tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חיבורים אפשריים אחרים כוללים אטימולוגיה (ככל הנראה המוקדמת ביותר שנעשתה על ידי סופר אלכסנדרוני) וניתוח המשוררים אפיכרמוס וסופרון .
אפולודורוס יצר כתבים דקדוקיים וביקורתיים רבים מאוד אחרים, שלא שרדו.
מעמדו הרם כמלומד עורר מספר חיקויים, זיופים וייחוסים שגויים.
האנציקלופדיה של מיתולוגיה יוונית שנקראת "ביבליותקה" או "ספרייה" יוחסה לו באופן מסורתי, אולם היא אינה יכולה להיות שלו, מאחר שהיא מצטטת סופרים שכתבו מאות שנים מאוחר יותר.
מחבר הביבליותקה מכונה כיום "פסאודו-אפולודורוס".
אפולודורוס על אנטיוכוס ובית המקדש
יוסף בן מתתיהו מציין את אפולודורוס בחיבורו "נגד אפיון" בין הסופרים המפורסמים שטענו בחיבוריהם כי אנטיוכוס אפיפאנס היה זקוק לכסף ולכן הפר את בריתו עם היהודים ושדד את אוצרות בית המקדש בירושלים.
לא סביר שיוספוס נסמך על חיבורו של אפולודורוס באופן ישיר.
הוא ככל הנראה ציטט את אזכורו מתוך חיבור של אחד הסופרים האחרים שהוא מזכיר בקשר למדיניותו של אנטיוכוס, כפי הנראה היה זה ניקולאוס איש דמשק או סטראבון.
אפולוניוס הסופיסט היה מדקדק שחי ככל הנראה לקראת סוף המאה ה-1 לספירה, אך ייתכן שלימד ברומא בזמנו של הקיסר טיבריוס.
הוא נולד באלכסנדריה, בנו של מדקדק אחר, ארכיביוס מאלכסנדריה (או שייתכן והיה אביו של ארכיביוס).
הוא היה מחברו של מילון הומרי (Λέξεις Ὁμηρικαί), החיבור היחיד מסוג זה הקיים כיום.
מקורותיו הראשיים היו אריסטרכוס מסמותראקה ומילון המונחים ההומרי של אפיון (למרות שמספר מקורות מצטטים את אפיון כתלמידו של אפולוניוס).
הטקסט ששרד מתוך המילון הזה הוא תקציר.
בגרסה המקורית, אפולוניוס כפי הנראה מסר לפחות ציטוט אחד בכל ערך.
המילון נערך בפעם הראשונה על ידי וילואזון (1773) וגם על ידי אוגוסט עמנואל בקר (1833).
אפולו אינטנסה אמוזיונה (באיטלקית: Apollo Intensa Emozione, קרוי גם: Apollo IE) - היא מכונית ספורט המוגדרת מכונית על מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית גומפרט , המייצרת מכוניות-על ומכוניות מרוץ, אשר מיוצרת משנת 2019 בגרמניה אשר בסיסה בעיר אלטנבורג בגרמניה.
פירוש שם הדגם "Intensa Emozione" מאיטלקית: "רגש עז".
2 דלתות - בתצורה "Gull-wing door" ("דלת של כנף").
המכונית עשויה כמעט לחלוטין מפולימר מחוזק בסיבי פחמן, אך היא כוללת רכיבי פלדה, אלומיניום וטיטניום בעלי חוזק גבוה.
מפרץ המנוע נותר חשוף, על מנת לאפשר לכניסת האוויר לנצל את היעילות והביצועים המרביים.
המרכב כולו שוקל 105 ק"ג בלבד.
בתכנון היצרן לבנות 10 יחידות, שנמכרו למפרע.
ססה אואה הידוע יותר בשם הבמה שלו, אפולו קרוז הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון.
הוא החל את הקריירה שלו בשנת 2009, כשהחל להופיע תחת שם הבמה אואה ניישן, ופרץ לראשונה לתודעה בשנת 2011, כשהוא הוחתם לארגון ההיאבקות Dragon Gate USA.
התקופה בארגון זה הובילה אותו לטוס ליפן ולהופיע בארגון ההיאבקות Dragon Gate.
בשנת 2014, אואה הוחתם בארגון ההיאבקות WWE ונשלח למותג הפיתוח שלו, NXT, שבו ניתן לו שם הבמה החדש שלו, אפולו קרוז.
באפריל 2016, הוא קודם לרוסטר הראשי.
ססה אואה נולד ב-22 באוגוסט 1987 בסקרמנטו, קליפורניה וגדל באטלנטה, ג'ורג'יה.
הוא התאהב בענף ההיאבקות המקצועית כבר בגיל צעיר, כשהפך למעריץ של מתאבקים כמו סטון קולד סטיב אוסטין, דה רוק וקורט אנגל.
הוא למד בבית ספר תיכון צבאי שבו עסק במספר ענפי ספורט כמו היאבקות, כדורגל ופוטבול.
בזמן אימון משקולות, ניתן לו הכינוי "אואה ניישן", זאת לאחר שמאמנו טען שהוא "חזק כמו אומה שלמה".
לאחר שסיים את לימודיו בקולג', אואה החל לעבוד על מנת שתהיה לו דרך לשלם עבור אימוני ההיאבקות המקצועית שלו.
הוא החל להתאמן בגיל 21 תחת הדרכתו של מר יוג'ס בבית הספר שלו להיאבקות World Wrestling Alliance 4 (WWA4), שנמצא באטלנטה.
לאחר שערך את הבכורה שלו בזירה תחת שם הבמה אואה ניישן ב-17 באוגוסט 2009, הוא הופיע מעל לשנה בארגוני היאבקות עצמאיים ברחבי ג'ורג'יה, אך נטה להופיע גם בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Alliance (PWA), שבסיסו היה ביוסטון, טקסס ובארגון ההיאבקות Great Championship Wrestling (GCW), שבסיסו היה בפיניקס סיטי, אלבמה.
ב-9 בספטמבר 2011, אואה השתתף בסמינר ניסיוני שנערך על ידי ארגון ההיאבקות מארצות הברית Dragon Gate USA, המשמש כשלוחה של ארגון ההיאבקות מיפן.
הוא הוחתם במהרה לא רק עבור הארגון המקומי, אלא גם עבור ארגון האב היפני ושלוחות נוספות כמו Evolve ו-Full Impact Pro (FIP).
קרב הבכורה שלו עבור Dragon Gate ארצות הברית הגיע מאוחר יותר באותו יום, כשגבר על אהרון דרייבן בקרב חד צדדי.
אואה ערך את ההופעה הראשונה שלו באירוע שלם וצפה למחרת ב-Untouchable, שם הוא נענה לאתגר הפתוח של ברודי לי.
ב-29 באוקטובר, אואה הופיע לראשונה בארגון ההיאבקות FIP, כשבו גבר על ג'ייק מאנינג וזכה באליפות מורשת פלורידה של FIP.
אואה נכנס אז לעלילה, שלפיה קבוצות שונות מרחבי ארגון ההיאבקות של Dragon Gate USA ניסו לגייס אותו לשורותיהם.
ב-30 בנובמבר, אואה ערך את הופעת הבכורה היפנית שלו עבור Dragon Gate, במהלך אירוע שהופק על ידי קבוצת הנבלים Blood Warriors.
אואה ניצח את קוטוקה בקרב שנמשך במשך 99 שניות, ניצחון חד משמעי שביסס אותו כחבר החדש בקבוצה זו.
בשלהי שנת 2011, ארגון ההיאבקות Dragon Gate ארצות הברית בחר באואה למתאבק החדש הטוב ביותר של השנה.
בנוסף, הוא סיים במקום השני אחרי המתאבק דייצ'י האשימוטו בקטגוריית טירון השנה מטעם מגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter.
עם שובו לארצות הברית, אואה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-Evolve ב-14 בינואר 2012, כשרשם ניצחון על פינקי סאנצ'ס.
כאשר אקירה טוזאווה לקח את המושכות במנהיגות של קבוצת Blood Warriors מהמתאבק סימה, טוזאווה שינה את שם הקבוצה למאד בלנקי.
ב-29 במרץ, אואה ביחד עם אקירה טוזאווה ו-BxB האלק ניצחו את קבוצת רונין (צ'אק טיילור, ג'וני גרגאנו וריץ' סוואן) ואת קבוצת D.U.F.
(אריק קאנון, פינקי סאנצ'ז וסמי קליהן) בקרב זוגות משולש.
עם זאת, במהלך הקרב, אואה נחבל וסבל מפציעה בברכו, פציעה שהשביתה אותו כשנה.
הוא שב לזירה ב-1 בפברואר 2013 במסגרת האירוע Everything Burns של FIP, שם הגן בהצלחה על אליפות מורשת פלורידה.
ב-2 במרץ, אואה חזר ליפן ול-Dragon Gate, כאשר הוא ו-BxB האלק ניצחו את דון פוג'י ומסאקי מוצ'יזוקי וזכו באליפות פתחו את השער התאום.
הם הפסידו את התואר לשינגו טאקאגי ויאמאטו כעבור חודשיים.
ב-9 באוגוסט, איבד אואה את אליפות מורשת פלורידה של FIP לגראן אקומה.
ב-30 באוגוסט במסגרת Dragon Gate, קבוצת מאד בלנקי בגדה באואה, לאחר שסירב להיאבק באקירה טוזאווה, שלאחרונה סולק מן הקבוצה.
לאחר מכן, יצר אואה שותפות חדשה עם טוזאווה ושינגו טאקאגי.
ב-12 בספטמבר, הצטרפו לשלושה מאסאטו יושינו, ריקושט ושאצ'יהוקו בוי כדי ליצור קבוצה חדשה, אשר נודעה ב-6 באוקטובר בשם מונסטר אקספרס.
ב-12 בינואר 2014, אואה קיבל את ההזדמנות הראשונה שלו עבור קרב על האליפות הראשית של הארגון, אליפות פתחו את שער החופש, אך נחל הפסד לאלוף דאז, ג'וני גרגאנו.
ב-6 במרץ, אואה קיבל גם הזדמנות על אליפות פתחו את שער החלום, אך גם במקרה זה הפסיד, הפעם לחברו לקבוצת מונסטר אקספרס והאלוף שכיהן באותה התקופה, ריקושט.
ב-5 בפברואר 2015, אואה חזר ל-Dragon Gate כשותפו המפתיע של אקירה טוזאווה בקרב זוגות, שבו הם ניצחו את סייבר קונג ודון פוג'י.
ב-1 במרץ, אואה לא הצליח לזכות באליפות פתחו את שער החלום מידי BxB האלק בקרב האחרון שלו בארגון זה.
NXT והתחלת פעילות ברוסטר הראשי (2014–2017)
באוקטובר 2014, אואה השתתף במחנה של ה-WWE, שהסתיים בקבלת חוזה פיתוח.
אואה ערך את הופעתו הטלוויזיונית הראשונה ב-6 במאי בפרק של התוכנית NXT וחתם על חוזה NXT עם ויליאם ריגל.
מעתה ואילך, הוא החל להתאבק במספר אירועים של המותג שאינם מועברים לשידור טלוויזיוני תוך כדי שהוא שמר על שם הבמה, אואה ניישן.
ב-5 באוגוסט, הוכרז שאואה יחל להתאבק עתה תחת שם במה חדש, אפולו קרוז.
הוא זכה לערוך את קרב הבכורה שלו בטלוויזיה באירוע NXT TakeOver: Brooklyn, שנערך ב-22 באוגוסט, שם הוא ניצח את טיי דילינג'ר, ובכך ביסס את דמותו כטובה.
ב-2 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT, הוא ניצח את מרטין סטון.
באירוע NXT TakeOver: Respect, שנערך ב-7 באוקטובר, קרוז ניצח את טיילר בריז.
ב-14 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT, קרוז ניצח בקרב באטל רויאל אשר קבע את המועמד מספר אחת לאליפות ה-NXT.
קרוז קיבל את הקרב המיוחל על התואר ב-4 בנובמבר, כשניצח את פין באלור כתוצאה מפסילה, לאחר שהותקף על ידי ברון קורבין, שנטר טינה לקרוז בשל הדחתו מקרב הבאטל רויאל.
היריבות בין השניים הובילה לקיום קרב באירוע NXT TakeOver: London, שהתקיים ב-16 בדצמבר, בו ניצח קורבין, שהנחיל את הפסדו הראשון של קרוז ב-WWE.
לאחר מכן, הוא פתח בפיוד עם אליאס סמסון, לאחר שקרוז הציל את ג'וני גרגאנו מהתקפתו של סמסון ב-26 במרץ 2016 בפרק של התוכנית NXT.
שבועיים לאחר מכן, קרוז יצא עם ידו על העליונה במסגרת קרב בינו לבין סמסון.
קרוז ערך את הופעתו הראשונה ברוסטר הראשי ב-4 באפריל 2016 במהלך פרק של תוכנית הדגל Raw, כשניצח את טיילר בריז.
הוא נותר בלתי מנוצח במהלך השבועות הבאים, כשגבר על מתאבקים כמו קורטיס אקסל, אדם רוז, הית' סלייטר וסטארדאסט.
עם זאת, ב-23 במאי בפרק של התוכנית Raw, קרוז נחל הפסד לכריס ג'ריקו בקרב מוקדמות לקרב כסף בבנק, זאת לאחר ששיימוס תקף את קרוז לפני.
קרוז ושיימוס נפגשו לקרב ביניהם באירוע עצמו, שהתקיים ב-19 ביוני ובו קרוז היה בצד המנצח.
כחלק מהדראפט ב-19 ביולי, קרוז הועבר למותג סמאקדאון.
ב-2 באוגוסט בפרק של התוכנית סמאקדאון, קרוז ניצח את קאליסטו וברון קורבין בקרב משולש ובכך הפך לטוען לכתר לאליפות הבין-יבשתית.
קרוז קיבל את קרב זה באירוע סאמרסלאם, שנערך ב-21 באוגוסט, אך הוא נוצח על ידי המיז.
קרוז הפסיד לקורבין במהלך המופע המקדים לאירוע באקלאש ב-11 בספטמבר.
באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, שנערך ב-4 בדצמבר, קרוז שיתף פעולה עם אמריקן אלפא (צ'אד גייבל וג'ייסון ג'ורדן) וההייפ ברוז (מוג'ו ראולי וזאק ריידר) בניצחון על קורט הוקינס, הוודוילנס (איידן אינגליש וסיימון גוץ'), והאסנשן (קונור וויקטור) בקרב חמישה נגד חמישה.
באירוע רויאל ראמבל, שנערך ב-29 בינואר 2017, קרוז לקח חלק בקרב הרויאל ראמבל המסורתי הראשון שלו, כשנכנס כמספר ה-22, אך הודח על ידי לוק הארפר.
לאחר מכן, קרוז חבר לשורות קאליסטו לפיוד עם דולף זיגלר, דבר שהוביל לקיום קרב האנדיקאפ 2 נגד 1 ב-12 בפברואר במסגרת האירוע תא ההדחות, בו קרוז וקאליסטו ניצחו.
לאחר הקרב, תקף זיגלר את השניים ופצע את הקרסול של קרוז.
ב-28 בפברואר בפרק של התוכנית סמאקדאון, קרוז הפסיד לזיגלר בקרב כיסאות.
כחלק מהסופרסטאר שייק-אפ, קרוז הועבר למותג Raw.
זמן קצר לאחר מכן, התפתחה לו עלילה ביחד עם טייטוס אוניל שהציע לו את שירותיו הניהוליים.
לאחר שהתחבר ל"מותג טייטוס", הוא החל להראות סימנים של תפנית בדמותו לכדי דמות רעה על ידי כך שהציג גישה יהירה.
באירוע חוקי אקסטרים, שנערך ב-4 ביוני, קרוז נחל הפסד לקאליסטו.
במהלך אותה תקופה, אקירה טוזאווה הצטרף אף הוא למותג טיטוס, שנודע עתה בשם "טיטוס וורלדוייד" (שפירושו "טייטוס כלל-עולמי").
לאחר מכן, קרוז נקלע לפיוד זריז עם אליאס, כשהפסיד לו בשלושה מקרים שונים: באירוע ללא רחמים, שהתקיים ב-24 בספטמבר, לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw ובפרק של ה-9 באוקטובר.[85] בנוסף באותה התקופה, דנה ברוק הצטרפה לקבוצה בתפקיד המנהלת שלהם, בעוד שטוזאווה עזב.
ב-8 בינואר 2018 וב-15 בינואר במסגרת פרקי התוכנית Raw, קרוז ואוניל ניצחו את אלופי הזוגות של Raw, סזארו ושיימוס בקרבות שאינם היו על חגורות האליפות.
ברויאל ראמבל, שנערך ב-28 בינואר, קרוז השתתף בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנס כמספר ה-13, אך הודח על ידי סזארו.
ב-19 בפברואר, שם הבמה שלו קוצר ל"אפולו".
באירוע תא ההדחות, שנערך ב-25 בפברואר, אפולו ואוניל לא הצליחו לזכות בתארים, ושוב לא הצליחו לעשות זאת בקרב חוזר בלילה שלאחר מכן בפרק של התוכנית Raw.
ב-16 באפריל, שם הבמה שלו הוחזר לאפולו קרוז.
ב-3 בספטמבר בפרק של התוכנית Raw, ברוק נפרדה מטייטוס וורלדוייד.
ב-15 באוקטובר בפרק של התוכנית Raw, קרוז חזר להיות מתאבק יחידים כאשר הוא קטע את אליאס במהלך ההופעה המוזיקלית שלו, דבר שלמעשה הביא לקץ הקיום של קבוצת טייטוס וורלדוייד.
בשבוע שלאחר מכן, הוא הפסיד לאליאס.
ב-31 בדצמבר בפרק של התוכנית Raw, קרוז ניצח בקרב באטל רויאל בן שמונה מתאבקים אשר קבע את הטוען לכתר ל לאליפות הבין-יבשתית נגד דין אמברוז.
באותו הלילה, הוא נוצח על ידי אמברוז.
ב-27 בינואר 2019 במסגרת אירוע הרויאל ראמבל, קרוז השתתף בקרב המסורתי, כשנכנס כמספר ה-20, אך הודח על ידי ברון קורבין.
כחלק מהסופרסטאר שייק-אפ, קרוז הועבר למותג סמאקדאון.
באירוע סאמרסלאם, שנערך ב-11 באוגוסט, קרוז הפסיד לבאדי מרפי כתוצאה מפסילה לאחר הפרעה של אריק רואן.
בחודש אוגוסט, קרוז התחרה בטורניר מלך הזירה, שם נחל הפסד לאנדרדה כבר בסיבוב הראשון.
העברות בין מותגים ומגוון עלילות (2022–היום)
יש לו אחות אחת המשרתת בצבא.
הוא נשוי ללינדה פלונן, כשלשניים יש בת בשם סייד אשר נולדה ב-22 ביוני 2017 ובן בשם קאי אשר נולד ב-9 בפברואר 2019.
הישגים בארגון ההיאבקות Dragon Gate
אליפות פתחו את השער התאום (פעם אחת) - עם BxB האלק
הישגים בארגון ההיאבקות Dragon Gate USA
אליפות מורשת פלורידה של FIP (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של GCW (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של PCW (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-72 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2016
אפולודורוס איש אכרנאי באטיקה, היה פוליטיקאי אתונאי הידוע מכמה נאומים פליליים עתיקים שנשמרו כחלק מקובץ כתביו של דמוסתנס .
הוא היה בנו של פסיון , בנקאי עשיר שקיבל אזרחות אתונאית כהוקרה על המתנות שהעניק לעיר.
אפולודורוס נולד כשאביו עדיין לא היה אזרח אתונה.
בזמן כלשהו בין הולדתו של אפולודורוס לשנת 376 לפנה"ס, פסיון נעשה אזרח אתונאי, יחד עם בניו.
בשנת 370 לפנה"ס, כשאפולודורוס היה בן 24, אביו מת, והשאיר חלק מרכושו בידיו של מנהל הבנק שלו, פורמיון.
בעקבות מותו של פסיון, ארכיפה התחתנה עם פורמיון, לא–יווני שהיה עבדו לשעבר של פסיון.
בשל העושר שירש מפסיון, אפולודורוס היה אחראי למספר ליטורגיות – התחייבות למימון הוצאות ציבוריות שעשה בתפקידי הטרייררכיה .
הוא היה פעמיים טרייררכוס (מופקד על תלת-חתרית), פעם אחת לפני מות אביו ופעם נוספת בשנת 368, ושלוש פעמים נוספות סינטרייררכוס (אחראי שותף).
הוא היה גם כורגוס (פטרון של תיאטרון) בשנת 352/1, וזכה בפרס בדיוניסיה.
עד שנת 365 לפנה"ס אפולודורוס היה נשוי.
היו לו שתי בנות, שנולדו בסביבות השנים 365 ו-363 לפנה"ס.
בשנת 360 לפנה"ס מתה אמו, שהותירה את פורמיון כאפוטרופוס של אחיו של אפולודורוס, פאסיקלס.
מבחינה פוליטית, אפולודורוס קשר עצמו עם דמוסתנס והשקפותיו האנטי–מקדוניות, כשהציע בשנת 349/348 לפנה"ס את השימוש בתקציב התאוריקה (שנועד עבור פסטיבלים, קורבנות ובידור עממי) למטרות צבאיות.
הצעה זו, על אף שהועברה על ידי האספה, נמצאה בלתי חוקית, ואפולודורוס נקנס בכיכר אחת.
בשנת 350 לפנה"ס תבע אפולודורוס את פורמיון.
דמוסתנס כתב נאום להגנה, ששרד בשם "בעד פורמיון" .
מאוחר יותר נפוצה שמועה כי דמוסתנס הדליף את נאום ההגנה לאפולודורוס לפני המשפט.
אפולודורוס היה מעורב בתביעות משפטיות רבות, ושבעה נאומים שנכתבו עבורו במקרים אלה נשמרו כחלק מהקורפוס הדמוסתני.
עם זאת, שישה מנאומים אלה מיוחסים בדרך כלל לפסאדו-דמוסתנס , המזוהה לעיתים כאפולודורוס עצמו.
נאומו האחרון שנשמר של אפולודורוס (נאום 59) הוא "נגד נאיירה" (הטאירה שהואשמה בנישואין שלא כדין לאזרח אתונאי), המתוארך לבין השנים 343 ו-340 לפנה"ס, ולאחריו איננו יודעים דבר על חייו, אם כי הדעה הרווחת היא שיש לייחס נאום זה לפסאודו-דמוסתנס.
אפולו מוליך המוזות הוא בלט נאו-קלאסי בשתי תמונות, שאיגור סטרווינסקי חיבר בשנים 1927–1928. את הכוריאוגרפיה לבלט יצר ב-1928 ז'ורז' בלנשין בן העשרים וארבע, והמלחין תרם את הלברית.
את התפאורה והתלבושות עיצב אנדרה בושאן, ב-1929 יצרה קוקו שאנל תלבושות חדשות.
הקמת התפאורה נמסרה לידי אלכסנדר שרוואשידזה, והממונה על התלבושות הייתה מאדאם א.
פטרונית האמנויות אליזבת ספראג קולידג' הזמינה את הבלט בשנת 1927 לפסטיבל מוזיקה מודרנית, שנועד להתקיים שנה לאחר מכן בספריית הקונגרס בוושינגטון הבירה.
במרכז עלילת הבלט עומד אפולו, אל המוזיקה היווני, ששלוש מוזות באות לבקרו: טרפסיכורה, מוזת המחול והשירה; פוליהימניה, מוזת הפנטומימה; וקליופה, מוזת הפיוט.
הבלט מציב את ימי קדם הקלאסיים כנושאו, אף כי העלילה מרמזת לסיטואציה בת-ימינו.
היא עוסקת במסורת מתחדשת, שכן השראתה באה לה ממוזיקת בארוק, מוזיקה קלאסית או אפילו מוזיקה בסגנון גאלאנט או רוקוקו.
היא כתובה לתזמורת קאמרית של 34 כלי מיתר.
סטרווינסקי החל להלחין את "אפולו" ב-16 ביולי 1927 והשלים את הפרטיטורה ב-9 בינואר 1928. הוא כתב את המוזיקה להרכב כלי מצומצם, תזמורת מיתרים של 34 כלים: 8 כינורות ראשונים, 8 כינורות שניים, 6 ויולות, 4 צ'לי ראשונים, 4 צ'לי שניים ו-4 קונטרבסים.
ההזמנה מספריית הקונגרס, בחתימת אליזבת ספראג קולידג', הציעה תשלום של $1,000 על היצירה, שנדרשה לכלול לא יותר משישה רקדנים ותזמורת קטנה ולהימשך לא יותר מחצי שעה, אבל הניחה למלחין בחירה חופשית בנושא.
סטרווינסקי חשב זה זמן מה לכתוב בלט על פרק מן המיתולוגיה היוונית, והחליט להציב את אפולו, ראש המוזות, כדמות המרכזית ואת מספר המוזות להפחית מתשע לשלוש.
למטרה זו בחר בטרפסיכורה, לייצג את מקצב השירה וכושר הביטוי במחוות כפי שהוא מתגלם במחול; קליופה, לשלב שירה ומקצב; ופוליהימניה, לייצג פנטומימה.
סטרווינסקי הסביר את המונח המקורי "Apollon Musagète" במשמעות של "אפולו, מוליך המוזות".
סטרווינסקי כתב להרכב הומוגני של כלי קשת, והשתמש בניגודי דינמיקה כתחליף לניגודים בגוני צליל, ששימשו אותו בפולצ'ינלה.
הבלט שואב את השראתו מן המסורת המפוארת של המוזיקה הצרפתית במאות ה-17 וה-18, בעיקר זו של לולי, מקור שסטרווינסקי חזר אליו כשהלחין את הבלט אגון בשנת 1957. המבוא מתחיל במקצבים מנוקדים בסגנון של אוברטורה צרפתית.
היצירה מסתמכת על תא רתמי בסיסי, המוצג בראשית היצירה, שסטרווינסקי משנה אותו על ידי תת-חלוקות של ערכים רצופים, שמורכבותם גדלה והולכת.
סטרווינסקי שינה את הפרטיטורה במידת מה ב-1947. ב-1963, רמז על כוונתו להכניס שינויים נוספים, בעיקר ניקוד כפול ברבים מן הקטעים במקצב מנוקד בסגנון הבארוק.
גרסת הבלט הראשונה של "אפולו מוליך המוזות" מאת סטרווינסקי, שהוזמנה במיוחד לפסטיבל וושינגטון, הוצגה ב-27 באפריל 1928, עם כוריאוגרפיה של אדולף בולם, שגם רקד את תפקיד אפולו.
אדולף בולם גייס להקת רקדניות להצגת הבכורה במדינה, שחסרה באותה תקופה מאגר זמין של רקדניות בעלות הכשרה קלאסית.
רות פייג', ברניס הולמס (המורה לבלט של ג'ין קלי), ואליז ריימן היו שלוש המוזות והנס קינדלר היה המנצח.
סטרווינסקי לא גילה עניין בהופעה בארצות הברית, והכוריאוגרפיה של בולם נשכחה עם הזמן.
הוא שמר על הזכויות לפרטיטורה באירופה בשביל סרגיי דיאגילב, שהפקת הבלט רוס שלו, עם כוריאוגרפיה של בלנשין בן ה-24, עלתה על הבמה בתיאטרון שרה ברנרד בפריז ב-12 ביוני 1928. סטרווינסקי ניצח על ההצגה.
בהתאם לרצונו של סטרווינסקי, היה סגנון הריקוד קלאסי בעיקרו, וסטרווינסקי ראה בעיני רוחו את "אפולו מוליך המוזות" כבלט לבן, כלומר, בלבוש לבן ומינימלי.
בלנשין אמר לאחר מכן, שכאשר שמע את המוזיקה של סטרווינסקי יכול היה לראות רק לובן צח הצלילות, הרוגע, אפילו שלווה, של המוזיקה משווים לה ריחוק בל-יתואר מן הריגוש הססגוני של הבלטים האחרים של סטרווינסקי.
להימנעות מכל קונפליקט בהתרחשות, מכל עלילה, כוונה פסיכולוגית או הטיה רגשית, סייעו גם התלבושות הלבנות כליל של הרקדנים והיעדר תפאורה מורכבת על הבמה.
את התפאורה והתלבושות להפקה של בלנשין עיצב הצייר הצרפתי אנדרה בושאן.
קוקו שאנל סיפקה תלבושות חדשות ב-1929. אפולו לבש טוגה מעוצבת מחדש בחיתוך אלכסוני, עם חגורה וקישורים.
התפאורה הייתה בארוקית: שני אתרים גדולים, עם אי אילו סלעים ומרכבת אפולו.
במחול צפה ועלתה נטייה אקדמית משהו, במתיחות ובניתורים של הגוף, אבל בלנשין עיגל את זוויות הזרועות והידיים להגדיר תחת זאת את סוגת הבלט הנאו-קלאסי.
ההתרחשות כללה את הולדת אפולו, מגעיו עם שלוש המוזות, קליופה (פיוט), פוליהימניה (פנטומימה) וטרפסיכורה (מחול ושירה), ועלייתו כאל אל הר פרנסוס.
בצוות המקורי היו סרז' ליפר כאפולו, אליס ניקיטינה כטרפסיכורה (לסירוגין עם אלכסנדרה דנילובה, לובוב צ'רניצ'בה כקליופה, פליה דוברובסקה כפוליהימניה וסופי אורלובה כלטו, אמו של אפולו.
להפקה המחודשת עם מיכאיל ברישניקוב כאפולו בשנת 1979, הוא השמיט את הווריאציה הראשונה של אפולו ויצר כוריאוגרפיה חדשה לסיום הבלט.
הגרסה החדשה הזאת הסתיימה לא בעליית אפולו אל הר פרנסוס אלא בהעברת "תמונת הטווס" של המוזות בערבסקות של עלייה לגובה לצד אפולו, שהתרחשה במקור קצת קודם, אל התנוחה האחרונה.
בבימוי של 1980 לניו יורק סיטי בלט, הוחזרה הווריאציה הראשונה של אפולו.
סוזן פרל שחזרה את תמונת הלידה בשביל להקתה בשנת 2001, וכמוה עשו ארתור מיצ'ל להופעה של להקתו, תיאטרון המחול של הרלם, ב"בלנשין מקיר לקיר", בתיאום עם חגיגות המאה לבלנשין של סיטי בלט, ואיאן ווב למחווה של בלט סרסוטה למופע של נורייב בפברואר 2015 (בבימוי סנדרה ג'נינגס).
הדמויות הן אפולו ושלוש מוזות: קליופה, מוזת הפיוט; פוליהימניה, מוזת הרטוריקה; וטרפסיכורה, מוזת המחול.
הנושא הוא: "אפולו מוליך המוזות" מדריך את המוזות באמנויותיהן ומוליך אותם אל הר פרנסוס.
הבלט מתחלק לשני "תמונות חיות":
אפולו ושלוש המוזות (פה ד'אקסיון)
תיאטרון הבלט האמריקאי העלה לראשונה את הבלט ב-1943 במטרופוליטן אופרה בניו יורק
הבכורה של ניו יורק סיטי בלט הייתה ב-15 בנובמבר 1951, במרכז העירוני למוזיקה ודרמה של ניו יורק.
ביצוע הבכורה של הבלט המלכותי היה ב-15 בנובמבר 1966, עם דונלנד מקלירי כאפולו, סווטלנה בריוסובה כטרפסיכורה, מוניקה מייסון בפוליהימניה וג'ורג'ינה פרקינסון כקליופה.
את ההופעה הראשונה של הבלט של בלנשין באוסטרליה הגיש הבלט האוסטרלי ב-3 במאי 1991. קארין פון ארולדינגן, לשעבר אמנית מובילה בניו יורק סיטי בלט, ביימה את הבלט בשביל הלהקה.
בליל הבכורה רקד סטיבן הית'קוט את תפקיד אפולו עם ג'סטין מיילס כקליופה, מירנדה קוני כפוליהימניה וליזה פאוואן כטרפסיכורה.
הביצוע הראשון של הבלט בבלט המלכותי של ברמינגהאם התקיימה ב-24 בספטמבר 2003 בהיפודרום של ברמינגהאם.
הפרטיטורה של סטרווינסקי שימשה את מרגרט סקוט ביצירת הגרסה שלה ל"אפולו מוליך המוזות" בשביל גילדת הבלט בשנת 1951, את צ'ארלס ליסנר בגרסת 1962 שלו לבלט קווינסלנד, ואת רובין גרוב בהפקה שלו מ-1967 ללהקת הבלט הוויקטוריאנית.
ההופעה הראשונה של יצירת בלנשין בדרום אמריקה הייתה בפרו, עם הבלט הלאומי של פרו ב-8 בספטמבר 2017. אליז בורן, לשעבר רקדנית סולו בבלט ניו יורק סיטי, שרקדה בעצמה את תפקיד פוליהימניה בהדרכת בלנשין, ביימה את הבלט ללהקה.
בלנשין קיצר בשנות ה-50' את שם הבלט ל"אפולו", שינוי שגם סטרווינסקי ראה בעין יפה.
על אף הדעה המקובלת על הקשר של בלנשין וסטרווינסקי ליוון העתיקה, לאור עבודתו של בלנשין עם סטרווינסקי ביצירותיו הבאות, אורפיאוס ואגון, המוזיקה ל"אפולו" נכתבה בהזמנת ספריית הקונגרס.
"אורפיאוס" יכול להיחשב להמשך של "אפולו", אבל "אגון" הוא בלט צורני נטול-עלילה, ששמו ביוונית יוצר הקשר.
בהתחשב בהשפעת מגפת הקורונה העולמית על אמנויות הבמה, הוציא ניו יורק סיטי בלט הקלטה בהשתתפות טיילור סטנלי, טיילר פק, בריטני פולאק ואינדיאנה וודוורד, שצולמה בשנת 2019.
אפולו פאוור בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בייצור יריעות סולאריות גמישות, לשם ייצור חשמל מאנרגיה סולארית.
חברת אפולו פאוור התאגדה בישראל באוקטובר 1993, כחברה פרטית בשם "אינוונטק חברה להשקעות בע"מ".
באוגוסט 1998 נרשמו ניירות הערך של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בדצמבר 2009 שונה שם החברה ל"אינוונטק סנטראל מלונות בע"מ", בספטמבר 2015 שונה שם החברה ל"אור סיטי החזקות בע"מ", ובאוקטובר 2017 שונה שם החברה לשמה הנוכחי - אפולו פאוור בע"מ.
פעילותה של החברה מתבצעת באמצעות החברה הבת סולארפיינט בע"מ, הנמצאת בבעלותה ובשליטתה המלאה מאז אוקטובר 2017. סולארפיינט נוסדה במאי 2014 על ידי עודד רוזנברג (מנכ"ל אפולו פאוור וסולארפיינט) וערן מימון (CTO).
באמצעות החברה הבת עוסקת החברה בייצור של יריעות סולאריות גמישות וקלות משקל, שאותן ניתן להניח על כל משטח לשם יצירת חשמל באנרגיה סולארית באמצעות תאים פוטו-וולטאיים.
מפעל הייצור של החברה שוכן ביקנעם עילית.
החברה פונה לשוקי יעד אחדים:
שוק הסולאר הצף, על גבי מאגרי מים, כגון אגם או בריכה.
שוק הרכב, לשם קבלת אנרגיה סולארית לרכב מגג הרכב.
השוק הביטחוני, לשילוב ברחפנים, כטב"מים, מתקני תקשורת ועוד.
שוק מנותקי הרשת, מתקנים שאינם מחוברים לרשת החשמל.
שוק המבנים בהם קיימת מגבלה לשימוש בפאנלים קשיחים,
השוק האגרו-סולארי: מתקני אנרגיה סולארית בשטחים חקלאיים.
לחברה שיתופי פעולה בתחום הרכב עם ארבע יצרניות רכב גלובליות, בהן אאודי, בתחום הביטחוני עם רפאל ובתחום הסולאר הצף עם חברת Ciel&Terre International.
אפולו ½10: הרפתקה בעידן החלל הוא סרט מדע בדיוני מונפש אמריקאי שנכתב, בוים והופק על ידי ריצ'רד לינקלייטר.
בסרט מככבים בקולותם גלן פאוול, ג'ק בלאק, זאקרי לוי וג'וש ויגינס.
הסרט עלה לאקרנים בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-1 באפריל 2022.
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1969, ועוסקת במחשבותיהם ותחושותיהם של נערים החיים בפרוור אמריקאי בצל נחיתת חללית "אפולו 11" על הירח.
ג'ק בלאק – סטנלי, בבגרותו.
גלן פאוול – בוסטיק, פקיד נאס"א.
זאקרי לוי – קרנץ, פקיד נאס"א.
לי אדי – אמו של סטנלי
ביל וייז – אביו של סטנלי
נטלי ל'אמור – ויקי, אחותו של סטנלי.
ג'סיקה ברין כהן – יאנה
בפברואר 2018, נמסר כי הקולנוען ריצ'רד לינקלייטר עתיד לביים סרט המתרחש בתקופת נחיתת "אפולו 11" על הירח בשנות ה-60 של המאה ה-20 על פי תסריט שכתב בעצמו.
ביולי 2020, נמסר כי גלן פאוול, ג'ק בלאק, זאקרי לוי, ג'וש ויגינס, מילו קוי, לי אדי, ביל וייז, נטלי ל'אמור, ג'סיקה ברין כהן, סם צ'יפמן ודניאלה גילבוט לוהקו לצוות המדבבים של הסרט.
צילומי הסרט החלו בפברואר 2020, באולפני טרובלמייקר באוסטין, טקסס, והסתיימו במרץ 2020. חלקים מהסרט, שצולם בלייב-אקשן, צולמו והונפשו מחדש באמצעות טכניקה הדומה לרוטוסקופינג, בה נעשה שימוש בסרטיו הקודמים של לינקלייטר: "חיים בהקיץ" (2001) ו"סורק אפלה" (2006).
לינקלייטר בילה חלק ניכר מזמנו בעריכת הסרט במהלך התפשטות מגפת הקורונה.
הסרט הוקרן לראשונה במהלך פסטיבל הסרטים "South by Southwest", שהתקיים ב-13 במרץ 2022. ב-1 באפריל 2022, הסרט עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
אפולון מוקריצקי היה צייר רוסי אוקראיני, התמחה בציורי דיוקן.
מוקריצקי נולד באוגוסט 1810 במחוז פולטבה, אוקראינה של ימינו.
השכלתו המוקדמת לאמנות הושלמה בליציאום ניז'ין של הנסיך בזבורודקו, בפיקוחו של קפיטון פבלוב.
לאחר מכן למד באקדמיה לאמנות בסנט פטרסבורג בין השנים 1830–1839, אצל אלכסיי ונציאנוב ואחר כך אצל קארל ברולוב.
שנה לאחר שסיים את לימודיו עבד באוקראינה וביקר באיטליה.
בסביבות 1850, הוא מונה ל"אקדמאי" בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה.
הוא העדיף לעבוד בציורי דיוקן, וייצג את "אסכולת בידרמאייר לאמנות ריאליסטית בלתי מבוקרת שהציגה גוונים רומנטיים".
דיוקן אשת האמן היא דוגמה אחת לסגנון זה.
ציורים אחרים כוללים דיוקנאות של ניקולאי גוגול, דיוקן עצמי (1840), ונופים איטלקיים רבים.
הוא ידוע בתפקיד המשמעותי שמילא בחייו של טאראס שבצ'נקו, המשורר והאמן הלאומי של אוקראינה, שנולד כצמית.
הוא הכיר לשבצ'נקו את האינטליגנציה הרוסית והאוקראינית: האמנים קרל ברולוב ואלכסיי ונציאנוב, המשורר וסילי ז'וקובסקי, הסופר יבהן הרבינקה, ואחרים.
אנשים אלה התעניינו בגורלו של שבצ'נקו, ועזרו להבטיח את חירותו מצמיתות.
מוקריצקי השאיר יומן (1975) המכיל חומר רב על שבצ'נקו.
ליאוניד סולומטקין היה בין תלמידיו.
הוא היה צייר דיוקנאות מיומן, אבל צייר גם נופים.
הוא נהנה מפופולריות והוזמנו אצלו עבודות רבות.
הדיוקנאות והנופים האיטלקיים שלו נמכרו היטב, ובסופו של דבר הוצגו בתערוכות במוזיאונים רוסיים רבים.
עבודת הדיוקן של מוקריצקי היא דוגמה לייצוגים ולמגמות האופייניות לאמנים סנטימנטליים-רומנטיים.
עם זאת, העבודות שלו מעניינות כי הן מכילות כמה מאפיינים של ריאליזם.
במקביל, מוקריצקי - אחד מהאמנים הרבים של המאה ה-19, שהגיבוש היצירתי שלהם הושפע במידה רבה מבית הספר האקדמי לאמנות פורמלית.
הפורטרטים של בני דורו - גוגול, הרבינקה, קולצוב וקוקולניק - הם הטובים ביותר במורשת האמנותית של האמן.
אפולון כּוּתָּאתֶלַדְזֶה (בגאורגית: აპოლონ ქუთათელაძე 6 בינואר 1900 - 25 ביוני 1972) היה צייר גאורגי-סובייטי בטביליסי.
כותאתלדזה הולד בכפר איוואנדידי שבנפת חוני.
הוא התחיל ללמוד בפותי שבגאורגיה והמשיך ללמוד בבית הספר של "החברה הקווקזית לתמיכת אמנים".
שם התמחה באמנות בשנים 1914 עד 1915. ב-1915 עזב את פותי כדי להצטרף לאקדמיה לציור ולרישום "ניקולי סקליפוסובסקי" בבירה טביליסי.
הוא הצטרף לצבא הגאורגי בשנת 1916 והשתתף בקרבות במערכה בעת פלישת הצבא האדום לגאורגיה.
לאחר השחרור שלו, הוא השתתף בכתב העת הסאטירי "Nalgui" ("תנין") בטביליסי.
הוא סיים את לימודיו באקדמיה הלאומית לאמנויות של טביליסי ב-1926 לאחר שלמד ארבע שנים אצל המורים יוג'ין לנסריי, גיגו גבשווילי.
הוא ערך מספר נסיעות לימודים ללנינגרד.
משנת 1943 ואילך, אפולון כותאתלדזה התבסס בטביליסי ולימד באקדמיה הלאומית לאמנויות שלה שם הפך לרקטור ב-1959. הוא הכניס לאקדמיה שיטה פדגוגית חדשה להוראת אמנויות, שכללה חינוך, תרגול (יצירת סדנאות) ובנייה (פרויקטים של שותפים תעשייתיים).
גישה זו, הותירה את השיטות הפדגוגיות של האמנות הקלאסית מאחור, לטובת השיטה החדשה שנגזרה משלושת העקרונות של ולטר גרופיוס בבאוהאוס.
במהלך הקריירה שלו, קיבל כותאתלדזה שני אותות מסדרי אות הכבוד ומסדר הדגל האדום של העבודה, והפך לאמן העם של ברית המועצות באמנות חזותית.
אפולון כותאתלדזה נשא לאישה את ורה גאורגיאוונה מֶגְּרֵלָאדְזֶה.
נולדו לו שני בנים: טריאל כותאתלדזה (אדריכל) וגוראם כותאתלדזה (צייר) .
עם אשתו השנייה, מריה איבנובנה אדוקימובה, נולדו לו שתי בנות: מננה כותאתלדזה וננה כותאתלדזה (שנישאה לגוגי תותיבאדזה ).
אשתו השלישית הייתה מירל זדנביץ' ונולד להם בן קארמאן כותאתלדזה(צייר), לפני מותו של אפולון כותאתלדזה ב-1972.
אפולוניה מִיגדֶן זֶ'פֶּצְקָה (בפולנית: Apolonia Migden Rzepecka; 22 בספטמבר 1902 - 29 בנובמבר 1985), פולנייה שהוכרה כחסידת אומות העולם, על הצלת יהודים בתקופת השואה וקשרה את גורלה עם מדינת ישראל.
אפולוניה ז'פצקה חייה בלבוב שבפולין עם בעלה סטניסלב ז'פצקי ובנם אפולוניוש.
לאפולוניה ובעלה הייתה היכרות מוקדמת עם המשפחות היהודיות מיגדן וקוצובסקי.
ב-15 בנובמבר 1941 התקבלה פקודה רשמית להקמת גטו לבוב, והיהודים נדרשו לעבור לגטו תוך חודש ימים.
כאשר משפחת קוצובסקי ומיגדן נכלאו בגטו לבוב, סייעה להם אפולוניה במזון, בגדים חמים וחפצים בסיסיים הנחוצים למחיה.
אפולוניה אף סידרה למשפחות תעודות אריות מזויפות.
נוסף על כך בשנת 1942 ברחו שמעון מיגדן ורעייתו עמליה יחד עם בנם קרול ואחיו של שמעון, שלמה סטניסלב ממחנה ההשמדה והעבודה ינובסקה.
מי שהעניקה להם מחסה הייתה אפולוניה ולבסוף הצטרפו אליהם יוסף לבהול והנריק קוצובסקי.
לאחר השחרור, כאשר לאומנים אוקראינים רצחו את בעלה, סטניסלב, התחתן איתה סלומון מיגדן, ששרד את המלחמה בסיועה של אפולוניה, השניים עלו למדינת ישראל ב-23 באוקטובר 1966 ולאחר העלייה התגוררו בחולון.
ב-29 ביולי 1968 הכיר יד ושם בסטניסלב ז'פצקי, אשתו אפולוניה מיגדן ז'פצה ובנם אפולוניוש זפצקי כחסידי אומות העולם.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב) חקרו וחיפשו את מקום קבורתה אך לא אותר קברה של אפולוניה.
אפולוניה אולדק (בפולנית: Ołdak Apolonia; נולדה ב-6 בפברואר 1904 - 29 בדצמבר 1997), תופרת ופקידת קבלה בבית חרושת לזהב בוורשה, שהצילה תינוקת יהודייה במהלך מלחמת העולם השנייה והוכרה כחסידת אומות העולם.
בזמן מלחמת העולם השנייה אפולוניה ואלכסנדר אולדק ברחו מוורשה לכפר דזיז'קוביצ'ה, ושכרו חדר בביתו של איכר מקומי.
ב-1942 הגרמנים הוציאו פקודת גירוש לכל יהודי הכפר דזיז'קוביצ'ה, ובעקבותיה כ-300 מיהודי העיירה ברחו ליערות הסמוכים.
בין המשפחות היו גם נחמיה ושרה טננבאום עם בתם זלדה התינוקת, שמצאו מקום מסתור באחד הבונקרים ביער שבו פעלו פרטיזנים פולנים.
בסתיו 1942 גילו את מקומות המסתור ורצחו את כל יושבי הבונקר, פרט לתינוקת בת שמונת החודשים שבדרך נס לא נפגעה מהירי.
לאחר פעולת ההשמדה, הורו הגרמנים לכסות את כל הבורות ביער.
כשהגיע שומר היער אל הבור בו שכבה זלדה, נשמע בכי, ורחמיו נכמרו על התינוקת.
הוא החליט שלא לכסות את הבור, ונשלח מסר אל הנאצים שהורו להלין את זלדה בבתי איכרים עד שתתבצע חקירה.
קיימת גרסה נוספת לפיה שרגא טננבאום, דודה של זלדה, שהיה פרטיזן יהודי, חילץ אותה מן הבונקר ומסר אותה לידי ראש הכפר.
הדוד איים כי אם יאונה כל רע לילדה הוא ושאר הפרטיזנים ישרפו וישמידו את הכפר.
היה ניסיון הלשנה לאס אס מאחת השכנות, אך אלה התעלמו מדבריה.
בעקבות ההלשנה הוצת ביתה על ידי הפרטיזנים, והלשנות נוספות לא בוצעו בשנים לבוא.
אפולוניה ובעלה אלכסנדר, ששכלו את ילדיהם לפני המלחמה, ריחמו על הילדה כששמעו שהיא עוברת מיד ליד, והחליטו לאמץ אותה.
בשנתיים הראשונות לחייה בחיק משפחת אולדק, זלדה, שקיבלה את השם הבדוי באסיה, הייתה חולנית ביותר לאחר ההזנחה הקיצונית שעברה.
היא לקתה בדלקת ריאות ארבע פעמים, וסבלה מכינים, מגירויי עור ומדיזינטריה.
למרות מחלותיה וחולשתה, אפולוניה אהבה אותה ודאגה לה במסירות על אף האמצעים הדלים והקושי להשיג חלב עבורה.
פעם אחת הידפקו על דלתה של אפולוניה מספר איכרים שדרשו ממנה למסור לידיהם את באסיה, אך אפולוניה סירבה בתוקף בידיעה שגורל התינוקת בידיהם יהיה רע.
לימים נודע לגסטפו אודות קיומה של התינוקת, והם דרשו מאפולוניה להתייצב עם הפעוטה במשטרת העיירה קרשניק.
אפולוניה נחקרה על ידי הגסטפו במשך שלושה חודשים רצופים, במהלכם דבקה בטענה שהילדה נמצאה עזובה ושהיא גרמניה או פולניה.
כשהמלחמה הסתיימה, חששו אפולוניה ואלכסנדר לשלומה של באסיה לנוכח חשדות בדבר יהדותה, ולכן החליטו לחזור לוורשה, שם התגוררו בבית קטן שרכשו באחד מפרברי העיר.
באסיה גדלה אצלם כנוצריה לכל דבר.
כאשר אלכסנדר חלה בשחפת, ביקשה ממנו אפולוניה לעזוב את הבית כדי שלא ידביק אותה ואת באסיה.
בשנת 1952 נפטר אלכסנדר ממחלת השחפת.
כאשר באסיה חלתה והיה צורך לרכוש עבורה תרופות, מכרה אפולוניה חפצי ערך לצורך מימון התרופות.
מאוחר יותר נישאה אפולוניה מחדש.
בשנת 1958 הגיע לביתה של אפולוניה נציג שגרירות ישראל, שחשף בפני באסיה את זהותה היהודית.
הוא סיפר לה שדודים שלה בישראל נאבקים על קבלת אישור עלייה עבורה.
באסיה - זלדה, שהייתה באותו הזמן בת 15 הסכימה לעלות רק בתנאי שאמה המאמצת אפולוניה תוכל להצטרף אליה.
חשיפת זהותה היהודית של באסיה גררה תגובות אנטישמיות מצד השכנים אשר החלו להציק לה.
גם בעלה של אפולוניה לא קיבל את דבר יהדותה של באסיה בעין יפה ובני הזוג התגרשו.
אפולוניה החליטה להגר לישראל, מתוך הבנה שבישראל יהיה להן עתיד טוב יותר ובאסיה תוכל להיות קרובה לדודים, איתם הייתה בקשר מכתבים.
עוד באותה שנה, 1958, עלו אפולוניה ובאסיה לישראל.
הן נסעו ברכבת מוורשה לנאפולי, ממנה הפליגו באוניה לנמל חיפה.
באסיה הופנתה למוסד של עליית הנוער ופגשה את קרובי משפחתה.
שתי הנשים השתקעו בדירה בבת ים, ושמה של באסיה שונה בשנית, לשם העברי בתיה.
דודה אשר הציל אותה ביערות הפרטיזנים טען כי עוד בשנת 1946 ניסה לקחת אותה ולשכנע את אפולוניה להביאה אליו.
הדבר לא צלח, אך הם נשארו בקשר מכתבים כאשר הוא עצמו עלה לארץ באותה השנה.
באמצעות הדוד התבררו לה שמות הוריה נחמיה ושרה טננבאום.
בשנות ה-70 נולדו לבתיה שני ילדים, ואפולוניה נהגה לבקרם מדי יום.
ב־20 בדצמבר 1997 נפטרה אפולוניה ונקברה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
ב-18 באוקטובר 1966, יד ושם הכיר באפולוניה ובאלכסנדר אולדק כחסידי אומות העולם.
הטקס התקיים ביד ושם בירושלים ב-30 באוקטובר 1967 ובו הוענקו מדליות ותעודות הוקרה לשישה חסידי אומות העולם מפולין ומהונגריה, שכמו אפולוניה אולדק, השתקעו בישראל.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב) אותר קברה של אפולוניה בקרית שאול.
אפולון דוידסון הוא היסטוריון סובייטי-רוסי ממוצא יהודי.
הוא מתמחה בעיקר בהיסטוריה של אפריקה.
אפולון דוידסון נולד בשנת 1929 בכפר במחוז סברדלובסק למשפחה יהודית מעורבת.
אביו היה ממשפחת סוחרים יהודים.
משנת 1928 ועד ל-1956 רוב הזמן הוא היה בגלות באזור הרי אוראל וסיביר או במחנות גולאג.
אשתו ממוצא רוסי הייתה מצטרפת אליו כאשר הוא היה מחוץ למחנה מאסר.
בתקופה זו נולד אפולון דוידסון.
הוא קיבל את שמו לזכר חברו של אביו במעצר.
זמן קצר לאחר לידתו אפולון ואמו עברו ללנינגרד בו הם שהו בתקופה קשה של תחילת מצור לנינגרד אך שרדו ופונו מהעיר באביב 1942.
לאחר סיום בית ספר דוידסון החל לימודי היסטוריה באוניברסיטת לנינגרד אותה סיים בשנת 1953.
בשנת 1956 דוידסון עבר למוסקבה והחל לעבוד במכוני היסטוריה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1958 הוא סיים עבודת תואר שלישי ובשנת 1971 פוסט דוקטורט.
בשנים 1981–1991 דוידסון סייר במדינות אפריקה רבות שהיו בתחום מחקריו.
בשנת 1994 הוא מונה למנהל מרכז לחקר רוסיה באוניברסיטת קייפטאון וניהל אותו עד לשנת 1998.
דוידסון חזר לרוסיה בה לימד באוניברסיטת מוסקבה, מונה לפרופסור ומשנת 2003 לראש קתדרה.
בנוסף לחקר היסטוריה של אפריקה דוידסון מתעניין בחקר ספרות רוסית של תחילת המאה ה-20 ופרסם מספר ספרים בנושא.
דוידסון חבר מערכת של מספר כתב עת בתחום היסטוריה שיוצאים לאור ברוסיה.
דוידסון פרסם כ-500 מאמרים מדעיים ו-8 ספרים בתחום התמחותו.
בהדרכתו בוצעו כ-30 עבודות תואר שלישי ופוסט-דוקטורט
בשנת 2011 דודיסון התקבל כחבר בפועל לשורות האקדמיה הרוסית למדעים.
בשנת 2012 הוא קיבל עיטור של דרום אפריקה ובשנת 2015 פרס על שם תרלה של האקדמיה הרוסית.
אפולו גרנפורטה (באיטלקית Apollo Granforte; 20 ביולי 1886 – 11 ביוני 1975) היה זמר בריטון איטלקי.
נחשב לאחד הבריטונים הבולטים של שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20.
גרנפורטה היגר לארגנטינה ב-1905, שם למד שירה בבואנוס איירס אצל גווידו קאפוצ'י וניקולה גררה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ברוסאריו ב-1913, בתור גרמונט בלה טרוויאטה.
לאחר שחזר לאיטליה, הוא שר באופרה של רומא, לפני שקיים את הופעת הבכורה שלו בלה סקאלה בתור אמפורטס בפארסיפל, ב-1921. בשנת 1924 הוא נסע לאוסטרליה לסיבוב הופעות עם נלי מלבה.
במהלך סיבוב הופעות באוסטרליה בשנת 1932, בעונת האופרה הגדולה של ג'יי סי וויליאמסון, קבוצת Eftee Productions שבסיסה במלבורן של פרנק תרינג צילמה כמה מההופעות באופרה של גרנפורטה, כולל סצנות מהספר מסביליה של רוסיני.
הסרט הקצר יחסית הזה שוחרר ב-VHS על ידי ארכיון הסרטים והסאונד הלאומי של אוסטרליה ב-1989.
לגרפורטה היה קול בעל נפח גדול וטווח ניכר, והפרשנות שלו לתפקידים באופרות של ורדי ומלחיני הוריזמו זכו להערכה רבה.
הוא שר גם תפקידים ואגנריים והשתתף בהקרנת הבכורה של "נירון" של מסקאני ב-1935. הוא נחשב לאחד מגדולי זמרי הבריטון של שנות ה-20 וה-30.
לאחר פרישתו מהבמה, לימד בקונסרבטוריון למוזיקה באנקרה, ולאחר מכן בפראג ובמילאנו, שם בין תלמידיו היההבס רפאל אריה.
ניתן למצוא הקלטות שלו של האופרות הליצנים, אותלו, הטרובדור וטוסקה.
הוא הקליט, בשנות ה-20 וה-30, תקליטים של 78 סל"ד עם אריות ודואטים, שמבחר מהם הוצא מחדש בתקליטור על ידי פריזר.
Svarga ב"בת המלך" מאת אדריאנו לואלדי, תיאטרו רג'יו, טורינו, 18 במרץ 1922.
ג'וזפה בתעלומות העליזות של נינו קאטוצו, תיאטרו לה פניצ'ה, ונציה, 6 ביוני 1923.
דון ליבוריו ב-El matrero מאת פליפה בורו, תיאטרו קולון, בואנוס איירס, 12 ביולי 1929.
ברוטוס ביוליוס קיסר מאת ג'אן פרנצ'סקו מליפיירו, תיאטרו קרלו פליצ'ה, גנואה, 8 בפברואר 1936.
אל בקראצ'יולו מאת פרנקו ויטדיני, תיאטרו דל'אופרה, רומא, 8 בפברואר 1938.
יוסוף בג'מנטו מאת אלנה ברברה ג'ורנה, תיאטרו דוניצטי, ברגמו, 10 בספטמבר 1941.
קריאון באנטיגונה מאת לינו ליביאבלה, תיאטרו רג'יו, פארמה, 29 בדצמבר 1942.
אפונה (או אפון מתורבת; שם מדעי: Pisum sativum) הוא צמח ממשפחת הקטניות, בעלת זרעים עגולים וירוקים הגדלים בתרמיל.
היא נאכלת בתבשיל, משומרת או חיה ואף כחטיף מטוגן.
אפון (שם מדעי: Pisum) הוא סוג צמחים במשפחת הקטניות.
מינים רבים מסוג אפון שויכו במהלך השנים לסוג טופח כמו אפונה ריחנית.
לפי שיטת המיון הנוכחית, הסוג אפון (Pisum) בוטל ואוחד עם הסוג טופח בשנת 2017. שמם המדעי של ארבעת המינים של האפון שגדלים בישראל שונה.
ולא רק זאת, לפי שיטת המיון הנוכחית, המינים אפון קיפח ואפון נמוך נחשבים לשמות נרדפים לאפון תרבותי ונכללים בו.
ולפיכך בישראל וסביבתה 26 מינים של טופח.
במשנה מופיע השם "אפונים", אם כי יש מן החוקרים שזיהו את האפונים במשנה דווקא עם החמצה (חומוס).
מלבד האפון המתורבת קיימים עוד שלשה מיני בר בסוג אפון: אפון מצוי (Pisum fulvum), אפון קיפח (Pisum platius), ואפון נמוך (Pisum syriacum).
הורי הבר של האפון התרבותי הם האפון הקיפח והנמוך, מכיוון שהם בני הכלאה איתו וצבע הפרחים הארגמני שלהם מתאים לאפונה התרבותית, בעוד צבע הפרחים של האפון המצוי הוא כתום-קרם.
באפוני הבר היה מנגנון הפצה של זרעים, בצורה שבה התרמילים היו מתפתלים סביב עצמם, מתבקעים וזורקים את הזרעים למרחק של מספר מטרים.
בתרמיל אפונה יהיו בין חמישה אפונים לשמונה אפונים בזנים של אפונה עדינה יותר.
האפונה נמצאה בחפירות ארכאולוגיות המתוארכות לתקופת זמן של 10,000 שנים לפחות.
השרידים הקדומים ביותר נמצאו בטורקיה, עיראק וישראל.
האפונה נפוצה באירופה, סין והודו.
לאחר בישול, אפונה מכילה כ-22% חלבון, והיא עשירה בוויטמינים, מינרלים וסיבים תזונתיים.
אפונה נחשבת על ידי רבים כמקור בריא לחלבון מן הצומח.
צמח האפונה שימש מושא למחקריו של גרגור מנדל, נזיר צ'כי שחי במאה ה-19, ערך הכלאות בזנים טהורים של אפונה, וכך גילה וניסח את חוקי התורשה.
אפונסו החמישי (בפורטוגזית: Afonso V; 15 בינואר 1432 - 28 באוגוסט 1481) היה מלך פורטוגל מגיל 6 עד יום מותו.
כונה גם האפריקאי, על שם כיבושיו באפריקה.
אפונסו החמישי נולד בסינטרה, ליד ליסבון בפורטוגל ב-15 בינואר 1432, בן בכור לדוארטה, מלך פורטוגל ואשתו הנסיכה לאונור מאראגון, מלכת פורטוגל.
בשנת 1438 מת אביו, ואפונסו ירש את כס המלכות.
בהיותו קטין מונתה אמו כעוצרת הממלכה, על פי צוואה מאוחרת של אביו.
עקב היותה אישה וזרה (מאראגון), לא זכתה האם לפופולריות רבה, ולבסוף הוחלפה בפדרו, נסיך פורטוגל, שהיה דודו המבוגר של אפונסו.
פדרו חוקק חוקים שנועדו לחזק את השלטון המרכזי על חשבון האצילים, דבר שיצר סכסוכים שהעיבו על תקופת השגשוג בממלכה.
דוד אחר של המלך הצעיר אפונסו, רוזן ברסלוש, שגם שמו היה אפונסו, עשה מאמצים למצוא חן בעיני המלך ולהתיידד עמו, וב-1442 נתמנה על ידי המלך לתפקיד הדוכס מברגנסה שנתן לו מעמד בכיר בממלכת פורטוגל.
על מנת להגן על מעמדו כעוצר הממלכה, חיתן פדרו את בתו איזבל מקוימברה למלך אפונסו החמישי.
ב-9 ביוני 1448 הגיע אפונסו לגיל הנדרש ונטל לעצמו את השלטון בממלכה.
ב-15 בספטמבר באותה שנה ביטל אפונסו את כל החוקים שחוקקו בתקופת שלטון דודו כעוצר.
שנה לאחר מכן, מולך על ידי מצגות שווא, הכריז אפונסו על פדרו כמורד והכניע אותו בקרב אלפרובירה.
לאחר קרב זה הפך אפונסו הדוכס מברגנסה לשליט בפועל של פורטוגל.
אפונסו החמישי השקיע מאמצים רבים בהרחבת שלטונו בצפון אפריקה.
בעקבות כיבושים אלו קיבל אפונסו החמישי את הכינוי "האפריקאי".
בשנת 1475, בהיות אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה על ערש דווי, ביקש אפונסו לרשת אותו.
אנריקה הרביעי היה נשוי לז'ואנה, נסיכת פורטוגל, אחותו של אפונסו אשר בתה, חואנה, נסיכת קסטיליה, הייתה הצאצא היחיד לנשותיו של אנריקה הרביעי.
הטענה הרווחת בקסטיליה הייתה שחואנה אינה בתו של אנריקה הרביעי ועל כן איזבלה הראשונה מקסטיליה נקבעה כיורשתו.
אפונסו לא קיבל זאת, נשא את חואנה נסיכת קסטיליה לאישה וביקש לרשת את ממלכת קסטיליה, בסיוע אצילי אקסטרמדורה.
במלחמת הירושה הקסטיליאנית הובס אפונסו על ידי צבא פרננדו השני מאראגון, בעלה של איזבלה מקסטיליה.
ניסיונותיו להשיג עזרה בצרפת עלו בתוהו והוא חזר לארצו במצב רוח ירוד ושקע במלנכוליה.
בשנת 1477 העביר את ממלכת פורטוגל לידי בנו ז'ואאו, הסתגר במנזר בסינטרה ומת ב-28 באוגוסט 1481 ממחלת הדבר.
בפורטוגל התאבלו על מות המלך, העם אשר אהב אותו והאצילים אשר פחדו מבנו.
רבי יצחק אברבנאל ואביו שימשו כסוכני כספים בחצרו של המלך אפונסו החמישי.
בשנת 1447 התחתן אפונסו עם איזבלה מקוימברה, בתם של פדרו, דוכס קוימברה ואיזבלה מאראגון, רוזנת אורחל, ממנה היו לו 3 ילדים:
בשנת 1475 התחתן אפונסו עם חואנה, נסיכת קסטיליה, בתם של אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה וז'ואנה, נסיכת פורטוגל, אך לא היו לו ילדים ממנה.
אפונסו אוגוסטו מוריירה פנה (בפורטוגזית Afonso Augusto Moreira Pena; 30 בנובמבר 1847 – 14 ביוני 1909) היה פוליטיקאי ברזילאי מטעם המפלגה הרפובליקנית של מינאס ז'ראיס; כיהן בתפקיד נשיא ברזיל השישי בין השנים 1906 ל-1909, בתקופת הרפובליקה הברזילאית הראשונה.
אפונסו היה הנשיא הראשון ממדינת מינאס ז'ראיס ונשיא ברזיל הראשון שנפטר בעת מילוי תפקידו.
שלטונו עמד בסימן סדרת רפורמות במוסדות המדינה ופיתוח תשתיות לחיזוק התעשייה הברזילאית.
אפונסו פנה נולד ב-30 בנובמבר 1847 בעיר הקטנה סנטה ברברה אשר ממוקמת במדינת מינאס ז'ראיס, דאז האימפריה הברזילאית.
הוא היה בנו של דומינגוס חוסה טיקסיירה פנה, שהיגר לברזיל מממלכת פורטוגל ואנה מריה דוס סנטוס שהייתה ברזילאית במוצאה.
אפונסו היה חלק מתנועה גוברת של רפובליקנים בברזיל שקראו לסיום המונרכיה והקמתה של רפובליקה פדרלית.
במהלך הקריירה המצליחה שלו, כיהן במספר משרות; שר החקלאות (1882), שר המסחר וענייני הציבור (1883), ושר המשפטים (1885).
לאחר מכן, כיהן פנה כנשיא האספה החוקתית של מדינת המחוז הברזילאית מינאס ז'ראיס, בה נמצאת עיר הולדתו.
עם ההפיכה צבאית שהפילה את המונרכיה והקימה את הרפובליקה הברזילאית הראשונה בשנת 1889, פנה מונה למושל מדינת מינאס ז'ראיס בין השנים 1892–1894 ובהיותו בתפקיד העביר את מוקדי המנהל והשלטון לעיר בלו הוריזונטי, אשר נהפכה עם הזמן לכרך ולעיר הבירה של המדינה (לפניה הייתה אורו פרטו במעמד זה).
הפוליטיקה של הרפובליקה הברזילאית הראשונה הונהגה בידי האוליגרכים של סאו פאולו (מייצרת הקפה העיקרית) ומינאס ז'ראיס (מייצרת החלב העיקרית) במה שכונה "רפובליקת הקפה בחלב" שכן אלו היו בעלי מונופול בחשיבותם על הכלכלה הברזילאית.
במטרה לשמור על מעמדם של האוליגרכים, המפלגות הרפובליקניות מסאו פאולו ומינאס ז'ראיס פעלו להקים קואליציה פוליטית.
בשנת 1902 נעשה פנה לסגן הנשיא של רודריגס אלווס לאחר ניצחון הברית הפוליטית בבחירות.
בתפקיד זה הוא כיהן במשך 4 שנים, עד שנת 1906 - אז נבחר לנשיא ברזיל וכיהן בתפקיד זה עד מותו שקטע את כהונתו בשנת 1909, ימים אחדים לאחר מות בנו אלברו פנה (Álvaro Pena).
זמן קצר לאחר בחירתו לנשיאות החל פנה בטיול בן ארבעה חודשים לכל מדינות החוף בברזיל (ריו גראנדה דו סול, סנטה קטרינה, פרנה, סאו פאולו, ריו דה ז'ניירו, אספיריטו סאנטו, באהיה, סרז'יפה, אלגואס, פרנמבוקו, פאראיבה, ריו גראנדה דו נורטה, סיארה, פיאאוי, מרניאו, פארה, אמאפה), כדי להקשיב ישירות לממשלות המקומיות ולדעת הקהל.
במהלך ממשלתו התקיימה בהאג, הולנד, ועידה בינלאומית בנושא שלום, כאשר ברזיל הייתה מיוצגת על ידי רועי ברבוסה, שהגן על האינטרסים לא רק של ברזיל, אלא הציג עצמו כמייצג של כל המדינות הקטנות (בעיקר מדינות אמריקה הלטינית), נגד הפריבילגיות שחיפשו המעצמות הגדולות.
אפונסו פנה היה הראשון שתמך בהתערבות ממשלתית במסחר בקפה שהיווה חלק ניכר בכלכלה הברזילאית.
תחת שלטונו, החלה ממשלת ברזיל לקנות את עודפי הקפה מן המייצרים והמגדלים, ובכך שמר על מחירו הגבוה בשווקים הבינלאומיים.
המדיניות הכלכלית של ברזיל בתקופת כהונתו של פנה, שאותה פיתח שר האוצר דייווי קמפיסטה, נועדה להבטיח את "מדיניות הערכת הקפה" אשר חיזקה את מעמד הקפה בכלכלה הברזילאית ובכך חיזקה את מעמדם של האוליגרכיות.
ההישענות הכלכלית הרבה על ייצוא הקפה והחלב שמרה על מקומם הפוליטי של האוליגרכים אבל הפכה את הכלכלה הברזילאית לשברירית לנוכח משברים כלכליים עתידיים.
אפונסו פנה האיץ את ההגירה ובשנת 1908 התפשטו קרוב ל-100,000 מושבי מהגרים ברחבי דרום המדינה, רובם איטלקים במוצאם.
באשר למדיניות המגזר החקלאי, אפונסו פנה הקים את משרד החקלאות, התעשייה והמסחר.
בתקופת ממשל אפונסו פנה הממשלה השתמשה בתמריצים כלכליים להעסיק עובדים זרים באזורים הכפריים.
כך נוצרו מושבות עבודה בייצור חיטה ויין במדינות הדרום של המדינה ועלה אחוז הייצור לנוכח עידוד העסקת מהגרים מהאימפריה היפנית בייצור קפה במדינת סאו פאולו.
עבודתם הכפרית של המהגרים התבצעה בתנאים מסוכנים מאוד, חלק מהחקלאים האחראיים היו לשעבר בעלי עבדים עד לביטול העבדות בברזיל.
עובדים רבים מאלה היו בחובות כלכליות, מה שהקשה על החלפת מקום עבודה ואף עזיבת החוות בהן עבדו.
בנוסף לכך, תמך פנה בהנחת פסי רכבת ברחבי ברזיל ובשיפור מערכת הרכבות כך שיגיעו לאזורים מרוחקים יותר.
במהלך תקופת שלטונו של פנה גם צבא ברזיל עבר רפורמה וארגון מחדש.
פנה גם תמך במסעות המחקר של קנדידו רונדון (Cândido Rondon) ברחבי יער האמזונאס והנהר הזורם בו.
בממשלתו של אפונסו פנה נוצר שירות ההגנה האינדיאני, שהנהגתו הועברה למרשל קנדידו רונדון ומטרתו הייתה לשמור על קהילות מתיישבים מפני התקפות האינדיאנים המקומיים ובו בזמן לחזק את השליטה הברזילאית על אגן יער האמזונאס, אשר באותה התקופה הייתה הסמכות הממשלתית במקום כמעט ולא קיימת.
ממשלו של פנה המשיך במדיניות ההשקעה הממשלתית בבריאות הציבורית שהוחלה בממשלת רודריגס אלווס, ובכך קידמה את לימודי הרפואה שנועדו למנוע את התפרצותן של מחלות קטלניות נפוצות כגון מלריה.
במהלך כהונת ממשלתו של אפונסו פנה, היחסים בין המפלגות הרפובליקניות של סאו פאולו למינאס ז'ראיס נשברו לראשונה מאז הקמת המערכת הפוליטית בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19. משבר זה ביחסי המפלגות הוביל לנפילה זמנית של מדיניות "רפובליקת הקפה בחלב".
המפלגה של סאו פאולו תמכה בקמפיין הפוליטי לנשיאות של רוי ברבוסה ומינאס ז'ראיס תמכה בארמס דה פונסקה, מועמד רפובליקני שמרני ממדינת ריו גראנדה דו סול.
משבר זה הוביל לפגיעה קשה בדמותו הציבורית של פנה וביחד עם מות אחד מבניו, בריאותו המנטלית נפגעה קשות.
אפונסו פנה נפטר בריו דה ז'ניירו, בפלאציו דו קאטה, ב-14 ביוני 1909. לאחר מותו ירש אותו סגנו, נילו פסניה, שכיהן כנשיא ברזיל עד לבחירות של 1910, כאשר ארמס דה פונסקה ניצח בבחירות ומונה לנשיא הראשון מאז פלוריאנו פיישוטו שלא היה ממינאס ז'ראיס או סאו פאולו במוצאו.
מדיניותו הפעלתנית של אפונסו פנה חיזקה את מעמד התעשייה הברזילאית ואת סמכות הממשל הפדרלי בריו דה ז'ניירו על כלל המדינה.
פועלו לחיזוק מעמדם של האוליגרכיות במינאס ז'ראיס וסאו פאולו הוביל להישענות יתרה של הכלכלה הברזילאית על ייצוא הקפה והחלב.
כאשר הצורך הבינלאומי בייצוא משאבים אלו פחת בצורה דרסטית לנוכח השפל הגדול, הכלכלה הברזילאית נפגעה בצורה חריפה לכדי נפילת המערכת הפוליטית של שליטת האוליגרכיות.
אֶפּוֹנִים (Eponym) הוא שם, אמיתי או בדוי, של אדם שעל שמו נקרא מקום, עם, שבט, בית-אב, שנה, מושג, תגלית וכל דבר אחר.
ביוונית עתיקה: ἐπώνυμος "ניתן כשם" שבעצמו נגזר מהצירוף ἐπί "על" עם ὄνυμα "שם" (אאולית), כלומר "על שם", "נתן שמו למשהו או למישהו".
האפונים עשוי להיות רשמי, דוגמת יחידת מדידה הנקראת על שם המדען שהמציא אותה; או פופולרי ובלתי רשמי.
באנגלית מודרנית, המילה "Eponymous" מתייחסת לדבר הנקרא על שם תוכנו, דוגמת אלבום הנקרא על שם הלהקה שהוציאה אותו, או ספר הנקרא על שם גיבורו.
לעיתים האטימולוגיה העממית של האפונים שגויה, כמו ב"סלט קיסר", המיוחס לפעמים, בטעות, ליוליוס קיסר בשל שמו.
לאורך ההיסטוריה יש מגוון דוגמאות לשימוש בתאריכים אפונימיים.
האשורים כינתה כל שנה על שם אישיות בכירה, במהלך האלף הראשון לפני הספירה.
ברומא העתיקה נודעו שנים על פי שמות הקונסולים הנבחרים, והשנה 59 לפנה"ס נודעה בתור "הקונסוליה של יוליוס וקיסר" עקב הדומיננטיות של יוליוס קיסר על פני הקונסול השני, מרקוס קלפורניוס ביבולוס.
באירופה הנוצרית, בתי מלוכה רבים חישבו תאריכים לפי שנות שלטונו של המלך הנוכחי.
הכנסייה הקתולית היא זו שהשליטה את שיטת ספירת הנוצרים האוניברסלית, לפיה נקראות השנים מאז לידת ישו, על פי המסורת הנוצרית: לשנת האדון,Anno Domini.
לוח השנה האזרחי המשמש כיום, הלוח הגרגוריאני, קרוי על שם האפיפיור גרגוריוס ה-13. קדם לו הלוח היוליאני על שם יוליוס קיסר.
שמות שני חודשים בלוח, יולי ואוגוסט, קרויים על שם יוליוס קיסר ואוגוסטוס קיסר.
בעידן המודרני, תקופות מסוימות נקראות על שם שליט או ממשל דומיננטי, למשל תקופת הת'אצ'ריזם, על שם ראש ממשלת בריטניה לשעבר, מרגרט ת'אצ'ר.
המלוכה הבריטית השפיעה רבות על ההיסטוריה של אירופה והמערב, ותקופות המלוכה נקראות לעיתים קרובות על שם מלך או מלכת בריטניה באותה עת, לדוגמה: העידן האליזבתני, התקופה האדוארדית, התקופה הוויקטוריאנית ועוד.
בהיסטוריה ובארכאולוגיה של ארץ ישראל מקובל להתייחס ל"תקופה ההרודיאנית" על שם המלך הורדוס.
כינוי התקופה על שמו נובעת מהחותם שהותיר בממצאים הארכאולוגיים בארץ: היקף בנייה נרחב (בכל רחבי הארץ), גודל מבנים וסגנון בנייה ייחודי "בנייה הרודיַאנית", המיוחסים לתקופת מלכותו.
ערים, ארצות ומקומות גאוגרפיים שונים נקראים לעיתים על שם דמות, אמיתית או מיתולוגית, הקשורה להיסטוריה שלהם.
לפי המיתולוגיה הרומית, העיר רומא נקראה על שם מייסדיה, רמוס ורומולוס.
העיר אתונה נקראה על שם האלה היוונית אתנה, שבאופן מסורתי נחשבה כפורשת את סמכותה על העיר.
בארץ ישראל יש מסורות עתיקות של קריאת יישובים ואזורים על-שמות אנשים.
לפי מסורות יהודיות ומוסלמיות, העיר חברון נקראת ע"ש אברהם אבינו, שהיה ידיד (=חבר) האל.
התנ"ך מספר שעמרי קנה הר מאדם בשם שֶמֶר, ובנה עליו עיר וקרא לעיר שומרון על שם האיש.
גם בעת החדשה נקראים מקומות רבים בארץ על שמות אנשים: יישובים, שכונות, כבישים, כיכרות ומוסדות.
אב אפונימי הוא המונח המחקרי המקובל בחקר המקרא ובחקר ההיסטוריה בכלל, לאב (מציאותי או דמיוני) של קבוצה הקרויה על שמו.
אב אפונימי יכול להיות האנשה של אותה קבוצה, או דמות ספציפית, שלפי מסורת הקבוצה - הוא אביה הקדמון.
דוגמה לכך היא למשל הדמות המקראית של כָּלֵב, זו של קַּיִן ושל עוד דמויות מקראיות רבות.
למדע יש היסטוריה ארוכה של שמות אפונימיים: גופים אסטרונומיים, מחלות, מינים ביולוגיים, תגובות כימיות, עקרונות מתמטיים, יסודות כימיים וכו' נקראו לרוב על שם המדענים שגילו או המציאו אותם, כמו יחידת הניוטון על שמו של אייזק ניוטון.
בעידן התגליות הגאוגרפיות נקראו לעיתים ארצות חדשות על שם המגלים הראשונים שמיפו אותם.
דוגמה מפורסמת היא יבשת אמריקה, שנקראה על שם אמריגו וספוצ'י.
ספרים, סרטים ויצירות אמנות אחרות נקראים לעיתים קרובות על שם היוצר, או במקרים של יצירה בדיונית, על שם הדמות הראשית, אם במישרין ואם בעקיפין.
שמות אייקוניים הופכים לעיתים למושגים בפני עצמם, למשל "רובינזון קרוזו", תת-סוגה של ספרים המתרחשים על אי בודד, או "לוליטה", כינוי לנערה צעירה המנהלת יחסים עם גבר מבוגר.
במוזיקה מודרנית נפוצה התופעה שהאלבום הראשון של להקה או מוזיקאי יהיה אפונימי.
להקת "לד זפלין" ידועה בכך שלארבעת אלבומיה הראשונים אין שמות, והם נקראים פופולרית על שם הלהקה: כל אלבום ממוספר לפי סדר יציאת האלבומים.
הלהקה "R.E.M." הוציאה אלבום הנקרא "Eponymous".
כמו כן, האלבום הידוע בתור "האלבום הלבן" של "הביטלס" והאלבום הידוע בתור "האלבום השחור" של "מטאליקה" הם למעשה אפונימים.
אפונסו השישי (Afonso VI de Portugal, 21 באוגוסט 1643 - 12 בספטמבר 1683), הידוע בכינויו "המנצח" (o Vitorioso), היה מלך פורטוגל ואלגארבה השני לבית ברגנסה.
אפונסו השישי נולד בליסבון ב-21 באוגוסט 1643, לז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל ולואיסה דה גוסמן, בתם של חואן מנואל פרס דה גוסמן, דוכס מדינה-סידוניה השמיני וחואנה לורנצה גומז דה סנדובל אי לה סרדה.
בגיל שלוש אפונסו, שהיה ידוע בילדותו כדוכס ברגנסה, חלה במחלה שהשאירה אותו משותק בכל הצד השמאלי של גופו ומעורער נפשית לשארית חייו.
בגיל 10, עם מותו של אחיו הבכור תאודוסיו, אפונסו הפך ליורש העצר לכס המלוכה הפורטוגלי וקיבל את התואר נסיך ברזיל.
בשנת 1656, כשאפונסו היה בן 13, מת אביו, ז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל, אך משום גילו הצעיר אימו, לואיסה דה גוסמן, מלכה במקומו כעוצרת.
אולם גם כאשר אפונסו הגיע לבגרות אימו המשיכה למלוך בשמו בשל מצבו הנפשי ואי התעניינותו בפוליטיקה.
אולם בשנת 1662 הפוליטיקאי לואיש, רוזן קסטלו מלור, ניסה להגביר את כוחו על ידי התחברות עם אפונסו.
הוא הצליח לשכנע את המלך הצעיר שאמו מנסה לגזול ממנו את הכתר ולהגלות אותו מפורטוגל.
כתוצאה מכך אפונסו גירש את אמו למנזר והחל למלוך בעצמו, בעודו ממנה את לואיש לראש הממשלה.