tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אביהם עבד ככורה ואחר-כך כעוזר לאופה.
קארל אלברכט אשר נולד בשנת 1920, עבד בצעירותו במעדנייה כאשר לאחר זמן מה רכש חנות לממכר מזון.
אחיו תיאו אשר נולד בשנת 1922, עבד בחנות אימם.
בשנת 1946 החלו האחים לנהל את חנות אימם, כאשר זמן קצר לאחר מכן פתחו חנות עודפים בקרבתה.
עד שנת 1950 היו כבר 13 חנויות בבעלות האחים בחבל הרוהר.
בשנת 1960 היו בבעלותם כבר 300 חנויות ומחזור שנתי של 90 מיליון מארק גרמני.
החנויות היו קטנות עבדו בשיטת המכולת.
לכל אחד מן האחים כבר הייתה רשת חנויות ומרכז לוגיסטי נפרדים.
באותה עת קמו בגרמניה כמה רשתות קמעונאיות בשיטת המרכול מצליחות וחנויות אלדי איבדו לקוחות וסבלו מירידה במחזור.
לאחר שהאחים אלברכט ניסו מספר מודלים שיווקיים (הן בתחום הסיטונאי והן הקמעונאי) ללא הצלחה, נולד המודל השיווקי של "דיסקאונט למוצרי מזון".
בשנת 1962 הם הציגו את שם המותג 'אלדי' המורכב משילוב שמם "אל(ברכט)" ו"די(סקאונט)", כאשר שתי החברות - ALDI Nord ו-ALDI Süd מופרדות מבחינה משפטית וכלכלית.
את הרעיון העסקי ניתן להגדיר כ"דיסקאונט משמעו אמנות ההחסרה".
האחים אלברכט התמקדו בסל מוצרים זול במיוחד והחסירו מגוון רחב של פונקציות שיווקיות שהיו נהוגות אז:
אין מגוון רחב של מוצרים אלא רק מוצרי צריכה בסיסיים
אין מגוון מותגים אלא רק מותג אחד מכל מוצר
אין מוצרי מזון טריים (בשר, גבינה, פירות וירקות) המתכלים במהירות או מצריכים קירור
המוצרים עומדים על משטחים ולא על מדפים
אין הטבעת מחירים על המוצרים אלא רק שילוט כללי
אין השקעה בפרסום בעיתונים או ברדיו
אין הכשרה ייעודית בצוות (קופאי, איש ניקיון, סידור סחורה וכו') - כל עובד בחנות עובר הכשרה לעשות הכל
כל אלה ועוד אפשרו לסניפי אלדי להציע לצרכנים מבחר מוגבל של מוצרי מזון בהנחות משמעותיות למרות שהרווח השולי כבר חושב היטב מלכתחילה.
במהלך שנות ה-70 וה-80 החלו חברות אלדי להתפתח בשווקים בינלאומיים, והחלו להתרחב במהירות לאחר איחוד גרמניה.
בשנת 1993 פרשו האחים אלברכט מניהול החברה.
אלדן תחבורה בע"מ, המוכרת במותג אלדן, היא חברת ליסינג, השכרה ומכירת רכב ישראלית.
קבוצת אלדן פעילה במגוון רחב של תחומים: השכרת רכב בארץ, ליסינג תפעולי, ליסינג פרטי, השכרת רכב בחו"ל, מכירת רכב, ביטוח, מלונאות ושינוע כלי רכב והחזקות.
החברה מחזיקה ברשותה צי של יותר מ-30,000 כלי רכב ומונה כ-24 סניפים מאילת ועד קריית שמונה ומוקדי הזמנות לתיירים בלונדון ופריז.
בשנת 2025 הפכה אלדן לחברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בעלי השליטה בחברה הם יוסי דהן (24%) ושלושת ילדיו שי דהן, שלמה דהן וורד זווילי (18.33% לכל אחד).
שי דהן הוא יו"ר דירקטוריון החברה, שלמה דהן ואבישי לוי הם מנכ"לים משותפים של החברה.
חברת אלדן נוסדה על ידי יוסף דהן במאי 1965 כחברת השכרת רכב באשקלון, שם נתנה מענה לצורכי התיירים שהגיעו לנפוש בעיר.
בשנת 1980 הרחיבה אלדן את פעילותה בישראל ופתחה סניפים נוספים, הראשון שבהם בתל אביב.
בשנת 1986 פתחה החברה סניף בנמל התעופה בן-גוריון.
בתחילת 1987 היו לאלדן עשרה סניפים בישראל והיא הייתה חברת השכרת הרכב הרביעית בגודלה בישראל, והגדולה ביותר שהייתה בבעלות ישראלית.
באותה שנה הרחיבה אלדן את פעילותה לחו"ל כאשר פתחה סניף בפריז.
נכון ל-2013, קבוצת אלדן מונה 24 סניפי מכירה והשכרת רכב מאילת ועד קריית שמונה ומוקדי הזמנות לתיירים באנגליה ובצרפת.
בנוסף להשכרת רכב עוסקת החברה בליסינג תפעולי, שבסוף שנת 2024 נכללו בו 24,701 כלי רכב, ובמכירת כלי רכב (כאלה ששימשו לפעילות הליסינג התפעולי וההשכרה, וכאלה שלכתחילה נועדו למכירה).
כמו כן, קבוצת אלדן פועלת כיום בענף המלונאות ובבעלותה מלון אלדן ירושלים ומלון Verlain בפריז והיא פועלת גם בענף הביטוח לרכב ולדירה.
החברה הבת פרק מישור בע"מ מרכזת את פעילות הנדל"ן של אלדן תחבורה.
אלדן שירותי דרך בע"מ הוקמה בשנת 1995 כאגף באלדן השכרת רכב, ובשנת 1998 התאגדה לחברה נפרדת בשם "אלדן שירותי דרך" בבעלות החברות תעבורה ואלדן.
מאז שנת 1998 החברה פועלת בתחומי שירותי דרך לרכב, הובלת רכב, גרירה, חילוץ ועבודות מנוף.
מנכ"ל החברה מאז שנת 1998 הוא משה כהן.
לרשות החברה צי של כ-130 משאיות המאפשרות הובלת מגוון כלי רכב וציוד כגון: מכוניות, משאיות, כלי צמ"ה ובמות הרמה, וכן צוות מחלצים על גבי קטנועים ורכבי גרר קטנים לשירות מהיר כולל חניונים סגורים.
אלדר גרביץ' (בהונגרית: Gerevich Aladár; 16 במרץ 1910 – 14 במאי 1991) היה סייף הונגרי, אלוף אולימפי בעל 10 מדליות, מהן 7 זהב, אלוף עולם בעל 19 מדליות, מהן 14 זהב.
הוא הספורטאי מתוך שניים בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכה במדליית זהב אחת לפחות, בשש אולימפיאדות שונות, כמו בירגיט פישר מגרמניה בקיאק (הוא החמיץ שתי אולימפיאדות נוספות שלא נערכו כלל בשל מלחמת העולם השנייה שבהן יכול היה לזכות בעוד מדליות).
נוסף לכך, הוא מחזיק בשיא של 28 שנים, משך הזמן הארוך ביותר שבה זכה במדליות זהב, מ-1932 ועד 1960 כולל.
גרביץ' נחשב לאחד הסייפים הגדולים בהיסטוריה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה גרביץ' במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי, לפני איטליה ופולין.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה גרביץ' בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני איטליה וגרמניה ומדליית ארד בתחרות חרב אישית אחרי בן ארצו אנדרה קאבוש וגוסטבו מארצי מאיטליה.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בתחרות רומח קבוצתי.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה גרביץ' בשתי מדליות זהב בתחרות חרב אישי לפני וינצ'נצו פינטון מאיטליה וחברו לנבחרת פאל קובאץ' ובתחרות חרב קבוצתי לפני איטליה וארצות הברית.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בתחרות רומח קבוצתי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה גרביץ' בשלוש מדליות, אחת מכל סוג.
מדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני איטליה וצרפת, מדליית כסף בתחרות חרב אישי אחרי פאל קובאץ' ולפני בן ארצו טיבור ברציי ומדליית ארד בתחרות רומח קבוצתי, אחרי צרפת ואיטליה.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה גרביץ' במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני פולין וברית המועצות וסיים במקום חמישי בתחרות חרב אישי.
לפני המבחנים לאולימפיאדת רומא (1960) נאמר לגרביץ' על ידי ועד הסיף ההונגרי שהוא זקן מדי להשתתף במשחקים האולימפיים, בן 50, אבל הוא הצליח לנצח בהם.
במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני פולין ואיטליה וסיים במקום עשירי בתחרות חרב אישי, קרוב עד לכדי נגיעה אחת מהשתתפות בשלב הגמר.
בשנת 1991 נפטר גרביץ' בבודפשט.
היה מלך נורת'מבריה מ-685 עד מותו.
הוא מתואר על ידי כותבים קדומים כביד כאלוקאין וכסטפן מריפון, בשל מלומדותו הגדולה.
חלק מיצירותיו וכמה מכתבים שכתבו לו שרדו.
שלטונו היה שקט יחסית, שהפגם היחיד בו היה מחלוקות עם הבישוף וילפריד, דמות מרכזית בכנסיית נורת'מבריה הקדומה.
אלפרית' נולד בתאריך לא ברור לאוסוויו מלך נורתמבריה, ולנסיכה אירית בשם פין.
מאוחר יותר כשהפך אוסוויו למלך נורת'מבריה, הוא מת בשנת 670 והוחלף על ידי אקגפרית' בנו.
אלפרית' התחנך לקריירה בכנסייה והפך לאיש משכיל.
ב-685, כאשר אקגפרית' נהרג בקרב על נצ'טנסמר אלפרית' נקרא לשוב לנורת'מבריה, והפך למלך.
מידע זה ידוע על פי מדיווחים מהסופרים בהאי ההברידאי לונה.
אלדרשוט היא עיירה במחוז המפשייר שבדרום-מערב אנגליה.
העיירה מוכרת במיוחד ומזוהה עם מחנה אלדרשוט שהוא מבסיסי האימונים החשובים והוותיקים ביותר בצבא הבריטי, משום כך אלדרשוט לעיתים מכונה "הבית של הצבא הבריטי" ומכילה אחוז גבוה של תושבים אנשי צבא המשרתים במחנה הסמוך.
מקור שם העיירה נלקח מהמונח באנגלית עתיקה; "אלדר הולט" (Alder-Holt), עץ אלנוס מת, זאת ככל הנראה בהתייחסות לעצי האלנוס הרבים המאפיינים את האזור.
העיירה מוזכרת עוד במאה ה-11, ובמאה ה-17 היא מוזכרת בתור עיירת שוק, היא נותרה יחסית אלמונית עד למאה ה-19 בלב אזור רחב ושומם בלתי כשיר לעיבוד חקלאי.
בשנת 1854 בזמן מלחמת קרים הוקם סמוך לעיירה מחנה אלדרשוט, שהיה לבסיס האימונים הקבוע הראשון של הצבא הבריטי.
מאז ועד היום מזוהה העיירה במיוחד עם הצבא הבריטי אשר רבים מתושביה משרתים בו, היא אף מכונה "הבית של הצבא הבריטי".
אלדר חסנוביץ' (בבוסנית: Eldar Hasanović; נולד ב-12 בינואר 1990, סרייבו, יוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר בוסני ששיחק בעמדת הקשר.
חסנוביץ' נולד בסרייבו שבבוסניה והרצגובינה (דאז תחת שלטון יוגוסלביה) למשפחה ממוצא מוסלמי.
התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ז'לייזניצ'אר סרייבו.
לאחר שסיים את גיל הנוער, חתם במ.ש.ק.
ז'ילינה עימה זכה באליפות, אך ערך רק הופעה אחת ומשום כך עזב את המועדון בתום העונה וחזר לבוסניה וחתם ב.
חסנוביץ' התחיל את העונה בצורה מרשימה כאשר כבר ב-7 המשחקים הראשונים של העונה הוא כבש 4 שערים ובמהלך העונה עבר לצ'ליק זניצה, במדיה רשם 11 הופעות וכבש שער אחד ובסיום העונה חזר לולז'.
בקיץ חזר לז'לייזניצ'אר סרייבו עימה זכה באליפות המדינה כבר בעונתו הראשונה במועדון.
ב-2 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בהפסד 2-1 בדרבי נגד פ.ק.
ב-1 ביולי חתם לעונה בבני סכנין מליגת העל.
בינואר חזר לישראל וחתם במכבי שעריים מהליגה הלאומית.
ביוני 2017 חתם בקבוצת דאילאן טרנסנדנס מהליגה הסינית השנייה.
ב-14 בינואר 2020 חתם בפרסיב טנגרנג האינדונזית.
ב-23 בפברואר 2021, חסנוביץ' חתם באולימפיק סרייבו.
ב-31 באוגוסט 2021 חסנוביץ' חתם בסלובודה טוזלה.
אלדורדו ג'ונס הייתה ממציאה אמריקאית שזכתה לכינוי "אשת הברזל".
המפעל שלה, במולין שבאילינוי, העסיק בעיקר נשים מעל גיל 40. היא ידועה בשל המצאת עמם הפליטה למטוסים, אך היו לה המצאות רבות, ביניהן מגהץ חשמלי קל-משקל, משטח גיהוץ המתאים לנסיעות, מתלה כובעים מתקפל ומלחיה שמונעת לחות.
ג'ונס נולדה ב-1860 בפלמירה שבמיזורי.
משפחתה עברה לסנט לואיס,שם אביה, אלונזו ג'ונס, נטש אותם.
עבודתה הראשונה של אלדורדו הייתה כמורה בלאפייט שבאינדיאנה; אך היא תיעבה את עבודת ההוראה, ומצאה משרה כקצרנית בחברת ביטוח בשיקגו.
היא חיברה סדרת גלגלי שבשבת שהשקיטו את רעשי המנוע בלי להשפיע על תפקודו.
על בסיס עמם הפליטה למכוניות, היא המציאה את עמם הפליטה למטוסים בשנת 1919, ורשמה פטנט על ההמצאה ב-1923. טיים מגזין תיאר את העמם בפעולה:
כתב העת מדע פופולרי דיווח ב-1931 שהעמם מפחית רעש ללא הפחתה בכוח המנוע.
באותה שנה, כתב העת Modern Mechanics and Inventions תיאר את המכשיר בתור "עמם הפליטה המוצלח הראשון המיועד למנועי מטוסים".
הניו יורק טיימס תיאר את "האנרגיה, הביטחון העצמי, וחוסר האמון הכללי בגברים" של ג'ונס.
על פי ההיסטוריונית אן מקדונלד, הדימוי השלילי של ג'ונס כלפי גברים פעל נגדה כשביקשה למסחר את הטכנולוגיה שלה.
כתוצאה, היא נפטרה בעוני בשנת 1932.
אלדראמין או α בקפאוס (נקרא גם גליזה 826) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים קפאוס.
מקור שמו הוא ככל הנראה שיבוש של השם בערבית الذراع الأيمن אל-ד'יראע אל-אימאן - זרוע ימין של קפאוס.
לכוכב בהירות נראית מדרגה 2.46 והוא נמצא במרחק של כ-50 שנות אור ממערכת השמש ובשל כך הוא נכלל בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים.
אלדראמין הוא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A8 V, מסתו קרובה לשתי מסות שמש ורדיוסו כ-2.3 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-7,700 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 20 מעוצמת ההארה של השמש.
אלדראמין מסתוב על צירו במהירות גבוהה יחסית של כ-246 קילומטר בשנייה, כך שהוא משלים סיבוב בפחות מ-12 שעות.
נראה שעוצמת ההארה שלו משתנה בכמה מאיות של דרגת בהירות והוא מסווג ככוכב חשוד כמשתנה קפאידי ננסי מהסוג של δ במגן.
נקיפת ציר כדור הארץ תביא בעוד כ-7,500 שנים את הקוטב השמיימי הצפוני של כדור הארץ למרחק זוויתי של כ-3 מעלות מאלדראמין, כך שהוא יהיה הכוכב הבולט הקרוב ביותר לקוטב השמיימי.
אלדן קיילב ארנרייך הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי.
ארנרייך נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה יהודית-רקונסטרוקציוניסטית.
הוריו הם שרי (לבית ניומן), מעצבת פנים ומארק ארנרייך, רואה חשבון.
שמו הפרטי נקרא על-שם הבמאי פיל אלדן רובינסון.
אביו החורג, הארי ארונוביץ, הוא אורתודנט.
למד משחק באוניברסיטת ניו יורק.
סרטון קומי שיצר והוצג באירוע בת מצווה שבו נכח הבמאי סטיבן ספילברג, הפנה אליו את תשומת לבו של הבמאי שקישר בינו ובין אולפני דרימוורקס.
בשנת 2009 ביצע את הופעת הבכורה הקולנועית שלו בסרטו של הבמאי פרנסיס פורד קופולה "טטרו", בתפקיד בני, אחיו הצעיר של טטרו (וינסנט גאלו).
ב-2018 כיכב בסרט "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים" שעוקב אחר דמותו הנודעת של הגיבור האן סולו מהיקום הקולנועי של "מלחמת הכוכבים".
במרץ 2025, פורסם כי דייזי רידלי וארנרייך יככבו בקומדיה הרומנטית "The Last Resort", בבימויו של דונלד פטרי.
+שנהסרטתפקידהערות2009טטרובני טטרוצ'יני2010אי שםשחקן במסיבהללא קרדיט2011טוויקסטפמינגו2013יצורים יפהפייםאיתן וייטסטוקרוויפ טיילוריסמין הכחולהדני2015Running Wildאלי2016יחי הקיסר!הובי דויליוצא מן הכללפרנק פורבס2017ציפורים צהובות (אנ')ג'ון בארטל2018סולו: סיפור מלחמת הכוכביםהאן סולו2023משחק הוגןלוק אדמונדסחומר דובאדיאופנהיימרעובד בסנאטhadow Brother Sundayקולסרט קצר; גם במאי ותסריטאי2025שעת הנעלמיםפול מורגןSwitzerlandאדוארד רידג'וויבצילומיםThe Last Resortבןקדם-הפקה
+שנהסדרהתפקידהערות2005על טבעיבן קולינספרק: "Wendigo"2006CSIסווןפרק: "Built to Kill, Part 2"2020עולם חדשג'ון הפראיתפקיד ראשי; 9 פרקים2025איירון הארטג'ו מק'גיליקודי6 פרקים
אלדר פרבר (נולד ב-1970) הוא צייר ישראלי.
בשנת 2012 זכה בפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית.
אלדר פרבר גדל בתל אביב.
לאחר מכן הוא שב לישראל ולמד אצל ישראל הרשברג בסדנה לציור ורישום בירושלים.
בהמשך הפך למורה בסדנה, ולאחר מכן לתקופה קצרה מרצה בבצלאל.
פרבר זכה במספר מענקים ומלגות, ביניהם מענק "דיוקן ראשון" של מפעל הפיס, מלגה מטעם קרן תרבות אמריקה-ישראל, ופרס חיים שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית.
עבודותיו הוצגו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות רבות, בגלריות ובמוזיאונים, ונמצאות באוספים בישראל ומחוצה לה.
פרבר מצייר נופים, ועוסק במיוחד בתפר שבין נופי הירקון בהם הוא גדל והנופים הגרמניים שמהם הגיעו הוריו.
בין תלמידיו ניתן למנות את הצייר סאם רחמין.
ציוריו של אלדר פרבר כוללים התייחסות מרובה לנוף והתייחסות מועטה לנוף האנושי.
על כן הם מכילים מוטיב של בדידות שניכר בהיעדרות דמות האדם מהנוף.
הוא בין ציירי הנוף הפעילים היחידים בארץ שזוכים להצלחה ולהכרה על ידי הממסד המוזיאלי.
הכרת המוזיאונים בארץ ביצירתו היא השתלשלות נדירה של אירועים שמצביעים על כך שעבודתו זוכה להכרת הממסד על פי תכונותיה ולמרות תכונותיה.
משום שהסבירות להכרה ביצירתו של צייר נופים היא קלושה, בעיקר בעידן בו מולכת האמנות העכשווית.
יצירתו היא בעיקר בצבעי שמן וכמעט ואינו מציג רישומים, חלק משיטות עבודתו ובחירותיו מושפעות מגישתו של ישראל הרשברג שגם הוא ממעיט בהצגת רישומים ומרבה בציור שמן.
בין השפעותיו הציירים אייקינס ומורנדי, בלתוס וקורבה.
כמו כן הוא מושפע מנופה של העיר תל אביב ומאופן הארגון שלה כנוף.
1997-1998 - Jerusalem Studio School הסדנה לציור ורישום, ירושלים
2005 - גלריה אלון שגב, תל אביב
2010 - נופים גרמניים / גלריה אלון שגב, תל אביב
2013 - תל אביב-ברלין / פרס שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2015 - ארנסט טלמן פארק, ברלין / גלריה אלון שגב, תל אביב
2018 - שני קייצים / גלריה אלון שגב, תל אביב
2024 - Grey Zone / גלריה אלון שגב, תל אביב
1999 - בית האמנים, ירושלים; גלריה נגה, תל אביב; ארטיק 1, רמת גן
2000 - ארטיק 2, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן
2002 - שאלה של טעם: אוכל באמנות, מוזיאון ישראל, ירושלים; טוב מראה טוב, גלריית אלון שגב, תל אביב
2003 - דיוקן ראשון, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב; ברשות הרבים, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב; נופים מסומנים, הגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע; נופים, תערוכת אוסף, מוזיאון ישראל, ירושלים; לנוכח הממשי, בית האמנים, ירושלים.
2004 - דיוקן עצמי, גלריה אלון שגב, תל אביב; ספורט ואמנות, מוזיאון ישראל, ירושלים; נופי ארצנו, הגלריה האוניברסיטאית, חיפה; ריאליזם באלכסון, גלריה המדרשה לאמנות, בית ברל
2005 - על גדות הירקון, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב; חפצים וחמלה, גלריה 33, תל אביב; רשמים 2, הביאנלה לרישום, ירושלים
2006 - נוכחויות, בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב
2007 - מים רבים, מוזיאון ישראל, ירושלים
2008 - צייר תייר: רשמי מסע ותנועה במרחב, מוזיאון נחום גוטמן, תל אביב
2009 - דברים שבלב: מבחר מתוך אוסף עזריאלי, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2010 - ארבע עונות, מוזיאון ישראל, ירושלים; תערוכה קבוצתית, גלריה אלון שגב, תל אביב
2013 - תערוכה קבוצתית, גלריה אלון שגב, תל אביב; Group Exhibition, גלריה C1, ברלין
2012 - מרחבים: רכישות חדשות, מוזיאון ישראל, ירושלים
2014 - בדילוג על המופשט, גלריית האוניברסיטה הפתוחה על שם דורותי דה רוטשילד, רעננה
2020 - NOF: תערוכה משותפת עם גדעון רובין, בבית ראובן רובין.
1999 - מלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל
2002 - דיוקן ראשון, פרס מפעל הפיס לאמן צעיר
2011 - הפרס לאמנות חזותית ע"ש מירון סימה
2012 - הפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית
אלדן ג'רום קמפבל היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1990–2005. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 10.3 נקודות, 5.9 ריבאונדים, 1.1 אסיסטים ו-1.5 חסימות למשחק.
קמפבל נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ובין השנים 1986–1990 למד באוניברסיטת קלמסון אשר בקרוליינה הדרומית.
ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה רשם ממוצעים של 15.3 נקודות, 6.8 ריבאונדים ו-2.7 חסימות למשחק.
בעונת 1989/1990 הוביל את קלמסון, יחד עם דייל דייוויס, לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות, בפעם השנייה בתולדותיה.
במשחק שמינית הגמר מול אוניברסיטת קונטיקט, בה שיחק נדב הנפלד, הובילה קלמסון בתוצאה 70–69 כשנשארה שנייה אחת לסיום המשחק, אך בסופו של דבר הפסידה לאחר סל שדה של טייט ג'ורג' עם שריקת הסיום.
בדראפט ה-NBA 1990 נלקח קמפבל בבחירה ה-27, על ידי לוס אנג'לס לייקרס.
בעונת הרוקי שלו מיעט לשחק, אך העפיל עם הלייקרס לגמר ה-NBA בהובלת מג'יק ג'ונסון וג'יימס וורת'י.
בסדרת הגמר עצמה הפסידו הלייקרס מול שיקגו בולס בתוצאה 1–4. עם עזיבתו של איי.
גרין בעונת תפס קמפבל את מקומו בחמישייה הפותחת, וקלע 12.3 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת קלע שיא קריירה של 14.9 נקודות למשחק, כולל משחק של 40 נקודות מול ניו יורק ניקס ב-23 בפברואר 1997.
במרץ 1999, לאחר 8 עונות וחצי עם הלייקרס, הועבר יחד עם אדי ג'ונס בטרייד לשארלוט הורנטס בתמורה לגלן רייס, בי.
בתקופתו בשארלוט רשם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-7.7 ריבאונדים למשחק, והיה שותף לשלוש העפלות רצופות לפלייאוף ה-NBA.
בפברואר 2003 נשלח בטרייד לסיאטל סופרסוניקס, במדיה שיחק ב-15 משחקים בלבד עד לסיום העונה.
לקראת עונת חתם קמפבל על חוזה בדטרויט פיסטונס.
לאורך העונה קלע 5.6 נקודות למשחק כמחליפם מהספסל של בן וולאס וראשיד וולאס, וסייע לפיסטונס לסיים את העונה במקום השני באזור המזרחי.
בפלייאוף 2004 גברה דטרויט על מילווקי באקס, ניו ג'רזי נטס, אינדיאנה פייסרס ולוס אנג'לס לייקרס, בדרך לזכייה השלישית בתולדותיה באליפות ה-NBA.
בסדרת הגמר הפציע קמפבל כשחקן הספסל הבולט של הפיסטונס, הודות לכישוריו ההגנתיים אשר הקשו באופן יחסי על סנטר הלייקרס, שאקיל אוניל.
ב-19 בנובמבר 2004 היה שותף בקטטת פייסרס-פיסטונס, והושעה על ידי הליגה למשחק אחד בגין חלקו בקטטה.
בינואר 2005 הועבר בטרייד ליוטה ג'אז, ממנה שוחרר כעבור 5 ימים, וחתם על חוזה בניו ג'רזי נטס.
לאחר 10 משחקים בניו ג'רזי שוחרר גם ממנה וחתם בדטרויט על חוזה עד לסיום העונה.
בפלייאוף 2005 העפיל עם הפיסטונס בשנית לגמר ה-NBA, אך הפעם הפסידה הקבוצה מול סן אנטוניו ספרס בתוצאה 3–4. בסיום אותה עונה פרש קמפבל ממשחק, בגיל 36.
הלך לעולמו בגיל 57 לאחר שהתמוטט במפתיע עם שובו מטיול דיג בפלורידה.
מותו התקבל בהלם בקרב משפחתו וחבריו.
אלדפל (Eldfell, באיסלנדית: "הר האש") הוא חרוט אפר וסקוריה הנמצא באי היימאיי, כ־12 קילומטרים מדרום לאיסלנד.
אלדפל מתנשא לגובה של כ-200 מטרים והוא נוצר כתוצאה מהתפרצות געשית במזרח האי היימאיי בשנת 1973. ההתפרצות החלה ללא התרעה מוקדמת ב־23 בינואר 1973, וכל תושבי האי פונו תוך מספר שעות.
אפר געשי כיסה את מרבית האי וכ־400 בתים נהרסו.
זרם הלבה איים לחסום את הנמל הקטן בצפון האי, אך לאחר מאמצים רבים שכללו הזרמת מי ים באמצעות משאבות על זרם הלבה המתקדם, הצליחו צוותי הכיבוי לקרר את הלבה, לעצור את התקדמותה, ולהציל את הנמל.
ההתפרצות שככה לאחר כחמישה חודשים, בתחילת יולי 1973, וכתוצאה ממנו נוסף לאי שטח של כ־2.5 קמ"ר.
לאחר ההתפרצות שוקמו הבתים ומרבית התושבים חזרו לאי.
היימאיי הוא אי הנמצא כ-10 קילומטרים מדרום לאיסלנד, והוא חלק מארכיפלג וסטמאנאאיאר.
בדומה לאיסלנד, היימאיי ושאר האיים באכיפלג נוצרו על ידי פעילות געשית שמקורה בנקודה החמה של איסלנד ובהימצאותם על הרכס המרכז אטלנטי.
הפעילות הגעשית שיצרה את האיים היא מתקופת ההולוקן (החל מלפני 11,700 שנים ועד זמננו), אף כי בהיימאיי נמצאו בזלות קדומות יותר שתוארכו לתקופת הפליסטוקן (התקופה שבין 2.588 מיליון שנים ועד 11,700 שנים לפני זמננו).
עד 1973 היה החרוט הגעשי הלגפל למבנה הבולט ביותר באי.
הלגפל, המתנשא לגובה של 227 מטרים, נוצר מהתפרצות געשית לפני כ-5,000 שנה.
היימאיי הוא האי הגדול ביותר בארכיפלג וסטמאנאאיאר והאי המיושב היחיד.
בהיימאיי גרים כ-4,500 תושבים, מרביתם ביישוב הנקרא וסטמאנאאיאר בצפון האי.
תעשיית הדיג מפותחת מאוד באי ומרבית תושביו עוסקים בה.
בצפון האי קיים נמל המשמש את תעשיית הדיג.
בשעה 20:00 ב-21 בינואר 1973 נרשמו באזור היימאיי רעידות אדמה קלות.
הרעידות לא הורגשו על ידי תושבי האי, אך נקלטו במכשירים הסייסמיים.
במהלך הלילה נרשמו מעל 100 רעידות, רובן מדרום להיימאיי.
במהלך יום המחרת לא נרשמו רעידות אדמה אך הן התחדשו בלילה הבא.
הרעידה החזקה ביותר הייתה בעוצמה 2.7 לפי סולם ריכטר.
ב-23 בינואר בשעה 1:55 החלה ההתפרצות.
סדק געשי נפער במזרח האי, במרחק של כקילומטר ממרכז העיירה וסטמאנאאיאר.
תוך זמן קצר הגיע הסדק לאורך של 2 קילומטרים, כשהוא חוצה את מזרח האי מצפון לדרום, וממשיך לתוך הים.
מזרקות לבה בגובה של עד 150 מטרים פרצו מתוך הסדק.
עד מהרה התרכזה הפעילות במוקד אחד, ובו נוצר חרוט געשי חדש.
החרוט החדש, אשר כונה אלדפל (הר האש באיסלנדית), נמצא במרחק של כמה מאות מטרים בלבד מקצה העיירה וקרוב להלגפל, החרוט הגעשי הקודם.
בתוך יומיים הגיע החרוט החדש לגובה של 100 מטרים.
בהתפרצות נזרק לאוויר טפרה בכמות גדולה, ושכבה עבה של אפר געשי כיסתה את צפון האי.
בנוסף, פרצה לבה מן הסדק והחלה לזרום לכיוון צפון-מזרח.
בימים הראשונים נפלטו בהתפרצות כ-100 מטר מעוקב של טפרה ולבה לשנייה.
מיד עם תחילת ההתפרצות החלו הרשויות בפינוי תושבי האי.
התושבים התאספו בנמל הקטן ופונו בסירות דיג לאיסלנד.
תושבים שלא יכלו להתפנות בסירות, בעיקר מבוגרים וחולים, פונו במטוסים דרך שדה התעופה של האי, שנמצא מדרום למוקד ההתפרצות ולא הושפע בשלב זה מהאפר הגעשי.
עד שעות הבוקר המוקדמות פונו כל תושבי האי, פרט לכ-150 איש שנותרו באי כדי להמשיך את פעילותם של שירותים חיוניים ולהגן על בתים שאויימו על ידי זרם הלבה.
המשך ההתפרצות והפעולות להצלת הנמל
הלבה שזרמה לצפון מזרח הגיעה לים והחלה להרחיב את שטח האי.
מספר בתים בעיירה וסטמאנאאיאר הקרובים לאלדפל נהרסו כתוצאה מזרם הלבה והטפרה.
מספר ימים לאחר שהחלה ההתפרצות הפכה הרוח למערבית, והיא הגבירה את כמות הטפרה שספג האי וגרמה לנזקים רבים לרכוש.
האפר הגעשי שהצטבר הגיע לכמה מטרים, ומספר בתים קרסו תחת משקל הטפרה על הגגות.
פצצות געשיות שפגעו בבתים גרמו לשריפות והרסו מספר בתים.
מתנדבים החלו לנקות את הטפרה מגגות הבתים וכיסו את החלונות הפונים להר בחתיכות פח, כדי למנוע שריפות נוספות.
בתחילת פברואר קטנה כמות הטפרה, אך זרם הלבה המשיך להתפשט צפונה ומזרחה בכיוון הים, תוך שהוא ממשיך להגדיל את שטח האי.
התפרצויות תת-ימיות מצפון לאי פגעו בצינור שסיפק מים מאיסלנד לאי וניתק כבל אספקת חשמל לאי.
הלבה בהתפרצות הייתה צמיגית מאוד, ויצרה בלוקים שבורים של בזלת (לבת טרשים, "ʻaʻā lava").
זרם הלבה המשיך להתקדם ואיים לחסום את הכניסה לנמל בצפון האי, עליו התבססה כלכלת האי.
בניסיון למנוע את חסימת הנמל הוחלט לקרר את הלבה באמצעות התזת מים עליה, וב-6 בפברואר נעשה ניסיון ראשון לקירור הלבה בצורה זו.
בתחילת מרץ נשבר חלק מחרוט אלדפל.
החלק הוסע על גבי זרם הלבה לכיוון הנמל, ולאחר פעולות קירור רבות נשבר לשתי חתיכות שנעצרו כ-100 מטר מפתח הנמל.
הפעולות לקירור הלבה נמשכו בחודשים הבאים והם כללו סירות אשר שאבו מי ים והזרימו אותם ישירות על הלבה המתקדמת לכיוון הנמל, וצינורות שהונחו ביבשה כדי לעצור את הלבה המתקרבת לעיירה.
בהדרגה הלך זרם הלבה ופחת.
הפעולות לקירור הלבה נמשכו עד תחילת יולי, עם סיום ההתפרצות, ובמהלכם נשאבו כ-7.3 מיליון מטר מעוקב של מי ים.
אף שהכניסה לנמל הצטמצמה עקב זרם הלבה, הנמל לא נחסם והמבצע הוכתר בהצלחה.
בתחילת פברואר נפלטו כ-60 מטר מעוקב של חומר מדי שנייה (בהשוואה ל-100 מ"ק בימים הראשונים).
באמצע מרץ ירדה הכמות ל-10 מטר מעוקב ובאפריל ל-5 מטר מעוקב של חומר.
עד תחילת מאי כוסו כ-300 מבנים בלבה וכ-60 בתים נקברו תחת הטפרה.
בסוף מאי זוהתה פעילות געשית תת-ימית כ-4 קילומטרים מצפון מזרח להיימאיי.
בתחילת יולי הסתיימה ההתפרצות ולא נראתה עוד לבה חדשה הפורצת מהר הגעש.
בחמשת חודשי ההתפרצות נפלטו כ-0.25 קילומטר מעוקב של חומר (טפרה ולבה), ולאי נוספו כ-2.5 קמ"ר של אדמה חדשה.
הבזלת החדשה הייתה בעובי ממוצע של כ-40 מטרים, ולעיתים הגיעה ל-100 מטרים.
בהדרגה חזרו תושבי היימאיי להתגורר באי.
באמצע 1974 חזרו חצי מתושבי האי, ובסוף 1975 הגיע המספר לכ-85 אחוזים.
בתים חדשים נבנו במקום אלה שנהרסו בהתפרצות, וכלכלת האי, שהתבססה בעיקר על דיג, שוקמה.
הנמל באי, שנותר פתוח, אפשר לחברות הדיג להשתקם במהירות וכבר ב-1974 הן חזרו לפעילות מלאה.
באופן פרדוקסלי, זרם הלבה שאיים לחסום את הנמל יצר שטח אדמה חדש אשר אמנם צמצם את הכניסה לנמל אך תפקד כשובר גלים שהגן על הנמל.
שיקום האי התאפשר תודות למס ייעודי שהוטל על תושבי איסלנד, כמו גם סיוע כלכלי ממספר מדינות ובראשן דנמרק.
פנים זרם הלבה התקרר באיטיות ונשאר בטמפרטורה של כמה מאות מעלות למשך שנים.
עם סיום ההתפרצות החלו מדענים לבדוק את האפשרות להפיק אנרגיה גאותרמית מחום הלבה.
ב-1979 נבנו ארבע תחנות כוח שהעבירו מים בלבה החמה וניצלו את הקיטור שנוצר כדי לייצר אנרגיה.
בסך הכל הופקו בשיטה זו עד 40 מגה וואט.
המים שהתחממו בתהליך הפקת החשמל הוזרמו לבתים באי שנהנו ממים חמים.
חלק מהתושבים ניצלו את חום הלבה כדי לחמם את בתיהם, על ידי העברת צינורות דרך הלבה.
בסיום ההתפרצות הגיע הר הגעש אלדפל לגובה של כ-220 מטרים.
כיום גובהו כ-200 מטרים, לאחר שאיבד כ-20 מטרים כתוצאה מסחיפה של הטפרה הרכה.
אלדר ואנדר סוזה דה אזוודו א קושטה (בפורטוגזית: Hélder Wander Sousa de Azevedo e Costa; נולד ב-12 בינואר 1994) הוא כדורגלן פורטוגלי-אנגולי המשחק בעמדות הקשר ההתקפי ביונאן יוקון מליגת העל הסינית ובנבחרת אנגולה.
קושטה השתתף בכל הנבחרות הצעירות של פורטוגל, החל מהנבחרת עד גיל 16, והגיע עד לנבחרת הבוגרת.
מכיוון ששותף רק במשחק ידידות במדי פורטוגל היה קושטה יכול לעבור לייצג את ארץ הולדתו, אנגולה, וב-2021 הצטרף לסגל הנבחרת שלה.
ב-11 באוגוסט 2012 ערך קושטה את הופעת הבכורה שלו במדי בנפיקה ב', קבוצת המילואים של בנפיקה ליסבון, בליגה השנייה, במשחק נגד בראגה ב', במהלכו שיחק 72 דקות כשחקן כנף.
את שער הבכורה שלו הבקיע ב-23 באוגוסט 2013 בניצחון הביתי 0–3 על פורטימוננסה, הראשון מתוך שמונה בעונת 2013/2014, כולל שער בניצחון 3–4 על אוליביירנסה, בו אף הורחק בכרטיס אדום.
ב-25 בינואר 2014 שיחק לראשונה במדי הקבוצה הראשונה של בנפיקה, במשחק שנערך באצטדיון האור כנגד ז'יל ויסנטה, כאשר החליף את מיראלם סולימאני ב-13 הדקות האחרונות בניצחון 0–1 במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הליגה.
הוא לא שותף בהמשך המפעל, בו זכתה בנפיקה לבסוף, וב-5 בנובמבר אותה שנה הבקיע שלושער בניצחון הביתי של קבוצת המילואים של בנפיקה 1–5 על אולהאננסה, במסגרת הליגה השנייה.
ב-10 בינואר 2015 הושאל לקבוצת דפורטיבו לה קורוניה מליגת העל הספרדית עד לתום העונה.
הוא לקח חלק בשישה משחקים במדי דפורטיבו, כאשר בכולם שותף כמחליף.
ב-15 ביולי 2015 הצטרף למועדון הכדורגל של מונקו בהשאלה לעונה אחת, כאשר בקבוצה הוחתמו גם חבריו לבנפיקה, איוון קוואליארו וברנרדו סילבה.
הוא הבקיע את שער הראשון במונקו ב-8 בנובמבר, במשחק החוץ שהסתיים בהפסד 3–1 לבורדו.
הוא היה אחראי לבישול שער הבכורה של קיליאן מבאפה בליגה, במשחק בו ניצחה מונקו את טרואה בתוצאה 1–3 ב-26 בפברואר 2016, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שכבש שער בתולדות הקבוצה.
במהלך עונת 2015/2016 שיחק 26 משחקים והבקיע חמישה שערים בכל המסגרות עבור מונקו, כאשר הוא מתחרה על מקום בהרכב מול ברנרדו סילבה, תומא למאר וקיליאן מבאפה.
ב-29 ביולי 2016 עבר בהשאלה לעונה אחת לוולברהמפטון וונדררס מהצ'מפיונשיפ, שם ערך את הופעת הבכורה כמחליף ב-6 באוגוסט בתיקו 2-2 מול רות'רהאם יונייטד.
הוא הבקיע את שער הבכורה שלו עבור המועדון ובישל את השער השני בניצחון 1–2 במסגרת גביע הליגה ב-23 באוגוסט מול קיימברידג' יונייטד.
הוא הבקיע את שער הליגה הראשון שלו בניצחון 0–2 מול ניוקאסל יונייטד במשחק שהתקיים בסנט ג'יימס פארק ב-17 בספטמבר, לפני שהבקיע שוב בתיקו 1-1 בדרבי של המידלנדס מול אסטון וילה שהתקיים ב-15 באוקטובר בווילה פארק.
הוא זכה לשבחים גם על הופעתו מול ליברפול במסגרת הגביע האנגלי, כאשר וולברהמפטון חוללו הפתעה כשניצחו 1–2 באנפילד, כשקושטה אחראי לבישול שני השערים לקבוצתו.
ב-30 בינואר 2017 חתם על חוזה קבוע לארבע וחצי שנים בוולברהמפטון, לאחר שנרכש מבנפיקה תמורת 13 מיליון ליש"ט, סכום שהיווה את שיא ההעברות של וולברהמפטון בכל הזמנים.
לאחר שהבקיע 12 שערים ובישל שמונה בכל המסגרות בעונתו הראשונה במועדון, זכה קושטה בתואר שחקן העונה של המועדון לעונת 17–2016, וזכה בנוסף בתואר שחקן השנה על פי בחירת השחקנים, ובשער הניצחון של העונה עבור המיומנות שהפגין בשער שכבש מול קארדיף סיטי.
קושטה הבקיע את שערו הראשון לעונת 18–2017 בניצחון 1–4 מול לידס יונייטד ב-22 בנובמבר 2017. בתום העונה העפילה וולברהמפטון לפרמייר ליג כשקושטה תורם במהלכה חמישה שערים ושישה בישולים.
הוא ערך את הופעת הבכורה בפרמייר ליג ב-11 באוגוסט 2018 במשחק פתיחת העונה של וולברהמפטון שהסתיים בתיקו 2-2 מול אברטון, והבקיע את שערו הראשון ב-28 באוגוסט בניצחון 0–2 מול שפילד ונסדיי במסגרת גביע הליגה.
הוא הבקיע את שערו הראשון בליגה בניצחון קבוצתו 1–3 מול טוטנהאם במשחק שנערך באצטדיון ומבלי ב-29 בדצמבר.
הוא ערך 31 הופעות עבור וולברהמפטון בכל המסגרות בעונת 19–2018 כשהוא מסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום השביעי שהקנה לה השתתפות בליגה האירופית.
ב-3 ביולי 2019 עבר בהשאלה ללידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ לעונת 2019/2020. העסקה הייתה עתידה להפוך לקבועה ביולי 2020 עם חוזה לארבע עונות עבור סכום מוערך של 15 מיליון פאונד.
קושטה קיבל את החולצה מספר 17, והפך לשחקן הראשון בלידס מאז 2014 שלובש מספר זה לאחר שהבעלים הקודמים של המועדון, מאסימו צ'לינו האיטלקי, אסר על השימוש בו בשל אמונה תפלה שלו הנוגעת למספר זה.
הוא ערך את הופעת הבכורה במועדון ב-4 באוגוסט במשחק פתיחת העונה בו ניצחה לידס 1–3 את בריסטול סיטי, ופתח לראשונה בהרכב ב-13 באוגוסט במסגרת גביע הליגה מול סלפורד סיטי, במהלכו בישל פעמיים.
קושטה הבקיע את שערו הראשון עבור המועדון ב-27 באוגוסט במשחקה של לידס בגביע הליגה מול סטוק סיטי.
שער השוויון שהבקיע שלח את המשחק לבעיטות עונשין לאחר שהסתיים בתיקו 2-2. הוא כבש גם את בעיטת העונשין כשבסיום הפסידה לידס בתוצאה 4–5. קושטה הבקיע את שער הליגה הראשון שלו במדי לידס ב-30 בנובמבר, בניצחון 0–4 על מידלסבורו.
ב-7 ביולי 2020 חתם על חוזה לארבע שנים בלידס.
לאחר שליגות הכדורגל באנגליה הופסקו במרץ 2020 עקב התפרצות נגיף הקורונה, חודשה העונה במהלך חודש יוני באופן מוצלח עבור לידס, וקושטה העפיל עם המועדון לפרמייר ליג, כשהקבוצה זוכה בנוסף בתואר אלופת הצ'מפיונשיפ לעונת 20–2019.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל לוולנסיה מהלה ליגה עד לסיום עונת 2021/2022. ב-19 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-79 במשחק ההפסד 1–2 לריאל מדריד.
ב-7 באוגוסט 2022 עבר בהשאלה לקבוצת אל-איתיחאד מליגת העל הסעודית עד לסיום העונה.
ב-1 באוגוסט 2024 חתם על חוזה לעונה אחת באשטוריל מליגת העל הפורטוגלית.
ב-23 בינואר 2025 חתם לעונה אחת ביונאן יוקון מליגת העל הסינית.
יליד אנגולה, קושטה ייצג את פורטוגל ברמה הבינלאומית.
הוא שיחק עבורה בטורניר אליפות אירופה 2013 מתחת לגיל 19 שנערך בליטא, ועל אף העובדה שלא הבקיע עבור הנבחרת שהגיעה לחצי הגמר הוא נכלל בנבחרת הטורניר.
קושטה ייצג את פורטוגל גם בטורניר טולון, לנבחרות עד גיל 23, שהתקיים ב-2014.
קושטה זומן לראשונה לסגל נבחרת פורטוגל לפני טורניר ליגת האומות 2018/2019 באוקטובר 2018. הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול נבחרת סקוטלנד שהתקיים בהאמפדן פארק ב-14 באוקטובר 2018, משחק בו ניצחה נבחרת פורטוגל 1–3 כאשר קושטה כובש את השער הראשון.
נבחרת פורטוגל זכתה בטורניר ליגת האומות 2018/2019 כשניצחה בגמר את נבחרת הולנד.
קושטה לא שותף במשחקי חצי הגמר והגמר.
ב-16 במרץ 2021 זומן לסגל נבחרת אנגולה לקראת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021. ב-12 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה וגם הבקיע את שערו הראשון בנבחרת אנגולה בתיקו הביתי 2-2 מול מצרים, במסגרת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022.
קושטה יכול לשחק בעמדת שחקן כנף בשני צדי המגרש, וכמו כן יכול לשמש כחלוץ.
הוא ידוע בשל כישורי המשחק שלו, קצב משחקו, ערמומיות ויצירתיות.
נבחרת טורניר אליפות אירופה עד גיל 19: 2013
שחקן השנה של וולברהמפטון וונדררס: 2016/2017
השחקן המצטיין - בחירת השחקנים - של וולברהמפטון וונדררס: 2016/2017
שער העונה של וולברהמפטון וונדררס: 2016/2017
אֶלְדָּעָה הוא דמות מקראית, בנו החמישי והאחרון של ונכדם של אברהם וקטורה.
לאלדעה היו ארבעה אחים: עיפה, עפר, חנוך ואבידע.
אלדעה הוא אולי אחד השבטים שהתיישבו בארץ קדם.
פירוש השם אלדעה הוא, ככל הנראה, האל חנן.
פירוש זה הוא גם פירושו של השם דעואל, שהיה אביו של נשיא שבט גד (לפעמים נקרא גם רעואל).
בשמות בדרום חצי האי ערב נמצע גם השם דעי, שהוא כנראה גם אחד מקבוצת השמות שפירושם האל חנן.
יש גם דעה האומרת שהשם מגיע מהשורש י-ד-ע, ובכך השם מצטרף לקבוצה בה נמצאים גם השמות אלידע ואבידע, איך דעה זו אינה מקובלת.
אלה-ריי סמית' היא שחקנית ודוגמנית אנגלייה, המוכרת בתפקידה כניקס בעונתה השלישית של הסדרה "אדמת הפקר" ברשת AMC, וכדייזי הוי במיני-סדרה של נטפליקס "אדם זר".
סמית' נולדה בבריסטול, אנגליה בממלכה המאוחדת.
היא התגלתה בגיל 13 במהלך טיול בית הספר לפריז, שם חתמה על חוזה דוגמנות ראשון בשנת 2014.
תפקיד הטלוויזיה הראשון של סמית' היה בסדרה "Marley's Ghosts", שם שיחקה בתפקיד מיה במשך שני פרקים והופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בסרט הקולנוע משנת 2017, "Butterfly Kisses".
היא החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה, "Clique" בתור פיבי.
היא התחילה לשחק בסרטים קצרים, ובשנת 2017 לוהקה לתפקיד של ניקס בסדרה "אדמת הפקר" בעונתה השלישית.
בשנת 2019 היא גילמה את אחד מאנשי הצוות של מאדאם מ' בסרט "מהיר ועצבני: הובס ושואו".
כמו כן, בשנת 2020 שיחקה בתפקיד דייזי הוי במיני-סדרה של נטפליקס, "אדם זר".
שנה סרט תפקיד 2017 Butterfly Kisses אלה 2018 הנוסע סופיה Boogie Man קריסטן 2:Hrs ויק 2019 מהיר ועצבני: הובס ושואו חברת צוות של מאדאם מ'2021Sweetheartאיסלה Seance הלנה2022מתחת לפני המיםג'סThe Lost Girlsבארי2024My Bloody Galentineג'יידין2025Your Host אניטה
אַלְדֶר לייק הוא שמו של הדור ה-12 של מעבדי Intel Core של אינטל המבוססים על ארכיטקטורה היברידית המשלבת את הביצועים הגבוהים של המיקרוארכיטקטורה "Golden Cove" ואת תכונות החסכון בחשמל של המיקרוארכיטקטורה "Gracemont".
אינטל השיקה את אלדר לייק בסוף שנת 2021. המעבדים מיוצרים בטכנולוגיית 10 ננומטר של אינטל הנקראת "Intel 7", שכונתה בעבר "Intel 10 nm Enhanced SuperFin (10ESF)".
אלדר לייק אושרה על ידי אינטל במהלך יום האדריכלות של החברה " Architecture Day" של שנת 2020.
מעבדי אלדר לייק מבוססים על ארכיטקטורה היברידית חדשה שמשתמשת בשני סוגי ליבה: ביצועים גבוהים ויעילות גבוהה.
לדברי אינטל, אלדר לייק הוא "היבריד ביצועים" בתיק המוצרים שלהם בתחום מכיוון שהוא מתמקד בביצועים.
אינטל טוענת גם כי לאלדר לייק יהיו הביצועים הטובים ביותר פר וואט.
במעבדים אלה שולבה טכנולוגיה בשם FOVEROS שהופכת את המבנה הפנימי של המעבד למודולרי.
המבנה המודולרי מאפשר שילובים שונים של אלמנטים כמו זיכרון, מאיצים, ליבות של CPU ו-GPU ועוד.
ליבות מעבד בעלות ביצועים גבוהים של Golden Cove
ליבות מעבד Gracemont בעלות יעילות גבוהה
מתזמן חומרה מהדור הבא של Intel Thread Director (Scalable Hybrid Arch Scheduling); הוספת תמיכה ביכולות תזמון מתקדמות אלה תדרוש ממיקרוסופט להוסיף להם תמיכה מיוחדת ב-x86-64 Windows.
תמיכה בזיכרון DDR5 עבור מעבדים שולחניים
תמיכה בזיכרון LPDDR5 עבור מעבדי מחשב נייד
קישור DMI 4.0 x8 עם ערכות שבבי PCH מסוג Intel 600
אלדר הבר (נולד ב-1981) הוא פרופסור חבר בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת חיפה, וראש המרכז למשפט וטכנולוגיה.
תחומי המחקר שלו הם משפט וטכנולוגיה, בינה מלאכותית, סייבר, קניין רוחני, זכויות אדם ואזרח, ומשפט פלילי.
סיים תואר ראשון במשפטים ובפסיכולוגיה, ותואר שני בהצטיינות מאוניברסיטת חיפה בשנת 2008. את עבודת הדוקטורט בנושא "ההפללה של זכות יוצרים" כתב בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב, בהנחיית פרופ' מיכאל בירנהק, בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
את פוסט-הדוקטורט שלו השלים במרכז ברקמן-קליין לחקר האינטרנט והחברה באוניברסיטת הארוורד, והמשיך לכהן שם כעמית-סגל בין 2016-2018. לאחר סיום פוסט-הדוקטורט, הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה בדרגת מרצה בכיר, וכיום הוא חבר סגל בפקולטה בדרגת פרופסור חבר.
בין השנים 2018-2022 הוא היה מרצה אורח באוניברסיטת בוקוני (איטליה), ולימד באוניברסיטאות שונות בעולם דוגמת אוניברסיטת ריו דה ז'ניירו (ברזיל), אוניברסיטת דלהי (הודו) ואוניברסיטת קוזמינסקי (פולין).
בשנת 2021 זכה בפרס חשין לחוקר צעיר, וכן נבחר לאחד מ-40 הצעירים המבטיחים מתחת לגיל 40 של עיתון גלובס לשנה זו.
בשנת 2025 זכה במענק המחקר היוקרתי של המועצה האירופית למחקר (ERC Consolidator Grant).
מתגורר עם משפחתו בקריית טבעון.
מחקריו עוסקים בקו התפר שבין משפט וטכנולוגיה.
אלדר פרסם מאמרים רבים בנושאים של זכות יוצרים, פרטיות, מתקפות סייבר, רגולציה של הגנה והתקפה בסייבר, בינה מלאכותית, האינטרנט של הדברים, והגנה על ילדים מפני סכנות דיגיטליות.
תחום כתיבה מרכזי שלו הוא הממשק בין משפט פלילי לטכנולוגיה, בו כתב מאמרים רבים הנוגעים, בין היתר, להאזנת סתר באמצעות מכשירי אינטרנט של הדברים, שימוש משטרתי במערכות זיהוי תווי פנים וברוגלה, תקנת השבים בעידן הדיגיטלי, האחריות הפלילית של פלטפורמות לפשעי משתמשים, ועוד.
ספרו בנושא זכות היוצרים הפלילית (Criminal Copyright) פורסם בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' (CUP) בשנת 2018. לרוב, מחקריו עוסקים בבחינת האיזון הראוי בין עבודת המשטרה והמדינה לאיתור פשיעה אל מול זכויות אדם ואזרח.
אלה־קרי הילדה מלפלנד הוא ספר ילדים, הראשון בסדרת "ילדי העולם", מאת העיתונאית השוודית אלי יאנס.
התמונות בספר צולמו על ידי חנה ריבקין-בריק.
הספר נכתב במקור בשוודית ויצא לאור ב-1951. הוא תורגם לעברית על ידי לאה גולדברג ופורסם בישראל ב־1954 בהוצאת ספרית פועלים.
הספר מתאר את חיי היום יום של אלה-קרי, ילדה סאמית החיה בצפון שוודיה.
בסיפור מפורטים עיסוקיה, כמו: אריגה, שטיפת כלים, החלקה במגלשיים ועוד.
בעונת האביב, האיילים נודדים למרעה בהרים, ואנשי הכפר יוצאים למסע להתלוות אליהם.
אלה-קרי רוצה לצאת יחד איתם למסע, אך אינה מקבלת את רשות אביה.
לפי המחברת, מטרת הספר היא ליצור קרבה וחיבור בין ילדים מתרבויות ומארצות שונות, וכך להראות שהעולם למעשה קטן, שוויוני ויש יותר דמיון משוני בין התרבויות, למרות המגוון התרבותי הגדול.
על הצלמת ועל תהליך הכתיבה
חנה ריבקין בריק (1970-1908) הייתה יהודייה ציונית שנולדה ברוסיה, וחיה מגיל שש בשוודיה.
ב-1942, בזמן מלחמת העולם השנייה, נסעה ריבקין-בריק עם העיתונאית השוודית, אלי יאנס ללפלנד, שם הן צילמו את הסאמים.
לאחר מכן, השתיים הפכו את התצלומים לספר שמציג את חיי היום־יום של אלה קרי, ילדה שגרה בלפלנד.
המבקרים מתארים את הספר כספר שובה לב, כיוון שהוא גורם לתחושת הזדהות עם תושבי לפלנד.
עוד הם מוסיפים כי לאחר קריאת הספר קיימת תחושה כי לא יהיה קשה להגיע ללפלנד ליום אחד, ולחיות את חיי התושבים שבה.
הספר "אלה קרי הילדה מלפלנד" הוא חלק מסדרת הספרים "ילדי העולם" .
סדרה זו כוללת חמישה עשר ספרים שפורסמו בשוודיה והופצו בשמונה עשרה מדינות נוספות ברחבי העולם.
בכל סדרת הספרים נכללו התצלומים של חנה ריבקין בריק, ותשעה מהם נכתבו על ידי הסופרת אסטריד לינדרגרן.
הספר הוא אחד מחמישה ספרים בסדרת "ילדי העולם" שנכתבו על ילדים בשוודיה.
בשנת 2014 יצא הסרט "איפה אלה קרי ומה קרה לנוריקו-סאן?".
זהו סרט דוקומנטרי המתבסס על סדרת הספרים "ילדי העולם".
את הסרט ביימה העיתונאית והבלוגרית דבורית שרגל, ובו היא מתארת את המסע שלה לחיפוש גיבורי הספר, באמצעות תחקיר מעמיק שנמשך כארבע שנים.
אלה-קרי פאבל, גיבורת הספר, נפטרה בשנת 2023 בגיל 78.
אֶלְדְרִיג' (לֶרוֹי) קְלִיבֶר היה סופר, פעיל פוליטי ואנס מורשע אמריקאי שהפך לאחד המנהיגים הראשונים של תנועת הפנתרים השחורים.
ב-1968 קליבר כתב את , אוסף של מאמרים שבזמן פרסומו זכה לשבחים על ידי ה-The New York Times Book Review כ"מבריק וחושפני".
קליבר הצהיר ב"נשמה על הקרח": "אם אדם כמו מלקולם אקס יכול להשתנות ולהתכחש לגזענות, אם אני עצמי ומוסלמים לשעבר אחרים יכולים להשתנות, אם לבנים צעירים יכולים להשתנות, אז יש תקווה לאמריקה".
קליבר המשיך להיות חבר בולט בפנתרים השחורים, בעל תואר שר המידע וראש המדור הבינלאומי של הפנתרים, בעודו נמלט ממערכת המשפט הפלילי של ארצות הברית לקובה ולאלג'יריה.
קליבר הורשע בשורה של פשעים הכוללים פריצה, תקיפה, אונס וניסיון רצח ובסופו של דבר ישב בבתי הכלא וסן קוונטין עד ששוחרר על תנאי ב-1968. ב-1968 הוא הפך לאסיר נמלט לאחר שהנהיג מארב לשוטרים של אוקלנד, במהלכו נפצעו שני שוטרים.
קליבר נפצע במהלך ההתנגשות ואיש הפנתרים השחורים נהרג.
כעורך העיתון הרשמי של הפנתרים, , השפעתו של קליבר על כיוון המפלגה הייתה שקולה רק לזו של המייסדים יואי פ.
קליבר וניוטון בסופו של דבר הסתכסכו, וכתוצאה מכך היה פילוג שהחליש את התנועה.
לאחר שבילה שבע שנים בגלות בקובה, באלג'יריה ובצרפת, קליבר חזר לארצות הברית ב-1975, שם השתלב בקבוצות דתיות שונות (כנסיית האיחוד של ) לפני שהצטרף לכנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים, ואף הפך לרפובליקני שמרן, והופיע באירועים רפובליקנים.
אלדרידג' קליבר נולד ב בארקנסו.
בילדותו עבר עם משפחתו הגדולה לפיניקס ולאחר מכן ללוס אנג'לס.
הוא היה בנם של לרוי קליבר ותלמה האטי רובינזון.
היו לו ארבעה אחים: וילהלימה מארי, הלן גרייס, ג'יימס ולדון ותאופילוס הנרי.
שני סביו היו מטיפים פרוטסטנטים.
כנער, הוא היה מעורב ב ובילה ב.
בגיל 18 הוא הורשע באישום פלילי בסחר בסמים (מריחואנה) ונשלח לכלא המבוגרים .
בשנת 1958, הוא הורשע באונס ותקיפה בכוונה לרצוח, וריצה זמן רב בבתי הכלא וסן קוונטין.
בזמן שהיה בכלא, הוא קיבל עותק של המניפסט הקומוניסטי.
קליבר שוחרר על תנאי ב-12 בדצמבר 1966, עם תאריך שחרור של 20 במרץ 1971. בשנת 1968 הוא נעצר בהפרת השחרור על תנאי על ידי קשר עם אנשים בעלי שם רע, והחזקת כלי נשק.
קליבר עתר לבית המשפט המחוזי בסולאנו בטענת הביאס קורפוס, וקיבל זאת יחד עם שחרור בערבות בסך 50,000 דולר.
קליבר שוחרר מהכלא ב-12 בדצמבר 1966, בעזרתו של , מייסד כתב העת .
הוא כתב עבור כתב העת Ramparts וארגן מאמצים להחיות את .
תנועת הפנתרים השחורים, או בשמה הרשמי מפלגת הפנתר השחור (BPP), הייתה בת חודשיים בלבד.
לאחר מכן הוא הצטרף ל-BPP שבסיסה באוקלנד, וכיהן כשר המידע, או דובר.
מה שמשך בתחילה את קליבר אל הפנתרים, בניגוד לקבוצות בולטות אחרות, היה המחויבות שלהם למאבק מזוין.
בשנת 1967, קליבר, יחד עם , ואתנה וייאט (Ethna Wyatt), הקימו את המרכז הפוליטי/תרבותי של הבית השחור בסן פרנסיסקו.
אמירי ברקה, סוניה סאנצ'ז, , , , אבוטצ'ה (Avotcja), רג'ינלד לוקט (Reginald Lockett), , סמואל נאפייר (Samuel Napier), , יואי פ.
ניוטון ובובי סיל היו מבקרים קבועים בבית השחור.
באותה שנה, הוא התחתן עם קתלין ניל קליבר (התגרשו ב-1987), איתה ייוולדו לו הבן אחמד מיסיאו אלדרידג' (נולד ב-1969, באלג'יריה; מת ב-2018, ערב הסעודית) והבת ג'וג'ו יאנגהי (נולדה ב-31 ביולי 1970 בקוריאה הצפונית).
קליבר היה מועמד לנשיאות ארצות הברית ב-1968 מטעם .
מאחר שנולד ב-31 באוגוסט 1935, קליבר לא היה עתיד להיות בן 35 עד יותר משנה לאחר יום ההשבעה לנשיאות בינואר 1969 (אף על פי שחוקת ארצות הברית מחייבת שהנשיא יהיה בן 35 לפחות, היא לא מפרטת האם הוא צריך להגיע לגיל זה בזמן המועמדות, הבחירות, או ההשבעה).
בתי משפט הן בהוואי והן בניו יורק קבעו כי ניתן למנוע ממנו להיבחר משום שהוא לא עמד בקריטריונים החוקתיים.
לאחר רצח מרטין לותר קינג ב-4 באפריל 1968, היו מהומות ברחבי המדינה.
ב-6 באפריל, קליבר ו-14 פנתרים נוספים היו מעורבים בעימות עם שוטרי משטרת אוקלנד, במהלכו שניים מהשוטרים נפצעו.
קליבר נפצע במהלך המארב וחבר הפנתרים בן ה-17 בובי האטון נהרג.
הם היו חמושים ברובי M16 וברובי ציד.
ב-1980 הוא הודה שהוביל את קבוצת הפנתרים במארב מכוון של השוטרים, ובכך עורר את קרב היריות.
כמה כתבים הופתעו ממהלך זה, כי זה היה בהקשר של נאום לא אופייני, שבו קליבר גם הכפיש את הפנתרים השחורים, הצהיר "אנחנו צריכים משטרה כגיבורים", ואמר כי הוא גינה את ועדות הביקורת האזרחיות על ירי משטרתי מסיבה "תמוהה" ש"זו חותמת גומי לרצח".
היו ששיערו כי הודאתו של קליבר הייתה עשויה להיות תשלום למערכת המשפט של מחוז אלאמדה, שהשופט שלה רק ימים ספורים קודם לכן אפשר לו להימלט ממאסר; קליבר נידון לעבודות שירות לאחר שהואשם בשלושה סעיפי תקיפה נגד שלושה שוטרי משטרת אוקלנד.
הסרט התיעודי "סיפורו של יואי ניוטון" של רשת PBS טוען ש"בובי האטון נורה יותר מ-12 פעמים לאחר שכבר נכנע והתפשט עד לתחתוניו כדי להוכיח שהוא לא חמוש".
לאחר שהואשם בניסיון רצח לאחר התקרית, קליבר ברח בזמן שהיה משוחרר בערבות לקובה בשלהי 1968. בתחילה ממשלת קובה אירחה אותו ברצון, אבל האירוח הסתיים בדיווחים שפידל קסטרו קיבל מידע על כך שה-CIA חדר לתנועת הפנתרים השחורים.
לאחר מכן החליט קליבר לנסוע לאלג'יריה, ושלח הודעה לאשתו לפגוש אותו שם.
הפעילה השמאלנית היהודייה דאגה להבטיח את מעמדו בכך שהשיגה לו הזמנה להשתתף בפסטיבל התרבות הפאן-אפריקאי, מה שגרם לו להיות בטוח זמנית מהעמדה לדין.
הפסטיבל אפשר לו ליצור קשר עם מהפכנים מכל רחבי אפריקה כדי לדון בסכנות של העליונות הלבנה והקולוניאליזם.
קליבר היה בוטה בקריאתו לאלימות נגד ארצות הברית, ותרם למשימתו "למקם את הפנתרים בתוך המחנה הלאומני המהפכני בתוך ארצות הברית וכתלמידיו של פרנץ פנון על הבמה העולמית".
קליבר הקים משרד בינלאומי עבור הפנתרים השחורים באלג'יריה.
בעקבות בריחתו מהכלא של טימותי לירי בסיוע מחתרת מזג האוויר, לירי נשאר עם קליבר באלג'יר; עם זאת, קליבר אסר את לירי ב"מעצר מהפכני" כ"קונטרה-רבולוציונר" משום שקידם שימוש בסמים.
קליבר טיפח ברית עם קוריאה הצפונית ב-1969, ופרסומי תנועת הפנתרים השחורים החלו להדפיס מחדש קטעים מכתביו של קים איל-סונג.
אף על פי שאנשי השמאל של אותה תקופה הסתכלו לעיתים קרובות אל קובה, אל הרפובליקה העממית של סין ואל צפון וייטנאם כדי לקבל השראה, מעטים שמו לב למשטר החשאי של פיונגיאנג.
תוך עקיפת מגבלות הנסיעה של ארצות הברית לקוריאה הצפונית, קליבר וחברים אחרים מתנועת הפנתרים השחורים ביקרו פעמיים בקוריאה הצפונית בשנים 1969–1970 מתוך מחשבה שניתן להתאים את מודל הצ'וצ'ה לשחרור המהפכני של אפרו-אמריקאים.
קליבר נלקח לסיור רשמי בקוריאה הצפונית, והביע הערצה מ"החברה היציבה, נטולת הפשעים של קוריאה הצפונית, אשר סיפקה מזון, תעסוקה ודיור מובטחים לכולם, ושאין בה אי-שוויון כלכלי או חברתי".
ביירון ווהן בות' (Byron Vaughn Booth, לשעבר סגן שר ההגנה של הפנתרים) טען כי לאחר טיול לקוריאה הצפונית, קליבר גילה שאשתו ניהלה רומן עם קלינטון רוברט סמית' ג'וניור.
בות' אמר ל-FBI שהוא היה עד לכך שקליבר ירה והרג את סמית' עם AK-47 באלג'יריה.
, כתבה ב"לונדון ריוויו אוף בוקס" שקליבר הודה בפניה ברצח זמן קצר לאחר ביצועו.
בספרו "נשמה על האש" משנת 1978, העלה קליבר מספר טענות בנוגע לגלותו באלג'יריה, לרבות שהוא קיבל מימון קבוע מממשלת צפון וייטנאם, שארצות הברית הפציצה אז.
קליבר הצהיר כי בעקבותיו הגיעו פושעים לשעבר אחרים שהפכו למהפכנים, שרבים מהם (כולל בות' וסמית') חטפו מטוסים כדי להגיע לאלג'יריה.
בסופו של דבר הייתה מחלוקת בין אלדריג' קליבר ויואי ניוטון לגבי נחיצותו של מאבק מזוין כתגובה ל-COINTELPRO ולפעולות אחרות של הממשלה נגד הפנתרים השחורים וקבוצות רדיקליות אחרות, שהובילו בסופו של דבר לגירושו של קליבר מהפנתרים השחורים.
כמו כן, העניין של קליבר בקוריאה הצפונית ובמאבק האנטי-אימפריאליסטי העולמי גררו זעם מחברי BPP אחרים שחשו כי הוא מזניח את הצרכים של אפרו-אמריקאים בבית בארצות הברית.
לאחר גירושו מהפנתרים השחורים ב-1971, קשרי הקבוצה עם קוריאה הצפונית נשכחו במהירות.
קליבר תמך בהסלמה של ההתנגדות המזוינת למלחמת גרילה עירונית, בעוד ניוטון הציע שהדרך הטובה ביותר להגיב היא להניח את הרובים, שלדעתו מרחיקים את הפנתרים משאר הקהילה השחורה, ולהתמקד בפעילות רפורמיסטית פרגמטית יותר על ידי שתדלנות, לתוכניות חברתיות מוגברות לסיוע לקהילות אפרו-אמריקאיות ולחוקים נגד אפליה.
קליבר האשים את ניוטון שהוא שבחר לשתף פעולה עם אינטרסים לבנים במקום להפיל אותם.
קליבר עזב את אלג'יריה ב-1972, עבר לפריז בצרפת, והמיר את דתו מאסלאם לנצרות במהלך הזמן ששהה בבידוד וחי במחתרת.
הוא הפנה את תשומת ליבו לעיצוב אופנה; שלוש שנים לאחר מכן, הוא ניסה להחיות מחדש את "מכנסי האון" (virility pants), מכנסים עם כיסוי בולט לאזור המפשעה של הגברים, שהוא כינה "הקליברס" (the Cleavers), בהתלהבות שהם יתנו לגברים "הזדמנות להצהיר על גבריותם".
קליבר חזר לארצות הברית ב-1975 כדי להתמודד עם האישום התלוי של ניסיון לרצח.
תוך שהוא עדיין משוחרר בערבות ככל שההליכים נמשכו, בספטמבר 1978 הוא הקים את חברת Eldridge Cleaver Ltd שניהל מפעל וחנות במערב הוליווד תוך ניצול ה"קליברס" שלו, שלטענתו שחרר גברים מ"כריכת הפין".
הוא לא ראה שום סתירה בין זה לבין הנצרות החדשה שלו, וטען לתמיכה בעיצובו המיני הגלוי מספר דברים פרק כ"ב פסוק ה'.
האישום נגדו שהיה תלוי ועומד במשך זמן רב נפתר לאחר מכן במסגרת הסדר טיעון שהפחית אותו לתקיפה.
הוטל עליו עונש של 1,200 שעות עבודות שירות בקהילה.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, קליבר התאכזב ממה שהוא ראה כטבעה המסחרי של הנצרות האוונגליסטית ובחן חלופות, כולל כנסיית האיחוד של .
הוא גם היה קתולי לתקופה מסוימת.
מאוחר יותר הוא הקים לזמן קצר מסגרת כמורה של התחיות נוצרית בשם "מסעי הצלב של אלדריג' קליבר" (Eldridge Cleaver Crusades), "סינתזה היברידית של האסלאם והנצרות שהוא כינה 'כריסטלאם' (Christlam)", יחד עם כוח של עוזרים שהוא כינה "שומרי הזרע".
לאחר מכן קליבר הצטרף בטקס טבילה לכנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים ב-11 בדצמבר 1983. הוא השתתף מעת לעת בתפילות הקבועות והרצה לפי הזמנה במפגשים של המורמונים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, קליבר הפך לרפובליקנישמרן.
הוא הופיע באירועים רפובליקנים שונים ונאם בישיבת הוועדה המרכזית של הרפובליקנים של מדינת קליפורניה בנוגע לשינוי הפוליטי שחל בו.
ב-1984 הוא התמודד לבחירות למועצת העיר ברקלי, אך הפסיד.
ההפסד לא הרתיע אותו, הוא קידם את מועמדותו בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית לבחירות לסנאט ב-1986 אך שוב הובס.
בשנה שלאחר מכן הסתיימו 20 שנות נישואיו לקת'לין ניל קליבר.
קליבר תמך בציונות ובזכותה של ישראל להתקיים, ומתא הכלא כתב מכתב נרגש ובו גינה את החלטת האו"ם שקבעה שהציונות היא צורה של גזענות.
בשנת 1988, נאשם קליבר בפריצה ונגזר עליו מאסר על-תנאי והוא נכלא לזמן קצר מאוחר יותר בשנה לאחר שנמצא חיובי בבדיקת קוקאין.
הוא הצטרף לתוכנית של גמילה מסמים בשל התמכרות מוצהרת לקראק קוקאין שנתיים לאחר מכן, אך נעצר בשל החזקת סמים על ידי משטרת אוקלנד וברקלי ב-1992 וב-1994. זמן קצר לאחר מעצרו האחרון, הוא עבר לדרום קליפורניה, כשבריאותו מעורערת.
קליבר מת מסרטן הערמונית בגיל 62 ב-1 במאי 1998, במרכז הרפואי בית החולים עמק פומונה בפומונה בקליפורניה.
הוא נקבר בבית הקברות מאונטיין ויו ב בקליפורניה.
בזמן ששהה בכלא, הוא כתב מספר מאמרים פילוסופיים ופוליטיים, שפורסמו תחילה במגזין Ramparts ולאחר מכן בצורת ספר בשם "נשמה על הקרח" (Soul on Ice).
בחלק השנוי ביותר במחלוקת של הספר, קליבר מודה בביצוע מעשי אונס, וקובע כי בתחילה אנס נשים שחורות בגטו "לתרגול" ולאחר מכן פתח באונס סדרתי של נשים לבנות.
הוא תיאר את הפשעים הללו כבעלי השראה פוליטית, מונעים על ידי אמונה מוצקה כי אונס של נשים לבנות הוא "מעשה התקוממות".
כשהחל לכתוב את "נשמה על הקרח", הוא גינה חד משמעית אונס ואת כל הנימוקים הקודמים שלו לגביו.
אלדין דז'וגוביץ' (בלוקסמבורגית: Eldin Džogović; נולד ב-8 ביוני 2003 בלוקסמבורג שבלוקסמבורג) הוא כדורגלן לוקסמבורגי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת פ.צ.
מגדבורג מהבונדסליגה השנייה ובנבחרת לוקסמבורג.
דז'וגוביץ' גדל במחלקות הנוער של איינטרכט טרייר 05 ופ.צ.
בשנת 2022 החל לשחק בקבוצת המילואים של פ.צ.
מגדבורג, וב-22 באפריל 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 2-1 על איינטרכט בראונשווייג במסגרת המחזור ה-29 בבונדסליגה השנייה לעונת .
ב-24 במרץ 2021 ערך דז'וגוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לוקסמבורג, בהפסד 1-0 לנבחרת קטר במשחק ידידות.
אלדרד סימקינס היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קרוליינה הדרומית.
סימקינס, נולד ב-30 באוגוסט 1779 באדג'פילד, קרוליינה הדרומית, למד באקדמיה של מוזס ואדל בווילינגטון, מחוז אבוויל, קרוליינה הדרומית, וסיים את לימודיו במכללת קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית) בקולומביה.
הוא למד בבית הספר למשפטים בליצ'פילד (קונטיקט) במשך שלוש שנים.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1805 והחל לעסוק בכך באדג'פילד, קרוליינה הדרומית, ב-1806. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של המדינה, ולאחר מכן כיהן בסנאט המדינה בשנים 1810–1812 ולאחר מכן כיהן כסגן המושל ה-25 של המדינה בשנים 1812–1814.
סימקינס נבחר כדמוקרטי-רפובליקי לקונגרס ה-15 כדי למלא את המקום שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של ג'ון קלהון.
הוא נבחר מחדש לקונגרס ה-16 וכיהן מ-24 בינואר 1818 עד 3 במרץ 1821. במהלך כהונתו הוא כיהן כיו"ר הוועדה להוצאות ציבוריות (הקונגרס ה-16).
הוא סירב להיות מועמד למינוי מחדש, אולם נבחר שוב כחבר בבית הנבחרים של המדינה בשנים 1828 עד 1829. הוא חזר לעסוק במקצועו ועסק גם במטעים.
הוא מת באדג'פילד, קרוליינה הדרומית, ב-17 בנובמבר 1831, ונקבר בסידר פילדס, אחוזת הקבורה המשפחתית, ליד אדג'פילד, קרוליינה הדרומית.
אֵלָה (שם מדעי: Pistacia) הוא סוג עצים או שיחים דו-ביתיים, נשירים או ירוקי-עד ממשפחת האלתיים, הכולל 11 מינים ועוד בן-כלאיים אחד.
הסוג מותאם לסביבות קשות ויבשות, שבהן כמות המשקעים נמוכה, כפי שמעידים התפתחות מתקדמת של רקמת העמודים (palisade tissue) ומערכת שורשים ענפה.
בישראל גדלים בר שלושה מיני אלה ובן-כלאיים אחד: אלת המסטיק (Pistacia lentiscus), אלה אטלנטית (Pistacia atlantica), אלה ארץ-ישראלית (Pistacia palaestina) ואלת הכלאיים (Pistacia × saportae).
שלושת המינים הראשונים מהווים מרכיב חשוב בחורש וביער הים-תיכוני של ישראל, כאשר אלה ארץ-ישראלית מלווה לעיתים קרובות את אלון מצוי, ואלת המסטיק נפוצה ברוב החבלים הים-תיכוניים של הארץ.
אלה אטלנטית היא עץ של יערות ערבה פתוחים תפוצתו בישראל משתרע, מהגולן והגליל העליון עד הר הנגב, בעיקר באזור חגורת הספר.
מלבד שלושת המינים הללו גדלה בר אלה פרסית המצויה בירדן, אך לא בישראל, ובן-כלאיים אחד הוא אלת הכלאיים.
השרף של אלת המסטיק משמש באי כיוס להכנת המסטיק לגומי-לעיסה.
חלק מהמינים מניבים פירות אכילים, ואילו אלת הבוטנה (Pistacia vera) נחשבת לבעלת ערך כלכלי רב בשל זרעיה האכילים ("פיסטוק חלבי").
שאר מיני הסוג גדלים בר באזורים טבעיים, ומשמשים לעיתים ככנות להרכבה, וכן לצריכת פירות, להפקת שמן או לייצור סבון.
כנימות שונות יוצרות עפצים ייחודיים על עצי אלה, וכל מין כנימה יוצר עפץ שונה בצורתו.
לעיתים ניתן להיעזר בצורת העפץ לצורך זיהוי מין האלה.
תחום תפוצתה הטבעי כולל אזורים מקוטעים: ארצות אגן הים התיכון, בואכה מרכז אסיה והפיליפינים במזרח אסיה, צפון-מזרח ומזרח אפריקה הטרופית, וכן ממקסיקו באמריקה הצפונית ועד אמריקה המרכזית.
מיני הסוג מותאמים לסביבות קשות ויבשות, שבהן כמות המשקעים נמוכה, כפי שמעידים התפתחות מתקדמת של רקמת העמודים (palisade tissue) ומערכת שורשים ענפה.