tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לקראת קום המדינה היה ענף הדיג בשלושת הקיבוצים סיפור הצלחה, בשונה מאוד מסיפורם של הקיבוצים הימיים שלחוף הים התיכון.
עד אמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 דגו בחולה דייגים ערבים בלבד.
אומנם בסמוך לחולה הייתה המושבה יסוד המעלה שנוסדה ב-1882, אך תושביה לא עסקו בדיג.
המצב השתנה בשנת 1936 עם הקמת הגרעין שייסד את קיבוץ חולתה, שחבריו השתלטו על הדיג באגם והתמידו בו עד ייבושו.
שיטת דיג ייחודית לחולה הובאה לקיבוץ מגרמניה בידי אחד מחברי חולתה, הצלם פטר מרום.
שיטת דיג זו התבססה על יצירת שדה חשמלי במים.
הדגים (בעיקר שפמנונים וקרפיונים) נמשכו לאלקטרודה השלילית (ה"אנודה") ונלכדו ברשת.
בשנות ה-50 נוצר סכסוך בין אנשי חולתה ואנשי יסוד המעלה על הדיג באגם החולה, במסגרתו הטביעו אנשי חולתה סירה של דייגי יסוד המעלה.
בהמשך הושג הסכם שחילק את זכויות הדייג באגם בין היישובים.
דיג מקום המדינה עד ימינו
עם הקמת המדינה חלה פריצה משמעותית בתחום הדיג בארץ.
הוקמו קואופרטיבים לדיג על ידי דייגים מעוזבי הקיבוצים.
חברת "נחשון" ההסתדרותית חידשה את פעולתה - שיפצה ספינות מודממות ורכשה ספינות חדשות.
בשנת 1951 הוקם סמוך למושב מכמורת בית הספר הימי מבואות ים כבית ספר לספנות ולדיג (במהלך השנים שינה בית הספר הימי מבואות ים את ייעודו וכיום הקשר של בית הספר לדיג הוא במגמת החקלאות הימית הכוללת מעבדות למחקר וגידול מבוקר של דגי ים).
מחלקת הדיג שהוקמה במשרד החקלאות רכשה ספינות מכמורת בהולנד, דנמרק ואנגליה ובשנת 1954 כבר פעלו בחופי הארץ 28 ספינות עבור הקיבוצים שדות ים, מעגן מיכאל, נווה ים וסער, המושבים מכמורת ודור וכמה קואופרטיבים.
בשנת 1955 פקדה בצורת את ענף הדיג ורוב הקואופרטיבים התפרקו.
הקשיים שבשילוב דיג במשק שיתופי שהיו מנת חלקם של הקיבוצים הימיים בשנות ה-40, לא פסחו על הקיבוצים החדשים נחשולים, סער, פלמחים, כמו גם על הקיבוצים הוותיקים שדות ים ומעגן מיכאל והמושבים דור ומכמורת.
במשך תקופה מסוימת הצליחו יישובים אלה להחזיק כמה ספינות מכמורת.
העבודה הקשה, הפסדים כספיים ומאסרם של דייגים והחרמת ספינותיהם עקב חדירה למים הטריטוריאליים העשירים בדגה של טורקיה או של מצרים גרמו לעזיבת רבים מחברי היישובים.
עזיבות אלו חיסלו את ענף הדיג ביישובים אלה והם מכרו את ספינותיהם לדייגים פרטיים (חלקם עוזבי קיבוץ).
בשנת 1964 מכרה שדות ים את הספינה האחרונה "חנה".
המצב שונה בכנרת, שם ממשיכים עדיין חברי הקיבוצים לעבוד בדיג במקביל לדייגים הפרטיים.
ניסיון עברי ראשון לקיים דיג באילת נעשה על ידי אדם בשם רוזנגארט אשר הקים רשת חנויות דגים וספינת דיג שקנה בהולנד.
בשנת 1928 העביר את הספינה למפרץ אילת בגלל עושר הדגה בה.
אולם, ריח זרחן נדף מרבים מהדגים ונוצרו בעיות בהובלת הדגים מאילת לשווקים בתל אביב וחיפה.
כדי להתגבר על הבעיות הכניס רוזנגארט כשותף את פרדריק קיש אשר קנה ספינה חדשה אולם המפעל לא צלח ובשנת 1934 הספינה נמכרה וב-1935 הועברה לחיפה.
הקמת המדינה אפשרה דיג באזור חדש - מפרץ אילת.
מפרץ אילת הוא אזור עשיר בדגים ממינים שונים, ועל כן היווה מקום בעל פוטנציאל גבוה לדיג.
באילת החלו לעבוד קבוצות דייגים כבר משנת 1949. בהדרגה גדל מספרן של קבוצות הדייגים שדגו פלמידה וטונה ובהדרגה גדל גם השלל שנתפס.
השיא היה בשנת 1959 בה נלכדו 540 טון דגים, אך משנת 1960 החלה ירידה בכמות הדגים שנלכדו.
בשנת 1963 הוקם באילת מזח דיג, אלא שתהליכים כגון הגידול בתיירות ובספנות המסחרית הרחיקו את להקות הדגים מחופי אילת.
מלחמת ששת הימים הרחיבה לזמן מה את אזור הדיג במפרץ אילת והמושבים "די זהב" ו"נביעות" השיגו שלל דגים נאה, אלא שההסכם עם מצרים ב-1980 צמצם שוב את אזור הדיג לאילת בלבד.
כיום ענף הדיג באילת הוא שולי בשוק הדגים בארץ.
בשנים האחרונות התפתחה באילת "חקלאות ימית" – גידול דגי דניס בכלובים בתוך הים.
פעילות זו הייתה שנויה במחלוקת, כשגופים העוסקים באיכות הסביבה טענו שפעילות זו גורמת לאסון אקולוגי לחי ולצומח באזור.
הכלובים פונו סופית ביוני 2008, בעקבות החלטת ממשלה על כך, ו-3 חודשים לאחר מכן הוקמו מחדש בנמל אשדוד.
במשך השנים הראשונות לאחר קום המדינה נעשו כמה ניסיונות להרחיב את תחום הדיג מעבר לאזורים הקרובים לחופי הארץ הדלים יחסית בדגה.
ניסיונות אלה נעשו על ידי כמה חברות שהוקמו במיוחד לצורך זה:
עזרא – חלוצת הדיג במרחקים.
החברה בבעלותו של עזרא דנין ומשקיעים נוספים ובמימון של גורמים פרטיים וממשלתיים הוקמה ב-1950. החברה רכשה ארבע אוניות והפעילה אותן במשך שנתיים (עד שנסגרה) באזורי הדיג העשירים של איסלנד, מרוקו והאיים הקנריים.
סומרפיין - חברה של איש העסקים מאיר הלוי מז'נבה.
עיקר עיסוקה היה בהובלת נפט, אך בשנת 1958 ניסתה את מזלה גם בדיג טונה באמצעות ספינה יפנית חכורה וספינה נוספת בשם "דגית" שנבנתה בצרפת למטרה זו.
"דגית" עסקה בדיג טונה באזור גאנה באמצעות מערך חכות.
השלל שנאסף הובל ארצה באוניית קירור, אך הסתבר כי מיזם זה אינו כלכלי.
אטלנטיק – חברה שהוקמה ב-1960 בידי מילה ברנר ויעקב מרידור.
תחילה קנתה בנורווגיה ספינת מכמורת אחת בשם "עזגד 1" שעבדה במימי הצפון וב-1964 נמכרה לאחר שהחברה הזמינה שתי אוניות דיג מרחקים חדישות "עזגד 2" ו"עזגד 3" שעסקו בדיג בקלה בדרום־מערב אפריקה.
יונה – חברה הסתדרותית שנשאה בתחילה את השם "נחשון", הוקמה בשנות ה-30 ועסקה בעיקר ברכישת ספינות דיג ובהחכרתן להתיישבות העובדת.
אחרי הקמת המדינה רכשה את מפעל שימורי הדגים "יונה" בטירת כרמל ושינתה את שם החברה האחראית על צי הדיג ל"יונה".
ב-1961 רכשו סומרפיין ויונה במשותף אוניית־דיג שקבלה את השם "חירם 1".
ב-1964 רכשה יונה את מניות סומרפיין והאונייה עברה לרשותה.
כמו כן רכשה פעילות של ספינות של שדות ים ומעגן מיכאל שעסקו בדיג מרחקים ליד אתיופיה כשהן מאוישות בצוות אתיופי.
על מנת לשנע את הדגים לאילת רכשה יונה את הספינה "ים־סוף".
בהדרגה התברר שהפעילות בים סוף סופגת הפסדים משום שמחירי הדגים היו בשפל בשל הצפת השוק בדגים זולים על ידי חברת "אטלנטיק".
ים סוף פעלה אחר-כך באוקיינוס האטלנטי הצפוני בדיג מליחים, ולאחר מכן עברה לדוג דגי בקלה בעיקר, באזור חופי מערב אפריקה.
מטען הדגים היה מועבר לישראל באוניות קירור זרות.
ב-1969 מכרה "יונה" את אוניותיה לאטלנטיק והחברה נסגרה.
חלוץ חקר הדיג בארץ ישראל היה הזואולוג היהודי גרמני ד"ר ולטר שטייניץ שפרסם ב-1927 עבודת מחקר מקיפה על הפאונה הימית בארץ ישראל ואף הקים לזמן קצר מעבדת מחקר בנהריה.
בעידודו פיתחה רשות הדיג המנדטורית את התשתית למחקר הדיג והוקם המכון לחקר הדיג בראשות ד"ר ליבמאן שישב בנמל עכו.
ב-1938 נשלחה מטעמו משלחת חקר למפרץ אילת.
ב-1946 הקימה "מחלקת הדיג" של הסוכנות את "התחנה לחקר הדיג" בנמל חיפה ובראשה הועמד ד"ר ליסנר, מומחה בעל שם שברח מגרמניה עם עליית הנאצים לשלטון.
עם קום המדינה הורחבה התחנה ואנשיה עסקו בחקר הביולוגיה של הדגים ומזונם.
כמו כן בדקו את הנתונים ההידרוגרפיים של הים בעונות השונות ולצורך כך היו אנשיה יוצאים מדי פעם למסעות מחקר על ספינות בחופי הים התיכון ומפרץ אילת.
ב-1967 נוסדה החברה הממשלתית לחקר ימים ואגמים לישראל בראשות האלוף (מיל') יוחאי בן נון, ובהדרגה שולבו בה רוב המחלקות שעסקו במחקר ביולוגי אוקיינוגרפי של "התחנה לחקר הדיג".
המחלקות שעסקו בחלק הטכנולוגי של הדיג נותרו במשרד החקלאות במסגרת הימט"ד (היחידה לממשק ולטכנולוגיה של דיג) העוסקת בטכנולוגיה של ציוד הדיג ובסקרי דיג.
דייגי ארץ ישראל שלפני קום המדינה היו שותפים לפעילויות הקשורות לביטחון.
הם הבריחו נשק מחיפה לשדות ים, הובילו חבלנים ומטעני חבלה שבאמצעותם פוצצה אוניית הגירוש "אושן ויגור" בקפריסין והגניבו לארץ כ-1000 מעפילים שהוברחו בעזרת מנהרה ממחנה המעצר בקפריסין.
לפעולה אחרונה זו הייתה אחראית ספינת הדיג "כריש" של מושב מכמורת.
במלחמת העצמאות היו ספינות הדיג אחראיות לאספקה ליישובים היהודים שבגליל המערבי המנותק.
הן הובילו את ילדי היישובים לחיפה ופלוגה של חטיבת "כרמלי" על נשקה ומזונה לנהריה כחלק ממבצע בן עמי.
ספינות הדיג הובילו את הנשק שהגיע לתל אביב מצ'כיה לחוף קריית חיים על מנת לסייע במתקפת הנגד על כוחות קאוקג'י במשמר העמק.
דייגי קיבוץ עין גב סייעו באספקה ליחידה נצורה בעיר התחתית של טבריה.
בשנת 1956 החליט חיל הים הישראלי שסבל מתקציבים נמוכים ולכן היה בנחיתות ניכרת מול חילות הים הערביים, להקים יחידת ספינות מכמורת הקרויה "סד"ג" (ספינות דיג).
בראש היחידה, שמנתה בראשיתה שמונה סירות דיג, עמד רס"ן יהודה רותם, דייג וחבר קיבוץ שדות ים (מאוחר יותר מנכ"ל צים).
היחידה הייתה מבוססת על צי ספינות הדיג ששגשג באותה עת.
לכל ספינה היה צוות קבוע שנקרא לעיתים לאימונים.
קברניטי הספינות עברו קורסים צבאיים כדוגמת פיקוד, בקרת אש, בקרת נזקים וכו'.
על הספינות הותקנו כנים לתותחי אורליקון והן צוידו במכשירי קשר.
תפקידי היחידה היו מגוונים, כמו פינוי מוקשים ימיים ועוד.
כל המתקנים הצבאיים הוסוו וקיומה של היחידה נשמר בסוד, בין השאר כדי שדיג מסחרי ישראלי יוכל להתקיים כרגיל בלי שכל ספינת דיג תיחשד בפעילות צבאית.
הסד"גים הוחזקו ותופעלו על ידי בעליהן הדייגים, ועסקו בזמן שגרה בדיג ככל ספינת מכמורת אחרת.
מבחנם הראשון של הסד"גים היה במבצע קדש.
הספינות פטרלו כמשמר חופים ועסקו בהובלת חיילים ונשק.
בשלהי המלחמה הייתה היחידה שותפה להעלאת יהודי פורט סעיד, מבצע שלובה אליאב היה אחד ממארגניו ושנשמר שנים בסוד.
לצורך כך נצבעו מחדש הספינות של הקיבוצים סער ונווה ים ושמן הוסב לשמות איטלקיים.
הספינות הפליגו לנמל פורט סעיד שהיה בשליטה צרפתית־בריטית, שם העלו על האוניות הקטנות כ-180 איש שהצטופפו על הסיפון ובחדר האוכל.
הספינות הגיעו לחיפה בשלום לאחר 20 שעות הפלגה בים סוער.
שיא פעילות היחידה היה במלחמת ששת הימים שעה שהספינות עסקו בתפקידי נ"מ, שמירה על נמלי חיפה ואשדוד מפני צוללות, הובלת יחידות ושמירת חופים.
הצורך בצי ספינות הדיג פחת אחרי המלחמה, כשחיל הים הישראלי עבר הצטיידות משמעותית ונרכשו ספינות הטילים וה"דבורים", אך חיל הים לא ויתר לגמרי על ה"סד"גים".
סה"כ צריכת הדגים של מדינת ישראל בשנת 2004 הייתה כ-65,000 טון מהם 65% דגי ים מיובאים, כשרוב התוצרת המקומית מקורה בבריכות הדגים.
כל הניסיונות שנעשו מקום המדינה להרחיב את הדיג הימי כשלו לאחר שפסקו הניסיונות לדוג במכמורת בים־סוף, חברות דיג האוקיינוסים פשטו את הרגל ומימי טורקיה ומצרים נחסמו לדיג.
הדייגים הפרטיים כיום מעדיפים למכור את תוצרתם לסוחרי הדגים בשווקים במקום לתנובה כפי שהיה נהוג בעבר.
האגף לדיג ולחקלאות מים במשרד החקלאות מופקד על מתן רישיונות דיג ועל תוכניות לשיקום אוכלוסיות הדגים, פיתוח המדגה וניסיונות לשפר את הטכנולוגיה של הדיג על מנת להוריד את עלויות הדיג.
קיימים כיום כמה נמלי דיג:
בעכו המרינה משותפת ליכטות ולספינות דיג.
לא רחוק מהמרינה מצוי שוק הדגים של עכו.
בטבריה קיים מעגן דיג ושוק דגים.
בחיפה קיים מ-1960 מעגן דיג בנמל הקישון.
המעגן כולל שירותי עזר לדיג: מחסני קירור, מחסני ציוד, בית מלאכה לתיקון סירות וציוד, ובצמוד אליהם שוק דגים.
מעגן זה התפרסם כאשר קבוצה גדולה של דייגים תבעה את הרשויות בשנת 2003 בגין התרשלות שגרמה לזיהום נחל קישון, לאחר שרבים מהם חלו בסרטן.
ליד נמל יפו מצוי שוק הדגים.
באשדוד נמל הדיג הוא חלק מנמל אשדוד.
מצב הדגה בים התיכון של ישראל מעורר דאגה רבה בקרב ביולוגים, עסקים שמשלח ידם תלוי בדגה ורבים אחרים.
בשנת 2012 מבקר המדינה חשף כשלים חמורים באגף הדיג, מנהל האגף הודח מתפקידו, והוחלט על פירוק האגף.
מדינת ישראל בהתקבלה לארגון המדינות המפותחות, במאי 2011, קיבלה על עצמה לממש את הפרוטוקול המפורט לניהול משק הדיג, אולם בפועל בדיקת מבקר המדינה מעלה כי יישום ניהול זה לקוי.
על כל רצועת חוף הים התיכון בישראל פועלים כיום 2 פקחים בלבד כשהם מפיקים בממוצע דוח אחד בחודש.
בישראל, בניגוד למדינות המפותחות בעולם, אין מכסה על כמות הדגה אלא על כמות רישיונות הדיג בלבד.
בישראל אין הגבלה על גודל העין ברשתות ולכן דייגים מסחריים משתמשים ברשתות עם גודל עין קטן מאוד.
כתוצאה מכך עד כ-80% מהשלל הנתפס ברשתות אלו חסר ערך כלכלי וכל גוויות הדגים והיצורים הימיים הקטנים הנתפסים בהם מושלכים.
בישראל פועלות כ־28 ספינות מכמורת, כמות המוערכת כגדולה מידי לשטח הימי שלה.
לשם השוואה, שלל הדיג בישראל קטן בשישית מזה של טורקיה, וגודל הדגים קטן בחמישית עד עשירית מזה של טורקיה.
מתוך 14 שמורות טבע ימיות רק אחת הוכרה על ידי אגף הדיג - שמורת ראש הנקרה.
שמורות ימיות כחוף דור-הבונים נהנות מהגנה חלקית על ידי רשות הטבע והגנים, ושטחן של השמורות כ-10% מהגודל הנדרש לשמורה ימית.
הרפורמה בענף הדיג בעקבות דיג היתר
מהלכים אלה באו על רקע כישלון ניהולי של משאב הדגה והסביבה הימית, שתוצאותיו פגיעה קשה בסביבה הימית, במשאב הדגה, ובענפים הנסמכים עליו ובראשם הדיג.
דיג לא מבוקר לאורך שנים מביא לדיג יתר, ואכן הים התיכון זכה לתואר המפוקפק הים במצב דיג היתר החמור ביותר בעולם.
תופעה זו לא פסחה על ישראל, וקיימות עדויות ברורות לדיג יתר של מינים מסחריים, מינים רגישים (כמו דקרים) ופגיעה נרחבת במינים מוגנים ובבית הגידול של המצע הרך הימי.
האתגרים המוצבים בפני ענף הדיג שלובים במהותם במצב המערכת האקולוגית.
הירידה הניכרת בכמות ובאיכות שלל הדיג בים התיכון וכן גם בישראל, היא תוצאה של הידלדלות הדגה ולא של ירידה במאמץ הדיג.
מחקרים מהים התיכון כולו ומישראל מראים באופן מובהק ירידה בשלל ליחידת מאמץ של כל ענפי הדיג המסחריים.
פירוש הדבר הוא שהדייגים עובדים יותר קשה ומקבלים פחות תמורה.
מגמה זו רק הולכת ומחמירה לאורך השנים ולכן נצפית גם ירידה מתמדת במספר הדייגים המסחריים הפעילים.
הפגיעה במערכת האקולוגית כתוצאה מדיג יתר באה לידי ביטוי גם בפגיעה ביונקים ימיים, טורפי על, צבי ים וכן בדעיכה מתמדת של בתי גידול כגון עשב ים ויערות אצות.
כל אלו הם מרכיבים הכרחיים במערכת האקולוגית, ופגיעה בהם גורמת לירידה משמעותית בתפקוד המערכת.
בעוד לניהול כושל של הדגה יש נזק כלכלי וסביבתי גדול מאד, לרפורמות המאוששות את הדגה יש תועלות כלכליות וחברתיות משמעותיות.
מעבר לעלייה ברווחיות לדייגים הצפויה כתוצאה מניהול נכון של המשאב, צפויה תועלת כלכלית משמעותית לצרכנים כתוצאה מעליה באיכות הדגה הנמכרת בשוק, וכן כתוצאה מפיתוח של עסקים המתפרנסים מתיווך חווית הטבע הים תיכוני לציבור כגון: פעילות צלילה, שנרקול, ספורט ימי וחינוך.
באמצעות רפורמת דיג מיטבית, ניתן לעבור ממצב בו כולם מפסידים למצב בו כולם מרוויחים.
אולם, שיקום מוצלח של משאב הדגה ושל ענף הדיג הוא תהליך המחייב הטלת מגבלות משמעותיות על מאמץ הדיג, והתמדה במגבלות אלה לאורך זמן.
מקרי בוחן רבים בעולם, של כישלונות רבים ושל הצלחות לא מעטות, מלמדים כי ישנם מספר מפתחות הצלחה לתהליך שיקום, ובהם: קביעת יעדים ברורים, הפחתה משמעותית של מאמץ הדיג (גודל הצי), צמצום מרחב הדיג באמצעות איסורי דיג אזוריים, והשבתות דיג עונתיות, שינויים בציוד הדיג לצורך הגדלת הסלקטיביות שלו, ומגבלות נוספות.
הניסיון מלמד שיש להתמיד בהגבלות באופן עקבי למשך שנים עד להשלמת השיקום - בדרך כלל תקופה שבין 10-30 שנים.
בתקופה זו, ובעיקר בראשיתה, יש לוודא שלא מבוצעת נסיגה בקיום המגבלות, שמאמץ הדיג נשאר נמוך, ושהדייגים המסחריים הפעילים מקבלים רשת ביטחון כלכלית שתסייע להם לצלוח את תקופת הביניים, עד שפירות השיקום יתבטאו בשורת הרווח שלהם.
עוד חשוב לבסס את ניהול הדיג על מיטב הידע המדעי והנתונים העדכניים.
רפורמת הדיג בישראל החלה להיות מיושמת בשנת 2017 באופן חלקי, ועד היום לא מומשו במלואם כל מרכיביה.
לכן, למרות סימנים ראשוניים לשיפור במצב הסביבה הימית, נדרשת תוכנית פעולה הנסמכת על לקחי העבר בישראל ובעולם, אשר תנחה את מימושה המלא של הרפורמה על ענף הדיג בהקדם האפשרי.
החברה להגנת הטבע, במסגרת פעילות החצי הכחול הגישה תוכנית פעולה המורכבת משלושה צירים הכרחיים וישימים: הגבלות דיג, רשת ביטחון כלכלית לדייגים וקבלת החלטות מבוססות ידע.
בביולוגיה, רבייה היא תהליך בו יצורים חיים מעמידים צאצאים.
בזכות תהליך זה החיים ממשיכים להתקיים על פני כדור הארץ לאורך זמן, כיוון שאף יצור לא חי חיי נצח.
אצל הדגים והדו-חיים, בניגוד לרוב בעלי החיים, הרבייה מתרחשת מחוץ לגוף האם.
הנקבה מפרישה מאות תאי ביצה למים, והזכר מפריש עליהם את הזרע.
ההפריה מסוג זה יכולה להתרחש בכמה דרכים:
לפי להקות - הזכרים והנקבות של הלהקה, שוחים יחד ומטילים למים את תאי הזרע והביצית וכך הגמטות המשתתפות בהפריה שייכות לאותה להקה.
לפי טריטוריות - הזכר קובע לו טריטוריה ומזמין את הנקבה אליו.
ביציות שיופרו בטריטוריה שלו, יופרו מזרעו.
אפיון ביולוגיית הרבייה של דגים מתבצע על ידי שימוש בנתונים שונים כגון הערכת גודל הדג בהגיעו לראשונה לבגרות מינית, מדידת עוצמת הפוריות ותיארוך עונת הרבייה.
המדד האחרון מהווה מרכיב חשוב בשרידות האוכלוסייה המתרבה ומושפע בעיקר מתנודות הורמונליות, זמינות מזון ותנאים סביבתיים שונים כגון אורך יום/לילה, גאות ושפל וטמפרטורת המים .
דייגים עבריים, מאוסף הצילומים של זולטן קלוגר, 1937 - 1938
דיגיטלי ואנלוגי (בעברית: ספרתי ותקבילי) הם תכונות של אותות או סדרת התרחשויות.
המושגים משמשים רבות בתחומי האלקטרוניקה והמחשוב.
ייצוג אנלוגי של אות יכול לקבל רצף של ערכים, כלומר מספר ערכים אין סופי.
מקור המושג בהתקנים אנלוגיים העוקבים אחרי מהלכם של אירועים ושל גדלים פיזיקליים ממשיים (כמו תנועה, קול או טמפרטורה) ומבטאים אותם בצורה פלט אשר מקביל ("אנלוגי") לאירוע עצמו.
בהתקנים כאלו הייצוג האנלוגי מבטא על פי רוב פעולה שהיא גם מתמשכת ורציפה.
במקרה זה, האות האנלוגי הוא אות רציף, כלומר יש לו ערך בכל נקודה בזמן ומספר הערכים שהוא יכול לקבל אינו סופי.
לעומתו, אות דיגיטלי הוא אות שיכול לקבל מספר סופי של ערכים, ולכל אחד מערכים אלה ניתן לתת מספר שמייצג אותו.
דוגמה לכך היא ההבדל בין מחוג הדקות בשעון מחוגים (אנלוגי) – היכול להיות בכל אחד מאינסוף המקומות שבין השנתות הסמוכות – לבין שעון דיגיטלי, אשר יכול להראות רק 60 ערכים שונים בחיווי הדקות שלו.
במערכות דיגיטליות רבות אות דיגיטלי הוא גם אות בדיד, הנוצר מדגימת האות בנקודות מסוימות בזמן.
למעשה, התקן פיזיקלי קלאסי יהיה תמיד אנלוגי והגדלים הנמדדים בו יוכלו לקבל רצף של ערכים.
הייצוג הדיגיטלי הוא למעשה רק קירוב המאפשר עבודה נוחה.
כך, למשל, נוח לומר על נורת להט שיש לה שני מצבים – דולקת או כבויה; כאשר למעשה מתאפשר רצף של עוצמות תאורה בהתאם למתח על הנורה.
מקלטי רדיו ישנים או פשוטים משתמשים בטיונר אנלוגי (Tuner, ההתקן שבאמצעותו מכוונים את המקלט לתחנות הרדיו השונות).
בדרך-כלל מדובר בחוגה אותה יש לסובב עד שמגיעים לתחנה הרצויה.
סיבוב החוגה, מטבעו, רציף; באופן תאורטי ניתן לסובב אותה 20 מעלות, 2 מעלות, 0.2 מעלות, וכו'; חלוקת המרווחים האפשריים בין הערכים היא אינסופית.
מקלטי רדיו חדשים ומשוכללים יותר מצוידים בטיונר דיגיטלי.
הלה מצויד בדרך-כלל בלחצנים; לחיצה אחת על הלחצן מעבירה את תדר הרדיו בערך קבוע ומדויק (0.1 מגהרץ, לדוגמה).
לפיכך, המרווח בין הערכים האפשריים בטיונר דיגיטלי הוא מוגדר וקבוע; כיוון התדרים בטיונר דיגיטלי אינו רציף.
לעיתים, מטעמי עיצוב ונוחות, ייתכן שאף טיונר דיגיטלי יהיה מצויד בחוגה ולא בלחצנים.
אף על פי שסיבוב החוגה עדיין רציף מטבעו, זה לא הופך את הטיונר לאנלוגי.
החוגה מתוכננת כך שיש לסובבה מספר מעלות מינימלי כדי לגרום לשינוי בתדר.
סיבוב של 5 מעלות, לדוגמה, מביא לשינוי של 0.1 מגהרץ.
לפיכך, זהו טיונר דיגיטלי, למרות ממשק משתמש דמוי-אנלוגי.
בדומה לטיונר, מכשירי רדיו וטלוויזיה ומגברי סטריאו יכולים להיות מצוידים בהתקן הגברת קול ("ווליום") דיגיטלי או אנלוגי, וכן בהתקנים דומים לשינוי תכונות נוספות של הצליל: טרבל (Treble, קולות גבוהים), בס (Bass, קולות נמוכים), באלאנס (Balance, חלוקת הצליל בין שני הרמקולים במערכת סטריאו).
שעונים יכולים להיות דיגיטליים או אנלוגיים.
כל שעון שבו השעה מוצגת באמצעות ספרות אלקטרוניות על-גבי צג דיגיטלי מטבעו; המרווח המינימלי בין הזמנים השונים (בדרך-כלל: שנייה אחת) קבוע ובלתי-רציף.
שעון דיגיטלי לא מסוגל, למשל, להציג את השעה 12:04:05.5 (כלומר, חמש שניות וחצי).
שעונים בעלי מחוגים מוגדרים כשעונים אנלוגיים, אך הגדרה זו אינה מדויקת תמיד.
ברוב שעוני המחוגים נע מחוג השניות רק בכל שנייה עגולה, כך שהערכים התקפים הם רק סט סופי של ערכים, שהשעון מורה כאשר מחוג השניות אינו זז.
העובדה שרק סט סופי של ערכים הוא תקף, הופכת את השעון בעצם לדיגיטלי, אף על פי שהמחוג עובר בסט אינסופי של נקודות.
בשעוני מחוגים אחרים, לעומת זאת, נע מחוג השניות באופן רציף, ולא ניתן למדוד את המרווח המינימלי בין השעות שהוא מציג; אלו הם שעונים אנלוגיים במלוא מובן המילה.
בדוגמת השעונים יש להבחין, אם כן, בין המנגנון לבין התצוגה, שכל אחד מהם יכול להיות דיגיטלי או אנלוגי.
בתחום האמצעים לאחסון מידע לדוגמה, סורק הופך מידע חזותי אנלוגי לקובץ תמונה דיגיטלי.
תקליטים, סרטי קול וקלטות שמע אנלוגיים, ואילו תקליטורי קומפקט דיסק דיגיטליים.
סרט הקולנוע (פילם) סרט הווידאו או קלטות VHS אנלוגיים ואילו DVD ו-Blu-ray דיגיטליים.
מערכת השמיעה האנושית אנלוגית; טווח הצלילים אותם אנו מסוגלים לשמוע רציף.
על פי תורת הדגימה (עיבוד אותות), המרווח המינימלי בין הצלילים בהתקני השמע הדיגיטליים כה קטן, עד כי כמעט ולא ניתן לזהות הבדל בין הצליל הדיגיטלי והאנלוגי; נושא זה שנוי במחלוקת ויש הטוענים כי במדיה אנלוגית כגון תקליטים ניתן להפיק צליל "חם" יותר מזה הבוקע ממדיה דיגיטלית, דוגמת תקליטור.
המחשבים הם המכשירים הידועים ביותר שפועלים באופן דיגיטלי.
ה"דיגיטליות" בנויה בתוכם: המעבדים, זיכרון ה-RAM ורוב רכיבי המחשב האחרים מורכבים ממיליוני רכיבים אלקטרונים זעירים; יחידות אלו יכולות להיות במתח גבוה (מצב המוגדר כ-"1") או מתח נמוך (מצב "0").
זוהי מהותה של השיטה הבינארית, המאפיינת את המחשב.
היות שמחשבים מתקשרים לעיתים קרובות עם העולם החיצון, הכולל התקנים אנלוגיים רבים, הומצאו מכשירים רבים הממירים אותות אנלוגיים לדיגיטליים, ולהפך.
המכשיר הידוע ביותר בקטגוריה זו הוא המודם, הממיר אותות טלפון אנלוגיים לאותות מחשב דיגיטליים ולהפך.
גם כרטיס הקול ממיר אות אנלוגי (קול) לאות דיגיטלי (הצורה שבה הקול מאוחסן במחשב) ולהפך.
בראשית ימי המחשוב פעלו גם מחשבים אנלוגיים, למטרות ספציפיות.
אלה נדחקו על ידי המחשבים הדיגיטליים.
תקליטון ודיסק און קי הם אמצעי אחסון מידע כלשהו דיגיטליים.
הכרטיס הגרפי שבמחשב הוא דיגיטלי, וזאת בניגוד לרוב מקלטי הטלוויזיה, שהם אנלוגיים.
המחשב מסוגל לתת אך ורק הוראות מדויקות לרכיב הגרפי בנוגע לצבע שאותו יש להציג בכל נקודה (פיקסל) על-גבי המסך.
לכל צבע קיים ערך מספרי מוגדר, והמרווח (או ההבדל) המינימלי בין הצבעים השונים קבוע ובלתי-רציף.
למרות זאת, במסכים הנוכחיים המרווח זעיר ביותר, ואינו רחוק מיכולת הפרדת הצבעים של העין האנושית, כך שתמונות המוצגות על-גבי צגי מחשב נראות רציפות ו"אמיתיות".
במחשבים הישנים יותר כרטיס הגרפי היווה בעצם ממיר בין התמונה הדיגיטלית שהמחשב מייצר לבין הצג העובד בשיטה אנלוגית, כיום יותר נפוצים כרטיסים גרפים עם חיבור דיגיטלי שתומכים בצגים דיגיטליים, בצורה זו התמונה הדיגיטלית עוברת ישירות מהמחשב למסך.
מכשירי טלוויזיה פועלים בשיטה שונה; האות שהם מקבלים דרך האנטנה אנלוגי, ובהתאם לכך התמונה המוצגת.
החל מסוף שנות ה-90 קיימות גם טלוויזיות בעלות תצוגה דיגיטלית.
את האותות האנלוגיים והדיגיטליים ניתן להמיר מסוג אחד לשני.
המרת אותות לייצוג דיגיטלי נקראת לרוב "דגימה", והמרת האותות לייצוג אנלוגי נקראת לרוב "שחזור".
תורת הדגימה היא התחום המדעי העוסק במגבלות ודרישות ממערכות המבצעות דגימה של אותות וסינתזה שלהם.
המשפט המרכזי של תורת הדגימה הוא משפט הדגימה של שנון-נייקוויסט, שאומר שיש לדגום בתדר שהוא לפחות פי 2 מתדר השידור על מנת להימנע משגיאות.
תדר זה נקרא לרוב תדר נייקוויסט.
דגימה הוא התהליך שבו ממירים אות אנלוגי ("פיזיקלי" ורציף) לאות דיגיטלי (ספרתי ובדיד).
ADC הן ראשי התיבות של Analog-to-Digital Converter, נקרא גם: A/D או A to D, או ממיר אנלוגי לדיגיטלי, הוא התקן אלקטרוני המבצע המרה של אות אנלוגי כמו קול שנקלט על ידי מיקרופון לאות דיגיטלי.
ההמרה כרוכה בכימות (קוונטיזציה) של המידע הנכנס ולכן בהכרח הוא מוסיף אלמנט של שגיאה, הנקראת שגיאת כימות, והיא אחד מהסוגים של שגיאת קירוב.
תהליך שחזור, ולעיתים גם תהליך "פריסה", הוא התהליך שבו ממירים אות דיגיטלי לאות אנלוגי שהוא אות רציף, אשר יכול למשל לייצג תופעה פיזיקלית.
DAC הן ראשי תיבות של Digital-to-Analog Converter, נקרא גם: D/A או D to A, או ממיר דיגיטלי לאנלוגי.
זהו מכשיר הממיר מידע דיגיטלי, בדרך כלל בינארי, לאות אנלוגי (לדוגמה מתח או זרם).
בשונה מאותות אנלוגיים, מידע דיגיטלי ניתן לטיפול, עריכה או אחסון ללא שינוי או איבוד נתונים, אולם לפעמים בעזרת מכשור יותר מורכב ויקר.
למרות זאת, DAC נדרש כאשר רוצים להפוך מידע דיגיטלי לאות אנלוגי, כדוגמת אות שמע שמוזן לאוזנית, או מגבר כדי להפיק צליל.
דיגיסקופיה היא שיטת צילום באמצעות מצלמה דיגיטלית המוצמדת לעינית של טלסקופ או, באופן פחות נפוץ, למשקפת.
הראשונים שפיתחו את השיטה היו צַפָּרִים, וכיום משתמשים בה גם אסטרונומים חובבים.
יתרונות הדיגיסקופיה על-פני שיטות הצילום הטלסקופיות הקונבנציונליות הן:
מחיר – ניתן לקבל תוצאות סבירות באמצעות מצלמות דיגיטליות פשוטות וזולות (ואף ממצלמות אינטרנט ישנות), כאשר השימוש בטלסקופ מְיָתֵר את הצורך בעדשה טלסקופית יקרה.
ניתן להגיע להגדלות מאוד משמעותיות, על ידי שילוב כושר ההגדלה של הטלסקופ עם הזוּם של המצלמה.
התמונות זמינות מיידית בפורמט דיגיטלי לעריכה ולשיפור באמצעות תוכנת עריכת תמונות.
ניתן להגיע לתוצאות סבירות גם בתנאי תאורה נמוכים.
לתוצאות מיטביות, חשוב ביותר שהצירים האופטיים של המצלמה ושל הטלסקופ יהיו מיושרים לחלוטין אחד בהמשך השני.
כמו כן, גם המרחק בין עדשת המצלמה ועינית הטלסקופ משמעותי, ובדרך-כלל הוא נקבע בשיטת ניסוי וטעייה.
בתחילת ימי הדיגיסקופיה היה טיב חיבור המצלמה לטלסקופ תלוי ברובו בכישוריו של הצלם.
כיום מציעים גם יצרני הטלסקופים וגם יצרני המצלמות מתָאמים מיוחדים לצורך דיגיסקופיה.
וריאציה חדשה של דיגיסקופיה משתמשת במצלמת טלפון סלולרי בתור המצלמה הדיגיטלית, וידועה כ-phonescoping.
שיטה זו מאפשרת לצפרים לשלוח מיידית את התמונה כהודעת MMS לצַפָּר אחר לצורך עזרה בזיהוי.
הדיגורים או הדיגור הם עם אוסטי שהושפע במידה רבה, מבחינה תרבותית ולשון הדיבור שלהם, מהקברדינים.
כיום מתגוררים בנפת דיגורסקי (Дигорский район) בצפון-אוסטיה.
מוצאם של הדיגורים הוא מהאלאנים, שהיו צאצאי שבט הסרמטים, דוברי הפרסית.
הפלישה המונגולית לגאורגיה ודרום הערבה הרוסית, בתחילת המאה השלוש-עשרה, גרמה להתפזרותם של האלאנים ממקום מושבם, דרומית לנהר הדון (כיום ברוסיה) דרומה ומערבה.
אחת מקבוצות האלאנים התיישבה בצפון הקווקז באזור חבל אוסטיה.
באזור זה יצרו צאצאי האלאנים שלוש ישויות טריטוריאליות נפרדות שדיגור הייתה אחת מהן.
הדיגורים התיישבו בעמק דיגור בחלקה המערבי של הרפובליקה המאוחרת יותר, צפון אוסטיה אסס"ר, ליד הגבול עם קברדינו בלקריה אסס"ר, במרכז צפון הקווקז.
הדיגורים הם דוברי גרסה ארכאית של השפה האוסטית עם השפעה קברדינית.
האוסטית הארכאית הפכה למושא למחקר על מוצא האלאנים בהיותה השפה הקרובה ביותר לשפת האלאנים.
לדיאלקט הדיגורי יש שיטת כתב משלו.
מהמאה התשע-עשרה הוא נכתב באלפבית הערבי.
בשנת 1923 הוא שונה לאלפבית הלטיני שבוטל אף הוא מאוחר יותר בשנת 1939, בה הפך דיאלקט האירון האוסטי לשפתם.
בשנת 1944 הוגלו הדיגורים, יחד עם עמים אחרים בצפון הקווקז לקזחסטן במרכז אסיה.
מאוחר יותר הורשו חלקם לשוב לצפון הקווקז כאוסטים.
כיום מתגוררים צאצאי הדיגורים בעיר הטורקית ביטליס ועיירה קטנה נוספת בטורקיה וכן בקווקז (רוסיה וגאורגיה).
מיכאל ריווקין ורולנד ויקסמן (1984), עמי ברית המועצות, עמ' 58, ,
דוברי דיאלקט דיגור בטורקיה, אתנולוג,
דיגוקסין היא תרופה קרדיולוגית ותיקה המשמשת לטיפול בהפרעת קצב, טכיקרדיה (פעימות לב מהירות באופן לא מותאם), ואי ספיקת לב.
הדיגוקסין הוא מקבוצת החומרים הכימיים הקרויים דיגיטליס שמקורם מהצמח אצבעונית ארגמנית (Purpurea).
מאות שנים הוא היה מוכר בפולקלור האירופי כתרופה "עממית" למחלות לב, אך במאה ה-19 זכה גם להכרה מדעית והחל להיות מופק באופן תעשייתי.
השימוש הרווח בו הגיע לשיאו באמצע המאה ה-20, ואילו היום ניתן לזהות מגמה של ירידת קרנו.
מנגנון הפעולה העיקרי של דיגוקסין הוא בעיכוב משאבת נתרן אשלגן, בעיקר בשריר הלב.
עיכוב זה גורם לעלייה ברמת הנתרן התוך-תאית.
במצב רגיל סידן אמור לצאת מחוץ לתא ובמקומו אמור להיכנס נתרן, אך בגלל העלייה ברמת הנתרן, פעולה זו לא מתרחשת ובמקומה עולה בתא רמת הסידן, הנגיש לתאים.
כתוצאה מכך עולה כוח ההתכווצות של שריר הלב.
התרופה ניתנת בדרך כלל במינון שיגרום לעיכוב עדין בפעולת 'המשאבה': 20–40 אחוז.
אפקט אינוטרופי חיובי מתקבל במנה שהיא 50–60 אחוז מן המנה הטוקסית.
לטיפול בדיגוקסין יש שתי אינדיקציות טיפוליות עיקריות:
הפרעות קצב מהירות, טכיאריתמיות: אחד השימושים הקלאסיים בדיגוקסין הוא בליקויי המערכת החשמלית של הלב, המביאים להפרעות קצב מהירות.
בניגוד לתרופות אנטי-אריתמיות הנוגדות הפרעות קצב אחרות, הדיגוקסין אינו מתיימר להפסיק את ההפרעות ולהחזיר ללב את הקצב הטבעי שלו, קצב סינוס, אלא להאט את הקצב החדרי - מספר ההתכווצויות בפועל של החדרים, להבדיל ממספר האותות החשמליים בדקה.
אפקט זה מושג בפעולת הדיגוקסין על ה"קשרית העלייתית-חדרית" (Atrio-Ventricular Node), שמאריכה את התקופה הרפרקטורית שלה - משך הזמן בו אינה מאפשרת העברה של אותות חשמליים לחלקים התחתונים של מערכת ההולכה (הצרור ע"ש היס, ענפי צרור, סיבי פורקינייה).
כתוצאה מכך מושגת האטה ניכרת בהפרעות הכרוכות במספר גבוה ביותר של גירויים על-חדריים, כפרפור, ורפרוף פרוזדורים.
יעילות הדיגוקסין בהקשר זה הביאה לכך ששימש לאורך תקופה ארוכה כתרופת-בחירה בגישת ה"rate control" לפרפור פרודורים, גישה שלפיה בחולים מסוימים הסובלים מהפרעה זו אין צורך לנסות ולשמור על קצב סינוס, ודי לשלוט בתגובה החדרית ולנטרל סכנת אירועים טרומבואמבוליטיים.
עם זאת, יאמר כי התרופה אינה משפיעה לטובה אלא על המערכת החשמלית העל-חדרית, לכן אינה משמשת (ואין להשתמש בה) לטיפול בהפרעות קצב חדריות.
הדיגוקסין ממוין לקבוצה 5 במיון התרופות האנטי-אריתמיות של ווהן-וויליאמס, קבוצת תרופות שמנגנון פעולתן אינו ברור.
אי ספיקת לב: מנגנון פעולתו הכימי הייחודי והמורכב של הדיגוקסין מקנה לו אפקט נדיר בקרב התרופות האנטי-אריתמיות.
לרוב התרופות הללו אין רק אפקט כרונוטרופי שלילי (מורידות את קצב הלב), אלא גם בעלות אפקט אינוטרופי שלילי: הן מחלישות את עצמת ההתכווצות של הלב.
הדבר מסבך את השימוש בהן עבור חולים עם ירידה ניכרת בתפקוד הלב, דווקא במצב שבו ככל שתפקוד הלב ירוד יותר, עולה הסכנה להפרעות קצב קטלניות.
בשונה מכל התרופות האחרות, הדיגוקסין מביא לאגירה מוגברת של סידן ברשתית הסרקופלסמית, ולפיכך מגדיל (ולמצער משמר) את עצמת פונקציית ההתכווצות של החדרים - בה בעת שהוא מוריד את תדירותה.
מנגנון פעולה זה אחראי במישרין להפיכת הדיגוקסין ליקירם של חולי אי ספיקת לב רבים.
קיימים מספר תנאים להתוויית-נגד מוחלטת במתן דיגוקסין:
תסמונת וולף-פרקינסון-וויט: בתסמונת זו קיים חיבור חשמלי עודף ובלתי נחוץ, המאפשר העברת אותות ישירים בין העליות לחדרים (בלי שיעברו דרך ה"צומת").
מאליו ברור כי, בהינתן מערכת עוקפת כזו, אם נאט את הצומת - הרי אנו עלולים להגביר במידה מסוכנת את ההולכה העקיפה שאין בה כל מנגנון סינון, וכך נחשוף את החולה להפרעת-קצב מהירה ביותר העלולה להיות מסוכנת.
התוויית-נגד זו אינה קיימת בכל סוגי הערור המוקדם, ואף לא בכל סוג של WPW, אלא אך ורק במקרים בהם יש הולכת אותות ישירה מהעלייה לחדר במסלול העוקף וחזרה דרך הצומת - WPW אנטידרומי.
חסמי הולכה בדרגה גבוהה: CAVB, תלת-ענפי, אלא אם כן לחולה יש קוצב לב קבוע.
אי-ספיקת לב דיאסטולית: ברור כי חלק ניכר מהחולים המאובחנים עם אי-ספיקת לב סובלים לא רק מירידה בתפקוד הסיסטולי של חדר שמאל, אלא גם מירידה בתפקוד הדיאסטולי שלו, היינו - ירידה ביכולת השריר להרפיה בין ההתכווצויות.
תוצאה זו מביאה לכך שחולים עם התכווצות תקינה של החדר וערכי מקטע פליטה תקינים לכאורה, יסבלו מאותם סימפטומים של אי ספיקת לב המאפיינים אי-ספיקה סיסטולית "קלאסית", וזאת משום שכשהשריר אינו מתרפה כראוי, יש פגיעה במילוי החדר ונוצרת אי-ספיקה "אחורה".
חולים כאלה לא יצאו נשכרים מטיפול בתרופה, שתגביר עוד יותר את עצמת התכווצות החדרים.
היריון והנקה אינם מהווים התווית נגד לנטילת דיגוקסין.
להפך, קבוצת הנשים הצעירות, אשר במרבית המקרים מקבלות דיגוקסין בשל הפרעת קצב עצמאית ממחלת לב אורגנית, נחשבת לאוכלוסייה אידיאלית לטיפול בתרופה זו, בשל הסיכון הנמוך לסיבוכים, ותינוקות בריאים רבים נולדו לאחר הריונות מלווי-דיגוקסין.
עד לפני כעשרים שנה הדיגוקסין היה ברירת מחדל לטיפול בחולי לב רבים, בין אם בשל תפקוד ירוד, בשל פרפור פרוזדורים או בשתי האינדיקציות גם יחד.
היום השימוש בדיגוקסין פחות נפוץ, וחלק ניכר מהרופאים משתדלים שלא להרבות בו, מן הטעמים הבאים:
האפקט הפרו-אריתמי: נוסף על האפקט הרצוי של התרופה, יכול הדיגוקסין לעודד פעילותם של מוקדים אקטופיים הנמצאים דיסטלית ("מתחת") לצרור ע"ש היס, וכך להביא להיווצרות הפרעות קצב חדריות, הן טריוויאליות והן מליגננטיות, בקרב אוכלוסייה שבמקרים רבים היא פגיעה לכך ממילא.
האטת יתר: השפעת הדיגוקסין על הקשרית העלייתית-חדרית עשויה שלא להיעצר ברף הרצוי, אלא לשתק אותה לפרקי זמן ארוכים מהרצוי והדרוש, עד כדי חסימתה החלקית למעבר אותות חשמליים מלמעלה.
כתוצאה מכך עלולות להיגרם ברדיקרדיות (קצב לב איטי) שאף הן עשויות להיות מסוכנות.
מובן כי אפקט זה אינו בלעדי לדיגוקסין, והוא עלול להופיע, אם כי פחות, עם כל תרופה הפועלת על ה"צומת" - בין אם מדובר בחוסמי בטא או חוסמי תעלות סידן.
האינדקס התרפויטי הצר: על מנת שהדיגוקסין יהיה יעיל, יש צורך בהשגת רמה מסוימת וקבועה שלו בדם, אך רמה זו קרובה לרמה שבה התרופה תחדל מלהועיל ותהפוך לרעל קטלני.
אכן, לדיגוקסין עומדת לרועץ נטייתו הידועה לגרום להרעלה, שעלולה להביא למוות.
כמו כן, סיבוך נפוץ של אס"ל מתקדמת הוא אי ספיקת כליות שמאריכה את זמן פינויו של הדיגוקסין מהגוף, מגבירה את ריכוזו בדם ומעלה את הסיכוי להרעלה.
נוסף לכך, בעלי תפקוד סיסטולי ירוד במיוחד נחשבים לחשופים ביתר-שאת להפרעות קצב חדריות קשות ואף קטלניות, וכך הדיגוקסין עלול לעודד זאת.
סיכויי תמותה מוגברים: בעבר שלטה בטיפול באס"ל גישה שהתמקדה בטיפול בסימפטומי המחלה, היינו בצבירת נוזלים (באמצעות דיורטיקה) ובירידה ביכולת התפקודית.
בשלושים השנים האחרונות התפתחה בטיפול באס"ל פרדיגמה חדשה "נוירו-הומוראלית", השמה את הדגש על מעורבותם של חומרים כימיים בדינמיקה הפתולוגית של אס"ל.
לפי פרדיגמה זו, הטיפול הרצוי באס"ל הוא כזה שמבודד ומנטרל את החומרים החיוניים לתהליך הסחרור ההרסני (קטכולאמינים, אנגיוטנסין/אלדוסטרון), ולא כזה שמטפל בתוצאת פעולתם.
נמצא שטיפול כזה הוא בעל מתאם חיובי לסיכויי הישרדות משופרים אצל חולי אס"ל, בעוד שלדיגוקסין אין זיקה כזו.
לפיכך, המגמה השלטת כיום היא לדחות ככל האפשר את השימוש בדיגוקסין אצל חולי אס"ל, ולשמור אותו למצבים שבהם הטיפול בחוסמי ACE, חוסמי בטא ודיורטיקה במינונים אופטימליים אינו משחרר את החולה מסימפטומים.
מחקר DIG מצא כי אין שיפור באיכות החיים או בהישרדות של מטופלים הנוטלים דיגוקסין, אלא רק הפחתת אשפוזים בבתי החולים.
דיג טונה המכונה גם מחווה למסונייה הוא ציור שמן על בד של הצייר הסוריאליסטי הספרדי סלבדור דאלי.
היצירה המונומנטלית, שגובהה כ-3 מטרים ורוחבה עולה על 4 מטרים, צוירה בשנים 1966–1967 בצבעי שמן על בד.
היצירה מוצגת במכון פול רישאר באיל דה בנדול שבצרפת.
יצירה זו היא אחת היצירות הידועות האחרונות שצייר דאלי בימי חייו.
היצירה מתארת דיג דגי טונה, ומציגה במרכזה את המאבק בין הדייג לבין הדג הגדול, כאשר הדייג נועץ את סכינו הגדול והמוזהב לתוך הדג, והים הכחול הופך אדום בשל דמו של הדג.
היצירה מכונה גם "מחווה למסוניה" ומוקדשת לצייר ז'אן-לואי-ארנסט מסונייה, בן המאה ה-19 אשר התמחה בציורי קרבות ימיים.
היצירה משלבת את סגנון הסוריאליזם, עם סגנון הפופ ארט ואמנות פסיכדלית.
נדרשו לדאלי כשנתיים להשלים את היצירה רחבת ההיקף.
בתחום אחסון הנתונים, דִּיגִיטַצְיָה (או דִּיגִיטִיזַצְיָה, באנגלית: Digitizing או Digitization.
על פי האקדמיה ללשון העברית: סִפְרוּת) היא יצירת עותק ממוחשב של תכנים שלא היו בפורמט ממוחשב קודם לכן.
לרוב התהליך יוצר קובצי מחשב דיגיטליים ומכאן מגיע שמו של התהליך.
לעיתים נחשבים כדיגיטציה גם תהליכי המרת פורמטים ממדיה דיגיטלית אחת לאחרת, כדוגמת תהליך ריפינג, או תהליכים של הכנסת המדיה לאינדקס מוסדר אשר הופך אותה ליותר נגישה לחיפוש ואיחזור.
רבים מארכיוני המדיה בעולם – ובהם ארכיון מדינת ישראל, ארכיון עיתונות יהודית היסטורית וארכיון רשות השידור – עוברים תהליך של דיגיטציה.
סיבית (ביט) היא ספרה בינארית.
זוהי יחידת הנתונים הקטנה ביותר שבה משתמש המחשב.
הדיגיטציה מאפשרת לייצג מידע בפורמטים שונים של סיביות.
עם זאת, הדיגיטציה אינה מובילה בהכרח להעתק מדויק של המידע המיוצג באמצעותה.
על פי רוב הייצוג הספרתי מאבד חלק מהמידע המקורי ולכן מהווה רק קירוב שלו (לדוגמה: תמונה מפוקסלת; להרחבה, ראו שגיאת קוונטיזציה).
שגיאת קירוב יכולות להתרחש בעקבות טעויות עיגול המצטברות לאורך שלבי החישוב.
דוגמאות לשימוש בתהליך הדיגיטציה הן המרת תמונה, קול, מסמך או אות חשמלי כלשהו, לפורמט דיגיטלי - תפיסת מראה כלשהו על ידי צילום ושימורו בייצוג ספרתי כקובץ תמונה; הקלטת קול ושמירתו בקובצי אודיו, או המרה של ייצוג אות קולי השמור על אמצעי לאחסון נתונים כדוגמת סרט מגנטי, לייצוג ספרתי וממוחשב; ועוד.
הדיג'רטי (Digerati) הוא מינוח עיתונאי המשמש כסמל סטטוס בבואו לתאר את האליטה של תעשיית המחשבים והקהילות המקוונות.
אנשי הדיג'רטי נתפסים כמובילי דעה, כמקדמי חזון טכנולוגי וכחזית רעיונית וביצועית בתחום.
המילה היא הלחם בסיסים המורכב מהמילים דיג'יטל (בעברית: ספרתי) וליטרטי (בעברית: איש ספר, אינטלקטואל), ומאזכרת את המונח המוקדם יותר גליטרטי (גליטר [בעברית: ניצנוץ] וליטרטי).
מדעני מחשב מפורסמים, כותבים במגזיני טכנולוגיה ובלוגרים מוכרים מהווים חלק מהדיג'רטי.
למילה כמה שימושים שונים אך קשורים:
מנהיגי דעה אשר, דרך כתביהם, קידמו חזון שלפיו הטכנולוגיה הדיגיטלית והאינטרנט הם יסודות מעצבים של החברה;
אנשים הנחשבים כידוענים בתוך תת-תרבות המחשבים של עמק הסיליקון, במיוחד בשנות בועת הדוט-קום;
כל מי שנחשב כמשפיע בקהילת הטכנולוגיה הדיגיטלית.
האזכור הראשון של המונח דיג'רטי ברשת Usenet התרחש בשנת 1992, והתייחס למאמרו של ג'ורג' גילדר במגזין אפסייד.
על-פי טורו של ויליאם ספייר, "על שפה", שפורסם במוסף יום ראשון של הניו יורק טיימס באחד במרץ 1992, המונח נטבע על ידי עורך הניו יורק טיימס, טים רייס, במאמר בניו יורק טיימס מינואר 1992.במילותיו של רייס:
למעשה השימוש הראשון ב'דיג'רטי' נעשה במאמר 'ברכות של זיכרון, גלים של מחלוקת' של ג'ון מארקוף מ-29 בינואר 1992, שלתוכו ערכתי את המונח.
המאמר היה על המחלוקת שנוצרה בעקבות מאמר של ג'ורג' גילדר שהופיע לאחרונה במגזין אפסייד.
במאמר "על שפה" מאחד במרץ 1992 במוסף יום ראשון של הניו יורק טיימס, ציין ויליאם ספייר את הטבעת המונח ונתן לי את הכבוד להגדירו, וכך הגדרנו אותו:
דיג'רטי, שם עצם, רבים - אנשים המיומנים בעיבוד ומניפולציה של מידע דיגיטלי; טכנו-גיקים עשירים או מלומדים.
בעבר, בעיקר בשנות התשעים, נעשה שימוש במונח בעיקר במשמעותו הראשונה והשנייה.
באתר Edge ובספרו של ג'ון ברוקמן דיג'רטי: מפגשים עם אליטת הסייבר (1996) מופיעה רשימה של אנשי דיג'רטי ותוארם.
בין האנשים שצוינו כחברי הדיג'רטי, בעיקר במשמעות הראשונה של המילה, נמצאים פעילים מקרן החזית האלקטרונית ו-WELL, מוציאים לאור, כותבים, בעלי טורים, מנהלים, אקדמאים, מפתחים, מתכנתי ארפאנט ואינטרנט ונוספים.
בין המוכרים שבהם נמצאים ביל גייטס, מייסד "מיקרוסופט", סטיב ג'ובס, מייסד "אפל", סטיב ווזניאק, מייסד-שותף של "אפל", ואחרים.
כיום נעשה שימוש במונח בעיקר במשמעותו השלישית.
באנגליה, מגזין The Drum מוציא מדי שנה רשימה של מאה האנשים המשפיעים ביותר בתעשיית השיווק הדיגיטלי, תחת הכותרת "The Drum Digerati" (בעברית: הדיג'רטי של הדראם).
כמו כן נעשה שימוש במונח בשמות של חברות ואתרים כמונח שמציין אוריינות דיגיטלית.
בישראל כמעט ולא נעשה שימוש במונח בכל שלוש הוראותיו, למרות שהוא נוכח בשפה האנגלית כבר זמן רב.
עם זאת לעיתים הוא מוזכר במסגרת קורסים אקדמיים באוניברסיטת בר-אילן, ובאוניברסיטת תל אביב.
דיגיטל_מי (נולד ב-23 ביוני 1983) הוא שם הבמה של יוצר המוזיקה האלקטרונית הישראלי שי ליברובסקי.
התחומים המוזיקליים בהם עוסקת היצירה של דיגיטל_מי נוגעים בהיפ הופ, פסיכדליה, מוזיקה אלקטרונית וקונספטואלית.
דיגיטל_מי יוצר בשיטת ה"גזור והדבק" (Cut & Paste), ועבודותיו מורכבות מקולאז'ים של צלילים הלקוחים ממקורות שונים לכדי יצירה חדשה.
דיגיטל_מי פעיל משנת 2003, אז יצא מיני אלבומו הראשון בלייבל הירושלמי AK-DUCK, והחל להופיע ברחבי הארץ יחד עם אור בן דוד תחת השם "טלמעתק".
בשנת 2004 הקים את קולקטיב המוזיקאים קלצונה, שכלל את ההרכב "תרגיל המאוורר", בו ניגן על סמפלר לצד הסולן והבסיסט יפתח דור והגיטריסט זהר קרפ.
מאוחר יותר הוציא מיני אלבומים בלייבל Bird Song וב-2008 הוציא את אלבומו הראשון, מתעלם מהצרכים, בלייבל Audio Montage (בו יצאו אלבומים ללהקות "התפוחים", "האחים רמירז", "בום פם", "רדיוטריפ" ואחרות).
את עטיפת האלבום עיצב ליברובסקי וכן את הווידאו קליפ של שיר הנושא, בבימוי משותף עם נועם ורטהיים.
בדצמבר 2013 יצא רוכב אופניים, יצירה מוזיקלית קונספטואלית המדמה פסקול לרכיבה באופניים ברחובות תל אביב.
בבסיס היצירה ארבעה חלקים המדמים מסלולים ומצבי רוח שונים בעונות וסיטואציות שונות.
ליצירה המוזיקלית נילוו 13 קטעי וידאו קצרים שנוצרו ברובם על ידי ליברובסקי, ארבעה בבימוי שיר קומאי, חמישה בשיתוף גיל לביא, וכן סרטונים בשיתוף האמן הפלסטי DeDe והמעצבת הגרפית נטע שמעוני.
קטלוג בן 40 עמודים הודפס ונמכר במסיבת ההשקה לפרויקט.
בנוסף ראו אור אלבומים בהם שימש דיגיטל_מי כחבר בהרכבים Bitter Jews (לצד חיים כהן) ו-Audio Montage All Stars (לצד רדיוטריפ, מארקי פאנק, קותימן, מאיה דוניץ, קיפ, ירון אוזנה, ספי ציזלינג ותבור בן דור.
בהופעה החיה שלו, משתמש דיגיטל_מי בסמפלר של חברת "קורג" היפנית מדגם ES-x1. שימש כמופע חימום בהופעתם בישראל של האמנים הבינלאומיים Kid Koala, סול וויליאמס Venetian Snares, Daedelus, Gonjasufi, Dorian Concept, Gaslamp Killer, די ג'יי פוד ואחרים.
הוא הופיע בפסטיבלים רבים ובהם "פסטיבל הגרוב", "פסטיבל הקצב", "Tabac Weekender", "אינדינגב", "יערות מנשה" בישראל ובפסטיבלים "Fusion" בגרמניה ו"Brussels Up!" בבלגיה.
בין השאר קיים שי ליברובסקי סדנת אמן במכללת הד, הרצאות על תולדות הסימפול (דגימה) בקונסרבטוריון תל אביב ובמועדון לבונטין 7, וכן הרצאה על ההתפתחות הקונספטואלית של האלבום במועדון צוותא.
ליברובסקי פרסם מאמרים וביקורות בעיתונים "תרבות מעריב" ו"כלכליסט" ובאתרים "השרת העיוור", "שוקס", "קיוב" ו"קול הקמפוס".
2008 - מתעלם מהצרכים (Audio Montage)
(ניסיונות סמפלר, מחשב ומיקרופון (קלצונה)
מיני אלבומים (שמות ואמנים שונים)
2004 - אמנים שונים The Denied Years (קלצונה)
2005 - תרגיל המאוורר Fan Trick (קלצונה)
דיג היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה, מסתורין ומתח אשר עלתה לשידור בערוץ USA Network ב-5 במרץ 2015. הסדרה נוצרה על ידי התסריטאי והבמאי הישראלי גידי רף שכתב וביים אותה יחד עם טים קרינג.
הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת על ידי הרשת בשל רייטינג בינוני.
הסדרה מורכבת משלושה סיפורים בשלוש עלילות משנה שעתידות להתאחד עם התקדמות הפרקים:
הסיפור הראשון עוקב אחר סוכן הבולשת הפדרלית פיטר קונלי (בגילומו של ג'ייסון אייזקס) שמנסה לברוח מעברו ומתמנה לתפקיד בירושלים, תחת פיקוחה והדרכתה של לין מונהאן (בגילומה של אן הייש), הבוסית, המאהבת המזדמנת שלו ותלמידתו לשעבר.
קונלי רודף אחרי יוסף חאלד שנחשד בשוד עתיקות וברצח בארצות הברית ונמלט לישראל.
במהלך מרדף אחרי חאלד פוגש קונלי ארכאולוגית אמריקאית צעירה בעלת שיער אדום (אליסון סודול) שמובילה אותו לסיור אל תוך הלילה בחפירות ארכאולוגיות מתחת להר הבית.
בבוקר למחרת מתגלה גופתה של הארכאולוגית והוא הופך לחשוד העיקרי ברצח.
קו העלילה השני מלווה את אברהם, נער חרדי (בגילומו של גיא סלניק), ואת העגלה האדומה שהוא אחראי עליה במסעם מאופלנד שבנורווגיה, דרך קרואטיה אל יעד שעדיין בלתי ידוע ותוך התמודדות עם "שם" האיסיי (בגילומו של אסי כהן).
הסיפור השלישי מתרחש בלב המדבר בניו מקסיקו שבארצות הברית בבניין מבוצר שבו נכלא ילד בשם ג'וש במשך שלוש-עשרה שנה על ידי הכומר הפנאטי טד בילינגהאם (בגילומו של דייוויד קוסטביל).
לאחר שיורים בילד למוות נחשף שג'וש לא היה הילד היחיד במתקן אלא שישנם כמה ילדים זהים, כנראה משובטים, באותו השם שממתינים להגשמת נבואה שתשנה את ההיסטוריה.
ג'ייסון אייזקס - פיטר קונלי, סוכן בולשת.
אן הייש - לין מונהאן, סוכנת בולשת בכירה, עובדת שגרירות ארצות הברית בישראל, המנהלת והמאהבת של קונלי.
דייוויד קוסטביל - הכומר טד בילנגהם.
אליסון סודול - אמה וילסון, סטודנטית לארכאולוגיה.
עומאר מטוואלי - יוסף חאליד, מבוקש על ידי משטרת ישראל וארצות הברית.
אורי פפר - גולן כהן, בלש ישראלי.
משה איבגי - שמעון, הדוד הדתי של הבלש כהן.
שמיל בן ארי - הרב לב, ראש המרכז למורשת ירושלים.
אסי כהן - האיסיי שם.
יהודה לוי - סוכן שב"כ ששתול במרכז למורשת ירושלים.
גיא סלניק - אברהם, נער חרדי שמלווה ושומר על העגלה האדומה.
אלון אבוטבול - בלש משטרה בגמלאות.
בדומה לסדרה "חטופים" שגם אותה יצר רף, במקביל לשידור הסדרה, באתר האינטרנט שלה מוצגים חידות ופרטים המהווים "מידע משלים" לאלו שנמסרו בפרקים עצמם.
הסדרה צולמה בעיקר בירושלים בישראל ובאלבקרקי, ניו מקסיקו שבארצות הברית.
אתרי צילום נוספים: בערים דוברובניק, פולה, ספליט וטרוגיר שבקרואטיה ובאי מלטה.
בשל המתיחות הביטחונית סביב מבצע צוק איתן בוטלו או נדחו חלק מהצילומים בירושלים דבר שגרם לעיכוב בעליית הסדרה.
ההקשרים לישראל והחלק הישראלי של ההפקה ניכרים היטב בעלילה.
חלק גדול מהדיאלוגים הם בעברית, הנוף הישראלי ונבחרת השחקנים כוללת שורה ארוכה של כוכבים ישראלים .
בהתאם להשקפת היוצרים (גידי רף הוא הומו שחי עם בן זוג, טים קרינג התייחס בחיוב להומוסקסואליות בתסריטים קודמים שלו), חלק מהדמויות הגבריות בסדרה מקיימות יחסי מין בין גברים.
כך למשל הבלש גולן כהן ויוסף חאליד.
הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית בערוץ USA Network ב-5 במרץ 2015 ובישראל בהוט ובYes ב-21 במרץ.
עונה פרקים שידור מקורי שידור ראשון שידור אחרון 1 10 5 במרץ 2015 7 במאי 2015
מס'שם הפרקשידור מקוריצופים בארצות הברית
דיגבי הדרקון היא סדרת הנפשה ממוחשבת בריטית לילדים שיצרה סאלי האנטר, שעלתה לשידור ב-4 ביולי 2016. הסדרה מופקת בממלכה המאוחדת על ידי חברת Blue-Zoo Productions בעבור ניק ג'וניור.
בישראל משודרת הסדרה בערוץ הופ!.
דיגבי הוא דרקון מואנש שחי בארץ קסומה בשם קריית תפוח (במקור: Applecross Wood, "יער אפלקרוס"), יחד עם חבורת ידידים.
עם הידידים נמנים יצורים הנמצאים לרוב ביערות אמיתיים, וכן גם מגוון של טרולים קסומים.
דיגבי - דרקון שלא יודע לנשוף אש או לעוף, מעריץ את רופוס האדום.
פיזי איזי - פיה ורודה, וחברתו של דיגבי, מגושמת בקסמיה.
צ'יפס - סנאי אשר אוהב מאוד אגוזים, חברו של דיגבי.
קוטר - גובלין עצבני וחבר של דיגבי אשר יש לו שבלולי מחמד, גר בקרון של הרכב שלו - סקוטי.
גריזל - שדונה גאוותנית ורשעית והבוסית של מונגו.
מונגו - ינשוף שמן וכחול והעוזר של גריזל.
אלברט - גירית זקן המנהל מכולת.
ארצ'י - עכבר והעוזר של אלברט.
דיגלוסה (שם מדעי: Diglossa) הוא סוג של ציפורי שיר מקבוצת הטנגריים שבמשפחת הפרושיים, החיים באמריקה הדרומית, לרוב סביב מורדות הרי האנדים, עם שני מינים החיים גם באמריקה המרכזית.
סוג זה קרוי גם קורע פרחים, עקב מנהגם של המינים שבמשפחה לחתוך חלקי פרחים ולשתות צוף שלא מפתח הפרח, תוך גרימת נזק לצמח.
לעופות אלה מקורים מעט מכופפים כדי שיוכלו להגיע אל הפרחים בקלות ולמצוא את הבסיס ממנו יוצא הצוף וכן הם בעלי לשון ארוכה העוזרת ללקט את הצוף.
מאחר שלצמחים נגרם נזק הם משתמשים בסימביוזה קבועה עם קוליבריים – עופות בעלי התמחות ביניקת צוף גבוהה יותר והם תוקפניים ביותר.
ברגע שיראו את הדיגלוסה הם יגרשו אותה מיד מהפרח.
ניקולאס ג'יימס גייל , המוכר בשם הבמה דיגיטל פארם אנימלס (Digital Farm Animals), הוא מפיק מוזיקלי, פזמונאי, די ג'יי ורמיקסר בריטי.
בתור תקליטן, הוא הופיע בפסטיבלים ובמקומות ברחבי העולם, כולל Tomorrowland, מיסטרילנד , וי פסטיבל , פסטיבל ברודמאסטרס ו-Ministry of Sound Club.
ב-30 באוקטובר 2015, נודע כי הוא היה אחד מהמפיקים והכותבים של הסינגל "Be the One" של דואה ליפה.
ב-31 במרץ 2016, נודע כי הוא היה אחד מהמפיקים והכותבים של הסינגל "No Money" של גלנטיס.
ב-3 ביוני 2016, הוציא, בשיתוף פעולה עם קאש קאש ונלי, את הסינגל "Millionaire".
ב-2 בדצמבר 2016, הוציא, בשיתוף פעולה עם סיגלה, את הסינגל "Only One".
ב-3 בפברואר 2017, הוציא, בשיתוף פעולה עם היילי סטיינפלד, את הסינגל "Digital Love".
ב-14 באפריל 2017, נודע כי הוא היה אחד מהכותבים והמפיקים של הסינגל "Stay Together" של נואה סיירוס.
ב-21 ביולי 2017, התארח יחד עם ביבי רקסה בסינגל "Back to You" של לואי טומלינסון.
ב-13 באוקטובר 2017, נודע כי הוא היה אחד מהכותבים והמפיקים של הסינגל "Personal" של The Vamps.
ב-20 באוקטובר 2017, נודע כי היה אחד מהכותבים של הסינגל "Anywhere" של ריטה אורה.
ב-27 באוקטובר 2017, התארח יחד עם נואה סיירוס, בסינגל "All Falls Down" של אלן ווקר.
ב-23 במרץ 2018, נודע כי הוא היה אחד מהכותבים והמפיקים של הסינגל "Lonely" של מטומה בשיתוף MAX.
ב-22 ביוני 2018, נודע כי הוא היה אחד מהכותבים והמפיקים של הסינגל "Only You" של צ'יט קודס בשיתוף ליטל מיקס.
ב-19 באוקטובר 2018, נודע כי הוא היה אחד מהכותבים והמפיקים של הסינגל "Empty Space" של ג'יימס ארתור.
ב-2019 הוא הוחתם אצל אריסטה רקורדס.
כיום, הוא אמן ומפיק עצמאי.
ב-1 בנובמבר 2019, נודע כי הוא היה אחד מהכותבים של הסינגל "We Got Love" של סיגלה בשיתוף אלה הנדרסון.
ב-23 באוקטובר 2020, התארח יחד עם קרייג דייוויד, בסינגל "Really Love" של KSI.
ב-2020–2021, כתב והפיק מספר סינגלים ל-KSI מאלבומו השני, All Over the Place.
בין הסינגלים שכתב והפיק, היו הסינגלים "Don't Play" ו-"Holiday".
דיג בקרח הוא פעילות של דיג המתבצעת דרך פתח בקרח בגוף מים קפוא.
הדיג מתבצע בעזרת חוטים, חכה, קרסים , חניתות, וכלי ציד נוספים המשמשים לדיג.
דיג בקרח אינו מקצוע בפני עצמו, אבל פופולרי בתור ספורט או תחביב באזורים קפואים.
בעבר דיג בקרח שימש כמקור מזון לאנשים ללא כל אלטרנטיבה, כי הוא פעילות ציד מסוכנת ולא משתלמת כמקור מזון.
כיום בדומה לתחרויות דיג, מתקיימות תחרויות דיג בקרח בעיקר באזור צפון אמריקה הצפונית, וכוללות פרסים כספיים.
המשתתפים בתחרויות אינם נחשבים ספורטאים אלא דייגים ומתחרים על:
מספר הדגים שנתפסו בזמן מוגבל
השווי הכספי של הדגים שדגו
גודל הדגים הוא המדד הנפוץ ביותר בתחרויות.
התחרות הגדולה ביותר כיום נערכת מדי שנה בבריינרד שבארצות הברית וכוללת מספר רב של משתתפים הדגים באמצעות חכה ומתחרים על הדג הגדול ביותר.
קרח הוא קרקע קשה שבירה ולא צפויה לעיתים קרובות.
לכן, פעילות כלי רכב אופנועים ומשאיות המשמשות לרוב כמקור לציוד יכולות לגרום לסדקים ושברים בקרח.
במקומות קרים מתרחשות רוחות חזקות ששוברות לוחות קרח גדולים.
בנוסף קרח הוא חלק וקשה נפילה על קרח יכולה להיות מסוכנת וכואבת ויכולה לגרום לכוויות קור והיפותרמיה, נפילה למים קפואים יכולה לגרום להלם קור, לטביעה מתחת לשכבת הקרח, להיפותרמיה ולמוות.
לפני הדיג יש לבדוק את עובי שכבת הקרח, שיש כוחות הצלה מוכנים בקרבת מקום, בגדים חמים וציוד הגנה מכוויית קור.
במקומות קפואים שוממים ומרוחקים (המשמשים באופן שכיח לדיג קרח) לוקח זמן לכוחות ההצלה והחילוץ להגיע ולאתר את המקום.
תחרויות קרח רבות שוכרות צוללנים וכוחות הצלה פרטיים לאירוע ובמקרים חריגים מזעיקים מסוקים ואנשי חילוץ מיוחדים.
דיגיטל ספיי הוא פורום ואתר חדשות בריטי המפרסם חדשות על בידור, טלוויזיה וקולנוע.
האתר הוקם על ידי איאן צ'פמן בתחילת ינואר 1999 בשם digiNews.
ב-28 בפברואר 1999, האתר התמזג יחד עם אתר החדשות הבריטי ONfaq.
ב-9 באפריל 2008, הוכרז שהאתר נרכש על ידי Hachette Filipacchi UK, חברת בת של לגרדר.
מאז 2008, האתר אחראי על פרסי Digital Spy.
במרץ 2011, העיתונאי הבריטי, דייוויד מויניהן, החליף את ניל ווילקס כעורך אתר החדשות.
ב-1 באוגוסט 2011, הבעלות על Hachette Filipacchi UK נמכרה לסוכנות הידיעות הרסט .
ב-2 במאי 2013, Digital Spy זכה בפרסי המדיה הבריטית בקטגוריית צוות העריכה של השנה.
ב-3 ביולי 2014, Digital Spy זכה בפרסי הפרסום הדיגיטלי של "AOP" בקטגוריית אתר הצרכנים של השנה.
בנובמבר 2015, עורך Heat לשעבר, ג'וליאן לינלי, מונה לעורך הראשי.
בנובמבר 2016, העיתונאי הבריטי מאט היל, מונה לעורך אתר החדשות.
באוקטובר 2017, Digital Spy זכה בפרסי PPA Digital בקטגוריית צוות התוכן הדיגיטלי של השנה, והיה מועמד בקטגוריות אתר השנה וראש צוות התוכן של השנה של פרסי PPA Digital.
במרץ 2018, Digital Spy היה מועמד לפרסי המצוינות בעריכה של Hearst בקטגוריית האתר הבין-לאומי של השנה.
באוקטובר 2018, Digital Spy זכה בפרסי PPA Digital בקטגוריית צוות התוכן הדיגיטלי של השנה.
ב-22 במרץ 2021, הודיעה Digital Spy באתר שלה כי פורומים שאינם קשורים לסרטים, בידור וטלוויזיה (כגון פוליטיקה) ייסגרו.
פורומים אלו אכן נסגרו 24 שעות לאחר מכן.
דיגיטל אנדרגראונד היה הרכב היפ הופ אלטרנטיבי אמריקאי מאוקלנד.
חברי ההרכב השתנו והתחלפו עם כל אלבום וסיבוב הופעות.
מנהיג ההרכב היה גרגורי "שוק ג'י" ג'ייקובס.
שוק ג'י הקים את הקבוצה ב-1987 עם ג'ימי "צ'ופמאסטר ג'יי" דרייט מברקלי, קליפורניה, ודי ג'יי הרדיו של טמפה, קנת "קני-קיי" ווטרס.
בהשפעה רבה מלהקות הפאנק השונות של שנות ה-70, דיגיטל אנדרגראונד לקחה דגימות מלהקות אלו, שהפכו למרכיב משמעותי בראפ של החוף המערבי.
דיגיטל אנדרגראונד בולטת גם בצמיחת הקריירה של חבר ההרכב טופאק שאקור.
ב-2008, לאחר כ-20 שנים של סיבובי הופעות, שוק ג'י הודיע רשמית שההרכב התפרק.
זמן קצר לאחר ההכרזה הזו, הקבוצה אישרה גם שהאלבום שלהם ממאי 2008, "!Cuz a D.U.
Party Don't Stop..", יהיה השיתוף פעולה האחרון שלהם.
לאחר מותו של שוק ג'י, בשנת 2021, דרייט הכריז ב-25 באוגוסט 2021 על הקמת ההרכב דיגיטל אנדרגראונד נקסט ג'נריישן (Digital Underground Next Generation), בראשות בנו, צ'ייסן "סון אוף דה אנדרגראונד" דרייט.
ג'ייקובס בילה את רוב שנות נעוריו בטמפה ובניו יורק.
כשההרכב הוקם בשנת 1987, אופיו היה לוחמני יותר, ונועד להוות מחווה לפעילים החברתיים הפנתרים השחורים.
עם זאת, כאשר הרכבים כמו פאבליק אנמי ו-N.W.A זכו להצלחה, ג'ייקובס בחר לקחת את האופי של ההרכב לכיוון יותר גחמני ואופטימי.
בשנת 1987 ג'ייקובס פגש את דרייט בחנות מוזיקה בסן ליאנדרו, קליפורניה, שם ג'ייקובס מכר לדרייט כלי מקלדת.
דרייט התעניין במוזיקת היפ הופ וג'ייקובס התעניין באולפן של אביו של דרייט, שם ניגן פאנק וג'אז.
השניים התחברו דרך הערצה המשותפת ללהקות כמו פרלמנט ופאנקדליק, ובסופו של דבר הקימו את ההרכב.
דרייט, יליד ברקלי, האמין ש"האקלקטיות" של אזור מפרץ סן פרנסיסקו הייתה השפעה מהותית על דיגיטל אנדרגראונד.
"Sex Packets", אלבום הבכורה של הקבוצה, יצא לאור בתחילת 1990 בעקבות הצלחת שני הסינגלים הקודמים שלהם, שנכללו באלבום: " Doowutchyalike" (להיט מועדונים, שיצא לאור בשנה שלפני) ו-"The Humpty Dance" (יצא בינואר והיה המצליח יותר מבין השניים).
"The Humpty Dance" הגיע למקום ה-11 ברשימת בילבורד הוט 100, למקום ה-7 במצעד שירי ה-R&B ולמקום ה-1 במצעד שירי הראפ.
שוק ג'י ביצע את השיר תחת האלטר אגו "המפטי האמפ" ("Humpty Hump").
Sex Packets כללה סימפולים של P-Funk, בהשפעת ג'אז ושילוב של סימפולים וכלי נגינה חיים, מה שזיכה אותה בביקורות חיוביות ומכירות רבות של האלבום.
ב-1992 יצא לאור המיני-אלבום, "This Is an EP Release", שהוכתר כאלבום זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
שני שירים מהאלבום, "Tie the Knot" ו-"Same Song" נכללו בפסקול של הסרט "Nothing But Trouble" בכיכובם של דן אקרויד,צ'בי צ'ייס, דמי מור וג'ון קנדי.
טופאק שאקור ערך את הופעת הבכורה שלו בשיר "Same Song" וגילם מלך אפריקאי בקליפ של השיר.
טופאק גם הופיע כזמר רקע בגרסת הרמיקס של השיר "The Way We Swing" כשהתלוצץ בשיר, והוסיף אלתורים הומוריסטיים בין שורות השיר.
טופאק החל להופיע לראשונה על הבמה עם ההרכב כאחד הרקדנים וכהייפ מאן.
אלבום המלא השני של ההרכב, "Sons of the P", כלל שני סינגלים: "Nose Job" ו-"Kiss You Back", האחרון שבהם כלל פזמונים וקולות רקע ששרה בוני בוייר, שעבדה לזמן קצר עם דיגיטל אנדרגראונד.
גם האלבום וגם הסינגל "Kiss You Back" הוכתרו כל אחד כזהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
האלבום השלישי של ההרכב, "The Body-Hat Syndrome" זכה להצלחה פחות טובה מקודמיו.