tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא מבזבז חלק נכבד מזמנו, בניסיון שאינו מיטיב עמו לשים ללעג את הברון, שהוא הדבר הקרוב ביותר שיש לו לחבר, ומסיים את המחזה בהריגתו בדו-קרב חסר טעם.
מצוין שהוא דומה מאוד במראהו למשורר לרמונטוב, הן בפנים והן באישיות והוא נוהג לצטט אותו.
הוא נוהג לשאת עמו בקבוק בושם ובאופן אובססיבי מתיז על ידיו וגופו, על מנת להסוות את ריחו הבואש.
צ'בוטיקין, איבן רומנוביץ' – רופא צבאי בן שישים.
צ'בוטיקין מתחיל את המחזה כקשיש נעים הליכות, מבדר אך מוזר, ידיד המשפחה ומרעיף על אירינה סמובר, מתנה יקרה מאוד.
מאוחר יותר במערכה השלישית, בעודו שתוי, הוא סובל ממשבר קיומי וחושף בפני כולם את הרומן של נטשה ופרוטופופוב.
למרות שהוא אהב את אימן של האחיות (ששמה אינו מוזכר במחזה), כשהייתה נשואה.
(לדעת חלק מהמבקרים ייתכן שאירינה היא בתו של צ'בוטיקין, אולם אין שום הוכחה חותכת לכך).
פדוטיק, אלכסיי פטרוביץ' – סגן משנה, פדוטיק מסתובב בבית ומנסה לבטא את אהבתו לאירינה בכך שהוא קונה לה מתנות רבות.
הוא גם צלם חובב, ומצלם את הקבוצה ואת אירינה.
במערכה השלישית, הוא מאבד את כל רכושו בשרפה, אולם שומר על טבעו העליז.
רודה, ולדימיר קרלוביץ' – סגן משנה, רודה מלמד חינוך גופני בבית הספר.
פרפונט – שוער זקן במועצת המחוז.
פרפונט הוא אדם זקן שסובל משמיעה לקויה.
הוא נוהג לדקלם עובדות סתמיות, שבדרך כלל קשורות למוסקבה.
אנפיסה – אומנת במשק הבית של המשפחה, בת 81 ועבדה עבור משפחה פרוזורוב כל חייה.
במהלך המחזה מסופר שנטשה מתעבת אותה מכיוון שבגילה המופלג היא חסרת תועלת, אולם בהמשך אולגה משכנת אותה בדירתה, מעבר להישג ידה של נטשה ולשביעות רצונה של נטשה.
המחזה "שלוש אחיות" מכיל מספר רב של דמויות שמרבים להזכיר אותן, אולם לעולם לא רואים אותן.
אלו כוללות את פרוטופופוב, ראש מועצת המחוז ומאהבה של נטשה; אשתו האובדנית של ורשינין ושתי בנותיו, ובוביק וסופי הקטנה - ילדיהם של אנדרי ונטשה.
Styan) טוען בספרו The Elements of Drama שבמערכה האחרונה תיקן צ'כוב את הטקסט על מנת להראות שפרוטופופוב הוא אביה האמיתי של סופיה: "הם ילדיהם של האבות עליהם מסופר" – אנדרי דוחף את העגלה של בוביק, ופרוטופופוב יושב עם סופיה.
המערכה הראשונה נפתחת כשאולגה (האחות הבכורה) עובדת כמורה בבית הספר, אולם בסיום המחזה היא מתמנה למנהלת בית הספר, קידום שאין לה כל עניין בו.
מאשה, האחות האמצעית והאמנית של המשפחה (היא למדה להיות פסנתרנית קונצרטים), נישאת לפיודור איליץ' קוליגין, מורה בבית הספר.
בזמן נישואיה, מאשה, שצעירה ממנו, הוקסמה ממה שהיא ראתה כחוכמה, אולם כעבור שבע שנים, היא סבורה שהדקדקנות שלו ומעשיו המטופשים הם ניסיון לפצות על הריקנות החוצצת ביניהם.
אירינה, האחות הצעירה, חדורת ציפיות, ומדברת אודות חלומותיה להגיע למוסקבה ולפגוש את מושא אהבתה האמיתי.
שלוש האחיות גדלו במוסקבה, וכולן משתוקקות לשוב לתיחכום ולאושר שהיו מנת חלקן אז.
אנדרי הוא הבן היחיד במשפחה והאחיות מעריצות אותו.
הוא מאוהב בנטליה איבנובנה (נטשה), שהיא בחורה פשוטה וסובלת מיחסן הלגלגני של האחיות.
המחזה נפתח ביום השנה הראשונה למות אביהן, אולם זהו גם יום הולדתה של אירינה, וכולם, בכלל זה החיילים (בהנהגתו של ורשינין האציל), נושאים בקרבם מידה של אידיאליזם אצילי, ומגיעים לברך אותה.
ממש לקראת סיום המערכה, אנדרי מתייחד עם נטשה, מתוודה בפניה על רגשותיו כלפיה ומבקש ממנה להינשא לו.
המערכה השנייה נפתחת 21 חודשים לאחר מכן כשאנדרי ונטשה מביאים לעולם את ילדם הראשון, תינוק ושמו בוביק.
נטשה מנהלת רומן עם פרוטופופוב, הבוס של אנדרי, דמות שמוזכרת במחזה, אולם לעולם איננו רואים אותה.
מאשה שבה הבייתה מבילוי בחוץ כשהיא סמוקה, וניכר בבירור שהיא והמלווה שלה, סגן-אלוף ורשינין, נרגשים מהרומן הסודי שלהם.
רוצים לעשות מסיבה בבית, אולם נטשה בעורמתה מחבלת בכך, לדאבון לב כולם.
טוזנבך וסוליוני מכריזים על אהבתם לאירינה.
המערכה השלישית נפתחת כעבור שנה בחדרן של אולגה ואירינה (סימן ברור לכך שנטשה השתלטה על משק הבית, מכיוון שבעבר היא ביקשה מהן לחלוק ביחד את החדר, כדי שבנה יוכל לקבל חדר משלו).
פרצה שרפה בעיר וכתוצאה ממשבר זה, אנשים נכנסים ויוצאים מהחדר, נושאים עמם שמיכות ובגדים על מנת להגיש עזרה.
אולגה, מאשה ואירינה כועסות על כך שאחיהן אנדרי מישכן את הבית, על מנת להחזיר את הכספים שהפסיד בהימורים והאציל את הסמכויות לאשתו.
אולגה הנוכחת באכזריותה של נטשה כלפי אנפיסה, המשרתת הקשישה, מנסה לעמוד לצידה, אולם אינה מצליחה בכך.
מאשה, מתוודה בפני אחיותיה על אהבתה לורשינין ("אני מאוהבת, מאוהבת...
מאוהבת באיש הזה...") בשלב מסוים, קוליגין (בעלה) נכנס לתוך החדר, מצהיר על אהבתו כלפיה ויוצא משם.
אירינה נואשת בשל משלח ידה, היא עוסקת בהוראה.
היא אפילו ממורמרת בשל שאיפותיה המטופשות והחינוך שלה ("אני כבר לא זוכרת איך אומרים באיטלקית חלון או תקרה").
בעידודה של אולגה היא מחליטה להיענות להצעות הנישואים של טוזנבך למרות שהיא אינה אוהבת אותו.
צ'בוטקין מועד אל החדר בעודו שתוי, מפיל שעון שהיה שייך לאמן של האחיות, אותה אהב והשעון מתנפץ על הרצפה.
אנדרי בהתפרצות של שנאה עצמית, מספר על חוסר התכלית של החיים ואכזבתו מאופיה של נטשה ומתחנן בפני האחיות שיסלחו לו על הכול.
המערכה הרביעית והאחרונה נערכת בגן השייך לבית פרוזורוב.
החיילים, שכעת הם ידידי המשפחה, מתכוננים לעזוב את האזור.
מתיחות רוחשת מתחת לפני השטח, מכיוון שסוליוני הזמין את הברון לדו-קרב, אולם טוזנבך מתכוון להסתיר זאת מאירינה.
הוא ואירינה משוחחים שיחה קורעת לב, בה היא מתוודה בפניו שהיא אינה יכולה לאהוב אותו ("הלב שלי כמו פסנתר כנף מפואר שנעלו אותו והמפתח אבד").
בדיוק כשהחיילים עוזבים, נשמע קול ירייה, ומעט לפני שהמחזה מסתיים מגיעה הידיעה על מותו של טוזנבך בדו-קרב.
מאשה מתייפחת בזרועותיו של ורשינין, אבל בעלה מקבל אותה בזרועות פתוחות בחזרה.
אולגה נענית בחוסר רצון להצעה לנהל את בית הספר בו היא מלמדת.
היא לוקחת עמה את אנפיסה, וכך מצילה את הישישה מאכזריותה של נטשה.
גורלה של אירינה אינו ברור, אבל אפילו כשהיא מבכה את מותו של טוזנבך, היא מעוניינת לשמור על עבודתה כמורה.
נטשה נותרת בעלת הבית ומשגיחה על הכול ("מה המזלג עושה על הספסל הזה?" (צועקת)).
אנדרי תקוע בנישואיו עם שני ילדים, שתי הנפשות היחידות שנטשה באמת אוהבת.
כשהמחזה מסתיים, שלוש האחיות מתבוננות בעצב בחיילים העוזבים לקול צלילי תזמורת המנגנת שיר לכת.
כשצ'בוטיקין שר "ט-ר-רה בום-בום-די-בום" לעצמו.
השורות האחרונות של אולגה מבטאות את הבלבול אותו הן חשות בנוגע לסיבה לסבל ולשמחה הטמונים בחיים: "אם רק היינו יודעות!
המחזה נכתב עבור התיאטרון האמנותי של מוסקבה.
הצגת הבכורה שלו הייתה ב-31 בינואר 1901, בבימויים של קונסטנטין סטניסלבסקי וולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו.
סטניסלבסקי גילם את דמותו של ורשינין בעוד ששלוש האחיות היו: אולגה קניפר (שבשבילה צ'כוב כתב את תפקידה של מאשה), מרגריטה סאוויצקאיה כאולגה ומריה אנדרייבה בתפקיד אירינה.
מריה לילינה (אשתו של סטניסלבסקי) שיחקה את נטשה, וסבולוד מיירהולד גילם את דמותו של טוזנבך, מ.
גרומוב היה סוליוני ואלכסנדר ארטיום היה צ'בוטיקין.
צ'כוב חש שהבימוי הנמרץ של סטניסלבסקי עירפל את הדקויות של המחזה, ושרק קניפר הפגינה את ההתפתחות בדמות באופן שהוא התכוון לו.
לפי השקפתו של הבמאי החשוב היה להראות את התקוות, השאיפות והחלומות של הדמויות, אולם הקהל התרגש בעיקר מהחמלה שחש כלפי בדידותן של האחיות, מיאושן ומכך שלבסוף השלימו עם מצבן בלי להתלונן.
אף-על-פי-כן היצירה זכתה לפופולריות ובמהרה נהפכה לחלק מהרפרטואר של התיאטרון.
יוצרים: במאי - יוסף מילוא, מתרגם - רפאל אליעז, מעצב תפאורה - אריה נבון, מעצב תלבושות - מולי גורדין.
יוצרים: במאי - פיטר ג'יימס, מתרגמת - עזה צבי, מעצב תפאורה - אריה נבון, מעצב תלבושות - רות דר.
3. תיאטרון הקאמרי - אוקטובר 1990 (עם הסטודיו בהנהלת ניסן נתיב)
יוצרים: במאי - אהרון אלמוג, מתרגמת - עזה צבי, עיצוב תפאורה ותלבושות - מרים גורצקי, הלחנת מוזיקה - דן הנדלסמן, עיצוב תאורה - ניב שדה.
שחקנים: אנדרי - רמי הויברגר, נטשה - נעמה שפירא, אולגה - פביאנה מיוחס, מאשה - מיכאלה עשת, אירינה - רות גולדברג, קוליגין - שולי רנד, ורשינין - שמוליק לוי, טוזנבאך - ארז שפריר, סוליוני - יהויכין פרידלנדר, צ'בוטיקין - רמי ברוך, פראפונט - אברהם פלטר, אנפיסה - רות גלר.
יוצרים: במאי - גדליה בסר, מתרגם - ערן בניאל, עיצוב תפאורה - אדריאן וקס, עיצוב תלבושות - עדנה סובול, הלחנת מוזיקה - שוש רייזמן, עיצוב תאורה - יחיאל אורגל.
יוצרים: במאי - שחר סגל, מתרגמת - עזה צבי, עיצוב תפאורה ותלבושות - יוסי בן-ארי, הלחנת מוזיקה - דורי פרנס, עיצוב תאורה - חני ורדי.
יוצרים: במאי - יבגני אריה, מתרגמת - עזה צבי, עיצוב תפאורה - סשה ליסיאנסקי, עיצוב תלבושות - ולנטינה קומולובה, הלחנת מוזיקה - אבי בנימין, עיצוב תאורה - אבי יונה בואנו (במבי), עיצוב תנועה - מרינה בלטוב, עריכה - מרים יחיל וקס.
7. אנסמבל עיתים בשיתוף התיאטרון הקאמרי - מרץ 2005
יוצרים: במאית - רנה ירושלמי, מתרגם - דורי פרנס, עיצוב תפאורה - רנה ירושלמי וטליה אורבך, עיצוב תלבושות - יהודית אהרון, הלחנת מוזיקה - אבי בללי, עיצוב תאורה - אבי יונה בואנו (במבי), עיצוב תנועה - סלי אן פרידלנדר.
שחקנים: ורשינין - נעם בן אזר, מאשה - נועה ברקאי, אולגה - רינת הרדוף, קוליגין - עמנואל חנון, נטשה - קארין טפר, אנדרי - צבי סהר, פדוטיק/פרפונט - גיא סלמן, טוזנבך - עופר עמרם, אנפיסה - עידית צור, אירינה - מיכל קלמן, סוליוני - מאיר שובל, צ'יבוטיקין - ערן שראל.
8. תיאטרון אנסמבל הרצליה - ספטמבר 2010
יוצרים: במאית - אופירה הניג, מתרגם - שמעון בוזגלו, עיצוב תלבושות - דינה קונסון, עיצוב תאורה - רוני עובדיה.
9. קופרודקציה של תיאטרון הבימה בשיתוף תיאטרון הקאמרי - 6 באפריל 2017
יוצרים: מתרגם ובמאי - חנן שניר, עיצוב תפאורה ותלבושות - פולינה אדמוב, מוזיקה מקורית - יוסי בן נון, עיצוב תאורה - מאיר אלון, תנועה - מירי לזר.
תזמורת: קרן יער - צביקי מורן, חצוצרה - שוקי וולפוס, חצוצרה - דן ורון, טובה - דודו בוך, טרומבון - לואיזה סלומון.
אנטון צ'כוב, שלוש אחיות, עברית: ערן בניאל, ספריית התיאטרון של בית צבי, 1991, 1998.
צ'כוב, שלוש אחיות: דרמה בשלוש מערכות, נוסח עברי: שמעון בוזגלו, הוצאת אור עם, תשע"א 2010.
שלוש הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת הישראלית קרולינה.
הוא יצא לאור ב־31 בינואר 2017 על ידי הליקון.
מהאלבום יצאו הסינגלים "ענן" (שלווה בקליפ בהשתתפותו של השחקן שלמה בראבא) ו"מלאך".
"ענן" הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד השבועי של רשת ג' ולמקום השלישי במצעד הישראלי השבועי של מדיה פורסט, ו"מלאך" הגיע בשיאו למקום השלישי ברשת ג' ולמקום התשיעי במצעד "מדיה פורסט".
לעבודה על האלבום קדמו שני אירועים משמעותיים בחייה האישיים של קרולינה: ההיכרות עם בן זוגה, ולידת בנה.
אירועים אלה השפיעו הן על תוכן האלבום הן על קביעת שמו: , הסבירה.
עוד הוסיפה שהאלבום "נכתב גם ממקומות של המון פחד מהדבר החדש הזה".
אחרי הלידה סבלה קרולינה ממשבר יצירתי.
אז הכירה את אדריאן יאנג: יאנג, מפיק R&B אמריקאי מוערך, הגיע לתל אביב לתקלט במסיבה והוזמן להופעה של "קותימאן אורקסטרה" ("התזמורת של קותימן", איתה הופיעה קרולינה רבות באותה תקופה).
למחרת נאמר לה שיאנג ראה אותה, "התלהב ממנה קשות ואף חלם על הקול שלה בלילה".
יאנג הזמין אותה "לדבר בדחיפות".
אחרי שבועיים טסה ללוס אנג'לס כדי לעבוד ולהקליט שירים איתו ועם עלי שהיד מוחמד (תקליטן היפ הופ, מפיק, וראפר אמריקאי – חבר "א טרייב קולד קווסט") לפרויקט החדש שלהם.
במשך שהותה בארצות הברית עבדה עם שמות עולמיים מוכרים: היא שרה דואט עם בילאל חסאני וקיבלה תגובות אוהדות מטאליב קוולי, ואף מקנדריק לאמאר.
לאחר שהפרויקט הסתיים שבה קרולינה לישראל, וגילתה ששבה אליה התשוקה ליצירה:
קרולינה רצתה (והתקשתה) למצוא מפיק לאלבום שיהיה אכפתי גם מבחינה אישית – "אבא", כלשונה, ורונן סאבו הציע להיות ה"אבא".
קרולינה ביקשה ממנו לעשות אלבום "שלא יחדש שום דבר, אבל גם לא יקרוץ לסאונד של הסבנטיז", ושיעביר את תחושותיה בכנות.
יציאת האלבום נדחתה מכיוון שכמחצית מהנגנים הקבועים שלה קיבלו מדודו אהרון הצעות כספיות גדולות יותר, ועזבו אותה כדי להצטרף ללהקה שלו.
באלבום בולטים שיתופי פעולה רבים של קרולינה עם חברים ושותפים לשעבר: שותפותיה להבנות נחמה, דנה עדיני ויעל דקלבאום, תורמות קולות רקע בכמה שירים, שיר אחד מגיע מיאיא כהן אהרונוב (אליו חברה בילדי בית העץ), אחרים מאלרן דקל (פאנקנשטיין) ושיר אחד מדרור קרן ("היכנע").
"שלוש" הוא האלבום הראשון של קרולינה שיצא גם בפורמט ויניל.
מתן שרון, מבקר Time Out תל אביב, כתב על קרולינה שהיא ו.
שי להב, מבקר ynet, כתב:
סער גמזו, מבקר ישראל היום, בביקורת על האלבום ומופע ההשקה, כתב:
קרן אברץ (קרולינה) – כל המילים והלחנים למעט היכן שצוין, עיבוד, זִמרה, קולות, גיטרה, גיטרה חשמלית, נבל, קלימבה, כלי הקשה נוספים
רונן סאבו – עיבוד, סינתיסייזר, קסילופון, כלי הקשה, פעמונים, אם.
, שותף בהלחנת "מלאך", "תן לי רגע", "תאהב אותי", "היהלום שבלב", שותף במילות "זוהר הקטבים"
יואב ליפקין – שותף במילות "טסת לחלל", "עולמו הפנימי של החלל החיצון", "היהלום שבלב"
מאיר גולדברג – שותף במילות "עולמו הפנימי של החלל החיצון", "טסת לחלל"
אופיר קותיאל – סינתיסייזר, אורגן, גיטרה, שותף בהלחנת "מלאך", "היהלום שבלב"
שי פרץ – גיטרה, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית
עמרי בר – פסנתר פנדר רודס, פסנתר, סינתיסייזרים, אורגן, פעמון, עיבוד כלי מיתר
אור גרפינקל – גיטרה אקוסטית, גיטרת חלליות, סינתיסייזר, עיבוד כלי מיתר, שותף בהלחנת "תן לי רגע"
סנגיט סגל – כלי הקשה
ברק קרם – כלי הקשה נוספים
אורן צור – כינור, ויולה
אבנר קלמר – כינור, ויולה
דודוש קלמס – קלידים ב"יש בי"
דנה עדיני – קולות ב"מלאך", "טסת לחלל", "תן לי רגע"
יעל דקלבאום – קולות ב"מלאך", "טסת לחלל", "תן לי רגע"
אלרן דקל – לחן ל"היכנע", קולות ב"היכנע", לחן ל"תאהב אותי" (בשיתוף קרולינה וסאבו), מילים ל"תאהב אותי" (בשיתוף קרולינה), לחן ומילים ל"מה השתנה"
דרור קרן – מילים ל"היכנע"
יאיא כהן אהרונוב – לחן ומלים ל"יש בי", שותף בהלחנת "עולמו הפנימי של החלל החיצון"
גילי יאלו – קולות ב"אור"
סיגל ברה – קולות ב"אור"
לינוי חיון – קולות ב"אור"
עדנה פנטיה – קולות ב"אור"
סיוון דוויט – קולות ב"אור"
ליאת אברהם – קולות ב"אור"
רונן סאבו – הפקה, מיקס
אלדד ברמן – טכנאי הקלטה
ישי בן רפאל – טכנאי הקלטה
אולפן הקלטות – צוללת 2016, ננוריון.
"אולפני זאנג" – הקלטות כלי מיתר לרצועות 6,8 ו־9. "טוקטוק" – הקלטה לרצועה 10.
דניאל ויינברג – עטיפה, עיצוב
בועז מורד – ניהול, ייצוג קרולינה
שלוש-עשרה מקטרות הוא אלבומו השני של המוזיקאי רזי בן-עזר משנת 2006. זהו אלבום אינסטרומנטלי המבוסס על הספר "שלוש עשרה מקטרות" מאת איליה ארנבורג.
באלבום 13 קטעים שכל אחד מוקדש לסיפור אחר ולמקטרת אחרת בספר.
האלבום הוקלט באולפני Step Brother בפורט לודרדייל, פלורידה.
לחנים, הפקה ונגינה בכל הכלים: רזי בן-עזר,
מלבד: תפקידי הכינור והצ'לו שנוגנו על ידי איזבל קנדיס ורביעיית המיתרים של אווגליידס קולג' ותפקידי התופים שנוגנו על ידי ג'יימס ריצ'רדסון.
בהפקה המוזיקלית השתתף בריאן קאמפבל.
שלוש מטבעות במזרקה הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1954 בבימויו של ז'אן נגולסקו .
התסריט מבוסס על הרומן "מטבעות במזרקה" של ג'ון סקונדרי משנת 1952 והוא מספר על שלוש בחורות אמריקאיות העובדות ברומא ומקוות למצוא שם אהבה בעזרת מטבעות שהן מטילות למזרקת טרווי.
שיר הנושא של הסרט זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
הוא מושר בתחילת הסרט על ידי פרנק סינטרה.
השיר זכה לביצועים רבים: "ארבעת האסים", דין מרטין, פט בון, דוריס דיי ועוד.
כן זכה הסרט בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
הסרט מתחיל במבט על מזרקות ברומא וסביבותיה כמו מזרקת טרווי, וילה ד'אסטה ווילה בורגזה כששיר הנושא מושר בפי פרנק סינטרה.
מריה ויליאמס (מגי מקנמרה) מגיעה לרומא כדי לעבוד כמזכירה בחברת הפצה אמריקאית.
בנמל התעופה מקבלת אותה אניטה הצ'ינס (ג'ין פיטרס) שאותה אמורה מריה להחליף.
אניטה אומרת לה כי היא עומדת לחזור לארצות הברית שם מחכה לה ארוס.
הן נוסעות ל"וילה עדן" שם הן עתידות להתגורר ביחד עם פרנסס (דורותי מקגוויר) העובדת זמן ממושך כמזכירה של סופר אמריקאי בשם שדוול (קליפטון וב).
היא מאוהבת בו אבל הוא לא שם לכך לב.
הן נוסעות ביחד לרומא ועוצרות במזרקת טרווי.
פרנסס ואניטה אומרות למריה כי לפי האגדה, כל מי שזורק מטבע למזרקה ומבקש לחזור לרומא, יתמזל מזלו.
מריה ופרנסס זורקות מטבע למזל ואניטה לא זורקת כי היא מתעתדת לעזוב את רומא.
אניטה מתאהבת במקום עבודתה בג'ורג'ו ביאנקי (רוסאנו בראצי), גבר איטלקי נאה ממשפחה כפרית ענייה החוסך כסף כדי ללמוד משפטים.
היא מבקרת בבית משפחתו הכפרית ואהבתה מתגברת.
מנהל סוכנות ההפצה שאסר על העובדים האיטלקים לצאת עם המזכירות האמריקאיות מגלה זאת ומפטר את ג'ורג'ו.
אניטה מגיעה לביתו הדל של ג'ורג'ו והוא מודיע לה כי בגלל מצבו לא יוכלו שוב להיפגש.
מריה מכירה רוזן איטלקי עשיר ויפה תואר בשם דינו (לואי ז'ורדן).
דינו ידוע כרודף נשים וכמו שהוא נוהג עם אחרות הוא מזמין את מריה לוונציה אליהם מתלווה גם פרנסס לחוסר שביעות רצונו של דינו.
מריה לומדת את כל בחירותיו של דינו באוכל ביין ובנגינה בפיקולו.
הוא מתלהב ממנה אבל כשהיא מגלה לו כי אין להם באמת תחביבים משותפים, הוא כועס על ששיקרה לו ונפרד ממנה.
פרנסס המאוהבת בשדוול מודיעה לו כי החליטה לעזוב אותו ולחזור לארצות הברית.
שדוול אומר שהוא קשור אליה ומוכן להתחתן איתה.
למחרת הוא מגלה שהוא חולה במחלה קשה ועליו לחזור לארצות הברית לטיפול נסיוני אם רצונו לחיות.
הוא מבטל את הסכמתו לנישואין אך פרנסס מגלה את הסיבה ולאחר ששניהם שותים לשכרה הוא מתרכך.
הוא משכנע את דינו לחזור למריה ואת מנהל סוכנות ההפצה לקבל את ג'ורג'ו.
אניטה ומריה אורזות מזוודות בדרך לשדה התעופה כשלפתע מתקשרת פרנסס ומבקשת מהם להיפגש ליד מזרקת טרווי.
כשהן מגיעות המזרקה ריקה ממים אך לפתע היא מתחילה להתמלא כששלושת הגברים, שדוול, דינו, וג'ורג'ו מגיעים ומחבקים את אהובותיהם.
שלוש הוא ספר בסוגת הספרות הבלשית מאת דרור משעני שזה לו ספרו הרביעי בסוגה זו.
הספר יצא לאור בישראל בשנת 2018 בהוצאת אחוזת בית.
הוא תורגם לגרמנית בשנת 2019, זכה בפרס הגרמני לספרות בלשית והופיע כ-20 שבועות ברשימת רבי המכר של העיתון "דר שפיגל".
הספר הופיע ברשימה הקצרה של המועמדים לפרס ספיר לשנת 2019.
"שלוש" מתמקד בעלילותיהן ודמויותיהן של שלוש נשים שונות לחלוטין אישה מרעותה שדבר אחד מקשר ביניהן.
האישה הראשונה, אורנה, היא מורה, גרושה טרייה ופגועה שמנסה לשקם את חייה וחיי בנה בתנאים החדשים שנכפו עליה.
האישה השנייה היא אמיליה, מטפלת בקשישים, עובדת זרה מריגה שמחפשת בית וסימן מאלוהים.
האישה השלישית, נשואה ובעלת משפחה, מחפשת דבר אחר.
שלושת האפרסקים שמופיעים על עטיפת הספר לקוחים מציור של אדריאן קורט מהמאה ה-17: שלושה אפרסקים על מדף אבן כשמעליהם מרחף פרפר נקבה סקרן.
דרור משעני נפרד בספר זה מהבלש החוקר אברהם אברהם שחקר את תעלומות הפשע בשלושת ספריו הקודמים של משעני, ומתמקד יותר בשלוש הנשים המופיעות בסיפורו ובחיבור הנסתר שביניהן.
בני ציפר מזהה ב"שלוש" את הספר שיביא גל חדש בז'אנר של הספרות הבלשית, באותה מידה שמיכאל שלי של עמוס עוז היווה רומן בסגנון חדש שלא הכתיב רק הוויה ישראלית, אלא התמקד בגיבורים שיכולים לצמוח בכל מקום בעולם.
משעני, טוען ציפר, מוכיח שניתן לכתוב רומן מצליח בלי להתעסק בבעיה הפלסטינית, בשאלת הכיבוש, או בפערים הדתיים והעדתיים.
כמו שאר המבקרים מצביע ציפר על הסתמיות שבעלילה.
הספר מדבר על דמויות וחיים שגרתיים לכאורה של כל המעורבים.
אין תחושה של פשע שאורב באופק, עד כדי כך שהקורא שוכח, כביכול, שהוא קורא מותחן ורק לאחר מעשה מסתבר שהגרעין לפשע ואף לפתרונו, היה טמון בעלילה כל הזמן.
המספר "מטעה" אותנו שמדובר ברומן אהבה סתמי בין שני גיבורים.
"שלוש, בארכיטקטורה המוקפדת שלו, הוא יצירה הכתובה כמחזה שייקספירי, והמתח שבו נבנה שלב אחרי שלב מן הבחירות השגויות שעושים הגיבורים [...] והבחירות השגויות [...] הן כמעט תמיד פרי של עיוורון חברתי ואישי ושל אי יכולת להביט במציאות בעיניים מפוכחות מבעד לתדמיות".
משעני, מצטרף לירוי שופן מהארץ להתרשמות מסתמיותה של העלילה, לא גייס לספרו עלילות דרמטיות כפי שעשתה בספריה אגאתה כריסטי, או סיפורים היסטוריים בנוסח דן בראון שכתב את צופן דה וינצ'י הפופולרי, אלא התמקד בחיים פשוטים שמאפיינים את הגיבורים ואת העלילה.
תלמה אדמון מ"מעריב" מכתירה את "שלוש" כשיא ביצירתו של דרור משעני.
יש בספר קשב לאישיותם של הגיבורים וחייהם, תוך כדי כך שמרכיב המתח נזרע לאיטו "מתוך הסתפקות אמנותית במועט.
למשעני אין תשוקה ללכוד את הקורא בשורה הראשונה, אפילו לא בפרק הראשון.
הוא מספר את הסיפור שלו בקצב איטי, על גבול הבנאלי, בשימוש באוצר מילים עניו וקפדני".
הסגנון הפשוט והבלתי מתייפייף של הספר זכה לתשומת לבם של כלל המבקרים.
צור ארליך מביע דעה מנוגדת.
הוא מסכים שהספר הוא מותחן מוצלח, שכתיבתו של משעני חסכונית ונקייה ושהספר אינו משעמם.
ואולם, לדעתו משעני לא המציא דבר חדש; הוא משתמש בכלים שהומצאו בז'אנר בן מאה וחמישים שנים.
זהו, לדעתו, פשוט מותחן מוצלח ותו לא, ואין הוא ראוי לשבחים המופלגים שהעניקו לו מבקרים אחרים.
"כבן נאמן" לז'אנר הבלשי, הספר לא גילה דבר שלא היכרנו כבר על הרוע האנושי, מסביר ארליך את הסתייגותו מהתפעלותם של המבקרים.
שלוש, שתיים, אחת - פינגווינים!
תחילה, ששת הפרקים הראשונים של הסדרה הופצו בארצות הברית ב-VHS וב-DVD החל מ-14 בנובמבר 2000 עד 1 ביולי 2003, ולאחר מכן כל פרקי הסדרה שודרו בערוץ Qubo, החל מ-6 בספטמבר 2006 עד 13 בנובמבר 2008. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 2008 בחינוכית.
לסדרה הופקו שלוש עונות הכוללות 27 פרקים (כאשר אחד מהם הוא פרק ספיישל) באורך 22 דקות.
הסדרה עוקבת אחר שני אחים תאומים, ג'ייסון ומישל, אשר מבלים את חופשת הקיץ שלהם אצל סבתם.
לסבתא של התאומים יש אוסף פסלוני קרמיקה, הכולל פסלון של ארבעה פינגווינים בספינת טילים, אותו קיבלה מבעלה המנוח לכבוד הירח דבש.
בפרק הראשון, ג'ייסון מפיל בטעות את הפסלון, ובמקום להישבר הוא נהפך לאמיתי - ספינת הטילים התחילה לרחף והפינגווינים התחילו לדבר.
בכל פרק בסדרה, אחד התאומים יוצא להרפתקה עם הפינגווינים, אשר בסופה הוא לומד ערכים חדשים.
ג'ייסון – אחיה התאום של מישל.
מישל – אחותו התאומה של ג'ייסון, אשר גדולה ממנו ב-5 דקות.
פידג'ל – אחד מתוך ארבעת הפינגווינים.
ממציא מוכשר של אלפי גאדג'טים מרשימים ומועילים.
זידג'ל – אחד מתוך ארבעת הפינגווינים.
מידג'ל – אחד מתוך ארבעת הפינגווינים.
קווין – אחד מתוך ארבעת הפינגווינים.
סבתא – סבתא של ג'ייסון ומישל, אשר תמיד מביאה להם עצות טובות.
בימוי הדיבוב העברי נעשה על ידי דן שצברג, והפקת הדיבוב נעשתה על ידי רעות סמדר.
דן שצברג – מידג'ל / דמויות שונות
גדי לוי – פידג'ל / דמויות שונות
שאולי הלוי – קווין / דמויות שונות
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית שידור ראשוןשידור אחרוןרשת שידור1614 בנובמבר 20001 ביולי 2003ישירות לווידאו6 בספטמבר 200617 בנובמבר 2006Quboפרק ספיישל2 בדצמבר 20062136 באוקטובר 200812 באפריל 2008372 באוקטובר 200813 בנובמבר 2008
שלוש דקות של נצח הוא ספר מאת אלון אמיר, שנכתב בשנת 2017. הספר מהווה יומן מסע אל מה שנראה כעולם של זוהר, אך מתברר שמאחורי הקלעים התדמית והקלישאות הרווחות בקרב הציבור הרחב, חברי משלחת ישראל לאירוויזיון, מוצאים עצמם במצבים מסכני חיים.
הספר חושף את אחורי הקלעים של האירוויזיון – אירוע המוזיקה הגדול בעולם.
הוא מציץ אל הפוליטיקה הפנימית שמתרחשת בישראל בכל הקשור לתחרות, לפוליטיקה העולמית, לשחיתויות, לרומנים ולמה שקורה בחדרי חדרים.
זוהי הפעם הראשונה בעולם שספר כזה נכתב מתוך חוויות אישיות של משתתף פעיל בתחרות.
הספר מסופר מנקודת מבטו של אלון אמיר, אשר לקח חלק במספר רב של תחרויות אירוויזיון, הוא שימש מספר פעמים כדובר המשלחת הישראלית, הסלובקית והבלארוסית.
כמו כן, שימש כשופט בינלאומי פעמים רבות בקדמי אירוויזיון במספר מדינות באירופה.
לספר יצא גם ספר המשך ב-2022 בשם "זה מה יש".
ינאי טננבאום, איש יחסי ציבור ומי ששימש בעבר כמה פעמים כדובר המשלחת הישראלית לאירוויזיון, מתבקש לקחת חלק בתחרות שתתקיים בבאקו, אזרבייג'ן, מדינה מוסלמית עם גבול פתוח לאיראן.
במסגרת העבודה על התחרות עם הזמרת ירדן עוז, השניים עוברים מסע ארוך ומפותל, הכולל פוליטיקות פנים מערכתיות בישראל, וחווים על בשרם מה המשמעות של להיות ישראלים המייצגים את מדינתם מול אירופה.
המשתתפים במשלחת מאפשרים לעצמם להישאב אל תוך רומנים, לשתות את עצמם לדעת ותוך כדי מצליחים, בדרכם הייחודית והוולגארית, להקסים את הסובבים אותם.
מספר אמנים וכוכבי אירוויזיון כתבו המלצות על הספר, בין היתר ניתן למצוא את מירה עווד, דנה אינטרנשיונל, מורן מזור, אחינועם ניני, שירי הדר (איזבו), אן-מארי דוד, משה דץ, אילנית, אורנה דץ, סאניה ווצ'יץ', שריל בייקר ועוד.
לספר מהדורה באנגלית שתורגם על ידי המתרגמת שרון זינגר בשם Three Minutes of Eternity.
במרץ 2021, לקראת אירוויזיון 2021, יצא הספר לאור גם בשפה ההולנדית.
שלוס פילסק או טירת פילסק היא טירה ליד אוינגן , מחוז גופינגן , באדן-וירטמברג, גרמניה.
שמה של הטירה נגזר מנהר הפילס , אשר נמצא בסמוך.
הטירה מהווה כיום מסעדה, מוזיאון ומרכז תרבות, ובו גם ארכיון מחוז גופינגן.
הטירה המקורית נבנתה במאה ה-13 על ידי ספירת אייכלברג.
ב-1596, הטירה נרכשה על ידי בורקהרד פון ברליכינגן , ושופץ בסגנון הרנסאנס.
ב-1749–1920, הטירה הייתה בבעלות שושלת הבנקאים פון מינץ'.
ב-1971, הטירה נשרפה וספגה נזק בחלקים הדרומיים והמערביים של הטירה.
שחזור הטירה התבצע רק ב-1968–1994, לאחר שנרכשה על ידי מחוז גופינגן באותה שנה.
מאז 2008 הטירה מנוהלת על ידי קרן שלוס פילסק של בנק החיסכון של מחוז גופינגן .
שלוש בנות נועזות הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1948 בצבעי טכניקולור בבימויו של פרד וילקוקס, עם ג'נט מקדונלד, חוסה איטורבי וג'יין פאוול בתפקידים הראשיים.
חוסה איטורבי מופיע בתפקיד עצמו כשחקן, מנצח ופסנתרן.
באחד הקטעים הוא מלווה בנגינה (ביחד עם אחותו אמפרו) וניצוח על תזמורת, את אמן מפוחית הפה לארי אדלר בנגינת הרפסודיה הרומנית של אנסקו.
העלילה הרומנטית היא על אם גרושה שרוצה לפתוח פרק ב' בחייה אבל שלוש בנותיה רוצות להחזיר את אביהן אליה.
לואיז מורגן (ג'נט מקדונלד) היא אם יחידנית שמגדלת את שלוש בנותיה - טס (ג'יין פאוול), אילקה (אן טוד) ואליקס (אלינור דונהיו).
לפרנסתה היא עובדת בכתב עת לעיצוב מודרני.
היא נמצאת במתח ומתלוננת על חולשה.
היא גם מאחרת לטקס הגמר של טס.
רופא המשפחה אומר לבנות המודאגות כי אמם זקוקה לחופשה.
לואיז מסרבת, אך הבנות לוחצות עליה ואומרות כי יתנהגו יפה ואין לה ממה לחשוש.
לואיז מזמינה שייט וחופשה בקובה.
אבי הבנות נמצא באפריקה זמן ממושך.
הבנות רוצות שיחזור לניו יורק להתאחד עם לואיז.
הן מגיעות לבוס שלו רוברט נלסון (אדוארד ארנולד) ומשכנעות אותו שיחזיר את אביהן לניו יורק.
בינתיים פוגשת לואיז בספינה את חוסה איטורבי שנוסע למסע קונצרטים בהוואנה.
הוא מתאהב בה ממבט ראשון ומנגן לכבודה את "חלום האהבה" של פרנץ ליסט.
איטורבי מחזר בלהט אחרי לואיז, והיא מהססת אך לבסוף מסכימה להצעתו להתחתן והם מתחתנים וחוזרים לניו יורק.
לואיז חוששת איך יקבלו הבנות את נישואיהם ומחליטה שבשלב ראשון איטורבי יוצג רק כ"ידיד".
הבנות מקבלות את איטורבי בקרירות מופגנת.
הן לא אוהבות את הנגינה הקלאסית שלו ושרות את Route 66 והוא מוכיח להן שהוא גם יודע לאלתר את המנגינה הזאת.
הן מספרות ללואיז על תוכניתן להחזיר את אביהן.
לואיז כועסת עליהן מאוד ואומרת שזה לא מעיניינן וכי אביהן נטש אותן ולא התעניין בהן, וכי היא ואיטורבי נשואים.
איטורבי נעלב מיחס הבנות ועוזב את המשפחה.
מצב רוחה של לואיז מידרדר והבנות חשות בכך ומבינות שטעו.
הן מבקשות ממר נלסון לעצור את הגעת אביהן לניו יורק ואז גם מתברר שאביהן נשוי כבר שלוש שנים.
הבנות מגיעות לאיטורבי ומתחננות שיחזור למשפחה, והוא לא יכול לעמוד בהפצרותיהן וחוזר.
כולן נהנות להיות בקונצרט ולשמוע את לארי אדלר המנגן במפוחית פה את הרפסודיה הרומנית מס'1 של אנסקו בלווי תזמורת עליה מנצח איטורבי ומנגן בפסנתר ביחד עם אחותו אמפרו.
בבית כולן שרות ביחד בסוף הטוב כשאיטורבי מלווה אותן בפסנתר.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'נט מקדונלדלואיז מורגןחוסה איטורביבתפקיד עצמוג'יין פאוולטס מורגןאן טודאילקה מורגןאלינור דונהיואליקס מורגןאדוארד ארנולדרוברט נלסוןלארי אדלרבתפקיד עצמואמפרו איטורביבתפקיד עצמהפסנתרנית
מעשיית שלוש השפות (במחקר: הטיפוס הפולקלורי Aa Th 671) היא סיפור פולקלור אירופאי המספר על ילד שידע את שפת החיות , הסיפור הודפס בספר המעשיות של האחים גרים כמעשייה מספר 33.
בנדודיו הגיע לרומא ונבחר לאפיפיור הודות ליונה שנחה על כתפיו.
בחלק מהגרסאות האב מת לאחר המפגש, בגרסתם של האחים גרים ההורים כלל לא נפגשים עם בנם והסיפור מסתיים בבחירתו של הילד לאפיפיור.
ארנה ותומפסון מסווגים את הסיפור לקבוצת "כח ידיעה על טבעי - ידיעת שפת החיות", זאת בגלל שליטת הנער בשפת החיות.
עם זאת, יש חוקרים המערערים על קביעה זו וטוענים כי ידיעת שפת החיות היא מוטיב משני בסיפור, ומשייכים את הסיפור לקטגוריית "סיפורי נבחרים", לשיטתם, מגדיר מיון זה את תבנית העומק של הסיפור.
יוסף במברגר עסק רבות בחקר הגרסאות השונות של הסיפור וההבדלים ביניהם, הוא מבחין בחמש גרסאות שונות שנפוצו באירופה, לבד מגרסתם של האחים גרים.
שלוק רוק היא להקת רוק יהודית אמריקאית־ישראלית, אשר התגבשה בדצמבר 1985 ונוסדה רשמית בתחילת 1986. את הלהקה מוביל הזמר לני סולמון, בעיקר ביצירת פרודיות בעלות אופי דתי באמצעות שינוי מילותיהם של להיטים.
נכון לשנת 2022 הלהקה הוציאה 39 אלבומים וקיימה מעל 2000 קונצרטים.
המוזיקה שלהם היא עירוב של פרודיות לשירי רוק־פופ ושירים מקוריים באנגלית ובעברית.
המטרה המוצהרת של הלהקה היא להפיץ גאווה יהודית, זהות ומודעות בכל רחבי הקהילה היהודית במטרה לדאוג להמשכויותה של הקהילה.
סולמון והלהקה מסתובבים בקהילות יהודיות ברחבי העולם ומנגנים בקונצרטים, בבתי ספר ובאירועים יהודיים.
לפי דברי סולומון, בדצמבר 1985 נשכר אולפן ההקלטות ברחוב 39 בניו יורק, למשך שבועיים, בין השעות חצות ל־8:00 כדי לחסוך בהוצאות.
זמן קצר לאחר מכן, בינואר 1986 יצא אלבומם הראשון "Learning is Good".
ההצלחה המפתיעה של האלבום גרמה לסולמון לעזוב את עבודתו כרואה חשבון ולהתמקד במוזיקה.
האלבום "כמעט בברודוויי" (Almost on Broadway, 2003) כולל שירים המבוססים על מחזמרים, כמו "Soup and Challah" המבוסס על "סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס" ממרי פופינס ו"Tekiah" המבוסס על השיר "מריה" מסיפור הפרברים.
בשנת 2010 יצא לאור האלבום "A Shabbat in Liverpool", הכולל שירי שבת ללחני הביטלס.
חברי הלהקה המקוריים היו: לני סולומון (שירה, קלידים), יונה לויד (גיטרה), גארי וולין (תופים), מארק סקייר (בס), מארק אינפילד (סקסופון, קלידים, כלי הקשה) ודני בלוק (סקסופון, כינור).
הלהקה משתמשת בנגנים מקומיים בסיבובים ברחבי העולם.
מאז פרוץ מגפת הקורונה נערך שידורי חי של לני סולמון פעם בשבוע.
שלוק רוק יוצרת פרודיות ללהיטים, באמצעות שינוי המילים לכאלו בעלות אופי יהודי־דתי, כדי לחנך ולשעשע באמצעות הפרודיה.
בשנת 1987 הוציאה הלהקה את הבלדה "Minyan man", אשר חודש בגרסת אקפלה בשנת 2015 עם להקת המכביטס.
שלונסק ורוצלב (בפולנית: Śląsk Wrocław) הוא מועדון כדורסל פולני מ המשחק בליגת העל הפולנית בכדורסל.
הקבוצה, שנוסדה ב-1948, היא הקבוצה הפולנית המעוטרת ביותר, עם 18 אליפויות ו-14 גביעים.
מאז נוסדה מחלקת הכדורסל ב-1948, שלונסק ורוצלב היה המועדון המעוטר והמוכר ביותר בכדורסל הפולני וזכה באליפות הליגה הפולנית 18 פעמים, בהן חמש רצופות (1998–2002).
בשנת 2008 נכנס המועדון לקשיים כלכליים חמורים, שהביאו לכך שהקבוצה הוצאה מליגת הכדורסל הפולנית.
בעונת 2013/14, לאחר שנים של ניסיונות בנייה מחדש בליגה השנייה והשלישית, חזר המועדון לליגת העל וזכה ב.
בעונת השתתפה הקבוצה בעונת הבכורה של היורופקאפ, אך בסיומה שוב ירדה לליגה השלישית בשל בעיות כלכליות.
הקבוצה חזרה לליגה הראשונה בעונת 2019/20, ובעונה שלאחר מכן סיימה במקום השלישי בליגה, הפעם הראשונה מזה 11 שנים בה סיימה באחד משלושת המקומות הראשונים.
בעונת הופיע הקבוצה לראשונה ביורוקאפ, בו הודחה בשמינית הגמר, וזכתה באליפות ה-18 בתולדותיה.
שלוש ארבע לעבודה היא סדרת טלוויזיה ישראלית חינוכית לילדים, המשודרת החל מ-10 בנובמבר 2013 בערוץ ניק ג'וניור ללקוחות HOT.
בכל פרק בשתי העונות הראשונות, מתארחים ילד או ילדה אחרים הנפגשים עם בעלי מקצוע שונים ליום עבודה שגרתי.
במהלכו הם לומדים על חשיבות המקצוע, במה משתמשים בו, מה קשה בו ומה כיף.
בכל פרק החל מהעונה השלישית מתארחים שני כוכבי הסדרה "צוות הצלה" ואחיהם הנפגשים עם בעלי מקצוע שונים ליום עבודה שגרתי.
מספר הפרק(בסדרה) מספר הפרק(בעונה) שם הפרק תאריך שידור מקורי 11בתחנת הכיבוי10 בנובמבר 201322בספארי11 בנובמבר 201333בשדה התעופה12 בנובמבר 201344ברפת13 בנובמבר 201355ברכבת14 בנובמבר 201366במגרש הכדורגל17 בנובמבר 201377שייט בספינה18 בנובמבר 201388בחברת החשמל19 בנובמבר 201399במאפייה20 בנובמבר 20131010במקשת האבטיחים21 בנובמבר 20131111בחוות הסוסים24 בנובמבר 20131212בסוכת המציל25 בנובמבר 2013
מספר הפרק(בסדרה) מספר הפרק(בעונה) שם הפרק תאריך שידור מקורי 131חקלאי26 בדצמבר 2016142עיצוב אופנה27 בדצמבר 2016153כדורסל28 בדצמבר 2016164בדואר29 בדצמבר 2016175במפעל מלט1 בינואר 2017186בגלידריה2 בינואר 2017197במוסך3 בינואר 2017208אילוף כלבים4 בינואר 2017
מספר הפרק(בסדרה) מספר הפרק(בעונה) שם הפרק תאריך שידור מקורי 211ממתקים בעבודת יד31 בדצמבר 2023222בן ובת הים1 בינואר 2024233הכלב של המשטרה2 בינואר 2024244סנפלינג3 בינואר 2024255צוללים4 בינואר 2024266מטפלים בחיות החווה7 בינואר 2024
שלושת הבישופויות היו מחוז של ממלכת צרפת שהורכבו מהדיוקסיות מץ, ורדן וטול בתוך אזור לורן.
שלוש הדיוקסיות היו נסיכים-בישופים של האימפריה הרומית הקדושה עד שנכבשו על ידי צרפת אנרי השני בין אפריל ליוני 1552. בתום מלחמת שלושים השנים, הם נמסרו רשמית לצרפת על ידי שלום וסטפאליה ב-1648.
לא מרוצים מהצו הזמני שקבע קרל החמישי בדיאט של אוגסבורג ב-1548, המורדים היו מלאים בהחלטה להגן על הפרוטסטנטיות, ולא פחות מכך – האוטונומיה שלהם נגד הסמכות המרכזית הקיסרית.
הם הסכימו ליצור קשרים עם המלך הצרפתי הקתולי אנרי השני, תוך התעלמות מדיכוי ההוגנוטים הפרוטסטנטים.
בסתיו הכריז אנרי מלחמה נגד קרל החמישי והתכונן לצעוד נגד האימפריה עד לנהר הריין.
ב-15 בינואר 1552 הוא חתם על הסכם שאמבור עם מוריץ מסקסוניה ובעלי בריתו הפרוטסטנטיים, לפיו קיבל לגיטימציה לכיבושים הצרפתיים מבעוד מועד.
הנסיכים הכירו בשלטונו של המלך כ"משנה של האימפריה" על הערים הקיסריות מץ, טול וורדן, כמו גם קמברה "וערים אחרות של האימפריה שאינן דוברות גרמנית".
ביום ראשון של הדקלים 1552 כוחות צרפתים בפיקודו של אן דה מונמורנסי בהתקפת פתע עברו לתוך חומות מץ, ולאחר מכן כבשו את טול ב-13 באפריל.
לאחר מכן פנה אנרי נגד נאנסי בירת לורן, שם חטף את הדוכס הקטין קרל השלישי לחצר המלוכה הצרפתית בפריז.
ב-18 באפריל חגג המלך את כניסתו למץ ולאחר התקפה כושלת על העיר הקיסרית שטרסבורג, חזר מהריין כדי לעבור לוורדן ב-12 ביוני.
באותה תקופה כבשו הצרפתים את שלוש הערים הקיסריות וכן את שטח הנסיכים-בישופים שמסביב.
המלך אנרי השני השאיר חיל מצב קבוע בכל אחת מהערים והכפיף בהדרגה את אזרחיהן לסמכותו המלכותית.
בייחוד בני העיירה מץ הגישו מספר עתירות לדיאט הקיסרי, אולם, החזרת שלושת הבישופויות האבודות כבר לא הייתה הדאגה העיקרית של האימפריה המתפוררת במהלך הווידוי המתמשך.
ביוזמתו של הקרדינל רישלייה, קיבלו שלושת הבישופויות אוטונומיה מסוימת עם פרלמנט פרובינציאלי שהותקן ב-1633 במץ, שנשלט על ידי הפטריציאטה של העיר.
המהומות האזרחיות פחתו ככל שהערים שגשגו תחת השלטון הצרפתי, אם כי יישום מס המלח עורר אי שקט במץ.
כשהמלך לואי ה-14 עלה לכס המלכות ב-1643, הוא אישר את הפריבילגיות של אזרחי מץ, טול ו-ורדן כ"נתיניו הטובים והנאמנים".
לאחר שרכישת שלושת הבישופויות הוכרה לבסוף על ידי האימפריה הרומית הקדושה בשלום וסטפאליה של 1648, שטחו של המחוז הורחב עוד יותר על ידי חלקים מדוכסות לוקסמבורג סביב טיונוויל (דידנהופן), שנמסרה לצרפת על פי הסכם הפירנאים ב-1659 וכמה כפרים בלורן שסופחו ב-1661.
הבישופות של סן-דיה, שנוצרה ב-1777 ונקראת לפעמים "הבישוף הרביעי של לורן" (" le Quatrième Évêché lorrain"), אינה קשורה היסטורית לשלוש הבישופויות.
שלוש השנים הליברליות (בספרדית: Trienio Liberal) הייתה תקופה של שלוש שנים בהיסטוריה המודרנית של ספרד בין 1820 ל-1823, כאשר ממשלה ליברלית שלטה בספרד לאחר מרד צבאי בינואר 1820 אשר הובל על ידי לוטננט קולונל רפאל דל רייגו כנגד שלטונו המוחלט של פרננדו השביעי.
ב-1823, באישור מלכי אירופה, פלש צבא צרפתי לספרד והחזיר לשלטון את כוחו המוחלט של המלך.
פלישה זו ידועה בצרפת בשם "המשלחת הספרדית" () ובספרד בתור "מאה אלף בני לואי הקדוש".
המהפכה של קאבסאס דה סן חואן
המלך פרננדו השביעי סירב לקבל את החוקה הספרדית הליברלית מ-1812 ובשל כך עורר אי שקט נרחב, במיוחד בצבא.
המלך ביקש להחזיר את השליטה של ספרד במושבות הספרדיות ביבשת אמריקה שהתקוממו זמן קצר קודם לכן בהצלחה, וכתוצאה מכך שללו מספרד מקור הכנסה חשוב.
בינואר 1820, חיילים שהתאספו בעיר קַדִיס לקראת משלחת לדרום אמריקה מרדו, בשל שכרם הלא סדיר, מזון ירוד ותנאי מגורים קשים.
בהנהגת רפאל דל רייגו, הם נשבעו אמונים לחוקת 1812 ותפסו את מפקדם.
לאחר מכן, עברו כוחות המורדים לסן פרננדו הסמוכה, שם החלו בהכנות לצעדה לעבר הבירה מדריד.
למרות נחיתותם המספרית של המורדים, קיבל פרננדו את החוקה ב-9 במרץ 1820, העניק סמכויות לשרים ליברליים והחל את התקופה שמכונה "שלוש השנים הליברליות" (el Trienio Liberal), תקופה של שלטון ליברלי.
עם זאת, ברחבי ספרד וגם בשאר אירופה התרבו מזימות פוליטיות מימין ומשמאל.
מהפכנים ליברלים הסתערו על ארמון המלך ותפסו את פרננדו השביעי, שהיה למעשה אסיר בידי הקורטס במשך שלוש השנים הבאות, ופרש לארנחואס.
בבחירות לקורטס חנרלס בשנת 1822 ניצח רפאל דל רייגו.
תומכי פרננדו התייצבו באורחל, נטלו נשק וכוננו ממשל אבסולוטי, עוצרות אורחל.
תומכי פרננדו, בליווי המשמר המלכותי, ביצעו מרד במדריד שנדכא בידי כוחות הממשלה החדשה ותומכיה.
חרף התבוסה, התפשטה מלחמת אזרחים בחבלי קסטיליה, טולדו ואנדלוסיה.
שלוש שנות שלטון ליברלי (שלוש השנים הליברליות) באו לאחר מכן.
ממשלה פרוגרסיבית ארגנה מחדש את ספרד ל־52 פרובינציות ותכננה לצמצם את האוטונומיה האזורית שאפיינה את הבירוקרטיה הספרדית מאז השלטון ההבסבורגי במאות ה־16–17. התנגדות מהאזורים הנפגעים, במיוחד אראגון, נווארה וקטלוניה, השתלבה באיבה של המלך לשלטון הליברלי.
המדיניות האנטי־כנסייתית של הממשלה יצרה חיכוכים עם הכנסייה הקתולית, וניסיונות להביא תיעוש הרחיקו את גילדות בעלי המלאכה.
האינקוויזיציה הספרדית, שבוטלה קודם בידי ז'וזף בונפרטה ובידי הקורטס של קדיס בזמן הכיבוש הצרפתי, בוטלה שוב – מה שגרר האשמות שהממשלה אינה אלא "מזדהים עם הצרפתים" (afrancesados), שרק שש שנים קודם לכן נאלצו לצאת מהארץ.
ליברלים רדיקליים ניסו למרוד נגד עצם רעיון המלוכה, גם אם כוחו של המלך היה מצומצם.
ב־1821 דוכא המרד, אך הדבר המחיש את השבריריות של הברית שהחזיקה את הממשלה.
ב־1823 נבחרה ממשלה ליברלית רדיקלית, והדבר ערער עוד יותר את היציבות בספרד.
הצבא, שנטיותיו הליברליות הביאו את הממשלה לשלטון, החל להסס כשלא נרשם שיפור בכלכלה.
באותה שנה מרד במדריד נאלץ להיות מדוכא.
הישועים, שגורשו בידי קרלוס השלישי במאה ה־18 ושוקמו בידי פרננדו לאחר חזרתו לשלטון, גורשו שוב.
בתקופה זו חי פרננדו (עדיין ראש המדינה באופן רשמי) למעשה במעצר בית במדריד.
קונגרס וינה, שחתם את מלחמות נפוליאון, ייסד את "שיטת הקונגרסים" לשמירה על יציבות אירופה.
בתחילה סירבו רוסיה, אוסטריה ופרוסיה לסייע לפרננדו נגד המהפכנים ב־1820, אך ב־1822 ה"קונצרט של אירופה" חשש כל כך מהעמידות של ספרד הליברלית, עד שהיה מוכן להתערב לטובתו.
בשנת 1822 אישר קונגרס ורונה לצרפת להתערב.
לואי השמונה עשר, מלך צרפת שמח לשים קץ לניסוי הליברלי הספרדי, ושלח צבא עצום – "מאה אלף בני לואי הקדוש" – שחצה את הפירנאים באפריל 1823. הצבא הספרדי, שסבל מחלוקות פנימיות, כמעט ולא התנגד.
הצרפתים כבשו את מדריד והשיבו את פרננדו למעמד של מונרך אבסולוטי.
תקוות הליברלים ל"מלחמת עצמאות ספרדית חדשה" נגוזו.
במדיניות כלפי אמריקה, בתקופה האבסולוטית, החליפה הממשלה את הדיכוי הפוליטי במשא ומתן.
במקום לשלוח חיילים, נשלחו נציבים במטרה לשכנע מנהיגי העצמאות להכיר בריבונות ספרד בתמורה להכרה בהם.
לשם כך הוכרזה הפסקת אש, כל עוד תתקבל חוקה 1812 – אירוניה, שכן היא עצמה בוטלה בידי פרננדו.
ההצעה כללה הפסקת רדיפות ואמנסטיה כוללת למורדים.
אלא שהנציבים נכשלו, שכן הפטריוטים דרשו הכרה בעצמאותם.
ב־1822, בהתאם לעקרונות קונגרס וינה, פנה פרננדו השביעי בבקשת עזרה משאר המונרכים האבסולוטיים באירופה, והצטרף לברית הקדושה (רוסיה, פרוסיה, אוסטריה וצרפת) לשם השבת האבסולוטיזם.
בצרפת, האולטרה־מלוכנים הפעילו לחץ על לואי השמונה עשר להתערב.
כדי לרסן את התלהבותם, פרש הדוכס דה רישלייה חיילים לאורך הרי הפירנאים כדי למנוע התפשטות הליברליזם הספרדי ו"קדחת צהובה" לתוך צרפת.
בספטמבר 1822 הפכה חגורת ההסגר לחיל תצפית ואז במהירות למסע צבאי.
הברית הקדושה (רוסיה, אוסטריה ופרוסיה) דחתה את בקשת פרננדו, אך "הברית המחומשת" (בריטניה, צרפת, רוסיה, פרוסיה ואוסטריה) בקונגרס ורונה באוקטובר 1822 העניקה לצרפת מנדט להשיב את המלוכה האבסולוטית בספרד.
ב־22 בינואר 1823 נחתם הסכם סודי בקונגרס ורונה, שהתיר לצרפת לפלוש לספרד כדי להשיב את פרננדו השביעי כמלך אבסולוטי.
עם ההסכמה הזו, הכריז לואי השמונה עשר ב־28 בינואר 1823:
שלוקים או פופאייס הוא ממתק קפוא על בסיס מים הדומה לקרטיב.
הוא מיוצר על ידי הקפאת נוזלים בטעמים כגון מיצי פירות או מחית פרי בתוך מעטפת פלסטיק או צינורית פלסטיק, עגולה או שטוחה.
מכיוון שהשלוקים נתונים באריזת פלסטיק אטומה, בניגוד לקרחונים ("קרטיבים"), הם אינם דורשים קירור.
הם גם לא צריכים להיות קפואים בצורה מוצקה כמו קרחונים, וניתן להגישם במרקם רך דומה לזה של ברד.
שלוקים נמכרים במגוון טעמים, בעיקר טעמי פירות או משקאות קלים.
שלוש מילים בודדות הוא סרט מוזיקלי ביוגרפי אמריקאי משנת 1950 בבימויו של ריצ'רד ת'ורפ, עם פרד אסטר, ורה-אלן, רד סקלטון וארלן דאהל בתפקידים הראשיים.
זה סיפור ביוגרפי על הפזמונאי ברט קלמר והמלחין הארי רובי שעבדו בניו יורק בסמטת מחבתות הפח וחברו יחד להיטים רבים.
זה סרטה השלישי של דבי ריינולדס והיא מופיעה בו בתפקיד קטן ביחד עם קרלטון קרפנטר בתפקיד הזמרת הלן קיין כשקולה מדובב על ידי קיין בשיר "I Wanna Be Loved by You" שפורסם אחר כך בביצועה של מרילין מונרו.
פרד אסטר זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט מוזיקלי או קומדיה (הזוכה הראשון בקטגוריה זו).
ברט קלמר (פרד אסטר) הוא זמר ורקדן בלהקת וודביל בניו יורק שם הוא מופיע ביחד עם שותפתו ובת זוגו ג'סי בראון (ורה-אלן).
הוא רוצה להתחתן אתה אך היא מהססת.
ברט מופיע להנאתו גם בתור קוסם בעילום שם ששולף שפנים מהכובע.
העוזר שלו הוא המלחין הארי רובי (רד סקלטון) שמגויס לשמש לו כעוזר על ידי מנהל הלהקה.
רובי משבש לו את כל ההצגה והוא נאלץ לרדת מהבמה בבושת פנים.
הוא נפגע בברכו ונאלץ לנוח ולבטל הופעות לתקופה ארוכה.
כעת הוא מסרב להצעת הנישואיו של ג'סי כי אינו בטוח ביכולתו לפרנס אותה והם נפרדים.
ברט הצולע מתפנה לכתיבת שירים.
במשרד הפקה בסמטת מחבתות הפח הוא פוגש ברובי שמלחין לו שיר שמצליח מאד במכירות והם מתפרסמים.
רובי מתאהב בזמרת טרי לורדל (גייל רובינס) אך היא מעדיפה אחר ולבסוף הוא מתאהב בזמרת איילין פרסי (ארלן דאהל) והם נישאים.
ג'סי מצליחה בהופעותיה, ברט מחלים מפציעתו, נפגש עם ג'סי והם מתפייסים, נישאים וממשיכים להופיע.
ברט מחבר מחזה אך רובי חושב שהוא גרוע ועלול לגרום להם להפסדים ופועל אצל המשקיעים שיידחו אותו.
לאחר שהאמרגן שלהם צ'רלי קופ (קינן ווין) מגלה זאת לברט הוא מאד והם נפרדים לזמן ארוך.
ג'סי ואיילין פועלות לגישור בין הבעלים ומכינים להם הופעה שתשודר ברדיו.
בחוסר רצון הם מגיעים ומשמיעים לקט מהשירים המפורסמים ומסיימים בשיר "שלוש מילים בודדות" (אני אוהב אותך) לקול תשואות הקהל.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותפרד אסטרברט קלמרפזמונאיורה-אלןג'סי בראוןזמרה מדובבת של אניטה אליסרד סקלטוןהארי רובימלחיןקינן וויןצ'רלי קופאמרגןארלן דאהלאיילין פרסיזמרתדבי ריינולדסהלן קייןזמרה מדובבת של הלן קייןגייל רובינסטרי לורדלזמרתגלוריה דהייבןזמרת
ורוצלבסקי קלאב ספורטובי שלונסק ורוצלב ספוקה אקציה (בפולנית: Wrocławski Klub Sportowy Śląsk Wrocław Spółka Akcyjna), הידוע בכינויו שלונסק ורוצלב (בפולנית: Śląsk Wrocław), או בקיצור שלונסק, הוא מועדון כדורגל פולני מהעיר ורוצלב המשחק בליגה השנייה בפולין.
המועדון נוסד ב-1947 ולו שתי זכיות באליפות פולין, ושתי זכיות בגביע הפולני.
המועדון מארח את משחקיו באצטדיון ורוצלב, המכיל 42,771 מקומות.
בשנת 1946 הועבר בית הספר לקציני חבלה מפשמישל לורוצלב.
ב-18 במרץ 1946 הוקם בו מועדון הספורט הצבאי פיונייר ורוצלב (בפולנית: Pionierzy Wrocławia), שכלל מספר מדורים, כדורגל, הוקי, אגרוף וחתירה.
מועדון הכדורגל של פיונייר ורוצלב החל את הופעותיו בליגה ב' של שלזיה תחתית.
הוא סיים את עונת 1946/1947 במקום הראשון ועלה לליגה א' של שלזיה תחתית.
בשנת 1947 עבר בית הספר לקציני חי"ר של הצבא הפולני מקרקוב לוורוצלב.
בבית הספר הוקם מועדון הספורט פודצ'וראז'ק (בפולנית: Podchorążak).
תאריך הקמת המועדון אינו ידוע, אך הוא בהחלט פעל כבר בקרקוב.
בשנת 1947 התאחדו פיונייר ופודצ'וראז'ק (התאריך המדויק של מיזוג זה אינו ידוע).
לכן, 1947 הוכר רשמית כתאריך הקמתה של שלונסק ורוצלב הנוכחית, אך בהתחשב בכך שלאחר המיזוג שיחק המועדון בליגה א' של שלזיה תחתית, אליה זכה לעלות עונה קודם לכן בתור פיונייר ורוצלב, יש הסוברים שה-18 במרץ 1946 צריך להיחשב כתאריך הקמת המועדון.
את עונת 1948/1949 הקבוצה החלה תחת השם פיונייר ורוצלב, אך באפריל 1949 היא שינתה את שמה ללגיה ורוצלב.
בשנים הבאות המשיכה לגיה ורוצלב לשחק בליגה א' של שלזיה תחתית, כשב-1951 השתנה מבנה הליגות בפולין ושלונסק עברה להתחרות בליגה הפולנית השנייה, כששמה השתנה מספר פעמים עד שב-1957 שינתה הקבוצה את שמה לשלונסק ורוצלב.
כאמור החל מ-1951 הקבוצה שיחקה בליגה השנייה והשלישית של פולין לסירוגין, עד שבסיום עונת 1963/1964 שלונסק זכתה באליפות הליגה השנייה ועלתה לראשונה לליגת הפולנית הבכירה.
1965–1973 עלייה ראשונה לליגה הבכירה
ורוצלב, אחת מחמש הערים הגדולות בפולין נאצלה לחכות שני עשורים עד שתיוצג בליגה הפולנית הבכירה.
בליגה השנייה שיחקה שלונסק 4 שנים, כשאת עונת 1972/1973 היא סיימה במקום השני ושבה לליגה הבכירה.
1974–1992 אליפות ראשונה ותור הזהב
העונה הראשונה של שלונסק בבכורה המחודשת שלה בליגה הבכירה לא בישרה על הבאות, כשהיא סיימה את עונת 1973/1974 רק במקום ה-13 בליגה, אך המחצית השנייה של שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 נחשבות לתקופת שיא בתולדות המועדון.
הצלחות גם בליגה וגם בגביע הפולני, שיאי קהל, קבוצות נוער טובות ומשחקים מוצלחים בגביעי אירופה.
את עונת 1974/1975 סיימה שלונסק במקום השלישי בליגה מה שזיכה אותה בכרטיס לגביע אופ"א.
במשחק הבכורה שלה באירופה בעונת 1975/1976 פגשה שלונסק את גאיס משוודיה היא אמנם הפסידה 1–2 בשוודיה, אך במשחק הגומלין בורוצלב היא ניצחה 4–2 ועלתה לשלב הבא.
שם פגשה את רויאל אנטוורפן הבלגית ועברה גם אותה בסיכום צמד משחקים.
בסיבוב השלישי פגשה שלונסק את קבוצת הפאר האנגלית ליברפול לה הפסידה פעמיים והודחה.
בליגה הייתה לה עונה פחות מוצלחת והיא סיימה את העונה במקום ה-7, אך היא זכתה בתואר הראשון בתולדותיה, הגביע הפולני, מה שזיכה אותה בכרטיס לגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1976/1977 בו הגיעה עד רבע הגמר שם הודחה על ידי נאפולי האיטלקית.
גם בליגה הייתה זו עונת שיא עבור שלונסק, כשבסיומה זכתה שלונסק באליפות היסטורית, מה שזיכה אותה בהופעה היסטורית בגביע אירופה לאלופות.
שלונסק פגשה את לבסקי-ספרטק הבולגרית בסיבוב הראשון של גביע אירופה לאלופות אך הפסידה לה בסיכום שני המשחקים והודחה.
בליגה היא סיימה במקום השני.
בשנים הבאות ידעה שלונסק עליות וירידות אך לא הצליחה לשחזר את ההצלחה.
כשבעונת 1984/1985 הקבוצה כמעט ירדה לליגה השנייה.
בעונת 1986/1987 זכה המועדון בגביע הפולני בפעם השנייה בתולדותיו, והוסיף אליו זכייה בסופר קאפ הפולני לשנת 1987 לאחר ניצחון 2–0 על האלופה גורניק זאבז'ה.
שלונסק הפכה להיות קבוצת מרכז טבלה בשנים הבאות, עד שבסיום עונת 1992/1993, סיימה הקבוצה במקום ה-16 (שניים מהסוף), ושבה לליגה הפולנית השנייה לאחר 20 שנה בליגה הבכירה.
1993–2007 השנים הקשות והתדרדרות עד לליגה השלישית
עם השינויים הפוליטיים שעברה פולין לאחר פירוק ברית המועצות מצבו של המועדון החמיר, שכן בשל היותו מועדון צבאי חלק נכבד מתקציבו הגיע מהצבא, והוא הפך לנטל כלכלי וכאמור בסיום עונת 1992/1993 ירד המועדון לליגה השנייה.
בליגה השנייה בילתה הקבוצה שנתיים כשאת עונת 1994/1995 סיימה הקבוצה באליפות ושבה לליגה הבכירה, אך בשנים הבאות הקבוצה לא שמרה על יציבות והתנדנדה בין צמרת הליגה השנייה לתחתית הליגה הראשונה.
בסיום עונת 2001/2002 הקבוצה ירדה פעם נוספת לליגה השנייה.
2007–2013 חזרה לרמות הגבוהות ואליפות שנייה
ב-18 באפריל 2007 התקבלה החלטה על כך שפולין ואוקראינה יארחו את יורו 2012. ורוצלב הוצעה כאחת הערים שיארחו את הטורניר.
ראש עיריית ורוצלב, רפאל דוטקייביץ', ראה בכך הזדמנות לממש את שאיפותיה של העיר כמארחת של אירוע בינלאומי גדול.
עיריית ורוצלב למדה מהניסיון של ערים שאירחו אירועי כדורגל גדולים בעבר, שהצביע על כך שלבניית תשתית המתאימה אך ורק לאליפות אירופה אין היגיון כלכלי.
לכן, בנוסף לתוכניות השקעה הקשורות ישירות להיערכות העיר לאירוח היורו, החלו גם העבודות לפיתוח האצטדיון העירוני וסביבתו לאחר האירוע.
לצורך כך תכננה העירייה לרכוש את שלונסק ורוצלב מבעליה, ולהקים חברה שתבנה ותהפוך לבעלי האצטדיון העירוני.
ובטווח הארוך יותר למצוא בעלים פרטיים ומשקיעים.
במקביל לחיפוש ספונסרים, בעיקר בקרב מוסדות המדינה, כאשר הספונסר הראשי שנמצא היה קונצרן EnergiaPro, מונופול ממלכתי בשוק האנרגיה.
על כן בדצמבר 2007 הוקמה חברה שתבצע את בניית האצטדיון עבור העירייה, ועובדי המועדון הפכו למעשה לעובדי עירייה, ורכישות המועדון הפכו כפופות לדרישות חוק הרכש הציבורי.
פעולות אלו גרמו למספר מחלוקות הן בקרב קהילת האוהדים והן בקרב תושבי ורוצלב.
אוהדים של מועדונים אחרים האשימו את שלונסק (ולכ'יה גדנסק) בהתקדמות לאליטה של הכדורגל הפולני בזכות חסות פוליטית וכספי משלמי המיסים.
את עונת 2007/2008, כאמור סיימה שלונסק במקום השני בליגה השנייה ושבה לליגה הבכירה.
בעונת 2008/2009 החל משא ומתן בין העיר ורוצלב (הבעלים של שלונסק) לבין איש העסקים זביגנייב דרזימלה בנוגע למיזוג של שלונסק עם המועדון דיסקובוליה גרודז'יסק וילקופולסקי, גם הוא מליגת העל הפולנית, כאשר שלונסק הייתה אמורה להתמזג לתוך דיסקובוליה ולשחק תחת הרישיון שלה.
הרעיון זכה למחאה בקרב אוהדי שלונסק.
זביגנייב דרזימלה, לאחר פגישה עם אוהדים, הסכים לוותר על המקום בגביע אופ"א, בו זכתה קבוצתו בעונה הקודמת, ולהירשם לליגה תחת הרישיון של שלונסק, אך למרות זאת המיזוג לא יצא לפועל מסיבות שונות.
בליגה סיימה שלונסק במקום ה-6 ואף זכתה בגביע הליגה הפולנית, שהיה התואר הראשון של הקבוצה מזה 22 שנה.
ב-8 באפריל 2009, חתמה העירייה על העברת רוב מניות הקבוצה לחברה בבעלות איש העסקים זיגמונט סולורוז-ז'אק.
לאחר שתי עונות בינוניות, את עונת 2010/2011 סיימה שלונסק במקום השני בליגה ושבה לשחק באירופה לאחר היעדרות של 24 שנה.
במוקדמות הליגה האירופית הצליחה שלונסק לעבור שני סיבובים אך בשלב הפלייאוף הפסידה לראפיד בוקרשט הרומנית ולא הצליחה להעפיל לשלב הבתים, כאשר במהלך עונה זו נחנך האצטדיון החדש ושלונסק עברה לארח בו את משחקיה, ובסיום העונה זכתה שלונסק באליפות שנייה בתולדותיה.
כשהוסיפה אליה גם זכייה שנייה בסופר קאפ הפולני לאחר שניצחה את מחזיקת הגביע לגיה ורשה.
ב-22 בנובמבר 2013 רכשה העיר ורוצלב 51% ממניות הקבוצה מהחברה של זיגמונט סולורוז-ז'אק ובכך הפכה לבעלים של 100% ממניות המועדון.
בינואר 2014 מכרה העירייה שלוש חבילות מניות של המועדון (16.88% כל אחת) לשלוש חברות שונות.
בליגה סיימה שלונסק במקום ה-15, שלוש נקודות בלבד מעל המקום ה-16 שהוביל לליגה השנייה.
כשגם בעונת 2022/2023 המשיכה שלונסק להתמודד בתחתית ושוב סיימה במקום ה-15 הפעם נקודה בלבד מעל הקו האדום.
עונת 2023/2024 הייתה כבר סיפור אחר לגמרי שלונסק התמודדה בצמרת לאורך כל העונה, סיימה במקום השני עם מספר נקודות זהה לאלופה יגילוניה ביאלסטוק והפסידה את האליפות רק בגלל מאזן פנימי עדיף ליגילוניה במפגשים הישירים בין שתי הקבוצות.
בזכות המקום השני העפילה שלונסק למוקדמות הקונפרנס ליג היא עברה שלב אחד אך הודחה בשלב המוקדמות השלישי על ידי סנט גאלן משווייץ.
גם בליגה היא לא נחלה הצלחה ובסיום עונת 2024/2025 ירדה לליגה הפולנית השנייה לאחר 17 עונות בליגה הבכירה.
למועדון היו שמות רבים מאז הקמתו ב-1947. הם מפורטים להלן;
שלונסק הוא שמה הפולני של שלזיה, האזור ההיסטורי בו שוכנת ורוצלב.
שלונסק נחשבת לאחת הקבוצות האהודות ביותר בפולין.
בתחילת שנות ה-70, אוהדי שלונסק היו מחלוצי ארגוני האוהדים בכדורגל הפולני.
אוהדי שלונסק מכנים עצמם האצילים מוורוצלב.
למועדון האוהדים של שלונסק יש ברית אוהדים עם מועדון האוהדים של לכיה גדנסק, שאיתו אוהדי המועדון מקיימים יחסי חברות מאז 1977. זוהי ברית האוהדים הוותיקה ביותר בכדורגל הפולני.
במהלך עונת 2017/2018, שתי קבוצות האוהדים חגגו את יום השנה ה-40 לחברות שלהן.
משחקים בין השניים נקראים לעיתים קרובות "משחק החברות".
כמו כן אוהדי המועדון מקיימים ברית אוהדים עם אוהדי מוטור לובלין עוד משנות ה-90. בשל הידידות הארוכה של המועדונים, שלונסק הוזמנה לשחק משחק ידידות ב-2015 בלובלין כדי לחגוג את יום השנה ה-65 של מוטור.
למרות הקרבה הגאוגרפית של המועדונים, שלונסק מקיימת יחסי חברות גם עם מיידז' לגניצה.
לאוהדים יש גם בריתות אוהדים עם אוהדי אופבה מצ'כיה, ופרנצווארוש מהונגריה.
היריבות הגדולה ביותר של המועדון היא מול זגלביה לובין, כאשר המשחקים בין שני המועדונים ידועים כ"דרבי של שלזיה תחתית" (בפולנית: Derby Dolnego Śląska).
שתי הקבוצות הן הגדולות ביותר באזור שלזיה תחתית, כאשר שלונסק מייצגת את ורוצלב בירת שלזיה תחתית וזגלביה מייצגת את לובין, עיר תעשייתית מסורתית הידועה בכריית פחם.
כמו כן קיימת יריבות נוספת עם לגיה ורשה, בעקבות השורשים הצבאיים של שני המועדונים.
יריבות נוספת שהתפתחה היא מול וידזב לודז', מלכתחילה היריבות הייתה ספורטיבית בלבד, עם זאת, לאחר רצח אוהד שלונסק בן 17 על ידי קבוצה של חוליגנים אוהדי וידזב, היריבות הפכה סוערת.
לאוהדים של לכיה ושל שלונסק הייתה ברית רשמית עם אוהדי ויסלה קרקוב, מה שכונה "קואליציית שלושת מלכי הערים הגדולות", אך אוהדי ויסלה עזבו את הקואליציה ב-2016, ומאז 2016 ויסלה קרקוב עצמה הפכה לירבה.
ארקה גדיניה, לך פוזנן וקרקוביה קרקוב הן יריבות מתקופת הברית שלהן עם ויסלה.
זה נבע מיריבות בין שתי קואליציות האוהדים הגדולות ביותר בפולין, "שלושת מלכי הערים הגדולות" (שלונסק, לכיה, ויסלה) ו"השלישייה הגדולה" (ארקה, לך, קרקוביה) כאשר כל אחת מהקבוצות הקואליציוניות הנגדיות מחשיבות את הקבוצות בקואליציה השנייה ליריבה, והמשחקים ביניהן מעוררים אמוציות.
שלונסק מארחת את משחקיה באצטדיון ורוצלב.
אצטדיון כדורגל בקטגוריה 4 של אופ"א (הקטגוריה הגבוהה ביותר).
והוא נבנה עבור לקראת משחקי יורו 2012. האצטדיון ממוקם בשדרות שלונסקה, בחלק המערבי של העיר (רובע פילצ'יץ).
לאצטדיון קיבולת של 42,771 מקומות, כאשר כל המקומות מקורים.
האצטדיון העירוני בורוצלב הוא האצטדיון הגדול ביותר בליגת העל הפולנית והשלישי בגודלו במדינה (אחרי האצטדיון הלאומי בורשה ואצטדיון שלזיה בחוז'וב).
בניית האצטדיון החלה באפריל 2009 והסתיימה בספטמבר 2011. פתיחת האצטדיון התקיימה ב-10 בספטמבר 2011 עם קרב אגרוף בין תומאש אדמק לויטלי קליצ'קו על תואר WBC במשקל כבד.
משחק הכדורגל הראשון נערך ב-10 באוקטובר 2011, בין שלונסק ורוצלב המקומית ללכיה גדנסק.
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של שלונסק מוצג ראשון.
צליה3–11–04–1שלב המוקדמות השני גטבורג0–00–20–22021/2022הקונפרנס ליגשלב המוקדמות הראשון פאידה לינאמסקונד2–02–14–1שלב המוקדמות השני אררט ירוואן3–34–27–5שלב המוקדמות השלישי הפועל באר שבע2–10–42–52024/2025הקונפרנס ליגשלב המוקדמת השני ריגה3–10–13–2שלב המוקדמת השלישי סנט גאלן3–20–23–4
שלוש הרוחצות הוא ציור שמן על בד מאת פול סזאן, שנוצר בין השנים 1879–1882 ומוצג כיום במוזיאון הפטי פאלה בפריז.
הציור מתאר שלוש נשים עירומות הרוחצות במים, כשהן מוקפות בקשת הנוצרת על ידי שני עצים.
הציור מבוצע בסגנון אימפרסיוניסטי אופייני, עם משיכות מכחול קצרות וכבדות וצבעים עזים, והוא מצטיין בהרכב ציורי ובתיאור הצורני.
נושא הרוחצים היה מוטיב מרכזי ביצירתו של סזאן והעסיק אותו לאורך כל חייו.