tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת 2012/13 שיחק דאגלס בקבוצת נבארה בליגה השנייה בספרד.
בקיץ 2013 השתתף דאגלס במכביה התשע-עשרה במדי נבחרת ארצות הברית (שהודרכה על ידי בראד גרינברג ומייק קרטר) שזכתה במדליית הזהב.
ב-2013 הצטרף דאגלס להפועל גלבוע גליל במדיה רשם ממוצעים של כ-16 דקות וכ-5 נקודות למשחק והגיע עם הקבוצה לגמר הליגה הבלקנית (שם הפסידה ללבסקי סופיה).
בעונת 2014/15 שיחק דאגלס בהפועל עפולה בליגה הלאומית שם קלע כ-14 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2015/16 חזר דאגלס לליגת העל ושיחק במכבי קריית גת שם שיחק כ-25 דקות וקלע כ-7 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2016/17 שיחק דאגלס בעירוני נהריה שם שיחק כ-20 דקות וקלע כ-7 נקודות בממוצע למשחק והגיע עם הקבוצה לרבע גמר היורופקאפ (לאחר שנשרה מליגת האלופות של פיב"א).
בעונת 2017/18 ממוצעיו ירדו מעט לכ-17 דקות ו-5 נקודות בממוצע למשחק.
בקיץ 2018 הצטרף דאגלס להפועל תל אביב שם שיחק 12 דקות וקלע 4 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת 2019/20 הצטרף דאגלס למכבי אשדוד.ביוני 2020 שוחרר דאגלס מאשדוד לאחר שסירב להתאמן מחשש להידבקות בנגיף הקורונה.
במרץ 2021 הצטרף דאגלס לאליצור קריית אתא מהליגה הלאומית ועד תום עונת 2020/21 שיחק במדיה 12 משחקים בהם קלע בממוצע כ-12 נקודות למשחק.
ביוני 2021 הודיע דאגלס על פרישתו מכדורסל.
דאגלס היה נשוי לקורטני, כדורסלנית שבעברה שיחקה גם באליצור חולון, מכבי חיפה ואליצור רמלה.
השניים הכירו כאשר שיחקו כדורסל באוניברסיטת מישיגן.
לאחר פרישתו מכדורסל חזר דאגלס לאינדיאנה.
הוא נישא מחדש, עובד בתחום הביטוח ומגיש פודקאסט על כדורסל.
נגן קונטרבס, אקורדיון, קלרינט, סקסופון ופסנתר, מעבד מוזיקלי, מלחין ומורה.
בילדותו החל לנגן באקורדיון של אחיו הגדול.
בהמשך הצטרף ללהקת צוענים בעירו, שניגנו מוזיקה בולגרית וצוענית.
בנעוריו לימד את עצמו נגינה בקלרינט.
ב-1949 עלה לישראל ונקלט על ידי אריך טייך כנגן רב-כלי בתזמורת חיל האוויר.
לאחר שחרורו מהצבא ניגן בבתי מלון (בין היתר עם פיסי אושרוביץ) והפך לאוטוריטה בנושאי ג'אז הודות לידע רב שצבר באופן עצמאי.
ב-1960 חיבר ועיבד את המוזיקה למופע היחיד הראשון של שמעון ישראלי "סתם יום של חול" וליווה אותו בקונטרבס.
ב-1961 עיבד את המוזיקה לתוכניתה של להקת גייסות השריון, "טיפול זה טיפול" יחד עם רפי בן משה.
ב-1966 עיבד את שירי דפנה אילת וניצח על התזמורת באלבום הבכורה של אריק איינשטיין, "שר בשבילך".
ב-1967 נפגש עם זמרת הג'אז רימונה פרנסיס, השניים נישאו והיו לצמד מוזיקלי פורה.
ההקלטה הראשונה שלהם הייתה שירו של מתתיהו שלם "שיבולת בשדה" שעיבד הכהן עבור הקלטה בקול ישראל.
פרנסיס שרה בגרסה זו ווקליזה (שימוש בקול כבכלי נגינה).
הזוג הופיע יחד עם מוזיקאים כאלברט פיאמנטה, ממלו גיאטנופולוס, ירוסלב יעקובוביץ', מורטון קם, ג'ס קורן ואלי מגן ועוד (רובם היו מתלמידיו) במועדון "צוותא" ובקיבוצים, בעיקר במטרה להכיר לציבור הרחב את מוזיקת הג'אז.
ב-1969 עיבד במקביל לסיבוב ההופעות עם בת זוגו את המוזיקה של ג'ורג' ברסנס למופע "אין אהבות שמחות" של יוסי בנאי והופיע עם תזמורתו בתוכניתו של בנאי.
ב-1970 עיבד את המוזיקה לתקליטה של עליזה עזיקרי "לא לוקחת ללב" וניגן בו.
כן עיבד כמה משירי "חבורת בימות".
באמצע שנות השבעים עברו בני הזוג לארצות הברית, בעידודו של דיזי גילספי, שפגש אותם בביקורו בישראל.
הכהן עבד במועדונים בניו יורק ולימד מוזיקה בעוד פרנסיס פיתחה קריירת זמרה בארצות הברית ובאירופה ששיאה בשנת 1977 בהפקת התקליט Rimona Francis בחברה הגרמנית MPS, שכלל חומרים מקוריים שלה ושל סטו הכהן.
בסוף שנות השמונים שבו בני הזוג לישראל.
סטו הכהן השתלב בהוראה והעמיד דורות של נגני ג'אז, בהם אלי דג'יברי, סלעית להב, רועי הרצליך, ארז בר נוי ואחרים.
בארבע השנים האחרונות לחייו סבל הכהן מניוון שרירים קשה ולא הרבה לצאת מהבית.
בשנה האחרונה לחייו הוא הרבה לצייר, בעיקר דיוקנאות של מוזיקאי ג'אז אייקונים.
מנישואיו הראשונים נולד לו בן, אמיר הכהן, מלחין ומעבד מוזיקלי.
באוגוסט 2007 נערך ג'ם סשן לזכרו במועדון "זאפה" בתל אביב בהשתתפות עמיתיו ותלמידיו.
סטד בונט היה שודד ים בראשית המאה השמונה עשרה, המכונה לעיתים "השודד הג'נטלמן" מכיוון שהיה בעל אדמות עשיר למדי לפני שפנה לחיי הפשע.
בונט נולד למשפחה אנגלית עשירה באי ברבדוס, וירש את האחוזה המשפחתית לאחר מות אביו בשנת 1694. בשנת 1709 התחתן עם מרי אלמבי, ועסק בשירות המיליציה.
בגלל בעיות בזוגיות, ולמרות חוסר ניסיון השייט, בונט החליט שעליו לפנות לפיראטיות בקיץ 1717. הוא קנה ספינת מפרש, בשם "נקמה", ונסע עם צוותו לאורך חוף הים המזרחי של מה שהפכה לארצות הברית, לכד כלי שיט אחרים ושרף אוניות ברבדיות אחרות.
בהמשך מסעו עבור בנסאו, איי בהאמה, אל מקלט פיראטים המכונה "רפובליקת הפיראטים", אבל הוא נפצע קשה, במהלך היתקלות עם ספינת מלחמה ספרדית.
לאחר שהגיע לנסאו, בונט פגש את אדוארד טיץ, שודד הים הידוע לשמצה.
בונט לא יכול היה להוביל את צוותו, וויתר זמנית על הפיקוד בספינה שלו.
בדצמבר 1717, בזז בונט אוניות סוחר לאורך החוף המזרחי.
לאחר שלא הצליחה ללכוד ספינה גדולה נוספת צוותו נטש אותו והצטרף לשחור הזקן על סיפונה של "נקמת המלכה אן" .
בונט נשאר בספינה של שחור הזקן כאורח, ולא פיקד על צוות נוסף עד קיץ 1718, אז קבל חנינה מהמושל של צפון קרוליינה צ'ארלס עדן וקיבל אישור לצאת להילחם נגד הספנות הספרדית.
בונט התפתה לחדש את הפיראטיות שלו, אך לא רצה לאבד את חנינתו, ולכן הוא אימץ את הכינוי "קפטן תומאס" ושינה את שם ספינתו ל"רויאל ג'יימס".
הוא שב לפיראטיות ביולי 1718.
באוגוסט 1718, בונט עגן עם "רויאל ג'יימס" בשפך של נהר הפייף כדי לטפל ולתקן את הספינה.
בסוף אוגוסט וספטמבר הוביל אלוף-משנה ויליאם רט, באישורו של מושל דרום קרוליינה רוברט ג'ונסון, משלחת ימית נגד שודדי הים על הנהר.
אנשיו של רט ובונט נלחמו זה בזה במשך שעות, והפיראטים בסופו של דבר נכנעו.
רט עצר את הפיראטים והביא אותם לצ'ארלסטאון בתחילת אוקטובר.
בונט נמלט ב־24 באוקטובר, אך נתפס מחדש באי סאליבן .
ב -10 בנובמבר הועמד בונט למשפט והואשם בשני מעשי פיראטיות.
השופט ניקולס טרוט גזר את מותו של בונט.
בונט כתב למושל ג'ונסון לבקש חנינה, אך ג'ונסון אישר את החלטת השופט, ובונט נתלה בצ'ארלסטאון ב־10 בדצמבר 1718.
בונט התחתן עם מרי אלמבי בברידג'טאון ב־21 בנובמבר 1709. נולדו להם שלושה בנים - אלמבי, אדוארד וסטד - ובת, מרי.
אלמבי נפטר לפני 1715, בעוד שאר הילדים שרדו לראות את אביהם נוטש אותם למען הפיראטיות.
נכדתו של אדוארד, אן תומאסין קלארק, הייתה אשתו של הגנרל רוברט היינס, במשך 36 שנה יו"ר האספה של ברבדוס.
פרטים על שירותו הצבאי של בונט אינם ברורים, אך הוא היה בדרגת רב-סרן במיליציה של ברבדוס.
הדרגה הייתה ככל הנראה בגלל עושרו ואדמותיו, שכן הרתעת מרידות של העבדים הייתה תפקיד חשוב של המיליציה.
שירות המיליציה של בונט הצטרף במקביל למלחמת הירושה הספרדית, אך אין שום תיעוד שהוא לקח חלק בלחימה.
באביב 1717 החליט סטד בונט להפוך לפיראט, אף על פי שלא היה לו שום ידע על חיי הספינה.
הוא הזמין במספנה מקומית ספינה בגודל שישה טון, המצוידת בעשרה תותחים "הנקמה" .
פעולה זאת הייתה יוצא דופן, כי רוב הפיראטים תפסו את ספינותיהם על ידי מרד או על ידי כיבוש ספינות.
בונט גייס צוות של יותר משבעים גברים.
הוא סמך על אנשיו ועל קציניו ועל ידיעתם בשייט, וכתוצאה מכך לא זכה להערכה רבה על ידי צוותו.
בשינוי נוסף מהמסורת הפיראטית, בונט שילם לאנשי הצוות שלו שכר, ולא חלקי שלל כמו שעשו רוב הפיראטים.
ההפלגה הראשונה של בונט הובילה אותו לחוף המושבה וירג'יניה, בסמוך לכניסה למפרץ צ'סאפיק, שם כבש ובזז ארבעה כלי שיט, ושרף את האונייה "טורבה".
לאחר מכן הפליג צפונה לעיר ניו יורק, תפס שתי אוניות נוספות, אסף אספקה ימית ושחרר שבויים באי גרדינרס.
באוגוסט 1717, בונט חזר לקרולינה שם תקף שתי אוניות נוספות.
הוא השתמש בחלקי הספינות לתיקון האוניה שלו, ושרף את שרידיהן.
בחודש ספטמבר 1717, בונה בדרך לנסאו, איי בהאמה הוא נתקל, נלחם ונמלט מאוניית מלחמה ספרדית.
ספינתו ניזוקה קשה, והוא עצמו נפצע, וחצי מצוות של הספינה נהרג או נפצע בקרב.
בונט עגן בנסאו והחליף את נפגעיו והחזיר את "הנקמה" לפעולה והגדיל את חימושה לשנים עשר תותחים.
שיתוף פעולה עם שחור הזקן
בזמן ששהה בנסאו, בונט פגש לראשונה את קפטן בנג'מין הורינגולד ואת אדוארד טץ' הידוע יותר בשם "שחור הזקן", שמילא תפקיד גדול בשארית חייו של בונט.
כשהוא מושבת מפצעיו, ביטל בונט באופן זמני את הפיקוד על "הנקמה" ומסר אותה לשחור הזקן, אך נותר על סיפונו כאורח של רב החובל הפיראטים המנוסה ביותר.
שחור הזקן ובונט הפליגו צפונה למפרץ דלאוור, שם בזזו אחת עשרה אוניות.
ב -29 בספטמבר 1717, "הנקמה", בהנהגתו של "שחור הזקן" בזז את "בטי", שהיה בה מטען גדול של יין מדירה.
רב החובל שספינת הסוחרים שלו נלקחה ב־12 באוקטובר, תיאר את בונט כמי שהלך על הסיפון בחולצת הלילה שלו, חסר כל פיקוד ועדיין לא נרפא מפצעיו.
"נקמה" המשיכה לבזוז אוניות נוספות בשבועות הבאים.
שחור הזקן, ובונט עזבו את מפרץ דלאוור וחזרו לקריביים בנובמבר, שם המשיכו בהצלחה בפיראטיות שלהם.
ב־17 בנובמבר הותקפה ספינה של 200 טונות בשם ה"קונקורד" על ידי שני כלי שיט פיראטיים שנמצאו קרוב ל 160 ק"מ מהאי מרטיניק.
הקצין על הסיפון תיאר את ספינות הפיראטים שבאחת מהן 12 תותחים ו -120 פיראטים והשנייה עם שמונה תותחים ו -30 גברים.
צוות הקונקורד ניהל קרב, אך נכנע לאחר שהפיראטים הפציצו אותם עם "שני מטחי תותחים".
שחור הזקן לקח את "הקונקורד" והפליג דרומה לגרנדינים, שם שינה את שם האונייה "נקמת המלכה אן", אולי כעלבון למלך ג'ורג' הראשון.
זמן מה לאחר 19 בדצמבר בונט ושחור-הזקן נפרדו.
בונט הפליג כעת למערב הקריביים.
במרץ 1718 הוא נתקל בספינת סוחרים "הקיסר הפרוטסטנטי", בת 400 טון מול הונדורס.
הספינה ברחה ממנו וצוותו הפך למתוסכל וחסר מנוחה.
כאשר בונט נתקל שוב בשחור הזקן, זמן קצר לאחר מכן, צוותו של בונט נטש אותו והצטרף לשחור הזקן.
שחור הזקן, מינה רב חובל חדש בשם ריצ'רדס בפיקוד על "הנקמה".
בונט, היה מופתע שעמיתו בגד בו, ומצא את עצמו כאורח על "נקמת המלכה אן".
בונט הודה בפני כמה אנשי צוות נאמנים שהוא מוכן לוותר על חייו הפליליים אם יוכל לצאת לגלות בספרד או בפורטוגל.
בונט לא חזר שוב לפיקוד עד קיץ 1718.
תחת קפטן ריצ'רדס, "הנקמה" כבשה ספינה ג'מייקנית, "ההרפתקה", בהובלתו של דייוויד הריוט.
הריוט הצטרף לפיראטים, ועכשיו שחור הזקן החזיק שלוש ספינות.
בונט ליווה את שחור הזקן לדרום קרוליינה, שם ארבעה כלי השיט של הפיראטים חסמו את נמל צ'ארלס טאון בשלהי אביב 1718. הם היו זקוקים למקום מנוחה ושיקום מחדש של כלי השיט, ושחור הזקן ובונט פנו צפונה לאי טופסייל, שם הספינה שלהם עלתה על שרטון וטבעה.
כשהם השאירו את שלוש הספינות הנותרות באי, בונט ושחור הזקן, עלו לחוף ונסעו אל באת', שהייתה אז בירת צפון קרוליינה.
כשהיו שם, שני הגברים קיבלו חנינה מהמושל צ'ארלס עדן במסגרת חוק החנינה של המלך ג'ורג', בתנאי שיוותרו על הפיראטיות לנצח.
בעוד שחור הזקן שב בשקט לאי, בונט נשאר לקבל "אישור" כדי לקחת את אונייתו "נקמה" אל המושבה הקריבי של דנמרק בסנט תומאס, שם הוא תכנן לקנות רישיונות לחימה ולצאת לשוד ימים נגד הצי הספרדי.
המושל העניק לבונט אישור זה.
גם בונט חזר לאי טופסייל, וגילה ששחור הזקן, לקח את מרבית הצוות שלהם לשעבר, שדד את "הנקמה" ושתי ספינות נוספות של השייטת ואת מרבית האספקה שלהן, והפליג משם, כשהם נושאים את כל השלל שתפסו במהלך השנים.
בונט כעת (כנראה בסוף יוני או תחילת יולי 1718) חידש את פיקוד על "הנקמה".
מעטים, אם בכלל, מצוותו המקורי מברבדוס עדיין היו על סיפונה.
בונט חיזק את "הנקמה" בכך שהציל מספר אנשים ששחור הזקן זרק מהצוות.
זמן קצר לאחר שבונט חידש את הפיקוד, הוא ניסה לתפוס את שחור הזקן ולא הצליח.
שתי בעיות דחופות הוא היה צריך לפתור בעניין הפיראטיות.
ראשית, שחור הזקן, גנב את המזון והאספקה שעליה הוא ואנשיו היו צריכים להתקיים.
שנית, הייתה זו עיצומה של עונת ההוריקן האטלנטית, שנמשכת עד הסתיו.
עם זאת, חזרה לפעילות פירטית, פירושה ביטול החנינה שהוא קיבל.
בתקווה לשמר את חנינתו, בונט אימץ את הכינוי "קפטן תומאס" ושינה את שמה של הספינה מ"נקמה" ל"רויאל ג'יימס" .
השם "רויאל ג'יימס" שהעניק בונט לספינה שלו היה ככל הנראה התייחסות לנסיך הצעיר ג'יימס סטיוארט הצעיר, והוא עשוי לרמז כי לבונט או לאנשיו הייתה אהדה יעקוביטית.
אחד האסירים של בונט דיווח עוד כי היה עד שאנשיו של בונט הרימו כוסית לכבודו, ומבקשים לראות אותו כמלך האומה האנגלית.
בונט הוסיף לנסות להסוות את חזרתו לפיראטיות על ידי העמדת פנים שהוא סוחר עם שתי הספינות שפגש בדרכו, אבל שדד אותן.
ביולי 1718, הוא שייט צפונה למפרץ דלאוור, כשהוא תפס כלי שיט נוספים ולקח כמה אסירים, חלקם הצטרפו לצוות הפיראטים שלו.
אחרי כשבועיים בונט נכנס לשפך של נהר הפייף קייפ ועגן בסמוך ליציאה של נתיב מים קטן שנקרא "בונט קריק".
הספינה הראשית שלו, החלה לדלוף קשה והייתה זקוקה לתיקון.
עבודת הטיפול נעשתה, כולה או חלקה, על ידי האסירים שבונט תפס.
בונט נותר בנהר במשך כחודש וחצי, ונראה כי הפיראטים התכוונו להמתין שם בעונת ההוריקנים.
קרב על נהר קייפ פיאר
בסוף אוגוסט הגיעו חדשות לצ'ארלס טאון כי כלי השיט של בונט עוגנים בנהר קייפ פיאר.
רוברט ג'ונסון, מושל דרום קרוליינה, אישר לקולונל ויליאם רט להוביל משלחת ימית נגד הפיראטים, אף על פי שהנהר היה בתחום שיפוטה של צפון קרוליינה .
וילאם רט הגיע לפתחו של הנהר ב -26 בספטמבר עם שתי ספינות של שמונה תותחים, וכוח של 130 אנשי מיליציה.
בונט טעה, שזיהה בהתחלה את השייטת בתור שיירת סוחרים ושלח שלוש סירות קאנו לתפוס אותם.
לרוע מזלו של רט, ספינת הדגל שלו "הנרי" נתקעה בגדת הנהר, ואיפשרה לצוותי הקאנו של בונט להתקרב, לזהות שמדובר בכוח צבאי, ולחזור ללא פגיעות כדי להזהיר את בונט.
בערב כשהגאות העלתה את "הנרי" מעל קרקעית הנהר, הם המשיכו.
הפיראטים היו מפוזרים בשלוש ספינות.
במהלך הלילה הביא בונט את כולם אל סיפונה של אוניית הדגל שלו - "רויאל ג'יימס" ותכנן בבוקר להילחם, בדרכו החוצה לים.
בונט כתב גם מכתב למושל ג'ונסון, בו איים לשרוף את כל הספינות בנמל צ'ארלס טאון.
ב־27 בספטמבר 1718, הפליג בונט לעבר כוחו של רט, ושלוש הספינות שלו פתחו באש, יזומה אל כוחות המיליציה.
שתי הספינות של המיליציות התפצלו במאמץ לכתר על ה"רויאל ג'יימס".
בונט ניסה להימנע מהמלכודת על ידי שייט קרוב לחוף המערבי של הנהר, אך עלה על שרטון תוך כדי כך.
הספינות הרודפות, של רט עלו גם הן על שרטון, והותירו רק את הספינה "הנרי" בטווח של ה"רויאל ג'יימס".
הקרב היה סטטי אך התנהל בין הפיראטים וחיילי המיליציה.
לאנשיו של בונט היה היתרון שהסיפון שלהם היה גבוה ונתן להם מחסה מספינות המיליציה.
כוחו של בונט ספג שתים עשרה נפגעים בעת שהרג עשרה ופצע ארבעה-עשר מאנשי צוותו של רט.
בונט עצמו סייר על הסיפון באקדח שלוף, ואיים להרוג כל פיראט שיעזוב את המערכה.
הקרב הוכרע בסופו של דבר כאשר הגאות חילצה את הספינה של רט מתוך השרטון, והשאירה זמנית תקועה את ספינת הפיראטים.
בונט נותר חסר אונים, התבונן כיצד ספינות המיליציה סוגרות עליו והחיילים עלו על הסיפון של הספינה המשותקת שלו.
מספרם של החיילים היה כמעט פי שלושה, אנשיו של בונט לא היו מסוגלים לנצח.
בונט הורה לתותחן שלו, ג'ורג' רוס, לפוצץ את מחסן אבק השריפה של "רויאל ג'יימס" .
רוס ככל הנראה ניסה זאת, אך הוחלט על ידי שאר הפיראטים להיכנע.
רט עצר את הפיראטים וחזר לצ'ארלס טאון עם אסיריו ב־3 באוקטובר.
בצ'ארלס טאון הופרד בונט מרוב צוותו והוחזק במשך שלושה שבועות יחד עם קצינים אחרים שלו בביתו של מרשל העיירה נתנאל פרטרידג'.
הפיראטים אדוארד רובינסון והצוות הנותר הוחזקו מחוץ לעיר צ'ארלס בבית השעון, בוויט פוינט.
ב -24 באוקטובר ברחו בונט והריוט, אחד הקצינים שלו.
המושל ג'ונסון הקציב מיד פרס של 700 ליש"ט על ראשו של בונט ושלח צוותי חיפוש כדי לאתר אותו.
בונט והריוט, בליווי אינדיאני, השיגו סירה ועשו דרכם לחוף הצפוני של נמל צ'ארלס טאון, אך רוחות חזקות וחוסר אספקה אילצו את ארבעתם לנחות באי סאליבן.
המושל ג'ונסון שלח פלוגה בפיקודו רט לאי סאליבן לצוד את בונט.
הם גילו את בונט לאחר חיפוש נרחב, ופתחו באש, שהרגה את הריוט ופצעה את שני האינדיאנים.
בונט נכנע והוחזר לצ'ארלס טאון.
בזמן שהמתין למשפט התרחשה התקוממות אזרחית בעיר.
מאוחר יותר, היא תוארה כאירוע שכמעט והביא לשריפת העיר והפלת הממשלה.
בונט אולי המתין להוצאתו להורג בחצר המשמר - בית המיליציות בעיר, בה ניצבת כעת הבורסה .
ב־10 בנובמבר 1718 הובא בונט לדין בפני סר ניקולאס טרוט, כשהוא ישב בתפקידו כשופט אדמירליות.
טרוט כבר נתן פסק הדין על שאר הצוות של בונט וגזר על מרביתם תליה .
בונט הואשם רשמית רק על שני מעשי פיראטיות, נגד הספינות "פרנסיס" ו"פורצ'ן".
בונט טען שהוא לא אשם וניהל את הגנתו ללא סיוע של בא-כוח.
טרוט כתב סיכום מחמיר של הראיות וחבר המושבעים גזר פסק דין אשם.
יומיים לאחר מכן, גזר טרוט על בונט עונש מוות.
בזמן שהמתין להוצאתו להורג, כתב בונט למושל ג'ונסון, כשהוא מבקש חנינה והבטיח לקצץ את זרועותיו ורגליו כך שלעולם לא יבצע שוב מעשי פיראטיות.
צ'ארלס ג'ונסון כתב שמוחו המעוות בעליל של בונט הניע רחמים קרוליינים רבים, במיוחד האוכלוסייה הנשית, וכתבי לונדון דיווחו אחר כך כי המושל עיכב את הוצאתו להורג שבע פעמים.
בונט בסופו של דבר נתלה בצ'ארלס טאון, ב -10 בדצמבר 1718.
מארק דיון הידוע יותר בשם הבמה שלו, סטו גרייסון הוא מתאבק קנדי.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW), שבו היה חלק מקבוצת הדארק אורדר.
דיון שמוכר גם בשמות הבמה סטופיפייד ופלייר דוס הוא חבר בצמד הסופר סמאש בראדרס לצד איוול אונו, כשביחד הם הופיעו במספר ארגוני היאבקות עצמאיים כמו Alpha-1 Wrestling, Capital City Championship Combat (C4), Pro Wrestling Guerrilla (PWG) ועוד.
סטופיפייד ערך את הקרב הראשון שלו בארגון ההיאבקות הקנדי International Wrestling Syndicate (IWS).
במהרה, הקריירה שלו עשתה מעבר חד לתחרות זוגות ביחד עם פלייר אונו, כשביחד הם הקימו את צמד הסופר סמאש בראדרס.
הוא נשאר בארגון היאבקות זה עד שהוא נסגר ב-9 באוקטובר 2010.
סטופיפייד הופיע לראשונה בארגון ההיאבקות Chikara כצמד הסופר סמאש ברוס במסגרת סוף השבוע של נובמבר 2007. הוא הוחזר לטורניר השלישיות המסורתי של הארגון, ולאחר מכן הפך למתאבק שגרתי בארגון.
השניים הפכו לחביבי הקהל, אף על פי שהם התקשו בהשגת ניצחונות.
באוגוסט 2008, לאחר שסטופיפייד החל להופיע תחת שם הבמה פלייר דוס, השניים החלו לצבור ניצחונות, כשהשיא הגיע ב-21 בספטמבר 2008 ובו הסופר סמאש ברוס גברו על אינקוהרנס (דליריוס והאלוויקד).
ניצחון זה הוביל לקטיעת תקופת הכהונה ההיסטורית של האחרונים וכתוצאה מכך הם הפכו לאלופי הזוגות של הארגון.
לעומת זאת, תקופת הכהונה של פלייר דוס ופלייר אונו הגיעה לקיצה ב-19 באוקטובר, כשהם הפסידו את חגורות האליפות לאוסיריאן פורטל (אמייסיס ואופידיאן) כבר בהגנה הראשונה שלהם על התואר.
ב-16 באוגוסט 2009, פלייר דוס זכה בגביע האריות הצעירים השביעי, לאחר שגבר על קולין דילייני בשלב הגמר.
הוא הפסיד את התואר לטים דונסט ב-31 בינואר 2010.
ב-24 באוקטובר 2010, פלייר דוס ופלייר אונו רשמו את הקרב האחרון שלהם בארגון, כשהם נחלו הפסד לחברי קבוצת BDK, שרה דל ריי ודייזי הייז.
ב-18 באפריל 2009, דיון רשם את קרב הבכורה שלו בארגון ההיאבקות ROH.
הוא עשה זאת כמחליף של אל ג'נריקו הפצוע, והופיע תחת שם הבמה ג'נריקו דוס במסגרת קרב שלושה נגד שלושה, ובו הוא, קווין סטין וקני אומגה נוצחו על ידי אוסטין אריס, רת' טייטוס וקני קינג.
הסופר סמאש בראדרס ערכו את קרב הבכורה שלהם ביחד ב-8 במאי 2009 באירוע Never Say Die, כשהם הפסידו לטייטוס וקינג.
ב-9 בנובמבר, דוס ואונו נוצחו על ידי אותם סטין וג'נריקו.
הוא הופיע ביחד עם אונו במספר פרקי התוכנית השבועית של ROH נגד צמדים כמו האמריקן וולבס (דייבי ריצ'רדס ואדי אדוארס) והקינגס אוף רסלינג (כריס הירו וקלאודיו קסטניולי).
ב-10 בספטמבר 2011, סטופיפייד ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון ההיאבקות PWG ביחד עם פלייר אונו כחלק מצמד הסופר סמאש ברוס, כשבקרב הבכורה שלהם יחדיו הם נחלו הפסד לרוקנס מונסטרס (ג'וני גודטיים וג'וני יומה).
הם השיגו את ניצחון הבכורה שלהם ב-17 במרץ 2012, כשהם הצליחו לגבור על פעמיים אלופי הזוגות לשעבר, היאנג באקס (מאט ג'קסון וניק ג'קסון) והרוקנס מונסטרס בקרב זוגות משולש.
סטו גרייסון ואיוול אונו ערכו את הופעת הבכורה שלהם בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW) כדארק אורדר באירוע Double or Nothing, שנערך ב-25 במאי 2019, כשהופיעו לאחר קרב הזוגות בין בסט פרנדס (צ'אק טיילור וטרנט) לאנחליקו וג'ק אוואנס.
לאחר שהקרב הסתיים, האורות כבו ודלקו בחזרה, כאשר גרייסון ואונו נכחו בזירה.
לאחר התקיפה של גרייסון ואונו, האורות כבו והם נעלמו.
בלילה השני של הספיישל Fyter Fest, שנערך ב-8 ביולי, הדארק אורדר (ברודי לי וסטו גרייסון) וקולט קבנה ניצחו בקרב שלושה נגד שלושה את SoCal Uncensored (כריסטופר דניאלס, פרנקי קאזריאן וסקורפיו סקיי).
ב-28 במאי 2021, גרייסון ואונו הפסידו לאית'ן פייג' וסקורפיו סקיי.
אליפות הזוגות של Alpha-1 Wrestling (פעמיים) - עם פלייר אונו
אליפות הזוגות של C4 (פעם אחת) - עם תומא דובאה
אליפות הזוגות של Chikara (פעם אחת) - עם פלייר אונו
אליפות הזוגות הזמנית של CRW (פעם אחת) - עם פלייר אונו
אליפות במשקל כבד של FLQ (פעמיים)
אליפות הזוגות של IWS (פעם אחת) - עם פלייר אונו
אליפות הזוגות של NSPW (פעמיים) - עם איוול אונו
אליפות הזוגות של PWG (פעם אחת) - עם פלייר אונו
PWI דירג אותו במקום ה-228 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2020
האליפות הקנדית במשקל פתוח של QSE (פעם אחת)
טורניר F8tful Eight (2018) - עם פלייר אונו
קרב השנה (2012) עם פלייר אונו נגד Future Shock (אדם קול וקייל אוריילי) נגד היאנג באקס (מאט ג'קסון וניק ג'קסון) ב-21 ביולי
אליפות הזוגות של 2CW (פעם אחת) - עם פלייר אונו
סטדסקנאל (בהולנדית: Stadskanaal) היא עיר שנמצאת במחוז חרונינגן, הולנד.
העיר ממוקמת כ-155 ק"מ מבירת הולנד, אמסטרדם, וכ-36.5 ק"מ מבירת מחוז חרונינגן, חרונינגן.
החודש הכי חם הוא יולי (18 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא דצמבר ( מעלות צלזיוס).
בכלכלה, סטגנציה היא תקופה ממושכת של צמיחה כלכלית איטית (בדרך כלל צמיחת התמ"ג), המלווה באבטלה גבוהה ובפריון נמוך.
לפי הגדרות מסוימות, את המונח "איטית" יש למדוד ביחס לצמיחה הפוטנציאלית של אותה כלכלה, כך שבפועל קצב הצמיחה של כלכלה הנמצאת בסטגנציה אפשר שיהיה גבוה ביחס לכלכלות (מדינות) אחרות שאינן חוות סטגנציה.
תקופות היסטוריות של סטגנציה בארצות הברית
בשנת 1873 חוותה ארצות הברית משבר כלכלי, כאשר השנים שאחריו, שכונו "השפל הארוך" (The Long Depression), התאפיינו בסטגנציה, עד לסביבות שנת 1896 בה החלה הכלכלה האמריקאית לצמוח באופן יציב.
תקופה זו התאפיינה בפשיטות רגל עסקיות, ריבית נמוכה ודפלציה.
לפי הכלכלן האמריקאי דייוויד איימס וולס (1891), הגורמים לסטגנציה באותה תקופה היו שינויים מהירים בטכנולוגיה, כמו מסילות ברזל, ספינות אוקיינוס המונעות בקיטור, פלדה העוקרת ברזל ומערכת הטלגרף.
אלו היו ביטוי של סיום מלחמת האזרחים האמריקאית.
עם זאת, לאחר המשבר, החלה הממשלה לנקוט במדיניות פיסקלית (להפחית הוצאות ממשלתיות) כדי לא להיקלע למצב של מחסור במזומנים.
השפל הגדול של שנות ה-30, עד למלחמת העולם השנייה.
יש המייחסים את התפקיד המרכזי בפרוץ המשבר לתפקודו של הבנק הפדרלי.
עוד ראו: הגורמים לשפל הגדול.
התקופה שלאחר משבר הנפט של 1973 התאפיינה בסטגפלציה, שילוב של צמיחה כלכלית, ריביות גבוהות ואינפלציה גבוהה, אך בו בזמן פריון נמוך.
במהלך שנות ה-80 התחדשה הצמיחה הכלכלית והאינפלציה החלה לרדת.
אף על פי שהפרודוקטיביות לא חזרה לרמות שיא, היא נהנתה מהתעוררות עם צמיחת תעשיות המחשבים והתקשורת בשנות ה-80 וה-90. הדבר איפשר התאוששות בשיעורי צמיחת התמ"ג; עם זאת, החוב בתקופה שלאחר 1982 צמח בקצב מהיר בהרבה מהתמ"ג.
הכלכלה האמריקאית חוותה שינויים מבניים בעקבות הסטגפלציה של שנים אלו.
צריכת הפלדה הגיעה לשיא ב-1973, הן על בסיס מוחלט והן על בסיס לנפש, ומעולם לא חזרה לרמות הצריכה שקדמו לה.
בנוסף, עוצמת האנרגיה של ארצות הברית וכלכלות מפותחות רבות אחרות החלה לרדת לאחר 1973. הוצאות הבריאות עלו ליותר מ-17% מהמשק.
הכלכלן האמריקאי לורנס סאמרס טען ב-2013 כי סטגנציה לטווח ארוך עלולה לגרום לכך שהצמיחה בארצות הברית לא תספיק כדי להגיע לתעסוקה מלאה, וטען כי יצירת ביקושים באופן מלאכותי באמצעות מדיניות פיסקלית לא תעמוד בביקוש המתגבר בארצות הברית.
יפן סובלת מסטגנציה מאז תחילת שנות ה-90 (המכונות, בהקשר זה העשור האבוד).
הכלכלן פול קרוגמן, מייחס את הסטגנציה למלכודת הנזילות (מצב בו המדיניות המוניטרית לא מסוגלת להוריד את הריביות הנומינליות מאחר שאלו קרובות לאפס), יחד עם בעיות הנובעות מהדמוגרפיה היפנית.
כלכלנים שאלו האם קצב הצמיחה הכלכלי הנמוך בעולם המפותח לקראת ובעקבות משבר הסאבפריים בשנים 2007–2008 נובע מסטגנציה.
פול קרוגמן כתב בהקשר זה כי תמריצים של מדיניות פיסקלית ואינפלציה גבוהה יותר (כדי להשיג ריבית ריאלית שלילית הנחוצה להשגת תעסוקה מלאה) עשויים להיות פתרונות פוטנציאליים.
בממוצע על פני 24 מדינות OECD, התקיימה הינתקות משמעותית בין הגידול השכר החציוני הריאלי לגידול הפריון בשני העשורים האחרונים.
סטוביס הוא מאכל סקוטי המבוסס על תפוחי אדמה.
המתכונים והמרכיבים מגוונים מאוד, אך המנה מכילה תפוחי אדמה, שומן, בדרך כלל בצל ולעיתים קרובות חתיכות בשר.
בגרסאות מסוימות, ניתן להוסיף גם ירקות אחרים.
תפוחי האדמה מבושלים בבישול איטי בסיר סגור (צלי קדירה) עם שומן (ניתן להשתמש בשומן חזיר, בשר בקר או חמאה) ולעיתים קרובות כמות קטנה של מים או לפעמים נוזלים אחרים, כגון חלב, ציר או ג'לי בשר.
ניתן להגיש סטוביס בליווי בשר קר או עוגות שיבולת שועל ולפעמים עם סלק כבוש.
המונח הוא מהתואר הצרפתי שמתורגם כצלוי (בתנור).
גרסאות ללא בשר עשויות להיקרא רגליים יחפות ואלה עם בשר כבעלי נעלי עקב גבוה.
סטוביס מוגש בסקוטלנד בדרך כלל בימי שני ולפעמים בשלישי, על כן ישנה גרסה מקומית שהמאכל הוא בעצם ניצול שאריות הבשר מיום ראשון (יום המנוחה), שכדי לנצלן מוסיפים להן תפוחי אדמה וכרוב או בצל והם נאפים בתנור או על כיריים.
סטוגו היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית, שנוצרה על ידי ראיין גיליס ובוימה על ידי סוניל האל.
העונה הראשונה החלה את שידוריה בערוץ דיסני ארצות הברית ב-11 בינואר 2025 והסתיימה ב-3 במאי באותה השנה.
הסדרה שודרה לראשונה ב-6 באפריל 2025 בערוץ דיסני ישראל בדיבוב העברי.
הסדרה נמצאת ב-VOD של הערוץ בכל חברות הטלוויזיה.
סדרת הקצרים של הסדרה עלתה לראשונה ב-24 ביולי 2025 ובישראל ב-7 באוגוסט 2025 בערוץ דיסני ישראל בדיבוב העברי.
לאחר סיום העונה הראשונה החלו להסתובב שמועות שהסדרה בוטלה.
ראיין גיליס, יוצר הסדרה, אישר שהסדרה לא חודשה לעונה נוספת, אבל גם לא בוטלה, וציין שהעתיד של הסדרה תלוי לפי כמות הצפיות שיהיו לסדרה בדיסני+.
עם זאת, ב-18 בדצמבר 2025 אושר שהסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
הסדרה עוקבת אחר 6 תלמידים גאונים שנבחרים להשתתף במחנה קיץ מזויף שהקימה מדענית מטורפת שנקראת "דוקטור לולה".
הם חושבים שהם מגיעים לסמינר בו ילמדו וירחיבו אופקים, אבל מהר מאוד הם מגלים שיאלצו להסתפק בהרפתקה של פעם בחיים באי טרופי הזוי.
פלייני – ילדה יצירתית, בעלת תושייה ומלאת המצאות.
מריאן – ילדה אינטליגנטית, זהירה וחרדתית.
פרנסיס – ילדה רגועה ושקטה.
היא מדברת בקול נמוך ובדרך כלל לא אומרת את כל מה שהיא חושבת.
לארי – ילד כיפי ומוזר שאוהב חרקים והרפתקאות.
צ'יפ יד של גבר – ילד חנון שמחשיב את עצמו כגבר עם מלא ביטחון ולא מפחד משום דבר.
שרה – ילדה שלא מפחדת להשתמש בכוח שלה.
דוקטור לולה – מדענית מטורפת שרימתה את הילדים להגיע למחנה קיץ אקדמי מזויף.
היא גם מי שיצרה את המוטנטים הפראיים שחיים ברחבי האי.
מר אוקיי – מוטנט כלב והעוזר של דוקטור לולה.
בימוי הדיבוב העברי נעשה על ידי רועי גבע, והופק על ידי ענבר שטגר-עזרא
שם הדמותמדבב/ת במקורמדבב/ת בעבריתפלייניטניה גונאדינעמה שטריתמריאןזושה מאמטלורן סבירפרנסיסגבורי סידיביבר קלייןלאריצ'ארלין יישיר כהןצ'יפ יד של גברזאק ריינוצחי כהןשרהדבורה בייקר ג'וניוראלעד סמוכהדוקטור לולהלוריין טאוסינטענת ניבמר אוקייג'ייק גריןערן מור
השתתפו בדיבוב גם: נעה קשפיצקי, גילן שחף ויובל בינדר.
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון12011 בינואר 20253 במאי 20256 באפריל 2025יפורסם בהמשךקצרים624 ביולי 202529 ביולי 20257 באוגוסט 202527 באוגוסט 2025
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי 1ילדים נגד מוטנטים: מי הכי מהיר??Kids vs.
Mutants: Who is Faster2 באוגוסט 20252ילדים נגד מוטנטים: מי הכי מתורבת?
מספר הפרקשם הפרק באנגליתשם הפרק בעבריתתאריך שידור מקורי 1Dr.
הסדרה הוכרזה לראשונה ב-13 ביוני 2023. הסדרה הופקה על ידי .Titmouse, Inc ובוימה על ידי סוניל האל.
ראיין גיליס משמש כמפיק בפועל יחד עם סוניל האל, בעוד שקרייג לואיס הוא עורך הסיפור.
הטריילר הרשמי של הסדרה הופץ ב-4 בדצמבר 2024, לאחר שנודע שהיא תחל את שידוריה ב-17 באוקטובר של אותה שנה, כחודש וחצי לפני הפצת הטריילר.
ב-1 בינואר 2025 נודע שהסדרה תחל את שידוריה ב-11 בינואר של אותה שנה, עם שני פרקי בכורה.
הצצה לפרק הראשון יצאה ב-2 בינואר 2025. הסדרה עלתה לשירות הסטרימינג "דיסני+" ב-31 ביולי 2025.
סטדלר ואריובאן (Stadler Variobahn, לשעבר נמכר כ-ABB Variotram, Adtranz Variotram ו-Bombardier Variotram) הוא רכבת קלה בעלת רצפה נמוכה המיוצרת מאז 2011 על ידי חברת רכבות סטדלר.
לפני כן, מאז הצגתו ב-1993, הדגם היה מיוצר על ידי החברות אדטרנץ ו-ABB ולאחר מכן על ידי בומברדייה.
הוואריובאן או בשמו המקורי הוואריוטראם פותח לראשונה על ידי יצרנית הרכבות ABB והושק בשנת 1993 עבור הטראם של קמניץ בגרמניה.
בשנת 1995, חטיבת הרכבות של ABB התמזגה והפכה לאדטרנץ .
בשנת 2001 נרכשה אדטרנץ על ידי בומברדייה, שהמשיכה בייצור הואריוטראם.
החשמליות של הלסינקי הן היחידות שיוצרו וסופקו בומברדייה.
על מנת להתמקד בסדרת הרכבות קלות שלה פלקסיטי, בומברדייה הגיעה להסכם עם הנציבות האירופית לפיו היא תמכור את חטיבת ואריוטראם לסטדלר השווייצרית.
סטדלר מיתגה את הרכבת מחדש תחת השם ואריובאן, בין היתר נמסרו הרכבות כדלהלן:
30 רכבות עבור קו הרכבת בוכום–גלזנקירכן
8 רכבות עבור הרכבת של נירנברג
14 רכבות עבור הטראם של מינכן
34 רכבות לרכבת הקלה של ברגן
12 רכבות עבור הטראם של לונדון
14 רכבות עבור הרכבת קלה של אורהוס
16 רכבות לטראם של אודנסה
בדצמבר 2014, מפעילת הרכבת במינכן הוציאה שבעה מכליה משירות עקב סדקים במרכב.
עד ינואר 2015, כל הרכבות נאלצו לעבור תיקונים.
קודם לכן, המפעילה MVG בחרה שלא לממש אופציות לרכישת קרונות נוספים, ובמקום זאת רכשה קרונות מסוג סימנס אווניו.
הוואריובאן הוא רכבת קלה בעלת רצפה נמוכה המיועדת לתפעול בתוואי עירוני.
ניתן לבנות אותו כחד או דו כיווני, עם רצפה נמוכה של 70% או 100%.
הוא מורכב משלושה, ארבעה, חמישה או שבעה מודלים עם יכולת קיבולת משתנה.
סטדלר טינה (TINA) היא רכבת קלה וחשמלית המיוצרת בחברת רכבות סטדלר.
הטינה בעלת רצפה נמוכה המורכבת משלושה, חמישה, ושבעה מודלים.
לרוב עם מפרקים תלויים וחוגון מסתובב.
היא מגיעה למהירות מרבית של 80 קמ"ש.
הטינה שהוצגה לראשונה בשנת 2020 היא הדגם החדש והמתקדם ביותר של החברה ומציגה מגוון שדרוגים טכנולוגיים ביחס לדגם הקודם סטדלר ואריובאן.
דרמשטט (HEAG Mobilo), הראשונה מתוך 25 רכבות נכנסה לשירות בסוף 2023.
בזל (BLT), הראשונה מתוך 25 רכבות נכנסה לשירות בשנת 2024.
רוסטוק (RSAG), הראשונה מתוך 28 רכבות תיכנס לשירות ב-2025.
האלה (HAVAG), הרכבת הראשונה מתוך 56 תיכנס לשירות ב-2025.
האג (HTM), הראשונה מתוך 56 רכבות תיכנס לשירות ב-2026.
גרה (GVB), החשמלית הראשונה מתוך 6 תיכנס לשירות ב-2026.
סטודיו פיירו (ביפנית: スタジオぴえろ, באנגלית: Studio Pierrot) הוא אולפן אנימציה יפני.
האולפן נוסד בשנת 1979 על ידי עובדים לשעבר באולפני טאצונוקו הפקות.
לאורך השנים הפיק האולפן מעל ל-70 סדרות טלוויזיה.
סטודיו פיירו התמחה בעבר בעיקר בהפקת סדרות מסוגת מאהו שוג'ו (סגנון המתמקד בנערות בעלת כוחות קסומים) כאשר אחת הסדרות הנודעת שבהן היא הסדרה "טוקיו מיו מיו".
מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 האולפן החל להתמקד יותר בהפקה של סדרות שונן כאשר הנודעות שבהם הן "בליץ'", "היקארו נו גו" ו"נארוטו".
בנוסף, השתתף האולפן, יחד עם סטודיו מיר הקוריאני, בהנפשת העונה השנייה של "האגדה של קורה", עבור ערוץ ניקלודיאון.
הלוגו של החברה הוא ליצן.
סטודיו למשחק ניסן נתיב הוא בית ספר למשחק ולאמנויות התיאטרון.
מסלול הלימודים בסטודיו כולל שלוש שנות לימודי משחק, תנועה, עבודת פיתוח קול ומוזיקה, בנוסף לסדנאות ולמכינות.
הצגות הסטודיו השתתפו בפסטיבלים ובתחרויות בינלאומיות.
במסגרת הסטודיו הופקה בשנת 2008 ההצגה "הצגה יומית".
את הסטודיו ייסד ניסן נתיב במרתף נטוש ברח' ריינס 47 בתל אביב בשנת 1963. לאחר חודשים אחדים עבר המוסד למבנהו של בית הספר תל נורדאו שבמרכז תל אביב, שם שכן עד שנת 1974. לאחר מכן עבר לרח' בצלאל יפה פינת אחד העם, ומשם לרחוב הרצל 158 בתל אביב (בית מרס).
ב-15 בדצמבר 2015 עבר הסטודיו למשכנו הקבוע שהוקם במיוחד עבורו וממוקם ברחוב נועם 5 ביפו.
בשנת 1987 הוקם סניף נוסף לסטודיו בבית אלישבע בשכונת המושבה היוונית שבירושלים.
הסטודיו למשחק הוא כיום חלק אינטגרלי מקמפוס ירושלים לאמנויות שהקימה עיריית ירושלים במטרה לעודד שיתופי פעולה בין המוסדות הפועלים בו והפיכתו למרכז ארצי ללימודי אמנויות הבמה והקולנוע.
הקמפוס כולל גם את בית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה, בית הספר לתיאטרון חזותי והמרכז למוזיקה מן המזרח.
סטודיו ג'יבלי (ביפנית: 株式会社スタジオジブリ, ברומאג'י: Kabushiki-gaisha Sutajio Jiburi) הוא אולפן קולנוע יפני עצמאי העוסק בסרטי אנימציה.
לפני כן היה חברת בת של טוקומה שוטן, אחת ממפיצות הבידור הגדולות ביפן.
אנימות שנוצרו על ידי סטודיו ג'יבלי וזכו בפרס הגרנד פרי של האנימציה הן "הטירה המרחפת" ב-1986, "השכן הקסום שלי טוטורו" בשנת 1988, ו"שירות המשלוחים של קיקי" בשנת 1989.
השם ג'יבלי נגזר מכינוי שנתנו האיטלקים למטוסי הסיור שטסו בסהרה במהלך מלחמת העולם השנייה, שנגזר מהמילה הלובית ל"רוח חמה שנושבת במדבר סהרה" (שירוקו).
התאוריה מאחורי השם הייתה שהסטודיו נושף רוח חדשה לתוך תעשיית האנימה היפנית.
לוגו החברה מציג את הדמות טוטורו מהסרט "השכן הקסום שלי טוטורו".
סטודיו ג'יבלי, נוסד ב-15 ביוני 1985, על ידי הבמאים הייאו מיאזאקי ואיסאו טקהאטה והמפיק טושיו סוזוקי, כחברת בת של בית ההוצאה לאור "טוקומה שוטן".
למיאזקי וטקהאטה כבר היו קריירות ארוכות בקולנוע ובאנימציה ביפן, והם עבדו יחד על מספר סרטים מאז סוף שנות ה-60 של המאה ה-20.
האולפן נוסד לאחר הצלחת הסרט "הנסיכה מעמק הרוחות" משנת 1984, שהפך לאהוד במיוחד בתור סדרת מאנגה, בהוצאת מגזין אנימציה של הוצאת "טוקומה שוטן".
סוזוקי היה חלק מצוות ההפקה של הסרט, והקים את סטודיו ג'יבלי עם מיאזאקי, שגם הזמין את טקהאטה להצטרף אליהם.
האולפן הפיק בעיקר סרטים של מיאזאקי, כשהבמאי השני הכי פורה שלה הוא טקהאטה (שביים בין השאר את "קבר הגחליליות" ב-1988).
במאים נוספים שעבדו עם סטודיו ג'יבלי כוללים את יושיפומי קונדו, הירויוקי מוריטה, גורו מיאזאקי והירומסה יונבאישי.
המלחין ג'ו היסאישי סיפק את הפסקול של רוב סרטי סטודיו ג'יבלי שביים מיאזאקי.
באוגוסט 1996, חברת וולט דיסני והוצאת "טוקומה שוטן" יצרו שותפות שבה הוסכם שאולפני וולט דיסני יהיו המפיץ הבינלאומי הבלעדי של סרטי האנימציה של הסטודיו.
במסגרת הסכם זה, דיסני הסכימה גם לממן 10% מעלויות ההפקה של האולפן.
באותה עת כל שלושת הסרטים הראשונים של מיאזאקי בסטודיו ג'יבלי שדובבו בעבר על ידי Streamline Pictures דובבו באנגלית מחדש על ידי דיסני.
באוקטובר 2001, נפתח מוזיאון ג'יבלי במיטקה, טוקיו.
הוא מכיל תערוכות המבוססות על סרטי סטודיו ג'יבלי ומציג אנימציות, כולל מספר סרטי סטודיו ג'יבלי קצרים שאינם זמינים במקומות אחרים.
באפריל 2005, סטודיו ג'יבלי פוצל מחברת "טוקומה שוטן", והוקם מחדש כחברה עצמאית עם מטה שהועבר למיקום חדש.
בספטמבר 2013, הודיע המייסד והבמאי מיאזאקי על פרישתו מעשיית סרטים, ב-3 באוגוסט 2014 הודיע סטודיו ג'יבלי באופן זמני על עצירת פעילותו בעקבות פרישתו של מיאזאקי ועזיבה של מספר עובדים.
במאי 2015 יצאה לאקרנים הסרט "ממלכת החלומות והטירוף" המתעד את מיאזאקי בעבודה על יצירתו האחרונה, והסטדיו המשיך לפעול.
בנובמבר 2016, הודיע מיאזאקי שהוא עובד על סרט חדש.
ב-2019 שירות הסטרימינג HBO Max רכש את זכויות השידור בארצות הברית של כל 21 סרטי סטודיו ג'יבלי.
בפברואר 2020 רכשה ספק שירותי הזרמת מדיה "נטפליקס" את זכויות השידור של הסטודיו מחוץ לארצות הברית.
סטודיו פַרַג' הוא סטודיו לצילום וחנות צילום, מן הוותיקים והמפורסמים בישראל, הממוקם כיום במושב נווה ירק .
הסטודיו, שנקרא "פוטו פרג'", הוקם על ידי סמי פרג' ואחיו יחזקאל ב-1955 בפתח תקווה.
את הסטודיו ומורשת הצילום ממשיך סיון פרג', בנו של סמי.
משפחת פרג' (חמישה אחים וחמש אחיות) עלתה ב-1951 מעיראק, במסגרת "מבצע עזרא ונחמיה", והשתכנה במעברת עמישב, ליד פתח תקווה.
האחים החלו לעבוד ב"סטודיו חביב", חנות הצילום של דודיהם, נורי וג'מיל חביב, וצילמו כמעט את כל יהדות בגדאד בדרכם לישראל.
החנות הראשונה נפתחה ברחוב מוהליבר בפתח תקווה, ומן הפתיחה הייתה מהמובילות בארץ בתחום הצילום.
בתחילת שנות ה-60 נסע סמי פרג' לגרמניה הביא משם את מכונת פיתוח הצבע הראשונה בארץ, לפתח תקווה.
הוא ואחיו החלו בפיתוח תמונות הצבע הראשונות בישראל, ולאחר מכן החלו לפתח תמונות בגדלים מיוחדים שלא היו עד אז בישראל.
חלון הראווה של פרג' היה מוקד לעליה לרגל בכל סוף שבוע, בו הוצגו תמונות בגדלים גדולים במיוחד ותמונות של תושבי העיר.
ב-1968 העבירו האחים את החנות לתל אביב, לרח' בן יהודה.
ב-1971 רכשו את קולנוע "ארמון דוד", ובמקומו פתחו את אולפני האחים פרג'.
הסטודיו שנפתח בתל אביב הפך לאחד העסקים המפורסמים בשנות ה-70 וה-80: אנשי ציבור נהגו להצטלם בסטודיו, כמו גם זוגות ערב חתונתם או אירוסיהם.
בחנות הוצגו גם צילומי נוף וטבע.
הסטודיו היה הראשון בישראל שהציע פיתוח והדפסה מהירים (במסגרת הטכנולוגיה שהייתה באותה עת): תחילה מהיום למחר, ואחר כך פיתוח והדפסה בו ביום.
"מהיום להיום" הפך למטבע לשון בשפה הישראלית ומזוהה עם פרג' עד היום.
בשנת 1980, נפרדו האחים פרג', וכל אחד מהאחים פנה לעסוק בנפרד בתחום הצילום.
בשנת 2000 סמי ובנו סיון הקימו במושב נווה ירק סטודיו לצילום.
הסטודיו הייחודי במושב מתמקד בצילומי משפחה, פורטרטים עסקיים ועוד.
כמו כן הוקמה בסטודיו גלריה לצילומים של הארכיון העצום של סמי וסיון פרג' וגם גלריה להדפסת תמונות.
סמי פרג' נפטר ב-19 בפברואר 2015, והחנות בפתח תקווה נסגרה.
מורשת הצילום שלו ממשיכה על ידי בנו, סיון, בסטודיו פרג' בנווה ירק.
לאחרונה הצטרפו בני משפחתו של סיון לעסק המשפחתי.
סיון פרג' הוא אייקון בתחום הצילום בישראל ובעל פינה קבועה בתוכנית הבקר "פותחים יום בערוץ 13" בו הוא מספר ומציג תמונות מארכיון הצילומים וטרנדים בעולם הצילום.
בשנת 2020 הוקמה קבוצת פרג' Farag group על ידי סיון וענת פרג'.
קבוצת הצילום העסקי והפרטי הגדולה בישראל.
כמו כן הקבוצה מייצגת חברות בינלאומיות המובילות בעולם בתחום הצילום והעיצוב לבית ולמשרד.
הקבוצה גם מיצגת את חברת קריסטל 3D מגרמניה, החברה המובילה בתחום הדמיות תלת מימד.
בשנת 2021 החלה החברה לייצג את חברת מיצגי התאורה הגדולה בעולם.
בשנת 2021 השיקה הקבוצה אתר אינטרנט בעברית.
במאי 2020 נחנכה כיכר על שמו של סמי פרג' בפתח תקווה.
בפזמון שיר הפרחה שבסרט "שלאגר", בביצועה של עפרה חזה (יצא בשנת 1979), מופיעה השורה "השמש של פרג' קורעת את הים", הרומזת לתמונות הרומנטיות שהופקו בפוטו פרג' והוצגו בבית האחים פרג' בתל אביב.
בשל הפיתוח המהיר של פוטו פרג', שימש המונח "פוטו פרג'" לתיאור פעילות המבוצעת במהירות רבה..
כמו כן המושג "מהיום להיום", שהשתמשו בו האחים פרג' בפיתוח מהיר של התמונות, הפך למטבע לשון בשפה העברית.
באחד ממערכוני "הגשש החיוור" מופיעה התגובה: "מה אתה חושב שאני, פרג'?".
סטודיו היה כתב עת ישראלי לאמנות שיצא לאור בשנים 1989–2008 בהוצאת קרן חבצלת – מוסדות תרבות וחינוך של השומר הצעיר.
"סטודיו" הוקם ב-1989 ביוזמת אילנה באומן, טולי באומן וחיים מאור, במרכז לאמנויות של סמינר גבעת חביבה, והוא יצא בתחילה כמוסף של על המשמר, בעריכתו של מאור.
ב-1993 החליפה את מאור שרה ברייטברג-סמל, וב-2003 התמנתה יעל ברגשטיין כעורכת במקום ברייטברג-סמל.
זמן קצר לאחר פרישתה של ברגשטיין בשנת 2008 נסגר כתב העת על ידי קרן חבצלת, ובספטמבר אותה שנה רכשה אותו קבוצת "טיים אאוט", שבבעלות איש העסקים יובל סיגלר.
סיגלר נסוג בסופו של דבר מרכישת כתב העת מסיבות כלכליות והזכויות עליו נותרו בידי קרן חבצלת.
ניתן למצוא העתק אלקטרוני של כל הגיליונות באתר ארכיון יד - יערי
ארכיון מקוון של כמה מגליונות כתב העת, באתר "מכונת קריאה"
ארכיון חלקי של אתר כתב העת בארכיון האינטרנט
סטודיו למשחק היא תוכנית אירוח אמריקאית של ערוץ הטלוויזיה בכבלים "בראבו", אותה הנחה ג'יימס ליפטון, אשר שימש גם כמפיק בפועל.
את התוכנית מפיק ומביים ג'ף וורץ.
התוכנית, אשר הועלתה לראשונה בשנת 1994, מופצת ברחבי העולם על ידי CABLEready והיא משודרת בכ-125 מדינות ברחבי העולם, ומגיעה לכ-89,000,000 בתים.
בישראל משודרת התוכנית בערוץ 8 בהוט.
התוכנית מצולמת במרכז לאמנויות על שם מייקל שימל, אשר נמצא בקמפוס החדש של אוניברסיטת פייס בניו יורק.
בספטמבר 2018 הודיע ג'יימס ליפטון על פרישתו מהנחיית התוכנית לאחר 22 עונות במשך 24 שנים.
לאחר מכן, התוכנית עברה לרשת Ovation, בהנחיית מפורסמים מתחלפים.
התוכנית החלה את דרכה כסדנת סמינר לסטודנטים בבית הספר למשחק, במקור - מיזם משותף של הסטודיו למשחק ושל New School University בשנת 1994, עם פול ניומן כאורח התוכנית הראשונה.
עד מהרה, התוכנית הפכה לתוכנית הדגל של ערוץ בראבו האמריקאי.
בתחילה, התוכנית צולמה באודיטוריום ע"ש טישמן, אשר בגריניץ' וילג', ניו יורק, מרחק של מספר רחובות ממרכז מנהטן, בו מתקיימים לימודי הסטודיו למשחק, במרכז לאמנויות ע"ש מייקל שימל אשר באוניברסיטת פייס, לשם הועברו לבסוף הצילומים (בתחילה - לסירוגין עם מקום הצילומים הקודם, אך מאז 2005 - באופן קבוע).
התוכנית משמשת כסמינר עבור הסטודנטים בסטודיו למשחק.
מאז הבכורה, התארחו בתוכנית מעל 200 אורחים.
האורח ה-200 היה דסטין הופמן.
בין האורחים היו 74 זוכי פרס האוסקר, מתוכם: שמונה זוכי פרס על בימוי, ארבעה זוכי פרס על תסריט, 61 זוכים וזוכות בפרסים על משחק ושני זוכים בפרס על מוזיקה.
לכבוד התוכנית ה-200 בחר ליפטון להפוך בעצמו למרואיין בתוכנית, ובחר באופן אישי בדייב שאפל להיות מנחה אורח, במקומו.
בספטמבר 2018 הודיע ליפטון על פרישתו מהנחיית התוכנית לאחר כ-24 שנים.
התוצאה, כפי שנכתב ב"ניו יורק טיימס", היא ש"בכיסא האורח של מר ליפטון, השחקנים מפסיקים להיות כוכבים לזמן מה, והופכים להיות אמנים ומורים".
הזמן הארוך ביותר שלקח לצלם תוכנית אחת היה הפרק בו התארח סטיבן ספילברג, אשר צילומיו ארכו כארבע שעות.
בסופו של דבר נערך הראיון עמו כשני פרקים, באורך של 60 דקות כל אחד.
רוב התוכנית הוא ראיון "אחד על אחד" שמנחה ליפטון, בשילוב קטעי ארכיון בהם מככב האורח.
הראיון נערך באודיטוריום, בנוכחות קהל המורכב ברובו מסטודנטים למשחק ולאמנויות.
במהלך הריאיון ליפטון נעזר בערימה גדולה של כרטיסיות בצבע כחול, הממוספרות ועליהן מופיע מידע ביוגרפי רב על אורח התוכנית - תוצאותיו של תחקיר מדוקדק למדי, שלעיתים מפתיע ומרתיע את האורחים.
בתום הראיון מציג ליפטון בפני אורחיו גרסה מותאמת של שאלון פרוסט.
השאלון כולל עשר שאלות, המבוססות על שאלון דומה שנהג לשאול את אורחיו המנחה ברנאר פיבו, בתוכניתו "אפוסטרוף" בטלוויזיה הצרפתית.
לאחר השאלון מתקיימת סדנת שאלות ותשובות של האורח עם קהל הסטודנטים, ללא התערבותו של ליפטון.
עשר השאלות שליפטון שואל הן:
מהי המילה האהובה עליך ביותר?
מהי המילה שהכי פחות אהובה עליך?
איזה קול או רעש אתה אוהב?
איזה קול או רעש אתה שונא?
מהי הקללה האהובה עליך ביותר?
באיזה מקצוע, מלבד המקצוע שלך, היית מעוניין להתנסות?
באיזה מקצוע לא היית מעוניין להתנסות?
אם קיים גן עדן, מה היית רוצה לשמוע את אלוהים אומר לך, כשתגיע לשעריו?
ברוב המוחלט של התוכניות, השאלון נשאר קבוע, למעט מספר בודד של מקרים יוצאי דופן.
למשל, כאשר התארחה בתוכנית השחקנית ש.
אפאתה מרקרסון, כחלק מצוות התוכנית "חוק וסדר", בתגובה לשאלה האחרונה היא הצהירה כי היא אתאיסטית, ולא מאמינה באלוהים.
בתגובה, ליפטון ניסח מחדש את השאלה, ושאל: "אם קיים גן עדן, ואם קיים אלוהים, מה היית רוצה לשמוע אותו אומר לך, כשתגיעי לשעריו?"
ברוב התוכניות הופיע אורח אחד בלבד - כמעט תמיד שחקן או שחקנית.
לעיתים, האורח היחיד היה במאי קולנוע, מפיק, מנחה טלוויזיה, זמר, תסריטאי או בעל מקצוע אחר, הקשור בצורה כלשהו לעולם הבידור.
אורחי העונה ה-2: לי גרנט · פיי דאנאוויי · מתיו ברודריק · גלן קלוז · הולי האנטר · אלן בורסטין · ג'סיקה לאנג · קרול ברנט · כריסטופר ווקן · ג'ין ויילדר · סטנלי דונן · מרטין לנדאו
אורחי העונה ה-3: מרק ריידל · נורמן ג'ואיסון · נייתן ליין · אנג'ליקה יוסטון · כריסטופר ריב · מאט דילון · טומי לי ג'ונס · מייק ניקולס · ג'וליה רוברטס · מג ראיין · אנתוני קווין · וילם דפו · בילי קריסטל
אורחי העונה ה-4: הארווי קייטל · שירלי מקליין · אלי וולך · אן ג'קסון · לורן באקול · מרטין שורט · אנתוני הופקינס · דני גלובר · וופי גולדברג · ג'ק למון · גארי סיניז · קתי בייטס · סוזן סרנדון
אורחי העונה ה-5: מריל סטריפ · ג'ון הרט · לורנס פישבורן · דונלד סאת'רלנד · רון הווארד · שרון סטון · שון פן · רוברט דה נירו · סטיבן ספילברג · טים רובינס · ג'ניפר ג'ייסון לי · קים בייסינג'ר · אלן בארקין · פיטר פאלק · ג'רי לואיס
אורחי העונה ה-6: בילי ג'ואל · מרי טיילר מור · סילבסטר סטאלון · טום הנקס · מייקל קיין · ג'ינה דייוויס · ג'יימס וודס · אנדי גרסיה · קווין ספייסי · פיליפ סימור הופמן · אלן אלדה · האריסון פורד · סיגורני ויבר
אורחי העונה ה-8: בן סטילר · ג'ין הקמן · קווין קליין · ברוס ויליס · קווין קוסטנר · ויל סמית' · סטוקרד צ'אנינג · דברה וינגר · שרה ג'סיקה פרקר · בן קינגסלי · דניס קווייד · אית'ן הוק · ריצ'רד גיר · יו גרנט · סמואל ל.
ג'קסון · בניסיו דל טורו · ונסה רדגרייב · בילי בוב תורנטון · ג'וני דפ
אורחי העונה ה-14: שרה ג'סיקה פרקר - הופעה שנייה · מייק מאיירס - הופעה שנייה · ברוק שילדס · כריסטיאן סלייטר
אורחי העונה ה-16: הילרי סוונק · בון ג'ובי · קייט הדסון · ג'יימס קמרון · שון קומבס · בטי וייט
אורחי העונה ה-17: ג'יימס פרנקו · ג'ים קארי · קולין פירת' · בראדלי קופר · משפחה מודרנית · ג'ניפר אניסטון
אורחי העונה ה-18: ג'ורג' קלוני · בראד פיט · Glee · מד מן · ליאם ניסן
אורחי העונה ה-19: יו ג'קמן - הופעה שנייה · טינה פיי · ספיישל תוכנית 250 · ג'ייק ג'ילנהול · משפחה בהפרעה · ברוס ולורה דרן · איימי אדמס
אורחי העונה ה-20:מתיו מקונהויי · איך פגשתי את אמא · מרישקה הרגיטאי · סטינג · ניל פטריק האריס · ג'ים פרסונס
אורחי העונה ה-21: שרה סילברמן · בריאן קראנסטון · סטיב קארל · ג'ף דניאלס · המתים המהלכים · כריסטופר מלוני
אורחי העונה ה-22: ג'סיקה צ'סטיין · ויולה דייוויס · קובה גודינג ג'וניור · בנות · סקרלט ג'והנסון · קריסטן ויג · טד דנסון
גרסה ישראלית לתוכנית הופקה בשנת 2004 בישראל בשם "סדנה למשחק", בהנחייתו של עמנואל הלפרין.
התוכנית צולמה באוניברסיטת תל אביב ושודרה בערוץ 8. עם המרואיינים לתוכנית ניתן למנות את ששון גבאי, אלון אבוטבול, יוסי גרבר, יונה אליאן, תיקי דיין, ליאור אשכנזי, סשה דמידוב, רמי הויברגר, עמוס לביא, אסתי זקהיים, ואחרים.
סטודיו הוא חדר עבודה של אמן, אומן או עובד.
מקור המושג בלטינית, משורש שמשמעותו ללמוד, התגלגל לאיטלקית במשמעות חדר לימודים, ומאיטלקית לשפות אחרות במשמעותו הנוכחית.
מושג מקביל, אָטֶליֶיה (atelier) מקורו בצרפתית ומשמעותו סדנה.
כיום המושג אטלייה מקובל לתיאור סטודיו של אמנים ושל מעצבי אופנה.
בעבר אטלייה קושר גם עם סדנאות של אלכימאים ושל מכשפים.
במושג "סטודיו" משתמשים גם כשם עצם קיבוצי לתיאור מעביד וכלל העובדים עמו באותו סטודיו.
שימוש כזה מקובל בתחומים רבים: אדריכלות, ציור, קדרות, פיסול, צילום, עיצוב גרפי, סקרפבוקינג, קולנוע, אנימציה, רדיו, טלוויזיה, אולפני הקלטות, מחול, תיאטרון.
במאות ה-15 עד ה-19 סטודיו של אמן מצליח כלל את האמן וכל עוזריו, תלמידיו וחניכיו אשר יצרו יחד יצירות שהוצאו לשוק תחת שם האמן או תויגו "מהסטודיו של...".
זו הייתה דרך העבודה המקובלת באירופה מימי הביניים ונפוצה גם במקומות אחרים.
באירופה הימי-ביינמית שיטה זו נתמכה על ידי כללי הגילדות.
הכשרת השוליות החלה בגיל צעיר, בסביבות שתים עשרה, כשסיימו את הכשרתם עבדו כעוזרי האמן, לעיתים הפכו בהמשך לאמן עצמאי.
שיטת הגילדות הוחלפה בהמשך בשיטה האקדמית, אך עדיין נמצאו אמנים שהכשירו שוליות בתשלום או סטודנטים ששילמו לאמן שכר לימוד.
גם כיום קיימים בתי ספר לאמנות ב"שיטת האטלייה", בדרך כלל מדובר בצייר או פסל מקצועי המכשיר קבוצת סטודנטים קטנה.
בתי ספר למשחק או לאמנויות הבמה ככלל, מכונים לעיתים "סטודיו למשחק".
סטודיו לקדרות הוא סדנה של אמן יחיד, בניגוד למפעל קדרות.
אולפנים מסוגים שונים מכונים לעיתים "סטודיו".
בין השאר אולפני הפקה והקלטה של תוכניות רדיו, טלוויזיה ופרסומות, כמו גם אולפני אנימציה וקומיקס.
אולפני עיבוד ועריכה של וידאו וסאונד עשויים להיקרא סטודיו, ולכלול ביצוע עבודות מאסטרינג, פוסט-פרודקשן, עריכת וידאו ועוד.
סטודיו לצילום הוא בית עסק העוסק בצילום, כולל לעיתים מעבדת צילום העוסקת בפיתוח סרטי צילום ובהדפסת תמונות, עשוי להפיק מוצרי צילום (הדפסת תמונות למזכרות או מתנות על גבי חפצים כגון ספלים, חולצות, לוחות שנה וכדומה) ולמכור מצלמות, ציוד צילום (מבזקים, חצובות ועוד) ואלבומי תמונות.
סטודיו למחול, לאמנויות לחימה, ליוגה וכדומה, הוא אולם אימונים, המכיל ציוד מתאים לסוג הספורט הנערך בו.
לעיתים נעשה שימוש כללי יותר במונח, לתיאור בית ספר למחול, ליוגה וכדומה, על כל מוריו, ציודו, תלמידיו והקורסים המועברים בו.
שימוש במושג סטודיו בהקשרים אחרים
דירת סטודיו היא דירה בה רוב פונקציות המגורים מרוכזות בחלל יחיד, אליו מתייחס המינוח "סטודיו".
חלל זה משמש כחדר שינה, חדר מגורים ומטבח.
חדר הרחצה נפרד מהחלל המרכזי, כולל לרוב שירותים ומקלחת, ללא אמבטיה.
דירות סטודיו יהיו בדרך כלל קטנות.
קיימות גם דירות סטודיו גדולות, אליהן מתייחסים לעיתים במונח "דירות לופט".
סטודיו אייץ' בי הוא בית ספר המציע לימוד מקצועי באמנויות הבמה.
סטודיו אייץ' בי נוסד ב-1945 על ידי הרברט ברגהוף ושוכן בגריניץ' וילג', ניו יורק.
תוכנית הלימודים שלו כוללת שעורים במגוון תחומים, בכללם משחק, בימוי, מחזאות, תסריטאות, מחזות זמר, תנועה ומחול, תיאטרון בובות, לימוד מבטאים, וניתוח סצנות.
שיעורים מסוימים מותנים בעמידה באודישנים.
ב-1948 אוטה האגן הצטרפה לסטודיו כשותפתו האמנותית של ברגהוף, והשניים נישאו כעבור עשר שנים.
ב-2010, HB Studio ייסדו את מכון האגן.
שמציע תוכנית מלאה בגישה פרקטית של אמנות המשחק שמבוססת על כיתות האמן של אוטה האגן.
סטודיו סי הייתה רשת ישראלית שהוקמה בשנת 1990 ומתמחה במגוון חוגים ופעילויות ספורטיביות לנשים בתחום החיטוב, התעמלות אחרי לידה הכושר והדיאטה.
הרשת מנתה 35 סניפים בפריסה ארצית.
יו"ר החברה פיני כהן, מבעלי חברת אמריקה ישראל ושותפים נוספים מקבוצת מאיר מכוניות רכשו את הרשת בשנת 2009 עד 2019.
מנכ"לית הרשת משנת 2009 עד 2019 הייתה סמדר אשכנזי רייויט, רואת חשבון.
לפני כן שימשה כסמנכ"לית הכספים של הרשת למשך 8 שנים.
ברשת הועסקו כ-600 נשים מתחומי הבריאות - דיאטניות קליניות, ההדרכה - מדריכות אירובי, פילאטיס, מורות לחינוך גופני ואדמיניסטרציה.
הרשת פעלה בין היתר בשיטת "קלנטיקס" שהומצאה על ידי קלן פינקני.
בשנת 2021 נודע כי בעקבות השפעותיה של מגפת הקורונה, הרשת תיסגר לאלתר.
בגלובס פורסם כי מעבר לסגירה הכוללת, נאלצה הרשת לסגור חמישה סניפים קודם לכן.
בעקבות הודעת הסגירה הועלו טענות על הונאת לקוחות החברה, שבתקופה הסמוכה להודעה שווקו להן חבילות־מבצע ושוכנעו לרכוש מינוי שנתי מוזל בתשלום אחד מראש, למרות שהרשת ידעה על מצבה הפיננסי הקשה, ושלכאורה גם ידעה שלא תוכל לספק את השירות עליו גבתה כספים.
באותו יום שפורסמה הידיעה, חלק מלקוחות החברה פתחו בפייסבוק קבוצת "נפגעות סטודיו סי", המיועדת למאבק משפטי מאוגד בנושא, ואליה הצטרפו מעל אלף חברות.
בדיון שנערך בבית המשפט המחוזי בירושלים מספר ימים לאחר מכן, מינה השופט שני נאמנים לבחון את בקשת הרשות להגנת הצרכן להשיב את כספי המנויים שנגבו במבצע.
ב-15 באוגוסט נבחרה הצעתה של רונית רפאל לרכישת הרשת.
סטודיו מיר (בקוריאנית: 스튜디오 미르) הוא סטודיו דרום-קוריאני, שהוקם על ידי ג'יי מיונג יו, אנימטור שבין עבודותיו עבד על סדרת ההנפשה "אווטאר: כשף האוויר האחרון".
מטה הסטודיו נמצא בסיאול, קוריאה הדרומית.
הסטודיו ידוע בעיקר בזכות סדרת האנימציה "האגדה של קורה" אותה הנפיש, כמו כן, הסטודיו הנפיש את העונה הרביעית של הסדרה "משפחת בונדוק".
בשנת 2014, הסטודיו עשה הסכם עם דרימוורקס הנפשה ליצירת ארבע סדרות הנפשה חדשות בעלות 78 פרקים כל אחת.
שומרי הגלקסיה (קצרים של עונה 1)
LEGO Elves: הסודות של עמק השדונים (2017)
אגדות מורטל קומבט: נקמתו של סקורפיון (2020)
סטודיבייקר לארק היא מכונית קומפקטית אמריקאית תוצרת יצרנית כלי הרכב סטודיבייקר, שהורכבה במדינת ישראל על ידי "קייזר-אילין תעשיות" משנת 1960 עד שנת 1967. במשך תקופה זו נמכרו 3,956 לארקים.
סטודיבייקר החלה דרכה כמפעל משפחתי "Studebaker Brothers Manufacturing Company" של האחים ג'ון וקלמנט סטודיבייקר ליצור מרכבות, בשנת 1852.
בשנת 1902 ייצרו את הסטודיבייקר אלקטריק אשר הוטען בסוללות.
בשנת 1904 נכנסו לתעשיית הרכב, המונע על ידי מנועי בנזין.
במרוצת השנים שם המפעל שונה ל-"Studebaker Corporation".
במלחמת העולם השנייה ייצרו משאיות ומנועים למטוסים.
בשנת 1950 החלו לייצר רכב משפחתי מדגם Bullet Nose, "בולט נוס".
בשנת 1959 החלו לייצר את הלארק.
בשנת 1958 נקלעה חברת סטודיבייקר מאינדיאנה למצוקה, כשנכנסה כלכלית לתחרות עם שלושת ענקיות הרכב מדטרויט: ג'נרל מוטורס, פורד וקרייזלר.
הוצגו בארצות הברית מספר גרסאות: סדאן 4 דלתות, סדאן 2 דלתות, סדאן 2 דלתות הרדטופ, קונברטיבל (גג-פתוח), Lark Wagon סטיישין 2 דלתות, סטיישין 4 דלתות.
בארצות הברית ובקנדה נמכר דגם ה-"לארק" גם בשם סטודיבייקר קומנדר.
השחקנית ז'ה ז'ה גאבור רכשה לארק מודל 1963.
בהסכם שיתוף הפעולה עם "קייזר-פרייזר" ניתן למפעל בחיפה היתר להרכיב את הלארק.
עד לסגירת המפעל בארצות הברית יוצאו לישראל כ-3,500 קיטים להרכבת הלארק.
במפעל בחיפה המשיכו להרכיב אל הלארק ולספק חלקי חילוף עד שנת 1969. מאוחר יותר צויד הלארק במנוע שברולט.
הלארקים שהורכבו בארץ היו מדגם סדאן, 4 דלתות.
הדגם השני היה בעל מנוע 8 צילינדר, בנפח 4,250 סמ"ק, ובהספק של 180 כ"ס.
בסך הכל הורכבו כ-3,500 קיטים, מתוכם כ-60 בעל נפח המנוע הגדול יותר.
מלבד לציבור הפרטי שרכש את הלארק שהיה נחשב לרכב יוקרתי השתמשו ברכב: הנהגת המדינה, שגרירים של ישראל בעולם וקציני צה"ל מדרגת אל"ם ואלופי צה"ל כולל הרמטכ"ל יצחק רבין.
בשנים 1966 ועד 1975 שימשה המכונית ניידת מבצעית במסגרת מערך הסיור והתנועה במשטרת ישראל ורכב מפקדים בכירים, כולל המפכ"ל פנחס קופל.
הניידות נחשבו לגדולות ומרווחות, חזקות במיוחד ובעלות אמינות גבוהה.
בשנת 1963 לארק הנשיא הייתה מכונית מיוחדת במינה שנבנתה במיוחד לנשיא המדינה זלמן שזר.
הייתה זו המכונית היחידה בעולם עם גג מתקפל וארבע דלתות.
שמעון פרס נסע בלארק 1963 לצידו של בן-גוריון.
לארק וחיפושית היו הרכבים הפופולרים ביותר ללימוד נהיגה, מאמצע שנות השישים ועד שנות השמונים של המאה הקודמת.
פרט ללארק יצר אילין גם משאיות טראנסטאר למשך תקופה קצרה, וכאלף טנדרים מדגם צ'אמפ שחלקם יוצאו לאיראן.
סטודיבייקר אוואנטי היא מכונית פאר בתצורת קופה, 2 דלתות, 4 מקומות ישיבה, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, סטודיבייקר בין השנים 1962–1963.
סך הכול יוצרו 6,060 יחידות.
תאוצת ה-"סטודיבייקר אוואנטי" בין 0-100 קמ"ש - פחות מ-8.0 שניות.
סטודיבייקר סילבר הוק היא מכונית סלון בתצורת קופה, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, סטודיבייקר בין השנים 1957–1959.
תרגום "Silver Hawk" לעברית: "נץ הכסף".
בין השנים 1960-1961 פותח הדגם סטודיבייקר הוק, אשר התבסס על הדגם הקודם סטודיבייקר סילבר הוק וכמעט היה זהה לקודמו, ולדגם סטודיבייקר גולדן הוק.
סטוביקייר דיקטטור היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, סטודיבייקר בין השנים 1927–1937. בנוסף, הדגם יוצר גם בתצורת קופה, 2 דלתות.
בתחילת שנות ה-30 של המאה העשרים עבר דגם "סטודיבייקר דיקטטור" מתיחת פנים יסודית, אשר כללה שנוי של כל המרכב והמארז.
4 דלתות (3 חלונות צד)
הדגם יוצא למספר מדינות ב-אירופה כולל מספר מונרכיות, שם נתקלו מנהלי חברת "סטודיביקייר" בבעיה עם שם הדגם, דיקטטור, ונאלצו לשנותו ל"דירקטור".
סטוביקייר אלקטריק הייתה מכונית משפחתית בעלת הנעה חשמלית מוזנת מסוללות.