tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בית הסוהר הפרטי היה אמור לקבל אישור הפעלה כשנתיים וחצי לאחר כניסת ההסכם לתוקף, ואכלוס ראשוני היה אמור להתקיים כחצי שנה לאחר מכן.
תהליך ההפרטה לווה מראשיתו בביקורת ציבורית רבה, וגורמים פרטיים ניסו למנוע את מדיניות ההפרטה באמצעים משפטיים:
האגודה לזכויות האזרח עתרה לבית המשפט המחוזי בתל אביב בדרישה לקבל את מסמכי המכרז ולבחון האם תנאיו מבטיחים שמירה על זכויות האסיר.
חטיבת זכויות האדם במכללה למשפטים ברמת-גן וגונדר בדימוס שלמה טויזר עתרו לבג"ץ בבקשה להוציא צו מניעה למכרז ולבטל את חוק ההפרטה בטענה שהחוק מנוגד לשני חוקי יסוד: חוק יסוד: הממשלה וחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
ב-19 בנובמבר 2009 פסק בג"ץ ברוב של 8 שופטים אל מול דעת מיעוט של השופט אדמונד לוי, כי ניהול בית סוהר בידי גורמים פרטיים אינו חוקתי.
זאת מאחר שעצם העברת הסמכות לכלוא בני אדם לידי גורם פרטי מהווה פגיעה נוספת ואסורה בזכות החוקתית לחירות, כמו גם בזכות החוקתית לכבוד.
לפיכך נקבע כי תיקון מס' 28 לפקודת בתי הסוהר בטל מיידית.
בעקבות פסק דין זה רכש שירות בתי הסוהר את בית הסוהר מידי החברה.
האגף הראשון אוכלס באמצע 2010, ועד סוף אותה שנה אוכלסו גם יתר האגפים ב"בית הסוהר אלה" השייך למתחם כלא באר שבע.
בעקבות הלאמת המתקן תוך אי יישום תוכנית לאומית לתחזוק מערך בתי הסוהר, צומצם שטח התאים בבית הסוהר על מנת לאפשר כליאה של מספר רב יותר של אסירים מהמתוכנן.
בשנת 2014 קיבל בג"ץ עתירה להרחבת שטח התאים בבתי הסוהר ל-6 מטרים רבועים, כאשר המתקן המיועד עמד ברף זה וכשהועבר לידי המדינה חדל מלעמוד בו.
שירות האוויר (ש"א) היה הזרוע האווירית של ארגון ההגנה, שהתפתחה בהמשך לחיל האוויר הישראלי.
שירות האוויר הוקם ב-10 בנובמבר 1947 ומפקדו היה יהושע אשל.
היחידה הוקמה בשל הבנת מטה ההגנה שיש צורך בכוח אווירי לוחם שיעמוד אך ורק לצורכי ביטחון היישוב.
המטוסים, בעיקר מטוסים קלים חד מנועיים, היו רובם שייכים לחברת "אווירון".
עם הקמתו, הוחלט לכלול בו גם את מחלקת הטיס של הפלמ"ח.
תפקידם העיקרי היה איסוף מודיעין והובלת אספקה.
המטוסים היו, בדרך כלל, חסרי חימוש והטייס הצטייד בתת-מקלע וכמה פצצות קטנות להגנתו.
גיחת הקרב הראשונה של שירות האוויר הייתה ב-17 בדצמבר 1947 על מטוס מדגם R.W.D-13. ביום זה פנחס בן-פורת קיבל הוראה להטיס רופא לבית אשל ובדרך חזרה אסף פצוע ממושב נבטים.
כשהגיע למושב, ראה קבוצה של כ-200 ערבים שניסו להשתלט על הקיבוץ.
בלי להמתין להוראות, הטייס זינק אל על וריסס את ההמון הערבי מנשקו האישי, תוך כדי הפלת רימונים על ראשיהם.
פעולתו גרמה להפסקת ההתקפה הערבית והתוקפים התפזרו לבתיהם.
ערב הפינוי הבריטי מארץ ישראל רכשה הסוכנות היהודית מהבריטים, 21 מטוסים מיושנים (20 מטוסי אוסטר אוטוקרט ומטוס אוקספורד אחד) שהבריטים העמידו למכירה מעודפי חיל האוויר המלכותי בארץ ישראל.
המטוסים, בשדה התעופה עאקיר (כיום תל נוף), פורקו והועברו בלילות ה-21 ו-22 בינואר 1948, לשרונה בשל הימצאותה באזור ישוב עברי ומחנה צבאי עברי.
במתחם היקב הטמפלרי ובמרתפים שופצו המטוסים, 15 מטוסים הוחזרו לשימוש והיתר שימשו כמקור חלפים.
למרות הלחץ הבריטי, הורכבה טייסת א' שבסיסה היה שדה דב.
עם התעצמות הלחימה הורכבה בתחילת מרץ 1948 טייסת חדשה, הפעם בגליל ביבנאל.
במהלך אפריל 1948 החל השם "חיל האוויר" להחליף בהדרגה את השם "שירות האוויר", מבלי שהוצאה הודעה רשמית על כך.
יום השנה להקמת חיל האוויר צוין, החל משנת 1948, לפי תאריך הקמתו של שירות האוויר בשלהי 1947.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על הבית בו היה המטה הראשון של שירות האוויר ברח' מונטפיורי 9 בתל אביב.
שירות דוב הוא ביטוי המתאר ניסיון לפתור בעיה באופן המקלקל עוד יותר את מצב העניינים.
נאמר על אדם המזיק מתוך כוונה לעזור, שהוא "נותן שירות דוב".
מקור הביטוי במשל שנכתב במקור במזרח והוצג לראשונה למערב על ידי ז'אן דה לה פונטן.
הביטוי מופיע במשל מהמאה ה-17 מאת הסופר הצרפתי ז'אן דה לה פונטן:
משל זה עובּד ותורגם לרוסית בידי איבן אנדרייביץ' קרילוב ב"משלי קרילוב",
ברפואה, שבה טעות עלולה לגרום נזק רב, מקובל הכלל פרימום נון נוקרה (ובלטינית: Primum non nocere), ומשמעותו: ראשית, אל תגרום נזק.
הכלל מבטא עיקרון מהותי של האתיקה הרפואית, והוא משמש לפחות מאז 1860 כתזכורת לעוסקים ברפואה, כי לפעולות הנעשות מתוך כוונות טובות עלולות להיות תוצאות לא רצויות.
אמרות אחרות המבטאות כוונה זו: "הדרך לגיהנום רצופה כוונות טובות" ו"בא לברך ויצא מקלל".
שירות בצה"ל הוא שירות חובה לאזרחי מדינת ישראל בצבא הגנה לישראל, ומוסדר בעיקר באמצעות חוק שירות ביטחון (נוסח משולב), התשמ"ו-1986. כן חלות על חיילים שהתגייסו לצה"ל פקודות מטכ"ל והוראות הפיקוד העליון.
השירות הצבאי קצוב בזמן ומסתיים בהליך שחרור מצה"ל.
בחברה הישראלית, חובת השירות הצבאי מגדירה את תחילת שלב הסיום של גיל ההתבגרות.
ניתן להשתבץ בשלושה מערכים עיקריים בשירות החובה: המערך הלוחם, מערך תומכי הלחימה והמערך העורפי.
השיבוץ נקבע בהתאם לפרופיל וליחידה בה ישובץ, אם כי ישנם מקרים בהם חלק מהמלש"בים מתנדבים מעצמם להיות לוחמים בצבא באותן חילות ויחידות.
לעיתים מקדים את שירות החובה בצה"ל קורס קדם צבאי (קד"צ).
חלק מן המועמדים-לשירות-ביטחון דוחים את שירותם מסיבות שונות, כגון יציאה לשנת שירות, השלמת בחינות בגרות, לימודים במסגרת העתודה האקדמית, בישיבה גבוהה במסלול הסדר מרכז, במכינות קדם צבאיות, ובישיבות הסדר.
אגף כוח האדם במטה הכללי הוא הגוף המתכנן ומתאם את פעילות הצבת כוח האדם ותנועתו, מטפל במשאבי האנוש של הצבא, עוסק בתכנון מול תקינת אגף התכנון ובתנאי השירות של הפרט.
על פי ההערכה של מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים:
בזרוע האוויר והחלל 34,000 חיילים ועוד 55,000 חיילי מילואים.
בזרוע הים 9,500 חיילים ועוד 10,000 חיילי מילואים.
שירות חובה מתקיים מכוח חובה שנקבעה בחוק שירות ביטחון.
שירות זה מתחיל עם הגיוס לצה"ל של תושב ישראל שהגיע לגיל 18 שנה.
למתגייסים עד 30 ביוני 2015 תקופת השירות הייתה 36 חודשים לגברים (שמורכבים מ-30 חודשי חובה על פי החוק ועוד 6 חודשים חובה על פי תקנות חירום) ו-24 חודשים לנשים.
החל מיולי 2020 משך השירות לגברים קוצר בחודשיים נוספים, והוא עומד על 30 חודשים.
שירות קבע הוא מסלול שנועד למי שרואה בצה"ל את מקום עבודתו, לתקופה קצרה או ארוכה.
שירות הקבע מתחיל בדרך כלל מיד בהמשך לשירות החובה, אך יש גם המשתחררים משירות צבאי בתום שירות החובה ומתגייסים לקבע במועד מאוחר יותר.
יש גם הפורשים משירות קבע, וחוזרים אליו לאחר תקופה מסוימת.
משרתי הקבע מהווים את השדרה הפיקודית והמקצועית מדרג הביניים ומעלה.
שירות הקבע מתבסס על הסכמה חוזית בין משרת הקבע ובין צה"ל.
בחוזה השירות נקבע משך השירות, ולקראת סיומו עשוי להתקיים דיון בהארכת משך השירות.
לעיתים, נדרשים חיילי חובה להתחייב לשירות קבע בתמורה לשיבוצם בעיסוקים צבאיים המצריכים תקופת הכשרה ממושכת.
בתמורה לשירות הקבע מקבל משרת הקבע שכר, ופרישה לאחר תקופת שירות ממושכת מזכה את משרת הקבע בפנסיה מצה"ל.
זכות זו ניתנת למשרתי הקבע בגיל מוקדם יחסית למקובל במשק.
בנוסף יכול הרמטכ"ל להעניק תוספת לגמלה המשולמת לפורש כתקופה שהייתה גדולה משהייתה למעשה, תוספת הידועה כהגדלות הרמטכ"ל.
להבדיל מהמקובל בצבאות מערביים רבים, אין למשרתי הקבע בצה"ל יחסי עובד-מעביד, אין חופש ההתאגדות ובהתאמה גם אין ועד עובדים, וחל איסור על פעילות פוליטית ועבודה מחוץ לצבא.
משך שירות הקבע בצה"ל מחולק משנת 1998 לשני סוגים:
קבע ראשוני - משרתים עד דרגת רס"ל או סרן (כולל).
קבע מובהק - משרתים מדרגת רס"ר או רס"ן ואילך או קצינים בדרגת סרן הנושאים תפקיד בדרגת רס"ן על פי תקן.
חרף היותו של משרת הקבע עובד מדינה, הוא אינו נהנה ממעמד של עובד קבוע בדומה לזה של שאר עובדי המדינה (על פי רוב, עובדי מדינה יזכו בקביעות לאחר 5 שנות עבודה).
משרת קבע ראשוני אינו נחשב לבעל קביעות עד לכניסתו לקבע מובהק.
החוזה עליו חותם משרת הקבע הראשוני מתנה את הישארותו בצבא מעבר ל-7 השנים הראשונות בקבלת דרגת רס"ר או רס"ן.
ללא קבלת דרגה זו, על משרת הקבע לפרוש.
מסיבות תקציביות, בעיקר פנסיה תקציבית הניתנת למשרתי הקבע מגיל צעיר יחסית, מוגבל מספר המשרתים בקבע מובהק למכסה קבועה.
כן התפתחה פרקטיקה של הוצאה לחופשה ללא תשלום עד להתפנות תקן של קבע מובהק, ואף הוצאה לקורס קצינים, שלאחריו "התאפס" משך השירות הראשוני והוא נספר מחדש מיום ההסמכה לקצונה.
נהלים אלה התקיימו עקב הרצון לשמר במערכת הצבאית משרתי קבע איכותיים.
לאחר מספר שנים הוחלט על ידי צה"ל, מסיבות משפטיות, לאסור את השימוש במנגנונים אלו, ונקבעו נהלים למשך הארכת השירות תחת התחייבות, להחזרת אזרח לשירות קבע ראשוני לאחר תקופת שירות שכזו בעבר, ולהוצאה לקצונה של נגדים.
אם לא השלים 8 שנים בשירות קבע, אין הגבלת גיל לשחרור בעילות השונות.
כמו כן, יכול צה"ל לפטר משרתי קבע על פי הפ"ע 3.0501 במסגרת "ועדה להתרת התחייבות" מטעמים הנוגעים לאירועים פליליים, ערכיים ומשרתי קבע לגביהם נגזר עונש מאסר בפועל בבית דין.
גיל הפרישה לגמלאות מצה"ל הוא נושא הנדון בציבור פעמים רבות ועולה מדי שנה בדיוני התקציב בכנסת.
היסטורית, הוחלט ששירות בצה"ל יהיה במודל של "שתי קריירות", ששולב עם פנסיה תקציבית.
קצינים ונגדים פרשו משירות צבאי לרוב בין הגילאים 42 ל-45, זכו לפנסיה ששולמה מתקציב המדינה, והמשיכו לעבודה בשוק האזרחי או הממשלתי.
עם השנים הגדיל הסדר זה את עלות השכר והגמלאות בצבא עד כדי 12 מיליארד ש"ח.
כאמור, צה"ל חילק בשנת 1998 את משק הקבע לשתי אוכלוסיות, כאשר משרתי הקבע הראשוני שהשתחררו לא היו זכאים לפנסיה (עד למעבר הצבא לפנסיה צוברת) ובכך נחסכו עלויות הפרישה לגמלאות של משרתים רבים.
עם השנים הגיע צה"ל למצב שבו רק אחד מתוך עשרה חיילים שנכנסו לשירות קבע פורש לגמלאות בסיום שירות מלא, ובסך הכל מונה משק הקבע המובהק כיום פחות מ-50% מכלל המשרתים.
בהמשך למהלך זה, ובעקבות לחץ ציבורי רב והחלטת ממשלה משנת 2010, הוחלט על העלאת גיל הפרישה למשרתי הקבע באופן הדרגתי, כך שנגדים ישרתו במודל של "קריירה אחת" וקצינים יישארו במודל "שתי קריירות".
גיל הפרישה משתנה גם בהתאם לאופי השירות - לוחמה, מקצועות טכנולוגיים וכדומה - ונועד לענות על היבטי שחיקה בתפקיד ושימור איכות המשרתים בהתאמה לתנאים המוצעים בשוק האזרחי.
על מנת למשוך קצינים להישאר בצבא הקבע ולהתמודד על תפקידי מג"ד, הונהגה בשנת 1994 "תוכנית אופק" שהציעה לאנשי קבע מסלול של 6 שנים, שכלל שנתיים לימודים אקדמיים על חשבון הצבא והטבות במשכורת ובתנאים הנלווים.
בעקבות עליית הגיל של המשרתים בתפקיד מג"ד, נקבעה החל משנת 2011 תוכנית המשך בשם "אופק ב'" עבור קצינים שסיימו את אופק א', טרם מונו לתפקיד מג"ד אך עדיין מיועדים לתפקיד.
תושבי ישראל שסיימו את השירות הסדיר בצה"ל בתפקיד הנדרש למערך המילואים (בעיקר חיילים ששירתו בתפקידי לחימה ומיעוט חיילים ששירתו בתפקידים עורפיים), משובצים בכוחות המילואים שלו, לשם תגבור הצבא הסדיר במצב חירום (מלחמה, מבצע צבאי או אסון טבע) ובשגרה (אימונים, ביטחון שוטף).
מיעוט מחיילי המילואים מגויסים ליחידות בהן שרתו בשירות סדיר, ורובם משרתים ביחידות מילואים.
שירות המילואים מוסדר בעיקר לפי חוק שירות המילואים.
שירות הקבע הוא שירות תובעני, הדורש פעמים רבות שהייה ממושכת הרחק ממקום המגורים, שעות עבודה רבות מעבר לשעות העבודה המקובלות במשק האזרחי, כמו גם אפשרות לשינוי מקום שירות כל כמה שנים.
משרתי הקבע זוכים להטבות שונות מעבר לשכר, כדוגמת: השתתפות בתשלומי קייטנות וגני ילדים, סבסוד לנופש שנתי, מלגות לימוד לילדים, 'נקודות ספורט' המאפשרות קניית ציוד וביגוד ספורט בשווי שנתי של 900 ש"ח לבני המשפחה, והשתתפות בשכר דירה (בגובה של כ־1,000 ש"ח), בכפוף לעמידה בתנאים שונים.
הטבות אחרות מתבטאות בביטוח רפואי המאפשר רכישת תרופות ללא השתתפות עצמית, פטור מתשלום בעת ביקור אצל רופא מקצועי, וזכאות לטיפולים רפואיים שונים במרפאות צבאיות (כדוגמת רפואת שיניים) ללא תשלום.
דמי ביטוח בריאות ודמי ביטוח לאומי מנוכים משכר אנשי קבע בשיעורים מופחתים בהשוואה למשכורות אזרחיות.
במקרים מסוימים לימודים אקדמאים לאנשי קבע בשליחות הצבא משולמים במלואם על ידי צה"ל, הממשיך לשלם במקביל משכורת מלאה לאיש הקבע.
שווי השימוש ברכב צמוד לאנשי קבע הזכאים לרכב ליסינג מהצבא נמוך באופן משמעותי משווי השימוש המחושב במקומות עבודה אזרחיים.
גם הטבות אחרות לאנשי הקבע אינם מחושבות במלואם כשכר לחישוב מס.
אנשי קבע ברמת פעילות גבוהה זכאים להנחה של כ־5% במס הכנסה.
עד 2004 היו משרתי הקבע זכאים לפנסיה תקציבית החל מגיל 45 (גיל הפרישה מצה"ל לאנשי קבע), בגובה של עד 70% מהמשכורת האחרונה (2% בגין כל שנת שירות בקבע).
החל משנה זו עברו אנשי הקבע (ככל עובדי המדינה) לפנסיה צוברת.
אך בגלל ההפרש בין גיל הפרישה מצה"ל לגיל הפרישה באזרחות, מובטחת לאנשי הקבע פנסיית גישור לשנים אלו.
לחיילי המילואים ניתנת הגנה מפני פגיעה בו עקב שירותו הצבאי:
חוק החיילים המשוחררים (החזרה לעבודה) מגן על חייל המשרת במילואים מפני פיטוריו עקב שירותו או בזמן שירותו.
שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה (, בראשי תיבות ФСО, אף.אס.או) הוא גוף ממשלתי פדרלי, האחראי לאבטחת אישים בכירים ברוסיה ולאבטחת התשתיות והתקשורת הממשלתית.
השירות נוסד ב-27 במאי 1996 תוך איחוד שירותים אחרים מכוח החוק "על אבטחת המדינה" ומופקד על אבטחת אישים כנשיא רוסיה, ראש ממשלת רוסיה, שרי הממשל, יו"ר מועצת הפדרציה והדומה הממלכתית ובכירי דת כמו הפטריארך של מוסקבה ורוסיה כולה וכן מבנים בעלי חשיבות אסטרטגית, כמו משרדי ממשלה ואחרים.
הארגון נחשב ליורש המינהל הראשי התשיעי בק.ג.ב.
הסובייטי, שהפך ב-1991 לשירות הביטחון הנשיאותי שנוהל בידי אלכסנדר קורז'אקוב, ראש האבטחה של בוריס ילצין.
שירות האבטחה הפדרלי נחשב למקבילה הרוסית של היחידה לאבטחת אישים הישראלית ושל השירות החשאי של ארצות הברית.
ב-1555 גויסו חיילים לשמור על ארמון הצאר וזהו האזכור הראשון ברוסיה לקבוצת אנשים שהתאספו למען מטרת אבטחה על אישים בכירים ברוסיה.
ארגון אבטחת אישים במתכונתו המודרנית הוקם לראשונה ב-18 במאי 1811 בתור חיל הפרשים של הוד מעלתו הקיסרי.
ב-3 בספטמבר 1881 הוקם ארגון בשם אבטחת הוד מעלתו הקיסרי שהוקם בעקבות רצח הקיסר אלכסנדר השני במרץ אותה שנה.
הארגון התקיים עד מרץ 1917 וכלל משמר נחתים, חיל פרשים, פיקוד משטרת הארמון, פיקוח הרכבות, גדוד הרכבות הראשון, ומשמר הארמון.
ב-1917 הוקמה המחלקה המבצעית בצ'ה-קה שעסקה באבטחה והמשיכה להתקיים כמחלקה מבצעית בגפא"ו ובנקוו"ד, בתקופת שלטונו של סטלין המחלקה פוצלה למחלקה 1 - שהייתה אחראית לאבטחת סטלין בלבד ומחלקה 2 - שהופקדה על שאר בכירי המפלגה.
ב-18 במרץ 1954 משימת אבטחת אישים הוטלה על המינהל התשיעי הראשון - מינהל 9 בקג"ב.
ב-1990 היא הפכה לשירות האבטחה של נשיא ברית המועצות וב-1991 ארגוני האבטחה אוחדו תחת מינהל האבטחה הראשי של הפדרציה הרוסית.
עד 1991 עמדו בראש שירות האבטחה גנאדי בשקין וולדימיר רדקובורודי, שהמשיך לעמוד בראש האבטחה הנשיאותית עד מאי 1992.
ב-1993 הוקם שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה שהופקד על אבטחת הנשיא בלבד כשבראשו הועמד אלכסנדר קרז'אקוב.
ביולי 1996 מונה יורי קראפיווין לראש שירות הביטחון הנשיאותי ותחת ניהולו אוחד הארגון לתוך שירות האבטחה הפדרלי, שנוסד ב-27 במאי 1996 וכלל בתוכו גם את שירות הביטחון הנשיאותי, משמר הקרמלין ויחידות נוספות.
בשנת 2004 הורחבו סמכויות הארגון וכללו גם תפקידי אבטחת תשתיות לאומיות ותקשורת ממשלתית.
בשנת 2018 נוספו לו גם תפקידי מאבק במתקפות האקרים על תשתיות ממשלתיות.
במהלך מגפת הקורונה ברוסיה נודע על התאבדותו של מאבטח במתחם הקרמלין, זאת אחרי שעות עבודה ארוכות, תנאי שירות קשים ואי טיפול בתלונותיו אחרי שאולץ לעבוד 15 שעות ברציפות.
הסיפור חשף שחיקה בקרב מאבטחי השירות ומכך שהארגון סובל ממחסור בכוח אדם, בייחוד עם פרוץ המגפה אחרי שמאבטחים רבים שנדבקו בנגיף הוכנסו לבידוד, מה שיצר עומס על שאר מאבטחי השירות.
זה מקרה ההתאבדות השני בשירות במהלך השנה, אחרי שב־15 במרץ, צלף בן 24 מהמשמר הנשיאותי נמצא מת במוסקבה: סיבת המוות הייתה פצע ירי בראשו.
גופתו נמצאה על ידי מכר שהגיע לבדוק מדוע המנוח לא יצר קשר במשך מספר ימים.
ליד גופת הצלף היה אקדח מדגם "אוקה".
הלוחם שירת ביחידה הצבאית 11488, בה משרתים צלפים האחראים לאבטחת הנשיא.
במקרה נוסף, ב־5 בדצמבר 2019, התקשורת הרוסית דיווחה שקצין השירות איים על מפקדו בנשק לאחר שהאחרון שינה את לוח הזמנים לחופשה שלו.
הסכסוך התרחש במחלקת התקשורת המיוחדת והמידע במחוז הפדרלי של וולגה ב־31 באוקטובר 2018.
השירות למידע ותקשורת מיוחדת - אבטחת קשר, אבטחת אתרי האינטרנט הממשלתיים ומודיעין אלקטרוני, שולב בשירות האבטחה הפדרלי באוגוסט 2004 על בסיס פאפס"י שפורק.
שירות הביטחון הנשיאותי - אחראי באופן אישי לאבטחת הנשיא.
שולב בשירות האבטחה הפדרלי ביולי 1996 על בסיס ארגון עצמאי שהיה אחראי על הנושא.
המוסך למטרות מיוחדות - אחראי לתפעול הרכבים הממשלתיים.
שירות מפקד הקרמלין של מוסקבה.
משמר הקרמלין - אבטחת מתחם הקרמלין, שולב בשירות בשנת 1993.
מועדון הספורט של שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה.
שירות האבטחה הממלכתי של אוקראינה (אוקראינית: Управління державної охорони України) הוא שירות מיוחד באוקראינה האחראי לאבטחת אישים בכירים כנשיא אוקראינה, יו"ר הפרלמנט, שופטי בית המשפט העליון ובית המשפט לחוקה.
הארגון הוקם ביוני 1992 בשם המינהל לאבטחת אישים בכירים (אוקראינית: Управління охорони вищих посадових осіб) כיורש למינהל 9 בק.ג.ב..
בספטמבר אותה שנה הארגון קיבל את שמו הנוכחי על פי חוק שנחתם על ידי נשיא אוקראינה ליאוניד קרבצ'וק.
נשיא אוקראינה ובני משפחתו (באמצעות שירות הביטחון של נשיא אוקראינה, Служба безпеки Президента України);
ראש ממשלת אוקראינה, שרי ממשלת אוקראינה;
כמו כן, מאבטח הארגון מבנים ומתקני ממשל בעלי חשיבות לאומית.
שירות הביון הפדרלי של גרמניה הוא ארגון הביון של גרמניה מאז שהוקם ב-1 באפריל 1956 כיורש לארגון גהלן.
הארגון כפוף לממשלת גרמניה ולמשרד לעניינים מיוחדים ומדווח ישירות לקנצלר גרמניה.
הארגון מהווה סוכנות לאיסוף מודיעין באמצעות מודיעין אנושי, מודיעין אותות ומודיעין ממקורות גלויים למען האינטרסים הלאומיים של גרמניה.
מטות הארגון נמצאים בפולאך, סמוך למינכן, ובברלין הבירה.
נכון לשנת 2005, 6,050 סוכנים שירתו בארגון - עשרה אחוזים מהם חיילי הבונדסווהר (Bundeswehr, הצבא הפדרלי) ומהמשרד למדעי הצבא (Amt für Militärkunde).
מתחילה נועד הארגון לשמש מערכת התרעה לממשלה הפדרלית הגרמנית מפני איומים של מדינות זרות, בעיקר גרמניה המזרחית.
עד היום הארגון מחזיק בציוד ציתות ואחראי לפיקוח אלקטרוני על התקשורת הבינלאומית מטעם גרמניה.
אי לכך, עוסק הארגון לא רק בפעילויות ביון שונות אלא גם אחראי על מודיעין אותות.
כסוכנות הביון היחידה בגרמניה, הארגון אחראי גם לאיסוף מודיעין אזרחי וצבאי, על אף שהצבא הפדרלי מחזיק בשירות ביון משלו - פיקוד הסיור האסטרטגי (Kommando Strategische Aufklärung).
עקרונית, פיקוד הסיור האסטרטגי אינו נחשב לשירות ביון עצמאי אף שהוא אחראי לאיסוף מודיעין; על כל פנים, היחסים בינו ל-BND קרובים מאוד (ישנו ארגון ביון צבאי נפרד בשם השירות לסיכול ריגול צבאי, MAD, Militärischer Abschirmdienst).
שירות הביון הפנימי של גרמניה הוא ה-BfV, המשרד הפדרלי להגנת החוקה (Bundesamt für Verfassungsschutz), שמחזיק ב-16 משרדים ממלכתיים בכל אחת מהמדינות הפדרליות בגרמניה - "המשרדים הממלכתיים להגנת החוקה" (Landesämter für Verfassungsschutz).
בתחילת שנות השישים, כ-90% מהמודיעים של הארגון במזרח גרמניה היו סוכנים כפולים של השטאזי.
ב-2005 נחשד הארגון בציתות לעיתונאים שעמדו לחשוף את מעורבות הארגון במלחמת עיראק.
בפברואר 2008, הארגון נחשד במעורבות באחסון כספים לא כשרים בבנקים בליכטנשטיין.
באותה שנה נתפסו סוכני BND בקוסובו בחשד שניסו לפוצץ את בניין האיחוד האירופי במדינה.
כמה מבכירי הארגון היו מעורבים במשימות תיווך בין ישראל לארגוני טרור, בנושאי שבויים ונעדרים.
כך למשל, בכיר ה-BND, ברנד שמידטבאואר היה המתווך הגרמני בעסקת גלעד שליט ובעסקת החילופים של ישראל מול חזבאללה בעניין החיילים אהוד גולדווסר ואלדד רגב.
סוכנות 114 (Dienststelle 114) הייתה ארגון חזית חשאי מתקופת המלחמה הקרה של סוכנות הביון המערב-גרמנית שלאחר המלחמה, ששימשה כנקודת הכניסה העיקרית, לתחום הריגול הנגדי עבור נאצים לשעבר, כולל פושעי מלחמה שפעלו ב ומעולם לא הובאו לדין.
לאחר תחילת המלחמה הקרה, במשך למעלה מעשרים שנה מערב גרמניה לא העמידה לדין פושעי מלחמה רבים.
אלפים מהם ניהלו חיים נורמליים, לעתים קרובות בתפקידים בולטים, תחת חסותו של הקנצלר קונרד אדנאואר, שכיהן בתפקיד זה בין השנים 1949 ל-1963. סוכנות 114 הוקמה במסגרת ארגון גהלן זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה.
צבא ארצות הברית, שחיפש מידע מודיעיני על פעילותם של סוכנים סובייטים באזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה, העביר את המשימה לריינהרד גהלן, קצין לשעבר בוורמאכט, אשר יזם את מבצע סוכנות 114.
בשיאה של המלחמה הקרה באמצע שנות ה-60, סוכנות 114 מוזגה לתוך BND, יורשתו של ארגון גהלן.
סוכנות 114 שכנה בקרלסרוהה, בחברת צימרלה ושות', לכאורה חברת וילונות גלילה ששימשה כחזית שלה.
מלבד פעילויות מודיעין נגדי סובייטי, סוכנות 114 החלה גם לעקוב אחר אנשי שמאל ופציפיסטים מקומיים.
באותה תקופה, בראש סוכנות 114 עמד אלפרד בנצינגר, שכונה "דר דיקה" (השמן), סמל לשעבר במשטרה הצבאית החשאית של הוורמאכט, Geheime Feldpolizei.
בין הנאצים לשעבר שעבדו בסוכנות 114 נמנו קונרד פיביג וולטר קורק.
מאז 2009, הארגון מחולק לשורת מינהלות:
שירות הביון הפדרלי אחראי על ניטור, איסוף ועיבוד מידע ונתונים למטרות מודיעין חוץ ופנימי ומודיעין נגדי עם תוכן בעל עניין גרמני.
מחלקת ההסברה הטכנית (TA) היא היחידה המשמעותית ביותר בתוך BND ויש לה את מספר העובדים הגבוה ביותר.
המחלקה ממוקמת במטה BND לשעבר בפולאך, בוואריה.
אחת מתחנות ההאזנה העיקריות לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה תחנת Bad Aibling, שהופעלה במשך עשרות שנים בשיתוף פעולה עם הסוכנות לביטחון לאומי (NSA).
BND אינה מפעילה לוויינים משלה אלא משתמשת בלווייני סיור של הצבא, הבונדסוור (מערכת SARAH), שותפים זרים או ספקים מסחריים.
פרויקט הלוויין הקנייני הראשון של BND החל בשנת 2016, עם מערכות שנבנו על ידי OHB והיה אמור להיכנס לשירות בשנת 2022. לאחר חקירות של התקשורת הציבורית הגרמנית, תחילת הפרויקט נדחה, כך שסביר להניח ש-BND לא תוכל לשגר לוויינים לחלל עד 2025.
BND מיירטת את תעבורת הנתונים של DE-CIX בפרנקפורט, המרכז האירופי הגדול ביותר לתעבורת אינטרנט.
פרטים בנוגע לשיתוף הפעולה של BND עם ה-NSA בין השנים 2004 ו-2008 פורסמו.
בפרנקפורט, נתוני אינטרנט נלכדו על ידי מסננים ונשלחו דרך קו של דויטשה טלקום למטה BND בפולאך ומשם לתחנת באד אייבלינג, שם ל-NSA ול-BND יש מטה משותף.
כסוכנות הביון העיקרית של גרמניה, הארגון הופיע בכמה הפקות קולנוע וטלוויזיה, בעיקר באמצעות סרטים דוקומנטריים החוקרים את תולדותיו, כגון "Schattenwelten BND" (2016) ו"אגדת שירות הביון - ריינהרד גהלן", כמו גם בדרמות ריגול ומותחנים כמו "מבצע כדור עקום" (2020), סדרת הטלוויזיה "בלתי מוכר", ששודרה בנטפליקס והקומדיה "Kundschafter des Friedens" (2017) והמשכה.
שירות הביון החשאי האוסטרלי נוסד ב-13 במאי 1952 כסוכנות הביון הממשלתית של אוסטרליה האחראית לאיסוף מודיעין חיצוני.
ב-13 במאי 1952 במועצה שכינס ראש הממשלה האוסטרלי רוברט מנזיאס הוחלט להקים את ASIS ועפ"י סעיף 61 בחוקת הקהילייה האוסטרלית, מונה אלפרד דיקין ברוקס למנכ"ל הסוכנות.
במשך תקופה של שני עשורים, נותר הארגון בלתי ידוע לציבור.
חשיפת הארגון בתקשורת התרחשה ב-1 בנובמבר 1972, כאשר הדיילי טלגרף האוסטרלי דיווח על גיוס סוכנים ל-ASIS היישר מהאוניברסיטאות למבצעי ריגול באסיה.
כמו כן נחשף גם קיומה של ONA - משרד הערכות הלאומיות במשרד ראש הממשלה האוסטרלי.
שירות הביון הלאומי היווני (יוונית: Εθνική Υπηρεσία Πληροφοριών, ΕΥΠ, תעתיק אנגלי: Ethniki Ypiresia Pliroforion, EYP) הוא סוכנות הביון הממשלתית של יוון שהוקמה ב-9 במאי 1953 בשם שירות הביון המרכזי.
ב-27 באוגוסט 1986, שירות הביון המרכזי הפך לשירות הביון הלאומי היווני, על פי צו מיניסטריאלי מאותה שנה.
השירות כפוף למשרד ההגנה האזרחית של יוון.
לא ידוע מהו מספרם המדויק של סוכני הארגון, אך לעיתים התקשורת היוונית מציינת כי מספרם הוא כ-3,000 איש.
המודיעין הלאומי היווני הוקם ב-7 במאי 1953 כשירות הביון המרכזי של יוון .
ב-27 באוגוסט 1986, הפך לשירות הביון הלאומי.
שירות הביון המרכזי של יוון הוקם על ידי סוכני CIA ממוצא יווני, שהנודע שבהם הוא תומאס קראמסינס, סגן מנהל המבצעים של ה-CIA, שהיה מעורב עמוקות במבצעי ביון כנגד נשיא צ'ילה הסוציאליסט סלבדור איינדה, בשנות ה-50 וה-60.
עד שנות ה-80, שירות הביון המרכזי היה סוכנות הביון העיקרית במדינה והייתה כפופה לצבא, ב-1986 - עם הקמת שירות הביון הלאומי - הוא הפך לסוכנות ביון אזרחית.
החל מסוף שנות ה-90 - כמרבית סוכנויות הביון האירופיות - עוסק הארגון בסיכול טרור ובמאבק בתאי טרור רדומים.
עבודתו מתמקדת בעיקר במאבק כנגד מרגלים טורקיים ובדלנים מקפריסין הצפונית.
בשנת 2021, קצין מודיעין לשעבר שהיה אחראי על אגף קירניה בשירות הביון הלאומי הודה שיוון והחונטה של דימיטריוס יואנידיס, ידעו על הפלישה הטורקית לקפריסין עוד מאפריל 1974. הוא טען כי מנהיגות המדינה יכלה להצב נזקים לטורקים וכי כל הראיות לכך נמסרו לידי הפרלמנט היווני.
בסוף יולי 2022 נודע כי ממשלת יוון באמצעות שירות הביון הלאומי פרצה לטלפון הנייד של ראש האופוזיציה ניקוס אנדרולאקיס והעיתונאי החוקר תנאסיס קוקאקיס, שחקר בעבר את קשריו העסקיים של ראש ממשלת יוון, קיריאקוס מיצוטאקיס.
הפרשה עוררה סערה פוליטית רבה במדינה, שהייתה בעבר תחת משטר של חונטה צבאית שבה האזנות סתר היו דבר שבשגרה.
בעקבות הפרשה, ראש השירות פנאגיוטיס קונטולאון, התפטר יחד עם מזכיר הממשלה היוונית.
שירות הביון הביטחוני הקנדי הוא סוכנות הביון הממשלתית של קנדה, שהוקמה ב-21 ביוני 1984, כיורשת לשירות הביטחון של המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה ומהווה הן כגוף מודיעיני לאומי והן כשירות ביטחון הפנים.
הארגון כפוף למשרד לבטיחות הציבור בקבינט הקנדי ומפוקח על ידי מערכת המשפט הפדרלית, מפכ"ל הארגון והוועדה הפרלמנטרית לפיקוח על המודיעין והביטחון.
הארגון הוקם ב-21 ביוני 1984 מתוך שירות הביטחון של משטרת הפרשים המלכותית של קנדה, שעסקה בריגול וסיכול ריגול החל מסוף שנות ה-50 ועד שנות ה-80.
הארגון הוקם כיישום המלצותיה של ועדת מק'דונלד שבחנה את פעילויות הביון של קנדה והמליצה להקים סוכנות ביון נפרדת וכך הוקם שירות הביון הביטחוני של קנדה, ששמו מתורגם לעיתים גם כשירות הביון והביטחון של קנדה.
בנושא של מודיעין פיננסי הם נעזרים בשירותים של המרכז לניתוח דיווחים ועסקאות פיננסיות.
הארגון משתף פעולה עם סוכנויות ביון זרות, בעיקר ASIS, MI6 וה-CIA.
הארגון היה קשור לפרשת ואישום של ג'פרי דלייל בריגול.
שירות האבטחה הפדרלי של ארצות הברית הוא סוכנות פדרלית במחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, חלק מהמינהל לתוכניות והגנה לאומית.
השירות אחראי לביטחונם ואכיפתם של כ-9,000 מבנים ומתקנים ממשלתיים.
שירות האבטחה הפדרלי היא סוכנות אכיפת חוק פדרלית המעסיקה 2,100 עובדים מהם כ-900 קציני אבטחה ומשתפת פעולה עם חברות אבטחה פרטיות.
עד אוקטובר 2009 השירות היה חלק אכיפת המכס וההגירה עד שהועבר לאחריות המינהל לתוכניות והגנה לאומית.
שירות האבטחה הפדרלי הוקם לראשונה בשנת 1971 על מנת לאבטח מתקני ממשל פדרליים ואחריותם כללה אבטחה מלאה בבנייני ממשל.
צוות האכיפה של שירות האבטחה הפדרלי בארצות הברית מתאמן באקדמיית הארגון, בבסיס האימונים שבגלינקו, ג'ורג'יה - מרכז אימון האכיפה הפדרלי
בעת אבטחת מתקני ממשל פדרליים, ביכולתם של קציני השירות:
לאכוף חוקים ותקנות פדרליות לענייני הגנה על נפש ורכוש;
לבצע מעצרים אם יש יסוד סביר להניח כי האדם שנעצר ביצע או עובר עבירה פלילית;
לחקור עבירות שבוצעו נגד רכוש בבעלות הממשלה הפדרלית;
שירות הביון המרכזי של ברית המועצות היה יורשו של המנהל הראשי הראשון של הק.ג.ב של ברית המועצות וקודמו של שירות ביון החוץ של הפדרציה הרוסית והתקיים מספר שבועות בלבד בנובמבר-דצמבר 1991 כסוכנות הביון הסובייטית.
במהלך הארגון מחדש והדה-פוליטיזציה של הק.ג.ב, שהחל לאחר ההפיכה באוגוסט 1991, מונה יבגני פרימקוב לסגן יושב ראש הראשון של הק.ג.ב.
ובמקביל לראש המנהל הראשי הראשון והאיש הראשון והיחיד לעמוד בראש סוכנות הביון העצמאית החדשה של ברית המועצות, שעסקה בהערכת מודיעין.
הוא נבחר בשל הרקע שלו כמזרחן ופוליטיקאי בולט.
יבגני פרימקוב והיו"ר החדש של הק.ג.ב., ואדים בקטין, שהחליף את ולדימיר קריוצ'קוב, שהודח והואשם בבגידה במדינה, הונחו להגיש הצעות בדבר הפרדת סוכנויות הביון (המינהל הראשי הראשון) מהק.ג.ב.
ב-6 בנובמבר 1991 מונה פרימקוב למנהל הראשון והיחיד בשירות הביון המרכזי של ברית המועצות.
ב-25 בנובמבר 1991, על פי צו נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב, אושר החוק "אודות שירות הביון המרכזי של ברית המועצות", המפרט את תפקידי השירות, מנהלו, מעמד עובדי השירות ונושאים אחרים בפעילותו.
ב-2 בדצמבר 1991 מונה סגנו של פרימוב ויאצ'סלב טרובניקוב, ב-5 בדצמבר מונו לו סגנים נוספים: ויאצ'סלב גורגנוב, יורי זובאקוב, ולדימיר רוז'קוב ואלכסיי שצ'רבקוב.
ב-3 בדצמבר 1991 אושר פיצול הק.ג.ב לשירות הביטחון הבין-רפובליקני, שירות הביון המרכזי והוועדה להגנת גבולות המדינה של ברית המועצות בחוק ברית המועצות האחרון – "אודות ארגון מחדש של גופי ביטחון המדינה".
ב-13 בדצמבר 1991, לראשונה בתולדות המודיעין הרוסי, הוקמה הלשכה ליחסי ציבור ותקשורת המונים, כגוף דוברות.
באופן רשמי, שירות הביון המרכזי של ברית המועצות התקיים עד 18 בדצמבר 1991, עת הוחלף בשירות ביון החוץ של רוסיה.
לאחר קריסת ברית המועצות, על בסיס שירות הביון המרכזי של ברית המועצות, בצו נשיא רוסיה מיום 18 בדצמבר 1991, "בקשר לאישור הסובייט העליון אודות ההסכם על הקמת חבר המדינות ב-8 בדצמבר 1991 וכדי להבטיח את ביטחונה של הפדרציה הרוסית" הוקם שירות ביון החוץ של רוסיה.
על פי הגרסה הרשמית שירות הביון של הפדרציה הרוסית, על פי צו נשיא רוסיה בוריס ילצין מיום 18 בדצמבר 1991, לא הוקם כשירות מיוחד חדש במקום שירות הביון המרכזי של ברית המועצות, אלא פשוט "שונה לשם שירות ביון החוץ הרוסי".
שירות האבטחה הממלכתי של קירגיזסטן נוסד ב-16 בספטמבר 1992 כיורש האגף הקירגיזי של המינהל התשיעי בקג"ב שעסק באבטחת אישים.
השירות נחשב בזמנו ליחידה הקירגיזית לאבטחת אישים ודיפלומטים זרים והוטל עליו לאבטח את האישים הבאים: נשיא הרפובליקה הקירגיזית ובני משפחתו, ראש ממשלת קירגיזסטן, יו"ר הפרלמנט, יו"ר בית המשפט לחוקה ועוד.
הארגון היה תחת ביקורת ציבורית נוקבת ונטען כי פעמים רבות חרגו אנשי הארגון מסמכויותיהם ופעלו כזרוע אכיפה אישית של נשיא קירגיזסטן.
ב-2010 פורק הארגון בשל כך בהחלטה של הממשלה הזמנית הקירגיזית.
ב-15 באפריל 2010, ראש הממשלה הזמנית, רוזה אוטונבייבה חתמה על צו שפירק את שירות האבטחה הממלכתי והעביר את סמכויות האבטחה לשירות הממלכתי לביטחון לאומי ולמשרד ההגנה הקירגיזי, שנחשבים ליורשי הארגון ובנוסף לתפקידיהם הרגילים גם מעניקים שירותי אבטחה לבכירי המדינה.
שירות האוויר הגרמני היה זרוע האוויר של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
בצי הגרמני הקיסרי היו יחידות נפרדות של כוחות אוויריים שהפעילו מטוסים, כדורים פורחים וספינות אוויר.
ראשוני כלי הטיס נרכשו והופעלו ב-1910 על ידי הצבא הגרמני (היבשתי).
התפקיד המיועד להם היה תמיכה בצבא היבשה על ידי איסוף מידע על האויב וזיהוי הארטילריה שלו, בהמשך למה שביצעו יחידות כדורים פורחים במלחמת צרפת–פרוסיה ולפני כן במלחמות הנפוליאוניות.
בכך הקדים הצבא הגרמני את הצבא הצרפתי והצבא הבריטי שהלכו בעקבותיו בסוף שנת 1910 וב-1911.
היחידות הראשונות של שירות האוויר שהיו ידועות כ"פלוגות טייסי השדה" החזיקו בשישה מטוסים דו-מושביים והיו כפופות לפיקודים האזוריים.
מספר המטוסים של שירות האוויר לפי הפדרציות שהרכיבו את הקיסרות הגרמנית היה: לפרוסיה – 67, לבוואריה – 10, לסקסוניה – 7 ולוירטמברג – 4. ב-24 ביוני 1917 הקים שירות האוויר כנף לוחמת ראשונה, ומנפרד פון ריכטהופן (הברון האדום) מונה למפקד על אחת הטייסות בה.
במהלך בניית שירות האוויר התפתחה תבנית לשמות סוגי המטוסים בהתאם לשלושה פרמטרים: שם היצרן, תפקיד, וספרה רומית.
השמות נועדו להבחין בין סוגי המטוסים לצורכי תמיכה לוגיסטית.
בתחילה סווגו כל המטוסים כ-A עבור מטוס חד-כנפי ו-B עבור מטוס דו-כנפי.
מטוסי ה-C החליפו בהדרגה את מטוסי ה-B וסימנו מטוסי קרב דו-כנפיים דו-מושביים כש-B נותר לסימון מטוסי אימון.
הסימון E הוכנס לשימוש ב-1915 עבור מטוסי קרב חד-מושביים ועוד סימונים נוספו עם ההתפתחות בייצור הדגמים השונים.
הסימון Dr היה עבור מטוס תלת-כנף.
הסימונים שהיו במשך המלחמה הם:
A – מטוס תצפית חד-כנף לא חמוש.
B – מטוסי תצפית דו-כנף לא חמוש.
C – מטוס קרב דו-כנף בעל שני מושבים, כשהמושב השני משמש לצופה שיושב בחלקו האחורי של המטוס.
CL – מטוס קל דו-מושבי.
בתחילה שימש למשימות ליווי ואבטחה ומאוחר יותר כמטוס תקיפה.
D – מטוס דו-כנף חד-מושבי חמוש.
מאוחר יותר, כל מטוס קרב.
Dr – מטוס תלת כנפי.
E – בתחילה שימש למטוס חד-כנף חמוש, לקראת סיום המלחמה הובדלו סימוני חד-מושב ודו-מושב.
G – מטוס דו-מנועי גדול, בעיקר מפציצים.
GL – מפציץ דו-מנועי קטן ומהיר יותר, נועד לשימוש בשעות היום.
J – מטוס משוריין, בו הטייס, מכל הדלק והמנוע היו מוגנים על ידי שכבת מתכת עבה להגנה מפני אש נ"מ.
נועד בעיקר למשימות בגובה נמוך כמו תקיפת יעדי קרקע.
N – מטוסי "C" שעברו שינוי למפציצי לילה.
נוסף להם ציוד לילי ושטח הכנפיים שלהם גדל כדי לשאת יותר פצצות.
R – מטוס ענק, לפחות 3 מנועים, בדרך כלל 4 או 5. רב שימושי.
חברות הייצור השתמשו גם הן באותיות לסימון, כך שלעיתים נוצר בלבול.
שירות הביון הממלכתי של לוקסמבורג הידוע בראשי התיבות SREL, הוא שירות הביטחון והמודיעין של הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
הוקם ב-1960, אך מעמדו וסמכויותיו הוגדרו רק ביוני 2004.
השירות נתון לפיקוח משרד ראש ממשלת לוקסמבורג ומפוקח גם על ידי הוועדה הפרלמנטרית לענייני ביון המורכבת מראשי המפלגות הפוליטיות וחברי פרלמנט.
הוועדה מתכנסת בקביעות מאז אפריל 2005 ודואגת לפרסם ממצאים מודיעיניים מדי שנה כדי להבטיח שקיפות.
הסוכנות עוסקת בניתוח, מחקר ואיסוף מידע הקשור לאיום על ביטחונה של לוקסמבורג, בסיכול ריגול ובלוחמה בטרור ומניעת הפצת נשק גרעיני.
הסוכנות גם חולשת על תחום אבטחת המידע בלוקסמבורג.
הארגון משתף פעולה באופן הדוק עם משטרת הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג, בסיוע בפתרון חקירות פשיעה חמורה.
מרקו מייה, שעמד בראש הארגון בשנים 2003–2009 עמד במוקד שערוריית ריגול שהביאה להתפטרותו של ראש הממשלה, ז'אן-קלוד יונקר, ביולי 2013.
שירות בתי הסוהר הפדרלי היא סוכנות אכיפת חוק פדרלית הכפופה למשרד המשפטים של רוסיה ואחראית לניהול מערך בתי הכלא במדינה.
השירות הוקם במרץ 2004, אך מהווה המשך לארגוני כליאה קודמים.
נהוג לראות ב-12 במרץ 1879 את תאריך הקמתה של מערכת הכליאה הרוסית.
על פי האתר הרשמי של הארגון, השירות מורכב מ-81 משרדים אזוריים ונכון לפברואר 2021 היו כלואים 482,000 אסירים במתקני הכליאה ברוסיה, המורכבים מ-720 מושבות תיקון, 218 מתקני כליאה לפני משפט, 98 מתחמי מעצר לפני משפט במושבות העונשין, 125 מתקני מעצר וששה מתקני כליאה פדרליים המיועדים לאסירים שנידונו למאסר עולם.
מערכת הכליאה הרוסית היא אחת הוותיקות בעולם.
היא הפכה לממוסדת ב-12 במרץ 1879, עם הקמת מחלקת הכלא הראשית של המשרד לענייני פנים.
ב-13 בדצמבר 1895 המחלקה הפכה לחלק ממשרד המשפטים של האימפריה הרוסית והמשיכה להתקיים כאחראית על מתקני המאסר ומושבות העונשין עד מארס 1917.
לאחר מהפכת 1917 הוקם המינהל הראשי למתקני מאסר (ראשי התיבות ברוסית: ГУМЗ) שהפך למחלקה במשרד הפנים עד להקמת נקוו"ד והגולאג.
בשנת 1930 הוקם ה"גולאג", שהייתה המנהלת האחראית לניהול מחנות העבודה ומתקני הכליאה הסובייטים, עד שנת 1960 שבה הוחלט על פירוקה ובמקומה הוקמה מחלקת בתי הסוהר הראשית , שהמשיכה לנהל את מתקני המאסר גם אחרי התפרקות ברית המועצות.
במרץ 2004 הועברה מחלקת בתי הסוהר הראשית מאחריות המשרד לענייני פנים לאחריות משרד המשפטים והמחלקה הפכה לשירות בתי הסוהר הפדרלי (במסגרת רפורמה ארגונית פדרלית שבוצעה באותה עת).
תפקידי השירות החדש עוגנו בחקיקה מיוחדת.
בהדרגה גדלה אחריותו וגדל גם מספר המועסקים בו העומד כיום על יותר מ-295,000 איש.
באוקטובר 2021 פורסם כי הקרמלין והרשויות ברוסיה חוקרות פרשת עינויים בבתי הכלא ברוסיה ועל כך שסוהרים נקמו באסירים שהיו מעורבים במרד כלא אנגרסק, שנה קודם לכן.
הפרשה העיבה על כהונתו של אלכסנדר קלשניקוב שפוטר בנובמבר 2021.
בראש שירות בתי הסוהר הפדרלי של רוסיה עומד מנהל השירות הפדרלי, אשר ממונה ומפוטר על ידי נשיא הפדרציה הרוסית.
מנהל השירות רשאי להחזיק שישה סגנים, בהם סגן ראשון אחד המשמש כממלא מקום.
סגניו ממונים ומפוטרים גם על ידי נשיא הפדרציה הרוסית.
שירות בתי הסוהר הפדרלי סופג ביקורת ציבורית רבה על רמת השחיתות בו.
כך בשנת 2013 השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי ומשטרת הפדרציה הרוסית בדקו את היעלמות סכום של למעלה ממיליארד רובלים מתקציב השירות.
במרץ 2015 נעצר מנהל שירות בתי הסוהר הפדרלי לשעבר, אלכסנדר ריימר, יחד עם שלושה בכירים נוספים בשרות בתי הסוהר והם הואשמו בגנבת סכום של 3 מיליארד רובלים, מתקציבי הארגון וביוני 2017 הואשם ריימר בגנבת 3 מיליארד רובלים ובית המשפט במוסקבה דן אותו לשמונה שנות מאסר.
ב־2021 העיבה על השירות פרשת התעללות באסירים במתקני הכליאה שגררה תרעומת וביקורת ציבורית נוקבת על הארגון והדבר הביא לפיטוריו של מנהל השירות אלכסנדר קלשניקוב.
כמות האסורים בבתי כלא ברוסיה
עד שנת 2000 רוסיה הייתה במקום הראשון בכמות האסירים למאה אלף איש.
ברם, כיום זו ארצות הברית ורוסיה נמצאת במקום הרביעי אחרי ברזיל והרפובליקה העממית של סין.
נכון ליולי 2017, לפי נתוני אתר PrisonStudies, במתקני המאסר והכליאה ברוסיה שהו 618,490 איש.
בפברואר 2021 פורסם כי ברוסיה 482 אלף איש אסירים.
שירות בתי הסוהר הממלכתי של אוקראינה (באוקראינית: Державна кримінально-виконавча служба України, בקיצור ДКВС; מילולית: השירות הממלכתי לביצוע פלילי) הוא הגוף המרכזי של הרשות המבצעת באוקראינה בעלת מעמד מיוחד, המהווה את היחידה המרכזית לניהול מערך הענישה ובתי הכלא של אוקראינה.
פעילות השירות מתואמת ומפוקחת על ידי משרד המשפטים של אוקראינה והוא אחראי לניהול כל מתקני המאסר והכליאה במדינה.
השירות הוקם בשנת 1996 כיורש לגוף הכליאה הסובייטי, מינהל בתי הסוהר הראשי וקיבל את השם המחלקה הממלכתית לענייני כליאה של משרד הפנים.
בשנת 2010 אורגן מחדש ובשנת 2016 הועבר לאחריות משרד המשפטים ומוזג אל תוכו ובשנת 2017 אומנם הוענקו לו סמכויות חקירה עצמאיות, אך נושל מעמדו כגוף עצמאי.
אוגוסט 2009 – אוקטובר 2010 — אולכסנדר גלינסקי
אוגוסט 2014 - אפריל 2017 — וולודימיר פלאגניוק
שירות האוויר של הצי המלכותי היה זרוע האוויר של הצי המלכותי הבריטי.
הזרוע הייתה כפופה לאדמירליות והתקיימה בין ה-1 ביולי 1914 ל-1 באפריל 1918, אז אוחדה עם גיס התעופה המלכותי של צבא בריטניה ליצירת חיל האוויר המלכותי.
גיס התעופה המלכותי נוסד ב-1912 עם שני אגפים: צבאי-יבשתי וימי.
באותה שנה נוסדה גם מחלקה אווירית באדמירליות.
ב-1913 נחנך בסיס מטוסים ימיים באי גריין (Isle of Grain) במחוז קנט ונפתח בית ספר לאימונים ולתרגילים צבאיים ב-Eastchurch הסמוכה.
באותה שנה נעשה גם שימוש ראשון בספינה (HMS Hermes) כנושאת מטוסים.
בנוסף נערכו ניסויים בספינות אוויר דמוית צפלין, הן ניידות והן נייחות, שנקשרו לעמדות חוף למטרות הגנה ותצפית.
ב-1 ביולי 1914 נערך ארגון מחדש, במסגרתו הוכפף האגף הימי של גיס התעופה המלכותי לאדמירליות.
ב-1 באוגוסט 1915 הפך לחלק בלתי נפרד מהצי.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היו לשירות האוויר של הצי המלכותי 93 מטוסים, שש ספינות אוויר, שני בלוני תצפית וסגל שמנה 727 קצינים וחוגרים.
בעת המיזוג עם גיס התעופה המלכותי עמדה מצבת שירות האוויר על 55,066 איש, 2,949 מטוסים, 103 ספינות אוויר ו-126 תחנות חוף.
בנוסף, שויכו לשירותי האוויר כ-12 כלי שיט באופן חלקי או מלא, בהם הארק רויאל (HMS Ark Royal), הספינה הראשונה בעולם שתוכננה ונבנתה כנושאת מטוסים.
בחג המולד 1914 התקיימה התקיפה האווירית הראשונה בהיסטוריה שהתבססה על המראה מנושאת מטוסים.
בהתקפה זו שוגרו המטוסים הבריטיים להשמדת בסיסי הצפלינים הגרמניים באזור וילהלמסהאפן.
בהוראתו של הלורד הראשון של האדמירליות, וינסטון צ'רצ'יל, הוקמה גם מסגרת קרקעית של שריוניות (RNAS Armoured Car Section) שפעלה בצרפת מנובמבר 1914 ועד קיץ 1915 למטרת חילוץ טייסים מופלים וסיור.
הכלי העיקרי של המסגרת היה שריונית רולס-רויס מצוידת במקלע ויקרס.
לאחר מכן פורקה המסגרת, תוך משלוח חלק מיחידותיה לסיוע בחזיתות אחרות.
לאחר הפירוק סייעה יחידה 20 של מסגרת למחקר, פיתוח ובדיקה מבצעית של הטנק הראשון וצוותה היה הראשון לקלוט את הטנק סימן 1.
בשנת 1924 הוקם הזרוע הימי בחיל האוויר המלכותי וב-1937 הוקם זרוע האוויר של הצי המלכותי שהיה ממשיך דרכו של שירות האוויר.
סיור וזיהוי כלי שיט של האויב, בפרט סיור אינטנסיבי מעל תעלת למאנש והים הצפוני לאיתור צוללות גרמניות; תקיפת כלי שיט, נמלים ומתקני חוף של האויב; תקיפת נמלי-עגינה של ספינות אוויר גרמניות (אפילו בעומק השטח היבשתי של גרמניה, הרחק מהחוף, עד פרידריכסהאפן); הגנה אווירית על לונדון.
לשירותי האוויר של הצי לא היה מבנה ריכוזי, והזרוע הייתה מורכבת ממספר כנפות (שלוש עם פרוץ המלחמה ושש בסיומה) בעלות מידה רבה יחסית של עצמאות מבצעית.
כל מפקדי הכנפות ("מספרי 1") היו כפופים ישירות למחלקת התעופה של האדמירליות בראשות אדמירל צ'ארלס ווהן-לי (Charles Vaughan-Lee).
כנף 1 - כללה כלי טיס ששירתו משני צידי תעלת למאנש החל מ-1914
כנף 2 ו-3 - כללו כלי טיס שפעלו בדרדנלים בתקופת מערכת גליפולי.
בתום המערכה, שגבתה אבדות כבדות, נספגה כנף 3 לתוך כנף 2 ובוטלה.
כנף 3 הוקמה מחדש ב-1916 כטייסת הפצצה אסטרטגית.
כנף 4 ו-5 - התפתחו מכנף 1 למשימות מגוונות
כנף 6 - כללו כלי טיס שפעלו במשימות סיור מעל הים האדריאטי ומלטה
טייסות שפעלו בחזית המערבית סומנו במספרים 1-17. לאחר המיזוג עם גיס התעופה המלכותי, קיבלו הטייסות את המספרים 201-217 בחיל האוויר המלכותי.
טייסות שפעלו בחזית המזרחית סומנו באותיות A-G ו-Z.
לאחר המיזוג עם גיס התעופה המלכותי, קיבלה טייסת A את המספר 222; B קיבלה את המספר 223; C את המספר 220; D את המספר 221; טייסת Z הועברה לצי היווני.
צ'ארלס ראמני סמסון, האדם הראשון בעולם שהמריא מספינה נעה.
היה מפקדו של האגף הימי של גיס התעופה (1912-1914, לפני הקמת שירות האוויר של הצי); מייסד ומפקד כנף 3 בפעולתה כמערכת גליפולי
רודריק דאלאס, אלוף הפלות, מפקד טייסת מס' 1 (1917)
סטנלי גולב - אלוף הפלות, מפקד טייסת מס' 5; לימים ראש מטה חיל האוויר המלכותי האוסטרלי
פרדריק סייקס - מפקד כנף 2, מפקד כוחות שירות האוויר של הצי במזרח הים התיכון (1915-1916); ראש המטה הראשון של חיל האוויר המלכותי
שירות הביון הנורווגי (בנורווגית: Etterretningstjenesten) הוא גוף של צבא נורווגיה הפועל כסוכנות הביון של המדינה.
השירות אחראי לאיסוף מודיעין בעניינים הנוגעים לאינטרסים של נורווגיה מחוץ לגבולות המדינה; השירות מנתח ומעבד נתונים אודות מדינות זרות מתוך מטרה להציג למנהיגות הצבאית והמדינית מידע שיסייע בקבלת החלטה בעניינים הנוגעים לביטחון הלאומי.
בשנת 1998 אומץ חוק שירות המודיעין המסמיך את השירות לאסוף מודיעין מחוץ לגבולות נורווגיה.
שירות הביון הלאומי של קניה (בסוואהילי: Huduma ya Ujasusi ya Kitaifa) שבעבר נודע בשם השירות הלאומי לביון וביטחון (NSIS) הוא סוכנות ריגול ושירות הביטחון של קניה, הפועל כשירות חשאי ומשטרה חשאית.
מקורו ב"אגף המיוחד", מחלקת משטרה ארצית אשר נוצרה ב-1952 תחת ממשל האימפריה הבריטית.
בין היתר הוא סיפק את המודיעין הנדרש לדיכוי ההתקוממויות במאו מאו.
בשנת 1998 קיבל הארגון את שמו הנוכחי.
גילוי וזיהוי כל איום פוטנציאלי לקניה
מייעץ לנשיא ולממשלה על כל איום ביטחוני על קניה
נקיטת צעדים כדי להגן על האינטרסים הביטחוניים של קניה, בין אם פוליטי, צבאי או כלכלי.
בדיקת רקע של אנשים העשויים להחזיק בעמדות הדורשות סיווג ביטחוני.
שירות הביון מחולק לשבע חטיבות:
שירות הביון הקפריסאי (עד 2016 נודע בשם שירות הביון המרכזי', ידוע בראשי תיבות: KYP) הוא הגוף המרכזי לאיסוף מודיעין של ממשלת קפריסין.
הגוף אורגן מחדש על פי הצעת חוק פרלמנטרית מ-14 באפריל 2016. השירות נוסד לראשונה בשנת 1970 על ידי הנשיא הארכיבישוף מקאריוס.
בעת הקמתו הגוף נקרא בשם "שירות המודיעין הקפריסאי" והוא אחראי לענייני ביטחון ומודיעין פנימי וחיצוני ומופקד על כל ענייני הביטחון הלאומי ומהווה שילוב של MI5 ו-MI6 והוא פועל הן כסוכנות ביון והן כשירות חשאי לענייני ביטחון.
מאז ה-4 במאי 2016, נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס היה צפוי למנות (באישור מועצת השרים) מנהל חדש לארגון.
אך לא נערכו פגישות כדי ליישם את החוק החדש.
ההחלטה שהתקבלה לבסוף, הייתה להמשיך עם המבנה הישן של השירות עד להכנסת התקנות הנדרשות על פי החוק החדש.
לפני כניסתו לתוקף של החוק החדש, מנהל הארגון היה השגריר קיריאקוס קורוס ומריוס כריסטופידס, שהוא קצין משטרה בכיר.
מרבית חברי הארגון הם שוטרים או אנשי המשמר הלאומי.
מטה הארגון ממוקם באייוס אנדריאס, ניקוסיה.
תחת החוק החדש, הותר לארגון להעסיק ישירות את העובדים שלו ללא הסתמכות על כוחות המשטרה, כפי שהיה נהוג עד אז.
החוק אפשר גם לשירותי המודיעין לקנות שירותים מהמגזר הפרטי.
התקציב מהווה מידע חסוי וסודי.
החוק חדש מגדיר את שירות המודיעין כרשות עצמאית הכפופה לנשיא הרפובליקה ומועצת השרים.
קיריאקוס קורוס הוא ראש KYP.
הוא החליף את אנדרס פנטראס ב-2015, אחרי שפנטראס התפטר בעקבות הטענות לפיהן KYP ביצעה מעקבים פולשניים והאזנות אחר טלפונים.
שירות הביון הממלכתי (בבולגרית: Държавна агенция "Разузнаване", Durjavna Agencia Razuznavane) הוא שמה של סוכנות הביון הממשלתית של בולגריה, האחראית לאיסוף מודיעין הקשור לביטחון לאומי, לאינטרסים ולסדר העדיפויות של הרפובליקה של בולגריה.
בעקבות קריסת השלטון הקומוניסטי בבולגריה, פעילויות המודיעין הופרדו לשירות מודיעין עצמאי, וזאת לאחר שבעבר הן בוצעו על ידי הדירקטוריון הראשון של ועדת ביטחון המדינה.
הרפורמות במערכת הביטחון בבולגריה החלו בשנת 1991. אותה תקופה התאפיינה בחוסר אמון עמוק כלפי אנשי שירותי המודיעין והביטחון, מה שהביא לכך, שפקידים מנוסים פוטרו על בסיס פוליטי.
המעבר משלטון חד מפלגתי לשלטון נשיאותי ורב מפלגתי הביא לכך, ששירות הביון הלאומי היה כפוף לנשיא.
מלחמת קוסובו הייתה ציון דרך ונקודת מפנה עבור מדיניות החוץ הבולגרית וקהילת המודיעין, בשל הכמות הגדולה של שיתופי פעולה עם מדינות נאט"ו.
לצד הרפורמות בצבא ובמודיעין הפיננסי, הוקמה מועצת הביטחון, שהוכפפה לראש הממשלה ונועדה לתאם את מאמצי קהילת המודיעין.
ב-1 באוקטובר 2015 שירות המודיעין הלאומי שינה את שמו לסוכנות הביון הממלכתית.
פעילויות סוכנות הביון כחלק ממערכת הביטחון הלאומי וההגנה של הסוכנות מנוטרים ומפוקחים פרלמנטרית, מנהלית, משפטית ואזרחית לשליטה ובקרה לפי סעיף 21 לחוק על ניהול ותפקוד מערכת הביטחון הלאומי וההגנה.
שירות בתי הסוהר הממלכתי של הרפובליקה הקירגיזית (בקירגיזית: Жазаларды Аткаруу Мамлекеттик Кызматы; ברוסית: Государственная Служба Исполнения Наказаний) הוא גוף ציבורי, של ממשלת הרפובליקה הקירגיזית האחראי על ניהול ואחזקת בית סוהר, מוסדות כליאה ומערכות המאסר של הרפובליקה כולה.
הגוף אינו כפוף לאף משרד ממשלתי, אף על פי שהוא עובד בשיתוף פעולה הדוק עם משרד הפנים ומשרד המשפטים כדי להגן על המדינה.
ראשי התיבות GSIN נובעים משם הארגון בשפה הרוסית והוא משתף פעולה עם המקבילה הרוסית, שירות בתי הסוהר הפדרלי (FSIN).
גוף בתי הסוהר הראשון ברפובליקה הקירגיזית נוסד בשנת 1918, כאשר קומיסריון המשפטים העממי של רפובליקת טורקיסטן אישר להקים שלושה בתי סוהר ושני מחנות עבודה באזור.
ב-1920, הוקם מחנה הריכוז הסובייטי הראשון בקירגיזיה ועוד כמה נוספים נפתחו מאוחר יותר בתקופת שלטונו של סטלין.
כמה מאתרים אלה הופיעו במהלך הזמן הזה כדי לדכא את מתנגדי המשטר.
במהלך המלחמה הפטריוטית הגדולה, אסירים ושבויי מלחמה הועברו לשם ממחנות ריכוז אחרים.
אחרי המלחמה, משנת 1954 עד 1969, מערך הכליאה ברפובליקה הובא תחת פיקוד המינהל הכללי למקומות מעצר שהיה כפוף למשרד הממשלתי להגנה וסדר וציבורי.
לקראת סופה של ברית המועצות, בין 1989 ל-1990, פרצו הפגנות ברחבי בתי הכלא השונים בברית המועצות בכלל ובקירגיזסטן בפרט, אלה דרשו שינויים שנועדו לשפר את רווחת האסירים.
לאחר קבלת העצמאות הקירגיזית ב-1991, המחלקה שמרה על שמה כמינהל ממלכתי למתקני מעצר והובאה תחת פיקודו של שר הפנים.
בשנת 2002, משרד המשפטים לקח לידיו את הפיקוד על המחלקה, כמו גם את הפיקוח על כמויות גדולות של כוח אדם לשעבר.
זאת כדי לספק ולהבטיח סביבה אנושית בתוך בתי הכלא ובקנה אחד עם דרישות התקינה הבינלאומית לתנאי מאסר.
ב-22 באוקטובר 2009, צו נשיאותי של נשיא קירגיזסטן, הורה על הקמת שירות בתי הסוהר הממלכתי כמחלקה עצמאית בממשלה שנועדה לפקח על בתי הסוהר, מוסדות כליאה וכוח האדם האחראי לאבטחתם.
הצו אושרר מאוחר יותר גם בצו ממשלתי מ-18 בדצמבר באותה שנה והחלה בנייתם של מתחמי כליאה ועבודות של שדרוג תשתיות קיימות.
האחריות של שירות בתי הסוהר, כוללת :
הבטחת ביצוע ויישום החלטות משפטיות בהתאם למשפט הפלילי והחקיקה
הבטחת מאסרו הנאות של חשוד, המואשם בביצוע עבירות ואסירים בכלא
הבטחת ההגנה על זכויות, חירויות והאינטרסים הלגיטימיים של האסירים והעצורים
הבטחת שלטון החוק וחוקיות המעשים של שירות בתי הסוהר, כמו גם טיפול בעצורים זמניים, הגנה על אסירים מורשעים כמו גם עובדים, אנשי צבא, פקידים ואזרחים הנמצאים במתחמי המאסר
הבטחת ההגנה על מתקני המאסר ובתי סוהר, כמו גם יחידות אחרות ומוסדות כליאה אחרים
הבטחת ליווי בטוח של אסירים ונאשמים, ליווי אזרחים קירגיזיים ואנשים חסרי אזרחות בשטח הרפובליקה הקירגיזית, כמו גם ליווי אזרחים זרים ואנשים חסרי אזרחות במקרה של הסגרה שלהם.
לסייע לסוכנויות אכיפת החוק ושאר סוכנויות הביטחון של הרפובליקה הקירגיזית כדי להבטיח את ביטחון הציבור והמשטר בעת מצב חירום.
אספקת הגנה משפטית וסוציאלית לעובדים וסגל בדימוס של השירות
ארגון הכשרה והסבה מקצועית של אנשי השירות בשיתוף פעולה עם מוסדות החינוך של הרפובליקה הקירגיזית ומדינות זרות
שירות בתי הסוהר מחולק למספר חטיבות, אלה כוללים:
מחלקת להגנת מוסדות כליאה וליווי אסירים ושאנשים במעצר
מרכז שיקום והסתגלות חברתית של אסירים
שירות בתי הכלא של קנדה , הידוע גם בשם שירות הכליאה של קנדה, הוא גוף פדרלי של ממשלת קנדה האחראי לכליאה ושיקום של מורשע פלילי שנידון לשנתיים מאסר או יותר.
משרדי הסוכנות ממוקמים באוטווה, אונטריו.
שירות הכליאה של קנדה פועל מאז 1977, אך הוקם רשמית ב-10 באפריל 1979, לאחר שהמלכה אליזבת השנייה חתמה על אישור להקמת סוכנות חדשה לענייני כליאה.
נציב השירות ממונה בהמלצת ראש הממשלה ובאישור המלכה.
הנציב מדווח ישירות לשר ביטחון הציבור והמוכנות לשעת חירום והוא נותן דין וחשבון לציבור באמצעות הפרלמנט.
הנציבה הנוכחית אן קלי, שימשה כסגנית הנציב ומונתה לקראת פרישתו של דון הד בפברואר 2018.
האמנות הבינלאומיות החלות על השירות
ההכרזה האוניברסלית בדבר זכויות האדם
האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ופוליטיות
האמנה הבינלאומית בדבר ביעור כל הצורות של אפליה גזעית
האמנה נגד עינויים ויחס אכזרי, לא אנושי או משפיל
כללי תקן המינימום לטיפול באסירים.
המתקן הפסיפי/מרכז טיפול אזורי/מרכז הערכה וקבלה אזורי (RRAC)
מתקן פנברוק (מוזג עם מתקן ביבר קריק ב-1 באפריל 2014)
מרכז הטיפול האזורי (נסגר ב-2013)
בקרב מתקני השירות פועלים גם מה שמכונה "לשכות ריפוי" עבור עבריינים אבוריג'ינים.
שירות הביון האפידמיולוגי הוא תוכנית של המרכזים האמריקניים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC).
היא הוקמה בשנת 1951 על ידי אלכסנדר לנגמור והיא נבעה מדאגות להתפרצות לוחמה ביולוגית הנוגעות למלחמת קוריאה.
התוכנית המודרנית היא תוכנית השתלמות שנתית, המתקיימת בהתמחות פוסט-דוקטורט באפידמיולוגיה, תוך התמקדות בעבודת שדה.
התוכנית מופעלת על ידי המרכז לשירותי מעקב, אפידמיולוגיה ושירותי מעבדה של ה-CDC, במשרד לשירותים מדעיים לבריאות הציבור (OPHSS).
אנשים שמשתתפים בתוכנית, מכונים "בלשי מחלות" ונקראים רשמית "קציני שירות הביון האפידמיולוגי" (או עמיתי שירות הביון האפידמיולוגי) על ידי ה-CDC והם נשלחים לחקור מאות מגפות אפשריות שנוצרו בגלל גורמים טבעיים ומלאכותיים.
מאז שנת 1951, יותר מ-3,000 קציני EIS היו מעורבים במאמצי תגובה מקומיים ובינלאומיים, כולל מאבק באנתרקס, האנטהווירוס, נגיף מערב הנילוס בארצות הברית ומגפת האבולה 2014 - 16 במערב אפריקה.
קציני שירות הביון האפידמיולוגי מתחילים עם תוכנית הכשרה של חודש במטה CDC באטלנטה, ג'ורג'יה; עם זאת, 95% מתקופת השנתיים שלהם מורכבת מאימונים חווייתיים ולא מהשתתפות בכיתות לימוד.
בהמשך שירותם, קציני שירות הביון האפידמיולוגי מוקצים לסניפים מבצעיים ב-CDC או במחלקות הבריאות המקומיות ברחבי ארצות הברית.
המיקום נקבע בתהליך התאמה תחרותי ביותר.
ה-CDC מצרף אל קציני שירות הביון האפידמיולוגי יועץ לבריאות הציבור או "PHA" מדען (קצין EIS) וצוות מבצעים (PHA).
EIS הוא מסלול גיוס נפוץ לחיל הממונה על שירות בריאות הציבור בארצות הברית.
שירות הביון האפידמיולוגי הוא אב-הטיפוס לתוכניות הכשרה לאפידמיולוגיה בשטח (FETP) הפועלות במדינות רבות בעזרת סיוע טכני הניתן על ידי ה-CDC.
מאז הקמת שירות הביון האפידמיולוגי, הקצינים עוסקים במאמצים לטיפול, מיגור ובקרת מחלות במגוון משברים הקשורים לרפואה.
להלן ציר זמן מקוצר של עבודותיהם.
שנות החמישים: שירות הביון האפידמיולוגי עבד על פוליו, הרעלת עופרת ושפעת אסייתית
שנות השישים: אשכולות סרטן ואבעבועות שחורות
שנות השבעים: מחלת הלגיונרים, אבולה ותסמונת ריי
שנות השמונים: תסמונת הלם רעלי, מומי לידה ואיידס
שנות התשעים: טבק, וירוס הנילוס המערבי וזיהום מים.
coli, O157: H7, SARS, H1N1, תוצאות הוריקן קתרינה.
שנת 2010: תוצאות רעידת האדמה בהאיטי, השמנת יתר, דלקת קרום המוח הפטרייתית ואבולה.
שנות העשרים של המאה העשרים ואחת: מחלת נגיף הזיקה ומחלת נגיף הקורונה
בסרט Contagion משנת 2011, הדמות דוקטור ארין מורס (שגולמה על ידי קייט ווינסלט) היא רופאה וחוקרת בשירות הביון האפידמיולוגי שנשלחה על ידי ה-CDC לגלות את מקורו של נגיף מדבק וקטלני ביותר המכונה MEV-1 אשר התפשט במהירות ברחבי העולם בעקבות התפרצויות ראשוניות בקאולון, הונג קונג ומיניאפוליס, מינסוטה.
שירות האבטחה הפדרלי של מקסיקו () הוא גוף ממשלתי פדרלי, שאחראי על מתן שירותי הגנה, מעקב ואבטחת אישים, סחורות ומתקנים ממשלתיים עבור גורמים במינהל הציבורי הפדרלי וגופים הפדרליים של הרשות המחוקקת והשופטת, גופים אוטונומיים חוקתיים ומוסדות ציבור אחרים של מקסיקו המבקשים זאת.
זהו גוף מרכזי לאבטחת אישים ומתקנים במקסיקו ולאבטחת התשתיות והתקשורת הממשלתית.
שירות האבטחה הפדרלי נחשב למקבילה המקסיקנית של היחידה לאבטחת אישים הישראלית, השירות החשאי של ארצות הברית ושירות האבטחה הפדרלי הרוסי.
שירות הביון הלאומי (בקוריאנית: 대한민국국가정보원; באנגלית: National Intelligence Service (NIS)) היא סוכנות הביון הממשלתית של קוריאה הדרומית.
הסוכנות הוקמה רשמית בשנת 1961 כסוכנות הביון המרכזית של קוריאה (), בתקופת שלטונה של המועצה העליונה הצבאית של הנשיא פאק צ'ונג-הי, שהחליפה את רפובליקת קוריאה השנייה.
תפקידיה המקוריים של הסוכנות היו לפקח ולתאם הן פעילויות מודיעין בינלאומיות והן חקירה פלילית של כל סוכנויות הביון הממשלתיות, כולל אלה של הצבא.
סמכויותיה הרחבות של הסוכנות אפשרו לה להתערב באופן פעיל בפוליטיקה.
למרות מחלוקות רבות היא נחשבת לאחת מסוכנויות הביון המובחרות ביותר ביבשת אסיה, ואנשיה עוברים שנים של אימונים ובדיקות לפני שהם הופכים רשמית לסוכנים ומקבלים את המשימה הראשונה שלהם.
הסוכנות קיבלה את השם הסוכנות לתכנון ביטחון לאומי () בשנת 1981, כחלק מסדרת רפורמות שהונהגה על ידי הרפובליקה החמישית של קוריאה תחת הנשיא צ'ון דו-הוואן.
הסוכנות מכונה בשם "אנגיבו" בדרום קוריאה.
מלבד הניסיון לרכוש מודיעין על קוריאה הצפונית ולדכא פעילים דרום קוריאנים, הסוכנות מעורבת רבות בפעילויות מחוץ לתחום הסמכות שלה, כולל פוליטיקה פנימית ואף קידום אולימפיאדת הקיץ בשנת 1988 בסיאול.
בשנת 1999 הסוכנות קיבלה את שמה הנוכחי.
כניסת הדמוקרטיה לרפובליקה השישית של קוריאה הביאו להסרת רבים מהתפקידים והסמכויות שלה, בתגובה לביקורות פומביות על התעללות בעבר.
שירות הביון הלאומי העיראקי היא סוכנות מודיעין של ממשלת עיראק, שנוסדה באפריל 2004 בסמכות הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק, שהוקמה על ידי צבא ארצות הברית, כממשל זמני בעיראק.
לאחר הפלישה לעיראק באפריל 2003, פירק ראש הרשות הזמנית פול ברמר את שירותי הצבא והביטחון של עיראק.
ככל שהמצב הביטחוני בעיראק התדרדר וההתנגדות העיראקית לכיבוש התחזקה והפכה לאלימה יותר, הצורך בשירות חשאי היה לחוץ יותר.
בדצמבר 2003 דווח בוושינגטון פוסט כי איאד עלאווי ונורי בדראן, חברי מועצת הממשל הבינלאומי בעיראק, הסכימו לטוס לארצות הברית כדי לדון בפרטי הקמת שירות חשאי חדש, בסיוע ה-CIA.