tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תוך כדי השיחה היא גם מודה למנהל על שהעניק לילדה ארנב במתנה.
כאשר השיחה מסתיימת, האם באה בטענה לילדה ומה שמתברר הוא שבפועל הילדה מעוניינת ללכת לבית הספר, ודווקא אמה היא זו שמונעת ממנה את ההליכה לשם, כדי שזו תסייע לה בעבודות הבית.
הנערה הצעירה טילי היא שוחרת ידע ובעלת בקיאות בכימיה ופיזיקה.
היא מבצעת בהם ניסויים על זרעי הצמח ציפורני חתול שנחשפו לקרני גמא, על מנת לזכות בתחרות המדעים המתקיימת בבית ספרה.
בנוסף, היא מגדלת ארנב בשם צ'רלי.
אמה בזה לניסוייה, ומביעה בצורה חוזרת ונשנית את סלידתה מהניסויים ומגידול הארנב.
הבת הבוגרת רות, היא ילדה מופרעת החולה באפילפסיה, התנהגותה היא פרוצה ובין היתר למרות גילה הצעיר היא מעשנת את הסיגריות של אמה.
כמו כן, היא נהנית להפחיד ולהציק מילולית לאמה ולאחותה.
בהמשך היא מתחילה לעבוד במשרדו של מר גודמן מנהל בית הספר, מה שגורם לה להיות מעודכנת בקורה אצל המנהל וצוות בית הספר.
הניסוי של טילי, מגיע לשלב הגמר בתחרות בבית הספר.
מי שעוד עולה לתחרות, היא הילדה ג'ניס ויקרי שערכה ניסוי בו הפשיטה מחתול את עורו על ידי בישול במים רותחים, דבר שרות אוהבת להזכיר באוזניה של טילי.
בעקבות ההגעה לגמר, האם מקבלת הזמנה לבוא לבית הספר ולהשתתף בשלב גמר התחרות.
במקום לשמוח האם חוששת מאוד מלבוא לאירוע ולעלות על הבמה, בין היתר היות שאין לה בגדים המתאימים לאירוע שכזה.
היא מביע את תסכולה מכך בין היתר בטענה לטילי שעוללה לה דבר גרוע שכזה, אך בסופו של דבר היא מתרצה לבוא לאירוע.
רות שומעת בבית הספר, כי הצוות המכיר את האם ביאטריס מהעבר, עדיין זוכר אותה כאישה לא יציבה, וייתכן שיהיו כאלו שילעגו לה באירוע, כמו כן היא שומעת על השם שבה כינו את אמה בצעירותה, בטי המסובבת.
רות מכריחה את טילי למסור לה את הארנב, ומאיימת עליה שאם לא תעשה זאת, היא תספר לאם על מה ששמעה מצוות בית הספר בנוגע אליה.
כאשר מגיעה המונית האמורה לקחת את המשפחה לאירוע, מבקשת ביאטריס מרות שתישאר בבית לשמור על הקשישה.
רות מאוד נפגעת מכך ובתגובה היא מספרת לאמה ששמעה על הביזיון המיועד לה כאשר תבקר בבית הספר, ואומרת לה את המילים בטי המסובבת.
האם מבינה את המצב, ובתגובה היא אכן נשארת בבית ושולחת את רות יחד עם טילי לאירוע.
עם זאת היא נכנסת להתקף טירוף והורגת את הארנב.
בסופו של דבר טילי מנצחת בתחרות.
כאשר הבנות חוזרות הביתה ומספרות לאמן על הניצחון בתחרות, הן מגלות שהאם הרגה את הארנב, מה שגורם לרות לחוות התקף אפילפסיה.
המחזה מסתיים כשרואים את האם נואשת ובוכה יחד עם בנותיה.
המחזה תורגם לעברית על ידי יעקב שבתאי, להצגת התיאטרון הקאמרי באוקטובר 1972 בבימויו של הלל נאמן, בה גילמה חנה מרון את תפקיד ביאטריס.
בתיה ברק את תפקיד טילי ויעל אביב את תפקיד רות, הוצג בין היתר בתיאטרון "אלפא" של האקדמיה לאמנויות המופע בבימויו של דור פלס, כאשר הדר לוין מופיעה בתפקיד ביאטריס (בטי), גל ברמלי בתפקיד טילי וכלנית כץ בתפקיד רות.
כמו כן הוצג המחזה גם בבית צבי ובתיאטרון הספרייה.
המחזה זכה במספר פרסים בשנות השבעים:
בשנת 1971 זכה פול זינדל בפרס פוליצר עבור המחזה.
בשנת 1970 זכה בפרס חוג מבקרי הדרמה של ניו יורק (Drama Critics' Circle Award), בתור המחזה האמריקני הטוב ביותר.
בשנת 1970 זכה המחזה בפרס אובי: פול זינדל זכה בפרס המחזה האמריקני הטוב ביותר, מלווין ברנהרדט זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר, פמלה פייטון רייט זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר וסאדה תומפסון השחקן הטוב ביותר.
השקמה היא רשת של מקומונים שבועיים היוצאים כיום לאור מדי יום רביעי בערים חולון, בת ים, ראשון לציון ונס ציונה.
בעבר יצאו מהדורות מודפסות גם ביישובי בקעת אונו, באר יעקב, וכן מהדורות לציבור החרדי ולציבור דוברי הרוסית.
סך כל המהדורות יצאו יחדיו בתפוצה כוללת של רבע מיליון עותקים.
עיתון השקמה נוסד ב-1985 על ידי שאול הרשטט, איש עסקים ותושב חולון ויקיר העיר לשנת 2015. בעת הקמתו הופץ העיתון בחולון, ובהמשך הורחבה תפוצתו גם אל בת-ים ואזור השכנות.
עם זאת, גם היום מזוהה העיתון במיוחד עם העיר חולון, זאת בין היתר באמצעות שמו אשר קרוי על עץ השקמה שמווה את אחד מסמליה של העיר.
בשנת 1999, חויב העורך שאול הרשטט, הכתב שמעון עשור, ראש עיריית חולון, מוטי ששון, משה רינת ושלמה ארז, לשלם פיצויים של 300 אלף שקל למשה רום, ראש עיריית חולון לשעבר, בגין פרסום לשון הרע.
בעקבות כתבות שפורסמו במקומון בחודשים יוני וספטמבר 1993 בהם דברי השמצה נגד רום.
ששון ורינת ערערו על פסק הדין לבית המשפט העליון, שקיבל באפריל 2002, בפסק דין תקדימי, את ערעורם.
מאחר שרק צטטו מה שפורסם כבר בעיתון.
בשנת 2001 נרכש 'השקמה' על ידי רשת שוקן של קבוצת הארץ ומאז נמצא בבעלותה.
במסגרת הרכישה אוחד "השקמה" עם המקומון "שתי ערים" של רשת שוקן שהופץ בחולון ובת–ים.
במרץ 2005 אוחדו המערכות של "השקמה" ו-"ערים" ואוחד מותג "השקמה" עם מותג המקומונים "ערים" אשר פעל קודם לכן בראשון לציון, נס ציונה ובאר יעקב.
מאז מופץ העיתון גם בערים אלה.
בשנת 2015 הופצו לעיתון מהדורה בשפה הרוסית ומהדורה לציבור החרדי בשם 'השקמה מהדרין'.
בספטמבר 2018, קבע יושב ראש ועדת הבחירות האזורית מרכז-דרום השופט אברהם טל, בעקבות תלונה שהוגשה לוועדה, כי מודעת בחירות מטעם ניסים גוזלן, ראש המועצה המקומית באר יעקב, שהופיעה על שערו של "השקמה באר-יעקב", לא נחזתה לידיעה עיתונאית.
ושני ראיונות עם בכירים במועצה שהופיעו באותו מקומון היו פרסומים עיתונאיים לגיטימיים ולא תעמולת בחירות אסורה.
זאת על סמך התקדים בה נקבע שהעיתון "ישראל היום" אינו כלי תעמולה של ראש הממשלה בנימין נתניהו.
העיתון מופץ חינם מדי יום רביעי בתיבות הדואר של התושבים.
הכנסותיו מגיעות מפרסומות של עסקים ומודעות של מכירות.
כל מהדורה נפתחת בכתבות חדשותיות אשר סוקרות את מצב העיר, לאחר מכן מובאים טור על פרשת השבוע, מדורי בידור ורכילות, מדור החוקר הפרטי, מדור הספורט וההורוסקופ.
כיום עיתון 'השקמה' מופץ בשלוש מהדורות:
השקמה חולון-אזור – 68,400 עותקים
השקמה ראשונים – 60,000 עותקים
עד שנת 2019 הופצו גם המהדורות:
השקמה ראשון לציון מערב – 25,000 עותקים
השקמה ראשון לציון מרכז ונס ציונה – 44,000 עותקים
השקמה באר יעקב – 10,000 עותקים
עד שנת 2018 הופצו גם המהדורות:
ספוטניק השקמה (מהדורה רוסית) – 40,000 עותקים
השקמה יהדות – (לציבור שומרי תורה) – 15,000 עותקים
השקמה הבקעה – ביישובי בקעת אונו
כתבים: שוקי בן יוסף, דודי טל, בתי לוין ואורן שטרנברג.
כחלק מן צמצום העיתונות המודפסת בעולם והמעבר אל אתרי התוכן, השיקה רשת שוקן בשנת 2017 אתרי אינטרנט ויישומונים לכל המקומונים שלה.
מהלך זה בא לאחר שנים רבות בהן כל עיתוני הרשת הופצו על הנייר בלבד.
כחלק מן המהלך, הושקו לעיתון השקמה שלושה אתרי אינטרנט: "השקמה חולון", "השקמה בת-ים" ו"השקמה ראשון-לציון".
העיתונאית מיה מנע, שערכה בעבר מספר מקומונים ברשת שוקן, בהם "העיר בוורוד", מונתה לעורכת הראשית של שלושת האתרים בעת הקמתם.
היא שימשה בתפקיד במשך שלוש שנים.
בשנת 2021 החליף אותה אלעד ליפשיץ, עורך עיתון ואתרי "כל העיר" באזור ירושלים.
בשונה מן המהדורה המודפסת, אתרי השקמה מתעדכנים מדי יום בחדשות מקומיות.
כמו כן קיימים בהם מדורים בנושאי נדל"ן, חינוך, תרבות ופנאי ודעות.
בשנת 2020 מוזגה מערכת אתר "ערים-רחובות" עם מערכת "השקמה".
ביוני 2021 הועברה הבעלות על מקומוני "השקמה" מקבוצת הארץ לידי אבי סולומון, לאחר שזה פרש מניהול רשת שוקן.
באותו החודש, יצאו לאור המהדורות המודפסות האחרונות של "השקמה".
מאז, כל הידיעות של הרשת מתפרסמות באתרי האינטרנט שלה בלבד.
מגפת הקורונה השפיעה באופן בלתי הפיך על עולם המוזיקה.
בעקבות המגפה, ביטלו מוזיקאים בכל רחבי העולם מאות הופעות שונות, תוך שבוטלו מאות אירועי מוזיקה, טקסי פרסים, פסטיבלים וכדומה.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה, אלפי הופעות סביב כל רחבי העולם בוטלו, תוך שמוזיקאים רבים דחו וביטלו את סיבובי ההופעות שלהם.
בעקבות גל השריפות באוסטרליה, היה ניסיון לקיים מעין אירוע מוזיקה הנקרא "Fire Fight Australia - Concert for National Bushfire Relief".
באירוע הייתה צריכה להופיע הזמרת-יוצרת האמריקאית מיילי סיירוס, ביחד עם ליל נאז X, הוורוניקז ומוזיקאים נוספים.
האירוע היה צריך להתקיים ב-13 במרץ 2020, אך סיירוס הודיעה שלושה ימים לפני כי:
הייתה זו אמורה להיות הפעם החמישית בה הולנד מארחת את התחרות, ההפקה האחרונה הייתה בתחרות של 1980, ואירוע האירוויזיון הראשון שהתארח במדינה מאז תחרות אירוויזיון הילדים 2012. התחרות הייתה צריכה להיערך באהוי רוטרדם; התאריכים היו אמורים להיות 12 במאי, 14 במאי ו-16 במאי.
ב-18 במרץ 2020, הודיע איגוד השידור האירופי על ביטול תחרות האירוויזיון ואירוויזיון למוזיקאים צעירים 2020 בשל התפשטות מגפת הקורונה.
בינואר 2020, הודיעה הזמרת-יוצרת אלישה קיז, כי את אלבום האולפן השביעי שלה Alicia, היא תוציא ב-20 במרץ באותה השנה.
ביום צאתו המקורי של האלבום, הודיעה קיז ברשתות החברתיות כי היא מצטערת לבשר על כך שהיא דוחה את האלבום בעקבות מגפת הקורונה גם כן.
בנוסף לכך, היא דיווחה כי האלבום יופץ ב-15 במאי 2020.
ב-23 במרץ 2020, הודיעה דואה ליפה בעמוד האינסטגרם שלה כי בעקבות דליפת אלבום האולפן השני שלה Future Nostalgia, היא תוציא אותו בתאריך מוקדם יותר ב-27 במרץ 2020 וציינה כי תקדים את צאתו גם בשל מגפת הקורונה.
בסמוך לכך, הוציאה את הסינגל השלישי מתוך האלבום "Break My Heart", שדלף גם כן.
ב-28 בפברואר 2020, הוציאה הזמרת-יוצרת ליידי גאגא את השיר "Stupid Love", תוך שהכריזה כי אלבום האולפן השישי שלה Chromatica, עתיד לצאת ב-10 באפריל באותה השנה.
ב-24 במרץ נאלצה להודיע ברשתות החברתיות כי היא דוחה את צאת האלבום בעקבות מגפת הקורונה וכי היא אינה יכולה לפרסם כרגע תאריך חלופי.
בתחילת אפריל, הודיעה כי היא תוציא את האלבום בדצמבר 2020 וזאת בעקבות המצב.
טקס פרסי ג'ונו הידוע, שמתקיים כל שנה מאז שנת 1970, בוטל בעקבות נגיף הקורונה.
באותו הטקס תוכננה הזמרת-יוצרת ג'אן ארדן להתווסף להיכל התהילה של המוזיקאים הקנדיים, אך הדבר נדחה גם כן.
כמו כן, פורסמו המועמדויות אך הזוכים טרם פורסמו.
הייתה זו הפעם הראשונה מאז שנת 1988, בה לא התקיים הטקס.
טקס פרסי המוזיקה של ה-iHeartRadio היה צריך להתקיים ב-29 במרץ 2020. ב-12 במרץ באותה השנה נודע כי בעקבות הצו שהוטל בלוס אנג'לס, אשר אסר על התכנסות של למעלה מ-250 אנשים במקום אחד, יבוטל טקס הפרסים עד להודעה חדשה.
כמו כן, פורסמה רשימת המועמדויות של טקס הפרסים, אך לא פורסמה הקטגוריה הראשית "אלבום השנה".
טקס פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי מתקיים פעם בשנה מאז שנת 1965. הטקס היה צריך להתקיים ב-5 באפריל 2020, אך בפעם הראשונה בהיסטוריה שלו, נאלצו לדחות אותו לספטמבר באותה השנה בעקבות מגפת הקורונה.
בנוסף לכך, החליטו האחראים על הטקס לפרסם את רשימת המועמדויות בכל זאת, תוך שהודיעו כי קית' אורבן יהיה האמן שיופיע בטקס.
פסטיבל South by Southwest, שמתקיים כל שנה, היה אמור להתקיים בין 13 במרץ ל-22 במרץ 2020, אך בוטל באופן רשמי ב-6 במרץ בעקבות התפרצות נגיף הקורונה.
ראש עיריית העיר אוסטין, סטיב אדלר, הודיע על ביטול הפסטיבל בשנת 2020 והכריז גם על מצב חירום מקומי.
הדבר גרר תגובות רבות בכלי התקשורת, תוך שהיו ניסיוניות לקיים את האירוע כמתוכנן.
במהלך הניסיונות לקיים את הפסטיבל כמתוכנן, החלו חברות תקליטים וארגונים רבים לבטל את השתתפותם בפסטיבל, כולל טוויטר, פייסבוק, Vevo, אינטל, מאשאבל, יוניברסל מיוזיק גרופ, אמזון, אנטרטיינמנט ויקלי, טיקטוק, SAP, נטפליקס, אפל, Indeed.com, וורנר מדיה, וושינגטון פוסט, ו-IBM.
בנוסף, רבים מנוכחי הפסטיבל כמו ביסטי בויז, אוזי אוסבורן וטרנט רזנור ביטלו את הגעתם גם כן.
בהמשך, פורסם כי פסטיבל קואצ'לה, שנחשב לאחד מפסטיבלי המוזיקה הגדולים ביותר בעולם לא יתקיים כמתוכנן, אלא ידחה לתאריך מאוחר יותר.
בפסטיבל היו צריכים להופיע Rage Against the Machine, טראוויס סקוט ופרנק אושן.
במקור, הפסטיבל היה צריך להתקיים ב-10–12 באפריל וב-17–19 באפריל, אך ב-10 במרץ הודיעה אנשוץ אנטרטיינמנט גרופ כי הפסטיבל יתקיים באוקטובר 2020. ההחלטה התקבלה בעקבות ההתפשטות של הנגיף ברחבי העולם והפסטיבל צפוי להתקיים ב-9–11 באוקטובר וב-16–18 באוקטובר באותה השנה.
ב-4 במרץ 2020, קראו ראש עיריית מיאמי פרנסיס סוארס והמפכ"ל ג'ו קרולו לבטל את פסטיבל אולטרה מיוזיק, בגלל חששות סביב התפרצות נגיף הקורונה ובעקבות כך שמדובר באירוע הומה אדם.
בהמשך, הוכרז מצב חירום בפלורידה לאחר שאושרו שני מקרי הידבקות במחוז מאנאטי ובמחוז הילסבורו.
בסמוך לכך, הודיע סוארס כי ייתכן והפסטיבל יבוטל וכי בכוחו לעשות זאת.
בהמשך לכך, הודיע הנציב מנולו רייס בעיתון המקומי "מיאמי הראלד" כי בעקבות פגישה בין מארגנים ופקידים מקומיים, אולטרה מיוזיק והעיר עצמה הסכימו לבטל את הפסטיבל, תוך שהביטול הרשמי התפרסם ב-6 במרץ 2020. אירוע דומה שהיה צריך להתקיים באבו דאבי בחסות אולטרה מיוזיק, בוטל גם כן.
בסמוך לכך, פורסם שגם הפסטיבל מונה פומה האוסטרלי יתבטל ויתקיים מחדש החל משנת 2021.
בשנת 2009, נוסד פסטיבל מוזיקה חדש בשם שבוע המוזיקה של טאלין, שמתקיים כל שנה בטאלין, אסטוניה.
בתחילת מרץ 2020, פורסם כי "כהחלטה משותפת של הצוות והאחראים על שבוע המוזיקה של טאלין (TMW), הוחלט לדחות את הפסטיבל, שהיה אמור להתקיים ב-25–29 במרץ, בגלל סיכונים הקשורים להתפשטות נגיף הקורונה.
זאת על סמך המלצה שפרסמה מועצת הבריאות באסטוניה.
גם את פסטיבל המוזיקה האוסטרי סנואו-בומבינג, נאלצו לבטל לאחר שממשלת אוסטריה קבעה כי הוא לא יתקיים כפי שתוכנן.
בדומה לעשרות פסטיבלים אחרים, גם את אחד מפסטיבלי הקאנטרי הגדולים בעולם C2C: Country to Country, החליטו לבטל.
הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה שהפסטיבל בוטל.
בסמוך לביטול פסטיבל הקאנטרי, נודע כי פסטיבל ה- מבוטל גם כן.
בארגנטינה מתקיים פסטיבל הלולהפלוזה, אחת לשנה.
בשנת 2020, נודע כי הוא נדחה לנובמבר באותה השנה.
גם את פסטיבל ה-Tomorrowland Winter נאלצו לבטל ועל כך הכריזו ב-5 במרץ 2020. בנוסף, הוכרז כי פסטיבל ה-Big Ears בוטל והדבר גרר תגובות מצד מוזיקאים וארגונים שונים.
בפסטיבל Stagecoach תכננו להופיע שלל אמני קאנטרי שונים כמו קארי אנדרווד, ליל נאז X ובילי ריי סיירוס, אך ברגע האחרון הוחלט לדחות אותו לאוקטובר באותה השנה.
ב-BBC רדיו הודיעו כי "לאחר שיקול דעת קפדני, פסטיבל BBC Radio 1's Big Weekend, מבוטל לאלתר".
באמצע 2019 יצא הזמר הפוארטו ריקני אנואל AA לסיבוב ההופעות "Emmanuel Tour", שאת הלג המקסיקני שלו נאלץ לדחות.
הזמר-יוצר הקולומביאני מאלומה יצא בשנת 2019 לסיבוב ההופעות השלישי שלו "11:11 World Tour", תוך שהודיע כי גם בשנת 2020 ימשיך סיבוב ההופעות להתקיים.
במרץ 2020, נאלץ להודיע ברשת החברתית אינסטגרם כי את כל עשרות ההופעות שתכנן לקיים באירופה, הוא נאלץ לדחות לתאריכים אחרים.
בהמשך לכך, הודיע באופן סופי על כך שכל ההופעות מחודש מרץ כמו גם כמה נוספות מבוטלות לאלתר.
הזמרת הקולומביאנית קרול ג'י הודיעה בריאיון לבילבורד על כך שחלתה בקורונה והדבר הוביל אותה לשהות בבידוד כמו גם לחדול להופיע ולקדם את הסינגל שהוציאה באותה העת, "".
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בקולומביה התראיינה הזמרת הקולומביאנית שאקירה לתקשורת והצהירה .
ביולי 2021 פורסם סרטון במסגרתו דיברה הזמרת הקולומביאנית גרייסי על השפעות מגפת הקורונה בכל הקשור לתעשיית המוזיקה וההופעות.
בספטמבר 2019, יצאה הזמרת-יוצרת מדונה לסיבוב ההופעות האחד עשר שלה, "Madame X Tour".
סיבוב ההופעות התקיים כמתוכנן, אך במרץ 2020, פרסמה כי את ההופעות שהייתה צריכה לקיים בפריז, צרפת ב-10 וב-11 במרץ, היא נאלצת לבטל בעקבות נגיף הקורונה.
הלהקה מארון 5 פרסמה כי את ההופעות שהייתה צריכה לקיים במסגרת סיבוב ההופעות שלה "", היא תבטל גם כן.
בנוסף, פורסם כי הלהקה קיס תאלץ לבטל כמה מההופעות שתכננה לקיים במסגרת סיבוב ההופעות "End of the Road World Tour".
בסמוך לכך, פרסמה הזמרת פופי כי היא דוחה את כל סיבוב ההופעות השלישי שלה, "I Disagree Tour".
זאת תוך שאדם גרין הודיע שהוא מבטל את סיבוב ההופעות שלו, ואליו הצטרפה מריה קארי שהודיעה כי את ההופעה שתכננה לקיים בהוואי במרץ 2020, היא תדחה לנובמבר 2020. היא הוסיפה ואמרה "עצוב לי מאוד להודיע שההופעה שלי נידחת לנובמבר".
כבר בפברואר 2020, פרסם הזמר-יוצר חאליד, כי הוא ידחה תשע הופעות מתוך סיבוב ההופעות "Free Spirit World Tour", לתאריך לא ידוע; לבסוף בוטלו כל אותן ההופעות.
בתחילת מרץ 2020, פרסם המוסד ללא כוונות רווח Fort Hood USO, כי ההופעה של הזמרת סיארה שנועדה לעזור לו לגייס כספים תידחה מחוסר ברירה.
הלהקה פרל ג'אם פרסמה כי כל 17 ההופעות שיועדו להתקיים באמריקה הצפונית במסגרת סיבוב ההופעות "Gigaton Tour", בוטלו עד להודעה חדשה; דבר שלא אירע לאחר מכן.
בסמוך לכך, פרסמה הלהקה Guns N' Roses כי ההופעה שהייתה צריכה להתקיים ב-18 במרץ 2020 בקוסטה ריקה, תבוטל.
שתי הלהקות גרין דיי ופול אאוט בוי הודיעו כי את כל ההופעות שהיו צריכות לקיים ביבשת אסיה במסגרת סיבוב ההופעות "Hella Mega Tour", הן נאלצות לבטל.
אליהן הצטרפה הזמרת הלסי, שנאלצה לבטל את הופעתה בשווייץ, שהייתה צריכה להתקיים במסגרת סיבוב ההופעות "Manic World Tour".
עשרות הופעות נוספות מטעמה בוטלו בהמשך.
גם My Chemical Romance פרסמה כי היא תצטרך לבטל ולדחות חלק מההופעות שנכללות בסיבוב ההופעות "My Chemical Romance Reunion Tour".
ביולי 2020 היה צריך להתחיל סיבוב ההופעות "The Chromatica Ball" של הזמרת ליידי גאגא, אך זו נאלצה לדחות אותו לעיתים תכופות, עד שלבסוף קוצר והתקיים באופן מצומצם בשנת 2022.
עם זאת, נאלץ הצמד להודיע בהמשך כי שמונה הופעות בסך הכול מבוטלות לאלתר.
באותו היום הודיעה הזמרת שר כי היא מבטלת את ההופעה שהייתה צריכה להתקיים ב-18 במרץ במסגרת סיבוב ההופעות "Here We Go Again Tour" ואיתה עשרות הופעות נוספות שבוטלו בהדרגה לאחר מכן.
בסמוך לכך, נודע על כך שסנטנה נאלצת לדחות את כל סיבוב ההופעות "Miraculous 2020 World Tour".
לבסוף, בוטל לאלתר כל סיבוב ההופעות ללא תאריכים חלופיים.
בשנת 2022 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות חלופי בשם "Miraculous Supernatural Tour" ללא התוספת של שנת 2020 בשם.
שתי הופעות במסגרתו בוטלו לאלתר בשל הקורונה גם כן.
ב-13 במרץ, נאלצה להודיע הזמרת-יוצרת בילי אייליש, כי היא תצטרך לדחות את כל הלג הראשון של סיבוב ההופעות השלישי שלה "Where Do We Go?
World Tour", שתוכנן להתקיים באמריקה הצפונית.
בהמשך לכך, לאחר ניסיון ממושך לקיים את ההופעות, הוחלט לבטל לאלתר את כל סיבוב ההופעות.
באותו היום פרסמה הזמרת-יוצרת לנה דל ריי כי גם היא נאלצת לדחות כמה מההופעות שנכללות בסיבוב ההופעות החמישי שלה "The Norman Fucking Rockwell!
Tour"; בהמשך לכך נאלצה לבטל מחצית מהסיבוב בשל ההתפשטות הממושכת של המגפה ברחבי העולם.
אל אייליש ודל ריי הצטרפה הזמרת-יוצרת טיילור סוויפט שהודיעה כי ההופעה שהייתה צריכה לפתוח את סיבוב ההופעות השישי שלה "Lover Fest", מבוטלת לאלתר וגם ההופעה שהייתה צריכה להתקיים בפסטיבל גלסטונברי מבוטלת.
בשנת 2023 סיפרה שהמגפה פגעה בהתנהלות שלה באותה העת והובילה אותה לבטל תוכניות שנקבעו.
ב-14 במרץ, הודיעה הזמרת קלי קלרקסון כי את הלג הראשון של רצף ההופעות שלה "Kelly Clarkson: Invincible", היא תיאלץ לדחות לתאריך אחר; הוא בוטל והוביל להפסדים כספיים.
באותו היום הודיע זמר הרוק אליס קופר כי הוא עוצר את סיבוב ההופעות שלו עד להודעה חדשה.
כמו כן, הודיעו האיגלס כי ההופעה שהיו צריכים לקיים ב-17 במרץ 2020 בארצות הברית, במסגרת סיבוב ההופעות "Hotel California 2020 Tour", תידחה.
היא, כמו גם הופעות אחרות שהיו צריכות להתקיים נדחו לאוגוסט 2021 עד אפריל 2023. ב-24 במרץ הודיעה הזמרת קמילה קביו כי את כל 46 ההופעות שהיו צריכות להתקיים במסגרת "The Romance Tour", היא נאלצת לדחות, תוך שהיא מבטלת חמש הופעות.
לבסוף כל 46 ההופעות בוטלו והסיבוב נגנז.
בתחילת אפריל 2020, הודיעה הזמרת-יוצרת דוג'ה קאט כי את כל סיבוב ההופעות העולמי שלה "Hot Pink Tour", אשר היה צריך להתקיים בין מרץ 2020 ל-יולי 2020, היא דוחה, בלי שפרסמה תאריכים אלטרנטיביים; לבסוף הוא בוטל לאלתר.
כאשר הייתה צריכה הזמרת מירנדה למברט לצאת לסיבוב ההופעות שלה "Wildcard Tour", היא דחתה אותו בעקבות מגפת הקורונה, תוך שב-3 באפריל פרסמה תאריכים חלופיים להופעות שנדחו.
בהמשך לכך, פרסמה כי היא נאלצת לבטל עשר הופעות שנדחו מספר פעמים.
מגמת ביטול הסיבובים כמו גם הופעות אחדות המשיכה והובילה להפסדים כספיים רבים עבור אמנים שונים ברחבי העולם.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בממלכה המאוחדת וברחבי העולם, הזמרת הוולשית בוני טיילר, פרסמה כי את ההופעות שתכננה לקיים במסגרת סיבוב ההופעות שלה "Between the Earth and the Stars Tour", היא תצטרך לדחות בעקבות התפשטות המגפה.
אליה הצטרף הזמר לואי טומלינסון שהודיע כי את ההופעה שהיה צריך לקיים במסגרת סיבוב ההופעות הראשון שלו "Louis Tomlinson World Tour" באיטליה, הוא יבטל לאלתר.
לטיילר וטומלינסון הצטרפה הלהקה The Who, שנאלצה לפרסם כי את כל עשרות ההופעות שתכננה לקיים בממלכה המאוחדת ואירלנד במסגרת סיבוב ההופעות "Moving On!
Tour", היא תאלץ לבטל, ובאותו הזמן גם הזמרת מייבל הודיעה כי לא תוכל להמשיך לקיים את סיבוב ההופעות הראשון שלה, "High Expectations Tour".
ב-23 במרץ 2020, הודיעה הזמרת-יוצרת דואה ליפה כי את כל סיבוב ההופעות החמישי שלה "Future Nostalgia Tour", היא נאלצת לדחות לשנת 2021 בעקבות המצב.
זאת תוך שהודיעה שאת ההופעות שהייתה צריכה לקיים בין 10 במאי ל-13 במאי 2020, היא מבטלת לאלתר, תוך שלא יתקיימו הופעות אחרות במקומן.
ההופעה שהייתה צריכה לקיים בפסטיבל גלסטונברי בוטלה גם כן.
ב-25 במרץ הודיע הזמר הארי סטיילס כי את ההופעה שהיה צריך לקיים בדיגניטי הלת' ספורטס פארק ב-6 ביוני באותה השנה במסגרת סיבוב ההופעות "Love On Tour", הוא מבטל לאלתר.
בהתאם להמשך התפשטות המגפה ברחבי העולם ובממלכה המאוחדת בפרט, הוחלט לבטל שבע הופעות נוספות.
בעקבות כך, הוחלט להאריך את הסיבוב עד לשנת 2023.
בשנת 2019 הודיעה להקת הבנות הפוסיקט דולז על התאחדות משותפת, עם הודעה על סיבוב הופעות עולמי בשם "The Pussycat Dolls Tour", שהיה צריך לכלול הופעות בפסטיבלים וערים שונות ברחבי העולם.
הוא היה אמור להתחיל באפריל 2020 עם עשר הופעות באצטדיונים בממלכה המאוחדת ובאירלנד, אך אלה נדחו עד הסתיו ולאחר מכן לאביב–קיץ 2021 עקב מגפת הקורונה העולמית.
התאריך חודש ל-21 במאי 2021, עם עשרה תאריכים ברחבי הממלכה המאוחדת ואירלנד.
מספר פסטיבלים בוטלו בהודעה אחת שיצאה לתקשורת, כולל אחת בברייטון פרייד (הממלכה המאוחדת), פסטיבל סו פופ (אוסטרליה וניו זילנד), פסטיבל אנטולד (רומניה) ופסטיבל סופרבלום (גרמניה), בעוד כמה תאריכים בין-לאומיים ביפן, ברזיל והפיליפינים נדחו עד להודעה חדשה.
בעקבות עיכובים נוספים שנבעו מהמגפה, הפרת חוזים ולוגיסטיקה, סיבוב ההופעות כולו בוטל בסופו של דבר בינואר 2022, כאשר גורלה של הלהקה נותר לוט בערפל עם סכסוכים משפטיים בין הסולנית ניקול שרזינגר לרובין אנטין.
בישראל דחתה הזמרת-יוצרת ירדנה ארזי את ההופעה שלה שיועדה להתקיים בהיכל התרבות, בכמה חודשים מהתאריך המקורי.
בהמשך, ביטלה הזמרת שרית חדד את סיבוב ההופעות החורפי שלה "הופעות חורף 2020", תוך שהודיעה על כך ב-12 במרץ 2020. גם הזמרת נסרין קדרי פרסמה כי את ההופעה שתכננה לקיים בהיכל מנורה מבטחים, היא תאלץ לדחות.
בסמוך לכך, הודיעה הזמרת-יוצרת עלמה זהר כי היא מבטלת את ההופעה שתכננה לקיים בצוותא תל אביב-יפו.
ב-29 ביוני 2020 נודע על דחיית סיבוב ההופעות המשותף של ריטה ורמי קלינשטיין שהיה אמור להתקיים באוגוסט.
בהמשך להתפשטות המגפה, דיברה הזמרת דין דין אביב על ביטול ההופעות וההסתגלות לכך.
בשנת 2021 חלתה הזמרת עדן בן זקן בקורונה ובעקבות כך נדחו הופעותיה.
באותה השנה חלתה הזמרת יובל דיין בקורונה ונאלצה לבטל את כל הופעותיה שתוכננו באותה העת.
יממה לפני שהייתה צריכה הזמרת נסרין קדרי להופיע בקיסריה חלתה בקורונה ודחתה את הופעתה שכונתה, "מופע העשור".
בריאיון שאירע בשנת 2022 סיפר הזמר משה פרץ על המשבר שחווה בעקבות המגפה וההופעות שנאלץ לבטל.
באותה השנה פורסם כי הזמרת חוה אלברשטיין חלתה בקורונה ונאלצה לדחות שתי הופעות שהייתה צריכה לקיים.
גם הזמרת נועה קירל חלתה בקורונה בפעם השנייה ועל כן, ביטלה הופעה צבאית שהייתה צריכה לקיים.
להקת הבנים BTS שפרסמה בתחילת מרץ 2020, את תארכי ההופעות של סיבוב ההופעות "Map of the Soul Tour", נאלצה לפרסם כמה ימים לאחר מכן כי את כל ההופעות שתכננה לקיים בקוריאה הדרומית היא תבטל.
להקת הבנות בלאקפינק הייתה צריכה לקיים הופעה וירטואלית שאותה דחתה בעקבות מגפת הקורונה.
הזמרת-יוצרת הקנדית אבריל לאבין הודיעה כי כל עשרות ההופעות שהיו צריכות להתקיים במסגרת סיבוב ההופעות "Head Above Water Tour", מבוטלות.
ב-13 במרץ 2020, נאלצה סלין דיון לפרסם כי עשרות הופעות שתכננה לקיים במסגרת סיבוב ההופעות העולמי שלה "Courage World Tour", יידחו בעקבות נגיף הקורונה.
לבסוף, בוטלו מספר הופעות בעקבות הנגיף, אך עשרות הופעות בוטלו בעקבות הידרדרות במצבה הרפואי.
בסמוך לכך, הודיע הזמר מייקל בובלה כי הוא דוחה את כל ההופעות שהיו צריכות להתקיים בארצות הברית במסגרת סיבוב ההופעות "An Evening with Michael Bublé", בין 17 במרץ ועד 5 באפריל באותה השנה.
מספר הופעות שתוכננו להתקיים במקסיקו בוטלו לאלתר.
ב-7 במרץ 2020, נחשף כי מכירות הכרטיסים של ג'סטין ביבר בסיבוב ההופעות שלו "Changes Tour", דלות מאוד, תוך שהאשימו את נגיף הקורונה בכך.
כבר באותו היום פורסם כי במקום להופיע באצטדיונים, יופיע ביבר בזירות קטנות במקום.
עוד פורסם כי תשע מההופעות שהיו צריכות להתקיים באצטדיונים באמריקה הצפונית, יתקיימו בזירות.
לבסוף, כל 45 ההופעות בוטלו לאלתר והוחלט לגנוז את סיבוב ההופעות.
כתוצאה מכך האלבום Changes לא קודם באמצעות סיבוב הופעות.
בשנת העוקבת הוציא אלבום נוסף, אותו קידם באמצעות סיבוב הופעות בשם "Justice World Tour" אשר הושפע גם הוא מהמגפה.
בסופו של דבר, הוחלט לבטל מספר הופעות בעקבות המגפה ומצבו הרפואי של האמן ככלל.
בעקבות כך שנדבק הראפר הקנדי דרייק בעת שביצע שיר עם הזמרת הקנדית נלי פורטדו נאלצו לדחות את המופע של יאנג מאני עם הראפרים ליל ויין וניקי מינאז' לתאריך אחר.
ב-12 במרץ 2020, פרסמה הזמרת-יוצרת טובה לו ברשתות החברתיות כי היא לא תוכל לצאת לסיבוב ההופעות השלישי שלה "Sunshine Kitty Tour", תוך שהיא הודיעה כי היא תצטרך לדחות את כל עשרות ההופעות הנכללות בו לספטמבר באותה השנה.
עם זאת, בעקבות התפשטות המגפה ברחבי העולם נאלצה לבטל עשרות הופעות שהיו צריכות להתקיים ברחבי ארצות הברית ואירופה.
מאז תחילת הקריירה שלה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, לזמרת ולכותבת השירים האמריקאית מדונה הייתה השפעה חברתית-תרבותית על העולם באמצעות שיריה, מערכות היחסים שלה, סגנון לבושה ואורח חייה.
במהלך הקריירה שלה, תוארה מדונה על ידי מחברים בינלאומיים מרובים כאישה "המצליחה ביותר בכל הזמנים" במוזיקה, או ככל הנראה כ"אמנית המשפיעה ביותר בכל הזמנים".
היא גם השיגה מעמד של "אייקון תרבות" כפי שציין תאורטיקן התרבות סטיוארט סים.
המורשת שמדונה יצרה עם השנים נחקרה על ידי סוציולוגים, היסטוריונים ומדעני חברה אשר ערכו מחקרים מקיפים על הזמרת.
השפעתה המוזיקלית הושוותה לאייקוני מוזיקה כמו הביטלס ואלביס פרסלי.
מבחינת מכירות, מדונה נחשבת למוזיקאית שיאנית מכירות ותקליטיה נמכרו במאות מיליוני עותקים, מה שהופך אותה לאמנים הנמכרת ביותר בכל הזמנים.
מבקרים רבים טענו כי בדיעבד נוכחותה, הצלחתה ותרומתה בכך סללו את הדרך לאמנים רבים ושינו את סצנת המוזיקה לנשים במוזיקה, במיוחד במוזיקת הפופ והדאנס.
ביקורות על עבודותיה שימשו גם כ"מפת דרכים לבדיקת נשים בכל שלב בקריירת המוזיקה שלהן" לדעתם מבקרים רבים.
לפי היכל התהילה של הרוק אנד רול, מדונה היא סמל פופ המולטימדיה הראשון בהיסטוריה.
המלומד הצרפתי ז'ורז' קלוד גילברט הרגיש שיש לה חשיבות תרבותית גדולה יותר ממה שחושבים וטען שהיא מיתוס פוסט-מודרני, שיש בו אוניברסליות ונצחיות.
האקדמאית קמיל פאגליה כינתה אותה "דמות היסטורית מרכזית".
הפניות למדונה בתרבות הפופולרית מצויות באמנויות, בספרות, במוזיקה ואפילו במדע.
במובן הכללי, העיתונאי פיטר רובינסון ציין ש"מדונה המציאה את תהילת הפופ העכשווית כך שיש מעט ממנה בדנ"א של כל דבר בפופ המודרני".
בנוסף לכך, נחשבת מדונה לדמות מקטבת; במהלך הקריירה שלה, מדונה משכה תשומת לב תרבותית סותרת מצד ארגונים משפחתיים, אנטי פורנו פמיניסטיים וקבוצות דתיות ברחבי העולם באמצעות חרם והפגנות.
שיריה, אלבומיה והקליפים שהוציאה לאורך הקריירה שלה, הפכו לנכסי צאן ברזל במדינות שונות ברחבי העולם.
מספר אקדמאים וסופרים ציינו את השפעתה התרבותית של מדונה מאז שהחלה את פעילותה בשנות ה-80 של המאה ה-20 והעירו על המשך השפעתה ומורשתה בעשורים הבאים.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20, המוזיקולוג אדוארדו ויניאלה מאוניברסיטת אוביידו, בשיחה עם רדיו פראנס אינטרנשיונל, הגיב ש"ניתוח מדונה" הוא להתעמק באבולוציה של רבים מההיבטים הרלוונטיים ביותר בחברה.
בשנת 1998 אן פאוורס מניו יורק טיימס הגדירה את מדונה כ"אלילה לאורך זמן רב שמוגדרת על ידי הקהל שלה ומשמשת כפרצוף האנושי של השינוי החברתי".
בערך בתקופה הזו, כמה אקדמאים תיארו אותה כ"ברומטר תרבות המכוון את תשומת הלב לתמורות תרבותיות, מאבקים ושינויים".
הסופר הבריטי, ג'ורג' פנדל, שכתב עבור ארגון "בידון" הסביר שהיא הגדירה דרך חיים בשנות ה-80 וה-90 והדבר הביא לתאר אותה באופן עקבי כ"סמל תרבותי".
אליו הצטרף החוקר האקדמאי הבריטי בריאן מקנאייר שהוסיף שהיא "יותר מאייקון ומשפיעה תרבותית".
הפרופסורית הקנדית, קרלנה פיית', טענה שהמוזרות של מדונה היא ש"היא שטה כל כך חופשייה דרך כל כך הרבה שטחים תרבותיים והיא הייתה דמות להערצה בין אנשים ממגוון שלם של תרבויות שהלכו אחריה יותר ויותר ככל שהפכה לדמות מרכזית יותר".
המשוררת האמריקאית, ג'יין מילר, אמרה ש"מדונה מתפקדת כארכיטיפ ישיר בתוך התרבות העכשווית", והשוותה אותה למדונה השחורה.
בתיאורו של הסופר האמריקאי תות סרויאן מדונה היא "מספרת סיפורים" ו"פורצת דרך תרבותית".
בנוסף הוא אמר: "היכולת של מדונה להעביר את המסר שלה מעבר למוזיקה ולהשפיע על חייהן של נשים הייתה המורשת שלה".
הפרופסור הרומני דורו פופ מאוניברסיטת באב-בוליאיי תיאר בספרו "עידן ההפקרות" (2018) שהיא "אייקון תרבותי מאוחד" וציין את העובדה שכמה סופרים כינו אותה כ"גיבורה".
פרופסורים ומחברים של האנציקלופדיה "נשים בעולם של היום, כרך 1" (2011), כתבו:
פרשנויות על השפעתה התרבותית של מדונה או על מורשתה ניתן למצוא גם בעיתונים מסורתיים ובכלי תקשורת אחרים.
ג'ניס מין מבילבורד כתבה בשנת 2016 כי "מדונה היא אחת ממספר זעיר של אמני-על שהשפעתם וקריירתם חרגו ממוזיקה".
רבקה הרינגטון, עורכת בניו יורק כתבה: "ההישגים האמיתיים של מדונה הם יותר מדי מכדי שהאדם המודרני יוכל לחשוב אפילו".
ויליאם לנגלי מדיילי טלגרף הרגיש ש"מדונה שינתה את ההיסטוריה החברתית בעולם, ועשתה יותר דברים ממה שאנשים אחרים עשויים לעשות אי פעם".
התורם של חברת ספין מדיה הגיע למסקנה כי "מדונה שינתה את החברה באמצעות שאיפתה הלוהטת וחוסר נכונותה להתפשר".
מולר מ-W כתבה ש"מדונה הותירה את חותמה בכל פן תרבות".
בארצות הברית מדונה כונתה כ"אייקון אמריקאי" בידיי אמריקאים וסופרים בינלאומיים רבים הן בזכות ההשפעה המוקדמת שלה והן בזכות המורשת שלה בתרבות האמריקאית.
אקדמאים שונים השוו אותה לאייקונים אמריקאים אחרים כדוגמת מרילין מונרו, אלביס פרסלי וקוקה-קולה.
הם חשו כי את הדימוי שלה "ניתן לזהות באופן מיידי ברחבי העולם והוא מתקשר באופן מיידי עם רבים מערכי התרבות האמריקאית".
יועצת מגדרית ומוזיקולוגית בקורס שהוקדש למדונה באוניברסיטת אוביידו בשנת 2015, אמרה שההיסטוריה והאבולוציה שלה יהיו "ניתנים להשוואה" ויכולים להיות "שימושיים לניתוח ההתפתחות ההיסטורית של ארצות הברית".
הסופר הארגנטינאי, רודריגו פרסן, ראה בה את אחד ה"סמלים הקלאסיים של תוצרת ארצות הברית".
תפיסה חיצונית אחרת הגיעה מהאקדמאי הצרפתי ז'ורז' קלוד גילברט שהביע (בערך ב-2002) ש"אמריקה יודעת יותר על מדונה מאשר על כל קטע מהמקרא".
העורכת האמריקאית אנאלי ניוויץ הצהירה שהזמרת נתנה לתרבות האמריקאית ולתרבות ברחבי העולם, "לא אוסף של שירים, אלא אוסף תמונות".
היסטוריון התרבות והסופר ג'ים קולן כתב ש"מעטים מהדמויות בחיים האמריקאים שהצליחו להשליט את הגורל שלהם באותה מידה כמוה, והעובדה שהיא עשתה זאת כאישה היא מדהימה יותר".
סמית' שומאדה חשה שרק מדונה מתחרה במרחב שכבשה אופרה ונפרי בסוף המאה ה-20 ובנפש התרבות הלאומית.
במהלך שנות ה-80 וה-90 התייחסו אליה כתנועה פמיניסטית, פוליטית ומינית משל עצמה.
אן פאוורס אמרה ש"אינטלקטואלים תיארו אותה כמגלמת מין, קפיטליזם וידוענית בעצמה".
שרה מרקוס אמרה ש"הזמרת הביאה את השינויים בתרבות האמריקאית".
בנוסף לכך, היא אמרה ש"התפשטותה של השחרור המיני לאמריקה התיכונה, שינתה את המדינה הזאת לטובה.
וזו לא חדשות ישנות; אנחנו עדיין חיים אותה".
בסיכום המאמר שלה כתבה: "שמדונה שינתה מחדש את התרבות האמריקאית".
הפרופסור וההיסטוריון גלן ג'ינסון אמר כי היא "שחררה את האמריקאים מעכבותיהם וגרמה להם להרגיש טוב עם הנאה".
הסופר הסקוטי אנדרו או'הגן כתב: "מדונה היא כמו יריבה הרואית לאוטוריטריות תרבותיות ופוליטיות של הממסד האמריקאי".
מרסל דנסי, פרופסור לסמיוטיקה ואנתרופולוג לשוני באוניברסיטת טורונטו אמר שהמילה אייקון הוא מונח שהשתמשו בו בהקשר דתי אך עם פריצתה של מדונה החלו להשתמש בו גם בקרב ידוענים.
בנוסף לכך, טען שנהגו להשתמש במילה לתאר גברים אך בזכות מדונה השתמשו במילה הזו גם עבור נשים.
בעקבות כך מספר מילונים ידועים השתמשו במדונה כדי לתת דוגמה לשימוש במילה.
מדונה כונתה "אייקון" בתחומים רבים ביניהם פמיניזם, סקס, קוויריות ומגדר שנערכו בהם מחקרים.
הפרופסור דיאן פקנולד אמר ב-2006 ש"העובדה שלא רק עבודתה אלא האישיות שלה הייתה פתוחה לפרשנויות מרובות תרמה לעליית במחקרים סביבה".
ברולינג סטון נכתב כי: "היא סמל חי לא רק בגלל הדברים האלה אלא כרעיון, כדוגמה כארכיטיפ שיוצא במקביל לאישה האמיתית".
מדונה כאייקון פמיניסטי יצרה מגוון דעות ברחבי העולם במשך עשרות שנים.
הפרשן הקנדי מארק סטיין הסביר ש"יש לה חשיבות לפמיניזם על ידי קורסים במכללות" וכינה אותה "מטפורה לתעשייה".
ריצ'רד אפניגנזי וכריס גאראט כתבו ב-Introducing Post Modernism: A Graphic Guide (2014) שעבור חלקם, "מדונה היא מודל הסייבר של האישה החדשה".
בשנת 2012, האקטיביסטית והסופרת ג'ניפר באומגרדנר חשה שמדונה "ילדה זן חדש של פמיניסטיות".
פרופסור סוט ג'האלי אמר שהזמרת "היא סמל פמיניסטי כמעט קדוש".
בשנת 1990 כינה האקדמאי קמיל פגליה את מדונה "פמיניסטית אמיתית" וכ"עתיד הפמיניזם".
בשנת 2017 אמר כי אכן מדונה הייתה עתיד הפמיניזם.
בשנת 2011 כלל עיתון הגרדיאן את מדונה ברשימת "100 הנשים המובילות בעת הנוכחית" כאשר עורכת העיתון רשמה: "לא משנה העשור או טרנד האופנה, היא תמיד הייתה גלויה על קשיחותה ושאיפתה".
עוד הוסיפה שמדונה "אינה מעוררת השראה משום שהיא נותנת לנשים אחרות יד, אלא משום שהיא פורצת את גבולות הנחשבים בדרך כלל כלא מקובלים".
בשנת 2012, מבקר התרבות הספרדי ויקטור לנור כינס ועדת חוקרים שדנה בעובדה שמדונה היא אייקון פמיניסטי.
אחת התגובות הייתה: "היא הביאה את הרעיון של נשים כגיבורות וכסוכנות של פעולותיהן", בעוד אנשים אחרים בוועדה הצהירו שהיא "תורמת להעצמתן של נשים בקבוצות מיעוט, נשים מערביות, אנשים מהמעמד הבינוני ואנשים מקהילת הלהט"ב אך העצמה זו אינה פמיניזם, משום שהיא אינדיבידואליסטית".
עבור אחרים, כמו הפרשנית האוסטרלית, מלינדה טנקארד רייסט "מדונה הפנתה עורף למען הנשים" וכתבה על כך גם במאמר שלה ב-2016 שם תיארה את מדונה כ"איום על הסטטוס קוו".
במהלך הקריירה שלה כונתה מדונה כ"אייקון מין" וכ"סמל מין".
עוד בשנים המוקדמות לקריירה שלה, כונתה כך ורבים סברו שתמשיך להיות כזו לאור התבגרותה.
קונוטציה מינית הייתה חלק מהקריירה שלה, בעוד קורטני א.
סמית' כתב בספר "אוסף שיאים של נשים" (2011) שרוב האנשים משייכים את מדונה למין.
צ'אק קלוסטרמן בספר "סקס, סמים ופחזניות קקאו" (2003) ש"בכל פעם שאני שומע אינטלקטואלים מדברים על אייקונים מיניים של ימינו, השם המוזכר ביותר הוא מדונה".
על תפישות נרחבות אלה התבדח פעם הפיזיקאי סטיבן הוקינג כאשר אמר: "מכרתי יותר ספרים על פיזיקה מאשר מדונה על יחסי מין".
השימוש של מדונה במיניות שלה מאז תחילת הקריירה שלה תועד והודגש לאור העובדה שרוב האנשים שהצליחו באותה התקופה בתחום המוזיקלי היו גברים ולכן מיניותה בלטה בנוכח העובדה שעבדה בתחום שהיה נחשב בעיקר של גברים.
פרופסור סנטיאגו פוז-הרננדס ומחבר הספר "עולמות הטביעה של מדונה" (2004) כתב שמדונה: "שימשה כמודל לחיקוי עבור נשים בתרבויות רבות ושונות, המסמלת עצמאות מקצועית ואישית בחברה הנשלטת על ידי גברים, כמו גם שחרור מיני".
בקרב ההשקפות העכשוויות, המיניות שלה נותחה על ידי הביוגרפים וונדי לי וסטיבן קרטן כאשר הם ציינו שהיא "שלטה במניפולציה בכל גבר בהישג ידה", בעוד החוקרים שרי בנסטוק וסוזן פריס העירו ש"בנים הם צעצועים בשבילה".
תפיסה זו המשותפת לרבים, הועלה על ידי הפסיכיאטר והסופר ג'ול אייזנבוד אשר הצהיר שסירובה של מדונה לקבל את הכוח והנשיות הפך אותה ל"שוות ערך לגברים" ו"אפשר לה לשמור על מעמדה כסמל מין".
אקדמאים וסופרים המשיכו לבחון מחדש את מיניותה בעשורים הבאים, וד"ר סוזן הופקינס בספרה, "בנות גיבורות: הכוח החדש בתרבות הפופולרית" (2002), אמרה ש"מדונה אמנם מזדקנת לפני כולם, אך ממשיכה להציג את עצמה כמהפכנית מינית".
פרייה ג'רמן, מלומדת מוזיקה באוניברסיטת ליברפול אמרה בשנת 2018 שמדונה "מפגינה סוג חדש של רלוונטיות" והדגישה ש"היא אמנם כבר מבוגרת, אך היא עדיין נמצאת בעין הציבור מה שהופך אותה עדיין לרלוונטית".
בין הערכות המחודשות הן בנוגע להשפעתה והן למורשתה, העורכת האמריקאית ג'ניס מין כתבה ש"מדונה הייתה בבעלותה על המיניות שלה", והסבירה עוד ש"היא גרמה לאנשים להתכווץ אבל גם לחשוב אחרת על שחקניות נשים" וראתה "בתפקידה כפרובוקטורית כמישהי ששינתה את הגבולות עבור הדורות הבאים".
עם זאת, אנשים כדוגמת שמואל בוטח מתחו ביקורת על מדונה ואמרו: "לפני מדונה, ייתכן שנשים היו מפורסמות יותר בקולות שלהן מאשר במחשוף שלהן [,] וכך הן היו מתגלות ככוכבות על של המוזיקה" ולסיכום אמר: "ביקום שלאחר המדונה, אמנים רבים חשים כעת את הלחץ לחשוף את גופם בטלוויזיה הלאומית למכירת אלבומים".
בתגובות נוספות, בעל טור התרבות רובין מלצר מניו סטייטסמן, הבטיח שהזמרת "שינתה באופן בלתי הפיך את דימוי התקשורת של המיניות הנשית".
חיימה אנדרסון שלימד בבית הספר האירופי לניהול וטכנולוגיה אמר שהיא מהאמניות הראשונות בעולם ש"הצליחו לתמרן בנושאים דתיים ומיניים בו-זמנית".
המוזיקולוגית סוזן מק'קלרי, כתבה ש"דיו רב נשפך בדיון סביב הדימוי החזותי של מדונה".
הפרופסורית והבלשנית הבריטית שרה מילס בספרה, "מגדר את הקורא" (1994), כינתה את מדונה כ"חדשנית", בעיקר בשימוש בתמונות והתרכזה באופן גורף בווידאו קליפים שלה, שהופצו לארוך הקריירה שלה.
כעבור שני עשורים, בעת כתיבת כתב העת "כתב העת לתרבות פופולרית" בשנת 2014, אישר פרופסור חבר חוסה פ.
בלאנקו שאנשי אקדמיה ומבקרי אופנה התייחסו להשפעתה של מדונה באופנה.
בלאנקו הוסיף עוד את השקפתו על מדונה במאמר זה באומרו שהיא "משתמשת בבגדים על מנת לסמל תרבות.
כדי להעביר את פרסונה וגם כדי ליצור אישיות רבות בה".
פרופסורים באופנה ב-1994 כתבו ש"אופנה וזהותה של מדונה אינן נפרדות מהפרקטיקות האסתטיות שלה".
בנוסף לכך, טענו שהאופנה שלה מטפחת את הדימוי שלה והתייחסו לסגנון הלבוש שלה בקליפים, הופעות סרטים וכולי.
סברינה בר מאינדפנדנט ציינה ביקורות של האקדמאי דאגלס קלנר על השימוש באופנה וזהותה של מדונה עם בגדיה והדגישה כי "הדרך בה הזמרת השתמשה בסגנונה לייצוג זהותה הייתה מושג חדש כאשר נכנסה לראשונה לזירת המוזיקה".
מתחילת הקריירה שלה, מדונה הייתה ידועה בזכות שינויי הדימוי והסגנון שלה ללא הרף, בעוד המלומד האוסטרלי מקנזי וארק השווה אותה לדייוויד בואי.
אקדמאית האופנה הניו זילנדית, ויקי קרמינאס והמרצה והאמן האוסטרלי, אדם גסי, אמרו שמדונה משנה את הסגנון שלה כל פעם מחדש באופן שגורם לה להשיג מעמד אייקוני.
יתר על כן, הם טענו שמדונה היא האישה הראשונה לעשות זאת.
השפעתה בזירת האופנה זכתה להערכה על ידי הסופרת דיאן אסיטימביי שהצהירה ש"מדונה שינתה את האופנה לנצח כשאת חזייתה לבשה בפומבי".
אסיסטימביי הוסיפה שהיא ומייקל ג'ורדן "עשו יותר למען תעשיית האופנה בארצות הברית מאשר רבים מקולקציות האופנה שלנו יחד".
הסופר וההיסטוריון הבריטי מייקל פאי הרגיש שהזמרת "לא רק עושה אופנה, היא אופנה".
אנה וינטור, העורכת הראשית של מגזין האופנה ווג אמרה: היא "גורמת לאופנה לקרות" ואמרה ש"מדונה הייתה אחת ממגבשי הסגנון החזקים ביותר של זמננו".
בעקבות כך וינטור בחרה במדונה כאישה הראשונה שלא הייתה דוגמנית שהייתה על שער המגזין.
פראינו אמרה ש"אף אחד לא עבד יותר קשה ממדונה בשביל להיות גיי אייקון, היא עשתה זאת בכל הפלטפורמות האפשריות כמו קליפים, סרטים והופעות.
החוקרים כרמין סראצ'ינו וקווין סקוט בסרט The Porning of America אמרו שהיא "זכתה לפופולריות מיוחדת בקרב הקהילה, ובכך יצרה קהל מעריצים לטווח ארוך שהוביל להכתרתה כאייקון ההומוסקסואלי הגדול ביותר של כל הזמנים".
השפעתה הוזכרה גם בקרב קהילות להט"ביות ובקרב מאמרים רבים כאשר בין היתר הירחון הלהט"בי אדבוקט כינה אותה כ-"גיי אייקון הגדול ביותר בכל הזמנים".
בכתב העת אאוט נכתב שהיא "ביססה את מעמדה כגיי אייקון עוד לפני שזה היה מגניב להיות כזה".
הנשיאה והמנכ"לית של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה ציינה ב-2019 ש"מדונה תמיד הייתה ותהיה הגיי אייקון הסטרייטי המשפיע ביותר".
מדונה מזוהה גם כאייקון של הקהילה הקווירית וכ"סמל המלכות" שלהם.
התאולוג רוברט גוס אמר: "מבחינתי, מדונה הייתה לא רק אייקון קווירי אלא גם אייקון נוצרי שהתיך את הגבולות בין התרבות הקווירית לקהילות אמונה קוויריות".
המוזיקולוגית שילה ויטלי כתבה בספרה "הקצב הסקסי: מוזיקה ומגדר" (2013) ש"מדונה התקרבה לכל ידוען עכשווי אחר בהיותה סמל קווירי מעל הקרקע".
עורך בניו יורק טיימס אמר ב-2016 על הסרט התיעודי "במיטה עם מדונה": "הרקדנים האלה, שהיא הרגישה כל כך קרובה אליהם, עברו את עידן האיידס והסטיגמה שהתלוותה למחלה" (בהתייחס לעובדה שמחלת האיידס הייתה באותה התקופה מזוהה עם הקהילה הגאה).
גם העיתונאי דריל דיינו מפינגטון פוסט כתב באותה השנה איך השפיע עליו הסרט כנער צעיר באילינוי: "הייתה בסרט סצנה של מצעד הגאווה, דבר שמעולם לא ראיתי לפני כן".
בהמשך, הוסיף ש"הרקדנים של מדונה עומדים בצד, בזמן שאנשים צועדים וצועקים בגאווה: 'אנחנו כאן.
תתרגלו לזה!' חשבתי לעצמי, אפילו אני יכול להשתלב שם.
הרגע הזה שינה את חיי, והרקדנים של מדונה הפכו מיד לגיבורים שלי.
הם הראו לי שזה בסדר להיות שונה.
כנער בתחילת שנות ה-90, הם גרמו לי להרגיש שייך".
ב-ynet נכתב על הסרט: "כך או כך, מבחינה חברתית חשיבותו של הסרט נרשמה בעיקר בזמן אמת, כשעזר לנרמל את היחס אל הקהילה הלהט"בית.
מערכות יחסים חד-מיניות הוצגו בו, וכך גם השיח על מגפת האיידס שהייתה אז בשיאה".
ב-2019 יצא לאור בישראל הספר "מדונה: האובססיה ההומואית הגדולה מכולן: פענוח מהות הרגש, הרציונל וההערצה חסרת התקדים של הומואים כלפי הדיווה הגדולה בעולם" מאת דורון בראונשטיין החוקר את מקורות ההערצה ההומוסקסואלית כלפי הזמרת.
הסופרת והעיתונאית הבריטית, לוסי או'בריאן, כינתה את מדונה כ"אייקון פוסט-מודרני".
עוזרת הפרופסורים, אוליבייה סקרדין, אמרה שמדונה היא תמצית של הפוסט-מודרניזם.
הסופר הנוצרי, גרהאם קריי, נתן גם הוא את נקודת מבטו באומרו ש"מדונה היא אולי הדוגמה הגלויה ביותר למה שמכונה פוסט-מודרניזם" ואילו עבור הסופר מרטין איימיס העיר שהיא "אולי האישיות הפוסט-מודרנית ביותר על פני כדור הארץ".
עם זאת, אנשי האקדמיה סודהיר ונקאטש ופואט פיראט ראו בה "נציגה של המרד הפוסט-מודרני".
המרצים סטפני גנץ ובנג'מין ברבון כתבו בספר "פוסט-פמיניזם: טקסטים ותיאוריות תרבותיים" (2009) כי "בין אם זה כאישה, כאייקון פופ, או כאישה בת 50, הזמרת האמריקאית מערערת על תפישותינו המוקדמות לגבי מי זו 'מדונה' ובאופן רחב יותר, מה המשמעות של קטגוריות זהות אלה בהקשר פוסט-מודרני".
מבקרים רבים ראו את מדונה כאייקון מוזיקלי לאור תרומתה לתעשיית המוזיקה אם כי גם ראו במוזיקה שלה כמעוררת מחלוקת.
הסופרים והמבקרים רוג'ר בלקוול וסטיבן תומאס ארלוויין אמרו שהיא "האישה הראשונה שיש לה שליטה מלאה בתדמית שלה ובמוזיקה שלה".
אנה לגלר, עורכת באטנגה מדיה הסבירה שלפני מדונה, חברת תקליטים קבעה כל צעד של אמנים אך היא הביאה לידיי ביטוי את הרעיונות שלה והסגנון שלה בכל חלק בקריירה שלה.
הפרופסור קרול בנסון אמר ש"מדונה נכנסה לעסקי המוזיקה עם רעיונות מוגדרים לגבי תדמיתה, אך ההישגים שלה היו אלו שאפשרו לה להגביר את רמת השליטה היצירתית שלה במוזיקה שלה".
בשלב מאוחר יותר בקריירה שלה מדונה הקימה את חברת מאבריק רקורדס, חברת תקליטים שהייתה חברת הבת של וורנר רקורדס.
החברה זכתה להצלחה רבה כאשר גרפה מיליארד דולר ובכך הפכה לחברת התקליטים המצליחה ביותר שמנוהלת על ידי זמר.
אנשים רבים העריכו שהצלחתה של מדונה בסצנת המוזיקה חוללה שינוי רב ופתחה את הדלת לנשים נוספות להיכנס לתחום המוזיקה, בעיקר סצנת הפופ והדאנס.
בדויטשה ולה טענו שתחום מוזיקת הפופ בתקופת הפריצה של מדונה הייתה נחשב לתחום גברי ובכך תיארו אותה כ"האישה הראשונה ששלטה בפופ".
גם במגזין הטיימס טענו ש"מדונה חוללה מהפכה בקרב נשים בעולם המוזיקה".
באופן דומה ג'ו לוי, העורך הראשי של "בלנדר", אמר שהיא "פתחה את הדלת למה שנשים יכולות להשיג ומותר להן לעשות".
בתפיסת השחקנית והאקטיביסטית, סוזן סרנדון: "ניתן לחלק את ההיסטוריה של נשים במוזיקה הפופולרית לפני ואחרי מדונה".
גם במגזין בילבורד כתבו את אותו הדבר.
יתר על כן, מריסה מולר מ-W הרגישה שהיא "מנרמלת את הרעיון שכוכבי פופ יכולים וצריכים לכתוב שירים משלהם".
כמו כן, אנשים רבים כינו אותה כ"אמנית הגדולה ביותר בתולדות המוזיקה" וכ"אמנית המשפיעה ביותר" בתולדות המוזיקה.
במהלך הקריירה שלה מדונה השפיעה גם על עולם האומנות כאשר "עשתה זאת מאחורי הקלעים" סטפני אקארדט, כתבת במגזין W.
בין היתר, במהלך הקריירה שלה תרמה כספים או נתנה חסות לתערוכות אומנות שונות שזכו לביקורות חיוביות כולל הרטרוספקטיבה הגדולה הראשונה של טינה מודוטי, שהאוצרת והיסטוריונית האמנות, אן הרנונקורט אמרה שהיא [מדונה] "מציגה את אותה [מודוטי] לציבור רחב יותר".
בשנת 1996 היא נכללה ברשימת "100 אספני האומנות הגדולים ביותר" של Art & Antiques וברשימת "25 אספני האומנות המובילים" של הוליווד ריפורטר בשנת 2013.
מבקרי אמנות והיסטוריוני אמנות כמו ג'ון א.
ווקר בדקו גם את הקריירה שלה בפרספקטיבה של האמנויות.
מלבד פעילויותיה הקשורות בזירת האמנות, במהלך הקריירה שלה עבדה מדונה עם יוצר וידאו, צלמי אופנה ומעצבים רבים ואף עם אמני פלסטיק כמו אנדי וורהול, קית' הרינג ובן זוגה לשעבר, ז'אן-מישל בסקיה.
עבודתה של מדונה עם אותם אנשים זכתה לביקורות חיוביות.
בעקבות כך, נכתב במגזין טיימס האירי כי מדונה "הייתה כוכבת הפופ הנשית הראשונה שעסקה באופן מלא באלמנטים הוויזואליים של האמנות שלה בזמן שהדגישה את שיתופי הפעולה שלה".
כתב מYGO מגזין W אמר שמדונה הייתה "הראשונה ששיתפה פעולה בין אמני פופ למעצבים באופן שגרתי".
האוצר ומבקר הצילום וינס אלטי אמר כי מדונה הגיעה ל"מעמד אייקוני" בתחום.
כתבת מטעם מגזין W תיארה אותה כחלוצת תחום שילוב הפופ והאומנות.
היא תוארה בעיני רבים כראשונה לנצל את הפוטנציאל המלא של וידאו קליפים, כפי שגם תיארה לוסי או'בריאן באנציקלופדיה בריטניקה.
מבקר הקולנוע ארמונד וייט אמר שהיא גרמה לכמה אמנים להיות בעלי "תודעה אמנותית" והרגישו ש"הם לעולם לא יחזרו על הרגע שבו הקשר של מדונה לצייטגייסט הפך להיסטורי".
בתפיסתו של אמן הגרפיטי ופרשן התרבות, פאב פייב פרדי "היא הדוגמה המושלמת של האמן החזותי".
לאחר מותו של מייקל ג'קסון, הרכב מבקרי אמנות ארגנטינאים ראו בה "האמנית האוניברסלית היחידה שנותרה בעינה".
מבקרים רבים, כולל דניאל מולינה, גרסיאלה ספרנצה ואלישיה דה ארטיגה הסבירו שהיא עצמה "ביטוי מולטימדי שמרכז את האופנה, המחול, הצילום, הפיסול, המוזיקה, הווידאו והציור".
תפיסה דומה צוינה בידי ג'ון פארלס כשהזמין את הקהל לראות בה "פרויקט אמנות רב-מדיה מתמשך".
אמן האשליות דייוויד בליין תיאר אותה "כמי שבעצמה היא יצירת האמנות הגדולה ביותר שלה – דבר כה משפיע עד כדי בלתי נתפס".
מאי ללימודי אנגלית ודת הסיק שהיא "גזאמטקונסטוורקית" וכותב המוזיקה הסקוטי אלן מקגי אמר שהיא "אמנות פוסט-מודרנית שכמותה לעולם לא נראה עוד".
הסמיוטיות וההשפעה של מדונה התרחבו גם בתחום בתי הספר העסקיים וקהילת השיווק.
כלכלנים, משווקים, יזמים, או מומחים עסקיים אחרים ניתחו או ערכו קורסים אשר חוקרים את "אסטרטגיות" ההצלחה והמסחריות שלה; כך למשל האקדמאי דאגלס קלנר אמר כי "אי אפשר לתפוס את תופעת מדונה במלואה בלי לנתח את אסטרטגיות השיווק שלה".
גרנט הקדיש אודותיה שיעור בשנת 2008 והדגיש את ההקשר של עולם הבידור לתחרותיות.
מומחה השיווק והפרופסור סטיבן בראון מאוניברסיטת אלסטר כינה אותה "גאון שיווקי" בעת שחקר את המקרה שלה.
הפרופסור לעסקים אורן הררי טבע את הביטוי "אפקט מדונה" בהשראת הטקטיקות והשינויים העסקיים שלה, בעוד שראה את השימוש בו גם לאנשים פרטיים וגם לארגונים.
דוקטור פיטר ואן האם מ-NATO Review הסביר את "עקומת מדונה", ביטוי ששימש כמה אנליסטים עסקיים לתיאור ה"הסתגלות למשימות חדשות תוך שמירה על עקרונות עצמך".
הוא הסביר עוד כי "עסקים משתמשים במדונה כמודל לחיקוי של המצאה עצמית מחדש".
הפסיכולוג כריסטופר ברגלנד ניתח את הצלחתה של הזמרת גם הוא אך מנקודת מבט של מדעי המוח.
כמו כן, זכתה מדונה להערכה ממגוון מומחים בתעשייה כאשת עסקים וכמה מהם כינו אותה "אשת העסקים החכמה ביותר באמריקה".
בית הספר לעסקים של קלי אמר שהיא יותר מ"סמל פולחן הפופ" "והייתה אימפריה מהיום הראשון".
פרופסור רוברט מיקליץ' תיאר אותה כתאגיד בפני עצמה, כאשר דיבר על כך בספרו מ"הגל למדונה".
קולין בארו, חוקר אורח בבית הספר למינהל קרנפילד, ראה בה "ארגון בפני עצמה".
מרטין קופ מומחה ביזמות והתאורטיקן, ג'יימי אנדרסון, כינו אותה כמישהי ש"נולדה להיות יזמית".
בשנת 2018, פטרישיה ליפה דייוויס מ-Campaign, עסקה במדונה בגיל 60, והציעה את המקרה שלה כדוגמה טובה למשווקים המתמקדים בקבוצות דמוגרפיות ישנות יותר של נשים.
תרומתה בסיוע לעיצוב עסקי המוזיקה זכתה להערכה על ידי לוסי או'בריאן, שאמרה כי מדונה הפכה לראשונה "שניצלה את הרעיון" של אמנית הפופ כמותג בשנות השמונים.
העורך ג'רלד מרזורטי אמר כי מטרתה של מדונה הייתה להכניס את תופעת ה"כוכבות" לתוך המולטימדיה.
כבר בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 גופים ואנשים רבים כינו אותה כזמרת המצליחה ביותר שיש תוך כדי שבשנת 1998 גינס שיאי עולם הכתירו אותה באופן רשמי כזמרת שמכרה הכי הרבה אלבומים ושירים בכל הזמנים.
חוקרים מכתב העת Journal of Business Research כינו אותה לא רק כזמרת המצליחה ביותר שיש בהיסטוריה מבחינה מסחרית, אלא גם כזמרת המצליחה ביותר בכל הזמנים בתחום סיבובי ההופעות; על כך, הצהירו שישנה "הכרה במותג ובאורח החיים שלה".
בשנת 2015 לימדה יועצת המגדר והמוזיקולוגית לורה ויניאלה בקורס שהוקדש למדונה באוניברסיטת אוביידו כי "היא האישה היחידה שיש לה קריירה כה ארוכה ומצליחה בעולם המוזיקה".
מדונה הפכה לאישה הראשונה שהופיע על שער מגזין פורבס.
בנוסף, היא נכללה בכמה מרשימות ההכנסות וההון שלהם מאז הקריירה המוקדמת שלה בשנות השמונים ואף הוכתרה כזמרת העשירה ביותר.
מגזין העסקים האמריקני, Fast Company כינה אותה כ"מותג הפופ הגדול ביותר על פני כדור הארץ".
בשנת 2021, פורסם בפורבס כי לאורך הקריירה הרוויחה מדונה למעלה מ-1.2 מיליארד דולרים.
ברוב חלקה של הקריירה שלה, הקשר עם מדונה והמגמות משך פרשנויות של מספר משקיפים, כולל פרשנויות תקשורת ואנשי אקדמיה כאחד.
עוזר הפרופסור הקנדי קן מקלוד מאוניברסיטת טורונטו, אישר בספרו We Are the Champions" (2011)" כי "היא מילאה חלק בכמה טרנדים תרבותיות".
ווקר ראה בה "מייצרת טרדנים חריפה" (בתחומים כמו אמנות או קולנוע) והפרופסורית מרי קרוס הבחינה גם ב"התאמה שלה לטרנדים תרבותיים".
עם זאת, המרצה סוזן הופקינס מאוניברסיטת דרום קווינסלנד, שכתבה לאתר "The Conversation" בשנת 2016, אמרה כי מדונה "חלוצה בהרבה טרנדים תרבותיים שלא עשו חסד לנשים עובדות ממוצעות".
באופן כללי מדונה נחשבת למי שעזרה, העלתה את המוטיבציה, הכניסה, או יצרה אוכלוסייה של כמה דברים כגון מונחים, מקומות, פרקטיקות תרבותיות, מגמות אופנה או מוצרים ש-"MuchMusic" ראתה בהם כ"טרנדים הגדולים בעולם".
מנואל הרדיה, שר התיירות בבליז אמר כי השיר "La Isla Bonita" משך תיירים לסן פדרו.
דוגמה דומה התרחשה כשעברה לליסבון בסביבות שנת 2017, ובכך משכה אל המדינה תיירים וגרמה להתעניינות של תיירים בנדל"ן של המדינה.
מקורות רבים כמו עיתון אינדפנדנט זיכו את מדונה בפופולריות של המיסטיקה היהודית בעולם המערבי.
הסופרת האמריקאית והמחנכת לשעבר אליסון סטרובל אמרה כי: מדונה הפכה עד כדי כך לפופולרית שזה היה פשוט למצוא מקום ללמוד עליה".
בניו יורק טיימס טענו כי מדונה הביאה את היוגה לתודעה.
הפרופסוריות איזבל דייק ופמלה מוס זיכו אותה במיוחד בפופולריות של אשטנגה יוגה.
סטיבן אורספרונג ממכללת סמית' דיבר על השפעתה של מדונה בתחום האופנה וטען כי היא יצרה "שוק חדש של אופנה" ובנוסף טען כי האומנות שלה "הותירה חותם בעולם".
המרצה הדני הנריק וולגארד טען כי מדונה הפכה את תחום מוזיקת הדאנס לפופולרי בעולם בזכות השירים שלה והקליפים שלה.
פרופסורים אמריקאים טענו שהיא תרמה גם לפופולריות של מילים וביטויים בלקסיקון האנגלי.
הם כללו את המונח "wannabe" בו השתמש המגזין טיים בשנת 1985 לתיאור תופעת "Madonna Wannabe", תופעה בה אנשים רבים רצו להיות כמו מדונה וחיקו אותה באופן גורף.
מונח נוסף שהיה פופולרי בזכותה היה בשם הסרט הראשון בו שיחקה סוזאן סוזאן אשר באנגלית שמו היה: "Desperately Seeking Susan" (מחפש נואשות את סוזן).
שם הסרט הופץ רבות בכותרות העיתונים והפך לביטוי פופולרי.
קריסטין ליב מחברת "BuzzFeed News" טענה כי מדונה העלתה את הפופולריות של המושג "Celesbian" (הכלאה בין המילים סלבית ולסבית) בזכות הנשיקה שלה עם בריטני ספירס וכריסטינה אגילרה בטקס פרסי ה-VMA של 2003. בזכות טקס זה הומצא גם המושג "מדונה-בריטני" אשר היה בשימוש רב בשנת 2004.
האקדמאית ג'וליאנה צובטקובה ציינה כי דולצ'ה וגבאנה "קיבלו את הכרתם הבינלאומית הראשונה בזכות מדונה", ואילו עיתונאים כמו לין הירשברג כתבו כי תשומת הלב סביב מעצבת האופנה אוליביה ויסקנס הועצמה בזכות הזמרת.
"בדיילי טלגרף" טענו כי בזכות מדונה ציוריה של פרידה קאלו הפכו לפופולארים בקרב אספני אומנות.
לדברי המבקרים הלטיניים, היא העבירה את הבורלסק לתרבות ההמונית.
הכתב מארק בגו טען כי מדונה ביחד עם מייקל ג'קסון עזרו לבסס את הצלחתו של ערוץ MTV.
מבקר המוזיקה סטיבן תומאס ארלוויין אמר כי היה לה "תפקיד עצום בפופולריות של מוזיקת הדאנס".
מבקרים אחרים טענו כי דווקא למדונה הייתה השפעה בהעלאת הפופולריות של המוזיקה האלקטרונית.
סופרים כמו לוסי אובראיין טענו כי למדונה הייתה גם השפעה בתנועת הרייב, בעיקר בשנות ה-90. על פי חברת "The Vinyl Factory", הסינגל שלה "Vogue" העלה את הפופולריות בשימוש של הכלי "Korg M1".
בנוסף השיר העלה את התודעה סביב ריקודי הווג.
מדונה כאייקון פופ ודמות על תרבות פופולרית גרמה לאנשים רבים לנתח את אישיותה ועבודותיה המוזיקליות והוויזואליות לאורך השנים.
בשנות התשעים, האקדמאי דגלאס קלנר ראה בה "סמל תרבות פופ בעל השפעה רבה" ו"הזמרת המדוברת ביותר במוזיקה הפופולרית".
התפיסה המתמשכת של מדונה כנושא בתרבות הפופולרית באה לידי ביטוי על ידי יועצי תקשורת וחוקרי לימודי מדיה כאשר אמרו כי: "מדונה ממשיכה להיות נוכחות מאתגרת בתוך התרבות הפופולרית".
בשנת 2012, מבקרים לטיניים כמו ויקטור לנור תפסו את מדונה כהאדם המשפיע ביותר על התרבות הפופולרית באותה תקופה.
בשנת 2015, חוקר מהתכנית "מחקר בתחומים" של אוניברסיטת ראטגרס אמר כי "מדונה הפכה לאייקון הפופ הגדול והחשוב ביותר מבחינה חברתית, כמו גם השנוי במחלוקת ביותר".
כשהגיעה לגיל 60 בשנת 2018, הציג הגרדיאן סדרת מאמרים הדנה בדמותה בנקודת מבטם של מספר מחברים, כולל כותבי טור או מוזיקאים.
במסגרת הערות אלה, כותבת הטור "המשקיף" ברברה אלן כתבה כי "היא רצתה להגדיר את הצייטגייסט ולא רק לשקף אותו" ואמרה כי "התרבות הפופולרית עדיין מריחה מההשפעה שלה".
במאמר שלה היא ציינה גם שמדונה היא "הניצולה הגדולה ביותר של הפופ"
ז'ורז' קלוד גילברט ציין כי "תקופה ארוכה שהתקבלה מדונה כסמל פופ אשר מציע אותה כמיתוס פוסט-מודרני שיש בו אוניברסליות ונצחיות לכאורה".
כמו כן, ראסל איליפה מ-PRS for Music כתב כי "במהלך הקריירה שלה, מדונה חרגה מהמונח 'כוכבת פופ' כדי להפוך לאייקון תרבות עולמי".
מחברים במכלול האקדמי "The Connection Madonna" מצאו כי "חוקרים אחרים מנתחים שיחות וייצוגים של מדונה בתקשורת".
פרופסורית אן קווטקוביץ' אמרה כי דמויות כמו מדונה חושפות את "ההישג העולמי של תרבות התקשורת".
אקדמאים שונים ציינו גם פרשנות של עורך "The Village Voice" סטיבן אנדרסון על מדונה, שאמר בשנת 1989: "היא הפכה למאגר לכל הרעיונות שלנו לגבי תהילה, כסף, מין, פמיניזם, תרבות פופ ואפילו מוות".