tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת 1995/1996 זכתה ריינג'רס באליפות שמינית ברצף, כשגאסקוין כובש שלושער במשחק המכריע, אותו הוא מציין כאחת מהופעותיו הטובות ביותר (לצד שער שוויון שכבש במדי לאציו בדרבי נגד רומא בדקה האחרונה).
גאסקוין זכה בתואר "שחקן השנה" גם מטעם השחקנים וגם מטעם העיתונאים.
בעונה לאחר מכן שוב זכתה ריינג'רס באליפות, בנוסף לגביע הליגה הסקוטי בו זכתה לאחר שגאסקוין כבש צמד בגמר.
בינואר 1998 חיקה גאסקוין פעולת ניגון בחליל במהלך דרבי נגד סלטיק (פעולה המסמלת את נגינת החליל של חיילי המסדר הפרוטסטנטי על מנת להעליב את הקתולים, שהיו מזוהים כאוהדי סלטיק).
גאסקוין, שנקנס על ידי קבוצתו ב-20,000 ליש"ט, הרגיז את אוהדי סלטיק וקיבל איומים על חייו מצד ה-IRA למשך כ-6 חודשים.
במרץ 1998 חזר גאסקוין לאנגליה והצטרף למידלסברו.
לאחר עונה וחצי ובעקבות בעיות אישיות עבר גאסקוין לאברטון, איתה החמיץ את פלייאוף העלייה לפרמייר ליג בגלל הפרש שערים.
ב-2002, לקראת סוף הקריירה, נבחן גאסקוין בקבוצת די.סי.
יונייטד, אך כשל בניסיון להשיג חוזה בקבוצה.
לאחר מכן חתם על חוזה ל-9 חודשים כמאמן-שחקן בקבוצת גאנסו טיאנמה הסינית.
במהלך תקופתו בגאנסו נסע גאסקוין לגמילה מסמים ודיכאון בארצות הברית ולא חזר.
התפרצות מגפת הסארס בסין רק הרחיקה אותו יותר, עד שלבסוף חזר לאנגליה.
גאסקוין זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה ב-1988 על ידי מאמנה דאז, בובי רובסון.
הוא שיחק במרבית קמפיין המוקדמות של אנגליה לקראת מונדיאל 1990. במונדיאל עצמו הצטיין גאסקוין, כשבישל והיה מעורב במספר שערים במהלך הטורניר.
גאסקוין, שקיבל כרטיס צהוב בשלב שמינית הגמר נגד בלגיה, קיבל בחצי הגמר מול נבחרת מערב גרמניה כרטיס צהוב נוסף.
פירוש הדבר היה שגאסקוין, אם אנגליה תעפיל למשחק הגמר, לא יוכל לשחק בו.
אנגליה הודחה בסיום המשחק לאחר דו-קרב בעיטות עונשין, והגרמנים המשיכו לזכייה בטורניר.
גאסקוין נבחר לאחד ממצטייני הטורניר, וחזר לאנגליה לטירוף של האוהדים הבריטים, חגיגות שנודעו בשם "גאזה-מאניה".
לאחר כמה שנים בהן נעדר גאסקוין מהנבחרת עקב פציעות, חזר גאסקוין לסגל לקראת יורו 1996, שנערך בביתה של נבחרת אנגליה.
לאחר שלב הבתים (בו כבש גאסקוין שער אחד ובישל כמה נוספים) ולאחר שהדיחה את נבחרת ספרד פגשה אנגליה בחצי הגמר שוב את נבחרת גרמניה.
המשחק בין הקבוצות נגרר פעם נוספת לדו-קרב בעיטות עונשין, כשידם של הגרמנים, כמו ב-1990, הייתה על העליונה.
גאסקוין, שנצפה בוכה לאחר המשחק, נבחר לקבוצה של הטורניר, לצד חבריו לנבחרת אלן שירר וסטיב מקמנמן.
ביולי 2004 חתם גאסקוין כמאמן-שחקן בקבוצת בוסטון יונייטד, לאחר שהתנסה כבר כמאמן-שחקן בקבוצתו הסינית.
גאסקוין עזב את בוסטון לאחר 11 משחקים בלבד (בין היתר כיוון והמועדון סירב לאפשר לו להשתתף בתוכנית מציאות) על מנת להתחיל בקורס מאמנים.
למשך חודשיים מילא גאסקוין תפקיד של מאמן-שחקן בקבוצה פורטוגזית צעירה, אך לבסוף לא הוצע לו חוזה והוא שב לאנגליה.
ב-27 באוקטובר 2005 מונה למאמן קבוצת קטרינג טאון, אך לאחר 39 יום פוטר מתפקידו בעקבות בעיית השתייה שלו.
גאסקוין ידוע בזכות המתיחות שהוא נוהג לעשות, כמו גם בזכות הופעותיו התכופות בצהובונים ומלחמתו המתוקשרת בהתמכרות לסמים ולאלכוהול.
בין מתיחותיו ניתן למצוא את חיקויו לטבח השוודי מהחבובות, לאחר שטען כי הוא יודע לדבר בשפה הדנית בעת ביקור יושב ראש התאחדות הכדורגל של דנמרק.
עוד ניתן לציין את פגישתו עם נשיא לאציו בה סיכמו את העברתו, במהלכה אמר לנשיא כי הוא מזכיר לו את הקומיקאי הבריטי ראס אבוט.
גאסקוין נישא לשריל פיילס ב-1996, והזוג התגרש ב-1998. לזוג ילד משותף בשם ריגן פול גאסקוין.
גאסקוין (האב) אימץ את שני ילדיה של פיילס מנישואים קודמים, אך מאז הגירושין אינו מכיר בהם כילדיו.
ב-2004 פרסם גאזה את האוטוביוגרפיה שלו גאזה: הסיפור שלי, שנכתבה בידי האנטר דייוויס.
ב-2006 יצא ספר ההמשך Being Gazza: Tackling My Demons, בו הוא מספר על תרפיה שעבר לטיפול בבולימיה, OCD, מאניה דיפרסיה ואלכוהוליזם.
ב-5 בדצמבר 2005, יום לאחר שפוטר מקטרינג טאון, נעצר גאסקוין לאחר שתקף צלם מחוץ למלון בליברפול.
אמנם התלונה בוטלה לבסוף, אך תלונה דומה הוגשה נגד גאסקוין בנובמבר 2006 לאחר תקיפה דומה במועדון בלונדון.
בנוסף לאשפוזים בבתי חולים פסיכיאטרים לאחר מספר איומים בהתאבדות, גאסקוין גם השתתף במספר פעילויות צדקה, כגון תרומה לילדה חולת סרטן וביקור ילדים נזקקים בבוטסואנה מטעם התאחדות הכדורגל האנגלית.
בתחילת שנות ה-90 השתתף גאסקוין בקמפיין פרסום של הבושם Brut.
לאחר הפרישה ממשחק קידם גאסקוין שני משחקי מחשב: Gazza's Superstar Soccer ו-Gazza II.
פול בֶּרֶן היה מהנדס אמריקאי-יהודי.
אחד משלושת אבות שיטת מיתוג המנות ומהוגי רשת ARPANET.
זכה במדליית IEEE על שם אלכסנדר גרהם בל (1990) ובפרס SIGCOMM הראשון (1989) על מפעל חיים.
ברן נולד בהורדנה שבפולין כבן הזקונים למשפחה יהודית בת 3 נפשות.
בינקותו, ב-11 במאי 1928, היגר עם הוריו לארצות הברית, לבוסטון ומשם לפילדלפיה, שם פתח אביו חנות מכולת.
בילדותו עזר ברן בחנות המשפחתית.
ב-1949 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת דרקסל ותואר שני ב-1959 מ-UCLA.
ב-1955 נישא לאלין מרפי, ולאחר מכן עברו ללוס אנג'לס, שם עסק בתחום מערכות מכ"ם, באותה שנה הצטרף ל-תאגיד ראנד שם לקח על עצמו את פרויקט תכנון מערכות תקשורת שרידות שיכולות לשמור על תקשורת בין מערכות קצה גם בזמן התקפת נשק גרעיני.
באותה תקופה של המלחמה הקרה רוב מערכות התקשורת הצבאיות האמריקאיות השתמשו בטכנולוגיות בעלות תדר גבוה שיכלו לצאת מכלל שימוש לשעות רבות בעקבות הנזק הנגרם מהתקפה בנשק גרעיני.
ברן החליט לשלב את עבודתו של מנהל RAND ,פרנקלין אר.
עם פרויקט ערוצי תקשורת בתדרי AM, הוא הראה כי החזר אות שהופץ יכול להיות עמיד בפני נזקים של התקפת נשק גרעיני.
מעבדת הפיתוח של חיל האוויר האמריקאי הראתה שהרעיון בה מעשי.
ב-1964, בהיותו עובד תאגיד ראנד, פרסם יחד עם אחרים מאמר בשם "על רשתות תקשורת מבוזרות" (On Distributed Communication Networks) שעסק בשיטת מיתוג המנות.
במאמר זה עלה הרעיון שיושם אחר כך ברשת ARPANET על רשת שתוכל להמשיך לתפקד גם אחרי שיתוק חלקים נרחבים ממנה.
ב-1968 ברן ייסד את מכון Institute for the Future ולאחר מכן היה מעורב בפיתוחן של מערכות טכנולוגיית רשת שפותחו בעמק הסיליקון, בנוסף היה מעורב בייסוד טכנולוגיית מנות קול שפותחה על ידי חברת STATCOM.
טכנולוגיה זו הוליכה לתקן הראשוני המסחרי של ATM (Asynchronous Transfer Mode).
ב-1985 ייסד את METRICOM חברת התקשורת האלחוטית הראשונה שהפיצה את RICOCHET (המערכת הציבורית הראשונה שהשתמשה בתקשורת WIRELESS).
ייסד את חברת COM21 אחת מחברות התקשורת בכבלים הראשונות.
בהמשך לעבודתו בחברה זו הוא ייסד את חברת GOBACKTV שהתמחתה בטלוויזיה דיגיטלית ותפקד כנשיאה.
ברן הרחיב את עבודתו בטכנולוגיית מיתוג המנות לטווח התקשורת האלחוטית במה שהגדיר כ"חוקי הא-ב" של שימוש בטווח האלחוטי.
קיבל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת דרקסל.
ב-26 במרץ 2011 נפטר מסרטן הריאות בביתו שבפאלו אלטו, קליפורניה.
פול אדוארד ולנטיין ג'יאמטי הוא שחקן קולנוע וקומיקאי אמריקאי זוכה פרס אמי, שלושה פרסי גלובוס הזהב ו-2 מועמדויות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, בשנת 2005 על תפקידו בסרט "סינדרלה מן" ובשנת 2024 על תפקידו בסרט "נשארים לחג".
ג'יאמטי נולד וגדל בניו הייבן שבקונטיקט.
אביו, אנג'לו בארטלט ג'יאמטי, היה פרופסור באוניברסיטת ייל ולאחר מכן הפך לנשיא האוניברסיטה ולממונה על המייג'ור ליג בייסבול.
אמו של ג'יאמטי עבדה כמורה לאנגלית בבית ספר בעיר.
גם אחיו, מרקוס ג'יאמטי, הוא שחקן קולנוע.
ג'יאמטי למד בבית ספר פווט ולאחר מכן בקולג' הפרטי שות רוזמרי האל.
למד באוניברסיטת ייל לתואר ראשון במגמת תיאטרון.
ג'יאמטי סיים את לימודיו באוניברסיטה בהצלחה ב-1989 עם תואר ראשון באנגלית וקיבל תואר מוסמך אוניברסיטה באמנות מבית הספר לדרמה של ייל.
ג'יאמטי הופיע בכמה מופעי תיאטרון, חלקם בברודוויי, לפני שהופיע בסדרת טלוויזיה קטנה וסרטים בתחילת שנות ה-90. ב-1995 שיחק תפקיד קטן בסרט סברינה.
תפקידו המשמעותי הראשון היה בסרט "פרטים אינטימיים".
ב-1998 הופיע ג'יאמטי בתפקיד קטן בסרט המופע של טרומן.
באותה שנה הופיע בסרט המלחמה "להציל את טוראי ריאן", בקומדיה "דוקטור דוליטל" ובסרט הפעולה המתווך.
בשנת 1999 שיחק ג'יאמטי בסרטו של מילוש פורמן "איש על הירח".
ב-2000 שיחק בקומדיה "ביג מאמא", כמו כן שיחק בסרט "דואט", ובסרט הטלוויזיה "אם הקירות האלה היו יכולים לדבר 2".
בשנת 2001 הופיע בסרט "אגדות וסיפורים" ובסרט המדע בדיוני "כוכב הקופים".
בשנת 2002 שיחק בקומדיה "שקרן בריבוע".
בשנת 2003 כיכב בסרט הביוגרפי-דרמטי "אמריקן ספלנדור", על תפקידו בסרט קיבל מספר מועמדויות ביניהם לפרס סטלייט ולפרס אינדפנדנט ספיריט.
בנוסף, שיחק במותחן הפשע "ביטחון", והופיע ג'יאמטי בסרט הפעולה של ג'ון וו "צ'ק פתוח".
בשנת 2004 שיחק בדרמה קומית זוכה פרס האוסקר "דרכים צדדיות"; על תפקידו היה ג'יאמטי מועמד לפרס גלובוס הזהב, פרס סטלייט ולפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2005 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט "סינדרלה מן" שביים רון הווארד.
במקביל החל להופיע בתוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב".
בשנת 2006 שיחק ג'יאמטי בסרט "אמן האשליות", כמו כן כיכב בסרטו של מ.
בשנת 2007 הופיע לצד סקרלט ג'והנסון בקומדיה "יומני האומנת", בנוסף שיחק בסרט "לירות כדי להרוג".
בשנת 2008 גילם ג'יאמטי את ג'ון אדמס במיני-סדרת הטלוויזיה של HBO "ג'ון אדמס" שביים טום הופר, ועל תפקידו קיבל ג'יאמטי את פרס אמי ופרס גלובוס הזהב לשחקן ראשי במיני-סדרה או סרט.
בשנת 2010 שיחק בסרט הקנדי "הסיפור על פי ברני", וזכה פעם נוספת בפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2011 שיחק בסרט "המבצר האחרון", בו גילם את ג'ון, מלך אנגליה, ושיחק גם בסרטי הקולנוע "ווין ווין" של הבמאי טום מקארתי, "משחקי שלטון" שביים ג'ורג' קלוני והקומדיה "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק".
בנוסף בשנה זו שיחק גם בדרמה הטלוויזיונית של HBO "גדולים מכדי להיכשל", בתור בן ברננקי.
על תפקידו זה קיבל ג'יאמטי מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב וזכה בפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2014,שיחק פול את הנבל ריינו, יריבו של ספיידרמן, בסרט "ספיידרמן המופלא 2".
ב-2015 גילם את ג'רי הלר, אמרגן יהודי בסרט "Straight Outta Compton" (שהיה מועמד לאוסקר) המבוסס על להקת ההיפ הופ NWA בתחילתו דרכה בסוף שנות השמונים.
באותה שנה שיחק בתפקיד ד"ר לורנס הייס בסרט האסונות סן אנדראס.
בשנת 2018 שיחק בסרט הפוסט-אפוקליפטי "עכשיו אנחנו לבד" של הבמאי ריד מורנו.
בשנת 2023 הצטרף ג'יאמטי כדמות ראשית לעונתה השנייה של סדרת המסתורין הספרדית "30 מטבעות" של רשת HBO אירופה, העוקבת אחר האב ורגרה (אדוארד פרננדס), מגרש שדים, מתאגרף ואסיר-לשעבר שגורש על ידי הכנסייה לעיירה נידחת בספרד.
בשנת 2023, שיחק בתפקיד הראשי בסרט "נשארים לחג", עליו זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט מוזיקלי או קומדיה,פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקן הטוב ביותר ומועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
בספטמבר 2024, פורסם כי ג'יאמטי לוהק לעונה השביעית של הסדרה "מראה שחורה".
ג'יאמטי הוא תושב ברוקלין, ניו יורק.
Pretty Bird – בתפקיד: ריק האניקאט.
Last Station – בתפקיד: צ'רטקוב.
פרד קלאוס – בתפקיד: ניק "סנטה" קלאוס.
Hawk Is Dying – בתפקיד: ג'ורג' גאטלינג.
צ'ק פתוח – בתפקיד: שורטי.
Pentagon Papers – סרט טלוויזיה – בתפקיד: אנטוני רוסו.
אגדות וסיפורים – בתפקיד: טובי אוקסמן.
משחקי אמון – בתפקיד: גורדו.
סינגלס – בתפקיד: האיש המנשק.
פרטים אינטימיים – בתפקיד: קני.
טעויות במאפיה – בתפקיד: ויל צ'ופ.
מר ברידג' וגברת ברידג' – בתפקיד: ללא קרדיט.
חומת מגן – בתפקיד: המלך ג'ון.
קוסמפוליס – בתפקיד: בנו לוין.
דוני בראסקו (1997) – בתפקיד: טכנאי האף.
החתונה של החבר שלי (1997) – בתפקיד: שוער /נער מזוודות.
להציל את טוראי ריאן (1998) – בתפקיד: סמל ויליאם היל.
המופע של טרומן (1998) – בתפקיד: מנהל חדר הבקרה.
אם הקירות האלה היו יכולים לדבר 2 (2000) – בתפקיד: טד האדלי.
כוכב הקופים (2001) – בתפקיד: האורנגאוטן לימבו.
אגדות וסיפורים (2001) – בתפקיד: טובי אוקסמן.
שקרן בריבוע (2002) – בתפקיד: השקרן מארטי וולף.
אמריקן ספלנדור (2003) – בתפקיד: הארווי פאקר.
דרכים צדדיות (2004) – בתפקיד: מיילס.
נערה במים (2006) – בתפקיד: קליבלנד היפ.
אמן האשליות (2006) – בתפקיד: המפקח הראשי וולטר אולי.
יומני האומנת (2007) – בתפקיד: מיסטר איקס.
התחנה האחרונה (2009) - בתפקיד ולדימיר צ'רטקוב
משחק כפול (2009) – בתפקיד: ריצ'רד גארסיק.
נשמות קרות (2009) – בתפקיד: פול ג'יאמטי.
הסיפור על פי בארני (2010) – בתפקיד: בארני פנופסקי.
משחקי שלטון (2011) – בתפקיד: טום דאפי התככן.
ווין ווין (2011) – בתפקיד: מייק פלהארטי.
המבצר האחרון (2011) – בתפקיד: ג'ון, מלך אנגליה.
פארקלנד (2013) – בתפקיד: אברהם זאפרודר.
נהר של יסוד (2014) – בתפקיד: פתאח-נאם-חוטאפ.
מאדאם בובארי (2014) – בתפקיד: מסייה הומיס.
ספיידרמן המופלא 2 (2014) – בתפקיד: ריינו / אלכסיי סיטסביץ'.
הנסיך הקטן (2015) – בתפקיד: דיבוב קולו של המורה באקדמיה.
היישר מקומפטון (2015) – בתפקיד: ג'ארי הלר.
ראצ'ט וקלאנק (2016) – בתפקיד: דיבוב קולו של דרק איש הכיסאות.
עכשיו אנחנו לבד (2018) – בתפקיד: פטריק.
חיים פרטיים (2018) – בתפקיד: ריצ'רד גרימס.
התפסן היה מרגל (2018) – בתפקיד: סם גודסמית'.
פנג הלבן (2018) – בתפקיד: דיבוב קולו של סמית' היפה.
מילקשייק אבק שרפה (2021) – בתפקיד: ניית'ן.
נשארים לחג (2023) – בתפקיד: פול הונהאם.
אחוזת דאונטון: הגמר הגדול (2025) - בתפקיד: הרולד לווינסון.
המלך היל (2001) – דיבוב קולו של מר מק'יי
גדולים מכדי להיכשל (2011) – סרט טלוויזיה של HBO בתפקיד בן ברננקי.
אחוזת דאונטון (2013) – בתפקיד: הרולד לווינסון.
בוג'ק הורסמן (2017) – בתפקיד עצמו
בבית עם איימי סדריס (2017) – בתפקיד: מר אוגילבי.
מסע בין כוכבים: האקדמיה (2025)
פול ביד ג'ונסון היה עיתונאי, היסטוריון, כותב נאומים וסופר אנגלי.
ג'ונסון התפרסם לראשונה בשנות ה-50 כעיתונאי ואחר כך כעורך כתב העת ניו סטייטסמן.
הוא כתב למעלה מ-40 ספרים ומאמרים וכתבות רבות בכתבי עת ועיתונים.
בתחילת דרכו החזיק בדעות שמאל ולאחר מכן עבר לדעות ימין.
הדבר בא לידי ביטוי בכתיבתו ההיסטורית-פופולרית.
בניו הם העיתונאים דניאל ג'ונסון, מייסד הירחון הבריטי Standpoint , ואיש העסקים לוק ג'ונסון, שכיהן כמנהל ערוץ 4 הבריטי.
למד בבית הספר הישועי העצמאי סטוניהרסט קולג', ובמגדלן קולג', אוניברסיטת אוקספורד.
שאותו ביכר על פני מערכת לימודים חילונית יותר באוקספורד.
אחד ממוריו באוקספורד היה ההיסטוריון אחרי שסיים את התואר בהצטיינות, שירת ג'ונסון בצבא, הצטרף לחיל הרובאים המלכותי ולאחר מכן לחיל החינוך המלכותי, לאחר זמן התמנה לקפטן והוצב בגיברלטר.
שירותו הצבאי של ג'ונסון סייע לו להתקבל לעבודה בעיתון הפריזאי Realités, שם שימש כעוזרו של העורך (1952–1955).
ג'ונסון אימץ השקפת שמאל פוליטית במהלך תקופה זו, כשהיה עד, במאי 1952, לתגובת המשטרה למהומות בפריז כתב "לא הייתי מאמין שנוקטים בכזו אכזריות, אילולא נוכחתי בכך במו עיניי." אחר כך הוא גם שימש ככתבו הפריזאי של כתב העת ניו סטייטסמן והואשם בקשרים עם תנועת "הבוואניסטים" ובקשרים עם אניירין בוואן בעצמו.
הוא שב ללונדון ב-1955, הצטרף לסגל העיתון ניו סטייטסמן, היה כותב בולט, סגן העורך ואחר כך העורך בשנים 1965–1970.
מינויו של ג'ונסון כעורך הניו סטייטסמן נתקל בהתנגדות מסוימת, הסופר לאונרד וולף התנגד לכך שקתולי ימלא את המשרה, וג'ונסון היה בתקופת מבחן של שישה חודשים.
כמה ממאמריו של ג'ונסון כבר ניפצו מוסכמות: ב-1964 התריע על "סכנת הביטליזם", הוא גם נחשד בכך שהגיע למסיבה של אנטוניה פרייזר שהייתה נשואה לחבר פרלמנט מהמפלגה השמרנית.
ספרו Statesmen And Nations (1971) הוא אנתולוגיה של מאמריו ב-סטייטסמן, המכילים סקירות רבות של ביוגרפיות של פוליטיקאים שמרנים ושל פתיחות כלפי יבשת אירופה; במאמר אחד ג'ונסון אהד את אירועי מאי 1968 בפריז, אם כי הוא נותר מודע לבעיות האלימות בעידן של תמורה פוליטית.
לפי הכתוב בספרו, ג'ונסון כתב 54 דיווחים על הנעשה מעבר לים בשנותיו ב-סטייטסמן.
במהלך שנות ה-70 הפך ג'ונסון לבעל השקפה שמרנית יותר ויותר, ונותר במידה רבה כזה עד למותו.
כשעוד החזיק בדעות שמאליות היה ג'ונסון לחלק מהקמפיין לעזיבת השוק האירופאי המשותף במסגרת משאל עם שנערך בנושא, והופיע בתשדירי התעמולה של מתנגדי השוק.
בספרו Enemies of Society (1977), שבא בעקבות סדרת מאמרים בעיתונות הבריטית, הוא התנגד לתנועות האיגודים המקצועיים, ותפש אותה כאלימה ולא-סובלנית, כינה את האיגודים המקצועיים "פשיסטיים".
כשהכלכלה הבריטית קרטעה, הפך ג'ונסון לתומך בהשקפתה של ראש ממשלת בריטניה לעתיד של צמצום הבירוקרטיה והורדת המיסוי.
בסופו של דבר הוא פנה לימין ונעשה אחד מיועציה הקרובים של תאצ'ר.
"בשנות השבעים בריטניה כרעה על ברכיה.
אני התחלתי לסלוד מכוחם המוגזם של האיגודים המקצועיים שהרסו את בריטניה", הוא נזכר לימים.
לאחר ניצחונה של תאצ'ר בבחירות של 1979, יעץ ג'ונסון לערוך שינויים בחקיקה הנוגעת לאיגודים מקצועיים, והיה גם אחד מכותבי נאומיה של תאצ'ר.
"נמשכתי אליה מייד", הוא נזכר, "אני מכיר את מרגרט מאוקספורד.
היא אינדיבידואליסטית בעלת דעות עצמאיות.
אנשים אומרים שהיא הושפעה מקרל פופר ופרידריך האייק.
התוצאה היא שלתאצ'ר היו שלושה עקרונות מנחים: כנות, הגינות ולעולם לא לקחת אשראי", אמר ג'ונסון.
ג'ונסון כתב טור בשבועון השמרני הבריטי The Spectator בשנים 2009-1981; בתחילה התמקד בהתפתחויות בתקשורת, לאחר מכן זכה הטור לכינוי "ומשהו אחר".
בעבודתו העיתונאית התעסק ג'ונסון בדרך-כלל בסוגיות ואירועים אותם הוא ראה כסממנים של ירידה חברתית כללית, בין אם באמנות, בחינוך, בחקיקה הדתית, או ביחסי אנוש.
ג'ונסון כתב טור בדיילי מייל עד 2001. בראיון שנתן לדיילי טלגרף בנובמבר 2003, הוא מתח ביקורת על המייל על השפעתו המשחיתה: "הגעתי לכלל מסקנה שסוג זה של עיתונות הוא רע למדינה, רע לחברה ורע לעיתון."
ג'ונסון כתב דרך קבע בדיילי טלגרף, על-פי-רוב סקירות ספרים, ובארצות הברית הוא כתב לעיתון הניו יורק טיימס, וול סטריט ז'ורנל, קומנטרי ו-National Review.
הוא גם כתב טור בנושאי אקטואליה ב-Forbes.com.
בראשית שנות ה-80 כתב זמן מה ב-The Sun.
ג'ונסון היה מבקרה של המודרניות בגלל מה שהוא חשב כרלטיביזם מוסרי,
כן הוא התנגד לאלה המשתמשים בתורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין כדרך להצדיק את האתאיזם שלהם או להשתמש בה על-מנת לקדם ניסויים ביוטכנולוגיים.
כתוצאה מהשקפותיו של ג'ונסון על האבולוציה,
המדען הדרוויניסטי והאתאיסט הנודע ריצ'רד דוקינס
היווה מטרה לחיצי קולמוסו של ג'ונסון.
כקתולי שמרן, ג'ונסון גם החשיב את תאולוגית השחרור ככפירה ודיבר בזכות צליבט הכמורה, אולם תמך מסיבות רבות בהסמכתן לכמורה של נשים.
הוא זכה להערצה מצד שמרנים בארצות הברית ובמקומות אחרים, והיה בעל דעות אנטי-קומוניסטיות.
ג'ונסון לימד סנגוריה על ריצ'רד ניקסון בזמן פרשת ווטרגייט.
במאמר שכתב ב-Spectator הגן ג'ונסון על חברו ג'ונתן איטקן (Aitken),
במקומות אחרים הביע את הערצתו לגנרל פרנקו,
ותיאר את אוגוסטו פינושה כאחד מגיבוריו.
ספרו "אינטלקטואלים" (תורגם לעברית וראה אור בהוצאת דביר ב-1996) עוסק ב-13 אנשים, מגדולי אנשי הרוח של האנושות, כל פרק מוקדש לדמות אחרת.
הספר בוחן את הפער בין הפילוסופיה המוסרית לה הטיפו בכתביהם, לבין מעשיהם המושחתים בחייהם, שעמדו בניגוד לה.
בין האישים עליהם הוא כתב: לב טולסטוי, ז'אן-פול סארטר, קרל מרקס, הנריק איבסן וז'אן-ז'אק רוסו.
הוא שירת בוועדה המלכותית לעיתונות (1974–1977) והיה חבר רשות הכבלים (רגולטור) בשנים 1984–1990.
ב-2006 קיבל ג'ונסון את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש.
ב-1998 התגלה שג'ונסון ניהל רומן ממושך בן אחת עשרה שנים עם הסופרת גלוריה סטיוארט.
סטיוארט חשפה את הרומן בפני העיתונים אחרי שהתבררה לה צביעותו של ג'ונסון בהשקפותיו על המוסר, הדת וערכי המשפחה.
ג'ונסון היה חברו של המחזאי טום סטופארד שהקדיש ב-1978 את המחזה "לילה ויום" לג'ונסון.
ספריו של ג'ונסון מופיעים לפי נושא או סוג.
ארץ הפרסום היא בריטניה, אלא אם כן כתוב אחרת.
אינטלקטואלים, מאנגלית - עדי גינצבורג-הירש, תל אביב: הוצאת דביר, 1996.
היסטוריה של הזמן המודרני: מ-1917 עד שנות 1990 (2 כרכים), מאנגלית – מרדכי ברקאי, הוצאת דביר, תל אביב, 1995.
היסטוריה של היהודים – כיצד שינו את העולם, הגאונות והיצירתיות של עם קטן מאנגלית – גיא הרלינג, ירושלים, ספריית שיבולת 2022
פול גריפיתס הוא מבקר מוזיקה, סופר ולבריתן בריטי.
הוא נודע בעיקר בכתביו על מוזיקה קלאסית מודרנית ובכתיבת הלבריות לשתי אופרות מן המאה ה-20, "מרקו פולו" של טאן דון ו"מה עכשיו?" של אליוט קרטר.
פול גריפיתס נולד בברידג'נד שבוויילס.
הוא למד לתואר ראשון ושני בביוכימיה בלינקולן קולג' שבאוקספורד ומ-1971 עבד כמבקר מוזיקה עצמאי.
בשנת 1973 הצטרף לצוות הכותבים של מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים וב-1982 למבקר המוזיקה הראשי של הטיימס, משרה שבה החזיק במשך עשר שנים.
אוסף של ביקורות מוזיקה לעיתונים אלה ולכתבי עת אחרים יצא לאור ב-2005 בשם "חומר הדברים הנשמעים: כתבים על מוזיקה, כרך 31 של לימודי מוזיקה באיסטמן.
גריפיתס עוטר בתואר הכבוד "אביר מסדר האמנויות והספרות" הצרפתי בשנת 2002 והתקבל כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-2011. באותה שנה זכה גם בפרס דימס טיילור על רשימותיו לתיאטרון מילר.
בשנת 1978 החל גריפיתס לכתוב גם ספרי עיון ומונוגרפיות על מוזיקה קלאסית ועל מלחינים, החל ב"מוזיקה מודרנית:היסטוריה מרוכזת מדביסי עד בולז ובולז" (כרך 16 של מחקרי מלחינים של אוקספורד).
אף כי רוב הפרסומים הללו עוסקים במלחיני המאה ה-20 ויצירותיהם, גריפיתס כתב גם עבודות כלליות יותר על מוזיקה קלאסית, בהן "תולדות רביעיית המיתרים" (1985), "מדריך פינגווין למוזיקה קלאסית" (2005) ו"היסטוריה מרוכזת של מוזיקה מערבית" (2006).
ב-1989 הוציא גריפיתס לאור את הרומן הראשון שלו, "אני ומרקו פולו: רומן של תמורות", שזכה ב-1990 בפרס הסופרים של חבר העמים הבריטי לרומן ראשון מצטיין באירופה ובדרום אסיה.
הרומן הוא גרסה בדיונית של זכרונות מרקו פולו שהכתיב לרוסטיצ'לו דה פיזה, חברו לתא בכלא בג'נובה, שם נכלא עם שובו מסין.
(רוסטיצ'לו הוא ה"אני" שבשם הספר.) כעבור שנתיים פרסם גריפיתס את הרומן השני שלו, "הסיפור הפיוטי של סר טריסטראם", הגשה מחדש של אגדת "טריסטאן ואיזולט", שזורה בסיפור האהבה של המספר עצמו והרהוריו על העליות והמורדות, שחלו בהשפעה ובפרשנות של האגדה במשך השנים.
הרומן האחרון עד כה של גריפיתס, "הקשיבו ואספר לכם" (2008), משתמש בטכניקת כתיבה כפויה, דומה לזו שהייתה נהוגה בקבוצת האוונגארד Oulipo.
ב"הקשיבו ואספר לכם" מספרת אופליה את עלילותיה בנאראטיב בגוף ראשון, שגריפיתס יצר תוך שימוש באוצר המילים המצומצם המוקצב לה בהמלט של שקספיר, בן 481 מילים בסך הכל.
התנסותו הראשונה של גריפיתס כלבריתן אופרה הייתה ב"תיבת התכשיטים", שעשתה שימוש באופרות הלא-גמורות של מוצרט,
Lo sposo deluso ו-L'oca del Cairo, יחד עם כמה אריות והרכבים, שכתב כדי לשלבן באופרות של מלחינים אחרים.
סיפור המעשה הוא שחזור דמיוני של פנטומימה, שבה השתתפו כביכול מוצרט ואלואיזה ובר בשנת 1783. הצגת הבכורה של "תיבת התכשיטים" התקיימה ב-1991 בנוטינגהאם בביצוע אופרה נורת' ובניצוח אלגר הווארת' בהמשך עלתה בארצות הברית בביצוע "סקיילייט אופרה תיאטר" (1993), "וולף טראפ אופרה" (1994) והאופרה של ניו ג'רזי (1996).
בשנת 2006 השיבה אותה לבמה האופרה הקלאסית של האמטון ליובל ה-250 להולדת מוצרט.
יצירתו השנייה של גריפיתס מטיפוס זה, "אניאס בגיהנום", נכתבה לשירים ומוזיקת מחול מתוך פרטיטורות שפרסל כתב לתיאטרון, מעין "הקדמה" לדידו ואניאס של פרסל משנת 1689. הצגת הבכורה שלה התקיימה בשנת 1995 באוניברסיטת מרילנד בניצוח קנת סלוויק.
הלברית של גריפיתס ל"מרקו פולו" של טאן דון הייתה הראשונה שכתב לאופרה מאת מלחין חי.
בסוף שנות ה-80' קיבל טאן דון הזמנה מפסטיבל אדינבורו לחיבור אופרה מקורית.
כפי שסיפר בראיון משנת 1997:
נוסף ללבריות המקוריות שלו, כתב גריפיתס תרגומים לאנגלית מודרנית ללבריות של מעשה בחייל של סטרווינסקי, חליל הקסם של מוצרט ולה בוהם של פוצ'יני.
עוד כתב טקסטים פואטיים לליווי מוזיקה קלאסית מסוגות אחרות.
פול גריפיתס נשוי למחברת הסיפורים הקצרים, אן וסט.
מונוגרפיות על מלחינים מן המאה ה-20
פול גרינגרד היה נוירולוג אמריקאי, ממוצא יהודי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2000, יחד עם ארוויד קרלסון השוודי ואריק קנדל.
גרינגרד נולד ב-1925 בניו יורק, להורים יהודים.
אביו, בנג'מין גרינגרד (נולד ב-1891), היה זמר/רקדן/קומיקאי וודביל מצליח למדי ולאחר מכן מוכר קוסמטיקה, צאצא דור שלישי למהגרים יהודים מהעיר קניגסברג, אז פרוסיה המזרחית וכיום קלינינגרד, רוסיה.
אמו, פרל לבית מייסטר (1898–1925) נישאה לאביו ב-1922 ונפטרה שלוש שנים אחר כך, בעת לידתו של גרינגרד.
האב נישא בשנית כשגרינגרד היה בן קצת יותר משנה והאם החורגת, שהייתה נוצריה (אפיסקופלית) גידלה גם את גרינגרד כנוצרי לכל דבר.
רק בגיל 20 הוא גילה את מוצאו היהודי, שהוסתר ממנו.
לגרינגרד שתי אחיות, אשר אחת מהן, זכתה במשותף עם ז'אן - קלוד בייקר בפרס פוליצר בגין ספרם "Josephine: The Hungry Heart" (הוצאת רנדום, 1993).
גרינגרד למד בבתי ספר ציבוריים בברוקלין ובקווינס, התגייס בגיל 17 לצי ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה ושירת שם כטכנאי אלקטרוניקה במשך כשלוש שנים, עד תום המלחמה.
ב-1948 סיים תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה ב, ניו יורק ואחר כך החל ללמוד ביופיזיקה באוניברסיטת פנסילבניה, בפילדלפיה.
בתקופה זו נישא לראשונה ושני בניו נולדו בלונדון.
האחד קלוד, הוא כיום ד"ר למתמטיקה וסגן נשיא IBM והשני , רופא וד"ר למחשבים (שני התארים מאוניברסיטת ייל, 1987), חבר האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית), פרופסור ומרצה למתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת ניו יורק.
גרינגרד המשיך במחקר בארצות הברית, בסוכנות הממשלתית - NIH (המכונים הלאומיים לבריאות) ואחר כך במעבדות המחקר של Geigy (כיום נוברטיס) (1959–1967).
בשנים 1961–1967, במקביל למחקריו במעבדות גייגי הוא גם כיהן כפרופסור ומרצה לפרמקולוגיה בישיבה יוניברסיטי.
אחר כך שימש תקופה קצרה בתפקיד דומה באוניברסיטת ואנדרבילט ומ-1968 חקר ולימד במשך חמש עשרה שנה באוניברסיטת ייל.
במהלך תקופה זו, ב-1978 הוא קיבל את פרס דיקסון לרפואה מטעם אוניברסיטת פיטסבורג.
מחקריו בראשית שנות השבעים היו הבסיס ליצירת התרופה פרוזק כנגד דיכאון.
החל מ-1983 הוא חקר ולימד במעבדה למדע תאי ומולקולרי באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק וכאן גם עשה את מרבית עבודת המחקר שזיכתה אותו לבסוף בפרס נובל.
גרינגרד נישא בשנית, ב-1985, לפסלת הידועה בזכות עצמה אורסולה פון רידינגסווארד (1942).
ב-1991 הוא קיבל את פרס האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) בנוירולוגיה.
ב-2010 הוא קיבל את פרס מדליית הזהב של מכון קרולינסקה השוודי, הקובע את זוכי פרס נובל לרפואה, לכבוד שנת המאתיים לייסודו של המכון, בגין מחקריו על מחלת אלצהיימר.
גרינגרד כיהן, בין השאר, גם כמנכ"ל לחקר מחלה זו.
במהלך הקריירה המדעית שלו הוא כתב למעלה מ-1000 מאמרים וזכה בלמעלה מ-50 פרסים.
במוח האדם יש מעל 100 מיליארד תאי עצב, המתקשרים ביניהם לבין עצמם בלי הרף.
הם עושים זאת באמצעות מוליכים עצביים - נוירוטרנסמיטרים, מולקולות כימיות, שאחת הידועות שבהן קרויה דופמין.
הקשר הזה מתבצע דרך נקודות מגע הקרויות "סינפסות" - לכל תא עצב יש אלפי סינפסות שכאלה.
גרינגרד, קנדל וקרלסן זכו בפרס נובל בגין גילוייהם בנוגע לטרנסדוקציית (התמרת) האותות, העוברים במערכת העצבים.
גרינגרד ספציפית גילה כיצד דופמין ומוליכים עצביים - נוירוטרנסמיטרים אחרים פועלים.
הם מתחברים לרצפטורים - קולטנים מתאימים על פני השטח של תא עצב ובכך גורמים לשורת פעולות בתוך התא, המשפיעות על "חלבוני מפתח" מסוימים.
חלבונים אלה עוברים כתוצאה מכך פוספורילציה - הוספת קבוצה זרחתית, או דפוספורילציה - הסרתה של אותה קבוצה זרחתית, וכך הם משתנים ומשנים בהתאמה גם את דרך פעילותם בתוך תא העצב.
בצורה כזו עובר המסר הנדרש מתא עצב אחד למשנהו.
בכספי פרס נובל שקיבל ייסד גרינגרד ב-2004 את פרס פרל מייסטר גרינגרד לנשים מדעניות.
הפרס קרוי על שם אמו הביולוגית שמתה בלידתו, וגרינגרד טען שהוא מיועד ליצור העדפה מתקנת לנשים במדע, משום שנשים אינן זוכות לפרסים ולהכרה הראויה בגין מחקריהן המדעיים.
גרינגרד נפטר בניו יורק ב-13 באפריל 2019.
פול קליפטון אנטוני ג'ורג' הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת פילדלפיה 76' בליגת ה-NBA.
ג'ורג' נבחר בדראפט 2010 על ידי הפייסרס לאחר שנתיים שבהן שיחק באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפרזנו.
ב-2013 נבחר בפעם הראשונה להופיע במשחק האולסטאר וזכה בפרס השחקן המשתפר של העונה.
ג'ורג' חתם על חוזה הרוקי שלו ב-2010, חוזה שהבטיח לו 3.9 מיליון דולר לשנתיים.
במשחק הראשון ששיחק ג'ורג' ב-NBA הוא קלע 4 נקודות ב-23 הדקות שבהן שיחק נגד סן אנטוניו ספרס.
במהלך העונה הגיע ג'ורג' לממוצעים של 7.8 נקודות למשחק ב-45% מהשדה, 3.7 ריבאונדים למשחק ו-1.1 אסיסטים למשחק, כשהוא פותח בחמישייה ב-19 מתוך 61 המשחקים שבהם שיחק.
בפלייאוף הוא ולנדרי פילדס מניו יורק ניקס היו שני הרוקיז היחידים שפתחו בחמישייה.
הפייסרס הפסידו בחמישה משחקים לשיקגו בולס שהובלה על ידי דריק רוז.
הוא נבחר לנבחרת הרוקיז השנייה.
ב-3 בפברואר 2012 קלע ג'ורג' 30 נקודות, 7 שלשות, תפס 9 ריבאונדים, מסר 5 אסיסטים, חטף את הכדור 5 פעמים וחסם פעם אחת בניצחון של הפייסרס נגד דאלאס מאבריקס.
הוא נבחר להתחרות בתחרות ההטבעות של ה-NBA ובאתגר הכוכבים העולים כחלק מסוף-שבוע האולסטאר.
בתחרות ההטבעות הטביע ג'ורג' של 360 מעלות מעל לחבריו לקבוצה רוי היברט ודאנטיי ג'ונס.
הוא סיים את העונה עם 12.1 נקודות למשחק ב-44% מהשדה, 5.6 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק.
ג'ורג' פתח בחמישייה בכל 66 המשחקים של העונה (העונה הייתה מקוצרת בגלל שביתת השחקנים).
בסיבוב הראשון של הפלייאוף, הפייסרס הביסו בחמישה משחקים את אורלנדו מג'יק שחסרו את הכוכב שלהם דווייט הווארד.
בחצי גמר המזרח הם הובסו בידי מיאמי היט בשישה משחקים, כשג'ורג' קולע רק 19 מתוך 52 הזריקות שלקח.
מיאמי המשיכו אחר כך לזכייה באליפות.
ב-21 בנובמבר 2012 קלע ג'ורג' 9 מתוך 13 שלשות כדי להגיע לשיא קריירה של 37 נקודות בניצחון על ניו אורלינס הורנטס.
9 השלשות קבעו שיא חדש לאינדיאנה, לאחר שג'ורג' שבר את השיא הקודם שהיה שייך לרג'י מילר.
ב-24 בינואר 2013 הוכרז רשמית כי ג'ורג' ישחק במשחק האולסטאר שיתקיים ביוסטון.
במשחק עצמו קלע ג'ורג' 17 נקודות ב-7 מ-13 מהשדה, קלט 3 ריבאונדים ומסר 3 אסיסטים כשהוא שיחק 20 דקות בהפסד של המזרח למערב, כשהמערב ניצחו 143–138. ג'ורג' הגיע לממוצעים מרשימים של 17.4 נקודות למשחק, 7.6 ריבאונדים למשחק ו-4.1 אסיסטים למשחק.
הוא היה השחקן היחיד בליגה שחטף 140 חטיפות וחסם 50 זריקות.
בתום העונה הוא זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה.
במשחק בסיבוב הראשון נגד אטלנטה הוקס ג'ורג' הגיע לטריפל דאבל הראשון בקריירה שלו בפלייאוף כשקלע 23 נקודות, מסר 12 אסיסטים ותפס 11 כדורים חוזרים בניצחון 107–90.
ב-5 באפריל 2015, 8 חודשים לאחר פציעתו באימון נבחרת ארצות הברית, חזר ג'ורג' למגרשים.
הוא עלה מן הספסל מול מיאמי היט ושיחק 14 דקות בהן קלע 13 נקודות וביניהם 2 שלשות חשובות ברבע הראשון, אינדיאנה הביסה את מיאמי בתוצאה 112–89.
ב-6 ביולי 2017 עבר ג'ורג' לאוקלהומה סיטי ת'אנדר בטרייד ששלח את ויקטור אולדיפו ואת דומנטאס סאבוניס לאינדיאנה.
בסיבוב הראשון של פלייאוף 2018 הודחו הת'אנדר על ידי יוטה ג'אז, בתוצאה 2–4.
לקראת עונת חתם ג'ורג' על הארכת חוזה באוקלהומה סיטי ל-4 עונות נוספות עבור כ-137 מיליון דולר.
בעונתו השנייה בקבוצה היה לקלע המוביל של הקבוצה עם 28.0 נקודות למשחק, כאשר בשבעה משחקים קלע 40 נקודות או יותר.
ג'ורג' בלט גם בצד ההגנתי וסיים את העונה כמלך החטיפות של הליגה עם 2.2 חטיפות למשחק בממוצע.
בסיום העונה נבחר לראשונה בקריירה לחמישייה הראשונה של העונה, ואף סיים במקום השלישי בהצבעות לפרס ה-MVP של העונה (אחרי יאניס אדטוקומבו וג'יימס הארדן).
ב-10 ביולי 2019 העבירה אוקלהומה את ג'ורג' ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה לשיי גילג'ס-אלכסנדר, לדנילו גלינארי ולחמש בחירות סיבוב ראשון.
בלוס אנג'לס חבר לקוואי לאונרד, שחתם אף הוא בקבוצה לפני עונת .
בעונתו הראשונה עם הקליפרס הציג יכולת טובה, עם 21.5 נקודות בממוצע למשחק, אולם קבוצתו הודחה מהפלייאוף כבר בסיבוב השני, על ידי דנוור נאגטס.
ב-1 ביולי 2024 סיכם ג'ורג' כשחקן חופשי על מעבר לקבוצת פילדלפיה 76' על חוזה מקסימום לארבע שנים עבור כ-212 מיליון דולר.
ב-2014 נבחר ג'ורג' לסגל נבחרת ארצות הברית.
במהלך מחנה ההכנה לקראת גביע העולם בכדורסל 2014, שבר את רגלו ונזקק לניתוח שהשבית אותו לעונה.
ב-2016 זכה עם הנבחרת הלאומית במדליית הזהב במשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו.
פול דוראן-רואל היה סוחר אמנות צרפתי, הידוע בזכות קשריו ועבודתו עם אמני זרם האימפרסיוניזם.
הוא היה מסוחרי האמנות המודרניים הראשונים אשר סיפקו לאמנים תמיכה כלכלית בצורת קצבאות ותערוכות יחיד.
נולד כפול-מארי-יוסף דוראן-רואל (Paul-Marie-Joseph Durand-Ruel) בפריז.
אביו היה סוחר אמנות, ובשנת 1865 החל פול הצעיר לנהל את העסק המשפחתי, אשר ייצג באותה עת אמנים מאסכולת ברביזון, ביניהם ז'אן-בטיסט קאמי קורו.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19 היה דוראן-רואל אחד מהסוחרים המרכזיים של אסכולת ברביזון.
במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, בשנים 1870-71, ברח מפריז ללונדון.
שם הוא נפגש עם אמנים אימפרסיוניסטים, בהם קלוד מונה, קאמי פיסארו ושארל-פרנסואה דוביני.
בדצמבר 1870 ערך תערוכה ראשונה בלונדון.
בתחילת שנות ה-70, החל להתקרב לזרם האימפרסיוניזם, ולראות את הפוטנציאל שבו.
בשנת 1872 קיים לראשונה תערוכה אימפרסיוניסטית.
במהלך שלושת העשורים הבאים, היה דוראן-רואל לסוחר האמנות הידוע ביותר ולאחד מהתומכים הכלכליים העיקריים של האמנות האימפרסיונית בצרפת.
בין האמנים המפורסמים איתם עבד היו אלפרד סיסלי, פייר-אוגוסט רנואר, ברת מוריזו, אדואר מאנה, אדגר דגה, קלוד מונה וקאמי פיסארו.
פול גיידל היה אסיר אמריקאי, אשר ריצה את המאסר הארוך ביותר בהיסטוריה שהסתיים בשחרור מוקדם.
גיידל נולד בהרטפורד, קונטיקט לאבא אלכוהוליסט אשר מת כשהיה ילד, וברוב שנות נעוריו נמצא גיידל בבית יתומים.
הוא נטש את הלימודים בגיל 14 והתחיל לעבוד בעבודות מזדמנות בבתי מלון בהטפורד וניו יורק סיטי.
ביולי 1911, בגיל 17, החליט לשדוד סוכן מניות עשיר בן 73 בשם ויליאם ג'קסון, שהתארח במלון בניו יורק בו גיידל עבד כנער משרת.
גיידל חמק לחדרו וחנק אותו למוות בעזרת סמרטוט מלא בכלורופורם.
הוא נמלט עם דולרים בודדים בלבד, ונעצר יומיים לאחר האירוע.
זמן קצר לאחר מכן, חבר המושבעים הרשיע אותו ברצח מדרגה שנייה, והוא נשלח ל-20 שנים עד מאסר עולם.
גיידל החל את ריצוי עונשו בכלא סינג סינג.
כ-8 שנים לאחר מכן סבל מהתמוטטות עצבים, ואילו בשנת 1926 הוא אובחן כלא שפוי, והועבר אל "Dannemora State Hospital for the Criminal Insane".
עונשו קוצר בעקבות התנהגות טובה והוא היה מועמד לשחרור מוקדם בשנת 1931, אומנם מסיבות שאינן ידועות החלטה זו נהפכה על כנה וגיידל נשאר במקום זה עד שנת 1972. בהמשך הוא הועבר ל-"Fishkill Correctional Facility".
עם השנים, גיידל עבר ליחידה שנועדה לאסירים זקנים שהייתה יותר פנימייה מאשר בית כלא.
במהלך שהותו בכלא, הוא פיתח קשר וקרבה עם פקידי המקום, וחלקם אף לקחו אותו למשחק בייסבול או ליציאה אחרת.
לגיידל הובטח שחרור בשנת 1974 בעודו בן 80, אך הוא סירב ולא רצה לעזוב.
לאחר שבילה כמעט את כל חייו (63 שנים) בכלא, וכיוון שלא הייתה לו משפחה או סיבה לעזוב, הוא האמין שלא יצליח להסתגל לחיים חדשים ולהתרגל אליהם.
הוא בחר מרצונו להישאר בכלא, ויצא אחרי כמעט 6 שנים, ב-1980.
במאי 1980 עזב גיידל את בית הכלא כשהוא בן 86, לאחר שריצה את המאסר הארוך ביותר שנגמר בשחרור בהיסטוריית ארצות הברית: 68 שנים ו-245 ימים.
על כך, הוא נכנס לספר השיאים של גינס.
גיידל ביקש להימנע מחשיפה לתקשורת בעת שחרורו, ואת שארית חייו בילה בבית אבות במחוז דאצ'ס שבמדינת ניו יורק, שם נפטר בגיל 93.
פול-פרדינאן גאשה היה רופא וצייר חובב צרפתי, רופאם, חברם ופטרונם של ציירים, שהמפורסם שבהם היה וינסנט ואן גוך, אשר התגורר סמוך לביתו של גאשה בעשרת השבועות האחרונים לחייו.
גאשה נולד בעיר ליל בצרפת.
בנעוריו עבר עם משפחתו למכלן.
הוא למד רפואה באוניברסיטת פריז והתמחה בפסיכיאטריה ורפואה פנימית בבית החולים פיטייה סלפטרייר.
במהלך לימודיו החל לאסוף יצירות מאת אדואר מאנה וגוסטב קורבה.
ב-1872 עבר מפריז לעיירה אובר-סור-אואז, השוכנת 27 ק"מ מצפון לפריז, שהייתה אתר אהוב על ציירים.
על ציוריו חתם בשם Paul van Ryssel (פול מרייסל [שמה ההולנדי של העיר ליל]).
ידידו ומטופלו, הצייר פול סזאן סייע לו להקים סטודיו בעליית הגג של ביתו.
בין ידידיו ומטופליו נמנו גם קאמי פיסארו, פייר-אוגוסט רנואר, גוסטב קורבה, אדואר מאנה, אמיל ברנאר, ז'אן-בטיסט קאמי קורו, אונורה דומייה, ויקטור הוגו ואמנים אחרים.
גאשה היה חובב חידושים וניסויים וכך גילה התעניינות בהומאופתיה והיה בין הראשונים לאמץ את המצאתו של הנרי נסטלה להכניס לתפריטם של יילודים את תחליף החלב שפיתח האחרון.
במאי 1890, לאחר ששוחרר משנת שהיה בבית החולים הפסיכיאטרי בסן רמי דה פרובנס, הייתה בריאותו הפיזית והנפשית של ואן גוך שברירית.
אחיו, תיאו ואן גוך, חיפש בעבורו מקום שיהיה לא רחוק מפריז, בה התגורר, בה יוכל לשהות תחת פיקוח רפואי צמוד ותומך.
לפי המלצתו של פיסארו עבר ואן גוך להתגורר בסמוך לביתו של ד"ר גאשה, אשר ביקר אותו יום-יום וואן גוך שילם לו בציורים.
לא ברור האם בכלים שעמדו לרשותו באותם ימים היה גאשה מסוגל לטפל בהפרעה הדו-קוטבית או הדיכאון הקליני מהם סבל ואן-גוך.
הוא המליץ לו להתנזר מעישון ואלכוהול, אך ואן-גוך לא מילא אחר הוראותיו.
השניים התיידדו אך ואן-גוך העריך שד"ר גאשה המלנכולי לוקה אף הוא בנפשו.
במכתב לתאו (10 ביולי 1890) כתב "דומני שאיננו יכולים לסמוך על ד"ר גאשה.
ראשית, הוא חולה יותר ממני...
וכאשר עיוור אחד מוביל עיוור השני, הלא שניהם יפלו לבור?"
לאחר מותו (או התאבדותו) של ואן-גוך, ספג ד"ר גאשה ביקורת קשה על קוצר ידו ועל כך שלא מנע את המוות.
ב-1868 נשא לאישה את בלאנש ונולדו להם שני ילדים, פול-לואי ומרגריט.
פול-לואי היה אף הוא אספן וסוחר אמנות וצייר חובב, אשר חתם בשם לואי ואן רייסל (Louis van Ryssel).
פול דו בואה ריימון היה מתמטיקאי גרמני.
נודע בעיקר בזכות הלמה היסודית של חשבון וריאציות.
פול דו בואה ריימון נולד ב-2 בדצמבר 1831 בברלין, פרוסיה.
הוא התחיל לימודי רפואה בציריך אך עזב ועבר ללימודי מתמטיקה.
בשנת 1859 הוא סיים אוניברסיטת הומבולדט של ברלין.
בשנת 1865 פול דו בואה ריימון החל לעבוד באוניברסיטת היידלברג ובשנת 1868 התמנה לפרופסור.
בשנת 1869 הוא התחיל לעבוד באוניברסיטת פרייבורג.
בשנת 1883 הוא התקבל לאקדמיה לאופולדינה.
פול דו בואה ריימון התמחה ועסק במחקרים בתחום משוואה דיפרנציאלית ובטור פורייה.
הוא החל במחקר על כך שהמספרים הממשיים אינם בני מנייה, דבר שהוביל להוכחת האלכסון של קנטור, וניסח את הלמה היסודית של חשבון וריאציות.
פול דולי הוא שחקן, תסריטאי, סטנדאפיסט, מדבב וקומיקאי אמריקאי.
דולי נולד בשם פול בראון בעיר פרקרסבורג שבמערב ורג'יניה לרות איירין, עקרת בית, ופיטר ג'יימס, פועל במפעל.
בצעירותו דולי היה קריקטוריסט ואייר קריקטורות עבור עיתון מקומי בעירו.
היא שירת בצי ארצות הברית.
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת מערב ורג'יניה עבר לעיר ניו יורק.
על מנת להתקיים עבד כליצן בימי הולדת תוך שימוש ביכולות הקוסמות, ג'אגלינג ואיור קריקטורות.
בתחילת שנות ה-50 החל לשחק בתיאטרון.
דולי שימש כשחקן גיבוי לארט קרני שגילם במחזה "הזוג המוזר את של פליקס אונגר, והחליף אותו בתפקיד לאחר עזיבתו.
הוא שימש במשך מספר שנים כסטנדאפיסט במועדוני סטנדאפ.
הוא יצר את הסדרה החינוכית לילדים The Electric Company עבור רשת הטלוויזיה הציבורית PBS.
הוא ייסד חברה בשם All Over Creatio עם אנדרו דאנקן ולין ליפטון שיצרה פרסומות לרדיו ולטלוויזיה.
דולי השתתף בסרטים בהם "בת 16 הייתי", "פופאי", "Raggedy Ann & Andy: A Musical Adventure" ו"תרגילים בהתבגרות".
הוא דיבב בסדרת הסרטים "מכוניות".
כמו כן שיחק בסרטים שבוימו על ידי רוברט אלטמן.
דולי כתב עם אלטמן תסריטים לסרטים.
דולי שיחק גם בסרטיו של הבמאי כריסטופר גסט מחכים לגופמן, "משב רוח מוזיקלי ובסרט "והזוכה הוא".
בשנת 2002 שיחק בסרט המתח של כריסטופר נולאן "אינסומניה".
שיחק בסדרה Coming of Age ששודרה בשנים 1988 עד 1989 ברשת CBS.
כן שיחק בתפקידי משנה בסדרות ER, "גרייס על הכוונת", אלה הם חיי, "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 ו"תרגיע".
שיחק בתפקיד ראשי בסדרה Coming of Age ששודרה בשנים 1988 עד 1989. בשנת 2000 היה מועמד לפרס אמי על תפקיד משנה שגילם בסדרה "הפרקליטים".
ב-1988 שיחק במיני סדרה "הרצח של מרי פייגן" בה השתתפו גם ג'ק למון וקווין ספייסי.
בשנת 2010 שיחק דולי בסדרה Huge שנוצרה ונכתבה על ידי אשתו ובתו.
בשנת 2019 התארח בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "חג שמח וכל זה" בתפקיד של ג'ק, אביו של דון (דניס קווייד).
דולי נשוי לתסריטאית ויני הולצמן.
הזוג הכיר בעת שלמד בכיתת משחק.
בתם היא התסריטאית ומפיקת הטלוויזיה סוואנה דולי.
הזוג גר בשכונת Toluca Lake בלוס אנג'לס.
מנישואיו הראשונים יש לפול דולי שלושה ילדים.
פול גז הוא סרט הרפתקאות ישראלי בלייב אקשן, בבימויו של קובי מחט משנת 2019 ומככבים בו תובל שפיר, קווין רובין, נאיה בינשטוק, אורי פפר, נדב גדג', זהר ליבה, עדן סבן ואביגיל אריאלי.
הסרט הוא הראשון בסאגת האופנועים של קובי מחט.
בשנת 2021 הופץ לסרט ספין אוף קולנועי הנקרא "פול ספיד", בו הופיע מסרט זה רק קווין רובין בתפקיד נמרוד.
בשנת 2023 עלתה סדרת טלוויזיה הקרויה "פול ספיד", המקדמת המשך לשני הסרטים הקודמים לה.
בשנת 2025 עלה לאקרנים סרט נוסף המבוסס על הסדרה, הנקרא "פול ספיד: מוטורסטאר".
הסרט עוקב אחר סיפורו של תומר בן ה-17, העובר עם אמו ליישוב קטן בקצה המדבר.
זה קורה בדיוק חודש לפני אליפות המדינה לנוער ברכיבת אופנועי שטח, בה נמרוד השחצן מנהיג היישוב אמור לזכות, ההגעה של תומר משנה את כללי המשחק אפילו בלי להתכוון.
מה שמתחיל בהתנכלויות כלפיו מצד נמרוד וחבורתו תוך מאבק על לבה של עמליה היפה, הופך לדרמה בהילוך גבוה כשתומר פוגש את אלברט, אופנוען מזדקן ומסתורי שמתבודד בביתו ומנותק מהסביבה כבר 30 שנה.
המפגש מקרי ביניהם הופך לחברות אמיצה, במהלכה תומר מקלף מאלברט את סודות העבר, ואילו אלברט הופך למאסטר שמלמד את תלמידו הצעיר לרכוב על אופנוע ומכין אותו לקרב של חייו על המסלול.
תומר ארזי (תובל שפיר): נער בן 17 המגיע ליישוב מתל אביב.
אויב של נמרוד, דידי ושוסטר.
מנצח במירוץ האופנועים של היישוב.
הבן של מיכל, אביו מת לפני עלילת הסרט מסיבה לא ידועה.
בסוף המירוץ הופך להיות בן זוגה של עמליה.
עמליה (נאיה בינשטוק): נערה בת 17. נערה יפה וחכמה.
בתחילת הסרט (ככל הנראה) בת זוגו של נמרוד, אך נפרדת ממנו לאחר שהציק לתומר.
חברתם הטובה של נטלי ומיקה.
בסוף המירוץ נהפכת לבת זוגו של תומר.
נמרוד גולן (קווין רובין): נער בן 17. בריון.
היחידי בסרט שהופיע בספין אוף של הסרט, פול ספיד.
בסרט פול ספיד מראים כמה הוא השתפר מבחינה התנהגותית.
אלברט "המשוגע" (זהר ליבה): המאמן של תומר ובהמשך הסרט גם של עמליה.
הסתגר בביתו 20 שנים לאחר שנתן לארוסתו, עדן וזאנה, לעלות על אופנוע, אך לאחר מכן עדן איבדה שליטה על האופנוע ומתה במקום.
נקרא על ידי הדור הישן "אלברט הרוצח", וע"י הדור החדש נקרא "אלברט המשוגע".
בעל עסק פתוח עם איציק, אח של עדן.
ככל הנראה נהיה בן זוגה של מיכל.
איציק וזאנה (אורי פפר): המאמן של נמרוד, דידי ושוסטר.
שונא את תומר ואויב של אלברט.
נטלי (עדן סבן): נערה בת 17. נערה יפה.
חברתם הטובה של עמליה ומיקה.
דידי (נדב גדג'): נער בן 17. משתתף במירוץ של היישוב.
מתגלה כזמר מוכשר ושר את שיר הנושא של הסרט.
שי שוסטר (דניאל גרנט): נער בן 17. נוהג ללבוש חם-צוואר ולשים אותו על השיער.
נוהג לומר פתגמים שלא קשורים לנושא השיחה.
מיכל ארזי (אביגיל אריאלי): אמו של תומר ארזי.
ככל הנראה נהיית בת זוגו של אלברט.
מיקה (רחלי נחום): נערה בת 17. חברתם הטובה של עמליה ונטלי.
המורה (דליה ליברוס): המורה של תומר, עמליה, נמרוד, נטלי, דידי, שוסטר ומיקה.
אלי אילדיס (בתפקיד עצמו): שדרן הספורט של המירוץ של היישוב.
הילה סעדון (בתפקיד עצמה): שדרנית הספורט של המירוץ של היישוב.
אסקימו (כלב): הכלב של מיכל ותומר.
עבר התעללות מצד נמרוד, דידי ושוסטר, ונפצע עקב ההתעללות.
פול אנתוני גוסאר הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אריזונה, ברציפות מאז 2011. גוסאר ייצג תחילה את מחוז הקונגרס הראשון של אריזונה בשנים 2011–2013, ומאז התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית מייצג את מחוז הקונגרס הרביעי.
גוסאר, המזוהה עם תנועת מסיבת התה, תואר בידי "The Arizona Republic" — העיתון הגדול באריזונה — כאחד מחברי הקונגרס השערורייתים ביותר.
גוסאר נולד ברוק ספרינגס שבדרום ויומינג, בשלהי נובמבר 1958, הבכור מבין שבעת הבנים ושלוש הבנות של אנטון ג'ון וברנדט מ.
סבו וסבתו מצד אביו היו סלובנים, ואילו הורי אמו הבסקים היגרו לארצות הברית מהעיר בנקה שבדרום צרפת.
גוסאר גדל בפינדייל שבוויומינג וסיים ב-1977 את לימודיו בבית הספר התיכון של העיר.
הוריו תוארו כרפובליקנים מסורים שהשתתפו בכינוסי הוועדה הרפובליקנית הלאומית של הנשיאים ריצ'רד ניקסון וג'רלד פורד.
אחיו של גוסאר, פיט, היה יושב ראש המפלגה הדמוקרטית בוויומינג ואף התמודד לתפקיד מושל ויומינג ב-2010 ובבחירות 2014.
בשנת 1981 השלים גוסאר לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קרייגטון השוכנת באומהה שבנברסקה.
ב-1985 קיבל תואר D.D.S (דוקטור לכירורגיה דנטלית) מבית הספר לרפואת שיניים של האוניברסיטה.
בשנים 1989–2010 עבד כרופא שיניים בפלגסטף שבאריזונה, וב-2011 זכה בתואר "רופא השיניים של השנה" מטעם האגודה הדנטלית של אריזונה.
הוא אף נכנס להיכל התהילה של האגודה, והיה הנשיא של היכל התהילה מ-2004 עד 2005. גוסאר הוסיף לכהן כנשיא האגודה הדנטלית בצפון אריזונה וסגן יו"ר מועצת האגודה לענייני ממשל.
בשנת 2009 הודיע גוסאר, שמעולם לא התמודד לתפקיד ציבורי לפני כן, כי יתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של אריזונה מול נציגת המחוז המכהנת, אן קירקפטריק.
הוא זוהה בידי העיתון "הניו יורק טיימס" כאיש תנועת מסיבת התה, כיוון שסניף התנועה באריזונה הציג אותו באתר האינטרנט שלו.
גוסאר זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית.
הוא זכה לתמיכתם של מספר אישים, בהם מושלת אלסקה לשעבר שרה פיילין והשריף ג'ו ארפאיו.
במקביל, קירקפטריק דרשה לערוך חמישה עימותי בחירות מול גוסאר.
בתחילה הסכים גוסר להשתתף בעימות אחד בלבד, אך מאוחר יותר נמלך בדעתו.
הוא פרסם הצהרה בה נימק את החלטתו להימנע מהעימותים בשל הנסיעה הארוכה לתחנת הטלוויזיה KAET בפיניקס, שארגנה את הדיון, אך מפיק ב-KAET טען כי הסגל של גוסאר סיפר לתחנה שהמועמד לא יכול היה להשתתף בעימות משום שלקח חלק באירוע לגיוס כספים.
בנובמבר 2010 גבר גוסאר על קירקפטריק ונבחר לקונגרס ה-112 של ארצות הברית, לאחר שגרף 49.7% מקולות הבוחרים.
גוסאר נשבע לתפקידו בראשית ינואר 2011. לקראת בחירות 2012 בארצות הברית תכנן גוסאר להתמודד לתקופת כהונה נוספת כנציג מחוז הקונגרס הראשון, שהפך לפחות רפובליקני מבחינה דמוגרפית כתוצאה מחלוקה מחודשת של מחוזות הבחירה באריזונה.
אך כשקירקפטריק הכריזה כי תשוב אל המירוץ לבית הנבחרים, נמלך בדעתו ובינואר 2012 הכריז כי יתמודד במחוז הקונגרס הרביעי.
מחוז זה קיבל חלק גדול מן מהשטחים המערביים של מחוז הקונגרס הראשון הישן, וכך נעשה למעוז רפובליקני מובהק.
גוסאר שכר דירה בפרסקאט , העיר הגדולה ביותר במחוז הקונגרס הרביעי, שלטענתו היא בית מגוריו הרשמי.
עם זאת, הוא עדיין טוען כי ביתו בפלגסטף הוא בית מגוריו העיקרי, ועקב מעמד זה הוא נהנה במשך זמן רב מהטבות מס על ביתו בפלגסטף.
בעוד שהוא רשום בפנקס הבוחרים של מחוז יאוואפאי (Yavapai), שם שוכן ביתו בפרסקאט, אשתו רשומה כמצביעה במחוז קוקונינו, שם שוכן ביתו בפלגסטף.
בבחירות אלה נבחר לתקופת כהונה שנייה.
גוסאר נחשב לאחד מחברי הקונגרס השמרניים ביותר בארצות הברית.
לצד תמיכתו בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, הוא מתנגד להפלות, וטוען כי התיקון השני לחוקת ארצות הברית הוא בין הזכויות החשובות ביותר שנקבעו במגילת הזכויות של ארצות הברית, ובעקבות זאת זכה לתמיכת איגוד הרובאים הלאומי.
מבחינת הגירה, הוא מתנגד נחרץ להגירה בלתי חוקית לארצות הברית.
לראיה, הארגון "NumbersUSA", המתנגד להגירה, העניק לו דירוג "A" על מאמציו למיגור ההגירה הבלתי חוקית.
יתרה מזאת, הוא האשים משפטנים המעניקים ייעוץ משפטי למהגרים חסרי-מסמכים בביצוע פשע.
גוסאר תומך בבניית חומה בגבול ארצות הברית–מקסיקו, מתוך אמונה כי צעד זה יצמצם את פעילות מארה סלבטרוצ'ה בארצות הברית.
בספטמבר 2015 הגיש גוסאר מסמכי הדחה נגד ג'ינה מקארתי, מנהלת הסוכנות להגנת הסביבה, בטענה כי פשעה לכאורה ו"שיקרה לעם האמריקאי על מנת למסד תקנות מוטעות ומוליכות-שולל, משוללות כל בסיס מדעי".
יוזמה זו לא קרמה עור וגידים.
ב-17 בספטמבר 2015, במאמר שפרסם באתר האינטרנט השמרני "Townhall.com", הודיע גוסאר כי יחרים את נאומו של פרנציסקוס בפני הקונגרס של ארצות הברית, אלא אם ידבר האפיפיור על נושאים כמו "אלימות מוסלמית" או הורות מתוכננת במקום שינויי אקלים.
הוא כתב שהוא יתייחס לאפיפיור באותה צורה שהוא מאמין שיש להתייחס ל"פוליטיקאים שמאלנים", תוך שהוא מותח ביקורת חריפה על לאודאטו סי, האנציקליקה השנייה שפרסם פרנציסקוס.
ב-24 בספטמבר נעדר מהנאום, והיה לחבר הקונגרס היחיד שעשה כן.
בינואר 2016 ניסח גוסאר הצעת חוק לשלילת מדליית החירות הנשיאותית מידיו של ביל קוסבי לאחר שהודה כי סימם נשים ותקף אותן מינית.
הצעתו קיבלה את תמיכתה של הפעילה החברתית אנג'לה רוז והמוסד ללא כוונות רווח שבבעלותה, עמה התייעץ גוסאר בעת כתיבת הצעת החוק; הנשיא ברק אובמה הצהיר כי "יבחון" את ההצעה, אך היא מעולם לא החלה תהליך חקיקה במליאת בית הנבחרים.
במהלך בחירות האמצע ב-2018, התבטאו שישה מתשעת אחיו של גוסאר בגנותו והביעו תמיכה ביריבו הדמוקרטי דייוויד בריל, בסדרת תשדירי תעמולה טלוויזיונית ששדרו סיקור לאומי ובין-לאומי.
בתשדיר אחד, אחיותיו גרייס וג'ניפר, שתיהן מזוהות כספקיות ציוד רפואי, סיפרו לצופים כי עליהם לבחור בבריל אם אכפת להם מהבריאות ומרווחת הילדים.
בתשדיר אחר שפורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של בריל, טענו האחים שקשה להם לתקוף אישית את פול, אבל הם מחויבים לעשות זאת למען האמת שלהם.
גוסאר הגיב להתקפות מצד משפחתו, השווה את אחיו לתומכי סטלין וטען כי "הם כולם ליברלים דמוקרטים ששונאים את טראמפ".
למרות זאת, גוסאר ניצח בבחירות אלה וגרף 68.2% מהקולות.
מספר שבועות לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, נמנה גוסאר בין 27 חברי קונגרס רפובליקנים שביקשו מהתובע הכללי של ארצות הברית ויליאם בר למנות תובע מיוחד שיחקור אי-סדרים בבחירות 2020. המפלגה הרפובליקנית באריזונה הפיקה סרטון, ובו הופיע גוסאר ועמיתו אנדי ביגס, אשר טענו שישנה הונאת בחירות נרחבת בארצות הברית.
גוסאר טען כי מכונות ההצבעה באריזונה היו לקויות, שמדינת ויסקונסין השהתה בכוונה את ספירת הקולות כדי "להטות" 100,000 קולות לטובתו של ג'ו ביידן, וכי אנשים מתים הצביעו בפנסילבניה.
במשך חודשים ערער גוסאר על תוצאות הבחירות וטען כי הנשיא דונלד טראמפ נפל קורבן להפיכה.
במהלך ספירות קולות חבר האלקטורים הוביל גוסאר בצוותא עם הסנאטור טד קרוז מטקסס את ההתנגדות לאישור תוצאות הבחירות באריזונה.
שעות אחדות לאחר ההסתערות על הקפיטול, גוסאר היה חבר הקונגרס הראשון שקידם תאוריית קשר לפיה אנטיפה אשמה באלימות, אשר זכתה לתמיכה מצד עמיתיו מאט גייטס ומו ברוקס.
כאשר הקונגרס התכנס מחדש לאחר ההסתערות, הדחייה של תוצאות הבחירות באריזונה נדחתה ברוב של 33 מול 6 בסנאט ו-303 מול 121 בבית הנבחרים.
כתוצאה ממעורבותו לכאורה בהסתערות על הקפיטול, קראו שלושה מאחיו לסילוקו מהקונגרס.
ב-19 בינואר 2021, היום האחרון לנשיאותו של דונלד טראמפ, דווח כי גוסאר וביגס ביקשו חנינה נשיאותית מטראמפ, אם כי בסופו של דבר לא קרה הדבר.
בנובמבר 2021, פרסם גוסאר ברשתות החברתיות את שיר הנושא "Feuerroter Pfeil und Bogen" מהעונה הראשונה של סדרת האנימה "תקיפה בטיטאן" ("Attack on Titan"), בו נערך הסרטון במטרה להציג פגיעה פיזית באמצעות חרבות בחברת הקונגרס הדמוקרטית אלכסנדריה אוקסיו-קורטז ובנשיא ג'ו ביידן.
תוכן הפוסט כלל את השאלה "יש מעריצי אנימה כאן?".
ננסי פלוסי, יושבת ראש בית הנבחרים, קראה לוועדת האתיקה ולרשויות אכיפת החוק לחקור פרסום תוכן זה כאיום.
ב-17 בנובמבר 2021 גּוּנָּה גוסאר באורח רשמי על פרסום הפוסט והודח מחברויותיו בוועדות הקונגרס ברוב של 223 תומכים מול 207 מתנגדים, מה שהפך אותו לחבר הקונגרס ה-25 בהיסטוריה של ארצות הברית שהוטלו עליו סנקציות לאחר גינוי רשמי.
פול ג'וליאן ג'יימס הוא כדורסלן עבר ומאמן בריטי, המאמן את פלימות' ריידרס המשחקת בליגת העל הבריטית.
ג'יימס שיחק ואימן במספר קבוצות מובילות באנגליה לאורך קריירה עשירה שפרסה מעל לארבעה עשורים.
הוא החל את דרכו כשחקן צעיר בקבוצת עיר הולדתו, והתקדם בהדרגה לאחת הדמויות הבולטות בכדורסל הבריטי, הן על הפרקט והן על הקווים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, עבר לקריירת אימון מצליחה שבמהלכה הוביל קבוצות להישגים יוצאי דופן בליגת העל הבריטית ואף להשתתפות במסגרות אירופיות.
הקריירה של ג'יימס החלה בלסטר ריידרס, מועדון הכדורסל של עיר הולדתו, שם צמח כשחקן נוער.
את הופעת הבכורה המקצועית שלו ערך בגיל 17 בלבד, ב-26 בספטמבר 1981, במשחק ליגה מול היריבה המקומית נוטינגהאם.
הוא השתלב במהרה ברוטציה של הקבוצה ונודע כשחקן נמרץ, בעל הבנה טקטית עמוקה ויכולת הובלה על המגרש.
לאורך שבע עונות בלסטר, הפך ג'יימס לאחת הדמויות המרכזיות בקבוצה והיה אהוב במיוחד על הקהל המקומי.
בתקופה זו הקבוצה לא התמודדה על תארים גדולים, אך ג'יימס הצליח להתבלט ולהשפיע רבות על סגנון המשחק של המועדון.
הוא נודע כגארד חכם עם יכולת מסירה גבוהה וקליעה יציבה מרחוק.
בשנת 1988, לאחר שבע שנים בלסטר, עבר ג'יימס לדרום אנגליה וחתם בברקנל פנטרס.
הוא שיחק במועדון במשך שמונה עונות נוספות, ובמהלכן ביסס את מעמדו כאחד השחקנים הוותיקים והמוערכים בליגה.
בתקופתו בפנטרס מילא תפקידי הנהגה, לעיתים אף כשחקן-מאמן בפועל, והשפיע רבות על הדור הצעיר בקבוצה.
ג'יימס פרש ממשחק פעיל בשנת 1996, בגיל 31, אך נשאר מחובר לקבוצה ולמערכת – וכבר בעונה שלאחר מכן קיבל את המושכות כמאמן הראשי.
בשנת 1997 מונה ג'יימס למאמן הראשי של ברקנל פנטרס, המועדון בו שיחק בשנותיו האחרונות.
תחת הנהגתו, הצליחה הקבוצה להתייצב מחדש בליגה ולהציג כדורסל תחרותי.
ג'יימס ידוע בגישה טקטית קפדנית וביכולת לבנות קבוצות מגובשות תוך הסתמכות על שחקנים מקומיים לצד זרים מנוסים.
הוא אימן את הקבוצה עד לשנת 2005, אז חדלה פעילותה של הפנטרס לאחר שינויי מבנה בליגה.
לאחר פירוק הפנטרס, הוקם מועדון חדש – סארי סקורצ'ס – ביוזמת אוהדים ובתמיכת אנשי מקצוע מקומיים.
ג'יימס הוזמן לשמש כמאמן הראשי של הקבוצה החדשה, שהחלה את דרכה בליגת העל הבריטית.
בעונתו הראשונה הצליח להוביל את סקורצ'ס למקום החמישי – הישג מרשים עבור קבוצה שזה עתה הוקמה.
בעונת 2006–2007 הוביל את הקבוצה לזכייה מפתיעה בדאבל – אליפות הליגה וגביע הליגה – וזכה בתואר "מאמן השנה של ה-BBL".
בתקופתו נודעה הקבוצה במשחק ההתקפי הדינמי שלה ובאווירה הקהילתית שסביבה.
בעונת 2007–2008 העפיל המועדון להשתתפות ביורוקאפ, שם פגש יריבות חזקות כמו חובנטוד בדאלונה, אלבה ברלין ומועדון הכדורסל שאוליאי, אך סיים את שלב הבתים עם מאזן 0–10.
בעונת 2008–2009 נקלע המועדון לקשיים כלכליים, והנהלת הקבוצה הודיעה כי חוזהו של ג'יימס לא יחודש.
במקומו מונה צ'אד מקנייט, שחקן עבר של הקבוצה, לתפקיד המאמן-שחקן.
ב-7 בדצמבר 2009 מונה ג'יימס למאמן הראשי של ווסטר וולבס, לאחר התפטרותו של המאמן הקודם, צ'אק אוונס.
ג'יימס שיקם את המועדון והוביל אותו לצמרת הליגה, תוך טיפוח כישרונות צעירים ושילובם בסגל הבכיר.
הוא כיהן בתפקיד המאמן במשך תשע עונות, שבמהלכן ביסס את וולבס כקבוצה יציבה ומכובדת בליגה הבריטית.
ב-2018 הוכרז כי ג'יימס הוא המאמן של פלימות' ריידרס, אחת הקבוצות הוותיקות בליגה.
תחת הדרכתו, חוותה הקבוצה שיפור הדרגתי, הן מבחינת הישגים והן מבחינת תרבות מועדון.
הוא המשיך בתפקידו לאורך השנים, עם דגש על שיפור תשתיות, השקעה במחלקות הנוער וביסוס מעמד הקבוצה כמרכז כדורסל אזורי בדרום-מערב אנגליה.
מָאקְס פּוֹל גֵז כיהן כראש הקהילה היהודית בתוניסיה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם הראשונה, בגיל 18, התנדב פול גז לשרת בצבא ביחידת תותחנים צרפתית.
שם הוענק לו העיטור הצבאי הצרפתי "צלב המלחמה", בהמשך (1922), קיבל אזרחות צרפתית.
למד משפטים בצרפת והפך לעורך דין באופן רשמי בשנת 1922, בעיר תוניס, במשך השנים כיהן בתפקידים רבים בקהילה היהודית.
עדה דרמון נפטרה ממחלת הסרטן בשנת 1943, בעת הכיבוש הגרמני בתוניסיה.
13 שנים מאוחר יותר נישא גז פעם שנייה, בשנת 1956, לז'נט כהן.
בתוניסיה שהייתה תחת שלטון צרפתי, אזרחות צרפתית לא הוענקה ליהודים באופן גורף, אף על פי שהיו להם זכויות פוליטיות נרחבות יותר מהיהודים שחיו במדינות צפון אפריקה האחרות.