tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנות ה-30, הפיקוד הצרפתי העליון ראה בטנקים שלו חיל פרשים ממוכן, שנועד לבצע ניצול הצלחה.
ניצול הצלחה משמעותו פשיטה לעומק שטח האויב דרך פרצה שפורץ החי"ר בקווי האויב.
במסגרת זאת יוצרו סוגי טנקים רבים, רובם טנקים קלים ומהירים.
הסומואה, שהיה אחד מהטנקים האלה, נועד לשמש כ"טנק פרשים".
המשמעות הממשית היא שהטנק ממוגן יותר וחמוש היטב יחסית לטנקים הקלים דוגמת ההוצ'קיס ושהסומואה נועד יותר להשמדת טנקי האויב מאשר לכל דבר אחר.
החידוש החשוב שהביא הסומואה נעוץ בדרך הבנייה שלו.
בניגוד למקובל בתקופה, הסומואה לא נבנה מלוחות שריון שרותכו יחד.
הסומואה היה הטנק הראשון שנבנה מכמה חלקי יציקה גדולים.
הודות לשיטת הבנייה הזו, שריון הטנק היה חזק ועמיד הרבה יותר משל מקביליו.
למיגון של הטנק היה גם חיסרון, בדמות נקודות החיבור של היציקות, שכן אלה לא היו מרותכות זו לזו אלא מחוברות על ידי ברגים.
החימוש של הסומואה היה תותח 47 מילימטר, שאיפשר לו לחדור את רוב הטנקים הבינוניים בעולם.
כמות התחמושת שנשא הטנק הייתה נמוכה, רק שמונה עשרה פגזים, וזה היה חסרונו החמור היחידי.
הסומואה שקל יותר מעשרים טון אך בעזרת מנוע של 190 כ"ס הגיע למהירות גבוהה יחסית של 40 קמ"ש.
רוב טנקי הסומואה לא נשאו מכשירי קשר, אך זה היה נפוץ למדי בשנות השלושים ולא נחשב לחסרון.
במהלך הקרב על צרפת לא התבטאה איכותו של הטנק, בעיקר בשל חוסר יכולת מצד הפיקוד הצרפתי והכמות הקטנה שהייתה זמינה.
הגרמנים התרשמו לטובה מהסומואה, וטנקי סומואה שנפלו לידיהם הוכנסו לשירות הצבא הגרמני.
הגרמנים הכניסו בטנקים האלה מכשירי קשר.
סומטרה הוא האי השישי בגודלו בעולם וחלק מאינדונזיה.
בעבר הרחוק קראו ההודים לאי בשם SUWARNAM DVIPA, שמשמעו בסנסקריט "אי הזהב" בהיפוך סדר המילים, וגם בשם SUWARNABHUMI שמשמעו ארץ הזהב.
התיעוד הראשון לשם סומטרה הוא משנת 1017.
בשנת 1267 נוסדה על חופו הצפוני של האי עיר-מדינה בשם SAMUDERA PASAI.
העיר שלטה על גזרה קטנה בצורת חצי עיגול בחוף הצפוני.
משמעות השם SAMUDERA וגם SAMUDRA במאלאית/אינדונזית היא "אוקיינוס".
העיר הייתה מראשיתה בשלטון מוסלמי, וסוחרים ערביים שסחרו איתה שיבשו את שמה ל-"سومطرة" ("סומטרה") הקרי הנחצי של האות ط טאא ערבית המקבילה לאות ט בעברית, גרם לדייקני המעתיקים שלא כתבו באותיות ערביות לכתוב SUMATERA עם E באמצע.
קצרנות, אפילו מקומית, ושיבוש זר גרמו לאירופים לכתוב SUMATRA במפותיהם.
הכתיב הרשמי SUMATERA אומץ על ידי האינדונזים ונקבע בחוק על ידי הנשיא סוקרנו בשנת 1954.
שם נוסף לסומטרה הוא "אנדאלאס" (Andalas), שהוא גם שמו של עץ בגובה 35 מטרים.
האי סומטרה משתרע על 443,065.8 קילומטר רבוע (שטח מעט קטן יותר משוודיה).
הוא האי השלישי בגודלו בארכיפלג המלאי והאי הגדול ביותר שכולו שייך לאינדונזיה.
ניתן לחלק את סומטרה חלוקה גסה לשני אזורים גאוגרפיים מרכזיים: האזור ההררי לחופו המערבי של האי ולשפלה בוצית ממזרחו.
בעבר היה סומטרה מכוסה ברובה יער גשם טרופי אך הפיתוח הכלכלי וכן כריתת-יערות בלתי-חוקית גבו מחיר כבד על החי והצומח באי.
בין החיות שניתן למצוא על האי נמנים האורנגאוטן, הטיגריס הסומטרי (הייחודי לאי), פיל סומטרי, קרנף סומטרה והטפיר המלאי, כולם בסכנת הכחדה.
לטאת כוח המים נפוצה באי.
בסומטרה מספרים שיצורים אגדתיים כמו אורנג פנדק מסתובבים באי, והחוקרים חושבים כי מדובר באדם קדמון שמאובניו ידועים מהאי פלורס שנקרא "הומו פלורסיינסיס".
מהצמחים המוכרים באי הוא רפלסיה, אשר ידוע משום שהוא מצמיח את פרח הגדול ביותר בעולם וכמו כן מפיץ ריח רע המזכיר ריח בשר נרקב.
בשנת 2004, בעקבות תזוזת לוחות טקטוניים באזור סומטרה, התרחשה רעידת אדמה שגרמה לצונמי.
רעידה חזקה נוספת התרחשה ב-2005. רעידת האדמה שהתרחשה ב-2009 גרמה למותם של אלפי בני אדם והרס עשרות אלפי מבנים.
באפריל 2010 התרחשה באי רעידת אדמה נוספת בעוצמה של 7.7 בסולם ריכטר שגרמה להרס רב של מבנים ובתי מגורים רבים, אך רק 12 בני אדם מצאו את מותם ברעידת האדמה.
ב-29 באוגוסט 2010 התפרץ הר הגעש סינבונג, הנמצא בצפון סומטרה, אשר התפרץ בפעם האחרונה בשנת 1600. בעקבות ההתפרצות פונו 10,000 תושבים
בסומטרה חיים כ-20% מתושבי המדינה, כ-42 מיליון איש.
צפיפות האוכלוסין בסומטרה היא 85 איש לקמ"ר (לעומת 864 איש לקמ"ר בג'אווה).
לפני כ-75,000 שנה נמחו כמעט כל תושבי האי בהתפרצות געשית אדירה שיצרה את אגם טובה.
בני הגזע המאלאי הגיעו אל אינדונזיה בשני גלים.
לפי האנציקלופדיה של האסלאם מקור השפה המאלאית כנראה באי סומטרה.
סוחרים מהודו הגיעו לאי, יש אומרים החל משנת 78 לספירה מועד ראשית מנין שנות אג'י סאכא, ויש אומרים החל משנת 101 והפיצו שם את הבודהיזם ויותר מאוחר את ההינדואיזם.
ההודים כנו את האי סומטרה בשם "סוארנאם דויפא" שמשמעו בסנסקריט "אי הזהב".
בשנת 671 נוסדה ממלכת סריוויג'יה בעיר פלמבאנג.
עדות ראשונה משם הביא הסיני אי טסינג.
כתובת כדוכאן בוכית היא הכתובת העתיקה ביותר בשפה המאלאית המעידה על סריוויג'יה וזמנה מיום 16 ביוני 682. הממלכה שלטה בשיאה על מאלאיה וסומטרה ומסחרה הגיע עד אל הפיליפינים.
רוב אוכלוסיית האי קיבלה את האסלאם, שצץ באי בשנת 48 להג'רה, היא 668 / 669 לספירת הנוצרים.
מצבת קבר ערבית נמצאה בבארוס ותאריכה מאותה שנה.
על פי עדותו של נוסע סיני הוא פגש מוסלמים באי בשנת 674 לספירת הנוצרים.
ממלכת סריויג'איא יצרה קשר עם הח'ליפה עמר בן עבד אלעזיז החל משנת 100 להג'רה 718 לספירה הנוצרית.
אז שלח המאהאראג'א סרי אינדראוארמאן של סריויג'איא מכתב אל הח'ליפה בבקשה שישלח אליו מטיף ללמדו את האסלאם.
מסחרה של סריויג'איא הגיע עד מדגסקר במערב, כולל מהגרים מסריויג'איא שנותרו שם בשנת 830 לספירה הנוצרית, הודו, תאילנד, הפיליפינים, מלאיה, סין וכל מרחבי הארכיפלג האינדונזי עד אל מערב גינאה החדשה.
בשנת 1292 ביקר מרקו פולו בפאסאי הוא הזכיר שמוסלמים חיים לאורך החוף ובפנים האי פראים.
בשנת 1346 בקר באי אבן בטוטה.
בסביבות 1400 השלימה ממלכת מאג'אפאהית את כיבוש כל שטח סריוויג'יה.
בשנת 1478 השלימו המוסלמים את כבוש כל חופי האי מממלכת מאג'אפאהית.
בשנת 1496 כבר התקיימה סולטנות אצ'ה בצפון האי.
בשנת 1505 הופיעו הפורטוגזים לראשונה באינדונזיה.
בשנת 1521 כבשו הפורטוגזים את פאסאי.
שליטי אצ'ה כרתו ברית עם האימפריה העות'מאנית בשנת 1530. בשנת 1585 שלח סולטאן אצ'ה מכתב אל אליזבת הראשונה מלכת אנגליה בבקשו עזרה במלחמתו בפורטוגלים.
המכתב היה מנוסח במאלאית קלאסית בכתב ג'אווי וכלל גם מילים שאינן נפוצות בדיבור בימינו.
בשנת 1599 הופיעו ההולנדים לראשונה באי והסתבכו בקרב שבו נהרג מפקדם קורנליס דה הותמאן.
בשנת 1664 הצליחו ההולנדים לסלק את הפורטוגזים מהאי.
בשנת 1685 נאחזו גם הבריטים באי.
העיר בנגקולו הייתה בשליטתם ועוד מאחז אחד לפחות שמקומו לא ברור.
בשנת 1821 פרצה מלחמת פאדרי שבה החלה הולנד לכבוש את האי החל מן הדרום.
בשנת 1823 כבשו ההולנדים את סולטנות פלמבנג.
המלחמה הסתימה בשנת 1837 בכבוש אזור מגורי מינאנגקבאו.
בשנת 1824 הוסכם על חלופי שטחים בין הולנד ובריטניה.
בשנת 1825 נסוגו הבריטים ממאחזיהם שמדרום לסינגפור וקיבלו בתמורה בשנת 1825 את מלאקה.
בשנת 1841 העיד הולנדי על אודות אכילת בשר אדם בפי בני אדם בארץ הבאטאק.
"אוכל אדם" היה כנוי נפוץ בפי שונאי בני באטאק.
בשנת 1855 הופיע במרכז ארץ הבאטאק בסביבות אגם טובה מיסיונר גרמני.
הוא הצליח להחדיר את הנצרות לארץ הבאטאק באופן שהיא דחקה באופן חלקי את האנימיזם המקומי וגרמה להפסקת הקניבליזם.
חלק אחר של בני הבאטאק התאסלם.
בשנת 1855 היו בריטניה והולנד קרובות להילחם זו בזו בגלל מציאותם של מטבעות שהטביעו הבריטים לשימושם של סוחרים מסינגפור ואותם סוחרים מסינגפור הפיצום בשטחים שהולנד כבר שלטה בהם באי סומטרה.
בשנת 1871 איימה הולנד על אצ'ה כשקיבלה הסכמת בריטניה וגרמניה שלא תתנגדנה להתקפה הולנדית נגד אצ'ה.
בשנים 1872 עד 1895 כבשו ההולנדים את ארץ הבאטאק.
בשנת 1872 פנה סולטאן אצ'ה אל שגריר ארצות הברית בסינגפור בבקשה לקנות נשק.
סביר להניח שרוב 36,380 ההרוגים באסון היו תושבי העיר.
שוניות אלמוגים הושלכו אל סומטרה עד למרחק 300 מטר מן החוף.
הרכבת ההולנדית נזרקה ממסילתה סמוך לחוף של סומטרה.
בשנת 1886 קבל סולטאן מדינת דלי שמשל בעיר מדן את שלטונם של ההולנדים.
ההולנדים בנו עבורו ארמון, איסתאנא מאימון.
כדי לעזור להולנדים להתמודד עם המצב בסוף המאה ה-19 הגיע לאזור החוקר ההולנדי סנוק הורחרוניה שהיה מומחה לאסלאם.
בעזרת סנוק הורחרוניה הצליח הצבא ההולנדי בסופו של דבר לסיים את מלאכת הכיבוש, בדכאם לוחמי גרילה בשנת 1918. בשנת 1937 העבירו ההולנדים את סוקרנו מכלאו בעיר אנדה באי פלורס, שם היה אסיר מאז 1933, וכלאו אותו בעיר בוכיתינגגי.
לקראת סוף שנת 1941 פרץ מרד באצ'ה נגד ההולנדים.
ב-8 בדצמבר 1941 הכריזה הממשלה ההולנדית הגולה בלונדון מלחמה על יפן יום למחרת ההתקפה היפנית על נמל הפנינים.
היפנים החלו בכבוש שדות תעופה באמצעות צנחנים, ותקפו כמה מטרות בו זמנית.
בין המטרות הראשונות היה שדה התעופה של פלמבאנג.
הולנדים נעזרו בכוחות ימיים של אוסטרליה הממלכה המאוחדת וארצות הברית ללא הועיל.
בין המגינים ששלחו הבריטים אל האי סומטרה לעזרת ההולנדים היו 2 אנשי חיל האוויר, יהודים מארץ ישראל השניים היו עתידים לנפול בשבי.
אחד מהם אברהם קיסין הפך לעד חשוב אודות קורות השבויים של בעלות הברית באינדונזיה.
ב-7 באפריל 1942 השלימו היפנים את כבוש האי.
בדרכם שחררו את סוקרנו שהפך למשתף פעולה, לפחות למראית עין, אבל הורה לאמיר שריפודין ולסוטאן שהריר לעבור אל סומטרה להכין שם את הגרילה.
ב-3 במאי 1945 תקפו לוחמי גרילה בני אצ'ה עמדה יפנית בפאנדראה והרגו את כל חייליה.
ב-10 ביוני 1945 צנחו הולנדים בצפון סומטרה.
ב-17 באוגוסט 1945 הכריז סוקרנו על עצמאות אינדונזיה.
היה זה פחות מיומיים לאחר הודעת הכניעה היפנית ברדיו היפני.
רק ב-22 באוגוסט 1945 הודיעו הכוחות היפניים באינדונזיה על כניעתם.
ב-23 באוגוסט 1945 נחתו ההולנדים בעיר סאבאנג באי וה סמוך לקצה הצפון מערבי של סומטרה.
בשנת 1945 הודיע מנהיג בני אצ'ה דאוד באוראוה על נאמנותו לנשיא סוקרנו.
הדבר אפשר ללוחמיה של אינדונזיה להתבסס במחוז אצ'ה לאחר פרוץ מלחמת העצמאות של אינדונזיה ב-23 באוגוסט 1945 אצ'ה הייתה האזור היחיד באינדונזיה שבו הצליח הצבא האינדונזי לארגן הגנה קווית מול ההולנדים, בנצלו את הרריות המחוז ואת הקנאות האסלאמית של תושביו.
ב-14 בנובמבר 1945 נסוגו ההולנדים מאצ'ה, וישנה טענה שכלל לא ניסו לכבשו, רעיון שלא היה תמוה לנוכח העבר המר של מלחמת אצ'ה, אבל מעשי ההולנדים לקראת סוף המלחמה הוכיחו שכן ניסו אז לכבוש את אצ'ה.
האי סומטרה היה השטח הגדול ביותר באינדונזיה שבו התנהלה לחימה.
בשיא הצלחת האינדונזים בשנים 1946–1947 שלטו האינדונזים ברוב שטח האי פרט לאזור פלמבנג ושטח בדרום מזרח האי.
בשנת 1948 מונה דאוד באוראוה למושל צבאי של אצ'ה.
האינדונזים ארגנו הגנה קווית לרוחב באי.
ב-28 בינואר 1949 נבלמו ההולנדים מדרום ללנגסא.
האינדונזים טענו שהם מי שבלמו אותם.
לעומת זה נכתב במקור זר שההולנדים הפסיקו את התקדמותם לנוכח לחץ בינלאומי ומעשי האו"ם.
ב-15 באוגוסט 1949, הוכרזה הפסקת אש בסומטרה.
ב-23 באוגוסט בדיוק 4 שנים לאחר שכבשו ההולנדים את סאבאנג התכנסה ועידת השלום בהאג, ב-2 בנובמבר הוסכם על "העברת הרבונות" עד 30 בדצמבר.
ב-27 בדצמבר 1949 מומש הסכם האג מיום 2 בנובמבר שסיים את המלחמה.
הוכרה עצמאות אינדונזיה על ידי ההולנדים והאי הפך לחלק ממנה.
גורל משפחתו של מחמד חסן לא היה טוב יותר, כי בנותיו נאנסו, אף על פי שהוא נצל.
החלה ממשלת אינדונזיה לשנות את מבנה המדינה מ-16 "מדינות" תוצאת הסכם האג, כבר בשנת 1950 בחלקו נבע הדבר ממסקנות דכוי מרד באיי מאלוקו הדרומיים שפרץ ב-25 באפריל 1950. חולקה אינדונזיה מחדש ל-8 מחוזות, ולפי מבנה זה "סומטרה הצפונית" כללה את אזור אצ'ה ומחוז צפון סומטרה של היום.
חוקה רכוזית חדשה קבעה את מבנה 8 המחוזות ב-17 באוגוסט 1950.
בשנת 1953 הוביל סאליכין הארג'ו קבוצה של 300 משפחות, 1,200 בני אדם, בעברם מתוך 32,965 מהגרי-עבודה מהאי ג'אווה לסורינאם מהשנים 1890 עד 1939, לשוב אל אינדונזיה, מסורינאם שהייתה תחת שלטון הולנדי.
בשנת 1954 שבו 8,684 אינדונזים מסורינאם אל אינדונזיה.
דאוד באוראוה היה מושל מטעם סוקרנו באצ'ה בשנים 1945 עד 1953. הוא היה בעל השכלה אסלאמית והתאכזב מן העובדה ששילוב אצ'ה כחלק ממחוז "צפון סומטרה" סיפח אל המחוז גם מיעוט נוצרי ניכר מבין אנשי הבאטאק, בסביבות אגם טובה.
ב-20 בספטמבר 1953 הוא הוביל מרד נגד ממשלת אינדונזיה, בהכריזו על עצמו כחלק מה"המדינה האסלאמית האינדונזית" (NEGARA ISLAM INDONESIA) או בשמה האחר "דארול אסלאם".
זאת הייתה ההתפרצות השנייה מבין 4 של מרידות "דארול אסלאם" באינדונזיה.
PRRI – "הממשלה המהפכנית של הרפובליקה האינדונזית"
מועצת (ה)באנתנג – בסומטרה המרכזית – החל מ-20 בדצמבר 1956 – בהנהגת לוטננט-קולונל אחמד חוסין, מפקד הגדוד ה-4 המחוזי בסומטרה, שהחל להשתלט על הממשלה המקומית בסומטרה המרכזית.
מועצת (ה)פיל – בסומטרה המזרחית – החל מ-22 בדצמבר 1956 – בהנהגת קולונל מאלודין סימבולון, מפקד הצבא האזורי באי סומטרה, שהחל להשתלט על הממשלה המקומית בסומטרה המזרחית, ונתק כל קשר עם הממשלה המרכזית.
מועצת (ה)גארודא – בסומטרה הדרומית – החל מ-15 בינואר 1957 – בהנהגת לוטננט-קולונל ברליאן, שהחל להשתלט על הממשלה המקומית בסומטרה הדרומית.
5 ימים לפני ה-15 בפברואר 1958 הציב אחמד חוסין אולטימטום לממשלה המרכזית בשלוש דרישות:
ממשלת PRRI – אתגריה וכישלונה
כמוסד שראה את עצמו שליט ראוי לשמו, נסתה ממשלת PRRI להראות שהיא אחראית גם לתקינות המסחר, והנפיקה סדרת 7 שטרות כסף.
התברר שאף על פי שכמה משרי ממשלת PRRI היו קציני צבא לפני שפוטרו, הקצינים הנאמנים לממשלה המרכזית, כמו אחמד יאני שהיה אז קולונל ועבדול האריס נאסותיון היו יותר מנוסים מהם.
ערכה הממשלה המרכזית 4 מבצעים צבאיים, בפקודם של אחמד יאני ואיבנו סותווו.
הנזק החמור ביותר שנגרם לחלקם של תושבי סומטרה נפל על שבט מינאנגקאבאו.
לפני מרד PRRI הוערך מספר בני מינאנגקאבאו בעיר הבירה האינדונזית במאה אלף.
בשנת 1971 נאמד מספרם של בני מינאנגקאבאו בעיר בחצי מיליון.
זאת אחרי שבזמן השלטון ההולנדי העזו בני מינאנגקאבאו להילחם בהולנדים במלחמת פאדרי.
סוקרנו השיב בשנת 1959 את חוקת 1945 לתקפה אבל חדל מביזור הסמכויות שיש בה כמו התפקידים סגן נשיא וראש ממשלה.
כאשר הקים סוקרנו את ממשלת ה"דמוקרטיה המודרכת" בשנת 1959 הייתה זאת מורכבת מצייתנים אומרי הן, ששר החוץ בה היה סובאנדריו.
המוצרים העיקריים של סומטרה הם נפט, גז טבעי, זהב הנכרה במכרה הזהב מארתאבה בצפון סומטרה, עץ, גומי, בדיל, טבק, שמן דקלים, תה, קפה, קופרה מאגוזי קוקוס ואורז.
מפעל הגז הטבעי "ארון" בצפון מחוז אצ'ה הסמוך לחוף תואר בנשיונל ג'יאוגרפיק בשנת 1988 כגדול בעולם, ובו צינורות זיקוק באורך 10,000 מטר.
באותו זמן הוא נוהל בידי אמריקאים שהקימוהו.
מערכות המטבעות הישנים שנפוצו בסומטרה
מדינת סאמודרא פאסאי שהתקימה בשנים 1267–1521, וסולטאנות אצ'ה שהתקימה בשנים 1496–1903 הנפיקו שתיהן 50 סוגי מטבעות זהב זעירים, כולם דומים, בשם "קופאנג", במשקל 0.6 גרם.
בנוסף נפוצו באצ'ה מטבעות עשויים מבדיל ומנחושת.
ערך "קופאנג" אחד היה שוה לרופיה ורבע רופיה של האי ג'אווה וגם לגילדן ורבע של הולנד.
סגנונו הצורני של ה"קופאנג" של אצ'ה דמה למטבעות זהב של האימפריה העות'מאנית, מהמאה ה-16, משום שבשנת 1530 נכרתה ברית בין שתי המדינות, הכתוב על המטבע מלא כמעט את כל שטחו משני צדיו, פרט למסגרותיו המנוקדות.
הכתיב על ה"קופאנג" של סמודרא פאסאי היה קצרני ופשוט יותר מהכתיב על ה"קופאנג" של אצ'ה.
גם מסגרותיו של ה"קופאנג" של סאמודרא פאסאי היו מנוקדות.
כ-50 שנה אחרי קץ ממלכת סריויג'איא בעיר פלמבאנג, הוטבע בה מטבע KETENG | KEPENG בסגנון סיני בכתב סיני, עם חור רבוע במרכזו, משנת 1450.הוטבע המטבע בשמו של שי דאן לי באו.
סולטנות פלמבאנג שהתקימה בשנים 1750–1823 ידועה לאספני המטבעות בהמוני מטבעות PITIS עשויי-הבדיל שלה, דמויי טבעת בעלי חור עגול במרכז, ומוטבעים על צד אחד בלבד, כשהצד השני חלק.
מדינת דלי שהתקימה בעיר מדן הטביעה מטבע נחושת ידוע SATU KEPING שמשמעו "חתיכה אחת" במאלאית, משנת 1835 וערכו היה 1/400 של מטבע 8 ריאל של האימפריה הספרדית.
המטבע הספרדי נקרא ב"מדינת דלי" בשם RINGGIT.
ערכו היה שוה ל-2 קופאנגים, ל-2-1/2 רופיות של האי ג'אווה ול-2-1/2 גילדרים של הולנד.
מדינת סיאכ אינדראפורא שהתקימה בשנים 1723–1946 בחלק של מחוז ריאאו של היום, הטביעה מטבע נחושת ידוע SATU KEPING שמשמעו "חתיכה אחת" במאלאית, משנת 1835 וערכו היה זהה למטבע הנזכר למעלה של "מדינת דלי", למרות השוני בשמות המדינות שהופיעו, שם כל מדינה על המטבע שלה.
מטבעות הבריטים ומטבעות סוחרים מסינגפור
מטבעות הבריטים שנועדו למאחזיהם בסומטרה, בעיקר העיר בנגקולו, נמצאו לפחות מאז שנת 1783. כולם הונפקו על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית נשאו את סמלה, והיו ראשוניהם דומים בסגנונם לאלו שנסחרו בהודו, אבל ערכיהם הוצמדו לערכו של מטבע 8 ריאל של האימפריה הספרדית.
ידוע מטבע DUA SUKU "שני רבעים" במאלאית בכתב ג'אווי של מבצר מרלבורו בעיר בנגקולו, וערכו היה שוה ל-4 ריאלים של האימפריה הספרדית.
היה מטבע חצי DUDU בעיר בנגקולו, מאותה סדרה, שמקור שמו בצ'נאי בהודו.
באשר היה 1 KEPING שוה ל-1/400 של מטבע ה-8 ריאל של האימפריה הספרדית היו השלשה האחרים כפולותיו, עד לערך של 1/100 של ה-8 ריאל.
1, 2, 4 "כפינג" הוטבעו בשנת 1804. אחרי יסוד סינגפור הפיצו סוחריה בהיתר בריטי את ה"כפינגים" שלהם בערכים זהים ל"כפינג" של 1804 ככל שיכלו באי סומטרה, ולא רק שם.
בשנת 1835 הוטבעו האחרונים שבהם, עד 11 שנים אחרי הסכם 1824, ו-10 שנים לאחר שהסתלקה הממלכה המאוחדת מהאי סומטרה ב-1825, המשיכו סוחרים מסינגפור להפיץ 100 סוגי "כפינג" בסומטרה.
בשנת 1855 היו הולנד ובריטניה קרובות לסכנת מלחמה ביניהן, משום שמציאות המטבעות הללו בסומטרה נחשבה להפרת הסכם 1824.
כמה סדרות מתחלפות של מטבעות שמשו במקומות ששלטה בהם הולנד בסומטרה בהתאם לתחלופות שם שלטונה כולל בשם VOC ו"הודו הבאטאוית" שם ושלטון לואי נפוליאון בהולנד, חלקן על פי הגדרות בקטלוגים שמשו בסומטרה בלבד, בשם הלטיני שבו כונתה "הודו הבאטאוית": INDIAE BATAVORUM ובקצור INDIAE BATAV.
בהמשך, בזמן ממלכת הולנד היו שלוש סדרות:
ה"דוית" נכתב בחלק מן המטבעות כ-5 1/16, ובזאת היה שוה ל-1/80 של הגילדר, וחצי ה"דוית" נכתב בהתאמה כ-5 1/32 ובזאת היה שוה ל-1/160 של הגילדר.
רבע גילדר וחצי גילדר היו מטבעות כסף, חצי גילדר הונפק בשנים 1827–1834. הגילדר בסדרה זאת, מהשנים 1839–1840 היה קל במשקלו מן הגילדר של 1821 אבל בעל טוהר כסף גבוה יותר משל המטבע של 1821. גילדר זה נועד לכל איי הודו המזרחיים ההולנדיים.
משנת 1854 עד 1939 ועד בכלל הוטבעו כולם באוטרכט.
ספק אם ראו תושבי סומטרה בשנת 1943 את 2 המטבעות שיועדו לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים, משום שבשנת 1943 היה כל האי כבוש בידי יפן.
שמות האי סומטרה שנכתבו על מטבעותיו הישנים
ڤولو ملايع – "פולו מלאיע" – שנכתב בשגיאה עם ع "עין" בג'אווי ובצורה מסורסת עד כדי כך שבקטלוג תוארה הכתובת כ"חסרת משמעות".
הכתיב המתוכנן היה ڤولو ملايو PULAU MELAYU שמשמעו "אי המלאים".
تاته ملايو– TATAH MELAYU – שנכתב בשגיאת כתיב עם ت, "תאא" בג'אווי שהפכה כליל את משמעות שמו המתוכננת, שנועדה להיות "ארץ המלאים" ל"אזמל המלאים" ומשמעויות נוספות שכולן נזכרות במילון אינדונזי.
הכתיב המתוכנן تانه ملايو "TANAH MELAYU" משמעו "ארץ המלאים" ובצורתו הנכונה הופיע על מטבע של מלאקה משנת הג'רה 1247 הזהה עם 1831 / 1832 לספירה הנוצרית, ועל מטבע בעל כתיב נכון: تانه ملايو TANAH MELAYU משנת 1835 שהוטבע בבירמינגהאם, ונועד לסומטרה.
אין ממשל מרכזי לכל האי.
האי מחולק לשמונה פרובינציות ואזור מיוחד אחד (מבין שלושה הקיימים באינדונזיה, האחרים הם ג'קרטה ויוגיאקרטה).
הפרובינציות הן: בנגקא-בליטונג, בנגקולו, ג'מבי, למפונג, צפון סומטרה, מערב סומטרה, דרום סומטרה וריאאו.
סומבררו (בספרדית: Sombrero) הוא כובע מקסיקני בעל כיפה גבוהה ושוליים רחבים מאוד, שבשימושו המקורי נועד להגן על האיכר החובש אותו מפני השמש.
הסומבררו הפך לסמל מקסיקני לאומי ותרבותי, והוא משמש לעיתים קרובות בחגיגות המקסיקניות המסורתיות, בעיקר על ידי הקהילות מחוץ למקסיקו.
סומבררו היא המילה הספרדית למילה העברית "כובע" (מכל סוג שהוא), ומקורה כנראה במילה Sombra שמשמעותה העברית "צל".
עם זאת, בשימוש בשפות אחרות שאינן ספרדית, במילה סומבררו מתכוונים לכובע המקסיקני הספציפי.
דוברי ספרדית מחוץ למקסיקו מתייחסים לכובע הספציפי הזה כאל Sombrero mexicano (כובע מקסיקני), להבדיל מסתם כובע רגיל.
האיכרים חובשים סומבררו עשוי קש, בעוד העשירים חבשו לרוב סומבררו עשוי לבד.
כיום כובעי הסומבררו נפוצים במגוון צבעים ומעוטרים ברקמות ובפיטים, מחירם עממי ומרביתם משווקים כקישוט לתלייה על הקיר וכמזכרות לתיירים.
בישראל בחגיגות פורים בהן נהוג להתחפש, אחת התחפושות השכיחות, בין תחפושות העמים, היא תחפושת של מקסיקני.
בתחפושת זו מהווים הסומבררו והפונצ'ו פריטי חובה.
סומגאיט () היא העיר השנייה בגודלה באזרבייג'ן ועיר נמל ראשית במדינה.
העיר שוכנת על החוף המערבי של הים הכספי, כ-30 ק"מ צפון-מערבית לבירה באקו.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2025, התגוררו בעיר כ-497,000 בני אדם.
במקום התקיים יישוב החל מ-1580. בשנות ה-20 של המאה ה-20 השלטון הסובייטי החליט לפתח את אזור בקו וחצי האי אפשרון, לאור הנפט הרב שנמצא שם.
בין השנים 1938- 1941 במקום הוקמה תחנת כוח תרמו-אלקטרית, ואחר כך הוקם בית חרושת לעיבוד מתכות ובית חרושת כימי.
הדבר הביא לצורך בידיים עובדות רבות, וכך בשנת 1949 נוסדה העיר המודרנית.
ב-1988 הייתה המקום הראשון שממנו התחילו פרעות בארמנים, שהגיעו אחר כך לגל פרעות בכל אזרבייג'ן, אלפי פליטים ומלחמת נגורנו קרבאך.
לאחר הטבח כל הארמנים פונו מהעיר.
לעיר הגיעו גם פליטים אזריים רבים מאזורי הקרבות.
לאחר עצמאות אזרבייג'ן האזור התפרסם כאזור מזוהם ביותר, ורבים מהילדים שנולדו בו מתו בילדותם, ונקברו בבית הקברות לילדים שהוקם בעיר.
מסיבות אלו רוב התעשיות הכבדות בעיר נסגרו.
סוּמִי (באוקראינית: Суми, ברוסית: Сумы) היא עיר בצפון-מזרח אוקראינה, מרכז מחוז סומי.
אוכלוסיית העיר מנתה 256,474 נפש בשנת 2022. העיר נמצאת בסמוך לנהר פְּסֶל, יובלו המזרחי של הדנייפר, על קו הרכבת חרקוב-מינסק.
נוסדה ב-1655 על ידי הקוזקים של גֶרַסִים קוֹנְדְרָטְיֵב, שהגיע עם קבוצה של 100 איש מבילה צרקווה.
היישוב נוסד באישור הווייבוד המוסקבאי במטרה להגן על אוקראינה הסלובודית מפני התקפות הטטרים.
בין 1658–1765 שימשה העיר מרכז לחיל הקוזקי הסלובודי.
את גרסים החליף בתפקיד מפקד הקוזקים בנו אנדריי, שנהרג ב-1706 בקרב עם הטטרים.
בין 1708–1709 חנה צבאו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה באזור.
במאה ה-19 התפתחה בעיר תעשיית הסוכר על ידי גרסים חַרִיטוֹנֶנְקוֹ.
בנו איוון וכל משפחתו המשיכו לאחר מותו בניהול העסק.
מ-1939 העיר משמשת כמרכז המחוז.
בין 1941–1943 הייתה העיר תחת כיבוש גרמני.
סוֹמבַּטהֶיי (בהונגרית: Szombathely; בגרמנית: Steinamanger; ביידיש: סאמבאטהעלי) היא עיר במערב הונגריה (סמוך לגבול אוסטריה) ובירת מחוז ואש.
השם סומבטהיי שמורכב משתי מילים בהונגרית: szombat – "שבת" ו-hely – "מקום", מתאר את העובדה שהירידים השבועיים במקום נערכו בימי שבת.
סומבטהיי היא העיר העתיקה ביותר בהונגריה.
היא נוסדה בשנת 43 לספירה כאשר הקיסר קלאודיוס העניק לה את השם Colonia Claudia Savariensum (קולוניית קלאודיוס של הסווריאנים), ולאחר מכן היא הפכה לבירתה של פאנוניה העילית.
היא שכנה בסמוך לדרך הענבר – אחד מנתיבי הסחר החשובים באותה תקופה.
הקיסר קונסטנטינוס הגדול ביקר פעמים אחדות בסווריה.
הוא ארגן מחדש את הקולוניות והפך את סווריה לבירתה של הפרובינקיה פאנוניה פרימה.
זאת הייתה תקופת פריחה לעיר – אוכלוסייתה גדלה ונבנו בה מבני ציבור, תיאטראות וכנסיות.
הקדוש הנוצרי מרטין מטור נולד בה.
אחרי מותו של הקיסר ולנטיניאנוס השלישי ההונים בהנהגת אטילה תקפו את פאנוניה, ובשנים 441 – 445 כבשו את סווריה.
בשנת 458 העיר נהרסה ברעש אדמה.
למרות ההרס הכבד והקשיים, העיר נותרה מיושבת.
היא נבנתה מחדש תוך שימוש בחומרים שנותרו מהריסות העיר הרומאית.
מבני הציבור (אמנם פחות מפוארים) נבנו מחדש.
רוב התושבים דוברי הלטינית פינו את העיר ושבו לאיטליה ובמקומם הגיעו מתיישבים גותים ולומברדים.
מהמאה השישית ועד המאה השמינית העיר נשלטה על ידי האוורים שפלשו לאזור ושבטים סלאבים שנלוו אליהם.
ב-795 השתלטו הפרנקים על העיר ואפילו קרל הגדול הגיע לבקר בעיר הולדתו של מרטין מטור הקדוש.
בסביבות שנת 900 השלטון בעיר נתפס על ידי ההונגרים לאחר תקופת שלטון קצרה של המוראבים.
ב-1009 העניק אישטוון הראשון, מלך הונגריה את העיר לדיוקסיה של העיר גיור.
העיר סבלה רבות במלחמה בין שמואל אבא, מלך הונגריה והקיסר היינריך השלישי בשנים 1042 ל-1044 ועוד יותר לאחר מכן בפלישה הגדולה של המונגולים (טטרים) (1241 – 1242), שבה נהרסה העיר עד היסוד.
האוכלוסייה שנמלטה מן העיר מצאה מקלט בבורות שנחפרו ביערות שבסביבה.
העיר שוב נבנתה מחדש ובשנת 1407 קיבלה תואר של עיר מלכותית חופשית.
בשנת 1578 קיבלה תואר של בירת מחוז ואש (Vas).
העיר שוב זכתה לתקופת פריחה עד לכיבושה על ידי אישטוון בוצ'קאי בשנת 1605.
בתקופת הכיבוש הטורקי העיר הייתה בסכנה פעמיים: ב-1664 הטורקים נהדפו ליד העיר סֶנטגוֹטהָרד (Szentgotthárd) הסמוכה לסומבטהיי, וב-1683 לאחר ניסיון הנפל לכבוש את וינה, הצבא הטורקי הנסוג בזז את רוב היישובים בדרכו אך גם הפעם ניצלה סומבטהיי בזכות חומותיה.
עם סיום הכיבוש הטורקי העיר שוב ראתה זמנים טובים עד למרד של פרנץ ראקוצי בשלטון בית הבסבורג בתחילת המאה ה-18. העיר תמכה במרד אך נכבשה שוב על ידי צבא ההבסבורגים ב-1705. העיר שוחררה ונכבשה לסירוגין עד לשנת 1710.
ביוני 1710 נספו כ-2000 מתושבי העיר במגפה וב-3 במאי 1716 העיר נהרסה כליל בשרפה.
מתיישבים חדשים – ברובם גרמנים – הגיעו לעיר.
בעקבות הגירה זו, במשך תקופה ארוכה היה רוב גרמני בעיר.
ב-1772 נבנתה גימנסיה בעיר וב-1777 ייסדה מריה תרזה את הדיוקסיה של סומבטהיי.
ב-1809 צבא נפוליאון השתלט על העיר והחזיק בה 110 ימים.
ב-1813 פרצה מגפת כולרה בעיר וב-1817 שרפה כילתה שני שלישים ממנה.
במהפכת 1848 העיר תמכה במורדים אך לא נערכו קרבות בסביבת העיר והיא נשארה תחת שלטון בית הבסבורג.
תנופת השגשוג והפיתוח שבאה בעקבות הסכם הפשרה של 1867 והקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית, לא פסחה גם על סומבטהיי.
תשתיות מודרניות של אספקת מים, מערכת ביוב וכבישים סלולים הוקמו.
קווי מסילת הברזל הגיעו לעיר שהפכה לצומת תחבורתי חשוב.
הוקמו מוסדות חינוך ותרבות נוספים.
בתקופה של 4 עשורים אוכלוסיית העיר גדלה פי ארבעה.
בעקבות חתימת חוזה טריאנון שטחים נרחבים במערב הונגריה עברו לאוסטריה וסומבטהיי שהתקרבה עד כדי 10 ק"מ מהגבול האוסטרי איבדה את מעמדה כמרכזה של מערב הונגריה.
כאשר ניסה קארוי הרביעי ("מלך הונגריה") להחזיר את שלטון המלוכה להונגריה הוא הגיע לסומבטהיי ב-26 במרץ 1921 והתקבל בהערצה על ידי התושבים אך ניסיונו להפיכה כשל.
בשנים שבין שתי מלחמות העולם נבנו בתי ספר רבים בעיר והוקם בית החולים החדיש ביותר בחלק המערבי של הונגריה (טרנסדנוביה).
במלחמת העולם ה-2 סומבטהיי, שהייתה צומת רכבות חשוב וגם מרכז לוגיסטי צבאי עבור מדינות הציר, הפכה למטרה להתקפות כוחות הברית וסבלה נזקים כבדים.
לאחר המלחמה העיר צמחה בספחה אליה יישובים רבים בסביבתה הקרובה.
בזמן המרד ההונגרי של 1956 הצבא הסובייטי השתלט על העיר.
בשנות השבעים של המאה ה-20, העיר תועשה בקצב מזורז, ונבנו בה בתי חרושת חדשים.
בשנות ה-80 נבנו מוסדות תרבות וספורט נוספים וב-2006 הסתיים שיפוץ מקיף של מרכז העיר בסיוע האיחוד האירופי.
יהודים הגיעו לסווריה כבר במאה הראשונה לספירה.
החל מהמאה ה-16 יהודים החלו לסחור בעיר אך לא הורשו להתיישב בה.
הקהילה נוסדה ב-1830 אך חבריה גרו בפרברים מחוץ לעיר.
רק ב-1840, בעקבות האמנציפציה ליהודים החלה התיישבות של יהודים בתוך העיר.
ב-1848 הקהילה היהודית הותקפה על ידי קבוצת פורעים.
בית הכנסת נפרץ, ספרי קודש כולל ספרי תורה ותשמישי קדושה אחרים הושחתו.
השלטונות המקומיים היו מעוניינים בגירוש היהודים מהעיר ותמכו בפורעים אך השלטון המרכזי מנע זאת.
ראשי הפורעים נעצרו והועמדו לדין.
ב-1871 נוסדה קהילה אורתודוקסית נפרדת אך לא נוצרה יריבות ושתי הקהילות חיו בהרמוניה.
ב-1880 נבנה בעיר בית כנסת מפואר.
מ-1975 הוא משמש כאולם קונצרטים.
ב-1919 היהודים הואשמו בתמיכה בסיפוח סומבטהיי לאוסטריה ומספר יהודים נהרגו במהומות שהיו.
ב-1941 חיו בסומבטהיי כ-3,400 יהודים כ-10% מסך האוכלוסייה בעיר.
בין ה-5 ל-6 ביוני 1944, 4,228 מיהודי סומבטהיי והסביבה הובלו ברכבות לאושוויץ.
רק עשרות בודדות מהם שרדו ושבו לסומבטהיי בתום המלחמה.
כיום קיימת קהילה יהודית של כמה עשרות נפשות בסומבטהיי.
רב העיר לפני השואה היה הרב מרדכי מאיר בנעט.
שאנדור גרה (במקור גרינהוט 1882 – 1972) היה מהנדס מכונות יהודי-הונגרי.
אנדור אדוריאן (במקור לקנבכר, 1883 – 1966) היה סופר, עיתונאי, מתרגם ספרותי, מבקר יהודי-הונגרי.
לואיזה וילהלם (1911 – 1978) הייתה ציירת ישראלית ילידת הונגריה, זוכת פרס נורדאו.
מריאן רייזמן (1911 – 1991) הייתה צלמת יהודייה-הונגרייה, אמנית צילום.
לאסלו ויינר (1916 – 1944) היה פסנתרן, מלחין ומנצח יהודי-הונגרי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
מאיר מקס בינט (1917 – 1954) היה איש מודיעין ישראלי שפעל ונתפס במצרים בעקבות נפילת רשת החבלה ב"עסק הביש".
ראובן איילנד (1923 – 2004) היה מנכ"ל משרד החקלאות, מנכ"ל ויושב ראש אגרקסקו.
סומה הוא הר השוכן בנפת נאפולי במחוז קמפניה שבאיטליה.
ההר הוא חלק מהמתחם הגעשי סומה-וזוב וגובהו המקסימלי 1,132 מטרים.
הר סומה הוא שריד להר געש גדול, שבתוך הקלדרה שלו שהתמוטטה צמח הר הגעש הפעיל וזוב.
שרידיו של ההר מקיפים את הווזוב בחצי מעגל מצפון ומצפון-מזרח לו.
ההר בנוי מהרכסים הבאים (ממזרח למערב):
קוניאולי די טרוקיה ("Cognoli di Trocchia") – 961 מטרים.
קוניאולי די סנט'אנסטסיה (Sant'Anastasia) – 1,086 מטרים.
פונטה דל נסונה (Punta del Nasone) – 1,132 מטרים
קוניאולי די אוטאוויאנו (Cognoli di Ottaviano) – 1,112 מטרים.
המקום הגבוה ביותר בהר סומה, 1,132 מטרים, קרוי "פונטה דל נסונה" (Punta del Nasone) שפירושו באיטלקית "קצה האף", בשל הדמיון בצורתו לאף של פרופיל פנים השוכבות על פסגת ההר.
ניתן לחזות בדמיון זה כשצופים בהר סומה מפסגת הווזוב.
במרץ 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, התפרץ הווזוב, ובהתפרצות נפלטו קילוח לבה גדולים.
קילוחי לבה אלה שינו את המתאר של הר סומה והגיעו עד הכפר סן סבסטיאנו דל ווזוביו (San Sebastiano al Vesuvio) וגרמו שם להרס.
שביל טיול מספר 9 במפת השבילים של הפארק הלאומי של הווזוב (Parco Nazionale del Vesuvio) חוצה את הקילוח לאורך כ-200 מטרים.
עמק אוליוולה (Cupa dell'Olivella) הוא עמק קטן בגובה של מעל ל-400 מטרים מעל פני הים על המדרון הצפוני של הר סומה בתחומי הקומונה סנט'אנסטסיה (Sant'Anastasia).
העמק נוצר מסחיפה של מי גשמים בחומר הפירוקלסטי שנפלט מהר הגעש.
צורתו דמוית אמפיתיאטרון ונתגלו בו לא מעט מינרלים, אחד מהם (המיקרוסומיט) נתגלה לראשונה בו.
נכון לשנת 2012 כוללת הרשימה 212 שמות של מינרלים שנתגלו בהר, מתוכם 125 מינרלים מוכרים רשמית.
21 מתוכם נתגלו לראשונה בו.
בין השאר נתגלו בהר המינרלים: וזוביאניט, הומיט, אנורתיט, פורסטריט, מונטיצ'ליט, נפלין וחבזיט.
העדות הראשונה לפעילות געשית באזור מתוארכת לפני 400,000 שנים, אך ההתפרצות הראשונה המשמעותית הייתה לפני 25,000 שנים.
הר סומה הוא חלק מהפארק הלאומי של הווזוב (Parco Nazionale del Vesuvio) מאז 1955
סומוביט (בבולגרית: Сомовит) הוא כפר בצפון בולגריה, בשטח הרשות המקומית גוליאנצי אשר במחוז פלבן, השוכן לגדות הדנובה, 30 קילומטרים מבירת המחוז פלבן ו-162 קילומטרים מבירת בולגריה סופיה.
הכפר הוקם במהלך המאה ה-16, עת שלטה בבולגריה האימפריה העות'מאנית.
ב-1718 צוין הכפר במפות ניווט לשיט בדנובה שהוצאו לאור בווינה.
במהלך המאה ה-19 התפתח נמל הדנובה הקטן שבמקום והעניין הוביל להתפתחות כלכלית, גידול בכמות האוכלוסין ופיתוח תשתיות שכלל הקמת בתי ספר וכנסייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה התחולל בבולגריה משבר כלכלי וחברתי חמור שלווה בתהליך הגירה פנימית אל הערים הגדולות.
בעקבות המשבר הלכה אוכלוסיית הכפר והידלדלה.
עם תום מלחמת העולם השנייה הוחל בפיתוח מואץ של הכפר, תוך בניית יחידות דיור ומרכז עסקים.
לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי בבולגריה התחולל במדינה משבר כלכלי, אשר השליך על ירידה הדרגתית בכמות האוכלוסין בסומוביט.
בתקופת מלחמת העולם השנייה פעל בכפר מחנה הריכוז סומוביט, ובו נכלאו בני הקהילה היהודית.
במאגרי המידע של יד ושם קיים תיעוד באשר ל-521 מיהודי בולגריה שהיו כלואים במחנה.
סומטיזציה (מהמילה היוונית "סוֹמָה" - גוף) היא נטייה לחוות מצוקה גופנית ולחפש סיוע רפואי לגביו, ללא ממצאים פיזיולוגיים בבדיקות, וזאת בעקבות דחק פסיכולוגי.
תלונות סומטיות הן שכיחות ועשויות להופיע בקרב מגוון אנשים ומצבים ביומיום.
מצב קיצוני של סומטיזציה, הנמשך שנים ובאזורים רבים בגוף, עשוי להיות מאובחן כהפרעה נפשית, הנקראת הפרעת סומטיזציה.
סומטיזציה עשויה להיות תסמין של מגוון הפרעות נפשיות, בהן הפרעות סומטופורמיות והפרעות מצב רוח (הפרעות חרדה או דיכאון).
המונח נטבע על ידי הפסיכואנליטיקאי וילהלם שטקל ב-1924, אך הוא הגדיר אותו כ"המרה של מצב רגשי לתסמינים גופניים", הדומה להגדרה של ראשוני הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד ואויגן בלוילר לתופעות הגופניות המתרחשות בהפרעת היסטריה נשית.
ב-1950 ניסה פרנץ אלכסנדר לתקן את ההכללה של הפסיכואנליזה, וחילק את התסמינים הסומטיים על פי שני גורמים: אלו שמבטאים "המרה" סימבולית של קונפליקטים פסיכולוגיים לא-מודעים לתסמינים גופניים; ואלו שנובעים באופן ישיר או עקיף מעוררות פיזיולוגית או רגשית - דבר שלא תלוי בהסברים פסיכואנליטיים מעורפלים ואפשר מחקר מהימן ותקף יותר בהמשך.
במקביל לכך ממשיכים גם כיום פסיכולוגים פסיכודינמיים להתייחס לתופעות סומטיזציה כמנגנון הגנה של האגו בפני רגשות ודחפים מודחקים, המתבטאים כתסמינים סומטיים בדרך של תקשורת סימבולית.
הטיפול המקובל כיום בסומטיזציה כשלעצמה (מעבר לטיפול בהפרעה הנפשית בכללותה, אם היא מהווה חלק ממנה), הוא באמצעות טיפול קוגניטיבי-התנהגותי והתערבות פסיכו-חברתית.
סומאק הוא תבלין מוכר במטבח המזרח-תיכוני, הניתן להכנה מפירותיו של כל אחד מ-250 הזנים של צמח האוג.
הזן המזוהה ביותר ממין זה בארץ הוא אוג הבורסקאים.
השימוש בתבלין נפוץ במיוחד באזור המזרח התיכון, שם הוא גדל באופן טבעי באזורי החורש הים-תיכוני, מאזור הלבנט ועד איטליה, אך מינים מסוימים של צמח האוג גדלים גם בצפון אמריקה, שם נרתעים לעיתים מלהשתמש בו, עקב דמיונו לצמח אחר ממשפחת האלתיים, הקיסוס הרעיל .
מקור השם סומאק הוא בשפה הסורית, ממנה התגלגל לערבית ואף לצרפתית של ימי הביניים, ומשמעותו "אדום", בעקבות הצבע האדום העז של פירותיו.
על מנת להפיק את התבלין מצמח האוג, נכתשים פירותיו הבשלים של הצמח לאבקה דקה בעלת גוון אדום-סגלגל.
בנוסף, ניתן להשרות את הפירות במים חמים, עד שישחררו את טעמם, ולהשתמש במיץ כפי שמשתמשים במיץ לימון.
במקומות מסוימים אף משתמשים במיץ שנוצר במקום חומץ או תמרינדי.
האבקה בעלת הטעם הלימוני משמשת לרוב במנות בשר ועוף ובסלטים, בעיקר עם בצל.
כמו כן מוסיפים אותה לתערובת התבלינים ממנה מורכב הזעתר.
בצפון אמריקה נוהגים להכין סומאק ממספר זנים של צמח האוג הנפוצים שם, וכן מכינים מפירותיו משקה אדמדם חמוץ הדומה בטעמו ללימונדה.
במטבח הערבי, נהוג להוסיף את תבלין הסומאק לחומוס ולמנות סלטים המוגשות לצד המנה העיקרית, בעיקר בשילוב עם בצל, משום שהסומאק מרכך את חריפותו ומאזן את טעמו של הבצל.
במטבח הפרסי והכורדי, מוסיפים אותו לאורז או לקבב.
כמו כן בקרב יהודי כורדיסטן האיראנית נוהגים להכין מרקים ונזידים עשירים בסומאק בעלי חמיצות גבוהה הנחשבים לבריאים מאד, ובמטבח הטורקי והירדני הוא מוגש על גבי מנות קטנות של קבב או על לחמעג'ון.
ברפואה של ימי הביניים שימש הסומאק לריפוי של מספר מחלות, בעיקר כאלו הקשורות לעיכול.
לאחדים מזניו יש ריכוז גבוה במיוחד של נוגדי חמצון, שלהם השפעה חיובית על הגוף, ובתרבויות שונות השתמשו בפירותיו של אוג הבורסקאים או באבקה המופקת מהם גם לטיפול בכאבי אוזניים ובהפרעות במתן שתן.
עליו של צמח האוג מפיקים כמות גדולה של טאנין, חומר המסייע בעיבוד עורות.
לכן זכה הצמח לשם העברי "אוג הבורסקאים".
בימי קדם השתמשו בכל חלקי הצמח לעיבוד ולצביעת עורות.
סוֹמְבּוֹר (בסרבית: Сомбор, בהונגרית: Zombor) היא עיר ורשות מקומית השוכנת בצפון פרובינציית וויבודינה אשר בסרביה.
תיעוד בכתובים ליישוב במקום מצוי מאמצע המאה ה-14, עת נשלטה העיר על ידי ממלכת הונגריה.
בראשית המאה ה-16 נכבש האזור על ידי סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית.
ב-1687 עברה העיר לחזקת ממלכת הבסבורג ובהמשך נכללה בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית.
באפריל 1941, הוכנעה ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ואזור באצ'קה סופח להונגריה.
לאחר המלחמה נכללה העיר בשטח יוגוסלביה ולאחר פירוק יוגוסלביה עברה לחזקת סרביה.
הקהילה היהודית בעיר נוסדה ככל הנראה בשלהי המאה ה-18. בעיר הוקמו בית כנסת ובית עלמין יהודיים.
לאחר כיבוש יוגוסלביה בידי גרמניה הנאצית הועבר אזור באצ'קה ובכלל זה העיר סומבור לחזקת הונגריה והוחל ברדיפת יהודי החבל.
מקצת מבני הקהילה הצטרפו לכוחות הפרטיזנים.
לאחר מלחמת העולם השנייה שבו כ-200 יהודים להתגורר בסומבור.
ב-1948, עם הקמת מדינת ישראל עלו חלקם לישראל.
ב-1952 נמנו בסומבור 52 יהודים.
לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר רִיגִ'יצָה.
קהילה קמה שם בשלהי המאה ה-19. הוקם בית עלמין יהודי וב-1900 נחנך בית כנסת.
אחרי מלחמת העולם הראשונה לעיר היגרו חלק מיהודי סטאנישיץ' הסמוכה.
מבנה בית הכנסת נהרס ב-1948. נכון ל-2002 עמד בית העלמין היהודי על תילו והיה במצב תחזוקתי סביר.
כמו כן יהודי הכפר בָּאצְ'קִי ברסטואבץ .
קהילה נוסדה שם במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1880 הוקם בית הכנסת ובית עלמין יהודי.
נכון ל-2010 עמד על תילו בית העלמין היהודי.
הוא לא היה מגודר ולא מתוחזק.
שאנדור גומבוש (בהונגרית: Gombos Sándor; 4 בדצמבר 1895 - 27 בינואר 1968) היה סייף הונגרי-יהודי.
אלוף אולימפי ואלוף עולם בעל 4 מדליות זהב.
בנוסף לעיר הסכמי שיתוף פעולה עם:
מחוז סוּמִי (באוקראינית: Сумська область) הוא אחד ממחוזות אוקראינה, שוכן בצפון המדינה, ובירתו העיר סומי.
שטח המחוז כ-23.8 אלף קמ"ר, מדורג במקום ה-16 בגודלו, ומהווה 3.95% משטחה הכולל של אוקראינה.
בשנת 2014 התגוררו במחוז 1,129,094 תושבים, נתון המדרג אותו במקום ה-20 באוקראינה.
המחוז גובל בצפון ובמזרח ברוסיה, בדרום במחוזות חרקוב ופולטבה ובמערב במחוז צ'רניהיב.
מיולי 2020, לאחר יישום רפורמה במחוזות משנה של אוקראינה, מחוז סומי מחולק ל-5 מחוזות משנה כדלהלן:
שם בעברית שם באוקראינית שטח(קמ"ר) אוכלוסייה2020 מרכז מנהלי מחוז משנה אוחטירקה Охтирський 3196 195,600 אוחטירקה מחוז משנה סומי Сумський 6504 449,400 סומי מחוז משנה קונוטופ Конотопський 5187 204,200 קונוטופ מחוז משנה רומני Роменський 3882 113,700 רומני מחוז משנה שוסטקה Шосткинський 5066 188,500 שוסטקה
סומה (בטורקית: Soma) היא עיר בנפת מניסה במחוז הים האגאי שבמערב טורקיה.
העיר משתרעת על פני 787 קמ"ר ולפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה 111,276 תושבים.
סומה היא העיר הצפונית ביותר בנפה וגובהה 161 מטרים מעל פני הים.
הפעילות הכלכלית בעיר מתמקדת בכריית פחם חום ושימוש בו להפקת חשמל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה המשיכו מכרות הפחם לפעול.
הפחם שהופק אז תואר כ"גרוע מאוד".
בין היתר שימש הפחם את הגרמנים להנעת רכבות באזור.
חלק קטן מהפחם היה נשלח לאיזמיר.
חוות הרוח של סומה, עם 119 טורבינות רוח והספק של 140.4 מגה-ואט היא אחת החוות הגדולות של אנרגיית רוח בטורקיה.
ב-13 במאי 2014 אירע אסון המכרה בסומה, כאשר בשריפה במכרה פחם באזור נהרגו 301 כורים.
זהו אסון המכרה הכבד ביותר בתולדות טורקיה, והכבד ביותר במאה ה-21.
מחנה הריכוז סוֹמוֹבִיט (בבולגרית: Лагер Cомовит), היה מחנה ריכוז אשר הוקם על ידי הקומיסריון לענייני יהודים בכפר סומוביט אשר בממלכת בולגריה ופעל בין 26 במאי 1943 ועד 17 בינואר 1944. מספר הכלואים בו בזמן נתון עמד על כמה מאות.
ייעודו היה כליאתם של מנהיגי יהדות סופיה ובהמשך נוספו אנשי ציבור מקהילות נוספות וחשודים בסיוע לפרטיזנים ולקומוניסטים.
במקום נכלאו גם משפחות שלמות, גברים נשים וטף.
ב-15 במאי 1943 הציג אלכסנדר בלב את תוכניתו החדשה לגרש את כל יהודי בולגריה אל מחוץ לגבולות הממלכה עד ל-30 בספטמבר.
סומוביט נקבע כאחד מיעדי השילוח של היהודים באמצעות מעבורות על הדנובה.
ב-21 במאי אישרה הממשלה הבולגרית רק את הגליית יהודי סופיה לערי השדה.
צווי הגירוש הראשונים החלו להמסר לבני הקהילה וראשיה החלו לפעול לביטול הצו.
הרב דניאל ציון הכריז על ה-24 במרץ כיום צום ותפילה ונאם בפני קהל המונים בבית הכנסת ברובע יוצ'בונאר.
לאחר התפילה החל הקהל לנוע לכוון ארמון המלך ופוזר בכח רב על ידי המשטרה הבולגרית.
412 מבני קהילת סופיה וראשיה נעצרו.
ראשי הקומיסריון לענייני יהודים החליטו להקים מחנה ריכוז בסומוביט ובשלב הראשון לעצור בו את הנהגת קהילת סופיה מתוך הנחה, שללא מנהיגות תקטן מאוד התנגדות הקהילה היהודית לגירוש ויעלה בידם לממש את "התוכנית הגדולה" ולגרש את יהודי בולגריה אל מחוץ לגבולות הממלכה.
בשלב ראשון נשלחו 170 מקרב בני הקהילה שנעצרו ובכללם הרב ציון והובלו לסומוביט ברכבת משא כשהם דחוסים בשני קרונות.
ב-26 במאי הגיעו העצורים למקום.
המחנה הוקם בתוך בית ספר יסודי שהוקף חומה גבוהה ואובטח על ידי חיילי הצבא הבולגרי.
בהגיע העצירים, נערך חיפוש על גופם והוחרמו מהם כל חפציהם האישיים.
הכלואים ישנו בתוך כיתות בית הספר על הרצפה וקיבלו 2 פרוסות לחם ו-2 כוסות מרק ליום ובנוסף מימיית מים אחת ליום לשתייה ושטיפה.
לאחר שבועיים הגיעו למחנה עצורים נוספים מסופיה ובאמצע יוני גדל מספר האסירים ל-250, בכללם הנער שלמה קאלו.
בשל הדוחק ובהיעדר תנאי סניטציה החלו רבים לסבול ממחלות זיהומיות.
בנוסף, הכו חיילי המשמר הבולגרי את העצורים מעת לעת בקתות רוביהם והטרידו אותם וכן הרבו להתעלל ברב דניאל ציון.
בראשית יולי הוחלפה האבטחה ובמקום חיילי הצבא הבולגרי הוצבו במקום אנשי משטרה.
בנוסף, הנחה מפקח מטעם הקומיסריון לשאלות יהודיות להקל את תנאי הכלואים ובכפוף להנחייתו הוגדלה כמות המזון שסופקה להם.
בהמשך, נשלחו למחנה יהודים מקהילות יהודיות נוספות ובכללם עסקנים ואנשי ציבור שהפרו לכאורה את החוק להגנת האומה או נחשדו בסיוע לפרטיזנים.
העצורים כללו 101 מבני קהילת פלובדיב, 21 מפאזארדז'יק ו-44 מרוסה.
לקראת אמצע יולי הגיעה קבוצת עצירים נוספת מדופניצה וקיוסטנדיל שכללה משפחות שלמות.
לקראת סוף יולי שוחררה קבוצת עצירים בני קהילת סופיה ומספר הכלואים במחנה הגיע ל-500 נפשות.
החל מה-5 באוגוסט נשלחו הגברים לעבודות כפייה.
בין הכלואים נמנו גם ילדים ואחת העצורות הפעילה עבורם גן ילדים מאולתר.
בראשית אוקטובר שוחררה קבוצת עצירים נוספת ומספר העצירים במחנה ירד לכדי 200 נפשות ובסוף החודש הגיעה שוב קבוצה גדולה של עצירים וחלקם שוכנו בצריפים שהוקמו במקום.
ב-17 בינואר 1944 הועברו עצורי סומוביט לכפר "טאבאקובה צ'שמה" הסמוך יותר לפלבן.
מאוחר יותר הועברו חלקם מ"טאבאקובה צ'שמה" לקאייליקה ושם נספו 11 מהם בשרפה שככל הנראה נגרמה מהצתה.
ב-9 בספטמבר 1944 לאחר ההפיכה שחוללה חזית המולדת הבולגרית בחסות הצבא האדום, שוחררו עצירי המחנות.
לאחר המלחמה הוקם בית דין מיוחד לשפיטת "משתפי הפעולה עם הנאצים".
ארבעה מהנאשמים היו מפקדי מחנות סומוביט, טאבאקובה צ'שמה וקאייליקה.
מבין הארבעה, אחד נפטר, שניים הוכרזו "נעדרים" ורק מפקד מחנה קאייליקה הועמד לדין וזוכה.
עוד הועמדו לדין 18 מראשי הקומיסריון לשאלות יהודיות אשר להם בין השאר, היה חלק בהקמת המחנה.
אלכסנדר בלב שכבר נורה למוות בידי פרטיזנים נדון למוות וכן נדון למוות קיריל דאלקצ'ייב מפקד משטרת דופניצה, אשר בין השאר גירש משפחות שלמות של בני הקהילה היהודית מעירו לסומוביט.
השאר נדונו לתקופות מאסר שונות או זוכו.
סומאטופילקס () הייתה דרגה בכירה בצבא המוקדוני.
התרגום המילולי של מילה זו היא "שומרי ראש", אם כי אין מדובר בשומרי ראש במובן המודרני של המושג, אלא בקצינים בכירים מלווים את המלך ומשמשים למעשה כקציני המטה שלו.
בספרטה הייתה קיימת יחידה שנקראה "היפיס", אשר כללה 300 איש ואנשיה היו שומריו של המלך, ובין יתר תפקידיהם פינו לו את הדרך כאשר עבר.
ההיפיס מפורסמים כיום בעיקר בשל קרב תרמופילאי שבו הושמדה היחידה כליל.
גם בממלכה האחמנית הייתה יחידה של שבעה קצינים מובחרים שליוו את המלך ונקראו "אנושיה" (anûšiya).
סביר להניח שהסומאטופילקס הוקמו בהשראת אחת מן היחידות הנזכרות לעיל.
אולם בעוד שבספרטה ופרס לא הייתה אבחנה ברורה בין שומרים ממשיים המגנים על המלך לבין אנשי המטה שלו, במוקדון הייתה חלוקה מסודרת.
אלו שלחמו לצד המלך בקרב והגנו עליו נקראו "הטיירוי" ("רעי המלך"), בעוד הסומאטופילקס היו למעשה קצינים בכירים שקיבלו בדרך כלל משימות חשובות ואף פיקוד אד-הוק על חלקים מהצבא.
היו תמיד רק שבעה סומאטופילקס והם באו מקרב האצולה המוקדונית, ונבחרו מבין ההטיירוי.
הסומאטופילקס הראשונים ידועים לנו מתקופת מלכותו של פיליפוס השני, מלך מוקדון.
בנו, אלכסנדר הגדול, נתן להם משימות חשובות מאוד במהלך מסעות המלחמה שלו, וכך הם צברו יותר ויותר כוח.
בשנת 326 לפנה"ס הוא אף מינה סומאטופילקס שמיני, ונתן את התואר לפאוקסטאס, אשר הציל את חייו במהלך המצור על עיר המאלים.
להלן תבנית של הסומאטופילקס במהלך תקופת שלטונו של אלכסנדר הגדול:
סומויה (בהונגרית: Szomolya) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בסומויה חיה קהילה יהודית ובמקום היה בית קברות יהודי.
סומטריפטן , הנמכרת תחת שם המותג Imitrex בין היתר, היא תרופה המשמשת לטיפול במיגרנה וכאבי ראש מקבציים.
סומטריפטן נלקח דרך הפה, האף, או בהזרקה מתחת לעור.
ההשפעות מתרחשות בדרך כלל תוך שלוש שעות.
תופעות הלוואי השכיחות כוללות לחץ בחזה, תחושת עייפות, סחרחורת, הקאות ועקצוצים.
תופעות לוואי חמורות עשויות לכלול תסמונת סרוטונין, התקפי לב, שבץ והתקפים.
בשימוש מופרז בתרופות עלולים להופיע כאבי ראש.
לא ברור אם השימוש בהריון או בהנקה הוא בטוח.
אופן הפעולה של התרופה אינה ברורה.
זה זמין גם כתרופה גנרית.
סומטריפטן קיבל פטנט בשנת 1982 ואושר לשימוש רפואי בשנת 1991. זמין כתרופה גנרית.בבריטניה עולה ל-NHS כ-1 פאונד למנה נכון לשנת 2019. בארצות הברית העלות הסיטונאית של מנה היא כ-60 סנט.
בשנת 2017, זו הייתה התרופה ה-97 הנפוצה ביותר בארצות הברית, עם יותר משמונה מיליון מרשמים.
זמין גם כמוצר המשולב sumatriptan/naproxen בעלות של 50 דולר למנה.
סומטריפטן יעיל לסיום או להקלה על עוצמת מיגרנה וכאבי ראש מקבציים.
זוהי תרופה יעילה ביותר כאשר היא נלקחת קרוב לתחילת הכאב.סומטריפטן בזריקה היא הדרך היעילה ביותר לקבלת התרופה.
המינון היומי המוגדר דרך הפה הוא 50 מ"ג, באף הוא 20 מ"ג, בהזרקה הוא 6 מ"ג, ובפי הטבעת הוא 25 מ"ג.
מנת יתר של סומטריפטן עלולה לגרום לסולפמוגלובינמיה, מצב נדיר שבו הדם משתנה מאדום לירוק, עקב שילוב גופרית במולקולת ההמוגלובין.
אם מפסיקים את הטיפול בסומטריפטן, המצב מתהפך תוך מספר שבועות.
אירועי לב חמורים, כולל כמה שהיו קטלניים, התרחשו בעקבות שימוש בהזרקת סומטריפטן או בטבליות.
אירועים שדווחו כללו vasospasm בעורק הכלילי, איסכמיה חולפת בשריר הלב, אוטם שריר הלב , טכיקרדיה חדרית ופרפור חדרים (V-Fib).
חולשה/עייפות התרחשו בפחות מ-1% מקבוצת הפלצבו ו-2-3% מקבוצות הסומטריפטן.
הפרעות שינה התרחשו בפחות מ-1% בקבוצת הפלצבו עד 2% בקבוצת הסומטריפטן.
סומטריפטן דומה מבחינה מבנית לסרוטונין (5-HT).
עם זאת, ההשפעה הטיפולית העיקרית של סומטריפטן היא בעיכוב השחרור של פפטיד הקשור לגן קלציטונין (CGRP), ככל הנראה באמצעות פעולתו האגוניסטית של קולטן 5-HT 1D/ 1B.
זה מוכח על ידי היעילות של אנטגוניסטים ונוגדנים CGRP שפותחו לאחרונה בטיפול מונע במיגרנה.
עם זאת, כיצד אגוניזם של קולטני 5-HT 1D/ 1B מעכב את שחרור CGRP אינו מובן במלואו.
מאמינים ש-CGRP גורם לרגישות של נוירונים נוציספטיביים טריגמינליים, תורם לכאב החווה במיגרנה.
כמו כן, הוכח כי סומטריפטן מפחית את הפעילות של העצב הטריגמינלי, אשר כנראה אחראי ליעילותו של סומטריפטן בטיפול בכאבי ראש מקבציים.
צורת ההזרקה של התרופה הוכחה כיעילה לשיכוך כאב ראש מקבץ תוך 30 דקות ב-77% מהמקרים.
Sumatriptan ניתנת במספר צורות: טבליות, הזרקה תת-עורית ותרסיס לאף.
מתן אוראלי (כמו מלח הסוקסינאט) סובל מזמינות ביולוגית ירודה, בין היתר בשל חילוף חומרים פרה-מערכתי - חלק ממנו מתפרק בקיבה ובמחזור הדם לפני שהוא מגיע לעורקי המטרה.
להגשה חדשה של טבליות בשחרור מהיר יש אותה זמינות ביולוגית, אך הריכוז המרבי מושג בממוצע 10–15 דקות קודם לכן.
כאשר מוזרק, סומטריפטן פועל מהר יותר (בדרך כלל תוך 10 דקות), אך ההשפעה נמשכת זמן קצר יותר.
סומטריפטן עובר חילוף חומרים בעיקר על ידי מונואמין אוקסידאז A לחומצה אצטית 2-{5-[(מתיל סולפאמויל) מתיל]-indole-3-yl} אשר לאחר מכן מצומדת לחומצה גלוקורונית.
מטבוליטים אלו מופרשים בשתן ובמרה.
רק כ-3% מהתרופה הפעילה ניתן להחלים ללא שינוי.
אין קשר פשוט וישיר בין ריכוז סומטריפטן (פרמקוקינטיקה) כשלעצמו בדם לבין ההשפעה האנטי-מיגרנית שלו (פרמקודינמיקה).
פרדוקס זה, במידה מסוימת, נפתר על ידי השוואת שיעורי הספיגה של תכשירי הסומטריפטן השונים, ולא הכמויות המוחלטות של התרופה שהם מספקים.
בשנת 1991, גלקסו קיבלה אישור לסומטריפטן, שהיה הטריפטן הזמין הראשון.
בארצות הברית, הוא זמין רק במרשם רפואי (ולעיתים קרובות מוגבל, ללא אישור מראש, לכמות של תשעה בתקופה של 30 יום).
דרישה זו למרשם רפואי קיימת גם באוסטרליה.
עם זאת, ניתן לקנות אותו ללא מרשם בבריטניה ובשוודיה.
אושרו מספר צורות מינון של סומטריפטן, כולל טבליות, תמיסה להזרקה ומשאפים לאף.
ביולי 2009, ה-FDA האמריקאי אישר פורמולציה של סומטריפטן למזרק סילון חד-פעמי.
המכשיר מעניק זריקה תת-עורית של 6 מ"ג סומטריפטן, ללא שימוש במחט.
מזרקים אוטומטיים עם מחטים זמינים באירופה ובצפון אמריקה כבר כמה שנים.
מחקרים שלב III עם iontophoretic תיקון דרך העור (Zelrix / Zecuity) שהחלה ביולי 2008. מדבקה זו משתמשת במתח נמוך הנשלט על ידי מיקרו -שבב מתוכנת מראש כדי להעביר מנה אחת של סומטריפטן דרך העור תוך 30 דקות.
Zecuity אושרה על ידי ה-FDA האמריקאי בינואר 2013. המכירות של Zecuity הופסקו בעקבות דיווחים על כוויות וגירוי בעור.
הפטנט של Glaxo עבור סומטריפטן פג בפברואר 2009. באותה תקופה, Imitrex נמכר בכ-25 דולר לכדור.
ב-6 בנובמבר 2008, Par Pharmaceutical הודיעה כי תתחיל לשלוח גרסאות גנריות של הזרקת סומטריפטן (הזרקת סומטריפטן סוקסינט) ערכות התחלה של 4 ו-6 מ"ג ומחסניות מזרק מלאות של 4 ו-6 מ"ג למסחר באופן מיידי.
בנוסף, Par צופה את השקת הבקבוקונים של 6 מ"ג בתחילת 2009.
Reddy's Laboratories וחברות אחרות קיבלו את אישור ה-FDA עבור גרסאות גנריות של טבליות סומטריפטן במינונים של 25, 50 ו-100 מ"ג מאז 2009. התרופה זמינה באופן גנרי בשווקים בארצות הברית ובאירופה, מאחר שהגנת הפטנטים של Glaxo פגה גם בפורמטים אלה.
תרסיס לאף sumatriptan זמין גם באופן כללי.
ברוסיה גרסאות של סומטריפטן, שאינן רשומות במרשם הלאומי של התרופות, עשויות להיחשב כתרופות נרקוטיות.
בבריטניה זה עולה ל-NHS כ-1 פאונד למנה נכון לשנת 2019. בארצות הברית העלות הסיטונאית של סכום זה היא כ-60 סנט למנה.בשנת 2017, הייתה זו התרופה מספר- 97 הנרשמת ביותר בארצות הברית, עם יותר משמונה מיליון מרשמים.
סומידה (ביפנית: 墨田区) הוא רובע במרכז ההיסטורי של העיר טוקיו שביפן.
רובע זה ידוע במיוחד בשל פסטיבל הזיקוקים שמתקיים בו במהלך הקיץ, ובשל אצטדיון הסומו הראשי של טוקיו שממוקם בו (קיונגוקו קוקוגיקאן) בו נערכים טורנירים של סומו שלוש פעמים בשנה.
באזור זה נמצא גם מגדל "עץ השמיים" (Tokyo Skytree) אשר הוא המגדל הגבוה ביותר בעולם, והמבנה השני בגובהו בעולם אחרי בורג' חליפה.
נכון ל-1 במאי 2015 אוכלוסיית הרובע מנתה כ-257,300 תושבים, וצפיפות האוכלוסין ברובע הייתה 18,690 נפש לקמ"ר.
הרובע משתרע על פני 13.75 קמ"ר.
רובע סומידה נוסד ב-15 במרץ 1947 כתוצאה ממיזוג הרבעים הונג'י ומיקוג'ימה.
סומאילה קוליבאלי הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת שטרסבורג מליגת העל הצרפתית.
קוליבאלי גדל במחלקות הנוער של FC מונפרמיי ופריז סן-ז'רמן.
ב-18 במרץ 2021 חתם על חוזה בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה החל מתום חוזהו בפריז סן-ז'רמן ב-1 ביולי 2021. הוא החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, וב-2 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד פ.צ.
קופנהגן במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2022/2023. ב-15 באפריל 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 3-3 נגד שטוטגרט במסגרת המחזור ה-28 בליגה לעונת 2022/2023.
ב-11 באוגוסט 2023 הושאל קוליבאלי למשך עונה אחת לרויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית.
סומאר (בפרסית: سومار) הוא טיל שיוט איראני ארוך טווח.
הטיל נקרא על שם הכפר סומאר, שכל תושביו נהרגו כאשר משטרו של סדאם חוסיין תקף את הכפר באמצעות נשק כימי.
ככל הנראה, הטיל מבוסס על הטיל Kh-55 הרוסי/סובייטי, שנמכר לאיראן על ידי אוקראינה, באופן בלתי חוקי, בשנת 2001.
הטיל נחשף לראשונה בשנת 2015. לטיל יש יכולת לשאת ראש נפץ גרעיני.
החלטות האו"ם הקשורות לנשק גרעיני באיראן התעלמו מיכולתו של הנשק לשאת ראש נפץ גרעיני.
סומאנהלי מאלהיה קרישנה (בקאנדה: ಎಸ್.ಎಂ.ಕೃಷ್ಣ; 1 במאי 1932 – 10 בדצמבר 2024) היה פוליטיקאי הודי שכיהן כשר החוץ של הודו, כמושל מהאראשטרה וכראש השרים של קרנאטקה.
סומאנהלי מאלהיה קרשינה נולד ב-1 במאי 1932. הוא למד במכללת המהראג'ה במייסור ממנה קיבל תואר ראשון באומנות ולאחר מכן קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת בנגלורו.
הוא למד גם ב בטקסס ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, תחת תוכנית פולברייט.
לאחר שובו להודו לימד כפרופסור למשפט בין לאומי במכללה בבנגלור.
ב-1962 נבחר קרישנה ל כעצמאי, כשהוא מביס מועמד של הקונגרס הלאומי ההודי.
בבחירות ללוק סבהה ב-1967 התמודד כמועמד מפלגת פרג'ה הסוציאליסטית, אך הובס בידי מועמד הקונגרס.
הוא נבחר ללוק סבהה בבחירות מיוחדות שהתקיימו לאחר מות הזוכה ב-1968. לאחר פיזור הלוק סבהה הצטרף לקונגרס הלאומי ההודי (R), ובבחירות ב-1971 נבחר מטעמו.
ב-1972 התפטר מהלוק סבהה על מנת לשמש כשר בממשלת קרנאטקה.
בשני המשרות החזיק עד 1977.
בבחירות ב-1980 שב ונבחר ללוק סבהה.
כיהן כשר מדינה, משרה המקבילה לשר במשרד, במשרד התעשייה ולאחר מכן כשר מדינה במשרד האוצר עד 1985.
ב-1984 שב ונבחר ל, וב-1989 נבחר ליושב ראש האספה, תפקיד בו החזיק עד למינויו לסגן ראש השרים במדינה ב-1992.
ב-1996 נבחר לרג'יה סבהה, בו כיהן עד לאחר ניצחון הקונגרס בחירות לאספה המחוקקת בקרנאטקה באוקטובר 1999, וקרישנה, ששימש כנשיא הקונגרס במדינה, נבחר לראש השרים של המדינה.
כיהן בתפקיד במשך כחמש שנים, עד לאחר הבחירות באפריל 2004, בהם הייתה מפלגת העם ההודית למפלגה הגדולה ביותר אך נכשלה בניסיונה להקים קואליציה, והקונגרס והג'נטה דאל (חילונית) הקימו קואליציה אך לא בראשותו.
בדצמבר 2004 מונה למושל מהאראשטרה.
במאי 2009 מונה לשר החוץ בממשלת מאנמוהאן סינג השנייה.
ב-26 באוקטובר 2012 התפטר ממשרת שר החוץ.
לקראת הבחירות ללוק סבהה ב-2019 אמר כי פרש מהממשלה בגלל מעורבותם של רהול גנדי, למרות שבעת כהונתו בממשלה אמר כי רוצה בהצטרפותו לממשלה.
בינואר 2017 עזב את הקונגרס, ובמרץ חבר למפלגת העם ההודית.
בינואר 2023 הודיע על פרישתו מפעילות פוליטית.
בינואר 2023 הוענק לו עיטור פדמה ויבהושן על ידי ממשלת הודו.
באפריל 1964 נישא קרישנה לפמה ולהם שתי בנות.
סומי ג'ו (בקוריאנית: ) היא זמרת סופרן קולורטורה דרום קוריאנית הידועה בפרשנויות זוכות פרס הגראמי שלה לרפרטואר הבל קאנטו.
ג'ו נולדה ב-22 בנובמבר 1962 כג'ו סו-גיונג [ tɕo sʰuɡjʌŋ ] בצ'אנגוון, בדרום קוריאה.
אמה הייתה זמרת ופסנתרנית חובבת שלא יכלה להמשיך בלימודי מוזיקה מקצועיים משלה בגלל הפוליטיקה בקוריאה במהלך שנות ה-50. נחושה בדעתה לספק לבתה הזדמנויות שמעולם לא היו לה, אמה של ג'ו רשמה אותה לשיעורי פסנתר בגיל 4 ומאוחר יותר לשיעורי פתוח קול בגיל 6. הוריה קנו לה פסנתר לנגן.
כילדה, ג'ו הייתה מבלה לעיתים קרובות עד שמונה שעות ביום בלימוד מוזיקה.
בשנת 1976 התקבלה לבית הספר לאמנויות Sun Hwa שאותו סיימה בשנת 1980, וקיבלה תעודות בזמרה ובפסנתר.
היא החלה ללמוד במחלקה למוזיקה ווקאלית באוניברסיטה הלאומית של סיאול (SNU).
שם המשיכה את לימודי המוזיקה שלה מ-1981 עד 1983. תוך כדי לימודיה, קיימה את הופעת הבכורה שלה ברסיטל מקצועי.
הופיעה במספר קונצרטים ברשות השידור הקוריאנית.
הופעת הבכורה המקצועית שלה באופרה הייתה כסוזנה ב"נישואי פיגארו" עם האופרה של סיאול.
בשנת 1983 עזבה ג'ו את האוניברסיטה כדי ללמוד בקונסרבטוריון סנטה ססיליה ברומא.
בין מוריה היו קרלו ברגונצי וג'אנלה בורלי.
כשג'ו למדה באיטליה, היא שרה לעיתים קרובות בהופעות בערים איטלקיות, בשידורי רדיו ובשידורי טלוויזיה לאומיים.
בתקופה זו החלה ג'ו להשתמש ב"סומי" כשם הבמה שלה על מנת להפוך את שמה לידידותי יותר לדוברי השפות האירופיות שלעיתים קרובות התקשו לבטא שמה, סו-גיונג.
היא סיימה את לימודיה ב-1985 במגמות פסנתר וזמרה.