tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אבני בעלבכ הן שישה גושי אבן רומיים מסיביים מעובדים שנמצאו בבעלבכ, לבנון, ששימשו כמגליתים.
שלוש האבנים הקטנות ביותר מתוך השש הן חלק מקיר במתחם הרומי של מקדש יופיטר , והן מוכרות כ-"טריליתון".
משקלה של כל אחת מהאבנים הללו הוא כ-750–800 טונות.
שלוש האבנים הגדולות ביותר הן מונוליות רומאיות, שאינן חלק ממבנה גדול יותר: "אבן האישה ההרה" (משקל מוערך של כ-1,000 טונות), "אבן הדרום" (משקל מוערך של כ-1,242 טונות) ו-"האבן הנשכחת" (משקל מוערך של כ-1,650 טונות).
יש המאמינים כי אבנים אלו נועדו למקדש יופיטר, אך בשל גודלן הן מעולם לא הוזזו ממקום מחצבתם.
על האבנים הללו מבוצע חקירות ארכאולוגיות, בעיקר על ידי קבוצות גרמניות וצרפתיות, מאז המאה ה-19.
אבני אלגביש הם עצמים שמוזכרים בספר יחזקאל כמי שעתידים ליפול מן השמים כעונש לרשעים, וכן כחלק ממלחמת גוג ומגוג.
בספרות חז"ל מכונות כך גם האבנים שהושלכו מהשמים בעת מלחמת גבעון, ובמספר מדרשים מצוין כי הן אותן אבני ברד שהומטרו מוקדם יותר על המצרים במכת ברד.
לא ברור אם אבנים אלו הן אבנים רגילות או גבישי קרח גדולים, מעין ברד.
אבני האלגביש מופיעות בתנ"ך במפורש פעמיים, שתיהן בספר יחזקאל.
בפעם הראשונה מתנבא יחזקאל על הפורענות העתידה לבוא מאת ה' על נביאי השקר באמצעות אבני אלגביש שיֵרדו מן השמים יחד עם רוח סערה וגשמים עזים: , ופעם נוספת על מלחמת גוג ומגוג, בה נאמר כי ה' ייקום בגויים באמצעות אבני אלגביש, גם הן מלוות בגשם שוטף:
במלחמת גבעון המופיעה בספר יהושע, מסופר על עם ישראל שהתגייס לעזרת הגבעונים נגד מלכי האמורי שצרו על גבעון.
יהושע וחילו הפתיעו את מלכי האמורי, ואלו נמלטו אל מעלה בית חורון, ומשם לעזקה ומקדה.
כוחותיו של יהושע הכו בהם, האבנים הגדולות - אבני הברד האלו, מוזכרות בגמרא בשם אבני אלגביש.
חז"ל מציינים כי אבני אלגביש אלו ניתכו על המצרים במהלך מכת ברד, וכאשר תמה המכה, נעצרו האבנים במקומן בשמים, והמשיכו את נפילתן מאוחר יותר בימי יהושע, במלחמת גבעון, וכי אותן אבנים עצמן עתידים להמשיך ליפול מן השמים במלחמת גוג ומגוג.
למילה אלגביש קיימות הקבלות במספר שפות שמיות, כגון באוגריתית (ʾalgbṯ) ובאכדית (ʾalgamīšu).
המילה קשורה ככל הנראה אל השורש השמי ג-ב-ש (ערבית: جَبَس) שפירושו קפוא, גבישי.
יש מהראשונים שפירשו שהברד מכונה גביש עקב דמיונו לאבן טובה בשם זה הנזכרת בפסוק בספר איוב .
במדרשי חז"ל נדרשת המילה כמורכבת משלוש מילים "על-גב-איש":
מפשטות הפסוקים, וכן מדברי חז"ל, נראה כי אבני האלגביש הן כגבישי קרח גדולים, מעין ברד.
כך עולה מהופעתן במקרא לצד , וכן לפי תיאור חז"ל בשם "אבני אלגביש" את האבנים שהושלכו מן השמים במלחמת גבעון, כשבפסוק הוזכרו כאבני ברד,
או לפי דבריהם כי אבני אלגביש של מלחמת גבעון הן הברד שהופיע במכת ברד במצרים, שאותו תיארו חז"ל כ"נס בתוך נס" בכך שהורכב מקרח ואש יחד,
או על פי דרשת חז"ל בפסוק , ממנו נלמד שבעת קריעת ים סוף פרע ה' מהמצרים גם באמצעות אבני אלגביש.
זיהוי אבני האלגביש כאבני ברד מופיע גם במפרשי המקרא הראשונים.
גבישי ברד בגודל רגיל נחשבים לתופעת טבע שגרתית, ומזיקה בעיקר לייבולים חקלאיים, אך במקרים קיצוניים הברד יכול להיות קטלני לבני אדם.
משלחת מדענים מטעם נשיונל ג'יאוגרפיק גילתה בשנת 2004 כי מותם בתקופה הפרה-היסטורית של כ-200 נוודים, שגופותיהם נמצאו בהרי ההימלאיה עם גולגולות שבורות, היה כתוצאה מסופת ברד עם כדורי ענק קטלניים.
לעומת זאת יש המתארים את אבני אלגביש כאבנים ממש.
התימוכין לכך הם מהלכה המופיעה בגמרא, אודות הרואה את אבני האלגביש שהוטלו מן השמים במהלך מלחמת מלכי הדרום שעליו לברך את ברכת הראייה "ברוך שעשה נסים לאבותינו במקום הזה", ולא ייתכן שאבני ברד התקיימו במקום עד זמן חז"ל בלא שנמסו בינתיים.
בגבעת אבני חמשת המלכים הסמוכה לעיר הקדומה בית חורון נמצא מקבץ ייחודי של אבני צור, הממוקמים בנטייה כמעט אנכית באופן הנראה בלתי-טבעי, וכאילו הוטלו לאדמה מן הגובה.
ישנם המזהים את האבנים עם האבנים המוזכרות בגמרא.
יש מי שהציע שאבני אלגביש הן אבני מטאוריט שה' ממטיר כדי להכות את הרשעים.
אליעזר בן יהודה מתרגם את המילה אלגביש כ"אבן שמים", מטאוריט, ומציין לדברי האבן עזרא שאבני אלגביש מסוגלות לחולל שריפה.
מטאורואידים מרחפים בדרך כלל בחלל, ורק לעיתים רחוקות חודרים לאטמוספירה בגודל משמעותי בלי להישרף לחלוטין בעת חדירתם; מה שעולה בקנה אחד עם מדרשי חז"ל אודות ירידת מטר האבנים "בהמשכים": במצרים, בימי יהושע, ולעתיד לבוא בימי גוג ומגוג.
מטאוריטים טבעיים יכולים להיות מקרח, מתכת או אבן.
מרבית המטאוריטים הם בגודל ממוצע של עד כדור טניס.
מעטים ונדירים הם המקרים שבהם פגע מטאוריט באדם או ביישוב.
לאורך ההיסטוריה תועדו שלושה מקרים בהם בני אדם נפגעו ממטאוריט ושרדו באירוע: ב-1954, מטאוריט בגודל אשכולית פגע באן הודג'ס בזמן שישנה, לאחר שעבר דרך גג ביתה שבאלבמה, ארצות הברית; ב-2009, מטאוריט קטן פגע בנער בגרמניה בדרכו לבית הספר, ופצע אותו קלות.
ב-2013, מטאוריט התפוצץ בשמי רוסיה סמוך לעיר צ'ליאבינסק, וגרם ל-1,200 פצועים ולנזק רב.
עוגות אבני דומינו או דומינושטיין דומינו") הן מסוג הממתקים שנמכרים בעיקר בעונת חג המולד בגרמניה ובאוסטריה.
עוגות אבני דומינו הן מוצר קונדיטוריה שכבתי, הקשורה לעוגת נפוליאון, עוגת אופרה, עוגת פונץ', ועוגיות ג'אפה.
לאבני דומינו יש בסיס של לבקוכן, שכבה אמצעית של ג'לי (למשל מדובדבנים חמוצים או ממשמשים), ושכבה עליונה של מרציפן או פרסיפאן (Persipan).
הוא מצופה בשוקולד מריר (בדרך כלל).
עוגות אבני דומינו הומצאו בשנת 1936 על ידי הרברט ונדלר (1912–1998) בדרזדן.
בגלל המחסור במזון במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא התכוון שעוגות קטנות אלה תהיינה בתקופה זו אלטרנטיבה במחיר נמוך יותר לפרליני שוקולד היקרים יותר שלו.
העוגות אכן הפכו לפופולריות כנוטפרלין (פרלין מצוקה או פרלין חירום).
המתכון המקורי של ונדלר השתמש ב-Pulsnitzer Pfefferkuchen (ג'ינג'ר מפולשניץ).
המפעל של ונדלר נהרס במלחמת העולם השנייה ונבנה מחדש ב-1952. בשנת 1972, החברה שלו הולאמה במהלך השלטון הקומוניסטי בגרמניה המזרחית.
הממשלה החזירה את החברה לוונדלר ב-1990 במהלך איחוד גרמניה מחדש.
KG, שבסיסה בדרזדן, את החברה ואת המתכון המקורי של אבני דומינו.
עד אז הקונדיטוריה הפכה פופולרית ברחבי גרמניה, במיוחד במהלך חג המולד.
חברת ד"ר קונדט עדיין מייצרת ומוכרת את עוגות אבני דומינו המקוריות של ונדלר.
יצרנים ומפיצים גרמניים אחרים כוללים את רשתות הסופרמרקטים אדקה, Favorina, Lambertz ו-Niederegger.
קונדיטוריות קטנות בגרמניה מייצרות ומוכרות גם כן עוגות אבני דומינו, כולל וריאציות עם ג'לי תות שדה ונוגט.
בארצות הברית, אלדי משווקת אותם כ"דומינוס שוקולד" תחת המותגים Deutsche Küche ו-Winternacht שלה.
לרוב מדינות ארצות הברית יש אבן חן או סלע המסמל את המדינה.
לא לכל מדינה יש מינרל, סלע, אבן או אבן חן רשמית.
קליפורניה הייתה המדינה הראשונה שקבעה סלע מדינתי רשמי.
לוורמונט יש שלושה סלעים רשמיים, ויש מדינות שאין להן אף סלע רשמי.
(בסוגריים רשומה השנה בה אומצה האבן או המינרל באופן רשמי על ידי בית המחוקקים של המדינה)
יש לשים לב כי האימוץ של סמל על ידי המדינה אינו בהכרח תואם את ההגדרה המינרלוגית המדעית שלה, כך למשל פנינה שהיא אינה אבן מוגדרת על ידי אחת המדינות ככזו.
לצורך ההגדרה כ"מינרל", "סלע" או "אבן חן" יש להסתמך על הכתוב בערך המתאים ולא על השיוכים בטבלה להלן.
אַבְנֵי חֵפֶץ היא התנחלות במתכונת של יישוב קהילתי דתי בצפון-מערב השומרון, המשתייך למועצה אזורית שומרון ולארגון יישובי אמנה.
היישוב ממוקם כקילומטר צפונית לכפר שופא, כ-4 ק"מ מדרום-מזרח לטולכרם, ליד גבעת דיר רבן.
השם סמלי ומקורו בפסוק .
בסיס נוסף לשם היישוב נמצא במקום הנקרא "חירבת אל-חפס'ה" השוכן מצפון לו.
היישוב הוקם ביוזמה עסקית פרטית של חברה בשם "הקרן לגאולת קרקע תכנון ופיתוח יישובים בע"מ" על 400 דונם שרכשה במקום.
הקמת היישוב אושרה על ידי ועדת השרים להתיישבות ב-22 ביולי 1984, יום לפני הבחירות לכנסת האחת עשרה יחד עם שישה יישובים נוספים.
לאחר הקמת ממשלת האחדות נמנתה נחליאל בין ההתנחלויות שהוכרו על ידי הממשלה.
אולם בעיות ברישום הבעלות על הקרקע מנעו את הקמת היישוב, לאחר שהתברר שמסמכי הרכישה זויפו.
היישוב הוקם לבסוף בשנת 1990, על ידי גרעין תלמידי ישיבת ההסדר בקרני שומרון, לאחר שקיבל הקצאה של 1,500 דונם של קרקעות שהוכרזו כאדמות מדינה.
תחילה הוקמו בו 180 יחידות דיור.
בשנת 2000 החלה הקמתם של 125 יחידות דיור נוספות.
ביישוב מוקמת שכונה חדשה בהיקף של 900 יחידות דיור.
לצד בניה רוויה של חברת הרי זהב, ביישוב פרויקט מבית "אופק הנדסה ויזמות" עם 32 יחידות דיור.
בנוסף, ישנה בסמוך ליישוב חווה חקלאית אשר נועדה לשמור על הקרקעות של היישוב מחוץ לגבולות הגדר.
אבני חפץ הינו הישוב הראשון בשומרון (למעט קרית ארבע) אשר ערב בניה רוויה בתמהיל הבניה בישוב.
בישוב נבנו בשנות ה-90 בניינים בני שלושה וארבעה קומות וכיום שלב ד' של שכונת קדם בישוב נמצא בעיצומו עם בניינים של עד 9 קומות.
ביישוב 12 בתי כנסת, 2 מעונות לגיל הרך, בית ספר יסודי, סניף של תנועת הנוער בני עקיבא וגני ילדים כולל גן חינוך מיוחד.
תלמידי חטיבת הביניים והתיכון של היישוב לומדים במוסדות חינוך בקרני שומרון, בקדומים ובהר ברכה.
ישנם מפעלי תרבות וחוגים לילדים ומבוגרים וכן אשכול תרבות.
ביישוב נבנו סופרמרקט וקופת חולים בנוסף לעסקים קטנים מגוונים, כמו כן עמדת הזנקה של מד"א ותחנת הזנקה של כיבוי אש המופעלות על ידי מתנדבים מהיישוב.
בנוסף נפתחה עמדת קבע משטרתית.
ב-3 באפריל 2004 סמוך לשעה 1:00 בלילה, חדר מחבל ליישוב, רצח את , תושב היישוב, ופצע את בתו.
המחבל, רמזי פח'רי, שביצע את הפיגוע, שוחרר ארבעה ימים קודם לכן ממתקן צבאי, שבו נכלא בגלל מעורבות בפעילות חבלנית.
בצוואתו כתב שהשב"כ הציע לו להיות משתף פעולה, והפיגוע הוא תשובתו.
ב-9 בדצמבר 2015, במהלך חג החנוכה, נורו בני זוג בשעה שהיו במכוניתם בכניסה ליישוב.
ב-10 במאי 2023 בוצע ירי לעבר רכב בסמוך ליישוב, כוח של סיירת גולני שהיה בקרבת מקום חיסל את שני המחבלים.
בשנת 2023 היו מספר רב של יריות לעבר נוער וצעירים בבור מים סמוך ליישוב.
אבנית היא שכבה מוצקה בצבע לבן-אפור המצויה בקומקומים חשמליים, בגופי חימום מים אחרים ובמערכות בהן זורמים מים חמים.
האבנית נוצרת כשיונים המומסים במים שוקעים בעקבות תהליך החימום.
מקורו של המשקע הוא בסלע גיר שהומס על ידי הגשמים ועשה דרכו למי התהום ומשם למי השתייה.
הסרת האבנית מתבצעת בדרך כלל באמצעות יצירת סביבה חומצית, שממיסה מחדש את הגיר שנוצר על גוף החימום.
במכשירים ביתיים ניתן לעשות זאת באמצעות המסת חומצת לימון (מלח לימון) או חומץ ביתי.
מים בהם עשויה להיווצר אבנית נקראים "מים קשים", והם מכילים לרוב יוני סידן, מגנזיום, ויון מימן פחמתי (ביקרבונט).
המלח העיקרי המרכיב את סלע הגיר, סידן פחמתי שנוסחתו CaCO3, אינו מסיס במים מזוקקים, אולם הוא מתמוסס במים חומציים.
מי הגשמים חומציים מעט בשל התמוססות פחמן דו-חמצני מהאוויר, היוצר במים חומצה פחמתית, H2CO3. זו ממיסה את סלע הגיר, לפי התגובה הכוללת הבאה:
תוצר התגובה, סידן מימן פחמתי (), Ca(HCO3)2 הוא מלח מסיס הנמצא במים קשים בכמות גדולה.
גם התגובה ההפוכה מתרחשת כל הזמן, ולמעשה מדובר בתהליך הנמצא בשיווי משקל (Ca2+ + 2HCO3- ⇋ Ca2+ + CO32- + CO2 + H2O).
בעת חימום תגרום התגובה ההפוכה לשיקוע: מסיסותו של הפחמן הדו-חמצני, הנוצר מפירוק הסידן המימן פחמתי במים, קטנה מאוד עם עליית הטמפרטורה, והוא משתחרר לאוויר; על פי עקרון לה-שטלייה, התגובה ההפוכה תתגבר, וייווצר משקע של סידן פחמתי בכלי המחומם.
על כן, רוב האבנית בגופי חימום עשויה גיר או מגנזיום פחמתי, ששוקע בתהליך דומה.
יונים של סידן עשויים להקשר גם לסבון.
סבון מכיל אניונים (יון טעון שלילית) שמקורם בחומצות שומן נייטרליות או תרכובות כימיות דומות.
מלחי הסידן של אניונים אלה אינם מתמוססים היטב במים.
השילוב יוצר קרום שמתקשה כשכבה דקה על משטחים באמבטיה, בכיור, על אריחי חרסינה או בצינורות ניקוז.
מניעת שקיעת האבנית נעשית בתהליכים הנקראים ריכוך מים ועיקרם הקטנת ריכוז היונים הבלתי מסיסים.
בקרב הציבור ישנם חששות מהשלכות בריאותיות של שתיית אבנית, ובפרט אמונה כי שתיית אבנית גורמת לאבנים בכליות.
על פי הידוע, אין לחששות אלו ביסוס.
ארגון הבריאות העולמי דיווח כי לא ידועה עדות להשפעה שלילית של מים קשים על בני אדם.
על פי מועצת המחקר הלאומי של ארצות הברית, "מים קשים יכולים לספק חלק מצריכת הסידן והמגנזיום הדרושה לתזונה היומית."
על השיניים יכולה להיווצר אבן שן , כתוצאה ממינרליזציה והתקשות של הרובד החיידקי .
תהליך זה קורה בעקבות תגובת שיקוע של מינרלים מהרוק והמזון ברובד החיידקי.
אבן שן יכולה לגרום לפגיעה בבריאות השן והחניכיים.
בין השאר, המשקע מהווה מצע נוח לחיידקים, ואלה עלולים לגרום לדלקת חניכיים.
ניתן להסיר אבן שן מהשיניים באופן מכני, בדרך כלל על ידי שיננית.
בשפת היום-יום אבן השן מכונה לעיתים קרובות "אבנית", אבל הרכבה הכימי שונה מזה של האבנית שמקורה במי השתייה.
אבן שן מכילה תערובת של חומרים אורגנים ואי-אורגניים, בעיקר צורות שונות של סידן-פוספט .
אבנים בכליות או אבנים בדרכי השתן היא קריסטלופתיה (crystalopathy) הנגרמת בשל היווצרות גביש (או אבן) קשה-תמס בדרכי השתן.
המחלה המתאפיינת בהימצאות אבן אחת או יותר בכליות (Nephrolithiasis) או בדרכי השתן (Urolithiasis).
האבנים נוצרות כשהשתן הופך להיות מרוכז מדי במלחים (או במינרלים) שונים.
ריכוז המלחים הגבוה גורר התגבשות של המלחים לכדי גבישים (או "אבנים") קשי תמס.
באופן רגיל נמצא במערכת השתן מנגנון המונע את היווצרות הגבישים, אך כאשר מנגנון זה כושל, נוצרות האבנים.
לרוב נוצרות האבנים (renal calculi) בכליות ועוזבות את הגוף דרך מערכת השתן; אבן קטנה עשויה לעבור ללא תסמינים, אך אבן גדולה, מעבר לקוטר של 5 מ"מ (עד לגודל כדור גולף!), עלולה לחסום את השופכן (צינור מוביל השתן), דבר הגורם לכאב עז בגב התחתון, במפשעה או בבטן.
בנוסף, האבן עשויה לגרום להופעת דם בשתן, להקאות, או לכאב חזק בעת מתן שתן.
חסימת מעבר השתן לאורך זמן עלולה לגרום לפגיעה חמורה בתפקוד הכליות, ולכן מחייבת טיפול מהיר.
היווצרות האבנים תלויה בצירוף של גורמים סביבתיים וגנטיים.
גורמי סיכון כוללים: רמות סידן גבוהות בשתן, השמנה, מזונות מסוימים, תרופות מסוימות, תוספות תזונה הכוללות סידן, היפרפרתירואיזם (פעילות יתר של בלוטת יותרת המגן [parathyroid gland]), שיגדון (gout), וחסר בצריכת נוזלים.
הסימן המובהק לאבן בכליות או בדרכי השתן הוא כאב עז לפרקים המוקרן מצד הבטן לכיוון המפשעה או לירך הפנימית.
הכאב מלווה בצורך לתת שתן, חוסר מנוחה, דם בשתן, בחילה, והקאה.
לרוב הכאב מגיע בגלים האורכים 20–60 דקות, הנגרמים מתנועות מחזוריות בשלפוחית השתן, שעה שהיא מנסה לחלץ את האבן.
התייבשות, הנובעת מצריכת נוזלים נמוכה, היא גורם מרכזי בהיווצרות האבנים.
השמנה, חוסר פעילות פיזית, וצורת חיים בלתי פעילים, אף הם גורמי סיכון מרכזיים.
צריכה גבוהה של חלבון מן החי, מלח, סוכרים (ודבש בכלל זה), מיצי פירות, מהווים אף הם גורם סיכון, לאור ההפרשה של חומצת שתן.
בנוסף לסימנים החיצוניים המצוינים לעיל, אבחון אבנים בכליות נעשה גם בטכניקות אבחון שונות נוספות, כגון סריקת אולטרה סאונד או CT, עם וללא צבעי ניגוד, בדיקות דם לקבלת רמות קריאטינין, שתנן וסידן בדם, ובדיקות להימצאות שברי אבן בשתן.
סוגי אבנים וסיבות עיקריות להיווצרותן
אבנים עשירות בסידן: בלמעלה ממחצית המקרים, אבני סידן נוצרות ללא סיבה ידועה.
אין סימנים ליתר סידן בדם.
לעיתים קרובות, התופעה קיימת גם בקרובי משפחה נוספים.
ככל הנראה, מצב זה נובע מתורשה פוליגנית (המערבת מספר גנים), המתבטאת בהפרשת יתר של סידן בשתן, ולפעילות יתר של ויטמין D.
לצורך האבחנה כי אכן מדובר במצב אידיופתי, יש צורך לשלול סיבות אחרות העלולות להביא לשינוי במטבוליזם של מינרלים, כגון יתר פעילות בלוטת התריס, תסמונת קושינג, סרקואידוזיס, גידולים ממאירים ועוד.
בעבר נטו לחשוב כי יש להגביל חולים אלו בצריכת סידן, אולם נמצא כי הגבלה זו דווקא מגבירה את הסיכון להיווצרות אבנים (פחות סידן קיים במעיים ולכן הוא נקשר פחות לאוקסלט, מה שמביא לעליה בריכוז האוקסלט בשתן).
על כן, ההמלצה כיום היא דיאטה דלת-נתרן ודלת-חלבונים, ובמידת הצורך - מתן משתנים מסוג תיאזידים המפחיתים את הפרשת הסידן בשתן.
אבנים עשירות בקלציום אוקסלט: כ־20% מסך האבנים העשירות בקלציום אוקסלט נוצרות בגין צריכה מוגברת של בשר ודגים (המכילים פורין).
מצב זה נקרא Hyperuricosuria, כלומר עודף בחומצת שתן בשתן (מעל 750 מ"ג) בנוכחות אבני קלציום אוקסלט.
במצבים אלו יש להמעיט באכילת מאכלים המכילים פורינים, ובמידת הצורך ליטול Allopurinol.
אבנים עשירות בקלציום אוקסלט יכולות גם להיגרם כתוצאה ממצב הקרוי היפראוקסלוריה (Hyperoxaluria), כלומר, עודף של אוקסלט בשתן.
עודף זה יכול להיות תוצאה מתזונה עשירה באוקסלט (תרד, אגוזים, שוקולד) או נמוכה בסידן.
סיבה נוספת, אם כי נפוצה הרבה פחות, לעודף של אוקסלט בשתן קשורה למעיים, וליתר דיוק, בעיה בספיגת שומנים במעיים כתוצאה ממחלה או מניתוח (ניתוח מעקף לקיבה, מחלת קרוהן, אי ספיקה של הלבלב).
כשיש בעיה בספיגת שומנים, הסידן במעיים נקשר לשומנים (שלא נספגים היטב) במקום לאוקסלט, ונוצר עודף באוקסלט המביא לעליה באבני קלציום אוקסלט בשתן.
הטיפול בשני המקרים הוא דיאטה דלת-אוקסלט ומרובה בסידן ומגנזיום, ולעיתים מתן חומר הקושר את האוקסלט במעיים ומונע ספיגה שלו.
קיימת סיבה נוספת לאבני אוקסלט - מחלה תורשתית נדירה הקרויה Primary oxaluria העוברת באופן אוטוזומלי רצסיבי, כאשר ההסתמנות הקלינית הראשונה של יצירת אבנים מתרחשת כבר בגיל הילדות.
הטיפול במצב זה כולל מתן נוזלים, אשלגן ציטרט ופירידוקסין, אולם גם לאחר טיפול אגרסיבי עלולה להיווצר אי ספיקת כליות כרונית.
הטיפול האפקטיבי היחיד הוא השתלת כבד (כדי לתקן את הפגם האנזימטי) יחד עם השתלת כליה.
היפר-פארתירואידיזם ראשוני הוא מצב שבו עליה ברמות הורמון המופרש מבלוטת יותרת התריס (פארתירואיד) (PTH) מביא לרמות סידן מוגברות בדם (היפרקלצמיה).
לרוב, הסיבה נעוצה בהתפתחות גידול.
מצב זה נפוץ יותר אצל נשים מאשר גברים, ומביא ליצירת אבני סידן בשתן.
הטיפול הוא כירורגי, כלומר הסרת הגידול.
מחסור בחומצה ציטרית: בחלק לא מבוטל מן המקרים, הסיבה לאבני סידן נובעת ממחסור בחומצה ציטרית (ציטרט) - Hypocitraturia.
חומצה ציטרית בשתן מונעת יצירת אבני סידן, על ידי יצירת קומפלקס מסיס יחד עם סידן, וכך מפחיתה רמות סידן חופשיות בשתן.
אצל 20% עד 40% מהמטופלים עם אבני כליות, ניתן למצוא רמות נמוכות של חומצה ציטרית בשתן.
הטיפול הוא עם תרופה אלקלית, אשר מעלה את הפרשת הציטרט לשתן (למשל, מלחי אשלגן).
חמצת אבובית הכליה (Distal Renal Tubular Acidosis): מצב נוסף המביא ליצירת אבנים אולם הוא נדיר יחסית.
במצב זה הנפרון הדיסטלי בכליה לא מסוגל לייצב pH תקין וכתוצאה מכך נוצרת חמצת סיסטמית בגוף.
הטיפול הוא באמצעות תרופות אלקליות.
אבני חומצת שתן: אבנים אלה נוצרות בסביבה חומצית; שתן חומצי יתר על המידה מהווה גורם סיכון להיווצרות אבנים אלו.
סיבות נפוצות להיווצרות אבני חומצת שתן כוללות את התסמונת המטבולית שיגדון, וכן יצירת אבנים אידיופתית (שאינה ברורה סיבתה).
סיבות אחרות, אולם נפוצות פחות, כוללות מחלות גידוליות של תאי דם (מיילופרוליפרטיביות), טיפול כימותרפי, ותסמונת שגדון גיל הנעורים (תסמונת ליש-ניהן), המביאות לייצור מסיבי של חומצה אורית.
הטיפול הוא הן העלאת pH השתן (תרופות אלקליות), והן הורדת רמות חומצת האורית בשתן.
אבני ציסטין: אבנים אלה אינן שכיחות, ונוצרות על רקע של הפרעה תורשתית הקרויה ציסטינוריה (cystinuria) .
במחלה זו יש פגם בנשא של חומצות האמינו ציסטין, ליזין, ארגינין ואורניטין, והן אובדות בשתן.
המחלה עצמה נגרמת לאור חוסר המסיסות של ציסטין בשתן ויצירת אבני ציסטין.
הטיפול הוא באמצעות שתייה מרובה, גם בלילה.
יש להקפיד על מתן שתן העולה על 3 ליטר ביום, כמו גם להביא את pH השתן לרמות העולות על 7.5. דיאטה דלת מלחים עשויה להפחית את הפרשת הציסטין.
אבני סטרוויט (struvite): אבנים נדירות יחסית ונפוצות יותר אצל נשים.
האבנים נוצרות לאחר זיהום דרכי השתן על ידי חיידקים, לרוב חיידק מסוג פרטיאוס (Proteus), המכיל אנזים הקרוי אוראז, המפרק אוריאה לאמוניה ופחמן דו-חמצני.
הסטרוויט נוצרת לאחר עיבוד נוסף של האמוניה ותגובתו עם מגנזיום וזרחן חמצני.
בנשים, לאור שכיחות יתר של דלקות בדרכי השתן, עלולות להיווצר אבנים אלו, ובמיוחד לאחר טיפול אנטיביוטי מתמשך.
הטיפול האנטיביוטי מעשיר נוכחות של חיידקי פרוטיאוס על פני חיידקים אחרים.
הטיפול באבן סטרווויט הוא הסרה מלאה של האבן וחיטוי דרכי השתן.
אבנים שגודלן קטן מ-5 מ"מ והנמצאות בכליה או בדרכי השתן אינן דורשות לרוב הליך רפואי מיוחד, וניתן להסתפק בטיפול מונע: שתייה רבה, דיאטה ותרופות המיועדות למנוע את שקיעת המלחים.
במרבית המקרים האבנים הכלואות גדולות מ-6 מ"מ ודורשות התערבות.
במקרה של כאב, יקבל החולה תרופות משככות כאבים.
במקרים של זיהום, הטיפול כולל קבלת אנטיביוטיקה.
הטיפול המקובל ביותר אינו פולשני, ונעשה באמצעות גלים על-קוליים (אולטרה סאונד) המפוררים את האבנים.
בדרך זו הופכות האבנים לגרגירים, המופרשים מהגוף דרך מערכת השתן.
גודל האבן, מיקומה בדרכי השתן והרכבה קובעים את עוצמת גלי הקול המופעלות על האבנים.
שיטת טיפול זו אינה מתאימה לכל סוגי האבנים.
טיפול אחר נעשה באמצעות מכשיר דמוי טלסקופ, שבאמצעותו חודרים דרך צינור השופכה לשלפוחית השתן, ומשם, דרך צינור השופכן, לכיוון הכליה.
במהלך זה מרסקים את האבנים ושולפים אותן.
טיפול זה אינו מצריך חיתוך של העור והוא מבוצע בתוך המסלול שבו עובר השתן, כלומר מהשופכה לכליה.
היתרון הגדול של השיטה הוא בביצוע שתי פעולות בו-זמנית - ריסוק האבנים יחד עם לכידת הפירורים במקביל.
האפשרות השלישית מבוצעת כשהאבנים גדולות ומורכבות, וכוללת חדירה ישירה לכליה דרך העור, וריסוק האבנים.
הבחירה בשיטת הטיפול תלויה בגודל האבן ובמקומה.
טיפול חדשני נוסף הוא ליטוטריפסי.
אֶבֶנְקִית (Эвэды̄ турэ̄н) היא שפת האבנקים, והגדולה שבשפות הטונגוסיות הצפוניות, ומדברים בה כ־30,000 איש ברוסיה, בסין ובמונגוליה.
ברוסיה מרוכזים 30,000 אבנקים בין יניסיי עד האי סחלין.
בסין חיים רוב 34,000 האבנקים במונגוליה הפנימית ובשינג'יאנג, מהם 19,000 דוברי אבנקית (וכ־3,000 מדברים רק בה).
במונגוליה חיים עוד כ־1,000 דוברים.
אוצר המלים שלה וצורני הנטייה שלה שונים מאוד מאלה של הטורקית ושל המונגולית, אליהן היא בדרך-כלל מקושרת.
ההשפעה של הרוסית חזקה מאוד, מכיוון שמרבית דוברי האבנקית הם גם דוברי רוסית (75.2% דיברו גם רוסית ב־1979 ו־92.7% ב־2002).
לאבנקית שלושה ניבים עיקריים - הצפוני, הדרומי והמזרחי - וההבדלים ביניהם נרחבים למדי.
ברוסיה האבנקית נכתבת בעזרת גרסת האלפבית הקירילי, ואילו בסין היא נכתבת תוך שימוש בכתב המונגולי.
בסין נכתבת האבנקית בעזרת הכתב המונגולי.
ברוסיה נכתבה האבנקית משנת 1931 בעזרת גרסת האלפבית הלטיני והחל משנת 1937 משמש לשם כך גרסת האלפבית הקירילי המבוססת על הכתב הרוסי.
האלפבית מבוסס הלטינית, רוסיה, 1931–1937:
+פונמות באבנקית וילוני חכי מכתשי/שִנִּי שפתי־שִנִּי דו־שפתי אפיŋɲnm סותםgkdʲtbp מחוכךʤʧ חוכךɣx svfβ מקורב(צדי)wjl רוטטr * - תוספת פונמה לסטנדרט
האלפבית מבוסס הקירילית, רוסיה, 1937 ואילך:
אָבָּנִיבִּי (או אָ-בָּ-נִי-בִּי) הוא פזמון עברי, שהיה השיר הזוכה באירוויזיון 1978. הוא נכתב על ידי אהוד מנור והולחן בידי נורית הירש.
את הפזמון ביצעו יזהר כהן ולהקת אלף-בית, שייצגו בתחרות את ישראל.
השיר, בסגנון דיסקו קצבי, יועד במקור לפסטיבל שירי הילדים, אך לבסוף הוצע לפסטיבל הזמר והפזמון (תשל"ח), ששימש אז כקדם-אירוויזיון.
השיר נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 1978 לאחר שזכה במקום הראשון בפסטיבל.
את הרעיון לכתיבת השיר הגה אהוד מנור בשנת 1977. הוא פנה אל נורית הירש ברעיון לכתוב שיר לפסטיבל שירי הילדים.
הצמד הרבה לשתף פעולה, בין היתר כאשר יצרו את השיר "אי שם" עמו ייצגה הזמרת אילנית את ישראל באירוויזיון 1973. לפי הירש, מנור רצה לכתוב שיר בשפת הבי"ת, שהייתה שגורה בפיו בילדותו בבנימינה.
כל הליך כתיבת השיר "אבניבי" התבצע דרך הטלפון תוך מספר שעות.
עם סיום כתיבת השיר, הרגישו השניים שהשיר טוב מידי לפסטיבל שירי הילדים והחליטו לשלוח אותו לפסטיבל הזמר והפזמון.
במקביל, בשנת 1978 הוחלט שהשיר הזוכה בפסטיבל ייסע לייצג את ישראל באירוויזיון 1978 בפריז.
השיר עוסק באהבה דרך עיני ילדים.
יש בו השוואה בין האהבה כפי שנראתה בילדות, הועברה בסוד ובשפת הבי"ת המוצפנת ("מה שהרגשנו באמת לחשנו רק בשפת הבית"), לעומת הדרך שבה יש להתייחס לאהבה בחיים הבוגרים ("אהבה היא מילה יפה...
מוזיקלית, השיר שונה מרוב שירי האירוויזיון בכך שהוא מסתיים מעט אחרי שינוי הסולם, בעוד שברוב השירים יש קטע גישור או חזרה על הפזמון בשלב זה.
נורית הירש כתבה ועיבדה את השיר בהשראת העיבודים של שירי הבי ג'יז.
הירש חיפשה להביא אל תחרות האירוויזיון משהו חדש ושונה.
שיר בסגנון הבי ג'יז והלהקות האמריקאיות השחורות עדיין לא בוצע על בימת האירוויזיון.
על מנת להבליט את השיר ולהבדילו מביצועים אחרים, הירש החליטה לעצור את השיר באמצע ולהוסיף קטע נגינה שבו יוכלו המבצע וזמרי הליווי לבצע קטע ריקוד.
בפסטיבל הזמר השיר קיבל מספר נקודות זהה לשירה של חדוה עמרני "בלב אחד" (66 נקודות).
עם סיום ההצבעה היה מצב של חוסר ודאות לגבי זהות הזוכה, ולאחר בדיקה הכריזה המנחה רבקה מיכאלי על "אבניבי" כשיר הזוכה, משום שקיבל יותר פעמים 12 נקודות.
פרק הזמן של הבירור והמתח עד ההכרזה על הזוכה שודר בשידור חי, אך הושמט בעריכה לצורך השידור החוזר, ובכל השידורים החוזרים (גם בשנות ה-2000) הוא לא נכלל.
השיר היה השמונה-עשר בסדר הביצוע בתחרות.
להקת הליווי שליוותה את יזהר כהן כללה שני גברים ושלוש נשים, ובזמן ביצוע השיר רקדה לצליליו.
חברי להקת הליווי "אלף-בית" (מחוץ לישראל הוצגה כ"אלפא-ביתא") היו נחמה שוטן, אתי צוברי, ראובן ארז, איציק עוקב וליסה גולד.
מלחינת השיר הירש ניצחה על התזמורת בזמן הביצוע.
את כוריאוגרפית השיר יצר שלמה רוזמרין.
בסוף ההצבעה קיבל השיר 157 נקודות, דבר שמיקם אותו במקום הראשון מתוך 20, ובהפרש של 32 נקודות מהמקום השני.
עקב התארכות ההצבעה, הוכרז השיר הזוכה בשעה 01:10 לפנות בוקר, לפי שעון ישראל.
הטלוויזיה הישראלית, שקנתה זמן לוויין עד השעה 01:00, נותרה ללא תמונת לוויין ולא שידרה את הזכייה בשידור חי.
בשלבי ההצבעה האחרונים, כשהתברר שישראל בדרך לניצחון, קטעה הטלוויזיה הירדנית את השידור ועברה לשדר תמונה של נרקיסים; בחדשות לאחר מכן סירבה ירדן להכיר בזכיית ישראל והכריזה על בלגיה כעל הזוכה, על אף שזו הגיעה למקום השני.
זכייה זו באירוויזיון הייתה הראשונה לישראל.
בעקבות הזכייה ולפי כללי התחרות, אירחה ישראל את אירוויזיון 1979, והוא היה לאירוויזיון הראשון שנערך מחוץ לגבולותיה הגאוגרפיים של אירופה.
השיר, שהופיע באלבומו של כהן "ניגונה של השכונה", זכה להצלחה ברחבי אירופה וצעד במשך מספר שבועות במצעד הסינגלים הבריטי.
כמו כן, השיר הגיע לראש המצעד השבועי של רשת ג' ונשאר שם במשך חמישה שבועות.
הוא נבחר כשיר השנה במצעד הפזמונים השנתי של גלי צה"ל, ובמצעד השנתי של רשת ג' לשנת ה'תשל"ח הגיע למקום השני.
"אבניבי" זכה להצלחה רבה גם בתאילנד.
השיר הבא שייצג את ישראל באירוויזיון, שבעקבות זכיית "אבניבי" נערך בישראל – "הללויה" בביצוע גלי עטרי ולהקת חלב ודבש – זכה אף הוא בתחרות.
כך השיגה ישראל הישג נדיר – זכייה באירוויזיון במשך שנתיים רצופות (רק שלוש מדינות נוספות השיגו הישג דומה: ספרד, לוקסמבורג ואירלנד).
זכייתו באירוויזיון סימנה את תחילת העדפת סגנון זה בתחרות.
השיר מבוצע לעיתים קרובות במחרוזות טובי הפזמונים של האירוויזיון, כמו בחצי גמר אירוויזיון 2006 שנערך באתונה או מחרוזת שירי האירוויזיון שהתקיימה בקדם-אירוויזיון 2012 של דנמרק.
בשנת 2018 ביצעה הזמרת נטע ברזילי, זוכת אירוויזיון 2018, גרסת כיסוי לשיר עבור רדיו גלגלצ.
גרסת כיסוי בתאילנדית לשיר נשמעה בסדרה הלוטוס הלבן בפרק הרביעי של העונה השלישית.
אבניו Q הוא מחזמר בבימויו של ג'ייסון מור, המבוסס על התוכנית "רחוב סומסום".
בהתחלה הוא הופיע באוף ברודוויי, אחר כך בברודוויי בין 2003 עד 2009, ובלונדון ואז הופק בגרסאות נוספות בארצות כמו שוודיה, פינלנד וישראל.
המחזמר כולל בתוכו קטעים למבוגרים בלבד ומילים גסות, ולכן הוא מיועד לבני 16 ומעלה.
את המילים לשירים כתבו רוברט לופז וג'ף מרקס והבובנאי ריק ליון עיצב את הבובות.
הבובות עצמן מבוססות על דמויות האהודות מרחוב סומסום, טרקי המפלצת, למשל, הוא מפלצת חובבת סקס ואוננות המבוססת על עוגיפלצת, ואילו רוד, הומו שמתעקש להישאר בארון, וניקי, שעושה הכול כדי להוציא אותו, מבוססים על אריק ובנץ.
בישראל הועלתה הפקה בעברית של המחזמר בתיאטרון בית ליסין בסוף 2007 בבימויו של משה קפטן.
מפעילי הבובות היו רועי בר נתן, טלי אורן, עידן אלתרמן, ניקי גולדשטיין וקומיקאים נוספים.
מנחי הפעלת הבובות היו אילן סביר ואופירה ארכוני.
כמו כן השתתפו בגרסה העברית השחקנים מיכל ינאי, אלינור אהרון וניר שלמון.
הפקה מוקדמת יותר בישראל המבוססת על מחזה זה משנת 2006 נקראה "רחוב טוב" בבימויו של חנן פלד, את המוזיקה המקורית כתב יוני בלוך והשתתפו בהצגה גיל נתנזון, לוסי דובינצ'יק, ניר לוי, מאיה שוטנפלד, דייוויד לוינסקי, יעל בדש, כפיר לוי ועדי אייזנמן.
מנחה הפעלת הבובות היה אילן סביר.
המחזמר המצליח חזר לבמות ישראל ב-2018 כהפקה עצמאית.
המחזמר בגרסתו הנוכחית נאמן לחלוטין למקור כפי שעלה על במות ברודוויי, בבימויו של עידן ליפר ובהשתתפות השחקנים: בועז נחום, אורי אלקיים, אורית להב (עד 2019), ניצן אופיר, מאיה לבני / קטלין אליגדו, יורן דוידי, מזל פיקדו, עופרי לסקי / מאיה קריסטל טננבאום.
המחזמר הוצג באולם רוזין ברמת אביב ג' והוצג חד פעמית בתיאטרון הסינימה בסינימה סיטי גלילות.
המחזמר הוא מחווה לתוכנית הפופולרית רחוב סומסום, כאשר ג'ף מרקס והבובנאי ריק ליון עבדו ביחד בתוכנית.
אולם בניגוד לרחוב סומסום, אבניו Q מציג קטעים של גזענות, פורנוגרפיה והומוסקסואליות.
באחד הראיונות ציינו לופז ומרקס שכאשר הזמינו את אלמנתו של ג'ים הנסון לצפות בהצגה, היא תארה אותו בתור .
פרטי העלילה להלן מבוססים על הגרסה העברית של המחזמר שתרגם אלי ביז'אווי וביים משה קפטן והועלתה בתיאטרון בית ליסין בשנת 2007.
המחזמר מתחיל עם פרינסטון, בוגר מכללה, המחפש דירה וחיים טובים בניו יורק.
לאחר שחיפש דירה בשאר חלקיה של ניו יורק, הוא מגיע לאבניו Q, שם הוא פוגש קבוצת דיירים השונאים את חייהם.
באבניו קיו גרים קייטי-פלצת, גננת בגן; ניקי ורוד, שני שותפים לדירה הגרים ביחד כבר תקופה ארוכה; בראיין, קומיקאי יהודי ומובטל; לטינה, ארוסתו הדרום אמריקאית, אשר עובדת כמטפלת פסיכולוגית אך חסרת מטופלים; ומיכל ינאי, מלכת הילדים בעבר, וכרגע עובדת כ"אב הבית" של הבניין.
בעוד שכולם מתלוננים על חייהם, הם מסכימים כי חייה של מיכל הם הגרועים ביותר.
מיכל נותנת לפרינסטון את המפתחות לדירתו, וכולם מברכים אותו כדייר החדש באבניו קיו.
בדירתו, רוד קורא את הספר "האירוויזיון - השנים היפות'", כאשר ניקי נכנס לדירה, ורוצה לחלוק איתו מאורע על הומוסקסואל אותו פגש ברכבת התחתית.
רוד מרגיש מותקף על ידי אזכור המושג הומוסקסואליות, וניקי מבטיח לו כי לא תהיה לו בעיה לקבל את העובדה שהוא הומו.
פרינסטון מפוטר מעבודתו החדשה, ומחפש אחר מטרתו בחיים.
הוא מוצא אגורה עם שנת לידתו - אמונה תפלה נדירה.
כולם מסבירים את מטרתם בחיים.
מיכל, מצידה, מפחדת כי הוא כבר הגשימה את מטרתה בחיים.
קייט מגלה כי היא רוצה לפתוח בית ספר רק למפלצות.
כאשר פרינסטון שואל האם היא וטרקי-פלצת מלמעלה מקורבים, היא נעלבת קשות, ואומרת כי בעיניה הוא גזען.
פרינסטון מציין כי גם מטרתה בחיים היא די גזענית, וכולם מצטרפים לשיחתם ומסכימים כי כל אחד הוא קצת גזען.
הדובי-לאלאים מופיעים, ומשכנעים אותו לקנות פחיות בירה, במקום למצוא את מטרתו.
פרינסטון וקייטי-פלצת מתאהבים ונפרדים, כאשר לבסוף עוזר פרינסטון לקייטי-פלצת להגשים את חלומה ולפתוח בית ספר למפלצות בלבד, בסיוע כספי של טרקי-פלצת, מפלצת שעירה וגסת רוח שמתגוררת בקומה העליונה.
פרינסטון - בוגר טרי מהמכללה, המאוהב בקייט-פלצת, ומחפש אחר מטרתו בחיים.
קייט-פלצת - עוזרת גננת נואשת לאהבה, מאוהבת בפרינסטון וחלומה הוא פתיחת בית ספר למפלצות.
ניקי - פארודיה על אריק; עצלן טוב-לב שמתגורר עם רוד.
רוד - פארודיה על בנץ; פקיד בנק השקעות, שמרן והומו בהכחשה, בסתר מאוהב בניקי.
בראיין - קומיקאי מובטל, מאורס לקריסמס איב.
קריסמס איב - מטפלת פסיכולוגית יפנית, מאורסת לבראיין (בגרסה הישראלית ב-2007 החליפו את קריסמס איב בלטינה - מטפלת פסיכולוגית ארגנטינאית).
הדובילולואים - (דובי לא-לא) זוג דובונים חמודים אך זוממי-צרות, המנסים לגרום לאנשים לעשות מעשים בלתי אחראיים, ההפך המוחלט מדובני "אכפת לי".
טרקי-פלצת - פארודיה על עוגי-פלצת; מכור לפורנו באינטרנט.
לוסי הנוצצת - זמרת ברים זנותית.
גרי קולמן - שחקן קולנוע ששיאו מאחוריו, שרוי בחובות כלכליים, מנהל את הבלוק באבניו קיו.
גברת פותיבש - (פות יבש) הבוסית המבוגרת של קייט, ומורה בגן.
אורח חדש - גרסה חדשה של פרינסטון, בוגר טרי מהמכללה.
בישראל בהפקה של 2007 נוספה למחזה דמות נוספת:
מיכל ינאי - מלכת הילדים לשעבר שהתדרדרה לניהול בלוק מגורים בניו יורק.
"שיר הפתיחה של אבניו Q" - מקהלה
"תואר ראשון זה נחמד בשביל אמא, מה זה נותן בחיים?" - פרינסטון
"אין לי חיים" - בראיין, קייטי-פלצת, רוד, ניקי, קריסמס איב/לטינה, גרי קולמן/מיכל ינאי, ופרינסטון
"אם אתה גיי" - ניקי ורוד
"העולם קורא לי" - פרינסטון ומקהלה
"כל אחד גזען מדי פעם" - פרינסטון, קייטי-פלצת, גרי קולמן/מיכל ינאי, בראיין, וקריסמס איב/לטינה
"שיר האינטרנט" - קייטי-פלצת, טרקי-פלצת, בראיין, גרי קולמן/מיכל ינאי, רוד, ופריסנטון
"שיר הקלטת" - קייטי-פלצת ופרינסטון
"אני לא לובש תחתונים" - בראיין
"בוא תרגיש גבר" - לוסי הנוצצת
"שאתם גומרים תגמרו בקול זה עושה הכל" - גרי קולמן/מיכל ינאי, הדובילולואים, פרינסטון וקייטי-פלצת
"חיי את החלום" - רוד, קייטי-פלצת, ניקי ופרינסטון
"יש לי חברה בקנדה" - רוד
"הקו הדק" - קייטי-פלצתחלק שני
"אין לי חיים (חזרה)" - פרינסטון
"תוציא את האף מהבית" - פרינסטון, בראיין, גרי קולמן/מיכל ינאי, ניקי, קריסמס איב/לטינה, טרקי-פלצת ולוסי הנוצצת
"מרוב שאת אוהב" - קריסמס איב/לטינה וקייטי-פלצת
"שאדנפרוידה" - ניקי ומיכל ינאי
"תנו לי לחזור לבית ספר" -קייטי-פלצת, ניקי ופרינסטון
"שיר הכסף" - פרינסטון, ניקי, גרי קולמן/מיכל ינאי, בראיין וקריסמס איב/לטינה
"בית ספר למפלצות" - טרקי-פלצת
"שיר הכסף (חזרה)" - טרקי-פלצת, פריסטון, ניקי, גרי קולמן/מיכל ינאי, בראיין, קריסמס איב/לטינה וקייטי-פלצת
"הקו הדק (חזרה)" - פרינסטון וקייטי-פלצת
"תואר ראשון זה נחמד בשביל אמא, מה זה נותן בחיים?
"נכון לעכשיו" - פרינסטון, קייטי-פלצת, לוסי הנוצצת, טרקי-פלצת, ניקי, רוד, בראיין, קריסמס איב/לטינה, גרי קולמן/מיכל ינאי, הדובילולואים
בסוף שנת 2007 עלתה בישראל הפקה מקומית בתיאטרון בית ליסין.
ההפקה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית "הצגת הבידור של השנה".
מיכל ינאי: כוכבת אורחת (מנהלת הבלוק) בתפקיד עצמה
טלי אורן: קייטיפלצת, לוסי הנוצצת
אלינור אהרון בן-אבי: לטינה (אישה)
מיכל מוכתר: גברת פותיבש, דובילאלאית
רויטל זלצמן / עדי קוזלובסקי: Swinger (מחליפה ועוזרת למפעילי בובות)
רועי קקון / דן קיזלר / אורי אבן: Swinger
טל בלכרוביץ': ניהול מוזיקלי וניצוח
רוני וגנר: עיצוב וייצור בובות
אילן סביר ואופירה ארכוני: הדרכת הפעלת בובות
אליה אלון: עיצוב גרפי ומרצ'נדייז
שינויים בין הגרסה האמריקאית לגרסה העברית שעלתה ב-2007
בגרסה האמריקאית אשתו של בריאן היא יפנית הקרויה בשם "ערב חג המולד" (Christmas Eve) ואילו בגרסה העברית אשתו של בריאן היא דרום אמריקאית בשם לטינה (על שם השפה המדוברת שם).
בגרסה האמריקאית מנהל הבלוק הוא גארי קולמן מסדרת הטלוויזיה "על טעם ועל ריח", בגרסה זו הוא מגולם על ידי אישה לעומת זאת בלונדון הוא מגולם על ידי גבר, ואילו בגרסה העברית הוא הוחלף במיכל ינאי אשר גילמה את עצמה.
במרץ 2018 עלתה ההצגה בבכורה מחודשת באולם רוזין בתל אביב.
על ידי קבוצת מפיקים עצמאית בוגרי "המסלול לתיאטרון ומחזות זמר" מיסודו של הבמאי עידן ליפר.
בועז נחום: ניקי, טרקיפלצת, דובילאלא, הבחור החדש.
ניצן אופיר: קייטיפלצת, לוסי הנוצצת (מ-2019)
אורית להב: קייטיפלצת, לוסי הנוצצת (עד 2019)
עופרי לסקי / מאיה קריסטל טטנבאום: פותיבש, דובילאלאית ועוזרת מפעיל
יורן דוידי / רמי שוורץ: בריאן
מאיה לבני / קטלין אליגדו: קריסמס איב
מזל פיקדו / יעל מס: גרי קולמן
אורית להב: יזמית, מפיקה ואחראית שיווק עד 2019
אורי אלקיים: יזם ומפיק בפועל עד 2019
אבנים גדולות מן השמים הוא ספרם של הארכאולוג פרופסור רוני רייך, דובי טל ומוני הרמתי, טייסים לשעבר של חיל האוויר הישראלי המתמחים בצילום אווירי.
הספר יצא בהוצאת רשות העתיקות ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994, בפורמט אלבומי, בסדרת קו האופק.
הספר כולל מידע על האתרים הארכאולוגיים החשובים בארץ ישראל, הסבר קצר ותמונות של האתרים ממעוף המסוק.
הביטוי "אבנים גדולות מן השמים" מופיע בספר יהושע בסיפור מלחמתו של יהושע בן נון בחמשת מלכי האמורי (פרק י, ה) "מֶלֶךְ יְרוּשָׁלִַם מֶלֶךְ חֶבְרוֹן מֶלֶךְ יַרְמוּת מֶלֶךְ לָכִישׁ מֶלֶךְ עֶגְלוֹן".
ה' מרגיע את יהושע ואומר לו שיסייע לו במלחמתו, ובעת מנוסת האמורים השליך עליהם אבנים גדולות מן השמים, (פרק י, ח-יא) "ח וַיֹּאמֶר ה' אֶל יְהוֹשֻׁעַ אַל תִּירָא מֵהֶם כִּי בְיָדְךָ נְתַתִּים: לֹא יַעֲמֹד אִישׁ מֵהֶם בְּפָנֶיךָ.
הצילום האווירי הוא כלי עבודה שימושי מאוד בארכאולוגיה.
לעיתים קרובות ניתן לראות בצילום אווירי פרטים שלא ניתן להבחין בהם מהקרקע.
מהצילום האווירי ניתן להבחין בתבנית, כאשר מהקרקע רואים רק אבנים או סלעים מבלי להבחין בצורת המבנה הכולל.
דוגמה טובה לכך היא צילום נמל קיסריה: במבט מהאוויר מתגלה בבירור מבנה הנמל, השקוע במים בגלל עליית מפלס המים מאז שהנמל נבנה.
יתרונו של הספר הוא צילום כל האתרים במבט אווירי, המאפשר הבנה יותר טובה של האתרים.
כל פרק כולל הסבר על התקופה הארכאולוגית, ולאחריו על גבי עמוד אחד או שניים, הסבר על האתר שנכתב על יד רוני רייך, וצילומים ממעוף הציפור הכוללים תצלום גדול ומספר תצלומים קטנים.
פרק 1 - העידן הפרהיסטורי ותקופת הברונזה.
פרק 2 – תקופת ההתנחלות והבית הראשון, התקופה הישראלית
פרק 3 - תקופת הבית השני (התקופה הפרסית-הלניסטית).
פרק 4 – שלטון רומי
פרק 5 – התקופה הביזנטית
פרק 6 - התקופה המוסלמית הקדומה
פרק 7 - שלטון הצלבנים
פרק 8 – התקופה המוסלמית המאוחרת
בנוסף, מספק הספר לוח תקופות בארץ ישראל מהתקופה הפלאוליתית התחתונה ועד סוף התקופה העות'מאנית בארץ ישראל.
אבני רתיחה הן גרגרים המוספים לנוזל מחומם כדי לזרז את רתיחתו ולעודד רתיחה אחידה.
בדרך כלל מוסיפים את האבנים למים שעומדים לעבור זיקוק, משום שבגלל גודלן קל לסנן אותן מתוך הנוזל בתום השימוש וכך לא לפגוע בזיקוק.
הוספת האבנים לנוזל העומד על סף רתיחה עלולה לגרום לרתיחת-יתר פתאומית.
בעצם תנועתן ברחבי כלי הקיבול של הנוזל מערבבות אבני הרתיחה את הנוזל ובכך מגדילות את אחידות פיזור החום.
בנוסף, אבני הרתיחה פולטות בועות מהנקבוביות ובכך מגדילות את הערבול שכן המסלול שבו עוברת הבועה מתערבל מתנועתה.
אבני הרתיחה הן למעשה אתרי התגרענות, היות שלנוזלים רבים יש קושי בהתגרענות על גבי זכוכית, סביב הגרגרים יכולים ענני האדים הראשונים להצטבר, ליצור לחץ קריטי ולהיפלט.(מעיין "גרעיני רתיחה" בדומה לגרעיני קיפאון כמו גם בדמיון מסוים לזריעת יודיד הכסף בעננים רק בהיפוך מצבי צבירה).
בתום השימוש בהם נהוג לסננם.
גודלם של גרגרים אלו קטן (ביחס לנפח הנוזל), וזאת כדי לאפשר להם לנוע בכל רחבי הנוזל בקלות.
צורתם משתנה מגרגר לגרגר, שכן זו אינה בעלת חשיבות רבה ואין טעם להשקיע בעיצובם.
הם עשויים מחומרים נקבוביים כגון קלציט או תחמוצת של אלומיניום, כדי לפלוט בועות.
אבני שקדים, טונסילוליתים או טונסילוליטים (Tonsillolith) הן אבנים קטנות ומסוידות שעלולות להיווצר בשקערוריות שעל החגורה הלימפטית על שם ולדייר.
משקלן נע בין 300 מיליגרם ל-42 גרם, והן מורכבות בעיקר מסידן, אך מכילות גם מינרלים אחרים כגון זרחן, מגנזיום, אמוניה ופחמה.
אבני השקדים משרות תחושה של גושים תקועים בתעלת השקדים.
הן עלולות להוות מטרד, במיוחד לאור העובדה שקשה להוציאן.
עם זאת, לרוב, אבני השקדים אינן מזיקות.
הסיבה המדויקת ליצירתן של אבני השקדים אינה ידועה.
עם זאת, אבני השקדים עלולות לגרום לבאשת, ואף כאב דוקר בזמן בליעה.
הן נפוצות יותר בקרב מבוגרים מאשר בילדים.
סימנים נוספים שעשויים להיות הם תחושה של טעם מתכתי בפה, חסימת הגרון, התקפי שיעול וחנק.
אבני שקדים גדולות יותר יכולת להביא לתופעה חוזרת של ריח רע מהפה שמצביעה פעמים רבות על זיהום שקדים.
נוסף על כך, עלול להיווצר קושי בבליעה, טעם רע בפנים הגרון וכאב אוזניים.
במחקר שנערך ב-2007 נמצא קשר בין אבני שקדים לריח רע מהפה אצל מטופלים שסבלו מתופעה חוזרת של סוג מסוים של אבני שקדים.
בקרב הסובלים מריח רע, ל-75% היו אבני שקדים, ורק ל-6% מבעלי רמת ריח פה תקינה היו אבני שקדים.
בזמן פליטתן, אבני השקדים פולטות ריח רע, עז וחריף.
למרות זאת, הן אינן הגורם המרכזי לבאשת, ככל הנראה בגלל גודלן הקטן יחסית.
אף על פי שסיבת היווצרותן של אבני השקדים אינה ידועה, נראה כי הן נוצרות כתוצאה מהצטברות של חומר בתוך תעלות השקדים יחד עם חיידקים ופטריות, לעיתים בשילוב עם דלקת שקדים מוגלתית.
חיידק שנמצא במצב של השהיית הפעילות המטבולית מהווה מקור זיהום קבוע.
אזור זה, אינו חדיר לנוזלים ולפיכך חסין לאנטיביוטיקה.
לרוב אין צורך בטיפול, משום שכאמור במרבית המקרים אין תסמינים.
פתרון פשוט אך יעיל הוא להשתמש בשוטף פה.
על השימוש במכשיר להיות עדין ביותר, כדי לא ליצור זיהום.
כמו גם שתיית סודה לשתייה הוכחה כפעילה בהפחתת הפרשת אבני השקדים.
גרידה יכולה לשמש להסרת האבן, אך לעיתים יש צורך בשטיפה נוספת כדי לוודא שיצאו גם האבנים הקטנות.
ההסרה לא תפתור לחלוטין בהכרח את בעיית ריח הפה.
מאחר שהתופעה נפוצה בעיקר בקרב אנשים עם שקדים מחורצים, קיים טיפול בלייזר שמטרתו היא החלקת החריצים ובכך להפחית את הסיכוי ליצירת האבנים.
סר אבנעזר הווארד (; 29 בינואר 1850 - 1 במאי 1928) היה מתכנן ערים אנגלי, שהגה את רעיון עיר הגנים.
בשנת 1898 פרסם את ספרו, "ערי הגנים של המחר".
אבנעזר הווארד נולד ברובע הסיטי של לונדון, בנו של בעל חנות.
בצעירותו למד בבתי ספר במחוז סאפוק והרטפורדשייר, ועבד בכמה עבודות פקידות.
בשנת 1871 בגיל 21 היגר עם שני חבריו לארצות הברית, לנסות את מזלו כחקלאי בנברסקה ולאחר מכן עבר לשיקגו.
הוא עבד בתור כתב בבתי המשפט ועיתונים.
הוא התוודע והעריץ משוררים ובהם וולט ויטמן וראלף וולדו אמרסון.
בשנת 1876 חזר לאנגליה, שם מצא עבודה ב"חברת הנסרד" (Hansard) לתמלול דיוני הפרלמנט וועדותיו, ובה עבד כל חייו.
הווארד נחשף בעבודתו בפרלמנט לדיונים וויכוחים בנושאי רפורמות חברתיות, מה שתרם לגיבוש רעיונותיו התכנוניים מאוחר יותר.
שנות השמונים של המאה ה-19 בלונדון היו שנים סוערות במתח חברתי וכלכלי, על רקע פריחתה של האימפריה הבריטית והתקופה הוויקטוריאנית.
הווארד נחשף לאלטרנטיבות חברתיות והתחבר עם מהפכנים, סוציאליסטים ואנרכיסטים באותה העת.
לאחר מות אשתו בשנת 1904, הוא נישא שנית ב־1907 לאדית אייני הייוארד (Edith Annie Hayward; 1864–1941) בתקופה זו הושפע מספרים רבים, ביניהם הרומן האוטופי של אדוארד בלאמי "במבט לאחור 1887-2000", והמסה הכלכלית של הנרי ג'ורג' "קידמה ועוני".
הוא סלד מהערים המודרניות המפותחות והסואנות וחשב שאנשים צריכים לגור במקומות שבהם חיי העיר יפגשו עם הטבע ולא יופרדו ממנו.
הווארד היה תומך נלהב של אספרנטו, ואף השתמש בשפה לנאומיו.
נקבר בעיר הגנים לצ'וורט שהוקמה על בסיס רעיונותיו.
הפרסום היחיד שכתב בחייו היה "המחר - הדרך השלווה לרפורמה אמיתית".
הספר שוכתב ותוקן באורח משמעותי ב־1902 כ"ערי הגנים של מחר".
הספר היה מבוסס על רעיונות של רפורמה חברתית ועירונית.
תכנון ערים כזה, אמור היה למנוע את המצב החברתי של הערים התעשייתיות באותה העת ובעיותיהן: עוני, צפיפות, שכר נמוך, סמטאות מלוכלכות ללא ניקוז, בתים ללא אוורור או אור שמש, חומרים רעילים, אבק, גזים עשן, מחלות זיהומיות וחוסר אינטראקציה עם הטבע.
בספרו הציג הווארד חזון של ערים ללא משכנות עוני, בהם התושבים יהנו מהיתרונות של העיר (כגון מבחר הזדמנות, בידור ושכר טוב) והטבע (כיופי, אוויר צח, שכר דירה נמוך).עיר גנים היא ניסיון לשילוב יתרונות הכפר עם יתרונות העיר במסגרת המרחב העירוני.
תוכנית זו כוללת התייחסות רבה לאלמנטים כלכליים וחברתיים, נוסף לאלמנטים הפיזיים.
עיר הגנים בנויה מריכוז מבני מגורים ושכונות שסביבם שטחים פתוחים ירוקים שישמשו גם לחקלאות.
העיר מתבססת על בנייה נמוכה וכוללת הפרדה בין שימושי הקרקע השונים.
הווארד הניח שהבעלות על הקרקע תהיה של כלל תושבי העיר, אשר יקבלו אותה מהמדינה, ושהם יחכירו קרקעות לתעשיינים (באזורים מובחנים, רחוקים מאזורי המגורים), וכך יממנו את פיתוח העיר.
הווארד נתן בספרו גם הצעות ליחסים החברתיים בעיר.
עיר הגנים היא דוגמה לתאוריות האדריכליות המודרניות שהתפתחו במערב משלהי המאה ה-19 ועד לסוף המאה ה-20, כתאוריות מודרניסטיות, פונקציונליסטיות וחברתיות.
הוא הדגים את הרעיון באיור מפורסם של "שלושת המגנטים", האחד הוא המגנט של "העיר", השני המגנט של "הטבע/כפר" (Country) והשלישי "עיר-כפר", ושאל את השאלה: איזה מהם ימשוך יותר את האנשים לגור שם?
בספר "ערי הגנים" הציע אבנעזר האוורד כי יוקם ארגון של ערים כאלה, דבר שישבור את המונופול הקפיטליסטי ויוביל לסוציאליזם שיתופי.
הוא הציע את הקמתן של ערי-פרברים חדשות אלה בגודל מצומצם, שתוכננה מראש, ומוקפת בחגורה קבועה של אדמה חקלאית.
ערי הגנים שימשו מודל עבור פרברים רבים.
הווארד האמין שעיירות כאלה הן השילוב המושלם בין העיר לטבע.
הווארד האמין שאפשר ליצור תרבות יישובית חדשה על ידי חיבור העיר והכפר.
העיירות תהיינה עצמאיות במידה רבה, מנוהלות על ידי האזרחים שיהיו להם אינטרסים כלכליים לניהול תקין ויעיל.
ומימון אחזקת העיר יהיה על ידי דמי השכירות הקרקעית.
הקרקעות שעליהן ייבנו היו אמורות להיות בבעלות קבוצת נאמנים וחכורות לאזרחים.
האוורד שסירטט את המודל הרצוי של עיר הגנים, לא ראה בציור המעגלי תוכנית אמיתית אלא רק איור סכמטי, מה שמסביר מדוע הערים שתוכננו לא נוצרו בצורת מעגלים.
האוורד לא רק הרהר וכתב אלא גם פעל להגשים את תוכניתו.
בשנת 1899 ייסד את ארגון ערי הגנים, הקיים עד היום בבריטניה.
בעזרת קשריו עם הנרי הארווי ויויאן ו"התנועה לדיור קואופרטיבי", משכו רעיונותיו תשומת לב ומימון, והוא החל לתכנן עיר פרברית 50 ק"מ בערך, מצפון ללונדון וערים נוספות.
היכרותו עם האדריכלים הגרמניים, הרמן מות'סיוס (Muthesius) וברונו טאוט Bruno Taut , הביאה ליישום עקרונות עיצוב אנושיים בפרויקטי מגורים גדולים רבים שנבנו ברפובליקת ויימאר.
מות'סיוס גם מילא תפקיד חשוב ביצירת העיר הגרמנית הראשונה של Hellerau בשנת 1909, עיר הגנים הגרמנית היחידה שבה הרעיונות של הווארד אומצו ביסודיות.
הקמתה של Letchworth Garden City ו-Welwyn Garden City השפיעה על התפתחותה של "ערים חדשות" לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי ממשלת בריטניה.
הפרויקט הזה הקים יותר מ 30 קהילות ברחבי ברטניה, והייתה להם חשיבות מכרעת בשיקומה של המדינה לאחר מלחמת העולם.
הרעיונות של הווארד השפיעו גם על מתכננים אחרים כמו האמריקאי פרדריק לאו אולמסטד השני (Frederick Law Olmsted II) ומתכנן הערים קלרנס פרי (Clarence Perry).
וולט דיסני השתמש באלמנטים של מושגי הווארד בתכנון המקורי שלו עבור EPCOT (אב טיפוס ניסיוני קהילת המחר).
העיר הראשונה שנבנתה בברטניה בתוכניתו הייתה Letchworth.
העיר פותחה בבעלות חברה בשם First Garden City, Ltd אשר הוקמה בשנת 1903 מבוססת על הרעיונות של הווארד.
לאחר שפורסם הספר, הווארד פעל לקבל תמיכה כספית כדי להביא את רעיונותיו למציאות.
אגודת "ערי הגנים" אספה כסף מתומכים, שהיו אנשים שהתרשמו ממרכיב הצדק החברתי של עיר הגנים.
האחוזה של לטשוורת שהייתה אדמה חקלאית, נרכשה מ -15 בעלים פרטיים.
האחוזה Letchworth שוכנת על קו הרכבת והיא במרחק של כ-50 ק"מ, מלונדון, מה שהפך את הנסיעות לאפשריות.
הקרקע המקורית שעליה נבנתה Letchworth הייתה בשטח של 15 אלף דונם.
עם זאת, נרכשה עוד אדמה להרחבת העיר.
עיר הגנים של Letchworth הייתה אמורה להחזיק אוכלוסייה של 30,000 עד 35,000 איש, והיא עוצבה כפי שהוסבר בספרו של הווארד.
היא הייתה עיר מרכזית, חגורה חקלאית, חנויות, מפעלים, מגורים, מרכזים אזרחיים ושטחים פתוחים.
הווארד בנה את לטשוורת כדוגמה לאופן שבו אפשר להגיע לעיר הגנים, וקיווה כי בהצלחתה יהיו ערים רבות נוספות שיבנו עם אותם האידיאלים.
כמה ביקורות נמתחו על עיר הגנים הראשונה: טענו כי היא מרווחת מדי, ואין בה עיצובים מרשימים מבחינה ארכיטקטונית.
עם זאת, ניתן לטעון כי המירווחים הגדולים בין הבתים הוא מה שהופך את העיר לנעימה, והארכיטקטורה, אף על פי שאינה מרשימה, היא בעלת עקביות ומספקת לצורכי התושבים.
1913 ייסד הווארד את "הפדרציה הבינלאומית לשיכון ותכנון אורבני" שמטרתה לקדם את הרעיון של דיור מתוכנן ולשפר את הרמה הכללית של המקצוע.
אבנעזר הווארד היה בין אלה שפעלו ליישם את תפיסת עיר הגנים בתכנון העיר תל אביב בשנות ה-20. הגישה גם אומצה על ידי מקימי העיר רמת גן, שאף נקראה בתחילתה "עיר גנים".
גם בירושלים, פעל האדריכל ריכרד קאופמן להשתתת עקרונות ערי הגנים בשכונות הגנים שבנה בירושלים בשנות ה-20.
אבני כיס המרה הן גושים מוצקים הנוצרים בכיס המרה.
מרבית האבנים הן אבני כולסטרול (כ-80%) והיתר אבני פיגמנט (קלציום בילירובינט), שחורות או חומות.
אבני כיס המרה נמצאות בשכיחות גבוהה יותר יחסית אצל נשים (כ-16%) מאשר גברים (כ-8%).
אופן היווצרות אבני כיס המרה
קיים איזון בין ריכוז הכולסטרול, ריכוז הפוספוליפידים וריכוז חומצות המרה בתוך כיס המרה.
הפרה של איזון זה, בכל אחד מן הרכיבים הללו, יכולה להביא להיווצרות אבני כולסטרול.
באופן כללי, כולסטרול איננו מסיס במים, וכדי להפכו למסיס עליו להיכנס לתוך מיצלה הנוצר על ידי חומצות המרה או לווסיקולות מיוחדות.
עודף של כולסטרול מביא ליצירה של מיצלות או ווסיקולות שאינן יציבות, כאשר כתוצאה מכך זולג חלק מן הכולסטרול החוצה ומביא לשקיעה של גבישי כולסטרול.
הסיבה לעודף של הפרשת כולסטרול כאמור קשורה להשמנה, אכילת מאכלים עתירי כולסטרול או שימוש בתרופות – כגון קלופיבראט.
גם מיעוט בהפרשת של חומצות מרה או פוספוליפידים מביאות לעליה יחסית בהרכב הכולסטרול ומכאן להתפתחות אבני מרה.
השלב הבא בהתהוותם של אותם קריסטלים של כולסטרול לאבנים איננו פחות חשוב - למעשה, רוב האנשים עם עודף כולסטרול לא מפתחים אבנים בגלל שהזמן הנדרש לאותם גבישים להתגרען (להתקשות) ולהפוך לאבנים הוא ארוך יותר מהזמן בו המרה נמצאת בכיס המרה.
מכאן אנו למדים שמנגנון הגרעון ההופך קריסטלים אלו לאבנים הוא הכרחי לצורך יצירת אבנים, כששלב זה יכול להיגרם בגלל עודף בגורמים המעודדים את תהליך ההתגרענות (אימונוגלובולינים, מוצין) או חוסר בגורמים המדכאים תהליך זה (אפוליפופרוטאינים מסוג מסוים למשל).
מכניזם שלישי ונוסף הקשור ביצירת אבני כולסטרול הוא תזוזה מופחתת של כיס המרה מסיבות שונות.
אם התכווצות כיס המרה טובה, הרי שכל אותם גבישים ירוקנו החוצה ואבנים לא יתפתחו.
אצל מרבית האנשים הסובלים מאבני כיס מרה, הודגמה יכולת מופחתת של כיס המרה להתרוקן.
אחד מהמאפיינים הראשוניים להתחלת אבני כיס מרה הוא התפתחות של Biliary sludge - למעשה מעין ריר "בוצי" המורכב מגבישים שונים המכילים כולסטרול וממוצין.
הופעה של תהליך זה בבדיקת אולטראסאונד מרמזת על סיכון ליצירת אבנים בהמשך.
מהוות חמישית מכלל אבני המרה.
אבנים אלו כוללות אבני פיגמנט שחורות ואבני פיגמנט חומות.
אבני פיגמנט שחורות מורכבות מקלציום בילירובינט וכן גליקופרוטאינים בנוסף.
הן נפוצות יותר אצל מטופלים הסובלים ממצבים המוליטיים שונים המביאים לעליה של בילירובין מצומד במרה ומכאן לצביעת אבנים אלו בצבען האופייני.
גורמי סיכון נוספים להתפתחות אבני פיגמנט כוללים מחלות כגון שחמת הכבד, תסמונת גילברט או ציסטיק פיברוזיס וכן מצבים לאחר כריתת חלקי מעי או מעקפי מעי.
אבני פיגמנט חומות מורכבות ממלחי סידן ומבילירובין לא מצומד, עם רמות שונות של כולסטרול וחלבון.
אבנים אלו נוצרות כתוצאה מעליה ברמות של בילירובין לא מצומד המביא ליצירת האבנים.
הסיבה לעליה ברמות הבילירובין הלא מצומד לעיתים קשורה לעליה ברמות האנזים אשר אחראי לפעולה זו (אלפא גלוקורונידאז), כאשר נמצא כי לעיתים אנזים זה מיוצר בעודף כשהמרה מזוהמת באופן כרוני על ידי חיידקים או פרזיטים.
על כן, אבני פיגמנט חום מקושרות לרוב לתהליך של זיהום כרוני בכיס המרה או בדרכי המרה.
אבחנה של אבני כיס מרה באמצעות ביצוע אולטראסאונד היא מדויקת, עד לרמת זיהוי של אבנים שקוטרן 1.5 מ"מ.
קיימים כמה קריטריונים רדיולוגים- אבנים מציגות צל אקוסטי אופייני בבדיקת האולטראסאונד (ה- Biliary sludge לא מציג צל כנ"ל) אשר משתנה עם התנוחה של החולה.
אמצעים אחרים בהם ניתן להדגים אבני כיס מרה הם צילום בטן, אשר מדגים אבנים המכילות סידן, או מצבים מיוחדים הקשורים לכיס מרה כגון דלקת אמפיזמטוטית של כיס המרה, או כיס מרה פורצלני אשר עלול לרמז על קרצינומה של כיס המרה.
כולציסטוגרפיה היא בדיקה בעזרת חומר מסמן ששימשה בעבר לאבחון אבני כיס מרה, כיום בשימוש בעיקר במקרים בהם בדיקות אולטראסאונד ו-CT לא מראים תוצאות חד משמעיות.
אבנים בכיס המרה עלולות להביא למספר מצבים: דלקת של כיס המרה או חסימה של דרכי המרה.
דלקת של כיס המרה מאופיינת בכאב שנמשך מעבר למספר שעות לרוב, כאשר הכאב לרוב מלווה בהקאות ובבחילות, כשלרוב יש עליה ברמות הבילירובין וה- ALP (אלקלין פוספטז).
כאב זה יכול להופיע אחרי ארוחה שומנית או לאחר אכילת ארוחה גדולה לאחר צום ממושך (אולם לא מחויב).
הרבה פעמים מדובר בכאב לילי אשר מופיע בתוך כמה שעות לאחר שהולכים לישון.
עקרונית, ניתן למצוא אקראית אבנים בכיס המרה אצל מטופלים ללא כל תסמינים קליניים (כלומר, מטופלים א-סימפטומטיים).
בספרות הרפואית ניתן למצוא מחלוקת באשר להתייחסות הרפואית למצב של "אבני מרה שקטות".
מחקרים הראו שהסיכון המצטבר לפתח תסמינים קליניים או לחלופין סיבוכים, נמוך יחסית (20% למשך 15 שנה).
משמע, חולים שנשארו ללא תסמינים קליניים למשך 15 שנה לפחות, סביר שלא יפתחו סימפטומים בהמשך.
לכן ההנחה היא כי אצל מטופלים אלו אין צורך לבצע ניתוח לכריתת כיס המרה למניעת סיבוכים עתידיים.
אך לכלל זה יש חריגים.
כך למשל, צעירים שאובחנו עם אבנים בכיס המרה נמצאים בסיכון גבוה יותר לפתח סימפטומים בהמשך, כמו גם מטופלים שהתלוננו על סימפטומים ביליאריים.
עם זאת, גם אצל מטופלים צעירים אשר התגלו אצלם אבני כיס מרה באופן אקראי וללא כל תלונות, אין המלצה חד-משמעית לביצוע ניתוח, נכון ל-2012.
המלצה על ניתוח צריכה להישען הן על תלונות החולים כתוצאה ממחלת האבנים ממנה הם סובלים, והן על מגורמים נוספים.
למשל, סיבוך של מחלת אבנים כגון דלקת לבלב חריפה, דלקת כיס המרה, פיסטולה של כיס המרה ועוד.
נכון ל-2012, ניתוח הבחירה מבוצע באמצעות לפרוסקופיה ולא ניתוח פתוח כבעבר כשאחוזי התמותה נמוכים מאוד ושיעורם עומד על מתחת ל-0.1%.
סיבוכים מתרחשים בכ-4% מהניתוחים, כאשר מעבר לניתוח פתוח תוך כדי הפרוצדורה מוערך בכ-5% מהמקרים.
אור ל-2012, היתרונות וההצלחה של ניתוח לכריתת כיס המרה הביאו להגבלת הטיפול התרופתי.
מטרת הטיפול התרופתי היא להביא לפירוק האבנים.
התרופה חומצה אורסודאוקסיכולית (בראשי תיבות: UDCA) מביאה להפחתה של סטורציית הכולסטרול במרה, ונראה שמעכבת את תהליך הגרעון של יצירת קריסטלי כולסטרול.
עם זאת, התרופה יקרה יחסית ויעילה בעיקר באבנים קטנות (פחות מ-5 מ"מ).
לכן, הטיפול בתרופה זו מותווה בעיקר לחולים שאינם יכולים לעבור ניתוח כריתת כיס מרה, אינם מעוניינים בכך או מי שמפתחים יצירת אבנים חדשות גם לאחר כריתת כיס מרה (Recurrent choledocholithiasis).
ישנם פרוטוקולים רבים לטיפול באבני מרה בשיטות השונות של הרפואה הטבעית (משלימה/ אלטרנטיבית)
פרוטוקולים תזונתיים בחשיבה נטורופתית/ תזונה הוליסטית למניעה אקטיבית, הפחתת תסמינים כשיש כבר אבנים ועידוד מסיסות טבעית.
פרוטוקולים של צמחי מרפא להנעה ו/או מיסוס אבני מרה.
פרוטוקול מכני להוצאת אבני מרה מהגוף ללא ניתוח.
כמו כל פרוטוקולים של רפואה טבעית, לא נערכו ניסויים קליניים המאששים את הצלחות הטיפולים.
אבנפלו (Ebnefluh או Äbeni Flue או Ebenefluh) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה 3,962 מטר, בגבול הקנטונים ברן וואלה בשווייץ.
ההר ממוקם בקצה המזרחי של קיר לאוטרברונן.
אבניים (שם מדעי: Ebenaceae) היא משפחת בעלי פרחים מסדרת האברשאים.
המשפחה כוללת כ-760 מינים של עצים ושיחים, בהם אפרסמון והובנה.
המינים גדלים באזורים טרופיים ואזורים בעלי אקלים חם-ממוזג בעולם.
הם נפוצים ביותר ביערות הגשם של מלזיה, הודו, אפריקה הטרופית ואמריקה הטרופית והם מינים חשובים ובולטים במערכת האקולוגית שלהם.