tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כוהני מקדש אוגורוס ברומא למדו את תורת היד כעניין שבחובה.
מהמאה הרביעית אסרה הכנסייה כל שימוש בתורה זו, והעובר על האיסור נחשב לכופר באל שדינו ברוב המקרים – מוות.
בימי הביניים הובאה התורה לאירופה על ידי הצוענים.
תקופת הרנסאנס החזירה עטרה ליושנה כאשר חיזוי העתיד הפך למשני ביחס לאבחון אופיו וכישוריו של הנבדק.
אצל הסינים קימים עד היום ההקשרים הפילוסופיים שבין הכירומנטיקה לאי צ'ינג, כאשר כף היד מחולקת לשמונה אזורים, כל אחד מהם מקושר לאחת משמונה הטריגרמות של האי צ'ינג.
על-פי הכירולוגיה, לצורת כף היד, למבנה, אורך ועובי האצבעות, גמישותן, עובי כף היד, קווים בתוך כף היד, איכות העור ותלמיו – יש כדי ללמד על מאפייניו של האדם, עברו, אישיותו הבסיסית, ונתיבי גורלו.
כף היד על פיה נעשית הקריאה היא היד החזקה, כאשר היד שאינה בשימוש מסמלת לעיתים את התת-מודע, או את הפוטנציאל איתו נולד האדם.
לקריאה בכף יד יש מספר מאפיינים בהם, האצבעות, הבליטות (גבעות) וקווי המתאר של היד.
ה"אצבע" נקראת אצבע צדק או אצבע יופיטר או האצבע המראה.
ה"אגודל" מתחלק לשני חלקים, החלק הכולל את הציפורן נקרא חוליית הציפורן או חוליית הרצון והחלק השני נקרא חוליית ההיגיון.
הגבעות שליד האצבעות נקראות לפי שמות האצבעות.
גבעת האגודל קרויה גם גבעת ונוס.
הגבעה אשר ליד גבעת האגודל, בצד השני של היד, נקראת גבעת שולי כף היד או גבעת הלבנה.
הקווים החורצים את כף היד
קו החיים – קו המתחיל מצד שמאל של יד שמאל ומצד ימין של יד ימין ויורד לכיוון שורש כף היד.
לפי הכירולוגיה, קו זה מסמל את האירועים ודרך חייו של האדם.
אורך קו החיים לא מלמד על אורך חייו של האדם אלא על איכותם.
קו הראש – קו אופקי המתחיל כמעט מאותה נקודה שמתחיל קו החיים (אם הוא מתחיל מאותה נקודה לאדם יש היגיון חזק בניגוד למזל).
מסמל את האינטליגנציה, בריאות המחשבה ויכולות מנטליות.
קו הלב – קו אופקי המתחיל בדרך כלל מתחת לאצבע האמצעית ומסתיים בצד ימין של יד שמאל ובצד שמאל של יד ימין.
מסמל את הבריאות הגופנית והרגש.
קו הבריאות – קו מאונך הנמצא בצד ימין של יד שמאל ובצד שמאל של יד ימין.
כאשר קו זה חלש או אינו מופיע משמעות הדבר היא שלאדם אין בעיות בריאותיות.
מתחת לזרת יש קווים מאונכים קטנים הנקראים קווי הילדים.
מתחת לזרת יש קווים מאוזנים הנקראים קווי נישואין.
בשולי כף היד, ליד גבעת הלבנה, יש קווי מסעות.
על שורש כף היד יש קווים הנקראים צמידים.
לפי הכירולוגיה, הרכות בכפות הידיים משקפת את רמת העייפות אצל האדם, אם יש חוסר באנרגיות הידיים נהפכות לרכות במיוחד.
כף יד רכה מעידה גם על רמת המופנמות של האדם.
כף יד רכה מעידה על פוטנציאל אנרגטי נמוך וחלש.
כף יד רכה אצל אדם מבוגר מעידה על שחיקה ועייפות.
כף יד רכה מופיעה גם אצל אנשים שחולים לאורך זמן.
לאדם עם כפות ידיים רכות במיוחד יש קושי בהפעלת מאמצים פיזיים או נפשיים או יכולת להתמיד במשהו.
אדם כזה מקדיש יותר זמן לחשוב במקום לעשות.
תכונה נלווית היא תלות – אדם כזה צריך שיניעו אותו.
כף יד רכה יכולה להופיע גם אצל מי שמפעיל מניפולציות על אחרים כדי לפעול.
רכות אצל אנשים צעירים בכפות הידיים מראה שדרוש הרבה מאמץ למימוש עצמי ולהביא את עצמם לדינמיות.
כפות ידיים קשות, לפי הכירולוגיה, מזוהות עם אנשים שיש להם מאגרים רבים של אנרגיה פיזית.
אדם בעל כפות ידיים קשות הוא אדם של עשייה, שחייב לתת ולעשות.
אדם שצריך לשחרר אנרגיה טעונה.
בעלי כף יד קשה הם עקשנים, ולעיתים גם שמרניים.
קשה להם להסתגל לרעיון או תפישה השונה משלהם.
לעיתים הם מדחיקים רגשות, צרכים ודחפים, ונוטים לפרש נסיבות ואירועים בצורה שתהייה מתאימה ומקובלת עליהם.
ביהדות אין התייחסות לקריאה בכף יד, מלבד בתורת הקבלה וענפיה השונים אשר מוזכר בה אודות הכירולוגיה, למשל ברעיא מהימנא שבספר הזוהר פרשת יתרו מדף ע, אשר אף מובאים שם בתמצות כמה פענוחים של כף היד.
פסיכוכירולוגיה היא גישה טיפולית פסאודו-מדעית המשתמשת בכירולוגיה לשם אבחון אישיותי.
אחת הנשים שקידמה את התחום בישראל היא הפסיכותרפיסטית היונגיאנית יעל האפט-פומרק.
הכירולוגית תלמה בריל ערכה מחקרים בתחום במרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל.
הגישה הספקנית מתייחסת לקריאה בכף היד כאל פסאודו-מדע.
חלק מהטענות הן שהקריאה בכף היד מבוססת בעצם על קריאה קרה וקריאה חמה.
קריאה היא תהליך קוגניטיבי מורכב של פענוח סמלים לשם הפקת משמעות (הבנת הנקרא) או יצירת משמעות.
מיומנות הקריאה מצויה אצל האדם בלבד.
לשפות רבות יש מערכת סמלי קריאה ייחודית להן.
אולם, קריאה אינה מתבססת בהכרח על מערכות כתיבה שיסודן בדיבור.
המשותף לקריאת אותיות, תווי מוזיקה או ציורים הוא, שבכל המקרים מדובר בפירוש סמלים לשם הפקת משמעות מסימנים חזותיים.
הקריאה היא תהליך קוגניטיבי הנרכש על בסיס התפתחותם התקינה של כישורי השפה הדבורה.
בתהליך הקריאה, מידע כתוב נקלט ברשתית, מעובד במרכז הראייה הראשוני בקליפת המוח ומפורש באזור ורניקה.
קוראים משתמשים במגוון אסטרטגיות קריאה לסייע להם בפענוח (תרגום סמלים לקולות או ייצוגים חזותיים של דיבור) ובהבנה.
קוראים עשויים להשתמש בצורנים, סמנטיקה, תחביר ורמזי הקשר לזיהוי משמעותן של מילים לא מוכרות.
הקוראים מטמיעים את המילים הנקראות אל תוך אוצר הידע או התוכנית (סכמה) שלהם (תאוריית הסכמות).
יכולת הקריאה נחשבת למיומנות למידה בסיסית.
קריאה היא אמצעי לרכישת שפה, לתקשורת ולשיתוף במידע וברעיונות, החיוני להשתלבות בחברה בת ימינו.
אדם שמתקשה בקריאה, בין אם משום שלא ניתנו לו הזדמנויות נאותות ללמוד מלאכה זו ובין אם בשל לקות, עשוי להיות מוגבל מאוד בפעילויות חיים מרכזיות, כגון פרנסה.
תולדות האנושות מתחלקים לשניים: פרה היסטוריה – התקופה בה באזור מסוים איש לא קרא ולא כתב וההיסטוריה – התקופה בה לפחות מקצת האנשים כתבו ותיעדו את המתרחש.
במרבית הזמן בו קיים המין האנושי, בפרה היסטוריה, איש לא כתב ולא קרא ובמרבית הזמן הנותר, מרבית ההיסטוריה, הייתה הקריאה נחלתם של בודדים בלבד.
ככלל, ההיסטוריה, כמו הצורך בכתב לפחות בידי מעטים, החלו עם המהפכה החקלאית.
הצורך בידיעת קרוא וכתוב בידי כל אדם פשוט נוצר בעקבות התפשטותן של דתות בעלות פולחן המחייב זאת ובעקבות המהפכה התעשייתית.
במשך מרבית ההיסטוריה, מלאכת הכתיבה הייתה אומנות שרק מעטים אחזו בה, אם בחרט על לוחות חומר או אבן ואם בדיו על גבי פפירוסים, ומסרים כתובים נועדו אפוא רק לשליטים, שהחזיקו כתבנים בחצרותיהם, לצורך ניהול חשבונות גביית המיסים, להעברת מסרים ורשומות לעתיד.
הציבור הרחב שאב את הידע שלו מפה לאוזן, אם מאב לבן ואם בקהילות גדולות יותר, מפי זקני העדה או ממספרים נודדים.
בהמשך, הכתיבה והקריאה הפכה לנחלתם של הסוחרים והתפתחה גם שכבת מלומדים המקורבת לסוחרים ולקבוצה השלטת.
בשכבה זו נולדו רעיונות דתיים מסובכים שדרשו הנצחה וניתוח בכתב ונוצר מחקר ותיעוד שיטתי שדרש הנצחה גם הוא.
הקריאה כאמצעי להעברת מידע וקניית ידע הייתה לנחלת הכלל רק לאחר המצאת הדפוס, וגם אז נפל מספר יודעי קרוא וכתוב ממספר הנבערים מדעת.
כיום קריאה, לפחות בשפת האם, היא חלק בלתי נפרד מן החיים ומספר האנאלפביתים בעולם נמצא בירידה מתמדת.
לאדם המודרני קשה לתאר לעצמו חיים ללא קריאה.
מערכת החינוך מתבססת רבות על ספרי לימוד ולכן הקריאה היא כלי חיוני ללמידה ורכישת השכלה.
המילונאי ראובן אלקלעי הציע ב-1932 את צמד החידושים קָרִיא (readable; שאפשר לקרוא אותו, שקל לקריאה) וקְרִיאוּת (readability).
בעת החדשה, הקריאה דרושה בכל תחומי החיים.
היא דרושה לרכישת השכלה, לפרנסה, לטיפול עצמי (קניית מזון, קביעת תור אצל הרופא וכיוצא בזה), לחיי הדת ולתרבות הפנאי.
במשך שנים התבצע תהליך הקריאה מעל גבי נייר כתוב או מודפס בדיו: ספרים, כתבי-עת, עיתונים, עלונים, מחברות ומעטפות.
בכתב יד, יש הכותבים גם בעיפרון, בעיקר כדי לאפשר מחיקה לשם תיקון.
בחדרי כיתה משתמשים בגיר על גבי לוח צבוע או בטוש מיוחד מחיק על גבי לוח פלסטי.
בהרצאות מרבים להשתמש במצגות ובשקפים להצגת מידע כתוב וגרפי.
בבתי האופרה בימינו משתמשים בכתוביות-על להצגת לברית האופרה לצופים המעוניינים בכך.
כתוביות מלוות סרטי קולנוע וטלוויזיה גם כשהם בשפת המדינה, להקל על כבדי השמיעה ועל כלל הצופים.
בשנים האחרונות מקובלת קריאה מעל צגי מחשבים, טלוויזיה וצגי טלפונים ניידים, המאפשרים כיום הן קבלה ושליחה של מסרים כתובים והן צפייה בחדשות וכדומה.
החידוש האחרון, ספר אלקטרוני, נכנס לשימוש בזמן האחרון ממש ויש הצופים, שהוא עתיד להחליף את הספר המודפס.
כיום מקובל לספק רצועות חדשות על גבי צגי טלוויזיה לממתינים במוסדות שונים, כגון סניפי דואר.
תהליך הקריאה משמש עוברי אורח, ברכב או ברגל, בכל דרך אפשרית – תמרורים, שילוט דרכים, שלטי רחובות, מסרים משתנים להדרכת הציבור על גבי שלטים אלקטרוניים או מסרים קבועים לזמן ממושך, וכן להעברת מסרים קצרים מעל שלטי פרסום חוצות, אם שלטים מודפסים ואם מסכים מתחלפים.
כל המסרים האלה צריכים להיות בולטים, תמציתיים ומיידיים, כדי שהקורא יוכל לקלוט ולהבין אותם תוך כדי נסיעה על פניהם.
עוד טכניקת פרסום היא בכרזות נגררות מאחורי מטוס קל, או בסיסמאות קצרצרות על גבי בלונים גדולים.
מוסדות ממשלתיים ועירוניים מעבירים מסרים לציבור במודעות מפורטות מעל גבי לוחות מודעות שנועדו לדבר, וכך גם מודעות אבל, פרסומי מופעים וכדומה.
בתי מסחר מכריזים על טיבם בשלטים ועל מבצעי מכירות במודעות בולטות לעין.
מידע הנוגע לשעות פתיחה מופיע על דלתות בנייני ציבור, בנקים וכדומה.
טכניקות שונות משמשות להעברת מסרים, ביניהן תבליט, חריתה או שיבוץ אבנים בצבעים שונים בקיר או בכביש.
שיטה מקובלת להעברת מסרים חתרניים לציבור היא ריסוס כתובות גרפיטי על גבי קירות וגשרים.
לאריזות תרופות מצורפים עלונים בשפות שונות, שהמשתמש נדרש לעיין בהם לפני השימוש.
למכשירי חשמל ולמוצרים להרכבה עצמית מצורפות חוברות הדרכה בשפות שונות ולכל מכונית חדשה מצורף ספר רכב להדרכת הנהג.
להקלת הקריאה יש להקפיד על ניגוד בין האותיות לרקע ועל תאורה מתאימה, על גודל הגופן ועל רווח נאות בין האותיות ובין שורה לשורה.
במסמכים רשמיים, חוזי מכירה וכו' משתמשים לעיתים ב"אותיות קטנות", שהקוראים עלולים להתעלם מהן לפני החתימה.
קריאה היא בדרך כלל פעילות אישית, אם כי ניתן לקרוא בקול לאדם אחר, וקריאה בקול של אדם לעצמו היא סוג של תקשורת תוך-אישית.
קריאה לילדים קטנים היא צורה מומלצת ללימוד שפה, לשיפור כושר ההתבטאות ולהבנה של טקסטים.
קריאה לילדים מעשירה את דמיונם ומדרבנת אותם ללמוד ולפתח עם הזמן את יכולת הקריאה העצמית.
תחום הזיהוי החזותי של מילים עוסק בחקר הקריאה של מילים בודדות.
כדי להשיב על השאלה כיצד נקרא טקסט, עוקבים אחר תנועות העיניים.
מעקב כזה מלמד, שקריאה מתבצעת בסדרה של התקבעויות העיניים, שביניהן תנועות עיניים מהירות.
נראה, שבני אדם אינם נוטים להתעכב על כל מילה בטקסט, אלא מתקבעים על מילים אחדות ונעזרים בהקשר למילוי המידע החסר.
דבר זה אפשרי הודות לקיום סדירויות לשוניות מסוימות בשפות האנושיות.
ראשית הקריאה נעשית על פי רוב בהגייה בקול של מילים נפרדות בזו אחר זו.
לפני הופעת טקסט נפרד בשלהי ימי הביניים, היכולת לקרוא קריאה שתוקה נחשבה ליוצאת דופן וראויה לציון.
ראו אלברטו מאנגל (1996), "תולדות הקריאה".
רוב האנשים רוכשים את היכולת לקרוא מילים כתובות ללא מאמץ רב.
תהליך הקריאה של טקסט כתוב מתחיל בפיזיולוגיה של העין האנושית.
היא יכולה לקלוט כמות מסוימת של טקסט, כשהיא משתמשת בתחום הראיה בזמן שהיא מתמקדת בטקסט.
הצורות של האותיות והמילים הכתובות עוברות עיבוד בהיררכיה של תהליכי עיבוד חזותיים בלתי מודעים, עד שהן מזוהות כייצוגים תפיסתיים אשר מקבלים משמעות דרך חיבורים לזיכרונות קודמים.
במסגרת תהליך זה זיכרון החישה מסוגל לשמור על דברים בתחום הראייה למשך כ-500 מילישניות.
הזיכרון לטווח קצר מסוגל לשמור על חומר (בערך 4 דברים בבת אחת), אך לזמן ארוך יותר (כ-30 שניות).
אם חוזרים שוב על החומר, או שהוא מקושר באופן משמעותי, הוא עובר לזיכרון לטווח ארוך, שמבחינה פוטנציאלית יכולתו בלתי מוגבלת, והחומר יוכל להישאר שם מ-10 דקות ועד לסוף חייו של האדם, כשהדבר תלוי בעומק העיבוד ובזיכרון מחדש לאחר זמן.
מעל לשכבות העיבוד הבלתי מודעות מתקיימת חוויות הקריאה.
בשלב זה המודעות של הקורא מתמלאת בצורות, צבעים ולעיתים גם בדיבור פנימי אשר מקריא בקול שקט את המילים תוך כדי הקריאה.
מדי פעם הקורא יכול לחוש בהתגבשות של עמדה פנימית בנוגע לתוכן או לקונספט הכללי של הטקסט.
בתום הקריאה הקורא יכול לחזור ולהרהר בחוויה המודעת שלו מהעיון בטקסט שקרא.
בשלב זה הקורא יכול להשתמש בתהליכים מטה-קוגניטביים כדי לבחון את רמת הבנתו את הטקסט ולחזור על חלקים המצריכים עיון נוסף על פי צורך.
לחלופין, הקורא יכול גם להגיע לתובנה שהוא רק סרק את הטקסט בצורה טכנית בעוד שמחשבותיו נדדו ולא עיבדו את הכתוב.
יכולת הקריאה אינה תלויה ברמת המשכל של האדם.
ישנם מקרים בהם אנשים בעלי פיגור שכלי קשה מצליחים לרכוש את מיומנות הקריאה במהירות.
קריאה נורמלית מערבת שיעורים שונים, הכוללים קריאה רגילה, רפרוף וסריקה, שלכל אחד מהם יש מטרות ותוצאות שונות.
קריאה להבנה היא תהליך הקריאה החשוב ביותר, מכיוון שהיא הנפוצה ביותר.
סקירה ורפרוף מועילים לעיבוד כמויות גדולות יותר של טקסט ברמה נמוכה בהרבה של הבנה (מתחת ל-50%).
קריאה קרה (מאנגלית: Cold Reading) היא טכניקה המשמשת מניפולטורים מקצועיים כדי לגרום לאדם להתנהג בדרך מסוימת או לחשוב שהמניפולטור מחזיק ביכולת על טבעית, המאפשרת לו לדעת דברים על האדם שמולו, למרות שלא סיפר לו אותם.
המניפולטור עושה זאת דרך קריאה של שפת הגוף והסקת מסקנות סבירות על הנקרא.
(לדוגמה, מגדת עתידות שרואה שלאישה היושבת מולה יש סימן שיזוף היכן שהייתה טבעת נישואין, ויכולה להסיק מכך שהיא איבדה לאחרונה אדם הקרוב אליה).
הקריאה הקרה חורגת מכלל הכלים הרגילים והמוכרים של מניפולציה, כמו השׁאה (סוגסטיה) וחנופה.
בקריאה קרה מסתמכים מניפולטורים כמו אנשי מכירות, פרסומאים, מרפאים-באמונה, נוכלים וחלק מהמרפאים בתרפיה על נטייתם של בני־אדם מסוימים לנסות למצוא במצבים מסוימים, משמעות רבה יותר משיש בהם בפועל.
המניפולטור יודע כי גם אם הדברים שיאמר יהיו נטולי היגיון או משמעות, קורבנו ייטה לנסות לחפש בהם משמעות.
הוא יודע גם כי אנשים נוטים להיות מרוכזים בעצמם ונוטים להחזיק בהשקפות לא מציאותיות ביחס לעצמם, ולכן ייטו לקבל כנכונים גם תיאורים המשקפים לא את מה שהם יודעים או חושבים על עצמם, אלא את מה שהיו רוצים שיהיה נכון לגבי עצמם.
המניפולטור יודע עוד כי על כל כמה הכרזות שהקורבן ידחה כבלתי מדויקות, תהיה אחת שתזכה לאישורו וכי מנגנון החשיבה הסלקטיבית יגרום לכך שהקורבן יזכור רק את ה"פגיעות" וישכח את ה"פספוסים".
קריאה קווירית הוא מונח בתורת הספרות המודרנית, והוא אחד המונחים המעשיים השאובים מהתאוריה הקווירית.
משמעות המונח "קריאה קווירית" היא קריאת טקסטים, במאמרים, בספרים או בחלק מהם, תוך עיון ביקורתי ואי קבלה של המשולש המגדרי ההטרוסקסואלי הכפוי.
לפי התאוריה הקווירית, "המשולש המגדרי" הוא התייחסות לשלושת המושגים "מין ביולוגי", "מגדר", ו"נטייה מינית", כאל שלוש צלעות במשולש חברתי כפוי, משולש שהחברה השמרנית מקבלת את הקשר בין צלעותיו כדבר מובן מאליו ולעיתים קרובות כדרך ה"לגיטימית" היחידה.
הקשר המצופה בין שלושת המושגים מכונה על ידי ג'ודית באטלר "הפיקציה של קוהרנטיות הטרוסקסואלית".
משמעותו היא, כי אופן ההתייחסות התרבותית והחברתית, המתבטאת גם בספרות, מצפה, ויש האומרים כופה, על אדם שמבחינה ביולוגית הוא זכר, לנהוג בהתאם למגדר "גברי" ולא "נשי", ולהימשך מבחינה ארוטית לנשים ולהפך כשמדובר באדם שמינו הוא נקבה.
הטענה היא כי ציפייה זו היא כפייה של דעת הרוב על מיעוט גדול, בעל זהות אישית ומינית שונה מה"מצופה", תוך ביטול הלגיטימיות לקיומו.
הקריאה הקווירית מחפשת בטקסטים מסרים גלויים או חבויים, השוברים את המשולש המגדרי.
הקריאה הקווירית מייחסת חשיבות למאסות היוצאות כנגד המשולש המגדרי הכפוי, למשל אצל יוצרים כמישל פוקו או כג'ודית באטלר.
בנוסף, יש בה שימת לב לטקסטים שבהם קיים תיאור של גבר או של אישה שאינם נכנעים לתביעות החברתיות הנוקשות, הכופות תרבות של זהות הטרוסקסואליות מגדרית אחידה, כדוגמת הספרים מוות בוונציה, תמונתו של דוריאן גריי, אורלנדו, הסרטים מרד הנעורים, הדוויג והשארית העצבנית, ועוד.
המונח קריאולי או קראולי (Creole) ומונחים ממקור זהה המופיעים בשפות אחרות, כמו - crioulo, criollo, kriolu, criol, kreyol, kreol, kriulo, kriol, krio וכדומה, מתייחסים לאנשים בארצות שונות ובתקופות שונות, עם משמעויות די שונות זו מזו.
במונחים אלו, כמעט תמיד נעשה שימוש באזור בהן קיימות קולוניות או שהתקיימו בעבר.
במקור התייחס המונח לאנשים בעלי מוצא זר, שנולדו במקום.
המילה האנגלית "קראול" (creole) מקורה במילה הצרפתית "קראול" (créole) שזו בתורה, הגיעה מהמילה הפורטוגזית "קריאולו" (crioulo).
מילה זו, נגזרת של הפועל criar (בפורטוגזית: לגדל), נטבעה במאה ה-15 במוצבים הצבאיים והמסחריים שהוקמו על ידי פורטוגל במערב אפריקה ובכף וֶרְדֶּה.
המילה התייחסה במקור לצאצאי מתיישבים פורטוגזים אשר נולדו וגודלו מקומית, ואז התפשטה לשפות אחרות.
כנראה אומצה מסוחרי עבדים פורטוגזים אשר סיפקו את רוב העבדים לאמריקה הדרומית במהלך המאה ה-16.
המונח קריאולים מתייחס בצרפת לצרפתים אפרו-אירופאים ממוצא קריבי ולבני לואיזיאנה הצרפתית שבצפון אמריקה.
באזורים שהיו בעבר קולוניות של ספרד, המילה הספרדית "קריאויו" (criollo) שמשמעותה "ילידי" או "מקומי", התייחסה באופן היסטורי אל מדרג חברתי במערכת הקאסטות הקולוניאלית, בכוללה ילידי קולוניות ממוצא ספרדי בלתי מעורב.
אנשים שמוצאם מאמריקנים-ילידים (אינדיאנים) הוא לכל היותר 1/8, נחשבו גם כן ל"קריאויו", אולם, כלל זה לא הוחל לגבי אנשים ממוצא אפריקני שחור.
מערכת קאסטות מבוססת גזע זו, הייתה שלטת בכל מרחב הקולוניות הספרדיות באמריקה, כבר החל מהמאה ה-16.
יחד עם הספרדים ילידי ספרד (הפנינסולרים), היו הקריאולים בני השכבה החברתית, הכלכלית, הפוליטית והתרבותית הגבוהה בחברה הקולוניאלית.
אף על פי כן, פָּסַח הכתר הספרדי לעיתים קרובות על קריאולים בנוגע למינויי פסגה בצבא, תפקידים ניהוליים ושלטוניים ומשרות דת, וזאת לטובת הספרדים הפנינסולרים.
במרוצת המאה ה-17 וראשית המאה ה-18, עלה כוחם של הקריאולים במערכת הפוליטית הקולוניאלית.
דרכם לעמדות מפתח שונות, שקודם לכן היו סגורות בפניהם, כגון חברים באודיינסיה (בית המשפט במושבה), בקבילדו (המועצה העירונית), בצבא ובכנסייה, נפתחה לפחות באופן יחסי.
עם עליית בית בורבון, ובמיוחד לאחר תחילת יישומן של הרפורמות הבורבוניות, לאחר מחצית המאה ה-18, החל הגלגל להתהפך וקריאולים רבים הודרו מעמדות כוח שונות.
עד תחילת המאה ה-19, הפליה זו בנוסף לדוגמה שהיוותה המהפכה האמריקאית ואידיאלי עידן הנאורות, הובילו לבסוף את אליטת הקריאולים האמריקנים-ספרדים, למרוד כנגד השלטון הספרדי.
יחד עם תמיכת המעמדות הנמוכים, ניהלו עם ספרד את מלחמות העצמאות האמריקניות-ספרדיות (1810-1826) אשר הסתיימו בהתפרקות השלטון הספרדי האימפריאלי הקודם באמריקה, למספר רפובליקות עצמאיות.
במדינות לטינו-אמריקאיות רבות, עדיין ממשיכים צאצאי המשפחות הקריאוליות להשתייך למעמד הגבוה.
המילה "קריאולו" היא ממוצא זהה למילה האנגלית "קריאולי" ולעיתים קרובות מתורגמת באמצעותה, על אף שעמים קריאולים רבים אחרים, מעולם באופן היסטורי, לא היו קשורים לספרד או למערכת קולוניאלית ו/או מעולם לא הוגדרו במושגים של טוהר גזע.
במדינות לטינו-אמריקאיות אשר בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 קלטו מהגרים אירופאים רבים, דוגמת ארגנטינה, מוגבל המונח "קריאולי" רק לצאצאי הקריאולים בפנים הארץ, אשר מבחינה גנאלוגית לא הושפעו מההגירה האירופית המתחזקת לאחר המחצית השנייה של המאה ה-19.
במספר מדינות לטינו-אמריקאיות, כגון ונצואלה והרפובליקה הדומיניקנית, משמש המונח לציון אנשים, חיות או כל דבר אחר שהוא בעל צביון לאומי.
בברזיל, הכינוי "קריאולו" (crioulo) התייחס בתחילה לאנשים שנולדו בברזיל עצמה ושלהם הורים פורטוגזים (כהפרדה ממתיישבים שהיגרו מפורטוגל), זאת בדומה למה שהתקיים בקולוניות הפורטוגזיות באפריקה, אך בסופו של דבר, עבר הכינוי להתייחס לאנשים בני תערבות שעיקר מוצאם אפריקני.
בברזיל הקולוניאלית, היה נפוץ להתייחס לעבד יליד ברזיל כ"קריאולו", בעוד שעבדים מאפריקה, נודעו כ"אפריקנים".
כך "קריאולו" הפך למונח התייחסות אל עבדים שנולדו וגודלו בברזיל.
מאוחר יותר, נעשה שימוש במונח "קריאולים" בהתייחס אל כל האנשים בני תערובת שיש להם "דם אפריקני".
עבדים אפריקנים יובאו אל ברזיל החל מהמאה ה-17 ועד מחצית המאה ה-19. בגלל שורשיהם האתניים המרובים השונים ומוצאם מתפוצה גאוגרפית נרחבת ושונה, לא נחשבו העבדים וצאצאיהם לקבוצה אתנית אחידה אחת.
מצד שני, כמו בקולוניות הפורטוגזיות באפריקה, אנשים ממוצא פורטוגזי אפריקני מעורב, הפכו במהרה להוות חלק גדול מהאוכלוסייה.
לא התקיימו חלוקות מעמדיות חדות המבוססות על מורשת אפריקנית.
בחלקים של אזור האיים הקריביים, נעשה לעיתים שימוש במונח "קריאולי" כדי לתאר כל אדם, ללא קשר לשיוכו האתני או הגזעי, אשר נולד וגדל באזור.
בגוואדלופ ומרטיניק, "קריאולי" משמש להתייחסות אל אנשים לבנים מגזע מעורב ולאנשים שחורים/מולאטים מעורבים עם גזע לבן, אפריקני או הודי.
באיי הודו המערביים הצרפתיים (French West Indies), אנשים המעורבים רק עם אפריקנים והודו-מזרחיים שחורים, מכונים בטה-הודים (Bata-Indians), כינוי שאינו כינוי גנאי או מעליב.
בהאיטי, המונח "קריאולי" אינו מתייחס כלל אל אנשים לבנים.
המונח משמש לפעמים כהתייחסות אל אנשים ממוצא אירופאי, אפריקני או מעורב אפרו-אירופאי כגון אנשיהם מעורבי הגזע של דומיניקה, ג'מייקה, ברבדוס וסורינאם, או כהבחנה תוך הבלטת השוני, בין קבוצות אתניות אחרות כגון הודים בטרינידד וטובגו ובגיאנה, או מסטיסים וקריאולים (מוצא אירופאי ואפריקני) בבליז.
המונח גם משמש כהתייחסות לסינקרטיזם של התרבויות המגוונות (אפריקניות, אירופאיות ואחרות, לדוגמה: צרפתית, בריטית, ספרדית ופורטוגזית בין השאר) אשר השפיעו על האזור.
כמו כן, משמש המונח כהתייחסות ל"קריאוליזציה של חברה" (כלומר תהליך הפיכתה או היות חברה קריאולית) ובכך מצביע על סוגיות סוציו-תרבותיות מורכבות שגם כן מעורבות בתהליך.
המילים "קריאולית", "קריולית" או "קוואיולית" מתייחסות אל שפות קריאוליות באיים הקריביים, כולל קריאולית-אנטילית וקריאולית-ג'מייקנית בין עוד אחרות.
בחלק מהקריביים הדרומיים, המונח "קריאוליני" משמש להתייחסות אל אנשים דוברי צרפתית מקבוצה אתנית לבנה, במיוחד אם הם מהאיים הקטנים השייכים לסנט וינסנט והגרנדינים.
היום, מאות שנים אחרי העבדות והקולוניאליזם, האנשים הפרנקו-קריביים, לעיתים משתמשים במונח "קריאולי" והטיותיו כמונח העצמה וגאווה בתרבותם המקומית הילידית.
בארצות הברית, המונח קריאולים מתייחס לאנשים מכל גזע או תערובת גזעים, אשר הם צאצאי מתיישבים בלואיזיאנה הקולוניאלית (לפני שזו הפכה לחלק מארצות הברית בשנת 1803, עם רכישת לואיזיאנה).
כמה אנשי-עת מאזורים אחרים בארצות הברית, הניחו בטעות שהמונח קריאולים מתייחס רק לאנשים ממוצא גזעי מעורב, אך זה אינו השימוש המסורתי הלואיזיאני במונח.
במקור, התייחס המונח לאנשים ממוצא צרפתי ואחר כך לכאלה ממוצא ספרדי אשר נולדו בלואיזיאנה, כדי להבדילם ממהגרים.
מאוחר יותר, נעשה שימוש במונח "קריאולי" בהתייחס לאנשים ממוצא אפריקני אשר נולדו בלואיזיאנה.
מאוחר אף יותר מכך, הובדלו המונחים עוד, כדי לבדל "קריאולים צרפתיים" (ממוצא אירופאי) ו"קריאולים לואיזיאנים" (ממוצא גזעי מעורב).
שימוש עכשווי, הרחיב את המשמעות של "קריאולים לואיזיאנים" לצורך תיאור קבוצה תרבותית נרחבת המורכבת מכל בני הגזעים, אשר להם מוצא אבות צרפתי או ספרדי.
לואיזיאנים אשר מזהים עצמם כ"קריאולים" מקורם בדרך כלל מבחינה היסטורית, בקהילות דוברות צרפתית ושאבותיהם הגיעו ללואיזיאנה ישירות מצרפת או דרך קולוניות צרפתיות בקריביים.
אנשים אלה באופן כללי, קתולים ומושפעים מהתרבות הצרפתית המסורתית המאפיינת את התקופה המוקדמת של המדינה.
המונח גם משמש לעיתים קרובות כדי לציין בפשטות שיוך לניו אורלינס.
אנשים "קריאולים לואיזיאנים" ("קריאולים של צבע", באנגלית: Creoles of Color) הם ממורשת (בעיקר) צרפתית, אפרו-אמריקנית ואמריקנית-ילידית (אינדיאנים).
(לואיזיאניים שמוצאם מאקדיאנים אשר מקנדה הצרפתית, בדרך כלל מזהים עצמם כקאג'ונים ולא כקריאולים).
במהלך ההתיישבות המוקדמת בקולוניות, ילדי מהגרים שנולדו בקולוניות, כונו לעיתים קרובות "קריאולים".
ניתן למצוא זאת לעיתים קרובות יותר בקולוניות של מפרץ צ'ספיק.
בעוד שהפורטוגזים היו אלה ששימרו במקור את המונח "קריאולו" כהתייחסות אל אנשים ממוצא אירופאי בלבד, הפכה אוכלוסיית ה"קריאולו" להיות נשלטת על ידי אנשים רבים ממוצא מעורב של פורטוגזים ואפריקנים.
ערוב זה התרחש מהר יחסית ברוב הקולוניות הפורטוגזיות של העת ההיא.
גידול האוכלוסייה המעורבת אירע כתוצאה מנְדִירוּת נשים פורטוגזיות ילידות בהתיישבויות וכתוצאה ממדיניות הכתר הפורטוגלי של עידוד נישואי תערובת בקולוניות, כדי ליצור אוכלוסיות אחידות ויציבות יותר.
אנשי ה"קריאולוס" (crioulos) ממוצא פורטוגזי ואפריקני, הביאו בסופו של דבר לעלייתן של מספר קבוצות אתניות מרכזיות באפריקה, במיוחד בכֵּף וֶרְדֶּה, גינאה ביסאו, סאו טומה ופרינסיפה, אזור "זיגואינצ'ור" בסנגל, אנגולה ומוזמביק.
רק מעטות מקבוצות אלו, שימרו את השם "קריאולו" או וריאציות שלו:
הקבוצה האתנית הדומיננטית, הנקראת "קריאולוּס" (Kriolus) או "קריאולס" (Kriols) בשפה המקומית, הנקראת בעצמה "קראול".
קבוצות אתניות באפריקה ממוצא אפרו-אמריקאי
בסיירה לאון (שנוסדה על ידי הבריטים כדי לשמש קולוניה לעבדים משוחררים) יש קבוצה אתנית קריאולית שאבותיה היגרו מקנדה, מקום בו רבים היו אמריקאים שנלחמו בבריטים והתיישבו שם לאחר מלחמת העצמאות האמריקאית; כמו כן באיי הודו המערביים הבריטיים (British West Indies) וחלקים שונים של מערב אפריקה.
צאצאיהם (שנולדו במושבת פריטאון) נודעו כ"קראולס" (Creoles) או "קריאו" (Krio).
חלק מקריאולים אלה, היו ממוצא מעורב.
בדומה לכך, ייסדה ארצות הברית קולוניית עבדים משוחררים במה שהפך להיות ליבריה.
צאצאי מהגרים אפרו-אמריקאים, או אמריקו-ליברים, נקראו לעיתים קרובות "קראולים".
קריאולים משתי אומות אלו, היגרו לארצות אפריקניות אחרות כמו גינאה המשוונית, שם נודעו כ"קריאוס" (Krios), או ניגריה, שם נודעו כ"סארוס" (Saros).
ישנם אנשי אקדמיה שמדווחים שגל חדש של צאצאי מהגרי "קריאוס" של עבדים משוחררים מסיירה-לאונה וליבריה, נודעים בשם פרננדינוס.
הפרננדינוס המקוריים של האזור, שהתקיימו על האיים ביאוקו וסאו טומה ופרינסיפה (שניהם התגלו על ידי חוקר הארצות והנווט פרנאו דו פו (Fernão do Pó), מקורם בילידים ממוצא ספרדי ו/או פורטוגזי.
תת-קבוצה נוספת של מוצא אפריקני (מהאיים הקריביים ודרום אמריקה) באי "ביאוקו", הייתה מצאצאי עבדים משוחררים קובנים וברזילאים, שהובאו לאיים בין המאות ה-17 וה-19. אנשים ממוצא מסוים זה, היוו חלק מאוכלוסיית האמנסיפדוס (emancipados) אשר כללה קבוצות נבדלות אחרות שנטמעו בחברה הקולוניאלית המקומית.
בשנת 1936, מזרח אפריקה האיטלקית הכילה בתוכה את אריתריאה, אתיופיה (שזה עתה נכבשה) ואת סומלילנד האיטלקית.
הקולוניה חולקה לשישה מחוזות: אריתריאה האיטלקית וסומלילנד האיטלקית, בנוסף לארבעה מחוזות באתיופיה (אמהרה, גלה-סידמו, סיאואה, הראר).
כל אחת מהן נשלטה על ידי מושל איטלקי.
השלטון ב"מזרח אפריקה האיטלקית" היה נוקשה בהתייחסותו לעמים המקומיים, במיוחד כלפי האתיופים, היות שהמדיניות הפשיסטית שאפה לשלב את תרבותם לתוך האימפריה האיטלקית.
האריתריאים השתלבו היטב ואפילו, בכמה דרכים, הסומלים.
בשל שיתוף הפעולה של האריתריאים עם השלטון האיטלקי, אימצו אלה חלק מהתרבות האיטלקית.
בשל העובדה שרבים מהחיילים האיטלקיים נמצאו באריתריאה למשך זמן ארוך, הרחק ממשפחותיהם באיטליה, השתקעו רבים מהם עם נשים אריתראיות או אנסו אותן.
היום, רבים מהאריתריאים מעורבים עם מוצא אבות איטלקי וגם עם מוצא אבות ערבי (זמן רב לפני היות אריתריאה מדינה, העם המקורי בארץ זו, היה ממוצא ערבי).
בשל היות האנשים באריתריאה מקבוצות אתניות מעורבות, נחשב העם האריתראי וארצו לקריאולים.
השימוש ב"קראולי" באיים שבדרום-מערב האוקיינוס ההודי, משתנה בהתאם לאי.
בראוניון ובסיישל, המונח "קראולי" כולל בתוכו אנשים שנולדו שם, מכל הקבוצות האתניות.
בשונה מכך, במאוריציוס, המונח "קריאולי" אינו כולל אנשים מגזע לבן.
בכל שלושת האיים, "קריאולי" או "קריאול" מתייחס גם לשפות שהן נגזרות מצרפתית.
כלומר שפות שונות מקומיות שהתערבבו עם צרפתית לכדי יצירת שפות חדשות.
קריאה חמה היא אחת מהטכניקות בשימוש על ידי מניפולטורים מקצועיים הגורמים לאדם היושב מולם לחשוב כי הם מחזיקים ביכולת תפיסה על-חושית לדעת דברים אודותיו.
בניגוד לקריאה קרה, קריאה חמה כוללת השגה ושימוש במידע מוקדם על הלקוח בדרך כלל ללא ידיעתו.
הקורא (המניפולטור) יכול להשיג מידע על היושב (האדם שעובר מניפולציה) בדרכים שונות כגון מחקר מקדים, קריאת פרופיל ברשת חברתית מקוונת, האזנה לשיחות אישיות או חיטוט בארנק, לפני תחילת המניפולציה.
השילוב של קריאה חמה וקרה (כשאין מידע מוקדם) יכול להסביר באופן רציונלי איך קוראים למיניהם נותנים לעיתים קריאה "מדויקת" על היושבים לפניהם.
הסבר זה ניתן על ידי ספקנים מדעיים לתופעות כמו קריאה בכף יד, קלפי טארוט, טלפתיה ודומיהם.
נטען כי נעשה שימוש בקריאה חמה גם בהופעות שנעשו בטלוויזיה מול קהל צופים.
ההפקה מכריחה את הקהל להזמין מקומות מראש זמן מה לפני שידור התוכנית מה שמאפשר לה גישה לפרטים אישים ולכתובות של הצופים.
שליח מטעם ההפקה נשלח בתחפושת איש מכירות וכדומה כדי לגלות עליהם פרטים נוספים, אותם הוא מעביר ל"קורא" לפני התוכנית.
קריאה צמודה היא טכניקה בביקורת הספרות, המתארת פרשנות מעמיקה של קטע קצר.
קריאה כזו נותנת משקל רב יותר לפרטי על חשבון הכללי.
הקריאה הצמודה מקדישה תשומת לב רבה למילים, לתחביר ולסדר שבו נפרשים משפטים ורעיונות בזמן הקריאה.
הטכניקה נכנסה לשימוש בתורת הספרות לראשונה על ידי אנשי אסכולת הביקורת החדשה במחצית הראשונה של המאה העשרים, ונמצאת בשימוש נרחב.
קריאה צמודה של פואמה בת כ-200 מילים יכולה להתפרש על פני אלפי מילים ועדיין לא לנצל את כל האפשרויות והאבחנות.
דוגמה קיצונית לכך נמצאת במאמר של דרידה Ulysses Gramophone, שג'וזף היליס-מילר (J.
Hillis Miller) תיאר כ"התפוצצות היפרבולית ואקסטרווגנטית של טכניקת הקריאה הצמודה".
המאמר מקדיש יותר משמונים עמודים לפרשנות המילה 'כן' החותמת את הרומן המפורסם 'יוליסס' של ג'יימס ג'ויס.
לקריאה הצמודה בספרות יש היסטוריה בפרשנות של כתבים דתיים.
לדוגמה, ה-Pazand, ז'אנר מהספרות הפרסית אמצעית, עוסק בטקסטים של Zend (מילולית: פרשנות או תרגום) שמציעים הסבר וקריאה צמודה של האווסטה, הכתבים המקודשים לזרתוסטראים.
הפרשנויות המקראיות בתלמוד מהוות גם הן דוגמה מוקדמת לקריאה צמודה.
בתקופת האסלאם, הקריאה הצמודה של הקוראן זכתה לפריחה ויצרה קורפוס רחב.
המבשר ההיסטורי העיקרי של הקריאה הצמודה הוא עליית הביקורת ההיסטורית (Higher criticism) והתפתחות ביקורת המקרא בגרמניה בסוף המאה ה-18.
קריאוליט (Na3AlF6; נתרן-הקספלואורואלומינט) הוא מינרל נדיר של אלומיניום.
מקור השם מיוונית "קריוס" – כפור ו"ליתוס" – אבן.
בתחילה שימש הקריאוליט כעפרת אלומיניום, אך לאחר מכן הוסב השימוש בו לייצור אלומיניום מבוקסיט, שטמפרטורת התכתו גבוהה.
את הבוקסיט מוסיפים לקריאוליט מותך בטמפרטורה של כ-1,000 מעלות.
השימוש בקריאוליט בתהליך הפקת האלומיניום מפחית משמעותית את טמפרטורת ההתכה של התערובת ובכך חוסך אנרגיה.
את התהליך גילו בשנת 1886, כל אחד בנפרד, הכימאי האמריקאי צ'ארלס הול והכימאי הצרפתי הרו, והוא קרוי על שמם: "תהליך הול-הרו".
שימוש נוסף לקריאוליט הוא ביצירת הצבע הצהוב בזיקוקין די-נור.
בעבר הוא היה מצוי כמחצב בעיקר בחוף המערבי של גרינלנד.
בעיר Ivittuut היה מכרה גדול של קריאוליט, אך כשהמרבצים הידלדלו נסגר המכרה והעיר ננטשה.
מלבד גרינלנד מצוי הקריאוליט גם בקנדה, ארצות הברית, רוסיה ומספר מדינות אחרות.
כיום, מפאת נדירותו, מיוצר נתרן-הקספלואורואלומינט בצורה סינתטית מפלואוריט (סידן פלואורידי), CaF2.
קרי קינג הוא גיטריסט אמריקאי משפיע, ממייסדיה של להקת הת'ראש מטאל סלייר.
ב-1981 הציע קינג לג'ף הנמן להקים את להקת סלייר.
ראשו המגולח, הסרט הקוצני שעל פרק ידו והקעקועים הרבים שעל גופו הם סימניו המזהים.
סולו הגיטרה שלו מאופיין בנגינה מהירה וכאוטית ובוויברטו כבד באופן קיצוני יותר מאשר במלודיה.
סגנון נגינתו של קינג לא השתנה כמעט במהלך תקופת פעילותה של סלייר, דבר שהוביל לביקורות על "קיבעונה" של הלהקה.
מאידך, נגינתו של קינג השפיעה רבות על הת'ראש מטאל והדת' מטאל, בהם סולם דיאטוני הוא פחות חשוב מאשר ברוק ובמטאל המסורתיים.
קינג הוא כותב השירים העיקרי של סלייר, ומתרכז בעיקר בנושאים שטניסטיים, כאשר הוא מסביר זאת במשיכתו לז'אנר סרטי האימה.
הוא התבטא בעבר כי הוא אינו מאמין באלוהים או בשטן, אך הוא כותב על נושאים שטניסטיים משום שלדעתו הכתיבה על השטן מהנה יותר מאשר כתיבה על אלוהים.
קינג מבקר את הממסדים הדתיים המאורגנים בקביעות ומתאר את הדת כ"קביים עבור אנשים שהם חלשים מדי מכדי להתמודד עם החיים בכוחות עצמם".
קינג כתב את התוכן הגס והאנטי דתי קיצוני של האלבום של סלייר god hates us all.
לקינג חילוקי דעות מיחוצ"נים עם אושיות מטאל, בהם דייב מאסטיין ממגאדת'.
קינג היה הגיטריסט הראשון שלהם, הוא אמר כי הוא "מעריץ את מאסטיין עד היום כגיטריסט", על אף שהוא רואה אותו כאדם "צבוע".
קינג ביקר את להקת מאשין הד בעקבות יציאת אלבומם Supercharger כאשר טען שהתמסחרו, וכן טען שמאשין הד "אחראית לז'אנר הראפ-מטאל".
ב-2007 תיאר את החלטתו של ריק רובין, המפיק של סלייר, להפיק את אלבומה התשיעי של מטאליקה במילים "סטירה בפרצוף" ואף כינה את מטאליקה "ספינה טובעת".
הוא ניגן בגיטרה במספר פרויקטים מלבד אלה של סלייר, ביניהם בשירים "No Sleep till Brooklyn" ו-"(Fight For Your Right (To Party" של הביסטי בויז (בהשפעתו של ריק רובין שעבד עם שתי הלהקות), "Goddamn Electric" של פנטרה, ו-"Dead Girl Superstar" של רוב זומבי.
ב-17 במאי 2024 הוציא לאור את האלבום From Hell I Rise.
קרי לין ראסל היא שחקנית אמריקאית.
התפרסמה תחילה בדמותה של פליסיטי פורטר בסדרת הדרמה "פליסיטי" (1998–2002), עבורו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשנת 1999. בהמשך, התפרסמה בתפקידה בתור אליזבת ג'נינגס בסדרת הריגול "האמריקאים" (2013–2018), על תפקידה בה קיבלה שלוש מועמדויות לפרס אמי ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2017 קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ראסל נולדה בעיר הפרברית פאונטיין ואלי בקליפורניה למשפחה נוצרית-מורמונית.
היא בתם של סטפני סטיבנס, עקרת בית, ושל דייוויד ראסל, בכיר בחברת ניסאן מוטורס, ולה אח גדול, טוד, ואחות קטנה ממנה, ג'ולי.
עקב עבודתו של אביה, הם עברו דירה לעיתים תכופות, ולכן גדלה בקופל שבטקסס, במסה שבאריזונה ובהיילנדס ראנץ' בקולורדו.
בילדותה למדה בסטודיו לריקוד, מה שהקנה לה בסופו של דבר מקום בתוכנית הילדים "מועדון מיקי מאוס".
הופעתה הראשונה של ראסל בטלוויזיה הייתה בתוכנית "מועדון מיקי מאוס" ששודרה בערוץ דיסני.
היא השתתפה בתוכנית בשנים 1993-1991.
בשנת 1992 הופיעה בסרט "מותק, הילד התנפח".
לאחר מכן הופיעה בתפקידי אורח במספר סדרות, בהם: "ילד פוגש עולם" ו"נשואים פלוס".
בשנת 1994 הופיעה בווידאו קליפ של בון ג'ובי - "Always", וב-1997 שיחקה בשני פרקים בסדרת הפנטזיה "Roar".
בשנים 1998-2000 גילמה את דמותה של פליסיטי פורטר בסדרת הדרמה "פליסיטי" של The WB.
על תפקיד זה זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה בשנת 1999. לצד הופעתה בסדרה, שיחקה ראסל גם בסרטים "Eight Days a Week", "עיקול המוות" ו-"Mad About Mambo" שיצאו בהפצה מוגבלת רק בצפון אמריקה.
בשנת 2002 שיחקה בסרט המלחמה "חיילים היינו", וגילמה בו את אשתו של אדם המשרת בצבא האמריקאי.
ב-2003, עם סיום הסדרה "פליסיטי", לקחה ראסל הפסקה ממשחק, ועברה לניו יורק למשך שנתיים.
ב-2004 חזרה, וביצעה את הופעת הבכורה שלה במחזה אוף ברודוויי "Fat Pig" של ניל לביוט.
את החזרה שלה למסך עשתה ב-2005 בסרט הטלוויזיה "הקסם בימים רגילים", בסרט הקולנוע "הצד הטוב של הכעס" ובסדרת הטלוויזיה "אל המערב הקסום".
בשנת 2006 הופיעה בסרט "משימה בלתי אפשרית 3" של יוצר "פליסיטי" ג'יי ג'יי אברהמס, ובקיץ 2006 נבחרה לדוברת מותג הקוסמטיקה "CoverGirl".
בשנת 2007 הופיעה בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרה "סקראבס", וכן כיכבה בסרט "מלצרית", סרטה העצמאי של אדריאן שלי, ובו גילמה אישה בהיריון המתמחה באפיית עוגות פאי.
הסרט ומשחקה בו זכו לביקורות חיוביות.
בקיץ 2007 הופיעה ראסל ב-"The Keri Kronicles", תוכנית מציאות וקומדיית מצבים שצולמה בביתה שבמנהטן ועקבה אחר חייה.
התוכנית הועלתה באתר MySpace והייתה תחת החסות של CoverGirl.
ב-2007 הופיעה גם בסרט האימה "Butterfly: A Grimm Love Story" (שבגרמניה נקרא "Rohtenburg") בו גילמה את דמותה של קייט ארמסטרונג, סטודנטית הכותבת תזה על מקרה מזעזע של רצח קניבלי.
לאחר מכן הופיעה בסרט הדרמה "ריקוד לאור ירח" ובמותחן "נערה בפארק".
בשנת 2008 כיכבה בסרט "סיפורים לפני השינה", ובשנת 2009 גילמה את וונדר וומן בסרט אנימציה המבוסס על הדמות.
בשנת 2010 הופיעה ראסל בסרט "אמצעים בלתי רגילים" של חטיבת הסרטים של CBS, בו גילמה את איילין קראולי, אם המנסה לנהל חיים נורמליים עבור ילדיה החולים בשעה שבעלה ג'ון (ברנדן פרייזר) ומדען שנוי במחלוקת (האריסון פורד) מנסים למצוא תרופה למחלת הילדים במהירות האפשרית.
בשנים 2013–2018 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה והריגול "האמריקאים" של רשת FX, (עם מת'יו ריס, בן זוגה בסדרה ובהמשך גם במציאות) כשהיא מגלמת את אליזבת ג'נינגס , סוכנת קג"ב הפועלת בארצות הברית.
בשנת 2019 גילמה את אנה בחידוש של ברודוויי למחזה "שרוף את זה" (אנ') פרי עיטו של לנפורד וילסון (אנ').
ב-2023 שיחקה בסדרת הטלוויזיה בהפקת נטפליקס, "הדיפלומטית", בתפקיד הראשי של הדיפלומטית, קייט ויילר.
על תפקידה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ומועמדות לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית בסדרת דרמה.
בשנת 1999, במהלך צילומי הסדרה "פליסיטי", ניהלה ראסל מערכת יחסים עם השחקן שלצידה סקוט ספידמן המגלם את בן.
בשנת 2005 דווח כי ראסל החליטה להצטרף לכת הסיינטולוגיה, לאחר שעבדה בסרט "משימה בלתי אפשרית 3" עם טום קרוז, שהוא אחד מחברי הסיינטולוגיה הבולטים.
נציגיה של ראסל איימו להגיש תביעה אזרחית נגד הכתב שדיווח על הפרשה לראשונה.
ב-2006 התארסה ראסל לשיין דירי, קבלן מברוקלין שהכירה באמצעות מכרים משותפים.
בני הזוג נישאו בניו יורק ב-14 בפברואר 2007. יש להם שני ילדים משותפים, בן יליד 2007 ובת ילידת 2011. ראסל ודירי נפרדו בתחילת 2013 והתגרשו באמצע 2014.
החל משנת 2014 היא בזוגיות עם השחקן הוולשי מת'יו ריס, שכיכב לצידה בסדרה "האמריקאים".
ב-2016 נולד בנם המשותף, והשלישי בסך הכול של ראסל.
בראיונות שנערכו בשנת 2021 ראסל וריס התייחסו זה לזה כאל אישה ובעל.
|משפחה=שפות המבוססות על צרפתית קריאולית
}}קריאולית האיטית, אשר לעיתים קרובות נקראת קריאולית''', היא שפה קריאולית המדוברת בהאיטי על ידי כ-12 מיליון אנשים.
השפה גם מדוברת על ידי מהגרים מהאיטי באיי בהאמה, קובה, קנדה, צרפת, איי קיימן, גיאנה הצרפתית, מרטיניק, גוואדלופ, בליז, פוארטו ריקו, הרפובליקה הדומיניקנית, חוף השנהב, ונצואלה וארצות הברית.
קריאולית האיטית היא אחת משתי השפות הרשמיות בהאיטי, לצד צרפתית.
השפה החלה להתפתח במהלך המאה ה-18, והיא מבוססת על צרפתית, ערבית, ספרדית, טאינו, אנגלית ומספר שפות אפריקאיות.
קריאולית האיטית הוכרה כשפה רשמית בהאיטי בשנת 1961, לצד הצרפתית, שהייתה שם השפה הספרותית הבלעדית מאז עצמאותה בשנת 1804. ההכרה נבעה בין השאר ממאמציו הרבים של הסופר פליקס מוריסאו-לרוי, שהיה הסופר הראשון ובעל ההשפעה הרבה ביותר, שכתב ספרות ושירה בשפה זו.
תקן לאורתוגרפיה קריאולית האיטית קיים משנת 1979. מעמדה הרשמי של השפה תוקף בחוקת 1987. השימוש בקריאולית האיטית בספרות קטן מאוד, אך הוא נמצא בעלייה.
משנות ה-80 עשו מחנכים, סופרים ופעילים פוליטיים שימוש בקריאולית האיטית בספרות.
השימוש בה בעיתונים היוצאים לאור בשפה זו, וברדיו ובטלוויזיה הולך וגובר.
הצעת הרפורמה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות היא קריאה לשינויים במבנה ובהרכב מועצת הביטחון של האו"ם.
גוף זה הוא אחד מהגופים החזקים והחשובים בעולם בכל הנוגע לשמירה על השלום וקבלת החלטות הרות גורל המשליכות על הכרה במדינות חדשות או הטלת סנקציות על מדינות.
על מנת שתתבצע רפורמה, ההצעה לרפורמה צריכה לקבל את אישור מועצת הביטחון ואת תמיכת שני שלישים לפחות של המדינות בעצרת האו"ם בהצבעה שתתבצע בנוגע לכך.
מבנה המועצה כיום והביקורת עליו
כיום המועצה מורכבת מ-15 חברות: 5 חברות קבועות (ארצות הברית, רוסיה, סין, הממלכה המאוחדת וצרפת – המדינות המנצחות במלחמת העולם השנייה) ו-10 חברות מתחלפות ולא קבועות כאשר לכל אזור בעולם ישנו נציגות משלו (נציגה ערבית, נציגה ממזרח אירופה וכו').
לכל אחת מחמש החברות הקבועות זכות וטו – לא ניתן להעביר החלטה במקרה שאחת החברות הקבועות מתנגדת.
זכות זו מהווה מקור לביקורת רבה, שכן החברות הקבועות משתמשות באופן תדיר בזכות זו כדי להגן על בעלות בריתן.
כך, למשל, ארצות הברית נוהגת לסכל הצעות או החלטות שמגנות את ישראל.
סין דואגת שלא יוטלו סנקציות שישתקו באופן מוחלט את איראן, שכן רוב אספקת הנפט של סין מגיעה מאיראן.
רבות ממדינות העולם סוברות כי יש לשנות את מבנה המועצה, שנשאר קבוע מאז הקמתה בשנת 1946. מדינות אלה טוענות שהמצב הגאו-פוליטי והאוכלוסייה בעולם השתנה ולכן יש לבצע שינוי גם במבנה המועצה.
בעוד חמש החברות הקבועות משקפות את מצב העולם בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה (המעצמות הגדולות אז היו ארצות הברית, ברית המועצות שאת מקומה ירשה רוסיה, סין, צרפת והממלכה המאוחדת), כיום מצב האוכלוסייה והכלכלה בעולם השתנו ללא היכר ולכן השינויים בעולם צריכים לבוא לידי ביטוי גם במבנה מועצת הביטחון.
לדוגמה, ישנו ייצוג רב לאירופה (צרפת, הממלכה המאוחדת, וחלק מכלילים גם את רוסיה) שמהווה 7% - 8% מאוכלוסיית העולם בעוד שמספר התושבים בהודו לבדה מהווה 17% מכלל האוכלוסייה בעולם.
ה-G4 הוא כינוי לברית בין ארבע המדינות: הודו, ברזיל, גרמניה ויפן, שבמסגרתה כל אחת מהמדינות החברות תתמוך בהענקת מושב קבוע במועצת הביטחון לשאר החברות בברית.
כל אחת מהחברות בברית, מסיבותיה שלה, רואה עצמה כמועמדת מתאימה למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
במסגרת שיתוף הפעולה בין המדינות, הציעו ארבע המדינות שבנוסף לארבעתן יינתנו גם שני מושבים קבועים לשתי מדינות מאפריקה .
נציגות אפריקאית ליבשת אפריקה אין נציגות קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.
כחלק מתוכנית הרפורמה שהוצעה על ידי מזכ"ל האו"ם קופי אנאן, יתווספו שתי חברות קבועות שיהיו נציגות אפריקניות.
שלוש המדינות שרואות את עצמן מועמדות לתפקיד החברה הקבועה הן מצרים, דרום אפריקה וניגריה.
עם זאת, חוסר היכולת לקבוע מי יהיו השתיים שיקבלו מושב קבוע האפיל על הוספת מושב קבוע לאפריקה.
מדינות נוספות שנחשבו מועמדות לקבלת מושב קבוע הן אתיופיה ואלג'יריה, אך אלה לא זכו לתמיכה.
קולות המתנגדים לצירופה של חברה אפריקאית טוענים שאף מדינה באפריקה אינה שומרת על זכויות אדם ובעלת אורח חיים דמוקרטי כמו שקובעת ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.
קריאה אחרונה הוא מונח מתחום הברים והמסעדנות, בו מודיעים ללקוחות העסק, על כוונת מנהל העסק לסגור אותו (או חלקים ממנו).
כאשר מודיעים בעסק על קריאה אחרונה, זהו סימן שניתן להזמין משקה אלכוהולי אחרון (או כל מנה אחרת כגון: קפה, קינוחים וכו') בפרק זמן קצר ולא לאחר מכן.
הסימן כולל בהכרזה בקול רם ולעיתים מלווה בצלצול פעמון או הבהוב האורות.
קריאה אחרונה מאפשרת למנהל העסק לשלוט בשעת הסגירה של העסק.
חישוב פשוט של הזמן שלוקח ללגום משקה מאפשר למנהל העסק לכוון את לקוחותיו לעזוב את העסק בשעה הרצויה.
פעולה זו מאפשרת להאריך את זמן הפעילות העסקית ולקצר את זמן הסגירה של העסק על ידי סגירת עמדות לא פעילות או יעילות מוקדם יותר משעת הסגירה הרשמית של בית העסק ובכך למקסם רווחים.
על פי רוב, השעות שלפני סגירת העסק הן דלות בהזמנת מנות.
קריאה אחרונה מדרבנת לקוחות המתלבטים אם להזמין משקה או לאו להזמין כל עוד ניתן ובכך חלה בעסק עלייה רגעית בכמות ההזמנות.
ישנן מדינות בהן אסור להגיש אלכוהול אחרי שעה מסוימת בלילה וקריאה אחרונה באה כדי להגביר את כמות ההכנסות לפני שמכירת אלכוהול הופכת להיות עבירה פלילית.
קריאון (ביוונית עתיקה: Κρέων, ובאנגלית: Creon) הוא דמות מיתולוגית המופיעה במיתולוגיה היוונית כמלכה של העיר תבאי בטרילוגיית "אדיפוס" מאת סופוקלס.
קריאון ואחותו יוקסטה היו מצאצאיהם של קדמוס קוטל הדרקון, אשר ייסד את העיר לאחר שזרע את שיניו של הדרקון שקטל באדמה, ושל הספרטוי, לוחמיו של קדמוס שנוצרו לאחר זריעת שיני הדרקון.
בין ילדיו של קריאון מאשתו אורידיקה נמנים היימון, הניוכה, פירה, מגריאוס וליקומדס.
לעיתים מזוהה קריאון עם המלך אשר טיהר את שמו של אמפיטריאון מרצח דודו אלקטריאון.
כמו כן, בביבליותיקה המיוחסת לאפולודורוס מאתונה מזוהה קריאון עם אביה של מגארה, לימים אשתו הראשונה של הרקולס.
קריאון מוצג לראשונה במחזה "אדיפוס המלך" הפותח את הטרילוגיה כאחיה של המלכה יוקסטה, רעייתו של המלך לאיוס.
כאשר לאיוס הלך להיוועץ באורקל אשר בדלפי, מינה לאיוס את קריאון לעוצר תחתיו ולשליטה בפועל של תבאי.
בזמן היעדרותו של לאיוס, הגיח הספינקס האגדי ממרבצו ואיים על תבאי.
כאשר נודע בתבאי על מותו של לאיוס, יצא קריאון בהכרזה כי יעניק את כס המלוכה בתבאי ואת ידה של אחותו יוקסטה למי שיביס את הספינקס ויציל את העיר מאחיזתו.
לבסוף, הגיע אדיפוס לעיר והביס את המפלץ בכך שענה על החידה שחד לתושבי העיר.
כתוצאה מכך, אדיפוס זוכה בכס המלכות - ובידה של יוקסטה - מבלי לדעת כי היא למעשה אימו.
קריאון ממלא תפקיד חשוב בהתקדמות העלילה ככל שעובר הזמן לקראת גילוי האמת מאחורי עברו של אדיפוס.
בזמן שמגפה מסתורית משתוללת בעיר, נעזר אדיפוס בחוזה העיוור טירסיאס, מזקני העיר, והוא מגלה לאדיפוס כי האשמה במצבה של העיר הוא בו.
כתוצאה מכך, מאשים אדיפוס את קריאון כי זמם נגדו יחד עם טריסיאס על מנת לנשלו מכס המלכות, וקריאון מוכיח אותו כי האשים אותו לשווא כיוון שאין לו כל רצון בכס המלכות ולכן אין לו כלל אינטרס להדיח את אדיפוס.
עם זאת, כאשר מתגלה האמת על אדיפוס ויוקסטה במסגרתה ביקש אדיפוס לגזור גלות על עצמו, היה זה קריאון שנענה לבקשתו ותפס את השלטון בתבאי במקום אדיפוס.
שלטונו של קריאון כעוצר תבאי לאחר גלות אדיפוס היה שברירי; עד מהרה נסחפה תבאי למלחמת אחים שכונתה "שבעה נגד תבאי" בין שני בניו של אדיפוס, אטאוקלס ופוליניקס.
קריאון עלה לשלטון בתבאי לאחר ששני בני המלך הקודם, אדיפוס, הרגו זה את זה מידיו זה של זה במלחמת השבעה.
לאחר שקריאון עלה לשלטון, ערך לאטאוקלס הלוויה מכובדת ביותר, היות שלטענתו אטאוקלס הוא גיבור שמת עבור ארץ מולדתו.
לאחר מכן, הוציא קריאון את צו מלך (שנקרא צו המלך קריאון) ובו היה כתוב כי אין לקבור בשום פנים ואופן את פוליניקס, ואין אפילו להתאבל עליו, היות שמבחינת קריאון, נחשב פוליניקס ללא יותר מאשר בוגד, אחד שהולך נגד ארץ מולדתו עבור אינטרס מסוים, בשביל להשיג נקמה וסיפוק עצמי.
קריאון כותב בצו כי כל מי שיעבור על הצו, גורלו יהיה זהה לגורל פוליניקס.
לאחר מות אנטיגונה והיימן, מחליט קריאון לחזור לתבאי, ובאמצע חזרתו מגיעה לידו השמועה כי אשתו אורידיקה שמעה על גורלה של בנה, ומכך היא קראה לקריאון רוצח משפחתה, וגם היא התאבדה.
לאחר כל זאת, הגיע קריאון לתבונה כי הוא אכן עשה דבר שלא היה צריך לעשות, והוא באמת נתן לגאווה ולשחצנות שלו להשתלט עליו, וכל זה בשביל שיפחדו נתינוו לערער על סמכותו בתור מלך תבאי.
לאחר כל זאת, מביע קריאון חרטה בעניין מעשיו, והוא מבין שהמשפטים האחרונים שיצאו מפי אשתו אורידיקה באמת נכונים (שקראה לו רוצח משפחתה וכדומה).
קְרִיאָה לְתִקּוּן, המוכרת בשמה באנגלית, ריקוֹל (Recall), הוא תהליך מובנה שבו יצרן נדרש לתקן, לקנות בחזרה או לאסוף מוצר בעקבות גילוי פגמי תכנון או ייצור שעלולים לגרום לסכנה בטיחותית, או שכבר גרמו לסכנה כזאת.
בקריאה לתיקון נקראים רוכשי המוצר להגיע איתו לתחנת שירות, לחנות או למוסך ברשת השירות של היצרן כדי לתקן את הפגם או להחזיר מוצר תמורת מוצר חליפי או זיכוי כספי.
ריקול יכול להיות מבוצע ביוזמת יצרן המוצר, וזאת כדי להימנע או לתקן נזק תדמיתי, או כדי לצמצם סיכון לחשיפה משפטית, והוא יכול להתבצע לנוכח דרישה של רגולטור, למשל מינהל הבטיחות בדרכים הפדרלי האמריקני (NHTSA) בתחום הרכב.
קריאה לתיקון נפוצה בתעשיית הרכב, כאשר מתגלה ברכב פגם שיוצר סיכון בטיחותי, ובמקרה כזה מתבקשים בעלי הרכב להגיע אל רשת השירות של יצרן הרכב ושם נערכת בדיקה של הרכב ובמידת הצורך מבוצע תיקון.
קְרִיאָה לַהֲשָׁבַת מוּצָר מקובלת בתעשיית המזון ובתעשיית התרופות, כאשר מתגלה שאצווה מסוימת יוצרה פגומה.
במקרים קיצוניים נקראים צרכנים לחדול מלהשתמש בתרופה מסוימת, כאשר מתברר שיש בה נזק בריאותי שלא התגלה במהלך הבדיקות לאישורה.
בענף התוכנה, הטיפול בפגם שהתגלה פשוט מאשר בתעשייה המייצרת מוצרים מוחשיים, משום שלתיקון הפגם בדרך כלל אין צורך לקרוא לצרכן לתחנת שירות, אלא די בהפצת גרסה מתוקנת של התוכנה.
קְרִיאָה לְהַחְלָפָה, החלפה כגון של סוללות פגומות במכשירים ניידים.
החזרת מוצר כוללת ברוב המקרים את השלבים הבאים, אשר עשויים להיות שונים ממדינה למדינה בהתאם לחוקים מקומיים:
היצרן אוסף מידע אודות פגם במוצר ומנתח את הבעיה.
העסק מזהה באיזו קבוצת מוצרים מתקיים כשל, ומה מקור התקלה - למשל בתהליך התכנון ההנדסי או ברשת האספקה.
היצרן מעדכן את הרשויות הרלוונטיות למוצר ו/או לתהליך הקריאה לתיקון.
ספקים ישירים, לקוחות וספקי לוגיסטיקה עשויים לקבל מידע על מנת לעזור לזהות גורמים לכשל, לשנות תהליכי ייצור או להוסיף אמצעי התראה וזהירות במוצרים המושפעים כדי להגביל את היקף ההחזרה הפוטנציאלית.
היצרן מבצע הערכת סיכונים ומחליט אם וכיצד לבצע ריקול ובאיזה היקף.
הודעה על החזרת מוצר נשלחת לרגולטור המתאים, לעסקים מושפעים, לקבוצות צרכנים וללקוחות.
הודעות עשויות להתפרסם באתר האינטרנט של הסוכנות הממשלתית המתאימה (אם רלוונטי), באתר האינטרנט של העסק עצמו ובפלטפורמות המדיה החברתית, בעיתונים יומיים גדולים ובחנויות שמוכרות את המוצר.
כאשר קיימת אפשרות לזהות באופן סביר את הבעלים של מוצר מושפע (למשל רכב שבו קיים רישום של בעלים מול מספר שילדה או רישוי) אפשר לשלוח הודעות ישירות אל המחזיק במוצר באמצעות דואר או דואר האלקטרוני.
בדרך כלל יוצאת המלצה לצרכן להחזיר את הסחורה ללא קשר למצבה ולקבל החזר כספי מלא או תיקון של המוצר.
תהליך "קריאה לתיקון" – "Recall" בתעשיית הרכב הוא תהליך מובנה ומסודר שבו יצרנית רכב שגילתה כשל סדרתי והחליטה לתקן אותו באופן גורף פונה אל כל בעלי הרכב מאותו דגם או סדרת דגמים ומבקשת מהם להגיע למוסך שירות כדי לטפל בתקלה.
סדר הפעולות מתחיל בדיווח של יצרן הרכב לנציגים שלו בכל מקום שבו נמכרו כלי הרכב שנקראים לתיקון ובמקביל גם לרשויות.
לאחר מכן נשלחים אל בעלי הרכב מכתבים שבהם הם מוזמנים לביצוע הבדיקה והתיקון, ואז נשלחות למוסכים הנחיות טיפול.
כאשר נדרשת החלפת רכיבים פגומים היצרן שולח חלקים תקינים לרשת השירות.
הקריאה לתיקון המפורסמת ביותר בתעשיית הרכב התקיימה לאחר שעורך הדין האמריקני ראלף ניידר פרסם את ספרו 'לא בטוחה באף מהירות' אשר חשף התנהלות פלילית של מנהלים בתעשיית הרכב האמריקנית אשר הסתירו פגמים וכשלים הנדסיים ברכב.
אחד הפרקים הוקדש לתכנון כושל של הסרן האחורי בשברולט קורבייר מתוצרת ג'נרל מוטורס.
בעקבות פרסום הספר נאלצו מנהלי GM להופיע בשימוע בפני הקונגרס האמריקני ולאחר מכן לבצע תיקון יזום של המכוניות.
הקריאה לתיקון הגדולה והיקרה ביותר בתולדות תעשיית הרכב - אשר טרם הושלמה נכון לשנת 2025 - היא של יותר מ-100 מיליון כריות אויר מתוצרת החברה היפנית 'טקאטה', אשר הותקנו בעשרות מיליוני מכוניות מתוצרת עשרות יצרני רכב.
קריאה זאת החלה להתפתח בהדרגה החל משנת 2010 כאשר הונדה החליפה אלפי כריות תקולות, והפכה החל משנת 2014 לפרשה שזעזעה את תעשיית הרכב ובסופו של דבר הובילה לפשיטת רגל של טקאטה ביוני 2017.
אירועים בולטים של קריאה לתיקון
באוגוסט 1973 נקראו לתיקון 103,000 מכוניות מדגמי טריומף.
התיקון כלל החלפת חלק בחזית המכונית, שהיה חשש שיישבר ויפגע ביכולת ההיגוי של המכונית.
בשנת 1994 נאלצה חברת אינטל לקרוא לתיקון מחשבי פנטיום, יצא לשוק לראשונה ב-22 במרץ 1993, בעקבות גילויו של באג הפנטיום.
מעט מאוד מעבדים הוחזרו בפועל, משום שרוב המשתמשים לא נפגעו מהבאג, ולכן לא טרחו להחליף את המעבדים.
בסוף שנת 1999 ובתחילת שנת 2000 קראה חברת ברגר קינג להחזרתם של 25 מיליון מכלי פלסטיק קטנים, ששימשו לאריזת צעצועי פוקימון, מחשש שיגרמו לחנק.
בפברואר 2005 נקראו צרכנים בבריטניה ובקנדה להחזיר יותר מ-400 מוצרי מזון שהכילו רוטב ווסטרשייר שבו נעשה שימוש בצבע מאכל שנחשד כמסרטן.
במהלך 2006 נקראו לתיקון מיליוני מחשבים ניידים שבהם הותקנה סוללה חשמלית מתוצרת סוני, מחשש שהסוללה תתחמם ותגרום לשרפה.
בשנת 2007 יצרנית המכוניות הונדה קראה לתיקון כ-183,000 מכוניות מדגם הונדה סיוויק, עקב תקלה במסבי הגלגלים.
בספטמבר 2009 חברת טויוטה קראה לתיקון מיליוני מכוניות מתוצרתה, עקב בעיה בדוושת הגז.
בינואר 2010 נעשתה קריאה נוספת, עקב בעיה נוספת בדוושת הגז.
במאי 2015 הודיעו שלוש יצרניות רכב יפניות, טויוטה, ניסאן והונדה, על קריאה לתיקון של מיליוני מכוניות, עקב תקלה אפשרית ביחידת הניפוח, מתוצרת חברת טקאטה, של כריות האוויר שבמכוניותיהן.
בהמשך גדלה הקריאה וחלה על 35 מיליון מכוניות.
בספטמבר 2015 הורתה הסוכנות להגנת הסביבה בארצות הברית לחברת פולקסווגן לבצע קריאה לתיקון לקרוב לחצי מיליון מכוניות, בטענה שהחברה התקינה תוכנה בדגמי הדיזל שלה כדי להציג נתוני זיהום אוויר נמוכים מהמציאות.
בעקבות זאת הקצתה החברה 6.5 מיליארד יורו לטיפול בבעיה, ומנכ"ל החברה, מרטין וינטרקורן, התפטר מתפקידו.
בשנת 2016 נדרשה חברת טקאטה היפנית לקרוא לתיקון מאה מיליון מכוניות, עקב פגם בכריות אוויר מתוצרתה, שגרם למותם של נהגים אחדים.
בשנת 2022 עדכנה חברת שטראוס, כי במפעל השוקולד של עלית התגלו מספר דגימות עם סלמונלה בקו הייצור ובשוקולד המשמש כחומר גלם ליצור החטיפים השונים.
קריאה ותגובה הן רצף מוזיקלי הכולל שתי פראזות, כאשר האחרונה מהווה תגובה או פרשנות לראשונה.
הרצף תואם לדפוס הקריאה והתגובה בתקשורת אנושית ומוטמע בתבניות מוזיקליות בסיסיות בסוגות מוזיקליות רבות.
בתרבויות שמקורן באפריקה שמדרום לסהרה, קריאה ותגובה הן דפוס המבטא השתתפות דמוקרטית בהתאספויות ציבוריות, בטקסים דתיים ובמבע ווקאלי ואינסטרומנטלי.
זוהי מסורת שעבדים אפריקאים הביאו איתם לעולם החדש והועברה במשך מאות שנים באופנים רבים: התאספויות דתיות ציבוריות, אירועי ספורט, ובמוזיקה שחורה ונגזרותיה: מוזיקת נשמה, גוספל, בלוז, רית'ם אנד בלוז, רוק, פאנק והיפ הופ.
במוזיקה קובנית ניתן למצוא קריאה ותגובה בשימוש נרחב ברומבה ובסנטריה.
כמו כן, קריאה ותגובה נפוצות גם במוזיקה ההודית הקלאסית, בה מקובל להשתמש בדפוס זה בין שני מוזיקאים שונים, בעיקר בג'וגלבנדי.
ישנם פיוטים שנכתבו בימי הביניים שבנוים או מבוצעים גם הם במבנה של קריאה ותגובה, המוכר ביניהם הוא שיר הכבוד.
קריאה בכף הרגל, היא שיטה פסאודו-מדעית המתיימרת לגלות פרטים על אופיו או עתידו של אדם, על-פי התעמקות במאפייני כף רגלו.
שיטה זו כוללת תצפית על מבנה כף הרגל - מהעקב ועד האצבעות, על העור (למשל מרקם, פגמים, פיגמנטציה) ועל ציפורני אצבעות כפות הרגליים, ופרשנות של תצפית זו אשר משקפת כביכול את רגשותיו של האדם או אופיו.
מאבחני כפות הרגליים המקבלים את תאוריית היכולת לקרוא בכף הרגל, בוחנים את כפות הרגליים בשלל צורותיהן, כאשר לשיטתם לכל שינוי בצורה ישנה משמעות.
להלן כמה סוגים של כפות רגליים שונות, שמתפרשות על ידי המאבחנים באופנים שונים:
כף רגל רומית - כף הרגל הרומית מאופיינת באמה, אצבע ובוהן המגיעות אל אותו האורך ומסתיימות בקו ישר.
כף רגל מרובעת - כף רגל מרובעת היא כף רגל שכל האצבעות בכף הרגל זהות או כמעט זהות באורכן.
רגל שכזו מוכרת גם בשם "רגל האיכר", וכשמביטים בה היא מזכירה צורה מלבנית.
כף רגל יוונית - כף הרגל היוונית שידועה בכינויה "כף רגל הלהבה", היא בעלת מראה בולט וייחודי, כשהאצבע (הצמודה לבוהן) ארוכה יותר מהבוהן עצמה.
כף רגל מתוחה - לכפות רגליים מסוג זה יש מראה דק במיוחד, מאחר שהאצבעות צפופות וצמודות אחת לשנייה.
הבוהן היא האצבע הארוכה ביותר, כששאר האצבעות הולכות ומתקצרות בהדרגה לפי מקום מושבן.
"כת קריאת כף הרגל", "כת הקריאה" או "כת כף הרגל" הייתה תנועה דתית יפנית שנוסדה בשנת 1987, שמייסדה, הוגן פוקונאגה, טען שהוא גלגול של ישו הנוצרי ושל הבודהה, וניתנה לו סמכות אלוהית ויכולות על טבעיות לאבחן מחלות פיזיות על ידי התבוננות ולימוד בסוליות כפות רגליו של אדם.
מקום מושבה של הכת, שמנתה כ-30,000 חסידים היה למרגלות הר פוג'י.
במשך שנות פעילותו כמנהיג הכת הואשם פוקונאגה בשלל אישומים הכוללים הונאות וסחיטה, והתחייב על ידי בתי המשפט לשלם סכומי כסף גדולים, ואף נידון ל-12 שנות מאסר.
פוקונאגה הודה במעשים המיוחסים לו, אולם יחד עם זאת, רבים עדיין מאמינים שקיימות בידו היכולות שייחס לעצמו.
הגישה הספקנית מתייחסת לקריאה בכפות רגליים כאל פסאודו-מדע.
חלק מהטענות הן שהקריאה בכף ברגל מבוססת בעצם על קריאה קרה וקריאה חמה.