tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם סיום לימודי התיכון בבית הספר הצרפתי ראזי עברה לפריז שם למדה אדריכלות בבית הספר המיוחד לאדריכלות (École Spéciale d'Architecture).
תלמידים איראנים רבים שלמדו מחוץ למדינה קיבלו מלגות ללימודים מהמדינה.
לכן, כאשר השאה האיראני ביקר במדינות זרות נפגש לעיתים קרובות עם סטודנטים איראנים במדינה המארחת.
בעת מפגש כזה, שנערך בשגרירות האיראנית בפריז, נפגשה פארה דיבה לראשונה עם בעלה לעתיד, מוחמד רזא פהלווי.
בקיץ 1959, לאחר ששבה לטהראן, החל השאה מחזר בזהירות אחר דיבה, בתיווכה החלקי של בתו, הנסיכה שאנאז.
הזוג הכריז על אירוסיו ב-23 בנובמבר 1959.
פארה דיבה נישאה למוחמד פהלווי ב-21 בדצמבר 1959, בגיל 21. נישואיה עוררו סקרנות רבה בעיתונות העולמית.
הצלחת נישואיה היו תלויים בשאלת יכולתה ללדת בן יורש לשושלת השאה.
אף שנישא פעמיים לפני נישואיו לדיבה, לשאה הייתה בת אחת בלבד, אשר על-פי כללי הירושה באיראן לא הייתה יכולה לרשת את אביה.
התפרקות נישואיו השניים של השאה היו על רקע עקרותה של סוראיה.
בנסיבות אלה תלה השאה וממשלתו תקוות רבות בדיבה.
בנו של השאה, רזא כורש עלי פהלווי, נולד ב-30 באוקטובר 1960, אחריו נולדו לזוג שלושה ילדים נוספים: פארנאז (1963), עלי רזה (1966) שהתאבד ב-2011 בביתו בארצות הברית, וליילה (1970).
בעת שנישאה, התפקיד אשר נועד לדיבה כמלכה לא היה ברור.
הציפייה העיקרית ממנה בבית המלוכה הייתה שתלד יורש לשושלת השאה.
אולם לאחר שמילאה ציפייה זו ונסיך הכתר נולד, המלכה הצעירה הייתה חופשייה יותר להקדיש מזמנה אף לפעילויות רשמיות.
בתחילה מלאה בעיקר תפקידים טקסיים.
נכחה בפתיחת מוסדות חינוך ובריאות, ולא נגעה בנושאים הנתונים במחלוקת.
אולם, ככל שהתנסתה יותר בתפקיד, השתנה מעמדה והפכה מעורבת יותר ויותר בעבודת הממשלה, ובנושאים שעוררו את עניינה.
היא ניצלה את קרבתה לשאה כדי להפעיל את השפעתה ולגייס תקציבים למטרות שהיו קרובות לליבה, במיוחד בתחום זכויות נשים ופיתוח תרבותי.
במהלך השנים הלך וגדל מספר אנשי הסגל אשר עבדו עימה, ולבסוף עבדו במשרדה 40 אנשי סגל אשר טיפלו בפניות שונות לסיוע אשר הגיעו אליה.
היא הפכה לאחת הדמויות הבולטות ביותר בממשל ונתנה חסותה ל-24 ארגונים בתחומי החינוך, הבריאות והתרבות.
תפקידה ההומניטרי הקנה לה אהדה רבה, במיוחד בתחילת שנות ה-70. באותה תקופה הרבתה לנסוע ברחבי איראן, וביקרה בכמה מהאזורים הנידחים ביותר במדינה, כשהיא נפגשת עם תושבים מקומיים.
האהדה לה זכתה לא נעלמה מעיני הממשל באיראן.
חשיבותה בעיני השאה באה לידי ביטוי בטקס ההכתרה בשנת 1967, בו הוכתרה לשאהבנו או קיסרית איראן המודרנית.
השאה נתן אות נוסף לחשיבותה כאשר הכריז עליה כעוצרת הכתר אם ילך לעולמו בטרם ימלאו לנסיך הכתר 21 שנים.
מינוי אישה לתפקיד זה היה יוצא דופן בממלכה מזרח תיכונית.
לצד אהדה ציבורית, יוזמותיה ופעילויותיה של דיבה באיראן ספגו לביקורת מקבוצות וגופים דתיים.
חלק ניכר מביקורת זו הייתה על רקע הביקורת הכללית נגד בית פהלווי, ובהתנגדות לבית המלוכה דיבה הפכה למטרה נוחה.
פארה הייתה האישה הראשונה והיחידה שנקראה בתואר "שאהבאנו" (הגברת שאה), המקביל לתואר "שאה" ושווה ערך ל"קיסרית", שכן עד לשנת 1968 נשות מלכי איראן זוכו בתואר מלכה בלבד.
מספר גורמים חברו יחדיו להתגברות התנגדות פנימית כנגד ממשל השאה בתחילת שנת 1978. ביטויי הסתייגות מן השלטון המשיכו להתגבר במהלך השנה והובילו להפגנות המוניות כנגד השלטון.
בנסיבות אלה בוטלו משיקולי ביטחון רוב האירועים הרשמיים בהם הייתה הקיסרית אמורה ליטול חלק.
עם תום השנה החריף המצב עוד יותר.
המהומות וביטויי מרי אזרחי הגיעו לשיא בינואר 1979. הממשלה הכריזה על שלטון צבאי ברוב הערים המרכזיות באיראן ומרד גלוי איים לפרוץ בכל רגע.
בנסיבות אלה החליטו (או אולצו) השאה ואשתו לעזוב את איראן ב-16 בינואר 1979.
יעדם של השאה ואשתו, לאחר עזיבת איראן, היה נתון במחלוקת אף בקרב השאה ועוזריו.
בעת תקופת שלטונו קיים השאה יחסים הדוקים עם נשיא מצרים אנואר סאדאת.
הנשיא הזמין את הזוג למצוא מקלט במצרים והם הסכימו.
על רקע לחץ של השלטון החדש באיראן על ממשלת מצרים, עזבו השאה ואשתו את המדינה ופתחו במסע במדינות רבות, שנמשך 14 חודשים, בחיפוש אחר מדינה שתיתן להם מקלט קבוע.
ממצרים הם עברו למרוקו, שם היו אורחיו של המלך חסן השני.
ממרוקו המשיכו לאיי בהאמה, שם הוענק להם מקלט זמני.
לאחר שתמה אשרת השהיה שלהם בבהאמה, הם פנו בבקשת מקלט למקסיקו, ושכרו בית סמוך למקסיקו סיטי.
במהלך מסעם זה התדרדרה במהירות בריאותו של השאה, אשר היה חולה בלימפומה.
בחיפוש אחר מרפא הגיע הזוג לארצות הברית, ביקור שגרם להחרפה נוספת של היחסים המתוחים ממילא בין ארצות הברית לאיראן.
אשרת השהייה של הזוג בארצות הברית לא הוארכה והם נאלצו לעזבה ולעבור לפנמה.
אולם, הם נאלצו לעזוב אף את פנמה לאור שמועה כי ממשלת פנמה מתכוונת לעוצרם ולהסגירם לידי איראן.
בקשתם לנשיא מצרים סאדאת לשוב למצרים נענתה והם שבו למצרים במרץ 1980, שם נותרו עד למותו של השאה ב-27 ביולי 1980.
לאחר מות בעלה נותרה דיבה במצרים כשנתיים נוספות וגרה בקהיר, בארמון שהנשיא סאדאת העמיד לרשותה ולרשות משפחתה.
חודשים ספורים לאחר ההתנקשות בחיי סאדאת, עזבה דיבה את מצרים, לאחר שנשיא ארצות הברית, רונלד ריגן, הודיע לה כי היא אורחת רצויה בארצות הברית.
תחילה גרה בוויליאמסטאון, מסצ'וסטס, ואחר כך בקונטיקט.
לאחר מות בתה ליילה בשנת 2001, היא קנתה בית במרילנד, סמוך לוושינגטון די.
סי., כדי לחיות בקרבת בנה ונכדיה.
לדיבה שלושה נכדים מבנה רזא.
פארואזית (Føroyskt) היא שפה צפון-גרמאנית אינסולרית מקבוצת השפות הגרמאניות של משפחת השפות ההודו-אירופאיות המדוברת באיי פארו, וגם במדינות נוספות כגון דנמרק ונורווגיה.
השפה התפתחה מן הניב המערבי של השפה הנורדית העתיקה יחד עם הנורווגית, האיסלנדית והשפה הנכחדת הנקראת נורן.
השפה החיה הקרובה אליה ביותר היא האיסלנדית.
+פונמות בפארואזית סדקי וילוני חכי/בתר־מכתשי כפוף מכתשי/שִנִּי שפתי(־שִנִּי) אפיŋŋ̊ɲɲ̊ɳnn̥mm̥ סותם kʰ t͡ʃʰ ʈ tʰ pʰ חוכך(צדי) h ʃ ʂ s f ɬ מקורב(צדי)jɻɻ̊ɹɹ̥ʋʎʎ̥ɭl * תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
פארוק מואסי היה פרופסור לספרות ערבית, משורר ערבי-ישראלי, שכיהן כראש החוג לערבית במכללת אלקאסמי.
מואסי נולד בכפר באקה אלגרבייה ולמד בתיכון בכפר טייבה שבמשולש.
בשנת 1961 החל עבודתו כמורה בבתי ספר יסודיים ובתיכונים (עד 1996).
סיים תואר ראשון ושני באוניברסיטת בר-אילן בערבית וחינוך (1976) ודוקטורט באוניברסיטת תל אביב (1989).
משנת 1991 לימד במכללות שונות להכשרת מורים, בהן מכללת אלקאסמי (1989–2019), שבה כיהן כראש החוג לערבית, מכללת גורדון והמכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה.
שימש כסגן יו"ר האיגוד הכללי של סופרים בישראל וב-2006–2009 כיהן כסגן יו"ר האקדמיה ללשון הערבית בישראל ויו"ר ועדת מינוח וביטויים.
פרסם למעלה מ-70 ספרים בערבית בסוגות שנות: שירה, בקורת, ספורת, מחקרים בלשון, ספרי לימוד ותרגומים (ערבית עברית).
הוציא לאור בעברית (העצבונים שלא הובנו)- שירה, (אדוות)- 2005- שירים מתורגמים -עברית- ערבית) (באתי אליך)- 2010- שירים מתורגמים ערבית- עברית.
הוא זכה בפרס מטעם משרד החינוך והתרבות בשנים 1989 ו-2005 ובפרס תאופיק זיאד לחקר הספרות (2001).
משנת 2012 היה חבר מועצת המערכת של כתב עת "גג".
ב-26 ביוני 2020 הלך מואסי לעולמו, עקב סיבוכי ניתוח שעבר.
היה נשוי לעפאף ואב לחמישה ילדים.
באתי אליך, הוצאת ספרא, 2010.
פארוק מיאה הוא כדורגלן אוגנדי המשחק באיליופולי מהליגה השנייה ביוון.
מיאה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת ויפרס מליגת העל האוגנדית.
מיאה שיחק בוויפרס 49 משחקים וכבש 20 והיה מלך שערי הליגה בעונת .
בינואר הושאל לסטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית עד לסיום העונה עם אופציה לרכישה בתום תקופת ההשאלה.
ב-13 במרץ 2016 מיאה ערך את הופעת הבכורה שלו בליאז' בהפסד 4-0 למכלן.
ב-22 באפריל 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד מוסקרון.
בסיום העונה סטנדרד ליא' רכשה את כרטיס השחקן שלו תמורת 400 אלף דולר, אך כעבור תקופה קצרה הושאל למוסקרון.
בפברואר הושאל לסבאיל מליגת העל האזרית.
ב-20 באוגוסט 2019 חתם בקוניאספור הטורקית.
ב-20 בינואר 2022 מיאה חתם בלבוב מליגת העל האוקראינית, במדי הקבוצה לא רשם דקות משחק שלאחר שהליגה נעצרה כחודש לאחר חתימתו עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ב-13 ביולי 2022 הצטרף לריזספור.
ב-11 ביולי 2014 מיאה ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת אוגנדה בניצחון 0-1 נגד בו גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת שהיה גם שער הניצחון.
ב-4 בספטמבר 2016 מיאה הבקיע את שער הניצחון עבור אוגנדה נגד קונגו שהעלה את אוגנדה לגביע אפריקה לאומות לראשונה משנת 1978. מיאה גם השתתף עם הנבחרת בטורניר הגמר, שיחק בשלושת המשחקים וכבש את השער היחיד של אוגנדה באליפות בתיקו 1-1 נגד .
סרדאר פארוק אחמד ח'אן לע'ארי (באורדו: سردار فاروق احمد خان لغاری; 29 במאי 1940 – 20 באוקטובר 2010) היה פוליטיקאי פקיסטני שכיהן כנשיא פקיסטן השמיני החל מנובמבר 1993 ועד להתפטרותו בדצמבר 1997. הוא היה נשיא פקיסטן הבלוצ'י הראשון.
לע'ארי נולד למשפחה רבת השפעה ולמד בקולג' פורמן הנוצרי בלאהור ובקולג' סנט קתרין באוניברסיטת אוקספורד בבריטניה.
כישוריו והמוניטין שלו הובילו אותו בסופו של דבר להיות מועמדה של ראש הממשלה בהוטו לנשיאות וב-1993 הוא נבחר למשרה.
אף על פי כן, הוא החל לספוג ביקורת על המינויים השנויים במחלוקת שביצע לתפקיד שופטי בית המשפט העליון של פקיסטן והוא הסתבך בשערוריית בנק בהרן.
ב-1995 התגלעו מחלוקות בינו לבין ראש הממשלה בהוטו וב-1996 הוא פיטר את ממשלתה.
לע'ארי מת ממחלת לב שסבל ממנה זמן רב בבית החולים בעיר רוואלפינדי ב-20 באוקטובר 2010.
פארוק לע'ארי נולד בצ'וטי זרין, כפר במחוז פנג'אב שבהודו הבריטית (כיום בפקיסטן).
משפחת לע'ארי הייתה משפחה בלוצ'ית שנודעה בשל עושרה הרב ושהוציאה מקרבה ראשי שבטים והייתה פעילה בפוליטיקה במשך כל תקופת השלטון הבריטי בהודו.
אביו וסבו היו שניהם מנהיגים פרוגרסיביים שחשפו את שבטם לרעיונות העולם המודרני.
אביו לקח חלק פעיל בתנועה הפקיסטנית ונכלא כאסיר פוליטי ב-1946. לאחר חלוקת הודו שימש אביו כשר בממשלת מחוז פנג'אב בין השנים 1949–1955.
פארוק לע'ארי למד בתחילה בקולג' איצ'יסון היוקרתי בלאהור וסיים את לימודיו שם ב-1957. הוא המשיך את לימודיו בקולג' האוניברסיטאי הנוצרי פורמן בלאהור ושם סיים ב-1960 לימודי תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה.
הוא נסע לבריטניה, שם הוא המשיך את לימודיו בקולג' סנט קתרין שבאוניברסיטת אוקספורד וסיים שם לימודי תואר שני בפילוסופיה, במדע המדינה ובכלכלה.
לע'ארי היה ספורטאי נלהב ושיחק טניס ופולו.
ב-1974 הוא ייצג את פקיסטן בירי ספורטיבי במשחקי אסיה שנערכו בטהראן שבאיראן.
ב-1964, עם שובו לפקיסטן, הצטרף לע'ארי לשירות הממשלתי במזרח פקיסטן ולאחר מכן עבר לעבוד במערב פקיסטן.
ב-1973 הוא התפטר מן השירות הממשלתי והצטרף למפלגת העם הפקיסטנית בהזמנתו של ראש ממשלת פקיסטן, זולפיקר עלי בהוטו.
ב-1975 הוא נבחר לסנאט של פקיסטן וייצג שם את מחוז בלוצ'יסטן מטעם מפלגת העם.
הוא מונה כשר התעשיות הביטחוניות וב-1978 הוא מונה למזכיר הכללי של מפלגת העם.
בשנות ה-80 של המאה-20 נודע לע'ארי כדמות המובילה בהפגנות ההמוניות שהתקיימו אז נגד ממשלו של הנשיא מוחמד זיא אל-חאק והוא נעצר מספר פעמים על ידי המשטרה.
הוא השתתף בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-1988 ובממשלתה של בנזיר בהוטו הוא כיהן כשר המים והארגיה.
כהונתו זו נקטעה באופן פתאומי כאשר נשיא פקיסטן, ע'ולאם איסחאק ח'אן פיטר את בהוטו ואת כל שרי הממשלה.
בבחירות שהתקיימו ב-1990 הוא שמר על מושבו בפרלמנט.
כאשר כיהנה בהוטו כמנהיגת האופוזיציה, שימש לע'ארי כסגנה כשמנגד כיהן ראש הממשלה נוואז שריף.
ב-1993 התפטרו הנשיא ח'אן וראש הממשלה נוואז שריף ולע'ארי הצטרף לממשלה הזמנית בראשותו של מועינודין אחמד קורשי כשר האוצר.
באותה תקופה הוא שימש כיושב הראש של ועידת שרי החוץ של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי שנערכה בקראצ'י באפריל 1993. בבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה הוא המשיך לשמור על מושבו בפרלמנט.
בנובמבר 1993 היה לע'ארי מועמדה של בהוטו לתפקיד שר החוץ, אך עד מהרה הוא היה למועמדה לתפקיד נשיא פקיסטן.
כישוריו ושמו הטוב והתנגדותו למעשי השחיתות ולעבירות הצווארון הלבן, הקנו ללע'ארי את תמיכתם של בנזיר בהוטו ושל מפלגת העם הפקיסטנית.
הוא קיבל על עצמו את המועמדות לנשיאות ובבחירות לתפקיד הוא התמודד מול וסים סג'אד, שהיה אז הנשיא בפועל ומועמדה של הליגה המוסלמית בראשותו של נוואז שריף.
כתוצאה משיטת ההצבעה הבלתי-ישירה זכה לע'ארי ב-274 קולות מול 168 הקולות של סג'אד.
ב-13 בנובמבר 1993 הוא נבחר כנשיא פקיסטן לתקופת כהונה של חמש שנים.
הוא גמר אומר לבטל את התיקון השמיני לחוקת פקיסטן, שעל פיו הייתה אז לנשיא סמכות לפזר את הפרלמנט ולפטר את הממשלה, והביע את תמיכתו בראש הממשלה בנזיר בהוטו.
אף על פי כן, לא הוגשה הצעת חוק לביטול התיקון השמיני.
מצב החוק והסדר בפקיסטן החמיר, במיוחד בקראצ'י, שם כתוצאה מפעולותיה של המשטרה נגרמו מספר מקרי מוות.
בשנים 1994 – 1995 נחשפה שערורייה מרכזית באמצעות תרגיל עוקץ של סוכנות החקירות הפדרלית של פקיסטן שמשכה את תשומת הלב הלאומית.
במסגרת הפרשה, שנודעה בכינוי "מהרנגייט", הוזכרו בכלי התקשורת שמותיהם של לע'ארי ובהוטו כמי שהיו מעורבים בשערוריית שחיתות.
אף על פי כן, מפלגת העם בלמה את חקירת הסוכנות, את הבירורים המשפטיים ואת פרסומי התקשורת.
לע'ארי העניק את תמיכתו למדיניות הפנים והחוץ של ממשל בהוטו וליוזמותיה של ראש הממשלה ברמה הלאומית.
בעת כהונתו הוא קיים פגישות עם ראש ממשלת הודו פמולפרטי ונקטה נאראסימה ראו ועם אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת כאשר זו קיימה ביקור מלכותי בפקיסטן.
יחסיו הפוליטיים של לע'ארי עם בנזיר בהוטו נעשו קרירים על רקע שאלות מדיניות הפנים ועל רקע מינויי שופטים לבית המשפט העליון של פקיסטן ב-1996. ב-1993 אישר לע'ארי את מינויו כנשיא בית המשפט העליון של סג'אד עלי שאה, שהיה הידוע כקרוב לאידאולוגיה של מפלגת העם.
ב-1994 הציגה בהוטו את מועמדותם של עשרים שופטים בכירים לבית המשפט העליון, של-13 מתוכם היו קשרים פוליטיים עם מפלגת העם.
כמה מהם כלל לא שימשו קודם לכן כשופטים והיה להם מוניטין שנוי במחלוקת בחוגי המשפט.
הממשלה החלה להפעיל לחץ על נשיא בית המשפט העליון שאה כדי להניא אותו מלהביע את הסתייגויותיו כלפי אותם מועמדים.
הנשיא לע'ארי גיבה את נשיא בית המשפט העליון שאה בסוגיה זו וכך נתגלעו חיכוכים בינו לבין בהוטו שראתה בכך קשירת קשר מצדו של נשיא בית המשפט העליון.
הפרסומים בנוגע למינויים אלו הוציאו שם רע ללע'ארי בחוגים המשפטיים, שכן, הם נתפשו כבלתי ראויים.
מערכת היחסים הגרועה בין לע'ארי לבין בהוטו הסלימה עוד יותר כאשר לע'ארי העלה את סוגייתה מעורבותם של שרים בכירים בשחיתות ואת מינויו של אסיף עלי זרדארי לתפקיד שר ההשקעות.
לע'ארי גם חשד שבהוטו וזרדארי (שהיה בן זוגה) היו מעורבים ברצח של מיר מורטאזה בהוטו, אחי אשתו, שאירע ב-1996, אף על פי שבהוטו רמזה על מעורבותו של לע'ארי בכך.
בחודשים אוקטובר-נובמבר אותה שנה התקיימו מספר פגישות בין בהוטו לבין לע'ארי כדי לפתור את הסוגיה, אך שני הצדדים הפעילו את קהיליית המודיעין זה כנגד זה.
המיתון הכלכלי הסלים בהמשך את העימות בין השניים ובאופן מפתיע פיטר לע'ארי את ממשלת בהוטו תוך שהוא עושה שימוש בסמכותו על פי התיקון השמיני לחוקה, וזאת על רקע האשמות בשחיתות, המיתון הכלכלי, הפקרות והחשדות למעשי הרצח.
לאחר פיטורי ממשלת בהוטו הוקמה ממשלה זמנית בראשותו של מאליק מראג' חליד ובבחירות הכלליות שנערכו ב-3 בפברואר 1997 ניצח נוואז שריף ברוב סוחף בכל רחבי המדינה.
ראש הממשלה שריף ביטל את התיקון השמיני לחוקה באמצעות חקיקת התיקון ה-13 וכתוצאה מכך ניטלו מנשיא פקיסטן כל הסמכויות הביצועיות והוא הפך לדמות טקסית.
לע'ארי שאף להציג את מועמדותו לתקופת כהונה שנייה, אך הסיכויים לבחירתו אפסו בשל הפיכתה של מפלגת העם למפלגת מיעוט בפרלמנט.
העימותים בין נשיא בית המשפט העליון שאה לבין ראש הממשלה שריף הסלימו עוד יותר כאשר שאה החליט לקיים דיון על עתירות שהוגשו על התיקונים ה-14 וה-15 לחוקה ותומכי הליגה המוסלמית תקפו אותו ב-1997 בבית המשפט.
הנשיא לע'ארי ניסה להתערב בסוגיה והביע את תמיכתו בשאה, אך עמדתו זו רק החמירה את המצב כאשר ראש הממשלה שריף החליט לפתוח בתהליך הדחה כנגד לע'ארי.
ב-2 בדצמבר 1997 הגיש לע'ארי את התפטרותו כדי להימנע מתהליך ההדחה וכתוצאה מכך באותה שנה התפטר גם נשיא בית המשפט העליון שאה.
התקופה שלאחר הנשיאות עמדה מבחינתו של לע'ארי בסימן של מעורבות פעילה בפוליטיקה.
הוא ייסד את "מפלגת האומה" שחברה לקואליציה של שבע מפלגות שנודעה בשם "הברית הלאומית" שהשתתפה בבחירות הכלליות של 2002. הברית הלאומית זכתה במספר מושבים מספיק כדי להקים ממשלה קואליציונית עם הליגה המוסלמית שתמכה בבחירתו לנשיאות של פרבז מושארף.
ב-2004 עזב לע'ארי את מפלגתו, הצטרף לליגה המוסלמית ותמך בבנו, אוואיס לע'ארי שהיה לשר בממשלה.
בנו הבכור, ג'מאל לע'ארי נבחר כחבר בסנאט מטעם הליגה המוסלמית.
ב-2003 בתשובה לביקורת שהוטחה בו ממפלגת העם, הסביר לע'ארי שהסיבה לפיטוריה של ממשלת בהוטו הייתה הפרת כללי ההתנהלות התקינה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 התמודד לע'ארי עם מחלת לב.
פארוק לע'ארי מת ב-20 באוקטובר 2010 ברוואלפינדי במהלך ניתוח לב שעבר בבית החולים הצבאי שבעיר.
הוא נטמן באחוזת קברי משפחתו בעיירת הולדתו.
פארו (בדזונגקה: སྤ་རོ་) הוא כפר והמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז פארו בעמק פארו בבהוטן.
זהו כפר עתיק ושופע באתרים היסטוריים ובבניינים מקודשים.
פארו מהווה שער כניסה למדינה, שכן נמל התעופה הבינלאומי היחידי בבהוטן שוכן שם.
הבניין הגבוה ביותר במדינה – ה"טה דזונג" בגובה של 22 מטר – נמצא בפארו.
לבניין שש קומות ובנייתו הושלמה ב-1649.
נמל התעופה הממוקם בכפר הוא נמל התעופה הבינלאומי היחידי במדינה ונחשב לאחד המסוכנים בעולם.
בקרבת הכפר נמצא מנזר טאקצאנג, הנחשב לאחד מסמלי התרבות המרכזיים בבהוטן.
במהלך המאה ה-10, נבנה מנזר על גדות נהר הפארו צ'ה על ידי פדמה סמהווה, אך ב-1646, בנה שבדרונג נגוואנג נמגיאל – מנהיג דתי ופוליטי ממוצא טיבטי – מנזר גדול יותר על בסיס הישן.
המבנה בעל 3 הקומות שימש כמבצר אפקטיבי נגד פולשים טיבטיים.
הדזונג (כמין מבצר) נבנה מאבנים במקום טיט ונקרא מחדש – רינפונג (ערימות של תכשיטים).
בשנת 1907, פרצה שרפה אשר כילתה את אוצרות הדזונג מלבד טנגקה אחת הידועה בשם טונגדל.
הדזונג של פארו נבנה מחדש לאחר השרפה על ידי דאווה פנג'ור.
קירות הדזונג מעוטרות במסכות מקודשות ובתחפושות, חלקן בנות מאות בשנים.
בגבעה שמעל לדזונג, ניצב דזונג ישן הקרוי טה דדזונג, שבשנת 1967 הוסב למוזיאון הלאומי של בהוטן.
פארוק בן מוסטפא הוא כדורגלן עבר תוניסאי ששיחק בעמדת השוער.
בן מוסטפא, התחיל את הקריירה שלו בביזרטה מליגת העל התוניסאית, בה הפך לשחקן הרכב כבר עם עלייתו לקבוצה הבוגרת.
באוגוסט 2009 נבחר לשחקן החודש בליגת העל התוניסאית בבחירת האוהדים.
בקיץ , בן מוסטפא חתם בקלאב אפריקן, עמה זכה באליפות תוניסיה בעונתו הראשונה במועדון.
בקיץ , בן מוסטפא חתם בא-שבאב מליגת העל הסעודית.
בקיץ , בן מוסטפא חזר לתוניסיה וחתם באספראנסה דה תוניס.
הוא זומן לנבחרת תוניסיה לקראת גביע אפריקה לאומות 2010, אך לא שיחק בטורניר.
הוא היה בסגל נבחרתו למשחקי מונדיאל 2018, וערך את הופעת הבכורה שלו בגביע העולם ב-18 ביוני 2018, בהפסד נבחרתו 1–2 ל.
הנבחרת סיימה במקום השלישי בשלב הבתים, עם ניצחון על והפסדים לאנגליה ול, והודחה מהטורניר.
במשחק על המקום השלישי הפסידה נבחרתו 0–1 ל, וסיימה במקום הרביעי.
גביע אפריקה לאומות (מקום רביעי): 2019
פארול (ברומנית: FC Farul Constanţa; מילולית: פארול משמעותו מגדלור ברומנית) הוא מועדון כדורגל רומני מהעיר קונסטנצה, שהישג השיא שלו הוא אליפות רומניה בעונת 2022/2023.
המועדון נוסד בשנת 1920 והוא מארח את משחקי הבית באצטדיון פארול עם קיבולת של 15,500 צופים.
בשנת 2016, עקב בעיות כלכליות, המועדון פורק והוקם מחדש אך ירד לליגה הרביעית.
בשנת 2021 התאחד עם מועדון ויטורול ובכך למעשה חזר לליגת העל הרומנית בכדורגל.
בשנת 1949 התמזגו שני מועדוני כדורגל מהעיר קוסטנצה (Dezrobirea Constanţa ו-PCA Constanţa) ליצירת מועדון בשם PKA Constanta Lokomotiva.
המועדון שיחק בליגה 2, עד שבשנת 1954 העפיל לראשונה לליגה 1. ברם, בשנה שלאחר מכן הקבוצה חזרה לליגה השנייה.
בשנת 1958 שונה שמו של המועדון ל"פארול קונסטנטה " ובהמשך חזר לליגה A.
המועדון סיים רביעי באליפות רומניה פעמיים בעונות 1959/1960 ו-1966/1967. בעונת 2004/05 המועדון סיים במקום החמישי באליפות והגיע לגמר הגביע הרומני כשהוא מפסיד למועדון דינמו בוקרשט בתוצאה 1:0. לאורך ההיסטוריה שלה, פארול זכתה בחמש פעמים באליפות הליגה השנייה ושיחקה פעם אחת גם בגמר גביע הבלקן.
בשנת 2021 התמזגה עם מועדון ויטורול קונסטנצה, שפורק תוך שמירה על השם ההיסטורי "פארול".
בעונת 2022/2023 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה כמועדון מאוחד.
פארון (בפשטו ובפרסית: پارون) היא עיירה במזרח אפגניסטן ובירת מחוז נורסתאן.
העיירה מרוחקת כ-180 ק"מ צפון-מזרחית לבירה קאבול.
על פי תחזית רשמית לתאריך 21 בספטמבר 2020, התגוררו בעיירה 15,279 בני אדם.
ב-15 באוגוסט 2021, פארון נכבשה על ידי לוחמי הטליבאן והפכה לבירת המחוז השלושים ושתיים שנפלה לידי הטליבאן, כחלק מהשתלטות הטליבאן מחדש על אפגניסטן ב-2021.
מרבית שטחה של פארון הוא יערות (54%) ואזורים חקלאיים (33%).
רק 7% משטח העיירה משמש לבנייה.
פארווין קאור היא שחקנית קנדית, המוכרת בעיקר בשל תפקידה בתור ד"ר סאנבי באל בסדרת הדרמה והמדע-בדיוני "מניפסט" (2018–2023).
קאור נולדה ב-19 באוקטובר 1988 וגדלה בעמק אוקנאגן (אנ'), קולומביה הבריטית, קנדה.
בגיל 18 היא עברה לטורונטו, אונטריו.
קאור החליטה לדבוק בקריירת משחק רק בשנות ה-20 לחייה לאחר שעזבה את התיכון מוקדם.
תפקיד המשנה הראשון של קאור היה בשנת 2015, בעונה השנייה של סדרת דרמת האימה של גיירמו דל טורו, "הנגיף".
בשנת 2018 קאור כיכבה בסרט הדרמה "מבעד לעצי האשוחית" המבוסס על הרומן באותו שם מאת הסופר ג'וזף בוידן.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2018.
בין השנים 2018–2023 קאור כיכבה בתפקיד סאנבי בסדרת הדרמה והמדע-בדיוני "מניפסט"; אשר בעונותיה הראשונות שודרה ברשת NBC האמריקאית ובעונתה הרביעית והאחרונה שודרה בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
קאור קיבלה את כוכב MISAFF לשנת 2017 שהוצג על ידי ACTRA בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-6 של "Mosaic International" במיסיסוגה, אונטריו.
שנה סרט תפקידהערות2014The Strainמאג'י2017White Nightאמילי2018מבעד לעצי האשוחיתגיטהEdgingבריAcquaintedמישל2019American Hangmanקייטלין
מרכז עסקים "פארוס" (באוקראינית: Бізнес-центр «Па́рус») הוא מרכז עסקים הממוקם במרכז קייב.
גורד השחקים הגבוה ביותר באוקראינה בשנים 2005–2008.
הבנייה החלה בשנת 2004, הפתיחה הרשמית התקיימה ב-4 באפריל 2007.
עד ספטמבר 2016, גורד השחקים היה שייך בשותפות שווה לדמיטרו פירטש ולוגיף אלייב.
ואז פירטש מכר את חלקו לאלייב.
הפתיחה הרשמית התקיימה ב-4 באפריל 2007; בטקס החגיגי השתתפו: השגריר של הפדרציה הרוסית באוקראינה ויקטור צ'רנומירדין, מגיש הטלוויזיה הרוסי סויאטוסלב בעלזה וסגן ראש העיר של קייב אולס דובגיי .
פארומומיצין (Paromomycin) היא אנטיביוטיקה המשמשת לטיפול במספר טפילים כמו אמבה היסטוליטיקה, לישמנייה, ג'יארדיה ותולעים
תופעות הלוואי הנפוצות בעת נטילה דרך הפה הן הקאות, שלשולים, כאבי בטן עוויתיים ואיבוד תיאבון.
בנטילה דרך העור התופעות לוואי הנפוצות הן אדמומיות מקומית, עקצוצים ושלפוחיות.
בזריקה עלול להיות חום, בעיות כבד ואיבוד שמיעה.
נטילה בעת הנקה אינה מסוכנת.
פארומומיצין שייכת למשפחתה אמינוגליקוזידים שגורמת למוות החיידק על ידי עצירת ייצור החלבונים החיידקיים.
התרופה התגלתה ב-1950 ונהייתה בשימוש רפואי ב-1960. התרופה נמצאת ברשימה של ארגון הבריאות העולמי כתרופה יעילה ובטיחותית.
התרופה זמינה כתרופה גנרית כיום.
התרופה משמשת לטיפול בטפילי מעיים כמו קריפטוספורידיוס (קריפטוספורידיוזיס) ו-Entamoeba histolytica (אמביאזיס) ומחלות נוספות כמו לישמניאזיס.
פארומומיצין הוכחה כתרופה אפקטיבית מאוד ללישמניאזיס עורית בסדרת ניסויים קליניים בברית המועצות ב-1960.
קרם לטיפול מקומי בלישמניאזיס כיבית יכול להינתן בנוסף עם גנטמיצין ונמצא כיעיל על פי תוצאות של ניסוי רנדומלי, סמוי, עם קבוצת ביקורת בשלב 3.
התרופה נספגת בצורה לא טובה.
ההשפעה של התרופה על התינוק עדיין אינה ידועה.
אין הרבה נתונים אודות הנקה בעת נטילת התרופה אך מכיוון שלא נספגת בצורה טובה, הכמויות של התרופה שיופרשו בחלב האם מועטות
התופעות הנפוצות ביותר הן שלשולים, הקאות, צרבות והקאות.
שימוש ארוך טווח מעלה את הסיכוי לזיהום חיידקי או פטרייתי משני.
תופעות פחות נפוצות הן מיאסטניה גראביס, פגיעה כלייתית, מחלות דלקתיות של מערכת העיכול, אאוזינופיליה, איבוד שמיעה, טנטון, סחרחורות, עקצוצים ודלקת בלבלב.
פארומומיצין משתייכת לקבוצת האמינוגליקוזידים ולכן היא טוקסית ורעילה לכליות ולאוזניים.
רעילות זו עשויה להתרחש כאשר יש שימוש בתרופות נוספות שגורמות בעצמן לטוקסיות לכליות ולאוזניים.
שימוש במקביל בפוסקרנט מעלה את הסיכון לטוקסיות לכליות.
יש להיזהר מאוד משימוש במקביל ב - פארומומיצין וקוליסטין, שילובן יכול לגרום להאטת נשימה מסוכנת - דיכוי נשימתי.
בנוסף, כאשר יש שימוש באנטיביוטיקות סיסטמיות כמו פארומומיצין, החיסון לכולרה יכול לגרום לתגובה אוטואימונית.
יש להימנע בשימוש משתנים חזקים, שעלולים בעצמם לגרום לפגיעה בשמיעה.
יכולות להיות אינטראקציות מסוכנות בשימוש בפארומומיצין כאשר יש שימוש במקביל עם משתקים כמו succinylcholine, כיוון שפארומומיצין יכולה להעלות את האפקט הנוירו-מסקולרי שלו.
אין אינטראקציות עם אוכל או שתייה ופארומומיצין
פארומומיצין מעכב את סינתזת ייצור החלבונים של החיידק על ידי קשירה לrRNA 30s.
האנטיביוטיקה מעלה את מספר הטעויות בזמן התרגום.
האנטיביוטיקה נקשרת ללואת הRNA היכן שנמצאים השיירים A1492 וA1493 האחראים על איתור ותיקון טעויות בצימוד זוגות ווסטון-קריק, קודון ואנטי קודון, כאשר הצימוד נכון יש מספיק אנרגיה כדי שהשיירים יתנתקו.
פארומומיצין מספיק אנרגיה להוצאת השיריים ללא צימוד נכון ובכך הריבוזום מכניס חומצת אמינו שגויה בשרשרת הפפטידים הנבנית
הספיגה דרך מערכת העיכול אפסית.
כל חסימה או פקטור שיפגע בתנועתיות מערכת העיכול יכול לעלות את הספיגה של התרופה.
בנוסף, כל נזק מבני במערכת העיכול או כיב גם יסייעו להעלאת ספיגת התרופה.
עבור הזרקה תוך שרירית (IM) הספיגה מהירה.
פראמומיצין יגיע לשיא הריכוז בפלזמה תוך שעה לאחר ההזרקה.
כמעט 100% מהמינון הניתן דרך הפה יסולק בצורה לא טעונה דרך הצואה.
מה שנספג יסולק דרך השתן.
הרב פארוז קרסינטי (ה'תקמ"ה, 1785 - ה'תר"י, 1850) היה פוסק הלכה מחכמי תלמסאן, לאחר מכן כיהן כראש ישיבה, אב בית הדין ורבה של אוראן באלג'יריה במאה התשע עשרה.
נדד לאוראן לא יאוחר משנת תקפ"ב, וכיהן כדיין שלישי (מתוך ארבעה) כשאב בית הדין הוא רבי יהודה מועטי.
בשנת תקפ"ט כיהן כדיין שני כשאב בית הדין הוא רבי יהודה צ'רמון (הראשון).
לאחר פטירת האחרון סביב שנת ה'ת"ר, התמנה רבי פארוז לאב בית הדין ורבה של אוראן.
נשא ונתן בהלכה עם רבי אהרן בן סידון רבה של מוסתגנאם, וכן עם רבי יהודה אלמליח, ורבי שלמה זוראפא.
מבניו ידועים: שלמה, אליהו, יוסף, נסים ודוד.
משפחת קרסינטי הינה משפחת חכמים שפעלו באלג'יריה, הבולטים מביניהם היו הרבנים הראשיים של תלמסאן רבי יוסף קרסינטי ורבי שמואל קרסינטי.
גושפנקא דמלכא - רבי שלמה זרקא ורבי יהודה צ'רמון (השני), הוציאו לאור את ספרו 'גושפנקא דמלכא' המכיל חידושי הלכה שאלות ותשובות וחידושים על המקרא (ליוורנו תרכ"א).
ראשי התיבות גושפנק"א: ג'דול ו'נורא ש'מו פ'ארוז נ'"ע ק'רסינטי א'מן.
לקוטי דינים - כתב יד.
פארואזים (בפארואזית: føroyingar; בדנית: færinger) הם קבוצה אתנית ילידת איי פארו.
הפארואזים הם ממוצא נורדי וגאלי מעורב.
כ-21,000 פארואזים חיים במדינות שכנות, במיוחד בדנמרק, איסלנד ונורווגיה.
רוב הפרואים הם אזרחי ממלכת דנמרק, שבה איי פארו הם מדינה מכוננת.
השפה הפארואזית היא אחת מהשפות הצפון גרמניות וקשורה קשר הדוק לאיסלנדית ולניבים נורווגיים מערביים.
המתיישבים הידועים הראשונים באיי פארו היו נזירים גאלים שהגיעו במאה ה-6.
הנורדים-גאלים החלו לנסוע לאי במאה התשיעית; הם הביאו איתם את התרבות והשפה הנורדית לאיים.
מעט ידוע על תקופה זו, ובכך ניתן מקום לספקולציות.
מקור יחיד מזכיר את ההתיישבות המוקדמת, סאגת Færeyinga האיסלנדית.
היא נכתבה בסביבות 1200, ומסבירה אירועים שהתרחשו כ-300 שנה קודם לכן.
על פי הסאגה, נורדים רבים התנגדו למדיניות האיחוד של המלך הנורווגי, ובכך נמלטו למדינות אחרות, כולל המקומות החדשים שנמצאו במערב.
מאז תקופת סאגת Færeyinga היסטוריונים רבים הבינו שהוויקינג גרימור קמבאן היה המתיישב הראשון באיי פארו.
תיאוריה זו יכולה לתת הסבר לידע שהיה לנורווגים על האיים טרם ההתיישבות שם.
הסבר סביר יותר עשוי להיות שהגאלים מסקוטלנד ואירלנד סיפרו לנורווגים על האיים.
בעוד שגרימור הוא שם פרטי נורדי עתיק, קמבאן מציין מוצא קלטי.
לפיכך, ייתכן שהוא היה מאירלנד, סקוטלנד או האי מאן, שם כבר היו לוויקינגים יישובים.
כמה שמות מקומות מהיישובים העתיקים ביותר באיי פארו מרמזים שחלק מהמתיישבים הגיעו אולי מהאיים הסקוטיים ומהחוף הבריטי.
כרומוזומי Y, המתחקים אחר מוצא זכר, הם 87% סקנדינביים, אך ה-DNA המיטוכונדריאלי, המתחקה אחר מוצא נקבה, הוא 84% קלטי.
פארוק עבדאללה (נולד ב־21 באוקטובר 1937) הוא פוליטיקאי הודי־מוסלמי שכיהן כראש השרים של ג'אמו וקשמיר.
נשיא הוועדה הלאומית של ג'אמו וקשמיר.
פארוק נולד באוקטובר 1937 במדינה הנסיכותית ג'אמו וקשמיר לשייח' עבדאללה, שעתיד להיות ראש ממשלת המדינה בין 1948 ו־1953 וראש השרים מ־1975 עד מותו ב־1982.
פארוק קיבל תואר ברפואה ממכללה בראג'סטאן ועבד כעובד סוציאלי וברפואה.
ב־1975 שב אביו שייח' עבדאללה לכהן כראש השרים של ג'אמו וקשמיר לאחר הסכם בינו לבין ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי.
בעקבות כך הקים מחדש את מפלגת הוועדה הלאומית של ג'אמו וקשמיר, ומעורבותו הראשונית של פארוק בפוליטיקה הייתה בבחירות ל ב־1977. פארוק עצמו נבחר ללוק סבהה בבחירות ב־1980.
לאחר מות שייח' עבדאללה בספטמבר 1982 תפס פארוק את מקומו כראש השרים וכנשיא הוועדה הלאומית של ג'אמו וקשמיר.
פארוק הוביל את המפלגה לניצחון בבחירות בג'אמו וקשמיר ב־1983, אך ביולי 1984 הודח פארוק מראשות הממשלה בידי מושל המדינה לאחר שהקונגרס הלאומי ההודי וקבוצת פורשים משכו את התמיכה בו.
פארוק מונה בשלישית לראש השרים לאחר הבחירות בחבל ב־1987, אחר ממשלתו פוזרה בראשית 1990 עקב המהומות בחבל.
בחירות חדשות לא נערכו עד 1996, בהן שב לעמוד בראש ממשלת המדינה.
לקראת הבחירות בג'אמו וקשמיר ב־2002 התפטר פארוק מנשיאות הוועדה הלאומית ומינה את בנו עומר עבדאללה לנשיא המפלגה, מתוך כוונה להעמידו בראש ממשלת המדינה.
פארוק נבחר לרג'יה סבהה, בו כיהן עד היבחרו בשלהי 2008 לאספה המחוקקת של ג'אמו וקשמיר.
פארוק נבחר פעם נוספת ללוק סבהה בבחירות ב־2009, ולאחר מכן מונה לשר לאנרגיות חדשות ותחדשות בממשלת מאנמוהאן סינג.
הוא כיהן בתפקיד עד לתבוסתו בבחירות ללוק סבהה ב־2014. ב־2017 נבחר בשלישית ללוק סבהה בבחירות מיוחדות, ושב ונבחר באותו מחוז בחירה בבחירות ב־2019.
במהלך חלוקת ג'אמו וקשמיר ב־2019 הושם פארוק במעצר בית, בדומה למנהיגים אחרים בחבל.
בספטמבר 2019 הוא נעצר בטענה להיותו הפרעה צפויה לשלום הציבור, ושחרר במרץ 2020.
פארו (רובוט) הוא רובוט טיפולי בצורת גור כלב-ים פרוותי, המיועד לטיפול באנשים בעלי דמנציה, קשישים, מבוגרים בעלי צרכים מיוחדים וילדים עם אוטיזם.
הוכח כי השימוש ברובוט זה בבתי חולים, בתי אבות ובמתקני טיפול:
מפחית את הלחץ של המטופלים והמטפלים בהם.
מעורר אינטראקציה בין מטופלים ומטפלים.
בעל השפעה פסיכולוגית על מטופלים, מה שמשפר את ההרפיה והמוטיבציה שלהם.
משפר את הקשרים החברתיים של המטופלים זה עם זה ועם המטפלים.
הרובוט מעוצב כגור כלב-ים פרוותי, משקלו כ-2.7 ק"ג ואורכו 57 ס"מ, הפרווה רכה ונעימה למגע.
הוא מגיב כמו יצור חי, יכול להרים את ראשו ולהזיז את סנפיריו, פוקח וסוגר את עיניו ומשמיע קול כשל גור כלב-ים אמיתי.
לפארו יש חמישה סוגים של חיישנים ואיתם הוא יכול לתקשר עם המטופלים ולהגיב אליהם רגשית:
חיישן מישוש הממוקם על הראש, הגב וסביב הגוף, המאפשר לזהות ליטוף, לחיצה או הכאה.
בעזרת חוש זה הוא מגיב בהשמעת קולות, הזזת ראש, הבעת שמחה או כעס.
חיישן קול לזיהוי כיוון הקול, והנימה שמדברים אליו.
הוא יכול להבחין בין קול אדם לרעשים מהסביבה.
חיישן אור בעזרתו מבחין בין אור וחושך.
אם מזהה חושך הוא עוצם את עיניו.
חיישן תנועה הממוקם בגופו של הפארו.
הוא יכול לזהות את התנוחה בו הניחו אותו, וכאשר מזיזים אותו הוא יגיב בקול או בהזזת ראש.
חיישן טמפרטורה בעזרתו מזהה את טמפרטורת הסביבה או חום גופו של האדם המלטף אותו ואז הוא מגיב אליו.
הפארו לומד להתנהג לפי העדפות המשתמש בו.
הוא זוכר את הפעולה הקודמת שנעשתה, אם ליטפו אותו הוא יחזור על פעולתו ואם פגעו בו הוא ימנע מלעשות את הפעולה הזו.
תכנון הפארו החל ביפן בשנת 1993 על-ידי המכון הלאומי למדע וטכנולוגיה תעשייתית ביפן, בראשות ד"ר טקנורי שיבטה.
מלכתחילה הוא נועד לשמש ככלי טיפולי עבור קשישים ועבור בעלי צרכים מיוחדים.
בשנת 2001 הוא הוצג בתערוכה לטכנולוגיה ביפן.
פרופ' טואישו טאמורה (Tamura) מהמכון הלאומי לחקר הזקנה ביפן, הוא אחד החוקרים הבולטים שחקרו את השימוש ברובוט פארו ככלי טיפולי.
הוא פרסם ממצאי מחקר ולפיו הוכיח כי הזקנים חולי הדמנציה המאושפזים בבתי חולים דיברו, הסתכלו ונגעו יותר לאחר שהשתתפו בסדנת הטיפול בעזרת רובוטים, וכי המשחק עם הרובוטים הפחית בעיות התנהגותיות ועזר להם להשיג שלוות נפש מסוימת.
הוא הוכיח כי הפארו יכול לעודד תקשורת בין המטופלים לצוותים הרפואיים והמשפחות וכן לשפר את הבריאות הפיזיולוגית, כמו הפחתת לחץ דם ודופק לב.
פרופ' טאמורה וחוקרים אחרים שמצדדים בטיפול בעזרת רובוטים, טוענים שרובוטים יותר היגיינים מבעלי חיים, אינם נושכים או גורמים לאלרגיות, ולא צריך להאכילם, מלבד לספק להם חשמל.
הרובוט פארו נחשב להצלחה עולמית והוא דוגמה לשימוש בטכנולוגיה לטובת בריאות ורווחה.
הוא מספק תמיכה רגשית לאוכלוסיית הקשישים ולדמנטיים ונמצא בשימוש ביותר מ-30 מדינות בעולם:
יפן: במדינה זו אחוז האוכלוסייה המזדקנת גבוה ולכן מקדמים בה פתרונות טכנולוגים להתמודדות עם חוסר כוח-אדם במערכת הבריאות.
הפארו נמצא בתוכנית ביטוח סיעודי ומושכר לטיפול בבתים, לקשישים ולחולים בדמנציה.
ארצות הברית: מאז שנת 2009 הפארו אושר על-ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לטיפול רפואי נוירולוגי.
משתמשים בו בבתי אבות ומרכזים רפואיים לטיפול בדמנציה, פוסט טראומה, חרדה ולהפחתת השימוש בתרופות.
דנמרק, הולנד, בריטניה: הפארו משמש במוסדות סיעודיים.
סינגפור: הממשלה מסבסדת את השימוש בפארו כחלק מתוכניות הטיפול בקשישים.
אוסטרליה וניו זילנד: מוסדות סיעודיים רכשו את הפארו להפחתת מתח ולשיפור רווחת הדיירים, במיוחד עבור אלה המתקשים בתקשורת או סובלים מבדידות.
ישראל: משתמשים בפארו במסגרות טיפוליות שונות, בעיקר בבתי אבות, מרכזי יום לקשישים ולמוסדות טיפול לאנשים עם צרכים מיוחדים.
פאריס (יוונית: Πάρις), ידוע גם כאלכסנדרוס (יוונית: Ἀλέξανδρος), בנו של פריאמוס, מלך טרויה, מופיע במספר אגדות יווניות.
הדוגמה הבולטת ביותר היא חטיפתה או בריחה משותפת עם הלנה, מלכת ספרטה, אשר הייתה הסיבה המיידית לפרוץ מלחמת טרויה.
מאוחר יותר במלחמה זו, פאריס פצע והרג את אכילס בעקבו בעזרת חץ.
כאשר נולד פאריס, אוראקל טען שהוא יביא לנפילתה של טרויה.
לכן, הוריו שלחו אותו להר אידה , בתקווה שכך תימנע התגשמות הנבואה.
האלות הרה, אתנה ואפרודיטה הוזמנו יחד עם שאר הר האולימפוס לחתונה המאולצת בין פלאוס ותטיס, אשר יהפכו בעתיד להוריו של אכילס, אך אריס (אלת המריבות) לא הוזמנה בגלל נטייתה ליצור מהומות.
בעקבות כך, אריס הגיעה למסיבה בהיחבא והטילה על שולחן תפוח עשוי זהב שהיה כתוב עליו "ליפה מכולן", במטרה להסית את שלוש האלות להתחיל ויכוח בנוגע למי הכי ראויה.
פאריס האומלל, נסיך טרויה, אשר אז עוד חי בהר אידה, מונה לבחור את היפה מכולן.
כל אחת משלוש האלות הגדולות, ניסתה לשחד מיד את פאריס שיבחר בה.
ישנו איקונין אשר מראה את פאריס מציג את התפוח לאלות אתנה, אפרודיטה והרה.
איקונין זה בדרך כלל מפורש כ"השיפוט של פאריס" , ההנחה היא שהוא מנסה לקבוע מי מהן הכי יפה.
הפירוש האלטרנטיבי הוא שפאריס מוצג כמקבל את מתנת החיים משלוש האלות.
פירוש זה נתמך על ידי טענה ששלוש האלות מייצגות אלה אחת בשלושה אספקטים של נימפה, אם וזקנה בלה, ושבחירת היפה מביניהם חסר ערך בהקשר זה.
הנושא של משפט פאריס משמש עד היום מקור השראה בספרות, קולנוע, ציור ואמנויות נוספות.
אוינונה, אשתו הראשונה של פאריס, הייתה נימפה מהר אידה בפריגיה.
אביה היה צברן (Cebren), אל-נהר.
פאריס חטף אותה והם התחתנו.
כאשר פאריס עזב אותה למען הלנה, היא חזתה מראש את התוצאות ההרסניות של ניסיונו לכבוש את הלנה (מלחמת טרויה, מותו של פאריס).
בגרסה אחרת, כאשר פאריס נפצע אנושות מידי פילוקטטס (שלא התאמץ כלל בזמן הקרב), הוא ביקש ממנה לרפא אותו, וזאת כיוון שהיא הייתה ידועה כמרפאה.
מאוחר יותר היא השליכה את עצמה למדורת הקבורה שלו.
בגרסה שלישית, שלפעמים נוהגים להזכירה, אוינונה ניסתה להפריד בין פאריס להלנה.
היא שלחה את קוריתוס בנם שייצור סדק בין פאריס והלנה, אך פאריס לא זיהה את בנו שלו והרגו.
לאחר מותו של פאריס, נשא אחיו דפובוס לאישה את הלנה עד אשר נרצח בידי מנלאוס, אשר לקח את אשתו חזרה.
פאריטה הייתה אוניית מעפילים בארגון התנועה הרוויזיוניסטית במסגרת עליית אף על פי של תנועת בית"ר.
יצאה לדרך בסוף חודש יוני 1939 מנמל סט ליד מרסיי בצרפת, כשעל סיפונה כ-400 מעפילים.
משם היא עברה ב-12 ביולי 1939 מנמל קונסטנצה שבים השחור, כשעל סיפונה 857 בית"רים מגרמניה, אוסטריה, פולין ומרומניה שנחלצו מאירופה.
מסעה של פאריטה תוכנן להימשך כשבוע, אך נמשך 42 יום.
לאחר תלאות רבות, כמעט ללא מזון ומים, הגיעה הספינה לחופי תל אביב ב-22 באוגוסט 1939. הספינה הונחתה ונתקעה כחמישים מטר מהחוף.
המעפילים הורדו ונעצרו על ידי הבריטים.
כעשרה ימים לאחר מכן קיבלו סרטיפיקטים ושוחררו.
עם כניסתו של הצבא הגרמני לפראג במרץ 1939, עבר אליהו גלעזר לפריז, הוא ואברהם ("אברשה") סטבסקי (שהואשם וזוכה מרצח ארלוזורוב וב-1948 היה מהרוגי אלטלנה), מפעילי ארגון העלייה, איתרו בנמל סט סמוך למרסיי ספינת משא של פחם בנפח של כ-1300 טון נושאת דגל פנמה.
הספינה נרכשה מבעליה היווניים והותאמה ליעודה החדש על ידי קבוצה של כ-25 עולים במשך שלושה שבועות: נבנו בה דרגשים צרים, מטבח וחדרי שירותים לקליטת 800 נוסעים.
למפקד הספינה התמנה יצחק ליבוביץ' – אריאל (בכינויו המחתרתי: "ארווין").
כשפנו למלא את הספינה במועמדים לעלייה, מעפילים, נתקלו בקושי למלאה.
מעטים היו אנשים מצרפת שהיו מוכנים לנטוש הכל על מנת לעלות לארץ.
לכן, פנו גם למדינות השכנות על מנת למלא את הספינה.
הבעיה הייתה כיצד להעביר את המועמדים לעלייה לפריז ומשם להעלותם על סיפון האונייה במרסיי.
הצרפתים היו מוכנים לתת ויזות מעבר בתנאי שהעולים יוכיחו שיש להם ויזות כניסה לארץ היעד.
מובן שכניסה בלתי חוקית לארץ-ישראל לא סיפקה את ממשלת צרפת, ומאחר שלא ניתן היה להשיג ויזות כניסה לארץ אחרת, הוחלט להעביר את העולים לפריז באופן בלתי חוקי.
בעזרת מרדכי וולף רוטנברג - נציב בית"ר בצרפת ואנשי בית"ר הצרפתיים, שהיו מעורבים בתכנון ההפלגה, החלו למלא את הספינה.
קבוצות של פליטים יהודים מגרמניה ומאוסטריה הבריחו את הגבול משווייץ, בלגיה והולנד.
הם הגיעו לאזור מרסיי ושוכנו בבתי מלון (אלה כונו "הקבוצה הצרפתית").
את הקבוצה משווייץ הוביל ד"ר ראובן הכט (לימים בעל ממגורות דגון בחיפה).
מפריז הועברו העולים למרסיי, שם הועלו על סירות שהביאו אותם אל האונייה.
במקביל נאספו באחריותו של סטבסקי קבוצות של ביתרים וצעירים אחרים מפולין ("הקבוצה הפולנית") ורומניה ("הקבוצה הרומנית") בקונסטנצה שבים השחור.
לקראת סוף יוני 1939 הפליגה הספינה בחשאי מהנמל ועגנה מעבר למצודת איף.
הקבוצה הצרפתית הפליגה בסירות מהחוף ולאחר שהתמקמה בספינה הפליגה פאריטה לים השחור.
בליל 12 ביולי עלו הקבוצות הפולנית והרומנית על סיפונה של פאריטה ומיד הורדו לבטן האונייה לקראת ההפלגה.
על החוף נפרד מהם נציב בית"ר בפולין – מנחם בגין.
ההפלגה תוכננה להימשך כשישה ימים.
הספינה אמורה הייתה לפגוש בדרך ספינות קלות שיפזרו את המעפילים בחשאי בחופי ארץ ישראל.
המפגש המתוכנן לא יצא לפועל.
הם המתינו בנקודת המפגש ארבעה ימים עד שהאוכל והמים אזלו.
הספינה, שלא היו עליה אמצעי קשר חיצוניים הפליגה לבסוף לנמל אלכסנדרטה (איסכנדרון) בדרומה של טורקיה שהועברה באותם ימים מסוריה שבשליטת המנדט הצרפתי לשליטת טורקיה.
שם קיוו ליצור קשר עם מרכז העלייה וכן להצטייד במים ובמזון.
בכסף שאספו הנוסעים נקנו מעט מצרכי המזון ומים.
אך שלטונות הנמל הורו לספינה לעזוב והיא יצאה לדרכה.
ביום 31 ביולי הגיעה הספינה לרודוס.
האי היה אז בשליטת איטליה וגם כאן קיבלו הוראה מידית לעזוב, אך המעפילים סירבו בדרישה למזון ומים.
תשועתם באה מספינת "מרקו פולו", ספינת טיולים מפוארת שעגנה בסמוך ותייריה יכלו לראות את הנעשה על אוניית המעפילים.
אחת התיירות, יהודייה אמריקנית, קנתה מים, מזון, אבטיחים ובירה, ובאמצעות שתי סירות שלחה אותם כמתנה למעפילים.
ב-2 באוגוסט השתלטו מלחי ספינת מלחמה של הצי האיטלקי על האונייה, והכריחו את רב החובל להרים עוגן ולהפליג לים הפתוח.
ב-8 באוגוסט הגיע "פאריטה" לנמל איזמיר ושוב נדרשו על ידי שלטונות טורקיה לעזוב את הנמל.
המעפילים הרעבים והתשושים תבעו ממשטרת טורקיה ושלטונות הנמל לקבל מזון, מים ופחם לספינה.
כשאלה החלו להתנות קבלת האספקה בדרישה ליציאת הספינה מהנמל, פתחו מאות המעפילים במאבק.
קבוצה אחת התגודדה סביב כננת העוגן למנוע הרמתו.
קבוצה שנייה הפגינה בצעקות ובהנפת שלטים בשפות רבות, לרבות בדרישה ללחם ומים (בטורקית: "אֶקמֶק, סוּ").
קבוצה אחרונה התארגנה לרדת בשחייה לחוף.
לאחר משא ומתן שניהל נציג משרד ההעפלה שהגיע במטוס שכור למקום, התרצו שלטונות הנמל וכל האספקה הדרושה הועלתה לסיפון האונייה.
לאחר טלטולים בים במסע שארך 42 יום, ולאחר שנואשו מפגישה עם ספינות קלות, שאמורות היו לפוגשם ולהוריד את המעפילים אל החוף, הורו מפקדי הספינה לרב החובל ולדימיר ניקולאייביץ' להשיטה ישירות לחוף תל אביב.
כשהתקרבו למים הטריטוריאליים של ארץ ישראל סירב רב החובל להמשיך בשל חששו מהבריטים.
מפקדי הספינה כלאו אותו בחדרו והאונייה הופעלה על ידי שני בית"רים – אברהם (אברשה) בש ויוסף חבקינס – שקיבלו את הכשרתם כימאים בספינת הלימוד "תיאודור הרצל", ספינת הלימודים של בית"ר.
הספינה, נושאת דגל כחול לבן, שטה במלוא כוח המנוע לחוף תל אביב ועלתה על שרטון מול מלון "ריץ" (אזור מלון דן תל אביב של ימינו).
המעפילים הורדו לחוף בליל ה-22 באוגוסט 1939, שבוע ימים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בבוקר למחרת הגיעו לחוף רבבות מתושבי העיר לקבל את פני המעפילים במזון, שוקולד וסיגריות.
הנוסעים הורדו על ידי הבריטים, רוכזו במלון "ריץ'" ובקפה "סאבוי", ולאחר קבלת טיפול רפואי מאנשי מגן דוד אדום הועברו למעצר במחנה הצבאי בסרפנד (צריפין).
הנוסעים שהו עשרה ימים במעצר, ובסופם הורשו להיכנס בשערי הארץ.
הסרטיפיקטים שקיבלו מעפילי פאריטה נוכו ממכסת הסרטיפיקטים שהוקצו לכניסת יהודים לארץ ישראל המנדטורית על פי הספר הלבן.
ממשלת המנדט העמידה את רב החובל ו-15 אנשי צוותו לדין בבית המשפט המחוזי ביפו, באשמת השתתפות בכניסה בלתי חוקית של 800 איש לארץ ישראל, ובאשמת שהותם של רב החובל ואנשי הצוות עצמם בארץ ישראל ללא היתר.
בית המשפט קיבל את הטיעון וזיכה את הנאשמים מן האישום.
התובע הכללי של ממשלת המנדט הגיש ערעור על פסק הדין.
ב-4 בינואר 1940 נערך הדיון בערעור בבית המשפט העליון בפני הרכב של שלושה שופטים בראשותו של זקן השופטים, הארי הרברט טראסטד.
השופט טראסטד ושני חבריו, לאחר שמיעת טיעוניו של עו"ד שפירא, החליטו לזכות הנאשמים.
שלד הספינה נותר מול מלון דן תל אביב, ובמשך מספר שנים שימש כנקודת ציון.
במהרה פשטו עליו בוזזים שלקחו מכל הבא ליד.
כן היוותה הספינה יעד לשחיינים.
לאחר שנים אחדות, פוצץ שלד האונייה והוטבע למניעת סכנה למתרחצים.
כיסאו של קברניט הספינה פאריטה מוצג במוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה.
דגם האונייה ודגל הלאום המקורי שהונף עליה נמצאים במוזיאון האצ"ל בתל אביב.
עמוד זיכרון הוצב בטיילת סמוך למלון דן בתל אביב, מול המקום בו נחתה הספינה.
העמוד הוחלף בלוחית זיכרון הנמצאת על חוף הים מול מלון דן.
פארוק אל-קדומי , ידוע בכינוי אבו ל֫וּטוּף, היה ראש המחלקה המדינית באש"ף ויו"ר פת"ח השני.
פארוק אל-קדומי נולד בכפר ג'ינסאפוט במחוז שומרון בשנת 1931. לאחר מכן עברה משפחתו ליפו, ובמלחמת העצמאות נמלטה לשכם.
עבד שלוש שנים עבור חברת הנפט האמריקאית עראמקו הסעודית בערב הסעודית.
לאחר מכן בשנים 1954–1958 למד באוניברסיטה האמריקאית בקהיר.
בשנת 1960 עבר למפרץ הפרסי ובאיחוד האמירויות הערביות הצטרף לפת"ח.
בשנים 1965–1966 עבד עבור משרד הבריאות בכווית, אולם גורש משם על רקע פעילותו בפת"ח וחתרנות נגד המשטר.
בשנת 1983 הצטרף לאבו מוסא בהתנגדותו למנהיגותו של יאסר ערפאת, אולם חזר לפת"ח ותפס שוב תפקיד מרכזי בארגון.
בעת חתימת הסכמי אוסלו היה יושב ראש המחלקה המדינית של אש"ף.
קדומי התנגד להסכמים ובעת שההנהגה הפלסטינית עברה לרצועת עזה הוא נשאר בתוניס.
עקב כך חל קרע ביחסיו עם ערפאת, שקודם לכן סימן אותו כיורש פוטנציאלי.
לאחר מות ערפאת בנובמבר 2004 מונה אל-קדומי ליו"ר פת"ח, אך הוסכם כי מחמוד עבאס יתמנה ליושב ראש הוועד הפועל של אש"ף.
עם זאת, נוצרו חיכוכים בין שני האישים, על רקע חילוקי הדעות ביניהם לגבי סמכויות אש"ף והרשות הפלסטינית.
ב־2009 נבחר עבאס לעמוד גם בראש התנועה, בעוד קדומי נמנע מהתמודדות לכהונה נוספת.
קדומי נחשב לנוקשה ביותר מבחינה אידאולוגית בין מנהיגי פת"ח.
הוא ביקר בחריפות את הגישה שהוביל עבאס, שהייתה מתונה מדי לדעתו.
הוא התנגד להפסקת האינתיפאדה השנייה וקרא להמשך המאבק המזוין בישראל.
הוא טען ש"חזרת הפליטים חשובה יותר מהקמת מדינה פלסטינית".
קדומי ראה את ההבדלים בין הפת"ח לחמאס כהבדלים טקטיים ולא אסטרטגיים.
הוא התמסר לצד המדיני-פוליטי של הארגון, ועסק בהפצת רעיונות פת"ח בעולם.
עקב נדודיו בעולם, התרחק ממעגל מקבלי ההחלטות, ולא נחשב לאחד מקובעי המדיניות.
בשנת 2002 הוציא ספר בשם: "ההתנגדות – הדרך לשיבה ולמדינה", בהוצאת מרכז זאיד לתיאום ומעקב, שבאיחוד האמירויות.
קדומי נפטר בעמאן שבירדן ב־22 באוגוסט 2024.
פארימרז'אן נגי הוא שחמטאי הודי בדרגת רב-אמן.
את התואר קיבל ביוני 2006, כשהיה בן 13 שנים, 4 חודשים ו-22 ימים, הגיל החמישי הצעיר ביותר בכל הזמנים (הקדים בחמישה ימים את מגנוס קרלסן).
וישאל סארין היה בין המאמניו הראשונים.
נגי זכה פעמיים בגביע פוליטיקן בקופנהגן: בשנים 2009 (בהקדימו בהתרת שוויון נקודות את בוריס אברוך) וב-2013.
החל מפברואר 2019 הוא אינו פעיל.
בין השנים 2012 ל-2014 השתתף פארימרז'אן נגי ב-2 אולימפיאדות שחמט:
פארינלי (Farinelli) הוא שם הבמה של קרלו מאריה ברוֹסקי (באיטלקית: Carlo Maria Broschi; 24 בינואר 1705 - 15 ביולי 1782) שהיה זמר אופרה איטלקי.
פארינלי נולד באיטליה למשפחה חשובה, אביו היה ראש עיר.
פארינלי היה בצעירותו זמר פלא שסורס כדי לשמור על גון קולו הנדיר, האנדרוגני, והיה הקסטרטו המפורסם ביותר באותה תקופה.
בתחילת הקריירה שלו ביצע בעיקר את המוזיקה הבינונית שהלחין אחיו המבוגר ממנו בשמונה שנים, ריקרדו ברוסקי (שהיה מלחין אלמוני למדי שהתפרסם בזכות אחיו).
פארינלי היה בעל כישרון בימתי נדיר.
בגיל 32, בשיאו, עזב את הבמה ושר באופן בלעדי למלך ספרד, פליפה החמישי, שהיה דיכאוני, ולזכות פארינלי נרשמה ההצלחה בריפוי מחלתו של המלך.
השפעתו הפוליטית בחצר המלוכה הייתה רבה.
השפעתו הפוליטית מוזכרת ברמז בסאטירה "קנדיד" מאת וולטר.
על חייו של פארינלי צולם סרט ב-1994, שביים ז'ראר קורביו הבלגי.
פאריזר פלאץ היא כיכר במרכז ברלין, בירת גרמניה.
הכיכר ממוקמת בקצה המערבי של שדרת אונטר דן לינדן ובה ניצב שער ברנדנבורג.
הכיכר קרויה על שם פריז בירת צרפת, לזכר כיבושה של העיר פריז על ידי כוחות בעלות הברית (ובהם צבא פרוסיה) שנלחמו במלחמות השחרור נגד צבאות הקיסרות הראשונה בשנת 1814.
הכיכר היא אחת הכיכרות המרכזיות והמתוירות ביותר בברלין.
בסמוך לכיכר נמצאים בניין הרייכסטאג, האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו, ושגרירות ארצות הברית בגרמניה.
פאריזר פלאץ הושלמה בין השנים 1732–1734 בסגנון נאו קלאסי בהתאם לתכנונו של האדריכל קארל גוטהארד לאנגאנס במסגרת הרחבת העיר ברלין שנעשתה בהוראת מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הראשון.
עד שנת 1814 נקראה הכיכר בשם "הכיכר הרבועה" .
בשנת 1814, בעקבות הניצחון של צבאות הברית כנגד נפוליאון בונפרטה (בהם השתתף גם הצבא הפרוסי) שונה שמה של הכיכר על מנת לציין את הניצחון ואת כיבוש העיר פריז בירת צרפת.
בעת הקמתה הייתה הכיכר בקצה המערבי של העיר.
במקום בו עומד כיום שער ברנדנבורג, במערב הכיכר, עמד שער העיר הפונה לכיוון פוטסדאם בירת ברנדנבורג.
השער נבנה בקצהָ של שדרת אונטר דן לינדן (שהכיכר הייתה הקצה המערבי שלה) כחלק מציר התהלוכות שנבנה בהוראת בית הוהנצולרן במטרה לקיים בו מצעדי ניצחון צבאיים.
קודם למלחמת העולם השנייה נחשבה הכיכר לכיכר המרכזית של ברלין, והיו ממוקמות סביבה שגרירויות ארצות הברית וצרפת וכן מלון היוקרה אדלון והאקדמיה לאמנויות של ברלין (אקדמי דר קינסטֶה).
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרסו מבני הכיכר בהפצצות בעלות הברית ובהפצצות הארטילריות של הצבא הסובייטי במהלך הקרב על ברלין.
סביב הכיכר התרחשו קרבות עזים שבמהלכם כבשו החיילים הסובייטים את בניין הרייכסטאג הסמוך.
מלון אדלון ושער ברנדנבורג נפגעו בקרבות אך לא נהרסו כליל.
המלון נהרס זמן קצר לאחר המלחמה לאחר שהוצת בטעות על ידי חיילים סובייטים.
לאחר הקמת חומת ברלין בסמוך לשער ברנדנבורג הפכה הכיכר לחלק מ"רצועת המוות" שממזרח לחומה.
שרידי הבניינים פונו על מנת להקל על כוחות מזרח גרמניה אשר מנעו מתושבי מזרח ברלין להתקרב לחומה.
עם איחוד העיר בשנת 1990 הוחלט על שיקום הכיכר.
בכיכר נבנו מבני השגרירויות, האקדמיה לאמנות וכן שוקם מלון אדלון.
כיום נמצא בכיכר בניין בנק דרזדן יוצא הדופן.
בשנת 2005 נבנתה בסמוך לכיכר (דרומית לה) האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו.
בכיכר יש תחנה של האו באן והאס באן, הנקראת Brandenburger Tor, על שם השער; עד שנת 2009 נקרא התחנה Unter den Linden.
פריאונה (באיטלקית: Parione) הוא שמו של הרובע השישי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
מקור שמו של הרובע אינו ידוע, וככל הנראה הוא נקרא על שם חומה שהייתה בסמוך לרובע (המילה "פאריטונה" באיטלקית של ימי הביניים משמעה "חומה גדולה"), או הכוונה לקירות אצטדיון דמיטיאנוס שהיה ממוקם ברובע.
לוגו הרובע מציג גריפין – חיה שמקורה במיתולוגיה היוונית.
הגריפון נבחר כסמל הרובע, מאחר שהוא מייצג אצילות וגאווה.
בתקופת הרפובליקה הרומית, השטח בו ממוקם כיום הרובע היווה חלק משדה מרס - אזור בו נהג הצבא הרומי להתאמן.
מאוחר יותר, בראשית תקופת האימפריה הרומית, עם גידולה של העיר, הפך האזור לרובע התשיעי מבין 14 רובעי רומא בתקופתו של הקיסר אוגוסטוס.
ימים זכה הרובע לכינוי "קירקו פלאמיניו" .
באזור נבנה אצטדיון גדול (לימים פיאצה נבונה) על ידי הקיסר דומיטיאנוס, והקיסר פומפיוס בנה ברובע קוריה (אשר שימשה את הסנאט הרומאי).
לאחר נפילת האימפריה הרומית, נותר אזור הרובע מיושב.
בתקופת ימי הביניים כונה הרובע, שהיה הרובע השמיני של העיר, בשם "רובע פאריונה וסן לורנצו אין דמאסו" על שם כנסיית סן לורזו אין דאמאסו הממוקמת ברובע (ואשר נבנתה במאה הרביעית.
בין השנים 1200–1400, בשל מיקומו של הרובע במרכז העיר מחד, אך בסמוך לנהר הטיבר מאידך, גדלה אוכלוסיית הרובע.
הקמת הקמפו די פיורי שהיווה שוק מרכזי סייע להתפתחות הרובע.
בתקופת שלטונו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי עבר מבנה הרובע שינוי ארגוני שכלל הרחבת הרחובות, שיקום הבניינים והקמת גשר סיסטו (באיטלקית: "ponte Sisto" - "פונטה סיסטו" - על שם האפיפיור) המקשר את הרובע לרובע טרסטוורה בעברו השני של הנהר.
במהלך המאה ה-16 עברה מרבית הפעילות המסחרית מהקמפו די פיורי לאזור הפיאצה נבונה, הרחבה יותר, ובמהלך המאה ה-17 שונתה הכיכר ושופצה על ידי ג'ובני לורנצו ברניני אשר פנה את מזרקת ארבעת הנהרות באמצעיתה.
לאחר איחוד איטליה, הקמת ממלכת איטליה והפיכת רומא לבירתה, נבנתה באזור זה דרך ויטוריו אמנואלה השני - אשר ייעל את התנועה העוברת ברובע.
האתר המרכזי ברובע הוא כיכר נבונה - המכסה כרבע משטח הרובע.
כיכר זו עומדת במקום בו עמד אצטדיון רומי, ושומרת על צורתו של האצטדיון.
במרכז הכיכר ניצבת מזרקת ארבעת הנהרות של ג'ובני לורנצו ברניני מאמצע המאה ה-17. כיכר נבונה הפכה לכיכר השוק המרכזית של העיר עם ירידת מעמדו של הקמפו די פיורי אשר נמצא אף הוא בתחומי הרובע.
דרומית לכיכר נבונה ניצבת כיכר פאסקווינו המשמשת לפרסום מודעות ודעות שונים.
פָּארִי פְּלַאז' הוא מיזם תיירותי של עיריית פריז, המתקיים מדי קיץ מ-20 ביולי למשך ארבעה שבועות, ומדמה חוף ים על גדות נהר הסן.
פריז היא מהערים הגדולות באירופה, ומספר תושביה כולל המטרופולין מגיע ל-12,067,000. פריז שוכנת בצפון מערב צרפת, בלב מישור האגן הפריזאי הגדול, על גדות נהר הסן, רחוקה מעל 5 שעות נסיעה מהחוף הים הקרוב ביותר.
בשנת 2002 יזם ראש עיריית פריז ברטראן דלנואה את המיזם, בו גודר שטח על גדות נהר הסן, אליו הובאה כמות גדולה של חול, וכן גם כיסאות-נוח ושימשיות, מקלחות ציבוריות ומלתחות, צימחיה תואמת לרבות עצי דקל, ואפילו צדפים.
המיזם נועד לאפשר גם למי שלא יכול לעזוב את העיר בחופשת הקיץ, להנות מגישה לחוף ים.
האטרקציה הפכה פופולרית ביותר גם בקרב תיירים והיא מושכת אליה מדי שנה עשרות אלפי מבקרים.
מלבד חול, כיסאות שיזוף ושמשיות, יכולים המבקרים ליהנות מאירועי ספורט, פעילויות והופעות מוזיקה המתקיימות במתחם במשך היום ובשעות הערב.
לאורך האזור נבנו מספר בריכות שחייה המאפשרות לתיירים ליהנות לא רק מחוף מלאכותי באמצע האזור האורבני, אלא גם משחייה ורחצה במים.
עלות המיזם היא מעל 15 מיליון אירו בשנה, ובחודש שבו הוא פועל מבקרים בו (נכון ל-2007) ארבעה מיליון תיירים.
מתחילתו בשנת 2002 ועד 2017, הוקם המיזם בכל שנה בסיוע יצרנית חומרי הבנייה "לאפארג'" (שבהמשך הפכה ל"לאפארז'-הולסים" חלק מקבוצת "הולסים" (), שסיפקה 2,000 טון חול ים עבורו.
בשנת 2017 הפסיקה עיריית פריז את ההתקשרות עם החברה, ובעקבותיה הופסק המיזם באופן זמני, לאחר שהתגלתה כי שילמה 5.92 מיליון דולר לקבוצות הטרור המדינה האסלאמית וג'בהת פתח א-שאם בשנים 2013–2014, כדי לשמור על פעילות מפעל המלט שלה בסוריה; פעילות בגינה הורשעה בפשע נגד האנושות ובמימון טרור.
בנוסף עקב הסכמתה לספק חומרי בנייה לפרויקט של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לבניית גדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקו.
ב-13 באוגוסט 2015 החליטה עיריית פריז להקדיש יום פעילות במיזם לחופי העיר תל אביב.
האירוע כלל משאיות אוכל ישראלי, תקליטנים תל אביבים שהשמיעו מוזיקה ופעילויות ספורטיביות בהשראת העיר.
אך בעקבות ההחלטה פרצה סערה ציבורית וקריאות לבטל ולהפגין נגד האירוע.
ברשתות החברתיות הופצה עצומה ופעילי המחאה פרסמו צילומים של תקיפות צה"ל בחוף הים של רצועת עזה בעת מבצע צוק איתן, כולל: אירוע בו נהרגו ארבעה ילדים ששיחקו בחוף, והפצצת בית הקפה בחוף, שבה נהרגו תשעה בני אדם, בשעה שצפו במשחק חצי גמר המונדיאל בין הולנד לארגנטינה.
ראש עיריית פריז אן אידלגו, לנוכח המחאות הקולניות ברשתות החברתיות ובתקשורת, הביע "תמיכה מלאה באירוע" והוא התקיים עם כ-500 אנשי ביטחון, השתתפו בו כ-11 אלף מבקרים ולא נרשמו תקריות חריגות.
אף על פי שפעילים פרו-פלסטינים הקימו מולו מתחם מתחרה בשם "חוף עזה".
פאריד קמילו מונדראגון עלי (בספרדית: Faryd Camilo Mondragón Alí; נולד ב-21 ביוני 1971), הוא כדורגלן עבר קולומביאני ממוצא לבנוני ששיחק בעמדת השוער.
למונדראגון קריירה בינלאומית ארוכת שנים במדי נבחרת קולומביה שבה הוא שיחק מאז שנת 1993. הוא השחקן השני המבוגר ביותר בתולדות גביע העולם בכדורגל ששיחק בטורניר, כשהשתתף במשחק נבחרתו בשלב הבתים במונדיאל 2014 כשהוא בן 43 שנים ושלושה ימים.
מונדראגון החל את הקריירה המקצוענית שלו בדפורטיבו קאלי הקולומביאנית בשנת 1990. בהמשך שיחק בריאל קרטחנה ואינדפנדיינטה סנטה פה גם הן מקולומביה, ובסרו פורטניו מפרגוואי.
ב-1993 הגיע לארחנטינוס ג'וניורס במדיה שיחק במשך שנה.
בתחילה לא שיחק בקבוצה, וב-1995 שוב שיחק תקופה בסנטה פה, אולם בהמשך השנה חזר לאינדפנדיינטה וקנה את מקומו בהרכב הקבוצה בה שיחק עד 1998. בתקופה זו זכה עם אינדפנדייטה בסופר קאפ הדרום אמריקאי ובסופרקופה סודאמריקנה.
ב-1999 שיחק בריאל סרגוסה הספרדית במשך חצי שנה וחזר לאחר מכן לאינדפנדיינטה, שמהווה למעשה את חלק הארי של הקריירה שלו באמריקה הדרומית.
ב-2001 ניסה שוב את מזלו מחוץ ליבשת כאשר עבר למץ הצרפתית.
מונדראגון שיחק כשוער ראשון לכל אורך העונה והיה חלק משמעותי בהישארות של מץ בליגה הראשונה לאחר שסיימה במקום ה-12. בסוף עונה זו, מונדראגון היה מעורב בפרשת זיוף דרכונים כאשר הוא, פבלו קונטררס הצ'יליאני ואמיליאנו רומאי הארגנטינאי הואשמו בשימוש בדרכונים אירופאיים מזויפים על מנת שיוכלו לשחק בצרפת במסגרת חוק בוסמן.
מונדראגון הורשע בבית משפט בצרפת, נקנס והוכרח לעזוב את המדינה.
בעקבות הפרשה, מונדראגון עבר לגלאטסראיי הטורקית ועשה בה את שנותיו היפות באירופה.