tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקומוניסטים הספרדים קיבלו את המתנדבים בהתלהבות, אך האנרכיסטים קיבלו אותם בספקנות.
היו אלו האנרכיסטים ששלטו בנקודות הגבול עם צרפת בצפון, בתחילתה של המלחמה, ואלו פעלו על מנת למנוע מן המתנדבים להגיע.
הקבוצה המאורגנת הראשונה בת 500 איש (רובם צרפתים, ומיעוטם גולים מפולין ומגרמניה) הגיעה לאלבסטה ב-14 באוקטובר 1936. את פניהם קיבלו מתנדבים שלחמו כבר בחודשים הקודמים, במסגרת פלוגות "ארנסט טאלמן" הגרמניות, "גסטון סוזי" האיטלקיות, ו"הקומונה הפריזאית" מצרפת.
המתנדבים חולקו ליחידות לפי ניסיונם וארץ מוצאם.
בסיס אלבסטה היה תחת פיקודו של קומוניסט צרפתי בשם אנדרה מארטי, אשר היה בעל אובססיה באשר למזימות וריגול, דבר שיוביל בעתיד לטיהורים בשורות הבריגדות.
הוא היה חסר יכולת פיקודית, וקיבל את הפיקוד בשל ידידותו עם סטלין.
סגניו היו מפקדים בעלי יכולת טובה יותר, והם ארגנו תוכנית אימונים שכללה השתלמויות בהתקפות פרשים, ארטילריה וחיל רגלים, כמו גם הקמת בתי חולים של שדה.
המפלגה הקומוניסטית הצרפתית סיפקה מדים לבריגדות.
במשך כמה חודשים היו אנשי הבריגדות סגורים בבסיסם, ועברו תוכנית אימונים מתישה.
המגע הקרבי הראשון - הקרב על מדריד
בסך הכול מנתה הבריגדה 1,900 איש.
ב-13 בנובמבר הצטרפו אליהם אנשי הבריגדה ה-12 ובשורותיהם 1,550 איש.
הקרב על מדריד היווה הצלחה לכוחות הרפובליקה, ותפקיד הבריגדות בניצחון זה הוכר על ידי הכל, ולעיתים מעבר לחלקם במציאות (כך, למשל, הצהיר השגריר הבריטי לספרד, סר הנרי צ'ילדון, כי לא היו ספרדים בצבא שהגן על מדריד).
אף על פי שהם לא ניצחו בקרב בכוחות עצמם, או אף שינו את המצב באופן משמעותי, בהחלט שימשו דוגמה לכוח לחימה מעולה, ושיפרו את המוראל הירוד של האוכלוסייה, בכך שהפגינו את דאגת העולם לאומה הספרדית.
אחת העמדות האסטרטגיות במדריד הייתה ה"קאסה דל קמפו" (Casa del Campo).
הכוחות הלאומניים שם היו פלוגות קולוניאליות ממוצא צפון אפריקני בפיקודו של הגנרל ורלה (Varela).
הם היו לוחמים מעולים בשטח הפתוח, אך לא אומנו בלוחמה עירונית, סוג לוחמה בו גילו אנשי הבריגדות שעמדו מולם יכולת בלתי רגילה מתחילת המלחמה.
בערב ה-9 בנובמבר 1936 הנחיתו גנרל קלבר ואנשיו מתקפה על עמדות הלאומנים בקאסה דל קמפו.
בסוף יום הלחימה נאלצו הלאומנים לעזוב את עמדותיהם, ולזנוח את התקווה כי יוכלו להשתמש בעמדה לצורך התקפה ישירה על מדריד.
הבריגדה ה-11 איבדה שליש מאנשיה.
ב-12 בנובמבר הצטרפה לקרב הבריגדה ה-12 בפיקודו של הגנרל לוקאץ', ותפסה עמדות בכביש ולנסיה מדריד.
אנשי הבריגדה תקפו את הלאומנים שהתבצרו על גבעה בשם "קורו דה לוס אנחלס", אך נכשלו בהדיפתם של הלאומנים.
בעיות של תיאום בין אנשים הדוברים שפות שונות, חוסר במנוחה, ומחסור בסיוע ארטילרי תרמו לכישלון.
ב-16 בנובמבר יחידות אנרכיסטיות מן הצבא הרפובליקני הספרדי הסדיר נאלצו לסגת, ועיר האוניברסיטה במדריד הייתה בסכנת נפילה לידי הכוחות הלאומנים - לגיונרים צפון אפריקנים שקיבלו חיפוי אווירי מלגיון הקונדור הגרמני.
הבריגדה ה-11 נשלחה להגן על חזית זו.
הקרב היה עקוב מדם, שילוב של הפצצות ארטילריות ואוויריות, עם לוחמת כידונים ורימוני יד מבית לבית.
הקרב על עיר האוניברסיטה נמשך עד ל-4 בדצמבר עד שכל האזור היה בשליטת הלאומנים.
שני הצדדים החלו בביצור עמדותיהם, ועד מהרה נראה כי כל מתקפה נוספת מכל צד שהוא תגבה מחיר דמים שהתוקף לא יוכל לעמוד בו.
המנהיגים הלאומנים נטשו את רעיון המתקפה הישירה על מדריד, והחלו להתכונן למצור על העיר.
ב-13 בדצמבר 1936 ניסו 18,000 חיילים לאומנים לסגור את הטבעת מסביב למדריד באזור גואדרמה.
הרפובליקנים שלחו יחידה משוריינת סובייטית בפיקוד הגנרל פאבלוב, אשר ניסיונו בחזית זו ישמש אותו בעתיד בקרבות מלחמת העולם השנייה, וכן את הבריגדה ה-11 והבריגדה ה-12. התקדמות הלאומנים נעצרה לאחר קרבות קשים.
בשלב זה יזמו הרפובליקנים מתקפה בחזית קורדובה.
אנדרה מארטי האשים את מפקד פלוגת "מרסייז" הצרפתית גאסטון דהלאסאל בריגול ובגידה, והורה להוציאו להורג.
ספק אם דהלאסאל אכן היה בוגד.
הוא הופלל על ידי סגנו, אנדרה אוסלר, אשר יוצא בעתיד בעצמו להורג על ידי אנשי ה"רזיסטנס" בצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה, בעוון בגידה.
ניסיונות הלאומנים להשלים את הטבעת מסביב למדריד לאחר חג המולד נכשלו, לאחר קרבות קשים.
בתחילת ינואר 1937 הגיעה פלוגת "טלמאן" ל"לה רוסאס" והחזיקה שם בעמדות, תוך לחימה עד החייל האחרון.
ב-9 בינואר הגיעו הבריגדות ה-12 וה-14 וכן המחלקה הבריטית הראשונה למדריד, וניסו להחזיר שטחים שאבדו במהלך הלחימה האחרונה, אך ללא הצלחה.
ב-15 בינואר חלה הפסקה בלחימה, והצדדים התבצרו בעמדותיהם.
עד סופה של הלחימה, באמצע שנת 1939 החזיקה מדריד מעמד.
ב-6 בפברואר 1937 בעקבות נפילת מאלגה, הלאומנים התקיפו את כביש מדריד - אנדלוסיה, דרומית למדריד.
הלאומנים התקדמו במהירות אל העיירה הקטנה סיימפוזואלוס, אשר הוחזקה בידי הבריגדה ה-15, שהייתה מורכבת מבריטים (ביניהם הפילוסוף כריסטופר קאודוול אשר נהרג בקרב), מתנדבים ממדינות הבלקן, בלגים, צרפתים ואזרחי ארצות הברית (כ-550 לוחמים שכינו עצמם "בריגדת אברהם לינקולן", חלקם אפרו-אמריקנים).
ב-11 בפברואר 1937 חצו הלאומנים את נהר חרמה, אך נעצרו בחלק מן המקומות על ידי אנשי בריגדות איטלקים.
לאחר חציית הנהר במספר מקומות ספגו הבריטים את רוב המתקפה.
תחת אש ארטילרית כבדה הגנו הבריטים על עמדותיהם במשך 7 שעות, במקום שנודע לאחר מכן בשם "גבעת המתאבדים" ("Suicide Hill").
בסוף היום נותרו 225 אנשים מתוך 600 אנשי הפלוגה הבריטית.
ב-17 בפברואר יצאו הרפובליקנים למתקפת נגד.
120 איש מאנשי "אברהם לינקולן" נהרגו, בלחימה ללא סיוע ארטילרי ותחת לחץ כבד.
כמו במדריד, התבצרו הצדדים בעמדותיהם, ולא ניתן היה להמשיך במתקפה הן מן הצד הלאומני והן מן הצד הרפובליקני.
כבניסיון הנפל לחצות את נהר חרמה, ניסו שוב הלאומנים לתקוף את מדריד, הפעם מצפון מזרח.
מטרתם הייתה העיר גוודלחרה, חמישים קילומטרים צפון מזרחית למדריד.
כל חיל המתנדבים האיטלקי, שלחם לצד הלאומנים, 35,000 איש, בסיוע 80 טנקים ו-200 תותחי שדה, נערך למתקפה, ומוסוליני דרש ניצחון מהיר שיירשם לזכותה של איטליה.
ב-9 במרץ 1937 פרצו האיטלקים דרך קווי הרפובליקנים, אך לא הצליחו לנצל את הפרצה להבקעה.
עם זאת, שאר הצבא הלאומני התקדם יפה, והמצב נראה חמור.
יחידות העילית של הרפובליקנים נשלחו אל המערכה, ובהן הבריגדה ה-11 וה-12.
ב-10 במרץ 1937 נתקלו המתנדבים הפשיסטים האיטלקיים, באנשי פלוגת "גריבלדי" מן הבריגדות.
הקרב היה למעשה מלחמת אזרחים איטלקית על אדמת ספרד.
אנשי הבריגדות השתמשו ברמקולים על מנת לשדר תעמולה לאיטלקים בשפתם.
ב-11 במרץ פרצו הפשיסטים את החזית הרפובליקנית, תוך שהם מסבים לאנשי הבריגדות אבדות כבדות.
אנשי פלוגת "טלמאן" הגרמנים הצליחו להחזיק את הקו בדרך טריחואטה - טוריחה, ואף אנשי "גריבלדי" שמרו על עמדותיהם.
למחרת נכבשה העיר טריחואטה בהתקפה של טנקים ומטוסים רפובליקניים.
ב-25 בספטמבר 1938 הכריז חואן נגרין ראש ממשלת ספרד, כי "מסיבות בין-לאומיות" יעזבו אנשי הבריגדות את אדמת ספרד באופן חד צדדי.
אם תקוותו הייתה כי עזיבה זו תסיים את הנוכחות הזרה במלחמה, הרי שזו נכזבה, ואנשי הכוחות הגרמנים והאיטלקים שלחמו לצד הלאומנים נותרו בספרד עד לסיום המלחמה.
באוקטובר 1938 עזבו 12,673 לוחמי הבריגדות שנותרו בספרד בשלב זה את אדמת ספרד.
לרבים מהם לא היה זה סיומו של המאבק, כי אם תחילתו.
הבריגדות הראשונות הורכבו במיוחד ממתנדבים צרפתים, בלגים, איטלקים וגרמנים, ונשאו את המספרים 11 עד 13.
הפלוגות הורכבו מאנשי לאום אחד, על מנת לשפר את קליטת הפקודות.
הם נקראו על שם גיבורים לאומיים של תנועות השמאל בארצות אלו.
היו אלו היחידות האמריקניות הראשונות שבהן היה שילוב של לוחמים ממוצא גזעי שונה ובהן הנהיגו מפקדים אפרו-אמריקנים פקודים לבנים.
לאחר אבדות קשות בקרב חרמה מוזגו שני הגדודים האמריקנים לגדוד אחד בשם וושינגטון-לינקולן.
במלחמה שירתו קרוב ל-40,000 מתנדבים.
רבים מהם היו ותיקי מלחמת העולם הראשונה.
המתנדבים היו ברובם קומוניסטים, או תחת סמכות קומוניסטית.
הם היו מעורבים בלחימה בברצלונה כנגד מתנגדי הקומוניסטים במחנה הרפובליקני (אנשי מפלגת POUM, ראשי תיבות של Partido Obrero de Unificación Marxista מפלגה מרכסיסטית עצמאית בעלת גוון טרוצקיסטי ואנרכיסטי).
בשלבים מאוחרים יותר של הלחימה בוטלו חוזיהם של שכירי חרב, ולימוד השפה הספרדית הפך לחובה, כאשר היחידות הפכו לחלק מן הצבא הספרדי הרפובליקני הסדיר.
מעמדם של אנשי הבריגדות לאחר המלחמה
בארצות מוצאם של רבים מחברי הבריגדות שלטו משטרים בעלי אופי ימני, אשר לא גילו אהדה ללוחמים בשורות הבריגדות, אך לאחר מלחמת העולם השנייה מצאו עצמם משטרים אלו בהתנגשות עם אותם המשטרים הפשיסטים עצמם כנגדם לחמו אנשי הבריגדות.
בראייה לאחור, הבינו רבים כי הלוחמה בספרד הייתה אך הקדמה לנעשה במלחמת העולם השנייה.
כיום נראים הלוחמים בשורות הבריגדות כגיבורים, אשר נאבקו אל מול צבאות הלאומנים מבחוץ, בעודם נאבקים כנגד משטר סטליניסטי והוצאות להורג שרירותיות של "בוגדים" מבפנים.
מדינות מזרח אירופה הוקיעו את לוחמי הבריגדה הבין-לאומית במסגרת הרדיפות הסטליניסטיות בתחילת שנות ה-50. בצ'כוסלובקיה הופץ בשנת 1953 חוזר רשמי של המשרד לביטחון המדינה שהזכיר את לוחמי הבריגדה ביחד עם אנשי משמר הלינקה ומשתפי הפעולה עם הנאצים בצ'כיה.
ב-26 בינואר 1996 הממשלה הספרדית הכירה באנשי הבריגדות ונתנה להם אזרחות ספרדית.
באותו הזמן נותרו בחיים כ-600 מחברי הבריגדות לשעבר.
היה זה מילוי הבטחתו של ראש הממשלה הספרדי בשנת 1938 חואן נגרין אשר הבטיח להעניק לאנשי הבריגדות אזרחות ספרדית, אך הדבר נמנע בשל העובדה כי הרפובליקנים הפסידו במלחמה.
יהודים ואנשי ארץ ישראל במלחמה
עם פרוץ המלחמה, בשנת 1936 היה ברור לרבים מן היהודים בעולם כי קו החזית במלחמה כנגד הפשיזם והנאציזם נמצא בספרד.
אל התמיכה היהודית המסורתית בתנועות השמאל הקומוניסטיות, הצטרפה ההבנה כי יש לעצור את הפשיסטים בכל מחיר, וכי אם אלו לא ייעצרו בספרד, יהיה בכך משום אסון לאנושות וליהדות, כפי שאכן אירע.
מסיבה זו היה מספרם של היהודים גדול במיוחד בקרב הבריגדות הבין-לאומיות.
בין המתנדבים היהודים היו אנשים שיזכו לימים להיות מובילים בתחומיהם, כבמאי פיטר פריי, אשר לימים יהיה בין הבמאים המובילים במדינת ישראל ולחם בשורות הלוחמים מקנדה.
עם זאת, היו יהודים מעטים שנלחמו גם בקרב כוחות הצבא הגרמניים והאיטלקים בשרות הכוחות הפשיסטים.
כחמישית מן המתנדבים מכל האומות היו יהודים, מכל מגוון הקשת הפוליטית היהודית באותו הזמן - סוציאליסטים, קומוניסטים, בונדיסטים, אנרכיסטים וציונים.
שיעור היהודים בקרב הסגל הרפואי בבריגדות היה כה גבוה, עד שנאמר כי שפת הדיבור שם הייתה יידיש.
מעריכים את מספרם הכולל של הלוחמים היהודים בין 6,500 ל-8,000 מתוך מספר כולל של בין 35,000 ל-40,000 לוחמים.
בין האמריקנים היה שיעורם גבוה במיוחד, כשליש מן הלוחמים.
לאור עובדה זו נשקלה הקמת פלוגה יהודית.
אחד הראשונים להציע יוזמה זו היה הפעיל הקומוניסט אריה נחומי.
הוא העלה הצעה זו, אך נפל בקרב על קריית האוניברסיטה במדריד לפני שעלה בידו לממש זאת.
לבסוף הוקמה מחלקה יהודית בפלוגת "דומברובסקי" הפולנית שפעלה במסגרת הבריגדה ה-13, והיא נקראה "פלוגת נפתלי בוטווין" על שם פועל יהודי שהוצא להורג בשל הריגת שוטר בפולין על רקע פוליטי.
כמאה וחמישים יהודים שירתו בפלוגה, שהוקמה ב-12 בדצמבר 1937, מצרפת, בלגיה, ארץ ישראל ופולין.
מציג את תג הזרוע של הפלוגה.
הפלוגה הושמדה כמעט בקרב באסטרמדורה.
מספרם של בני ארץ ישראל שהשתתפו במלחמה הוא כ-160 איש - רבע מהם שירתו בתפקידים עורפיים ו-60 איש מן החיילים הקרביים נהרגו במלחמה.
רובם היו קומוניסטים חברי הפק"פ שגורשו לספרד על ידי שלטונות המנדט הבריטי.
תחילה הפק"פ ניסה להתנגד לכך מחשש שדבר זה יביא את סופה של המפלגה אולם לאחר שהתברר שלא יוכל לשלטונות המנדט הם אימצו את החברים היוצאים לספרד, גם מפני שחלקם היוו אופוזיציה פנימית במפלגה וגם כדי להתיישר עם עמדתן של מפלגות קומוניסטיות אחרות בעולם.
חלק מהם כמו דוד קרון, זלמן זלצמן ויחזקאל פיקר לא היו שייכים לתנועות קומוניסטיות.
מרדכי מילמן היה בין הבודדים שהגיעו לדרגות קצונה והוא פיקד על גדוד 24 של הבריגדה ה-15. אדלה בוטווינסקה הצטרפה לשורות המפגה הקומוניסטית רק לאחר חזרתה לארץ ישראל.
כבר באוגוסט 1936 הקימו חוגי שמאל בארץ את "אנטיפא - האגודה לעזרת קורבנות הפשיזם והאנטישמיות", שניסתה לעורר מודעות למצב בספרד ולארגן סיוע כספי ופוליטי לכוחות הרפובליקה.
עיתוני השמאל, כמו הארץ ודבר נקטו בקו פרו רפובליקאי, עיתון הבקר שהיה ביטאון ברית הציונים הכלליים, תמך במורדים ואילו הירדן ביטאונה של ברית הציונים הרוויזיוניסטים בהנהגת זאב ז'בוטינסקי תמך באופן גלוי בפשיזם האיטלקי וייחל לניצחונו של פרנקו.
הציונים לא אסרו על אנשיהם להצטרף ללוחמים, אך בזמן בו השתולל המרד הערבי הגדול, והמאבק הציוני על הקמת המדינה ועל העלייה היה בשיאו, נראה היה, אם כן, כי הסולידריות הבין-לאומית שסימלה ההצטרפות לבריגדות הבין-לאומיות, אינה בסדר העדיפות של אנשי היישוב העברי, וודאי לא של הנהגתו.
ידועה התשובה שנתן יעקב חזן מראשי השומר הצעיר לאיש קיבוץ כפר מנחם, דוד קרון אשר ביקש את רשותו להתנדב ללחימה בקרבות: "חניתה לפני מדריד".
בין המתנדבים מארץ ישראל היו גם מספר ערבים פעילי המפלגה הקומוניסטית.
קרון השתתף בקרבות, ולאחר שובו היה לימים לאחד מראשי המוסד, ולאישיות ביטחונית בכירה.
לאחר נפילת משטר פרנקו שב לספרד על מנת לבקר באתרי הקרבות בהם השתתף.
כמו קרון, השתתפו בקרבות מספר ציונים, אך ההשתתפות לא הייתה מאורגנת, והם הגיעו כיחידים.
עם זאת, באופן יחסי למספר היהודים בארץ ישראל, היה שיעור ההשתתפות גבוה ביחס לשיעור ההשתתפות מכל מדינה שהיא.
סרטו התיעודי של ערן טורבינר משנת 2006 שהנציח את המשתתפים היהודים והארץ ישראלים בלחימה, נקרא, כפרפרזה על תשובתם של מנהיגי השומר הצעיר לקרון, "מדריד לפני חניתה".
לאחר המלחמה הייתה לוותיקיה הילת גבורה, כראשוני הלוחמים בפשיזם.
רבת משמעות היא העובדה כי בביוגרפיה הדמיונית שחיבר לעצמו המרגל ישראל בר הופיעה, באופן מובן מאליו, השתתפות בלחימה בספרד, אשר סייעה לו להתקבל כסמכות ביטחונית, על מנת לרגל לטובת ברית המועצות.
המתנדבים הארצישראלים ששבו ממלחמת ספרד נרדפו על ידי הבריטים.
לרובם לא הותר לחזור בחזרה לארץ, והם היגרו לצרפת וארצות הברית ומדינות בדרום אמריקה.
אלה ששבו נאלצו לשנות זהות.
היו ביניהם שחזרו דרך פולין, והתחזו לחלוצים עולים.
שירותם בספרד היה לסוד כמוס עד עזיבת הבריטים בשנת 1948.
מדינת ישראל לא הנציחה את זכר הלוחמים באופן רשמי, בקריאת רחובות, אתרים או מבני ציבור על שמם, או במחקר והנצחת פועלם באופן מוסדי.
חריג בולט הוא חורש בהרי ירושלים "חורש השלום והאחווה - הבריגדות הבינלאומיות 1939-1936".
רשימת שמותיהם של הלוחמים ושל הנופלים מא"י מופיעה בספרה של רות לוין "הישרים היו איתה".
הבריכה של לונדון ; במקורו היה זה הכינוי של חלק מנהר התמזה הנמצא דרומית לסיטי.
מאוחר יותר הפך הכינוי לשמו של חלק מנהר התמזה המצוי בין גשר לונדון לרות'רהית', שהיה האזור המרוחק ביותר במעלה התמזה אליו יכלו להגיע ספינות מפרשים, בשל תרניהם הגבוהים.
על מנת לא להפריע למעבר האוניות ולגישתן לחלק זה של התמזה לא נבנו במשך שנים רבות גשרים מעל אזור זה, ועל מנת לאפשר מעבר להולכי רגל נחצבה מנהרת התמזה מתחת לנהר.
הבריכה של לונדון מוחלקת לשני חלקים - הבריכה העליונה הנמצאת בין גשר לונדון וגשר מצודת לונדון והברכה התחתונה נמצאת בין גשר מצודת לונדון ורציף צ'ארי גארדן ברות'רהית'.
משני צדי הנהר, לאורך הבריכה, שכנו רציפי נמל לונדון החל מהמאה השביעית ועד סוף המאה ה-19, כאשר שיא פעילותו של אזור זה של הנמל הייתה במאות ה-18 וה-19.
שקיעתו של נמל לונדון החלה בשנות ה-60 של המאה ה-20 עם התחלת השימוש במכולות, וספינות מסע בעלות שוקע גדול היכולות להגיע רק לנמלי מים עמוקים.
החל משנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 החלו בהקמת בתי מגורים ובנייני מסחר באזורים הנטושים של המבדוקים והרציפים לגדות הבריכה.
אתרים באזור הבריכה של לונדון
האנדרטה לשריפה הגדולה של לונדון
היה מתקן המצוי בארץ המחר של ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה.
המתקן הוא תיאטרון עגול בו מתוארת הבריחה הגדולה של סטיץ', דמות מסרט ההנפשה "לילו וסטיץ'".
המתקן נפתח ב-16 בנובמבר 2004 והחליף את מתקן טרורחיזרים - מפגש עם חיזרים (ExtraTERRORestrial Alien Encounter) שקדם לו.
המתקן נסגר ב-6 בינואר 2018. למרות שתחילה היה מדובר בסגירה זמנית, המבנה שלו עבר שיפוץ במראהו החיצוני במהלך 2019 ובעקבות כך אישרה חברת וולט דיסני ב-16 ביולי 2020 את סגירתו הרשמית של המתקן.
המבקרים נכנסים כסוהרים חדשים לבית כלא המצוי בחלל ובעת ההדרכה הניתנת להם, בעודם יושבים בתיאטרון הגדול מגיע סטיץ' ומצליח להימלט מכלאו ולהציק לסוהרים וצופים בין היתר, בגרימת נזקים למערכות החשמל והפרחת נפיחות באוויר לאחר אכילת נקניקייה.
סוג המתקן: הצגה בפני אנשים יושבים, אודיו אנימטרוניקה, ריחות וקולות.
הבריחה מסוביבור הוא סרט טלוויזיה בריטי על סיפור המרד במחנה ההשמדה סוביבור שבוים על ידי ג'ק גולד ויצא לאקרנים בשנת 1987. תסריט הסרט נכתב על ידי ניצול מחנה סוביבור, תומאס בלאט, והתבסס על ספרו של ריצ'רד ראשקה (Rashke) שהתפרסם תחת אותו השם כמה שנים קודם לכן.
הסרט, שצולם בשטחה של יוגוסלביה, זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית סרט הטלוויזיה הטוב ביותר.
הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע ירושלים, ביולי 1987, בנוכחות הבמאי ג'ק גולד והשחקן אלן ארקין.
עלילת הסרט מתרחשת כולה בתקופת השואה בשטח מחנה ההשמדה סוביבור.
עלילת הסרט מתרחשת בין החודשים מאי 1942 לאוקטובר 1943, שבהם פעלה מכונת ההשמדה במחנה, אם כי לא תמיד סדר האירועים בסרט תואם הסדר הכרונולוגי של אירועים כפי שאירעו במציאות.
העלילה מתמקדת בסיפורם של מספר עובדי כפייה יהודים במחנה, שהוצאו מן המשלוחים המיועדים להשמדה, על מנת לעבוד בעבודות כפייה עבור הנאצים.
תוך זמן קצר הם מתוודעים למציאות הזוועתית של מחנה ההשמדה בו הם נמצאים, ולכך שחיי העבדות שלהם במחנה הם זמניים עד למוות הצפוי.
בקרב מאות היהודים הכלואים במחנה נעשים מדי פעם ניסיונות בריחה של בודדים וקבוצות קטנות, אולם מרבית ניסיונות אלו אינם מצליחים ומסתיימים בתפיסתם והריגתם של הבורחים וכן להוצאתם להורג של אסירים יהודים נוספים.
אחד האסירים היהודים הבולטים במחנה, ליאון פלדהנדלר, (שדמותו מגולמת על ידי השחקן היהודי-אמריקאי אלן ארקין) מנסה לגבש תוכנית בריחה עם קבוצת אסירים קטנה, אולם עד מהרה חברי הקבוצה מגיעים למסקנה שגם אם יצליחו לברוח ולהינצל, יעלה הדבר בחייהם של האסירים האחרים הכלואים במחנה.
הם משנים את תוכניתם ומנסים לחשוב על דרך לארגון בריחה כללית של כל האסירים במחנה, אולם הדבר לא עולה בידם.
העלילה מתפתחת בעקבות הגעתם של קבוצת שבויי מלחמה סובייטים ממוצא יהודי.
ליאון פלדהנדלר, יהודי פולני חסר ניסיון צבאי, יוצר קשר עם סגן סאשה פצ'רסקי (שדמותו מגולמת על ידי רוטגר האוור ההולנדי) ומבקש את סיועו לטובת רעיון הבריחה לכלל האסירים.
למרות החשדנות ההדדית והשוני העדתי והמנטלי ביניהם, הם מצליחים להתיידד, ובאמצעות חשיבה מקורית ועבודת צוות משותפת, הם מתכננים את הריגתם של כל 16 אנשי האס אס הגרמנים (שאר שומרי המחנה היו חיילים אוקראינים) ויציאה מאורגנת של כל האסירים משער המחנה הראשי.
מועד הבריחה נקבע לחג סוכות, 14 באוקטובר 1943, לשעה 4 אחה"צ, סמוך לשקיעה.
הקביעה של תאריך זה נעוצה בכך שבאותם ימים יצא וגנר, מפקד המחנה, לחופשה בת שלושה ימים, דבר שהקל על ההתקוממות.
בהתחלה מצליחים קבוצת האסירים המעורבים בתכנון המרד לבודד ולהרוג את מרבית אנשי הפיקוד הנאצי הנמצאים במחנה, לנתק את המחנה מקווי חשמל וטלפון וכן לגנוב נשק מחדרי השומרים האוקראינים, אולם בהמשך חלים שיבושים וכמה מן המפקדים הנאצים ניצלים מההרג ומנסים להשתלט על הנעשה במחנה.
תוכנית היציאה המאורגנת של האסירים דרך השער הראשי לא יוצאת לפועל, ומן המחנה מתפתחת בריחה מבוהלת של מרבית האסירים היהודים.
במהלך הבריחה נהרגים עשרות רבות של אסירים מירי באש חיה עליהם, ומעלייה על המוקשים שהוטמנו סביב המחנה, אך גם חלק מהזקיפים האוקראינים נהרגים.
לבסוף יותר מ-300 אסירים מצליחים להגיע ליער ומיעוטם זוכים אף להינצל ולשרוד את השואה.
סיפור מרד האסירים ובריחת מסוביבור מביא לסגירתו ופירוקו של מחנה ההשמדה בסוביבור וזוכה להיות מרד האסירים המוצלח והגדול ביותר בהיקפו בתקופת מלחמת העולם השנייה.
הסרט הוקרן לראשונה בטלוויזיה בישראל בערוץ הראשון, במוצאי יום הזיכרון לשואה ולגבורה 1989.
חוקרי פעילותו של מחנה סוביבור בתקופת השואה יכולים לשים לב, לאי דיוקים היסטוריים העולים בפני הצופים בסרט.
הדוגמה הבולטת ביותר היא הסצנה בה משה שמייזנר מגיע למחנה 3 ועד להרג ההמונים בתאי הגז, אירוע שכפי הנראה לא יכול היה להתרחש במציאות, שכן הנאצים דאגו להפרדה מוחלטת בין אסירי מחנה 3 לשאר האסירים והידיעות על המתרחש במחנה 3 הגיעו אליהם בדרכים אחרות.
בנוסף, צריף ההתפשטות ממנו הגיעו הקורבנות לעבר תאי הגז, היה במחנה 2 ולא במחנה 3 כפי שנראה בסצנה, גם וגנר לא היה מפקד המחנה כפי שמוצג, מפקד המחנה היה ריכלייטנר ווגנר היה סגנו
גם אירועים בעלי משמעות רבה חסרו מן הסרט, דוגמת משלוח אסירי מחנה ההשמדה בלז'ץ שהגיע לסוביבור ביוני 1943, שאנשיו התקוממו כנגד הנאצים ונורו למוות על הרציף.
אירוע שזירז את אסירי סוביבור לחשוב על התקוממות.
לאחר זמן מה שינה את דעתו וטען, שלמרות שהסרט משקף בצורה חלקית את המציאות הזוועתית עימה התמודדו אסירי סוביבור, הוא מכיר בהשפעתו החיובית של הסרט בסיועו להבנת גודל מצוקת היהודים בתקופת השואה.
הבריחה מערב הסעודית הוא סרט טלוויזיה משנת 1998 שהפיקה רשת Showtime.
הסרט מבוסס על ספר אוטוביוגרפי שפרסם ג'ון מקדונלד, בשם "הבריחה מדהראן" (Flight From Dhahran).
עלילת הסרט נסובה סביב ניסיונו של מקדונלד (אותו מגלם טריט ויליאמס) להיחלץ מסעודיה, לאחר שדרכונו הוחרם ממנו על ידי מעבידו הסעודי (אותו מגלם זאב רווח).
בסופו של הסרט מצליח מקדונלד להימלט באמצעות התחבאות בתוך ארגז מטען המיועד להולנד.
חלקים מן הסרט הוסרטו בישראל ומשחקים בו מספר שחקנים ישראליים בתפקידים משניים.
חוץ מרווח, מופיעים בו ששון גבאי, אורי גבריאל, ג'ק אדליסט, מתי סרי, אלברט אילוז, ג'וני ארביד, אלי דנקר, עמוס לביא, יורם חטב, שרון רג'יניאנו, ואירווינג קפלן.
הבריחה מניו יורק הוא סרט מדע בדיוני ופעולה דל תקציב משנת 1981 שבוים על ידי ג'ון קרפנטר.
קרפנטר כתב גם את הפסקול של הסרט והשתתף בכתיבת התסריט, יחד עם ניק קאסל.
קרפנטר כתב את התסריט באמצע שנות השבעים בעקבות פרשת ווטרגייט.
אף אולפן לא הסכים להפיקו משום שהתסריט היה אפל ואלים לטעמם.
לאחר הצלחת סרטו Halloween ב-1978 הצליח קרפנטר לאתר מפיקים גם לבריחה מניו יורק.
הסרט צולם ברובו בסנט לואיס שבמיזורי.
סרט ההמשך "הבריחה מלוס אנג'לס" מ-1996, לא זכה להצלחה.
הסרט מתרחש במנהטן שבניו יורק בשנת 1997 (העתיד הלא רחוק במועד יציאתו של הסרט לאקרנים).
בעולם העתידני ארצות הברית מוכת פשע ומנהטן הופכת למתקן כליאה שמור ביותר.
האי מוקף חומה בגובה 50 רגל.
כל האסירים במקום נדונו למאסר עולם והם מתארגנים בכנופיות הנאבקות על שליטה באי.
בדרך לוועידת פסגה בין ארצות הברית לברית המועצות וסין נחטף מטוסו של נשיא ארצות הברית, אייר פורס 1, על ידי טרוריסטים מתנגדי משטר.
החוטפים גורמים להתרסקות המטוס במנהטן, אך הנשיא שורד את ההתרסקות ונלכד על ידי אסירים במקום.
מפקד המשטרה בוב הוק (לי ואן-קליף) מציע עסקה לאסיר חדש, סנייק פליסקן (קורט ראסל), לוחם לשעבר בכוחות המיוחדים שביצע מעשי שוד.
על פי תנאי העסקה נדרש פליסקן להציל את הנשיא ולהשיב קלטת המכילה מידע חשוב על היתוך גרעיני בתמורה לחנינה מלאה.
את המשימה היה עליו להשלים לפני כינוסה של הוועידה הבינלאומית כעבור 24 שעות.
לאחר שפליסקן הסכים לעסקה ועל מנת למנוע את בריחתו הזריק לו הוק חומרי-נפץ מיקרוסקופיים שנועדו להתפוצץ על עורקיו הראשיים בתוך 24 שעות ואשר רק הוק עצמו היה יכול לנטרלם כ-15 דקות לפני הפיצוץ.
פליסקן נוחת באמצעות דאון על גג מגדלי התאומים ומאתר את שרידי המטוס החטוף, אך הנשיא אינו נמצא במקום.
הוא עוקב אחר האות המשודר על ידי צמיד האיתור של הנשיא אל מרתף של תיאטרון נטוש, אך מוצא שאת הצמיד עונד עתה בטלן שיכור.
הוא פוגש אסיר ידידותי בשם קבי (ארנסט בורגניין) שמציע לסייע לו.
קבי מפגיש את פליסקן עם "המוח" (הארי דין סטנטון), אסיר משכיל ורב תושייה אשר הפך את הספרייה הציבורית של ניו יורק למבצרו הפרטי.
המוח, המכיר את פליסקן ממעשי שוד משותפים שביצעו בעבר, מספר לו כי הנשיא מוחזק על ידי מנהיג כנופיה הקרוי (בפי עצמו) "הדוכס של ניו יורק" (אייזק הייז), וכי אותו עבריין מתכנן בריחה המונית ממנהטן דרך גשר קווינסבורו (ברחוב 69) תוך שימוש בנשיא כמגן-אנושי.
סנייק מאלץ את המוח ואת חברתו מגי להובילו למחבואו של הדוכס, הוא מוצא את הנשיא, אך ניסיון החילוץ נכשל וסנייק נלכד.
סנייק נאלץ להילחם עם בריון גדול ממדים בזמן שהמוח ומגי מגיעים אל הנשיא, הורגים את שומריו ונמלטים אל הדאון של סנייק.
באופן מפתיע סנייק מביס את יריבו הענק לקול תשואות הקהל.
כאשר הדוכס מגלה שהנשיא נמלט עם המוח הוא מכנס את כנופייתו כדי לרדוף אחריהם.
סנייק נמלט אף הוא ומצטרף למוח, למגי ולנשיא.
אולם במהלך ניסיון הבריחה קבוצת אסירים דוחפת את הדאון מראש הבניין.
כאשר הם הולכים לרכב של מוח, הדוכס אורב להם עם אנשיו בכניסה של מגדלי התאומים.
הם נמלטים, פוגשים את קבי ונוסעים ברכבו לעבר הגשר.
קבי מגלה להם כי הוא מחזיק בקלטת החשובה, אותה קיבל מיד ימינו של הדוכס תמורת כובע נהג המונית שלו.
הנשיא דורש את הקלטת, אך סנייק לוקח אותה.
הרכב עולה על אחד המוקשים בגשר, וקבי נהרג.
סנייק, הנשיא, מוח ומגי בורחים ברגל אך מוח נהרג ממוקש.
מגי נשארת מאחור ומנסה להרוג את הדוכס, בעוד סנייק והנשיא מתקרבים לחומת הכלא.
הדוכס יורה בהם בעודם מחולצים, ובקרב סופי סנייק מכה את הדוכס שנורה בידי הנשיא.
סנייק מחולץ וחומרי הנפץ בעורקיו מנוטרלים.
לבסוף, עולה הנשיא לשידור חי שמשודר בוועידה ומפעיל את הקלטת, אולם מתברר שזו קלטת אחרת – קלטת ג'אז של קבי.
את הקלטת של הנשיא סנייק השחית וזרק בצד, בעודו מעשן סיגריה.
שם השחקןשם הדמותהערהקורט ראסלסנייק פליסקןהגיבור הראשי של הסרטלי ואן-קליףבוב הוקמפקד המשטרהארנסט בורגנייןקביאסיר ידידותי אשר נפגש עם פליסקןהארי דין סטנטון"המוח"אסיר משכיל ורב תושייה אשר הפך את הספרייה הציבורית של ניו יורק למבצר הפרטי שלואייזק הייז"הדוכס של ניו יורק"מנהיג כנופיה אשר חטף את הנשיא ומתכנן בריחה המונית ממנהטן
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב במאי הסרט ג'ון קרפנטר ביחד עם המוזיקאי והמלחין אלן הווארת'.
הברידרז (The Breeders) הוא שמה של להקת רוק אלטרנטיבי אמריקאית.
הרכב הלהקה השתנה מספר פעמים במהלך קיומה, אך הזמרת וכותבת השירים הראשית בלהקה נותרה קים דיל, אשר מוכרת גם כנגנית הבס בלהקת פיקסיז.
הרעיון להקים להקה נולד לקים דיל וטניה דונלי מלהקת ת'רואינג מיוזז כאשר פיקסיז היו בסיבוב הופעות משותף עם המיוזז לאחר יציאת האלבום Surfer Rosa.
דיל כתבה שירים רבים שלא הייתה יכולה להקליט עם הפיקסיז וחיפשה דרך להוציא אותם.
קלטת דמו שהוקלטה עם כמה נגנים מתחלפים עוררה את עניינן של כמה חברות תקליטים ולבסוף חברת 4AD שבה היו חתומות הפיקסיז והמיוזז החליטה להפיק את אלבום הבכורה של הברידרז.
האלבום Pod יצא בשנת 1990. את הרכב הלהקה באלבום השלימו הבסיסטית ג'וזפין ויגז (Josephine Wiggs) מלהקת פרפקט דיזאסטר (Perfect Disaster), הכנרית קארי בראדלי (Carrie Bradley), והמתופף בריט וולפורד (Britt Walford) מלהקת סלינט שהגיע ללהקה בהמלצת המפיק סטיב אלביני וכונה ברשימת הנגנים בשם הנשי שאנון דוטון ("Shannon Doughton").
מרבית השירים באלבום נכתבו על ידי דיל; ויגז ודונלי כתבו שיר אחד כל אחת.
בנוסף הופיעה באלבום גרסת כיסוי לשיר Happiness is a Warm Gun מהאלבום הלבן של הביטלס.
לאחר יציאת Pod ללהקה הצטרפה אחותה של קים, קלי דיל.
בהרכב הזה הלהקה הוציאה את האלבום המקוצר Safari, שזכה גם הוא לתגובות טובות מהמבקרים.
למרות שבחי הביקורת Pod ו-Safari לא הניבו להיטים משמעותיים ולא הצליחו מסחרית.
וולפורד ודונלי עזבו את הלהקה; דונלי הקימה כעבור כמה שנים את להקת בלי (Belly) שהוציאה כמה להיטים ב-MTV ולאחר מכן המשיכה לקריירת סולו.
לאחר פירוק הפיקסיז בשנת 1992 קים דיל הקימה הרכב חדש של הברידרז - עם קלי דיל בגיטרה, ג'וזפין ויגז בבס וג'ים מקפרסון בתופים.
בהרכב הזה הלהקה הוציאה בשנת 1993 את אלבומה המצליח ביותר Last Splash.
האלבום הניב את להיט הענק Cannonball ונמכר ביותר ממיליון עותקים.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות מצליח, אך ההצלחה נקטעה כאשר קלי דיל נעצרה על שימוש בהרואין ונכנסה למכון גמילה.
קים דיל הקימה להקה חדשה בשם The Amps (המגברים), שהוציאה אלבום אחד, Pacer, שלא הצליח לשחזר את ההצלחה של Last Splash.
במהלך השנים הבאות דיל הופיעה מספר פעמים עם הרכבים משתנים תחת השם ברידרז, אך רק בשנת 2002 הצליחה להקליט אלבום שלם בשם Title TK עם קלי דיל וריץ' פרסלי (Rich Presley) בגיטרה, מאנדו לופז (Mando Lopez) בבס וחוסה מדלס (Jose Medeles) בתופים.
האלבום החזיר את האחיות דיל לפעילות מוזיקלית שוטפת והלהקה יצאה לסיבוב הופעות מצליח.
בשנת 2008 הלהקה הוציאה את האלבום Mountain Battles שזכה לביקורות חיוביות.
בעקבותיו יצאה לסיבוב הופעות עולמי, במהלכו הופיעה גם בתל אביב.
באוקטובר 2017 הוציא לאורסינגל חדש בשם Stay in the car, מתוך אלבום חדש, "All Nerve", שיצא לאור במרץ 2018.
הבריגדה הצ'כית הוא כינוי שניתן להתארגנות שהתקיימה בצ'כוסלובקיה עם הקמת מדינת ישראל, ונועדה לסייע להקמת כוח צבאי בישראל.
ההכנות לפעילות הבריגדה בישראל נמשכו כחצי שנה אך פעילות זו לא נתממשה לבסוף.
תחילתה של ההתארגנות הייתה בחודש יולי 1948, במהלך מלחמת העצמאות וסמוך לאחר הקמת מדינת ישראל.
קפטן שמשון שכטה, קצין יהודי שלחם בצבא הצ'כי נגד הכיבוש הנאצי, ועימו קצינים אחרים (ארתור האנק, וילי קאהן וקרל קורט פנטר), קיימו מגעים עם נציגי הממשלה הזמנית בישראל, במטרה להקים כוח צבאי שיהיה מורכב ממתנדבים יהודים.
על פי הרעיון שנרקם נועדו המתנדבים לעלות לארץ, לסייע לבניית צה"ל ולהוות כוח לוחם במסגרתו.
הציר הישראלי בפראג, אהוד אבריאל, קיבל את אישור הממשלה הזמנית בישראל ליוזמה, כמו גם את אישורה של ממשלת צ'כוסלובקיה, שאהדה את ישראל באותם ימים ואף סייעה לה במשלוחי נשק.
ברקע התהליכים להקמת הבריגדה עמד הסחף המדיני של ממשלת צ'כוסלובקיה, אשר הלכה והתקרבה לברית המועצות, ועמדה לפני הקמת משטר קומוניסטי בה.
עובדה זו הניעה גם אנשי ציבור מהזרם השמאלי בהנהגת היישוב, כמו שמואל מיקוניס, להיות מעורבים במהלכי הקמת הבריגדה והבאת אנשיה לארץ, מחשש שמדיניות מסך הברזל תופעל גם בצ'כוסלובקיה.
בהסכמת הצבא הצ'כי הוקמו מחנות אימונים בשטח צ'כוסלובקיה, ליד העיירה ולקה שטרלנה.
הגיעו אליהם למעלה מאלף מתנדבים, רובם יהודים.
הם ערכו אימונים צבאיים עם כלי נשק שסיפק הצבא הצ'כי.
על הבריגדה פיקד אנטונין סוחור, קצין בצבא הצ'כוסלובקי.
תוך כדי האימונים נשלחו לישראל הקצינים שכטה וקאהן.
הם נפגשו עם ראשי הצבא וכן עם ראשי ההתיישבות בישראל במטרה למצוא מקום ישוב למתנדבים היהודים שיעלו לישראל במסגרת הבריגדה.
תוך כדי ההכנות להקמת הבריגדה החליט ראש הממשלה דוד בן-גוריון על פירוק הפלמ"ח.
בן-גוריון שאף לבסס לישראל צבא של העם כולו, לא ראה בעין יפה את הגעת הכוח המאורגן ממדינה קומוניסטית וחשש מפני התארגנויות על רקע אידאולוגי בצבא.
עקב התנגדות זו הלך ופחת הסיוע הישראלי והצ'כי לבריגדה, והכוח הלך והתפורר.
גם המפלגה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה החלה להפעיל לחצים לחיסול הבריגדה.
הם עזבו את צ'כוסלובקיה שהייתה לארץ קומוניסטית, ושעריה ננעלו.
רבים ממשתתפי האימונים בבריגדה עלו לישראל, ובהם קבוצה של חברים, אשר עוד בהיותם בפעילות צבאית במחנה האימונים, חלמו להקים קומונה שתתבסס על עקרונות שיתופיים.
הקבוצה, שמנתה כ-50 איש, היוותה את הגרעין אשר חבריו הקימו את המושב כרם מהר"ל, במורדות הדרומיים של הכרמל.
כרם מהר"ל החל את דרכו כמושב שיתופי, שחבריו מנסים להגשים את רעיון הקומונה, אך כעבור כשנה, כשעמד בפני קשיים כלכליים, החלו חברים מהבריגדה לנטוש אותו, וכנגדם הצטרפו משפחות אחרות של עולים מצ'כוסלובקיה, והמושב היה למושב עובדים.
הבריחה הגדולה הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1963, המבוסס על בריחתם של שבויי בעלות הברית ממחנה השבויים הגרמני סטלאג לופט III במלחמת העולם השנייה במרץ 1944.
הסרט בכיכובם של סטיב מקווין, ג'יימס גארנר וריצ'רד אטנבורו מבוסס על ספר בעל שם זהה מאת פול בריקהיל המתאר את הבריחה ההמונית ממחנה השבויים סטלאג לופט III בז'אגאן שהייתה אז חלק מגרמניה.
הדמויות בסרט מבוססות על אנשים אמיתיים.
שבויי מלחמה מצבאות בעלות הברית מרוכזים במחנה מעצר חדש ובו סדרי שמירה קפדניים.
בתוכם נמצאים שבויים שניסו להימלט פעמים רבות ממחנות מעצר גרמניים וצברו ידע וניסיון רב בתחום הבריחות.
עם הגיעם למחנה הם מתחילים לארגן בריחה המונית דרך מנהרות.
במקביל לחפירת המנהרות נעשית עבודת הכנה של זיוף מסמכים ואגירת ציוד עבור הנמלטים.
המנהרה הראשונה באורך מאות מטרים מתגלית במקרה על ידי השומרים הגרמנים.
גילוי המנהרה בשלב מתקדם כל כך גורם לארצ'יבלד אייבס שכבר נכשל בניסיונות בריחה קודמים לאבד תקווה.
הוא רץ לעבר גדר המחנה והשומרים יורים בו למוות.
באותו לילה מצליח קפטן הילטס לברוח כדי להשיג מידע על הסביבה, ולמחרת הוא מסגיר את עצמו ומוחזר למחנה.
האסירים עוברים לחפור את המנהרה השנייה הנמשכת לאורך מאות מטרים ומגיעה עד לחורשה הסמוכה למחנה.
בליל הבריחה מצליחים 76 אסירים לצאת דרך המנהרה עד שהיא מתגלה.
הם מתפצלים ומתחילים לברוח, אך רובם נתפסים או נהרגים.
50 מהאסירים שנתפסו נורים למוות על ידי אנשי הגסטפו.
סטיב מקווין – קפטן וירג'יל הילטס, טייס אמריקאי
ג'יימס גארנר – בוב הנדלי, אחראי על השגת ציוד
ריצ'רד אטנבורו – רוג'ר בארטלט, מפקד טייסת בריטי, אחראי על פעולות הבריחה
צ'ארלס ברונסון – דני ולינסקי, טייס פולני, אחראי על חפירת המנהרה
ג'יימס קובורן – לואיס סדג'וויק
ג'ון לייטון – ויליאם דיקס, אחראי על חפירת המנהרה
ג'יימס דונלד – קפטן רמזי, קצין בריטי, מפקד האסירים במחנה
הנס מאסמר – קפטן ון-לוגר, מפקד המחנה הגרמני
דייוויד מק'קלום – אריק אשלי-פיט
גורדון ג'קסון – סנדי מק'קדונלד
אנגוס לני – ארצ'יבלד אייבס
דונלד פלזנס – קולין בליית', אחראי על זיוף התעודות
הסרט זכה להצלחה רבה עם יציאתו לאקרנים, ואף היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית סרט הדרמה הטוב ביותר לשנת 1963.
גם בשנים שלאחר מכן נחשב הסרט כמבוקש.
הוא זוכה להקרנות בטלוויזיה הבריטית במיוחד בתקופת חג המולד.
בסקר שנערך בבריטניה בשנת 2006 נבחר הסרט כאחד המועדפים לצפייה כסרט משפחתי בחג המולד.
ב-2009 חזרו שבעה מהשבויים למחנה לציון 65 שנה לבריחה וצפו בסרט.
לדבריהם, המחצית הראשונה של הסרט מתארת בצורה אותנטית את החיים במחנה אם כי אחד מהם מתח ביקורת על הצגת דמותו של הילטס בצורה זוהרת ומשועשעת מדי בעוד שהאירועים עצמם היו קשים וכואבים עבור אלו שחוו אותם.
הבריחה מאלקטרז הוא סרט פעולה אמריקאי שיצא בשנת 1979, בכיכובו של קלינט איסטווד ובבימויו של דון סיגל.
הסרט מתאר את בריחתם המורכבת של פרנק מוריס והאחים ג'ון וקלרנס אנג'לין, מאחד מבתי הכלא השמורים בארצות הברית, אלקטרז, השוכן על אי הסמוך לסן פרנסיסקו.
הסרט נוצר בעקבות ספר באותו השם, המבוסס על מקרה אמיתי ונדיר, בשנת 1962, בו ברחו שלושה אסירים מאלקטרז .
פרנק מוריס (קלינט איסטווד) מגיע אל הכלא השמור אלקטרז, לאחר שברח מספר פעמים מבתי כלא אחרים שבהם שהה.
הוא מובא תחילה לפגישה עם ראש הסוהרים בכלא (פטריק מקגוהן), שמבהיר לו כי אף אסיר לא הצליח עד כה להימלט מאלקטרז.
מוריס פוגש את ידידיו מהעבר, האחים ג'ון וקלרנס אנג'לין (פרד וורד וג'ק ת'יבו), ומתיידד עם מספר אסירים.
מוריס מסתבך בריב אלים עם האנס וולף (ברוס מ.
פישר), ומגלה כי ראש הסוהרים מתעמר בחבריו האסירים: הוא אוסר על "דוק" הזקן (רוברט בלוסום) לצייר לאחר שצייר דיוקנאות של סוהרים ומשמיד את החרצית אותה הוא מגדל; וגורם ל"ליתמוס" להתנפל עליו ולסבול בעקבות זאת מהתקף לב.
ראש הסוהרים מזכיר בקרירות למוריס כי חלק מהאנשים לא נועדו לעזוב את אלקטרז בחיים.
מוריס מגלה כי הבטון סביב הסורגים בתאו חלש יחסית, וכי ניתן לפורר אותו בהדרגה.
הגילוי מתפתח לתכנון תוכנית בריחה מאלקטרז.
הוא משתף בתוכנית את האחים אנג'לין ואת האסיר בתא השכן, צ'רלי באטס (לארי הנקין).
בשבועות שלאחר מכן הם מתחילים לחפור בקירות התא באמצעות כפות, ולבנות רפסודה מאולתרת באמצעות מעילי גשם.
ביום הבריחה, באטס מתעצבן מאוד ולא בורח יחד איתם.
מוריס והאחים אנג'לין בורחים מהכלא ומשייטים מחוץ לאי באמצעות הרפסודה שבנו.
הבריחה מתגלה למחרת בבוקר, והסוהרים מנהלים מצוד נרחב אחר הבורחים.
לאחר שלא נמצאו, מעדיף ראש הסוהרים להניח כי הם טבעו בים.
מאוחר יותר הוא מגלה חרצית על חופי האי אנג'ל הסמוך, וזורק אותה לים לאחר שנאמר לו כי חרציות לא גדלות באופן טבעי בחוף זה.
הסרט זכה לביקורות חיוביות, ונחשב לאחד הסרטים הטובים והפופולריים ביותר שיצאו בשנת 1979. הוא קיבל 95% ביקורות חיוביות באתר "Rotten Tomatoes".
בשבוע הראשון ליציאתו, הוקרן הסרט ב-814 בתי קולנוע בארצות הברית, וזכה להכנסות של יותר מ-5 מיליון דולר.
לאורך השנים הכניס הסרט כ-43 מיליון דולר.
הבריחה מכדור הארץ הוא סרט אנימציה אמריקאי-קנדי משנת 2013 בבימויו של קאל ברונקר.
עלילת הסרט מתרחשת בכוכב הלכת "באאב", בו ציוויליזציית חייזרים כחולים מעריצים את גיבור חלל המהולל "סקורצ' סופרנובה" (מגולם על ידי ברנדן פרייזר).
סקורץ' הוא מומחה במשימות חילוץ נועזות אותם הוא נוהג לבצע יחד עם אחיו החנון גארי (מדובב על ידי רוב קורדרי), ראש צוות בסוכנות BASA.
בהמשך, לאחר שמתקבל אות מצוקה ב"באאב" מכוכב לכת זר שנחשב למסוכן ביותר, האחים מחליטים לצאת למשימה מסוכנת בכוכב זה.
עם זאת, לאחר שסקורץ' מגלה כי הוא הגיע לכדור הארץ הוא נלכד ומועבר לאזור 51. כעת גארי צריך לצאת לעזרת אחיו ולעזור לו לברוח מכדור הארץ.
הסרט זכה לביקורות שליליות רבות, אך מעט שבחו את ההומור שבו.
הסרט קיבל באתר Rotten Tomatoes 27% המבוסס על 37 דעות עם ציון משוקלל של 1.4/10 שזהו אחד מהציונים הנמוכים באתר.
אתר Metacritic נתן לסרט 35 מתוך 100 המבוסס על 11 דעות.
פיטר הוואל נתן לסרט שניים וחצי כוכבים מתוך ארבעה.
הסרט הכניס כ-57 מיליון דולר בצפון אמריקה וכ-13.7 מיליון דולר ברחבי העולם.
בצפון אמריקה, הסרט היה מדורג במקום הרביעי בסוף השבוע הראשון שלו עם הכנסות של כ-16 מיליון דולר.
בדומה לסרט היפה והגלדיאטור, החברה "פורום פילם", המפיצה בעברית את הסרט, ביקשה בעמוד הפייסבוק שלה (בשם "סרט סרט - חדשות הקולנוע") שם עברי לסרט.
מכיוון שהיו הרבה תגובות שהיו בעיקר מגוחכות ולא רלוונטיות, החליטה החברה לתרגם בפשטות את שמו של הסרט מאנגלית.
המועמדים הסופיים לשם ישראלי היו: "הבריחה מכדור הארץ עוברת באזור 51", "המרוץ לישראל", "כחול ומהיר" וכן "פלישת החייזרים".
ברנדן פרייזר/אודי גוטשלק - בתפקיד טייס החלל היהיר סופרנובה סקורץ'
רוב קורדרי/אביעד בנטוב - בתפקיד גארי, אחיו של סקורץ', ראש צוות בסוכנות BASA
ג'סיקה אלבה - בתפקיד לנה, יו"ר סוכנות BASA
שרה ג'סיקה פרקר - בתפקיד סופרנובה קירה, אשתו של גארי
ויליאם שאטנר - בתפקיד הגנרל שנקר סנדרסון, היו"ר המרושע והאכזרי של אזור 51 שאביו נהרג בטעות בידי חללית של חייזרים אפורים.
שנקר, נחוש בדעתו להשמיד את כל החייזרים כולם ביקום כולו בעזרת כוחו של הבלוביניום, שנקר הוא הנבל הראשי של הסרט.
קרייג רובינסון - בתפקיד דוק, עכבר דמוי חייזר
ג'ונתן מורגן הייט – בתפקיד סופרנובה קיפ, בנם של גארי וקירה ואחיינו של סקורץ'
סופיה ורגרה - בתפקיד גבי באבלברוק
ג'ורג' לופז - בתפקיד תורמן, שבלול דמוי חייזר עם 3 עיניים
קייטלין אולסן - בתפקיד גבי באבלברוק
ג'יין לינץ' - בתפקיד איו, קיקלופ חייזרי ענק
פול רובנס - בתפקיד טרמן
גרג בינקלי - בתפקיד ראלף
הבריחה הוא רומן לבני נוער מאת אסתר שטרייט-וורצל שפורסם בשנת 1973 בהוצאת מסדה.
הספר מבוסס על סיפור אמיתי של משפחה יהודית שחיה באחת ממדינות ערב, ובורחת לישראל.
הספר מספר את סיפורה של חווה, האחות האמצעית במשפחה.
בני המשפחה עברתו את שמם עם עלייתם ארצה.
לפני שעלתה לארץ שמה של חוה היה אוולין.
אולם בהקדמה לספר אסתר מציינת כי כל השמות בספר מלבד חוה וז'קלין בדויים.
כמו כן שם המדינה ממנה ברחו נשאר חסוי, ובספר שמה הוא "ערב" כשם כולל (אף על פי שיכול להיות שמדובר בסוריה, זאת מאחר שהמרגל הישראלי המוזכר בספר הוא ככל הנראה אלי כהן).
אסתר שואלת את אחת מתלמידותיה מאיפה עלתה לארץ.
הנערה משיבה כי באה מאחת ממדינות ערב העוינת לישראל.
היא מספרת לה את סיפור הבריחה, ואסתר כותבת את הסיפור בגוף ראשון.
אוולין גדלה בבית יהודי דתי, גאה במוצאה ובמשפחתה האמידה.
היא חיה בבית גדול, עם הוריה, סבתה, אח ואחות קטנים.
אחותה הגדולה נישאה וחיה עם בעלה בשכונה אחרת, זאת לאחר שאבי המשפחה הצליח למנוע בעוד מועד נישואין בין האחות הגדולה לבין ערבי מקומי שהתאהב בה.
אחיה הגדול נסע לצרפת ללמוד רפואה, ואז עלה לישראל.
עם גילויי שנאה כלפי היהודים, שהתעוררה בעקבות גילוי של מרגל ישראלי, המשפחה סופגת נזק רב.
הוריה הפסידו את אדמתם ובוזזים הרסו את חנות הבדים שלהם.
סימון האח הקטן הוכה בידי ילדי שכניהם כמו גם מרסל האחות הבכורה ובעלה, שנכלא באשמת שווא.
חברה טובה של אוולין סיפרה לה שהיא עוזבת את ערב באמצעות חוליית מבריחים.
אוולין רוצה לעזוב גם כן, אבל הוריה היססו.
לבסוף מחצית מביתם נלקחת מהם וניתנת לעורך דין, שהיה חבר של אביה והחליט להתנכל להם.
עורך הדין מרהיב עוז ומסביר למשפחה כי בשלב מסוים גם שאר הבית עומד בסכנה, כמו גם החנות.
כאשר ההורים מבינים כי פרנסתם כבר אינה בטוחה, מחליטים גם הם לעזוב את ערב.
המשפחה נעזרת בחוליית מבריחים, אותה חוליה שהבריחה את חברתה של אוולין.
העומד בראשה התחבב על אוולין והיא קראה לו "פנטלון".
גם אמה סומכת על פנטלון ומאמינה שיעביר אותם בשלום.
האב מהסס, אבל לבסוף סומך על אשתו ועל אוולין.
הוא מגייס סכום עתק עבור כל המשפחה, מלבד מרסל,ובעלה שאינו רוצה לעזוב.
הם גם משלמים עבור שמואל, בן הרב, צעיר שניסה להגיע לישראל, פעם אחת בעצמו, ונכשל.
לאחר שגייסו את הכסף והעבירו אותו, המשפחה יוצאת לדרכה.
היא פוגשת שלושה מבריחים (הקוראים לעצמם ואחד, תניין, ותלאתי, אחת, שתיים ושלוש בערבית) שמלווים אותם בדרך ההררית הקשה מעבר לגבול.
תניין מציל את אוולין כאשר היא כמעט טובעת בביצה שהיה עליהם לעבור.
הם גם סוחבים את סבתה של אוולין רוב הדרך.
אוולין מספרת בהתרגשות על סבתה, שקשיי הדרך לא מנעו ממנה לעזוב איתם, למרות הסבל הרב שעברה.
כאשר המשפחה מגיעה למדינה השכנה מגיע איש הסוכנות היהודית, שאול, שנותן לאוולין את שמה החדש- חוה.
שאול גם שופך אור על דמותו של פנטלון.
בניגוד לדימוי החמדן, שאול מסביר כי הכסף מיועד כמעט לגמרי לשחד את שומרי הגבול ולא לכיסו הפרטי של פנטלון.
במהלך טיוך דינה השכנה הילדים נתקלים שוב באותו עורך דין שגזל מהם את ביתם.
הוא כמובן מזהה אותם, ומנסה לגרום לכך שייעצרו מייד באשמת שהייה בלתי חוקית ויוסגרו חזרה לערב, אך שאול מצליח לסכל את זממו.
למרות שהסכנה המיידית תמה, המשפחה עדיין הייתה מאוד מודאגת, ושאול מרגיע אותם ומספר להם שעורך הדין נאסר, ולא יוכל עוד לגרום לבעיות עבורם, ועבור מרסל שנותרה בערב.
המשפחה מצליחה לעלות על מטוס וכך הם מגיעים לישראל.
במטוס הם נתקלים בשמואל, שגם אותו פנטלון הוציא מערב.
בישראל הם מתקבלים בשמחה על ידי נציג נוסף של הסוכנות.
הסכנה הגדולה בה היו עברה והספר מסתיים בבוקר הראשון של חווה בבית החדש.
בשנת 1992 הספר יצא בהוצאה מחודשת בהוצאת עמיחי.
אסתר הוסיפה הערת מחברת בתחילת המהדורה המחודשת.
הבריחה למצרים הוא אירוע המתואר בבשורה על-פי מתי שבו ברח יוסף, אבי ישו יחד עם משפחתו למצרים, לאחר שהוזהרו שהורדוס עומד להרוג את כל התינוקות באזור בית לחם.
האירוע מתואר באמנות הנוצרית כחלק מתיאורי חיי ישו.
תיאור הבריחה מופיע רק בבשורה על פי מתי.
על פי הבשורה, כששלושת האמגושים הגיעו לחפש את ישו, הם פגשו בהורדוס וסיפרו לו ש"מלך היהודים" עומד להיוולד בבית לחם.
הורדוס שואל אותם מתי נראה הכוכב המבשר על לידת המשיח ואיפה הוא עומד להיוולד.
מיד לאחר ביקורם אצל מרים וישו, נגלה מלאך ליוסף ומצווה עליו לברוח למצרים ולהישאר שם עד שיורה לו המלאך לחזור, כי הורדוס רוצה להרוג את התינוק.
מיד קם יוסף ובאותו לילה לקח את אשתו ובנו למצרים, שם נשארו עד מות הורדוס.
לאחר מות הורדוס, שב ונגלה המלאך ליוסף ואומר לו שאלו המבקשים להרוג את הילד מתו וכי עליו לחזור לארץ ישראל.
כיוון שיורשו של הורדוס היה בנו ארכלאוס, לא חזר יוסף אל יהודה, אלא אל הגליל, לנצרת.
מתי מקשר את הסיפור לכמה נבואות מהברית הישנה על מנת להוכיח את אמיתות שליחותו של ישו.
הוא מצטט את הנביא הושע בפסוק "ממצרים קראתי לבני" כדי להראות שבן האלוהים ייקרא לבוא ממצרים.
את תיאור טבח החפים מפשע הוא מסיים בהערה "אז נתקיים הנאמר בפי ירמיהו הנביא: קול ברמה נשמע, נהי בכי תמרורים, רחל מבכה על-בניה, מאנה להנחם כי אינם".
את המעבר של יוסף ומשפחתו לנצרת הוא מסיים "למען יתקיים הנאמר על-פי הנביאים כי נצרי יקרא לו", אם כי פסוק כזה לא מופיע בתנ"ך.
בעוד מתי לא מפרט על המאורעות בדרך למצרים, על השהות בה ועל הדרך חזרה, בשורות אפוקריפיות שונות מרחיבות על כך.
הן מספרות על מפגש עם שני הגנבים שנצלבו עם ישו, על פסלים שנשברו לפניו והתפוררו ועל נביעת אפרסמון מעץ סרק.
במצרים קיימות מספר כנסיות ומקומות קדושים לנצרות, באתרים שעל פי המסורת שהתה בהם המשפחה הקדושה.
האתר הידוע שבהם הוא הכנסייה הקופטית "סרגיוס ובכחוס הקדושים" שנקראת גם "אבו סרגא".
על פי המסורת, הכנסייה בנויה באתר בו התגוררה המשפחה הקדושה תקופה מסוימת בעת שהותה במצרים.
הבריחה למצרים היא נושא פופולרי לציורים על חיי ישו, כשרבים מהציורים מראים את מרים רוכבת על חמור ומחזיקה את ישו, כשיוסף מוביל את החמור.
הצגה זו שאולה מהתיאור הביזנטי למסע של יוסף ומרים לבית לחם.
מהמאה ה-15 ואילך הציגו בדרך כלל הציורים באמנות מערב אירופה, את המשפחה הקדושה נחה בעת המסע, פעמים רבות עם מלאך או נער צעיר.
בציורים מוקדמים של אותה תקופה נראים ברקע הניסים המסופרים בבשורות האפוקריפיות, כחלק מציורי נוף שנעשו פופולריים אז.
הניסים המצוירים כוללים את הפסלים שנשברו לפני ישו, עץ דקל שצמח כדי שיוכלו לאכול מפירותיו, עץ אפרסמון שגדל בשבילם ושודדים שנמנעו מלשדוד אותם.
ציורים נוספים מראים את מפגשם של התינוקות ישו ויוחנן המטביל במצרים, כשהמפורסמים שבהם הם המדונה בין הסלעים של לאונרדו דה וינצ'י ו"המשפחה הקדושה פוגשת את יוחנן הילד" של רפאל.
הבריחה מדנמורה היא מיני סדרת טלוויזיה אמריקאית המבוססת על סיפור בריחתם של שני אסירים ממתקן הכליאה באבטחה מרבית "קלינטון" הממוקם בכפר דנמורה שבפאתי מדינת ניו יורק.
הסדרה עלתה לשידור ב-18 בנובמבר 2018 בחבילת הערוצים שואוטיים האמריקאית, ובה שבעה פרקים.
הסדרה נוצרה ונכתבה על ידי ברט ג'ונסון ומייקל טולקין, והיא בבימויו של בן סטילר.
בסדרה מככבים בניסיו דל טורו, פטרישה ארקט, פול דנו, בוני האנט, אריק לאנג ודייוויד מורס.
הסדרה מתבססת על סיפור אמיתי, בו בשנת 2015 האסירים ריצ'רד מאט ודייוויד סווט נמלטו באמצע הלילה ממתקן הכליאה "קלינטון" שבכפר דנמורה שבצפון מדינת ניו יורק.
השניים נעזרו במהלך תכנון הבריחה במנהלת מתפרת הכלא, ג'ויס מיטשל, שקיימה עם שניהם יחסי מין.
הייתה זו הבריחה הראשונה מהכלא, שקיים כבר למעלה מ-150 שנים.
ריצ'רד מאט (בניסיו דל טורו) – רוצח מורשע ואחד משני הנמלטים
דייוויד סווט (פול דנו) – רוצח מורשע ואחד משני הנמלטים
ג'ויס "טילי" מיטשל (פטרישה ארקט) – עובדת הכלא שסייעה לשניים בבריחה
לייל מיטשל (אריק לאנג) – בעלה של ג'ויס ועובד תחזוקה בכלא
ג'ין פאלמר (דייוויד מורס) – סוהר בכלא
דניס למברט (ג'רמי בוב) – חבר של לייל ומנהל התחזוקה בכלא
אנדרו קואומו (מייקל אימפריולי) – מושל מדינת ניו יורק
קתרין ליהי סקוט (בוני האנט) – התובעת הראשית של מדינת ניו יורק
קני (צ'ארלי הופהיימר) – בעלה הראשון של ג'ויס מיטשל
צילומי הסדרה החלו בסוף שנת 2017 באפסטייט של ניו יורק.
לצורך ביצוע תפקידם, לאנג וארקט העלו כ-18 קילוגרמים במשקלם.
צילומי הפרק האחרון של העונה התעכבו בשלושה חודשים עקב לידת בנו של אריק לאנג.
הבריחה מפרטוריה הוא סרט מתח אוסטרלי משנת 2020, שנכתב ובוים על ידי פרנסיס אנאן.
הסרט מבוסס על סיפורם האמיתי של שלושה אסירים פוליטיים שברחו מבית סוהר בדרום אפריקה.
השלושה נשפטו למאסרים ארוכים ובסופו של דבר הצליחו לברוח מהכלא.
העלילה מתרחשת בדרום אפריקה בשנת 1979, בכיכובם של דניאל רדקליף ודניאל ובר.
העלילה מבוססת על הספר "מבפנים החוצה: בריחה מכלא פרטוריה" מאת טים ג'נקין, אחד הנמלטים.
התסריט מבוסס על ספר שכתב אחד מהאסירים שנמלטו מהכלא, ג'נקין.
חלק מהאסירים הפוליטיים האחרים ששהו בכלא באותן שנים, ביניהם דניס גולדברג, סייעו במהלך תכנון ויצירת הפרטים של הבריחה מהכלא.
דניאל רדקליף בתפקיד טים ג'נקין
דניאל ובר בתפקיד סטיבן לי
איאן הארט בתפקיד דניס גולדברג
מרק לאונרד וינטר בתפקיד לאונרד פונטיין
גראנט פירו בתפקיד קפטן שנפל
אדם אובידיה בתפקיד ואן זדלהוף
אדם טומינן בתפקיד ג'רמי קרונין
טים ג'נקין עצמו, כאסיר בחדר ההמתנה בכלא (תפקיד ניצב, ללא טקסט)
הסרט נכתב וביים על ידי פרנסיס אנאן.
הסרט הוא הפקה משותפת אוסטרלית-בריטית, במימון משותף של ארקליסט פילמס, מגנה בידור בניו יורק, ובסיוע תאגיד הסרטים האוסטרלי הדרומי.
במקור לוהק סם ניל לתפקיד גולדברג, בחודש מאי 2017.
הצילומים החלו בעיר אדלייד בדרום אוסטרליה, במרץ 2019, כאשר כמה סצנות צולמו בתחנת הרכבת מיטצ'ם ואחרות במרכז העיר, ברחוב פירי.
ג'נקין בילה זמן מה באדלייד, בייעוץ לרדקליף על מבטא ועל היבטים אחרים של הסרט, וגם שיחק כניצב בתפקיד קטן בסרט, כאסיר ליד רדקליף בחדר הביקורים.
על פי האתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לרייטינג של 69% המבוסס על ביקורות של 35 אנשים, שהעניקו לסרט ציון ממוצע של 6.48 מתוך 10. ביקורות ציינו כי: "הסרט לא ממש עושה צדק עם העובדות עצמן, אבל חוסר העומק בסרט מתקזז עם המתח המרתק שהסרט מייצר".
באתר Metacritic זכה הסרט לציון המשוקלל 56 מתוך 100, ציון המבוסס על 7 ביקורות.
ציון זה מעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
הבריחה מפרטוריה יצא לאקרנים ב־6 במרץ 2020 בבריטניה על ידי חברת Signature Entertainment ובארצות הברית הופץ על ידי eOne ו- Momentum Pictures.
הוא הוצע להשכרה בפלטפורמות הדיגיטליות iTunes, Sky Store, Amazon ו- Virgin באותו תאריך, אך ההקרנות בבתי הקולנוע היו מצומצמות במספרן, בעיקר בבריטניה, ארצות הברית ובעוד כמה מדינות.
הסרט זמין לרכישה דיגיטלית ב- DVD ו- Blu-ray החל מה 20 באפריל 2020.
הבריחה הוא סרט פעולה-שוד אמריקאי משנת 1972 בבימויו של סאם פקינפה עם סטיב מקווין ואלי מק'גרו בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "הבריחה" של ג'ים תומפסון משנת 1958. הסרט הצליח מאוד מבחינה מסחרית וכן הרימייק מ-1994 בכיכובם של אלק בולדווין וקים בסינג'ר.
זה סרט פשע שבניגוד לסרטים אחרים מסוגו בהם הפושעים נעצרים, נפצעים או מחוסלים, כאן הם מצליחים לברוח מארצות הברית למקסיקו ולהישאר בחיים נגד כל הסיכויים.
קווינסי ג'ונס היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על הפסקול המקורי הטוב ביותר.
מקווין ומקגרו הכירו זה את זו בצילומי הסרט ונישאו.
נישואיהם החזיקו חמש שנים עד לגירושים.
קרטר "דוק" מקוי (סטיב מקווין) נידון לעשר שנות מאסר על שוד מזוין.
הוא יושב בכלא כבר ארבע שנים ובקשותיו לקיצור עונשו נדחות.
הוא מבקש מאשתו קרול (אלי מק'גרו) כי תפעל לשחרורו דרך ג'ק בינון (בן ג'ונסון), פוליטיקאי מושחת ובעל קשרים בסן אנטוניו.
בינון מתנה זאת בהסכמתו של "דוק" לבצע שוד גדול של בנק לאחר שחרורו וכן בהסכמתה של קרול לקיים אתו יחסי-מין מלאים.
כשהתנאים האלה מולאו, משתחרר "דוק" מהכלא.
"דוק" מתכנן את השוד על ידי תצפיות על הבנק.
ביום השוד הוא מגיע עם אשתו ועם פרנק ורודי.
הוא חודר לבנק דרך תעלת קשר, מנתק את האזעקה וחבריו פורצים רעולים ומשכיבים ארצה את העובדים.
דוק נכנס לכספת ואוסף את הכסף.
השומר מנסה לאחוז באקדח אך פרנק הורג אותו.
הם נסוגים לחוד ובדרך הורג רודי את פרנק ומחכה לדוק וקרול בנקודה מוסכמת שם הוא מתכוון לחסל אותם ולקחת את הכסף לעצמו.
דוק מקדים אותו, יורה בו אך לא מוודא הריגה.
רודי הלבוש באפוד מגן נפצע רק בכתפו.
הוא פונה לוטרינר הרולד קלינטון (ג'ון דודסון) שמטפל בפצעו ומציל אותו.
רודי הפושע כפוי הטובה קושר את הוטרינר הרולד ושוכב לנגד עיניו עם אשתו פראן (סאלי סטרטרס).
דוק וקרול ממשיכים בדרכם דרומה כשתמונותיהם מפורסמות בעיתונים ובטלוויזיה.
בכל מקום הם מזוהים ונמלטים תוך ירי ורדיפה של שוטרים.
לבסוף הם מגיעים למלון באל פאסו לא רחוק מגבול מקסיקו.
למלון הזה מגיעים גם רודי והזוג הרולד ופראן קלינטון.
רודי שוב קושר את הוטרינר המשופם קלינטון ואז בועל את אשתו הבלונדית לנגד עיניו.
בתגובה, הבעל תולה את עצמו בחדר הסמוך.
אשתו פראן ממשיכה להתעלס עם רודי.
מאוחר יותר מגיעים למקום חבריו של ג'ק בינון.
מטרת כולם משותפת: לחסל את הזוג מקוי ולקחת את הכסף.
במלון מתחולל קרב יריות ממושך שבסופו מצליח "דוק" לחסל את כולם ולברוח עם אשתו.
הם נכנסים לתוך מכל אשפה, מועלים למשאית אשפה ונשפכים לבסוף לתוך מזבלה כשהם עדיין בחיים עם תיק הכסף.
הם משתלטים על טנדר ובו "קאובוי" קשיש חביב (סלים פיקנס) שמעביר אותם למקסיקו והם נותנים לו 30 אלף דולר תמורת הטנדר והשירות האדיב.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותסטיב מקוויןקרטר "דוק" מקוישודדאלי מק'גרוקרול מקויאשתו של "דוק"בן ג'ונסוןג'ק בינוןפוליטיקאי מושחתאל לטיארירודי בטלרשודדסאלי סטרטרספראן קלינטוןאשתו של וטרינרג'ק דודסוןהרולד קלינסוןוטרינרבו הופקינספרנק ג'קסוןשודדסלים פיקנס"קאובוי"נהג טנדר
הבריחה מבית הסוהר גלבוע התרחשה ב־6 בספטמבר 2021 לפנות בוקר, כאשר שישה פלסטינים, ארבעה מהם אסירים ביטחוניים שנידונו למאסר עולם ועוד שני עצירים ביטחוניים נמלטו מבית הסוהר גלבוע באמצעות מנהרת בריחה.
ארבעה מהם נלכדו בישראל כארבעה ימים לאחר הבריחה, והשניים הנותרים נלכדו בג'נין ב־19 בספטמבר.
בית הסוהר גלבוע, שנפתח בשנת 2004, הוקם בתחילה כחלק מבית הסוהר שטה ונקרא "שטה ב'".
בהמשך הופרד והוגדר כבית סוהר עצמאי ברמת ביטחון מרבית, המיועד להחזקת אסירים ביטחוניים, בעיקר בעקבות האינתיפאדה השנייה.
באוגוסט 2014 נחשפה מנהרת בריחה ראשונה שנחפרה במקום, בעקבות זאת נכתב במסמך מודיעיני בעניין "האיום התת־קרקעי".
הדו"ח הדגיש כי בית הסוהר בנוי על כלונסאות, באזור המאופיין בפעילות סיסמית ענפה ובאדמת סחף קלה לחפירה, ובשל כך מהווה קרקע נוחה לחפירת מנהרות.
עוד צוין שבבית הסוהר מבני כליאה ישנים, שייתכן ומכילים חללים תת-קרקעיים קיימים, העלולים להקל על מלאכת חפירה במקום.
דו"ח זה גם הזכיר מקרה דומה בכלא אשל, שבו אותרו כלונסאות וחללי תת־קרקע, שנוצלו בניסיון חפירה.
עד מועד בריחת האסירים, התוכנית ההנדסית של בית הכלא הייתה זמינה באופן פומבי באתר משרד האדריכלות שתכנן אותו.
אף שחטיבת המודיעין של שב"ס קיבלה מידע על כוונות בריחה מצד אסירים, בכלא גלבוע לא היה רכב סיור ייעודי לאיתור חשודים או לטיפול במקרי בריחה.
בנוסף, הזנחה רבת-שנים של התחום הטכנולוגי בשב"ס תרמה להיווצרות התנאים שאפשרו בריחות.
אמנם, תקציב משמעותי הוקצה לשיפור טכנולוגי חודשיים לפני אירוע הבריחה, אך בשל הזמן הקצר התקצוב לא השפיע על הפעילות בשטח, שנשארה מבוססת על תפעול ידני בלבד.
כמו כן, בעקבות מחאת האסירים, חסמי האותות הסלולריים בכלא הופעלו ברמה שאינה אפקטיבית, במטרה לשמור על "שקט תעשייתי".
לתוכנית הבריחה היו שותפים 11 אסירים לפחות, וביצועה החל בחודשים נובמבר־דצמבר 2020.
חפירת המנהרה נעשתה מתוך חדרון המקלחת בתא 5 באגף 2. על פי הערכות חקירת יחידת יהל"ם, רצפת חדרון המקלחת נפרצה באמצעות חומצה ופצירה מאולתרות.
המשך החפירה נעשתה באמצעות קולב ועט, עד לפתחה החיצוני שמתחת לאחד ממגדלי השמירה של בית הסוהר, מגדל ח'.
את העפר פיזרו האסירים במערכת הביוב של הכלא, בפחי אשפה ובפירים חלולים שמצאו, ולמרות מספר דיווחים שנמסרו לסוהרים הנושא זכה להתעלמות.
חודשיים לפני הבריחה אחד הסוהרים הבחין בשבר במרצפת שהסתירה את פיר המנהרה, ואף קרא לקצין.
למרות זאת, הקצין התעלם ופטר את השבר בטענה שכך המצב בתאים רבים בכלא, בלי בדיקה נוספת.
יום לפני הבריחה, זכריא זביידי הועבר לבקשתו לתא 5, בניגוד לנוהג השב"ס להפריד בין אסירים המשויכים לארגונים שונים, ובאופן חריג מאוד.
מחשש שהחול שפיזרו בצנרות יתגלה, הבורחים הקדימו בכיממה את מועד בריחתם המתוכנן, כבר ליום המָחרת, באופן שמנע מהם סיוע חיצוני.
הבריחה התרחשה ב־6 בספטמבר 2021, לאחר השעה אחת בלילה, דרך המנהרה שהתמשכה לאורך של כ־22 מטרים.
האסירים הבורחים החליפו או השאירו את מדי האסיר שלהם מול מגדל השמירה, שלא היה מאויש בשל מחסור בתקציב לכוח אדם.
במגדל שמירה אחר הוצבה סוהרת שביצעה תפקיד זה לראשונה, ולאחר ששמעה רעשים היא יצאה מעמדת השמירה, אך לא ראתה דבר.
הסוהרת הודתה בחקירתה שנרדמה לפני ששמעה רעשים, ושחזרה לישון לאחר שלא ראתה דבר – אך מאוחר יותר טענה שאולצה לחתום על עדות זו.
זאת ועוד, איש הצוות שישב במרכז השליטה והיה אמור לצפות במצלמות שתיעדו את בריחתם בזמן אמת לא עשה זאת, גם כאשר מערכת ההתרעה של הכלא הופעלה בעקבות נביחותיהם של כלבי השמירה.
זכריא זביידי הוא מפקד גדודי חללי אל־אקצא של הפת"ח בג'נין.
נחשד שתכנן פיגועים רבים כלפי אזרחים ישראליים, אך לא נשפט, ולכן הוגדר כעציר מנהלי.
יעקוב מחמוד אחמד קאדרי (גוואדרה) נידון לשני מאסר עולם ובנוסף 35 שנות מאסר בגין פעילותו בג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.