tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דורון שימשה כמפקחת ארצית במשרד החינוך בנושא: 500 שנה לגרוש יהדות ספרד, כיועצת אקדמית לרשות הלאומית לתרבות הלאדינו.
בשנת 2000 נחנכה סדרת המפגשים: "דיאלוג ים-תיכוני" – פיתוח דיאלוג תרבותי בין חוקרים מישראל ומארצות ערב על בסיס המפגש ההיסטורי של שלוש התרבויות בספרד של ימי-הביניים (משתתפים חוקרים מישראל מספרד ומארצות ערביות).
מענק נשיא המדינה לספרות (1982)
מענק נשיא אוניברסיטת תל אביב למחקר (1986)
עיטור כבוד ממלך ספרד, חואן קרלוס (1989)
פרס אחד העם על תרומה לתרבות היהודית (2003)
פרס היצירה לסופרים ומשוררים ע"ש לוי אשכול (2005)
הפרס הבין-לאומי לשירה,Sial, מדריד, (2007)
יקירת העיר תל אביב (2015)
בהוקרה על מפעל חיים מאוניברסיטת חיפה "על מחקרה פורץ הדרך, ששינה את תמונת המחקר של השירה העברית בספרד".
מושב כבוד לפרופ' אביבה דורון על מפעל חיים.
בכנס הבין לאומי של תרבות ספרד (Hispanistas) באוניברסיטה העברית, (2021)
נִפְלָאוֹת שִׁיר – סוד הקסם של תור הזהב השני, הוצאת הקיבוץ המאוחד וספריית הלל בן חיים, תל אביב, 2013
האינטראקציה הספרדית-יהודית לאורך ההיסטוריה (עורכת עם: מ.
קרטה פארונדו), הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2000.
מסות על תום האלף, מחקרים על ספרו של א"ב יהושע (עורכת עם זיוה שמיר), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999.
יהודה הלוי, שירים, מבואות ספרותיים במהדורה דו-לשונית, ועריכת האנתולוגיה עם אנחל סאנז-בדיליוס ויהודית טרגרונה שתרגמו את השירים לספרדית, ההדירו ופרשו, הוצאת "קלסיקוס אלפגוארה", מדריד, ספרד, 1994.
תרבות יהדות ספרד – ספר הקונגרס הבינלאומי הראשון, (תל אביב, יולי 1991), תל אביב, 1994, (עברית, ספרדית, אנגלית).
משורר בחצר המלך, טדרוס הלוי אבולעפיה – שירה עברית בספרד הנוצרית, הוצאת דביר, תל אביב, 1989.
יהודה הלוי – מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו, (כולל מאמר מבוא), הוצאת הקיבוץ המאוחד תל אביב, 1988.
יהודה הלוי – תהודת יצירתו, כולל מבוא מאת פרננדו דיאס אסטבן, הוצאת ריופיידרס, ברצלונה, 1985.
שירי אהבתךָ: אל משוררי תור הזהב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008
הרוח זוכרת, El viento recuerda, הוצאת סיאל, מדריד, 2007
אבל הרוח יודעת, הוצאת הקיבוץ המאוחד וקרן רבינוביץ לאמנויות, 2004
פתאום כאז, הוצאת אל"ף, תל אביב, 1985
כל טוב ספרד, Todo bien de Sefarad, הוצאת רמוס דה-קסטרו, ספרד, 1981
כל אותו הרגע, הוצאת ניומן, 1977
"שירה כדו-שיח – פואטיקה דיאלוגית בשירה העברית בספרד הנוצרית", ספר היובל לכבוד פרופ' יהודית דישון, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, [2012].
"אל כדי החרס המלאים פרחים", מסות על תום האלף, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999, עמודים 87 – 96.
"לסוגיית הזיקות בין היצירה העברית בטולדו לסביבתה הספרותית, שיר הפרולוג ל"מזמורים למריה הקדושה" של אלפונסו החכם ושיריו האישיים של טדרוס הלוי אבולעפיה", ביקורת ופרשנות, כתב-עת לחקר ספרות עם-ישראל, חוברת 32, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1998, עמ' 81–94.
"דמויות יהודים בשירתו של אלפונסו העשירי", דברי הקונגרס האחד עשר למדעי היהדות, האיגוד העולמי למדעי היהדות, ירושלים, 1994, עמ' 9–15.
"תור הזהב של השירה העברית בספרד הנוצרית", "תרבות יהדות ספרד, "The Culture of Spanish Jewry, תל אביב, 1994, עמ' 93–104.
המעבר אל הביטוי האינדיבידואליסטי בשירה העברית-ספרדית על רקע הספרות הספרדית-נוצרית, נקודות מפנה בספרות העברית וזיקתן למגעים עם ספרויות אחרות, בעריכת זיוה שמיר ואבנר הולצמן, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב, תשנ"ג, עמ' 45–55.
"קווי ייחוד בשירה העברית בקסטיליה החדשה", דפים למחקר בספרות, 4, אוניברסיטת חיפה, 1989, עמ' 39–44.
"לבבי קח לך מטה לשונך – טדרוס הלוי אבולעפיה – משורר עברי בצומת של השפעות", מחקרי ירושלים בספרות עברית, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1988, עמ' 469–482.
"קווים לתולדות 150 שנות ביקורת, התפתחות הביקורת על שירת יהודה הלוי, על רקע כיווני מחקר השירה העברית של ימי הביניים", יהודה הלוי – מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו, (עורך הסדרה: ישראל לוין), הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1988, עמ' 9–41.
""ציון הלא תשאלי" – ההתקבלות וסגולות השיר", באורח מדע, בעריכת צבי מלאכי, הוצאת מכון הברמן למחקרי ספרות, ישראל, 1986, עמ' 233–238.
"שירתו של טדרוס בן יהודה הלוי אבולעפיה – שקיעה או חידוש", דברי הקונגרס העולמי התשיעי למדעי היהדות, האיגוד העולמי למדעי היהדות, ירושלים, 1986, עמ' 123–129.
"שתי קריאות בשיריו האישיים של שלמה אבן גבירול", מחקרים ביצירת שלמה אבן גבירול, בעריכת צבי מלאכי, הוצאת מכון כץ לחקר הספרות העברית, אוניברסיטת תל אביב, 1985, עמ' 53–77.
"הזיקה לארץ ישראל בשירה ר' יהודה הלוי הביקורת", דברי הקונגרס העולמי השמיני למדעי היהדות, האיגוד העולמי למדעי היהדות, ירושלים, 1982, עמ' 93–104.
"כיווני יסוד בביקורת שירתו של יהודה הלוי: רציונליזם, רומנטיקה, מיתוס" פלס – מחקרים בביקורת הספרות העברית, בעריכת נורית גוברין, הוצאת מכון כץ לחקר הספרות העברית, אוניברסיטת תל אביב, 1980, עמ' 279–308.
"תהילה למצרים", מחקרים בספרות עם ישראל ותרבות תימן, בעריכת אפרים חזן ויהודית דישון, אוניברסיטת בר-אילן, 1991, עמ' 253–258.
"השירה העברית בספרד כביטוי לזהות עצמית ולפתיחות תרבותית", עלון למורה לספרות 13, משרד החינוך והתרבות, המינהל הפדגוגי, ירושלים, 1991, עמ' 31–37.
"ייחודה של היצירה העברית בספרד", יהדות ספרד – תרבות וערכים, הוצאת התאגדות המרכזים הקהילתיים בישראל, 1991, עמ' 13–15.
"על הדו-שיח השירי שחוצה תחומים", עלון למורה לספרות 12, משרד החינוך והתרבות, המינהל הפדגוגי, ירושלים, 1991, עמ' 73–80.
"העז והגדי" – תדריך למורה, המרכז לטלוויזיה לימודית, משרד החינוך והתרבות, תל אביב, 1976, 18 עמודים.
"המסה ככלי מחנך על פי 'דעותיו הקדומות של הנוער' של מרטין בובר", מתודיקה, אוניברסיטת תל אביב, 1972, עמ' 34–42.
אביבה בלס (נולדה ב-1946), היא אתלטית ישראלית בעבר.
אלופת ישראל ושיאנית ישראל בריצות ל-400 מטר ול-800 מטר.
סגנית אלופת אסיה (בנגקוק 1970) בריצת 400 מטר, אלופת המכביה התשיעית (1973) בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר.
בתחרות שנערכה באוסטריה ביולי 1967 זכתה בלס במדליית זהב בריצת 200 מטר לאחר שהשוותה את השיא הישראלי של דבורה מרכוס בתוצאה של 25.2 שניות.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1968 זכתה בלס במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.7 שניות.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1970 זכתה בלס בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 57.0 שניות ובריצת 800 מטר בתוצאה של 2:11.6 דקות.
במשחקי אסיה שנערכו בתחילת דצמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 57.3 שניות, אחרי קמלייט סנדהו מהודו (57.3 שניות) ולפני נובוקו קאוואנו מיפן (57.4 שניות).
בריצת 800 מטר שבה החזיקה בלס בתוצאה השנה באסיה (2:09.1 דקות דקות) והייתה מועמדת למדליה, היא נעצרה לאחר שתי שניות לאחר שחשבה שהזינוק פסול.
במדליית הזהב זכתה חנה שזיפי שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:06.5 דקות.
בכינוס הפועל ה-9 שנערך באצטדיון רמת גן ב-2 במאי 1971, זכתה בלס במדליית כסף בשיא ישראלי חדש של 56.1 שניות, שיפור לשיא של חנה שזיפי (56.3 שניות).
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה באתונה שביוון ב-12 ביוני היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 54.9 שניות ובכך הייתה לאתלטית הישראלית הראשונה שרצה ריצה זו מתחת ל-55 שניות.
שלושה חודשים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במינכן, שבגרמניה ב-3 בספטמבר היא סיימה במקום חמישי בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש (אלקטרוני) של 55.27 שניות.
בתחרות שנערכה בליבק שבגרמניה ב-28 במאי 1972 זכתה בלס במדליית כסף בריצת 800 מטר בשיא ישראלי חדש של 2:05.8 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של חנה שזיפי (2:06.5 דקות).
שיא זה החזיק מעמד 21 שנים ונשבר על ידי עדנה לנקרי-שומיק (2:05.19 דקות).
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ביולי אותה שנה זכתה בלס בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 55.8 שניות ובריצת 800 מטר בתוצאה של 2:11.3 דקות, לפני חנה שזיפי (2:11.9 דקות).
בלס, מתגוררת בציריך לאחר שנישאה לחותר שווייצרי, ניקולה לינדיקר ולזוג נולדו שלושה ילדים והיא פעילה בולטת בקהילה היהודית בציריך.
אביבה הזז (1 בפברואר 1927 – 27 ביוני 2019) הייתה משוררת ישראלית, שהייתה נשואה לבוטנאי טוביה קושניר, ובהמשך הייתה אשתו של הסופר חיים הזז והמביאה לבית הדפוס של כתביו לאחר מותו.
הזז נולדה בעין חרוד בשנת 1927. הוריה, מלכה ומשה גינצבורג (פלג), היו מחלוצי העלייה השלישית, שעלו ארצה מרוסיה.
פעילותו הציבורית של אביה, שהיה בין בוני תחנת הכוח ההידרואלקטרית של פנחס רוטנברג בנהריים וממייסדי כפר יהושע, הביאה לנדודי המשפחה בין מקומות מגורים שונים בארץ.
בשנת 1945, לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר החקלאי בעיינות, למדה הזז בסמינר למדריכי עליית הנוער בירושלים.
עם תום לימודיה, היא הורתה עברית ותנ"ך לילדי עולים.
בדצמבר 1946 נישאה לחוקר הטבע טוביה קושניר.
היכרותם החלה עוד בהיותה נערה בת 14, כאשר הצטרפה לטיוליו של קושניר ברחבי הארץ, בחיפושיו אחרי זנים של פרחים וצמחים.
בעת שהתחתנו, היה קושניר תלמיד באוניברסיטה העברית בירושלים.
עד לפרוץ מלחמת השחרור ב-1947 התגורר הזוג הצעיר בכפר עיסוויה, הסמוך לבנייני האוניברסיטה בהר הצופים.
בדצמבר 1947 התגייס קושניר לפלמ"ח, למחלקה ששמרה על הדרך לירושלים ובסיסה היה במעלה החמישה.
אביבה נשארה בירושלים והמשיכה את המחקר הגנטי של קושניר על מוצא הערצב המצוי.
ביום ה' בשבט, תש"ח, 16 בינואר 1948, נהרג קושניר עם מחלקת הל"ה שניסתה להושיט עזרה לגוש עציון הנצור.
בחודשים שלאחר מכן, המשיכה אביבה להתגורר בירושלים והשתתפה במאמץ המלחמתי של תושבי הבירה בימי המצור.
לאחר קום המדינה, עם הסרת המצור מעל ירושלים, נענתה אביבה להצעתו של פרופסור אהרן קציר, שעמד אז בראש חיל המדע (חמ"ד) ועברה לתל אביב, כדי להשלים את מחקריו הגנטיים של קושניר.
הזז גויסה לצה"ל ועסקה, במקביל לפענוח צילומי אוויר, בהכנה לדפוס של הספר "טוביה קושניר – מחקרי טבע ומכתבים".
בעריכת הספר הסתייעה אביבה בדודו של קושניר, מרדכי שניר, ובאביו, שמעון קושניר.
הספר יצא לאור בהוצאת "עם עובד" בראשית 1949. במשרדי הוצאת "עם עובד" בתל אביב פגשה אביבה לראשונה בסופר חיים הזז, אשר עסק באותה עת בהכנה לדפוס של הכרך השני מן הרומן "יעיש".
ב-1949 חזרה לירושלים, הכינה עצמה לבחינות הבגרות וסיימה אותן בהצלחה.
ב-1950 למדה ביולוגיה באוניברסיטה העברית.
בתום שנת הלימודים הראשונה באוניברסיטה העברית, נסעה עם הסופר חיים הזז לביקור באיטליה.
ב-1 בינואר 1951 נישאו בבית הכנסת הגדול של רומא.
עם שובם לישראל, הוזמנו הזוג הזז על ידי הצייר מנחם שמי ורעייתו רבקה, לבוא ולהתגורר בדירתם בקריית האמנים בצפת.
בשנים 1951-1952 התגוררו בני הזוג הזז בצפת, ושם כתב חיים הזז את שני הכרכים האחרונים של הרומן "יעיש" אשר ראו אור בהוצאת "עם עובד" בשנת 1952. מכאן ואילך, נהג חיים הזז לקרוא לפני רעייתו כל פרק שכתיבתו הושלמה, והיא העתיקה את הפרקים כסדרם במכונת כתיבה.
הזז התחילה את לימודיה באוניברסיטה העברית בחוגים לספרות עברית ופילוסופיה.
ב-1955 סיימה הזז את לימודי ה-ב.א.
בהצטיינות יתרה וזכתה במלגה ללימודי ה-מ.א.
בפילוסופיה ומדע הדתות, אותם היא סיימה בשנת 1957.
ב-1961 עברו להתגורר בדירת קבע בשכונת טלביה (קוממיות) בירושלים.
בביתם של בני הזוג ברחוב חובבי ציון התארחו סופרים, משוררים, אמנים ומדינאים מכל קצות הקשת הפוליטית, כמו גם פועלים ואזרחים פשוטים, אשר ביקשו את קרבתם.
בזכות האווירה הנינוחה שהשרתה הזז בדירתם, זכה חיים הזז, לראשונה בחייו, בתנאי עבודה נאותים.
בין השנים 1966-1967 ערך חיים הזז את כתביו מחדש.
אשתו סייעה לו בהעתקת כתב ידו הקשה לפענוח ובהגהות המרובות, ובעזרתה הוא הצליח להשלים את מלאכת עריכתם מחדש של 12 כרכי פרוזה במשך פחות משנתיים.
הזז הייתה שותפה מלאה לפעילותו הציבורית של בעלה בשנותיו האחרונות, כאשר מילא שורה של תפקידים ממלכתיים ובהם, נשיא אגודת הסופרים העבריים.
היא נלוותה לכל המסעות שערך בעלה בישראל ומחוצה לה, בשליחות המדינה, וקשרה קשרי ידידות הדוקים עם סופרים ואנשי רוח יהודים בכל רחבי העולם.
במרץ 1973 הלך חיים הזז לעולמו באופן פתאומי.
עם פטירתו, נתגלו הדברים אשר כתב בצוואתו, שכל-כולה התייחסה לעיזבונו הספרותי:
לאור דברים אלה, החליטה הזז להקדיש את עצמה להוצאתם לאור של הכתבים הגנוזים מעיזבון בעלה, והחלה לעסוק בכך במרץ רב.
על פי הוראתו של שר החינוך והתרבות, יגאל אלון, הוקמה ועדה ציבורית שבראשה הועמד שר השיכון זאב שרף, כדי לתמוך בהמשך הוצאתם לאור של כתבי הזז.
בתמיכתה של ועדה זו, הוציאה הזז במשך עשר שנים שלושה ספרים ראשונים מן העיזבון.
ב-1983, עם התרחבותה של הפעילות סביב ארכיונו של חיים הזז, הקימה הזז את עמותת "יד למורשת חיים הזז" והעמידה לרשותה את ארכיונו העשיר של הסופר.
בדירה שהועמדה לרשות העמותה על ידי עיריית ירושלים, החלה הזז בפעילות חינוכית אינטנסיבית סביב יצירת חיים הזז.
היא יזמה את איסופם של ספרים וחומרים ארכיוניים נוספים שהועמדו לרשות הציבור בבית "יד למורשת חיים הזז".
במקביל לניהולה של העמותה, ממשיכה הזז בהתקנה לדפוס של כתבים גנוזים מעיזבון בעלה.
ב-2005 הוציאה לאור את היצירה האפית "ימלא" (בהוצאת "אבן חושן") וב-2009 את קובץ הסיפורים "בצילן של מלכויות" (הוצאת מוסד ביאליק).
לאחר מכן עסקה בההדרה של שני קובצי סיפורים חדשים אשר נכתבו בשנות השלושים והארבעים, ואשר לא ראו אור עד היום.
שירה הראשון של הזז שראה אור, "שפתי ישנים", נדפס במוסף "ידיעות אחרונות" במרץ 1975. מאז, שירים ומאמרים רבים מפרי עטה ראו אור בעיתונים וכתבי-עת בישראל ובעולם.
הזז זכתה באותות הוקרה שונים על פעילותה למען הספרות העברית, ובהם פרס "כלת האור" לשנת ה'תשס"ד מטעם המועצה הציונית בישראל.
טוביה קושניר – מחקרי טבע ומכתבים, תל אביב, הוצאת עם עובד, תש"ט 1949
חיים הזז, פעמון ורימון - סיפורים, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשל"ה 1975
חיים הזז, משפט הגאולה, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשל"ז 1977
חיים הזז, פרקי מהפכה, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשמ"א 1980
חיים הזז, ימלא, רעננה: הוצאת אבן חושן, תשס"ה 2005
חיים הזז, בצלן של מלכויות: ירושלים, הוצאת מוסד ביאליק, תשס"ט 2009
אביבה הזז, מי מפחד מקיבוץ גלויות: קיבוץ גלויות ביצירתו של חיים הזז, ירושלים: הוצאת יד למורשת חיים הזז, תשס"א 2001
אביב רשף (נולד בשנת 1970) הוא קצין מילואים בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, בתפקידיו האחרונים שימש, כסגן מפקד אוגדת אדום וכמפקד חטיבת בנימין.
כיום הוא איש עסקים וממנהלי קבוצת A.R Factor.
רשף הוא בנו של שמואל רשף שהיה קצין תותחנים ראשי.
בגיל 17 היה אלוף ישראל ברכיבה על אופני כביש.
בוגר תואר ראשון בכלכלה ובלוגיסטיקה מאוניברסיטת בר-אילן.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1988 התנדב לצנחנים והתקבל לפלוגת העורב החטיבתית.
עם סיום הקורס שובץ בחטיבת הנח"ל כמפקד מחלקה, וכמפקד פלוגה.
לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה וסגן מפקד גדוד בבה"ד 1. ב-1997 מונה רשף למפקד פלחה"ן נח"ל, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון.
לאחר לימודים בפו"ם, מונה לקצין אג"ם חטיבת הנח"ל ושימש בתפקיד עד סוף מבצע חומת מגן.
לאחר המבצע הועלה רשף לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 932 (גרניט) בין השנים 2002–2004, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
בהמשך שימש כקצין אג"ם אוגדת עזה בשנים 2004–2006, ולאחר לימודים, מונה ב-2007 לסגן מפקד חטיבת הנח"ל.
ב-2008 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת בנימין עד שנת 2010. בעקבות פרשת הירי בנעלין ספג רשף הערה משמעתית בתיקו האישי מאלוף פיקוד המרכז, גדי שמני.
שימש קצין קישור לפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC) ועוטר במדליית השירות הראוי לשבח.
לאחר לימודים, מונה ב-2012 לסגן מפקד עוצבת אדום.
אביב סיים בשנת 2015 את הקריירה הצבאית שלו בת 26 שנות שירות ושימש לאחר מכן כיועץ מיוחד למשרד הביטחון באגף לייצוא ביטחוני (סיב"ט) בתחום פרויקט ייחודי באו"ם.
אביב שימש כיועץ מיוחד לראש חטיבת כוחות השלום של האו"ם והוביל פרויקטים בתחום ה-HLS במגזר הפרטי והבין מדינתי.
בשנת 2016 היה ממקימי קבוצת A.R Factor העוסקת בשלושה תחומי עניין מרכזיים - הובלה וביצוע מיזמים ופרויקטים בסיוע האו"ם והבנק העולמי, ליווי חברות בכתיבת מענה למכרזי או"ם והבנק העולמי.
הובלת פרויקטים מורכבים במרחב הבינלאומי במגזר הפרטי והממלכתי וניהול חוות קנאביס בארץ ובעולם.
רשף הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במסלול מנהלים בתחום מדיניות ציבורית מטעם אוניברסיטת ת"א.
אביבה גר (נולדה ב-20 באפריל 1951) היא שחקנית ישראלית.
גר נולדה להורים חירשים, ועסקה בין השאר בתרגום לשפת הסימנים הישראלית באגודת החרשים בישראל, בטלוויזיה ובמשטרה.
בתיכון למדה בעירוני ט' תל אביב, והשתתפה בחוג לדרמה שריכזה הבמאית מירי מגנוס.
עבדה שנתיים עם להקת המחול "קול ודממה" בהדרכת משה אפרתי.
כשטסה עם הלהקה להולנד – נשארה שם ועבדה עם במאי פורטוגזי.
לאחר מכן חזרה לישראל ולמדה משחק במשך שנה אחת בסמינר הקיבוצים, בין השאר אצל נולה צ'לטון.
ב-1982 למדה משחק בבית-הספר הבינלאומי לתיאטרון של ז'אק לקוק בפריז עם מלגה שקבלה מממשלת צרפת.
פעילה כמקריאת ספרים בספרייה לעיוורים.
מתגוררת בתל אביב עם בתה.
בתיאטרון הצעיר: ב-1974 שיחקה בהצגה "היידה יפו" שכתב אבי קורן וביים דני ליטני.
בפסטיבל תיאטרונטו העלתה את ההצגה "גברת מקס" (הצגה זו הועלתה לראשונה בפסטיבל אדינבורו), ואת ההצגה "אמא של חייל".
בתיאטרון הקאמרי: ב-1975 שיחקה בהצגה "קוריולנוס" מאת שייקספיר שביים פיטר דיוז.
ב-1976 שיחקה בהצגה "מושל יריחו" מאת יוסף מונדי שביים דוד מוכתר-סמוראי; שיחקה בהצגה "אקווס" מאת פיטר שאפר שביים פיטר ג'יימס וגילמה את המרקיזה ממונדקאר בהצגה "דון קרלוס" מאת פרידריך שילר שביים דוד מוכתר-סמוראי.
ב-1977 שיחקה בהצגה "אילוף הסוררת" מאת שייקספיר שביים יוסף מילוא; בהצגה "שלושה הוצמך" מאת איציק מאנגר שביים שמואל בונים, ובהצגה "יוליוס קיסר" מאת שייקספיר שביים פיטר ג'יימס.
בתיאטרון יובל: ב-1980 גילמה את ד"ר סקוט הרופאה בהצגה "של מי החיים האלה לעזאזל?" מאת בריאן קלארק שביים אורי רוטשילד בהפקת מרים עציוני.
בתיאטרון צוותא: ב-1980 שיחקה בהצגה "המבשר" שכתב וביים יוסף מונדי.
הצגה זו הועלתה גם בפסטיבל עכו.
בתיאטרון הסימטה: ב-1983 שיחקה בהצגה "פלישות קטנות" מאת ואצלב האוול שעיבד וביים ניקו ניתאי.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: ב-1986 שיחקה בהצגה "חייזר לא זר" שכתבה וביימה חגית רכבי ניקוליבסקי (על פי הברווזון המכוער).
במרכז התיאטרוני בנווה צדק: ב-1987 שיחקה בהצגה "סוסי שוקולדה" שכתב וביים מוטי אברבוך.
בפסטיבל עכו: ב-1988 שיחקה בהצגה "אני מפחדת ממך, וירג'יניה" שכתבה וביימה נויה לנצט.
ב-1993 שיחקה בהצגה "משוררים לא יכתבו שירים" שביים סיני פתר.
בתיאטרון חיפה: ב-1996 שיחקה בהצגה "אנטיגונה" מאת סופוקלס שביימה ורדית שלפי.
ב-1997 שיחקה בהצגה "דבש" מאת יהושע סובול שביימה נולה צ'לטון.
ב-1998 שיחקה בהצגה "גטו" שכתב וביים יהושע סובול.
ב-2001 גילמה את מרצדס בהצגה "נשף מסכות" מאת יהושע סובול שביים אבי מלכה.
בתיאטרון הנפש: בין השנים 2005–2015 שיחקה בהצגה "מלך ההר" מאת נאווה מקמל עתיר שביים האוורד ריפ.
ב-1973 גילמה את דינה גמליאל בסרט "חכם גמליאל" שכתב משה הדר וביים יואל זילברג, ושיחקה בסדרה "עברית בסימן טוב" שכתבה רות בונדי וביים יוסי רונן.
ב-1977 גילמה את חברתו של יוני נתניהו בסרט "מבצע יונתן" שכתב וביים מנחם גולן.
ב-1982 גילמה את יונינה החירשת בסרט "אהבה אילמת" שכתב (לצד אלי תבור) וביים יואל זילברג.
באותה שנה שיחקה בסרט "אל תירא יעקב!" שביים ראדו גבראה וגילמה את גבי בסרט "אישה ושמה גולדה" שביים אלן גיבסון.
ב-1983 שיחקה בסרט הקצר "הישרדות" שכתב יהושוע סובול, וביים רם לוי, במסגרת אוסף הסרטים "83" העוסק בכיבוש הישראלי בשטחים.
ב-1984 גילמה את יעל בסדרה "אנשים במיל" שכתבו חגית רכבי ניקוליבסקי ויהושע סובול וביים אנטואן סאלח.
ב-1985 גילמה את אילנה בסרט "מניו יורק באהבה" שכתב וביים עמוס קולק.
ב-1988 החלה לשחק בתוכנית הטלוויזיה "קשר משפחתי" שביימה דנה אביאל.
ב-1990 התארחה בתוכנית "קריאת כיוון" שכתב חיים אידיסיס וביימו יצחק חלוצי ושלמה אלברט.
ב-1991 שיחקה בסרט "אישה זרה" שכתבה וביימה מיכל בת-אדם.
ב-1992 גילמה את האמא בסרט "האסיסטנט של אלוהים" מאת סביון ליברכט שביים ברוך דינר.
ב-1994 גילמה את אירינה פלץ בפרק הרביעי בעונה השלישית של הסדרה "Love Hurts" ששודרה ב-BBC.
ב-1996 שיחקה בסרט "קיצור תולדות האוהבים" שכתב וביים יצחק צפל ישורון.
ב-1998 שיחקה בסרט "פרנק סינטרה מת" שכתב וביים נדב לויתן והתארחה באחד מפרקי הסדרה "משפחה וחצי" שביים עפר ויצמן.
בין השנים 1998–2001 גילמה את אורנה נווה בסדרת הטלוויזיה "טירונות" שכתב בני ברבש וביים אורי ברבש.
ב-2003 שיחקה בסרט "האחים מבורך" שכתב וביים נדב לויתן.
ב-2004 גילמה את האם בסרט "עונג שבת" שכתבו וביימו מיכל ברזיס ועודד בן-נון.
ב-2008 גילמה את אמא של יוחאי ואבישי בסדרה "סרוגים" שביים לייזי שפירא.
ב-2009 שיחקה בסדרה "אחרי הצלצול" שביים שבתאי קמינר בערוץ דיסני ישראל.
ב-2021 השתתפה בסרט שכרון ממעמקים ועדים דוממים שהופקו על ידי דינה פרלשטיין.
ב-2015 שיחקה בסרט "חתונה מנייר" בבימויו של ניצן גלעדי
ב־2017 שיחקה בסדרה "כדברא" לצד אלדד פריבס ודניאל מורשת.
ב־2024 שיחקה בסדרה "באש ובמים" ב-netflix.
ד"ר אביב פרנקל (נולד ב-11 באפריל 1978) הוא יזם הייטק, ולשעבר עיתונאי, במאי סרטים דוקומנטריים ומגיש טלוויזיה.
בעבר הגיש את התוכניות "גאדג'ט-טים" ו"הצינור", והיה בעל פינת ביקורת הרכב "לילה גלגלי" בתוכנית "לילה כלכלי" בערוץ 10. פרנקל גם מגיש את הפודקאסט "30 דקות או פחות".
אביב נולד בחיפה לחיים (מהנדס בנמל חיפה) ומיה (מורה להנחלת הלשון העברית) פרנקל.
לאביב שני אחים ואחות: עומר, דגן וחגית.
את ילדותו עשה עם משפחתו בחוף השנהב ובניגריה, שם עבד אביו בניהול פרויקטים הנדסיים.
אביב למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה.
ב-1996 התגייס אביב לגלי צה"ל שם שימש קריין ושדרן.
בין השאר שידר את התוכניות "בוקר טוב צה"ל", "צה"ל יוצא שבת", "לא רוצים לישון" ו"לא על הלוף לבדו" בגל"צ ואת "שתיקת הכבישים" בגלגלצ.
בשנת 1997 היה אביב לחייל הראשון בגלי צה"ל שענד כנפי צניחה אחרי ששידר תוך כדי צניחה צבאית.
פרויקט השידור בצניחה נעשה במסגרת סדרת כתבות על חיילי חטיבת הצנחנים, אותם ליווה בתוכנית "קולה של אמא".
לאחר השירות הצבאי, הצטרף אביב לרדיו תל אביב בה שידר את תוכנית הצהריים של התחנה.
בשנת 2003 הצטרף לערוץ 10, תחילה כמגיש ועורך של מבזקי חדשות ובהמשך ככתב הספורט של הערוץ וכמגיש.
בשנים האחרונות שימש פרנקל כתב הטכנולוגיה והרכב של חדשות 10 ומגיש.
במהלך הקריירה ביים מאות כתבות דוקומנטריות למהדורה המרכזית של הערוץ ולתוכניות המגזין של חברת החדשות.
לאביב פינת ביקורת רכב "לילה גלגלי" בתוכנית לילה כלכלי.
הוא היה הבמאי והתסריטאי של סרטי התעודה: "ראלי הפרעונים" ו"צילום פראי" ששודרו בערוץ 10.
אביב כותב במגזינים שונים בענייני רכב וטכנולוגיה והוא מרצה על תחומי הטכנולוגיה, העתידנות והחדשנות ופשעים ברשת.
ממרץ 2017 מגיש יחד עם נבות וולק פודקאסט על תעשיית ההיי-טק בשם "30 דקות או פחות".
בשנת 2016 פרנקל עזב את תפקידו כמגיש וככתב הרכב והטכנולוגיה של ערוץ 10 לטובת הקמה והובלת חברת הסטארט אפ ENROUTE, זאת לאחר שנים שסקר את תעשיית היזמות וההייטק בישראל.
בשנת 2024 החברה נמכרה לאחד הלקוחות המרכזיים שלה.
בשנת 2023 הקים פרנקל ביחד עם אביתר סגל את Moonshot AI, חברת בינה מלאכותית גנרטיבית, המבצעת אופטימיזציה אוטומטית של יחסי המרה לאתרי אינטרנט, ללא צורך בצוות עובדים, הטכנולוגיה מיועדת לשיפור ביצועי יחסי ההמרה לבעלי אתרי מכירות.
החברה גייסה סיבוב סיד מקרנות הון סיכון מארצות הברית ואירופה ומשרתת לקוחות משלמים ברחבי העולם.
החברה שפועלת ממשרדיה בתל אביב ובניו יורק הודיעה באוקטובר 2025 על גיוס סבב Seed בגובה 10 מיליון דולר, בהובלת קרן Mighty Capital ובהשתתפות הקרנות Oceans Ventures, Uncorrelated, Garuda Ventures ו-Almaz Capital.
לפי החברה, לקוחותיה בארץ ובעולם דיווחו על עלייה ממוצעת של כ-30% בהכנסה לכל מבקר בתוך חודשים ספורים לאחר תחילת השימוש בפלטפורמה שלה.
החברה מתכננת להשתמש בכספי הגיוס לצמיחה מהירה בפיתוח המוצר, הרחבת צוותי ההנדסה, השיווק והמכירות והרחבת השימוש בפלטפורמה מעבר לאיקומרס.
ב-9 בפסטמבר 2025 הוענק לו תואר ד"ר לפילוסופיה מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
עבודת הדוקטורט שלו, שנכתבה בהנחייתו של פרופ' נח עפרון, הייתה בנושא "הגשר - קהילת ההייטק הישראלית בעמק הסיליקון ותפקידיהם של המהגרים הדיגיטליים הללו בבניית אומת הסטרטאפ הישראלית"
אביבה ברק (נולדה ב-27 במרץ 1936) היא מתרגמת ישראלית מצרפתית.
נולדה בתל אביב לרחל ולדוד הוּמי.
למדה באוניברסיטה העברית תואר ראשון בספרות אנגלית ובספרות צרפתית ולאחר מכן באוניברסיטת תל אביב תואר שני בספרות צרפתית.
לאחר שעבדה שנים מספר בהוראה בבתי ספר תיכוניים הצטרפה ליחידה להוראת שפות זרות באוניברסיטת תל אביב.
הקימה גם את המגמה ללימודי תרגום במסגרת החוג לשפה וספרות צרפתית.
בין תלמידיה ארזה טיר-אפלרויט, עדינה קפלן, מיכל אסייג ומיכל סאבו.
תרגמה עשרות ספרים, בהם ספרי הגות, רומנים, קובצי סיפורים קצרים, ומסות.
1992 - פרס מנשה לוין על תרגום מכתבים פרסיים של מונטסקייה
1992 - תעודת כבוד של פרס אנדרסן על תרגום אגדות פֶּרוֹ: ספורי אמא אַוָזָה
1994 - פרס טשרניחובסקי על תרגום מכתבים פרסיים של מונטסקייה
1997 - פרס היצירה לסופרים ומשוררים בתחום התרגום
2015 - פרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית בתחום תרגום ספרות יפה לעברית
פרנסואה מוריאק, תרז דסקרוּ, הוצאת כנרת, תל אביב, 1984
אלבר קאמי, כלולות, הקיץ, הוצאת מעריב, 1988
מרים אניסימוב, פרימו לוי, טרגדיה של אופטימיסט: ביוגרפיה, זמורה ביתן, 2007
ז'ול ורן, אדם הנצחי, הוצאת נהר, בנימינה, 2014
אונורה דה בלזק, על החיים האלגנטיים, הוצאת נהר ספרים, 2014
אמיל זולא, איך מתחתנים, נהר ספרים, 2018
אביב נבו (נולד בשנת 1965) הוא איש עסקים אמריקאי-ישראלי, המשקיע בחברות טכנולוגיה, טלקום, תקשורת ובידור, ובהן קבוצת "טיים וורנר".
נבו נולד בשנת 1965 בבוקרשט בירת רומניה.
אביו היה מהנדס כימיה ואמו רופאה מרדימה.
בילדותו עבר עם משפחתו לתל אביב בה גדל.
בהמשך עבר נבו לארצות הברית.
לאחר מות אמו בשנות ה-80, קיבל נבו בירושה סכום המוערך ב-10 מיליון דולר, שמקורם בחברת כימיקלים שהייתה בבעלות אביו, והחל להשקיע בחברות שונות במדינה.
בין היתר, הקים את קרן ההשקעות הפרטית "investments NV", בה הוא משמש כנשיא, ואשר מתמחה בהשקעות אסטרטגיות בחברות טכנולוגיה, טלקום, תקשורת ובידור ברחבי העולם.
במהלך השנים השקיע נבו בחברות טכנולוגיה ותקשורת שונות, בהן מיקרוסופט, איביי, טיים וורנר וכן בבנק ההשקעות גולדמן זקס.
על פי כתבת פרופיל שערך עליו מגזין "הניו יורק טיימס" בשנת 2008, היה נבו אז בעל המניות הפרטי הגדול ביותר בקבוצת טיים וורנר.
בשנת 2005, השקיע נבו 490 מיליון דולר בהקמת אולפני ההפקה של מפיקי הקולנוע, האחים הארווי ובוב וויינסטין.
נבו הוא אחד המשקיעים הבולטים בחברת הפרסום "ספוט ראנר" (Spot Runner), המציעה לבעלי עסקים קטנים אפשרות לפרסום בטלוויזיה.
בשנת 2006, גייסה החברה 40 מיליון דולר ממספר משקיעים, בהם רשת הטלוויזיה האמריקאית "CBS", ענקית הפרסום "WPP", לכלן מרדוק (בנו של איל התקשורת רופרט מרדוק) ונבו עצמו.
בשנת 2008 התארס נבו לשחקנית הקולנוע הסינית ג'אנג דזה יי וכעבור שנתיים נפרדו.
בסקר שערך מגזין "ואניטי פייר" בשנת 2008, דורג נבו במקום ה-59 ברשימת "100 האנשים המשפיעים ביותר בתקשורת ובעולם התרבות".
באותה שונה, דורג במקום ה-23 ברשימת "50 הגברים הצעירים המשפיעים ביותר בעולם" בדירוג שפורסם במגזין הגברים "דיטיילס".
אביבה גלעדי (בהונגרית: Fischmann Éva; באנגלית: Aviva E.
Gileadi, 26 בנובמבר 1917, בודפשט, הונגריה – 8 ביוני 2001, טמפה, פלורידה, ארצות הברית) הייתה מרצה בטכניון, מדענית גרעין ישראלית, מומחית בתחום כורים אטומיים להפקת אנרגיה, לייצור חשמל והתפלת מים.
גלעדי נולדה בשנת 1917, בבודפשט, למשפחת שמואל פישמן, וקיבלה את השם אווה.
אמה הייתה גיזלה לבית קופפרשטיין.
היא למדה בגימנסיה היהודית לבנות של הקהילה היהודית של פשט, בה גילתה חיבה למדעי הטבע.
קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת בודפשט בשנת 1942, ולאחר מכן המשיכה לעבוד באוניברסיטה בה למדה בלי לקבל משכורת.
לאחר כניסת הנאצים להונגריה התחבאה בגטו בודפשט עד שנתפסה והועברה למחנה עבודות כפייה ליד בודפשט.
בהמשך נכללה במשלוח לאושוויץ אך נמלטה והתחבאה עד הגעת הצבא האדום לבודפשט בינואר 1945. בשנת 1946 עברה לווינה, בה נישאה למיכאל גלעדי, טכנאי רנטגן.
בינואר 1948 עלו לארץ ישראל עם סרטיפיקט מזויף.
היא לימדה שלוש שנים בבית ספר התיכון שבקיבוץ גבעת השלושה, ועבדה תקופה מסוימת במכון ויצמן.
ב-1955 עברה גלעדי לחיפה, והחלה לעבוד בטכניון, בתחילה במחלקה לפיזיקה, ובשנת 1958, עת הוקמה המחלקה ללימודי הנדסה גרעינית, עברה ללמד במחלקה זאת.
ב-1959, לאור הצטיינותה, קיבלה מלגה מארצות הברית, להשתלם בלימודי הנדסה גרעינית ב"אָרְגוֹן" - המעבדה של מחלקת האנרגיה במדינת אילינוי, וכן במחלקה לפיזיקה גרעינית של אוניברסיטת מישיגן.
כשסיימה את שנת הלימודים עבורה ניתנה המלגה, הציעו לה האמריקאים להישאר שנה נוספת בארצות הברית, ולזכות בתואר גבוה במדעי הגרעין.
במקביל ללימודי התואר, סיימה בהצלחה קורס מיוחד למפעילי כורים גרעיניים, וקיבלה רישיון להפעלתם.
עד סוף 1963 הייתה האישה היחידה בעולם המערבי שהחזיקה ברישיון שכזה.
גלעדי שבה לישראל והדריכה סטודנטים בטכניון במדעי הגרעין.
במסגרת שיתוף פעולה עם משרד הביטחון הפעילו הסטודנטים בהדרכתה את המרכז למחקר גרעיני שורק.
ב-1963, הוזמנה שנית על ידי רשות המים של ממשלת ארצות הברית הפעם כדי לסייע בהפעלת כור גרעיני חדש שהוקם במרכז הגרעיני בפוארטו ריקו, ה-BONUS , ומיועד לפרויקט התפלת מים.
במסגרת תפקידה זה הכשירה צוות של מהנדסים, אשר עסקו לאחר מכן בתפעול השוטף של הכור.
כמו כן לימדה קבוצת צעירים לקראת תואר מוסמך באנרגיה גרעינית.
אביבה גלעדי הייתה נשואה פעמיים - בהונגריה, למתמטיקאי איוואן שרש (1966-1907), ממנו התגרשה, ואחר כך בישראל, למיכאל גלעדי, יליד פולין.
מנישואיה השניים נולדו לה שני ילדים.
אביב מתעורר הוא מחזמר-רוק עם מוזיקה מאת דאנקן שייק, מילים ומחזה מאת סטיבן סאטר.
המחזמר מבוסס על המחזה הגרמני "האביב מתעורר" משנת 1891 מאת פרנק ודקינד.
עלילת המחזמר, המתרחשת בגרמניה של סוף המאה ה-19, מספרת את סיפור התבגרותם המינית של קבוצת בני נוער, על רקע מוזיקת רוק ורוק אלטרנטיבי.
הפקת ברודוויי המקורית זכתה בשמונה פרסי טוני, לרבות המחזמר הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, המחזה הטוב ביותר, הלחן הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר.
כמו כן, ההפקה זכתה בארבעה פרסי Drama Desk, ואלבום המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי זכה בפרס גראמי.
בשנת 2015 עלתה בברודוויי הפקה מחודשת של המחזמר, שהייתה מועמדת בעצמה לשלושה פרסי טוני.
בעקבות ההצלחה של ההפקה בברודוויי הועלו הפקות נוספות ברחבי העולם, לרבות הפקה בווסט אנד של לונדון שזכתה בארבעה פרסי אוליבייה, בהם פרס המחזמר הטוב ביותר.
בישראל עלה המחזמר בתיאטרון בית ליסין בשנת 2010 בכיכובם של עידו בר-טל בתפקיד מלכיור, נינט טייב בתפקיד וונדלה ועידו רוזנברג בתפקיד מוריץ.
הדמותהפקת ברודוויי המקוריתהפקת סיבוב ההופעות המקורי בארצות-הבריתהפקת לונדון המקוריתהפקת ישראל המקורית2010הפקת ברודוויי המחודשת מלכיורג'ונתן גרוף קייל ריאבקו אניירין ברנרדעדו ברטל אוסטין פ.
מקנזי וונדלהליאה מישל כריסטי אלטומאר שרלוט ווייקפילד נינט טייב סנדרה מיי פרנק, קייטי בואק מוריץג'ון גלאגר ג'וניור בלייק בשוף איוואן רהוןעידו רוזנברג דניאל נ' דורנט, אלכס בוניאלו אילזה לורן פריצ'רד (לולו) סטפי דידומניקנטוניו (סטפי די) לוסי מאי בארקר הילה זיתוןקריסטה רודריגז הנסכן ג'ונתן ב.
טרם עלייתו של המחזמר באוף ברודוויי, דאנקן שייק חיבר מספר הדגמות של שירים עבור הקונספט המקרי של אביב מתעורר.
באותה תקופה, עלילת המחזמר הייתה נאמנה יותר לעלילת המחזה המקורי.
סטיבן סטאר ודנקן שייק התכוונו במקור ששיר "I Believe" יסתיים בצרחה של וונדלה בזמן שמלכיאור אונס אותה, אבל החליטו לשנות את העלילה כי רצו שהסצנה תביע יותר אהבה בין שתי הדמויות.
השיר "All That's Known" החליף שיר ששמו "All Numb", שהוחלט להסירו משום ששני השירים עסקו באותו נושא והבמאים היו צריכים לקצר את משך הזמן המופע.
אף על פי ששני השירים עוסקים באותו נושא בסיסי, שייק חשב ש-"The Bitch of Living", בהיותו אופטימי יותר, מתאים יותר להצגה.
השיר "Those You've Known" החליף שיר בשם "The Clouds Will Drift Away", שירד כי שייק רצה שהשיר המבוצע על ידי שלוש דמויות ראשיות יהיה דומו ברוחו לשיר "All That's Known".
במקור, השיר "Mama Who Bore Me (Reprise)" היה אמור להיות מבוצע מיד לאחר השיר "Touch Me".
שיר נוסף, ששמו "Great Sex" (שהיה אמור להתבצע אחרי "Mama Who Bore Me (Reprise)"), גם כן ירד מהמחזמר משום שהבמאים חשבו שהשיר עוסק בצורה מפורשת יותר מדי בנושא של ההצגה.
השיר היה אמור להיות מבוצע במהלך סצנת האוננות של הנסכן, אבל השיר ירד והסצנה עברה להיות מבוצעת במהלך השיר "My Junk".
כמו כן, בגרסה מוקדמת של המחזמר, השיר "The Dark I Know Well" היה אמור להיות מבוצע על ידי תיאה, אך בסופו של דבר הוא הפך לדואט בין מרתה לבין אילזה.
בטרם ההפקה הגיע לברודוויי, אביב מתעורר פותח במסגרת מספר סדנאות, הוצג במספר קונצרטים ושוכתב מחדש במשך שבע שנים, לרבות סדנאות ב-La Jolla Playhouse בסן דייגו, Roundabout Theatre Company, וקונצרט במרכז לינקולן בפברואר 2005 בחסות השחקן/מפיק טום הולס.
המחזמר הוצג לראשונה באוף ברודוויי ב-Atlantic Theater Company ב-19 במאי 2006 שם רץ עד ל-5 באוגוסט 2006.
המחזמר הוצג לראשונה בברודוויי ב-Eugene O'Neill Theatre ב-10 בדצמבר 2006, שם הוצג עד ל-18 בינואר 2009, לאחר 859 הופעות ו-29 הצגות הרצה.
את ההפקה ביים מייקל מאייר עם כוריאוגרפיה של ביל ט' ג'ונס, עיצוב תלבושות של סוזן הילפרטי, עיצוב תפאורה של כריסטין ג'ונס ועיצוב תאורה של קווין אדמס.
המחזמר קיבל ביקורות חיוביות כמעט פה אחד, ובמהירות החזירה את ההשקעה הראשונית, בשווי 6 מיליון דולר, ב-27 באוגוסט 2007
ההפקה הלונדונית החלה ב-23 בינואר 2009 ב-Lyric Hammersmith, משם הועברה ל-Novello Theatre ב-21 במרץ 2009, שם הוצגה עד ל-30 במאי 2009. הפקה זו זכתה בארבעה פרסי לורנס אוליבייה, לרבות עבור המחזמר החדש הטוב ביותר.
בספטמבר 2014, הועלתה הפקה מחודשת של המחזמר ב-Rosenthal Theater על ידי Deaf West Theatre (תיאטרון בצפון הוליווד, לוס אנג'לס המעלה הפקות עבור בעלי לקויות שמיעה) בבימויו של מייקל ארדן.
הרעיון הובא לראשונה לארדן על ידי הארוס שלו דאז, אנדי מיאנטוס, שגילם את דמותו של הנסכן בהפקת סיבוב ההופעות הראשון בארצות הברית של המחזמר.
צוות השחקנים של הפקה זו כלל הן שחקנים חירשים והן שחקנים שומעים, שביצעו את ההצגה בשפה האנגלית ובשפת הסימנים באופן סימולטני.
כאשר ההפקה הועברה למרכז ואליס אננברג לאמנויות הבמה שבבוורלי הילס באביב 2015, שם היא הוצגה החל מ-21 במאי 2015 ועד ל-14 ביוני 2015, מינטוס וקריסטה רודריגז הצטרפו להפקה, וגילמו את הנסכן ואילזה, בהתאמה.
ב-1 ביולי 2015 פורסם כי ההפקה תמשיך לברודוויי, שם תוצג ב-Brooks Atkinson Theatre בסתיו 2015 למשך תקופה מוגבלת.
הפקה זו, אותה הפיקו קן דבנפורט, האנטר ארנולד וקודי לאסן, היא ההופעה המחודשת הראשונה של אביב מתעורר בברודוויי.
כל צוות היוצרים הקריאטיביים של ההפקה בלוס אנג'לס עברו איתה לברודוויי, ואליהם נוספו מרלי מטלין, קמרין מנהיים, פטריק פייג' וראסל הארווארד שגילמו את דמויות המבוגרים, וכן רוברט אריזה, ליזי קואסטה, ואן יוז ורן כשחקני הלהקה.
הצגות ההרצה של המחזמר החלו ב-8 בספטמבר 2015; ערב הבכורה הרשמי של ההפקה התקיים ב-27 בספטמבר 2015. ההפקה ירדה ב-24 בינואר 2016.
ההפקה זכתה לביקורות חיוביות פה-אחד.
בסקירתו ב"ניו יורק טיימס", צ'ארלס אישרווד כתב שזוהי "הפקה מהמעלה הראשונה".
סוכנות הידיעות AP כינתה את ההפקה "ניצחון טהור", והמגזין "ניו יורק" כינה אותה "מבריקה ויפה".
ההפקה המחודשת של אביב מתעורר התמקדה בהפיכת התיאטרון וברודוויי לנגישים לאנשים בעלי לקויות.
ב-15 בינואר 2016, המפיקים של אביב מתעורר, בשיתוף עם The Broadway League (איגוד אנשי תעשיית התיאטרון של ברודוויי), ערכו יום עיון בשם "כיצד להפוך את ברודוויי לנגישה יותר", בהשתתפות חברי קהילת בעלי לקויות.
הדובר המרכזי באירוע זה היה טימותי שרייבר, יו"ר ספיישל אולימפיקס.
פרט להפקות בברודוויי ובלונדון, המחזמר הועלה בצורה מקצועית גם בסיבובי הופעות בארצות הברית ובממלכה המאוחדת, וכן על ידי הפקות מקומיות במדינות רבות נוספות ברחבי העולם, לרבות באוסטריה, אוסטרליה, ארגנטינה, ברזיל, הונגריה, הפיליפינים, יפן, ישראל, מלטה, סלובניה, פינלנד, צ'כיה ושוודיה.
בסדרת הטלוויזיה "90210", מספר הפרקים הראשונים בסדרה מציגים את בית הספר וכמה מדמויות הסדרה בעודם מתכוננים, ובסופו של דבר מציגים את אביב מתעורר.
את התפקידים הראשים במחזמר מבצעים אנני וילסון (שניי גריימס) וטיי (אדם גרגורי).
בשנת 2008, במשך מספר פרקים של אופרת הסבון האוסטרלית "קרוב רחוק", המחזמר נכלל בסילבוס של תלמידי בית ספר התיכון של סאמר ביי, דבר המעורר מחלוקת.
בסמל של תוכנת המצגות Keynote של אפל נעשה שימוש במילות השיר "The Bitch of Living".
ג'ונס ניצוח התזמורת הטוב ביותר דאנקן שייק המוזיקה הטובה ביותר דאנקן שייק מילות השירים הטובות ביותר סטיבן סיטר Lucille Lortel Award המחזמר הטוב ביותר (זכייה משותפת עם המחזמר In the Heights) הבמאי הטוב ביותר מייקל מאייר הכוריאוגרפיה הטובה ביותר ביל ט.
ג'ונס 2008 פרס גראמי אלבום הקלטת מחזמר הטוב ביותר
שנה טקס הפרס קטגוריה מועמד/ת/ים תוצאה 2010 פרס אוליבייה המחזמר הטוב ביותר השחקן הטוב ביותר במחזמר אניירין ברנרד השחקנית הטובה ביותר במחזמר שרלוט וייקפילד שחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר איוואן רהון הכוריאוגרפיה הטובה ביותר בתיאטרון ביל ט.
ג'ונס עיצוב תאורה הטוב ביותר קווין אדמס עיצוב קול הטוב ביותר בראיין רונאן
בשנת 2010, כותב השירים/המחזאי סטיבן סאטר אמר ל-Playbill.com כי הפקת עיבוד קולנועי של "אביב מתעורר" עשויה להתחיל באירופה באביב 2013. בשנת 2012, דאנקן שייק אמר ל-Broadwayworld.com כי הסרט נמצא בשלבי פיתוח, אבל לא הכל היה במקום עדיין.
במרץ 2014 הוכרז כי נבחרו מפיק ובמאי, עם Playtone כחברת ההפקה, והסרט יכלול שיר חדש, שלא הופיע קודם לכן במחזמר הבימתי.
אאוליאי קרוולהו, אנזל אלגורט, מייזי וויליאמס וטום פטנר הוכרזו ב-15 בספטמבר 2019 בתפקידים של וונדלה, מלכיור, אילסה ומוריץ לסירוגין.
חוץ מקרוולהו עוד לא הוכח רשמית שוויליאמס, אלגורט או פטנר יופיעו בסרט.
אביב רגב (נולדה ב-11 ביולי 1971) היא חוקרת ביואינפורמטיקה במכון ברוד ופרופסור במחלקה לביולוגיה ב-MIT (כיום בחופשה).
רגב ושרה טייכמן הובילו את פרויקט אטלס התאים האנושיים .
רגב היא בוגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב.
השלימה דוקטורט באוניברסיטת תל אביב בהנחיית חוה יבלונקה ואהוד שפירא.
מחקרה עוסק בהתבטאות גנים ובחישוב ייצוג תהליכים ביוכימיים.
רגב הייתה חוקרת במכון ברוד, כחלק מתפקידה שימשה כאחראית על "המצפה התאי ע"ש קלרמן" (Klarman Cell Observatory) ומנהלת התוכנית המשותפת של המכון עם הקרן הלאומית למדע של ישראל.
"עבור הישג יוצא מן הכלל של מדען בשלב המוקדם עד אמצע הקריירה שלו".
בשנת 2020, רגב קיבלה הצעה לשמש כסגנית נשיא של חברת ג'ננטק וכחברה בחבר המנהלית המורחב של חברת Roche.
2008 - פרס החלוציות של מנהל המכונים הלאומיים לבריאות.
נושא הפרויקט: "תצורה זמנית מחדש של רשתות רגולטוריות: משמרים לסרטן".
2014 - פרס ארל ותרזה סטדטמן
2017 - פרס החדשנות של האגודה הבינלאומית לביולוגיה חישובית (ISCB)
2017 - פרס פול מרקס לחקר הסרטן מטעם מרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג.
2019 - נבחרה להאקדמיה הלאומית למדעים
2020 - פרס הצטיינות במדע - חוקר באמצע קריירה מטעם הפדרציה של אגודות אמריקאיות לביולוגיה ניסיונית (FASEB) על "החלת סדר מתמטי על התא האנושי".
2020 - פרס מדע הרפואה של קיו מטעם קרן מדע הרפואה של אוניברסיטת קיו.
2020 - פרס לוריא למדעים ביו-רפואיים מטעם הקרן למוסדות הבריאות הלאומיים
2021 - פרס ג'יימס לשילוב מדע וטכנולוגיה מטעם האקדמיה הלאומית למדעים
אביב סולומון (נולד ב-10 בינואר 1995) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי.
סולומון שיחק בצעירותו במספר קבוצות, בהן: הפועל חיפה, מכבי חיפה, מ.ס.
ג'וליס, מכבי נתניה, הפועל עפולה, עד שבגיל 19 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי עירוני קריית אתא.
ב-10 באוקטובר 2014 ערך סולומון את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–2 נגד מכבי דלית אל-כרמל.
ב-21 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–5 נגד מכבי סקציה מעלות תרשיחא.
בעונת שיחק לסירוגין גם בקבוצה הבוגרת וגם בקבוצת הנוער בה כבש 14 שערי ליגה.
בקיץ חתם בהפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית.
ב-21 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1–3 להפועל ראשון לציון.
ב-2 במאי 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–6 נגד מכבי קריית גת.
ב-30 ביולי 2017 ערך סולומון את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד בית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו.
בתחילת קיץ סיכם סולומון בהפועל חדרה, אך כחודש לאחר מכן חתם בהפועל כפר סבא, עמה ירד ליגה בסיום עונת 2020/2021.
ב-9 ביוני 2021 חתם סולומון לשנתיים בהפועל באר שבע.
ב-5 בפברואר 2025 חתם בעירוני טבריה.
אביב פנקס (נולדה ב-12 במרץ 1992) היא שחקנית ותסריטאית טלוויזיה, תיאטרון וקולנוע ישראלית.
פנקס היא בת קיבוץ עין כרמל.
למדה בתיכון "חוף הכרמל" שבמעגן מיכאל.
היא בוגרת בית הספר למשחק יורם לוינשטיין ו"מנשר לאומניות", במסלול כתיבה וקולנוע.
בשנת 2013 השתתפה בסרט "מקובלות" בתפקיד נטע זוזובסקי, לצד שיר מורנו וג'וי ריגר.
בשנת 2016 הצטרפה לסט השחקנים הראשיים של הסדרה "פלאשבק", שם גילמה את ניר.
בנוסף, מאותה שנה החלה לשחק בסדרה "נעלמים" את דמותה של תמר, ואת דנה בסדרה "תאג"ד".
בשנת 2019 שיחקה בסרט הקולנוע "מראות שבורות", ובאותה שנה השתתפה במחזמר "מאמא מיה".
החל משנת 2020 החלה לשחק בסדרה "פלמ"ח" מבית yes, בתפקיד יעל, מדריכת ההכשרה של פלוגת הנוער של הפלמ"ח.
בנוסף כתבה את העונה השנייה והשלישית של הסדרה.
בנוסף, לוהקה בשנת 2020 לסרט הגרמני-ישראלי "חתונה עם סבתא".
בשנת 2021 לוהקה לצוות השחקנים של עונתה השנייה של "שבאבניקים" ולצוות השחקנים של הסדרה "מי פה הבוס?".
באותה השנה הצטלמה גם לסרט בשם "שיניים".
וגם נבחרה לככב במחזמר "התחנה" בתיאטרון חיפה.
ב-2021 הצטרפה גם לנבחרת של one project מקבוצת עזריאלי.
באוקטובר 2021 הצטלמה לסדרה "בלאדי מורי" של yes, שעלתה שנה לאחר מכן.
באפריל 2022 נבחרה לככב בהצגה "גלבי" בהבימה.
בספטמבר 2022 החלה להצטלם לפרויקט בשם "אלבום שקוף".
בינואר 2023 לוהקה לסרט ולסדרה "המזח".
הסרט עלה באוקטובר 2023, ולאחר דחיות רבות בצל מלחמת חרבות ברזל, הסדרה עלתה במאי 2025. ביוני 2023 החלה לעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה הישראלית-נורווגית "אזהרת מסע", ("אזהרת מסע: אתונה").
הסדרה עלתה בשנת 2025, היא מגלמת בה את אדווה/מיכל, סוכנת מוסד.
בשנת 2025 שיחקה בעונה השנייה של "בלאדי מורי".
נשואה למוזיקאי גיל לנדאו, חבר להקת "לולה מארש".
השניים נישאו ב-10 ביוני 2021 ומתגוררים בתל אביב-יפו.
ב-12 בנובמבר 2025 נולד בנם הראשון.
+שנהפרויקטדמותהערות2016תאג"דדנה2016–2021נעלמיםתמר2017פלאשבקניר בר גפן2020–2022פלמ"חיעל סטולר2021שבאבניקיםקשת רוזנבלוםמי פה הבוס?שלי2022–הווהבלאדי מורינועם גוטמן2025אזהרת מסעאדווה / מיכלעונה 2המזחבתיה ורבין
+שנהפרויקטדמותהערות2013מקובלותנטע זוזובסקי2019מראות שבורותאביב2020חתונה עם סבתאאלה שליו2023המזחבתיה ורבין
אביבה בר-און (שם נעורים בצ'כית: Bedřiška Winklerová, נולדה ב-2 בספטמבר 1932) היא מוזיקאית ישראלית שורדת שואה, שהתפרסמה כאשר בגיל 85 שחזרה שירים אבודים של המשוררת אילזה ובר.
אביבה בר-און נולדה בשם בדרישקה וינקלר במירוסלב שבצ'כוסלובקיה, ליוסף ואדלה וינקלר.
אביה יוסף היה בעל מנסרה גדולה.
בשנת 1938, כאשר הייתה בר-און בת 6, כבשו הגרמנים את חבל הסודטים ותושבי הכפר מירוסלב וביניהם משפחתה, גורשו מהכפר.
אביבה ואחיה נשלחו להתגורר עם דודם למספר חודשים.
לאחר מכן עברה משפחתה לגור בעיר ברנו, שם נאלץ אביה לעבוד בעבודות כפייה.
בינואר 1942 גורשה בר-און ביחד עם משפחתה בטרנספורט למחנה הריכוז טרזיינשטט שם הופרדו בני המשפחה זה מזה, אך אביבה הורשתה להישאר עם אמה.
כל יהודי במחנה קיבל מספר, ומספרה של אביבה היה U-283. מכיוון שאביה של אביבה היה בעברו בעל מנסרה, ועסק במחנה הריכוז בבניית מבנים ורהיטים מעץ, הוא ומשפחתו היו מוגנים מפני גירוש למזרח.
באחד הימים בעת שהותה במחנה הריכוז, חלתה בר-און והועברה לחדר הילדים החולים.
האחות האחראית במקום הייתה הסופרת והמלחינה אילזה ובר, שהלחינה שירים רבים על החיים בטרזיינשטט, והייתה שרה אותם לילדים בליווי נגינה על מנדולינה.
לאחר ששוחררה בר-און מהמרפאה, היא ביקרה את אילזה ובר עוד מספר פעמים, ולמדה את המילים ואת המנגינות של השירים שכתבה.
בפברואר 1945, במהלך עסקת חילופי שבויים, כ-1,200 יהודים מטרזיינשטט הועברו לשווייץ, ביניהם משפחתה של בר-און.
ביולי 1945, עם סיום מלחמת העולם השנייה, שבה בר-און עם משפחתה למירוסלב.
במאי 1949, כאשר הייתה בת 16, הצליחה בר-און לעלות לישראל ביחד עם אחיה, פליקס, ובמעמד העלייה שינתה את שמה מבדרישקה לאביבה.
היא נקלטה בקיבוץ כברי, ולאחר שנתיים בקיבוץ החלה ללמוד בבית ספר לאחיות וסיימה את הכשרתה כאחות בבית החולים רמב"ם בחיפה.
במהלך לימודיה, באחד מביקוריה בבית החולים תל השומר פגשה את אשר בר-און.
השניים נישאו בשנת 1956, ונולדו להם שלושה בנים.
בר-און עבדה כאחות חדר ניתוח בבית החולים תל השומר עד לפרישתה לגמלאות, ולאחריה המשיכה להתנדב כאחות במחלקת ניתוחי יום בתל השומר.
במהלך עבודתה סיימה תואר שני בהצטיינות במדעי החברה, באוניברסיטת בר-אילן.
כיום מתגוררת בקריית אונו, ויש לה שלושה ילדים, אחד עשר נכדים ושני נינים.
בילדותה, חלמה אביבה להיות מוזיקאית, אך חלומה נגדע בעטיה של המלחמה.
בשנים האחרונות שרה במקהלת אוריה.
בשנת 2017, הגיע לישראל מנצח איטלקי בשם פרנצ'סקו לוטורו, שמפעל חייו הוא יצירות מוזיקליות שנכתבו בתקופת השואה.
במהלך החיפוש אחר שירים חדשים, פגש בבר-און, שהייתה אז בת 85. כאשר לוטורו סיפר לה על עבודתו ושאל אותה אם היא זוכרת שירים או לחנים, היא שרה לו מיצירותיה של אילזה ובר, שאותן זכרה בעל פה במשך 75 השנים שעברו מאז פגישתן.
היצירות מעולם לא נכתבו ומעולם לא הושמעו בציבור, ואלמלא השחזור של בר-און היו אובדות.
לוטורו הקליט את בר-און שרה, ועיבד את היצירות למקהלה ולתזמורת.
שנה לאחר מכן, ב-15 באפריל 2018, הוא ערך קונצרט שנקרא "תווים של תקווה" בבנייני האומה בירושלים, שבו נוגנו יצירות של מלחינים יהודים שהולחנו במחנות ריכוז במהלך תקופת השואה.
בר-און שרה בקונצרט את אחד משיריה של אילזה ובר בעיבודו של לוטורו.
בעקבות המופע התראיינה לכלי תקשורת בעולם.
כשנה לאחר מכן, ב-16 בינואר 2019, כשהיא בת 87, הופיעה בר-און בקונצרט נוסף ברומא בשם "Libero è il mio canto", שבו שרה את השיר "Když jsem ležel v Terezíně" בליווי מקהלה שהורכבה ממאה ילדות.
אביב צֶנְזוֹר (נולד ב-23 באפריל 1972) הוא מתמטיקאי ישראלי ואיש חינוך בתחום המתמטיקה האקדמית.
חבר סגל בפקולטה למתמטיקה בטכניון.
ידוע במוסדות אקדמיים בישראל ובמערכת החינוך בישראל בזכות קורסים מצולמים שהוא מעביר דרך ערוץ היוטיוב של הטכניון.
אביב צנזור נולד וגדל בחיפה.
אביו הוא המתמטיקאי יאיר צנזור, פרופסור באוניברסיטת חיפה.
אחותו הצעירה, קרן צנזור-הלל, היא פרופסור למדעי המחשב בטכניון.
צנזור נשוי לפרופסור אפרת שר-צנזור, חברת סגל באוניברסיטת חיפה.
הם הורים לשלושה ילדים ומתגוררים בחיפה.
בהיותו חייל החל ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב, אולם לאחר שלושה שבועות פרש.
צנזור השלים לימודים לשלושה תארים בפקולטה למתמטיקה בטכניון.
הדיסרטציה שלו עסקה בגרופואיד של אלגברת סי כוכב.
את עבודת הפוסט-דוקטורט שלו עשה באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד.
צנזור זכה לפרסום בקרב סטודנטים ממגוון מוסדות להשכלה גבוהה בישראל בזכות קורסים מצולמים המועברים על ידו בערוץ היוטיוב של הטכניון.
הוא הקליט כעשרה קורסים מלאים בתחומי החדו"א והאלגברה, חלקם באנגלית.
הנצפים ביותר הם קורס ראשון בחשבון אינפיניטסימלי וקורס הכנה לטכניון.
להרצאות המוקלטות של צנזור מיליוני צפיות ביוטיוב.
הקורסים שהועלו ליוטיוב הוקלטו מול סטודנטים בכיתה אמיתית, רק עם טוש ולוח, וללא בימוי ועריכה.
כיום הוא מפיק קורסים משודרגים, שבהם נעשה שימוש באולפנים עם טכנולוגיות צילום והפקה עדכניות, וכן כלים מתמטיים להדגמה חזותית, תרגול אינטראקטיבי, ואפשרויות למתן משוב והערכה.
סדרה חדשה של שנים-עשר קורסים מקוונים טרום-אקדמיים בשם "פשוט מתמטיקה" עלתה לאתר קמפוס IL של המיזם הלאומי ללמידה דיגיטלית, בפורמט של קורס פתוח מקוון מרובה משתתפים (MOOC).
סדרת קורסים חדשים בחשבון אינפיניטסימלי נמצאת כיום בפיתוח.
שיתוף פעולה עם משרד החינוך
בשנת 2019 נרקם שיתוף פעולה בין צנזור לבין משרד החינוך, בהובלת נרית כץ, מפמ"רית מתמטיקה על-יסודי.
במסגרת פרויקט משותף שנקרא "קיוון חדש", לומדות כיום מאות כיתות של 5 יחידות מתמטיקה בבתי ספר תיכון ברחבי הארץ באופן היברידי, בעזרת קורסי "פשוט מתמטיקה" באתר קמפוס IL.
הפרויקט היה חלוצי בעולם הקורסים המקוונים, בכך שעבר באופן נרחב מתפיסה של לומד עצמאי בקורס מקוון (המתאפיינת בנשירה גבוהה) לתפיסה של למידה בכיתה בהובלת מורה בעזרת קורס מקוון.
הפרויקט הורחב בתקופת מגפת הקורונה בישראל כמענה חלקי ללמידה מרחוק, לווה בהשתלמויות וימי עיון למורים, ואף שימש השראה לקורסים דומים שפיתח משרד החינוך במתמטיקה ובמקצועות אחרים.
במסגרת קורס אינפי בטכניון יזם צנזור פעילות של תכנון ומימוש חדרי בריחה וירטואליים במשחק המחשב "מיינקראפט", שבהם כל החידות והרמזים מבוססים על התוכן המתמטי של הקורס.
בעקבות הפופולריות שלו בקרב סטודנטים בישראל, הוא זכה למספר מחוות הומוריסטיות בהן שירים, סטיקרים לוואטסאפ וגרפים ממוחשבים בדמותו.
ב-2023 הוזכר בסדרה קומית "סובייצקה" של תאגיד השידור הישראלי "כאן 11" בידי דמויות המגלמות סטודנטים למתמטיקה, ששיבחו את איכות ההוראה שלו.
אביבה היא חברת ביטוח בריטית רב-לאומית אשר בסיסה בלונדון שבאנגליה.
יש לה כ-33 מיליון לקוחות בכ-16 מדינות.
שווי החברה, נכון למאי 2022 עומד על 15.6 מיליארד ליש"ט.
בממלכה המאוחדת, אביבה היא המבטחת הכללית הגדולה ביותר, והיא החברה המובילה בביטוחי חיים ופנסיות.
המותג "Aviva" הוא פלינדרום על המונח הלטיני "viva" - לחיות/חיים.
אביבה מתמקדת גם בשווקים באירופה ובאסיה, ובמיוחד בשווקים הצומחים בסין, ודרום-מזרח אסיה.
אביבה היא גם המבטחת הכללית השנייה בגודלה בקנדה.
אביבה נסחרת בבורסה לניירות ערך בלונדון, ומנייתה נכללת במדד FTSE 100.
אביב מארק (נולד ב-21 במרץ 1963) הוא מוזיקאי ישראלי וסאונדמן.
אביב היה הסולן של להקת סאבווי סאקרס, ומוכר כסאונדמן בולט בסצנת הרוקנרול הישראלית ובמאות הפקות ופסטיבלים, עצמאיים ומסחריים.
אביב נולד בתל אביב לאב שעבד באל על ואם שעבדה כפקידה בכירה במשרד עורכי דין.
בגיל 14 הגיש פינה של שירי הביטלס בגלי צה"ל בתוכניתו של אילי גורליצקי.
בשנת 1987 החל לעבוד כסאונדמן בחברת "תל אור" ובשנת 1989 עבר לעבוד בחברת ההגברה והתאורה "בטי בם", שם הכיר את עמי שלו, ליאור מיכל, ניסים אליעז חבריו ללהקת סאבווי סאקרס.
במהלך השנים עבד עם מאות להקות, ביניהן משינה, החברים של נטאשה, איפה הילד?, דני סנדרסון ושלמה ארצי.
עבד בין היתר בתיאטרון הבימה במועדון "לבונטין 7" ובמאות הפקות ופסטיבלים כ"אינדינגב" ו"חוצמזה".
ב-1992 היה סולן להקת סאבווי סאקרס, הלהקה הוציאה שני אלבומים.
האלבום הראשון קומות קרקע ומטה יצא בשנת 1994. האלבום השני שקט נפשי יצא בשנת 1996. הלהקה התפרקה בשנת 1998 בין היתר עקב תאונת עבודה של מארק בה ריסק את רגלו.
בשנת 2014 נערך מופע מחווה לאלבום הראשון של הלהקה, שהכנסותיו נתרמו למארק, בעקבות מצבו הרפואי שלא מאפשר לו לעבוד.
במופע השתתפו בין היתר משינה, ברי סחרוף, מוניקה סקס, ומאור כהן.
בשנת 2000 הקים עם ניצן רימון את להקת "וונטולין".
בשנת 2004 הוציא עם הרכב הסופרגרופ "אביב מארק והפילהרמונית" את האלבום "מלמולים חסרי שליטה" בליבל פאסט מיוזיק.
בלהקה היו חברים יהלי סובול ממוניקה סקס כגיטריסט, ברק שליט בבס ודניאל זייבלט מכנסיית השכל בתופים.
האלבום יצא בלייבל פאסט מיוזיק.
בין 2009 ל-2012 ניגן ב"אביב מארק והבוסתן החשמלי".
בהרכב היו חברים אושר סבג בתופים ודניאל מאיר בבס.
בשנת 2012 הקים את ההרכב "אביב מארק והמוות" ששונה יותר מאוחר לשם "אביב מארק והנצח".
בהרכב היו חברים רם אוריון מנושאי המגבעת, אור אדרי וקובי כהן.
בשנת 2020 הוציא דרך נענע דיסק את הסינגל "לילה של רוק טיפתי" עם ההרכב "המפשעות".
ובפברואר 2021 את הסינגל "הספירה לאחור".
במרץ 2022 יצא האלבום "בשעות הקרות".
האלבום ברובו מתאר את התמודדתו עם המחלה הסופנית חסמת הריאה (COPD) ממנה הוא סובל.
באלבום נגנו והלחינו בין היתר מאור כהן, יהלי סובול, יובל מנדלסון, אור אדרי, רם אוריון, ג'נגו ולהקת המפשעות.
בשנת 2022 השתתף בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
ב-3 בדצמבר 2024 הוציא את הסינגל "שינה רציפה", וב-4 בדצמבר 2025 את הסינגל "סינים"., לקראת אלבום שיצא במהלך 2026. את שני השירים הלחין אביעד בן חיים, והקליפים לשני הסינגלים נוצרו על ידי מאור כהן.
אביב אהרון שיר-און (נולד ב-31 באוקטובר 1952, תל אביב) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל באוסטריה, שווייץ והולנד.
אביב שיר-און נולד בשנת 1952 לאב ניצול שואה גרמני.
בין השנים 1971–1974 עשה את שירותו הצבאי, ובמלחמת יום הכיפורים לחם כקצין טנקים ברמת הגולן.
לאחר שירותו הצבאי, בין השנים 1974–1978, למד יחסים בינלאומיים ב.
בשנת 1978 החל שיר-און את שירותו הדיפלומטי.
הוא שימש כדיפלומט בוושינגטון די.
סי., וכמזכיר מחלקה בשגרירות ישראל בבון שבגרמניה בין השנים 1981–1985.
בין השנים 2003–2006 היה שגריר ישראל בשווייץ ובליכטנשטיין, ולאחר מכן עבד כסגן מנכ"ל משרד החוץ, והיה ממונה במשרד על יבשת אירופה.
באוקטובר 2009, החליף שיר-און את דן אשבל בתור שגריר ישראל באוסטריה.
בשנת 2013, סיים את כהונתו כשגריר ישראל באוסטריה.
בין השנים 2016 עד לפרישתו לגמלאות בשנת 2019 כיהן כשגריר ישראל בהולנד.
שיר-און נשוי ואב לשלושה ילדים.
אביבה גוֹר־שילה (4 באפריל 1933 – 24 בינואר 2006) הייתה שחקנית תיאטרון, משוררת, ומתרגמת ישראלית.
אביבה גוֹר נולדה ב־4 באפריל 1933 בריגה בירת לטביה הסובייטית, ברית המועצות, בת לזוג שחקנים ארצישראליים: מרים ברנשטיין־כהן, בתו של המנהיג הציוני יעקב ברנשטיין־כהן, ומיכאל גור, ממקימי התיאטרון העברי בקובנה שבליטא, אשר עשו שם בהוראת עברית.
הוריה היו ממקימי התיאטרון הארץ־ישראלי בפלשתינה־א"י המנדטורית עוד לפני הגעת להקת "הבימה" ממוסקבה לארץ ישראל.
עם הגעת "הבימה" נחלש התיאטרון הארץ־ישראלי, ובני הזוג גוֹר הוזמנו להקים תיאטרון עברי בקובנה; הם נסעו, ושם נולדה בתם אביבה.
לאחר ששבה עם הוריה לפלשתינה־א"י למדה אביבה גוֹר בגמנסיה הרצליה, והמשיכה ללימודי פילוסופיה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1951 החלה לשחק בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 1952 נישאה לשחקן יצחק שילֹה, ובשנת 1956, בעת שהייה עם בעלה בלונדון, ילדה בת, תמר.
שנים ספורות לאחר מכן נקלע התיאטרון הקאמרי לקשיים ובני הזוג נסעו לניו יורק לחפש את מזלם על במותיה.
הם הצליחו להתפרנס ממשחק ומהוראת משחק, ובין היתר הופיעו שניהם בהפקת המחזה "רשומון" בברודוויי בשנת 1959.
בשנת 1961 חזרו בני הזוג שילה לישראל.
במשך כ־15 שנה שיחקה גור־שילה במגוון תפקידים על במות הבימה (כגון בהצגה ילדי הצל), הקאמרי (כגון בהצגה וויצק), תיאטרון חיפה (כגון בהצגה רשומון), ואף הפקות עצמאיות, כגון "האוזן הפרטית והעין הציבורית" מאת פיטר שאפר, בבימוי פיטר פריי.
במקביל, בשנת 1969 החלה לתרגם ספרות מאנגלית לעברית.
כמו כן המשיכה ללמוד פילוסופיה, אסתטיקה, וספרות באוניברסיטת תל אביב.
בנוסף, פרסמה שירה פרי עטה בכתבי עת ספרותיים ובמוספים.
בשנת 1966 כינסה את שיריה בספר צליל נודד, בהוצאת אל"ף.
הותירה אחריה את בעלה, בתה ונכדים.
לאחר מותה, כונס מבחר משיריה בידי לאה שניר, ויצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2009.
והיא הפעימה: מבחר שירים (בני ברק: הקיבוץ המאוחד, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות, תל אביב, תש"ע 2009)
לצד תרגומי מחזות שונים (בהם "סליחה, טעות ברצח" מאת מריו פראטי) שלא ראו אור אלא רק שימשו על הבמה, תרגמה גור את הספרים הבאים:
האחוזה / יצחק בשביס-זינגר (מרחביה: ספרית פועלים, 1972)
קורטז ומונטזומה / בנימין אפל (תל אביב: יזרעאל, תשל"ב 1972)
מסע הצלב של ריצ'רד לב הארי / מאת רוברט נ' וואב (תל אביב: יזרעאל, תשל"ג 1973)
דרך האפר / איבאן סאותהול (תל אביב: יזרעאל, תשל"ג 1973)
המטאטא המכשף / מרי סטיוארט (תל אביב: יזרעאל, תשל"ד)
פופר והפינגוינים / מאת ריצ'רד ופלורנס אטווטר (תל אביב: יזרעאל, תשל"ד 1974)
שולטי המחר / ג'ון כריסטופר (תל אביב: יזרעאל, תשל"ד 1974)
הנחלה: רומאן / יצחק בשביס־זינגר (תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ו 1976)
היצור החברתי: שיפור יחסי אנוש / אליוט ארונסון (תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ז)
מתנת המבולדט / סול בלו (תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ח 1978)
אהובת הקצין הצרפתי / ג'ון פאולס (תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ח 1978)
ספר של תפילה פשוטה: רומן / ג'ואן דידיון (תל אביב: ספרית פועלים, תש"ם 1980)