tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קאופמן וצדרבאום ביקשו ליצור פלטפורמה שבה שיח בין-תחומי יהווה חלק בלתי נפרד מתהליך התכנון והעשייה, מתוך תפיסה שהאדריכלות אינה רק מקצוע טכני אלא פעולה תרבותית ופוליטית רחבה.
גישתן התאפיינה בהתמקדות עמוקה בקשר למקום, לזיכרון הקולקטיבי ולתנאים המקומיים הפיזיים והתרבותיים.
קאופמן ראתה באדריכלות פעולה תרבותית ורגשית, ששואפת לתרגם רעיונות מופשטים לצורות חומריות המושרשות בסביבה הקיימת.
היא ביקרה גישות אוניברסליות או מנותקות מהקשר מקומי, ודגלה בתכנון הרגיש לאקלים, להרגלי שהייה אנושיים ולמרקם העירוני הקיים.
לדבריה, בנייה חדשה צריכה להשתלב בשכבות ההיסטוריות של המקום ולא למחוק אותן.
כמו כן, הדגישה את חשיבות ההקשבה, הסקרנות והרגישות הסביבתית כחלק בלתי נפרד מהכשרתו של אדריכל.
במקביל לעבודתה המקצועית, קאופמן הייתה מורה מוערכת ופעילה.
החל משנת 1985 לימדה בסטודיו לתכנון אדריכלי בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון, שם הנחילה לדורות של סטודנטים את עקרונותיה התכנוניים ואת מחויבותה למקומיות ולהקשבה.
במסגרת עבודתה האקדמית יזמה והובילה פרויקטים בינלאומיים - סדנאות קיץ בוונציה (1991), איסטנבול (1992) ופריז (1993) ביחד עם פרופסור דוד גוגנהיים, ששילבו חשיפה בין-תרבותית עם פיתוח חשיבה אדריכלית רגישה.
בשנת 2003 הייתה בין הנשים הראשונות בפקולטה שקיבלו את הדרגה האקדמית של פרופסור חבר.
הסבת מחסן בנמל תל אביב לתיאטרון - "קאדר" אדריכלים (1980)
פרויקט זה נבחר לייצג את ישראל בביאנלה שבצרפת בשנת 1980. המבנה המקורי היה מחסן נטוש באזור מוזנח של נמל תל אביב הישן.
הפרויקט כולל שני חללי מופעים: אולם מופעים ראשי עם במה קלאסית ומעבדה ניסיונית קטנה יותר.
תוכנן גם חלל ציבורי פתוח סביב התיאטרון – פרוור – הכולל: קולונדה (שדרת עמודים) רחבת כניסה המארחת מופעי רחוב, תערוכות ואירועים קהילתיים, כיכר הסירה, עם סירה היסטורית משוחזרת.
פרטי מבנה נוספים כוללים: קופה, תצוגה ומידע, ספרייה, חנויות, חניה, ושירותים ציבוריים.
הדגש בתכנון היה על שילוב אדריכלות עם סביבה קיימת, הרחבת גבולות הבניין אל עבר המרחב הציבורי שמסביב לו.
בית פרטי בגליל העליון - קאדר אדריכלים (1981–1985)
הבית תוכנן עבור משפחה בת שלוש נפשות באזור כפרי הצופה לכנרת ולעמק הירדן.
המבנה מבוסס על תוכנית מלבנית פשוטה, ומשלב אלמנטים מסורתיים כמו קירות עבים, גג משופע, אכסדרה קשתית, טרסות ומרפסות.
החללים מאורגנים לאורך ציר מערבי, עם מסדרון עליון הנפתח לנוף ומוביל לטרסת גג.
תכנון פתוח מאפשר זרימת אוויר טבעית ושימושים מגוונים.
מזרקה בצורת משולש יוצרת קשר חזותי וסמלי לדלתת הירדן, וצבעה הכחול משתלב עם נוף הכנרת.
תעלה מחברת בינה לבריכת השחייה.
הבית מתוכנן סביב חלל מרכזי בקומה אחת, המדגיש אופי כפרי.
בית הספר ארזים ביקנעם תוכנן תוך התייחסות משמעותית לטופוגרפיה הקיימת של האתר, הממוקם בין שני רחובות עם הפרש גובה של כ-13 מטרים.
המבנה מחולק לשלושה אגפים נפרדים לפי קבוצות גיל, ומחובר בגלריה וחצרות פרטיות המובילות לחצר מרכזית, כך שניצל ההבדלים בגובה לטובת חיבור פונקציונלי ואסתטי בין המפלסים.
התכנון מתחשב בשטח ובהרחבות הקיימות באזור, ומשתמש בחזיתות טיח בגווני אוקר וכחול בהיר המדגישות את שילוב המבנה בסביבתו.
המבנה כולל כיתות לימוד, משרדים, מעבדה, ספרייה, חללים רב-תכליתיים ואולם ספורט עם גישה נפרדת.
מעונות סטודנטים - אוניברסיטת חיפה (1994-2002)
פרויקט זה זכה במקום הראשון בתחרות הייעודית לתכנון מתחם המעונות.
מעונות הסטודנטים של אוניברסיטת חיפה תוכננו בהתאמה למדרון הררי ולטרסות הקיימות, תוך ניצול ההפרשים בגובה ליצירת מפלסים מחוברים עם תנועה אופקית ומדרגות גן.
הפרויקט משלב חזיתות מגוונות מאבן גסה ועד חיתוך עדין, ומדגיש כניסות ונופים בהתאם למיקום הטרסה.
הכניסה הראשית משותפת למעונות הישנים ופותחת לכיכר ציבורית מרכזית.
הדירות מגוונות – מיחידות לסטודנטים לתואר ראשון ועד דירות זוגיות ודו-קומתיות עם פטיו ונוף.
התכנון כולל שיקום צמחייה ויערות באזור, ומשקף חשיבה מעמיקה על המקום והקשר לטופוגרפיה.
המתחם תוכנן במסגרת תחרות וזכה בפרס ראשון.
הוא כולל מספר מבנים סביב כיכר מרכזית שמשמשת כניסה, עם אמפיתיאטרון שמנצל את הטופוגרפיה הטבעית לאירועים חיצוניים.
המבנים מציבים גבולות לכיכר ונפתחים לנוף, כשקירות זכוכית יוצרים חיבור ליער הסמוך.
הארכת הקירות יוצרת מרחבים פתוחים ומאפשרת קווי ראייה לנקודות משמעותיות באזור.
המתחם מחולק לשני אגפים המחוברים באולם כניסה שמקשר בין היער לכיכר.
התכנון מדגיש נגישות ומימוש חומרים טבעיים – אבן גלילית וזכוכית – כחלק מהשתלבות במרחב ובנוף.
הפרויקט מתאפיין בהתחשבות עמוקה בטופוגרפיה הייחודית ובקשר בין העיר לחוף הים.
התכנון יוצר רצף עירוני חדש המחבר בין מרכז העיר לחוף, תוך שילוב טיילות, כיכרות ומוקדי פנאי, ומדגיש הליכה רגלית ונגישות.
האדריכלות משקפת סגנון מודרניסטי עם מבנים לבנים בהירים המותאמים לתנאי האור והנוף ההררי-ימי, ומשלבת אלמנטים אורבניים וטבעיים לטובת אינטגרציה סביבתית.
חשיבות הפרויקט טמונה בחיזוק זהות חיפה כעיר חוף מודרנית, בשיקום ושדרוג המרחב הציבורי ובקידום הקשר בין התושבים, התיירים והסביבה הטבעית לאורך חוף דדו.
אמי"ת נחשון ישיבה תיכונית רב גונית למצוינות (2018)
בית הספר תוכנן בשיתוף קאופמן, בהתאם לפרוגרמה פדגוגית חדשנית שגובשה על ידי צוות בית הספר ורשת אמי"ת, ואושרה על ידי משרד החינוך.
המבנה מתאפיין בתצורת חצר סגורה, עם חלוקה ברורה לאזורים: חלל מרכזי, מבנה בית מדרש ו"בתים" – מרחבי למידה מודולאריים המאפשרים גמישות והתאמה לשיטות הוראה מתקדמות.
מיקומו בצלע ההר מאפשר שילוב איכותי של שטחים חוץ-כיתתיים בפעילות הלימודית.
המבנה תוכנן לעמידה בתקן הבנייה הירוקה 5281 ולהקמה בשלבים.
הפרלמנט של באנגסמורו הוא בית המחוקקים של באנגסמורו, אזור אוטונומי בפיליפינים.
הוא מנוהל על ידי רשות המעבר של באנגסמורו, גוף שלטוני אזורי זמני.
מושב הפתיחה של הפרלמנט התקיים ב-29 במרץ 2019, בעוד שמושבו הסדיר הראשון צפוי להתקיים בסוף שנת 2025 לבין 2026.
אולם המליאה הישן באודיטוריום של קומפלקס התרבות שריף קבונסואן.
הפרלמנט הראשון של באנגסמורו הוא בית מחוקקים זמני בראשות רשות המעבר של באנגסמורו (BTA).
קבוצת חברי ה-BTA הראשונה נשבעה ב-22 בפברואר 2019. ביטול האזור האוטונומי הקודם, האזור האוטונומי במינדנאו המוסלמית (ARMM), התפרק לאחר המעבר הרשמי של ARMM לאזור האוטונומי של באנגסמורו ב-26 בפברואר 2019.
הפרלמנט הזמני הראשון של באנגסמורו קיים את מושב הפתיחה שלו ב-29 במרץ 2019, והעביר ארבע החלטות, שתיים מהן עסקו בתקציב אזור באנגסמורו.
מנדט הפרלמנט הזמני של באנגסמורו היה אמור להסתיים ב-30 ביוני 2022, בהתאם לחוק האורגני של באנגסמורו, אך הוארך עד 2025 או 2026 על ידי חוק שאושר על ידי הנשיא רודריגו דוטרטה, שנשיאותו הסתיימה באותו יום בו הפרלמנט הזמני אמור להתפזר.
בניין הפרלמנט של באנגסמורו בשנת 2022, שאירח בעבר את האספה המחוקקת האזורית ARMM.
הפרלמנט הזמני השני קיים את מושב הפתיחה שלו ב-12 בספטמבר 2022. יורשו של דוטרטה, הנשיא בונגבונג מרקוס, מינה קבוצה חדשה של חברים לפרלמנט הזמני.
בין המועמדים של MILF נמנים אנשים הקשורים ל-MNLF – שמונה מסיעת סאמה-ג'יקירי ושבעה מסיעת נור מיסוארי.
קבוצתו של מיסוארי הצטרפה לפרלמנט בפעם הראשונה.
פֶּרְם הוא תור בעידן הפלאוזואיקון, אשר התקיים מלפני 298 מיליוני שנים עד לפני 251 מיליוני שנים.
במהלך הפֶּרְם הופיעו עצי המחט.
לקראת סופו נוצרו לראשונה מדבריות.
סופו של הפרם מאופיין בהכחדה ההמונית הגדולה ביותר הידועה בפלאונטולוגיה ומכונה הכחדת פרם-טריאס, כ-90%-95% מהיצורים הימיים הוכחדו, כמו גם כ-90% מהיצורים היבשתיים.
התור הגאולוגי פרם קרוי על שם העיר פרם שברוסיה, שבמכרות הפחם שלה הוגדרו לראשונה מאפייני העידן הגאולוגי.
ליקנופס - תראפסיד גדול וטורף עם שיניים דמויות חרב
דיפלוקאולוס - דו-חיים גדול בעל ראש דמוי בומרנג.
דימטרודון - יצור טורף מקבוצת הפליקוזאוריה שהיה בעל מפרש עור על גבו.
אדפוזאורוס - יצור מקבוצת הפליקוזאוריה שהיה בעל מפרש עור על גבו.
ארתרופלאורה - סוג של מרבה רגליים ענקי.
טורפנודון - סוג של דיצינודונט אוכל צמחים.
צלורוזאוראווס - זוחל בעל קרומי עור.
קאקופס - דו-חיים יבשתי בעל לוחיות שריון.
פרמדיק הוא אדם העוסק במקצוע רפואת החירום, והוא בעל הסמכות הבכיר ביותר בענף מדעי זה (שאינו רופא).
הפרמדיק מעניק טיפול רפואי מתקדם במתאר שדה (כלומר, שלא במסגרת בית חולים), סמוך לזמן הופעת הפציעה או המחלה.
במסגרת תפקידו, מבצע הפרמדיק הערכה ראשונית של מצב החולה או הפצוע, מאבחן ומעניק טיפול חירום רפואי בהתאם.
הטיפול עשוי לכלול מתן תרופות, החזר נוזלים, ביצוע ניתוחים שונים, ביצוע הליכים פולשניים ובלתי פולשניים (כגון, לצורך אבטחת דרכי הנשימה), ביצוע הפעמה, ועוד.
לעיתים קרובות, יבוצע הטיפול תוך כדי פינוי המטופל למתקן רפואי.
אחד מתחומי ההתמקצעות הבולטים של הפרמדיק הוא ניהול מצבי אסון ואירועים רבי נפגעים במגוון רחב של מתארים, כגון, אסונות טבע, רעידות אדמה, פגיעות בזמן מלחמה, אירועי טרור, אירועי חומרים מסוכנים, ועוד.
במגזר האזרחי, פועלים פרמדיקים בעיקר במערכי אמבולנסים ומסוקים של גופי רפואת חירום ממלכתיים ופרטיים, ביחידות חילוץ, בגופים ביטחוניים, וכן במסגרות צבאיות דוגמת חיל הרפואה בצה"ל.
בישראל, פועלים רוב הפרמדיקים במסגרת ניידות טיפול נמרץ של מגן דוד אדום.
כמו כן, מקצת הפרמדיקים מועסקים בתפקידי עזר במחלקות לרפואה דחופה בבתי חולים ובמרפאות בקהילה (לדוגמה: במרפאות טרם).
בישראל קיימים כמה מסלולי הכשרה:
תואר ראשון ברפואת חירום (B.EMS):
המחלקה לרפואת חירום באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
תוכנית הלימודים אורכת שלוש שנות לימוד וכוללת לימודים עיוניים במדעי הבריאות, מדעי החיים, מדעי הטבע ומדעי החברה, לצד לימודים קליניים-מעשיים וכן התנסויות בניידות טיפול נמרץ ובמחלקות שונות בבתי חולים.
תעודת פרמדיק בנוסף לתואר בסיעוד (.B.S.N) או קורס פרמדיק לאחים/יות מוסמכים/ות:
בית הספר לסיעוד ב"המרכז הרפואי שמיר".
בית הספר הארצי להדרכה של מד"א
במסגרת קד"צ והשלמה צבאית בבה"ד 10
הקורס אורך כשנה וארבעה חודשים, ומחולק לשלושה חלקים.
החלק הראשון, כארבעה חודשים עד שמונה חודשים מוקדש ללימודים עיוניים.
חלקו השני, האורך חודש וחצי בממוצע, ומועבר במסגרת בית חולים, שם נפגשים החניכים לראשונה עם חולים ופצועים בהם הם עשויים להיתקל בעבודה השוטפת.
חלקו השלישי של הקורס כולל הכשרה מעשית באמבולנס טיפול נמרץ של מגן דוד אדום, וכולל כ-800 שעות הדרכה ועבודה מעשית.
לאחר סיום ההכשרה, החניכים עוברים מבחן עיוני בכתב ומבחן מעשי על בובות תרגול.
תעודת פרמדיק במסלול יג'-יד' באוניברסיטת אריאל בשיתוף עם מד"א.
היסטוריה של מקצוע הפרמדיק בישראל
ב-1979 נפתח לראשונה קורס פרמדיקים במגן דוד אדום.
הקורס הודרך על ידי ננסי קרוליין, רופאה מומחית בטיפול נמרץ, שהכשירה את הפרמדיקים הראשונים במדינת ישראל.
מכיוון שאף בית חולים לא הסכים לקבל את הפרמדיקים לתקופת חניכה לאחר הלימודים, הם עברו ישירות לעבודה בניידות טיפול נמרץ.
בסיום הקורס לא נמצא נציג של משרד הבריאות שיחתום על התעודות ולבסוף ד"ר טולשינסקי ממשרד הבריאות הסכים לחתום על התעודות על סמך היכרות אישית עם בוגרי הקורס.
קורס הפרמדיקים המשיך להתקיים במסגרת מגן דוד אדום ובשנת 1998 נפתח לראשונה קורס הפרמדיקים הצבאי.
הקורס הועבר על ידי מדריכי מד"א במסגרת בית הספר לרפואה צבאית (בה"ד 10) והכשיר פרמדיקים למסגרות הצבאיות השונות בהכשרה הזהה לקורס האזרחי.
ביוני 1994 יצא לאור הגיליון הראשון של העיתון "דחוף" (יצא לאור עד יוני 1997) - ביטאון ברפואת חירום שהוצא על ידי "איגוד הפרמדיקים בישראל".
ב-1997 נפתח באוניברסיטת בן-גוריון מסלול לימודי תואר ראשון ברפואת חירום, ובשנת 2016 נפתח מסלול לימודים דומה במכללה האקדמית צפת.
ב-1998 נפתח בבית הספר לסיעוד ב"אסף הרופא" מסלול המשלב קורס פרמדיקים ולימודי סיעוד, ובסופו הסטודנטים מקבלים תעודת תואר ראשון בסיעוד (B.S.N), תעודת אח מוסמך ותעודת פרמדיק.
בקריית מד"א שמוקמת ברמלה נבנה בית ספר לפרמדיקים.
החל מ-1972 החלו רופאים להצטרף לניידות טיפול נמרץ של מגן דוד אדום.
הניידת כללה צוות של רופא, אחות ונהג ממגן דוד אדום.
עם השנים הוכשרו חובשים ממגן דוד אדום לעבוד בניידת והחליפו את האחיות.
ניידות הטיפול נמרץ הראשונות נפתחו בשם שח"ל (שירות חירום לבבי) בירושלים, ובהמשך גם בתל אביב, חיפה, קריית שמונה, רחובות ועוד.
עם סיום קורס הפרמדיקים הראשון שונה הרכבו של צוות ניידת הטיפול נמרץ והורכב מרופא מומחה, פרמדיק וחובש שהוא נהג האמבולנס.
ככל שהוכשרו יותר פרמדיקים, הרופאים בניידות, שבתחילה היו רופאים מומחים בתחומם (לרוב ניתנה העדפה לרופאים מרדימים, עקב הדמיון שבין חלק מהפרוצדורות שמבצעים מרדימים, לאלו שבסמכות פרמדיק), הוחלפו בהדרגה ברופאים צעירים יותר (בעיקר סטאז'רים או מתמחים בתחומים שונים) שהתחלפו בתדירות גבוהה.
הרופאים הצעירים הסתמכו יותר ויותר על הידע והמיומנות של הפרמדיקים הוותיקים, והכוח הרפואי המוביל בניידות הפך להיות הפרמדיק.
ב-1994 נכנס לפעילות בכרמיאל אמבולנס טיפול נמרץ (אט"ן) הראשון.
האט"ן הוא ניידת טיפול נמרץ אשר מופעלת ללא רופא ואיש הצוות הרפואי הבכיר בה הוא הפרמדיק.
תחילה היו מעט ניידות שכאלה, והרבה ניידות עם רופאים - אך עם השנים התהפך היחס והיום כול ניידות הטיפול נמרץ במגן דוד אדום הן אט"ן ללא רופא.
בחברות פרטיות (כגון שחל ואחרות) טרם ניתן אישור לפתוח ניידת טיפול נמרץ ללא רופא.
בשנת 2020 משרד הבריאות פתח קורס ראשון המכשיר פרמדיקים בחברות אמבולנס פרטיות לעבוד ללא רופא.
מסוקי החילוץ של מד"א מאוישים בשני פרמדיקים האמונים על הטיפול הרפואי המוטס.
נכון ל-2018 הוכשרו בישראל כ-3000 פרמדיקים.
על פי עבודת מחקר שבוצעה באוניברסיטת בן-גוריון ומד"א ב-2016, 73% מהפרמדיקים בישראל נוטשים את המקצוע תוך 5 שנים, ו-93% תוך 10 שנים מסיום הכשרתם.
דרגות הפרמדיקים במגן דוד אדום
דרגה שם דרגה תפקיד/הכשרה המזכה בדרגה מזר פרמדיק מז"ש (מזר שני) לאחר סיום הכשרת קורס מורשי אט"ן ושנתיים של עבודה באט"ן מז"מ (מזר מתקדם) חונך בקורס פרמדיק מז"ב (מזר בכיר) מב"מ (מזר בכיר מתקדם) מרכז תחום בנה"ד רמ"ז (רב מזר) פרמדיק אחראי אחראי מוקד מתאם התרמות דם אחראי מתנדבים אזורי
על פי התקנות, כל מטפל שאינו רופא מחויב לעבוד על פי הוראת רופא.
בניגוד לשנים קודמות, כיום רשאי פרמדיק להכריז על מותו של אדם וכן לחתום על תעודת פטירה, ובתנאי שהוסמך לכך ושמתקיימים בו התנאים שנקבעו בנושא על ידי משרד הבריאות.
ב-2014 נדונה הצעת חוק של ממשלת ישראל להסדרה נפרדת של פעילותם של פרמדיקים.
הצעה קודמת להסדרת רישוי מקצועי לפרמדיקים לא הגיעה לחקיקה.
ב-2022 הוגשה הצעת חוק להסדרת העיסוק במקצועות הטיפול הרפואי, התשפ"ב–2022, שכוללת את הסדרת הפרמדיקים.
ביוני 2022 היא הועברה לועדת הבריאות לקראת קריאה שניה ושלישית.
פֶרְמָטָה (בעברית גם שְׁהִי, שֶׁהִי, בהקלדה: 𝄐) היא סימן מוזיקלי המורה על הארכת משך התו במידה בלתי מוגדרת (לרוב עד פי שניים).
הפרמטה מסומנת כחצי עיגול ובמרכזו נקודה, והיא מופיעה מעל או מתחת לתו הרלוונטי.
המלחין יכול להמחיש את משך הפרמטה על ידי הארכת משך התו הבסיסי שאליו היא מתייחסת.
לדוגמה, פרמטה על תו באורך רבע תהיה יותר קצרה מאשר פרמטה על תו באורך חצי.
כאשר תזמורת מנגנת פרמטה, מורה המנצח לנגנים מתי להפסיק את הצליל.
פרמטה בקומפוזיציה יכולה גם להתייחס לסוף משפט מוזיקלי, שכן היא תופיע בו לרוב על הטוניקה, או על הדומיננטה, או כיחידה של משפט מוזיקלי.
אף על פי שמקור השם "פרמטה" באיטלקית (fermata פירושה "תחנה"), דווקא בשפה זו משתמשים במונח "קורונה" (כתר) לציון סימן מוזיקלי זה.
פרם ז'נרל (צרפתית: Ferme générale) היה זיכיון לגביית מכסים ומסי מעבר שניתן על ידי המלך בתקופת המשטר הישן בצרפת לתקופה של שש שנים.
גובי המס בעלי זיכיון כזה כונו "פרמייֶה ז'נרוֹ" (fermiers généraux).
למסי הפרם ז'נרל שורשים כבר בתקופת השלטון הרומי בצרפת במערכת שכונתה "פורטוריה".
קרל הגדול המשיך בשיטה זו של מיסוי אחרי כן.
מיסים אלו נגבו גם במהלך ימי הביניים ועד המאה השבע-עשרה.
בשנת 1598 "הפריט" סוּלי את המס בהפכו אותו לזיכיון, וכיוון זה זכה לפיתוח נוסף תחת ז'אן-בטיסט קולבר, שר האוצר של לואי הארבעה-עשר.
הפרם ז'נרל כשלעצמו כונן תחת שם זה בשנת 1726.
מסי הפרם ז'נרל היו שנואים בצרפת, ועם המהפכה הצרפתית בשנת 1789 הם בוטלו וה"פרמייה", גובי המיסים, נתבעו לדין.
הפרמייה לשעבר, המדען אנטואן לבואזיה, הוצא להורג בגיליוטינה.
פֶּרְמֵאַבִּילִיּוּת מגנטית היא מדד לתגובה של חומר לשדה מגנטי המופעל עליו.
הפרמאביליות מיוצגת על ידי האות היוונית , וביחידות SI נמדדת בהנרי למטר (H/m), או בניוטון לאמפר בריבוע (N/A2).
פרמאביליות מגנטית היא מדד להשפעה של חומר על השדה המגנטי העובר בו.
לדוגמה, גודלו של שדה מגנטי הנוצר במערכת הנמצאת באוויר קטן מגודלו לו הייתה המערכת נמצאת בריק.
ניתן להקביל את המושג לחיכוך – אם זורקים משהו באוויר, הוא ישמור על מהירותו יותר מאשר אם נזרוק את אותו הדבר באותו כוח, במים (כלומר, מקדם החיכוך של המים גדול ממקדם החיכוך של האוויר).
באותה צורה, שדה מגנטי יהיה חלש יותר בסביבה בעלת פרמאביליות נמוכה, וגדול יותר בסביבה בעלת פרמאביליות גבוהה.
פרמאביליות הריק מוגדרת כיחס בין
עוצמת שדה מגנטי מושרה לעוצמת השדה המגנטי בריק:
– שדה מגנטי הנוצר מזרמים חופשיים וזרמים קשורים.
– שדה מגנטי הנוצר מזרמים חופשיים בלבד.
ביחידות SI ערכה מוגדר במדויק על ידי:
היא קשורה ל-, המקדם הדיאלקטרי של הריק על ידי:
כאשר הוא מהירות האור בריק.
פרמאביליות של חומר נתונה בדרך כלל באופן יחסי לזה של הריק, כפרמאביליות יחסית , כלומר היא מוגדרת על ידי:
כאשר היא הפרמאביליות של החומר.
מתקיים: , כאשר היא הסוספטיביליות המגנטית של החומר.
הפרמאביליות משתנה עם צפיפות השטף, לכן הערכים הם מקורבים ותקפים רק עבור צפיפות שטף של 0.002T.
בנוסף, ערכים אלו נתונים עבור תדירות אפס, כשבמציאות מקדם המגנטיות בדרך כלל תלוי תדר.
כאשר היא המגנטיות של החומר, הנמדדת באמפר למטר (A/m)
לכן על פי ההגדרות לעיל מתקיים:
מבחינים בין מספר סוגי חומרים:
חומרים דיאמגנטיים – חומרים שהפרמאביליות היחסית שלהם מקיימת (כלומר ).
נכללים בהם כסף, נחושת, מים, זהב, עופרת ואבץ.
חומרים אלה מתאפיינים בכך שכאשר מפעילים עליהם שדה מגנטי חיצוני נוצר מומנט מגנטי מושרה המקטין במעט את השפעת השדה המגנטי.
כשהשדה המגנטי החיצוני מופסק חומרים אלה אינם שומרים על המגנטיזציה שלהם.
חומרים פאראמגנטיים – חומרים שהפרמאביליות היחסית שלהם מקיימת (כלומר ).
נכללים בהם אוויר, אלומיניום, מגנזיום, ופלטינה.
חומרים אלה מתאפיינים בכך שכאשר מפעילים עליהם שדה מגנטי חיצוני היונים שבתוכו מסתדרים לפי השדה החיצוני, ובכך מגדילים את השפעת השדה המגנטי.
כשהשדה המגנטי החיצוני מופסק גם חומרים אלה אינם שומרים על המגנטיזציה שלהם.
חומרים פרומגנטיים – חומרים שהפרמאביליות היחסית שלהם מקיימת (כלומר ).
נכללים בהם קובלט, ברזל וניקל.
כשחומרים אלה נמצאים בשדה מגנטי חיצוני הם מתמגנטים ונשארים ממוגנטים לפרק זמן מסוים גם לאחר שהחומר לא נמצא יותר בשדה.
בדומה לחומרים פאראמגנטיים כאשר מפעילים עליהם שדה מגנטי חיצוני היונים שבתוכו מסתדרים לפי השדה החיצוני, ובכך מגדילים את השפעת השדה המגנטי.
פרמזן (מצרפתית: Parmesan, ב־IPA: ; באיטלקית: Parmigiano – פַּרְמִיגָ'אנוֹ) היא גבינה קשה וגרגירית שמקורה באיטליה.
הגבינה מסווגת כגבינה מסוג "גראנה" - גבינה קשה מחלב פרה, מבושלת אך לא דחוסה.
שמה המלא של הגבינה הוא פַּרְמִיגָ'֫אנוֹ רֵגָ'֫אנוֹ (Parmigiano Reggiano), מכיוון שמקורה בנפות פָּא֫רְמָה ורֶ֫ג'וֹ אֵמִ֫ילְיָה, שתיהן בחבל אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה.
בשל המעמד הגאוגרפי המוגן אשר ניתן למותג פרמיג'אנו רג'אנו, רק גבינות המיוצרות בחבל זה יכולות להימכר תחת השם, לפי חוקיו של האיחוד האירופי.
מחיר הגבינה תלוי בתקופת היישון.
הנפוצה ביותר מיושנת כ-18 חודשים (המינימום 12 חודשים) והאיכותיות מיושנות למשך שנתיים עד שלוש שנים.
גבינה מחלב הפרה האדומה (Vacche Rosse) היא המשובחת והיקרה ביותר.
מסופר כי בימי הביניים ייצרו פרמזן לראשונה בעיירה ביביאנו (Bibbiano) שבמחוז אמיליה-רומאניה.
במהרה התפשט ייצור הפרמזן לאזורים האורבניים של פארמה ומודנה.
מסמכים היסטוריים מעידים על כך שכבר במאה ה-13 היה פרמזן שאופן ייצורו היה דומה להפליא לאופן בו מייצרים היום פרמזן.
פירוש הדבר, כי ייתכן שגרסאות פרימיטיביות יותר של הגבינה היו קיימות הרבה לפני כן.
ביצירתו של הסופר האיטלקי בן ימי הביניים ג'ובאני בוקאצ'ו, "דקאמרון" (1348), מסופר על הר של גבינת פרמזן, בו השתמשו לשפר את טעמן של מנות פסטה.
כיום מיוצר פרמזן אך ורק במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה.
עם זאת, קיימים חיקויים רבים של הגבינה הפופולרית, חלקם אף מוצלחים במיוחד, בכל רחבי העולם וגם בישראל הנושאים את השם "פרמזן".
השם "Parmigiano Reggiano" הוא שם מוגן משפטית, ועל כן רק גבינות המיוצרות במפעלים ספציפיים בצפון איטליה רשאים להשתמש בו.
השם פרמזן (Parmesan), שמקורו בצרפתית, הוא שם נפוץ בהרבה.
למעט באיחוד האירופי, אשר חיקק חוק הפרמזן, גבינות אשר נושאות שם זה הם חיקוי של הגבינה המקורית.
חיקויים יכולים להשתמש בתוספים להכנת הגבינה ואפילו להשתמש בחלב מקומי.
פרמזן מיוצר מחלב פרה גולמי.
החלב המשמש לייצור הגבינה מורכב מחלב שנחלב בערב, ושהה במכל נחושת במהלך הערב, המעורבב בחלב מחליבת הבוקר וזאת על מנת ליצור מרקם ייחודי עבור הגבינה.
החלב מועבר למכלי נחושת גדולים, שקיבולתם היא בת 1,100 ליטרים.
מִמכל נחושת אחד מופקים שני גושי גבינה.
השימוש בנחושת מועדף מפני שנחושת מצליחה לשנות את הטמפרטורה שלה במהירות יחסית.
החומר המגבן המשמש להפרדת החלב למוצקים ומי גבינה, מופק באופן מסורתי מרירית הקיבה של עגלים.
הסטנדרט של האיחוד האירופי מחייב שימוש בחומר מגבן מן החי - אולם בגרסאות החיקוי של הגבינה משתמשים לעיתים גם בחומרים מגבנים מלאכותיים.
לאחר שהייה קצרה במכלים, מועברות הגבינות לדליים שנותנים להן את צורתן.
לאחר יום או יומיים משתחרר הדלי ומודפס על אריזת הגבינה שמה ותאריך הייצור שלה.
אז חוזרת הגבינה לדלי שמתמלא בינתיים במי-מלח, והגבינה נמצאת בהשריה למשך כ-20 ימים על מנת לצבור מלחים.
בתום תקופת ההשריה, הגבינה עוברת לאחסון בחדר התיישנות גדול, על מדפי עץ ארוכים, המסוגלים להכיל 24 גבינות לגובה ו-90 גבינות לאורך.
מדי שבוע מתבצע ניקיון ממוכן במדפים, ובאותה ההזדמנות הופכים את הגבינות.
הטמפרטורה והלחות בחדר ההתיישנות חייבות להיות קבועות בכל שעות היממה.
לאחר 12 חודשים לפחות בחדר ההתיישנות, מועברות הגבינות לטועם מקצועי שקובע את איכות הגבינה.
אם היא אינה איכותית, הוא מסמן את האריזה בצלב.
פרמזן משמשת לתיבול סוגי פסטה שונים, הקרמת מרקים וריזוטו, ומהווה חלק מהמרכיבים של רטבים פופולריים, בהם פטוצ'יני אלפרדו ופסטו.
חבל מנהלי פרם הוא סובייקט בפדרציה הרוסית.
כמעט כל שטח המחוז נמצא באירופה.
הרי אורל נמצאים בחלק המזרחי של המחוז ומהווים כ-20% של שטח המחוז.
היחידה המנהלית הוקמה בשנת 2005 תוך איחוד שתי יחידות מנהליות קיימות.
בירת החבל היא העיר פרם.
החבל ממוקם בחלק המזרחי של אירופה וכ-0.2% משטחו נמצא באסיה.
הרי אורל מהווים כ-15% משטח החבל, והנקודה הגבוהה בו מגיעה לרום של 1496 מטר מעל פני הים.
בשנת 1928 נמצא נפט בשטח המחוז, ובאזור מוכרים מרבצי פחם כבר מתחילת המאה ה-19. תור הפרם נקרא על שם המחוז, בשל עושר הסלעים שיש בו מהתקופה הגאולוגית הזו.
נוכחות התיישבות אנושית באזור הובחנה מהתקופה הפלאוליתית.
באזור המאה ה-10 אזור היה תחת השפעה של בולגריה של הוולגה.
בעקבות הפלישה המונגולית רוסים רבים נמלטו לצפון ובאזור החלה התיישבות רוסית.
במחצית המאה ה-15 הוקמה נסיכות של עמים דוברי שפות פינו-אוגריות היא הייתה תלויה ברפובליקת נובגורוד ובהמשך בנסיכות מוסקבה.
באביב 1505 כוחות של איוואן השלישי כבשו את השטח.
סוחרים ותעשיינים של משפחת סטרוגנוב החלו בפיתוח האזור.
באפריל 1558 איוואן האיום נתן לשליטם אזורים נרחבים.
בשנת 1581 נציגי המשפחה שלחו את כוחות בפיקוד ירמק לכיבוש שטחי סיביר.
בשנת 1617 משפחת סטרוגנוב גילתה מרבצי נחושת באזור ונבנה מפעל בתחום.
במחצית המאה ה-18 משפחת סטרוגנוב החל במכירת נכסים באזור.
מבחינה מנהלית שטח היה חלק של גוברניות שונות עד שבשנת 1796 הוקמה גוברניה עם מרכזה בעיר פרם.
בשנת 1919 על חלקים של גוברניית פרם הוקמה גוברניה חדשה עם מרכזה ביקטרינבורג.
בשנת 1923 גוברניית פרם בוטלה והיא נכללה במחוז אורל עם מרכז ביקטרינבורג.
מחוז פרם הוקם מחדש בשנת 1939.
בשנת 1993 חבל אוטונומי קומי-פרם פוצל במחוז פרם והיה יחידה מנהלית נפרדת.
בשנת 2000 חבל הועבר לתחום המחוז הפדרלי של הוולגה.
בשנת 2005 בעקבות משעל עם בוצע איחוד של מחוז פרם וחבל אוטונומי קומי-פרם והוקם החבל הנוכחי.
הרשות מחוקקת היא "אספה מחוקקת של חבל פרם" שכוללת 60 חברים.
בראש החבל עומד מושל שנבחר ל-כהונה של 5 שנים.
המושל הנוכחי דמיטרי מאחונין נבחר בשנת 2020.
מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-33 אזורים מוניציפליים, אזור קומי-פרם ו-14 ערים בעלי מעמד מיוחד ועיר סגורה זביוזדני.
נכון לשנת 2024 בחבל מתגוררים כ-2,500 אלף תושבים.
בשנת 1970 בחבל התגוררו כ-3 מיליון תושבים.
כ-76.6% של אוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים.
בעיר הגדולה - פרם בה מתגוררים מעל למיליון תושבים (כ-40% מאוכלוסיית המחוז).
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין משנת 2020 הרוסים מהווה כ-79% מאוכלוסיית המחוז וטטרים כ-3.6%.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה גורשו לאזור גרמנים רבים ובשנת 1959 התגוררו בו כ-39 אלף גרמנים.
בשנת 2021 נותרו רק כ-2.5 אלף גרמנים בחבל.
בשטחי המחוז התגלו מרבצים של נפט (הפקה על ידי חברת בת של לוקאויל), אשלג ומתכות שונות.
העיר פרם מהווה מרכז חשוב של תעשייה.
מסילות ברזל באזור הוקמו בשנת 1878 כאשר הוקמה מסלי לכיוון יקטרינבורג.
באזור עוברים מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית כולל הסתעפות מכביש M-7 מוסקבה-קאזאן וכביש R-242 פרם-יקטרינבורג.
נמל התעופה הבין-לאומי פרם פועל משנת 1952.
נפת פרמו (באיטלקית: Provincia di Fermo) היא נפה במזרחו של מחוז מארקה שבאיטליה.
בירתה של הנפה בעיר פרמו.
הנפה גובלת בנפת מצ'רטה במחוז מארקה בצפון, בנפת אסקולי פיצ'נו במחוז מארקה בדרום ובים האדריאטי במזרח.
פרם ראוואט נולד כפרם פל סינג ראוואט, מוכר גם כמהרג'י ובעבר גורו מהרג'י ; נולד ב-10 בדצמבר 1957) הוא מרצה בינלאומי ומייסד קרן הומניטרית.
בעבר כונה גם מורה רוחני.
פרם ראוואט נולד ב-10 בדצמבר 1957 בהרידוואר שבהודו, לאב שהיה ראש תנועה רוחנית ומורה דרך.
הוא החל לשאת דברים בפני קהל כבר בגיל 6, וגיל 8, כאשר נפטר אביו, נטל את מקומו והפך למורה בעצמו.
אביו של פרם ראוואט דיבר רבות על כך שבנו הצעיר יעביר את מסר השלום מעבר לים, וזו הייתה גם הסיבה שרשם אותו לבית ספר קתולי בו למד אנגלית.
אנשי המערב החלו להיחשף לתורתו בהדרגה עקב מפגשים בינו לבין מחפשי דרך מערביים שהגיעו להודו בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-70.
ביוני 1971 עזב פרם ראוואט את הודו ונסע למערב, שם הפך למוקד של תשומת לב תקשורתית.
נאומו הראשון במערב נישא בפסטיבל מוזיקת פופ בגלסטונברי, באנגליה.
המסר שלו דיבר בתחילה בעיקר לצעירים היפים.
ראוואט קבע את ביתו בארצות הברית והחל לנסוע וללמד בעולם כולו.
במשך השנים הפך לנואם מבוקש, ובין השאר נאם בפרלמנטים של איטליה, אוסטרליה, מלזיה, ספרד ובפרלמנט האירופי בבריסל.
הוא קיבל אותות הוקרה רבים ממושלים, ממדינות ומראשי ארגונים חברתיים והומניטריים על פועלו.
ב-2001 נוסדה "קרן פרם ראוואט" על מנת לתרום למאמצים הומניטריים בינלאומיים ולקדם את המסר שלו.
המוטו של הקרן הוא: כבוד, שלום ושגשוג.
קרן פרם ראוואט תורמת להיכרות עם המסר של שלום של פרם ראוואט בעזרת שני פרויקטים עיקריים:
פרם ראוואט ביקר בישראל 5 פעמים.
הוא הרצה באוניברסיטת תל אביב ובנמל תל אביב בפני קהל של כ-2000 איש.
הרצאותיו שודרו במשך 4 שנים בערוץ 39 בהוט.
ב-2006 הוציאה אנדריאה קיגאן עיתונאית וסופרת, ביוגרפיה על חייו ועל המסר של פרם ראוואט: Peace is Possible.
ב-2015 יצא לאור ספר של סיפורים שנכתבו על ידי פרם ראוואט: "Splitting the Arrow - Understanding the Business of Life" הספר מכיל סיפורים באורכים שונים, החוצים תרבויות ומשרטטים משמעות פשוטה לעסק הזה של החיים: מהי הצלחה ומהו שגשוג.
משנתו של פרם ראוואט מתבססת על המסר: "מה שאתה מחפש נמצא כבר בתוכך".
על נושא זה, בווריאציות שונות ובתוספת דוגמאות, משלים ותובנות, הוא מדבר בהרצאותיו, וטוען שהוא יכול להראות באופן מעשי לכל מי שחפץ בכך את היופי והשלום שנמצאים בתוכו.
לדרך מעשית זו הוא קורא "הידע", והטכניקות של ידע זה לא השתנו במשך השנים.
פרם ראוואט פיתח תהליך הנקרא "מפתחות" עבור האנשים המעוניינים לדעת איך למצוא את השלום האישי.
סביב הידע קיימת מסגרת תומכת של שותפות בקהילת מתרגלי הידע, שותפות בעשייה וקבלת הדרכה והשראה מדרכו של המורה.
עם זאת, שינוי גדול חל במשך השנים באופן בו מציג פרם ראוואט את עצמו ואת המסר שלו, וכיום האנשים שלמדו טכניקות אינם משתייכים לארגון כלשהו.
הוא משתמש באמצעים הטכנולוגיים הקיימים והמתפתחים להנגשת המסר שלו בעולם.
בגיל 16 החל ראוואט לתפוס מקום פעיל יותר בדרך שבה מוצג המסר שלו לעולם.
עקב כך נתגלעו סכסוכים מרים בינו לבין אמו ואחיו, שעד אז ניהלו עבורו את עסקיו, והוא התנער מפעילותם והחל לנהל את תנועתו ופעילותו באמצעות כמה מחסידיו.
בתחילת דרכו במערב בשנות ה-70 של המאה שעברה, קיימו תלמידיו מפגשי "שיח האמת" ('סאט-סאנג' בהודית).
בשיחות אלה סיפרו התלמידים על התנסותם, או על ההתפעלות שהם חשים בעקבות השינוי החיובי שחל בחייהם.
היו שטענו שמפגשים אלה דומים לא מעט למנהגי הווידוי בכנסיות וה"אודיטינג" בסיינטולוגיה, שגורמים למאמין לחלוק עם מנהיגי הכת וחבריו פרטים אינטימיים על חיי הרגש שלו, מה שעלול לחשוף אותו לסכנת מניפולציה ושימוש לרעה בהם.
במהלך שנות ה-80 של המאה שעברה, הוא צבר הון עתק ממכירת קלטות של הרצאותיו, וברשותו כיום אחוזת-מגורים מפוארת ומטוס מנהלים פרטי, בעודו מטיף למאמיניו להעדיף את הבנת הזהות העצמית, על פני התמקדות בטיפוח קריירה.
תומכיו תירצו סתירה זו בכך שאין רע בצבירת רכוש אלא בהתקשרות הרגשית (attachment) לרכוש או לקריירה, ולטענתם ראוואט בעצמו אינו קשור רגשית להון שצבר.
במשך הזמן, בתגובה לביקורת, נעשה המסר של ראוואט יותר אוניברסלי ופחות "הודי", ובתחילת שנות ה-80 הפריד את המסר שלו מהמסורת ההודית שנקשרה אליו בתחילת דרכו.
הוא אינו קשור לשום דת.
הוא אינו קשור לאף פילוסופיה.
המסר פונה לבני אדם חיים אשר רוצים לחוות את הדבר החי בתוכם."
פֶּרְם היא עיר המהווה את המרכז האדמיניסטרטיבי של החבל המנהלי פרם ברוסיה.
העיר שוכנת על גדות הנהר קאמה בחלק האירופי של רוסיה, בקרבת הרי אורל שהם הגבול הגאוגרפי בין אירופה ואסיה.
בעיר כמיליון תושבים, והיא אחת הערים המאוכלסות ביותר ברוסיה (במקום ה-12 לפי מספר תושבים).
מקור השם "פרם" הוא בשפת הקומי, ומשמעותו גבעה המכוסה בעצים.
פרם היא עיר מכרות חדשה יחסית לערי רוסיה, והוקמה רק במאה ה-18. התור הגאולוגי פרם קרוי על שם העיר והפלך שהיא הייתה בירתו ב, בשל עושר הסלעים מתקופה זו המצוי באזור, ושבמכרות הפחם שסביב העיר הוגדרו לראשונה מאפייניו.
בקיץ הטמפרטורה הממוצעת היא 18–23 מעלות צלזיוס, אך בתקופת החורף הטמפרטורה הממוצעת יורדת עד ל-15–20 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
יש בפרם חיי תרבות והשכלה עשירים, ומספר רב של אוניברסיטאות (שהעיקרית שבהן היא אוניברסיטת פרם), תיאטראות ובתי אופרה.
נוסף לכך בתחום העיר נמצא ישוב נובי ליאדי.
בימי הביניים היה האזור מיושב על ידי שבטים פינו-אוגוריים שגרו מזרחית לבולגריה של הוולגה.
במאה ה-13 וה-14 הגיעו לאזור סוחרים מנובגורוד וממוסקבה.
עקב הפוטנציאל המסחרי הגדול היה האזור במרכז סכסוך בין נובגורוד למוסקבה.
בשנת 1472 סופח האזור לנסיכות מוסקבה.
התיישבות באזור העיר מוזכרת לראשונה בשנת 1647.
ההיסטוריה המודרנית של העיר קשורה לפטר הגדול שקידם הקמת מפעלי תעשייה באזור אורל.
העיר הוקמה ב-15 במאי 1723 באותו יום הוקם מפעל לייצור נחושת באזור.
המיקום נבחר עקב מכרות נחושת באזור וקלות בהוצאת תוצרת באמצעות נהר קאמה.
היישוב קיבל זכויות העיר בשנת 1781. החל משנת 1796 - מרכז גוברניה.
המושל הראשון של העיר קארל מודרך היה בתפקיד זה עד לשנת 1811. הוא אישר את התוכנית הכללית של פיתוח העיר שהיה בסיס לתכנון העיר במהלך כל המאה ה-19.
בשנת 1878 חוברה העיר למערכת מסילות הברזל.
במאה ה-19 הפכה פרם לעיר תעשייתית מרכזית ובשנת 1860 היו בה מעל 20,000 תושבים.
בשנת 1916 הוקמה אוניברסיטה מקומית.
במלחמת האזרחים לאחר מהפכת 1917 הייתה העיר מטרה מרכזית לשני הצדדים עקב מפעלי תעשייה צבאיים רבים.
בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 נבנו בעיר מפעלי תעשייה גדולים והיא הייתה אחד המרכזים לייצור טנקים בזמן מלחמת העולם השנייה.
עד היום כ-80% מתושבי העיר מועסקים בתעשייה כבדה.
בשנת 1940, במהלך חגיגות ה-50 לשר החוץ הסובייטי ויאצ'סלב מולוטוב, הוחלף שם העיר מפרם למולוטוב.
בשנת 1958 הוקמו בעיר מפעלים פטרו-כימיים ראשונים.
העיר מהווה מרכז אדמיניסטרטיבי, תעשייתי, מדעי ותרבותי.
התעשיות המובילות בעיר הן בניית מכונות, ביטחון, ייצור שמנים, תעשייה כימית, עץ ומזון.
בשטח העיר נמצאת תחנת כוח הידרואלקטרית גדולה ומספר תחנות כוח לייצור חשמל נוספות.
מרכז התעשייה הפטרוכימית של העיר הוא בין הגדולים ברוסיה.
בעיר מספר מוסדות להשכלה גבוהה - אוניברסיטה (הוקמה בשנת 1916), אוניברסיטה טכנית, מכון ללימודי רפואה, מכון פדגוגי ועוד.
האופרה המקומית פועלת משנת 1870. במוזיאון של העיר נמצא אוסף נודע של איקונות רוסיות.
בהתאם מפקד אוכלוסין של שנת 1926 היו בעיר 84 אלף תושבים, בהתאם למפקד של שנת 1939 היו בעיר 306 אלף תושבים (פי 3 תוך 13 שנים).
פרם נמנית עם הערים הגדולות ברוסיה.
בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 הייתה האוכלוסייה מעל מיליון.
בהתחשב בתושבי ערי הסביבה, מספר התושבים במטרופולין הגיע אף לכ-1.2 מיליון איש.
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין של שנת 2010 היקף אוכלוסיית העיר ירד מתחת למיליון תושבים.
הרוסים מהווים כ-89% מאוכלוסיית העיר, הטטרים - כ-4.3%.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 בניין בית הכנסת המרכזי בפרם הוחזר לקהילה ופעילות דתית בבניין חודשה.
העיר היא מרכז תחבורתי גדול ומרכזי.
דרך העיר עוברת הרכבת הטרנס-סיבירית המקשרת את אירופה ואסיה.
הגשר על נהר קאמה שנפתח בשנת 2005 הוא באורך של 1737 מטר ומהווה את הגשר השלישי באורכו ברוסיה.
שימוש בנהר מאפשר שינוע זול של תוצרת תעשייתי.
נמל התעופה הבין-לאומי פרם שוכן כ-16 קילומטר דרומית-מערבית לעיר, ליד הכפר בולשויה-סאבינו.
קבוצת הכדורסל שהייתה קיימת בעיר, אוראל גרייט, זכתה פעמיים רצופות באליפות רוסיה בשנים 2001 ו-2002 והיא היחידה שזכתה בתואר מלבד צסק"א מוסקבה.
כמו כן זכתה בגביע הרוסי בכדורסל ב-2004 וביורוקאפ צ'לנג' ב-2006. ב-2009 התפרקה הקבוצה.
כיום קבוצת פארמה פרם מייצגת את העיר בליגת הכדורסל הבכירה במדינה, הליגה המאוחדת של VTB וזכתה פעמיים בגביע המדינה (ב-2016 וב-2019).
קבוצת הכדורגל אמקאר פרם התמודדה במשך מספר שנים בליגת העל הרוסית בכדורגל והעפילה לגמר הגביע הרוסי בכדורגל.
בשנת 2018 פורקה ובמקומה הוקמה קבוצת זבזדה פרם המתמודדת בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, השלישית בחשיבותה במערך ליגות הכדורגל ברוסיה.
פרמונה (Fremona) הייתה עיירה בצפון אתיופיה במחוז תיגראי.
במאות השש-עשרה ושבע-עשרה שימשה העיירה בסיס למיסיון הקתולי באתיופיה, אך היא ננטשה במרוצת המאה השמונה עשרה.
במקור נקראה העיר מיגוֹגה (בתיגרינית "מיי גוּגה" הם "מים גועשים") על שם שני הנחלים ההרריים הזורמים דרך היישוב.
הקיסר מינאס הגלה לשם את המיסיונרים הקתולים שהגיעו לחצרו ואלה כינו את העיירה על שם הקדוש פרומנטיוס, שהמיר את דתו של הקיסר אזנה לנצרות במאה הרביעית לספירה.
הבישוף היישועי אנדרי דה אוביידו (Andre da Oviedo) שעמד בראשם הגיע לאתיופיה בשנת 1557, מונה לפטריארך של אתיופיה ב-20 בדצמבר 1562 ונפטר בפרמונה בשנת 1577. קברו הפך מקום תפילה למאמינים המקומיים בקתוליות.
כשביקר המיסיונר הישועי מנואל דה אלמיידה לפרמונה בשנת 1624, הוא מצא כי נוספו לה "שבע או שמונה מצודות עם חומות חיצוניות גבוהות ושתי חצרות, האחת מחברת את הבתים ובה מכל אבן, ובאחרת כנסייה יפה הבנויה מאבן ומגיר".
הוא מוסיף כי לאור המחסור בנשק חם באתיופיה דאז, "עם עשרים או שלושים מוסקטים ותותח קטן המתופעלים בידי צאצאי הפורטוגזים, [זה] נחשב באתיופיה למקום ייחודי ובלתי חדיר."
בשנת 1632 עלה לשלטון הקיסר פאסיל, החרים את אדמות היישועים וריכז אותם בפרמונה.
כששמע הקיסר שמומבסה מופגזת על ידי הפורטוגזים, חשד הקיסר כי הפטריארך הקתולי אפונסו מנדש (Alfonso Méndez) עמד מאחורי המהלך.
הוא ניצל זאת לגירוש יתרת היישועים מאדמת אתיופיה בשנת 1633. המיסיונר ג'רונימו לובו (Jerónimo Lobo) טען כי בעת הגירוש חיו בפרמונה כארבע מאות איש.
דיווח מס משנת 1697 מזכיר את פרמונה בשמה המקורי, מיגוגה.
אולם בביקוריו של האגיפטולוג הבריטי הנרי סולט בעשור הראשון של המאה התשע-עשרה דיווח הלה כי איש לא זיהה את שם העיירה.
החוקר ברנרד לינדהל זיהה את פרמונה עם היישוב המודרני אנדייט נברש (Endiet Nebersh), במרחק כעשרה קילומטרים מהעיירה עדווה שבנפת תיגראי המרכזית, סמוך לגבולה הצפוני הנוכחי של אתיופיה.
פרמו (באיטלקית: Fermo) היא בירת נפת פרמו שבמחוז מארקה שבאיטליה.
העיר ניצבת על גבעת סאבולו (Sabulo) המתנשאת לגובה של 319 מטרים מעל פני הים והיא מקושרת למסילת הברזל של החוף האדריאטי באמצעות הסתעפות שיוצאת מהעיר פורטו סן ג'ורג'ו (Porto San Giorgio).
הממצא העתיק ביותר בפרמו הם שרידי החומות הקיקלופיות שלה.
העיר העתיקה פירמום פיקנום (Firmum Picenum) נוסדה כקולוניה לאטינית שאוכלסה ב-6,000 תושבים בשנת 264 לפנה"ס, לאחר הכיבוש על ידי הפיקנטים (Picentes), והייתה מפקדה מקומית של הכוחות הרומיים, שאליהם היא נותרה נאמנה.
במקור היא נשלטה על ידי חמישה קוואיסטורים.
העיר נעשתה לקולוניה עם זכויות מלאות לאחר קרב פיליפי והלגיון הרביעי התיישב כאן.
העיר הייתה צומת דרכים חשוב והיא קושרה לדרך החוף על ידי הסתעפות שהגיעה מקאסטלום פירמנום (Castellum Firmanum, כיום פורטו סן ג'ורג'ו).
יחד עם ערים נוספות, הוכפפה פרמו לשלטון הכס הקדוש במאה השמינית ומכאן והלאה הייתה העיר מושפעת מהתהפוכות שהיו מנת חלקו של אזור הספר של אנקונה.
תחת שלטונם של האפיפיורים שקדמו להונוריוס השלישי (1216-1227), נעשו הבישופים של העיר לבישוף נסיך (שליט דתי ואזרחי כאחד).
ב-1199 זכתה פרמו למעמד של עיר חופשית והיא נותרה עצמאית עד לשנת 1550, כאשר היא סופחה למדינת האפיפיור.
בתחרות שנוצרה בין בית הוהנשטאופן (Hohenstaufen) ומדינת האפיפיור, הוטל מצור על פרמו והיא נכבשה כמה פעמים.
ב-1176 על ידי הארכיבישוף כריסטיאן הראשון ממיינץ, ב-1192 על ידי היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ב-1208 על ידי מרקואלד (Marcuald), דוכס רוונה, ב-1241 על ידי פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וב-1245 על ידי מנפרד, מלך סיציליה.
לאחר מכן נשלטה פרמו על ידי שליטים שונים שהיו וסאלים של מדינת האפיפיור, כמו פרנצ'סקו ספורצה, שגורש ב-1446, אוליברוטו אופרדוצ'י (Oliverotto Euffreducci), שנרצח ב-1503 על ידי צ'זארה בורג'ה ובנו לודוביקו, שירש אותו, נהרג בקרב ואז עברה פרמו שוב לשלטון ישיר של מדינת האפיפיור.
מחנה פרמו היה מחנה עקורים, שהתקיים לאחר מלחמת העולם השנייה ליד העיר.
לקתדרלה, ששוחזרה בשנת 1227 על ידי ג'ורג'ו דה קומו, יש חזית גותית העשויה מאבנים איסטריות והיא מחולקת על ידי פילסטרים ועל ידי רוזטה מרכזית שנבנתה בשנת 1348. מגדל הפעמונים גם הוא מאותה תקופה וכן הכניסה הצדדית.
פנים הקתדרלה שוחזר לאחר הריסתה ב-1176 על ידי כריסטיאן ממיינץ בפקודתו של פרידריך ברברוסה.
עבודות חפירה שבוצעו בשנים 1934-1935 מתחת לרצפת הקתדרלה חשפו שרידים מתקופתו של אנטונינוס פיוס, מהמאה השנייה לספירה ושל שרידי בזיליקה נוצרית מוקדמת מהמאה השישית לספירה.
בזיליקה זו מורכבת משלוש ספינות.
פרמוס היא עיר במחוז ברגן במדינת ניו ג'רזי, בארצות הברית.
ב-2010 עמדה אוכלוסיית העיר על 26,342 תושבים, מספר ששיקף צמיחה של 2.6% ממפקד האוכלוסין של 2010. פרמוס נחשבת לפרבר של העיר ניו יורק, וממוקמת בין 24 ל-32 ק"מ צפון-מזרחה ממרכז הרובע מנהטן.
פרמוס התאגדה כעירייה מהסיווג "בורו" ב-1922 (במדינת ניו ג'רזי ישנם חמישה סיווגים של עיריות - עיר, בורו, עיירה, קריה וכפר).
היא ידועה כאחד ממרכזי השופינג הגדולים בארצות הברית, עם מחזור שנתי של מעל 5 מיליארד דולר בענף הקמעונאות.
פֶֿרַמוֹנטִי (איטלקית: Ferramonti di Tarsia) בקלבריה שבדרום איטליה היה מחנה ריכוז בתקופת מלחמת העולם השנייה.
רוב הכלואים בו היו יהודים.
המקום שוחרר בספטמבר 1943 ושימש עד סוף 1945 כמחנה עקורים.
מחנה פרמונטי היה הגדול ב-15 מחנות המעצר שהקים בניטו מוסוליני בקיץ 1940. הקמתו החלה ב-4 ביוני 1940, ימים ספורים לפני הצטרפותה של איטליה למלחמה לצד גרמניה.
המעצרים של פליטים חסרי נתינות ועצירים פוליטיים, מהם איטלקים מתנגדי המשטר הפשיסטי, החלו ב-15 ביוני.
העצורים הראשונים הגיעו למחנה ב-20 ביוני.
מיוני 1940 ועד לשחרורו בספטמבר 1943 היה מחנה פרמונטי נתון להשגחת המשטרה הלאומית ומתנדבי "החולצות השחורות".
בתקופה זו נמנו בו 3,823 עצורים בני ארצות שונות, כמחציתם יהודים.
היהודים הגיעו מגרמניה, פולין, יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה, אוסטריה, לוב, יוון ואלבניה.
בינואר ובמרץ 1942 הגיעו למחנה פרמונטי מאות מניצולי האונייה פנצ'ו שהועברו ממעצרם באי רודוס.
מחנה פרמונטי הוקם באזור ביצות מוכה מלריה.
המזון היה במשורה והמים רעים.
עם הידרדרות המצב הכלכלי באיטליה הורעו תנאי מחייתם של אסירי המחנה.
נאסרה התגודדות מכל סוג, והאסירים היו אמורים להצדיע לדגל.
עם זאת תנאי המאסר במחנה היו נסבלים.
האסירים לא עונו ולא היו נתונים לסכנת גירוש או השמדה.
הם הורשו לצאת מן המחנה המגודר לעבודה, לנהל קשר מכתבים (שעברו צנזורה) ואף לקבל כסף וחבילות מזון ממשפחותיהם.
מלבד הצלב האדום תמכו באסירי פרמונטי ארגון הסיוע לפליטים "דלאסם" בחסות הכנסייה הקתולית וכן קרן הסעד לילדים של ישראל קאלק.
במחנה פעלה מרפאה, והכלואים נהנו מטיפול רפואי, שכן היו בהם רופאים לא מעטים.
המחנה, שהתפרש על פני 160 דונם, הכיל 92 ביתנים.
הכלואים התארגנו בקבוצות, בהתאם למוצא לתרבות ולדת, וכל אחת מהן בחרה בנציג מטעמה.
במחנה התקיימו גן ילדים ובית ספר, ספרייה, מקהלה, חוגי ספורט ותיאטרון.
הוותיקן מינה את הנזיר הקפוצ'יני, האב Callisto Lopinot, לכומר המחנה, והוא דאג לכל הכלואים.
במחנה היה בית כנסת ואף חוג לתלמוד תורה.
ריקרדו פצ'יפיצ'י, רבהּ הראשי של ג'נובה, ביקר לא אחת את עצורי פרמונטי.
ב-4 בספטמבר 1943, שישה שבועות אחרי הדחת מוסוליני, שוחררו הכלואים בפרמונטי.
עשרה ימים לאחר מכן הגיע הצבא הבריטי למחנה, וחודש לאחר מכן באו למקום חיילים יהודים.
רבים מהעצורים, רובם יהודים, נשארו במקומם באין להם לאן לפנות, והאתר שימש כמחנה עקורים עד לסגירתו ב-11 בדצמבר 1945.
צבי אנקורי, לימים איש הבריגדה, סיפר על מעשיו בפרמונטי: .
לאחר סגירת מחנה העקורים ב-1945 פורקו ביתניו, ורוב שטחו נחרש למזרע.
ב-2004 הוקם מוזיאון בשטח שבו שכנו בזמנם בנייני המנהלה ובתי המלאכה.
המוזיאון מפעיל מרכז מבקרים ומקיים סמינרים וסיורים מודרכים לתלמידי בתי ספר בשיתוף עם משרד החינוך של מחוז קלבריה.
ביום השואה נערכים במקום טקסי זיכרון.
בשנת 2017, נמסרה ליד ושם, במסגרת הפרויקט "לאסוף את השברים", תוכנייה של מסיבת חנוכה שנערכה במחנה פרמונטי בדצמבר 1944.
פרם קינג פולדה (בשוודית Fram-King-Fulda) היא מכונית מיקרו, בעלת מרכב פיברגלאס, בתצורת תלת-אופן (גלגל אחורי בודד), אשר יוצרה על ידי חברת "פרם קינג" ("Elektromaschinbau Fulda GmbH") השוודית בעיר "Helsingborg" בין השנים 1956–1962.
הדגם השתייך לסדרת מכוניות המיקרו מסוג "Fuldamobil" כמו אלטה A200 היוונית.
דלת קדמית - פתיחה בניגוד לכיוון התנועה ("דלתות התאבדות")
4 מקומות ישיבה (2 מקדימה, 2 מאחור (ספסל צר מאד))
מחיר דגם ה"פרם קינג פולדה" בהשקתו בגרמניה, עמד על 2,250 מרקים גרמנים
פרמהנסה יוגאננדה היה נזיר הודי, יוגי וגורו שהציג למיליונים את תורת המדיטציה וקרייה יוגה באמצעות ארגון "אגודת ההגשמה העצמית" שלו (SRF) / אגודת יוגודה סאטסאנגה (YSS) מהודו, וחי את 32 שנותיו האחרונות באמריקה.
כתלמידו הראשי של גורו היוגה הבנגלי סוואמי שרי יוקטשוור ג'ירי, הוא נשלח על ידי שושלתו להפיץ את תורת היוגה למערב, להוכיח את האחדות בין הדתות המזרחיות והמערביות ולהוטיף איזון בין צמיחה והתפתחות חומרית מערבית לרוחניות הודית.
השפעתו ארוכת השנים בתנועת היוגה האמריקאית, ובמיוחד בתרבות היוגה של לוס אנג'לס, הביאה אותו למוכר, על ידי מומחים ליוגה, כאל "אבי היוגה במערב".
יוגאננדה היה המורה ההודי הראשון שהתיישב באמריקה, וההודי הבולט הראשון שהתארח בבית הלבן (על ידי הנשיא קלווין קולידג ' בשנת 1927); ההוקרה המוקדמת שלו הובילה לכך שהוא זכה לכינוי "גורו הסופרסטאר הראשון של המאה העשרים", על ידי "לוס אנג'לס טיימס".
כשהגיע לבוסטון בשנת 1920, הוא יצא למסע הופעות לפני שהתיישב בלוס אנג'לס בשנת 1925. במשך שני העשורים וחצי הבאים הוא זכה לתהילה מקומית, כמו גם הרחיב את השפעתו ברחבי העולם: הוא הקים מסדר נזירי והכשיר תלמידים, יצא לסיורי הוראה, קנה נכסים לארגונו באזורים שונים בקליפורניה, וחנך אלפים לקריאה יוגה.
עד שנת 1952 היו ל-SRF למעלה ממאה מרכזים הן בהודו והן בארצות הברית; כיום, יש להם קבוצות כמעט בכל עיר אמריקאית גדולה.
עקרונות ה"חיים הפשוטים והחשיבה הגבוהה" שלו משכו אנשים מכל הרקע בקרב חסידיו.
יוגאננדה פרסם את ספרו, "אוטוביוגרפיה של יוגי", בשנת 1946, והספר זכה להצלחה אצל המבקרים ובאופן מסחרי; מאז הוצאתו הראשונה הוא מכר למעלה מארבעה מיליון עותקים, ונכלל ברשימת הוצאת הרפר סן פרנסיסקו כאחד מ"100 ספרי הרוח הטובים ביותר של המאה העשרים".
מנכ"ל אפל לשעבר, סטיב ג'ובס, הזמין 500 עותקים מהספר לאנדרטה לזכרו, כדי שכל אורח יוכל לקבל עותק.
הספר נדפס בקביעות והוא מכונה "הספר ששינה את חייהם של מיליונים".
סרט תיעודי משנת 2014, Awake: The Life of Yogananda, זכה במספר פרסים בפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם.
דמותו, שנותרה מובילה ברוחניות המערבית עד ימינו, גרמה לסופרים כמו פיליפ גולדברג להתייחס אליו כאל "הידוע והאהוב מכל המורים הרוחניים ההודים שהגיעו למערב ...
באמצעות כוחו של אופיו והעברתו המיומנת של חוכמה נצחית, הוא הראה את הדרך למיליונים להתעלות מעל מחסומים לשחרור הנפש."
יוגננדה נולד בגוראקפור שבפרובינציות הצפון-מערביות, הודו הבריטית (בימינו אוטר פרדש, הודו), למשפחה הינדית אדוקה.
לדברי אחיו הצעיר, סננדה, משנותיו המוקדמות המודעות והחוויה של מוקונדה ברוחניות הייתה הרבה מעבר למקובל.
אביו, באגבאהטי שרן גוש, היה סגן נשיא הרכבת בנגל-נגפור; לאור אופייה הנוודי של עבודתו היה מעביר את משפחתו למספר ערים במהלך ילדותו של יוגאננדה, כולל לאהור, באריילי, וקולקטה.
אביו היה מממן מסעות ברכבות לטיולים הרבים בילדותו לערים רחוקות ונקודות עלייה לרגל, אותן היה עושה לעיתים קרובות עם חברים.
בצעירותו חיפש רבים מהחכמים והקדושים ההינדים בהודו, כולל סוואם "הנמר" סוואמי, גנדה באבה ומהנדרנת גופטה, בתקווה למצוא מורה מואר שינחה אותו במסעו הרוחני.
לאחר סיום התיכון, עזב יוגאננדה את ביתו והצטרף למנזר מהאמנדל בעיר ואראנסי אף על פי שמהר מאוד נעשה לא מרוצה על התעקשות המנזר בעבודה ממוסדת ולא במדיטציה ותפיסה אלוהית.
חיפושו אחר מורים שונים כמעט הסתיים כאשר בגיל 17 הוא מצא את הגורו שלו, סוואמי שרי יוקטשוור גירי.
באוטוביוגרפיה שלו, הוא מתאר את פגישתו עם שרי יוקטשוור כהצתה מחודשת של מערכת יחסים שהתפרסה על פני כמה גלגולי חיים: "נכנסנו לאחדות של שתיקה; מילים נראו כמידת העליונות.
הרוחנות זרמה בשירה ללא קול מלב המאסטר לתלמיד.
עם אנטנה של תובנה בלתי הפיכה הרגשתי שהגורו שלי מכיר את אלוהים, ויוביל אותי אליו.
טשטוש החיים האלה נעלם בשחר שברירי של זיכרונות לפני הלידה.
עבר, הווה ועתיד הם סצנות המחזוריות שלה.
זו לא הייתה השמש הראשונה שמצאה אותי לרגלי הקודש האלה!" הוא תירגל תחת שרי יוקטשוור כתלמידו למשך עשר השנים הבאות (1910–1920), במנזרים שלו סרמפור ופורה.
בהמשך הודיע שרי יוקטשוור ליוגאננדה שהוא נשלח אליו על ידי הגורו הגדול של שושלתם, מהווטאר באבאג'י, למטרה עולמית מיוחדת של הפצת יוגה.
ביולי 1914, כמה שבועות לאחר סיום הלימודים בקולג', נדר נדרים רשמיים למסדר הסוואמי הנזירי; יוקטשוואר אפשר לו לבחור את שמו שלו: סוואמי יוגאננדה ג'ירי.
בשנת 1917 הקים יוגאננדה בית ספר לנערים בדהיקה, במערב בנגל, ששילב טכניקות חינוכיות מודרניות עם אימוני יוגה ואידיאלים רוחניים.
שנה לאחר מכן בית הספר עבר לראנצ'י.
באחת מקבוצות התלמידים הראשונות של בית הספר היה אחיו הצעיר, בישנו שרן גוש, שלמד שם אסאנות יוגה ובתורו לימד אסאנות לביקראם חודורי.
בית ספר זה יהפוך לימים לחברת יוגודה סאטסנגה של הודו, הסניף ההודי של הארגון האמריקאי של יוגאננדה, אחוות מימוש עצמי.
בשנת 1920, בזמן מדיטציה יום אחד בבית הספר שלו בחוות ראנצ'י, קיבל יוגאננדה חזון: פנים של המון אמריקאים חלפו לנגד עיניו, שרמז לו שהוא בקרוב ייסע לאמריקה.
לאחר שמסר את בית הספר לפקולטה שלו (ובסופו של דבר לתלמיד אחיו סוואמי סטיאננדה), הוא עזב לקולקטה; למחרת קיבל הזמנה מההתאחדות האוניארית האמריקאית לשמש כנציג הודו לקונגרס הבינלאומי של ליברלים דתיים שהתכנס באותה השנה בבוסטון .
כאשר חיפש את עצתו של הגורו שלו, יעץ לו שרי יוקטשוור ללכת; מאוחר יותר, בעודו בתפילה עמוקה בחדרו, הוא זכה לביקור מפתיע של מהווטאר באבאג'י, הגורו הגדול של שושלתו, שאמר לו ישירות שהוא זה שנבחר על ידי המאסטרים להפיץ את קריאה יוגה למערב.
מרגיע ומרומם, יוגאננדה קיבלה זמן קצר לאחר מכן את ההצעה לנסוע לבוסטון.
עדות זו הפכה למאפיין סטנדרטי בהרצאותיו.
באוגוסט 1920 עזב לארצות הברית על סיפון הספינה "עיר ספרטה", למסע של חודשיים, שעגנה ליד בוסטון בסוף ספטמבר.
הוא נשא דברים בקונגרס הבינלאומי בתחילת אוקטובר והתקבל יפה; מאוחר יותר באותה שנה הוא הקים את אחוות המימוש העצמי(SRF) כדי להפיץ ברחבי העולם את תורתו על הפרקטיקות והפילוסופיה העתיקה של הודו ביוגה ועל מסורת המדיטציה שלה.
יוגאננדה בילה את ארבע השנים הבאות בבוסטון; בינתיים הוא הרצה ולימד בחוף המזרחי ובשנת 1924 יצא לסיור הרצאות חוצה יבשות.
במהלך תקופה זו הוא משך אליו מספר חסידי ידוענים, בהם הסופרן אמליטה גלי-קורצ'י, הטנור ולדימיר רוזינג וקלרה קלמנס גברילוביץ', בתו של מארק טוויין.
בשנת 1925 הקים מרכז בינלאומי למלגת מימוש עצמי בלוס אנג'לס, קליפורניה, שהפך ללב הרוחני והמנהלי של עבודתו ההולכת וגדלה.
יוגאננדה היה המורה ההינדי הראשון ליוגה שבילה חלק ניכר מחייו באמריקה; הוא גר בארצות הברית בשנים 1920 עד 1952, נקטע בטיול מורחב בחוץ לארץ בשנים 1935–1936, ובאמצעות תלמידיו פיתח מרכזים שונים של קריאה יוגה ברחבי העולם.
יוגאננדה הועמד לרשימת שמירה ממשלתית והוחזק תחת פיקוח על ידי ה-FBI והרשויות הבריטיות, שהיו מודאגים מתנועת העצמאות ההולכת וגדלה בהודו.
בשנים 1926–1937 נשמר עליו תיק חסוי בגלל דאגה למנהגיו הדתיים והמוסריים.
בשנת 1928, משך יוגאננדה פרסום שלילי במיאמי, כאשר התגובה הציבורית להיבטים מסוימים שבהוראתו, שערבו נשים, גרמה להפרעה ציבורית; מפקד המשטרה, לסלי קוויג, "הציע" לו לעזוב את העיר.
בשנת 1935 הוא חזר להודו דרך אניית אוקיינוס, יחד עם שניים מתלמידיו המערביים, לבקר את הגורו שלו שרי יוקטשוור ולסייע בהקמת ארגונו היוגודה סאטסנגה בהודו.
במהלך הדרך, אונייתו עברה באירופה ובמזרח התיכון; הוא ביקר קדושים מערביים כמו תרז נוימן, הסטיגמטיסט הקתולי של קונרסרות', ומקומות בעלי חשיבות רוחנית: אסיסי, איטליה לכבוד פרנציסקוס הקדוש, המקדשים האתונאיים של יוון ואת תא הכלא של סוקרטס, ארץ הקודש ואת אזורי מדרשו של ישו, וקהיר שבמצרים כדי לבקר בפירמידות הקדומות.
באוגוסט 1935 הגיע להודו לנמל מומבאי; בגלל תהילתו באמריקה, הוא נפגש עם צלמים ועיתונאים רבים במהלך שהותו הקצרה במלון טאג' מאהל.
לאחר נסיעה מזרחה ברכבת, הגיע לתחנת האורה ליד קולקטה, שם הוא נפגש עם קהל ענק בתהלוכה חגיגית בראשות אחיו, וישנו לחרן גוש, ואת המהראג'ה של קאזים באזאר.
ביקר בסרמפור, היה לו איחוד רגשי עם הגורו שלו שרי יוקטשוור, שצוין בפירוט על ידי תלמידו המערבי סי ריצ'רד רייט.
במהלך שהותו בהודו, הוא ראה את בית הספר לנערים ראנצ'י שלו משולב כחוק, ולקח קבוצת סיורים לביקור באזורים שונים: הטאג 'מהאל באגרה, בית המקדש צ'מונדשווארי במיסור, אללהאבאד לחגיגות הקומבה מלה בינואר 1936, וברינדאבן לבקר תלמיד מרומם של לאהירי מהאסיה, סוואמי קשבאננדה.
הוא נפגש גם עם אנשים אחרים שזכו להתעניינותו: מהטמה גנדי, שאותו חנך בקריה יוגה; האישה הקדושה אנאנדמאי מא; ג'ירי באלה, יוגית מבוגרת ששרדה בלי לאכול; הפיזיקאי הנודע צ'נדרסשארה ונקאטה ראמן, וכמה תלמידים של הגורו של שרי יוקטשוור, לאהירי מהאסיה.
בעודו בהודו, העניק שרי יוקטשוור ליוגאננדה את התואר הנזיר "פרמהנסה", שמשמעותו "ברבור עליון" והצביע על ההישג הרוחני הגבוה ביותר, אשר החליף רשמית את התואר הקודם שלו "סוואמי".
במארס 1936, עם שובו של יוגאננדה לקולקטה לאחר ביקור ברינדבאן, נפטר שרי יוקטשוור (או, כמיטב המסורת היוגית, הגיע למאסאמאדי) בבית המלכות שלו בפורי.
לאחר שניהל את טקסי הלווייתו של הגורו, המשיך יוגאננדה ללמד, לקיים ראיונות ולהיפגש עם חברים במשך מספר חודשים, לפני שתכנן לחזור לארצות הברית באמצע שנת 1936.
על פי האוטוביוגרפיה שלו, ביוני 1936, לאחר שזכה לחזון בקרישנה, היה לו מפגש על טבעי עם הרוח הקמה לתחייה של הגורו שלו שרי יוקטשוור, בזמן שהיה בחדר במלון ריג'נט במומבאי.
בחוכמה חדשה וחודשה מהמפגש, יוגאננדה ושני תלמידיו המערביים עזבו את הודו דרך אניה אוקיאנית ממומבאי; כאשר שהו מספר שבועות באנגליה, ערכו מספר שיעורי יוגה בלונדון וביקרו באתרים היסטוריים לפני שעזבו לארצות הברית באוקטובר 1936.
בסוף 1936 הגיעה ספינתו של יוגאננדה לנמל ניו יורק, כשהיא עוברת את פסל החירות; לאחר מכן הוא וחבריו נסעו במכונית הפורד ברחבי ארצות הברית היבשתית חזרה למטה וושינגטון בקליפורניה.
הוא הצטרף מחדש לתלמידיו האמריקאים והמשיך להרצות, לכתוב ולהקים מקדשים בדרום קליפורניה.
הוא התגורר במנזר SRF באינסיניטס בקליפורניה, וזו הייתה מתנה מפתיעה מתלמידו המתקדם רג'ארסי ג'נאקננדה.
זה היה במנזר הזה שבו כתב יוגאננדה את "האוטוביוגרפיה של יוגי" המפורסם וכתבים אחרים.
כמו כן, בשלב זה הוא יצר "בסיס מתמשך לעבודה הרוחנית וההומניטרית של אחוות ההגשמה העצמית / אגודת יוגודה סאטסנגה של הודו."
בשנת 1946 ניצל יוגאננדה שינוי של חוקי ההגירה והגיש בקשה לאזרחות.
בקשתו אושרה בשנת 1949 והוא הפך לאזרח ארצות הברית.
את ארבע השנים האחרונות לחייו בילה בעיקר בהתבודדות עם כמה ממעגל התלמידים הפנימי שלו בריטריט המדברי בטוונטינין פאלמס בקליפורניה כדי לסיים את כתביו ולסיים את העיון בספרים, מאמרים ושיעורים שנכתבו בעבר לאורך השנים.
במהלך תקופה זו נתן מעט ראיונות והרצאות פומביות.
הוא אמר לתלמידיו הקרובים, "אני יכול לעשות הרבה יותר עכשיו כדי להגיע לאחרים עם העט שלי."
בימים שקדמו למותו החל יוגאננדה לרמוז לתלמידיו שהגיע הזמן שיעזוב את העולם.
ב־7 במרץ 1952 הוא השתתף בארוחת ערב של השגריר ההודי שהתארח בארצות הברית, בינאי ראנג'אן סן, ואשתו במלון בילטמור בלוס אנג'לס.
בסיום המשתה דיבר יוגאננדה על הודו ואמריקה, על תרומתם לשלום עולמי ולקידמה אנושית ושיתוף פעולה עתידי שלהם, והביע את תקוותו ל"עולם מאוחד" שישלב את התכונות הטובות ביותר של "אמריקה היעילה" ו"הודו הרוחנית".
הגורם הרפואי למוות היה אי-ספיקת לב.
טקס הלווייתו, בו השתתפו מאות, נערך במטה SRF בראש הר וושינגטון בלוס אנג'לס.
רג'ארסי ג'נאקננדה, שיוגננדה בחר לרשום אותו כנשיא החדש של אחוות המימוש העצמי, "ביצע טקס מקודש שמשחרר את הגוף לאלוהים."
במשך שלושה שבועות לאחר מכן, גופתו של יוגאננדה לא התפרקה.
העובדים בתהליך המיתה שלו כינו אותו "המקרה יוצא הדופן ביותר מניסיוננו.
מצב זה של שמירה מושלמת על גוף הוא, עד כמה שידוע לנו, מצב שאין שני לו ...
מצב פנואלי של חוסר יכולת.
שום ריח של ריקבון נבע מגופו בכל עת...
מסיבות אלה אנו קובעים שוב כי המקרה של פרמהנסה יוגאננדה הוא ייחודי מניסיוננו." שרידי יוגאננדה שמורים בפורסט לון ממוריאל פארקבמוזוליאום הגדול (בדרך כלל סגור למבקרים אך קברו של יוגאננדה נגיש) בגלנדייל, קליפורניה.
בשנת 1946 פרסם יוגאננדה את סיפור חייו, "אוטוביוגרפיה של יוגי", שתורגם מאז ל-45 שפות.
בשנת 1999, הוגדר הספר כאחד מ"100 ספרי הרוח החשובים ביותר של המאה העשרים" על ידי צוות סופרים רוחניים בראשות פיליפ זלקקי והוצאת הספרים הרפר קולינס.
"האוטוביוגרפיה של יוגי" היא הפופולרית ביותר מבין ספריו של יוגאננדה.
לדברי פיליפ גולדברג, שכתב את "וודה האמריקנית", "אחוות ההגשמה העצמית המייצגת את מורשת יוגאננדה, מוצדקת בשימוש בסלוגן "הספר ששינה את חייהם של מיליונים".
הוא מכר יותר מארבעה מיליון עותקים והיד עוד נטויה".
בשנת 2006, המו"ל, האחווה למימוש עצמי, ציין את יום השנה ה-60 ל"אוטוביוגרפיה של יוגי" "עם סדרת פרויקטים שנועדו לקדם את מורשתו של האיש שאלפי תלמידים עדיין מכנים 'מאסטר'."
פרק בולט אחד בספר זה הוא "חוק הניסים", שם הוא נותן הסברים מדעיים למעשי פלא לכאורה.
הוא כותב: "המילה 'בלתי אפשרי' הופכת פחות בולטת באוצר המילים של האדם."
האוטוביוגרפיה הייתה השראה עבור אנשים רבים, כולל ג'ורג' האריסון, רבי שנקר וסטיב ג'ובס.