tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשהיחידה נשלחה לחזית, הגניב אותו קונרוי לספינה, וכן החביא אותו במעיל בשנית כשירדו מהסיפון בצרפת.
כשמפקדו של קונרוי גילה את מעשיו את קונרוי, הצדיע לו סטאבי כפי שאומן על ידי קונרוי והקצין נאות להשאירו.
סטאבי שהה עם לוחמיו בשוחות בצרפת במשך 18 חודשים.
הוא לקח חלק ב-17 קרבות ו-4 התקפות.
טבילת האש של סמל סטאבי הייתה ב-5 בפברואר 1918, ב-Chemin des Dames, צפונית לסואסון, שם שהה תחת אש מתמדת למעלה מחודש.
באפריל 1918, במהלך פשיטה על העיירה Seicheprey, נפצע סטאבי ברגלו הקדמית עקב רימון שהולך לעברו על ידי החיילים הגרמנים הנסוגים.
הוא הועבר לעורף להבראה שם העלה את מורל החיילים.
לאחר הבראתו, חזר סטאבי ללחימה בשוחות.
במהלך המלחמה נפגע סטאבי מגז חרדל, ולאחר שהבריא קיבל מחבריו ליחידה מסכת גז מעוצבת למידותיו.
הוא למד לזהות התקפות גז חרדל ולהזהיר את חבריו, לאתר פצועים בשטח ההפקר ויכל להתריע על הפגזות ארטילריה לפני בני אדם עקב חוש השמיעה המפותח שלו.
הוא אף הכניע בעצמו מרגל גרמני בארגון.
על פעולה זו הועלה לדרגת סמל.
לאחר כיבוש Château-Thierry מידי הגרמנים, נשות העיירה תפרו מעיל צמר עבורו, עליו נתלו המדליות שלו.
לאחר מכן סטאבי נפצע שוב בחזה וברגל מרימון יד.
בסיכום, סטאבי עוטר בשני עיטורי פציעה.
בסוף המלחמה החזיר קונרוי את סטאבי הביתה.
לאחר המלחמה סטאבי נהיה לידוען והוביל מצעדים צבאיים רבים ברחבי ארצות הברית.
הוא נפגש עם הנשיאים וודרו ווילסון, קלווין קולידג' ווורן הרדינג.
הוא אף זכה לחברות לכל החיים בארגון הוטרנים הלגיון האמריקאי ובימק"א.
ב-1921 גנרל הצבאות ג'ון פרשינג העניק לסמל סטאבי מדליית זהב מטעם החברה ההומנית.
באותה שנה, התלווה אל קונרוי במרכז המשפט באוניברסיטת ג'ורג'טאון והפך לקמע של קבוצת הפוטבול המקומית, כשבמחצית שיעשע את האוהדים במרדף אחרי כדור.
באותה תקופה החל קונרוי לעבוד כסוכן במחלקה לחקירות של ה-FBI.
סטאבי מת בשנתו במרץ 1926. הוא פוחלץ ובשנת 1956 קונרוי מסרו לסמית'סוניאן.
מאז הוא מוצג שם בתערוכת הקבע "מחיר החירות: אמריקאים במלחמה".
סמל סן ברתלמי הוא סמלו של סן ברתלמי, אי בצפון האנטילים הקטנים שבים הקריבי, קולקטיב מעבר לים של צרפת.
הסמל קיבל תוקף רשמי ב-15 בפברואר 1794. קיימים בו אזכורים למי ששלטו בו בעבר.
תיאור הסמל הוא של מגן המחולק לשלושה פסים אופקיים, בפס העליון שלושה פלר דה ליס בצבע זהב עם רקע כחול, בפס האמצעי צלב מלטזי לבן עם רקע אדום, ובפס התחתון שלושה כתרי זהב עם רקע כחול.
על גבי המגן כתר מוראלי בצורת חומה של טירה עם שלושה מגדלים.
בצידי הסמל תומכים - שני שקנאים ובחלקו התחתון באנר עם הכיתוב Ouanalao" "אואנאלו" שזה הוא שמו של האי בפי הילידים עוד לפני שכריסטופר קולומבוס גילה את האי ב-1493, וקרא לו על שם אחיו ברתולומיאו.
הפלר דה ליס מייצג את הריבונות הצרפתית, הצלב המלטזי את ההוספיטלרים וכתרי הזהב את השוודים.
כולם יחד הם תזכורות הרלדיות להיסטוריה של האי כמושבה הנשלטת תחילה על ידי ממלכת צרפת, אחר כך על ידי האבירים ההוספיטלרים ובהמשך גם ממלכת שוודיה.
לאחריהם חזר האי לשלטון צרפתי.
הסמל משמש גם באופן לא רשמי כדגל של סן ברתלמי כשהוא ממוקם במרכז הדגל ומסביבו רקע לבן.
סמל סומלילנד (בסומלית: Astaanta Qaranka Somaliland; בערבית: شعار أرض الصومال) הוצג ב-14 באוקטובר 1996 יחד עם דגל סומלילנד, לאחר שאושר על ידי הוועידה הלאומית.
הוא הוצע על ידי עבדאללהי עבדי עומאר.
מאז שהמדינה הכריזה על עצמאותה ב-18 במאי 1991, רק מדינה אחת הכירה בה כמדינה ריבונית, והיא טאיוואן, אשר בעצמה אינה מוכרת כמדינה ריבונית.
הסמל מורכב ממאזניים המסמלים צדק בין אזרחי סומלילנד; עיט צלאח א-דין בצבע קפה המחזיק את המאזניים כאות לדמוקרטיה; שתי ידיים לוחצות יד המייצגות את השוויון והחופש של תושבי סומלילנד; ענף זית המסמל שלום בין תושבי סומלילנד; ורקע צהוב המייצג את התרבות הבהירה והיפה ואת תושבי סומלילנד.
בקליגרפיה האסלאמית מעל המאזניים כתוב את הבסמלה.
זאת כדי לסמל שהאסלאם היא הדת הרשמית הנהוגה בסומלילנד.
בחוקה של סומלילנד, כפי שאושרה ב-31 במאי 2001 על פי משאל העם, נכתב:סעיף 7: הדגל, הסמל וההמנון הלאומי
סמל האומה יהיה מורכב מעיט בצבע קפה שעל חזהו כתוב, בערבית, "אללה אכבר".
מתחת לנשר שתי ידיים לוחצות יד, וזוג מאזניים תלוי מעליו ויורד משני צדדיו.
העיט (והמאזניים והידיים) מוקפים משני צדדיהם ומתחתיהם בשני גדילי עלים ירוקים השזורים בבסיסם, ובמרווח העליון בין שני העלים כתובה הבסמלה הערבית.
שימו לב שה"אללה אכבר" הוסר מהסמל מסיבות לא ידועות ותמונה זהובה נוספה במקומו.
כמו כן, שונה צבע הבסמלה; מצבע חום לצבע אדום.
כאשר הבריטים סיפחו וכבשו את האזור המקיף את סומלילנד ב-1903, הם הקימו מדינת חסות והפכו אותה לחלק מהאימפריה הבריטית.
הבריטים יצרו דגל לאזור וגם סמל.
הסמל כלל דיסק לבן עם תמונה של קודו, אנטילופה שחיה בסומלילנד.
הסמל הוצג גם על הדגל.
במהלך 1950, סמל סומלילנד הבריטית שונה.
הסמל היה מורכב ממגן המחולק אנכית, לירוק וכחול, בעל צ'יף שכולל מגן סומלי, ביחד עם שתי חניתות בצורת צלב סאלטייר.
החלק הירוק הכיל ייצוג של מינרט לבן, והחלק הכחול כלל דאו ערבי במהלך הפלגה, עם עוגן זהוב בבסיסו.
ראש של קודו, עם הכתר המלכותי בין קרניו, על "זר הצבעים".
כלומר, לבן וירוק יוצרים את הציצה.
מדינת החסות קיבלה עצמאות כמדינת סומלילנד ב-26 ביוני 1960, ואוחדה עם טריטוריית הנאמנות האיטלקית של סומליה ב-1 ביולי 1960, וכך נוצרה הרפובליקה הסומלית.
סמל פקיסטן אומץ בשנת 1954 לאחר שאושר על ידי ממשלת פקיסטן.
הסמל בדרך כלל צבוע בירוק, אשר מייצג את הרוב האסלאמי בפקיסטן (הצבע הירוק מזוהה עם דת האסלאם), בדומה לסהר ולכוכב בראש.
במרכז הסמל ישנו מגן המסמל את החקלאות במדינה על ידי תיאור ארבעה מסוגי היבול העיקריים של פקיסטן בזמן אימוץ הסמל: כותנה, יוטה, תה וחיטה.
עטרת הפרחים סביב המגן מייצגת את ההיסטוריה של פקיסטן, שכן העטרה היא סמל מוגולי.
לבסוף, המגילה בתחתית הסמל כוללת את המוטו הלאומי בשפת אורדו.
המוטו הוא אמרה של מוחמד עלי ג'ינה (המושל הראשון של פקיסטן והעומד בראש "הליגה המוסלמית" שהייתה אחראית להקמתה של המדינה) וכתוב בו, מימין לשמאל: "אימאן, אֶתֶהאד, נַזְם" שמשמעו "אמונה, אחדות, משמעת".
סמל עומאן הוא הסמל של שושלת סעיד, השולטת בעומאן מאז 1746. הסמל מורכב מ"פגיון קנג'אר" (פגיון מסורתי בעומאן) בתוך נדן המונח על גבי שתי חרבות מוצלבות.
בין השאר, מופיע הסמל בדגלים שונים, על מטבעות המדינה מאז 1940, על בולי המדינה מאז 1966 ועל מטוסי חיל האוויר של עומאן.
סמל העיר סן פרנסיסקו, כמו גם דגל העיר, מסמן את בנייתה של העיר לאחר הרס רב שנגרם לעיר סן פרנסיסקו על ידי איתני הטבע - שרפות ורעידות אדמה.
הסמל של העיר נבחר בשנות ה-50 של המאה ה-19 לאחר מספר רעידות אדמה שפקדו את העיר.
בסמל נראים שני פועלים - בצד אחד כורה, ובצד האחר מלח המחזיק בידו סקסטנט.
מאחריהם ניצב עוף החול, המסמל את העיר ומופיע אף בדגל העיר.
העיר הרגישה הזדהות עם ציפור אגדית זו הנשרפת עד אפר ונולדת מחדש מן האפר, בעיקר לאחר רעידת האדמה של 1906 והשריפה הגדולה שפרצה בעקבותיה.
הסמל התייחס למספר שרפות בשנות ה-50 של המאה ה-19, אך קיבל רלוונטיות עוד יותר לאחר השרפה הגדולה.
מאחורי הפועלים ניתן לראות בסמל את מפרץ סן פרנסיסקו ובו מספר ספינות סוחר.
סמל צ'ילה אומץ בשנת 1834 ועוצב על ידי האמן האנגלי צ'ארלס ווד טילור.
הסמל מורכב ממגן שמחולק לרוחבו.
חלקו העליון כחול (המסמל את האוקיינוס השקט) וחלקו התחתון אדום.
התומכים הם בעלי החיים הלאומיים של המדינה, קונדור האנדים ואייל צ'יליאני, שניהם מוכתרים.
מעל המגן, ציצה עשויה שלוש נוצות בצבעיה הלאומיים של צ'ילה, כחול לבן ואדום.
החלקה עשויה זהב ועליה כרזה עם המוטו הלאומי של המדינה "בהגיון או בעוצמה".
סמל מדינת פלורידה או החותם הגדול של מדינת פלורידה משמש כסמלה הרשמי של מדינת פלורידה שבארצות הברית על גבי מסמכים רשמיים ודברי חקיקה.
כמו כן, הסמל מוצג על בנייני הממשל המדינתי ורכבים של הממשל המדינתי.
הסמל מופיע במרכזו של דגל המדינה.
על הסמל ניתן לראות אינדיאנית משבט הסמינול, המפזרת פרחים, ומאוחוריה דקל המסמל את המדינה לאורך חוף ים.
ברקע ניתן לראות אוניית קיטור ושמש זורחת.
סביב הסמל רשום "החותם הגדול של מדינת פלורידה" ו"באל נשים מבטחנו" ("In God we Trust").
הצורה המוקדמת ביותר של סמל פלורידה מקורה בשנת 1861, בה מתואר עץ דקל ועץ רחב עלים נוסף ולפניהם יושבת אישה שלרגליה ארגזים וחביות.
מאחורי העצים והאישה מצויר קו החוף של מדינת פלורידה עם ספינות המפליגות סביב קו החוף.
בשנת 1868 נקבע בחוק על ידי בית המחוקקים של פלורידה מהם האלמנטים המצויים בסמל, אולם במהלך השנים השתנה מראה הסמל בשל ציורים שונים של האלמנטים - לעיתים מצויר אינדיאני בלבוש של אינדיאנים שהתגוררו במישורים הגדולים ולא לבוש סמינולי וכן עץ הדקל מוחלף לעיתים בעץ דקל קוקוס אשר אינו גדל בפלורידה.
לעיתים אף מצוירים הרים ברקע, אף שאין הרים בפלורידה.
בשל השינויים שונה תיאורו של הסמל מעת לעת על מנת להביא לדיוקים יותר גדולים בציורו.
בשנת 1970 נקבע שסוג הדקל יהיה דקל סבל (Sabal Palm), שהוכרז בשנת 1953 רשמית כעץ המדינה.
בשנת 1985 אושר ציור רשמי של הסמל על ידי מושל המדינה בוב גרהאם ובית המחוקקים של המדינה.
סמל פינלנד הוצג בעת הקבורה של גוסטב ואסה, בשנת 1560. הסמל שימש גם כסמל דוכסות פינלנד, כאשר היא הייתה חלק מהאימפריה הרוסית.
הסמל מוגדר בחוק הפיני כדלקמן:
בפועל, האריה הוא סמל שושלת בית בְּיֶילְבוֹ המופיע גם בסמל שוודיה.
האריה היה בשימוש גם בסמל הדוכסות של פינלנד במאה ה-14. החרבות מופיעות גם בסמלים עתיקים של חבל קרליה.
החרב המעוקלת המונחת מתחת לאריה מסמלת את המתיחות ששררה במאה ה-16 בין שוודיה לרוסיה.
קיימת טענה כי תשעת הוורדים מייצגים את תשעת המחוזות הקדומים של פינלנד; אך למעשה לפלנד ומחוז אוסטרובותניה לא היו חלק מפינלנד ההיסטורית.
לעומת זאת, תשע ערים בדיוק היה חלק מדוכסות פינלנד בזמן עיצוב הסמל המקורי: טורקו, פורבו, ראומה, נאנטלי, פורי, ויבורג, אקנס, הלסינקי ופריוזרסק, שנכבשה מידי רוסיה בשנה קודם לכן.
במהלך השנים חל שינוי במספר הוורדים, אך במאה ה-20 הוחלט לשוב לגרסה המקורית.
סמל פינלנד מופיע על הדגל הטקסי של המדינה.
סמל צ'כיה מציג את שלושת המחוזות ההיסטוריים מהם מורכב אזור מרכז אירופה:
בוהמיה (למעלה משמאל ולמטה מימין) – הסמל מופיע פעמיים כדי להדגיש את חשיבות האזור.
הסמל כולל אריה לבן בעל שני זנבות, על רקע אדום.
מוראביה (למעלה מימין) – עיט משובץ באדום ובלבן.
שלזיה (למטה משמאל) – עיט שחור (עיט הרייך) עם איור תלתן כסוף, על רקע זהוב.
סמל פרובינציית ססקצ'ואן או בשמו הרשמי "מגן האבירים של הוד מלכותה בעבור פרובינציית ססקצ'ואן" (Arms of Her Majesty in Right of the Province of Saskatchewan) היה שלט האצולה שניתן על פי צו של מלך בריטניה אדוארד השביעי ב-25 באוגוסט 1906.
הסמל משתמש בצבעים המסמלים את הפרובינציה - ירוק וזהב.
בסמל המקורי הופיע אריה או נמר (הסמל המלכותי של אנגליה) ושלושה ענפי חיטה מוזהבים המסמלים את החקלאות בפרובינציה.
יתרת האלמנטים התבקשו בשנת המסורת של ססקצ'ואן שנחוגה בשנת 1985, והבקשה נענתה בצו מלכותי של המלכה אליזבת השנייה מיום 16 בספטמבר 1986.
במסגרת הצו נוספה קסדה מוזהבת מעל המגן, וכן מעטה בצבעי קנדה (אדום ולבן).
מעל הקסדה מצוי בונה, החיה המסמלת את קנדה, המחזיק חבצלת אדומה - הפרח המסמל את הפרובינציה.
משני עברי הסמל מצויים שני תומכים - אריה משמאל ואייל לבן זנב מימין.
שני התומכים עומדים על חלקה של פרחי חבצלת אדומים.
מוטו המדינה Multis e gentibus vires - "כוחות מתוך עמים רבים" - מופיע מתחת לסמל.
סמל ספרד הוא שלט אצולה אשר הוכר חוקית כסמלה של ספרד ב-5 באוקטובר 1981 והחליף את הסמל הזמני אשר בזמנו החליף את סמלה הרשמי של ספרד מתקופת שלטונו של פרנקו.
הסמל משובץ על דגל ספרד.
השלט מסמל את הממלכות הישנות של ספרד, את היותה מונרכיה חוקתית ואת מיקומה הגאוגרפי.
שלט האצולה מורכב משישה שלטי אצולה שונים ועוד מספר התקנים הרלדיים.
המגן מחולק לארבעה רבעים אשר מייצגים את חמש הממלכות אשר הרכיבו את ממלכת ספרד בסוף המאה ה-15 ומהן נולדה ספרד המודרנית.
סמל משמעות ממלכת קסטיליה, המיוצגת על ידי טירה זהובה על רקע אדום.
ממלכת לאון, המיוצגת על ידי אריה סגול על רקע כסוף.
ממלכת אראגון, המיוצגת על ידי מגן זהב המוטען בארבעה פסים אדומים.
ממלכת נווארה, המיוצגת על ידי מערכת של שרשראות זהובות מחוברות, על רקע אדום.
בתחתית המגן, מיוצגת גרנדה על ידי צמח הרימון בנקודה קטנה בתחתית המגן.
במרכזו של המגן ממוקם סמל בית בורבון-אנז'ו (שממנו יצאה שושלת מלכי ספרד), שלוש חבצלות מוזהבות על רקע כחול וגבול אדום.
סמל משמעות כתר ממלכת ספרד, המייצג את המלוכה הספרדית.
עמודי הרקולס, האחד מייצג את גיברלטר והשני את סאוטה, ומקיפה אותם מגילה עם הכתובת בלטינית "PLVS VLTRA" ("עוד מעבר").
סמלים אלה נועדו להזכיר את עברה המהולל של ספרד כחוקרת ימים ומגלת ארצות, ואת האימפריה ההתיישבותית שהקימה באמריקה.
כתר קיסרי המייצג את המלך והקיסר קרלוס הראשון שבזמן תקופת שלטונו החלה ספרד לשרש את מעמדה כאימפריה חובקת עולם.
סמל פולין הוא סמל אדום, בצורת מגן שעליו מצויר עיט לבן.
לראשו של העיט כתר, וציפורניו ומקורו מוזהבים.
בפולין מכונה הסמל "העיט הלבן" (בפולנית: Orzeł Biały).
מקורו של הסמל באגדה, לפיה מייסד פולין לך ראה קן של עיט לבן על רקע שמש אדומה שוקעת, שגרמה לו לראות את פלומת הראש של העיט בצורת כתר מוזהב.
היסטוריונים משייכים את הסמל לנס הלגיון הרומאי וכן לסמל האימפריה הרומית הקדושה, שהיה מבוסס על עיט שחור (עיט הרייך).
סמל העיט הלבן, המופיע כבר על מטבעות מתקופת מלכותו של המלך בולסלאב הראשון, היה סמל שלט האצולה של משפחת המלוכה.
המלך פשמישל השני הפך את הסמל לסמלה של ממלכת פולין.
הסמל הנוכחי מקורו בתיקון של החוקה שנערך בשנת 1927. בשנת 1945 הוריד השלטון הקומוניסטי את הכתר מראשו של העיט, והחליף את הרוזטות על כנפי העיט בכוכבים (המזכירים את הסמל הקומוניסטי).
בשנת 1990 הושב הסמל לצורתו המקורית משנת 1927.
סמל סן מרינו מסמל את הרפובליקה מאז המאה ה-14. הסמל הוא שלט אצולה, שעליו מצוירים שלוש פסגות ירוקות ועליהן שלוש מצודות מוכספות, שבראש כל אחת מהן שבשבת או נוצת יען.
המגדלים מסמלים את שלוש מצודות סן מרינו: גואיטה, צ'סטה ומונטאלה, והגבעות מסמלות את שלוש פסגות הר טיטאנו.
מתחת לשלט רשום מוטו המדינה "LIBERTAS" - בלטינית: "חופש".
את הסמל מקיף ענף אלון וענף דפנה המסמלים את יציבות הרפובליקה ואת ההגנה על החירויות.
סמל פיטקרן אומץ ב-4 בנובמבר 1969.
הסמל הוא שלט אצולה המציג את העוגן והתנ"ך מהספינה הבאונטי.
אלמנטים אלה מזכירים את ההיסטוריה של המתיישבים הראשונים באי - מורדי הבאונטי משנת 1789.
במרכז השלט משולש ירוק על רקע פס צהוב ורקע כחול.
צבעים אלה מייצגים את האי וחופיו על רקע האוקיינוס השקט.
בראש הסמל מופיע פרח של עץ הפורטיה ומריצה המסמלת את החקלאות באי.
הסמל מופיע על דגל פיטקרן ועל דגל מושל האי.
סמל סנט הלנה ניתן לאי ב-30 בינואר 1984.
הסמל הוא שלט אצולה שבשליש העליון שלו מתואר חופמי האופייני לאי, ובשני השלישים התחתונים מתוארים נופי חוף האי - ספינה עם הרי האי ברקע.
תיאור החוף מקורו בחותם הקולוניאלי של המושבה.
על הכתר שמעל המגן מצוירת אישה, המייצגת את הלנה מקונסטנטינופול (הלנה הקדושה - סנט הלנה), על שמה קרוי האי.
הלנה מחזיקה בידה צלב ופרח.
הצלב מסמל את האמונה לפיה הלנה היא זו שמצאה את הצלב האמיתי.
מתחת לשלט רשום מוטו האי - "נאמן לבלי חת" (Loyal and unshakable).
הסמל אינו בשימוש באיים התלויים של סנט הלנה.
לאי טריסטן דה קונה סמל אחר ואילו האי אסנשן משתמש בסמל בריטניה.
בסמל האי נעשה שימוש על דגל האי ועל דגל מושל האי.
סמל צ'אד הוצג לראשונה בשנת 1970. במרכז - מגן עם פסים גליים כחולים, ושמש הזורחת מעליו.
המגן נתמך על ידי עבדקן הרעמה ואריה.
מתחת למגן נמצא המוטו הלאומי של צ'אד - Unité, Travail, Progrès - אחדות, עבודה, קדמה, בצרפתית.
הפסים הכחולים מייצגים את ימת צ'אד, והשמש מסמלת התחלה חדשה.
העבדקן מסמל את הצד הצפוני של המדינה, והאריה את הדרום.
המדליה מתחת למגן היא מדליית מסדר הכבוד של צ'אד.
סמל פרגוואי (בספרדית: Escudo de Armas) הוא סמל עגול אדום על רקע לבן.
בתוך הסמל מופיע הכיתוב "רפובליקת פרגוואי" בספרדית (República del Paraguay), סביב סמל שבשמאלו ענף דקל ירוק ובימינו ענף עץ זית הקשורים זה לזה בתחתית הסמל.
במרכז הסמל מופיע כוכב זהוב בן חמישה קצוות.
בצידו האחורי של הסמל מופיעים הכיתוב "שלום וצדק" בספרדית (Paz y justicia), אריה ומצנפת פריגית.
הסמל עוצב לראשונה בשנת 1820 עת שלט בפרגוואי הדיקטטור חוסה גספר רודריגס דה פרנסיה.
סמל ערב הסעודית הוא סמלה הרשמי של הממלכה הערבית הסעודית.
הסמל מורכב משתי חרבות מוצלבות ועץ דקל.
עץ הדקל מסמל את הצמחייה והאופי המדברי של המדינה.
החרבות מסמלות את ממלכת חג'אז וסולטנות נג'ד שאוחדו לממלכת נג'ד וחג'אז על ידי אבן סעוד.
סמל עיראק הוא עיט צלאח א-דין מוזהב שעל חזהו מגן בצבעי דגל עיראק.
בתחתית הסמל רשום שמה של המדינה.
העיט הוא סמל ערבי המיוחס לסלאח א דין, אשר מופיע בסמלים נוספים כמו סמל מצרים וסמל הרשות הפלסטינית.
סמל פיג'י הוענק רשמית בצו מלכותי ב-4 ביולי 1908. הסמל הוצג על הדגל הקולוניאלי של המושבה ונותר הסמל גם לאחר קבלת העצמאות.
הסמל מופיע גם על דגל פיג'י הנוכחי.
הסמל הוא שלט אצולה לו שני תומכים - שני לוחמים פיג'יאנים הלובשים חצאית עלי דקל.
השמאלי מחזיק בידו חנית ופונה קדימה, והימני מחזיק קרדום העשוי אננס ומביט לעבר הסמל.
בתחתית הסמל מופיע המוטו הלאומי של פיג'י: "ררווקה נא קאלו קה דוקה נא טואי" - "פחד מהאל וכבד את המלך".
שלט האצולה מורכב מצלב ג'ורג' הקדוש המחלק את השלט לארבע.
בראשו מופיע אריה צועד המסמל, יחד עם צלב ג'ורג' הקדוש, את בריטניה ששלטה באי.
על הסמל מופיעים עצי דקל, בננות המסמלים את כלכלת האי ויונת שלום.
שלט האצולה של פוארטו ריקו הוענק לראשונה על ידי פרננדו, המלך הקתולי בשנת 1511, והוא השלט הישן ביותר שעדיין בשימוש בעולם החדש.
הוא אומץ מחדש באופן רשמי, על ידי ממשלת פוארטו ריקו בשנת 1976.
בשלט, הרקע הירוק מסמל את צמחיית האי.
הטלה ("שה האלוהים" - אחד מכינויי ישו) והדגל, שניהם של יוחנן המטביל, בעוד הספר בעל שבעת החותמים, עליו יושב הטלה, מייצג את ספר ההתגלות, שבדרך כלל מיוחס ליוחנן כותב הבשורה.
המסגרת מורכבת ממספר אלמנטים: טירות ואריות, המייצגים את שלטי האצולה של הממלכות הספרדיות קסטיליה ולאון, ושלט האצולה של ממלכת אראגון, כולל דגל המסמל את איחוד הממלכות למדינת ספרד.
צלב ירושלים מייצג את הדת הקתולית.
האות F והעול מייצגים את פרננדו השני, מלך אראגון, בעוד האות Y והחצים מייצגים את איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, אשר העניקו את שלט האצילים המקורי.
המימרה הלטינית "Joannes Est Nomem Ejus" (ציטוט מהוולגטה של הבשורה על-פי לוקס 1:63) פירושה "יוחנן הוא שמו", שכן סאן חואן, או סנט ג'ון, היה שמו המקורי של האי.
כל מדינות ארצות הברית מחזיקות חותם המשמש כסמלן הרשמי.
קיים חותם לפוארטו ריקו, אך הוא הוחלף בשלט האצולה המסורתי כסמל הרשמי של המדינה.
סמל סרביה הומלץ לשימוש ב-17 באוגוסט 2004. למעשה זהו הסמל של שושלת אוברנוביץ' (Obrenović) משנת 1882.
הסמל כולל את העיט הדו-ראשי של משפחת נמניץ' (Nemanjić) שמבוסס על הסמל הביזנטי.
ברקע נמצאת השכמייה הפרוותית שפעם הייתה לבוש המלך.
העיט המרכזי מצויר על המגן האדום.
גוף העיט וכנפיו הם בצבע כסף, כאשר לשונו, מקורו, רגליו וטפריו זהובים.
כמו כן צוירו זוג פלר דה ליס בצבע זהב.
במרכז המגן נמצא צלב כסף.
תרשים זה של המגן היה בשימוש ממלכת סרביה והכנסייה הסרבית עוד בימי הביניים.
הצלב המרכזי במקור היה בסמל הביזנטי, וייצג את האות בטא היוונית.
הוא היה אמור לתת ביטוי לסיסמה Basileus Basileon Basileuon Basileusin (מלך המלכים, מושל המלכים).
אמירה זו היה בשימוש המלכים הסרבים במאה ה-14 ממשפחת מרנצ'ביץ' (Mrnjavčević).
כמו כן, הצלב דומה לאות C הקירילית שמייצגת צליל "ס".
בדרך כלל זה נקשר לסיסמת Samo sloga Srbina spašava (רק איחוד יציל את הסרבים).
אף על פי שסרביה היא רפובליקה, הסמל כולל את הכתר.
הדבר אמור לתת ביטוי למורשת, כמו בסמלים של רוסיה, פולין ומונטנגרו.
למרות השימוש בסמל, הוא לא אושר רשמית כנדרש בחוקה.
בהתאם לחוקה, שינוי הסמל יכול להתקבל רק על ידי הפרלמנט ומשאל עם ברוב מיוחד של 2/3. ההערכה היא שקבלת רוב כה גדול קשה לביצוע.
לכן, בהתאם לקונצנזוס הרחב, הממשלה החליטה על השימוש בסמל זה במקום הסמל מהתקופה הקומוניסטית, בהתאם למה שהוגדר כ"המלצת" הפרלמנט.
סמל פולינזיה הצרפתית הוא סמל עגול הכולל במרכזו סירת קאנו פולינזית מסורתית, הנתמכת על ידי מצופים צידיים.
הסירה שטה על רקע של שמש שוקעת לתוך האוקיינוס השקט.
הסמל דומה במאפייניו לסמלים נוספים של מדינות באזור זה של האוקיינוס השקט (לדוגמה, סמל קיריבטי).
סמל פורטוגל אומץ באופן רשמי ב-30 ביוני 1911, ביחד עם הדגל הרפובליקני של פורטוגל.
סמל פורטוגל הנוכחי הוא תוצאה של תהליכים ושינויים שהתרחשו במשך 1000 השנים האחרונות.
לאחר ההכרה הרשמית בממלכת פורטוגל כמדינה עצמאית ב-1143 (העצמאות הוכרזה ב-1139) הוספו ים כסופים לדגל בורגונדי, וסימלו את המטבעות ואת זכותו של המונרך להנפיק הילך חוקי.
הדעה הרווחת היא כי בסופו של דבר, ובהתחשב בדינמיות המהירה של ההרלדיקה בימי הביניים, המגן נפגע ואיבד מספר אלמנטים במהלך קרבות שונים, עד שלבסוף איבד את צורת הצלב לחלוטין.
את המגן בצורתו זו ירש סאנשו הראשון מאביו, אפונסו הראשון, כאשר צורת הצלב כבר לא הייתה קיימת ועל הסמל היו רק חמישה מגנים מעוטרים, שהיו ממוקמים במקום שבעבר היו חמשת הבזנטים הכסופים.
בתקופה מאוחרת יותר הפחית המלך סבסטיאן הראשון את מספר המגנים מ-11 ל-5, ומספר חוקרים טוענים שהמספר 5 היה כנגד מספר הפצעים של ישו, אם כי טענה זו איננה סבירה.
במהלך תקופת שלטונו של אפונסו השני הוסף לסמל הגבול האדום עם טירות הזהב (ולא מגדלים כפי שכמה מקורות טוענים).
למרות שמספר הטירות יכול להיות בין 8 ל-12, אפונסו הרביעי קבע שמספרן יהיה 12 ואילו סבסטיאן הראשון קבע כי מספרן יהיה 7, ומצב זה נשמר עד היום.
הטירות מייצגות את הטירה המורית שנכבשה על ידי פורטוגל במהלך הרקונקיסטה.
מקורן של הטירות הוא ככל הנראה בסמל ממלכת קסטיליה, אולם בניגוד לטירות ספרדיות, ששעריהן צבועים בדרך כלל בכחול והם פתוחים, הטירות הפורטוגליות מצוירות תמיד כששעריהן בצבע זהב והם סגורים.
החל מהמאה ה-15 החל השימוש באחד האלמנטים החשובים ביותר בהרלדיקה הפורטוגלית – כדור השמים (אחד מתת הסוגים שלו הוא האצטרולב).
כדור זה מופיע על דגלים קולוניאליים פורטוגליים רבים, ובעיקר באלה שבברזיל.
האצטרולב היה מכשיר ניווט ששימש לחישוב מרחקים וייצג את חשיבותם של הפורטוגלים במהלך עידן התגליות האירופאי, כמו גם את גודלה של האימפריה הפורטוגזית.
למרות שהאצטרולב מייצג בדרך כלל את השלטון הרפובליקני, בניגוד לכתר המונרכי בדגל הפורטוגלי, על מספר דגלים מונרכיים (כגון אלו של הממלכה המאוחדת של פורטוגל, אלגארבה וברזיל) האצטרולב כן הופיע.
הכללתו של האצטרולב בדגל הפורטוגלי ב-1816 קשורה לאימוץ הדגל של ברזיל, שהיה כדור אצטרולב על רקע כחול.
סמל פפואה גינאה החדשה, שאומץ ב-1971, כולל ציפור גן עדן העומדת על חניתות מסורתיות של תושבי האיים.
ציפור גן העדן מסמלת את צמחיית האי והחי בו, והחניתות את תושבי האיים.
הציפור עצמה מהווה אלמנט מסורתי בפולקלור האי, ונוצותיה משמשות בטקסים דתיים באי.
צבעי הסמל הם שחור, אדום ולבן.
השחור והאדום הם צבעים מסורתיים המסמלים את האי.
השחור, האדום ולבן הם צבעי האימפריה הגרמנית אשר שלטה בגינאה החדשה בראשית המאה ה-20.
מתחת לסמל רשום שם המדינה באנגלית.
במרכזו של סמל סרי לנקה יש אריה זהוב האוחז בחרב באחת מכפותיו, על גבי רקע אדום.
זהו אותו האריה שמופיע בדגלה של סרי לנקה.
בבסיסו הסמל קיים משנת 1952 אך בשנת 1972 הוא עבר כמה שינויים קלים.
לפני שקיבלה עצמאות, סרי לנקה (אז הייתה ידועה בשם ציילון) השתמשה בסמל של הממלכה המאוחדת בתור הסמל שלה.
אחרי שקיבלה עצמאות מהממלכה המאוחדת בשנת 1948 עלה לראשונה הצורך בבחירת סמל לאומי.
ועדה הוקמה כדי להדגיש את חשיבות בחירת הסמל.
לפי המלצתה בשנת 1952 נבחר סמל כשבעיקרו היה אותו אריה על גבי רקע אדום, מתחתיו כיתובית האומרת "ציילון" ומעליו כתר שסימל את היות המדינה אחת מממלכות חבר העמים הבריטי.
בשנת 1972 כשהפכה סרי לנקה לרפובליקה עבר הסמל שינויים.
ועדה נוספת קמה והחליטה על השינויים שיש לעשות בסמל.
הכתר הוסר והסמל הוחלף בגרסה המודרנית בה יש מאפיינים סוציאליסטיים כמו גלגל השיניים וזרעי התירס.
כמו כן מיוצגים בו גם סמלים מסורתיים של סרי לנקה.
סמל סנט קיטס ונוויס אומץ ב-16 בפברואר 1967. בשנת 1983, ב-19 בספטמבר המוטו הכתוב במגילה שבתחתיתו עבר שינוי.
הסמל מייצג את המוטו של המדינה "טובת המדינה מעל טובת הפרט" .
משמעות הסימנים בסמל באה לייצג את הילידים ואת תרומתם של הבריטים והצרפתים למדינה החל מהשתלטותם על האיים במאה ה-17. הסמל דומה במאפיינים רבים לסמל טרינידד וטובגו.
עד לשנת 1983 המוטו בתחתית המגילה היה: "איחוד תחת השילוש הקדוש" .
משני צידי הסמל תומכים שני שקנאים חומים , הציפור הלאומית של המדינה.
סמל המדינה של פרו או הסמל הלאומי שלה מופיעים בארבע גרסאות: סמל המדינה הרשמי (Escudo de Armas), הסמל/המגן הלאומי (Escudo Nacional), חותם המדינה הגדול (Gran Sello del Estado), וסמל הצי (Naval Coat of Arms).
ארבעתם בנויים בצורה של מגן הכולל שלושה מאפיינים: בפינה השמאלית העליונה מופיעה הויקוניה המצויה, שהיא בעל החיים הלאומי של פרו, ומאחוריה שדה כחול המייצג את הפאונה של פרו.
העץ בפינה הימנית העליונה הוא צינכונה, (המקור לחומר כינין, תרופה ישנה למלריה והמרכיב העיקרי במי טוניק), על רקע לבן המייצג את הפלורה הלאומית.
בחצי התחתון מופיעה קרן השפע על רקע אדום, והמטבעות הנשפכים מקרן השפע מייצגים את משאבי המדינה.
סמל סנגל הוכר בשנת 1965, והוא מורכב ממגן המחולק לשני חלקים.
בצד שמאל, על רקע אדום, נמצאת דמות אריה.
האריה מסמל לעיתים קרובות קבוצות אתניות שמקורן בצפון סודאן, המהווה את חלק הארי של אוכלוסיית סנגל.
לפני נוכחות צרפת במקום, סימל האריה גם כוח ועוצמה.
בצד ימין, על רקע צהוב, נמצא עץ באובב, עץ אופייני בפלורה המקומית, ומתחתיו זורם נהר.
במרכז בחלק העליון - כוכב, המסמל כנראה את אפריקה השחורה.
הצבע הירוק מסמל את התקווה החדשה ואת הצעירים.
הסמל מוקף בטבעת של ענפי דקל לבנים.
בתחתית משולבת כותרת לבנה, המוטו הלאומי של סנגל, "Un Peuple, Un But, Une Foi" - עם אחד, מטרה אחת, אמונה אחת (בצרפתית).
ב-1965 אוחדו שני הסמלים של סנגל - האחד בצורת אריה עם המוטו הלאומי "הרפובליקה של סנגל - עם אחד, מטרה אחת, אמונה אחת", והשני בצורת עץ באובב עם המוטו השני "הרפובליקה של סנגל - בשם האומה הסנגלית".
סמל סקוטלנד או שלט האצולה המלכותי של סקוטלנד שימש מאות שנים כסמלם הרשמי של מלכי סקוטלנד בפרט ושל ממלכת סקוטלנד בכלל עד חוקי האיחוד של 1707 אשר איחדו בין הממלכה לבין שכנתה מדרום, ממלכת אנגליה.
בלאזון שלט האצולה שונה לאחר איחוד הכתרים של שנת 1603 ושוב לאחר חוקי האיחוד של 1707 עד אשר הפך לצורתו כיום כסמל הממלכה המאוחדת אשר בשימוש בסקוטלנד.
על המגן מופיע האריה האדום של מלך הסקוטים בתנוחת הזדקפות (rampant), לאריה לשון וטפרים כחולים על רקע זהב ומוקף במסגרת מלכותית פרחונית כפולה (פרחי האירוס מופיעים לסירוגין פנימה והחוצה מהמסגרת).
בכמה מקרים תואר האריה אף כמוכתר בכתר מלכותי כמו האריה בסמלה של נורווגיה.
סביב המגן מופיע הקולר של המסדר העתיק ביותר והנאצל ביותר של הדרדר, זר של דרדרים.
השלט המקורי היה בשימושו של המלך ויליאם הראשון במאה ה-12. רישום בקולג' השלטים בלונדון מתארים את השלט של מלך הסקוטים כ:
על הקסדה מונח כתר סקוטלנד ומחובר אליה מעטה של זהב ופרוות סמור.
על הכתר יושב אריה אדום (גם הוא עם לשון וטפרים בכחול) יושב כאשר פניו לחזית ומחזיק בתכשיטי הכתר של סקוטלנד שרביט סקוטלנד וחרב המדינה, ומוכתר גם הוא בכתר סקוטלנד.
בכמה גרסאות מוקדמות מופיע האריה אשר בציצה ללא השרביט והחרב מונפת בזווית ועובר מאחורי ראשו המוכתר.
מעל הציצה מופיע הסלוגן "להגנתי אלוהים הוא מגיני" (סקוטית: In My Defens God Me Defend).
הוא הופיע תמיד בקיצור כ-"In My Defens" או כ-"In Defens" בפשטות ותמיד מעל הציצה בהתאם למסורת ההרלדיקה הסקוטית.
התומכים הם זוג חדי קרן זקופים, מוכתרים בכתר סקוטלנד וכבולים בשלשלאות.
התומך הדקסטרי אוחז ברומח עליו מונף הנס המלכותי והסיניסטרי אוחז ברומח עליו מונף דגלה הלאומי של סקוטלנד.
גרסאות ישנות מציגות את התומכים ללא הכתרים אך תמיד כבולים (שכן חד קרן חופשי נחשב כחיה מסוכנת).
שני חדי הקרן עומדים על חלקת דשא עליו מפוזרים דרדרים, הפרח הלאומי של סקוטלנד מאז תקופת שלטונו של המלך אלכסנדר השלישי (1249–1286).
בגרסאות מאוחרות של הסמל מופיע על קלף כחול המונח על החלקה מוטו מסדר הדרדר "איש אינו מתגרה בי מבלי להיענש" (לטינית: Nemo me impune lacessit).
השילוב עם סמל ממלכת צרפת
לאחר חתונתה של מרי, מלכת הסקוטים עם פרנסואה, דופן צרפת ב-1558, שלט האצולה של מרי שולב יחד עם שלטו של יורש העצר על מנת לציין את נישואיהם.
שלטו של פרנסואה חולק לרבעים עם סמל סקוטלנד על מנת לסמל את מעמדו כמלך הבעל של סקוטלנד.
כאשר פרנסואה עלה על כס צרפת, בשנת 1559 כפרנסואה השני, מלך צרפת שונה השלט בשנית על מנת לציין את מעמדו החדש כמלך צרפת ושלטה של מרי שונה גם כן על מנת לציין את מעמדה כמלכה הרעיה של צרפת.
לאחר מותו של פרנסואה בשנת 1560, מרי הוסיפה להשתמש בשלט אשר שילב את סקוטלנד וצרפת יחדיו (עם שינוי קל בשלט אשר שיקף את השינוי במעמד שלה ממלכה רעיה למלכה אלמנה) עד נישואיה להנרי סטיוארט, לורד דרנלי ב-1565. בעקבות חתונתה הזו שונה שוב השלט לבלאסון הראשוני טרם נישואיה לפרנסואה.
השילוב עם סמלי ממלכת אנגליה וממלכת אירלנד - איחוד הכתרים
עם מותה של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, ירש ג'יימס השישי מלך הסקוטים את כתר ממלכת אנגליה וממלכת אירלנד (אשר היו תחת אוניה פרסונלית) והפך להיות המלך ג'יימס הראשון מלך אנגליה ואירלנד בעודו נשאר ג'יימס הראשון בסקוטלנד.
סמל ממלכת סקוטלנד חולק לרבעים עם סמל האצולה המלכותי של אנגליה וסמל ממלכת אירלנד הוסף גם הוא כריבוע לשלט.
באותו הזמן למלך אנגליה הייתה תביעה ישנה לכתר הצרפתי ועל כן סמל אנגליה היה אף הוא מחולק לריבועים יחד עם סמל ממלכת צרפת.
התוספת של המוטו לשלט באה להשוות את התוספת של המוטו של מסדר הבירית למוטו הקיים על שלט האצולה של הממלכה המאוחדת מחוץ לסקוטלנד וכך על שני השלטים הופיעו שני משפטי מוטו, האחד של הממלכה המתאימה מתוך הממלכה המאוחדת והשני של מסדר האבירות של אותה הממלכה.
מאז עליתם של שושלת בית סטוארט לכס השלטון, הוסף לשלט האצולה גם סמל ממלכת אירלנד ברביע השלישי, הסמל כלל נבל זהב על רקע כחול.
עיצובו של הנבל גם הוא שונה מעט מאז.
ג'יימס השישי היה המונרך האחרון להשתמש בסמל סטוקלנד טרם איחוד הכתרים של שנת 1603.1603–1649ג'יימס השישי, מלך הסקוטים יורש את כתר אנגליה ואירלנד בשנת 1603 (איחוד הכתרים) ומחלק את שלטו לריבועים יחד עם שלט האצולה של סקוטלנד.
סמל אירלנד גם הוא מוסף על מנת לציין גם את ממלכת אירלנד.
הנס המלכותי של סקוטלנד הידוע גם בשם האריה התוקפני הוא כרזה של השלט העתיק.
הוא מונף מעל המגורים המלכותיים כאשר המלך אינו במשכן.
כמו כן הנס משמש את השר הראשון, הלורד הגבוה הממונה על האספה הכללית של כנסיית סקוטלנד, הלורד ליון, הלורד לוטננט, והרגימנט המלכותי של סקוטלנד.
הנס משמש גם (באופן לא רשמי) כדגלה הלאומי השני של סקוטלנד ונראה בדרך כלל באירועי ספורט אשר בהם מעורבות קבוצות לאומיות סקוטיות (האריה האדום על מגן של זהב מופיע גם על סמל התאחדות הכדורגל הסקוטית והנבחרת הלאומית הסקוטית בכדורגל)
שלט האצולה המלכותי של הממלכה המאוחדת לשימוש בסקוטלנד המודרני מראה את האריה של סקוטלנד ברביעים הראשון והרביעי של המגן, בעוד אלו של אנגליה בשני והנבל האירי ברביע השלישי (סידור זה היה בתוקף מאז איחוד הכתרים).
החד-קרן אשר הופיע לשמאלו של המגן מוחלף באריה האנגלי המוכתר בכתר האימפריה ומחזיק ברומח עליו מונף דגל אנגליה (דגל סקוטלנד מחליף את הנס המלכותי אשר אותו החזיק החד-קרן הימני של המגן.
המוטו הסקוטי "In Defens" מופיע מעל הציצה כפי שמופיע בשלט המקורי והמוטו הלטיני של מסדר הדרדר "Nemo me impune lacessit" מופיע גם הוא כתוב על קלף כחול המונך על החלקה.
הנס המלכותי של שלט האצולה המלכותי הנוכחי מונף מעל מגוריה הרשמיים של המלכה (טירת בלמורל וארמון הולירוד), על מכוניתה של המלכה בנסיעות רשמיות או על מטוסה (בחנייה על הקרקע).
ניתן להניפו גם על כל בניין (רשמי או פרטי) במהלך ביקורה של המלכה.
כאשר במלכה נוכחת בדיוני הפרלמנט הסקוטי באדינבורו, הנס המלכותי של הממלכה המאוחדת מונף גם הוא על בניין הפרלמנט הסקוטי.
שלט האצולה המלכותי של קנדה תואם לשלט האצולה של הממלכה המאוחדת בכך בשניהם הרביע השני מוקדש לאריה הסקוטי כמו גם החד-קרן אשר משמש כתומך הסיניסטרי של השלט.
הסמל הקנדי שואב מהסמל הסקוטי גם את הרמחים אותם מחזיקים התומכים עליהם מונפים דגלים או ניסים.
הן הסמל והן הדגל של הפרובינציה הקנדית נובה סקוטיה מציגים אלמנטים השאובים משלט האצולה הסקוטי.
אך שלא כמו הסמל הקנדי בסמל הפרובינציה מצויר החד-קרן חובש כתר מלכותי לראשו.
בסמל מוצג מגם בצבעים הופכיים לצבעי דגל סקוטלנד ועליו משובץ מגן שלט האצולה המלכותי של סקוטלנד והמוטו הלטיני "Munit haec et altera vincit" (יד אחת מגינה והאחרת כובשת) מופיע גם הוא בנוסח ההרלדיקה הסקוטית מעל השלט ולא מתחתיו (גם סמל ודגל המשנה למושל של נובה סקוטיה מציגים את סמל האריה).
על נסו המלכותי של דוכס רות'סיי מצוירים ברביעים הראשון והרביעי מיצגים את הסטוארט הגדול של סקוטלנד ואילו השני והשלישי את לורד האיים.
במרכזו של הנס מופיע סמל יורש העצר של מלך סקוטלנד - המגן מתוך שלט האצולה ועליו פס שחור עם שלוש תגיות.
סמל פנמה הוא סמלה הרשמי של מדינת פנמה.
בסמל מופיעים שני דגלי פנמה, המוחזקים על ידי כידונים, ואלה נתמכות במגן ובו איורים שונים.
מעל המגן נמצא עוף ההרפיה שמחזיק בפיו סרט, ועליו כתוב: "PRO MUNDI BENEFICIO" ("לטובת העולם").
סמל פלאו הוא הסמל הרשמי של הקונגרס של פלאו ושל משרד הנשיא של פלאו.
על הסמל של הקונגרס כתוב בחלקו העליון בפלאואנית: "Olbiil Era Kelulau" (שפירושו בעברית, "הקונגרס הלאומי של פלאו") ובחלקו התחתון באנגלית: "Republic of Palau" ("הרפובליקה של פלאו") ובסמל של משרד הנשיא כתוב באנגלית בחלק העליון "Office of the President" שמשמעותו "משרד הנשיא" ובחלק התחתון באנגלית: "Republic of Palau".
הסמל הלאומי של סנט לוסיה הוא הסמל הלאומי הרשמי של מדינת סנט לוסיה.
הסמל עוצב על ידי סינדי באגשהו ב-1967 ואומץ באותה שנה על ידי ארגונים שדרשו עצמאות מבריטניה.
בתחתית הסמל נמצא המוטו הלאומי באותיות לטיניות שהוא "האדמה, האנשים, האור" (the land, the people, the light) על קלף צהוב.
בסמל נמצאת גם הציפור סנט לוסיה אמזון הציפור הלאומית של המדינה.
סמל סנט וינסנט והגרנדינים הוא סמלה של מדינת האיים סנט וינסנט והגרנדינים.
הסמל אומץ רשמית בשנת 1912 כסמל קולוניאלי של האיים והפך לסמל המדינה עם קבלת העצמאות בשנת 1979.
בסמל מופיעות שתי נשים בלבוש רומי משני צדדיו של מזבח זהב.
האישה העומדת מימין (הרלדי) מחזיקה בידה ענף של זית מעל המזבח, ואילו האישה משמאל (הרלדי) כורעת ברך לפני המזבח ומחזיקה בידה מאזני צדק.
שתי הנשים מייצגות את שני היסודות במוטו הלאומי של סנט וינסנט והגרנדינים, "שלום וצדק".
הנשים מוקפות במסגרת זהובה שמעליה מופיע צמח הכותנה.
כל זאת על רקע של עלה ירוק, אשר מתחתיו רשום המוטו "שלום וצדק" בלטינית.
סמל צה"ל הוא הסמל המייצג את צה"ל.
הסמל מכיל בתוכו את סמל "ההגנה", חרב שמשולב בה ענף של זית.
סמל "ההגנה" משמש כסיכת מפקד מחלקה ומחולק החל מקורס הקצינים הראשון של צה"ל.
החרב בסמל מייצגת את המלחמה, בעוד שענף הזית מסמל את הכמיהה לשלום.
החרב והענף נתונים בתוך קווי המתאר של מגן הדוד, סמל חשוב במסורת היהודית המסמל את העם היהודי ואת ההיסטוריה שלו.
בסמל מופיע הכיתוב "צבא ההגנה לישראל", נתון על גבי מוטו.
הסמל עוצב על ידי המעצב אוטה וליש, שהתבסס על סמל ארגון ההגנה שעיצב האדריכל אריה אלחנני והורכב מחרב ועץ זית.
וליש הוסיף לסמל ההגנה מסגרת הדומה למגן דוד, והוסיף סרט ועליו המילים "צבא ההגנה לישראל".
הסמל מוטען על דגל צה"ל, ומופיע בכל מחנה צבאי.
הסמל מופיע על מצבותיהם של כל חללי צה"ל, וגם על קברם של חללי האצ"ל ומחתרות אחרות, שחוילו בדיעבד.
הסמל נענד כסמל כובע על כומתתו של הרמטכ"ל בלבד.
החל משנת 2021, סמל צה"ל נענד על כומתתם של כלל חברי פורום המטה הכללי (ראשי אגפים ומפקדי פיקודים) למעט שניים: מפקד זרוע האוויר, ומפקד זרוע הים.
ב-9 בינואר 2022 הכריז צה"ל על עדכון ויצירת סמל אחיד.
הסמל החדש משתמש בגופן "היבו" (Heebo) בעיצובו של עודד עזר בגרסתו העברית.
סמל סקסוניה התחתונה הוא סמלה של המדינה הגרמנית סקסוניה התחתונה.
הסמל כולל מגן אדום ובתוכו סוס סקסוני (Sachsenross) לבן קופץ על שתי רגליו האחוריות.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה פרובינציית הנובר להיות מדינה עצמאית (ב- 23 באוגוסט 1946) והשיבה את הסוס הסקסוני כסמלה וכך עשתה גם ברנזוויק כמה שבועות לאחר מכן ב-8 ביולי 1946. כאשר אוחדו יחדיו המדינות ליצירת מדינת סקסוניה התחתונה (ביחד עם אולדבורג ושאומברג-ליפה) הפך הסוס הסקסוני לסמלה של המדינה המאוחדת.
סמל סקסוניה התחתונה עוגן בחוק מדיני מה-13 באוקטובר 1952 והוא עוגן בשנית בחוקתה החדשה של סקסוניה התחתונה ב-19 במאי 1993
סמל סקסוניה הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית סקסוניה.
הסמל נקבע בחוק המדינה ב-25 באוקטובר 1991.
הסמל מורכב ממגן בעל עשרה פסים אופקיים בצבעי זהב ושחור לסירוגין.
עליהם מוטען כתר ירוק שפרוש מהפינה השמאלית העליונה לפינה הימנית התחתונה (מנקודת מבטו של הצופה).
מקורו של הסמל בדוכסות סקסוניה-ויטנברג שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה והוא דומה לסמל שהיה ב-1422. מקורם של הפסים בסמלו של בית אסקניה שהיו רוזני העיר בלנסטד (Ballenstedt).
בית אסקניה החזיק בכס דוכסות סקסוניה-ויטנברג ובתואר הנסיך הבוחר עד 1422, אז הוחלף על ידי פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה לבית וטין, רוזן מייסן.
סמל בית אסקניה מופיע בשלטי אצולה של נסיכים רבים כדוגמת: נסיך ויילס, הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן וויקטוריה, הנסיכה המלכותית.
סמל סקסוניה-אנהלט הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית סקסוניה-אנהלט.
הסמל נכנס לשימוש ב-29 בינואר 1991
הסמל מעוצב ממגן מחולק לשני חלקים.
החלק העליון הוא שחור שעליו חמישה פסי זהב ועליהם מוטען כתר ירוק שפרוש מהפינה השמאלית העליונה לפינה הימנית התחתונה (מנקודת מבטו של הצופה).
עיצוב זה נלקח ממגינו של בית אסקניה ששלט באזור ואף החזיק במשרת הנסיך הבוחר עד 1422. על חמשת הפסים העליונים, מצד ימין, מוטען עיט שחור עם רגלי זהב ולשון אדומה בשדה לבן שמציג את הקשר לפרוסיה.
החלק התחתון הוא לבן בעל גבול שחור, ובו מוצג דוב שחור פוסע על גבי חומה אדומה ובה שער פתוח.
חלק זה מייצג את המדינה החופשית של אנהלט שהתקיימה בשנים 1945–1918 ובסמלה הוצג מוטיב זה.
סמל פרוסיה היה סמלה של פרוסיה בגלגוליה השונים וכמוה, גם הוא השתנה מספר פעמים.
עם זאת, המוטיב העיקרי היה עיט שחור שנקרא מאוחר יותר גם עיט הרייך.
מקורו של העיט בסמלה של רומא העתיקה.
מאוחר יותר אימץ קרל הגדול את העיט לסמלו כשהתמנה לקיסר הרומאים במה שנקרא מאוחר יותר האימפריה הרומית הקדושה.
במאה ה-13 העניק פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לריבון המסדר הטווטוני, הרמן פון זלצה, את הזכות לשאת את העיט כסמלו.
זה עוצב כמגן לבן ועליו צלב שחור שבמרכזו מגן זהב ובו מוטען העיט.
מאוחר יותר הפך המגן לסמלו של המסדר כולו שהקים את מדינת המסדר הטווטוני שממנו צמחה פרוסיה.
ממלכת פרוסיה שהוקמה במאה ה-15 ושהייתה תחת חסותה של פולין שינתה את הסמל, כך שלעיט נוסף הכתר הפולני סביב צווארו וכן יד בשריון, מניפה חרב מעל ראשו.
במאה ה-16 הקומה דוכסות פרוסיה לאחר הרפורמציה הפרוטסטנטית ולכן הייתה פחות דתית בהנהגתה.
הצלב הורד מהסמל ועל חזהו של העיט נוספה האות S שמסמלת את זיגמונד הראשון, מלך פולין.
מאוחר יותר התווסף גם עיטור בעל עלי תלתן בקצותיו לכנפי העיט.
במשך השנים התעדכנה האות שעל חזה העיט בהתאם לשמו של מלך פולין.
לאחר שפרידריך הראשון הקים את ממלכת פרוסיה העצמאית ב-1701, הוא שינה את הסמל בהתאם.
הוא הוסיף לעיט כתר מלכות על ראשו במקום זה של פולין, ידיו של העיט החזיקו בשרביט ובגלובוס (Globus cruciger) ועל חזהו הופיעו האותיות "FR" משולבות, המייצגות את המילים פרידריך המלך (Fridericus Rex).
באותה שנה או בזו שאחריה, הוא איחד את סמלו עם סמל הנסיך הבוחר של ברנדנבורג והרחיב אותו.
הסמל המלא הציג מגן שמוטענים בו כל סמלי המושבות והטריטוריות של פרוסיה ובמרכזם המגן עם העיט הפרוסי ומעליו כתר.
מעל העיט הוצג הסמל עם השרביט המוזהב של הנסיך הבוחר ומתחת העיט היה מגן עם סמל משפחתו של פרידריך, מוכתר גם הוא.
הסמל נתמך על ידי שני "אנשי פרא" אוחזים באלות, דמויות מתוך המיתולוגיה הקלטית והמיתולוגיה הגרמנית שמסמלות את "אדון החיות".
מעל המגן הוצג כתר גדול והסמל כולו נעטף באפריון מפואר שמעליו עוד כתר.
ב-1709 הורחב הסמל כך שהוא הציג 36 סמלי טריטוריות ודוכסיות שעליהן שלטה או תבעה בעלות פרוסיה.
שני אנשי הפרא החזיקו כעת דגלים עם סמלי פרוסיה וברנדנבורג.
לכתר שמעל המגן נוספה קסדה עם מעטה שצדו האחד צבוע בצהוב וכחול - צבעי מגן הנסיך הבוחר, וצדו השני בשחור ולבן - כסמל פרוסיה.
תחת המגן נוסף בסיס שעליו המוטו "Gott mit uns" (עברית: אלוהים עימנו).
בראש הסמל נוספה ציצה בצורת העיט הפרוסי שמסמל את מסדר העיט השחור, שהעיטור שלו בצורת צלב מלטה כחול, הוצג בתחתית הסמל.
ב-1804, לאחר גדילתה של פרוסיה, גדל מספר הסמלים המוצגים בסמל ל-42 ונוסף לו עיטור מסדר העיט האדום.
לאחר נפילתו של נפוליאון קיבלה פרוסיה לידה שטחים במסגרת קונגרס וינה ומ-1817 הכיל הסמל 48 סמלים.
בשלב זה החל השימוש בכמה סוגי סמלים: הסמל הגדול הכיל את כל המרכיבים שפורטו לעיל והוא השתנה מדי פעם בהתאם לשטחים שסופחו או נותקו מפרוסיה.
הסמל הבינוני הציג גרסה מצומצמת ובה 12 סמלים נתמכים באנשי הפרא ומוקפים בעיטור העיט השחור.
שנים עשר הסמלים היו: סמל פרוסיה (העיט השחור), סמל ברנדנבורג (העיט האדום), סמל נירנברג, סמל בית הוהנצולרן, סמל שלזיה, סמל הדוכסות הגדולה של הריין התחתון (ריינהאלד), סמל סקסוניה, סמל פומרניה, סמל מגדבורג, סמל וסטפאליה, סמל יוליך-קליווס-ברג וסמל פרובינציית פוזן.
כמו כן היה בשימוש סמל קטן שהיה בנוי מהעיט השחור בלבד, עם אותם תומכים ועם כתר גדול.
ב-1873 שינה וילהלם הראשון, קיסר גרמניה את הסמל, עיטורי מסדר בית הוהנצולרן ומסדר הכתר הפרוסי התווספו, המוטו הועבר לכיפת האפיריון וצבעי הציצה השתנו לצבעי פרוסיה בלבד.
לאחר הכרזתה של מדינת פרוסיה החופשית ב-1918, וביטול מוסד המלוכה, השתנה הסמל לעיט שחור פשוט על רקע לבן, ללא סימני מלוכה.
ב-1933, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, עוצב הסמל כעיט שחור על רקע לבן, כשעל חזהו צלב קרס לבן, בידיו הוא מחזיק חרב כסופה וברקים זהובים ומעל ראשו הוחזר המוטו "Gott mit uns" ("אלוהים אתנו") .
סמל סנקט פטרבורג הוא סמל העיר סנקט פטרבורג מאז אפריל 2003, במלאת 300 שנה לייסוד העיר.
הסמל ההיסטורי של העיר סנקט פטרבורג אומץ לראשונה ב-1730, והחל מ-1780 הוענק לסמל מעמד שווה לזה של סמל המדינה, בשל היות העיר לבירת הקיסרות.
ב-1991, עם השבת השם ההיסטורי לעיר, נעשה שימוש במגן האדום וב-2003 נוסף הכתר, הסרט הכחול ומטות הזהב.
בתקופת ברית המועצות, לא נעשה שימוש בסמל העיר ולמעשה לא היה סמל לעיר לנינגרד מאחר שהוא הציג סממנים צאריים, שהיו מנוגדים לרעיון הסובייטי.
כמו כן, הערים הסובייטיות לא נהגו להציג סמל רשמי.
כסמל העיר לנינגרד, כשנדרש, השתמשו בצורת האונייה שבצריח האדמירלות.
ב-1989 שלטונות העיר לנינגרד הכריזו על פתיחת תחרות לעיצוב סמל העיר.
התחרות שאמורה הייתה לעצב מחדש את סמל העיר לא הגיעה להכרעה ממשית מאחר שהמחאה הציבורית דרשה להחזיר ולשקם את הסמל ההיסטורי האבוד ולבסוף, בספטמבר 1991 הושב הסמל ההיסטורי של העיר.
סמל העיר מורכב ממגן ושני עוגנים - האחד עוגן ימי (משמאל) והשני עוגן של ספינת נהר, המוצלבים מעל מטה זהוב ובראשו עיט דו-ראשי.
שני העוגנים מסמלים שאיפה של מייסדי העיר לפרוץ מערבה, אל צפון מערב אירופה, מרכז העניינים המתפתח.
סמל סן מרטן הוא סמלה הרשמי של הקולקטיב מעבר לים סן מרטן.
בסמל נראים ענפי דקל מבצבצים מול שמש, אלה מסמלים את האקלים הטרופי השורר באי, שקנאי המסמל את הפאונה הפורה באי, היביסקוס המסמל צמחייה, ספינה המסמלת את התיירות (המאופיינת בהתניידות באמצעותה) ומעל לתיאור מתנוססות המילים "Collectivité de Saint Martin" - "קולקטיבת סן מרטן".
עד לפברואר 2007 כשעוד קודדה סן מרטן תחת קוד גוואדלופ (GP) בתקן ISO 3166-1 התנוססו המילים "Ville de Saint Martin" מעל לתיאור הסמל.
סמל צ'כוסלובקיה שונה פעמים רבות במהלך ההיסטוריה של צ'כוסלובקיה, חלק מהגרסאות לפעמים הופיעו זו לצד זו בתור סמל המדינה.
עובדה זאת משקפת את ההיסטוריה הסוערת של המדינה ואת הרצון להשתמש בסמלים טריטוריאליים מתאימים.
שלוש גרסאות של סמל צ'כוסלובקיה אומצו ב-1920 יחד עם החוקה הצ'כוסלובקית של 1920. לאחר הקמת הרפובליקה הצ'כוסלובקית השנייה ב-1938, כל הגרסאות נותרו רשמיות מבחינה חוקית, אף על פי שכוח המדינה והממשלה השתמשו בעיקר בגרסה האמצעית, באשר להדגיש את המשטר הפדרלי האוטונומי החדש ואת נטישת המושג של צ'כוסלובקיזם.
הנשק האמצעי הוצא משימוש למעשה כאשר גרמניה כבשה את בוהמיה ומוראביה והוקמה סלובקיה העצמאית.
כשצ'כוסלובקיה הוקמה מחדש ב-1945 בתום מלחמת העולם השנייה, כל שלוש הגרסאות הוקמו מחדש, אך הסמל הפחות הפך לגרסה העיקרית בשימוש.
הגרסה האמצעית לא הייתה בשימוש לאחר מכן.
סמל קולומביה בנוי ממגן המשולב במספר סמלים.
בראש הסמל קוֹנְדּוֹר שכנפיו פרושות והוא מחזיק בפיו ענף של זית.
תחת הציפור, וקצת מעל המגן נמצאת מגילה ועליה רשום המוטו הלאומי של המדינה "חירות וסדר" (Libertad y Orden)
הדגל הלאומי של קולומביה עוטף משני צדדיו את המגן וזאת כדי להמחיש את השילוב בין הסמל הלאומי והדגל הלאומי של המדינה.
סמלה של קולומביה הבריטית (פרובינציה בקנדה) הוא שלט אצולה הנקרא באופן רשמי "מגן הוד מלכותו בשל שלטונה בפרובינציית קולומביה הבריטית" ("The Arms of His Majesty in Right of the Province of British Columbia").
הסמל, בצורתו הנוכחית, ניתן לקולומביה הבריטית ב-31 במרץ 1906 על ידי מלך בריטניה אדוארד השביעי.
במרכז הסמל נמצא מגן שבראשו דגל בריטניה ובמרכז הדגל כתר.
מתחת לדגל על גבי השלט מתוארת שמש השוקעת אל תוך הים - דבר המסמל את מיקומה של הפרובינציה לחוף האוקיינוס השקט.
מוטו הפרובינציה, המופיע על הסמל: "זוהר מבלי בלאי" ("Splendor sine occasu")
משמעו למעשה "זוהר מבלי שקיעה" - ומתייחס לשמש השוקעת לאוקיינוס.
הכבש מסמל את היבשה, והאייל מסמל את האי ונקובר.
כבר בשנות ה-80 של המאה ה-19 השתמשו באריה העומד על כתר כסמל המושבה - נוהג שהיה מקובל בכל המושבות הבריטיות.
המגן עוצב על ידי ארת'ור בינלנד ואומץ על ידי מועצת הפרובינציה ב-19 ביולי 1895. בסמל זה הייתה השמש השוקעת מעל דגל בריטניה.
סמל קנדה הידוע גם כשלט האצולה המלכותי של קנדה או בשמו הרשמי שלט האצולה של הוד מלכותו לזכותו על קנדה הוא, מאז ניתן ב-21 בנובמבר 1921, סמלו של המונרך הקנדי ובכך סמלה הרשמי של קנדה.
לשלט קווי דמיון רבים לסמל הממלכה המאוחדת עקב עברה של קנדה כדומיניון של האימפריה הבריטית ומשלב אלמנטים קנדיים רבים.
בלאזון שלט האצולה, כפי שנקבע בעת הענקתו בשנת 1921, מתואר להלן:
המגן מחולק לחמישה רבעים, ארבעת העליונים מייצגים את האומות אשר מהן הגיעו מייסדי המדינה, והתחתון מייצג את האומה הקנדית:
הרבע הראשון, הממוקם במצד השמאלי העליון מכיוון מבטו של הצופה, כולל שלושה אריות זהובים על רקע אדום הלקוחים מסמל אנגליה.
מוטיב האריות הזהובים על רקע אדום סימל את אנגליה מאז כיבושו של ויליאם הכובש והנורמנים את אנגליה בשנת 1066. בתחילה היה זה אריה בודד אשר הוחלף על ידי זוג אריות, אשר התקבע לבסוף עם שלושה אריות בערוב ימי שלטונו של ריצ'רד לב הארי, בסופה של המאה ה-12, על ממלכת אנגליה;
הרבע השני, הממוקם בצידו הימני העליון של המגן, מכיל אריה אדום על רקע זהב בתוך מסגרת אדומה של פרחים, אשר מסמלים את סקוטלנד מאז ימי ויליאם הראשון;
הרבע השלישי, במרכז מצד שמאל, מציג נבל אירי בצבעי זהב עם מיתרי כסף על רקע כחול, נבל זה, הידוע כנבל של טארה, הוא סמלה של ממלכת אירלנד ההיסטורית;
הרבע הרביעי, במרכז מצד ימין, מכיל שלושה פלר דה ליס זהובים על רקע כחול, סמלה של ממלכת צרפת והדגל הראשון אשר הונף על אדמת קנדה בידי ז'אק קרטייה במאה ה-16.
הרבע החמישי, זר של שלושה עלים אדומים של עץ האדר, הוא סמל קנדי אשר היה בשימוש כבר במאה ה-18. העלים הוצעו כסמל כבר בשנת 1834, הוטענו על סמליהן של קוויבק ואונטריו, והפכו לסמל לאומי רשמי בשנת 1965 עם ההכרזה על דגל קנדה.
במקורם צוירו העלים בצבע ירוק, שכן הם אמורים היו לייצג נעורים והתחדשות, וזאת בניגוד לצבעם האדום של עלי הסתיו המתים.
אולם, הבלאזון נכתב "בצבעים טבעיים" כך שניתן היה לציירם הן בצבע ירוק והן בצבע אדום, ובשנת 1957, הוחלט על שינוי הצבע לאדום על מנת להתאים את השלט לצבעים הלאומיים של קנדה.
סביב המגן ממוקם סרט אדום, עליו כתוב באותיות זהב מוטו מסדר קנדה, אות הכבוד הגבוה ביותר הניתן בקנדה.
המוטו desiderantes meliorem patriam (מלטינית - ) לקוח מן האיגרת אל העברים 11, 16, והוא מציין את תנאי הקבלה של אות המסדר - מי שתרם לאורך חייו תרומה אשר הביאה לשינוי משמעותי בקנדה, וכן לאנשים שאינם אזרחי קנדה אשר פעלו כל חייהם לשינויו לטובה של העולם.
תומכי המגן, כתומכי השלט הבריטי, הם האריה האנגלי והחד-קרן הסקוטי אשר שניהם אוחזים ברמחים עליהם מונפים דגלים.
בצד הדקסטר (בצד השמאלי מנקודת מבטו של הצופה) עומד האריה הבריטי, אוחז ברומח כסוף עם קצוות זהובים עליו מונף דגל האיחוד המלכותי (דגל הממלכה המאוחדת), אך בניגוד לשלט האצולה הבריטי, האריה אינו מוכתר ואינו מביט אל הצופה.
בצד הסיניסטר (בצד ימין מנקודת מבטו של הצופה) עומד החד-קרן הסקוטי הכסוף עם קרן, פרסות, רעמה וזנב זהובים, אוחז ברומח עליו מונף נס כחול מוטען בשלושה פלר דה ליס זהובים, לציונה של צרפת המלכותית.
כפי שעל השלטים הבריטי והסקוטי מופיע החד-קרן כבול, כך הוא כבול גם בשלט הקנדי.
שכן, החד-קרן במסורת ימי הביניים נחשב כחיה מסוכנת ביותר אשר רק בתולות יכלו לרכב עליו.
מעל המגן נחה קסדה מוזהבת המייצגת את ריבונותו של הריבון על הממלכה.
סביב הקסדה פרוש המעטה עשוי עלי עץ אדר בצבעי אדום ולבן - הצבעים הלאומיים של קנדה.
מעל שלט האצולה מופיע כתר אדוארד הקדוש אשר משמש ככתר ההכתרה הרשמי של המונרך הבריטי והקנדי.
על פי המסורת, הזהב ממנו הוכן הכתר נלקח מהכתר של אדוארד המודה (אדוארד הקדוש) - מלך אנגליה במאה ה-11, והפנינים נלקחו מתכשיט שהיה שייך למלכה אליזבת הראשונה.
הכתר מורכב מארבעה צלבים בסיסו, המעוטרים בארבעה פלר דה ליס שמעליהם ארבע חצאי קשתות שמעליהן מונד ובראשו צלב.
במרכז הכתר כיפת קטיפה, והוא עשוי זהב טהור ובו 444 אבנים יקרות.
הופעתו של הכתר מאזכרת את היותה של קנדה מונרכיה חוקתית אשר בראשה עומד כריבון מלך או מלכה.
בעיצוב המקורי של שנת 1921 הופיע כתר טיודור, אולם לאחר בקשתה של המלכה אליזבת השנייה הוחלף העיצוב לכתר הנוכחי בשנת 1957.
ציצת השלט דומה אף היא לציצת השלט הבריטי, אריה פוסע ושומר מוכתר בכתר אדוארד הקדוש.
אולם בניגוד לציצה הבריטית, האריה מחזיק בכפו אלה עץ אדר בצבע אדום, ועומד על עטרה בצבעי אדום ולבן.
הציצה מהווה גם את המוטיב המרכזי בדגל המושל הכללי של קנדה, אשר מסמל את המושל כנציגו של הריבון בממלכה.
בתחתית שלט האצולה, מעל החלקה, מופיע המוטו הלאומי של קנדה: "מים עד ים" - פסוק המופיע ב.
המוטו מתאר את מיקומה של קנדה בין שני האוקיינוסים - האטלנטי והשקט, ומקורו בגרסה הלטינית של : (בעברית: ).
השימוש הראשון במשפט על מנת לתאר את קנדה היה בספרו של ג'ורג' מונרו גרנט "מאוקיינוס לאוקיינוס" משנת 1977. גרנט, איש ציבור קנדי, כומר ומטיף פרסביטרי, השתמש במשפט לתיאורה של קנדה בדרשותיו.
השימוש הרשמי הראשון היה בעת כינוסה של האספה המחוקקת של ססקצ'ואן בשנת 1906, והוצע כמוטו הלאומי בעבור סמלה החדש של קנדה על ידי ג'ון פופ, דבר שאושר בשנת 1921. העיצוב המקורי לא כלל מוטו, אולם לאחר כינוסה של ועדה לבחינת עיצובו המחודש של הסמל, בהשתתפותו של פופ, אושר העיצוב החדש.
הוא אושרר על ידי דבר המלך במועצה ב-21 באפריל 1921, וניתן רשמית על ידי המלך ג'ורג' החמישי ב-21 בנובמבר באותה השנה.
שלט האצולה נח על חלקה העשויה מזר הפרחים הלאומיים של ארבע האומות המייסדות של קנדה, האומות אשר מופיעות גם כן במגן.
אנגליה מיוצגת על ידי שושנת טיודור, סקוטלנד על ידי דרדר, אירלנד על ידי שמרוק (תלתן), וצרפת על ידי פלר דה ליס, אשר שימש כסמלה המלכותי של צרפת מהמאה ה-12.
טרם איחוד קנדה אשר חל בשנת 1867 שימש שלט האצולה הבריטי כסמל הריבונות המלכותית.
הצו המלכותי לא העניק שלט לדומיניון הקנדי, אולם איפשר לשלב את ארבעת השלטים באמצעות חלוקה לרבעים על מנת ליצור חותם גדול.
שלט מחולק נוצר כסמל בלתי רשמי לדומיניון, ועם צירופה של כל קולוניה לאיחוד, שולב שלטהּ בשלט המחולק עד אשר שולבו בו תשעה שלטים שונים.
השלט אשר צבר פופולריות רבה גם בקרב מוסדות השלטון אף שלא קיבל גושפנקא רשמית מהמונרך.
סמל חדש הוענק לקנדה על ידי המלך ג'ורג' החמישי בשנת 1921. בסמל זה עלי עץ האדר היו ירוקים.
ב-1931, עם חקיקתו של חוק וסטמינסטר, הפכה קנדה, לצד שאר ממלכות חבר העמים, לעצמאית ומתנתקה למעשה משליטת הממלכה המאוחדת.
כך הפך שלט האצולה אשר הוענק לשימוש מסוים בקולוניה הקנדית, לשלט האצולה הרשמי של המלך בזכות על קנדה, ולשם שימוש נרחב ברחבי הממלכה, ובכך החליף את השלט הבריטי אשר שימש כסמלו של המונרך הריבון ברחבי האימפריה הבריטי.
בשנת 1957 אומץ סמל חדש בו עלי עץ האדר היו אדומים.
ההבדל בין שני סמלים אלה הוא בפרשנות התיאור הרשמי של הסמל הקובע שצבע העלים צריך להיות "תואם" - והמחלוקת היא בשאלה מהו הצבע התואם של עלי עץ האדר - צבע העלים באביב (ירוק) או צבע העלים בסתיו (אדום).
בשנת 1987 אשרה אליזבת, מלכת קנדה, את הוספת מוטו מסדר קנדה לשלט לאור בקשתו של ראש הממשלה בריאן מלרוני.
סמל קוריאה הדרומית (בקוריאנית: 대한민국의 국장) הוא סמלה הרשמי של קוריאה הדרומית, הסמל מורכב מסמל היין-יאנג כפי שהוא מוצג בדגל קוריאה הדרומית, מוקף בחמישה עלי כותרת מעוצבים של פרחה הרשמי של קוריאה הדרומית - ההיביסקוס הסורי (Hibiscus syriacus) וסרט הנושא את הכיתוב "הרפובליקה של קוריאה" (בתעתיק מקוריאנית: דאיהן מינגוק).
לרפובליקה הצרפתית אין סמל המוכר באופן רשמי.
עם זאת, היא מחזיקה בסמל שמעמדו אינו מעוגן, שנכנס לשימוש לראשונה ב-1905. הוא מורכב מדיסקית כחולה, ובתוכה מספר אלמנטים מוזהבים:
ענף עץ דפנה, סמל לניצחון מאז ימי יוון העתיקה.
ענף עץ אלון, העץ הלאומי של צרפת, המסמל כוח, עמידות ואורך ימים.
פסקס המסמלים את כוחה של המדינה ואת זכותה לשפוט משפט צדק.
סרט עליו מוטבע המוטו הלאומי של צרפת: חירות, שוויון, אחווה.
שלט אצולהסמל מלא תיאור הסמל והשלט תקופת השימושדגלים ושלטי אצולה המבוססים על נס זה היו בשימוש נרחב בימי ראשית ימי הביניים והשושלת הקרולינגית, והחלו להיכנס לשימוש על ידי קרל הגדול.
האוריפלאם (מלטינית Aura Flamma "הלהבה המוזהבת") היה נס הקרב של מלכי צרפת.
בשנת 1469 הוסיף המלך לואי האחד עשר את עיטור מסדר סן-מישל לשלט האצולה.1423–1515בסוף ימי מלכותו של שארל השמיני שינה המלך את שלט האצולה שלו, והוא חילק אותו עם סמל ממלכת ירושלים בחלוקה לרבעים.
שינוי זה בא בעקבות מסעות המלחמה שערך שארל השמיני לכיבוש ממלכת נאפולי, וכדי להראות על כך שהוא היורש החוקי לכתר של ממלכה זו, הוא הוסיף את סמל ממלכת ירושלים כדי להצביע על כך שהוא קרוב משפחה של שארל הרביעי, דוכס אנז'ו, ודוכס קלבריה שהיה בעצמו טוען לכתר נאפולי וכתר ירושלים.
לאחר מותו של שארל השמיני חזר לשימוש שלט האצולה הקודם.1495-1498בשנת 1515, כאשר עלה פרנסואה הראשון, מלך צרפת לכס המלוכה, הוא החליט להחליף את הכתר שעל שלט האצולה ולשנותו לכתר סגור.
עד אז, ולמעט מקרים בודדים כמו הונגריה, רק המדינות המוגדרות קיסרויות (כמו האימפריה הביזנטית, והאימפריה הרומית הקדושה), היו היחידות אשר השתמשו בכתרים סגורים.
בשנת 1494 קנה שארל השמיני מאנדריאס פלאיולוגוס (קרוב משפחה של הקיסר הביזנטי האחרון קונסטנטינוס האחד עשר) את זכויות הירושה לתואר קיסר האימפריה הביזנטית אשר נכחדה כבר בשנת 1453. קנייה זו הכשירה את השימוש החוקי בכתר סגור, שכאמור, עד אז היה בשימושם הבלעדי רק של קיסרויות.
הסיבה לקנייה זו, הייתה רצונם של מלכי צרפת להראות את עצמאותה של צרפת ואת כוונתה של צרפת לפתח כוח אימפריאלי שיתחרה בקיסרויות הקיימות עד כה.
בשנת 1578 ייסד אנרי השלישי, מלך צרפת את עיטור מסדר רוח הקודש, והוא הוסיף אותו לשלט האצולה.1515–1589עם עלייתו של אנרי הרביעי לבית בורבון לכס המלוכה, הוחלט להעמיד לצד סמל צרפת את סמל נווארה, וזאת לאור העובדה, כי אנרי היה מלך נווארה לפני הכתרתו כמלך צרפת.
העמדת שני המגינים, זה לצד זה, סימלה את איחודן של ממלכת נווארה עם ממלכת צרפת: בראשית כאיחוד פרסונלי בין שתי הממלכות, ולאחר שנת 1620, כאיחוד מלא.