tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ארגון המזון והחקלאות של האומות המאוחדות הנהיג שיטה לסיווג ספינות הדיג המבוססת בעיקר על סוג ציוד הדיג.
סוגי הספינות כוללים: ספינות דיג ברשת הנפה, ספינות דיג ברשת זימים, ספינות מלכודת, ספינות דיג ברשת הקפה, ספינות דיג במערך חכות, מכמורתנים מסוגים אחדים, ספינות רב־שימושיות וספינות תמיכה.
לספק הגנה לספינות הדיג בפני פגעי מזג האוויר.
לאפשר את עגינת ספינות הדיג בקלות.
בנמלי הדיג המודרניים יש בדרך כלל אפשרות לחבר את הספינות לאספקת חשמל, מים, טלפון וביוב (על מנת למנוע את זיהום מי־הנמל).
לספק אמצעי תחזוקה לספינות ולציוד, כמו מספנות, מדרון לגרירת הספינות מהמים, מוסכים לטיפול במנועים, חנויות למכירת ציוד הדיג ואספקה אחרת נדרשת.
לאפשר הפלגה מהירה של הספינות.
תדלוק מהיר של הספינות מבוצע מתחנות דלק צפות או ממתקנים על החוף.
לספק אמצעים לשינוע מהיר של הדגה שנלכדה לשווקים או לצרכנים.
בנמלי הדיג קיימים מתקנים לפריקה, מיון, שקילה ואחסנה של שלל הדיג.
על פי סוג הדגה יכולים להיות בנמל גם מפעלים לייצור קרח, מחסנים לאחסנה בקירור ומפעלים לעיבוד הדגים.
בדרך כלל יש ליד כל נמל מבנים המכילים את שוק הדגים ומשרדי סוחרי הדגים.
נמל דיג לסירות – בצורתו הפשוטה ביותר נמל דיג לסירות הוא בעצם רצועה של חוף חולי או אתר עגינה בחוף סלעי שמהם מפליגות סירות הדיג הקטנות, וכשהן חוזרות הן מועלות ידנית או בעזרת כננת פשוטה אל החוף.
השלל נמכר ישירות מהסירה לצרכנים או למתווך המחלק את הדגים באזור רחב יותר.
המתקנים שימצאו בסוג נמל זה כוללים סככות אחסון פשוטות עבור רשתות, מנועים חיצוניים, דלק ואספקה נוספת.
נמל דיג אחר לסירות, יקר בהרבה, הוא מזח הנבנה מעבר לקו המים שבו נשברים הגלים.
במזח זה סירות הדגים מורמות מהמים בעזרת עגורן ומאוחסנות על המזח.
נמל דיג לספינות – לספינות דיג גדולות וכבדות יותר, המונעות במנועים פנימיים נדרש מקום עגינה מאובטח שכן הן חייבות להישאר במים.
במפרץ טבעי מוגן יספיקו מזח עשוי אבן או עץ שעליו מתקנים לאחסון ועבוד הדגה.
אם אין מעגן טבעי יש צורך להקים שוברי גלים על מנת ליצור מעגן מלאכותי ובתוכו לבנות מזחים, מדרון לגרירת הספינות ומתקנים לעיבוד הדגה.
נמל דיג ראשי – נמל גדול עבור מספר רב של ספינות דיג גדולות.
נמל מסוג זה מתוכנן ונבנה על ידי גופים ממשלתיים המתפעלים את המתקן בעצמם או משכירים אותו ליזמים קטנים או לחברות פרטיות.
נמל דיג פרטי – השימוש ברוב הנמלים הוא קהילתי, והם משרתים ציבור רחב נרחב של בעלי ספינות, סוחרים ובעלי מפעלי דגים.
עם זאת, קורה לעיתים שחברות גדולות בעלות ציי דיג ניכרים, בונות נמל פרטי הכולל גם מתקנים לעיבוד, תחזוקה ושירות.
מצב זה קורה בעיקר במדינות מתפתחות שבהן קיימים רק נמלי דיג קטנים.
בצמוד לרוב הנמלים ימצאו מתקנים לטיפול ועיבוד שלל הדגה.
מתקנים אלה יכולים להיות דוכני מכירה של דגים טריים, אולמי מכירה פומבית, היכן שסיטונאים קונים את ההספקה שלהם, או אף מפעלים לעיבוד הכוללים מתקני הקפאה המייצרים מוצרי דגים ארוזים למכירה ישירות לצרכן.
עיקר פעילותם של שוקי הדגים היא בשעות הבוקר המוקדמות, ואף שקיימים שווקים קטנים רבים המוכרים לצרכן הביתי או למסעדות, השווקים הגדולים מוכרים בעיקר לסיטונאים.
שוקי הדגים הידועים בעולם הם:
שוק הדגים צוקיג'י – השוק שהיה ממוקם בטוקיו, יפן היה שוק הדגים הגדול בעולם.
אל השוק הגיעו מדי יום כ־2,000 טון של כ־450 מינים של דגים ופירות ים.
חלק גדול מהשלל שנמכר בשוק הגיע בהטסה ממקומות שונים בעולם.
לקראת אולימפיאדת טוקיו בשנת 2020 (שהתקיימה לבסוף שנה אחר־כך) הוחלט לפנות את שוק הדגים ולהעבירו לאתר חדש שוק טויוסו (豊洲市場).
שוק צוקיג'י נסגר ב־6 באוקטובר 2018.
שוק הדגים של בילינגסגייט – שוק הדגים של לונדון הוכרז ב־1699 על ידי הפרלמנט של בריטניה כ"שוק פתוח וחופשי לכל סוגי הדגים".
השוק עבר כמה מקומות בעיר, וממוקם כיום במתקן מודרני ב־קנרי וורף.
שוק פולטון – שוק הדגים של ניו יורק.
השוק הוקם ב־1822 בקצה הדרום־מזרחי של מנהטן ליד מזח על האיסט ריבר.
כיוון שמאז שנת 1979 הגיעו הדגים לשוק אך ורק במשאיות קירור מנמלי דיג מרוחקים, נעשה מיקומו הנוכחי למטרד והשוק עבר בתחילת 2005 למתקן מודרני ברובע הברונקס.
שוק הדגים של סידני – השוק הממוקם בסידני, אוסטרליה צמוד לנמל דיג פעיל וכולל בנוסף לדוכני מכירה קמעונאים ואולמות מסחר גם בית ספר לבישול מאכלי ים.
ארגון המזון והחקלאות הידוע כ־FAO, ראשי התיבות של Food And Agriculture Organization, ארגון המסונף לאו"ם מפרסם מדי שנתיים דו"ח על מצב הדיג העולמי.
על פי הדו"ח האחרון שיצא בשנת 2002 ומסכם את נתוני שנת 2000 היו נתוני הדיג כדלהלן:
דיג יבשתי: סה"כ 30 מיליון טון דגים, מתוכם 21 מיליון טון דגים מבריכות.
דיג ימי: סה"כ 100 מיליון טון דגים, מתוכם 14 מיליון טון דגים מחקלאות ימית.
סה"כ היבול העולמי לשנת 2000 היה 130 מיליון טון דגים מתוכם 35 מיליון טון דגים שמקורם בחקלאות ימית.
על פי נתונים אלה יבול הדיג בשנת 2000 היה הגדול מאז ומעולם.
הדיג סיפק כ־15% מכלל צריכת החלבונים מן החי.
מתוך היבול העולמי נצרכו כמזון 96 מיליון טון דגים שהם בממוצע כ־16 ק"ג לאדם, ו־33 מיליון טון היו לשימושים שאינם קשורים למזון.
במדינות מתפתחות מספקים דגים כ־20% מתצרוכת החלבון מן החי.
במקומות מסוימים כגון יפן, איסלנד ומדינות איים אחרות מתבטאת תרומת הדגים לתזונה היומית בכ־180 קלוריות בממוצע.
כמות הדגים שמקורם בחקלאות ימית גדלה בהתמדה והגיעה בסין לקצב מרשים של 11% לשנה.
סין היצרנית העיקרית עם יבול של 41 מיליון טון דגים (17 מיליון טון מדיג ו־24 מיליון טון ממדגה – בריכות וחקלאות ימית) וממוצע של 25 ק"ג דגים לאדם.
פרו – קרוב ל־11 מיליון טון.
פרו נהנית משדות הדיג העשירים שנוצרו בשל זרם הומבולדט.
יפן – 5 מיליון טון.
ארצות הברית – 4.7 מיליון טון.
אינדונזיה – 4.1 מיליון טון.
רוסיה – 4 מיליון טון.
בעולם כיום (2005) מתפרנסים מדיג כ־35 מיליון איש.
65% מדיג ימי, 15% מדיג בנהרות ובאגמים ו־20% מחקלאות ימית.
בארצות המפותחות יש מגמה בולטת של ירידה בכמות המועסקים בדיג.
במקביל, קיימת מגמה קבועה של הזדקנות האוכלוסייה העוסקת בדיג משום שמקצוע קשה זה אינו מושך צעירים.
לדוגמה ביפן 32% מהדייגים הם בני למעלה מ־60. תופעה אופיינית נוספת לענף הדיג היא שרוב הדייגים הם עצמאים.
הערכת ה־FAO היא שבשנת 1998 היו 1.3 מיליון ספינות דיג וכ־2.8 מיליון סירות דיג שמתוכן כ־60% בלתי ממונעות.
שטחי הדיג העיקריים הם צפון מערב האוקיינוס השקט, דרום מזרח האוקיינוס השקט, צפון מזרח האוקיינוס האטלנטי ומערב האזור המרכזי של האוקיינוס השקט.
ערך הסחר העולמי במוצרי דגים בשנת 2000 היה 55 מיליארד דולר והוא מייצג גידול מתמשך של 4% לשנה.
היצואניות הגדולות ביותר הם תאילנד, סין, נורווגיה וארצות הברית.
היבואנית הגדולה ביותר היא יפן.
במקומות מסוימים כגון גרינלנד, איי סיישל, איי פארו ואיסלנד מהווים הדגים יותר משני שלישים מערך הסחורות שנמכרו באיים אלה.
המסחר בדגים מושפע מתופעות טבע כמו האל ניניו שגורם לתמותת דגים גדולה, ניצול יתר של הדגים ושימוש נרחב באנטיביוטיקה בגידול דגים.
שתי התופעות האחרונות גורמות דאגה בדעת הקהל העולמית ועקב כך לחקיקת יבוא מגבילה.
הדיג היה גורם כלכלי חשוב בארץ ישראל בתקופה הקדומה.
כמו כן יש אזכור מפורש על תושבי צור שסחרו בדגים בירושלים: "וְהַצֹּרִים יָשְׁבוּ בָהּ, מְבִיאִים דָּאג וְכָל־מֶכֶר" (נחמיה יג' טז).
כיום, מהווה הדיג ענף משני בכלכלת מדינת ישראל.
עם זאת, בעבר הייתה לדיג משמעות גדולה יותר מכפי שיש לו כיום בחיי העם היהודי בארץ ישראל.
בישראל קיימים שלושה אזורי דיג טבעיים עיקריים: הים התיכון, מפרץ אילת והכנרת.
אזור היסטורי רביעי, אגם החולה, אינו קיים עוד שכן החולה יובשה בשנות ה־50 של המאה ה־20. בנוסף קיים בישראל תחום הולך וגדל של חקלאות ימית: גידול דגים בבריכות ובכלובים.
הדייגים המקצועיים משתמשים במגוון של רשתות: רשתות הקפה, מכמורת, רשתות ראי ורשתות זימים.
כן נעשה שימוש במערך חכות.
דיג מקצועי מבוצע על ידי יחידים בסירות או על ידי קבוצה בספינות דיג.
דייגים חובבים נוהגים לדוג לאורך החופים, הנחלים ולעיתים מתוך סירות.
החובבים משתמשים בחכות ובקרסים מסוגים שונים שעליהם מצמידים פיתיונות כמו בצק לשם דיג דגים אוכלי צמחים כגון הקיפון (בורי) ופיתיונות מן החי כמו ה"סבידה" (דיונון הרוקחים – Sepia Officinalis – Common cuttlefish) וה"גמברי" (חסילון תלת קוצי – Penaeus semisulcatus) לדיג דגים טורפים כמו ה"דקר" (לוקוס).
"דיג יתר" הוא מונח המתאר את הדלדלות אוכלוסיית הדגים בים עקב דיג אינטנסיבי, אשר לא מאפשר לאוכלוסיית הדגים להתאושש ולצמוח חזרה.
הדוגמה המוכרת ביותר הממחישה תופעה זו היא ציד הליוויתנאים (אף כי ניתן להגדיר זאת כציד יתר ולא כדיג יתר).
במשך שנים רבות ניצודו מינים שונים של ליוויתנאים לצרכים שונים של האדם.
באמצע המאה ה־19 החלה התפתחות מהירה בטכניקות הציד.
שוק המוצרים המיוצרים מליוויתנאים גדל במהירות ואיתו היקף הציד, שהפך יעיל ומתועש.
באמצע המאה ה־20 הגיעו מספר מינים לסף הכחדה ולאחר מכן נחתמו אמנות בינלאומיות המגבילות את ציד הליוויתנאים.
השינויים במאה ה־20 גרמו לכך שהדיג מתבצע בצורה תעשייתית ויעילה ביותר.
כפי שמוזכר לעיל, קיימות שיטות רבות לדיג מסחרי בכמויות גדולות.
מאז שנות ה־90 של המאה העשרים נצפית ירידה בכמויות ובגודלי הדגים שתופסות חברות הדיג.
לתופעה זו עדיין אין ביטוי משמעותי בזמינות הדגים בשוק, שכן חברות הדיג מחליפות את הזנים הישנים, שנתמעטו, בזנים חדשים, "נמוכים" יותר בשרשרת המזון.
נצפו כבר מקרים של אוכלוסיות דגים שהוערך שלא יצליחו להתאושש, כמו דגי האנשובי בפרו, ודגי הקוד האטלנטיים, אולם בטווח הארוך כן נמדד בפועל שיקום קל של אוכלוסיית דגי האנשובי.
ישנן הערכות מדענים לפיהן אם הדיג לא יעבור מהלך של ריסון משמעותי, תתמוטט כל הדגה העולמית עד 2048.
מטא אנליזה שפורסמה בכתב העת Nature Ecology & Evolution ניסתה לבחון את שיקום אוכלוסיית הדגים באזורים ימיים מוגנים עליהן חלו תקנות להגנת החי באזור ספציפי.
מטא האנליזה הראתה שהמינים שנמצאים בשולי האזורים המוגנים פגיעים ב־60% יותר לעומת מינים הנמצאים בלבו של האזור המוגן, כך שכאשר גודל האזור היה מוגן היה קטן במיוחד, למשל, כקילומטר רבוע אחד, אפקט הפגיעות האופייני לאזורי השוליים היה רלוונטי כמעט לכל שטח האזור המוגן והאפקטיביות שלו ירדה.
בנוסף נמצא שבתוך האזורים המוגנים מתרחש קצב גבוה יותר של תופעת "גלישה", בה מינים באזור משוקם נודדים לאזורים אחרים ומסייעים לשיקומם.
תופעת הגלישה חיונית עבור דייגים הפועלים באזורים בהם הדגה פגיעה, מכיוון שקיומה מאפשר לשמור על אזור מוגן מרכזי שיסייע לאזורי הדיג הסמוכים להשתקם גם מבלי שיוטלו עליהם תקנות דומות.
לצד זאת, עדויות שונות מראות שדיג אינטנסיבי על גבולות האזור המוגן מגדיל משמעותית את "אפקט השוליים" ומחליש את תופעת ה"גלישה".
עדויות אלו קיבלו חיזוק מכך שאזורים מוגנים שהוגדר סביבם "אזור חיץ" שגם בו אסור לדוג ואזורים שבוצעה בהם אכיפה יעילה, הראו יעילות גבוהה משמעותית בתופעת "גלישה" ובצמצום "אפקט השוליים" בהשוואה, בהתאמה, לאזורים בהם לא קיים כלל אזור חיץ ושהתקבלו בהם דיווחים על דיג לא חוקי.
הקושי בהתמודדות מול דיג היתר חמור במיוחד במים בינלאומיים, בהן נותרו נפוצות מאוד הפרות של תקנות וחוקים בינלאומיים.
בעיה זו גרמה להקמתן של ארגוני Regional Fisheries Management Organizations , שהם ארגונים אזוריים בהם מדינות האזור מגדירות יחד מכסות לדיג של מיני דגים מקומיים.
עם זאת, הארגונים האזוריים אינם מספיקים למנוע את דיג היתר, והתארגנויות בינלאומיות של חוקרים ומדענים בוחנים פתרונות שונים לתופעה.
היותם של הדגים נחלת הכלל מקשה על ההתמודדות עם תופעה זו.
עקב כך, קיים קושי להסדיר את הנושא ולהכניסו תחת פיקוח ויהיה קשה לעשות זאת טרם משבר משמעותי, שיותיר את כל המעורבים במצב בו כמעט ואין להם מה להפסיד.
גם הדיג בים התיכון נפגע מאוד מדיג יתר, והחשש הוא כי ללא רפורמה משמעותית ייגרם נזק בלתי הפיך אשר עלול להביא לקריסת ענף הדיג בישראל.
בשנת 2015 סיפק הדיג בים התיכון כ־14% מהייצור המקומי של דגה בישראל (כ־2,700 טון).
המשך הדיג ללא ניהול יוביל לקריסת הדגה ובעקבותיה לקריסת הענף, עם צפי ל־1,500 טון בשנה בלבד, פגיעה סביבתית נרחבת, ואבדן מקור פרנסה ונופש.
לעומת זאת נטען כי רפורמה לאישוש הדגה והענף צפויה להכפיל את כמות השלל השנתית לכדי כ–5,000 טון בשנה, תוך מזעור הפגיעה הסביבתית, וביסוס הענף כמקור משמעותי לדגי איכות עבור הציבור הישראלי.
באנליזה וקטורית, הדיברגנץ הוא אופרטור המופעל על שדה וקטורי.
הדיברגנץ משייך לכל נקודה במרחב ערך מספרי המתאר את צפיפות המקורות של השדה הווקטורי שעליו הוא מופעל.
אם פונקציה וקטורית שהדיברגנץ שלה הוא הפונקציה הסקלרית , מסמנים , כאשר הוא הנבלה.
ניתן לראות מהסימון כי הדיברגנץ הוא סקלר, מכיוון שמכפלה סקלרית של וקטור () בווקטור () מחזירה סקלר.
הדיברגנץ מאפשר לכמת את צפיפות המקורות של שדה.
כלומר, באמצעות מדידת השטף דרך שטח מסוים, יודעים כמה "ברזים" או "חורי ניקוז" יש בתוך הנפח הכלוא בתוכו.
כדי לחשב את צפיפות ה"ברזים"/"חורי ניקוז", מחלקים בנפח הקובייה.
הדיברגנץ מודד בדיוק את אותו דבר - את צפיפות ה"ברזים" או "חורי ניקוז" - בנקודה במרחב.
כדי לחשב את הגודל הזה, "בונים" סביב הנקודה קובייה אינפיניטסימלית, ואז לוקחים את הגבול כאשר הנפח שלה שואף ל-0, ומקבלים את הדיברגנץ.
תופעה זו, שכמות המקורות בנפח נתון שווה לשטף הכולל היוצא (או הנכנס) מדפנות אותו הנפח, היא עובדה בעלת חשיבות רבה באנליזה וקטורית, ונקראת משפט הדיברגנץ (או משפט גאוס).
יהי שדה וקטורי גזיר ברציפות, ויהי תחום במרחב הכולל נקודה אשר שפתו .
הדיברגנץ של השדה בנקודה הוא:
במרחב אוקלידי תלת־ממדי המתואר על ידי קואורדינטות קרטזיות, הדיברגנץ הוא:
כאשר , כלומר , ו־ הם רכיביו הקרטזיים של .
הכללה למערכת קואורדינטות אורתוגונלית כלשהי:
נקבל אם כן עבור קואורדינטות גליליות:
אם , אז ייקרא "שדה חסר מקורות", כלומר שמספר "החלקיקים" שנכנסים לנפח אינפיניטסימלי (בהשפעת השדה הווקטורי) שווה למספר החלקיקים היוצאים מהנפח.
דיברגנץ חיובי – מספר "החלקיקים" שנכנסים לנפח אינפיניטסימלי (בהשפעת השדה הווקטורי) קטן ממספר החלקיקים שיוצאים – הנפח משמש "ברז" (מקור).
דיברגנץ שלילי – מספר "החלקיקים" שנכנסים לנפח אינפיניטסימלי (בהשפעת השדה הווקטורי) גדול ממספר החלקיקים שיוצאים – הנפח משמש "חור ניקוז" (מִבלע).
יהיו ו- שדות וקטוריים כלשהם, ויהי שדה סקלרי כלשהו.
הדיברגנץ הוא אופרטור ליניארי, קרי:
בכלל מכפלה אחד נעשה שימוש גם באופרטור גרדיאנט:
3. כלל מכפלה עבור מכפלה וקטורית עושה שימוש גם באופרטור קרל:
דִּיבֵּייט (מַעֲמָת, על פי האקדמיה ללשון העברית; באנגלית: debate, debating) הוא ויכוח תחרותי, שבו קבוצות אחדות (סגנון הדיבייט מכתיב את מספר הקבוצות ואת גודלן) מגנות על נושא מוסכם או תוקפות אותו.
העמדות שמציגים המשתתפים נקבעות על פי כללי התחרות ולא על פי עמדתם האידאולוגית.
ברוב סגנונות הדיבייט הדגש אינו מושם על ידע, אלא הלוגיקה, הקוהרנטיות של הטיעון ותמיכת המסקנה, ולעיתים גם סגנון ההופעה (בחירת השפה, שפת הגוף, קשר העין וכיוצא באלו) הם אלו שעומדים לשיפוט.
ברוב הסגנונות נושא הדיון מוצג למתמודדים זמן קצר לפני הפתיחה ונאסר על המתחרים להשתמש באמצעים אלקטרוניים או אחרים לאיסוף מידע נוסף.
מי שמשתתף במעמת קרוי מתעמת.
מרבית המתחרים בדיבייט הם תלמידי תיכונים וסטודנטים באוניברסיטאות ברחבי העולם.
ברוב המדינות שבהן יש מועדוני דיבייט פעילים (כולל בישראל) פועלות ליגות ארציות, שאחראיות על התיאום בין המועדונים.
התיאום העולמי של פעילות הדיבייט במוסדות להשכלה גבוהה מופקד בידי מועצת הדיבייטינג העולמית לאוניברסיטאות (World Universities Debating Council), האחראית על .
מועצת הדיבייטינג העולמית לבתי-ספר (World Schools Debating Council) מתאמת את .
בצורתו המודרנית התפתח הדיבייט במאה ה-18, ב"מועדוני ויכוחים", ציבוריים ופרטיים, שהיו נפוצים בבריטניה, בעיקר בלונדון.
הנושאים שנידונו היו מגוונים, ממדיניות ועד אהבה ונישואין – וכך גם המשתתפים: גברים ונשים, מכל קצוות המדרג החברתי, רבים מהם עובדי כפיים, מן המעמדות הנמוכים.
במועדון רובין הוד, למשל, היו מתכנסים, החל בשנות ה-30 של המאה ה-18, עשרות אנשים, מעלים נושאים, ולכל מי ששילם את דמי הכניסה הייתה זכות נאום בנושא למשך שבע דקות (ממש כמו רבים מסגנונות המשחק היום) שלאחריהן היה היו"ר מכה בפטיש, להפסקה.
לקראת סוף המאה ה-18 דעכו מועדוני הדיבייט, בעיקר לנוכח המהפכה הצרפתית וההרגשה של השלטונות בבריטניה שהוויכוחים, שהיו לא פעם פוליטיים, עלולים להמריד את ההמונים.
מועדוני הדיבייט באוניברסיטאות של בריטניה החלו להתפתח דווקא בשנים שבהן נעלמו מועדוני הדיבייט העממיים.
מועדון הדיבייט של טריניטי קולג' האירי היה החלוץ והוקם כבר בשנת 1770, ואחריו – המועדון של האוניברסיטה של סנט אנדרוז (1794).
התאחדות הדיבייט של אוניברסיטת קיימברידג', שהוקמה ב-1815, היא המועדון היחיד שפועל ברציפות מאז ועד היום.
גם מועדון הדיבייט הראשון במה שתהיה לימים ארצות הברית של אמריקה, באוניברסיטת פרינסטון, הוקם בימים ההם.
לאורך המאות ה-19 וראשית ה-20, צבר המשחק תאוצה בעיקר בארצות דוברות אנגלית.
התחרות על גביע העולם בדיבייט לאוניברסיטאות (WUDC) נערכה לראשונה בשנת 1981. שבע שנים אחר כך, ב-1988, החלו גם משחקי אליפות עולם לבתי הספר (WSDC).
ההשתתפות הראשונה של ישראלים בתחרויות על גביע העולם בדיבייט נרשמה בשנת 1994.
ישנם סגנונות דיבייט רבים שנהוגים בחלקי עולם שונים ובמוסדות שונים.
דיבייט פרלמנטרי בריטי כולל ארבע קבוצות בנות שני חברים כל אחת, שתיים בתפקיד "ממשלה", שתומכות בהצעה לסדר היום ("motion") המוכתבת מראש, ושתיים בתפקיד האופוזיציה, שמתנגדות לה.
ההצעה לסדר היום מוצגת למתמודדים כרבע שעה לפני תחילת ההתמודדות.
הסגנון הפרלמנטרי הבריטי הוא ההליך המקובל בתחרות על גביע העולם לאוניברסיטאות.
כולל חמש שיטות, שהחשובות שבהן הן:
דיבייט פרלמנטרי אמריקני - שתי קבוצות בנות שני חברים, אחת "ממשלה" ואחת "אופוזיציה".
כמו בסגנון הבריטי – הנושא מובא בפני המתמודדים רק כעשר דקות לפני תחילת ההתמודדות.
דיבייט מדיניות - שתי קבוצות בנות שני חברים, אחת "חיובית" אחת "שלילית".
הנושא ידוע זמן ארוך מראש, והדגש בשיפוט הוא על תחקיר; תוספת עובדות היא תוספת תוקף.
דיבייט לינקולן דאגלס - שני משתתפים, זה כנגד זה, גם כאן הנושא ידוע מראש.
דיבייט אוסטרל-אסייתי כולל שתי קבוצות בנות שלושה חברים, אחת "ממשלה" ואחת "אופוזיציה".
דומה לסגנון הפרלמנטרי, הנושא מוצג חצי שעה לפני תחילת ההתמודדות.
דיבייט בתי ספר דומה לסגנון האוסטרל-אסייתי, וכולל שתי קבוצות בנות שלושה חברים.
זהו הפורמט שבו מתנהלת אליפות העולם לבתי-ספר בדיבייט.
אחדים מן הנושאים, אך לא כולם, מוצגים למשתתפים זמן רב לפני הדיון.
אליפות העולם לאוניברסיטאות (מתנהלת בסגנון פרלמנטרי בריטי)
בכל סיבוב משתתפות ארבע קבוצות, שכל אחת מהן מונה שני משתתפים.
שתי קבוצות נדרשות לתמוך ומכונות "קבוצות ממשלה" ושתי קבוצות נדרשות להתנגד ומכונות "קבוצות אופוזיציה".
15 דקות לפני תחילת הסיבוב מקבלות הקבוצות את נושא הדיון – ה"הצעה לסדר היום".
אם מילה או מונח שמופיעים בהצעה אינם מובנים, המשתתפים מורשים לפנות לשופט ולבקש הבהרה.
פרט לכך, במהלך זמן ההכנה אסור למתמודדים להתייעץ עם אנשים מחוץ לקבוצה, או להשתמש באמצעים אלקטרוניים לקבלת מידע.
בכל סיבוב תום זמן ההכנה מתחילה התחרות.
כל הקבוצות מתחרות זו בזו, ללא קשר עם התפקיד שקיבלו (ממשלה ב' מתחרה בממשלה א' לא פחות משהיא מתחרה בשתי האופוזיציות).
כל אחד משמונה המשתתפים נושא נאום בן 7 דקות.
הנציג הראשון של ממשלה ב' אמור לחשוב מלכתחילה על כמה שיותר טעונים, כך שיוכל להרחיב את התמיכה בהצעה בטעונים שלא נשמעו בממשלה א'.
הנציג השני של ממשלה ב' הוא המסכם, אסור לו להעלות טעונים חדשים, אלא רק להדגיש את יתרונה של ההרחבה שהעלה שותפו, ביחס לטעוני שאר הקבוצות בדיבייט.
תפקידי אופוזיציה ב' זהים כמעט לתפקידי ממשלה ב': נציג ראשון – להרחיב כמה שיותר את ההסתייגות מן ההצעה, נציג שני – לסכם.
במהלך כל נאום מותר לצד שכנגד לקרוא קריאות ביניים, שהנואם יכול להגיב עליהן או לבחור שלא להגיב עליהן, אבל עליו להגיב לפחות לאחת, עדיף לשלוש.
הדקה הראשונה והשביעית של הנאום הן דקות מוגנות, שבהן אסור לקרוא קריאות ביניים.
לכל סיבוב דיבייט ממונה יושב ראש שתפקידו להכריז על הדוברים ולדאוג שחוקי המשחק יישמרו.
הקבוצות המתחרות יכולות לכלול עד חמישה חברים, אבל מתוכן רק שלושה אמורים לשמש דוברים.
שאר החברים יכולים להשתלב בהכנת הטעונים והנאומים.
הנושאים באליפות העולם לבתי ספר נחלקים לשתי קטגוריות.
הקטגוריה הראשונה כוללת נושאים שנמסרים למשתתפים זמן רב מראש ואליהם צריך להתכונן.
בנושאים אלו גם התפקידים (ממשלה או אופוזיציה) מוחלטים מראש, וכל קבוצה מתכוננת בהתאם.
הקטגוריה השנייה כוללת נושאים אחרים שנמסרים למשתתפים שעה לפני תחילת סיבוב הדיבייט.
במהלך שעה זאת מותר להשתמש במילון אנגלי-אנגלי או במילון דו-לשוני ובכרך אחד של אנציקלופדיה.
אסור להשתמש בחומר מודפס נוסף או באמצעים אלקטרוניים.
בכל סיבוב מתחרות שתי קבוצות בנות שלושה משתתפים, כל קבוצה מקבלת תפקיד כממשלה או כאופוזיציה, ועליה להגן או לדחות "הצעה לסדר" בהתאם לתפקידה.
שישה דוברים, שלושה דוברי ממשלה ושלושה דוברי אופוזיציה, נואמים באופן סירוגי (דובר הממשלה - דובר האופוזיציה ושוב דובר ממשלה וכן הלאה), ולכל אחד מהם מוקצבות 8 דקות.
לכל אחד מהמשתתפים יש תפקיד מוגדר: הדובר הראשון, נציג הממשלה, אמור להגדיר את נושא ההצעה לסדר - להסביר במה בדיוק עוסקת ההצעה, לפרט את הטעונים שהממשלה עומדת להעלות, להודיע מי מדוברי הממשלה יטפל בטעונים השונים ולהעלות טעונים ראשונים.
אחריו עולה ראש האופוזיציה, מגדיר את השגות האופוזיציה על הנושא, את הטעונים שהאופוזיציה עומדת להעלות, מי מחברי האופוזיציה יעסוק בכל אחד מהטעונים ומעלה טעונים ראשונים להפרכת ההצעה לסדר של הממשלה.
הדוברים השניים (ממשלה ואופוזיציה) אמורים להמשיך להגדיר את הנושא, אם נחוץ, לענות על הטענות שעלו מן הצד שכנגד, ובעיקר – להרחיב ולהוסיף טעונים לטעונים הראשונים.
תפקידם של הדוברים השלישיים (ממשלה ואופוזיציה) הוא בעיקר להפריך את הטעונים שהעלו הדוברים שכנגד.
השלב הבא הוא שלב נאומי התשובה.
בשלב זה משתתף רק נציג אחד מכל קבוצה - דובר מספר 1 או דובר מספר 2. לרשות המתמודדים 4 דקות בלבד, וסדר הדוברים מתחלף: האופוזיציה מתחילה והממשלה מסיימת.
תפקיד הנציגים הוא לשכנע את חבר השופטים מדוע הקבוצה שלהם גברה על האחרת ומה בטעוניה מצדיק שתנצח.
רוב תחרויות הדיבייט הבינלאומיות נערכות בשפה האנגלית, בשתיים עד שלוש קטגוריות: אנגלית כשפת אם (EPL), אנגלית כשפה שנייה (ESL) ובאליפויות העולם (גם לבתי ספר וגם לאוניברסיטאות) נכללת גם אנגלית כשפה זרה (EFL).
בקטגוריה "אנגלית כשפה שנייה" יכולות להתמודד רק קבוצות שחבריהן לא גדלו בבית דובר אנגלית כשפה ראשונה, ממדינות שאנגלית אינה השפה הרשמית בהן, ולא שפת הלימוד העיקרית.
בקטגוריה "אנגלית כשפה זרה" יכולות להתמודד רק קבוצות שחבריהן לא גדלו בבית דובר אנגלית כשפה ראשונה, ממדינות שאנגלית אינה השפה הרשמית בהן, ולא שפת הלימוד העיקרית, ושלא בילו לפחות שלושה חודשים בגיל בית הספר בארץ דוברת אנגלית ומעולם לא למדו במוסד שבו חלק מן הלימוד התנהל באנגלית.
בסיבובים המוקדמים של התחרות, הקבוצות מכל קטגוריות השפה מתחרות יחד ללא הפרדה.
סיבובי הגמר נערכים בנפרד על פי קטגוריות שפה, ובשיאו של כל מקצה מוכרזת הקבוצה האלופה, שזוכה בגביע (וכך, מוכתרות מדי שנה שלוש קבוצות כאלופות העולם בקטגוריות השפה השונות).
כל קבוצה שהעפילה לשלבי הגמר ולא הצהירה מראש על סטטוס השפה שלה, מתחרה בשלבי הגמר הפתוחים.
גם קבוצה שהצהירה על סטטוס שפה נמוך, יכולה להתמודד בקטגוריה גבוהה יותר של שפה, אם צברה די ניקוד בסיבובים המוקדמים.
כלומר, כל קבוצת ESL שצברה ניקוד גבוה יכולה להתחרות במקצה הפתוח, וקבוצת EFL שצברה ניקוד גבוה יכולה להתחרות במקצה ה-ESL, או במקצה הפתוח.
מועדוני דיבייט קיימים באוניברסיטאות ובמכללות רבות בישראל.
חלק מהמועדונים הללו מקנים למשתתפיהם נקודות זכות אקדמיות.
ארגון הגג של המועדונים הללו הוא ליגת הדיבייט הישראלית.
הליגה מנוהלת על ידי ההתארגנות החופשית "מועצת ליגת הדיבייט הישראלית" המורכבת מנציגי המועדונים הקבועים בה.
בכל שנה מקיימת הליגה חמש תחרויות קבועות:
אליפות ישראל בדיבייט למוסדות אקדמיים
אליפות ישראל בדיבייט לדוברים מתחילים
תחרות "The English Cup" - תחרות המתקיימת בשפה האנגלית
"התחרות הפתוחה" - בה יכולים להשתתף דיבייטורים שאינם סטודנטים.
תחרות "The English Open" - תחרות פתוחה המתקיימת באנגלית.
נציגי המוסדות האקדמיים של ישראל תופסים מקום של כבוד בתחרויות בינלאומיות.
ב-11 השנים שבין 2010 ל-2021 ניצחו הישראלים בתחרות שבע פעמים בקטגוריית "אנגלית כשפה שנייה".
ב-2018 דורגה קבוצה ישראלית במקום הראשון הכולל, בתום הסיבובים המוקדמים.
בשנת הלימודים תשע"א, יצאה לדרך אליפות ישראל בדיבייט לתיכונים - תחרות של "שיח ושיג".
התחרות היא יוזמה משותפת של המרכז הישראלי להעצמת האזרח (ע"ר), משרד החינוך ומרכז יוני כהן-אידוב לדיבייט ורטוריקה.
במסגרת התוכנית, מורים מכל רחבי הארץ עוברים הכשרה מקצועית ומקיפה בתחום דיבייט ומקימים מועדוני דיבייט בית ספריים.
בהמשך הקבוצות מכל רחבי הארץ מתחרות האחת בשנייה בנושאי דמוקרטיה, אזרחות, חינוך ופוליטיקה.
תוכנית "שיח ושיג" מעניקה לתלמיד כלי לפיתוח יכולת הרטוריקה האישית שלו.
באמצעות תוכנית זו, יכולים התלמידים לשפר באופן משמעותי את כושר השכנוע שלהם ואופן עמידתם מול קהל.
כמו כן, נושאים כגון: החשיבה המסודרת, ההצגה המתודית, ההקשבה הביקורתית ותרבות הדיון, נלמדים באופן שאינו מועבר באופן ישיר במסגרת הבית-ספרית הפורמלית.
במקביל לתוכנית זו, השיקו הגופים תחרות דיבייט מקבילה בשפה האנגלית המיועדת לכיתות ט'.
פעילויות דיבייט נוספות בבתי ספר תיכונים בארץ מתקיימת כחלק מפעילות אגודת שיח ושיג, האגודה הישראלית לתרבות הדיון.
בתי ספר רבים מקיימים פעילות בלתי מקושרת (בדרך כלל בהדרכת בוגרי המועדונים הסטודנטיאליים), לעיתים קרובות בתמיכה עירונית או בתמיכה של ארגונים וולונטריים.
בקיץ 2018 הציגה חברת IBM תוכנה שפותחה בארץ ונועדה להתמודד בתחרויות דיבייט.
התוכנה, שמכונה פרויקט דיבייטור (Project Debater), הוזנה בכ-400 מיליון קטעי מידע (מאמרים, כתבות עיתונאיות, ערכי ויקיפדיה ועוד), והיא מסוגלת להגיב לדברי המתמודדים האחרים, לבטל את דבריהם באירוניה, להשתמש בהומור ולהחליף תפקידים מבניית טעון להפרכתו.
הדיבייט הראשון שבו השתתפה התוכנה נערך בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ושם ניצחה, אחר כך נוסתה בישראל – והפסידה.
הדיבייט נחשב בקרב תומכיו לכלי המשפר את הכישרון הרטורי, את כושר השכנוע, אופן הצגת הדברים ואת העמידה מול קהל, וכן מקנה חשיבה מסודרת, הקשבה ביקורתית ותרבות דיון.
ביקורת שמוטחת לעיתים תכופות היא שהדיבייט שוחק את היושר האינטלקטואלי ומקשה על האמונה בערכים, מפני שהוא מכריח את משתתפיו להגן על עמדות שאינם מאמינים בהן.
תומכי הדיבייט טוענים מנגד, שההגנה על עמדות שהאדם אינו מאמין בהן אינה מקשה עליו להאמין בערכים כלשהם, אלא להפך, מסייעת לו להאמין בערכים אלה בצורה יותר בוגרת תוך כדי התמודדות עם דעות אחרות.
ביקורת נוספת היא שהדיבייט מדגיש את סגנון הדיבור על חשבון תוכנו, ובכך מעודד את השימוש בדמגוגיה ובמניפולציה על השומעים.
תומכי הדיבייט משיבים שתרבות הדיבייט מתייחסת לסגנון ככלי להעברת התוכן בצורה האפקטיבית ביותר ולא כתחליף לו, וכי על פי הנוהג מתן הניקוד לכל קבוצה נקבע בסופו של דבר על בסיס איכות התוכן שהציגו הדוברים.
מעבר לכך, ההיחשפות לטקטיקות רטוריות היא חשובה מפני שהמודעות להן מונעת את האדם מללכת שולל אחריהן.
הביטוי דיברה תורה כלשון בני אדם מופיע אצל חז"ל פעמים מספר, כמבטא את העובדה שעל אף שהתורה היא אלוהית, הרי לשונה היא כלשון בני אדם.
אצל חכמי ימי הביניים (הראשונים), הורחב ביטוי זה, ואומץ במיוחד כדי להסביר לשונות של הגשמת האל בכך שהן באו "לשׂבר את האוזן" כדי שבני האדם יבינו את הדברים הנאמרים כלפי האל המופשט, ובקבלה הורחב ביאור זה ללמוד את תורת האלוהות מלשון ומגוף בני האדם.
בחז"ל מופיע הביטוי בכעשרים מקומות, ובהם הוא מובא כדי להסביר מדוע תנא מסוים אינו דורש את הלשון הכפולה בה הפסוק משתמש (למשל, ו).
ההסבר לכך הוא שעל אף אלוהיותה של התורה היא "דיברה כלשון בני אדם", ובני אדם מדברים בכפל לשון לפעמים לתפארת המליצה או כדי לחזק את ציוויים.
העניין שנוי במחלוקת – האם מקבלים את הטענה שהתורה דיברה בלשון בני אדם וממילא אין צורך למצוא דרשה נסתרת בדברי התורה, או שחייבים לדרוש כל מילה ומילה.
מכיוון שהעניין שנוי במחלוקת, כאשר התלמוד משתמש בטענה מעין זו, הוא לרוב יביא את הדעה השנייה ("אידך מאן דאמר") שחולק על הטענה, ויסביר לשיטתה את הדרשה הנדרשת מהפסוק ומהיכן הדעה הראשונה דורשת את הדרשה האחרונה.
וכן להפך, שהגמרא כן דנה רק בלשון בני אדם נמצא ב.
בקרב ראשונים המצדדים בתורת שלילת התארים יוחסה לביטוי משמעות שונה בתכלית, כאשר הוא שימש להסבר השימוש בתורה בביטויים המגשימים את האל.
התייחסות נודעת למושג זה מצויה במורה נבוכים של הרמב"ם:
שוורץ מציין שם כי קדמו לרמב"ם בהוראת ביטוי זה רבנו בחיי אבן פקודה בחובות הלבבות, רבי יהודה הלוי, ר' אברהם אבן דאוד ויהודה בן קוריש.
על פי הקבלה, הלימוד מלשון התורה אינו דרכו אלא גם הלשון כשלעצמה היא מערכת מדויקת של דימויים שעל ידה מבינים נושאים שונים בקבלה ותורות שונות באלוהות.
לדוגמה, על פי תורת הראשונים, הפסוק נלמד כמשל – שדברה תורה בלשון בני אדם.
התורה השתמשה בלשון נפיחה אף שאינה שייכת אצל הקב"ה, שאין לו גוף.
בתורת הקבלה והחסידות נלמד מכך, שכמו שיש נפיחה במובן האנושי, כך יש מעין זה ברוחניות – אלוהים נפח את נשמת האדם.
כשם שבנפיחה באדם, הנפיחה מגיעה מעומק נשמתו ונשימתו, אך אינה מוגבלת באותיות של דיבור או צעקה, כך נפיחת הקב"ה באדם הראשון היא מעצמותו ומדרגתו העליונה, ואינה מוגבלת בדיבור.
בקבלה מובא פסוק זה על מנת להוכיח שדרגת נשמת האדם היא מהאלוהות והיא למעלה מעשרת המאמרות.
הרב מנחם עזריה מפאנו קיבל את הקביעה שיש קשר בין לשון התורה ללשון בני אדם, אלא שלדעתו לשון התורה מכתיב את לשון בני אדם ולא להפך:
וההקש לנו בו לכל התורה שמדברת בעצם בעליונים ורומזות בשניות בתחתונים, אף על פי שהרמב"ן בפרשת בראשית לא כתב כן כי נמשך אחר המאמר המפורסם דברה תורה כלשון בני אדם, אף אנו נאמר דברו בני אדם כלשון התורה
פעילות דיבייט בישראל קיימת במספר מועדוני דיבייט בחלק ניכר מהמוסדות האקדמיים בישראל ובבתי ספר תיכונים רבים.
מתוכם, מועדונים רבים מאורגנים בליגות ומקיימים ביניהם תחרויות ארציות ואירועים משותפים אחרים.
מועדון הדיבייטינג הראשון בישראל הוקם באוניברסיטה העברית בשנת 1984. ביוזמת פרופסור אדי קאופמן, שכיהן באותה עת כמנהל מכון טרומן לקידום השלום, במטרה לקדם את תרבות הדיון בישראל.
הרעיון עלה לאחר רצח אמיל גרינצווייג, שקאופמן ביקש לייצור מסגרת בה אנשים מכל קצווי הקשת הפוליטית יוכלו להיפגש ולדון בנושאים שנויים במחלוקת, בוויכוח סובלני בצורת דיבייט.
בוויכוח הראשון השתתפו יוסי ברנע מהצד הימני של המפה הפוליטית ונעם קמינר מהצד השמאלי.
נושא הדיון היה "משא ומתן עם אש"ף - כן או לא".
בשנים הראשונות לפעילותו היה מועדון הדיבייטינג היחיד שפעל בקביעות בישראל.
עם התפתחות התחום בישראל, החל להשתתף במסגרת התחרויות של ליגת הדיבייט הישראלית ובאליפות העולם בדיבייטינג לאוניברסיטאות.
פעילות תחרותית החלה בישראל בסוף שנות ה-80 ביוזמת "אגודת שיח ושיג" אשר פעלה בבתי הספר ובאוניברסיטאות.
פעילות הדיבייט האקדמאית התמקדה במועדונים אשר הוקמו באוניברסיטאות חיפה, בטכניון, בתל אביב ובירושלים והתמקדה באליפות שנתית ארצית.
בשנת 1993 התפרקו מועדוני הדיבייט בחיפה ובתל אביב ופעילות הדיבייט האקדמית דעכה כמעט לחלוטין (למעט מועדון האוניברסיטה העברית אשר המשיך לקיים פעילות באופן רציף).
פעילות הדיבייט בתיכונים לעומת זאת שמרה על היקף אחיד, אשר הגיעה לשיא באירוח אליפות העולם לתיכונים.
בשנת 1998 הקים מר אורי זכאי מחדש את מועדון הדיבייט של אוניברסיטת חיפה, יזם את הקמתם של מועדוני הטכניון ואוניברסיטת תל אביב, וסייע לפעילותם של מועדוני המרכז הבין תחומי, אוניברסיטת בר-אילן ועוד.
במקביל הקים מר זכאי בשנת 1999 את מועצת ליגת הדיבייט שנועדה לאפשר למועדונים לקיים שיגרת פעילות של ליגה פעילה.
בשנים הבאות חל גידול עקבי במספר המוסדות הפעילים: הטכניון ומכללת נתניה ב-2002 (נסגר ב-2005), אוניברסיטת בר-אילן ב-2003, אוניברסיטת בן-גוריון ב-2005, האקדמית ת"א-יפו ב-2005 (נסגר ב-2007), מכללת שערי משפט ב-2007, בשנת 2009 נפתחו שלושה מועדוני דיבייט: המסלול האקדמי המכללה למנהל, האקדמית ת"א-יפו, האוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2010 הוקם מועדון הדיבייט של המכללה האקדמית נתניה, בשנת 2011 הוקם מועדון הדיבייט של המרכז האקדמי למשפט ועסקים.
בשנת 1998 התארחה בירושלים אליפות העולם בדיבייטינג לבתי ספר, ובשנת 2002 אירחה אוניברסיטת חיפה את אליפות אירופה בדיבייט.
ישראלים אף זכו בהצלחות רבות אחרות בזירת הדיבייט הבינלאומית, בקטגוריות למתחרים שאנגלית אינה שפתם הראשונה.
אכן, בדיבייט העל-תיכוני נחשבת ישראל לאחת המדינות החזקות ביותר בתחום בעולם הלא-דובר-אנגלית, יחד עם מדינות כמו הולנד, מלזיה והפיליפינים.
בשנת 2010 הייתה מורכבת ליגת הדיבייט הישראלית מ-15 מוסדות אקדמיים, והיא ממשיכה להתרחב.
ליגת הדיבייט הישראלית נחשבת לליגה איכותית מאוד וחבריה נמצאים בצמרת הדיבייט העולמי באופן רציף משנת 1999 ועד לתקופה הנוכחית.
בשנת 2012 זכו האחים עומר וסלע נבו, סטודנטים מאוניברסיטת תל אביב, באליפות העולם הסטודנטיאלית לתרבות הדיון.
הם השלימו זכייה ישראלית שלישית ברציפות בתואר, אחרי מייקל שפירא ומאיר ירום מאוניברסיטת חיפה ב-2011, ויוני כהן-אידוב ואורי מרחב, גם כן מתל אביב, ב-2010.
מועדוני דיבייט קיימים בכל האוניברסיטאות בישראל, למעט
בנוסף קיימים מועדונים במספר מכללות ובתי ספר לתלמידי חו"ל.
רמת השילוב האקדמי במוסד משתנה ממועדון למועדון.
חלקם מהווים פעילות במסגרת קורסים אקדמיים לכל דבר; חלקם מקנים למשתתפיהם נקודות זכות אקדמיות המוקצות לפעילות ספורט, התנדבות וכדומה; וחלקם הם חוגים חוץ-לימודיים המנוהלים על ידי אגודת הסטודנטים או דיקנאט הסטודנטים של המוסד.
גודל מועדון נע ככלל בין 10 ל-50 משתתפים.
בישראל מאורגנים מועדוני הדיבייט האקדמאיים תחת ארגון הגג "ליגת הדיבייט הישראלית".
"מועצת ליגת הדיבייט הישראלית" היא הגוף המתאם בין מועדוני הדיבייט השונים המאורגנים בחסותה.
המועצה מורכבת מנציגי המועדונים החברים בה.
מועדוני הדיבייט האקדמאיים המשמשים כחברים מצביעים בליגת הדיבייט הישראלית:
האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת בר-אילן, האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת רייכמן, בית הספר הבינלאומי RRIS, המסלול האקדמי המכללה למנהל.
מלבד אלו קיימים במוסדות נוספים בארץ מועדונים הלוקחים חלק בפעילות הליגה.
בכל שנה מועדונים אלה מקיימים בתיאום מועצת ליגת הדיבייט הישראלית חמש תחרויות קבועות:
אליפות ישראל בדיבייט למוסדות אקדמאיים.
אליפות ישראל בדיבייט לדוברים בשנתם הראשונה.
תחרות "The English Cup" - תחרות המתקיימת בשפה האנגלית.
"אליפות ישראל הפתוחה" - בה יכולים להשתתף גם דיבייטורים שאינם סטודנטים.
תחרות "The English Open"- תחרות בשפה האנגלית בה יכולים להשתתף גם דיבייטורים שאינם סטודנטים.
גודל תחרויות אלו משתנה בין השנים, ונע בין 40 ל-150 משתתפים.
האוניברסיטה העברית בירושלים: תא סטודנטים בחסות דיקנאט הסטודנטים - מועדון תרבות הדיון - דיבייטינג
אוניברסיטת תל אביב: חוג של אגודת הסטודנטים
אוניברסיטת חיפה: מקנה נקודות זכות
אוניברסיטת בר-אילן: מועדון אקדמי בחסות אגודת הסטודנטים
הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל: נבחרת ספורט, מקנה נקודות זכות
אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: חוג של אגודת הסטודנטים
האוניברסיטה הפתוחה: חוג של אגודת הסטודנטים וחסות של דיקנאט הסטודנטים
אוניברסיטת רייכמן: מקנה נקודות זכות
מכון ויצמן/מדרשת פיינברג: תא סטודנטים
המסלול האקדמי המכללה למינהל: מועדון בחסות דיקאנט הסטודנטים ואגודת הסטודנטים
המכללה האקדמית תל אביב-יפו: בחסות דיקאנט הסטודנטים (נסגר)
המכללה האקדמית ספיר: מועדון בחסות דיקאנט הסטודנטים ואגודת הסטודנטים
המכללה האקדמית נתניה: מועדון בחסות מנכ"ל המכללה
המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט: קורס אקדמי המקנה נקודות זכות
המרכז האקדמי למשפט ולעסקים: קורס אקדמי המקנה נקודות זכות בחסות דיקאן החוג למשפטים
בית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי (על ידי אוניברסיטת רייכמן)
בשנת 2010 יזם משרד החינוך הקמת קבוצות דיבייט בכ-20 בתי ספר, ותחרויות דיבייט בין נבחרות של בתי ספר תיכוניים.
בפרויקט משותף עם "המרכז להעצמת האזרח".
תחרות הגמר התקיימה במרץ 2011, ביום האישה הבינלאומי, נוכח הנושא שנבחר להוביל את הדיונים היה "היבטים שונים בסוגיית המגדר בישראל".
על פי התכנון הפרויקט היה אמור לגדול ולהיות כלל-ארצי, אך הדבר לא בוצע מחוסר תקציב.
במספר תיכונים מופעלת תוכנית לימודים לדיבייטים על ידי חברת דיבייטים.
פעילות הדיבייט בבתי ספר תיכונים בארץ מתקיימת ברחבי ישראל.
חלק מפעילות זו מתנהלת במסגרת ליגה בארגון ובסיוע של עמותת "שיח ושיג", האגודה הישראלית לתרבות הדיון.
בכל שנה בתי הספר בליגה מנהלים ביניהם אליפות דיבייט, אשר סיבוב הגמר שלה מתקיים בדרך כלל במשכן הכנסת.
בנוסף לכך, מתקיימת פעילות דיבייט פרטית בבתי ספר תיכונים ועל-יסודיים.
בנוסף לאליפות הדיבייט, מתקיימת משנת 2010 תחרות דיבייט ארצית שהחלה כפרויקט של התאחדות הסטודנטים בישראל, וכיום מתקיימת בארגונה ובניהולה של גב' רינת גרשפלד והעמותה לקידום תרבות הדיון והמנהיגות בישראל, הרואה חשיבות רבה בהפצת שיטת הדיבייט בבתי-הספר בישראל.
אליפות ישראל בדיבייט לתיכונים - "שיח ושיג"
בשנת הלימודים תשע"א, יצא משרד החינוך בשיתוף המרכז הישראלי להעצמת האזרח (ע"ר) ומרכז יוני כהן-אידוב לדיבייט ורטוריקה בתחרות דיבייט חדשה.
ההכשרה מועברת על ידי דיבייטורים מקצועיים למור בתי הספר אשר פותחים מקימים מועדוני בית ספריים אשר מתחרים בבתי ספר אחרים מכל הארץ.
בשנת הלימודים תשע"א, פעלה התוכנית במתכונת מצומצמת בקרב 40 בתי ספר.
נושא התחרויות סבב סביב שוויון בין המינים ומאפיינים לאי-שוויון בתחומי החיים.
בתחרות זכתה קבוצת עירוני ד' מתל אביב.
בשנת הלימודים תשע"ב, התרחב הפרויקט עד לכדי 100 בתי ספר מדפנה שבצפון ועד מצפה רמון.
בשנה זו, התחרו בתי הספר על נושאי "שימור מול פיתוח" במראה חברתית - אזרחית.
בתחרות זכתה קבוצת אהל שם מרמת גן.
בשנת הלימודים תשע"ג התוכנית עתידה להתרחב אף יותר.
במקביל לתוכנית זו, השיק המרכז הישראלי להעצמת האזרח (ע"ר) תוכנית דיבייט מקבילה בשיתוף מחוז תל אביב במשרד החינוך בשפה האנגלית המיועדת לכיתות ט'.
עד כה נרשמו כ-40 בתי ספר.
הנושא השנתי אותו למדו התלמידים ועליו התחרו היה: "זכויות הילד והתלמיד".
בתחרות זכתה קבוצת אהל שם מרמת גן, והשיגה זכייה שנייה בתחרויות הדיבייט בשנת תשע"ב.
במקביל עתידה גם תוכנית זו להתרחב בשנת הלימודים תשע"ג לכדי בתי ספר רבים נוספים.
תוצאות ישראל בדיבייטינג לתיכונים בעולם
2000: באליפות העולם לדיבייטינג לתיכונים (WSDC) שנערכה בפיטסבורג שבארצות הברית, זכתה נבחרת ישראל שעל שורותיה נמנו זהר נוימן, אלונה טולדנו (אברמוביץ דאז), שמעון מרסר-ווד, אריה להרר וטוד סטוק, במקום השלישי לאחר שהובסה בחצי הגמר על ידי נבחרת אנגליה.
ההחלטה שעמדה לדיון בדיבייט המכריע הייתה "בית זה מאמין כי המטרה מקדשת את האמצעים".
תוצאה זו היא ההישג הגבוה ביותר בה זכתה נבחרת ישראלית עד כה.
גביע המלומדים העולמי (World Scholars cup) היא תחרות אקדמאית בינלאומית לתלמידים בגילאי חטיבת ביניים-תיכון.
תחרות זו עוסקת בידע כללי בנושאים שונים המשתנים כל שנה.
כל קבוצה שניגשת לתחרות מורכבת משלושה תלמידים שנדרשים להפגין ידע בתחומי דעת שונים שנשלחים אל התלמידים מראש.
התחרות מבוססת על דיבייט קבוצתי וכתיבה יצירתית, וגם על חידון ידע אינטראקטיבי קבוצתי ושאלון ידע על תחומי הדעת שאותם למדו המתחרים.
בכל שנה ישנה תחרות עולמית המתרחשת במדינה כלשהי בעולם ובה מתחרים תלמידים אשר צלחו את התחרות האזורית בה השתתפו, שבדרך כלל מתקיימת במדינה ממנו באו, והמנצחים באותן תחרויות עולמיות יעלו אל התחרות האחרונה באוניברסיטת ייל.
בשנת 2010 השתתפו בתחרות העולמית שנערכה בשנחאי 2 קבוצות מישראל לראשונה.
בנוסף, בשנת 2012 התקיים במרכז חינוך ליאו באק שבחיפה הסיבוב הישראלי של התחרות.
מאז מדינת ישראל מצטיינת בתחרות ומשתתפים מישראל זכו בתחרויות העולמיות ב-2022, 2023 ו-2024.
דִּיבֶּל או מֵיתָד הוא תושבת קטנה המיועדת לתיאום וחיבור בורג לרכיב מבנה כגון קיר או תקרה העשויים לרוב בטון, לבנים או גבס.
קיימים סוגים שונים של דיבלים העשויים פלסטיק, עץ או מתכת.
דיבל הפלסטיק הנפוץ בזמננו, הומצא על ידי ארתור פישר ב-1958.
דיבל מחדירים לתוך קידוח באלמנט מבני ולתוכו מבריגים את הבורג.
הבורג מרחיב את הדיבל ומהדק אותו בחוזקה לדפנות החור הקדוח ובכך מושג חוזק הידוק על ידי התפשטות פנימית הדרגתית.
דיבל מיועד לחיבור אלמנטים למשטח במקרים שבהם העומס רב מכדי להשתמש בהידוק באמצעות מסמר, שעלול להיתלש תחת העומס.
בעזרת דיבל ניתן לתלות תמונות כבדות, מדפים, גופי תאורה, ארונות, מתלים וכדומה.
במקרה של אלמנטים כבדים במיוחד, כגון ארונות קיר במטבח, יוצר משקל הגוף התלוי מומנט כח הפועל על הקיר וגורם למתיחה בחיבורו העליון אל הקיר.
במקרים כאלו נהוג להשתמש בדיבלים חזקים וגדולים יותר לתלייה העליונה של האביזר על מנת שזה לא ייתלש מן הקיר.
עבור קיר גבס קיימים דיבלים מיוחדים הנקראים "דיבל גבס" (מיועדים לתשתית חלולה/חלשה) בעזרתם ניתן לתלות פריטים קלים.
במקרים של קירות חלשים, דיבל גדול וחזק יותר אינו בהכרח הפתרון לתליית אלמנטים כבדים משום שחומר הקיר עצמו אינו מסוגל לשאת את העומס.
דיבל כוח (ממתכת) המכונה "דיבל ג'מבו" או "בורג ג'מבו" הוא דיבל המיועד לתלות פריטים כבדים ביותר או לתמוך בכבלים הנמשכים מן המבנה ונושאים משקל.
בורג ג'מבו הוא מוצר הכולל בורג, מעטפת ואום משולבים.
סיבוב הבורג מושך את האום, ומקצר את המעטפת, ובכך מרחיבה, התרחבות הלוחצת על דפנות הקידוח.
כאשר הרחבה זו מובנת מאליה, אין צורך בכל רמז או דרשה נוספים לצורך הפעלת כלל זה.
מכלל זה נגזרות מסקנות הלכתיות למעשה.
כלל זה מוזכר כבר במשנה (משנה מסכת בבא קמא פרק ה משנה ז):
הכלל מופיע בין כללי הפרשנות שבהם השתמש רבי אליעזר בנו של רבי יוסי הגלילי (המפורטות במדרש "שלושים ושתים מידות של רבי אליעזר בנו של רבי יוסי הגלילי"), שם הוא נקרא: "דבר שנאמר במקצת - ונוהג בכל".
הציווי להעניש את העוסק בכישוף נאמר בתורה רק לגבי אישה: "מכשפה לא תחיה" (שמות כב, יז), אך רש"י בעקבות מדרשי ההלכה מציין שאין הבדל בעניין זה בין גברים לנשים, אלא שהעיסוק בכישוף היה נפוץ יותר בין הנשים.
איסור אכילת טרפה נאמר על טרפה הנמצאת בשדה (שמות כב, ל).
למעשה על פי ההלכה אין כל הבדל בין טרפה שנמצאה בשדה לטרפה שנמצאה בבית, אלא שזוהי דוגמה שכיחה, שכן בהמות נטרפות יותר בהיותן בשדה (מובא ברש"י).
טומאת בעל קרי נאמרה על "מקרה לילה", כדוגמה בלבד (דברים כג, יא ורש"י).
טומאת אהל שנמצא בו מת מוזכרת בציון המקרה שהאדם נפטר בהיותו בתוך האהל, אבל הדין כך גם אם מת מחוצה לו ולאחר מכן הוכנס לאהל (במדבר יט, יד ופירוש רמב"ן).
המצווה להעניק מתנות עניים נאמרה על "גר יתום ואלמנה" (דברים כד, יט-כא), והיא מכוונת לכל עני באשר הוא (אברבנאל, שם).
בקרבן הפסח נאמר בתורה שאדם יכול להצטרף לחבורה אחת עם שכנו (שמות יב, ד), אך הוא הדין גם למי שמתגורר רחוק ממנו (מכילתא שם).
באיסור בשר בחלב הוזכר בישול "גדי בחלב אמו" (שמות כג, יט), אך אין הבדל בין גדי לבין בהמות אחרות ובין חלב אמו לחלב אחר (מכילתא משפטים פרשה כ).
האיסור לקלל חרש (ויקרא יט, יד) הוא דוגמה לכל אדם, והוזכר מפני שיש המקללים חרש תוך ניצול מוגבלותו (פירוש רבנו בחיי).
במצוות נטילת לולב הוזכרו "ערבי נחל" (ויקרא כג, מ), והוא הדין לערבות הגדלות במקום אחר (משנה סוכה פרק ג משנה ג ופירוש רבי עובדיה מברטנורא שם).
לכלל זה דוגמאות גם במשנה.
במשנה מסכת שבת נאמר: "ערביות יוצאות רעולות, ומדיות פרופות, וכל אדם, אלא שדברו חכמים בהוה".
כוונת המשנה היא שנשות ישראל שבערב ופרס מותרות לצאת מרשות היחיד לרשות הרבים בשבת בלבוש המקובל במקומם, ואין לבוש זה נחשב למשא האסור בהוצאה מרשות לרשות.
למעשה יציאה בלבוש זה מותרת גם במקומות אחרים בהם לא מקובל לבוש זה, אלא שהמשנה הביאה את המקרה המצוי, שנשות ערב הם אלו היוצאות רעולות בדרך כלל, וכן נשות פרס בפריפה.
במקרים מסוימים התעוררה מחלוקת פרשנית והלכתית, האם מקרה מסוים מובא בתורה כדוגמה לדברים נוספים או שההלכה שנאמרה לגביו אכן מצומצמת למקרה זה בלבד.
לגבי "הבא במחתרת", שמותר להורגו לאלתר מתוך הנחה שהוא מסוגל גם להרוג את בעל הבית, חלוקות הדעות: יש אומרים שזוהי דוגמה בלבד לחדירת גנב לבית, ואין כל הבדל בדרך כניסתו, ונקט הכתוב דוגמה זו "מפני שרוב גנבים מצוין במחתרת" (ברייתא, בבלי סנהדרין עב, א).
ויש אומרים שדווקא במחתרת אנו מניחים שהוא מסוגל גם להרוג, ואם לא חתר תחת הבית אלא בא בדרך אחרת - אין להורגו ללא אזהרה מוקדמת (ברייתא אחרת שם, לפירוש רש"י).
לעיתים הכל מודים שהדין רחב יותר מן הדוגמה הכתובה בתורה, ובכל זאת התעוררה מחלוקת האם כוונת התורה שיש חומרה נוספת במקרה המסוים שהוזכר בה.
חומרה יתירה זו תתבטא בחומרת העונש, בידי שמים או אף בידי בית הדין.
איסור עינוי אלמנה ויתום (שמות כב, כא) נאמר, לדעת רבי ישמעאל במכילתא, ובעקבותיו בפירוש רש"י, כדוגמה לאיסור לענות כל אדם.
לדעת רבי עקיבא (מכילתא שם), ובעקבותיו בספר מצוות גדול (לאוין ח), אמנם אסור לענות כל אדם אבל יש חומרה מיוחדת בעינויים של אלמנה ויתום.
כמו כן האיסור להונות גר (שמות כב, כ), לדעת רשב"ם הוא דוגמה בלבד, ואילו לדעת הרמב"ם (הלכות מכירה יד, טו) יש בו איסור נוסף.
גם על האיסור לקלל מנהיגים ושופטים (שמות כב, כז) טוען הרשב"ם ש"דיבר הכתוב בהווה", שמקובל לקלל אותם מתוך כעס על מעשיהם, ואילו לדעת הרמב"ם (הלכות סנהדרין כו, ב) יש בהם איסור מיוחד.
דיברטיקולוזיס (Diverticulosis; בעברית: סְעִיפוּת; ידועה גם בשמות מחלת סעיף, מחלת המסעפת, מחלה סעיפית של המעי הגס) היא מצב שבו נוצרים סעיפים או מעין כיסים אשר מתהווים בדופן המעי הגס, כתוצאה מהיחלשות השרירים המהווים חלק משכבות המעי הגס.
מצב זה נפוץ יותר לאורך המעי העקול (הסיגמא; sigmoid colon) כתוצאה מלחץ מוגבר באזור זה.
דיברטיקולוזיס אינה שכיחה לפני גיל 40, ושכיחותה עולה עם הגיל, עד שכמעט בכל אדם כבן 90 ניתן למצוא אותם.
סיבוך של דיברטיקולוזיס הוא דיברטיקוליטיס – מחלה שבה נסתם הכיס או הסעיף (כתוצאה מכניסת צואה, לדוגמה), יש התרבות של חיידקים ונוצרת דלקת.
סעיפים מולדים (True Diverticulosis) – כוללים את כל שלוש השכבות של המעי הגס: מוקוזה, סרוזה ומוסקולריס (החלק השרירי).
מופיעים בעיקר בצקום (המעי העיוור).
מנגנון יצירתם כרוך בהתפתחות מערכת העיכול אצל העובר.
הסעיפים הללו לא מתהווים באזורים המאופיינים בחולשה כתוצאה מכניסת כלי דם, בשונה מסעיפים נרכשים, והתנגודת שלהם זהה לזו של יתר המעי, כיוון שהם כוללים את כל שלוש שכבות המעי, ועל כן הסיבוכים הנובעים מהם שונים ודרך הטיפול שונה.
סעיפים נרכשים (False Diverticulosis) – כוללים רק את שכבת המוקוזה והסרוזה ללא שכבת המוסקולריס.
זוהי מחלה הנובעת בעיקרה מתזונה דלה בסיבים, האופיינית לעולם המערבי.
תזונה דלה בסיבים מביאה לתוכן מועט יחסית בחלל המעי, ומכאן להגדלת הלחץ המופעל כדי להעבירו במורד מערכת העיכול, כלומר לתנועתיות יתר של המעי הגס (פריסטלטיקה).
בנוסף מתהווה היפרטרופיה (התעבות) של שכבות השריר החלק, וכל אלו מביאים לעליית הלחץ בתוך המעי וליצירת הרניות (שהן הסעיפים עצמם).
סעיפים אלו שכיחים הרבה יותר מאשר סעיפים מולדים, והם מתהווים במקומות עם תנגודת נמוכה ( locus minoris resistencia).
מבנה המעי הגס כולל שכבות שרירים אורכיים הקרויים teniea coli, אשר ביניהם קיימים אזורים חלשים יותר.
כלי דם נכנסים באזורים אלו ושולחים עורקיקים החודרים למעי.
בנקודות החדירה הללו יש פתח בשכבת המוסקולריס, וזהו אזור חלש יחסית, שדרכו עושה המעי הרניאציה ויוצר את הסעיפים האמורים.
סעיפים נרכשים מתהווים בעיקר באזור הסיגמא (כ-60%), ולאחר מכן באזור המעי הגס היורד (40%).
ישנם מצבים בהם כל המעי הגס כולל סעיפים; מצב זה נקרא פאן-דיברטיקולוזיס, והוא קיים אצל כ-5% עד 10% מהחולים עם דיברטיקולים.
יצוין כי ברקטום (החלחולת) אין סעיפים.
באופן כללי, ובמרבית המקרים, דיברטיקולוזיס יכול להיות ללא תסמינים או כאבים כלל, כאשר בכ-10% עד 20% מהמקרים עשויים להתפתח סיבוכים כגון דיברטיקוליטיס או דימום.
דיאטה עשירה בסיבים תזונתיים ותוספת של סיבים מומלצת כדי למנוע עצירויות והתפתחות של דיברטיקוליטיס.
דימום מדיברטיקוליטים הוא הסיבה העיקרית לדימום מדרכי העיכול (המטוכזיה, דימום טרי מפי הטבעת) אצל מבוגרים מעל גיל 60, אולם רק 20% מחולי הדיברטיקולוזיס ידממו כתוצאה מהסעיפים עצמם.
חולים שהם בסיכון גבוה לדימומים הם חולים עם יתר לחץ דם, טרשת עורקים, וטיפול קבוע בנוגדי דלקת שאינם סטרואידיים (NSAIDS).
אבחון מקום הדימום יכול להיעשות בקולונוסקופיה.
אם החולה יציב, הדרך הטובה לעצירת הדימום היא על ידי אנגיוגרפיה (ואמבוליזציה של הדימום).
קולונוסקופיה ו-CT בטן הן הבדיקות השכיחות הנעשות על מנת לאבחן דיברטיקולוזיס.
ניתן בנוסף לעשות תצלום בטן או MRI.
במידה שיש חשד לדיברטיקוליטיס, המאופיין במיקרו-פרפורציה של הסעיף לחלל המעי, יש עליה בסיכון להגדלת הפרפורציה על ידי בדיקת קולונוסקופיה, כתוצאה מניפוח המעי על ידי גז והגדלת הלחץ של חלל המעי.
במקרים אלו יש להעדיף בדיקת CT עם חומר ניגוד.
דיברטיקוליטיס (diverticulitis, בעברית: סַעֶפֶת) היא מחלה דלקתית של סעיפים הנוצרים במעי הגס, ולמעשה מהווה סיבוך של דיברטיקולוזיס.
זוהי התוצאה של פרפורציה (התהוות של חור) בסעיף או כיס הבולטים מתוך המעי הגס.
לרוב, חולים מציגים תמונה קלינית המורכבת מטריאדה קלאסית: חום, לויקוציטוזיס וכאב ברביע השמאלי התחתון של הבטן (כתוצאה מהמעורבות של חלק המעי הגס הנקרא סיגמא, ואשר מעורב ברוב המקרים במחלה).
חולים יכולים להתלונן גם על בחילה או שלשול, ולעיתים גם על עצירות.
תלונות פחות שכיחות יהיו כאבים ברביע הימני התחתון של הבטן; תלונות אלו יכולות לבוא רק במצב בו הסיגמא (השמאלית בדרך כלל) ארוכה מאוד- דוליקו-מגה-סיגמא, כך שהכאב מופיע למעשה בצד ימין של הבטן.
תלונות על כאבים בבטן הימנית יכולות לבוא גם על רקע דיברטיקוליטיס של המעי הימני, אם כי מצב זה פחות שכיח.
תמונות קליניות נוספות קשורות לסיבוכים נוספים בדיברטיקוליטיס: כך למשל, התמונה הקלינית יכולה להתבטא בחסימת המעי הדק, כתוצאה מהידבקות המעי הדק לאזור הדלקתי של הדיברטיקולה ויצירת חסימה בגלל זווית ההידבקות.
כמו כן, שלפוחית השתן עלולה להידבק לדיברטיקולה המודלקת, אשר מביאה לתמונה דמוית דלקת בשלפוחית השתן ותכיפות בהשתנה.
לעיתים הדיברטיקולה נדבקת לשחלות והתמונה הקלינית תהיה גניקולוגית ותכלול כאבים באגן.
כאשר יש קושי באבחנה על סמך תלונות החולה עצמן, ניתן לאבחן את המחלה על ידי CT, MRI או אולטרה סאונד.
CT ו- MRI מספקים מידע דומה באשר להימצאות הדיברטיקוליטיס, גודלו ומיקומו.
גם בדיקת אולטראסאונד יכולה להדגים את מיקום הדיברטיקוליטיס, וניתן לנקז את האבצס תחת הדרכת אולטראסאונד (או CT).
חומרת המחלה יכולה להיות קלה כשמעורב אזור מוגבל מסביב למעי, או חמורה וסוערת המערבת את הצפק כשמתרחשת זליגת צואה מתוך המעי לחלל הבטן העלולה להביא למות החולה (fecal peritonitis).
לפיכך, סווגה המחלה על פי חומרתה (Hinchey and associates) בהתאם למדרג הבא:
סוג 1: התהוות אבצס מסביב למעי הגס או במזנטריום (מצע המעי).
סוג 2: walled off pelvic abcess- מצב בו האבצס נדד לאזור מרוחק מהדיברטיקולה עצמה.
סוג 3: פריטוניטיס (דלקת של הפריטוניאום) מפושטת ומוגלתית.
דיברטיקוליטיס שלא גורם למאקרו-פרפורציה, התהוות אבצסים, פיסטולות או חסימות מעיים, יטופל על ידי מתן אנטיביוטיקה; לעיתים אין צורך לאשפז את החולה בבית החולים, בעיקר כאשר הכאבים אינם עזים.
מתן מורפין להקלה על הכאבים אינו מומלץ, היות שהוא מעלה את הלחץ בתוך חלל המעי הגס, ולכן יש להעדיף meperidine.
מרבית החולים עם דיברטיקוליטיס קל יגיבו לטיפול אנטיביוטי, עם שיפור ניכר תוך 48 שעות.
לאחר שלושה עד שישה שבועות יש להמשיך את הבירור על מנת לשלול גידולים (שיכולים לחקות דיברטיקוליטיס).
בנוסף למתן טיפול אנטיביוטי, מומלצת תזונה דלה בסיבים.
הסיכוי לפתח דיברטיקוליטיס נוסף לאחר ההתקף הראשון נמוך מ-25%, אולם לעיתים הדעות חלוקות באשר לצעירים הלוקים בדיברטיקוליטיס (מתחת לגיל 45).
במקרים אלו חלק מהמנתחים מציעים ניתוח להסרת הסיגמא (סיגמואידקטומיה) לאחר ההתקף הראשון, לאור חשש להתלקחות נוספת בתדירות גבוהה יותר.
בכל מקרה, במידה והחולה סובל מהתקפים חוזרים ונשנים של דיברטיקוליטיס, מומלצת התערבות כירורגית.
אין כיום המלצה גורפת אם הניתוח צריך להתבצע לאחר ההתקף השני או לאחר מספר התקפים ויש לבחון את חומרת ההתקפים, גילו של החולה וכשירותו לניתוח.
התהוות אבצס: אבצס של דיברטיקוליטיס מוגבל לרוב לאזור האגן, והחולה יתלונן על כאבים משמעותיים, חום, ובבדיקת הדם תתגלה לויקוציטוזיס.
בדיקת בטן, אגן או בדיקה רקטלית יגלו מסה רכה ורגישה, ובבדיקת CT, MRI או אולטראסאונד ניתן יהיה לאשש את ההנחה כי מדובר באבצס.
אבצסים בגודל של מעל 2 ס"מ יש לנקז (בצורה מלעורית) בהנחיית אולטראסאונד או CT.
ניקוז האבצס, בתוספת מתן אנטיביוטיקה דרך הווריד, הוא טיפול יעיל אשר לרוב מביא לשיפור מהיר במצב החולה.
ניתוח אלקטיבי מוצע תוך שישה שבועות מיום ניקוז האבצס, במסגרתו נכרת החלק החולה (לרוב הסיגמה) ומתבצעת השקה בין חלק המעי הפרוקסימלי לחלק הדיסטלי למקום הכריתה.
יש חשיבות רבה להסרת כל המקטע הנגוע והמעובה במהלך הניתוח.
במידה ולא נכרת כל האזור החולה קיים חשש לחזרות של דיברטיקוליטיס.
נצור (פיסטולה) עלולה להיווצר בין החלק המודלק לבין העור, שלפוחית השתן, הנרתיק או המעי הדק בחלק מן המקרים.
פיסטולה נוצרת במהלך הניקוז כתוצאה מבעיה בניקוז, או כתוצאה מהידבקות האבצס לאיבר המעורב שנפגע.
למעשה, זוהי הסיבה השכיחה ביותר להידבקויות בין המעי הגס המעורב במחלה לבין שלפוחית השתן למשל, יותר מאשר במחלת קרוהן או בסרטן.
פיסטולות בין שלפוחית השתן למעי הגס הפגוע שכיחות יותר אצל גברים מאשר אצל נשים.
התסמינים הקליניים כוללים פנאו-המטוריה: מצב בו השתן יוצא בהפסקות וביניהן יוצאות בועות אוויר ("שתן בהפסקות") שמגיעות מהחור שנוצר בין שלפוחית השתן והמעי הגס המכיל אוויר.
תיתכן גם fecaluria, שתן מעורב בצואה.
פיסטולה בין המעי הגס לשלפוחית השתן תאובחן על ידי CT, המדגים אוויר בתוך שלפוחית השתן (במצב רגיל אין אוויר בשלפוחית).
במקרה של פיסטולה בין המעי הגס למעי הדק יהיו שלשולים, כתוצאה ממעבר מזון מהיר יותר.
הטיפול הראשוני בפיסטולה מכל סוג שהוא הוא בקרה על הזיהום והורדת רמת הדלקת, מתן אנטיביוטיקה ולאחר מכן תכנון הניתוח.
יש לשלול גידולים אשר ייתכן והביאו להיווצרות הפיסטולה: כך למשל, במידה והפיסטולה בין המעי הגס לשלפוחית השתן משנית להליך סרטני, הטיפול יהיה כריתה מלאה של האזור, בעוד שבמצב בו הפיסטולה היא כתוצאה מדיברטיקוליטיס, הטיפול הוא כריתת החלק החולה בלבד.
פריטוניטיס מפושט: זהו מצב הנובע מדיברטיקוליטיס, אשר נגרם משתי סיבות עיקריות: האחת, מצב בו יש פרפורציה של הדיברטיקולום לתוך החלל הפריטונאלי, או אבצס ממוקם אשר מתרחב וחודר לחלל הפריטונאלי.
במצב הראשון, הפריטוניאום יהיה מזוהם בצואה, ובמצב השני הפריוטניאום יהיה מזוהם במוגלה וחיידקים.
בשני המקרים, התוצאה תהיה זיהום חריף המחייב פעולה ניתוחית מיידית.
שני המצבים הללו נדירים יחסית.
המטופל יציג תמונה קלינית הכוללת כאב מפושט בטני, עם רגישות וסימנים לגירוי צפקי, כאשר בצילומי ההדמיה ניתן לראות אוויר חופשי בחלל הפריטונאום בחלק מן המקרים.
בנוסף יהיו סימנים לשוק ספטי כגון עליה בלויקוציטים, חום, טכיקרדיה ותת לחץ דם.
במצב כזה יש לכרות את הסיגמא במידה ובה הבעיה (במרבית המקרים), הוצאת חלק המעי המזוהם לסטומה (קולוסטומי) ותפירת החלק הדיסטלי לסיגמא (ניתוח ע"ש הרטמן).
חסימת מעיים: מצב זה יכול לנבוע כתוצאה משני סיבוכים דיברטיקולריים: האחד, והיותר נדיר, הוא היצרות של הסיגמא כתוצאה מהיפרטרופיה של שריר חלק במעי הגס.
ניתן לראות היצרות של דופן המעי הגס יחד עם דיברטיקולים באזור.
יש לשלול במצב זה סרטן, והאבחנה היא בסיגמאידוסקופיה.
מצב שני של חסימה הוא יותר שכיח וכולל חסימת המעי הדק- לולאת מעי דק נדבקת לתהליך דלקתי כגון אבצס עם חסימה.
במצבים כאלו הטיפול הוא הכנסת nasogastric tube מלמעלה, טיפול באנטיביוטיקה ובניקוז, ולפעמים יש צורך לכרות חלק מהמעי הדק.
דִיבשה אמירה (1899 – 9 באפריל 1966) הייתה מתמטיקאית ישראלית, מראשוני המורים למתמטיקה בארץ ישראל.
נולדה ברוסיה ועלתה לארץ ישראל בשנת 1906 עם הוריה רבקה ואהרן איתין, ממייסדי אחוזת בית ובעל בית הדפוס העברי הראשון ביפו.
בשנת 1914 סיימה את לימודיה התיכוניים במחזור השני של הגימנסיה העברית "הרצליה".
למדה באוניברסיטת גטינגן בגרמניה ובשנת 1924 סיימה את הדוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת ז'נבה בשווייץ בהנחיית פרופסור הרמן מינץ מאוניברסיטת גטינגן.
לאחר מכן לימדה שנים אחדות באוניברסיטת ז'נבה.