח ניז'ר של היום.
בני הזרמה החלו בהדרגה להתיישב באזור דרום-מערב, ככל הנראה במהלך המאה ה-17. בשנים 1804–1810 ניהל אוסמן דן פודיו הפולאני מלחמת קודש כנגד ערי המדינה של ההאוסה.
דן פודיו שיתף פעולה עם אימפריית קאנם בורנו כדי להכניע את ההאוסה, והקים באזור את ח'ליפות סוקוטו.
במקביל למהלכים אלו, בשנים 1805–1806, החלו משלחות חקר אירופאיות מאורגנות להיכנס לראשונה לאזור.
במהלך המאה ה-19, בעוד שעל השליטה באזור מתחרות ביניהן אימפריית קאנם בורנו, ח'ליפות סוקוטו הפולאנית ובני ההאוסה, החל הקשר הראשוני עם המערב, כאשר ראשוני מגלי הארצות מאירופה – ובמיוחד מונגו פארק הסקוטי והיינריך בארת הגרמני – הגיעו לאזור, בחיפוש אחר מקורות נהר ניז'ר.
בסוף המאה ה-19, כאשר הקיסרות הגרמנית שלטה על טריטוריית קמרון מדרום, שלחו הגרמנים לאזור משלחות צבאיות אשר נתקלו בהתנגדות מקומית עזה.
למרות ההתנגדות העיקשת, כוחות צרפתיים שהרחיבו בהדרגה את טריטוריית אפריקה המערבית שבשליטתם, דחקו את הכוחות המתנגדים עוד ועוד מזרחה, ובשנים 1900–1905 הצליחו הצרפתים להשתלט בהדרגה על מרחבי ענק באפריקה שכללו את כל שטחה העתידי של ניז'ר.
בשנת 1901 הוגדרה ניז'ר כמחוז צבאי כחלק מיחידה גדולה יותר שנקראה סנגל עילית וניז'ר.
ההתקוממות המקומית הטרידה את הכוחות הצרפתיים בקנה מידה קטן עד למלחמת העולם הראשונה, שהביאה עימה גל התקוממות גדול במיוחד.
כ-1,000 לוחמי טוארג תקפו את זינדר, בתמיכתם של כוחות גרמנים, שסייעו למתקפה במטרה ליצור תסיסה בקולוניות הצרפתיות והבריטיות באפריקה, כדי להקשות עליהן להתמודד עם המערכה באירופה.
חיילים בריטים נשלחו מניגריה כדי לסייע לצרפתים לטפל בהתקוממות, והדיכוי הצבאי אומנם סיים את המתקפה על זינדר, אך השאיר מתיחות אלימה שהוסדרה סופית רק בשנת 1922. בשנה זו הפכו הצרפתים את ניז'ר למושבה.
התפקוד של ניז'ר כמושבה צרפתית דמה לזה של מושבות צרפתיות אחרות.
צרפת ניהלה את מושבותיה במערב אפריקה באמצעות מושל כללי בדקר שבסנגל ומושלים נוספים, בכל טריטוריה, כולל ניז'ר.
בנוסף לכך שהעניקה לתושבי הטריטוריות אזרחות צרפתית, החוקה הצרפתית של 1946 ביזרה את הכוח והגבילה את ההשתתפות בחיים הפוליטיים לישיבות התייעצות מקומיות.
חידוש נוסף בארגון של הטריטוריות החיצוניות אירע עם העברת "הרפורמה של חוץ לארץ", ב-23 ביולי 1956, שאחריה, בתחילת שנת 1957, הפעיל הפרלמנט הצרפתי שורה של צעדים שנועדו לרה-ארגון.
בנוסף לביטול אי-השוויון בזכות הבחירה, החוקים הללו דאגו לקיומם של גופי ממשל, שיבטיחו מידה של אוטונומיה לטריטוריות אינדיבידואליות.
לאחר ההכרזה על הרפובליקה הצרפתית החמישית ב-4 בדצמבר 1958, ניז'ר הפכה למדינה אוטונומית תחת פיקוח של צרפת.
בהמשך, ב-3 באוגוסט 1960, הגיעה העצמאות המלאה.
במשך 14 השנים הראשונות שלה כמדינה עצמאית, נוהלה ניז'ר על ידי ממשל אזרחי של מפלגה יחידה, תחת הנשיא, המאני דיורי.
ב-1974, שילוב של בצורת הרסנית והאשמות בשחיתות חסרת מעצורים הביא להפיכה צבאית, ודיורי ומשטרו הודחו מהשלטון.
קולונל סייני קונצ'ה וקבוצה צבאית קטנה שלטו במדינה עד מותו של קונצ'ה ב-1987, אז ירש אותו מפקד הצבא שלו, קולונל עלי סייבו, ששחרר אסירים פוליטיים, נקט במדיניות ליברלית יותר, שינה חוקים והכריז על חוקה חדשה.
אלא שמאמציו של סייבו לבצע רפורמות פוליטיות נכשלו כשנתקלו בהתנגדות איגודים וסטודנטים, שתבעו לשנות את שיטת המשטר לשיטה דמוקרטית, רב-מפלגתית.
בסוף 1990 נענה המשטר של סייבו לדרישות, מפלגות פוליטיות חדשות והתאגדויות אזרחיות קמו, וועידה לאומית התכנסה ביולי 1991 על מנת להכשיר את הקרקע לאימוץ חוקה חדשה ולקיומה של מערכת בחירות הוגנת וחופשית.
הדיונים היו נוקבים ולעיתים קשים, אך תחת ההנהגה של פרופסור אנדרה סאליפו הוועידה הגיעה לקונצנזוס באשר למאפיינים הראויים של ממשלת מעבר.
חופש העיתונות פרח עם הופעתם של מספר עיתונים עצמאיים חדשים.
במהלך הבחירות, ממש בזמן שהציבור היה עסוק בהצבעה, החליף בארה את ועדת הבחירות.
הוועדה החדשה הכריזה עליו כמנצח עם סגירת הקלפיות.
בהמשך זכתה מפלגתו ב-90% מהמושבים בפרלמנט בהליך בחירות פגום בנובמבר 1996. כשמאמציו להצדיק את ההפיכה ואת הבחירות המפוקפקות שנערכו לאחריה לא שכנעו תורמים בין-לאומיים לחדש את הסיוע הכלכלי, החליט בארה הנואש להתעלם מהאמברגו הבין-לאומי על לוב וקיבל ממנה תשלומי סיוע לכלכלה של ניז'ר.
בהפרות חוזרות ונשנות של חירויות אדם בסיסיות על ידי המשטר נאסרו מנהיגי האופוזיציה, עיתונאים נעצרו, הוכו וגורשו לעיתים קרובות על ידי מיליציות שהורכבו באופן לא רשמי מאנשי משטרה וצבא, ומשרדי תקשורת עצמאיים נבזזו ונשרפו.
עם זאת, בשיאה של יוזמה שהחלה תחת הוועידה הלאומית של 1991, חתמה הממשלה באפריל 1995 על הסכמי שלום עם כל קבוצות הטוארג והטובו שמרדו בשלטון מאז 1990. הטוארג תבעו התחשבות והקצאת משאבים מצד הממשלה המרכזית.
הממשלה הסכימה לקבל כמה מהמורדים לשעבר לשורות הצבא, ובסיוע צרפתי, עזרה לאחרים לחזור לקיום אורח חיים אזרחי ויצרני.
ב-9 באפריל 1999 נהרג בארה בהפיכה שהנהיג סרן דאודה מלם וואנקה.
זה האחרון הקים מועצה זמנית לפיוס לאומי, שתפקח על כינונה של חוקה עבור רפובליקה חמישית, שתהיה בעלת משטר חצי-נשיאותי, בסגנון צרפתי.
בבחירות שנערכו ביולי 1999, עליהן הצהירו משקיפים בין-לאומיים שהיו חופשיות והוגנות באופן כללי, אישר ציבור הבוחרים הניז'רי את החוקה החדשה ולאחר מכן, באוקטובר ונובמבר 1999 קוימו בחירות לבית המחוקקים ולנשיאות.
ממאדו טאנג'ה, שעמד בראש הקואליציה של התנועה הלאומית לפיתוח החברה (MNSD) והוועידה הסוציאל-דמוקרטית, זכה בבחירות לנשיאות.
ביולי 2004 התקיימו בניז'ר בחירות מוניציפליות כחלק מתהליך הביזור הכללי.
כ-3,700 איש נבחרו לגופי ממשל מקומיים חדשים ב-265 התאגדויות קהילתיות חדשות.
מפלגת MNSD השלטת זכתה ביותר מושבים מאשר כל מפלגה אחרת.
עם זאת, מפלגות האופוזיציה קיבלו תמיכה ניכרת.
בנובמבר ובדצמבר 2004 שוב התקיימו בניז'ר בחירות לנשיאות ולבית המחוקקים.
טנדג'ה נבחר לקדנציה נוספת של חמש שנים, עם 65% מהקולות, בבחירות שמשקיפים בין-לאומיים כינו חופשיות והוגנות.
היו אלה הבחירות הראשונות לנשיאות בניז'ר בהן נבחר מועמד באופן דמוקרטי, והן היוו מבחן עבור הדמוקרטיה הצעירה.
בבחירות לבית המחוקקים כללה הקואליציה של טנג'ה את התנועה הלאומית לפיתוח החברה (MNSD), הוועידה הסוציאל-דמוקרטית (CDS), המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (RSD), המפלגה לדמוקרטיה וקדמה (RDP), הברית הניז'רית לדמוקרטיה וקדמה (ANDP) והמפלגה לסוציאליזם ודמוקרטיה בניז'ר (PSDN).
הקואליציה זכתה ב-88 מתוך 113 המושבים של האספה הלאומית.
באוגוסט 2002 התרחשו מרידות בתוך הצבא בערים ניאמיי, דיפה ואנ'גואיגמי, אך הממשל הצליח להשיב את הסדר.
בתחילת 2005 פקד את המדינה משבר רעב קשה, שבא בעקבות הבצורת ומתקפות הארבה בשנה הקודמת.
ב-2009 נקלעה המדינה למשבר פוליטי חריף, לאחר שהנשיא טנג'ה יזם תיקון לחוקה, שיאפשר לו להיבחר לתקופת כהונה שלישית, ופיזר את הפרלמנט ואת בית המשפט העליון שהתנגדו למהלך זה.
ביוזמת הנשיא נערך משאל עם שבו נקבע שהחוקה מ-1999 תושעה, ושטנג'ה יכהן בתפקידו כנשיא במשך שלוש שנים נוספות, שבמהלכן תתקבל חוקה חדשה.
המשבר הסתיים בהדחתו של טנג'ה בהפיכה צבאית, שפרצה ב-18 בפברואר 2010. לאחר ההדחה תפסה את השלטון במדינה חונטה צבאית, הפועלת במסגרת גוף מעבר בשם "המועצה העליונה להחזרת הדמוקרטיה".
ראשיה התחייבו להעביר את השלטון לידי מנהיגים אזרחיים שייבחרו בהליך דמוקרטי, אך לא קיבלו על עצמם לוחות זמנים לעריכת בחירות.
מרבית הקהילייה הבין-לאומית, ובכלל זה האומות המאוחדות והאיחוד האפריקני, גינתה את ההפיכה, אם כי היו מדינות שהסתייגו גם ממהלכיו של טנג'ה, ובהן ארצות הברית.
לבסוף הצבא שמר את הבטחתו והשיב את הדמוקרטיה על כנה.
בתחילת 2011 נערכו בחירות דמוקרטיות לנשיאות ולפרלמנט.
בשנת 2020 נערך קרב בצ'ינגודרר בין כוחות צבא ניז'ר ומחבלים איסלמים בה נהרגו עשרות לוחמים משני הצדדים.
ביולי 2023 הכריזה קבוצת קצינים בצבא ניז'ר על הפיכה צבאית, והנשיא מוחמד בזום נכלא.
במקומו של בזום עלה לשלטון ראש המשמר הנשיאותי שלו, הגנרל עבד רחמן תיאני, שכוחותיו שבו את הנשיא בארמונו בבירה.
לכך הצטרפה גם הברכה שהעניק לחונטה בניז'ר מנהיג "קבוצת וגנר" הרוסית יבגני פריגוז'ין, שהציע לשלוח את שכירי החרב שלו למדינה כדי לסייע לה "לשמור על הסדר".
בהמשך לאירועים אילו הודיעו צרפת, איטליה וספרד על מבצע לפינוי אזרחיהן מהמדינה.
כתוצאה מכך עלתה המתיחות במערב אפריקה כאשר ניגריה ובעלות בריתה ECOWAS ("הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה") איימו להשתמש בכוח כדי להחזיר לשלטון את נשיא ניז'ר שהודח בהפיכה, אבל הצבא הניז'רי התעלם מהאולטימטום שהוצב לו – ומקווה לגיבוי מהחונטות שביצעו הפיכות גם במאלי ובבורקינה פאסו.
הנשיא המודח הזהיר מ"נפילת הסאהל כולו להשפעה רוסית", החונטה הצבאית של ניז'ר הודיעה שהיא מנתקת את היחסים עם צרפת, שמחזיקה שם 1,500 לוחמים.
ב-25 בספטמבר 2023 הודיעה צרפת כי תסיג את כל כוחותיה מניז'ר וכי השגריר הצרפתי בניז'ר חזר לצרפת ביחד עם דיפלומטים מהשגרירות.
ניז'ר היא אחת המושבות הצרפתיות לשעבר באפריקה שסיימו את הנוכחות הצרפתית בארצם – בורקינה פאסו, מאלי, גינאה, צ'אד וההפיכה האחרונה בגבון.
ב-22 בדצמבר 2023 הושלמה יציאתם של אחרוני החיילים הצרפתיים מניז'ר ובכך הגיע לסיומו עידן שיתוף הפעולה שלה עם צרפת.
הצעד הזה השלים את נסיגתה של צרפת מכל המדינות באזור הסאהל במערב אפריקה, ובמקביל כניסתה של רוסיה לאזור כבת-בריתן החדשה של המדינות האלה.
ב-16 במרץ 2024 הודיעו שלטונות ניז'ר על ביטול כל ההסכמים עם ארצות הברית ועל דרישתם מכוחות הצבא האמריקאי ומכל העובדים האזרחיים של משרד ההגנה האמריקני להתפנות באופן מיידי משטחה של ניז'ר.
צעד זה הגיע לאחר ביקור בן שלושה ימים של בכירים אמריקאים בבירה ניאמי.
דובר ממשלת ניז'ר, אמאדו אברה רחמן, אמר כי הנוכחות הצבאית האמריקאית בשטח ניז'ר אינה חוקית ומפרה את כל הכללים החוקתיים והדמוקרטיים.
ב-31 באוקטובר 2010 אושרה חוקה חדשה שהחזירה את מערכת הממשל הנשיאותי-למחצה משנת 1999. במסגרת חוקה זו נשיא הרפובליקה, שנבחר על ידי כלל ציבור הבוחרים לתקופה של חמש שנים, וראש הממשלה הממונה על ידיו, חולקים בסמכויות הביצוע.
הרשות המחוקקת גדלה במשך השנים, בהתאם לגדילת האוכלוסייה במדינה, בפרלמנט החד-ביתי כ-171 נציגים.
אחוז החסימה עומד על כ-5% והבחירות מתקיימות אחת לחמש שנים.
כמו כן החוקה גם קובעת בחירות מוניציפליות, והבחירות הראשונות מסוג זה התקיימו ב-24 ביולי 2004. האספה הלאומית העבירה ביוני 2002 סדרה של חוקים לביזור סמכויות.
כצעד ראשון יחולקו הסמכויות המנהליות בין 265 מועצות מקומיות.
לאחר מכן, יוקמו מחוזות כישויות עצמאיות.
על מנת לשקף את הרעיון של הביזור אומצה שיטת בחירות חדשה.
המדינה מחולקת כעת ל-8 אזורים, שמחולקים כל אחד ל-36 מחוזות.
ראש המנהל (המושל) בכל מחוז ממונה על ידי הממשלה ומתפקד בעיקר כנציג המקומי של הרשויות המרכזיות.
מערכת המשפט של ניז'ר היא במתכונתה הנוכחית מאז שנת 1999, והושפעה מהשיטה האינקוויזיטורית ומקוד נפוליאון.
בית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ) עוסק בתיקים הנוגעים לפקידי ממשל בכירים.
מערכת המשפט כוללת גם בתי משפט פליליים אזרחיים, בתי משפט נוהגים, גישור מסורתי ובית משפט צבאי.
בית המשפט הצבאי מעניק את אותן זכויות כמו בתי המשפט הפליליים האזרחיים; עם זאת, בתי המשפט המקובלים אינם עושים זאת.
בית המשפט הצבאי אינו יכול לשפוט אזרחים.
ניז'ר מחולקת לשבעה אזורים ואזור אחד של עיר הבירה.
האזורים מחולקים ל-36 רבעים ואלה מחולקים ל-129 מחוזות.
ניז'ר שומרת על יחסים טובים גם עם העולם המערבי וגם עם העולם המוסלמי, ובמיוחד עם צרפת.
המדינה לוקחת חלק באו"ם ובשנים 1980–1981 אף לקחה חלק במועצת הביטחון.
ניז'ר לוקחת חלק בגופים בין-לאומיים רבים נוספים, בהם המדינות הבלתי-מזדהות והארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
ניז'ר נוקטת במדיניות חוץ מתונה ומקיימת יחסי ידידות עם המערב ניז'ר מקיימת מערכת יחסים מיוחדת עם המעצמה הקולוניאלית לשעבר צרפת ויש לה יחסים קרובים עם שכנותיה ממערב אפריקה, מגמה זו השתנתה לאור ההפיכה הצבאית שהתרחשה ביולי 2023 על ידי החונטה הצבאית המקורבת לרוסיה.
בין מדינת ישראל והרפובליקה של ניז'ר לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים נכון לשנת 2021. עם זאת, בין השנים 1960–1973 התקיימו בין שתי המדינות יחסים דיפלומטיים לא רשמיים, אשר נותקו בשנת 1973. בהמשך, בשנת 1996, חודשו היחסים בין המדינות, אך נותקו בשנית בשנת 2002, בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה.
במרץ 2023 דווח בישראל היום כי, שר החוץ אלי כהן ומשרד החוץ פועלים מול מאוריטניה, סומליה, ניז'ר ואינדונזיה לפריצת דרך בכינון היחסים עימן.