tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עצים שנעקרו או נשברו בסערות נפוצים במיוחד בשולי החורשות בדרום-מערב.
לעומת זאת, העץ עמיד לרוחות ים מלוחות, שיכולות לגרום עיוות לכיוון צמיחת העצים, אבל כמעט שאינן גורמות נזק.
בשל קליפת הגזע הדקה, ומערכת השורשים הרדודה אשוחית סיטקה פגיעה מאוד לשרפות יער, הנדירות בתחום תפוצתה.
ריקבון גזע ונוף יכולים להתרחש בעצים בני למעלה מ-200 שנים.
מחטי העץ מותקפים לעיתים קרובות על ידי הפטריות מהסוג Chrysomyxa.
החיפושית Pissodes sitchensis גורמת נזק רציני.
היא מכרסמת את הקליפה של עצים צעירים.
עצים באזור החוף בוושינגטון ובאלסקה מפתחים לעיתים גידולים דמויי סרטן הקרויים באנגלים burl.
הגורם לכך אינו ידוע, אבל נראה שגידולים אלו אינם מפריעים לעץ.
החוקר הראשון שאסף דגימות של העץ היה הבוטנאי הסקוטי ארצ'יבלד מנזיס (Archibald Menzies 1842–1754) ב-1791, אבל הוא לא נתן שם למין.
העץ היה אחד משישה מחטניים שתוארו על ידי מריווד'ר לואיס ב-1806, אבל גם הוא לא נתן שם למין.
הראשון שנתן שם למין היה הבוטנאי הגרמני גוסטב היינריך פון בונגרד (Gustav Heinrich von Bongard; 1786–1839) שפעל בסנקט פטרבורג.
בונגרד זיהה בטעות את העץ כשייך לסוג אורן.
בחלק הצפוני של תחום התפוצה שלה יוצרת אשוחית אנגלמן כלאיים עם אשוחית לבנה (Picea glauca), מין הקרוי Picea × lutzii.
בנוסף, יש כלאיים באופן טבעי עם אשוחית אנגלמן.
ניסויים מוצלחים בהצלבות נערכו עם אשוחית נורווגית, אשוחית ג'זו (Picea jezoensis), אשוחית ליקיאנג (Picea likiangensis) ואשוחית סרבית (Picea omorika).
אשוח אדום (שם מדעי: Abies magnifica, באנגלית: Red fir או Silvertip fir) הקרוי בשפות רבות אשוח מפואר (על בסיס השם המדעי), הוא מין אשוח שתחום התפוצה הטבעי שלו בהרים של מערב אמריקה הצפונית, בדרום-מערב אורגון ובקליפורניה בארצות הברית.
זהו עץ הגדל בגובה רב, בין 1,400 ל-2,700 מטרים מעל גובה פני הים, אף שרק לעיתים רחוקות הוא מגיע עד קו העצים.
זהו עץ מחטני ירוק עד גדול הצומח לגבהים שבין 60 ל-70 מטרים וקוטר גזע בין 2.4 ל-3 מטרים.
מקור השם בצבע קליפת הגזע של עצים עתיקים.
העץ פופולרי כעץ חג המולד בקליפורניה.
אשוח אדום הוא עץ ירוק-עד הצומח לאט יחסית, כשהוא מגיע לגבהים בין 40 ל-60 מטרים וקוטר גזע בגובה החזה כ-2 מטרים.
גובהו של האשוח האדום הגבוה ביותר הידוע הוא 76.8 מטרים וקוטר הגזע הרחב ביותר הוא 295 סנטימטרים.
בעצים צעירים קליפת הגזע חלקה, אפורה עם שלפוחיות שרף ועם השנים היא מתעבה, גונה משתנה לאדום-חום, היא הופכת למחוספסת ומתולמת בחריצים עמוקים.
הענפים צומחים מהגזע מנוגדים או מסודרים במעגל סביב הגזע, גונם צהוב עד חום ועליהם פלומה אדמדמה.
הענפים בחלק העליון של העץ פונים כלפי מעלה והענפים בחלק התחתון מוטים מעט מטה.
הניצנים בגוון חום כהה, סגלגלים, קטנים באורך 0.8 סנטימטרים ואינם מכילים שרף, למעט בקצה הניצן.
העלים דמויי מחטים בגוון כחול-ירוק, אבל עלים חדשים בעלי גוון כסוף (מכאן המקור לכינוי הנוסף באנגלית "אשוח קצוות כסף") באורך שבין 0.6 ל-4 סנטימטרים, ורוחב 2 מילימטרים.
העלים הראשונים צמודים לענף לאורך 2 עד 3 מילימטרים.
צורת העלה בחתך רוחב היא שטוחה בעלים מוצלים או תיבה בעלים החשופים לשמש.
בחלק התחתון של העלים יש שני פסים בגוון כחול-ירוק שבכל אחד 4 או 5 שורות של פיוניות.
בחלק העליון פס אחד בגוון כחול-ירוק במרכז העלה העשוי להתפצל לשניים לקראת בסיס העלה ובו שורות של פיוניות.
העלים מסודרים בצורה ספירלית על הענף אבל מעוותים קלות בצורת האות S על מנת לבלוט מעבר לענף.
העלים חיים לפחות 12 שנים.
אשוח אדום הוא צמח חד ביתי.
בגיל זה מופיעים אצטרובלי האבקה סגולים או חומים אדמדמים באורך 1.6 סנטימטרים והם גדלים מתחת הענף.
אצטרובלי הזרעים מוארכים-גליליים זקופים, באורך 14 עד 23 סנטימטרים ורוחב בין 6 ל-9 סנטימטרים.
בתחילה בגוון סגול ההופך חום בבגרות כשהקצה מעוגל.
הקשקשים של אצטרובלי הזרעים בגודל 3 על 4 סנטימטרים מכוסים בפלומה.
הזרעים באורך 15 וברוחב 6 מילימטרים בגוון חום אדמדם שאליהם צמודה כנף באורך הגוף בגוון אדמדם חיוור.
הזרעים משתחררים בשלהי ספטמבר עד אמצע אוקטובר, ועפים ברוח למרחק בין פעם לפעם וחצי מגובה העץ.
אלף זרעים שוקלים כ-70 גרם.
העץ חי יותר מ-600 שנים.
magnifica (מכונה red fir) – האצטרובלים גדולים באורך 14–21 סנטימטרים.
קשקשי החפה קצרים ואינם נראים באצטרובלים סגורים.
תחום התפוצה בעיקר ברכס סיירה נבדה
shastensis (מכונה Shasta red fir) - האצטרובלים גדולים באורך 14–21 סנטימטרים.
קשקשי החפה ארוכים ונראים באצטרובלים סגורים.
תחום התפוצה בדרום-מערב אורגון ובמחוזות קליפורניה שסטה, סיסקיו וטריניטי בצפון-מערב קליפורניה.
critchfieldii – גדל על המורדות המזרחיים של דרום סיירה נבדה.
גם לו יש קשקשי חפה גדולים ואצטרובלים קטנים יותר 9–15 סנטימטרים.
האשוח האדום קרוב מאוד לאשוח אציל (Abies procera), שמחליף אותו צפונה יותר ברכס קסקייד.
ההבדל הגדול ביותר ביניהם הוא בעלים.
בעלים של אשוח אציל יש חריץ באמצע החלק העליון, בעוד שאין כזה בעלים של אשוח אדום.
העלים באשוח אדום צפופים פחות, כשקליפת הענף גלויה מבעד לעלים, ומוסתרת באשוח אציל.
אשוח אציל יוצר עם כלאיים עם אשוח אדום ששמו המדעי Abies × shastensis, שקשה להבדיל בינו לבין תת-המין Abies magnifica var.shastensis הגדל באותו תחום תפוצה.
תחום התפוצה הטבעי של האשוח האדום גבוה ברכס סיירה נבדה בקליפורניה, בייחוד בצד המערבי.
הוא גם גדל בהרי סיסקיו ובפארק הלאומי קרייטר לייק בדרום אורגון וברכס הרי החוף של צפון קליפורניה.
כמו גם ברצועה קטנה בקצה המערבי של נבדה.
אשוח אדום גדל לעיתים קרובות בחורשות שבהן הוא המין היחיד באזורים מושלגים בגובה שבין 1,400 ל-2,740 מטרים מעל גובה פני הים.
באזור תפוצתו שייך האשוח האדום לחבורת הקלימקס.
העץ לא גדל כמעט כעץ תרבותי באירופה ואפילו באוספים הוא נדיר.
האשוח האדום גדל באזורים הרריים גשומים-קרירים עד גשומים-קרים.
הטמפרטורה בבית הגדול שלו נעה בין 29°C+ לבין 29°C-.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת בין 750 ל-1,500 מילימטרים.
העץ רגיש ליובש וללחות גבוהה.
המצע האופטימלי לגידולו הוא קרקעות עמוקות, אבל הוא גדל גם על מדרונות תלולים.
האשוח האדום אינו מין המעדיף שמש מוחלטת או צל מוחלט.
הוא בחבורת החלוץ לאחר שרפות יער.
הצמח הוא פונדקאי למין של דבקון ננסי (Viscum minimum) צמח טפיל.
טפיל נוסף היא הפטרייה מהמין Melampsorella caryophyllacearum היוצרת את תופעת מטאטא מכשפה.
חרקים רבים תוקפים את העץ, כדוגמת מין החיפושית Scolytus ventralis, סוג של חיפושית קליפה.
סנאים מהסוג סוסליק לא רק שמכרסמים נבטים של העץ אלא גם יכולים לגרום לנזק משמעותי למערכת השורשים של עצים עתיקים.
מכיוון שהעץ של האשוח האדום עמיד פחות משתמשים בו רק לאחר שהעץ מטופל בחומרים משמרים.
העץ של האשוח האדום אינו משחק תפקיד חשוב בשוק העץ לנגרות מכיוון שלא ניתן להשיגו בכמויות גדולות בשל הקושי להגיע למקומות בהם הוא גדל.
הוא בעיקר משמש כחומר דלק לבעירה וכמקור לעץ לבוד.
אשוח אדום פופולרי מאוד כעץ חג המולד בקליפורניה.
נוהגים לשרוף במדורות קליפה של עצים עתיקים הנשרפת כמו פחם.
אשוחית שחורה (שם מדעי: Picea mariana, באנגלית: Black spruce) הוא עץ מחטני ירוק-עד ממשפחת האורניים.
תחום התפוצה של העץ משתרע על רוב שטחה של קנדה, והוא מצוי בכל עשר הפרובינציות ושלוש הטריטוריות של המדינה.
העץ גדל גם בחלקים הצפוניים של ארצות הברית: באלסקה, באזור הימות הגדולות ובחלק הצפוני של צפון-מזרח ארצות הברית.
העץ הוא אחד מקרוב ל-40 מינים של הסוג אשוחית, ואחד העמידים ביותר לתנאי האקלים הקשים של האזור הארקטי, והוא חלק נפוץ בביומה הידועה כטייגה, שבה הוא גדל עד לגבול עם הטונדרה.
אשוחית שחורה היא העץ הרשמי של הפרובינציה ניופאונדלנד ולברדור של קנדה.
אשוחית שחורה היא עץ ירוק-עד בגובה בינוני עד קטן או אפילו שיח.
בכל תחום התפוצה שלו העץ מגיע לגובה שבין 9 ל-15 מטרים, וקוטר בגובה חזה של 15 עד 25 סנטימטרים, ובמקרים יוצאי דופן עד 24 מטרים, וקוטר הגזע של 50 סנטימטרים.
בפנים אלסקה גובה העצים בין 9 ל-11 מטרים, אף שהעץ גדל לעיתים קרובות בצורת קרומהולץ או כשיח בגובה 3 מטרים בשל הטמפרטורות הנמוכות בגובה או בקווי רוחב צפוניים.
אחרי 3 שנים הוא יכול להגיע לגובה של בין 8 ל-13 סנטימטרים.
נוף העץ הוא חרוט צר עד גלילי המסתיים בחוד.
הענפים קצרים נוטים כלפי מטה כשקצות העלים פונים מעלה ומכוונים כלפי מעלה.
לאשוחית שחורה יש מערכת שורשים אנכית, אופקית ומערכת שורשים גרים.
מערכת השורשים נוטה להיות רדודה במיוחד בקרקעות שבהן מי התהום גבוהים או מעל קפאת-עד.
מרבית השורשים גדלים בתוך 20 הסנטימטרים הראשונים ומרביתם אופקיים.
מחקר העלה שמעל קפאת אדמה השורשים נעוצים בשכבת הטחבים בלבד, אם כי שורשים אנכיים מסוגלים לחדור לשכבה העליונה של קפאת העד.
במקרה זה השורשים הגרים הגדלים בשכבה הקרקע האורגנית מסייע להזין את העץ.
מחקר של אוכלוסיות של עצים בני 130 שנים באלסקה העריך שמערכת השורשים מהווה 15% מהביומסה הכללית של העץ.
קליפת הגזע בנבטים צעירים היא בגוון חום חלודה ומכוסה בפלומה צפופה שבהדרגה נוצרים בה סדקים.
בנבטים מבוגרים יותר גוון הקליפה הוא כהה.
בשנה השנייה הם מייצרים את קשקשי הקליפה הדקים הראשונים.
קליפה שמתקלפת מעצים מבוגרים היא בגוון שחרחר-אפור-חום ולעיתים רחוקות עובייה יותר מ-1.2 סנטימטרים.
הקליפה הפנימית תהיה בגוון ירוק-זית עד ירוק-צהוב כתלות במיקום.
העצה רכה וקלה יחסית, כאשר עצת הירך צרה מאוד צהובה-לבנבנה עד גוון שמנת ועצת הגלעין צהובה-לבנבנה.
בשל ההבדל הגדול של תכולת הנוזלים בין עצת הירך לעצת הגלעין קל להבדיל בין שני סוגי העצה בצילומי אולטרה סאונד, טכניקה בשימוש נרחב לבדיקות לא הורסות על מנת להעריך את המצב הפנימי של העץ ולהימנע מכריתה של גזעים חסרי ערך.
תעלות שרף קיימות בעיקר בעצים מבוגרים.
הצפיפות של העצה היא סביב 0.48 גרם לסמ"ק.
העצה קלה יותר בתחום התפוצה הצפוני מאשר בדרום.
הניצנים בצורת ביצה בגוון חום-אדמדם.
אורכם בין שלושה לחמישה מילימטרים, חתך הרוחב שלהם מרובע, הקצה שלהם קהה והם נטולי שרף.
העלים הם דמויי מחטים נוקשות קצרות בעלות חוד קהה, אורכם בין 6 ל-15 מילימטרים, וצורתם מרובעת בחתך רוחב.
סמוך לקו העצים באזור הארקטי אורכם הוא כמחצית מעצים הגדלים דרומה משם.
גונם ירוק בהיר עד ירוק-כחלחל בהיר.
בחלקם העליון יש שורה או שתי שורות של קווי פיוניות לבנים, כשבחלקם התחתון יש בין שלוש לארבע שורות כאלו.
הם מסודרים בצורה רדיאלית על החלק העליון של הענף.
אורך החיים של המחטים הוא בין חמש ל-13 שנים.
אשוחית שחורה הוא צמח חד-ביתי, כלומר בעל פרחים משני המינים על אותו עץ.
העץ פורה החל מגיל 20 שנים.
הפריחה של האצטרובל הזכרי תלוית מיקום וטמפרטורה ומתחילה בתחילת אוגוסט ומסתיימת באביב שנה אחר-כך.
האצטרובל הנקבי הוא דמוי שזיף מתנדנד שאורכו בין 15 ל-25 מילימטרים (האצטרובל הקטן ביותר בין מיני האשוחית).
בתחילה גונו אדום כהה או אדום-כחלחל אבל הופך לצהבהב לאחר ההאבקה.
הקשקשים המכסים את האצטרובל דמויי מניפה, הם דקים, קשיחים, ומסתיימים בשוליים משוננים.
האצטרובלים יוצרים מקבצים צפופים בחלק העליון של העץ, במקום שבו סביר שיינזקו פחות מאש.
האצטרובל הנקבי הוא אפיל למחצה (סמיסרוטוני semiserotinous), הוא נפתח בהדרגה על פני תקופה בהיעדר אש, אבל נפתח ומפזר את הזרעים במהירות כאשר הוא מחומם באש.
האצטרובלים נשארים על העץ במשך כמה שנים.
הזרעים קטנים שלזרע צמודה כנף גדולה ממנו בהרבה.
אלף זרעים שוקלים 1.81 גרם.
תחום התפוצה של העץ משתרע על רוב שטחה של קנדה והוא מצוי בכל עשר הפרובינציות ושלוש הטריטוריות של המדינה.
העץ גדל גם בחלקים הצפוניים של ארצות הברית, ובאיים סן-פייר ומיקלון השייכים לצרפת.
הקצה המזרחי של תחום התפוצה הוא בחוף המזרחי של חצי האי לברדור והקצה המערבי הוא בחוף המערבי של אלסקה.
זהו מין העץ הנפוץ ביותר בטייגה של אמריקה הצפונית.
הקצה הצפוני הוא קו העצים, והקצה הדרומי של תחום התפוצה הוא באזור הימות הגדולות של ארצות הברית, אבל יש גם מופעים בודדים בניו ג'רזי, וירג'יניה ופנסילבניה.
אשוחית שחורה היא עץ חלוץ בסוקצסיה לאחר הרס שנגרם מסופות ומאש.
היא מותאמת לתנאים אקלים וקרקע קשה וגדלה גם על קפאת-עד.
העץ גדל גם באתרים שבהם הקרקע דלה, ביצתית, שהטל בהם מועט ושיש בהם ימי כפור.
המיקום האופטימלי מבחינת העץ הוא קרקע גירנית, חמרה או חרסיתית, כמו גם מורנות ונהרות.
ה-pH צריך להיות נייטרלי או מעט בסיסי.
בתחום התפוצה הטבעי יכולות הטמפרטורות לנוע בין 62°C- ל-41°C.
כמות המשקעים השנתית יכולה לנוע בין 150 ל-1,520 מילימטרים, הרוב בצורת שלג.
העץ גדל מהשפלה ועד גובה 1,800 מטרים.
בחלק הדרומי של אזור התפוצה המין יוצר יערות מעורבים עם אורן בנקס (Pinus banksiana), אורן לבן (Pinus strobus), אלנוס מאדים ותויה מערבית (Thuja occidentalis).
אשוחית שחורה שונה מאשוחית לבנה (Picea glauca) בכך שיש כיסוי צפופה של פלומה על הקליפה של הקצוות של ענפים צעירים, הקליפה שלה בגוון חום-אדמדם כהה יותר, המחטים קצרות יותר, האצטרובלים קטנים ומעוגלים יותר, והיא מעדיפה לגדול באזורים נמוכים בוציים יותר.
רביית כלאיים טבעית מתרחשת תדיר עם אשוחית אדומה (Picea rubens), ולעיתים נדירות עם אשוחית לבנה (Picea glauca).
העץ של אשוחית שחורה הוא בעל ערך כלכלי נמוך בשל קוטנם של העצים.
עם זאת, אשוחית שחורה היא אחד המקורות החשובים ביותר לתעשיית הנייר בקנדה.
כמו כן מייצרים מהעץ מקלות אכילה למזון מהיר.
הילידים נהגו להפיק דבק משורשי העץ שבו השתמשו לבניית קאנו.
העץ גם משמש כעץ חג המולד.
הוא משמש לעיתים רחוקות כצמח נוי.
עם זאת נעשה שימוש הולך וגובר בעץ לייצור סוג עץ לבוד המכונה cross laminated timber, שבו מדביקים שכבות של העץ כשכל שכבה מסובבת בזווית ישרה בהשוואה לשכבה הקודמת מה שמאפשר לעץ להיות חזק בשל טבעות העצים הצפופות, לדוגמה על ידי חברת Nordic Structures.
עצים שנעקרו או נשברו בסערות נפוצים במיוחד בשולי החורשות.
בשל קליפת הגזע הדקה, ומערכת השורשים הרדודה אשוחית שחורה פגיעה מאוד לשרפות יער.
שני גורמים אלו מהווים סיכון גדול יותר מאשר גורמים ביולוגיים.
הזחלים של מין העש Choristoneura fumiferana (באנגלית Eastern spruce budworm) אוכלים את העלים של האשוחית ועלולים לגרום למות העץ במקרה שהעץ נדבק בזחלים כמה שנים ברציפות, אף שהאשוחית השחורה רגישה פחות מאשוחית לבנה או אשוח ריחני (Abies balsamea).
העצים הפגיעים במיוחד הם אלו הגדלים בחברת אשוחית לבנה או אשוח ריחני.
מין חיפושית הקליפה Dendroctonus rufipennis (באנגלית Spruce beetle) תוקפת את הגזעים של אשוחית שחורה, בייחוד ביערות מעורבים עם אשוחית לבנה.
מיני הפטריות התוקפות את העץ כוללות: Armillaria mellea מהסוג ארמילאריה, הגורמת לריקבון שורשים, Chrysomyxa ledicola, Chrysomyxa pirolata ו-Gremmeniella abietina התוקפות את מחטי העץ.
ארנבת השלג אוכלת את ענפי העץ עד לגובה של 2 מטרים.
אשוחית לבנה (שם מדעי: Picea glauca, באנגלית: White spruce) הוא עץ מחטני ירוק-עד ממשפחת האורניים.
תחום התפוצה של העץ משתרע על צפון אזורי האקלים הממוזג ויערות הטייגה של אמריקה הצפונית עד קו העצים של הטונדרה.
תחום התפוצה המקורי השתרע ממרכז אלסקה ועד מזרחה, דרומה לרוחב רוב שטחה של קנדה, והוא מצוי בכל עשר הפרובינציות ושלוש הטריטוריות של המדינה.
העץ התאזרח במדינות הגובלות בקנדה גם בחלקים הצפוניים של ארצות הברית: מונטנה, מינסוטה, ויסקונסין, מישיגן, ורמונט, ניו המפשייר ומיין; יש גם אוכלוסייה מבודדת בגבעות השחורות של דקוטה הדרומית וויומינג.
העץ הוא אחד מקרוב ל-40 מינים של הסוג אשוחית, ואחד העמידים ביותר לתנאי האקלים הקשים של האזור הארקטי.
אשוחית לבנה היא העץ הרשמי של הפרובינציה מניטובה של קנדה, ושל מדינת דקוטה הדרומית בארצות הברית.
אשוחית לבנה היא עץ ירוק-עד בגובה בינוני עד קטן או אפילו שיח.
ברוב תחום התפוצה שלו העץ מגיע לגובה שבין 25 ל-30 מטרים, וקוטר בגובה חזה של 60 עד 90 סנטימטרים, ובמקרים יוצאי דופן עד 55 מטרים, וקוטר הגזע של מטר.
בפנים אלסקה גובה העצים בין 12 ל-21 מטרים, אף שהעץ גדל לעיתים קרובות בצורת קרומהולץ או כשיח בגובה 1–2 מטרים בשל הטמפרטורות הנמוכות בגובה או בקווי רוחב צפוניים.
משך חייו של העץ בין 100 ל-250 שנים, כשהעצים המבוגרים יותר גדלים במקומות מוגנים משריפות כדוגמת איים.
בקו העצים יש גם עצים בני יותר מ-350 שנים כשהעץ המבוגר ביותר המתועד גדל מעבר לחוג הארקטי והוא בן קרוב ל-1,000 שנים.
אחרי 20 שנים הוא יכול להגיע לגובה של 1.5 מטרים.
נוף העץ הוא חרוט רחב עד צר כשהצמרת ישרה.
לאשוחית לבנה יש מערכת שורשים אנכית, אופקית ומערכת שורשים גרים.
מרבית השורשים גדלים בתוך 15–30 הסנטימטרים הראשונים ומרביתם אופקיים, אם כי השורש השיפודי יכול להגיע עד לעומק של 3 מטרים.
מערכות שורשים מרובי שכבות, משניות וגרות נוצרות במישורי הצפה בתגובה למשקעי סחף.
כתוצאה מהתפתחות שורשים גרים במשקעי סחף גדלה האשוחית הלבנה עם שורשים אופקיים ואנכיים חזקים.
הגזע ישר וקליפתו דקה עד עובי 8 מילימטר, גונה תחילה אדמדם ההופך לאפור-חום.
הקליפה מכילה שרף, היא חלקה, ומתקלפת בלוחיות קטנות מעוגלות ברוחב 5 עד 10 סנטימטרים כשגון המשטח הנחשף כסוף.
הענפים קצרים נוטים מעט כלפי מטה.
הניצנים מעוגלים בגוון חום-כתום, ואורכם בין שלושה לשישה מילימטרים.
העלים הם דמויי מחטים נוקשות בעלות חוד, אורכם בין 15 ל-20 מילימטרים, הם מכילים שרף וצורתם מרובעת בחתך רוחב.
בחלקם העליון גונם ירוק-כחול ויש בהם כמה שורות של קווי פיוניות לבנים דקים.
בחלקם התחתון גונם כחול-לבן ויש בהם שני קווי פיוניות עבים.
עלים כתושים מפיצים ריח עז.
המחטים מכוסים בציפוי שעווה לבן שנתן את השם הנפוץ למין זה כמו גם לסיומת השם המדעי (glauca – מלטינית glaucus, שתיאר גוון חיוור בין צהוב-ירוק לאפור-כחלחל וגם ציפוי שעווה).
אורך החיים של המחטים הוא בין ארבע ל-10 שנים.
אשוחית לבנה הוא צמח חד-ביתי, כלומר בעל פרחים משני המינים על אותו עץ.
האצטרובל הזכרי הוא אליפטי מאורך באורך של סנטימטר, בהתחלה סגול וזקוף והופך חום-צהבהב כשהוא תלוי על גבעול קצר וכמש לאחר שחרור האבקה.
האצטרובל הנקבי הוא דמוי פרי מתנדנד גלילי צר התלוי על הענפים העליונים של העץ.
אורכו בין 3 ל-7 סנטימטרים ורוחבו 1.5 סנטימטרים כשהוא סגור, והוא נפתח עד לרוחב של 2.5 סנטימטרים.
האצטרובל בנוי מקשקשים דקים גמישים באורך 15 מילימטרים ששוליהם מעוגלים וחלקים.
בתחילה גונם ירוק או אדמדם אבל הופך לחום בהיר 4 עד 8 חודשים אחרי ההאבקה.
הזרעים קטנים שחורים באורך 2 עד 3 מילימטרים שאליהם צמודה כנף ארוכה דקה באורך 5 עד 8 מילימטרים.
אלף זרעים שוקלים בין 1.1 ל-3.2 גרם.
העץ התאזרח במדינות ארצות הברית הגובלות בקנדה בחלקים הצפוניים של ארצות הברית: מונטנה, מינסוטה, ויסקונסין, מישיגן, ורמונט, ניו המפשייר ומיין; יש גם אוכלוסייה מבודדת בגבעות השחורות של דקוטה הדרומית וויומינג.
אשוחית לבנה היא מין העץ הצפוני ביותר באמריקה הצפונית, ומגיע עד צפונית לקו הרוחב 69° בדלתה של הנהר מקנזי.
הוא גדל בין גובה פני הים ועד לגובה של 1,520 מטרים.
קצה התפוצה הצפונית לו מקבילה לקו העצים, שבו הטמפרטורה הממוצעת ביולי היא 10°C, הגורמים המשפיעים הם סך כל הימים שבהם יש טמפרטורות קיציות, קרינת שמש ממוצעת ועוצמות האור.
אשוחית לבנה נמצאת באזורים שבהם עונת הגדילה גדולה מ-60 ימים בשנה.
הקצה הדרומי של אזור התפוצה של אשוחית לבנה מהווה כ-60% או יותר מסך כל העצים מקביל פחות או יותר לאזור שבו הטמפרטורה היומית הממוצעת ביולי היא 18°C, סביב הימות הגדולות.
במפנה הקיץ אורך היום נע בין 17 שעות בקצה הדרומי ל-24 שעות מעל לחוג הארקטי.
האשוחית הלבנה היא אחד המחטניים העמידים ביותר לקור.
בחלק מאזור התפוצה שלו הטמפרטורות היומיות הממוצעות בינואר הם 6.7°C- וטמפרטורות מינימום קיצוניות יכולות להגיע ל-56.5C-.
טמפרטורות מינימום של 50°C- קיימות במרבית אזור התפוצה למעט החלקים הדרומיים והדרום-מזרחיים ביותר.
בעצמו, או יחד עם אשוחית שחורה וארזית מזרחית (Larix laricina) הוא יוצר את הקצה הצפוני שבו גדלים עצים.
המין יוצר יערות מעורבים, שבו בדרך כלל הוא המין הדומיננטי.
העצים הגדלים בחברת אשוחית לבנה כוללים אשוחית שחורה, שדר הנייר (Betula papyrifera), צפצפה רעדנית, אשוחית אדומה (Picea rubens) ואשוח ריחני (Abies balsamea).
לעיתים כלולים בחברת העצים המעורבים ליבנה צהוב (Betula alleghaniensis) ואדר הסוכר (Acer saccharum).
אשוחית לבנה שונה מאשוחית שחורה בכך שאין כיסוי צפופה של פלומה על הקליפה של הקצוות של ענפים צעירים, הקליפה שלה בגוון חום-אדמדם בהיר יותר, המחטים ארוכות יותר, האצטרובלים גדולים יותר ומעוגלים פחות, והיא מעדיפה לגדול באזורים גבוהים יותר ופחות בוציים.
רביית כלאיים טבעית מתרחשת תדיר עם אשוחית אנגלמן ואשוחית סיטקה, ולעיתים נדירות עם אשוחית שחורה.
העץ של אשוחית לבנה הוא קל ורך ומשמש לבנייה והוא אחד המקורות החשובים ביותר בקנדה לתעשיית הנייר.
התהודה של העצה והיכולת להעביר תנודות מאפשרת לבנות ממנו כלים מוזיקליים דוגמת גיטרות וכינורות.
העץ משמש לעיתים רחוקות כעץ חג המולד וכשובר רוח.
תת-המין של הגבעות השחורות (Picea glauca var.
אצטרובלים צעירים וזרעים ניתנים לאכילה.
את הקליפה הפנימית אפשר לייבש לטחון ולהשתמש על מנת להסמיך מרקים או להוסיף לדגנים בהכנת לחם.
מקצות הנבטים אפשר להכין תה עשיר בוויטמין C.
מהעלים אפשר להפיק שמן שבעזרתו מוסיפים טעם לגומי ללעיסה, גלידה, משקאות קלים וממתקים.
הילידים נהגו להשתמש בחלקים מהעץ לאכילה, ולמטרות רפואיות, בייחוד לתלונות על כאבים בחזה.
את הקליפה הפנימית נהגו ללעוס ובתמיסה שיצרו השתמשו כנגד שחפת, שפעת והצטננויות.
הילידים נהגו ליצור חבלים משורשי העץ על מנת לתפור את הקליפה של הקאנו שבנו ולקליעת סלים.
הזפת שבגזע שימשה כחומר אטימה לקאנו.
אף שלעיתים העץ מתואר כחסין יחסית בפני מחלות וחרקים, הוא רחוק מאוד מחסינות בפני פגיעת חרקים.
מלבדם יש סוגים רבים אחרים של חרקים הגורמים לדרגות שונות של נזקים לאשוחית לבנה.
כמה יונקים אוכלים את זרעי האשוחית.
סנאי אדום נוהג לקטוף את האצטרובלים לפני שהבשילו, ומינים של אוגר יערוני (Peromyscus) אוכלים את הזרעים לאחר שהתפזרו.
אשוח ריחני (שם מדעי: Abies balsamea) הוא מין אשוח שתחום התפוצה הטבעי שלו בצפון-מזרח אמריקה הצפונית, מהשפלות ועד לגובה של 1,900 מטרים.
בקנדה מניופאונדלנד מערבה עד מרכז אלברטה ובצפון ארצות הברית ממיין מערבה עד מינסוטה ובדרום מהרי האפלצ'ים עד וירג'יניה המערבית.
העץ עמיד לכפור ובחלקים רבים מתחום התפוצה שלו הוא חלק מחבורת השיא.
זהו עץ מחטני ירוק עד בגובה בינוני הצומח לגבהים שבין 14 ל-23 מטרים וקוטר גזע עד 60 סנטימטרים.
אשוח ריחני יכול לחיות עד 245 שנים ולכן הוא קצר ימים בהשוואה למיני אשוח אחרים.
המחטים והשרף פולטים ניחוח ארומטי, ומכאן סיומת שמו המדעי balsamea, מלטינית, מבושם.
כיום יש משמעות כלכלית רק לעץ של האשוח.
בעבר נהגו להפיק מהשרף של אשוחים צעירים סוג של טרפנטין שכונה בלסם קנדי (Canada balsam), או גם "טרפנטין קנדי" (Canada turpentine) ששימש, בין השאר, כחומר דבק במכשירים אופטיים.
הוא הוחלף במרוצת השנים בחומרים סינתטיים.
העץ פופולרי כעץ חג המולד במזרח אמריקה הצפונית.
אשוח ריחני הוא העץ הרשמי של הפרובינציה ניו ברונסוויק של קנדה.
אשוח ריחני הוא עץ מחטני ירוק עד בגודל בינוני.
גובהו בין 12 ל-23 מטרים, לעיתים נדירות עד 30 מטרים, וקוטר בגובה חזה של 10 עד 60 סנטימטרים, לעיתים רחוקות עד 120 סנטימטרים.
נוף העץ חרוטי סימטרי המסתיים בצמרת דמוית צריח.
הנוף נוצר על ידי דורים עבותים של ארבעה עד שישה ענפים מהגזע הבודד של העץ.
בעצים בודדים הענפים מגיעים עד הקרקע, כיוון שהענפים התחתונים אינם מתים.
הנוף של עצים הגדלים בחורשה הוא בדרך כלל צר.
לעצים צעירים הנוף הוא גלילי צר.
לנבטים יש לפחות ארבעה פסיגים, שאורכם בין 10 ל-15 מילימטרים.
בייחוד באזורים הגשומים בצפון קיימת גם רבייה וגטטיבית.
החוטרים יוצרים מערכת ציצת שורשים, ולפיכך הוא פגיע מאוד לעקירה בשל פעולת רוח ולניתוק שורשים.
השורשים לא מעמיקים יותר מ-60 עד 75 סנטימטרים בקרקע אפילו במקומות שבהם יש קרקע עמוקה.
רק בקרקעות החוליות של צפון אונטריו נתגלו מקרים שהשורשים העמיקו עד 137 סנטימטרים בקרקע.
לעיתים נדירות מתפתח שורש שיפודי, שבדרך כלל מת לאחר זמן קצר.
השורשים הדקים יוצרים מרבד צפוף סמוך לפני השטח ושכבות הקרקע העשירות בהומוס.
לעיתים קרובות נדבקים שורשים של עץ אחד עם שורשים של העצים הסמוכים.
למין זה יש מיקוריזה עם הפטריות אורנייה מצויה ו-Cenococcum geophilum.
בעצים צעירים קליפת הגזע דקה חלקה וגונה אפור-חום.
הקליפה ההולכת ומתעבה עם השנים ומגיעה לעובי בין 2.5 ל-11 מילימטרים ולגוון אפור עד חום אדמדם והיא חלקה או סדוקה.
לעיתים קרובות נוצרים בקליפה בועיות שרף שמהם ניתן להפיק קנדה בלזם.
הקליפה של נצרים צעירים מצמיחה פלומה שנעלמת בהמשך.
הגוון של הענפים הוא אפור חום ויש בדרך כלל צלקות עגולות קטנות שנגרמו מעלים שנפלו.
העצה של האשוח הריחני בגוון לבן שמנת עד חום בהיר.
לא ניתן להבחין בהבדלים בגוון בין עצת הירך לעצת הגלעין.
בחשיפה לאוויר מקבלת העצה גוון אפרפר.
תאי הובלה מגיעים לאורך של כ-3.5 מילימטרים ולקוטר של 30 עד 50 מיקרון.
העצה קלה ורכה יותר מהעצה של מיני האשוחית ממזרח אמריקה הצפונית.
הניצנים המכוסים בשרף הם כדוריים או סגלגלים באורך בין 3 ל-7 מילימטרים.
הקשקשים של הניצנים הם בגוון ירוק-כתום כהה ועד אדמדם.
העלים הם דמויי מחט, שטוחים צרים באורך בין 10 ל-35 מילימטרים.
קצה המחט הוא מעוגל או קהה.
המחטים נעשות קצרות ועבות יותר ככל שהן במקום גבוה יותר בעץ.
אורכם של המחטים בצמרת החשופים לשמש ישירה בין 10 ל-15 מילימטרים והם עבים יותר.
הם מעוגלים כלפי הציר של הענף והקצה שלהם חד.
לכל המחטים צבע ירוק כהה בחלקם העליון ושני פסי פיוניות בגוון לבן-כסוף בחלקם התחתון.
הם מסודרים בצורת סליל על הענף, אבל בסיס העלים מפותלים בצורה כזו שנראה כאילו המחטים מסודרות בשתי שורות מקבילות פחות או יותר משני צדי הענף.
לעלים כתושים יש ריח עז.
העלים נושרים בין שבעה לעשר שנים לאחר צמיחתם, במקרים נדירים 13 שנים.
אשוח ריחני הוא צמח חד ביתי.
העץ מתחיל לייצר זרעים בגיל 20 עד 30 שנים, אם כי לעיתים גם עצים בני 15 שנים מייצרים אצטרובלים.
האצטרובלים הזכריים מפוזרים במקבצים באמצע הנוף של העץ.
אורכם 3 עד 6 מילימטרים מלבניים-גליליים בגון שנע מאדום לסגול, כחלחל, ירקרק עד כתום.
האצטרובלים גדלים על הציר של המחטים מענפים שצמחו בשנה קודמת.
עונת ההאבקה נמשכת כתלות באזור בין שלהי אפריל לשלהי יוני.
גרגירי האבקה צהובים בקוטר של כ-90 מיקרון.
האצטרובלים הנקביים שוכנים במקבצים קטנים בענפים העליונים של העץ.
צורתם גלילית עד סגלגלה, וגונם משתנה מכחול-אפור-ירוק לסגול ההופך כשהם מבשילים לחום-אפור עם גוונים אדומים.
אורכם בין 3.5 ל-10 סנטימטרים ורוחבם בין 2 ל-5 סנטימטרים.
הקשקשים מלבנים מעוגלים בקצה באורך בין סנטימטר לסנטימטר וחצי וברוחב 0.7 עד 1.7 סנטימטרים.
תחת כל קשקש יש שני זרעים המתחילים להתנתק מהאצטרובל מסוף אוגוסט לתחילת ספטמבר יחד עם הקשקשים.
האצטרובל הריק נשאר על העץ עד הקיץ הבא.
האצטרובל כולל בממוצע 134 זרעים.
הזרעים משולשים חומים מבריקים באורך 5 עד 7 מילימטר וברוחב 2 עד 3 מילימטרים.
לזרע צמודה כנף רחבה יחסית בגוון חום-סגלגל רוחב שגודלה כפולה מגודל הזרע.
אלף זרעים שוקלים בין 7.61 גרם.
הם מתפזרים ברוח ויכולים להגיע למרחק של 150 מטרים מהעץ.
הצלחת הנביטה של הזרעים תלויה בלחות של הקרקע יותר מאשר בתנאי האור.
למרות תחום התפוצה הרחב, כמעט שאין שינויים משמעותיים בתוך המין של אשוח ריחני.
כתלות במיקום נתגלו שינויים פיזיולוגיים ואנטומיים במין.
לדוגמה, במזרח צפיפות העצה נמוכה יותר ואורכם של תאי ההובלה גדול יותר מאשר המערב.
יש גם מגוון של זנים שגודלו עבור גינות נוי.
balsamea (באנגלית Balsam fir) – מתאפיין בכך שקשקשי החפה המכסים על הזרעים קצרים ואינם נראים באצטרובל סגור.
זהו תת-המין הנפוץ ביותר, ממזרח קנדה ועד מרכזה ועד וירג'יניה.
phanerolepis (באנגלית Bracted balsam fir או Canaan fir) – ככל הנראה רביית כלאיים טבעית עם המין אשוח פרייזר (Abies fraseri).
קיימת מחלוקת בין החוקרים האם מדובר בזן נפרד.
תת-מין זה מתאפיין באצטרובלים גליליים שקשקשי החפה המכסים על הזרעים ארוכים יותר ונראים באצטרובל סגור.
תת-מין זה מופיע בחלק הדרום-מזרחי של אזור התפוצה מקוויבק עד וירג'יניה המערבית, שהאזור שבו הוא הנפוץ ביותר הוא נובה סקוטיה.
אחד הכינויים באנגלית לעץ זה, "אשוח כנען" (Canaan fir), מקורו בעמק כנען (Canaan Valley) בווירג'יניה המערבית.
hudsonia (באנגלית Hudsonia Balsam fir) – תת-מין ננסי זה, שאינו מקובל על כל החוקרים, גדל טבעי בניו המפשייר.
הוא גדל במקומות הגבוהים ומצוי בעיקר בפסגות ההרים.
באזורי תפוצה חופפים יוצר אשוח ריחני רביית כלאיים טבעית עם אשוח תת-אלפיני ועם אשוח פרייזר (Abies fraseri), מה שחלק מהחוקרים מגדירים כתת-המין phanerolepis של אשוח ריחני.
מאלברטה יש דיווחים על רביית כלאיים עם Abies bifolia שנחשב כתת-מין של אשוח תת-אלפיני.
ניסויים מוצלחים ברביית כלאיים היו עם אשוח כסוף (Abies alba) ועם אשוח סיבירי (Abies sibirica).
תחום התפוצה הטבעי של האשוח הריחני הוא בצפון-מזרח אמריקה הצפונית, מהחוף האטלנטי של חצי האי לברדור, ניופאונדלנד ונובה סקוטיה במזרח ועד עמק הנהר פיס (Peace River Valley) בצפון-מערב אלברטה במערב.
גבול התפוצה הצפוני שוכן באזור ימת העבדים הקטנה בדרום אלברטה, אם כי נתגלו עצים גם בקו הרוחב 62° בקרבה לימת העבדים הגדולה.
גבול התפוצה הטבעי הדרומי הוא אוכלוסייה מבודדת בווירג'יניה.
בנוסף לתחום הטבעי נוהגים לגדל את האשוח הריחני לצורכי יערנות בשל היות עמיד לקור במקומות נוספים באמריקה הצפונית ומחוץ לה.
אשוח ריחני הוא מין עץ עמיד לכפור ביערות הטייגה, ובחלקים רבים מתחום התפוצה שלו הוא חלק מחבורת השיא.
הוא מעדיף לגדול באקלים יבשתי, אבל התנאים האופטימליים עבורו קיימים באזורים הקרים והגשומים של דרום-מזרח קנדה וצפון-מזרח ארצות הברית, כשכמות המשקעים השנתית היא בין 700 ל-1,100 מילימטרים, הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 4°C, ויש לחות קבועה באזור מערכת השורשים.
כתלות במקום, כמות הגשמים השנתית משתנה בין 390 ל-1,400 מילימטרים.
העץ גדל מאזור השפלה ועד גובה של 1,900 מטרים מעל פני הים, כאשר באזור הפסגות הוא גדל בדרך כלל רק בתצורת קרומהולץ.
הקרקע יכולה להיות חול או חצץ או רקב אורגני על סלעים בהרים.
ה-pH של הקרקע יכול לנוע בין 5.1 ל-7.
העץ גדל בארבעה סוגי יערות:
ביצה – סוג יערות זה אינו מתייבש לחלוטין לעולם, כך שלעצי האשוח הריחני יש תמיד גישה למים.
הקרקע מכוסה בכבולית (טחבי עלים מהסוג sphagnum) וטחבי עלים נוספים.
בביצות גדלים עצי האשוח הריחני בצפיפות ובאיטיות, כשגזע העץ דק.
שפלה – לעיתים מכונה "ביצה יבשה".
אזורים אלו מנוקזים טוב יותר מביצות, אבל הקרקע עדיין לחה מאוד.
טחבי עלים מהסוג Thuidium (באנגלית Fern moss) מכסים את הקרקע.
בשפלות גדל האשוח הריחני מהר, גבוה וגדול בחברת אשוחית אדומה (Picea rubens).
מורדות עצים רחבי עלים (Hardwood slope) – באזור מנוקז היטב זה מכסים עלים שנשרו את הקרקע.
אשוח ריחני גדל מהר, גבוה וגדול בחברת עצים רחבי עלים כדוגמה ליבנה צהוב (Betula alleghaniensis), אדר הסוכר (Acer saccharum) ואשור.
פסגות ההרים – על פסגות ההרים יוצרים עצי אשוח ריחני לעיתים חורשות שבהן נוצרת תופעת גל אשוח.
לעיתים קרובות גדלים עצי אשוח ריחני בגובה 750 עד 900 מטרים בחורשות שבהן הם המין היחיד או יחד עם אשוחית שחורה, אשוחית לבנה וצפצפה רעדנית.
ההתפתחות של העץ דומה להתפתחות בביצות, גידול איטי שתוצאתו עצים דקים נמוכים.
חלק מהענפים הנמוכים נוגעים בקרקע, ועשויים לפתח שורשים המייצרים עצים עצמאיים.
העץ של האשוח הלבן משמש בעיקר לייצור עיסה לתעשיית הנייר, אבל משתמשים בו לייצור קרטון, עץ לבוד, ארגזים, לוחות עץ ומכולות עץ.
דבקים וצבעים נצמדים היטב לעץ.
הוא אינו מתאים לשמש בבנייה ולרהיטים משום שהוא רך מדי, חומרי שימור אינם מצליחים לחדור לעומק ולכן הוא נוטה להירקב.
כיוון שהעץ צומח יחסית מהר, יש לו צורה סימטרית, והוא מפיץ ריח נעים נוטעים את העץ לעיתים כעץ נוי בפארקים ובגינות נוי.
במהלך השנים, טופחו מגוון של זנים תרבותיים, כשהדגש הושם על צורת העץ או על מחטים מיוחדות.
עם זאת, העץ רגיש לזיהום אוויר ולמלח המפזרים על הכבישים בחורף ולכן הוא פחות מתאים לסביבה עירונית.
העץ יכול לשמש כשובר רוח רק אם יש מספיק לחות בקרקע.
אשוח ריחני פופולרי כעץ חג המולד וכקישוט לחג המולד, בייחוד בצפון-מזרח ארצות הברית ובמזרח קנדה.
נוהגים למלא שקיות בושם (sachets) במחטים של האשוח הריחני בשל הריח שהן מפיצות.
מבועיות השרף הקיימות על הגזע נוהגים להפיק את הטרפנטין המיוחד המכונה קנדה בלזם (Canada balsam).
משתמשים בחומר לייצור מכשירים אופטיים להדבקת עדשות ולהכנת שקפים למיקרוסקופ, אם כי השימוש בחומר זה הולך ופוחת בשל המעבר לחומרים סינתטיים.
הוא יכול לשמש גם כמרכיב בצבעים.
מחקר שנעשה ב-2012 מצא שניתן להפיק מהאשוח תרכובת שהרכבה דומה לענבר אפור המופק ממין הלווייתן ראשתן גדול-ראש.
חומר זה יכול לשמש כתחליף לענבר אפור המשמש בייצור בשמים יקרים.
השמן המופק מאשוח ריחני מאושר על ידי הסוכנות להגנת הסביבה כדוחה מכרסמים בלתי רעיל.
ילידי אמריקה הצפונית השתמשו בחלקים שונים של העץ למטרות רפואיות.
חורשות של אשוח ריחני מהוות מקלט לאייל קורא, ארנבת השלג, אייל פרדי לבן-זנב, שכווי הצווארון, יונקים קטנים אחרים וציפורי שיר.
אשוח ריחני פגיע בקנה מידה גדול לגורמים שאינם ביולוגיים.
בשל המחטים הדליקות ביותר וקליפת הגזע הדקה והספוגה בשרף, המין רגיש במיוחד לשרפת יער.
בשל מערכת השורשים הרדודה האשוח הריחני רגיש במיוחד לעקירה בשל פעילות הרוח בייחוד בקרקע רדודה.
נזק לשורשים יכול להיגרם עוד קודם לכן מהזעזועים של העץ ברוח.
נטיפי קרח יכולים לגרום לענפים שבורים.
פטריות מזיקות שונות תוקפות את האשוח הריחני לעיתים קרובות, כאשר האזור המותקף ביותר הוא מערכת השורשים, יותר מאשר טפילים של המחטים.
עם זאת, רק הפטרייה Armillaria mellea מהסוג ארמילאריה, הגורמת לריקבון שורשים גורמת לנזקים משמעותיים.
הידבקות של הגזע בפטריות אלו מחלישה אותו ומגדילה את הסיכון לשבירה ברוח.
האשוח הריחני מותקף על ידי מגוון של טפילים של המחטים, אבל הם אינם גורמים לנזק רציני.
פטרייה החלודה Melampsorella caryophyllacearum גורמת לתופעת מטאטא מכשפה באשוח.
את הנזק המשמעותי ביותר בין החרקים התוקפים את העץ גורמים על ידי הזחלים של Choristoneura fumiferana (באנגלית Eastern spruce budworm), מין עש מהמשפחה Tortricidae, הניזונים מהמחטים והניצנים של העץ.
עצים בריאים וחסונים שורדים בדרך כלל הדבקה בודדת.
הדבקות כבדות או הדבקות חוזרות ונשנות שבהן העץ מאבד מחטים רבות, גורמות לאובדן העץ.
התפרצות של החרק בקוויבק ב-1957 גרמה לאובדן של מעל ל-75% מעצי האשוח הריחני בחלק מהחורשות.
לעיתים כתוצאה מהדבקות ב-Choristoneura fumiferana מתרחשת תופעה המכונה "תסמונת סטילוול" (Stillwell's syndrome) שבה המחטים מקבלים גוון אדום בהיר והעץ מת.
מין עש נוסף שזחליו אוכלים את מחטי העץ הוא Automeris io (באנגלית Io moth).
מזיק נוסף שהוא מין פולש שיובא בטעות מאירופה הוא צמרית האשוח (Adelges piceae), מין של פשפש המוצץ את קליפת העץ בענפים ויכול לגרום למות העץ אחרי שנים של הדבקות.
הוא תוקף את העצים בכל גיל.
הרוק של מין זה גורם לצמחייה מעוותת של תאי ההובלה מה שהופך את העצה לפריכה.
אשוח ריחני הוא מקור למזון לאייל קורא ולעופות כדוגמת שכווי האשוח ושכווי הצווארון.
עכברים ונברנים וסנאי אדום אמריקני (Tamiasciurus hudsonicus) אוכלים בעיקר את הזרעים כשהסנאים נוהגים לפתוח אצטרובלים בחיפוש אחר זרעים.
גם עופות כדוגמת צלובי-מקור וירגזיים מהסוג פויסילה אוכלים את הזרעים.
דוב שחור אמריקני נוהג לפשוט את קליפת העץ במטרה להגיע למוהל המתוק של העץ.
אשוח ענק (שם מדעי: Abies grandis; באנגלית: Grand fir או Giant fir) הוא מין אשוח, השייך למשפחת האורניים שתחום התפוצה הטבעי שלו באזור הפסיפיק נורת' וסט ובצפון קליפורניה בצפון-מערב אמריקה הצפונית, מגובה פני הים ועד לגובה של 1,800 מטרים.
העץ הוא נציג עיקרי של האזור האקולוגי של יער מעורב אשוח דאגלס ואשוח ענק (Grand Fir/Douglas Fir Ecoregion) ברכס קסקייד.
העץ בדרך כלל גדל לגובה 40–70 מטרים, והוא עשוי להיות מין האשוח הגבוה בעולם.
ישנם שני זנים, "אשוח הענק החופי" הגבוה יותר, שנמצא ממערב לרכס הקסקייד, וה"אשוח הענק הפנימי" הנמוך יותר שנמצא ממזרח לרכס הקסקייד.
העץ תואר לראשונה בשנת 1831 על ידי הבוטנאי הסקוטי דייוויד דאגלס.
העץ הוא קרוב משפחה של אשוח לבן.
לקליפת הגזע סגולות רפואיות היסטוריות, והוא פופולרי בארצות הברית כעץ חג המולד.
העצה שלו רכה, והוא משמש לייצור נייר, כמו גם לבניית שלד של בתים וריצוף, בשל עמידותו בפני התפצלות והתבקעות.
אשוח ענק הוא עץ מחטני ירוק עד גבוה.
גובהו עד 85 מטרים, וקוטר בגובה חזה של 1.55 עד 2.5 מטרים.
נוף העץ חרוטי סימטרי ונשאר כך גם בעצים עתיקים.
העצים חיים עד 300 שנים.
מערכת שורשי האשוח הענק היא שלב ביניים בהתפתחות השורשים בקרב מיני העצים הקשורים לו.
השורשים השיפודיים אינם גדלים במהירות ולעומק כמו מיני עצים קשורים הגדלים על קרקע יבשה כמו אורן הזפת, אשוח דאגלס ואורן מפותל, אך הם צומחים מהר ועמוק יותר ממינים קשורים הגדלים על קרקע לחה כמו צוגה מערבית, ארז אדום מערבי ואשוחית אנגלמן.
באור שמש מלא חודרים שורשי שתילים לתוך הקרקע במהירות מספיקה כדי לשרוד תנאי בצורת.
האשוח הענק מסוגל לייצר שורשים גם בתנאים מוצלים, מה שמאפשר לו לשרוד בתת-היער.
מערכת השורשים הסתגלנית תורמת לגידול האשוח הענק במגוון רחב של אתרים ותנאי אקלים.
שורש שיפודי עמוק יחסית מאפשר לאשוח הענק לשרוד ולצמוח היטב על קרקעות יבשות למדי ורכסים חשופים.
באתרים לחים מוחלף השורש השיפודי ברוב המקרים בשורשים רוחביים רדודים יותר.
קליפת הגזע בעצים צעירים דקה (0.9 סנטימטרים בקוטר גזע של 20 סנטימטרים) ועבה יחסית בעצים בוגרים (1.7 סנטימטרים בקוטר גזע של 40 סנטימטרים) וגונה אפור-חום עם בועיות שרף והיא נשארת חלקה למשך זמן רב גם בגובה של 30 מטרים.
גון הקליפה בעצים עתיקים בשליש התחתון של הגזע הוא אפור עמום, עד אפור-סגול ונסדקת לחתיכות קטנות, כשלעיתים קרובות נחשפת שכבת הפרידרם האדמדמה בחריצים הגובלים ברכסים שטוחים נוקשים.
הענפים המרכזיים צומחים כשהם נוטים כלפי מטה.
הענפים הקטנים גדלים בדרך כל נגדיים, גונם חום בהיר והם מכוסים בפלומה.
הניצנים המכוסים בשרף הם כדוריים קטנים מאוד בגודל 2 מילימטרים בגוונים של סגול, ירוק או חום כשהם נחבאים מתחת לעלים.
קצה הניצנים מעוגל, והקשקשים של הניצנים קצרים ורחבים בעלי צורה משולשת מעט מכוסים בפלומה.
העלים הם דמויי מחטים גמישות שטוחות באורך בין 2 ל-6 סנטימטרים, ברוחב בין 1.5 ל-2.5 מילימטרים, ובעובי של 0.5 מילימטרים, כשהעלים במרכז הענף ארוכים יותר מאשר בקצותיו.
גונם ירוק מבריק בצד העליון ולבן ירקרק בצד התחתון שבו יש בין 10 ל-14 פסי פיוניות רחבים בגוון לבן.
לכן ממבט מלמטה הם נראים כסופים מה שהעניק לעץ את אחד מכינוייו באנגלית Silver fir ("אשוח הכסף").
קצה המחט מפוצל (לעיתים רחוקות מעוגל), תעלות שרף עוברות קרוב לקצה ושכבת האפידרמיס בחלק התחתון.
לעלים כתושים יש ריח עז המזכיר תפוז.
הם מסודרים בצורת סליל על הענף, אבל בסיס העלים מפותל בצורה כזו שנראה כאילו המחטים מסודרות בשתי שורות מקבילות פחות או יותר משני צדי הענף, כשבצמרת העלים מסודרים בשורה אחת סלילית.
העלים נושרים בממוצע שבע שנים לאחר צמיחתם.
אשוח ענק הוא צמח חד ביתי.
העץ מתחיל לייצר זרעים בגיל 20 עד 50 שנים.
האצטרובלים הזכריים והנקביים מפוזרים במקבצים על ענפים שצמחו בעונה הקודמת בחלקים שונים של אותו עץ.
הפרחים הזכריים נושאי אבקה בלבד, ביצתיים או גליליים ותלויים בחלק התחתון של הענף, מתחת לפרחים הנקביים, וגונם אדום-כחלחל, סגול, כתום, צהוב או ירוק.
צורתם של האצטרובלים הנקביים גלילית, וגונם משתנה מירוק בהיר לכחול כהה או סגול כהה בתקופת הפריחה לחום-אדמדם כשהם מבשילים.
אורכם בעת ההבשלה בין 5 ל-12 סנטימטרים וקוטרם בין 3 ל-3.5 סנטימטרים, והם מלאי שרף.
האצטרובלים מכוסים בקשקשים מרובעים מכוסי פלומה צפופה באורך וברוחב שבין 2 ל-2.5 סנטימטרים.
עונת ההאבקה נמשכת כתלות באזור ובטמפרטורות בין שלהי מרץ לאמצע מאי במקומות הנמוכים ואמצע יוני במקומות הגבוהים שבפנים היבשת.
האצטרובלים הנקביים מבשילים מאוגוסט עד ספטמבר והזרעים מפוזרים חודש אחר-כך.
האצטרובל כולל בממוצע מעל ל-200 זרעים.
הזרעים חומים באורך 6 עד 7 מילימטר וברוחב 3 עד 4 מילימטרים.
לזרע צמודה כנף רחבה יחסית בגוון חום-סגלגל שגודלה פעם וחצי מגודל הזרע.
הם מתפזרים ברוח או על ידי מכרסמים בסתיו ויכולים להגיע למרחק ממוצע שבין 45 ל-60 מטרים ועד 120 מטרים מהעץ.
הנביטה של הזרעים מתחילה באביב ותלויה בלחות של הקרקע ובמידת הפגיעות לחרקים.
לנבטים יש בין חמישה לשישה פסיגים.
האשוח הענק תואר לראשונה על ידי מגלה הארצות והבוטנאי הסקוטי דייוויד דאגלס, שב-1831 אסף דוגמיות של העץ לאורך הנהר קולומביה באזור הפסיפיק נורת' וסט.
ישנם שני זנים, שראוי יותר להתייחס אליהם יותר בסיווג של תת-מינים, אם כי טרם פורסמו רשמית ככאלה:
תחום התפוצה שלו ביערות השפלה החופיים, בגובה פני הים עד לגובה 900 מטרים, מהאי ונקובר וחוף קולומביה הבריטית בקנדה בצפון, דרומה עד מחוז סונומה בארצות הברית.
עץ גדול הגדל במהירות רבה עד לגובה 70 מטרים.
העלווה שטוחה מאוד על כל הנצרים.
האצטרובלים מעט צרים יותר (לרוב ברוחב פחות מ-4 סנטימטרים), עם קשקשים דקים יותר וגמישים למדי.
סובל טמפרטורות שיורדות לכ-25°C- עד 30°C-.
באתרים טובים עשויה הצמיחה לעלות על 1.5 מטרים לשנה כאשר העץ צעיר.
יערות בפנים היבשת, בגובה (600–) 900–1800 מטרים מעל פני הים, על המדרון המזרחי של רכס קסקייד במדינות וושינגטון וצפון אורגון ובאזור הרי הרוקי מדרום-מזרח קולומביה הבריטית דרומה למרכז איידהו, צפון-מזרח אורגון ומערב מונטנה.
זהו עץ נמוך יותר שגדל לאט לגובה 40–45 מטרים.
העלווה לא שטוחה על כל הנצרים, העלים מתרוממים לעיתים קרובות מעל לנצר, במיוחד על נצרים בצמרת.
האצטרובלים מעט יותר עבים (לרוב מעל רוחב של 4 סנטימטרים), עם קשקשים עבים מעט יותר ומרקם עצי מעט יותר.
סובל טמפרטורות חורפיות עד ל-40°C-.
צמיחה באתרים טובים לא תעלה על 0.6 מטרים בשנה גם כאשר העץ צעיר.
אשוח ענק קשור קשר הדוק מאוד לאשוח לבן, כאשר הזן idahoensis דומה במיוחד לצורות המערביות של אשוח לבן ממערב אורגון וקליפורניה, ויוצר איתו רביית כלאיים במקום בו הם נפגשים ברכס קסקייד של מרכז אורגון.
אשוח ענק מעדיף קרקעות עמוקות, עשירות בחומרי מזון, לחות, אבל מנוקזות היטב.
הוא גדל לעיתים קרובות לאורך נהרות.
הוא גדל בחורשות שבהן הוא המין היחיד או בחורשות מעורבות יחד עם אשוח דאגלס, ארזית מערבית (Larix occidentalis), אשוחית סיטקה וצוגה מערבית.
אשוח ענק הוא אחד ממיני העצים המיובאים החשובים ביותר ביערות במרכז אירופה, בייחוד באזורים של אקלים אטלנטי.
מגיל חמש הוא גדל בקצב של מטר בשנה ויכול להגיע לגובה של 40 מטרים וקוטר של 50 סנטימטרים בתוך 50 שנים.
כמה שבטי ילידים השתמשו בקליפה הפנימית של האשוח הענק לטיפול בהצטננות ובחום.
לעלווה יש ניחוח אטרקטיבי של הדרים, ולעיתים העץ משמש לקישוטים של חג המולד בארצות הברית, כולל עץ חג המולד.
הוא נטוע גם כעץ נוי בפארקים גדולים.
שבט האוקנאגן-קולוויל (Okanagan-Colville) השתמש בעץ כסם מחזק במצבים של תחושת חולשה כללית.
העץ אינו ספוג בשרף ומרקמו עדין.
בתעשיית כריתת העצים באמריקה הצפונית מכונה האשוח הענק לעיתים קרובות "אשוח שולי" (hem fir), כאשר אשוח שולי הוא בפועל מספר מינים שניתן להחליף בין סוגי עץ שלהם (במיוחד אשוח אדום, אשוח אציל (Abies procera), אשוח חינני (Abies amabilis), אשוח לבן וצוגה מערבית).
עצה מאשוח ענק נשלחת לרוב יחד עם מינים אחרים אלה.
ניתן לכנותו גם עץ "אשוח לבן", מונח גג המתייחס גם לאשוח חינני, אשוח לבן ואשוח אדום.
העצה של האשוח הענק נחשבת עצה רכה.
ככזו היא משמשת בייצור נייר, ארגזים למשלוח ולבנייה.
אשוח שולי משמש לעיתים קרובות לשלד של מבנים ועומד בדרישות של מספר רב של פרויקטים של בנייה.
כאשוח שולי נחשב הגזע של אשוח ענק מעט מתחת לצירוף של מינים של אשוח דאגלס-ארזית בחוזק, וחזק יותר מהצירוף של כמה מינים המכונים בשמות קיבוציים "אשוח דאגלס דרומי" ו"אשוחית-אורן-אשוח דרומיים".
הוא עומד לכן בדרישות של בניית שלד לבתי מגורים ומבני מסחר קטנים.
הוא משמש גם לריצוף, ובנאים רבים מעדיפים להשתמש בו משום שהוא אינו נסדק כשתוקעים בו מסמרים או מחדירים לתוכו ברגים, והוא אינו נוטה להתפצל כאשר מנסרים אותו.
אשוח ענק עמיד למחצה בשרפות, הוא פגיע במיוחד בקרקעות של נקיקים, אבל עמיד יותר על מדרונות יבשים בשל מערכת השורשים העמוקה והקליפה העבה.
העץ עמיד לקור הרבה מתחת לנקודת הקיפאון.
העץ פגיע למין הפטרייה Echinodontium tinctorium (באנגלית Indian paint fungus), מין הפטרייה ההרסנית ביותר ביערות ממזרח לקו הרכס של הקסקייד.
הנבגים חודרים דרך סדקים או ענפים שבורים שם הם נשארים רדומים עד שפגיעה מכנית מאפשרת אוויר לחדור לעצת הגלעין.
הפטרייה נדירה באשוח ענק ממערב לרכס הקסקייד שם קצב צמיחה גבוה סוגר את הסדקים במהירות.
פטריות אחרות הגורמות לריקבון שורשים הם סוגים של ארמילאריה ו-Phellinus weirii (הגורמת לריקבון המכונה Laminated root rot).
חרקים רבים תוקפים את העץ, כדוגמת מיני החיפושיות Scolytus ventralis (באנגלית Fir engraver) ו-Dryocoetes confuses (באנגלית Western balsam bark beetle), סוגים של חיפושית קליפה.
מיני העש מהסוג Barbara (Fir cone moth) ו-Earomyia (Fir cone maggots) וכמה מיני כלצידים משמידים כמויות גדולות של אצטרובלים וזרעים של אשוח ענק.
הוא השמיד עצי אשוח ענק במערב אורגון וושינגטון ומהווה איום חמור בדרום-מערב קולומביה הבריטית.
אשוח חינני (שם מדעי: Abies amabilis` באנגלית: Pacific silver fir) הוא מין אשוח שתחום התפוצה הטבעי שלו בצפון-מערב אמריקה הצפונית, מהקצה הדרום-מזרחי של אלסקה, דרך מערב קולומביה הבריטית בקנדה ומדינות ארצות הברית וושינגטון, אורגון והקצה הצפון-מערבי של קליפורניה.
הוא גדל מגובה פני הים ועד גובה של 1,500 מטרים בקצה הצפוני של תחום התפוצה, ובגובה בין 1,000 ל-2,300 מטרים מעל פני הים בחלק הדרומי של אזור התפוצה, תמיד ביער גשם ממוזג שבו יש משקעים רבים והקיצים קרירים ולחים.
הוא גדל בחברת צוגה מערבית בחלק הצפוני של אזור התפוצה, אשוח דאגלס בחלק המרכזי ואשוח אדום בקצה החלק הדרומי.
זהו עץ מחטני ירוק עד גבוה.
גובהו בין 24 ל-46 מטרים, וקוטר הגזע בין 60 ל-120 סנטימטרים.
אשוח חינני יכול לחיות 400 ל-500 שנים.
טקסונומיה, שמות נרדפים ושמות עממים
אשוח חינני (Abies amabilis) שייך לסוג אשוח (Abies).
התיאור הראשון של העץ היה ב-1838 על ידי הבוטנאי הסקוטי ג'ון קלאודיוס לודון (John Claudius Loudon) שכינה אותו בשם Picea amabilis (מלטינית "אורן חינני") ב-"Arboretum et fruticetum Britannicum", כרך 4, עמוד 2342, כינוי שהוא ייחס לבוטנאי דייוויד דאגלס (David Douglas).
למרות אזור התפוצה הנרחב, כמעט שאין שום הבדלים בין האוכלוסיות הפרטניות של העץ.
השם בעברית הוא תרגום ישיר של השם המדעי של העץ.
באנגלית יש לעץ שמות עממיים רבים.
השם המקובל הוא Pacific silver fir (אשוח פסיפי כסוף), אבל בנוסף הוא קרוי: White fir (אשוח לבן), Red fir (אשוח אדום), Lovely fir (אשוח חינני), Amabilis fir (אשוח אמאביליס), Cascades fir (אשוח הקסקיידס), או Silver fir (אשוח כסוף).
אשוח חינני הוא עץ מחטני ירוק עד גבוה.
גובהו בין 24 ל-46 מטרים, לעיתים נדירות עד 74 מטרים, וקוטר בגובה חזה של 60 עד 120 סנטימטרים, לעיתים רחוקות עד 230 סנטימטרים.
נוף העץ ישר והצמרת דמוית צריח.
ככל שהעץ גדל צורתו גלילית והצמרת שטוחה.
הענפים נגדיים וצומחים בזווית ישרה מהגזע.
הם קצרים, נוקשים ומגיעים עד תחתית הגזע, בייחוד במקומות פתוחים.
החוטרים יוצרים שורש שיפודי, ומסוגלים לחדור לתוך קרקע דחוסה טוב יותר ממחטניים אחרים.
שתילים יכולים לפתח מערכת שורשים גרים, במקומות שטפרה געשית מכסה את הקרקע המקורית.
לעצים בוגרים יש מערכת שורשים שטוחה, רדודה בצורת צלחת בקרקעות רדודות או כאלו שהניקוז בהן גרוע.
על קרקע פודזול שעליה מצטברת רקבובית עבה מתרכזים שורשי ההזנה באופק האורגני ככל שהעצים מתבגרים.
למין זה יש מיקוריזה עם הפטרייה Cenococcum graniforme.
בעצים צעירים קליפת הגזע דקה חלקה, למעט בועיות שרף, וגונה אפור בהיר.
עם הגיל הקליפה הולכת ומתעבה, וגונה הופך אפור אדמדם, והיא הולכת ונסדקת תוך יצירת קשקשים, בייחוד בחלק התחתון של הגזע.
הקליפה של הענפים מכוסה פלומה וגונה חום בהיר בחלק העליון של הענף וחום כהה בחלק התחתון.
הניצנים קטנים, מכוסים בשעווה ורודה, כדוריים בקוטר 6 ל-9 מילימטרים.
הקשקשים של הניצנים קצרים, רחבים, משולשים, מכוסים פלומה צפופה, בדרך כלל ללא שרף.
העלים הם דמויי מחט, שטוחים, צרים, כשבמרכזם יש חריץ, צפופים באורך בין 10 ל-25 מילימטרים וברוחב בין 1 ל-3 מילימטרים.
העלים החשופים לשמש מעוגלים כלפי מעלה.
לכל המחטים צבע ירוק כהה בחלקם העליון, ובין חמש לשש פסי פיוניות בגוון לבן-כסוף מכל צד העורק המרכזי בחלקם התחתון.
2 תעלות השרף קצרות בסמוך לקצות העלים בשכבה החיצונית של החלק התחתון.
העלים בענפים העליונים ביותר בדרך כלל עבים וקצרים יותר ויש להם קווי פיוניות גם בחלק העליון של העלה.
לעלים כתושים יש ריח של תפוזים.
העלים נושרים 5 שנים לאחר צמיחתם.
אשוח חינני הוא צמח חד ביתי, והפריה עצמית אפשרית משום שזמני ההאבקה והזמן שהאצטרובלים הנקביים נכונים לקלוט אבקה חופפים.
העץ מתחיל לייצר זרעים בגיל 20 עד 30 שנים.
גון האצטרובלים הזכריים ממש לפני ההאבקה הוא אדום והוא משתנה לאדום-צהוב.
צורתם ביצתית עד גלילית והם מפוזרים בשפע במקבצים נמוך יותר מהאצטרובלים הנקביים העץ.
האצטרובלים הנקביים גדלים זקופים כשהם צמודים לענף בן שנה בחלק העליון של העץ.
צורתם ביצתית-גלילית, וצבעם, כאשר הם מוכנים לקלוט אבקה, הוא סגול ואחר-כך חום.
אורכם בין 8 ל-10 סנטימטרים ורוחבם בין 3.5 ל-5 סנטימטרים.
קצה האצטרובל מעוגל עד דמוי פטמה.
הקשקשים ריבועיים באורך וברוחב של 2 סנטימטרים ומכוסים פלומה עדינה.
עונת ההאבקה נמשכת כתלות באזור, בגובה ובמזג האוויר בין אמצע מאי לאמצע יוני.
הזרעים מוכנים בשלהי אוגוסט, ופיזורם מתחיל באמצע ספטמבר, מרביתם מפוזרים עד סוף אוקטובר, אבל עשויים להידחות עד חודש אפריל.
אורכם בין 10 ל-12 מילימטרים ורוחבם 4 מילימטרים.
לזרע צמודה כנף אדמונית עד חום בהיר ואורכה כאורך הזרע.
הזרעים כבדים יחסית, ולכן רובם נושרים בקרבת העץ.
מחקר אחד מצא שרק 9% מהזרעים התפזרו למרחק שעלה על 114 מטרים מהעץ.
תחום התפוצה של האשוח החינני הוא בצפון-מערב אמריקה הצפונית, מהקצה הדרום-מזרחי של אלסקה, דרך אזור החוף של קולומביה הבריטית והאי ונקובר בקנדה.
בהמשך, במורדות המערביים ובחלק העליון של המורדות המזרחיים של רכס קסקייד במדינות ארצות הברית וושינגטון ואורגון.
הוא גדל גם בכל רחבי רכס הרי אולימפיק, ובמקבצים בודדים ברכסי החוף הפסיפי של וושינגטון וצפון אורגון.
סמוך לאזור קרייטר לייק באורגון נעלם האשוח החינני מרכס קסקייד, ומופיע מחדש בכמה מקומות בהרי קלאמת בקצה הצפון-מערבי של קליפורניה.
עיקר תחום התפוצה בין קווי הרוחב 43° ל-55° צפון.
הוא גדל מגובה פני הים ועד גובה של 1,500 מטרים בקצה הצפוני של תחום התפוצה ובגובה בין 1,000 ל-2,300 מטרים מעל פני הים בחלק הדרומי של אזור התפוצה, תמיד ביער גשם ממוזג שבו יש משקעים רבים והקיצים קרירים ולחים.
האקלים בכל אזור התפוצה של האשוח החינני הוא אקלים ימי.
הקיצים קרירים, כשהטמפרטורה היומית הממוצעת היא בין 13°C ל-16°C, והטמפרטורות בחורף לעיתים רחוקות נמוכות מ-9°C-.
מספר הימים שבהם הטמפרטורה לא יורדת מתחת לנקודות הקיפאון נעה מ-40 סביב קו העצים, ליותר מ-250 בגבהים הנמוכים.
כתלות במקום, כמות הגשמים השנתית משתנה בין 6,650 מילימטרים בחוף המערבי של האי ונקובר ל-965 מילימטרים בצד המזרחי של האי.
כמות המשקעים הממוצעת השנתית הממוצעת ברכס קסקייד היא יותר מ-1,500 מילימטרים.
השלג בחורף יכול להגיע לגובה של 7.6 מטרים.
הקיצים יבשים באזור זה, אבל האשוח החינני תלוי בלחות מספיקה בקרקע בעונת הצמיחה אותה הוא מקבל מהפשרת שלגים ממושכת.
אשוח חינני גדל לעיתים קרובות בחברת צוגה מערבית במרבית תחום התפוצה.
אשוח אציל (Abies procera) גדל בחברת אשוח חינני בדרום וושינגטון וצפון אורגון.
עצים נוספים מערבית לרכס קסקייד הם אשוח דאגלס, ארז אדום מערבי ואשוח ענק, כשאשוחית סיטקה ואורן מפותל גדלים בחברת אשוח חינני סמוך לחוף.
באזור התת-אלפיני העצים החשובים הם צוגה הררית, ברוש נוטקה (Xanthocyparis nootkatensis) ואשוח תת-אלפיני.
קרוב לקצה התחום המזרחי של תחום התפוצה גדל האשוח החינני עם ארזית מערבית (Larix occidentalis), אורן לבן מערבי, אורן מפותל, אשוח תת-אלפיני, אשוח ענק ואשוחית אנגלמן.
בקצה הדרומי של תחום התפוצה גדל גם תת-המין של אשוח אדום (Abies magnifica var.
חורשות גדולות של אשוח חינני בלבד יש באזור הר בייקר והר ריינר, ובמקומות נוספים בדרום רכס קסקייד בוושינגטון.
ילידי אמריקה הצפונית השתמשו בשרף כגומי לעיסה, הענפים שימשו כמצעים או ככיסוי לרצפה, והעץ הרך שימש בעיקר להסקה.
העצה רכה ולא חזקה במיוחד.
היא משמשת לייצור נייר, עץ לבוד (אם כי היא חזקה פחות מאשוח דאגלס), ארגזים ועבודות בנייה זולות אחרות.
לעלווה יש ריח אטרקטיבי, והעץ משמש לעיתים לקישוט חג המולד, כולל עץ חג המולד, ולעיתים משתמשים בענפים שלו כירק דקורטיבי.
הוא נטוע גם כצמח נוי בפארקים גדולים, אם כי התנאי לגידולו לקיצים קרירים ולחים מגבילה את האזורים שבהם הוא גדל היטב.
הצמיחה המוצלחת הרחק מתחום התפוצה שלו מוגבלת לאזורים כמו מערב סקוטלנד ודרום ניו זילנד.
אשוח חינני פגיע בקנה מידה גדול לגורמים שאינם ביולוגיים.
בשל קליפת הגזע הדקה ומערכת השורשים הרדודה, המין רגיש במיוחד לשרפת יער.
בשל מערכת השורשים הרדודה האשוח החינני רגיש במיוחד לעקירה בשל פעילות הרוח ועצים יכול להיעקר גם בחורשות בסופות עזות.
הענפים יכולים להישבר גם תחת משקל קל יחסית של שלג.
הצמח הטפיל Arceuthobium tsugense (דבקון ננסי של צוגה) גורם לתופעת מטאטא מכשפה, סבך שיח בצמרת העץ.
סוג זה של טפיל גדל גם על צוגה הררית, אשוח תת-אלפיני ואשוח אציל (Abies procera).
הידבקות במין Arceuthobium abietinum (דבקון ננסי של האשוח) מתרחשת בעיקר במרכז אורגון.
פטריות מזיקות שונות תוקפות את האשוח החינני לעיתים קרובות, כאשר האזור המותקף ביותר הוא מערכת השורשים, יותר מאשר טפילים של המחטים.
הפטרייה heterobasidion annosum תוקפת את השורשים כל השנה.
בתחום התפוצה הטבעי שלו אשוח חינני הוא מין העץ הרגיש ביותר למיני הפטריות Armillaria mellea מהסוג ארמילאריה ו-Phellinus weiri.
האשוח החינני מותקף על ידי מגוון של טפילים של המחטים.
נפח הגזעים השוכבים על הקרקע מצטמצם בין 50% ל-100% תוך 5 שנים.
חרקים רבים תוקפים את האשוח החינני.
את הנזק הגדול ביותר גורמת צמרית האשוח (Adelges piceae), מין פולש שיובא בטעות מאירופה שהוא מין של פשפש המוצץ את קליפת העץ בענפים ויכול לגרום למות העץ אחרי שנים של הדבקות.
צמרית האשוח נפוצה במקומות הנמוכים, אבל כמעט שאינה מופיעה באזורים התת-אלפיניים.
את האצטרובלים תוקפים החרקים מסדרת הדבוראים: Earomyia abietum, Megastigmus pinus ו-Megastigmus lasiocarpae, שיכולים לגרום לאובדן זרעים רב.
זחלים של שני סוגים של פרפרים, Acleris gloverana (באנגלית Western blackheaded budworm) ו-Lambdina fiscellaria (באנגלית Mournful thorn) תוקפים עצים בחורשות המעורבות עם מינים אחרים בקולומביה הבריטית.
הזחלים של Choristoneura occidentalis (באנגלית Spruce budworm), מין עש מהמשפחה Tortricidae, הניזונים מהמחטים והניצנים של העץ, תוקפים את העץ בחורשות מעורבות או על טהרת העץ.
שני סוגים של חיפושיות: Pseudohylesinus granulatus ו-Pseudohylesinus sericeus יכולים לגרום לנזק ניכר אם הם תוקפים עצים יחד עם פטריות שתוקפות את השורשים.
אשוח חינני הוא מקור למזון לאייל קנדי ולעופות כדוגמת שכווי האשוח ושכווי הצווארון.
עכברים ונברנים וסנאי דאגלס (Tamiasciurus douglasii) אוכלים בעיקר את הזרעים, כשהסנאים נוהגים לפתוח אצטרובלים בחיפוש אחר זרעים.
דוב שחור אמריקני נוהג לפשוט את קליפת העץ.
אשוחית כחולה (שם מדעי: Picea pungens, באנגלית: Blue spruce, וגם Colorado blue spruce או Colorado spruce) הוא עץ מחטני ירוק-עד ממשפחת האורניים.
עליו, כמו שאר מיני המחטניים, הם מחטים וצבען כחול-ירוק.
תחום התפוצה הטבעי של העץ הוא בצפון-מערב אמריקה הצפונית, והוא משתרע באזורי עמידות מ-1 עד 7 במדינות ארצות הברית מצפון ניו מקסיקו, דרך קולורדו, וויומינג לפרובינציות אלברטה וקולומביה הבריטית בקנדה.
אבל העץ הופץ על ידי האדם בצורה נרחבת ומשמש כצמח נוי במקומות רבים הרחק מתחום התפוצה הטבעי שלו.
אשוחית כחולה היא העץ הרשמי של מדינת קולורדו, והייתה העץ הרשמי של יוטה עד 2014.
אשוחית כחולה היא עץ ירוק-עד בגובה בינוני עד גבוה.
ברוב תחום התפוצה שלו העץ מגיע לגובה של 23 מטרים, אבל כשהוא ניטע בפארקים ובגנים הוא גדל עד לגובה של 15 מטרים.
בטבע נתגלה עץ בגובה 37 מטרים וקוטר בגובה חזה של מטר חצי.
אשוחית כחולה היא עץ מאריך חיים, השורד עד 600 שנה ומעלה.
עצים בקוטר בגובה חזה של 10 עד 13 סנטימטרים יכולים להיות בני 125 עד 135 שנים, ובקוטר 46 עד 56 סנטימטרים, הם עשויים להיות בגיל 275 עד 350 שנים.
נוף העץ הוא גלילי עד חרוט צר עם ענפים אופקיים הצומחים בצפיפות.