tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר מתרחש שינוי בארגון, כח ההתמדה המבני משמש כמשקל נגדי כדי לשמור על היציבות בארגון, ויוצר התנגדות לשינוי.
מוקד שינוי מצומצם: כל ארגון מורכב ממספר יחידות משנה הקשורות זו בזו.
אי אפשר לשנות אחת מבלי להשפיע על השנייה.
אם ההנהלה מכניסה טכנולוגיות חדשות מבלי לשנות את המבנה הארגוני, סביר להניח שהשינוי הטכנולוגי לא יתקבל.
לכן, שינוי ביחידת משנה בדרך כלל משפיע על המערכת כולה.
קונפורמיות: גם אם הפרט מוכן לקבל את השינוי, אך הרוב בארגון מביע התנגדות, הוא יתנהג בהתאם לנורמות הנהוגות בקבוצה.
איום על המומחיות: שינוי ארגוני עלול לאיים על מומחיות קבוצות בארגון.
כך למשל, ביזור המחשבים האישיים, שאיפשר למנהלים לאסוף מידע ישירות מהמחשב המרכזי, יצר התנגדות בקרב מחלקות מערכות המידע בארגון מכיוון שפעולה זו מהווה איום על עבודתם.
איומים למאזן כוחות נוכחי: בין אם ברמה האישית, קבוצתית, יחידתית
כלים להתמודדות עם התנגדות לשינוי
הסברה: ניתן להוריד את רמת ההתנגדות לשינוי על ידי העברת מידע באופן ישיר כדי לעזור לעובדים להבין את הלוגיקה שמאחורי השינוי ולהוריד את תחושת חוסר הוודאות הכרוכה בו.
ניתן לעשות זאת בעזרת תזכירים, מצגות קבוצתיות, דוחות ועוד.
שיתוף: אם משתפים את העובדים בתהליך קבלת ההחלטות, יהיה להם יותר קשה להתנגד אליו.
יש לשתף את המתנגדים בתהליך השינוי, על מנת ליצור תחושת מחויבות לשינוי, ולהעלות את רמת השליטה באירועים המתרחשים בארגון.
מניפולציה: שיטה זו מתייחסת להמרת ניסיונות ההשפעה.
עיוות העובדות כדי לגרום לשינוי להיראות אטרקטיבי, הסתרת מידע לא רצוי ויצירת שמועות כוזבות כדי לגרום לעובדים לקבל את השינוי.
היתרון שלה השיטה הוא בעלות הנמוכה שלה, אך החיסרון הוא שאם העובדים יגלו שמשתמשים בטקטיקה כזו, האמינות של הארגון תרד בצורה משמעותית.
כפייה: הפעלת כוח על העובדים המתנגדים לשינוי על ידי הערכה שלילית של העובדים, מניעת קידום וכו'.
החסרונות והיתרונות של שיטה זו זהים לשיטת הקודמת.
הענשה גלויה סמויה: הענשת אנשים אשר באופן גלוי מתנגדים לשינוי ואף אנשים המתנגדים באופן סמוי לתהליך.
הענשה סמויה יכולה להיות אי-שיתוף עובד בתהליך.
ניהול משא ומתן והסכמה: ניהול משא ומתן עם אנשים המתנגדים לשינוי כדי להפחית חוסר התנגדות והובלת השינוי ללא עיכובים מיותרים.
ניתן לראות זאת למשל בהסכמים עם ועדי עובדים כמו בעיתות משבר במערכת החינוך כאשר הממשלה דנה עם איגוד המרצים/מורים ודנים איתם כיצד ניתן להוביל מהלך ללא שביתות.
השינוי הארגוני מתמקד לרוב באחת מן הקטגוריות הבאות או בשילוב של מספר קטגוריות כדי לחולל את השינוי המבוקש:
שינוי מבני: שינוי בהגדרת התפקידים, אופי חלוקת המשימות, היחסים בין המחלקות והסמכויות בארגון.
שינוי טכנולוגי: שינוי תהליכי עבודה, הכנסת ציוד חדש, אוטומציה, ושיטות עבודה חדישות.
למשל: שיטות ייצור שהשתמשו בחומרים מזיקים לאדם, משתנות אט אט.
שינוי בסביבה הפיזית: שינוי חלוקת אזור העבודה תוך התחשבות בדרישות העבודה, האינטראקציה בין המחלקות השונות, מיקום המכונות ועוד.
שינוי אנושי: שינוי בעמדות וההתנהגות של העובדים בארגון דרך תהליכי התקשורת, שינוי דפוסי ניהול, פיתוח מיומנויות מקצועיות, פיתוח ארגוני, שינוי הרכב האנושי של הארגון.
שינוי ייעודי: הרחבת סל התוצרים, ביטול מוצרים ושירותים שהופקו על ידי ארגון, הסבה של עיקר פעילות הארגון מתחום לתחום, והפניית מאמצי שיווק ליעדים חדשים או התמקדות בקיימים המביאים תועלת גדולה יותר לארגון.
שינוי במטרות הארגון, למשל: חברה המשווקת רק דפים להדפסה, וכיום החליטה לשווק גם מדפסות.
תאוריות שונות של שינוי ארגוני
מודל פוליטי של שינוי - התמודדות עם התנגדות
מודל שלושת השלבים של לוין
קורט לוין מדבר על שדה הכוחות בו השינוי הוא מודיפיקאציה בין כוחות משמרים התנהגות יציבה במערכת מסוימת.
ההתנהגויות בזמן השינוי מתחלקות בין כוחות המכוונים לשמירת הסטטוס קוו, וכוחות הדוחפים לשינוי.
ככל שהכוחות הדוחפים לשינוי יהיה רב יותר, כך סיכויי הצלחת השינוי יגדלו ולהפך.
לוין (1951) הציג מודל לתהליך השינוי בארגון הכולל שלושה שלבים:
הפשרה: מאמצים לשינוי כדי להתגבר על התנגדות הפרט וקונפורמיות הקבוצה.
ההבנה שיש צורך בשינוי ולא ניתן להמשיך.
ניתן להשיג זאת על ידי שימוש בכוחות מניעים - העצמת הכוחות מכווינים את ההתנהגות של הפרט מהסטטוס קוו אל ההתנהגות הרצויה, או בכוחות מרסנים: צמצום הכוחות המעכבים את סטיית התנהגות הפרט מהסטטוס קוו.
מעבר למצב החדש: הטמעת השינוי על ידי הטמעה של הערכים או המבנים החדשים.
בשלב זה חשוב לשנות את שיווי המשקל בארגון על ידי שכנוע העובדים שהמצב הקיים לא מיטיב עימם, הצגת מידע רלוונטי חדש וחיבור הקבוצה עם מנהיג חדש שתומך בשינוי.
הקפאה: ייצוב מחדש של הארגון בהינתן השינוי, חיזוק להתנהגות תואמת.
שלב זה מתרחש לאחר יישום השינוי וצריך לשמר את המצב החדש על ידי איזון בין הכוחות המניעים לכוחות המעכבים.
אם מדלגים על השלב הזה, העובדים יחזרו למצב הקודם.
כדי ליישם את שלב זה יש לקבוע דפוסים חדשים ולמסד אותם בעזרת מנגנונים פורמליים ובלתי פורמליים.
לטענתו, על מנת להחיל שינוי צריך לענות על כמה שאלות: לאן רוצים להגיע; הערכת המצב הנוכחי (מה צריך לעשות על מנת להשיג את השינוי); מה צריך לשנות; מהם המשאבים והכלים הדרושים לביצוע השינוי; מהם הכוחות התומכים או המתנגדים לשינוי.
החוקר ג'ון קוטר הגדיר את מודל "8 השלבים" לרתום ולגייס כמה שיותר תומכים עבור השינוי הארגוני העתידי:
הגברת הדחיפות: מהות שלב זה היא הצגת הצורך בשינוי והדחיפות שביישומו.
דרכי פעולה אפשריות הן הדגמה של עלות-תועלת של מצב נוכחי מול עתידי, מיקום תחרותי בשוק, תוצאות שליליות וכו'.
המטרה היא לגרום להנהגה לחוש את הצורך והדחיפות בשינוי לא רק להבין את ההיגיון בבסיסו.
בניית צוותים מובילים: הקמת צוות פרויקט והנהגה אשר להם הכישורים הנדרשים, יכולת השפעה ומוטיבציה להוות דוגמה ולהוביל את השינוי.
זהו הצעד החשוב ביותר שכן שינוי ברור והכרחי ככל שיהיה, לא יקרום עור וגידים ללא ההנהגה המתאימה.
גיבוש חזון מתאים: בהירות והסכמה בקרב צוות הנהגה בנוגע למצב העתידי הרצוי כך שההנהגה לא רק מבינה אלא גם מחויבת לחזון.
תקשור: תקשורת מובנית, היוצרת חיבור של האנשים הנכונים, בזמן הנכון, דרך ערוץ התקשורת המתאים לשינוי הרצוי.
העצמת פעולה: הכשרת הקרקע לפעולה.
הנהגה ומנהלים מיישמים את השינוי לאחר שרכשו את הידע והמיומנויות הנדרשות תוך שהם מתבססים על תשתיות ארגוניות מותאמות.
על הנהגת השינוי להעצים וליצור תנאים מתאימים לשינוי בקרב כל הנוגעים לדבר.
הפגנת הישגים בטווח המידי: חוויית ההצלחה הנובעת מהישגים קטנים בטווח המיידי מעוררת מוטיבציה ומגבירה מחויבות לשינוי.
על הנהגת השינוי ליצור תנאים להשגת יעדים בטווח המידי וכן לתקשר הישגים אלו על מנת לרתום אנשים נוספים לתמיכה ולפעולה לטובת השינוי הארגוני.
המשכיות: על ההנהגה והעובדים להישאר מחויבים ונחושים על מנת לממש את כלל יעדי השינוי.
יש ליצור המשכיות באמצעותה אין נעצרים לאחר השגת מספר הישגים מידיים.
הטמעה: כאשר יעד השינוי הושג, התנהגויות חדשות מוטמעות והארגון מוכן יש לפתח את הכלים על מנת לוודא שהשינוי מוטמע לאורך זמן.
בלא תהליך הטמעה ובקרה קיים הסיכון שעם סיום הפרויקט, יחזרו הדברים לקדמותם.
משמעות המושג שינוי ארגוני ממוקד היא בחירת תחומי השינוי המשמעותיים ביותר וניהולם, כך שניתן יהיה להשיג מקסימום הישג במינימום שינוי (כפי שנהוג לתאר על ידי עקרון פארטו: מהם ה-20% אותם יש לשנות על-מנת לקבל 80% תועלת).
לשם כך, יש למפות בתחילה את אותם תחומים שהם קריטיים להצלחת הארגון ולהשקיע בהם את עיקר מאמצי השינוי.
בניית ושמירת קואליציה - Beckhard&Harris
הנעת שחקנים לנקודות רצויות, במטרה ליצור קואליציה יציבה, ולא שבירה.
ההנחה היא שלא ניתן להכריח את השחקנים להשתנות, אלא לצפות שיבצעו שינוי קטן בתהליך החשיבה (שיאמינו בשינוי, אך לא שיטיפו לביצועו).
גישה קוגניטיבית ליישום שינוי - מחסומים קוגניטיביים לשינוי
הגישה הקוגניטיבית מייחסת חשיבות להבנה של העובדים את מהות השינוי, ומצריכה ממובילי השינוי התמקדות גם בהובלת תהליך הלמידה של הארגון והפרטים בתוכו.
גישת ה-Action Research היא גישה המבקשת למידה ושינוי מתמשך בארגון על בסיס תהליך מחזורי שבו מחקר ראשוני הנוגע לארגון משמש כמדריך לפעילות.
נקודת המוצא היא ששינוי מתוכנן הוא שינוי שלא מתחיל ונגמר בסבב אחד אלא תהליך מחזורי, שלמעשה מהווה מחקר ראשוני של ארגון מסוים ומשמש כבסיס לשינויים נוספים במקומות אחרים.
יש מספר שלבים במודל זה:
אבחון משותף של הבעיה (מנהלים ועובדים)
תכנון משותף של הבעיה ודרכי פעולה
ביצוע פעילויות מתוכננות (הוצאת שינוי אל הפועל)
איסוף מידע בתום הפעילות (בדיקה והערכה ובמקרה הצורך מאבחנים שוב את הבעיה ומנסים דרכים חלופיות)
מודל השלבים לשינוי ארגוני של ליפיט
ליפיט, ווטסון ווסלי (1958) הרחיבו את המודל של לוין.
הם יצרו מודל של שבעה שלבים שמתמקד בתפקיד של סוכן השינוי מאשר בהתפתחות של השינוי עצמו.
הערך את המוטיבציה והיכולות הדרושות לביצוע השינוי.
הערך את המשאבים והמוטיבציה של סוכן השינוי.
זה כולל את המחויבות של סוכן השינוי, העוצמה וכושר העמידות שלו.
בשלב זה, מפתחים תוכניות פעולה ואסטרטגיות.
יש להגדיר את התפקיד של סוכן השינוי ולדאוג שכל הצדדים המעורבים בשינוי יבינו את תפקידו.
תחזוקה של השינוי דרך תקשורת, פידבק ותיאום בין הקבוצות.
סיום הדרגתי של מערכת הסיוע והתמיכה.
סוכני השינוי אמורים לפרוש מתפקידם בהדרגה.
שלב זה יתרחש כאשר השינוי הופך להיות חלק מהתרבות הארגונית.
לצה"ל מדיניות רשמית המחייבת לאפשר לחיילים לפחות 7 שעות שינה בזמן שגרה.
בעבר המינימום המחייב עמד על 6 שעות, אך באפריל 2020 שונתה הפקודה לאחר שחיל הרפואה המליץ למטכ"ל לאורך שנים (לפחות משנת 2011) להעלות את מינימום שעות השינה בשגרה.
המדיניות לא חלה במצבי חירום שבהם קיום הפקודה עלול להביא לפגיעה ממשית בביצוע משימה ביטחונית חיונית או במצבים שונים המפורטים בנספח א' בפקודה.
המלצתם הכללית של המומחים לשינה מספיקה נעה בטווח 7–9 שעות ביממה לבוגר צעיר.
בהמלצה מעודכנת יותר הגבול התחתון הוא 7 שעות ואין גבול עליון, זאת משום שייתכנו מצבים בהם שינה ארוכה יותר מ-9 שעות עדיפה.
מצבים אלו כוללים חוסר קודם בשינה, בוגרים צעירים שזקוקים לשינה ארוכה יותר או קיומה של מחלה.
אגף הרפואה בצבא ארצות הברית מנחה להציב את השינה בעדיפות עליונה לטובת המשימה ולאפשר 7–8 שעות שינה לחיילים באימונים, לפני פעילות מבצעית ובמהלך פעילות מבצעית ממושכת.
משך שינה קצר מכך פוגע בין היתר בפעילויות הבאות: זיהוי איום והערכת רמת האיום, הכוונת אש ותיאום טקטי ברמת הכיתה.
לפי פקודת חיל האוויר האמריקאי על טייסי החיל לישון לפחות 8 שעות ברציפות לפני טיסה.
בשנת 2011 המליץ חיל הרפואה לקבוע בפקודת מטכ"ל מינימום של 7 שעות שינה לחיילים, אולם ההמלצה לא נתקבלה.
בקשר לכך אמר קצין הרפואה הראשי לשעבר תא"ל במילואים פרופסור נחמן אש: "היה נכון לאשר את ההמלצה הזאת וזה היה מביא לתפקוד והישגים טובים יותר של החיילים".
ד"ר דליה שכטר עמית, נוירולוגית מומחית ומנהלת המכון לרפואת שינה ועייפות בבית החולים שיבא תל השומר, אמרה בקשר לכך: "צריך לשקול את זה שוב – רוב האנשים הבוגרים צריכים 7–8 שעות שינה ומהניסיון שלי עם חיילים גם שש השעות שניתנות להם לא מקוימות".
בשנת 2015 הובאה ההמלצה להאריך את שעות השינה שוב בפני המטכ"ל, כולל המלצה לשנת צהריים קצרה במקרי חסך שינה.
באפריל 2020 נכנסה הפקודה החדשה לתוקף לאחר עבודת מטה משמעותית בהובלתו של הפיזיולוג הראשי של צה"ל באותה תקופה סא"ל פרופ' רן ינוביץ'.
משך השינה בצה"ל בפועל בעבר
בפועל, במקרים רבים, חיילים לא קיבלו את מינימום שעות השינה המתחייב מהפקודות.
פעילות מכוונת של מפקדים זוטרים או בדרגי ביניים שרצו לחשל את החיילים ולהרגיל אותם לפעול במיעוט שעות שינה, משום שהאמינו באופן שגוי שהדבר אפשרי.
בחלק מההכשרות בצה"ל, למשל בפרקים מסוימים של הטירונות ביחידות השדה והסיירות וגם בקטעים בהמשך הכשרת הלוחם, היה נהוג לצמצם את שעות השינה של החיילים מתחת לשש שעות.
צמצום שעות השינה נעשה למרות שהסתגלות לחסך שינה אינה אפשרית.
עומס פעילות בעת בט"ש שגרתית, הכשרות ואימונים.
במיוחד הדבר נכון לבעלי תפקידים מסוימים כמו מפקדים זוטרים הנדרשים להשתתף בישיבות צוות אל תוך הלילה מעבר לשעות הפעילות העמוסות במהלך היום.
במשך שנים רבות נבנה בצה"ל אתוס שחייל אמיתי ישן מעט.
כך למשל הופיע בכתבה על יחידת תותחנים בעת מלחמת ההתשה:
"על פי רוב מבלים האנשים את כל הלילות שלהם בשמירה ערים.
הם גונבים כמה שעות שינה ביום בין התקריות, בין אימוני הנשק ותפקידים שגרתיים.
...אולי אנחנו עייפים אבל איננו מרגישים בכך כל זמן שאנחנו בשיגרה.
אומר הרופא: אני מניח שכולנו עייפים.
אבל שינה זה עניין של הרגל".
בשנת 1980 כתב חיים לסקוב, נציב קבילות החיילים, כי אין כמעט הקפדה בצה"ל על מתן מינימום שעות השינה הנדרשות לחיילים כדי שלא יפלו מהרגליים.
עם זאת, גורמים בצה"ל נהגו להכחיש את הנורמה הזאת ולטעון שהמקרים של מניעת שינה שנתגלו הם חריגים שטופלו.
בשנים 2007–2013 נרשמו בין 20–60 קבילות על אי מתן שעות שינה מספיקות.
בתרגיל מילואים שנערך במאי 2017, רס"ן במילואים, מפקד פלוגה, מני איתן, סירב לשתף את פלוגתו בחלק מהתרגיל כי סבר שחייליו לא ישנו מספיק, בהתאם לכללי הבטיחות.
בצה"ל קיימת הכרה עמוקה בסכנות של נהיגה במצב של עייפות ועל כן יש פקודות מחמירות על היקף השינה שיש לאפשר לנהגים, ובאופן כללי צה"ל עומד על פקודות אלו בתוקף.
לצה"ל פקודת מטכ"ל מיוחדת הנוגעת לנהגים, הקובעת להם לפחות שבע שעות שינה, הקפדה על השלמת שעות שינה לאחר שמירה ומניעת נהיגה ארוכה ברצף.
בדומה לנהגים, גם לאנשי צוות אוויר מפורטות הוראות שינה מורחבות.
מקרים של התארגנות נהגים המסרבים לנהוג בטענה של חוסר שעות שינה מתקבלים בהבנה.
מכיוון שרוב הבוגרים הצעירים, במיוחד אלו העוסקים בפעילות הכשרה אינטנסיבית, זקוקים ליותר משש שעות שינה כדי לתפקד בערנות, סובלים רבים מהחיילים מחוסר שינה ועייפות, שלהם תוצאות שליליות ליכולות קוגניטיביות, בריאות וליכולת ביצוע המשימה.
במהלך השנים אירעו אסונות בהם חיילים נפצעו או נהרגו ובחקירה נטען שעייפות של חייל הייתה מהגורמים לאסון.
למשל, אחד ההסברים להתרחשות אסון צאלים ב' היה עייפות הלוחמים.
שינוי (גם 'כלאחר יד') הוא כינוי בהלכה לפעולה הנעשית שלא כדרכה.
בחלק מהמצוות, כאשר אדם יעשה את המלאכה או האיסור כדרכם הוא יעבור על איסור מדאורייתא, אך כשיעשה בשינוי הדבר מותר.
מכל מקום, חכמים אסרו, בדרך כלל, לעשות מלאכה בשינוי, שמא יבוא לעשות את האיסור כדרכו.
בתלמוד נאמר: חלב דרכו להיאכל מבושל, האוכלו חי שינה מדרך אכילתו ולכן פטור ואסור רק מדרבנן.
דין שינוי קיים אף במצוות עשה, כגון האוכל בליל הסדר מצה המחויה במים לא יצא ידי חובתו.
וכן הנוטל ארבעת המינים כאשר לפחות אחד מהם אינו ניטל כדרך גדילתו.
מקום נכבד תופס דין שינוי במלאכות שבת.
חכמים למדו שהעושה מלאכה בשבת חייב דווקא אם עשה באופן של "מלאכת מחשבת", בדומה לאופן עשייתה במשכן, וזהו "משא בני קהת".
העושה בשינוי לא עמד בגדרי מלאכת מחשבת, ולפיכך פטור.
לדוגמאות שפירטה המשנה יש להוסיף המוציא (ולחלק מהדעות, הוא הדין לשאר אבות מלאכה) על ראשו.
כמו כן מלאכה שהדרך לעשותה בכלי ועשאה ביד הרי זה שינוי, וכן להפך.
קביעת הדרך המקובלת לעשיית הפעולה היא לפי דרך העולם.
יוצאת דופן בגדרי שינוי היא מלאכת הכותב.
ב נאמר: , ופירשה אביי בגמרא: "בשולט בשתי ידיו", אולם ימני שכתב בשמאל פטור, וכן להפך.
וכן כתב חיי אדם: "ומכל מקום, נראה לי דבין שעשה בימינו או בשמאלו חייב, חוץ מהכותב, דפטור בשמאל".
מן הדוגמאות המובאות לעיל ניתן לראות הבדל מהותי בגדרי שינוי בין דיני שבת לשאר דיני התורה: בשאר דיני התורה, כמו איסור חֵלֶב, אכילת מצה וארבעת המינים, ייחשב לשינוי רק שינוי שמצד הנפעל ("חפצא").
בדיני שבת גם שינוי שמצד הפועל ("גברא") ייחשב שינוי.
כך כתב רבי אברהם מסוכטשוב בספרו "אגלי טל".
במקרים מסוימים עשיית מלאכה בשבת בשינוי הותרה גם מדרבנן.
לצורך חולה שאין בו סכנה.
מלאכה שנאסרה מדרבנן ובתנאי שיש צורך גדול.
במלאכות בורר, טוחן ולש עשיית המלאכה כדרכה היא מרכיב מהותי בגדרי המלאכה.
שינוי ניכר עשוי להתיר עשייתה אף מדרבנן.
שינוי אקלים הוא שינוי ארוך טווח ומשמעותי באקלים ובמזג האוויר בכדור הארץ כתוצאה משינויים טבעיים או כתוצאה מפעילות אנושית.
שינוי אקלים עלול להיווצר הן ברמה המקומית והן ברמה הגלובלית.
גורמים טבעיים המשפיעים על האקלים
מחזורי מילנקוביץ' כוללים שלושה שינויים עיקריים במסלול כדור הארץ:
שינוי ב המסלול: המסלול של כדור הארץ סביב השמש משתנה מעגול יותר לאליפטי יותר במחזוריות של כ-100,000 שנים.
במסלול אליפטי הבדלי הטמפרטורות בין קיץ לחורף קיצוניים.
שינוי בהטיית הציר: זווית הנטייה של ציר כדור הארץ משתנה בין 22.1 ל-24.5 מעלות במחזוריות של כ-41,000 שנים.
שינוי זה גורם לתנודות קיצוניות יותר בין קיץ לחורף.
תנודת הציר: (נקיפה) ציר כדור הארץ "מתנדנד" כמו סביבון במחזוריות של כ-26,000 שנים.
שילוב שינויים אלו משפיעים על כמות וחלוקת קרינת השמש המגיעה לכדור הארץ, ובכך משפיעים על האקלים הגלובלי שינויים אלה מתקיימים לאורך מאות אלפי שנים ומשפיעים על התחממות או התקררות גלובלית ועל תופעת עידני הקרח והפשרתם.
שינויים הנובעים מהמחזור הסולרי (כתמי השמש) הנמשך כ-11 שנים ומשפיע ישירות על האקלים.
השפעת קרינת UV וקרינה רדיואקטיבית על שכבת האוזון וטמפרטורת הסטרטרוספירה והטרופוספירה.
צירוף השפעות אלה כנראה קשור לתופעה האקלימית אל ניניו.
השפעתו פחות מוכרת ונחקרת בהשוואה לגורמים אחרים.
השפעה על היווצרות עננים: חלקיקי אבק קוסמי יכולים לשמש כגרעיני התעבות, המשפיעים על היווצרות עננים ומשקעים.
שינויים באלבדו: הצטברות אבק קוסמי באטמוספירה העליונה יכולה לשנות את כמות הקרינה המוחזרת לחלל ומשפיעה על כמות החום המגיעה לשטח הפנים של כדור הארץ.
השפעה על כימיית האטמוספירה: אבק קוסמי יכול להשפיע על תהליכים כימיים באטמוספירה (למשל יצירת גופרית דו-חמצנית או תחמוצת חנקן) ומשפיעה על עובי שכבת האוזון.
הזנת אוקיינוסים: אבק קוסמי מכיל מינרלים שיכולים להזין את האוקיינוסים ולשינוי בהרכב הפלנקטון המשפיע על מחזור הפחמן הימי.
השפעות ארוכות טווח: תקופות של חשיפה מוגברת לאבק קוסמי (למשל, בעת מעבר דרך ענני אבק בין-כוכביים) יכולות להשפיע על האקלים לאורך זמן.
פליטת אירוסולים וגזי חממה: אירוסול הוא תרסיס מעורב בגז, השפעתו תלויה בהרכב התרסיס.
השפעתו בדרך כלל מוגבלת לאזורי ההתפרצות.
האצת ההפשרה של קרחונים על-ידי אבק.
אפר וולקני ואבק הנוצר בהתפרצות וולקנית מכסה קרחונים ושטחים קפואים המכוסים קרח עד.
בכך הוא מקטין את החזרת קרני השמש ומגביר קליטת חום והמסת הקרח שמתחת לאפר.
אבק הנישא לגובה רב ומשפיע על קרינת השמש ויצירת עננים
השפעה ישירה על אקלים באזורי ההתפרצויות
כמות פחמן דו-חמצני באטמוספירה נקבעת על-ידי תהליכים מקבילים המתרחשים בטבע: פוטוסינתזה מקטינה את ריכוזו ומגדילה את ריכוז החמצן באטמוספירה, ומאידך תהליכי חמצון כמו תסיסה, שריפה ונשימה מגדילים את ריכוזו.
טמפרטורת המים באוקיינוסים משפיעה על התרבות האצות הסופחות CO2 והאקלים ביבשה משפיע על צמיחת יערות באזורים טרופיים ובכך משפיעה על הורדת ריכוזו ושחרור חמצן לאטמוספירה.
פעילות געשית תת-ימית מגבירה ריכוז CO2 ומשפיעה על שיווי המשקל הכימי והביולוגי.
לתהליכים אלה השפעה רבה על האקלים.
שינויים גאולוגיים ושינויי זרמים בים
השינויים הגאולוגים ארוכי הטווח, כמו יצירת שרשרות הרים, שבר גאולוגי התרוממות או שקיעת יבשות הנובעים מתנועת נדידת היבשות ומתרחשים לאורך מיליוני שנים השפיעו ומשפיעים על האקלים.
האקלים הוא תוצר של שילוב של כל הגורמים דלעיל.
קיימת השפעה הדדית בין הגורמים וקיימים משובים (feedback, היזון חוזר) חיוביים ושליליים המגבירים או מקטינים את התוצאה הסופית.
לדוגמה: הפשרת האדמה שהייתה קפואה במשך אלפי שנים (permafrost) גורמת ליצירת ביצות המשחררות גזי חממה כמו מתן ופחמן דו-חמצני הגורמים להגברת אפקט החממה והגברת ההפשרה.
במהלך האבולוציה האנושית היו מחזורים של תקופות ארוכות של אקלים יבשתי יבש וחם שהתחלפו עם תקופות הקרח של קיפאון וטמפרטורות נמוכות וכיסוי בקרח של יבשות שכיום חפות מקרח.
(בשיאה של תקופת הקרח האחרונה שהסתיימה לפני כ־12,000 שנה היה מרבית שטחה של אירופה מכוסה בקרח עד), התהליכים האלה נמשכים זמן רב יחסית לתרבות האנושית ואפשרו הסתגלות הדרגתית של החי, הצומח והאדם על כדור הארץ.
תקופת הקרח הקטנה, שהביאה לירידה חדה בטמפרטורות בחצי הצפוני של כדור הארץ בשנים 1550–1850 היא כנראה תוצאה של שילוב כזה.
שינויי אקלים משפיעים על בני אדם, הנדרשים ככל בעל חיים אחר להסתגל לשינויים שהתרחשו בסביבתם, הסתגלות שבאה לידי ביטוי בעיקר בנדידת עמים.
התייבשות הסהרה – השינוי ממקום פורח לשומם – גרמה להגירות הגדולות של האדם מחוץ לאפריקה בעבר הרחוק.
בעידן הקרח ירד גובה פני הים משמעותית ואפשר מעבר של אנשים בין היבשות.
כדור הארץ היה חשוף לשינויים רבים באקלים שגרמו בין היתר לאסונות טבע, כגון עידן הקרח הקטן, שהתרחש באירופה בתחילת ימי הביניים.
בתחילת המאה ה-21 השימוש במושג זה מתייחס בעיקר לתופעת ההתחממות העולמית שחלה בכדור הארץ כתוצאה מפליטות הולכות וגדלות של גזי חממה מאז המהפכה התעשייתית במאה ה-18, ולהקצנה בתופעות מזג אוויר כגון בצורת ממושכת, שיטפונות, סופות טרופיות, ברד כבד, קיפאון או שינויים קיצוניים בטמפרטורות שעלולות להגיע לכדי משבר אקלים שיחריף בהדרגה.
שינויי אקלים ותהליכים עצמוניים הנגרמים כתוצאה מהם, גורמים לקרקע הקפואה, קפאת העד, להפשיר לראשונה מזה עידנים.
תהליך ההפשרה החל בסוף עידן הקרח האחרון שהסתיים לפני 11700 שנה והולך ותופס תאוצה עד כדי חשש לכך שיהיה בלתי הפיך, ומאיים על היציבות התרמית, הכימית, המיקרוביולוגית והמבנית של קפאת העד ועל חיי היום יום של האוכלוסיות המתגוררות באזור קפאת העד.
להפשרת קפאת העד באופן בלתי הפיך, עלולות להיות השלכות מהותיות על האצת התהליך של שינוי אקלים.
לטענת חלק מהחוקרים קיימת הערכת חסר למידת ההשפעה של היווצרות טאליקים בקפאת העד המהווים גורם משמעותי בתהליך הפשרת קפאת העד ולהשלכות ההפשרה של קפאת העד על שינויי אקלים עתידיים.
בנוסף קיימים ניסיונות שונים של האדם להשפיע על מזג האוויר, אם כדי למקסם את התועלת לאדם, למשל באמצעות הורדת גשם באזורים חקלאיים, או כדי למזער נזקים, למשל להחליש סופות טורנדו.
פעילות זו מכונה גם "הנדסת אקלים".
קיימות תאוריות קונספירציה הטוענות שהאדם פועל במטרה להשפיע על האקלים באמצעים מלאכותיים, למשל מנסה לצמצם את קרינת השמש החודרת את האטמוספירה ועל ידי כך לקרר את כדור הארץ, או טוענות שמתקן ה-HAARP המשמש באופן רשמי לחקר היונוספירה מאפשר שליטה במזג האוויר.
האקלים של כדור הארץ השתנה רבות לאורך ההיסטוריה.
רק ב-650,000 השנים האחרונות היו שבעה מחזורים של התקדמות ונסיגה של קרחונים.
השינוי הדרמטי האחרון טרם ההיסטוריה האנושית היה סיומו של עידן הקרח האחרון לפני כ-7,000 שנה, ולמעשה שינוי אקלים זה סימן את תחילת עידן האקלים שבו החלה התפתחותן של הציוויליזציות האנושיות.
מרבית שינויי האקלים הללו מיוחסים לשינויים קטנים מאוד במסלול כדור הארץ ששינו את כמות האנרגיה הסולארית שכוכב הלכת שלנו מקבל.
שינויי אקלים בולטים המתועדים בהיסטוריה
גל הקור במזרח התיכון במאה ה-11
גל קור קיצוני שרר באסיה המערבית משנת 1027 ועד 1060, והשפיע באופן עקבי על גידולי החקלאות.
כבר בשנים 1027–1031 תיעדו תושבי המקום בכתביהם רעב גדול, מגפות ותופעות של נוודים אלימים, שמחפשים מזון וכרי מרעה פוריים ועורכים פשיטות ביזה על יישובים.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-11 החלו אירועי תסיסה ואלימות בשטחי השושלת הבויהית, אזור ח'וראסאן, ובשטחי האימפריה הביזנטית.
פעמים רבות אירועים אלו נסובו סביב מחסור במזון, ונמצאה קורלציה בין אירועים אלימים אלו לשינויי האקלים, שגרמו לעליית מחירי המזון.
בתוך כמה עשורים, על רקע משבר אקלימי זה, שגרם רעב ומהומות, נפלה האימפריה הבויהית, הצטמצמו כוחה ושטחה של האימפריה הביזנטית, וכן נפגעו קשות והתמוטטו אימפריות מקומיות נוספות.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-11 באזור ח'וראסאן–עיראק–איראן, נהרגו על פי תיעודים שונים כשליש מהתושבים, בעקבות שילוב נסיבות של רעב, מלחמת אזרחים ומגפה משתוללת, שמקורן בחוסר יציבות בעקבות הבצורות.
אזור זה, שהיה בעיצומו של תור זהב תרבותי – בתקופה זו היו באזור הספריות החשובות ביותר בעולם, והמלומדים והמשוררים החשובים ביותר בעולם, והיא כללה גם את תקופת הגאונים של יהדות בבל – איבד לאורך תקופת גל הקור את מעמדו בראש התרבות העולמית.
הקשר בין משבר האקלים לסיומו של תור הזהב אינו ישיר אלא פתלתל וכולל שילוב רב של נסיבות, כך שיש היסטוריונים שממעיטים בחשיבות ההשפעה של גל הקור על תמורה זו, אולם ברור שישנו קשר.
עידן הקרח הקטן הוא כינויה של תקופת התקררות שנמשכה בערך מהמאה ה-14 ועד לאמצע המאה ה-19, והיו לה שלוש נקודות מקסימום, בערך ב־1650, 1770 ו־1850, שביניהן היו תקופות של התחממות קלה.
יש מחלוקת האם זו הייתה תופעה גלובלית או תופעה שהתרחשה רק בחצי הכדור הצפוני.
החורפים הקשים השפיעו על חיי האנשים בצורות מגוונות.
אוכלוסייתה של איסלנד הצטמצמה ב־50%, ומושבות הוויקינגים בגרינלנד דעכו עד לסופן המוחלט.
בצפון אמריקה, האינדיאנים יצרו אגודות כתגובה למחסור במזון.
באירופה השתנתה האדריכלות כך שבמקום אח מרכזית אחת לכל בית, הבתים חולקו לחדרים שבכל אחד מהם אח משלו.
בניגוד לשינויי האקלים הידועים לנו ממאות אלפי השנים האחרונות, שינויי האקלים של התקופה המודרנית בעלי משמעות מיוחדת מכיוון שהם בסבירות גבוהה מאוד (על פי הערכות נאס"א, סבירות של יותר מ-95%) תוצאה של פעילות אנושית מאז אמצע המאה ה-20.
מאז המהפכה התעשייתית במאה ה-19 עלתה באופן דרמטי השפעתו של האדם על הסביבה, החל בזיהום הסביבה, דרך השתלטות על שטחי מחיה רבים, ועד פליטה המונית של גזי חממה כמו פחמן דו-חמצני ומתאן.
השפעות אלו, ובמיוחד פליטת גזי החממה, לקחו חלק במגמת התחממות עולמית שלא הייתה כמוה באלפי השנים האחרונות.
ב-800,000 השנים שלפני שנת 1950, יחס חלקיקי הפחמן הדו-חמצני נשמר לרוב בטווח 0.00020–0.00028, וגם בתקופות הקיצוניות ביותר לא עלה על 0.00030, ואילו בעשור השני של המאה ה-21 היחס הנמדד הגיע לרמה חסרת תקדים של 0.00040. תופעה זו מגבירה את אפקט החממה הקיים באטמוספירה של כדור הארץ, וגורמת מעשית לעליית טמפרטורות.
מידע הנאסף מלווייני מחקר, לצד ליבות קרח שנשאבו ממקומות שונים, וראיות קדומות כמו טבעות עצים, משקעי אוקיינוס, שכבות סלע ועוד, מראה כי ההתחממות הנוכחית מתרחשת בקצב מהיר בערך פי עשרה מהשיעור הממוצע של התחממות ההתאוששות מתקופת הקרח האחרונה.
טמפרטורת פני השטח הממוצעת של כוכב הלכת עלתה בכ-0.85 מעלות צלזיוס מסוף המאה ה-19 ועד שנת 2022, ורוב העלייה התרחשה מסוף שנות השמונים של המאה ה-20. שינוי זה מתרחש בעיקר בגלל העלייה בפליטת גזי חממה על ידי האדם לאטמוספירה.
השנים החמות ביותר שנמדדו היו כולן בעשור השני של המאה ה-21.
ב-9 באוגוסט 2021 פורסם דוח מיוחד של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים של האו"ם שקבע חד משמעית ששינויי האקלים הם מעשה ידי אדם.
עליית הטמפרטורה של האוקיינוסים משפיעה על תהליכי היווצרות סופות, ומגבירה את הסיכוי לסופות קיצוניות בעוצמתן.
בעקבות שינויים אלו, שכבות הקרח של גרינלנד ואנטארקטיקה ירדו במסתן.
מניסויי אקלים שונים ובדיקות שבוצעו על ידי נאס"א, עולה כי גרינלנד איבדה בממוצע 286 מיליארד טונות של קרח בכל שנה בין השנים 1993–2016, בעוד אנטארקטיקה איבדה בממוצע 127 מיליארד טונות של קרח בכל שנה בתקופה זו.
בעשור השני של המאה ה-21 שיעור אובדן מסת הקרח של אנטארקטיקה שילש את עצמו.
גם במקומות נוספים בעולם, כמו הרי האלפים, ההימלאיה, הרוקי ועוד, ונמדדה נסיגה משמעותית של קרחונים.
המסת הקרחונים גורמת לעלייה הדרגתית של מפלס מי הים.
מהירות עליית מפלס מי הים מתגברת באיטיות משנה לשנה, כאשר בשנים 1996–2016 קצב עליית מפלס מי הים הממוצע בכל שנה היה כפול לעומת השנים 1916–1996.
בעקבות שלל סיבות אלו החלו שינויים הדרגתיים באזורי האקלים של כדור הארץ, כאשר המקרים הבולטים ביותר נכון לשנת 2019 הם התרחבות האזור הטרופי סביב קו המשווה לכיוון הקטבים, התקררות מי האוקיינוס דרומית לגרינלנד בעקבות המסת הקרחונים, ועלייה בתדירות של אירועי אקלים קיצוניים במערבולת הפולארית.
מצטברות העדויות לכך שקפאת העד הן בסיביר והן באלסקה עוברת הפשרה.
תפקיד מפתח בתהליך הפשרת קפאת העד היא היווצרות טאליק, קרקע שאינה קופאת.
לפי מחקרי אורך, התהליך של יצירת טאליקים וכתוצאה מכך תהליך הפשרת הקרקע, הולך וצובר תאוצה עד לחשש שיהיה בלתי הפיך.
הקרחון האלפיני "תאודול" נמס ואיבד משטחו, וכתוצאה מכך הוא הזיז את הגבול בין איטליה ושווייץ באתר סקי פופולרי.
המדינות מנהלות מגעים דיפלומטיים לסיכום מקום הגבול המעודכן.
ההשפעה על יערות האשור באירופה
עקב התחממות כדור הארץ, נמצא כי יערות אשור באירופה נמצאים בצמיחה מואטת בעשרות השנים לפני 2022, והצפי שהאטה זו תגדל בשנים הקרובות במיוחד בדרום ומרכז אירופה.
צמצום בצמיחת היערות הסופגים פחמן דו-חמצני ישפיע על ההתחממות הגלובלית.
השפעת שינויי האקלים על הסביבה רחבה ומגוונת.
השינויים משפיעים בין היתר על החקלאות, משנים את היכולת לגדל גידולים שונים במקומות שונים, ואף משפיעים לרעה על ההרכב התזונתי של גידולים.
השינויים משפיעים גם על אזורי המחיה של בעלי חיים שונים, וכתוצאה מכך גם על הפצת נגיפים.
התחממות מי הים פוגעת באוכלוסיית האלמוגים והדבר משליך על אוכלוסיית הדגים, על התיירות, ועל האפשרויות לפתח תרופות ומזון מן החי.
האזור הכלל ארקטי, סיביר, קנדה ואלסקה
השפעת הפשרת קפאת העד תפגע וכבר פוגעת במערכות אקולוגיות של החי והצומח עקב שחרור חנקן וכספית אל מקורות מים, וכן הרס תשתיות ופגיעה באורח החיים של אוכלוסיות המתגוררות באזורים אלה.
עקב ההפשרה מתקיימים תנאים לגידול טבעי של עשב אשר בתנאי יובש וקור מהווה חומר בעירה וסיבה לשריפות נרחבות.
יש ניסיונות להביא לאזורים אלה חיות מרעה שעומדים בתנאי האקלים הקשים כדי למנוע את היווצרות השריפות אך החשש הוא שניסיונות אלה מעטים מדי ומאוחרים מדי.
על פי דו"ח המשרד להגנת הסביבה בנושא היערכות ישראל לשינויי האקלים מ-2008, במהלך המאה ה-21 צפויים שינויים ניכרים באקלים ברחבי העולם, בדגש על אגן הים התיכון, הכולל את ישראל.
ההבדלים בכמויות המשקעים הממוצעות צפויים לגדול משנה לשנה.
צפויה עלייה במספר ובתדירות אירועי אקלים קיצוניים, שנות בצורת חריפה, שיטפונות ואירועי שרב.
יתר על כן, משכי הזמן בין פרקי השנה היבשים לרטובים צפויים לגדול.
כלל ההשפעות האלו מצביעות על נטייה ברורה של שינוי באופי האקלים בישראל לאקלים צחיח ויבש.
שינויים אלו ישפיעו בצורה משמעותית על ענף הביטוח, ענף האנרגיה, תעשיית החשמל, חקלאות, ניהול משק המים, ובצורה כוללת על התוצר הלאומי של ישראל.
בסוף העשור השני של המאה ה-21 תכננו ממשלות ישראל שתי תוכניות לאומיות הקשורות להתמודדות עם שינויי האקלים והשלכותיהם, כאשר המשרד להגנת הסביבה מרכז את ההיערכות הבין-משרדית לשינוי האקלים.
בהתאם להחלטת ממשלה שהתקבלה בשנת 2009, הוקם במרץ 2011 מרכז הידע להיערכות לשינויי אקלים בישראל –Israeli Climate Change Information Center (ICCIC), שמטרתו לשמש בסיס לתוכנית לאומית בנושא.
המרכז הוציא מספר דו"חות שמרכזים את הידע הנצבר ואת פערי הידע הדורשים השלמה.
ה"תוכנית לאומית לבריאות וסביבה", על פי החלטת ממשלה מספר 1287 מיום 20 במרץ 2016, כבר נכתבה אך נכון לסוף שנת 2019 טרם אושרה.
התוכנית "היערכות ישראל להסתגלות לשינוי אקלים: המלצות לממשלה לאסטרטגיה ותוכנית פעולה לאומית" אושרה בעל ידי הממשלה בהחלטה 4079, יולי 2018. אחת ממטרות-העל שבה הייתה הגברת העמידות של מערכות אקולוגיות לשינויים הנובעים מהשינוי הצפוי באקלים.
במסגרת יישום ההחלטה, מקדם המשרד תוכנית חומש שתתמקד בפעולות מיידיות שתתרומנה לעמידות המערכות האקולוגיות.
בדיון בנושא שהתקיים בכנסת באוקטובר 2018, העלו מספר מומחים בפני ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת סכנות בריאותיות שנובעות משינויי האקלים ושהם ממליצים למדינה להיערך לקראתן.
הוצגו נתונים על כ-20 אלף אנשים שמתו באותה תקופה בגלי חום ברחבי ארצות מערביות.
הוצגה תמונת המצב בים התיכון שבו הטמפרטורה עלתה בחצי מעלה יותר מאשר בעולם כולו, דבר שמשפיע על מערכות רבות כמו דיג ועל אירועי בצורת.
נציגי משרדי הבריאות, הגנת הסביבה והרווחה שנכחו בדיון טענו בתגובה שנעשו הכנות שונות, כמו תוכניות לטיפול באוכלוסייה והקצאות תקציב.
בנוסף, מתגבשת אסטרטגיה ברורה לגבי הפעילות והתוכנית הנדרשות לשנים הקרובות כדי להתמודד באופן מיטבי בישראל עם שינוי האקלים וכיצד להעצים את החוסן הלאומי בנושא.
בשנת 2020 תוּכַן תוכנית פעולה שתקצובה ויישומה יביאו את ישראל להיערכות טובה יותר ולמוכנות להתמודדות עם שינוי האקלים.
רשות הטבע והגנים נערכת מאז תחילת 2020 לשינוי האקלים במסגרת הפעולות שהיא מבצעת לצורך שמירת טבע.
אף על פי שלא קיימת מדיניות רשמית ברשות להיערכות לשינוי אקלים, ישנן פעולות המתבצעות על ידי הרשות לצורכי שמירת טבע, הכוללות הגדלת שטחי שמורות הטבע, הסדרת התכנון של מסדרונות אקולוגיים וטיפול במינים פולשים ובמינים בסכנת הכחדה, הצפויים להיפגע משינוי האקלים.
במהלך המאה ה-20 התחזקו ההשערות שמתחולל שינוי אקלים יוצא דופן, ושקיימת השפעה של האדם על נושא זה, אולם רק בסוף המאה הגיע הנושא בהדרגה לידיעת הקהל הרחב.
בשנת 1988 הוקם הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים, גוף בין-לאומי שמנסה לכמת את שינוי האקלים שהתרחש מתחילת המאה ה-20, בדגש על נתוני ההתחממות העולמית, ולהציג את הסיכונים הנובעים ממנו.
הגוף הוקם על ידי שני ארגונים של האו"ם – הארגון המטאורולוגי העולמי (WMO), והתוכנית הסביבתית של האו"ם (UNEP), ועל ידי ממשלות המדינות החברות באו"ם.
הפאנל מבסס את פרסומיו בעיקר על עבודות מדעיות או טכניות שפורסמו או עברו ביקורת עמיתים.
בין השנים 1997–1999 נוסח ונחתם פרוטוקול קיוטו, ההסכם הבין-לאומי העיקרי למאבק בשינויי האקלים.
מדינות שמאשררות את הפרוטוקול מתחייבות להפחית את פליטת הפחמן הדו-חמצני וחמישה גזי חממה אחרים, או לבצע פעולות שונות להקטנת הנזק הסביבתי אם אינן מפחיתות את הפליטה.
בדצמבר 2007 זכו אל גור והפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים בפרס נובל לשלום על הירתמותם למלחמה נגד התחממות כדור הארץ.
לבסוף הסכימה ארצות הברית לתמוך בהחלטה, אך סוכם שרמת המכסות תיקבע במשא ומתן בינה למדינות האחרות, עד להחלטה משותפת שתתקבל בשנת 2009.
בנובמבר 2018 הגדיר ארגון הבריאות העולמי את משבר האקלים כמשבר בריאותי, וכאתגר הבריאותי הגדול ביותר של המאה ה - 21. על פי הערכות הארגון, שינויי האקלים גורמים במישרין או בעקיפין לכ - 12 מיליון מקרי תמותה מדי שנה, כאשר הגורם העיקרי לכך הוא זיהום האוויר שנוצר בשל שריפת הדלקים המאובנים.
הארגון העריך שיישום הסכמי פריז היה מונע כמיליון מקרי תמותה מדי שנה.
בשנים 2018–2019 החלו התארגנויות המוניות של "שביתות" תלמידים, החוששים מפני עתידם על רקע שינויי האקלים.
ההתארגנויות שהיו מקומיות בהתחלה, הפכו במהלך שנת 2019 להמוניות במספר גלים בין-לאומיים של מחאה, במידה רבה בהשראה של גרטה טונברי.
גל השביתות העולמי הראשון התקיים במרץ 2019, ובו השתתפו 1.6 מיליון איש מיותר מ-125 מדינות.
גל השביתות הבין-לאומי השלישי התקיים בספטמבר 2019 על רקע פסגת האקלים של האו"ם, והשתתפו בו למעלה מארבעה מיליון איש בכ-185 מדינות ברחבי העולם, באירוע שנחשב באמצעי התקשורת כמחאת האקלים הגדולה ביותר בהיסטוריה.
שינה איינגר היא פרופסור למנהל עסקים בבית הספר לניהול של אוניברסיטת קולומביה.
היא מומחית בעלת שם עולמי בחקר קבלת החלטות ומחברת הספר "The art of choosing".
הוריה הם סיקים שהיגרו לקנדה מדלהי.
בשנת 1972 עברה המשפחה לפלוגינג בקווינס, ניו יורק, שם אביה יסד מקדש סיקי.
כשהייתה בת שלוש אובחנה אצלה מחלת רטיניטיס פיגמנטוזה שגרמה לה להתעוור בהדרגה.
כשהייתה בת 10, לא יכלה עוד לקרוא ולכתוב.
כשהייתה בת 16, נזדקקה לעזרת כלב נחייה.
כיום היא עוורת לחלוטין, ונעזרת במקל הליכה כדי ללכת ממקום למקום.
בכלכלה מבית הספר וורטון באוניברסיטת פנסילבניה ותואר B.A בפסיכולוגיה ואנגלית ממכללה לאמנויות ולמדעים בשנת 1992 באוניברסיטה זו.
בשנת 1997 השלימה דוקטורט בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת סטנפורד.
אחד ממחקריה המפורסמים עוסק ב"פרדוקס המבחר".
בניסוי הציבה עמדה לטעימת ריבה בקליפורניה.
כאשר הוצעו שישה טעמי ריבות, כ-30% מהלקוחות רכשו ריבה, בעוד שכאשר הוצעו 24 טעמי ריבות, רק כ-3% עשו זאת.
שינה פוליפאזית או שינה מרובת חלקים הוא מונח המתייחס לדפוס שינה הכולל כמה מנוחות ביום, לרוב יותר מפעמיים, בניגוד לשינה מונופאזית (שינה פעם אחת ביום).
השינה הפוליפאזית זוכה לעניין רב בגלל יכולתה לכאורה לקצר את הזמן שיש להקציב לשינה ללא ירידה ביכולות השכליות והגופניות, עד כדי שעתיים שינה ביום, אך טענה זו זוכה לביקורת רבה.
היא קיימת גם אצל אנשים בעלי בעיות בריאותיות שונות, בבעלי חיים רבים, ועוד.
קיימות עדויות כי לפני המצאת התאורה החשמלית - שהאריכה את שעות הערות הרצופות גם לאחר שקיעת השמש - הייתה שנת הלילה מפוצלת לשני מקטעים, שביניהן זמן של ערות, כלומר "שינה ביפאזית".
בספר At Day's Close: Night in Times Past מאת רוג'ר איקריץ' (Roger Ekrich), שיצא לאור ב-2006 מביא הסופר הפניות למקורות רבים המעידים על דפוס שינה מפוצל בימי הביניים שקדמו למהפיכה התעשייתית.
בין הדוגמאות בספר, תפילות נוצריות שנהוג היה לומר בזמן העירות בין השינה הראשונה לשינה השנייה, יומנים אישיים שנשמרו, המלצות מיומניו של רופא על האופן הנכון בריאותית לנהוג בין השינה הראשונה לשנייה, היצירה סיפורי קנטרברי מהמאה ה-14 בה מתוארות דמויות החוזרות למיטתן אחרי "שנתן הראשונה", וכן הלאה.
לפי איקריץ', שינה בי-פאזית הייתה כה נפוצה וטבעית, עד שאיש לא התייחס אליה באופן מיוחד.
הדבר השתנה בהדרגה, במקביל לשינויים נוספים באופן חייו של המין האנושי, במהלך הזמן.
שינה פוליפאזית עם זמן שינה כולל רגיל
דוגמאות לשינה פוליפאזית ניתן למצוא בקרב תינוקות הסובלים מהפרעת השעון הבלתי מאורגן ובבעלי חיים רבים.
היא נחשבת לדפוס השינה שהיה מקובל באדם הקדמון.
במחקר על טבעה של שינה ספונטנית בבגרות נחקרו זמן ואיכות השינה של בוגרים צעירים, מגיל העמידה וקשישים.
ברגעי משבר ובתנאים קיצוניים אחרים אנשים עלולים למצוא את עצמם במצב בו אינם מסוגלים לישון את משך הזמן המומלץ עבורם (עבור אדם בוגר: כ-8 שעות ביום), ושינה פוליפאזית עלולה להפוך להכרחית.
ד"ר קלאודיו סטאמפי , עקב עניינו במרוצי סירות ארוכים ליחידים, חקר את השימוש בתזמון שיטתי של מנוחות קצרות ככלי לשיפור הישגים במקרים של מחסור שינה קיצוני.
מחקרו בן ה-49 ימים עקב אחר אדם צעיר שישן 3 שעות ביום, והוא מראה כי כל שלבי השינה נכללו בשנתו, אך הוא אינו ממליץ על ריבוי מנוחות אולטרה-קצרות כאורח חיים.
סטאמפי כתב על מחקרו בספרו "למה אנחנו נחים: אבולוציה, כרונוביולוגיה ופונקציות של שינה פוליפאזית ואולטרה-קצרה" (Why We Nap: Evolution, Chronobiology, and Functions of Polyphasic and Ultrashort Sleep).
ב-1989 פרסם את תוצאות מחקר שדה שערך, והסיק ש"אסטרטגיות שינה פוליפאזית משפרות ביצועים למשכי זמן ארוכים" תחת מצבי עבודה מתמשכים.
שינה פוליפאזית יוצרת עניין גם בקרב צבאותיהן של מדינות שונות, בגלל מחסור השינה אליו עלולים להיקלע חיילים במצבים שונים.
דוח של חיל האוויר האמריקני, העוסק באמצעי נגד לעייפות, קובע:
מדיווח של טייסי חיל הים הקנדי עולה כי:
חיל האוויר האיטלקי ערך גם הוא ניסויים לטייסיו.
בלוחות זמנים שכללו משמרות לילה וחילוק משמרות החיילים נחקר סוג של שינה פוליפאזית.
הנסיינים ביצעו 4 שעות פעילות ולאחריהן שתי שעות מנוחה, שבה יכלו לישון.
תהליך זה חזר על עצמו 4 פעמים ביום.
למרות שהשינה הותרה, הנסיינים סיגלו לו"ז של חוסר שינה מוחלט במשך המנוחה הראשונה של היום.
אנשים הישנים בלילה באיכות גרועה עלולים לחוות מספר רב של שינות זעירות במהלך שעות ערנותם, וכתוצאה מכך נפגעות יכולותיהם להתמקד ולתת תשומת לב).
נאס"א, בשיתוף עם ה-NSBRI, מימנה מחקר על מנוחות.
למרות המלצתה לספק לאסטרונאוטים 8 שעות שינה ביום, בדרך כלל מדובר בפרק זמן ארוך מדי, ולכן הסוכנות ביקשה לדעת על פרקי הזמן, התזמון וההשפעה של מנוחות.
פרופ' דוד דינג'ס מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה הוביל מחקר בתנאי מעבדה, בו שולבו משכי זמן משתנים של שינה עיקרית – בין 4 ל-8 שעות, יחד או ללא מנוחות נוספות שנמשכו עד שעתיים וחצי.
מנוחות ארוכות יותר נמצאו עדיפות, אם כי יכולות קוגניטיביות מסוימות הרוויחו יותר מאחרות כתוצאה ממנוחות.
הדריכות והעירנות הכללית הרוויחו הכי פחות, בעוד שזיכרון עבודה השתפר משמעותית.
מנוחות בשעות שהשעון הביולוגי מחשיב לשעות יום עבדו היטב, אך מנוחות בשעות הלילה הובילו לאינרציית שינה – בפשטות, רצון לחזור לישון הקיימת לאחר ההתעוררות – ארוכה יותר, שנמשכה עד כשעה.
שינה ביפאזית היא דפוס שינה הכולל שתי מנוחות ביום.
לעיתים כשמדברים על שינה פוליפאזית מתכוונים ליותר מ-2 מנוחות ביום, אך שינה ביפאזית נפוצה יותר.
בעבר, לפני המצאת התאורה המלאכותית, אירופאים היו מתעוררים משנתם הראשונה במהלך הלילה למשך כשעה, ואז חוזרים לשנתם השנייה.
מחקר שבדק את דפוסי השינה של בני אדם בתקופות של משך אור יום קצר (כ-10 שעות) מצא כי תחת תנאים חופשיים – שאינם מחייבים למספר קבוע של מנוחות, למשכן או לתכיפותן, אלא השינה נקבעת כרצונו של האדם – הם יאמצו שינה ביפאזית.
מחקר אחר מצא שזה יכול לקרות גם כאשר בני-אדם אינם נחשפים לאור מלאכותי.
שינה פוליפאזית כאמצעי להשגת יותר שעות ערנות
באזכורים מוקדמים למנוחות שיטתיות כאורח חיים, במטרה להשיג יותר שעות ערנות ביום, בניו של הגר"א (הגאון רבי אליהו מווילנא) כתבו שאביהם נהג לישון ארבע פעמים ביום שינה באורך של חצי שעה מתוך התמדתו בתורה במשך כל חייו, דפוס הידוע היום בשם שנת "דימקסיון".
כמו כן, באקמינסטר פולר תמך פומבית במשטר חיים המורכב מחצי שעת שינה בכל 6 שעות.
מאמר קצר על לו"ז השינה של פולר פורסם במגזין טיים ב-1943, שם הוא מתייחס ללו"ז זה כאל "intermittent sleeping" (שינה מקוטעת).
מבקרים רבים מחשיבים את התאוריה להפחתה משמעותית של שעות שינה בעזרת שינה פוליפאזית רעועה.
הם טוענים כי אין מנגנון בקרה מוחי שיוכל לאפשר הסתגלות לשיטת השינות המרובות, ושהגוף ישאף לאחד את השינה לבלוק מלא יחיד.
המבקר פיוטר ווזניאק מוסיף וטוען שעבר על בלוגים של אנשים הישנים שינה פוליפאזית ומצא שהם נאלצים לעסוק בפעילויות המחייבות אותם להישאר ערים שוב ושוב וששינה פוליפאזית לא משפרת את יכולות הלמידה או היצירתיות.
להלן גרפי עוגה של דפוסי שינה מקובלים ושמותיהם.
בכחול מוצג פרק הזמן המוקדש לשינה, ובאפור לערנות.
משכי השינה המוצגים מתייחסים לאדם בוגר, והם ארוכים יותר עבור צעירים.
שינוי הוא מעבר של אובייקט ממצב מסוים למצב אחר.
השינוי הוא לעיתים נקודתי – מעבר בין שני מצבים מובחנים היטב, כגון הדלקת נורה, ולעיתים הוא תהליך המתמשך על פני זמן רב, תוך מעבר הדרגתי על פני רצף של מצבים, כגון החיים, שהם רצף של שינויים מהלידה עד המוות.
השינוי הוא לעיתים מחזורי, כמו התחלפות עונות השנה, ולעיתים הוא חד-כיווני או בעל קצב שאינו נצפה מראש.
יש להבחין בין שינוי פנימי, שהוא שינוי בעצם עצמו, לבין שינוי חיצוני, שהוא שינוי במעמדו של העצם עקב שינוי בסביבתו.
כאשר הצבע ברמזור מתחלף מאדום לירוק, זהו שינוי פנימי, המתרחש ברמזור עצמו.
כאשר הוריו של אדם נפטרים והוא הופך ליתום, זהו שינוי חיצוני, משום שלא חל שינוי באדם עצמו, אך בכל זאת השתנה מעמדו.
חקר השינוי הוא נושא מרכזי במדע.
אחת הסיבות המרכזיות לקיומם של מדעי הטבע ושל מדעי החברה הוא הצורך להסביר את השינויים המתחוללים בטבע ובחברה בעזרת עקרונות שאינם משתנים, כמו חוקי הטבע והמתמטיקה:
במתמטיקה, חשבון אינפיניטסימלי עוסק בחקר השתנותן של פונקציות, המשתקף בנגזרת שלהן.
קשרים בין כמות לבין קצב השינוי שלה, נלמדים בתחום המשוואות הדיפרנציאליות.
בפיזיקה נבחנים תהליכי שינוי אחדים:
נושא מרכזי במכניקה הוא חקר התנועה – שינוי במיקום של גוף במהלך הזמן, כפי שהמיקום נמדד על ידי צופה במערכת ייחוס מסוימת.
קצב השינוי במיקום הוא המהירות, וקצב השינוי במהירות הוא התאוצה.
שינויים נוספים במאפייניו של גוף הם השינוי בתנע שלו ובאנרגיה שלו.
פיזיקה גרעינית עוסקת, בין השאר, בחקר השינוי במהות החומר – השתנותו מיסוד אחד לאחר, בתהליכים של ביקוע גרעיני והיתוך גרעיני, ובהתפרקות רדיואקטיבית, שהקצב של נמדד בזמן מחצית החיים.
הכימיה עוסקת בחקר התגובה הכימית, שהיא תהליך שבו משתנה מבנה המולקולות המרכיבות את החומר.
הביולוגיה חוקרת תהליכי שינוי רבים:
אבולוציה – תהליך שינוי המטען התורשתי של האוכלוסייה וביטויו מדור לדור.
תהליך האבולוציה כולל הן את השינויים הקטנים של תדירויות אללים באוכלוסייה ועד להצטברות של שינויים שהובילה להתפתחות מצורות החיים החד-תאיות הקדומות למגוון היצורים החיים כיום – חד תאיים מורכבים, צמחים, פטריות ובעלי חיים, כולל האדם.
תהליכי התפתחות של הפרט הטבועים במטען התורשתי שלו כגון אמבריולוגיה, התבגרות, הזדקנות והתאמה לשינויים מחזוריים בסביבה כגון שנת חורף.
תהליכי התאמה לסביבה כתוצאה מגירוי סביבתי ברמת הפרט כמו למידה או התגוננות ממצבי עקה.
חקר ההומאוסטזיס – חקר המנגנונים העוזרים לפרט לשמור על מצב קבוע בסביבתו הפנימית למרות שינויים בסביבה החיצונית.
הביולוגיה המולקולרית והביוכימיה חוקרות את ההתבטאות של הליכי השינוי האלה ברמה המולקולרית.
מדעי הרפואה והחינוך עוסקים בעיקר בהנהגת שינויים רצויים ומניעה או ביטול של שינויים בלתי רצויים באנשים.
העיסוק של הפסיכולוגיה בשינוי דומה במידה מסוימת לזה של הביולוגיה, הרפואה והחינוך.
כך למשל עוסקת הפסיכולוגיה ההתפתחותית בתהליכי השינוי הפסיכולוגיים שעובר האדם מלידה ועד מוות; הפסיכולוגיה הארגונית עוסקת בין השאר בתהליכי שינוי ארגוני בחברות וארגונים; הפסיכולוגיה האבולוציונית עוסקת בסיבות האבולוציוניות לשינויים בהתנהגות האדם; הפסיכולוגיה הקוגניטיבית עוסקת באופן בו מתרחשים תהליכי שינוי הכרתיים כגון למידה, זיכרון והסקת מסקנות; ועוד.
הייעוץ או הטיפול הפסיכולוגי, על האסכולות והגישות השונות בו, נועד לעיתים קרובות לסייע לאדם שחש מצוקה נפשית וליצור תהליך של שינוי חיובי ברגשותיו ובהתנהגותו.
בסטטיסטיקה הצגתם וניתוחם של שינויים תופסים מקום נרחב.
מדד המחירים לצרכן, למשל, מציג את השתנות המחירים של סל מוצרים ושירותים הנצרכים על ידי קבוצת צרכנים.
דמוגרפיה מציגה את השינויים באוכלוסייה.
בפילוסופיה העסיק השינוי כבר את היוונים הקדמונים.
כל שינוי במה שישנו אינו אפשרי – למה יכול היש להשתנות?
האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר פיתח את רעיון המטמורפוזה באמנות: אחדות מיצירותיו מציגות צורות המשתנות בהדרגה למשהו אחר לגמרי.
חיזוי השינוי נמצא בלבו של המסחר בבורסות למיניהן: מסחר בניירות ערך, מסחר במטבע זר ומסחר בסחורות עתידיות.
התחזית לגבי השינוי הצפוי במחירו של המוצר הנסחר הוא שמשמפיע על ההחלטה לקנותו או למוכרו.
חיזוי מסלול מעופה של רקטה ששוגרה, שהוא למעשה חישוב השינוי במיקומה עד לפגיעתה במטרתה, הוא הבסיס למערכות ירוט כדוגמת "כיפת ברזל".
ניסיון לשינוי בפעילות אנושית נתקל פעמים רבות בהתנגדות.
תפיסת עולם שמהותה התנגדות לשינוי חברתי קרויה שמרנות.
בקרב החרדים רווח הביטוי שטבע החת"ם סופר: "חדש אסור מן התורה", ובא לשלול חידוש או שינוי במנהגים דתיים ביהדות או באורחות החיים בכלל, וזאת למרות הזמנים המשתנים.
התנגדות אלימה לשינוי מאפיינת את הלודיטים – קבוצה של פועלים אנגלים בתחילת המאה ה-19 שמחו – לעיתים על ידי הריסת מכונות – נגד השינויים שגרמה המהפכה התעשייתית, שינויים שהם חשבו שמאיימים על פרנסתם.
שינוי הוא אחד מסוגי הקניין בהלכה, המקנה חפץ לגנב או גזלן, וגורם במקרים מסוימים לכך שהחפץ נחשב שלהם כדי שגם אם יאבד או מחירו ירד לאחר הגנבה, יחויבו לשלם עליו כמחירו המלא.
לקניין זה מספר סעיפים: שינוי גוף החפץ, שינוי שם החפץ.
קנין זה נגרם על ידי כך שהחפץ נחשב כחפץ אחר לגמרי, וגם כאשר רק שמו נשתנה השינוי משנה את בעלות החפץ, מכיוון שמציאותו של החפץ אין בה חשיבות כשלעצמה אלא בשימוש שניתן להפיק ממנה, וכאשר הוא משמש לצורך אחר, נחשב הדבר כאילו מהותו השתנתה.
במסכת בבא קמא אומר רבי אילעא, כי אדם שגנב טלה ונעשה איל, עגל ונעשה שור, נעשה שינוי בידו וקנאו, ולכן אם טבח ומכר את הבהמה, אין הוא חייב בתשלומי ארבעה וחמישה, מפני שלאחר שהשינוי גרם להקנות לו את בהמה .
על הלכה זו, נחלק חברו רבי חנינא, הסובר שדבר זה אינו נקרא שינוי, הקשה חברו רבי חנינא מברייתא האומרת:
ומכאן יש להוכיח לכאורה, שלא ניתן לקנות בהמה בשינוי כזה, שאם כן לא היה לו להתחייב בתשלומי ארבעה וחמשה.
על כך השיב רבי אילעא בשאלה: גם לשיטתך, ששינוי כזה אינו נחשב לשינוי, אין מובנת ברייתא זו, שאם כן היה עליו לשלם במחיר העכשווי ולא כעין שגנב.
השיב רבי חנינא, כי למרות שהשינוי אינו מקנה את הבהמה לגנב, אין הוא חייב לשלם כמחיר העכשווי, שכן בכל זאת הבהמה השתנתה משהייתה בשעת הגנבה, וחיובו שחל בשעת הגנבה היה לשלם טלה או עגל, ולא איל ושור, ולא ניתן לחייבו ביותר מכך.
האמורא רב ששת יישב את הברייתא שלא תסתור את שיטתו של רבי אילעא, והסביר שברייתא זו נאמרה על ידי בית שמאי, החלוקים על קנין שינוי, וסבורים שהוא לא קונה כלל.
גם אם רק שמו של החפץ השתנה, נחשב החפץ כחפץ אחר, והגנב קונה אותו לעניין חיובי תשלומיו.
קנין זה הוזכר על ידי רבי זירא, כאשר הוא שמע את הדיון בין רבי אילעא לרבי חנינא, הוא הקשה, שעל הגנב היה לקנות את הבהמות מטעם אחר, שהוא קנין שינוי השם, שהרי שמם השתנה מ"כבש" ל"איל" וכדומה.
על כך השיב רבא כי גם שור בן יומו קרוי שור כמובא בפסוק , וגם איל בן יומו קרוי איל כמו שאמר יעקב אבינו ללבן , ומכאן שגם כבש קרוי איל, שהרי לא ייתכן שיעקב אבינו אמר ללבן שרק אילים לא אכל אבל כבשים הוא כן נטל לעצמו.
שיטה זו אף נפסקה להלכה.
בטעם הקניין ישנם המבארים דבאמת עיקר קניין הגזלן הוא משיכתו בשעת הגזילה אלא שחיוב השבתו מעכב הקנין, ובשעה שעושה שינוי נפטר מהשבה כיוון שאין זה אותו חפץ וממילא קונה.
כתב הנתיבות המשפט, שאם בשעת הגניבה לא התחייב בתשלום משום שנפטר בקם ליה בדרבה מיניה הגנב אינו קונה בשינוי לאחר מיכן היות שכל הסיבה שהגנב קונה בשינוי בדרך כלל היא רק בגלל החיוב בתשלום, ואם אין את החיוב בתשלום שוב אין קונים את החפץ.
שינוי הדין הוא מצב, בו אדם עבר חטא במצב הלכתי מסוים, וכאשר נודע החטא הוא במצב בו השתנה דין העונש על חטא זה, כך שאם היה עובר על חטא זה במצב העכשווי, היה דינו שונה.
משנה אותה מביא אחד מחכמי התלמוד בשם שילא, דנה בנידון של נערה המאורסה, שבאו עדים כי זינתה לאחר אירוסיה ולפני נישואיה.
ההלכה קובעת כי במקרה כזה דינה מוות בסקילה.
השאלה היא מה דינה אם באו עדים לאחר שנהפכה לבוגרת, שדינה בחנק אם זינתה בעודה בוגרת.
הספק הוא, אם יש להעניש אותה לפי דינה בשעת העבירה, או לפי דינה בשעת קבלת העונש.
לפי הגרסה העממית של אותה משנה ששנה שילא, דינה של האישה הוא בחנק, כמו דינה בשעת העונש.
למרות הגרסה העממית, הגמרא מעדיפה את גרסתו של רבי יוחנן, הגורס במשנתו של שילא כי גם אם באו עדים לאחר שבגרה, דינה בסקילה.
ההכרח לכך, הוא מכיוון שישנה ברייתא הפוסקת, כי בעל המוציא שם רע על אשתו, שזינתה לאחר אירוסיה, והתגלה כי הדבר אמת, דינה בסקילה, גם אם בגרה בין האירוסין לנישואין, ומכאן שגרסתו של רבי יוחנן עדיפה.
שיטת רבי שמעון בר יוחאי
משנה אחרת, במסכת הוריות הדנה בחטא שנעשה בשגגה, על פי פסק שגוי של הסנהדרין.
המשנה מבדילה בין דין אדם רגיל שחטא, ובין דינם של מלך וכוהן גדול, שהקרבן אותם צריכים להביא - שונה משל אדם פשוט.
דינו של אדם רגיל הוא כבשה או שעירה נקבה, ואילו נשיא מביא שעיר זכר, וכוהן גדול שנמשח בשמן המשחה מביא פר להקרבה.
המשנה דנה בנידון, שהמלך והכוהן גדול, חטאו לפני המינוי, ונודע להם לאחר המינוי.
לפי תנא קמא, גם אז אין דינם שונה, והם מביאים קרבן כהדיוט - אדם רגיל.
לעומת זאת, רבי שמעון בר יוחאי, סבור שכאשר ישנה סתירה בין שעת הקרבן לשעת החיוב, אין להם להביא כלל קרבן, משום שחיוב הקרבן תלוי הן בשעת החטא והן בשעת הידיעה, ומכיוון ששעל החטא מחייבת כבשה ושעת הידיעה מחייבת שעיר, אין לו להביא קרבן.
שיטה זו, של רבי שמעון בר יוחאי, היא השיטה היחידה המתחשבת אף בשעה שנודע החטא, אם כי למרות זאת הגמרא מעדיפה את גרסתו של רבי יוחנן בדין נערה המאורסה, שכן אף רבי שמעון שמתחשב בשעת הידיעה, מתחשב גם בשעת החטא, ואין אף דעה במשנה המתחשבת כליל בשעת ידיעת החטא.
שִׁינְגוֹ קוּנִיאֶדָה (ביפנית: 国枝 慎吾; נולד ב-21 בפברואר 1984) הוא טניסאי יפני.
קוניאדה בעל נכות ומתחרה בטניס בכיסאות גלגלים.
לאורך הקריירה זכה קוניאדה ב-24 תוארי גראנד סלאם, וכיום הוא מדורג במקום הראשון בעולם.
הוא זכה ב-3 מדליות זהב אולימפיות: בשנת 2004 בתחרות זוגות, ובשנים 2008 ו-לונדון 2012 בתחרות יחידים.
בתחרויות רבות הוא שיחק לצד סטפן אודה וביחד הם זכו בפרסי גראנד סלאם לזוגות.
קוניאדה איבד את השליטה בפלג גופו התחתון כשהיה בן 9, בעקבות גידול בעמוד השדרה.
שינג'י קגאווה (ביפנית: 香川 真司; נולד ב-17 במרץ 1989) הוא כדורגלן יפני, המשחק בעמדת הקשר בסרסו אוסקה.
קגאווה החל את דרכו בקבוצת סרסו אוסקה מליגת העל היפנית כשהיה בן 17. בעונתו הראשונה במועדון, לא שותף קגאווה כלל במשחקי הקבוצה, וצפה בחבריו מהצד נושרים לליגת המשנה.
בעונה הבאה, עונת החל קגאווה לקבל דקות משחק ממאמנו.
הוא שותף ב-35 מ-48 משחקי הליגה של קבוצתו, וסיים עם הקבוצה במקום החמישי בליגה.
בעונת המשיך קגאווה לקבל קרדיט ממאמנו, וב-35 משחקים בהם שותף הבקיע 16 שערים, והיה לכובש המצטיין של המועדון בליגה במשותף עם רוי קומאטסו.
הקבוצה סיימה את העונה במקום הרביעי בליגה, נקודה אחת בלבד מתחת לווגאלטה סנדאי שהתמודדה במשחקי ההעפלה לליגת העל.
בעונת כבר היה קגאווה למלך שערי ליגת המשנה היפנית עם 27 כיבושים, וסייע לקבוצתו לשוב לקדמת הבמה היפנית כשעזר לקבוצה לסיים את העונה במקום השני בליגת המשנה עם 104 נקודות ב-51 משחקים.
לאחר 11 משחקים בליגת העל היפנית בהם הספיק לכבוש שבעה שערים, עבר קגאווה בקיץ 2010 לקבוצת בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה תמורת 350,000 אירו.
בהופעת הבכורה שלו במועדון, במוקדמות הליגה האירופאית, הבקיע קגאווה שני שערים.
במשחקי הליגה הוא כבש שמונה שערים, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות הליגה הגרמנית.
בעונה הבאה, עונת , היה קגאווה לבורג מרכזי במערך של דורטמונד.
הוא כבש לאורך העונה 13 שערים והוסיף שמונה בישולים, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות שנייה ברציפות.
בעקבות יכולתו הטובה במשחקי הליגה, היה קגאווה מועמד לתואר שחקן העונה בליגה הגרמנית, תואר בו בסופו של דבר זכה חברו לקבוצה רוברט לבנדובסקי.
במסגרת משחקי הגביע הגרמני הבקיע קגאווה שלושה שערים בחמישה משחקים, כולל שער ובישול במשחק הגמר בו ניצחה קבוצתו בתוצאה 2:5 את באיירן מינכן וזכתה בדאבל הראשון בתולדותיה.
לאחר שתי עונות בגרמניה, לקראת עונת חתם קגאווה במדי מנצ'סטר יונייטד, תמורת 16 מיליון אירו ובכך הפך ליפני הראשון במדי הקבוצה האנגלית.
הוא ערך את משחק הבכורה שלו בפרמייר ליג בהפסד החוץ מול אברטון במחזור הראשון, ובמחזור השני הבקיע את שער הבכורה במדי השדים האדומים בליגה בניצחון הביתי 1:3 מול פולהאם.
במהלך העונה כבש קגאווה שישה שערים, שלושה מהם בניצחון 0:4 על נוריץ' סיטי בו היה לאסיאתי הראשון שכובש שלושער בפרמייר ליג, וסייע לקבוצה לזכות באליפות.
לקראת העונה הבאה פרש אלכס פרגוסון מאימון הקבוצה, ובמקומו מונה דייוויד מויס.
קגאווה לא הצליח לרכוש את אמונו המקצועי של מויס, ואיבד את מקומו בהרכב הפותח.
הוא שותף ב-18 משחקי ליגה בלבד לאורך העונה, ולא הצליח לכבוש באף אחת מהמסגרות.
ב-31 באוגוסט 2014, לאחר שנתיים באנגליה, חתם קגאווה לארבע שנים בבורוסיה דורטמונד, בה פרץ לראשונה לתודעה הבינלאומית, תמורת 6.3 מיליון ליש"ט.
הוא ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו במדי הקבוצה במחזור הליגה השלישי, ואף כבש שער בניצחון 1:3 על פרייבורג.
בינואר 2019, לאחר שאיבד את מקומו בהרכב הקבוצה, הושאל קגאווה לבשיקטש הטורקית עד לסוף עונת 2018/19. קגאווה הבקיע ארבעה שערים ב-14 הופעות בחצי העונה ששיחק בבשיקטש, וסיים עם הקבוצה במקום השלישי בליגה.
בתום תקופת ההשאלה חזר קגאווה לדורטמונד.
ב-9 באוגוסט 2019 חתם קנגאווה לשנתיים בריאל סרגוסה מהליגה הספרדית השנייה.
ב-27 בינואר 2021 חתם קגאווה בפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית.
ב-10 בינואר 2022 חתם קגאווה בסינט טראודן הבלגית.
ב-1 בפברואר 2023 חתם קגאווה בסרסו אוסקה היפנית .
קגאווה היה חלק מהנבחרת האולמפית של יפן לטורניר הכדורגל באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
במאי 2008 ערך קגאווה את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול נבחרת חוף השנהב, אך לקראת טורניר מונדיאל 2010 נותר מחוץ לסגל.
לקראת טורניר גביע אסיה בכדורגל 2011 קיבל קגאווה זימון מאלברטו זאקרוני, מאמן הנבחרת.
במשחק רבע הגמר מול , כבש קגאווה צמד וסייע לקבוצתו לנצח בתוצאה 2:3 ולהעפיל לשלב הבא.
במשחק חצי הגמר מול הוא נפצע וסבל משבר בעצמות המסרק, פציעה שגרמה לו להפסיד את המשך הטורניר, ושארית העונה בגרמניה.
המבקיע המצטיין של ליגת העל היפנית(1): 2009
קבוצת השנה של אירופה על ידי מגזינים אירופיים(1): 2011/2012
שינג'יאנגטיטאן (שם מדעי: Xinjiangtitan) הוא זאורופוד ממשפחת ממנצ'יזאוריים שחי במזרח אסיה (אזור סין) באמצע תור היורה.
הוא נקרא על שם הטיטאנים הענקיים מהמיתולוגיה היוונית והאזור מסין בו נתגלה.
הוא נתגלה באזור שׂינְגְ'יָאנְג בסין ב-2013, וידוע משלד יחיד.
המאובנים שנמצאו כוללים חוליות רבות, רגל שמאלית חלקית, מספר עצמות מאגן הירכיים ומספר צלעות.