tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבניין תוכנן על ידי האדריכל ליאון גנייבה והמהנדס יעקב חי, בנייתו על ידי קבוצת לוינשטין הסתיימה ב-1989. המבנה בעל מורכבות וצורות פיסוליות מיוחדות.
הקבוצה בנתה את בתי הרופאים בריינס ובשפרינצק בת"א, את מבנה הננו-טכנולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ואת המבנה של מדיטק בחולון.
במהלך 2017 הקימה הקבוצה, יחד עם יוסי נתיב, את חברת לוינשטין נתיב הנדסה ובניין בע"מ, העוסקת בפרויקטי בנייה גדולים, ומחזקת את הזרוע הקבלנית-ביצועית של הקבוצה.
בשנת 2022 הסתיימה הקמת "מגדל עדן" בבת ים
החברה זכתה במספר פרויקטים, הנמצאים בבנייה, בהם:
מגדל הספירלה אשר נבנה בעבור קבוצת עזריאלי, מגדל אליפטי שיעוצב בצורת ספירלה וצפוי לכלול 91 קומות ויתנשא לגובה של כ-350 מטר.
במגדל מתוכננים שטחי משרדים ו-273 דירות וכן דיור מוגן של רשת הדיור המוגן "פאלאס" מבית עזריאלי.
במגדל יהיו 43 מעליות ובקומתו העליונה מתוכננת מסעדה המשקיפה לנוף וקומת תצפית המאפשרת תצפית היקפית של 360 מעלות.
תוספת של 12 הקומות העליונות במגדל "בית גיבור ספורט" בר"ג
Lego A/S, הידועה גם בשם קבוצת הלגו (בסגנון LEGO Group), היא חברת ייצור צעצועי בנייה דנית שבסיסה בבילונד.
היא מייצרת צעצועים ממותגים של לגו, המורכבים בעיקר מלבני פלסטיק ABS ומגומי משתלבים.
קבוצת לגו בנתה גם מספר פארקי שעשועים ברחבי העולם, כל אחד מהם ידוע בשם לגולנד, ומפעילה חנויות קמעונאיות רבות.
מקור השם "לגו" הוא בביטוי הדני , שמשמעותו "לשחק היטב".
החברה נוסדה בשנת 1932 על ידי אולה קירק כריסטיאנסן.
במחצית הראשונה של 2015, קבוצת לגו הפכה לחברת הצעצועים הגדולה בעולם מבחינת הכנסות, עם מכירות שהסתכמו ב , ועבר את מאטל, שהייתה בעלת במכירות.
נכון לשנת 2025, החברה בבעלות משפחת כריסטיאנסן באמצעות משרד המשפחה שלהם, חברת ההשקעות קירקבי.
קבוצת מיקוד היא כלי מחקרי איכותני (להבדיל מכמותי), במדעי החברה.
קבוצת מיקוד מכנסת מספר מצומצם של אנשים בעלי מאפיינים הומוגניים, לצורך דיון קבוצתי מונחה.
משך הדיון הקבוצתי כשעתיים ובמהלכו מלבנים נושא אחד או יותר.
קבוצת המיקוד היא כלי יעיל לחשוף לגלות את דפוסי ההתנהגות, החשיבה והתפישה של משתתפי הקבוצה.
למטרה זו חשוב שמבנה הקבוצה יהיה הומוגני ועל בסיס זה ניתן לגלות את המכנים המשותפים לכלל הקבוצה ולהגיע למסקנות שאפשר להשליך אותן על קבוצה דומה באוכלוסייה.
הדיון הפתוח מאפשר למשתתף 'להציץ' על התנהגויות אחרות, באמצעות דיווח של 'אחרים'.
קבוצת המיקוד יעילה בנוסף בזיהוי עמדות ותפישות אך יתרונה הגדול והבולט נעוץ ביכולת להציף ממדים רגשיים, ולעיתים קרובות תת-הכרתיים, בהתייחסות לנושא הנחקר.
לדוגמה: מתי יהיה אדם מוכן לגולל את הפרטים הקטנים והטריוויאליים אודות התנהגותו, למשל, בנוגע לאכילת שוקולד.
בקבוצת המיקוד בדרך כלל יהיה אותו אב או אם שיהיו מוכנים לספר כיצד הם 'גונבים' בסתר קוביית שוקולד שהם אוסרים על ילדיהם לקחת.
בראיון אחד על אחד קשה יותר יהיה להציף ממדים כאלה של התנהגות הקשורה לצריכת שוקולד.
דוגמה אחרת קשורה לתפישה התדמיתית של מותג או ארגון מסוים.
לא תמיד אנשים מודעים לשאלה למה הם אוהבים מותג אחד ודוחים מותג אחר.
בדיון הקבוצתי הסיבות מועלות בצורה מילולית גלויה וכלל הנוכחים נעשים מודעים להן.
קבוצת המיקוד איננה כלי דיווחי, כלומר, ערוץ שבאמצעותו הנחקרים מדווחים על ידע שלהם בנושא זה או אחר.
קבוצות 'דיווחיות' מחמיצות את העיקר, שהוא כאמור האפשרות 'לחלץ' מהנחקרים רגשות, התלבטויות, תיסכולים וכיוצא בזה.
המנחה המיומן ידע כיצד לעודד כל משתתף להביע את דעתו.
כלי מחקרי זה פותח על ידי פסיכולוג אמריקאי בשם רוברט מרטון, בשלהי מלחמת העולם השנייה.
מרטון החל בראיונות קבוצתיים כאמצעי חסכוני לאיסוף מידע, והבין שהאינטראקציה הבין-אישית מספקת כר פורה להעלאת רגשות ומחשבות.
שימוש נוסף בקבוצות מיקוד נעשה כדי לרדת לעומקם של פרטים.
במקרים רבים תוצאות של סקר לא נותנות לנו אפשרות לקבל אמירה ממשית, אין תוצאה חד משמעית שאותה ניתן להקיש מהנתונים, ולכן במקרים אלו, לאחר המחקר הכמותני משתמשים בקבוצת מיקוד כדי להבהיר וללבן סוגיות מעורפלות.
במקרה זה, קבוצת המיקוד היא כלי מחקרי נוסף על הכלי המחקרי הקודם.
מקובל לחשוב שסקר כמותני מסוגל לענות בצורה טובה על שאלה של "כמה": כמה אנשים יצביעו ל...
או כמה אנשים אוכלים יוגורט...
או כמה אנשים נוסעים באוטובוס מדי יום?" אך שאלות ה- "למה": למה מעדיפים את היוגורט הזה?
או "למה לא אוהבים את המועמד הזה לבחירות המקומיות?" נותרות ללא מענה, או עם מענה חלקי בלבד.
קבוצות המיקוד מסייעות להעמיק בנושאי "הלמה".
קבוצת מקלארן היא קבוצת חברות רכב בריטית, הממוקמת במרכז הטכנולוגיה של מקלארן שתוכנן על ידי האדריכל נורמן פוסטר ונמצא בווקינג, בריטניה.
קבוצת החברות נוסדה על ידי רון דניס וממוקדת סביב צוות מקלארן-מרצדס המתחרה במרוצי מכוניות ובונה מכוניות מרוץ לפורמולה 1.
קבוצת הפורמולה 1 של מקלארן היא אחת מקבוצות הפורמולה 1 הוותיקות והמצליחות ביותר.
בשנים 1972 ו-1974 זכה הנהג הברזילאי אמרסון פיטיפלדי באליפות.
בשנת 1976 זכה הנהג הבריטי ג'יימס האנט.
בשנים 1998–1999 זכה הנהג הפיני מיקה הקינן.
בשנת 2008 זכה הנהג לואיס המילטון באליפות הנהגים האחרונה של הקבוצה.
בשנת 2024 זכתה הקבוצה בתחרות היצרנים (המהנדס אנדרה סטלה הוא מנהל הקבוצה).
מקלארן רייסינג - החברה העומדת מאחורי צוות המרוצים ובונה את המכוניות עבורו.
מקלארן אוטומוטיב, חברה המייצרת מכוניות כביש בכמויות קטנות תוך שימוש בטכנולוגיות מרוצים.
החברה יצרה את המכונית מקלארן F1 וייצרה בשיתוף עם מרצדס-בנץ את דגם ה-מרצדס-בנץ SLR מקלארן.
בספטמבר 2009 חשפה החברה את מכוניתה העתידית מקלארן MP4-12C.
McLaren Electronic Systems המייצרת מערכות בקרה אלקטרוניות למכוניות מרוץ ובכלל לכלי רכב.
McLaren Marketing, גוף השיווק של הקבוצה.
Absolute Taste, חברת הסעדה (קייטרינג) לקבוצת מקלארן.
Lydden Circuit, המנהלת מסלול מרוצים בשם זה ליד העיר דובר שבמחוז קנט.
McLaren Applied Technologies, חברת מחקר טכנולוגי המפתחת שימושים מסחריים לטכנולוגיות המפותחות על ידי מקלארן.
סרטון זום לתוך קבוצת מנדלברוט
קבוצת מַנְדֶלְבְּרוֹט היא קבוצה של מספרים מרוכבים שמוגדרת באמצעות כללים פשוטים, אך הקבוצה כולה היא בעלת מורכבות גדולה.
תנאי השייכות לקבוצה עדין ביותר, ובקרבת שפתה מופיעה התנהגות פרקטלית בה התמונה נשארת מורכבת בכל קנה מידה.
ויזואליזציה של הקבוצה הופיע לראשונה במאמר של ברוקס ומטלסקי שנכתב ב 1978. זמן קצר לאחר מכן ובאופן בלתי תלוי, החל בנואה מנדלברוט לחקור אותה.
עבודותיו של מנדלברוט זכו לפרסום רב והקבוצה נקראה על שמו.
קבוצת מנדלברוט מהווה אובייקט מחקר בסיסי בתחום הפרקטלים, ובעזרתה חוקרים תופעות במערכות דינמיות מרוכבות.
קבוצת מנדלברוט היא אחד הנושאים הנחקרים בתחום הפרקטלים, שהחל לתפוס תאוצה בתחילת המאה ה-20, כשבין אבותיו נמנים פייר פאטו וגסטון ז'וליה.
איור של קבוצת מנדלברוט, ברזולוציה נמוכה מאוד, הופיע לראשונה במאמר של מתמטיקאים רוברט ברוקס ופטר מטלסקי בשנת 1978. בשנת 1980 גילה בנואה מנדלברוט את הקבוצה תוך ביצוע אנימציות של קבוצת ז'וליה במחשב, וכתב מאמר ראשוני בו היא נכללה.
בשנת 1985 פרסמו שני מתמטיקאים נוספים מאמר נרחב על קבוצה זו, וקראו לה על שם מנדלברוט.
בהמשך, הפכה קבוצת מנדלברוט לאובייקט מחקר בסיסי בתורת המערכות הדינמיות המרוכבות.
החל משנת 1985 הפך עניין שרטוט קבוצת מנדלברוט למושא עניינם של רבים, וגם פורסמו אלגוריתמים לשרטוט הקבוצה ותמונות צבעוניות שלה.
קבוצת מנדלברוט מוגדרת באופן הבא:
לכל מספר מרוכב , אפשר להגדיר באופן רקורסיבי סדרה, שאיברה הראשון , והמשכה מחושב על-פי הכלל .
הסדרה עשויה להיות חסומה או בלתי-חסומה, תלוי בערכו של .
קבוצת מנדלברוט מורכבת מן המספרים שעבורם הסדרה חסומה.
מנקודת מבט שונה במקצת, לכל , מוגדרת קבוצת ז'וליה כשפה של קבוצת הנקודות שעבורן הסדרה חסומה (כאשר ).
ז'וליה ופאטו הוכיחו שאם הסדרה חסומה (כלומר שייכת לקבוצת מנדלברוט) אז קשירה, ואם היא אינה חסומה, אז בלתי קשירה לחלוטין.
משפט זה מוביל להגדרה שקולה נוספת של הקבוצה: זהו המקום הגאומטרי הקשיר של משפחת הפולינומים , כלומר אוסף הנקודות עבורן קבוצת ז'וליה המתאימה היא קשירה.
השאלה האם מספר נמצא בקבוצת מנדלברוט ומקומו בקבוצה זאת מספקת מידע רב על המערכת הדינמית המוגדרת על ידי הפונקציה .
זאת אחת המערכות הדינמיות הפשוטות ביותר המוגדרות על ידי פונקציה לא הפיכה: מדובר בפולינום ממעלה שנייה במשתנה מְרוּכַּב אחד.
כל מערכת דינמית המוגדרת על ידי פולינום ממעלה שנייה ממשתנה מרוכב אחד שקולה למערכת המוגדרת על ידי הפונקציה .
כך שניתן לחשוב על דוגמה זאת כעל "הדוגמה הלא טריוויאלית הראשונה".
קבוצת מנדלברוט מאפשרת טיפול סימולטני בכל המערכות הדינמיות האלה לכל .
למרות פשטותה היחסית של מערכת זו היא מדגימה התנהגויות מורכבות מאוד כפי שניתן לראות מהמורכבות של קבוצת מנדלברוט.
ישנן שאלות פתוחות רבות לגבי התנהגויות אלה אך גם תוצאות רבות שכבר הוכחו.
שאלות כלליות בחקר מערכות דינמיות
במקרה שלנו היא המישור המרוכב ו- היא הפונקציה עבור פרמטר.
ניתן להחליף אותו בספירה של רימן (כלומר להוסיף לו נקודה באינסוף) ואז נקבל מרחב קומפקטי.
קל לראות שהפונקציה מתרחבת ברציפות לספירה של רימן (על ידי כך שקובעים את האינסוף להיות נקודת שבת שלה).
מכאן ניתוח המערכת הדינמית שלנו שקול לניתוח המערכת הדינמית שמתקבלת על הספירה של רימן.
עבור המערכת הדינמית המוגדרת על ידי הפונקציה מתקימות התכונות הבאות:
בהתאם לפי משפט העקום של ז'ורדן, לקבוצת פאטו של המערכת יש בדיוק שני רכיבי קשירות (האחד תחום על ידי קבוצת ז'וליה והאחר מחוצה לה).
במבט חטוף על קבוצת מנדלברוט ניתן לראות שהיא מורכבת מ"חלקים" המהווים צורת גאומטריות פשוטת יחסית (לא פרקטלים).
ניתן להגדיר באופן ריגורוזי חלקים אלה בתור רכיבי קשירות של הפנים של קבוצת מנדלברוט.
משערים שפנים זה צפוף בקבוצת מנדלברוט.
הגדול והבולט בין רכיבים אלו נקרא הקרדיואידה הראשית.
ניתן להגדיר אותה כאוסף כל הנקודות עבורם למערכת יש נקודת שבת יציבה.
קל לראות שקבוצה זאת מתוארת על ידי התנאי
קל לראות שתנאי זה מתקיים אם ורק אם קיים בעיגול היחידה כך ש:
מכאן שהשפה של הקבוצה הזאת מתוארת על ידי המשוואה הפרמטרית:
רכיב נקרא רכיב היפרבולי אם עבור כל נקודה בו למערכת יש מסלול מחזורי יציב.
מחזור המסלול במקרה זה הוא קבוע ונקרא המחזור של הרכיב.
משערים שכל רכיבי הקשירות של הפנים של קבוצת מנדלברוט הם היפרבוליים.
עבור נתון, תיאור כל הרכיבים ההיפרבוליים ממחזור היא משימה הניתנת לביצוע באמצעות חישוב: התנאי לכך שנקודה נמצאת ברכיב היפרבולי ממחזור הוא זהו תנאי אלגברי-למחצה ולכן על פי משפט זינדנברג-טרסקי (שיש לו הוכחות קנסטרוקטיביות) ניתן לשכתב תנאי זה ללא כמתים אלא רק עם אי-שוויונים פולינומיים על החלק הממשי והמרוכב של .
לאחר מכן ניתן לחשב את מספר רכיבי הקשירות ואת האי-שוויון שמתאר כל אחד מהם.
אולם כאשר גדל חישוב ישיר נהיה לא מעשי מהר מאוד.
עבור נקודה הנמצאת ברכיב היפרבולי ממחזור לקבוצת פאטו של המערכת הנתונה יש אינסוף רכיבי קשירות.
הנקודות של המסלול המחזורי נמצאים ב- רכיבים שונים של קבוצת פאטו.
הסגורים של רכיבים אלה נוגעים בנקודה אחת.
ניתן להגדיר סדר ציקלי על רכיבים אלה לפי הסדר שבו הם נוגעים זה בזה (נגד כיוון השעון).
סדר זה נותן סדר ציקלי על נקודות המסלול המחזורי.
ניתן להראות שהפונקציה מבצעת הזזה בקבוע של נקודות המסלול המחזורי לפי הסדר הציקלי הנ"ל.
מכאן שאנו מקבלים שבר מצומצם .
מספר אינו תלוי בנקודה ברכיב ההיפרבולי ובכך מהווה אינבריאנט של הרכיב ההיפרבולי.
ניתן למיין ולתאר במפורש את כל הרכיבים המשיקים לקרדאוידה הראשית.
רכיבים אלה נקראים רכיבים היפרבוליים ראשיים.
לכל מספר רציונלי בקטע קיים ויחיד רכיב היפרבולי ראשי שהאינבריאנט הרציונלי שהוגדר מעלה עבורו הוא .
רכיב זה משיק לקרדיאוד הראשי בנקודה
בסמוך לכל רכיב היפרבולי ראשי, ניתן לזהות חלק של קבוצת מנדלברוט הנראה כמעין קו (מאוד לא חלק ומכיל לאורכו רכיבים נוספים) שמתפצל למספר קווים הנראים גם הם כך.
חלקים אלה של קבוצת מנדלברוט נקראים לעיתים "אנטנות".
ניתן להראות שהמספר הכולל של האנטנות בהתפצלות הראשונה בסמוך לרכיב הפרבולי ראשי שווה למחזור של רכיב זה.
את קבוצת מנדלברוט מתארים במישור המרוכב שבו הצירים מייצגים את החלק הממשי והמדומה של כל מספר.
הנקודות השייכות לקבוצה (כלומר, הערכים של c שעבורם הסדרה חסומה) נצבעות בשחור, וכל נקודה אחרת מקבלת צבע התלוי במספר האיברים בסדרה שערכם המוחלט קטן ממספר מסוים – 2 בדרך כלל.
בהדגמה שלהלן מתבצע שינוי קנה המידה.
כל תמונה היא הגדלה של אזור מסוים בתמונה הקודמת.
ההגדלה הכוללת מהתמונה הראשונה לאחרונה מגיעה עד כדי 60 מיליארד.
יש אנשים שנהנים למצוא צורות גיאומטריות מעניינות בקבוצת מנדלברוט.
להלן דוגמאות לאזורים יפים בקבוצת מנדלברוט:
את קבוצת מנדלברוט ניתן להכליל באופן הבא: במקום להביט בפונקציה ולהציב בה ערכים, מביטים בפונקציה הכללית , עבור ממשי כלשהו.
כאשר מספר שלם, המשפט אודות הקשר בין הגדרה זו להגדרה בעזרת קבוצת ז'וליה נשאר תקף.
כאשר משתנה, ניתן לשרטט את הקבוצה ולקבל תמונה שונה בכל פעם.
כך למשל, כאשר נמצא בין 0 ל-5 (כמו בתמונה המצורפת), ניתן לראות את קבוצת מנדלברוט "נולדת" מכלום ומתפתחת.
קירוב לפאי בעזרת קבוצת מנדלברוט
שימוש נוסף של קבוצת מנדלברוט הוא האפשרות לקרב את פאי בעזרת מונחים וכלים מנושא זה.
כידוע, המספר הוא המספר הממשי הגדול ביותר בקבוצת מנדלברוט; עוד ידוע כי כל פעם שהסדרה חסומה, אז היא קטנה מ-2 בהכרח.
כעת, לכל מספר ממשי , מסמנים ב- את מספר הפעמים שיש לבצע את האיטרציה עד שעוברים את 2, כלומר המספר הראשון כך ש-.
נקודות נוספות בקבוצת מנדלברוט אשר מאפשרות לקרב את פאי כוללות נקודות הנמצאות על התפר בין הצורות של הקבוצה.
עבור נקודות כאלו, המסלול אשר בעזרתו שואפים אל הנקודה משתנה ולרוב איננו כולל מספרים ממשיים.
הסבר אינטואיטיבי אודות הקשר בין קבוצת מנדלברוט לפאי
עבור הפונקציה הממשית , הישר משיק לפונקציה; לכן, בעת הפעלת התהליך של סדרת מנדלברוט, נוצרת מעין פונקציית מדרגה תחומה בין הפרבולה לבין הישר, אשר שואפת בגובהה אל אך לא מגיעה.
לעומת זאת, בפונקציה , הישר לא משיק לפרבולה, ולכן נוצרת ביניהם פונקציית מדרגה.
במובן מסוים, פאי הוא ה"זמן" שלוקח לאותה פונקציית מדרגה לעבור את .
הסבר נוסף כלהלן: כאמור לעיל, הפונקציה הממשית עוברת את .
צורת הגרף סביב ערך זה (בטווח) מתקרבת לצורה של פונקציית הטנגנס ככל שאפסילון קטן יותר.
הקשר של פונקציה זו לפאי מעולם הטריגונומטריה ברור.
קבוצת מוסקבה (ברומנית: facțiunea moscovită) היה כינוי מקובל ברומניה לסיעת פעילים קומוניסטים רומנים שהיו במאבק על השליטה במפלגה עם קבוצת בית הסוהר (הסיעה המתחרה, שחבריה היו כלואים ברומניה).
שם הסיעה "המוסקבאית" נבע מכך שחלק גדול מחבריה שהו בברית המועצות בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בראש קבוצת מוסקבה עמדו אנה פאוקר, ואסילה לוקה ותאוהרי ג'אורג'סקו.
מבין השלושה, ג'אורג'סקו לא שהה בברית המועצות בזמן המלחמה, אלא היה כלוא ברומניה.
קבוצת מוסקבה הפסידה במאבקה וחבריה הודחו מתפקידי המפתח בהם החזיקו, נחקרו ואף נכלאו לתקופות שונות.
גם בקבוצת מוסקבה, כמו גם בקבוצת בית הסוהר, הייתה נציגות גבוהה לקומוניסטים יהודים.
בכדורגל, קבוצת מילואים (מאנגלית: Reserve team) היא קבוצה-בת של קבוצה אחרת המשמשת לקידום שחקנים צעירים אל קבוצת האם הבוגרת.
שתי הקבוצות שייכות לאותו מועדון כדורגל.
קבוצת מילואים מורכבת בדרך כלל משילוב של שחקנים צעירים ושחקנים של הקבוצה הבכירה שלא זוכים לדקות משחק.
בשונה מקבוצות נוער, בקבוצת מילואים אין הגבלת גיל לשחקנים והיא אינה משחקת בליגה לגילאים מסוימים.
המונח קבוצת מילואים נמצא בשימוש לתיאור קבוצות כאלו באנגליה ובארצות הברית.
בגרמניה ובאוסטריה מתווספת המילה "חובבים" (Amateur) או II לשם הקבוצה, ואילו בספרד נהוג להצמיד את האות ב' (B בספרדית) לשמה של קבוצת המילואים (ברצלונה אתלטיק, לדוגמה).
באנגליה קבוצות המילואים משחקות בליגות נפרדות המיועדות לקבוצות מילואים.
הליגה הבכירה היא פרמייר ליג המילואים ובה משחקות קבוצות המילואים של המועדונים מהפרמייר ליג.
בספרד, לעומת זאת, קבוצות המילואים משחקות באותו מערך ליגות כמו קבוצות האם שלהן.
אף על פי כן, קבוצת מילואים לא יכולה לשחק באותה ליגה שבה משחקת קבוצת האם שלה ולכן קבוצות מילואים לא יכולות להעפיל לליגה הבכירה, או לסירוגין כאשר קבוצת האם יורדת לליגה בה משחקת קבוצת המילואים, קבוצת המילואים תרד ליגה באופן אוטומטי.
כמו כן, כיום קבוצות מילואים לא מורשות להשתתף בגביע המלך הספרדי.
בישראל הוקמה ליגת מילואים בראשית שנות ה-2000, אולם היא בוטלה כעבור זמן קצר.
החל מעונת 2020/21 הוחלט להקים מחדש אפשרות להפעיל קבוצות בת בישראל, כל עוד הן לא באותה הליגה.
לעיתים קבוצת המילואים הצעירה מסומנת בסוף שמה באות ב', האות B בלועזית, או בספרה II (הספרה 2 בספרות רומיות), על-מנת להבדילה מקבוצת האם הבוגרת.
קבוצת נובמבר הייתה קבוצה גרמנית שהורכבה מאמנים וארכיטקטים מהזרם האקספרסיוניסטי.
הקבוצה הוקמה ב-3 בדצמבר 1918. שמה נבע מהחודש בו התקיימה מהפכת ויימאר בה נוסדה רפובליקת ויימאר.
הקבוצה הונהגה על ידי מקס פכשטיין וקיסר קליין.
המכנה המשותף המרכזי היה לא ביצירותיהם או אומנותם כמו בערכיהם המשותפים ובעמדתם הפוליטית.
"קבוצת נובמבר" פעלה להגברת האמירה הפוליטית ביצירות אומנות אצל אומנים פרטיים, ארגוני אומנות ובתי ספר לאומנות.
בנוסף ניסו לקדם חוקים הנוגעים לאומנות.
בשנת 1918 התמזגה הקבוצה עם מועצת הפועלים של האומנות- הידועים גם בשמם "The Art Soviet"
קבוצת מפרש היא קבוצה שיתופית עצמאית בחיפה.
חברי הקבוצה המנהלים אורח חיים שיתופי-סוציאליסטי, חברים במעגל הקבוצות והקהילות השיתופיות.
הקבוצה נוסדה בשכונת קריית שלום שבדרום תל אביב ביולי 2006, וחבריה מתגוררים כיום בשכונת קריית שפרינצק בחיפה.
הקבוצה נוסדה ב-11 ביולי 2006 לאחר שחברים מגרעיני הנח"ל "נינוח" של תנועת הצופים ו"הבונים" של ארגון בינ"ה החליטו לאחד כוחות בקבוצה שיתופית אחת.
בהמשך הצטרפו עוד מספר חברים, בוגרי גרעיני נח"ל נוספים, ואחרים.
עם הקמת הקבוצה החליטו חבריה להתיישב בשכונת קריית שלום שבתל אביב, שבקרבתה הם שירתו במהלך פרק המשימה הצבאי, ובמהלך השנה הראשונה לקיום הקבוצה, הם התקבצו בשכונה והפכו לקבוצה השיתופית העצמאית היחידה בתל אביב.
ב-1 בספטמבר 2007 חברי קבוצת מפרש הנהיגו את הקופה המשותפת.
ב-2014 החליטו חברי הקבוצה על מעבר עתידי משותף לחיפה ומיסוד הקבוצה כקיבוץ עירוני.
לשם כך, הם רכשו בדצמבר 2016 מגרש עליו בנו את מגורי הקבע שלהם.
עד לבניית הבניין הקיבוצי, חברי הקבוצה התגוררו בדירות שכורות בשכונת קריית שפרינצק בחיפה.
חברי הקבוצה מנהלים אורח חיים שיתופי-סוציאליסטי במסגרת קבוצה אינטימית, שבא לידי ביטוי, בין היתר, במפגש שבועי המכונה "יום קבוצה" ומוקדש ללימוד משותף, התמודדות על יחסים וקבלת החלטות, בארוחות משותפות, בקבלות שבת ובסמינרים של סופי שבוע המכונים "מפרשית".
בנוסף, חלק מחברי הקבוצה מתנהלים בשיתוף כלכלי מלא – כל אחד נותן על פי יכולתו ומקבל על פי צרכיו – וזאת מתוך תפיסת עולם שוויונית.
חברי מפרש עובדים במגוון תחומים: חינוך, מחקר, היי-טק, ניהול, טיפול ועוד.
ההתנהלות היום-יומית מבוססת על רעיון הקבוצה האינטימית במסגרתו חברי הקבוצה מתמודדים על היחסים הבין-אישיים במטרה לכלכל את צעדיהם מתוך שיחה, סולידריות ואהבה ולא באמצעות עמידה בסעיפי תקנון.
חברי הקבוצה רואים חשיבות בפעילות חברתית משמעותית במרחבים שונים בחברה הישראלית ופעילים בארגון העובדים כוח לעובדים, בחוג הפוליטי-רעיוני יסו"ד, במפלגות מרצ ומפלגת העבודה ובמעגל הקבוצות.
בנוסף, חברי הקבוצה מובילים פעילות חברתית במסגרת מקומות העבודה שלהם: בחטיבת בני המושבים, בבינ"ה, בתנועת המורים, בעמותת קהילה ועוד.
מפרש היא אחת הקבוצות החברות במעגל הקבוצות.
קבוצת סלה (איטלקית Gruppo del Sella; גרופו דל סלה) היא גוש הרים סלעי, שהם חלק מהרי הדולומיטים בצפון איטליה.
הפסגה הגבוהה ביותר בקבוצה היא פסגת Piz Boè שגובהה 3,151 מטר.
הפסגה הגבוהה ביותר אליה ניתן להגיע עם רכבל היא סאס פורדוי (2,950 מטר).
פסגות נוספות הן צ'ימה פישדו (Cima Pisciadù, 2,985 מטרים), בואסקופל (Boèseekofel, 2,910 מטר), וסלטירמה (Sellatürme 2,696 מטר).
קבוצת סלה מהווה גבול טבעי בין נפות דרום טירול, טרנטו ובלונו.
הכביש המקיף את קבוצת סלה (בחלקו SS48) עובר בארבעה מעברי ההרים: קאמפולונגו, פורדוי, סלה, וגארדנה.
בחורף מקיפים את רכס סלה מסלולי הסקי של טבעת סלה רונדה, הכוללת מסלולי סקי ומעליות סקי שאורכם 40 ק"מ, וניתן להקיפו בשני הכיוונים.
בכל שנה נערך מרתון סקי סביב קבוצת סלה.
קבוצת מיקאל היא חברה ישראלית בתחום ביטחוני, אשר פועלת על ידי חברות בנות שלה.
סולתם מערכות – תחום ארטילריה
סיימר – תחום הרכב הקרבי המשוריין
ITL אופטרוניקס – מערכות אופטיות צבאיות
קבוצת מיקאל נוסדה בשנת 1993 על ידי אברהם (מיקו) גילת, שהיה סמנכ"ל השיווק של התעשייה הצבאית, ואיש העסקים רוני נפתלי, בעל השליטה בחברות ביג מרכזי קניות ומי עדן.
בשנת 1998, רכשו מכור תעשיות את חברת סולתם מערכות.
ובשנת 2002 את חברת "טכנולוגיות בינלאומיות (לייזרים) בע"מ ("International Technologies Lasers" – ITL).
חברת ITL, נוסדה בשנת 1973 על ידי היזם עוזי שרון.
במהלך השנים הצטרפו כמשקיעים בחברה גם יוסי ורדי, יורם אלמוגי, בנק הפועלים וכלל תעשיות, שנותרה בסופו של דבר בעלת השליטה בחברה, ב-1993 הונפקה את החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה עוסקת בפיתוח של מוצרים אלקטרוניים ואופטיים, בעיקר לראיית לילה, בדגש על מוצרים המיועדים ללוחמת חי"ר מתקדמת, כוחות מיוחדים ולוחמה בטרור.
ביוני 2009 רכשה חברת אלביט מערכות 19% ממניות מיקאל תמורת 18 מיליון דולר.
בשלב הראשון של העסקה העניקה אלביט למיקאל הלוואה בסך של 18 מיליון דולר.
לאחר קבלת אישור הממונה על ההגבלים העסקיים, הומרה ההלוואה להשקעה ומיקאל הקצתה לאלביט כ-19% ממניותיה והעניקה לאלביט את האופציה לרכוש בשנת 2011 את יתרת מניות מיקאל מבעלי המניות האחרים.
ב-2 בספטמבר 2010 רכשה אלביט מערכות את מיקאל תמורת 90 מיליון דולר.
המתווה המדויק של העסקה שונה, כך שאלביט מערכות לא רכשה את החברה עצמה, אלא את שלוש החזקותיה העיקריות: סולתם מערכות, הפעילה בתחום הארטילריה, סיימאר, הפעילה בתחום הרק"מ (רכב קרבי משוריין), ו-85% ממניותיה של ITL, המפתחת ומייצרת מערכות בתחום האלקטרו-אופטיקה הצבאית.
קבוצת "מנורה" הייתה המסגרת הארגונית הראשונה של תנועת בית"ר בארץ ישראל, אליה הצטרפו ראשוני העולים מבית"ר לטביה.
העולים הראשונים מבני תנועת בית"ר שהגיעו אל ארץ ישראל הגיעו כבודדים.
הגרעין הראשון (שכונה גם "העלייה הראשונה") היה של שלושה חברים: גרשון שץ, צבי בן-יעקב ודוד (דולקה) ראפאפורט שהגיעו לארץ בסוף שנת 1925. בהמשך הצטרפו אל הקבוצה גם צבי אביעזר, דוב הרלב והלל צור.
באותה תקופה שרר בארץ משבר כלכלי חמור, שהוחרף בשל התחרות הקשה מצד הפועלים הערבים.
על מנת לשפר את סיכויי מציאת העבודה של העולים, הוקמה מסגרת ארגונית שקיבלה את השם קבוצת מנורה.
הקבוצה קראה לעצמה קבוצת מנורה משום שהשם הראשון בו בחרו, קבוצת טרומפלדור היה כבר תפוס על ידי קבוצה קטנה של בני החלוץ פולין שפעלה באזור פתח תקווה.
הקבוצה של החלוץ התמזגה בסופו של דבר לתוך קבוצת מנורה, אך השם הפנימי הישן נשתמר.
קבוצת מנורה החלה את פעילותה בחודש יולי 1926 באזור פתח תקווה בהנהגתו של גרשון שץ.
הקבוצה קיבלה שטח ואוהלים מן המרכז החקלאי.
הקבוצה סרבה לקבל תמיכה כלכלית מהמוסדות בארץ או מהבית, ובחרה במשטר צנע קשוח, כאשר רק עובד שיצא ליום עבודה קיבל תוספת מזון.
כדי להרגיע את משפחותיהם שנשארו בחו"ל, הצטלמו אנשי הקבוצה עם פרות ממשק בפתח תקווה, ואת התמונות שלחו הביתה כאילו הכל בסדר, והם חיים במשק מסודר.
ביוני 1927 עברה אל בנימינה לעבודה בייבוש ביצות כבארה מאחר שרוב העובדים סירבו להגיע לאזור בשל מחלת המלריה.
באותה תקופה קיבלה הקבוצה את הכינוי "קבוצת הבוידעם" כיוון שגרו בעליית גג של רפת בבנימינה, שחציה היה מלא בחציר וחציה פונה למגורים.
מאחר שלא היו בקבוצה בחורות, לא היה מי שיבשל להם, והם נאלצו לאכול במסעדת הפועלים המקומית.
לבסוף הצטרפה אליהם בחורה מנוער בית אלפא, והיא יסדה את המטבח העצמאי.
כשהגיעו בחורות בית"ריות נוספות, שכרה הקבוצה צריף והחלה חיי קבוצה סדירים.
בהמשך לקחה קבוצת מנורה חלק בהקמת המושב רמת טיומקין שלימים התמזג לתוך העיר נתניה.
"משקוף" היה שמה של קבוצה אמנותית שנוסדה בישראל בשנת 1968. רוב חבריה היו קשורים למחלקות לאמנות ולעיצוב ב"בצלאל" כמורים או כתלמידים כגון דוד בן-שאול, צבי טולקובסקי, איוון שוובל, מיכאל גיטלין, שאול שץ ואחרים.
בנוסף לאמנים אלו היו חברים בקבוצה גם אנשים כמוזיקאי יוסי מר חיים, המשוררים יהודה עמיחי, דניס סילק ועוד.
חברי הקבוצה התנסו באמנות אוונגרדית לתקופה, כדוגמת הפופ ארט ובשילוב בין אמנויות שונות.
קבוצת מתיל היא אלקיל שנגזר ממתאן, המכילה אטום פחמן ושלושה אטומי מימן.
הקיצור של קבוצת מתיל הוא Me.
קבוצות פחמימנים כאלו נפוצות בקרב תרכובות אורגניות.
קבוצת המתיל יכולה להימצא כאניון, קטיון או כרדיקל.
לאניון שמונה אלקטרוני ערכיות, לרדיקל שבעה, ולקטיון שישה.
קטיון מתיל (CH3+) הוא יון חיובי של מתיל הקיים במצב צבירה גזי אך לא נצפה באחר.
תרכובות מסוימות נחשבות כמקור של CH3+.
לדוגמה, פרוטונציה של מתנול נותנת מגיב אלקטרופילי חזק:
אניון מתיל (CH3-) קיים רק במקרים מיוחדים.
לפעמים מתייחסים למתיל ליתיום או לתרכובות גריניאר דומות כמקורות לCH3- אך זהו תאורטי בלבד.
מגיבים כאלו נוצרים בדרך כלל ממתיל הלידים:
כאשר M היא מתכת אלקלית.
מתיל רדיקל (CH3) קיים כגז דליל, אך בריכוז גבוה יותר הוא עובר דימריזציה לאתאן.
קבוצת נגב (ידועה גם בשם "נגב קרמיקה") היא רשת ישראלית לעיצוב הבית בבעלות קרן ויולה ויריב לרנר, העוסקת ביבוא ומכירה של אריחי גרניט פורצלן ובמכירת כלים סניטריים וברזים.
יו"ר הרשת הוא יריב לרנר.
בקבוצת נגב מועסקים מעל 400 עובדים, בסניפים ברחבי הארץ מחיפה ועד אילת וכן במרכז הלוגיסטי ובמשרדי ההנהלה של החברה בראשון לציון.
נגב קרמיקה הוקמה בשנת 1969 על ידי משפחת פקר (בעלי פקר פלדה) כמפעל לייצור אריחי קרמיקה בעיר ירוחם.
בשנת 1987 הפכה נגב קרמיקה לחברה ציבורית.
בשנת 1990 נכנסה החברה לשוק הקמעונאות כשפתחה ברמת גן חנות ראשונה הפונה ללקוחות פרטיים.
החברה זכתה בפרס קפלן לתעשייה על התייעלות והעלאת פריון העבודה.
בשנת 1993 נכנסה חברת אפריקה ישראל כשותפה בקבוצת פקר פלדה, ובשנת 2006 רכשה את חלקה של משפחת פקר בקבוצה, ובכך הפכה לבעלת השליטה בנגב קרמיקה.
בשנת 2012 השלימה אפריקה ישראל את רכישת השליטה בנגב קרמיקה, לאחר שקנתה את המניות של חברות הביטוח מנורה והראל ומניות של מחזיקים פרטיים, ובכך הביאה למחיקת החברה מהבורסה ולהפסקת היותה חברה מדווחת.
בשנת 2000, בעקבות שינויים בשוק, הוחלט להסב את המפעל מייצור אריחי קרמיקה לייצור אריחי גרניט פורצלן.
בשנת 2010 רכשה נגב מספר רשתות קמעונאיות והפכה ל"קבוצת נגב".
בין הרשתות שנרכשו: רשת ויה ארקדיה, סופר קרמיק, אלגל וכן אורגל, יבואנית מוצרי חברת Grohe הגרמנית.
מותג NOVO של החברה הושק בשנת 2000 והיה מיוצר במפעל נגב בירוחם, ובתוכו אריחי ריצוף, חיפוי קירות, כיורים ואמבטיות.
כיום, מותג הבית נובו מיוצר באירופה.
בין השנים 2011–2014 ביצעה החברה עבירות רישום כוזב במסמכי תאגיד ועבירות דיווח לפי חוק ניירות ערך.
החברה פיטרה את האחראים לכך ושכרה בודקים חיצוניים לחקירת האירועים.
במרץ 2015 פוטר המנכ"ל אבי מוטולה, לאחר חוסר שביעות רצון של החברה ושל המנכ"ל.
בהמשך פוטרו שלושה בכירים נוספים בחברה.
בשנת 2013 החלה החברה בהקמת מפעל חדש בירוחם שיעשה שימוש בטכנולוגיות ייצור מתקדמות.
ביוני 2015 עובדי המפעל התאגדו תחת ההסתדרות וביולי 2016 נחתם הסכם קיבוצי.
באפריל 2017, קרן ויולה וקבוצת משקיעים בהובלת איש העסקים יריב לרנר חתמו על הסכם לרכישת נגב.
באוקטובר 2017 הודיעה הקבוצה על סגירת המפעל בירוחם ופיטורי עובדיו, ההסתדרות ביקשה צו מניעה נגד הפיטורין.
נגב קרמיקה נמנית ברשימת החברים המייסדים של "המועצה הישראלית לבנייה ירוקה".
בתוך כך, השקיעה החברה בהפיכת מפעל ייצור הקרמיקה שלה בירוחם למפעל ירוק, שלא עושה שימוש בחומרים רעילים וממחזר כ-95% מחומרי הגלם שלו ומתוצרי הלוואי של תהליכי הייצור.
בינואר 2014 העניק מכון התקנים הישראלי היתר לסמן את מוצרי Novo בתו ירוק, המעיד על ייצור אקולוגי.
כמו כן, ב-2011 החלה החברה לייצר אריחים מסדרת נובו, שייצורם חוסך באנרגיה ובחומרי גלם.
המפעל החדש של נגב קרמיקה בירוחם תוכנן ונבנה כך שיוכל לפעול כולו על גז טבעי (במקום גז בישול), מה שאמור לחסוך כ-50% מהוצאות המפעל על אנרגיה וכן למזער את הנזק לסביבה.
כיום נגב קרמיקה אינה עוסקת ביצור אלא ביבוא ומסחר.
החברה חתמה על מספר עסקאות לאספקת אריחים לחיפוי וריצוף במוסדות שונים בחו"ל, ובהם:
רשת חנויות הנוחות TEXACO הפועלת בהולנד ובבלגיה.
מתחם בית החולים החדש במאלבו בירת גינאה הכולל בית מלון ומגורי עובדים.
אספקת גרניט פורצלן ושיש טבעי לפרויקט היוקרה "אולימפיק רזידנס" בלימסול, קפריסין
אספקת אריחים ואביזרים משלימים לבניית מתחם וילות יוקרתי באנגולה.
שווי העסקה 2 מיליון ש"ח.
אריחי הפורצלן של נגב קרמיקה שולבו בקניון אפריקה ישראל במוסקבה, באצטדיון הלאומי של רומניה, ברשת מלונות ראדיסון ועוד.
במאי 2012 הודיעה החברה כי חתמה עם ענקית הפצת האריחים הקנדית "אולימפייה טייל" על הסכם להפצת אריחי NOVO של נגב בצפון אמריקה.
במסגרת ההסכם צפויה נגב לייצר עבור אולימפיה מיליוני אריחים במשך חמש שנים.
קבוצת מרק (Merck Group) היא חברת ענק גרמנית, המייצרת תרופות, כימיקלים וגבישים נוזליים.
מטה החברה נמצא בדרמשטאדט, גרמניה, ועובדים בה מעל 50,000 עובדים ב-70 מדינות, בכללן ישראל.
החברה רשומה בבורסת ה-DAX בגרמניה.
מרק נוסדה בשנת 1668, והיא מחברות הענק הוותיקות בעולם, וכן אחת מחברות התרופות הגדולות בעולם.
חברת התרופות האמריקנית מרק נוסדה ב-1891 כחברת-בת של קבוצת מרק, אך התפצלה ממנה והפכה לעצמאית ב-1917. כיום אין קשר בין החברות, והן אף מתחרות זו בזו בתחום התרופות.
לחברה 6 מרכזים בישראל בירושלים, ראש העין, הרצליה, רחובות, יבנה וקריית גת.
היא החלה את פעילותה בשנת 1970. אתריה בישראל עוסקים ב-3 תחומי פעילות: בריאות, מדעי החיים ואלקטרוניקה.
חברת "אינטר-לאב" מיבנה, היא מרכז המחקר והפיתוח בישראל בתחום הביופארמה.
ב-2011 פורסם כי החברה עומדת להקים בישראל חממת ביומד, ו"מרק-סרונו", חטיבת הביוטק של מרק, תשקיע במיזם כ-10 מיליון אירו למשך שבע שנים.
ב-2015 רכשה את חברת קיולייט ננוטק (Qlight Nanotech) הירושלמית, אשר מפתחת טכנולוגיה למסכי סמארטפון, והפכה אותה למרכז הפיתוח בתחום החומרים בישראל.
ב-2014 רכשה את סיגמא-אולדריץ' האמריקנית ב-17 מיליארד דולר, ועובדיה ברחובות הפכו לעובדי קבוצת מרק.
מקורם של כמה ממוצרי הדגל של החברה הוא בישראל, ובהם התרופות רביף וארביטוקס, שתיהן פרי מחקרים של מכון ויצמן למדע.
קבוצת סלה-מנקה היא קבוצת יוצרים עצמאית הפועלת בירושלים משנת 2000, ויוצרת במגוון רב של תחומים כגון המיצג, הווידאו, השירה והאמנות הציבורית.
הקבוצה מורכבת מזוג אמנים, לאה מאואס ודיאגו רוטמן.
הקבוצה פועלת בשיתוף אמנים רבים, אוצרים ומוסדות תרבות בישראל ומחוצה לה.
לאורך השנים השתתפו בפרויקטים השונים שלה יותר מ-500 אמנים, אוצרים, קולנוענים, משוררים, אדריכלים ויוצרים מתחומים אחרים.
לאה מאואס נולדה בבואנוס איירס ב-1974, גדלה במשפחת מסורתית שעסקה במסחר.
למדה בבית ספר יהודי בבואנוס איירס, נהגה לבקר בבית הכנסת של הקהילה הסורית, והייתה חברה בתנועת הנוער הדתית הנוער הציוני.
בבגרותה למדה פסיכולוגיה ותקשורת בבואנוס איירס והשתתפה בחוג תיאטרון.
מאואס עלתה לארץ ב-1995 והתקבלה לסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב.
במעונות הסטודנטים הכירה את דיאגו רוטמן, יליד 1972, אף הוא מבואנוס איירס, גם הוא בן למשפחת סוחרים.
רוטמן למד בבית ספר יהודי ובתיכון אורט.
אביו היה שחקן חובב, דבר שקרב אותו לעולם התיאטרון.
בבואנוס איירס למד תיאטרון וקולנוע, ועלה לישראל ב-1995. בהפסקה שעשה מלימודי תיאטרון נסע לאירופה שם נחשף ליידיש ולפולקלור יהודי.
עם שובו ארצה חזר ללימודים, עבר לגור בירושלים וכתב את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטה העברית בנושא "פרפורמנס כביקורת תרבות: על התיאטרון של דז'שיגאן ושומאכר (1927-1980)".
רוטמן עבד במרכז התרבות "בית ארגנטינה", הקים במקום ספרייה ועבד כספרן, ובמקביל החל לעשות תערוכות ואירועי אמנות.
פירוש השם סלה-מנקה מספרדית הוא ללא אולם (סלה = אולם, מנקה = חסר).
השם ניתן לסדרת פעולות שעשו בתחילת דרכם ב"בית ארגנטינה" ועם הזמן הפך לשם שלהם בתור קבוצה.
היצירה הראשונה שלהם עלתה בזירה הבין תחומית בשנת 2000 - מחזה בשם "הרהוריה של מלכה בגלות".
העבודה הבאה שלהם, "כפר פוטיומקין" שאף היא עלתה בזירה הבינתחומית, חרגה מתחום התיאטרון.
"כפר פוטיומקין" היה פסטיבל בזעיר אנפין, שכלל עבודות פרפורמנס, אמנות פלסטית ווידאו ובסופו הוקרן הסרט "אוניית הקרב פוטיומקין" של סרגיי אייזנשטיין.
לזוג נולדו שני ילדים, שלוקחים חלק בעבודה האמנותית של הזוג.
עבודתם האומנותית של סלה-מנקה מתמקדת בפואטיקה של תרגום (תרבותי וחברתי) דרך הקשרים טקסטואליים, אורבניים, וסביבתיים.
הם עוסקים בנושאים פוליטיים וחברתיים תוך שימת דגש על המתח בין האסתטיקה של אמנות גבוהה לאמנות נמוכה פעילות הקבוצה מתאפיינת ביצירה עצמאית, ביקורתית, שמתייחסת לסביבתה ומנהלת דיאלוג ואפילו פולמוס בניסיון לפתח בחברה ובשדה שבהם היא פועלת שיח ביקורתי ומחויב.
סמדר שפי טוענת כי הם מהיוצרים המעניינים ביותר הפועלים כיום בישראל.
קבוצת סלה-מנקה הציגו בין היתר במוזיאון טייט מודרן בלונדון, Eyebeam בניו יורק, טירת אוּיזדובסקי בוורשה, בלאקבוקס בבלפסט, PFA בברקלי, מוזיאון ישראל, המרכז לאמנות עכשווית בתל אביב, המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון ועוד.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הצליחו מאואס ורוטמן להקים סביבם קהילה של עשרות אמנים ולארגן אירועים פסטיבליים של אמנות עכשווית.
באירועים, שכונו "הערה", הציגו אמנים עבודות פרפורמנס ואמנות פלסטית ומשכו קהל שמנה כמה אלפים.
אלה היו אירועים אמנותיים ללא תלות בממסד, שהתייחסו לתופעות שונות מזווית ביקורתית.
שני אספקטים אפיינו את הקו האוצרותי של אירועי "הערה": העיסוק בקשר שבין אמנות לבין המרחב והזמן הספציפיים בהם האירוע מתקיים, לצד קיומו של האירוע לערב אחד בלבד.
האירועים התקיימו באתרים בעלי משמעות היסטורית או חברתית כאשר כל אירוע היה מלווה בהוצאת גיליון חדש במגזין "הערת שוליים".
אירועי "הערה" התחילו כמעין ניסוי, המודל הכלכלי היה לארגן אירוע ולמכור בו את גליונות המגזין כדי לכסות את ההוצאות.
עם האמנים ששיתפו פעולה באירועים נמנים אלי פטל, רונה יפמן, מאיר טאטי, רפרם חדד, גוסטבו סגורסקי, שחר מרקוס, הדס עפרת, נבט יצחק, דוד בהר פרחיה ועוד, שהיו אז בראשית דרכם.
רובם לא הכירו זה את זה, כך שההצעה לשתף פעולה ליצירת אירוע אמנותי במרחב הציבורי קסמה לרבים מהם.
אירועי "הערה" פעלו מחוץ לחללים הקונבנציונליים של השדה האמנותי וללא שיתוף פעולה או מימון של המדינה ובכך הצליחו לשמר את אופיים המחתרתי.
עבודות האמנות באירועים היו מתואמות חלל (site specific) וביקשו להגיב בדרכם לסביבתם, הלא היא ירושלים השסועה ומוכת היגון של עידן הפיגועים.
"הערה 2" למשל, התקיים בחצר סיידוף ב-6 באפריל 2002. כמה שעות לפני תחילת האירוע התפוצצה מחבלת מתאבדת כ-150 מ' מהחצר.
מאואס ורוטמן כינסו את כל האמנים המשתתפים והעלו את השאלה, האם להמשיך באירוע כמתוכנן למרות הפיגוע?
כולם עמדו על כך שהאירוע יעשה רק בלי ההיבט המוזיקלי, וכך בהחלטה משותפת האירוע התקיים כמתוכנן.
עם השנים אירועי "הערה" גדלו והצליחו ליצור חיבורים מרתקים בין אמנים שפעלו במדיומים שונים – אמנות חזותית, תיאטרון, שירה, וידאו וסאונד.
בהתחלה היו מגיעים מאות משתתפים לאירועים השונים, אבל הם גדלו בהתמדה, אירוע "הערה 10", למשל, התקיים במוזיאון המדע ומשך למעלה מ-2,000 משתתפים.
האירוע האחרון "הערה 12", התקיים בבית הנסן בשנת 2014 כמעין אירוע מסכם לפעילות הענפה של "הערת שוליים" ולווה בהוצאת הספר "הערה" בעריכתם של רונן אידלמן וקבוצת סלה-מנקה.
בספר מופיעים מאמרים מתוך הגיליונות של "הערת שוליים" לצד מאמרים שכתבו אמנים וחוקרים ישראליים במיוחד לקראת פרסומו, וכן יצירות אמנות שהיו חלק מהעשייה האמנותית של "הערה".
בספר מאמרים מאת: ענת דנציגר, פיל וגליה קולקטיב, איתמר ב"ז, ג'ק פאבר, גדעון עפרת, דליה מרקוביץ, הדס עפרת, מושון זר אביב, אלברט סויסה, רונן אידלמן, אפי ואמיר ועוד.
קבוצת סלה-מנקה הוזמנה להציג אירועי אמנות על פי המודל שפיתחו גם מחוץ לישראל, למשל בפסטיבל לאמנות וטכנולוגיה "טרנסמדיאלה" בברלין ב–2005, בליברפול שנה לאחר מכן ובמקומות אחרים.
מַעמוּתָה - מרכז לאמנות ומדיה
פרויקט מַעמוּתָה הוא מרכז לעשייה, מפגש, מחקר ותצוגה.
מ-2009 עד 2012 פעל המרכז "בבית על שם דניאלה פסל" בעין כרם, ומשנת 2013 עבר המרכז לבית הנסן.
מרכז מעמותה הוקם על מנת ליצור מסגרת עבודה לאמנים מתחומים שונים, אוצרים, אדריכלים, מעצבים וחוקרים המעוניינים ליצור ברוח של שיתוף פעולה וידע, דיאלוג אינטנסיבי והתחדשות טכנולוגית.
הפרויקט מורכב מחללי עבודה, מעבדות (וידאו, סאונד, אלקטרוניקה) ובית מלאכה המיועדים לקידום פרויקטים בתחום האמנות.
כמו גם ליווי, תמיכה יוזמה והפקה של פרויקטים רבים.
המרכז מציע סיורים, סדנאות, תוכנית רזידנסי כמו גם פועל כהוצאה לאור.
ייחודו של הפרויקט ביצירה של תנאים לפיתוח של קהילת אמנים פעילה המאפשרת פיתוח אישי לצד יצירה קולקטיבית אשר מחוברת לזמן, למקום ולסביבה בה היא נוצרת ואשר מבקשת גם להשפיע עליה.
פרויקטים בולטים שנוצרו תחת כנפיה של מעמותה: מקהלת גיא בן הינום, סוכת נצח, פרדייז, אמנות בצומת: תחרות לאמנות וידאו וקולנוע ניסיוני בשיתוף פסטיבל ירושלים, חיה בסרט, המוזיאון של העכשווי, הדיבוק 1937–2017 סרט פרפורמנס ועוד.
יריית הפתיחה של הפרויקט רחב ההיקף "המוזיאון של העכשווי" התרחשה ב-2012 וסיכמה שלוש שנות פעילות במרכז "מעמותה ע"ש דניאלה פסל" בעין כרם, שרוטמן ומאואס שימשו כמנהליו.
"המוזיאון של העכשווי" הוא פרויקט המשכי שהתחיל בעין כרם ב-2010 ובתערוכה הראשונה הוצגו עבודות שהתייחסו לתולדות הכפר עין כרם, לערכו ועתידו של הנוף הפסטורלי, בבניין עצמו, ובהיסטוריה שלו.
הבניין של דניאלה פסל היה שייך להיסטוריון פלסטיני שלא סיים את בנייתו ועין כרם מוקפת באתרי זיכרונות – יד ושם והר הרצל.
במובן זה עין כרם היא אתר לשכחה.
בעבודה זו מאואס ורוטמן הפכו את בית דניאלה פסל למעין מוזיאון פיקטיבי, תוך התייחסות למיקום המרכז במסלול תיירות האמנים תלו שלטים המכריזים על המוזיאון.
השניים אף קיבלו את פניהם של המבקרים לבושים במדים של שומרי מוזיאונים (ז'קטים כחולים מעל חולצות תכלת).
הם תחמו את חללי בית האבן הניצב בעליה לכנסיית הביקור.
חדר אחד הפך ל"כנסיית הביקורת" – מבנה עץ מרשים דמוי כנסייה המשמש גם כחלל למיצגים.
המרפסת נסגרה בתריסים לבנים וחשמליים הנפתחים לזמן קצר תמורת תשלום המשולשל לתיבה שמפעילה את מנגנון הפתיחה וחושפת את הנוף הפסטורלי והממוסגר.
במהלך התערוכה הוצגו בכנסייה ובחדר האטום מיצגים המתייחסים לעולם האמנות, להיסטוריה של עין כרם ולמקומו של הבניין ביחס לדברים, כמו גם מוספרו אבני הבניין.
"מעבר לעבודות, אפשר להתייחס ל"מוזיאון של העכשווי" כאל מיצב אחד גדול...
כוחה של התערוכה כולה בחידוד המודעות לכל פעולה וחלק של הצפייה באמנות וביצירת התבוננות מחדש בכלים שהתקבעו כדרך "הנכונה" לצפות בה"...
"ב"כנסיית הביקורת" מאואס ורוטמן נוגעים בשאלות של בעלות על זיכרון המקום שבו הם פועלים, של יכולת לקדש בתוכו נרטיב "נכון", וגם מפנים חץ להמצאה של אתרים דתיים חדשים לבקרים, המשמשים סדרי-יום פוליטיים."
הספר הוא אסופה של מאמרים, מסמכים, קטלוג של עבודות וכן דפי יצירה לילדים.
הספר מסכם את פעילותה של המחלקה האתנוגרפית של המוזיאון של העכשווי מאז הקמתה בדצמבר 2014 בחלליו של המרכז לאמנות ומחקר מעמותה, בבית הנסן בירושלים.
ומציג עבודות של אמנים רבים כגון: חנאו אבו חוסיין, ישעיהו רבינוביץ, עדי קפלן ושחר כרמל, איתמר מנדס פלור, ויקטוריה חנה, נועם ענבר ועוד.
קבוצת מניה היא חברה ישראלית המתמחה בייצור ושיווק מוצרי בשר שאינם כשרים.
וכן רשת חנויות קמעונאיות המונה 23 סניפים.
ראשיתה של הקבוצה בהרמן מניה, שעלה לישראל מרומניה.
מניה היה קבלן בניין שנחשף לנושא גידול חזירים בעת שעבד ביישובים בגליל.
בשנת 1964 פתח מניה חווה לגידול חזירים בצריפין, אך בעקבות חוק איסור גידול חזיר נאלץ הרמן להעתיק את חוות החזירים ליישוב אעבלין שבצפון הארץ, בו לא הייתה מניעה לגדל חזירים.
בניו של הרמן יעקב ומאיר פתחו בשנת 1995 מפעל לייצור נקניקים ובשרים מעושנים באזור התעשייה בראשון לציון.
בשנת 1997 נפתחה חנות מפעל.
בשנת 2000 נפתחה חנות נוספת לממכר מוצרי הקבוצה.
בשנת 2001 החלה הקבוצה לייצר מוצרי בצק ומאפים ממולאים, בתחילה עם שותף אך כיום קו הייצור בבעלות מלאה של החברה.
הצפוני שבהם בקריית ים והדרומי, בבאר שבע.
בשנת 2007 נמנו 70% מלקוחות הרשת על קהל יוצאי מדינות ברית המועצות לשעבר.
בשנה זו לרשת היו 6 סניפים ומחזור מכירות הקבוצה עמד על כ-300 מיליון שקלים.
בשנת 2011 החלה החברה בייבוא, שיווק והפצה של מוצרי מזון יבש, אלכוהול, ממתקים ומזון קפוא.
נכון לשנת 2020 קבוצת מניה היא בעלים של חוות החזירים הגדולה ביותר בישראל, והיא מספקת כ-40% מתצרוכת הבשר הלא כשר במדינה.
קבוצת מנרב בע"מ, היא חברה ציבורית ישראלית הפועלת בתחומי ביצוע עבודות הנדסה, קבלנות לבנייה ותשתיות במגזר הציבורי, העסקי והפרטי ייזום פרויקטי מגורים והתחדשות עירונית, הקמה, השכרה וניהול נכסים מניבים, זכיינות בשיטת PPP, ביצוע ושירות בתחום מערכות אלקטרומכניקה.
איגרות החוב של החברה נסחרות ב.
החברה הוקמה בשנת 1969, בשם מנרב מפעלי הנדסה ישראליים בע"מ, על ידי אברהם קוזניצקי, ששימש בה כמנכ"ל ויושב ראש דירקטוריון.
בשנת 1983 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והפכה לחברה ציבורית.
בשנת 1984 החברה החלה לפעול בשוק הבינלאומי בבנית בתים למגורים בדרום אפריקה ובארצות הברית.
בספטמבר 1981 שינתה החברה את שמה למנרב בע"מ, בינואר 1983 שינתה החברה את שמה למנרב אחזקות בע"מ וב-31 בדצמבר 2020 שינתה החברה את שמה לשמה הנוכחי, קבוצת מנרב בע"מ.
עד 2021 בעל השליטה בחברה היה המייסד אברהם קוזניצקי, שהחזיק בכ-58% ממניות החברה.
בשנת 2021 חברת הנדל"ן הישראלית ישראל קנדה רכשה את פעילות החברה "מנרב פרויקטים" בכ-575 מיליון ש"ח.
באוגוסט 2021 נמכרה החברה לקבוצת משקיעים בראשות אסנס פרטנרס.
באותה שנה רכשה את חברת "משב ארדן פרויקטים" כיום, "משב ארדן מערכות", אחת החברות המובילות בענף לביצוע עבודות אלקטרומכניות.
כמו כן, רכשה את חברת "דרך עפר בע"מ", המתמחה בעבודות פיתוח ותשתיות עירוניות.
מנרב בנייה מבצעת עבודות קבלניות מורכבות ורחבות היקף עבור המגזר הציבורי, העסקי והפרטי ליזמים בתחום הנדל"ן בישראל, לרבות מבני משרדים, מתחמי מגורים, מוסדות ומרכזים רפואיים, מבני ציבור ומבנים פונקציונליים אחרים.
מנרב תשתיות מתמחה בתכנון וביצוע תשתיות לאומיות ועירוניות עבור לקוחות במגזר הממשלתי והלאומי, לרבות פרויקטי תשתית מורכבים, פרויקטים תחבורתיים כגון כבישים, גשרים ומנהרות, נמלי אוויר ועוד.
הקמת רצף גשרים במקטע ידין - וולקן במסגרת עבודות שלב "אינפרא 1" בפרויקט להקמת קו הרכבת הקלה "נופית" בין חיפה לנוף הגליל ונצרת.
כמו כן מבצעת הקבוצה, באמצעות דרך עפר, פרויקטי תשתיות עירוניות, דחיקת צנרת ועוד.
ייזום פרויקטי מגורים והתחדשות עירונית
מנרב נדל"ן מפתחת מתחמי מגורים, החל משלב רכישת המגרשים, השבחתם הסטטוטורית לבנייה וכלה בביצוע הבנייה ומסירה ללקוחות והשלימה בנייתן של אלפי יח"ד בת"א, חולון, עכו, ירושלים, חיפה ועוד.
כמו כן, החברה מובילה פרויקטים בשיתוף חברת מגוריט, במסגרתם משווקות דירות להשכרה באופן עצמאי ובמסגרת חברת מחיר למשתכן.
הקמה, ניהול והשכרת נכסים מניבים
מנרב נדל"ן מקימה, מנהלת ומשכירה מתחמי מסחר, משרדים ותעשייה, ביניהם: קריית המדע והטכנולוגיה CITY TECH באשדוד, מרכז מסחרי מנרב סנטר באשדוד, בנייה והפעלה של פארק הביוטכנולוגיה בביה"ח הדסה עין כרם בירושלים, מתחם תעשייה ואחסנה בקיבוץ אושה.
ביצוע פרויקטים ומתן שרות למערכות קירור ומיזוג אויר
משב-ארדן מערכות מבצעת פרויקטים רחבי היקף ובמתן שרות למערכות קירור ומיזוג אויר מרכזיים במרכזי אנרגיה, קמפוסים, מפעלי תעשייה וטכנולוגיה עילית, משרדי הממשלה, מוסדות ציבור, מרכזי מסחר וקניות, מבני משרדים, מרכזים רפואיים, בתי מלון, וכן, בתי קירור, מתקני קירור לטמפרטורות נמוכות, מערכות קירור מתקדמות לתעשיית המזון, התעשייה הכימית ועוד.
כמו כן, מבצעת הקבוצה פרויקטים משולבים בתחום החשמל בפרויקטים אלקטרו מכניים גדולים ומורכבים בתעשייה, בתחבורה, במבנים ציבוריים, ברשויות ממשלתיות ועוד.
קבוצת מנרב היא החלוצה בתחום זכיינות הנדל"ן בישראל.
הקבוצה שותפה בכירה כזכיין, קבלן ההקמה וקבלן התפעול של עיר הבה"דים – פרויקט הזכיינות הגדול ביותר של משרד הביטחון שבמסגרתו הושלמו העברתם של בסיסי ההדרכה של צה"ל לצומת הנגב.
לאחר סיום שלב ההקמה, אשר עמד בתקציב ובלו"ז שהוגדר על ידי משרד הביטחון, נמצא הפרויקט בשלב ההפעלה כחלק מהסכם הזיכיון שמשכו 25 שנה.
עוד קודם לכן מנרב הקימה והפעילה במשך 15 שנים את מכון טיהור השפכים בנתניה, עם סיום תקופת הזיכיון הוחזר מכון השפכים לרשות המקומית.
כמו כן, מנרב יזמה, הקימה ומפעילה מכוני טיהור שפכים נוספים בבאר שבע ובנתב"ג ושימשה כקבוצה שותפה בהקמת בית הסוהר הפרטי הראשון בישראל אשר נמסר לניהול המדינה באמצעות שרות בתי הסוהר.
תחנת הרכבת יבנה – מערב
המסילה מנתב"ג למודיעין (הקטע השני נתב"ג-כפר דניאל מתוך פרויקט מסילת ירושלים – גנות)
גשר הרכבת מעל עמק איילון (גשר מס' 6)
מנהרה כפולה באורך 3.6 קילומטר (מנהרה 1) בין לטרון (כביש 3) לשער הגיא, באמצעות מכונת TBM בשיתוף עם חברת מוסמטרוסטרוי (Mosmetrostroy) מרוסיה.
קשת מודיעין הכוללת גשרים 17א ו-26.
מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב – הקו האדום, מקטע "תוואי המסילה הטורקית", הקטע A2 (מרחוב פינס ועד רחוב קויפמן).
קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון (כחלק משותפות)
בנק הדם הלאומי בקריית מד"א
"נווה צדק" – מתקן כליאה צבאי
סיגנל טורס היא חברת תיירות ישראלית.
קבוצת סיגנל טורס, בבעלות מלאה של משפחת קרני, מעסיקה נכון לינואר 2020, כ-300 עובדים.
הסניף הראשי של החברה ממוקם ברמת השרון.
סניפים נוספים פרוסים מקריית שמונה בגליל העליון, דרך צ'ק פוסט, רעננה, נתניה, פארק אפק, שני סניפים ברחובות (במרכז העיר ובפארק המדע), ירושלים, רמת גן-בני ברק ועד באר שבע בדרום.
כמו כן, קיימים סניפים נוספים בתוך חברות הייטק.
לסיגנל טורס קיים מגוון רחב של מחלקות, כגון: שיווק, מכירות, מערכות מידע, פיתוח עסקי גלובלי, חדשנות וטכנולוגיה, אנליסטים, ויזות ודרכונים, מחלקה מקצועית לניהול ידע ומחלקת מחשוב, טלפוניה ואבטחת מידע.
החברה נוסדה בשנת 1977 על ידי קובי (יעקב) קרני.
קובי קרני בעל תואר במשפטים (עו"ד), מכהן כיום כיו"ר דירקטוריון איירתור ויו"ר התאחדות סוכני הנסיעות והתיירות בישראל מזה שנים רבות.
בשנות ה – 90 נבחר קרני לאיש השנה בתיירות על תרומתו לתחום המחשוב של הענף.
בשנת 2011, קובי נבחר לאיש השנה בתיירות והתעופה לאור פעילותו הענפה בהובלות מאבקים מהותיים בתחום התיירות.
החברה הוקמה במטרה לתת בראש ובראשונה מענה של נסיעות לחברות וארגונים, אך גם לנסיעות פרטיות.
כל זאת, באמצעות סניפה הראשון, שהוקם ברחוב ויצמן 6 ברמת השרון, משם הועבר לרחוב סוקולוב 33 ועד היום הוא משמש כמטה הראשי של החברה (ינואר 2020).
בין השנים 1982 עד 1986 נפתחו סניפי סיגנל טורס ברמת גן, רעננה והרצליה, ולאחר מכן נפתחו סניפים הפרוסים מקרית שמונה בצפון ועד באר שבע בדרום.
בשנת 1994 נוסדה כרמל תיירות (לשעבר כרמל שירותי תיירות) בחיפה כמרכז הזמנות בתי מלון, סיטונאי מחלקת תערוכות וירידים ומחלקת נופשונים לקפריסין.
בשנת 1997, הועברה פעילות החברה לסניף הראשי ברמת השרון.
בשנת 2001, הוקמה חברת סיגנל אירועים (איזי גו אירועים לשעבר) לתיירות פנים, הפקת אירועים, נופש לקבוצות וטיולי תמריץ.
בשנת 2006, הוקמה חברת הבת איזי גו המציעה אתר הזמנות און ליין למגוון מוצרי התיירות.
יואב קרני, בנו של קובי קרני, החל את דרכו בחברה בגיל 13 כשליח בחברה וכעוזר במחלקת הנהלת חשבונות.
בשנת 1999 יואב נסע לניו יורק ועם חזרתו לארץ, בשנת 2002, הצטרף לסגל הניהולי של החברה ומשמש כיום כמשנה למנכ"ל החברה.
בועז קרני, בנו השני של קובי קרני, הצטרף לחברה בשנת 2007 ומונה לאחר סבב תפקידים, למנהל חברת איזי גו (חברת בת של סיגנל טורס) והחל משנת 2019 מונה לסמנכ"ל משאבי אנוש.
סיגנל טורס מפעילה 4 חברות בנות וחטיבות הפועלות, תחת המותג "סיגנל טורס":
'כרמל תיירות' Carmel Tourism – מתמחה בארגון טיולים מאורגנים, חבילות ערים, שיתופי פעולה עם חברות, שיווק בתי מלון ברחבי העולם וטיולי שורשים לפולין.
' איזי טרוול תיירות ותעופה' Easy Travel – מתמחה בשיווק טיסות וחבילות לטורקיה וכן בארגון חבילות ערים, נופש וחבילות סקי לאירופה.
'איזי גו' Easy Go– חברה המתמחה בנופשים בישראל ומחוצה לה, טיסות שכר וחבילות "הרגע האחרון", לקהל הרחב.
חברה מרכז הזמנות טלפוני גדול (Call Center) לחבילות נופש, שכר ודילים של הרגע האחרון.
'סיגנל אירועים' Signal Events – חברה המתמחה בארגון פעילויות רווחה לעובדים בחברות וארגונים, כגון: אירועים, מסיבות, ימי גיבוש, נופש קבוצתי, טיולים ועוד.
בנוסף לסיגנל טורס קיימת שלוחת INHOUSE למענה לילה, סופ"ש וחגים לפניית לקוחות מכל מקום בארץ או ברחבי העולם.
החברה הפטרוכימית לסין (בסינית: 中国石油化工集团公司) או קבוצת סינופק היא החברה הגדולה ביותר בעולם בתחום זיקוק הנפט, הגז והפטרוכימיה.
היא מנוהלת על ידי הנציבות הפיקוח והמנהל על נכסים (בסינית: 国务院国有资产监督管理委员会) עבור מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין.
המטה הראשי של החברה שוכן בבייג'ינג, ואל מול משרדיה שוכן המטה הראשי של חברת הנפט המתחרה "CNOOC", שנמצאת גם היא בבעלות ממשלתית סינית.
החברה הפטרוכימית דורגה בשנת 2019 במקום השני בדירוג החברות של כתב העת פורצ'ן, עם הכנסות של יותר מ -414 מיליארד דולר.
מה שהופך אותה לחברה השנייה בגודלה בעולם מבחינת הכנסות.
חברת הבת העיקרית של החברה היא תאגיד הדלק והכימיקלים של סין אשר מוכרת בשם המקוצר סינופק, ונסחרת באופן דואלי בבורסה לניירות ערך בשנגחאי ובבורסה לניירות ערך בהונג קונג.
קבוצת נובו נורדיסק היא קבוצת אופני כביש אמריקאית בדרג ה-UCI ProTeam, השני בחשיבותו לקבוצות.
הקבוצה נתמכת על ידי חברת התרופות הדנית נובו נורדיסק, וידועה בשל מדיניות הרכש שלה, כשכל אנשי הרוכבים מאובחנים עם סוכרת מסוג 1, וגם מספר אנשי הצוות של הקבוצה, שביניהם הדירקטורים, מאובחנים עם מחלה זו.
הקבוצה נוסדה בשנת 2008 בידי פיל סוטרלנד וג'ו אלדריג, ונקראה "Team Type 1", במטרה לתת לרוכבים שמאובחנים עם סוכרת להגיע לרמות הגבוהות ביותר של הספורט.
בשנת 2010 הפכה הקבוצה למקצוענית, כשעלתה לסבב הפרו קונטיננטל, השני בחשיבותו לקבוצות.
באותה העונה הקבוצה גם עלתה מדרגה מבחינת רכש, כשצירפה לזלו בודרוגי, וב-2011 צירפה את אלכסנדר אפימקין, שלבש בעבר את החולצה הצהובה בטור דה פראנס, וזו הייתה הקבוצה האחרונה שאפימקין רכב בה.
ב-2013 הפכה קבוצת נובו–נורדיסק לקבוצה המקצוענית היחידה בעולם שכל רוכביה מאובחנים עם סוכרת.
ב-2015 קיבלה הקבוצה הזמנה למונומנט מילאנו – סן רמו, ומאז היא בקביעות למרוץ וזה המרוץ הבכיר ביותר בה היא משתתפת.
קבוצת סיטי פוטבול היא חברת אחזקות המנהלת מועדוני כדורגל, הנמצאת בבעלות ארבעה ארגונים שונים.
מחזיקת הבעלות העיקרית היא קבוצת אבו דאבי יונייטד (ADUG) המחזיקה ב-78% מהבעלות, ו-22% הנותרים בבעלות החברות: סילבר לייק האמריקאית והחברות הסיניות צ'יינה מדיה קפיטל וCITIC קפיטל.
מועדון הדגל של החברה הוא מנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג.
החברה מחזיקה גם במניות במועדונים בארצות הברית, אוסטרליה, הודו, יפן, ספרד, אורוגוואי, סין, בלגיה וצרפת.
המטרה המקורית של החברה הייתה להחזיק קבוצה בכל יבשת, כשכל אחת מהן מזוהה עם המילה "סיטי" בשמה.
קבוצת אבו דאבי יונייטד הוקמה בקיץ 2008, כאשר שייח' מנסור בן זאיד אאל נהיאן ניסה לרכוש את מועדון הכדורגל מנצ'סטר סיטי מראש ממשלת תאילנד לשעבר תאקסין צ'ינוואט.
קבוצת אבו דאבי יונייטד הוקמה במטרה להקל על רכישת מועדון הפרמייר ליג.
לאחר הרכישה, מנצ'סטר סיטי פתחה בשיפוץ מוחלט של כל המחלקות שלה, במטרה לעלות לצמרת הליגה כמה שיותר מהר.
ההשקעה הרבה בקבוצה סיכנה אותה בהפרת תקנות הפייר פליי הפיננסי, אך התקנות לא כללו מגבלות על השקעה בתשתיות במחלקות הנוער ותוכנן לבנות מתקן אימונים ואקדמיה בשווי 100 מיליון ליש"ט.
תוך הצהרה שנת 2014 על תוכניות להגדיל את תכולת האצטדיון הבייתי ליותר מ־62,000, מה שהופך אותו לאצטדיון השני בגודלו באנגליה.
השקעה נוספת הגיעה בתחום החברתי מול האוהדים.
מאז פתיחת עונת 17–2016, מאמן את מנצ'סטר סיטי שחקנה ומאמן ברצלונה לשעבר ומאמן באיירן מינכן פפ גווארדיולה.
שביסס את מנצ'סטר כאחת הקבוצות החזקות ביבשת.
הישג השיא באירופה הוא העפלה לגמר ליגת האלופות בעונת 2020/21, וזכייה במפעל בעונת 2022/23.
כאשר פרן סוריאנו מונה למנכ"ל מנצ'סטר סיטי באוגוסט 2012, דון גרבר פנה אליו בנוגע לקבוצת כדורגל בניו יורק, לאחר שקיים איתו בעבר דיונים בתפקידו לשעבר כסגן נשיא ברצלונה.
בדצמבר 2012 נודע שמנצ'סטר סיטי קרובה להפוך לבעליה החדשים של הקבוצה ה-20 ב-MLS ושם המותג "ניו יורק סיטי" נרשם כסימן מסחרי.
ב-21 במאי הוכרזה רשמית ניו יורק סיטי כזכיינית MLS ה-20. בשנת 2016, מנהל האקדמיה של מנצ'סטר סיטי, פטריק ויירה, עבר לניו יורק סיטי לנהל את המועדון.
בעלות הקבוצה על המועדון האוסטרלי הוכרזה ב־23 בינואר 2014, עם הידיעה לפיה מנצ'סטר סיטי רכשה את מלבורן סיטי (שנקראה אז "Melbourne Heart") תמורת 12 מיליון דולר.
ההשתלטות על מועדון הליגה האוסטרלית הגיעה רק כמה ימים לאחר שהוגשה בקשה לסימן מסחרי בשם "מועדון הכדורגל של מלבורן סיטי" ב־16 בינואר.
בעלי מניות המיעוט רשמו גם את השם העסקי "מלבורן סיטי" בנציבות ניירות ערך והשקעות האוסטרלית (ASIC) וקנו את שם הדומיין "MelbourneCityFC.com.au".
ב-20 במאי 2014 הוכרז כי הקבוצה השקיעה בנתח מיעוט של יוקוהמה אף מרינוס, ויצרה שותפות עם מועדון הכדורגל ויצרנית הרכב ניסאן.
לפי הערכות, הקבוצה מחזיקה ב-20 אחוזים ממניותיה של יוקוהמה אף מרינוס.
ב-5 באפריל 2017, קבוצת סיטי פוטבול (CFG) הודיעה שרכשה את מועדון אתלטיקו טורק, מועדון במונטווידאו המשחק בפרימרה דיוויסיון האורוגוואית.
ב-22 בינואר 2020 הוכרז כי מועדון אתלטיקו שינה את שם המועדון למונטווידאו סיטי טורקה, תוך שינוי נלווה בלוגו הקבוצה.
השם והלוגו נבחרו כדי לשקף את קשריהם למנצ'סטר סיטי ולמועדונים האחרים של חברת ההשקעות.
במקביל הוכרז שהמועדון יתחיל לעבוד על בניית אקדמיה ומתחם אדמיניסטרטיבי חדש, שנועד להיות אחד ממרכזי האקדמיה המתקדמים ביותר באמריקה הדרומית.
ב-23 באוגוסט 2017 פורסם כי קבוצת סיטי רכשה 44.3% מקבוצת הלה ליגה ז'ירונה.
44.3% נוספים הוחזקו על ידי קבוצת הכדורגל של ז'ירונה, בראשות פר גווארדיולה, אחיו של מאמן מנצ'סטר סיטי פפ גווארדיולה.
ז'ירונה השאילה בעבר מספר שחקנים ממנצ'סטר סיטי כשהתמודדה בסגונדה דיוויסיון, במה שנראה בעיני חלק מהאוהדים ניסיון למשוך את פפ גווארדיולה למנצ'סטר סיטי.
ב-20 בפברואר 2019 הוכרז כי קבוצת משקיעים הכוללת את קבוצת סיטי פוטבול, UBTECH וצ'יינה ספורט קפיטל רכשה את מועדון הכדורגל סיצ'ואן ג'יוניו.
קבוצת סיטי פוטבול הוכרזה כבעלת עניין ברוב מניות מועדון מומבאי סיטי ב-28 בנובמבר 2019 לאחר שרכשה 65% ממניות המועדון.
מומבאי סיטי הוא מועדון כדורגל מקצועי הממוקם במומבאי ומתחרה בליגת העל ההודית.
סיטי הוכרזה כבעלת מועדון לומל ב-11 במאי 2020, כשהיא רכשה את רוב מניות המועדון מהליגה הבלגית השנייה.
ב-3 בספטמבר 2020, קבוצת סיטי פוטבול הודיעה שרכשה את מניות הבעלים לשעבר של מועדון ליגה 2 טרואה, מה שהופך אותם לבעלי רוב המניות במועדון הצרפתי.
ב-7 במרץ 2019, אופ"א החלה בחקירה על קבוצת הכדורגל מנצ'סטר סיטי על רקע האשמות על הפרות הפייר-פליי פיננסי ופסקה להשעות את הקבוצה למשך שנתיים מהשתתפות במפעלים האירופיים והטלת קנס גבוה.
עם זאת, ביולי 2020 הכריז CAS (בית המשפט לבוררות בספורט) כי "מנצ'סטר סיטי לא הסוותה מימון הון כתרומות חסות, אך לא הצליחה לשתף פעולה עם רשויות אופ"א".
ההשעיה מהמפעלים האירופיים בוטלה, עם זאת, מכיוון שסיטי לא עמדה בדרישות אופ"א להציג את כל המסמכים הנוגעים לכספיהם ובסופו של דבר נקנסו בסך 10 מיליון ליש"ט.
קבוצת מקסימה (בליטאית: Maxima Grupė UAB) היא חברה ליטאית, המפעילה רשת מרכולים בליטא, לטביה, אסטוניה, פולין ובולגריה תחת המותג "Maxima" (מקסימה) ורשת שיווק קמעונאות בתחום שיפוץ ואחזקת הבית תחת המותג "Ermitažas" (ארמיטז').
נכון ל-2020, לחברה יש למעלה מ-1,200 חנויות הפזורות על גבי חמש המדינות וכ-40,000 עובדים.
מטה החברה ממוקם בוילנה, ליטא.
ב-1992, נפתחו שלושה סניפים של מקסימה ברחבי העיר וילנה ומאז נהפכה לאחת מרשתות המרכולים המצליחות ביותר במדינות הבלטיות.
ב-2001, סניפים של מקסימה נפתחו בריגה, לטביה.
כיום, חברת מקסימה לטביה מחזיקה בכ-24% מנתח השוק של המרכולים.
כמו כן, סניפים של החברה נפתחו גם בפרנו, אסטוניה.
ב-2007, הסניף הראשון של מקסימה XX נפתח במדינה וב-2008, הסניף הראשון של מקסימה XXX נפתח.
בסוף 2011, קבוצת מקסימה רכשה את רשת המרכולים אלדיק הפולנית והחלה לפעול תחת המותג המקומי בפולין, עם 24 סניפים.
נכון למרץ 2020, לקבוצת מקסימה יש בסך הכל 1240 סניפים.