tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אליאנס לייף, חברת בת של חברת אליאנץ הגרמנית, שהמטה הראשי שלה ממוקם בעיר גולדן ואלי הסמוכה.
זהו אחד משמונה מתקני ספורט ברחבי העולם שבחסות אליאנץ או החברות הבנות שלה.
הסכם החסות עם אליאנץ נמשך עד סוף שנת 2028 ועולה סכום שלא פורסם.
ב-17 באפריל 2018, הכריזה מינסוטה יונייטד על שיתוף פעולה בן 10 שנים עם בנק בל, המבוסס בעיר פארגו שדקוטה הצפונית, שכלל למנות את בנק בל לספונסר שער בפינה הדרומית-מערבית של אליאנץ פילד.
השותפות כרוכה גם בכך שהבנק יספק צ'ק של 1,000 דולר לשחקן בכל משחק של עונת 2019 שייתרם לצדקה לפי בחירת השחקן.
בהכרזת על השותפות, בנק בל תרם 10,000 דולר לשוער מאט לאמפסון עבור קרן הצדקה שלו, LampStrong Foundation, התומכת בחולי סרטן.
בגלל הדמיון של האצטדיון לעיר הצפה בבספין ביקום מלחמת הכוכבים הבדיוני, זכה אליאנץ פילד לכינוי "Cloud City".
תחילת בניית האצטדיון תוכננה ליוני 2016, אך זו נדחתה בזמן שהקבוצה המתינה לקבלת פטור ממס מהמדינה, בדומה לאלה שהוענקו לפרויקטים לבניית אצטדיונים אחרים לאחרונה.
אף על פי שבניית האצטדיון כולה ממימון פרטי, בעלי הקבוצה הצהירו כי הפטור ממס נחוץ לצורך כדאיות הפרויקט.
בנוסף, מכיוון שבניית אצטדיון תחסל את החנות Rainbow Foods - דייר עוגן במרכז הקניות Midway - בעל המרכז, RK Midway of New York, התמודד עם סיבוכי שכירות עם הדיירים הקטנים יותר.
אנליסטים בתעשייה אמרו כי התחרות האינטנסיבית בין חברת המכולת SuperValu (המפעילה את Rainbow בתוך מרכז הקניות) לבין היריבים, ובראשם Hy-Vee, גורמת לכך שלא יהיה סביר כי Rainbow תסכים להפסיק את חוזה השכירות מוקדם ללא ערבות חתומה נגד מתחרה שיעבור למרכז הקניות.
טקס התחלת הבנייה נערך ב-12 בדצמבר 2016 בהשתתפות נציב ה-MLS דון גרבר.
הבנייה העיקרית באתר החלה ביוני 2017. הקמת שלד הפלדה החלה בנובמבר 2017 והבנייה הגיעה לציון חצי הדרך באמצע אפריל 2018. הבנייה באצטדיון הושלמה על ידי חברת Mortenson Construction ב-27 בפברואר 2019, לאחר 20 חודשי עבודה.
משחק הפתיחה של נבחרת ארצות הברית בכדורגל בטורניר גביע הזהב 2019 נערך באליאנץ פילד ב-18 ביוני 2019.
משחק פוטבול המכללות הראשון באליאנץ פילד היה משחק יריבות בין קבוצות הפוטבול של אוניברסיטת סנט תומאס ואוניברסיטת סנט ג'ון, שהתקיים ב-19 באוקטובר 2019. סנט ג'ון ניצחה במשחק 38–20 מול קהל של 19,508 איש.
לאחר משחק הפוטבול בין אוניברסיטת סנט תומאס ואוניברסיטת סנט ג'ון, צוותי השדה העבירו את סימוני המגרש בחזרה לכדורגל כדי להתכונן למשחקה הראשון בתולדותיה של מינסוטה יונייטד בפלייאוף גביע ה-MLS, ששוחק למחרת נגד לוס אנג'לס גלאקסי.
מינסוטה הפסידה 2–1 וכתוצאה מכך הודחה מהפלייאוף.
אליאס אל-פח'פאח' הוא פוליטיקאי תוניסאי שכיהן כראש ממשלת תוניסיה בין 27 בפברואר ל-2 בספטמבר 2020. קודם לכן שימש כשר התיירות ושר האוצר.
אליאס אל-פח'פאח' נולד בתוניס בירת תוניסיה בשנת 1972. הוא למד הנדסת מכונות בבית הספר הלאומי להנדסה ספקס וסיים את לימודיו בשנת 1995. אחר כך, למד לתואר שני במכון הלאומי למדעי האפליקציות של ליון .
מאוחר יותר למד לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת Évry Val d'Essonne שבפריז.
בשנת 1999, בגיל 27, החל את דרכו כמהנדס בתאגיד הנפט הצרפתי טוטאל אס.
איי באירופה, אמריקה ואסיה ומשנת 2004 ואילך בפולין.
בשנת 2004 הצטרף לחברת קורטרל, חברת לייצור קפיצי עלים תוניסאית, בהמשך הפך לסגן המנכ"ל שלה.
אליאס אל-פח'פאח', חבר במפלגת א-תכתול .
ב־20 בדצמבר 2011 הצטרף לקבינט של ג'באלי לתפקיד שר התיירות.
ב-19 בדצמבר 2012 הוא קיבל גם את תפקיד שר האוצר.
הוא נעזר ברציפות בשני מזכירי מדינה: סלים בסב וצ'לי עבד.
בבחירות לפרלמנט בתוניסיה 2014, מפלגתו א-תכתול איבדה את כל המושבים הקודמים שלה בפרלמנט.
בבחירות לפרלמנט בתוניסיה בשנת 2019 מצב המפלגה היה אפילו גרוע יותר המפלגה קיבלה רק 0.26 אחוזים מהקולות.
וכרגע אין לה מושב באספה של נציגי העם.
אליאס אל-פח'פאח' השתתף בבחירות לנשיאות תוניסיה 2019 וקיבל 0.34 אחוזים מהקולות בסיבוב הראשון.
ב-20 בינואר 2020 הוא מונה למלא את תפקיד ראש הממשלה על ידי הנשיא קייס סעיד לאחר התייעצויות עם כל המפלגות הפוליטיות, זאת לאחר 10 ימים שראש הממשלה המיועד והקודם, חביב ג'מלי , לא הצליח להשיג את אמון הפרלמנט.
ממשלת אליאס אל-פח'פאח' קיבלה את אמון הפרלמנט ב-27 בפברואר 2020.
ביוני 2020, על פי אל-ג'זירה, "חבר פרלמנט עצמאי פרסם מסמכים המצביעים על כך שאליאס אל-פח'פאח' היה בעל מניות בחברות שזכו בעסקאות בשווי 44 מיליון דינרים".
פח'פאח' הכחיש כל עוול שמייחסים לו.
ב-15 ביולי 2020 התפטר מתפקידו.
אליאס אבו שבכה היה סופר, משורר, עורך, מתרגם ומבקר ספרות לבנוני.
הוא היה אחד ממייסדי "ליגת העשר" ונחשב לאחד מהבולטים בתנועת הנהדה הערבית.
שיריו של אבו שבכה היו קודרים ואישיים ולעיתים קרובות הציגו קונפליקטים מוסריים.
תרומתו לספרות הונצחה על ידי הפיכת ביתו שבעיר הולדתו ד'וק מכאיל למוזיאון.
אבו שבכה, בנם של יוסף אבו שבכה, סוחר לבנוני עשיר, ונאילה, נולד בפרובידנס שברוד איילנד בארצות הברית בעת שהוריו שהו בביקור אצל משפחתה של אמו.
אמו הגיעה ממשפחה של משוררים מבוססים.
ב-1904 התיישבה משפחתו בד'וק מכאיל בלבנון.
אבו שבכה התחנך כנוצרי אדוק בבית הוריו המרונים.
בשנת 1911 התקבל למכללת "יוסף הקדוש" בעינטורה שם למד בין היתר ספרות, צרפתית וערבית.
אמו הכירה אותו לשירה ערבית דרך שיר שנכתב על ידי דודהּ, אליאס פרזאן.
בשנת 1914 נרצח אביו על ידי שודדים בעת שביקר בסודאן.
אובדן אביו הותיר את אבו שבכה הצעיר במצב של מצוקה רגשית ודיכאון שיותירו חותם על המשך חייו.
הוא המשיך את לימודיו במכללה עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, עת נאלץ לעזוב בעקבות בעיות כלכליות.
בהמשך חזר ללמוד במכללה בג'וניה אך כעבור שנה חזר למכללת "יוסף הקדוש".
אבו שבכה לא סיים את הלימודים בעקבות מריבה שהייתה לו עם אחד ממוריו.
למרות זאת המשיך בחינוך עצמי וקרא בהרחבה ספרי דת וספרות רומנטית צרפתית, מה שהיווה השראה לצעדיו הראשונים בתחום.
מבין הסופרים הצרפתים אהב אבו שבכה במיוחד את יצירותיהם של שארל בודלר ואלפרד דה מיסה.
כשהיה בן 16 התאהב אבו שבכה בשכנתו אולגה סארופים, שהייתה מבוגרת ממנו בשנתיים.
השניים נהגו להחליף ספרים ומכתבים ספרותיים.
לאחר 10 שנות אירוסין התחתנו בדצמבר 1931. לזוג נולד ילד אחד שמת בלידתו בשנת 1932.
לאחר שאיבד את אביו בגיל צעיר, נאלץ אבו שבכה ללמד כדי להתפרנס.
בנוסף, עבד במספר עיתונים לבנוניים ומצריים.
לבקשת המו"לים שלו תרגם אבו שבכה לערבית מספר חומרים ספרותיים צרפתיים מהמאה ה-17 עד המאה ה-19 כמו "ג'וסלין" ו-"נפילתו של מלאך" של אלפונס דה למרטין, "השומרונית" של אדמון רוסטאן, "פאול ווירג'יניה" של ז'אק-אנרי ברנרדן דה סן-פייר ויצירות רבות נוספות מאת אנרי בורדו, וולטר, אבה פרבו ומולייר.
אבו שבכה הועסק במהלך מלחמת העולם השנייה כמתרגם בשירותי העיתונות והרדיו של הנציבות העליונה בצרפת.
בשנת 1926 פרסם אבו שבכה את השיר הראשון שלו, "הנבל".
בשנת 1938 יצא לאור ספרו "נחשי גן העדן" שזכה להערכה של רבים כעל יצירתו הטובה ביותר ואחד ההישגים הטובים ביותר של השירה הרומנטית בספרות הלבנונית והערבית המודרנית.
כתיבתו של אבו שבכה מאופיינת בדימויים רבי עוצמה וריאליזם וכללה לעיתים קרובות תיאורים גרפיים.
אבו שבכה האמין שהאמנות הטהורה ביותר נוצרת מתוך רגש, שלדעתו הוא מקור החוויה האותנטית והאסתטית.
בשיר אחד כתב אבו שבכה כי שירה אמיתית היא הטובה ביותר, בניגוד לאמירה הערבית הישנה כי השירה הטובה ביותר היא זו שמזייפת ביותר.
בשנת 1930 ייסד אבו שבכה יחד עם חלק מעמיתיו את הקהילה הספרותית "ליגת העשר" .
הליגה ניהלה מתקפה קדחתנית נגד אנשי הספרות והממסד הפוליטי באמצעות מאמרים שפורסמו בכתב העת "אל-מערד".
מטרת הליגה הייתה לקדם קדמה ספרותית ומודרניזציה של הספרות הערבית.
בנוסף לשירה פרסם אבו שבכה מספר מחקרים הכוללים מחקר בספרות השוואתית בשם "קשרים אינטלקטואליים ורוחניים בין הערבים והצרפתים", ובו ביקש להדגים את משקל ההשפעה הצרפתית על הספרות העולמית.
בנוסף, הוא יצר סדרת דיוקנאות של אישים ספרותיים ופוליטיים שפורסמו לראשונה בכתב העת אל-מערד.
אבו שבכה נפטר ב-27 בינואר 1947 מלוקמיה.
לאחר מותו, חיברו חבריו של אליאס ספר המורכב מכמה מעבודותיו הנקרא "מחיק האלים".
ב-11 ביוני 2008 חנכה עיריית ד'וק מכאיל את מוזיאון אליאס אבו שבכה בבית המשורר.
אליאנה טיילור " אלי " לוהן היא דוגמנית, זמרת ושחקנית אמריקאית.
לוהן היא אחותה הצעירה של השחקנית והזמרת לינדזי לוהן .
לוהן נולדה בקולד ספרינגס הארבור, ניו יורק, בלונג איילנד, לדונטה "דינה" (לבית סאליבן) ולמייקל לוהן, .
היא אחותה הצעירה של השחקנית לינדזי לוהן ומייקל לוהן ג'וניור, ואחותה הגדולה של דקוטה "קודי" לוהן.
דרך אביה, יש לה שלושה אחים למחצה צעירים יותר; אחות למחצה אשלי הורן ושני אחים למחצה, לנדון ולוגן לוהן.
היא המירה את דתם לבודהיזם לאחר שגדלה כקתולית.
הקריירה המוזיקלית של לוהן החלה כשהוציאה אלבום חג המולד, "Lohan Holiday", בסוף 2006 תחת YMC Records (שוחרר מחדש ב-2012 תחת הכותרת "חג המולד עם אלי לוהן" ).
סינגל (" All the Way Around ") שוחרר ב-9 ביולי 2008 (סדרת הריאליטי Living Lohan), שהגיע למקום ה-75 במצעד השירים הדיגיטליים .
כשחקנית, לוהן הופיעה במידה רבה בתפקידים לא מוכרים בסרטים של אחותה, בשנת 2008 הופיעה בסרט "Mostly Ghostly", עיבוד קולנועי לרומן האימה/פנטזיה מאת רוברט לורנס סטיין .
לוהן החלה לדגמן בגיל שלוש, דרך סוכנות הדוגמניות פורד מודל והופיעה בקמפיינים מודפסים עבור מגזינים כמו Teen Vogue ו- Vogue Bambini.
היא הופיעה על השער של CosmoGirl עם אחותה לינדזי בנובמבר 2006. בשנת 2011, היא חתמה על חוזה דוגמנות רב שנתי ב- NEXT models, מאוחר יותר הופיעה על השער של מגזין Fault .
ב-2013 היא חתמה בסוכנות הדוגמנות וילהלמינה .
ב-15 בנובמבר 2018, חשף המגזין בילבוד שלוהן הוציאה סינגל נוסף "Long Way Down" ועובדת על מיני-אלבום.
+קולנוע שנה כותרת תפקיד הערות 1998 אבא מתארס ילדה בשדה התעופה ללא קרדיט 2000 בובה אמא ילדה בדוכני כדורגל 2007אני יודעת מי הרג אותי אוברי פלמינג הצעירה 2008 Mostly Ghostly טרייסי ווקר ישיר לווידאו 2022 חג מולד בלתי נשכחסטייליסטית
True Hollywood Story: Lindsay Lohanעצמה סרט תיעודי של סדרת טלוויזיה 2008Living Lohan חבר צוות ראשי; 9 פרקים 2011משפחת קרדשיאן "חתונת האגדות של קים: אירוע קרדשיאן - חלק 2" (עונה 6, פרק 15) 2014 לינדזי "חלק ראשון" (עונה 1, פרק 1) 2019Lindsay Lohan's Beach Club "לגדול לוהן" (עונה 1, פרק 13)
אליאס אח'ומאש שכור הוא כדורגלן מרוקאי-ספרדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ויאריאל מלה ליגה ובנבחרת מרוקו.
אח'ומאש גדל במחלקות הנוער של ברצלונה וז'ימנסטיק מנרסה.
בשנת 2020 החל לשחק בברצלונה ב', קבוצת המילואים של ברצלונה, במסגרת הליגה הספרדית השלישית.
ב-20 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 1-0 על אספניול במסגרת המחזור ה-14 בלה ליגה לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה בקבוצה.
ב-20 במאי 2023 פורסם כי אח'ומאש לא יחדש את חוזהו במועדון ויהפוך לשחקן חופשי בתום החוזה ב-30 ביוני.
ב-3 ביולי 2023 חתם אח'ומאש על חוזה לארבע שנים בוויאריאל מלה ליגה.
אח'ומאש נולד בספרד למשפחה ממוצא מרוקאי.
הוא שיחק בנבחרות הצעירות של ספרד ושל מרוקו.
ב-22 במרץ 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 1-0 על נבחרת אנגולה במשחק ידידות.
אליאן שנטל קארפ פרננבורג דה טולדו (נולדה ב-24 בספטמבר 1953) היא אנתרופולוגית פרואנית.
כשאלחנדרו טולדו היה נשיא פרו (2001 ל 2006), כזוגתו, היא פעלה לקידום נושאים הנוגעים לקבוצות ילידיות בפרו.
קארפ מתמחה בחקר תרבויות האנדים.
קארפ נולדה בפריז, צרפת, למשפחה של יהודים אשכנזים (אמה ממוצא בלגי ואביה ממוצא פולני).
במהלך מלחמת העולם השנייה, אביה שארל קארפ נרדף על ידי הגסטפו ולאחר מכן הצטרף למחתרת הצרפתית.
בצעירותה, הייתה חברה בתנועת הנוער השומר הצעיר והגיעה להתנדב בישראל בקיבוצים.
קארפ השלימה תואר ראשון ב־Lycée Français בבריסל, בלגיה.
ב־1971 היא הגיעה לישראל ללמוד תואר ראשון נוסף באנתרופולוגיה ב, והמשיכה לתואר שני ודוקטורט באנתרופולוגיה באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית.
בתחילת שנות השמונים של המאה הקודמת, קארפ עבדה במספר ארגונים בינלאומיים וביניהם יוניסף, סוכנות הפיתוח של האו"ם וארגון מדינות אמריקה.
ב-1988 קארפ חזרה לישראל ועבדה בבנק לאומי במשך שש שנים והייתה אחראית על קשרים עם בנקים ברחבי העולם.
קארפ שימשה כפרופסור אורח בבית הספר אליוט לעניינים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
בשנת 2001 עם בחירתו של טולדו לנשיא פרו, קארפ החזיקה בתואר הגברת הראשונה.
אז שימשה קארפ כנשיאת הכבוד של הקרן לפיתוח קהילות ילידים של אמריקה הלטינית והאיים הקריביים.
זמן קצר לאחר השבעתו של טולדו, הוקמה הוועדה הלאומית לקהילות האנדים, האמזונס והאפרו-פרואניות של פרו (CONAPA Comisión Nacional de Pueblos Andinos, Amazónicos y Afro-Peruanos), שקארפ עמדה בראשה.
הוועדה נועדה לקדם פיתוח לקהילות ילידים וליצוג של אינטרסים שלהם במשרדי הממשלה, ולהוביל את הדרך לרפורמות חוקתיות שייטיבו עם העמים הילידים.
אולם, פעילות הוועדה לא צלחה.
פעולה נוספת למען העמים הילידים בפרו, שקארפ לקחה בה חלק לצד טולדו, הייתה הדרישה מאוניברסיטת ייל להחזרי מאות חפצים שחוקרים מטעמה לקחו עמם בעת מסע חפירה באנדים הפרואנים בשנה 1915. ב-2006, בעת ביקור רשמי בארצות הברית עלתה הדרישה להחזרת החפצים לפרו.
ב-19 בנובמבר 2010, פרו וייל הגיעו להסכמה לפיה השרידים והממצאים יוחזרו.
ב-2002, קארפ הואשמה שכאשת הנשיא, היא מקדמת אינטרסים של בנקים כיועצת בשכר של 10,000$ לחודש.
באפריל 2023, טולדו הוסגר מארצות הברית לפרו.
הוא מואשם בקבלת שוחד של עשרות מיליוני דולרים תמורת חוזי עבודה ציבוריים.
הרשויות בפרו גם ניסו להסגיר את קארפ מארצות הברית בגין תיק מעילה נפרד שבו היו מעורבים היא, אמה ובעלה.
בשנת 2013, תובע פרואני גילה ש- Ecoteva Consulting Group, הרשומה בקוסטה ריקה והוקמה על ידי טולדו, שימשה לתשלום עבור משכנתא לדירת יוקרה עבור אמה של קארפ, אווה פרננבורג.
בתחילה טען טולדו שהכסף מחברה זו הגיע מפיצויים ששילמה גרמניה לפרננבורג, ניצול שואה.
מאוחר יותר טען כי הכסף הגיע מאיש העסקים הישראלי יוסי מימן.
התובעים מאמינים שהכסף הוא מתשלום שוחד ומבקשים את בני הזוג לדין.
בעת לימודיה בסטנפורד, קארפ הכירה את אלחנדרו טולדו, לו נישאה ב-1972. קארפ הגיע לפרו לראשונה בסוף שנות ה-70 כדי לחקור את קהילות הילידים שם.
בשנת 1992 קרפ וטולדו התגרשו והיא חזרה לישראל עם בתם.
בני הזוג נישאו בשנית והיא חזרה לפרו לפני הקמפיין הבחירות ב-1995.
חנא אליאס אליאס (ערבית: الياس الياس) הוא ראש מועצת ג'ש לשעבר אשר כיהן בין השנים 1993-2003 ו-2008–2024.
ב-1993 ניצח בבחירות לראשות המקומית ברוב של 53.61% מול 46.15% להם זכה זכי ג'ובראן אשר כיהן בראשות המועצה מ-1963.
בשנת 2003 קיבל 41.54% מהקולות בבחירות, והפסיד להנרי עלם שזכה ב-58.46% מהקולות.
עלם כיהן בתפקיד קדנציה אחת, ובשנת 2008 נבחר אליאס פעם נוספת עם 48.84% מהקולות.
בסיבוב השני מול עלם עלם זכה ב-51.62% מהקולות.
בשנת 2024 לא התמודד בבחירות, ובמקומו נבחר לתפקיד שריף ניג'ם.
אליאנו יוהנס ריינדרס (בהולנדית ובאינדונזית: Eliano Johannes Reijnders; נולד ב-13 במאי 2001 בטמפרה בפינלנד) הוא כדורגלן הולנדי-אינדונזי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת זוולה מליגת העל ההולנדית ובנבחרת אינדונזיה.
ריינדרס גדל במחלקת הנוער של זוולה, ובשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל ההולנדית.
ב-24 באוגוסט 2022 הושאל לקבוצת המילואים של אוטרכט, ובתום עונת חזר לזוולה.
בחודש ספטמבר 2024 בחר ריינדרס לייצג את נבחרת אינדונזיה, וב-30 בספטמבר קיבל אזרחות אינדונזית לאחר שהושבע כאזרח אינדונזיה בטקס בשגרירות אינדונזיה בהולנד יחד עם מיס הילחרס.
ב-2 באוקטובר 2024 זומן לראשונה לסגל נבחרת אינדונזיה, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2026 נגד נבחרות בחריין וסין.
ב-10 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2-2 נגד נבחרת בחריין.
ריינדרס נולד בטמפרה שבפינלנד כאשר אביו, כדורגלן העבר מרטין ריינדרס , שיחק בקבוצה מקומית.
אחיו הוא כדורגלן נבחרת הולנד טייאני ריינדרס.
אליאנס פראנסז הוא ארגון בינלאומי שמטרתו לקדם את השפה הצרפתית ואת התרבות הצרפתית, הפרנקופונית ברחבי העולם.
הוא הוקם בפריז ב-21 ביולי 1883, בשם:Alliance française pour la propagation de la langue nationale dans les colonies et à l'étranger (ברית צרפתית להפצת השפה הלאומית במושבות ומחוצה לה), או בקיצור L'Alliance française, מטרתו העיקרית היא קידום לימודי השפה הצרפתית כשפה שנייה.
מטה הארגון נמצא בפריז ובשנת 2014 הפעיל 850 מרכזים ב-137 מדינות ברחבי העולם.
הארגון הוקם בפריז ב-21 ביולי 1883 על ידי קבוצה שכללה את המדען לואי פסטר, הדיפלומט פרדיננד דה לספס, הסופרים ז'ול ורן וארנסט רנן, והמוציא לאור ארמנד קולין.
הפרויקט היה קשור ישירות למטרות הקולוניאליות של הרפובליקה השלישית הצרפתית.
צרפת האמינה שהיא יכולה להפיץ את הציוויליזציה שלה למושבות ולקדם את הפאר האימפריאלי הצרפתי על ידי הפצת שפתה ברחבי העולם.
הארגון מממן את רוב פעילותו משכר לימוד עבור הקורסים שלו ומהשכרת המתקנים שלו.
ממשלת צרפת גם מספקת סובסידיה המכסה כחמישה אחוזים מתקציבו.
מדי שנה יותר מ-400,000 תלמידים לומדים צרפתית באחד מהמרכזים המנוהלים על ידי אליאנס, שרשת בתי הספר שלו כוללת:
מיקומים ברחבי צרפת לסטודנטים זרים ו-
הארגונים מחוץ לפריז הם פעולים בזכיינות המנוהלים באופן עצמאי.
לכל אחד יש ועדה ונשיא.
המותג "Alliance française" נמצא בבעלות מטה הארגון בפריז.
ממשלת צרפת גם מפעילה 150 מכוני תרבות צרפתיים נפרדים, שקיימים לקידום השפה והתרבות הצרפתית.
אליאנס פראנסז מארגן גם אירועים חברתיים ותרבותיים, כגון תערוכות אמנות, פסטיבלי קולנוע, מפגשים חברתיים, מועדוני ספרים.
בשנת 1986 הוקם סניף של "אליאנס פראנסז" ברחוב אגרון בירושלים, לנשיא הסניף בישראל מונה נתן אנדרה שוראקי.
במקום ניתנו שיעורים בצרפתית, נערכו בו קורסים לצילום, מדעים מדויקים, תולדות הקולנוע ועוד.
ופעלה בו גם ספרייה ובה 20,000 ספרים.
בעקבות ההידרדרות ביחסי ישראל–צרפת נסגר הסניף לאחר כ-20 שנות פעילות.
אליאס (Alias) הוא משחק קופסה קבוצתי פופולרי שפותח בשנת 1989 על ידי חברת המשחקים הפינית Tactic Games.
מטרת המשחק היא להסביר מילים לחברי הקבוצה מבלי להשתמש במילה עצמה או בנגזרותיה, במסגרת זמן מוגבל.
המשחק נפוץ במדינות רבות, זכה לגרסאות רבות לאורך השנים, ונחשב לאחד ממשחקי הקופסה הפופולריים ביותר בפינלנד, סקנדינביה, ואירופה בכלל.
המשחק דומה למשחק הקופסה "טאבו", אך במקום רשימה של מילים שאין להשתמש בהן, אסור להשתמש רק במילה שאותה צריך לנחש.
קיימת גרסה בעברית המשווקת על ידי חברת "הקובייה משחקים בע"מ".
מקורה של המילה "alias" הוא בלטינית, במשמעות "בזמן אחר", "במקום אחר" או "באופן אחר".
מן הלטינית התגלגלה המילה לשפות רבות, בכללן אנגלית ופינית, והיא משמשת במשמעות של "ידוע גם בשם" או כינוי/שם עט.
המשחק מיועד לשתי קבוצות ומעלה, וכולל לוח, כרטיסיות עם מילים, שעון חול, וקובייה.
בתורם, שחקן אחד מכל קבוצה מנסה להסביר כמה שיותר מילים מהכרטיסיות מבלי לומר את המילה עצמה.
חברי הקבוצה צריכים לנחש נכון את המילים בזמן שהוקצב.
הקבוצה מתקדמת על לוח המשחק לפי מספר המילים שניחשו נכונה.
קיים מרכיב של תחרות, אך גם דגש חזק על כישורי שפה, חשיבה יצירתית, ושיתוף פעולה קבוצתי.
מאז השקתו הופצו מספר גרסאות של המשחק, המיועדות לקהלים שונים:
אליאס ישראל – גרסה עם מילים "ישראליות", מותאמת גם לילדים החל מגיל 6 בקלפים עם תמונות.
Junior Alias – גרסה מותאמת לילדים בגילאי 5–10, עם מילים פשוטות ותמונות.
Family Alias – מיועדת למשפחות ומשלבת מילים לילדים ולמבוגרים.
Party Alias – גרסה הומוריסטית הכוללת אתגרי פעולה משולבים.
Travel Alias – גרסת נסיעות מוקטנת וקלה לנשיאה.
המשחק פותח על ידי חברת Tactic Games הפינית, והופץ מאז ביותר מ־40 מדינות.
בהן אנגלית, גרמנית, צרפתית, ספרדית, רוסית, עברית וערבית.
אליאס נחשב לאחד ממשחקי המסיבה הפופולריים בפינלנד ובמדינות סקנדינביה.
באתר BoardGameGeek, נרשמו מעל ל־6,000 דירוגים של שחקנים מרחבי העולם, והמשחק קיבל ציון ממוצע של 6.1 מתוך 10. גרסאות הילדים שלו זכו להמלצות במסגרות חינוכיות, עקב הדגש על פיתוח שפה וחשיבה אסוציאטיבית.
במדינות רבות נכלל המשחק ברשימות "המשחקים המומלצים לשולחן משפחתי" או "מתנות חינוכיות".
לקראת יום כיפור תשפ"ו (2025) חלה עלייה חדה בפופולריות ברשתות החברתיות, כאשר רבים חיפשו בו תחליף לפעילות ללא טלפונים במהלך הצום.
חנויות רבות דיווחו על מחסור במלאי, והמשחק נמכר בין אנשים פרטיים במחירים גבוהים מהרגיל, שהגיעו אף למאות שקלים.
במערכות חינוך, המשחק משמש לעיתים ככלי עזר לפיתוח אוצר מילים, מיומנויות שיח, ועבודת צוות.
אליאס ח'ורי היה סופר, מחזאי, מבקר, אינטלקטואל ופעיל פוליטי לבנוני.
פרסם עשרה רומנים, אשר תורגמו למספר שפות זרות וכתב שלושה מחזות.
ערך את מוסף התרבות בעיתון הלבנוני היומי "א-נהאר" ולימד באוניברסיטת ניו יורק.
אליאס ח'ורי נולד למשפחה נוצרית אורתודוקסית ממעמד-הביניים ברובע הנוצרי בביירות.
ב-1967, עת נוצר קיטוב באינטליגנציה הלבנונית עם עלייתה של אופוזיציה בעלת גוון לאומי קיצוני ופרו-פלסטיני, ח'ורי נסע לירדן.
בירדן ביקר במחנה פליטים פלסטיני והתגייס לפת"ח, הארגון הגדול ביותר בתנועת השחרור הפלסטינית.
ח'ורי עזב את ירדן ב-1970 לאחר אירועי "ספטמבר השחור" בהם ארגוני הטרור הפלסטינים בממלכה נפגעו קשות.
הוא נסע לפריז כדי להמשיך בלימודיו.
בפריס כתב דיסרטציה (חיבור מדעי המוגש לשם קבלת תואר דוקטור) על מלחמת האזרחים בלבנון בשנת 1860. לאחר שובו ללבנון עסק במחקר עבור "מרכז המחקר של הארגון למען שחרור פלסטין" בביירות.
היה פעיל במלחמת האזרחים הלבנונית שפרצה ב-1975, אז נפגע קשה ואיבד את מאור עיניו באופן זמני.
מעורבותו הראשונה של ח'ורי בנוף הספרות הערבית הייתה כחבר דֵסק (צוות) העריכה בעיתון "מוואקיף", אליו הצטרף בשנת 1972. חבר נוסף שהצטרף אחר כך למערכת העיתון הוא המשורר הפלסטיני מחמוד דרוויש.
בשנים 1975–1979 ערך את "שֻאוּן פִלסטינייה" (شؤون فلسطينية, "עניינים פלסטיניים") יד אחת עם מחמוד דרוויש ובשנים 1981–1982 ערך את "אל-כרמל".
בשנים 1983–1990 היה העורך הראשי של מדור התרבות ב"אל-סַפיר".
את מוסף התרבות של "א-נהאר" הוא עורך מאז הופעתו מחדש עם סיום מלחמת האזרחים.
ח'ורי לימד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, באוניברסיטה האמריקאית בביירות, באוניברסיטה הלבנונית, באוניברסיטה הלבנונית-אמריקאית ובאוניברסיטת ניו יורק.
הוא זוכה פרס הרומן הערבי לשנת 2008.
הרומנים של ח'ורי מצטיינים בגישתם המורכבת לנושאים פוליטיים כמו גם לשאלות יסוד בדבר ההתנהגות האנושית.
שיטתו האֶפִּית נוטה לערב מונולוג פנימי, שלעיתים מגיע לשיא בפרץ של תודעה.
בעבודותיו האחרונות הוא פנה להשתמש באלמנטים מן השפה הערבית המדוברת, אף על-פי שהרומנים נותרו בעיקרם כתובים בשפה הספרותית.
שימוש בניב המדובר מוסיף לאמינות ולנגישות של סיפוריו.
בעוד שימוש בשפה המדוברת נפוץ יחסית בדיאלוגים בספרות הערבית המודרנית, ח'ורי משתמש בה גם בעלילה המרכזית, צעד חריג אולם מזוהה מאוד עם שיטתו של ח'ורי.
ספרו "באב אל-שמס" הוא רומן אֶפִּי המביא את סיפורם של פליטים פלסטינים בלבנון אחרי "הנכבה" ב-1948. לאליאס ח'ורי חשוב להחיות את הזיכרון ובתוך כך ללמד את ההיסטוריה של עמו שידע בעשרות השנים האחרונות לא מעט משברים, פירוד וצער.
הבמאי המצרי יוסרי נסראללה עיבד את הספר לסרט שהשתתף בפסטיבל קאן (2004) והוקרן גם במסגרת פסטיבל ירושלים.
בריאיון לעיתון הישראלי "ידיעות אחרונות", שהתקיים לאחר הדפסתו של התרגום העברי ל"באב אל-שמס", אמר ח'ורי:
עבודותיו של ח'ורי תורגמו לאנגלית, צרפתית, גרמנית, עברית, איטלקית ושוודית.
מוסף התרבות ב"א-נהאר" בעריכתו של חורי הפך ל"שופר האופוזיציה" שנותן ביטוי להיבטים השנויים במחלוקת לגבי בנייתה המחודשת של ביירות בהנהגתו של איש העסקים והפוליטיקאי רפיק אל-חרירי בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים.
הריסתם של שרידי המורשת הארכאולוגית באזור ה"בּוּרג'" וכמו כן הריסתו של הרובע היהודי בשדרת "עודאי אבו ג'מיל" עוררו תרעומת מיוחדת.
במרץ 2001 חתם ח'ורי יחד עם מחמוד דרוויש ושנים-עשר אינטלקטואלים נוספים על גילוי-דעת המבטא התנגדות לקיומו של כנס הכחשת השואה שנערך בביירות.
הצהרה זו זכתה לשבחים מפי שגריר ישראל בצרפת בעיתון הצרפתי "לה-מונד".
ח'ורי זעם על תגובתו של השגריר וביקר את שיטת הדיכוי בה נקטה ישראל כלפי האינתיפאדה ושאיפת העצמאות הפלסטינית.
ח'ורי, יחד עם סמיר קאסיר, אינטלקטואלים ופעילים פוליטיים נוספים יסד את "תנועת השמאל הדמוקרטית".
בקיץ 2009 התראיין ח'ורי לגיליון החמישי של כתב העת לשירה וביקורת דקה, והפתיע בהכריזו על זהותו כ"יהודית".
ח'ורי הבהיר כי לא התכוון לזהות יהודית-לאומית, כי אם לזהות יהודית מתוך עמדה ביקורתית של תפיסת האדם בחולשותיו ועל הפגיעות שבו.
הריאיון עם המשורר והעורך ערן צלגוב אף תורגם לערבית וראה אור במצרים במוסף הספרות של עיתון אח'באר אל-יום (أخبار اليوم) בגיליון הראשון של יולי 2009.
באב אלשמס, בתרגום משה חכם, עורך: אנטון שמאס, הוצאת אנדלוס, 2002
יאלו, בתרגום מלי ברוך, עורכת: יעל לרר, הוצאת אנדלוס, 2005
פנים לבנות (الياس خوري – الوجوه البيضاء), בתרגום יהודה שנהב-שהרבני, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת כבשה שחורה, 2014
מסעו של גנדי הקטן (الياس خوري – رحلة غاندي الصغير), בתרגום יהודה שנהב-שהרבני, תל אביב: הוצאת חרגול, 2016
פקעת של סודות (مجمع الاسرار), בתרגום יהודה שנהב-שהרבני, סדרת מכתוב, הוצאת מכון ון-ליר ועולם חדש, 2017
ילדי הגטו - שמי אדם (أولاد الغيتو- إسمي آدم), בתרגום יהודה שנהב-שהרבני, סדרת מכתוב, הוצאת מכון ון-ליר ועולם חדש, 2018
סטלה מאריס (نجمة البحر, أولاد الغيتو ٢) בתרגום יהודה שנהב-שהרבני, סדרת מכתוב, מכון ון-ליר וידיעות ספרים, 2019
סיפור שמתחיל בגבות של ערבי: תרגום בדיאלוג עם אליאס ח'ורי.
סדרת משא, אוניברסיטת בר-אילן, 2021.
כאילו היא ישנה (كأنها نائمة), בתרגום יהודה שנהב-שהרבני, סדרת מכתוב, מכון ון ליר ופרדס הוצאה לאור, 2023.
אדם בדמותי (رجل يشبهني), בתרגום יהודה שנהב-שהרבני, סדרת מכתוב, מכון ון ליר ופרדס הוצאה לאור, 2024.
ההר הקטן,(الجبل الصغير), בתרגום יהודה שנהב-שהרבני, סדרת מכתוב, מכון ון ליר ופרדס הוצאה לאור, 2025.
אליאס דאוד ח'ורי הוא עורך דין ערבי-ישראלי שעובד וחי בירושלים.
מומחה לדיני מקרקעין שייצג לקוחות בכל הערכאות המשפטיות, כולל פעמים רבות בבית המשפט העליון, ובוועדות לתכנון ובנייה שונות.
על לקוחותיו נמנו גם פוליטיקאים פלסטינים.
בנו ואביו נפלו קורבנות לטרור שכוון לפגוע ביהודים.
אליאס ח'ורי נולד בגליל למשפחה שמקורה בכפר מעלול שנחרב במלחמת העצמאות.
למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וחי בשכונות שועפאט ובית חנינא שבעיר.
הוא נודע כמומחה מקרקעין ועורך דין חשוב ומרכזי בירושלים.
בפעילותו הציבורית הביע דאגה מפני התוצאות של מיעוט ההשתתפות בפוליטיקה המקומית של ירושלמים ערבים, תוך הבעת הבנה לרציונל של אי-ההשתתפות.
אביו ובנו של ח'ורי נהרגו בפיגועי טרור.
אביו של ח'ורי, דאוד ח'ורי, נהרג ב-1975 בפיגוע בו מקרר-תופת התפוצץ בכיכר ציון בירושלים.
בנו ג'ורג' ח'ורי נרצח ב-19 במרץ 2004 כאשר יצא לריצה ברחובות מזרח ירושלים.
"גדודי חללי אל-אקצא", הזרוע הצבאית של תנועת ה"פת"ח" לקחו אחריות.
לאחר שהתברר כי הקורבן הוא ערבי-ישראלי הם התנצלו והציעו להכריז עליו כ"שאהיד למען העניין הפלסטיני".
לזכר בנו, יזם ח'ורי תרגום לערבית של הספר סיפור על אהבה וחושך מאת עמוס עוז.
אליאס סרכיס היה נשיא לבנון בשנים 1976–1982.
אליאס סרכיס נולד בשבאנייה , למשפחה נוצרית מרונית.
הוא למד משפטים באוניברסיטת סנט ג'וזף.
לאחר תום לימודיו בשנת 1948 הצטרף למערכת המשפט בשנת 1953 והיה לשופט במחלקת ראיית החשבון.
בתקופת שלטונו של הנשיא פואד שהאב מונה להיות המנהל המשפטי בארמון הנשיאות בבעבדה, ובשנת 1962 הפך למנהל הכללי לעניינים נשיאותיים.
בעקבות משבר אינטראבנק בשנת 1968 מונה לעמוד בראש הבנק של לבנון.
סרכיס התחרה בבחירות לנשיאות של שנת 1970 כבן טיפוחיו של שהאב וכולם ציפו שיזכה, אולם כמה מחברי האספה הלאומית שהיו מזוהים עם כמאל ג'ונבלט שינו את דעתם ברגע האחרון והוא הפסיד על חודו של קול לסולימאן פרנג'יה.
מאוחר יותר, לאחר תחילת מלחמת האזרחים הלבנונית נבחר לנשיאות ב-8 במאי 1976. כשני שלישים משטח המדינה היו אז תחת כיבוש סורי ומיליציות פרטיות שלטו ברובו של השטח הנותר.
קצת לפני תום כהונתו בשנת 1982 פרצה מלחמת לבנון הראשונה וכוחות צה"ל פלשו למדינה מדרום והגיעו עד לפרברי ביירות.
סרכיס היה אמור למסור את השלטון לבשיר ג'ומאייל, אשר נבחר לנשיאות ב-21 באוגוסט 1982, אך ג'ומייל נרצח בהתנקשות תשעה ימים לפני המועד שבו היה אמור להיות מושבע לתפקידו, ולבסוף העביר סרכיס את השלטון לאחיו של בשיר, אמין, ב-23 בספטמבר.
סרכיס הלך לעולמו בשווייץ בשנת 1985, בגיל 61. הוא מעולם לא נישא.
אליאס הראווי היה נשיא לבנון בשנים 1989–1998.
הראווי, שנולד בבקאע, היה הנשיא הראשון שלא בא מקרב המרונים של הר הלבנון.
הוא נבחר לנשיאות ב-24 בנובמבר 1989, יומיים לאחר ההתנקשות בחייו של רנה מעווד, אשר כיהן כנשיא במשך 17 יום.
כשתקופת נשיאותו עמדה להסתיים בשנת 1995, הצביעו חברי האספה הלאומית בעד תיקון לחוקה כך שיוכל להמשיך בתפקידו שלוש שנים נוספות.
הראווי נולד בהאוך אל-אומרה שליד זחלה למשפחה מרונית של בעלי אדמות.
הוא למד באוניברסיטת סנט ג'וזף בביירות וקיבל תואר במסחר.
הקים חברה לייצוא ירקות ושיתף פעולה עם חברות שווייצריות.
כמו כן, עמד בראש קואופרטיב הסלק סוכר בבקעא.
כשעסקיו נפגעו קשות ולמעשה נהרסו כליל בעת מלחמת האזרחים בלבנון פנה לייבוא נפט.
הראווי, שהיה נצר למשפחה בולטת בשדה הפוליטי, הלך בעקבות אחיו ג'ורג' וג'וזף ונבחר לאספה הלאומית בשנת 1972. בשנים 1980–1982 היה שר העבודות הציבוריות (בתקופת שלטונם של הנשיא אליאס סרכיס וראש הממשלה שפיק אל וזאן).
בתפקידו זה התמקד בבניית גשרים ודרכים מהירות כדי לחבר את כל חלקי המדינה.
בתקופת נשיאותו חתם הראווי על תיקונים לחוקת לבנון בהתאם להסכם טאיף, אשר העניקו כוח והשפעה גדולים יותר למוסלמים בלבנון.
ב-13 באוקטובר 1990, בעזרת צבא סוריה, כפה על הגנרל מישל עאון, אשר עמד בראש מערכת שלטונית מקבילה, להיכנע.
כניעתו של עאון הייתה המבשר לתחילת שיקום המדינה לאחר מלחמת האזרחים.
ב-22 במאי 1991 חתם על חוזה האחווה, התיאום ושיתוף הפעולה עם סוריה, שבו התחייבה לבנון לא להרשות להשתמש בשטחה כדי לפגוע באינטרסים סוריים.
בלבנון חלוקות הדעות לגביו ולגבי תקופת שלטונו.
חלק מהאוכלוסייה משבח אותו על פעולתו הנחרצת נגד המיליציות היריבות וסיום מלחמת האזרחים אשר קרע את המדינה לגזרים במשך 15 שנה.
אחרים מאשימים אותו בפירוק הנוצרים ורוב המוסלמים מנשקם, פרט לחזבאללה.
מבקריו גם מצביעים על תמיכתו באינטרסים סוריים ובכך שההסכם עליו חתם הפך את לבנון לקולוניה סורית.
הראווי היה נשוי למונה ג'מאל ולזוג היו שלושה בנים (ג'ורג', רוי ורולנד) ושתי בנות (רינה וזלפה).
אליאס ריקרדו פיגרואה בראנדר (בספרדית: Elías Ricardo Figueroa Brander; נולד ב-25 באוקטובר 1946 בוולפראיסו שבצ'ילה) הוא כדורגלן צ'ילאני ששיחק בתפקיד מגן כנף.
פיגרואה שיחק בנבחרת הצ'ילאנית במונדיאל 1966, מונדיאל 1974 ובמונדיאל 1982.
פיגרואה נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
אליאס נח'לה היה איש ציבור ערבי-ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בשנים 1959–1974.
נח'לה נולד בראמה, בן למשפחה יוונית קתולית.
אביו היה מוכתר העדה בכפר.
את לימודיו סיים בתיכון הסקוטי בצפת.
בשנים 1930–1948 שירת בחיל הספר העבר-ירדני והגיע לדרגת קפטן.
בתקופת מלחמת העצמאות היה חבר בצבא ההצלה ועסק בשטח סוריה בהדרכת המתנדבים, לאחר מכן חזר עם יחידתו לגבולות ישראל והשתתף בקרב רמת יוחנן, כמו גם בקרבות מלכיה ובקרב במג'ד אל-כרום.
לאחר מבצע חירם היה בין העוזבים ללבנון.
חזרתו לישראל התאפשרה רק בשנת 1952 במסגרת הסכם איחוד משפחות.
בשנת 1953 נבחר לחבר המועצה המקומית בכפר ראמה.
לקראת הבחירות לכנסת הרביעית התמודד לכנסת מטעם מפלגת קידמה ופיתוח.
כהונתו בכנסת נמשכה לאורך ארבע כהונות רצופות, שבמהלכן היה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט וועדת החינוך והתרבות.
בכנסת השביעית כיהן כסגן יושב ראש הכנסת.
באוקטובר 1968 פרש מסיעת שיתוף ופיתוח והקים את אחווה יהודית-ערבית.
אליאס האו הבן היה אחד מממציאי מכונת התפירה ונחשב כחלוץ בפיתוחה.
האו נולד בספנסר, מסצ'וסטס, ארצות הברית לד"ר אליאס האו האב ולפולי האו לבית במיס.
ב-1835 החל לעבוד כשוליה אצל יצרן מכונות טקסטיל בלוול.
ב-1837 קיבל משרה בעיר בוסטון אצל שען בשם הארי דייוויס אשר עסק גם בייצור מכשירים מדעיים.
לאחר ששמע את דייוויס מתווכח עם מישהו בשאלה אם אפשר לבנות מכונת תפירה, גילה עניין בנושא והחל לבנות בעצמו מכונה כזאת.
לאחר ניסויים רבים הציג ב-1844 את גרסתו הראשונה למכונת תפירה וב-1845 סיים את בנייתה.
מכונת התפירה של האו הייתה המשוכללת ביותר לזמנה והייתה מסוגלת לתפור 250 תפרים בדקה, קצב מהיר פי חמישה מזה של התופרת הזריזה ביותר.
ב-10 בספטמבר 1846 רשם פטנט על המצאתו.
עד מהרה, עמדו יצרנים אמריקניים, על חשיבותה של מכונת התפירה שהמציא והחלו לבנות מכונת תפירה ללא רשותו, למרות שהחזיק בפטנט.
האו תבע את היצרנים הלא חוקיים בתביעה, זכה במשפט, וקיבל תמלוגים על כל מכונות התפירה שנמכרו.
ב-1865 הקים האו חברה משלו.
אליאס פיינגרש הוא נגן טרומבון יהודי-רוסי-שוודי.
נולד במוסקבה למשפחה יהודית בה שני ההורים היו מהנדסים.
למד בילדותו לנגן בפסנתר ובגיל 14 עבר לנגן בטרומבון.
הוא החל ללמוד מוזיקה במוסקבה אולם הפסיק את לימודיו באמצע, ובשנת 1989 עזב את ברית המועצות לטובת שוודיה, שם מתגורר עד היום.
הוא המשיך ללימודים בבית הספר מנהטן למוזיקה.
לאחר הלימודים החל להופיע בפני קהל כסולן ולהלחין מוזיקה מקורית.
פיינגרש הופיע מספר פעמים בישראל.
אליאס (אליהו) סוראסקי סלומיאנסקי (בספרדית Elías Sourasky Slomiansky; 1899, ביאליסטוק – 30 בינואר 1986, מקסיקו סיטי) היה יהודי ציוני, איש עסקים ונדבן.
על שמו נקראים המרכז הרפואי תל אביב והספרייה המרכזית של אוניברסיטת תל אביב.
סוראסקי נולד ליעקב ואלקה לבית סלומיאנסקי בכפר סידרה (Sidra) שבמחוז ביאליסטוק שבאימפריה הרוסית (לימים, בפולין), במשפחה מרובת ילדים.
האב היה בעל מפעל בדים.
משפחתו היגרה מפולין לבלגיה בשנת 1909. בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלצה המשפחה להגר לאנגליה.
בשנת 1917 השתקע עם אחיו חיים ולאון במקסיקו, שם היה לאיש עסקים וליזם מצליח.
הוא ייסד מפעל טקסטיל ועמד בקשר מסחרי עם חברת הרכבות ועם סוללי כבישים.
בהמשך הקים בנקים, חברת ביטוח וחברה פיננסית נוספת, שהתאחדו לבסוף לחברת "המרכז הפיננסי" (Centro Financiero).
סוראסקי נמנה עם מנהיגי הקהילה היהודית במקסיקו, היה בעל עמדות ציוניות ורתם את הקהילה היהודית לסיוע ליישוב בארץ ישראל.
במרץ 1944 הגיע לוושינגטון לסדרת ישיבות עם נציגי הסוכנות היהודית וקרן היסוד לקידום שיתוף הפעולה בין הארגונים הציוניים במקסיקו לבין הוועדה האמריקנית לפלשתינה (American Palestine Committee).
הוא תמך במדינת ישראל בתקופת מלחמת העצמאות.
סוראסקי הרבה לתרום כספים למחקר מדעי ולמוסדות חינוך, הן במקסיקו והן בישראל.
ב-1959 הקים בשותפות עם משקיעים נוספים את יעסור, בנק למשכנתאות.
ב-1961 הקים את "הקרן לפיתוח חינוכי" (Fondo de Fomento Educativo) אותה מימן במידה רבה באמצעות רווחי "המרכז הפיננסי".
ב-1966 ייסד את "פרס אליאס סוראסקי" (Premio Elías Sourasky) למדע, אמנות וספרות.
ב-1968 העניקה ממשלת מקסיקו לסוראסקי את העיטור של "מסדר הנשר האצטקי" (Orden del Águila Azteca),עיטור הרם ביותר המוענק במקסיקו לזרים
ב-1954 נוסדה הספרייה המרכזית של אוניברסיטת תל אביב
ב-1964 נחנך גן יעקב בתל אביב.
הגן נקרא על שמו של יעקב סוראסקי, בנו של הבנקאי אליאס סוראסקי ממקסיקו שתרם להקמתו.
ב־1973 נקרא על שמו בית החולים איכילוב (המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי).
ב־1974 נחנך המגדל ע"ש יעקב סוראסקי (הר הצופים), בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים
מאשתו הראשונה, אידה (בובי) לבית תאו (1899–1962) נולדו לו בן ובת.
אשתו השנייה היא ססיליה לבית מורצקי.
אליאס (אליהו, אלו) כץ היה רץ יהודי-פיני ארץ-ישראלי, אלוף אולימפי (פריז 1924) בעל שתי מדליות ושיאן עולם.
כץ השתייך לקבוצת אתלטים פינים שנודעו בכינויים "הפינים המעופפים", וכלל גם את פאבו נורמי ווילה ריטולה.
הוא עצמו כונה לעיתים "פאבו נורמי היהודי".
נרצח ביריות על ידי מתנקשים ערבים והיה ההרוג הראשון מרחובות במלחמת העצמאות.
כץ נולד בעיר טורקו שבפינלנד בשנת 1901, בנם של שלמה זלמן כץ ומלכה פייניק.
כתלמיד בית ספר הוא עבד בערבים כעוזר בחנות מכולת, ושיחק עם חבריו היהודים כדורגל במדי מועדון הספורט Judiska
הוא נודע גם כרקדן נלהב.
בצעירותו הוא לא הצליח במרוצים קצרים, ולפיכך המליץ לו מאמנו לנסות ולהשתתף במרוצים הארוכים יותר.
הוא השתייך למועדון מכבי הלסינקי.
בתחרות בין ארצית שנערכה בסטוקהולם נגד צרפת בשנת 1923 קבע כץ בריצת 1500 מטר שיא אישי של 4:04.4 דקות.
בתחרות נוספת שנערכה בגטבורג אותה שנה הוא ניצח בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:40.8 דקות וסיים במקום שני אחרי אדווין ווייד משוודיה בתוצאה של 8:36.4 דקות, התוצאה השנייה בטיבה בפינלנד אחרי נורמי.
באולימפיאדת פריז (1924) זכה כץ במדליית זהב עם נבחרת פינלנד בריצה קבוצתית למרחק 3,000 מטר ביחד עם נורמי וריטולה לפני בריטניה וארצות הברית ובמדליית כסף בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:44.0 דקות, אחרי ריטולה שקבע שיא אולימפי חדש של 9:33.6 דקות ולפני שיאן העולם פול בוטם מצרפת (9:45.2 דקות).
בשלב המוקדמות קבע כץ שיא אולימפי חדש של 9:43.8 דקות ועלה מהמקום הראשון.
לאחר המשחקים האולימפיים בשנת 1925 הוזמן כץ להצטרף למועדון הספורט היהודי בר כוכבא ברלין, מועדון הספורט היהודי הראשון שנפתח במרכז אירופה בשנת 1898.
בשנת 1926 קבע כץ את שיאיו האישיים, בריצת 3000 מטר - 8:35.8 דקות ובריצת 3000 מטר מכשולים - 9:34.5 דקות, תוצאה שדירגה אותו בסוף השנה במקום הראשון בעולם.
ביולי אותה שנה, יחד עם חבריו לנבחרת, קבע שיא עולם חדש של 16:26.2 דקות בריצת שליחים 4x1500 מטר.
חמישה ימים לאחר מכן הוא וחבריו שיפרו את שיא העולם והעמידו אותו על 16:11.4 דקות.
בשנת 1927 חזר לארץ הולדתו על מנת להתאמן עם חבריו הפינים לאולימפיאדת אמסטרדם (1928), אך בשל פציעה קשה בכף רגלו נמנע ממנו להשתתף ולכן חזר לברלין.
הוא עזב את ברלין עם התגברות האנטישמיות בשנת 1933.
במכביה האירופית הראשונה שנערכה באוסטרבה, צ'כיה ב-29 - 30 ביוני 1929 זכה כץ ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף בריצת שליחים 3x1000 מטר ביחד עם בר כוכבא ברלין בתוצאה של 8:47.6 דקות, אחרי הכח וינה א' (8:32.9 דקות) ולפני הכח וינה ב'.
במכביה האירופית השנייה שנערכה באנטוורפן בלגיה ב-4 - 6 ביולי 1930 זכה כץ במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 9:18.0 דקות, לפני ולטר פרנקל (9:39.0 דקות) וכהן מגרמניה (9:51.0 דקות).
בשנת 1933 עלה לארץ-ישראל דרך טורקו, שם נפרד מבני משפחתו והתחתן בנישואים פיקטיביים כדי לקבל סרטיפיקט לעלות ארצה.
משם הגיע להלסינקי והפליג ארצה.
בארץ עבד כפועל פשוט לאחר שארגוני הספורט לא יכלו לשלם לו בעבור העסקתו כמאמן.
יחד עם חבריו ואחיו אליעזר התגורר בתל אביב, ברחוב החשמל, בדירה שנודעה כ"דירת העולים מפינלנד".
הוא עבד בשיפוץ אצטדיון "המכביה" בתל אביב, וניהל את העבודה בבניית מסלול הריצה.
הוא אף מונה לשומר האצטדיון, אבל "מכבי" לא עמדה בהתחייבויות הכספיות וכך נעשה לבנאי.
בנובמבר 1936 התחתן עם דורה קמטסן, גרושה צעירה ילידת הלסינקי.
בפברואר 1944 נולדה בתם, אילנה, בירושלים, ומאוחר יותר עברו לגור ברחובות.
בהמשך, עבד בתור מאמן ספורט באגודת מכבי.
הוא נבחר לאמן את קבוצת הריצה לאולימפיאדת לונדון (1948).
בדצמבר 1947, בעת שעבד כמקרין קולנוע בבסיס צבא בריטי, במע'אזי שבמרכז רצועת עזה, נרצח בירי על ידי מתנקשים ערבים.
הוא נקבר בבית הקברות הישן, "תר"ן" ברחובות.
כץ היה ההרוג הראשון מרחובות במלחמת העצמאות.
בכינוס הפועל העשירי, שנערך בשנת 1975, הוקדשה אחת הריצות לזכרו של כץ.
וילה ריטולה מפינלנד, שהיה אורח הכבוד בכינוס, התכבד בהענקת המדליה למנצח.
בשנים 1977 - 1994 הוענק גביע נודד מטעם התאחדות האתלטיקה בישראל על שם אליאס כץ לזוכה בריצת שעה ובריצת 20 ק"מ.
התחרות נערכה במסגרת אליפות ישראל באתלטיקה.
הזוכה הראשון היה ציון חצרוני, ובין הזוכים היו יאיר קרני ועמית נאמן.
בריצה האחרונה זכו שני בני העדה האתיופית, היילה סטאין ודניאל דסטא.
בשנת 1981 הונצח כץ ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט.
בשנת 2022 הוטבע על קברו סמל הטבעות האולימפיות.
הסמל הוטבע על ידי נציגות מפינלנד שמנציחה בדרך זו את אלופי העבר האולימפיים.
אליאס פריג' היה פלסטיני נוצרי אורתודוקסי אשר שימש כראש עיריית בית לחם בין השנים 1972–1997.
אליאס פריג' נולד ב-1918 למשפחה מבוססת אשר ישבה בבית לחם מאות בשנים.
הוא סיים לימודי תיכון בבית ספר קתולי בירושלים בשנת 1940. בתחילת שנות ה-50 עמד בראש מפעל צדקה בשם "מיסיון ארץ הקודש", במימון נוצרים אמריקאים פרסביטריאנים.
בשנת 1960, בזכות מעמדו רב ההשפעה בבית לחם כבעל חנויות רבות לממכר מזכרות, נבחר לכהן כחבר מועצת העיר, תחת השלטון הירדני.
הוא המשיך לשמש כחבר מועצה אף לאחר מלחמת ששת הימים, תחת שלטון ישראל.
לפריג' היה מפעל גדול למזכרות מצדפים ועץ זית שייצא בשנת 1970 ב-140,000 דולר.
ביולי 1971 הוא נבחר ליו"ר לשכת המסחר של בית לחם.
בעקבות מותו של אליאס בנדק, ראש עיריית בית לחם, מספר ימים לפני הבחירות לראשות העירייה ב-2 במאי 1972, החליטו אנשי רשימתו לבחור בפריג' כמועמדם לראשות העיר.
פריג' נחשב למועמד בעל סיכויים נמוכים ובבחירות היה פריג' שלישי במספר הקולות שקיבל.
אולם ארבעה מאנשי רשימתו של פריג' נבחרו למועצת העיר ופריג' הצליח לגבש קואליציה של חמישה מתוך תשעת הנבחרים ולהיבחר לראשות העיר.