tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במינים מסוימים נמצא כי לארס תכונות אנטיביוטיות לחיידקים גרם שליליים כגון Escherichia coli ואחרים כמו גם החיידק גרם חיובי Streptococcus pyogenes.
חלק מהפשפשים, מתת-המשפחה Triatominae הם מוצצי דם הגורמים להפצת מחלת צ'אגאס ברחבי אמריקה הדרומית.
חלקם מצפים את גופם ורגליהם בשרף דביק, פעולה שמסייעת להם לצוד טרף.
טורפים אורבים הם בעלי חיים טורפים אשר מעדיפים לחכות לטרפם במארב, במקום מוסתר, מוסווה ונוח לטורף וממנו לתקוף את הקורבן או להתקרב אליו בחרישיות.
דרך טריפה זו מועדפת על רוב הטורפים בעולם, גדולים וקטנים, כיוון שהיא הרבה יותר יעילה באנרגיה ממרדף פעיל או מאבק ממושך וברוב המקרים גם יותר בטוחה ומהירה מציד פעיל.
היא משמשת אפילו צמחים טורפים או פטריות טורפות שונות.
רוב הטורפים בשיטה זו יחכו בשקט עד שהטרף יתקרב למקומם החבוי, ואז יהרגו אותו במהירות על ידי נשיכה בצוואר, הזרקת ארס או שאיבה מהירה של הטרף לפיהם.
חיות אחרות יחכו לטרף באזור שהוא יתקרב אליו כגון שפת מים באזור יבש, או פרח (במקרה של חרקים יונקי צוף) ושם יתקפו.
אחרים מפתים את הטרף לבוא לתוך לסתותיהם על ידי פתיון או אור.
טורפי מארב מנהלים טקטיקה שונה מטורפים אצנים אך לא תמיד ההבדל ביניהם מורגש: נמרים וטיגריסים למשל אורבים לטרף אך בעת המתאימה מאיצים לעברו באופן אקטיבי וישנן חיות כמו שפיריות שזחליהן הם טורפים אורבים ובעודם בוגרים הם אצנים.
עם זאת הבדלים מורפולוגיים המופעלים בברירה טבעית יכולים לדחוף את הטורפים להתמחות באחת משתי הטקטיקות.
בין היונקים הבולטים מטורפי המארבים הם החתוליים למינם.
החתולים לא בנויים לריצה לטווח ארוך או למאבקים ממושכים ולכן הם מעדיפים להסתוות לטרף, לחכות לו במקום שבו הוא פגיע ואז לקפוץ עליו ולשבור את חוליות הצוואר שלו או לנשוך אותו בגרון עד שייחנק.
חתולים אורבים מתמחים שונים כוללים את הנמר, היגואר, הפומה והאוצלוט, אך גם חתול הבית.
גם כמה סמורים כמו הדלק וההרמין ממתינים למכרסמים קטנים ליד מאורתם והורגים אותם בנשיכה.
הדוב הלבן מחכה לכלבי ים שיגיחו מחור בקרח וכלב הים הנמרי מחכה לפינגווינים שיצללו ואז תוקף אותם בהפתעה מתחת למים.
גם מספר פרימטים ננסיים כמו לוריס איטי, גלגו וטרסיוס עוקבים לאט אחרי טרפם וחוטפים אותו במהירות בעזרת ידיהם.
רוב העופות לא שמים מארב לטרפם.
חלק מעופות המים כמו האנפות מורטים נוצות קטנות ומחכים לדגים שינסו לאכול את הנוצה.
השלדג תוקף מצלילה מהאוויר והבזים מתעופפים במהירות אל טרפם מבלי שיבחין בהם.
מומחים גדולים יותר בכך הם דורסי הלילה כמו לילית השלג שמתעופפים בחשיכה מוחלטת, ואינם משמיעים קול כשהם עפים למאורת עכבר שאינו חושד בדבר.
אלו בין היצורים המותאמים ביותר למארבים.
הנחשים הם מומחי מארבים גדולים ומתמחים בדרכי מארב שונות.
חלקם, כמו הפיתון והאנקונדה, מחכים מתחת למים לחיות צמאות.
אחרים כמו הבואה ורב-חנק איזמרגדי מוסווים על העץ ותופסים עופות החולפים לידם.
הביטיס נראה כמו עלים יבשים, הנחש השוטני נראה כמו עלה צר והעכן מתחבא בחולות ורק ראשו הקטן מציץ החוצה.
חלקם גם מפתים את הטרף לבוא כמו פתן המוות ומוקסין המים הצעירים, בעלי זנב שזז כמו תולעת לפיתיון.
הם יכולים לנוע מאוד מהר כמו נחשי הממבה והגומצן.
הם הורגים את הטרף במהירות על ידי הכשה, בליעה או חניקה חזקה והרג במקום.
מבין הלטאות, הבולטות ביותר הן הזיקיות שיכולות להחליף צבעים ולתפוס טרף שמרוחק מהן יותר מ-2 מטר על ידי לשונן הארוכה והדביקה.
לטאות אחרות כמו שממיות מחכות לחרקים ליד מנורות ותופסות אותם כשהם מתקרבים.
הדו-חיים פשוטים יחסית ומחכים לטרף על שפת מים או באזור אחר ואז קופצים לעברו עם לשונם הדביקה.
חלקם כמו צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה מפתים את הטרף לעבר הפה הגדול שלהם.
אחרים מוסווים כמעט לגמרי ויכולים לשאוב מה שעובר לידם כמו אצל הצפרדע פיפה מצויה.
יכולת השאיבה נמצאת גם אצל כמה צבים טורפים כמו המטמטא ששואבים כל חיה קטנה שמתקרבת אליהם.
צבים טורפים נוספים הם צב אליגטור מצוי שפוער את פיו הענקי ומציג לשון דמוית תולעת שמושכת דגים קטנים לפיו.
צבים אחרים מוסווים ושוכבים מתחת לבוץ בהמתנה לטרף כמו אצל צב רך אסייתי ענק.
התנינאים מותאמים ביותר למארבים בביצות ובשפת מקווי מים או נהרות.
לרוב התנין שקוע מתחת למים, בלתי נראה לחיות המגיעות לשתות, ולעיתים נראה כבול עץ צף.
הוא מחכה שחיה כלשהי לא תיזהר, מזנק לעברה, נושך אותה בעוצמה וגורר אותה לתוך המים על ידי לסתותיו ושם מטביע אותה למוות.
תנינים מסוימים גם שוכבים בבוץ ללא תנועה מחכים לחיה צמאה שתגיע.
כולם בעלי לסתות חזקות ביותר שתופסות במהירות את הטרף.
דגים שונים מתמחים בהסוואה תת-מימית ובציד ממארב.
בי הבולטים ביניהם ניתן למנות את דג התנין וזאב הנהר שאורבים מבין צמחים ותוקפים במהירות גבוהה דגים קטנים.
אחרים שוכבים על קרקעית הים ותופסים מי שמתקרב כמו מיני הסולית, החשמלנים, הכרישטיחיים וכרישי המלאך.
גם סוסוני הים, האבנון, דגי העלה ופיתיונאיים שואבים במהירות יצורים קטנים מהם, כולם מוסווים ודומים לצמחים או אבנים ולא לחיות טורפות.
דג הזהרון שואב יצורים קטנים ופורש את זרועותיו שלא יברחו בזמן.
בעומק הים דגי החכאי מפתים דגים לבוא לעברם על ידי פתיון נוצץ ליד שיניהם המרושעות.
לעומתם המורנה והדקר, מחכים מבין האלמוגים והסלעים לטרף לא זהיר שיעבור.
חלק מהדגים צדים חיות יבשתיות והם עושים זאת על ידי קפיצה לעברם כמו הארואנות או יורקים לעברם כמו דג הצלף.
העכבישים מכינים מארבים שונים בדרכיהם.
הצורה הידועה ביותר שלהם היא טווית רשת לוכדת כמעט בלתי-נראית לטרפם.
עכבישים אחרים רודפים בשקט אחרי הטרף כמו הזאבניים או מפתים את הקרבנות על ידי ריחות של נקבות והזכרים נתפסים ברשת (בייחוד עכבישי בולאס).
ככה נוהגים מספר פשפשים, בייחוד ממשפחת הטורפניתיים.
אחרים כמו המשפכניים והמסוטליים חופרים בור באדמה, קוברים אותו וכשחרק קטן עובר ליד, הוא נתפס.
העכבישים ממשפחת הדינופידיים טווים קורים בין זרועותיהם ומפילים על חרק שעובר מתחת והקופצן קופץ על חרקים אחרים.
עכבישי הסרטביש כמו גמלי שלמה מסוימים מחכים על פרחים לחרקים לא זהירים, כשהם נראים בדיוק כמו הפרח.
זחלי ארכנוקמפה טווה קורים ואח""כ מפתה חרקים על ידי אור מקצה גופו.
הארינמל הזחל מייצר גומת חול וכשנופלת לתוך הגומה נמלה היא מחליקה בחול עד לאמצע הגומה שם ניצב הזחל.
כמותו מתנהגים זחלי חיפושיות מסוימות (ממשפחת הרצניתיים) שמחכים בבור מסווה ובקצהו הלסתות של הזחל הטורף.
במים ישנם טורפי מארב כמו התמנון והדיונון שמשנים את צורתם וצבעיהם בצורה יוצאת דופן ומתקיפים במהירות עם זרועות גדולות לתוך פיהם הארסי.
יצורים אחרים כמו זחלי שפיריות וחרקי מים גדולים מוסווים ותוקפים יצורים קטנים על ידי לסתותיהם הגדולות.
לעומתם שושנת הים נראית כמו צמח בלי צבעי הסוואה וכך היא מפתיעה מיני סרטנים ודגים קטנים.
טורצ'ין (באוקראינית: Торчин; בפולנית: Torczyn; ביידיש: טאָרטשין) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1093, ובשנת 1504 הוענקו לו זכויות עיר.
בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,629 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בה כ-1,500 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של הבונד.
בעת הכיבוש הסובייטי בתחילת מלחמת העולם השנייה הוסב בית הספר העברי בעיירה לבית ספר יידי.
ב-25 ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה.
בחודשים שלאחר מכן נרצחו כ-300 מיהודי היישוב.
בתחילת 1942 הובאו לעיירה כ-1,500 יהודים שגורשו מיישובי הסביבה דוגמת אוזדיוטיץ, ועל יהודי העיירה הוטל לשלם סכום כופר גבוה.
בהמשך, רוכזו כ-3,000 יהודי העיירה בגטו שהוקם בה.
150 צעירים שנשלחו מהגטו לעבודות כפייה בקייב נרצחו בה.
ב-23 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה בידי גרמנים ואוקראינים, בה נרצחו כל יושביו בבית העלמין היהודי המקומי.
במהלך הרצח, מספר יהודים מהעיירה ניסו להתנגד לגרמנים ולאוקראינים, וכמה עשרות מהם הצליחו להימלט מהעיירה.
חלקם הצטרפו בהמשך ליחידות פרטיזנים סובייטיות.
לאחר המלחמה שבו לעיירה 14 יהודים בלבד.
טורק (בפולנית: Turek) היא עיר מחוז בפרובינציית פולין גדול שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
טורק נזכרת לראשונה בשנת 1136, ובשנת 1341 הוענקו לה זכויות עיר.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-2,700 יהודים, מתוך כ-9,900 תושבים, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בספטמבר 1939, החלו אלו לבצע בה מעשי שוד ורצח של יהודים, תוך שריפת אחד מבתי הכנסת בעיר על המתפללים שהיו בו.
בנובמבר 1939 שולחו כ-700 יהודים מהעיר לעבודות כפייה בבוכניה.
מפברואר ועד יולי 1940 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם ביישוב.
ב-1 באוקטובר 1941, יום כיפור תש"ב, גורשו כל יושבי הגטו שבעיר לגטו הכפרי שהוקם בקובלה פנסקיה, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
טורפדו ניז'ני נובגורוד הוא מועדון הוקי קרח בעיר ניז'ני נובגורוד, רוסיה, המתמודד בחטיבת חרלמוב של ליגת ההוקי הקונטיננטלית.
הקבוצה אירחה בעבר את משחקי הבית שלה בהיכל הספורט הקרוי על שם ויקטור קונובאלנקו – אחד משחקני ההוקי קרח המפורסמים ביותר בליגה הסובייטית, ששיחק עבור טורפדו.
כעת הקבוצה מארחת את משחקיה בהיכל הספורט של איגוד המסחר.
הקבוצה נמצאת בבעלות יצרנית הרכב GAZ.
הקבוצה הוקמה בשנת 1946 ובעונת 1947/1948 החלה להשתתף בליגת העל הסובייטית בהוקי קרח.
עונת 1960/61 הייתה המשמעותית ביותר בהיסטוריה של טורפדו, כשהקבוצה העפילה לגמר גביע ברית המועצות וסיימה כסגנית אלופת ברית המועצות.
באותן שנים שיחק בשורות הקבוצה קונובאלנקו שמאוחר יותר פעמיים היה לאלוף אולימפי ושמונה פעמים אלוף העולם, עם הנבחרת הסובייטית.
פעמיים הקבוצה סיימה במקום הרביעי באליפות, זה היה בעונות 1982 ו-1985.
בכל טורנירי אליפות רוסיה בהוקי קרח, שנערכו מאז התמוטטות ברית המועצות, טורפדו לא הצליחה להגיע להצלחה משמעותית, כשהשנה הטובה ביותר הייתה בשנת 1995, כאשר הקבוצה סיימה רביעית בפלייאוף הליגה.
החל מעונת 2008, הקבוצה משתתפת באליפות ליגת ההוקי הקונטיננטלית.
הערה: מ = משחקים, נצ = ניצחונות, נצה = ניצחונות בהארכה, הפה = הפסדים בהארכה, נצב = ניצחונות בחבטות עונשין הפב = הפסדים בחבטות עונשין, ה = הפסדים, שז = שערי זכות, שח = שערי חובה, נק = נקודות
אליפות ברית המועצות בהוקי קרח: סגנית 1961
גביע ברית המועצות בהוקי קרח: גמר 1961
טורפים פרהיסטוריים היא תוכנית טבע פרהיסטורית של החברה נשיונל ג'יאוגרפיק ששודרה בשנת 2007 בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק וכללה 7 פרקים.
תוכנית זו מציגה ומסקרת את הטורפים הגדולים שחיו בעידן הקנוזואיקון מהסמילודון בעל ניבי החרב למגלודון, הכריש הענקי.
התוכנית מציגה את ממצאיהם, תכונותיהם והדמיה של חייהם ושל הציד שלהם בטבע.
כמו כן היא בודקת מה הביא את אותם טורפים להיכחד לבסוף.
בעקבות תוכנית זו נעשתה תוכנית דומה בערוץ דיסקברי: "מפלצות חוזרות לתחייה" (Monsters Resurrected), בה כוללים גם טורפים מעידן המזוזואיקון.
שיני חרב - בפרק מוצג הסמילודון שהיה החתול הגדול בעולם והיה בעל ניבי ענק אותם הוא היה יכול להחדיר לצווארו של טרפו שכלל אף ממותות ולהדוף להקת זאבי בלהות.
זאב איום - בפרק מוצג זאב הבלהות שצד בחבורות גדולות והיה יכול לקטול ביזונים גדולים.
דוב ענקי - בפרק מוצג הדוב קצר-הפנים שצד בערבות אמריקה הצפונית.
הדוב נלחם בסמילודונים, להקות זאבי בלהות והיה יכול לטרוף אפילו עצלני קרקע כמו המגלוניקס.
כריש מפלצת - בפרק מוצג הכריש הגדול ביותר שחי מעולם - המגלודון.
הוא היה יכול לטרוף לווייתני מזיפות קטנים שחיו בתקופתו והיה טורף העל של הימים.
עופות הטרור - בפרק מוצגים עופות האימה כמו הקלנקן, שחי באמריקה הדרומית וצד דלשינאים משוריינים והטיטאניס שחצה את מצר פנמה והיגר לאמריקה הצפונית, שם הוא טרף סוסים קדומים ונלחם נגד סמילודונים וזאבי בלהות רעבים.
חזיר רוצח - בפרק מוצגים הארכיאותריום, האנטלודונט הטורף מאמריקה שהתפתח לדיאודון הגדול והחזק יותר.
שניהם היו בהמות בעלות פרסה עם לסתות נוראות.
לסתות תער - בפרק מוצג ההאינדון, טורף דמוי-צבוע ענקי שחי באמריקה ושבר עצמות עם לסתותיו החזקות.
הוא היה היצור היחיד שהיה יכול לאיים על הארכיאותריום.
טורפניים (שם מדעי: Terapontidae) היא משפחת דגים ימיים מסדרת הדקראים.
תפוצתם היא במי האוקיינוס ההודי ומערב האוקיינוס השקט בימים רדודים.
חלק מהמינים חיים במים מליחים או מים מתוקים, וחלקם אף חיים בהם מבלי לחזור לים.
חלק מהמינים חיים גם במפרץ אילת (בעיקר מהסוג Terapon).
אורכם מגיע עד 80 סנטימטרים, והם בעלי קוצי סנפיר מגודלים על סנפיר הגב, סנפירי השת ומכסי הזימים.
ראשיהם צרים וקטנים יחסית ובעלי עיניים גדולות.
מבנה גופם מותאם לשחייה מהירה והאצה בעקבות טרפם הכולל דגים אחרים ומגוון חסרי חוליות, אך גם מיני אצות.
הם חיים בימים רדודים בלהקות קטנות ונוהגים להתחפר בחול.
מועדון כדורגל נשים טורפדו הוא מועדון כדורגל נשים ממוסקבה, שהשתתף באליפות רוסיה ב-2014 וב-2015.
הקבוצה הוקמה בשנת 2013, ביוזמת פ.
יום הולדתו של המועדון מיוחס ל־28 ביולי 2013. ביום זה, נערך המשחק הראשון של טורפדו נגד קבוצת זורקי (קרסנוגורסק) שהסתיים בתוצאה 1–3.
בשנת 2013 הקבוצה השתתפה רק בטורנירים חובבניים.
בשנה הראשונה זכתה טורפדו בגביע קרסנוגורסק 2013. הקבוצה בילתה את עונת 2014 באליפות רוסיה, שלאחריה סיימה הקבוצה במקום ה-6. במקביל לכך, הקבוצה לקחה חלק בטורנירים חובבניים שונים.
ההישג הטוב ביותר היה המקום השני בגביע המושל של מחוז קרסנוגורסק.
שבט הטורקאנה (Turkana) הוא שבט נוודים רועי בקר וצאן, החי באזורים צחיחים וצחיחים-למחצה במחוז טורקאנה שנמצא בצפון-מערב קניה.
השבט מתקיים מרעיית בקר וצאן, חקלאות ודייג.
השבט חי באזור מבודד, וכתוצאה מכך הוא הצליח לשמור על אורח חייו המסורתי, ללא השפעות מן העולם המערבי.
השבט נודד בהתאם לצרכיו, בחיפושיו אחר שטחי מרעה ומים עבורם ועבור בעלי החיים שלהם.
משמעות שם השבט "טורקאנה" היא "אנשי המערות".
מאמינים כי השם הגיע כיוון שאבותיהם חיו במערות מורואנאיס כשהם התיישבו באזור לראשונה.
הם מאמינים באל "אקוג'" (Akuj), שלא ידוע עליו הרבה מלבד שהוא יצר את העולם.
לרוב מתפללים אליו בזמני משבר או אסונות טבע.
הטורקאנים התגבשו כקבוצה אתנית במהלך העשורים הראשונים של המאה ה-19. הם היו חלק מהקבוצה גדולה שנודעו גם בשם קבוצת האטקרים (Ateker group).
עד המאה ה-16, אבותיהם של האטקרים חיו דרומית לסודאן וחיו כציידים-לקטים.
אחרי שהחלו בהגירה דרומה, שילבו באורח חייהם עיסוקים חקלאיים וכפריים.
התקופה מאז ועד המאה ה-19, התאפיינה בעיקר בפיצולים ובמיזוגים עם קבוצות אתניות שונות, ובחילופי בריתות מרובים בין קבוצות אלו.
לבסוף, התפצלה קבוצה אחת והתיישבה באזור הסמוך לתחילת נהר טארח (Tarach River), הקרוי כיום מחוז טורקאנה.
הקולוניאליזם הבריטי הגיע למחוז טורקאנה במאה ה-19 במסגרת חיפושיהם אחר שנהב.
באותו זמן, מצפון, קבוצות ציידי שנהב אתיופים הגיעו למחוז, ותוך כמה שנים נוצר קונפליקט בין הבריטים לאתיופים על השליטה בקולוניה הטורקאנית.
מפני שאזור זה היה מאוד נפיץ, הם שלטו בו מתוך אוגנדה.
האתיופים ביקרו באופן תדיר בטורקאנה, והחשיבו את השטח לחלק מן האימפריה האתיופית, תחת המלך מנליק.
הם חימשו ברובים את הטורקאנים, ובאמצעותם הם נלחמו בבריטים ובשבטים סמוכים אליהם.
קונפליקט זה נמשך שנים רבות, עד לרגיעה מסוימת שהתרחשה בקירוב בין השנים 1910–1918, בהן התקיים במקום ממשל אזרחי.
בשנת 1918 כוח בריטי נרחב, שהורכב גם מכוחות סודנים, פתח במלחמה.
הטורקאנים ברחו צפונה, איבדו מאות אלפי חיות משק, ומאות עד אלפים של אנשים נהרגו, או מתו מרעב ומחלות.
הכוחות האתיופיים האחרונים נוצחו גם הם, מה שסימל את סופה של המעורבות האתיופית באזור טורקאנה.
בעשור העוקב, הטורקאנים הפכו לקורבנות של שבטים סמוכים שפשטו עליהם ובזזו אותם.
בעקבות התנגדותם של הטורקאנים לממשל הקולוניאלי, המחוז הוכרז כמחוז סגור, והוא נשאר מנותק משאר החברה בקניה.
מחוז טורקאנה מכסה כ-63,000 מ"ר מאדמת קניה, והוא מתבסס בשבר גרגורי, שנמצא בתוך השבר הסורי-אפריקאי.
המחוז גובל מצפון מזרח עם אתיופיה, מצפון עם סודאן, ממזרח עם אגם טורקאנה, ממערב עם אוגנדה ומדרום עם מחוז פוקוט.
רוב האדמה שלהם היא מישורית ונעה בגבהים שבין 300–800 מטר.
האקלים צחיח ויבש, כאשר ישנו ממוצע גשמים של 180 מ"מ בשנה.
התקופות הגשומות בדרך כלל מתחילות בסוף מרץ ועשויות להימשך עד יוני, כשהשיא הוא באפריל ומאי.
אף על פי שהמחוז הא חם ויבש, ניתן למצוא מים במעיינות ובארות ברחבי המחוז.
אולם, בשנים האחרונות אזור המחיה שלהם סובל מבצורת קשה שמחייבת אותם להילחם בשבטים אחרים כדי לזכות במקורות מים ומזון.
המשק הביתי של הטורקאנים מסתמך בעיקר על עדרי צאן ובקר שמגדלת כל משפחה, אך חיות לא משמשות רק כמפיקות מזון, אלא גם כסוג של מטבע המשמש לסחר חליפין.
הטורקאנה סוחרים לעיתים קרובות עם שבט פוקוט עבור תירס וקטניות.
בנוסף, הם קונים תה מהעיירות הסמוכות ומכינים ממנו משקה המכיל תה וחלב.
ניתן להבחין בגנבות רבות של בקר בין השבטים המקומיים, כך שפעמים רבות ניתן לראות את התושבים, ביניהם בני שבט הטורקאנה, מחזיקים בנשק חם בזמן רעיית עדריהם.
הגברים לובשים שמיכת צמר בצבעים עזים, הנכרכת סביב הכתף או המותן.
על שערם הם שמים בוץ, צובעים ומקשטים אותו בנוצות.
בנוסף, הגברים מקשטים את גופם במקלות עץ ובסכין פלדה אותה הם מצמידים לפרק כף היד.
הנשים לובשות שתי חתיכות בד, כאשר האחת נכרכת סביב המותניים ואילו השנייה מכסה את פלג הגוף העליון.
בנוסף, ראשן מגולח לחלוטין והן מעוטרות בתכשיטים מסורתיים, כאשר הדבר הבולט ביותר הוא שרשראות חרוזים גדולות ומרשימות.
מצבה החברתי של האישה קובע את כמות וסגנות התכשיטים שהיא עונדת.
הטורקאנים מקעקעים על גופם ציורים עם משמעות - חלקם מסמלים הרג של אויבים וחלקם שייכים לטיפולים של רופאי אלילים וכוהני דת.
הטורקאנים מסתמכים על בעלי החיים שלהם לצורך חלב ובשר.
בנוסף, בני השבט שותים את דם החיות כיוון שמאמינים כי זה מועיל לבריאותם.
בנוסף, הנשים אוספות פירות בר מהשיחים ומבושלים במשך 12 שעות.
בבוקר הם נוהגים לאכול דייסת תירס עם חלב, ואילו בארוחת הצהריים והערב הם אוכלים דייסת תירס רגילה עם תבשיל.
זבו נאכלים רק במהלך פסטיבלים, בעוד עזים נצרכות בתדירות גבוהה יותר.
הדבר המתוק היחיד שיש באפשרותם להשיג הוא דבש.
הטורקאנים הם יחסית בריאים, למרות צריכת קלוריות נמוכה ואחוז שומן מאוד נמוך בגוף.
אלו יכולים להוביל למחלות שונות כמו מלריה או מחלות נשימתיות, ועלולים לגרום לפגיעה משמעותית והרסנית בעיקר בקרב ילדים.
יתר על כן, הטורקאנים מתפתחים לאט יותר מאשר אנשי העולם המערבי, והם נמצאים מתחת לגובה ולמשקל הרצויים שנקבעו על ידי ארגון הבריאות העולמי.
מועדון הכדורגל טורפדו מוסקבה הוא מועדון כדורגל רוסי ממוסקבה, שהתמודד במפעלים האירופיים במשך עשרות שנים והיה מועדון הכדורגל הסובייטי הראשון להתמודד במפעלים האירופיים, לצד דינמו קייב כשעשה זאת בעונת 1966/1967. עם זאת הופעתו האחרונה באירופה הייתה במסגרת הסיבוב השני של גביע אופ"א בעונת 2003/2004.
הישג השיא במפעלים האירופיים הוא העפלה לרבע גמר שלוש פעמים, פעמיים בגביע המחזיקות (1967/1968, 1986/1987) ופעם אחת בגביע אופ"א (1990/1991).
מועדון טורפדו מוסקבה הוא מועדון כדורגל אולמות רוסי ממוסקבה, המשתתף באליפות רוסיה בכדורגל אולמות ולרשותו שלוש זכיות באליפות הלאומית והעפלה לגמר הגביע וגמר גביע UEFS.
המועדון נוסד בנובמבר 2004 על ידי ארגון האיגודים המקצועיים של סטודנטים מאוניברסיטת "MAMI" (האוניברסיטה להנדסת מכונות) במטרה לקדם אורח חיים בריא, לפופולריות ולפתח סוגים שונים של כדורגל (כדורגל, קטרגל, כדורגל אולמות בחסות AMF, כדורגל חופים) באוניברסיטה ומחוצה לה.
אליפות רוסיה (בחסות הפדרציה הרוסית לכדורגל אולמות)
טורפדו מינסק הוא מועדון כדורגל בלארוסי לשעבר, שייצג את מינסק ואירח את משחקיו באצטדיון טורפדו במינסק, שמכיל 4,800 איש.
בשנים הסובייטיות שיחק טורפדו באליפות בלארוס הסובייטית וזכתה באליפויות בשנים 1947, 1962, 1966, 1967 ו-1969, אך מעולם לא זכתה להשתתף מעבר לליגה הסובייטית השנייה.
הקבוצה שיחקה בליגת העל הבלארוסית מאז 1992. השנים המוצלחות ביותר היו בתחילת שנות האלפיים, כאשר הקבוצה סיימה פעמיים ברציפות במקום הרביעי (2002, 2003) והגיעה לגמר גביע בלארוס (2000).
בתחילת 2005 איבדה טורפדו-סק"א תמיכה כספית מהספונסרית ואחרי שאיבדה כמעט את כל הסגל הראשי ולא היה לה כסף לשלם דמי כניסה לליגה הבכירה בעונה הבאה, נאלצה לרדת לליגה השנייה.
טורפדו זכתה בליגה השנייה בשנת 2005, אך בסוף העונה המועדון פורק.
הבעלים עבר לקבוצת כדורגל חדשה בשם מינסק, שהשתמשה גם באותו משרד ובאצטדיון ששימשו את טורפדו.
רק שחקן אחד מהרכב טורפדו 2005 הצטרף למינסק.
בשנת 2007 הקבוצה הוקמה מחדש כטורפדו-MAZ והחלה לשחק באליפות מינסק, שהיא חלק מליגת החובבים הבלארוסית (רמה 4 במערך הליגות).
בשנת 2009 הקבוצה סיימה במקום השלישי והייתה כשירה לייצג את מינסק בטורניר הגמר לקראת עלייה לליגה השנייה (מכיוון ששתי הקבוצות הראשונות סירבו או לא היו כשירות לכך), אך סיימה במקום השלישי.
הופעה מוצלחת באליפות מינסק ובגביע אפשרה להם להעפיל לגביע בלארוס פעמיים (2009 ו-2010), אך הם הודחו מהטורניר לאחר המשחק הראשון בשתי הפעמים.
בשנת 2014 הקבוצה נרשמה לליגה השנייה בבלארוסית בשמה המקורי טורפדו מינסק ובשנה שלאחר מכן זכתה בזכות העפלה לליגה הראשונה בבלארוס.
בשנת 2018 המועדון העפיל לליגת העל הבלארוסית במקומה של קרומאצ'י מינסק, אשר רישיון ליגת העל נשלל ממנה בגלל חובות.
עם זאת, באמצע עונת 2019, טורפדו פרשה מליגת העל בשל חוסר מימון וחדלה מלהתקיים.
כל המשחקים שנותרו לה נרשמו 0–3 לטובת יריבותיה.
טורפדו מוהילב הוא מועדון כדורגל בלארוסי מהעיר מוהילב שבשיאו התמודד בליגה הסובייטית השנייה והשתתף באליפות בלארוס הסובייטית.
המועדון הוקם בשנת 1959 בשם קירובץ מוהילב.
בשנים 1962–1963 הקבוצה שיחקה באליפות בלארוס הסובייטית, אך לרוב התמודדה בתחרויות ברמה האזורית והעירונית.
בשנת 1979 שונה שם המועדון לטורפדו מוהילב ונרשם שוב לאליפות בלארוס הסובייטית.
המועדון סיים במקום השלישי בשנת 1979 וזכה בתואר האליפות בשנת 1982.
הקבוצה החלה לשחק בליגת העל הבלארוסית בשנת 1992. שתי העונות הראשונות היו מוצלחות ביותר כשסיימה במקום 7 (1992) ו-8 (1992–1993).
לאחר מכן, טורפדו לא הצליחה להגיע למקום ה 11 ובעיקר נאבקה נגד ירידה לליגה הראשונה.
בשנת 1996 שונה שם הקבוצה לטורפדו-קדינו מוהילב.
בשנת 2000 הקבוצה סיימה במקום 15 וירדה לליגה הראשונה בבלארוס.
לאחר ששיחקה 5 עונות בליגה הראשונה (2001–2005), טורפדו-קדינו פורקה.
בשנת 2014 עבר המועדון ארגון ומיתוג מחדש וחזרה לשם המקורי טורפדו מוהילב.
הוא התמודד בליגה העירונית במוהילב, ובשנת 2015 הצטרף לליגה השנייה בבלארוס.
עם זאת, בשל מאבקים כלכליים, המועדון פרש מהליגה לאחר עונת 2016 וכיום מיוצג על ידי קבוצת נוער ברמה העירונית.
טורק סטרים הוא צינור גז בין רוסיה לטורקיה העובר לאורך קרקעית הים השחור.
עם יישום פרויקט זה, טורקיה הפכה למתווך סוחר גז הודות לצינורות הגז הקיימים והבנויים המחוברים לטורק סטרים.
טורק סטרים יגדיל משמעותית את זמינות אספקת הגז לדרום ודרום-מזרח אירופה.
הצינור באורך של כ -1,100 קילומטרים מורכב משני קווים עם קיבולת כוללת של 31.5 מיליארד קוב גז בשנה.
הקו הראשון מיועד לאספקת גז לצרכנים הטורקים, השני - לאספקת גז למדינות דרום ודרום מזרח אירופה.
טורק סטרים הושק ב-8 בינואר 2020.
בשנים 2017–2019 נבנה הקטע הימי, עם שבירת שיא עולמי בהנחת צינורות הגז הימי - 6.27 ק"מ ליום.
בשנת 2019 הושלמה בניית מסוף קבלה וקטע יבשתי בטורקיה.
ב-1 בינואר 2021 הושק "בלקן סטרים", המהווה המשך לטורק סטרים, בשביל בולגריה וסרביה.
טורפנודון (שם מדעי: Turfanodon) הוא סוג של זוחל תראפסיד מהקבוצה דיצינודונטים, אשר התקיים בסוף הפרם בסין שלפני 254 עד 252.3 מיליון שנה מזמננו.
המאובנים של זוחל זה התגלו בתצורות נאובאוגו (Naobaogou Formation) שבשינג'יאנג, צפון סין בהם התגלו עוד מספר תראפסידים.
הסוג תואר ב-1973 למדע אך התבטל ב-1988 עקב דמיונו לדיכינודון (Dicynodon).
בסוג זה נכללו 2 מינים: Turfanodon bogdaensis שהתגלה בממצאי נאובאוגו כשמין נוסף, Turfanodon jiufengensis, התגלה במונגוליה הפנימית ב-2021 בידי Jun Liu.
הטורפנודון היה בינוני ביחס לקבוצת הדיצינודונטים והגיע עד לאורך של 2 מטרים, גדול בהרבה מקרוביו שחיו בסביבתו.
הוא היה בעל ראש עבה בעל לסתות ארוכות שהסתיימו במעטה קרני כשל צב ומצידי הלסת העליונה בלטו זוג ניבים ארוכים.
הוא היה בעל גוף חביתי, זנב קצר וחסון ורגליים עבות וקצרות.
מבנה גופו דמה לזה של הדפטוצפלוס (Daptocephalus) מדרום אפריקה וכמותו היה אוכל צמחייה קשיחה וקרקעית.
טורפים אצנים הם בעלי חיים טורפים אשר משתמשים ביכולת מהירות גופם כדי לרדוף ולהכניע את טרפם, לעיתים קרובות לאחר מרדף הדדי.
שיטה זו שונה מעט ממארב לטרף מאחר שהיא אקטיבית יותר, אם כי לא תמיד ישנם הבדלים ישירים בין השניים.
כך למשל נמרים או טיגריסים יארבו לטרף בהמתנה ובעת המתאימה יתקפו בריצה ישירה לעברו והשפיריות ניזונות כציידות אורבות כזחלים אך כציידים אקטיביים בבגרותם.
עם זאת האסטרטגיה להכרעת הטרף בשני המקרים שונה ואלה משפיעים לעיתים על המורפולוגיה וההעדפה האבולוציונית בצורת ציד ספציפית.
חלק מהטורפים רודפים אחרי טרפם לבד ואחרים בקבוצות, כשחלקם צדים בדרך של התשה שמטרתו להתיש את הטרף במהלך המרדף, בהנחה שהטורף לא מגיע אל הטרף קודם לכן.
המרדף מסתיים או בתפיסת הטרף והדבקתו או בוויתור של הטורף, לאחר התשתו או בריחה למפלט בטוח ממנו.
חלק מצורות המרדף אינם כוללים כלל טקטיקה או אסטרטגיה כללית במהלך המרדף והם מנצלים את האינסטינקט שלהם לרוץ לעבר הטרף, בעוד אחרים מוצלחים יותר מנצלים מגוון שיטות כדי להגיע ביעילות אל טרפם, שלעיתים מומחה בהתחמקות ובריחה לא פחות מהם.
למעשה במרבית המקרים הנטרפים מנצחים את טורפיהם.
עדיין טורפים אלה יכולים להשתמש במספר טקטיקות להגברת הסיכוי לתפיסת הטרף: הם יכולים לארוב נמוך בהסוואה מהטרף ולחפש את המטרה הכי קלה שהם רואים אחריה לרדוף, לאחר מכן הם מזהים את הזמן המתאים לצאת מהמסתור במהירות גבוהה ולנסות לתפוס בלסתות או הטרפים את הטרף.
טורפים יכולים להשתמש גם בהטעיה כדי להגיע לטרפם, כפי שזאבים טלואים משמיעים לעיתים קולות של ציפורים, המבלבלים את האנטילופות שהם צדים.
במקרים מסוימים הטורפים צריכים לחבור לטורפים נוספים גם כשלא מדובר בחיות חברתיות כדי לגבור יחדיו על הטרף.
הדבר נראה בין השאר אצל ברדלסים, לוטרות, קויוטים ותנים.
אפשרות שנייה שלהם הוא לחפש טרף חלופי קטן יותר, אשר מבנה גופם מספיק כדי לתפוס אותו ביעילות.
באופן כללי טורפים אצנים מפתחים זנב וגפיים חזקים וארוכים באופן לא פרופורציונלי לגופם וכן מתאימים לשיווי משקל במהלך המרדף.
טורפים ימיים צריכים להיות חסונים ובעלי גפיים רחבות וזנבות ארוכים כדי לנוע ביעילות במים, בעוד ביבשה ובאוויר עדיף לטורף להיות קל יחסית, מה שיסייע לו להאיץ.
רבים מטורפים אלה מפתחים גפיים חזקות וארוכות וחלקם גם בעלי יכולת ניתור חזקה.
לעומתם מינים המתבססים על מארבים מנצלים יכולות להסוואה, פיתוי והתגנבות מוצלחת.
ציד במהירות ידוע בעיקר אצל מינים החיים בלהקות טבעיות, בין השאר אצל אריות, זאבים, זאבים טלואים, צבוע מנומר, שימפנזה מצוי, עקבי האריס, דולפינים, קטלנים, מספר כרישים ואצל צרעות ונמליים.
כמו כן הוא נפוץ אצל מיני האדם.
טורץ' היא תוכנת שחמט אשר נוצרה על ידי Chess.com.
טורץ' סיים במקום השני בתחרות המחשבים של Chess.com ונוצח רק על ידי Stockfish.
טורץ' השתתף בתחרות הראשונה שלו תחת השם "Mystery" (בעברית: מִסתוֹרִין).
טורץ' אינו זמין באופן פומבי, אף על פי שהקבוצה שעומדת מאחורי טורץ' מאוד מעוניינת להפול את המכונה לזמינה לרשימת הניקוד .
זה גם יהיה זמין דרך סקירת המשחק של Chess.com בעתיד.
הקבוצה מאחורי טורץ' מורכבת מאנדרו גרנט (מחבר תוכנת המחשב Ethereal) פין אגרס וקים קארה (מחברי תוכנת המחשב Kovisto) ג'יי הונולד (מחבר תוכנת המחשב berserk) ומייקל וויטלי ודיטריך קאפ (מחברי תוכנת המחשב Dragon).
המחברים לשעבר של תוכנת המחשב Dragon מארק לפלר ולארי קאופמן הם יועצים לפרויקט.
ההתפתחות של טורץ' נתמכת על ידי כלים רבים עם קוד פתוח, כגון: pytorch-nnue, Cutechess, OpenBench.
הקבוצה שמאחורי טורץ' אמרה שכל הקוד שמאחורי טורץ' הוא מקורי ושום קוד אינו לקוח משום תוכנת מחשב אחרת.
טורפים הוא סרט פעולה-מדע בדיוני אמריקאי משנת 2010, בבימויו של נמרוד אנטל ובהפקתו של רוברט רודריגז.
הסרט הוא השלישי בסדרת סרטי "הטורף" ומהווה המשך ישיר לשני הסרטים הקודמים, "הטורף" (1987) ו"הטורף 2" (1990).
בסרט מככבים צוות השחקנים אדריאן ברודי, טופר גרייס, אליס בראגה, וולטון גוגינס ולורנס פישבורן.
הסרט עוקב אחר קבוצה של לוחמים קשוחים שמוצאים את עצמם נרדפים על ידי גזע חייזרים טורפים בכוכב לכת מסתורי.
טורפים הופק על ידי אולפני המאה ה-20 ויצא לאור בארצות הברית ב-9 ביולי 2010. הוא הכניס 127 מיליון דולר ברחבי העולם וקיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים, עם שבחים על הפעולה אך ביקורת מכוונת לדמויות הכתובות דק.
סרט רביעי, בשם הטורף, יצא לאקרנים ב-2018, וסרט מקדים הטרף יצא לאקרנים ב-2022.
הסרט מתחיל כאשר קבוצה של אנשים קשוחים ומיומנים, הכוללים לוחמים, רוצחים, וטרוריסטים, מתעוררים לפתע בכוכב לכת זר ומסתורי, מבלי לדעת איך הם הגיעו לשם.
מהר מאוד הם מבינים שהם נרדפים על ידי גזע של חייזרים טורפים, אשר משתמשים בכוכב כלוח ציד פרטי.
עם הזמן, הקבוצה מבינה שהחייזרים אינם יצורים רגילים, אלא טורפים מיומנים המתמחים בציד ובקטל של היצורים החזקים ביותר בגלקסיה.
הגיבורים חייבים להתאחד ולהשתמש בכל הידע והכישורים שלהם כדי לשרוד במאבק קטלני זה.
אדריאן ברודי בתפקיד רויס - חייל שכיר קשוח המוביל את הקבוצה בניסיונותיה לשרוד.
טופר גרייס בתפקיד אדווין - רופא עם סוד אפל, שאינו מתאים מבחינה פיזית לשאר חברי הקבוצה.
אליס בראגה בתפקיד איזבל - צלפית צבאית ישראלית עם כישורים מיוחדים.
וולטון גוגינס בתפקיד סטנז - אסיר נידון למוות, שחייו מועמדים בסכנה לא רק מהחייזרים.
לורנס פישבורן בתפקיד נולנד - חייל לשעבר שמצליח לשרוד בכוכב במשך שנים ומנסה לסייע לשאר הקבוצה.
דני טרחו בתפקיד קוצ'ילו - סוחר סמים מקסיקני אכזר.
מהרשלה עלי בתפקיד מ'באסה - לוחם ממשלתי אפריקני, שמביא את הניסיון הקרבי שלו להתמודדות עם הטורפים.
הסרט "טורפים" קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים.
הסרט שיבח על כך שהצליח לשחזר את האווירה והסגנון של הסרט המקורי משנת 1987, אך ספג ביקורת על כך שלא הביא מספיק חידוש לז'אנר.
הצופים נהנו מהאקשן המותח והאפקטים המיוחדים, אך חלק מהמבקרים הרגישו כי הסרט לא הצליח להתעלות על הסרט המקורי.
הסרט קיבל ציון של 65% באתר Rotten Tomatoes וציון של 51 מתוך 100 באתר Metacritic.
טוּרְקִיָּה (בטורקית: Türkiye), בעבר: תוּרְכִּיָּה (תעתיק ערבי-עברי של تُرْكِيَا) ובשמה הרשמי רפובליקת טורקיה (בטורקית: Türkiye Cumhuriyeti, , "טורְקִיֶה גֻ'מְהוּרִיֶּתִי"), היא מדינה המשתרעת בימינו על כל חצי האי אסיה הקטנה שב, איים מסוימים במזרח הים התיכון, ושטח קטן במזרח חבל הבלקן שבדרום-מזרח אירופה.
טורקיה גובלת כיום בדרום בים התיכון, בסוריה ובעיראק, במערב בים האגאי, בצפון-מערב ביוון ובבולגריה, בצפון בים השחור, בצפון-מזרח בגאורגיה ובמזרח בארמניה, באזרבייג'ן (דרך נחיצ'יבאן) ובאיראן.
טורקיה היא רפובליקה מאוחדת וחוקתית.
בשנת 2018 הוחלפה בה שיטת הממשל מפרלמנטרית לנשיאותית לאחר משאל עם.
99.8% מהאוכלוסייה בטורקיה הם מוסלמים, בעיקר סונים.
באזור בו נוסדה טורקיה המודרנית התפתחו תרבויות חשובות, בהן האימפריות הביזנטית והעות'מאנית.
בשל המיקום האסטרטגי של טורקיה, בנקודת המפגש בין אסיה ואירופה, התרבות הטורקית מערבת מאפיינים של תרבויות המערב והמזרח.
יש לה גם חשיבות גאו-פוליטית אסטרטגית משמעותית.
מוסטפא כמאל אטאטורק הקים את המערכת הפוליטית שלה ב-1923, לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית.
טורקיה נמנתה עם החברות המייסדות של האומות המאוחדות, הייתה מייסדת-חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, והצטרפה לנאט"ו ב-1952. טורקיה של אטאטורק התאפיינה בחילוניות ופתיחות למערב, מאפיינים שנחלשו בתקופתו של ארדואן.
מאז 2005 מנהלת טורקיה משא ומתן להצטרפות לאיחוד האירופי, כשב-2017 היא נדחתה באופן רשמי על ידי האיחוד עקב "צעדיה של טורקיה אל עבר משטר אוטוקרטי".
הממשל של ארדואן, מאז עלייתו לשלטון, הנהיג חוקים ותקנות שמגבירים את השפעת האסלאם, ובכך מערערים את השפעת עקרונות ששת החיצים ומחלישים את חופש העיתונות.
בטורקית עתיקה משמעות המילה "טורקי" היא "חזק".
ישנן עדויות על שימוש בשם זה כבר בסביבות המאה ה-8, בכתובות האורחון של הגקטורקים מאסיה המרכזית.
בפי יהודים כונתה "טורקיה" במשך שנים רבות תוגרמה או תוגרמא, ובקיצור תוגר.
בחודש ינואר 2022 החליט נשיא המדינה, רג'פ ארדואן, לשנות את הצורה שבה כותבים באנגלית את שם המדינה טורקיה (Turkey), כך שתיכתב: Türkiye.
חצי האי אסיה הקטנה, המהווה את רוב שטחה של טורקיה המודרנית, הוא מהאזורים העתיקים בעולם, המיושבים ברציפות מאז תקופת האבן, וזאת בשל מיקומה במפגשן של אסיה ואירופה.
היישובים המוקדמים ביותר מתקופת האבן, הנמנים עם היישובים המוקדמים בעולם כולו, נתגלו בצ'טלהויוק, צ'איאונו, נבאלי ג'ורי (Nevali Cori), גבקליטפה ובאזור העיר מרסין לחופי הים התיכון.
יישובה של טרויה החל בתקופת האבן ונמשך עד תקופת הברזל.
תושבי האזור דיברו במשך ההיסטוריה שפות הודו-אירופיות, שפות שמיות ו, לפי השלטון והתקופה.
האימפריה המשמעותית הראשונה באזור הייתה האימפריה החתית שהתקיימה בין המאות ה-18 וה-13 לפנה"ס.
הפריגים ירשו את החתים עד שהקימרים החריבו את ממלכתם במאה ה-7 לפנה"ס.
במקביל, בין שנת 1000 לפנה"ס ועד למאה ה-6 לפנה"ס התקיימה ממלכת אוררטו בחלקה המזרחי של אסיה הקטנה, עד שנכנעה למדי.
את מקומה של פריגיה תפסו מספר ממלכות שהחשובות שבהן היו לידיה, קאריה וליקיה, כולן בחלקה המערבי של אסיה הקטנה, והיוונים החלו מיישבים אותה לקראת סוף האלף השני לפנה"ס.
האזור כולו נכבש על ידי הממלכה האחמנית במאות ה-6 וה-5 לפנה"ס, ולאחר מכן על ידי אלכסנדר הגדול בשנת 334 לפנה"ס.
בתקופה ההלניסטית חלקו מספר ממלכות את שטחה של אסיה הקטנה ובמאה ה-2 לפנה"ס החלו הרומאים בכיבושה והשלימו אותו בשנת 65
עם חלוקתה הסופית של האימפריה הרומית בשנת 395, באה אסיה הקטנה תחת שליטתה של האימפריה הביזנטית ובירתה בקונסטנטינופול.
תור הזהב של האימפריה הביזנטית היה בעת שלטונו של יוסטיניאנוס הראשון במאה ה-6, והיא ידעה פריחה מחודשת גם בתקופת השושלת המקדונית במאה ה-10 ובתחילת המאה ה-11. ב-1054 התחולל הפילוג הגדול בין הנצרות המערבית לנצרות המזרחית שמרכזה בקונסטנטינופול.
במאות הבאות התמודדה האימפריה הביזנטית עם פלישת הסלג'וקים ולאחריהם המונגולים.
קיצה של האימפריה הביזנטית בא לה מהעות'מאנים שכבשו לבסוף את קונסטנטינופול ב-1453.
מבין הנסיכויות הבייליקיות באנטוליה התבלטה זו של עות'מאן הראשון שהניח בתחילת המאה ה-14 את הבסיס לממלכה חדשה של שבטים טורקים, שנקראה ברבות הימים על שמו – "האימפריה העות'מאנית".
האימפריה הגיעה לשיאה במאה ה-16 בזמנו של הסולטאן סולימאן הראשון ("המפואר"/"המחוקק"), אז שלטה על הבלקן, חופי הים השחור, הסהר הפורה, חופי ים סוף וצפון אפריקה.
במאה ה-17 החל תהליך גסיסתה של האימפריה העות'מאנית, אשר נמשך כ-200 שנה עד לתבוסתה במלחמת העולם הראשונה.
במסגרת הסכם סוור (1920) חולקו שטחיה של האימפריה בין הכוחות המנצחים.
צרפת והממלכה המאוחדת קיבלו את מרבית השטחים במזרח התיכון, איטליה ויוון זכו במרבית שטחה של אנטוליה, והמדינה העצמאית של ארמניה הוקמה במזרח טורקיה, עד שסופחה לברית המועצות לאחר פלישת הצבא האדום ב-1920. כן הוקם אזור כורדי אוטונומי, אך ניסיונותיו לקבל עצמאות דוכאו על ידי הטורקים.
לאור תנאיו המשפילים של הסכם סוור וחלוקת טורקיה, קמה בה תנועת התנגדות למשטר הישן ולשושלת הסולטאנים, בראשותו של מוסטפא כמאל אטאטורק.
לאחר שתנועת ההתנגדות הטורקית – בשיתוף פעולה עם הכוחות הסובייטיים וקבלת עזרה צבאית מהם – כבשה את האזורים היווניים, האיטלקיים, הארמניים והכורדיים, נחתם הסכם חדש, הסכם לוזאן, שסיים את כל מעשי האיבה באופן רשמי, והוביל ליצירת הרפובליקה הטורקית המודרנית.
ב-1922 נפל שלטון המלוכה, ואטאטורק התמנה לנשיא המדינה החדשה.
אטאטורק היה מנהיג פרגמטי אשר הוביל רפורמות נרחבות בטורקיה, שהביאו למודרניזציה ולהתמערבות והפכו את המדינה המוסלמית לרפובליקה חילונית בעלת אוריינטציה מערבית.
במדינה הונהגו שינויים רבים הידועים כרפורמות אטאטורק.
הרחוב הטורקי שינה את פניו – נשים טורקיות, שהיו רגילות להתהלך בחוצות עטופות ברעלה, הסירו אותן, ואילו הגברים הסירו את התרבוש המסורתי.
הכתב הערבי הוחלף בכתב המבוסס על האלפבית הלטיני.
אנקרה הוכרזה כבירה הטורקית החדשה, והחליפה את איסטנבול שסימלה את שלטון הסולטאנים.
מוסטפא כמאל הפך לדמות נערצת בקרב חלק ניכר מן הציבור הטורקי, שרואה בו את מקימה של טורקיה החדשה, ומכאן כינויו "אטאטורק" – אבי הטורקים.
בראשית ימיה של הרפובליקה הטורקית, מפלגתו של אטאטורק, מפלגת העם הרפובליקנית, הייתה המפלגה היחידה המותרת.
בסוף שנות ה-40 הותר קיומן של מפלגות נוספות, וב-1950 אף זכתה בבחירות המפלגה הדמוקרטית האופוזיציונית.
ב-1960 צברה מפלגה זו כוח כה רב, עד כי המשטר הדמוקרטי היה בסכנה.
הצבא הטורקי, שהופקד על שמירת החוקה, נטל את המושכות לידיו, והעמיד את מנהיגי המפלגה למשפט באשמה של הפרת החוקה.
השתלטות הצבא על המדינה בנסיבות דומות אירעה גם ב-1970. ב-1980 התרחש משבר פוליטי חדש.
תנועות פרו-סובייטיות ותנועות אסלאמיות איימו על יציבות השלטון.
בתווך ניצבו שתי מפלגות המרכז, שהשוויון בכוחן שיתק את הפרלמנט.
הצבא, בראשותו של הגנרל קנאן אוורן, התערב בפעם השלישית.
אוורן התפטר מתפקידו בצבא ונשאר לכהן כנשיא המדינה, עד לבחירות שנערכו ב-1983. שנות ה-80 של המאה ה-20 עמדו בסימן ליברליזציה כלכלית אשר שינתה את פני הארץ.
ב-1997 שוב התערב הצבא בשלטון, והביא להתפטרותו של ראש הממשלה נג'מטין ארבקן.
בעשורים האחרונים מתמודדת טורקיה עם פילוג גובר והולך בין התומכים בהמשך הליברליזציה ומצדדים בהצטרפות לאיחוד האירופי, לבין המצדדים בהדגשת אופייה המוסלמי של המדינה.
החילוניות הטורקית, שהונהגה על ידי המשטר הסמכותני והחד-מפלגתי של מפלגת העם הרפובליקאית, שתפקד למעשה כדיקטטורה צבאית, נחלשה בהדרגה עם התגברות הדמוקרטיה והליברליזם במדינה, על אף שורת הפיכות צבאיות.
ניעות חברתית וכלכלית אפשרה לאוכלוסייה המסורתית ("טורקים שחורים") ולכוחות אסלאמיים לקרוא תיגר על האליטות הכמאליסטיות הוותיקות ("טורקים לבנים").
מאז 2002 שולטת במדינה מפלגת הצדק והפיתוח באופן רציף, וההפרדה החדה בין הדת למדינה ולמרחב הציבורי הולכת נשחקת.
ב-2013 אף בוטל האיסור בן שלושים השנה על חבישת מטפחות לנשים במוסדות ציבוריים, פריט לבוש שהיה לסמל המאבק בין כמאליסטים למסורתיים.
ב-15 ביולי 2016 התקיים ניסיון הפיכה נוסף, כשצבא טורקיה לקח את הרמטכ"ל הטורקי, נאמנו של ארדואן, בשבי והכריז כי הוא שולט במדינה לאור ניסיונות לפגוע בחוקת המדינה ובחילוניותה, ניסיון זה שנכשל ודוכא באופן מיידי חיזק את שלטונו של ארדואן, שניצל אותו לדיכוי פוליטי.
הוא הדיח ממשרתם עשרות אלפים והעמיד לדין אלפים נוספים, אף שלא הוכח קשר ישיר בינם למהפכה.
כן סגר אוניברסיטאות, תחנות רדיו וטלוויזיה ועמותת וחופש הדיבור הוגבל.
בשנת 2017 העביר ארדואן תיקונים בחוקה שהעבירו לו סמכויות רבות והפכו אותו לשליט יחיד, כגון הסמכות לפזר את הפרלמנט ולמנות שופטים.
ב-16 באפריל 2017 נערך משאל עם לאשרור תיקונים לחוקה לפיהם תהפוך טורקיה מרפובליקה פרלמנטרית לרפובליקה נשיאותית בעלת משטר ריכוזי, וביטול תפקיד ראש הממשלה.
טורקיה נקלעה בשנים האחרונות (נכון לסוף 2023) למשבר כלכלי חריף המאופיין באינפלציה גבוהה ופיחות חד בלירה.
כתוצאה מהמשבר הכלכלי ומהפגיעה בדמוקרטיה צעירים משכילים רבים היגרו מטורקיה.
נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן הוביל את החלפת המשטר בטורקיה לדמוקרטיה נשיאותית, במקום דמוקרטיה פרלמנטרית, לאחר משאל עם בנושא.
זאת לאחר שעוד בימיו כראש הממשלה, פעל בכהונתו לשינויים נוספים בשיטת הממשל, כמו תיקון לחוקה מבשנת 2007, לפיו נבחר הנשיא בבחירות ישירות.
חוקת טורקיה קובעת את המסגרת החוקית של המדינה.
היא קובעת את עקרונות הממשל, ומבטאת את היותה של טורקיה מדינה אחדותית וריכוזית.
החוקה הנוכחית אושרה במשאל עם ב-1982 ותוקנה פעמים רבות מאז.
את ענייני המדינה מנהל נשיא טורקיה, שהוא ראש הרשות המבצעת וראש הממשלה.
תפקיד ראש הממשלה בוטל בשנת 2016 והתמזג עם תפקיד הנשיא.
הנשיא ממונה לתקופת כהונה של חמש שנים בבחירות כלליות ישירות.
הפרלמנט הוא חד-ביתי, ובו 600 צירים הנבחרים בבחירות כלליות יחסיות אחת לחמש שנים, במקביל לבחירות לנשיאות.
הנשיא הוא בעל סמכויות רחבות ובלתי מפוקחות כגון מינוי ופיטורי שרים, הוצאת צווים ביצועיים ללא אישור הפרלמנט ופיזור הפרלמנט.
הנשיא שולט ברוב בפרלמנט וסמכויות הפיקוח של הפרלמנט הן חלשות וקשות להפעלה .
הרשות השופטת מוגדרת רשמית כעצמאית מהרשות המבצעת ומהרשות המחוקקת.
עם זאת, משנת 2017, יש לארדואן שליטה דה-פקטו על הרכב מועצת השופטים והתובעים (HSK), הגוף האחראי על מינוי, קידום, העברה ופיטורי שופטים ותובעים.
שליטה זו מושגת באמצעות מינוי ישיר של חמישה מחברי המועצה, ובחירת שבעה נוספים על ידי הפרלמנט הנשלט על ידי קואליציית השלטון, בנוסף לעובדה ששר המשפטים הממונה על ידי הנשיא עומד בראש המועצה.
דוח שסקר את התקופה שבין ספטמבר 2023 לפברואר 2025, הדגיש שחיקה מתמשכת בעצמאות השיפוטית.
עוד צוין, כי הפרות זכויות האדם בטורקיה נמשכות, עם דיכוי גובר של קבוצות אופוזיציה ומיעוטים.
בית המשפט החוקתי אחראי על פסיקה לגבי התאמה של חוקים לחוקה, והוא יכול לאסור את קיומן של מפלגות או למנוע מהן מימון ציבורי אם הן נמצאות אנטי-חילוניות או בעלות אופי אנטי-מדינתי.
מועצת המדינה (Danıştay) היא הערכאה השיפוטית הגבוהה ביותר לנושאים מנהליים, ובית הדין הגבוה לערעורים הוא הערכאה השיפוטית הגבוהה ביותר לשאר הנושאים.
מאז 1933 קיימת זכות בחירה כללית בטורקיה, וכל אזרח שגילו מעל 18 יכול לבחור.
בית המשפט החוקתי יכול לאסור את קיומן של מפלגות שהן לדעתו אנטי-חילוניות או בעד היפרדות מטורקיה, או למנוע מהן מימון ציבורי.
המועצה לביטחון לאומי (MGK), המורכבת מבכירים אזרחיים ומפקדי צבא, משמשת גוף מייעץ ומנחה לנשיא בנושאי ביטחון לאומי, אך השפעת הצבא בתוכה הוחלשה משמעותית לאורך השנים.
באופן מסורתי, הצבא הוא מוסד פוליטי משמעותי, ונחשב כ"מגן הרפובליקה" עוד מימי אטאטורק, אך לאחר ניסיון ההפיכה של 2016, נחלשה עצמאותו באופן דרמטי כתוצאה מטיהורים המוניים והכפפתו למרות הנשיא.
המצב השתנה כאשר רפורמות הביאו למאמצים להחליש את האחריות של הצבא בפני החוקה, תחת תוכנית של התאמה לדרישות האיחוד האירופי ונוכחות אזרחית גוברת במועצה לביטחון לאומי.
לאחר ניסיון ההפיכה של 2016, התבצעו טיהורים פוליטיים בהיקף נרחב.
רבים בצבא שארדואן חשד שיש להם קשר בהפיכה, התחלפו בנאמנים למפלגת השלטון, ובכך נחלשה עצמאות הצבא.
בשנים שלאחר ניסיון ההפיכה, גורמים נוספים שנחשבו לבעלי כוח, כמו בית המשפט ועיתונאים שהרבו בביקורת על השלטון, נתקלו בקשיים כשלא יישרו קו עם השלטון.
על פי נתוני משרד המשפטים התורכי, עד נובמבר 2025 מעל 3 מיליון נחקרו, ומעל חצי מיליון הורשעו בטרור.
מ-2016 היה דיכוי של התקשורת על ידי השלטון.
ב-2016 קרוב ל-2,500 עובדי תקשורת ועיתונאים איבדו את עבודתם, ומאות נוספים איבדו את תעודות העיתונאי שלהם, 108 עיתונאים נכלאו (נכון לספטמבר) ונסגרו קרוב ל-170 כלי תקשורת.
על פי ארגון "עיתונאים ללא גבולות", נכון לשנת 2025 ממשלת טורקיה השתלטה על למעלה מ-95% מנוף התקשורת.
הארגון דירג את טורקיה במקום ה-159 מתוך 180 מדינות במדד חופש העיתונות העולמי לשנת 2025. בנוסף, הטיה אלגוריתמית מפנה למעלה מ-80% מחיפושי החדשות בגוגל לכלי תקשורת פרו-ממשלתיים.
הממשלה השתמשה ברגולטור השידור, RTÜK, כדי להטיל קנסות כספיים על גופי שידור המדווחים חדשות ביקורתיות
ב-19 במרץ 2025 נעצר ראש עיריית איסטנבול אקרם אימאמאולו, מתנגדו הבולט והפופולרי של הנשיא ארדואן ומתמודד אפשרי בבחירות לנשיאות 2028. כתוצאה צנח ערך הלירה התורכית ופרצה מחאה רחבת היקף בעשרות ערים מרכזיות.
המשטר הגביל את גישת האזרחים לרשתות חברתיות, וערוצי התקשורת המרכזיים, המתאפיינים בצנזורה עצמית נמנעו מלסקר את ההפגנות.
השלטון אסר על ההפגנות וניסה לדכא אותן באלימות.
נערכו מעצרים המוניים- בחמשת ימי המחאה הראשונים נעצרו יותר מ-1100 אנשים ובכללם עיתונאים שסיקרו את ההפגנות, מפגינים, מובילי מחאה ועורכי דין של מפגינים.
ביולי 2025 בוצע גל מעצרים נרחב נגד בכירי מפלגת האופוזיציה המרכזת ושלושה ראשי ערים מרכזיות.
פרט לכמה שנים ראשונות בהן עוד הסתמכה על התמיכה הסובייטית לביסוס עצמאותה, כמעט מאז ייסוד הרפובליקה, היחסים הפוליטיים, הצבאיים והכלכליים העיקריים של טורקיה הם עם מדינות המערב.
כך, למשל, נטלה טורקיה חלק במלחמת קוריאה, והצטרפה לברית נאט"ו בשנת 1952. היא נחשבה כמגן בפני הגוש המזרחי בשנות המלחמה הקרה, והשתתפה במשימות שמירת-שלום רבות בנאט"ו מאז נפילת חומת ברלין.
מסיבות היסטוריות ותרבותיות רבות, והדבר זה הביא לערבוב מגמות מסוים במדינות החוץ הטורקית.
טורקיה היא החברה היחידה בארגון המדינות האסלאמיות שהיא גם חברה בנאט"ו, ויחסיה עם ישראל נחשבו לאחת מבריתות המפתח במזרח התיכון.
האיחוד האירופי הוא השותף העסקי החשוב ביותר של טורקיה, וקיומה של פזורה טורקית משמעותית באירופה תרמה לפיתוח יחסים נרחבים בין שני הצדדים במשך השנים.
טורקיה חברה במועצת אירופה מאז 1949, וחברת משנה בקהילה הכלכלית האירופית (EEC) מאז 1963. לאחר עשורים של משא ומתן פוליטי, ביקשה טורקיה להתקבל כחברה מלאה ב-EEC ב-1987. היא חתמה על הסכם מכס עם האיחוד האירופי ב-1995, וב-17 בדצמבר 2004 נפתח המשא ומתן להצטרפותה.
מאז, זהו אחד הנושאים העיקריים שבהם עוסק משרד החוץ הטורקי.
יש להניח כי תהליך זה יימשך עוד זמן רב, בשל גודלה של טורקיה והיעדר הסכמה על נושאים רבים.
טורקיה הגישה לראשונה בקשה להצטרפות לאיחוד האירופי כבר ב-14 באפריל 1987. הדיונים עברו תהפוכות רבות: ב-1999 קיבלה טורקיה מעמד של מדינה מועמדת, ומאז אוקטובר 2005 היא מנהלת משא ומתן להצטרפות.
הסכסוך בקפריסין היה לאחת מנקודות המחלוקת העיקריות במשא ומתן להצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי, מכיוון שטורקיה מסרבת לפתוח את נמליה לתחבורה קפריסאית.
במרץ 2019 קיבל הפרלמנט האירופי ברוב עצום, החלטה בלתי מחייבת אמנם, להשעות את המשך הדיונים עם טורקיה על הצטרפותה לאיחוד.
באופן היסטורי, היחסים עם יוון השכנה היוו מקור למתח תמידי.
עדיין קיימות בין השתיים מחלוקות לגבי גבולות הים והאוויר בים האגאי.
עם זאת, לאחר רעידות האדמה ב-1999 בטורקיה וביוון, והתגובה המיידית של צוותי חילוץ והצלה משני הצדדים, החלה תקופה חיובית יותר, ויוון אף החלה לתמוך באופן פעיל בהצטרפות טורקיה לאיחוד האירופי.
מאז סוף המלחמה הקרה, בונה טורקיה קשרים קרובים עם מדינות קומוניסטיות לשעבר במזרח אירופה ובמרכז אסיה, דבר שהביא להשקעות עסקיות רבות וכן להגירה בין המדינות.
יחסיה עם ארמניה השכנה עדיין מתוחים בשל רצח העם הארמני בשנים 1915–1917. ממשלת טורקיה דוחה את האשמות הארמנים שפעולות הטורקים הצעירים בסוף מלחמת העולם הראשונה, שהביאו להגליה ולמוות של עד 1.5 מיליון ארמנים, מהווה רצח עם.
היא טוענת שמדובר במוות בשל המלחמה, מחלות ורעב.
רוב החוקרים המערביים טוענים שאכן מדובר ברצח-עם.
על אף שטורקיה השתתפה במשימת שמירת-השלום של נאט"ו באפגניסטן, לאחר ה-11 בספטמבר 2001, הייתה התנגדות רבה בטורקיה למלחמת עיראק.
הממשלה לא הצליחה להעביר בפרלמנט החלטה המאשרת לארצות הברית להעביר את חייליה דרך שטחה של טורקיה כדי להגיע לעיראק, דבר שהביא להתקררות ביחסי ארצות הברית-טורקיה.
טורקיה חוששת בעיקר מהתפתחות של מדינה כורדית עצמאית בעיראק.
מאז 1978 מנהלת טורקיה מאבק במחתרת הכורדית, ה-PKK, הנחשבת כארגון טרור בכמה מדינות, מאבק אשר במהלכו נהרגו כ-37,000 בני אדם.
בשל חשש זה, לחצה טורקיה על ארצות הברית לפעול כנגד בסיסי אימונים של המורדים בצפון עיראק, ללא הצלחה רבה.
על רקע הצהרות אמריקאיות לגבי עזיבה הדרגתית של כוחות אמריקאים את המזרח התיכון, תחת ממשל טראמפ, שינתה טורקיה גישה והחלה להפעיל כוחות משלה במדינות השכנות.
בים התיכון מדיניות החוץ של טורקיה הפכה לאגרסיבית יותר, והיא מפריעה לחיפושי האנרגיה בים מצד קפריסין, תוך תביעות מול קפריסין ויוון להגדלת הטריטוריה הימית שלה.
בנוסף, טורקיה מסרבת לשתף פעולה עם מדינות המערב בהפעלת לחצים על איראן סביב נושא הגרעין, זאת על אף שמאז המהפכה האיראנית נהגה טורקיה לרוב, בשל המסורות החילוניות שלה, בחשדנות לאיראן ולמדינות נוספות הפועלות על פי חוקי השריעה.
טורקיה נמנתה בנובמבר 1947 עם המדינות שהתנגדו לתוכנית החלוקה ולהקמת מדינת ישראל.
עם זאת, לאחר שמצרים ולבנון חתמו על הסכם שביתת נשק עם ישראל במרץ 1949, הכירה טורקיה רשמית במדינת ישראל, ובתחילת 1950 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים והחליפו ביניהן נציגים בדרגת ציר.
בכך הייתה טורקיה למדינה המוסלמית הראשונה המכירה במדינת ישראל.
היחסים בין המדינות ידעו עליות ומורדות.
בין השנים 1955 ו-1958 העדיפה טורקיה קשר קרוב עם עיראק במסגרת ברית בגדאד, אולם לאחר מהפכת 14 ביולי 1958 בעיראק, התחזקו קשריה עם ישראל.
לאחר מלחמת ששת הימים הלכו והידרדרו היחסים, וב-1980 הורידה טורקיה את דרג היחסים עם ישראל.
החל מ-1986 חלה התחממות מחודשת של היחסים, שהגיעה לשיאה בין השנים 1992 ו-2000 עת נחשבו ישראל וטורקיה בעלות קרבה מיוחדת.
עם התחזקות הגורמים האסלאמיים בטורקיה משנת 2002 היא הלכה והתקרבה לעולם הערבי, ויחסיה עם ישראל הצטננו.
מאז היבחרו בשנת 2003 של רג'פ טאיפ ארדואן לראשות הממשלה, חל בהדרגה מפנה ביחסים, וטורקיה בראשות ארדואן התייצבה לצד הפלסטינים במאבקם נגד ישראל.
ארדואן גינה את ישראל פעמים רבות, לעיתים קרובות בצורה בוטה מאוד.
בין השאר תקף את ישראל בעקבות מבצע עופרת יצוקה שאותו כינה "פשע נגד האנושות," במיוחד זכורה התפרצותו של ארדואן לדבריו של נשיא מדינת ישראל שמעון פרס והאשמתיו כי ישראל רוצחת ילדים בעזה.
בשנת 2010 חלה הרעה נוספת ביחסי ישראל וטורקיה, לאחר ששגרירה של טורקיה בישראל הוזמן לשיחת נזיפה על ידי סגן שר החוץ דני אילון והושב על כיסא נמוך ללא כיבוד.
ההידרדרות הגיעה לשיאה באירועי המשט לעזה שבהם נהרגו תשעה אזרחים טורקים לאחר שנקטו באלימות קשה נגד לוחמי שייטת 13 שניסו להשתלט על הספינה, אלימות שהביאה לפציעתם של עשרה חיילים.
ארדואן כינה את פעולות ישראל כ"פיראטיות" ואיים כי "אם אתם – ישראל – רוצים את טורקיה כאויב, היא תהיה אויב חזק וקשה".
למרות זאת, ב-2 בדצמבר 2010, שלחה טורקיה 2 מטוסי כיבוי כדי לעזור לכוחות הכיבוי בישראל לכבות את השרפה בכרמל.
בשנת 2011, לקראת פרסום דו"ח פאלמר, דרשו הטורקים התנצלות ישראלית על המשט ופיצויים למשפחות ההרוגים במשט.
הדו"ח נדחה מספר פעמים על מנת לאפשר לישראל וטורקיה להגיע להבנות לפני פרסום הדו"ח אך ללא הועיל.
לבסוף, הדו"ח פורסם ב-2 בספטמבר ובו ביקורת על שתי המדינות.
טורקיה מצידה מימשה את האולטימטום שהציבה לישראל ביום שלפני פרסום הדו"ח – התנצלות או סנקציות – ונקטה במספר צעדים נגד ישראל, בהם גירוש השגריר הישראלי והקפאת ההסכמים הצבאיים בין המדינות.
במרץ 2013 התנצל בנימין נתניהו על אירועי המרמרה, לכאורה בהתאם לבקשתו של ברק אובמה, והוחלט ששתי המדינות יחזרו לשתף פעולה, אך היחסים ביניהן לא השתפרו, וארדואן הרבה להשתלח בישראל.
לבסוף, ביוני 2016 נחתם בין המדינות הסכם פיוס שכלל סעיף על הגז הישראלי, במסגרתו העבירה ישראל 21 מיליון דולר כפיצוי למשפחות ההרוגים במשט.
בעקבות הסכם הפיוס, חזרו המדינות לשתף פעולה והחליטו על מינוי שגרירים לתל אביב ולאנקרה.
בדצמבר 2017 איים ארדואן לנתק את היחסים הדיפלומטים עם ישראל, אם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ יצהיר כי ירושלים היא בירת ישראל, איום זה לא מומש למעשה.
ב-2022 היחסים בין ישראל לטורקיה נורמלו והיחסים הדיפלומטיים הוחזרו במלואם.
בפבואר 2023, התרחשו רעידות אדמה עוצמה של כ-7.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט בסוריה וטורקיה, הרעידות גרמו לנזקים ואבדות רבים ומדינת ישראל שלחה משלחות ישראליות לסייע.
נשלחו שתי משלחות בהובלת פיקוד העורף יום אחרי יום כשהמשלחת השנייה מונה כ-230 אנשי רפואה.
מבצע החילוץ נקרא מבצע ענפי זית.
לאחר מכן נשלחה גם משלחת של ארגון איחוד הצלה.
בשנת 2023, בעקבות מתקפת הפתע של חמאס ב-7 באוקטובר 2023, הנשיא ארדואן התייצב פעמים רבות לצד חמאס.
בזמן המתקפה בכירי חמאס רבים שהו בטורקיה ובעקבות כך ביקש ארדואן מהבכירים לעזוב את המדינה אף על פי תמיכת טורקיה בחמאס, בנוסף, הזהיר את ישראל שלא לחסל פעילי חמאס בשטח טורקיה.
בנובמבר של אותה שנה, כינה את ישראל "מדינת טרור שמבצעת רצח עם" ובנוסף ביטל את ביקורו המתוכנן בארץ בעקבות המלחמה.
לעומת ארדואן, ראש עיריית איסטנבול, אקרם אימאמאולו, מועמד מוביל ופופולרי של האופוזיציה, הגדיר את חמאס כארגון טרור ומשוחח עם גורמים רשמיים ישראליים.
לאחר חיסולו של מנהיג חמאס, אסמאעיל הנייה, שגרירות טורקיה בישראל (הממוקמת בתל אביב) הורידה את הדגל לחצי התורן.
צבא טורקיה מדורג על ידי גורמים שונים כאחד מן הצבאות החזקים בעולם, ונהנה מיוקרה רבה, שמתרגמת לעיתים אף להשפעה על הפוליטיקה האזרחית של טורקיה.
במהלך השנים, ביצע הצבא מספר הפיכות צבאיות וניסיונות הפיכה, שהאחרון שבהם החל ביולי 2016.
כלכלת טורקיה היא תערובת של תעשייה מודרנית לצד סקטור של חקלאות מסורתית (אשר העסיק כ-40% מהאוכלוסייה בשנת 2001).
ההערכה המקובלת היא שכ-50% מהאוכלוסייה חיה מתחת לקו העוני הבין-לאומי, בעיקר בחלקים הדרום-מזרחיים של המדינה, הנמצאים באזורי סכסוך.
חלק גדול מכלכלת טורקיה מבוסס על תיירות, נכון לשנת 2019 טורקיה היא המדינה השישית המתוירת ביותר בכל בעולם.
בשנת 2019 ביקרו בטורקיה מעל 50 מיליון תיירים.
רוב הייצוא של טורקיה מתבסס על גידולים חקלאיים כגון חיטה, כותנה, טבק, פירות, ירקות, אורז ותה.
טורקיה היא יצרנית הצמר הגדולה באירופה, והיצואנית הגדולה בעולם של אגוזי לוז.
הכלכלה הטורקית מצויה בעיצומו של משבר שהחל ב-2018, המאופיין בצניחת ערכה של הלירה הטורקית (TRY), אינפלציה גבוהה, עליית מחירי האשראי, ועליה בחדלות פירעון בכלל המדינה.
טורקיה נמצאת בשתי יבשות, ומהווה גשר בין אירופה לאסיה.
מצרי הבוספורוס, ים מרמרה והדרדנלים מפרידים את חלקה האסיאתי (אנטוליה או "אסיה הקטנה") מחלקה האירופי (תֶרַאקיה).
החלק האירופי מהווה רק 3% משטח המדינה.
טורקיה האסיאתית הררית ברובה, וטורקיה האירופית גבעית ברובה.
בטורקיה נופים מגוונים כרמת אנטוליה מצד אחד, והרי הפונטוס, הטאורוס והאנטי טאורוס מצד שני.
כ-85% משטח המדינה נמצאים בגובה העולה על 450 מ' מעל פני הים.
בצפונה של המדינה במקביל לים השחור משתרעים הרי הפונטוס, ואילו בדרומה, במקביל לים התיכון, משתרעים הרי הטאורוס.
שפלת החוף לאורך שני החופים הללו צרה.
מזרח המדינה היא רמה מבותרת על ידי נהרות ונחלים, ובהם בדרום הרמה אגנים של ימות מלוחות, שהגדולה שבהן היא ימת ואן.
טורקיה עשירה במים, בתוכה כ-1,200 ק"מ של נהרות, הגדולים והחשובים מביניהם הם נהרות הפרת, החידקל והקיזילאירמאק.
בנוסף להם זורמים במדינה נהר המריצה, נהר הקורה, נהר הדודן, נהר הצ'ורו, נהר המנדרס, נהר הקופרו (נהר הקופרולו) נהר אראס ועוד.
בשטחה של טורקיה נמצאים שני מצרים שחשיבותם קריטית למסחר ולתעבורה העולמית – הבוספורוס והדרדנלים, המחברים בין הים האגאי לים השחור.
הלוח הערבי נכנס תחת לוח אנטוליה ודוחף יחד עם הלוח האפריקאי את טורקיה לכיוון הלוח האירואסייתי.
בשל תופעה זו, 80% מהשטח במדינה שבור והררי, ורעידות אדמה והתפרצויות געשיות שכיחות באזור.
ב־23 באוקטובר 2011 אירעה במזרח טורקיה רעידת אדמה בעוצמה של 7.2 בסולם ריכטר, שגרמה ליותר מ-500 הרוגים.
ב־6 בפברואר 2023 אירעה רעידת אדמה בעוצמה של 7.7 בסולם ריכטר, שעל פי הפרסומים בכלי התקשורת בטורקיה, גרמה למעלה מ־47,000 הרוגים ונזק רב.
קיימת חלוקה כללית של טורקיה לשבעה מחוזות, אך חלוקה זאת אינה מנהלית, כלומר אין לה משמעויות שלטוניות-ממשליות.
המחוזות הם: מרמרה ("ים השיש" באיור), הים האגאי, הים השחור, הים התיכון, מרכז אנטוליה, מזרח אנטוליה ודרום-מזרח אנטוליה.
מתחת לחלוקה זו, שבעיקרה סטטיסטית, יש חלוקה מנהלית ל-81 נפות, הקרויות בד"כ על שם בירתן, ובראשן עומד ואלי – מושל הנפה.
הנפות מחולקות ל-973 תת-נפות ותחתיהן נמצא השלטון המקומי (ערים, רשויות מקומיות וכפרים).
8 ערים בטורקיה הוכרזו כאזור מטרופוליני ו-7 אחרות נחשבות ל"ערים גדולות" (פירוט).
בטורקיה נערך מפקד אוכלוסין מדי עשור.
נכון למפקד של שנת 2020, חיים כ־82 מיליון תושבים ב-81 פרובינציות של המדינה.
היא אחת המדינות המאוכלסות בעולם, והשלישית בגודלה באירופה, אחרי רוסיה וגרמניה.
שיעור גידול האוכלוסייה הוא 1.5% בשנה וממוצע הילודה הוא 2.01 לאישה.
לפי נתוני הממשלה, תוחלת החיים במדינה עומדת על 78.2 שנים בממוצע.
טורקית היא השפה הרשמית היחידה בטורקיה.
עד שנת 1928 נכתבה השפה הטורקית באותיות האלפבית הערבי.
בשנת 1928 הוחלה רפורמה בכתב ומאז נכתבת השפה הטורקית באותיות האלפבית הלטיני.
בשנים האחרונות חל גידול משמעותי באחוז הנשים אשר יודעות קרוא וכתוב.