tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ציוריהם שתיארו את החיים היומיומיים ברומא, המשיכו גם אל תוך המאה התשע-עשרה באמצעות יצירותיהם של ברתולומאו ואצ'יל פינלי, אנדראה לוקטלי ופאולו מונאלדי.
פאסרי הביע כאן את התפיסה ההיסטורית האמנותית המסורתית לפיה ציורי הבמבוצ'אנטי הציעו "דיוקן אמיתי של רומא ואת החיים הריאליסטיים בה...ללא שינויים" עם זאת, בני דורם לא ראו בדרך כלל את הבמבוצ'אנטי כריאליסטים.
השקפה אלטרנטיבית על האמנות הבמבוצ'אנטי היא שיש לראות בעבודותיהם אלגוריות מורכבות המהוות פרשנות לאמנות הקלאסית במטרה להביא את המתבונן לחשוב ולהרהר ברעיונות נשגבים.
לפיכך הם משתייכים למסורת ארוכה של פרדוקס, בה נושאים יומיומיים או וולגריים היו כלי להעברת משמעויות פילוסופיות חשובות.
לדוגמה, הבמבוצ'אנטי יצרו באופן קבוע ציורים ענקיים מחוץ לרומא.
בציורים אלה השתמשו בגושי שייש וטרוורטין של הריסות העתיקות הרומיות כחומר גלם לציור, וכך שיחקו תפקיד ישיר בהרס המונומנטים העתיקים של רומא.
אבני השייש עצמם נצבעו בצורה גרנדיוזית כאילו היו המונומנטים החדשים של רומא.
האמנים יצרו משהו חדש מהריסות רומא העתיקה.
היצירות שייצרו שימשו לבניית אנדרטאות חדשות ברומא.
ניתן לפרש אפוא את הציורים האלה, כהשתקפות של ארעיות התהילה כמו גם את עוצמתה המחודשת של רומא.
במילים אחרות, ציורים אלה נועדו להיקרא באופן אירוני ואלגורי (אפילו כפרדוקסים) ולא כתיאורים ריאליסטיים מדויקים של החיים ברומא.
בשנות ה-40 של המאה ה-16 ו-1650 החלו יאן מיל ומיכלאנג'לו צ'רקואוצי להרחיב את היקף הקומפוזיציות הבמבוצ'אנטי בכך ששמו לב יותר לנוף שמסביב והדגישו פחות את ההיבטים האנקדוטיים של חיי העיר והמדינה.
יצירות אלה שימשו שוב ושוב כמודל על ידי הבמבוצ'אנטים החל במחצית השנייה של המאה ועל ידי ציירי הז'אנרים שעבדו ברומא בראשית המאה ה -18. התרומה המקורית ביותר של מיאל לז'אנר זה הן סצנות הקרנבל שלו.
הצייר קרל דוז'ארדן יצר וריאציה שונה לז'אנר על ידי הצבת ציורי הז'אנר שלו לחיי איכרים במסגרת האידיאליזציה של ההריסות הנעלות בחיק הטבע סביב רומא.
אף על פי שהבמבוצ'אנטי הגיעו להצלחה מסחרית בציוריהם, מבקרי אמנות ואקדמאים ברומא ביקרו את הסגנון ואת היצירות.
מכיוון שציורים מחיי היומיום נחשבו בדרך כלל בתחתית ההיררכיה של סגנונות הציור.
האמנים עצמם הצליחו לעיתים קרובות: פאן לר היה ידוע כאמן שיצירותיו יכלו לקבל מחיר גבוה ומיכאלאנג'לו סרקוצי הצליח להשיג גישה לחוגים אריסטוקרטיים ולהתיידד עם אמנים כמו פייטרו דה קורטונה.
בין האספנים והפטרונים של הבמבוצ'אנטי ניתן למצוא את קרדינל דל מונטה, וינצ'נזו ג'וסטיניאני, משפחות האפיפיורות כמו ברבריני ופמפילי ופטרונים אריסטוקרטים רומיים מובחרים ואפילו כריסטינה, מלכת שוודיה.
ההצלחה של הז'אנר לא הוגבלה רק לרומא, אלא התרחבה לפירנצה ולצרפת, כפי שניתן לראות בפטרונים כמו הקרדינלים לאופולדו דה מדיצ'י.
הצלחת הז'אנר מוסברת בחלקה על ידי שינוי באופנת העיצוב בבתי המעמד הגבוה ברומא.
ציורים על בד או לוח קיבלו בהדרגה עדיפות על פני ציורי קיר.
שינוי זה נתן ליוצרים הזרים שהתמחו בטכניקה זו יתרון.
יתרה מזאת, מאחר שחובבי האמנות חיפשו נושאים חדשים, הייתה קיימת סביבה חיובית לקבלת האמנות של סגנון הבמבוצ'אנטי.
העובדה שפטרונים מלומדים ואריסטוקרטים המשיכו לרכוש יצירות של אמנים ספג ביקורת נוקבת מצד אומני ז'אנרים אחרים כמו ציירי סצנות היסטוריות.
לדוגמה, סלבטור רוזה, בסאטירה שלו בציור פיטורה (בערך 1650), מתלונן על טעמם של פטרוני האצולה ועל עדיפותם ברכישת ציורים בנושאים יומיומיים כאלה.
כפי שרואים בתגובה של רוזה, הלעג הופנה בדרך כלל לא לאמנים אלא כלפי אלה שקנו את היצירות.
למרות הביקורת הזאת, אומני הבמבוצ'אנטי הטובים שבהם התקבלו גם לאקדמיה של סן לוקא, האגודה היוקרתית של אמנים מובילים ברומא.
במאי וידאו קליפים הוא האחראי על הפקה ויצירת וידאו קליפ של שיר או סינגל.
הבמאי אחראי על ההיבטים האמנותיים והדרמטיים של הקליפים, תוך שהוא אחראי על מהלך הצילומים שלו, הצוות הטכני, השחקניות והשחקנים, הדוגמניות והדוגמנים והרקדניות והרקדנים.
ב-8 בנובמבר 1992 החלו אם טי וי לציין את שם במאי הווידאו קליפים בקרדיטים, וזאת בעקבות תאוריית האוטר.
את הקליפ היקר ביותר בכל הזמנים ביים ג'וזף קאהן וזה היה הקליפ של הלהיט "Look What You Made Me Do" של טיילור סוויפט.
הקליפ צולם ובוים בשנת 2017, בעלות משוערת של 13 מיליון דולר.
הרשימה הבאה לא כוללת אמנים מוזיקליים שהיו שותפים בבימוי הקליפים:
סקוט צ'ארלס ביגלו , הידוע יותר בשם הבמה שלו, בם בם ביגלו, היה מתאבק אמריקאי.
ביגלו, שזוהה בעיקר בשל יכולותיו האתלטיות למרות גופו הכבד (משקלו הגיע עד 177 ק"ג) וקעקוע הלהבה שהשתרע על מרבית ראשו הקירח.
הוא זכה לשבחים מצד ארגון ה-WWE, שהעסיק אותו בעבר, כשתואר בשנת 2013 כ"איש גדול בצורה יוצאת דופן, הזריז והפיזי ביותר של רבעון המאה הקודמת".
ביגלו מוכר בעיקר בשל הופעותיו בארגוני ההיאבקות WWF (לימים ה-WWE), ׁׁ(ECW) ו-WCW בין שנת 1987 לשנת 2001. במהלך הקריירה שלו הוא החזיק במספר אליפויות כולל אליפות העולם במשקל כבד של ECW, אליפות הטלוויזיה של ECW ואליפות הזוגות של WCW.
ביגלו כיכב במספר קרבות מרכזיים של אירועי שלם וצפה כמו אירוע סדרת ההישרדות הראשון בשנת 1987, מלך הזירה בשנת 1993, רסלמניה 11 ושתי מהדורות של אירוע הדגל של ECW, November to Remember בשנת 1997 ו-1998.
ב-17 בנובמבר 1996, ביגלו התחרה בקרב MMA נגד קימו לפולדו במסגרת ה-"U-Japan".
ביגלו הפסיד בקרב זה עוד בסיבוב הראשון לאחר שנכנע למהלך החניקה המשולשת.
אף על פי שהוא לא התאמן כלוחם MMA, הוא קיבל סכום כסף משמעותי על הקרב (בראיון בשנת 1998, הוא אמר שהוא קיבל 100 אלף דולר, בעוד שאחרים טענו שהוא קיבל 75 אלף דולר).
לאחר מכן, ביגלו התראיין ואמר שהקרב היה מתוסרט והוא ניזוק במידה קלה תמורת משכורת נחמדה.
בשנת 1984 ביגלו ואשתו, דנה פישר, התחתנו ובמהלך 16 שנות נישואים הם גידלו ארבעה ילדים, עד שבשנת 2000, השניים התגרשו.
חמש שנים לאחר מכן, פישר תבעה את ביגלו על כך שלא שילם לה מזונות.
ב-4 ביולי 2000, ביגלו ספג כוויות בדרגה שנייה ב-40 אחוזים מגופו, בזמן שהציל שלושה ילדים משריפה שהתלקחה עקב ברביקיו סמוך לביתו.
לאחר המקרה, ביגלו שהה עשרה ימים בבית חולים.
במאי 2004, ביגלו הואשם בנהיגה ברשלנות תוך כדי שסיכן חיי ילדים.
הוא השיב שהאירוע קרה עקב התקף שחווה, וההאשמות נגדו בוטלו חודשיים לאחר מכן.
בבוקר של ה-19 בינואר 2007, ביגלו נמצא מת בדירת חברתו, ג'ניס רמייסיביץ', בהדסון, פלורידה.
דוח הנתיחה לאחר המוות הראה שהמוות של ביגלו נגרם בעקבות מספר תרופות שנמצאו במערכת העיכול שלו כולל כמות רעילה של קוקאין ותרופות נגד חרדה.
ביגלו סבל מבעיות לב, במיוחד ממחלת טרשת העורקים בנוסף לבעיות הגב החמורות שחי איתן.
האליפות הדרומית במשקל כבד של AWA (פעם אחת)
אליפות העולם במשקל כבד של ECW (פעם אחת)
אליפות הטלוויזיה של ECW (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות NWA Northeast
אליפות במשקל כבד של NWA Northeast (פעם אחת)
אליפות הזוגות של IWGP (פעם אחת) - עם ביג ואן ויידר
PWI דירג אותו במקום ה-24 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 1994
PWI דירג אותו במקום ה-36 מתוך 100 הזוגות הטובים ביותר בשנת 2003 - עם ביג ואן ויידר
אליפות במשקל כבד של USA (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של USA Pro/UXW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של WCW (פעמיים) - עם דיאמונד דאלאס פייג' וכריס קניון
אליפות הטלוויזיה של WCWA (פעם אחת)
הראש הטוב ביותר (1987) - עם ג'ין אוקרלנד
אליפות השלישיות העולמית של WAR (פעם אחת) - עם הירומיצ'י פויוקי ויוג'י אנג'ו
טורניר אליפות השלישיות (1994) - עם ג'נישירו טנריו ואטסושי אוניטה
המתאבק הלא משתפר של השנה (1986)
הקרב הגרוע של השנה (1993) - עם בסטיון בוגר וההדשרינקרס נגד הבושווקרס ו-Men on a Mission באירוע סדרת ההישרדות
תוצאהמאזןיריבשיטהאירועתאריךסיבובזמןמיקום 0-1 קימבו לפולדו הכנעה (חניקה משולשת) U-Japan 17 בנובמבר 1996 1 2:15 יפן
בלתי נפרדים הוא סרט קולנוע צרפתי מז'אנר הקומדיה שביים וראנטה סודג'יאן, שיצא בשנת 2019.
מיקה הצעיר פונה לבית משפט בגין הונאה.
כשעוזב את בית המשפט, הוא סופג איומים ומיד חוזר לאולם בית המשפט ונושך את ידו של השופט כדי להיזרק לכלא, שם יהיה בטוח.
לאחר שנכלא, הוא חולק את התא עם אדם בשם פוטין, מומחה לנשק רוסי.
מיקה מפתה את פוטין בשל ידיעותיו באמצעי לחימה ושני האסירים מתיידדים.
מיקה מוגן על ידי פוטין, שהאסירים האחרים חוששים ממנו כי הוא נחשב כמשוגע ובלתי נשלט.
מיקה יוצא די מהר ומבטיח לחברו לפתוח עסק כשיצאו; הם מאוחדים לכל החיים, בלתי נפרדים.
שלוש שנים מאוחר יותר, כשמיקה תפס את מקומו בחברה גדולה בריביירה הצרפתית, הוא פתאום נתפס בעבר, כשפוטין חוזר ומופיע, אפילו כשמיקה, שהפך למנהל פיננסי, מתכוננת להתחתן עם בתו של הבוס של החברה.
העבר צץ מחדש ומיקה, ששינה את שמו, חושש לאבד הכל.
לשווא הוא ינסה להיפטר מהשותף הראוותני והבזבזני אך גם העקשן, שעדיין שומר על הרעיון לפתוח עסק עם חברו.
הוא מתכנן לקנות מסוקים רוסיים ולהשתמש בהם לטיולים בשביל תיירים.
מיקה מנסה לגרום לו להבין שזה לא אפשרי, אך פוטין מיישם בתוקף את הפרויקט שלו ומיקה מבין שיזדקק לפוטין שיוציא אותו ממצבו, ובסופו של דבר, הם אכן בלתי נפרדים.
בַּמְבָּאסִי (שם ילידי: Màwés Aas'è) היא שפה המדוברת באתיופיה במדינת-המחוז בנישנגול-גומאז, מזרחית לבירת המדינה אסוסה, סביב הערים במבאסי ודִידֵסָה.
במבאסי משתייכת לקבוצת-שפות מָאוֹ המזרחיות, במשפחת-השפות מאו, תחת משפחת-השפות האומוטיות, במשפחת-העל האפרו-אסיאתית.
שמות חלופיים לשפה הם: במבאשי, סיגּוֹיוֹ, אָמָאם, פָֿאדירוֹ, שפת מָאוֹ הצפונית, דידֵסָה וקֵרֵה.
אין מידע עדכני על מספר דוברי במבאסי, מכיוון שמפקד האוכלוסין של 2007 קיבץ את כל שפות מאו יחד, למרות דמיון קטן באוצר המילים ביניהן.
במרשם אוכלוסין זה נרשמו 33,683 דוברים ילידים של "שפת מַאוֹגְנָה", אך למעשה כללו דוברים של השפות במבאסי, הוזו וסזה.
יש לבמבאסי 31% דמיון לקסיקלי עם שפות אומוטיות אחרות.
בבַמבאסי יש 5 תנועות: /a, e, i, o, u/, אך כיוון שאורך התנועה הוא תכונית מבחינה, לכל תנועה קצרה יש מקבילה ארוכה.
+ דו-שפתיים מכתשיים בתר-מכתשיים וילוניים סדקיים רגילים מסודקים רגילים מסודקים רגילים מסודקים סותמים אטומים p pʼ t tʼ k kʼ קוליים b d gמחוככים t͡sʼ (t͡ʃ) חוככים אטומים s ʃ h קוליים z אפיים m n ŋ מקורבים l j w מקישים ɾ
שייק אהמדו במבה אמבאקה דיאנג הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לוריין מליגת העל הצרפתית ובנבחרת סנגל.
דיאנג החל את הקריירה המקצוענית שלו בדיאמבר מליגת העל הסנגלית, ובעונת הבכורה שלו הבקיע 12 שערים ב-14 הופעות ליגה, והיה מלך השערים של הליגה לעונת .
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל דיאנג לאולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית למשך עונה אחת.
ב-10 בפברואר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 2-0 על אוסר במסגרת הגביע הצרפתי.
ב-14 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, בתיקו 0-0 נגד ז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור ה-25 לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך דיאנג חמש הופעות ליגה בעונה זו.
ב-1 ביולי 2021 חתם דיאנג באופן קבוע באולימפיק מרסיי.
ב-11 בספטמבר הבקיע את שערי הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, צמד שערים בניצחון 2-0 על מונקו במסגרת המחזור החמישי לעונת 2021/2022.
ב-9 באוקטובר 2021 ערך דיאנג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בניצחון 4-1 על נבחרת נמיביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
במבוני אין כמוני היא קלטת ילדים שהופקה על ידי "MCI" ויצאה בשנת 2005 על גבי קלטות וידאו.
בשנת 2009 הקלטת הופצה מחדש על ידי "פליי רקורדס".
במבוני ובמבינה יוצאים לחפש את אגוז הזהב שנגנב כדי להחזיר את השמחה לארץ בם הקסומה.
שייקה לוי - המלך במבלון
הקלטת עובדה ב-2007 להצגה בהפקת מילשטיין הפקות.
כתבה את המחזה והשירים מיכל חזון, הלחינה נורית הירש, וביים ישראל גוריון ושיחקו בה:
מיכאל כורש - המלך במבלון
דנה אברהם-סמו/אורן זגמן/רוני שובל - במבינה
אסף בן שמעון - במבלץ
עיצוב תפאורה: בתיה סגל ומיכאל פיק
בלתי נשכחים 4 הוא סרט פעולה אמריקאי שעלה לאקרנים ב-22 בספטמבר 2023, בבימויו של סקוט וואה מתסריט מאת קורט וימר, טד דאגרהארט ומקס אדמס, המבוסס על סיפור מאת ספנסר כהן, ווימר ודאגהארט.
זהו סרט ההמשך של בלתי נשכחים 3 (2014) והפרק הרביעי בסדרת הסרטים בעלת אותו שם.
בסרט מככבים צוות שחקנים הכולל את סילבסטר סטאלון, ג'ייסון סטיית'האם, דולף לונדגרן ורנדי קוטור שחוזרים על תפקידיהם מסרטים קודמים, כשקרטיס "50 סנט" ג'קסון, מייגן פוקס, טוני ג'אה, איקו אואיס ואנדי גרסיה מצטרפים לצוות השחקנים.
לסרט דירוג R כמו שני הסרטים הראשונים בסדרה, לאחר שהדירוג PG-13 של הסרט השלישי התקבל בצורה גרועה על ידי המעריצים.
חבורת שכירי חרב בהנהגת ברני רוס (סילבסטר סטאלון), יוצא הכוחות המיוחדים והאגף לפעולות מיוחדות, מוקצים במשימה לעצור את סוארטו, המנהל ארגון טרור, מהברחת ראשי נפץ גרעיניים שיציתו סכסוך בין רוסיה לארצות הברית .
ג'ייסון סטיית'האם בתור לי כריסמס: מומחה הסכינים של הצוות והשני בפיקוד.
כשסטאלון חיפש להעביר את ההובלה של הזיכיון לסטיית'האם, הוא עשה כ-80% מכלל הצילומים ופיקח על הפוסט-פרודקשן, וגם שימש כמפיק.
קרטיס "50 סנט" ג'קסון בתור Easy Day, חבר חדש בצוות "הבלתי נשכחים".
מייגן פוקס בתור ג'ינה, סוכנת CIA וחברתו לשעבר של כריסמס.
דולף לונדגרן בתפקיד התותחן ג'נסן: חבר הפכפך בצוות, שהתבטל בגלל שנים של מתח קרב.
לונדגרן הצהיר שדמותו מפוכחת כבר כמה שנים ונמצאת בחיפוש נפש פילוסופי.
איקו אואיס בתור סוארטו, טרוריסט והאנטגוניסט הראשי.
רנדי קוטור בתור כביש אגרה: מומחה ההריסות של הצוות.
אנדי גרסיה בתפקיד מארש, סוכן CIA .
סילבסטר סטאלון בתפקיד בארני רוס: מנהיג צוות "הבלתי נשכחים".
סטאלון אישר שהסרט יהיה הופעתו האחרונה בתור בארני רוס, כאשר סטאת'ם מצפה להשתלט על הסדרה לאחר עזיבתו.
בשל כך, תפקידו בסרט היה מוגבל.
בנוסף, ג'ייקוב סיפיו ולוי טראן לוהקו לתפקיד גלן ולאש בהתאמה, חברים חדשים בצוות "בלתי נשכחים" ואילו שילה שאה בתפקיד מנדי, לצד אדי הול, לוהקו לתפקיד לא ידוע.
Expend4bles אמור לצאת לאקרנים על ידי Lionsgate ב-22 בספטמבר 2023. הסרט היה אמור לצאת במקור בשנת 2022.
באפריל 2022 נחשפו ב־CinemaCon הכרזות הראשונות של הסרט.
סרטון הטריילר הראשון של הטיזר שוחרר באופן בלעדי למשתתפים במצגת של Lionsgate בכנס.
ב-6 ביוני 2023, הפוסטר הראשון לסרט שוחרר, כשהטריילר הראשון יצא יום לאחר מכן.
פרסתאריך הטקסקטגוריהמועמד/יםתוצאהמקורפרס פטל הזהב9 במרץ 2024הסרט הגרוע ביותר"בלתי נשכחים 4"התסריט הגרוע ביותרהבמאי הגרוע ביותרסקוט וואהשחקן המשנה הגרוע ביותרסילבסטר סטאלוןשחקנית המשנה הגרועה ביותרמייגן פוקסהצמד הגרוע ביותר על המסךכל 2 "שכירי חרב חסרי רחמים"הרימייק, החיקוי או סרט ההמשך הגרוע ביותר"בלתי נשכחים 4"
בלתי נשכח הוא סרט מותחן-פשע אמריקאי משנת 2023, בבימויו של מייקל קיטון על פי תסריט מאת גרגורי פויריאר.
קיטון גם מככב בתפקיד הראשי לצדם של אל פצ'ינו, ג'יימס מרסדן ומרשה גיי הארדן.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב־10 בספטמבר 2023, ויצא לאקרנים בארצות הברית ובישראל במרץ 2024.
ג'ון נוקס הוא מתנקש מקצועי בעל השכלה רחבה, המאובחן במחלת קרויצפלד־יעקב (CJD), סוג נדיר ומהיר של דמנציה, המותיר לו שבועות ספורים של צלילות.
לאחר שהוא מבצע טעות קטלנית במהלך משימה, מחליט נוקס לפרוש מעבודתו ולחסל את נכסיו.
תוכניותיו משתנות כאשר בנו המנוכר, מיילס, מופיע בביתו כשהוא פצוע ומבקש עזרה לאחר שרצח אדם שפגע בבתו.
נוקס רוקם תוכנית מורכבת בת מספר שלבים במטרה להגן על בנו מפני רשויות החוק, תוך שהוא נעזר בחברו הוותיק זביאר ונרדף על ידי בלשית המשטרה איקרי.
זהו סרטו השני של מייקל קיטון כבמאי, כ־15 שנים לאחר סרט הביכורים שלו "The Merry Gentleman" (2008).
בראיונות ציין קיטון כי נמשך לתסריט בשל האתגר לשלב בין ז'אנר המותחן לבין הדרמה האנושית של אובדן הזיכרון.
הצילומים נערכו בלוס אנג'לס בסוף שנת 2022 ונמשכו פחות מ־30 יום.
באתר Rotten Tomatoes קיבל ציון של 66% מצד המבקרים ו־82% מצד הקהל.
מבקרים ציינו לשבח את בימויו של קיטון ואת יכולתו ליצור מותחן איטי ומאופק המתמקד בדמויות ובמתח פסיכולוגי, ולא באקשן בלבד.
מייקל קיטון – ג'ון נוקס
אל פצ'ינו – אקסבייר קריין
ג'יימס מרסדן – מיילס נוקס
בלתי נראה הוא סרט מדע בדיוני מותחן אמריקאי משנת 2000 בבימויו של פול ורהובן ותסריט מאת אנדרו וו.
בסרט מככבים קווין בייקון, אליזבת שו וג'וש ברולין.
העלילה עוסקת בסבסטיאן קיין, מדען שמתנדב להיות נבדק בניסוי שבו ישתמש בנסיוב שהופך את המשתמש לבלתי נראה.
הסרט הופק בתקציב של 90 מיליון דולר והכניס 190.2 מיליון דולר ברחבי העולם.
איש החלול מתאר את סיפורו של ד"ר סבסטיאן קיין (קווין בייקון), חוקר מבריק אך חסר מוסר, אשר מוביל פרויקט צבאי סודי שמטרתו לפתח נסיוב המאפשר היעלמות.
קיין מחליט לבדוק את הנסיוב על עצמו, אך כאשר הניסוי עובר בצורה לא צפויה, הוא מוצא את עצמו בלתי נראה וללא דרך חזרה.
חוסר היכולת שלו לחזור למצבו הרגיל משפיע על התנהגותו, והוא נהיה יותר ויותר רודף כבוד וחסר רחמים.
חבריו של קיין, בהם לינדה מקיי (אליזבת שו) ומאט קנזינגטון (ג'וש ברולין), מבינים את הסכנה המתרגשת עליהם ומבקשים להשתלט על המצב.
העלילה מתפתחת במתח גובר כשהחברה שלו מנסה לנטרל את קיין לפני שהוא יפגע באחרים.
אליזבת שו בתפקיד לינדה מקיי - חוקרת וקולגה של סבסטיאן
קווין בייקון בתפקיד ד"ר סבסטיאן קיין - מדען שאפתן חסר מוסר
ג'וש ברולין בתפקיד ד"ר מאט קנזינגטון - חבר של לינדה וקולגה
קים דיקנס בתפקיד ד"ר שרה קנדי - וטרינרית בקבוצה המתנגדת לניסויים
גרג גרונברג בתפקיד קארטר אייבי - טכנאי חירום רפואי
ג'ואי סלוטניק בתפקיד פרנק צ'ייס - טכנאי מעבדה
מרי רנדל בתפקיד ג'ניס וולטון - טכנאית מעבדה
ויליאם דווין בתפקיד ד"ר הווארד קריימר - מנחה לשעבר של סבסטיאן
רונה מיטרה בתפקיד השכנה של סבסטיאן - השכנה
פאבלו אספינוסה בתפקיד אד - שומר במעבדה
מרגוט רוז בתפקיד מרתה קריימר - אשתו של הווארד
טום וודרוף ג'וניור בתפקיד איסבל הגורילה - השחקן בתוך החליפה
גארי הייקר בתפקיד קולו של איסבל הגורילה - אפקטים קוליים
באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון 27% בהתבסס על 119 ביקורות.
הקונצנזוס באתר: "האיש החלול מציג אפקטים חזותיים מרשימים, אך עלילתו השטחית והמניעים הדלים של הדמויות לא נמצאים ברמה כה גבוהה.".
נוסף לכך, באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 24 מתוך 100, בהתבסס על 35 ביקורות.
בנוסף, הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות, וביקרו מחוסר התפתחות דמויות ומשלל הקלישאות.
המבקרים דיווחו שהסרט נשען יתר על המידה על אפקטים מאשר על בניית עלילה.
במה חדשה הוא אתר אינטרנט הפועל ככתב עת ספרותי, שהוקם במטרה לספק במה ליוצרים שונים לפרסם את יצירותיהם באופן חופשי באינטרנט.
האתר "במה חדשה" התחיל את דרכו בשנת 1998 ביוזמת בועז רימר, כשהוא מתבסס על האתר החלוצי "בימה אחרת" שהוקם באמצע שנות ה-90 על ידי ערן להב.
החל מ-1999 קיימו יוצרי הבמה אירוע משותף המכונה "ערב במה".
האירוע התקיים מדי חודש ביום שלישי הראשון של החודש.
עם הזמן נוסדו סביב הערב המרכזי גם ערבי במה שכללו הקראת שירה ופרוזה, הצגת קטעים תאטרליים והופעות חיות מסוגים שונים.
ערבי הבמה לרוב התקיימו בתיאטרון תמונע והם התקיימו ברצף במשך שנים אחדות, עד אשר הופסקה ההתקשרות בין במה חדשה לתיאטרון תמונע באמצע שנות האלפיים.
עקב כך ערבי הבמה נדדו לאולמות אחרים, עד אשר ערבי הבמה הופסקו לחלוטין.
תקופת השיא של פעילות האתר הייתה בין 2001 ל-2005.
במרץ 2007 מחקו פורצים את היצירות מחצי השנה האחרונה באתר, בעקבות ניסיון פריצה אחר שעליו השתלטו בעלי האתר.
עם זאת, רימר הצליח לשחזר את מרבית היצירות הפגועות.
בנוסף, יוצרים ותיקים רבים הפחיתו את פעילותם באתר ואף הפסיקו את פעילותם כלל.
במשך השנים צבר האתר פופולריות רבה.
בתחילת חודש מאי 2016, התקרב מספר דפי היוצרים באתר ל-37,000. אולם חלק מהדפים הם למעשה שמות שונים של אותו אדם, ויש דפים שיוצריהם חדלו מפעילותם באתר.
יש הרואים בהפסקת ערבי הבמה כאחת הסיבות לדעיכת האתר.
הסגנון והאיכות של היצירות בבמה מגוון ושונה, והן נעות בין יצירות ביכורים גרפומניות לפניני כישרון.
האתר מאפשר פרסום של יצירות מלל, מוזיקה, תמונות מכל הסוגים וכן יצירות וידאו או אנימציה ממוחשבת, וקמו סביבו קהילות מקוונות.
באתר הייתה נהוגה שיטה שיצרה תחרותיות באתר.
היוצרים הרשומים בה היו יכולים לדרג כל יצירה בין הציון 1 ("יצירה גרועה") ל-5 ("יצירה איכותית").
עקב שיטת הדירוג וכיוון שלא חל איסור על פתיחת מספר דפי יוצר לאותו אדם, יוצרים רבים פתחו מספר דפי יוצר וכך יכלו להצביע מספר פעמים לאותה יצירה.
כמו כן, יוצרים אחרים התאחדו יחד כדי לקדם יצירות של עצמם, באמצעות הצבעות מאורגנות.
ישנן דוגמאות רבות של דפי יוצר בבמה חדשה אשר לא היו זוכים לפרסום באתרי אינטרנט או כתבי עת ספרותיים אחרים, והאתר שימש קרש קפיצה ליוצרים רבים.
אחד המפורסמים שבהם הוא יוני בלוך, שפרסם בבמה חדשה את יצירותיו.
גם סופרים ידועי שם כמו אתגר קרת, יורם קניוק ורבים אחרים, מפרסמים בבמה חדשה.
לבעל האתר, בועז רימר, הייתה יכולת בלעדית לחסום יוצרים ולגלות את זהותם.
עורכי האתר נבחרו ישירות על ידי בועז רימר, בעל האתר.
כל יצירה חייבת באישור עורכי האתר.
עורכי האתר חוסמים פרסום יצירות מסיבות שונות, כגון הפרת זכויות יוצרים, חוסר התאמה ערכי או סיבה אחרת.
לעורכים יד חופשית באישור או פסילה של יצירות.
ולרוב לא יאשרו יצירות המכילות שגיאות כתיב רבות מדי, או תוכן בוטה/גס.
כמו כן, עורכי האתר ממליצים על היצירות שיופיעו בעמוד הבית של האתר.
כל התכנים העולים לאתר מבוקרים ומאושרים על ידי העורכים.
העומס הרב ומספר היוצרים גרמו לכך שלעיתים נדרשים מספר ימים ולעיתים אף חודשים ושנים עד שיצירה מאושרת לפרסום או עדכון.
שמות היוצרים שהורידו את כל יצירותיהם נעלמים מגוגל אך אינם נמחקים לחלוטין מהאתר, והוא "שומר" את הדף על שמם, על אף שהוא ריק ואינו בר חיפוש.
ספר בְּמִדְבַּר הוא הספר הרביעי מבין חמשת חומשי התורה.
הספר מכיל 36 פרקים, 32 סדרים, 92 פרשיות פתוחות ו-66 סתומות.
מכאן גם באו השמות הלועזיים Ἀριθμοί בתרגום השבעים ו-Numeri בוולגטה (כלומר "מספרים", וכן באנגלית: Book of Numbers).
ספר במדבר עוסק בנדידת בני ישראל במדבר, תקופה של כ-40 שנה, בין היציאה ממצרים עד לכניסה לארץ ישראל, ולמעשה מתמקד רק בתחילת התקופה הזו ובסופה.
עם הספרים שמות וויקרא מסתיים התהליך הארוך של יציאת מצרים, קבלת התורה ובניית המשכן.
העם מוכן אם כן לצאת לנדודיו.
ספר במדבר מתחיל בתיאור ההכנות למסע בארבעה חלקים: הכנת העם למסע, עבודת הלויים, דינים מיוחדים והיציאה למסע.
מחנה ישראל ( – ): הספר מתחיל בציווי ה' לספור את עם ישראל בתחילת המסע במדבר.
לאחר המפקד מתואר סדר המחנה בהפסקות שבין מסע למסע: במרכז המשכן, סביבו הכהנים והלויים, ומסביבם שאר עם ישראל חונה בארבעה דגלים בארבעת צדדי המחנה - שלשה שבטים בכל דגל.
הלויים ( – ): לאחר מפקד הלויים מתוארת החלפת הבכורות בלויים (הבכורות היו אמורים מלכתחילה להיות עובדי-המשכן), ואחר כך תיאור עבודת הלויים בזמן המסע: בני קהת נושאים את כלי המשכן, בני גרשון את כלי הבד שבמשכן ושמעליו, ובני מררי את קרשי המשכן וכל הקשור אליהם.
דינים מיוחדים ( – ): דין קרבן אשם, דין אישה סוטה, דיני הנזיר, ברכת הכהנים (הנאמרת עד היום בבתי הכנסת על ידי הכהנים), קרבנות נשיאי השבטים, טהרת הלויים ופסח שני.
היציאה למסע במדבר ( – ): הענן קובע את דרכם של בני ישראל - מתי יסעו ומתי יחנו, וכן תרועת החצוצרות - בימי שלום ומלחמה, והיציאה עצמה למסע כאשר הארון בראש המחנה.
החלק הזה מסתיים בשירת "ויהי בנסוע הארון", מאת משה, שמוקפת באותיות נו"ן הפוכה לפניה ולאחריה - לכך הוצעו בגמרא ובפרשנים מספר הסברים.
בפרקים אלו מתוארים אירועים רבים שהתרחשו במהלך המסע במדבר.
האירועים המרכזיים הם חטאי בני ישראל במדבר כמו חטא המתאוננים בתבערה, חטא המתאווים בקברות התאוה, חטא המרגלים וקורח ועדתו.
תלונות העם (): הפרק מתחיל בתיאור כעס ה' על תלונה של העם (חטא המתאוננים) בתבערה, וממשיך בתלונות העם ביחס לתנאי המסע וגעגועיהם למצרים (חטא המתאווים).
בעקבות תלונה זו מתייאש משה מהעם, וה' מצרף אליו 70 זקנים כעזרה בהנהגה.
צרעת מרים (): מרים מרכלת על משה יחד עם אהרן ("כי אישה כושית לקח...").
בעקבות זאת לוקה מרים בצרעת.
חטא המרגלים ( – ): משה שולח 12 נציגים לרגל את הארץ.
המרגלים עוברים בחלקיה הדרומיים ולוקחים מפירותיה.
בשובם מתפתח ויכוח האם הארץ ניתנת לכיבוש, כשרק כלב בן יפונה ויהושע בן נון מנסים לשכנע את העם לעלות בכל-זאת.
בעקבות ההיסוס נגזר שדור יוצאי מצרים יימחה ברובו במדבר, ורק אז תותר הכניסה לארץ.
בעקבות זאת מנסים כמה לפרוץ את הדרך אל הארץ אך ניסיונם נכשל (חטא המעפילים) - העם פונה להמשך מסעיו במדבר.
דינים שונים (): מנחות המוקרבות עם הקרבן: סולת, שמן ויין.
קרבנות על חטאי ציבור או נציגיו.
דינו של מחלל שבת - סיפור המקושש, ומצוות ציצית.
מחלוקת קורח ועדתו ( – ): קורח ועדתו ערערו על הנהגתם של משה ואהרן.
כמבחן יקטירו קורח ועדתו קטורת וגם אהרון.
אש אכלה את מקטירי-הקטורת של קורח וכל אנשיו נבלעו באדמה.
במבחן נוסף פרח מטהו של אהרון והעיד כי רק אהרן ובניו (שבט לוי) - ישמשו במשכן.
דינים שונים ( – ): חלקם של הכהנים בקרבנות ובתבואה, תחת לקבל נחלה בארץ, ודיני פרה אדומה.
חלק זה עוסק באירועים שאירעו על גבול ארץ ישראל אך לא קשורים ישירות לכניסה לארץ.
מי מריבה (): לאחר מות מרים העם רב עם משה בגלל מחסור במים.
ה' מצווה את משה לדבר אל הסלע שיוציא מים, ומשה מכה בסלע עד שיוצאים ממנו מים.
מקרה זה מוזכר בהמשך כסיבה לעונשם של משה ואהרן שבעקבותיו לא יכנסו לארץ.
מות אהרון הכהן (): מלך אדום מונע מישראל לעבור בארצו שסובבים את ארצו במקום להילחם בו.
במהלך המסע מת אהרן ונקבר בהר ההר.
נחש הנחושת (): משה מכין נחש מנחושת, על פי הוראת אלוהים, כדי להפסיק הרג בעם ישראל בעקבות מכת נחשים.
מלחמת סיחון (): מלך ערד נלחם בישראל, ובעקבות סירוב נוסף נלחם בהם סיחון מלך האמורי (ביהץ) ולאחר מכן בני ישראל כובשים את יעזר.
מלחמת עוג (): בני ישראל מתקרבים לכיוון הבשן, ובעקבות כך עוג מלך הבשן יוצא לקראתם למלחמה, ובני ישראל מנצחים אותו ומתיישבים בעריו.
פרשת בלעם ( – ): בלק מלך מואב (אף היא ממלכה בעבר הירדן) מביא את בלעם, מכשף ונביא, לקלל את בני ישראל.
בלעם מנסה את כוחו אך מפיו יוצאות ברכות במקום קללות.
מעשה זמרי () לאחר שבלעם עוזב, שולחים המדינים את בנותיהם להחטיא את ישראל בזנות.
כתוצאה מכך פורצת מגפה בקרב העם.
פינחס, נכדו של אהרן הכהן, הורג את זמרי בן סלוא.
עקב כך מובטח לו כי צאצאיו ישרתו ככהנים.
בפרקים אלו מפורטות ההכנות לכיבוש הארץ.
סיום המסע (): בני ישראל מגיעים לערבות מואב ושם נעשה מפקד נוסף של עם ישראל, כולל שבט לוי.
בנות צלפחד (): בנות צלפחד פונות אל משה בשאלה האם הן תוכלנה לרשת את הארץ, על אף שאביהן נפטר ללא צאצא זכר.
עקבות פנייתן ציווה ה' את דיני הירושה, לפיהם בנות יורשות את אביהן כאשר אין לו בנים זכרים שירשו אותו.
מינוי יהושע (): משה ממנה את יהושע בן נון למחליפו.
דינים שונים ( – ): קרבנות התמיד, המועדים, ודיני הפרת נדרים.
מלחמת מדין (): בני ישראל נוקמים במדין על שהחטיאו אותם בזנות.
המלחמה הסתיימה בתבוסת מדין, הרג כלל הגברים, הרג מלכי מדין ושביית כל הנשים והילדים.
פרשת בני גד ובני ראובן (): בני שבט גד ושבט ראובן מבקשים לקבל נחלה בעבר הירדן בערי סיחון ועוג מלך הבשן, שכבר הורישו בני ישראל, במקום להמתין לשלב חלוקת הארץ לכל השבטים יחד.
משה שמע את דבריהם, ומתרצה לכך, אך מתנה שרק אם אכן יעברו את הירדן וילחמו יחד עם כל ישראל, עד סיום המלחמה, יוכלו לנחול את הערים בעבר הירדן, אך אם לא, אזי הם יקבלו חלק בארץ ישראל כפי הדין המקורי.
רשימת התחנות (): משה מסכם את המסע בכותבו את רשימת תחנות-המסע.
הכנה להתנחלות ( - ): הגדרת גבולות הארץ, החלוקה לנחלות והפרשת ערי המקלט.
בספר במדבר 10 פרשיות ואלו הן:
אולם לרוב קוראים את ספר במדבר במשך 9-8 שבתות, שכן לפי נוהגים שונים יש חיבור פרשיות שונות.
בחוץ לארץ, בשנים שבהן יום טוב שני של שבועות חל בשבת, קוראים את פרשת חוקת יחד עם פרשת בלק.
לפי מנהג התימנים, גם בארץ ישראל מחברים פרשות אלו, במקום לחבר את פרשות מטות-מסעי.
לדרדעים ישנו מנהג ייחודי ולפיו במקום לחבר את פרשת חקת עם בלק, מחלקים אותה לשניים ומחברים את חציה הראשון (עד ) לפרשת קרח, ואת חציה השני (משם ואילך) לפרשת בלק.
בדרך כלל קוראים את פרשת מטות ביחד עם הפרשה שאחריה, פרשת מסעי, רק בשנים מעוברות, בשנים מסוג בשז וגכז (רק בארץ ישראל), ובשנים השג והחא (גם בחוץ לארץ) הן נפרדות, וממילא שנים בהן פרשת מטות ופרשת מסעי נקראות בנפרד גם בחו"ל הן נדירות.
במוזיקה, בֵּמוֹל (מצרפתית: bémol; בעברית: נָחֵת) הוא סימן היתק המורה על הנמכת הצליל הבא אחריו בחצי טון עד לסוף התיבה, והוא מסומן ב-♭ (הדומה לאות הלועזית הקטנה b), משמאל לתו.
באוקטבה תקנית דו במול זהה דיאטונית לסי, ופה במול זהה דיאטונית למי.
קיים גם סימן במול כפול הנראה כך: 𝄫 והוא מנמיך תו נתון בטון שלם.
בתיווי מוזיקלי במאה העשרים ישנן גם סימני במול מיוחדים המורים על הנמכת צליל ברבע טון או בשלושת רבעי הטון.
תו היוניקוד '♭' (266D הקסדצימלי) עשוי להציג את סימן הבמול במחשבים מסוימים.
סדר הבמולים בסולם הוא קבוע, על פי מעגל הקווינטות והוא: סי במול, מי במול, לה במול, רה במול, סול במול, דו במול, פה במול.
המלה "במול" מקורה באיטלקית: bemolle שפירושו "(האות)b-רך".
מקורה של משמעות המונח היא במוזיקה עתיקה, בה נהגו להנמיך את הצליל סי במודוסים מסוימים.
באותה עת, ערך ההנמכה של הבמול היה קטן מחצי טון, כך שאותה הנמכה הייתה למעשה קטנה, ושנתה בעיקר את החריפות שיצר הצליל סי עם צלילים מסוימים (פה, ודו, למשל), והקנתה לו גוון רך יותר, ומכאן מקור השם.
הסימן במול מופיע בסמל האצולה של המלחין הרנסאנסי אורלנדו די לאסו.
במבי הוא סרט אנימציה משנת 1942 שבוים על ידי דייוויד הנד והופק על ידי וולט דיסני.
הסרט מבוסס על הספר "במבי" מאת המחבר היהודי-האוסטרי פליקס זאלטן (או בשמו היהודי - זיגמונד זלצמן), ידידו של בנימין זאב הרצל, שכתב אותו כמשל על מצבו של העם היהודי בזמנו כעם נרדף ודחוי בין עמי אירופה.
הסרט יצא לאקרנים על ידי RKO ב-13 באוגוסט 1942, והוא הסרט החמישי שהופק על ידי חברת וולט דיסני.
הסרט קיבל שלוש מועמדויות לפרסי אוסקר: סאונד, שיר מקורי ופסקול מקורי.
בדצמבר 2011, הסרט נכנס לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס.
במהלך 2020 הוחלט להפיק סרט לייב אקשן עתידי המהווה רימייק לסרט זה.
איילה ממליטה עופר בסבך היער.
אחרי שהוא לומד ללכת, במבי מתיידד עם ת'אמפר, ארנב צעיר, ובעודו לומד לדבר הוא פוגש בפרח, בואש צעיר.
יום אחד אמא שלו לוקחת אותו אל האחו, מקום שהוא נפלא אך גם מסוכן.
שם הוא פוגש את פלין, איילה, ואביו, הנסיך הגדול של היער.
כמו כן, במהלך הביקור הזה במבי פוגש לראשונה את האדם, אשר גורם לכל בעלי החיים לברוח מהאחו.
במהלך חורף קשה, במבי ואימו הולכים באחו ומגלים פיסת דשא חדשה, המבשרת את בוא האביב.
כאשר הם אוכלים, אימו חשה בציידים ומצווה על במבי לברוח.
הציידים יורים לעברם ואימו של במבי נפגעה ונהרגה ללא ידיעתו של במבי.
הוא נותר יתום מאם ביער המושלג, משוטט ביער וקורא לה, אך היא לא עונה.
אביו מופיע לפניו ואומר לבמבי: "אמא שלך לא תחזור לעולם", ואז מוביל אותו משם.
באביב, במבי המבוגר מתאחד עם ת'אמפר ופרח כשבעלי החיים סביבם מתחילים לחזר ולהזדווג עם בני זוגם.
אף על פי שהם מחליטים לא להתאהב כמו שאר החיות, ת'אמפר ופרח עוזבים עם בנות זוגן החדשות ולבסוף במבי גם מצא את שאהבה נפשו, פלין, והם הופכים לזוג.
בעודם משתובבים ומפלרטטים בין העצים, רונו (אייל נוסף) הופיע וניסה לכפות על פלין ללכת איתו.
אף על פי שבתחילה במבי אינו נאבק, זעמו נותן לו את הכוח להביס את רונו והוא דוחף אותו מצוק לתוך הנהר שתחתיו.
הוא מביס את רונו וזוכה בליבה של פלין.
באותו לילה, במבי התעורר לאחר שהריח עשן.
הנסיך הגדול הסביר שהאדם חזר ליער והם רבים יותר מבעבר ושעליהם לברוח ללב היער.
במבי חזר לחפש אחר פלין והבחין כי כלבי ציד רודפים אחריה.
הוא הצליח להדוף את הכלבים ואפשר לפלין לברוח.
בעוד שפלין בטוחה, במבי רץ אבל הוא נורה בעודו מזנק מעל עמק.
הנסיך הגדול מוצא אותו שם, ועוזר לו לעמוד על רגליו.
יחד, הם נמלטים מהיער הבוער משריפה שנגרמה על ידי המדורה במחנה הציידים והולכים לאי קטן באגם אליו נמלטו בעלי חיים רבים וביניהם פלין.
בסוף הסרט מתחדשים החיים ביער השרוף, ובמבי מוצא את אביו, הנסיך הגדול.
פלין ממליטה שני עופרים, בעוד במבי צופה בהם מראש גבעה כנסיך החדש של היער.
ב-1933 רכש סידני פרנקלין, מפיק ובמאי בחברת MGM, את הזכויות להפקת סרט על בסיס הרומן של פליקס זאלטן "במבי", בכוונה לעבדו לסרט עם שחקנים אנושיים.
לאחר שהגיע למסקנה כי יהיה זה קשה מדי להפיק סרט שכזה, הוא מכר את זכויות ההפקה לוולט דיסני באפריל 1937. בדיסני החלו מיד לשקוד על עיבוד הספר לסרט מונפש, כשהכוונה הייתה שיהיה זה הסרט המונפש השני באורך מלא של החברה, והראשון שלה המבוסס על יצירה מודרנית, בת-זמנה.
עם זאת, הרומן נכתב במקור עבור קהל קוראים מבוגר, ונחשב "אכזרי" ו"אפל" מדי לסרט קליל של דיסני.
כמו כן, גילו האנימטורים שלא תהיה זו משימה פשוטה לאייר אייל בצורה אמינה, ובו-בזמן לאפיין אותו במידה מסוימת של הגזמה, כיאה לסרט מונפש.
בעקבות קשיים אלו, הוחלט בדיסני להניח את הפרויקט בהקפאה, ולעבור לעבוד בינתיים על הפקות אחרות.
ב-1938 הופקדו פרס פירס (Perce Pearce) וקרל פולברג (Carl Fallberg) על פיתוח העלילה של הסרט, אך זמן לא רב לאחר מכן נזנחה שוב העבודה על "במבי", לטובת הפקת הסרט "פנטסיה" (1940).
לבסוף, החלה ב-17 באוגוסט 1939 עבודה רצינית על "במבי", אם כי קצב התקדמות ההפקה היה איטי, בשל שינויים בצוות עובדי האולפן ובמיקומו, ובשל שיטת היצירה של סרטים מונפשים שנהגה באותה תקופה.
לאורך הדרך בוצעו שינויים מספר בסיפור העלילה.
כמה מהדמויות שפותחו, כגון מר ארנב (אביו של טמפר) וצמד קומי המונה סנאי וטמיאס, הושמטו לבסוף מהסרט.
כך גם שונתה סצנה, שבה שני עלי שלכת משוחחים ולבסוף נופלים אל הקרקע ואל מותם, מכיוון שלבסוף הוחלט כי צמחים מדברים אינם משתלבים היטב בסרט, והסצנה הוחלפה בגרסה מטפורית, המציגה שני עלים דוממים הנופלים יחד אל הקרקע.
נכתבה גם סצנה שבה במבי דורך על קן נמלים ומחולל בו הרס רב, אך היא נחתכה משיקולי אורך.
הסצנה שבה מתה אמו של במבי תוכננה תחילה להציג תיאור מפורש של האם בעת הירי, אך צוות העלילה החליט שהסצנה עצובה מדי, מספיק כדי שיבחר להתמקד בנקודה אחרת, בלי להציג את האיילה, בעת מותה.
דיסני רצה גם להוסיף קטע שבו חוזה במבי במותו של אדם בירייה, אירוע שבו הוא מבין כי האדם אינו בלתי-מנוצח, אך הסצנה נחתכה מהסרט מסיבה לא ידועה.
שלב כתיבת התסריט הסתיים ביולי 1940, ובשלב זה עמד תקציב הסרט על 858,000$.
וולט דיסני שאף להשיג מידה גבוהה של דיוק וריאליזם בסרט.
הוא הזמין לאולפנים את ריקו לברון (Rico LeBrun), צייר שהתמחה בציור בעלי חיים, כדי שירצה לאנימטורים על טכניקות ציור של בעלי חיים.
האנימטורים של דיסני אף ערכו סיור בגן החיות של לוס אנג'לס.
כמו כן, הובאו שני עופרים (ששמותיהם במבי ופאלין) לאולפנים משמורה במיין, כדי שעובדי האולפן יוכלו להתרשם באופן בלתי אמצעי מצורת התנועה של חיות אלו.
אזור מוצאם של עופרים אלו, במזרח ארצות הברית, הוא גם הסיבה לכך שבמבי אויר כאייל פרדי לבן-זנב ולא כאייל הכרמל, כמו בספרו של זאלטן.
מעבר לכך, הוקם באולפנים מעין גן חיות קטן, כדי שהאנימטורים יוכלו ללמוד מקרוב על ארנבים, ברווזים, ינשופים ובואשים.
במהלך העבודה על הסרט רכשו האנימטורים ידע רב על בעלי חיים שונים, ידע שבו נעזרו גם בסרטים מאוחרים יותר.
בעבודה על הסרט אף הרחיבו את מגוון כישורי האנימציה שלהם, ולצד איור התובע מידה גבוהה יותר של סגנוּן, כמו בסרטי מיקי מאוס, התנסו כעת גם באיור החותר לריאליזם ואפיון מדויק של תנועה.
היערות של מזרח ארצות הברית שימשו השראה לתפאורת הסצנות.
מוריס "ג'ייק" דיי, אחד מאמני האנימציה הראשונים והידועים ביותר של אולפני דיסני, שהה במשך כמה שבועות ביערות ורמונט ומיין, שם צייר וצילם איילים, עופרים ואת נופי הטבע באזור.
אולם תחילה היו איוריו "עמוסים" מדי, כך שהצופה בהם לא ידע היכן להתמקד.
בעקבות זאת, הציג טיי וונג (Ty Wong), אמן הנפשה סיני, בפני דיי כמה מציוריו האימפרסיוניסטיים של יערות.
דיי אהב את ציוריו, והציב אותו בתפקיד המנהל האמנותי של הסרט.
היה מן המהפכניות בתפאורות הנוף שאייר וונג, מאחר שהן היו מפורטות יותר באזור המרכז של התמונה, ומפורטות פחות בקצוות, וכך היה קל יותר לקהל הצופים למקד את עינם בדמויות.
על אף שאין דמויות אנושיות ב"במבי", באחת הסצנות נעשה שימוש בצילומים של שחקנים אנושיים: השחקנית ג'יין רנדולף והמחליקה האמנותית דונה אטווד צולמו בקטע ששימש כעזר לאיור הסצנה שבה מחליקים במבי וטמפר על אגם קפוא.
הריאליזם שאליו שאף דיסני הביא לעיכובים בהפקה; האנימטורים לא היו מורגלים באיור ריאליסטי של חיות, והאנימטורים המנוסים הצליחו לאייר רק כשמונה איורים ביום.
כל זה הסתכם לתפוקה של כ-15 סנטימטר של סרט ביום, נמוך מהתפוקה הרגילה, של 3 מטרים ביום לערך.
לאחר מכן נאלץ דיסני לקצץ 12 דקות מהסרט בגמר שלב האיור, כדי לחסוך בהוצאות ההפקה בשל הפסדים שחוותה החברה באירופה.
תמלילי שירים - שפרירה זכאי
ניהול מוזיקלי - רוני וייס
הקלטות - דלית טל, דודו רודן, אולפני קולינור בע"מ
גרסה עברית, תרגום, עיבוד ובימוי קולות - שפרירה זכאי
במבי - יעל לוי, דורין פרימור, אלון אופיר
טמפר - רונה דניאלי, חן חגי
אמא של במבי - לימור שפירא
הנסיך הגדול - דב רייזר
פלין - דניאל ויינברג, מיכל ינאי
פרח - עדי דותן, אסף כחולי
אמא של טמפר - אסתי קוסוביצקי
קולות נוספים - שוש מרציאנו, עפרון אטקין, גיל זמק, שירלי טפר, דיאל יולזרי, גאיה טראוב, אלה בן-דוד
שירה - יובל זמיר, לימור שפירא ואנסמבל ווקאל
במה היא אתר פולחני גבוה, כנעני וישראלי קדום, באוויר הפתוח.
בין חפצי הפולחן שיכלה הבמה להכיל נמנים לרוב מצבות, מזבחות, מזבחות קטורת, צלמיות ועצי קודש (בפרט עצי אשרה).
הבמה לעיתים הייתה על גבי הרים, ולעיתים בתוך יישובים.
מתחמי קודש אלה והפולחן בהם החלו להיות מוקעים בממלכת יהודה ברפורמת ריכוז הפולחן במקדש.
לפי ההלכה היהודית, הקרבת הקורבנות בבמה הייתה מותרת בתקופות מסוימות, ולאחר שנבנה בית המקדש בירושלים נאסרה כליל.
המלה "במה" משמעה במקרא בקירוב "גב" ("על במתי ארץ" – על גבי הארץ; "על במותימו תדרוך" – על גביהם, על גופותיהם תדרוך), מקבילה ל"במת" באוגריתית ול־bamtu באכדית; ומשם המלה "במה" למקום פולחן: "מזבחים בבמות" – מזבחים על גבי ההרים והגבעות.
המילה האכדית bamâtu (המופיעה תמיד בריבוי) משמעה "מישור או ארץ פתוחה", והביטוי bamâtu ša šadi מקביל לביטוי המקראי "במתי ארץ".
המילה "במות" אף ניתנה כשם מקום ( – המזוהה לפי החוקרים עם במות בעל, שביחס למיקומה יש דעות שונות).
בהקשר פולחני, "במה" היא פשוט "מקום גבוה".
עד רפורמת יאשיהו, הפולחן בבמות היה חלק חשוב ולגיטימי מהפולחן בדת הישראלית הקדומה.
הספרות המקראית המאוחרת לימים אלה מוקיעה את הבמות.
חוקר המקרא יוליוס ולהאוזן העלה לראשונה את הסברה, שבמשך רוב ימי המקדש הראשון איסור הבמות לא היה ידוע כלל.
הוא הסביר שהמהפכה שחולל המלך יאשיהו בריכוז הפולחן בבית המקדש נעוצה בגילויו של "ספר התורה" במקדש בימיו, והכוונה, לדבריו, לספר דברים, בו מופיע איסור ההקרבה בבמות.
מכך, בין השאר, הסיק שיש לתארך את זמן כתיבתו של ספר דברים לשלהי ימי בית המקדש הראשון.
בספר שמואל, המספר על תקופת השופטים ומלכות שאול ודוד, מסופר במקומות רבים על הקרבת קורבנות בבמה, גם על ידי שמואל הנביא או בהוראתו, והכתוב מתאר זאת באופן חיובי.
הדבר מוסבר בתחילת ספר מלכים:
הכתובים מציינים שהבמות היו פעילות כמעט לכל אורך תקופת בית המקדש הראשון.
הפסוק "רק הבמות לא סרו, עוד העם מזבחים ומקטרים בבמות", חוזר ונשנה בספר מלכים בפרשיות הסיכום של רוב מלכי יהודה, ומודגש בכתובים שמדובר בבמות להקרבת קורבנות לה'.
שני המלכים היחידים שעליהם נאמר שעסקו בהפסקת ההקרבה בבמות הם חזקיהו ויאשיהו, בשלהי ימי הבית הראשון.
בדרום-מערב ירושלים מצויות תלוליות אבנים ועפר שנוצרו בידי אדם ללא רבדים, המכונות רגמים.
בחפירה יסודית שבה הוסרה כל הערמה מאחד הרגמים, הם תוארכו לתקופת מלכי יהודה – המאות השמינית והשביעית לפנה"ס.
בתחתית הרוגם נתגלה מבנה וסמוך לו שרידי שרפה.
משערים שהרוגם הוא אתר קבורה וגניזה של במה, מימי יאשיהו.
במצבת מישע מספר מישע מלך מואב שהוא עשה "במת" (במה) לכמוש; גם ישעיהו סיפר שבמואב היו במות (; ).
הקרבת הקורבנות בבמה הייתה מותרת על פי ההלכה בתקופות מסוימות, ולאחר שנבנה בית המקדש בירושלים נאסרה כליל.
בזמן שהיו הבמות מותרות, יש להבדיל בין במת יחיד של אדם פרטי לבין במת ציבור או במה גדולה המשמשת את כלל הציבור.
לפי ההלכה, האיסור מספר ויקרא מתייחס הן לשחיטת הקורבן מחוץ למשכן, והן להעלאתו על מזבח מחוצה לו.
בספרות ההלכה האיסור נקרא שחוטי חוץ.
קושי מיוחד שפתרונו שנוי במחלוקת נוגע להקרבת הקורבנות בבמה בימי השופטים.
בתקופה זו היה משכן שילה עומד על מכונו, ובכל זאת מתוארים בכמה מקומות קורבנות בבמה.
הקושי אינו בעצם העובדה שהוקרבו קורבנות כאלה, שכן אפשר שהיה זה בניגוד להלכה, כפי שמצאנו לרוב בספר מלכים .
הקושי נעוץ בכך שקורבנות אלה נעשו על ידי כל ישראל או על ידי שופט (גדעון) או בהוראת "מלאך ה'" (בקורבנו של מנוח), והמקרא אינו מביע כל הסתייגות מכך.
הדעה המקובלת בדברי חז"ל היא, שבתקופת שילה היה איסור להקריב קורבנות בבמה, כמשתמע ממעשה בני ראובן וגד האמור, ורק בזמן היות המשכן בנוב וגבעון הותרה ההקרבה בבמות.
חז"ל מעגנים את התפיסה הזו בלשון הכתוב האוסר את ההקרבה: "כי לא באתם עד עתה אל המנוחה ואל הנחלה".
הביטויים "מנוחה" ו"נחלה" רומזים למצבי רגיעה של העם, מחד, ושל המשכן והארון, מאידך.
משכן שילה, הקבוע באופן יחסי (משכן זה עמד למעלה מ-300 שנה, ונקרא גם "בית", ולא רק "אהל" כמו "אהל מועד" שבמדבר סיני), וארון הברית היה בו, נחשב כמקדש קבע, ואילו בזמן נוב וגבעון, בהיעדר ארון הברית, לא הייתה זו "מנוחה".
כך מנסח זאת התלמוד הירושלמי: "זה סימן: כל זמן שהארון מבפנים – הבמות אסורות; יצא – הבמות מותרות".
לשיטה זו, הקורבנות בבמה בזמן שילה היו חריגה מן הדין כ"הוראת שעה", על פי סמכות מיוחדת שהוקנתה לנביא לסטות מן ההלכה לצורכי שעה, או שהדבר הותר בשעה שהארון הוצא ממשכן שילה, כמקובל לעיתים בעת מלחמה.
לדעה אחרת בדברי חז"ל, של רבי שמעון בן יוחאי, גם בזמן שילה היה מותר להקריב בבמה.
הביטויים "מנוחה" ו"נחלה" מכוונים, לדעתו, על ירושלים בלבד.
קיימים הבדלים רבים בין הלכות הקורבן בבית המקדש לבין הלכותיו בבמה.
ההבדלים העיקריים הם, שבבמה אין להקריב חטאת או אשם, אלא רק את קורבנות הנדבה, עולה ושלמים, וההקרבה יכולה להתבצע גם על ידי מי שאיננו כהן.
הסברים להפרת האיסור בימי המקרא
נקודת המבט הדתית היא שהתורה התקיימה כפי שהיא מוכרת כיום בכל ההיסטוריה של עם ישראל, ומכאן שהאיסור על במות היה קיים החל מהקמת בית המקדש; רבנים מסבירים שהסיבה להפרה החוזרת ונשנית של האיסור הייתה מתוך הרגל, מן הימים שבהם היה הדבר מותר, ותחושה של צורך עז בהקרבת קורבנות.
יש מציינים גורם נוסף לדבר, ולהימנעותם של מלכים אחרים מאכיפת האיסור: מכיוון שהבמות הוקמו לשם ה' – אסור היה להרוס אותן.
חריגה בולטת מאיסור ההקרבה מחוץ למקדש מצויה במקרא במעשהו של אליהו הנביא בהר הכרמל, שבנה מזבח והעלה עליו קורבן, במסגרת ההתמודדות עם נביאי הבעל.
בדברי חז"ל מוסבר הדבר כ"הוראת שעה" מיוחדת, שבה הותר הדבר מכח שני נימוקים: האחד – התורה הסמיכה את הנביא להורות על ביטולה של מצווה מסוימת באופן זמני.
השני – כל הנהגה דתית מוסמכת להורות על ביטול זמני של מצווה ל"מגדר מילתא" (עברית: לגדור דבר), כלומר, כאשר קיים צורך מיוחד בדבר לשם החזרת העם בתשובה.
הקפדה זו באה לבטא את ההלכה שאסור לאדם להקים מזבח פרטי, ואף מזבח זה קשור לעם ישראל בכללו.
איסור הבמות גם לאחר חורבן המקדש
על פי הדעה המקובלת בדברי חז"ל, חורבן בית המקדש לא החזיר לקדמותו את היתר הבמות, וכלשון המשנה: "באו לירושלים – נאסרו הבמות, ולא היה להם עוד היתר".
בתלמוד הבבלי מובאת דעה של האמורא רבי יצחק (המאה ה-3 לספירה) לפיה ההקרבה במקדש חוניו בימיו מותרת על פי ההלכה.
התלמוד אומר שרבי יצחק חזר בו, בעקבות הכתוב במשנה.
האיסור להקריב קורבן מחוץ למקדש נאמר לעם ישראל בלבד, וההלכה מתירה זאת לגוים.
לפיכך, מותר גם לישראל להדריך אותם כיצד לעשות זאת, ובלבד שלא יהיה שותף בעשייה ממש.
בתלמוד מסופר על המלך הפרסי שבור ששלח קורבן לאמורא רבא וביקש ממנו להקריב אותה, ורבא מסר לגוים הוראות מפורטות כיצד לעשות זאת.
במבי 2 הוא סרט הנפשה מבית היוצר של אולפני וולט דיסני, אשר יצא לאקרנים בשנת 2006 ומהווה פריקוול לסרט במבי (הפריקוול חלקי שכן הוא מרחיב זמן מסוים).
עלילת הסרט מתארת את האירועים שקרו לאחר מות אמו של במבי, לפני הסצנות בסרט המקורי בהן הוא נראה כמבוגר.
לאחר שאמו נהרגה, עובר במבי לגור אצל אביו, נסיך היער, אף על פי שלאביו אין ניסיון בגידול עופרים צעירים.
במבי מתאמץ לזכות בתשומת לבו ובהערכתו של אביו.
בנוסף הוא מתמודד עם עופר חדש ושחצן שמגיע ליער - רונו, שמנסה להשפיל את במבי ולקחת ממנו את פלין (שנלחם בבמבי כשגדלו בסרט הראשון).
בין היתר, רונו לועג לו על שבעבר כשנתקל בכלבי ציד, הוא קפא במקום וניצל רק בזכות אביו.
אביו של במבי מרגיש שהוא איננו מתאים לגידול בנו, ולכן שולח את במבי לאימוץ.
יום אחד, אמו המאמצת נלכדת במלכודת ציידים, וכלבי צייד באים לתקוף אותה.
כדי להציל את אמו המאמצת, במבי מושך את תשומת לבם של הכלבים, מתעמת איתם, ומנצחם, אף על פי שכמעט נהרג.
אביו מבין שבמבי חשוב לו, ולוקח אותו בחזרה תחת חסותו.
מדבבים באנגלית מדבבים בעברית דמות אלכסנדר גולד איתמר פרידלנדר במבי פטריק סטיוארט דב רייזר נסיך היערברנדון ברג גיא קרסנר טמפר ניקי ג'ונס אבינועם עמית יוסף פרח אנדריאה בואן ליאנה עיון פאלין אנת'וני גהנאם עומר ברנד רונו קרי סמר לימור שפירא מינהקית' פרגוסון אוהד שחר ינשוף אריאל וינטר
אמה רוז לימהשירה זמק אחיותיו
בְּמוֹצָאֵי מְנוּחָה קִדַּמְנוּךָ תְּחִלָּה הוא פיוט סליחות, במבנה "פזמון" (על שם הרפרן החוזר בו), שנאמר בלילה הראשון של הסליחות במנהגי אשכנז.
לפי מנהג האשכנזים, אמירת הסליחות מתחילה תמיד במוצאי שבת ("מוצאי מנוחה"), והפזמון מתאר את התחלת אמירת הסליחות בלילה זה.
הפזמון קבוע ליום זה בכל מנהגי אשכנז, הן המזרחי והן המערבי, ואף במקומות בהם לא היה סדר סליחות קבוע לכל הימים, אמירת "במוצאי מנוחה" ביום הראשון קבועה הייתה.
בלשון הדיבור משמש לעיתים שם הפיוט לייצג את כל אמירת הסליחות באותו ערב.
מחבר הפיוט אינו ידוע, אך ככל הנראה הוא נכתב באשכנז (או באיטליה) בתקופה קדומה יחסית, עד המאה האחת עשרה.
הפיוט בנוי ממחרוזת פתיחה ועוד שבע מחרוזות, שכל אחת מהן בת שלושה טורים.
הטורים של שבע המחרוזות יוצרים יחד אקרוסטיכון אלפביתי, תוך הכנסת האות ס' ביחד עם האות נ' בצירוף "נא שגבם" (כששין שמאלית משמשת כס') כדי להגיע למספר כולל של 21 טורים (שבע מחרוזות).
השורה האחרונה של מחרוזת הפתיחה, "לִשְׁמֹעַ אֶל הָרִנָּה וְאֶל הַתְּפִלָּה" הלקוחה מתפילת שלמה המלך לאחר בנין בית המקדש, משמשת כפזמון חוזר ונהוג לומר אותה אחרי כל אחת מן המחרוזות.
קישוט לשון אופייני נוסף בפיוט הוא הצימוד.
הפיוט פונה אל האל ומבקש ממנו שיקשיב לתפילת עם ישראל, יסלח להם ויושיע אותם מצרותיהם, למרות חטאיהם.
גם אם עם ישראל חטאו ופשעו, הפייטן מבקש שה' ירחם עליהם בחסד, ולא בזכות, ומשום שהם באים לפני ה' ומתפללים אליו.
הפיוט מזכיר גם את אימת הדין המתקרב בראש השנה מחד גיסא, ואת זכות עקדת יצחק מאידך גיסא.
הפיוט מדגיש במיוחד את אמירת הסליחות בלילה ("במוצאי מנוחה", "בזעקם בעוד ליל", "רצה עתירתם בעמדם בלילות", ומשקף את המנהג לומר סליחות, ובפרט את הסליחות הראשונות, בשעות הלילה דווקא, מנהג הקיים גם היום.
במברג היא עיר בדרום גרמניה, במדינת בוואריה.
מניין תושביה עומד על כ-70,000 נפש, כעשירית מהם אינם גרמנים.
בשנת 1993 הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית.
במברג נמצאת באזור פרנקוניה עילית, על גדות נהר הרגניץ ובקרבת שפכו לנהר המיין.
ב-1993 נחשבה העיר העתיקה לאתר מורשת עולמית; היא הייתה מושב בישופות חשוב וישנם בעיר יותר מ-2200 בניינים היסטוריים.
במברג היא אחת הערים היחידות בגרמניה שלא נפגעו בהפצצות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
במברג היא עיר אוניברסיטאית ומרכז מנהלי לאזורים סביבה.
היא גם מושב לבישופות הקתולית של במברג.
בעיר מתגוררים כמה אלפי אזרחי ארצות הברית, בשל קרבתה לבסיס צבאי של צבא ארצות הברית.
במברג מוזכרת לראשונה במקורות משנת 902 כעיירה בשם Babenberg המצויה ליד טירה של משפחה בשם זה.
הטירה עברה לידי הסקסונים לאחר מכן.
נזירים בנדיקטינים מן העיר פולדה המירו את דתה של האוכלוסייה לנצרות.
ב-1007 הפכה במברג לבירתו של המלך היינריך השני והוא קבע את מושבו שם, עם אשתו.
ב-1014 הוא הפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובמברג הפכה לעיר חשובה בתקופתו.
במאה ה-19 אוחדה במברג לתוך מדינת בוואריה.
במברג ידועה בגרמניה בין היתר בשל מיני בירה מקומיים - הכוללים לתת מעושנת.
תעשיית הבירה ממלאת תפקיד חשוב בכלכלת העיר, ולצד מבשלות קטנות, קיים גם מפעל לייצור חלקים למבשלות בירה ומכונות לייצור בירה תעשייתית.
מבשלת של בירה "שלנקרלה" פועלת משנת 1405.
בקתדרלת במברג נקבר בן העיר, האפיפיור קלמנס השני.
קברו הוא קבר האפיפיור היחיד מצפון להרי האלפים.
בעיר פועלת קבוצת הכדורסל ברוזה במברג, המשחקת בליגת העל הגרמנית בכדורסל ובליגת האלופות של פיב"א.
במברג היא עיר בעלת היסטוריה מפוארת בחשיבות בינלאומית אשר ראשיתה החלה לפחות למאה השמינית, כאשר סביר להניח כי המוקד העתיק ביותר של העיר ממוקם באזור גבעת הקתדרלה.
בראשית המאה העשירית הוזכר יישוב בשם באבנברג (Babenberg) שמקושר כיום לרוב לעיר במברג של ימנו.
נוסף על כך, בשנת 973 אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העניק את הטירה של היישוב באבנברג לידיו של אחיינו היינריך השני, דוכס בוואריה (הידוע בכינויו "הנרגן").
בשנת 1002 הוכתר היינריך השני כמלך על האימפריה הרומית הקדושה (אך עם זאת עדיין לא כקיסר)-היינריך בחר כבמברג כמקום אשר עתיד לבוא אליו עתיד גדול.
עתיד זה שחזה היינריך אופיין בקתדרלה ענקית במרכזו, אשר בבוא הימים נהפכה להיות גם במקום משכבו.
היינריך הוריד חלקים מהדיוכסות הקרובות ובהן דיוכסת וירצבורג ואייכשטשט למרות ההתנגדות שלהן להקריב משטחיהן בשביל הקמת הבישופות החדשה של במברג.
אותה התקופה במברג הגיעה לשחקים כל כך גבוהים, ולרמה בינלאומית בצורה כל כך יוצאת דופן עד שקרא לה הנזיר גרהרד מסאון (Gerhard von Seeon) כבירת העולם:
התואר 'בירת העולם' סובייקטיבי ויכול לעורר ספקות, אך אכן הייתה במברג לאחת הערים החשובות בעולם, הן מבחינה דתית עקב האוצרות ושרידי הקדושים הרבים שהביא היינריך השני אליה, והן מבחינה פוליטית כבירתה של האימפריה הרומית הקדושה של אותם הימים.
במהלך הזמן הוא סרט קולנוע גרמני משנת 1976 בבימויו של וים ונדרס.
הסרט הוא השלישי בטרילוגיית סרטי המסע של הבמאי, הכוללת גם את "אליס בערים" (1974) ו-"תנועה מוטעית" (1975).
הסרט זכה בפרס איגוד המבקרים הבינלאומי במסגרת פסטיבל קאן של שנת 1976.
הסרט מביא את סיפורם של מקרין הקולנוע בְּרוּנוֹ וִינְטֶר (רידיגר פוֹגלר) והטרמפיסט המלנכולי רוברט לנדר (האנס צישלר), שזה עתה נפרד מאשתו.
השניים מטיילים יחדיו במערב גרמניה המזרחית בוואן לתיקונים, ומבקרים בבתי קולנוע הרוסים ומתפוררים.
בין השנים מתפתחת ידידות יוצאת דופן שנשענת מבחינה קולנועית על מסורת אחוות הגברים המערבונית.
גם המסע עצמו דרך הנוף החדגוני של הספר, יונק ממסורת המערבון האמריקאי, בעיקר מסרטי ג'ון פורד.
הנסיעה על הגבול משולה בסרט למסע על גבולות הנפש.
על מלאכת צילום הסרט הופקד שותפו של ונדרס לעשיית סרטים רובי מילר.
הסרט צולם בשחור-לבן תוך כדי שימוש בסצנות ארוכות נעדרות דיאלוג ובקומפוזיציות מדויקות, האהובות על ונדרס.
רידיגר פוֹגלר - ברונו וינטר
האנס צישלר - רוברט לנדר
ליסה קרויצר - פאולינה, קופאית
רודולף שינדלר - אביו של רוברט
"בְּמוֹצָאֵי יוֹם מְנוּחָה" הוא שמו של פיוט המושר בקרב קהילות רבות בעם ישראל ונהוג לשירו במוצאי שבת.
כותב הפיוט הוא הרב יעקב מלוניל (שחי ופעל במאה ה-12).
כפי שמעיד האקרוסטיכון, הרב יעקב הוא כותב הפיוט.
בנוסח המקובל של הפיוט, האקרוסטיכון הוא "יעקב מנוי", אולם בנוסח הנמצא בכתבי היד (והוא הנוסח המובא כאן) של הפיוט האקרוסטיכון הוא 'יעקב מן יריחו', אך אין הכוונה לעיר יריחו שבארץ ישראל, אלא לעיר לוניל מפרובאנס שבדרום צרפת, שקיבלה את הכינוי 'יריחו' בפיהם של היהודים (משום ש-Luna משמעו ירח).
בכתב יד מחזור רוטשילד (נוסח רומא) מובא נוסח אחרת קצת.
ב'מוצאי - יאתה - עת דודים - קרא ישע - בת ציון -
מעיינות אזי יזובון - נחי עמך - יהי החודש - ידידים פליטי חרץ - ראה עניי ואל קשיי -
חזק ימלא - זה אלקינו קוינו גבורתו - קול צהלה וקול רינה.
בפיוט בולטים כמה וכמה דברים; העצב ואת הדבר הזה ניתן ללמוד ממשפטיו של הפיוט; "בְּמוֹצָאֵי יוֹם מְנוּחָה / הַמְצֵא לְעַמְּךָ רְוָחָה / שְׁלַח תִּשְׁבִּי לְנֶאֱנָחָה / וְנָס יָגוֹן וַאֲנָחָה" ויש הסוברים שבגלל המשפטים הללו החלק של הפיוט המדבר על הגאולה מקבל משמעות אחרת ושונה.
הכותב, מבליט את צפייתו לביאת הגואל (המשיח) וגם לביאתה של השמחה המובטחת שתבוא עם הגואל.
את סוף הפיוט (המקורי) חותמות מילים מן השורש ש.מ.ח.
בשל המשפטים הללו; "יְהִי הַחֹדֶשׁ הַזֶּה / כִּנְבוּאַת אֲבִי חוֹזֶה / וְיִשָּׁמַע בְּבַיִת זֶה / קוֹל שָׂשׂוֹן וְקוֹל שִׂמְחָה" היו שחשבו כי הפיוט נכתב למוצאי שבת של ראש חודש או למוצאי שבת שמברכים בה את הלבנה.
Eine Lebensgeschichte aus dem Walde - במבי: חיים ביער) הוא רומן לנוער מאת הסופר היהודי אוסטרי פליקס זאלטן (שם העט של זיגמונד זלצמן).
הספר ראה אור בווינה בשנת 1923 בעקבות מסע ציד ביערות וינה בו לקח המחבר חלק.
הספר נחשב לקלאסיקה של ספרות ילדים ונוער.
על פי הספר נוצר הסרט במבי של וולט דיסני.
הפופולריות של הסרט האפילה מאז על זו של הספר עליו הוא בוסס.
שם הספר היה ההשראה לקביעת פרס במבי, פרס גרמני המוענק על ידי הוברט בורדה מדיה (Hubert Burda Media) על הצטיינות בתחומי אמצעי התקשורת והטלוויזיה.
במבי הוא עופר איילים מזן אייל הכרמל, הנולד ביערות של האלפים האוסטריים.
תחילת הספר מלווה אותו בילדותו, כאשר הוא פוגש איילים אחרים וכן חיות שונות כמו תנשמת, ארנב (טמפר בגרסה של דיסני) ואייל אציל.
במבי פוגש איילה בת גילו, פלינה, ומתאהב בה.
יחד הם פוגשים אייל זקן וחכם המתואר כעין מורה זן.
במבי גם לומד להיזהר מ"ההוא", כלומר האדם, המביא איתו מוות וסכנות.
לאחר מסע ציד נרחב של האדם, במהלכו נהרגות חיות רבות מחבריו של במבי וכן אימו, עלילת הספר קופצת לשנות בגרותו של במבי.
הוא הופך למתבודד והולך בעקבותיו של האייל הזקן המדריך אותו בדרכי העולם.
הוא זונח את חבריו הישנים ואת פלינה ועובר לחלק אחר של היער.
הספר מסתיים בפגישתו של במבי המבוגר עם זוג איילים צעירים, מעין סגירת מעגל לפגישתו עם האייל הזקן כשהיה צעיר.
הספר נכתב במקור כמשל על היחיד הדחוי בחברה, באוריינטציה יהודית מרומזת.
בן-אברם, הקדמה מאת ג'והן גלסוורתי, מסדה בסיוע מוסד ביאליק, תש"א 1941.
על פי הסרט של דיסני, תרגם פסח גינזבורג, תל אביב: מצפה.
תרגם מיכאל דק, הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2011
במבי (Bambi) הוא הדמות הראשית ברומן של פליקס זאלטן משנת 1923, "במבי", ובהמשך שלו, "הילדים של במבי", וכן בסרטי ההנפשה של דיסני "במבי" ו"במבי 2".
הדמות מופיעה גם בספריו של זאלטן "Perri" ו"ט"ו ארנבות".
מהדורות מוקדמות של הרומנים בשפה הגרמנית אוירו על ידי הנס ברטל (Hans Bertle).
בסרטים שונה הזן של במבי מאייל הכרמל לאייל פרדי לבן-זנב, בכדי שיהיה מזוהה יותר לקהל האמריקאי.
דמותו היא אייקון של חברת וולט דיסני, בדומה להכרתם של הדמויות ג'ימיני הצרצר וטינקר בל, והוא אפילו מוצג בשטרות הערך של דיסני.
כמו כן דמותו הופיעה בסדרת הטלוויזיה המצוירת "בית העכבר", וערכה הופעות קמע בסרטים "No Hunting" (סרט קצר בכיכובו של דונלד דאק; 1955), "מי הפליל את רוג'ר רביט" (1988), "מלך האריות 3: האקונה מאטאטה" (2004) ו"צ'יפ ודייל: יחידת הצלה" (2022).
וב-2025 הופק סרט שלא על ידי דיסני על סרט אימה של במבי.
בסרט הראשון, הפרסונליזציה של דמותו של במבי אינה חזקה דיה מכדי לחזק את הפרספקטיבה הסביבתית של הסרט.
במבי, כמו רבים מחבריו, יכול להיות כל צבי בכל יער אחר.
בצעירותו המוקדמת, לבמבי יש עיניים גדולות, רגליים דקיקות, אופי סקרן וקול גבוה.
ככל שהוא גדל, הוא נעשה בוגר יותר בהדרגה, אבל אפילו בבגרותו הצעירה, הוא נראה אייל צעיר מאוד עם מבנה גוף עדין ואופי די נאיבי.
ההנפשה הנטורליסטית בסרט הראשון נעזרה בזוג עופרים בני ארבעה חודשים שנשלחו לאולפנים משמורה במיין.
עם זאת, מודלים אנושיים שימשו גם לסצנה אחת: השחקנית ג'יין רנדולף והמחליקה האמנותית דונה אטווד צולמו בקטע ששימש כעזר לאיור הסצנה שבה במבי וטמפר מחליקים על אגם קפוא.
דיסני הביא לאולפנים את ריקו לברן, צייר של בעלי חיים, כדי להרצות על מבנה הגוף והתנועות של בעלי חיים.
צלם הטבע מוריס דיי בילה חודשים ביער במיין, והסריט גם חיות עבור האנימטורים.
בהמשכון זה, במבי מותאם בצורה אישית באופן הרבה יותר מובהק.
בסרט זה, שממלא את הפער בין מותה של אימו לבין הופעתו הבאה כאייל בוגר, במבי מוצא את עצמו מתמודד עם מספר אתגרים.