tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שם, להפתעתו הוא רואה את הכירומנטיסט, מר פודג'רס, נשען על מעקה הגשר.
בהחלטה מהירה הוא ניגש אל מר פודג'רס ומשליך אותו אל המים, אל מותו.
מותו של מר פודג'רס מוכרז כהתאבדות, ובכך מתאפשרת חתונתם של הזוג.
חטאו של לורד ארתור סביל וסיפורים אחרים, תרגום בידי סיגל אדלר, ירושלים, תשס"ו, 2006
פֶּשְׁמֶרגֶה (בכורדית: Pêşmerge) הוא כינוי ללוחמים כורדים.
הפירוש המילולי בכורדית הוא: פש = אחרי, מרג = המוות (או אלו העוקבים את המוות).
"הפשמרגה הכורדית" הן מיליציות כורדיות שקמו בתחילת שנות ה-30 של המאה העשרים לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית ודעיכת שלטון השושלת הקאג'ארית באיראן, אשר שלטו יחדיו באזור.
הפשמרגה הכורדית מכילה נשים לוחמות בשורותיה.
עבור כורדים המושג פשמרגה מייצג כל מי שמוכן להילחם עבור זכויותיהם.
ללוחמי הפשמרגה יצא שם של לוחמים נועזים, מסודרים ואפקטיביים, אשר נותנים בפועל הגנה לכל המעוניין בכך, כולל מספר מיעוטים החיים באזוריהם אוכלוסייה כורדית.
הכורדים ושאר מיעוטים סובלים לעיתים קרובות מיחס עוין מהשלטונות, יחס זה כולל אפליה חברתית ולפעמים גם פוגרומים אלימים.
הפשמרגה היו חלק פעיל בלכידת סדאם חוסיין במהלך הפלישה האמריקאית לעיראק.
וכן תפסו שליח אישי של בן לאדן ב-2004, מעשה אשר הוביל בסופו של דבר את ה-CIA ללכידתו.
פשמרגה הוא כיום גם השם הרשמי של הכוחות המזוינים של הממשלה האזורית של כורדיסטן (Kurdistan Regional Government או KRG) באזורים בהם ישנה אוטונומיה כורדית.
ב-2014 בעקבות מתקפה של המדינה האסלאמית על כורדיסטן העיראקית, הפשמרגה וכוחות צבאיים כורדים נוספים ממדינות שכנות החלו במלחמה נגד המדינה האסלאמית בשטחי עיראק וסוריה.
כוחות כורדיים במלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה, שרתו כוחות כורדיים ביחידות של כוחות סדירים ומילואים בצבא העות'מאני.
הכורדים היוו רוב בארמייה התשיעית וסיפקו חיילים לקרבות רבים וכן ליחידות פרשים.
כוחות אלו, יחד עם ניסיונם והיכרותם עם השטח היוו משקל בקרבות במזרח האימפריה העות'מאנית.
פשמרגה בעיראק החדשה (מ-2003 ואילך)
הארגון פעל באופן נרחב בעיראק ובסוריה בתמיכתן של ארצות הברית, צרפת, וגרמניה.
ישראל סייעה לארגון על ידי שליחת תחמושת והארגון הצליח לפגוע בדאעש.
פשע ללא קורבן הוא מונח המתייחס לפעולות שנקבעו כבלתי חוקיות אך קיים עליהן ויכוח, מאחר שקיימת סבירות גבוהה שהן לא מאיימות על זכויותיו של אדם אחר באופן ישיר.
לעיתים קרובות אלו מעשים בהסכמה בהם אדם מבצע עבירה פלילית שבה אין אדם אחר מעורב.
לדוגמה, הפשעים שנחשבים כיום בארצות הברית כפשעים ללא קורבנות, כוללים זנות, הימורים, ושימוש בסמים.
אדווין שור והוגו בדאו בספרם "פשעים ללא קורבנות: שני צדדים של מחלוקת", כתבו כי "חלק מהחוקים האלה מייצרים פשעים במעגל שני, ויכולים ליצור 'פושעים' חדשים, אשר רבים מהם נחשבים בכל פן אחר כאזרחים שומרי חוק ואנשים בעלי סמכות".
זוהי סוגיה במדינות רבות, למשל בארצות הברית שבה שיעורי התפוסה של בתי הסוהר ממשיכים לגדול, למרות שכבר עכשיו אוכלוסיית האסירים שם היא מהגבוהות בעולם.
המונח פשע ללא קורבן לא נמצא בשימוש בתורת משפט, אלא הוא משמש כדי להטיל ספק על יעילות חוקים שהתקיימו בעבר, מתקיימים היום או מוצעים לחקיקה, או כדי להדגיש את ההשלכות הבלתי נמנעות של חוק שכזה.
בפוליטיקה, למשל, לוביסטים עשויים להשתמש במילה זו כדי להביע עמדה לפיה יש לבטל את החוק הנמצא במחלוקת.
על פי "עיקרון הנזק" של ג'ון סטיוארט מיל (בספרו "על החירות" שיצא ב-1859), אנשים חופשיים לעשות ככל העולה על רוחם, כל עוד הם לא מזיקים לאחרים.
בהקשר לעיקרון זה, פשעים ללא קורבנות נתפסים ככאלו מתוך עמדה שרואה באדם כריבון היחיד, עד כדי התעלמות מגופים מופשטים יותר כגון קהילה או מדינה שנגדה עבירות פליליות עשויות להיות מופנות.
בחברה דמוקרטית, בנסיבות מסוימות, הסכמה רחבה על ביטול חוק נתון המעניש "פושע ללא קורבנות", יכולה להוביל בסופו של דבר לביטולו של חוק זה.
למשל חוקים רבים בנוגע להומוסקסואליות כבר בוטלו במדינות דמוקרטיות רבות בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21. דוגמה נוספת היא לגליזציה של צורות מסוימות של התאבדות בסיוע רפואי (היא נחשבת המתה חוקית ביפן, הולנד, בלגיה, שווייץ, אלבניה, וושינגטון ואורגון).
גם לגבי שימוש בקנאביס קיימת בחלק מהמדינות לגליזציה חלקית או מלאה.
העמדה לפיה יש קורבן ב"פשע ללא קורבנות", היא שנויה במחלוקת.
חוקים לעיתים קרובות מתיימרים להגן על מספר אנשים לפחות, ולכן נטען כי בדרך כלל, מעשה פלילי נעשה על ידי אדם כדי לגרום לאדם אחר (או לקבוצה של אנשים אחרים) להיות מושפע לרעה במידה מסוימת.
סוגי פשעים ללא קורבנות שזכו להכרה נרחבת יחסית:
מצבים בהם לא ניתן לטעון כי העבירות יוצרות נזק חומרי לאיש מן הצדדים אשר הביעו את הסכמתם כמבוגרים (כגון זנות, פורנוגרפיה והימורים).
מצבים בהם הנזק שנגרם מוטל באופן בלעדי על העבריין, כגון התאבדות, היעדרות והשתמטות, או שימוש בסמים.
כלומר, אם העבריין בחר לסבול את השפעותיהן של עבירות אלה, הוא לא "קורבן" במובן הרגיל.
פעילויות לא בטוחות שעלולות לגרום לנזק, אבל לא גרמו לו במקרה הספציפי.
למשל, עבירות תנועה הן לעיתים קרובות ללא קורבנות, כמו גם הסגת גבול או אי עמידה בחוקי בריאות או בטיחות.
עבירות נגד מוסדות מכונות לעיתים פשעים ללא קורבנות, אך מומחים בדרך כלל דוחים סיווג זה.
הקונצנזוס בקרב קרימינולוגים הוא שממשלה או חברה פרטית, על אף שהן אינן אנושיות, עדיין יכולות בנסיבות מסוימות להיחשב כקורבנות של תום לב.
חלק חיוני על מנת להגדיר פשע ללא קורבנות, הוא שכל הצדדים המשתתפים נתנו את הסכמתם לפעולה - כלומר, יש להם כישורים קוגניטיביים והמידע הדרוש על מנת לקבל החלטה נכונה.
לדוגמה, ילדים ואנשים הלוקים בנפשם, אינם מסוגלים להסכים למעשים מסוימים, מאחר שחסרה להם היכולת הקוגניטיבית להבין את ההשפעות וההשלכות שלהם.
במקרה כזה, אפוטרופוס חוקי יכול לתת הסכמה מדעת בשמו של ילד או אדם לוקה בנפשו בתחומי שיפוט מסוימים.
יש מגוון רחב של פרשנויות ודרישות שונות להסכמה מדעת בכל תחום שיפוט, במדינות השונות.
תוצר לוואי של הסכמה הוא זה של מודעות לקיום הפשע.
אם לא נגרם נזק לאדם או למוסד נגדו בוצע הפשע, ולא התעוררה מודעות לקיום הפשע, אזי הפשע יכול להיחשב ללא קורבן.
למשל, אדם שפורץ דרך החצר של השכן, מבלי שנצפה או ללא גרימת נזק, יכול להיחשב כמבצע פשע ללא קורבן.
באופן כללי, ליברטריאנים חברתיים טוענים שיש חוקים האוסרים על מעשים ללא קורבנות, המתקיימים ללא כל סיבה הגיונית או מוסרית, ולכן יש לבטלם.
הם גם טוענים כי הפגיעה הנגרמת על ידי מניעת הביצוע או על ידי העמדה לדין על פעילויות אלה, היא לעיתים קרובות גדולה הרבה יותר מכל נזק שנגרם על ידי הפעולות עצמן; בכך הם מנסים להצדיק את ביטול החוקים הללו, בנימוק של הפחתת הנזק.
התומכים בביטול חוקי פשע ללא קורבן מאמינים בחופש הטבוע באנשים.
על פי עיקרון זה, יש לאנשים זכות לקחת חלק בכל פעולה שהם בוחרים, כל עוד פעולות אלה אינן פוגעות בזכויותיהם של אחרים, גם אם המעשים יכולים להיחשב מזיקים לאותו אדם.
במקרה זה, לא צריך לאפשר לממשלה לפקח על פעולותיהם של אנשים, אלא אם הן משפיעות גם על אנשים אחרים.
השקפות אלה בדרך כלל בנויות על פילוסופיות ליברליות כגון בעלות עצמית ועיקרון אי-התוקפנות.
לעיתים קרובות, פשעים ללא קורבנות מתחילים בגלל רצון להשיג מוצרים או שירותים בלתי חוקיים אשר נמצאים בביקוש גבוה.
לכן, נטען כי עונשים פליליים נוטים להגביל את ההיצע יותר מאשר את הביקוש, דבר שמקפיץ את המחיר בשוק השחור ויוצר רווחי מונופול לפושעים אשר נשארים בעסק.
"תעריף פשע" זה מעודד את הצמיחה של קבוצות פשע מתוחכמות ומאורגנות היטב.
גם פשע מאורגן עשוי להיכנס לתמונה.
בנוסף, הרווחים הגדולים שנוצרים בעקבות מצב זה, מאפשרים לספק כספי שוחד בשפע לעובדי ציבור, כמו גם הון להשקעה.
תומכי הרפורמה טוענים כי הסרת חוקים אלו תיצור רווח למשק, וטוענים לנתונים העולים על 200 מיליארד דולר.
הם גם טוענים שפחות אנשים אשר יישבו בכלא על פשעים כאלו, ייתנו אפשרות להגדיל את כוח העבודה, כמו גם להפחית את ההסתמכות על מתקני כליאה ולאפשר למשטרה הזדמנות להתמקד בפשעים אחרים.
הם גם טוענים כי לחוקים נגד פשעים אלו עשויות להיות השלכות בלתי צפויות, כי הם יוצרים את האפקט ההפוך ממה שהמחוקק התכוון: למשל, המלחמה בסמים מעמידה את ההפצה של סמים בלתי חוקיים בידיהם של פושעים, ויוצרת מחסור מלאכותי, מה שהופך את ההפצה שלהם לרווחית.
במקביל, היא לא מצליחה למנוע לחלוטין את קיומו של הפשע.
העולם התחתון, הפלילי, לעיתים קרובות נוצר על ידי חוקים נגד פשעים בהסכמה.
כלומר, תת-תרבות זו מתקיימת על ידי מי שעבורם המשטרה היא האויב, מי שאינו יכול להסתמך על החוק, ומי שלעיתים קרובות נאלץ לדבוק בקוד אלים של כבוד.
תכונות אלו מבטלות את הכבוד לרכוש, מעודדות אלימות ונקמה, ומדכאות את הכלכלה של האזורים שבהם הם פועלים.
חסרונות כלכליים של המלחמה בסמים
המלחמה בסמים היא דוגמה נפוצה של פשע ללא קורבן שכיום נחשב לא חוקי בחלק מהמדינות.
תומכי רפורמה בתחום זה טוענים כי שימוש בסמים אינו פוגע ישירות באנשים אחרים.
נטען כי הפיכת השימוש בסמים לפלילי מובילים למחירים מופקעים עבורם.
לדוגמה, בדאו ושור מצאו ב-1974 כי "באנגליה עלות המרקחת של הרואין [הייתה] 0.06 סנט לקורט.
זאת בעוד שברחוב בארצות הברית המחיר [היה] 30-90 $ לקורט." האינפלציה במחיר נגרמת על ידי הנוהג של מכורים לבצע פשעים כגון גנבה ושוד, שנחשבים מטבעם כמזיקים לכלכלה, על מנת שיוכלו לרכוש את הסמים שבהם הם תלויים.
בנוסף ליצירתו של שוק שחור לסמים, נטען על ידי תומכי לגליזציה כי המלחמה בסמים מובילה לצמצום כוח העבודה, בשל הפגיעה ביכולתם של מי שהורשע למצוא עבודה.
נטען כי הפחתה זו של כוח העבודה מזיקה סופו של דבר לכלכלה המסתמכת על אנשים עובדים.
מספר מעצרי הסמים גדל בכל שנה.
בסקר שנערך בארצות הברית נמצא כי לאורך השנים 1980-2009, הוכפל שיעור המעצרים של לבנים על אישומים של החזקה או שימוש בסמים; שחורים נעצרו על עבירות אלו פי 3 מבעבר.
למשל, רוב הממשלות קבעו בחוק רמות אלכוהול בדם אשר מעבר להן אדם נחשב ללא כשיר לנהיגה.
המחלוקת מתעוררת בשאלה האם סיכון לפגיעה הוא שווה ערך מבחינה חוקית לפגיעה עצמה.
במקרים מסוימים, עצם אי חוקיותו של המעשה עשויה להיות הגורם הגדול ביותר לפגיעה.
התומכים בלגליזציה של סמים, טוענים כי הפעילות הפלילית הקשורה לפשע הזה (אלימות, גנבה וכו') מתרחשת בעיקר משום שהפעילות אינה חוקית, וכי לאורך זמן תהיה ירידה בכמות הפשעים הקשורה לפעילות זו - אם זו תהפוך לחוקית.
דוגמה המובאת לעיתים קרובות היא האיסור על מכירת אלכוהול בארצות הברית בתקופת היובש (שנות ה-20 ושנות ה-30 המוקדמות), שהוביל לרווחי ענק בעסקי הברחת משקאות עבור אל קפונה ודומיו.
כן מועלות דוגמאות על ההצלחה של דה-קרימינליזציה של החזקת כל סוגי הסמים בפורטוגל: ירידת מספר מקרי המוות כתוצאה משימוש בסמים וירידה באחוזי הפשע כסיבות לאפשר שימוש בסמים.
בחלקים רבים של העולם יש חוקים האוסרים על רכיבה על אופנוע ללא קסדה או נהיגה ללא חגורות בטיחות.
במדינות כמו בריטניה נטען כי לתאונות יש מחיר גבוה עבור החברה כולה, בצורה של שירותי הבריאות הלאומיים.
טיעוני התומכים בשמירה על סטטוס קוו
חסידי האיסור על "פשעים ללא קורבנות" מציעים מספר הצדקות:
ההשקפה הדמוקרטית הטהורה של הממשלה מאשרת את זכותו של הרוב לגבור על כל מיעוט.
על פי השקפה זו, אם מעשה פוגע ברוב האוכלוסייה, גם אם המעשה הוא ללא קורבנות, אז לנציגי הרוב יש זכות לאסור אותו ולהעניש עליו.
לפי השקפה זו אין זכויות בלתי ניתנות לערעור או זכויות אישיות.
הזכות היחידה היא זו הקולקטיבית, היא מוחלטת והיא רק של הרוב.
עמדה אחת היא שאין אדם יכול באופן חוקי להסכים למעשים מסוימים.
לדוגמה, בעקבות "מבצע מפתח הברגים" (1987), בתי המשפט בבריטניה פסקו בשנות ה-90 כי אנשים לא יכולים להסכים באופן חוקי לחבלה ממשית באמצעות מעשים מיניים סדיסטים-מזוכיסטים.
טענה דומה נוספת היא שכל מי שהיו בידו מידע מלא והיכולות הנפשיות המספיקות, היה מחליט שלא לעשות את הפעולה.
לכן, הדבר לא יכול להיחשב פשע ללא קורבן, משום שהאדם שביצע אותו אינו כשיר להסכים לו.
חקיקה לעיתים קרובות מתבצעת על פי העיקרון שהדבר יהיה לטובת הקהילה כולה.
המחוקקים שוקלים ומסיקים לרוב שהנזק הישיר של הפעילות המדוברת הוא כה גדול, עד כי האנשים המעורבים בה צריכים להיות מוגנים מפני מעשיהם שלהם, ללא קשר לרצונותיהם.
לדוגמה, במקרה של התנהגות ממכרת, כגון שימוש בסמים או הימורים, ניתן לומר כי היא יכולה להביא ליעילות פחותה יותר של האדם במקום העבודה, להגדיל את עלויות הביטוח, או להשפיע באופן שלילי על יחסים עם בני משפחה או חברים, עד כי הם עלולים להיחשב קורבנות.
בדומה לכך, גם חוקים המחייבים שימוש בחגורות בטיחות יכולים למנוע מקרי מוות ופציעה חמורה, ובכך מציעים תועלת לחברה, שכן טיפול בפצועים ותמיכה במשפחות של פצועים או הרוגים כוללות עלות חיצונית לביטוח פרטי או לאומי אשר משולמת על ידי האוכלוסייה הכללית.
במדינות מסוימות, כגון הונדורס, נקבע כי החזקת סמים מזיקה לבריאות של המדינה עצמה.
ניתן לטעון כי התנהגות מסוימת יכולה לגרום לפגיעה במרקם החברתי או מנהגים חברתיים, גם אם היא אינה פוגעת בכל מי שאינו מסכים, או אפילו אם קורבנותיה אינם בני אדם.
לדוגמה, עינויי בעלי החיים עשויים להיות מחוץ לחוק לא משום שיש לבעלי חיים זכויות, אלא משום שהפקת תענוג בגרימת כאב לחסרי ישע נתפסת כבעיה חברתית חמורה, ולכן יש להוקיע אותה.
כאמור, גם ב"מבצע מפתח הברגים" קבעו בתי המשפט בבריטניה שלא אמורה להיות הנאה בסדיזם מיני, ולכן יש להוציא מחוץ לחוק את המעשה.
באופן דומה, באירלנד חילול השם נחשב בלתי חוקי.
הגבלת פעולות אלה קשורה לשמירת מוסר בקהילה בכללותה, או למניעת עבירה נגד אלוהים (חילול הקודש).
זו תפיסה אשר מושרשת במנהגים של דתות, קוד אתי או קוד חברתי המשמשים כבסיס לחוקים.
טיעונים כאלה לעיתים קרובות שנויים במחלוקת בחברה חילונית.
בדומה לכך, פעולה עשויה להיות מחוץ לחוק משום שהיא מאוד תורמת לפשע שאינו חסר קורבנות.
על פי גישה זו, פיקוח ממשלתי עם הפללה מופחתת, יכול לשמש כשיטה חלופית להתמודדות עם בעיות מסוג זה.
חוקים הנובעים מדאגה לטובתו של הפרט מבוססים על העיקרון שאדם לא צריך להיות מעורב בפעולות מסוימות שהן לכאורה מזיקות לו.
זאת משום שהנזק לכאורה שעלול להיגרם לאדם בפעולות אלו גדול כל כך, עד כי עדיף להפוך אותן לבלתי חוקיות.
למשל זנות, כאשר היא לא נחשבת עבירת אלימות שאינה בהסכמה (כגון עבדות מינית או אונס בפועל של העוסק בזנות), נחשבת לעיתים קרובות פשע ללא קורבן.
עם זאת, גם בנסיבות כאלו, רבים מחשיבים זנות כסוג של קורבנות, כי מצבו של העוסק בזנות נתפס כניצול.
לדוגמה, מדינות כמו שוודיה, נורווגיה ואיסלנד העבירו חקיקה שאוסרת על קניית שירותי מין - אבל הן לא אסרו את המכירה.
חוקים אחרים הנוגעים לעבירות מין עולים כדי להגן על קטינים, כגון אונס סטטוטורי, מגבלות על תכנים אלימים וגסים בתקשורת, ומגבלות על שימוש בטבק ואלכוהול.
בבסיס חוקים אלו עומדת הטענה כי לבני נוער אין יכולות חשיבה מספיקות כדי להבין את מעשיהם, ולכן צריך למנוע מהם פעולות אלו עד גיל מסוים; זאת גם אם איסורים אלו עלולים ליצור מכשול גם למבוגרים.
לגליזציה של מעשים ללא קורבן
פעילויות רבות שנחשבו פעם פשעים, כבר נחשבות חוקיות בחלק מהמדינות; לפחות בחלקן בוצעה הלגליזציה בגלל מעמדן של פעולות אלו כפשעים ללא קורבנות.
למשל, בעקבות המהפכה הבולשביקית ב-1917 בראשות ולדימיר לנין ולאון טרוצקי, הפכה רוסיה למדינה הראשונה שהסירה את האיסור על הומוסקסואליות.
הקוד המשפטי הבולשביקי החדש כלל את הרעיון כי אם לא היה קורבן, לא היה פשע.
אך כאשר יוסיף סטלין עלה לשלטון, בוטלו בהדרגה שינויים אלו, עד שההומוסקסואליות חזרה אל מחוץ לחוק.
דוגמה נוספת: בבריטניה של שנות ה-50, הדו"ח של וולפנדן המליץ על לגליזציה של הומוסקסואליות מאותן סיבות.
כמעט חמישים שנה מאוחר יותר, בתיק לורנס נגד טקסס, נפסלו חוקי סדום בטקסס.
בהקשר לסמים, המריחואנה הפכה לחוקית בהולנד ובמדינות נוספות.
באוסטרליה ובפורטוגל ניתן להחזיק ולהשתמש במריחואנה באופן חופשי עד 50 גרם.
כמו כן בפורטוגל החזקה ושימוש בכל סוג של סם היא עברה אזרחית ולא פלילית, הממשלה בפורטוגל מתייחסת למכורים כאנשים חולים ולא כפושעים ומפנה אותם לגמילה במקום למאסר.
איסור האלכוהול בוטל בארצות הברית לאחר תקופת היובש, ויש מאמצים להכשיר בה גם את סם הקנאביס.
הזנות היא חוקית בצורה כזו או אחרת במדינות רבות, כולל ארגנטינה, אוסטרליה, ברזיל, פורטוגל, קנדה, קולומביה, צרפת, גרמניה, יוון, מקסיקו, איטליה ועוד.
גם בישראל הזנות היא חוקית, אך השידול לזנות אינו חוקי.
פשע אמריקאי היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת פשע שעלתה לשידור ב-5 במרץ 2015 ברשת ABC.
יוצר הסדרה הוא ג'ון רידלי, ומככבים בה פליסיטי האפמן וטימותי האטון.
הסדרה מתמקדת בגזע, מעמד, ופוליטיקה מגדרית ועוקבת אחרי רצח על רקע גזעני והמשפט שלאחריו.
הסדרה חודשה לעונה שנייה ב-7 במאי 2015. העונה השנייה, בת 10 פרקים, עלתה לשידור ב-6 בינואר 2016, וכוללת עלילה ודמויות חדשות.
חלק מהשחקנים מהעונה הראשונה מגלמים דמויות שונות, בהם האפמן, האטון, לילי טיילור, רג'ינה קינג, אלביס נולסקו, וריצ'רד קברל.
ב-12 במאי 2016 חודשה הסדרה לעונה שלישית.
עונה זו, בת 8 פרקים, עלתה לשידור ב-12 במרץ 2017 והסתיימה ב-30 באפריל 2017. כשבועיים לאחר סיום העונה, הודיעה רשת ABC כי הסדרה בוטלה ולא תשוב לעונה רביעית.
העונה הראשונה של הסדרה זכתה לשבחי ביקורות.
בישראל משודרת הסדרה בערוץ HOT HBO (לשעבר "HOT Plus").
העונה הראשונה עוקבת אחרי השלכותיו של רצח שהתרחש בעיר מודסטו שבקליפורניה.
ותיק המלחמה מאט סקוקי נהרג במהלך פלישה לבית שבו אשתו, גוון, מותקפת באכזריות.
הסדרה משתמשת בפשע ובמסע שלאחריו דרך המערכת המשפטית כדי לחקור סוגיות מורכבות, בעיקר באמצעות העדשות של המשפחות של הקורבנות ושל החשוד.
העונה השנייה מתרחשת באינדיאנפוליס, אינדיאנה, ועוקבת אחרי תלמיד בתיכון ציבורי שמאשים כמה מחברי קבוצת הכדורסל האלופה של בית ספר פרטי בתקיפה מינית ובהעלאת תמונות המעשה לרשת.
העונה השלישית מתרחשת בקרוליינה הצפונית, ועוסקת במאבק הישרדות של 5 אנשים במקום שבו לחלום האמריקאי יש מחיר.
ברברה "ברב" האנלון - פליסיטי האפמן
ראס סקוקי - טימותי האטון
תומאס "טום" קרלין - ויליאם ארל בראון
הקטור טונץ - ריצ'רד קברל
אוברי טיילור - קטלין גררד
אלונזו גוטיארז - בניטו מרטינז
איב קרלין - פנלופה אן מילר
קרטר ניקס - אלביס נולסקו אנת'וני "טוני" גוטיארז''' - ג'וני אורטיז
רג'ינה קינג בתור עאליה שאדיד (נולדה בשם דורין ניקס), אחותו של קרטר ניקס שהתאסלמה.
דייוויד חופלין בתור מארק סקוקי, בנם הצעיר של ברב וראס, בחופשה מהצבא.
גוונדולין יאו בתור ריצ'ל, ארוסתו של מארק
לילי טיילור בתור ננסי שטראומברג
קירה פוזהל בתור גוונדולין "גוון" סקוקי, אשתו של מאט שנמצאת בתרדמת אחרי שהותקפה במהלך פלישה לבית.
גרנט מריט בתור מאט סקוקי, בעלה של גוון שנהרג במהלך פלישה לבית.
פליסיטי האפמן בתור לסלי גרהאם, מנהלת התיכון הפרטי.
טימותי האטון בתור דן סוליבן, מאמן הכדורסל של התיכון.
לילי טיילור בתור אן בליין, אמו של קונור.
אלביס נולסקו בתור כריס דיקסון, מנהל התיכון הציבור.
טרבור ג'קסון בתור אהרון לקרוקס, תלמיד בתיכון הפרטי.
קונור ג'סאפ בתור טיילור בליין, הקורבן של התקיפה המינית.
ג'ואי פולארי בתור אריק טאנר, שחקן כדורסל.
אנג'ליקה ריברה בתור איביי דומינגואז, העדה היחידה לפשע.
רג'ינה קינג בתור טרי לקרוקס, אמו של אחד הנערים שהואשמו.
אנדרה בנג'מין בתור מייקל לקרוקס, אביו של אחד הנערים שהואשמו.
הופ דייוויס בתור סטף סוליבן
ריצ'רד קברל בתור דה לה טורה
פרן טאהיר בתור רייס באשיר
סטפני סיגמן בתור מוניקה אווה
אמילי ברגל בתור לילה טאנר, אמו של אריק
כריסטופר סטנלי בתור צ'ארלס, איש עסקים ששוכב עם לסלי גרהאם.
פשמיסלאב טיטון (בפולנית: Przemysław Tytoń, נולד ב-4 בינואר 1987 בזמושץ' שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בטוונטה בעמדת השוער.
טיטון החל לשחק בגורניק לנצ'נה מליגת העל הפולנית בשנת 2005. בקיץ 2007 ביקש טיטון להתיר את חוזהו, מאחר שהמועדון הורד ליגה בגין עבירות שחיתות שונות, וטיטון שוחרר לרודה מליגת העל ההולנדית, שם חתם על חוזה לחמש שנים.
בינואר 2010 טיטון החל ללבוש את אפודת השוער הראשון ברודה.
בתום עונת 2010/11 נבחר טיטון כשוער השני הטוב ביותר בהולנד, לאחר מארטן סטקלנבורג.
בתום עונה זו חתם טיטון בפ.ס.וו.
איינדהובן, תחילה על חוזה לשנה, ולאחר מכן הוארך החוזה לחמש שנים.
באיינדהובן זכה טיטון בשנת 2012 בגביע ההולנדי ובמגן יוהאן קרויף, כאשר בדרך לזכייה בגביע עצר פנדל של באס דוסט בחצי הגמר מול הירנביין.
עצירת פנדל זו ועוד רבות הקנו לטיטון מוניטין של "הורג הפנדלים", כפי שכונה על ידי אוהדי איינדהובן.
את עונת 2012/13 החל טיטון כשוער הראשון באיינדהובן, אך הורד לספסל על ידי המאמן החדש דיק אדבוקאט כבר בתחילת העונה, כאשר הועדף על פניו שוער הרכש החדש בוי וטרמן.
ביוני 2014 הושאל טיטון לאלצ'ה מהלה ליגה הספרדית.
טיטון ואלצ'ה נשארו בליגה, אך הקבוצה הורדה לליגה הספרדית השנייה עקב עבירות תקציב.
בתחילת עונת 2015/16 חתם טיטון בשטוטגרט, שהייתה זקוקה לשוער עקב עזיבתו של סוון אולרייך לבאיירן מינכן.
טיטון הפך עד מהרה לשוער הבכיר בקבוצה, אך נשר עמה בתום העונה אל הבונדסליגה השנייה.
ב-30 ביוני 2016 חתם לשלוש שנים בדפורטיבו לה קורוניה הספרדית.
טיטון שימש בעיקר שוער משנה.
בתום עונת 2017/18 נשרו טיטון ולה קורוניה לליגת המשנה הספרדית.
ב-13 בדצמבר 2018, טיטון חתם בסינסינטי מה-MLS.
במאי 2010 ערך טיטון את הבכורה שלו בנבחרת פולין, בתיקו 0-0 מול נבחרת פינלנד.
טיטון זומן לסגל של נבחרת פולין ליורו 2012 על ידי המאמן פרנסישק סמודה, במטרה להיות השוער השני בהייררכיה לאחר וויצ'ך שצ'נסני.
השוער השני היה אמור להיות לוקאש פביאנסקי, אך זה נפצע לפני הטורניר.
במשחק הפתיחה של יורו 2012, הורחק ש'צנסני בכרטיס אדום וגרם לפנדל בתיקו 1-1 נגד נבחרת יוון בכדורגל.
טיטון נכנס כמחליף והדף את הפנדל של גיורגוס קראגוניס, ונשאר בשער הפולני גם בשני המשחקים שנותרו על אף ששצ'נסני סיים את השעייתו והיה יכול לחזור למשחק השלישי, אך פולין הודחה בשלב הבתים בטורניר היורו שאירחה, עם שתי נקודות בלבד.
בהדיפת פנדל זו, טיטון הפך לשוער הראשון בתולדות אליפויות אירופה בכדורגל שעוצר פנדל לאחר שנכנס כמחליף.
פשע אמיתי (מאנגלית: True crime תעתיק: טרו קריים) הוא ז'אנר ספרותי, טלוויזיוני וקולנועי תיעודי, העוסק במקרי פשע אמיתיים שהתרחשו במציאות.
מקרי הפשע הנפוצים ביותר בז'אנר זה הם רציחות, לרבות מקרים של רוצחים סדרתיים.
חלק מהסיפורים בז'אנר מתארים בפירוט רב בדומה לסיפור עיתונאי, את מקרי הפשע בהם הם עוסקים.
חלק מן היצירות בתחום עוסקות במקרי פשע היסטוריים ומציעים להם פתרון לתעלומה, במקרי רצח לא פתורים, התנקשויות פוליטיות או במותם של ידוענים.
הספר "הלטר סקלטר" (Helter Skelter) שיצא לאור בשנת 1974, עסק בכנופיית מנסון, ונכתב על ידי וינסנט בוגליוסי שהיה התובע במשפטו של צ'ארלס מנסון, הוא ספר ה"פשע אמיתי" הנמכר ביותר בכל הזמנים.
הספר בדם קר שנכתב על ידי טרומן קפוטה הוא הספר השני הנמכר בקטגוריה זו.
על פי הסופרת ג'ויס קרול אוטס סיפורי פשע אמיתי זכו תמיד לאהדה גדולה בקרב קהל הקוראים.
פשע אמיתי מושך אליו משכילים ושאינם משכילים וגברים ונשים כאחד.
הכרוניקה המפורסמת ביותר של סיפורי פשע אמיתי בהיסטוריה האנגלית נכתבה על ידי הקרימינולוג החובב ויליאם רוכהיד, עורך דין סקוטי אשר בשנים 1889–1949 השתתף בכל משפט רצח משמעותי שנערך בבית המשפט הגבוה לצדק באדינבורו וכתב עליהם מאמרים שפורסמו לראשונה בכתבי עת.
אחד מחלוצי הז'אנר היה האמריקאי אדמונד פירסון, שהושפע בסגנון כתיבתו על פשע מתומאס דה-קווינסי.
לפני פרסום ספריו, סיפורי פשע אמיתי שכתב פירסון התפרסמו במגזינים כגון "Liberty", "הניו יורקר" ו"ואניטי פייר".
בין יצירות "פשע אמיתי" הבולטות נמנים הספרים: "הלטר סקלטר" מאת Vincent Bugliosi ו־Curt Gentry; "The Stranger Beside Me" מאת אן רול העוסק ברוצח הסדרתי טד בנדי; הספר "In Broad Daylight" של הארי נ.
מקלין, שעוסק ברציחות שביצע קן מק'אלרוי; ספרה של קאתי סקוט "The Killing of Tupac Shakur"; וספרו של ג'ו מגינס "Fatal Vision" שעוסק בפרשת הרצח שבוצע על ידי ג'פרי מקדונלנד.
סופרת הפשע האמיתי הבריטית קרול אן כתבה את ספרים המבוססים על ראיונות עם פסיכולוגים, חוקרי משטרה וקרימינולוגים.
יצירות פשע אמיתי בנות ימינו עוסקות בעיקר בתיאור ביוגרפי של פושעים וקורבנות, ניסיונות להסביר מניעים פסיכולוגיים לפשעים, ותיאורים של חקירות המשטרה ושל ההליכים המשפטיים.
ספרו של נורמן מיילר "The Executioner's Song" שיצא לאור ב-1979 ועסק בפשע אמיתי, היה הראשון לזכות בפרס פוליצר מז'אנר זה.
לאחר ההצלחה של הסרט שתיקת הכבשים (1991), התמקד תת-ז'אנר של פשע אמיתי בשיטות לאפיון פושעים לא מזוהים, במיוחד רוצחים סדרתיים.
סרטים וסדרות תיעודיות רבים הופקו בז'אנר זה.
חלקם ניסו למצוא פתרון לתעלומת מעשי פשע, או להביא לזיכויו של אדם שהורשע.
בין הסדרות התיעודיות הבולטות שעסקו בפשע אמיתי ניתן למנות את הג'ינקס שהביאה להרשעתו של רוברט דרסט, לאחר שהודה בשוגג בפני מצלמות ההפקה במעשי רצח שביצע, לאחר שלא ידע כי המיקרופון אליו היה מחובר מקליט את דבריו.
סדרה The Thin Blue Line שהופקה בשנת 1988 זכתה במספר רב של פרסים.
סדרה "אל תתעסקו עם חתולים: המצוד אחר הרוצח מהאינטרנט" שהופקה על ידי נטפליקס זכתה בפרס בשנת 2020.
בישראל בלטה הסדרה "צל של אמת" שהציגה פתרון חלופי לשאלת רוצח תאיר ראדה.
בעשור השני של המאה ה-21 התפתחה תעשיית הפודקאסטים ובה גם סוגת פשע-אמיתי.
מאחר שיצירת פודקאסט נגישה יחסית לעומת מדיות מושקעות יותר כמו ספרים או סרטים, במקרים שונים עיתונאים או סקרנים שחקרו פרשיות רצח בחרו בפודקאסט כאמצעי נוח להגעה לקהל רחב בקלות יחסית, וכך במקרים שונים נחשפו בפודקאסטים הוכחות חדשות שלא פורסמו קודם לכן, ולעיתים אלו גרמו גם לתיקים שנסגרו להיפתח מחדש.
באוקטובר 2020 הפודקאסט האוסטרלי, "The Teacher's Pet", היה הראשון שגרם לדחייה בטיפול בתיק פעיל, בעקבות מעורבות היתר של הציבור במשפט שהיה חלק מקייס שסוקר באחד מפרקי הפודקאסט.
בישראל, החל לשדר באוגוסט 2016 הפודקסאט הישראלי "בואי נדבר רצח" בהנחייתן של שלי שמורק וקרן סיאורדיה.
פשע האפרטהייד מוגדר על ידי חוקת רומא משנת 2002 של בית הדין הפלילי הבין־לאומי כמעשים בלתי אנושיים בעלי אופי דומה לפשעים נגד האנושות לאורך ההיסטוריה.
ב-30 בנובמבר 1973, העצרת הכללית של האומות המאוחדות נפתחה לחתימה ולאשרורה של האמנה הבין־לאומית בדבר דיכוי ועונש פשע האפרטהייד (ICSPCA).
היא הגדירה את פשע האפרטהייד כ"מעשים נפשעים במיוחד שבוצעו לצורך קיום ותחזוק של משטר שליטה של קבוצה גזעית אחת של בני אדם על פני כל קבוצה גזעית אחרת של אנשים ודיכוי שיטתי שלהם".
ככל שיותר מידע על דרום אפריקה נחשף לעולם, האפרטהייד של דרום אפריקה נידון בעולם כבלתי צודק וגזעני, ורבים החליטו כי נדרשת מסגרת משפטית רשמית כדי להפעיל לחץ בין־לאומי על ממשלת דרום אפריקה.
ב-1971 הגישו ברית המועצות וגינאה יחד טיוטות מוקדמות של ועידה העוסקת בדיכוי וענישה של האפרטהייד.
בשנת 1973, העצרת הכללית של האומות המאוחדות הסכימה על נוסח האמנה הבין־לאומית בדבר דיכוי וענישה של פשע האפרטהייד (ICSPCA).
האמנה כוללת 31 חתומים ו-107 צדדים.
האמנה נכנסה לתוקף ב-1976 לאחר ש-20 מדינות אישרו אותה.
המדינות שאישרו היו: בנין, בולגריה, בלארוס, צ'אד, צ'כוסלובקיה, אקוודור, גרמניה המזרחית, גינאה, הונגריה, עיראק, מונגוליה, פולין, קטר, סומליה, סוריה, אוקראינה, ברית המועצות, טנזניה, יוגוסלביה ואיחוד האמירויות הערביות.
76 מדינות נוספות חתמו בהמשך על האמנה, אך מספר מדינות, כולל דמוקרטיות מערביות, לא חתמו ולא אישרו את ה-ICSPCA, כולל קנדה, צרפת, גרמניה, ישראל, איטליה, הולנד, בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד וארצות הברית.
בהתייחסו להצבעת ארצות הברית נגד האמנה, אמר השגריר קלרנס קלייד פרגוסון ג'וניור : "[...] איננו יכולים ...
לקבל את העובדה שאפרטהייד יכול באופן זה להפוך לפשע נגד האנושות.
פשעים נגד האנושות הם כה חמורים בטבעם שיש לפרט אותם בקפידה ולפרש אותם במשפט הבין־לאומי הקיים...".
בשנת 1977, תוספת פרוטוקול 1 לאמנות ז'נבה כינה את פשע האפרטהייד כהפרה חמורה של האמנה ופשע מלחמה.
169 מדינות חתומות על התוספת.
בית הדין הפלילי הבין־לאומי קובע אחריות פלילית אישית לפושעים שביצעו פשעים נגד האנושות, כולל לפשע האפרטהייד.
סעיף II של ICSPCA מגדיר את פשע האפרטהייד להלן: האמנה הבין־לאומית בדבר דיכוי וענישה של פשע האפרטהייד, סעיף II
לעניין אמנה זו, המונח "פשע האפרטהייד", שיכלול גם מדיניות ופרקטיקות דומות של הפרדה גזעית ואפליה כפי שהתרחשו בדרום אפריקה, יחול על הפעולות הלא אנושיות הבאות שבוצעו לצורך הקמה ותחזוקה של שליטה של קבוצה גזעית אחת של אנשים על כל קבוצה גזעית אחרת של אנשים ודיכוי שיטתי שלה:
שלילת הזכות לחיים ולחירות מחבר או מחברי קבוצה או קבוצות גזעיות
1. באמצעות רצח של חברים בקבוצה או בקבוצות גזעיות.
2. באמצעות גרימת נזק גופני או נפשי חמור לחברים בקבוצה או בקבוצות גזעיות, פגיעה בחירותם ובכבודם, עינויים, ענישה או טיפול אכזריים בלתי־אנושיים או משפילים.
3. באמצעות מעצר שרירותי ומאסר בלתי־חוקי של חברים בקבוצה או קבוצות גזעיות.
כפייה מכוונת של תנאי חיים המיועדים לגרום להרס פיזי, מלא או חלקי, של קבוצה או קבוצות גזעיות.
כל אמצעי, לרבות אמצעים חוקיים, המיועד לפצל את האוכלוסייה לקבוצות גזעיות באמצעות יצירת שמורות נפרדות וגטאות לחברי הקבוצה או הקבוצות הגזעיות, איסור על נישואי תערובת, והפקעת קרקעות השייכות לקבוצה או לקבוצות גזעיות או לחברים בקבוצה או בקבוצות כאלה.
ניצול כוח העבודה של חברים בקבוצה או בקבוצות גזעיות, במיוחד באמצעות עבודות כפייה.
רדיפת ארגונים ויחידים באמצעות שלילת זכויות וחירויות יסוד משום התנגדותם לאפרטהייד.
על פי אמנת של האומות המאוחדות, המושג מגדיר אפליה גזעית ככל הבחנה, הגבלה, העדפה או הוצאה מן הכלל, על רקע גזע, צבע, מוצא לאומי או אתני, שבמגמתו למנוע, לפגום או לסכל שימוש ומימוש של זכויות האדם וחירויות היסוד בחיים המדיניים, כלכליים, חברתיים, תרבותיים ובכל תחום אחר בחיי הציבור.
הגדרה זו אינה מבחינה בין אפליה על רקע אתני לבין גזע, בין השאר משום שההבחנה בין השניים נותרת במחלוקת בין אנתרופולוגים.
באופן דומה, בחוק הבריטי המונח "גזעני" פירושו "כל קבוצת אנשים המוגדרים בהתייחסות לגזע, לצבע, לאום (כולל אזרחות) או למוצא אתני או לאומי".
הגדרת בית הדין הפלילי הבין־לאומי לפשע האפרטהייד
סעיף 7 (2) (h) לחוקת רומא של בית הדין הפלילי הבין-לאומי מגדיר את פשע האפרטהייד כפשע נגד האנושות, כאשר הוא מבוצע במסגרת התקפה רחבה או שיטתית המכוונת נגד כל אוכלוסייה אזרחית.
מאוחר יותר באותו סעיף, פשע האפרטהייד מוגדר:
שמו של הפשע נובע ממערכת של הפרדה גזעית בדרום אפריקה שנאכפה באמצעות חקיקה על ידי המפלגה הלאומית (NP), המפלגה השלטת מ-1948 עד 1994. תחת האפרטהייד נשמר שלטון המיעוט הלבן במדינה באמצעות הפרדה, צימצום הזכויות, חופש ההתארגנות וחופש התנועה של התושבים השחורים שהיו רוב במדינה, וכן של קבוצות אתניות אחרות.
מבקרים מאשימים את ישראל בביצוע פשע האפרטהייד; בדו"ח שפורסם ב-2007, כתב הדובר המיוחד לפלסטין באו"ם, ג'ון דוגרד , כי "יסודות הכיבוש של מדינת ישראל מהווים צורות של קולוניאליזם ושל אפרטהייד, המנוגדות לחוק הבין־לאומי".
והציע כי "ההשלכות המשפטיות של כיבוש מתמשך עם תכונות של קולוניאליזם ואפרטהייד" יועברו לבית הדין הבין־לאומי לצדק.
בשנת 2009 ערכה וירג'יניה טילי דו"ח גדול בהיקפו, שפורסם על ידי המועצה לחקר מדעי האדם של דרום אפריקה, אשר קבע כי המדיניות הישראלית בשטחים הפלסטיניים הכבושים תואמת את הגדרת האפרטהייד.
בשנת 2010 אמר ריצ'רד פאלק, ממונה מיוחד מטעם האו"ם לפלסטין, כי "המבנה הכללי של האפרטהייד הקיים בשטחים הפלסטיניים הכבושים ...
הופך את הטענה לאמינה יותר ויותר למרות ההבדלים בין המאפיינים הספציפיים של האפרטהייד הדרום אפריקאי לזה של המשטר הישראלי הכובש".
בשנת 2017 כתבו טילי ופאלק דו"ח שפורסם לראשונה על ידי הוועדה הכלכלית והחברתית של האו"ם למערב אסיה , ולאחר מכן בראשות ד"ר רימה ח'לף .
לדברי ח'לף, הדו"ח הוכן לבקשת המדינות החברות בו, והוא מורכב מ -18 מדינות ערביות במערב אסיה.
הדו"ח קבע כי ישראל הקימה משטר אפרטהייד, וקראה לממשלות לתמוך במדיניות BDS.
שגרירת ארצות הברית, ניקי היילי, דרשה לדחות את הדו"ח, משרד החוץ הישראלי השווה את הדיווח לעיתון תעמולה נאצי ולבסוף מסר דובר האו"ם כי "הדו"ח כפי שהוא פורסם אינו משקף את עמדותיו של המזכיר הכללי", וכי הוא משקף רק את דעתם של מחבריו.
לאחר לחץ הוסר הדו"ח מהאתר של הוועדה הכלכלית והחברתית של האו"ם, על פי הנחיות המזכיר הכללי אנטוניו גוטרס, ורימה ח'לף פרשה מתפקידה באו"ם.
השופט הדרום אפריקאי ריצ'רד גולדסטון, ראש דו"ח משלחת האו"ם לבדיקת העובדות על העימות בעזה, הידוע גם בשם דו"ח גולדסטון, כתב בניו יורק טיימס באוקטובר 2011, ש"בישראל אין אפרטהייד.
שום דבר לא מתקרב להגדרת האפרטהייד לפי חוקת רומא משנת 1998 כי אין ניסיון לשמור על משטר ממוסד של דיכוי ושליטה שיטתית על ידי קבוצה גזעית אחת" עם זאת, דו"ח גולדסטון אינו מכיל כל התייחסות לטענות של אפרטהייד בכלל.
בעקבות התמיכה ההולכת וגדלה אצל מספר גדל והולך של ידידי ישראל במרכז-שמאל וגם בקרב אויביה ברעיון של מדינה דמוקרטית אחת וככל שמציאות המדינה האחת מתבססת יותר בשטח, כך הפך האפרטהייד מרכזי יותר באופן שבו תנועת ה-BDS ממסגרת את הסכסוך והמושג מופיע לעיתים קרובות יותר בקמפיינים שקוראים לחרם.
מנהיג מאבק השחורים באפרטהייד בדרום אפריקה, וחתן פרס נובל לשלום ארכיבישוף דזמונד טוטו ביקר בישראל ולאחר ביקורו אמר "ראיתי עדויות להשפלה המערכתית של גברים, נשים וילדים פלסטינים בידי אנשי כוחות הביטחון הישראליים.
ההשפלה שלהם מוכרת לכל הדרום-אפריקאים השחורים, שנרצחו והוטרדו והותקפו על ידי כוחות הביטחון של ממשלת האפרטהייד".
הפוליטיקאי הדרום-אפריקאי היהודי, רוני כתריאלס כתב שכפעיל במאבק להפלת משטר האפרטהייד בדרום אפריקה הוא מוטרד מאוד מדברים דומים שהוא רואה מתרחשים בישראל.
ונכדו של נלסון מנדלה עצמו אמר במלאת מאה שנה להולדת סבו, "העולם מציין מאה שנים להולדתו וחוגג את מנהיגותו במאבק לסיום האפרטהייד בדרום אפריקה.
אבל בעוד ארצי חופשייה מזמן משלטון המיעוט הגזעני, העולם עדיין אינו חופשי מפשע האפרטהייד".
גם הסופר הישראלי אברהם ב.
יהושע השתמש במושג כשכתב "תהליך האפרטהייד שהולך ומכה שורש עמוק בחיינו מסוכן הרבה יותר, ולעקור אותו יהיה עוד מעט בלתי אפשרי.
כבר הדגשתי בתחילת המסה הזאת: לא לזהות היהודית או הציונית אני דואג, אלא למשהו שהוא חשוב מכך — לאנושיותנו ולאנושיותם של הפלסטינים היושבים בתוכנו".
ב-27 באפריל 2021 ארגון Human Rights Watch פרסם דו"ח בשם "הסף נחצה: הרשויות הישראליות ופשעי האפרטהייד והרדיפה" שגורס כי שישראל מבצעת את פשעי האפרטהייד והרדיפה כנגד פלסטינים בישראל, בגדה המערבית וברצועת עזה, המהווים פשעים נגד האנושות.
בנוסף הדו"ח מפרט הגבלות על תנועת הפלסטינים, כגון סגר על רצועת עזה והנהגת משטר היתרים לפלסטינים, כדי לאפשר להם לעבור בין שטחי הגדה והרצועה, הפקעת יותר משליש מאדמות הגדה המערבית, כפיית תנאים קשים בחלקים של הגדה באופן שהוביל להעברה בכפייה של אלפי פלסטינים מבתיהם, ושלילת תושבות מפלסטינים.
זכויות היתר והעדפתה של הקבוצה האתנית, האן באזורי מיעוטים אתניים מחוץ לסין, כגון שינג'יאנג בו חי רוב אויגורי והמדיניות הממשלתית להתיישבות בטיבט, והשחיקה לכאורה של הדת, השפה והתרבות של תושבים ילידים באמצעות צעדים מדכאים (כגון המיליציה של האן בינג-טואן בשינג'יאנג) וסיניזציה הושוו ל"ג'נוסייד תרבותי" ולאפרטהייד על ידי כמה אקטיביסטים אויגורים.
לגבי הההתנחלות הסינית בטיבט , ב-1991 הצהיר הדלאי לאמה, "המתנחלים הסינים החדשים יצרו חברה חלופית: אפרטהייד סיני, שמכחיש את הטיבטים במעמד חברתי וכלכלי שווה בארצנו, ומאיים בסופו של דבר להציף ולספוג אותנו".
בנוסף, שיטת רישום האוכלוסין של סין, ההוקואו, כבר הושוותה לאפרטהייד בשל סיווגם של מעמדות "כפרי" ו"עירוני", ולעיתים משולה למעין שיטת קסטות.
ב-2014 החלה המערכת לעבור רפורמה, תוך הרחבת היתרי מגורים עירוניים על מנת להכיל עוד עובדים זרים.
פשע אלים הוא פשע בו מבצע העבירה משתמש או מאיים להשתמש בכוח על הקורבן.
פשע אלים כולל הן פשעים בהם הפעולה האלימה היא המטרה, כמו רצח או אונס, והן פשעים בהם האלימות היא האמצעי להשגת המטרה.
פשעים אלימים עשויים, או לא, להיעשות באמצעות כלי נשק.
בדרך כלל, אנשים שביצוע פשעים אלימים כוללים, בין היתר, חוטפי מטוסים, שודדים ובהם שודדי בנק, פורצים, טרוריסטים, גנבי מכוניות, אנסים, חוטפים, רוצחים, אנשי קרטל סמים, ועוד.
באוסטריה, צ'כיה, סלובקיה, פינלנד, גרמניה, אנגליה, לטביה, הולנד, פורטוגל, יוון ושוודיה מעשים שאינם אלימים במיוחד, כמו סטירת אדם אחר, נחשבים ל"פשע אלים".
לדוגמה, איליאס קסידיריס, אשר היה דובר מפלגת הימין הקיצוני ביוון, סטר לדוברת מפלגת שמאל במהלך דיון פוליטי שהתקיים בשידור חי.
בעקבות המקרה הוצא נגד צו מעצר.
בבריטניה כל מקרי אלימות נגד אנשים נחשבים ל"פשע אלים".
בעוד שכיום הפשעים האלימים נחשבים לפשעים החמורים ביותר, מבחינה היסטורית פשעים נגד רכוש היו נחשבו חמורים באותה מידה.
הנתונים הסטטיסטיים בדו"ח שיעורי הפשעים האלימים בבריטניה לשנים 2010/2011 הראו כי מקרי הפשע האלים ירדו בכ--47% בהשוואה לרמת הפשע האלים ב-1995. בשנים 2010/11 31 אנשים מכל 1000 אנשים בבריטניה דיווחו שהיו קורבנות לפשע אלים ב-12 החודשים האחרונים.
באשר למקרי רצח, משנות השישים ועד סוף המאה העשרים חלה עלייה בשיעור מקרי הרצח (בסביבות 2% ל -3% בשנה).
מאז 2001/02 חלה דעיכה במקרי הרצח בבריטניה ב-19 אחוזים.
באוקטובר 2013 דיווחה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ששיעור הפשעים האלימים (מקרי אונס או תקיפה מינית, מקרי שוד, מקרים של תקיפות אלימות, תקיפות שאינן חמורות, וכו') בקרב אמריקאים בגילאים 12 ומעלה היו במגמת עליה בשנה השנייה ברציפות.
פשעי מלחמה במלחמת אוקראינה–רוסיה הם מעשים הנחשדים כפשעי מלחמה, כמו טבח, אונס וירי ללא הבחנה באוכלוסייה חפה מפשע שבוצעו על ידי הרוסים במסגרת מלחמת אוקראינה–רוסיה ותועדו בסרטונים, תמונות ועדויות של עדים.
ב-24 בפברואר 2022 הודיע ולדימיר פוטין נשיא רוסיה על מבצע צבאי מיוחד באוקראינה, במטרה לכבוש את אוקראינה כולה או חלקים משטחה.
המלחמה נפתחה יומיים לאחר הכרזת פוטין על "מבצע צבאי מיוחד" בחבל דונבאס שבמזרח אוקראינה.
בשלהי חודש מרץ, כחודש לאחר תחילת המבצע, החלו כוחות רוסיים לסגת מערים וכפרים שנכבשו על ידם לצורך היערכות להמשך המבצע, כתוצאה מכך נחשפו עדויות המעלות חשד לפשעי מלחמה רבים שבוצעו על ידי הרוסים בעת הלחימה.
בשלהי מרץ ותחילת אפריל 2022 נחשפו בשלל אמצעים מעשים הנחשדים לפשעי מלחמה, שביצע הצבא הרוסי באזורים שהיו בשליטתו באוקראינה מאז פתיחת המבצע.
לפי העדויות, המעשים כוללים הרג רנדומלי של חפים מפשע שניסו לברוח מהקרבות, כולל נשים וילדים, הוצאות להורג ברחוב של גברים בחשד שהם מרגלים או חיילים, מעצר ועינויים של חשודים בריגול שהסתיימו ברצח.
כמו כן, הם כוללים גם מקרים של אונס נשים וביזה בקנה־מידה נרחב, כולל פריצה שיטתית לדירות ולחנויות.
האירועים, שארגוני זכויות אדם וממשלות במערב מגדירים כ"פשעי מלחמה", התנהלו לפי העדויות כבר מימיה הראשונים של המלחמה באוקראינה.
עם נסיגת חיילי הצבא הרוסי במהירות מאזורים בצפון ובצפון־מזרח המדינה, כדי להתארגן מחדש על אדמת רוסיה ובלארוס, נחשפו מעשים רבים הנחשדים כפשעי מלחמה.
בנוסף, מעדויות של אזרחים אוקראינים עולה כי רוסיה מפעילה "מחנות סינון" אליהם נלקחים אזרחים אוקראינים בערים שנכבשו על ידי צבא רוסיה.
לאחר הסינון הראשוני, מועברים חלק גדול מהאזרחים האוקראינים לאוטובוסים המעבירים אותם לשטחי רוסיה ללא שניתנה להם אפשרות להתנגד.
ב-7 באפריל דיווחה רשת התקשורת BBC שכוחות הצבא הרוסי השתמשו בתושבי כפר בצפון אוקראינה כמגינים אנושיים במהלך מתקפות נגד של הכוחות האוקראינים.
ב-9 באפריל נטען על ידי אוקראינה שצבא רוסיה הפציץ תחנת רכבת בשעה שהייתה עמוסה באלפי אזרחים.
מושל מחוז דונייצק שבחבל דונבאס מסר כי לפחות 50 בני אדם, בהם חמישה ילדים, נהרגו במתקפה על תחנת רכבת, שהייתה עמוסה באזרחים שביקשו להימלט משם למערב אוקראינה.
בנוסף דיווחה אוקראינה על 132 גופות שנמצאו בעיירה מקריב (Makariv) סמוך לבירה קייב, וטענה שהתבצע שם טבח נוסף מלבד טבח בוצ'ה.
במרץ 2023 חוקרים מאוניברסיטת ייל שבארצות הברית פרסמו דו"ח בו נטען כי רוסיה החזיקה לפחות 6,000 ילדים אוקראינים, וככל הנראה רבים נוספים, באתרים בחצי האי קרים וברוסיה שנראה היה שמטרתם העיקרית הייתה חינוך פוליטי מחדש.
בתחילת אפריל פורסמו עדויות רבות המצביעות על טבח שהתבצע בעיירה בוצ'ה, השוכנת בין הפרבר העירוני אירפין שמצפון מערב לקייב, לבין העיירה הוסטומל, שבה התנהלו קרבות עזים מול כוחות רוסים, שניסו להשתלט על שדה התעופה במקום כדי להיעזר בו למתקפת־בזק על קייב, בחוסר הצלחה.
טבח בורודיאנקה היה פשע מלחמה שעל פי החשד בוצע על ידי הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית בעיירה בורודיאנקה, שאוכלוסייתה האזרחית הופגזה באופן מכוון על ידי הכוחות הרוסים במהלך חודש מרץ 2022.
מיד לאחר שחרורה פתחו הכוחות הרוסים בקמפיין טרור הכולל שימוש מכוון בכטב"מים כנגד האוכלוסייה האזרחית של העיר.
כלי הטיס הזעירים משמשים את הכוחות הרוסים ל"ציד" של אזרחים באמצעות הטלה של רימונים, חומרי תבערה וחומרי נפץ בשכונות מגורים, פארקים, תחנות אוטובוסים ואמצעי תחבורה אזרחיים.
חקירת בית הדין הפלילי הבין לאומי
כבר ב-25 בפברואר 2022, יום לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, הצהיר תובע בית הדין הפלילי הבין-לאומי, כרים קאן, כי בית הדין הבין-לאומי יכול "להפעיל את סמכות השיפוט שלו ולחקור כל מעשה של רצח עם, פשע נגד האנושות או פשע מלחמה שבוצעו בתוך אוקראינה".
חאן הצהיר ב-28 בפברואר כי בכוונתו לפתוח בחקירה מלאה וכי הוא ביקש מהצוות שלו "לפעול לשימור ראיות".
ב-2 במרץ 2022, חאן הצהיר כי קיבל פניות מ-39 מדינות, מה שאפשר לו לפתוח בחקירה לפי סעיף 14 של אמנת רומא.
ב-11 במרץ, יפן וצפון מקדוניה הצטרפו לפניות, והעלו את מספר המדינות הפונות ל-41.
ב-13 באפריל הגיע לקייב כרים קאן, התובע הראשי של בית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג, ונפגש עם התובעת הראשית בנוגע לגיבוש התביעה נגד רוסיה בבית הדין.
באותו היום נפתחה חקירה רשמית בנוגע לאירועים בבוצ'ה, בשיתוף חוקרים מצרפת.
שר החוץ האמריקאי אנתוני בלינקן אמר בראיון לרשת CNN: "אמרנו עוד לפני שהפלישה, שרוסיה עלולה לבצע זוועות, אחרי הפלישה כבר הבהרנו שהכוחות הרוסיים מבצעים פשעי מלחמה.
הדבר החשוב ביותר הוא שלא נישאר אדישים לזה ולא ניתן לזה לעבור.
כל עוד התוקפנות הרוסית נמשכת, המראות האלה הם המציאות היומיומית באוקראינה.
קנצלר גרמניה אולף שולץ קרא לשפוך אור על "פשעי הצבא הרוסי נגד אזרחים באוקראינה".
שר החוץ הישראלי יאיר לפיד מסר כי "אי אפשר להישאר אדיש אל מול התמונות המחרידות שהתגלו בעיר בוצ'ה בסמוך לקייב, אחרי שהצבא הרוסי עזב את המקום.
פגיעה מכוונת באוכלוסייה אזרחית היא פשע מלחמה ואני מגנה אותה נחרצות".
פשע מן העבר היא סדרת טלוויזיה מסוג דרמת-פשע משטרתית אמריקאית.
היא שודרה ברשת CBS מ-28 בספטמבר 2003 עד 2 במאי 2010. הסדרה נסבה סביב חטיבה בדיונית של משטרת פילדלפיה המתמחה בחקירת מקרים קרים, מקרים מהעבר שאינם עוד תחת חקירה פעילה.
התוכנית מתרחשת בפילדלפיה, פנסילבניה, ועוקבת אחר הבלשית לילי ראש (קתרין מוריס), בלשית רצח במשטרת פילדלפיה, המתמחה במקרים מהעבר, או חקירות שאינן פעילות.
ראש הייתה שותפה בתחילה של הבלש כריס לאסינג (ג'סטין צ'יימברס) בחמשת הפרקים הראשונים של הסדרה ולאחר מכן עם הבלש סקוטי ואלנס (דני פינו) למשך שאר הסדרה.
השניים עובדים תחת סגן ג'ון סטילמן (ג'ון פין) ונעזרים בבלשים אחרים מהחוליה שלהם - ניק ורה (ג'רמי רצ'פורד), וויל ג'פריס (תום בארי), והחל מהעונה השלישית, קאט מילר (טרייסי תומאס).
לרוב התמקד כל פרק בחקירה בודדת.
כל המקרים כללו רציחות שבוצעו בפילדלפיה, אם כי חקירות הצריכו מדי פעם נסיעות מחוץ לעיר.
מקרים התפרסו גם על פני חלק ניכר מהמאה הקודמת, כאשר חלקם היו בני שנה או שנתיים ואחרים מתוארכים אפילו ל־1910. בדרך כלל, חקירה תתחיל כאשר המשטרה קיבלה הוראה חדשה, או כיוון חדש על מקרה.
במהלך הפרק, הבלשים נהגו לראיין עדים הקשורים לפשע ועל ידי כך להבין מה הוביל את הקורבנות למותם.
ראיונות אלו לוו בקטעי פלאשבק עד למועד הרצח שהמחיזו את העדות.
באמצעות הפלאשבקים, התוכנית בחנה נושאים רבים הקשורים להיסטוריה של המאה ה-20, כולל גזענות, הומופוביה, טרנספוביה, סקסיזם, הפלות ואכזריות משטרתית .
התוכנית התאפיינה בליהוק כפול, שבו הדמויות והעדים היו מבזיקים קדימה ואחורה בסצנה המייצגת אותם כפי שהם נראו בזמן הפשע ובימינו.
בסוף הפרק, כשהרוצח או הרוצחים נחשפו והתעמתו, ההודאה הוצגה בסצנת פלאשבק המתארת את הרצח.
המשטרה עוצרת את הרוצח ומובילה אותו למעצר.
שיר הנושא הוא קטע מתוך "נארה" מאת ES Posthumus, עם הקדמה של מלחין הסדרה מייקל א.
לוין שמתחילה ביללה מהעולם האחר של הזמרת אליז מוריס.
מלבד המוזיקה המקורית של לוין, כל פרק עושה שימוש נרחב במוזיקה המתאימה לפלאשבקים בשנה המדוברת.
חלק מהפרקים מכילים מוזיקה של אמן אחד בלבד כמו ריי צ'ארלס, U2, רדיוהד, ברוס ספרינגסטין, נירוונה, פרל ג'אם, הדלתות, ג'ון מלנקמפ, ג'וני קאש, בוב סגר, אירוסמית', פינק פלויד, טים מקגרו, בוב דילן, סנטנה, פרנק סינטרה וג'ון לנון.
המוזיקה של פרל ג'אם שימשה בפרק הכפול של העונה השישית, וזו הייתה הפעם הראשונה שבה נעשה שימוש במוזיקה של אמן אחד לשני פרקים מלאים.
קתרין מוריס בתור לילי ראש, בלשית רצח.
לילי חוקרת תחילה מקרה מהעבר במהלך הפרק הראשון של הסדרה, ומאוחר יותר ממשיכה לעשות זאת לפי בקשתה.
בתפקיד זה, ראש הופכת לבלשית הראשית של חטיבת המקרים הקרים.
ג'סטין צ'יימברס בתור כריס לאסינג, בלש.
בן זוגה המקורי של ראש (עונה 1).
דני פינו בתור סקוטי ואלנס, בלש.
ג'ון פין בתור ג'ון סטילמן, סגן וראש מחלקת הרצח של פילדלפיה.
ג'רמי רצ'פורד בתור ניק ורה, בלש שהוקצה לרצח.
תום בארי בתפקיד וויל ג'פריס, בלש בכיר, ועוזר-המפקח של חטיבת הרצח בפילדלפיה.
טרייסי תומאס בתור קאט מילר, בלשית סמים שמצטרפת מאוחר יותר כבלשית רצח (עונות 3–7).
השחקן דני פינו הופיע בתור ואלנס בפרק של הסדרה CSI: ניו יורק "Cold Reveal".
הפרק הזה חיבר את פשע מן העבר למספר סדרות ביניהן ל-CSI: ניו יורק, CSI: מיאמי, CSI ,CSI: סייבר, וללא עקבות.
פשע מן העבר שודרה לראשונה בספטמבר 2003 והפכה במהרה לתוכנית העיקרית בלוח הזמנים של CBS בימי ראשון בערב.
לדרמת הפשע הייתה עונה ראשונה מוצלחת, ובעונה השנייה היא קיבלה דירוג ממוצע של 3.5 בקרב אנשים בגילאים 18–49 ו-15.1 מיליון צופים.
בעונה החמישית, התוכנית הגיעה לממוצע של 2.9 רייטינג וקצת פחות מ-11 מיליון צופים ודורגה במקום ה-28. בעונה 6 הרייטינג צנח לממוצע של 2.7 אבל טיפס עד ל-12 מיליון צופים ודורג במקום ה-20; CBS נאלצה לבחור בין חידוש הסדרה "ללא עקבות" לבין "פשע מן העבר".
הם בחרו לשמור על "פשע מן העבר".
צרות הרייטינג האמיתיות החלו בעונה האחרונה כאשר הרייטינג של התוכנית ירד עוד יותר לדירוג של 2.15 בדמוגרפיה 18–49 ו-9.6 מיליון צופים.
אחת הסיבות לכך היא שהתוכנית שודרה בשעה 22:00, הרייטינג ירד ב-25% ל-9 מיליון צופים.
ב-22 בנובמבר 2009, CBS עשתה ניסיון אחרון להעלות את הרייטינג על ידי תזמון הסדרה לשעה 21:00. הרייטינג עלה ל-10 מיליון צופים, אבל זה היה קצר מועד מכיוון שב-14 בפברואר 2010, הסדרה חזרה ללוח הזמנים המקורי שלה, בשעה 22:00 והרייטינג ירד.
התוכנית סיימה את דרכה במאי 2010 במקום ה-29 ויותר משבועיים לאחר שידור הגמר של הסדרה, CBS הודיעה שהתוכנית לא תחודש לעונה שמינית.
ב-18 במאי 2010, CBS הודיעה על ביטול הסדרה לאחר שבע עונות ו-156 פרקים.
מכיוון שהיה נהוג לסיים כל עונה עם קליף האנגר, הפרק האחרון של עונה 7, "Shattered", הסתיים והשאיר את הצופים תוהים לגבי גורלן של כמה דמויות.
ביטול הסדרה הותיר את השאלות הללו ללא פתרון.
דיסק פסקול יצא בשנת 2008 על ידי Lakeshore Records, ובו מוזיקה אגבית שהלחין מייקל א.
לוין מארבע העונות הראשונות, וכן את השיר 300 Flowers, ששר רובין קירמסה.
פשע זוועה הוא הפרה של החוק הפלילי הבינלאומי הנופל מבחינה היסטורית תחת שלושה פשעים בינלאומיים המוגדרים בחוק.
ובהם: רצח עם, פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
טיהור אתני נתפס כפשע זוועה רביעי על ידי חוקרים משפטיים וארגונים חוץ ממשלתיים בינלאומיים הפועלים בתחום, למרות שזה טרם הוכר כפשע בפני עצמו לפי החוק הבינלאומי.
פשע נגד האנושות הוא מונח במשפט הבינלאומי הפומבי המתאר תקיפה רחבה או שיטתית של אוכלוסייה אזרחית, לרוב רצח המוני, הגליה או שעבוד.
פשע נגד האנושות נחשב לעבירה הפלילית החמורה ביותר.
המונח הוגדר רשמית בכתבי אישום במשפטי נירנברג בשנת 1945, שבהם עמדו למשפט פושעים נאצים על חלקם בשואה ובפשעים נוספים.
רֶצַח עַם ; החלופה התקנית לפי האקדמיה ללשון העברית: הַשְׁמָדַת עַם) הוא ניסיון מכוון של שלטון להשמיד קבוצה חברתית מסוימת – עם, קבוצה לאומית, אתנית או קבוצה דתית.
את המונח רצח עם טבע רפאל לֶמְקין, משפטן יהודי-אמריקני.
בהשפעתו נחתמה בדצמבר 1948 אמנת האו"ם בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם, שאושררה בינואר 1951 על ידי כלל חברות האו"ם.
פשע מלחמה (או בשם הרשמי יותר: "הפרה של חוקי ו/או מנהגי המלחמה") הוא הפרה חמורה של דיני הלחימה של המשפט הבין-לאומי על ידי אדם או קבוצת אנשים, אנשי צבא או אזרחים.
בשל חומרת ההפרה, מוטלת אחריות פלילית על מבצעי הפשעים וניתן להעמידם לדין.
טיהור אתני, לפי הגדרתו הרשמית של האו"ם, הוא הפיכת אזור להומוגני מבחינה אתנית, באמצעות שימוש בכוח או בהפחדה להוצאת אנשים מקבוצה אתנית או דתית אחרת מאזור נתון.
על אף שטיהור אתני מתבצע בעיקרו באמצעות גירוש וסילוק (טרנספר), במקרים רבים הוא גולש גם למעשי טבח.
פשמק (בפרסית: پشمک; באנגלית: Pashmak) הוא סוג של חוטי ממתק איראני או צמר גפן מתוק, עשוי מסוכר.
פשמק מוגש בפני עצמו או כתוספת לפירות, עוגות, גלידות, פודינגים וקינוחים בכלל.
המאכל ידוע בכינוי צמר גפן מתוק פרסי.
על אף שהמרקם דומה לצמר גפן מתוק, השיטה והמרכיבים שונים.
מקורו של פשמק בעיר יזד האיראנית הידועה בממתקים הפרסיים המסורתיים השונים שלה כמו בקלווה, קוטאב (קינוח) וגאז במהלך תקופת האימפריה הספווית.
הממתק הערבי גאזי אל בנאט (חוט של בנות) בערבית: غزل البنات; באנגלית: Ghazl al-Banat) זהה למעשה לפשמק, ומכונה צמר גפן מזרחי מתוק.
הממתק טורקי בשם פישמניה מזכיר קצת את הפשמק.
פשע לא מאורגן היא סדרת טלוויזיה ישראלית המורכבת ממערכונים מסוגת קומדיית פשע, ששודרה בתחילת שנת 2022 בערוץ קשת 12. בסדרה מככב אנסמבל שחקנים, בהם רן לוי, חיים זנאתי וישראל קטורזה.
לסדרה עונה אחת בת עשרה פרקים.
המערכונים עוסקים בפשע המאורגן, בפושעים בעת ביצוע פשע או בנוכחות גורמי אכיפת החוק (שוטרים, חוקרים, סוהרים), ובמיוחד בקשר עם בני משפחותיהם בחיי היום-יום.
יוצר הסדרה הראשי, רן לוי, סיפר כי את ההשראה לכתיבתה קיבל מהאזנה מקרית לשיחות של עבריינים בבית קפה בנתניה.
מספר הפרקשם הפרקתאריך שידור ראשון 1להרוג את אסטרזי20 במרץ 20222גמרו את הסוס3 באפריל 20223החקירה של קלימי10 באפריל 20224ספיד דייט17 באפריל 20225תקרית מביכה24 באפריל 20226המונולוג1 במאי 20227דייט עם קמצן8 במאי 20228עוקץ טכנאי המחשבים15 במאי 20229סיפור האהבה22 במאי 202210הפושעים המפתיעים29 במאי 2022
פשעי מלחמה של הפלסטינים הם הפרות של המשפט הבין-לאומי הפומבי, לרבות פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
ארגון הטרור הפלסטיניים, ובראשם חמאס, והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, וקודם לכן פת"ח, הואשמו לאורך עשורים בביצוע פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות, המהווים הפרה של המשפט הבינלאומי הפומבי.
דפוס הפעולה הפלסטיני כולל הפרות חמורות כמו ירי שיטתי וחסר אבחנה של אלפי רקטות לעבר אוכלוסייה אזרחית בישראל, שימוש במגנים אנושיים וניצול מבנים אזרחיים רגישים כמו בתי חולים, בתי ספר ומסגדים לתשתיות טרור, וכן פיגועי התאבדות ומתקפות מכוונות נגד אזרחים בתוך תחומי הקו הירוק.
ההאשמות התגברו מאז טבח שבעה באוקטובר בשנת 2023, שכללה רצח המוני של אזרחים, אלימות מינית שיטתית, חטיפת חפים מפשע, עינויים וביזה.
בין אלה נמנו גם הרג מכוון של שבויי מלחמה, וכן לוחמים שנכנעו.
עם זאת, דפוס הפעולה הפלסטיני כולל הפרות חמורות עוד טרם אירועים אלו, ובהן ירי רקטי חסר אבחנה לעבר אוכלוסייה אזרחית, פיגועי התאבדות תוך שימוש ציני בילדים ובנערים, ושימוש שיטתי במגנים אנושיים דרך הפיכת בתי חולים, בתי ספר ומסגדים לתשתיות צבאיות.
לצד זאת, תועדו הפרות פנימיות חמורות הכוללות עינויים והוצאות להורג ללא משפט של פלסטינים ביהודה ושומרון וברצועת עזה, המבססות את ההכרה בפעולות אלו כהפרה מתמשכת של דיני המלחמה לרבות הרג מכוון של שבויי מלחמה ולוחמים שנכנעו, התקפות חסרות הבחנה, שימוש במגן אנושי עינויים וביזה.
ארגוני זכויות אדם הצביעו על שורה של הפרות המנוגדות לדין הבינלאומי אשר מופנות כנגד הפלסטינים עצמם.
בהם, עינויים והוצאות להורג ללא משפט שבוצעו כנגד פלסטינים ברצועת עזה וביהודה ושומרון.
בד בבד, עשו גורמי טרור פלסטיניים שימוש באוכלוסייה אזרחית כמגן אנושי, ואף ניצלו קטינים לצורך פיגועי התאבדות.
תחולת חוקי המלחמה על הארגון
קביעת תחולתם של חוקי מלחמה על קבוצות מיליטנטיות שאינן מדינות היא שאלה מורכבת, שכן הן מועצת אירופה והן הוועד הבינלאומי של הצלב האדום מציינים כי החוק הבינלאומי מתייחס באופן מסורתי למלחמה ולטרור כקטגוריות משפטיות נפרדות.
ממשלות ישראל, ארצות הברית, האיחוד האירופי, בריטניה, יפן וקנדה מגדירות את חמאס כארגון טרור.
עם זאת, מדינות אחרות לא הסכימו עם אפיון זה, ומתייחסות לחמאס כאל ישות פוליטית לגיטימית.
בעוד שהמונח "חוק בינלאומי" מתייחס באופן קונבנציונלי למדינות, הוא הוחל גם על כוחות חמושים של מורדים ומחבלים.
לפיכך, גם התקוממויות הנחשבות חוקיות על פי המשפט הבינלאומי, מכיוון שהן עומדות בקריטריונים של "סיבה מוצדקת", חייבות לדבוק גם בעקרונות של "אמצעים צודקים".
לגבי חמאס ולוחמיו, גם לשיטה הגורסת כי יש להם זכות להילחם נגד מה שהם מכנים "כיבוש לא חוקי", עדיין חלה עליהם חובת ציות לכללים משפטיים של "אפליה", "מידתיות" ו"צורך צבאי" לפי הגדרות החוק הבינלאומי, כפי שעושות מדינות קונבנציונליות.
לפי ה-Human Rights Watch, "המשפט ההומניטארי הבינלאומי, באמצעות הדוקטרינה של אחריות פיקודית" חל גם "על מנהיגים פוליטיים ואחרים אם יש להם 'אחריות ושליטה יעילה' על השחקנים המדוברים...
ובכך להפוך את המנהיגות לאחראית גם בהיבט הפלילי".
לפי האמנסטי אינטרנשיונל, "האיסור לפגוע באזרחים הוא מוחלט בחוק הבינלאומי".
ארגון Human Rights Watch הכריז כי "ההיקף והאופי השיטתי" של מתקפת חמאס נגד אזרחים ישראלים "עונה על ההגדרה של פשע נגד האנושות", וכי השימוש המיוחד שלו בפיגועי התאבדות המתרחשים "בהקשר של אלימות העולה על סכסוך מזוין...
לפי אמנסטי אינטרנשיונל, "הקמפיין של פיגועי התאבדות והתקפות מכוונות נגד אזרחים ישראלים על ידי חמאס וקבוצות מזוינות אחרות מהווה פשעים נגד האנושות".
בין ספטמבר 1993 לפרוץ האינתיפאדה השנייה בספטמבר 2000, "קבוצות פלסטיניות ביצעו 14 פיגועי התאבדות נגד אזרחים ישראלים, בעיקר בשנים 97–1996, בהם נהרגו יותר מ-120 ונפצעו יותר מ-550. חמאס הצהיר כי הוא ביצע את רוב הפיגועים".
בעשור שבין 2000 ל-2010, היו 146 פיגועי התאבדות שבוצעו על ידי ארגוני טרור פלסטינים נגד ישראלים, והביאו ל-516 הרוגים.
מחקר משנת 2007 של אוניברסיטת הרווארד על 135 פיגועי התאבדות פלסטינים שבוצעו בין ספטמבר 2000 לאוגוסט 2005, קבע שחמאס אחראי ל-39.9% מהתקפות אלה במהלך אותה תקופה.
במהלך האינתיפאדה השנייה נעשה אף שימוש בילדים בפיגועי התאבדות פלסטיניים.
על פי קביעת ארגון "אמנסטי אינטרנשיונל", קמפיין פיגועי ההתאבדות וההתקפות המכוונות שביצעו חמאס וארגונים חמושים נוספים נגד אזרחים ישראלים, עולה לכדי פשעים נגד האנושות.
בתווך הזמנים שבין ספטמבר 1993 ועד פרוץ האינתיפאדה השנייה בספטמבר 2000, ביצעו גורמים פלסטיניים 14 פיגועי התאבדות, שהתרכזו בעיקר בשנים 1996–1997 והביאו למותם של למעלה מ-120 בני אדם ולפציעתם של יותר מ-550. חמאס הצהיר כי הוא זה שביצע את מרבית הפיגועים הללו.
בעשור העוקב, בין השנים 2000 ל-2010, בוצעו 146 פיגועי התאבדות נגד ישראלים שגבו את חייהם של 516 קורבנות.
מחקר שנערך באוניברסיטת הרווארד בשנת 2007 ניתח 135 מפיגועים אלו, שבוצעו עד אוגוסט 2005, וייחס לחמאס אחריות על כ-40% מהם.
במסגרת פעילות זו, נעשה אף שימוש בילדים לצורך הוצאה לפועל של פיגועי התאבדות.
ישראל האשימה את חמאס בשימוש במגנים אנושיים ברצועת עזה, וטענה כי החמאס אחסן נשק בתשתיות אזרחיות, שיגר רקטות מאזורי מגורים, והנחה את התושבים להתעלם מהאזהרות של ישראל.
ישראל גם האשימה את חמאס בשמירה על בונקרים של פיקוד ובקרה ותשתיות מנהרות מתחת לבתי החולים.
חמאס הכחיש שהשתמש בבתי חולים כדי להגן על מרכז פיקוד כלשהו, בעוד שהוא שיבח פלסטינים שסירבו לברוח מאזורים שישראל שמה לה למטרה.
ההאשמות הישראליות נתמכו על ידי נאט"ו, ובמהלך מלחמת חרבות ברזל מדינות האיחוד האירופי גינו את חמאס על השימוש בבתי חולים כמגנים אנושיים, ומזכ"ל האו"ם אמר כי "חמאס וחמושים אחרים משתמשים באזרחים כמגן אנושי".