tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
את הקריירה הבין לאומית החל בישראל בעונת 2002/03 בקבוצת מכבי קריית ביאליק מהליגה הלאומית בכדורסל.
לאחר כשנה בקבוצה עבר יאנגר לשחק בקבוצת עירוני קריית אתא מליגת העל בכדורסל אך לאחר זמן קצר עזב את הקבוצה לטובת אליצור גבעת שמואל שגם בה לא זכה לדקות משחק.
לאחר הפסקה קצרה עבר לשחק במכבי ראשון לציון ואף על פי שלא הרבה לשחק העמיד ממוצעים גבוהים מאוד של 33.8 נקודות.
במהלך אותה עונה עבר יאנגר לעירוני קריית אתא וחתם בקבוצה לשנתיים, יאנגר הרבה לשחק באותה תקופה בקבוצה והצליח להוביל את הקבוצה אל צמרת הליגה ואל הפלייאוף העליון.
בסיום שתי עונות במדי קריית אתא עבר יאנגר שחק בברק נתניה במדיה הרבה לשחק שמר על ממוצע נקודות גבוהה של 31.2 נק'.
בסיום אותה עונה עזב יאנגר את נתניה וישראל ועבר לשחק בליגה ההונגרית, לאחר שלא נחל הצלחה ולא הרבה לשחק שב יאנגר בעונת 2009/10 לברק נתניה שבינתיים העפילה לליגת העל.
בעונה זו לא הרבה יאנגר לשחק ושמר על ממוצע נמוך יחסית לשנים קודמות של 16.6 נק' בעונה זו סיימה נתניה במקום החמישי והעפילה ליורוצ'לנג'.
במהלך חודש פברואר 2011 לאחר משחק בין ברק נתניה לסטנדרד ליאז במסגרת היורצלנג' נבדק יאנגר בדיקה לאיתור חומרים אסורים ונמצע אשם, בעקבות הממצאים הושעה יאנגר על ידי פיב"א לשלושה חודשים.
לאחר החלת פיבא החליטה גם קבוצה ברק נתניה לשחררו מן הקבוצה.
לאחר חזרתו מההשעיה עבר יאנגר לשחק בעירוני קריית אתא מצמרת הליגה הלאומית באותה שנה לאחר שהוא נשוי לישראלית כ-6 שנים החליט יאנגר לעבור גיור ולחיות כיהודי, בעקבות כך
בסיום אותה עונה כאשר אתא נאבקה על עלייה עזב אותה יאנגר וחתם בהפועל אילת מליגת העל בכדורסל.
באילת הרבה יאנגר לשחק ושותף ב-27 משחקים בהן קלע בממוצע 19.2 נק'.
בסיום אותה עונה עבר יאנגר לשחק בקבוצת גלבוע גליל מצמרת הליגה ובמדיה הרבה לשחק והרבה לקלוע בליגה שמר על ממוצע של 27.3 בליגה הבלקנית קלע 24.2 נק' בממוצע.
בסיום אותה עונה שב לשחק בקבוצה מכבי ראשון לציון ושיחק במדיה שתי עונות בהן שותף בכל משחקי הליגה היה שותף לזכייה באליפות הליגה וקלע בממוצע 31.2 נקודות בליגה ו-19.6 נקודות ביורופקאפ.
לאחר כשנתיים במועדון עבר יאנגר להפועל חולון גם היא מליגת העל ושחק במדיה עונה אחת בה סייע לקבוצה לסיים במקום הראשון בליגה הסדירה.
בקיץ 2017 חתם בהפועל באר שבע בני שמעון מהליגה הלאומית.
באוקטובר 2018 חתם הפועל חיפה
בינואר 2019 חתם באליצור יבנה
בסיום עונת 2019/20 פרש ממשחק פעיל והצטרף לצוות האימון של מכבי ראשון לציון
בקיץ 2022 הצטרף לעירוני נס ציונה בתפקיד עוזר המאמן.
יאנגר נשוי לשני ואבא לשניים, מתגורר בראשון לציון.
בעל תואר ראשון בתקשורת ממכללת ספרינג היל.
טוני רוסל , הידועה יותר בשם הבמה שלה, טוני סטורם היא מתאבקת אוסטרלית-ניו זילנדית, המופיעה בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW).
בנוסף, סטורם מוכרת מהארגונים העצמאיים השונים: הארגון היפני World Wonder Ring Stardom (בקיצור Stardom), שבו הייתה אלופת הנשים, הארגון הבריטי Progress Wrestling, שבו החזיקה באליפות הנשים של הארגון ועוד.
בארגון ה-WWE, היא התחרתה פעמיים בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג, כשבשנת 2017, היא הצליחה להגיע עד לשלב חצי הגמר של ובשנת 2018 היא זכתה בטורניר לאחר שניצחה את איאו שיראי בגמר אשר נערך באירוע אבולושן.
סטורם ערכה את הופעת הבכורה שלה בזירה בגיל 13 והחליטה שהיא רוצה להתקדם בענף ושכנעה את אמה שלה לעבור ביחד איתה לליברפול, אנגליה כדי לחיות עם הסבתא שלה.
בזמן שגרה בליברפול, רוסל התאמנה תחת הדרכתו של אולמארק.
היא החלה להתאבק באופן בינלאומי במדינות כמו פינלנד, צרפת, גרמניה, ספרד ויפן.
בחודש מאי של שנת 2017 סטורם הפכה לאלופת הנשים הראשונה של הארגון לאחר שגברה על ג'יני ולאורה די מתיאו בקרב משולש.
ב-20 במאי 2018 הפסידה את התואר לג'יני לאחר שהחזיקה בו 357 ימים.
בשנת 2016 סטורם החלה להתאבק בעבור הארגון היפני Stardom, שבו זכתה באליפות של SWA ב-24 ביולי.
ב-2 באוקטובר הארגון הודיע שהם מחתימים באופן רשמי את סטורם.
לאחר ההחתמה הספיקה סטורם בשנת 2017 לזכות בטורניר הסינדרלה שחל בחודש אפריל ובטורניר נוסף שהתקיים בחודש ספטמבר, מה שהפך אותה למתאבקת הראשונה שזוכה בשני טורנירים באותה השנה.
סטורם זכתה באליפות הנשים של Stardom ב-24 בספטמבר על ידי סיום בלתי מתוכנן של הקרב, בשל פציעה של האלופה שהגנה על האליפות, מה שגרם לשופט להפסיק את הקרב ולהעניק לסטורם את האליפות.
ב-9 ביוני 2018 הפסידה את תואר האליפות לקאגטסו היפנית.
הקרב האחרון של סטורם ב-Stardom היה יום לאחר מכן.
סטורם לקחה חלק במבחני הקבלה של ה-WWE במהלך מסע ההופעות שלהם באוסטרליה, אחת בשנת 2014 ואחת שנה לאחר מכן.
ב-16 ביוני 2017 הודיע ה-WWE שסטורם תהיה אחת מהמשתתפות בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג.
ב-13 ביולי, במסגרת הסיבוב הראשון של הטורניר, גברה סטורם על איישה ריימונד.
בסיבוב השני ניצחה את לייסי אוואנס וברבע הגמר הדיחה את פייפר ניבן.
סטורם הגיע עד לחצי הגמר שם הודחה על ידי הזוכה של הטורניר, קיירי סיין היפנית.
סטורם לקחה חלק בטורניר הנשים לזכר מאי יאנג השני בתולדות הארגון.
בסיבוב הראשון אשר נערך ב-19 בספטמבר, גברה סטורם על ג'יני.
בסיבוב השני, שנערך ב-3 באוקטובר, סטורם ניצחה את הירויו מאטסומוטו היפנית.
בשלב רבע הגמר, שנערך ב-17 באוקטובר, סטורם ניצחה את מים אים.
בפרק הבכורה של התוכנית המיועדת לדיוויזיית ה-NXT UK, שהוקלט ב-28 ביולי ושודר ב-17 באוקטובר, סטורם ניצחה את נינה סמואלס.
בקרב חצי הגמר שנערך ב-24 באוקטובר, סטורם ניצחה את מייקו סאטומורה ומשום כך העפילה לקרב הגמר של הטורניר נגד איאו שיראי אשר ייערך באירוע אבולושן.
בקרב זה שנערך ב-28 באוקטובר, סטורם ניצחה את שיראי וזכתה בטורניר הנשים השני לזכר מאי יאנג.
ב-9 במאי 2018, פורסם שסטורם תיקח חלק באירוע טורניר אליפות בריטניה.
ב-24 במאי דיווח כתב ההיאבקות, דייב מלצר, שסטורם חתמה על חוזה ב-WWE.
ב-18 ביוני סטורם ניצחה את קילר קלי ואיילה דאון במסגרת בקרב משולש של טורניר אליפות בריטניה, והפכה לבעלת הזכות להתחרות עבור תואר אליפות הנשים של NXT לילה למחרת.
בלילה לאחר מכן, התחרתה נגד אלופת הנשים של NXT, שיינה בייזלר, אך לא הצליחה להשיג את מבוקשה, משום שהיא הפסידה עקב ספירת חוץ (שפירושו: לא יכלה לשוב לזירה בתום ספירת עשר שניות של השופט).
ב-7 בנובמבר במסגרת התוכנית NXT UK, סטורם ניצחה את דקוטה קאי.
ב-14 בנובמבר, סטורם לקחה חלק בטורניר אשר קבע את אלופת הנשים הראשונה של NXT UK, כשבסיבוב הראשון היא ניצחה את איילה דאון.
שבוע לאחר מכן, ניצחה בסיבוב השני את ג'יני.
בשלב הגמר, סטורם כשלה בניסיונה לזכות בתואר לאחר שהפסידה לריאה ריפלי.
ב-19 בדצמבר, סטורם גברה על צ'ארלי מורגן.
ב-2 בינואר 2019, סטורם ניצחה את דיאונה פוראזו.
באירוע NXT UK TakeOver: Blackpool, שנערך ב-12 בינואר, סטורם ניצחה את ריאה ריפלי וזכתה באליפות הנשים של NXT UK.
ב-20 בפברואר, סטורם רשמה הגנה מוצלחת על התואר נגד האלופה לשעבר, ריאה ריפלי.
ב-10 באפריל, סטורם הגנה בהצלחה על התואר נגד ג'יני.
ב-24 באפריל במסגרת הפרק Women Collide של האירוע Worlds Collide, סטורם הגנה בהצלחה על האליפות במסגרת קרב משולש נגד ביאנקה בלאייר וניקי קרוס.
ב-29 במאי, סטורם רשמה הגנה מוצלחת נוספת על התואר כאשר ניצחה את נינה סמואלס במסגרת הקרב המרכזי של התוכנית.
ב-24 ביולי, סטורם, פייפר ניבן וזאיה ברוקסייד הפסידו בקרב שלושה נגד שלושה לג'זי גייברט, ג'יני וקיי לי ריי.
באירוע NXT UK TakeOver: Cardiff, שנערך ב-31 באוגוסט, סטורם הפסידה את חגורת האליפות לקיי לי ריי.
ב-5 בדצמבר, סטורם גברה על קילר קלי.
ב-12 בינואר 2020 באירוע NXT UK TakeOver: Blackpool II, סטורם כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של NXT UK לאחר שהפסידה לקיי לי ריי בקרב משולש אשר כלל בנוסף את פייפר ניבן.
ב-27 בפברואר, סטורם כשלה פעם נוספת בניסיונה לזכות באליפות הנשים של NXT UK כאשר היא הפסידה לאלופת הנשים, קיי לי ריי, בקרב "אני נכנעת".
באירוע סדרת ההישרדות, שנערך ב-24 בנובמבר, קבוצת NXT בהנהגתה של ריאה ריפלי ביחד עם ביאנקה בלאייר, קנדיס לאריי, איאו שיראי וסטורם ניצחה את קבוצת Raw (שארלוט פלייר, אסקה, קיירי סיין, נטליה ושרה לוגאן) וקבוצת סמאקדאון (סשה בנקס, כרמלה, דנה ברוק, לייסי אוואנס וניקי קרוס) בקרב הדחות נשים משולש.
ב-8 בינואר 2020 בתוכנית NXT, סטורם, קנדיס לאריי וריאה ריפלי ניצחו בקרב שלוש נגד שלוש את ביאנקה בלאייר, איאו שיראי וקיי לי ריי.
באירוע Worlds Collide, שנערך ב-25 בינואר, סטורם כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של NXT לאחר שהפסידה לריאה ריפלי.
לילה לאחר מכן באירוע הרויאל ראמבל, סטורם התחרתה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנסה לקרב כמספר ה-20, אך הודחה על ידי שיינה בייזלר.
ב-4 בנובמבר, סטורם ניצחה את שוטצי בלאקהארט.
שבוע לאחר מכן, היא נחלה הפסד לקנדיס לאריי.
ב-16 בדצמבר, סטורם גברה על ריאה ריפלי לאחר עזרה מצידה של ראקל גונזלס.
ב-20 בינואר 2021, סטורם ומרסדס מרטינז הפסידו לקיידן קרטר וקייסי קטנזארו וכתוצאה מכך הודחו מטורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס הראשון בתולדות הארגון כבר בסיבוב הראשון.
באירוע NXT TakeOver: Vengeance Day, שנערך ב-14 בפברואר, סטורם כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של NXT לאחר שהפסידה בקרב משולש לאיאו שיראי בקרב אשר כלל בנוסף את מרסדס מרטינז.
ב-10 במרץ, סטורם כשלה בניסיון נוסף לזכות באליפות הנשים של NXT, לאחר שהפסידה לאיאו שיראי.
ב-27 באפריל, סטורם נחלה הפסד מפתיע לזיידה ראמיר.
ב-18 במאי, סטורם ניצחה את זואי סטארק.
ב-9 ביולי בפרק של התוכנית סמאקדאון, שודר קדימון ראשון אשר בישר על הגעתה של סטורם למותג.
ב-23 ביולי, היא גברה על זלינה וגה.
ב-8 באוקטובר בפרק של התוכנית סמאקדאון, סטורם השתתפה בטורניר כתר המלכה הראשון בתולדות הארגון; היא הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי זלינה וגה.
באירוע סדרת ההישרדות, שנערך ב-21 בנובמבר, קבוצת סמאקדאון (טוני סטורם, סשה בנקס, שיינה בייזלר, שוטצי ונטליה) הפסידה לקבוצת Raw (ביאנקה בלאייר, ריאה ריפלי, ליב מורגן, כרמלה והמלכה זלינה); היא הדיחה את כרמלה ווגה, אך הודחה לבסוף על ידי מורגן.
לאחר מכן, סטורם החלה ביריבות מול אלופת הנשים של סמאקדאון, שארלוט פלייר לאחר שסטורם ניצחה במפגש הראשון ביניהן כתוצאה מפסילה ב-10 בסמאקדאון.
היא קיבלה קרב על התואר שבועיים לאחר מכן, אך היא לא צלחה במשימתה.
קרב זה היה הקרב הטלוויזיוני האחרון שלה בארגון, כשב-29 בדצמבר, סטורם ביקשה את שחרורה מהחברה, שחרור שהוענק לה באופן מיידי.
העיתונאי של Wrestling Observer Newsletter, דייב מלצר ציין שסיבת הבקשה לשחרור היא כנראה עקב "שחיקה".
בשנת 2025 שיחקה בדרמת הספורט הביוגרפית "Queen of the Ring" בתור קלרה מורטנסן.
רוסל נולדה באוקלנד, ניו זילנד, אך התגוררה במשך רוב שנות נעוריה באוסטרליה, לשם עברה לאחר גרושי הוריה.
היא מנהלת מערכת יחסים עם המתאבק ג'וס רובינסון.
ב-22 ביוני 2021, רוסל יצאה כביסקסואלית במהלך ההשתלטות שלה על חשבון האינסטגרם של NXT כחלק מחודש הגאווה.
אליפות הנשים של AEW (4 פעמים)
אליפות הנשים של IPW (פעם אחת)
אליפות במשקל קל של IPW (פעם אחת)
אליפות ההארדקור של IPW (פעם אחת)
PWI דירג אותה במקום ה-13 מתוך 100 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2019
אליפות הנשים של Progress Wrestling (פעם אחת)
אליפות הנשים של wXw (פעמיים)
אליפות הנשים של Stardom (פעם אחת)
טורניר הנשים לזכר מאי יאנג (2018)
אליפות הנשים של NXT UK (פעם אחת)
טוני ליאון בשמו המלא אנתוני ג'יימס "טוני" ליאון הוא פוליטיקאי ועורך דין דרום-אפריקאי, יהודי, פרשן פוליטי ומחבר, שהיה מנהיג המפלגה הדמוקרטית בשנים 2000-1994 ואחר כך מנהיג "הברית דמוקרטית" בדרום אפריקה בשנים 2007-2000 .ליאון היה מנהיג האופוזיציה בפרלמנט של דרום אפריקה בשנים 2007-1999. (חבר בפרלמנט עוד משנת 1989).
בשנים 2012-2009 כיהן כשגריר ארצו בארגנטינה.
אחרי שנת 2012 מכהן טוני ליאון כיושב ראש חברת Resolve Communications (Pty) Ltd לייעוץ בתחום תקשורת אסטרטגית וניהול מוניטין וכיועץ בכיר לחברת K2 Intelligence (מיסודם של ז'ול וג'רמי קרול)
לייעוץ בתחום מחקרים בינלאומיים וניתוח סיכונים.
כמו כן מפרסם ליאון מדורים שבועיים או חודשיים קבועים בעיתוני קבוצת "Times Media Group Ltd":
"ביזנס דיי", "סנדיי טיימס" ו"טיימס"
טוני ליאון נולד בשנת 1956 בעיר דרבן בדרום אפריקה כאחד משני הבנים של משפחה יהודית ואנגלופונית.
אביו, עורך הדין רמון נייג'ל ליאון (יליד יוהנסבורג, 2018 - 1925), היה לשופט, וכיהן, בין השאר, כנשיא בית המשפט העליון של סווזילנד וחבר בבית המשפט העליון של ממלכת לסוטו.
אמו היא שילה לבית הרמן.
ליאון למד במכינת קליפטון ואחר כך בפנימיית מכללת קרסני על יד דרבן.
בהמשך למד משפטים באוניברסיטת ויטווטרסראנד ביוהנסבורג ועבד כעורך דין.
הוא נמשך לפוליטיקה מגיל 12. בימי הלימודים נבחר ליושב ראש ארגון הסטודנטים למשפטים ולסגן יושב ראש ארגון הסטודנטים באוניברסיטה.
ב-1986 היה לאון למרצה בפקולטה למשפטים.
החל משנת 1974 הוא היה פעיל במפלגה הפרוגרסיבית האופוזיציונית של הלן סוזמן שהתנגדה למפלגה הלאומית השלטת ולמשטר האפרטהייד שלה.
לדבריו הלן סוזמן והרי שוורץ היו הדמויות שהיוו מופת עבורו.
ב-1986 נבחר למועצת העיר יוהנסבורג מטעם מפלגתו והיה בה מנהיג האופוזיציה.
בשנת 1989 אחרי שהמפלגה הפרוגרסיבית התאחדה עם שתי קבוצות פוליטיות והפכה למפלגה הדמוקרטית, ליאון נבחר כנציג מפלגה זו בפרלמנט הדרום אפריקאי מטעם המחוז האוטון.
בשנים 1994-1990 הוא עמד בראש הוועדה לזכויות האזרח Bill Of Rights, היה חבר ב- „Convention for a Democratic South Africa" (CODESA) והשתתף במשא ומתן על חוקת דרום אפריקה בקמפטון פארק (1993-1992) שהביא לסיום רשמי של האפרטהייד ולהשכנת דמוקרטיה רב-מפלגתית בדרום אפריקה.
בה-1994 נבחר ליאון מחדש בבחירות הראשונות לפרלמנט שקויימו אחרי ביטול האפרטהייד ומיד אחר כך נבחר למנהיג המפלגה הדמוקרטית.
כשבשנת 1999 ירדה באופן דרמטי כוחה של המפלגה הלאומית החדשה (מ-82 מנדטים ל-28), בפרלמנט החדש שנשלט ב-2/3 על ידי הקונגרס הלאומי האפריקאי, הפך ליאון בפועל לראש האופוזיציה, כשלמפלגתו 38 מושבים בפרלמנט, פי 5 משבעבר.
באפריל 2000 ניהל בהצלחה התנגדות חריפה לשינוי שם בירת דרום אפריקה - פרטוריה.
באותה שנה, 2000, בבחירות המקומיות זכתה המפלגה החדשה שלו - הברית הדמוקרטית - בלמעלה מ-22 אחוזים, הישג משמעותי.
בבחירות בשנת 2004 השיגה "הברית הדמוקרטית" 12.37% מהקולות.
בראש האופוזיציה היה ליאון מבקר חריף של כישלונותיו של שלטון ה-ANC תחת מנהיגותו של נלסון מנדלה ובעיקר תאבו מבקי בהתמודדות עם העוני, האבטלה, הפשיעה הזוחלת והתפשטות מגפת האיידס.
פעילותו הפוליטית זכתה להערכה מצד הציבור ומצדו של נלסון מנדלה עצמו.
ליאון כיהן תקופה כסגן יושב ראש של האינטרנציונל הליברלי.
בשנת 2004 הביע ליאון תמיכה בהחזרת עונש המוות.
בנסיבות העלייה הבלתי-נסבלת של הפשיעה במדינה.
בנובמבר 2006 הודיע ליאון שלא יציג יותר את מועמדותו לראשות הברית הדמוקרטית באפריל 2007.
במקומו נבחרה ראשת העיר קייפטאון, הלן זילה.
הוא נשאר חבר באספה הלאומית עד שנת 2009.
בשנת 2007 הוזמן כעמית בבית הספר ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד.
ב-3 באוגוסט 2009 התמנה על ידי הנשיא ג'ייקוב זומה כשגריר דרום אפריקה בארגנטינה, אורוגוואי ופרגואי עם המושב בבואנוס איירס וכיהן בתפקיד זה עד ספטמבר 2012. בעת כהונתו כשגריר יחסי הסחר והתיירות בין דרום אפריקה לארגנטינה התחזקו באופן ניכר.
מאז פועל ליאון כיועץ, מרצה, סופר ופרשן פוליטי בעיתונות המקומית והבריטית.
טוני ליאון מתגורר בקייפטאון והוא נשוי החל משנת 2000 לאישה ישראלית, מיכל ליאון (בעבר אבן זהב, נולדה כמיכל לבנון בתל אביב)
שאותה הכיר בשנת 1996. יש לו שני ילדים חורגים: נועה ואיתי מנישואיה הראשונים של אשתו.
אחיו, פיטר ליאון, הוא גם כן פוליטיקאי.
2004 - בסקר דעת הקהל של ערוץ הטלוויזיה SABC-TV3 הדרום אפריקאי נבחר טוני ליאון במקום 16 בין 100 גדולי הדרום אפריקאים
(לצדם של פוליטיקאים ומנהיגים רבים מן ההווה והעבר)
2009 - פרס רכט מלן של הוצאת הספרים ויא אפריקה - לספר העיוני הטוב ביותר - עבור ספרו האוטוביוגרפי-פוליטי On The Contrary
2008 - On the Contrary - ספר אוטוביוגרפי
טוני יורדקה (ברומנית: Toni Iordache; 17 בדצמבר 1942 - פברואר 1987) היה לאוטאר וירטואוז בנגינת צימבלום, שזכה לכינויים "מלך הצימבלום", "אל הצימבלום" ו"פגניני של הצימבלום".
יורדקה נולד בכפר בלדאנה, באזור בוקרשט, ברומניה, במשפחה צוענית של נגנים, בשם ניקולאה מיכאי.
אביו היה נגן צימבלום ושני דודיו היו כנרים.
מגיל ארבע החל גם הוא לנגן בצימבלום והתלמד אצל הצימבליסט הנודע מיטיטיקה צ'יוצ'יו.
בגיל 6 שודרה ברדיו מנגינה בביצוע שלו.
בגיל 14 כבר נחשב לרב אומן של הכלי, והודות לכישרון שלו יצא לטורנירים רבים בהם הופיע באירופה, באסיה ובאמריקה.
ב-1958 זכה במדליית הזהב בתחרות Welt Jugend Feier, בווינה.
ב-1960 התקבל לתזמורת האנסמבל למוזיקה עממית צ'יוקרליה והופיע בה עד 1969. ב-1968 זכה במדליית הזהב ב"פסטיבל המוזיקאים הצעירים", בסופיה.
ב-1969 השתתף בטוריניר לפריז עם גאורגה זמפיר ולהקתו, ובסופו ויתר על חוזהו עם צ'יוקרליה, והצטרף לזמפיר, איתו הגיע לברלין ולבודפשט.
יורדקה הצטיין במופעי יחיד והחזיק בשיא של 25 נקישות בשנייה.
ב-1985 נכרתה לו רגל בגלל סיבוכי סוכרת וכעבור שנתיים מת.
אנטוניו "טוני" ולמסאן טחדור (בספרדית: Antonio "Toni" Velamazán Tejedor, נולד ב-22 בינואר 1977 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
ולמסאן, שקריירת המשחק שלו מתפרסת מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 ועד תחילת העשור השני של המאה ה-21, שיחק במספר קבוצות בספרד, כשהבולטות שבהן היו ברצלונה, ריאל אוביידו, אקסטרמדורה ואספניול, שם שיחק במשך שש שנים.
ולמסאן ייצג את מדינתו באולימפיאדת סידני והוא זכה עם הנבחרת במדליית כסף.
ולמסאן נולד וגדל בברצלונה, בירת קטלוניה, שם החל לשחק כדורגל בצעירותו.
הוא הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה, וב-1994 החל לשחק במדי קבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, שהייתה באותם ימים בליגה השנייה.
תחת אימונו של יוהאן קרויף בקבוצה הבוגרת החל ולמסאן לקבל הזדמנויות לשחק.
ב-26 בספטמבר 1995 ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה, בגומלין הסיבוב הראשון של גביע אופ"א מול הפועל באר שבע.
ולמסאן הבקיע שער ולקח חלק בניצחון קבוצתו 5–0. ב-7 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה בלה ליגה, במשחק החוץ אצל ריאל בטיס, כשגם אז הבקיע שער והשתתף בניצחון 5–1. שבוע לאחר מכן הבקיע שער שלישי, בניצחון 4–1 על אתלטיק בילבאו.
עד סוף העונה שותף בעוד מספר משחקים, לעיתים כשחקן הרכב ולעיתים כשחקן מחליף, בעודו רשום בברצלונה ב'.
ברצלונה סיימה את העונה במקום השלישי בליגה ועם הפסד בגמר גמר הגביע נגד אתלטיקו מדריד, במה שסימן את סוף תקופתו של קרויף באימון הקבוצה.
בקיץ 1996 עזב ולמסאן את ברצלונה והצטרף לריאל אוביידו, מהליגה הראשונה בספרד גם כן.
ב-8 בספטמבר נכנס כמחליף במשחק נגד ריאל ואיאדוליד, ודקות ספורות לאחר מכן כבש את שער הניצחון לזכות קבוצתו.
ולמסאן שימש בעיקר שחקן מחליף באוביידו - מתוך 34 הופעות שערך במדיה בליגה, 28 מתוכן היו כשחקן מחליף ורק שש כשחקן הרכב.
בהמשך העונה כבש שער נוסף, בהפסד 6–1 לריאל מדריד ב-23 בפברואר 1997. אוביידו סיימה את העונה במקום ה-17, במרחק שלוש נקודות בלבד מהמקום ה-18, שמוביל לירידה לליגה השנייה.
בתום העונה עבר לאלבסטה שמהליגה השנייה, שם ביסס את מעמדו במהרה וזכה למספר רב של דקות משחק במהלך עונת 1997/1998, אותה סיימה הקבוצה במקום ה-14 שבמרכז טבלת הליגה.
בקיץ 1998 עבר ולמסאן קבוצה פעם נוספת, הפעם לאקסטרמדורה שמהליגה הראשונה, אותה אימן רפאל בניטס.
בקבוצה זו היה שחקן הרכב קבוע, וב-33 הופעות במהלך עונת 1998/1999 כבש שישה שערים, אולם הקבוצה ירדה לליגה השנייה מהמקום ה-17. בסיום העונה הצטרף לאספניול, יריבתה העירונית של קבוצת נעוריו ברצלונה.
עונתו הראשונה בקבוצתו החדשה הייתה מוצלחת, עת כבש שישה שערי ליגה לצד שני שערים במסגרת גביע המלך, בדרך לזכייה שלישית בתולדותיה של אספניול.
גם בעונת 2000/2001 כבש שישה שערי ליגה, כולל שני צמדים.
הראשון בניצחון 5–0 על ריאל סרגוסה ב-27 בינואר 2001, והשני שבוע מאוחר יותר בניצחון 3–1 על אוססונה.
בעונה זו הודחה אספניול מגביע אופ"א בשלב שמינית הגמר על ידי פורטו הפורטוגלית, וכן הגיעה למקום התשיעי בליגה.
עונת 2001/2002 החלה כהמשך ישיר לעונות הקודמות באספניול, עם ולמסאן כשחקן הרכב קבוע, אולם, ב-6 בינואר 2002 נפצע באופן חמור במשחק נגד מאלגה, עת קרע את הרצועה הצולבת הקדמית בברכו השמאלית.
פציעה זו גדעה באופן משמעותי את הקריירה של ולמסאן, שלא הצליח להתאושש ממנה כהלכה.
הוא איבד את מקומו בהרכב הקבוצה וזכה להזדמנויות מועטות במשחקיה בשנים הבאות.
בעונת 2005/2006 נותר לחלוטין מחוץ לסגל אספניול, ולכן בדצמבר 2005 עזב את הקבוצה.
זמן קצר לאחר מכן חתם במדי אלמריה שמהליגה השנייה, שם שימש בעיקר שחקן מחליף עד סוף העונה.
בעונה הבאה, עונת 2006/2007, הידרדר מעמדו אף יותר.
הוא שותף רק בשני משחקי הקבוצה בגביע המלך וזומן לסגל הקבוצה פעמים בודדות, ולכן בחלון ההעברות של חורף 2007 עבר לל'הוספיטלט הקטנה, קבוצה שנמצאת שבקרבת העיר ברצלונה, עיר לידתו, והייתה באותם ימים בליגה השלישית.
ב-2008 ירד עם הקבוצה לליגה הרביעית, אך למרות זאת נשאר בקבוצה ועזר לה לחזור לליגה השלישית כעבור שנתיים.
הוא המשיך בקבוצה גם בעונת 2010/2011, ובסיום העונה פרש מכדורגל, בגיל 34.
בצעירותו ייצג ולמסאן את מדינתו במדי הנבחרות הצעירות של ספרד.
ב-1995 השתתף עם נבחרת ספרד הצעירה בגביע העולם עד גיל 20 1995, שם הגיעה הנבחרת הספרדית עד המקום הרביעי.
בהמשך עזר לנבחרת ספרד הצעירה להעפיל לאליפות אירופה לנוער 1998, אך הוא לא זומן לטורניר הגמר, שבו זכתה ספרד בתואר.
ולמסאן סייע לנבחרת הצעירה גם להעפיל לאליפות אירופה לנוער 2000, כשהפעם הוא כן לקח חלק בטורניר הגמר שנערך בסלובקיה, אך נבחרתו סיימה את הטורניר במקום השלישי.
בספטמבר 2000 ייצג את מדינתו באולימפיאדת סידני.
ולמסאן פתח בכל ששת משחקיה של הנבחרת באולימפיאדה בדרכה לזכייה במדליית כסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר ל בדו-קרב בעיטות עונשין בתוצאה 5–3. ולמסאן הבקיע שער אחד, במחזור הפתיחה של שלב הבתים נגד , שהסתיים בניצחון 3–0 לזכות נבחרתו.
ולמסאן לא זומן במהלך הקריירה שלו לנבחרת ספרד הבוגרת.
אולימפיאדת סידני (2000) - מדליית כסף
טוני הנס יואכים מרטין הוא רוכב אופניים גרמני לשעבר.
נחשב בזמנו כאחד מהרוכבים הבולטים במרוץ נגד השעון ב ולאחד מרוכבי נגד השעון הגדולים בהיסטוריה.
מרטין מחזיק בתואר אלוף העולם בנגד השעון ארבע פעמים (2011, 2012, 2013 ו-2016), ניצח חמישה קטעים בטור דה פראנס וקטע אחד בוואלטה אספניה.
מרטין זכה במדליית כסף מלונדון 2012 בנגד השעון.
ו-8 פעמים אלוף גרמניה ברכיבה נגד השעון.
מרטין נולד ב-23 באפריל 1985 בקוטבוס, עיר ברנדנבורג שנמצאת בגרמניה.
מרטין התחרה תחילה בתור חובבן, ב-2003 אף ניצח את אליפות גרמניה עד גיל 19. ב-2005 השתתף במירוץ ג'ירו דל רגיוני באיטליה וניצח בשני קטעים (4,6), בדירוג הכללי הגיע במקום ה-16.
2:10 לאחר המנצח (לואיג'י ססטילי).
מרטין התחרה באליפות אירופה עד גיל 23 שהתקיימה ברוסיה, בנגד השעון ובכביש.
בנגד השעון הוא סיים במקום השישי, 1:06 דקות לאחר המנצח, דימיטרי גרבובסקי הישראלי.
במקצה הכביש מרטין סיים במקום ה-26, 39 שניות לאחר המנצח פרנטיסק ראבון.
באוגוסט 2005 השיג מרטין ניצחון בנגד השעון בקטע השני של מרוץ רוטהאוס רגיו - טור אינטרנאשניול, כשהקדים את מאקסים מונפורט.
המירוץ האחרון שמרטין התחרה בו ב-2005 היה טור דה ל'אווניר, המירוץ הנחשב ביותר לרוכבים צעירים, תחת נבחרת גרמניה.
ההישג הבכיר של מרטין במרוץ היה המקום הרביעי שלו בקטע השביעי.
מרטין הצטרף לקבוצת טורינגר אנרג'י טים.
מרטין השתתף במירוץ הרונד אום קלן, מרוץ יוקרתי ונחשב בגרמניה שקבוצות וורלד טור מתחרות בו מדי שנה, אך לא סיים את המירוץ.
מרטין השתתף במירוץ הטורינגן רונדפארט, בקטע הראשון הוא הגיע שני אחרי הפסד בספרינט לאדוואלד בואסון האגן.
בקטע השני הגיע במקום הרביעי, 43 שניות אחרי המנצח, דימיטרי קוזונצ'וק, אך התייצב ראשון בקטגוריית המטפסים.
בקטע השלישי שהיה נגד השעון סיים מרטין רביעי, 19 שניות אחרי לארס בום שהגיע ראשון.
בקטע הרביעי, שהסתיים בספרינט, הגיע מרטין במקום ה-37, באותו זמן של המנצח מרק קאוונדיש.
בקטע החמישי והאחרון הגיע במקום הרביעי, 35 שניות אחרי בואסן האגן.
אך מרטין ניצח את המירוץ הכללי וסיים שני בקטגוריית המטפסים.
מרטין המשיך להתחרות בגרמניה, ואף התחרה גם בצרפת ובהולנד.
באליפות אירופה עד גיל 23, הגיע מרטין במקום ה-24 בנגד השעון אך במירוץ הכביש רשם תוצאה הרבה יותר טובה.
כשהיה חלק מקבוצת בורחים שכללה שבעה רוכבים, ביניהם מרטין.
זה התפתח לספרינט בו מרטין סיים שישי, באותו זמן של המנצח מצרפת, בנו סינר.
מרטין המשיך בטים טורינגר גם ב-2007, ולהתחרות במרוצים מקומיים בגרמניה, ובצרפת.
הוא ניצח את מרוץ הקופה קיטה די אסטי, ואת הדירוג הכללי באף.בי.די אינסוריינס ראס.
הוא השתתף שוב בטור דה ל'אווניר, והגיע שני, אחרי באוקה מולמה.
מרטין רשם השתתפות גם באליפות העולם באופני כביש עד גיל 23 שהתקיימה בארצו, בשטוטגרט.
הוא הגיע במקום ה-40 לאחר פיניש בספרינט, שאותו ניצח פיטר וליטס הסלובקי.
מרטין חתם בקבוצת טים קולומביה (קבוצה אמריקאית) מדרג הפרו - קונטיננטל, והחל להשתתף ביותר מרוצים איכותיים.
הקלאסיקה הראשונה בחייו בה השתתף, הייתה הדווארס דור פלנדרן, והוא הגיע במקום ה-42, המנצח היה סילבאן שאבנל הצרפתי ו-24 ימים אחר כך כבר השתתף בעוד קלאסיקה, האמסטל גולד רייס, והגיע במקום ה-146 שהיה גם המקום האחרון, 19:12 לאחר המנצח, דמיאנו קונגו.
מרטין השתתף גם בלה פלש ואלון, אך לא עמד במגבלת הזמן ולא סיים את המירוץ.
במאי נבחר לסגל קבוצתו בג'ירו ד'איטליה וזה הפך לגראנד טור הראשון בחייו.
בקטע הראשון הגיע 3 עם קבוצתו בנגד השעון הקבוצתי, אך התוצאה הטובה ביותר שלו במירוץ הגיעה בקטע ה-21, כשסיים שני בנגד השעון, לאחר שהגיע 7 שניות אחרי המנצח, מארקו פינוטי .
מרטין סיים במקום ה-128 הכללי, 3:39:14 אחרי מנצח המירוץ, אלברטו קונטאדור.
מרטין ניצח את הפרולוג של סטר אלקטרוטוור, והגיע שלישי באליפות גרמניה בנגד השעון.
והוסיף ניצחון בקטע הרביעי של טור דה ל'אן.
באליפות העולם בנגד השעון הגיע שביעי, מי שניצח היה בן ארצו, ברט גראבש.
מרטין השתתף בוואלטה אלגראבה, וסיים שישי בקטע נגד השעון.
בקאלסיקה דה אלמריה, מרטין הגיע שביעי לאחר שחבר קבוצתו, גרגורי הנדרסון, ניצח את המירוץ.
הוא השתתף גם בפריז-ניס, והגיע שלישי בקטע הרביעי.
הוא ניצח את נגד השעון של קריטריום אינטרנשיונל כשהקדים את בראדלי ויגינס, ב-4 שניות.
בטור דה רומאנדי זכה עם קבוצתו בנגש הקבוצתי, ובבאיירן - רונדפארט ניצח את הקטע הרביעי.
הוא זכה בקטע ה-8 בטור דה סוויס, לאחר שהקדים את
דמיאנו קונגו בספרינט, ולמחרת הגיע שני בנגד השעון אחרי שההפסיד לפביאן קנצ'לארה ולבסוף הגיע שני בדירוג הכללי.
הוא סיים שני באליפות גרמניה בנגד השעון.
ביולי נבחר להשתתף לראשונה בטור דה פראנס, בקטע הראשון שהיה נגד שעון, סיים שמיני, 33 שניות לאחר המנצח פביאן קנצ'לארה.
בקטע הרביעי הגיע חמישי ביחד עם קבוצתו בנגד השעון הקבוצתי, ובקטע 18 הגיע במקום ה-11. אך ההישג הגדול שלו במירוץ הגיע בקטע ה-20, שהגיע שני במעלי המונט וטו.
מרטין סיים במקום ה-34 הכללי, 55:04 אחרי המנצח, אלברטו קונטאדור.
באליפות העולם שנערכה במנדריסיו (שווייץ), זכה מרטין בארד (נגד השעון לאחר שהגיע 2:30 לאחר המנצח, פביאן קנצ'לארה.
מרטין הגיע במקום ה-2 באליפות גרמניה בנגד השעון
מרטין זכה בקטע 7 של וסיים 8 כללי, הוא זכה גם בנגד השעון של טור דה סוויס ובאליפות גרמניה בנגד השעון.
ומרטין נבחר שנית לטור דה פראנס, הוא הגיע שני בקטע הראשון.
10 שניות אחרי פביאן קנצ'לארה.
ושני גם בקטע נגד השעון השני שהיה במירוץ, בקטע ה-19, הפעם הוא היה 17 שניות אחרי פביאן קנצ'לארה.
הוא זכה באנקו טור ובקטע האחרון
, ובאליפות העולם בנגד השעון הגיע שלישי, 1:12 לאחר פביאן קנצ'לארה.
מרטין ניצח בקטע החמישי של וואלטה או אלגארבה וניצח במרוץ כולו, והשלים זכייה גם בפריז - ניס.
כשניצח את הקטע השישי ואת המירוץ כולו.
הוא ניצח בקטע השישי של , וסיים שני כללי בטור דה רומאנדי.
בדופינה ליברה, הוא ניצח את קטע נגד השעון השלישי.
מרטין לא הצליח להגן על תוארו כאלוף גרמניה בנגד השעון, כשהגיע שני בפער של 59 שניות מהמנצח ברט גראבש.
הוא השתתף בטור דה פראנס וניצח קטע במירוץ לראשונה בחייו, כשהקדים את קאדל אוונס ב-7 שניות בגרנובל, מרטין סיים במקום ה-42, 1:30:56 לאחר המנצח, בראדלי ויגינס.
מרטין התחרה גם בוואלטה אספנייה, וניצח את הקטע העשירי, אך לא זינק לקטע ה-19 ובכך נאלץ לפרוש.
מרטין הגן על תוארו כאלוף העולם בנגד השעון, שזכה שנית עם פער של 1:16 1:21 על המקום השני (בראדלי ויגינס) והמקום השלישי (פביאן קנצ'לארה).
הוא הגיע שני, עם תוצאה של 51:21. הוא השתתף גם במקצה הכביש במשחקים האולימפיים, אך לא סיים את המירוץ.
מרטין התחרה גם בוואלטה אספנייה, והיה קרוב לניצחון פעמיים, ראשית עם קבוצתו בנגד השעון הקבוצתי, לאחר שהגיעו שני, ושנית בקטע הרביעי, שהגיע שוב שני, שתי שניות לאחר סיימון קלארק.
מרטין פרש בקטע ה-20. מרטין הגן על תוארו כאלוף העולם בנגד השעון, וניצח ביחד עם קבוצתו גם את אליפות העולם בנגד השעון הקבוצתי.
מרטין ניצח בוואלטה או אלגארבה, ואף ניצח את הקטע הרביעי.
הוא השתתף לראשונה במירוץ הטירנו - אדריאטיקו, וניצח עם קבוצתו את נגד השעון הקבוצתי, וגם את נגד השעון האישי שהיה בסוף.
מרטין זכה בניצחון בקטע גם בוואלטה אל פאיס ואסקו, שהקדים את נאירו קינטנה ב-17 שניות בקטע נגד השעון השישי.
והוסיף עוד ניצחון בקטע החמישי של טור דה רומאנדי.
וניצח את טור בלגיה, ואת הקטע השלישי בו.
בדופינה ליברה, הוא ניצח את הקטע הרביעי.
הוא זכה באליפות גרמניה בנגד השעון, והשתתף שוב בטור דה פראנס.
ואף ניצח את הקטע ה-11 (שהיה נגד שעון).
הוא השתתף בוואלטה אספנייה, אך פרש בקטע ה-15. הוא זכה בפעם השלישית ברצף באליפות העולם בנגד השעון, ובפעם השנייה ברצף
באליפות העולם לנגד השעון הקבוצתי.
מרטין השתתף בטירנו - אדריאטיקו, וניצח עם קבוצתו בנגד השעון הקבוצתי וסיים רביעי בנגד השעון האישי בקטע ה-7.
הוא השתתף גם בשנת 2014 בוואלטה אל פאיס ואסקו, וזכה בקטע השני ובקטע השישי.
הוא השתתף בטור בלגיה, וניצח את המירוץ בפעם השלישית.
בטור דה סוויס, הוא ניצח את שני קטעי נגד השעון.
וזכה באליפות גרמניה לנגד השעון.
הוא ניצח שני קטעים בטור דה פראנס של 2015, וניצח שני קטעים, את ה-9 ואת ה-20. בוואלטה אספנייה, הוא ניצח את הקטע ה-10.
אך מרטין לא הצליח להשלים ארבע זכיות רצופות באליפות העולם לנגד השעון, ואיבד את התואר לבראדלי ויגינס.
גם בנגד השעון הקבוצתי, קבוצתו איבדה את התואר לאחר שסיימה במקום השלישי.
מרטין רשם ניצחון בקטע השלישי של וואלטה אלגראבה, וזכה שוב באליפות גרמניה בנגד השעון.
הוא השתתף בטור דה פראנס בפעם השביעית ברצף, סיים שני בקטע הראשון אחרי רוהאן דניס, וניצח את הקטע הרביעי שעבר על אבנים משולבות (אבני מרצפות) ובזכות כך הדיח את כריסטופר פרום מהמקום הראשון ולבש את החולצה הצהובה היוקרתית של הטור.
בקטע השישי, חבר קבוצתו של מרטין, זדנק שטיבר, ניצח את הקטע.
אך מרטין התרסק ולווה על ידי שאר חברי קבוצתו עד לקו הסיום.
למחרת, עקב התאונה, לא זינק ופרש מהמירוץ.
מרטין התאושש מההתרסקות בטור, וניצח את טור דו פויטו שארן.
באליפות העולם בנגד השעון האישי הגיע שביעי, ובקבוצתי הגיע עם קבוצתו שני.
מרטין השתתף בקלאסיקה סטראדה ביאנקה, וסיים במקום ה-77. וגם בקלאסיקה אומלופ הט ניוזבלאד ובה סיים 92.
מרטין הגן על תוארו כאלוף גרמניה בנגד השעון בפעם החמישית ברצף בטור דה פראנס, מרטין פרש בקטע ה-21. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הגיע מרטין במקום ה-12 בנגד השעון האישי בטור בריטניה, ניצח את קטע 7 ובאליפות העולם בדוחה, החזיר לעצמו את התואר גם בנגד השעון האישי, וגם בקבוצתי.
לאחר חמש שנים בקבוצת קוויק סטפ על שלל גלגוליה, שכללו עשרות תארים, ניצחונות, ועשרות אלפי קילומטרים, חתם מרטין בקבוצת קטיושה אלפסין הרוסית
הוא זכה בקטע השני בוואלטה ולנסיה, והגיע שני בקטע השלישי בוואלטה אלגראבה, ושני בקטע הרביעי בקריטריום דופינה.
הוא זכה בפעם השישית ברצף באליפות גרמניה בנגד השעון ובטור דה פראנס, הגיע פעמיים רביעי, בשני קטעי נגד השעון.
ובאליפות העולם בנגד השעון האישי הגיע 9, וגם בקבוצתי.
מרטין השתתף בג'ירו ד'איטליה 2018 שיצא לדרך בישראל, על פי מה שאמר, לעובדה שהג'ירו החל בישראל הייתה משקל בהחלטתו החיובית להגיע לג'ירו.
זו הייתה הפעם השנייה שהשתתף בג'ירו.
הוא הגיע במקום התשיעי בקטע הראשון, ובמקום ה-2 בקטע ה-16. הוא סיים במקום ה-110, 4:24:39 לאחר כריסטופר פרום, המנצח של המירוץ.
מרטין השתתף באליפות העולם בנגד השעון, וסיים שביעי
לאחר שחוזהו בקטיושה תם, מרטין חתם בלוטו אן.אל.
מרטין סיים שלישי בנגד השעון בוואלטה ולנסיה וניצח עם קבוצתו את נגד השעון הקבוצתי ביו.איי.אי טור.
בטור דה פראנס, נזרק מהמירוץ בקטע ה-17 לאחר שהיה מעורב בתקרית אלימה עם לוק רואו, שגם הוא, נזרק מהמירוץ.
הוא השתתף בוואלטה אספנייה, ועזר לבן קבוצתו, פרימוז' רוגליץ', לנצח את המרוץ, אך נאלץ לפרוש בקטע ה-19 בשל תאונה.
טוני אבו נאדר הוא מדען מוח לבנוני.
חוקר, דיקן אוניברסיטה והמנהל העולמי של תוכנית המדיטציה הטרנסנדנטלית.
נאדר עבד עם דיפאק צ'ופרה במרכז הרפואי "מהרישי איורוודה" במסצ'וסטס וב-1994 פרסם את ספרו הראשון, "הביטוי של הוודה והספרות הוודית בפיזיולוגיה אנושית".
הוא נשיא האוניברסיטה למינהל מהרישי (הולנד) והאוניברסיטה הפתוחה ע"ש מהרישי.
בשנת 2000 קיבל נאדר את התואר "הריבון הראשון של המדינה הגלובלית לשלום עולמי " ממייסד המדיטציה הטרנסנדנטלית מהרישי מהש יוגי, בשנת 2008, הוכרז כממשיך דרכו של המהרישי כמנהיג הכלל-עולמי של ארגון המדיטציה הטרנסנדנטלית.
נאדר פרסם את ספרו השני, "הראמאיאנה בפיזיולוגיה האנושית" בשנת 2011. בשנת 2015 ייסד נאדר את "כתב העת הבינלאומי למתמטיקה ולתודעה", שהוא משמש כעורכו הראשי.
הוא בעל תואר שני ותואר דוקטור (MD) ברפואה פנימית ופסיכיאטריה, קיבל דוקטורט (PhD) נוסף מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בתחום המוח ומדעים קוגניטיביים.
הוא היה רופא אורח במרכז המחקר הקליני שלו.
את הפוסט-דוקטורט שלו עשה כעמית קליני למחקר בבית החולים הכללי מסצ'וסטס ובבית הספר להוראת רפואה של אוניברסיטת הרווארד.
נאדר ערך מחקרים בתחום הפעילות ההורמונלית, הנוירוכימיה, הנוירואנדוקרינולוגיה, על התפקיד הרפואי של המוליכים העצביים ועל הקשר בין גיל, התנהגות, תזונה, השפעות עונתיות ומצבי רוח.
נאדר מדווח כי ברצונו לזכות בהבנה מלאה של הרוח והגוף ויחסיהם עם התודעה והפיזיולוגיה האנושית, הובילו אותו ל"התעוררות רוחנית" ולחקר המדע הוודי עם המהרישי.
נאדר אמר כי למד ממהרישי על "שדה הרוחני (הלא-פיזי), שאינו חומר וכיצד הוא מתבטא ביקום".
כפרופסור ומנהל, נאדר ניהל את התוכניות לבריאות הוודית על שם מהרישי והרצה בלמעלה מ-50 מדינות.
בספרו משנת 1994 פיזיולוגיה אנושית: ביטוי וודה והספרות הוודית, הראה נאדר מתאם אחד לאחד של מבנה ותפקוד בין 40 ההיבטים של הספרות הוודית לבין 40 חלקים מהפיזיולוגיה האנושית.
עוד אמר כי גילה קווי דמיון בין ההשפעה האסטרולוגית של כוכבי הלכת לחלקים במוח האנושי.
על פי הדיווחים, גוף העבודה הזה "נגזר" מהרעיונות של המהרישי ומההכשרה של נאדר בעצמו בפיזיולוגיה של המוח.
במאי 1995 נאדר היה נואם מרכזי באוניברסיטת למינהל ע"ש מהרישי והציג את "התגלית האחרונה שלו כיצד חוק הטבע מנהל את הפיזיולוגיה, ואת היישום של ידע זה כדי למנוע ולמגר בעיות." הספר תואר כניסיון לתעד את הבסיס המדעי של "הפרשנות של המהרישי לאדוויטה וודנטה והוודות.
על ידי קשר נוירואנטומיה ונוירופיזיולוגיה לאסטרולוגיה ולפילוסופיה הוודית".]
טוני טורק היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת השוער.
זכה עם נבחרת גרמניה המערבית במונדיאל בשנת 1954.
טוני טורק נולד בשם אנטון טורק בדויסבורג ב-18 בינואר 1919.
הוא החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער דויסבורגר 1900. כעבור 10 שנים עבר טורק לטוס דויסבורג 48/99. בשנת 1950 עבר לפורטונה דיסלדורף.
בין 1950–1954 שיחק 20 משחקים עבור גרמניה המערבית.
הוא שיחק בגמר מונדיאל 1954 נגד הונגריה במשחק שכונה ה"נס של ברן" וזכה במונדיאל.
בגמר טורק השמיט כדור בדקה ה-6 שפרנץ פושקש כבש מטעות זו.
בדקה ה-24 כדור שבעט בעוצמה נאנדור הידגקוטי נעצר על ידי טורק ונחשב לאחת ההצלות הגדולות בהיסטוריה.
בסיום המשחק עצר בעיטה נוספת הפעם מזולטן צ'יבור והמשחק הסתיים בסיום 2–3 לטובת הגרמנים.
גרמניה ניצלה בגמר גם בזכות ההחמצות הרבות של ההונגרים שפגעו כמה פעמים במשקוף ובקורה כולל הצלה מקו השער של השחקן הגרמני ורנר קולמאייר.
בעקבות ההצלה לבעיטה של נאנדור הידגקוטי תואר טורק על ידי כתב הספורט הרברט צימרמן במילים "טוני, אתה אל כדורגל".
מאוחר יותר נאלץ להתנצל על ההערה הזו מכיוון שהכנסייה התלוננה על ההשוואה של שחקן כדורגל עם אלוהים.
הפעם הראשונה שמאמנה לעתיד של גרמניה המערבית, ספ הרברגר, הבחין בטורק הייתה ב-27 בספטמבר 1936, כשגרמניה שיחקה משחק הכנה מול לוקסמבורג בקרפלד.
לפני אותו משחק, קבוצות הנוער של קרפלד וטוס דויסבורג 48/99 נפגשו עם טורק בן ה-17 שעמד בשער דויסבורג.
במהלך מלחמת העולם השנייה לטורק היה מזל שלא נפגע על ידי מפצל שפגע בקסדה שלו.
טורק היה משותק במותניים מאז אוגוסט 1973, ונפטר בנויס ב-11 במאי 1984 בגיל 65.
טוני רנה סנל הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת ניו אורלינס פליקנס מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד.
סנל נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, ובין השנים 2006–2009 למד ב"תיכון מרטין לותר קינג" שבריברסייד, לצד כוכב ה-NBA לעתיד קוואי לנארד.
בעונת 2008/2009 הובילו סנל ולנארד את קבוצת הכדורסל של התיכון למאזן ניצחונות 30–3. לקראת שנתו האחרונה בתיכון עבר סנל ללמוד ב"אקדמיית וסטווינד" אשר בפיניקס, אריזונה, ובעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 19.5 נקודות, 10.0 ריבאונדים ו-8.8 אסיסטים למשחק.
בשנת 2010 החל ללמוד ולשחק באוניברסיטת ניו מקסיקו אשר באלבקרקי, ניו מקסיקו.
בעונתו הראשונה בקבוצה קלע 4.4 נקודות למשחק בלבד כשחקן ספסל, ובשתי העונות הבאות היה שחקן חמישייה קבוע והעמיד ממוצעים של 11.5 נקודות, 2.7 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק.
בעונת 2011/2012 העפילה הקבוצה לטורניר אליפות המכללות, אך הודחה כבר בסיבוב השני, על ידי אוניברסיטת לואיוויל.
בדראפט ה-NBA 2013 נלקח סנל בבחירה ה-20, על ידי שיקגו בולס.
ב-3 עונותיו בשיקגו קלע 5.3 נקודות בממוצע למשחק, לרוב כשחקן ספסל.
בעונת סייע לבולס להעפיל לחצי גמר האזור המזרחי בפלייאוף, בו הפסידו מול קליבלנד קאבלירס בתוצאה 2–4.
באוקטובר 2016 הועבר בטרייד למילווקי באקס, בתמורה לרכז מייקל קרטר-ויליאמס.
ב-28 במרץ 2017 קלע שיא קריירה של 26 נקודות במשחק מול שארלוט הורנטס.
לקראת עונת חתם סנל על הארכת חוזה במילווקי ל-4 עונות נוספות, עבור כ-44 מיליון דולר.
בעונת העפיל עם הבאקס לגמר האזור המזרחי לראשונה מזה 18 שנים.
לאחר ששותף ב-74 מתוך 82 משחקי הבאקס בעונה הסדירה, בשלב פלייאוף יצא סנל מרוטציית הקבוצה, ותרם 0.6 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
ביוני 2019 הועבר יחד עם זכויות הדראפט על קווין פורטר (הבחירה ה-30 בדראפט 2019) לדטרויט פיסטונס, בתמורה לג'ון לואר.
לקראת עונת הועבר יחד עם קיירי תומאס בטרייד לאטלנטה הוקס, תמורת דוויין דדמון.
לקראת עונת חתם סנל על חוזה לעונה אחת בפורטלנד טרייל בלייזרס.
ב-9 בפברואר 2022 הועבר בטרייד לניו אורלינס פליקנס.
טוני טאן קנג יאם (בסינית: 陈庆炎; נולד ב-7 בפברואר 1940) הוא פוליטיקאי סינגפורי שכיהן כנשיא השביעי של רפובליקת סינגפור וכמפקד העליון של הכוחות המזוינים של סינגפור משנת 2011 עד שנת 2017.
טוני טאן קנג יאם נולד במושבות המצרים שבסינגפור ב-7 בפברואר 1940. כילד למד בבית הספר סנט פטריק'ס ובתיכון הקתולי "St.
בשנת 1957 עיתון ה-"Straits Times" כינה את טאן כ"תלמיד המבריק ביותר בסינגפור" אחרי שעבר בהצטיינות מבחנים של אוניברסיטת קיימברידג'.
שנתיים לאחר מכן היה אחד משלושת התלמידים הראשונים בסינגפור שקיבל את מלגת סינגפור שהחליפה את "מלגת המלכה" שחולקה בעת השלטון הבריטי בסינגפור.
בשנת 1962 טאן סיים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת סינגפור עם תואר ראשון בפיזיקה בהצטיינות.
עם מלגה מקרן אסיה סיים תואר שני בפיזיקה (עם התמחות בחקר ביצועים) מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ב-1964. אחרי שהרצה במשך שנה במחלקת הפיזיקה באוניברסיטת סינגפור, טאן קיבל מלגת מחקר מאוניברסיטת אדלייד באוסטרליה, שם למד לדוקטורט שלו במתמטיקה שימושית.
הוא קיבל דוקטורט ב-1967 וחזר לעבודתו כמרצה באוניברסיטת סינגפור, הפעם במחלקת המתמטיקה.
בשנת 1969 עזב את אוניברסיטת סינגפור והחל בקריירה כבנקאי ב-OCBC Bank (אנ') שם התקדם עד דרגת מנהל כללי.
בשנת 1979 עזב את הבנק והצטרף למפלגת הפעולה העממית של סינגפור.
בבחירות 1979 נבחר לנציג בפרלמנט של סינגפור ומונה לסגן שר החינוך של סינגפור.
טאן הצטרף לקבינט של סינגפור ב-1980 וכיהן כשר החינוך.
במהלך כהונתו כשר, החל טאן במדיניות שתיעדפה ילדים לאמהות משכילות על ילדים לאמהות לא משכילות בהרשמה למוסדות חינוך.
מדיניות זו ספגה ביקורת רבה והובילה לירידה דרמטית בכמות הקולות שקיבלה מפלגת הפעולה העממית בבחירות 1984, אחוז הקולות הנמוך ביותר שקיבלה המפלגה מאז עצמאות סינגפור ב-1965. הוא גם השיק את מערכת בתי הספר הפרטיים שמאפשרים למוסדות חינוך בסינגפור לגבות תשלום מהורים ולשלוט בתכנים הנלמדים ובסגל ההוראה במוסד.
גם מהלך זה ספג ביקורת רבה והוגדר כמהלך אליטיסטי המונע מילדים להורים מעוטי יכולת ללמוד בבתי ספר יוקרתיים.
פעולה נוספת שביצע כשר חינוך היא להבטיח שכל תלמיד יסיים לפחות 10 שנות לימוד לפני שיעבור לחינוך מקצועי.
פעולה זו גרמה לשיפור ניכר במערכת החינוך היסודית והתיכונית בסינגפור.
בנוסף הגדיל משמעותי את התקצוב למוסדות אקדמיים בסינגפור.
בדצמבר 1991 פרש טאן מהקבינט וחזר לעבוד במגזר הפרטי כיו"ר ומנכ"ל של OCBC Bank (אנ').
בתפקידים אלו כיהן מ-1992 עד 1995 תוך כדי שהוא שומר על כיסאו כנציג בפרלמנט של סינגפור.
אחרי אבחונם בסרטן של אונג טנג צ'יאונג ב-1992 ולי הסיין-לונג ב-1993 התבקש טאן לשוב לקבינט.
באוגוסט 1995 שב לקבינט ומונה לשר ההגנה ולסגן ראש הממשלה.
בשנת 2000 מונה לראש ועדת השרים למדעי החיים שהיוותה חלק משמעותי בכניסתה של סינגפור למגזר מדעי הביו-רפואה.
באוגוסט 2003 ויתר על תיק ההגנה והפך למתאם לשר הביטחון וההגנה של סינגפור ונשאר בתפקידו כגם כסגן ראש הממשלה.
בספטמבר 2005 פרש מתפקידים אלו ומונה למנהל הכללי של תאגיד ההשקעות של ממשלת סינגפור (GIC).
טאן חתר לייחד את כהונתו כנשיא על ידי קידום האחדות בעם הסינגפורי.
בנובמבר 2016 הודיע כי לא יתמודד בבחירות לנשיאות סינגפור של 2017 שהוקדשו רק למועמדים בני העם המלאי.
עזב את תפקידו כנשיא ב-31 באוגוסט 2017 והוחלף על ידי חלימה יעקוב, האישה הראשונה בתפקיד.
אנתוני סטניסלס "טוני" טוקלומטי הוא כדורגלן עבר בניני ששיחק בעמדת הבלם ולסירוגין גם כמגן שמאלי.
אנתוני סטניסלס טוקלומטי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת פוטסל ספורט ששיחקה בליגה המקומית במולדתו, בנין.
בדצמבר 2003, פורסם כי לפי אתר ההתאחדות לכדורגל בבנין, שנת לידתו של טוקלומטי היא 1972 ולא 1984 (כלומר, גילו היה 31 במקום 19 באותה עת) כפי שהצהיר וכפי שמצוין בדרכונו.
לאחר פרסום הפרשה, שוחרר טוקלומטי מנתניה.
ב-31 בינואר 2004, לקראת אליפות אפריקה בכדורגל, פורסם בתקשורת בבנין כי שחקן הנבחרת הבנינית טוני טוקלומטי לכאורה לא שיקר לגבי שנת לידתו, ולטענתם הטעות הייתה של העיתונאים הישראליים משה פרימו ואבי רצון שחשפו במקור את הפרשה.
לאחר ששוחרר מנתניה, חזר טוקלומטי לקדנציה שנייה בפוסטל ספורט, מהליגה הבנינית.
ז'ילינה מליגת העל הסלובקית, עמה זכה באליפות בסיום העונה.
בהמשך חזר לקדנציה שלישית בפוסטל ספורט, ואף שיחק לאחר מכן באנימבה ובלה מארסה.
ב-5 בנובמבר 2001 ערך טוקלומטי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בנין בניצחון 0–2 נגד .
טוקלומטי נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2004 ושותף בכל שלושת המשחקים של בנין.
ב-2018 השתתף בסרט התיעודי "טוקלומטי" במרכזו נפגש לראשונה עם בנו מישראלית בשם איריס ג'ורנו, הכדורגלן הצעיר עידן טוקלומטי-ג'ורנו (לימים שחקן נבחרות הנוער והצעירה של ישראל) כ-14 שנים מאז שטוני גורש מישראל.
אנטוני ריצ'רד פוליס הוא כדורגלן עבר ולשי וכיום מאמן כדורגל.
פוליס החל את הקריירה שלו בבריסטול רוברס אליה הצטרף כבר בבית הספר.
פוליס שיחק במדי קבוצת הבוגרים של המועדון החל משנת 1975, ערך 85 הופעות ליגה לפני שעזב להונג קונג לקבוצת Happy Valley AA, בשנת 1981. הוא חזר לרוברס לאחר עונה אחת וערך 45 הופעות ליגה נוספות לפני שעבר למועדון הוולשי ניופורט קאנטרי, בשנת 1984. בניופורט, פוליס הפך לשחקן חשוב במערך הקבוצה.
לאחר שהקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים, הארי רדנאפ החתים את פוליס בבורנמות' בה בילה שלוש שנים לפני שהצטרף לג'ילינגהם בשנת 1989. פוליס חזר לבורנמות' לאחר עונה אחת כשחקן/ מאמן, בתפקיד זה ערך 16 הופעות וכבש שער אחד בטרם פרש ממשחק בסיום עונת 1992.
פוליס מונה למאמן זמני בוסטהאם יונייטד ב-1992, לאחר שהארי רדנאפ החליט לעזוב את תפקידו במועדון.
פוליס כיהן בתפקיד עד סיום העונה ואז מונה למאמנה של בורנמות' בה כיהן במשך שתי עונות, עד סיום עונת 1993/1994.
בקיץ 1995 מונה פוליס למאמנה של ג'ילינגהם, הוא כיהן בתפקיד במשך 4 עונות, הוא קידם את הקבוצה מקבוצת תחתית לקבוצה שמתמודדת בצמרת.
לאחר שכמעט עלה ליגה עם הקבוצה, פוטר פוליס ב-1999 מתפקידו בעיקר בעקבות מחלוקת עם יו"ר המועדון.
בהמשך אף תבע פוליס את האחרון ב־400,000 ליש"ט שבסופו של דבר הסתיימה בבית המשפט ופוליס זוכה על ידו ב-75,000 ליש"ט.
פוליס מונה למאמנה של בריסטול סיטי לקראת עונת 1999/2000. כבר מתחילה היו שמועות על מערכת יחסים עכורה בינו לבין הנהלת המועדון ובהמשך אף עם קהל המועדון בעיקר לאחר ששמו נקשר בתקשורת למעבר לפורטסמות', ואכן עזב פוליס את המועדון תוך זמן קצר.
בינואר 2000 עזב פוליס את בריסטול סיטי על מנת לאמן את פורטסמות'.
הוא לקח את פורטסמות' מהשליש התחתון בטבלה לחלק העליון, אף על פי כן באוקטובר 2000 פוטר והוחלף על ידי סטיב קלרידג'.
לאחר שנתיים בהן לא אימן כלל, מונה פוליס למאמנה של סטוק סיטי מעט לאחר שהחלה עונת 2002/2003. פוליס מצא את עצמו מיד במאבק נגד הירידה לליגה השלישית.
לאחר מספר החתמות טובות בחלון העברות של חודש ינואר, הצליחה הקבוצה להישאר בליגה במחזור האחרון של העונה כשגברה 1-0 על רדינג.
פוליס מספר בראיונות, שהעונה הזו, בה הצליח להשאיר את הקבוצה ליגה, היא אחת ההצלחות הגדולות ביותר בקריירת האימון שלו.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2003/2004, הדריך פוליס את המועדון למקום ה-11. בתחילת עונת 2004/2005, גברה המתיחות בין המאמן לבין היושב ראש בעקבות אי העברת כספים לרכישת שחקנים כפי רצונו של פוליס.
המחלוקת בין פוליס לבעלים האיסלנדים של המועדון הגיעה לשיא עם פיטוריו של פוליס ב-28 ביוני 2005. גם לאחר שפוטר, המשיכו חילופי ההאשמות בין השניים, יושב ראש המועדון אמר שפוליס פוטר מכיוון "שלא ניצל את שוק ההעברות", פוליס אמר לעומת זאת: "מכרנו את מלך השערים שלנו ומעולם לא החלפנו אותו".
במקומו של פוליס מונה ההולנדי יוהאן בוסקאמפ 24 שעות בלבד לאחר שפוליס פוטר.
בעונת 2005/2006 מונה פוליס למאמנה של פלימות' ארגייל מהצ'מפיונשיפ עמה סיים במקום ה-11 אף על פי כן, לא המשיך במועדון לעונה נוספת.
ב-14 ביוני 2006 הוכרז כי פוליס יחזור לקדנציה שנייה כמאמנה של סטוק סיטי.
פוליס זכה כמאמן חודש אפריל 2007 לאחר שסטוק צברה 11 נקודות ב-5 משחקים, רצף זה העלה את הקבוצה עד למקום השביעי בטבלה, עם זאת, בסופו של דבר סיימה הקבוצה את העונה במקום ה-8 בליגה ומחוץ לפלייאוף.
לקראת עונת 2007/2008 מכרה סטוק סיטי מספר שחקני מפתח, אולם רכש נכון של המועדון בראשותו של פוליס, העמיד אותה במקום טוב לקראת העונה שבפתח.
סטוק בהדרכתו של פוליס העפילה לפרמייר ליג בסיום אותה עונה לראשונה מזה 23 שנה, עם העלייה, הודה פוליס כי הקבוצה צריכה להתחזק אולם הבהיר כי המועדון "לא ישתגע" עם ההוצאות שלו.
ההחתמה הגדולה של הקיץ הייתה בדמותו של החלוץ דייב קיטסון, קיטסון הצטרף בתמורה ל-5.5 מיליון ליש"ט, הקיץ כלל עוד מספר החתמות כולל בנו של פוליס, אנתוני פוליס.
לאחר פתיחת עונה מוצלחת בפרמייר ליג, הסתבכה הקבוצה במאבקי התחתית דבר שהציב אותה כמועמדת לירידת ליגה, אף על פי כן, מספר החתמות נכונות בחודש ינואר התבררו כטובות, וסטוק הבטיחה סופית עונה נוספת בפרמייר ליג ב-9 במאי לאחר שגברה 2-1 על הול סיטי.
פוליס זכה לשבחים רבים בממלכה על עבודתו בסטוק למרות תקציב נמוך והוא אף הוזכר כמועמד אפשרי לתואר מאמן השנה בפרמייר ליג.
בעונה שלאחר מכן, סטוק ביססה את מעמדה בליגה כקבוצת מרכז טבלה ואף העפילה באותה העונה אל רבע גמר הגביע כולל ניצחונות על ארסנל ומנצ'סטר סיטי.
סטוק סיימה את העונה במקום ה-11 בפרמייר ליג עם 47 נקודות, שתי נקודות יותר מהעונה שעברה.
ב-6 בפברואר 2010, ציין פוליס את הופעתו ה-300 כמאמן סטוק עם ניצחון 3:0 על בלקברן רוברס, היה זה הניצחון הגבוה ביותר של הקבוצה מזה 24 שנים.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2010/2011 הפך פוליס למאמן השלישי בתולדות סטוק שהוביל את המועדון לחצי גמר גביע ה-FA לאחר ניצחון ברבע הגמר על וסטהאם יונייטד.
לאחר מכן הם המשיכו גם למשחק הגמר כשגברו על בולטון 5-0, תוצאה שהפכה את פוליס למאמן הראשון שהוביל את סטוק לגמר הגביע האנגלי.
במשחק הגמר, הפסידה סטוק 1-0 למנצ'סטר סיטי, כיוון שהאחרונה הבטיחה את מקומה באירופה כבר דרך הליגה, סטוק העפילה לליגה האירופית לקראת עונת 2011/2012. יו"ר המועדון, פיטר קואטס אמר בסיום אותה עונה כי פוליס הוא המאמן הגדול אי פעם שהיה בסטוק.
בקיץ 2011, החתימה הקבוצה את פיטר קראוץ' בסכום של 10 מילי ליש"ט, סכום שיא עבור המועדון.
לאחר שהדיחה את היידוק ספליט, העפילה סטוק לשלב הבתים של הליגה האירופית, סטוק הוגרלה בבית עם בשיקטש, דינמו קייב ומכבי תל אביב, היא העפילה גם לשלב הבא, את ההישג הזה הגדיר פוליס "אבן דרך בתולדות המועדון".
הקבוצה הודחה על ידי ולנסיה בשלב שלאחר מכן ובליגה, סיימה את העונה במקום ה-14.
את עונת 2013/2014 החלה סטוק בצורה לא טובה, בחודר ינואר, צברה הקבוצה נקודה אחת בלבד, ההופעות והתוצאות נותרו גרועות גם בפברואר ופוליס ספג ביקורת קשה מצד האוהדים לאחר תבוסה ביתית לוסטהאם.
עם זאת, מספר ניצונות לקראת סיום העונה הציבו את הקבוצה במקום ה-13 בסיום העונה.
פוליס עזב את המועדון ב-21 במאי 2013 לאחר פגישה עם יו"ר המועדון פיטר קואטס.
לאחר עזיבתו אמר פוליס כי הוא מאוכזב מהחלטתו של קואטס אך מקבל את נימוקיו.
ב-23 בנובמבר 2013 מונה פוליס למאמנה של קריסטל פאלאס כשחתם על חוזה לשנתיים וחצ.
הניצחון הראשון שלו הגיע ב-3 בדצמבר 2013, 1-0 על וסטהאם.
בחודש אפריל ניצחה הקבוצה חמישה משחקים רצופים דבר שזיכה את פוליס בתואר מאמן חודש אפריל בפרמייר ליג.
את העונה, עונת 2013/2014, סיימה הקבוצה במקום ה-11 עם 45 נקודות דבר שזיכה את המאמן בתואר מאמן השנה בפרמייר ליג.
במהלך קיץ 2014, עבד פוליס ב-BBC כפרשן במונדיאל 2014. 48 שעות טרם החלה עונת 2014/2015, עזב פוליס את קריסטל פאלאס "בהסכמה הדדית", באומרו שזה מכיוון שהוא לא מגובה בשוק ההעברות על ידי הנהלת המועדון.
בנובמבר 2016, נדרש פוליס על ידי שופט בית המשפט לשלם לקריסטל פאלאס 3.7 מיליון ליש"ט בגין מצג שווא במרמה כשביקש לפני החלה העונה לקבל את סכום הבונוס אם הקבוצה תישאר בליגה ונדרש להחזיר אותו לאחר שעזב את המועדון בפתאומיות.
ב-1 בינואר 2015 מונה פוליס למאמנה של וסט ברומיץ' אלביון.
פוליס חיזק מאוד את הגנת הקבוצה והפך אותה לקבוצה עיקשת הגנתית, בקבוצה שמרה בחודש פברואר על רשת נקייה ב-3 מתוך ארבעה משחקים, דבר שזיכה את פוליס כמאמן חודש פברואר בפרמייר ליג.
הקבוצה סיימה את העונה, עונת 2014/2015 במקום ה-13 בפרמייר ליג, כשבדרך היא משיגה ניצחונות על צ'לסי ומנצ'סטר יונייטד.
באוקטובר 2016, חתם פוליס על חוזה במועדון עד 2018. לקראת סיום העונה, הוכרז פוליס כאחד משישה המועמדים בתואר מאמן השנה בפרמייר ליג, אך לא זכה בסופו של דבר.
הקבוצה סיימה את העונה, עונת 2016/2017 במקום ה-10. ב-11 באוגוסט 2017, פוליס חתם על הארכת חוזה נוספת במועדון, עד 2019. פוליס פוטר מתפקידו בוסט ברומיץ' ב-20 בנובמבר 2017, לאחר רצף תוצאות גרוע בו ניצחה הקבוצה רק ארבעה מתוך 22 משחקי הליגה כשהקבוצה ממוקמת במקום ה-17 בליגה.
לאורך כהונתו כמאמן הקבוצה, היה נתון לביקורות רבות מצד אוהדים ופרשנים על סגנון הכדורגל השלילי וההגנתי בו משחקת הקבוצה.
ב-26 בדצמבר 2017, מונה פוליס למאמנה של מידלסברו מהצ'מפיונשיפ.
במשחקו הראשון כמאמן, הפסידה הקבוצה 1-0 לאסטון וילה.
את העונה סיימה הקבוצה במקום החמישי ובכך העפילה לפלייאוף העלייה בו הפסידה לאסטון וילה ונשארה עונה נוספת בצ'מפיונשיפ.
ברוב עונת 2018/2019 שמרה הקבוצה על מיקומה בששת המקומות הראשונים בליגה, אם כי, ריצה של שישה הפסדים רצופים גרמה לקבוצה לסיים מחוץ לפלייאוף והמועדון החליט שלא להאריך את חוזהו במועדון בתום העונה.
ב-13 בנובמבר 2020 חזר פוליס לאמן לאחר למעלה משנה חוץ לכדורגל ומונה למאמנה של שפילד ונסדיי מהצ'מיונשיפ.
המשחק הראשון שלו בתפקיד הסתיים בהפסד 1:0 לפרסטון נורת' אנד.
לאחר הפסד 2–0 לנוטינגהאם פורסט, הוא שבר את שיא ההתחלה הגרועה ביותר עבור כל מאמן בשפילד וונסדיי אי פעם כשהשיג 3 נקודות בלבד מ-24 אפשרויות.
רק במשחקו התשיעי בתפקיד השיגה הקבוצה ניצחון בכורה בהדרכתו בניצחון 0-1 על קובנטרי סיטי.
ב-28 בדצמבר 2020, פוטר פוליס מתפקידו כחודש וחצי בלבד לאחר שמונה כשהוא משיג ניצחון אחד בעשרה משחקים.
לפי דיווחים בתקשורת הסיבה לפיטוריו הייתה מחלוקת עם הבעלים בנוגע למדיניות הרכש בחודש ינואר.
הבעלים, דג'פון צ'אנסירי, תיאר מאוחר יותר את מינוי פוליס למאמן כטעות גדולה.
משפחתו עברה לוויילס ממלטה טרם נולד, מפני שסבו ואביו, אנג'לו, עבד בפלדה.
בצעירותו אהד את מנצ'סטר יונייטד.
אחד מאחיו, ריי, נהג לשחק גם בניופורט קאנטרי, וכיום הוא יו"ר המועדון.
בנו, אנתוני, הוא כדורגלן עבר המשמש כיום כעוזר מאמן אינטר מיאמי.
לפוליס גם בת, סטפני, שבן זוגה, ג'ק סוואן הוא כדורגלן חובבן ששיחק בנוער של קבוצת בורנמות'.
לפוליס הוענק תואר כבוד מאוניברסיטת סטפורדשייר ב-10 ביולי 2009. הוא קיבל את הפרס על תרומתו בסיוע לתלמידים בנושא עיתונות בספורט.
הוענק לו גם פרס דומה מאוניברסיטת ויילס, ניופורט, ב-2013.
פוליס השתתף במרתון לונדון 2009, אותו סיים תוך 4 שעות 31 דקות ו-57 שניות.
ב-31 במאי 2012. פוליס נשא את הלפיד האולימפי לקראת אוליפיאדת לונדון 2012.
פוליס הוא קתולי ומגיע בקביעות לכנסייה.
אמו נפטרה ב-13 בספטמבר 2010, באותו יום בו היה לסטוק משחק נגד אסטון וילה, פוליס לא הופיע למשחק אך הופיע בהפתעה למחצית השנייה תוך מחיאות כפיים מצד הקהל.
הקבוצה הייתה בפיגור 1-0 במחצית, אולם הפכה את התוצאה במחצית השנייה בנוכחותו של פוליס והיה זה הניצחון הראשון של הקבוצה לאותה עונה.
מאמן החודש בפרמייר ליג: אפריל 2014, פברואר 2015.
טוני לאנדר (בדנית: Toni Lander, 1931–1985) הייתה בלרינה דנית, שהתמחתה בבלטים של אוגוסט בורנונביל.
לאחר שעלתה לדרגת רקדנית סולו בבלט המלכותי הדני בשנת 1950, הופיעה כרקדנית אורחת בבלט רוס המקורי ב-1951. לאחר מכן הוזמנה לעבוד עם בלט האופרה של פריז עד 1954. לאנדר הופיעה גם עם הבלט האנגלי הלאומי בשנות ה-50' המאוחרות ועם תיאטרון הבלט האמריקאי בשנות ה-60'.
לאחר שעשתה שנים אחדות שוב בדנמרק בראשית שנות ה-70', הצטרפה ב-1976 ל"בלט וסט" בסולט לייק סיטי שביוטה, ארצות הברית.
לאחר מחלה קצרה, מתה שם מסרטן במאי 1985.
טוני לאנדר נולדה בשם טוני פִּיהל פֶּטֶרְסֶן ב-19 ביוני 1931, בת לקנוד אגה קרל פיהל פטרסן ואגנס מרגרתה אנדרסן.
בגיל שש התחילה להתאמן בהדרכת לֵייְפ אֶרְנְבֶּרְג (1977-1905), שעמד מיד על כשרונה.
בשנת 1939, כילדה בת שמונה, התקבלה לבית הספר לבלט של הבלט המלכותי הדני, שם התקדמה במהירות.
הודות לקומתה הגבוהה, יכלה להצטרף ללהקת הבלט עוד כתלמידה.
קטעי הבלט של בורנונביל היו הבסיס לבית הספר לבלט אבל כשהחלה לרקוד בלהקה, גילה האראלד לאנדר עניין בהכשרתה וקירב אותה אל הבלט הרוסי.
כשמלאו לה 15, הופיעה לאנדר לראשונה כסופי בבלט Livjægerne paa Amager של וילהלם כריסטיאן הולם.
כעבור שנה קצרה שבחים רבים כשרקדה את תפקידה הקשה של מרגוט לאנדר בבלט "אטיודים".
ב-1951 שכתב לאנדר את התפקיד בשבילה.
עשר שנים אחר כך היה זה לתפקיד החשוב ביותר שלה לשארית הקריירה שלה.
בשנת 1950 הייתה לאנדר לרקדנית סולו.
ב-15 באפריל של אותה שנה נישאה להאראלד לאנדר, אך יחסיה עמו המיטו עליה בעיות קשות.
ב-1951 פוטר האראלד לאנדר מן הבלט המלכותי הדני בגלל שימוש לרעה בסמכותו.
היא הלכה עמו לפריז, שם התמנה למנהל אמנותי של בלט האופרה של פריז, אבל כדי למנוע האשמות באפליה לטובה, המשיכה טוני לאנדר להתאמן בבלט הרוסי בהדרכת ליובוב יגורובנה ואולגה פראובראז'נסקה.
במשך חודשים אחדים רקדה עם הבלט רוס אבל בשנת 1954 עברה ללונדון, שם תפקדה כממלאת מקום בבלט האנגלי הלאומי ורקדה את אודט באגם הברבורים בהודעה של הרגע האחרון.
הופעתה הייתה מוצלחת כל כך, שהלהקה שכרה אותה לחמש השנים הבאות.
היא יצאה לסיורי הופעות ברחבי העולם עם הפסטיבל בלט, רקדה הן בלטים רוסיים והן תפקידים של בורנונביל.
ב-1957 הופיעה באולם הקונצרטים טיבולי בקופנהגן, שם רקדה ב"אטיודים" וב"אגם הברבורים".
כאות הוקרה קיבלה את אות "מסדר דאנבורג".