tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפרשת שפירא הביע במפורש השופט ברק את עמדתו, המצדדת בגישת הבטלות היחסית, ודוחה את גישת הבטלות המוחלטת המסורתית:
בפסק הדין בעניין שפירא היה ברק השופט היחיד שקרא תיגר על גישת הבטלות המוחלטת ואימץ את גישת הבטלות היחסית (השופט כהן המשיך בגישתו מבג"ץ דרעי, לפיה הלכת טחן עדיין תקפה, אם כי בפועל פסק אף הוא על פי הבטלות היחסית).
יחלפו עוד שנים מספר, בטרם יאמצו שופטים נוספים גישה זו, אם כי הצגתה בפסק דין שפירא הביאה לשיג ושיח בין השופטים באשר לשימוש אפשרי בה.
כך, למשל, ציין השופט שלמה לוין ב-1990 כי "קמו לאחרונה עוררין על ההבחנה הקיימת בין החלטות בטלות להחלטות ניתנות לביטול, והוצע להמירה בכללי הבטלות היחסית...
מחייבת עיון ובדיקה; שכן, עד שבאים אנו לזנוח את הגישה המסורתית, מן הראוי הוא שנקבע, אם המבחן החדש טוב מן המבחן הישן, והאם יוכל הוא לתת בידי שופט מכשיר יעיל ומהיר לפתרון בעיות קונקרטיות, העשויות להתעורר לפניו".
ב-1994 העיר מישאל חשין כי "הבחנה מסורתית זו שבין מעשי ממשל בטלים לבין מעשי ממשל הניתנים אך לביטול, אינה עומדת איתנה על רגליה כבימים עברו.
עררו העוררים על מידת התבונה שבה, קמו הקמים עליה לאבדה, ותחת הבטל והניתן לביטול הציעו המציעים כי נמליך עלינו את עקרון הבטלות היחסית".
עם זאת, בדומה ללוין, חשין לא הכריע בשאלה האם יש לאמץ את דוקטרינת הבטלות היחסית או לא.
בפרשת באקי, שנדונה באותה שנה, דן יצחק זמיר ב"תאוריה בדבר הבטלות היחסית, ההולכת וקונה לה מהלכים בפסיקה".
אף שלא השתמש בה בסופו של דבר, התייחס אליה זמיר ככלי משפטי לגיטימי העומד לרשותו.
אימוץ מפורש של דוקטרינת הבטלות היחסית הגיע בפסק דין שניתן ב-1998, שבו קבעו השופטים זמיר וביניש כי מבין שלושת המודלים - בטלות מוחלטת, נפסדות ובטלות יחסית - יש לתת עדיפות למודל הבטלות היחסית.
מאז סוף שנות ה-90, אומץ המודל במספר רב של פסקי דין.
בטיפול היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית מועמדת לפרס גלובוס הזהב ששודרה חמישה ימים בשבוע (ב'-ו') בערוץ HBO מ-28 בינואר 2008 עד 7 בדצמבר 2010. הפורמט והתסריט של הסדרה מבוססים על הסדרה הישראלית "בטיפול" של ערוץ הוט 3, כאשר יוצר הסדרה הישראלית חגי לוי מפיק ומביים את הסדרה האמריקאית.
הסדרה שודרה בארץ בערוץ אקסטרה הוט, ועם סגירתו עברה להוט 3.
באוקטובר 2020 אישרה רשת HBO שהסדרה תחזור לעונה רביעית עם אוזו אדובה בתפקיד הראשי; ועלתה לשידור במאי 2021.
ביוני 2006 הכריזה רשת HBO האמריקאית שתפיק גרסה משלה לסדרה "בטיפול", ותחילה החליטה להפיק 5 פרקי פיילוט.
בעקבות ההכרזה על רכישת 45 פרקים בינואר 2007, סיפר לוי כי הדיאלוגים של חמשת הפרקים הראשונים שצולמו מאוד קרובים לאלה של הסדרה הישראלית, מלבד שינויים קטנים, והוסיף "אני מאוד גאה ושמח.
ההישג הזה הוא של כל האנשים שעבדו על הסדרה, במיוחד ניר ברגמן ואורי סיון וכל שאר הכותבים".
כמו כן, הוחלט לעשות שימוש בנעימת הפתיחה המקורית של אבי בללי (אך לא בפסקול כולו).
את הסדרה האמריקאית מפיקים בין השאר מארק וולברג ("הפמליה"), סטיבן לווינסון, נועה תשבי וכן חגי לוי, היוצר הישראלי של הסדרה.
הבמאים הם בין השאר רודריגו גרסיה (ביים פרקים מתוך "הסופרנוס" ו"עמוק באדמה", בנו של הסופר גבריאל גארסיה מארקס) ופריס ברקליי ("אי.
הסדרה שודרה בערוץ HBO החל מ-28 בינואר 2008 וזכתה לביקורות חיוביות.
הפרק הראשון זכה למדרוג ראשוני נמוך, למרות שהסדרה שודרה בעיצומה של שביתת התסריטאים שמנעה את שידורן של תוכניות פופולריות.
HBO גם אפשרה להוריד את 15 הפרקים הראשונים של הסדרה מ-"iTunes".
העונה בכללותה לא זכתה למדרוג גבוה, אך הצליחה למשוך עניין לקראת סוף שידורה, זכתה בשני פרסי אמי, ובסופו של דבר החליטה HBO להפיק עונה שנייה, ששודרה במהלך 2009. לקראת העונה השנייה הצטרפו אל צוות השחקנים ג'ון מהוני והופ דייוויס.
בסוף 2010 עלתה העונה השלישית של הסדרה, המבוססת אך ורק על תסריטים אמריקאיים.
במרץ 2011 הודיעה HBO שלא תפיק עונה רביעית.
שחקן הקולנוע האירי גבריאל ביירן מגלם את הפסיכולוג פול וסטון (דמות מקבילה לראובן דגן).
השחקנית הוותיקה דיאן ויסט מגלמת את ג'ינה, המטפלת ומורת הדרך של פול (דמות מקבילה לגילה).
מישל פורבס מגלמת את רעייתו של פול, קייט וסטון (דמות מקבילה ליעל דגן).
השחקנית האוסטרלית מליסה ג'ורג' ("קרוב רחוק", "האנטומיה של גריי") מגלמת רופאה בשם לורה שמתאהבת בפול (דמות מקבילה לנעמה לרנר).
בלייר אנדרווד מגלם את אלכס, טייס קרב שחזר ממבצע של חיל האוויר האמריקאי בבגדאד שגבה קורבנות חפים מפשע (דמות מקבילה לידין ירושלמי).
השחקנית האוסטרלית מיה וסיקובסקה מגלמת מתעמלת צעירה בשם סופי בדרכה לאולימפיאדה (דמות מקבילה לאיילה).
אמבת' דייוויץ וג'וש צ'ארלס ("ללכת שבי אחריו, האישה הטובה") מגלמים את איימי וג'ייק, זוג נשוי המגיע לייעוץ זוגי (דמויות מקבילות לאורנה ומיכאל).
בספטמבר 2008 זכתה "בטיפול" בשני פרסי אמי מתוך ארבע מועמדויות:
גבריאל ביירן - השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה, על גילום דמותו של פול (מועמדות)
דיאן ויסט - שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה, על גילום דמותה של ג'ינה (זכייה)
גלין טורמן - השחקן האורח הטוב ביותר בסדרת דרמה, על גילום דמותו של אלכס, אביו של אלכס הטייס (זכייה)
פרד מרפי - הצילום הטוב ביותר עבור סדרה בת חצי שעה (מועמדות)
בינואר 2009 זכה גבריאל ביירן בפרס גלובוס הזהב הראשון שלו מתוך חמישה פרסי גלובוס הזהב להם הועמדה הסדרה, מספר המועמדויות הגבוה ביותר עבור סדרה כלשהי באותה השנה, ביניהן מועמדות לפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר.
כמו כן זכתה הסדרה בפרס הסדרה החדשה הטובה ביותר של איגוד התסריטאים האמריקאי.
רובן של הביקורות הראשונות בארצות הברית היו חיוביות מאוד.
בניו יורק טיימס נכתב כי הסדרה "מהפנטת, בעיקר בזכות האופן האינטליגנטי שבו היא חושפת ומסתירה מידע מהצופים".
בשיקגו סאן-טיימס נטען שזו הסדרה הטובה ביותר של HBO מאז "תרגיע", ובהבוסטון גלוב שכתיבת הסדרה היא "חזקה ומהדהדת".
בסן פרנסיסקו כרוניקל, לעומת זאת, נטען שהסדרה "משעממת עד כאב", שרובן של הסדרות העוסקות בטיפול הן "עלובות ביותר, בדיוק בגלל שתהליך הטיפול עצמו אינו מהנה", ונתמה על בחירתה של HBO ליצור שתי סדרות כאלה כמעט במקביל, בהתייחסות לסדרה השערורייתית "תגיד לי שאתה אוהב אותי".
ב-17 ביולי 2020 דווח כי רשת HBO מפתחת חידוש של הסדרה.
ב-27 באוקטובר 2020, אישרה HBO את החידוש וכי אוזו אדובה לוהקה לתפקיד ד"ר ברוק לורנס.
סדרה עלתה לשידור במאי 2021.
בטלה חברתית או בטלנות חברתית היא תופעה שמתרחשת בביצוע משימה בעבודה קבוצתית בה היחיד משקיע פחות מאמץ מאשר היה משקיע לו היה מבצע את העבודה לבדו.
זו הסיבה לכך שלעיתים קבוצות מתפקדות פחות טוב מאשר סך הביצועים של חבריהן בעבודה אינדיבידואלית.
הנטייה לסמוך על עבודתם של אחרים גוררת השקעת פחות מאמצים מצד היחיד.
מחקרים מראים כי תופעת הבטלה החברתית נמצאת במידה מסוימת בכל קבוצה, בין אם היא מתפקדת היטב או בעלת תפקוד לקוי.
קיימת סבירות גבוהה יותר להימצאות בטלה חברתית בחברות בהן הדגש הוא על הפרט מאשר בחברות בהן הדגש הוא על הקבוצה הקולקטיבית.
לתופעה זו יש אזכור בביטוי תלמודי - "קדירא דבי שותפי לא חמימי ולא קרירי" (תרגום מארמית: קדירת השותפים אינה חמה ואינה קרה) - כל אחד מהשותפים בביצוע משימה סומך על חברו שיבצעה.
אחד התיעודים הראשונים לתופעה פורסם בשנת 1913 על ידי הפרופסור הצרפתי להנדסה חקלאית מקסימיליאן רינגלמן.
רינגלמן ביצע מספר ניסויים בשנים 1882–1887 ובאחד מהם ביקש מהסטודנטים שלו למשוך בחבל חזק ככל האפשר ביחידים ובקבוצות של שניים, שלושה ושמונה.
התוצאות הראו כי בממוצע ככל שהקבוצות גדלו, הכוח היחסי שהושקע היה נמוך יותר.
כך למשל, בקבוצות של שלושה הושקע כוח הגדול פי 2.5 מכוחו של יחיד וכן בקבוצות של שמונה הושקע כוח הגדול פי 4 בלבד מכוחו של היחיד.
מתוך כך קבע רינגלמן כי יחידים מתפקדים פחות מיכולתם כאשר הם עובדים בקבוצה.
תופעה זו מכונה אפקט רינגלמן, המתאר את הקשר ההפוך בין גודל הקבוצה לבין המאמץ המושקע.
המונח בטלה חברתית נטבע על ידי החוקרים לטנייה, וויליאמס והרקינס (1979), לאחר שערכו ניסוי בו התבקשו המשתתפים לצעוק ולמחוא כפיים חזק ככל האפשר פעם כקבוצה ופעם ביחידים.
גם כאן התוצאות הראו כי כיחידים המשתתפים צעקו ומחאו כפיים חזק יותר מהיותם חלק מקבוצה.
תופעת הבטלה החברתית שכיחה בעולם העסקים, המשפחה, החינוך וכן בהתאספויות חברתיות שונות.
כתוצאה מהתופעה נוצר אפקט חברתי שלילי הנובע מירידה בשלמותה ובביצועיה של הקבוצה.
בנוסף עלולות להיווצר תתי קבוצות וכן אי שביעות רצון כנגד חברי הקבוצה שאינם תורמים באופן שווה.
כמו כן הקבוצה עלולה להפסיד כישרונות פוטנציאליים של חברי קבוצה שהפכו לבטלנים חברתיים.
לבטלה החברתית בנוסף להשפעה המובנת מאליה על הקבוצה, קיימת השפעה גם על חברי הקבוצה כיחידים.
אחת ההשפעות האפשריות היא חוסר שביעות רצון של חבר קבוצה שעלולה לגרום לו תחושת דיכוי ואכזבה.
כמו כן, כאשר אדם הופך לבטלן חברתי הוא מאבד את ההזדמנות לפתח את יכולותיו.
בנוסף לכך, גם היחידים בקבוצה אשר נושאים במרבית נטל העבודה יחוו אפקט שלילי כתוצאה מבטלה חברתית כיוון שהעבודה אינה מחולקת באופן שווה.
קיימות תאוריות רבות המנסות להסביר את תופעת הבטלה החברתית.
תחושת חוסר הוגנות – כאשר חברים בקבוצה מרגישים שאחרים לא משקיעים מספיק מאמצים כמוהם וכתוצאה מכך מפחיתים את מאמציהם.
דבר זה גורר תגובת שרשרת אשר בסופה מתקבל מצב בו מעט מאוד עבודה מבוצעת.
פיזור אחריות – בהינתן משימה המיועדת למספר אנשים, עלולים להסיק כי ניתן למעשה לעבוד פחות באופן אישי.
חוסר בהערכה – בטלה חברתית מתפתחת או מתחזקת בהיעדר מסגרת המעודדת הערכה ליחיד בקבוצה.
הסיבה נעוצה בכך שכאשר עובדים בקבוצה מקבל היחיד פחות תשומת לב.
חלוקה לא שווה של תמלוגים – כאשר היחיד מאמין שהפיצוי שניתן לא חולק באופן שווה או ראוי בין חברי הקבוצה וכתוצאה מכך תרומתו כיחיד תפחת.
קבוצות לא מלוכדות – קבוצות מתפקדות ביעילות כאשר חברי הקבוצה מגובשים.
אם הקבוצה לא מגובשת עולה הסיכון לבטלה חברתית מאחר שהיחיד פחות מודאג בכל הקשור לאכזבת חבריו בקבוצה.
תרומה אישית פחות ניתנת לזיהוי – חברי הקבוצה עלולים להרגיש שהם יכולים להתחמק מתוצאות של בטלה מאחר שלא שמים לב אליהם, או לחלופין, היחיד יכול להרגיש שהוא לא יקבל הערכה על עבודתו מאותה סיבה.
חברי קבוצה אלו יאבדו את המוטיבציה להשקיע בידיעה שתרומתם לא תקבל הכרה.
במטרה למנוע בטלה חברתית ישנם מספר קווים מנחים וביניהם:
קביעת כללי התנהגות בקבוצה – קביעת כללי ההתנהגות יכולה לסייע לחברי הקבוצה לעמוד במטרה, כמו כן על ידי קביעת כללים ניתן לסמן לחברי הקבוצה כי בטלה חברתית לא מקובלת.
יצירת פרופורציה נאותה בין כמות חברי הקבוצה לבין כמות העבודה שאמורה להתבצע.
כמו כן במידת האפשר יש ליצור קבוצה מינימלית ככל האפשר על מנת ליצור מצב בו חוסר העבודה מצד חבר יחיד מורגש באופן מיידי על ידי הקבוצה.
יצירת משימות אישיות בקבוצה – על ידי חלוקת העבודה באופן מסודר בין חברי הקבוצה ניתן למנוע התנהגות של בטלה חברתית, כיוון שהיחיד מודע לכך כי עליו לתת את הדין על עבודתו.
הערכה אישית – על ידי קיום פגישות אישיות עם חברי הקבוצה ניתן להעריך את התקדמות המשימות האישיות וכן במידת האפשר לתת הערכה אישית.
הגברת המעורבות – כאשר מעורבותם של חברי קבוצה במשימה היא גבוהה, הם ירגישו כי מאמציהם חשובים מאוד להצלחת הקבוצה והמשימה ולכן קטנה הסבירות שתיווצר בטלה חברתית.
גיבוש קבוצתי – יזימת מפגשים חברתיים בין חברי הקבוצה וגיבושה יעוררו בחברי הקבוצה את המוטיבציה לעבוד למען הקבוצה.
מאור מליקסון, שחקן נבחרת ישראל לשעבר, הזכיר את התופעה בפודקאסט "הפודיום" בהתייחסותו למשחק ליגת העל בין הפועל באר שבע והפועל חיפה
קרקסי נחשב לאחד המנהיגים האיטלקים המשפיעים באיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1983 הצליח להרכיב ממשלה בראשות מפלגתו ובשותפות המפלגה הדמוקרטית-נוצרית בראשות ג'וליו אנדראוטי, אשר מאז תום מלחמת העולם השנייה עמדה היא בראש ממשלות איטליה.
מטרת הקואליציה הייתה להרחיק את המפלגה הקומוניסטית מהנהגת המדינה באיטליה.
המפלגה הסוציאליסטית בראשותו של קרקסי זכתה לפופולריות רבה בקרב קהיליית אנשי העסקים בצפון איטליה, ובמיוחד בעירו מילאנו.
במהלך כהונת ממשלת קרקסי, הצליחה הממשלה להיאבק באינפלציה שגאתה במדינה, על ידי עיצוב תוכנית כלכלית אשר גררה בעקבותיה שביתות קשות במדינה.
קרקסי הצליח למתן את האינפלציה ובמהלך כהונתו אף הצטרפה איטליה למועדון ה-G7, מועדון המדינות המתועשות בעולם.
ביחסי החוץ של איטליה הוביל קרקסי את מדינתו לחיזוק קשריה עם מדינות ערב, כמו גם לחיזוק הקשר עם מדינות אירופה.
קרקסי לא חשש לנהל משבר עם ארצות הברית סביב הסגרת חוטפי האוניה האיטלקית "אקילה לאורו".
קרקסי סירב לדרישה האמריקאית להסגיר לידיהם את חוטפי האוניה שאף רצחו נוסע יהודי.
החל משנת 1992 הואשמו ראש הממשלה קרקסי וחברי מפלגתו הבכירים בשחיתות פוליטית.
בשנת 1994, במהלך דיונים משפטיים בעניינו, החליט קרקסי לברוח מאיטליה וקבל מקלט מדיני בתוניסיה.
עד למותו בשנת 2000, חי קרקסי בתוניס.
מערכת המשפט האיטלקית גזרה עליו בהיעדרו 27 שנים בכלא בעוון שחיתות אישית ומפלגתית.
נפילת ממשלת קרקסי הובילה למעשה לסיום תקופה בפוליטיקה האיטלקית ("תקופת הרפובליקה הראשונה").
תקופה שבסופה התפרקו המפלגות הגדולות באיטליה כמו המפלגה הדמוקרטית נוצרית, המפלגה הסוציאליסטית והמפלגה הקומוניסטית, וזאת בעיקר עקב מעורבות אותן מפלגות בפרשיות שחיתות, בנטילת שוחד אישי מצד הפוליטיקאים הבכירים וביצירת קשרים עם גורמי המאפיה האיטלקית.
קרקסי נחשב למנהיג כריזמטי, חסר עכבות ופשרות.
אחד מסימני ההיכר שלו כפוליטיקאי היה שלא התנצל מעולם.
בטלה דעתו אצל כל אדם הוא עקרון תלמודי-הלכתי המתייחס למצב בו רצונו החריג של אדם פרטי, דהיינו דעתו, אינו מספיק בשביל להטות קביעה הלכתית.
במילים אחרות, עיקרון זה מאמץ את דעת האדם הסביר כאמת מידה אחידה ומחייבת.
במסכת ברכות קיים דיון ביחס לחיובו של מי ששותה יין בברכת המזון.
הגמרא מניחה שם שחיוב בברכת המזון חלה על דבר שאדם קובע עליו סעודה (אכילה משמעותית ולא רק אכילה ארעית וזניחה).
כתוצאה מהנחה זו שואלת שם הגמרא האם אדם שיקבע סעודה על יין יתחייב בברכת המזון.
תירוץ הגמרא לשאלה זו הוא, כי אין משמעות במצב זה לרצונו האישי של האדם, היות שבאופן כללי לא מקובל לקבוע סעודה על יין, ו"בטלה דעתו אצל כל אדם".
בהלכות שבת יש משמעות חשובה מאוד לכלל בטלה דעתו אצל כל אדם, שכן חיוב לאדם שעובר על אחת מל"ט מלאכות שבת הוא רק אם המלאכה נעשתה כדרכה הרגילה.
במיוחד נידון כלל זה בהלכות סחיטה שהן תולדה של מלאכת מפרק.
מהתורה אין סחיטה אלא בזיתים וענבים, שכן רק יין ושמן יש להם דין משקה מהתורה.
למרות זאת אסרו חכמים לסחוט אפילו תותים ורימונים, מכיוון שיש בני אדם שיש להם פירות אלו - הנחשבים ליקרים יותר - בשפע, והם סוחטים אותם למשקה, ואילו היו פירות אלו מצויים בשפע ובזול לכל הציבור היו כולם סוחטים אותם ומשתמשים בהם למשקה קבוע.
במקום שבו נהוג לסחוט פרי מסוים אף על פי שאין המנהג כן במקומות אחרים בעולם, האם גם סחיטת פרי זה אסורה מדברי חכמים במקום זה בלבד.
בנוגע לכך, קיימת מחלוקת מה תהא ההלכה באדם פרטי שדרכו לסחוט פירות לצורכו אבל אין מנהג העולם לסוחטו לשם כך, האם זו תהא חשובה סחיטה או לא.
דעת רש"י ופוסקים נוספים היא שגם זו חשובה סחיטה ואין לומר ש"בטלה דעתו אצל כל אדם", אך רבים הם החולקים עליו וכן נפסקה ההלכה.
בנוגע למלאכת הוצאה, קובע רב, מראשוני וגדולי אמוראי בבל, כי המוציא משא על ראש פטור, ואף על פי שבני העיר הוצל עושים כך, אף בני הוצל עצמם פטורים שכן בטלה דעתם אצל כל אדם, ולכן אין הוצאה כזו נחשבת להוצאה בדרך הוצאה.
התוספות מסבירים את ההבדל בין דרך הוצאה כזו, שאינה נחשבת לדרך הוצאה אף על פי שיישוב שלם נוהג בו, ואפילו ביישוב עצמו, לעומת הדין במלאכת סחיטה שהיא נחשבת לדרך סחיטה במקום שנהגו בו.
אופן שלישי הוא מנהג שנהג בו אדם יחיד מחמת עושרו אינו נחשב למנהג, כי מנהג של אדם יחיד אינו נחשב למנהג כזה שניתן לומר שכך נהוג לעשות דבר כזה.
לאחר שנעשתה פעולה זו הנקראת "אחשביה" (החשיב את האוכל כשיעור חשוב), גם אם בשעת הוצאת הזרע או האוכל לרשות הרבים הוא לא זכר לשם מה הצניעו ומוציא אותו לשם מטרה סתמית, נחשבת זו למלאכת הוצאה גמורה.
אביי מסביר זאת במשפט .
עם זאת, ברור שכאשר יש בהוצאה כוונה מפורשת, אין צורך להצניעו קודם, וזו נצרכת רק כאשר בהוצאה לא הייתה כוונה מפורשת שאז אנו מחייבים אותו על שיעור מזערי מדין "כל העושה על דעת ראשונה הוא עושה" שלפי זה מחשבתו הראשונה קובעת כי מדובר במטרה מסוימת שבה גם שיעור מזערי חשוב.
עם זאת, לכלל זה קיימת הגבלה מסוימת, בכלל סותר של "בטלה דעתו אצל כל אדם", שלפיו דעה הנחשבת למשונה ולא מקובלת בין הבריות אין לה ערך, שכן דעת הרוב ודעת העולם קובע כי היא לא נכונה וחסרת חשיבות.
על פי זה, הבהיר רב יהודה, לבנו רב יצחק שהקשה מה תהא ההלכה באדם שחישב להוציא את כל ביתו למקום מסוים, האם בשיעור קטן מזה לא תחשב ההוצאה להוצאה?
ועל כך הבהיר לו אביו כי מכיוון שהשיעור הכללי הוא קטן יותר, אין ביכולתו להפריך את החשיבות הקיימת מעשית לשיעור "גרוגרת" שהוא השיעור המקובל להוצאת אוכלים.
ביכולתו של האדם הפרטי רק להוסיף חשיבות לערך, לפי המידה בה הוא חשוב אצלו עצמו, או מכיוון שגם מידה זו עצמה יש לה חשיבות אצל כל אדם לעניין זריעה, והוא רק קובע שאוכל זה משמש לזריעה, או מכיוון שיש אנשים ששיעור זה חשוב להם, אלו שעוסקים בזריעה.
בָּטְמַן (בטורקית: Batman; בכורדית: Êlih/ئێلح - אלח) היא עיר בכורדיסטן הטורקית ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז דרום-מזרח אנטוליה.
העיר משתרעת על רמה מישורית בגובה 550 מטרים מעל פני הים, סמוך לעיר משתלב כיובל נהר הבטמן בנהר החידקל, כ-750 ק"מ דרום-מזרחית לאנקרה בירת טורקיה.
בפאתי העיר ממוקם שדה הנפט הגדול בטורקיה.
קיים שדה תעופה מקומי, ובסיס חיל אוויר אשר סייע במהלך מלחמת המפרץ למטוסים ומסוקים לצאת למשימות חיפוש והצלה בעיראק.
לפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 491,811 בני אדם.
עד שנות ה-50 של המאה ה-20, בטמן הייתה כפר שנקרא אילו עם כ-3,000 תושבים, שדות הנפט שנתגלו בסביבה בשנות ה-40 האיצו את פיתוח הכפר וגרמו לזרם גדול של תושבים אשר חיפשו עבודה במקום.
ב-1957 שונה שמו של הכפר לבטמן על שם הנהר הזורם בקרבתו ושונה מעמדו של הכפר לעיר, העיר הפכה לעיר מרכזית בנפה.
במהלך 50 השנים הבאות כמות האוכלוסייה גדלה פי 100, בתים רבים בעיר נהרסו ונבנו מחדש כבניינים רבי קומות.
ב-1967 הונח צינור נפט באורך כולל של 511 קילומטר שקישר בין בטמן לעיר דורטיול (השוכנת בנקודה המזרחית ביותר של חוף הים התיכון).
ב-1990, בטמן הוכרה כעיר הבירה של נפת בטמן.
ב-2007, נוסדה אוניברסיטה בעיר והיא צורפה לתוכנית ארסמוס של האיחוד האירופי.
בשנת 2008 תבע ראש העיר את חברת האחים וורנר על "שימוש בשם העיר בסרט האביר האפל ללא רשותו", וטען שהאחים וורנר ובמאי הסרט, כריסטופר נולאן, אחראים לסדרה של רציחות והתאבדויות בקרב נשים בעיר.
התביעה נדחתה לאחר זמן קצר.
בטלסטאר גלקטיקה היא סדרת דרמה טלוויזיונית מסוג מדע בדיוני משנת 1978. היא עוסקת בספינת חלל הנקראת גלקטיקה, הנמלטת מפני גזע רובוטים - הסיילונים, יחד עם 220 ספינות אזרחיות, ומחפשת את כדור הארץ לאחר שואה גרעינית שביצעו הסיילונים ב-12 המושבות של בני האדם.
במערכת כוכבים רחוקה, הגיעה לקצה מלחמה שנמשכה כ-2,000 שנה בין 12 המושבות של בני האדם ובין הסיילונים - לוחמים רובוטיים שנוצרו על ידי גזע דמוי לטאה שנכחד זה מכבר, לכאורה, בידי הסיילונים עצמם.
בני האדם הובסו בידי מתקפת פתע של הסיילונים על עולמם.
הסיילונים הסתייעו בבוגד - הרוזן באלטר (ג'ון קוליקוס).
תחת הגנתה של ספינת המלחמה האחרונה שנותרה - ה"גלקטיקה", הניצולים נמלטים בכל כלי טיס העומד לרשותם.
מפקד הגלקטיקה הוא אדאמה (לורן גרין), המוביל צי של 220 ספינות בחיפוש אחר בית חדש.
הם מתחילים במסע כדי למצוא את השבט ה-13 האבוד של בני האדם שהתיישבו על כוכב הלכת האגדי - "ארץ".
הסיילונים ממשיכים לדלוק אחריהם ללא לאות ברחבי הגלקסיה.
לא ידוע במדויק באיזו נקודה בזמן מתרחשת עלילת הסדרה.
בתחילתה נאמר כי התאריך הוא במילניום השביעי של הזמן, אך לא ידוע על נקודות התאמה להיסטוריה של כדור הארץ.
בפרק האחרון של הסדרה מתגלה כי המושבות קלטו שידור טלוויזיה של הנחיתה של אפולו 11 ביולי 1969 על הירח.
אף על פי שהתוכנית זכתה לפופולריות רבה ולאחוזי צפייה מרשימים, היא בוטלה לאחר עונה אחת בשנת 1979 על ידי רשת ABC, בשל עלויות הפקה גבוהות.
לאחר ביטולה זרמו אל משרדי הרשת מכתבים התובעים להחזירה.
ABC התייעצה עם גלן א.
לארסון - הוגה הסדרה, והחליטה להחיות מחדש את התוכנית, אך בפורמט זול יותר.
סדרת ההמשך נקראה "גלקטיקה 1980" ועסקה בתקופה שלאחר שהגלקטיקה הגיעה אל כדור הארץ.
גם סדרה זו בוטלה, לאחר עונה אחת בלבד, הפעם בשל אחוזי רייטינג נמוכים.
בשנת 1999 הפיק ריצ'רד האץ' סרט קצר באורך 30 דקות בשם בטלסטאר גלקטיקה - ההתגלות השנייה שהיווה פיילוט לסדרת טלוויזיה שתהווה המשך ל"בטלסטאר גלקטיקה" (1978) תוך התעלמות מוחלטת מגלקטיקה 1980. האץ' אפילו הפיק פרומו באורך ארבע דקות בניסיון לשכנע את אולפני יוניברסל לתת לפרויקט שלו אור ירוק.
הוא הצליח להשיג כמות נכבדת מן הליהוק המקורי אך האולפנים לא הסכימו לפרויקט.
בשנת 2003 הופקה הסדרה מחדש כמיני סדרה טלוויזיונית בשם בטלסטאר גלקטיקה על ידי רונלד ד.
מור, ושנה לאחר מכן הופקה סדרת טלוויזיה בשם זה (בטלסטאר גלקטיקה), ששודרה עד 2009. שתי ההפקות הללו עברו שינוי מעמיק בקווי העלילה ובדמויות רבות לעומת הסדרה המקורית וסדרת ההמשך שקדמו להן.
בטלסטאר גלקטיקה היא מיני סדרה בשני חלקים המתארת את קורותיה של ספינת חלל המתמודדת עם מתקפת פתע של בני גזע רובוטי הנקראים ה"סיילונים".
הסדרה היא הפקה מחודשת לסדרה בטלסטאר גלקטיקה משנת 1978 ולסדרת ההמשך שלה גלקטיקה 1980, אך היא שונה בהבטים רבים מהסדרות המקוריות.
בתחילת הסדרה מתוודעים לספינת חלל צבאית ישנה בת 50 שנה הנקראת "גלקטיקה".
קומנדר ביל אדאמה הוא מפקדה, וביום פרישת הספינה גם הוא יפרוש מן השירות.
אל הספינה מגיעים נציגה של הממשל, שרת החינוך לורה רוזלין וקפטן לי "אפולו" אדאמה, בנו של מפקד הספינה.
אפולו קיבל פקודה להתייצב בגלקטיקה כדי להשתתף בטקס הפרישה כמנהיג הלהק, ולהטיס את ה"וייפר" המקורי, אותו הטיס אביו לפני שנים רבות, אשר שוחזר על ידי צוות הספינה בראשותו של צ'יף טירול.
ספינת הגלקטיקה תוכננה כדי להילחם בטכנולוגיית לוחמה אלקטרונית מתקדמת ועל כן המערכות בה אינן מקושרות וחסינות לווירוסים סיילונים המסוגלים לשתק ספינה שלמה.
בספינות הקרב המתקדמות יותר, המערכות מקושרות, אך קומנדר אדאמה אינו מוכן כי רשתות מחשבים, הרגישות לפגיעה מערכתית, יותקנו בספינה כל עוד הוא מפקד עליה.
לאחר מלחמת הסיילונים, בני האדם בנו תחנת חלל לשיחות שלום, ושולחים לשם נציג בכל שנה.
הסיילונים מעולם לא שלחו אף אחד.
לאחר 40 שנה מגיעה אל תחנת השלום אישה מסתורית לבושה אדום.
ברגע המגע בינה לבין הקצין האנושי, תחנת החלל מושמדת על ידי ספינת אם סיילונית שקפצה במפתיע.
תקיפה זו מבשרת את פתיחת המלחמה על 12 המושבות (colonies) של בני האדם.
לאחר טקס הפרישה מגיעים דיווחים על מתקפה סיילונית.
הסיילונים הצליחו לשתק את מערכות ההגנה של בני האדם, הסתננו לספינות הקרב המובילות והשמידו אותן, הופיעו במפתיע מעל למושבות והפציצו אותן בפצצות גרעיניות כמעט ללא התנגדות.
ספינות אם סילוניות קופצות פתאום מול הגלקטיקה וטייסת קרב של הגלקטיקה המורכבת מחלליות הנקראות "וייפר" מדגם 7 החדיש מוזנקת כדי ליירט אותן.
הסיילונים משדרים וירוס מחשב המשתק את הטייסת ועשרות טייסים נהרגים ללא כל התנגדות.
טייסת נוספת המורכבת מוויפרים ישנים דגם 2 מצליחים להדוף את המתקפה מפני שאינם רגישים לווירוסים הסיילונים והגלקטיקה קופצת.
לאחר הטקס, לי משמש כליווי חמוש לספינה הממשלתית של שרת החינוך.
במהלך החזרה לקפריקה, חללית קרב של הסיילונים הנקראת "ריידר" תוקפת אותם ולי מצליח להשמיד אותה, אולם בגלקטיקה סבורים כי הוא מת.
מפאת הפרישה, על הגלקטיקה אין תחמושת לסוללות הטילים ולמקלעים הכבדים ואין טילים גרעיניים, לכן הם מגיעים לתחנת חימוש צבאית הנקראת "ראגנאר" כדי להצטייד.
התחנה מצויה בתוך ערפילית רוויה בקרינה שאינה משפיעה על בני אדם.
בתחנת החימוש הם פוגשים בסוחר נשק בשם ליאובן שפרץ למחסנים כדי לגנוב נשק מן הצבא.
ליאובן נראה חולה וטוען כי הוא סובל מאלרגיות.
בעקבות פיצוץ תחמושת, נלכדים קומנדר אדאמה וליאובן במסדרון ארוך, שם מגלה אדאמה כי ליאובן הוא סיילון.
הוא מבין כי ליאובן חולה בגלל הקרינה בערפילית.
לאחר מאבק ביניהם, הורג אדאמה את ליאובן.
לפני מותו אומר לו ליאובן כי לאחר מות גופו, תודעתו תועתק לגוף זהה וכי בעצם הוא אינו יכול למות מות אמיתי.
ד"ר גאיוס באלטר מתמנה להיות המומחה לענייני סיילונים על הספינה ומאשים את איש יחסי הציבור של הגלקטיקה, אהרון דוראל, כי הטמין מכשיר מעקב סיילוני בחמ"ל של הגלקטיקה וכי הוא בעצם סוכן סיילוני.
מבצע החימוש מסתיים והגלקטיקה עוזבת את תחנת החימוש, כאשר הם משאירים שם את דוראל כלוא.
לאחר המתקפה על ספינתה "קולוניאל 798", יוצרת רוזלין קשר עם נציג של הממשל שאומר לה שהנשיא כנראה נהרג.
מערכת אוטומטית המופעלת בעיתות משבר מודיעה לה כי היא בתור לרשת אותו והיא מושבעת להיות נשיאת 12 המושבות של קובול.
הגלקטיקה מתאחדת עם צי של ספינות אזרחיות שהצטרפו ל"קולוניאל 1" (מספר הספינה שונה) בהנהגת לורה רוזלין.
אדאמה, טיי ורוזלין מחליטים לשמור את קיום הסיילונים דמויי האדם בסוד.
בסוף הסדרה מקבל אדאמה פתק ממקור לא ידוע ובו כתוב כי קיימים רק 12 דגמים של סיילונים.
קומנדר ויליאם "ביל" אדאמה המכונה "האסקר" (אדוארד ג'יימס אולמוס) - מפקד ספינת הגלקטיקה.
אדמה מתכנן לפרוש מחיי הצבא ובשל גילה המתקדם של הגלקטיקה, היא מועמדת להפוך למוזיאון.
המתקפה הסיילונית הופכת אותו למפקד הצבאי של שארית הפליטה של המין האנושי, המתקבצת סביבו.
אדאמה אומר לאנשי הצי כי הוא יוביל אותם לכוכב הלכת "ארץ" שמיקומו ידוע רק לבכירי הצבא, כדי להעניק תקווה לאנשי הצי ההמומים מן המתקפה.
שתיין שסובל מהיעדרותה והתהוללותה של אשתו.
רוזלין, טרם המתקפה הייתה שרת החינוך בממשל של הנשיא אדאר, ופתאום מצאה את עצמה הופכת לנשיאה של הצי.
ד"ר גאיוס באלטר (ג'יימס קליס) - מדען מבריק ומפורסם בקרב המתיישבים.
הוא הפך בלא יודעין לכלי שרת בידי הסיילונים, שהשתמשו במודל אנושי של סיילונית ("קפריקה 6") כדי לפתות אותו ולנצל את מעמדו וקרבתו לשלטון ולמשרד הביטחון כדי להתגבר על מערכות ההגנה של בני האדם.
הוא ניצל בזכות סגן אגאת'ון שוויתר על מקומו בראפטור האחרון שעזב את קאפריקה.
סרן לילנד ג'וסף "לי" אדאמה המכונה "אפולו" (ג'יימי באמבר) - בנו הבכור של קומנדר אדאמה, שמתמנה לראש טייסת הקרב של הגלקטיקה.
ישנה איבה גלויה בין אפולו לאביו בעקבות לחצו על אחיו, זאק אדאמה, להיבחן כטייס קרב.
סגן קארה ת'רייס המכונה "סטארבק" (קייטי סאקהוף) - טייסת קרב מבריקה אבל בעלת נטייה להרס עצמי ונטייה למרוד בסמכות.
קארה הייתה מאורסת לזאק אדאמה אותו הכירה בקורס טיסה, שם הייתה מדריכה והוא נהרג בהתרסקות.
לאחר מכן עברה קארה לשרת על הגלאקטיקה בתור טייסת קרב, כדי להיות קרובה לקומנדר אדאמה ששימש לה כאב.
מנהל רומן עם סגן שרון ולארי המכונה "בומר".
אגאת'ון המכונה "הילו" (טאמו פניקט) - קצין הלוחמה האלקטרונית של הגלקטיקה.
לקראת ההמראה הם אוספים ניצולים והילו מוותר על מקומו בראפטור כדי להציל את ד"ר גאיוס באלטר.
הסיילונים הם אנדרואידים שנוצרו על ידי בני האדם כדי לשרת אותם.
הם הפכו למודעים לעצמם והתמרדו כנגד בני האדם.
הם פתחו במלחמה ולאחר קרבות קשים נסוגו ונעלמו.
אף אחד לא ראה או שמע מן הסיילונים למשך 40 שנה.
בני האדם הקימו תחנת חלל שתשמש כמקום נייטרלי להתדיינויות ופעם בשנה שלחו לשם קצין שינהל שיחות למקרה שהסיילונים יגיעו.
לאחר 40 שנה, לראשונה מגיעה אישה אל התחנה וברגע המפגש עם הקצין מושמדת התחנה על ידי ספינת אם סיילונית.
בכך מתגלה כי הסיילונים הצנטוריים ייצרו סיילונים הנראים כבני אדם.
"מס' 2" ("ליאובן קונוי") (קאלום קית' רני) - סיילון שנתגלה בתחנת ראגנאר.
קומנדר אדאמה מגלה כי הוא סיילון.
"מס' 6" (טרישה הלפר) - סיילונית בלונדינית המכונה "קפריקה 6" (Caprica Six) פיתתה את גאיוס באלטר ופרצה את מערכות ההגנה של בני האדם, ובכך פתחה את הפתח להשמדתם.
בנוסף לה, ממלאת תפקיד חשוב בסדרה מס' 6 ערטילאית, שמלווה את גאיוס באלטר מאז חורבן המושבות, כמעין זיכרון של הסיילונית שפיתתה אותו, ורק הוא רואה, שומע וחש אותה.
"מס' 8" ("שרון ולארי") (גרייס פארק) - סיילונית בדמות אישה כהת שיער מלוכסנת עיניים.
מספר 8 נוספת מתחזה לבומר ומפתחת מערכת יחסים עם הילו על כוכב הלכת קפריקה.
בשנת 1999 הפיק ריצ'רד האץ' סרט קצר באורך 30 דקות בשם בטלסטאר גלקטיקה - ההתגלות השנייה שהיווה פיילוט לסדרת טלוויזיה שתהווה המשך לבטלסטאר גלקטיקה (1978) תוך התעלמות מוחלטת מגלקטיקה 1980. האץ' אפילו הפיק פרומו באורך 4 דקות בניסיון לשכנע את אולפני יוניברסל לתת לפרויקט שלו אור ירוק.
בעקבות הצלחת מיני סדרה זו, ב-2003, הופקה בשנים 2004–2009 סדרת הטלוויזיה בטלסטאר גלקטיקה וב-2010 גם סדרת הפריקוול - קפריקה.
בשנת 2005, פרסמו "הוצאת תור" את הנובלה "באטלסטר גלקטיקה (המיני סדרה)" שנכתבה על ידי ג'פרי קארבר.
בנובלה נכתבו גם סצנות שלא הופיעו במיני סדרה ומידע עשיר יותר מאשר הוצג.
בטלסטאר גלקטיקה: התוכנית הוא סרט טלוויזיוני המגלה מידע עלילתי על המיני סדרה בטלסטאר גלקטיקה והסדרה בטלסטאר גלקטיקה.
הסרט מצולם מזווית ראייתו של הסיילון הנקרא ג'ון / האח קאביל (מספר 1) המגולם על ידי דין סטוקוול בניסיונו למחוק את האנושות ולהעניש את חמשת הוריו ובמיוחד את אמו - אלן טיי.
בעקבות הסרט נקשרים קווי העלילה של המיני סדרה והסדרה ומידע עלילתי חשוב מתגלה לצופים.
בתחילת הסרט, קאביל עומד מול גופותיהם הריקות של החמישה האחרונים בספינת התחייה.
הוא היחיד הזוכר אותם ויודע עליהם.
גישתם הסלחנית של החמישה האחרונים כלפי בני האדם הרגיזה אותו.
החמישה האחרונים ניסו למנוע מלחמות בין בני האדם לסיילונים לאחר שבני האדם שיעבדו את הסיילונים הצנטורים ובעוד שהוא מאמין שלבני האדם אין תקנה, החמישה האחרונים שאפו להפסקת אש ולא הצליח לשנות את דעתם.
לפני שהוריד אותם לגופות חדשים הוא תכנת להם זיכרונות של בני אדם ועירב אותם ביניהם במטרה שילמדו על אופיים הבזוי ויבינו את טעותם אל מול צדקתו.
לאחר מכן, הוא מחק כל זיכרון שלהם ממאגר הזיכרונות הסיילוני ותכנת את הדגמים האחרים לא לחשוב עליהם.
הסרט מתרכז בשני פריטים ממודל מספר 1: קאביל הנמצא על קפריקה עם המחתרת, הקרוב לסמואל ט.
אנדרס וקאביל הנמצא על הגלקטיקה ומפעיל את הסוכנים ששם במבצעי חבלה כדי להשמיד את הספינה והצי.
לפני המתקפה, קאביל אחד הסתתר בין בני האדם בפייקון ופגש שם את אלן טיי.
לאחר המתקפה של הסיילונים על 12 המושבות הוא הציל את אלן מן ההריסות והעלה אותה על מעבורת שנמלטה מן הכוכב והצליח להצטרף לגלקטיקה.
אלן היא זו שעיצבה את ג'ון בדמות אביה.
הוא הראשון שנוצר מבין הסיילונים.
אלן אוהבת מאוד את ג'ון ונדמה כי בתחילה יחסיהם היו טובים, אך ג'ון נטה לקנאות, כעסים וסאדיזם.
הוא השמיד את מודל מספר 7 שנקרא "דניאל" כי קינא בקשר העמוק והקרבה בינו לבין אלן טיי שכינתה אותו: "יצירתי, רגיש ואומנותי", הוא זיהם את מיי השפיר שבו אוחסנו כל הגופות והנוסחא הגנטית הושחתה ובכך המודל הזה בעצם הושמד.
הוא פוגש על הגלקטיקה שני דגמים של דוראל, שני מספרי שש, סיימון ושרון ולארי המכונה בומר, ומפעיל אותם כדי לנסות להשמיד את הגלקטיקה.
בומר מפוצצת את מאגרי המים של הגלקטיקה ויורה בקומנדר אדאמה פעמים אך לא הורגת אותו.
דוראל הראשון נלכד וננטש בתחנת ראגנאר, דוראל השני מפוצץ את עצמו ולא גורם נזק כלל.
מספר שש הראשונה, שלי גודפרי מנסה להאשים את ד"ר גאיוס באלטר כי בגד באנושות, כדי לקעקע את המחקר הסיילוני שלו, ומספר שש השנייה מתאבדת על ידי פיצוץ פצצה גרעינית, כדי להסגיר את מיקום הצי על ידי החותם הרדיואקטיבי של הפצצה.
סיימון מצווה להשמיד את הספינה עליה הוא חיי, אך הוא מתאבד כדי לא להרוג את משפחתו.
כל מאמציו של קאביל עלו בתוהו.
קאביל שעל קאפריקה חובר אל המחתרת כדי להיות קרוב לאנדרס ולנסות לגרום לו להבין כי הסיילונים הם התרופה והתחליף לאנושות הפגומה, אך אינו מצליח.
קאביל מאס בגופו הביולוגי הזקן, המוגבל והשברירי והיה רוצה לראות ולחוות דברים שבני אדם אינם יכולים כגון: רוח השמש, חומר אפל וסופרנובה.
כאשר הסיילונים מחליטים על הפסקת אש, קאביל מקפריקה מגיע אל הגלקטיקה שם שניהם מודיעים לאדאמה על הפסקת האש, אך אדאמה משליך אותם מפתח האוויר.
לפני שהם מושלכים, מדברים ביניהם שני הקאבילים וקאביל מקפריקה אומר לקאביל מגלקטיקה כי הניסיון לחסל את האנושות הייתה טעות אנושה ונידונה לכישלון מראש.
רגע לפני שפתח האוויר נפתח מחזיקים שני הקאבילים ידיים כשותפות לגורלם.
לאחר שהיו לו סיוטים הוא מכה את קאלי והוא חושש שהוא סיילון.
הוא מבקש להיפגש עם איש דת מפני שאביו היה כזה, ואיש הדת שמופיע הוא קאביל.
"מס' 3" ("דיאנה בירס") (לוסי לולס) - מודל בדמות אישה גבוהה ובלונדינית, אגרסיבית ומניפולטיבית במיוחד, שנוטה אף לפעול מאחורי גבם של סיילונים אחרים.
מס' 3 זו אף מנסה ואף מצליחה לגלות את זהותם של חמשת הסיילונים האחרונים, בניגוד לחוקים.
בעקבות כך כל הדגם שלה אוחסן כדי שסודו של קאביל לא יתגלה.
סיימון הוא רופא מנתח בעל הבנה עמוקה בפיזיולוגיה ואנטומיה של בני אדם.
משמש כרופא של קבוצת הפירמידה של אנדרס ופרט נוסף נמצא עם הצי ומשמש כחובש צבאי.
מנהל חיי משפחה עם ג'יאנה או'ניל וביתה ג'מי מנישואים קודמים.
כשמבקשים ממנו להשמיד את ספינתו הוא מתאבד.
"מס' 6" (טרישה הלפר) - פרט אחד היא שלי גודפרי המנסה להרוס את מחקרו של באלטר ופרט שני היא מספר שש המנהלת רומן עם קאביל.
קאביל גורם לה להתאבד כדי למסור את מיקום הצי לסיילונים.
קאביל פיצל את תודעתה: תודעה המודעת להיותה סיילונית ותודעה החושבת שהיא אנושית.
קאביל משתמש בפיל מעץ כדי להפנט אותה ולגרום לה לעבור בין תודעות, שם הוא נותן לה הוראות.
תודעתה של בומר האנושית חושדת שהיא סיילונית והתודעה הסיילונית מרגישה מתוסכלת מן התפקיד שניתן לה.
ג'יאנה או'ניל (לימארי נאדאל) - אשתו של סיימון - מספר 4. מהנדסת אווירונאוטיקה אזרחית.
לאחר שמתגלה שסיימון התאבד וכי הוא היה סיילון במשך השנים שהיא הכירה אותו.
היא וצ'יף טירול (שלא היה מודע אז לטיבו שלו) חלקו את אובדנם בעקבות אהבת הסיילונים.
בטינה פון ארנים , הייתה סופרת ומשוררת גרמנייה.
הייתה בנוסף גם מו"ל, מלחינה, זמרת, אמנית חזותית, מאיירת, פטרון תומך של כישרונות צעירים ופעילה חברתית.
הייתה אב הטיפוס ברוח הזמן בעידן הרומנטי.
בין חבריה הקרובים ביותר נמנו גתה, בטהובן, ואדריכל הנוף הרמן פון פיקלר-מוסקאו כאשר ניסתה לטפח הסכם אמנותי ביניהם.
מלחינים מובילים רבים של הזמן, בהם רוברט שומאן, פרנץ ליסט, יוהנה קינקל ויוהנס ברהמס, העריצו את רוחה ואת כישוריה.
כמלחינה, הסגנון של פון ארנים היה בלתי שגרתי, דפוס של מיזוג מנגינות עממיות אהובות ונושאים היסטוריים עם הרמוניות חדשניות, פסקאות ואלתורים שהפכו לשם נרדף למוזיקה של העידן.
הייתה קשורה באופן הדוק לאחיה הסופר קלמנס ברנטאנו, ולבעלה, הסופר לודוויג אכים פון ארנים .
בתה, ג'יזלה פון ארנים , הפכה גם כן לסופרת בולטת.
בטינה נולדה בפרנקפורט למשפחה גדולה של סוחרים איטלקיים.
סבתה הייתה המשוררת סופי פון לה רוש, ואחיה המשורר קלמנס ברנטנו, אשר היה כמורה ויועץ לה ובהשראתו קראה רבות שירה של התקופה, במיוחד של גתה.
בֶּטיסְפילד הוא כפר קטן במחוז רקסהאם שבוויילס, סמוך לגבול עם מחוז שרופשייר שבאנגליה.
בכפר 150 בתי מגורים, אך אין בו שירותים ציבוריים, לרבות חנויות, דואר או פאבים.
בכל זאת קיימים בכפר כנסייה ושירות להשכרת סירות, היות שהכפר שוכן בקרבת תעלת לנגולן ().
תעלה זו נחפרה בתחילת המאה התשע עשרה למטרות מסחריות, כגון העברת סחורות ממקום אחד למשנהו.
התעלה הוסבה למטרות תיירותיות לאחר שיצאה מכלל שימוש במרוצת השנים.
בכפר הייתה אף תחנת רכבת פעילה, שנפתחה ב-1863 אך נסגרה ב-1965 משיקולים כלכליים.
מצפון-מזרח לכפר נמצא אזור ביצות, שהוכרז כשמורת טבע בשנת 1996.
אנדרטת המלחמה בבטיספילד מציינת את התושבים המקומיים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה.
האנדרטה עומדת בשטח כנסיית הקהילה הקדושה של סנט ג'ון, שהיא כנסיית הקהילה של בטיספילד.
ב"ספר יום הדין", מפקד אוכלוסין שנערך באנגליה בשנת 1086, מצוין כי בכפר היו 28 משקי בית; על כן נאלצו תושבי הכפר להעניק ללורד המקומי שבע יחידות מס, מה שנחשב לסכום לא מבוטל במונחי הימים ההם.
בטיסט ז'אביקוני הוא דוגמן צרפתי.
ז'אביקוני נולד בשפך הרון למשפחה שמוצאה בקורסיקה.
בילדותו גר תקופה מסוימת בקורסיקה עילית, ולאחר מכן עברה משפחתו למרסיי.
לאחר לימודיו בתיכון הוא למד תקופה אווירונאוטיקה.
ב-2008 חתם על חוזה עם סוכנות הדוגמנות "DNA Model Management" בניו יורק.
באותה שנה בחר בו המעצב קרל לגרפלד להיות הפנים של שאנל, ב-2009 הוא סגר את תצוגת האופנה של החברה ביחד עם לארה סטון ופריה בהה אריקסן, והוא ביצע זאת גם ב-2010.
בין המגזינים שכיכב בהם הם הרפרס בזאר וElle.
ב-2010 הצטלם לקמפיין של רוברטו קוואלי ביחד עם קייט מוס והיה לפנים של חברת קוקה-קולה, לצד קוקו רושה.
הוא דורג במקום הראשון ברשימת הדוגמנים הבינלאומיים של האתר "models.com" ותפס את מקומו של שון אופריי, שהיה במקום הראשון ברשימה שנתיים ברציפות.
ב-2010 הוציא את סינגל הבכורה שלו, "Showtime".
ב-2011 הופיע בלוח השנה של פירלי, שהצילומים בו היו בסימן אלים יווניים.
ב-2011 התחרה גם ב-Danse avec les stars, המקבילה הצרפתית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים", וסיים במקום השלישי.
בטכרברג היא גבעה מיוערת, חלק מפארק קליין-גליניקה השוכן בפרבר ואנזה שברובע שטגליץ-צלנדורף של ברלין, בירת גרמניה.
הפארק הוא חלק בקבוצה של אתרים היסטוריים אדריכליים, אמנותיים ותרבותיים מהמחצית הראשונה של המאה ה-19, המשתרעת מאי הטווסים בצפון עד בדרום המכונה "המכלול התרבותי של הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990.
גובהה של גבעת בטכרברג הוא 67 מטרים מעל גובה פני הים והיא שוכנת בפרבר ואנזה שברובע שטגליץ-צלנדורף סמוך לכביש ברלין-פוטסדאם (קניגשטראסה) בין פארק קליין-גליניקה לפארק בבלסברג בפוטסדאם.
הכפר לשעבר, ורובע הווילות של היום קליין גליניקה למרגלות הגבעה שייך, בניגוד לפארק העממי בעל אותו השם, לפוטסדאם.
בשנים 1791–1804 הייתה גבעת בטכרברג בבעלות כריסטיאן בטכר (Christian Böttcher), שעל שמו היא קרויה כיום (מילולית "גבעת בטכר").
עד 1791 קראו לה "אלטר ויינברג" (Alter Weinberg, מילולית "הכרם הישן") בגלל הגפנים ליין שגדלו על מורדותיו לפני כן, כששימש עדיין לחקלאות, הוא נקרא "אקרברג" (Ackerberg, מילולית "גבעת השדות החקלאיים").
קרל, נסיך פרוסיה הזמין את פטר יוזף לנה לתכנן את פארק גליניקה.
לנה, שרצה להפוך את אזור פוטסדאם ליצירת אמנות כוללת, כלל את בטכרברג בתוכניות עיצוב הגן.
בהתבסס על תכנון משנת 1832, תכנן לנה לראשונה בניית קוטג '- נקודת תצפית הכוללת את קווי הראייה (Sichtachse) האופייניים ליצירתו של לנה, המובילים אל אגמי יונגפרנזה, , קרמפניצר זה (Krampnitzer See) ו.
בשנות ה-60 של המאה ה-19 השם רונדל או הפכו מקובלים לנקודת התצפית.
בנקודה הגבוהה ביותר בגבעה הוקמה לוג'יה אלככסנדרה.
הגבעה שייכת לברלין מאז 1928.
לוג'יה אלכסנדרה (Loggia Alexandra) היא בלוודרה בפסגת גבעת בטכרברג.
הלוג'יה הקטנה בסגנון הרנסאנס המוקדם של פירנצה בנויה כחצי עיגול פתוח לכיוון פוטסדאם עם קווי ראייה לארמון בבלסברג ולמרכז פוטסדאם.
הקיר המקושת הפתוח מכיל ציורי קיר בסגנון פומפיי ופנלים מעץ דקורטיבי וכעת הוא אינו נגיש, משום שהוא מוגן על ידי קיר זכוכית.
רצפת אולם העמודים מצוידת ברצפת שיש, באמצע הקיר המקושת יש דלת עם הכותרת "אלכסנדרה".
השם מזכיר את שרלוטה, נסיכת פרוסיה (1798–1860), לאחר שהתחתנה עם הצאר מאוחר יותר ניקולאי הראשון, קיבלה על עצמה את השם "אלכסנדרה פיודורובנה".
אחיה, קרל, נסיך פרוסיה הקים את הבניין בשנים 1869–1870 כמקום לתה ואתר תצפית לזכר אחותו המנוחה האהובה.
הפסל אלכסנדר ג'ילי (Alexander Gilli) והבנאי ארנסט פצהולץ (Ernst Petzholtz) היו אחראים על העיצובים.
הנסיך קרל בחר בתאריך הבנייה עשר שנים לאחר מות אחותו כדי להנציח את טורניר האבירים המפורסם "בלאנש פלר" (Blanche Fleur) 40 שנה קודם לכן, שהתקיים ב-13 ביולי 1829 מול הארמון החדש בסנסוסי שהיה שיא חגיגות יום ההולדת לכבוד הצארינה.
"בלאנש פלר" או "הקסם של הוורד הלבן" (Der Zauber der weißen Rose) התייחס לכינוי המשפחתי של שרלוט.
הדלת, הנראית רק דרך זגוגיות הבטיחות, ולכן אינה נגישה, מובילה לחלל פנים צר שבו הוצבה פרוטומה משיש של הצארינה, שאינה קיימת עוד.
גרם מדרגות מוביל מחדר זה לרציף תצפית עם מעקה מחולק.
צריח צמוד לצד אחד של הלוג'יה.
במקור רצה אדריכל הגן פטר יוזף לנה לבנות קוטג' באתר זה, כפי שעולה מתכנון משנת 1831. לנה תכנן את פארק בבלסברג ממול וכלל את הבטכרברג בעבודתו.
מבנה הלבנים עבר שיקום מקיף בשנים 1997–2000, שקדמו לו מחקרים אמנותיים-היסטוריים אינטנסיביים, כך שציורי הקיר והפסיפסים בפרט הוחזרו במידה רבה למצבם המקורי.
כיסויי האבץ של המעקה והצריח זכו לשיפוץ עבודות יד מסורתיות.
העלות הכוללת הייתה סביב 1.7 מיליון מארקים גרמניים, שחלקם גויסו על ידי קרנות פרטיות.
עד 1997 רק גדר שער ברזל יצוק הגנה בחוסר הצלחה על המבנה.
כדי למנוע ונדליזם ולהגן על המבנה מפגעי מזג האוויר, החליטה מדינת ברלין להשתמש בזגוגיות הביטחון של ימינו.
בטינו ריקאסולי (באיטלקית: Bettino Ricasoli; 9 במרץ 1809 – 23 באוקטובר 1880), רוזן ברוליו הראשון וברון ריקאסולי השני היה מדינאי ופוליטיקאי איטלקי שהיה מעורב באיחוד איטליה וכיהן בתור ראש ממשלת איטליה ה-2 וה-7. ירש את קמילו בנסו די קאבור בראשות הממשלה ב-1861.
בטינו ריקאסולי נולד בפירנצה, הקיסרות הצרפתית הראשונה, ב-19 במרץ 1809, למשפחת אצולה אמידה.
בגיל שמונה עשרה התייתם מהוריו, והיה נתון למספר שנים לאפוטרופוסות של פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה.
בשנת 1847 ייסד את כתב העת "לה פטריה" (האומה), ופנה ללאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה במנשר המציע "תרופות לקשיי המדינה".
בשנת 1848 נבחר לגונפאלונייר של פירנצה (Gonfaloniere) משרה ציבורית יוקרתית שהנושא בה היה מעורב במנהל העיר, אך התפטר מתוקף הנטיות האנטי-ליברליות של הדוכס הגדול.
כראש ממשלה הוא קבע רפורמה מנהלית בשורות המתנדבים לצבאו של ג'וזפה גריבלדי וארגן אותם לכדי צבא סדיר, ביטל את צו הגלות נגד ג'וזפה מציני וניסה להתפייס עם מדינת האפיפיור; אך מאמציו הפכו לבלתי יעילים על ידי אי הכרתו של האפיפיור פיוס התשיעי בריבונות של ממלכת איטליה.
תוך זלזול בתככים הפוליטיים של יריביו מהאופוזיציה, מצא עצמו חייב בשנת 1862 להתפטר מתפקידו בהצבעת אי-אמון, אך חזר לשלטון בשנת 1866. בהזדמנות זו סירב להצעתו של נפוליאון השלישי להעניק את ממלכת לומברדיה-ונציה לאיטליה, בתנאי שאיטליה תנטוש את הברית שלה עם ממלכת פרוסיה.
עם עזיבת הכוחות הצרפתים את רומא בסוף 1866 הוא שוב ניסה לפייס את הוותיקן עם ועידה, שבמהלכה הציע כי איטליה תחזיר לכנסייה את רכוש המסדרים הדתיים המדוכאים בתמורה לתשלום הדרגתי של 24,000,000 ליש"ט.
על מנת להרגיע את הוותיקן הוא העלה את התשלומים שנדרשו מבישופים שלא הוכרו בידי הכנסייה עבור הממשלה האיטלקית.
הוותיקן קיבל את הצעתו, אך הלשכה האיטלקית הוכיחה את עצמה כעקשנית, ועל אף שפורקה על ידי ריקאסולי, שבה עוינת יותר מבעבר דרך התמיכה בה מתוך הפרלמנט האיטלקי.
מבלי לחכות להצעת אי-אמון, התפטר ריקאסולי מתפקידו ומאז למעשה נעלם מהחיים הפוליטיים, כשהוא הוסיף לדבר בלשכת בית הנבחרים רק במקרים נדירים מאוחר יותר.
הוא נפטר בברוגליו, איפה שהייתה ממוקמת אחוזתו, ב-23 באוקטובר 1880. חייו הפרטיים והקריירה הציבורית שלו התאפיינו בתדמית של יושרה פוליטית, ובצניעות פרטית שהקנתה לו את הכינוי של "ברון הברזל" (il Barone di ferro).
הוא זכה לתמיכה במגוון מגזינים באיטליה (לדוגמה: הפיסקייטו).
למרות כישלון התוכנית שלו להשגת פשרה עם הכנסייה, הוא נשאר דמות בולטת באיחוד איטליה.
בטינה שטנגנט היא פילוסופית, היסטוריונית וסופרת גרמנייה.
ידועה בעבודתה, מחקרה על אנטישמיות ונאציזם, מחברת מספר ספרים, כולל "אייכמן לפני ירושלים: חייו הלא ידועים של רוצח המונים" .
הספר זכה בפרס NDR Kultur Sachbuchpreis (פרס ספר עיון) בשנת 2011, כאשר ראה אור לראשונה בגרמנית.
שטנגנט למדה פילוסופיה באוניברסיטת המבורג.
את הדוקטורט שלה קיבלה ב-1997 על דיסרטציה על עמנואל קאנט.
בספרה "אייכמן לפני ירושלים" מאתגרת שטנגנט את דימויו של אדולף אייכמן כבירוקרט חסר תבונה וחסר מחשבה, כפי שהוצג בספרה של חנה ארנדט "אייכמן בירושלים: דו"ח על הבנאליות של הרוע".
שטנגנט מתארת את חייו והשפעתו הציבורית של אייכמן עד למשפטו בישראל בשנת 1961. היא שופכת אור על הקריירה שלו, במיוחד על תקופת גלותו בארגנטינה, ומתארת את חשיבתו, את קשריו ואת הרפובליקה הפדרלית הגרמנית המוקדמת.
שטנגנט מציעה, אחרי מחקר מקיף, שאייכמן לא היה בירוקרט, אלא רק הציג את עצמו כך בישראל לאחר שהתאמן בכך בארגנטינה.
אייכמן העלה בירושלים "הצגה מתעתעת" וארנדט, ורבים אחרים, האמינו לו.
על פי מחקרה, מעשיו של אייכמן היו דווקא תוצאות של החלטות מכוונות ומחושבות של אדם שהזדהה עם האידאולוגיה הנאצית והתגאה במעשיו.
אף על פי כן, שטנגנט מגינה במרץ על חנה ארנדט ועל ספרה על אייכמן, ומזהירה מבקרים ומעריצים שלא להקל ראש.
"אייכמן בירושלים" הוא "בשום פנים ואופן לא ספר שאבד עליו הכלח" והוא עוסק ביותר מסתם אפיון של אייכמן.
אולם מעל לכל, זהו ספר של מי שהיא מכנה "הפילוסופית הגדולה ביותר של המאה ה-20".
לא נכון לקרוא את ספריה של ארנדט רק מנקודת מבט של מחקרים היסטוריים.
התיאוריה של "הבנאליות של הרוע" אינה שגויה אלא שאייכמן היה "הדוגמה השגויה".
לכתיבת ספרה השתמשה שטנגנט בהרבה כתבי יד מקוריים ומסמכים שלא היו ידועים שגילתה מחדש בארכיונים גרמניים ("מסמכי ארגנטינה").
המחקר שלה כבר נכלל בסרט Eichmanns Ende - Liebe, Verrat, Tod (ARD 2010) מאת ריימונד לי, ששטנגנט סיפקה עבורו ייעוץ מדעי.
אחד המסמכים הידועים ביותר שהתגלו היה מכתב פתוח שכתב לקנצלר קונרד אדנאואר, אך מעולם לא פורסם, שהעלה שאייכמן מעולם לא השלים עם גלותו, וביקש לחזור לגרמניה.
גילוי המסמכים עורר סיקור עיתונאי בינלאומי.
הספר גם מכיל ביקורת על שירות הביון הפדרלי והתנהלותו עם מסמכי אייכמן.
הספר זכה בפרס NDR Kultur Sachbuchpreis (פרס ספר עיון) ותורגם לשפות רבות.
בשנת 2012 פרסמה שטנגנט את יומניו וזכרונותיו של אבנר לס, קצין החקירות של אייכמן בירושלים, בספר "שקר!
מ-2016 עד 2018, היא פרסמה שלושה חיבורים פילוסופיים כ"טרילוגיית ביקורת התבונה הדיאלוגית": חשיבה מרושעת (2016), קריאת שקרים (2017) וראייה מכוערת (2018).
ב"אחרית לטרילוגיה", שטנגנט מתארת את הכרכים כגישה ביקורתית לתקווה של הנאורות שחשיבה עצמאית, הקשבה והתבוננות בדברים כשלעצמם מבטיחים התנהגות מוסרית ואוריינטציה מסוימת לעולם.
שטנגנט פרסמה גם מהדורות מוערות של טקסטים פילוסופיים מהמאה ה-18 מאת עמנואל קאנט, שאול אשר ומרכוס הרץ.
בשנת 2022 זכתה בפרס הבין-לאומי על שם פרידריך ניטשה.
נהר הבָּטְמַן (בטורקית: Batman Çayı) הוא יובל מרכזי של נהר החידקל ואחד ממקורותיו, אשר מתמזג אליו בדרום מזרח טורקיה (החידקל זורם בכיוון דרום-מזרח מאזור זה לגבול טורקיה-סוריה ומשם לעיראק).
האזור שלאורך נהר בטמן ידוע בשדות הנפט שלו, שפיתוחם הביא לצמיחת היישוב הסמוך בטמן מאז שנות החמישים, ולהפיכתו מעיירה לעיר.
מקורו של הבטמן בהרי האנטי-טאורוס (בהרי Sason ו-Genç), שמזרחם נחשב בהתאם כמקור של החידקל, והוא זורם בקירוב מצפון לדרום, עובר ליד העיר בטמן ויוצר גבול טבעי בין ל.
גשר מלאבאדי ההיסטורי (נבנה בשנים 1146–1147) חוצה את הנהר ליד העיירה סילבן ().
הנהר מגיע לשיא רוחבו כ-100 מטרים מיד לאחר יציאתו מסכר בטמן , אך לאחר מכן מצטמצם לרוחב של כ-50 מטרים ומתפצל לנחלים רבים בדרכו אל החידקל.
אפיק הנהר שלו אינו סדיר במקומות רבים, דבר המקל על היווצרות שיטפונות.
אחד מיובליו של בטמן, נהר העילו (Iluh), מקורו בהר רמאן בדרום העיר בטמן, והוא זורם לכיוון צפון-מערב דרך העיר אל נהר בטמן.
למרות היותו נהר קטן הנעדר מרוב המפות, נהר העילו ממלא תפקיד חשוב בנפה, ומנגד, השיטפונות שלו ושל הבטמן גורמים נזקים משמעותיים לבירת הנפה.
השיטפונות של נהרות אלה מתרחשים בין מרץ למאי ולפעמים באוקטובר או נובמבר.
בעת העתיקה, כשהאזור היה חלק מאשור, נקרא נהר בטמן בשפת המקום (אכדית צפונית, "אשורית") בשם "כַּלַת" (Kalat) שפירושו "כלה".
בהתאם הוא תורגם ליוונית כ"נימפיאוס" (Νυμφίος) וכ"נימפאוס" (Νυμφαῖος).
בקרב ערבים נקרא הנהר "סָאתִידַמָא" (ساتيدما), כלומר "העקוב מדם", בגלל הקרבות שהתנהלו בקרבתו.
בספרות הבינלאומית נכנס השם "בטמן" לשימוש מאז המאה ה-19, ואילו במאה ה-18 ולפניה כונה בעיקר בשם נימפיאוס, כמו גם בשמות אחרים.
מקור השם "בטמן" אינו ברור: ייתכן שמדובר בקיצור שמו של הר בטי רמאן הסמוך (Bati Raman, הר המתנשא לגובה של 1,228 מ'), או שהוא מתייחס ליחידת המידה , אשר שימשה כיחידת מסה באימפריה העות'מאנית ובקרב עמים טורקיים ב, וכיחידת שטח בקרב עמים דוברי אויגורית.
הנהר שימש גבול טבעי בין האימפריה הביזנטית לפרס הסאסאנית, ובקרבתו אירעו קרבות גדולים בשנים 583 ו-591 לספירה.
המצודה הראשית על הנהר הייתה מרטירופוליס (Martyropolis), סילבן המודרנית.
סכר בטמן (בטורקית: Batman Baraji, ולכן מופיע במפה כ"B.
de Batman") נבנה בשנת 1999 במעלה הזרם (), יחד עם מאגר המים ותחנת הכוח ההידרואלקטרית הנלווים.
דג ה (loach, שם מדעי Paraschistura chrysicristinae, דג מסדרת הקרפיונאים), שהוא אנדמי לנהרות בטמן ואמבר (Ambar), מצוי בסכנת הכחדה קריטית עקב בצורת, הרס ופיצול בתי הגידול שלו בעקבות בניית סכר בטמן.
הדג לא נצפה מאז 1974 והיה חשש כי נכחד, עד שבשנת 2021 שלתה משלחת 14 דגים שחיו מעל הסכר.
בטינה מרי ארנדט היא סופרת ועיתונאית אוסטרלית המתמחה בנושאים של מין ומגדר.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלה את דרכה כתרפיסטית מינית, ועם השנים עברה להתמקד בנושאי זכויות גברים ונושאים חברתיים שנויים במחלוקת, תוך יצירת סערות ציבוריות בעקבות דעותיה לגבי פגיעות מיניות, אלימות במשפחה ופמיניזם.
ארנדט נולדה בפנרית', אנגליה, והייתה בתו של כלכלן גרמני יהודי, שיחד עם אשתו, נמלטו מגרמניה הנאצית לפני מלחמת העולם השנייה.
בטינה מרי גדלה בעיר קנברה.
בשנת 1971 סיימה ארנדט תואר ראשון במדעי החברה ב, ולאחר מכן עברה לסידני להמשך לימודים באוניברסיטת ניו סאות' ויילס, שם סיימה תואר שני בפסיכולוגיה קלינית בשנת 1973.
בתחילת שנות ה-70 החלה ארנדט לעבוד כאחת מהתרפיסטיות המיניות הראשונות באוסטרליה, היא טיפלה בעיקר בנשים.
היא ערכה את מגזין הסקס והחינוך "פורום" ("Forum") בין השנים 1974–1982, מגזין פורץ דרך באותה תקופה, אך מעורר מחלוקת רבה בקרב חוגים שמרניים.
משנות ה-90 ואילך החלה ארנדט לכתוב טור עצות אישי במגזין "קלאו", פרסמה מאמרים ב-"The Bulletin", האוסטרלי ו-"The Australian Women's Weekly".
היא שימשה ככתבת אורחת בתוכנית התחקירים "Four Corners" ב־ABC TV והופיעה באופן קבוע ברדיו של ה-ABC בסידני, מלבורן, קנברה ואדלייד.
ב-1993 הנחתה ארנדט פרק ב"Four Corners" שעסק בבלבול לכאורה סביב הסכמה מינית, תחת הכותרת "כן, לא, אולי".
היא ספגה ביקורת מקבוצת יועצות להתעללות מינית בסידני.
ארנדט טוענת לקיומה של "הטיה אנטי-גברית" נרחבת בחברה, בתקשורת ובמערכת החוק - המתבטאת גם בתחומים כמו גירושים, מחקר סרטן ואלימות במשפחה - לדבריה, העדפת נשים בתהליכים אלה פוגעת בזכויות גברים.
ב-2012 כתבה ג'נט אלברכטסן כי ארנדט "טוענת שנשים שולטות בשיח המגדרי, ומשתיקות קולות גבריים".
לטענת ארנדט, "הפמיניזם הרדיקלי המציג גברים כאלימים וסקסיסטים, אשם ב'ביוש גברים' ובהרס הסולידריות בין המינים".
מבקריה האשימו אותה בעוינות כלפי נשים.
הסופרת סוזן מאושהארט טענה כי "נראה שארנדט פשוט לא אוהבת נשים".
ארנדט זכתה עיטור AM (חברה במסדר אוסטרליה) ב"יום אוסטרליה" לשנת 2020, "על תרומה משמעותית לקהילה כפרשנית חברתית ולקידום שוויון מגדרי דרך תמיכה בזכויות גברים".
בנימוקי הפרס צוין גם "סיבוב ההרצאות בקמפוסים מאז 2018" (המכונה "משבר האונס המדומה") ותרומתה לאתר Thinkspot של ג'ורדן פיטרסון.
הענקת העיטור עוררה עצומה ב-Change.org שקראה לשלול ממנה את הפרס, שהגיעה ל-33,000 חתימות תוך שבוע.
רוזי באטי, זוכת התואר לשנת 2015, הביעה תחושת "בחילה" מההחלטה, וגרייס טיים, קורבן תקיפה מינית, כינתה זאת "דוגמה לשחיתות מוסרית מערכתית".
שרת המשפטים של ויקטוריה, ג'יל הנסי, פנתה למושל הכללי בבקשה לשלול את העיטור מארנדט, בטענה ש"עמדותיה של ארנדט פוגעות בקורבנות אלימות".
בתגובה, פרופסור אוגוסטו צימרמן מבית הספר למשפטים באוניברסיטת נוטרדאם הגן על ההחלטה לתת לארדנט את העיטור בנימוק ש: "הכרה בקורבנות גברים של אלימות במשפחה היא צעד חשוב לשוויון אמיתי".
ב-25 בפברואר 2020 העבירה הסנאט האוסטרלי החלטה הקוראת לשלול מארנדט את העיטור, עם התנגדותם של שני סנאטורים בלבד.
בשנת 2003 הוענקה לה מדליית המאה ("Centenary Medal") על תרומתה לחברה האוסטרלית.
בשנת 2020 הוענק לה תואר חבר מסדר אוסטרליה (AM) עבור תרומתה לפרשנות החברתית והמאבק למען זכויות גברים.
גם החלטה זו עוררה ביקורת ציבורית רבה.
בעלה הראשון, העיתונאי דניס מינוג, נפטר ב-1981. בשנת 1986 נישאה לוורן סקוט, עורך דין אמריקאי, ממנו התגרשה ב-2007. לארנדט שלושה ילדים – בת ושני בנים.
בטיסט סנטמריה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר המרכזי בקבוצת ולנסיה מהלה ליגה.
סנטמריה הוא שחקן נוער של טור.
ב-18 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליג 2, בניצחון 2–1 על קאסטיה.
ב-17 בספטמבר 2020 עבר לפרייבורג מהבונדסליגה.
לפי הערכות, שווי העסקה היה כ-10 מיליון אירו, מה שהפך אותו לרכישה היקרה ביותר בתולדות המועדון.
ב-17 באוגוסט 2021 עבר סנטמריה לסטאד רן מליג 1, תמורת סכום של כ-14 מיליון אירו.
ב-7 באוגוסט 2025 עבר לוולנסיה מהלה ליגה וחתם על חוזה לשנתיים.
בטיסטה אדלינו מנדי הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בסביליה מהלה ליגה בהשאלה מטרבזונספור.
מנדי גדל במחלקת הנוער של נאנט.
את הופעת הבכורה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת ערך ב-13 בספטמבר 2020 בליג 1, בהפסד 2–1 למונקו.
ב-27 ביולי 2021 הצטרף מנדי לאנז'ה מליג 1 וחתם על חוזה לשלוש שנים.
ב-8 בספטמבר 2023 הצטרף מנדי לטרבזונספור מהסופר ליג הטורקית.
ב-1 בספטמבר 2025 הודיעה סביליה מהלה ליגה על החתמתו של מנדי בהשאלה לעונה אחת עם סעיף רכישה.
בטריבונה הייתה תוכנית ספורט בהגשת אבי רצון ובהשתתפות כתבי ספורט, פרשני ספורט ואנשי ספורט אחרים, ששודר בערוץ 10.
המגזין שודר בכל שבוע, מיד לאחר משחק הכדורגל מליגת העל.
המגזין שודר לראשונה בחברת הלוויין "yes", אך עבר לערוץ 10 עם הקמתו.
אורך המגזין נע בין שעה וחצי לשעתיים, בהתאם לזמן סיום המשחק והמשדר המסכם של המשחק, ואילוצי לוח השידורים.
התוכנית ירדה מן המרקע בשנת 2005. בין חברי הפאנל היו: שלמה שרף, משה פרימו וטלי תאומים (בתו של בעלי הפועל תל אביב לשעבר משה תאומים).
התוכנית חזרה בינואר 2008 לשידור בערוץ 1, כאשר הפאנל התרחב ומשתנה מתוכנית לתוכנית וכולל את אראל סג"ל, חיים רביבו, ענבל גבריאלי, ד"ר יריב בן אליעזר, אפי בירנבוים, ארי שמאי ועוד.
בטן חריפה או בטן חדה הוא מונח לתיאור כאב בטן חריף, אשר מחייב אבחנה וטיפול מהירים, כאשר בחלק מן המקרים מדובר במצבים מסכני חיים המערבים התערבות כירורגית.
באופן כללי, צריך להבדיל בין מצבים מסכני חיים, לבין מצבים המאפשרים בירור ממושך - יש מקרים בהם פעולה כירורגית דחופה תציל את החולה, ויש מצבים שבהם היא מיותרת ואף מזיקה.
הכאב אותו חש החולה מתפתח בשלבים.
בתחילה, חש החולה כאב ויסראלי - זהו הכאב הנובע מהאיברים הפנימיים בבטן, והוא התחושה המוקדמת של הכאב, אשר מגיע ישירות מהאיבר החולה.
זהו הכאב הראשוני, כאשר התהליך מתחיל להתפתח ועדיין אין תגובה מסביב לאיבר עצמו.
כאב זה הוא עמום ומפושט, וקשה למיקום.
כאשר ייבדק האיבר החולה הספציפי ניתן יהיה להפיק את הכאב האמור, אולם לא בבדיקת איבר אחר.
לאחר מכן מופיע הכאב הסומאטי - הכאב המגיע מהעור וממפרקים, חיתוליות ושרירים מסביב לאיבר.
למעשה, האיבר החולה יגרום לתגובה ולכאב בצפק (פריטונאום), חיתולית, שרירים ועור.
כאב זה הוא כאב ממוקם וחד יותר.
החולה יכול להצביע על אזור, או על נקודה כואבת.
באותו אופן, הכאב יכול לגרות עצבים קרובים, או אף תחושת כאב מרוחקת על פי העצבוב (כך למשל, קרע בטחול מוקרן לכתף שמאל).
כאב באיברים פנימיים נגרם כתוצאה ממספר תהליכים, כך למשל:
איסכמיה מביאה לכאב (למשל כשיש חסימת מעיים).
ניתן לאבחן שמדובר באיסכמיה בין היתר על ידי רמת לקטאט גבוהה.
שינוי קוטר של איבר חלול מביא לכאב (למשל, התרחבות המעי הגס או המעי הדק, כיס מרה, קיבה).
כאב יכול להופיע כאשר נמתחת הקפסולה (המעטפת) של איברים העטופים בה, למשל מתיחת הקפסולה של הכבד כתוצאה מהפטומגליה.
כאב מופיע כאשר השריר החלק בדופן של איבר חלול נמתח ומתכווץ.
גירוי כימי של הצפק גורם לכאב.
כך למשל, דימום בטני מביא לגירוי כימי כתוצאה משפיכת אשלגן לחלל הצפק, איסכמיה מביאה לחמצת לקטית ולגירוי הצפק על ידי יוני מימן.
דלף של תוכן הקיבה, המעי מרה, או הפרשות הלבלב מביא לגירוי הצפק על ידי אלקליים, מלחים או אנזימים מעכלים.
ניתן לגהות את סוג הנוזל על ידי בדיקת רמת עמילאז וירידה בסידן, למשל (פנקראטיטיס) או במידה ויש צהבת (תוכן מרה).
כאב נגרם כתוצאה ממתיחה וגירוי של הצפק.
לעיתים, קיימים גורמים חוץ בטניים המביאים לכאב בטן.