tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חלקנו מאמינים שההבטחה קוימה." בעיני לוק הייתה משמעות לעובדה שבחזונו של בהאא אללה הופיעה אישה לבושה בלבן.
בשנת 1991 קיבלה מענק מתוכנית עמיתי מקארתור על יוזמתה להצלת שפות נכחדות שבטיות.
ב 1993 הייתה לוק האינדיאנית הראשונה שכיהנה באספה הרוחנית הלאומית של הבהאים בארצות הברית.
היא חיברה (עם אחרים) נייר עמדה תחת הכותרת "השפעת בחינות על אינדיאנים", עבור הוועדה הלאומית לבחינות ומדיניות ציבורית.
ב 2005 התקבלה להיכל התהילה הלאומי לנשים.
פטרישה אן הודג' היא שחקנית אנגלייה.
הופעת הבכורה שלה בווסט אנד הייתה ב-1972, וב-1973 כיכבה בהפקה של המחזמר "פיפין" בבימויו של בוב פוסי.
היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר, וזכתה בפרס אוליבייה לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 2000 על תפקידה במחזה "כסף" מאת אדוארד בולוור-ליטון.
על המסך הופיעה הודג' בגרסה הקולנועית משנת 1983 של המחזה "בגידה" מאת הרולד פינטר, בסדרת הטלוויזיה "רמפול" (1978–1992), בעיבוד הטלוויזיוני מ-1986 ל"אישה שטן" ובסרט הטלוויזיה "מלון האגם" (1986), עליו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה כשחקנית הטובה ביותר.
היא בתם של אריק, בעל מלון "רויאל הוטל" ואשתו מריון (שם נעורים פיליפס).
הודג' למדה בבית הספר לבנות "Wintringham Girls' Grammar School" בווילסבי שבגרימסבי ובבית הספר "סנט הלן" בנורת'ווד שבמידלסקס.
אחר כך למדה הוראה בקולג' מריה גריי שבטוויקנהם (שהפך ב-1976 ל-"West London Institute of Higher Education" ואחר כך לקמפוס טוויקנהם באוניברסיטת ברונל).
היא לימדה אנגלית ודרמה בבית הספר היסודי של ראסל קאונטי בצ'ורליווד שבהרטפורדשייר ובנוסף נרשמה לאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
הודג' החלה את לימודיה בלמדא כשהייתה בת 22, וכשסיימה את הלימודים זכתה בפרס אוולין אוונס לשחקנית הטובה ביותר.
עם סיום הלימודים התרכזה הודג' בהופעות בתיאטרון ואחרי שנה וחצי הופיעה ב"פיפין" של בוב פוסי.
אבל אז כשנסתה לקבל עבודה בטלוויזיה התברר לה שהיא מסווגת כשחקנית תיאטרון.
אחרי שפרצה את דרכה בטלוויזיה בתפקיד פילידה (טרנט) ארסקין-בראון בסדרה "רמפול", ורצתה לחזור להופיע בתיאטרון סווגה כעת כשחקנית טלוויזיה.
הצורך שלה בגמישות בין הקריירה וטיפול בילדיה הקטנים גרם לה להתרכז בעיקר בהופעות על במת התיאטרון.
בטלוויזיה היא מופיעה מדי פעם בין תפקידיה בתיאטרון.
ב-1983 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "אמון" (המבוסס על מחזה באותו שם מאת הרולד פינטר), רומן מפתח על פי פרשת אהבים של המחזאי עם השדרנית ג'ואן בייקוול.
בשנת 1995 כיכבה הודג' לצדה של דיים ג'ודי דנץ' בהפקה מחודשת של "מוזיקת לילה זעירה" מאת סטיבן סונדהיים בתפקיד הרוזנת שארלוט מלקום.
ב-1987 הייתה הודג' מועמדת לפרס באפט"א על תפקידה בסרט הטלוויזיה "מלון האגם", עיבוד לספרה של אניטה ברוקנר.
בשנת 2000 זכתה בפרס לורנס אוליבייה לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בהפקה של "Money" בתיאטרון המלכותי הלאומי.
הודג' קיבלה תואר כבוד (DLitt) מאוניברסיטת ברונל והיא אחת המייסדות של "מועדון ברונל".
מ-2009 כיכבה בסיטקום "מירנדה" של ה-BBC בתפקיד אמה של מירנדה (מירנדה הארט).
ב-31 ביולי 1976 התחתנה הודג' עם המו"ל פיטר דגלאס אוון בטונברידג'.
לבני הזוג יש שני בנים אלכסנדר ריצ'רד צ'ארלס (נולד במרץ 1989) ואדוארד פרדריק ג'יימס (נולד בינואר 1992).
פטריקוב (בבלארוסית: Петрыкаў, פייטריקאו; ברוסית: Петриков; בפולנית: Petrików) היא עיירה במחוז הומל שבבלארוס, על גדת נהר פריפיאט, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
בראשיתה סבלה העיירה מפשיטות המונגולים, ולאחר מכן הטטרים.
אזכורה הראשון של העיירה בכתובים הוא משנת 1523, עת הייתה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובמהלך המאה ה-19 הייתה בבעלות משפחת אצולה רוסית.
בשנת 1923 הוענקו לפטריקוב זכויות עיר.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-2,500 יהודים, כמחצית תושביה.
בנובמבר 1920 נרצחו 11 יהודים בפוגרום שאירע בעיירה.
בתקופה הסובייטית עזבו את העיירה יהודים רבים.
ב-29 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים.
ב-22 בספטמבר 1941, בעת תפילת תשליך על גדת נהר פריפיאט, רצחו הגרמנים כ-300 יהודים מהעיירה בתוך המים.
למחרת רצחו הגרמנים ברחובות העיירה כ-500 יהודים נוספים.
בסוף פברואר 1942 נרצחו בין 150 ל-200 יהודים נוספים מהעיירה ליד הכפר הסמוך בלקי.
לאחר מכן, רוכזו היהודים שנותרו בעיירה בגטו בן שלושה בתים שהוקם בה, בו הוחזקו בתנאי רעב.
כל יושבי הגטו נרצחו בסוף אפריל 1942 במשחטה מקומית.
פטרישיה פאסלר היא דוגמנית ואמנית שווייצרית.
בילדותה למדה בלט בתיאטרון של ציריך.
היא החלה לדגמן בגיל שש עשרה, וב-1991 ייצגה את שווייץ בתחרות מראה השנה של עלית ועקב כך שימשה כדוגמנית הבית של חברת הביגוד השווייצרית "Tally Weijl".
ב-1993 נבחרה ל"מלכת היופי של שווייץ" וייצגה את מדינתה בתחרות מיס עולם 1993 ומיס תבל 1994 שם זכתה במקום השישי.
היא הצטלמה למגזינים הרפרס בזאר וקוסמופוליטן ודגמנה עבור לקוסט, מקס מארה ולוריאל.
במהלך שנות התשעים אף שימשה כדוגמנית של קו מוצרים דרמטולוגיים לטיפוח העור ב-42 מדינות, הנקרא "Louis Widmer".
בנוסף לכך, פאסלר היא גם אמנית והציגה תערוכה של ציורים ותצלומים שלה.
ב-2010 סיימה תואר באתיקה יישומית באוניברסיטת ציריך.
היא פעילה במספר ארגונים חברתיים ובין היתר אחראית על פרויקט המקדם חינוך לילדים באפריקה.
פטריק ריצ'רד הוא שחקן כדורסל אמריקאי המשחק בעמדת הסווינגמן בקבוצת מוביטלקו קלוז' נפוקה.
בתקופתו בליגת המכללות שיחק עבור אוניברסיטת המדינה מקניס במשך 4 עונות.
בשנותיו בתיכון שיחק ריצ'רד בתיכון מקינזי.
בתקופתו במכללות שיחק באוניברסיטת המדינה מקניס 4 עונות.
בעונתו הראשונה ממוצע הקליעות שלו למשחק היה קרוב ל-18 נקודות, מה שגרם לזכייתו בתואר שחקן השנה במכללה.
ריצ'רד התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-2 בנובמבר 2012 בחרו איווה אנרג'י בריצ'רד בסיבוב ה-7 עם הבחירה ה-9 בדראפט ליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-21 בנובמבר הציב אותו המועדון ברשימת המשוחררים.
בשאר העונה, ריצ'רד שיחק בסנדריגם סייברז מאוסטרליה.
בעונת 2013–2014 חתם במטריקס מג'יקס מליגת העל ההולנדית.
ריצ'רד שיחק 28.9 דקות, קלע 15.38 נקודות וחילק 2.62 אסיסטים בממוצע.
הוא נבחר באותה עונה לאולסטאר ולחמישיית העונה בליגה ההולנדית.
ב-11 ביוני 2014 חתם במיטלדויטשר המשחקת בליגת העל הגרמנית בכדורסל.
במהלך העונה שיחק 30.4 דקות, קלע 13.12 ומסר 2.79 אסיסטים בממוצע.
ביוני 2015 חתם בריימס מהליגה הצרפתית בכדורסל, שם שיחק 24.7 דקות, קלע 9.67 נקודות ומסר 2.15 אסיסטים.
ב-19 ביולי 2016 חתם ריצ'רד באלופת ליגת העל הישראלית בכדורסל, מכבי ראשון לציון.
פטריק קנדי הוא שחקן אנגלי.
הוא שיחק בתפקיד ד"ר מייסון בסדרת הדרמה "אימפריית הפשע" והיה מועמד לפרס גילדת שחקני המסך כחלק מאנסבמל השחקנים.
ב-2012 השתתף בסרט "סוס מלחמה" בבימויו של סטיבן ספילברג, ולוהק למיני-סדרה "הג'נטלמן האחרון" של HBO.
קנדי שיחק בסרט זוכה האוסקר "כפרה" בכיכובה של קירה נייטלי.
הוא הופיע בסרט "The Last Station" לצדם של ג'יימס מק'אבוי ופול ג'יאמטי, ובסרט "אני ואורסון ולס" יחד עם קלייר דיינס.
בטלוויזיה כיכב לצדה של קארי מאליגן בתפקיד ריצ'רד קרסטון במיני-סדרה של ה-BBC "בית קדרות", עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס.
עוד בטלוויזיה הופיע קנדי בסדרה "מרגלי קיימברידג'", ובתפקיד אורח בסדרה "ספוקס".
הוא גם שיחק בסרט "גברת הנדרסון גאה להציג", בדרמה הקומית "שנה מופלאה" ובסרט "מינכן".
הוא לוהק לסדרה "The Money" של HBO לצדם של ברנדן גליסון ונייתן ליין.
Q ליאם טיילור 5 פרקים
פטריק שיק (בצ'כית: Patrik Schick; נולד ב-24 בינואר 1996 בפראג שבצ'כיה) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת באייר לברקוזן מהבונדסליגה ובנבחרת צ'כיה.
הוא גדל במחלקת הנוער של ספרטה פראג המקומית.
ב-16 באפריל 2014 ערך שיק את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-74 בהפסד 1–3 ליבלונץ במשחק הראשון של שלב חצי הגמר של הגביע הצ'כי.
ספרטה פראג זכתה בגביע באותה עונה.
3 במאי 2014 ערך שיק את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצ'כית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-84 בהפסד 1–3 לטלפיצה במסגרת המחזור ה-27. הוא הוסיף הופעת ליגה אחת בלבד בעונת , בה זכתה ספרטה פראג באליפות צ'כיה.
בעונת ערך שיק שתי הופעות ליגה נוספת במדי ספרטה פראג.
ב-18 בנובמבר 2014 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-68 בתיקו 1-1 נגד פריברם במשחק הראשון של שלב שמינית הגמר של הגביע הצ'כי.
לקראת עונת הושאל שיק לבוהמיאנס 1905 מליגת העל הצ'כית לעונה אחת.
ב-26 ביולי 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק במחצית הראשונה בהפסד 0–1 לפסטב זלין במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-12 בספטמבר 2015 הבקיע שיק את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-81 בהפסד 1–2 לטפליצה במסגרת המחזור השישי בליגה.
בסך הכל ערך שיק בתקופת ההשאלה 27 הופעות ליגה, בהן הבקיע שמונה שערים.
בחודש יולי 2016 חתם שיק בסמפדוריה מהסרייה א'.
ב-10 באוגוסט 2016 ערך שיק את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק במחצית הראשונה והוחלף על ידי ריקרדו אלברס בהפסד 2–3 לברצלונה בגביע ז'ואן גאמפר.
ב-14 באוגוסט ערך שיק את הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון, כשהחליף את ריקרדו אלברס בדקה ה-60 בניצחון 0–3 על בסאנו וירטוס במסגרת הגביע האיטלקי.
ב-21 באוגוסט ערך שיק את הופעת הבכורה שלו בליגה, כשהחליף את ריקרדו אלברס בדקה ה-61 בניצחון 0–1 על אמפולי במסגרת המחזור הראשון.
ב-29 באוגוסט 2017 שיק הושאל לרומא בעבור חמישה מיליון יורו.
את שערו הראשון במדי רומא כבש במסגרת הגביע האיטלקי בהפסד 1–2 בשלב שמינית הגמר נגד טורינו.
את שער הבכורה שלו במדי רומא במסגרת הליגה הבקיע ב-21 באפריל 2018 בניצחון 0–3 על ספאל ושבר בצורת של כמעט שנה ללא הבקעת שער ליגה.
את שערו השני כבש מחזור לאחר מכן ב-28 באפריל כשהוא מבקיע מבישול של ראג'ה ניינגולן.
לייפציג הודיעה על השאלתו של שיק לעונה אחת, כשבתום העונה הייתה לה אופציית רכישה.
ב-8 בספטמבר 2020 חתם בבאייר לברקוזן לחמש שנים.
ב-27 במאי 2016 ערך שיק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה, כשהחליף את תומאש רוזיצקי בדקה ה-66 והבקיע שער בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 0–6 על נבחרת מלטה במשחק ידידות.
ב-14 ביוני 2021 כבש צמד במשחקה הראשון של הנבחרת בטורניר יורו 2020 בניצחון 0–2 על נבחרת סקוטלנד.
ב-25 במאי 2021, שיק נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2020. במשחק הפתיחה של צ'כיה בשלב הבתים מול סקוטלנד ב-14 ביוני, שיק כבש צמד בניצחון נבחרתו 0–2, כאשר השער השני שכבש, הובקע ממרחק של כחצי מגרש.
כתוצאה מכיבוש הצמד, הוא הפך לשחק הצ'כי הראשון מאז תומאש רוזיצקי במונדיאל 2006 שעושה זאת בטורניר גדול והראשון מאז מילאן בארוש ביורו 2004 שעושה זאת במסגרת היורו.
נגד נבחרת קרואטיה ב-18 ביוני, שיק הבקיע מהנקודה הלבנה במשחק שהסתיים בתוצאה 1–1. ב-27 ביוני, הוא הבקיע את השער הרביעי שלו בטורניר במסגרת הניצחון המפתיע 0–2 על נבחרת הולנד בשלב שמינית הגמר.
שערו החמישי והאחרון בטורניר הגיע בשלב רבע הגמר, שהסתיים בהפסד נבחרתו 2–1 לנבחרת דנמרק, כאשר הוא צימק את התוצאה להפרש של שער אחד, שלבסוף גרם להדחתה של צ'כיה מהטורניר.
נכלל בסגל נבחרת צ'כיה לטורניר יורו 2024,
וכבש במשחק השני בשלב הבתים את שער השוויון מול נבחרת גיאורגיה (המשחק הסתיים בתיקו 1-1) והעניק לנבחרת שלו נקודה ראשונה בטורניר.
לשיק יש אחות גדולה ממנו, קריסטינה שיקובה, שעוסקת בדוגמנות ומשפיענית רשת.
בצעירותו שקל שיק לפתח קריירה בדוגמנות אך החליט לבסוף להתמקד בכדורגל מקצועני.
גיבור הילדות שלו והשחקן הנערץ עליו היה ויין רוני שחקנה של מנצ'סטר יונייטד.
ביולי 2020 נישא לבת זוגו האנה בהונקובה, איתה הביא לעולם שני ילדים.
שחקן החודש בבונדסליגה: דצמבר 2021
פטרישה היל קולינס היא פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת מרילנד הידועה בשל מחקרה על הצטלבות הדיכויים בשל גזע, מגדר, מעמד, מיניות ולאום.
בעבר היא כיהנה כראש מחלקת הלימודים האפרו-אמריקאים באוניברסיטת סינסינטי, וכנשיאת המועצה של האגודה הסוציולוגית האמריקאית.
קולינס הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
קולינס מוכרת כתאורטיקנית חברתית המושפעת ממסורות אינטלקטואליות רבות.
יותר מארבעים מאמרים ומסות שלה פורסמו במגוון רחב של תחומים הכוללים פילוסופיה, היסטוריה, פסיכולוגיה ובעיקר סוציולוגיה.
קולינס נולדה בשנת 1948 בפילדלפיה, פנסילבניה.
הוריה היו יוניס רנדולף היל, שעבדה כמזכירה, ואלברט היל, עובד מפעל שלחם במלחמת העולם השנייה.
כילדה למדה בבתי ספר ציבוריים בפילדלפיה שהיו מיועדים בעיקר לתלמידים לבנים ממעמד הביניים.
מכיוון שהייתה תלמידה מצליחה, היא מעידה כי נבחרה רבות להיות "השחורה המייצגת" במסגרת מאמצים לסיים הפרדה גזעית או להבטיח "גיוון".
כבר בתקופה זו היא פיתחה מודעות למציאות חייה, וחלק נרחב ממחקרה בהמשך יתבסס על הסטטוס המיוחד של אישה שחורה בקרב רוב לבן.
את התואר הראשון בסוציולוגיה סיימה באוניברסיטת ברנדייס בשנת 1969. בעת לימודיה, עבדה בפיתוח מודלים חינוכיים פרוגרסיביים עבור בתי הספר של הקהילה השחורה.
עבודה זו הניחה את היסוד להמשך הקריירה שלה, בה תמיד שילבה פעילות קהילתית עם המחקר האקדמי.
היא המשיכה ללימודי תואר שני בהוראת מדעי החברה באוניברסיטת הרווארד בשנת 1970. בשנים 1970–1976 עבדה כמורה וכאחראית תוכניות לימודים בבית הספר סנט ג'וזף ברוקסברי, בוסטון, גם הוא בית ספר לשחורים.
בהמשך (1976–1980) היא ניהלה את המרכז האפריקאי באוניברסיטת טאפטס, שם גם פגשה את בעלה לעתיד, רוג'ר קולינס, פרופסור לחינוך באוניברסיטת סינסינטי.
השניים נישאו בשנת 1977, ובתם ואלרי קולינס נולדה ב-1979. לאחר הולדת בתה, קולינס ניגשה ללימודי דוקטורט בסוציולוגיה באוניברסיטת ברנדייס ב-1980, אותם השלימה בשנת 1984. במהלך זמן זה, ב-1982, עברה המשפחה לסינסינטי, שם הצטרפה קולינס לסגל בחוג ללימודים אפרו-אמריקאים, ושם שירתה 23 שנים, כאשר בשנים 1999–2002 אף שימשה כראש החוג.
בשנים אלו היא גם פעלה במסגרת החוגים ללימודי נשים וסוציולוגיה.
קולינס העידה כי האופי הבינתחומי של לימודים אפרו-אמריקאים התאים לה, מכיוון שהוא שחרר אותה ממסגרות דיציפלינריות קשיחות.
הנטייה שלה לפרוץ מחוץ למסגרות מוסכמות משתקפת במחקרה וכתיבתה, אשר ממזגים באופנים חדשניים בין האפיסטמולוגיות של סוציולוגיה, תאוריה פמיניסטית ולימודי נשים, ולימודים שחורים.
הספר זיכה אותה בפרסים והכרה, ביניהם פרס ג'סי ברנרד מטעם האגודה הסוציולוגית האמריקאית, ופרס סי.
רייט מילס מטעם האגודה לחקר בעיות חברתיות.
בשנת 2000 יצאה מהדורה מחודשת של הספר במלאת לו עשור.
בשנת 2005 קולינס הצטרפה לפקולטה לסוציולוגיה באוניברסיטת מרילנד כפרופסור מחקר.
עיקר עבודתה מתרכז בסוגיות של גזע, מחשבה פמיניסטית ותאוריות פמיניסטיות.
היא חוקרת פעילה וממשיכה לכתוב ספרים ומאמרים בנושאים אלה.
מחקרה האחרון עוסק בבני נוער אפרו-אמריקאים ואופן ההתמודדות שלהם עם בעיות סוציאליות שונות כגון חינוך, אבטלה, תרבות פופולרית ועוד.
ההתמקדות התמידית של קולינס במחקרה הוא "הסוציולוגיה של ידע", גישה אשר מכירה בכך שייצור והעברת ידע זה תהליך חברתי, אשר מנוסח ומאושרר על ידי מוסדות חברתיים.
היא תיארה את האופנים בהם כוח וידע מצטלבים, וכיצד דיכוי מקושר להדרה וביטול של ידע, גם כשהוא קיים אצל רבים, על ידי קבוצות מיעוט בעלי הכוח.
מתוך עבודתה זו, קולינס הפכה למבקרת נחרצת של חוקרים ומוסדות הטוענים לנייטרליות כמשקיפים בלתי תלויים, המפתחים סמכות אובייקטיבית לכאורה כמומחים לגבי כל העולם והמגוון האנושי שחי בו.
במקום זאת, היא מעודדת חוקרים ואת האקדמיה לפתח כלים להתבוננות עצמית ביקורתית לגבי תהליכי ייצור הידע שלהם, ולגבי מה שמובן להם שהוא תקף או לא, ולהנכיח את נקודת מבטם/המיצוב החברתי שלהם בעבודתם.
תרומות תאורטיות בולטות של קולינס הן בתחום תאוריית נקודת המבט הפמיניסטית, לימודי הצטלביות, וכן בפיתוח מודלים של ידע ונרטיביים נגדיים לידע הגמוני.
במאמר קולינס השתמשה בכלים סוציולוגיים כדי לנתח היררכיות של גזע, מגדר ומעמד, והאופנים שאלה משפיעים עליה בתור אישה אפרו-אמריקאית ממעמד הפועלים, והופכים אותה ל-"outsider" (זרה, מן החוץ, ה"אחרת") באקדמיה.
היא הציגה בעבודה זו לראשונה את הרעיון של אפיסטמולוגיה של נקודת המבט, סביבו צמחה תאוריית העמדה הפמיניסטית.
התאוריה מכירה בכך שכל סוג של ידע נוצר ומוגש מהמיקום החברתי בו יושב הפרט המציע את הידע.
התאוריה האפיסטמולוגית הזו מאז הפכה למקובלת בתחומי מדעי החברה ומדעי הרוח, לא רק כתאוריה פמיניסטית.
אך כשקולינס ניסחה אותה לראשונה עדיין לא הייתה הכרה בכך שמחקר וייצור ידע היו עדיין מעוזם של גברים לבנים, אמידים והטרוסקסואלים, וביטאו את נקודת מבטם.
העיסוק הפמיניסטי בהקשר הזה הוא ביצירת מסגרת מודעת ולא שקופה המתארת הן את הבעיות והן את הפתרונות החברתיים, וכן זיהוי נקודות מבט של ידע וניתוח ההשפעה של נקודת מבט זו.
קולינס העבירה ביקורת חריפה לגבי החוויה של נשים לא-לבנות באקדמיה ובחברה בכלל.
היא השתמשה בדוגמה האישית שלה דרך העדשה הניתוחית שהציעה, והשתמשה במונח "הזרה מבפנים" כדי לתאר מצב של חיים על הגבול.
היא תיארה את חווייתן של נשים אפרו-אמריקאיות, שהן מיעוט מדוכא בארצות הברית, הנכנסות לתוך החברה הלבנה כמשרתות, אומנות ומבשלות, וחולקות את האינטימיות של משפחות אלה, אך שעל אף הקרבה הן לעולם תשארנה זרות – לא באמת חלק, ולא שוות בין שווים.
מתוך כך היא חידדה את ההבנה לגבי גזענות, שאינה מושתתת על הבדלים מהותיים של אינטלקט או כישורים, אלא על הבדלי גזע גרידא.
קולינס טוענת כי חוקרות וחוקרים אפרו-אמריקאים שהשכילו לאמץ את נקודת המבט הזו ולא להתעלם ממנה, יצרו תאוריות ייחודיות שכללו גם התייחסות לגזע, מעמד ומגדר.
מבחינה אקדמית, סטטוס "הזרה מבפנים" שניתן לייחס אותו לקבוצות רבות נוספות, מעניק נופך נוסף למחקר, מעודד יצירתיות ומציע הבנה אחרת מגישות שמרניות.
העבודה הזו הניחה את היסוד לספרה הראשון, וכן למחקר והכתיבה שלה בהמשך הקריירה.
במידה רבה, קולינס התפרסמה כסוציולוגית הודות לפיתוח התאוריה ההצטלבותית.
הצטלביות הוא מונח אשר נטבע על ידי קימברלי קרנשו בשנות השמונים, והוא מתייחס לאופן שבו סוגים שונים של דיכויים – למשל גזע, מגדר, מיניות, ולאום – פועלים באופן מצטלב ומצטבר על יחידים וקבוצות בחברה.
קרנשו השתמשה במונח כדי לתאר גזענות במערכת המשפט, אך הייתה זו קולינס שפיתחה את הרעיון לכדי תאוריה מלאה והשתמשה בו לניתוח חברתי.
בשנים שעברו מאז, התקבל והתקבע הרעיון בתחום הסוציולוגיה שזה בלתי אפשרי להבין סוגים מסוימים של דיכוי מבלי להבין ולנתח את כל מערכת הדיכויים הפועלת בחברה.
החיבור בין תאוריית ההצטלביות עם הדיציפלינה הסוציולוגית הובילו את קולינס לפעול כדי להנכיח סוגי ידע מן השוליים, ולעודד פיתוח נרטיבים נגדיים לגישה האידאולוגית המיינסטרימית המסמנת אנשים על בסיס גזע, מעמד, מגדר, מיניות ולאום.
לשם כך, היא עצמה מתמקדת בפרספקטיבות של נשים שחורות, כאלה שנשמטו או נמחקו מן ההיסטוריה המערבית, ומקדמת את העיקרון שאנשים הם-הם המומחים לגבי החוויות שלהם.
המחקר שלה הפך, לפיכך, לכלי מרכזי בידי קבוצות נדחקות לשוליים, כמו נשים, עניים, אנשים של צבע, ואחרות, הן בשימוש אקדמי-מחקרי, והן ככלי לשינוי חברתי.
מאז תקופת לימודיה, קולינס פועלת לסיוע וקידום קהילות, בעיקר שחורות.
כשהיא הייתה יו"ר האגודה לסוציולוגיה האמריקאית, היא ערכה את הכנס השנתי תחת הכותרת "פוליטיקת הקהילות החדשה".
הנאום הנשיאותי שלה עסק בכך שקהילות הן מוקדי פעולה פוליטית, ובו הצהירה כי על סוציולוגים להשקיע בקהילות שהם פועלים בהן, ולעבוד לצידן כדי לקדם שוויון וצדק.
בשנת 1990 פרסמה קולינס את הספר Black Feminist Thought: Knowledge, Consciousness and the Politics of Empowerment, אשר בחן מחשבה פמיניסטית שחורה מבעד ליצירותיהן של נשים אפרו-אמריקאיות, הוגות ויוצרות, כמו אנג'לה דייוויס, בל הוקס, אליס ווקר ואודרי לורד.
המחקר התבסס על טווח מקורות נרחב שכלל ספרות, שירה, מוזיקה והיסטוריה כתובה.
זו הייתה הפעם הראשונה שבה מחקר מסוג זה התמקד ביוצרות שחורות.
נקודת המוצא של קולינס בכתיבת ספר זה, ובעבודתה בכלל, כוללת שתי טענות מרכזיות: בראשונה, היא מפתחת את המושג "הצטלביות" שנטבע על ידי קימברלי קרנשו, על מנת להתייחס למערכות של דיכוי כפול או של דיכוי מרובה.
לפי טענתה, דיכויים על בסיס גזע, מגדר, מיניות, מעמד ולאום פועלים יחדיו ומחזקים אחד את השני, ויוצרים מערכת של כוח המשפיעה באופן כלל-חברתי.
השנייה היא שנשים שחורות נמצאות במעמד ייחודי, בשל הדיכויים המצטלבים שהן חוות בשל מגדרן וגזען, להבין את החשיבות של הגדרה עצמית בתוך ההקשר של מערכת חברתית שמגדירה אותן באופנים דכאניים, ושמעמד זה ממצב נשים שחורות כבעלות פרספקטיבות ויכולות ייחודיות לעסוק בעבודת צדק חברתי.
קולינס טוענת שנקודת מבטן של נשים שחורות מהווה עדשה חיונית להבנת מערכות דיכוי באופן כללי.
במהדורות מאוחרות יותר, קולינס פיתחה את התאוריות שלה כדי לכלול סוגיות של גלובליזציה ולאומיות.
הספר זיכה את קולינס בפרסים רבים.
ב-1992 יצאה אתנולוגיה בשיתוף פעולה בין קולינס למרגרט אנדרסון, בה ערכו אוסף מאסות בנושאי גזע, מיניות, מגדר ומעמד.
הספר הוכר כעבודה בינתחומית, וכמקדמת את תאוריית ההצטלביות.
הספר הדגים את האופנים בהם הצטלבות דיכויים משפיעה על חוויות אינדיבידואליות ומעצבות את הפרט.
המאמרים עסקו במגוון סוגיות, כולל סטודנטים ללא סטטוס הגירה, טכנולוגיות גנטיות, אלימות במשפחה, אי-שוויון בתחום שירותי בריאות, והשפעת התקשורת על דימוי גוף.
ספרה השני של קולינס הוא Fighting Words: Black Women and the Search for Justice, אשר יצא ב-1998. בספר זה היא מפתחת את הרעיון של "הזרה מבפנים", ובוחנת את הטקטיקות בהן משתמשות נשים שחורות כדי להילחם באי-צדק ובדיכוי.
היא בוחנת התנגדות בקרב קבוצות שוליים לתפישות הגמוניות, ומציינת את חשיבות ההכרה בתפישות אלטרנטיביות ותאוריות של קבוצות דיכוי כי הן מספקות זוויות אחרות להסתכלות על זכויות אדם ואי-צדק.
היא מפתחת גם את הניתוח הביקורתי שלה בסוגיית הסוציולוגיה של הידע, בהצביעה שהיסטורית הידע האלטרנטיבי לא הוכר, כי "בידי האליטות הכוח לתת לגיטימציה לידע שהן מגדירות כאוניברסלי, נורמטיבי, ואידיאלי".
קולינס מציעה שהידע והפרספקטיבות של קבוצות מדוכות צריכות להיות מוכרות כתאוריות חברתיות אופוזיציוניות.
בכללי, הספר מבקש לבדוק כיצד נשים שחורות יכולות לעבור מלהיות "בעלות מחשבות" ל"בעלות תאוריות".
ספר זוכה פרסים נוסף של קולינס היה Black Sexual Politics: African Americans, Gender, and the New Racism, שיצא לאור בשנת 2004. בספרה זה טוענת קולינס כי גזענות והטרוסקסיזם שזורים זה בזה, ושהחברה לא תוכל לעבור מעבר לאי-שוויון ודיכוי עד שדיכויים על סמך גזענות, מגדר, מיניות ומעמד יפסיקו להתקיים.
לדבריה, אף סוג של דיכוי אינו "מנצח" דיכוי אחר, ולכן כל עבודת קידום צדק חברתי חייבת להתבסס בהכרה שכל דיכוי הוא חלק ממערכת מסועפת שכוללת עוד דיכויים, ולכן גם כדי להילחם בה חובה לעמוד כחזית מאוחדת.
היא מפצירה בקוראים לחפש את המשותף ביניהם וליצור קשרי סולידריות, במקום להתנצח ולהתפלג עלסמך כל אחד מהדיכויים בנפרד.
בניתוח שלה את האופנים בהם דיכויים שונים פועלים יחד, היא משתמשת בדמויות מן התרבות הפופולרית, ומדגימה כיצד אידיאלים של יופי גורמים לדיכוי נשים וגברים אפרו-אמריקאים, ללא הבחנה בנטייתם המינית.
היא טוענת כי על אנשים לבחון את ההצטלבויות של גזע, מעמד ומגדר, וכי בהסתכלות בכל עניין בנפרד בהכרח מפספסים חלק גדול מהבעיה.
היא מוסיפה כי התנגדות לתפקידי מגדר בינאריים ומוגדרים באופן צר דורשת פעולה במישור אישי וקהילתי, והכרה במדדי הצלחה מעבר לאלה המתואמים לתפקידי המגדר הבינאריים-הטרונורמטיביים של כסף ויופי.
בנוסף, קולינס טוענת כי הדיכוי של אפרו-אמריקאים לא ייפסק עד אשר ייפסק הדיכוי הפנים-קהילתי, למשל כלפי נשים שחורות וקהילת הלהט"ב.
הספר זכה בפרס האגודה הסוציולוגית האמריקאית.
בשנת 2006 היא פרסמה את ספרה From Black Power to Hip Hop: Racism, Nationalism, and Feminism, אשר בוחן את הקשר בין לאומיות שחורה, פמיניזם ונשים בדור ההיפ הופ.
הספר הוא אוסף של מאמרים, שנכתבו במשך שנים רבות, ואוגדו לבחינת המצב הנוכחי של אפרו-אמריקאים.
קולינס בוחנת את הדעות הקדומות הקיימות היום, שאותן היא מכנה "הגזענות החדשה", בודקת כיצד רעיונות ישנים על גזענות מונעים מהחברה הכרה ותיקון עוולות שעדיין מתקיימות.
קולינס משתמשת במגוון דוגמאות, מן הזהות האמריקאית, אימהות, תיאורי נשים בהיפ הופ ועוד.
קולינס טוענת כי בעקבות התנועה לזכויות האזרח, התרחש "מעבר בין גזענות מודעת-צבע שהתבססה על הפרדה גזעית נוקשה, לגזענות עיוורת צבעים לכאורה שהבטיחה שוויון הזדמנויות, אך לא סיפקה מסלולים ברי קיימא לקידום אמריקאים-אפריקאים".
לטענתה, הגזענות החדשה משעתקת את ההיררכיות של הגזענות הישנה ואפקטיבית לא פחות מההפרדה הגזעית הבוטה.
בשנת 2009 יצא לאור הספר Another Kind of Public Education: Race, Schools, the Media and Democratic Possibilities, שבו קולינס מעודדת את הציבור להיות מודע יותר לאפליה שממנה סובלים ילדים אפרו-אמריקאים בחינוך הציבורי ולמנוע אותה.
היא טוענת שמערכת החינוך מושפעת במידה רבה מהתקשורת.
לטענתה, גזענות היא מערכת של כוח המונעת מחינוך ומדמוקרטיה להתממש במלואם.
בשנת 2012 יצא ספרה של קולינס On Intellectual Activism, ובו היא מאגדת מספר הרצאות שהעבירה במוסדות השכלה וציבור בנושא כיצד אינטלקטואלים מתקשרים עם הציבור לגבי סוגיות חברתיות מודרניות, וכן מספר מאסות שלא פורסמו קודם לכן.
היא בוחנת את הסתירה המובנית בין האקדמיה לשטח, בין חוקרים לפעילים, וחוזרת על התמות של הכרה בידע ובניית תאוריות מצד ה-outsiders, כדי להילחם באופן אפקטיבי בסוגיות הצדק הבוערת של התקופה, כולל קולוניזציה, ג'נוסייד, דיכוי מגדרי, וגזענות.
היא מבקשת מ"אינטלקטואלים אקטיביסטים" לקחת על עצמם "to speak truth to power", לעמת את מוקדי הכוח עם האמיתות החברתיות, ובאותה העת לספר את האמת לאנשים, לעם, מתוך עמדה שהיא סולידרית ומאוחדת עם המציאות שלהם בשטח ועם הפראקסיס של שינוי חברתי.
ב-2016 יצא ספרה האחרון, Intersectionality, אותו חיברה בשיתוף עם סירמה בילג'.
המחברות מכירות בכך שהמושג "הצטלביות" הפך לפופולרי מאוד בשנים האחרונות במעגלים אקדמיים ואקטיביסטיים כאחד, וכן שהתאוריה עצמה יכולה להיות מורכבת.
הן מציעות סיקור של ידע ופראקסיס הצטלבותיים, ומנתחות את הצמיחה של הרעיון וכן את הישימות שלו למגוון נושאים, ביניהם זכויות אדם, נאוליברליזם, פוליטיקה של זהויות, הגירה, היפ הופ, תנועות מחאה עולמיות, גיוון, מדיה דיגיטלית, פמיניזם שחור בברזיל, אלימות והמונדיאל.
הספר נכתב בשפה נגישה המיועדת להרחיב הבנה של צורות שונות של אי-שוויון ויישום ראייה הצטלבותית כחלק מהפתרון לשינוי חברתי.
פרס "הפקולטה המצטיינת של השנה" באוניברסיטת סינסינטי (1991).
פרס האיגוד למען נשים בפסיכולוגיה על הספר Black Feminist Thought (1991).
פרס ע"ש לטישיה וודס מטעם איגוד ההיסטוריוניות השחורות עבור הספר Black Feminist Thought (1991).
פרס ציון שירות יוצא מן הכלל לסטודנטים אפרו-אמריקאיים מטעם אוניברסיטת סינסינטי (1993).
פרס ע"ש ג'סי ברנרד מטעם איגוד הסוציולוגים האמריקאיים על תרומה משמעותית בתחום המגדר (1993).
מינוי כפרופסור בפקולטה לסוציולוגיה ע"ש Charles Phelps Taft באוניברסיטת סינסינטי.
בכך הפכה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה, ולאישה השנייה בכלל, להחזיק במינוי זה (1996).
תואר פרופסור מטעם קולג' פארק – אוניברסיטת מרילנד (2005).
פרופסור לשם כבוד – אוניברסיטת מרילנד (2006).
פרס מטעם האיגוד האמריקאי לסוציולוגיה על הספר Black Sexual Politics (2007).
פרס ע"ש מוריס רוזנברג מטעם אוניברסיטת מרילנד על הנחיית סטודנטים (2009).
פרס הישגי הבוגרים מטעם הפקולטה לחינוך באוניברסיטת מרילנד (2011).
& Toby Gittler על תרומתה ליחסים הגזעיים והאתניים מטעם אוניברסיטת ברנדייס (2012).
ד"ר פטריק קרנס הוא יועץ אמריקאי, עוסק בתחום ההתמכרויות, והמייסד של המכון הבינלאומי למומחי טראומה והתמכרות IITAP.
פיתח מספר תוכניות גמילה מהתמכרויות, בהן התמכרות למין.
קרנס סיים תואר ראשון באמנויות ב-1966 באוניברסיטת סנט ג'ון, תואר שני ב-1969 באוניברסיטת בראון, ודוקטורט בחינוך ייעוצי ופיתוח ארגוני ב-1980 באוניברסיטת מינסוטה.
הוא פרסם מאמרים וספרים רבים בנושא התמכרות מינית.
קרנס זכה בפרס מפעל החיים של האיגוד לקידום הבריאות המינית (SASH).
כיום מעניקים בארגון זה מדי שנה את "פרס קרנס" על שמו, לחוקרים ולקלינאים אשר תרמו תרומה יוצאת דופן בתחום הבריאות המינית.
פטריק רובינסון הוא סופר ובעל טור בריטי, המתגורר בקוטואיט שבמסצ'וסטס, ארצות הברית.
נולד במחוז קנט באנגליה, הוא כתב טור בלונדון דיילי אקספרס וחיבר כמה ספרי עיון וביוגרפיות.
מתגורר בקוטואיט שבמסצ'וסטס, ארצות הברית.
ספריו מאז 1997, הם ספרים בדיוניים שעלילתם נטווית סביב חיל הים האמריקאי, ובדרך כלל עוסקים במשבר כלל-עולמי סביב נושאים הקשורים לביטחון ארצות הברית בראשית המאה ה-21.
ארבעה מספריו תורגמו לעברית וראו אור בהוצאת אריה ניר:
פיגוע ימי, בתרגומו של יורם צלקובניק, 1999
צוללת רפאים, בתרגומו של יורם צלקובניק, 2000
מרדף ימי, בתרגומו של יורם צלקובניק, 2001
המרד על השארק, בתרגומו של יהודה עופר, 2002
פטריק רייקרט הוא שחקן אנגלי.
הופעתו הראשונה בווסט אנדה הייתה במחזה "קנדידה" מאת ברנרד שו בתיאטרון אלברי, בו שיחק בתפקיד המשורר הצעיר מרצ'בנקס לצדה של דברה קר, ובבימויו של מייקל בלייקמור.
רייקרט המשיך להופיע בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע, בתפקידים ראשיים במחזות קלאסיים מאת שו, שרידן ושייקספיר ועד לקומדיות קלילות.
על המסך שיחק בקומדיות מצבים, סדרות מתח, ומחזות זמר.
בין תפקידיו הבולטים בלונדון היו בדמות ג'ק אבסולוט במחזה "The Rivals" עם מייקל הורדרן בתפקיד אביו וג'רלדין מקיואן בתפקיד גברת מלפרופ.
הוא גילם את לורד גורינג במחזה "בעל אידיאלי" בבימויו של פיטר הול.
בטלוויזיה שיחק רייקרט בתוכניות רבות החל משנות השבעים של המאה העשרים בהן "לילי", "רומיאו ויוליה", "המקצוענים", הסדרה "Minder", "רמפול", "לאבג'וי", "Coming Home", ו"הולבי סיטי".
ב-1986 הופיע ריינקרט במיני-סדרה "The Trial of a Time Lord" של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
הוא שיחק בתפקיד ראשי בדמות קפטן הילרי דאף בסדרה הקומית "The High Life" של ה-BBC.
ב-1997 שיחק בפרק "Dumb Witness" בסדרה "פוארו" המבוססים על ספרי אגאתה כריסטי.
ב-1979 השתתף במיני-סדרה "My Son, My Son" של ה-BBC.
עוד שיחק בפרק בסדרה "דיאל ופסקו", ובמיני-סדרות אמריקאיות רבות.
ב-2015 החל לגלם את סר יו בודרוגן בעיבוד החדש של ה-BBC לסדרה "פולדארק".
ב-2016 גילם את דוכס נורפוק בסדרה "הכתר" של נטפליקס.
תפקידיו בתיאטרון כוללים את המחזה "Beastly Beatitudes of Balthazar B" מאת ג' פ דונלוי בווסט אנד הלונדוני, שאותו גם הפיק.
תחילה גילם את בלתצר לצדו של סיימון קאלו שגילם את ביפי, ובהמשך החליף אותו בילי קונולי.
רייקרט הרבה לצאת לסיורי הופעות בהם במחזות "Donkeys Years", "רבקה", "Tunes of Glory", ו"המליונרים" לצדה של ראקל ולש.
הוא הפיק בתיאטרון גריק בלונדון, ובפסטיבל אדינבורו ב-2011, את המחזה שכתב ג'ון פישר מחווה לטומי קופר.
רייקרט היה נשוי לשחקנית האנגלייה מרשה פיצאלן מ-4 ביולי 1977 עד לגירושיהם ב-1995. היא הייתה בתו השלישית של דוכס נורפוק ה-17. בני הזוג נפגשו בבית הספר למשחק ובר דאגלס אקדמי.
נולדו להם שלושה ילדים: מריאלה סיליה (ילידת 1982), ג'מימה קארי (ילידת 1984) ופרדריק ויליאם המלט (ילידת 1987).
פטרישיה בל-סקוט (נולדה ב-20 בדצמבר 1950) היא אקדמאית אפרו-אמריקאית וחוקרת בתחומים של לימודי נשים ופמיניזם שחור.
היא פרופסור אמריטוס בלימודי נשים והתפתחות האדם ומדעי המשפחה באוניברסיטת ג'ורג'יה.
הספרים שהיא חיברה פורסמו ונאספו על ידי ספריות ברחבי העולם.
ספרה האחרון של בל-סקוט, The Firebrand and the First Lady: Portrait of a Friendship Pauli המתאר את החברות בין פולי מארי ואלינור רוזוולט במסגרת המאבק למען צדק חברתי, זכה בפרס ליליאן סמית, ומונה על ידי איגוד הספריות האמריקאי כספר העיון הטוב ביותר של השנה.
הספר גם היה ברשימה הקצרה למדליית אנדרו קרנגי למצוינות בתחום הספרות, ומועמד לפרס הספרות הלאומי.
בל-סקוט שימשה במשך עשור כעורכת ומייסדת שותפה של כתב העת SAGE: A Scholarly Journal on Black Women.
היא תורמת לשעבר למגזין Ms..
היא גם ממקימות האגודה הלאומית ללימודי נשים.
היא קיימה השתלמויות פוסט-דוקטורט בבית הספר לממשל ג'ון פ.
דו בויז באוניברסיטת הרווארד, וכן במרכז ג'יין והארי וילסון למדעי הרוח והאמנויות באוניברסיטת ג'ורג'יה.
היא החזיקה בתפקידי פרופסורה, מחקר וניהול באוניברסיטת קונטיקט, במרכז לחקר נשים במכללת ולסלי, במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ובמוסד בו למדה בעצמה, אוניברסיטת טנסי.
היא ממקימי אקדמיית ההוראה באוניברסיטת ג'ורג'יה.
היא גם זכתה לאותות כבוד מידי מגוון קבוצות ומוסדות מקצועיים, כולל קבוצת עניין מחקר נשים באיגוד המחקר החינוכי האמריקאי, חטיבה 35 (פסיכולוגיית נשים) של האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה, הקואליציית 100 נשים שחורות; The Journal of Negro Education; המועצה הלאומית ליחסים משפחתיים, האגודה הלאומית לנשים בחינוך, והמכון הלאומי לנשים של צבע.
ילידת צ'טנוגה שבטנסי, בל-סקוט חייה באתנס, שבג'ורג'יה עם בעלה, צ'ארלס ורנון אנדרווד ג'וניור.
פטריק ג'יימס רות'פס הוא סופר פנטזיה אפית אמריקני.
רות'פס נודע בעיקר בשל סדרת רשומות קוטל המלך שכתב שבגינה זכה במספר פרסים, לרבות פרס קוויל עבור ספר הביכורים שלו שם הרוח שבנוסף הגיע למקום ה-24 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
המשכו, פחדיו של האדם החכם, זיכה אותו בפרס דייוויד גמל ב-2012, והגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
פטריק רות'פס נולד במדיסון וויסקונסין וקיבל תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת וויסקונסין-סטיבנס פויינט ב-1999. במהלך לימודיו הוא כתב לעיתון האוניברסיטה, הפויינטר, והפיק פרודיה שהופצה במספר רב של עותקים על "וירוס הזמנים הטובים".
רות'פס קיבל תואר M.A באוניברסיטת המדינה של וושינגטון וחזר ללמד בסטיבנס פויינט.
ב-2002, הוא זכה בתחרות "כותבי העתיד" עם סיפור קצר בשם "הדרך אל לבינשיר", אשר הוא הוציא מספרו שאז עוד לא פורסם, פחדיו של האדם החכם.
ב-2006 רות'פס מכר את הרומן הראשון שלו שם הרוח להוצאת DAW Books, שהוציאה אותו ב-2007.
באוגוסט 2012, רות'פס החל להפיק פודקסט חודשי בשם "לוח סיפור לפנטזיה", בו הוא אירח סופרים מוכרים כגון טרי ברוקס וברנדון סנדרסון.
הפודקסט רץ במשך 8 תוכניות בלבד.
ב-2014, הוא חבר לג'יימס ארנסט כדי ליצור משחק אסטרטגיה בשם "טאק" שמבוסס על משחק לוח שרות'פס הציג בספרו השני פחדיו של האדם החכם.
רות'פס גר עם חברתו, שרה, ושני ילדיהם.
פחדיו של האדם החכם, 2011
"עינם הפקוחה של חפצים דוממים" ("The Slow Regard of Silent Things"), סיפורה של אאורי, התפרסם באוקטובר 2014.
"The Lightning Tree" – סיפור קצר שמציג את בסט מרשומות קוטל המלך.
"How Old Holly Came To Be" – סיפור קצר על דמות לא שגרתית מרשומות קוטל המלך.
מחוז משנה פטריקוב (בבלארוסית: Петрыкаўскі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר פטריקוב.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה פטריקוב 33,960 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 94.29% בלארוסים, 3.55% רוסים, ו-1.26 אוקראינים.
פטריק מייקל שנהאן הוא איש עסקים אמריקאי אשר כיהן כמזכיר ההגנה של ארצות הברית בפועל בשנת 2019, וכסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית בשנים 2017 עד 2019.
שנהאן נולד באברדין שבמדינת וושינגטון.
לאחר תום לימודיו התיכוניים הוא למד באוניברסיטת וושינגטון, שם קיבל תואר ראשון בהנדסת מכונות.
לאחר מכן החל ללמוד הנדסת מכונות במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, והיה למוסמך אוניברסיטה במנהל עסקים מטעם בית ספר סלואן למנהל עסקים של המכון הטכנולוגי.
שנהאן הצטרפה לחברת בואינג ב-1986, ועד מהרה היה מעורב בשירותי מחשב ובתוכנית בואינג 777. במהלך הקריירה שלו הוא מילא תפקידים ניהוליים בחברה וכן בתחום פיתוח הטילים ומערכות ההגנה של החברה, לצד תוכניות תעופה מסחריות.
הוא מילא תפקיד מרכזי בתהליך ההתאוששות של תוכנית בואינג 787 ובעקבות זאת נודע "כמר Fix-it" כבר ב-2008.
שנהאן כיהן כמנכ"ל וכסגן נשיא חטיבת בואינג מטוסים מסחריים ולקח חלק מרכזי בפיתוח ותכנון תוכנית בואינג 757. כמו כן, הוא היה סגן נשיא ומנהל ב"בואינג מערכות כלי טיס סובבי-כנף" (Boeing Rotorcraft Systems) בפילדלפיה.
הוא היה אחראי לכל תוכניות התעופה של צבא ארצות הברית ופעילות החטיבה העסקית בפילדלפיה ובמסה שבאריזונה.
תוכניות במתקנים אלה כללו את בל-בואינג V-22, בואינג CH-47 צ'ינוק ו-AH-64 אפאצ'י.
באפריל 2016 נהפך לסגן נשיא בכיר בחברה וכן שימש כחבר במועצת המנהלים שלה.
ב-16 במרץ 2017 הודיע הנשיא דונלד טראמפ על כוונתו למנות את שנהאן לסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית, התפקיד האזרחי השני בבכירותו בפנטגון ובמחלקת ההגנה של ארצות הברית.
טראמפ מינה את שנהאן להנהיג תוכניות להרחבת גודלם של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
שימועי אישור מינויו של שנהאן בסנאט של ארצות הברית נערכו ב-20 ביוני 2017. במהלך השימוע איים הסנאטור ג'ון מקיין, יושב ראש ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט ותומך בהספקת נשק לאוקראינה, לטרפד את מועמדותו של שנהאן בגין תגובתו על השאלה אם על ארצות הברית לספק או לא לספק כלי נשק לאוקראינה.
שנהאן, בתגובה, אמר כי אין לו גישה למידע צבאי מסווג כדי לקבל החלטה בעניין.
במאי 2018 נועד שנהאן עם מנכ"ל משרד הביטחון אודי אדם בפנטגון.
בוב וורק, סגן מזכיר ההגנה מתקופת כהונת ממשלו של ברק אובמה, נשאר בתפקיד עד לאישור מינויו של שנהאן בסנאט.
המינוי אושר על ידי הסנאט באורח רשמי וסופי ברוב של 7–92 ב-18 ביולי 2017, ושנהאן הצהיר אמונים לתפקידו כסגן מזכיר ההגנה ה-33 ב-19 ביולי 2017. על רקע נסיגת הכוחות המזוינים של ארצות הברית מסוריה בדצמבר 2018, התפטר מזכיר ההגנה ג'יימס מאטיס מתפקידו ב-21 בדצמבר.
ב-23 בדצמבר הודיע טראמפ באמצעות "ציוץ" ברשת החברתית "טוויטר" על כוונתו למנות את שנהאן למזכיר ההגנה בפועל במקומו של מאטיס למינוי קבע.
ב-11 בפברואר 2019 ערך שנהאן ביקור באפגניסטן ונועד עם נשיא אפגניסטן אשרף גאני אחמדזאי, ראש הרשות המבצעת עבדאללה עבדאללה ועם בכירים אפגנים נוספים.
ב-23 בפברואר ביקר בגבול ארצות הברית–מקסיקו יחד עם יושב ראש המטות המשולבים ג'וזף דנפורד ועם מפקד חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית טוד סימונייט לשם משימות משותפות של גופים אלה עם משמר הגבול של ארצות הברית, המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית וסוכנויות אחרות.
בשלהי 2019, דווח באמצעי התקשורת כי שנהאן נחקר על ידי משרד המפקח הכללי של הפנטגון, בשל טענות שסנגר שלא כראוי בשם מעסיקו הקודם, חברת בואינג.
ב-9 במאי 2019 הודיע הבית הלבן כי הנשיא טראמפ ימנה את שנהאן למזכיר ההגנה באורח רשמי, חרף ספקנות ואף עוינות מצד גורמים ופקידים בתוך מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
עם זאת, שנהאן הודיע על פרישתו מתהליך המינוי ביוני, בעקבות חשיפת מקרים וטענות אחדים בדבר אלימות במשפחה מצדו של שנהאן כלפי גרושתו ובנו.
פטרישה אמורים (בפורטוגזית: Patricia Filler Amorim; נולדה ב-13 בפברואר 1969) היא שחיינית אולימפית לשעבר, ברזילאית-יהודייה, אלופת המכביה השלוש-עשרה (1989), אלופת ברזיל ושיאנית אמריקה הדרומית שייצגה את מדינתה במשחקים האולימפיים (סיאול 1988).
כיהנה כנשיאה של מועדון הספורט פלמנגו (Clube de Regatas do Flamengo) בשנים 2009 - 2012 ובכך הייתה לאישה היחידה בתפקיד זה.
אמורים נולדה וגדלה בריו דה ז'ניירו.
היא החלה להתאמן בעקבות אחותה הבכורה פאולה, שהחלה לשחות בגיל 3 בגלל מחלת האסתמה שממנה היא סבלה.
בתחרויות השחייה של המכביה השתים-עשרה שנערכו בבריכת אוניברסיטת תל אביב, ביולי 1985, זכתה אמורים במדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:04.25 דקות, אחרי שריל קריגסמן (8:58.38 דקות) ושרה רודולף (9:01.54 דקות), שתיהן מארצות הברית.
באליפות העולם שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 סיימה אמורים במקום 25 במשחה ל-200 מטר חופשי, במקום 24 במשחה ל-400 מטר חופשי ובמקום 20 במשחה ל-800 מטר חופשי.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה בשנת 1987 היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:37.38 דקות ו-3 פעמים במקום חמישי במשחים ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.70 דקות, 400 מטר חופשי בתוצאה של 4:21.99 דקות ו-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:03.95 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת אוניברסיטת תל אביב, ביולי 1989, זכתה אמורים ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף.
מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.55 דקות, אחרי ג'ני זוסר מארצות הברית (2:07.11 דקות) ולפני מיכל אמין (2:09.89 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:04.15 דקות, אחרי רות גרודסקי שקבעה שיא מכביה חדש של (5:01.75 דקות) ולפני ג'ואנה זייגר (5:07.40 דקות), שתיהן מארצות הברית.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו בבריכת אוניברסיטת תל אביב, ביולי 1993, זכתה אמורים במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:08.56 דקות, אחרי ליסה מרטין מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 2:04.24 דקות וקרן רגאל מישראל (2:07.01 דקות).
אמורים נשואה ואם לארבעה ילדים.
כיהנה כנשיאת מועדון הספורט פלמנגו מדצמבר 2009 ועד דצמבר 2012 ובכך הייתה לאישה היחידה שכיהנה בתפקיד זה.
פטרישה סטיבנס דיו הייתה אחת הפעילות המובילות למען זכויות האזרח האפרו-אמריקאי בארצות הברית, במיוחד במדינת פלורידה בה נולדה וגדלה.
ב-1960 דיו שהתה במעצר במשך 49 ימים יחד עם אחותה, פרסילה, ואחרים אשר אומנו למחאות לא אלימות על ידי ארגון בשם - (CORE (Congress of Racial Equality .
היא הוחזקה במעצר בגין סירובה לשלם קנס על ישיבה כאות מחאה באזור שיועד כבלעדי ללבנים, במסעדה בטלהאסי שבפלורידה.
עיניה של דיו נפגמו מריסוס גז מדמיע בשימוש המשטרה ובשל זאת היא הרכיבה משקפי שמש לשארית חייה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, דיו כיהנה בתפקידים רבים בארגוני CORE ו-NAACP (האגודה הלאומית לקידום אפרו-אמריקאים).
היא לחמה נגד מוסדות שניהלו הפרדה גזענית, כגון, חנויות, אוטובוסים, תיאטראות, בתי ספר, מסעדות, בתי מלון, וכדומה, והפגינה כנגד חוקים מפלים.
ספר זה מתעד את חיה כאזחרית אפרו-אמריקאית בארצות הברית ואת מאבקיה.
פטרישה סטיבנס נולדה ב-9 בדצמבר 1939 בקווינסי, פלורידה, ללוטי מיי ולהוראס וולטר סטיבנס.
היא הייתה הבת האמצעית מתוך שלושה ילדים.
בשנת 1963, פטרישה נישאה לג'ון ד.
דיו ג'וניור, שהיה סטודנט למשפטים באוניברסיטה בה למדה - Florida A&M University) FAMU).
דיו התחילה את לימודיה באוניברסיטה בפלורידה בשנת 1957 וסיימה את התואר הראשון בשנת 1967. לימודיה באוניברסיטה נקטעו רבות בשל מחאות ומעצרים אשר הובילו לעיתים להשעייה, ובנוסף לכך, דיו לקחה חלק בגיוס תרומות לקידום זכויות האזרח האפרו-אמריקאי, לכן לקח לה זמן רב לסיים את התואר.
פטרישה סטיבנס דיו נפטרה בשנת 2012, בגיל 72, לאחר מחלה בסרטן.
דיו ואחותה, פרסילה, התחילו את מאבקן בהפרדה הגזענית כשהייתה בת 13 והתעקשה לקבל שירות באזור שיועד ללבנים במסעדה מקומית.
ב-20 בפברואר 1960, אחד עשר סטודנטים מ-FAMU, שכללו פטרישה ופרסילה, נעצרו על הזמנת מזון במסעדה שיועדה ללבנים בלבד.
ב-12 במרץ, עשרות סטודנטים מ-FAMU ומאוניברסיטה נוספת בפלורידה (Florida State University) נעצרו על כך שישבו במסעדות ללבנים בלבד כאות מחאה.
אלפי סטודנטים החלו בצעדה מקמפוס אוניברסיטת FAMU לכיוון מרכז העיר טלהאסי כמחאה, אך המשטרה עצרה אותם תוך כדי שימוש בגז מדמיע.
דיו, אשר נכחה בראש הצעדה, רוססה בגז מדמיע ישירות לפנים וסבלה מנזק קבוע לעיניה.
דיו ושאר משתתפי המחאה במסעדה הורשעו ב-17 במרץ 1960. שמונה סטודנטים סירבו לשלם את הקנס ולהשתחרר והעדיפו לשבת בכלא.
הם ישבו בכלא "Leon County Jail" במשך 49 ימים.
שמות שמונת הסטודנטים מאוניברסיטת FAMU הם: פטרישה סטיבנס, פרסילה סטיבנס, ג'ון ברוקסטון, ברברה ברוקסטון, ויליאם לארקינס, קלמנט קרני, אנג'לינה ננס, והנרי מריון סטיל.
מעצר זה קיבל תשומת לב ברחבי ארצות הברית, והסטודנטים קיבלו הודעה תומכת מד"ר מרטין לות'ר קינג ג'וניור.
דיו שלחה מכתב לשחקן בייסבול, ג'קי רובינסון, והוא פרסם אותו בטור שכתב.
לאחר מכן, רובינסון שלח לסטודנטים העצורים יומנים על מנת שיוכלו לכתוב את חוויותיהם.
כאשר יצאו ממעצר, דיו והעצורים האחרים נסעו ברחבי ארצות הברית כדי לפרסם ולהעלות את המודעות לתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח.
היא פגשה מנהיגים מפורסמים כגון אלינור רוזוולט והסופר ג'יימס בולדווין.
דיו נעצרה פעמים רבות בשל היותה מנהיגה בתנועה.
דיו זכתה בפרסים רבים כגון, פרס האלינור רוזוולט (Eleanor Roosevelt Award) בשל מנהיגותה יוצאת הדופן, פרס הגאנדי (Gandhi Peace Award) בשל עבודה יוצאת דופן בתחום יחסי אנוש, ובפרס חופש פלורידה (Florida Freedom Award).
בנוסף לכך, דיו קיבלה דוקטורט כבוד מהאוניברסיטה בה למדה, FAMU.
בשנת 2017, דיו נכנסה לתוך היכל התהילה לזכויות האזרח האפרו-אמריקאי בפלורידה.
בפברואר 2010, סטודנטים באוניברסיטת FAMU התאספו בקמפוס כדי לשחזר את ישיבות המחאה, המעצר, וצעדת המחאה אשר התחוללו 50 שנים קודם לכן בטלהאסי.
מלגה בשם "The John Due and Patricia Stephens Due Freedom Endowed Scholarship" מספקת 1000$ בשנה לתלמיד מאוניברסיטת FAMU שמתכנן להשתמש במורשת התנועה לזכויות האזרח האפרו-אמריקאי כדי לעשות את חלקו בהפיכת האומה לטובה ביותר.
ראש העיר של טלהאסי, ג'ון ר' מארקס, הכיר לפטרישה דיו תודה בכך שהכריז על יום למען דיו - "יום פטרישה סטיבנס דיו" ב-11 במאי 2011.
פטרישה גרווד הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה.
גרווד הופיעה בגיל תשע בסרט "The Lavender Hill Mob", והיא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד בריל קרבטרי בחמש העונות של קומדיית המצבים של ה-BBC "אין כמו בבית" ששודרה בין 1983 ל-1987.
גרווד נולדה בפייג'נטון שבמחוז דבון.
היא למדה משחק ב-Arts Educational School, ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
ב-1960 התחתנה ונולדו לה ארבע בנות.
בפברואר 2019 נפטרה גרווד ממחלת לימפומה שאינה הודג'קין בגיל 78.
פטרישה נלסון לימריק היא היסטוריונית אמריקאית, שנחשבת לאחת ההיסטוריוניות המובילות של מערב ארצות הברית.
לימריק היא בתם של גרנט ופטרישה נלסון ונולדה וגדלה בבנינג שבקליפורניה.
היא קיבלה תואר ראשון בלימודים אמריקאיים בשנת 1972 באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז ודוקטורט בלימודי אמריקה בשנת 1980 באוניברסיטת ייל.
היא הייתה מרצה זוטרה להיסטוריה באוניברסיטת הרווארד בשנים 1980–1984. היא לימדה גם באוניברסיטת ייל כעוזרת הוראה לתארים מתקדמים, שם סייעה ללמד את הקורס המוערך "Daily Themes".
מאז מלמדת לימריק באוניברסיטת קולורדו בבולדר.
היא פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה ויו"ר הדירקטוריון של מרכז המערב האמריקאי (Center of the American West).
לימריק הייתה נשיאת ארגון ההיסטוריונים האמריקאים בשנת 2014, ונשיאת האיגוד ללימודים אמריקאיים בשנים 1996–1997 ואיגוד היסטוריית המערב (האמריקאי) בשנת 2000. היא ידועה בשל ספרה "The Legacy of Conquest" משנת 1987, שהוא חלק מכתיבה היסטורית המכונה לעיתים "היסטוריה חדשה של המערב האמריקאי" .
בשנת 1995 הוענקה לה מלגת מקארתור.
בינואר 2016 מונתה לתפקיד ההיסטוריונית של מדינת קולורדו ושימשה בתפקיד עד אוגוסט 2018. כמו כן, בינואר 2016 מינה אותה הנשיא ברק אובמה לחברה בקרן הלאומית למדעי הרוח, באישור הסנאט.
מחברת טור שבועי בדנבר פוסט .
נישואיה הראשונים של לימריק היו לאדריכל ג'פרי לימריק, שנפטר משבץ מוחי בשנת 2005. היא נישאה לג'.
פטריק רידרמון הוא שחקן קולנוע ובמאי קולנוע בלגי.
פטריק רידרמון נולד בקינשסה שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מושבה בלגית בעבר.
בשנים 1986–1990 הוא למד משחק במכון לאמנות בבלגיה.
לאחר סיום הלימודים פטריק רידרמון החל לשחק בתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה.
ב-2001 הוא לראשונה שיחק בסרט ומאז הוא השתתף בכ-20 סרטים וסדרות.
בשנת 2012 רידרמון היה ביים, תסריטאי ושחקן בסרט Dead Man Talking.
על תפקידיו בסרט זה הוא זכה בפרס הקהל ב-3 פסטיבלים לקולנוע בשפה צרפתית בבלגיה וצרפת.
בשנת 2015 דיבב לצד אודרה טוטו בסרט האנימציה הצרפתי "Phantom Boy".
החל משנת 2017 הוא משתתף בסדרת הטלוויזיה "יחידה 42".
בשנת 2018 התארח בסדרת הטלוויזיה הצרפתית-גרמנית-בלגית "נהרות הארגמן".
פטריק רידרמון אישיות ידוע בבלגיה בין היתר בהיותו מנחה תוכניות והופעות שונות בטלוויזיה.
פטריק ארנולד שרייבר שוורצנגר הוא שחקן, דוגמן, יזם ומסעדן אמריקאי.
הוא בנם של ארנולד שוורצנגר ומריה שרייבר.
דרך אמו, הוא קשור למשפחת קנדי.
שוורצנגר נולד וגדל בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הוא ילדם השלישי של מריה שרייבר, עיתונאית וסופרת שהיא בת למשפחת קנדי, וארנולד שוורצנגר, מפתח גוף, שחקן, יליד אוסטריה, ומושל קליפורניה לשעבר.
לשוורצנגר שתי אחיות מבוגרות, קתרין וכריסטינה, אח צעיר יותר, כריסטופר, ואח למחצה הצעיר מצד אביו, ג'וזף.
אמו היא אחייניתם של נשיא ארצות הברית ג'ון פ.
קנדי ושל הסנאטורים האמריקאים רוברט קנדי וטד קנדי.
הוא בן דודו השני של הסנטור ג'וזף קנדי השלישי.
סבו וסבתו מצד אמו הם יוניס קנדי שרייבר והפוליטיקאי סרג'נט שרייבר.
פטריק שוורצנגר מחזיק באזרחות כפולה, אוסטרית-אמריקאית.
הוא ממוצא אוסטרי מצד אביו.
בן דודו, שנקרא אף הוא פטריק שוורצנגר, איבד את אביו (אחיו של ארנולד) בתאונת דרכים בשנת 1971, וכיום הוא עורך דין.
במהלך לימודיו בתיכון ברנטווד, למד שיעורי משחק פרטיים אצל ננסי בנקס.
בשנת החל 2012 ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה וסיים את לימודיו בבית הספר למנהל עסקים USC מרשל באמנויות הקולנוע במאי 2016. היה חבר באחוות למדא כי אלפא.
בגיל עשר היה לשוורצנגר תפקיד קטן בסרט הקולנוע "חמים על הספסל".
בילדותו התאמן במשחק עם אביו.
בגיל 15 הוא השיק קו בגדים.
בשנת 2014 פתח פיצרייה משלו בגרוב בלוס אנג'לס, ומאז פתח סניפים נוספים.
שוורצנגר חתום גם בסוכנות הדוגמנות ל.א שהחתימה אותו לקמפיינים של ראלף לורן וארמני.
הוא הצהיר כי הוא מקווה להעלות את המודעות לחברת הבגדים שלו על ידי כך שיקבל עבודות דוגמנות בולטות.
לשוורצנגר היו תפקידי משנה בסרט "כותבים, סיפור אהבה" משנת 2012; בסרט הקולנוע "מגודלים 2" משנת 2013; ובסרט "שבט הזומבים" של 2015.
בשנת 2017 כיכב בסרט המתח "Go North" לצד ג'ייקוב לופלנד, סופי קנדי קלארק וג'יימס בלור.
התפקיד הראשי הראשון שלו היה מול בלה ת'ורן בסרט הקולנוע "נשיקה בחצות" בשנת 2018. הופעתו בסרט האימה "דניאל לא אמיתי" משנת 2019 זכתה לשבחים.
בשנת 2024 לוהק שוורצנגר לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "הלוטוס הלבן".
שנה סדרהתפקיד הערות 2015 מלכות הצעקה תאד רדוול פרק: "Thanksgiving" 2017 ארוכה הדרך הביתה (אנ') בן האיהרסט תפקיד ראשי; 8 פרקים2022המדרגותטוד פטרסוןמיני-סדרהרשימת החיסולדוני מיטשל3 פרקים2023דור ה-Vגולדן בוי5 פרקים2024דרגה סודית (אנ')"הילד"דיבוב; פרק: "Armored Core: Asset Management"סיפורי ספורט אמריקאים (אנ')טים טיבו (אנ')4 פרקים2025הלוטוס הלבןתפקיד מרכזי בעונה השלישית
שנה אמן כותרת תפקיד 2013 אריאנה גרנדה בהשתתפות ביג שון Right There רומיאו
פטריק קלימלה (בפולנית: Patryk Klimala; נולד ב-5 באוגוסט 1998) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת החלוץ בשלונסק ורוצלב.
קלימלה נולד בשווידניצה שבפולין, ושיחק במחלקות הנוער מקומיות, עד שעבר למחלקת הנוער של לגיה ורשה.
בעונת 2015/2016 הושאל לקבוצת נעוריו, לכיה דז'רז'וניוב, מהליגה הפולנית הרביעית, בה שיחק בשבעה משחקים וכבש שער אחד.
ביולי 2016 חתם ביאגלוניה ביאליסטוק מליגת העל הפולנית, ולאחר ששיחק בקבוצת הנוער שלה – ב-25 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בניצחון קבוצתו 2–1 על קורונה קיילצה.
לקראת עונת 2017/2018 הושאל לוויגרי, גם היא מליגת העל הפולנית, וסיים את העונה כמלך השערים של הקבוצה, עם 13 שערים ב-27 משחקים.
בתום העונה, שב ליאגלוניה ביאליסטוק.
ב-14 בינואר 2020 נרכש על ידי סלטיק ב-4 מיליון אירו, וחתם על חוזה לארבע עונות וחצי.
ב-2 באוגוסט 2020 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5–1 על המילטון אקדמיקל.
ב-22 באפריל 2021 חתם על חוזה ל-4 עונות בניו יורק רד בולס.
את שער הבכורה שלו בקבוצה כבש קלימלה ב-23 ביוני 2021, בהפסד קבוצתו 2–3 לניו אינגלנד רבולושן.
את עונתו הראשונה בקבוצה סיים עם 8 שערים ו-6 בישולים.
בעונתו השנייה כבש 6 שערים ובישל 5 נוספים בכל המסגרות.
ב-30 בינואר 2023 חתם בהפועל באר שבע על חוזה לשלוש שנים וחצי.
ב-2 בנובמבר 2023, בעקבות מלחמת חרבות ברזל, הגיע עם המועדון להסכמה על התרת חוזהו וחתם בשלונסק ורוצלב הפולנית.
קלימלה שיחק בנבחרות הצעירות של פולין, ובשנים 2016–2020 כבש 5 שערים ב-15 הופעות.
פטרישיה מארי מקלקלן (3 במרץ 1938 – 31 במרץ 2022) הייתה סופרת ילדים אמריקאית.
היא נודעה בזכות הרומן שלה שרה פשוטה וגבוהה, שזכה במדליית ניוברי ב-1986.
אביה היה פרופסור לפילוסופיה של החינוך, אמה הייתה מורה לאנגלית אמריקאית לפני שהפכה לעקרת בית.
משפחתה עברה לרוצ'סטר, מינסוטה, כשהייתה בת חמש, ואז עברה לקונטיקט לאחר שסיימה בית ספר יסודי וחטיבת ביניים.
מאוחר יותר למדה מקלקלן אנגלית באוניברסיטת קונטיקט, וסיימה תואר ראשון ב-1962.
מקלקלן עבדה לראשונה כמורה לאנגלית בבית הספר התיכון בנט במנצ'סטר, קונטיקט מ-1963 עד 1979. היא גם הועסקה בסוכנות לשירותי משפחה בתקופה זו.
היא החלה לכתוב בגיל 35, לאחר שילדיה החלו ללמוד בבית הספר.
היא פרסמה את הכרך הראשון שלה, "יום מחלה", ב-1979. הרומן הראשון שלה, ארתור, בפעם הראשונה, יצא לאור בשנה שלאחר מכן.
שש שנים מאוחר יותר, היא זכתה במדליית ניוברי על ספרה שרה פשוטה וגבוהה.
הוא עובד כסרט טלוויזיה באותו שם ב-1991, בכיכובם של גלן קלוז וכריסטופר ווקן, ומקלקלן השתתפה בכתיבת התסריט.
שני השחקנים שיחזרו לאחר מכן את תפקידיהם בסרט ההמשך Skylark שנתיים לאחר מכן.
מקלקלן חיברה למעלה מ-60 ספרי ילדים לאורך הקריירה שלה.
היא שיתפה פעולה עם בתה, אמילי מקלקלן צ'ארסט, ויחד חיברו מספר ספרי תמונות.
אלה כללו פעם אחת אכלתי פשטידה (2006), פיונה אוהבת את הלילה (2007), לא עשיתי את זה (2010), דיבור חתולים (2013) ורובוט קטן לבד.
מקלקלן זכתה במדליה הלאומית למדעי הרוח בשנת 2002. היא הייתה חברת מועצת המנהלים של הברית הלאומית לספרי ילדים ואוריינות, עמותה לא למטרות רווח שדוגלת באופן פעיל באוריינות, ספרות וספריות.
פטרישיה מקלקלן מתה ב-31 במרץ 2022, בביתה בוויליאמסבורג, מסצ'וסטס.
סדרת שרה פשוטה וגבוהה (משפחת ויטינג):
שרה פשוטה וגבוהה Sarah, Plain and Tall (1985) - תרגום לעברית: דוד נגב.
עפרוני Skylark (1994) - תרגום לעברית: שלומית אפל.
פטריק קנדי היה איכר אירי שהיגר לארצות ארצות הברית ב-1849, וסבא רבא של ג'ון פיצג'רלד קנדי (1917–1963), נשיא ארצות הברית ה-35.
קנדי נולד בדונגנסטאון, ליד העיירה ניו רוס שבמחוז וקספורד, אירלנד, בשנת 1823 למשפחת חקלאים אירית.
הוא הכיר את ההשפעות הנוראיות של הרעב בשנות ה-40 של המאה ה-19 ואת פגעי הכימשון, שהרסו באותה תקופה את יבול תפוח האדמה.
על פי מנהג המשפחה, האח הבכור, ג'ון, קיבל את החווה המשפחתית, ובעקבות כך החליט קנדי להגר.
מלווה במשפחת מרפי, כולל ברידג'ט, עימה התחתן בהמשך, הגיע לליברפול משם היגר על הספינה "וושינגטון אירווינג" לארצות הברית ב-17 במרץ 1849.
קנדי ומשפחת מרפי הגיעו לבוסטון ב-17 באפריל 1849. הם הקימו את הענף האמריקאי של משפחת קנדי.
לבני הזוג נולדו חמישה ילדים: מרי ל.
קנדי ביסס את עצמו כחבתן בבוסטון, ליתר דיוק כיצרן של חביות וויסקי.
קנדי מת בטרם עת מכולרה ב-22 בנובמבר 1858 בגיל 35. בנו השלישי ג'ון קנדי השלישי מת מאותה מחלה בגיל שנה ב-1855.
פטרישה ג'נט סקוטלנד , המחזיקה בתואר "הברונית סקוטלנד מאסטאל", היא דיפלומטית, פרקליטה ופוליטיקאית בריטית, שכיהנה בשנים 2016-2025 כמזכירה הכללית של חבר העמים הבריטי.
החל מ-1997 היא חברת בית הלורדים.
כפוליטיקאית ממפלגת הלייבור היא כיהנה בתפקידי שרים בממשלת בריטניה וכן הייתה התובעת הכללית של אנגליה ווילס והחזיקה בתפקיד .
היא בעלת אזרחות כפולה של בריטניה ושל דומיניקה, שם נולדה.
סקוטלנד נולדה בדומיניקה, כילדה עשירית מתוך שתים עשרה שנולדו להוריה.
כשהייתה בת שנתיים היגרה משפחתה ללונדון, שם למדה בבית הספר היסודי, בתיכון, בקולג' וקיבלה תואר ראשון במשפטים מיוניברסיטי קולג' לונדון, שבאותה תקופה הייתה חלק מאוניברסיטת לונדון.
בשנת 1977 היא הוסמכה כעורכת דין במידל טמפל, והתמחתה בדיני משפחה וכעבור שנה, ב-1978, והיא הוסמכה כעורכת דין גם בדומיניקה.
בשנת 1991 מונתה סקוטלנד לתפקיד , תואר הניתן לאישים שזכו להכרה בשל מצוינות בתחום התמחותם.
בתחילת 1997 היא נבחרה לכהן כחברה בכירה (Bencher) ב"מידל טמפל".
בשנת 1994 סקוטלנד מונתה לנציבת חגיגות המילניום ב-17 והייתה חברה בוועדה לשוויון גזעי בבריטניה.
בשל הצטיינותה בתחומים השונים של פעילותה הציבורית, היא קיבלה, ב- 30 באוקטובר 1997, תואר אצולה לכל החיים: "הברונית סקוטלנד מאסטאל".
בין השנים 1999 ל-2001 היא כיהנה בתפקיד סגן שר במשרד החוץ הבריטי ובין היתר הייתה אחראית על היחסים הדיפלומטיים של בריטניה עם אמריקה הצפונית והקריביים.
בשנת 2001 הציגה סקוטלנד בפרלמנט את החוק (שהתקבל) לשילוב אמנת רומא של בית הדין הפלילי הבין-לאומי בחוק האנגלי ובחוק של צפון אירלנד.
היא הקימה את פאנל עורכי דין פרו בונו, מסגרת של עורכי דין בריטיים שנותנים ייעוץ משפטי על בסיס פרו בונו כשירות לאזרחי המדינה הכלואים במדינות זרות.