tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במאה ה-14 הוכרזה טילבורך כמנור, יחד עם חוירל השכנה היא זכתה בתואר "המנור של טילבורך וחוירל".
לאחר מכן הועברו הזכויות של טילבורך כמנור לידיהם של כמה אצילים.
הכנסתם הגיעה ממיסים, מקנסות ומריבית ששולמה על ידי הכפריים.
במאה ה-15 בנה אחד מאדוני טילבורך, יאן ואן השטרכט, את טירת טילבורך, שהוזכרה בכמה מסמכים היסטוריים.
הטירה נהרסה ב-1858 כדי לבנות עליה מפעל, אך זכרה עדיין קיים בסמל העיר.
העתק של יסודות הטירה שוחזר ב-1995 במיקומה המקורי לאחר שהמפעל נהרס.
ב-1803 הופרדה חוירל מטילבורך וב-18 באפריל 1809 הוענקו לטילבורך זכויות עיר.
באותה שנה מנתה אוכלוסיית העיר כ-9,000 תושבים.
וילם השני, מלך הולנד (מלך בשנים 1840–1849) חיבב מאוד את טילבורך.
"כאן אני יכול לנשום בחופשיות ולהרגיש מאושר", הוא אמר פעם.
וילם השני תמיד העניק תמיכה לעיר.
הוא דאג למימון לשיפור מצבו של ענף הצאן, בנה חוות חדשות והקים את מחנה חיל הפרשים ברחוב יוזף הקדוש, כיום הבניין המונומנטלי של הארכיון העירוני.
למרות שלמלך היו ידידים רבים בעיר שאצלם הוא נהג להתארח, הוא היה זקוק למעון משלו בעיר והוא הזמין את בנייתו של ארמון שהיה אמור להיות מעון הנופש שלו.
הבנייה החלה ב-1847 והושלמה ב-1849, ימים ספורים לפני מותו של וילם השני.
כיום זהו חלק מבניין העירייה.
ב-1987 הוצב אובליסק ליד הבניין לזכרו של המלך והוא החליף אובליסק ישן יותר שהוצב במקום ב-1874 והוסר ב-1968. לאחר שנבנה האובליסק החדש, הוצב עליו פסלו של המלך.
קבוצת הכדורגל של העיר, וילם II, קרויה על שמו.
טילבורך התפתחה סביב לשטחי מרעה ששמשו לגידול עדרי כבשים.
החוואים העניים שהתגוררו בכפרים הקטנים שסביב לעיר של היום החליטו לא למכור את הצמר אלא לארוג אותו בעצמם ובמשך זמן רב, החלק העיקרי של החללים בתוך בתיהם נתפס על ידי נולים.
במאה ה-17 הגיע מספרם של אלה לכ-300. עד מהרה התפתחה באזור תעשיית האריגה וב-1881 היו בטילבורך 145 מפעלי אריגה.
האריגה הביתית המשיכה עד לראשית המאה ה-20. שמעם של אריגי הצמר של טילבורך יצא למרחוק.
לאחר מלחמת העולם השנייה שמרה טילבורך על מעמדה כבירת הצמר של הולנד, אך בשנות השישים קרסה התעשייה ובשנות השמונים נותרו בה מפעלים אחדים בלבד.
באותה תקופה בה קרסה תעשייתה הצמר בטילבורך, כיהן כראש העיר קייס בכט (Cees Becht).
בעת כהונתו נהרסו בניינים ישנים רבים בעיר, כולל כמה בעלי ערך אדריכלי.
השכונה שנקראה Koningswei נהרסה ותחתה נבנתה השכונה Koningsplein.
השכונה הישנה הייתה שכונת עוני והיה צורך לחדש אותה.
אף על פי כן, השכונה החדשה לא הייתה סיפור הצלחה כפי שציפו ממנה.
יותר גרוע מכך הייתה הריסתו של בניין העירייה הישן.
הבניין שהיה בנוי בסגנון קלאסיציסטי היה אתר מורשת לאומי, ואף על פי כן הדבר לא מנע מבקט להרוס אותו לטובת בניין בן תשע קומות בסגנון מודרני קר.
בניין נוסף שנהרס היה תחנת הרכבת הישנה שנהרסה בשנות השישים במסגרת מיזם להעברת מסילות הברזל לגשרים עיליים לצורך הפחתת עומסי התנועה בעיר.
הבניין שהיה בן מאה שנים הוחלף בבניין חדש.
בשל כל אלה זכה בקט בכינוי "קייס המחריב" (Cees de Sloper).
בשנות השמונים הפכו בניינים רבים שבעבר שימשו את תעשיית הצמר למיזמי מגורים בקנה מידה קטן.
תהליך זה אירע בעיקר בעת כהונתו של הנק לטסחרט (Henk Letschert) כראש העיר.
באחת הכיכרות החשובות בעיר (Heuvel) נכרת ב-1994 עץ תרזה לצורך הקמת חניון תת-קרקעי לאופניים.
מהלך זה עורר מחאות רבות, בשל העובדה שהעץ היה עדיין במצב טוב.
לאחר השלמת העבודות הוחלט על שתילת עצים מנצרים שנלקחו מהעץ שנכרת.
מתוך שלושה שתילים שנטעו, רק אחד שרד והוא הועבר בסופו של דבר למקום אחר, אך גם הוא לא שרד והעץ שניצב שם כיום הוא עץ אחר.
בשנות התשעים התפתחה טילבורך להיות עיר עם קו רקיע מודרני.
בתקופה זו נבנו שלושה בניינים שבקנה מידה הולנדי נחשבים כגורדי שחקים.
שלושת הבניינים הללו הם מטה חברת הביטוח Interpolis, מגדל Westpoint ובניין StadsHeer המשמשים למגורים.
מגדל Westpoint היה בניין המגורים הגבוה ביותר בהולנד עד אשר עקף אותו בניין Montevideo שברוטרדם.
ההיסטוריה של יהודי טילבורך החלה בשנת 1767, כאשר הותר לאזרחים היהודים של העיר אויסטרויק להתיישב בטילבורך, למרות התנגדות שהובעה על ידי מועצת העיר.
כמה משפחות יהודיות הצליחו לקבוע את מקום מגוריהם בטילבורך, כמה שנים לאחר מכן, ב-1791.
בשל התפתחות התעשייה בעיר התיישבו בה יותר ויותר יהודים.
רובם הגיעו מאויסטרויק, שם תעשיית הטקסטיל הייתה בתקופה של שקיעה.
ב-1820 נבנה בטילבורך בית כנסת ובעקבות גידול באוכלוסייה היהודית בעיר נבנה בשנים 1873 – 1874 בית כנסת גדול יותר.
ב-1855 הוקדש לקהילה בית קברות.
רבים מיהודי טילבורך היו פעילים בתעשיית הצמר ובסחר בו.
בניגוד לקהילות אחרות כמו באמסטרדם, רוטרדם והאג, הקהילה בטילבורך לא הצטמצמה עקב מעמדה הכלכלי המועדף.
בשנות השלושים של המאה ה-20 חלה עלייה קלה במספר יהודי העיר עקב זרם קל של פליטים שהגיעו מגרמניה הנאצית.
לאחר כיבוש הולנד על ידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה, הוקם לקהילה ב-1941 בית ספר נפרד.
בקיץ 1942 הוקם בעיר יודנראט.
מאז ועד לאפריל 1943 גורשו רוב יהודי העיר ובסופו של דבר הושמדו.
מספר קטן של יהודים הצליח להסתתר.
פנים בית הכנסת נהרס לחלוטין.
כ-130 מיהודי טילבורך נספו בשואה.
לאחר המלחמה הוקמה הקהילה מחדש.
בית הכנסת נחנך מחדש ב-1949. ב-1976 הוא הועבר לרשות העירייה ושימש למטרות חברתיות ותרבותיות.
ב-1998 שב הבניין לשמש כבית כנסת של התנועה הרפורמית.
אוטילי "טילי" פליישר הייתה אתלטית גרמנייה.
אלופה אולימפית (ברלין 1936) בהטלת כידון ושיאנית עולם בהדיפת כדור ברזל.
בשנת 1966 התפרסם באוטוביוגרפיה של בתה של טילי פליישר, גיזלה, שהיא בתו הלא חוקית של אדולף היטלר, ידיעה שלא הוכחה כנכונה.
בתחרות שנערכה בשנת 1929 קבעה פליישר בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 12.40 מטר ובתחרות שנערכה בשנת 1930 היא קבעה בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש נוסף של 12.88 מטר.
במשחקים העולמיים לנשים שנערכו בפראג, צ'כוסלובקיה בספטמבר 1930 זכתה פליישר במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 35.82 מטר, אחרי הלינה קונופצקה מפולין (36.80 מטר) ולפני ויטורינה ויוינצה מאיטליה (35.23 מטר).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכתה פליישר במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 43.01 מטר, אחרי בייב דידריקסון מארצות הברית (43.69 מטר) ובת ארצה אלן בראומילר (43.50 מטר).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.12 מטר ובמקום שישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 50.0 שניות.
במשחקי העולם לנשים שנערכו בלונדון 1934 זכתה פליישר במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.10 מטר, אחרי בת ארצה גיזלה מאוורמאייר (13.67 מטר) ולפני סטפנקה פקרובה מצ'כוסלובקיה (11.82 מטר).
באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה פליישר במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אולימפי חדש של 45.18 מטר, לפני בת ארצה לואיזה קרוגר (43.29 מטר) ומריה קוושנייבסקה מפולין (41.80 מטר) ובכך הייתה לאתלטית הגרמנייה הראשונה שזכתה במדליית זהב במשחקים האולימפיים.
לאחר זכייתה, היא נלקחה, יחד עם שתי הזוכות הנוספות, לפגוש את אדולף היטלר.
מאוחר יותר הובהר להיטלר על ידי פקידים אולימפיים שראשי מדינות לא מורשים לנהל מחוות כאלה, מה שמנע מהיטלר לברך את ג'סי אוונס וגרם לסיפור, כי המנהיג הנאצי סירב ללחוץ את ידו בשל גזעו האפרו אמריקאי.
לאחר שפרשה מאתלטיקה היא שיחקה כדוריד בקבוצה של עיר הולדתה, איינטרכט פרנקפורט וזכתה עימה באליפות גרמניה בשנת 1943.
לפליישר שתי בנות מנישואיה הראשונים.
ב-1948 היא פתחה חנות למוצרי עור ליד היער השחור.
לאחר מותה ב-2005, ירשה גיזלה את שתי החנויות שלה.
טילי סמית היא אישה מאנגליה, שבהיותה בת 10 הצילה עשרות בני אדם בצונאמי שהתרחש בדצמבר 2004 בתאילנד.
על תושייתה קיבלה פרס מאגודת הצי וצוערי הים - האגודה הגדולה בבריטניה לימאות, שמעודדת צעירים לפתח קריירה בחיל הים.
טילי, תושבת אוקסשוט שבסארי, הייתה בחופשה עם הוריה באי פוקט בתאילנד ב-26 בדצמבר, היום בו הכה צונאמי באזור.
היא הבחינה בחוף הים בו שהו בסימנים מקדימים לבואו של צונאמי, נסיגה של מי הים, והופעת בועות מים על פני הים, עליהם למדה בשיעור גאוגרפיה בו נכחה שבועיים קודם לכן.
היא שכנעה את הוריה, אחותה בת ה-7 ועשרות תיירים בחוף בו שהתה לברוח מהחוף.
בזכות ערנותה לא מת אף אדם בחוף בו הייתה.
באסון מתו יותר מ-280 אלף איש ב-13 מדינות.
טילי שחזרה לאחר המעשה: "שכשירדתי לים הייתה עליו מעין שכבה של קצף כמו בבירה.
אמרתי "ברצינות הולך להיות פה צונאמי".
פעולה מהירה שלה ושל עובדי המלון לפינוי חוף מאיקאו הצילה עשרות אנשים.
זהו החוף היחיד באי שלא מתו בו בני אדם באותו אסון.
על שמה נקרא האסטרואיד 20002 Tillysmith.
טילדה רג'ואן (בכתב לטיני: Tilda Rejwan; נולדה ב-22 בספטמבר 1968 באיסטנבול) היא זמרת ישראלית, יהודייה ילידת טורקיה, נודעה בעיקר בביצועיה בפסקולים של סרטי קולנוע בשנות ה-80-ה-90 של המאה ה-20 ושל מוזיקה קלה בינלאומית.
טילדה רג'ואן דור תשיעי למשפחת רג'ואן, נולדה בבית החולים הצרפתי באיסטנבול למשפחה יהודית מבוססת, בעלת עסקים בתעשיית הקפה.
מצד אביה מוצא משפחתה בעיראק.
בילתה את ילדותה באיסטנבול, בחורפים בשכונת נישנטאשי ובימי הקיץ בשכונת סואדייה שבתת-נפת קדיקוי של איסטנבול.
בבית הוריה דיברו טורקית, ערבית ולאדינו.
למדה תחילה בבית הספר "אישיק" באיסטנבול.
את לימודי התיכון והלימודים האקדמיים בתחום הפסיכולוגיה היא השלימה בשווייץ.
במהלך הלימודים והקריירה למדה רג'ואן גם צרפתית, אנגלית, איטלקית ועברית.
סבה של טילדה תרם את מקום מושבה של הכנסת הראשונה.
הופיעה על הבמה כבר בגיל 3. בגיל 12 כתבה שיר בצרפתית שבוצע בטורקיה על ידי צמד הזמרים דיאנה ודוד.
עם סיום לימודיה הקדישה את עצמה לקריירה מוזיקלית כזמרת של מוזיקה קלה, כשחוננה במנעד רחב של חמש אוקטבות.
בגיל 17 הכירה את המלחין הצרפתי פרנסיס לה וביצעה את שירי הפסקול שהוא הלחין לסרט J'ai Rencontré Le Père Noël (פגשתי את סנטה קלאוס).
לאחר מכן עברה לגור ברומא ושיתפה פעולה עם אניו מוריקונה וביצעה שירים שהתפרסמו בפסקול של הסרט "כלוב העליזים III" בגרסתו הצרפתית.
רג'ואן הקליטה שירים גם בפסקול של סדרת הטלוויזיה Double Seven בהלחנתו של ג'ורג'ו מורודר.
היא שיתפה פעולה עם המפיקים ממוצא טורקי-אמריקאי אריף מרדין ובנו ג'ו מרדין, וגם המפיקים והמלחינים אריק קאלווי וקווינסי ג'ונס.
מל הווארד הביא אותה לפריז, בה הופיעה רג'ואן בתפקיד החתולה גריזבלה בהפקה באנגלית של המחזמר "קאטס" של אנדרו לויד ובר.
נחשבה זמרת עיראקית, עד שהתברר כי מוצא משפחתה מעיראק, אך היא בעצם יהודיה.
השתתפה בפסטיבל הדיסקו המסורתי בעיר ניצה בדרום־צרפת (1987) וזכתה במקום הראשון.
במהלך השנים שרה רג'ואן על במות רבות בעולם.
היא הופיעה עם שארל אזנבור, אנריקו מסיאס, במופעים ופסטיבלים בשווייץ שבהם הופיעו גם זמרים כמו ג'ו קוקר, ג'יימס בראון, בוב דילן, דייב סטוארט ועוד.
לא פעם הוזמנה לשיר באירועים ממלכתיים.
כך למשל הוזמנה בשנת 1990 במופע לחגיגות יום ההולדת ה-60 של מלך בלגיה, בודואן הראשון, ובמלאת 40 שנה לשלטונו, שהתקיימו בפלנטריום של בריסל.
היא השתתפה בשנת 1998, לפי בקשתו של הבמאי ניקיטה מיכאלקוב כתבה רג'ואן את השיר בסיום הפסקול של סרטו "הספר מסיביר", אותו אף ביצעה בארמון הקרמלין הממלכתי לרגל בכורה של הסרט בליווי התזמורת הסימפונית הנשיאותית של רוסיה.
היא הופיעה שוב עם תזמורת זו בניצוחו של פאבל אובסיאניקוב גם באוקטובר 2002. כמו כן היא הופיעה בזירת הקרח החדשה של סנט פטרסבורג, וכן עם התזמורת הסימפונית של נובוסיבירסק.
ב-2010 יצאה במופע "ללא גבולות" בשירי דלידה.
ב-2017 הופיעה במופע מוקדש לשירי לאדינו, אותם הכירה מילדותה בטורקיה.
מופע עם המלחין והפסנתרן לאוניד פטשקה (2019), ומאוחר יותר המופע "טילדה רג'ואן והצוענים" ובשיתוף להקת הפלמנקו הישראלית.
בצרפת שיתפה פעולה מוזיקלית עם ה-GIPSY KINGS, מה שהפך ב-2022 למופע המוקדש לשיריהם במחווה עם להקת הפלמנקו הישראלית ועם סיפוריו של באלדי אולייר.
"המופע המשותף" מתוכנן עם דודו פישר (2023) מחווה לשירים ממחזות הזמר בברודוויי ובווסט אנד לונדון, שירים מסרטים מפורסמים, שירי חזנות, שירי לאדינו, שירים ביידיש שנסונים צרפתיים ושירים ישראליים.
בצעירותה הכירה בצרפת את בעלה לעתיד, מישל.
לאחר שנים רבות בחו"ל, החליטה לעלות לישראל.
טילוזאורוס (שם מדעי: Tylosaurus; פירוש השם מיוונית: "לטאת כפתור") הוא זוחל ימי קדום מתקופת הקרטיקון שחי לפני 75–86 מיליון שנה שהשתייך למשפחת המוסזאוריים.
יצור זה היה טורף מטיל אימה, ואחד מהיצורים הגדולים ביותר באוקיינוסים.
צורתו הייתה דמוית טורפדו והיה בעל סנפירים גדולים וזנב מתפתל כמו נחש.
מבנה גופו אפשר לו לזנק לגיחות קצרות ולתקוף את טרפו.
מבנה הגולגולת מוארך ובעל לסתות חזקות עם שיניים חדות הפונות אחורה.
הטילוזאורוס חי בימים של אמריקה הצפונית ובאירופה והיה מטורפי העל של תקופתו לצד פליוזאורים גדולים ומוסזאורים נוספים כמו המוסזאורוס וההיינוזאורוס.
הוא טרף זוחלי ים אחרים, עופות ימיים, דגים שונים, כרישים ורכיכות ימיות.
בשל ממדיו ומבנה גופו הוא לא היה יכול לעלות לחוף.
הטילוזאורוס תואר על ידי הפלאונטולוג האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1872.
הטילוזאורוס הוא המאובן הלאומי של קנזס לצד הפטרנודון.
הטילוזאורוס מופיע במשחק המחשב פארק היורה: המשחק, בתור חיית המחמד של ד"ר לורה סורקיס.
עם זאת כשהוא פוגע באקווריום לצידה היא נופלת למים ונאכלת בידיו.
הטילוזאורוס כמעט טורף גם את החבורה שנמלטת דרך צינורות תת-מימיים באקווריום.
הטילוזאורוס נראה כבד יחסית ובעל דוקרנים שלא היו ליצור האמיתי.
בנוסף הוא מופיע בעוד משחקי מחשב של פארק היורה ביניהם בJurassic Park Builder, פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution 2 ועולם היורה: המשחק.
בפנטזיה של וולט דיסני בחלק "פולחן האביב" נראים טילוזאורוסים ימיים (מוצגים כאמפיביים) טורפים פטרנודון שדג קרוב לפני המים.
זוג טילוזאורוסים נראים בסרט "Speckles The Tarbosaurus" וטורפים את הנבל של הסרט "חד-עין" הטירנוזאורוס.
טילוזאורוס מככב בסדרה מפלצות חוזרות לתחייה בפרק השני.
בסרט מפלצות ים של הנשיונל ג'יאוגרפיק, הטילוזאורוס הוא טורף-על בסביבה הימית של הקרטיקון.
בסדרה מפלצות ים מוצגים טילוזאורוסים במימי הקרטיקון, שנחשב לים הקטלני ביותר.
הטילוזאורוסים הורגים ארכלון ומתקיפים את הסירה של נייג'ל מארוון.
בתור טורפי-על הם מסכנים גם טורפים גדולים אחרים כמו הקסיפקטינוס וכרישים.
בסדרה מהפכת הדינוזאורים נראית אם טילוזאורוס משריצה ומגוננת על צאצאיה מכרישי סקואליקורקס על ידי טריפתם.
טילוזאורוס נראה בפרק "Lost and Found" של בובספוג.
טילברי היא עיירה ברובע תורוק, אסקס, אנגליה.
העיירה הנוכחית הוקמה כישוב נפרד בסוף המאה ה-19, על אדמות שהיו בעיקר חלק מהכפר צ'דוול סנט מרי.
במקום מבצר מהמאה ה-16. העיירה ממוקמת בנקודת שפך נהר התמזה לים, מהווה חלק מנמל לונדון וייחודה, בין השאר, בנמל טילברי, התורם לכלכלה המקומית.
שמה של העיירה טילברי הנוכחית נגזר משמו של נמל טלברי, הנגזר משמות מהיישובים הסמוכים מזרח ומערב טילברי.
שמות יישובים אלו נגזרו מהאיות הסקסוני "Tilaburg".
בספר יום הדין מוזכר המקום בשם הלטיני "Tilberia".
ההיסטוריה של העיירה טילברי קשורה קשר הדוק למיקומה הגאוגרפי, הסמוך לנמל טילברי.
מקבילתו בגדה הדרומית של נהר התמזה, גרייבסנד (Gravesend), הייתה אף היא מרכז תעבורתי חשוב.
מאחר שלונדון עצמה אינה צמודה לחוף הים, הפכו שני נמלים אלה, אליהם מגיע נהר התמזה, לנמלי תעבורה חשובים ולמעשה לשער הכניסה והיציאה למדינה.
יש עדויות ארכאולוגיות לקיומה של התיישבות רומית במקום.
באותה תקופה ירד מפלס המים, והקרקע הבוצית במקום הפכה בהדרגה לראויה למגורים.
התיישבות רומית הייתה ככל הנראה במיקום של רציף נמל טילברי כיום.
במאה ה-12, שונה נתיב הנהר, לאחר התרוממות שירטונים (שטחים בקרקעית הנהר, הבולטים לגובה)., חפירות לשיפור זרימת הנהר הביא גם לשיפור במשאבי הקרקע שבביצה, ובשימוש בהם לייצור אריחים ולבנים.
הסופר דניאל דפו, תיאר בכתביו כי בשנת 1696 עבד במפעל אריחים ולבנים בביצות טילברי.
בשנת 1588 הגיעה לעיירה טילברי המלכה אליזבת הראשונה, על מנת לסקור את צבאה הראשי.
נאומה בפני הכוחות הצבאיים בטילברי הוא מהידועים בנאומיה.
בשנת 1852 אישר הפרלמנט הבריטי בחקיקה את ההקמה של קו הרכבת לונדון-טילברי, וטילברי לונדון (LTSR), והקמת תחנת רכבת במקום, כדי לאפשר ליתרון התרחבות נהר התמזה במקום לשמש כדרך מעבר רשמית ללונדון.
המזח בקרבת מקום נבנה באופן רחב שיאפשר הגעת ספינות קיטור גדולות יחסית (שלא יכלו להיכנס לנהר התמזה), משם ניתן היה להעביר סחורות ונוסעים לעיר עצמה באמצעות הרכבת.
תחנת הרכבת נפתחה בשנת 1854.
בעוד הרציפים נבנו, אלפי העובדים במקום אוחסנו במבנים ארעיים, או נאלצו לנסוע מהכפרים והעיירות הסובבות אותם.
כתוצאה מצפיפות החל להיבנות דיור קבע, לאחר השלמת בניית הרציפים.
אך הבלוקים למגורים נבנו בצורה מהירה וגרועה, ועד להקמת המועצה המקומית טילברי לא הוקצה להם מימון ממשלתי.
מעבורת בקו טילברי - גרייבסנד פעלה מתקופות קדומות.
מפת שרטוטים משנת 1571 וכן ציורים שונים, מציגים עדויות למסלולי מעבורת קבועים בין שתי הנקודות, ולמרחב לונדון ביניהן, ששימשו להובלת נוסעים, בעלי חיים וסחורה כגון צמר.
המבנה הטופוגרפי של הנהר, והפיכתו לצר יותר מטילברי ועד לונדון, הפכו את טילברי למקום מתאים לבניית מבצרים להגנת העיר לונדון מפני פולשים זרים.
מבצר הקבע הראשון בטילברי, הקרוי מבצר טילברי, היה מבנה מבוצר דמוי-D שהוקם בשנת 1539 על ידי הנרי השמיני, לאחר פירוק המנזרים באנגליה.
החצר מוקפת חומת אש מבוצרת.
המקום הוכיח את עמידותו במתקפת הארמדה הספרדית, צי ספינות המלחמה הספרדי, שנשלח על ידי פליפה השני, מלך ספרד במטרה לפלוש ולהשתלט על חופי אנגליה בשנת 1588. המצודה מוכרת כאתר מורשת אנגלי.
עד שנת 1903, שטח הביצות של טילברי לא נחשב כיישוב בפני עצמו.
במקום היו ביצות והוא היה מיושב.
במקום אמנם יוצרו אריחים ולבנים, מהטין במקום ומחומרי הביצה, אך העובדים לא התגוררו במקום.
עם הרחבת הנמל ובניית קו הרכבת כגשר יבשתי לסחורות ותעבורה ללונדון, הוקמו מבנים ארעים לאלפי הפועלים, שהפכו בהמשך לבנייני קבע, אמנם בדיור צפוף ומוזנח.
בשלב ראשון נחשבו המבנים כחלק מרוחק מהכפר הסמוך צ'אדוול סנט מרי, ולא נבנו עבורם תשתיות ראויות.
בשנת 1903 הוקמה באופן רשמי הקהילה של מעגן טילברי, ובשנת 1912 הוכרזה כמועצה מקומית.
בשנת 1936 התמזג היישוב עם רובע תורוק הסמוך.
העיירה טילברי ממוקמת על הגדה הצפונית של נהר התמזה, שם מתפתל הנהר לנפתול ברוחב של כ-730 מטרים.
מצפון ליישוב יש אזור ביצות, ומצפון לו שוכנים הכפרים צ'אדוול סנט מרי, מערב ומזרח טילברי.
העיירה שוכנת מצפון לקו הרכבת לונדון-סאות'אנד.
המקומות העיקריים בעיירה הם הרציפים, נמל טילברי, ותחנת הכוח טילברי.
יש בעיירה שתי כנסיות, כנסיית סנט ג'ון (האנגליקנית) וכנסיית כוכב הים של גבירתנו (הקתולית).
בנוסף ישנו גם בית כנסת ברחוב דוק.
מבצר טילסברי הוא מוקד לתיירות.
נמל טילברי מטפל במגוון מטענים בתפזורת, עצים, מכוניות ותעבורת מכולות ונחשב, יחד עם נמלי סאות'המפטון ופליקססטו, לאחד משלושת נמלי המכולות הגדולים של בריטניה.
זהו הנמל הבריטי הראשי לייבוא נייר, כולל נייר עיתון.
בעבר שימש המקום כנמל קליטה ראשי לתעבורת נוסעים שהגיעו ללונדון בדרך הים ובמעבורות, אך כיום בעידן שדות התעופה, תעבורת הנוסעים הימיים בו אינו משמעותית.
בעבר הועסקו רוב תושבי העיירה בעבודת הנמל וברציפים.
הפרטת הנמלים בבריטניה, ואובדן משרות, בנוסף להפסקת הגעת נוסעים בדרך הים, הביאו להפסקת עבודתם של רבים.
בעיירה טילברי כיום אבטלה גבוהה, והסיכויים לחינוך ותעסוקה למתגוררים במקום אינם גבוהים.
מועצת ת'רוק, יחד עם מועצת מחוז קנט, מסבסדת את המעבורת בין טילברי לגראבסנד, המופעלת כיום על ידי חברת סירת הנוסעים התחתית התחתית ומדווי.
תחנת הרכבת טילברי (Town Town) נמצאת על קו הרכבת c2c (לונדון, טילברי וסאות'אנד).
תחנת הרכבת טילברי ריברסייד נסגרה ב־29 בנובמבר 1992, עקב חוסר שימוש, אם כי הרכבת עדיין משרתת את מחסן המכולות הסמוך.
מסלול האוטובוס 99 (המופעל בשותפות באמצעות הרכבת c2c וגם אנסיגנבוס) מחבר כעת את תחנת הרכבת טילברי טאון לבין המעבורת.
להקת טילברי (The Tilbury Band) משנת 1919, הייתה בעבר מפורסמת בבריטניה.
אנשים מפורסמים עם קשר לטילברי הם:
נואל בטובסקי, אמן, שנולד שם בשנת 1952;
תומאס הורוקז אופהוו (1856–1929), רופא בעל שם, שהיה מנתח יועץ בבית החולים טילברי;
השחקן אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה שגדל במקום במשפחה אומנת.
בטילברי וסביבתה, וכן במבצר טילברי, צולמו כמה סדרות טלוויזיה.
טילוצפלוניקס (שם מדעי: Tylocephalonyx; מילולית: "ראש עבה בעל טפרים") הוא סוג נכחד של מפריט פרסה ממשפחת הכליקותריים, אשר חי בערבות אמריקה הצפונית בתקופת המיוקן שלפני 15.97-13.6 מיליון שנה מזמננו.
הוא הוגדר ב-1979 ובסוג זה נכלל מין אחד - Tylocephalonyx skinneri.
הממצאים התגלו במספר אזורים, ביניהם בתצורה "Sheep Creek Formation" בנבדה וב-"Split Rock vertebrate fauna" בויומינג.
ממצאים נוספים התגלו באורגון, יוטה, מונטנה וקולורדו.
הטילוצפלוניקס היה קרובם של המורופוס ושל האנכילותריום והשתייך כמותם לתת-המשפחה Schizotheriinae.
הוא היה יונק מוצק וחסון בגובה 1.8 מטר ומשקל של 600 ק"ג בממוצע.
הוא היה בעל גולגולת מחוזקת דמוית "קסדה" של דינוזאורים ממשפחת הפכיצפלוזאוריים.
ייתכן שהוא השתמש בכיפתו המוזרה להילחם ביריבים בצורה דומה או לפחות בדומה לכמה מיני פריים ואיילים בעלי מצח נוקשה.
כמו שאר הכליקותריים הוא היה בעל זרועות רחבות ובקצוותיהם בלטו טפרים מאונקלים שאיתם תלש ענפים ועלים מהצמחייה שסביבו.
טילוצפל (שם מדעי: Tylocephale; משמשעות השם מיוונית: "κεφαλη" - ראש, "τυλη" - עבה או מנופח.
כלומר: "ראש עבה/מנופח") הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת פכיצפלוזאוריים שחי בקמפן, בסוף הקרטיקון לפני 70–80 מיליון שנה בערבות מונגוליה (מחוז אומנוגובי).
הסוג הוגדר ב-1974 בידי החוקרת הפולניה טרזה מריאנסקה וכלל מין יחיד - Tylocephale gilmorei.
הטילוצפל היה דינוזאור קטן באורך של 1.4 מטר שהיה צמחוני בהתבסס על מבנה שיניו.
היו לו רגליים דקות וארוכות שעזרו לו לברוח במהירות מאויבים.
לדינוזאור זה הייתה "כיפה" גדולה מעל הגולגולת שהייתה הגבוהה ביותר מבני משפחת הפכיצפלוזאוריים.
עם זאת היא הייתה חסרה יחסית "דוקרנים" כמו של סוגים אחרים כמו הדרקורקס, כך שהיה פגיע יותר לטורפים.
קרוביו העיקריים של הפרנוצפל וההומלוצפל שחיו באותה תקופה ואזור והיו בעלי גולגולת מוגבהת דומה מאוד.
חלק מהחוקרים משייכים את המין לסוגים אלה.
"טיל פצמר" הוא שיר של הראפר הישראלי ליעד מאיר, שיצא לאור כסינגל ב-6 באוגוסט 2023. את השיר כתב ליעד מאיר והלחין והפיק יובל ניאזוב.
השיר זכה להצלחה ויראלית בפלטפורמת טיק טוק, בה זכה למעל ל-5000 שימושים ומאות אלפי צפיות.
בעקבות הצלחתו הוויראלית, נכנס השיר למצעד היטליסט של מאקו, שם הגיע בשיאו למקום ה-17. מאוחר יותר, נכנס גם למצעד העשירייה של כאן גימל, בו הגיע למקום העשירי.
הווידאו קליפ לשיר פורסם ב-6 באוגוסט 2023, לצד הסינגל.
את הקליפ ביים יואב צדיקוב ומשתתפים בו הראפרים רון חיון, דודא וסטטיק.
טילי וולדן היא קומיקסאית אמריקאית שפרסמה חמישה רומנים גרפיים וובקומיקסים.
וולדן זכתה בפרס אייזנר לשנת 2018 לעבודה מבוססת המציאות הטובה ביותר על הרומן הגרפי שלה "Spinning", מה שהפך אותה לאחת הזוכות הצעירות ביותר בפרס אייזנר אי פעם.
וולדן גדלה בניו ג'רזי ובאוסטין, טקסס.
היא הייתה מחליקה על קרח תחרותית.
וולדן נקראת על שם סבתה מצד אביה, אמנית שמתה לפני שוולדן נולדה.
הקומיקס הראשון של וולדן היה קומיקס בשחור-לבן על סבתה.
סדנה בהנחיית סקוט מקלאוד הייתה נקודת מפנה מרכזית בקריירה שלה.
כשגדלה, וולדן קראה הרבה מאנגה.
זה השפיע רבות על עבודתה, והוביל אותה להתמקד יותר בשרטוטים מאשר בפיסול או ציורים.
אמן המאנגה הגדול ביותר שהשפיע עליה היה יושיהירו טוגאשי , יוצר המאנגה "האנטר האנטר".
בנוסף, בראיון אמרה וולדן "סטודיו ג'יבלי עיצב לחלוטין את אוצר המילים החזותי שלי ואת האופן שבו אני חושבת על סיפורים".
וולדן הושפעה גם מספרי זיכרונות גרפיים, כגון "Fun Home" מאת אליסון בקדל.
וולדן החלה לפרסם את הקומיקס והציורים שלה באתר האינטרנט שלה, והתגלתה עוד בתיכון על ידי המו"ל הבריטי "אייברי היל הוצאה לאור", שעבד עם וולדן לפרסום הרומן הגרפי הראשון שלה, "The End of Summer".
רומן הבכורה הגרפי של וולדן, "The End of Summer", פורסם ביוני 2015. היא הקדישה את הספר לאחיה התאום, ג'ון.
היא מתארת את הדמויות הראשיות בתור שילוב שלה ושל ג'ון.
וולדן זכתה בפרס איגנץ לשנת 2016 לאמן המצטיין.
הרומן הגרפי השני שלה, "I Love This Part", יצא לאור על ידי אייברי היל בנובמבר 2015 ומספר את סיפורן של שתי נערות מתבגרות שמתאהבות.
וולדן זכה בפרס איגנץ לשנת 2016 על הבטחת כישרון חדש עבור "I Love This Part".
הרומן היה מועמד גם לפרס אייזנר לשנת 2016 לגיליון הבודד/וואן שוט הטוב ביותר.
הרומן הגרפי השלישי של וולדן, "A City Inside", ראה אור ב-2016. הוא זכה בפרס "Broken Frontier" לשנת 2016 לוואן שוט הטוב ביותר.
"Spinning", ספר הזיכרונות הגרפי הראשון של וולדן על התבגרותה כמחליקת קרח תחרותית, פורסם בהוצאת "First Second Books" בספטמבר 2017. במקור, "Spinning" הייתה עבודת התזה של וולדן עבור המרכז ללימודי קריקטורה במהלך שנת הלימודים השנייה שלה שם.
היא זכתה בפרס אייזנר לשנת 2018 לעבודה מבוססת מציאות הטובה ביותר, מה שהפך את וולדן לאחת הזוכים הצעירים ביותר בפרס אייזנר אי פעם בגיל 22.
הקומיקס "On a Sunbeam", היה מועמד לפרס אייזנר לשנת 2017 לקומיקס הדיגיטלי הטוב ביותר.
הוובקומיקס עובד לרומן גרפי שיצא באוקטובר 2018. היצירה הזו היא ההשקפה הראשונה של וולדן על מדע בדיוני.
הרומן הגרפי זכה בפרס הספרים של לוס אנג'לס טיימס לשנת 2018.
לציון יום האישה הבינלאומי, היצירה "Minutes" של וולדן הוצגה כגוגל דודל במרץ 2018.
בשנת 2019 פרסמה וולדן את "Are You Listening?", שזיכה אותה בפרס אייזנר לשנת 2020 לאלבום הגרפי הטוב ביותר.
ב-2021 הכריזה וולדן על הרומן הגרפי הבא שלה, "קלמנטיין", שייצא ביוני 2022.
בשנת 2022 פרסמו וולדן ואמה האנסינגר את "My Parents Won't Stop Talking!".
בשנת 2023 איירה וולדן את הרומן הגרפי "Junior High", שנכתב על ידי המוזיקאים התאומים טיגן ושרה.
וולדן ידעה שהיא לסבית מאז שהייתה בת 5. לפני שיצאה מהארון, וולדן נמנעה מלהכליל דמויות קוויריות בסיפורים שלה, בתחושה שהיא "לא יכלה לצייר דמויות להט"ב בגלוי אם [היא] עדיין מפחדת להיות להט"ב בגלוי".
וולדן דיברה על השפעתו של אביה על כניסתה לתעשיית הקומיקס.
כפי שנאמר בראיון, "אבא שלי היה האדם מאחורי הקלעים במשך כל קריירת הקומיקס שלי.
הבנתי שכשאני מתחילה לחפש, הוא היה בכל מקום".
וולדן היא בוגרת המרכז ללימודי קריקטורה.
היא גם עובדת שם כפרופסורית.
באוקטובר 2023, וולדן הביאה לעולם את בנה הראשון, וולטר.
טילוטמה (בנפאלית: तिलोत्तमा नगरपालिका) היא עיר במערב נפאל.
העיר הוקמה ב-8 במאי 2014 כחלק מרפורמה ארצית ברשויות המקומיות.
טיל סיסוקו הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אסטרלה דה אמדורה מליגת העל הפורטוגלית.
סיסוקו גדל במחלקות הנוער של מונרוז' 92 וז'ירונדן דה בורדו.
בשנת 2017 החל לשחק בקבוצת המילואים של ז'ירונדן דה בורדו, ובשנת 2019 שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון.
בהמשך שיחק בקלרמון פוט ובאוסטריה לוסטנאו, והחל משנת 2021 משחק בקווילי-רואן מליגת המשנה הצרפתית, תחילה בהשאלה ולאחר מכן בחוזה קבוע.
באוגוסט 2024 חתם סיסוקו באסטרלה דה אמדורה מליגת העל הפורטוגלית.
טילון הוא כלי רכב דו גלגלי ישראלי אשר נקרא גם טוסטוס בשפה עממית.
הטילון בעל נפח מנוע של 50 סמ"ק, שלושה מצבי הילוכים (N,1,2) ודוושות אשר משמשות להתנעתו.
בנוסף ניתן לרכב על הטילון כאופניים באמצעות הדוושות, ללא פעולת המנוע.
המפעל העסיק בראשיתו כ-60 עובדים, ובהמשך הגיע ל-150 עובדים.
המפעל יצר כמה סוגים של אופניים ללא מנוע עזר, בנוסף לטילון.
הטילון עבר שינויים במהלך השנים.
הדגמים הראשונים נמכרו עם מושב יחיד ומנוע אשר סיפק 1.4 כ"ס, במהלך השנים הוחלף המושב היחיד במושב המתאים לשני נוסעים ומנוע מתוצרת פישטל וסאקס אשר סיפק 2.4 כ"ס.
בנוסף יוצרו מספר נמוך של טילונים אוטומטים, ובאמצע שנות ה-70 יוצרו מספר יחידות של טילון דגם "מוסטנג", אשר היה זהה לטילון הרגיל עם שינוי קל בעיצוב וכמה חלקי ניקל נוספים.
הטילון היה בשימוש משטרת ישראל וצה"ל במהלך שנות ה-60 וה-70, אך לרוב שימש ככלי רכב עממי, עד שבשנת 1975 יצור הטילונים נפסק עקב קשיים כלכלים במפעל.
הטילונים שנותרו נמכרו עד שנת 1979, שבה נמכרו 100 טילונים.
הטילון נחשב רכב אספנות ופיסת היסטוריה ישראלית.
טיל שטיינפורת הוא אתלט גרמני, זוכה מדליות ארד באליפות עולם באולם (נאנג'ינג 2025) ובאליפות אירופה באולם (אפלדורן 2025) בקרב שבע.
שטיינפורת נולד במגדבורג שבגרמניה, ולמד אדריכלות באוניברסיטת נברסקה–לינקולן שבארצות הברית.
הוא סיים במקום רביעי בקרב שבע באליפות המכללות האמריקאית באולם במרץ 2023.
באליפות המכללות האמריקאית באולם שנערכה במרץ זכה במדליית ארד בקרב שבע.
בתחרות שנערכה ביוני ברטינגן שבגרמניה קבע שיא אישי חדש של 8,278 נקודות בקרב עשר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיים במקום 15 בקרב עשר בתוצאה של 8,170 נקודות.
באליפות אירופה באולם שנערכה באפלדורן שבהולנד במרץ זכה במדליית ארד בקרב שבע בשיא גרמניה חדש של 6,388 נקודות, אחרי סנדר סקוטהיים מנורווגיה (6,558 נקודות) וסימון איהאמר משווייץ (6,506 נקודות).
באליפות העולם באולם שנערכה בנאנג'ינג שברפובליקה העממית של סין בהמשך החודש זכה במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 6,275 נקודות, אחרי סנדר סקוטהיים (6,475 נקודות) ויוהנס ארם מאסטוניה (6,437 נקודות).
טילחס טיזי געשעפטן הייתה קבוצה של חברי הבריגדה היהודית שהוקמה מיד לאחר מלחמת העולם השנייה.
תחת מסווה של פעילות צבאית בריטית, עסקה הקבוצה בהתנקשויות בנאצים ובקושרי קשר מהאס אס, סייעה להגירה הבלתי חוקית של ניצולי השואה לארץ ישראל המנדטורית והבריחה נשק עבור ההגנה.
שלוש המילים המרכיבות את שם הקבוצה הן שילוב של הביטוי הערבי "تِلحسْ طِيزي" ("תלחס טיזי", שמשמעותו "תלקק לי את התחת") עם המילה "געשעפטן" (ביידיש: "עסקים").
המילים חוברו יחד ליצירת ביטוי סלנג עברי מודרני צברי שמשמעותו "תלקק לי את התחת עסקים".
לאחר קריסת גרמניה הנאצית ולפני הכרזת העצמאות, מרבית יהודי אירופה חיו ללא בהירות לגבי מעמדם החוקי והלאומי.
רובם הוגדרו כעקורים, אך שאלת מוצאם ומקום יעדם היו נושאים שנויים במחלוקת.
עמדתה הרשמית של ההגנה, כפי שהוגדרה על ידי דוד בן-גוריון והסוכנות היהודית, הייתה כי יש להתייחס אל יהדות אירופה באופן שונה בשל היחס הייחודי לו זכתה במהלך המלחמה.
לפיכך, בניגוד למדיניות הגבלת עלייה שנכפתה במסגרת הספר הלבן הבריטי, פעלה ההגנה לקדם ולאפשר הגירה בלתי מוגבלת של שארית הפליטה למנדט הבריטי.
יחידת TTG נוסדה על ידי ישראל כרמי, ששירת כקצין בבריגדה היהודית ובמקביל שימש כנציג בכיר של ההגנה.
כרמי עסק בתחילה בפעולות נקמה נגד אלו שנחשדו כאחראים, לפחות חלקית, לשואה.
יחד עם חיילים נוספים מהבריגדה היהודית, היה אחראי להוצאתם להורג של מאות גרמנים, אוסטרים ואיטלקים.
רובם זוהו על ידי כרמי ואנשיו כאנשי אס אס או כאלה שסייעו לגירוש ולהשמדה של יהודים בשטחי השליטה הנאציים.
מספר הנאצים שחוסלו על ידם אינו ידוע, אך ייתכן שהגיע לכ-1,500.
יחידת TTG הוקמה בעקבות מקרה שבו כרמי התחזה במחסום כדי להטעות את השומרים ולאפשר מעבר חופשי לו ולחבריו.
אירוע זה הוביל ליצירת מסמכים פיקטיביים, חותמות, אישורי מעבר, פקודות, טופסי חימוש ואף מדי יחידה וסמלים רשמיים.
ככל שמטרותיו של כרמי השתנו מנקמה להצלה, כך הפכה חטיבת TTG בהדרגה לכלי לשחרורם של עקורים ולהעברתם לארץ ישראל.
תפקידה המרכזי של החטיבה היה ליצור אשליה של מעמד רשמי מול כוחות הכיבוש של בעלות הברית.
אשליה זו אפשרה לאנשי החטיבה לפעול בפעולות הצלה ללא הפרעה משמעותית מצד שלטונות הכיבוש.
הצגת חברי החטיבה כאילו הם פועלים תחת פקודות רשמיות של חטיבת TTG אפשרה להם לעבור מחסומים, נקודות בידוק צבאיות וגבולות בינלאומיים, לעיתים עם מספר רב של יהודים עקורים תחת חסותם.
התפקיד השני של הקבוצה, שהתפתח עם הזמן, היה להפיק מכוחות בעלות הברית את מרב הסיוע הלוגיסטי והאנושי עבור מאמצי ההצלה של חברי החטיבה.
הדבר כלל שימוש במסמכים מזויפים של TTG לצורך הקצאת כלי רכב אזרחיים וצבאיים, דלק, מזון, ציוד רפואי ואספקה נוספת.
כמו כן, באמצעות מסמכים מזויפים של TTG, הצליחה החטיבה לרכוש כמויות גדולות של נשק קל וציוד צבאי אחר עבור ההגנה בארץ ישראל.
מטרתה הראשונה של הקבוצה, העלייה הבלתי חוקית, הפכה פחות חשובה ככל שהפיקוח הצבאי על תנועת אזרחים נעשה פחות הדוק.
שאיפותיה הציוניות של הקבוצה, שהתמקדו בהעפלה לארץ ישראל, הפכו למיותרות עם קבלת תוכנית החלוקה והכרה בינלאומית במדינת ישראל.
ככל שיותר מכוחות בעלות הברית נסוגו מאירופה, פחתו המשאבים שהיו זמינים לחברי TTG.
במקביל, על רקע מלחמת העצמאות, כישורי הלחימה והניסיון שצברו חברי הקבוצה הובילו רבים מהם להצטרף לשירות כקצינים בצה"ל שזה עתה הוקם.
רוב היהודים שניצלו בשואה העפילו לישראל, שם התגוררו בערים או הפכו לקיבוצניקים.
רבים מהם לחמו במלחמת העצמאות.
הנשק והציוד שנרכשו על ידי TTG תרמו לכוח הלחימה של ישראל וליכולתה הצבאית.
רוב חברי חטיבת TTG גויסו להגנה ולחמו במסגרת צה"ל במלחמה.
סר טימותי (טים) ג'ון ברנרס-לי הוא מדען מחשב אנגלי, שנודע כממציא "הרשת הכלל עולמית" (World Wide Web).
זוכה פרס טיורינג לשנת 2016 "על המצאת הרשת הכלל עולמית, הדפדפן הראשון, והפרוטוקולים והאלגוריתמים הבסיסיים המאפשרים לרשת לגדול".
בשנת 1980, כאשר עבד כיועץ הנדסת תוכנה עבור CERN (מעבדת מחקר החלקיקים האירופית בסמוך לז'נבה שווייץ), פיתח ברנרס-לי פרויקט בסיסי בשם "Enquire" שיאפשר אחסון מידע וקישור אסוציאטיבי.
זה היה הבסיס הרעיוני לרשת הכלל עולמית (WWW) שפיתח מאוחר יותר, כאשר שב לעבוד ב-CERN בשנת 1984.
בשנת 1989 הציע ברנרס-לי מערכת היפרטקסט גלובלית שבה יוכלו אנשים לחלוק מידע ולקשר מסמכים כך שתיווצר רשת קורים (Web) בינלאומית של מידע מקושר באמצעות קישורי-על.
לשם כך הוא פיתח בסביבת NeXTStep שפה מיוחדת, HTML, שכללה תחביר אחיד לקישורים בין מסמכי הרשת (URL/URI), תוכנת שרת ותוכנת לקוח (דפדפן), שהשתמשו בפרוטוקול HTTP.
העבודה על הפרויקט החלה באוקטובר 1990, בדצמבר כבר שימשה המערכת באופן פנימי ב-CERN וב-6 באוגוסט 1991 נפתח שירות ה-WWW הפנימי של CERN לכלל רשת האינטרנט.
מאז, התפתחה רשת ה-WWW באופן נרחב והיקף השימוש בה באינטרנט שני רק לשימוש בדואר האלקטרוני.
כיום עומד טים ברנרס-לי בראש ארגון World Wide Web Consortium הקובע את תקני ה-WWW.
הארגון, שנוסד על ידי ברנרס-לי בשנת 1994, פועל כגוף עצמאי בחסות MIT (המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס).
הארגון משמש כיום כאחראי על התקינה לשפת HTML ומפרסם תקנים עדכניים שלה.
כמו כן, הארגון מפרסם תקנים אחרים העוסקים בשפות מידע אחרות כגון XML, VoiceXML, CSS ורבים נוספים.
הראשון מתוך ארבעת ילדיהם של ושל , שעבדו שניהם על אחד המחשבים הראשונים למטרות מסחריות, פרנטי סימן 1. למד פיזיקה ב (בוגר במקום הראשון בכיתה , 1976), ובתקופת לימודיו בנה מחשב מטלוויזיה ישנה.
אחיו הוא מדען אקולוגיה ושינויי אקלים.
בחודש נובמבר 2009, השיקה חברת ברנרס-לי את קרן , "לקדם את האינטרנט כדי להעצים את האנושות על ידי השקת תוכניות טרנספורמטיביות על ידי בניית יכולת מקומית למנף את האינטרנט כמדיום לשינוי חיובי".
ברנרס-לי הוא אחד הקולות החלוציים לטובת נייטרליות הרשת, וכן הביע את הדעה כי ספקיות האינטרנט צריכות לספק "קישוריות ללא תנאים", וצריכות שלא לשלוט ולא לפקח על פעילות גלישה של לקוחות ללא הסכמתם.
לי טוען כי על חופש המידע צריך להגן.
הוא מפנה את האצבע המאשימה כלפי הרשתות החברתיות הגדולות כמו פייסבוק, לינקדאין ומייספייס שיוצרות "איים" עצומים של מידע אותו הן סוגרות רק למשתמשים שלהם ומונעות שיתוף שלו, כלפי ספקי האינטרנט שפוגעים ברוחב הפס לאתרים וחברות שלא משתפים עימם פעולה וכן כלפי ממשלות שמנטרות את הרגלי הגלישה של האזרחים שלהן.
"רשתות חברתיות מאיימות על הערכים המרכזיים של רשת האינטרנט על ידי איסוף מידע מהמשתמשים ושמירה שלו.
החל באנשי הקשר שלהם, התמונות ועד כתובות הדואר האלקטרוני.
ולאחר שאספו מידע זה, הן משתפות אותו רק עם המשתמשים באתר שלהן", טוען לי.
"כל אתר כזה הופך לאי של מידע מנותק מהאחרים.
ככל שאתה נכנס פנימה לאותו אי, ככה אתה נהיה יותר שבוי שלו.
הרשת החברתית נהיית הפלטפורמה המרכזית של המשתמש באינטרנט, ואין לו שליטה על המידע בתוכה", הוא מסביר.
לי גם מתנגד להצעה של גוגל וורייזון לגבי סטנדרטים של "רשת נייטרלית", לפיה מידע שעובר בין רשתות אלחוטיות או קוויות יהיה נתון לחסדי ספקיות התקשורת שיוכלו להפלות חלק מהמידע בהתאם לתוכן שלו.
צריך לזכור כי האינטרנט בתחילתה נבנתה במטרה לאפשר שיתוף של מידע.
העיקרון היה בסיסי: לאפשר לכל אחד, בכל מקום, לשתף מידע עם כל אחד אחר בלי מגבלות.
לי טוען שהאחריות לחופש המידע ברשת היא שלנו, הגולשים.
לדבריו, האינטרנט היום שייך למספר חברות גדולות ששולטות ברשתות החברתיות, במנועי החיפוש, בייצור הסמארטפונים ובפיתוח מערכות ההפעלה.
אלמנטים מרכזיים אלו שדרכם עובר המידע מרשת האינטרנט ואליה יכולים להביא למצב של פירוק הרשת לאיים של מידע ואנחנו הגולשים נמצא עצמנו בעתיד נתונים לחסדיהם של תאגידים גלובליים.
לי מכהן במועצת המנהלים של הפקולטה למדעי המחשב במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס MIT.
הוא עומד בראש "קבוצת מידע מבוזר", המפתחת פרויקט Solid, במשותף עם מכון מחקר של קטר QCRI, שמטרתו לשנות את האופן בו יישומי האינטרנט פועלים כיום וכתוצאה מכך לשפר משמעותית את כל נושא הבעלות על מידע ופרטיות.
לאחר מבחני הסיום באוניברסיטת אוקספורד, נישא ב־1976 לג'יין נורת'קוט (בתו של הביולוג מקיימברידג' דון נורת'קוט), ויחד עברו לפול לעבוד ב-, ולאחר מכן ב־1980 ל-CERN לחוזה של שישה חודשים.
עם שובם לבריטניה החליטו לסיים את נישואיהם.
ב־1990 נישא לננסי קרלסון, מתכנתת מחשבים אמריקאית שעבדה בארגון הבריאות העולמי בשווייץ.
להם שני ילדים, והתגרשו ב־2011. ב־2014 נישא לרוזמרי ליית' ב שבארמון סנט ג'יימס בלונדון.
ליית' היא יזמית אינטרנט ובנקאות קנדית ומנהלת מייסדת ב של ברנרס-לי.
בני הזוג משתפים פעולה בהשקעות הון סיכון לחברות בינה מלאכותית.
ברנרס-לי גדל כאנגליקני, אך התרחק מהדת בנעוריו.
לאחר שנעשה אב, הפך ליוניטרי יוניברסליסט (UU).
כאשר נשאל אם הוא מאמין באלוהים, השיב: "לא במובן שבו רוב האנשים מבינים זאת.
קוד המקור של הרשת נמכר בSotheby's בלונדון בין ה־23 ל־30 ביוני 2021 כNFT, תמורת 5,434,500 דולר אמריקאי.
התמורה שימשה לממן יוזמות של ברנרס-לי וליית'.
ב־2025 פרסם ברנרס-לי את זיכרונותיו This is For Everyone בשיתוף סופר הצללים .
סטיבן פריי קריין את גרסת ספר השמע.
שני ספריו (עד כה לא תורגמו לעברית, תרגום חופשי):
בשנת 1994 הפך לאחד מתוך ששת חברי היכל התהילה של הרשת הכלל עולמית (World Wide Web Hall of Fame).
בשנת 1995 זכה בפרס "הממציא הצעיר של השנה" של קרן קילבי.
בשנת 1995 קיבל גם את "פרס ACM למערכת תוכנה" (Software System Award) מהאגודה למכניקת מחשבים (ACM).
בשנת 1999 נבחר על ידי המגזין "טיים" לאחד מ-100 האנשים החשובים ביותר של המאה ה-20.
בשנת 2000 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה הבריטית.
בשנת 2001 נבחר לעמית של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בשנת 2002 זכה בפרס יפן
בשנת 2003 קיבל פרס עמית מוזיאון תולדות המחשב, עבור תרומתו בפיתוח הרשת הכלל עולמית (WWW).
בשנת 2004 הוכרז ברנרס-לי כזוכה הראשון בפרס טכנולוגיית המילניום, שניתן בפינלנד.
גובה הפרס: מיליון אירו, והוא הוענק לברנרס-לי על הישג טכנולוגי יוצא דופן, המשפר את איכות החיים.
בתחילת שנת 2004 קיבל ברנרס-לי תואר אבירות מאליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, כאות הוקרה על תרומתו המכרעת להתפתחות האינטרנט והרשת הכלל עולמית (WWW).
ב-16 ביולי 2004 העניקה לו את תואר האצולה השני בחשיבותו, "KBE".
ב-21 ביולי 2004, קיבל תואר "דוקטור של מדע" מאוניברסיטת לנקשייר .
בשנת 2007 קיבל ברנרס לי את פרס "צלחת הזהב" של האקדמיה להישגים.
בשנת 2007 זכה בפרס צ'ארלס סטארק דרייפר.
בשנת 2007 הוא דורג במקום ראשון משותף, יחד עם אלברט הופמן, ברשימת "מאה הגאונים הגדולים של ימינו" של "הדיילי טלגרף".
ב-13 ביוני 2007, הוא קיבל את אות מסדר הכבוד אשר מוענק על ידי המלכה.
ב-2008 קיבל את פרס IEEE / RSE של וולפסון ג'יימס קלרק מקסוול, בזכות "יצירה ופיתוח של הרשת הכלל עולמית".
ב-2 בדצמבר 2008 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מנצ'סטר.
ב-21 באפריל 2009 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנולוגית של מדריד.
ב-28 באפריל 2009 נבחר כחבר של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ב-8 ביוני 2009 קיבל את פרס ובי על מפעל חיים, בטקס שנערך בניו יורק.
ב-אוקטובר 2009 הוענק לו תואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת וריג' באמסטרדם.
ב-30 במרץ 2011 קיבל את פרס "האיש ששינה את העולם" של מיכאיל גורבצ'וב בטקס שנערך בלונדון.
ב-26 במאי 2011 קיבל את התואר "דוקטור של מדע" מאוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2011 נכנס להיכל התהילה לבינה מלאכותית של "IEEE מערכות חכמות" עבור "תרומה משמעותית בתחום מערכות בינה מלאכותית ומערכות אינטליגנטיות".
בשנת 2012 הופיע בטקס הרשמי של אולימפיאדת לונדון 2012.
בשנת 2013 זכה בפרס המלכה אליזבת להנדסה על פיתוח האינטרנט העולמי.
ב-4 באפריל 2017 זכה ברנרס-לי בפרס טיורינג לשנת 2016 על המצאת הרשת והדפדפן הראשון.
טימותי וולטר ברטון הוא במאי, תסריטאי ומפיק אמריקאי, הידוע במשיכתו לעיסוק בנושאים גותיים, מוזרים ואפלים.
לברטון מוקדש הכוכב ה-2,778 בשדרת הכוכבים של הוליווד.
הוא הבן הבכור בין שני בנים שנולדו לביל וג'ין ברטון.
הוא תיאר את עצמו כילד מוזר השקוע בעצמו ובעל דמיון מפותח.
בגיל 10 ברטון ניסה להתקבל לנבחרת הרוגבי של בית הספר ואף התקבל אבל ידע שזה לא בשבילו, ברטון ראה בחיי המשפחה ובתיכון נטל והעדיף לברוח מהמציאות היומיומית בעזרת צפייה בסרטי אימה.
הוא נהיה אובססיבי לסרטיו של וינסנט פרייס, בפרט אלה המבוססים על סיפורים של אדגר אלן פו.
ברטון החל את הקריירה שלו כאנימטור בדיסני, זמן קצר לאחר סיום התיכון.
בשנת 1982 הכין את סרטו הראשון, "וינסנט", שאורכו שש דקות, המספר על ילד שרצה להיות וינסנט פרייס.
פריצתו הגדולה הייתה עם הסרט "ביטלג'וס" (1988), שהכניס 80 מיליון דולר וזכה בפרס אוסקר על האיפור.
בעקבות הצלחת הסרט ברטון יצר והפיק סדרת הנפשה קומית בשם "ביטלג'וס" המבוססת באופן רופף על הסרט ומגוללת את הרפתקאותיהם של ביטלג'וס ולידיה הגותית בעולם הבא.
הסדרה זכתה בפרס אמי לתוכנית אנימציה ב-1990.
יכולתו של ברטון להפיק סרטים מצליחים עם תקציב מצומצם הרשימו מנהלי אולפנים, וכתוצאה מכך התאפשר לו להכין את סרטו הראשון עם תקציב גדול, "באטמן" (1989), בכיכובם של ג'ק ניקולסון (הג'וקר), מייקל קיטון (באטמן/ברוס ויין) וקים בייסינגר (ויקי וייל).
ב-1990 ביים את "המספריים של אדוארד", שהצליח לזכות באהדת הקהל והמבקרים, וברטון החשיבו לטוב ולאישי שבסרטיו.
לצד סרטים אמנותיים כמו "אד ווד" (אודות הבמאי אדוארד ווד, אותו הוא מעריץ) ו"הסיוט לפני חג המולד", הוא ביים גם שוברי קופות כמו "באטמן", "באטמן חוזר", "סליפי הולו", "כוכב הקופים" ו"אליס בארץ הפלאות".
הוא חי עם השחקנית הבריטית הלנה בונהם קרטר בין השנים 2001–2014 ולזוג 2 ילדים.
היא כיכבה בסרטו משנת 2001 "כוכב הקופים", "סיפורי דגים" משנת 2003, "צ'ארלי בממלכת השוקולד" משנת 2005 וכן בסרטו משנת 2007 "סוויני טוד".
כמו כן היא תרמה את קולה ל"חתונת הרפאים" מ-2005, ואף הופיעה בסרט "אליס בארץ הפלאות" שיצא לאקרנים בשנת 2010.
לסרט "הסיוט שלפני חג המולד" של טים ברטון יצא גם ספר מנגה (ספר קומיקס בסגנון יפני).
המנגה מהווה העתקה כמעט מדויקת של הסרט לתוך ספר קומיקס.
את הספר צייר Jun Asuga, והפיקה חברת דיסני אנטרפרייז.
ב-3 בספטמבר 2024 הוקדש לברטון הכוכב ה-2,778 בשדרת הכוכבים של הוליווד.
סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט (2007)
המעון של מיס פרגרין לילדים משונים (2016)
אברהם לינקולן: צייד הערפדים (2012)
ביטלג'וס (סדרת אנימציה) (1989–1991) – יוצר ומפיק טלוויזיה, עליה זכה בפרס אמי
ונסדיי (סדרת נטפליקס; הפקה ובימוי; 2022)
טִילְיָה (שם מדעי: .Tilia L), או בעברית תִּרְזָה, היא סוג של עצי יער נשירים ממשפחת החלמיתיים.
בסוג זה יש כ-46 מינים הנפוצים באזורים הממוזגים של חצי הכדור הצפוני - באסיה (בה מצוי המגוון הרב ביותר של מינים), באירופה ובמזרח אמריקה הצפונית; המין אינו מצוי במערבה של אמריקה הצפונית.
הסוג שויך בעבר למִשְׁפַּחַת הַטִּילְיָתִיִּים (Tiliaceae), אך מחקר גנטי של ה-APG הביא לביטול המשפחה ולשילובה כסוג עם משפחת החלמיתיים (Malvaceae) בשנת 2009.
התרזה מופיעה פעם אחת בתנ"ך: .
רש"י פירש פסוק זה: "תרזה ואלון – מיני אילני סרק".
הדעה המקובלת היא שהכוונה בספר ישעיהו היא לאחד ממיני האלה.
פרופ' יהודה פליקס זיהה את התרזה עם אלון הבלוט, ואילו לדעת נסים קריספיל התרזה התנ"כית מזוהה עם הקטלב.
כמו כן, ישנם חוקרים המשערים כי חלה טעות סופרים בשמה של התרזה במהלך השנים, וכי שמו האמיתי של העץ הוא תרצה כשמה של תרצה, אחת הערים הראשיות בשומרון בתקופה הישראלית.
בתקופה המודרנית ניתן השם "תרזה" לעץ הטיליה בספרות, ומכאן התגלגל השם גם ללשון הדיבור.
הדוגמה הידועה ביותר היא שירו של ביאליק, "תרזה יפה":
באמריקה הצפונית קרוי העץ linden, ובבריטניה – lime.
שני השמות מקורם בשם הגרמני lind.
באמריקה הצפונית מקובל גם שם נפוץ נוסף לעץ והוא Basswood, שם שמקורו במילה bast, הכינוי של קליפת העץ הפנימית.
מיני הטיליה הם עצים נשירים אדירים המגיעים בממוצע לגובה של 20–40 מטר וקוטר גזעם עד ל-3 מטר ויותר.
צבע הגזע חום אדמדם, כשקליפת העץ אפורה ומחורצת.
היקף כותרת הענפים והעצים עשוי להגיע ל-120 מטר ויותר.
העלים פשוטים, מסורגים, וצורתם אליפטית או דמוית לב, אורכם 6–20 ס"מ והם משוננים בקצותיהם.
צבע העלים ירוק מלמעלה ומעט חיוור יותר מלמטה.
פרחי העץ דו־מיניים, ריחניים, מייצרים צוף רב, וערוכים בתפרחת קצרה.
צבע הפרחים לבן עד לבן-צהבהב.
ציר התפרחת מחובר לחָפֶה, עלה נוקשה המשמש ככנף כשהפרי מבשיל ועוזר להפיץ את הפירות.
הפרח מורכב מ-5 עלי גביע ומספר זהה של עלי כותרת והוא מכיל אבקנים מרובים.
השחלה עילית, מכילה 2–10 עלי שחלה.
הפרי: ענבה או דמוי אגוז.
עצי הטיליה חיים מאות שנים וידועים גם מקרים של עצים מהמין טִילְיָה אֵירוֹפִּית (Tilia platyphyllos) שגילם מעל 1,000 שנה.
הטיליה גדלה ביערות בחברת אלון, אך היא נפוצה גם כעץ נוי, בודד בגינה, או בחצר, או לאורך שדרות.
אחת השדרות הידועות ביותר קרויה על שם העץ - רחובה הראשי ההיסטורי של ברלין אונטר דן לינדן (תחת עצי התרזה).
זחלים של מינים שונים של פרפראים אוכלים את עלי הטיליה, ביניהם עשים מהמינים Mimas tiliae ו-Ptilodon capucina.
עלי הטיליה, מיובשים וטחונים, שימשו למאכל אדם בעת רעב בצרפת בימי מלחמת העולם השנייה.
מספר המינים המדויק של הטיליה אינו ודאי, לפי המיון העכשווי 46 מינים, שכן כל המינים מסוגלים ליצור בקלות זני כלאיים הן בטבע או בטיפוח.
להלן חלק מן הרשימה המקובלת של מיני הטיליה:
Tilia platyphyllos – טִילְיָה אֵירוֹפִּית, שמוצאה מאירופה וכנראה היא מין יחיד בסוגו בישראל.
הפרי מסוג דמוי אגוז בליתי נפתח.
פרחים – פרחי העץ ריחניים ומייצרים צוף רב והם מקור חשוב לדבש.
גון הדבש שמייצרת דבורת הדבש מפרחיו הוא חיוור, וטעמו עשיר.
כמו כן נוהגים לייבש את הפרחים על מנת לאוכלם כתוסף מזון הקרוי "פריחת התרזה" (Lime Blossom) או להכין מפרחיו המיובשים תמצית לחליטה.
על פי האמונה העממית מקילה התמצית על הצטננות, עוזרת בעיכול ומפחיתה לחץ דם גבוה.
הטיליה המועדפת לשימוש רפואי היא הטיליה הלבובה (Tilia cordata).
ניצנים ועלים צעירים – ניתנים לאכילה.
זרעים – ניתן להשתמש בשמן הזרעים של הטיליה כשמן מאכל.
עצה – העצה של הטיליה קלה וחזקה, צבעה בהיר וקל לעבדה לתעשיית הרהיטים.
בצפון אמריקה מכונה העצה של הטיליה "basswood".
שימוש מיוחד בעצה של הטיליה היה במלחמת העולם השנייה.
המוסקיטו היה מטוס דו־מנועי, שבו הטייס והנווט ישבו זה לצד זה.
למטוס היה תכנון לא מקובל - הוא התבסס על עץ לבוד, שהורכב מעץ מטיליה ומבלזה, בתקופה בה שימוש בעץ נחשב מיושן.
אופן העברת הקול של הטיליה הופכת את העץ למרכיב פופולרי בייצור גוף של גיטרות חשמליות, לרוב כאלה שייצבעו בהמשך, עקב היעדר המרקם העצי.
קליפת הגזע - מתחת לקליפת הטיליה מצויה רקמה סיבית ממנה ניתן לייצר סיבים דמויי סיבי רפיה – חומר הגלם למחצלות ושקים.
עמידותו של העץ, פארו המרשים וחיותו הרבה, העניקו לו במסורות עתיקות מעמד של עץ מקודש, אשר צילו שימש מקום מפגש ופולחן וגזעו הפך למקום המשפט.
הטיליה נפוצה מאוד בצפון ובמזרח אירופה.
במרכז כפרים רבים ניצבים עצי טיליה עתיקים שתחתיהם נהגו לערוך טקסים כדוגמת חתונות ומשפטים.
העץ נחשב למקודש במסורות רבות, לדוגמה במסורת של הטבטונים, הבאלטים והסלאבים.
במסורת של העמים הסקיתים הוא היה עץ הנבואה.
באמונה העממית שוכנים מתחת לעץ הטיליה שדים ורוחות, ומצד שני הוא מגן מברקים ומחלות.
העץ היה חביב על משוררים (כדוגמת ביאליק שהוזכר לעיל) ועל נאהבים בשל פארו, ריח פרחיו וצורת הלב של עליו.
השיר החמישי במסע החורף נקרא "עץ התרזה".
בסלובניה הטיליה (בסלובנית Lipa) היא סמל לאומי.
פתגם סלובני עממי אומר: "סלובני אמיתי חייב לגדל ילד, לכתוב ספר ולנטוע עץ".
בעיר הרומנית גאלאץ יש פרטים רבים של טיליה שתולים לאורך הרחובות, כולל רחוב דומנאסקה הראשי ובעונת הפריחה ריבוי עצי הטיליה מבסם את אוויר העיר ומשום כך ניתן לעיר הכינוי "עיר הטיליות" (ברומנית: Oraşul Teilor).
טימותי "טים" ת'אודור דאנקן הוא כדורסלן עבר אמריקאי ובהווה עוזר מאמן בקבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA.
דאנקן שיחק במשך 19 עונות בספרס בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר, וזכה עימה בחמש אליפויות ה-NBA.
נחשב בעיני רבים ככדורסלן הטוב בהיסטוריה בעמדת הפאוור פורוורד, ולאחד מגדולי השחקנים בכל הזמנים.
דאנקן, הוא אחד מבין שני השחקנים היחידים שזכו באליפות ה-NBA בשלושה עשורים שונים.
הוא זכה בתואר רוקי השנה בעונתו הראשונה בליגה, נבחר פעמיים ל-MVP של העונה הסדירה ושלוש פעמים ל-MVP של סדרת הגמר, 10 פעמים נמנה עם חברי חמישיית העונה ו-8 פעמים עם חברי חמישיית ההגנה של העונה.
כמו כן הוזמן 15 פעמים למשחק האולסטאר.
באפריל 2020 פורסם כי נבחר להיכל התהילה של הכדורסל, בו הוצג באופן רשמי במאי 2021.
דאנקן נולד בכריסטיאנסטד שבאי סנט קרואה, הגדול ביותר מבין איי הבתולה של ארצות הברית.
אמו, איון, הייתה מיילדת ואילו אביו, ויליאם, עבד כבנאי.
בילדותו היה דאנקן תלמיד מצטיין ושאף להשתתף במשחקים האולימפיים בתור שחיין, בדומה לאחותו הגדולה, טרישה.
כנער הצטיין דאנקן בשחייה ובלט במיוחד במשחים בסגנון חופשי.
הוא שאף להשתתף באולימפיאדת ברצלונה ב-1992 כחלק מנבחרת השחייה של ארצות הברית.
סופת ההוריקן "הוגו", שפשתה ב-1989 באיים הקאריביים ובארצות הברית, הרסה את בריכת השחייה האולימפית היחידה באי, ודאנקן נאלץ להתאמן בשחייה באוקיינוס.
השחייה באוקיינוס לא הייתה נוחה והתלהבותו מהשחייה פחתה.
מספר ימים לפני יום הולדתו ה-14 נפטרה אמו ממחלת הסרטן, אירוע שלו הייתה השפעה רגשית ניכרת עליו.
דאנקן לא שב לשחייה תחרותית לאחר מכן, אך השתכנע לשוב לפעילות ספורטיבית ולהתנסות בכדורסל.
על אף שהתקשה תחילה להסתגל לכדורסל, בשל מידות גופו הרחבות, הוא התבלט במשחקו בקבוצת הכדורסל של תיכון סנט דאנסטן (St.
בשנתו האחרונה בתיכון קלע 25 נקודות בממוצע למשחק.
בשל כישרונו הזמינוהו מספר אוניברסיטאות ללמוד אצלן ולהצטרף לנבחרותיהן בכדורסל.
מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וייק פורסט, דייב אודום, הוא מאלו שגילו בו עניין: הוא חיפש שחקן גבוה ופיזי, בעל כישורי קליעה טובים מתחת לסל, והוא התעניין בדאנקן לאחר ששמע כי בזכותו הסתיים משחק רחוב קבוצתי שבו שיחק מול כוכב ליגת ה-NBA, אלונזו מורנינג, בתוצאת תיקו.
דאנקן בחר בסופו של דבר אכן להצטרף לאוניברסיטת וייק פורסט.
במהלך שנותיו בוייק פורסט זכה דאנקן פעמיים באליפות חטיבת החוף האטלנטי (ACC) של ליגת המכללות.
בשנת 1997 זכה בשלושה תארים המוענקים לשחקן המצטיין בליגת המכללות של ארצות הברית: פרס נייסמית', פרס ג'ון אר.
וודן והפרס מטעם התאחדות עיתונאי הספורט.
באותה עונה קלע 20.8 נקודות בממוצע למשחק והוביל את דירוג הריבאונדים בליגת המכללות עם 14.7 בממוצע.
את הקריירה שלו במכללה סיים דאנקן כחוסם השני בטיבו בתולדות הכדורסל במכללות.
לאחר שסיים לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה, החליט דאנקן להעמיד עצמו לבחירה בדראפט של ליגת ה-NBA ב-1997.
שיתוף הפעולה עם דייוויד רובינסון
בדראפט ה-NBA נבחר דאנקן בבחירה הראשונה של הדראפט, בידי קבוצת סן אנטוניו ספרס.
סן אנטוניו עברה עונה לא מוצלחת בעונה שקדמה לבחירתה את דאנקן, עונת , וסיימה אותה עם מאזן שלילי של 20 ניצחונות בלבד מול 62 הפסדים, בין היתר בשל פציעת שחקנה המוביל דייוויד רובינסון.
מאזן זה הקנה לה השתתפות בהגרלה ("לוטרי") על הבחירות הראשונות בדראפט, שבה זכתה בבחירה הראשונה.
בעונתו הראשונה עלה יפה שיתוף הפעולה בין דאנקן לרובינסון.
שניהם הצטיינו בהגנה מתחת לסל, ושיתוף הפעולה ביניהם, שני שחקנים גבוהים במיוחד, זיכה אותם בכינוי "מגדלי התאומים" ("Twin Towers").
כבר בתחילת הקריירה הוכיח עצמו דאנקן כשחקן בולט וכישרוני, והתמודד בהצלחה מול כוכבי הליגה.
הוא סיים את עונתו הראשונה עם ממוצעים של 21.1 נקודות, 11.9 ריבאונדים, 2.7 אסיסטים ו-2.5 חסימות למשחק.
בשל תרומתו הרבה למשחק ההגנה של קבוצתו, נבחר להיכלל בחמישיית ההגנה השנייה של העונה, ואף נבחר לרוקי השנה ב-NBA.
סן אנטוניו דורגה במקום החמישי לקראת משחקי הפלייאוף במערב, אך הפסידה בסיבוב השני בסדרת משחקים מול יוטה ג'אז.
בשני המשחקים הראשונים בסדרה זו התמודד דאנקן בהצלחה מול הפאוור פורוורד המוביל של יוטה, קארל מלון, אך ככל שהתקדמה הסדרה התגבר מלון המנוסה על דאנקן בהגנה והצטיין בהתקפה.
בסופו של דבר הפסידה סן אנטוניו בסדרה בתוצאה של 1–4 בסיכום המשחקים.
את עונת שקוצרה בשל שביתה של כדורסלני הליגה, פתחה סן אנטוניו בצורה חלשה, ועם מאזן שלילי של שישה ניצחונות ושמונה הפסדים, שבעקבותיו הופנתה ביקורת בעיתונות כלפי המאמן גרג פופוביץ'.
אף על פי כן עמדו דאנקן ורובינסון, שהיו מובילי הקבוצה, מאחורי פופוביץ', והובילו את הקבוצה לתקופת משחקים טובה, שבמהלכה ב-36 משחקים רצופים בסיום העונה מאזנה עמד על 31 ניצחונות מול חמישה הפסדים בלבד.
דאנקן סיים את עונתו השנייה בליגה עם ממוצעים של 21.7 נקודות, 11.4 ריבאונדים, 2.4 אסיסטים ו-2.5 חסימות, ונבחר לחמישייה הראשונה של העונה ב-NBA ולחמישיית ההגנה הראשונה של העונה.
דאנקן זכה בעונה זו באליפות ה-NBA הראשונה שלו, לאחר ניצחונה של קבוצתו בסדרת הגמר על ניו יורק ניקס בתוצאה 1–4. בשני המשחקים הראשונים בסדרה זו עלו דאנקן ורובינסון במשחקם על צמד הגבוהים של הניקס, כריס דאדלי ולארי ג'ונסון.
במשחק השלישי הפסידה סן אנטוניו, אך במשחק שלאחריו שוב הצטיין דאנקן וסייע לקבוצתו לעלות ליתרון 1–3 בסדרה.
במשחק החמישי קלע דאנקן 31 נקודות והוריד 9 ריבאונדים, וסייע לקבוצתו לנצח במשחק הצמוד (78-77 בסיום לטובת הספרס) ולזכות באליפות הראשונה בתולדותיה.
הוא זכה בסיום הסדרה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר ב-NBA.
בעונת המשיך דאנקן לבסס את מעמדו כשחקן מוביל ב-NBA.
הוא קבע ממוצעים של 23.2 נקודות ו-12.4 ריבאונדים למשחק ונבחר שוב לחמישיית העונה ולחמישיית ההגנה של העונה.
הוא נבחר באותה עונה בפעם השנייה להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, ואף זכה בתואר ה-MVP של המשחק, ביחד עם שאקיל אוניל.
עם זאת, סיום העונה היה מאכזב עבור סן אנטוניו.
דאנקן נפצע במניסקוס זמן קצר לפני סיום העונה הסדירה, ולא היה יכול להשתתף במשחקי הפלייאוף.
בעיקר בשל פציעה זו, הודחה הקבוצה בסיבוב הראשון בפלייאוף של שנת 2000, לאחר הפסד 1–3 בסדרה לפיניקס סאנס.
בעונה הבאה, הציג דאנקן במהלך העונה הסדירה יכולת גבוהה, עם ממוצעים של 22.2 נקודות ו-12.2 ריבאונדים, ונבחר בפעם השלישית ברציפות לחמישייה הראשונה של העונה.
בפלייאוף עברה סן אנטוניו את מינסוטה טימברוולבס ואת דאלאס מאבריקס והעפילה לגמר המערב, שלב אחד לפני גמר הפלייאוף, אך הפסידה בארבעה משחקים ללוס אנג'לס לייקרס, שבה כיכבו קובי בראיינט ושאקיל אוניל.
לאחר ההדחה הופנתה כלפי דאנקן ביקורת על שנחלשה רמת המשחק שהפגין דווקא ברגעים הקריטיים של העונה.
לאחר שתי אכזבות רצופות במשחקי הפלייאוף השתפר דאנקן במידה ניכרת בעונת הוא קבע שיאי קריירה של 25.5 נקודות ו-12.7 ריבאונדים.
באותה עונה הוא זכה בפרס ה-MVP של העונה הסדירה בליגה, והצטרף לדייוויד רובינסון כאחד משני השחקנים היחידים של סן אנטוניו שזכו אי פעם בתואר זה.
באותה עונה החלה סן אנטוניו להסתגל לכך שרובינסון בן ה-36 כבר לא יכול היה להוות שחקן מוביל בקבוצה, ובעקבות כך החל הסנטר מליק רוז לשחק באופן תכוף יותר לצדו של דאנקן.
עם זאת, סן אנטוניו הודחה מהפלייאוף בסיבוב הראשון, בסדרת משחקים מול לוס אנג'לס לייקרס, שזכתה בסופו של דבר באליפות.
דאנקן קלע 34 נקודות והוריד 25 ריבאונדים במשחק החמישי בסדרה, אך הקבוצה הפסידה בכל זאת.
על אף ההדחה, התקשורת שיבחה את דאנקן על יכולתו הטובה בסדרה, וטענה שלא קיבל עזרה מספקת מחברי קבוצתו.
דאנקן הצטיין גם בעונת עם ממוצעים של 23.3 נקודות ושיא קריירה של 12.9 ריבאונדים למשחק.
הוא שב וזכה בתואר ה-MVP גם בעונה זו.