tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניתן לשער, שהפצצה דומה של מחנה ההשמדה אושויץ-בירקנאו, על ידי מפציצים כבדים שהיו ממריאים מפוג'יה מלווים במטוסי מוסטנג, ומפציצים את אושויץ מגובה נמוך, הייתה מסתיימת באבדות היו קלות יותר, נוכח הגנת הנ"מ הדלה.
עם זאת, דיוק הטלת הנשק והאספקה בוורשה היה נמוך, ועל פי ההערכה רוב המטען המוצנח נפל לידי הגרמנים.
ויימן מציע אפשרות לתקיפה על ידי מפציצים בינוניים מסוג B-25 מיטשל, שדייקו בהפצצה מגובה נמוך; לדעתו כמה מפציצים בינוניים מסוג זה היו יכולים להצטרף לאחת הגיחות ולתקוף את אושוויץ קיצ'נס טוען כי הB-25 היה מהיר מהמפציצים הכבדים, אך איטי ממטוסים בני מנוע אחד והיה לו דיוק פגיעה מעט טוב יותר.
בנושאו מעט פצצות ובתנאים אופטימליים היה עשוי להגיע בקושי רב לאושוויץ, שהייתה בקצה הטווח של המטוס.
כמו המפציצים הכבדים, גם ה-B-25 היה תלוי במבנים מגובשים שיפעלו ביחד עם מטוסי תקיפה שיגנו על המפציצים וימנעו אבדות כבדות.
חסרונם של מבנים אלה היה בסיכוי הנמוך להפתעה.
ללהק ה-12 של חיל האוויר היו שלוש טייסות של B-25, ומאמצע אפריל 1944 רוכזו כל השלוש בקורסיקה, כדי לתמוך במבצעים באיטליה ובעיקר בפלישה הקרובה לצרפת.
לצורך הפצצת אושוויץ היה צורך בטייסת אחת לפחות, עם הציוד וכוח האדם הנלווה, לשבוע לפחות.
כמו כן, היה צורך בכלי טיס אחרים שיתלוו למשימה.
מכאן שהצעת ויימן אינה ריאלית.
בנוסף, המהירות וגובה הטיסה השונים של ה-B-25 לעומת המפציצים הכבדים לא הייתה מאפשרת להם להצטרף אליהם למבנה, והייתה מאלצת אותם לטוס לבד, בלא ליווי של מטוסי תקיפה.
למעשה, הלהק ה-12 של חיל האוויר ה-15 מעולם לא השתמש במפציצים אלה בגיחות ארוכות הטווח לדרום גרמניה ולאוסטריה
לדעתו של ויימן, "הדרך היעילה מכולן להשמדת מתקני ההריגה הייתה להפציץ את אושוויץ בכעשרים מטוסי 'מוסקיטו' של חיל האוויר המלכותי הבריטי.
על פניו, יכול היה ה"דה הבילנד D.H.
98 מוסקיטו" לשאת טון פצצות ולטוס במהירות של כשש מאות קמ"ש בגובה נמוך.
כמה מן המבצעים המרשימים ביותר של המטוס היו תקיפות בגובה העצים במערב אירופה, החל מספטמבר 1942 ועד מרץ 1945. להלן כמה מן המבצעים הנועזים של טייסי ה"מוסקיטו":
מבצע יריחו, במהלכו תקפו 19 מטוסי "מוסקיטו" בליווי 14 מטוסי הוקר טייפון את כלא אמיין, ב-18 בפברואר 1944. המחתרת הצרפתית סיפקה לבריטים פרטים רבים על הכלא, לצורך תכנון המבצע, כולל תוכנית האדריכל המקורית.
המטוסים הבריטיים טסו בגובה נמוך מאוד עד ליעד, טיסה שנמשכה כשעה ורבע.
חלק מן המטוסים שחררו את הפצצות על חומת הכלא, שגובהה היה כ-7.5 מטרים, כדי ליצור בה פרצות שיאפשרו לעצירים להימלט.
מטוסים נוספים היו אמורים לתקוף את הבניין המרכזי שבו שהו העצירים, ואחרים את המבנה בו אכלו הסוהרים את ארוחת הצהריים שלהם.
הטייסים הבריטיים תקפו את המבנה בדיוק בשעה שנקבעה והטילו את פצצותיהם בדייקנות רבה, לאחר טיסה שדרשה ביצועים יוצא דופן, שכללו (כאמור) טיסה בגובה נמוך, תקיפת מטרות קטנות, ותמרונים מיוחדים כדי להימנע מהתנגשות בחומה ובמבנים שסביב.
102 אסירים נהרגו בפשיטה ו-74 נוספים נפצעו.
258 מהעצירים הצליחו להימלט, אם כי כשני שלישים מהם נתפסו ונכלאו מחדש.
חמישה מטוסים הופלו - שלושה מטוסי "מוסקיטו" ושני מטוסי "טייפון".
בבחינת ההיתכנות המבצעית של תקיפת אושוויץ נתפס מבצע זה כדגם אפשרי לתקיפה.
ויימן מציג את דיוקם הרב של המטוסים שהרסו לחלוטין את המטרות ושחררו את האסירים בכלא, סינקלייר מזכיר את הפעולה כדגם תקיפה אפשרי על אושוויץ וגם פהלה הזכיר, בבקשו להפציץ את אושוויץ, את הדמיון לתקיפת כלא אמיין.
גם פורג'ר וקיצ'נס דנים במבצע זה.
לטענתם, בבירקנאו, היו חמישה בניינים שלשלושה מהם הייתה ארובה שגובהה היה כ-18 מטר, דבר שהיה מקשה על טיסה בגובה נמוך ודורש תמרון מיוחד.
תקיפת מינהל האוכלוסין ההולנדי בהאג ב-11 באפריל 1944, בה השתתפו שישה מטוסי "מוסקיטו" של חיל האוויר המלכותי.
כל המטוסים שבו בשלום לבסיסם.
ויימן מציין מבצע זה כדוגמה להצלחת ה"מוסקיטו" לפגוע בבניין בודד.
תקיפת מפקדת הגסטפו בארהוס, דנמרק ב-31 באוקטובר 1944 בה השתתפו תשעה מטוסי "מוסקיטו" של טייסת 487, שהייתה מורכבת מטייסים ניו זילנדים.
המטוסים השיגו הפתעה מוחלטת והצליחו להשמיד בניין ובו מידע רב שצברו הגרמנים על המחתרת הדנית.
תקיפת מפקדת הגסטפו באוסלו, נורווגיה, ב-31 בדצמבר 1944 על ידי שנים עשר מטוסים מטייסת 627.
מבצע קרתגו, התקיפה על מפקדת הגסטפו בקופנהגן, דנמרק, ב-21 במרץ 1945, על ידי עשרים מטוסי "מוסקיטו", בליווי שלושים מטוסי "מוסטנג".
הפשיטה בוצעה לבקשת המחתרת הדנית, שסיפקה מודיעין מפורט על המבנה ועל הגנת הנ"מ בעיר.
הפשיטה הביאה להרס הבניין ולפגיעה קשה בפעילות הגסטפו בדנמרק.
55 גרמנים ו-47 עובדים דנים של הגסטפו נהרגו בהפצצה, כמו גם שמונה עצירים שהיו בבניין.
18 עצירים אחרים הצליחו להימלט.
לפעולה היה מחיר אזרחי כבד: בשל הטיסה הנמוכה פגע אחד ממטוסי המוסקיטו בעמוד תאורה והתרסק אל תוך בית ספר סמוך, כ-1,500 מטרים מבניין הגסטפו.
המפציצים הבאים ראו את האש שעלתה מההתרסקות וסברו שזהו היעד, וכמה מהם הטילו את הפצצות על בית הספר.
83 ילדים ו-10 נזירות נהרגו.
4 מטוסי "מוסקיטו" ו-2 מטוסי "מוסטנג" הופלו, 9 אנשי צוות אוויר נהרגו.
בסך הכל נמנו 13 תקיפות מגובה נמוך, 10 של חיל-האוויר המלכותי ו-3 של חיל האוויר ה-15 של ארצות הברית.
בפשיטות אלה השתתפו 651 מפציצים, מתוכם אבדו 176 מטוסים - 27%, ו-967 טייסים נהרגו.
מעבר לאבדות בין צוותי האוויר, אלפי אזרחים ואסירים נהרגו כתוצאה מפצצות תועות.
בניגוד לדעתם של החוקרים הסבורים שמטוסי "מוסקיטו" היו יכולים להפציץ את אושוויץ, יש החולקים וסוברים שתקיפת אושוויץ הייתה קשה לאין ערוך מתקיפות ה"מוסקיטו" שתוארו לעיל.
כל הפשיטות בגובה נמוך נעשו דרך הים הצפוני, או באופן חלק יחסית דרך צפון-מערבה של אירופה.
אף אחת מהן כללה טיסה לטווח מקסימלי וניווט ממושך בהרים כפי שהייתה דורשת גיחה לאושוויץ.
בנוסף, כל המבצעים שתוארו לעיל היו נגד בניין אחד, בעוד שבאושוויץ היה צורך לתקוף חמישה בניינים.
החוקרים הסבורים כי לא ניתן היה לתקוף באושוויץ באמצעות מטוסי "מוסקיטו" מציינים כי למטוסים אלה לא היה חימוש הגנתי והם לא היו יכולים להתמודד עם מטוסי יירוט; כאשר טסו ללא ליווי הסתמכו טייסי ה"מוסקיטו" על הפתעה ומהירות.
עם זאת, לפי גאלאנד לגרמנים היה קשה מאוד להפיל מטוס מוסקיטו בגובה רב.
לכן הפצצה של מטוסי מוסקיטו, הטסים בגובה רב (פרט לביצוע ההפצצה עצמה) הייתה בהחלט מעשית.
כדי למנוע גילוי מוקדם של המפציצים ניתן היה לשלב את מטוסי המוסקיטו עם מפציצים אחרים שיועדו למטרה אחרת, ורק קרוב למטרה היו מטוסי ה"מוסקיטו" מתפלגים משאר המטוסים ומפציצים את תאי הגזים באושוויץ.
טקטיקה כזו הופעלה פעמים רבות על ידי מפציצי בעלות הברית.
ויימן טוען ש"לפחות 44 (וכנראה יותר) מטוסים הוצבו בשדות התעופה של בעלות הברית באיטליה ביוני 1944"; קיצ'נס כותב שכלל לא היו מטוסי "מוסקיטו" בזירה זו.
לדבריו, ריכוז של כ-40 מטוסי מוסקיטו בבסיס בפוג'יה לצורך תקיפת אושוויץ (הכוח המינימלי הנדרש, להערכתו של קיצ'נס, שתי טייסות), היה בא בהכרח על חשבון תקיפת מטרות אחרות, כמו משגרי טילי V1 ו-V2, מפעלים ליצור דלק, שדות תעופה, מטות גסטפו ומתקנים צבאיים נוספים.
יש להעריך שמנהיגי בעלות הברית סברו שהסטת משאבים לצורך הפצצת אושוויץ תביא להתארכות המלחמה וחפים מפשע רבים, חלקם הגדול יהודים, היו נרצחים.
מכאן באה תשובתם השלילית להצעה להפציץ את אושוויץ בקיץ 1944.
פרופיל ההפצצה האפשרי, על פי החוקרים, כלל הפצצה על ידי מפציצים כבדים כמו מפציצי B-24 ליברייטור או מפציצים קלים מדגם P-38 לייטנינג או דה-הבילנד מוסקיטו.
מפציצים אלה היו נזקקים לליווי של מטוסי קרב.
החוקרים חלוקים בשאלת מספר האבדות בתקיפה כזו; בהפצצת מונוביץ ב-20 באוגוסט 1944 אבד מפציץ אחד בלבד מתוך 127 שהשתתפו בתקיפה, אך יש הסבורים שאין ללמוד ממקרה זה.
בגיחה אפשרית היה מבנה המפציצים מתפצל עם הגעתו לאושוויץ.
חלקו היה מפציץ את מחנה ההשמדה אושוויץ 2 - בירקנאו, וחלקו השני היה מפציץ את המפעלים במונוביץ הסמוכה ומעסיק את הגנת הנ"מ.
קו הטיסה של המפציצים היה מתוכנן כך שיעבור מעל תאי הגזים אבל לא מעל צריפי המגורים, כדי למעט באבדות העצירים.
זאת, מכיוון שפיזור הפצצות נוטה להיות לאורך קו הטיסה.
כמה מן החוקרים סבורים שהיה צורך ב-135 מפציצים על מנת להטיל 1,350 פצצות, שיהי בהן די כדי להרוס שניים מארבעת המתקנים שבבירקנאו.
כדי להרוס את כל חמשת המתקנים היו נדרשות גיחה או שתיים נוספות.
להערכתם, שליש מהפצצות היו נופלות על אזורים בהם מצויים עצירים לדעתו של קיצ'נס, גם אם ההפצצה הראשונה הייתה מצליחה, היה צורך בהפצצה נוספת, ואז הגרמנים היו נערכים לכך על ידי הוספת הגנת נ"מ, הסוואת המחנה, ועוד, וכך מונעים השמדה מוחלטת של המחנות.
חוקרים ציינו עוד, שהשמדת תאי הגזים מן האוויר הייתה עלולה להיות קשה.
חומר הנפץ פוזר באופן שווה בשמונה מקומות שונים, אך המטען שהוטמן בכבשן פוצץ את חלקו העליון בלבד ולא את בסיסו.
רק חומר נפץ רב שהופעל בתוך המשרפות הרס אותן.
יש להניח שהפצצה מן האוויר הייתה מתקשה יותר להשמיד את מתקני ההשמדה; מה עוד, שקרמטוריום V היה מעל פני הקרקע ולכן היה פגיע יותר להתקפה מהאוויר, לעומת מתקנים II ו-III שהיו בחלקם מתחת לפני האדמה
ויימן טוען שהריסת תאי הגזים באוגוסט או בספטמבר, כשהגרמנים היו שרויים בלחץ כבד, הייתה מונעת מהם לבנות אותם מחדש; בתנאים רגילים ארכה בניית תאי הגזים שמונה חודשים.
עם זאת אין משמעות הדבר שההשמדה הייתה נפסקת.
הגרמנים היו יכולים לחדש את ההשמדה בירי, כפי שבוצעה על ידי עוצבות המבצע, ה"איינזצגרופן", בחודשים שלאחר תחילת מבצע ברברוסה.
יחידות אלה רצחו קרוב למיליון יהודים באותם חודשים.
גם לאחר חיסול המחנה, במחצית ינואר 1945, כאשר היה ברור לגמרי שתבוסת הגרמנים עומדת בפתח, לא ויתרו הנאצים על השמדת היהודים, והוליכו אלפי יהודים בצעדת מוות מערבה, במהלכה נרצחו אלפים על ידי השומרים.
כלומר, גם אם הייתה מתבצעת הפצצה ותהליך ההשמדה באושוויץ היה נעצר, ייתכן שהאסירים שנותרו היו נשלחים ליותר מעשרים מחנות אחרים ובהם בוכנוואלד, ברגן-בלזן, מאוטהאוזן ועוד.
אפשרות חילופית להפצצה שהוצעה הייתה הצנחת נשק לעצירים, כפי שהוצנח למורדים הפולנים במרד ורשה.
אפשרות זו נדחתה בשל החשש שחלק מהנשק ייפול בידי אנשי האס אס, בעוד שהאסירים ההמומים ומזי הרעב, ברובם חסרי ידע בכלי נשק וחלקם נשים, זקנים וילדים לא היו מצליחים לעמוד בקרב מול שומרי המחנה ולחמוק מהמחנה המוגן היטב.
סיוע על ידי המחתרת הפולנית
במברק ששלחה ממשלת פולין הגולה בלונדון לראשי המחתרת הפולנית ב-24 באוגוסט 1944, ביקשה הממשלה הגולה מאנשי המחתרת לנצל את ההתקפה הבריטית המתוכננת על בתי זיקוק ליד אושוויץ ולנסות לשחרר את אסירי המחנה בחסותה.
כמו כן נדרשה עזרת המחתרת במימון המטרות ובהכוונת המטוסים לקראתן.
בקשה זו באה למעשה בשלב מאוחר של המלחמה, כאשר מספר העצירים שעדיין ניתן היה להציל היה מועט.
סיוע על ידי המחתרת היה מורכב, ודרש היערכות של אנשיה, הודעה מראש לאסירים והכנתם לקראת המבצע.
המחתרת הייתה צריכה להתמודד עם אנשי האס אס ששמרו על המחנה, והיו מצוידים היטב.
גם אם הבריחה הייתה מצליחה, יש להניח שהברחת אלפי עצירים בשטח הגרמני הייתה נראית בקלות והגרמנים היו יכולים להפציץ אותם באמצעות מטוסים, הצבת מארבים ואזעקת כוחות צבא מאזורים אחרים במהירות.
למעשה, המחתרת הפולנית הייתה חדורה ברגשות אנטישמיים חזקים.
וסרשטיין מביא דוגמה לאוזלת ידם, שבאה לידי ביטוי באי-הושטת עזרה למחתרת גטו ורשה, עמה היו בקשרים: "באביב 1943 היו למחתרת הצבא הפולני 600 מכונות ירייה כבדות.
אף אחת מהן לא סופקה לארגון היהודי הלוחם בגטו.
מתוך 1000 מכונות ירייה קלות, סופקה ליהודים אחת בלבד.
לעומת זאת, "ארבעה עשר חודשים לאחר תום מרד גטו ורשה פרץ מרד ורשה, במהלכו שיווע צבא המולדת הפולני עצמו לעזרה, בהיותו נצור בוורשה, ולשם כך בעלות הברית נחלצו לעזרה בהצנחת נשק".
אפשרות נוספת לתקיפה צבאית שתמנע את המשך ההשמדה באושוויץ הייתה תקיפת מסילות הברזל שהוליכו למחנה.
גילברט ובאואר סבורים שהפצצת מסילות הברזל הייתה אפשרית.
ויימן, לעומתם, ראה אפשרות זו כבעייתית, ולדעתו הצריכה הפצצות חוזרות ונשנות על המסילות, מכיוון שתיקונן ארך ימים ספורים בלבד
בעלות הברית ניהלו באיטליה מבצע דומה, כנגד מסילות ברזל שהיו בשליטת הגרמנים.
המבצע נקרא "מבצע סטראנגל" (Operation Strangle, "חניקה"), והתנהל החל ממרץ 1943 ועד לשחרור רומא, ביוני 1944. המטרה הייתה לנסות ולעצור את זרימת האספקה של הגרמנים מבסיסים מצפון לנהר הפו אל רומא.
המקור האמין היחיד להעברת אספקה באיטליה באותם ימים הייתה מערכת הרכבות, וכדי לשתק אותה הוגדר "אזור אמנעה" מצפון לרומא, שהיה כ-240 קילומטרים מצפון לקו החזית, קו גוסטב, ונמתח לכל רוחבו של חצי האי האפניני, מצפון ומדרום לפירנצה.
במהלך המבצע ביצעו מטוסי בעלות הברית 50,000 גיחות והטילו 26,000 טון פצצות על מסילות ברזל, גשרים, כבישים, מנהרות, סוללות וכדומה.
כבר לקראת סוף המבצע הסתבר לבעלות הברית שאינו משיג את מטרתו, ותיעוד שאחרי המלחמה הראה שבמהלך המבצע גדלו מצבורי החומרים החיוניים, כמו תחמושת ודלק, אצל היחידות הגרמניות הסמוכות לחזית.
הסתבר, שלמערכת התחבורה באזור האמנעה הייתה יתירות, כלומר היו דרכים חלופיות רבות שהגרמנים ידעו לנצל היטב.
בנוסף, הגרמנים גילו יכולת אלתור מרשימה, כושר "גאוני" לתקן במהירות את הפגיעות ויכולת מעולה למצוא דרכים חלופיות.
צרכיהן של היחידות הגרמניות היו נמוכים בהרבה מהערכת בעלות הברית, והן השכילו לאגור אספקה ולהימנע מצריכה מוגזמת.
גורם נוסף חוסר היכולת לקיים ברציפות את הלחץ האווירי בשל תקופות של מזג אוויר גרוע, וכן חוסר יכולת להפצצה מדויקת בלילה, דבר שהפך זמן זה לזמן בטוח לתיקונים עבור הגרמנים.
חלק מן ההיסטוריונים הרשמיים של חיל האוויר האמריקני טוענים שלמבצע "סטראנגל" היה ערך זניח, והצלחתו הייתה רק בעיכוב תנועת הצבא הגרמני.
המבצע דרש משאבים עצומים, מודיעין מצוין וביצוע מושלם וסימולטני של הפגזת כל הדרכים החלופיות.
לעומת זאת, ייתכן והמבצע הצליח בדרך שלא תוכננה מראש, על ידי פגיעה קשה בחופש התנועה של הגרמנים וביכולתם להניע לחזית עתודות, פגיעה שהביאה - לדברי הגרמנים עצמם - לתבוסתם.
האם הפצצת מסילות הברזל הייתה יכולה ליצור עיכוב משמעותי?
לדעת קיצ'נס, מדו"ח של פיקוד המפציצים ה-9 של חיל האוויר של ארצות הברית, שנכתב באביב 1944, עולה כי מבנה של עשרים עד עשרים וחמישה מפציצים היה יכול להשבית מסילת ברזל ליממה אחת בלבד.
מכאן שהפצצת מסילות הברזל הייתה מחייבת הפעלת כוח עצום של מפציצים, תחמושת ואנשי צוות, כוח שיכול היה להיות מופנה למשימות חיוניות יותר שהיו תורמות לסיומה המהיר יותר של המלחמה.
הגרמנים היו יכולים לתקן במהירות את מסילות הרכבת, והיו יכולים להמשיך ולהביא יהודים להשמדה גם בכלי רכב ממונעים על כבישים, גשרים, מנהרות ואף בצעדות רגליות.
למרות מחקר זה, מסתבר כי הגרמנים אכן סבלו ממחסור ברכבות בעקבות הפצצות בעלות הברית.
מכתב שכתב אדמונד וסנמאייר, שהיה הנציג המוסמך של גרמניה הנאצית בהונגריה לאחר כיבושה על ידי גרמניה, שנכתב ב-23 באפריל 1944, הוא כותב שנוצר מחסור ברכבות עקב צורכי הצבא, ולכן הוא נאלץ לדחות את גירושם של 50,000 יהודים מבודפשט, גירוש עליו כבר סוכם.
כמו כן הוא מציין שגירוש היהודים ברגל אינו מעשי, בגלל בעיות של שמירה, תזונה ונעליים.
עדות נוספת עלתה במהלך חקירתו של אדולף אייכמן, לאחר שנלכד והובא לישראל.
חקירתו העלתה את המחסור ברכבות שהיה לקראת סוף המלחמה, וכיצד הצליח אייכמן להשיג עדיפות לרכבות הגירוש, על חשבון רכבות שנועדו לסייע לצבא הגרמני.
מסתבר, שגם אם הפצצת מסילת ברזל ניתנת לתיקון מהיר, הפצצת גשר יוצרת בעיות תחבורה קשות, שקשה לפתרן במהירות, וגם עיכוב של ימים בודדים יכול היה לדחות ולצמצם את מספר היהודים שנרצחו באושוויץ.
אחת הסיבות לפופולריות של סדרת המדע הבדיוני "מסע בין כוכבים" על שלל תת-סדרותיה (כגון: "מסע בין כוכבים", "מסע בין כוכבים: הדור הבא", "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" ו"מסע בין כוכבים: וויאג'ר") היא העלאתן של סוגיות מוסריות.
הסכסוכים והממדים הפוליטיים המוצגים בסדרה הם לעיתים תכופות משלים למציאות התרבותית המודרנית: הסדרה המקורית עסקה בסוגיות מהותיות משנות ה-60 של המאה ה-20, כשם שלאחר מכן סדרות הבת של הסדרה שיקפו את הסוגיות הבוערות מהתקופות השונות בהן הופקו הסדרות השונות.
הנושאים שתוארו בסדרה כוללים מלחמה ושלום, אוטוריטריזם, אימפריאליזם, מלחמת מעמדות, כלכלה, גזענות, זכויות אדם, סקסיזם, פמיניזם ותפקידה של הטכנולוגיה.
ברבים מפרקי הסדרה ותתי-הסדרות שלה עומדת במרכז העלילה בעיה בעלת השלכות מוסריות, ופתרונה מושג דרך התקדמות העלילה.
ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", הצו העליון , ההוראה הכללית מספר 1 של צי הכוכבים, הוא העיקרון המנחה הבולט ביותר של פדרציית הכוכבים המאוחדת.
מסקנה נוספת היא אמונה שלאבולוציה יש "תוכנית", המניעה מינים לכיוון יעדם.
ישנן מספר דוגמאות מובהקות לשימוש בצו:
בפרק "Pen Pals" ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא" (עונה 2, פרק 15), דאטה יוצר קשר רדיופוני עם נערה צעירה מציוויליזצית פרה-עיוות החיה על כוכב העומד מול השמדה קרובה.
ב"מסע בין כוכבים: וויאג'ר", נעשה שימוש בצו העליון יותר מפעם אחת כמכשיר עלילה, כמו גם במספר מקרים בהם קפטן קתרין ג'יינוויי החילה את הצו העליון גם במצבים שבהם ברור כי אין מעורבות של ציוויליזציית פרה-עיוות.
הדילמה המוסרית בנוגעת לצו העליון מבוטאת גם במקרים שונים בהם אנשי הספינה פוגשים בתרבויות בעלות טכנולוגיה שיכולה לקצר את דרכם חזרה לרביע אלפא, אך אלו מסרבות לספק את הטכנולוגיה לאנשי הוויאג'ר מחשש להתערבות בדרך הטבעית של חזרת הספינה לביתה:
בפרק "State of Flux" (עונה 1, פרק 11), נחשף כי ססקה מסרה מידע בחשאי לקייזון.
אף שבכך היא מפסידה בעל ברית חזק כמו הקייזון, קפטן ג'יינוויי מסרבת לשתף את טכנולוגיית צי הכוכבים עמם מאחר שהדבר יקנה לקייזון שליטה על רביע דלתא.
בפרק הכפול "Future's End" (עונה 3, פרקים 8 ו-9), וויאג'ר נזרקת אחורה בזמן עד לשנת 1996 בכדור הארץ וחייבת למצוא את דרכה חזרה למאה ה-24 תוך כדי שהיא לא גורמת לאסון במאה ה-20 כתוצאה מהמסע בזמן.
בסוף הפרק, קפטן ברקסטון מהמאה ה-29 מגיע, לאחר שזוהתה נוכחותם בעבר, ומחזיר אותם לזמן שלהם במקום שהם עזבו אותו.
הוא מסרב לבקשת קפטן ג'יינוויי להחזירם הביתה לכדור הארץ (בזמן שלהם - המאה ה-24) מתוך חשש להפר את הצו העליון של הזמן.
עם כל האמור לעיל, הצו העליון הופר לא מעט פעמים, בהתאם לחשיבות האסטרטגית של כוכב לכת כזה או אחר, או בהתאם לנסיבות שבהן צוות ספינת החלל מצא את עצמו.
כמה דוגמאות בולטות להפרת הצו הן:
בפרק "The Drumhead" ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא" (עונה 4, פרק 21) מובאות תשע הפרות מתועדות של הצו העליון בידי קפטן פיקארד כראיה נגדו, במסגרת חקירה בסגנון "ציד מכשפות".
בסרט "מסע בין כוכבים: המרד" (הסרט התשיעי בסדרת סרטי הקולנוע של הזיכיון "מסע בין כוכבים" והשלישי של "מסע בין כוכבים: הדור הבא"), מגלה צוות ה"אנטרפרייז" ניסיון הפרה של הצו העליון בידי צי הכוכבים וגזע בשם 'סונ'א', שרוצים להשתמש בכוכב המיושב בתרבות פרה־עיוות, תוך העברת התרבות לכוכב אחר.
אחד מקווי העלילה המרכזיים ב"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" מתייחס לסיפור הכיבוש הקרדאסי של באג'ור.
בשנת 2328, האיחוד הקרדאסי, אשר עליו השתלטה דיקטטורה צבאית, פלש לבאג'ור, וכבש אותו למשך ארבעים שנה, שבמהלכן נאלצו רבים מהבאג'ורנים המשועבדים לעבוד בעבודות פרך, בעיקר במתקני כרייה שונים.
הפדרציה לא הייתה יכולה להתערב במצב, בשל שיקולי הצו העליון.
מאחר שבאג'ור קשרה עצמה באופן רשמי אל האיחוד הקרדאסי זמן מה לפני כן, כיבוש באג'ור נחשב לעניין פנימי בין האיחוד הקרדאסי לבין כוכב לכת החבר באיחוד.
הדבר גרם לטינה כלפי הפדרציה מצד חלק מאנשי באג'ור, במיוחד כאשר הפדרציה הוזמנה לנהל את תחנת החלל חלל עמוק 9 בסיום הכיבוש.
לאחר מכן, הממשלה הזמנית של באג'ור הזמינה את הפדרציה המאוחדת של כוכבי הלכת להתבסס בתחנת חלל אשר קודם לכן תיפקדה כתחנה כרייה קרדאסית בשם "טרוק נור", וששמה שונה ל"חלל עמוק 9".
כמו כן, הממשלה הזמנית הגישה להצטרפות להצטרפות כחברה בפדרציה.
הדילמה המוסרית הנובעת מסיפור זה היא האם אכזריות הכיבוש הקארדסי הצדיקה את פעולות הטרור הבאג'ורניות.
בפרקים שונים מובא נושא זה:
בפרק "Babel" ("מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", עונה 1, פרק 5), נדבק הצ'יף מיילס או'בריאן בנגיף לאחר טיפול תחזוקתי בתחנה.
עד מהרה הנגיף מתפשט וכל אנשי התחנה (למעט הבאג'ורנים) נדבקים בנגיף.
לאחר חקירה של ד"ר באשיר, מתברר כי הנגיף הושתל 18 שנים קודם על ידי מחתרת הטרור הבאג'ורנית החסינים בפניו, כדי להביא להרג הקרדאסים ששלטו בתחנה.
עוד נודע כי יוצר הנגיף מת בכלא הקרדאסי לפני מספר שנים.
מייג'ור קירה יוצרת קשר עם חברו של יוצר הנגיף המשמש כעת כמנהל בית חולים בבאג'ור.
לאחר סירובו לדבר איתה, היא משגרת אותו למעבורת ומתעמתת איתו לגבי הנגיף.
בתחילה, בשל חשש למעמדו, הוא מכחיש וטוען שהיה לו קשר מינימלי בלבד עם המחתרת הבאג'ורנית, דבר המראה שגם בחברה הבאג'ורנית מעשי הטרור כנגד הקרדאסים לא נחשבו למקובלים.
לאחר שקירה מגלה לו שעל ידי השיגור למעבורת הוא נדבק בעצמו בנגיף, הוא מודה שאכן היה חבר בתא המחתרת של יוצר הנגיף ועוזר לה לייצר נוגדן.
בפרק "The Darkness and the Light" ("מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", עונה 5, פרק 11) נידון עניין מוסריות פעולות הטרור הבאג'וריות כלפי הקרדאסים, כאשר קרדאסי שפניו נפגעו והושחתו כתוצאה מפעולת טרור כזו רוצח מספר חברי מחתרת באג'ורית לשעבר.
בסוף הפרק הוא מתעמת עם מייג'ור קירה לגבי העניין, והיא מצידה מצדיקה את פעולות המחתרת וסוברת שכל חייל שסייע ולו במעט לצבא הקרדאסי - נחשב בעיניה כרוצח ופושע.
ישנן מספר דוגמאות למעשים מפוקפקים או לא מוסריים במסגרת מלחמה הבאים לידי ביטוי בפרקים שונים:
במספר פרקים ב"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" מוצג הכיבוש הקרדאסי של באג'ור ככיבוש אכזרי המעלה סוגיות מוסריות בעלות דמיון לאלו שעלו כתוצאה מהכיבוש הנאצי של אירופה:
בפרק "Duet" ("מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", עונה 1, פרק 19) קרדאסי בשם אאמין מריצה מתחזה לגול דאר־הל, פושע מלחמה קרדאסי שרצח מאות באג'ורים במחנה שניהל.
לאורך הפרק מייג'ור קירה חוקרת את זהותו עד שלבסוף הוא משוחרר כאשר מתגלה שהוא אינו גול דאר־הל.
לאחר שחרורו הוא נרצח בידי באג'ורים שסוברים שעצם היותו קרדאסי היא עילה למותו.
ניתן לראות בפרק זה הקבלה למחנות העבודה בשואה ולרדיפת פושעי המלחמה הנאצים והעמדתם לדין, למשל במשפטי נירנברג ובמשפט אייכמן, וגם למקרים של זהות לא ברורה כגון ג'ון דמיאניוק.
בפרק "The Collaborator" ("מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", עונה 2, פרק 24), מייג'ור קירה נמצאת במצב מורכב כאשר היא נדרשת לחקור את בן זוגה, ודק בראייל, כאשר מועלות נגדו האשמות על ידי באג'ורני שהוגלה וגורש מעולם הבית שלו בגלל עזרתו לקרדאסים בזמן הכיבוש.
ניתן לראות בפרק זה הקבלה לשאלת שיתוף הפעולה עם הנאצים במקרים שונים כגון: ישראל קסטנר, היודנראט והקאפו - האם מותר להקריב חיי אדם בודדים כדי להציל אלפים?
האם זה מתיר לשתף פעולה עם רוצחים אכזריים כנאצים?
בפרק "In the Pale Moonlight" ("מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", עונה 6, פרק 19), קפטן סיסקו מחליט לפעול לעצירת המלחמה נגד הדומיניון.
הוא מגבש תוכנית שתביא למפנה דרמטי באמצעות כניסת כוח חזק, חדש ורענן למלחמה: הרומולאנים.
בסיועו של גארק הוא מגבש תוכנית למציאת ראיות לתוכנית של הדומיניון נגד הרומולנים.
משלא נמצאות כאלו הקפטן מחליט לזייף את הראיות אך המזימה מתגלה על ידי הסנאטור הרומולנים לו הוצגו הראיות.
לאחר מספר ימים מגיעה ידיעה על כך שספינתו של הסנאטור התפוצצה, וקפטן סיסקו מבין שזו הייתה תוכניתו של גארק לאורך כל הזמן: לגרום לרומולנים להאמין שהסנאטור מצא ראיות נגד הדומיניון, ושהדומיניון החליט לחסלו כדי למנוע מהראיות להגיע לידי הרומולנים.
גארק מנמק את דבריו באומרו שרביע אלפא עלה רק: חיי סנאטור אחד, חיי פושע אחד וכבודו העצמי של קצין צי הכוכבים.
סיסקו מתקשה להשלים עם מעשיו, אך כיוון שבסופו של דבר, המהלך התברר כמוצלח, הוא מגיע למסקנה שזה אכן מחיר נמוך ושהיה עושה הכול שוב.
הפרק מעורר דיון בשאלה עד כמה מותר להרחיק לכת למען מטרה טובה, למען טובת הכלל.
האם מותר להרוג כדי למנוע עוד הרג?
האם המטרה אכן מקדשת את האמצעים?
מוות של אחד, או כמה בודדים, כדי לגרור מיליוני/מיליארדי רומולאנים למלחמה, לסיים אותה מוקדם יותר ולחסוך בעצם חיים של מיליונים/מיליארדים רבים אחרים?
מבחינת הסיפור המוצג לצופה, הדיון המוסרי בפעולת ההרג מתבצע באמצעות לבטיו של סיסקו.
הלבטים מבוססים על כל מה שהוא מסמל: היותו קפטן, איש מוסר, קצין בצי הכוכבים.
לאורך מספר פרקים בעונה השביעית של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" המתארים את מלחמת הפדרציה-דומיניון, מתגלה מזימה של מדור 31 להשגת ניצחון במלחמה על ידי ניסיון לביצוע רצח עם של המייסדים (הדומיניון).
בתחילת העונה השביעית מגלה אודו שגזע המייסדים נדבק במחלה מסתורית חסרת מרפא, שגורמת לדעיכתם של המייסדים וכנראה גם למותם.
לאחר מספר פרקים מגלה דוקטור באשיר כי גם אודו נדבק במחלה, והוא מתחיל לעבוד על תרופה, אך נתקל במבוי סתום כאשר הוא מגלה שתיקיו הרפואיים של אודו אינם כוללים פרטים רבים מבדיקותיו האחרונות.
הדבר מעלה את חשדו ויחד עם מיילס או'בריאן הוא מתחיל לחקור את היתכנות מעורבות מדור 31 בדבר.
השניים מחליטים להפיץ שקר שנמצאה תרופה למחלה, בתקווה שהדבר יביא את מדור 31 אליהם.
הדבר עובד והם מצליחים ללכוד את סוכן מדור 31, לות'ר סלואן, להיכנס למוחו, ולמצוא בין מחשבותיו את הנוסחה הכימית לסינטוז התרופה.
באשיר מצליח לייצר את התרופה ולרפא את אודו, אך כאשר הוא מציע לקפטן סיסקו להביא את התרופה למייסדים, כדי למנוע את רצח עמם, קפטן סיסקו מודיע לו החליטה מועצת הפדרציה לא לספק את התרופה למייסדים, בתקווה כי הדבר יביא ליתרון על פניהם.
בפרק סיום הסדרה, ולאחר שכוחות הדומיניון נחלשים מאוד, מסכימים המייסדים להיכנע לחלוטין בתמורה לקבלת התרופה.
השאלה העולה כאן היא האם המטרה מקדשת את האמצעים?
האם כדי להביס אויב אכזר בלחימה מותר לבצע רצח עם?
התשובה איננה ברורה במקרה זה, כפי שבאה לידי ביטוי בתשובתו של קפטן סיסקו לאודו "כי בעוד מדור 31 היה אחראי לנגיף, היו אלו המייסדים שהתחילו במלחמה האכזרית שגבתה את חייהם של מיליונים ושמסירת התרופה רק תחזק אותם ותכריע את המלחמה לטובתם".
האם קיומם של ארגונים כגון מדור 31 אשר סמכויותיו לפעול נובעות מסעיף באמנת צי הכוכבים, פרק 14, סעיף 31 (ומכאן גם שמו), אשר מתיר "לכופף את החוקים" בתקופות של איומים בלתי רגילים בצורה קיצונית, הוא רע הכרחי?
במספר פרקים עולות סוגיות הקשורות לסתירות שעולות בין זכויות אדם לבין שימוש בטכנולוגיה מתקדמת:
בפרק "The Neutral Zone" ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא", (עונה 1, פרק 26) ספינת החלל "אנטרפרייז" מוצאת מספר אנשים בני המאה ה-20, שהוקפאו ונשלחו לחלל, בתקווה שיתעוררו בעתיד.
האנשים הקפואים מושבים לחיים על ידי דוקטור קראשר, והפרק מתאר את ניסיונות ההסתגלות שלהם לחיים החדשים, בידעיה שכל מי שהכירו כבר מת ושהמציאות שונה בתכלית ממה שהכירו.
בפרק זה מובע כיצד בני המאה ה-20 עשויים להתמודד עם עולם אוטופי כמו זה המתואר במאה ה-24, שבו אין מושג של כסף או מעמד כלכלי, אין גזענות ושוביניזם, המזון זמין, שורר שלום עולמי בכדור הארץ ובני האדם פנויים לעסוק במחקר, בטכנולוגיה ובמסעות לכוכבים אחרים.
כמו כן, ערכו של האדם במאה ה-24 נמדד רק על פי תרומתו לחברה.
בפרק "The Measure of a Man" ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא", (עונה 2, פרק 9) נידונה השאלה בדבר אנושיותו והגדרת קיומו של האנדרויד דאטה.
דאטה נקרא לבית משפט לאחר שהוא מסרב לפירוקו בידי מדען הפדרציה, שטוען כי דאטה הוא מכונת ששייכת לפדרציה, ושאין לו זכות לסרב לכך.
בית המשפט דן בשאלת מה מגדיר יצורים חיים, ומגיע למסקנה שדאטה הוא יצור חי, אך שאלת קיום הנפש שלו עוד לא נענתה.
בפרק "Booby Trap" ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא", (עונה 3, פרק 6), מצליב לה פורג' את היומן הרשמי של לאה בראהמס (המהנדסת אשר בנתה את האנטרפרייז) עם התיקים הפסיכולוגיים שלה ומשחזר את דמותה, במדויק, כהולוגרמה.
האנטרפרייז נקלעה למצוקה הנדסית חמורה והוא מאמין כי דמות מדומה אך ריאליסטית של המהנדסת המחוננת תסייע בידו לחלץ את החללית מהצרה.
לה-פורג' מתחיל לפתח רגשות אל הדמות המדומה, ובסופו של דבר נפרד ממנה בנשיקת אוהבים.
בפרק מאוחר יותר ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא", (עונה 4, פרק 16) - "Galaxy's Child", מתארחת על האנטרפרייז לאה בראהמס האמיתית, הנשואה כבר לגבר אחר.
בשלב מסוים היא מגלה את התוכנה אשר יצר לה פורג' וזועמת על השימוש שנעשה בתיקיה האישיים.
אלא שלה פורג' מתריס נגדה בכעס כי כל מה שביקש לעשות היה להיות ידיד שלה, ואכן, בהמשך מתקהה עמידתה הנחרצת על זכותה לפרטיות.
האנטרפרייז נקלעת שוב למצוקה, ורק שיתוף הפעולה בין בראהמס ללה פורג' מחלץ את הספינה מן הצרה החדשה.
בעקבות זאת הם אכן מתיידדים.
האופן בו מסופר הסיפור מערער את התחושה, כי בחדירה לתיקיה הפסיכולוגיים האישיים בוצע כאן מעשה אסור של פגיעה בפרטיות.
אלא, שלא פרטיותה של בראהמס היא עיקרו של הסיפור, אלא דווקא זו של לה פורג'.
כאשר שמע לה פורג', כי בראהמס עתידה להגיע אל האנטרפרייז, הוא נמלא התרגשות ומתכנן ערב רומנטי במגוריו.
אולם בראהמס האמיתית, בניגוד לזו אשר צרובה בדמיונו, הפגינה כלפיו קרירות מכאיבה, עד שהודיעה לו כי היא נשואה.
לה פורג' המריר מתאונן באוזני גאינן הברמנית על האופן בו הציג המחשב את דמותה של בראהמס, אלא שגאינן קוטעת את רטינותיו ומבהירה לו כי כל חטאה של בראהמס הוא שלא עמדה בציפיותיו הדמיוניות.
ניתן להסיק כי פרק זה מבקש להדגיש את הסכנה הטמונה בפרטיות גדולה מדי, בשקיעה עמוקה יתר על המידה בעולם פרטי ובניתוק חריף מדי של היחיד מן העולם החיצוני.
בפרק "Ship in a Bottle" ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא", (עונה 6, פרק 12), דאטה ולה פורג' מבלים בתוכנית הולודק של שרלוק הולמס כאשר הם מבחינים שדמות שתוכננה להיות שמאלית, משתמשת דווקא ביד ימין.
הם קוראים לסגן ברקלי לתקן את ההולודק ותוך כדי בדיקת התוכנה, הוא נתקל בזיכרון מוגן.
הוא מפעיל אותו ומוצא ששונה מלאכותית על ידי הדמות ההולוגרפית בעלת המודעות העצמית פרופסור מוריארטי שנעשתה מודעת לעצמה בפרק "Elementary, Dear Data" (מסע בין כוכבים: הדור הבא", עונה 2, פרק 3).
מתברר כי מוריארטי שינה בכוונה את התוכנה מאחר שלא הופעל זמן רב.
כמו כן, הוא מרגיש כלוא בתוך ההולודק ורוצה לצאת לחקור את היקום כמו אנשי הצוות אך נתקל בסירוב מצד הקפטן.
בהמשך הפרק, הוא כולא את קפטן פיקארד בהולודק ומשתלט על מחשב האנטרפרייז.
בסופו של דבר, מצליחים אנשי הצוות לחלץ את פיקארד בתמורה למילוי בקשת מוריארטי - כך הוא לפחות משוכנע.
למעשה, דאטה משגר את מוריארטי לתוך קובייה הולוגרפית המדמה מעבורת ומניח אותה בהתקן זיכרון הולוגרפי מורחב על מנת לספק למוריארטי חיים שלמים של חיפושים והרפתקה.
השאלה העולה מהפרק היא האם לדמות הולוגרפית שאינה אלא פוטונים ושדות כוח יש זכויות?
במספר פרקים עולות סוגיות הקשורות לפעילות מערכת החוק והמשפט:
בפרק "Justice" ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא", (עונה 1, פרק 8), האנטרפרייז מבקרת בעולמם היפה של בני האֶדוֹ, בו מוחל חוק פשוט - בכל רגע נתון נבחר ברנדומליות אזור ענישה, שבו העונש על כל עבריה הוא מוות.
המטרה היא להרתיע את הפושעים, שלא יודעים היכן בדיוק נמצא אזור הענישה ועל כן נמנעים מלעשות דבר רע.
השיטה אכן עובדת וכוכב הלכת הוא מקום נטול פשע במשך שנים רבות.
במהלך משחק כדור שובר וסלי קראשר בטעות חממה שנמצאה באזור הענישה, ועל כן הוא נידון למוות.
בהמשך הפרק נושא ונותן פיקארד עם בני האדו, כדי להציל את חייו של וסלי, ולבסוף מצליח.
במהלך הפרק, מתעוררת שאלה על ידי חבר הצוות, דאטה האנדרואיד: "האם אתה בוחר בחייו של אחד על חשבון אלפים?".
דאטה תוהה האם נזק הפגיעה (הקרבתו של האחד) לא קטן בהרבה מתועלת הפגיעה (הצלתם של הרבים מסכנת המוות)?
תשובתו של פיקארד היא נחושה: "אני מסרב לדון בשאלות אריתמטיות כגון זו".
יש בכך שלילה מוחלטת של עקרונות תועלתניים, המבקשים להתייחס לבני אדם כנתונים מספריים במשוואת התועלת, ואימוץ של עקרון ערכו העליון של האדם הסובייקטיבי.
בפרק "Random Thoughts" ב"מסע בין כוכבים: וויאג'ר" (עונה 4, פרק 10), וויאג'ר מגיעה לעולם הבית של המארי, גזע של טלפתים.
מתברר שמחשבותיה האלימות של ב'לאנה טורס עברו למארי אחד, שהכה את חברו עד זוב דם.
הרשויות במארי מוצאות את ב'לאנה אשמה בתקיפה, מכיוון שהמחשבה האלימה שהציתה את המעשה הייתה שלה.
השאלה המרכזית העולה בפרק היא מהי הדרך הנכונה להילחם בפשיעה?
- בתחילת הפרק מוצגת חברת המארי כעולם שלו ונטול פשע.
האחראית הראשית על האבטחה, נימירה, טוענת שעבודתה מיותרת.
בהמשך מתברר כי רמת הפשיעה הנמוכה נובעת כתוצאה מהאיסור על מחשבות אלימות והטיפול הכולל ניתוח לשינוי זיכרון הניתן לעבריינים.
בסוף הפרק מתברר כי המחשבות האלימות כלל לא נעלמו מאנשי המארי והאיסור עליהן רק הוביל לסחר לא חוקי בהן.
ההתנגשות בין הזכות למות בכבוד (המתת חסד) מול הצו הרפואי להציל חיי אדם (שבועת הרופאים) כמו גם היחס למוות בתרבויות שונות באים לידי ביטוי בפרקים שונים:
בפרק "Half a Life" ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא" (עונה 4, פרק 22) מתאהבת השגרירה לוקסנה טרוי במדען בן 60, שאמור לסיים את חייו בקרוב בטקס התאבדותי המקובל בקרב בני מינו.
לוקסנה המאוהבת בתחילה לא מסכימה לדבר אך לבסוף המדען חוזר חזרה לביתו ומסיים את חייו.
בפרק נידונה השאלה האם כפיית התאבדות על הפרט, גם אם החברה מבצעת זאת "מרחוק", יכולה להחשב כרצח?
הרי אם לא יעשה זאת תופעל נגדו סנקציית נידוי חברתי.
במקרה זה הוכח שהזקנים יכולים עדיין לתרום.
האם הטקס חייב להתקיים בכל מחיר, כאשר החברה עלולה לעיתים לשלם מחיר גבוה מאוד על מותו של הפרט?
במקרה זה אובדן המומחה לבעיה העומדת בפני הכוכב כולו, הוא בעל השלכות בקנה מידה פלנטרי.
האם ראוי לבחון מקרה כזה בצורה שונה?
האם זה מוצדק לתת פטור רק למי שיש לו מה לתרום?
בפרק "Ethics" ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא" (עונה 5, פרק 16) לוטננט וורף נפגע מחבית כבדה שנופלת עליו, והוא נותר משותק ומוגבל תנועה.
בפניו עומדות שתי אפשרויות: השתתפות בניתוח חדשני שיחזיר לו את תנועתו אך שעלול לסכן את חייו או שימוש במכשיר בטוח ומוכר שיחזיר לו כמות מוגבלת של חופש תנועה.
וורף, שלא רוצה לסיים את חייו בצורה מבישה או להישאר מוגבל תנועתית למשך חייו (דבר הנחשב לעלבון ובושה בקרב קלינגונים), מחליט לסיים את חייו בעצמו, אך משהוא מבין שהדבר צריך לקרות בידי בנו אלכסנדר, הוא מחליט לעבור את הניתוח המסוכן, ולבסוף הוא מחלים ומשתקם.
בפרק מועלה סוגיית המתת החסד, שנידונה גם רבות בהווה: האם לאדם חולה או פגוע מותר לבחור לסיים את חייו?
האם מותר לו להשאיר את בני משפחתו וקרוביו כואבים את מותו במקום שיישאר בחיים?
בפרק "Life Support" ב"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" (עונה 3, פרק 13), ודק בראייל חוזר עם קאי ווין ממשא ומתן ראשון מסוגו עם הקרדאסים.
אך בדרך מתרחשת תאונה במעבורת, הוא נפגע, מת במרפאת חלל עמוק 9, אך ד"ר באשיר מצליח להחזירו לחיים.
למרות זאת, מצבו אינו טוב ויש בעיות בזרימת הדם לאיבריו הפנימיים.
ד"ר באשיר רוצה לשים אותו במצב הומאוסטאזיס ("הקפאה") לזמן לא ידוע עד שיימצא פתרון לבעיותיו, אך ודק בראייל אינו מסכים לעזוב את עמו ואת שולחן המשא ומתן.
ד"ר באשיר מציע תרופה ניסיונית שתגביר את זרימת הדם לאיברים הפגועים ותאפשר לו לתפקד למספר ימים.
אך התרופה טומנת בחובה סכנה גדולה בפגיעות רציניות יותר שעלולות להיות קטלניות.
הוודק מבקש לנסות זאת, למרות מצבו המדרדר, למען השגת הסכם עם קרדאסיה.
בו בזמן, קאי ווין מחפשת הישג פוליטי ולכן היא חייבת את עצותיו.
בראייל מייעץ תוך שהוא סובל מכאבים קשים.
נזק נגרם לאיבריו הפנימיים וד"ר בשיר משתיל בגופו איברים מלאכותיים.
בשלב מסוים נגרם לו גם נזק מוחי בלתי הפיך ונשקלת האפשרות להשתלה פוזיטרונית - החלפת חלקים ממוחו בשתלים מלאכותיים.
קאי ווין בעד מה שבראייל עצמו היה רוצה - להשלים את מלאכת המשא ומתן בכל מחיר.
ד"ר באשיר מתנגד ודבק באינטרס הרפואי של החולה.
קירה, בת זוגו, מוצאת עצמה לצד ווין, מתוך מחשבה שהוא היה רוצה לסיים מה שהתחיל.
ההשתלות מבוצעות ומצליחות אך התוצאה היא שהוודק הפך להיות חצי רובוט.
לאחר מכן, קורס החצי השני של מוחו של בראייל.
קירה לא מוותרת ומבקשת מד"ר באשיר להחליף גם את שאר המוח בשתלים, וכך להשאירו בחיים.
קאי ווין אומרת שצריך להרפות ולוותר.
קירה מתנגדת לוויתור המסתמן וד"ר באשיר מכריע בסוגיה ומסרב להתערב במצב ולקחת מהחולה שלו את מה שנשאר ממנו.
הוא מנמק את החלטתו: "לפחות הוא ימות כמו אדם, לא כמו מכונה".
בפרק זה, בראייל הקריב עצמו למען השלום, באופן מודע לחלוטין.
האם חייו היו שווים את זה?
הבחירה היא שלו, אך האם החברה צריכה להרשות מעשי הקרבה כאלה?
האם מטרה ציבורית כמו שלום בין באג'ור לקרדאסיה שווה את חייו כי "צורכי הרוב עולים על צורכי המיעוט, או האחד"?
בפרק "The Outcast" ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא", (עונה 5, פרק 17), פוגשת האנטרפרייז בתרבות הג'נאי (J'naii) – גזע שברובו המכריע מורכב מאנדרוגינוס – יצורים שלהם סימנים של שני המינים.
רייקר מחזיר לסורן אהבה, אבל מערכת היחסים מתגלה ובני עמה חוטפים אותה בחזרה אל הכוכב, שם היא עוברת את הטיפול הפסיכופיזי.
הוא עוד מנסה לארגן מבצע חילוץ, אך מאחר.
בפגישתו הבאה עם סורן, היא כבר מתנצלת בפניו שאינה מרגישה אליו דבר וכי טעתה-חלתה להרגיש כך מלכתחילה.
עוצמתו של המסר בפרק זה נשענת על העובדה כי כל דעה קדומה באשר לאנשים בעלי נטיות מיניות חריגות, מנוטרלת באמצעות היפוך התפקידים, כאשר דווקא האהבה ההטרוסקסואלית, הנוחה להזדהוּת, היא הנרדפת.
בפרק "Rejoined" ב"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" (עונה 4, פרק 6), קפטן בנג'מין סיסקו מודיע לג'דזיה דקס כי קבוצה של מדענים מטריל תגיע בקרוב לתחנת החלל, חלל עמוק 9, והם ישתמשו בדיפאיינט לצורך סדרת ניסויים בפיזיקה של חור התולעת.
הוא אומר לה שהמדענית הראשית היא ד"ר לנרה קאהן.
מאוחר יותר, ד"ר באשיר מעדכן את קירה אודות ה"חוקים" המסדירים התנהגות נאותה בקרב טרילים: ברגע שפונדקאי מת, והסימביונט עובר לפונדקאי אחר - על הטריל החדש אסור לבוא במגע עם בני המשפחה והחברים של הפונדקאי המנוח, לרבות ילדים ובני זוג.
לג'דזיה דקס אין כל קשר עם אהוביהם של הפונדקאים הקודמים של דקס, הסימביונט שלה.
באחד מגלגוליה הקודמים - היא הייתה גבר בשם טוריאס דקס, אשר היה נשוי לאישה בשם נילאני קאהן.
כאשר טוריאס מת בגיל צעיר, בתאונה, הוא הותיר אחריו את נילאני אלמנה צעירה.
כעת טוריאס הוא ג'דזיה וקאהן היא לנרה.
ג'דזיה דקס מחליטה לשמור על יחסים מקצועיים בלבד עם בת זוגה לשעבר אך בהמשך הפרק מתברר כי היא עדיין מאוהבת בבת זוגה לשעבר וברגע של חולשה, הן מתנשקות.
סיסקו מזכיר לדקס כי אם היא תחזור להיות יחד עם קאהן, הן יגורשו מכוכב הבית שלהן, ויימנע מהסימביונטים שלהם מלהתאחד עם פונדקאים נוספים, כלומר: הם ימותו כאשר הפונדקאים הנוכחיים שלהם ימות.
בסופו של הפרק, ד"ר לנרה קאהן עוזבת את חלל עמוק 9. הפרק נחשב שערורייתי בגלל הנושא שלו, שמתאר שתי נשים שעוסקות במערכת יחסים רומנטית מאותו המין, וכולל אחת מהנשיקות הלסביות הטלוויזיוניות הראשונות.
כמו כן, נאסר על הדמויות מלהיות ביחד, בסופו של הפרק.
במתמטיקה, סוגרי אייברסון (Iverson bracket), על שמו של המדען הקנדי קנת' אייברסון, הוא סימון המציין מספר ששווה לאחד אם תנאי מתקיים ואפס אחרת:
כאשר P הוא פסוק לוגי שיכול להיות נכון או לא נכון.
סימון זה הוכנס לשימוש על ידי קנת' אייברסון בתחילת שנות ה-60 בשפת התכנות שפיתח APL, והסוגריים המרובעים בסימון זה הוכנסו לשימוש על ידי דונלד קנות'.
סוגרי אייברסון הופכים ערך בוליאני לערך מספרי באמצעות מיפוי טבעי , אשר מאפשר ספירה באמצעות סכימה.
לדוגמה פונקציית אוילר הסופרת את המספרים החיוביים עד ל־n שהם מספרים זרים ל־n, ניתנת לכתיבה כך:
באופן כללי הסימון מאפשר להעביר תנאי קצה בסכימה (או באינטגרלים) כגורמים נפרדים בסכום, ולפנות מקום סביב סימן הסכימה, וחשוב מכך מאפשר לבצע מניפולציות אלגבריות.
בסכום הראשון, האינדקס מוגבל לטווח שבין 1 לבין 10. בסכום השני, הסכימה היא על כל השלמים, אך כאשר i הוא קטן ממש מ־1 או גדול ממש מ־10, התוספת בסכימה היא 0, ולא תורמת לסכום.
שימוש כזה בסוגרי אייברסון מאפשר מניפולציה פשוטה בביטויים כאלו.
הדלתא של קרונקר היא מקרה מיוחד של סוגרי אייברסון עבור תנאי שוויון:
פונקציה מציינת, שאותה מציינים לעיתים באמצעות , או ניתנת לסימון באמצעות סוגרי אייברסון עם סימון שייכות לקבוצה:
ניתן להשתמש בסוגרי אייברסון לסימון פונקציית סימן ופונקציית מדרגה:
ביטויים של מקסימום ומינימום מבין שני מספרים:
סוגדיאנוס היה מלך ממלכת פרס האחמנית, במשך זמן קצר.
על פי קטסיאס, סוגדיאנוס היה אחד מבניו הבלתי-חוקיים של ארתחששתא הראשון, שמלך בין השנים 465 לפנה"ס - 425 לפנה"ס.
על פי קטסיאס, לארתחששתא היו 17 בנים לא חוקיים מפילגשים שונות, ובנו החוקי היחיד היה חשיארש השני.
חשיארש ירש את ארתחששתא כמלך בשנת 425 לפנה"ס, ומלך 45 ימים.
סוגדיאנוס, ששימש כסטרפ (מושל פרובינציה) של עילם, שיתף פעולה עם עוד מספר אישים רבי השפעה בחצר המלכות הפרסית, ורצח את חשיארש בעת ששכב שיכור.
סוגדיאנוס ירש את הכתר, אולם הצבא שנא אותו על רצח אחיו.
קטסיאס מציין שהוא חילק סכומים גדולים כדי לזכות בתמיכת הצבא, אולם ללא הועיל.
האח השלישי בסדר הירושה, אוכוס, היה מסוכסך עם סוגדיאנוס, ואף נהנה מתמיכת הצבא.
הוא פתח במרד, ובסיוע הצבא כבש את פרסוליס, והכריח את סוגדיאנוס להניח בעצמו את הכתר על ראשו.
אוכוס הכתיר עצמו כדריווש השני, אולם המשיך לחשוש מסוגדיאנוס, ורצח אותו באמצעות קבורתו בתוך אפר.
סוגדיאנוס מלך בסך הכל שישה חודשים ו-15 ימים.
הלוחות הכרונולוגיים מאותה תקופה אינם מזכירים כלל את חשיארש או סוגדיאנוס, והם לא נזכרים גם בשום מקור אחר.
על כן חלק מהחוקרים סבורים, שמיד כאשר מת ארתחששתא, הכריזו על עצמם בו זמנית חשיארש, סוגדיאנוס ואוכוס כמלכים.
על פי השערות אותם חוקרים, חשיארש הפך למלך לתקופה קצרה, בעוד סוגדיאנוס הפך לשליט בשטח עילם, ואוכוס בשטח הירקניה שבו שימש כסטרפ.
סוגיה חברתית היא בעיה המשפיעה על מספר לא מבוטל של אנשים בתוך החברה.
לעיתים רבות הסיבות לסוגיות החברתיות נובעות מגורמים שנמצאים מעבר לשליטת הפרט.
סוגיות חברתיות נבדלות מסוגיות כלכליות, עם זאת, לחלק מהסוגיות החברתיות (כגון הגירה) יש גם היבטים חברתיים וגם היבטים כלכליים.
עשויים להיות חילוקי דעות לגבי מהם הסוגיות החברתיות שראוי לנסות לפתור, ובאיזה מהם ראוי להתמקד קודם.
לאנשים שונים ולחברות שונות יש תפיסות שונות לגבי כך.
ישנם מגוון שיטות בהם נעשה שימוש כדי לנסות לפתור סוגיות חברתיות.
אחת הדרכים המהותיות לנסות ולפתור בעיות חברתיות היא המנגנון הדמוקרטי שמאפשר לאוכלוסייה לבחור את המנהיגים והמפלגות שיקדמו את השינויים החשובים ביותר לסוגיות החברתיות הבוערות.
מחוץ לתהליך הפוליטי, אנשים רבים בוחרים גם לתרום כסף או להשקיע זמן, אנרגיה או משאבים אחרים על מנת לנסות ולפתור סוגיות חברתיות שונות.
ארגונים ללא מטרות רווח נוצרים לעיתים רבות במטרה לפתור סוגיות חברתיות מסוימות.
דוגמאות לסוגיות חברתיות בולטות במדינות
דוגמאות בולטות לסוגיות מרכזיות בחברה האמריקנית בשנות ה-20 של המאה ה-21:
אי שוויון בהכנסה - ישנם הפערים הולכים ומתרחבים בין האוכלוסייה האמידה ליתר האוכלוסייה וכמו גם ישנה מחלוקת רבה לגבי המיסוי של האוכלוסייה האמידה והתוכניות החברתיות שנועדו להבטיח חלוקה שוויונית יותר של משאבים.
גישה לשירותי בריאות - גישה לשירותי בריאות במחירים סבירים מהווה אתגר משמעותי בחברה האמריקנית, ולמיליוני אמריקנים עדיין אין ביטוח בריאות.
ישנם מחלוקות לגבי הצורך בביצוע רפורמה שתבטיח גישה אוניברסלית לשירותי בריאות לכלל האוכלוסייה באופן אשר יפחית במידה ניכרת את העלויות הכרוכות.
קיטוב פוליטי - עם השנים הקיטוב הפוליטי בארצות הברית גדל והדבר פגע באופן מהותי באפקטיביות של הממשל הפדרלי ובאחדות הלאומית.
גישה לדיור - העלייה המתמדת במחיר הדיור מהווה אתגר מהותי עבור אמריקאים רבים, והיא תרמה לכך שאמריקאים רבים הפכו חסרי בית, וגם למקרים של ג'נטריפיקציה.
השמנת יתר חולנית - השכיחות של השמנת יתר חולנית (Obesity) מהווה בעיה חברתית מהותית בחברה האמריקנית במאה ה-21 כאשר כמות האנשים שמסווגים כבעלי השמנת יתר חולנית הולכת וגדלה בהתמדה כל העת.
ההערכה היא שמאז תחילת שנות ה-60 שכיחות המקרים של השמנת יתר חולנית בקרב מבוגרים בני 20 ומעלה עלתה מ-13.4 אחוזים ל-35.7 אחוזים.
נכון ל-2024 שניים מכל שלושה אנשים מבוגרים בארצות הברית סובלים מעודף משקל או מהשמנת יתר חולנית, ונכון ל-2024 אחד מכל שישה ילדים בגילאים 6 עד 19 סובלים מהשמנת יתר חולנית.
להשמנת יתר חולנית מיוחסים עלייה בסיבוכים שונים כמו מחלות לב וכלי דם, סוכרת, דיכאון, דום נשימה בשינה וסוגים שונים של סרטן ודלקת מפרקים ניוונית.
משבר האופיואידים - מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 ישנה עלייה ניכרת ומתמדת בהתמכרות ובמספר מקרי המוות עקב שימוש יתר, שימוש לרעה ומינון יתר, בקבוצת התרופות הנקראות אופיואידים.
ירי בבתי ספר - מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 ישנה עלייה מתמדת במקרי ירי בבתי ספר ציבוריים בארצות הברית.
במרבית בתי הספר הציבוריים נוהגים לתרגל תרחיש בו אקדוחן מבצע ירי המוני בתחומי בית הספר.
ניתן לייחס את העלייה במספר תקריות הירי בבתי הספר בין היתר לזמינות של כלי נשק בארצות הברית ובמיוחד לגישה לכלי נשק בעלי קיבולת גבוהה.
דוגמאות בולטות לסוגיות מרכזיות בחברה הישראלית בשנות ה-20 של המאה ה-21:
הסכסוך הישראלי-פלסטיני - הסכסוך הישראלי-פלסטיני המתמשך והמורכב נותר נושא חברתי מרכזי בחברה הישראלית ותורם למתחים מתמשכים ואתגרים ליציבות באזור.
ביטחון - האיום המתמיד של פיגועי טרור וחוסר יציבות אזורית, משפיע באופן ניכר על החברה הישראלית.
מתחים בין האוכלוסייה הדתית והחילונית - סוגיה מרכזית המתבטאת במחלוקות לגבי המדיניות הציבורית, תוכנית הלימודים של אזרחי ישראל, ונורמות חברתיות.
יצירת איזון בין שמירה על מסורות דתיות לבין השאיפה של רבים לחיות בחברה חילונית יותר מהווה אתגר מתמשך בחברה הישראלית.
עלות הדיור - עליית מחירי הדיור בישראל, ובמיוחד במרכזים העירוניים, מהווה אתגר מהותי עבור ישראלים רבים.
מבקשי מקלט / מהגרי עבודה - ישראל מתמודדת עם מורכבויות הקשורות למבקשי מקלט, כולל מחלוקות הנוגעות לזכויות הפליטים, ומדיניות שנוגעת לשילוב שלהם בחברה הישראלית.
למשחקי וידאו ישנן סוגות ותת-סוגות רבות.
לרוב, נהוג לסווג משחקי וידאו על סמך המשחקיות של המשחק.
הסיווגים של משחקי וידאו מגוונים במיוחד, ולעיתים רבות משחקים יכולים להשתייך ליותר מסוגה אחת.
הניסיון הראשון לסווג משחקי וידאו לסוגות נעשה על ידי כריס קרופורד בספרו "The Art of Computer Game Design" משנת 1984. קרופורד ציין בספרו ש"תחום משחקי המחשב משתנה במהירות, ולכן ניתן לצפות שהטקסונומיה המוצגת בספר זה תהיה מיושנת או לא מספקת בעתיד הקרוב".
מאז, פותחו סוגות ותת סוגות רבים, בהם סוגת משחקי הפלטפורמה וסוגת משחקי ירי בגוף ראשון צברו פופולריות רבה במיוחד לאורך השנים.
בעקבות הפיתוחים בתחום חומרת המחשב לאורך השנים, סוגות משחקי וידאו חדשות הפכו אפשריות - בעיקר הודות לכך שהנפח של הזיכרון גדל, בעקבות כך שמאיצים גרפיים הפכו נפוצים ואפשרו לבצע רינדור בזמן אמת לסביבות תלת־ממדיות מורכבות, בעקבות הפיתוח של ציוד היקפי חדש, בעקבות הפיתוח של האינטרנט, ועוד.
תעשיית משחקי הווידאו התרחבה באופן מהותי במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, ובעקבות כך לחברות פיתוח משחקי הווידאו הקטנות והעצמאיות לא היה סיכוי רב לשרוד.
משום כך עיקר המשחקים שפותחו החלו להיות בסוגות מסוימות על מנת שהמו"לים והקמעונאים הגדולים יוכלו ביתר קלות לשווק את המשחקים.
משום שהשחקן לוקח חלק פעיל במשחק סוגות משחקי הווידאו שונות באופן מהותי מהסוגות של ספרים וסרטים.
בניגוד לאסתטיקה החזותית של המשחקים, אשר יכולה להשתנות במידה רבה ממשחק למשחק, למשחקי וידאו בדרך כלל יש דמיון רב על סמך מאפייני האינטראקטיביות במשחקים.
שמות תיאוריים של סוגות לוקחים בחשבון את מטרות המשחק, את הגיבור, ואפילו את הפרספקטיבה בה השחקן צופה במשחק.
לדוגמה, משחק ירי בגוף ראשון הוא משחק בו השחקן נע בו בעולם תלת-ממדי, רואה את העולם דרך עיניו של הגיבור ואשר המשחק ממוקד בו בעיקר בקרבות ירי בנשק חם נגד יריבים שונים.
ניתן להשתמש במונח "תת-סוגה" כדי להתייחס לקטגוריה בתוך סוגה כדי לפרט את הסוגה של המשחק הנדון.
בעוד "משחק יריות" הוא שם הסוגה, "משחק ירי בגוף ראשון" ו"משחק ירי בגוף שלישי" הם תת-סוגות נפוצות של סוגת משחקי היריות.
קהל היעד של המשחק, הנושא של המשחק, והמטרה הבסיסית של המשחק משמשים לעיתים כשם הסוגה של המשחק - כגון "משחק לחתולים", "משחק נוצרי" ו"משחק רציני" .
עם זאת, מכיוון שהמונח הללו אינם מסייעים להבין מהוא סוג המשחק, הם אינם נחשבים לסוגות.
לעיתים רבות קשה לסווג משחקי וידאו מסוימים לסוגות מסוימות.
לדוגמה, משום שהמשחק Grand Theft Auto III מכיל שילוב של ירי, נהיגה במכוניות, ומשחק תפקידים, קשה לסווג אותו לסוגות שהיו קיימות עד שלתקופה שהוא יצא לשווקים.
מאז שהמשחק יצא לשווקים תעשיית משחקי הווידאו החלה להשתמש במונח "Grand Theft Auto clone" לתיאור משחקים אשר דומים ל-Grand Theft Auto III.
אלמנטים מסוגת משחקי התפקידים, אשר מתמקדים בעיקר בעלילה מורכבת ובפיתוח של הדמויות, שולבו לאורך השנים בסוגות משחקי וידאו שונות.
הסיבה שהדבר נעשה היא משום שהוספת עלילה מורכבת ודמויות מורכבות יותר למשחק פעולה, אסטרטגיה או משחק שבו צריכים לפתור תעלומות לא פוגעת במשחקיות של המשחק, ומוסיפה חוויית משחק נוספת.
סוגיה או באיות המקורי סוגיא היא מילה נרדפת לדיון, וכינוי לנידון תלמודי הכולל את המשא ומתן בגמרא, ולעיתים גם את הספרות הנוספת שנכתבה עליו.
במשמעותה הרחבה היא משמשת בשפה העברית לציון כל נושא או בעיה העומדים לדיון.
מקור המילה 'סוגיה' הוא מהשורש 'סגי' שפירושה בארמית הלך.
גם היום נפוצה המילה 'מהלך' או 'דרך' כשמשמעות הדברים הבנה בסוגיה.
השימוש המקורי במילה היה בהקשר תלמודי, ומשמעותה הייתה: דיון מקיף – בעיקר בתלמוד הבבלי או הירושלמי.
מכיוון שהתלמוד לא מחולק לפרקים או לסעיפים אלא מבוסס על חלוקת המשנה, והדיונים השונים בגמרא (ה'שקלא וטריא') יכולים להתארך מאוד או לסטות מהנושא הראשוני, נוצר המושג 'סוגיא' שמגדיר כל דיון או נושא בפני עצמו.
סוגיא כוללת גם את התוספות המאוחרות יותר לנדון, כגון דברי הראשונים והאחרונים על הסוגיא התלמודית, עד לדיון ההלכתי בנושא הנדון.
ישנה דרך לימוד, המקובלת בעיקר בחלק מהישיבות והכוללים, שבה במקום ללמוד גמרא כסדרה, לומדים רק סוגיא מוגדרת אחת, כשבמקביל מעיינים במקומות אחרים בגמרא או בספרים אחרים, הנוגעים לאותה סוגיה (צורה זו היא אחת מצורות ה"עיון").
כיום נפוץ גם השימוש במילה בהשאלה, לתאר נושא בעל מורכבות או עניין המצוי במחלוקת.
ישנן סוגיות מפורסמות וידועות שאף ידועות בשמותיהן.
ביניהן ניתן למנות את הסוגיות שלהלן:
קניין פירות כקניין הגוף - סוגיה העוסקת בקניין פירות הבעל בנכסי האישה.
סוגיה זו דנה בשאלה האם נחשב שגוף הקרקע קנוי לבעל, והיא מופיעה פעמים רבות בתלמוד.
מחיצה תלויה - סוגיה העוסקת בדין מחיצה שתלויה ועומדת באוויר, ואינה צמודה לקרקע במרחק של למעלה משלושה טפחים.
מי שהיה נשוי שלוש נשים - סוגיה מורכבת בדיני חלוקת ירושה, כאשר ישנם כמה נושים, ואין בעיזבון עבור כולם.
סוגיה זו העסיקה אף חוקרים שונים שהציעו פתרונות שונים (ישראל אומן ומיכאל משלר הציעו פתרון המתבסס על תורת המשחקים המודרנית).
עני המהפך בחררה - סוגיה העוסקת באדם שמחזר אחר חפץ מסוים, האם חברו יכול להקדימו.
סוגיה זו והרעיון המוסרי שלה משליכים רבות על נושאים שונים בחיי היום יום, ואף היא כקודמותיה העסיקה את הראשונים והאחרונים שהאריכו בה רבות בספריהם.
זה נהנה וזה לא חסר - סוגיה העוסקת במקרה בו אדם נהנה מנכסי חברו או ממעשיו, אך חברו אינו ניזוק או מפסיד מכך דבר.
אשו משום חציו - סוגיה העוסקת בטעם החיוב של אב הנזיקין אש.
מסקנת הסוגיה היא ש"אשו משום חציו" - התפשטות האש נחשבת לתוצאה ישירה מההצתה והיא באחריותו הישירה של המצית.
עביד איניש דינא לנפשיה - סוגיה העוסקת בשאלה האם אדם יכול ליטול את החוק לידיו.
שניים אוחזין בטלית - סוגיה הפותחת את מסכת בבא מציעא ועוסקת במקרה של ויכוח בבעלות על מציאה, והדרכים להכריע את הוויכוח.
תקפו כהן - סוגיה העוסקת במקרה של ספק במתנות כהונה, והיא אוגדת בתוכה את דיני ספקות בדיני ממונות.
לימוד סוגיה זו נמשכת בישיבות ובכוללים שבועות רבים.
נכתבו עליה ספרים שונים כגון ספר תקפו כהן של הרב שבתי כהן, ספר קונטרס הספיקות, סימנים רבים בספר קצות החושן ובספר שערי יושר לרבי שמעון שקופ, ועוד רבים.
ייאוש שלא מדעת - סוגיה העוסקת בעיקרה בדיני השבת אבידה, כאשר בעל החפץ לא ידע שאבד ממנו החפץ, אך ברור לכל כי אילו היה יודע היה מתייאש.
הסוגיה משליכה לנושאים רבים ושונים, שהפוסקים דנים בהם האם יש לדמותם להשבת אבדה או לא.
גם סוגיה זו נלמדת במשך שבועות רבים בישיבות ובכוללים ונידונה רבות בספרי האחרונים.
נסכא דרבי אבא - סוגיה העוסקת בתסבוכת משפטית שאירעה במקרה מסוים בו לא נמצא פסק דין מתאים, בעקבות בעיות שונות שבפסקים האפשריים, מה שמוביל למבוי סתום.
הנידון מוביל את רבי אבא לכלל "שכל המחויב שבועה שאינו יכול להישבע, משלם".
כל דאלים גבר - סוגיה העוסקת ביחס למקרים שבהם אין כל דרך לבית הדין לברר את האמת, כאשר במקרים מסוימים הדין הוא כל דאלים גבר.
כמקבילה לסוגיה, רווח גם המושג 'שמעתתא' או שמעתא', שפירושה המילולי הוא 'שמועה', כשהכוונה להלכה או מאמר, בדרך כלל כניגוד ל'דברי אגדה'.
כך למשל הובא בתלמוד שרבינא ורב אדא בר מתנה נכנסו לבית המדרש מפני הגשמים שיורדים בחוץ, על שאף שאין להיכנס לצורך כך לבית כנסת, באומרם שנכנסו משום ש"שמעתתא בעי צילותא" - שלימוד צריך להיעשות בניחותא ובדעה צלולה.
רבי אריה לייב הלר קרא לספרו בשם 'שב שמעתתא', מאחר שהספר סובב סביב שבע 'שמועות' - סוגיות, הלכתית.
כך גם המונח 'אסוקי שמעתא אליבא דהלכתא' פירושו להסיק מהשמועה, סוגיה, דינים להלכה.
לעיתים המנוח שמעתתא כוונתו דברי אמוראים בשם רבם, בניגוד לדברי תנאים שהובאו במשנה.
סוגד (בטג'יקית: Вилояти Суғд; ברוסית: Согдийская область, תעתיק: סוגדייסקאיה אובלסט; בפרסית: ولایت سغد, תעתיק מדויק: ולאית סע'ד) הוא מחוז בצפון-מערב טג'יקיסטן.
במחוז ישנם כשליש מהאדמות החקלאיות בטג'יקיסטן, והוא מייצר כשני שלישים מהתמ"ג במדינה.
המחוז משתרע על פני 25,200 קמ"ר ובירתו היא העיר ח'וג'נד.
סוגדיאנה הייתה ממלכה מרכז אסיה שקמה במאה ה-6 לפנה"ס והתפשטה לאורכו של נהר אמודריאן (כיום הנהר סיר דריה).
הממלכה כיסתה חלקים מאוזבקיסטן, טורקמניסטן, טג'יקיסטן, קירגיזסטן, אפגניסטן וצפון מזרח איראן של ימינו.
במשך תקופה, העיר העיקרית הייתה מרקנדה (Marakanda), שהייתה בעבר בירתה של הממלכה.
סוגדיאנה הייתה ממלכה חשובה במסחר העתיק ושיחקה תפקיד מרכזי בסחר בין מזרח ומערב, ובשינויי התרבות הדת והסחר באזור.
סוגדיאנה הייתה ממלכה מרכז-אסיתית שהייתה תחת השלטון האחרון של המלך והאושאנא וכיסתה חלק ממסלול הסוחר בין סין לרומא בעת העתיקה.
העיר מרקנדה, הבירה של סוגדיאנה, הייתה נקודת מרכז בסחר בהודו, סין ורומא.
הממלכה קמה במאה ה-6 לפני הספירה ונפלה בידי הוהאושאנים במאה ה-7 לפני הספירה.
כתוצאה מכך, הממלכה התפרקה למדינות קטנות יותר.
מרקנדה, הבירה העיקרית, שיחקה תפקיד חשוב בסחר ובתרבות באזור והייתה נחשבת לעיר מרכזית באזור.
סוגדיאנה או סוגדיאנה בכללותה השתרעה באזור שבין אוזבקיסטן, טג'יקיסטן וקזחסטן של ימינו, והתאכלסה על ידי הסוגדים ומיעוטים נוספים ממערב אירו-אסיה הגדולה.
בין עריה המרכזיות ניתן למנות את בוכרה (Bukhara), קאש (Kesh), סמרקנד (Samarkand) וחוג'נד (Kaujand).
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2024, אוכלוסיית המחוז מנתה כ-2.92 מיליון בני אדם - 28.36% מתושבי המדינה.
הסוגדים היו סוחרים על דרך המשי שנהנו מהגנת השליטים הטורקים בדרכם ליעדיהם המסחריים, בתמורה להובלת סחורות פיתוח מסחרי והפצת ידע בתחומים שונים, ביניהם קליגרפיה, גאוגרפיה של האזור, דת ועוד.
בתיאורים סיניים קדומים תוארו הסוגדים כ"עם המשונה ביותר עלי אדמות, שאנשיו מתעניינים רק בכסף ודת - והפצתן לאורכם ולרוחבם של אלפי מילין".
בפתגם שהיה נפוץ בקרב עמי האזור (בעיקר באזור מערב אירו-אסיה הגדולה) נטען כי: "אין טורקי מיושב ומתורבת שחי בעיר ללא אדם מתוחכם לצידו, ואין אדם מיושב ומתורבת שחי בעיר ללא טורקי שיגן עליו" (ניסוח חופשי מטורקית), כלומר ההגנה הטורקית קריטית לפיתוח וקדמה, והפיתוח והקדמה קריטיים להצלחה הטורקית.
דבר זה מצביע על היחס בין הסוגדים ויכולותיהם במסחר ופיתוח ידע, ובין ההגנה שנדרשה להם לניהול ענייניהם.
גם במהלך האביב הערבי ב-2011 היו מי שצעקו בהפגנות כי נדרש "טורקי עם נבוט" כלומר הגנה טורקית משמעותית יותר.
שפתם של הסוגדים הושפעה רבות מעמי האזור ולמעשה כמעט כל מקורותיה הגיעו מבחוץ, בעיקר מעמי האזור שהתיישבו לאורכה של דרך המשי.
דבר זה כשלעצמו מעיד על חשיבותם המסחרית.
חברת הביטוח "סוגז" היא חברת ביטוח רוסית גדולה, המסווגת כחברה אסטרטגית, המובילה קבוצת הביטוח באותו השם סוגז.
מבחינת הסכום הכולל של דמי הביטוח שהתקבלו בשנת 2019, היא תפסה את המקום הראשון, בשנים 2011–2018 היא תפסה את המקום השני ברוסיה.
החברה הוקמה בשנת 1993 כחברת בת של מונופול הגז הרוסי גזפרום.
יו"ר הדירקטוריון – אלכסיי מילר, יו"ר הוועד המנהל של גזפרום.