tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אטריות סובה קרות מוגשות לרוב על מחצלת במבוק הנקראת זארו.
לפעמים, מוסיפים למנה אצות נורי מיובשות ברוטב הנקרא סובה טסויו כתוספת צדדית.
הטסויו מיוצר מתערובת חזקה של דאשי, רוטב סויה ממותק ומירין.
בעזרת מקלות אכילה, הסועד מרים קבוצה קטנה של אטריות ומגלגל אותן לפני הכנסתן לפיו.
תוספות וואסאבי, ג'ינג'ר כבוש ובצל ירוק הן תוספות נפוצות לרוטב הטסויו.
מוֹרי סובה: אטריות בצורתן הבסיסית, מקוררות, המוגשות בצלחת או סלסלה.
זארוּ סובה: אטריות בגרסתן הבסיסית עם אצות נורי קרועות מעל.
פוּריקאקה סובה: סובה קרה המוגשת עם מבחר תוספות מעל, ורוטב הנשפך על ידי הסועד בעצמו.
סובה מאקי: אטריות סובה עטופות באצת נורי בצורה המזכירה מאקי סושי.
מנות סובה בגרסתן החמה מוגשות בדרך כלל כאטריות מרק בצלוחית של טסויו חם.
הטסויו החם פחות סמיך מהקר ותוספותיו הנפוצות הן בצל ירוק ואבקת צ'ילי.
קאקה סובה: סובה חמה בציר שמעליו מפוזרים בצל ירוק קצוץ דק ולפעמים גם קאמאבוקו (עוגת דג).
קיצוּנֵה סובה או טאנוּקי סובה: בתוספת של טופו מטוגן.
טמפורה סובה: בתוספת טמפורה, בדרך כלל שרימפס גדול.
צוּקימי סובה ("סובה צופת הירח"): בתוספת ביצה נאה, אשר שופכים לתוך המרק החם.
טוֹרוֹרוֹ סובה: בתוספת טורורו, מחית היאמאימו (ירק המזכיר תפוח אדמה בעל מרקם חלקלק).
ואקאמֵה סובה: בתוספת אצות ואקאמה.
סובה נאכלת באופן מסורתי בערב השנה החדשה ברוב האזורים ביפן.
באזור טוקיו, נהוג לתת סובה לשכנים חדשים שעברו דירה אך מנהג זה אינו נפוץ כשהיה בעבר.
אטריות הסובה המפורסמות ביותר מגיעות מנגנו.
סובה מנגנו נקראת שינאנו סובה או שינשו סובה.
ני-האצ'י (שתיים-שמונה) סובה, מכילה שני חלקים קמח חיטה ושמונה קמח כוסמת.
סאראשינה סובה: דקה, בעלת צבע בהיר, עשויה מקמח כוסמת מעודן.
אינקה סובה: "סובת כפר", עבה העשויה מקמח כוסמת בלבד.
שינשוּ סובה: נקראת אחר מושל נגנו.
אטנבצו סובה: נקרא אחר האזור המרכזי של הוקאידו.
איזוּמוֹ סובה: נקראת אחר איזומו בשימאנה.
איזושי סובה: נקראת אחר איזושי בהיוגו.
מיאקו סובה: נקראת אחר האי מיאקו בתחום השיפוט של אוקינאווה.
טורורו סובה אוז'יננז'ו סובה: בתוספת טעם של קמח יאם.
צ'ה סובה: בתוספת טעם של אבקת תה ירוק.
הגי סובה: בתוספת טעם של אצת ים.
ני האצ'י סובה: אטריות המכילות 20% קמח חיטה ו 80% קמח כוסמת.
טווארי סובה או ג'ווארי סובה: 100% קמח כוסמת.
פירוש המילה סובה ביפנית הוא כוסמת.
גרעיני כוסמת קלויים יכולים לשמש גם כתוספת לתה גרגרים הנקרא סובאצ'ה, שגם הוא ניתן להגשה קר או חם.
קליפות הכוסמת או בשמם היפני סובהקאווה משמשות למילוי כריות.
המילה סובה משמשת כשם כולל לאטריות באופן כללי.
ביפן, ראמן (אטריות חיטה ולא כוסמת) לפעמים נקרא גם צ'וקה סובה או שינה סובה (מילולית: אטריות סיניות).
צ'וקה סובה מבושלות למחצה מוקפצות על ווק על מנת להכין יאקיסובה.
סוּבוּד היא תנועה רוחנית עולמית שראשיתה באינדונזיה בשנות העשרים של המאה ה-20 ואשר נוסדה על ידי מוחמד סובוח סומוחדיויג'ויו (1901–1987).
התנועה מתמקדת במה שמייסדה קורא מימוש הפוטנציאל של האדם כבריאה של אלוהים להתקרב אליו על ידי הכנעת נפשו, לבו ותשוקותיו לרצון האל.
לפי השקפה זו הנפש, הלב והתשוקת מהווים מכשול להתקרב לאלהים.
להצליח להכניעם, לסלק את השפעתם, בצורה מושלמת על ידי "תרגילים רוחניים" הקרויים בשפה הג'אוונית "לטיהאן" מאפשר מימוש ה"עצמי" האמיתי, ממקור אלוהי של האדם, דבר שהולם את תורותיהם של נביאי הדתות השונות – כולל ישו, הבודהה ומוחמד.
באפאק ראה עצמו כמישהו שזכה במתנת אל, בחסד מיוחד, על ידי גילוי דרך רוחנית להשיג זאת.
התרגילים הרוחניים שזכה להכיר ושהוא הרגיש חובה לשתף בהם את האחרים, מאפשרים, לפי השקפתו, לפעול נכון בחיים, להיעזר ביותר טוב בתפילה ובעזרת הכוח העליון.
באפאק נולד באי ג'אווה ועסק בצעירותו במשך כ-14 שנה בהנהלת חשבונות.
לטענתו, בשנת 1925 חווה בעירו, עיר הנמל סמראנג שבצפון ג'אווה, הארה או התגלות אלהית, בצורת כדור אור זוהר ביותר, כמו שמש, שבא מהשמיים ונכנס לתוך גופו.
הוא הרגיש חרדה נוראית וחשב שהוא עומד למות.
אחרי שנשכב הרגיש שהוא מוקם שלא מרצונו ומתחיל לבצע את תנועות התפילה המוסלמית.
באלף הימים הבאים חזרו אצלו בלילות חוויות דומות שהביאו אותו להגיית תורתו המעשית המיסטית.
הוא גילה לילה-לילה תרגילי מדיטציה מיוחדים שסייעו ליצור מגע מיטבי בינו ובין כוחות רוחניים עליונים.
תרגילים אלה נקראים בשפה הג'אוונית "לטיהאן קג'יוואן" (latihan kejiwen - תרגיל או אימון רוחני, חיפוש שלווה פנימית - או בקיצור לטיהאן).
בשנות ה-30 של המאה ה-20 גילה סובוח שבנוכחותו גם אחרים "נפתחים" אל ניסיונו הרוחני.
בהמשך - בייחוד אחרי הארה שחווה בלילה שבין 21 ל-22 ביוני 1933 הבין פאק סובוח שמותר לו ואף חובתו להביא את הארותיו גם לידיעת אחרים, עזב את שאר עיסוקיו והתחיל לשתף - או במושגיו "לפתוח" - מבקרים שהצטרפו אליו בעת התרגילים.
בשם סובוד התחיל להשתמש החל משנת 1947.
בשנת 1950, כפי שניבאו לו חושיו, הגיע אליו ליוגיאקרטה אדם שעתיד היה להתחיל להפיץ את תורתו בעולם.
זה היה חוסיין רופא (1922–2008?), אזרח בריטי, מורה לאנגלית, ממוצא מעורב יהודי –בלגי קתולי, שהתאסלם לאסלאם הסופי.
חוסיין רופא העביר את התורה של באפאק לציבורים אחרים בארצות שונות, כולל בבריטניה.
בין האנשים שקיבלו ממנו את הבשורה הרוחנית החדשה היה איש המודיעין הבריטי לשעבר, המתמטיקאי ג'ון ג'.
בנט, שהיה עד אז חסיד של תורותיהם של גורדייף ואוספנסקי.
עם מאמיני התנועה המיסטית החדשה נמנתה גם אשתו היהודיה של חוסיין רופא, דורותי לקשטיין ששינתה את שמה לרוזאנה (רוזי) רופא, תלמידת פרדריק מתיאס אלכסנדר ומורה לשיטת אלכסנדר ורקדנית.
בין השנים 1956–1960 עשה באפאק שני סיורי הרצאות ושיעורים מסביב לעולם.
בשנת 1956 ביקר באנגליה לפי הזמנת ג'ון בנט.
תורתו הפכה פופולרית בחוגים מסוימים בבריטניה, בהולנד, בגרמניה, בהודו, בסרי לנקה, בקפריסין, בדרום אפריקה, באוסטרליה, ובצפונה ובדרומה של אמריקה.
הבסיס ההתחלתי של התנועה העולמית היה בקום ספרינגס (Coombe Springs) על יד לונדון, מקום פעילותו של ג'ון בנט.
כמה "נסים רפואיים" של ריפוי בהשפעת תרגילי לטיהאן כמו זה של השחקנית הבריטית ממוצא הונגרי אווה ברטוק (שאובחנה עם גידול בראש) בשנת 1957 גרמו לעליה בסקרנות כלפי סגולותיהם המשוערות.
גם אמנים רבים הביעו בזמנם עניין בשילוב הקוסם בין גורמי ריפוי רוחני, יסודות של אסלאם, של בודהיזם ושל התרבות היהודית-נוצרית והצטרפו לתנועה זו.
כך מנהיג להקת הבירדס, ג'ים מקגין ששינה שמו לרוג'ר מקגין, בריאן וילסון מלהקת ביץ' בויז, והזמרות הישראליות נחמה הנדל ושולי נתן.
עד לסוף המאה ה-20 התפשטה התנועה לקרוב ל-80 מדינות ומנתה כרבבת חברים.
ממשיכת דרכו של באפאק היא בתו, סיטי רהאיוּ וויריוֹהוּדוֹיוֹ (Siti Rahayu Wiryohudoyo), המוכרת בשם איבּוּ (Ibu - אמא) או איבּוּ רהאיוּ.
אחד מחסידיו החשובים וממשיכי דרכו של באפאק במסגרת תנועת הסובוד הוא שריף אישטוואן הורטי (יליד 1941), פיזיקאי ומהנדס בריטי שהתאסלם והתחתן אם אשה יפנית ונכדו של מנהיג הונגריה לשעבר, מיקלוש הורטי.
אישיות חשובה אחרת שהיה בעבר מנהיג תנועת הסובוד העולמית הוא הסופר הטמילי מסרי לנקה וארינדרה טארזי ויטאצ'י (Varindra Tarzie Vittachi) שמילא תפקידים בכירים בארגונים של האו"ם - סגן מנהל של יוניצף ובתחום האוכלוסין.
לטיהאן ותנועות רוחניות בעבר ובהווה
לפי עדותו של חוסין רופא ב"הרהורים על סובוד" "Reflections on Subud" באפאק הודה בפניו ש-900 שנים לפניו המיסטיקן "ואלי" המוסלמי שייח עבד אל קאדר אל ג'ילאני, מחבר הספר בערבית Futuh al-Ghaib" (ההתגלויות של הבלתי נראה) קיבל הארה דומה ללטיהאן שהוא גילה, רק שהיא הייתה מלווה בפירוש המסגרת האסלאם.
במאה העשרים גם המיסטיקאן ההודי אושו לקח את המושג הג'וואני לטיהאן והשתמש בו הזה בבניית טכניקת תרגילי המדיטציה שלו.
החוויה שחווה באפאק ושהוא ביקש להעביר לאחרים נקראה סובוד - מילה שהיא ראשי תיבות של שלוש מילים ממקור סנסקריטי: סוּסילה, בוּדהי, דהרמה.
מילים אלו היו גם שם של פואמה שכתב פאק סובוח בשפה הג'אוונית הקלאסית.
קבלת "סובוד" משמעו עבודת האלהים הכל יכול, בלי לשלול או לבטל את הדתות השונות של המאמינים.
סוסילה - הוא טבעו הטוב של האדם התואם את רצונו של אלהים הכל יכול.
בוּדהי - כוחו של העצמי הפנימי של האדם ("כוחות ויכולות לטנטיות של האדם")
דהרמה - הכניעה, האמון והכנות ביחס לאלהים הכל יכול
האדם שקיבל את "סובוד" אמור להצליח לשנות את אופיו ולחוות רוגע ושלווה פנימית ומסוגלות להיות במגע עם "כוח החיים הגדול והקדוש".
סמל תנועת סובוד, שנהגה על ידי פאק סובוח בשנת 1959 מורכב משבעה מעגלים קונצנטריים עם שבעה חישורים המייצגים את שבע רמות כוחות החיים ואת שבעת כוחות החיים המקשרים ביניהן.
המעגל הפנימי מייצג את רמת העולם החומרי.
השני - את העולם הצמחי, השלישי את עולם בעלי החיים, הרביעי - את עולם בני האדם, המעגל החמישי את האדם המושלם ("רוֹחני"), לאחר מכן באים המעגל של ה"רחמני" ושל ה"רוח רבאני".
המעגל השביעי רוח רבאן הוא הגדול שבמעגלים ומייצג את הכוח הגדול והחזק ביות של החיים.
החישורים מייצגים את רוח הקודש.
בדרך כלל המעגלים והחישורים מופיעים בצבע זהב על רקע שחור או כחול כהה.
ככל שמתרחקים מהמרכז עובי המעגלים גדל והולך, כך גם עובי בחישורים מתרחב ככל שמתרחקים החוצה.
המרחבים בין המעגלים נשארים שווים.
עובי מעגל אחד שווה לעובי החישור בנקודה שחוצה אותו.
המרחבים בשווים שבין המעגלים הם כוחות המלאכים - רוֹח אל קודוס שהיא פנים וחוץ של כל דבר.
באפאק ראה בסובוד לא דת ולא תאוריה אלא חוויה רוחנית מעשית שאינה שוללת את האמונות של הדתות השונות אלא יכולה להשתלב היטב בהן.
עודד את המאמינים בני הדתות השונות להמשיך להתמיד בעבודת הקודש שהיו רגילים אליה במסגרת דתם.
תרגילי ה"לטיהאן" אמורים להעמיק את תובנתם הפנימית.
מצד שני לטיהאן יכול להתאים גם לאנשים שאינם שומרים על מצוות של דת מסוימת.
חוויית הלטיהאן יכולה להיות שונה מאדם לאדם ולא חייבת להיות דומה לזו של באפאק עצמו או של אחרים.
זאת הפרקטיקה העיקרית של הסובוד.
מובן שמה באינדונזית הוא "תרגיל" או "אימון רוחני".
בלטיהאן המתרגל מוזמן להירגע, להיכנס למצב של קבלה, להתעלם מהמחשבות, מהרצונות ומבלי לצפות לדבר מסוים.
אין צורך בלמידת טכניקה, להתרכז בתמונה מסוימת או לדקלם מנטרה כלשהי.
בעקבות זאת אפשר לחוש "רטט" פנימי שרוב חברי תנועת הסובוד מגדירים כמגע עם אלהים (או "כוח החיים הגדול" או "רוח הקודש").
מקבלים פשוט מה שאלהים שולח למתרגל במצב הזה.
אפשר להתנועע, לצעוק, לצחוק, לבכות, לשיר, לרקוד.
האפקט של ה"לטיהאן" מורגש גם אחרי סיום ההתנסות הזאת וממשיך להשפיע כגורם פעיל.
באפאק מעודד לתרגל את הלטיהאן בקבוצה.
בדרך כלל עושים זאת במשך כחצי שעה פעמיים בשבוע, נשים וגברים בנפרד.
היבט ספציפי ל"לטיהאן" הוא ההעמדה במבחן.
אז הלטיהאן מכוון אל איזו שאלה אישית.
המתרגל מכניס עצמו למצב לטיהאן ומבקש מאלהים הכוונה או הבהרה בקשר לסוגיה מסוימת.
פאק סובוח היה קורא למעשה זה "טרימה" terimah, כלומר "קבלה" או "תחושה" (1952) לפי מתיו סאליבן זו דרך לקבל הכוונה טהורה וחזקה יותר מזו שמקבלים דרך התשוקות והמחשבות הרגילות.
באפאק השווה את קבלת מבחנים אלה עם החוש השישי שיש אולי לצפורים מסוימות.
מרבית המתאמנים בלטיהאן רואים עצמם אחרי זמן מה מסוגלים להבחין ברמזים או אינטואיציות כתוצאה של איזו שהיא "תהודה פנימית" כתגובה לשאלות ששאלו את עצמם קודם לכן.
רמזים כאלה עשויים לקחת צורות שונות כמו צלילים, חזיונות, רטטים או תנועות עצמוניות דומות לאלו שבלטיהאן.
למרות זאת, בהתאם לעצותיו של באפאק, החברים מודעים גם לכך שרמזים כאלה יכולים להיות מושפעים גם על ידי מחשבות או ריגושים של אנשים נוכחים.
אי-לכך ה"מבחן" צריך להיחשב ככלי להבהרות סוגיות עכשוויות אבל לא לשמש כמעין הגדת עתידות.
בכל זאת רוב חברי סובוד מצאים תועלת ב"מבחנים" אלו בפתרון בעיות.
ג'ון בנט היה זה שכינה תרגילים אלה בשם testing או "מבחנים" בשנת 1957.
חלק קטן מחברי סובוד, אחרי שהתחילו לתרגל, מחליטים לשנות את שמותיהם המקוריים, אף על פי שאין חובה כזאת.
אלו המשנים את שמותיהם מוסרים שמרגישים שלכל שם יש משמעות המשפיעה על חייהם, כך ששם "לא הולם" עלול להפריע את ההתפתחות הפנימית.
אימוץ שם מתאים יותר נחשב ב"סובוד" כפתיחת אפשרות להגשמת הרמוניה טובה יותר בין טבעו הפנימי וטבעו החיצוני של האדם.
או במילותיה של איבו רחאיו:
חברי סובוד שומרים באופן אישי ומרצון צומות קצרים בני יום הנקראים בג'אוונית פריחאטין (prihatin), כמו כן לפי השתייכותם הדתית בחודש הרמדאן אצל מוסלמים, בתענית הארבעים אצל הנוצרים או ביום כיפור אצל היהודים.
באפאק המליץ שכל אחד ישתדל לשמור על ימי הצום האופייניים לדת שבה גדל.
מומלץ בזמנים כאלו לצמצם את ההנאות החיצוניות כמו אוכל, עישון, שינה ומין, כמו כן להימנע מרגשות וגישות שליליים כמו רכילות, ביקורתיות, כעסים, וכו'.
הכוונה היא להשיג הרמוניה טובה יותר של המניעים והתשוקות.
לפי באפאק הצום הוא כלי לרכישת שליטה עצמית מועילה בחיים תחת השמיים ואיננו תרגיל ממש רוחני.
בעיניו הפחתת האוכל, השינה, יחסי המין ושל כל ההנאות היא מאוד נחוצה לשיפור גורל האדם עלי אדמות.
בטענות אלו התבסס באפאק על דוגמאות של מצליחנים שהגיעו לידי שגשוג, מעמד, חכמה ושם טוב, כאשר ויתרו על תענוגות מוגזמים המספקים את ה"נפסוס" (מערביתׂ - תשוקות הלב) בלבד.
הם היו חסכנים, חרוצים, מתמידים, סבלנים, שלווים, מאופקים, בטוחים בעצמם וכנים.
איבו רחאיו הסבירה בעת הרצאה בניו זילנד ב-2004 שהצום "פריחאטין" אינו חלק מ"לטיהאן" אלא יותר משמעת גופנית העשויה להפחית את התשוקות.
אבל באפאק המליץ לא להכריח את החברים לשמור על ימי צום.
כל אחד ישקול לנסות את הצום כפי שייראה לו מתאים.
באפאק נתן עצות והכוונות כתשובה לשאלות של חברים.
לשתיים מעצותיו יש אולי מעמד של חוקים או כללים.
ההפרדה בין המינים בעת הלטיהאן הקבוצתי - שמטרתה בעיני פאק סובוח הייתה לשחרר את התנועות מכל השפעה חיצונית בין השכל ללב.
איסור למי שאינו חבר בסובוד להיות נוכח בלטיהאן מבלי שקיבל קודם לכן את המגע הקרוי "פתיחה", על מנת שלא להיפתח ללטיהאן מבלי לרצות במפורש.
אסור לעשות זאת אפילו מאחורי דלת סגורה.
יכולים להיות נוכחים רק אחרי תקופה של המתנה כשקיים רצון נחוש להתקבל לסובוד.
קיימת אחוות סובוד עולמית המתכנסת בכנסים עולמיים פעם בארבע שנים, כל פעם בארץ אחרת.
בעלי ניסיון של שנים רבות בלטיהאן נקראים הלפרים, והם מביאים הלאה את בשורתו של באפאק.
תפקידם לשרת את החברים בקביעת שעות הפעולה של קבוצות הלטיהאן, ללוות את המועמדים החדשים באימוני ה"פתיחה" ולתת הסברים לאלה המתעניינים בהשתתפות בלטיהאן.
העוזרים אינם צריכים להיתפס או לראות עצמם כיותר "רוחניים" מהאחרים.
אבל איש מלבדם אינו רשאי למלא את התפקידים האלה.
העוזרים הראשונים מונו על ידי באפאק.
אחרי מותו ישנן קבוצות הלפרים המחליטים למי לחלק את התפקידים האלה.
כעת ישנם 18 הלפרים בינלאומיים - 9 גברים 9 נשים האמורים להיות אחראים ב-3 אזורים גאוגרפיים בעולם.
(אירופה ואפריקה, אמריקה, ואוסטרליה-אוקיאניה -אסיה)
ההלפרים הבינלאומיים הם חברים באחוות סובוד העולמית מתפקדים במשך 4 שנים מכנס עולמי אחד לשני.
קיימים גם הלפרים מקומיים ואזוריים.
לבתו של באפאק, איבו (סיטי רחאיו ויריוחודויו) אין מעמד רשמי אבל היא נהנית מכבוד מיוחד מצד החברים, כמישהי בעלת איכות רוחנית גדולה.
למשל היא מוזמנת "לקבל" בשביל החברים החדשים את השמות החדשים שיחליפו את השמות מלידה - תכופות מתבקשת להתבטא בקשר לאות הראשונה בלבד של השם החדש ואחר כך את השם המלא יבחר החבר בעצמו.
לדעתה מוטב היה שהחברים היו "מקבלים" את השמות החדשים דרך חוויה רוחנית של עצמם.
בכל מקום בעולם יכולה להיווצר קבוצת סובוד.
לכל קבוצה יש ועד הכולל יושב ראש, סגן יושב ראש, גזבר וכו'.
הוועד אחראי על הלוגיסטיקה של המפגשים, התקציב וכו'.
חברי הוועד צריכים להתנדב לכך לשנתיים.
מימון הפעילות של התנועה נעשית מתרומות של החברים, למשל מחלק מהרווחים של עסקיהם הפרטניים או המשותפים, רצוי עד 25% מהרווחים אחרי ניכוי המיסים.
לסובוד יכול להצטרף כל אחד, מעל גיל 17.
לתנועת הסובוד יש עמותת סיוע לנזקקים הנקראת "סוסילה דהרמה בינלאומית" (Susila Dharma International) שהיא ארגון לא ממשלתי המסונף לאו"ם.
מייקל רוג - הוקרה לחוסיין רופא
סוּבוֹרוֹבוֹ (בבולגרית: Суворово) היא עיר בצפון מזרח בולגריה בשטח מחוז וארנה השוכנת 356 ק"מ צפונית מזרחית לבירה סופיה ו-34 ק"מ צפונית מערבית לבירת המחוז וארנה.
אזור העיר מאופיין באקלים ממוזג העיר ממוקמת על מישור בחלק הדרום מערבי של רמת דוברוג'ה.
61% משטח הרשות המקומית מיושב או מעובד, 15% משטחיה מיוערים ו-4.3% מהשטח הן דרכים סלולות.
הקרקע משופעת באבני גיר באזורים מסוימים ובחלקם קיימת קרקע פורייה עשירה בהומוס ומתאימה לגידולים חקלאיים.
במהלך המאה ה-16 בעת שלטון האימפריה העות'מאנית בבולגריה נוסד במקום כפר חקלאים קטן בשם קוזלודז'ה.
העיר המודרנית נקראת על שמו של הגנרל הרוסי אלכסנדר סובורוב אשר ב-9 ביוני 1774 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) הביס את העות'מאנים בקרב קוֹלוּדְזָ'ה שנערך בסמוך למקום.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש שוב המקום על ידי צבא האימפריה הרוסית והפך מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, חלק מנסיכות בולגריה.
אזור סובורובו הוא חקלאי ברובו ומהווה מרכז אזורי לחקלאות אורגנית בתחום הפירות והירקות.
בעיר תחנת רכבת ודרכה עוברים קווים ישירים לווארנה ודובריץ'.
כמו כן קיימת רשת כבישים בין עירוניים לאותם היעדים.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 מתוכננת הקמתה של תחנת כוח בסמוך לעיר, שתפעל באמצעות אנרגיית רוח ותספק חשמל בהספק של 60 מגה וולט אמפר.
בעיר קיימות 2 ספריות, 2 בתי ספר יסודיים, בית ספר תיכון ומרכז קהילתי אחד.
בעיר פועלת להקת תיאטרון שנוסדה ב-1905 וכן קיים בה מוזיאון היסטורי.
סובוטאי (במונגולית קלאסית: Sübügätäi או Sübü'ätäi, 1176–1248) היה מבכירי המצביאים של האימפריה המונגולית.
סובוטאי היה גנרל חשוב והאסטרטג העיקרי בשירות הח'אנים הגדולים, ג'ינגיס חאן ואוגדיי חאן.
הוא התחיל את שירותו כחייל פשוט והתקדם במעלה הדרגות עד שהגיע להיות הגדול והחכם במנהיגי הצבא המונגולי.
סובוטאי היה ממוצע קומה, שמן ובעל רגליים עקומות ופניו חרושים צלקות - כשהצלקת הגדולה ביותר עוברת לכל אורך פניו, דרך עינו השמאלית.
לאחר מות בנו של ג'ינגיס חאן, ג'וצ'י, הופקד בנו של ג'וצ'י, באטו, בידיו של סובוטאי, שחינך אותו והדריך אותו בכיבושיו.
סובוטיצה (בסרבית: Суботица , בהונגרית: Szabadka) היא עיר השוכנת במחוז באצ'קה שבצפון פרובינציית וויבודינה, העיר השנייה בגודלה בפרובינציה (אחרי נובי סאד), והעיר החמישית בגודלה בסרביה.
כל צפון סרביה של היום, לעיתים עד בלגרד היה חלק מממלכת הונגריה במשך מאות בשנים, למעשה עד התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית לאחר מלחמת העולם הראשונה.
סובוטיצה היא העיר הצפונית ביותר בסרביה, נמצאת באגן הקרפטים, וממוקמת כ-10 קילומטרים דרומה לגבול עם הונגריה.
האזור המנהלי של סובוטיצה כולל בתוכה את העיר עצמה, העיירה פאליץ', ושבעה עשר כפרים.
האוכלוסייה בעיר מורכבת מ-35.65% הונגרים, 27.02% סרבים, 10.00% קרואטים ו-9.67% בונייווקים (Bunjevci, קבוצה אתנית סלאבית קטנה שמרכזה באזור הבאצ'קה).
מועדון הכדורגל של העיר, ספרטק סובוטיצה, משחק בליגת העל הסרבית.
הקהילה היהודית בסובוטיצה נוסדה ב-1775 ועד תום המאה ה-18 הוקם בעיר בית כנסת ונמנו 13 משפחות יהודיות.
בראשית המאה ה-19 התגוררו במקום 43 משפחות ובני הקהילה עסקו ביבוא, היו עמילי מכס וחלפני כספים.
לאחר הקרע ביהדות הונגריה, השתייכו מרבית יהודי העיר לזרם הנאולוגי ומקצתם לזרם האורתודוקסי.
לקהילה האורתודוקסית השתייכו תושבי הכפר האידוקובו הסמוך.
ב-1900 מנתה הקהילה בסובוטיצה 3,026 נפשות וב-1903 נחנך מבנה בית הכנסת של סובוטיצה הנאולוגי ולצידו תלמוד תורה.
ב-1923 נחנך בעיר בית חולים יהודי.
באפריל 1941 נכבשה ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וסובוטיצה סופחה להונגריה.
ממפקד האוכלוסין שנערך בשנה זו עלה, כי בסובוטיצה התגוררו 3,459 יהודים.
באמצע 1944 נעצרו יהודי העיר ובהמשך גורשו אל מחנות ההשמדה.
לאחר השואה, שבו לעיר שרידי הקהילה וב-1948, לאחר הקמת מדינת ישראל עלו 800 מהם ארצה.
ב-1970 התגוררו בסובוטיצה 400 יהודים וב-2004 מנתה הקהילה 240 נפשות.
בבית העלמין היהודי בעיר הוקם גלעד לזכר בני הקהילה שנספו בשואה.
ב-2009 וב-2013 חולל בית העלמין ומצבות נותצו.
ד"ר איזידור מילקו (מקודם בַּדֶקֶר - Baedeker; בהונגרית: Milkó Izidor; סובוטיצה, 1 בפברואר , 1855 – סובוטיצה, 21 באפריל 1932) היה בעל קרקעות, עורך דין, עיתונאי, יהודי-הונגרי, חבר באגודת פטפי ובאגודת דוגוניץ' של סגד.
בני דלנוקי, (במקור בנימין זינגר 1838 – 1914) היה זמר אופרה (טנור) יהודי-הונגרי.
ד"ר ג'ורג' טמרין (מקודם גיאורג רפאל קמין, 1921–1987 - ישראל), פסיכולוג.
בנוסף לעיר הסכמי שיתוף פעולה עם ערים נוספות ברחבי העולם והן:
סובבן הוא מתקן מסתובב להפיכת כיוון נסיעה של ציוד נייד מסילתי, בדרך כלל הוא מיועד לקטרים אך לפעמים הוא משמש גם קרונות.
בדרך כלל סובבן מסובב את הקטר כך שינוע לכיוון ממנו הגיעו (סיבוב 180°).
ברוב המקרים סובבן נמצא במקומות שאין הצדקה כלכלית או אין מספיק שטח להתקין בהם משולש מסילות.
בתקופת קטרי קיטור, היו דגמים שתוכננו להפעלה דו-כיוונית והיו כאלה שלא.
במקרה וקטר לא תוכנן להפעלה דו-כיוונית (המהירות המרבית שלו נמוכה יותר בתנועה לאחור או מערכות של קטר לא מתוכננות לפעול זמן ממושך בנסיעה לאחור) אז היה צורך להפוך את כיוון הנסיעה שלו, בנסיעה חזרה, בעזרת הסובבן.
אם קטרי דיזל או קטרי חשמל מתוכננים להפעלה א-סימטריים או קיימת דרישה תפעולית למיקום תא הניהוג, אז במקרה כזה גם אותם הופכים על מתקן הסובבן.
סובבנים שימשו גם, בעבר, לסובב קרונות תצפית (סוג של קרון טרקלין) כך שקצה הטרקלין עם החלונות פונה לכיוון האחורי של הרכבת.
היום פחת שימוש בסובבנים ורבים מהם הודממו או פורקו.
מסילות ברזל הראשונות שימשו לשינוע סחורות, בעיקר רבי משקל, כמו אבנים ועפרות ממחצבות, פחם ממכרות.
המסילות הונחו בין שתי נקודות, בין מחצבה או מכרה לבין נמל, שם הועמסו הסחורות על האוניות.
הקרונות עם הסחורות נמשכו על ידי הסוסים.
וכאשר היה צורך בלהעביר קרנות ממסילה למסילה, עשו את הפעולה בצורה ידנית.
העדר מסוטים הגביל משקל הסחורות שניתן היה להעמיס על הקרון.
המסוט הראשון היה למעשה, משטח עגול עשוי עץ, מסתובב סביב צירו, עם קטע מסילה עליו, קוטר המשטח התאים לאורך קרון משא.
הקרונות היו עולות על המשטח ומסתובבים 90 מעלות, שאפשר להעביר קרונות עמוסים למסילה אחרת, המאונכת לקודמת.
משקל המרבי של הקרונות הוגבל רק על ידי חומר שממנו היה עשוי משטח הסיבוב.
כאשר עץ הוחלף לברזל ואחר כך בפלדה, משקל המרבי של הקרנות עלה משמעותית.
עם זאת, הבעיות עם לוחות סיבוב ומסילות הזזה היו כפולות.
ראשית, הם היו קטנים יחסית (לעיתים קרובות לא יותר מ-0.91 מ' אורך), מה שהגביל את אורך הקרון שניתן היה לסובב.
שנית, היה צריך להעלות כל קרון בנפרד על לוח סיבוב שעוד יותר הגביל את קיבולת המעבר.
ב-1832 רשם צ'ארלס פוקס את הפטנט על המצאת המסוט המודרני, שהתגבר על שתי הבעיות הללו.
משיקולים הנדסיים ותפעולים שונים רוב קטרי קיטור תוכננו לנוע בכיוון אחד בלבד.
מכך נבע צורך בשדרוג הנדסי של לטכנולוגיית "לוח סיבוב" הראשונית, על מנת להקנות לו יכולת לסובב קטרים כבדים.
רוב הסובבנים החדשים כללו בור עגול שבו הסתובב גשר פלדה.
הגשר נתמך ומאוזן בדרך כלל על ידי הציר המרכזי, כדי להפחית את העומס הכולל על הציר ולאפשר סיבוב קל.
הדבר הושג לרוב על ידי מסילת פלדה שהתרוצצה סביב רצפת הבור שתמכה בקצוות הגשר כאשר קטר נכנס או יצא.
לסובבנים היה מנגנון נעילה למניעת סיבוב לא רצוי וליישר את מסילות הגשר עם מסלול היציאה.
סיבוב הגשר יכול להתבצע באופן ידני (בעזרת מנופים), המכונה בפי העם סובבן "ארמסטרונג", על ידי מקור כוח חיצוני, או על ידי מערכת הבלימה של הקטר עצמו, אם כי זה הצריך קטר להיות על השולחן כדי לסובב אותו.
גשר הסובבן (החלק של הסובבן שכלל את המסילות והסתובב כדי להפוך את הציוד) יכול להשתרע בין 1.8 עד 36.6 מ', בהתאם לצורכי הרכבת.
סובבנים גדולים יותר הותקנו במתקני תחזוקה עבור קטרים ארוכים יותר, בעוד שמסילות ברזל קצרות ומסילות צר השתמשו בדרך כלל בסובבנים קטנים יותר.
סובבנים בקוטר של עד 1.83 מ' הותקנו בחלק מהמתקנים התעשייתיים שבהם חלקי הציוד קטנים מספיק כדי להידחף אחד אחד על ידי בני אדם או כוח סוס.
בתקופת קטרי קיטור פעלו בארץ מספר סובבני קטרים.
הסובבנים שפעלו בארץ עד קום המדינה
תחנה רוחב המסילה הערהיפו מטר קטרים במוסך, קרונות בשלוחת וילנדיפו מסילה תקנית רוחב המסילה מטר הוחלף לרוחב מסילה תקניתירושלים מטר ירושלים מסילה תקנית רוחב המסילה מטר הוחלף לרוחב מסילה תקניתחיפה 105 חיפה מסילה תקנית פעלו 2 סובבנים בו-זמניתנמל חיפה מסילה תקנית 2 סובבנים לקרונותצמח 105 שכם 105
פעלו בארץ גם הרבה סובבנים של מסילות קלות, בעיקר 60 ס"מ.
היום ניתן לראות את הסובבן היחיד שהשתמר, סובבן הקטרים של תחנת הרכבת יפו במתחם של מוזיאון בתי האוסף לשעבר.
בסוף דצמבר 2019 חנכה חטיבת המטענים של רכבת ישראל שני מתקני סובבנים גדולי ממדים, האחד במסוף המטענים בנמל אשדוד והשני במסוף המטענים בצפע.
מטרת סובבנים היא לייעל את עבודת רכבות המטענים, ולסובב את קטרי הרכבת המגיעה ליעדה בתוך מספר דקות, כך שיוכלו לצאת למשימת ההובלה הבאה תוך זמן קצר.
זאת במקום תהליך ארוך האורך כשעה, הכלל העברת הקטר מצידה האחד של הרכבת לצידה השני, באמצעות נסיעה על מסילות שנסגרו במיוחד לצורך כך.
קוטרן של החוגות החדשות הוא 24 מטר, והן מסוגלות לסובב קטר במשקל ממוצע של 80–100 טון, באורך 21.9 מטרים, במהירות של עד 5 קמ"ש.
סובולב (בפולנית: Sobolew) הוא כפר במחוז גרבולין שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
בכפר כנסיית עץ מהמאה ה-18.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-840 יהודים, רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ופעילות של אגודת ישראל, שהפעילה ביישוב בית ספר מרשת בית יעקב ותלמוד תורה.
ב-17 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ועד מהרה מונה בו יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה.
בסתיו 1940 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, אליו הובאו גם מאות יהודים שגורשו מיישובי הסביבה, מספר תושבי הגטו הגיע ליותר מכ-2,000 איש.
ביוני 1941 ננעלו שער הגטו, והוא הוקף בגדר תיל.
בספטמבר הועברו גטו זה יהודי מצ'ייוביצה.
ב-2 באוקטובר 1942 פשטו שוטרים ואנשי ס"ס על הגטו שביישוב, ושילחו את 1,640 יושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ב-1 בדצמבר 1942 הוקם ביישוב גטו חוזר לכ-1,400 יהודים מהסביבה, וב-10 בינואר 1943 שולחו כולם לטרבלינקה.
לאחר מלחמת העולם השנייה רצחו פולנים לאומנים שלושה יהודים ששבו ליישוב.
סובוליבקה (באוקראינית: Соболівка; בפולנית: Sobolówka, סובולובקה; ברוסית: Соболевка, סובולבקה) הוא כפר במחוז ויניצה שבאוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
במהלך התקופה הסובייטית הצטמצמה האוכלוסייה היהודית ביישוב, והגיעה ערב מלחמת העולם השנייה לכ-400 איש.
בתקופה זו פעלו בכפר מועצת יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.
ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש הכפר בידי הגרמנים, ובספטמבר שלאחר מכן רוכזו כל יהודיו בגטו שהוקם בו, בו הועסקו בעבודות כפייה.
באפריל 1942 שולחו כמאה יהודים מהגטו שבכפר למחנה עבודה, וב-27 במאי 1942 נרצחו 382 היהודים שנותרו בגטו.
סובארו XT היא מכונית ספורט בתצורת קופה, 2 דלתות, (בגרסאות הנעות: 4x2, ו-4x4), מתוצרת יצרנית הרכב סובארו, (ביפנית: 株式会社SUBARU, באנגלית: Subaru Corporation) אשר יוצרה ביפן בין השנים 1985–1991.
דגמי "סובארו XT" שווקו בישראל על ידי חברת "יפנאוטו בע"מ" שהייתה בבעלות משה ברנוביץ ודניאל ברקוביץ.
גלגל ההגה עם אנכי יחיד ואופק אופקי
גלגל ההגה עם הסתגלות הטיה וטלסקופ (הגה כוח)
מקבץ מכשירים דיגיטלי שהוטבע עם ההגה
מחשב עם מתקני ניהול טווח / דלק
מתלה פנאומטי עם בקרת גובה
ידיות דלתות קדמיות - נשלפות
מגב (וישר) עם להב חד פעמי
רמות גימור בדגמי "סובארו XT"
Alcyone VR (גרסה 4x4, מגדש טורבו)
Alcyone VS (גרסה 4x4, ללא מגדש טורבו)
סובארו סומו הוא מיניוואן בגרסאות הנעה 2x4, והנעה כפולה 4x4, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סובארו בין השנים 1983–1998.
מספר מקומות הישיבה בדגם המיניוואן 6 + נהג
5 דלתות (דלתות הצד על מסילה)
פירוש השם "דומינגו" בספרדית - יום א' (הכוונה למצב רוח תמיד ראשון)
פירוש השם "ליברו" באיטלקית - חופש.
סובהירקודון (שם מדעי: Subhyracodon; מילולית: "שן קרובה לשפן") הוא סוג קדום של קרנף קטן שחי בערבות אמריקה הצפונית לפני 38-26 מיליון שנה.
מאובני הקרנף התגלו ב-1878 בדקוטה הדרומית לצד קבוצת פרסתנים שנלכדו בבור נהר עד למותם כמו כליקותריים והמגצרופס, הדומה לקרנף.
קרנף זה הגיע לגודל של פרה והגיע לאורך 2.4 מ' ולמשקל 381 ק"ג.
לקרנף לא הייתה קרן על אפו והוא היה די חסר הגנה נגד הטורפים הגדולים של התקופה כמו ההאינדון האימתני, מהם התגונן במרוצה.
ייתכן שהיו לו קרניים קטנות לצד האף בדומה לדיצרתריום.
הוא ניזון מצמחייה רכה כמו עלים וירקות.
הקרנף לא הצליח להסתגל לאקלים היבש יותר שהחליף את היערות בסוף תקופת הפלאוגן כך שהוא נכחד לפני 26.3 מיליון שנה.
סובארו לבורג היא מכונית סטיישן, הנעה 4x4 מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סובארו המיוצרת משנת 2014 ועד היום, ביפן.
דגם ה"סובארו לבורג'" הוצג לראשונה בתערוכת טוקיו ("Tokyo Motor Show" ) בנובמבר 2013. בשנת 2015 הוחל שיווק הדגם באירופה.
"לבורג הוא הלחם בסיסים של שלושת המילים "LEgacy, reVOlution, touRinG".
SOBO ("סובו" בעברית) הוא הרכב בלוז ובלוז רוק ישראלי הפועל מאז 1995.
ההרכב הוקם ב-1995 בירושלים על ידי דניאל קרימן (גיטרת סלייד, מפוחית) ואסף גנצמן (שירה, בס) לאחר שהכירו בפאב הירושלמי מייקס פלייס
בו דניאל היה מופיע על בסיס שבועי.
בשנים הראשונות ההרכב הופיע והקליט בשם "Southbound Train", אך בהמשך השם שונה לקצר וקליט יותר.
ב-1998 הוציא ההרכב את אלבום הבכורה "Southbound Train" עם שירי בלוז קלסיים לצד קטעים מקוריים באנגלית.
SOBO היא גם להקת הבית של מייק'ס פלייס.
ב-2002 זכתה הלהקה במדליית זהב בפסטיבל הבלוז "דלטה נווי" בסנקט פטרבורג, רוסיה.
סובו הייתה הלהקה הישראלית הראשונה שייצגה את ישראל בתחרות הבלוז הבינלאומית IBC בממפיס, ארצות הברית, בשנת 2004.
ב-2007 ניגנה הלהקה באחד מתוך שלושה מופעים מרכזיים בפסטיבל הבלוז במוסקבה.
באותה שנה יצא לאור אלבומם השני שרוב השירים בו נכתבו על ידי גנצמן וקרימן בעברית ובאנגלית.
ב-2011 שבה הלהקה לפסטיבל הבלוז "דלטה נווי" בסנקט פטרבורג כמופע המרכזי.
מאז הם מופיעים באופן קבוע ברוסיה, במדינות מזרח אירופה, גרמניה וצפון אמריקה.
ב-2013 הופיעה הלהקה בפסטיבל "בלוז אורל" ביקטרינבורג.
ב-2014 יוצא האלבום השלישי של הלהקה, "Catfish Boogie".
סובו מופיעים בפסטיבל הבלוז באוסנבריק, גרמניה.
ב-2016 הופיעה הלהקה בפסטיבל הג'אז באילת.
ב-2017 השתתפה הלהקה בפעם השנייה בתחרות IBC בממפיס, ועלו לגמר שהתקיים בתיאטרון אורפיאום האגדי.
באותה שנה ההייתה הלהקה למופע המרכזי באחד מפסטיבלי הבלוז הגדולים והחשובים באירופה - ראווה בלוז בקטוביץ, פולין.
כמו כן, באותה שנה גם יצא אלבומה הרביעי של הלהקה, "Single Barrel Shuffle".
האלבום הופק והוקלט באולפנו של ירון בכר, אשר גם משתתף בו בנגינה על קלידים ופסנתר.
ב-2018 סובו הופיעו בחגיגת יום העצמאות של קנדה באדמונטון, אלברטה בהזמנה של אחד ממועדני הבלוז הוותיקים בקנדה Blues on Whyte.
במאי 2019 מתוכננות הופעות של סובו עם ג'ימי ברנס בארץ.
אסף גנצמן - שירה, גיטרה בס
דניאל קרימן - גיטרת סלייד, מפוחית
טרק סובב אנאפורנה הוא טרק פופולרי בשמורת אנאפורנה בנפאל, הנחשב לאחד הטרקים המתוירים בעולם.
הטרק מטויל במסלול מעגלי, המתחיל ונגמר בעיר פוקהרה, אך רובם המכריע של המטיילים מסתפקים במקטע שבתוך השמורה.
על פי רוב מתחילים המטיילים את הטרק אחרי הכניסה לשמורה, וממשיכים לעיר מוקטינת שאחרי הפס, או לאזור גבעת הפון היל.
אף שהטרק אינו נחשב לקשה במיוחד, הוא נחשב לארוך יחסית (בין 100 ל-300 ק"מ, תלוי במטיילים).
העונות המתאימות לטרק הן עונות המעבר - ספטמבר - אוקטובר ומרץ - אפריל.
רוב הטרק עובר במקביל לדרך עפר המשמשת כלי רכב.
לעיתים הדרכים מצטלבות או משתלבות, וחלקים מהמסלול, כמו הפס והמסלול ל אגם ומעבר טיליצ'ו, עוברים בדרכים צרות שאינן מתאימות לרכבים, והציוד מגיע על ידי סבלים ובהמות.
המסלול עובר דרך מספר כפרים ועיירות, שתושביהם מתפרנסים בין היתר ממתן שרותי תיירות למטיילים.
הלינה נעשית על פי רוב בבתי הארחה של תושבי האזור, המספקים גם ארוחות.
המטיילים הזרים הנכנסים לשמורה נדרשים להוציא פרמיט באחת מסוכנויות התיירות בערים הגדולות (פוקרה וקטמנדו בעיקר), ומדי פעם עליהם להחתים את הפרמיטים בתחנות צ'ק פוסט, וכך יכולות הרשויות לעקוב אחר התנועה ולאתר היעדרויות של מטיילים.
רבים מהמטיילים הישראלים הם משוחררי צה"ל טריים, המגיעים במסגרת טיול אחרי צבא.
קיים גם מסלול המוליך לבייס קמפ (ממנו מטפסי הרים מקצוענים מעפילים לפסגות הרכס), אך הוא נבדל מהטרק ולרוב מטיילים בוחרים לסייר באחד מהם בלבד.
המסלול אינו מעגלי והחזרה היא באותה הדרך ממנה מגיעים.
בשנת 2014 אירע האסון באנאפורנה בו נספו 43 מטיילים בטרק סובב אנאפורנה, מתוכם ארבעה ישראלים, אחת, מהן, נווטת הקרב הדתייה הראשונה בחיל האוויר הישראלי, תמר אריאל.
כמו כן נפצעו נוספים מכוויות קור.
האירועים היוו בסיס לרומן בית התה על פה המוות של העיתונאי דניאל אדלסון שנשלח אז לסקר את האסון.
הטרק מגוון ועובר סביב מבחר נופים - יערות, קרחונים ומדבריות, מה שמוסיף לייחודו, וכן ביישובים שלאורכו.
עד העיר מננג (בגובה 3500 מטר) ניתן להגיע עם רכב, אך הנסיעה ארוכה וקשה.
במננג נהוג לעצור ולהמתין יום נוסף לצורך התאקלמות לגובה ומנוחה.
ישנם מתנדבים שמעבירים הרצאה יומית על טיולים בגובה, ועורכים בדיקות דופק תמורת תשלום סמלי המוצג כתרומה, לצורך הערכת הכשירות להמשך הטיול.
אחת מהסתעפויות הטרק היא הדרך המובילה לאגם טיליצ'ו, הממוקם בגובה של מעל 4900 מטר מעל פני הים, והוא אחד האגמים הגבוהים בעולם (ועל פי גרסאות מסוימות אף הגבוה מכולם).
ניתן לצאת לשם ממננג (לרוב מוסיף עוד יום או יומיים לטרק).
ישנם עוד מסלולים שיוצאים מתוך המסלול המרכזי וניתן להוסיף אותם, אך לרוב נמנעים המטיילים מלעשות זאת.
שיא הגובה במסלול הוא בפס (ת'ורונג לה), שגובהו 5,416 מטר מעל פני הים.
רבים מהמטיילים מעפילים לפס, ולאחר הירידה יורדים לעייר מוקטינאט וממשיכים מספר ימים עד לפוקרה, ובכך מסתיים הטרק בעבורם.
במוקטינאט נמצא מקדש מקדש מוקטינאת הנתפס כסמל להרמוניה דתית בנפאל, שם גם ההינדים וגם הבודהיסטים מתפללים באופן היסטורי באותו מקום, מכבדים זה את זה ומכילים זה את זה.
אם בתחילה המסלול עובר באזורים נמוכים עם סביבה המזכירה אקלים סובטרופי, עם העלייה בגובה התנאים משתנים, והאזור נהיה ממוזג ומיוער בהתאם, עד לאזורים קרים מעוטי צמחייה בשלבים הגבוהים, וכן ניתן לראות קרחוני עד שעל פסגות הרכס.
לאחר הפס הנוף משתנה ונהיה מדברי לפתע (תופעת מדבר צל גשם), אך עם ההתקדמות לאורך נהר הקאלי גאנדאקי, חוזרים לסביבה לחה וירוקה יותר.
מגבעת הפון היל ניתן בבקרים נטולי ערפל להשקיף על רבות מהפסגות באזור, כולל על פסגות מרכס דהאולאגירי.
סובורוב: ההרפתקה הגדולה הוא סרט אנימציה רוסי משנת 2022 בדיבובם של קונסטנטין חבנסקי ופיליפ קירקורוב המגולל את קורות חייו של המצביא אלכסנדר סובורוב.
הופק על ידי סויוזמולטפילם בסיוע קרן הקולנוע הרוסי.
מדבב/ת ברוסית דמות תיאור קונסטנטין חבנסקי אלכסנדר סובורוב גנרל רוסי פיליפ קירקורוב פרנץ פון ויירוטרגנרל אוסטרי בצד הצרפתי ויקטור סוחורוקוב פאבל הראשון קיסר רוסיה סרגיי רומנוביץ' גרישה אנה ארודובה
סובארו בראט הוא טנדר בסגנון "Coupé utility" מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סובארו אשר יוצר בשנים 1978–1994 ביפן ודרום אפריקה ובשנים 1978–1987 בדרום אפריקה.
דגמי "סובארו בראט" צולמו לסרטים רבים.
סובארו ויויו היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car"
מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סובארו אשר יוצרה בין השנים 1992–1998 ביפן.
סובארו סמבר הוא כלי רכב המיוצר בתצורות: מסחרית וטנדר בסגנון "Cab over" המוגדר בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car"
מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סובארו אשר יוצר בין השנים 1961–2012 ביפן.
משנת 2012 מיוצר הדגם על ידי יצרניות הרכב היפני טויוטה ודייהטסו.
דור שביעי יוצר בין השנים 2012–2013, ודור שמיני מהדגם מיוצר משנת 2014 ועד היום.
דגם "סובארו סמבר" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית בטוקיו בשנת 1961. בין המתחרים העיקרים היה "Kurogane Baby" שלא עמד בתחרות וייצורו הופסק בשנת 1962.
דגמי "סובארו סמבר" מיוצרים במיוחד לשוק היפני.
מאז הקמתו בשנת 1961 השתמש ה"סובארו סמבר" במנוע אחורי, בתבנית הנעה אחורית (עם 4WD אופציונלי משנת 1980 ואילך), כאשר שני הדורות הראשונים השתמשו במנוע מקורר אוויר מדגם סובארו 360, ודורות מאוחרים יותר משתמשים מנוע מקורר מים מדגמי : "סובארו רקס" , "" ו-סובארו ויויו.
מנוע הנעה אחורית (דורות ראשון, שני שלישי).
מנוע הנעה אחורית, מנוע הנעה כפולה 4x4 (משנת 1980 דור שלישי, דור רביעי, דור חמישי, דור שישי).
סובארו R2 (ביפנית: スバル・R2, באנגלית: Subaru R2) היא מכונית סופרמיני, שהוגדרה בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" מתוצרת יצרן הרכב היפני סובארו אשר יוצרה בין השנים 2003–2010.
דגם "סובארו R2" הוצג לראשונה ב-8 בדצמבר 2003 ביפן.
שם הדגם "סובארו R2" ניתן בעקבות דגם סובארו R-2 שיוצר בין השנים 1969–1972.
סובארו פלאו (ביפנית: プレオ, באנגלית: Subaru Pleo) היא מכונית סופרמיני, שהוגדרה בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" מתוצרת יצרן הרכב היפני סובארו אשר יוצרה בין השנים 1998–2010 (דור ראשון), ומיוצרת משנת 2010 ועד היום (דור שני) על ידי יצרנית הרכב היפנית דייהטסו ב-יפן (קרוי: "Daihatsu Mira").
5 דלתות - מיקרוואן (דור ראשון)
3-5 דלתות האצ'בק (דור שני)
קיבולת מכל דלק - 32 ליטר
צבעים חיצוניים: שחור, כחול, אפור, אדום, כסוף, לבן, צהוב
"Nesta" - דגם רטרו, שווק מיולי 1999
"LS" - דגם ספורטיבי, שווק מאוקטובר 1999
"Pleo Nicot", שווק מדצמבר 2000
"RS", שווק ממאי 2001, באוקטובר 2001 יוצרה סדרה נוספת מדגם "RS"
"F Special", שווק מינואר 2002
"RS Limited II", שווק ממאי 2002, הנעה כפולה 4x4, באוקטובר 2002 יוצרה סדרה נוספת מהדגם
"LS Limited", שווק ממאי 2002, הנעה כפולה 4x4, באוקטובר 2002 יוצרה סדרה נוספת מהדגם
"F Limited", שווק ממאי 2002, הנעה כפולה 4x4, באוקטובר 2002 יוצרה סדרה נוספת מהדגם
"RS Limited" - מתיחת פנים לדגם ביולי 2003
"LS Limited" - מתיחת פנים לדגם ביולי 2003
סוֹבְהאָז צָ'נְדְּרָה בּוֹסֶהָ (בהינדי: सुभाष चन्द्र बोस; 23 בינואר 1897 – 18 באוגוסט 1945) היה לאומן הינדי רדיקלי אשר לחם נגד שלטון הראג' הבריטי על תת-היבשת ההודית בעזרת הקמת הלגיון ההודי.
בשנות ה-20 ושנות ה-30 היה בוסה למנהיג של הפלג הימני, הדתי והרדיקלי בקונגרס הלאומי ההודי ולבסוף קיבל מתומכיו את התואר נֶטַאָגִ'י ("המנהיג הדגול").
עקב האידאולוגיה הרדיקלית שהנהיג נוצר בין פלגו לפלגו הפוליטי של מהאטמה גנדי קרע שהביא להוצאתו של בוסה מן המפלגה.
בוסה היה תומך של תורת הגזע ויצר קשרים עם האימפריה היפנית וגרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה כאשר פעל עם כוחותיו של הלגיון ההודי הנשמע לו נגד הבריטים במערכה על בורמה.
הצבא הלאומי שהנהיג בוסה נכנע לבסוף במהלך מבצע טיידרייס לידי כוחות האימפריה הבריטית.
בעוד זה קרה, בוסה פעל לברוח אל מנצ'וריה אך נהרג כאשר מטוסו התרסק בעיר טאיפיי, דאז בטאיוואן היפנית.
בוסה נולד ב-23 בינואר 1897 בעיר קוטאק אשר נמצאה על חוף מפרץ בנגל בנשיאות בנגל אשר שימשה חלקה מנהלית בתוך כלל הראג' הבריטי (כיום במדינת אודישה) למשפחה עשירה ומלומדת.
אביו, ג'נקינט בוסה היה עורך דין מפורסם ומצליח, מפועל אביו היה יכול בוסה לגדול באורח חיים פריווילגי.
הוריו רשמו אותו ללמוד במכללה הנשיאותית של העיר אך בשנת 1916 בוסה גורש מבית ספרו עקב פועלו הלאומני במסגרתו בוסה הביע תמיכה בתנועת העצמאות ההודית ופועלה נגד שלטון הראג' הבריטי.
לאחר גירושו נשלח ללמוד במכללת כנסיית סקוטלנד ממנה השכיל בהצלחה בשנת 1919.
לאחר שהוכשר במכללת כנסיית סקוטלנד בוסה נשלח בידי הוריו אל הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד למען ילמד באוניברסיטת קיימברידג' שבלונדון דין אזרחי.
בפיו של ההיסטוריון לאונרד גורדון על נושא הרשמתו של בוסה ללימוד הדין האזרחי נאמר כי:
בוסה עבר את בחינותיו הראשוניות אך לקראת בחינות ההכשרה האחרונות החל מתח אזרחי בתוך הודו כאשר תחת המושל הכללי פרדריק טסינגר, הוויקונט צ'למספורד הפסידה לאמירות אפגניסטן אשר השיגה עצמאות במסגרת המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית ואי נראותה של התערבות ממשלתית שסיפקה את האזרחים בכל הנוגע לאירועי טבח אמריטסר.
בוסה עצר את בחינותיו ושב במהרה חזרה להודו.
בוסה לא הסכים לגמרי עם מדיניותו של מוהנדס קרמצ'נד גנדי למאבק לא אלים דרך פילוסופיית הסאטיאגרהא אך לבסוף הצטרף אל הקונגרס הלאומי ההודי תחת חסותו של צ'יטרג'אן דאס, נשיא לענייני בנגל.
לאורך הקריירה שלו, בוסה נתמך כלכלית בידי אחיו, סאראט צ'נדרה בוסה אשר המשיך בדרך אביהם והפך לעורך דין אזרחי ועשיר אשר גם כן הצטרף אל מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי מתוך דעותיו למען עצמאות הודו.
בוסה הוסיף להצטרף גם אל תנועת אי-שיתוף הפעולה של גנדי, בעודו שם הפך למחנך, עורך עיתון ומפקד על יחידות המגויסים של בנגל.
בדצמבר 1921 נתפס ונשלח למאסר על ניסיונו ליצור חרם נגד ביקורו של נסיך ויילס אדוארד השמיני, יורש העצר של הממלכה המאוחדת.
בשנת 1924 החל לעבוד בתאגיד העירוני של קולקטה אך עורר את חשדם של רבים עקב פועלו המובהק לעצמאות הודו ועל כן נשלח אל בורמה הבריטית (החלקה המזרחית של הראג' הבריטי אשר נכבשה לגמרי לאחר המלחמה האנגלו-בורמזית השלישית, כיום מיאנמר).
בוסה חזר בשנת 1927 ומצא את הקונגרס לענייני בנגל מפוזר לגמרי לאחר פטירתו של דאס.
בוסה הפך לנשיא הקונגרס זמן קצר מאוחר יותר והמשיך לעלות בדרג הפוליטי עד אשר הפך ביחד עם ג'ווהרלל נהרו לנשיא הקונגרס הלאומי ההודי.
יחד השניים ייצגו את סיעת המפלגה המיליטנטית יותר של מפלגת הקונגרס (בוסה) כנגד הסיעה הגנדית המתפשרת יותר (נהרו).
למעשה, הקונגרס הלאומי ההודי פעל רבות להתעלם מהבעיות והקרעים הפנימיים שבתוכו למען ייצג מפלגה אחת וחזקה שתפגין סמכות נגד העליונות הבריטית על הודו.
עם הזמן גנדי הפך יותר ויותר פופולרי בתוך מפלגת הקונגרס הלאומי ועל כן השיג עמדה יותר ויותר סמכותית בתוכה.
כאשר במהלך שנות ה-30 התפרצה תנועת האי-ציות ברחבי כל הודו, בוסה היה ראש עיריית קולקטה ומקושר ישירות אל יחידות המגויסים של בנגל, פלוגה מהפכנית מיליטנטית אשר נגדה את הדעות האנטי-לוחמניות של גנדי.
למעשה, את תפקידו כראש עירייה ביצע בוסה מבית סוהר שכן נכלא שוב על בגין קשרים עם מהפכנים.
לאחר ששוחרר ולאחר מכן הועמד לדין מספר פעמים מחדש בשל חשד בביצוע של מעשים אלימים, לבסוף הורשה בוסה לצאת לאירופה לאחר שחלה בשחפת ושוחרר ממאסרו עקב בריאות לקויה.
בגלות כפויה ועדיין חולה, כתב את ספרו המאבק ההודי, 1920–1934 והפציר בעניינה של הודו בפני מנהיגי אירופה וחבר הלאומים.
הוא חזר מאירופה בשנת 1936, נלקח שוב למעצר ושוחרר לאחר שנה.
בינתיים, בוסה נעשה יותר ויותר ביקורתי כלפי מדיניותו השמרנית של גנדי, כמו גם על גישתו אשר פחות לוחצת על ממשלת הראג' בנוגע לעניין העצמאות.
בשנת 1938 הוא נבחר לנשיא הקונגרס הלאומי ההודי והקים ועדת תכנון לאומית, שגיבשה מדיניות של תיעוש רחב.
עם זאת, דעותיו לא תאמו את המחשבה הכלכלית של גנדי ותומכיו, אשר דבקה ברעיון של ענפי תעשיית הקוטג' ונהנו משימוש במשאבים של המדינה עצמה.
הצדקה של בוסה הגיעה בשנת 1939, כאשר הוא ניצח יריב תומך גנדי לבחירה מחודשת לנשיאות.
עם זאת, "נשיא המורדים" כמי שנקרא היה מחויב להתפטר בגלל חוסר תמיכתו של גנדי והקואליציה שלו.
בוסה ייסד את הגוש קדימה, בתקווה לגייס גורמים קיצוניים ורדיקלים, אך נכלא שוב ביולי 1940. סירובו להישאר בכלא בתקופה קריטית זו בתולדות הודו התבטא בנחישותו לצום למוות, מה שהפחיד את ממשלת בריטניה אשר שחררה אותו.
ב-26 בינואר 1941, אף כי היה תחת מעקב, הוא ברח ממעונו בקולקטה בתחפושת, ונסע דרך קאבול באפגניסטן וצפונה אל מוסקבה שבברית המועצות, ובסופו של דבר הגיע לגרמניה הנאצית באפריל.
בגרמניה הנאצית בוסה היה תחת פיקוח של לשכה מיוחדת שהוקמה להודו, בהדרכת אדם פון טרוט צו סולץ.
הוא והודים אחרים שהתאספו בברלין ביצעו שידורים קבועים מרדיו אזאד הינד בחסות גרמניה החל מינואר 1942, כשהם מדברים באנגלית, הינדית, בנגלית, טמילית, טלוגו, גוג'ראטי ופשטו.
הממשל הנאצי התייחס אליו פורמלית בתור אורח כבוד והוא נפגש עם ראשי הממשל הנאצי בהם אדולף היטלר והיינריך הימלר.
בוסה האמין שבעקבות מעורבות בריטניה במלחמת העולם השנייה באירופה, הגיע הזמן להילחם למען עצמאות הודו, כשלבריטניה לא יהיו משאבים הנחוצים לדכא את המרד.
בעיניו הבריטים היו צבועים: בעודם נלחמים בשם חופש ודמוקרטיה, בריטניה סירבה להעניק את אותם דברים להודו.
תחילה קרא בוסה לאי ציות אזרחי המוני לאחר שהראג' הבריטי הכריז מלחמה על מדינות הציר מבלי להתייעץ עם העם ההודי.
ואז, מתוך האמונה שיש למצוא סיוע זר לתמיכה בתנועת העצמאות ההודית, הוא יצא מהודו לגרמניה הנאצית, אויבת הבריטים, בינואר 1941.
בברלין המשיך במאבקו למען הודו חופשית; הוא הקים את הלגיון ההודי מתוך 4,500 חיילי חבר העמים ההודי שנשבו על ידי כוחות גרמנים ואיטלקים בצפון אפריקה, והלגיון היה תחת שרשרת הפיקוד הגרמנית.
את סמכותו של בוסה על הלגיון ניתן לראות משבועת הלגיון:
כאשר נודע לבריטים על כוונתו להתאחד עם הגרמנים, הם נבהלו וביצעו ניסיון חיסול כושל של בוסה.
התוכנית של בוסה לשכנע את מנהיגי גרמניה לתמוך בהודו עצמאית לא נשאה פרי, ובוסה המאוכזב חזר לאסיה בפברואר 1943 בסיוע צוללות גרמניות ויפניות סביב כף התקווה הטובה.
בסינגפור הוא קיבל תמיכה מצד היפנים, וניתנה לו השליטה בצבא הלאומי ההודי של 85,000 איש שנלחם תחת דגל הממשלה הזמנית של הודו החופשית.
חלק מכוחותיו לחמו לצד היפנים בקרבות בבורמה ובצפון מזרח הודו, כולל קרבות המצור על קוהימה ואימפל.
עם ההפסד היפני במערכה על הודו, אבד גם חלומו של בוסה להקים דריסת רגל בהודו.
בשנת 1945 כאשר יפן נכנעה לבעלות הברית, נכנע גם הצבא הלאומי ההודי.
ב-18 באוגוסט 1945, זמן קצר לאחר שהמריא המטוס של בוסה משדה התעופה מטסויאמה בטאיוקו (כיום טאיפיי), טייוואן, המטוס התרסק.
בתאונה נהרגו הטייס, טייס המשנה וסגן אלוף צונאמאסה שידיי.
בוסה ועוזרו חביבור רחמן שרדו את ההתרסקות, אך בוסה ספג כוויות קשות.
הוא הובא לטיפול בבית החולים הצבאי ננמון מדרום לעיר, שם טופל על ידי ד"ר טניושי יושימי, ד"ר צורוטה וד"ר ישי.
לאחר שהועבר לתרדמת, בוסה נפטר בין השעות 21:00 ל-22:00 בשעון מקומי.
דעת הקהל על בוסה הייתה שונה מאוד.
מצד אחד, הוא היה פטריוט שנלחם למען עצמאות עמו, אך עם זאת, הוא גם חיפש שיתוף פעולה עם גרמניה ויפן, שאף אחת מהם לא הראה באמת כבוד כלפי המדינות הכבושות ששיתפו איתם פעולה.
לאחר המלחמה, אמר גנדי כי בוסה היה
בדצמבר 2018 הכריז ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי על שינוי ששם של שלושה איים בארכיפלג איי אנדרמן וניקובר על שם בוסה.
האיים נקראו , נייל והאי האבלוק.
סובארו פורסטר (ביפנית: スバル・フォレスタ; באנגלית: Subaru Forester) הוא קרוסאובר בעל הנעה כפולה 4x4, מתוצרת יצרנית הרכב סובארו אשר מיוצר משנת 1997
דור ראשון (SF) - הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בטוקיו בנובמבר 1995. יוצר בין השנים 1997–2002 בגרסאות "L" ו-"S".
בשנת 2001 עבר הדגם מתיחת פנים.
דור שני (SG) - יוצר בין השנים 2002–2008. סובארו העניקה ל-SG מתיחת פנים בשנת 2006 באמצעות פנסים מחודשים, פנסים אחוריים, מצנפת, סורג, פגוש קדמי ותבניות צד.
דור שלישי (SH) - יוצר בין השנים 2013-2009. הדור השלישי של פורסטר החל להתרחק מעיצוב הסטיישן המסורתי לעבר הפיכתו לרכב שטח קרוסאובר.
הדגם היה גדול כמעט בכל ממד והציג קו גג משופע עם יותר שטח מטען.
סובארו חשפה את שנת הדגם 2008 פורסטר ביפן ב־25 בדצמבר 2007. הגרסה הצפון אמריקאית הופיעה לראשונה בתערוכת הרכב של דטרויט בשנת 2008.
דור רביעי (SJ) - דגם הדור הרביעי של פורסטר הוצג בתערוכת גואנגג'ואו בשנת 2012, ואחריו בתערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק בשנת 2013. הדגם יוצר בין השנים 2018-1014
סובארו פורסטר 2019 נחשף ב־28 במרץ 2018 בתערוכת הרכב הבינלאומית בניו יורק.
שנת הדגם 2019 העבירה את פורסטר לפלטפורמה הגלובלית של סובארו.
מוגדר כרכב שטח קומפקטי בעל הנעה כפולה 4x4
שלדת מונוקוק משותפת עם דגם סובארו אימפרזה
דגם "סובארו פורסטר STi" יוצר בין השנים 2001–2006. הדגם הופץ בשוק היפני בלבד
דגם "STi" הוגדר גרסה "ספורטיבית" יותר של פורסטר סטנדרטי מהדור השני (SG), הוגדר כ-SUV סטיישן
נעשו מספר שינויים במנוע וברכיבים המכניים של פורסטר ליצירת "פורסטר STi".
בדגם הורכב מנוע מגדש טורבו, 16 שסתומים, 2,457 סמ"ק המפיק 194 כ"ס ב-5,600 סל"ד ושודך לתמסורת ידנית בעלת 6 מהירויות
מערכת פליטה בלחץ אחורי נמוך.
שלושת היחסים העליונים של תיבת ההילוכים גבוהים בכ -14 אחוזים כדי להתאים לעקומת המומנט של המנוע
כדי להתמודד עם הכוח הנוסף שמפיק המנוע החדש, "פורסטר STi" מקבל רכיבי מתלים משודרגים רבים, כולל קפיצי ספורט STi, תמוכות מתוקנות בכל פינה ומוטות נגד גלגלים וחבלי רוחב גדולים יותר.
שינויים אלה מביאים לגובה נסיעה נמוך יותר בגודל 1.2 אינץ' והתנגדות משופרת לכוחות הפיתול.
גם עמידות הגלגול משופרת, אך מרכז הכובד הגבוה יותר של הדגם עדיין נותר.
על הגלגלים הקדמיים משתמשים בלמי ברמבו עם ארבע בוכנות, ומאחור נעשה שימוש ביחידות של שתי בוכנות
גלגל הגה מעור קטן יותר וכפתור ההילוכים עם תפרים אדומים
סובארו אסנט (איבולטיס) היא מכונית במרכב קרוסאובר בעלת שבעה או שמונה מקומות, שמיוצרת על ידי סובארו משנת 2018. היא הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק בשנת 2017 והגיעה לישראל בשנת 2020.
האסנט מוצע עם יחידת הנעה אחת:
מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.4 ליטרים עם הספק של כ-260 כוח סוס ב-5,600 סיבובים לדקה, לצד תיבת הילוכים רציפה עם שמונה הילוכים.
נתון התאוצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה עומד על 7.4 שניות, למהירות מרבית של 209 קילומטרים לשעה.
ב-14 ביוני 2022 חשפה סובארו את מתיחת הפנים לשנת 2023 של סובארו אסנט, במסגרתה עודכן משמעותית העיצוב החיצוני, מערכת המולטימדיה הוחלפה בממשק חדש עם מסך בקוטר של "11.6 במקום "8 אינץ' ונוספו מספר שדרוגים למערכות הבטיחות האקטיביות.
כמו כן להיצע הגרסאות נוספה רמת גימור חדשה "onyx"' עם חבילת השחרה, חישוקי גלגלים "20 מושחרים, ריפודי מושבים עם טכנולוגיה לדחיית מים ותפירה קונטרסטית בירוק.
סובארו סולטרה היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי סובארו משנת 2022. היא נחשפה ב-11 בנובמבר 2021. היא מיוצרת במשותף עם טויוטה אשר מיצרת את המכונית תחת השם טויוטה bZ4X.
הנעה קדמית: מנוע חשמלי קדמי המספק 204 כ"ס ומומנט מרבי של 27 קג"מ.
התאוצה אורכת 8.4 שניות והמהירות עומדת על 160 ק"מ.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 71.4 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 530 ק"מ בתקן WLTC היפני (לא סופי).
הנעה כפולה: שני מנועים חשמליים המספקים יחד 217 כ"ס ומומנט מרבי של 34.2 קג"מ.
התאוצה אורכת 7.7 שניות והמהירות עומדת על 160 קמ"ש.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 71.4 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 460 ק"מ בתקן WLTC היפני (לא סופי).
טויוטה פיתחה את ה-bZ4X ביחד עם סובארו.
טויוטה הציגה גרסה משלה ל-סולטרה אשר מיוצרת מאפריל 2022 על ידה תחת השם טויוטה bZ4X.
פעולה זו היא חזרה על מה שעשתה סובארו עם טויוטה בסובארו BRZ והטויוטה GT86. זו נחשפה ב-29 באוקטובר 2021.
סובב מון בלאן הוא טרק פופולרי באירופה העובר במדינות צרפת, איטליה, ושווייץ.
הוא מסלול מעגלי, אורכו כ-170 קילומטרים וכולל עליות וירידות מצטברות בגובה של 10 קילומטרים.
הוא סובב סביב רכס ההרים מסיב מון בלאן, במרכזו הר המון בלאן.
מקובל ללכת בו נגד כיוון השעון במשך כ-11 יום; שתחילתו בלז אוש הסמוכה לשאמוני, צרפת.
לאורך המסלול בקתות המאפשרות לינה, שתייה ומזון, זאת לצד האפשרות לשינה באוהל לצד המסלול.
רכבלים רבים פועלים בסמוך למסלול.
את המסלול ניתן לבצע בתקופת הקיץ - בין אמצע יוני עד אמצע ספטמבר בשל תנאי מזג אוויר ופעילות הבקתות.
מחוץ לעונה, רוב הבקתות סגורות ומקומות הלינה מוגבלים.
למסלול הראשי מחוברים מסלולי משנה, המכונים "וריאנטים" המאפשרים מעבר באזורי נוף סמוכים ואגמים.
רמת הקושי של המסלול גבוהה.
ישנן חברות המספקות שירות של העברת ציוד בין הבקתות, אם כי לא בכל מקום השירות מתאפשר, בשל רמת עבירות נמוכה.
תחרות אולטרה מרתון "מון בלאן" () נערכת מדי שנה, משנת 2003, בסובב מון בלאן ובמסגרתה חוצים את המסלול אלפי רצים, כאשר הטובים מביניהם חוצים אותו בפחות מ-22 שעות.
סוֹבָה רֶקָה (בסרבית: Сува Река, באלבנית: Suhareka, תעתיק בעברית: סוהרקה, או Therandë, תעתיק בעברית: תרנדה) היא עיר ורשות מקומית, ב במרכז-דרום קוסובו.
על פי מפקד האוכלוסין של 2011, מתגוררים בעיר 10,422 תושבים וסך הכל ברשות המקומית 59,722 תושבים, רובם .
סובה רקה שוכנת כ-18 קילומטרים מצפון-צפון מזרח לעיר פריזרן, וכ-57 קילומטרים מדרום-מערב לפרישטינה, בירת קוסובו.
בשפה הסרבית פירוש השם סובה רקה הוא: "נהר יבש".
מקור השם "תרנדה" הוא אילירי.
העירייה כוללת מספר אתרים מימי הביניים, כנסיות ושרידי יישובים עתיקים.
היישוב תרנדה הוזכר לראשונה בשנת 1465.
בשנת 1651, דיווח גרגור מז'רקו (Gregor Mazrreku), אלבני קתולי שכל הגברים בסוהרקה, שבה היו 160 משקי בית קתוליים, התאסלמו, אך כ-36 או 37 מנשותיהם נותרו קתוליות.
בין השנים 1929–1941 הייתה סובה רקה עיר במחוז Vardar Banovina בממלכת יוגוסלביה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הרסו אלבנים כנסייה הסרבית בעיר.
התנכלות נוספת הייתה בליל 9–10 ביוני 1984, כאשר אלבנים חיללו 29 מצבות ליד כנסייה עתיקה.
נציבות האו"ם לפליטים העריכה ב-18 במרץ 1999 כי במועצה סובה רקה היו 6,100 עקורים ו-5,600 כאלו שנעקרו וחזרו לביתם.
צבא שחרור קוסובו (KLA) פעל באזור ותקף על שוטרים ואזרחים סרבים.
ב-25 במרץ 1999 הקיפו כוחות צבא ומשטרה את העיר והרגו 48 אלבנים, 46 מהם ממשפחה אחת ובכללם 14 ילדים מתחת לגיל 15. לפי המועצה להגנת זכויות האדם והחירויות, נהרגו 430 איש ברחבי הרשות המוניציפלית, במהלך ההפצצות של נאט"ו, 24 במרץ – 11 ביוני.
לאחר המלחמה נהרסו כל הסממנים למורשת הסרבית ברחבי קוסובו.
הכנסיות ובתי הקברות שלידן הושמדו לחלוטין.
ב-1999 לאחר הגעת כוח קוסובו (KFOR) וסיום המלחמה, נאט"ו הקים בסיס צבאי במועצה, שנקרא: מחנה קזבלנקה (Camp Casablanca).
על פי מפקד האוכלוסין של ממשלת קוסובו בשנת 2011, התגוררו סובה רקה 59,722 תושבים, ש־98.9% מהם אלבנים מקוסובו.
להלן מספרי התושבים, לאורך השנים:
סובארו פשע הוא כינוי עממי וסלנג בישראל לדגמים מסוימים של מכוניות סובארו מדגם ליאונה, בעיקר מהשנים 1978–1982. הכינוי נקשר לדימוי של הרכב ככלי רכב המשמש נהגים עברייניים.
הסובארו ליאונה הייתה מכונית משפחתית מתוצרת יפן שיובאה לישראל החל משנות ה־70. היא נחשבה אמינה וזולה, עם הנעה קדמית או כפולה, ותצרוכת דלק חסכונית יחסית.
סביב סוף העשור, דגמים כמו ה־GF (קופה) וה־GSR הפכו פופולריים בקרב עבריינים עקב הזריזות והמשקל הקל שלהן ביחס למכוניות הפורד הכבדות, שבהן השתמשה משטרת ישראל אז.
מקור הביטוי אינו ברור לחלוטין, אך הוא שימש הן כלשון גנאי והן בהומור.
לצד "סובארו פשע" נפוץ גם הכינוי "ערסובארו" (שילוב של "ערס" ו"סובארו") ו-"קו-פשע" (קופה־פשע.
שילוב של דגמי ה-"קופה" של סובארו, ו-"פשע").
הביטויים הופיעו בשיח הרחוב, בפורומים אינטרנטיים, ובבדיחות סאטיריות.
הכינוי הפך לחלק בלתי נפרד מהזיכרון הקולקטיבי של התקופה.
דימויה של "סובארו פשע" שימש מושא ללעג ולנוסטלגיה גם יחד.
בסאטירה הישראלית של שנות ה־90 וה־2000 שולבו לעיתים סצנות הכוללות את הדגמים לצורכי קריקטורה חברתית של הדמויות.
בשנת 2004 הצמד המוזיקלי חיילי הנקמה הוציא את אלבומו הראשון, בשם "סובארו פשע".
על עטיפת אלבום האולפן הראשון של הראפר דודו פארוק, אוסף החשמל, מופיעה תמונה של "סובארו פשע".
סוביטה דהוליפאלה היא שחקנית הודית זוכת מספר תארים בתחרויות יופי בין-לאומיות ומקומיות.
דהוליפאלה נולדה ב-31 במאי 1992, בטנאלי, אנדרה פרדש למשפחה ברהמינית טלוגו.
אביה, ונוגופאלה ראו, היה מהנדס בצי הסוחר ואמה, סנטה קמאקשי, הייתה מורה בבית ספר יסודי.
היא עברה למומבאי לבדה בגיל שש עשרה ולאחר מכן למדה במכללה למסחר וכלכלה של משאבי אנוש באוניברסיטת מומבאי ולמדה דיני תאגידים.
דהוליפאלה היא רקדנית קלאסית מוסמכת ב וב.
חברה של דהוליפאלה מהקולג' התמחתה במשרד תחרויות יופי מיס אינדיה והציעה לה להיבחן לתחרות הקרובה.
דהוליפאלה תיארה את עצמה כ"גיקית לא מגניבה" ואמרה שהיא רוצה לקבל הכרה, אך היא ניגשה לתחרות מתוך כוונה לעבור את הסיבוב הראשון רק כדי להוכיח לחבריה שהיא מסוגלת.
ב-2013 היא ייצגה את הודו בתחרות , בפיליפינים והגיעה למקום ה-20.
דהוליפאלה ערכה את הופעת הבכורה הקולנועית שלה בשנת 2016 בסרט "Raman Raghav 2.0".
היא חתמה על חוזה לשלושה סרטים עם Phantom Films ביולי 2016. על תפקידה בסרט, היא הייתה מועמדת על ידי המבקרים לפרס הופעת המשנה הטובה ביותר בטקס פרסי הבמאים בפסטיבל קאן 2016. בשנת 2018, היא הופיעה בסרט הטלוגו הראשון שלה, "Goodachari", בתפקיד בוגרת תואר בפסיכולוגיה.