tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היפרבולואיד הוא היפרבולואיד של סיבוב רק כאשר a²=b², כלומר כשהמרחקים מהצירים במישור ה-xy שווים.
אם הערכים אינם שווים, כיווני הצירים נקבעים באופן ייחודי, למעט אפשרות להחליף בין ציר ה-x לציר ה-y
ישנם שני סוגים של היפרבולואידים.
במקרה הראשון (כשהמשוואה כוללת פלוס אחד בצד ימין): היפרבולואיד חד-יריעתי, הנקרא גם היפרבולואיד היפרבולי.
זהו משטח מחובר, שיש לו עקמומיות גאוסיאנית שלילית בכל נקודה.
משמעות הדבר היא שכמעט בכל נקודה שבה החיתוך של ההיפרבולואיד ומישור המשיק שלו בנקודה מורכב משני ענפי עקומה בעלי משיקים ברורים בנקודה.
במקרה של ההיפרבולואיד החד-יריעתי, ענפי העקומות הללו הם ישרים, ולכן ההיפרבולואיד הוא משטח שאפשר לבנות אותו בעזרת שתי קבוצות שונות של קווים ישרים.
במקרה השני (כשהמשוואה כוללת מינוס אחד בצד ימין): היפרבולואיד דו-יריעתי, המכונה גם היפרבולואיד אליפטי.
למשטח שני חלקים נפרדים ועקמומיות גאוסית חיובית בכל נקודה.
המשטח קמור במובן שמישור המשיק בכל נקודה חותך את המשטח רק בנקודה זו.
קואורדינטות קרטזיות להיפרבולואידים מוגדרות בדומה לקואורדינטות כדוריות, כאשר זווית האזימות (θ∈ [0,2π נשמרת, אך זווית הנטייה v מוחלפת בפונקציות טריגונומטריות היפרבוליות.
היפרבולואיד חד-יריעתי: (−∞,∞) ∈ v
הייצוג הפרמטרי הבא כולל היפרבולואידים של יריעה אחת, שתי יריעות וחרוט הגבול המשותף שלהן, כל אחד עם ציר הסימטריה:
עֲבוּר מקבלים היפרבולואיד של יריעה אחת,
עֲבוּר היפרבולואיד של שני יריעות,
ניתן לקבל ייצוג פרמטרי של היפרבולואיד עם ציר סימטריה שונה על ידי הזזת איבר ה-cs לרכיב המתאים במשוואה שלמעלה.
באופן כללי יותר, היפרבולואיד בעל אוריינטציה שרירותית, שמרכזו ב- , מוגדר על ידי המשוואה כאשר היא מטריצה ו- ו- הם וקטורים.
הווקטורים העצמיים של מגדירים את הכיוונים העיקריים של ההיפרבולואיד והערכים העצמיים של A הם ההופכיים של ריבועי חצאי הצירים .
להיפרבולואיד חד יריעתי יש שני ערכים עצמיים חיוביים וערך עצמי שלילי אחד.
להיפרבולואיד דו יריעתי יש ערך עצמי חיובי אחד ושני ערכים עצמיים שליליים.
הווקטורים העצמיים של A מגדירים את הכיוונים הראשיים של ההיפרבולואיד, והערכים העצמיים הם ההפכים של ריבועי חצאי הצירים:
להיפרבולואיד חד-יריעתי יש שני ערכי עצמי חיוביים ואחד שלילי, בעוד שלהיפרבולואיד דו-יריעתי יש ערך עצמי חיובי אחד ושניים שליליים.
היפרבולואיד חד-יריעתי מכיל שתי משפחות של קווים ישרים ולכן הוא משטח נשלט כפול.
אם להיפרבולואיד יש את המשוואה אז הקווים
במקרה ההיפרבולואיד הוא משטח סיבוב וניתן ליצור אותו על ידי סיבוב אחד משני הקווים אוֹ , אשר מוטים לציר הסיבוב (ראה תמונה).
תכונה זו נקראת משפט רן.
היצירה הנפוצה יותר של היפרבולואיד סיבובי חד יריעתי היא סיבוב היפרבולה סביב צירה החצי-משני .
היפרבולואיד חד-יריעתי שקול פרויקטיבית לפרבולואיד היפרבולי.
היפרבולואיד דו-יריעתי אינו מכיל קווים ישרים על פניו.
ניתן לנתח את חיתוכי המישור שלו על ידי התמקדות בגרסה הפשוטה של היפרבולואיד דו-יריעתי יחידה, המתוארת על ידי המשוואה:
משטח זה מתקבל מסיבוב של היפרבולה סביב אחד מציריה, שהוא הציר החותך את ההיפרבולה.
כל היפרבולואיד דו-יריעתי סיבובי כולל מעגלים, וזה נכון גם להיפרבולואיד הכללי, אם כי פחות ברור במבט ראשון.
הערה: היפרבולואיד דו-יריעתי שקול פרויקטיבית לכדור.
סימטרי סיבובי לציר z וסימטרי לכל מישור המכיל את ציר z, במקרה של (היפרבולואיד של סיבוב).
בעוד שהעקמומיות הגאוסית של היפרבולואיד יד יריעתי היא שלילית, זו של היפרבולואיד דו יריעתי היא חיובית.
ולמרות שהיפרבולואיד דו-יריעתי בעל עקמומיות חיובית במטריקה הרגילה, ניתן לבחור מטריקה אחרת מתאימה עליו כך שישמש גם כמודל לגאומטריה היפרבולית.
היפרבולואידים חד-יריעתיים משמשים בבנייה במסגרת מבנים הנקראים מבני היפרבולואיד.
כיוון שהיפרבולואיד הוא משטח נשלט כפול, ניתן לבנות אותו באמצעות קורות פלדה ישרות בלבד, שמונחות במרחב בצורה סיבובית ייחודית.
כלומר, הקורות עצמן הן ישרות לחלוטין, אך סידורן במרחב יוצר את הצורה המעוקלת והמסובבת של ההיפרבולואיד.
כך מתקבל מבנה חזק ויציב בעלות נמוכה יותר לעומת שיטות בנייה אחרות
היפרון (Hyperon) הוא שם לכל אחד מהחלקיקים Ξ ,Σ ,Λ ו-Ω.
אלו הם ארבעה חלקיקים תת-אטומיים ממשפחת הבאריונים.
ההיפרון Λ (Λ0) מורכב מקווארק למעלה אחד, למטה אחד, ומוזר אחד, בעוד שהאיזוספין הנו 0. היפרון ה-Δ0 סיפק הוכחה נצפית ראשונה לקיומו של הקווארק המוזר.
ההיפרון Σ (-Σ, Σ0, +Σ) מורכב מקווארק מוזר אחד, וצירוף קווארקי למעלה ולמטה, בעוד שהאיזוספין הנו 1. להיפרון ה-Σ0 יש אותו צירוף קווארקים כ-Δ0 (למעלה, למטה, מוזר), ומשום כך מתפרק מהר יותר מ-+Σ (למעלה, למעלה, מוזר) או מ--Σ (למטה, למטה, מוזר).
ההיפרון Ξ (Ξ- ,Ξ0) מורכב משני קווארקי מוזר וקווארק למעלה או למטה אחד.
ה-Ξ0, המורכב מקווארק למעלה אחד ושני מוזר, מתפרק והופך ל-Δ0 ו-π0, שהם עצמם מתפרקים והופכים לאלקטרון ופוזיטרון; אלה מאיינים זה את זה, כך שבסופו של דבר מה שנראה הוא ש-Ξ0 מתפרק ל-Δ0 תוך שחרור קרינת גמא.
ההיפרון -Ω מורכב משלושה קווארקי מוזר.
גילויו היה הצלחה אדירה בתחום חקר הקווארקים, כיוון שהוא נתגלה לאחר שקיומו, מסתו ותוצרי התפרקותו נחזו זה מכבר (באופן בלתי תלוי על ידי יובל נאמן, ומארי גל-מאן).
היפרמוטציה של תאי הגוף (או היפרמוטציה סומטית; באנגלית: Somatic Hypermutation או SHM בקיצור) היא תופעה באימונולוגיה.
לאחר שתא B פוגש אנטיגן שיש לו ספציפיות כלפיו הוא מתחיל במיטוזה ומתפתח לשבט של תאים רבים שיש להם ספציפיות מסוימת כלפי אותו האנטיגן.
התוצאה היא התבגרות של האפיניות, שפירושה יצירה של נוגדנים בעלי אפיניות גוברת כלפי האנטיגן.
היפרטקסט הוא צורה של ממשק משתמש להצגת מסמכים, אשר על פי הגדרתו "מסתעף או מוצג על פי דרישה".
היישום המרכזי של מסמך היפרטקסט הוא הפניה צולבת למסמך אחר הנקראת היפר קישור.
לחיצה על היפר קישור מציגה למשתמש את המסמך המקושר.
המעבר הזה בין מסמכים נקרא "דפדוף" או "גלישה".
מסמך היפרטקסט יכול להיות סטטי או מיוצר דינמית על פי דרישת המשתמש.
לכן, מסמך היפרטקסט בנוי היטב יכול לשמש כתחלופה לתבניות ממשקי משתמש רבים הכוללים תפריטים ושורת פקודה, כך שיאפשר לגשת למסמכי היפרטקסט אחרים ואף תוכנות אינטראקיביות שונות.
המסמכים והתוכנות אינן חייבות להיות במחשב המקומי אלא מכל מקום בעזרת רשת מחשבים (כמו האינטרנט למשל).
היישום המפורסם ביותר להיפרטקסט הוא ה-World Wide Web.
המונח היפרטקסט נמצא בשימוש לעיתים קרובות גם כאשר המונח היפרמדיה מתאים יותר.
שיטה להצגת מידע ולימוד בצורה בלתי ליניארית.
בניית יחידות לימוד מצומצמות (node) שניתן לנווט ביניהן על פי הקשר נושאי בצורת מילות קישור.
מסמך היפר טקסט נפוץ במיוחד בפעילות מתוקשבת.
המעבר בין יחידה ליחידה נעשה בעזרת קישורים.
לחיצה על מילת הקישור מעבירה אותנו לנושא החדש.
גם ביחידה החדשה ישנם קישורים, נושאים נוספים.
דרך קריאה זו מאפשרת למידה רשתית ומסתעפת השונה מלימוד ליניארי בצורה היררכית.
מסמך ההיפר טקסט מתאפיין גם בשילוב וריבוי מדיות ואמצעי המחשה: טקסט, תמונה, צילום, קובצי קול/מוזיקה סרטי וידאו ועוד.
ניווט בין יחידות הלימוד הוא גם ניווט בין אמצעי המחשה שונים.
הניווט נעשה באמצעות האינטרנט בדרך כלל בעזרת דפדפן (כדוגמת אינטרנט אקספלורר).
הדבר שהיווה את האות להיפרטקסט הייתה טכניקה פשוטה אשר הייתה בשימוש נרחב באנציקלופדיות - סימון ליד מילה המסמן את הימצאותו של ערך העוסק בה.
בנוסף להפניה ידנית כזו, נעשה שימוש בסידור של פירושים מסביב לטקסט המרכזי.
הדוגמה המרכזית לשיטה זו היא בתלמוד.
הרעיון בהיפרטקסט הוא להתמודד עם הבעיה של יתר-מידע.
כל האנשים המוזכרים בהמשך עסקו בנושא כי חשו שהאנושות טובעת בעודף מידע, כך שלעיתים קרובות מקבלי החלטות קיבלו החלטות שגויות, ומדענים ביצעו עבודה כפולה בשוגג.
בשנים המוקדמות של המאה ה-20, שני אנשי חזון, התמודדו אל מול בעיית ההפניה הצולבת, באמצעות שיטה עתירת כח אדם.
פול אוטלט הציע אב-טיפוס להיפרטקסט מבוסס על עקרונות מסמך שכתב כך שכל מסמך יפורק למשפטים מאפיינים.
שיטת ההיפר טקסט צמחה כתוצאה מהתפתחויות תרבותיות, טכנולוגיות, פילוסופיות, חינוכיות ומדעיות.
שיטת התקשורת הקדומה הייתה דיבור.
העברת המידע בין המוסר לשומעים נעשתה על ידי מספרי סיפורים ליד "מדורת השבט".
באופן זה היה צורך בקשר פיזי בין מוסר למקבל המידע.
המצאת הכתב הרחיבה את תפוצת המידע ללא צורך בקשר פיזי בין המשדר לקולט.
המצאת הדפוס היוותה את מהפכת המידע הראשונה.
היכולת להדפיס ספרים אפשרה להפיץ מידע באופן נרחב ביותר שלא התאפשר קודם לכן.
אלא שבאותה תקופה (ימי הביניים) שלטה הכנסייה הן בתרבות והן במדע והכתיבה את המידע ואת אפשרות הפצתו (למידת קרוא וכתוב).
תקופת ההשכלה הביאה לערעור שלטון הכנסייה על הידע ולצמיחת תורות חדשות וההתפתחות מדעית ותרבותית.
המהפכה הבאה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הביאה את הרדיו, הפטיפון, הטלפון, המצלמה והקולנוע (ראינוע) והביאה מימד המחשה נוסף להעברת המידע, שאפשרה להעביר לא רק מידע טקסטואלי אלא גם ויזואלי וקולי.
ניתן היה לא רק לקרוא אלא גם לשמוע ולראות.
המצאת המחשב והאינטרנט בעקבותיו היוו שלב נוסף במהפכת המידע.
האמצעים החדשים אפשרו מסירה וקבלה של מידע בצורה חופשית וללא הצורך לקבל אותו במקום או בזמן מסוים.
למהפכה זו הייתה השפעה גם על דרך הלימוד.
בשנות ה-30, הרברט וולס הציע את הקמתו של מוח עולמי.
מסיבות ברורות של תקציב, אף אחת מההצעות לא הגיעה רחוק.
העידן הפוסט מודרניסטי שהשפיע על תחומי חיים רבים וביניהם גם על דרך הלמידה.
ריבוי מקורות המידע איימה על מרכזיות המידע הנמסר ועל האפשרות שיש רק "אמת אחת".
נוצר צורך לתת מענה להצפת המידע ומקורות המידע ולשינויים הטכנולוגיים שהשפיעו קודם כל על הצעירים ורק לאחר מכן על הדור הוותיק.
אלווין טופלר טען ש"ברמה הטכנולוגית הדבר מתבטא בכמות האדירה של המידע המצטבר, בריבוי צורות הייצוג, ובארגון א-ליניארי היפרטקסטי המבוסס על קישור בין פריטי מידע".
בשנת 1945 כתב וניבר בוש מאמר בכתב העת "האטלנטיק" בשם "כיצד אנו נחשוב" (As We May Think), על מתקן עתידני אותו כינה בשם ממקס (Memex) ובו דיבר על המושג "שבילי מידע".
על מנת לעזור לקוראים למצוא מידע, שהם יודעים שהוא קיים, אבל לא יודעים היכן המידע.
הוא תיאר את ההתקן כשולחן מכני המחובר לארכיון רחב של מיקרופילם אשר יהיה מסוגל להציג ספרים, טקסטים או כל מסמך מהספרייה, ויהיה מסוגל באופן אוטומטי לעקוב אחר ההפניה מעמוד מסוים לעמוד אחר.
בוש היה הראשון ששם דגש על התכנים והנגשתם לקורא, גישה ששימשה מאוחר יותר גם את צוות CERN שפיתחו את ה-WWW.
מרבית המומחים לא החשיבו את ה-Memex כמערכת היפרטקסט אמיתית.
המאמר השפיע ועורר השראה אצל שני אמריקנים אשר נחשבים כממציאי ההיפרטקסט, טד נלסון ודאגלס אנגלברט.
נלסון ניסה לפתח מערכת בשם "Xanadu", שנועדה לאחסן את כל הספרים שבעולם (ומידע נוסף) ולאפשר גישה בגישת היפרטקסט בין פריטי המידע.
נלסון טבע את המונח 'היפרטקסט' בשנת 1965, ועזר לאנדריוס ואן דאם לפתח את מערכת עריכת ההיפרטקסט בשנת 1968 באוניברסיטת בראון.
אנגלברט החל לעבוד על Network Library System (מערכת ספריה מרושתת - NLS) בשנת 1962 במכון המחקר סטנפורד, אך עיכובים בהשגת תקציבים, כח אדם וציוד גרמו לכך שלא השלים את מאפייני המפתח של המערכת עד 1968.
אחרי שתקצוב ל-NLS הפך לטפטוף ב-1974, ההתקדמות בפיתוח ההיפרטקסט כמעט נעצרה.
באותו הזמן, פרויקט בשם ZOG החל באוניברסיטת קרנגי מלון כמחקר על בינה מלאכותית.
רק מאוחר יותר הבינו המשתתפים בפרויקט שהמערכת שלהם היא מערכת היפרטקסט.
ZOG הפך למוצר ב-1980 ומאוחר יותר שווק כ-KMS.
היישום הראשון של היפרמדיה היה כמפה של אספן בשנת 1977.
בשנות ה-80 המוקדמות נערכו מספר ניסויים של היפרטקסט והיפרמדיה, מאפיינים רבים שולבו לאחר מכן ב-Web.
בכל אופן, אף לא אחת מתוך אותן מערכות הגיעה להצלחה נרחבת או להכרה על ידי צרכנים.
מדריכים היו מערכות ההיפרטקסט הראשונות למחשבים אישיים, אך זו לא הייתה הצלחה של ממש.
המדריכים היו די יקרים וקשים להפעלה, מכיוון שפותחו בתחילה עבור מערכות UNIX והוסבו לעבודה עם DOS.
באוגוסט 1987, אפל הציגה את היפרכרד, תוכנה למחשבי המקינטוש שלה בוועידת MacWorld בבוסטון.
היפרכרד היה פגיעה ישירה ועזר לפשט את עקרון ההיפרטקסט לציבור הרחב.
באותה השנה גם נערכה הוועידה האקדמית להיפרטקסט.
ב-1990, טים ברנרס-לי, מדען ב-CERN, המציא את ה-World Wide Web על מנת לעמוד בביקוש שיתוף מידע בין מדענים העובדים באוניברסיטאות ומכוני מחקר ברחבי העולם.
מאוחר יותר, בשנת 1993, NCSA באוניברסיטת אילינוי שחררו את הגרסה הראשונה של דפדפן מוזאיק להחליף את שני הדפדפנים הקיימים ומלאי הבעיות.
תעבורת ה-Web עלתה פלאים, מ-500 שרתים ידועים בשנת 1993 עד למעלה מ-10,000 שרתים בשנת 1994 אחרי ששוחררו גרסאות של הדפדפן ל-IBM PC ותואמיו ולמקינטוש.
כל המערכות המוקדמות של היפרטקסט נעלמו במהירות בזכות הצלחת ה-World Wide Web.
מלבד היישומים שהוזכרו לעיל, כגון היפרכרד וה-World Wide Web, ישנם יישומי היפרטקסט הראויים לתשומת לב:
Texinfo מערכת העזרה של GNU.
היפרליפידמיה הוא עודף ליפידים במחזור הדם.
במונח היפרליפידמיה משתמשים לציון שורה רחבה של הפרעות שונות.
עודף של ליפידים בדם נוצר בשל פגם במערכת התובלה של השומנים (לעיתים בשל פגם תורשתי), בשל עודף פחמימות בתזונה, בשל תרופות מסוימות או בשל השפעה של מחלה סיסטמית כגון תת-תריסיות או סוכרת.
רמות גבוהות של ליפידים בדם, מהווים גורם סיכון משמעותי בהיווצרות טרשת עורקים.
טרשת עורקים עלולה להוביל לאוטם חריף בשריר הלב, (התקף לב) ולאירוע מוחי, (קריש דם במוח)
ישנם שלשה סוגי שומנים עיקריים אליהם מתייחסים: טריגליצרידים, פוספוליפידים וכולסטרול.
טריגליצרידים משמשים כמקור אנרגיה לגוף ובנויים משלוש חומצות שומן הקשורות בקשר אסתרי (דחיסה) למולקולה של גליצרול.
פוספוליפידים בנויים משתי חומצות שומן הקשורות לזרחן.
לפוספוליפידים יש מגוון רחב של תפקידים בגוף.
הם אבן הבניין העיקרית של ממברנת התאים, הם ממלאים תפקיד חשוב בקרישת הדם, במבנה של ליפופרוטאינים ועוד.
הכולסטרול, שלא כמו פוספוליפידים וטריגליצרידים, אינו בנוי מחומצות שומן אלא מסטרואידים, המסונתזים מחומצות שומן.
לכולסטרול מגוון של תפקידים בגוף, בהם בניין ממברנת התא וסינתזה של הורמונים סטרואידיים, כגון אלו המופרשים מהקורטקס של בלוטת יותרת הכליה.
במקרים החמורים ביותר של סוגים מסוימים, כגון היפרכולסטרולמיה תורשתית, שהיא מחלה נדירה ביותר, עלולה הצטברות הליפידים לגרום לחבורות מתחת לעור - בעיקר סביב המרפקים, קרומי האצבעות וגיד אכילס.
בדרך כלל אין אדם יודע שהוא חולה בהיפרליפידמיה, כל עוד אין הדבר מתגלה בבדיקה רפואית שגרתית.
מכיוון שרוב מקרי ההיפרליפידמיה אינם באים לכלל ביטוי בתסמינים כלשהם עד להופעת תוצאותיה של מחלה זו, קשה לאמוד את שכיחות ההפרעה.
רמת הכולסטרול אצל חלק ניכר מתושבי המדינות המפותחות גבוהה במקצת מן הסף "הבטוח", ואצל אחד מכל 20 בני אדם מגיעה הרמה עד לשיעור של כ־280 מיליגרם למיליליטר דם או אף למעלה מזה.
ההגדרה של היפרליפידמיה מתחלקת לסוגי הליפידים (השומנים) השונים, אשר גורמים להעלאת הסיכון למחלות קרדיו-ווסקולריות:
רמת HDL נמוכה מתחת ל-40 אצל גברים (ו- 50 אצל נשים)
רמות טריגליצרידים- מעל 200 (עד 150 רמות הטריגליצרידים נחשבות תקינות, כאשר רמות טריגליצרידים מעל 500 מחייבות טיפול תרופתי, בין היתר כדי למנוע דלקת לבלב חריפה).
אם מטופל נמצא כסובל מהיפרליפידמיה, ועל מנת להחליט האם נדרש טיפול תרופתי יש להעריך את המטופל על פי סקאלה של רמות הסיכון.
חולים עם רמת סיכון גבוהה הם חולים הסובלים ממחלה טרשתית (למשל, חסימה חלקית בעורקים הקורונריים, חולים אשר עברו ניתוח מעקפים, אוטם שריר הלב, חולים עם רקע של שבץ או אירוע מוחי זמני, או הדמיה חיובית להוכחת טרשת בעורקים הקרוטידיים או כלי דם מוחיים.
תחת הגדרה זו נכללים גם חולים הסובלים מצליעה לסירוגין לאור מחלה ווסקולרית פריפרית, או חולים בעלי מפרצת של האאורטה).
חולים נוספים המסווגים תחת רמת סיכון גבוהה הם חולים עם סוכרת, גורמי סיכון רבים אחרים למחלת לב או מחלה קרדיו-ווסקולרית, או חולים עם צורות נוספות של טרשת עורקים (פריפרית, באאורטה הבטנית, בקרוטידים וכן הלאה).
חולים עם רמת סיכון נמוכה הם חולים בעלי גורם סיכון אחד או אפס.
הטיפול בהיפרליפידמיה כולל שינוי אורחות חיים (דיאטה, פעילות גופנית) וטיפול תרופתי.
נמצא, כי שינוי אורחות החיים אצל מטופל הסובל משומנים בדם, יכול להביא לירידה של עד 17% ברמות השומנים בדם בממוצע.
מבחינת דיאטה, יש לשים דגש על תזונה נכונה, עשירה בדגנים מלאים, ירקות ופירות, הפחתת צריכת שומן רווי וכולסטרול.
יש לצרוך שומן בלתי רווי (שמן זית לדוגמה) במקום.
יש להפחית בממתקים, עוגות ומזון עתיר קלוריות.
מבחינת פעילות גופנית, נמצא כי פעילות גופנית מתונה של כ- 4 שעות בשבוע מקטינה תחלואה ותמותה, וההמלצה היא הוצאה אנרגטית של לפחות 1,000 קק"ל לשבוע, בעוצמה של 60-75% לפחות מהדופק המקסימלי המותר לגיל.
באופן כללי, שינוי אורחות חיים כמתואר לעיל יכול להביא להשגת ערכי מטרה של שומנים בדם, אולם בחולים עם סיכון גבוה מוצדק להתחיל טיפול תרופתי במקביל לשינוי אורחות חיים.
קיימות 5 קבוצות עיקריות של תרופות לטיפול בהיפרליפידמיה:
סטטינים, פיברטים, רזינים, מעכבים ספציפיים של ספיגת כולסטרול במעי (אזיטרול) וניאצין.
בטיפול תרופתי, רצוי להפחית רמת LDL בכ- 30% עד 40% על פי ההנחיות הקיימות.
אם המטופל סובל מהיפרליפידמיה משולבת (למשל, ערכי LDL גבוהים וכן ערכי טריגליצרידים גבוהים) מקובל לשלב בין תרופות שונות (סטטינים ופיבראטים למשל).
מאחר שיש אינטראקציה בין התרופות השונות יש לבחון שהתפקוד הכלייתי תקין (קראטינין מתחת ל-1.5), ויש לעקוב אחר תפקודי כליה, תפקודי כבד ו־CPK.
סטטינים: יעילותם של הסטטינים למניעת אוטם לבבי והארכת תוחלת חיים הוכחה במספר רב של מחקרים, והטיפול בסטטינים מהווה קו ראשון אצל מטופלים עם היפרליפידמיה.
תרופות אלו (לווסטטין, סימווסטטין, אטורווסטטין וכן הלאה) פועלות על האנזים hmg-coa reductase, שהוא בעל תפקיד מפתח בביו-סינתיזה של כולסטרול.
כתוצאה ממניעת הסינתיזה של הכולסטרול, יש עלייה ביצור של רצפטורים של LDL בכבד, באופן בו יותר LDL (הכולסטרול "הרע") מפונה מהגוף.
אצל מטופלים שונים, סטטין מביא לירידה שונה ברמות ה־LDL, (עד מספר עשרות אחוזים) אולם נמצא כי החל מרגע בו מטופל נוטל סטטין, הכפלת מינון התרופה מביאה בקירוב להפחתה נוספת של 6% ברמות ה־LDL.
סטטינים מורידים גם את רמות הטריגליצרידים, והם בעלי השפעה קלה יחסית על העלאת רמות ה־HDL (הכולסטרול ה"טוב")- בכ- 5% עד 10%.
תופעות לוואי נפוצות של סטטינים כוללות כאבי בטן או אי נוחות בבטן, כאבי ראש, עייפות, וכן כאבי שרירים ומפרקים.
באופן נדיר, עלולות להתרחש תופעות כגון רבדומיוליזיס- דלקת שרירים חריפה או מיופתיה חריפה.
כמו כן עלולה להיות עלייה ברמת אנזימי הכבד, ועל כן יש לבדוק את תפקוד אנזימי הכבד לפני התחלת טיפול בסטטינים, לאחר 3 -2 חודשים מתחילת הטיפול, ולאחר מכן מדי שנה.
פיבראטים: פיבראטים הם תרופות שפועלות כאגוניסט של רצפטור גרעיני בשם PPAR אלפא, שאחראי על מטבוליזם של שומנים.
פיבראטים מביאים לעידוד הידרוליזה של טריגליצרידים, מביאים ל"ניקוי" של שיירי ליפו-פרוטאינים ובעלי השפעה קטנה יחסית על העלאת HDL.
פיבראטים הם התרופות היעילות ביותר להפחתת רמות טריגליצרידים.
תופעות הלוואי של תרופות אלו הן אי נוחות בבטן בעיקר.
מיופתיה והפטיטיס הן תופעות לוואי נדירות.
מאחר שפיבראטים מביאים לעליה בהפרשת כולסטרול למרה, הם מעלים את הסיכון לאבני כיס מרה.
פיבראטים עלולים להביא לעליה ברמות קראטינין ולכן יש להשתמש בתרופות אלו בזהירות אצל חולים הסובלים ממחלת כליות.
פיבראטים עלולים להביא להגברת האפקט של תרופות כגון קומדין וכן תרופות המשמשות לטיפול תרופתי בסוכרת ועל כן יש לעקוב אחרי רמות הקרישה ורמות הסוכר בדם אצל חולים אלו.
יש לזכור, כי טיפול משולב של פיבראטים וסטטינים עלול להגביר את תופעות הלוואי המקושרות למיופתיה.
ניאצין- ניאצין הוא סוג של ויטמין אשר פועל על ידי הורדת זרימת חומצות שומן לכבד, ועל ידי כך מביא לירידה בסינתיזה של טריגליצרידים ולהפרשת VLDL.
ניאצין מביא לירידה ברמות הפלסמה של טריגליצרידים, LDL, והעלאת רמות HDL.
תופעות הלוואי הנפוצות ביותר בשימוש בתרופה זו הן הסמקה- cutaneous flushing.
לרוב הטיפול בניאצין מתחיל עם מינון נמוך והעלאתו עם הזמן.
ניאצין עלול להביא להעלאת הפעילות של קומדין וחולים המטופלים בשתי תרופות אלו צריכים להיות תחת מעקב קפדני יותר.
ניאצין עלול להביא גם להעלאת רמות הגלוקוז בצום, ולכן אצל חולים סוכרתיים יש לעקוב אחרי רמות אלו.
ניאצין היא התרופה היעילה ביותר לצורך העלאת רמות HDL, והתרופה הזו באופן ספציפי יעילה במיוחד אצל חולים עם היפרליפידמיה משולבת ורמות נמוכות של HDL.
מעכבי ספיגת כולסטרול במעי- כגון Ezetimib- תרופה זו מפחיתה את רמות ה־LDL בכ- 20%.
התרופה מעכבת את ספיגת הכולסטרול במעי, ושילובה עם סטטינים יוצרת אפקט מצטבר של הורדת ה־LDL.
ניתן להשתמש בתרופה זו כתרופת בחירה שהיא תוספת לסטטינים, אם אין ירידה מספקת ב־LDL כתגובה לסטטינים בלבד, או אם החולה לא יכול ליטול סטטינים בגלל קונטרא-אינדיקציות שונות.
רזינים - אלו הם "קושרי מלחי מרה".
מאחר שכולסטרול מגיע בעיקר מהכבד (במרה עצמה), הרי שרזינים פועלים על ידי היקשרותם לחומצות מרה והפרשתן בצואה.
תרופות אלו מפחיתות את הרמות של LDL אולם מנגד, הן עלולות להעלות את רמות הטריגליצרידים ולכן הן אסורות בשימוש אצל חולים הסובלים מהיפר-טריגליצירדמיה.
תופעות הלוואי של רזינים כוללות בעיקר נפיחות ועצירות והן בטוחות לשימוש במהלך ההריון וההנקה.
כפי שציינו בפתיחה, בבסיס ההפרעה הגורמת לרמות גבוהות של שומנים בדם נמצאת מערכת הובלת השומנים.
שומן איננו מסיס במים, ולכן על מנת להעביר את השומנים ממערכת העיכול אל הכבד ואל חלקי הגוף השונים יש צורך במולקולות שונות אשר מצד אחד יאפשרו קשירה ואגירה של סוגים שונים של ליפידים ומצד שני יאפשרו לשומן להיות מובל בדם שהוא תווך מיימי.
ליפופרוטאינים הם מולקולות הבנויות משילוב של חלבון (פרוטאין) ושומן (ליפיד) הם בנויים ממעטפת של פוספוליפידים ואפופרטאינים.
ומגרעין המכיל כמות גדולה של טריגליצרידים וכולסטרול אסתר.
הקבוצה הזרחנית בפסופסליפיד, ביחד עם החלבון המגיע מהאפופרוטאין מאפשרים למולקולה להיות מסיסה במים וכך היא יכולה לנוע בזרם הדם.
מחלקים את הליפופרוטאינים לחמש קבוצות לפי הצפיפות שלהם כפי שהיא תמדד לאחר צינטרפוגה.
הקבוצות, מהקל ביותר לכבד ביותר: chylomicrons, VLDL,IDL,LDL, HDL
כפי שציינו הם נמצאים במעטפת המולקולה, ומייצגים את קבוצת החלבון בליפופרוטאין.
האפופרוטאינים יקבעו מה יהיה הגורל הסופי של המולקולה.
האפופרוטאינים יכולים להפעיל אנזים שיאפשר את הוצאת השומן מהמולקולה, או לחלופין להוות אתר קשירה לרצפטור המוצג על ממברנת התאים.
קשירה של האפופרוטאין לרצפטור תאפשר לתא לקחת את המולקולה ולהשתמש בשומן.
ישנן 4 קבוצות עיקריות של אפופרוטאינים, Apo A, Apo B, Apo C and Apo E
החלבון העקרי ב HDL הוא Apo A בעוד שב LDL זהו apo B
חושבים שדפקטים גנטיים בחלק מהאפופרוטאינים מגדילים את הסיכון לסבול מהיפרליפדמיה.
כילומקרונים הן המולקולות הגדולות ביותר, ובעלות הצפיפות הקטנה ביותר מבין הליפופרוטאינים.
הם מסונתזים בדופן של המעי הדק, ואחראים על ההובלה של הטריגליצרידים והכולסטרול שנספגו במערכת העיכול.
הם מובילים את הליפידים לרקמות השומן ולשרירים המשורטטים.
שם הם משמשים כמקור אנרגיה או כמאגר אנרגיה של הגוף.
לאחר שחלק מן השומן, בעיקר חומצות השומן, נצרכו על ידי הרקמות, שארית הכולסטרול מגיעה לכבד ומשמשת לסינתזה של VLDL, או מופרשת במרה בתצורה של מלחי מרה.
הכבד יודע לסנטז שני סוגים של ליפופרוטאינים, VLDL ו-HDL.
התפקיד הבסיסי של VLDL הוא הובלה של טריגלצרידים שנוצרו בגוף ושמקורם איננו מין הדיאטה.
VLDL מכיל כמות גדולה של טריגליצרידים וכמות קטנה יחסית של כולסטרול אסתר.
הם גם מקור האנרגיה העיקרי של הגוף בתקופות צום ארוכות.
כמו כילומקירון גם VLDL מוביל את חומצות השומן לשרירים ולרקמות השומן.
לאחר שהרקמות השתמשו בשומנים, המולקולה הנותרת היא IDL
הוא יכול להגיע לכבד ושם הוא ימוחזר וישמש לבניה נוספת של VLDL או להפוך ל LDL בתוך מערכת הדם.
נקרא בלשון העם הכולסטרול הרע.
ה LDL עשיר יחסית בכולסטרול אסתר ועני בטריגליצרידים.
ישנם שני מסלולים עיקריים ל LDL: תוך כבדי, וחוץ כבדי.
המסלול התוך כבדי מאופיין בקיומם של רצפטורים ספציפיים ל LDL.
במסלול התוך כבדי רצפטורים ל LDL נקשרים למולקולה ו"בולעים" אותה בתהליך של אנדוציטוזיס, בתוך התא ישנו איחוי של הווזיקולה עם אנזימים הגורמים לשחרור של הכולסטרול לציטופלזמה של התא.
רצפטורים ל LDL אינם מבוטאים רק בתאי הכבד, אלא גם מחוץ לכבד.
בעיקר ברקמות המסנטזות הורמונים הבנויים מכולסטרול.
רקמות אלו יציגו מספר גדול יותר של רצפטורים כאשר נדרשים לסנטז כמות גדולה יותר של הורמונים.
הוא ה scavenger זהו מסלול בעל משמעות גדולה בהיווצרות הפלאק הטרשתי, הפלאק מוביל לטרשת עורקים ולמחלות לב כליליות.
כאשר יש רמות גבוהות של LDL, המאקרופאגים יציגו על הממברנה שלהם רצפטורים ל-LDL, רצפטורים אלו שונים מהרצפטורים של המסלול התוך כבדי, הם נקראים scavenge receptors.
הרצפטורים נקשרים לכולסטרול מחומצן ומבצעים בליעה שלו בתהליך של פאגוציטוזיס.
לאחר הבליעה המאקרופאג הופך לתא קצף (foam cell) וכתוצאה מנזק לתאי האנדותל, המצפים את החלק הפנימי של כלי הדם, ינדדו המקרופאגים אל מתחת לתאי האנדותל ויגרמו להיווצרותו של פלאק טרשתי.
HDL יודע לקחת כולסטרול מהפריפריה ולהוביל אותו אל תוך הכבד.
בכבד הכולסטרול ישתחרר ויופרש החוצה מהגוף בצורה של מלחי מרה, או שיהפוך ל VLDL וישמש כמקור אנרגיה לשרירים או אבן בנין לרקמת השומן.
מחקרים אפדימולוגיים הראו שרמות גבוהות של HDL מקטינות את הסיכוי למחלות לב כליליות.
לקיחת הכולסטרול מהפריפריה של הגוף לכבד על ידי HDL נעשית על ידי טרנספורטר הנקרא ATP binding cassete transporter class A1 דפקט בטרנספורטר הזה מובילה למחלת tangier המאופיינת ברמות נמוכות מאוד של HDL ובהיווצרות מהירה של מחלה טרשתית.
"היפריון" הוא שם-תואר נלווה לאל השמש הליוס באיליאדה ובאודיסיאה של הומרוס.
במיתולוגיה היוונית המאוחרת יותר, היפריון הוא אחד הטיטאנים, בנם של גאיה ואוראנוס, ואביהם של הליוס, טיטאן השמש, סלנה, טיטאנית הירח ואאוס, אלת השחר, שנולדו לו מאחותו תיאה.
היפריון הוא גם הטיטאן אדון המזרח.
הִיפַּרְכוֹס (חי בסביבות 190–120 לפנה"ס) היה אסטרונום, גאוגרף ומתמטיקאי הלניסטי.
עם הישגיו נמנים חישוב אורך השנה בסטייה של כ-6 דקות, המצאת שיטת קואורדינטות למציאת מיקומו המדויק של כל כוכב וקביעת סולם לדירוג עוצמת האור של כוכבים, המשמש אסטרונומים עד היום.
היפרכוס נולד בניקאה (Nikaia), כיום אִיזְנִיק שבטורקיה, ומת ככל הנראה באי רודוס.
ידוע כי פעל בין השנים 147 לפנה"ס ו-127 לפנה"ס.
היפרכוס נחשב לגדול הצופים בכוכבים ובעיני אחדים לגדול האסטרונומים של העת העתיקה.
הוא היה היווני ההלניסטי הראשון שפיתח מודלים כמותיים ומדויקים של תנועת השמש והירח.
לצורך כך השתמש בתצפיות האסטרונומיות ובידע שהצטבר במשך מאות שנים אצל הכשדים שבבבל.
הוא גם היה הראשון אשר יצר טבלה טריגונומטרית, שאפשרה לו לפתור כל משולש.
בעזרת התאוריות הסולאריות והלונאריות והטריגונומטריה המספרית שלו, היה כנראה הראשון שפיתח שיטה אמינה לחיזוי ליקויי חמה.
הישגיו האחרים כוללים את גילוי הנקיפה (פרצסיה) של נקודות השוויון, חיבור קטלוג הכוכבים הראשון של העולם המערבי וכפי הנראה גם את המצאת האצטרולב.
הסינתזה של פטולמאוס קלאודיוס (תלמי), שפעל שלוש מאות שנים אחרי היפרכוס והסתמך עליו, דחקה בסופו של דבר את עבודתו.
היפרכוס כתב לפחות ארבעה-עשר ספרים, אך מכולם נשתמר על ידי מעתיקים מאוחרים רק הקומנטאר שלו על הפואמה האסטרונומית המפורסמת של אראטוס (Aratos).
משום כך ידיעותינו אודות היפרכוס מועטות יחסית.
השערה נפוצה, שאין לה הוכחה, היא שהיפרכוס סיפק את הידע האסטרונומי לחרש בן תקופתו, פוסידוניוס, לבניית מחשב מכני לחישוב מיקום גרמי השמים שנקרא מנגנון אנטיקיתרה.
ההשערה נסמכת על כך שהיפרכוס היה גדול האסטרונומים בתקופתו, פוסדוניוס לגדול החרשים בתקופתו שאף בנה מספר רובוטים מכניים, ושניהם גרו באותה תקופה באי רודוס.
על שמו של היפרכוס נקראו מכתש היפרכוס על הירח, אסטרואיד 4000 היפרכוס וכן היפרכוס, לוויין של סוכנות החלל האירופית ששוגר ב-1989 ופעל עד 1993. בלוויין היה מכשור מדעי ששימש למדידת מרחקים מדויקים לכוכבים ועצמים בשביל החלב.
היפרכוס ואורכו של חודש סינודי
היפרכוס הוא הראשון שהגיע לערך די מדויק של החודש הסינודי, דהיינו החודש הירחי.
הוא חישב זאת על ידי חלוקת ההפרש שבין שני ליקויים - שביניהם כ-345 שנה - ב-4,267 החודשים שביניהם.
ערך זהה לזה הובא כבר לפניו על ידי קידינו הכשדי, אך ללא הדרך כיצד הגיע לתוצאה זו.
מזמן שערך זה פורסם על ידי תלמי, ערך זה נחשב לבלתי מעורער במשך מאות שנים, עד ימי הביניים.
בלוח העברי נזכר מספר זהה לזה - המכונה כ"ט י"ב תשצ"ג כלומר 29 יום, 12 שעות, ו-793 חלקים, על ידי רבן גמליאל במאה השנייה לספירה, ומאוחר יותר נקבע על ידי הלל, במאה הרביעית לספירה, ככלל בסיסי בלוח העברי.
היפרכוס חקר את תנועת הירח ואישר את הערכים המדויקים עבור שתי תקופות של תנועתו, שהאסטרונומים הבבלים העריכו לפניו.
הערך המסורתי (ממערכת בבלית ב') עבור החודש הסינודי 29.5305941...
ערך זה שימש מאוחר יותר בלוח השנה העברי.
הכשדים גם ידעו ש-251 חודשים סינודיים ≈ 269 חודשים כוכביים.
מה שהיה יוצא דופן ושימושי במחזור היה שכל זוגות ליקוי החמה של 345 שנים מתרחשים במרווח של 126,007 ימים ± 1 שעה.
היפרכוס יכול היה לאשר את חישוביו על ידי השוואת ליקויים מתקופתו שלו (ככל הנראה 27 בינואר 141 לפנה"ס ו-26 בנובמבר 139 לפנה"ס לפי טומר) עם ליקויים מתעודות בבליות, שהתרחשו 345 שנים קודם לכן.
מאוחר יותר ציינו אל-בירוני (קאנון VII.2.II) וקופרניקוס (de revolutionibus IV.4) שהתקופה של 4,267 חודשים ירחיים ארוכה בחמש דקות בערך מהערך לתקופת הליקוי שתלמי מייחס להיפרכוס.
עם זאת, לשיטות התזמון של הבבלים הייתה שגיאה של לא פחות משמונה דקות.
חוקרים מודרניים מסכימים שהיפרכוס עיגל את תקופת הליקוי לשעה הקרובה, והשתמש בה כדי לאשר את תקפותם של הערכים המסורתיים, במקום לנסות להפיק ערך משופר מהתצפיות שלו.
מאפמרידים מודרניים ובהתחשב בשינוי באורך היום.
מעריכים כי הטעות באורך המשוער של החודש הסינודי הייתה פחות מ-0.2 שניות במאה הרביעית לפני הספירה ופחות מ-0.1 שנייה.
היפרכיה (יוונית: Ἱππαρχία) נחשבת לפילוסופית הראשונה.
אשת קראטס מתבאי, בן המאה הרביעית לפני הספירה, פילוסוף שנמנה עם הציניקנים, תלמידו של דיוגנס מסינופ.
היפרכיה נולדה במרונאה שבתראקיה בערך ב-346 לפנה"ס.
היא החליטה להפוך לפילוסופית ציניקנית בהשפעת אחיה מטרוקלס, שהיה תלמידו של אריסטו בליקיאון, ומאוחר יותר הפך לאחד מחסידיו של הציניקן קראטס מתבאי.
רוב הידע אודותיה מקורו באנקדוטות ובדבריהם של סופרים מאוחרים יותר.
דיוגנס לארטיוס מספר שהיפרכיה, שהייתה תלמידתו של קראטס מתבאי, הזדהתה עם תורתו והעריצה את דרך חייו.
היא הייתה כה להוטה להינשא לו עד כי איימה בהתאבדות אם לא יעלה הדבר בידה.
אם כי קראטס היה מבוגר ממנה, היא דחתה צעירים בגילה שביקשו את ידה.
הוריה ביקשו מקראטס לנסות להניאה מתוכניתה, וכאשר לא הצליח לשכנעה, זרק לרגליה את גלימתו ואמר לה: "הנה החתן והנה כל רכושו.
החליטי בהתאם!" היא החליטה להינשא לו, להצטרף אליו בנדודיו ולהפוך לציניקנית.
הציניקנים מאסו במוסכמות החברתיות, ויתרו על כל רכושם, לבשו גלימה בלה וביקשו נדבות למחייתם.
יש אומרים כי קראטס והיפרכיה קיימו יחסי מין מתחת לאכסדרת עמודים ציבורית.
אנשים נדהמו ממעשה זה, אך הציניקנים למדו להתעלם ממבטיו של הזולת ולנהל את חייהם על פי העיקרון המוצהר של תורתם האומר שעל האדם "לחיות בהתאם לטבע".
דיוגנס לארטיוס מספר כי היפרכיה הלכה לסעוד עם ליסימכוס מלך תראקיה שקיים סימפוזיון בביתו.
היא תקפה את הפילוסוף תאודורוס האתאיסט בטיעון הבא: "אם מותר לתאודורוס לעשות דבר מסוים, מותר גם להיפרכיה לעשות כך.
ואם אין כל רע בדבר שתאודורוס סוטר לעצמו, מותר גם להיפרכיה לסטור לו." תאודורוס, שנותר ללא מענה, משך בגלימתה כדי להפשיטה, אך היא לא התביישה ולא נעלבה.
ואז תאודורוס שאל: "מיהי האישה שנטשה את האריגה?" והיא השיבה: "זו אני.
אך האם רע הדבר בעיניך שהחלטתי להקדיש את זמני לפילוסופיה, במקום לאבדו באריגה?"
היפרכיה כתבה מכתבים, מהתלות ומאמרים פילוסופיים, אולם מכל אלה לא שרד דבר.
היפורליים היא משפחה של צפרדעים בגודל קטן עד בינוני, שצבען בהיר.
במשפחה קיימים יותר מ-250 מינים הממויינים ל-19 סוגים.
17 מתוך 19 הסוגים במשפחה חיים באפריקה דרומית למדבר סהרה.
הסוג המונוטיפי (בעל מין אחד) Tachycnemis נמצא באיי סיישל, והסוג Heterixalus (כרגע קיימים תחתיו 10 מינים) הוא אנדמי למדגסקר.
מינים רבים הם בעלי עור חלק ובהיר, שנראה כמעט מזוגג.
מרבית ההיפורליים חיים בסביבה עצית, אך אחדים מהם חיים בסביבה יבשתית דווקא.
בין אלו שחיים ביבשה, נכללים גם כמה מהמינים בסוג Kassina, אשר נעים בהליכה ובריצה, ולא בניתור כמרבית הצפרדעים.
כך לדוגמה, מיני הסוג Tornierella מתבססים על חלזונות, בעוד ה-Afrixalus fornasinii טורפת את ביציהם של מינים אחרים בסדרת חסרי הזנב (זוהי הצפרדע היבשתית היחידה שנוהגת כך).
תהליך ההתרבות מתחיל בתחילתה של עונת הגשמים, עת מתרכזים ההיפרוליים באזורי ההזדווגות.
מרביתם של ההיפרוליים מטילים את ביציהם במים, אך התנהגויות אחרות נצפו בעבר והן ידועות, כמו הטלת הביצים בצמחייה הקרובה למאגר מים.
הפרטים בסוג Afrixalus בונים על העץ קנים על ידי קיפול העלים והצמדתם.
הראשנים חיים באגם קטן או בשלולית, ויש להם סנפירים גביים גדולים יחסית על הזנב.
עד כה, לא נמצאו מאובנים של ההיפרוליים.
Hyperolius - בו צפרדע סוף צבועה וצפרדע סוף מצויה
היפרסתן הוא השם שניתן בעבר למינרל השייך לקבוצת הפירוקסן, קבוצה של מינרלים אינוסיליקטים (סיליקטים במבנה בצורת שרשרות), בעלי שרשרת בודדת.
ההיפרסתן היה שייך לקבוצת המינרלים האיזומורפית (כלומר שורה של תרכובות אנלוגיות בהרכבן) הקרויה "קבוצת האנסטטיט", שנוסחתה הכללית Mg,Fe)SiO3).
מינרלים אלו נפוצים ומצויים בסלעי יסוד, סלעים מותמרים ומטאוריטים.
הקבוצה מתחילה במינרל אנסטטיט המכיל בעיקר מגנזיום, ומסתיימת במינרל הנדיר פרוסיליט המכיל בעיקר ברזל (FeSiO3).
את הכינוי היפרסתן קיבל מינרל המצוי באמצעיתה של קבוצת האנסטיט והמכיל כמויות שוות של מגנזיום וברזל.
ב-1988 קיבלה תת-ועדה של "הוועדה לשמות מינרלים ולמינרלים חדשים" (CNMMN) באגודה הבינלאומית למינרלוגיה (ה-IMA) שעסקה במינרלים של פירוקסן החלטה לאסור שימוש בשם היפרסתן וקבעה כי במקומו להשתמש בשם אורתופירוקסן ולציין את כמות האנסטטיט (En) או הפרוסיליט (Fs) בהתאם ליחס מגנזיום/ברזל במינרל (לדוגמה En80Fs20).
גבישים בודדים מפותחים של היפרסתן הם נדירים והמינרל מצוי בעיקר כגושים עלעליים המשובצים בסלעי היסוד נוריט ואנדזיט-היפרסתן, שבו הוא מרכיב חיוני.
הדוגמאות הבולטות ביותר של המינרל הגיעו מהסלע גס הגרגיר לברדוריט-היפרסתן (נוריט) שבאי פאול שמול חוף חצי האי לברדור שבקנדה, זו הסיבה שהמינרל היה ידוע גם כ-הורנבלנדה של לברדור או פאוליט.
כמו במינרלים אחרים בקבוצת האנסטטיט, עשויה בליה לגרום לדוגמיות של המינרל לקבל ברק תת-מתכתי שצבע דמוי ארד (ברונזה) והקרויים ברונזיט.
במקרים מסוימים עשוי להופיע על משטחים של המינרל ברק בצבע אדום נחושת זוהר שמקורו דומה לזה של הברונזיט, אך צבעו עז יותר.
בשני הסוגים נעשה שימוש כאבן חן.
מקור השם מיוונית - "חוזק יתר".
שם זה רומז לקשיות הגדולה שלו בהשוואה לאמפיבול, מינרל שלעיתים קרובות טועים בינו לבין ההיפרסתן.
היפרטריכוזיס או תסמונת איש הזאב היא מחלה גנטית המתבטאת בצמיחת שיער באופן בלתי מרוסן בכל חלקי הגוף ובפרט על עור הפנים.
הצמיחה הבלתי מרוסנת גורמת לשיער להיראות כפרווה סמיכה.
למחלה לא קיימים סימפטומים נוספים ולמרות שמראהו החריג של הצימוח גורם לסובלים ממנה לקושי חברתי (ובעבר אף לנידוי), למחלה אין השפעה על יכולות קוגניטיביות או אחרות.
שכיחותה של ההיפרטריכוזיס נמוכה ביותר ומוערכת בכאחד למיליארד.
הטיפול בהיפרטריכוזיס כיום הוא הסרת שיער בלייזר.
"היפריון" הוא העץ הגבוה בעולם (נכון ל-2011).
גובהו במדידה האחרונה 115.92 מטרים.
העץ הוא מהמין סקוויה נאה, והוא גדל בפארק לאומי רדווד שבאזור החוף בצפון-מערב קליפורניה.
העץ נקרא על-שם היפריון - דמות מהמיתולוגיה היוונית.
העץ התגלה ב-8 בספטמבר 2006 על ידי חוקר הטבע כריס אטקינס וחובב הטבע מייקל טיילור באזור מרוחק ב"פארק הלאומי רדווד".
גובהו של העץ אומת על ידי ד"ר סטיבן סילֶט (Stephen C.
Sillett), בוטנאי אמריקאי מומחה לסביבת גידול טבעית ביערות עצים עתיקים, וכן מומחה לעצים גבוהים.
המיקום המדויק של העץ לא נחשף לציבור, מחשש שתנועה רבה של אנשים תפריע למערכת האקולוגית סביב העץ ואף תפגע בה.
חוקרים טוענים שנזק של נקר בראשו מנעה מ"היפריון" להגיע ל-115.8 מטרים בזמן שאומת גובהו על ידי ד"ר סילט.
לפי מחקר ביולוגי משנת 2004, שיא הגובה האפשרי לעץ הוא 130-120 מטרים.
נפחו של העץ בזמן אימות גובהו היה 502 מ"ק עץ.
העץ הוא בן 600 שנים, והוא ממשיך לצמוח, כך שהוא יגדל ויגבה עוד באופן משמעותי.
ב-2 באוגוסט 2022 נאסרה הגישה לעץ, לאחר שהושחת על ידי תיירים.
היפריון הוא ספר מדע בדיוני מאת הסופר האמריקאי דן סימונס.
הספר, שהוא הראשון ברביעיית הקאנטוס של היפריון, יצא לאור בשנת 1989 וזכה בפרס הוגו ובפרס לוקוס.
עלילת הספר עוקבת אחר מסעם של שבעה צליינים במאה ה-28, דרך עלייתם לרגל לכוכב הלכת היפריון, למפגש אפשרי עם יצור מיתי בשם "השרייק", שלפי האמונה, מעניק משאלה לאחד מהעולים לרגל, והורג את כל השאר.
בדרכם למפגש, מספר כל אחד מהצליינים את סיפור חייו, ומה הניע אותו להגיע למסע זה.
הספר כולל בתוכו התייחסויות רבות ליצירתו וחייו של המשורר האנגלי ג'ון קיטס וליצירות ספרותיות והיסטוריות רבות נוספות.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 1999 ותורגם על ידי יעל סלע, ובשנת 2022 הומר לפורמט דיגיטלי על ידי ההוצאה.
עלילת היפריון מתרחשת יותר משבע מאות שנים בעתיד; כדור הארץ ננטש לפני שנים רבות בבריחה שכונתה היג'רה והאנושות מחולקת לשני חלקים עיקריים: ההגמוניה והמנושלים.
אנשי ההגמוניה התפרשו בכוכבים שהוארצו ונעים בקלות ביניהם על ידי "שערי משגרחוק"; שערים המאפשרים גישה מיידית לכל כוכב תחת שליטת ההגמוניה.
השערים (ומכשירים אחרים) ניתנו להגמוניה על ידי ה"טכנו-ליבה": רשת אינטליגנציה מלאכותית שפותחה על ידי בני האדם שהגיעה למודעות עצמית.
המנושלים החליטו להתרגל לתנאי הכוכבים אליהם הגיעו בין השאר על ידי שינויים גנטיים בגופם ולא להאריץ אותם.
לכן עם הדורות גופם הסתגל לכוכביהם והם הגיעו ליכולות פיזיות מפותחות; וכך הקיטוב בין שתי הקבוצות הולך וגדל.
בעולם ששמו היפריון, עולם שנמצא מחוץ לשלטון ההגמוניה האנושית, נמצא השרייק, יצור מפלצתי וקוצני.
ישנם כאלה שסוגדים לו, ישנם כאלה שלא מאמינים בקיומו ויש מי שנשבעו להרוג אותו.
השרייק שוכן באזור עמק קברי הזמן שבהיפריון, מבנים מסתוריים שאיש אינו יודע מדוע הם נבנו ומה מטרתם.
בכל מספר שנים כנסיית השרייק, הכת הסוגדת לו כאל, שולחת משלחת של עולי רגל לעלות אל קברי הזמן והשרייק.
על פי האגדה, השרייק מגשים את משאלתו של אחד העולים לרגל והורג את השאר.
עלילת הספר מתחילה כאשר איום המנושלים על ההגמוניה גדול מתמיד.
ספינות מנושלים נראו מתקרבות להיפריון ונראה שהמלחמה היא בלתי נמנעת.
שבעה עולי רגל נשלחים לעלות להיפריון, במסע שיהיה כנראה העלייה האחרונה לשרייק.
לכל אחד מעולי הרגל סיפור חיים מורכב ובקשה נואשת מהשרייק.
הספר מתאר את מסעם של עולי הרגל אל השרייק.
לאורך המסע מספר כל אחד מעולי הרגל את סיפור חייו והנסיבות שהובילו אותו אל העלייה לרגל וכך לאורך הספר מתגלים לקורא פרטים על עברן של הדמויות.
השרייק הוא האנטי גיבור של הספר.
הוא מתואר כיצור גבוה עשוי מקוצים לו ארבע ידיים ומבט אדום מאיים.
על פי האמונה, משפד השרייק את קורבנותיו לעץ מתכת ענק שענפיו קוצניים ונראה אך ורק בקרבת קברי הזמן שעל הכוכב היפריון.
ככל הנראה נלקח שמו מציפור החנקן , אשר משמיעה קול צווחה וניזונה מחרקים, ציפורים קטנות יותר וכדומה.
לעיתים משפד החנקן את הטרף שלו על קוצים לפני האכילה.
הקונסול הוא שגריר ההגמוניה לשעבר בהיפריון.
הוא אפוף מסתורין לאורך הספר; הוא מעוניין לשמוע את סיפורי האחרים אך משוכנע שהוא לא יספר את שלו.
לנאר הויט הוא כומר בכנסייה הקתולית בשנות השלושים המוקדמות שלו.
פדמאהן קאסאד הוא קולונל מפורסם לשעבר בצבא הכוח של ההגמוניה ממוצא פלסטיני.
מרטין סילנוס הוא משורר גס רוח.
סול ווינטראוב הוא מלומד יהודי.
ברונה לאמיה היא בלשית פרטית.
הט מסטין הוא טמפלר והקול האמיתי של העץ בספינעץ ייגדאזיל.
הספר זכה לשבחים רבים, ואף זכה בפרסי הוגו, לוקוס לרומן הכי טוב לשנת 1990, והיה בין המועמדים הסופיים לפרס נבולה.
ג'רלד ג'ונס מהניו יורק טיימס שיבח את היכולת של סימונס להיענות לאתגר שסופרי מדע בדיוני נוטים לקחת על עצמם, לתאר תרבות עתידנית יחד עם הניסיון לתאר את קיומו של אל והשאלה של הקיום שלו אל מול הקיום האנושי, מבלי להעליב את האינטליגנציה של הקוראים שלו.
הסופרת והמשוררת ג'ו וולטון, משבחת את היקף ועומק היריעה של הספר, משווה אותו לסיפורי קנטרברי ומציינת לטובה את היכולת של סימונס לספר כל אחד מהסיפורים השונים של הצליינים, באופי וטון של סוגים שונים של סיפורי מדע בדיוני.
נועה מנהיים משבחת את הספר והסדרה כולה, כאחת מהסדרות המרתקות והמאתגרות ביותר שנכתבו.
היפרלקסיה היא תסמונת או מצבור תסמינים, המאופיינים בהתפתחות ספונטנית של יכולת קריאה אצל ילדים לפני גיל חמש, עם יכולת מועטה להבנת הנקרא.
התסמונת מופיעה לעיתים בקרב ילדים בעלי עיכובים התפתחותיים, ומלווה בקשיים בעיבוד והבנת השפה המדוברת, ובקשיי התנהגות אצל חלק מהילדים, ותקשורת בינאישית.
לרוב היא מסווגת כתסמונת הקשורה להפרעות הקשת האוטיסטית.
רוב הילדים הלוקים בהיפרלקסיה הם בנים.
ילדים אלו מראים יכולת זיהוי אותיות וספרות בגיל שנה וחצי עד שנתיים, ולרוב בגיל שלוש הם מזהים קבוצות אותיות כמילים ומתחילים לקרוא.
ההקשר שבו המילים מופיעות אינו משמעותי עבורם, והקריאה אינה משפרת כלל את התפתחות שפתם, שהיא נמוכה בהרבה מזו המצופה מבני גילם.
לא לכל הילדים ההיפרלקסים אותן יכולות בקריאה ובהבנה, אך לכולם יכולת גבוהה לזהות מילים מעבר למצופה בהשוואה לקבוצת השווים.
אחד הקשיים של ילדים היפרלקסים היא שהקריאה שלהם הופכת לאובססיבית, הם קוראים כל דבר כתוב - שלטי רחוב, אריזות מזון וצעצועים, כתוביות על בגדים ועוד.
הם מתקשים להתעלם מהגירוי החזותי של אותיות ומילים, משקיעים אנרגיה רבה בעיסוק בקריאה, וממעטים לשים לב לתחומי חיים אחרים.
להיפרלקסים קיים איחור בהתפתחות השפה או הפרעה בשלבי התפתחות השפה.
לפעמים מתחילה שפה תקינה ופתאום נוצרת נסיגה בהתפתחות זו.
הילד לא תמיד מבין את הנאמר לו, ולפעמים מתפרש דבר זה כחוסר שיתוף פעולה מצד הילד.
הוא מתקשה לספר סיפור או לשחזר חוויה, ולענות על שאלות פתוחות כגון למה, איך, ומתי.
ילדים הלוקים בהיפרלקסיה נוטים לאקולליה, כלומר חוזרים על כל הנאמר להם ואינם מצליחים להטות הטיות כדי להעביר מסר (לדוגמה, כאשר נאמר לילד "אתה רעב", הוא נוטה לחזור: "אתה רעב", במקום "אני רעב").
כיום לא ניתנת אבחנה רפואית רשמית של היפרלקסיה לילדים, ורובם מאובחנים כלוקים גם ב-PDD או אוטיזם, כתחלואה נלווית.
למרות הופעתן לעיתים קרובות ביחד, ההיפרלקסיה נפרדת מאוטיזם - אוטיזם היא שונות נוירולוגית והיפרלקסיה היא בעיה שפתית.
לעיתים ילדים היפרלקסים מראים בגיל 2-3 התנהגויות שנחשבות אוטיסטיות.
אך אצל ילדים אלו, ככל שיכולת הדיבור והבנת השפה משתפרות, ההתנהגויות האוטיסטיות נעלמות.
לפיכך, על פי סוזן מילר, "פיתוח השפה הוא המפתח להתפתחותו של הילד ההיפרלקס".
קיימת מחלוקת בין החוקרים לגבי הגורמים להיפרלקסיה.
על פי אליוט ונידלמן (1976), היפרלקסיה אינה הפרעה אלא יכולת מנטלית גבוהה יותר.
לעומתם, ארם והיילי (1986) טוענים כי היפרלקסיה קשורה בדרך כלשהי לקשרים גנטיים.
אחת משיטות הטיפול המקובלות עם ילדים הלוקים בהיפרלקסיה היא שימוש בקריאה לשם שיפור התסמינים.
מכיוון שלא ניתן למנוע מילד היפרלקסי לקרוא כל דבר שנקרה בדרכו, ניתן לסייע לו באמצעות בחירה עבורו מה עדיף שיקרא, וניצול הקריאה לדברים שעליו ללמוד.
במקום ליצור קשר ולימוד באמצעות השפה המדוברת, אותה הוא מתקשה להבין, ניתן להיעזר בשפה הכתובה בה הוא עוסק רבות, ככלי שבעזרתו ילמד הילד להבין את השפה המדוברת.
השפה הכתובה קלה יותר לילד כי היא אינה תלויה בזמן שבה היא נאמרת ואז מתפוגגת, אלא היא מוצקה ונשארת לאורך זמן רב יחסית, ועל כן היא מאפשרת לילד לתפוש אותה, להבין ולעבד את המשמעות שלה.
המבוגר או המטפל מסייע לילד להבין את המשמעות שמאחורי המילה הכתובה, וכך מסייע בלימוד של שיום חפצים ומקומות, בעריכת טבלאות של סדר יום המסייעות גם בהכנה לקראת שינויים בסדר יום זה, ועוד.
אלו תורמים להגברת תחושת הביטחון של הילד בסביבתו.
ניתן גם להסתייע במילה הכתובה ליצירת משחק משותף עם הילד (המתקשה במשחקי חברה ודמיון), כתיבת חוקי משחק, והקניית מיומנויות של משחק חברתי.
במקביל, סיפוק הצורך האובססיבי של הילד לקריאה בצורה מבוקרת ומתאימה לצרכיו יוכל לסייע לילד להתפנות יותר לתחומים אחרים שמוצעים לו.
היפרכולסטרולמיה או יתר כולסטרול בדם הוא מצב של עודף חריג של כולסטרול בדם.
יתר כולסטרול בדם נגרם עקב שינויים ברמות הליפופרוטאינים, החלבונים שנושאים כולסטרול בזרם הדם.
מצב זה יכול להיות תוצאה של תזונה, רעב, גורמים תורשתיים (כגון פגם בקולטן LDL - היפרכולסטרולמיה משפחתית), מחלות אחרות כמו סוכרת ותת-פעילות של בלוטת התריס וכן תרופות (כגון סטרואידים, מיטוטאן, ציקלוספורין וכן נוגדי דיכאון - למשל מירטזפין).
סוג ההיפרכולסטרולמיה נקבע על פי סוג החלקיק שנמצא בעודף.
לפי השערת השומנים, עודף כולסטרול בדם שאינו מטופל מביא לשקיעת כולסטרול על דפנות כלי הדם, להצרתם ובטווח הארוך אף לסתימתם.
הפרעה בזרימת הדם ללב או למוח הנגרמת מהיצרות כלי דם עלולה להיות קטלנית.
ירידה זהירה במשקל עם תזונה מעורבת
בחולי סוכרת סוג 2 - תזונה עשירה בשומן לא-רווי ודלה בפחמימות
טענות לגבי יעילותן של דיאטות שונות בהורדת רמת הכולסטרול, כגון ריבוי פירות, ירקות ומזונות דלי שומן מן החי אינן מוכחות מחקרית.
הימנעות מתזונה עשירה בפרוקטוז נראית נכונה, אם כי המחקר בנושא מועט.
תרופות ממשפחת הסטטין (סטטינים) הוכחו כיעילות בהורדת LDL-C ("הכולסטרול הרע") והורדת התחלואה הקרדיו-וסקולרית.
תופעות הלוואי העיקריות שלהן הם כאבי שרירים ופגיעה כבדית.
כשיש תופעות לוואי במינונים הרצויים או שלא מגיעים לרמת המטרה של ה-LDL-C אפשר להוסיף Ezetimibe המונע ספיגת כולסטרול מהמעי ויעיל בעיקר בשילוב עם סטטינים.
נוגדים כנגד PCSK9 - ה-PCSK9 הוא חלבון המיוצר בכבד.
חלבון זה מופרש לדם ומתקשר עם המכלול של LDL-C והקולטן של הכולסטרול (LDLRׂ).
המכלול המשולש הזה נבלע לתוך התא בתהליך הנקרא אנדוציטוזיס ומתפרק על ידי ליזוזומים בתא.
כאשר אין PCSK9, נבלע המכלול LDL-C ו-LDLR ואז הקולטן משתחרר וחוזר לתפקד כקולטן על דופן התא.
כאשר יש יותר קולטנים על דופן התא, נבלע יותר LDL-C ורמתו בדם יורדת.
זה הבסיס לפיתוח התרופות החדשות נוגדות PCSK9. אלה נוגדנים חד שבטיים המתקשרים ל-PCSK9 ומנטרלים אותו.
בארץ אושרו לשימוש שתי תרופות ממשפחה זו: Repeta ו-Praulent.
הן ניתנות בזריקה תת-עורית פעם בשבועיים והוכנסו לסל התרופות באבחנה של היפרכולסטרולמיה משפחתית עם הפרעה הומוזיגוטית.
במקרים קשים עם ערכי LDL-C גבוהים שלא מגיבים לטיפול משתמשים במכשיר הדומה לדיאליזה המסנן את ה-LDL-C מהדם ומחזיר דם "נקי".
על טיפול זה יש לחזור מדי מספר שבועות.
- 514 לפנה"ס; ביוונית עתיקה: Ἵππαρχος) היה טיראן אתונאי.
מותו, ולאחר מכן גירוש אחיו, היפיאס, הביאו למפלת טיראניה באתונה.
היפרכוס הוא אחד מבניו של הטיראן פייסיסטראטוס, אשר שלט באתונה עד מותו ב-527 לפנה"ס.
עם מותו עבר השלטון לבניו: היפיאס והיפרכוס, אשר היו המבוגרים והמכובדים שבבניו.
על אף שהיה שליט אתונה, לא הרבה היפרכוס להתעניין בענייני המדינה והשאירם להיפיאס.
היפרכוס היה חובב אמנות ושירה והוא שהזמין לחצרו את המשוררים סימונידס, אנקראון ואחרים.
בעקבות כך נודע היפרכוס כפטרון למשוררים.
היפרכוס נרצח על ידי הארמודיוס ואריסטוגיטון בעת שהיה משלח התהלוכה בחג הפאנאתנאיה.
סיפור מותו של היפרכוס מגלה מגמות פוליטיות שונות בקרב ההיסטוריונים היוונים.
גרסתו של תוקידידס, בתמיכת גרסתו של הרודוטוס, מעלה פרשנות כי היפרכוס נרצח בשל סכסוך אישי עם השניים: היפרכוס התאהב בהארמודיוס, מאהבו והארומנוס של אריסטוגיטון.
מעשה זה נחשב נועז והפרה של החוקים, וכאשר הארמודיוס דחה אותו היפרכוס הזמין את אחות הארמודיוס להשתתף בחג הפאנאתנאיה כ"נושאת סל" רק כדי לשלחה בבוז כאשר הגיעה בבגדיה המובחרים, כרמיזה על כך שהיא טמאה.
בעקבות כך הארמודיוס ואריסטוגיטון תכננו לשאת סכין בתהלוכת החג, מכיוון שעל פי תוקידידס, זהו היום היחיד בשנה בו נשיאת סכין על ידי אזרח לא מעוררת חשד, ולרצוח את היפיאס.
אך בעת שארבו לו על האקרופוליס הבחינו כי אחד משותפיהם משוחח עם היפיאס וחשבו שהם נבגדו, אז ירדו לפני חבריהם ורצחו את היפרכוס בעת שארגן את התהלוכה ליד הלאוקוריון (מקדש מפורסם לרגלי האקרופוליס).
טיעוניו של תוקידידס כי היפיאס, ולא יריבו של אריסטוגיטון היפרכוס, היווה המטרה הראשית של השניים, העלו חשד של משוא פנים מצידו של תוקידידס.
אריסטו מנסה ליישב את אירועי המקרה ומציג פסיפס שונה של עובדות.
על פי אריסטו, היה זה בנו הצעיר של פייסיסטראטוס מאשתו הארגאית, תטלוס, המכונה על ידו גם הגסיסטרטוס, שהתאהב בהארמודיוס, מנע מאחותו לשאת סל בחג הפאנאתנאיה ואף העליב את הארמודיוס על היותו נשי.
לאחר דברים אלה גמרו בדעתם הארמודיוס, אריסטוגיטון ורבים אחרים להפיל את שלטון הטירניה על ידי חיסולם של היפיאס והיפרכוס.
עוד על פי אריסטו, לאחר שאריסטוגיטון נלקח בשבי, הוא עונה על ידי היפיאס וכדי לגאול עצמו מיסוריו הערים על היפיאס ללחוץ את ידו ואז הקניטו על כך שהוא לוחץ את ידו של רוצח אחיו; לאחר זאת היפיאס הרגו.
אריסטו חולק על תוקידידס בעניין נשיאת הסכין וגורס כי מנהג נשיאת הנשק הונהג מאוחר יותר.
לאחר הריגת אריסטוגיטון היפיאס הקשיח את עריצותו, דבר שגרם לעם להתקומם עליו, וכארבע שנים לאחר רצח היפרכוס היפיאס הוגלה, והטירניה באתונה נפלה.
היפרדות שליה הוא סיבוך הריון שבו מעטפת השליה נפרדת מן הרחם לפני יציאת העובר לאוויר העולם.
זוהי אחת הסיבות השכיחות ביותר לדימום בשליש האחרון של מהלך ההיריון.
שכיחות היפרדות השליה היא כ-1% מסך ההריונות, וסיבוך זה גורם לתמותת עוברים שבין 20% ל-40%, כתלות ברמת ההיפרדות.
היפרדות שליה מהווה גם סיכון לאם ולא רק לעובר.
קצב לב העובר יכול להוות סמן למידת חומרת ההיפרדות.
התכווצויות רצופות ובתכיפות גבוהה (עד שנראה כאילו מדובר בהתכווצות אחת ארוכה)
דימום וגינלי בחלק מן המקרים
ניתן לחלק את התסמינים הקליניים ל-4 דרגות:
דרגה 0 - האישה ללא תסמינים (אסימפטומטית).
הדיאגנוזה של היפרדות שליה נעשית רטרוספקטיבית על ידי מציאת קריש דם מאורגן או שליה שעברה בחלקה היפרדות, במהלך הלידה עצמה.
כלומר, הדיאגנוזה של היפרדות שליה נעשית במקרה זה רק לאחר הלידה ולאחר בחינת השליה.
דרגה 1 - מתרחשת אצל כמחצית מהנשים.
התסמינים הקליניים הם קלים יחסית וכוללים רחם מעט רגיש, קצב לב תקין של האם, ללא מצוקה עוברית וללא קרישיות, אולם ייתכן מעט דימום וגינלי.
במצב כזה ייתכנו התכווצויות טטניות רחמיות ורגישות רחמית בינונית עד חמורה, טכיקרדיה של האם הכוללת אורתוסטטיזם (שינויי לחץ דם במעבר מישיבה לקימה).
כמו כן יש מצוקה עוברית, והיפופיברינוגנמיה (ברמה של 50-250 מ"ג לד"ל).
זהו המצב החמור ביותר של היפרדות שליה, והוא כולל כאבי בטן חזקים, שוק של האם, קואגלופתיה (קרישיות), היפופיברינוגנמיה, ועלול לגרום למוות העובר.
ייתכן דימום וגינלי משמעותי והתפתחות של קרישה תוך-כלית מפושטת.
אירועים כגון טראומה, יתר לחץ דם, או בעיות קרישה וקואגולפתיות שונות, יכולות להביא להיפרדות של סיסי השליה מהסגמנט הרחמי הרלוונטי, תהליך אשר גורם לדימום לתוך הדצידואה.
התהליך מביא להיפרדות נוספת ומכאן להמשך הדימום.
בכ-80% מן המקרים הדימום יהיה וגינלי, אולם ביתר המקרים הדימום ייוותר ברחם (וייקרא היפרדות שליה פנימית - concealed form).
קיימים מספר מכניזמים המביאים להיפרדות השליה.
מכניזם אחד כולל פגיעה וסקולרית (בכלי הדם) מקומית, המביא לקרע כלי הדם המקומיים בשליה, לדימום לתוך שכבת הדצידואה, וליצירה של המטומה.
ההמטומה מביאה להיפרדות של רקמה נוספת ולדימום נוסף וכן הלאה.
מכניזם נוסף הוא עלייה חדה בלחץ הדם הוורידי ברחם, המביא לשינויים בוורידי השליה ולגודש בהם, ומכאן להיפרדות השליה.
גורמים המביאים לפגיעה בכלי הדם וידועים כמקושרים להיפרדות שליה, כוללים רעלת היריון, יתר לחץ דם כרוני, סוכרת, אי ספיקת כליות כרונית, עישון סיגריות ושימוש בקוקאין.
גורמים המביאים להתרחבות כלי הדם הוורידיים וגודש כלי דם, כוללים למשל הימצאות במצב של שוק.
סיבות מכניות המביאות להיפרדות שליה הן נדירות יחסית (1-5% מהמקרים).
הן כוללות טראומה בטנית, או גורמים המביאים ללחץ על הרחם, כמו פקיעת מים מוקדמת, לידת תאום ראשון או חבל טבור קצר.
סיבות נוספות כוללות היווצרות קרישי דם בשליה.
כאשר הדימום נותר פנימי (בכ-20% מהמקרים), הסיכוי להיפרדות שליה מלאה גבוה יותר.
יתר לחץ דם של האם מהווה גורם סיכון בכ-44% מהמקרים
טראומה, כגון תאונת דרכים, תקיפה, נפילה או זיהום
נשים מעל גיל 35 או מתחת לגיל 20 הן בסיכון מוגבר
טרומבופיליה (מחלה המאופיינת בקרישיות דם גבוהה)
ניתן להוריד את הסיכון להיפרדות שליה על ידי שמירה על תזונה נכונה, נטילת חומצה פולית ושמירה על לחץ הדם במהלך ההיריון.
יש לחשוד בהיפרדות שליה כאשר אישה הרה מתלוננת על כאבי בטן ממוקמים שהחלו באופן פתאומי, וכן על דימום וגינלי.
יש לערוך אולטראסאונד כדי לשלול סיבות אחרות לדימום הווגינלי (כמו למשל, שליית פתח).
במידה והאם היא בעלת סוג דם RH שלילי, יש לתת לה זריקת אנטי-D.
הטיפול הרפואי תלוי במידת כמות הדם שאבדה ובמצב העובר.
במידה והעובר בן פחות מ-36 שבועות, ואינו מראה מצוקה עוברית, וכן במידה ואין לאם תסמינים קליניים, אזי יש לעקוב אחר ההיריון עד להגעת העובר לבשלות.
יש ליילד את העובר במצבים בהם העובר בשל ללידה, או במצבים בהם העובר או האם נמצאים במצוקה.
יש לתת מנות דם במקרה הצורך.
לידה וגינלית מועדפת במקרים כאלו על פני לידה בניתוח קיסרי, אלא אם ישנה מצוקה עוברית.
אין לעשות ניתוח קיסרי במצב של קרישה תוך כלית מפושטת.
נשים שילדו במצב של היפרדות שליה, צריכות להיות מנוטרות למשך 7 ימים (כדי שלא יפתחו דימום במהלך משכב הלידה, post partum hemorrhage).
היפרנובה היא סופרנובה, אשר בהתפרצותה משתתפת כמות אנרגיה גדולה במיוחד.
בימינו רווחת הדעה שפיצוצים כאלה הם המקור להתפרצויות גמא וליצירת רוב החורים השחורים הכוכביים.
עם זאת, לא נצפתה היפרנובה באור נראה.
ההבדל העיקרי בין סופרנובה והיפרנובה, הוא כמות האנרגיה והבהירות של הפיצוץ.
בעוד שסופרנובה יכולה להתרחש בשתי צורות: סוג l וסוג ll, (סוג l הוא בעצם ננס לבן הסופח אליו חומר עד למעבר גבול צ'נדראסקאר), היפרנובה נמנית עם הסוג השני של הפיצוצים, סוג ll, שמאופיין בכך שאינו מערב חומר חיצוני.
לפני שנות ה־90 שימש המונח היפרנובה לתיאור פיצוצים של כוכבים עם מתכתיות נמוכה בעיקר, ולתיאור של מספר אירועים קוסמיים גדולים ואנרגטיים, כגון התמזגויות של חורים שחורים על־מסיביים.
לקראת שנות האלפיים הוצע המונח היפרנובה לתיאור התפרצויות גמא, אשר כמויות האנרגיה שלהן מגיעות לכדי מאות מונים מסופרנובה.
לדוגמה, במקרה של התפרצות גמא באזור של מערכת השמש שלנו, בגלקסיית שביל החלב, סביר להניח שהחיים על כדור הארץ יחדלו מלהתקיים, ואם ההתפרצות תהיה קרובה מדי, היא עלולה אפילו להשמיד את כדור הארץ כליל.
במקביל, הוצע להשתמש במונח לתיאור סופרנובות אנרגטיות במיוחד, למעלה מפי 50 מסופרנובה רגילה.
בשנת 2004 שיגרה נאס"א את טלסקופ החלל סוויפט, אשר נשלח לחלל לסרוק את היקום במטרה לאתר התפרצויות גמא, ומאז הוא מגלה התפרצות גמא אחת ביום, בממוצע, המעידה על היווצרות חור שחור כתוצאה מהיפרנובה.
ההיפרנובה מוגבלת במודלים שלה לעומת הסופרנובה, מכיוון שאין התערבות של חומר חיצוני.
אחרת הכוכב היה מגיע לנקודה הקריטית לפני שהיה מגיע למסה הקריטית להיפרנובה.
בדומה לסופרנובה, כשכוכב מגיע לסוף חייו, אין די אנרגיה בכוכב להמשיך את תהליך ההיתוך הגרעיני, אשר תומך בכבידת הכוכב מהליבה.
במשך כמה מיליוני שנים התהליך מתרחש תוך יצירת מימן והליום, אבל כאשר אלו נגמרים בליבה, ממשיך ההיתוך של יסודות כבדים יותר.
בכוכבים מסיביים מספיק התהליך להגיע עד להיתוך ברזל, ומרגע זה ימשכו חיי הכוכב מספר ימים נוספים, לכל היותר.
מודל נוסף של היפרנובה נשען על אפקט יצירת זוג.
הרעיון הוצע כהסבר להיווצרות רוב המתכות הכבדות ביקום, כשקבוצה גדולה של כוכבים מקבוצה 3 (חסרי מתכות), התפוצצה ביקום המוקדם מעט לאחר המפץ הגדול.
במודל הזה, תהליך יצירת הזוג גורם לירידת לחץ חדה ומהירה בליבת הכוכב, אשר גורמת לקריסה חלקית.
זאת מכיוון שרוב הכוכב עדיין מורכב מחלקיקים קלים ואנרגטיים וללא מתכות, השכבות העליונות של הכוכב קורסות במהירות לכיוון הליבה, שגם היא עדיין מורכבת מיסודות קלים, ולכן מתחממת עוד יותר, ומתחילה תגובת שרשרת של היתוך גרעיני כשהחומר בורח חזרה החוצה.
תוך כדי הבריחה התרמית, החומר נדחף ומתחמם עד שכולו מותך ברגע אחד, וגורם להיפרנובה אדירה.