tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הממלכה האנגלו-קורסיקאית הייתה מדינה קליינטית של ממלכת בריטניה הגדולה, שהתקיימה באי קורסיקה בין השנים 1794–1796 במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית.
בתקופת המהפכה הצרפתית הייתה קורסיקה חלק מצרפת במשך שני עשורים בלבד.
מנהיג קורסיקה פסקוואלה פאולי, שהוגלה מהממלכה הצרפתית, הפך לדמות נערצת של לוחם למען החירות והדמוקרטיה, וב-1789 הוזמן לפריז על ידי האספה המכוננת הלאומית, שם התקבל כגיבור.
לאחר מכן נשלח חזרה לקורסיקה בדרגת לוטננט קולונל.
אולם בסופו של דבר פאולי עזב את התנועה המהפכנית בשל התנגדותו להוצאתו להורג של המלך לואי ה-16 והצטרף למפלגה השמרנית המלוכנית.
כאשר פאולי הואשם בבגידה על ידי צרפת, הוא כינס מועצה בקורסיקה ב-1793, מינה עצמו לנשיא, והכריז על פרישתה של קורסיקה מהרפובליקה הצרפתית.
הוא ביקש את הגנת הממשלה הבריטית, שלחמה אז בצרפת.
הבריטים ראו זאת כהזדמנות לבסס נוכחות צבאית בים התיכון.
ב-1794 שלחה בריטניה צי ספינות לקורסיקה, ולמשך כשנתיים התווספה קורסיקה לרשימת המדינות שנמצאו תחת הגנתו של המלך ג'ורג' השלישי.
חוקתה של האוטונומיה החדשה הייתה דמוקרטית, כאשר בראש המדינה עמדו נציג המלוכה הבריטית, פרלמנט עם נבחרי ציבור ומועצה ששימשה כרשות המבצעת.
היחסים בין ממשלתו של פאולי לבריטניה היו מורכבים וסבלו ממחלוקות רבות, במיוחד בנושא האוטונומיה של קורסיקה: נציג המלוכה היה נאמן לבריטניה, בעוד שפאולי רצה לשמור על אוטונומיה.
מחלוקת נוספת הייתה בנוגע לעיר הבירה של המדינה: פאולי בחר בבסטיה, בעוד שנציג המלוכה בחר בקורטי כעיר הבירה.
כאשר הצטרפה ספרד לצרפת בלחימתה בבריטניה החליטו הבריטים לסגת מקורסיקה.
בית המלוכה הבריטי הציע לפאולי להתפטר מתפקידו ולהגלות את עצמו לבריטניה, שם יזכה לגמלת זקנה.
ב-19 באוקטובר 1796 כבשו הצרפתים מחדש את בסטיה וקורסיקה הפכה למחוז צרפתי.
הממלכה בקצה הדרך (בשוודית: Riket vid vägens slut) הוא הספר השלישי בטרילוגיית מסעי הצלב של .
ספר זה עוקב אחר דמותו הבדיונית של ארן מגנוסון כשהוא חוזר הביתה לשוודיה לאחר 20 שנה כאביר טמפלרי.
הספר מתחיל בארן, אשר חוזר הביתה למנזר בו גדל ומתאחד עם קרוביו.
לארן, כעת אביר מנוסה, יש תוכניות נהדרות לשוודיה.
לבנות כוח לחימה מרוכז ליצירת שלום יציב בתוך שלושת המחוזות, שיתהוו לממלכה מאוחדת אחת בשם שוודיה.
הוא גם נאלץ להדוף שתי פלישות על ידי הטוען לכתר הדני, סוורקר קרלסון.
ספר זה מכסה את החלק האחרון בחייו של ארן, ולפיו נטען כי ארן הוא אב מייסד דה פקטו של שוודיה המודרנית.
הממונה על היישומים הביומטריים עומד בראש היחידה להזדהות ויישומים ביומטריים במערך הסייבר הלאומי.
מערך הסייבר הלאומי הוא גוף ממשלתי, האחראי על אבטחת מידע והגנת מרחב הסייבר הלאומי האזרחי של מדינת ישראל, על המדיניות של ישראל במרחב זה, על בניין הכוח הלאומי בסייבר ועל קידום וביסוס עצמתה של ישראל בתחום.
סמכויות ותפקיד הממונה נקבעו במסגרת חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע 2009 בסעיף 30 לחוק וכן במסגרת החלטת ממשלה 4510 מיום 1.4.2012, בכללן:
הממונה משמש כיועץ ראש הממשלה בנושא קביעת המדיניות בתחום הביומטריה.
הממונה אחראי למתן המלצות על מדיניות כוללת בתחום היישומים הביומטריים במגזר הממשלתי.
הממונה אחראי על ביצוע פיקוח על יישום הוראות חוק אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע 2009, והמלצה על מדיניות בפרויקט.
במסגרת תפקידו של הממונה עליו להמליץ על המדיניות הנוגעת ליישומים הביומטריים בפרויקט זה ועל היבטים מסוימים הנוגעים לאבטחת מידע, וכן לפקח על יישום הוראות חוק זה והתקנות, הכללים, הנחיות הרשות ונוהלי הרשות אשר נקבעו מכוחו וכן על פעולות ראש הרשות לניהול המאגר הביומטרי לפי חוק זה.
לצורך מימוש משימת הפיקוח גובשה תוכנית עבודה ("תוכנית הפיקוח ") הכוללת התייחסות לשלושה נדבכים מרכזיים במימוש החוק:
המידע הביומטרי - אופן ההרכשה של הנתונים הביומטריים, עמידה במדדי האיכות, יכולת השיטוי במערכות וכדומה.
אבטחת מידע – הצפנת המידע, אבטחת המסלול שעובר המידע אל המאגר הביומטרי ולמרכזי הנפקה, שמירת המידע, מחיקתו וכדומה.
הגנת הפרטיות – בלשכות, במאגר ובמרכזי ההנפקה, בנגישות למידע, בטיפול בקטינים ובעלי מוגבלויות וכיוצא בזה.
עבודת הפיקוח מתאפיינת במעבר על מסמכי הפרויקט הטכנולוגיים והנהלים המתקבלים מן הרשויות המפוקחות ומתן תגובה עליהם, פגישות עיתיות עם הגורמים הרלוונטיים, סיורים באתרי הפרויקט ומעקב אחר פערים עד לסגירתם.
לצורך שיקוף עבודת הפיקוח לגורמים הרלוונטיים ובהם הכנסת, שר הפנים, ראשי הרשויות ראש מערך הסייבר, ואחרים, מפיץ הממונה על היישומים הביומטריים, דו"חות פיקוח עיתיים, המשקפים את העשייה בתקופה המדווחת, נושאים שנבדקו, פערים שיש לסגור וכאלה שנסגרו, אירועים מיוחדים בחיי הפרויקט.
דוחות הפיקוח מפורסמים לציבור באתר מערך הסייבר הלאומי כגון זיהוי פנים במרחב הציבורי.
בנוסף, על הממונה על היישומים הביומטריים לגבש תוכנית לאומית אינטגרטיבית לשימוש ביישומים ביומטריים.
המדיניות גובשה ואושרה על ידי ראש הממשלה ביום 2.11.2016 ובאמצעותה, מכווינה היחידה להזדהות וליישומים ביומטריים, גופים בממשלה ובמגזר הציבורי ביחס ליישומים ביומטריים המנוהלים על ידם.
יישומים ביומטריים נשענים על טכנולוגיה המתפתחת במהירות רבה, וכבר היום הם בעלי נוכחות בשגרת יומנו.
הסדרת תחום היישומים הביומטריים במשק באמצעות מדיניות אינטגרטיבית תאפשר לאזרחים, לתאגידים ולמשרדי הממשלה, ליהנות מתועלות היישומים הביומטריים, ובה ובעת לאזן בין תועלות אלו ובין החובה לוודא שמירה על הפרטיות, המידע והביטחון.
החלטת ממשלה 4510 מיום 1.4.2012 הורתה לממונה על היישומים הביומטריים לגבש תוכנית לאומית אינטגרטיבית לשימוש ביישומים ביומטריים.
ביום 28.11.2021, עם הקמתה של ועדת השרים ליישומים ביומטריים (החלטת ממשלה מס' 710), הוגש דוח מסכם של הפעילות לשנת 2020. הדוח סוקר את פעילות הכוונה ובקרה שביצעה היחידה בשנים האחרונות למול מספר משרדי ממשלה וגופים ציבוריים.
הממלכה האוסטרוגותית הייתה ממלכה שהתקיימה תחת שליטתם של האוסטרוגותים הגרמאניים בחצי האי האפניני ובאזורים הסמוכים לו בשנים 493 עד 553.
תחת תיאודריך הגדול, מלך הממלכה האוסטרוגותית הראשון, הגיעה הממלכה לשיאה, והשתרעה מדרום צרפת המודרנית במערב ועד למערב סרביה המודרנית בדרום מזרח.
רוב המוסדות החברתיים של האימפריה הרומית המערבית המאוחרת נשתמרו בתקופת שלטונו.
תיאודוריך קרא לעצמו Gothorum Romanorumque rex ("מלך הגותים והרומאים"), והוכיח את רצונו להיות מנהיגם של שני העמים.
החל משנת 535, האימפריה הביזנטית פלשה לאיטליה בפיקודו של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
השליט האוסטרוגותי באותה תקופה, , לא יכול היה להגן על הממלכה בהצלחה ולבסוף הממלכה נכבשה כאשר הבירה רוונה נפלה.
המלך האחרון של הממלכה האוסטרוגותית היה .
מוצאם של האוסטרוגותים הוא מגוטלנד (Gotland) שבשוודיה, סקנדינביה.
במקביל לו, פעל שבט גרמאני נוסף, אף הוא מצאצאי הגותים (Gothi), והוא הויזיגותים (Visigothi), שכונו "גותים אציליים" או ה"מערב-גותיים".
האוסטרוגותים היו הענף המזרחי של הגותים.
הם התיישבו והקימו מדינה רבת עוצמה בדאקיה, אך במהלך סוף המאה ה-4 הם נכנסו לשליטתם של ההונים.
לאחר התמוטטות האימפריה ההונית בשנת 454, מספר גדול של אוסטרוגותים התיישבו במחוז הרומאי של פאנוניה כפוידרטוס.
ב-476, אודואקר, מנהיג הפוידרטוס במערב, ביצע הפיכה נגד צבאו של פלביוס אורסטס, שביקש להכיר בבנו של אורסטס, רומולוס אוגוסטולוס, כקיסר האימפריה הרומית המערבית במקום הקיסר יוליוס נפוס.
אודואקר שמר על המערכת המנהלית הרומית, שיתף פעולה באופן פעיל עם הסנאט הרומי, ושלטונו היה יעיל ומוצלח.
הוא גירש את הוונדלים מסיציליה בשנת 477, ובשנת 480 כבש את דלמטיה לאחר רצח יוליוס נפוס.
כיבוש איטליה על ידי הגותים
תיאודוריק יצא ממואסיה בסתיו 488, עבר דרך דלמטיה וחצה את האלפים היוליאניים לאיטליה בסוף אוגוסט 489. העימות הראשון עם צבאו של אודואקר התרחש בנהר איזונצו ב-28 באוגוסט.
אודואקר הובס ונסוג לכיוון ורונה, שם נערך קרב נוסף חודש לאחר מכן, שהביא לניצחון גותי עקוב מדם, אך מוחץ.
אודואקר ברח לבירתו רוונה, בעוד החלק הגדול של צבאו נכנע לגותים.
תיאודוריך שלח אז את טופא ואנשיו נגד אודואקר, אך טופא חזר לתמוך באודואקר.
בשלב זה, הויזיגותים התערבו ואודואקר הובס באופן מכריע בנהר אדה ב-11 באוגוסט 490. אודואקר נמלט שוב לרוונה, בעוד שהסנאט וערים רבות באיטליה החלו לתמוך בתיאודריך.
רק בשנת 492 הצליח תיאודוריך להשיג צי ולכבוש את נמלי רוונה, ובכך ניתק לחלוטין את התקשורת עם העולם החיצון.
ההשפעות של זה הופיעו שישה חודשים לאחר מכן, כאשר החל משא ומתן בין שני הצדדים, בתיווכו של בישוף העיר.
ההסכם הושג ב-25 בפברואר 493, לפיו על שני הצדדים לחלק את איטליה ביניהם.
משתה נערך על מנת לחגוג את הסכם זה.
במהלך המשתה, שהתקיים ב-15 במרץ, רצח תיאודוריך, לאחר שהרים כוסית, את אודוקר.
לאחר מכן אירע טבח כללי בחייליו ובתומכיו של אודואקר.
כמו אודואקר, תיאודוריך היה לכאורה פטריקי ונתין של הקיסר בקונסטנטינופול, ששימש כמשנה למלך איטליה, תפקיד שהוכר על ידי קיסר האימפריה הביזנטית אנסטסיוס הראשון ב-497. למעשה, תיאודריך פעל כשליט עצמאי, אם כי בניגוד לאודואקר, הוא שמר בקפדנות על עמדתו.
בתחילת מלכותו, החלו אנשיו של תיאודריך להתיישב בתחומה של האימפריה הביזנטית, אך זנון, קיסר האימפריה הביזנטית, שכנע אותו לעבור ולנסות לכבוש את איטליה, שהייתה כבר מותשת מרוב מלחמות.
המלך זכה לכינוי "הגדול" לאחר שכבש את איטליה בשנת 493 מידי אודואקר, 17 שנים לאחר שאודואקר הדיח את הקיסר האחרון של האימפריה הרומית (476), רומולוס אוגוסטולוס.
לאחר שניצח את אודואקר, הזמין אותו תיאודריך לסעודת פיוס ורצח אותו.
תיאודריך דאג שהגותים החדשים באיטליה יחיו בשלום עם תושבי הארץ הישנים, האיטלקים.
הוא גם נתן לכל חייליו חלקות אדמה משלהם, שאותן עיבדו, ועל ידן סיפקו את כל צורכיהם וצרכי משפחותיהם.
הוא בחר את רוונה לבירת ממלכתו ובנה בה כנסיות יפות ומפוארות, דבר ששיפר את מראה העיר שהמלחמות נתנו בה את אותותיהן.
לאחר מותו של תיאודריך ב-30 באוגוסט 526, החלו הישגיו להתמוטט.
מאז שאותריק מת בשנת 523, ירש תיאודוריק את נכדו התינוק אתאלריק, בהשגחת אמו, אמלסונטה, כעוצר.
היעדר יורש חזק גרם להתפוררות רשת הבריתות שהקיפה את המדינה האוסטרוגותית: הממלכה הוויזיגותית חזרה לאוטונומיה תחת אמלרית, היחסים עם הוונדלים הפכו עוינים יותר ויותר, והפרנקים פתחו שוב בהתפשטות, הכניעו את תורינגים ואת הבורגונדים וכמעט גורשו בדרום את האחזקות האחרונות שלהם3].
עמדת הדומיננטיות ממנה נהנתה הממלכה האוסטרוגותית תחת תיאודוריק במערב עברה כעת באופן בלתי הפיך לפרנקים.
המלחמה הגותית בין האימפריה הרומית המזרחית לממלכה האוסטרוגותית התרחשה משנת 535 עד 554 באיטליה, דלמטיה, סרדיניה, סיציליה וקורסיקה.
בדרך כלל היא מחולקת לשני שלבים.
השלב הראשון נמשך בין 535 ל-540 והסתיים בנפילת רוונה ובכיבושה מחדש לכאורה של איטליה על ידי הביזנטים.
עם נפילת רוונה הפכה פאביה לבירת הממלכה וכן למרכז ההתנגדות האוסטרוגותית האחרון שהמשיך את המלחמה והתנגד לשלטון הביזנטי.
במהלך השלב השני (540/541–553) התעצמה ההתנגדות הגותית מחדש תחת הנהגתו של טוטילה והופסקה רק לאחר מאבק ממושך של נארס, שדחה את פלישת הפרנקים והאלמאנים ב-554. באותה השנה פרסם יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, את , שקבעה את ממשלת איטליה החדשה.
עם זאת, כמה ערים בצפון איטליה המשיכו להחזיק מעמד עד תחילת שנות ה-60 של המאה ה-6.
עד סוף הסכסוך הייתה איטליה הרוסה והתרוקנה במידה ניכרת.
כתוצאה מכך, הביזנטים המנצחים לא היו מסוגלים להתנגד לפלישת הלומברדים ב-568, מה שהביא לאובדן חלקים נרחבים מחצי האי האפניני.
מתאם השבויים והנעדרים (בראשי תיבות: שו"ן) הוא בא כוחה של ממשלת ישראל לעניין השבויים והנעדרים.
מתאם השבויים והנעדרים הנוכחי הוא גל הירש, שמינה ראש הממשלה בנימין נתניהו במהלך מלחמת חרבות ברזל.
מדינת ישראל מתמודדת מאז הקמתה עם אירועי חטיפה של חיילים ואזרחי בידי כוחות האויב לרבות ארגוני טרור.
במהלך השנים פעלה ממשלת ישראל בדרכים שונות לאיתור נעדריה ושבוייה בהם גם שבויי צה"ל.
צוות איתור הנעדרים הראשון הוקם במהלך מלחמת יום הכיפורים לאיתור צוותי אוויר נעדרים שמטוסם הופל.
הצוות התאסף במפקדת חיל האוויר בפיקודו של שלמה בן אלקנה שהיה בעל ניסיון באיתור נעדרים.
המערך הורחב בסוף שנות ה-80 למרכז איתור נעדרים ובהמשך עד למתכונתו כיום כענף אית"ן במערך הנפגעים בצה"ל.
בשנת 1982, גם במהלך מלחמת לבנון הראשונה נשבו חיילים ועלה הצורך לפעול למנות גוף שירכז את הפעילות לשחרורם.
ממשלת ישראל מינתה במהלך השנים פוליטיקאים ועורכי דין, חלקם יוצאי ארגונים ביטחוניים בכדי להוביל משא ומתן לשחרור שבויי מלחמה תוך יצירת קשרים בינלאומיים וקשר עם המשפחות.
ביניהם ניתן למנות את לובה אליאב ושמואל תמיר (שפעלו בין השאר לעסקת ג'יבריל), אריה מרינסקי (מלחמת לבנון הראשונה), אמנון זכרוני ואת אורי סלונים, לשעבר יועץ שרי ביטחון לנושא שבויי ונעדרי צה"ל.
אישים אלו נבחרו בשל יכולות דיפלומטיות נרחבות ובהם יכולות לניהול משא ומתן, עבר ביטחוני והכרת המודיעין, קשריהם עם מנהיגי מדינות ודרגים בכירים בשירותי ביון בינלאומיים.
מתוקף תפקידו, המתאם אחראי על איסוף מידע לצורך ניהול משא ומתן לשחרור חיילי צה"ל ואזרחי ישראל שנפלו בשבי האויב ועל הבטחת האספקה ההומניטרית שנדרשת עבורם.
המתאם אמון על הקשר של ישראל עם ארגונים בין-לאומיים העוסקים בסיוע הומניטרי, ועל הקשר עם מדינות מתווכות לצורך המשא ומתן.
המתאם מרכז את המאמצים לאיתור נעדרים קורבנות אסון.
כמו כן אחראי משרדו על קיום קשר קבוע עם משפחות חטופים, שבויים ונעדרים.
הממונה פועל תחת משרד ראש הממשלה ונמצא באחריות ישירה של ראש הממשלה.
המתאם פועל בשיתוף עם גופי ביטחון רבים ובהם גופים ייעודים כחטיבת ההפעלה המבצעית באגף המודיעין בצה"ל, מערך איתור נפגעים אית"ן, המוסד ושירות הביטחון הכללי.
בשנת 2012, לאחר שחרור גלעד שליט, פורסם דו"ח הוועדה בראשות נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר אשר מינה שר הביטחון אהוד ברק בשנת 2008 לקביעת עקרונות לניהול משא ומתן לפדיון שבויים.
הוועדה קבעה בין השאר את העברת סמכות הממונה על המתאם ממשרד ראש הממשלה למשרד שר הביטחון וצמצום משמעותי ביחס הפדיון חטופים-אסירים לעומת עסקאות קודמות.
רוב עקרונות אלו לא מומשו בפועל.
אוקטובר 2014–אוגוסט 2017: ליאור לוטן
אוקטובר 2017–אוקטובר 2022: ירון בלום
8 באוקטובר 2023–הווה: גל הירש
בינואר 2023 הגיש מבקר המדינה מתניהו אנגלמן דו"ח ביקורת נרחב על אופן פעילותו של המתאם ובעיקר על תקופת פעילותו של ירון בלום.
נקבע כי המלצות ועדת שמגר שהיו אמורות להסדיר את היקף פעילותו לא מיושמות בפועל והוא פועל ללא מסגרת עבודה מסודרת ובלי שנתחמו סמכויותיו ותחומי האחריות שלו.
בנוסף, קבע כי בפגישות המתאם עם משפחות החטופים לא נמסר מידע "משמעותי" והן היו "ריקות מתוכן".
ביקורת רבה נמתחה על מינויו של נתניהו את גל הירש לתפקיד ללא כל ניסיון קודם ולמרות כתב האישום שהוגש נגדו.
עם זאת, עם מינויו של הירש לתפקיד, הוקם בתוך יממות ספורות מטה השבויים והנעדרים ובו ארבע מחלקות: מבצעים, מודיעין ומו"מ, גיבוש תמונת מצב וקשרי חוץ וכתובת למשפחות.
כחלק ממטה השבויים והנעדרים הוקם מרכז השליטה הלאומי לטיפול במשפחות החטופים (מהל"ב) על מנת לסייע למשפחות החטופים והנעדרים בבקשות שונות מול הרשויות הממשלתיות והאזרחיות.
הממלכה המצרית החדשה, המכונה גם האימפריה המצרית, הייתה המדינה המצרית העתיקה בין המאה ה-16 לפנה"ס למאה ה-11 לפנה"ס.
תקופה זו של ההיסטוריה המצרית העתיקה מכסה את השושלות השמונה-עשרה, התשע-עשרה והעשרים.
באמצעות תיארוך פחמן רדיואקטיבי, מדענים מעריכים כי הקמת הממלכה החדשה הוקמה בין השנים 1570 לפנה"ס עד 1544 לפנה"ס והתקיימה עד לאזור 1070 לפנה"ס כלומר כ-500 שנה.
הממלכה החדשה התקיימה בין תקופת הביניים השנייה ולאחריה התקיימה תקופת הביניים השלישית של מצרים.
זו הייתה התקופה המשגשגת ביותר עבור העם המצרי וסימנה את שיא כוחה של מצרים.
בשנת 1845 טבע החוקר הגרמני הברון פון בונסן את המושג "הממלכה החדשה" כאחת משלוש "תקופות זהב" במצרים; ההגדרה המקורית התפתחה באופן משמעותי לאורך המאות ה-19 וה-20. החלק המאוחר של תקופה זו, תחת השושלת התשע עשרה (1295–1189 לפנה"ס) והשושלת העשרים (1189–1069 לפנה"ס), ידוע גם בתור "תקופת רעמסס" (Ramesside period).
הוא נקרא על שם אחד-עשר הפרעונים שקיבלו את השם רעמסס, על שם רעמסס הראשון, מייסד השושלת התשע-עשרה, ונכדו, רעמסס השני, המלך בעל השלטון הארוך ביותר שלה.
הממלכה החדשה נוסדת לאחר גירוש החיקסוס על ידי המלך יעחמס הראשון אשר יסד את השושלת ה-18. המרכז האדמיניסטרטיבי עובר לתבאי במצרים העליונה, אשר הייתה מולדת השושלת החדשה.
תקופה זו מצטיינת בשינוי ניכר במדיניות החוץ של מצרים.
במקום מדיניות של התגוננות עברה מצרים למדיניות של כיבוש.
אולי כתוצאה מהשלטון הזר של החיקסוס בתקופת הביניים השנייה, בממלכה החדשה התקיימה התפשטות היסטורית לתוך אזור הלבנט, והייתה בעלת ההיקף הטריטוריאלי הגדול ביותר של מצרים העתיקה.
באופן דומה, בתגובה להתקפות של ממלכת כוש במהלך תקופת הביניים השנייה, שליטי הממלכה החדשה התרחבו הרחק לתוך נוביה וחשבו שעליהם להחזיק בשטחים רחבים יותר במזרח הקרוב, במיוחד על הגבול הלבנטיני.
בשיא גודלה השתרעה האימפריה המצרית על שטח ניכר ממצרים המודרנית, במיוחד לאורך הנילוס, ושטחים בלבנט שכוללים את ארץ ישראל, לבנון ומערב סוריה בעת הנוכחית.
בדרום השתרעה הממלכה לאורך חופו המזרחי של ים סוף עד למצר באב אל-מנדב, בשטחים שכיום שייכים למדינות סודאן, אריתראה ואתיופיה.
ב-1571 לפנה"ס התמרד שליט החסות של תבאי, המלך יעחמס הראשון, נגד השלטון של אווריס (בירת החיקסוס).
תחת שלטונו התקוממו המצרים, כבשו את אווריס ב-1570 לפנה"ס ורדפו את החיקסוס צפונה עד כנען.
על מצרים השתלטה השושלת ה-18
זוהי תקופה של עוצמה צבאית אימפריאליסטית.
השלטון המצרי השתרע ממסופוטמיה ועד מקורות הנילוס במרכז אפריקה.
מלכים אחדים בשושלת היו גדולים וחזקים.
המלכה חתשפסות הנהיגה משטר וסדר ושיפרה את המנהל הפנימי.
היא גם פיתחה את סחר החוץ והפכה את העיר תבאי לעיר מפוארת מאוד, ובנתה אנדרטת קבר לתפארתה על גדת הנילוס.
המלך תחותמס השלישי (1490–1436 לפנה"ס) ערך מסעות מלחמה לסוריה ולארץ ישראל, שם הכה את ברית מלכי כנען שמרכזה היה במגידו; הוא השליט על המחוזות שליטים מטעמו שיהיו נאמנים לו, ולקח את בניהם כבני ערובה למצרים, כדי להבטיח את התנהגותם הטובה של אבותיהם.
גם הוא פיאר את עצמו במפעלות בנייה, ופסליו האדירים קיימים עד היום.
בירתו נא-אמון הייתה העיר המפוארת ביותר במזרח הקדום.
לצורך פרויקטים אלו התרחבה תופעת העבדות, ושבויים רבים, כמו גם רבבות עבדים מצריים, הועסקו בכפייה בבניה.
בתקופתו של תחותמס השלישי עלה מעמד חדש - מעמד כוהני האל אמון-רע, ובראשם הכוהן הראשי רב העצמה, שמעמדו היה מעל מפקדי הצבא, שרי המדינה ולעיתים גם מעל המלך.
הממסד הכוהני צבר עצמה כלכלית, ושלט על אוצרות, אדמות וצוותי חרטומים, כוהנים ואריסים, סמכויות משפט וגביית מיסים.
מערכת המשפט והפקידות התפתחו מאוד.
נתמנה שר ראשי למצרים העליונה, שר ראשי למצרים התחתונה, ומשנה למלך, בדרך כלל בן המלך, האחראי לאימפריה הדרומית ולמכרות הזהב בנוביה.
על האימפריה בצפון היה אחראי המלך עצמו.
השלטון הדתי עובר באותם הימים מהאל רע לאל אמון וכוהניו, ונוספים אלים חדשים; מתרחב פולחן המתים, ומונהג "ספר המתים" שהוא מעין וידוי שהמת לוקח אל עולם המתים, על מעשים שעשה או לא עשה בחייו.
האמונה בצורך בהישארות הגוף ממשיכה ואף גוברת.
מטרת הפירמידות החזקות היא לשמור על הגוף לנצח, כדי שהנשמה תתקיים לנצח בעולם המתים.
קבר נבמון, שנחשף בשנת 1820 בנקרופוליס של העיר תבאי, מכיל ציורים המתארים את החיים בתקופת השושלת ה-18.
המהפכה הדתית של פרעה אחנתון
ההתנהלות הדתית הקלוקלת, וריבוי האלים וכוהניהם הובילו לחוסר שביעות רצון במצרים.
כוחם ההולך וגובר של כוהני האל אמון היושבים בתבאי, עושרם ושחיתותם לא היו לרוחו של פרעה אמנחותפ הרביעי (1353–1336 לפנה"ס).
אגדה מספרת כי בעת שאמנחותפ טייל במדבר, התגלה אליו האל אתון, וסיפר לו כי הבריאה החלה במקום זה.
אמנחותפ ביטל את פולחן אמון שטוף הכשפים והקסמים והנהיג במקומו את פולחן האל אתון, הריהו גלגל השמש, כאל יחיד.
פולחן האל אתון היה מצוי עוד קודם לכן ואף נבנה לכבודו מקדש בבירה נא-אמון.
חרף הנהגת פולחן לאל יחיד, המצרים ייחסו דמות גוף לאל אתון, ומהפכה דתית זו אינה מעבר מלא לאמונה מונותאיסטית.
הבירה הועברה מתבאי (נא אמון) ל"אחאת אתון" (אל-עמארנה של היום), אשר הוקמה במקום שבו התגלה אתון לאמנחותפ.
שמו של אמון הוסר מכל המקדשים.
גם פרעה עצמו שינה את שמו לאחנתון (העומד לשירות אתון), וגם במלבושו ומנהגיו הופיע כמלך פילוסוף, איש משפחה נקי כפיים הוא מלך במשך 17 שנים.
הרפורמה הדתית והתעסקותו של המלך בשיקום המנהל הפנימי הביאו למשבר כלכלי ולפריקת עול על ידי עמי האימפריה.
לכנען חדרו שבטי נודדים בשם "חבירו", שיש הסבורים שהם (או חלק משבטים אלו) היו שבטי ישראל הנודדים במדבר.
ארץ כנען התפצלה לעשרות מלכויות, ברובן לא נאמנות לכתר המצרי.
גם באסיה התמרדו עמים שונים.
ישנה סברה שבשנות שלטונו האחרונות, מלך אתו במשותף, סמנח כא רע (Smenkhkare 1332–1335)
בשנת 1332 לפנה"ס, לאחר מותו של אחנתון עלה לשלטון בנו מאישה משנית וחתנו, תות ענח' אתון, ששינה את שמו לתות ענח' אמון, לאחר שלש שנות מלכות באמרנה הוא שב לעיר תבאי, החזיר את הדת הקודמת ויישר את ההדורים עם כוהני הדת המנושלים.
האל אתון נמחק לחלוטין מהדת.
עדויות שונות מתקופה זו מספרות על פולחן לאל אחד, אבל אמון ולא אתון.
קבר תות ענח' אמון נמצא בשלמותו, כמו גם גופו החנוט ואוצרות שהושארו לו לקיומו בעולם המתים.
ממצא ארכאולוגי חסר תקדים שממנו לומדים רבות על מצרים העתיקה.
תות ענח' אמון לא היה ידוע לאגיפטולוגים, ונודע לראשונה בעקבות גילוי קברו ב"עמק המלכים" (קבר מספר KV62) בשנת 1922 על ידי הארכאולוג האנגלי הווארד קרטר.
זהו הקבר המלכותי היחיד שהתגלה כמעט בשלמותו ולא נשדד לאורך השנים, למעט פעמיים בסמוך לאטימתו.
אולם על אף הביזה, נמצאו בו כ-200 חפצי ערך ואוצרות רבים מזהב ואבני חן, מהשרידים המרשימים שהתגלו מתקופת מצרים העתיקה.
כיום מוצגים מרבית אוצרות הקבר במוזיאון המצרי בקהיר.
בשנת 1290 לפנה"ס עלה לשלטון אחד מהענקים שבמלכי מצרים, פרעה רעמסס השני שמלך עד מותו ב-1224.
רעמסס השני יצא במרץ רב להשבת כבודה ותפארתה של האימפריה.
המלך החתי, מוותליש השני, טען לשלטון באזור זה, אשר היה תחת השפעה מצרית באותם ימים.
שיאו של מסע זה היה קרב קדש, שהתרחש בסמוך לעיר קדש אשר בארם צובא, ובו השתתפו אלפי מרכבות ורבבות חיילי רגלים.
המערכה רבת התהפוכות, שתיעוד מפורט שלה השתמר, נסתיימה ללא הכרעה טקטית, והצבא המצרי שב על עקבותיו בלא שהשיג את מטרת מסעו.
בעדויות שנמצאו, כל צד טוען לניצחונו, אך נסיגת הצבא המצרי מהווה ניצחון אסטרטגי לצד החתי.
כ-16 שנים לאחר הקרב, כרתו רעמסס ויורשו של מוותליש, חתושיליש השלישי את הסכם השלום החיתי - מצרי, בו הוסכם על שיתוף פעולה כלכלי וברית אסטרטגית כנגד אויבים משותפים.
שטחי המריבה חולקו בהסכמה בין הצדדים, כשכנען ודרום לבנון נמצאות תחת שלטון מצרי.
כמו כן נחתם הסכם הסגרה להשבת מהפכנים שיקומו נגד אחת משתי המדינות וימצאו מקלט בשכנתה.
חוזה זה נחקק על שני לוחות מכסף טהור, אחד בשפה המצרית והשני באכדית, והעתקי חרס של שניהם נמצאו.
רעמסס ערך מסע כנגד השבטים המתמרדים בארץ ישראל ושבטי הנוודים הפולשים (שוסו), הכפיף אותם למרותו בשנית והשתלט על החופים והעמקים.
בכך הוא הבטיח את דרכי המסחר הבינלאומיות למסופוטמיה וארם.
עם זאת, באזורי ההר אשר בכנען לא טיפל.
תקופת שלטונו הצטיינה בשגשוג כלכלי, וקופת הכתר התעשרה מאוד, מה שאיפשר ביצוע מיזמי בנייה גרנדיוזיים אשר רבים מהם קיימים גם היום.
התחבורה והמסחר שגשגו, כולל המסחר הימי ולאורך הנילוס.
כרית הנחושת בסיני והזהב בנוביה חודשו.
במקביל לימי פריחה ושגשוג אלו, החלו איומים מבחוץ.
בתקופת משבר תקופת הברונזה המאוחרת פלשו שבטי גויי הים מיוון ומכריתים והשתלטו על אזורים פוריים תוך כדי שהם זורעים הרס וחורבן.
הפלשתים ישבו בשפלת החוף הדרומית (אשדוד – עזה),
הסקאלים התיישבו בדור, מדרום לחיפה.
וגם אזורים אחרים באימפריה סבלו גיחות ביזה ושוד, או כיבוש על ידי השבטים הפולשים מהים.
המלך רעמסס השלישי (1195–1164 לפנה"ס), מהשושלת העשרים של מצרים נאלץ להתמודד עם ההתקפות הקשות של גויי הים, הממלכה נחלשה, הברית עם החיתים התמוססה בהדרגה, ומצרים איבדה את שליטתה בכנען.
הכוהנים צברו כח מחודש והשתלטו על נתח משמעותי מהכלכלה.
הם שלטו על 107,000 עבדים וחמישית מאדמת מצרים, והמלך נאלץ להעביר לידיהם מיסים כבדים בזהב, כסף ותבואה אשר דלדלו את הקופה הציבורית.
מה גם שהמסחר הבינלאומי של מצרים דעך.
עם מותו של רעמסס השלישי הפסיקה האימפריה להתקיים.
מצרים ירדה מגדולתה ופרט ל-300 שנים של שלטון הממלכה התלמית לא חזרה אליה עוד.
הממונה על הליכי חדלות פירעון ושיקום כלכלי הוא אגף במשרד המשפטים הממונה על הליכי חדלות פירעון.
האגף נוצר בספטמבר 2022 עם פיצולו מאגף האפוטרופוס הכללי והכונס הרשמי.
ראש האגף, הקרוי אף הוא הממונה על הליכי חדלות פירעון ושיקום כלכלי, הוא עו"ד ורו"ח אשר אנגלמן
הממונה על הליכי חדלות פירעון ושיקום כלכלי משמש כמפרק זמני בהליכי פירוק חברה לפי פקודת החברות וכנאמן זמני בהליכי פשיטת רגל של יחידים לפי פקודת פשיטת הרגל, עד למינוי מפרק או נאמן קבועים על ידי בית המשפט.
לעיתים, ובפרט במקרים בהם יש עניין ציבורי מיוחד בהליכים מוטל על הכונס הרשמי לשמש כמפרק או נאמן קבועים.
הכונס הרשמי אחראי אף לפיקוח על נאמנים ומפרקים ומדווח לפי הצורך על פעולותיהם לבית המשפט שמינה אותם.
כן מבצע הכונס חקירות בנכסיהם של אנשים המצויים בהליכי פשיטת רגל ושניתן לגביהם צו כינוס על מנת לסייע לבית המשפט לקבוע את נכסיהם ואת יכולתם הכספית.
פעילותו של הממונה מוסדרת בחוק חדלות פירעון ושיקום כלכלי, התשע"ח-2018.
סמכויות האפוטרופוס הכללי הראשון היו נרחבות, וכללו, נוסף לתפקידי הליבה שנותרו עד היום, גם אחריות על פירוק חברות ופשיטת רגל.
בשנת 2022 בוצע שינוי ארגוני, שבמסגרתו פוצלה יחידת האפוטרופוס הכללי לשתי יחידות הפועלות במשרד המשפטים: האפוטרופוס הכללי והממונה על ענייני ירושה והממונה על הליכי חדלות פירעון ושיקום כלכלי.
עו"ד ורו"ח אשר אנגלמן הוא הממונה על הליכי חדלות פירעון ושיקום כלכלי החל מספטמבר 2022.
עד סוף 2016 החלו בישראל הליכי פירוק כנגד 10,000 חברות.
הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד , המוכרת יותר בקיצור הממלכה המאוחדת (United Kingdom, ובראשי תיבות UK) או בריטניה (Britain), היא מדינה השוכנת ב, לא הרחק מחופיה המערביים של יבשת אירופה, מול צרפת.
הממלכה המאוחדת מהווה את הציר המרכזי של 54 מדינות חבר העמים הבריטי, שכולל את רוב המדינות שהיו בעבר חלק מהאימפריה הבריטית, ובראשן עומד המונרך הבריטי.
כמו במונרכיות אחרות באירופה בימינו, סמכותו של המלך מצומצמת ביותר, ותפקידו בעיקרו טקסי, אם כי (בניגוד ליתר המונרכיות החוקתיות) בממלכה המאוחדת כל מוסדות השלטון עדיין כפופים הלכה למעשה למלך.
הממלכה המאוחדת היא המדינה ה-22 בגודלה מבחינת אוכלוסייה, עם אוכלוסייה המוערכת בכ-65 מיליון תושבים.
היא מונרכיה חוקתית עם שלטון דמוקרטי פרלמנטרי.
בירתה לונדון היא עיר גלובלית חשובה ומרכז כלכלי עם אוכלוסייה של כ-10,310,000 תושבים, והרביעית בגודלה בערי אירופה.
המדינה מורכבת מארבע אומות (המכונות אומות הבית, באנגלית: Home Nations), שבעבר התקיימו כמדינות נפרדות: אנגליה, ויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד.
אירלנד הייתה חלק מהממלכה בעבר, אך פרשה מהאיחוד בשנת 1921. עם זאת, חלקה הצפוני נותר בממלכה המאוחדת כישות בפני עצמה, המהווה שישית מהאי האירי.
מאז התפרקותה של האימפריה הבריטית, הממלכה המאוחדת כבר לא נחשבת למעצמת על, אך היא בעלת אחד הצבאות הגדולים בעולם ואחת המעצמות המתועשות והחזקות בתבל.
כחברת ארגון המדינות המתועשות (G7) ו-G20, כלכלתה של בריטניה היא מהמשגשגות בעולם והיא המדינה בעלת התקציב השישי בגודלו בעולם, אחרי ארצות הברית, סין, יפן, גרמניה והודו.
הממלכה המאוחדת היא חברה מייסדת של האו"ם עם זכות וטו במסגרת חברותה הקבועה במועצת הביטחון, אחת החברות המייסדות של ברית נאט"ו ואחת המדינות המחזיקות נשק גרעיני באופן רשמי.
חוקי האיחוד של 1707 הכריזו כי ממלכות אנגליה וסקוטלנד "אוחדו לתוך ממלכה אחת בשם בריטניה הגדולה", על אף שבחוק נקראה המדינה גם בשמות "ממלכת בריטניה הגדולה", "הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה" ו"הממלכה המאוחדת".
חוק האיחוד של 1800 איחד את ממלכת בריטניה הגדולה עם ממלכת אירלנד, והוביל להקמת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד.
השם "הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד" אומץ בעקבות קבלת עצמאותה של מדינת אירלנד החופשית והישארותה של צפון אירלנד כחלק מן הממלכה המאוחדת.
למרות שהממלכה המאוחדת, כמדינה ריבונית, היא אומה, נחשבות אנגליה, סקוטלנד, ו-ויילס (ובמידה פחותה גם צפון אירלנד) כאומות גם הן, על אף שאינן מדינות ריבוניות.
סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד זכו לאוטונומיה מסוימת, בה יש להן ממשל עצמאי.
אתר ראש ממשלת בריטניה השתמש בביטוי "מדינות בתוך מדינה" על מנת לתאר את הממלכה המאוחדת.
על פי הפולקלור הבריטי והוולשי, מקור המונח בריטניה הוא בדמות המיתולוגית ברוטוס (באנגלית ובוולשית: Brutus) שעל פי המסופר באותן אגדות היה צאצא של איניאס גיבור טרויה, אשר הגיע אל האי בריטניה וייסד את הממלכה הראשונה בה.
המונח "בריטניה הגדולה" מתייחס לאי של בריטניה הגדולה, ומשמש גם כמונח פוליטי המתאר את השילוב של המדינות אנגליה, סקוטלנד וויילס, שיחדיו מאכלסות את האי כולו ומספר איים אחרים.
השם "בריטניה" משמש לעיתים רבות כמילה נרדפת לממלכה המאוחדת.
במדינות רבות ובהן ישראל מקובל להתייחס לממלכה המאוחדת בשם "אנגליה", אולם אנגליה היא אחת ממדינות הממלכה המאוחדת.
ישנן עדויות להתיישבות באי הבריטי בראשית הנוכחות האנושית באירופה לפני כ-400,000 שנה, אך התיישבות בידי קרו-מניון (האדם המודרני הראשון באירופה) באיים הבריטיים התחילה להתרחש לפני כ-30,000 שנה.
התרבויות הקדומות לא השאירו אחריהן כל עדות כתובה אלא רק שרידי מבנים ביניהם מעגל האבנים בסטונהנג' שנבנה בין השנים 3500 ל-1500 לפנה"ס.
בשנת 800 לפנה"ס פלשו שבטים קלטיים לאי והביאו את תרבותם, אשר שרידיה קיימים עד היום.
לאחר נפילת האימפריה הרומית נטשו חייליה את בריטניה בשנת 410. לתוך האזורים הללו פלשו שבטים גרמאניים שהידועים בינם הם השבטים האנגלים והסקסונים.
התושבים הקלטים נדחקו לצפון ולויילס.
לאורך רוב ימי הביניים ויילס הייתה מדינה מפולגת, שהייתה תחת שלטון של מספר ממלכות קטנות.
כאשר הנורמנים פלשו לאנגליה, הם התמקדו בעיקר בגבול הפרוץ עם ויילס, והקימו מספר מוצבים צבאיים בחלק המזרחי של המדינה ובאזורי הגבול (הספר הוולשי).
בתגובה לכך, תושבי ויילס, שבדרך כלל היו מפולגים, החלו להתאחד סביב מנהיגים כגון ל'ואלין הגדול, שב-1199 תואר בשם "הנסיך של כל צפון ויילס".
ב-1282, הצליח המלך אדוארד הראשון (1272–1307) לכבוש את כל הנסיכויות העצמאיות שנותרו בצפון ובמערב ויילס (בעיקרן ממלכת גוויניד' וממלכת פוויס).
אמנת ריד'לן החילה באופן רשמי את שלטונו של אדוארד על ויילס שנתיים לאחר מכן.
כדי לרצות את תושבי ויילס, בנו של אדוארד (לימים אדוארד השני), שנולד בוויילס, קיבל את התואר הנסיך מוויילס ב-7 בפברואר 1301. לאחר מכן קיבלה ויילס מעמד של אזור מנהלי, שבו החזיקה באופן רשמי בין 1284 ל-1536. המסורת שקובעת שנסיך (או נסיכת) ויילס יורש את כתר המונרכיה הבריטית נשארה עד ימינו.
בין 1284 ל-1536 הכתר הבריטי שלט על ויילס באופן חלקי, כיוון שעדיין נותרו בדרום ובמזרח ויילס מספר מדינות עצמאיות (בשלטון של לורדים) שלא היו כפופות ישירות לכתר.
סדרת החוקים בחוקי ויילס מ-1535 הכפיפה את ויילס למערכת המשפטית של אנגליה, וחילקה את ויילס למחוזות.
חוק זה לא איפשר לרוב הוולשים להתקבל לעבודות ממשלתיות.
הממלכה המאוחדת קמה ב-1 במאי 1707, בעקבות איחוד אנגליה עם סקוטלנד בשל מעברם של חוקי האיחוד, והפיכתן של אומות אלה לממלכת בריטניה הגדולה.
במאה ה-18 מילאה תפקיד חשוב בהתפתחות שיטת השלטון הדמוקרטית-פרלמנטרית.
בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 החלה בה המהפכה התעשייתית שהתרחבה למקומות אחרים באירופה.
לאחר שנים של השפעה אנגלית כבדה על אירלנד היא אוחדה לתוך הממלכה המאוחדת בשנת 1801, לאחר שהתקבל חוק נוסף בשם חוק האיחוד של 1800, שאיחד את ממלכת בריטניה הגדולה ואת ממלכת אירלנד, ויצר את "הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד".
בשנים שקדמו לאיחוד, עברה אנגליה מהפכה דתית בימיו של הנרי השמיני (1491–1547).
לאחר שהאפיפיור סירב לבקשתו לבטל את אחת מחתונותיו, הוא הקים את הכנסייה האנגליקנית, שמיגרה את הנצרות הקתולית מן האי הבריטי, והפכה את הממלכה המאוחדת לפרוטסטנטית.
בממלכה המאוחדת שלטו מספר בתי מלוכה והם סטיוארט, הנובר וסקסה-קובורג-גותה ששינה את שמו לבית וינדזור כיוון שקרבה לגרמניה לא הייתה רצויה במלחמת העולם הראשונה.
המלך הנוכחי של הממלכה המאוחדת, צ'ארלס השלישי, שייך לבית וינדזור.
משלהי המאה ה-16 ועד לאמצע המאה ה-20 הייתה הממלכה המאוחדת לאימפריה – האימפריה הבריטית שבשיאה שלטה בחמישית מאוכלוסיית העולם וברבע משטחו היבשתי של כדור הארץ ובמשך למעלה ממאה שנים היוותה את הכוח הדומיננטי הגלובלי.
האימפריה, שהייתה אימפריה קולוניאלית, החזיקה במושבות ושטחים עצומים, בעיקר באפריקה, אמריקה הצפונית, אוקיינייה ואסיה ומדינות רבות קיבלו ממנה עצמאות וביניהן הודו, ארצות הברית, קנדה ואוסטרליה והחותם התרבותי שלה הוטבע בכולן.
במהלך פירוק האימפריה הקימה הממלכה המאוחדת את חבר העמים הבריטי, ארגון המאחד כמעט את כל המדינות שבהן שלטה בעבר הממלכה ואת מוזמביק ורואנדה.
חלק מהמדינות שייכות לממלכות חבר העמים הבריטי, והן מכירות במלך או במלכת הממלכה המאוחדת כשליטן, המיוצג על ידי מושל כללי, בתפקיד סמלי בלבד.
הממלכה המאוחדת ניהלה מלחמות רבות עם שכנותיה ובעיקר עם צרפת (הנפוליאונית) וספרד שבאותה תקופה היו אימפריות קולוניאליות רבות עוצמה.
במלחמות העולם נלחמה הממלכה נגד גרמניה הנאצית לצד רוסיה, ארצות הברית וצרפת ובעקבות העלות הכלכלית של מלחמות אלו התמוטטה האימפריה.
ב-1921 הפכה אירלנד למדינה חופשית והממלכה המאוחדת נשארה עם שישית משטחו של האי האירי כאומת בית שנקראת צפון אירלנד ומהווה את החלק הקטן ביותר משטח המדינה, הן מבחינת שטח והן מבחינת אוכלוסייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הצטרפה בריטניה בהדרגה למיזם השילוב האירופאי, וב-1993 נכנסה לאיחוד האירופאי.
ב-2016 הצביע רוב במשאל עם בעד עזיבת האיחוד.
הפרישה התרחשה ב־31 בינואר 2020, ועד סוף אותה שנה סיימה הממלכה את המשא ומתן עם האיחוד על ההסכמים ליום שאחרי, ובכך פרשה דה-פקטו.
הפוליטיקה של הממלכה המאוחדת מתנהלת במסגרת דמוקרטיה ייצוגית פרלמנטרית בה הממונה העיקרי הוא ראש ממשלה.
היא נחשבת גם למונרכיה חוקתית, אם כי לבית המלוכה תפקיד ייצוגי בעיקרו.
השלטון הוא שלטון רב-מפלגתי, הכולל אצילה חלקית של סמכויות בסקוטלנד, ויילס, ולעיתים גם בצפון אירלנד.
הרשות המחוקקת כוללת ממשלה ושני בתי פרלמנט – בית הנבחרים ובית הלורדים.
המערכת המשפטית פועלת באופן עצמאי מהרשות המבצעת ומהרשות המחוקקת.
שיטת ממשל זו נקראת גם שיטת הממשל וסטמינסטר והיא אומצה גם במדינות אחרות, כגון קנדה, הודו, אוסטרליה, ניו זילנד, סינגפור, מלזיה וג'מייקה, מדינות אשר היו חלק מן האימפריה הבריטית, ובמידה רבה גם בישראל.
לממלכה המאוחדת אין חוקה כתובה ומסודרת, אלא מוסכמות חוקתיות שרובן בלתי כתובות, ונתגבשו במשך השנים.
שטחה של אנגליה הוא קצת יותר מחצי משטחה של הממלכה המאוחדת, 130,410 קמ"ר.
מרביתה מישורית ובצפון מערבה יש שרשראות הרים.
ההר הגבוה ביותר באנגליה הוא הר ה"סקפל פייק" בגובה 978 מטרים.
באנגליה יש הרבה אזורים עירוניים ו-6 מ-50 המטרופולינים הגדולים באירופה נמצאים באנגליה.
שטחה של סקוטלנד הוא 78,789 קמ"ר והוא קרוב לשליש מהממלכה המאוחדת.
רובה המכריע הוא הררי, בעיקר בצפונה.
היא מישורית רק בחוף המזרחי והדרומי שלה.
במרכזה יש שטח מישורי קטן גם כן.
ההר הגבוה ביותר בסקוטלנד הוא בן נוויס בגובה 1,344 מטרים (4,409 רגל), והוא גם ההר הגבוה בממלכה.
מרבית האוכלוסייה מתרכזת במישור שבדרום סקוטלנד.
העיר הגדולה ביותר היא גלאזגו.
בירתה של המדינה היא אדינבורו והיא גם מרכזה הפוליטי.
בסקוטלנד נמצא האגם לוך נס, המפורסם בגלל האגדה האורבנית המספרת על מפלצת הגרה באגם.
לסקוטלנד יש קרוב ל-800 איים, רובם בצפון ובמערב, כשהמוכרים ביניהם הם האיים ההברידיים, איי אורקני ואיי שטלנד.
שטחה של ויילס הוא פחות מעשירית מהממלכה המאוחדת והוא 20,758 קמ"ר.
ויילס הררית מאוד, בעיקר בצפונה ובמרכזה.
עיקר התושבים והתעשייה נמצאים בדרום ויילס ומתרכזים בערים קארדיף, סוונסי וניופורט.
ההר סנודון הוא הגבוה ביותר בוויילס והוא מגיע לגובה של 1,085 מטרים.
לוויילס יש רצועת חוף של יותר מ-1,200 קילומטרים.
יש כמה איים ממערבה של ויילס.
מצפון לוויילס נמצא הים האירי ומדרום לה נמצאת תעלת סנט ג'ורג'.
צפון אירלנד היא הארץ הקטנה ביותר מבין הארבע המרכיבות את הממלכה המאוחדת.
הגוף הימי הגדול ביותר באי הבריטי ובאי האירי הוא לוך ניי שבצפון אירלנד – שטחו 388 קמ"ר.
ההר הגבוה ביותר בצפון אירלנד הוא סליב דונרד בגובה 849 מטרים.
עד אמצע המאה ה-20 שלטה הממלכה המאוחדת על מושבות רבות ברחבי העולם.
בשיאה, שלטה האימפריה הבריטית על כרבע משטח היבשה בעולם, וכונתה "האימפריה שהשמש אינה שוקעת בה לעולם".
לאחר מלחמת העולם השנייה החלה הממלכה המאוחדת לאבד את רוב מושבותיה – בין אם בעקבות מרידות מקומיות וסכסוכים עם מדינות מקומיות ובין אם ביוזמתה.
כיום היא שולטת במספר מצומצם ביותר של מושבות, בהן גיברלטר, איי פוקלנד שליד אמריקה הדרומית ומספר איים נוספים.
עד היום מוכנה הממלכה המאוחדת לצאת לקרב לשם הגנה על זכויותיה במושבותיה הרחוקות, כפי שהוכיחה במלחמת פוקלנד (1982).
גם לגבי הבעלות על גיברלטר קיימת מחלוקת בין הממלכה לספרד, אם כי גיברלטר כיום היא חלק מהממלכה המאוחדת מתוקף משאל אזרחים שנערך בה.
כשריד לאימפריה הבריטית, נשארו שטחים רבים תחת שליטת הממלכה המאוחדת.
חלקם במעמד עצמאי למחצה, חלקם מדינות חסות ולחלקם אין כל מעמד עצמאי.
ברוב השטחים הללו יש אוכלוסייה מעטה (אם בכלל).
גיברלטר – מושבה בריטית ששולטת על הכניסה לים התיכון
האי מאן – אי בין הממלכה המאוחדת לאירלנד
איי התעלה – האיים ג'רזי וגרנזי
סנט הלנה – האיים אסנשן וטריסטן דה קוניה
איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים – איים בדרום האוקיינוס האטלנטי
איי פוקלנד – איים בדרום האוקיינוס האטלנטי מול חופי ארגנטינה
האי פיטקרן – אי מבודד בדרום האוקיינוס השקט המאוכלס בכ-50 מצאצאי המורדים מהספינה הבאונטי
בסיסים צבאיים אוטונומיים בקפריסין – אקרוטירי ודקליה
הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת המופקדים על הגנת הממלכה המאוחדת.
המדינה חברה פעילה בברית נאט"ו ושותפה לקואליציות צבאיות אחרות, לרבות כוחות שמירת השלום של האו"ם.
כוחות אלה כפופים למשרד ההגנה, ומפקדו העליון הוא צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, שאליו נשבעים אנשי הכוחות המזוינים אמונים.
הכוחות המזוינים מנוהלים על ידי מועצת ההגנה (Defence Council) של משרד ההגנה שבראשו עומד שר ההגנה.
הכוחות המזוינים של בריטניה אחראים על הגנתה של הממלכה המאוחדת, של הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים ושל שטחי חסות של הכתר הבריטי, יחד עם קידום האינטרסים הביטחוניים הרחבים יותר של בריטניה, ותמיכה במאמצי שמירת שלום בינלאומיים.
בריטניה אף חברה בארגון חמש המעצמות (FPDA – בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד, מלזיה וסינגפור).
משימותיהם של הכוחות המזוינים בשנים האחרונות כללו את מלחמת אפגניסטן, מלחמת עיראק, ההתערבות בסיירה לאון, משימות שמירת שלום בחבל הבלקן ובקפריסין והשתתפות בתקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב.
נכון לשנת 2012 בריטניה היא אחת מחמש המעצמות הגרעיניות המוכרות, ועומדים לרשותה 225 ראשי חץ גרעיניים.
מתוך אלה, 160 מראשי החץ מחומשים ופעילים.
בכוח הסדיר משרתים כ-200 אלף חיילים: כ-100 אלף בצבא היבשה, כ-45 אלף בחיל האוויר, וכ-41 אלף בחיל הים.
הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת הם מהצבאות החזקים באירופה, לצד צבאות רוסיה וצרפת.
צבא הממלכה המאוחדת השתתף בלחימת הקואליציות בבוסניה, בקוסובו, באפגניסטן ובעיראק.
הפעם האחרונה שלחם לבדו הייתה במלחמת פוקלנד, בשנת 1982.
לממלכה המאוחדת קשרים ביטחוניים הדוקים עם ארצות הברית.
קשרים אלו הידועים בשם היחסים המיוחדים, התפתחו למן מלחמת העולם השנייה והם כוללים שיתוף מידע ופעולה מלאים בכל הקשור לציוד צבאי, מודיעין ועוד.
ברשותה הצבא החמישי בגודל הוצאותיו בעולם, והיא מוציאה 2.4% מן התמ"ג שלה על הצבא.
בעקבות מלחמת העולם השנייה ודעיכת האימפריה נפגעה כלכלת הממלכה המאוחדת והיא איבדה את מקומה כמעצמת-על כלכלית.
אף שלא שבה למעמדה הקודם, היא נמנית עם המשגשגות שבמדינות העולם והתל"ג שלה הוא השמיני בעולם.
בבסיס הכלכלה עומדת התעשייה, המעסיקה כרבע מכוח העבודה ומספקת את רוב סחורות היצוא.
השותפות הכלכליות העיקריות של בריטניה הן מדינות האיחוד האירופי ובראשן גרמניה וצרפת, ארצות הברית ומדינות מערביות נוספות.
הממלכה המאוחדת חברה בארגון המדינות המתועשות, ולפיכך גם בארגון G20.
הממלכה המאוחדת נחשבת מדינת שירותים כיוון שכ-70% מכוח העבודה מועסקים בשירותים.
חשיבות רבה יש גם לתיירות, לבנקאות ולמסחר.
החקלאות מתקדמת, והמועסקים בה (2% מכוח העבודה) מספקים כ-90% מהצרכים המקומיים.
עד 1975 הממלכה המאוחדת הייתה תלויה ביבוא נפט וגז טבעי לתעשיותיה, אך בעקבות גילוים של מרבצי נפט וגז בים הצפוני, אשר כ-75% מהם בשליטת הממלכה המאוחדת, היא מספקת כיום את כל תצרוכתה ואף מייצאת כ-2% מהנפט המיוצא בעולם.
בנוסף לשימוש בנפט ובגז טבעי להפקת אנרגיה, ישנו גם שימוש בפחם, שמקורו באי הבריטי עצמו, להפקת אנרגיה.
מבחינה גאוגרפית מורכבת הממלכה המאוחדת משני חלקים עיקריים.
האי הבריטי, שבו נמצאות המדינות אנגליה, סקוטלנד וויילס, ושישית מהאי האירי, שבו נמצאת צפון אירלנד.
איים נוספים מכל צדדיו של האי הבריטי שייכים לממלכה המאוחדת.
קו ניוקסל אקזטר שנמשך באלכסון מצפון מזרח לדרום מערב מחלק את הממלכה לשניים, בחלק המערבי של הקו שורר נוף הררי לא גבוה וממזרח לו משתרע אזור נמוך יותר, שבו נמצאת אנגליה.
בחלק הצפוני יש אזורי תעשייה גדולים וחשובים.
במקומות רבים אחרים יש שטחים של מרעה ושדות של תבואה, שבהם שולט הנוף הירוק האופייני לאי.
בריטניה הגדולה, האי שבו שוכן עיקרה של הממלכה המאוחדת, נמצאת על קווי הרוחב 49° עד 59° צפון (איי שטלנד נמצאים מדרום לקו האורך 61°) ובין קווי האורך 8° מערב ו-2° מזרח.
קו גריניץ' (קו האפס לקוי אורך) עובר במצפה הכוכבים המלכותי שבגריניץ', לונדון ונקרא כך על שמו.
הממלכה המאוחדת שוכנת בין צפון האוקיינוס האטלנטי לים הצפוני.
בנקודה מסוימת בדרום מזרח האי הבריטי מרחקה של הממלכה המאוחדת מהחוף הצפון מערבי של צרפת הוא כ-35 קילומטר ומפריד ביניהן מצר ימי הידוע בשם תעלת למאנש או בפי הבריטים התעלה האנגלית.
מנהרה תת-קרקעית העוברת מתחת לתעלת למאנש מחברת את אנגליה וצרפת.
לצפון אירלנד יש גבול יבשתי של 360 קילומטר עם אירלנד.
המרחק הגדול ביותר בין שתי נקודות באי הבריטי הוא 1,350 ק"מ, בין האזור הקרוי "קצה היבשה" הנמצא בקצה הדרום מערבי של אנגליה במחוז קורנוול (ליד העיירה פנזנס), לבין ג'ון אוגרוטס שבמחוז קייטנס בצפון סקוטלנד (ליד העיירה טורסו).
ברכב פרטי המסע מנקודה אחת לאחרת ייארך שתי יממות.
במדידה ישרה אורכו של האי הבריטי מצפון לדרום הוא כ-1,100 ק"מ, ובחלקו הרחב ביותר רוחבו הוא כ-500 ק"מ.
שטחה הכולל של הממלכה המאוחדת נאמד בכ-245,000 קמ"ר.
בממלכה המאוחדת שורר אקלים ממוזג וגשם יורד בה בכל ימות השנה.
הטמפרטורה משתנה לאורך ימות השנה אך רק לעיתים רחוקות יורדת מתחת ל--15°C או עולה מעל 25°C.
הרוח השלטת באזור היא דרום מערבית ומביאה מזג אוויר לח ונוח.
חלקו המזרחי של האי מוגן מהרוח ולכן הוא היבש ביותר.
הממלכה המאוחדת נמצאת בקו רוחב צפוני יחסית שבו אמורים היו לרדת שלגים רבים והים היה אמור לקפוא, אך בזכות זרמי המים החמים אשר בים סביב הממלכה, הים לא קופא ושלגים ממעטים לרדת.
מסיבה זו, על אף שלונדון שוכנת צפונית לניו יורק, הטמפרטורה הממוצעת בה גבוהה בכ-10 מעלות צלזיוס.
זרמים אטלנטיים המחוממים על ידי זרם הגולף מביאים חורפים מתונים, בעיקר במערב היכן שהרוחות הן לחות, בעיקר מעל קרקע גבוהה.
הקיץ הוא חם ביותר בדרום מזרח אנגליה הקרובה לחלקה היבשתי של אירופה והחורפים קרים במיוחד בצפון האי.
שלג עשוי לרדת בחורף ובתחילת האביב אך הוא לא נשאר על האדמה בדרך כלל אלא באזורים הרריים.
הממלכה המאוחדת מדורגת במקום הרביעי מתוך 180 מדינות במדד הביצועים הסביבתיים.
התקבל חוק שלפיו פליטת גזי החממה בבריטניה תהיה אפסית נטו עד שנת 2050. בכך בריטניה היא אחת המדינות המובילות במאבק במשבר האקלים.
אנגליה וסקוטלנד היו מרכזים מובילים של המהפכה המדעית החל מן המאה ה-17, והממלכה המאוחדת הובילה את המהפכה התעשייתית החל מן המאה ה-18, וממשיכה עד היום להוציא מדענים ומהנדסים חשובים.
עם הגילויים המדעיים המרכזיים מהמאה ה-18 נמנים מימן בידי הנרי קוונדיש; מן המאה העשרים פניצילין בידי אלכסנדר פלמינג, ומבנה ה-DNA, בידי פרנסיס קריק ואחרים.
מחקר מדעי ופיתוח נותרים חשובים באוניברסיטאות בריטיות, שעם המובילות והידועות שבהן נמנות אוניברסיטת קיימברידג' ואוניברסיטת אוקספורד.
בין השנים 2004–2008 הוציאה הממלכה המאוחדת 7% מן המחקרים המדעיים בעולם, וחלקה ל-8% מן הציטוטים המדעיים, במקום השני והשלישי בעולם (אחרי ארצות הברית וסין, ואחרי ארצות הברית, בהתאמה).
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011 אוכלוסייתה של הממלכה המאוחדת מנתה 63,181,775 תושבים.
האוכלוסייה שלה היא החמישית בגודלה בחבר העמים הבריטי, וה-21 בעולם.
חלק מהגורמים לעלייה התדירה בכמות האוכלוסייה הם הגירה אל תוך הממלכה המאוחדת וגם עלייה ברמות היילודה ועלייה בתוחלת החיים של התושבים.
צפיפות האוכלוסין בממלכה המאוחדת נחשבת לאחת הגבוהות בעולם אך יש הבדל משמעותי בצפיפות בין המדינות המרכיבות אותה.
באנגליה הצפופה ביותר הצפיפות היא 383 איש לקמ"ר ובשאר המדינות היא נמוכה הרבה יותר.
142 תושבים לקמ"ר בוויילס, 125 בצפון אירלנד ורק 65 תושבים לקמ"ר בסקוטלנד.
רבע מהאוכלוסייה של הממלכה המאוחדת מתגוררת באזורים עירוניים ובפרברים בדרום מזרח אנגליה, שטח מפותח ומשגשג מאוד.
אוכלוסיית הבירה לונדון מוערכת ב-8,300,000 תושבים נכון ל-2012.
בשנת 2006 לפי מדד הפוריות יש בממוצע 1.84 ילדים לזוג.
מדובר עדיין בשיעור ילודה נמוך יחסית, אך גבוה הרבה יותר מהשפל שהיה ב-2001 עם 1.63 ילדים לזוג.
בתוך הממלכה באנגלייה ויילס מדד הפוריות זהה וקרוב לממוצע, 1.86, אך בסקוטלנד הוא עדיין נמוך ועומד על 1.67. מדד הפוריות עלה באופן המשמעותי ביותר במאה העשרים במהלך ה"בייבי בום" של שנות ה-60 ועמד בשנת 1964 על 2.95 ילדים לזוג.
מאז שנות ה-60, החלו לפקוד את הממלכה המאוחדת גלי הגירה גדולים מהקולוניות הבריטיות לשעבר, בעיקר מהודו ומפקיסטן וכן מאפריקה ומהאיים הקריביים.
אל מהגרים אלו נוספת בשנים האחרונות הגירה מוסלמית נוספת בעיקר ממדינות ערב, וכן הגירה פנים-אירופאית ממזרח אירופה – בעיקר מפולין.
מספר המהגרים המוסלמים הגבוה (המוערך בקרוב ל-3 מיליון תושבים), גורם לעיתים למתחים בין האוכלוסיות בעיקר מאז גל הטרור העולמי שהחל ב-11 בספטמבר 2001. בערים מסוימות בממלכה המאוחדת, כגון לסטר ובדפורד, מהווים המהגרים קרוב ל-50% מכלל התושבים.
על-אף ההגירה, עדיין היוו האנגלים, הוולשים, הסקוטים והאירים רוב גדול (כ-87%) ב-2001. אירופאים מ"היבשת" היוו כ-5.3%, ואנשים ממוצא אתני מעורב היוו מעט יותר מאחוז מן האוכלוסייה.
הזדהות לאומית כבריטים היא מועטה יחסית בקרב האוכלוסייה.
בריטים "לבנים" מזדהים בדרך כלל כאנגלים, ולשים, סקוטים ואירים, ואף מאמצים זהויות מקומיות כמו קורנוולים.
רק בקרב מהגרים וצאצאיהם מקובל לומר שהם בריטים בלבד.
המטרופולינים הגדולים בממלכה המאוחדת (נתוני 2011) דירוג שם המטרופולין אוכלוסייה מיקום 1 לונדון רבתי 9,787,426 לונדון 2 מנצ'סטר רבתי 2,553,379 צפון-מערב אנגליה 3 וסט מידלנדס 2,440,986 מערב המידלנדס 4 מערב יורקשייר 1,777,934 יורקשייר והאמבר 5 גלאזגו רבתי 976,970 סקוטלנד
האנגלית, אף שאינה מוגדרת בחוק כשפת המדינה הרשמית, מדוברת בפי כל ומהווה את שפת המדינה מבחינה מעשית.
כ-90% מן התושבים דוברים אנגלית כשפת אם.
פרט לה מדוברות בממלכה מספר שפות ילידיות נוספות, בעלות סטטוס רשמי כלשהו – סקוטית, שפה גרמאנית הקרובה לאנגלית ומדוברת בפי 1.5 מיליון מתושבי סקוטלנד, וארבע שפות קלטיות (גוידליות) – ולשית, אירית, גאלית סקוטית, וכן קורנית, שכמעט ונכחדה, ושגורה כיום בפי כמה אלפי דוברים.
השפה הנפוצה מבין השפות הקלטיות בממלכה המאוחדת היא הוולשית, המדוברת בפיהם של כ-750 אלף איש, ובוויילס היא בעלת מעמד השקול לזה של האנגלית.
נוסף על שפות אלו, משמשות עשרות שפות נוספות את אוכלוסיות המהגרים המגוונות בממלכה המאוחדת.
לפי האומדנים האחרונים, בין חצי לשני שלישים מהאוכלוסייה הבריטית הם דתיים, והיתר אינם דתיים.
הדת החשובה ביותר היא עודנה הכנסייה האנגליקנית, שכשליש מהאזרחים מזדהים עימה לפי נתוני מפקד 2011, אף על פי שהיא מצויה בתהליך שקיעה ממושך (12% מהתינוקות שנולדו ב-2010 הוטבלו לנצרות בכנסייה אנגליקניות וכ-50% מהאנגליקנים הם אנטי-טריניטריסטים).
כ-9% מהבריטים הם קתולים, וזרמים נוצריים קטנים יותר כוללים את הבפטיסטים והמתודיסטים.
כ-8% שייכים לדתות לא-נוצריות, רובם לאסלאם, הדת השנייה בגודלה בממלכה המונה כ-5% מהתושבים, וגם הינדואיזם, סיקיזם, יהדות ובודהיזם.
לפי האומדנים האחרונים, מעט יותר מרבע מהבריטים מאמינים באלוהים/אלים, כ-40% אינם מאמינים בדבר, כ-10% אגנוסטים והרבע הנותרים לא מאמינים באל אך סוברים שקיים כוח רוחני כלשהו.
יהדות הממלכה המאוחדת היא קהילה גדולה, ואחת הקהילות היהודיות החשובות והגדולות ביותר במערב אירופה.
היא הגיעה למעמד זה אחרי השמדת רוב הקהילות האחרות על ידי הנאצים בשואה, ובין היתר בשל הגירה של פליטים אליה, בתקופות הפרוגרומים והשואה.
קהילה זו נהנית מארגון יציב ויש לה ארגונים רבים הפועלים למען בני הקהילה וחלקם למען קירובם לציונות.
הקהילה היהודית בממלכה המאוחדת מנתה עם סיום מלחמת העולם השנייה כ-400 אלף בני אדם, חלקם פליטים מהארצות הכבושות על ידי הנאצים.
בשנים שחלפו מאז, קטן מספר היהודים בממלכה המאוחדת וכיום מספרם מוערך בכרבע מיליון בני אדם, בין היתר בשל הגירה לישראל.
בעבר ישבו יהודים בערים רבות ברחבי הממלכה, אולם כיום קיימת מגמה של התרכזות במספר מצומצם של ערים.
הקהילה הגדולה ביותר נמצאת בלונדון, ומונה כ-200 אלף יהודים.
רוב היהודים מרוכזים בשכונות הצפון מערביות של העיר ובראשן הנדון וגולדרס גרין, אך גם ב'המפסטד'.
באזורים אלו קיימות חנויות ומסעדות כשרות רבות.
הקהילה השנייה בגודלה במדינה יושבת במנצ'סטר, בעיקר בצפון העיר.
יהדות מנצ'סטר צפופה ביותר, ואחוז האורתודוקסים בה גבוה.
בעיר לידס קיימת קהילה בת 8,000 בני אדם ובערים ברמינגהאם, ליברפול וגלאזגו אשר בסקוטלנד, מתגוררים כמה אלפי יהודים בכל אחת מהן.
בגייטסהד החולקת עם ניוקאסל את גדות נהר הטיין, ישנה קהילה חרדית גדולה המונה כ־1,800 תושבים.
קהילה זו היא מהוותיקות באירופה והוציאה במשך הדורות רבנים ודיינים בעלי שם לכל רחבי העולם.
לקהילה ישנם מוסדות חינוך אשר משרתים את רבים מתושביה החרדים של בריטניה בפרט ושל חלק מתושבי אירופה בכלל, כגון סמינר לבנות, ישיבה גדולה וישיבות קטנות כוללים לאברכים.
בערים אחרות, כגון ניוקאסל וקארדיף, בירת ויילס, מתגוררים כמה מאות יהודים.
הארגון הגדול ביותר בקהילה היהודית בממלכה המאוחדת הוא ארגון המגבית הציוני ה-UJIA.
כמו כן קיימים במדינה ארגונים כגון קק"ל וחב"ד.
בממלכה המאוחדת קיימת רשת חינוך יהודית הפועלת בעיקר בלונדון מנצ'סטר ולידס.
בעבר לא נהגו רוב הילדים היהודים ללכת לבית ספר יומי יהודי והסתפקו בחינוך שסופק על ידי תנועות הנוער היהודיות.
בממלכה המאוחדת פועלות מספר תנועות נוער יהודיות כשהגדולות בהן הן בני עקיבא, הבונים דרור ו-FZY.
תנועות אלו מקיימות פעילות שוטפת בלונדון ובערי השדה במדינה וכן מחנות בהם משתתפים אלפי ילדים, פעמיים בשנה.
ליהדות הממלכה המאוחדת מספר עיתונים קהילתיים, הוותיק ביניהם הוא הג'ואיש כרוניקל – JC הלונדוני.
ליהודי הממלכה המאוחדת קשר הדוק עם ישראל.
מאז האינתיפאדה השנייה, חלה עלייה מהירה באירועים האנטישמיים במדינה, בעיקר מצד חוגים מוסלמיים.
התקשורת בממלכה המאוחדת נחשבת כעוינת יחסית את ישראל בעיקר בהשוואה לזו האמריקאית.
כל אלו משפיעים על התחושה בקרב הקהילה היהודית במדינה ובעיקר על הסטודנטים בקמפוסים שמאוגדים בארגון UJS.
התחושות הלא נוחות גורמות לחלקים מהקהילה 'להוריד פרופיל' לגבי זהותם היהודית בעוד אחרים נעשים מעורבים יותר בחיי הקהילה ומעתיקים את מקום מגוריהם לאזורים בעלי דומיננטיות יהודית.
מספר יהודים בולטים במעורבותם בחיי הפוליטיקה הבריטית.
מייקל הווארד היה מועמד המפלגה השמרנית לתפקיד ראש-הממשלה בבחירות 2005 ואד מיליבנד כיהן כמנהיג מפלגת הלייבור הבריטית בין השנים 2010–2015.
תרבותה של הממלכה המאוחדת עשירה ומגוונת ומשפיעה על התרבות העולמית כולה.
הממלכה המאוחדת היא מדינה אירופית בעלת קשרים תרבותיים עם מושבותיה לשעבר, במיוחד עם ארצות שבהן אנגלית היא שפה רשמית.
מהגרים ממושבותיה לשעבר דוגמת הודו, פקיסטן והאיים הקאריביים השפיעו רבות על תרבותה במהלך העשורים האחרונים.
המשקה שמאפיין את הממלכה המאוחדת בעולם הוא תה עם חלב.
תרבות שתיית התה ב-5 אחה"צ, לצד ארוחת הבוקר האנגלית, היא מנהג מקובל מאוד בבריטניה, שלרוב מסמל את הממלכה המאוחדת בכלל ואת אנגליה בפרט.
דגלהאנשה לאומיתחיה לאומיתסמלמוטוהמנון לאומי דגל הממלכה המאוחדת Union Jack Flag of the United Kingdomבריטניהאריה בולדוג סמל הממלכה המאוחדתDieu et mon droit(צרפתית)"אלוהים וזכותי שלי"(משמש את אנגליה וצפון אירלנד)Nemo me impune lacessit(לטינית)(משמש את סקוטלנד)Pleidiol Wyf I'm Gwlad(ולשית)(משמש את ויילס) "אלוהים נצור את המלך" "God Save the King"
הממלכה החתית הקדומה הוא מונח אשר מתייחס לשלב בהיסטוריה של החתים.
לפי הכרונולוגיה המקובלת, שלב זה נמשך מימי המלך חתושילי הראשון לימי המלך תלפינו (1680–1500 לפנה"ס).
גבולותיה היציבים והליבתיים של הממלכה היו באנטוליה, אף על פי שלעיתים נמתחו הגבולות עד בבל.
בשלביה המאוחרים של הממלכה אבדה היציבות הפוליטית והידיעות הכתובות התמעטו.
אחר שיקום מהיר וקצר עברה הממלכה לשלב העמום של הממלכה התיכונה, ולאחריה לשלב האימפריה החתית.
הקשר ההיסטורי הראשוני שנמתח לעברם המעורפל של החתים נמצא בארכיון חתושה, בירתם השנייה של החתים.
לוחות מהמאה ה־14 לפנה"ס מספרים על מעללי מלכים אגדיים מהמאה ה־18 לפנה"ס.
שני המלכים העולים בכתוב הם פיתחנה ואניתה, אב ובן, אדוני כּוּשַרַה.
סיפורם מתעד את מסעות פיתחנה שכבש את נשש, ובנו שלקח את חתושה.
מימי השלטון המשוערים של אניתה לימי המלך העוקב הידוע, הוא לברנה הראשון, משתרעות מאה שנות היסטוריה בלתי מתועדת.
אין לדעת אם היה קשר משפחתי ברור בין המלכים, ואחדים אף סברו כי שני המלכים האגדיים היו חַתים במוצאם, ולא חִתים.
לברנה הראשון, בהתאם לרשומות, הרחיב את שלטון החתים לעבר הים התיכון ושם את בניו כמושלי ערים בממלכתו.
הועלו טענות לפיהן לברנה למעשה היה תואר של מספר מלכים אשר שלטו בין ימי אניתה לימי חתושילי הראשון.
בין אם היה זה מלך יחיד או מספר מלכים, עבודתם הניחה את היסודות להקמת הממלכה החתית הקדומה.
חתושילי הראשון (נקרא גם לברנה השני) "האחד מחתושה", בן לברנה הראשון, היה המלך הראשון ששלט מחתושה, אותה הוא שיקם וביצר.
בשלטונו יצא המלך למסכת כיבושים.
את ניצחונותיו תלה המלך באלת השמש ארינה והקדיש לה עבדים וכסף רב.
בימיו התרחשה פלישה מאיימת של שבטי החורים לממלכתו, אך המלך עשה חייל בהדיפתם.
נכד חתושילי הראשון, הוא מורשילי הראשון, ירש את סבו, כנראה משום שמזימת חצר בה היה מעורב בנו של חתושילי הראשון נחשפה על ידי המלך והירושה עברה הלאה כעונש.
מעט ידוע על שלטונו, אולם נהוג לזקוף לזכותו את כיבוש חלב, ופשיטה על בבל אשר שמה קץ לשושלת חמורבי (עמורפא).
צפון סוריה הוכנעה ברובה ומסיה זרמו לקופה החתית.
מורשילי הראשון נפל קורבן לרצח ביד גיסו חנתילי הראשון שעלה לכס, אך החל תקופה בת כ־100 שנות אנרכיה ואי־יציבות שלטונית.
אחר חנתילי הראשון שלט זידנתה הראשון, אחריו אמונה ואחריו חוזיה הראשון.
בימי המלכים הללו אבדה הממלכה החתית שטחים וכוח.
כיבוש קיליקיה בידי החורים היה הרסני במיוחד הואיל והוא הגביל את גישת החתים לסוריה.
את חוזיה הראשון ירש תלפינו, איש חצרו, אשר חתם על הסכם עם החורים כדי לדאוג לשלום הפרובינציות הסוריות.
ברואו את ההרס ששרעו מלחמות הכתר, קבע המלך החדש חוקי ירושה ברורים, קבע הגבלות על ניסיונות לקיחת החוק לידיים בידי האצולה, טיפח את כוח הפנקוס וטיפל בנדון עונשי מוות.
בהקשר לטווח הקרוב, ניתן לומר כי הרפורמות אותן הנהיג תלפינו נכשלו.
יורשיו של תלפינו היו סדרת מלכים חלשים שמעט מאוד ידוע לגביהם ובימיהם הממלכה החתית הצטמצמה במידה משמעותית.
אף על פי כן, שושלת חדשה קמה בתום שלטונם ההרסני והביאה ליסוד האימפריה החתית.
שמות מלכי הממלכה החתית התיכונה, הם יורשי תליפינו, הם כדלהלן: אַלוּוַמַנה; תַחוּרוַיִלִי; חנתילי השני; זידנתה השני; חוזיה השני; מוותלי הראשון.
הממלכה הסֵלֵאוּקִית הייתה מדינה הלניסטית שנוסדה בשנת 312 לפנה"ס על ידי סלאוקוס הראשון ונשלטה על ידי בית סלאוקוס.