tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמה גברים חיזרו אחריה עד שבחרה בגבר הלא נכון.
הוא אינו מרוצה מעבודתו וממשכורתו הדלה ובעיקר מתעצבן על אימו היורדת כל הזמן לחייו בפרטים קטנים.
הוא מוצא פורקן לעצמו ביציאה לבילוי בלילות ושתיית אלכוהול למגינת ליבה של אמנדה.
לורה היא בחורה ביישנית ואימה מודאגת שתישאר בתולה זקנה.
היא אוהבת להאזין לתקליטים ישנים ולשחק עם אוסף חיות זכוכית מיניאטורות שלה, בעיקר עם החד קרן.
אמנדה שלחה אותה ללמוד הדפסה במכונת כתיבה אך היא נשרה משם לאחר מספר שיעורים והסתובבה בעיר בעיקר בגן החיות עד שאימה המיואשת גילתה זאת.
אמנדה מבקשת כל הזמן מטום שימצא גבר (gentelman caller) שיסכים לבוא ולהכיר את לורה.
עם טום עובד בבית החרושת בחור בשם ג'ים אוקונור (קירק דאגלס).
טום מחליט להזמינו אליהם הביתה ומודיע זאת לאימו אמנדה.
אמנדה מתרגשת מאוד, קונה לה וללורה שמלות מהודרות, מייפה את הדירה ומכינה ארוחת ערב מפנקת.
כשג'ים נכנס מכירה אותו לורה כמי שלמד איתה בתיכון ובתחילה מסתגרת בביתה.
רק לאחר שכנוע היא מצטרפת אליהם.
תום ואמנדה משאירים אותם לבד, קורית הפסקת חשמל ושניהם מתחילים לשוחח לאור נרות.
ג'ים מחמיא לה על יופייה וכי נכותה לא מפריעה לו.
הוא מבקש ממנה להתגבר על רגש הנחיתות שלה ומזמין אותה לרקוד איתו במועדון לילה סמוך.
לורה מתחילה להתאהב בו ומזמינה אותו לבוא שוב אבל הוא מודיע לה כי הוא מאורס ועומד להתחתן בקרוב עם חברתו בטי.
אמנדה מאוכזבת ומטיחה בטום את האשמה בכך שהביא גבר העומד להתחתן.
הוא אומר שלא ידע על כך, מתרגז ועוזב את הבית לצי הסוחר.
סוף הסרט שונה לעומת המחזה ופחות עצוב.
רואים בו את לורה ואמנדה מחכות לגבר (gentelman caller) המתקרב לדירה כדי לפגוש בלורה.
ביבראך אן דר ריס היא עיירה בדרום גרמניה במדינת באדן-וירטמברג.
העיירה קרויה על שם נהר הריס, כדי להבדיל אותה מעיירות אחרות בעלות שם דומה.
אוכלוסיית ביבראך מונה כ-32,000 תושבים והיא ממוקמת בשוואביה העליונה בין נהר הדנובה לימת קונסטנץ.
במשך מאות שנים הייתה ביבראך עיר חופשית אימפריאלית באימפריה הרומית הקדושה.
במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית, ביבראך התבלטה בהיותה – "עיר אימפריאלית מעורבת" שבה שלום וסטפאליה גרם להקמת ממשלה וממשל קתולי-פרוטסטנטי משותף.
מערכת שוויונית וחלוקה מדויקת ושווה בין פקידים אזרחיים קתולים לפרוטסטנטים.
מעמד זה הסתיים בשנת 1803, כאשר ביבראך סופחב על ידי המרגביה של באדן, עד מהרה הפכה לדוכסות-גדולה.
ב-1806 היא הוסרה לממלכת וירטמברג בתמורה לעיר וילינגן; והפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית עם הקמתה ב-1871.
במהלך מלחמות העצמאות הצרפתיות, ביבראך וסביבותיה היו המקום בו התקיימו שני קרבות גדולים ב-1796 וב-1800.
במהלך מלחמת העולם השנייה מוקמו בה שני מחנות ריכוז גדולים.
מתיאס ארצברגר (1875–1921), פוליטיקאי גרמני.
קבור בביבראך אן דר ריס.
נולד בביבראך אן דר ריס.
אנטון בריית (1836–1905), צייר בעלי חיים גרמני; נולד ונפטר בביבראך אן דר ריס.
לוריס קאריוס (נולד ב-1993), שוער ניוקאסל יונייטד ובעבר שוער ליברפול.
דירק ראודיס (נולד ב-1964), נהג גרנד פרי, נולד בביבראך אן דר ריס.
יוהאן מלכיאור דינגלינגר (1664–1731), תכשיטן בחצרו של אוגוסטוס השני.
שטפן דייבלר (נולד ב-1987), שחיין.
מרקוס דייבלר (נולד ב-1990), שחיין.
יוסטין היינריך קנכט (1752–1817), מלחין, נגן עוגב, מנצח.
ביבליופוביה היא הפחד או השנאה של ספרים.
פחד כזה נובע לעיתים קרובות מפחד מההשפעה שיכולה להיות לספרים על החברה או התרבות.
ביבליופוביה היא סיבה נפוצה לצנזורה ולשרפת ספרים.
ביבליופוביה וביבליופיליה הן מילים הופכיות.
בהרצאתו בקולג' בירקבק, טום שיפי שוחח על ביבליופוביה בימי הביניים.
פחד זה התעורר כאשר בעלי מקצועות קרוא וכתוב, כמו אנשי דת, היו מנצלים את כוחם ומפחידים את ההמונים האנאלפביתים על ידי שליטתם בטקסטים כמו כתבים דתיים ומסמכים משפטיים.
הוא הדגים זאת בדוגמאות מהספרות האנגלו-סכסית כדוגמת הספר "סיפורו של המחלן".
ביג'ו ג'נטה דאל (באורייה: ବିଜୁ ଜନତା ଦଳ; בתעתיק: מפלגת העם של ביג'ו; ידועה כ-BJD (Biju Janata Dal)) היא מפלגה הפעילה באודישה.
סיבה נוספת לפיצול היה ניסיון לאחד את כלל מתנגדי הקונגרס הלאומי ההודי, ששבה לשלטון באוריסה ב-1995, לחטיבה אחת.
מנהיגי הג'נטה דאל התנגדו להצעתו של נאווין לתמוך במפלגת העם ההודית במדינה.
ב-14 בדצמבר התפטר דאס מהנהגת ג'נטה דאל במדינה, ומנהיגי המפלגה מינו את נאווין לנשיא המפלגה.
תומכי הפיצול פרשו מהג'נטה דאל, כש-29 מתוך 43 נציגי המפלגה ב מצטרפים לפלג.
ב-19 בדצמבר הכיר יושב ראש האספה בפיצול בג'נטה דאל, וב-26 בדצמבר הוכרזה היחידה כמפלגת ביגו ג'נטה דאל.
המפלגה הוקמה בזמן להשתתף בבחירות ללוק סבהה שהתקיימו בפברואר ב-1998, כשהיא מצטרפת ל שבהובלת מפלגת העם ההודית.
בבחירות זכתה המפלגה ב-9 מושבים בלוק סבהה, ונאווין היה לשר בממשלת אטאל ביהארי ואג'פאיי.
בבחירות לאספה המחוקקת של אודישה ב-2000, זכתה הקואליציה של המפלגה ומפלגת העם ההודית ב-106 מ-147 המושבים באספה, ונאווין פתניק נבחר לראש השרים מטעם הקואליציה.
לאחר בחירות אלו המפלגה אימצה גישה של עניין מועט בממשלת הודו, כשהיא משתפת פעולה עם הממשלה אך אינה מביעה מעורבות פעולה בפוליטיקה הלאומית.
המפלגה נמנעה מלהצטרף לבריתות פוליטיות נוספות גם כן.
המפלגה הפסידה בבחירות באודישה ב־2024, כשהיא מקבלת 51 מושבים לעומת 79 למפלגת העם ההודית.
גם בבחירות ללוק סבהה שהתקיימו במקביל לא זכתה המפלגה באף מושב.
שלא כמו מפלגות אחרות בהודו, המפלגה לא הקימה מערכת להכשרה והעברת מסרים אידאולוגיים ברורים לחבריה.
מערך קבלת ההחלטות במפלגה וניהולה מסור בעיקר בידי נאווין פתניק, המהווה את מרכז הקיראה של המפלגה.
ביבליס הוא ציור שמן על בד מאת האמן הצרפתי ויליאם אדולף בוגרו, שנוצר בשנת 1884. היצירה משתייכת לזרם האקדמיזם.
הציור חתום בידי האמן בפינה הימנית העליונה.
הציור מציג את ביבליס, דמות נשית עירומה, כורעת לצד שלולית מים קטנה בתוך סביבה טבעית.
ראשה נשען על זרועותיה המקופלות, וגופה הבהיר מואר באור רך, היוצר ניגוד עם הרקע הירוק־כהה הסבוך.
תנוחת הגוף, הבעת הפנים והאווירה הכללית משדרות עצב עמוק, בדידות והתכנסות.
האמן הקפיד על דיוק אנטומי ועל שימוש מתוחכם באור וצל, תוך הדגשת האסתטיקה של הגוף הנשי בהתאם לאידיאלים קלאסיים של יופי.
בוגרו סיפר כי "ביבליס" היא אחת היצירות האהובות עליו ביותר.
לדבריו, ההשראה לציור נולדה באקראי בעת עבודה בסטודיו: אחת הדוגמניות קמה מתנוחה מתישה, ובמהלך התנועה נקלעה לתנוחה כה מרשימה, עד שבוגרו עצר אותה מיד וביקש לשמר את התנוחה רגע נוסף.
הוא רשם אותה במהירות, והבין כי מצא את תנוחת הדמות לציור.
הציור מתבסס על מיתוס מהמיתולגיה היוונית.
ביבליס, בתו של מילטוס, התאהבה באחיה התאום קאונוס.
אף שהבינה כי אהבתה אסורה, שלחה לו מכתב שבו הציגה דוגמאות לאהבות דומות בקרב האלים.
קאונוס נרתע וברח, וביבליס רדפה אחריו כשהיא עירומה ובוכה ללא הפסקה, עד שקרסה באפיסת כוחות.
לפי גרסה אחת של הסיפור, נימפות הפכו אותה למעיין; לפי גרסה אחרת, גופה נמס בדמעותיה והפך למזרקה.
הציור מתאר את הרגע שקדם להתמוטטותה.
במיתולוגיה היוונית, בִּיבְּלִיס (Byblis או Bublis; ביוונית עתיקה: Βυβλίς) הייתה בתו של מילטוס.
שמה של אמה משתנה בהתאם למקור: יש המזהים אותה כטראגסיה, בתו של קליינוס; אחרים מזכירים את קיאני, בתו של אל הנהר מאאנדרוס; ויש המצביעים על אידותאה, בתו של המלך אוריטוס מקאריה.
ביבליס התאהבה בקאונוס, אחיה התאום.
הגרסה המפורטת ביותר של סיפורה של ביבליס מצויה ביצירתו של אובידיוס, ומתוארת באופן הבא: ביבליס הכירה באהבתה לקאונוס, ובתחילה ניסתה לשכנע את עצמה שמדובר ברגשות טבעיים.
עם זאת, היא הבינה בהמשך כי רגשותיה אינם ראויים.
לאחר שלא הצליחה עוד להסתיר את אהבתה מאחיה, שלחה לו מכתב אהבה ארוך באמצעות משרת, ובו ציינה דוגמאות לקשרי גילוי עריות בין האלים.
ביבליס האמינה כי תוכל עדיין לזכות באהבתו, ונחושה הייתה לשוב ולכבוש את לבו.
כשנודע לה כי ברח, קרעה את בגדיה, התערטלה באבלה, ושקעה בטירוף הדעת.
היא נדדה אחריו ברחבי יוון ואסיה הקטנה, עד שמתה מרוב יגון ומאמץ.
בשל בכייה הבלתי פוסק, הפכה למעיין.
פרתניוס מניקאה מביא שתי גרסאות שונות לסיפורה של ביבליס.
אחת מהן דומה בעיקרה לגרסתו של אובידיוס, אך מסתיימת בכך שביבליס תולה את עצמה באמצעות חגורתה.
בגרסה השנייה, דווקא קאונוס הוא שיוזם את הקשר האסור, אך ביבליס נראית כמחזירה לו אהבה.
קאונוס עוזב את ביתו כדי להימנע ממימוש תשוקתו, וביבליס, לאחר חיפוש ממושך אחריו, קושרת לולאה מבגדיה ותולה את עצמה.
באותה גרסה נקט גם קונון.
אנטונינוס ליברליס מתאר אף הוא את ביבליס כמי שנפלה קורבן לאהבה נכזבת כלפי אחיה.
לאחר שקאונוס עוזב, היא דוחה את הצעות הנישואין של מחזרים רבים, ומנסה להתאבד בקפיצה מצוק.
עם זאת, הדריאדות - נימפות עצים - מצילות אותה, משרות עליה שינה, והופכות אותה לנימפה כמותן.
נונוס מציג את ביבליס, קאונוס ומילטוס כילדיו של אסטריוס, בנו של מינוס ואנדרוגנאיה.
לפי גרסה זו, דווקא קאונוס הוא שרודף אחר ביבליס מתוך אהבה, ומשמיע בפניה שיר אהבה שבו הוא מאזכר קשרים אסורים בין אלים כמעין הצדקה לרגשותיו.
כל המחברים מזכירים מעיין אשר האמינו כי צמח מדמעותיה הבלתי פוסקות של ביבליס.
העיר גבל שבפניקיה, ככל הנראה, קיבלה את שמה מביבליס.
בין השנים 1706 ו־1715 עסק הפסל פייר לה גרו הבן, שפעל ברומא, בשיקום קבוצת פסלים עתיקה שנשתמרה במצב חלקי בלבד, וזוהתה כייצוג של "אמור ופסיכה", עבור שגריר פורטוגל.
מתוך כישרון המצאה אישי, הפך לה גרו את סיפור האהבה המקורי ובחר לעצב את הנושא של קאונוס וביבליס, שבו קאונוס מגן על עצמו בתוקף מפני ניסיונות הפיתוי של אחותו.
יצירתו של לה גרו, שהגיעה לבסוף לגרמניה ועברה "טיהור" אומנותי חזרה לדמותם של אמור ופסיכה לפני שנכחדה בשריפה בשנת 1931, עוררה גל של רישומים, העתקות וגרסאות - בהם יצירות מאת פומפאו באטוני, פרנצ'סקו קראדורי, מרטין גוטליב קלאואר, והידועות מכולן: שתי גרסאות שיש שיצר הפסל לורן דלו.
הרושם המדויק ביותר של עיצובו המקורי של לה גרו נשתמר ביציקת גבס בבית טייפורט שבקרבת ויימאר.
ביג'י כורדיסטן (בכורדית: بژی کوردستان,נהגה: , בתרגום לעברית: יחי כורדיסטן) היא סיסמה פופולרית שמבעה פטריוטיות כורדית ותמיכה בעצמאות של כורדיסטן.
המשפט משומש בעיקר בתנועות כורדיות לאומניות ותנועות תרבותיות.
למרות אופיו הלאומני הכורדי, נשיא איראן, אברהים ראיסי, צעק את הביטוי כשביקר בסננדג' ב־2022. בטורקיה, השימוש במשפט הוביל להשלכות משפטיות.
ב־2022 נעצר אקדמאי כורדי לאחר שפרסם את המשפט באינטרנט, ואחר כך הוזהר על ידי אוניברסיטה על מעשים דומים.
מבקרים טוענים שאיסור הסיסמה מפרה את חופש הביטוי.
"ביג'י כורדיסטן" נצעק במהלך עצרות פוליטיות, פסטיבלים ואקטיביזם, ומסמל אחדות והתנגדות כורדית.
הוא מובהק באקטיביזם, למשל במשמרות שבועיות בחו"ל הדורשות שחרורו של עבדאללה אוג'לאן.
הביטוי קיבל משמעות נוספת במהלך חגיגות ההתנגדות הכורדית נגד דאעש ב־2014.
הביג בן או מגדל אליזבת הוא שעון גדול המורה את השעות במגדל השעון של ארמון וסטמינסטר (בתי הפרלמנט הבריטיים) "סנט סטיבנס" בלונדון.
לעיתים נקרא המגדל כולו בשם ביג בן, אך שם המגדל בו שוכן הביג בן נקרא "מגדל השעון", ומאז 2012 שונה שמו למגדל אליזבת, על שם אליזבת השנייה ולציון יובל היהלום למלכותה.
השעון קרוי על שם סר בנג'מין הול (1802–1867), שהיה הממונה על העבודות בעת התקנת השעון בשנת 1859.
המגדל נחשב למבנה המזוהה ביותר עם העיר לונדון ונחשב לאחד המבנים והאטרקציות המפורסמים והידועים ביותר בעולם.
המגדל נבנה במאה ה-19, על מקומו של מגדל השעון של הארמון הישן, לאחר שריפתו ב-1834. גובהו 96 מטר ובראשו ארבעה לוחות שעל כל אחד מהם שעון.
קוטר כל לוח שבעה מטרים והם מכוונים לארבע רוחות השמיים.
השעון נבנה בסגנון הנאו גותי שאפיין מאוד את האדריכלות המונומנטלית באנגליה הוויקטוריאנית.
הבניין מעוטר באלמנטים גותיים שונים, וקצהו העליון נראה כמו מגדל פעמונים של קתדרלות גותיות המעוטר בצריחונים קטנים ומחודדים.
הפעמון במגדל שוקל 13 וחצי טון, ועוד ארבעה פעמונים בגדלים שונים המפיקים צלילים שונים.
הפעמון מצלצל רבע שעה אחרי שעה עגולה נעימה בת ארבעה צלילים ולאחר כל רבע אחר כך הוא מנגן את הקטע הקודם וארבעה צלילים נוספים.
כל שעה עגולה הוא מנגן את הנעימה המלאה בת 16 צלילים ובסיומה הפעמון מצלצל עד 12 פעמים נוספות בהתאם לשעה.
ברחוב ויקטוריה בלונדון נמצא העתק קטן של הביג בן בשם "בן הקטן".
בשנת 2011 התגלה כי תוך מספר שנים זזה פסגתו של הביג בן ב־48 סנטימטר לכיוון צפון־מערב.
הסיבה לכך היא הרכבת התחתית של לונדון אשר משפיעה במידה רבה על תנודות הקרקע שעליה עומד המבנה.
ב-2 ביוני 2012 החליט פרלמנט בריטניה לשנות את שם המגדל ל"מגדל אליזבת'" ע"ש אליזבת' השנייה לכבוד שנת ה-60 להמלכתה.
השינוי הוצע בפרלמנט הבריטי בו התקבל ברוב קולות.
באוגוסט 2015 התגלתה תקלה שגורמת לכך שהשעון מקדים את צלצוליו בכשש שניות.
שענים שבדקו את התקלה אינם יכולים להצביע עליה במדויק, ואומרים שזה קשור, ככל הנראה, לגילו של השעון.
ב-21 באוגוסט 2017 החליט בית הנבחרים הבריטי להפסיק את פעילות השעון עד לשנת 2021 עקב עבודות שיפוץ במגדל.
עלויות השיפוץ מסתכמות נכון ל-2020 ב-80 מיליון ליט"ש.
ב-29 בספטמבר 2020 החלו להסיר את הפיגומים שכיסו את השעון עקב העבודות.
באפריל 2022, לקראת חגיגות יובל הפלטינה למלכות אליזבת השנייה, הוסרו כל הפיגומים והמגדל נחשף מחדש.
ביג בנד או תזמורת ג'אז הוא הרכב מוזיקלי גדול שמנגן מוזיקת ג'אז, בעיקר סווינג.
תזמורת הביג בנד מחולקת למספר חטיבות (סקציות), על פי כלי הנגינה.
בכל מחלקה יש בדרך כלל 4 נגנים או יותר.
לכל התזמורות יש בדרך כלל חטיבת קצב, שמכילה מערכת תופים, קונטרבס או טובה (לעיתים הקונטרבס מוחלף בגיטרה בס), פסנתר ולפעמים גם גיטרה או בנג'ו.
חטיבת כלי נשיפה ממתכת המונה חצוצרות וטרומבונים וחטיבת כלי נשיפה מעץ המונה 4–5 סקסופונים (סופרן, אלט, טנור, בריטון ולעיתים בס) וקלרינט בסקציה זו משולב בדרך כלל נגן המסוגל לנגן על כלי נשיפה שונים נוספים כגון חליל צד, אבוב, קרן אנגלית וכדומה.
לפעמים למחלקות אלו נוספת מחלקת כלי הקשה, בעיקר אם התזמורת מנגנת ג'אז לטיני או סלסה.
מוזיקת הביג בנד הגיעה לשיאה בשנות השלושים, והיוותה חלק מהמיינסטרים אז.
התזמורות הגדולות ביותר הונהגו על ידי קאונט בייסי, דיוק אלינגטון, פלטשר הנדרסון, ג'ימי דורסי, טומי דורסי, בני גודמן, ארטי שו, וודי הרמן, לס בראון, סטן קנטון, גלן מילר ועוד רבים.
גם היום מוזיקת ביג בנד מנוגנת ונשמעת, בעיקר בזכות הפופולריות של הרכבים כאלו בתיכונים ובמגמות המוזיקה.
ישנן גם תזמורות ביג בנד שמנהיגן הקודם נפטר, אך הוא הוחלף בידי מישהו אחר והן עדיין ממשיכות לפעול, כמו למשל תזמורת הביג בנד של צ'ארלס מינגוס.
תזמורות הביג בנד של היום מנגנות סגנונות שונים, הנעים בין הסווינג הישן שאותו ניגנו בשנות ה-30 וה-40 לבין פיוז'ן וג'אז מודרני.
ביג ביל ברונזי , מוזיקאי וגיטריסט אמריקני.
ביג ביל ברונזי, בין המוזיקאים הפוריים והמשפיעים ביותר במוזיקת הבלוז.
ברונזי צמח מהקאנטרי בלוז והתבגר לתור סגנון השיקגו בלוז.
שיריו עוסקים בחיי האפרו-אמריקאים, ובאפליה גזעית.
ברונזי נודע בארצות הברית אולם את מרבית פרסומו רכש במסעי הופעות באירופה.
ברונזי נולד בעיירה סקוט שבמיסיסיפי.
אביו היה אריס (עם סיום העבדות במדינות הדרום רוב העבדים המשיכו לעבד את הקרקעות כאריסים) שחיפש אפשרויות פרנסה אחרות ולכן המשפחה נדדה לעיתים תכופות.
כבר כנער ביל החל לעבוד לפרנסתו בנגינה בכנסייה.
ב-1917 נקלע ביל שלא בטובתו לעמדת גיוס לצבא ונשלח לאירופה.
מלחמת העולם הראשונה עיצבה וחישלה את ביל והפכה אותו מנער לאדם מודע, מודע לזכויותיו ופחות נכון להתפשר.
כשחזר, עם סיום המלחמה, לארקנסו גילויי הגזענות שבהם נתקל, והבורות של אנשי הדרום, הכעיסו וייאשו אותו כאחד.
וב-1920 ארז ביל ברונזי את חפציו, ופנה כמו אפרו-אמריקאים רבים צפונה לשיקגו.
השיר - "Key to the Highway" מתמצת את הדחף שחש לעזוב.
בשיקגו פגש ביל ברונזי מוזיקאים נוספים, מרביתם הגיעו בדרכים אלו או אחרות, ממדינות הדרום.
עם המוזיקאים שפגש נמנו ממפיס מיני, בלינד למון ג'פרסון ואחרים.
בשיקגו עסק ברונזי בכל מיני עבודות על מנת להתפרנס ובמקביל החל להופיע במועדונים ובארים.
בתקופה זו הקליט מספר תקליטים בחברת פרמונט.
מכירות התקליטים, באותה תקופה, היו נמוכות בשל השפל הגדול.
אמנים רבים נגנו משיריו אך מאחר שלא היה ממש מוכר התקשה להתפרנס מכך.
קשיי הפרנסה והאנונימיות המשיכו להיות מנת חלקו של ברונזי עד שבשנת 1950 סטד טורקל, חבר ומעריץ של ברונזי גילה שברונזי הוא דמות מוכרת ומוערכת מבחינה מוזיקלית באנגליה.
ברונזי יצא למסע הופעות באירופה.
ואף הופתע מכך שהקהל האירופאי מכיר את שיריו הכרות אינטימית.
האהדה וההערכה של הקהל האירופאי היו לברונזי חוויה מתקנת.
ברונזי היה מאושר שהמוזיקה עברה את האוקיינוס נקייה מהקשרים פוליטיים וחברתיים.
ברונזי הרבה להתעסק בבעיות חברתיות בשיריו.
אחד משיריו השנויים במחלוקת הוא שחור, חום ולבן - השיר מתאר הקושי של שחורים והאפליה כלפיהם בקבלה לעבודה בארצות הברית.
שיריו המוקדמים של ברונזי מתארים את חיי האפרו-אמריקאים בדרום ארצות הברית.
ברונזי הקליט גם שירי פולק וגוספל.
ב־1958 כשההשפעה שלו כזמר ויוצר מתחילה לצבור תאוצה חלה ברונזי במחלת הסרטן ונפטר.
אריק קלפטון הרולינג סטונז וזמרים נוספים בסגנון השיקגו בלוז המשיכו לבצע ולחדש את שיריו.
ביג לבובסקי הוא סרט קומדיית פשע משנת 1998 שנכתב ובוים על ידי האחים איתן וג'ואל כהן.
הסרט הפך בחלוף הזמן לסרט פולחן.
ג'ף ברידג'ס מגלם את דמותו של ג'פרי לבובסקי, המכונה "The Dude" - היפי מזדקן ובטלן.
חייו של הדוּד משתנים כאשר הוא מזוהה בטעות בתור ג'פרי לבובסקי אחר, מיליונר הנשוי לכוכבת פורנו לשעבר.
הסרט עוסק בביקורת קומית על החברה האמריקאית, כולל מעורבותה בסכסוכים במזרת התיכון, בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20.
אף על פי שהסרט לא הצליח בקופות בזמן שיצא לאקרנים, ואף תגובות המבקרים היו מעורבות, הוא הפך לסרט פולחן ברמה בינלאומית, וציטוטים רבים מהסרט הפכו לפופולריים בקרב הצופים, שאהבו את הדמויות המשעשעות והייחודיות, הסגנון יוצא הדופן של סצנות ההזיה, והפסקול המגוון של הסרט.
הסרט נחשב סרט פולחן, ומדי שנה נערכים פסטיבלים בסגנון הסרט בארצות הברית ("Lebowski Fest") ובלונדון (The Dude abides), אליהם מגיעים מעריצים רבים.
בישראל התקיים פסטיבל שכזה בירושלים ביוני 2011.
בעקבות הסרט אף הוקמה דת "דודיזם" המוכרת כדת רשמית בארצות הברית וניתן לקבל הסמכה לכמורה מטעמה באופן מקוון וחינמי.
הדודיסטים (כ־450,000 איש) חיים לפי סגנון החיים הנינוח והעצל של הדוּד, ופילוסופיית החיים שלו.
עלילת הסרט מתרחשת בלוס אנג'לס בתקופת מלחמת המפרץ.
הסרט נפתח בדברי קריינות, המציגים את הדמות הראשית בסרט, ג'פרי לבובסקי המכנה את עצמו "הדוּד".
לאחר דברי הפתיחה, חוזר לבובסקי לביתו לאחר קניות בסופרמרקט, ומותקף בידי שני בריונים הדורשים כסף שהוא חייב לג'קי טריהורן, מפיק סרטים פורנוגרפיים (מגולם על ידי בן גזארה).
בטרם מתבררת הטעות בזיהוי, משתין אחד הבריונים על שטיח הסלון של לבובסקי, רכוש יקר ערך בעיניו ש"נתן את האופי לחדר", לדבריו.
הבריונים בלבלו בין הדוּד לבין ג'פרי לבובסקי אחר ("ביג לבובסקי"), נדבן מיליונר נכה שאשתו היא באני לבובסקי, נערה פוחזת ומפונקת, שאכן קשורה לאותו ג'קי טריהורן וחייבת לו כספים.
כאשר חברו של הדוּד, וולטר, שומע על התקיפה, הוא משכנע את הדוּד לדרוש מלבובסקי המיליונר את הפיצוי ההולם על עגמת הנפש שנגרמה לו.
הדוּד נפגש עם לבובסקי, ולאחר פגישה לא מוצלחת במיוחד, הוא לוקח במרמה את אחד השטיחים שמצאו חן בעיניו בביתו של לבובסקי.
הוא מבקש לחזור לחייו הפשוטים והמנומנמים.
אך לאחר כמה ימים לבובסקי יוצר עמו קשר על מנת שיבצע למענו משימת בלדרות בתמורה לסכום כסף נכבד: העברת מזוודה עם מיליון דולר דמי כופר תמורת שחרורה של באני שנחטפה.
העלילה מסתבכת כאשר וולטר מחליט להצטרף למשימה ומציע שעדיף להם לשמור את כל הכסף של "ביג לבובסקי" לעצמם, ובמקומו לתת לחוטפים מזוודה עם תחתונים מלוכלכים.
שיבוש התוכנית מכניס את הדוּד ללחץ, והוא מודאג שמא באני תירצח בעקבות כך.
וולטר אינו מודאג כי הוא מאמין שבאני חטפה את עצמה.
באותו ערב נגנבת מכוניתו של הדוּד, (שבתוכה הייתה המזוודה המלאה בכסף) ממגרש החניה של אולם הבאולינג.
במקביל, יוצרת עמו קשר בתו של ביג לבובסקי, מוד, שמספרת לו שבאני היא כוכבת פורנו שמשתפת פעולה עם ג'קי טריהורן, ומאשרת שיש סיכוי גדול שהיא באמת חטפה את עצמה, ושהיא מנצלת את אביה.
היא מבקשת ממנו להחזיר את הכופר, שלטענתה נלקח מקרן הצדקה של משפחת לבובסקי, והיא זועמת על כך שלבובסקי משך את הכסף על מנת להציל את באני.
ביג לבובסקי נפגש עם הדוּד, ומבין שהמשימה לא נעשתה כראוי.
הוא מאשים את הדוּד באי חזרתה של באני, ואף מראה לו בוהן חתוכה שנשלחה אליו על ידי החוטפים, שכביכול שייכת לה.
הוא מבשר לדוּד שהחוטפים ייצרו עמו קשר מעתה וכל נזק שיקרה לבאני, יוכפל על חשבונו.
הדוּד מקבל טלפון מהמשטרה, שרכבו נמצא, אך עוד לפני שהוא יכול להירגע, פורצים לביתו שלושה גרמנים עם חמוס (מגולמים על ידי פיטר סטורמר, טורסטן פוגס והמוזיקאי פלי, בסיסט להקת רד הוט צ'ילי פפרז), ומאיימים עליו שאם לא יביא להם את הכסף, הם יחתכו לו את איבר המין.
כשהדוּד מגיע לאסוף את רכבו, הוא מגלה שהתיק עם הכסף נעלם.
ממצאים במכונית הגנובה מראים קשר לנער בבית הספר התיכון בשם לארי סלרס.
וולטר והדוּד הולכים לביתו על מנת לשכנעו שיחזיר את הכסף.
לארי לא משתף פעולה, והם עוזבים, לאחר גרימת נזקי רכוש לשכניו.
אנשיו של ג'קי טריהורן לוקחים את הדוּד לפגישה עם ג'קי, בביתו במליבו.
ג'קי, שרוצה את הכסף שבאני חייבת לו, ואין לו קשר לחבורת הגרמנים, מסמם את הדוּד.
אשר נעצר בתחנת המשטרה של מליבו בגין שוטטות.
לאחר התקרית הדוּד חוזר לביתו, ולהפתעתו הוא מוצא את מוד עירומה, ומבקשת לשכב אתו.
לאחר ששכבו מספרת מוד לדוּד ששכבה איתו על מנת להתעבר.
לאחר מכן, היא מספרת לו שלאביה אין כסף משלו, ושהכסף הוא בעצם של אמהּ.
היא מוסיפה כי אביה מעולם לא הצליח בעסקים, והוא בעיקר עסוק בהתפארות שווא על הישגיו המעטים.
ברגע זה, הדוּד מבין את כל התרמית וקורא באופן דחוף לוולטר.
בזמן שהוא יוצא מהדירה, הוא פוגש חוקר פרטי, שנשלח ממשפחתה של באני, במינסוטה, משם ברחה לפני כשנה.
הדוּד מחבר את כל החוטים בסיפור, ומבין שכל הסיפור היה בלוף.
באני החליטה לצאת לטיול מבלי הודעה מוקדמת, וחבריה הניהיליסטים ניצלו את העובדה על מנת לסחוט את ביג לבובסקי, בתואנה של חטיפה.
כמו כן, מסתבר שהאצבע שהייתה כביכול של באני הייתה של חברה גרמניה שלהם.
ביג לבובסקי עצמו, ניצל את הפרשה על מנת להיפטר ממנה, והשתמש בחטיפה כתירוץ מוצדק לקחת מיליון דולר מקרן הצדקה של אשתו המנוחה.
התיק שהביא לדוּד, היה בעצם ריק לגמרי מכסף.
לאחר משחק באולינג, הדוּד, וולטר ודוני יוצאים מהאולם לכיוון מגרש החנייה, ומגלים את שלושת הגרמנים הניהיליסטים מול מכוניתו השרופה של הדוּד.
הם דורשים את הכסף, אך מהר מאוד מבינים שהתרמית נחשפה במלואה.
הם עדיין דורשים את הכסף באיומים, אך וולטר לא מוכן לוותר בקלות, והוא מתעמת איתם ומבריח אותם.
אך הקטטה אינה מסתיימת בטוב, ודוני חוטף התקף לב ומת.
וולטר והדוּד מביאים את גופתו לשריפה בבית לוויות, ומפזרים את אפרו מצוק שלחוף הים.
הסרט מסתיים בפגישה אקראית בפאב בין לבובסקי לבין אדם זר, המתגלה כקריין שדבריו הושמעו בפתח הסרט, ומסכם את הסרט בפני הצופים.
את "הדוּד" מגלם השחקן ג'ף ברידג'ס, תפקיד שג'ואל ואיתן כהן ייעדו בשבילו מראש.
"הדוּד" הוא היפי מזדקן פליט שנות ה-60, רווק חסר עבודה, החי בוואן נייס בקליפורניה.
הוא מתלבש בסגנון מרושל ואף מוזנח, ומתנהל באופן מנומנם ועצל.
תחביביו ופעילותו העיקרית הם עישון מריחואנה, שתיית קוקטייל רוסי לבן ומשחקי באולינג.
הוא מגדיר עצמו כפציפיסט, אך אין לו דעות עצמאיות מוצקות, ואת עיקר דעותיו הוא מצטט מוולטר או מתכנים טלוויזיוניים.
דמותו של "הדוּד" מבוססת על אדם אמיתי שהאחים כהן פגשו.
דמותו של וולטר מגולמת על ידי ג'ון גודמן.
וולטר הוא חברו הטוב של לבובסקי (הדוּד), עמיתו למשחקי הבאולינג, והוא דמות המפתח או "עמוד השדרה" של השלישייה, בהיותו קשוח, בעל דעות ברורות ומוצקות, ו"רגליים על הקרקע" לעומת השאר.
וולטר רואה את העולם בצבעי שחור-לבן ומאופיין בנטייה לתגובות אלימות כלפי המפריעים לו, כולל איומים באקדח ושימוש בלום.
הוא לחם במלחמת וייטנאם, וכפי שנשקף מהסרט, חווה פוסט טראומה מאותה מלחמה, וניכר שהוא נמצא עדיין במעין הלם קרב.
וולטר משקף את אירועי חייו דרך המלחמה הזו, ובכל הזדמנות נותן דוגמאות לחבריו מאותם אירועים שחווה, הן במילים והן במעשים.
וולטר הוא גר צדק פולני-אמריקני, קתולי לשעבר שהתגייר טרם נישואיו לאשתו היהודייה, סינתיה.
גם לאחר הגירושין המשיך לשמור אמונים לסינתיה וליהדות עד קיום מצוות כמו שמירת שבת ואף שומר על כלבהּ, מסוג פומרני.
דמותו מבוססת באופן חלקי על דמותו של הבמאי ג'ון מיליוס, ידידם של האחים כהן.
דוני, שאותו מגלם השחקן סטיב בושמי, הוא הצלע השלישית לצוות הבאולינג של וולטר והדוּד.
דוני הוא דמות משנה בסרט, והוא משתתף בעיקר במשחקי הבאולינג, בהם הוא תמיד עושה "סטרייק" (חוץ מפעם אחת, לפני מותו מהתקף לב).
דוני, שאינו מעורב בתעלומת הכסף של לבובסקי והפורצים, שואל שאלות תמימות על מנת להיות מעורב, אך זוכה ליחס פוגעני ומעליב, שהוא אינו קשור לעניין, דבר המסתכם במשפט "סתום כבר את הפה, דוני!" ("!Shut the fuck up, Donny").
הוא זוכה ליחס מזלזל אף במותו מצידם של וולטר והדוּד, בסצנת הסיום המפורסמת, בו האפר שלו עף ברוח על פרצופו של הדוּד.
את דמותו של ג'פרי לבובסקי מגלם דייוויד האדלסטון.
ג'פרי לבובסקי הוא נכה מולטי מיליונר שאיבד את כושר הליכתו במלחמת קוריאה.
הוא אביה של מוד מנישואיו הראשונים.
הוא מציג עצמו כאיש עסקים מצליח, שעבד קשה למען ההצלחה שלו, אך לטענת בתו, הדבר אינו כך והשליטה האמיתית בכסף אינה בידיו.
ג'פרי נשוי לבאני (אותה מגלמת טארה ריד), נערה פוחזת שברחה ממשפחתה במינסוטה, והשתתפה בעבר בסרטי פורנו.
בסרט ניכר כי מוד אינה מרוצה מהתנהלותו של אביה, והקשרים ביניהם אינם טובים.
ג'פרי לבובסקי מתנשא מעל הדוּד, ופונה אליו בטון מזלזל, מכנה אותו "בטלן" בכל הזדמנות, ומנסה להערים עליו למען האינטרסים האישיים שלו.
את מוד לבובסקי מגלמת השחקנית ג'וליאן מור.
מוד היא בתו של ג'פרי לבובסקי (ביג לבובסקי), ואמנית מיצג אוונגרדית ופמיניסטית, שעבודותיה הוגדרו כ"ואגינליות במידה רבה".
יש לה סטודיו שם היא יוצרת את עבודותיה, והיא בעצם זו ששולטת בכסף במשפחת לבובסקי.
היא ואביה לא מסתדרים בעקבות אורחות חייו מהם היא סולדת.
"הזר" אותו מגלם סם אליוט, הוא מבוגר חביב ודמות המלווה את הסרט מתחילתו ועד סופו כ"מספר סיפור" העלילה ().
הזר מגלם דמות של אדם חכם, שכבר "ראה הכל", והוא מסתכל על כל הסיטואציה באופן משועשע, ומחכה לראות יחד עם הצופים, מה יקרה בהמשך העלילה.
בתחילת הסרט הוא מתאר את הדוּד, ולאחר מכן הוא צץ מפעם לפעם במהלך הסרט, באזור הבר של אולם הבאולינג, למעין שיחות ביניים.
"הזר" נוהג להזמין ולשתות סספרילה (סוג של משקה קל המבוסס על תמצית צמח ה-Smilax ornata), והוא לבוש בגדי בוקרים.
בסוף הסרט מסכם "הזר" את משנתו – "לפעמים אתה אוכל את הדוב, ולפעמים הדוב אוכל אותך", ציטטה המתארת את מעגל החיים – לפעמים אתה מנצח, לפעמים אתה מפסיד.
את באני מגלמת השחקנית טארה ריד.
באני היא אשתו הצעירה, הפוחזת ותאבת הבצע של ג'פרי לבובסקי ("ביג לבובסקי").
היא החלה כמעודדת תיכון אטרקטיבית ונמרצת ,אך ברחה ממשפחתה במינסוטה לכיוון לוס אנג'לס במטרה להפוך לכוכבת.
לאחר בריחתה היא מצאה את עצמה עושה קטעי וידאו פורנוגרפיים תחת השם "לה ג'ויה באני", ובסוף אף מתחתנת עם לבובסקי.
לדברי ריד שחקנית נוספת שנבחנה לתפקיד היא שרליז ת'רון.
את ג'יזס (ישו) קווינטנה מגלם השחקן ג'ון טורטורו.
ג'יזס הוא יריבם היהיר והחצוף של "הדוד", וולטר ו"דוני" במשחקי הבאולינג המשותפים שלהם, ונראה בסרט רק בזמן שהשלישייה מבלה באולם הבאולינג.
לדבריי וולטר, ג'יזס בעבר חשף את גופו בפני ילד בן 8, וכעת הוא נחשב לעבריין מין מורשע.
בנוסף הוא מספר על מקרה בו ג'יזס היה צריך לעבור בין בתי שכניו ולציין בפניהם זאת כאשר עבר דירה.
יש לו מבטא קובני, ולעיתים הוא מדבר על עצמו בצורת גוף שלישי.
לאחר שג'ון טורטורו קרא את התסריט וראה שתפקידו מינורי יחסית בסרט, הוא נתן לאחים כהן כמה וכמה רעיונות לגבי דמותו.
לדוגמה: הריקוד של הג'יזס לאחר שעשה סטרייק בהופעתו הראשונה בסרט מושפע ממוחמד עלי.
בסרט משולבים שני סרטונים קצרים אשר עלילתם אינה משתייכת לקו העלילה הכללי.
הסרטון הראשון מתאר את חלומו של הדוּד לאחר שנחבט בראשו על ידי אנשיה של מוד.
הסרטון השני מתאר את הטריפ אותו חווה הדוּד לאחר שסומם על ידי ג'קי טריהורן: הסרטון מתחיל עם מאפיינים של סרט פורנו, ספק חלום-סיוט, עם שילובים מיניים, פאליים ואלמנטים אמנותיים הכוללים סצנות ריקוד ומוזיקה, המאופיינים על ידי משחק הבאולינג.
בסצנה זו מופיעים הדוּד עצמו, מוד, והגרמנים.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל סאנדנס, ב-18 בינואר 1998. הוא הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וב-6 במרץ 1998 החלו הקרנות מסחריות של הסרט בצפון אמריקה.
בסוף השבוע הראשון להקרנתו היו הכנסות הסרט 5.5 מיליון דולר, ובסך הכל הכניס הסרט בארצות הברית 17 מיליון דולר, ובכך כיסה את תקציבו בסך 15 מיליון דולר.
הכנסות הסרט מחוץ לארצות הברית היו כ-10.3 מיליון דולר, ובסך הכול הכניס הסרט מהקרנות מסחריות 27,739,163 דולר.
רבים מן המבקרים והצופים זיהו בסרט עלילת מערבון מודרני, בעוד טענו כי זהו סיפור פשע הסובב סביב זהות שגויה.
מבקר הסרטים של העיתון טורונטו סטאר, פיטר האוול, כתב: "קשה להאמין כי זוהי יצירת צוות שזכה באוסקר שנה שעברה על התסריט המקורי של פארגו.
בסרט כמות גדולה של גסויות, הנראות כניסיון לא מוצלח לטייח פערים בדיאלוג." מאוחר יותר שינה האוול את דעתו על הסרט ואף כתב: "ייתכן שזהו הסרט החביב עלי מבין סרטי האחים כהן."
הסרט קיבל מעמד של סרט פולחן ודת רשמית בשם 'דודיזם' (מלשון dude) נוסדה על פי רעיונותיו בארצות הברית
ביג מרכזי קניות בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בפיתוח והשקעה בענף מרכזי הקניות, לוגיסטיקה, משרדים, דיור ואנרגיה, כאשר מרבית פעילותה העסקית היא בתחום הנדל"ן המניב.
החברה היא בעלת השליטה בחברה הציבורית אפי נכסים בע"מ.
החברה פועלת בארבעה אזורים גאוגרפים עיקריים – ישראל (מטה מרכזי), ארצות הברית, סרביה, צרפת ובנוסף ברומניה, פולין וצ'כיה באמצעות אפי נכסים.
החברה נסחרת משנת 2006 בבורסה לניירות ערך בתל אביב, וניירות הערך שלה נכללים במדד תל אביב 35 ובמדד תל אביב נדל"ן.
בעלי השליטה בחברה הם האחים יהודה ורוני נפתלי.
החברה הוקמה בשנת 1994 על ידי יהודה נפתלי, עם החזון לפיתוח מרכזי קניות פתוחים בישראל.
בשנת 1997 נפתח הפאוור סנטר הראשון "BIG באר-שבע", על שטח של כ-90 דונמים, בשותפות עם חברת שיכון עובדים.
בשנת 1998 החלה את פעילותה כשותפות מוגבלת בשם "ביג מרכזים מסחריים", שהוקמה על ידי האחים יהודה ורוני נפתלי, באמצעות חברות פרטיות בבעלותם "מצוקים נדל"ן" ו"מצוקים חיפה".
בשנת 2003 רכשה החברה את חלקה של חברת "שיכון עובדים" בשני המרכזים תמורת כ-150 מיליון ש"ח.
עד שנת 2004 הוקמו חמישה מרכזי קניות של ביג ביישובים: באר שבע, חיפה, בית שמש, רגבה ואילת.
בשנת 2004 מונה איתן בר זאב, לשעבר מנכ"ל מקדונלד'ס בישראל, למנכ"ל החברה.
בשנת 2019 מונה בר זאב ליו"ר החברה במקום יהודה נפתלי.
עד לאותה שנה הוקמו ונרכשו 25 מרכזי קניות סגורים ופתוחים בישראל.
בשנת 2019 מונה חי גאליס למנכ"ל החברה.
גאליס הגיע לחברה בשנת 2002 בשנת 2004 מונה למנהל המרכזים.
בתחילת 2009, עם ההתרחבות והגידול של ביג, הוא מונה לסמנכ"ל ניהול ותפעול.
ובשנת 2016 עם עזיבתו של המשנה למנכ"ל, ישראל יעקבי מונה גאליס כמחליפו.
בשנת 2004 הוקמה חברת "ביג מרכזי קניות בע"מ" וכל הפעילות מוזגה לתוכה.
במאי 2006 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב וגייסה 300 מיליון ש"ח במניות ובאיגרות חוב.
בשנת 2008 הקימה החברה, כשותפה מובילה בחברת BIG CEE, מיזם לפיתוח פעילויות בסרביה, נכון ל-2021 היא החברה הגדולה ביותר בתחום מרכזי המסחר בסרביה.
BIG CEE מחזיקה בתשעה מרכזי קניות, שני מרכזים לוגיסטיים, בניין משרדים ופרויקט למגורים, וכן שלושה מגרשים בבלגרד, שבץ ויאגודינה לפיתוח עתידי.
BIG היא השותפה המובילה בחברת BIG CEE ומחזיקה כ-95% ממנה.
באותה שנה רכשה 50% מחברת קניאל תעשיות.
בפברואר 2016 רכשה את מלוא הבעלות על המגרש של המפעל ההיסטורי של קניאל בפתח תקווה.
בשנת 2009 נכנסה ביג לשוק האמריקאי ורכשה יחד עם חברת Kimco Realty מרכזים פתוחים מניבים בארצות הברית.
בשנים שלאחר מכן גדל פורטפוליו הנכסים האמריקאי עד לכ-30 מרכזי קניות.
משנת 2019 החלה החברה לממש חלק מהנכסים ובשנת 2020 התקבלה החלטה אסטרטגית בחברה למימוש כלל הפעילות בארצות הברית כשהתמורות יופנו להשקעות באזורים הגאוגרפיים בהם פועלת החברה לרבות בתחום אנרגיה ירוקה ואנרגיה מתחדשת.
בחודש מאי 2018 הרחיבה את פעילותה לאיתור, רכישה והקמה של מרכזים לוגיסטיים לאחסנה בפריז וסביבתה.
בשנת 2021 החזיקה בכעשרה פרויקטים של מרכזים לוגיסטיים בצרפת בשלבים שונים.
בשנת 2019 הושלמה עסקת רכישת 13% ממניות החברה הציבורית אפי נכסים – חברה יזמית בתחום הנדל"ן המניב המתרכזת בתחומי המשרדים, המגורים והמסחר, בשותפות עם קבוצת משקיעים.
כשלאחר מהלך הצעת רכש ומיזוג שבוצעה בדצמבר 2020 הגיעה ביג להחזקה של כ-62% מהונה של אפי נכסים והיא מוגדרת כבעלת השליטה.
ביולי 2022 פורסם כי החברה רוכשת פרויקט במונטנגרו תמורת מעל ל-50 מיליון אירו.
באותה שנה רכשה ביג יחד עם חברת "מגה אור" את מתחם האוכל "שרונה מרקט" בתל אביב.
ב-6 ביוני 2023 השביתה חברת ביג את מרכזי הקניות שבבעלותה כחלק מהמחאה נגד הרפורמה המשפטית.
ב-26 פברואר 2025 נפתח ביג פאשן גלילות, הקניון הגדול בישראל.
החברה יוזמת, מפתחת ומנהלת פרויקטים בתחום המסחר, לוגיסטיקה, משרדים, דיור ואנרגיה ופועלת בארבעה אזורים גאוגרפיים עיקריים – ישראל, ארצות הברית, סרביה וצרפת.
הרעיון עליו מושתתים מרכזי הקניות של ביג הוא רעיון אמריקאי של מרכזי קניות פתוחים, מרכזים אשר בעיקרם חד קומתיים, חנויות גדולות ומרווחות המאפשרות הצגת מלאי גדול, חזיתות החנויות פונות כלפי שטחי חנייה, שהחניה בהם היא בחינם.
המרכזים ממוקמים קרוב לצירי תנועה מרכזיים.
רשתות ארציות רבות מיוצגות במרכזי קניות של ביג.
בנוסף, במסגרת הרצון לגיוון אפיקי ההשקעה, פועלת החברה לפתח ולהרחיב את פעילותה בתחום האנרגיה הסולארית.
החברה מפעילה מערכות פוטו וולטאיות על גגות מרכזי הקניות, פועלת להשקעות בתחום אגירת האנרגיה והשקעות בפרויקטים של אנרגיות מתחדשות באזורי הפעילות של החברה.
שם המרכזשנת הקמה / רכישהBIG באר שבע1997BIG קריות1998BIG בית שמש2001BIG רגבה2001BIG אילת2003BIG כרמיאל2004BIG טבריה2010BIG עפולה2011BIG פרדס חנה2011BIG קריית שמונה2012BIG ראשון לציון2014BIG קסטינה2007BIG צ'ק פוסט2015BIG מודיעין2015BIG קריית גת2009BIG יוקנעם2008MINI קריית ים2019MINI נווה רבין- אור יהודה2019BIG יהוד2021BIG גדרה2025BIG מגדל העמק2025BIG אור עקיבא2025BIG כרמי גת2021
שם המרכזשנת הקמה / רכישהשרונה מרקט2019קניון בת ים2018BIG פולין
הביג פור הם ארבעת משרדי ראיית החשבון הבינלאומיים הגדולים ביותר, האמונים יחד על מרבית עבודות הביקורת של חברות ציבוריות וחברות פרטיות ברחבי העולם.
יחד הם יוצרים אוליגופול בשוק שירותי הביקורת.
בעבר היה הביג פור מוכר כביג 8 (שמונה הגדולים), אך הוא הצטמצם לחמישה משרדים לאחר מספר מיזוגים.
הביג 5 (חמשת הגדולים) הפכו לביג פור בשנת 2002 לאחר שמשרד ארתור אנדרסן כמעט שנסגר לאור מעורבותו והסתבכותו בפרשת אנרון.
משרד מחזור הכנסות מספר עובדים דלויט טוש טומטצו Deloitte Touche Tomatsu 70.5 מיליארד דולר 473,050 פרייס ווטרהאוס קופרס PriceWaterhouseCoopers - PwC 56.9 מיליארד דולר 364,000 ארנסט אנד יאנג Ernst and Young 53.2 מיליארד דולר 406,209 KPMG 38.4 מיליארד דולר 275,288 <small>נכון לשנת 2025. מקורות:
כל אחד מארבעת המשרדים הגדולים מורכב למעשה מרשת של משרדים מקומיים שנמצאים בבעלות פרטית ושמנוהלים באופן עצמאי.
המשרדים חברו למשרדים אחרים בהסכמים משפטיים על מנת לחלוק מותג משותף ומעמד גבוה.
כל רשת ייסדה ישות שמטרתה לתאם בין הפעילויות של המשרדים.
שתי ישויות מקורן בשווייץ (KPMG ו-Deloitte) ושתי חברות בערבון מוגבל בבריטניה (PwC ו-Ernst & Young).
ישויות אלו אינן עוסקות בחשבונאות, ואינן מחזיקות במשרדים השותפים או שולטות בהם.
בדרך כלל, כל משרד רואה חשבון מתמחה במדינה אחת, בחוקיה ובתקניה.
עם זאת, בשנת 2007 הכריזה KPMG כי ארבעה ממשרדיה (בבריטניה, גרמניה, שווייץ וליכטנשטיין) ימוזגו לכדי משרד אחד.
הנתונים המספריים בערך זה מתייחסים לסך ההכנסות בכל רשת משרדים.
היסטוריה, צמצום מספר המשרדים הגדולים
החל משנת 1989 הצטמצם מספר המשרדים הגדולים בשל מספר מיזוגים ושערורייה אחת (פרשת אנרון).
במהלך רוב המאה ה-20 היו שמונה משרדים גדולים ששלטו בתחום החשבונאות והביקורת ברמה בינלאומית:
Ernst & Whinney (עד 1979 היה Ernst & Ernst בארצות הברית ו-Whinney Murray בבריטניה) - ארנסט וויני
מקורם של מרבית חברות הביג 8 בהתקשרויות שנוצרו בין חברות אמריקאיות ובריטיות במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. "פרייס ווטרהאוס" היה משרד בריטי שפתח סניף בארצות הברית בשנת 1890 ושלאחר מכן ייסד שותפות נפרדת במדינה זו.
המשרדים האמריקאיים והבריטיים של "פיט מרוויק מיטשל" אימצו שם משותף בשנת 1925. משרדים אחרים השתמשו בשמות שונים עבור העסקים המקומיים, ואימצו שם משותף רק מאוחר יותר: "טוש רוס" אימץ את שמו בשנת 1960; "ארתור יאנג" ב-1968; "קופרס וליברנד" ב-1973; "דלויט הסקינס וסל" ב-1978; ו"ארנסט וויני" ב-1979.
ההתרחבות לשוק הבינלאומי נבעה מדרישת לקוחות המשרדים, מכיוון שחברות אמריקאיות ובריטיות רבות החלו להפוך לתאגידים בינלאומיים.
ההתרחבות בוצעה בדרך כלל באמצעות הסכמים ושותפויות עם משרדים מקומיים, למעט משרד "ארתור אנדרסון" שייסדה סניפים חדשים ברחבי העולם כולל בריטניה.
בסוף שנות ה-80, לכל אחד מהביג 8 היה מותג יוקרתי.
המשרדים גדלו במהירות והחלו להתמזג עם משרדים קטנים יותר.
המיזוג של "פיט מרוויק" עם KMG Group בשנת 1987 היה אחד הגדולים לאותה תקופה.
לאחר שארבעה משרדים גדולים התמזגו בשנת 1989: "ארנסט וויני" התמזג עם "ארתור יאנג" ויחד נקראו ארנסט ויאנג, ו"דלויט הסקינס וסל" התמזג עם "טוש רוס" ויחד נקראו דלויט וטוש, התחרות בין המשרדים הנותרים גברה.
בבריטניה, המיזוג של דלויט ושל טוש בתחילה היה שונה.
טוש שמר על שמו המקורי, ואילו דלויט התמזג עם "קופר וליברנד" ונקראו "קופר וליברנד דלויט".
באמצע שנות ה-90 משרדי דלויט וטוש בבריטניה שינו את שמם לשם המקובל בעולם, למעט המשרד האוסטרלי של טוש רוס שהתמזג עם KPMG.
הביג 5 נוצר לאחר שמשרד "פרייס ווטרהאוס" התאחד בשנת 1998 עם "קופרס וליברנד", ויחד נקראו PricewaterhouseCoopers (פרייס ווטרהאוס קופרס ובקיצור PwC).
בעקבות האשמת בכירי חברת אנרון בשיבוש הליכי חקירה ובעבירות מרמה בבורסה האמריקנית, החלה התמוטטות החברה עד שפשטה את הרגל כעבור ארבע שנים.
הפרשה הביאה גם לסגירת "ארתור אנדרסן".
Ernst & Ernst (ארצות הברית)
בישראל, על פי דירוג "Dun's 100", חמישה משרדים גדולים מייצגים יחדיו כ-90% מהחברות הציבוריות בישראל.
בראש הטבלה נמצאת ארנסט אנד יאנג, קוסט פורר גבאי את קסירר, אחריה בריטמן אלמגור זהר (דלויט טוש טומטצו) וסומך חייקין (KPMG).
במקום הרביעי בדירוג נמצא משרד PwC ישראל ובחמישי - BDO זיו האפט.
עם זאת, הדירוג עשוי להשתנות בהתאם לפרמטרים הנבחנים: מספר העובדים, מספר רואי החשבון, מספר החברות הציבוריות המבוקרות על ידי המשרד ועוד.
קוסט פורר גבאי את קסירר
מאז החל דירוג "Dun's 100" בשנת 2006 ועד היום, היה משרד קוסט פורר גבאי את קסירר תמיד בראש הדירוג.
במשרד עובדים יותר מ-1,700 עובדים, ויותר מ-600 מתוכם הם רואי חשבון.
רוב החברות הציבוריות בישראל הן לקוחות המשרד, כאשר כ-40% מהחברות הציבוריות הן לקוחות המשרד לשירותי ביקורת.
לפירמה ארבעה משרדים ברחבי ישראל: המשרד הראשי בתל אביב וסניפים בחיפה, בירושלים ובבאר שבע.
בעקבות מיזוג בשנת 2008 עם דלויט, הפך משרד רואי החשבון בריטמן אלמגור זהר לשני בגודלו בישראל עם יותר מאלף עובדים.
בין לקוחותיו נמצאים עסקים ומוסדות מרכזיים במדינה וביניהם בנק הפועלים, מפעל קוקה קולה ועוד.
השפעתו הכלכלית של המשרד בישראל גדולה, במיוחד בעקבות שלוש בכירות בבנקים שהן יוצאות המשרד, גליה מאור ורקפת רוסק עמינח מבנק לאומי; וסמדר ברבר-צדיק מהבנק הבינלאומי הראשון, ובכירים רבים נוספים במשק הישראלי.
המשרד ידוע בזכות עצמו וגד סומך העומד בראש המשרד נחשב סמכות בעיני רבים בתחום.
המשרד מטפל בעשירי הארץ, בהם האחים עופר ושרי אריסון.
המשרד חבר למשרד הייעוץ העולמי Price Water House ב-1997, כנראה לקראת כניסה למכרז על נמל התעופה בן-גוריון או על כביש חוצה ישראל ולאחר מכן עבר ל-KPMG עם רכישות נרחבות של זו ב-1999.
גד סומך שימש כמפקח הכלכלי על התעשייה האווירית ב-1997.
משרד קסלמן וקסלמן נקרא גם - .
PwC Israel חברה ברשת הגלובלית PwC, הכוללת פירמות ב-158 מדינות עם כ־237,000 עובדים, מנהלים ושותפים.
PwC Israel פעילה משנת 1924, מונה 61 שותפים וכ-1200 עובדים מקצועיים, בהם רואי חשבון, כלכלנים, משפטנים, מוסמכים במינהל עסקים, אנשי תוכנה ומנתחי מערכות, מהנדסים ועוד.
PwC Israel עוסקת בביקורת ודיווח כספי, ייעוץ מס וייעוץ עסקי.
משרדיה פרוסים בתל אביב, חיפה, ירושלים ובאר שבע.
שמות המשרדים באנגלית אינו זהה לשם המשרד ביפנית.
"סאלח, ברסום, אבדל אזיז ושות'" המסונף ל-Deloitte & Touche
"עימאד ראג'יב" המסונף ל-Ernst & Young
בקוריאה הדרומית ארבעה משרדים גדולים:
ביג טיים ראש היא קומדיית מצבים העוסקת בלהקת בנים המנסה להצליח בגדול.
התוכנית משודרת בערוץ ניקלודאון, ונוצרה על ידי סקוט פלוז.
בחייהם האמיתיים השחקנים הראשיים הם חברי להקה מצליחה באותו השם, שהופיעה ברחבי ארצות הברית ובקנדה, והוציאה לאור מספר אלבומים, ובהם השירים, שחלקם כתבו חברי הלהקה עצמם, מופיעים במהלך הסדרה, לסדרה יש ארבע עונות, החל בנובמבר 2009, ועד יולי 2013. לסדרה יצא גם סרט טלוויזיה שנקרא "Big Time Movie".
בנוסף, מספר פרקים מהסדרה יצאו על גבי DVD, ונוספו אליהם עוד שישה קליפים של ביג טיים ראש.
כמו כן, "ביג טיים ראש" היא גם להקה מצליחה במציאות, שהוקמה בעקבות הצלחת הסדרה.
הלהקה הוציאה 3 אלבומים: B.T.R, Elevate, 24/7.
הלהקה לקחה הפסקה לצורך התמקדות בקריירת סולו בשנת 2014, אחרי מסע ההופעות האחרון שלהם באמריקה.
בשנת 2021 הלהקה חזרה לסבב הופעות קצר.
קנדל נייט, קרלוס גרסיה, ג'יימס דיאמונד ולוגן מיטשל הם חברים, שגרים במדינת מינסוטה בארצות הברית, ואוהבים לשחק הוקי.
יום אחד, הם שומעים בטלוויזיה שמפיק מפורסם בשם גוסטבו רוק מגיע למינסוטה למצוא כוכב חדש.
ג'יימס מאלץ אותם לנסוע איתו לאודישנים בגלל חלומו הגדול להיות זמר מפורסם.
כל החברים מתלהבים מהרעיון למעט קנדל.
אחרי שקרלוס ולוגן נכשלים, ג'יימס נכנס ולא מתקבל גם הוא, בטענה שהוא "חסר כישרון".
קנדל, בתגובה, מבצע את "שיר החרא" ("the giant turd song") שיר שהמציא בעצמו.
בעקבות שירתו נבחר קנדל להיות סולן, אך הוא אינו רוצה לנסוע בלי חבריו ולוקח אותם עמו כשיחד הם הופכים ללהקה.
במהלך העונה, ג'ו וקנדל זוג, וגם קמיל ולוגן.
קרלוס ממשיך לחזר לאחר הג'ניפריות, ללא הצלחה.
העונה הראשונה עוסקת בהפקת שירי הדמו של הלהקה שלבסוף נבחרת מבין כמה להקות, והפקת האלבום הראשון שלהם כלהקה.
(כל השירים שהושמעו בעונה יצאו בגרסתם המלאה באלבום הראשון של הלהקה האמיתית.
שם האלבום הוא "B.T.R", חוץ מShot In The Dark שלא יצא אף פעם באופן רשמי וגרסתו המלאה הודלפה)
בפרק הכפול האחרון לעונה, מתכוננים הבנים יחד עם גוסטבו וקלי להוציא לאור האלבום הראשון שלהם ותחילת מסע ההופעות הראשון, אך בפתאומיות מודיע להם גריפין שהאלבום ומסע ההופעות מבוטלים, וכך גם הלהקה.
הבנים חוזרים למינסוטה ובעזרת גוסטבו וקלי מצליחים לשקם את הלהקה.
בעזרת חבריהם מפאלם וודס מצליחים הבנים למכור את כל הכרטיסים למופע הראשון במסע ההופעות שלהם ולבסוף הבנים משכנעים את גריפין להחתים אותם ולהוציא לאור מיידית את אלבומם הראשון.
העונה השנייה פותחת בחזרתם של הלהקה לפאלם וודס לאחר מסע ההופעות, ולהפתעתם, בגלל הצטרפותם של בני נוער רבים חדשים לפאלם וודס, אף אחד לא זוכר אותם.
קנדל בטוח שג'ו בוגדת בו אך לבסוף מגלה שהיא התקבלה לסדרה חדשה בשם "ניו טאון היי" ושותפה לתוכנית הוא ג'ט סטנסון, שמסתכסך כל הזמן עם קנדל והחבורה, ואוהב את עצמו מאוד.
במהלך העונה לוגן וקמיל נפרדים לאחר שקמיל בטעות מתנשקת עם ג'יימס ולא יכולה לשמור זאת בסוד מלוגן.
גם קנדל וג'ו נפרדים במהלך העונה כיוון שג'ו מתקבלת לתפקיד בסדרת סרטים שמצולמת בניו זילנד.
לקראת סוף העונה, מגיעה לפאלם וודס נערה חדשה בשם לוסי סטון שמנסה להיות כוכבת רוק, תחילה היא וקנדל מסתכסכים כשהיא אומרת שביג טיים ראש לא שרים שירי רוק, ולבסוף הם מוכיחים לה שטעתה.
העונה השנייה עוסקת בכתיבת האלבום השני של ביג טיים ראש ותכנון מסע ההופעות החדש שלהם.
(חלק מהשירים המושמעים בעונה הם מתוך האלבום הראשון של הלהקה האמיתית, וחלקם מתוך האלבום השני שלהם - "Elevate")
העונה השלישית נפתחת בהיכל רו'צס סנטר בטורונטו קנדה הבנים מופעים את ההופעה האחרונה שלהם בסיבוב ההופעות שלהם קרלוס מסתבך עם המשטרה הצרפתית, כאשר נחשד בגנבת צרצר.
בזמן שהלהקה הופיעה בצרפת, אחרי שהלהקה חוזרת ללוס אנג'לס, הם נהיו מפורסמים.
בפרק הראשון, ג'יימס מתאהב בלוסי ועושה הכל כדי להשיג אותה, אבל לוסי מתאהבת בקנדל והוא התחיל לקנות ג'יימס הטיל על קנדל את חוק הדיבז, חוק שאוסר עליו לצאת עם בנות שאחד מבני הלהקה מחבב.
אם הוא ייתפס יוצא, הוא ייאלץ לרוץ עם תחתונים בכל פאלם וודס וכשלוסי מגלה את זה היא מטילה על קנדל דיבז שלאף בת אסור לדבר איתו עד שידבר עם לוסי.
בו זמנית, לוגן מנסה בכול דרך לגרום לקמיל להשים לב אליו.
הוא לא מצליח, מכיוון שבודהה בוב אוסר על קמיל לעשות את הצעד הראשון.
לוגן מגלה שבודהה בוב מייעץ לקמיל, ודורש ממנו תשובות.
קמיל מגיעה, ולבסוף הם חוזרים להיות זוג.
לבסוף לוסי מסבירה לג'יימס למה היא לא מתאהבת בו, וג'יימס מבטל את החוק.
קנדל מחליט שהוא ולוסי יוצאים, אבל מי שמגיע זה האקס שלה.
קנדל מנסה להפיל אותו בפח ולהגיד ללוסי שהוא מנסה לבגוד בה, ובסופו של דבר הוא מצליח.
אבל לאחר מכן, מי שמגיעה זו ג'ו שחזרה אחרי הרבה זמן מניו זילנד, מכיוון שהסרט שהשתתפה בו נכשל ולכן גם לא ייצאו סרטי ההמשך, והיא חזרה כשהיא חוזרת היא מגלה את לוסי וקנדל מתנשקים במעלית.
ג'ו מעוררת בלגן, ולבסוף קנדל בחר בג'ו, ולוסי עוזבת את פאלם וודס.
העונה רביעית מתחילה בכך שהבנים מאוימים על ידי להקות הבנים הבריטיות ונלחמים מולם כדי שיוכלו להוציא את האלבום השלישי שלהם.
בפרק מוזכרים להקות אמיתיות כמו: וואן דרקשיין ודה וואנטד וגם להקות שאינן קיימות.
בהמשך העונה לוסי, האקסית הכועסת ופגועת הלב של קנדל שזרק אותה בשביל לחזור לג'ו בעונה הקודמת, חוזרת ומנסה לכבוש את הלב של קנדל בחזרה ולגרום לו לבושות באופן ציבורי ופרטי.
למשל כאשר היא חוזרת היא מפרסמת סינגל שקוראים לו "זרקת אותי בשבילה" שמדבר על מערכת היחסים שלה עם קנדל.
בסוף לוסי מכחישה שזה מדבר על קנדל ומצילה את הלהקה.
ג'יימס מנסה לגרום ללוסי לאהוב אותו במהלך העונה.
בזוג הפרקים האחרונים של הסדרה הבנים מופיעים בטקס פרסי הנוער, ג'יימס ולוסי ביחד, קרלוס מוצא אהבה כאשר הוא מתאהב במרגלת סודית, (אלקסה וגה מספיס קיד, שגם במציאות הם הופכים לבני זוג ב-2014).
הבנים מופיעים עם השיר האחרון של הסדרה we are (בעברית: אנחנו) וכך הסדרה מסתיימת לאחר 4 עונות.
קנדל דונלד נייט (קנדל שמידט) - מנהיג הלהקה, כאשר הבנים בצרה הם פונים אליו שיעזור להם כי לטענתם הוא טוב בהתמודדות עם מצבי לחץ.
תמיד יוצא צודק בהכל ותמיד מנצח בכל דבר.
בעל קו לסת חד וחזק מאוד.
בחלק מהסדרה בן הזוג של ג'ו, מתנשק עם לוסי פעם אחת אך לא נמצא איתה במערכת יחסים.
בסוף הסדרה הוא בזוגיות עם ג'ו.
החבר הכי צעיר בלהקה, הוא אוהב לרקוד ולשמוע מוזיקה ולפני שהם עברו לאל איי הוא רצה להיות הקמע של נבחרת ההוקי האהובה עליו.
והוא עוזר הרבה לאחותו הקטנה קייטי, אף על פי שמדי פעם זקוק לעזרתה או לאימו.
ג'יימס דיאמונד (ג'יימס מאסלו) - מרוכז בעצמו, כובש לבבות, יודע לשיר יפה ולרקוד טוב, לא חכם במיוחד.
הוא ה"פנים היפות" של החבורה והוא מודע לכך.
לאחר שקנדל מתנשק איתה ג'יימס כועס עליו אך סולח לו.
בסוף הסדרה הוא בזוגיות עם לוסי.
קרלוס גרסיה (קרלוס פנה) - אוהב לאכול נקניקיה על מקל, ומאמין באמונות טפלות.
נוטה ללבוש קסדה גם כשאין צורך בכך.
אוהב נקניקיות על מקל ולא בוגר במיוחד.
בסוף העונה הרביעית נהיה בן זוגה של מרגלת .
הורטנס "לוגן" מיטשל (לוגן הנדרסון) - החכם שבחבורה, ציני, אוהב מתמטיקה.
לפני שהבנים הגיעו לאל איי הוא רצה להיות רופא ואף מנסה להתקבל ללימודי רפואה באחד מפרקי הסדרה.
הוא בן זוגה של קמיל, הוא נפרד ממנה וחוזר אליה רבות במהלך הסדרה.
במלחמות המתיחות של החבורה הוא מותח את עצמו
גוסטבו רוק (סטיבן גליקמן קרמר) - מפיק מוזיקלי, פסנתרן, עשיר והמנהל של הבנים, מכנה אותם "כלבים".
הוא לרוב עצבני, צעקן .
קייטי נייט (סיארה בראבו) - אחותו הקטנה של קנדל.
יפה וערמומית, יש לה חושים עסקיים מעולים והיא מנצלת את זה בכל הזדמנות שיש לה.
קלי ויינרייט (טניה צ'ישולם) - העוזרת של גוסטבו.
מחבבת מאוד את הבנים בלהקה ותמיד מנסה לשכנע את גוסטבו שיהיה נחמד אליהם.
ג'ניפר נייט (צ'אלן קאטס) - אמם הנחמדה והדואגת של קנדל וקייטי.
ארתור גריפין (מאט ריאדי) - המנכל הראשי של ביג טיים ראש.
לרוב עושה להם צרות ומבקש מהם שיעשו דברים שכמעט בלתי אפשריים.
בודהה בוב (דרן נוריס) - איש מוזר ומפחיד ומתקן התחזוקה של פאלם וודס.
לרוב מסתובב עם: פומפייה, מסור שרשרת מבוקש בקנדה והתחתן עם ג'ניפר (אמו של קנדל וקייטי) אך לסוף השניים התגרשו.
רג'ינלד ביטרס (דייוויד אנתוני היגינס) - המנהל של המלון פאלם וודס.
מנסה לעצור את הבנים מלעשות צרות ולרוב מצליח לעשות כסף אמו חושבת שהוא וטרינר אך לבסוף חושבת שהוא סוכן ממשלתי.
ג'ו טיילור (קייטלין טרוור) - בלונדינית ושחקנית.
חברתו של קנדל, נסעה לניו זילנד ל-3 שנים כי התקבלה לסרט.
קאמיל רוברטס (ארין סנדרס) - חברה של לוגן, שחקנית המתנהגת באופן מוקצן יותר מידי וחברה של הבנים.
היא ולוגן כל הזמן נפרדים וחוזרים.
הלהקה היא להקה אמיתית, שנוצרה בעקבות הצלחת התוכנית, וזכתה להצלחה רבה.
חברי הלהקה הם קנדל שמידט, ג'יימס מאסלו, קרלוס פנה ולוגן הנדרסון.
ללהקה שלושה אלבומים - "B.T.R", "Elevate", "24/Seven".
ללהקה גם שני מיני-אלבומים - אחד עם שירי חג המולד והשני עם פסקול הסרט הטלוויזיוני שלהם - גרסאות כיסוי לשירי הביטלס.
גרסאות כיסוי לשירי הביטלס, מתוך פסקול הסרט
רשימת שירים מודלפים, שהלהקה הקליטה בגרסאות דמו
ללהקה היו כמה סיבובי הופעות, הראשון נקרא "better with you tour" וכלל את השירים מאלבומם הראשון והשני.
השני נקרא "big time summer tour" וכלל שירים מאלבומם הראשון והשני, וכן מספר גרסאות כיסוי לשירי הביטלס (אשר הקליטו לסרט "big time movie").
השלישי נקרא "summer break tour" וכלל שירים בעיקר מאלבומם השלישי, ומספר שירים מאלבומם השני והראשון.
כמו כן, כמה סיבובי הופעות קטנים נערכו לפני סיבוב ההופעות הגדול הראשון שלהם.
סיבוב הופעות נוסף נקרא "Big Time Rush Live 2014 World Tour", לאחר מכן חברי הלהקה החליטו שהם יוצאים להפסקה לעסוק בפרויקטים האישיים שלהם.
ביג סטאר היא להקת רוק אמריקאית, שהוקמה בממפיס, טנסי בשנת 1971 על ידי אלכס צ'ילטון, כריס בל, ג'ודי סטפאנס ואנדי האמל.
סגנונה של הלהקה הושפע מהביטלס, מהקינקס ומהביץ' בויז והוגדר כפאוור פופ על ידי מבקרי המוזיקה.
התשתית הראשונית של הלהקה הגיעה מלהקות אייס-ווטר ורוק סיטי, שהוביל כריס בל, ובהן ניגנו קאדר רחב של מוזיקאים, וביניהם האמל וסטפאנס, שאיישו לבסוף את תפקידי בס והתופים בביג סטאר (בהתאמה).
אליהם הצטרף אלכס צ'ילטון, שכמה שנים קודם לכן, בגיל 17, היה הסולן של להקת הבוקס-טופס שהייתה חתומה על מס' להיטים, כשהבולט שלהם היה The Letter שהגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי ב-1967.
הרביעייה מצאה מכנה משותף רחב בדמות הלהקות המובילות של אמצע-סוף שנות השישים, ואף ביצעה מס' קאברים בהופעות ובאלבומי האולפן לאמנים אלו.
הלהקה שחררה שלושה אלבומים: אלבום הבכורה, #1 Record יצא בשנת 1972 כשהקרדיט המשותף בכל השירים (פרט לאחד, שנכתב והושר על ידי האמל) ניתן לבל וצ'ילטון (שאף התחלקו במלאכת השירה), בצורה שמזכירה את אופן החתימה של לנון ומקרטני על שירי הביטלס.
באלבום זה בלטו ההשפעות של להקות כגון הביטלס, המי והביץ' בויז על ביג סטאר.
אלבומה השני, Radio City, שוחרר בשנת 1974 כשלישייה, ללא הגיטריסט בל, שעזב לאחר שיצא אלבום הבכורה - לאור כישלונו המסחרי.
האלבום כלל את September Gurls, משיריה המוכרים של ביג סטאר- שכוסה על ידי להקת הבאנגלס בגרסה מצונזרת בשנות השמונים.
ב-78 יצא האלבום השלישי, Third/Sister Lovers כשהרכב הלהקה מונה את צ'ילטון והמתופף סטפאנס, לאחר עזיבתו של האמל.
האלבום כלל סאונד שונה משני הראשונים, אקוסטי וסינגר-סונגרייטרי במובהק.
כל השירים, פרט לאחד (שנכתב והושר על ידי סטפאנס) הושרו על ידי צ'ילטון, כשמתוכם, רק אחד לא נכתב על ידו (קאבר ל-Femme Fattale של הוולווט אנדרגראונד).
האלבום הוגדר כבר אז כיצירתו האישית של צ'ילטון באופן מובהק.
ב-1993 התאחדה הלהקה בהרכב מחודש: עם חבריה המקוריים צ'ילטון וסטפאנס, כשעל הבאס והגיטרה השנייה הופקדו חברי להקת הפוזיס (עוד להקה שהושפעה מביג סטאר) - קן סטרינגפלו וג'ון אויר.
בהרכב זה, שחררה הלהקה שני אלבומים: הופעה מאוניברסיטת קולומביה מאותה השנה, וב-2005 את In Space, שעד היום לא התקבל כאלבום לגיטימי מבחינת מעריציה המושבעים של הלהקה.
בהרכב זה הופיעה הלהקה עד מותו של צ'ילטון ב-2010.
מתוך ארבעת חברי הלהקה המקוריים, שלושה אינם עוד בין החיים.
הגיטריסט, כריס בל, נהרג בשנת 1978 בתאונת דרכים ובשנת 2010 נפטרו סולן הלהקה, אלכס צ'ילטון, מסיבוכים הקשורים ללב במרץ, ולאחר מכן, ביולי, נפטר הבסיסט, אנדי האמל.
ב-2014 נפטר מי שנחשב ל"חבר הנוסף" בלהקה, המפיק ג'ון פריי, שהיה שותף מוזיקלי דומיננטי בהקלטת האלבומים, המיקסים, ולכל נושאי ההפקה.
פריי היה מייסד אולפני ארדנט בממפיס, מאולפני ההקלטות המוכרים והנחשבים בארצות הברית.
כל שלושת אלבומי הלהקה נבחרו לרשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון, וכך גם שניים משיריה הנמצאים ברשימת 500 השירים הגדולים שדירג המגזין.
להקת הריפלייסמנטס כתבה שיר אודות סולן הלהקה, הנושא את שמו, "אלכס צ'ילטון", ובתוכו נכללה השורה "I never travel far without a little Big Star".
על אף כישלונה המסחרי, זכתה ביג סטאר למעמד של להקת קאלט ולהיותה אחת הלהקות המשפיעות על מוזיקת הרוק מאז פירוקה, כשרבים האמנים שהעידו על הערצתם העיוורת אליה, ואף כיסו חלק משיריה, כשבין השאר ניתן למנות את אר.אי.אם., אליוט סמית', ווילקו וג'ף באקלי.
זרקור הפרסום העיקרי לו זכתה הלהקה הגיע בשנות התשעים - כששירה, In The Street היווה את שיר הפתיחה של הקומדיה המצליחה "מופע שנות ה-70" (תחילה בגרסתו המקורית, ולאחר מכן - קאבר שביצעה לשיר להקת צ'יפ טריק).
למונט קולמן (30 במאי 1974 – 15 בפברואר 1999), המוכר בשם הבמה ביג אל (Big L), היה ראפר אמריקני שפעל במהלך שנות התשעים.
קולמן נרצח ב-15 בפברואר 1999 בשכונת הארלם, באותו הרחוב בו אחיו נרצח בשנת 2002. הרצח של קולמן מעולם לא פוענח.
על אף הקריירה הקצרה, קולמן זכה לפרסום רב ונחשב לראפר בולט ומשפיע בתעשיית ההיפ הופ.
קולמן נולד בשנת 1974 בשכונת הארלם שבעיר ניו יורק.
בצעירותו קולמן נהג להאזין לראפרים בולטים שונים בהם Run DMC ו-The Cold Crush Brothers ובמיוחד לראפר ביג דדי קיין.
בגיל 12 קולמן החל לשיר בסגנון ראפ ולמד לחרוז בפינת רחוב סמוכה לביתו בה נהג לבלות שעות רבות יחד עם חבריו בכל יום בניסיון לשפר את יכולותיו.
במשך הזמן הצליח קולמן לפתח את סגנון הראפ הייחודי לו.
את הכינוי "Big L" קיבל קולמן לראשונה בתיכון, על ידי חברתו לספסל הלימודים ג'וליה ריצ'מונד.
הכינוי נבע מכינוי הילדות של לאמונט "Little Lamont" (לאמונט הקטן).
בשנים הבאות קולמן היה חבר בשתי הרכבי היפ הופ – D.I.T.C ו-"Children Of The Corn".
ההצלחה המוקדמת ב- D.I.T.C ביססה את מעמדו של קולמן הצעיר ועזרה לו להתפרסם, בעיקר בזכות הופעות אורח מרובות באלבומי הסולו שהפיקו באותה העת חברי ההרכב ובזכות פרסום קלטת דמו שונות.
לבסוף החליט קולמן לפרוש מההרכב ולהתמקד בקריירת סולו.
בשנת 1993 חתם קולמן על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים קולומביה, ובשנת 1995 הוא הוציא לשווקים את אלבום הבכורה שלו "Lifestylez of da Poor and Dangerous".
בשנת 1995 פרסם קולמן את אלבום הבכורה המצליח שלו "Lifestylez Ov Da Poor & Dangerous".
האלבום נחל כישלון וכתוצאה מכך קולמן הודח מהלייבל.
בהמשך קולמן הקים חברת תקליטים משלו בשם "Flamboyant" ובין השנים 1996 ועד למותו ב-1999 הוא עבד על אלבום האולפן השני שלו.
ב-15 בפברואר 1999 בשעה 20:30 קולמן נורה למוות ברחוב 139 שבהארלם, במרחק של כמה מטרים מביתו, על ידי מתנקש אלמוני שירה בו תשע יריות בחזה ובפנים מתוך מכונית חולפת.
ההערכה הרווחת היא שקולמן נרצח בשל חובותיו של אחיו, לירוי פינאזי, אשר היה בכלא באותו הזמן.
זמן קצר לאחר שאחיו של קולמן שוחרר בשנת 2002 מהכלא הוא נרצח באותו הרחוב.
מקרה הרצח של קולמן פוענח 17 שנה לאחר מכן ב-2016 ככל הנראה על ידי חברו של אחיו "Gerard Woodley".