tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקרבה למדבריות השפיעה על תנאי הביטחון באזור לאורך כל העת העתיקה, כחבל ספר שבו מתרחש המאבק המתמיד בין "המזרע לישימון" היה האזור זירה למאבק אנושי בין החקלאים תושבי הקבע לבין נוודי המדבר אשר פשטו בשנות בצורת ובעתות מצוקה על יישובי הקבע.
ההיסטוריה של ההתיישבות בדרום ההר
ב (פרק נחלת שבט יהודה) מוזכרים היישובים כרמל, מעון, זיף, יוטה ועוד.
שמות חלק מהיישובים הערביים באזור משמרים את שמות היישובים מתקופת התנ"ך.
בהיותו אזור ספר המרוחק מעין השלטון שימש האזור כמרחב פעולה לבריחתו של דוד מפני שאול המלך, פרקים רבים בספר שמואל א' מתארים את מנוסתו של דוד למדבר זיף, מדבר מעון ומדבר עין גדי המזרחי יותר.
בסוף ימי בית ראשון, עם חורבנה של ירושלים על ידי נבוכדנאצר, נחרבו גם הכפרים בדרום הר חברון ותושביהם הוגלו לבבל יחד עם גולי ירושלים .
את האזור תפסו האדומים שאף סייעו לבבלים בחורבן חבל הארץ הדרומי.
על כך ניתן ללמוד מאוסטרקונים שנמצאו בתל ערד ומספר עובדיה.
ההתיישבות האדומית בתקופת בית שני
בתקופה ההלניסטית הפכו האדומים לאוכלוסייה השלטת בדרום הר חברון.
תחת שלטון בית תלמי, האזור הפך ליחידה מנהלית נפרדת שנודעה בשם אידומיאה, על שם תושביה.
מרשה הפכה למרכז המנהלי של יחידה זו, והערים זיף ואדורים זכו לחשיבות משנית.
השלטון ההלניסטי הביא את התרבות ההלניסטית והפיניקית לאידומיאה, בעוד שעדויות לקיום מנהג ברית המילה באזור מראה על זיקה הולכת וגוברת של תושבי האזור ליהדות.
בשנים 113-112 לפנה"ס, אידומיאה נכבשה על ידי יוחנן הורקנוס.
תחת הנהגתו, גוירו האדומים והאזור סופח לממלכת החשמונאים.
האזור השתתף במרד בר כוכבא נגד השלטון הרומי (132 עד 136 לספירה).
המרד הותיר יישובים רבים באזור הרוסים או נטושים, וחלק מתושביו עברו לגליל.
האסטרונום והגאוגרף היווני קלאודיוס תלמי תיאר בכתביו את אדומיאה כאזור שומם, בהשוואה לצפיפות היחסית באזורים הצפוניים יותר של הארץ.
עם זאת, במשך השנים התגלו עדויות לכך שהישוב היהודי באזור שרד גם לאחר המרד.
פריחה יהודית בתקופת המשנה והתלמוד
פריחה של דרום הר חברון התרחשה בתקופת המשנה ובתקופת התלמוד (התקופה הרומית המאוחרת והתקופה הביזנטית).
הן מהממצאים הארכאולוגיים הרבים שנמצאו באזור והן מכתבים בני אותה תקופה אנו לומדים על קהילות יהודיות גדולות שחיו ופעלו באזור.
באותה התקופה, האזור הכולל את רכס ההרים והגבעות מדרום לחברון נודע בשם דרומא או דרומה.
שם זה מוזכר בדברי חז"ל.
גם אוסביוס השתמש במונח זה באונומסטיקון "ויש בדרומא כפר אחד גדול מאוד של יהודים נקרא עניה ט' מילין מחברון דרומה".
בספרו האונומסטיקון, זיהה אוסביוס את האתרים המוזכרים בתנ"ך ובברית החדשה עם יישובים בשטח כפי שהתקיימו בתקופתו, במאה הרביעית לספירה.
בדרום הר חברון מזכיר אוסביוס שבעה יישובים יהודיים – כרמל, יוטה, ענים התחתונה, אשתמוע, רימון, תלה ועין גדי.
הוא מזכיר גם שני כפרים נוצריים – יתיר וענים העליונה.
אל האונומסטיקון מתוספים סקרי השטח והחפירות הארכאולוגיות בעשרות השנים האחרונות המלמדים על קהילות רבות באזור שלא הוזכרו בחיבורו של אוסביוס, לדוגמה העיירה הגדולה סוסיא עם בית הכנסת והפסיפסים המפוארים שבה, דבר אשר לא מאפשר ספק ביהדותה של סוסיא.
במאה ה-9 מסתיים פרק זה בחיי היהודים באזור דרום הר חברון.
כל הקהילות הגדולות של תקופת המשנה והתלמוד נעלמות, ואת מקומם של בתי הכנסת תופסים מסגדים ועמם אוכלוסייה חדשה – המוסלמים, ייתכן שיהודי הדרום ברחו מפני כיבושי האסלאם, וייתכן שהתאסלמו כמו אוכלוסיות אחרות שנכבשו על ידו.
מאז הכיבוש המוסלמי נחלשה ההתיישבות היהודית באזור דרום הר חברון, ואת מקומה תפסה ההתיישבות המוסלמית.
שבטים ערביים-בדואים שחיו במדבר והתפרנסו ממנו, מצאו שקל ביותר לשבת על ספר המדבר ולהשתמש במשאביו.
העיר היהודית הגדולה ביותר באזור, סוסיא, ננטשה ונחרבה, לא במהלך של מלחמה וגירוש אלא בתהליך דמוגרפי טבעי.
רבים מהיהודים התאסלמו, והגדילו בכך את ההתיישבות הערבית-אסלאמית.
עד היום תופסים את עצמם רבים מערביי העיר יטא, בפרט בני חמולת מח'אמרה, כיהודים שהתאסלמו.
נפת חברון היא הגדולה ביותר מבין נפות הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון ומספר תושביה עמד בשנת 2017 על כ-707 אלף.
היישובים הגדולים הם חברון (ערבית: אלח'ליל, העיר השנייה בגודלה בשטחי הרשות הפלסטינית), דאהרייה, חלחול, יטא, דורא, א-סמוע, בית-אומר, בני נעים, וח'רבת אל-ערוב, נמצאים בו גם מספר מחנות פליטים כאל-ערוב ואל-פוואר.
באזור שמדרום לחברון ישנה אוכלוסייה בדואית גדולה יחסית.
נפה נוספת החולשת על צפון הר חברון ומזרחו היא נפת בית לחם.
היישובים הגדולים בנפה זו הם בית לחם, בית ג'אלא, בית פג'אר, בית סאחור ואל-ח'דר.
בנפה זו קיימים מספר מחנות פליטים, כדוגמת עאידה ודהיישה.
בדואים גרים בעיקר במזרח הנפה, באזור מדבר יהודה.
מעט אחרי מלחמת ששת הימים וכיבוש הר חברון בידי ישראל, חודשה ההתיישבות היהודית בגוש עציון, שחוסלה במלחמת העצמאות.
ב-27 בספטמבר 1967 הוקם מחדש כפר עציון, ההתנחלות הראשונה שהוקמה ביהודה ושומרון.
בהמשך הוקמו היישובים הר גילה, ראש צורים, אלון שבות, אלעזר, מגדל עוז, תקוע ועוד.
בד בבד, חודשה ההתיישבות היהודית בחברון והוקמה קריית ארבע.
בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הוקמו גרעיני התיישבות בירושלים ובקריית ארבע אשר כיוון עלייתם הוא דרום הר חברון.
היישוב הראשון שהוקם הוא בית יתיר.
ראשית העלייה הייתה אל מחנה יתיר בתוך יער יתיר ומשם עברו למקומם הקבוע על יד חורבת לוציפר ומשטרת לציפר.
בהמשך הוקמו היישובים מעון, כרמל, סוסיא, עתניאל, בית חגי, תלם, שמעה, מצפה לכיש ועוד.
במועצה האזורית הר חברון ישנם 20 יישובים, דתיים לאומיים וחילוניים, בהם יישובים קהילתיים, מושבים שיתופיים-חקלאיים, חוות ומצפים.
בנוסף נמצאים בשטח המועצה מספר מאחזים כחוות מעון, אביגיל ועוד.
במועצה מתגוררים נכון לשנת 2020 כ-11,000 בני אדם.
בדרום הר חברון הוכרז בשנת 1981 שטח אש של צה"ל הקרוי "שטח אש 918" ומשתרע על כ-30 קמ"ר.
בשנת 2020 פורסמו פרוטוקולים של ועדת השרים להתיישבות מהם עולה כי המדינה הכריזה על אזור זה כשטח אש ללא כל סיבה מבצעית, רק על מנת לפנות ממנו את תושביו הערבים.
לפי פרשנות אחרת, ביולי 1981, יזם שר החקלאות אריאל שרון מהלך, בו הורחב שטח האש באופן משמעותי לכ-30,000 דונם, כך שיעצור את התפרסות היישובים הערביים באזור.
הנושא עלה לדיון בוועדת השרים להתיישבות והוא הסביר כי הוא מעדיף שהצבא ישתמש בשטחים הללו בשל "התפשטות ערביי ההר הכפריים".
באוגוסט 1999 נמסרו לתושבי השטח צווי פינוי בשל מגורים בלתי חוקיים בשטח אש.
ב-16 בנובמבר 1999 פינו כוחות הביטחון בכוח כ-700 תושבים.
חלקם קיבל סיוע בבניית בתים חדשים מחוץ לשטח האש.
ב־2012 הודיעה המדינה לבג"ץ כי שטח האש נחוץ לה, ולא תתאפשר שהיית קבע במקום.
שבעה מבתי המאחז אביגיל שוכנים בשטח אש זה וכן כאלף בדווים, בשמונה כפרים בלתי מוכרים המיועדים לפינוי.
אחת מהמחלוקת סביב שטח האש היא האם הייתה התיישבות קבע בחלק מהשטח לפני ההכרזה על שטח האש.
לצד סוגיית המבנים הקבועים בשטח האש, נוהלו מגעים בין הגורמים המקומיים לבין שלטונות הצבא בכל הנוגע לשהייה במקום לצורכי מרעה וחקלאות אך לא למגורי קבע.
לבסוף, גובש מתווה פשרה עם חלק מהשוהים בתחומי השטח, שבמסגרתו הותרה אליו כניסת חקלאים ורועי צאן בזמנים שבהם לא מתקיימים אימונים.
בנובמבר 2021, בתגובה לפיגוע הירי בשער השלשלת, הקימו מתנחלים אוהל סמוך לכפר חאלת א-דבע, ניסו להצית מבנה חקלאי, גרמו נזק לכלי רכב, ולאחר מכן החלו לירות וליידות אבנים.
שני ערבים נפצעו מירי ועוד חמישה נפצעו מיידוי אבנים.
הר ורדה הוא תל געשי (הר געש רדום) בצפון רמת הגולן שמתנשא כ־130–140 מטרים מעל הסביבה.
גובהו 1,226 מטר מעל פני הים והוא ההר הגבוה ביותר ברמת הגולן והשני בגובהו בישראל אחרי החרמון, אם כי בשל היותו תל הוא לא מוגדר כחלק משרשרת הרי ישראל ולכן בפועל ההר השני בגובהו הוא הר מירון.
ההר הוא חלק מקו התלים הישראלי, והוא שוכן בין הר כרמים להר חרמונית, צפונית־מזרחית לבוקעתא.
במורדותיו המזרחיים של ההר מחצבת טוף נטושה.
הר חומה (או בשמה הרשמי חומת שמואל) היא שכונה בדרום־מזרח ירושלים שנוסדה בשנת 1997. השכונה קרויה על שמו של שמואל מאיר, סגן ראש עיריית ירושלים מטעם סיעת המפד"ל, שנהרג בתאונת דרכים בשנת 1996. לפי נתוני עיריית ירושלים, בשנת 2021 התגוררו בשכונה כ-24,900 תושבים.
יושב ראש המינהל הקהילתי הוא שלמה גולברי.
השכונה שוכנת על הר בדרום-מזרח העיר.
מצפון לה שוכנות השכונות אום טובא וצור באהר ואדמות קיבוץ רמת רחל.
ממערב לשכונה נמצא מתחם גבעת הארבעה ומנזר מר אליאס.
מדרום וממזרח לשכונה הוקם עוטף ירושלים, וכך מהווה השכונה את הגבול הדרום-מזרחי של העיר.
בשל גובהה, צופה השכונה על מדבר יהודה וההרודיון,
שיא גובהה 770 מטר מעל פני הים, בשכונה יורד פחות שלג משיורד בשאר ירושלים, בשל סמיכותה למדבר יהודה.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 קנתה קבוצת יהודים 130 דונם במקום, הנקרא בערבית ג'בל אבו גנים (جبل أبو غنيم).
לאחר הרכישה ייערה קק"ל את ההר.
במהלך מלחמת העצמאות כבשו את ההר כוחות החלוץ של לוחמי "האחים המוסלמים" שהגיעו ממצרים ונעו לכיוון ירושלים.
בשלהי 1948 הועבר המקום לידי הלגיון הירדני.
מקור שמה של השכונה, הר חומה, נובע ממבנה שהוקם על חורבות כנסייה ביזנטית ששכנה במקום.
לוחמי הפלמ"ח אשר ישבו ברמת רחל ונלחמו מול הלגיון, דימו את קיר המבנה מאחוריו התבצרו הירדנים כחומה, ומכאן שם ההר.
לאחר המלחמה לא איפשרו הירדנים את כריתת היער, בניגוד למקומות אחרים שכבשו, בהם נכרתו יערות קק"ל.
לאחר שחרור ירושלים על ידי מדינת ישראל במלחמת ששת הימים, הוקמה רשות שתפקידה היה לקנות את אדמות ההר מערבים, תוך כדי עיבוי היער על ידי קק"ל.
כבר בשנות ה-80 נעשה ניסיון ליישב את ההר, אלא שאז התנגדו לכך ארגונים ירוקים, בטענה שהאזור הוגדר "כחגורה הירוקה" סביב ירושלים, מאז נעשו ניסיונות נוספים להרחבת השכונה, שגם הם נתקלו בהתנגדות הארגונים הירוקים, בטענה שהרחבת השכונה פוגעת בטבע.
בשנת 1979, הוצע להקים במקום אצטדיון כדורגל, לאחר שתוכנית להקמת אצטדיון וקריית ספורט לאומית על "רכס שועפאט" (בשטח בו הוקמה לאחר מכן שכונת "רמת שלמה") בוטלה בלחץ המפלגות החרדיות.
ב-1989 הציע שוב שר הפנים דאז יצחק חיים פרץ להקים במקום אצטדיון במקום הקמת אצטדיון טדי במלחה לה התנגד.
ב-1992 פורסם צו הפקעה לאדמות הפרטיות בהר חומה, אשר כ-30% מהן היו בידיים ערביות.
בעלי הקרקע היהודים – חברת "הכשרת היישוב", חברת "מקור" ואחרים, עתרו לבג"ץ נגד צו זה (בג"ץ 736/93 ו-3956/92), אך העתירה נדחתה.
גם עתירת בעלי הקרקע הפלסטינים נדחתה.
ב-1995, בזמן ממשלת רבין, תוכננה השכונה, אך הבנייה לא החלה מסיבות פוליטיות: המפלגה הדמוקרטית הערבית הביעה אי אמון בממשלה.
מחנה הימין, בשל רצונו להכשיל את הסכמי אוסלו, הודיע שיתמוך בהצעה כדי להפיל את הממשלה.
כיוון שבמציאות שנוצרה לממשלה לא היה רוב בכנסת, ויתר רבין על הקמת השכונה.
פייסל חוסייני, השר הממונה על ירושלים מטעם הרשות הפלסטינית, אמר כי בנייה בהר תיחשב לקאזוס בלי.
בניית השכונה החלה בשנת 1997, בזמן ממשלת נתניהו, וגרמה לסערה בקרב האופוזיציה וחלק ממחנה השמאל, בטענה שבניית שכונה יהודית נוספת במזרח ירושלים תעורר אלימות פלסטינית בעיר.
למרות המחאות, החלה בניית השכונה במרץ, והסערה שככה.
בשנת 1996, חבר מועצת עיריית ירושלים מטעם המפד"ל וסגן ראש העירייה, שמואל מאיר, נהרג בתאונת דרכים.
על אף שכבר יצאו המכרזים לבניית המקום, ראש העיר, אהוד אולמרט, ביקש לקרוא לשכונה על שמו של חבר העירייה שדחף להקמתה של השכונה, וכיום שמה הרשמי הוא חומת שמואל.
כשכונות גילה, רמות אלון ופסגת זאב גם חומת שמואל הוקמה מעבר לקו הירוק, באזור בירושלים שהוחל עליו החוק הישראלי באמצעות צו סדרי השלטון והמשפט (מס' 1) לאחר מלחמת ששת הימים.
לאחר ועידת אנאפוליס, טענו הפלסטינים כי הבנייה בשכונה מהווה הפרה של התחייבויות ממשלת ישראל להפסקת הבנייה בהתנחלויות, אולם שרת החוץ ציפי לבני הבהירה כי ישראל רואה בחומת שמואל שכונה ירושלמית ולכן הבנייה בה תימשך.
הרחבת השכונה זכתה לתמיכה גם בקרב שרי מפלגת קדימה, ונשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לא הביע את התנגדותו הפומבית לבנייה עתידית בחומת שמואל.
יחד עם זאת, מזכירת המדינה האמריקאית קונדוליזה רייס הפעילה מיוזמתה לחצים על ממשלת אולמרט לדחות את הבנייה העתידית המתוכננת בשכונה, כפי שתבע יושב ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן.
אישור בנייה בשכונה הוביל למשבר עם ממשל אובמה.
הבנייה בשכונה נמשכה, אך מדי פעם ממשלת ישראל הפעילה הקפאות זמניות במכרזי בנייה בשכונה.
הכניסה הראשית לשכונה היא דרך "שדרות שמואל מאיר", מכיוון דרך חברון.
מהר חומה יוצא כביש להרודיון שמחבר את יישובי מזרח גוש עציון לירושלים.
כמו כן ישנו כביש היוצא לדרך חברון דרך מנזר מר אליאס (כביש 398).
עקב המספר הגבוה של יחידות דיור לדונם קרקע, השכונה סובלת ממצוקת חנייה ובעיית פקקים בשעות העומס.
הבעיה נפתרה חלקית על ידי בניית מערך רמזורים בכניסה לשכונה.
מהשכונה יוצאים 2 מתוך הקווים רבי הקיבולת שנחנכו במסגרת הקו הכחול, קווים 74 ו-75, שמגיעים למרכז העיר ובסיום המסלול להר נוף.
בשנת 2021, זכתה חברת סופרבוס במכרז המורחב להפעלת קווי דרום ירושלים, ובכניסתה לפעילות בשנת 2022 נוסדו קווי אוטובוס ישירים למקומות שונים בעיר, כגון לתחנה המרכזית, להר חוצבים ולבית החולים שערי צדק.
ביניהם ניתן למנות את הקווים 504, 505, 506 ו-95. עם פתיחת כביש 16 נחנך קו אוטובוס מהיר (490) העובר מהכניסה לשכונה ומגיע לתל אביב.
בכניסה לשכונה צפויה לקום תחנת רכבת קלה בשם "שמואל מאיר", במסגרת הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים.
ניתן למנות גם את קו 5 של חברת אגד המגיע לבית הכרם ועובר דרך תלפיות ופת .
בשכונה שמונה בתי ספר יסודיים, מתוכם שניים שייכים לזרם הממלכתי, שניים לזרם החרדי וארבעה שייכים לזרם הממלכתי דתי.
כגון בית הספר הממלכתי "עופרים" ובית הספר "אילן רמון" אשר קרוי על שמו של אילן רמון.
בשכונה יש גם בית ספר על יסודי ממלכתי – התיכון החדש בהר חומה, או בשמו החדש תיכון דרך.
תיכון זה הוקם בשנת 2019.
בנוסף לכך, בשכונה ישנם תלמודי תורה כגון "יִסדת עוז" ו"ארץ המוריה" וכן בית הספר לבנות "ארץ המוריה".
בשכונה פועלות שלוש תנועות נוער דתיות: בני עקיבא, עזרא ואריאל, וארבע תנועות נוער חילוניות: בית"ר, מד"צים, הנוער העובד והלומד והצופים.
בסוף שנת 2013 נפתח בשכונה שבט חדש של צופים והוא משויך להנהגת ירושלים.
בנוסף הוקמה בשכונה בשנת תשע"ז סניף של תנועת הילדים "עוז", שפונה אל הילדים הדתיים בכיתות א' וב'.
תנועות הנוער בשכונה סובלות ממחסור במבנים, וחלק גדול מן הפעולות נעשה תחת כיפת השמיים.
באלול תשע"ז הושלם בכניסה לשכונה בנייתו של בניין חדש לישיבת הר המור, שנשיאה הוא הרב צבי ישראל טאו.
הישיבה עברה לקמפוס קבע חדש וגדול ממשכנה הזמני הקודם בקריית יובל.
במקום פועלת "מינהלת" שתפקידה לדאוג לרווחתם של התושבים ולצרכיהם.
בשכונה קיימים מבני ציבור כמו מתנ"ס, מרפאות, בתי ספר ובתי כנסת.
בשנה האחרונה הושלמה בנייתה של בריכת שחייה, אולם פתיחתה מתעכבת בשל חילוקי דעות בין האוכלוסייה הדתית לחילונית על אופייהּ ועל זמני הפתיחה שלה, והנושא הגיע לפתחו של בית המשפט.
בשכונה קיים מחסור בבתי כנסת ביחס לאוכלוסייה הדתית לאומית הגדולה הגרה בה.
העירייה טוענת כי קבלני בניני המגורים אחראים לבניית בתי הכנסת, לעומת הקבלנים הטוענים כי הדבר הוא באחריות העירייה, מה גם שהעירייה לא הקציבה שטח לבתי הכנסת.
התושבים הקימו בתי כנסת זמניים בחניוני בניני השכונה, בלובי הכניסה לבניין ובגני ילדים, עד שיימצא פתרון.
בשנת 2014 החלו בבניית בית כנסת גדול בכניסה לשכונה.
בית הכנסת כולל קומות רבות, ואת הקומה העליונה, תכסה כיפה גדולה ועגולה.
מאז, מספר בתי כנסת נמצאים בתהליך בנייה, ובתי כנסת נוספים כבר בנויים, בינתיים גבאי בתי הכנסת ועוד כמה מן הקהילות בוחרים שטח לבתי הכנסיות ואוספים כספים לבניית בית הכנסת.
במהלך שנת תשפ"ב נחנכו שני בתי כנסת גדולים בשכונה: "משכן אריאלה" המשמש את הציבור האשכנזי, ו"נועם שיח" המיועד לציבור המתפללים בנוסח יהדות מרוקו.
בתי כנסת אלה נוספו לבית הכנסת "שערי החומה" (נוסח ספרד), "אורות יהודה" (בשמו הקודם "אורות החומה") ו"תפארת ציון ושרה" (נוסח ע"מ).
מצפון מערב להר חומה שוכנת "גבעת הארבעה", הקרויה על שם ארבעה אנשים שנהרגו ברמת רחל בשנת 1956, מירי צלפים ירדנים שישבו על גבעה זו.
הר-חוצבים הוא פארק תעשיית היי-טק בירושלים.
אזור התעשייה הוקם בתחילת שנות ה-70 על שטחו של הר חוצבים בצפון-מערב העיר שהוא שלוחה של הר הצופים ממערב, ומכאן שמו.
גבולותיו – בצפון רמת שלמה, במזרח סנהדריה המורחבת, בדרום קריית בעלז, עזרת תורה וקריית צאנז ובמערב כביש בגין.
לאזור התעשייה שלוש כניסות משדרות גולדה מאיר.
כניסה נוספת, כביש 22, מתוכננת לחבר את הר חוצבים למחלף רמת שלמה, במטרה להקל על עומסי התנועה בכניסה וביציאה מהפארק.
מקור השם הוא במחצבה שפעלה באזור בשנות השישים.
השם "הר חוצבים" מופיע לראשונה במסמכים רשמיים בתוכנית לבניית אזור תעשייה במקום שהוגשה בשנת 1969 על ידי האדריכל זלמן עינב.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 פעלה באזור מחצבת אבן בשם "מחצבות ירושלים".
המחצבה נסגרה בשלהי אותו עשור בעקבות תלונות התושבים, דבר שאיפשר את הקמתו של אזור התעשייה מספר שנים לאחר מכן.
היוזמה להקמת הקריה ל"תעשיות עתירות מדע" החלה בשנת 1968 על ידי האוניברסיטה העברית.
הקמת הפארק בפועל החלה בשנת 1970, באמצעות חברה ייעודית שהוקמה לצורך זה, "קריית תעשיות עתירות מדע בע"מ", שהייתה בבעלות שווה של החברה הכלכלית לירושלים והאוניברסיטה העברית.
בשלב הראשון פותח שטח בן 100 דונם בהשקעה של 2 מיליון ל"י.
כדי למשוך מפעלים לירושלים ניתן מענק בגובה 20% ומענק מיוחד בגובה ההוצאות לפיתוח הקרקע.
בשנת 1971 הוקם המפעל הראשון בהר החוצבים, מפעל של חברת טבע תעשיות פרמצבטיות, שבו יוצרו במהלך השנים במפעל תרופות בטכנולוגיות שונות בהן: משחות, פתילות, סירופים, טיפות, אנטיביוטיקה ומוצרים וטרינריים.
ועד שנת 1975 הושלמה בנייתם של שישה מפעלים בפארק.
בשנת 1979 הוקם המפעל של חברת לוז שעסקה בפיתוח, ייצור והקמה של תחנות כוח בטכנולוגיה תרמו-סולארית.
בניין זה, שהתאפיין במסגרות חלונותיו האדומים, נהרס באוקטובר 2018 על מנת לפנות מקום להקמת מבנה גדול יותר.
בשנת 1980 החלה חברת אינטל ישראל בהקמת מפעל למוליכים למחצה בפארק בהשקעה של 50 מיליון דולר.
מפעל אינטל בירושלים (Fab 8), היה הראשון לייצר פרוסת סיליקון עבור אינטל מחוץ לארצות הברית.
בשנת 1982 הוקם מפעל ומרכז פיתוח של חברת "פייזקום" (Phasecom Corp).
חברה מארצות הברית שהוקמה על ידי המהנדס הישראלי אריה צימרמן ואחיו שלמה צימרמן, וסיפקה מערכות תקשורת לטלוויזיה בכבלים.
בסוף שנות ה-90 נרכשה על ידי היזם דוידי גילה ושמה שונה ל-VYYO.
בשנת 1988 הוקמה בהר חוצבים חברת NDS המפתחת פתרונות להגנה על תוכני טלוויזיה בכבלים ובלוויין מפני פיראטיות, והעברת שידורי טלוויזיה דיגיטליים.
ב-2004 עברה החברה לקמפוס חדש, שכלל אז כ-1,000 עובדים ונבנה על ידי חברת רד בינת נכסים בכניסה לפארק.
בבעלות חברת רד בינת גם מבנים נוספים בהר.
בראשית 2012 רכשה חברת סיסקו את NDS תמורת 5 מיליארד דולר, אך לאחר מספר שנים פיטרה סיסקו מאות עובדים בחברה כחלק ממהלך של קיצוץ עלויות.
בשנת 1990 יזמה עיריית ירושלים תוכנית להרחבת שטח אזור התעשייה ב-70 דונם נוספים, על חשבון שטח היער שהיה נטוע במקום.
בשנת 1993 הוקמה "מנהלת הר-חוצבים" (העמותה לטיפוח הקריה לתעשיות מדע הר-חוצבים), על ידי חברות הפארק והרשות לפיתוח ירושלים במטרה לטפל בין היתר בפיתוח הפארק ומתן שירותים לחברות ולעובדיהן.
בשנת 1998 הוקם מרכז הפיתוח של אינטל ישראל בהר חוצבים, עם 80 עובדים, על בסיס מרכז הפיתוח של חברת DEC שנרכש על ידי אינטל.
בשנת 2004 הקימה חברת טבע תעשיות פרמצבטיות מפעל נוסף במתחם – "מפעל הטבליות בירושלים ע"ש אלי הורביץ".
בשנת 2009 התקיימו במשך מספר שבועות הפגנות בהן השתתפו מאות חרדים במחאה על כך שחברת אינטל וטבע מפעילות קו ייצור בשבת.
למרות ההפגנות הייצור בשבתות במפעלים נמשך.
נכון לשנת 2013 מועסקים בפארק, ששטחו 500 דונם, כ-9,500 עובדים, בכ-250 חברות עתירות ידע וטכנולוגיה וחברות נותנות שירותים.
השטח הבנוי בפארק משתרע על פני 350,000 מ"ר ב-29 מבנים.
עם תום הרחבת הפארק צפויים לעבוד בו כ-15,000 עובדים בשטח בנוי של 650,000 מ"ר.
בשנת 2015 עבר להר חוצבים זמנית בנק ישראל עד לסיום השיפוצים במבנה בגבעת רם.
בשלהי 2018 חזרו חלק מחטיבות הבנק למבנה בגבעת רם.
בגבולו הצפוני של אזור התעשייה נמצאים השירותים הווטרינריים של ירושלים.
ביוני 2020 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה של מחוז ירושלים את התוכנית להקמת כביש 22, שיחבר בין מחלף רמת שלמה להר חוצבים.
בשנים 2001–2002 נערכו חפירות הצלה בהר חוצבים, לקראת בנייה של מבנים חדשים.
בחפירה נחשפו גת חצובה ושרידי מבנה, שכנראה שימש כשומרה, וממצאים הכוללים חרסים וכלי זכוכית שתוארכו ל.
בשנת 2021, בחפירות שבוצעו על ידי הארכאולוג מורן חג'בי מרשות העתיקות, נחשפה עדות לקיום מחצבת ענק קדומה, מתקופת בית המקדש השני.
המחצבה, שנחשפה בחלקה, השתרעה על פני שטח של כ-600 מ"ר.
אבני הבנייה שנמצאו בה גדולות במיוחד והן בגודל של 2 מטרים על מטר וחצי.
המחצבה מציגה, באופן ברור, את כל שלבי החציבה ועיבוד האבן.
בחפירות שערכה רשות העתיקות בצפון ירושלים בשנים קודמות, התגלו מחצבות אבן רבות, וכן הכלים ששימשו לניתוק האבנים ממקומן במחצבה.
מחצבות אלה השתרעו על פני שטח ענק, מצפון לעיר העתיקה.
הן שימשו, בעיקר בגלל הטופוגרפיה וטיב הסלע, כמקור העיקרי של אבני הבניין למפעלי הבנייה העצומים שנערכו בירושלים בתקופת הבית השני, ובתקופות אחרות.
בין חברות הטכנולוגיה וההייטק שנמצאות בפארק: טבע, אינטל ישראל, מובילאיי, NDS, IDT, סיסקו מערכות, מעבדות רפא, ג'ונסון אנד ג'ונסון, אקיוביט.
בנוסף מכיל הפארק שלוחות של משרדי ממשלה, וכן משרדים של ארגונים, עסקים ועמותות רבות, כגון: עיתון משפחה, עיתון הפלס, אבות ובנים, מפלגת ש"ס, ארגון סולם.
את הר חוצבים מקיפים כמה נחלי אכזב שהם יובלים של נחל שורק שעובר ממערב.
"נחל חיל", ו"נחל רוממה" מצדו המערבי.
"נחל סנהדרין" ו"נחל צופים" מצידו המזרחי.
יער רמות משמש בתור גבולו הצפוני.
הר חוזק (ידוע גם כ"תל חזקה") הוא תל געשי במזרח רמת הגולן, הגבוה מבין הפסגות של רכס בשנית.
גובהו 1,158 מטר מעל פני הים, והוא חלק מקו התלים הישראלי, ממול לתל אל-חארה שבצד השני של גבול סוריה.
דרומית לו נמצא הר עיקש.
על פסגת ההר מוצב של צה"ל.
הרכס משתרע לאורך כ-12 קילומטרים, בין עין זיוון בצפון עד תל שעף א-סינדיאן בדרום.
הר זְבוּל הוא הר בגליל העליון והוא חלק מהיישוב הדרוזי חורפיש.
ההר מהווה חלק מגוש הר מירון אך מופרד ממנו טופוגרפית על ידי אפיק חלקו העליון של נחל כזיב.
על ההר שוכן מקום קדוש לעדה הדרוזית – נבי סבלאן – מערה שהייתה מקום תפילה לנביא סבלאן.
פסגת ההר מתנשאת לגובה של 814 מ' מעל גובה פני הים.
ההר מכוסה בחורש ים-תיכוני, המורכב ברובו מאלון מצוי, אלון תולע, קטלב ושיחים שונים.
על פסגת ההר, במתחם נבי סבלאן, יש תצפית פנורמית אל הרי הצפון.
הר חילזון הוא הר בגליל התחתון, בין בקעת סחנין לוואדי סלמה.
על ההר שוכנים שני יישובים - לוטם וחמדון.
מקור שמו של ההר נובע מצורתו המזכירה חילזון כשצופים בו מכיוון צפון.
בהר זורמים שני נחלים: נחל כמון הנשפך לנחל צלמון ונחל חילזון הנשפך לאזור עכו.
מורדות ההר משמשים לחקלאות שעיקרה מטעים של עצי זית.
בחלק העליון יותר של ההר יש חורש ים תיכוני ועשרות סוגים של צמחי בר הנפוץ ביותר הוא לוטם.
כשהוקם היישוב לוטם בשנות ה-70, תושבי הקיבוץ נטעו במקום עצי אורן וכך הם הקימו את יער לוטם.
בשנים האחרונות בשל הרחבת היישוב לוטם היער והחורש נפגעו.
הר ויקטוריה הוא הר שגובהו 3,464 מטרים בהרי הרוקי הקנדיים, המצוי על הגבול שבין פרובינציית קולומביה הבריטית ופרובינציית אלברטה שבקנדה.
ההר ממוקם צפונית מזרחית לאגם אוהרה בפארק הלאומי יוהו, ומצוי בחלקו גם בפארק הלאומי באנף.
ההר מהווה חלק מקו פרשת המים של אמריקה (המהווה את הגבול בין הפרובינציות).
ההר ממוקם בצידו המערבי של מעבר ההרים אבוט, למול הר לפרוי, השוכן מצידו המזרחי של המעבר.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'יי נורמן קולי, בשנת 1897, אשר קרא להר על שם המלכה ויקטוריה.
הר ויליאם בות' הוא הר ברכס רם בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של הרכס 2,730 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא 795 מטרים מעל סביבתו.
ההר הוא ההר ה-92 בהתנשאותו באלברטה.
ההר נקרא על שם ויליאם בות', מייסד צבא הישע.
שמו של ההר בפי האומות הראשונות היה "הר האינדיאני הישן".
הר ולקאם הוא הר גבוה המתנשא מעל סביבתו, הממוקם דרומית-מזרחית להר סות'ארד בנונאטאקי אאוטבק באנטארקטיקה.
להר שלוש פסגות, שהגבוהה בהן מתנשאת לגובה של 2,505 מעל פני הים.
ההר התגלה על ידי משלחת הסקר האמריקאית החוצה את אדמת ויקטוריה (U.S.
ההר נקרא בשם זה (ולקאם - מילולית "ברוכים הבאים") מאחר שהיה ההר הראשון שראתה המשלחת, לאחר שלושה חודשים של הליכה במישור שטוח.
הר חזון הוא הר בולט ברכס במרכז הגליל התחתון בגובה 584 מטר.
ההר הוא חלק מרכס ההרים הרי שגור שנמצאים בגליל התחתון.
הכביש אל ההר נמצא ממערב לכביש אלמע'אר, במדרונו הצפוני-מערבי של ההר נימצא מושב חזון.
ומשם בדרך עפר המגיעה עד לפסגת הר חזון.
על פסגת ההר גדל חורש ים תיכוני.
הר חזון בנוי בעיקר מסלעי גיר, דולומיט וקרטון, שנרבדו בים קדום רדוד בתור הקרטיקון (לפני כ-100 מיליון שנה), ועד תחילת תור השלישון (לפני 40 מיליון שנה).
במבנה הגאולוגי של הר חזון יש מופעים של חבורת כורנוב, בה מרובות קרקעות חרסית, המתפוררות וגולשות לאחר גשמים עזים.
כפי שאירע בצדו הדרומי של ההר, בכפר מע'אר, בפברואר 1969⁩, אז התמטטו בו מספר בתים.
בעת הקמת המושב חזון על שלוחה בצדו הצפון מערבי של ההר, בשנת 1968, נערכה חפירה ארכאולוגית ב"חורבת חזור", שסביבה הוקם המושב.
בחפירה נמצאו מתקנים חקלאיים אחדים ומערה שתוארכו לתקופה הרומית התיכונה והמאוחרת (המאה ה-2 עד המאה ה-4).
בשנת 2008 נערכה חפירת נוספת באתר, בה נחשפו גם ממצאים שתוארכו ל.
בשנת 1963, במסגרת "מבצע סו"ס" (סוף-סוף), תוכנית ליישום מדיניות יהוד הגליל.
הוחלט על הקמת יישוב על ההר, שישמש מרכזי אזורי לארבעה מושבים נוספים שיוקמו סביבו.
אחר כך הוחלט שבאחת הנקודות (שלוחה בין הר לבנים להר חזון) לא יוקם מושב, אלא בסיס הדרכה של צה"ל - מחו"ה אלון (שהוקם ב-1966).
צידו המערבי של ההר היה כבר קודם חלק משטח אש 9.
בפברואר 1964⁩ השלימה הקרן הקיימת פריצת דרך לפסגת הר־חזון, והחלה בהכשרת 1,000 דונם של אדמת טרשים סלעית בהר לחקלאות.
לאחר הכשרת הקרקע החלו בנטיעת מטעים של עצי אגסים.
ב-27 בדצמבר 1964 נערך טקס חנוכת יער הנושא את שמם של חנה ויוסף נחמני, שניטע על המורדות המערביים של ההר.
ביוני 1965 אושרה הקמתו של המושב חזון, והוא יועד לגרעין של בני מושבים של תנועת הפועל המזרחי.
טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-30 באוגוסט 1965, בנוכחות שר הסעד יוסף בורג.
אכלוס המושב התעכב במשך מספר שנים, עקב עיכובים בהשלמת המבנים והתשתיות שלו.
הוא אוכלס לבסוף ביולי 1969.
ביוני 1971 השלימה חברת מקורות קידוח מים לעומק של 350 מטר בהר, זאת לצורך אספקת מים להתיישבות באזור.
בספטמבר 1977 עלה על הקרקע קיבוץ מורן, על שלוחה מצפון להר חזון.
הר וימפר הוא הר בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי קוטניי, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 2,844 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה 263 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם בסמוך למעבר ורמיליון.
ההר נקרא על שם מטפס ההרים הראשון שהעפיל לפסגת ההר - האלפיניסט האנגלי, מגלה הארצות והסופר אדוארד וימפר (שהיה מטפס ההרים הראשון שהעפיל לפסגת המטרהורן בהרי האלפים).
(בקולומביה הבריטית הר נוסף (הר וימפר), הקרוי על שם אחיו של אדוארד - פרדריק וימפר.)
בשנת 1901, וימפר ועימו ארבעה מדריכי טיפוס: ג'וזף בוסוני (Joseph Bossoney), כריסטיאן קאופמן (Christian Kaufmann), כריסטיאן קלוקר (Christian Klucker), וג'יימס פולינגר (James Pollinger) היו הראשונים שהעפילו לפסגת ההר (באותה עת נקרא ההר "הר לפרוי" (Mount Lefroy)- שם שניתן להר על ידי משלחת פאליסר; השם שונה על מנת לכבד את המטפסים).
הטיפוס בוצע במימון חברת הרכבת הקנדית-פסיפית, במטרה לעודד תיירות טיפוס הרים באזור.
הר וימפר הוא הר הממוקם על האי ונקובר, ברכסי האי ונקובר, במערב פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 1,539 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 889 מטרים מעל סביבתו.
ההר הוא הנקודה הגבוהה ביותר בקנדה, מדרום לקו הרוחב 49.
ההר ממוקם בין מוצאו של נהר צ'מאינוס ונהר נאנאימו הדרומי, כ-14 קילומטרים צפונית למפרץ האנימון.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1864 והוא נקרא על שם פרדריק וימפר, אשר יחד עם רוברט בראון, השתתף במשלחת החקר של האי ונקובר.
(בקולומביה הבריטית הר נוסף (הר וימפר), הקרוי על שם אחיו של פרדריק - אדוארד וימפר)
הר ויסלר הוא הר ברכס האימפריה הבריטית, באי אלסמיר, בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
ההר, שגובהו 2,500 מטרים מעל פני הים, הוא ההר השני בגובהו ברכס האימפריה הבריטית, וכן השני בגובהו באלסמיר, השני בגובהו בקורדילרה הארקטית, והשני בגובהו בנונאווט).
ההר ממוקם 12 קילומטרים צפונית-מזרחית לפסגת ברבאו (שהוא ההר הגבוה בקורדילרה הארקטית).
ההר מתנשא לגובה של 450 מטרים מעל סביבתו (והוא ההר ה-23 בהתנשאותו בנונאווט).
קרחון הנרייטה נסמית' מקיף את הר ויסלר מכל עבריו.
חיל הקשר של צבא ארצות הברית היה הראשון שמיפה את ההר, בשנת 1882, במסגרת משלחת החקר למפרץ ליידי פרנקלין.
ההר נקרא על שם טוראי ויליאם ויסלר, חבר משלחת החקר שחקרה את האזור.
מטפסי הרים העפילו לפסגת ההר לראשונה בשנת 1961.
הר ויסלר הוא הר ברכס פיצסימונס, שברכסים הפסיפיים של הרי החוף, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 2,181 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 471 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם בקצה הצפון מערבי של הפארק הפרובינציאלי גריבלדי, ועליו יש אתר סקי (הנחשב לאחד מאתרי הסקי הטובים בעולם), וכן העיירה ויסלר.
בראש ההר ניצב אתר סקי גדול.
מעליות הסקי משמשות הן את האתר, והן לצורכי גישה לפארק הפרובנציאלי הסמוך אל ההר.
בעבר, נקרא ההר בשם "הר לונדון" (London Mountain), על שם אתר מגורי כורים שהיה באזור בשנת 1903. שם זה ניתן להר רשמית ב-4 באוקטובר 1932 (בהתבסס על שם שהופיע במפת פארק גריבלדי משנת 1928).
מקורו של שם זה - בדמיון הערפילים שהיו באזור לערפילי לונדון (עיר מוצאו של אחד מכורתי העצים שעבדו באזור).
שמו של ההר שונה ב-27 באוגוסט 1965 לשם "ויסלר", שכן מזג האוויר של לונדון הקשה על פרסום אתר הנופש שעל ההר.
המילה "ויסלר" (Whistler) נועדה לתאר את קול שריקת המרמיטות הרבות המצוייות על ההר.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 קיבלה העיירה הסמוכה (שנקראה עד אז "אלטה לייק") את השם ויסלר, על שם ההר (ולא להפך).
בשנת 2017 הוצע להקים גשר תלוי שאורכו 130 מטרים, בגובה של 2,000 מטרים מעל פני הים, המקשר בין הר ויסלר להר בלקבומב הסמוך.
גשר זה צפוי להיות הגשר התלוי הגבוה ביותר בצפון אמריקה.
הר ויסלר הוא הר ברכס אוקאנאגאן המהווה תת-רכס של הרי הקסקיידס הצפוניים ברכס קסקייד במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
גובהו של ההר 2,374 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 180 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם במרחק של כשלושה קילומטרים ממערב למעבר וושינגטון, וכקילומטר וחצי מזרחית למעבר רייני.
מתלול מקשר בין הר ויסלר להר הסמוך - פסגת קאטת'רואוט, הממוקמת 1.26 קילומטרים צפונית-מזרחית להר ויסלר.
אזור רכס קסקייד הוא אזור הררי טרשי, הכולל מתלולים ועמקים קרחוניים.
רכס הקסקייד נוצר בתקופת האאוקן המאוחרת (לפני כ-50 מיליון שנים), במהלך הפעילות הגעשית שנגרמה בשל הפחתה של הלוח הפסיפי מתחת ללוח הצפון-אמריקאי.
במהלך עידן הפליסטוקן (לפני שני מיליון שנים), התקדמות הקרחונים הותירה ערימות של סלעים, ועמקים בצורת U כאשר מצידם של העמקים פסגות גבוהות, ובשל משקל הקרחונים העמקים עמוקים ביחס לפסגות.
הר וסאליוס הוא הר הממוקם צפונית מערבית לנקודת מקלאוד באי לייז', בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 765 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא מעל קרחון פלייסטור (המנקז את ההר), שנמצא מצפון-מערב לו.
ההר מופיע בתרשים של ממשלת ארגנטינה משנת 1950.
בתרשים הארגנטיני אין להר שם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה בשנת 1960.
ההר נקרא על שם אנדריאס וסאליוס, רופא וחוקר אנטומיה פלמי, אשר כתב יצירה פורצות דרך בנושא האנטומיה האנושית, ונחשב לאבי האנטומיה המודרנית.
השם ניתן על ידי הוועדה, בדומה לאתרים רבים נוספים באזור, אשר נקראו על שם חלוצים בתחום הרפואה.
הר ולר הוא הר בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם מערבית לקרחון אוסטר; 3.7 קילומטרים ממזרח לפסגת רפרנס.
גובהו של ההר 1,080 מטרים מעל פני הים.
ההר נקרא על שמו של ג'י.
Weller), שהיה מטאורולוג בתחנת מוסון בשנת 1961.
הר ולר הוא פסגה בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
ההר מתנשא ממערב לעמק ביקון; 7 קילומטרים דרומית - מערבית להר פירמיד, שבהרי קווטרמיין.
גובהה של הפסגה 2,420 מטרים מעל פני הים.
ההר מופיע לראשונה במפה של מחלקת הסקרים של ניו זילנד משנת 1961, שנערכה בהתבסס על סקרים על הקרקע שבוצעו על ידי סוקרים ניו זילנדיים, בין השנים 1957 – 1960, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית באותן שנים.
ההר נקרא על שמו של ויליאם ג'יי.
Weller), מהצי המלכותי, אשר השתתף, לצד הארטלי ט.
פראר בסקר הגאולוגי הראשון של הרי קווטרמיין.
הר וקסלר הוא הר נישא, שאינו מכוסה קרח ברכס יוז, בהרי המלכה מוד, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 4,025 מטרים מעל פני הים; והוא ההר הגבוה ביותר ברכס יוז.
ההר ממוקם 5 קילומטרים צפונית - צפון-מערבית מהר קפלן.
ההר התגלה וצולם מהאוויר על ידי אדמירל המשנה ריצ'רד בירד בטיסתו ב-18 בנובמבר 1929.
ההר נקרא על שמו של הארי וקסלר (Harry Wexler), שהיה המדען הראשי מטעם ארצות הברית באנטארקטיקה במסגרת השנה הגאופיזית הבינלאומית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
הר זאנוק הוא הר בהרי גות'יק בהרי המלכה מוד שבאנטארקטיקה.
אורכו של ההר 8 קילומטרים, ועליו שלוש פסגות חדות בקו מזרח - מערב.
גובהה של הגבוהה מבין שלוש הפסגות 2,525 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם לגדתו הדרומית של קרחון אלבאנוס, בנקודה בה נשפך קרחון אלבאנוס לקרחון סקוט.
ההר התגלה על ידי ריצ'רד בירד, בטיסתו אל הקוטב הדרומי בנובמבר 1929.
הראשונים שהגיעו אל ההר, הייתה הקבוצה הגאולוגית של משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה; הקבוצה, שחקרה את האזור בשנים 1933–1935, בהנהגתו של קווין בלקברן (Quin Blackburn), הגיעה אל ההר בדצמבר 1934.
בירד קרא להר על שמו של דריל פ.
Zanuck), בכיר בחברת אולפני פוקס - המאה ה-20, שסייע במשלחת בירד לחקר אנטארקטיקה (שחקרה את אנטארקטיקה בשנים 1933– 1935), בהכנת סרטי קולנוע לתיעוד מחקרים, ובהמשך סיפק לשירות האנטארקטי של ארצות הברית (אשר חקר את אנטארקטיקה בין השנים 1939–1941), עם מקרני קולנוע.
הר ורלאוץ או הר ורלוֹץ הוא הר בהרי רוסון, בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,490 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-796 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר עומד בסמוך מצפון למוצאו של קרחון פולטר.
ההר ממוקם בקצה הדרום-מזרחי של הרי רוסון.
ההר נקרא על שמו של מייג'ור סידני ג'יי.
Verlautz), מחיל התחבורה של צבא ארצות הברית (U.S.
Army Transportation Corps), שהיה קצין הלוגיסטיקה, של מחלקת המחקר של כוח התמיכה הימי באנטארקטיקה במהלך מבצע דיפ פריז.
הר וילבר הוא הר בהרי רוסון, בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 3.2 קילומטרים ממזרח להר ויבר.
ההר נקרא על שמו של קרטיס ד.
Wilbur), שר הצי של ארצות הברית בין השנים 1925–1929.
הר וילבר או הר וילבור הוא פסגה גבוהה ברכס פיירווד'ר, באזור הדרומי ביותר של הרי סנט אליאס, במדינת אלסקה שבארצות הברית.
גובהה של הפסגה 3,298 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 22 קילומטרים דרומית-מזרחית מהר פיירווד'ר; 13 קילומטרים צפונית-מערבית להר קריון.
הפסגה ממוקמת בשטחו של הפארק הלאומי גליישר ביי.
הפסגה מתנשאת לגובה של 1,208 מטרים מעל סביבתה.
היא ממוקמת 7 קילומטרים מחוף הים במפרץ ליטויה, שמדרום-מערב לפסגה.
הפסגה היא הגבוהה בין שתי פסגות סמוכות, הר וילבור, והר אורוויל - שניהם נקראים על שמם של האחים רייט; ההרים נקראו על שמם, מאחר שהמצאת המטוס אפשרה את התפתחות אלסקה.
הראשונים שטיפסו לפסגת ההר היו ד.
הר וילבר או הר וילבור הוא הר ברכס לואיס, במדינת מונטנה שבארצות הברית.
ההר ממוקם בשטח הפארק הלאומי גליישר.
גובהו של ההר 2,842 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-99 בגובהו במונטנה.
צורתו של ההר פירמידלית, ולו שלושה מדרונות תלולים.
ההר מתנשא לגובה של 1,372 מטרים מעל פני אגם סוויפטקרנט.
ההר מהווה חלק מקו פרשת המים של אמריקה
הטיפוס הראשון לפסגת ההר בוצע ב-20 באוגוסט 1923, על ידי נורמן קלייד (Norman Clyde).
הטיפוס הראשון לפסגה שנערך בחורף נערך בנובמבר 1969 על ידי ג'ים אנדרסון (Jim Anderson), פט קאליס (Pat Callis), יורג הופר (Jurg Hofer), מארק לויתן (Mark Levitan), ג'ים קנזלר (Jim Kanzler) ו-קפ פוגרב (Cep Pogrebe).
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1885 על ידי ג'י.
Grinnell); גרינל היה אחד הפעילים שלחצו להקים את הפארק הלאומי גליישר.
Wilbur), שותפו העסקי של גרינל בחברת הפרסום "פורסט אנד סטרים" (Forest and Stream Publishing Company).
הר ורדוסיה (ביוונית Βαρδούσια) הוא הר בצפון מערב פוקיס ודרום מערב פתיוטיס, יוון.
הפסגה הגבוהה ביותר שלו, קוראקאס (ביוונית Κόρακας; ידועה גם בשם Korax) מגיעה לגובה מעל פני הים, מה שעושה אותה לפסגה השנייה בגובהה במרכז יוון אחרי גיונה.
זוהי הרצועה הדרומית של הרי פינדוס.
צפון ורדוסיה, שפסגתו הגבוהה ביותר היא סינאני בגובה ,
ורדוסיה המערבית התלולה מאוד, שפסגתה הגבוהה ביותר היא סופלות בגובה ,
דרום ורדוסיה, עם הפסגה הגבוהה ביותר.
שטח ההר הוא כ- מרובע מצפון לדרום.
הר ורדוסיה מנוקז על ידי יובלים של נהר הספרצ'יוס מצפון, המורנוס ממזרח ודרום, ואווינוס ממערב.
Panaitoliko ההרים ממערב, Tymfristos לכיוון צפון-מערב הר אוטה ממזרח גיונה לכוון דרום מזרח.
היחידה העירונית ורדוסיה, על שם ההר, מכסה את חלקו המערבי של ההר, וכוללת את הכפרים ארטוטינה ודיכורי.
היחידה העירונית לידוריקי מכסה את החלק הדרומי וכוללת את הכפרים דפנוס, דיאקופי, קאליו וקוניאקוס.
הכפר אתנאסיוס דיאקוס שוכן במזרח ואנטולי ודפני בצפון.
הר ורנון הארקורט , המכונה לעיתים, בטעות, הר הארקורט , הוא הר געש, הממוקם בחצי האי האלט שלחוף ים רוס באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
להר צורה חרוטית, ושיא גובה 1,570 מטרים מעל פני הים; הר ורנון הארקורט הוא ההר ה-1,632 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר הוא הר געש מסוג הר געש שכבתי, וסמוכים אליו שלושה הרי געש מסוג חרוט מגן.
ההר התגלה בינואר 1841 על ידי סר ג'יימס קלארק רוס.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'יימס קלארק רוס.
ההר נקרא על שם הכומר ויליאם ורנון הארקורט ממיסדיי איגוד המדע הבריטי (British Science Association).
הר ורנון הארקורט, הוא חלק מהקבוצה הוולקנית מקמרדו.
הר זירקל או הר צירקל הוא הפסגה הגבוהה ביותר ברכס פארק שהוא תת-רכס של הרי הרוקי.
ההר ממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, על הגבול בין מחוז ראוט למחוז ג'קסון, במדינת קולורדו שבארצות הברית.
גובהה של הפסגה 3,714 מטרים מעל פני הים.
הר זירקל הוא ההר ה-1,661 בגובהו בקולורדו, וההר ה-2,448 בגובהו בארצות הברית.
ההר מתנשא לגובה של 1,054 מטרים מעל סביבתו, והוא ההר ה-14 בהתנשאותו במדינת קולורדו; הוא ההר ה-279 בהתנשאותו בארצות הברית.
הפסגה ממוקמת בשטח אזור הפרא הר זירקל, שבשטח היער הלאומי ראוט.
ההר ממוקם 41.7 קילומטרים צפונית - צפון-מזרחית מהעיר סטימבואוט ספרינגס.
ההר נקרא על שמו של הגאולוג הגרמני פרדיננד צירקל (Ferdinand Zirkel).
הר וסטמינסטר הוא הר ברכס סאפורטרז, באזור חוף דופק, של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הר וסטמינסטר ממוקם מצידו המזרחי של קרחון בירדמור.
הר וסטימנסטר ממוקם 7 קילומטרים מדרום להר קינזי.
גובהו של הר בירדמור 3,370 מטרים מעל פני הים.
ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה 1907–1909 (משלחת נמרוד).
ההר נקרא על שם יו גובנר, הדוכס השני מווסטמינסטר (Hugh Grosvenor, 2nd Duke of Westminster), שהיה התומך הכספי של משלחת נמרוד.
הר זבד הוא הר ברכס הרי מירון שבגליל העליון.
גובה פסגתו הוא 1,006 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת כשני קילומטרים מצפון־מזרח למועצה המקומית בית ג'ן.
בסביבת ההר נמצאים מספר נחלים: מצפון נחל זבד, ממערב נחל אדמונית ומדרום וממערב נחל כזיב.
במורדות הדרום־מזרחיים של ההר נמצאת חורבת זבד, שרידי כפר עתיק.
בחלקו המזרחי של ההר נמצאות שתי אנדרטות: אחת לנספי השרפה בכרמל ואחת לזכר , שנפל ליד הכפר הלבנוני חולא בשנת 1992, כחלק מהמערכה ברצועת הביטחון.
הר חבקוק הוא הר בגליל התחתון המזרחי באזור כנרת והעמקים.
ההר שוכן כ-2 קילומטרים צפונית לחוקוק ולעין חבקוק, על ההר פזורים מתקנים חקלאיים ושרידי ביצור מהתקופה הרומית, כמו כן למרגלות ההר נמצא קברו של הנביא חבקוק
הר חבקוק קרוי על שם הנביא חבקוק, חבקוק היה אחד מנביאי המקרא, מתקופת הבית הראשון.
על פי מסורות מסוימות ניתן להסיק שחבקוק פעל בימי מנשה המלך.
הר חבקוק שימש בתקופה של המנדט הבריטי כנקודת מדידה במיפוי הבריטי של ארץ ישראל.
במאה ה-20 הר חבקוק הפך לאחד מסמלי המאבק והקרבות בישראל, כאשר שחרורו במלחמת העצמאות בשנת 1948 הביא לשחרור הכפרים היהודיים בסביבה.
מאז הר חבקוק הפך למוקד תיירותי ותרבותי חשוב בישראל, שבו מתקיימים אירועים תרבותיים, טקסים דתיים, ופעילויות טיול רבות.
מערת חבקוק נחצבה במדרון הדרומי-מערבי של הר חבקוק, ממזרח לכביש 65 ולקבר חבקוק.
המערה תועדה לראשונה בסקר שנערך בשנת 2009 לקראת הרחבת כביש 65.
במדרון ההר לרגלי המערה נמצאה חורבת חוקוק הסמוכה למערת חוקוק, באזורים שממזרח, מדרום ובעיקר מצפון לחורבה שכן יישוב גדול בתקופות הרומית והביזנטית.
המסלול מתחיל ממצודת חוקוק, משם מתקדמים צפונה בדרך המובילה למצפה צ'רה, מעט לפני המצפה פונים צפונה לעבר שער בקר ומשם אל מכלאת הבקר, מהמכלאה הדרך ממשיכה לכיוון בריכת המים מבטון, שהיא חלק ממערכת מי השתייה של חוקוק.
מהבריכה מעפילים לראש הר חבקוק, המקום התיירותי העיקרי בהר חבקוק הוא מסמר הפלדה ששימש כנקודת מדידה (נקודת טריג) במיפוי הבריטי של ארץ ישראל.
מפסגת ההר ניתן לראות מצפון את צפת, הר מצפה הימים ונחל עמוד, ממזרח את רמת הגולן, בקעת גינוסר, עמק הירדן והכנרת ומדרום את מצוק הארבל, טבריה והר השולחן של קרני חיטין.
בין אזור חוקוק לקבר חבקוק זוהה גיאופריט נמוך תאנה (Ficus carica), שהיא אחת משבעת המינים של ארץ ישראל.
ישנם גם עצים היסטוריים אחרים כמו האלון העתיק בקיבוץ צובה, והאלה האטלנטית (Quercus atlantica)
באזור החולה ליד הר חבקוק יש מגוון רחב של עופות ובעלי חיים אחרים כגון: תן זהוב, חזיר בר, ונמייה בנוסף לכך נמצאו מינים שונים של עטלפים ושל יונקים שחיים באזור.
הר זערור המכונה גם זהרת אבו זערור הוא הר במדבר יהודה, דרום-מזרחית לתקוע.
גובהו 616 מטר מעל פני הים.
ההר נקרא על שם צמח העוזרר, אשר בערבית נקרא "זערור".
ההר נמצא כ-4.1 קילומטרים דרומית-מזרחית ליישוב תקוע, וכ-3.3 קילומטרים מזרחית ליישוב מעלה עמוס, בסביבתו בנויים מאחזים וחוות חקלאיות.
מן הנחל נשקף נוף לצפון ומרכז מדבר יהודה, בקעת הורקניה, ירושלים, הרי בנימין, ים המלח וגם אל עבר ממלכת ירדן.
מן הנחל זורמים יובלים של נחל תקוע.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, הוקם על פסגת ההר 'מצפה יוני' ובו מרפסת תצפית מקורה ובור מים לזכרו של שנפל בלחימה ברצועת עזה במהלך המלחמה.
הר חורייש הוא רכס הרים בצפון השומרון, מדרום לעמק סאנור.
פסגתו מתנשאת לגובה של 764 מטרים מעל פני הים, מה שהופך אותו להר הגבוה ביותר באזור ג'נין.
חורייש הוא חלק מרכס המושייריף.
ההר נמצא בין הכפרים סיריס (ממזרחו), מיית'לון (מצפונו) סאנור (מצפון מערבו) וג'בע (ממערבו).
מהר חורייש ניתן לראות את הר עיבל מדרום ואת ואדי עארה מצפון-מערב.
על פי מסורת מוסלמית, ההר נקרא על שם קברו של שייח' חורייש הנמצא בפסגת ההר.
הקבר בנוי מאבן ומורכב משלושה חדרים וחצר המחוברת לצד המזרחי של המבנה.
גושי אבן גדולים מסותתים, מהתקופה הרומית או הביזנטית, מהווים את בסיס הקיר הדרומי של הקבר.
הריסות הקבר משתרעות על פני שטח של דונם אחד.
מבנים הרוסים נוספים כוללים בור מים כ-50 מטרים דרומית לקבר ובור מים כ-100 מטרים דרום-מזרחית.
הגאוגרף הצרפתי ויקטור גרן שביקר באזור בשנת 1878, התייחס לקברו של שייח' חורייש, וכתב כי על "גבעה גבוהה עם מדרונות תלולים ראינו קבר של שייח' בשם ואלי כייש, לשם מגיעים תושבים מקומיים כעולי רגל".
באותה תקופה, ציין גרן, הקבר היה מכוסה בכיפה לבנה וניתן היה "לראותו מרחוק".
הר חבושית הוא הר בחרמון, המתנשא לגובה של 1,955 מטרים מעל פני הים.
צפונו מתנקז אל נחל חבושית, הנשפך אל נחל שיאון, מערבו אל נחל ערער ודרומו אל נחל גובתה.
שלושת הנחלים מתחילים במורדותיו של הר זה.
ההר הוא למעשה גבעה במורדות הר דובדבן, ממש מתחת לפסגותיו הראשיות.
ההר קרוי על שם הצמח חבושית המטבעות, משפחת הורדניים.
ההר נמצא ממש מעל קופות אתר החרמון והחלק המרכזי בו, ולמעשה נמצא בתחומו.
במורדות ההר עובר רכבל המבקרים המרכזי ורכבל סקי, ונמצאים בו מסלולים.
תחנת "הרכבל העליון" של האתר נמצאת אף היא בתחום ההר.
כשאתר החרמון סגור, לאורך רוב חודשי השנה, מוגדר ההר כשטח צבאי סגור, והגישה אליו מוגבלת ונעשית רק באישור צה"ל.
ההר צופה מערבה לשלוחת שריון ולכתף שיאון.
לכיוון מעלה, ניתן לראות ממנו את הר דובדבן ואת הר שקד, הגבוהים ממנו.
מסלול ההליכה של ההר, "מסלול הר חבושית", עולה אליו מהר לבנה, החנייה התחתונה של אתר החרמון, וממשיך ממנו עד לרכבל העליון, מעט מעל פסגת ההר.
מסלול זה אורך 3.5 קילומטרים, ומגיע אל הפסגה וצופה ממנה לנוף הנשקף מההר.
לזכר חיילי הסיירת שנפלו בקרבות נמצאת על ההר אנדרטת חללי סיירת גולני בקרבות מלחמת יום הכיפורים, ב"רכבל עליון", הנקודה אליה ניסו החיילים להגיע.
ההר נכבש יחד עם כל פסגתו של הר דובדבן ומורדותיו המערביים במהלך החזית הסורית במלחמת ששת הימים, ב-12 ביוני 1967, כשכוח של חטיבת גולני נחת על מצפה שלגים במעלה ההר.
במלחמת יום הכיפורים כונתה הגבעה "גבעה 24".
לאחר כיבוש החרמון על ידי סוריה בתחילת המלחמה, ניסה כוח של סיירת גולני לכבוש אתר סמוך לגבעה, "הרכבל העליון", מכיוון "הרכבל התחתון".
הכוח נאלץ לעבור במעלה ההר שכיום משמש כמדרון סקי, ולאחר אבדות פסק מניסיונות צליחת ההר.
במהלך מבצע קינוח, בו נכבש מחדש החרמון על ידי ישראל, פלוגה ב' של גדוד 51 של גולני, שיועדה להגיע לגבעה 19, טעתה בניווט והגיעה לנקודה זו.
בזמן שהייתו בגבעה טעה המ"פ שלה בזיהוי ודיווח שהוא נמצא על גבעה 22. גבעה 19, שיודעה לחפות על כוחות הפלוגות האחרות בתנועתן בגבעה 16 במהלך כיבוש מוצב החרמון (גבעה 21), נשארה ריקה, ובמהלך המבצע נהרגו לוחמים רבים, אך בסופו של דבר המוצב נכבש.
מאז האזור כולו נמצא תחת אחריותה של חטיבת החרמון, וממשיכתה חטיבת ההרים.
הר חומש הוא רכס הרים בשומרון.
פסגתו מצויה ברום של 726 מטרים מעל פני הים.
ההר הוא פסגתו של רכס חומש, הנמתח מערבה ממנו ועד בלעא, הכולל בין היתר את הר אילן (588 מ'), הר רשין (515 מ') וג'בל א-שיח עיסא (408 מ').
להר שלוש פסגות מרכזיות, הממוקמות במזרחו.
בפסגתו הגבוהה של ההר שמורת טבע, שמורת חומש.
במורד הפסגה המערבית, שהיא השנייה בגובהה, ממוקם היישוב חומש.
ההר נחצה במערבו על ידי מנהרת רמין, בה עברה בעבר מסילת השומרון.
סביב פסגת ההר משתרעת שמורת טבע "שמורת חומש".
מרבית השמורה נמצאת בשטח C.
בין 2005 ל-2023 הייתה אסורה כניסת ישראלים לשמורה על פי חוק יישום תוכנית ההתנתקות.
גם לאחר ביטול החוק באזור הזה, השטח אינו מנוהל כשמורה.
הַר חָלוּץ, ובשמו הרשמי חָלוּץ, הוא יישוב קהילתי בגליל העליון, בתחומי המועצה האזורית משגב.
היישוב מצוי צפונית לכרמיאל ודרומית למעלות תרשיחא, מעל בקעת בית הכרם, בגובה 752 מ' מעל פני הים על גבעות המכוסות חורש טבעי.
היישוב מצוי מרחק נסיעה קצר מהערים כרמיאל ומעלות.
היישוב נוסד באוקטובר 1985 על ידי גרעין עולים מארצות הברית בהובלתו של חיים שרת בנו של משה שרת, בתמיכת התנועה הרפורמית והסוכנות היהודית.
היישוב נועד להיות קהילה בעלת תפיסת עולם פלורליסטית.
שמו הראשוני של היישוב היה הר חלוץ, עברות של השם הערבי של ההר הסמוך - ג'בל אל-חאלצ'ה.
בהר חלוץ פעילות חברתית ותרבותית מגוונת לכלל הקהילה, פעילויות והרצאות למבוגרים, מסיבות ואירועים משותפים בחגים.
חברי היישוב נוהגים לחגוג את רוב החגים יחדיו.
לעיתים נערכים אירועים ומסיבות בארגון ועדת תרבות או ביוזמה פרטית במועדון היישוב.
ביישוב קיימת פעילות ברוח התנועה הרפורמית הכוללת קבלת שבת, תפילות וחוגי לימוד.
בנוסף, ביישוב פועלת תנועת הנוער העובד והלומד ומערבת את ילדי השכבות: ד' – יב'.
ביישוב פועלים בעיקר עסקים קטנים ופרטיים כגון: סדנאות לחמי מחמצת ייחודיות, בר, עיצוב פנים ועוד.
עסקים אלה פועלים בבתים הפרטיים של התושבים או במבנים ציבוריים בתוך היישוב.
בנוסף, קיימות גם מספר בקתות נופש בסגנון סקנדינבי.
הר טייסים בהרי ירושלים נמצא במרכזה של שלוחת הר היורדת מאזור הקסטל מערבה, גובהו 796 מטר מעל פני הים.
ההר נמצא בין מושב רמת רזיאל לאיתנים, כשלצדו כביש 395 מעין כרם לאשתאול.
שמורת הטבע הר טייסים משתרעת על פני 453 דונם.
על המורדות המזרחיים, בערוץ היורד אל נחל צובה, נמצא עין טייסים, מעיין שכבה קטן הנובע מתוך ניקבה אל בריכת אגירה.
בראש ההר נמצא גלעד לחללי חיל האוויר הישראלי והמקום הוא אתר ההנצחה המרכזי של חיל האוויר.
הגלעד הוקם מספר שנים לאחר מלחמת העצמאות.
הוא בנוי מאבן ירושלמית ובחלקו העליון מנוע מטוס הרוס עם מדחף מעוקם.
שרידים אלו הם של מטוס תובלה קל חד מנועי מסוג "נורסמן" שהתפוצץ והתרסק על פסגת דיר עמר, היום הר איתנים הסמוך, ב-10 במאי 1948. המטוס נשלח למשימת הפצצה מן האוויר כסיוע אווירי בכיבוש הכפר בית מחסיר (היום בית מאיר) על ידי חטיבת הראל של הפלמ"ח.
הלחימה הייתה במסגרת מבצע מכבי לכיבוש פרוזדור ירושלים.
מטוס הנורסמן נשא פצצה ניסיונית חדשה – חבית נפץ במשקל 200 קילוגרמים.
צוות המטוס כלל את שני הטייסים יריב שיינבוים ודניאל בוקשטיין, את האלחוטן/צלם אווירי שלמה כהן ושלושה מומחי חימוש, שלמה רוטשטיין, יצחק שקלנביץ וצבי שוסטרמן - כולם נהרגו.
נסיבות נפילתו של המטוס עלומות עד עצם היום הזה; שברי המטוס נמצאו בנחל כסלון הסמוך רק לאחר כיבוש האזור ופריצת הדרך לירושלים בספטמבר 1948. תושבים של ח'רבת אל-עומור הסמוכה, מצאו את הגופות בשטח אדמתם וקברו אותם במערה סמוכה.
לאחר כמה חודשים, בסיוע תושבים אלה (שבינתיים נעקרו מכפרם ועברו לאבו גוש), משלחת של הפלמ"ח איתרה את המערה, וגופות הנופלים הובאו לקבורה בקבר אחים בקריית ענבים.
מספר שנים לאחר מלחמת העצמאות הועברו מנוע המטוס ומדחפו לראש ההר ונקבעו כגלעד.
אנדרטה נוספת לצוות מטוס זה ועליה חלק ממנוע המטוס נמצאת במושב גבעת יערים הסמוך.
החל משנות ה-50 הפך הגלעד למקום התכנסות לאנשי חיל האוויר ולמשפחות השכולות לציון יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
בשנת 1999 הוקמו בחורשה סמוך לגלעד עמודי זיכרון בהם מונצחים שמות חללי חיל האוויר מהקמתו ועד היום.
מדי שנה במהלך יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, מתכנסים בהר טייסים נציגי פיקוד החיל, נספחי חילות האוויר הזרים והמשפחות השכולות, לטקס הזיכרון המרכזי של החיל.
בטקס זה מתקיים מנהג ייחודי כאשר בו ברגע שנשמעת הצפירה בשעה 11:00 בבוקר, חולף מעל ההר מבנה של מטוסים או מסוקים, כאשר אחד מהרביעייה נפרד מחבריו והשלושה ממשיכים ב"מבנה חסר" לציון זכרם של הנופלים.
בנוסף, בסופו של שלב ה"מכין" בקורס הטיס, עולים פרחי הטיס החדשים במסע לפסגת ההר ושם מתקיים טקס לציון סוף השלב.
השרפה בהרי ירושלים באוגוסט 2021 פגעה גם בהר טייסים והעצים באזור כולו נשרפו.
אליעזר (צ'יטה) כהן, צבי לביא, השמים אינם הגבול סיפורו של חיל-האוויר הישראלי, ספרית מעריב, 1990.
כל מקום ואתר מדריך שלם להכרת הארץ, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והוצאת כרטא 1980.
ד"ר זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956.
יהודה זיו, ילקוט הכזבים של הר טיסים: בין היסטוריה להיסטוריוגרפיה, בתוך: מחקרי יהודה ושומרון כד, תשע"ה, עמ' 191 - 210.
הר חרת הוא גן לאומי בניהול ובטיפול של הקרן הקיימת לישראל.
הר חרת נמצא לא רחוק ממחלף הראל בכביש ירושלים תל אביב, ליד מבשרת ציון ובית זית והוא חלק מהממכלול הכולל את תל צובה - הר חרת - סטף.
הר חרת ממוקם ליד פיתול של נחל שורק.
עין חרת הוא מעיין נקבה עם בריכת איגום שמימיו שימשו להשקיית הטרסות החקלאיות שמתחתיו.
חורבת חרת היא שרידים של בית חווה שמשמה הערבי ח`רבת אל חורית נגזר שמו של ההר "חרת".
הר חרת מתנשא לגובה של 780 מ' מעל פני הים.
נחל חרת הוא נחל תלול בעל צמחייה רבה היורד לאורך המורד המזרחי של ההר.
במקום בוסתני פרי וכרם זיתים עתיק ומטופח מהגדולים שבכרמי הזיתים שבהרי ירושלים.
אחרי הכרם יער של הקק"ל.
בין הצמחים במקום נרקיסים, רקפות ואזוב מצוי.
למרגלות הר חרת ממוקמים בונקרים שהיו חלק מהבסיס של חטיבת ירושלים בבית זית.
הכביש מתוכנן להמשיך במנהרה מתחת לשלוחת בית החולים הדסה עין כרם.
מחצבת גיר הוקמה במקום ב-1860.
ב-1920 נמכרו 3 דונם להסתדרות ממוכתר הקסטל להקמת מחצבה.
במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 נמסרה המחצבה לחברת אבן וסיד, והאבנים שנחצבו בה שימשו בין היתר להקמת מבנים של האוניברסיטה העברית, בית החולים הדסה הר הצופים.
ב-1974 הוצא צו הפסקה מינהלי למחצבה לזמן קצר.
ב-1980 הוצא סגירה למחצבה מטעם ראש מועצת מבשרת ציון אלי מויאל, והמחצבה ננטשה במהלך שנות השמונים.
באתר שלולית חורף גדולה ובה נמצא מין בסכנת הכחדה של קרפדה ירוקה.
הר טראנאקי (Mount Taranaki) או הר אגמונט (Mount Egmont) הוא הר געש רדום שנמצא במרכז חבל טראנאקי שבמערב האי הצפוני של ניו זילנד.
ההר מתנשא לגובה של 2,518 מטר מעל פני הים והוא בעל צורת חרוט כמעט מושלם פרט לבליטה בצדו הדרומי.
מבחינה גאולוגית טראנאקי הוא הר צעיר באופן יחסי.
ההתפרצות האחרונה התרחשה בסביבות שנת 1854. ההתפרצות הגדולה האחרונה התרחשה בשנת 1655. מוקד הפעילות הגעשית של ההר נע בכיוון דרום מזרח בעקבות תנועה של הלוח האוסטרלי, עדות לכך ניתן לראות בשני הרי הגעש הכבויים שנמצאים בקו אחד מצפון מערב אליו - קאיטקה (Kaitake) ופואקאי (Pouakai).
ב-30 בינואר 2025 עברה בפרלמנט של ניו זילנד החלטה שמכירה בהר כאישיות משפטית.
ההחלטה שינתה את שם ההר באופן רשמי ל-"Taranaki Maunga", השם "הר אגמונט" חדל להיות שם רשמי של ההר, והשם "Te Kāhui Tupua" הוא שמה של האישיות המשפטית.
ההחלטה, שהתקבלה פה אחד, מעניקה להר זכויות משפטיות כשל אדם ומכירה בו כ"גוף חי מאוחד".
בנוסף היא יוצרת גוף שבו יכהנו ארבעה מאורים ואשר ישמש כפה וקול עבור ההר.
המאורים נתנו להר את השם טראנאקי וכך הוא נקרא במשך מאות שנים עד בוא הארופאים הראשונים לניו זילנד.
משמעותו של השם, ככל הנראה, היא "הר זוהר" (טרא - הר, נאגי - זוהר) כביטוי לכיסוי השלג הלבן שההר עוטה בחורף.
ג'יימס קוק נתן להר את השם "הר אגמונט" על שם ג'ון פרסיבל, הרוזן מאגמונט שתמך במסעו הראשון של קוק לאזור ניו זילנד.
השם הר אגמונט הופיע במפות וברישומים רשמיים עד לשנות השמונים של המאה ה-20, אז הוחלט להעניק לשני השמות מעמד זהה.
עם זאת הפארק הלאומי המקיף את ההר נקרא עדיין פארק לאומי אגמונט.
על פי המיתולוגיה המאורית הר טראנאקי היה פעם סמוך להרי הגעש שבמרכז האי הצפוני - רואפהו, טונגרירו ונגאורוהו אולם הוא נאלץ לברוח ממקום מושבו בעקבות פרשיית אהבים בינו לבין פיאהנגה (הר געש בקרבת אגם טאופו, ואהובתו של רואפהו על פי המיתולוגיה המאורית) שהעלתה את חמתו של רואפהו.
טראנאקי נס על נפשו לכיוון מערב, כשהוא מותיר בדרך צלקת בפני האי שהפכה לנהר ונגנאוי והתיישב בודד לחופו של ים טסמן, הרחק משאר הרי הגעש של האי הצפוני.
חֶרְמוֹן הוא רכס הרים במרכז הלבנט, ממזרח לבקע הסורי-אפריקני ומדרום לרכס מול הלבנון (ונחשב חלק מרכס מול הלבנון).
כתר החרמון בגובה 2,814 מטרים מעל פני הים, נמצא על הגבול שבין סוריה ולבנון, כ-14 ק"מ מצפון מזרח למוצבי ההר הישראליים טרם נפילת משטר אסד בסוריה.
הפסגה הגבוהה ביותר בתחומי ישראל הריבוניים היא הר דובדבן בגובה 2,236 מטרים מעל פני הים, הנמצא מערבה למצפה שלגים, שגובהו 2,224 מטרים מעל פני הים, ומצפון-מזרח לרכבל העליון שבאתר הסקי.
מקור השם חרמון הוא ככל הנראה בשורש ח־ר־מ, במשמעות "דבר קדוש ואסור בנגיעה" (הן בעברית והן בערבית).
מעדויות עמי האזור עולה שההר היה מקודש (בשמות אחרים מהשם "חרמון"), ונראה שגם השם "בעל חרמון" (, ) מציין פולחן של בעל מקומי להר.
כתובת יוונית שנמצאה על ההר מעידה על פולחן ההר במאה ה־4 לספירה.
השם "חרמון" לא מופיע במקורות קדומים מלבד המקרא, אך במקרא מופיעים כמה שמות נוספים לחרמון: , .
הצמד "שׂריון ולבנון" מופיע בטקסטים בכמה שפות.
ייתכן שהזוג מופיע אף בכתובות המלכותיות של אסרחדון מלך אשור, בצורה si-ra-ra ו־lab-na-na, כמקור לקורות ברוש וארז.
השם שריון מופיע גם בכתבי המארות המצריים מהמאה ה־19 לפנה"ס, בכתיב "שרינו".
גם השם "שׂניר" מופיע במקרא גם כן בתקבולת ללבנון, בקינת יחזקאל על צור: .
שניר מופיע במקרא גם ב ו.
השם מופיע בצורה sa-ni-ru בכתבי שלמנאסר השלישי: שלמנאסר כתב שחזאל התבצר בפסגת הר שניר "", ולאחר שהביס את חזאל צעד שלמנאסר לחורן; במקום אחר תיאר שלמנאסר שבדרכו מהרי הלבנון לעריו של חזאל מלך דמשק עבר בהר שניר.
גם הגאוגרף הערבי בן המאה ה־10 לספירה אבן־חוכַּל הכיר את השם שניר, וציין שהוא המקור לנהר ברדה.