tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קסזר זכה לתואר "המכשף המטורף" בידי שותפו מונטארון.
נראה שהוא סובל מפיצול אישיות כמו לני מעל עכברים ואנשים.
תפיסת המציאות שלו חלשה, מה שגורם לו להתפרצויות בלתי רגילות.
הוא ומונטארון הם מבני הברית הראשונים שדמות השחקן תוכל לצרף אליה והם יציעו את עצמם בתנאי שילכו למכרות נאשקל בהקדם האפשרי לבדוק את ההתרחשויות שם.
אולם, מבלי שדמות השחקן יודעת, השניים שייכים לארגון הזְהֵנְתָרים, ארגון רשע שלאחרונה נחשב אחד החשודים במחסור הברזל, והם ביחד רק בגלל שיוכם לארגון.
על אף הפרעותיו הנפשיות, קסזר נחשב לאחד מהחברים הנאמנים ביותר לארגון הזהנתרים בשל שליטתו בקסמים שמתעסקים בעיקר עם מוות ואופל.
גזע: אדם, נטייה: תוהו-רשע, רמה: לוחמת.
שר-טיל היא לוחמת שנהנית להשפיל גברים בכך שהיא מזמינה אותם לדו-קרב ופוצעת אותם קשה.
אם היא תובס על ידי גבר היא תתרשם ותבקש להצטרף לחבורה של דמות השחקן.
בהיותה אגרסיבית וצמאת-דם באופן קיצוני, לשר-טיל יש שנאה חזקה לבני המין השני ולקציני חוק.
בסוף המשחק יתברר ששר-טיל היא ביתו של קצין חוק שהושתל בארגונו בחשאי על ידי סארווק.
באלי הוא אחד ממחוזות אינדונזיה והאי המערבי ביותר בשרשרת איי סונדה הקטנים.
האי שוכן מדרום לקו המשווה, במרחק כשעתיים טיסה מסינגפור.
בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר בו היא דנפסאר.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית באלי מונה כ-4.317 מיליון תושבים, כ-651 אלף מהם מרוכזים בעיר הבירה, דנפסאר.
לפי מרשם האוכלוסין לשנת 2010, כ-85% מתוכם הם הינדים.
האוכלוסייה הנותרת ברובה מוסלמית כ-13%, והשאר בודהיסטים ונוצרים כ-2%.
רוב האוכלוסייה בשאר איי אינדונזיה היא מוסלמית.
מרבית ההכנסה של תושבי האי באה מתיירות, מחקלאות, מתעשיית הטקסטיל, עשבי תיבול וקופי לואק (קפה יקר במיוחד) המיוצאים אל רחבי העולם.
שפת הדיבור באי היא באלינזית.
באי, המושך אליו תיירים מכל העולם, יש ג'ונגל טרופי, הרי געש, חופים ארוכים ושדות אורז.
יש בו שילוב של אתרי תיירות מודרניים ומקומות היסטוריים, בהם מקדש האם בכפר בְסָאקי, הבירה העתיקה של באלי, על מורדות הר אגונג, הר געש שהוא גם ההר הגבוה בבאלי (3,031 מטרים), והארמון הצף באוג'נג.
האי מכונה גם "אי אלף המקדשים" בשל אלפי המקדשים הפזורים בו.
חופו המערבי של האי נחשב לאחד מחופי הגלישה הטובים בעולם.
האי ידוע בייצור יהלומים מקומי, בעבודות מלאכת יד ובמוצרי עור זולים.
באלי מאוכלס מאז התקופה הפרה-היסטורית, ואולם השרידים העתיקים ביותר שנמצאו במקום הם כלים מאבן ומחרס בני 3,000 שנה.
באלי יושבה על ידי אוסטרונזים שהגיעו מדרום מזרח אסיה.
בנוסף, חלק מתושבי באלי הם צאצאי הקאסטה השלטת של האי ג'אווה.
כאשר הגיע האסלאם לאי ג'אווה במאה ה-16, הייתה בג'אווה ממלכה הינדית, שהנהגתה החליטה להימנע ממאבק ובמקום זאת לסגת לאי באלי ולהתיישב בו.
תושבי באלי גאים בכך שהצליחו לשמר את המסורת ההינדית הייחודית שלהם אל מול התפשטות האסלאם באזור.
תרבותם משתקפת בחי היום-יום בטקסים, בפסטיבלים ובמקדשים פרטיים, בכל בית ומקדשים משותפים לקהילה.
האי היה יעד לשני פיגועי טרור גדולים של ארגון אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בדרום מזרח אסיה.
ב-12 באוקטובר 2002 נרצחו 202 אנשים, מרביתם תיירים מאוסטרליה, בפיגוע מכונית תופת בסמוך למועדון לילה.
בפיגוע טרור שני, ב-1 באוקטובר 2005, נרצחו 20 בני אדם בכמה פיצוצים בו זמנית במסעדות באי ונפצעו כ-130. גם בפיגוע זה היו חלק מהנפגעים אזרחים זרים.
ב-2013 התקיימה באי תחרות מיס עולם.
באלו הוא דמות בדיונית של דוב המופיעה בספרו של רודיארד קיפלינג - "ספר הג'ונגל" וכן בספר ההמשך "ספר הג'ונגל השני".
מקור שמו של באלו הוא במילה ההינדית ל"דוב" (भालू).
באלו הוא דוב שפתני (או בסרטים מסוימים דוב חום ואף דוב שחור אסייתי) שגר בג'ונגלים של הודו ומלמד את הזאבים מהו חוק הג'ונגל.
לאחר שמוגלי גדל על ידי הזאבים הוא ובגירה הופכים לחבריו הטובים ובאלו מלמד את מוגלי על חוקי הג'ונגל.
הופעתו הראשונה של באלו בגרסת אנימציה הייתה בגרסת האנימציה "הרפתקאות מוגלי" משנת 1967.
באלו הופיע באותה שנה בעיבוד האנימציה של דיסני לספר בדיבובו של פיל האריס ובשנת 2003 בסרט ההמשך בדיבובו של ג'ון גודמן, וכן בסדרת האנימה היפנית "מסיפורי ספר הג'ונגל" ובסדרות הנפשה של דיסני כמו: "עולם סחרחר" בתפקיד טייס (בדיבוב אד גילברט), "גורי הג'ונגל" (בדיבוב א.ג.
בסרט של דיסני הוא שר שיר בשם "The Bare Necessities" ("הצרכים הפשוטים", אך נשמע גם כמו "צורכי הדוב") בו הוא מציג למוגלי את הפילוסופיה שלו: לחיות בפשטות, ליהנות ממה שיש, לא לבזבז זמן בחיפושים אחר מה שלא קיים, לא לטרוח ולא לעבוד קשה.
במחזמר "ספר הג'ונגל" בישראל בשנת 1996 את באלו שיחק טוביה צפיר, ובגרסאות מאוחרות יותר של המחזמר גילם אותו צחי נוי.
באלו מופיע בסרט הלייב אקשן בבימויו של ג'ון פאברו, הוא מדובב על ידי ביל מארי.
באלו ומוגלי נפגשים לראשונה כאשר באלו מציל את חייו של מוגלי לפני שהוא נאכל על ידי קא הפיתון.
לאחר מכן מנצל באלו את מוגלי כדי להשיג דבש, אליו הוא אינו יכול להגיע.
בין באלו למוגלי נוצרת חברות שנאלצת להתפרק לאחר שבאלו מבין כי שירחן מנסה להרוג את מוגלי.
באלו שב להציל את מוגלי בעזרתו של בגירה מידיו של המלך לואי אשר חוטף את מוגלי.
באלו גם עוזר למוגלי להביס את שירחן בקרב האחרון בסרט.
מדבבים של באלו בגרסה העברית
מדבב סרט/סדרה דני ליטני ספר הג'ונגל של דיסנייוני חןאחיו של מוגלי מוטי דיכנה מסיפורי ספר הג'ונגל דב רייזר עולם סחרחר דני בסן ספר הג'ונגל 2 דני בסן ספר הג'ונגל (סדרת אנימציה) מיכה אוזין סליאן ספר הג'ונגל (סדרת אנימציה) דרור קרן ספר הג'ונגל (סרט, 2016) יובל לוין ספר הג'ונגל (ערוץ בייבי)
בָּלֵיי היא עיר בחבל עבר הבאיקל ליד הרי בורשבסקי על חוף נהר האונדה בסיביר.
באליי היא העיר הראשית של בלייסקי.
העיר ממוקמת 350 ק"מ מזרח מצ'יטה ויש בה שדה תעופה.
מקור השם "באליי" מטונגוסית – "מקום שבו נמצא עץ קדוש".
משנת 1858 החלו עבודות במכרה זהב ליד היישוב, שנקרא אז נובוטרויצקויה.
משנת 1919 עד 1920 עודד ההטמאן גריגורי סמיונוב הפקה תעשייתית והוקם מפעל הפקת הזהב "בלייזולוטו".
הפקת הזהב מהווה תעשייה חשובה בעיר עד היום.
בשנת 1938 ניתן לכפר באליי מעמד של עיר ושמו הנוכחי.
תושבי העיר סובלים ממחלות רבות, בשל הרעלת מי התהום והבארות בתוצרי הלוואי של תעשיית הזהב.
בשנת 1967 בעיר התגוררו 28 אלף תושבים.
בשנת 1997 פעילות מכרות זהב באזור הופסקה.
בעקבות כך כשני שלישים מהתושבים עזבו את היישוב.
בשנת 2008 היישוב איבד מעמד של עיר וכיום הוא במעמד של יישוב עירוני.
באלדורז גייט II: שאדוז אוף אמן הוא השני בסדרת משחקי התפקידים באלדורז גייט שמתרחש מספר חודשים עד שנה לאחר אירועי המשחק הראשון.
הוא פועל בשיטת המהדורה השנייה (שיצאה משימוש) של מבוכים ודרקונים ומתרחש בסביבת ממלכות נשכחות, התפאורה הפופולרית ביותר ביקום מבוכים ודרקונים.
ב-2001 יצאה חבילת ההרחבה למשחק שנקראה באלדורז גייט II: תרון אוף בעל.
כמו קודמו, באלדורז גייט II משוחק בנקודת מבט איזומטרית.
השחקן שולט על חבורה של בין דמות אחת לשש.
על השחקן ליצור דמות משלו מההתחלה, או לייבא את הדמות שלו מהמשחק הראשון ואת שאר הדמויות למצוא בעולם המשחק.
במהלך המשחק השחקן חייב לבצע בחירות מכריעות, חלקן חיוניות להתפתחות העלילה ואף של הדמות.
באלדורז גייט II שונה מקודמו, היות שהשחקן גם "מנהל" מצודה משלו.
אין הרבה מאקרו-כלכלה ברמה הזו אבל מוסיף עניין מסוים למשחק אם יותר מדי לחימה והטלת קסמים נהייה שגרתי מדי.
מקומות סודיים גם נפוצים במשחק.
ברחבי העיר אתקתלה ובשאר מקומות ימצאו מקומות מסתור הידרשו כישורים מיוחדים או חפצים ספציפיים כדי להשיג גישה אליהם.
לרוב מקומות אלו יתאכלסו על ידי אויבים חזקים ביותר, אך אם תגמול באוצרות שהם מחזיקים.
לדמויות יש אופי מפותח בהרבה.
חלקן תנהלנה דיאלוגים מעמיקים אחת עם השנייה או עם דמות השחקן וחלקן אפילו תתחלנה רומן עם דמות השחקן, בעוד שדמויות מסוימות לא תוכלנה להסתדר עם דמויות אחרות ולכן תעזוב את החבורה.
כמו כן התנהגות מחפירה לדמויות מסוימות יגרמו להם לעזוב את השחקן, ורומן עם דמויות מסוימות אף יגרום לשינוי התנהגותי או קנאה בין דמויות אחרות.
עם יציאת המשחק לשוק, יצאו בארצות הברית כאלף עותקים של מהדורת האספנים של באלדורז גייט 2, מהדורה מיוחדת זו מכילה ציורים, פורטרטים ושאר דברים הבאים במארז המשחק.
כמו כן ישנה השפעה על המשחקיות של המשחק, בצורה של מוכרת נוספת בחנות של רייבאלד ברטרמן התמכור לשחקן חפצים הייחודיים למהדורת האספנים כמו גלימתה של וסנה, או החרב של דאקון מפליינסקייפ: טורמנט.
דמות השחקן גדלה במבצר ספרייה בשם קנדלקיפ יחד עם אימואן.
יום אחד האב המאמץ של דמות-השחקן גוריון, לוקח אותה למסע לא מתוכנן כשהוא אינו סיפק תשובות לאף שאלה ואז נרצח באותו לילה שהתחילו את המסע.
משדמות-השחקן התחילה את מסעה עם מספר חברים וחברות לצידה היא מגלה שהרוצח, סארווק הוא אחיה למחצה.
גם דמות-השחקן וגם סארווק היו צאצאים של אל הרצח, בהאאל, שהשאיר לפני מותו צאצאים מנשים רבות שכל תכליתם להיות הדלק ללידתו המחודשת.
סארווק שהיה מודע עוד קודם לייחוסו תכנן מלחמה גדולה על מנת להוכיח שהוא ראוי לרשת את בהאאל בתור אל הרצח החדש.
דמות-השחקן הרגה את סארווק והצילה את העיר באלדורז גייט.
לאחר מספר חודשים, במהלך המשך המסע דמות-השחקן, אימואן וחבריהם ג'הירה ומינסק נשבית בפתאומיות על ידי קוסם רב עוצמה.
ובמנקודה זו המשחק השני מתחיל.
איירי: גזע: אלפית מכונפת, נטייה: סדר-טובה, סוג: כהנת/קוסמת
אחרי שלקחה בשבי על ידי סוחרי עבדים שמכרו אותה לקרקס, איירי נלקחה לכלוב קטן והכנפיים שלה התנוונו והיו צריכות להיחתך.
בסופו של דבר, הקרקס נפל לידיים יותר טובות יותר.
באזור אפשרי במשחק ניתן למצוא אותה טיילת של ווקין, היכן שהיא עובדת בקרקס תחת מנהל זירה אחר, ננס בשם קווייל, שהופיע בתור דמות אפשרית בחבורה במשחק הראשון ואחרי אירועי המשחק הראשון הציל אותה מידי מנהל הזירה הקודם.
מהרגע שהאשליין הרשע שהפך את הקרקס למלכודת מוות הובס, איירי תוכל להצטרף לחבורה של דמות השחקן.
אם היא ומינסק בחבורה יחד, מיסק יאמץ אותה בתור המכשפה החדשה שלו אחרי דיינהייר.
היא חלשה פיזית, בעלת אופי נאיבי במיוחד ואפילו ילדותי במקצת אבל היא נבונה ביותר וחכמה במיוחד.
היא סוגדת שני אלים: לאל הננסי (בהשפעת קווייל) ברוון ויילדוונדרר ולאל המסורתי של עמה, איירדרי פיינה.
אם דמות-השחקן היא זכר, אפשר גם לנהל רומן איתה.
אימואן: גזע: אדם, נטייה: נייטרלי-טובה, סוג: גנבת/קוסמת
אימואן סבלה קשה מהשבי שלה, הניסויים של איירניקוס והידיעה שגם היא בת של בהאאל והיא מאבדת חלק גדול מההתלהבות והשובבות שאפיינו אותה במשחק הראשון ולמרות זאת היא נשארת נאמנה לדמות-השחקן ובנוסף להיותה הגנבת הטובה ביותר שאפשר למצוא היא אחת מהדמויות החשובות ביותר בקו העלילה הכללי.
הרבה מהמשחק מכוון על להציל אותה.
ניתן למצוא אותה לצד דמות-השחקן מיד עם התחלת המשחק.
ואליגר קורתלה: גזע: אדם, נטייה: נייטרלי-טוב, סוג: סייר
משפחתו של ואליגר חיה זמן רב בצילו של הקסם.
אימו השתגעה עם העצמה שהשיגה והושמדה.
כתוצאה מזה, ואליגר שומר טינה גלויה לכל מה שקשור לקסם.
הוא יבטא את שנאתו לקסמים בכל הזדמנות אפשרית.
אבל יכולת ההתגנבות שלו והנזק שהוא יכול לגרום הופכים אותו לדמות יעילה ביותר.
אמנם הוא מתגורר באתקטלה אך ניתן למצוא אותו בבקתה בגבעות אומר, היות שהוא מבוקש בידי "המכשפים בברדס".
מאזי פנטאן: גזע: בת מחצית, נטייה: סדר-טובה, סוג: לוחמת
לוחמת אמיצה שחלומה הגנוז מטעמים גזעיים היה להיות פלאדינית מאזי והאבירים שלה נודדים ברחבי אמן מעיירת ביתם, טריידמיט, ועושים מעשים טובים.
ניתן למצוא אותה שבוייה בהריסות המקדש של גבעות אומר ותציע את שירותה לדמות-השחקן אם תשחרר אותה.
מינסק: גזע: אדם, נטייה: תוהו-טוב, סוג: סייר
מינסק נמצא כלוא במתחם של איירניקוס בהתחלת המשחק יחד עם אימואן וג'אהירה.
הוא מחפש נקמה באיירניקוס על שרצח את דיינהייר, שותפתו המכשפה שעליה נשבע להגן.
למרות שלמינסק סיבות עוינות יותר להצטרף לחבורה של דמות-השחקן, הוא עדיין נשאר מקור להומור כמו במשחק הקודם.
נאליה ד'ארניס: גזע: אדם, נטייה: תוהו-טובה, סוג: קוסמת/גנבת
על אף היותה בת של לורד, לנאליה יש מעט במשותף עם בני אצולה.
היא נוהגת להתגנב מטירתה בלילות ולעזור לעניים ולנזקקים.
היא מוכנה לעזור לבני מעמדות נמוכים יותר אבל לא מוכנה לשכוח את הייחוד של מעמדה.
ניתן למצוא אותה במסבאה של משכנות העוני באתקטלה והיא תבקש את עזרת דמות-השחקן להציל את הטירה שלה מפני פשיטת טרולים.
קלדורן: גזע: אדם, נטייה: סדר-טוב, סוג: פלאדין
קלדורן הוא הפלאדין היחיד במשחק שיכול להצטרף לחבורה של דמות השחקן.
יש לו עלילה משפחתית משנית ודמות-השחקן יוכלה לתת לו לעזוב את החבורה לזמן מה.
ניתן למצוא אותו בביבים של אתקטלה כשהוא חוקר כת אלילית חדשה שמדאיגה את המקדשים.
על אף שיש טובים ממנו בקרב פנים אל פנים (כנראה בשל גילו המתקדם) יש לו גישה למספר קסמים.
אנומן: גזע: אדם, נטייה: סדר-נייטרלי, סוג: לוחם/כהן
אנומן הוא אביר מתלמד של מסדר הלב הקורן.
הוא יהיר באופן בלתי נסבל ומתרברב ללא הפסק על קרבות שיש סיכוי שמעולם לא התרחשו.
אנומן נשפט בקלות כדמות חד-ממדית מעצבנת, אבל במציאות יש לו סיפור מסובך יחסית עם אביו ואחותו, מה שהופך אותו לדמות מתוחכמת למדי כמו התוצאות האפשריות של מבחני האבירות שלו.
בכפוף לפעולות דמות-השחקן הוא יעבור או יכשל במשפט שלו וישנה את נטייתו בהתאמה לסדר-טוב או לתוהו-נייטרלי.
אם דמות-השחקן היא נקבה, ניתן לנהל איתו רומן.
ניתן למצוא אותו במסבאה של משכנות העוני של אתקטלה כשהוא מחפש הזדמנויות להרפתקאות להוכיח את עצמו.
ג'אהירה: גזע: חצי אלפית, נטייה: נייטרלית, סוג: לוחמת/דרואידית
במשחק הזה ג'אהירה נעשתה רכה יותר יחסית למשחק הקודם בשל מותו של בעלה, קהאליד, וכפי הנראה בשל סכסוכים עם אנשי החבורה, אם כי היא עדיין נהנית יותר מכל לקחת סמכות במצבים מסוימים ורואים את זה כשהיא יורדת על דמויות שהיא תופסת כתמימות ולא מנוסות בדרכי העולם.
אם דמות-השחקן היא זכר, אפשר לנהל איתה רומן.
ניתן למצוא אותה בהתחלת המשחק כלואה עם מינסק.
הייר-דאליס: גזע: זד (בעל דם שטנים), נטייה: תוהו-נייטרלי, סוג: פייטן
הייר-דאליס הוא זן נדיר ביקום הזה.
יש לו דם שטני בשושלת שלו, שנותן לו תכונות לא רגילות, ביניהם שיערו הכחול ואוזניו המחודדות והילה שעושה את תושבי היקום החומרי עצבנים.
הפייטן הזה מפצה על זה בשנינות וקסם.
הוא נדד ביקומים עם להקת טרובדורים שהקימו תיאטרון זמני מתחת לפונדק חמשת הבקבוקים שברובע הגשר באתקטלה.
אם דמות-השחקן כוללת גם אותו וגם את איירי בחבורה יתחילו יחסים רומנטיים בין השניים שכפי הנראה ישפיעו על דמות-השחקן אם היא זכר והיא כבר מנהלת רומן עם איירי.
ניתן למצוא אותו כחלק מהרפתקה מתחת לביבים של רובע המקדשים.
יון יונסון: גזע: ננס, נטייה: תוהו-נייטרלי, סוג: גנב/אשליין
כמו רוב הננסים, הוא תמהוני ביותר ואוהב לפטפט עם סיפורים שאף פעם לא מגיעים לעיקר.
אם הוא עם מינסק באותה חבורה, הוא תמיד ינסה לגנוב את בוּ, האוגר שלו, וספק גדול שאם אי פעם יצליח, יחיה לזמן רב לספר על כך.
ניתן למצוא אותו רובע הממשלתי באתקטלה מנסה למכור את הסחורה שלו, כלי נשק מסוכנים שחוקיותם מפוקפקת.
כמומחה לרובי-קשת יון מסוגל לפתח תחמושת ייחודית משלו.
יושימו: גזע: אדם, נטייה: נייטרלי, סוג: גנב
ליושימו יש סיפור מסובך שנחשף בהדרגה לפני השחקן.
פוגשים אותו במתחם של איירניקוס במהלך הבריחה ממנו.
יושימו הוא מקסים אבל ערמומי שנוטה לשינויים ולמינסק יש חשדות מידיים עליו.
בלי קשר לעברו או למניעיו, הוא יסייע לדמות-השחקן להימלט מהמתחם של איירניקוס.
אם הוא יבוא עם דמות-השחקן לספלהולד, יתברר שיושימו היה נתון לקללה חזקה מאיירניקוס שהכריחה אותו לבגוד בחבריו.
סירנד: גזע: אדם, נטייה: נייטרלי, סוג: דרואיד
סירנד נעצר בכלא של עיירת טריידמיט.
הוא נזקק לעזרת דמות-השחקן בחקירת מקרי תקיפת החיות על העיירה הקטנה ולהוכיח את חפותם של הדרואידים בפרשה זו.
לסירנד מזג רגוע והרגל מבלבל בלהשתמש הרבה במטאפורות שקשורות לטבע.
אחד הכישרונות השימושיים ביותר של סירנד הוא ההזדאבות שלו שמאפשרת לו להפוך בשעת הצורך לאדם-זאב.
סירנד חי כעת בטבע כמו כל דרואיד, למרות שפעם היה עירוני, מה שמוביל את דמות השחקן למספר עסקים לא גמורים כשדמות-השחקן באה עם סירנד לאתקטלה.
אדווין: גזע: אדם, נטייה: סדר-רשע, סוג: קוסם
לאחר אירועי המשחק הראשון אדווין מצא מעביד חדש בקרב גילדת הגנבים, למרות שהוא עדיין מחפש יותר כוח לעצמו.
אפשר למצוא אותו לרובע הנמל באתקטלה כחלק מהרפתקה מגילדת הגנבים.
ויקוניה: גזע: אלפית אפלה, נטייה: נייטרלי-רשעית, סוג: כהנת
ויקוניה מכירה את דמות-השחקן מהמשחק הקודם וכמו במשחק הקודם הייתה במנוסה מרדיפה אחרי הגזע שלה.
היא נתפסת על ידי פנאטיים באתקטלה ברובע הממשלתי לאחר שזהותה כאלפית אפלה התגלתה.
משום שהאלפים האפלים הם אויבי בני האדם באמן הם ינסו להעלות אותה על המוקד ובכפוף לפעולת דמות-השחקן היא תשרוד או לא.
אם דמות השחקן היא זכר ולא אלף, ננס או גמד היא יכולה לנהל עם ויקוניה רומן.
קורגאן: גזע: גמד, נטייה: תוהו-רשע, סוג: לוחם
קורגאן נחשב אחד הלוחמים הטובים ביותר במשחק, במיוחד לחבורה רשעית.
תבונתו הנמוכה עושה אותו מטרה נוחה למצליפי-מוחות אבל חוסנו וכישרונו העילאי עם גרזנים שמהוים שילוב קטלני (כמעט כמו מזגו האלים) בקרב פנים-מול-פנים.
גישתו חסרת הרחמים גורמת לעימותים בקרב דמויות טובות שהופכים אותו לדמות קשה מאוד.
ניתן למצוא אותו במסבאה של משכנות העוני באתקטלה ויצטרף למי שיעזור לו לחפש ספר בעל ערך.
באלאסט קי הוא אי באיי הקיז במדינת פלורידה שבארצות הברית.
האי הוא הדרומי ביותר באיי הקיז, ומשכך גם הדרומי ביותר בארצות הברית גופא (למעט מדינת הוואי).
האי נמצא בתוך שטח שמורת הטבע הלאומית קי וסט אולם מדובר באי פרטי.
האי מוזכר בספר "רישיון להרוג" מאת ג'ון גארדנר מסדרת ספרי ג'יימס בונד, ואף צולמה בו סצנה מהסרט שנעשה על בסיס הספר.
באלדי אולייר (נולד ב-1 בנובמבר 1953) הוא גיטריסט, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי.
סגנונו משלב פלמנקו ומוזיקה צוענית עם מוטיבים ים-תיכוניים.
באלדי יצר הרכבים מוזיקליים שונים, המבוססים על יצירותיו המקוריות והקליט 16 אלבומים.
באלדי התפרסם בעיקר בזכות נגינתו הווירטואוזית בגיטרה קלאסית, ועיסוקו במוזיקת פלמנקו.
אולייר יליד רומניה, בשנת 1964 עלה לישראל.
בשנת 1965 התחיל לנגן בגיטרה, וללמוד ליווי בסיסי אצל מורה פרטית בראשון לציון, כעבור 3 חודשים הפסיקה ללמדו בטענה שלילד הזה אין חוש מוזיקלי.
בביתו שמע מוזיקה דרום אמריקאית ונמשך מגיל צעיר לפלמנקו, והחל ללמוד לנגן בעצמו ללא מורה.
כשהחל את שירותו הצבאי סירב לנגן בלהקה צבאית מאחר שהוא רצה לנגן רק פלמנקו, היה ג'ובניק וחזר כל יום הביתה.
לאחר שירותו הצבאי נסע באלדי לספרד למשך חצי שנה, שם ניגן בלילות פלמנקו.
אחר כך נסע לפריז והיה אמן רחוב בתחנות המטרו ובמרכזי קניות.
לאחר מכן החל לנגן בקונצרט והיה לו קהל קבוע במועדון ספרדי בפריז, באלדי מגדיר תקופה זו כתקופה היפה ביותר בחייו.
בשנת 1975 נסע לספרד על מנת להרחיב ולהעמיק את ידיעותיו בתחום המוזיקה הספרדית והפלמנקו.
בשנת 1976 בגיל 23 הצטרף לצמד בנות כמלווה, ולבסוף התחתן עם אחת מהן.
בשנת 1979 חזר לישראל ופגש את גיורא נאור עמו החל להופיע בקביעות.
והחל להופיע עם רקדניות הפלמנקו סילביה דוראן, וכן הופיע כאמן אורח בתוכנית של אריק לביא.
בין השנים 1978–1981 התגורר בפריז והופיע במקומות שונים באירופה.
בשנת 1982 השתתף במופע "בלדה לצוענים", שזכה להצלחה רבה ועלה יותר מ-500 הופעות.
בשנת 1983 הוציא את אלבומו הראשון "מראות הפלמנקו" וכן יצא במופע "הפנינג גיטרות".
בשנת 1985 הוציא את האלבום השני.
במקביל יצא במופע "רביעיית באלדי אולייר" שזכה להצלחה רבה.
בשנת 1986 שיתף פעולה עם המתופף אהרל'ה קמינסקי, באלבום חדש בשם "פלג'זקו", ובמופע באותו שם.
השניים שילבו מוזיקת פלמנקו עם ג'אז.
בשנת 1987 השתתף במופע "חמש אחרי הצהריים", בו נטלו חלק גם צמד הדודאים והזמר הספרדי פאקו איבנז.
לאחר מכן יצא אולייר במשותף עם איבנז לסיבוב הופעות ברחבי ספרד וצרפת בשם "דואט ספרדי".
שיאו של המופע היה בהופעה באולימפיה בפריז, שסוקר בהרחבה בתקשורת שם.
בספטמבר 1987 השתתף במופע לציון שלושים שנה לדודאים.
בשנת 1989 הגיע המופע גם לישראל, למועדון החמאם ביפו.
בשנת 1990 שיתף אולייר פעולה עם הכנר מירל רזניק במופע המשותף "ג'יפסי פלמנקו פלוס".
בשנת 1991 העלה שני מופעים: האחד "קלאסי פלמנקו" יחד עם זמרת האופרה סיוון רותם כמיזם של מוזיאון תל אביב המופע השני נקרא "חגיגה ספרדית" שכלל ריקוד פלמנקו, נגינה ושירה.
כמו כן הופיע עם להקתו בקונצרט העשרה לבתי-ספר, במסגרת 'סל תרבות'.
בשנת 1992 לקראת 500 שנה לגירוש יהודי ספרד, יצר את המופע: "במשעולי ספרד".
המופע הומלץ על ידי משרד החינוך כמופע מייצג לנושא זה.
באותה שנה הוציא לאור את חוברת התווים: "גיטרה ספרדית" הכוללת קטעי נגינה שהולחנו או עובדו על-ידו לתלמידי גיטרה.
בשנת 1994 הוציא לאור את האלבום "טברנה" בהשפעת התוכנית: "בטברנה" ששודרה בערוץ הראשון.
בתוכנית זאת השתתף כאומן אורח קבוע במשך שנתיים.
בשנת 1996 הוציא לאור אלבום בשם: "פלמנקונצרט".
וכן הופיע כסולן עם התזמורת הקאמרית אשדוד במספר קונצרטים ברחבי הארץ.
בשנת 1998 הוציא לאור את האלבום: "מדטירניאן".
כמו כן יצא במופע עם פסנתרן הג'אז ליאוניד פטשקה.
בשנת 1999 ניגן רסיטל מיצירותיו עם התזמורת הקאמרית הרצליה.
יצא במופע משותף בשם: "רומנסות לטנור ומיתרים" עם זמר הטנור יבגני שפובלוב במסגרת פסטיבל דו-אמן בתיאטרון הבימה.
מופע זה הוצג בכל רחבי הארץ.
בשנת 2000 מופע משותף עם גילה אלמגור בשם: "ערב שירי לורקה"
בשנת 2002 יצא אל האור אלבום ומופע בשם: "פנטזיה 2000" עם רבעיה קאמרית.
נכללו קטעים שהלחין ועיבד לגיטרה וכלי קשת.
בשנת 2003 יצא אולייר לסיבוב קונצרטים בניו יורק, ניו ג'רזי, ושיקגו.
בשנת 2005 אלבום חדש בשם: "מעברים בזמן" זהו פרויקט מיוחד המשלב מוזיקה ישראלית עכשווית עם פלמנקו ומוזיקה צוענית.
את ההפקה המוזיקלית לאלבום עשה בנו, ברק אולייר.
כמו כן חידש את המופע המשותף עם פסנתרן הג'אז ליאוניד פטשקה בשם: "ווירטואוזים על הבמה"
בשנת 2006 אלבום חדש בארץ ובארצות הברית בשם: "Baldi Olier Great Latin Hits"
בשנת 2007 ניגן רסיטל מיצירותיו עם התזמורת הקאמרית רמת גן והסינפונייטה הישראלית באר שבע.
יצא באלבום פלמנקו מקורי חדש בשם:"Suenos De Amur" האלבום הופץ בארץ ובארצות הברית.
בשנת 2008 כתב מוזיקה מקורית לסרט דוקמנטרי: "האגדה על ניקולאי וחוק השבות".
הסרט זכה בפסטיבל ירושלים לקולנוע.
במקביל כתב יצירות לגיטרה ולתזמורת.
בשנת 2009 השתתף כאורח במופע של שרית חדד בקיסריה, הם ניגנו יחדו את השיר "הייתי בגן עדן", בעיבוד חדש שבלדי כתב.
יצא באלבום חדש בישראל ובארצות הברית שנקרא: "GYPSY ALBOOM"
בשנת 2010 השתתף בסדרת קונצרטים בנושא צועני, יחד עם ד"ר אסתרית בלצן ובסדרת קונצרטים עם תזמורת סימפונט רעננה.
בשנת 2011 יצא האלבום "AWAY OF LIFE".
בשנת 2012 העלה מופע בשם: "חיוכים" עם הזמרת ניצה טרמין במסגרת קשרי תרבות.
בשנת 2013 יצא במופע בשם: "שופן והפלמנקו" עם הפסנתרן גיל שוחט.
בשנת 2014 יצא בסדרת קונצרטים עם פסנתרן הג'אז ליאוניד פטשקה ותזמורת אשדוד וכן הופיע באופן קבוע בתיאטרון הקאמרי בתל אביב.
בשנת 2015 אלבום חדש בשם: "שירי פלמנקו" וכתב את המוזיקה לסדרת הטלוויזיה של YES - "להרוג את הסבתא".
בהמשך השנה, אולייר יצא לסיבוב קונצרטים ברחבי אירופה.
הופעותיו זכו לביקורות נלהבות בפסטיבל "סומה פלמנקה" בספרד ובפסטיבל "הנאלי" בלונדון וייצג את ישראל באירועי יום העצמאות באיטליה ובתערוכת אקספו הבינלאומית.
במהלך הקריירה כתב מוזיקה לסרטים ולהצגות.
הופעותיו ואלבומיו כוללים חומרים מקוריים, פרי יצירתו ועיבודים מיוחדים להרכבים שונים.
הוא הופיע לאורך כל השנים הללו וייצג את ישראל בארצות רבות בכל רחבי העולם.
במקביל כתב יצירות סימפוניות, ביניהן היצירה: "קולומביה" לזכרו של טייס החלל הישראלי הראשון: אילן רמון.
בשנת 2016 בחודש מאי הפסיק אולייר להופיע כגיטריסט בעקבות בעיה אורתופדית בידיו, הוא ממשיך בפעילותו המוזיקלית כמלחין ומעבד.
כמו כן החל לנגן בסקסופון.
בשנת 2017 יצר הרצאה בשם "באלדי אולייר מסביר ומספר על הפלמנקו ועל דרכו כיוצר."
בשנת 2023 פרסם ספר אוטוביוגרפי בשם הופעת רחוב, על תקופת שהותו בספרד ובפריז כאמן רחוב.
לאולייר שני בנים בוגרים, ששניהם פעילים בתחום המוזיקה.
באליאן מאיבלין היה אציל צלבני שלקח חלק באירועים היסטוריים הרי-גורל בממלכת ירושלים, בן למשפחת איבלין שהשפעתה במדינה הצלבנית הייתה מרחיקת לכת.
לא ידוע הרבה על ילדותו של איבלין.
הוא נולד למשפחת אצולה מקומית בממלכת ירושלים שצמחה - כמו רוב המשפחות המקומיות - מרקע של אצולה נמוכת דרגה.
המשפחה קיבלה לחזקתה את איבלין (יבנה) שהייתה אז חלק משרשרת המבצרים ששמרה על אשקלון הפטימית-מצרית לבל יצאו ממנה גדודי פשיטה מצריים אל עומק השטח הצלבני.
בשנת 1169 קיבל באליאן את האחוזה המשפחתית, בעוד הסניורה של רמלה עברה לידי אחיו בלדווין מאיבלין.
בשנת 1177, בקרב גזר, נלחמו האחים שכם אל שכם בחוד החנית של ההתקפה הצלבנית שניפצה את שורות הצבא המצרי בפיקודו של צלאח א-דין.
באותה שנה נישא באליאן למריה קומננה, אלמנתו של אמלריך הראשון, מלך ירושלים, והיה כך לאביה החורג של איזבל שתהיה ברבות הימים מלכת ירושלים.
כחלק מהסדר נישואיו קיבל באליאן את השליטה על העיר שכם.
אחיו, בלדווין מאיבלין, נפל בשבי המוסלמי במהלך קרב מרג' עיון בשנת 1179, ושוחרר בהתערבות מנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, אחי-סבהּ של מריה קומננה.
במהלך המאבק על ירושת בלדווין הרביעי, מלך ירושלים תמכו באליאן ובלדווין מאיבלין ברמון השלישי מטריפולי במאבקו מול גי דה ליזיניאן.
תחילה תמכו האחים לבית באליאן בהכתרת בלדווין החמישי, מלך ירושלים ובמהלך טקס ההכתרה אף נשא באליאן את המלך-ילד על ידיו.
באביב 1185 מת המלך בלדווין הרביעי, אחת הדמויות הטרגיות וההירואיות בהיסטוריה של ממלכת ירושלים וארץ ישראל, ואת מקומו ירש בלדווין החמישי בן השש, בעוד השלטון נמצא למעשה בידי ריימון מטריפולי.
באביב 1185 נחתמה שביתת נשק בין הצלבנים למוסלמים לאחר ששני הצדדים הגיעו לאפיסת כוחות.
בשנה לאחר מכן נפטר המלך בלדווין החמישי במפתיע.
למרות החלטת מועצת האצילים, שחייבה החלטה של ועדת שליטים אירופאים לגבי המלך החדש של ממלכת ירושלים, פעלה מפלגת החצר - שהתנגדה להחלטה ובהפיכת בזק בוטלו כל סדרי הממשל שנקבעו בעבר.
מפלגת החצר בראשות ז'וסלין דה קורטני אפוטרופוסו של המלך המנוח תפסה את ירושלים וניהלה בה מהלכים להכתרת גי דה ליזיניאן ומתנגדיהם בראשות ריימון מטריפולי שהתכנסו בשכם מתוך כוונה להכתיר את איזבל ובעלה.
במהלך מפתיע, המכריע את הכף - ככל הנראה על מנת להימנע מעימות, או מחוסר עניין בכיסא המלך - חמק אונפרוא מטורון בלילה משכם והופיע למחרת בבוקר ה-20 ביולי 1186 בכנסיית הקבר שבירושלים ונשבע אמונים לסיבילה ולבעלה, המלך החדש של ירושלים.
מפלגת אצילי הממלכה בראשות ריימון מטריפולי התפרקה, והם הופיעו זה אחר זה בפני גי וסיבילה ונשבעו להם אמונים.
בלדווין מאיבלין, אדון רמלה, העדיף לעזוב את ממלכת ירושלים מלשרת את גי דה ליזיניאן, באליאן נשאר כאדון הנחלות המשפחתיות ואפוטרופוס של בנו בכורו של בלדווין.
תקופת שלטונו של גי דה ליזיניאן הייתה קצרה ונמהרת ועמדה באופן מוחלט בצל הטרגדיה של קרב קרני חיטין.
בתקופה שבין הכתרתו לבין הקרב הגורלי הואצו כל התהליכים ההרסניים בממלכת ירושלים והמדינה חדלה מלתפקד.
בשנת 1187 החליט צלאח א-דין כי השעה כשרה להגשמת שאיפתו מזה זמן רב להחריב את ממלכת ירושלים ובאביב התחילה לשכתו בדמשק לשלוח מכתבים ואגרות לכל רחבי המזרח התיכון בקריאה לג'יהאד נגד הצלבנים.
כשנודע לצלבנים על ההיערכות המסיבית מצדו של צלאח א-דין, הסכים דה ליזיניאן לשלוח משלחת לריימון בסוף חודש מרץ 1187. המשלחת כללה את ראשי שני המסדרים הצבאיים ואישי ממשל ודת בכירים.
הצבאות הנוצריים התחילו להתקבץ במקום כינוסם הקבוע במעיינות בציפורי ושם ערכו מועצת מלחמה, בסיכומו של יום הדיונים הכריע גי דה ליזיניאן על תנועה אל כוון הצבא המוסלמי וכניסה לעימות מכריע.
השכם בבוקר ב-3 ביולי יצא הצבא הצלבני ממעיינות ציפורי לכיוון טבריה.
הצלבנים הצליחו, תוך לחימה בלתי פוסקת לעבור כ-18 ק"מ, כמחצית מהדרך עד טבריה.
ונאלצו לעצור לחניית לילה במקום עומדם בין כפר לוביא לכפר מסכנה.
האבירים נלחמו כגיבורים, אך לבסוף נאלצו לסגת אף הם לעבר הפסגה והתקבצו תחת אוהלו האדום של המלך שהיה בקרן הדרומית.
בשלב זה, הצליח גדוד קטן, בראשותם של באליאן ד'אבליין, רז'ינאלד מצידון וז'וסלין מאדסה לפרוץ את טבעת ההסגר ולהימלט.
תוצאות קרב קרני חיטין היו הרות אסון לצלבנים.
ב-17 בספטמבר הגיעו הגדודים המוסלמיים אל מול חומות ירושלים וב-20 בספטמבר הגיע צלאח א-דין בעצמו בראש עיקר הצבא המוסלמי וכיתר את ירושלים.
בימים כתיקונם מנתה אוכלוסיית העיר ירושלים הצלבנית בסביבות 30,000 איש ובחודשים שלאחר קרב קרני חיטין נאספו בין חומותיה כ-30,000 איש נוספים, פליטים מנקודות יישוב מבצרים וערים צלבניות שנקבצו מכל האזור כשהם שמים מבטחם בביצורים החזקים והקרבה למקומות הקדושים.
מהעיר נעדרו כוחות צבא שמסוגלים לאייש את הביצורים.
כל הגדודים של מלך ירושלים וחיל המצב של העיר הושמד בקרב חיטין.
בהיעדר שליט או אביר המוסמך לקחת פיקוד הועבר שרביט השלטון לידי הפטריארך הלטיני היראקליוס.
אל העיר הגיע, בדרך המקרה באליאן דה איבלין בעקבות אשתו מריה קומננה ומשפחתו שהייתה בין הפליטים שהתקבצו בעיר.
על פי מקורות מוסלמיים, נעשתה כניסתו לעיר של באליאן לעיר ברשותו של צלאח א-דין ובתנאי שבאליאן ישהה בעיר יום אחד בלבד ולא יילחם נגד הסולטאן.
משנכנס באליאן לעיר פנו אליו נציגי הציבור הצלבני וביקשו כי ייקח את הפיקוד ויגן על העיר.
לטענתו כי נדר נדר שלא מאפשר לו לחימה שחרר אותו היראקליוס מנדרו:
על פי מקורות לטיניים, בעיקר של ההיסטוריון בן התקופה ארנול שנכח בירושלים בעת המצור, כתב באליאן מכתב לצלאח א-דין בו התנצל על שהפר את הבטחתו וביקש את סליחת הסולטאן.
המקורות הנוצרים מוסיפים ומספרים כי נדרו לסולטאן לא היה המחסום היחיד בטרם קיבל עליו באליאן את משימת הגנת העיר - הוא חוכך בדעתו ומצוטט כמי שאומר:
עם הסכמתו לקחת על עצמו את הפיקוד על הגנת העיר הוא מעמיד מספר תנאים המתמלאים מיידית.
הוא דורש ומקבל הכרה כאדון העיר, הוא דורש ומקבל את שבועת הנאמנות המגיע לו במעמדו כסניור.
בעיר נמצאו שני אבירים נוספים ובאליאן הסמיך 50 בנים של אצילים מעל גיל 16 מתושבי העיר כאבירים, ובהמשך הסמיך מספר בורגנים לתואר אצולה על מנת שיוכלו לפקד על הלוחמים לעת מצוא - אזרחי העיר ולהוות גרעין עיקרי של כוח חיל המצב.
המצור, גולת הכותרת של מסע המלחמה והג'יהד של צלאח א-דין נמשך מה-20 בספטמבר 1187 עד לכניעת מגיני העיר ב-2 באוקטובר.
המצור היה קצר יחסית אך אינטנסיבי ואלים, כאשר שני הצדדים מרגישים כי הם נלחמים על עיקרי אמונתם וסמל מרכזי בתרבותם.
על פי דרישת הפטריארך הלטיני היראקליוס, וככל הנראה בלחץ האוכלוסייה האזרחית שרוחה נפלה בלחץ הקרבות ובהתייעצות עם מפקד העיר באליאן מאיבלין, הוחלט להיכנס למשא ומתן על תנאי הכניעה עם צלאח א-דין.
הנוצרים ערכו מספר פגישות עם הסולטאן שהביע אי נכונות להציע תנאי כניעה אלא חזר על הצהרתו כי בדעתו לכבוש את העיר בכוח החרב ולהרוג בתושביה כפי שנפל בגורל תושבי ירושלים המוסלמיים לאחר המצור הצלבני.
איום זה בשילוב הלחץ מצד מפקדי הגדודים האסלאמיים שהאפשרות לסיום מהיר של הלחימה הביאה אותם לנכונות לוויתורים.
בחוזה הכניעה סוכמו התנאים הבאים: העיר תיכנע לצלאח א-דין ותושביה יהיו שבויי מלחמה.
תמורת תשלום שייקבע מראש ייפדו שבויי המלחמה את עצמם המחיר שנקבע היה 10 ביזנטים לגבר, 5 ביזנטים לאישה ו-2 ביזנטים לילד.
ב-2 באוקטובר נמסרו מפתחות העיר ירושלים לידי צלאח א-דין והחלה יציאת הנוצרים הלטיניים מירושלים כאשר הם נספרים בעת צאתם משער יפו.
עשירי העיר הצליחו לפדות את עצמם אך העניים והפליטים שהגיעו אל העיר בחוסר כל לאחר שכבר ברחו מבתיהם לא היו מסוגלים לשלם את דמי הכופר.
כ-15,000 נוצרים חסרי כל שנותרו בעיר לאחר 40 ימי פינוי העיר יצאו מירושלים בשיירות שבויים לכוון ערים מוסלמיות כגון דמשק וקהיר שם כילו את חייהם כעבדים.
באליאן מאיבלין יצא את העיר בשיירה עם הפטריארך הלטיני בלווית פרשי המוסלמים לצור ומשם המשיך באליאן לטריפולי שם כבר המתינו אשתו וילדיו.
במהלך יולי 1190 נפטרו סיבילה ובנותיה במחנה הצלבני שלרגלי עכו.
מותה שמט הלכה למעשה את הבסיס מתחת לתביעתו של גי דה ליזיניאן לכתר אך הוא נאחז בתואר על אף שהשפעתו במחנה הצלבני הייתה מזערית.
את המצב ניצל באליאן מאיבלין ואשתו מריה קומננה שחברו לקונרד ממונפראטו במטרה לתפוס את הכתר - שוב.
באליאן ואשתו החליטו להביא לגירושים בין יורשת העצר איזבל לבעלה חסר השאיפות.
בסתיו של שנת 1190 נחטפה איזבל מבית בעלה על ידי שליחים של האם ואיבלין, הובאה לשכם ושם בוטלו נישואיה בטענה כי היא נישאה בגיל צעיר מדי וכי הנישואים נערכו בכפייה תחת איום של המלך באלדווין הרביעי.
ב-24 בנובמבר נישאו איזבל, אישה צעירה בת עשרים, וקונרד, שזכה בזכות ייחוס אשתו איזבל לתבוע את זכותו לכיסא ממלכת ירושלים.
ב-28 באפריל, בעוד צור מתכוננת להכתרת קונראד כמלך ירושלים, נדקר קונראד בעודו הולך ברחוב על ידי שני מתנקשים שכירים מכת החשישיון.
איזבל נישאה בחטף לאנרי השני, רוזן שמפאן.
באליאן עצמו הפך לאציל המקורב לכיסא המלוכה ויועץ למלך.
באליאן מת בשנת 1193, אשתו מריה קומננה נפטרה בין השנים 1208 ל-1217. לבני הזוג נולדו 4 ילדים: הלביס מאיבלין, ז'אן מאיבלין, אדון ביירות, מרגרט מאיבלין ופיליפ מאיבלין.
דמותו של באליאן, בגילומו של אורלנדו בלום, משמשת כדמות המרכזית בסרט "ממלכת גן עדן" משנת 2005. הסרט מציג תיאור אירועים שונה מזה שאירע במציאות.
על פי הסרט באליאן הוא נפח ממזר (ככל הנראה בנו של גוטפריד מבויון) היוצא במסע הצלב לארץ הקודש, ולאחר הגעתו לארץ הקודש מתקיים רומן בינו לבין סיבילה, מלכת ירושלים, והוא עובר להתגורר באחוזה באיבלין.
הסרט אכן מציג את באליאן כמגינה היחיד של ירושלים, אולם בניגוד למציאות בה הגן באליאן על העיר יחד עם הפטריארך, בסרט הם מוצגים כיריבים אשר חולקים זה על זה בשאלות דתיות-מוסריות.
באלטה (באוקראינית: Балта; ברומנית: Balta - פירוש השם ברומנית זה "הביצה") היא עיר במחוז אודסה שבאוקראינה, בסמוך לנהר דניסטר ולגבול מולדובה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
במאות ה-17 וה-18 התקיימו שתי ערים על שתי הגדות של נחל קודימה, על גדה אחת עיר רומנית בשם בלטה, עיר גבול של האימפריה העות'מאנית ועל הגדה שנייה עיר פולנית בשם יוזפגרוד כל שם המייסד, הנסיך יוזף לובומירסקי.
העיר הפולנית נהרסה על ידי צבאו של הגנרל הרוסי מיכאיל קרצ'טניקוב במרץ 1768. ב-1797, כ/שכל האזור היה תחת שליטה רוסית, אוחדו הערים.
באלטה נוסדה בשנת 1797 כאיחוד של שלוש ערים.
בשנים 1924–1929 שימשה כבירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית מולדובה.
ביימינו מתבססת כלכלת העיר על מספר מפעלי תעשייה.
במאות ה-19 וה-20 רוב אוכלוסיית בלטה היו יהודים, בין 55% ובין 82%.
בשנת 1900 נמנו בבאלטה 13,235 יהודים, רוב תושביה.
יהודי בלטה סבלו מפוגרום ב-1905, בעת פרעות קישינב.
בפברואר 1919, במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, בוצע בעיר פוגרום, בו נרצחו 227 מיהודיה, ובתחילת 1920 נרצחו בה שמונה יהודים נוספים.
בעקבות אירועים אלו, פחת מספר היהודים בעיר עד כדי כ-4,700 בסוף שנות השלושים.
ב-5 באוגוסט 1941 נכבשה באלטה בידי הגרמנים.
כעבור שלושה ימים רצחו הגרמנים ליד הכפר קזצקויה כ-200 מיהודי העיר.
עם סיפוח העיר לטרנסניסטריה הרומנית, הובאו אליה מגורשים יהודים מבסרביה ומבוקובינה, ובאוקטובר 1941 רוכזו כ-4,000 היהודים בעיר בגטו שהוקם בה, אשר הוקף בגדר תיל.
יהודי הגטו צוו לענוד טלאי, והועסקו בעבודות כפייה.
היהודים מינו ועד אשר דאג למצוא מקומות עבודה עבור תושבי הגטו.
נפתחו סדנאות ללימוד חייטות, סנדלרות, שענות, ספרות, ייצור סבונים, וייצור כובעי פרווה.
את האישור עבור פתיחת הסדנאות קיבל הוועד מהממשל המרכזי בטרנסניסטריה.
ועדת העזרה בבוקרשט סייעה בהיבט הכספי.
בתמורה לעבודתם קיבלו היהודים מנת מזון כפולה.
בנובמבר ובדצמבר 1941 גורשו מהגטו אלפי יהודים, והוצעדו רגלית למחנות שונים, בהם רובם נספו.
בהמשך, הוצאו להורג בגטו עשרות יהודים שהואשמו בהשתייכות לפרטיזנים.
עם נסיגת הגרמנים מהעיר במרץ 1944 נרצחו עוד כ-300 מיהודיה.
באלוהים, אמא, אני שונא את המלחמה הוא ספר, אוטוביוגרפי ברובו, שכתב הסופר הישראלי יגאל לב על חוויותיו ממלחמת ששת הימים כמפקד גדוד חי"ר מילואים.
בשונה מכל אלבומי הניצחון שיצאו לאחר המלחמה, נחשפים בספר זה הלבטים איתם מתמודדים הלוחמים לפני, בזמן ואחרי הקרבות ואת האופן שבו משפיעה המלחמה על אלו שעברו אותה.
הספר מתאר בין היתר חלק מן הדברים שנכנסו בעקבות המלחמה לתוך התרבות הישראלית.
הספר, המסופר בגוף ראשון, מציג במישור הפיזי את מהלכיו של גדוד חי"ר מילואים שגויס שבועיים לפני פרוץ מלחמת ששת הימים ונע מאזור השפלה עד הגיעו לנהר הירדן.
במישור השני חולקים המספר ומספר אנשים נוספים את מחשבותיהם על המלחמות ועל השפעותיה עליהם.
פרק 1 - הטעם המר
הספר נפתח עם גיוס גדוד המילואים עליו מפקד המספר.
הגדוד נפרש תחילה באזור השפלה (כנראה אזור רמלה–לוד).
המספר, בן 33, חווה כבר את מלחמת סיני ובתור חייל ותיק ומפקד הגדוד הוא נחשב ל"אבא" של היחידה.
לתפקיד נהג הג'יפ שלו מצוות רמי כץ שזה עתה השתחרר משירות סדיר ולתפקיד קשר הג'יפ מצוות איציק שעבר כבר את גיל הפרישה ממילואים אך המשיך להגיע כשקראו לו.
רמי הנאה וחסר השורשים לארצו ולמשפחתו מייחל לפריצת המלחמה ועסוק בעיקר בנשים בחייו ובהשפעתן עליו ועל הגברים בכלל.
דיבורים אלו מחזירים את המספר לשנת 1953 כשפיקד על יחידה צבאית שהוצבה בעין חוצוב עד שהגיעה למקום בחורה שהוציאה את היחידה משווי משקל והביאה בסופו של דבר למותו של אחד החיילים.
מנגד איציק שלחם במלחמת סיני ובמלחמת העצמאות הוא השתקן שבחבורה ומנסה בשיחות להרגיע את רוח הקרב של רמי.
הפרק מסתיים בתזוזת היחידה לכוון מוצב אל מול כפר בודרוס כשעל הדרך עומדת אימו של רמי ונפרדת מהלוחמים כשכולם מנופפים לה לשלום חוץ מרמי.
פרק 2 - אבן הגבול
בפרק זה חולקים גיבורי הספר את יחסם לאויב הערבי ששוכב בעמדות מולם.
הדעות נעות בין קריאתו של רמי "להרוג את כולם" לבין ליבני שאומר "ניתחתי יהודים וערבים ולכולם לב שווה" ובאמצע נמצא דני שאומר "אני לא שונא אותם אבל הם האויב שלנו וזה מספיק".
בזמן סיור מפקדים בגזרה מתקבלת ההודעה שהמלחמה פרצה ושבסיני הכוחות כבר נעים מערבה.
פרק 3 - הר הגעש פולט אש
תחילתה של המלחמה בחזית ירדן נפתחת בהפגזה הדדית על העמדות הירדניות והישראליות.
פגזים שנוחתים קרוב לכוח מטילים פחד על חיילי הגדוד ומשתקים את רמי.
המחשבות על הפחד מחזירות את המספר אל מקרים שונים בהם חיילים שפגש התמודדו עם הפחד.
הוא נזכר בנעוריו בקיבוץ שם נכח בפחד שתקף איש פלמ"ח בזמן אימוני קפיצה ממגדל מים ובמוות שחיכה לו כשכבר קפץ ואיש לא החזיק את הברזנט למטה.
הוא נזכר במקרה של דני שצעד ללא פחד אל מול קנה רובה של חייל בהתקף אמוק על מנת להרגיעו ולפרוק את נשקו.
הוא גם נזכר בפחדיו של מוריס, סמל הגדוד, שניצל מטבח מעלה עקרבים.
האש מביאה איתה פצועים והרוגים ראשונים של הגדוד איתם מתמודדים גיבורי הספר: המספר חושב על הפחד, על הצורך להוביל את הגדוד אל מול האש, על משמעות הפיקוד, על הדוגמה האישית שמפקד נדרש לתת ועל הצורך להמשיך הלאה למרות אובדן החברים (כולל אחיו משה לב).
רמי מגלה פן אחר של התמודדות עם הפחד כשהוא לוקח חייל דתי פצוע לנקודת הפינוי ורואה את ההתמודדות שלו עם הפחד דרך האמונה באלוהים.
איציק הקשר מתמוטט וחושף סוד ששמר מאז מלחמת העצמאות אז ירה בפצוע קשה שצרח מתוך חשש שהחיילים שלו יברחו.
עם רדת הליל מתחילה המערכה לכיבוש מובלעת לטרון.
בשלב ראשון הגדוד כובש את כפר בודרוס ולאחר ריכוך באש טנקים נפנה הגדוד לכיבוש משטרת לטרון אל מול 2 גדודי קומנדו ירדניים.
במהלך ההסתערות נתקל צוות הג'יפ של המספר ב-3 חיילי קומנדו והורג אותם.
עם אור בוקר נכבשת לטרון והגדוד פונה מזרחה.
פרק 4 - עיניים אדומות
כלב שמלווה את הגדוד לאחר כיבוש לטרון מעלה במספר זיכרון על חבר איתו חלק חדר בקיבוץ וממנו למד את האהבה לחיות.
ועל אותו חבר שיצא עם ארנבת אדומת עיינים למלחמת סיני ושם נהרג.
לאיציק הכלב מזכיר איך שחרר בילדותו 300 כלבים מבית המטבחיים הישן של תל אביב.
כשיעקב מספר על משפחתו ששרדה את טבח חברון (תרפ"ט) נסבה השיחה של גיבורי הספר על הישרדות העם היהודי במלחמות ובמיוחד בשואה ועל הצורך להילחם כדי לשרוד.
מוזכרת כאן גם התופעה של בריחת ישראלים לחו"ל לפני המלחמה.
פרק 5 - צללים לאור ספירטיות
מסלולו של הגדוד עובר מלטרון דרך רמאללה עד לבקעת הירדן ובדרכו נתקלים אנשיו בפליטים הערבים שבורחים מזרחה.
נושא זה מחזיר את גיבורי הספר אל בני משפחתם.
במיוחד מעסיק הנושא את דני שקשור מאוד למשפחתו ומרבה לספר עליה (דני ייהרג יותר מאוחר בהיתקלות עם מארב ירדני במבואות רמאללה).
גם יעקב מספר על משפחתו ועל דאגתה של אימו לו ולארבעת אחיו שכולם משרתים בחזית (אחיו נהרג באותה מלחמה ברמת הגולן).
בתחילת הפרק מצטרף לצוות הג'יפ אריק צור כמחליף של דני שנהרג.
אריק, סטודנט בפריז, הגיע ארצה יחד עם מתנדבים רבים כדי להגן על ישראל.
לאחר שתיאר את חייו הנוחים בפריז עם יפהפייה צרפתייה שואלים אותו כולם למה בעצם בא.
ואריק מאריך ומספר על חייו שם ועל תוכניותיו להישאר שם ואיך טרפה אותן המלחמה ואיך הגיע לארץ ואיך חיפש נואשות יחידה להשתייך אליה עד שמצא.
הקשר המיוחד של אריק עם סוזאן גורם לרמי לבחון מחדש את יחסיו עם הנשים בחייו ולפתע הוא מתגעגע לדליה שלא הייתה היפה ביניהן אך נגעה בנפשו.
פגישה מקרית חמה עם אביו שגויס גם הוא גורם לרמי לבחון מחדש את יחסיו עם משפחתו.
פרק 7 - פליטים "ומנצחים"
פרק זה נפתח כשהגדוד כבר בירידה אל בקעת הירדן.
את כל הדרך לשם עשו כשהם מלווים בשיירות של פליטים.
גיבורי הספר מתמודדים כעת עם סיטואציות אתיות אל מול אוכלוסייה זו.
מצד אחד הם מושיטים מים לפליטים צמאים אבל מצד שני הם סורקים בקשיחות בתי ערבים בחיפוש אחר נשק ואף נדרשים לפוצץ בתים בהם נמצא נשק.
בביתו של השייך של הכפר מזהה אריק מחבל מסתתר (בנו של השייך) ויורה בו רגע לפני שהוא יורה ברמי ומציל בכך את חייו (יותר מאוחר יציל רמי את חייו של אריק ו"יסגור" בכך את החוב המוסרי).
פרק 8 - מאה מטרים של מוקשים
פרק זה מתאר את היום האחרון של המלחמה.
בלילה נתקל הגדוד במוצב ירדני ובראשו מבנה משטרה המאויש בחיילי הצבא הירדני ומוגן בשדה מוקשים.
לאחר שהג'יפ המוביל עלה על מוקש הופך הג'יפ של המספר למוביל ההסתערות תוך נסיעה בשטח הממוקש.
במהלך דקות אלו של נסיעה מורטת עצבים בוחנים אנשי הצוות את המשמעות של פציעה קשה, שיכולה לקרות בכל רגע, על גופם ועל חייהם.
לאחר מעבר שדה המוקשים נלחם הגדוד מול אויב שמסרב להיכנע עד נפילת אחרון הלגיונרים דבר שזוכה להערכת החיילים שרשמו על קיר המוצב "משטרת הליגיונרים האמיצים".
פרק 9 - גופות צפות בזרם
הלחימה הסתיימה והגדוד הגיע ליריחו ולגשר אלנבי שם רואה המספר גופות צפות על פני מי הירדן.
ממקומם בקרבת הגשר צופים החיילים בזרם הפליטים שמנסה לעבור לצד המזרחי של הירדן על גבי שרידיו של הגשר שפוצץ במהלך המלחמה.
פרק 10 - אצבעות של עופרת
המדינה כולה חוגגת את שחרור ירושלים ורק חיילי הגדוד הפרושים ליד יריחו מרגישים מחוץ למעגלי החוגגים.
מסביב למדורה הם רוקמים חלומות של אחרי המלחמה.
לצערם הרב של חיילי הגדוד צווי הגיוס שלהם הוארכו כדי להחזיק בשטחים החדשים שנכבשו.
כדי לעודד את רוח החיילים מקבל המספר אישור לקחת אותם לירושלים שם מקבל את פניהם ההמון הצוהל.
הדבר הראשון שכולם עושים זה לטלפן הבייתה כדי להרגיע את המשפחה ולשאול לשלום חברים ובני משפחה אחרים שגם השתתפו בקרבות.
התושבים הצוהלים ששים להזמין את החיילים המאובקים לבתיהם למקלחת וארוחה.
המספר מוזמן לביתה של אישה בודדה שם הוא זוכה למקלחת שבסיומה היא נותנת לו את מדיו של בעלה שנלחם באותו זמן ברמת הגולן.
בסיומה של ארוחת ערב ובדרך החוצה הוא רואה על שידה מברק משר הביטחון המודיע לאותה אישה על נפילת בעלה.
היחידה בתעסוקה מבצעית כדי למנוע ממבריחים לחצות את הירדן.
צוות הג'יפ שוכב במארב חוץ מרמי שמושאל כנהג ג'יפ לסיירת שמבצעת פטרול לאורך הירדן.
באחד מעיקולי השביל עולה הרכב על מוקש ורמי נהרג.
הצוות נוסע לתל אביב להלוויה של רמי ובדרך כולם עוברים בביתם ופוגשים את בני משפחתם.
לאחר מספר שעות הם מתכנסים בביתו של רמי שם זועקת האם השכולה למספר "אתה!
בזמן היותם שם מגיע הדוור עם גלויה מרמי ובה כתוב רק משפט אחד "באלוהים, אמא, אני שונא את המלחמה...".
מייד עם פרסומו הפך הספר לפופולרי, נקנה בעשרות אלפי עותקים, הודפס בעשרות מהדורות ותורגם ל-7 שפות.
ב-1970 תורגם הספר לאנגלית והופץ בארצות הברית בשם "פטרול על הירדן".
התמקדות הספר בחוויותיהם של הלוחמים ובעיקר במטמורפוזה שעובר רמי מהמתנה למלחמה בתחילת הספר עד שנאתה בסופה דיבר אל רבים מהלוחמים שהשתתפו בקרבות ונחשפו להרג מצד אחד ולמציאות חדשה של פליטים, כיבוש ושליטה על עם זר מצד שני.
מכמה בחינות ספר זה ראה את העתיד מבעד לעשן חגיגות הניצחון וחזה את הפילוג בעם בין המצדדים בהחזרת השטחים לבין הדוגלים בהישארות שם.
בעקבות הצלחת הספר התכוונו משקיעים ב-1968 להסריט את הספר לפי תסריט שהכין יגאל לב ובבימויו של יונה זרצקי.
בסופו של דבר בוטלה התוכנית.
באלי היא עיירה שנמצאת באזור הצפון-מערבי של קמרון.
העיירה ממוקמת בצפון-מערב קמרון, כ-80 קילומטרים מהגבול של קמרון עם ניגריה.
היא ממוקמת כ-278 קילומטרים מעיר הבירה יאונדה וכ-17 קילומטרים מבירת האזור במנדה.
הטמפרטורה הממוצעת היא 17 מעלות צלזיוס.
החודש הכי חם הוא ינואר (20 מעלות צלזיוס).
החודש הכי קר הוא אוגוסט (12 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,592 מילימטרים בשנה.
חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (317 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (6 מ"מ גשם).
העיירה ממוקמת על הכביש הלאומי N6. העיירה נמצאת כ-17 קילומטרים מהכביש הלאומי N11 וכ-8 קילומטרים מהכביש האזורי P18.
באלי, דליק ושלוק היא סדרת טלוויזיה חינוכית לילדים המשודרת בערוץ הופ!
ובשידורים חוזרים בערוץ 2 במסגרת הזכיינית "קשת".
דמותם של באלי ושלוק השתתפו בסדרות: "החדר המוגן של הופ!" (2003), "הקייטנה של הופ!
מותק של פסטיבל 2008 - הגדולים של הקטנים".
את שיר הסיום מבצעים דליק ווליניץ ואבי יקיר.
הסדרה הייתה אחת הפקות המקור הראשונות של ערוץ הופ!, שהחל לשדר בשנת 2001. בסדרה, בה כיכב דליק ווליניץ, הופקו רק כ-20 פרקים, אך היא שודרה בשידורים חוזרים מספר פעמים.
בספטמבר 2002 רכש הערוץ הישראלי באמריקה הצפונית את התוכנית.
בכל פרק באלי ושלוק נעזרים בדליק בכל בעיה, שרים ורוקדים איתו.
באלי (אבי יקיר) - כלבלב לבן שלובש חולצה כחולה שמעליה אפודה לבנה עם תפוזים ומכנסיים ונעליים בצבע כתום.
שלוק (אבי יקיר) - עורב שחור עם מקור צהוב.
דליק (דליק ווליניץ) - בן אדם נחמד עוזר לבאלי ולשלוק בכל בעיה.
מליק (דליק ווליניץ) - אחיו המבולבל של דליק.
פנקס (שמעון כהן) - הספר המדבר של דליק.
באלדומרו פרלאסה פרלאסה (בספרדית: Baldomero Perlaza Perlaza; נולד ב-5 ביוני 1992) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת הקשר בדפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין.
פרלאסה נולד בטולואה שבקולומביה, והחל ללמוד כדורגל בבית הספר "Escuela de Fútbol Carlos Sarmiento Lora".
בשנת 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הקולומביאנית במדי הקבוצה העירונית, דפורטיבו טולואה.
לאחר מכן שיחק עונה אחת באתלטיקו וילה, חזר לעונה אחת לדפורטיבו טולואה, שיחק עונה אחת בקוקוטה דפורטיבו, ובשנת 2015 חתם באינדפנדיינטה סנטה פה, במדיה שיחק עד יולי 2019 וערך למעלה מ-150 הופעות ליגה, בהן כבש 10 שערים.
ב-22 ביוני 2019 דווח כי סיכם על חוזה לשלוש עונות בהפועל באר שבע, שתשלם 600,000 אירו על 60% מכרטיס השחקן שלו, אך העסקה לא יצאה לפועל לבסוף.
ב-7 ביולי 2019 עבר לאתלטיקו נסיונל מליגת העל הקולומביאנית.
גביע רקופה סודאמריקנה (סגנות): 2016
באלוסיה (שם מדעי: Ballusia) הוא סוג נכחד של דוב קדום שהתקיים באירואסיה במשך המיוקן שלפני 20.5 עד 16 מיליון שנה.
זהו אחד מהקדומים והפרימיטיביים שבדובים והוא השתייך לתת-המשפחה אורסוויים לצד האורסאווס.
מספר חוקרים אף טוענים שהוא כלל לא היה דוב, אלא השתייך למשפחת ההמיקיוניים.
אחרים עוד לא מסווגים לו משפחה אלא מגדירים אותו כסוג ללא מקור.
הסוג תואר ב-1998 בידי החוקרים Ginsburg & Morales ונכללו בו 4 מינים, כשהמאובנים שלו התגלו בפולין, רוסיה, מונגוליה ובסין.
הבאלוסיה היה דוב קטן ביותר שטיפס על עצים כנראה ודמה מעט אולי לפנדה אדומה.
הוא היה בעל זנב ארוך יחסית, בעל גפיים ארוכות ולסתות חזקות עם שיניים שהותאמו לאוכל כל.
גודלו השתרע מגודל של חתול בית עד לגודל של גרגרן או שונר גדול, כשהיה באורך 80 ס"מ ומשקל של 9–25 ק"ג.
באלטי הוא מאכל קארי הודי הנפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
המאכל מורכב מעוף, בשר וירקות, שאותם מקפיצים בווק דק מפלדה המכונה "קערת בלטי" ולאחר מכן מוסיפים אבקת קארי, שום, בצל, כורכום וגאראם מסאלה.
נהוג לאכול באלטי בארוחת צהריים ולהגיש אותה כשהיא חמה.
המאכל נצפה לראשונה בהודו בשנת 1977, לאחר שהגיע אל המדינה מהאנגלים ששלטו בהודו.
באלדורז גייט 3 הוא משחק וידאו מסוגת משחקי תפקידים שפותח ופורסם על ידי אולפני לאריאן .
זהו המשחק הראשי השלישי בסדרת באלדורז גייט, המבוססת על מערכת משחקי התפקידים השולחניים של מבוכים ודרקונים.
המשחק זכה לשבחים משמעותיים עם השחרור.
בשנת 2025, מגזין רולינג סטון דירג את המשחק במקום ה-19 ברשימת 50 משחקי הוידאו הגדולים בכל הזמנים.
באלדב סינג (בפנג'אבי: ਬਲਦੇਵ ਸਿੰਘ; בהינדי: बलदेव सिंह; 11 ביולי 1902 – 29 ביולי 1961) היה פוליטיקאי הודי ששימש כשר ההגנה הראשון של הודו.
באלדב סינג נולד ב-11 ביולי 1902 למשפחה סיקית בפנג'אב.
אביו, אינדר סינג, שהחל את חייו כפקיד ממשלתי באוטר פרדש, הקים חברה לפלדה בג'אמשדפור, ביהר (היום בג'הרקנד), אליה הצטרף סינג לאחר שהשלים את לימודיו באמריטסר.
בשנות השלושים שב סינג לפנג'אב, ובבחירות הראשונות לאספה המחוקקת של פנג'אב שנערכו ב-1937, נבחר מטעם שירומאני אקאלי דאל, בו זכה בזכות הפעילות הפילנתרופית של משפחתו.
ביולי 1942 הצטרפה שירומאני אקאלי דאל לקואליציה בראשות מפלגת האיחוד ו, וסינג מונה לשר הפיתוח.
הוא כיהן במשרה עד ספטמבר 1946.
ב-1946, כשוועדה ממשלת הודו באה להודו על מנת לשמוע את דעות ההודים לגבי עתיד הודו הבריטית, סינג היה חבר במשלחת הסיקית.
הוא העדיף את אחדות הודו עם ביטחונות למיעוטים, אך אם תחולק הודו ביקש שהחלקים המוסלמים של פנג'אב יעברו למדינה המוסלמית כדי להבטיח רוב סיקי במדינה.
הוועדה הציעה תוכנית להודו מאוחדת בה ניתנת אוטונומיה למוסלמים, תוכנית שנדחתה על ידי הסיקים שלא הוזכרו בה.
ב-2 בספטמבר 1946 הוקמה ממשלה הזמנית ההודית בראשות ג'ווהרלל נהרו, וסינג הצטרף אליה כשר ההגנה ולאחראי על צבא הודו הבריטית.
עם עצמאות הודו ב-15 באוגוסט 1947 הפכה הממשלה לממשלת הודו וסינג מונה לשר ההגנה האחראי על צבא הודו.
סינג נבחר על ידי האספה המחוקקת של פנג'אב לחבר באספה החוקתית של הודו, שמונתה על כתיבת חוקת הודו.
סינג היה שר ההגנה במהלך חלוקת הודו וההגירה הכפויה שנלוותה אליה, והיה ממונה על צבא הודו במהלך מלחמת הודו–פקיסטן הראשונה שהתחוללה בעיקרה בחבל קשמיר, וכן על מבצע פולו, בו סופחה מדינת היידראבאד שביקשה להכריז על עצמאות להודו.
סינג נבחר לחבר בלוק סבהה בבחירות הראשונות שהתקיימו בהודו העצמאית ב-1952, ונבחר בשנית ב-1957.
סינג נפטר לאחר מחלה בדלהי ב-1961, וגופתו נשרפה בעיירת הולדתו בפנג'אב.
באלוט (בפיליפינית: Balut) הוא מאכל רחוב הנפוץ בפיליפינים, קמבודיה ווייטנאם.
המאכל מורכב מביצת ברווז מופרית ומודגרת חלקית, המבושלת בשלמותה ונאכלת מתוך הקליפה.
המאכל מעורר מחלוקת אתית במדינות רבות בשל אכילת עובר מפותח, נאסר לאכילה על פי דיני הכשרות והחלאל ובנוסף, קיים חשש בריאותי הקשור במזהמים אפשריים בתהליך הדגירה והבישול.
למאכל גרסאות רבות ומלבד הגרסה המבושלת, קיימת גם גרסה מטוגנת.
באלארד פרטנרס היא חברת לובינג אמריקאית, שבסיסה בטלהסי, פלורידה.
החברה נוסדה בשנת 1998, על ידי בריאן באלארד בטלהסי.
בשנת 2017 החברה פתחה משרד בוושינגטון הבירה, בעקבות ניצחונו הראשון של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
בשנת 2024, לבאלארד פרטנרס היו הכנסות של לפחות 19 מיליון דולר מלובינג פדרלי, השנה הטובה ביותר שלה מאז 2020, אז הרוויחה 24.15 מיליון דולר.
בין לקוחותיה של באלארד פרטנרס נמנים הרשת החברתית טיקטוק, תאגיד הפלדה ניפון סטיל, אמזון, גוגל, אובר, הונדה והניו יורק יאנקיז.
לחברה משרדים במספר מיקומים בעולם, בפלורידה, בוסטון, שיקגו, לוס אנג'לס, סקרמנטו, וושינגטון די.סי., טורקיה, ישראל, ניגריה וערב הסעודית.
סוזי ווילס ניהלה את החברת במשך כמעט עשור, עד שעזבה בספטמבר 2019, בנימוק של "בעיית בריאות מטרידה".
פאם בונדי, התובעת הכללית של ארצות הברית, הייתה שותפה בחברה, והרוויחה מעל מיליון דולר, עם לקוחות הכוללים את ממשלת קטר, איגוד השריפים של פלורידה ושריפים של מחוזות גדולים של אמריקה.
באפריל 2018 נשכרה באלארד פרטנרס על ידי שגרירות קטר בארצות הברית, במסגרת חוזה בן שנה בשווי 2.1 מיליון דולר עבור ייעוץ וסיוע בפעילותה בקרב פקידי ממשל ומנהלי עסקים וארגונים לא ממשלתיים בוושינגטון ובפלורידה.
קטר נמצאה באותה תקופה תחת חרם מצד ערב הסעודית ובעלות בריתה הערביות, והחברה נשכרה לצורך מתן שירותי לובינג הקשורים ליחסים בין ארצות הברית וקטר וכן הדרכה וייעוץ בעניינים הנוגעים לסחר בבני אדם.
קטר הייתה אחת מהלקוחות הזרות המרכזיות של החברה, והייתה הלקוחה הזרה הגדולה ביותר של באלארד פרטנרס במהלך תקופה של שישה חודשים שהסתיימה ב-31 באוקטובר 2019.
פאם בונדי עבדה עבור קטר החל מ-2019. בונדי הפסיקה את עבודתה עבור באלארד פרטנרס וקטר בנובמבר 2019 כאשר עברה לתפקיד זמני במשרד היועץ המשפטי של הבית הלבן במהלך משפט ההדחה הראשון של טראמפ, ואחר כך חזרה לבאלארד פרטנרס במרץ 2020 והמשיכה בעבודתה עבור קטר.
בשנת 2020, פתחה החברה משרד בתל אביב, בשדרות רוטשילד.
ברנדון קול "באם" מרג'רה הוא גולש סקייטבורד מקצועי לשעבר, פעלולן ואיש טלוויזיה אמריקאי.
מרג'רה נודע בעיקר כאחד מכוכבי תוכנית המציאות ג'קאס בערוץ MTV ובזכות תוכנית הספין-אוף "Viva La Bam".
כמו כן, ההצלחה של ג'קאס הובילה לאורך השנים לכך שהוא קיבל תפקידים במספר סרטים ופרויקטים עצמאיים.
מרג'רה נולד בווסט צ'סטר, פנסילבניה, ארצות הברית לפיל ואפריל מרג'רה.
סבו כינה אותו "באם באם" כאשר הוא שהיה בן 3, משום שהיה נוהג להתנגש בקירות הבית במכוון.
הכינוי דבק, וחבריו קיצרו בהמשך את הכינוי ל"באם".
כאשר מרג'רה החל לעסוק בסקייטבורדינג באופן מקצועי הכינוי "באם" הפך לשם הבמה שלו.
קריירת הסקייטבורדינג של מרג'רה החלה בשנות העשרה שלו, והוא התמקצע בסקייטבורדינג בגיל 17. במהלך השנים הוא ייצג מספר חברות הסקייטבורד בהם את Element, Adio, Speed Metal, Destructo, Electric, Fairman's Skate Shop.
מרג'רה זכה לראשונה לפרסום רב כאשר הוציא לשווקים סרטים קצרים אותם הוא הפיק וערך אשר נקרא "CKY" (קיצור של Camp Kill Yourself).
סדרת הסרטים הקצרים של CKY, אותם הוא יצר יחד עם חבריו, כללה שילוב של פעלולי סקייטבורד מסוכנים, מתיחות והתנהגות פרועה.
הסרטים הללו סייעו גם לפרסם את להקת CKY, אשר הייתה הלהקה של אחיו של מרג'רה, שהמוזיקה שלה נכללה בכל הסרטים הקצרים הללו..
ההצלחה של הסרטים הקצרים של CKY משכה את תשומת לבם של יוצרי סדרת הטלוויזיה ג'קאס, ג'ף טרמיין וג'וני נוקסוויל, אשר התמקדה בפעלולים מסוכנים, מתיחות וקומדיה פיזית.
מרג'רה הפך בעקבות כך לאחד מחברי הצוות הקבועים בסדרה, אשר שודר במקור בערוץ MTV בין השנים 2000 עד 2002. בקטעים שלו בסדרה הוא לרוב ביצע פעלולי סקייטבורד, מעשי קונדס משוכללים, וכמו כן נכללו גם אינטראקציות של מרג'רה עם חבריו ובני משפחתו.
בעקבות ההצלחה של הסדרה ג'קאס, מרג'רה הפך לכוכב לסדרת המציאות "Viva La Bam" אשר שודרה בערוץ MTV בין השנים 2003 ל-2005. בסדרה מרג'רה ביצע פעלולים שונים ומעשי קונדס בהם לעיתים רבות היו מעורבים חבריו ובני משפחתו, כולל הוריו פיל ואפריל, דודו דון ויטו, וחבריו ראיין דאן, ראב הימסלף וברנדון דיקמילו.
הסדרה הכילה חמש עונות ושתי ספיישלים.
מרג'רה היה גם כתב, הפיק וביים מספר סרטים עצמאיים, כולל הסרט "Haggard: The Movie" שיצא ב-2003, אשר התבסס באופן רופף על חוויותיו האמיתיות, ו-Minghags שיצא ב-2009. במהלך אותה התקופה הוא גם ביים וידאו קליפים ללהקות כמו CKY, HIM ו-Bloodhound Gang.
בנוסף לקריירת הטלוויזיה והקולנוע מרג'רה הנחה בין השנים 2004 ל-2013 את תוכנית הרדיו השבועית שלו "Radio Bam" ב-SiriusXM אשר כללה ראיונות, מוזיקה, ופרשנות.
לאורך השנים יצאו לשווקים גם מספר משחקי סקייטבורדינג שונים לקונסולות המשחקים בהם ניתן לשחק בדמותו של מרג'רה בהם המשחקים "Tony Hawk's Pro Skater" ו-"Toni Hawk's Underground".
מרג'רה היה מאורס בעבר לג'ן ריבל.
בני הזוג נראים ביחד בכמה פרקים בסדרה "Viva La Bam".
מערכת היחסים בת שבע השנים עם ריבל הסתיימה ב-2005. בנובמבר 2006 מרג'רה הגיש בקשה לצו הרחקה נגד ריבל משום שלטענתו היא פרצה לביתו.
מרג'רה נישא לחברת ילדותו מליסה "מיסי" רוטשטיין ב-3 בפברואר 2007. בשנת 2010 מרג'רה חשף בתוכניתו של הווארד סטרן שהם גרים בערים נפרדות, שהם נפגשים פעם בשבוע, ושאשתו מודעת לכך שיש לו חברות.
בני הזוג התגרשו בנובמבר 2012.
ב-5 באוקטובר 2013 מרג'רה נישא לניקול בויד.
בנם נולד בדצמבר 2017. עם זאת, מערכת היחסים ביניהם הידרדרה עם השנים ומאז שנת 2021 בני הזוג חיו בנפרד מבחינה משפטית.
באוגוסט 2023 ניקול קיבלה משמורת בלעדית על בנם.
ביולי 2023 מרג'רה החל לצאת עם הדוגמנית דני מארי.