tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במחלות מתחום בריאות הנפש, כמו הפרעה דו-קוטבית, הפרעת קשב, או דיכאון, בדרך כלל לא מדובר על עדויות מחקריות, אלא על ויכוח תפיסתי וערכי.
במקרים אלו הטוענים לאבחון יתר מצביעים על כך שתופעות שכיחות מאוד, למשל קושי בשמירה על קשב לזמן ממושך אצל בנים בגילאי בית הספר, הופכות ל"הפרעה", במקרה הזה הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, בדרך כלל יחד עם טיפול תרופתי נלווה.
במחלות שאינן סרטן יש עדויות דומות לפער בין אבחון לתמותה.
למשל במקרה של תסחיף ריאתי, למרות עלייה חדה בשיעור האבחון של תסחיף ריאתי עם כניסת מכשירי ה-CT לבית החולים בארצות הברית, לא חל כמעט שינוי בתמותה ממחלה זו.
התועלת מאבחנה נובעת מהיכולת לתת טיפול נכון ומתאים, או מהיכולת להסביר לאדם מה המקור לתסמינים שמהם הוא סובל.
אבחון יתר, בהגדרה, אינו מביא תועלת לאדם אצלו בוצע.
לעומת זאת, המטופלים עם אבחון יתר יכולים לסבול מנזקי האבחנה.
לאבחנה עצמה יש תופעות לואי משמעותיות ביותר:
תופעת הלואי הברורה ביותר של אבחנה היא מתן טיפול תרופתי, ניתוח או הקרנות.
אף על פי שאין ספק שישנם אנשים שירוויחו מטיפול כזה, ויימנעו מהם נזקי המחלה, מטופלים העוברים אבחון יתר לא ירוויחו מטיפול זה, ואף עלולים לסבול מנזקי הטיפול.
מתן אבחנה לאדם יוצר אצלו שינוי בתפיסה העצמית.
מטופל עם סוכרת, סרטן בלוטת התריס או דיכאון תופס עצמו כחולה.
גם החברה יכולה להתייחס לאותו אדם כחולה, לטוב ולרע.
ברגע שקיים אבחון יתר הוא גוזל משאבי זמן, משאבים נפשיים ומשאבים כלכליים של האדם.
משאבים אלו יכולים להיות מנוצלים לדרכים אחרות.
לדוגמה, מטופל עם כאב ברך שמפריע לו ללכת, שאצלו בוצע אבחון יתר של סוכרת, יתרכז בתקופה הקרובה בסוכרת, וייתכן שריכוז זה ימנע ממנו להגיע לטיפולי פיזיותרפיה, מה שעלול לגרום לכאבי הברך להחמיר.
לחלופין, מטופל עם סוכרת קשה שאצלו בוצע אבחון יתר של בעיית ברך כדוגמת רקע מניסקוס ללא כאבים, עלול להפנות את משאביו לטיפול במניסקוס הקרוע, בעוד בעייתו האמיתית היא הסוכרת.
ברמה החברתית לאבחון יתר נזקים נוספים:
בדיקות נוספות, טיפולים נוספים ומעקב אחר מטופלים עם אבחון יתר אינו מביא (בהגדרה) תועלת לאותם מטופלים.
אותם משאבים היו יכולים להיות מנוצלים עבור מטופלים שסובלים ממחלות משמעותיות הגורמות לסבל או עלולות לקצר את חייהם.
יצירת משוב חיובי ובו עליה בשיעור האבחון של מחלה מסוימת, נותן תחושה שמחלה זו ניתנת לריפוי טוב יותר.
דוגמה היא גילוי מוקדם של סרטן הערמונית.
רוב חולי סרטן הערמונית ימשיך לחיות חיים רגילים גם ללא כל טיפול.
האבחון של גברים רבים עם סרטן הערמונית והטיפול בהם (בעזרת ניתוח, טיפול הורמונלי, או הקרנה) מביא להופעת אוכלוסייה גדולה של גברים אצלם "סרטן הערמונית טופל והבריא".
תופעה זו מעודדת גברים אחרים לבוא ולהבדק עבור אותה מחלה, מה שיכול להגביר את תופעת אבחון היתר.
"דילול" התופעה הקלינית כפי שנצפית על ידי הרופאים, ומתוך כך פגיעה ביכולת האבחונית של רופאים.
לדוגמה, אבחון דיכאון קליני תלוי בגורמים מרובים, בין השאר היכולת של הרופא להצליח לאבחן מתי מצב רוח ירוד שונה מהצפוי במצב חיים מסוים.
ברגע שמוכללת האבחנה של "דיכאון" עבור כל המטופלים עם מצב רוח ירוד, הרופאים כבר לא נדרשים להחליט האם מדובר בתגובה טבעית נורמטיבית או במצב פתולוגי, ומאבדים בהדרגה את היכולת לבצע החלטה זו.
מחקרים רבים ניסו לחשב את שיעור המטופלים עקב אבחון יתר עבור מחלות שונות, רוב המחקרים בדקו סוגי סרטן.
החישובים משתנים, ולעיתים המידע ניתן בצורות שונות.
לגבי אבחון יתר של סרטן השד באמצעות ממוגרפיה, ההערכות נעות בין 2% ל-50% מהנשים שטופלו עקב אבחנה ממוגרפית, אך לא היו לוקות במחלה במשך חייהן גם אילו לא טופלו.
במקרה של סרטן הערמונית, ככל הנראה מדובר על 50% מהאבחונים.
הסוגים השונים של אבחון יתר דורשים פתרונות שונים.
לגבי אבחון יתר של מקרי סרטן שאינם מסוכנים, אחת התגובות לגילוי התופעה הייתה שינוי בהמלצות לסקירה מוקדמת של גידולים.
למשל, ה-USPSTF, הגוף האמריקאי הממליץ על רפואה מונעת, המליץ נגד סקירה לסרטן הערמונית, ונגד סקירה לסרטן השד בנשים בין גיל 40 ל-50, בין השאר בגלל תופעת אבחון היתר.
מאמרי דעה שונים בעיתונות הרפואית מתייחסים למדיקליזציה ולמתן אבחנות עבור מצבים "נורמטיביים", וממליצים להפעיל שיקול דעת רב במתן אבחנות במקרים אלו.
אבחון יתר הנובע מגילוי ממצאים לא משמעותיים, כמו גושים חסרי משמעות ביותרת הכליה, ניתן להפחתה בעזרת הימנעות מבדיקות הדמיה במקרה שאינן הכרחיות.
אין לרפואה כלים לדעת עבור מטופל בודד מתי מדובר באבחון יתר ומתי באבחון מועיל, למשל במטופל עם סרטן שאובחן, אין כמעט אפשרות לדעת האם זהו סרטן שיפגע בו בעתיד או סרטן שלעולם לא יסתמן.
במקרה של סרטן הערמונית, אחד הפתרונות הוא מעקב פעיל (active surveilance), בו לא מתבצע טיפול אלא מעקב בלבד אחר שינויים כימיים, הדמיתים וקליניים, ומתן טיפול רק אם יש החמרה.
עם זאת, גם פתרון זה הוא לא אופטימלי, כיוון שהאדם שאובחן עדיין סובל (נפשית, משאבים, מעקבים, בדיקות) מעצם האבחון של מחלתו.
מחקר יכול להתמקד בהבנה ובגילוי המקרים בהם המחלה אכן תגרום נזק בעתיד.
בכל מקרה בינתיים לא ניתן להסיק מתופעת אבחון היתר לגבי אבחנה שכבר בוצעה, כיוון שאין כל דרך לדעת האם האבחנה שבוצעה היא אבחנה משמעותית או אבחון יתר.
יוצא הדופן הוא בעיות נפשיות/ מנטליות, בהן ניתן לנסות להתייחס למעגל החיים של האדם, או לתגובות צפויות שלו למצבים סביבתיים, ולנסות שלא "לאבחן" אותו במקרים מסוימים.
אַבְחָנָה מְבַדֶּלֶת היא רשימה, כתובה או דמיונית, אשר מציגה את כלל המחלות אשר ביכולתן להסביר את תלונות המטופל.
העלאת אבחנה מבדלת מסייעת להבדיל בין מחלה או מצב רפואי מסוים לבין מחלות או מצבים רפואיים אחרים שלהם נראות דומה; או, תסמינים, סימנים או בדיקות עזר אחרות.
ההליכים לביצוע אבחנה מבדלת משמשים רופאים ובעלי מקצוע אחרים בתחום הרפואה, כדי לאבחן או לשלול מחלה מסוימת אצל החולה.
ניתן להתייחס לכך כתהליך בו הרופא מנסה לבחון השערות שונות ביחס למחלתו של החולה, ולקבוע לגבי כל אחת מהן - אם היא נכונה או לא.
המונח הוצע לראשונה על ידי אבי הפסיכיאטריה המדעית המודרנית, הפסיכיאטר הגרמני אמיל קרפלין.
במסמכים ומחקרים רפואיים נהוגים כמה ראשי תיבות, קיצורים או סימנים המתייחסים למונח "אבחנה מבדלת" (differential diagnosis), ביניהם: DDx, ddx, DD, D/Dx, או ΔΔ.
כאמור, השימוש באבחנה מבדלת מיועד לאבחון שיטתי של מטופלים, בייחוד כשייתכנו מספר אלטרנטיבות אפשריות לדיאגנוזה.
זהו תהליך של פסילה הדרגתית של חלופות, תוך השגת מידע שנועד לצמצם את הסיכוי לקיומן של אבחנות אחרות, עד לרמה זניחה.
במהלך האבחון יש שימוש במידע רב, שכולל בין היתר את תסמיני החולה, היסטוריית המחלה שלו, ביטויי המחלה בבדיקה גופנית, עדויות לנוכחות המחלה בבדיקות מעבדה, הדמיה מתקדמת, ועוד.
על פי רוב רשימת המחלות שמופיעות באבחנה המבדלת, מסודרת באופן הגיוני.
השיקולים המשפיעים על מיקום האבחנה ברשימה הם:
כך למשל, כשמטופל מתלונן על כאב ראש, על הרופא לשקול התייבשות ומיגרנה, בשל היותן הפרעות נפוצות יחסית.
במקביל לכך, על הרופא המטפל לשלול הפרעה מסכנת חיים, כגון שבץ מוחי או דימום חריף בחלל הגולגולת.
עיקרון הפשטות – התער של אוקאם
עיקרון הפשטות (בלועזית: Law of Parsimony) הוא כלל מנחה במדעים, שדורש מהעוסק במלאכה לפעול על פי הפתרון הפשוט ביותר לבעיה מורכבת.
אין משמעות הדבר כי הפתרון עצמו פשוט.
במהלך המהפכה המדעית כלל זה זכה לפופולריות רבה, אף שנכונותו איננה אבסולוטית.
מקור הביטוי בעבודתו של נזיר אנגלי בן המאה ה-14 בשם ויליאם איש אוקאם.
אף שיש ניסוחים רבים לחוק, ותרגומים רבים עוד יותר, התצורה הנפוצה לרוב היא:
כדוגמה ניקח מטופל שנחבל ברגלו ומתלונן על כאבים במקום החבלה.
סביר להניח כי מקור הכאבים בחבלה, ולא בגידול סרטני אלים באותו מקום; הגם שתיתכן הסתברות כלשהי כי מקור הכאבים יכול להיות סרטני, אופציה זו איננה האופציה הסבירה ביותר בעליל.
עיקרון הפשטות הוא כלי מדעי, ובאופן דומה – גם העלאת אבחנה מבדלת, ושלילת השערות -– זו דוגמה לעבודה מדעית בשירות הרפואה.
השימוש ב'תערו של אוקאם' מהווה אבן יסוד בתהליך העלאת אבחנה מבדלת, והוא מונצח במשפט:
(ברפואה, המונח 'זברה' מתייחס לאבחנה אקזוטית, מפתיעה ובלתי סבירה).
מלבד תדירות, יש לשקול אם הנבדק סובל ממחלה קשה, כזו שעלולה לסכן את חייו או אחד מאיבריו, באופן בלתי הפיך.
הסימנים המעידים לקלינאי כי מדובר במצב חירום נקראים באופן כללי 'דגלים אדומים' (Red Flags).
משתמשים גם בדגלים נוספים בשירות הרפואה, כגון 'דגל צהוב' - שמתייחס למצב חירום פסיכו-סוציאלי; בדומה לכך 'דגל כחול' מתייחס למצב רקע סוציו-אקונומי של המטופל.
כאבי ראש חריגים המלווים בבחילות והקאות
כאבי גב מלווים בחום גבוה, או בהיעדר יכולת להשתין
חום גבוה, המלווה בירידה בלתי מוסברת במשקל והזעת לילה
חבלה בגפה שמלווה בפגיעה נוירו-וסקולרית (ירידה בפרפוזיה, בתחושה, או ביכולת התנועה של המקום הפגוע)
לרוב, כל דעה לגבי מחלה אפשרית במקרה מסוים נקראת "אבחנה מבדלת".
כך למשל, ברונכיטיס עשויה להיות אבחנה מבדלת בתהליך הערכה של שיעול אצל חולה, שבסוף מסתיים באבחנה של התקררות פשוטה.
אוטם חד בשריר הלב, מחלה איסכמית בעורקים הקורונריים, דיסקציה של האאורטה, פריקרדיטיס
דלקת ריאות, בצקת ריאות, תפליט פלאורלי, תסחיף ריאתי, סרטן ריאות
ריפלוקס (GERD), כיב פפטי, בקע סרעפתי, קרע ושטי,
גורמים מוסקו-סקלטליים (מערכת השרירים והעצמות);
שריר תפוס, דלקת בסחוסי החזה (אוסטאו-כונדריטיס), חבלה ושברים בצלעות
גורמים מבניים - קומה סטרוקטורלית;
חבלת ראש, שבץ מוחי, גידול מוח
גורמים משניים לפרכוסים - קומה אפילפטית;
גורמים מטבוליים - קומה מטבולית;
היפרגליקמיה, היפוגליקמיה, היפותרמיה, היפרתרמיה, היפוקסיה, היפרקפניה, היפונתרמיה, היפרנתרמיה ועוד
גורמים משניים לחומרים רעילים - קומה טוקסית;
דלקת קרום המוח, דלקת מוח, הרעלת אופייאטים, הרעלת בנזודיאזפינים, הרעלת אלכוהול, הרעלת גז עצבים
עקרון האבחנה המבדלת היא במרכזו של כל פרק בסדרת טלוויזיה בדיונית בשם "האוס".
גיבור הסדרה גרגורי האוס משתמש ב"לוח מחיק" עליו הוא משרבב ומוחק את האטיולוגיות האפשריות עם טוש מחיק.
בחלק ניכר מהפרקים החולה מאובחן באופן שגוי ומטופל בהתאם מבחינה תרופתית.
דבר זה גורם בדרך כלל לסיבוכים נוספים, אך לבסוף מצליח האוס עם צוותו לאבחן את הבעיה האמיתית של המטופל, עקב כך שמאופי הסיבוכים עצמם נובע מידע יקר ערך וחדש.
(הצגה דומה נצפית בסדרת הטלוויזיה "ריכטר", הגרסה הרוסית ל"האוס").
אִבְחוּן גֵּנֵטִי טְרוֹם הַשְׁרָשָׁה הוא אבחון תקינותו של עובר הנוצר בהפריה חוץ-גופית, ולפעמים גם של תקינותה של הביצית לפני ההפריה, אשר מתבצע טרם החזרת העובר לתוך הרחם.
באבחון זה בודקים את קיומן של מחלות גנטיות, וכך נמנעים מהפסקת היריון על ידי האם או ההורים אם מתגלה מחלה כלשהי.
שיטה זו לא מאבחנת מחלות בעובר, אלא בודקת לפי גנים מסוימים אם העובר נמצא בסיכון ללקות במחלות שנבדקו.
בשנת 1967 זיהו רוברט אדוארדס וריצ'רד גרדנר את מינם של תאי בלסטוציסט (בלסטוציסט הוא עובר בן ימים בודדים) ארנביים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 התפתח מאוד תהליך ההפריה חוץ-גופית, ובו זמנית פותחה טכנולוגיית PCR להגברת גנים וזיהוים.
פיתוח שיטות אלו פרץ את הדרך לאבחונים גנטיים של עוברים ותאי מין.
ב-1989 ערכו הנדיסיד ושותפיו את אבחוני טרום ההשרשה הראשונים המוצלחים.
במבחנים ראשונים אלה, נעשה שימוש בשיטות המוזכרות לעיל על מנת לחפש מחלות המורשות בתאחיזה מינית.
אבחון גנטי טרום השרשה הפך ליותר פופולרי בשנות ה-90 של המאה ה-20, ושימש כלי לזיהוי מחלות כמו אנמיה חרמשית, טאי זקס ובטא תלסמיה.
אבחון גנטי טרום השרשה נעשה אחרי שההפריה מתרחשת מחוץ לגוף האישה.
התאים העובריים משומרים תחת תנאים מעבדתיים אשר מאפשרים לקיחת דגימה בת תא אחד.
השגת הדגימה נעשית בכל מיני שלבים של ההתפתחות העוברית.
אפשר לקחת את הדגימה לפני ההפריה, מיד אחרי ההפריה, אחרי שלושה ימים של התפתחות ובעוד כמה שלבים, כתלות בצורך ובמחלה שמחפשים.
לאחר מכן נבדקת הדגימה בשיטות שונות לפי מטרות האבחון, כאשר שתי השיטות העיקריות הן FISH ו-PCR.
ב-FISH נעשה שימוש כדי לבחון את התכולה הכרומוזומלית של התאים, כלומר בדיקה של הכרומוזומים בשלמותם, בעוד ב-PCR משתמשים כאשר מחפשים מחלות מסוימות, בנוסף למחלות שנמצאות בתאחיזה מינית.
אחרי שעורכים בדיקות אלו ומבטיחים את שלמותם של התאים העובריים, מוחזרים העוברים לגופה של האישה כחמישה ימים אחר ההפריה, כדי להשלים את התפתחותם התקינה.
לרוב מוחזרים לגוף האישה לא יותר מעובר אחד או שניים (במיוחד בסבבי הטיפול הראשונים), וזאת על מנת להימנע מהיריון מרובה עוברים שעלול להצריך הפחתת עוברים.
ביום ה-12 עושים בדיקת דם למעקב אחר הורמון ההיריון, ובשבוע השביעי עושים סריקת אולטראסאונד על מנת להבטיח אי-הימצאות של מומים.
סיבות לביצוע אבחון גנטי טרום השרשה
כשלאחד מבני הזוג ישנה בעיה כרומוזומלית, שקיים סיכון שתגרום להפלות לעוברים עם מבנה כרומוזומלי לא תקין.
במקרים אלו הסיכון לבעיה או מחלה כרומוזומלית בעובר יכול להגיע ל-50%.
לכן, אבחון זה מעלה את הסיכויים לעובר בריא ובכך מקטין את הסיכון להפלה בהמשך ההיריון, הן הפלה טבעית או הפלה מלאכותית בחשד לקיום מום בעובר.
כששני ההורים נשאים למחלה מסוימת והסיכון לילד חולה הוא 25% – סיכון גבוה מבחינה רפואית.
לדוגמה, אם שני ההורים נשאים למחלה הרצסיבית כמו טיי זקס, אפשר להחזיר לרחם רק עוברים תקינים.
ובכך להימנע מהצורך להפסיק את ההיריון בשלב מתקדם יותר אם יתגלה כחולה.
ניתן לבצע בדיקה למחלות המועברות בצורת תאחיזה מינית – אם האמא נשאית ובכל עובר זכרי קיים סיכון של כ-50% להיות חולה.
כאן ניתן לבדוק גם את מין העובר ובכך את תקינותו.
ישנם מקרים בהן אחד ההורים חולה במחלה אוטוזומלית דומיננטית – הסיכון לילד חולה הוא עד 50% בכל היריון ללא תלות בהיריון קודם.
לדוגמה מחלות כמו נוירופיברומטוזיס ותסמונת מרפן.
במקרים אלו לאבחון גנטי טרום השרשה יש יתרון רב.
ישנם מצבים רבים אחרים הנחשבים למיוחדים ודנים בהם באופן מעמיק בייעוץ גנטי.
לדוגמה, יש לזוג ילד חולה במחלה גנטית המטופלת בהצלחה על ידי השתלת מח עצם מאח בריא עם מבנה רקמות מתאים לזה של הילד החולה.
לכן אפשר להרות ולעשות אבחון PGD שיבטיח התאמה למח העצם של הילד החולה ולעזור לרפא אותו.
אפשר גם לעשות הליך זה על מנת לבחור את מין העובר.
ישנם מספר סוגים של מחלות סרטניות גנטיות, אשר מתבטאות מבחינה מולקולרית בגילאי ה-40. קיימות דעות שונות במחלוקת, האם ניתן לבצע אבחון טרום השרשה לצורך כזה או שהליך במקרה זה הוא לא אתי, לא מועיל ולא נכון לבצעו לצורך זה.
אבחון גנטי טרום השרשה הוא פעולה פולשנית אשר מצריכה דיון ושיקול דעת מעמיקים.
אחד הסיכונים הכרוכים בתהליך זה הוא גרימת נזק לעובר בזמן לקיחת הדגימה.
סיכון נוסף מתבטא בתהליך של הקפאת התאים העובריים הראשנים, כך שלא כולם שורדים ויש סיכוי לאבד את כולם.
ישנו מחקר נוסף אשר מתאר את הסיכויים הנמוכים של הישרדות העובר עד סיום ההיריון לנשים מבוגרות יחסית בגיל.
כמו בכל התהליכים הרפואיים הקשורים ללידה ופוריות, אבחון גנטי טרום השרשה מעלה כמה דעות וסוגיות מורכבות.
בחלק מהמדינות כמו גרמניה למשל, אבחון כזה נעשה על מנת להבטיח סיום תהליך היריון תקין ולידת תינוק חי.
התהליך העלה מספר רב של סוגיות אתיות, כמו בחירת מין העובר על בסיס "איזון המינים במשפחה".
אבחון גנטי טרום השרשה מאפשר אפליה נגד אנשים חולים ואחרים עם מוגבלויות.
למעשה, בעתיד, אבחון כזה עלול לאפשר חיפוש אחר תכונות מסוימות אשר אין בהן סיכון רפואי, כמו יופי ורמת אינטליגנציה.
בשנת 2006, במרפאה ארצות הברית, נבחרו עוברים עם מגבלות מסוימות, וההורים הורשעו בכך שהם גרמו נזק לילד.
אפשר להבין מזה שיש מקרים אשר בהם זה אכן אתי לאבחון ולבחור את העובר הכי "תקין".
בנוסף לכך, גם לבדיקה זו יש מגבלות, ותוצאות האבחון אינן נכונות תמיד ואינן מבטיחות קיום עובר תקין ובריא.
ישנה מחלוקת גם בין הדתות השונות הנוגעות לסוגיה זו.
הבדיקה נעשית לאחר ייעוץ גנטי עם רופאים ויועצים גנטיים.
ישנם מספר מרכזים גדולים באירופה וארצות הברית אשר רכשו ניסיון רב באבחון זה וגילו מספר רב של מחלות בעזרתה.
רגישות האבחנה במרכזים כאלו מגיע לכמעט 98%.
גם בישראל החלו מספר מרכזים להציע בדיקות PGD במקרים הדורשים אבחון כרומוזומלי, כולל מין עובר במחלות של תאחיזה מינית.
בדיקות מולקולריות לאבחון גנטי ב-PGD של מחלות כמו סיסטיק פיברוזיס, מחלות ניוון שרירים וכדומה נעשות כבר זמן רב בישראל.
בגרמניה עד 2010 היה ניתן לבצע תהליך זה, אך החל מ-2011, חל איסור לשימוש בשיטה זו למעט במקרים מיוחדים.
בהונגריה ניתן לבצע תהליך זה במקרים של מחלות גנטיות חמורות, וכאשר הסיכוי לחלות הוא יותר מ-10%.
בהודו ישנה ביקורת קפדנית של תהליך זה, ומדי כמה שנים חלים שינויים ועדכונים בחוק בנוגע לסוגיה זו.
באוקראינה אבחון גנטי טרום השרשה מותר בחוק, אך עובר ביקורת על ידי משרד הבריאות.
בארצות הברית אין חוק פדרלי בנוגע לטכנולוגיות היריון, וגם אף מדינה לא חוקקה חוקים בעניין זה, כך שהביצוע נתון לקווים המנחים של איגודי הרופאים המקצועיים.
אבחון זיהומים נגיפיים היא השיטה עיקרית לגילוי נגיפים בגוף האדם.
במעבדה האבחנתית ניתן לאתר דלקות בנגיף באמצעות שיטות רבות.
שיטת האבחנה משתנה במהירות עקב הופעתן של טכניקות מולקולריות והגברת הרגישות הקלינית של מבחנים סרולוגיים.
ניתן להשתמש במגוון רחב של דוגמאות לבדיקות וירולוגיות.
סוג הדגימה שנשלח למעבדה תלוי לעיתים קרובות בסוג הזיהום הנגיפי המאובחן ובבדיקה הנדרשת.
טכניקת דגימה נכונה חיונית כדי להימנע משגיאות טרום אנליטיות.
לדוגמה, יש לאסוף סוגים שונים של דגימות בצינורות מתאימים על מנת לשמור על שלמות הדגימה ולאחסן בטמפרטורות מתאימות (בדרך כלל 4 מעלות צלזיוס) כדי לשמר את הנגיף ולמנוע צמיחה של חיידקים.
לפעמים עשויים לדגום מספר מקומות.
נגיפים מבודדים לרוב ממדגם החולה הראשוני.
זה מאפשר לגדל את דגימת הנגיף לכמויות גדולות יותר ומאפשר לבצע מספר רב יותר של בדיקות.
זהו צעד חשוב במיוחד לדגימות שמכילות וירוסים חדשים או נדירים שעבורם טרם פותחו בדיקות אבחון.
ניתן לגדל וירוסים רבים בתרבית תאים במעבדה.
לשם כך, מדגם הנגיף מעורבב בתאים, בתהליך הנקרא ספיחה, שלאחריו התאים נדבקים ומייצרים עותקים נוספים של הנגיף.
אף על פי שנגיפים שונים גדלים לעיתים קרובות רק בסוגים מסוימים של תאים, ישנם תאים התומכים בגידול של מגוון גדול של נגיפים והם נקודת מוצא טובה, למשל קו תאי הכליות האפריקאים (תאי Vero), פיברובלסטים ריאתיים אנושיים (MRC- 5) ותאי סרטן אפידרמואידי אנושי (HEp-2).
אחת הדרכים לקבוע אם התאים משכפלים את הנגיף בהצלחה היא לבדוק אם יש שינוי במורפולוגיה של התא או אם יש תא מת באמצעות מיקרוסקופ.
וירוסים אחרים עשויים לדרוש שיטות חלופיות לגידול כגון חיסון ביצי עוף עוברוית (למשל נגיפי שפעת העופות) או חיסון תוך-גולגולתי של נגיף באמצעות עכברים שזה עתה נולדו.
טכניקות מולקולריות הן בדיקות האבחון הספציפיות והרגישות ביותר.
הם מסוגלים לאתר את גנום הנגיף כולו או את חלקים מגנום הנגיף.
בעבר שימשו בדיקות חומצות נוקליות בעיקר כבדיקה משנית לאישור תוצאות סרולוגיות חיוביות.
עם זאת, ככל שהם הופכים זולים יותר ואוטומטיים יותר, הם הופכים יותר ויותר לכלי העיקרי למטרת אבחון.
ניתן לבצע איתור של דנ"א ויראלי וגנום דנ"א באמצעות תגובת שרשרת של פולימראז.
טכניקה זו מייצרת עותקים רבים מגנום הנגיף באמצעות בדיקות ספציפיות לנגיף.
ניתן להשתמש בווריאציות של PCR כמו PCR שעתוק הפוך ו-PCR בזמן אמת לקביעת עומסים נגיפיים בסרום המטופל.
זה משמש לעיתים קרובות כדי לפקח על הצלחת הטיפול במקרים של HIV.
רצף הוא שיטת האבחון היחידה שתספק את הרצף המלא של גנום הנגיף.
כך הוא מספק את מרב המידע על הבדלים קטנים מאוד בין שני נגיפים שייראו זהים באמצעות בדיקות אבחון אחרות.
כיום הוא משמש רק כאשר עומק מידע זה נדרש.
לדוגמה, רצף הוא שימושי כאשר נבדקות בדיקות מוטציות ספציפיות במטופל על מנת לקבוע טיפול אנטי-ויראלי ורגישות לזיהום.
עם זאת, ככל שהבדיקות הולכות ונעשות זולות יותר, מהירות ואוטומטיות יותר, סביר להניח שהרצף יהפוך לכלי האבחון העיקרי בעתיד.
אימונופלואורסצנס או אימונופרוקסידייז הם מבחנים המשמשים כדי לזהות אם קיים וירוס במדגם רקמות.
בדיקות אלה מבוססות על העיקרון שאם הרקמה נגועה בנגיף, הנוגדן הספציפי לאותו נגיף יוכל להיקשר אליו.
לשם כך, נוגדנים ספציפיים לסוגים שונים של נגיפים מעורבבים עם דגימת הרקמות.
לאחר שהרקמה נחשפת לאורכי גל ספציפיים של אור או כימיקלים המאפשרים לחשוף נוגדן.
בדיקות אלו דורשות נוגדנים מיוחדים המיוצרים ונרכשים מחברות מסחריות.
נוגדנים מסחריים אלה מאופיינים בדרך כלל וידועים כנקשרים לסוג מסוים של נגיף אחד בלבד.
הם מצורפים גם לסוג מיוחד של תג המאפשר לחשוף את הנוגדן במעבדה, כלומר שהוא יפלוט צבע פלואורסצנט או צבע כלשהו.
מכאן שאימונופלואורסצנס מתייחס לגילוי נוגדן פלואורסצנטי (אימונו) ואימונופרוקסידייז מתייחס לגילוי נוגדן צבעוני (פרוקסידייז מייצר צבע חום כהה).
מיקרוסקופיה של האלקטרון היא שיטה שיכולה לצלם תמונה של נגיף שלם ויכולה לחשוף את צורתו ומבנהו.
בדרך כלל זה לא משמש כמבחן אבחון שגרתי מכיוון שהוא דורש סוג מיוחד מאוד של הכנת מדגם, מיקרוסקופ ומומחיות טכנית.
עם זאת, מיקרוסקופיה של האלקטרון היא רב-תכליתית בשל יכולתה לנתח כל סוג של דגימה ולזהות כל סוג של נגיף.
לכן זה נותר תקן הזהב לזיהוי וירוסים שאינם מופיעים בבדיקות אבחון שגרתיות או שעבורם בדיקות שגרתיות מציגות תוצאות סותרות.
+מיקרוסקופיית אלקטרונים של נגיף Sappovirus
אדם שנדבק לאחרונה בנגיף ייצר נוגדנים בזרם הדם שמזהים במיוחד את הנגיף הזה.
תהליך זה נקרא חסינות הומורלית.
שני סוגים של נוגדנים חשובים.
הראשון הנקרא IgM יעיל ביותר לנטרול וירוסים אך מיוצר רק על ידי תאי מערכת החיסון למשך מספר שבועות.
השני, המכונה, IgG מיוצר ללא הגבלת זמן.
לכן נוכחות IgM בדם של המארח משמשת לבדיקת זיהום חריף ואילו IgG מעידה על זיהום מתישהו בעבר.
שני סוגי הנוגדנים נמדדים כשמתבצעות בדיקות לחסינות.
בדיקת נוגדנים הפכה לזמינה באופן נרחב.
היא יכולה להיעשות עבור ווירוסים בודדים אך לוחות בלתי-מורשים שיכולים להקרין נגיפים רבים בבת אחת הופכים נפוצים יותר ויותר.
וירוסים מסוימים נקשרים למולקולות שנמצאות על פני כדוריות הדם האדומות, למשל נגיף שפעת.
תוצאה של בדיקות כאלה היא - בריכוזים מסוימים - השעיה ויראלית שעשויה לקשור יחד את התאים האדומים (בתהליך המכונה המאגלוטינציה, בו תאי דם אדומים מוצמתים זה אל זה).
אבזם הוא אביזר המשמש לחיזוק שני קצוות רופפים, כאשר קצה אחד מחובר אליו והשני מוחזק על ידי תופס באופן מאובטח אך מתכוונן.
דוגמאות - הקצוות של חגורה, נעליים וכדומה.
לפני המצאת הרוכסן, נעשה שימוש רב באבזמים להידוק של נעליים מסוגים שונים.
אבזמים שימשו ביוון העתיקה וברומא – במיוחד בפרטי לבוש צבאיים.
האבזמים היו נפוצים בהמשך גם בתרבות הקלטית.
בשל הפשטות והעמידות של האבזם, הוא הפך פופולרי במיוחד ברתמות – במיוחד בנעליים ובמגפיים (במיוחד לפני המצאת הרוכסן).
האבזם משמש לרוב בחגורות, אם כי עדיין משתמשים בו בנעליים ובמיוחד במגפיים.
ניתן גם לראות אבזמים על תרמילים, שעונים ותכשיטים שונים.
כמו כן נעשה גם שימוש באבזמים באופנה גותית מודרנית.
אִבּזיק או ח'רבת אִבּזיק הוא כפר פלסטיני, הממוקם בנפת טובאס, שבצפון הגדה המערבית, כ-20 ק"מ מצפון-מזרח לשכם וכ-5 ק"מ מצפון-מזרח לעיירה טובאס.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 281 תושבים בשנת 2016. הכפר הוא קהילת רועים היושבת סמוך לשתי חורבת עתיקות: ח'רבת אבזיק א-תחתא (התחתונה) וכ-500 מטר מדרום לה ח'רבת אבזיק אל-פוקא (העליונה).
הכפר ממוקם לצד דרך רומית עתיקה שהובילה מהעיר "ניאפוליס" (שכם הרומית) ל"סקיתופוליס" (העיר העתיקה של בית שאן).
אבזיק א-תחתא נמצאת בגובה של 382 מטר מעל פני הים ואבזיק אל-פוקא בגובה של 434 מטר.
אבזיק היא נקודת תצפית לעבר שטחים נרחבים, עמק בית שאן, הגלבוע, הגלעד ואזור בקעת טמון.
ממערב לה שתי פסגות, ראס א-סלאמה בגובה 683 מטר וג'בל רבא - הר בזק, שפסגתו מתנשא לגובה של 713 מטר.
במרכזה של אבזיק אל-פוקא מבנה מקאם מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל, הקרוי א-נבי חזקין, על פי גרסה מקומית היה חזקין דרוויש.
בחורבה שרדו מבנים, קירות, מערות ואבני בניין קדומות מתקופת הברזל, מהתקופה הפרסית, מהתקופה ההלניסטית ומן התקופה הביזנטית.
באבזיק אל-פוקא עיקר השרידים הם מן התקופה הביזנטית.
בין שתי החורבות יש שרידים של גתות ובתי בד רבים מהתקופה הרומית ומן התקופה הביזנטית.
יש המזהים את אתר החורבה עם בזק המוזכרת בספר שמואל א' ().
גם אוסביוס מקיסריה מציין שני כפרים שנקראו בשם בזק הסמוכים זה לזה, ורחוקים מהלך 17 מילים מניאפוליס בדרך לבית שאן.
הארכאולוג אדם זרטל ערך סקר ארכאולוגי נרחב באבזיק ומצא שהיישוב במקום נוסד רק במאה ה-7 לפנה"ס, ולפיכך אין לזהותו עם בזק המקראית.
לדעת זרטל, יש ככל הנראה לבקש את בזק בח'רבת סלחב הסמוכה 3 ק"מ מדרום מערב, והנמצאת אף היא על קו הדרך הקדומה.
במקום תל קטן ששטחו כ-10 דונם, ובו נמצאו חרסים מתקופת הברזל I, כולל סירי בישול מטיפוס A וקרמיקה מעוטרת בנקבים.
הקרן לחקר ארץ ישראל סקרה את האתר ב-1882 תיעדה את השרידים העתיקים ואת מבנה א-נבי חזקין.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, אבזיק עברה לשליטה ישראלית.
רוב האדמות באזור הם בבעלות פרטית של מספר תושבי טובאס והם החכירו אותם מספר קהילות רועים שיושבת במקום ומעבדות את הקרקע.
ב־1 באוגוסט 1967 חתם מפקד פיקוד המרכז עוזי נרקיס על צווי סגירה לתשעה שטחים, לצורך אימונים, לאורך הרצועה המזרחית של גב ההר, ביניהם "שטח 900" הכולל את כל אזור אבזיק.
בנוסף הוכרזו באזור שתי שמורות טבע (שרוב שטחן חופף את "שטח אש 900"):
שמורת נחל בזק – שטחה הוא 1,840 דונם.
היא הוכרזה כשמורה ב-31 ביולי 1983.
שמורת נחל בזק עילי – שטחה הוא 55,530 דונם.
היא הוכרזה כשמורה ב-9 באפריל 1991.
לאחר הסכמי אוסלו, האזור הוגדר כשטח C בשליטה ישראלית מלאה.
מאחר שהכפר נמצא בשטח C והוא מוגדר כשטח אש, צה"ל והמנהל האזרחי אינם מאפשרים בניית מבני מגורים או מבני ציבור במקום.
כאשר נערכים אימונים בשטח, מתבקשים תושבי הכפר לפנות את ביתם.
בכפר 49 ילדים בגיל בית הספר.
האיחוד האירופי סיפק לכפר שתי כיתות טרומיות כדי לספק את צרכיהן מכיתות א' עד ו'.
צה"ל פירק והחרים את המבנים שהוצבו בניגוד לחוקי התכנון באוקטובר 2018. ביוני 2019 הציע אותם למכירה.
ב-26 במרץ 2020, הגיעו אנשי המנהל האזרחי לאבזיק והחרימו שמונה אוהלים, ששניים מהם אמורים היו לשמש כמרפאה לטיפול בקורונה, ולנתינת מענה חירום לתושבים שפונו מבתיהם.
כמו כן החרימו צריף וגנרטור.
ב-3 בנובמבר 2020, החרים המנהל האזרחי תשעה טרקטורים, חמש מכליות מים ושתי מכוניות פרטיות בכפר.
ב־27 בדצמבר 2021 הוחרמו אוהלי מגורים של שלוש משפחות, אוהלי אחסון, מכלי מים ולוחות סולריים
האבחנה של אוטיזם היא תהליך הזיהוי וההגדרה של אדם כאוטיסט, והיא מתבססת על התנהגות נצפית ישירות ועל דיווחים העוסקים בהתנהגותו של האדם.
לא קיימים סממנים ביולוגיים ידועים לאוטיזם שיכולים לאפשר אבחנה חד-משמעית ולכן האבחנה מתבססת על תצפיות ועל שורה של קריטריונים.
רוב האבחנות של אוטיזם מתבססות על קריטריונים מספרי האבחנות המוכרים, כמו ICD של ארגון הבריאות העולמי ו-DSM של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית.
כיום נעשה שימוש ב-DSM-5 שפורסם ב-2013 וב-ICD-10 מ-1994, כשה-ICD-11, שהחליף אותו ב-2022, נמצא בתהליכי יישום עולמיים.
ישנם מספר גורמים המקשים על אבחון הספקטרום האוטיסטי (ASD).
ראשית, אין בדיקות הדמיה, מולקולריות או גנטיות סטנדרטיות שניתן להשתמש בהן לאבחון.
יש מגוון רחב באופן שבו ASD משפיע על אנשים.
הביטויים ההתנהגותיים משתנים בהתאם לשלב ההתפתחותי של האדם, גיל ההצגה, התמיכה הנוכחית והשונות האישית של כל אחד.
לבסוף, ישנם מצבים שונים שעלולים להיראות דומים להפרעה על הספקטרום האוטיסטי, כולל מוגבלות אינטלקטואלית, לקות שמיעה, וליקוי שפה ספציפי, תסמונת לנדאו-קלפנר, ADHD, הפרעת חרדה והפרעות פסיכוטיות.
יתר על כן, נוכחות של אוטיזם יכולה להקשות על אבחון הפרעות פסיכיאטריות דו-קיום, כגון דיכאון.
האבחון יהיה הרבה יותר קשה אצל מבוגרים, כיוון שרבים מהאנשים עם ASD שמגיעים לבגרות ללא אבחון, מפתחים טכניקות מיסוך מגוונות (ולפעמים אינטנסיביות) שמקשות מאוד על אבחון חיצוני.
ה-DSM-5-TR מפרט חמישה קריטריונים לאבחון אוטיזם, עם דוגמאות, הכוללים שתי קבוצות עיקריות:
ליקויים מתמשכים בתקשורת ובאינטראקציה חברתית, כגון קשיים בחילופי רגשות חברתיים, בתקשורת לא מילולית וביצירת או הבנת מערכות יחסים.
דפוסי התנהגות, תחומי עניין או פעילויות מוגבלים שחוזרים על עצמם, כגון פעולות או דיבור שחוזרים על עצמם, הקפדה על שגרה, קיבעונות אינטנסיביים ותגובות חושיות חריגות.
הסימפטומים חייבים להיות ברורים בשלב מוקדם בהתפתחות, אם כי הם עשויים להתגלות רק כאשר הדרישות החברתיות עולות על היכולות או כשהם מוסווים על ידי אסטרטגיות התמודדות נלמדות בשלב מאוחר יותר.
התסמינים גורמים לפגיעה משמעותית בתחומים חברתיים, תעסוקתיים או חשובים אחרים בתפקוד הנוכחי.
התסמינים אינם מוסברים טוב יותר על ידי הפרעה התפתחותית אינטלקטואלית או עיכוב התפתחותי גלובלי.
אבחון אוטיזם בישראל, דורש הסכמה בין פסיכולוג קליני לבין רופא מומחה, כמו נוירולוג ילדים, פסיכיאטר ילדים או רופא התפתחותי.
תהליך האבחון כולל קבלת מכתבי אבחנה משני הגורמים הללו.
לעיתים קרובות משתתפים גם אנשי מקצוע נוספים, כמו קלינאי תקשורת ומרפאים בעיסוק, הבוחנים יכולות שפה, רגישות תחושתית ומאפיינים נוספים החיוניים להבנת צרכיו של המאובחן.
הערכה התפתחותית ופסיכולוגית: תהליך האבחון מתחיל לרוב בהערכה התפתחותית של הילד, הכוללת בדיקה של כישוריו הקוגניטיביים והרגשיים.
ילדים עד גיל 3 עוברים לעיתים קרובות אבחון באמצעות כלי Mullen, וילדים בגיל 6–7 ייבדקו בדרך כלל ב-WISC-IV.
מבחני שפה: כחלק מהתהליך, הילד עובר לעיתים קרובות הערכה שפתית על ידי קלינאית תקשורת, שבודקת את השפה וההגייה.
תהליך זה עשוי לכלול משחקים, תצפיות ושיחות עם הילד.
תצפיות וערכות אבחון ספציפיות: כחלק מהאבחון, נעשה בדרך כלל שימוש בכלים כמו ADOS ו-ADI-R, שנחשבים חשובים בזיהוי אוטיזם.
במשימות כמו בניית צורות מקוביות, השתתפות בשיחה עם המאבחן, סיפור מתוך ספר, מעבר בין פעילויות ושימוש בדמיון, הילד נצפה, מוערך ומועבר לתיעוד מדויק.
הערכה תפקודית: לעיתים נעשית הערכה לבחינת יכולות הילד בתחומים חברתי, חינוכי ומשפחתי בעזרת כלים כמו VINELAND-II או ABAS-II.
קביעת האבחנה: האבחנה נעשית על פי קריטריונים מתוך ה-DSM-5, שמתמקדים בתקשורת ואינטראקציה חברתית ובהתנהגויות חזרתיות.
על פי ה-CDC, בשנת 2023, 1 מתוך 36 ילדים בני 8 אובחנו עם ASD, בעוד שבשנת 2018, רק 1 מתוך 44 ילדים בני 8 היו מאובחנים עם ASD.
מחקרים מראים שבנים נוטים יותר להיות מאובחנים עם ASD מאשר בנות, אף על פי שאין הבדל משמעותי בין השניים בתסמינים ובביטוי הכללי.
בכלכלה, אַבְטָלָה היא מצב שבו אדם המסוגל לעבוד ורוצה בכך אינו מצליח למצוא עבודה תמורת שכר.
מקובל להבחין בין מובטל, שאינו עובד ומחפש עבודה לעבוד ואינו מצליח למצוא עבודה תמורת שכר, לבין בלתי מועסק, שאינו עובד (ומחפש עבודה או לא מחפש), ומבקש עבודה, המחפש עבודה באופן פעיל (שאינו בהכרח לא מועסק).
נהוג למדוד אבטלה לפי שיעור האבטלה – מספר כלל האנשים שאינם עובדים אך מעוניינים לעבוד וזמינים לעבוד, מחולק בכלל כוח העבודה.
ניתן להבחין במספר סוגים עיקריים של אבטלה, אם כי בפועל ההבחנה בין הסוגים השונים לא תמיד ברורה, ולעיתים יש יותר מאשר סיבה אחת למצב האבטלה.
היא אבטלה המופיעה בתקופות של משבר או שפל כלכלי או כחלק מ"מחזור העסקים".
אבטלה כזו הייתה, לדוגמה, בתקופת השפל הכלכלי הגדול בארצות הברית.
במצב של אבטלה מחזורית ישנה ירידה מהירה וחריפה בתעסוקה ודעיכה בהשקעות העשויות להרחיב את היקף התעסוקה.
אבטלה מבנית נובעת מאי התאמה בין היצע העבודה הקיים במדינה והביקוש לה.
אי התאמה זו יכולה לנבוע מהבדלים בין סוגי העבודות המוצעים והמבוקשים או בין השכר המוצע והמבוקש, או בין מי משניהם ואפשרויות אי-עבודה (כמו תשלומי סעד).
אבטלה מוגדרת ככרונית כאשר משך זמן האבטלה עולה על חצי שנה.
מצבי אבטלה כאלו נראו בגרמניה לאחר מלחמת העולם הראשונה, בארצות הברית בתקופת השפל הכלכלי ובמדינות בהן ההגירה מהכפר לעיר מביאה גלי מהגרים חסרי הכשרה מקצועית.
דוגמה לאבטלה מבנית היא מצבם של רצענים ומתקיני פרסות אחרי המעבר ממרכבות לכלי רכב.
אבטלה חיכוכית היא אבטלה הנובעת משינויים בשוק הגורמים למעבר של עובדים מתחום אחד למשנהו, אבטלה שבתקופת מעבר בין עבודות שונות, אבטלה בזמן הכניסה לשוק העבודה בפעם הראשונה, וכדומה.
השקפות מוקדמות ביחס לאבטלה ראו כל אבטלה כחיכוכית.
סוג אבטלה דומה הוא אבטלה טכנולוגית, הנובעת מהליך הסתגלות של שוק העבודה לשכלולים ושינויים טכנולוגיים.
אבטלה עונתית היא אבטלה הנובעת משינויים עונתיים בשוק העבודה, בהתאם לביקוש המשתנה.
אבטלה כזו אופיינית לתעסוקה בתחומי החקלאות והבניין.
אבטלה עונתית מסוג ייחודי אופיינית למקצועות בהם מרבים לעסוק צעירים וסטודנטים בראשית דרכם בשוק העבודה.
במקצועות כמו שמירה או מלצרות, לדוגמה, הביקוש לעבודה עשוי להיות קבוע או שהשינוי בו קטן יחסית, אך תחלופת העובדים גבוהה מאוד.
דוגמה לאבטלה עונתית היא העסקת מציל בים בקיץ בלבד, אותו מציל צפוי לסבול מאבטלה עונתית בחודשי החורף.
אבטלת רווחה היא אבטלה הקיימת במדינות רווחה, בהן נקוטה שיטה של תשלום דמי אבטלה ו"השלמת הכנסה" (תשלומי העברה).
תשלומים אלו מקזזים או מאיינים את הפער שבין שכר העבודה הזמין לכשירים לעבודה, וסך כל תשלומי התמיכה השונים אותם יקבלו אם לא יועסקו (ולעיתים קרובות, בתנאי שלא יועסקו).
במצב כזה, מעדיפים רבים מן הכשירים לעבודה להיוותר מובטלים ולהסתמך על תשלומי ההעברה.
כתוצאה מכך, נוצרת תופעה של אבטלה כרונית.
עם זאת דמי אבטלה (המוגבלים בזמן) מאפשרים למקבליו פרק זמן לחיפוש עבודה התואמת את כישוריו ומציאת עבודה בשכר גבוה יותר.
היא סוג של אבטלה שמתרחשת כאשר אדם מוכן לעבוד ברמת השכר המקובלת בשוק אך בכל זאת הוא מובטל.
אבטלה בלתי רצויה נבדלת מאבטלה רצויה שכן במצב של אבטלה רצויה פרטים בוחרים לא לעבוד כי שכר הסף שלהם גבוה מהשכר המקובל בשוק.
בכלכלה כאשר יש אבטלה בלתי רצויה יש עודף היצע עבודה ברמת השכר הריאלי הנוכחי.
מצב זה מתרחש כאשר קיים כוח המונע משיעור השכר הריאלי לרדת לשיעור השכר הריאלי בשיווי משקל.
אבטלה מבנית היא סוג של אבטלה בלתי רצויה.
לכלכלנים יש כמה תאוריות המסבירות את האפשרות שאבטלה בלתי רצויה תתרחש.
אחת התאוריות היא מודל השכר היעיל, שפירו-שטיגליץ.
תת-תעסוקה זה סוג של אבטלה הנובעת ממצב בו עובדים מועסקים בעבודה שאינה ממצה את יכולתם וכישוריהם.
כך, לדוגמה, עובד המסוגל לעבוד במשרה בהיקף מלא העובד במשרה בהיקף חלקי, או עובד המסוגל לבצע עבודה מורכבת הנדרש לעבוד בעבודה פשוטה הרחוקה מלמצות את יכולותיו.
אבטלה סמויה היא אבטלה בלתי-מוצהרת, שבה במקום עבודה כלשהו מועסק מספר אנשים גדול במידה ניכרת מזה הנדרש לביצוע המשימות במקום העבודה.
כתוצאה מכך, חלק מהעובדים רשומים כעובדים ומקבלים את שכרם, אך עבודתם והעסקתם מיותרת.
אבטלה סמויה אופיינית למקומות תעסוקה שבהם אין ניצול אופטימלי של משאבי האנוש (הסבת עובדים, ניידות עובדים ואפשרויות קידום פנים וחוץ ארגוניים, שכר עידוד) כמו אין המקום נדרש להכנסות או רווחים (בעיקר משרדים ממומני ממשלה) ובכך מתאפשרת תעסוקת-יתר כזו בתמיכת ועדי העובדים.
נטען כי קומוניזם מקדם אבטלה סמויה.
אבטלה סמויה מתקיימת בשיווי משקל של הזמן הארוך, ללא קשר למצב מחזור העסקים.
הרעיון הכלכלי הוצע לראשונה על ידי מילטון פרידמן ואדמונד פלפס.
מאפיינים וסיבות לאבטלה סמויה: אי-מעקב ובקרה מספיק טובה אחר עובדים, איכות עבודתם ותפוקתם; כמו קיום קביעות וקושי בפיטורים.
בעיקר תוך קושי בהוכחת אי התאמה ויעילות עובדים לא מתאימים; חוסר גמישות ארגונית; שיקולים פוליטיים/חברתיים מאשר טובה ארגונית ומטרת ארגונית; היעדר תמריצים ליעילות; היעדר תמריצים ליעילות או תפוקה; ו/או מנהל חלש.
בין השלכות האבטלה הסמויה: בזבוז כספי ציבור, פגיעה בתפוקה וביעילות, פגיעה ישירה באזרחים דרך רמת השירותים הניתנים להם, פגיעה במורל העובדים, קשיים בביצוע רפורמות, ו/או הגדלת הנטל הבירוקרטי על האזרח.
ישנם גורמים רבים ומגוונים שיכולים להוביל להעלאת שיעור האבטלה, ולא תמיד מדובר רק במצב כלכלי נקודתי, אלא לעיתים מדובר במכלול שינויים תעשייתיים, פוליטיים, חברתיים וטכנולוגיים שמתרחשים במקביל.
כשבאופן גורף ככל שרמת האבטלה במשק גבוהה יותר, כך השכר הממוצע יהיה נמוך יותר.
לאור הסתמכות מעסיקים על אפשרות העסקת עובדים אחרים במקום הקיימים ובאותה המשכורת, במקרה דרישת העלאה או קידום.
אי טיפול ממשלתי באבטלה - מעודד ומקדם בפועל ירידה בכח הקנייה בשכר שנשמר לאורך זמן, ולרוב מבטל צורך בהעלאת שכר המינימום, לאור אפשרויות החלופה הגדולים שקיימים בשוק דורשי העבודה, לעובדים הקיימים אצל אותו מעסיק.
עידוד הגברת ילודה - בלי תכנון ממשלתי מקביל של הגדלת מקומות תעסוקה, גם הוא עתיד להוביל לשיעורי אבטלה גבוהים בעתיד.
כשנמצא כי אבטלה בפועל מובילה נשים לדחות את לידת הילד הראשון.
עידוד הגירה - יכול להוביל לשיבוש שוק העבודה המקומי.
הגירה מאסיבית עשויה גם להוביל לפיטורי עובדים במקצועות מסוימים בעקבות תחרות גוברת.
לאור הגדלת שיעור דורשי העבודה והאבטלה ומכאן מטיב עם מעסיקים המעוניינים להמשיך ולהעסיק בשכר מינימום, תוך קידום אפשרות מעסיק לקיום תחלופת עובדים בשיעור גבוה.
והסתמכות על העסקת עובדים צעירים, מקצועיים ובעלי השכלה גבוהה באותו המחיר.
וזאת בין היתר במטרה להימנע מלתת לעובדים הטבות ותק או פנסיה על סמך ותק.
למקרי חוסר נתונים מדויק בהתייחס להיקף דרושי העבודה - כמו: אי דיווח דורשי עבודה על אבטלה, תוך ניסיון עצמאי למצוא עבודה או להגדיל שיעורי העסקה; השפעה מכרעת על שיעור האבטלה, שכן גם אם ינקטו צעדים בהתייחס להיקף דורשי העבודה המוכר והמדווח, אלו לא ישפיעו בצורה אפקטיבית.
שכן ייתכן כי אלו שיהנו מפעולות הממשלה בהתייחס לדורשי העבודה המדווחים יהיו דורשי העבודה הלא מדווחים.
כשהדבר יוביל לגלגל מסתבוב ללא השפעה אמיתית על דורשי העובדה בפועל.
אפליה בשוק העבודה - מעודדת אבטלה בפועל מייאוש מופלים בהתייחס למציאת עבודה או שכר מתגמל.
כמו מובילה בפועל לירידה בשכר המועסק כמופלה בהתייחס למקצוע ולתחום העיסוק, וגם לאבטלה סמויה בקרב יתר עמיתי העבודה; וזאת בהסתמכות העמיתים על עמל עבודתו של המופלה כטובה על ההזדמנות שניתנה לו ולטובת שימור מקום תעסוקתו, אחרת יפוטר.
ומכאן גם לירידה כוללת בשכר הענף לאורך זמן.
מדיניות כלכלית לא מתאימה: מדיניות כלכלית לא נכונה; כמו העלאת מיסים בצורה חדה מדי, ריבוי רגולציות או כלכלה קפיטליסטית בחברות ומדינות ללא בעלי הון גדולים; שמקשות על העסקים להתרחב או להעסיק עובדים, יכולה לגרום לכך שעסקים יפשטו רגל, יפטרו עובדים, או לא יתחילו להעסיק עובדים חדשים.
לעיתים מדיניות של צנע או צמצום התקציב הציבורי גורמת לפיטורים במגזר הציבורי והפחתה בתמיכה במגוון שירותים, מה שמוביל לאבטלה.
עליית מחירים והתייקרות מחיה: כאשר מחירי המוצרים והשירותים עולים (אינפלציה גבוהה), יכול להיווצר מצב שבו המעסיקים לא יכולים לשלם את שכר העובדים כמו בעבר, או שהצרכים הכלכליים של העובדים משתנים באופן שגורם להם להתפטר או לחפש עבודה טובה יותר.
אי יציבות בשוק העבודה הבינלאומי: עולמנו מחובר מאוד מבחינה גלובלית, ולכן עלייה באבטלה במדינות אחרות או שינויים כלכליים גלובליים עשויים להשפיע גם על האבטלה המקומית.
לדוגמה, ייבוא מוצרים זולים ממדינות אחרות יכול לפגוע בתעשיות המקומיות ולגרום לפיטורים במפעלי ייצור.
בנוסף להגירה המשפיעה על רמות השכר והאבטלה.
משברים פוליטיים או מלחמות: כאשר מדינה עוברת משבר פוליטי או מלחמה, הדבר עשוי לגרום להרס תשתיות כלכליות, לפגיעה בעסקים ולעלייה משמעותית במובטלים.
בנוסף, הרבה פעמים תחום התיירות, שירותים, וייצור נפגעים בצורה קשה במהלך משברים כאלו.
ירידה בצמיחה הכלכלית: כאשר כלכלה נכנסת למיתון או שהצמיחה הכלכלית בירידה, יש פחות דרישה למוצרים ושירותים, מה שמוביל להורדה בתפוקה.
בתגובה, עסקים עלולים להוריד את מספר העובדים או לבצע פיטורים כדי לחסוך בעלויות.
במילים אחרות, כאשר המשק לא מצליח לגדול, האבטלה עולה.
הזדקנות האוכלוסייה: במדינות רבות, הזדקנות האוכלוסייה יוצרת מצב שבו יותר אנשים פורשים מהעבודה, ויכולה להיווצר בעיית מחסור בכוח עבודה צעיר וחדש לאור שיעורי ילודה נמוכים.
תהליך זה יכול להקשות על שוק העבודה וליצור קושי למעסיקים למצוא עובדים.
באותו זמן, יכולה להוביל לקושי למבוגרים המועוניינים בכך למוצא עבודה חדשה, כאפליה גילנית.
אי יציבות במערכת החינוך: אם מערכת החינוך אינה מצליחה להכשיר את הדור הצעיר עם כישורים וידע מתאימים לצורכי שוק העבודה, יש לכך השפעה ישירה על שיעור האבטלה.
אנשים שמסיימים את לימודיהם אינם יכולים למצוא עבודה בקלות אם אין להם את הכישורים המתאימים או ההכשרה הנדרשת.
חוסר גמישות בשוק העבודה: מדינות שבהן שוק העבודה לא גמיש מספיק עלולות לחוות אבטלה גבוהה יותר.
לדוגמה, אם יש מחסור במשרות בתחום מסוים (למשל טכנולוגיה), אך ישנם עובדים רבים שלא מוכנים להפסיק את לימודיהם בתחום שאינו נדרש, נוצר פער בין צורכי שוק העבודה לבין יכולות העובדים, כאבטלה מבנית.
השפעות סביבתיות: מזג אוויר קיצוני או אסונות טבע כמו שיטפונות, רעידות אדמה, או שריפות עשויים לפגוע בתעשיות מסוימות ולגרום להפסדים כלכליים שיביאו לפיטורים או צמצום בכוח העבודה.
שינויים טכנולוגיים: התקדמות טכנולוגית יכולה להוביל לאובדן משרות, במיוחד בתחום התעשייה והייצור.
כאשר אוטומציה או רובוטים מחליפים עבודות ידניות, עובדים רבים עשויים למצוא את עצמם מובטלים אם לא רכשו את הכישורים הנדרשים להתאמה לטכנולוגיות החדשות.
השלכות של חוקים ואכיפת זכויות עבודה: חוקים שמקשיחים את תנאי העבודה, כמו חוקים המגבילים את אפשרות המעסיקים להעסיק עובדים זמניים או מקשים על פיטורים, יכולים להביא לכך שמעסיקים יעדיפו לא להעסיק עובדים חדשים.
מצד שני, במקרים שבהם יש הגנה מופרזת על עובדים (כמו הגבלת שעות העבודה או העלות הגבוהה של העסקת עובדים) הדבר עשוי להקשות על מעסיקים ומפחית את היציבות התעסוקתית.
לאבטלה השפעה ניכרת על המובטל, סביבתו ועל הכלכלה בכללה.
ישנו תיעוד המצביע על כך שמובטלים סובלים, לבד מהיעדר הכנסות, גם ממגוון בעיות משניות שמקורן במצב זה, כולל בעיות בריאות ואיכות חיים.
על הכלכלה במשק משפיעה האבטלה, במיוחד כששיעוריה גבוהים, בדמות ערעור היציבות הפוליטית, עליה בפשיעה ובעוני, עלייה בשיעור המהגרים ועוד.
הפגיעה הישירה והחמורה ביותר שמחוללת האבטלה היא במובטל עצמו.
במצב של אבטלה, ישנה אי התאמה בין עלויות והתחייבויות שונות שנטל המובטל על עצמו בתקופה בה היה מועסק, ובין הכנסתו הנוכחית.
פערי עלויות אלו עלולים להוביל להידרדרות במצבו הבריאותי של המובטל, לדיכאון בשל תחושת אובדן ערך עצמי ובעקבותיו לנטייה מוגברת לאובדנות ולעיתים אף לפנייה לפשיעה.
השפעה נפשית אפשרית נוספת היא על ילדי המובטל, המתמודדים עם לחץ וחרדה מוגברים.
פגיעה אחרת במובטל היא ניתוקו משוק העבודה.
ניתוק כזה, כאשר הוא נמשך זמן רב, עשוי לגרום להתיישנות ואובדן ערך של מיומנויות שרכש, מצב שיקשה עליו לשוב ולהשיג לו עבודה, או שיאלץ אותו לחזור ולעבוד תמורת שכר מופחת.
בעיה אחרת, דומה, קשורה בגילו של המובטל: ככל שגילו של זה גבוה יותר, כך משתלם פחות לשוב ולהעסיקו, מה שמאלץ את המובטל להיוותר מובטל או לחזור לעבודה בתנאי שכר ומשרה טובים פחות.
תופעה נוספת המיוחדת לאבטלה היא הפחתת ביטחון העבודה של מועסקים.
כאשר ישנם רבים המתדפקים על דלתות מקומות העבודה, תחושתם של עובדים רבים היא כי משרתם בטוחה פחות וכי ניתן למצוא להם מחליף, לעיתים בעלות מופחתת, בקלות רבה מאוד.
במצב זה מוחלשת לעיתים קרובות עמדתם של איגודי עובדים וגובר הלחץ על עובדים להפחית בשכרם ולהגביר את מאמציהם.
אבטלה יכולה להשפיע באופן משמעותי על התפקוד הקוגניטיבי של האדם, מעבר להשפעות הפסיכולוגיות והחברתיות, ובהם:
ירידה בריכוז וזיכרון – מתח וחרדה הנלווים לאבטלה עשויים לפגוע ביכולת הקשב והזיכרון.
קושי בפתרון בעיות – תחושת חוסר אונים עשויה להקשות על מציאת פתרונות יצירתיים.
ירידה במוטיבציה ללימוד – אובדן העבודה עשוי לפגוע במוטיבציה ללמוד ולהתפתח.
שינויים בהערכה עצמית – תחושת כישלון עלולה להוריד את הערך העצמי ולהשפיע על תפיסת היכולות הקוגניטיביות.
גורמים נוספים המשפיעים על ההשלכות הקוגניטיביות: משך האבטלה: ככל שהיא מתמשכת זמן רב יותר, ההשפעות עשויות להיות חמורות יותר.
גיל: צעירים ומבוגרים חווים השפעות שונות.
רמת השכלה: בעלי השכלה גבוהה עשויים להרגיש את ההשפעות בצורה חזקה יותר.
תמיכה חברתית: תמיכה ממשפחה וחברים יכולה להקל.
האבטלה היא הרבה יותר מאובדן מקור פרנסה.
היא מהווה משבר משמעותי בחייו של אדם, הנושא עמו השלכות פסיכולוגיות רחבות ומורכבות.
ההשפעות הללו משתנות מאדם לאדם ותלויות בגורמים רבים כמו גיל, מצב משפחתי, משך האבטלה, אישיות והיסטוריה אישית.
ההשפעות הפסיכולוגיות השכיחות של אבטלה הן:
חרדה ודחק, דיכאון וחוסר אונים תוך פגיעה בערך העצמי, תחושת כישלון וחוסר שליטה על החיים.
הדבר עלול להוביל לדיכאון, חרדה, תחושת ייאוש ואף אכילה רגשית והשמנה.
תחושת בידוד חברתי כמו אי מסוגלות כלכלית לממן השתתפות באירועי ומפגשי חברה, כעס ותסכול וקושי בהתמודדות עם שינויים תדירים.
גורמים המשפיעים על חומרת ההשפעות
משך האבטלה, גיל ומצב משפחתי: אנשים נשואים עם ילדים עלולים לחוות לחץ נוסף בשל הצורך לספק לנשותיהם ולילדיהם.
רשת תמיכה חברתית: תמיכה של בני משפחה וחברים יכולה לסייע בהתמודדות עם הקשיים ואף במציאת עבודה במהירות.
אישיות: אנשים בעלי אופי אופטימי וגמישות גבוהה עשויים להתמודד עם האבטלה בצורה טובה יותר.
דרכי התמודדות אישיים עם תופעת האבטלה
דרכים להתמודד עם ההשפעות הקוגניטיביות כוללות: טיפול קוגניטיבי-התנהגותי: עוזר בשיפור הביטחון העצמי והתמודדות עם דחק.
פעילות גופנית: משפרת את תפקוד המוח.
לימוד והתפתחות אישית: מגדילה את הביטחון העצמי ותחושת המסוגלות העצמית.
ניהול אורח חיים בריא, תזונה נכונה ושינה מספקת: מסייעות לתפקוד קוגניטיבי תקין.
דרכים להתמודד עם ההשפעות הפסיכולוגיות של האבטלה כוללות: חיפוש פעיל אחר עבודה, פיתוח תחביבים ועיסוקים חדשים, טיפוח הקשרים החברתיים הקיימים, פעילות גופנית, חיפוש אחר עזרה וליווי מקצועי.
אבטלה בהגדרתה המודרנית הופיעה עם המהפכה התעשייתית, שפירקה את המסגרות הקודמות של משפחה או פטרונות פאודלית והציבה אנשים כ"סוכנים עצמאיים" בשוק העבודה.
בעקבות המהפכה התעשייתית, החל מעבר מהיר של אנשים מתעסוקת-קיום בסיסית בחקלאות, לעבודה בחרושת בערים, כאשר שוק העבודה חווה שינויים ושכלולים מהירים, שהובילו להיווצרות "אבטלה חיכוכית" תכופה ולעיתים קרובות גם "אבטלה משברית" קצרת-טווח.
בתפישה הכלכלית הקלאסית, לא היוותה האבטלה בעיה ממשית, כיוון שהיא נתפשה כזמנית (חיכוכית) וכתוצר לוואי בלתי נמנע של שינויים בשוק העבודה ושיפור הייצור.
סניור, ג'ון סטיוארט מיל ואחרים טענו כי התקדמת טכנולוגית אמנם דוחקת את רגליהם של עובדים במגזרים מסוימים, אך בהתאם ל"עקרון הפיצוי" התעסוקה מתאזנת בעקבות ביקוש מוגבר לסחורות ולעובדים בענפי משק אחרים.
קרל מרקס טען, לעומת זאת, כי האבטלה היא, בחלקה לפחות, אחד מהכלים בהם משתמשים מעבידים כדי לשמור על שכר נמוך ולהגן על רווחיותם של עסקים, בהתאם לחוק הדלות הגוברת.
לפי מרקס, חיל המילואים של האבטלה הזה הוא תוצר של ירידה ב"הון המשתנה" ועליה ב"הון הקבוע".
מרקס טען כי אבטלה זו היא מבנית, לא במשמעותה המקובלת היום, אלא במובן זה שהיא מבנית ליחסי המעמדות תחת משטר קפיטליסטי.
אבטלה זו, טען, עתידה לבוא אל קיצה אחרי המהפכה הבלתי נמנעת שתגרום הדלות הגוברת.
במאה העשרים, ובמיוחד על רקע השפל הכלכלי הגדול בארצות הברית הועלו טענות כי האבטלה המחזורית של השפל נובעת מ"תת צריכה" ו"ביקוש מצרפי" נמוך.
לפי תפישתו של קיינס בקפיטליזם הבשל ההזדמנויות להשקעות הון רווחיות דלות יותר ולכן נוצר מצב בו היקף השקעות ההון מפגר אחר היקפי החיסכון ונוצרת אבטלה.
פתרונו לבעיה היה באמצעות עידוד האנשים לוותר על חסכונותיהם, יצירת גירעונות ממשלתיים ואינפלציה באמצעות הורדת שער הריבית, שיגרמו להגברת הצריכה ולעידוד התעסוקה.
יצוין כי צעדים אלו ננקטו במקומות שונים, אך ללא תוצאה ממשית.
הסברים אחרים לאבטלה דבקים בגישה הקלאסית ורואים בכל אבטלה לא זמנית או קבועה, כמו בשפל מתמשך או אבטלה מבנית, תוצאה לא של היעדר מעורבות ממשלתית אלא דווקא של קיומה.
על פי תפישות אלו, פעילות הממשלה פוגעת בתעסוקה ומגבירה את האבטלה בשתי דרכים עיקריות: הוצאות ממשלתיות ותקנות ממשלתיות.
הוצאות ממשלתיות, גם בפרויקטים של עבודות יזומות וגם באמצעות הורדת שיעורי הריבית ו"הדפסת כסף" גורמות להסטת השקעות מערוצים היכולים להגביר את התעסוקה לטובת השקעות כושלות הממומנות בכסף קל, או פרויקטים ממשלתיים.
בניגוד לפגיעה כזו, המתרחשת בדרך כלל בזמני משבר והשפעתה השלילית זמנית, תקנות ממשלתיות כמו שכר מינימום ותקנות תעסוקתיות אחרות, או תמיכות סעד ממשלתיות גורמות להקשחת שוק העבודה והיעדר יכולת שלו להגיב בצורה מהירה להשתנות התנאים בשוק.
פגיעה נוספת כאן היא בהתמרת עלויות הכניסה לשוק והעלאת רף ההשקעה הנדרשת (כאשר נותנים לעומס התקנות ביטוי הוני, כלומר, מחשבים כמה כסף עולה למעביד לעמוד בתקנות), הגורמים להגברת הריכוזיות בשוק ולהחלשה נוספת של העובדים החלשים.
יש פתרונות הדואגים לסייע במימון הצרכים הכספיים של המובטלים (ביטוח אבטלה, דמי אבטלה), יש פתרונות הדואגים לספק תעסוקה ושכר (עבודות יזומות).
שני פתרונות אלו נחשבים כפחות יעילים לפתרון בעיית האבטלה, היות שאינם נותנים פתרון לטווח הארוך.
הפתרון המומלץ הוא הכשרה או הסבה מקצועית למקצוע נדרש, הקניית מיומנויות וכישורים רכים למובטלים, סיוע בשידוך ובתהליך חיפוש העבודה, צמצום עלויות היציאה לעבודה כמו הגדלת מספר מעונות היום, מערכת הסעות והרחבת התחבורה ציבורית.
לצד הכלים בתחום היצע העבודה יש כלים המתמקדים בביקוש לעבודה - כהקמת אזורי תעשייה וכסבסוד תעסוקה למשל דרך מסלול תעסוקה בחוק עידוד השקעות.
במדינות שונות כדוגמת מדינות סקנדינביה ואירופה הוחלו מטעם המדינה חוקי מלגות לימודים ולימודי שפות חינם לאזרחי המדינה, בנוסף דמי רווחה, מענק אבטלה ומימון כלל ההוצאות החומריות של תינוק שנולד מרגע לידתו שכולל עריסה, מזון והוצאות לימוד.
מאז קום המדינה היו מספר גלי אבטלה ותעסוקה מלאה.
עם קום המדינה ובמהלך השנים שאחריה לא התאפשר לספק עבודה לכל העולים ולכן פותחו מנגנוני הקצאת עבודה, סידור עבודה בעיקר דרך לשכות עבודה, מלווה אבטלה, עבודות יזומות, הכשרת עובדים והסבת עובדים כך שיתאפשר קיום מינימלי לפי ההגדרות המתאימות לכל תקופה ותקופה.
לקראת אמצע שנות השישים הממשלה צמצמה את השקעותיה במשק בצורה ניכרת כדי להקטין את הגרעון במאזן התשלומים שתפח לרמה מסוכנת בעקבות העלייה וההשקעות המסיביות בעשור בין 1954 ו-1964. כתוצאה מכך החלה תקופת המיתון מ-1965 שגרם להעמקת האבטלה עד ל-10% מכלל המועסקים, ובעקבות כך הקטנת העלייה וגידול בירידה מהארץ.
כל זאת עד למלחמת ששת הימים שגרמה לצמיחה מחודשת והקטנת מספר המובטלים למרות קליטת 80 אלף עובדים פלסטינים מיהודה, שומרון וחבל עזה.
הגאות הכלכלית נמשכה עד למלחמת יום הכיפורים.
מאז ועד היום יש תקופות בהן האבטלה גוברת ותקופות בהן היא מצטמצמת.
בסוף שנות ה-80 כשהחלה העלייה המסיבית מברית המועצות ומאתיופיה האבטלה גאתה שוב, ועובדים רבים נאלצו לעבוד בעבודה שאינה הולמת את השכלתם, ניסיונם וכישוריהם.
במחצית שנות ה-90 המצב השתפר והאבטלה ירדה לשיעור 6.5%.
באמצע 1996 החל מיתון נוסף שהגיע ב-1999 שוב לכ-10%, כ-200,000 איש, שהתאפיינו בכך שהפעם היו אלה בעיקר ישראלים ותיקים בעלי השכלה נמוכה שנפגעו מהמעבר לתעשיות מתוחכמות וסגירת מפעלים שהעבודה בהם אינה דורשת השכלה גבוהה.
בתחילת שנות ה-2000 ולקראת סוף העשור הראשון של האלף החדש.
האבטלה החדשה מתאפיינת בריבוי אקדמאים אשר אינם מועסקים כלל או אינם מועסקים בתחום התמחותם ומשכורתם נמוכה יחסית.
לאחרונה שיעור האבטלה בישראל בירידה ושיפור לאורך שנים.
שיעור האבטלה בישראל גבוה במיוחד בקרב בעלי השכלה נמוכה ובפרט בקרב המבוגרים שביניהם ובקרב הגברים החרדים והבדואים.
בישראל המובטלים מקבלים דמי אבטלה מהביטוח הלאומי במשך מספר חודשים בהתאם לתנאים שונים, וזאת על פי ב"חוק ביטוח אבטלה" משנת 1973. בנוסף לכך פועל שירות התעסוקה הממשלתי במסגרת משרד העבודה והרווחה המקבל מידע על מקומות עבודה פנויים שאליהם הוא מפנה את המובטלים.
בשנת 2020 בעקבות משבר הקורונה נרשם שיא במספר המובטלים בישראל.
נכון ל-1 באפריל 2020 מספר הנרשמים לשירות התעסוקה עלה על מיליון איש, שיעור אבטלה של 24.9%, 89.7% מתוכם בחל"ת.
על פי נתוני המכון הישראלי לדמוקרטיה, רבים ממובטלי הקורונה היו מעוניינים לשוב לעבודה, אולם בין הסיבות העיקריות שנותרו מובטלים הייתה חוסר יכולתם למצוא עבודה, חרף חיפושים מצידם, סיבות נוספות כללו סגירה של מקום העבודה בעקבות הקורונה, ותקווה כי המעסיק הקודם ישיב אותם לתעסוקה עם חלוף המשבר.
בין האוכלוסיות שנפגעו מבחינה תעסוקתית בתקופת משבר הקורונה היו בעלי שכר נמוך ובהם נשים, חרדים, צעירים, עובדים זמניים, וכן סטודנטים.
כמחצית מן העובדים שהוצאו לחל"ת היו מתחת לגיל 34. לפי נתוני התאחדות הסטודנטים, בשיאו של המשבר כ-51% מן הסטודנטים איבדו את מקום עבודתם.
אוכלוסיית הסטודנטים, אשר בתקופות שגרה מתאפיינת בשילוב של לימודיהם עם עבודות זמניות, חוו קשיים בהשתלבות בתעסוקה קבועה, בין היתר עקב ירידה בהכנסות עסקים וחברות בעקבות הגבלות הקורונה.
כמו כן, משך הזמן שלקח לצעירים המובטלים למצוא עבודה התארך ובמקרים רבים הגיע לשנה ואף למעלה מכך, ומספר ראיונות העבודה שעברו עד שהתקבלו למשרה עלה גם הוא.
אֲבַטִּיחַ (שם מדעי: Citrullus lanatus) הוא שמו של מין של שיח שרוע חד-שנתי ממשפחת הדלועיים ובייחוד שמו של הפרי (במשמעות הבוטנית של 'פרי') שלו, המשמש למאכל בני אדם ובעלי חיים.
מוצאו של האבטיח באפריקה המשוונית והדרומית.
אף על פי שהאבטיח התרבותי אוגר כמות מים גדולה בפירותיו, הוא גדל ללא השקיה בתנאי חקלאות בעל.
פרחי האבטיח גדולים ובודדים, וצבעם צהוב בהיר.
הפריית האבטיח נעשית על פי רוב על ידי חרקים, בעיקר דבורים.
ירק או פרי האבטיח הוא ענבה גדולה המכילה זרעים רבים.
טעמו מתוק, והוא עסיסי מאוד.
הפירות יכולים להיות עגולים או מוארכים.
מסת הפרי מגיעה בממוצע ל-9 ק"ג, ורובה (כ-92%) עשוי מים.
צבעו של האבטיח ירוק מבחוץ ואדום בדרך כלל מבפנים.
ניתן גם למצוא אבטיחים בעלי ליבה צהובה.
הקליפה יכולה להיות מגוונת בצורתה, חלקה בצבעה או מפוספסת.
אבטיחים בשלים מגיעים לגדלים שונים: מבעלי גודל של אפרסק, ועד בעלי מסה של מעל 120 ק"ג.
האבטיח מכיל ויטמינים רבים כגון: B5, B3, B6 ובטא קרוטן.
בנוסף, האבטיח הוא מקור יעיל לליקופן, בדומה לעגבניות, ולנוגדי חמצון אחרים כמו ויטמין C.
מנה של 250 גרם אבטיח מספקת כרבע מהמנה היומית המומלצת לאדם מבוגר של ויטמין C.
האבטיח מכיל כ-30 קלוריות ל-100 גרם פרי, ושיעור הסוכרים שבו הוא כ-10%–12%.
קליפת האבטיח מכילה ריכוזים משמעותיים של ציטרולין.
עדויות איקונוגרפיות ממצרים מצביעות על כך שהאבטיח נאכל שם כקינוח כבר לפני 4,360 שנה.
עם זאת, זרעי האבטיח העתיקים ביותר, בני כ-6,000 שנה, נמצאו במהלך חפירה ארכאולוגית מהיישובים הנאוליתיים בלוב אשר שימשו למאכל.
האבטיח הוא אחד מפירות הקיץ האהובים בישראל.
עונת האבטיחים בישראל מתחילה בחודש אפריל מגיעה לשיאה ביולי ומסתיימת באוקטובר, כאשר מרקמו של האבטיח הופך ספוגי.
יש הסבורים כי ניתן לזהות אבטיח איכותי ומתוק (שמרקמו אחיד) אם הוא משמיע צליל עמוק כאשר מכים עליו.
אבטיחי קאקון היו ידועים בטיבם ויוצאו דרך נמל מכמורת לעזה ולמצרים.
מלבד אכילת הפרי ניתן לקלות את זרעי האבטיח השחורים או הלבנים להכנת פיצוחים, וכן להפיק מהם שמן מאכל.
שמן זרעי האבטיח גם משמש את תעשיית הקוסמטיקה והרפואה.
זן אבטיח הגרעינים הנפוץ בישראל נקרא מללי, על שם כפר מל"ל בו התגלה לראשונה בשנת 1940. המללי מכיל גרעינים רבים וגדולים במיוחד.
קטיף המללי מתבצע על ידי מכשיר מיוחד המפצח את הירק ומוציא את גרעיניו, בעוד שאת הליבה והקליפה הוא משאיר בשדה.
את קליפת האבטיח ניתן להחמיץ, והיא מאכל אהוב על בהמות.
האבטיח משמש כסמל למאבק הפלסטיני בישראל בשל קרבת צבעיו ל, לייצוג מחוז חרסון באוקראינה, ולסימול אקו-סוציאליזם.
הוא גם סמל גזעני לאפרו-אמריקאים.
אבטיח בלי גרעינים הוא זן כלאיים מיוחד אשר פירותיו עקרים ונושאים בתוכם רק מספר מועט של מעטפות הזרע – שקיקים לבנים דקיקים וקלים לאכילה.
על מנת ליצור אבטיח נטול גרעינים יש ליצור בשלב הראשון צמח אבטיח טריפלואידי (בעל סט משולש של כרומוזומים בגרעין).
זאת יש לעשות על ידי הפריה של צמח נקבה של זן טטרפלואידי (בעל סט מרובע של כרומוזומים בגרעין כתוצאה מהנדסה גנטית) באבקניו של צמח מזן רגיל, דיפלואידי (בעל סט כרומוזומים כפול).
זרעיו של הצמח הטריפלואידי מתפתחים לצמחי אבטיח טריפלואידיים שהם עקרים.
בשלב השני יש לאבק את הפרחים הנקביים של הצמח הטריפלואידי באבקניו של צמח דיפלואידי רגיל ואז מהפרחים נוצרים פירות עקרים שהם אבטיחים בלי גרעינים.
לכן זורעים בשדה הזן הטריפלואידי גם מיעוט מהזן הדיפלואידי שהוא בעצם זן מפרה המשמש כמקור לאבקה הרצויה.
האבטיח הטריפלואידי פותח בידי Hitoshi Kihara מהפקולטה לחקלאות באוניברסיטת קיוטו שפרסם את תגליתו בשנת 1951.
בשנת 1954 שלח הברון ג'יימס רוטשילד את אנשי חברת פיק"א, שהייתה בבעלותו, לערוך בישראל ניסוי בגידול אבטיחים ללא גרעינים למטרות מסחריות.