tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אריאלי פרש מ"אפעס" לאחר שזה הפך למדור הסאטירה הקבוע של מוסף הארץ בשנת 2004.
משנת 2002 עם הקמת ערוץ 10, נקרא אריאלי לשדר פינות פובליציסטיות קבועות בתוך מהדורת חדשות 10 ובתוך שנתיים החל להגיש גם את תוכנית הבוקר של הערוץ פעמיים בשבוע לצדן של לינוי בר גפן וענת גורן.
במקביל השתלב בצוות ההקמה של ערוץ התכלת והגיש את תוכנית האירוח "הפאשקעוויל" לצידו של חרצוף בדמותו.
כמו כן הוא השתתף בתוכנית הסאטירית "משחק מכור" ששודרה בערוץ 2, והנחה תוכנית אירוח דוקומנטרית בת 70 פרקים בשם "המהפכנים" ב"ערוץ 2".
בשנת 2005 הקים אריאלי, יחד עם תרצה גרנות את הקורס הראשון לקופירייטרים חרדים.
רוב בוגרי הקורס השתלבו במערכות פרסומיות ותקשורתיות.
ב-2006 השתתף בתפקיד אורח בתוכנית "הרצועה" כ"ספיידרמענטש", הספיידרמן הדתי, והשתתף, לצד קובי אוז בפעם בחיים.
באותה שנה שיחק גם בתפקיד אורח בשיר שלנו וגילם את הדוד של תמרה וייס (אניה בוקשטיין): דידי (ידידיה) וייס.
ב-2007 השתתף בתוכנית "מהדורה מוגבלת" כחבר פאנל.
מ-2008 הגיש בגלי צה"ל מדי יום שלישי את התוכנית ציפורי לילה עד 2010. עם עזיבתו של אורי אורבך לכנסת בשנת 2008, הפך קובי לאחד מן המגישים השבועיים הקבועים של התוכנית הפופולרית המילה האחרונה לצדה של עירית לינור.
(בשנת 2018 עברה התוכנית לשעות הבוקר ומאז החל להגיש את התוכנית באופן יומי לצידה של עירית לינור)
החל מ-2010, החל אריאלי לפתח את חיי הבמה שלו במסגרות רבות.
הוא מריץ כבר שנים רבות מופע סטנדאפ אישי בשם "עלילות הדוס בעיר הגדולה", בנוסף הוא מופיע, יחד עם ג'קי לוי ומשה להב במסגרת "טיש בשלושה".
עם לוי מקיים אריאלי גם מופע משותף בשם "צחוק עשה לנו".
בנוסף, הוא מרצה מבוקש במגוון נושאים, משתתף בפאנלים רבים ומנחה אירועים מכל הסוגים.
משנת 2011 החל בהגשת סדרה בערוץ האוכל וב"ערוץ 10" בשם "ארוחת שבת" במסגרתה הוא מארח שפים המבשלים איתו ארוחה לקראת יום שבת.
התוכנית זכתה לפופולריות רבה והפכה את אריאלי למוביל תרבותי גם בנושא הקולינרי.
ב-2012 החל אריאלי לשחק במסגרת תיאטרון היידישפיל, והעלה מופע מצליח ביחד עם דודו פישר.
בנוסף הוא מעלה מדי חודש את "סוגרים שבוע בצוותא", תוכנית תרבות בעריכתו ובהגשתו.
בינואר 2015 הנחה את כנס השקת קמפיין הבחירות של הליכוד, ובעקבות כך זומן לבירור בגלי צה"ל.
בשנת 2016 הופיע בסדרה הקומית "נבסו".
בשנת 2018 הצטרף למגישי התוכנית הקצרה "דקה בפרשה" המשודרת בערוץ 20 ובאולפני ynet.
בשנת 2020 החל לשחק בסרטוני פרסום לרשת הסופרים "יש" וחזר לשחק בסדרה הקומית "נבסו".
ב-2020 שיחק אריאלי בסדרה שטיסל בעונה השלישית בתור הרב ווינבאך.
ב-2023 השתתף בתוכנית "המטבח המנצח vip" יחד עם חיים לוינסון.
יש לו שתי בנות ובן מנישואיו הראשונים ובת אחת מנישואיו השניים.
"אחרי הכל" – מקבץ טורים סאטיריים שפורסמו בעיתונות החרדית, 2003
"רומן בכתובים: סיפורים", בהוצאת כנרת, 2011
יעקב (קובי) אלכסנדר (נולד ב-4 במאי 1952 בכפר סבא) הוא מייסדה של חברת קומברס, אשר היה מנכ"ל החברה במשך כ-25 שנים.
היה מעורב בפרשת הבקדייטינג ובטרם הועמד לדין בארצות הברית, נמלט לנמיביה.
בעקבות זאת נחשב לעבריין נמלט, שמו הופיע ברשימת המבוקשים ביותר של ה-FBI.
בהתאם לעסקת טיעון שעשה עם השלטונות האמריקאים, לאחר 10 שנים שהתגורר בנמיביה, שב באוגוסט 2016 לארצות הברית, הודה בבית המשפט בניו יורק בביצוע עבירה של תרמית בניירות ערך, ובפברואר 2017 נידון לשנתיים וחצי מאסר בפועל.
קובי אלכסנדר נולד בשנת 1952 כבנם הבכור של רחל, מורה ומנהלת בית ספר, וצבי אלכסנדר, מחלוצי תעשיית הנפט בישראל.
היה תלמיד הגימנסיה העברית הרצליה, בתל אביב, אך לא סיים בה לימודיו.
הוא שירת בצה"ל בסיירת שקד וכקצין מודיעין.
לאחר שירותו למד באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1977 סיים תואר ראשון בכלכלה.
בשנת 1980 סיים תואר שני במנהל עסקים במגמת מימון באוניברסיטת ניו יורק.
בין השנים 1978–1980, עת למד בניו יורק, עבד כבנקאי השקעות בבנק ההשקעות "שירסון" (שמוזג לתוך מורגן סטנלי).
לאחר תום לימודיו שימש יועץ כלכלי במספר חברות בינלאומיות.
הקמה וניהול של חברת קומברס
בשנת 1982 שב לישראל והקים, יחד עם שותפיו, בועז משעולי וגיסו לשעבר יחיעם ימיני, את חברת "אפרת טכנולוגיה עתידית" שפיתחה טכנולוגיה להקלטה דיגיטלית של קול.
בשנת 1984 הפכה חברת תדיראן לשותפה באפרת טכנולוגיה עתידית ומאוחר יותר גייסה החברה השקעה נוספת ממשקיעים אמריקאים.
בשנת 1986 הקים אלכסנדר את חברת "קומברס טכנולוג'י" בארצות הברית, ו"אפרת" הפכה לחברת בת שלה.
בשנת 1988 העתיק את מקום מושבו לארצות הברית.
בחודש אוגוסט 1997 מוזגה חברת קומברס עם חברת "בוסטון טכנולוג'י", שהייתה המתחרה העיקרית של קומברס.
ביחד שתי החברות שלטו על יותר מ-50% מהשוק העולמי לאספקת תאיים קוליים למערכות טלפון.
בשנת 1993 סייע לאחותו, שאולה אלכסנדר שהיא בעלת דוקטורט במחשבים, להקים את חברת התוכנה "Smarts" בה היה דירקטור ובעל מניות.
החברה נמכרה לחברת EMC בשנת 2004 תמורת 260 מיליון דולר.
בשנת 2000 דירג הירחון הכלכלי פורבס את קובי אלכסנדר במקום השמיני בהכנסותיו בין מנהלי חברות טלקומוניקציה בעולם, עם הכנסות כוללות של 13.882 מיליון דולר ממשרתו, לשנת 1999 לבדה.
באותה שנה רכש רבע ממניות מכבי תל אביב בכדורסל, מניות שמכר בשנת 2002.
בשנת 2001 הוענק לאלכסנדר פרס התעשייה בקטגוריית האלקטרוניקה לשנת 2001, על ידי התאחדות התעשיינים בישראל.
באותה שנה מיקם הירחון ביזנסוויק (BusinessWeek) את קומברס במקום השישי מתוך חמישים החברות בעלות הביצועים הטובים ביותר בתחום התקשורת בעולם.
ב-29 ביולי 2006, הוגש כתב אישום נגד אלכסנדר, על ידי שלטונות מדינת ניו יורק, בגין עבירות מרובות של קשירת קשר לביצוע מעשי מרמה (כולל מרמה במניות, בתקשורת אלקטרונית ובמשלוח דואר) בשל בקדייטינג באופציות שהעניקה לו קומברס.
אלכסנדר נאשם בעבירות רבות נוספות הכוללות: גנבת כספים, זיוף מסמכים והצהרות כוזבות.
ה-FBI טען שלאלכסנדר אזרחות כפולה: ישראלית ואמריקנית אולם מאוחר יותר הודה ה-FBI שאין לאלכסנדר אזרחות אמריקנית.
כיוון שעזב את ארצות הברית ב-28 ביוני 2006, בדרכו לחופשתו השנתית בישראל, עורכי דינו תיאמו עם שלטונות מדינת ניו יורק כי ישוב לעמוד לדין ב-30 ביולי 2006. אולם, במקום לשוב לארצות הברית טס אלכסנדר לגרמניה.
ב-31 ביולי 2006 התווסף שמו של קובי אלכסנדר לרשימת המבוקשים ביותר של ה-FBI.
הוא נעצר על ידי האינטרפול בעיר וינדהוק שבנמיביה ב-27 בספטמבר 2006 ושוחרר למעצר בית, בבית שקנה בנמיביה ב-4 באוקטובר 2006. הוא נתפס באמצעות מעקב אחר פעולות בחשבון הבנק שלו.
לטענתו השקיע כ-8 מיליון דולר בנמיביה.
ההשקעות הכוללות השקעות בפיתוח נדל"ן, השקעות בעסקים מקומיים, תרומות לארגוני צדקה שונים ומלגות לימודים.
בשנת 2010 הסדיר אלכסנדר התביעות האזרחיות נגדו, כאשר הסכים לשלם לוועדה לניירות ערך ולבורסות בארצות הברית יותר מ-52 מיליון דולר.
ב-2013 נחנך במוזיאון ארץ ישראל אולם על שם האחים קובי ושאולה אלכסנדר, אשר תרמו למטרה זו 2.5 מיליון ש"ח.
באותו מוזיאון נחנך ב-2005 אגף על שם אביהם, צבי אלכסנדר.
בעסקת טיעון הופחתו 35 סעיפי האישום שהיו נגדו לסעיף אישום אחד.
אלכסנדר הודה בעבירה של תרמית בניירות ערך ונכלא בבית מעצר בברוקלין, עד לסיום ההליכים המשפטיים מולו ב-16 בדצמבר 2016. בפברואר 2017 נידון לשנתיים וחצי מאסר בפועל.
הוא החל לרצות את עונשו בארצות הברית.
במרץ 2018 הועבר לישראל, להמשך ריצוי עונשו.
ועדת השחרורים החליטה לנכות שליש מעונש המאסר בפועל.
קובי הוא לוויין מחקר ששוגר ב־18 בנובמבר 1989 לחלל על ידי נאס"א כדי לחקור את קרינת הרקע הקוסמית.
הלוויין היה מצויד במצלמות רגישות מאוד והיה לו מערך מחשבים מתוחכם, שאפשר לו לזהות הבדלים דקים בקרינת הרקע ממקומות שונים בחלל.
מחקר זה לא היה אפשרי עד לשיגורו, ולא ניתן היה לזהות הבדלים אלה בקרינת הרקע, מכיוון שההבדלים היו זעירים מכדי שניתן יהיה לאתרם בטכנולוגיה הקיימת.
הבדלים אלה הסבירו במידה רבה את מבנהו הנוכחי של היקום, הגלקסיות המסודרות בצבירי גלקסיות וצבירי גלקסיות המסודרים בצבירי־על.
תגובתו של הפיזיקאי הנודע סטיבן הוקינג על הממצאים של COBE הייתה שזוהי "התגלית הגדולה ביותר של המאה העשרים".
הלוויין שוגר על גבי משגר דלתא 5000 מ־SLC-2W בבסיס חיל האוויר וונדנברג.
קובי בין בראיינט היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA.
בראיינט הוא מלך הסלים של הלייקרס בכל הזמנים, והיה אחד מהשחקנים המצליחים בתולדות ה-NBA.
נודע בכינוי אותו העניק לעצמו בראשית שנות ה-2000, "הממבה השחורה".
בראיינט הוביל את הלייקרס, יחד עם שאקיל אוניל, לשלוש אליפויות רצופות בין העונות –, והוביל את הקבוצה לשתי אליפויות נוספות ב- וב-.
בראיינט מדורג במקום הרביעי ברשימת קלעי כל הזמנים ב-NBA.
בשנת 2014 היה הכדורסלן המרוויח בעולם.
באפריל 2016 ערך את משחקו האחרון במדי הלייקרס, בו קלע 60 נקודות, ולאחריו פרש מכדורסל בגיל 37. לאור הישגיו האישיים והקבוצתיים של בראיינט, הוא נחשב לאחד הכדורסלנים הטובים ביותר בכל הזמנים.
ב-26 בינואר 2020, בגיל 41 בלבד, נהרג בראיינט בהתרסקות מסוק, יחד עם בתו ג'יאנה בת ה-13 ועם הטייס.
באפריל 2020 פורסם כי נבחר להיכל התהילה של הכדורסל, וההכרזה הרשמית על צירופו התקיימה ב-15 במאי 2021.
בראיינט נולד בפילדלפיה, פנסילבניה שבארצות הברית, וגדל במשפחה נוצרית-קתולית כצעיר מבין שלושת ילדיהם של ג'ו ופמלה בראיינט.
אביו, ג'ו בראיינט, היה אז כדורסלן בקבוצת פילדלפיה 76'.
הוא גם אחיינו של כדורסלן העבר צ'אבי קוקס ששיחק במשך עונה אחת עבור וושינגטון בולטס.
את שמו הפרטי קיבל קובי על-שם מנת סטייק נודעת מהעיר קובה שביפן, שהוריו ראו בתפריט של מסעדה.
קובי בראיינט החל לשחק כדורסל כבר בגיל 3, ולמד לשחק גם כדורגל.
בגיל 6 סיים אביו לשחק ב-NBA, משפחתו עזבה את ארצות הברית ועברה לריאטי שבאיטליה, שם למד בראיינט לדבר גם באיטלקית ובספרדית.
ב-1991 חזרה המשפחה לארצות הברית, ובראיינט החל ללמוד בבית הספר התיכון לאוור מריון בפילדלפיה, שם שיחק במסגרת קבוצת הכדורסל של התיכון.
הוא הצטיין במהלך שנותיו בליגת התיכונים, ובשנתו האחרונה בתיכון, , הוביל את לאוור מריון לאליפות התיכונים הראשונה שלה מזה 53 שנים.
הוא קלע 30.8 נקודות בממוצע למשחק בעונה זו, וזכה במספר פרסים אישיים, בהם פרס שחקן השנה בתיכונים על שם ג'יימס נייסמית'.
לאחר סיום לימודיו בתיכון החליט בראיינט לוותר על לימוד במכללה, ולנסות את מזלו בדראפט ה-NBA של 1996, בגיל 17 בלבד.
הוא נבחר על ידי קבוצת שארלוט הורנטס מליגת ה-NBA במקום ה-13 בדראפט, מה שהעניק לו חוזה מובטח בליגת ה-NBA.
שארלוט העבירה אותו ב לקבוצת לוס אנג'לס לייקרס, בעסקה שבמסגרתה הועבר ולאדה דיבאץ לשארלוט.
בראיינט נבחר בדראפט על ידי שארלוט בובקאטס אך בטרום עונה הוא הועבר ללוס אנג'לס לייקרס תמורת הסנטר ולאדה דיבאץ.
בעונת הרוקי שלו, , בראיינט שימש בעיקר כמחליף לקלע הבכיר של הלייקרס, אדי ג'ונס.
הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר שמשתתף במשחק ב-NBA (שיא זה נשבר לימים על ידי אנדרו ביינום), ואף לשחקן הצעיר ביותר שפותח בחמישייה במשחק NBA.
בראיינט קיבל בתחילה דקות משחק מועטות, אך ככל שהלכה והתקדמה העונה הוא קיבל זמן משחק רב יותר.
הוא רכש לעצמו תדמית של שחקן בעל יכולת ניתור מרשימה, כשזכה בתחרות ההטבעות שהתקיימה במסגרת סוף-שבוע האולסטאר.
בסיום העונה הוא נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
בעונתו השנייה בליגה, , בראיינט קיבל דקות משחק רבות בהרבה מאשר בעונתו הראשונה בלייקרס, ובעקבות כך החל לתרום לקבוצה מיכולותיו ולהפגין את כישרונו כגארד צעיר.
הוא הגיע בעונה זו לממוצע של 15.4 נקודות למשחק, לעומת 7.6 נקודות בעונה הקודמת.
בהתאם לשיטת המשחק של הלייקרס, "סמול בול", בראיינט שיחק באותה עונה גם בעמדת הסמול פורוורד מלבד עמדת הקלע, לצד הגארדים שאותם גיבה לרוב.
בראיינט זכה במקום השני בבחירת השחקן השישי של העונה.
הוא אף נבחר על ידי האוהדים להשתתפות במשחק האולסטאר, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שפותח בחמישייה במשחק האולסטאר.
בעונת , לאחר שאדי ג'ונס וניק ואן אקסל עזבו את הקבוצה, הפך בראיינט לגארד המוביל של הלייקרס ופתח בחמישייה בכל 50 משחקי הקבוצה (עונה זו הייתה מקוצרת בשל שביתת השחקנים ב-NBA).
במהלך העונה הוא חתם על חוזה מחודש בקבוצה עד שנת 2004, תמורת 70 מיליון דולר בשש עונות.
למרות יכולתו הטובה של בראיינט בעונה זו שגררה השוואות לגדולי השחקנים ב-NBA, העונה לא הייתה מוצלחת מבחינה קבוצתית ללייקרס, שהודחה בחצי גמר המערב בפלייאוף על ידי סן אנטוניו ספרס והיה חלק מפרויקט של הNBA יחד עם שאקיל אוניל וסם סטילר.
בעונת הגיע לקבוצה המאמן החדש פיל ג'קסון, שזכה כמאמן בשש אליפויות ה-NBA עם שיקגו בולס בשנות ה-90. הגעתו של שאקיל אוניל ללייקרס מאורלנדו מג'יק הפכה את הקבוצה למועמדת בכירה לזכייה באליפות הליגה.
בתחילת עונה זו בראיינט היה מושבת ממשחק למשך שישה שבועות, בשל פציעה במשחק טרום-עונה.
לאחר שחזר לשחק, הוא פתח בחמישיית הקבוצה בכל המשחקים בהם שותף, והציג שיפור בכל הקטגוריות הסטטיסטיות, כולל הובלת הקבוצה מבחינת ממוצעי האסיסטים והחטיפות, והפך לאחד משחקני הקלע המובילים בליגה.
השילוב המוצלח של אוניל ושל בראיינט, יחד עם שחקנים טובים שעלו מהספסל, הוביל את הלייקרס לניצחון של 67 משחקים בעונה הסדירה - הכמות החמישית בגובהה בהיסטוריה.
אוניל נבחר ל-MVP של העונה, בעוד שבראיינט זכה לראשונה בקריירה שלו בבחירה לחמישייה השנייה של העונה.
במשחקי הפלייאוף בראיינט שימש השחקן המוביל השני של הקבוצה אחרי אוניל, ויחד איתו הוביל את הלייקרס לזכייה באליפות ה-NBA הראשונה שלה מאז 1988, לאחר ניצחון בגמר על אינדיאנה פייסרס.
בעונת הגיע בראיינט לממוצע שיא בקריירה שלו עד לאותה עת, 28.5 נקודות למשחק, וכן הוביל שוב את קבוצתו באסיסטים.
למרות הצטיינותם של בראיינט ואוניל, הלייקרס ניצחה הפעם 56 משחקים בעונה הסדירה, כמות נמוכה ביחס לעונה הקודמת.
אף על פי כן, הקבוצה חזרה להצטיין בפלייאוף, עם מאזן של 15 ניצחונות מול הפסד בודד.
היא עברה ללא הפסד בסדרה את פורטלנד טרייל בלייזרס, סקרמנטו קינגס וסן אנטוניו ספרס, ואף על פי שהפסידה את המשחק הראשון בסדרת הגמר מול פילדלפיה 76', ניצחה בארבעת המשחקים הבאים וזכתה באליפות השנייה ברציפות.
במהלך משחקי הפלייאוף בראיינט שיחק דקות רבות, והשיג ממוצעים של 29.4 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-6.1 אסיסטים למשחק.
באותה עונה בראיינט נבחר שוב לחמישייה השנייה של העונה, וכן נבחר לשחק בפעם השלישית בקריירה במשחק האולסטאר.
בעונת בראיינט שיחק 80 משחקים לראשונה בקריירה שלו, והמשיך להפגין את יכולותיו המגוונות כאשר העמיד ממוצעים של 25.2 נקודות, 5.5 ריבאונדים ו-5.5 אסיסטים.
הוא נבחר לראשונה בקריירה שלו לחמישייה הראשונה של העונה.
לוס אנג'לס לייקרס ניצחה 58 משחקים בעונה הסדירה, וסיימה במקום השני בבית הפאסיפי אחרי סקרמנטו קינגס.
בפלייאוף היא ניצחה את פורטלנד טרייל בלייזרס, סן אנטוניו ספרס ואת סקרמנטו, והעפילה לגמר מול ניו ג'רזי נטס.
בסדרת הגמר בראיינט השיג ממוצעים של 26.8 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-5.3 אסיסטים, והוביל, שוב, יחד עם אוניל את הלייקרס לזכייה באליפות השלישית ברציפות.
הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר שזוכה בשלוש אליפויות רצופות, בגיל 23. בראיינט הפגין יכולת מרשימה ברבעים האחרונים של המשחקים, במיוחד בשני השלבים האחרונים של הפלייאוף, ובעקבות כך יצר לעצמו תדמית של שחקן המתמחה ברגעים חשובים (שחקן קלאץ').
בעונת , בראיינט קלע 30 נקודות בממוצע למשחק, ובנוסף הגיע להישג נדיר כאשר קלע למעלה מ-40 נקודות בתשעה משחקים רצופים, והעמיד ממוצע של 40.6 נקודות למשחק בחודש פברואר.
בנוסף, הוא השיג ממוצעים של 6.9 ריבאונדים, 5.9 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק, שהיו הממוצעים הטובים ביותר בקריירה שלו באותו זמן.
בראיינט נבחר שוב לחמישייה הראשונה של העונה, ואף זכה במקום השלישי בבחירת ה-MVP של העונה הסדירה.
לאחר שסיימה עם מאזן של 50 ניצחונות ו-32 הפסדים בעונה הסדירה, הפסידה הלייקרס בחצי גמר המערב לסן אנטוניו ספרס שזכתה לבסוף באליפות.
בכך היא איבדה את האליפות לראשונה מזה שלוש שנים.
בעונה הבאה, , הלייקרס צירפה את שחקני ה-NBA המובילים קארל מלון וגארי פייטון, על מנת להפוך את הקבוצה למועמדת חזקה לאליפות נוספת.
השילוב של ארבעת השחקנים הבכירים - אוניל, מלון, פייטון ובראיינט - הוביל את הלייקרס להעפלה רביעית בחמש שנים לגמר ה-NBA, מול דטרויט פיסטונס.
אף על פי כן, הלייקרס הפסידה לדטרויט בגמר בסדרה של חמישה משחקים, כשבראיינט מעמיד ממוצעים של 22.6 נקודות ו-4.4 אסיסטים, עם קליעה של 35.1% בלבד מ.
לאחר עונה זו עזב המאמן פיל ג'קסון ובמקומו מונה רודי טומג'אנוביץ'.
שאקיל אוניל עבר בטרייד לקבוצת מיאמי היט, ובמקומו צורפו לבראיינט בלייקרס למאר אודום, קארון באטלר ובריאן גרנט.
למרות הכישלון לזכות באליפות, בראיינט חתם על חוזה חדש בלייקרס של שבע שנים, לאחר שדחה הצעת הצטרפות מהיריבה העירונית, לוס אנג'לס קליפרס.
עונת הייתה קשה עבור בראיינט, שקיבל ביקורות רבות במהלך העונה.
פיל ג'קסון, בספרו "The Last Season: A Team in Search of Its Soul" (בתרגום חופשי: "העונה האחרונה: קבוצה המחפשת אחר נשמתה"), ביקר את בראיינט על כך שאינו מסוגל לשחק תחת מאמן.
על אף שבראיינט סיים במקום השני בדירוג הקולעים עם 27.6 נקודות בממוצע למשחק, הלייקרס לא הצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף לראשונה מזה עשור.
העונה סימלה ירידה כללית במעמדו של בראיינט ב-NBA, כשהוא נבחר לחמישייה השלישית של העונה שהייתה הישג נמוך ביחס לעונותיו הקודמות, וכן לא נבחר, בניגוד לעונות הקודמות, לאחת מחמישיות ההגנה.
בעונת חזר פיל ג'קסון לתפקיד מאמן הלייקרס.
למרות התקרית בעונה הקודמת, בראיינט וג'קסון שיתפו פעולה בצורה מוצלחת יחד, והעפילו חזרה עם הלייקרס לפלייאוף, עם מאזן של 45 ניצחונות ו-37 הפסדים.
עונה זו הייתה עונה גדולה לבראיינט, כשהוא הגיע למספר שיאים.
הוא קלע 81 נקודות במשחק נגד טורונטו ראפטורס, והפך לשחקן בעל מספר הנקודות השני בגובהו במשחק יחיד בהיסטוריה (אחרי וילט צ'מברלין שקלע 100 נקודות ב-1962).
הוא הפך לשחקן הראשון מאז 1964 שקולע 45 נקודות או יותר בארבעה משחקים רצופים, ולאחד משלושה בלבד שעשו זאת לאורך כל ההיסטוריה, יחד עם צ'מברלין ואלג'ין ביילור.
הוא הפך לשחקן בעל מספר המשחקים הרב ביותר עם קליעת 40 נקודות או יותר בתולדות הלייקרס, ולשחקן בעל מספר הנקודות הגבוה ביותר לעונה אחת (2,832) בתולדות הקבוצה.
הוא סיים בפעם הראשונה כמלך הסלים של ה-NBA עם ממוצע גבוה במיוחד של 35.4 נקודות למשחק.
למרות הצלחתו האישית של בראיינט, הלייקרס נחלה אכזבה כשהודחה בסיבוב הפלייאוף הראשון על ידי פיניקס סאנס, על אף שכבר החזיקה ביתרון 1–3 בסדרה.
הוא השיג ממוצעים של 31.6 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-5.4 אסיסטים, וזכה בפעם השנייה ברציפות בתואר מלך הסלים.
עם זאת, הלייקרס שוב הודחה בסיבוב הראשון בפלייאוף, לאחר הפסד נוסף לפיניקס סאנס.
תואר ה-MVP ושתי אליפויות נוספות
לפני עונת , בעקבות הכישלונות הקבוצתיים של הלייקרס בעונות הקודמות, בראיינט הודיע על רצונו לעזוב את הלייקרס במקרה שלא יובא לקבוצה שחקן בכיר שישפר אותה, והוא אף נשמע מספר פעמים כמתבטא נגד הקבוצה.
עם זאת, בראיינט נשאר לבסוף בלייקרס, וצורף אליו בקבוצה דרק פישר, שזכה קודם לכן בשלוש אליפויות NBA.
במהלך העונה אף הגיע ללייקרס השחקן הבכיר פאו גאסול מממפיס גריזליס, מה שחיזק משמעותית את הקבוצה.
בעונה זו בראיינט נטה פחות לתצוגות אישיות מאשר בעונות הקודמות, ויותר להפגנת יעילות במשחק הקבוצתי ובהנהגת הקבוצה.
במהלך העונה הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר שמגיע ל-20,000 נקודות בקריירה, בגיל 29 ו-122 ימים.
הוא סיים את העונה עם ממוצעים של 28.3 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-5.4 אסיסטים, וזכה לראשונה בקריירה שלו בתואר ה-MVP של העונה הסדירה.
לראשונה מאז 2004, הלייקרס הגיעה עד לגמר ה-NBA מול בוסטון סלטיקס, אך הפסידה 2–4 בסדרה, ובראיינט כשל בהשגת האליפות הרביעית שלו.
בעונת המשיך בראיינט לקלוע כמות גבוהה של נקודות, כולל 61 נקודות במשחק נגד ניו יורק ניקס, וסיים עם ממוצע של 26.8 נקודות למשחק.
הוא הוביל את הלייקרס למקום הראשון במערב בעונה הסדירה עם מאזן של 65 ניצחונות ו-17 הפסדים, וזכה במקום השני בבחירת ה-MVP של העונה הסדירה אחרי לברון ג'יימס.
הוא אף זכה בפעם השלישית בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר, במשותף עם שאקיל אוניל, חברו לשעבר בלייקרס.
במשחקי הפלייאוף עברה הלייקרס את יוטה ג'אז, יוסטון רוקטס ודנוור נאגטס, והעפילה בפעם השנייה ברציפות לסדרת הגמר, שם גברה על אורלנדו מג'יק.
בכך זכה בראיינט באליפות האישית הרביעית בקריירה שלו, והשיג את מבוקשו הגדול - זכייה באליפות כשחקן המוביל הראשי של הקבוצה, ללא שאקיל אוניל.
הוא זכה לראשונה בקריירה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר, לאחר שהשיג במהלכה ממוצעים של 32.4 נקודות, 7.4 אסיסטים ו-5.6 ריבאונדים למשחק.
בעונת שיחק בראיינט עם שבר באצבע ובעיות בברכיים, אולם סירב לעבור ניתוח מכיוון שהניתוח היה משבית אותו למספר שבועות ובראיינט חשש שהקבוצה לא תסתדר בלעדיו.
בראיינט קלע נקודות רבות כולל 44 נקודות מול ממפיס גריזליס, אם כי עקב הפציעה ירדו ממוצעיו.
במשחקי הפלייאוף ניצחו הלייקרס את אוקלהומה סיטי ת'אנדר, יוטה ג'אז ופיניקס סאנס ובסדרת הגמר התמודדו נגד בוסטון סלטיקס.
הלייקרס ניצחו בסדרה 3–4 וזכו באליפות שנייה ברציפות ובראיינט שקבע ממוצעים של 28.6 נקודות, 8 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים למשחק, זכה שוב בתואר ה-MVP של סדרת הגמר.
לאחר האליפויות, פציעה בגיד האכילס ופרישה
בראיינט נבחר בפעם ה-13 ברציפות למשחק האולסטאר ב-2011. הוא קלע בו 37 נקודות, לצד 14 ריבאונדים ו-3 חטיפות, ונבחר ל-MVP של האולסטאר בפעם הרביעית.
בכך השווה את שיאו של בוב פטיט למספר פרסי ה-MVP של משחק האולסטאר.
במהלך אותה עונה, עונת , עלה בראיינט מהמקום ה-12 למקום השישי ברשימת קלעי כל הזמנים ב-NBA, ועקף את ג'ון האבליצ'ק, דומיניק וילקינס, אוסקר רוברטסון, האקים אולאג'ואן, אלווין הייז ומוזס מלון.
רצונה של הקבוצה לזכות באליפות בפעם השלישית ברציפות נגנז כאשר הפסידה בסיבוב השני של הפלייאוף לדאלאס מאבריקס.
את עונת החל עם פציעה במפרק כף היד.
במשחק האולסטאר קלע 27 נקודות, ועקף את ג'ורדן בתור קלע האולסטאר המוביל בכל הזמנים.
הוא גם שבר את אפו בעבירה שביצע דוויין וייד.
הוא פספס שבעה משחקים בשל פציעה בשוק, וחזר כמה משחקים לפני סיום העונה.
הלייקרס עפה מהפלייאוף לאחר הפסד בחמישה משחקים לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.
לקראת עונת הצטרפו ללייקרס הסנטר דווייט הווארד והרכז סטיב נאש.
לאחר שהתחילה את העונה בארבעה הפסדים מתוך חמישה משחקים, פוטר המאמן מייק בראון והוחלף במייק ד'אנטוני, שאותו הכיר בראיינט מתקופת משחקו של אביו באיטליה.
ב-5 בדצמבר הפך לשחקן הצעיר ביותר שקולע 30,000 נקודות, והצטרף לארבעה שחקנים אחרים כיחידים שהגיעו לאבן-הדרך הזו.
בהמשך דצמבר קלע 30 נקודות עשרה משחקים ברציפות.
כדי לחזק את הגנת הקבוצה, החליט ד'אנטוני שבראיינט יגן על שחקן הפרימטר הטוב ביותר של הקבוצה היריבה; כך למשל, כאשר שמר על קיירי אירווינג מקליבלנד קאבלירס הגביל אותו ל-15 נקודות.
על פי ניתוחי הפרשנים, הגנתו אפשרה לסטיב נאש להימנע ממאצ'אפים לא-נוחים.
ד'אנטוני גם העביר את בראיינט לעמדת מוביל הכדור הראשי, ונאש עבר לעמדת שחקן משנה, שקולע ממסירות של בראיינט.
המעבר אפשר לבראיינט להעלות את ממוצעי האסיסטים שלו.
בניסיונה להיכנס לפלייאוף מן המקום השמיני במערב, החל בראיינט לשחק כמעט את כל 48 הדקות מדי משחק.
ב-12 באפריל 2013 קרע את גיד האכילס במשחק מול גולדן סטייט ווריורס, וסיים את העונה.
קודם לפציעה שיחק במשך שבעה רבעים רצופים, ומעל 40 דקות שבעה משחקים ברציפות.
למרות בקשות שיפחית את זמן המשחק שלו בימים שקדמו למשחק, התעקש בראיינט להמשיך, כדי לסייע ללייקרס לזכות במקום בפלייאוף.
הוא נותח למחרת הפציעה, וההערכות היו שיעדר למשך שישה עד תשעה חודשים.
ממוצעיו לאורך העונה היו 27.3 נקודות ב-46.3 אחוזים מהשדה, 5.6 ריבאונדים ו-6 אסיסטים.
הוא הצליח לזכות את הלייקרס במקום בפלייאוף, המקום השביעי במערב, אך הקבוצה, ששיחקה בלעדיו, הודחה בסיבוב הראשון מול סן אנטוניו ספרס בארבעה משחקים.
בראיינט חזר לשחק 19 משחקים לאחר תחילת עונת .
בפגרה האריך את חוזהו בלוס אנג'לס לשנתיים נוספות, ונשאר השחקן בעל השכר הגבוה ביותר בליגה.
שבוע וחצי לאחר שחזר לשחק נפצע בברכו, וההערכות היו שיעדר למשך שישה שבועות.
למרות פציעתו, נבחר על ידי האוהדים לפתוח במשחק האולסטאר ה-16 שלו, אך הוא לא שיחק בו בשל הפציעה.
הלייקרס לא החזירה את בראיינט לשורותיה, כדי שיוכל להשתקם מהפציעה.
הקבוצה סיימה את העונה עם 27 ניצחונות, ולא השתתפה בפלייאוף לראשונה החל מ-2005.
בראיינט חזר בעונה לאחר מכן, שבה הוחלף המאמן ד'אנטוני בביירון סקוט, חברו לקבוצה לשעבר של בראיינט.
ב-14 בדצמבר 2014 עבר את מייקל ג'ורדן ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, והגיע למקום השלישי.
הוא שיחק ב-27 המשחקים הראשונים של העונה, וקלע 26.4 נקודות – הממוצע הטוב בקבוצה – ב-35.4 דקות בממוצע.
עם זאת, בהמשך לא העלה סקוט את בראייט לשחק לאחר אחד ממשחקיו הגרועים בקריירה בהפסד לסקרמנטו, שבו איבד את הכדור 9 פעמים וקלע רק 8 משלושים זריקותיו מהשדה.
המשחק השני שלו לאחר שחזר לשחק היה טריפל-דאבל, השני שלו לעונה.
ב-21 בינואר 2015 סבל מקרע במסובבי הכתף הימנית שלו, בעקבות ניסיון הטבעה במשחק מול ניו אורלינס פליקנס.
אף שהיה ימני חזר לשחק, ושיחק כמעט רק עם ידו השמאלית בשארית המשחק.
הוא עבר בגלל הפציעה ניתוח, שהשבית אותו לשארית העונה.
הוא סיים אותה עם ממוצע של 22.3 נקודות ב-37.3 אחוזים מהשדה – האחוזים הנמוכים בקריירה שלו עד אותה נקודה.
ההערכות היו שיחזור לשחק רק כעבור תשעה חודשים.
הלייקרס הפסידה במהלך העונה 61 משחקים – כמות המשחקים הרבה ביותר שהפסידה בעונה.
ב-29 בנובמבר 2015 הודיע כי יפרוש מכדורסל בתום עונת .
עונה זו הייתה העונה ה-20 שלו בלייקרס, והוא עקף את שיאו של ג'ון סטוקטון למספר העונות הרב ביותר עם קבוצה אחת.
ב-13 באפריל 2016 ערך את משחקו האחרון ב-NBA, בניצחון מול יוטה ג'אז בו קלע 60 נקודות.
זהו שיא נקודות ב-NBA לשחקן במשחקו האחרון בקריירה, בנוסף לשיא נקודות לשחקן בודד בעונה הסדירה של 2015/2016, והוביל את הלייקרס לניצחון 101–96. לאחר משחק זה פרש בראיינט מכדורסל מקצועני בגיל 37, ובכך הביא לסיומן 20 שנה של קריירה בכדורסל ב-NBA, שאת כולן שיחק במדי לוס אנג'לס לייקרס.
בראיינט שיחק לראשונה במדי נבחרת ארצות הברית בכדורסל בשנת 2006. הוא נעדר מאליפות העולם של אותה שנה, בשל ניתוח שעבר בברכו.
הוא השתתף עם הנבחרת באליפות האמריקות בשנת 2007, ופתח בכל משחקי נבחרתו וסייע לה לזכות בטורניר ולהעפיל לאולימפיאדת בייג'ינג 2008 עם מאזן של 0–10. הוא קלע בטורניר 15.3 נקודות בממוצע למשחק, ודורג בטורניר במקום ה-11 מבחינת הקליעות, במקום ה-14 מבחינת האסיסטים ובמקום החמישי מבחינת החטיפות.
בראיינט נכלל בסגל נבחרת ארצות הברית גם לטורניר הכדורסל באולימפיאדת בייג'ינג, והשתתף במשחקים האולימפיים בפעם הראשונה בקריירה שלו.
הוא היה חלק מהמשימה של ארצות הברית לזכות במדליית הזהב הראשונה שלה בטורניר גדול, מאז אולימפיאדת סידני.
במשחק הגמר מול נבחרת ספרד הוא קלע 20 נקודות, 13 מתוכן ברבע האחרון, וסייע לנבחרתו לנצח בתוצאה 107–118 ולזכות במדליית הזהב.
הוא סיים את הטורניר עם ממוצעים של 15 נקודות, 2.8 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק, וסיים עם קבוצתו במאזן של 0–8.
כחלק מקריירת הכדורסל הבינלאומית שלו, בראיינט מופיע בתוכנית מציאות סינית טלוויזיונית בשם "Kobe Mentu", שבה הוא מדריך כדורסלנים סינים מתחילים ומעודד אותם כאשר הם מתאמנים.
באולימפיאדת לונדון 2012 שיחק במדי נבחרת ארצות הברית בכדורסל שזכתה במדליית הזהב.
ברייאנט פרש ממשחק פעיל בסוף עונת 2015/2016. בעקבות זאת, קבוצת הכדורסל שבה שיחק במשך כל הקריירה המקצועית שלו - לוס אנג'לס לייקרס, הוציאה לגמלאות את מספרי הגופיות 8 ו-24, שאותן נשא בראיינט במדי הקבוצה.
במהלך 20 שנות קריירת המשחק שלו בליגת ה-NBA הסתכמו הכנסותיו של בראיינט מחסויות ומשכורות ב-680 מיליון דולר – סכום הקריירה הגבוה מעולם של שחקן בספורט קבוצתי – אף יותר ממייקל ג'ורדן, שהכנסותיו בקריירת הספורט המקצועני הוערכו ב-465 מיליון דולר.
באוגוסט 2016 הקים בראיינט עם שותפו העסקי ג'ף סטייבל את Bryant-Stibel, קרן הון סיכון שהתמקדה במספר תחומים, בהם מדיה, דאטה, גיימינג וטכנולוגיה.
השניים גייסו 100 מיליון דולרים כמימון התחלתי.
ב-4 במרץ 2018 זכה בראיינט, יחד עם הבמאי גלן קין , בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר עבור הסרט "כדורסל יקר".
הייתה זו הזכייה הראשונה של כדורסלן מקצועי בפרס אוסקר.
הסרט מבוסס על מאמר שכתב בראיינט לעיתון פליירס טריביון תחת הכותרת "Dear Basketball" ובו הודיע על פרישתו מקריירת הכדורסל.
החל משנת 2018 החלה גם להופיע ב-ESPN הסדרה "Detail" שכתב, הפיק והנחה; במסגרת התוכנית הציג ניתוחים של משחק הכדורסל, ושל מהלכים ושחקנים ספציפיים.
באוגוסט 2018 רכשה חברת קוקה-קולה מניות מיעוט בחברת בודי-ארמור, אשר בבעלותו של ברייאנט 10% ממניותיה.
מחיר העסקה משקף לנתח של בראיינט בחברה שווי של כ-200 מיליון דולר ותשואה של יותר מ-3,200% בתוך קצת יותר מארבע שנים.
שווי הנכסים שבראיינט השאיר אחרי מותו מוערך בשני מיליארד דולר.
בשנת 2000 הקליט בראיינט אלבום בשם "Visions" (בעברית: "חזיונות") ובו 16 פזמונים בסגנון גנגסטה ראפ.
בהקלטת האלבום השתתפו נאז, 50 סנט, ביני סיגל , בלאק ת'אוט ודסטיניז צ'יילד.
הוידאו קליפ של סינגל הבכורה מן האלבום, בשם "K.O.B.E" ובהשתתפות טיירה בנקס, לא נחל הצלחה גם אחרי שבראיינט ביצע את הסינגל בהופעה חיה בערב משחק האולסטאר של ה-NBA, וחברת "קולומביה רקורדס" גנזה את האלבום.
כמחווה לציון צירופו של בראיינט להיכל התהילה, ב-12 במאי 2021 שוחרר קישור להורדת האלבום בחשבון "On Thin Ice" באתר דיסקורד, ולאחר מכן הופצו כל שירי האלבום בחשבון הטוויטר "On Thin Ice".
בריאנט נחשב לשחקן מוכשר בשני קצוות המגרש, מרגע כניסתו לליגה זכה להשוואות למייקל ג'ורדן בסגנון המשחק וסומן בתור ממשיך דרכו בתור הפנים של הליגה.
היה ידוע בתור שחקן קלאץ' שמסוגל להכריע סופי משחק גם בזריקות קשות תחת הגנה.
דבר נוסף שאפיין את בראיינט היה הMamba - Mentality, שם שהודבק למוסר העבודה הבלתי מתפשר שאפיין אותו, בין אם מדובר בלקום להתאמן בשעות מוקדמות בלילה, לא להתפשר גם כאשר המשחק כבר מוכרע ויכולת הסיבולת הגבוהה שלו לסבול מכות ופציעות.
עיקר הביקורת על בריאנט מתארת אותו בתור שחקן אנוכי שלא משתף שחקנים שלא מתאימים את עצמם לדרישות שלו ובשנותיו הראשונות בליגה נחשב לשחקן שחצן במיוחד שהליגה מאדירה בעצמה.
בקיץ 2003 נעצר בראיינט בעקבות תלונת אונס שהוגשה על ידי צעירה בת 19, עובדת בבית מלון שבו שהה בראיינט לקראת ניתוח ברך שעמד לעבור.
עובדת המלון טענה שבראיינט אנס אותה בחדרו ב-1 ביולי, בלילה שלפני הניתוח.
בראיינט הודה שהיו ביניהם יחסי מין, אך דחה את הטענות לאונס.
התלונה פגעה במוניטין של בראיינט, והביאה להפסקת חוזי פרסום שלו עם נוטלה ומקדונלד'ס.
בספטמבר 2004 נסגר התיק הפלילי בשל החלטתה של המתלוננת לא להעיד נגד בראיינט במשפט, ובראיינט התנצל בפני המתלוננת.
היא הגישה תביעה אזרחית נפרדת נגדו, ובמרץ 2005 היא יושבה ביניהם בפרטיות.
באפריל 2011 הטילה הנהלת ה-NBA על בראיינט קנס בסך 100,000 דולר, עקב התבטאות הומופובית שלו כלפי שופט.
בבוקר 26 בינואר 2020 יצא מסוקו הפרטי של קובי בראיינט, מדגם סיקורסקי S-76B , משדה התעופה ג'ון ויין במחוז אורנג' שבקליפורניה.
על המסוק היו תשעה אנשים – בראיינט, בתו בת ה-13 ג'יאנה, חברותיה לקבוצת הכדורסל והוריהן (בהם מאמן הבייסבול ג'ון אלטובלי ובני משפחתו), מאמנת הכדורסל כריסטינה מאוסר (Christina Mauser), והטייס ארה זובאיאן (Ara Zobayan).
הקבוצה טסה לאקדמיית הממבה (Mamba Academy) של בראיינט לאימון כדורסל.
בשל מזג אוויר סוער, שכלל ערפל וגשם, קורקעה מרבית התנועה האווירית באזור באותו יום, כולל יחידות הסיוע האווירי של משטרת לוס אנג'לס.
המסוק פנה דרומה, לכיוון הרי קליפורניה, וכעבור זמן מה התרסק בצלע הר בקלבסס שבקליפורניה, כ-48 קילומטרים צפון-מערבית למרכז לוס אנג'לס, החל לעלות באש וכל נוסעיו נהרגו.
קובי וג'יאנה הותירו מאחוריהם את אם המשפחה, ונסה, ושלוש בנות, אחיותיה של ג'יאנה.
מארק קיובן, בעליה של דאלאס מאבריקס, הודיע בעקבות מותו של בראיינט כי שחקני הקבוצה לא ילבשו יותר את המספר 24. בעקבות מותו, במשחקי ה-NBA הקדישו 24 שניות דומייה, כמחווה למספר 24 שלבש בראיינט.
בכמה קבוצות החליטו השחקנים, ביוזמתם ובהסכמת השופטים, לעבור על חוק 24 השניות בהתקפה ועל חוק 8 השניות למעבר חצי המגרש, גם כן כמחווה לבראיינט שלבש גם את גופייה מספר 8 בתחילת הקריירה שלו; גם בישראל בוצעה מחווה זאת.
ב-7 בפברואר נקברו קובי וג'יאנה בראיינט בלוויה פרטית בבית הקברות פסיפיק ויו (Pacific View Memorial Park) בעיר ניופורט ביץ'.
טקס זיכרון ציבורי נערך בסטייפלס סנטר ב-24 בפברואר.
תאריך הטקס נבחר על מנת להנציח את זכרם של קובי וג'יאנה דרך המספרים איתם שיחקו בכדורסל – מספר 24 (של קובי בלייקרס) ומספר 2 (של ג'יאנה ב"אקדמיית הממבה" אותה אימן קובי בעצמו).
יום קובי בראיינט המצוין בלוס אנג'לס ובמחוז אורנג' ב-24 באוגוסט
פסל ברונזה מאת היוצר דן מדינה (בינתיים נגנז)
פסל של בראיינט חובק את בתו ולהם כנפי מלאכים, נחנך בסמוך לאולם הביתי ב-8 באוגוסט 2024.
מדליית זהב אולימפית עם נבחרת ארצות הברית: 2008, 2012
בשנת 2009 נבחר בראיינט לשחקן העשור ב-NBA מטעם המגזין "ספורטינג ניוז".
בתחילת פברואר 2012 עקף בראיינט את חבר קבוצתו לשעבר, שאקיל אוניל, ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA.
בראיינט עקף את אוניל בדרך לקלעי החמישי בהיסטוריה של ה-NBA עם 28,160 נקודות.
בשנת 2012 קובי קלע את הנקודה ה-30,000 שלו והפך לשחקן הצעיר ביותר שעשה זאת.
קוּבּ֫וּר בַּ֫נִי אִסְרַאאִ֫יל (قبور بني إسرائيل; בתרגום לעברית: קברי בני ישראל) הוא אתר ארכאולוגי בראש נחל פרת.
האתר ממוקם דרומית ליישוב גבע בנימין בבנימין, מצפון לירושלים, בצד כביש 437. במקום חמש מצבות גדולות.
דעת מיעוט בספרות המחקר מזהה ב'קבר בני ישראל' את מקום קבורתה של רחל אמנו, בשונה מהמסורות הממקמות אותו בקבר רחל שבקרבת בית לחם.
במקור שכנו באתר 5 אבנים עתיקות, אך אחת מתוכן נהרסה כאשר נסללה הדרך העוקפת את רמאללה.
הארכאולוג הצרפתי, לואי-איג ונסאן, חקר את האתר ומצא כי בין האבנים שכן חדר קבורה שאותו תארך לתקופת הברונזה התיכונה.
הוא טען כי אוכלוסיות נוודיות מאותה העת קברו את נפטריהם במבנים שמהם נשארו רק האבנים הללו.
חפירות באתר בוצעו על ידי צור אביליס ב-1997, שאיששו שהמבנה אכן היה בשימוש בתקופת הברונזה התיכונה.
החוקר הישראלי נגה הראובני בספריו אור חדש על ספר ירמיהו (1950) ו-מדבר ורועה במורשת ישראל (1991) , והחוקר הצרפתי בן המאה ה-19 שארל קלרמון-גנו, קבעו כי 'קובור בני אסראאיל' הוא האתר המוזכר בספר שמואל כ.
זיהוי זה שונה מהזיהוי המקובל של קבר רחל בקרבת בית לחם, המתבסס על האמור בספר בראשית, .
על פי הפרשנות המקובלת, מקום הפטירה והקבורה נמצאים על דרך האבות (המקבילה לתוואי הישן של כביש 60) בה הלך יעקב מאזור בית אל עד סמוך לבית לחם, שם מתה רחל.
הראובני טוען כי דרך האבות הקדומה, שלצידו נקברה רחל, אינו זהה לתוואי הישן של כביש 60, החופף לקו פרשת המים, וכי הדרך הקדומה נטה מקו פרשת המים לשולי הגבעות, כדי לקרבה למעיינות ומקומות יישוב.
להשערתו של הראובני, דרך האבות נטתה באזור זה מזרחה, כדי להתקרב למעיין עין פרת.
(כיום אכן עובר כביש 60 בשולי האתר, אולם תוואי זה הוא מטעמי ביטחון, כדי לעקוף את העיר הפלסטינית רמאללה).
לפי דרכו הפרשנית, מזהה הראובני אתרים נוספים מן הפסוק בספר שמואל באזור זה.
לדעתו, "גבול (שבט) בנימין" האמור בפסוק מתייחס לגבול הצפוני של נחלת שבט בנימין, הגובלת בצפונה בנחלת שבט אפרים.
את "צלצח" מזהה הראובני עם קיר סלע גדול הנטוי כלפי צפון, בנטייה קלה מזרחה נמצא במעלה הדרך לגבע בנימין (המזוהה עם הכפר ג'בע), במרחק חמש דקות הליכה מקובור בני אסראאיל.
מקום זה מוצל במרבית שעות היממה, ולדעת הראובני, המקום היה מוכר וידוע להולכי דרכים כמקום מנוחה, והוא המכונה "צלצח", ולכן שמואל נותן אותו כסימן דרך לשאול.
הראובני משער כי השם 'צלצח', שמשמעו 'צל' ו'צחיח', היינו מקום מוצל ויבש, ניתן למקום כדי להבדילו ממקומות מוצלים סמוכים בתוך קניון נחל פרת, שבו זורמים מים.
את "אפרת היא בית לחם" שבספר בראשית מזהה הראובני עם יישוב הסמוך לבית לחם אחרת, הממקומת לטענתו בנחלת שבט בנימין, אותה הוא מזהה על פי האמור בספר נחמיה:
הראובני מזהה את 'אפרת' עם "ח'רבת עין-פרה" ליד מעיין פרה בנחל פרת.
עיון בספר יהושע מראה כי קיימת עיר בשם 'הפרה' בין ערי בנימין, () והראובני מזהה אותה עם 'אפרת' מתיאור מות רחל.
לדעת הראובני, מאוחר יותר, בתקופת נחמיה, נקראה עיר זאת בשם 'בית לחם', ולכן במקרא נאמר 'אפרת היא בית לחם', היינו בתחילה נקראה 'אפרת', ולאחר מכן נקראה 'בית לחם'.
ראיה נוספת לשיטה זו היא באזכור גלות בני ישראל בסוף תקופת בית ראשון.
אחד הפסוקים הידועים המזכירים את רחל הוא:
נשאלת השאלה מה הקשר בין גולי בבל, שנסעו מירושלים צפונה (ומ אנו למדים שחנו בעיר רמה בבנימין) לבין רחל הקבורה מדרום לירושלים, לפי השיטה המקובלת.
מתשובת המדרש ישנה ראיה לשיטה הצפונית:
כלומר, לפי המדרש רחל נקברה בסמוך בדרך העולה מירושלים צפונה, שבה הלכו הגולים מירושלים לעבר בבל.
עם זאת, בגרסה מאוחרת של מדרש זה המופיעה במדרש פסיקתא רבתי, נאמר כי הגולים הלכו תחילה לקברי האבות בחברון, ולאחר מכן עברו על יד מצבת רחל.
לפי מדרש זה את קבר רחל אין צורך לחפש מצפון לירושלים, אלא מצפון לחברון.
בנוסף הוא מציע לזהות במקום את אבן האזל המופיעה בסיפור פרידתם של דוד ויהונתן וכן את מיקומה ומקור שמה של העיר המקראית עזמות.
קובי אפללו (נולד ב-3 באוגוסט 1976) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, מלחין ופזמונאי ישראלי.
אפללו נולד וגדל במושב חוסן, בן לאריאלה, מורה לספרות, ולדוד.
בנעוריו עבר לעיר הסמוכה מעלות.
הוא למד בתיכון אורט מעלות, ושירת בחטיבת הנח"ל.
בהמשך למד שיווק וניהול באוניברסיטת חיפה, במסגרת תוכנית ללימודי חוץ.
החל לכתוב לאחר שירותו הצבאי, כחלק מגרעין נח"ל.
הוא היה סולן הלהקה הגלילית "שמעונה", שהוציאה אלבום יחיד ב-2004, "ביום ההוא".
במקביל להופעות הלהקה ניהל אפללו את חברת ההסעות המשפחתית והיה קב"ט באילת.
לאחר פירוק הלהקה התמקד בהקלטת שירי אלבומו הראשון, אך הוא החליט לגנוז אותו ולהקליט שירים חדשים.
בתחילת 2006 הוציא סינגל ראשון לתחנות הרדיו, "בא מן השתיקה".
השיר לא זכה להצלחה גדולה, אך כשהופץ מחדש בסוף 2006 החלו תחנות הרדיו להשמיעו.
יואב קוטנר היה האיש שנתן לו במה בערוץ 24 ושיבח את כישרונו.
אפללו הוחתם בחברת NMC, וביוני 2007 הוציא סינגל שני, "שיר געגועים", שהצליח גם הוא.
לאחר סינגל מצליח נוסף בשם "ים הרחמים" שיצא בחודש אוקטובר, ב-23 בנובמבר 2007 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "בא מן השתיקה".
אחרי צאת האלבום יצאו כסינגלים גם השירים "מה שהלב בחר", "אין לי דבר אחר" ו"אהבת חיים".
את כל שירי האלבום כתב והלחין בעצמו, פרט לגרסת הכיסוי לשיר "טורונה" שכתב דידי מנוסי על פי לחן עממי.
את העיבודים המוזיקליים ביצעו עמוס בן דוד וגיא בוקאטי.
שירי האלבום הושמעו רבות בתחנות הרדיו, ובאוגוסט 2008 הוא הגיע למעמד אלבום זהב.
בעקבות האלבום זכה בפרס אקו"ם בקטגוריית "תגלית השנה", וכן בתואר "זמר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ.
ב-25 במרץ 2009 הוציא את אלבומו השני, "ביום הכי בהיר".
קדמו לו הסינגלים "יש בי אור" ו"ביום הכי בהיר" שזכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו.
בסמוך לצאת האלבום יצא הסינגל "אהבה משוגעת", ואחריו "שכל העולם יידע".
אפללו כתב והלחין את כל שירי האלבום, שסימן את המשך שיתוף הפעולה שלו עם עמוס בן דוד.
באלבום התארחו סגיב כהן, בדואט "שכל העולם יידע", וליטל גבאי ב"עדיין כאן".
כחודשיים לאחר צאתו הגיע האלבום למעמד אלבום זהב.
במרץ 2009 זכה בפרס מפעל הפיס לאמנויות הבמה.
בשנת 2010 התארח באלבומו של המוזיקאי עילי בוטנר, ושר בו את השירים "מכתב לאחי" ו"כל מה שיש לי עכשיו".
השיר "מכתב לאחי" יצא כסינגל לתחנות הרדיו, והפך ללהיט גדול.
במרץ 2012 יצא אלבומו השלישי, "שמע", בהפקתו המוזיקלית של פטריק סבג.
התפרסמו ממנו הסינגלים "צחורת כנף", "חצי אדם", "שמרי עליי", "שמע", "סודות" ו"יחידה שלי".
האלבום כלל שתי רצועות בונוס: הראשון - חידוש ל"עוד ניפגש", שביצע במקור אריק איינשטיין, השני הוא הפיוט "שיר למעלות" מתוך ספר תהילים, שבוצע בגרסת אקפלה.
בסוף שנת 2013 יצא לסיבוב הופעות ברחבי הארץ.
ב-2014 הופיע לצד מירי מסיקה ודוד דאור בפני חיילים בבתי חולים בתקופת מבצע צוק איתן.
ביוני 2015 הוציא את אלבומו הרביעי, "מראות".
התפרסמו ממנו הסינגלים: "מראות", "לצידך", "עד אלייך", ו"מהן המילים" - חידוש ללהיט של שלמה ארצי.
שמוליק דניאל עיבד והפיק מוזיקלית את שירי האלבום.
בקיץ אותה שנה שימש כשופט בתוכנית המציאות "הפייטן" של ערוץ 20. הסינגל "מראות" מתוך האלבום הגיע למקום החמישי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ביוני 2016 הוציא את הסינגל הרוקי "אני לא רק", שהטקסט שלו מדמה עולם שבו לא מתעסקים רק בהבדלים בין בני האדם, אלא בחיבור והמשותף ביניהם.
בשנת 2017 השתתף בפרויקט "צמאה", אמנים שרים תפילה עם השיר "האדרת והאמונה".
באוקטובר 2018 הוציא את הסינגל "צונח למעלה" לעיבוד והפקה מוזיקלית של יוסי מור.
באותה השנה הקליט מחדש את השיר "תפילה" של עפרה חזה, עבור אלבום המחווה קול הנשמה: שרים עפרה חזה.
ב-2019 הוציא את השיר "אהבה שלי" בהפקתו של ניר דנן, שזכה למיליון צפיות ביוטיוב.
באותה שנה השתתף בפרסומת לחברת כרטיסי האשראי "ישראכרט", לצד השחקן והקומיקאי יובל סמו.
ב-2020 הוציא שיר שנכתב על ידי מאור תיתון בשם "מה נשאר לי" בקליפ בכיכובה של השחקנית חן אמסלם.
בסוף שנת 2021 הוציא את הדואט "מילים שקופות" עם הזמרת נופר סלמאן.
באוגוסט 2022 הוציא את הסינגל "מה הייתי עושה בלעדייך".
בשנת 2024 ביצע את שיר הנושא של הסרט "מזל חתולה", שנקרא "לפעמים".
ב-21 באוגוסט 2016 התחתן עם אמילי מגנאג'י בחתונה יהודית ברומא, ולהם בת.
קובי אשרת (נולד ב-15 ביולי 1944) הוא מוזיקאי, מלחין, מעבד מוזיקלי, מפיק, מנצח וזמר וישראלי.
חתן "פרס אקו"ם" ו"פרס אמ"י".
אשרת נולד בחיפה בשם "יעקב ונטורה", להורים שעלו בנפרד שנים לפני השואה מסלוניקי שביוון.
אביו, מוריס ונטורה, היה עמיל מכס בנמל, שגם החזיק קיוסק, ובערבים לימד ריקודים סלוניים והיה המנדולינן הראשי בתזמורת כלי הפריטה של בית החרושת למלט "נשר".
אמו, דייזי לבית שאלתיאל, הייתה מורה לצרפתית ב"אליאנס" ומנדולינאית.
למד מכניקה עדינה בבית הספר בסמ"ת שבחיפה.
בגיל 14 הקים אשרת עם חבר ילדות צמד בשם "רון כרמל", שזכה במקום הראשון בתחרות כישרונות צעירים של "מעריב לנוער".
בהיותו חבר ב"צופים", הקים יחד עם חברו גדי יגיל וחבר נוסף, הרכב שקראו לו "שלישיית הדובדבנים והתפוח".
בשירותו הצבאי היה חבר בלהקת פיקוד הצפון והשתתף בתוכניות "ידיים למעלה" ו"תן חיוך" והיה מהראשונים בלהקות הצבאיות שניגן על גיטרה חשמלית.
לאחר סיום שירותו הצבאי, נשא לאישה את אלישבע, חברתו מהלהקה, שעמה עבר לקיבוצה, קיבוץ אפק, שם עבד במפעל "מגו אפק" לווסתי–לחץ.
פעם בשבוע יצא ללימודי מוזיקה בתל אביב אצל אגון קרטן.
בהיותו בקיבוץ שינה את שם משפחתו ל"אשרת", אותו העתיק מהשלט "דואר נע אשרת, ליד אפק".
בשנת 1969 במאי להקת פיקוד דיזינגוף, דני ליטאי הציע לאשרת להלחין ללהקה שיר בנוסח רוסי שכתב יורם טהרלב.
השיר, "העולם כולו נגדנו" היה להיטו הגדול הראשון של אשרת כמלחין.
בשנת 1970, לאחר כשש שנים בקיבוץ אפק, עבר עם משפחתו להתגורר בגוש דן והצטרף כשחקן וזמר למחזמר הרוק "קרחת" (שכתב יהונתן גפן, והלחינו אלונה טוראל ומישה סגל).
לצד אשרת שיחקו במחזמר קובי רכט, שולה חן ואברהם מור.
המחזמר ירד מהבמות תוך פרק זמן קצר, אך אשרת חבר לקובי רכט, וביחד הקימו את צמד "הקוביות".
הצמד הוציא את התקליטון "למה עכשיו" שהפך ללהיט ברדיו.
עוד באותה שנה חברו השניים לחנן יובל והקימו את שלישיית "שובבי ציון".
אלבומה היחיד של הלהקה יצא בשנת 1971 והניב להיטים כמו "איש גדול" ו"נוגה".
בתחילת 1973 החל לעבוד עם גבי שושן על אלבום הבכורה שלו "נער שחור עיניים", שיצא בהמשך השנה.
אושרת עיבד את כל שירי האלבום, כשצידו האחד הכיל שירים בעברית, וצידו השני - שירים ששושן שר באנגלית.
האלבום הניב להיטים גדולים כמו "שש עשרה מלאו לנער", ו"בראשית".
באותה שנה שיתף פעולה עם התמלילנית והפזמונאית תלמה אליגון-רוז.
הוא הלחין למילותיה לרותי נבון את "גשם בעיתו" ולעוזי פוקס את "אין לך מה לדאוג" ו"ילדונת".
באותה שנה הלחין לצמד אילן ואילנית את הלהיט "גוליבר" (למילים של אהוד מנור).
בשנת 1974 היה אשרת המנהל המוזיקלי, המלחין והמעבד של תוכנית הטלוויזיה לילדים "ראש כרוב", והלחין את שיר הנושא של הסדרה.
באותה שנה הלחין את שיר הנושא לסדרה "הצריף של תמרי" (ששרה ריקי גל) והלחין לגל גם את הלהיט הגדול "השמש היא האור של העולם" (למילים של יהונתן גפן).
בשנים 1977–1978 היה אשרת, לצד מתי כספי, המלחין והמעבד של תוכנית הטלוויזיה לילדים "קרוסלה", לתוכנית הלחין שירים של לאה נאור.
בשנת 1978 היה אשרת המנהל המוזיקלי, המלחין והמעבד של הצגת הילדים של כוכבי "קרוסלה", חוה אלברשטיין ואברהם מור, "מה קרה בארץ מי" שכתבה לאה נאור.
אשרת הלחין את השיר "הללויה" (למילים של שמרית אור), אשר זכה במקום הראשון בתחרות אירוויזיון 1979. השיר בוצע על ידי גלי עטרי ולהקת חלב ודבש.
אשרת גם תזמר את השיר, ואף ניצח על התזמורת שניגנה את השיר באירוויזיון.
ב-1982 כתב את המוזיקה לסרט "אהבה אילמת" בבימויו של יואל זילברג.
ב-1983 כתב את המוזיקה לסרט "קוני למל בקהיר" בבימויו של יואל זילברג.
בשנת 1985 הפיק וניהל מוזיקלית את שיתוף הפעולה ההיסטורי בין צמד הדודאים וצמד הפרברים שהונצח באלבומם המשותף "הדודאים והפרברים", בו גם ניגן אשרת על גיטרה בס וכלי הקשה וכן עיבד חלק מן השירים.
בשנת 1991 היה אשרת המנהל המוזיקלי של התוכנית העשירית והאחרונה של הגשש החיוור, "כוסות רוח".
בשנת 1996 היה אשרת המלחין והמעבד של המחזמר "הגיבן מנוטרדם", שאת שיריו כתב אבי קורן, ושאותו הפיקה מרים עציוני וכתב וביים יואל זילברג.
בשנת 1997 היה אשרת המלחין והמעבד של קלטות הילדים "הטנטנים בארץ הצבעים" ו"הטנטנים בארץ הגדלים", שבהן גם שיחק לצידה של חני נחמיאס.
בשנת 1998 יצא אלבומו של בעז שרעבי "כשאת נוגעת בי" אותו עיבד והפיק אשרת.
בשנת 2007, דנה אינטרנשיונל כללה את הפזמון של "ידידי טינטן" שהלחין למילים של מרים ילן שטקליס, בשירה "Love Boy", (שהלחין אלי אברמוב).
השיר שהפך ללהיט, נכלל באלבומה "הכל זה לטובה".
בשנת 2008, לפי הזמנת נשיא פולין, הלחין ותזמר אשרת בעזרתו של המוזיקאי אודי ברנר, יצירה סימפונית בת 25 דקות שנקראה "אירנה – קרן אור בחשיכה", לזכרה של אירנה סנדלר, חסידת אומות העולם שהצילה 2,500 ילדים מתוך גטו ורשה, ויצא עם הסינפונט של רעננה לסדרה של חמישה קונצרטים בפולין.
ב-2014 הוזמן על ידי שגריר ישראל באוסטרליה, יובל רותם, לנצח על היצירה עם תזמורת הבלט של מלבורן בהשתתפות שגרירות פולין.
בשנת 2010 יצא לאור האוסף המרובע "דרך ארוכה" הכולל את מיטב להיטיו מכל הזמנים כולל שירי ילדים ושירים מיוחדים.
בשנת 2018 פרסם את הדואט "ימי התום" עם קורין אלאל.
אושרת הלחין ועיבד את השיר למילים של גילה לפידות.
בשנת 2011 השתתף בפאנל השופטים של התוכנית "היכל התהילה" בערוץ 24.
בשנת 2019 הלחין את "המנון המאה" של תנועת הצופים העבריים בישראל בהתנדבות בתור בוגר התנועה.
בשנת 2021 יצא לאור "שיר גיל" - דואט משותף של אילנית וטל סונדק.
את השיר הלחין קובי אשרת למילים של אהוד מנור.
בשנת 2025 יצא לאור הספר "דרך ארוכה", בהוצאת אופיר ביכורים.
בספר הזה, אותו כתב קובי בעזרתו של נעם רפפורט, נמצא סיפור חייו עם שלל רב של אנקדוטות מיוחדות ומרגשות על השירים והיצירות שהוא הלחין ובחר להביא.
בספר אפשר למצוא גם שלל רב של דוקומנטים נדירים ביותר מהימים ההם.
בין השנים 2000–2003 שימש כקונסול התרבות של ישראל בלוס אנג'לס.
ב-2014 כיהן כחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
בנו, יוני אשרת, הוא די ג'יי ומפיק בעולם המוזיקה האלקטרונית המופיע בשם "Ace Ventura".
הוא מתגורר בשכונת רמת אביב שבתל אביב ונשוי בשנית לעדה, רעייתו הראשונה של נתן תומר, בעלה של ירדנה ארזי.
בספטמבר 2019 חשף אשרת בריאיון לידיעות אחרונות שהתגלה אצלו גידול באחת מכליותיו, וכי הוא מחכה להשתלת כליה וזקוק לתורם.
במאי 2020 עבר השתלה בהצלחה.
1977: בדרנית בחצות - סרטו של ג'ורג' עובדיה, עם צביקה פיק ותיקי דיין
1979: דיזנגוף 99 - סרטו של אבי נשר, עם גידי גוב, ענת עצמון וגלי עטרי - לחן ועיבוד לשיר "דרך ארוכה"
1981: סיפור אינטימי - עם חוה אלברשטיין - עיבוד לשיר "לו ידעת"
1982: אהבה אילמת - עם מירי אלוני ושרגא הרפז
1983: קוני למל בקהיר - עם מייק בורשטיין וחנה לסלאו
1984: המתיחה הגדולה - עם אריה מוסקונה, לחן ועיבוד לשיר "הנה באה עוד אחת"
1988: עבודה בעיניים - הבטלנים - נתן דטנר ואבי קושניר (שיר הפתיחה)
1989: מטולדו לירושלים - עם יהורם גאון
2004: סוף העולם שמאלה - סרטו של אבי נשר, עם לירז צ'רכי ונטע גרטי
1970: אני שאיש לא מכיר - עם עידית חיים
1974: טוב לאהוב - עם אופירה גלוסקא
1975: להקת פיקוד דרום - פגישת מחזור
1979: מה קרה בארץ מי - עם חוה אלברשטיין ואברהם מור
1987: אירמה לה דוס - עם אריק לביא וחנה לסלאו
1989: להקת חיל האוויר - כנפיים
1996: הגיבן מנוטרדם - עם דודו פישר ושרונה אלימלך
2008: מייק - מחזה מוזיקלי על מייק ברנט - תיאטרון בית ליסין
2015: ילד פלא - הצגת ילדים משירי קובי אשרת
1974: ראש כרוב - עם רותי נבון וגלי עטרי
1978: קרוסלה - עם חוה אלברשטיין ואברהם מור
1978: הצריף של תמרי - עם יוסי גרבר
1979: קרוסלה לחגים - עם חנן גולדבלט וחוה אלברשטיין
1982: מועדון החתול שמיל - עם נתן דטנר (לחנים ל-4 שירים)
1987: פיגומים - עם אלברט כהן ושמעון ישראלי
1968: עדנה לב - כשתשוב מהצבא
1969: ברכה עפי - משירי להקות צבאיות
1972: אילנית - בשירי חגים לילדים
1973: גבי שושן - נער שחור עיניים
1974: ששי קשת, שולה חן וגליה ישי - שירי העולם לילדים
1975: היכל החלומות - המופע
1978: גלי עטרי - נסיך החלומות
1979: גלי עטרי וחלב ודבש - הללויה
1981: הכל עובר חביבי - עודני ילד
1985: פסטיבל הזמר החסידי מספר 17 תשמ"ו
1987: אילנית - סרט בשחור לבן
1995: אילנית - חלום ברזילאי
1998: בועז שרעבי - כשאת נוגעת בי
2010: ראש כרוב - עם מיכל מוכתר, שחר ישי, שחר פרץ וחנה לסלאו
1964: עם להקת פיקוד צפון - לוס פקודוס צפונס
1970: עם קובי רכט - למה עכשיו, לילה טוב
1971: שובבי ציון - קובי אשרת, קובי רכט וחנן יובל
1998: הטנטנים - חני נחמיאס וקובי אשרת
2013: דברים השתנו - קובי אשרת וקובי רכט
1972 אל תעזבי אותו - קובי רכט וקובי אשרת - לחן (עם קובי רכט) ועיבוד
1975 שיר תמים - גלי עטרי - לחן ועיבוד
1975 אבי - עוזי פוקס והסגנונות החדשים - עיבוד
1975 מה יהיה בסופנו - דני ליטני - עיבוד
1977 חורף - דני גולן - לחן ועיבוד
1978 ביקשתי - נאוה ברוכין - לחן ועיבוד
1978 נסיך החלומות (ולנטינו) - גלי עטרי - לחן ועיבוד
1979 הללויה - חלב ודבש - לחן ועיבוד
1979 היום אפשר לשיר - מאיה קזביאנקה - עיבוד
1981 סרנדה - חלב ודבש - לחן ועיבוד
1982 אל האור - יזהר כהן - לחן ועיבוד
1982 להימלייה - ששי קשת ולהקת פסגות - לחן ועיבוד
1983 תמיד אישה - פנינה רוזנבלום - עיבוד
1985 עולה עולה - יזהר כהן - לחן ועיבוד
1985 מילה ועוד מילה - אריק סיני - לחן (עם דודי רוזנטל) ועיבוד
1986 נערה - יהודה תמיר - לחן ועיבוד
1987 שיר הבטלנים - נתן דטנר ואבי קושניר - עיבוד
1987 די לי די - אילנה אביטל - עיבוד
1987 קזינו עולמי - מיקי קם - עיבוד
1989 אני מאמין - חלב ודבש - לחן ועיבוד
1989 שביל הזהב - ורדינה כהן - עיבוד
1989 הגבול הוא השמים - אסנת זנו - לחן ועיבוד
1991 מכל השתיקות - טל אמיר - עיבוד
1991 פרימדונה - להקת אממא - עיבוד
1974 כשאחינו הקטן יגדל - נועם קניאל - לחן ועיבוד
1974 ישנוני - שוקולד מנטה מסטיק - לחן
1975 קרב תרנגולים - אילנה רובינא - לחן
1977 היפו היפי - מייק בורשטיין - לחן ועיבוד
1978 דונלד דק - מייק בורשטיין - לחן ועיבוד
1978 יערית - רוחמה רז - לחן ועיבוד
1979 אמת או חובה - ריקי גל - לחן ועיבוד
1979 זהירות בדרכים - לילך גליקסמן - לחן ועיבוד
1979 ילד פלא - יגאל בשן - לחן ועיבוד
1986 אוהבת את בן - שרי צוריאל - לחן ועיבוד
1983 סוד כמוס - ריקי גל - לחן ועיבוד
1983 פיטר פן - יזהר כהן וילדי הפסטיגל - לחן ועיבוד
1983 קוסם מארץ עוץ - שלישיית מוס - לחן ועיבוד
1984 הולכים לישון - יזהר כהן - לחן ועיבוד
1984 ילדה של כרמל - ריקי גל - לחן ועיבוד
1985 אדוני ראש העיר - יגאל בשן - עיבוד
1985 ארץ הצבר - יגאל בשן וכמו צועני - עיבוד
1985 בוא אל החגיגה - אילנה אביטל - עיבוד
1985 בלבולים - קורין אלאל - עיבוד
1985 הדרך אל הכפר - רבקה זוהר - עיבוד
1987 ארבעים - עפרה חזה - עיבוד
1987 השיר של יומבו ושל גמבה - מוני מושונוב ושלמה בראבא - עיבוד
1987 כלב על כלב - נתן דטנר ואבי קושניר - לחן ועיבוד
1989 אבא'לה אמא'לה - חנה לסלאו - לחן ועיבוד
1993 שלום היא מילה שימושית - מיכל ינאי - לחן ועיבוד
1995 בא אלי מלאך - דפנה דקל - עיבוד
1995 לדבר עם חיות - מיכל ינאי - לחן ועיבוד
1996 החיים הם קרקס - יעל בר זוהר - לחן ועיבוד
1974 ידידי טינטן - אבי טולדנו - לחן ועיבוד
1974 לא יאומן כי יסופר - עודד תאומי - לחן ועיבוד
1974 אמנון ותמר - ג'וזי כץ - לחן ועיבוד
1974 אלישבע מה נחמדת - החלונות הגבוהים - עיבוד
1974 קשת בענן - עוזי פוקס - עיבוד
1975 האין שן של סיגל - יפה ירקוני - לחן ועיבוד
1975 קוף ברח מגן חיות - שולה חן - לחן ועיבוד
1971 חמדת ימים - שובבי ציון - עיבוד
1972 אודך כי עניתני - אושיק לוי - עיבוד
1974 ובאו האובדים - שוקולד מנטה מסטיק - עיבוד
1976 ובנה ירושלים - אופירה גלוסקא - עיבוד
1977 אחינו כל בית ישראל - ריקי גל - עיבוד
1980 תפילת הדרך - רן אלירן - עיבוד
1985 אבינו אב הרחמן - יצחק בן מלך והלהקה - לחן ועיבוד
1985 אבינו מלכנו - אורנה צדוק והלהקה - עיבוד
1985 אשא עיני - אבי וענונו והלהקה - עיבוד
1985 אשרי האיש - יואב שמר והלהקה - עיבוד
1985 ברכת הנרות - יסמין גמליאל ושרית ברוך - עיבוד
1985 וארשתיך לי לעולם - הלהקה - עיבוד
1985 שומר ישראל - הלהקה - עיבוד
31/12/1996 הללויה - משירי קובי אשרת אמן: קובי אשרת / אמנים שונים
01/01/2005 הללויה rock time - ביצועי רוק לשירי קובי אשרת אמן: אמנים שונים / קובי אשרת
01/01/2010 המיוחדים אמן: קובי אשרת / אמנים שונים
11/09/2011 מחוברים: לקט שירי ילדים - סט כפול אמן: אריק איינשטיין / קובי אשרת
שמרית אור : "אולי עוד קיץ", "אמת או חובה", "אני לא מאמינה", "בשביל אל הכפר", "גלגל ענק", "דון ז'ואן", "הללויה", "יחד", "יערית", "סרנדה", "שמש אדומה", "נסיך החלומות", "אל האור", "כמה צעיר הלילה", "לילה במדבר", "מיס אמריקה", "פעם בשנה",
תלמה אליגון-רוז : "אין לך מה לדאוג", "גשם בעיתו", "דרך ארוכה", "הצריף של תמרי", "ויסעו ויחנו", "ילדונת", "כן כן לא אז לא", "ראש כרוב"
אהוד מנור : "אבל המנגינה", "גוליבר", "גלי", "היא רוקדת", "השיר הבא", "זה רק ספורט", "מבול", "אש אחרת", "אתה ישראלי", "הגבול הוא השמים", "לדבר עם חיות", "מילה ועוד מילה", "מעכשיו אני שרה לבד", "נעים לדעת"
יורם טהרלב : "בללייקה", "העולם כולו נגדנו", "וגמרנו", "מים מתוך הבאר", "אבא'לה אמא'לה", "דונלד דק", "הסבתא שפעם אהבת"
רחל שפירא : "הכרתי פעם איש", "חלק בעולם", "שם ישנה גבעה רמה", "מוקדם מדי להיפרד",
אילנית : "אבל המנגינה", "אני לא מאמינה", "בללייקה", "גוליבר", "הכרתי פעם איש", "חלק בעולם", "שיר מדליק הפנסים"
חלב ודבש : "אולי עוד קיץ", "גלגל ענק", "דון ז'ואן", "הללויה", "יחד", "סרנדה", "שיר לשירים"
גלי עטרי : "אל תשכח", "דרך ארוכה", "לילה אחד איתו", "נסיך החלומות", "שמש אדומה"
עוזי פוקס : "אין לך מה לדאוג", "ילדונת", "כן כן לא אז לא"
ריקי גל : "אמת או חובה", "הצריף של תמרי", "השמש היא האור של העולם"
יזהר כהן : "אל האור", "עולה עולה", "תוגת הפרידה"
ב-2009 פרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום הזמר העברי
ב-2013 פרס מפעל חיים מטעם אמ"י
אות "גיבור התרבות של התיאטרון הלאומי" הוענק לו באפריל 2022, במופע הצדעה בתיאטרון הבימה, בהשתתפות מיטב אומני ישראל
יעקב "קובי" וינר (יליד רחובות, 2 בינואר 1949) הוא מאמן נבחרת ישראל בטניס בכיסאות גלגלים.
וינר הוא מאמנם האישי של בועז קרמר ושרגא ויינברג, מאז 2004, והספיק להוביל אותם לזכייה במדליית כסף באולימפיאדת בייג'ינג 2008וזכייה במקום הראשון באליפות צרפת הפתוחה ב-2009. בשנת 2010 זכתה הנבחרת במקום שני באליפות העולם בטורקיה ושנה לאחר מכן שמרה על מקומה בדרום אפריקה.
קובי וינר היה הראשון לעבור קורס מאמנים בכיסאות גלגלים בשנת 1984 במכון ווינגייט והוא נכה שנפגע ממחלת הפוליו בהיותו בן שנתיים.
הוא נחשב מחלוצי טניס בכיסאות גלגלים מ-1979 והוא חבר בוועדות הטניס הבנלאומיות של פדרציית הטניס הבינלאומית.
מלבד עיסוקו בטניס בהתנדבות, מקצועו העיקרי: שמאות אלמנטרית והוא שותף במשרד ברנפלד שמאים בינלאומיים.
קובי וינר נשוי לאסתר ויש להם 4 ילדים.
קובי דג'אני (נולד ב-5 בנובמבר 1984) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
דג'אני התחיל את הקריירה שלו בנוער של גדנ"ע יהודה מתל אביב.
מאחר שלא הייתה אז קבוצת בוגרים למועדון, קיבל דג'אני את כרטיס השחקן שלו ועבר לבני יהודה תל אביב.
ב-19 באוקטובר 2002 דג'אני ערך את הופעת הבכורה שלו בבני יהודה כמחליף במשחק ליגת העל מול הפועל תל אביב.
אחרי חמש שנים בבני יהודה עבר דג'אני למ.ס.
לאחר שנתיים באשדוד עבר דג'אני להפועל פתח תקווה.