tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שנה לאחר מכן שונה השם חזרה ל"אליצור חולון", והקבוצה לקחה עוד ארבע אליפויות רצופות.
בעונת 1996/1997 איבדה אליצור חולון את האליפות לטובת אליצור רמלה.
שנה מאוחר יותר זכתה הקבוצה באליפות נוספת.
הקבוצה זכתה בכל אותה תקופה מעונת 1990/1991 ועד 1997/1998 ב-8 גביעי מדינה רצופים, כאשר בשישה מתוכם היא משלימה דאבל בישראל.
השחקנית הבולטת ביותר בכל הזמנים ששיחקה בקבוצה היא ענת דרייגור שנחשבת לאחת השחקניות הטובות ביותר בכל הזמנים בכדורסל נשים בישראל.
שחקניות בולטות נוספות ששיחקו באליצור חולון הן: אורלי גרוסמן, לימור מזרחי ואלומה גורן.
לאחר מכן הידרדרה הקבוצה וחדלה להיות קבוצת צמרת.
בשנת 2003 אמורה הייתה לרדת לליגה השנייה, אך בסופו של דבר נשארה בליגה הראשונה מכיוון שמספר קבוצות ויתרו על עלייתן.
בשנה הבאה (2004) ירדה הקבוצה שוב לליגה השנייה, וחזרה לליגה הראשונה בחלוף שנה אחת.
אך לא הצליחה לשחזר את ההישג משנות ה-90.
בשנת 2007 אומצה הקבוצה בידי רפי בנימין מנכ"ל חברת "ב.ב קשרים לשיווק עגלות מקלארן" ונקראה הקבוצה: אליצור "מקלארן" חולון.
בשנת 2008 פורק האיחוד הוותיק לאחר 18 שנה כאשר אליצור חולון המשיכה עם הקבוצה המאוחדת, וקבוצת אליצור תל אביב הקימה את עצמה מחדש מהליגות הנמוכות וחזרה לשחק בתל אביב.
כיום אליצור תל אביב משחקת בליגה הלאומית.
בשנת 2017, חולון הגיעה לגמר גביע המדינה אך הפסידה לרמת חן.
בשנת 2018, שינתה הקבוצה את צבעה לצהוב סגול, מהלך זה נעשה על מנת להעלות את ההתעניינות של אוהדי קבוצת הגברים של הפועל חולון בקבוצה ואכן עזר לה לאחד סביבה את אוהדי הקבוצות מחולון והעלה את כמות האוהדים שבאים לצפות במשחקים.
באותה השנה, חולון הגיעה לגמר גביע המדינה בפעם השנייה ברציפות אך כמו בפעם הקודמת, היא הפסידה למכבי אשדוד בתוצאה 55:78.
בפברואר 2019 עברה הקבוצה לשחק באולם שרון הממוקם בבית הספר היסודי אריאל שרון בשכונת ח' 300, המכיל 500 מקומות ישיבה
בעונת 2025/26 הקבוצה החלה לארח את משחקיה הביתיים בהיכל טוטו חולון, והתמנתה למאמנת הקבוצה לימור פלג.
בהמשך העונה פלג התפטרה, ובמקומה מונה רועי לזר.
אלכסנדר (אליק) רון (נולד ב-1947) הוא ניצב בדימוס של משטרת ישראל.
התפרסם עקב תפקודו באירועי אוקטובר 2000.
רון (במקור: רובינשטיין) נולד במושב תל עדשים.
התגייס לצה"ל ב-1966, התנדב לחטיבת הצנחנים ולסיירת מטכ"ל.
עם סיום מסלול הלוחם יצא לקורס קציני חי"ר, ובסיומו שב ליחידה כמפקד צוות.
עם סיום תפקיד זה, ב-1971, השתחרר מצה"ל.
התגייס לשב"כ ושימש כמאבטח באל על.
לחם כאיש מילואים במלחמת יום הכיפורים, ולקח חלק בקרבות ברמת הגולן תחת פיקודו של יוני נתניהו.
לאחר המלחמה שירת במילואים בתנאי קבע והשתחרר ב-1975. כמפקד פלגת מילואים ביחידה השתתף רון במבצע יונתן, והיה מפקד החפ"ק המצומצם של סא"ל נתניהו.
ב-1984 חזר לשירות קבע ומונה למפקד יחידת שלדג בדרגת סא"ל, והוביל אותה במבצע משה ובמבצע עיניים ירוקות.
תחת פיקודו עברה היחידה, אשר הייתה כפופה לקחצ"ר, לחיל האוויר הישראלי.
בשנים 1987–1992 היה מפקד הימ"מ, יחידת העילית של משטרת ישראל ומשמר הגבול ללוחמה בטרור, בין היתר בהשתלטות על אוטובוס האמהות שנחטף על ידי מחבלים ב-1988. לאחר מכן שימש מפקד מג"ב ירושלים, פיקד על מרחב גליל במחוז הצפון.
ב-1994 קודם לדרגת ניצב ומונה למפקדו הראשון של מחוז ש"י.
ב-1997 מונה למפקד המחוז הצפוני וכיהן בתפקיד במהלך אירועי אוקטובר 2000. בדו"ח ועדת אור לחקירת האירועים נכללו המלצות אישיות נגדו.
בסבב המינויים שהתקיים זמן קצר לאחר האירועים עצמם הוחלט על העברתו מתפקידו והוא יצא ללימודים באוניברסיטת חיפה.
בתקופתו בתפקיד הוקמה במחוז יחידת ארז ללחימה בפשיעה הכפרית.
ניצב אלכסנדר (אליק) רון היה מפקד המחוז הצפוני של המשטרה בעת אירועי אוקטובר 2000. הוא הואשם על ידי ועדת אור בסעיפים הבאים:
רון נמנה עם ראשי יוזמת ז'נבה.
בשנת 2006 התמודד על ראשות מועצה אזורית עמק יזרעאל אך לא נבחר לתפקיד.
בשנת 2007, בעקבות פרשת שי דרומי, יזם הקמתה של יחידת מתנדבים במשמר הגבול למאבק בפשיעה הכפרית.
רון בעל תואר ראשון במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת לטביה בארץ.
חקירה בנוגע לקבלת התואר במרמה לא העלתה ראיות נגדו.
משמש כנשיא חברת קי בי סק העוסקת בניהול אבטחה וביטחון, בין היתר בתחום הקנאביס רפואי בארץ ובעולם.
בשנת 2014 הוא יצא נגד המאבק של המשטרה בקנאביס וצוטט כאומר שאין סיבה שהקנאביס לא יהיה זמין כמו אקמול.
אליצור רמלה (או אליצור נווה דוד רמלה) היא קבוצת כדורסל נשים ישראלית מהעיר רמלה, שמתמודדת בליגת העל בכדורסל נשים וגם ביורוקאפ.
רמלה היא אחת מקבוצות כדורסל הנשים המובילות בישראל.
הקבוצה זכתה 13 פעמים באליפות ישראל ו-6 פעמים בגביע המדינה והיא קבוצת הנשים הישראלית הראשונה והיחידה שזכתה בטריפל שבו זכתה בגביע היורוקאפ, באליפות ליגת העל ובגביע המדינה בעונת 2011.
הקבוצה מנוהלת על ידי עמותה ציבורית ומארחת באולמה הביתי בהיכל הספורט העירוני בקריית מנחם בגין שברמלה (המכיל כ-2,000 מקומות ישיבה).
הקבוצה פורקה פעמיים ב-2005 וב-2015, אך הוקמה מחדש פעמיים בשמות שונים.
הקבוצה הצטרפה לליגת העל בעונת 1992/1993, כבר באותה עונה דורגה בצמרת וסיימה שנייה, והפסידה בגמר הגביע לאליצור חולון.
הזכייה הראשונה באליפות הייתה בעונת 1995/1996 תחת הדרכתו של המאמן רמי חלפון, כאשר שחקניותיה הבולטות היו אורלי גרוסמן, ויקה רודובסקי ולירון קופילוב ששיחקו גם בנבחרת ישראל בצוותא עם מילה ניקוליץ'.
רמלה זכתה בתואר על חשבונה של אליצור חולון שזכתה ב-19 האליפויות שלפני כן.
בעונה זו קבעה שיא ניצחונות רצופים של 14 משחקים.
רמלה הגיעה גם לגמר הגביע בו הפסידה לאליצור חולון.
החל מאותה עונה רמלה הפכה לאחת הקבוצות הדומיננטיות בליגה.
עד שנת 1998 הייתה לקבוצה יריבות ספורטיבית עם אליצור חולון, אך החל מ-1999 החלה היריבות מול א.ס.
רמת השרון שהייתה היריבות הבולטת יותר עקב ירידת קרנה של אליצור חולון.
בעונת 1999/2000 זכתה הקבוצה באליפות המדינה השלישית תחת המאמנת נועה ריקנטי, בסדרת גמר הפלייאוף ניצחה רמלה 1-3 את נירוסופט כרמיאל.
בסיום המשחק הרביעי של סדרת הגמר פוטר המאמן עדני דגן.
רמלה שיחקה ביורוליג, בעונת 2000/01. היא השתתפה במפעל גם בעונות 1996/97 ו-1998/99 אך לא עברה את שלב הבתים.
הקבוצה זכתה בדאבל בעונת 2003/2004 תחת הדרכתו של המאמן טל נתן, כאשר השחקניות הבולטות היו לירון כהן, אמבר הול ואינה גורביץ' בסדרת הגמר ניצחה רמלה 1-3 את מכבי רמת חן.
רמת השרון 1-3 בסדרת הגמר וזכתה באליפות שנייה ברציפות וחמישי למועדון, השחקניות המובילות היו אינה גורביץ', קריסטל רובינסון, שאמיקה כריסטון, דראגוסלבה ז'אקולה ואירנה אוסיפובה.
בסיום המשחק הראשון של סדרת הגמר פוטר המאמן טל נתן בשידור חי בטלוויזיה.
רמלה הגיעה גם לגמר הגביע בו הפסידה לא.ס.
בקיץ 2005 פורקה הקבוצה לאחר זכייה באליפות המדינה, עקב חוב של 3 מיליון שקל למס הכנסה מינה בית המשפט מפרק לקבוצה.
אך הקבוצה שבה לליגת העל לאחר עונה אחת, עם עלייתה מהליגה הלאומית של הקבוצה שהוקמה מחדש לאחר איחוד עם קבוצת הבת ונקראה אליצור 'אחווה' רמלה, תחת בעלותו של שבתאי קלמנוביץ'.
בשנת 2007 גברה רמלה על רמת השרון בגמר גביע המדינה, וכך גם ב-2008. בעונה שלאחר מכן 2008/2009 הודחה רמלה ברבע גמר הגביע לאחר שהפסידה לבנות השרון.
היא העפילה לגמר הפלייאוף של הליגה, אך הפסידה בו לא.ס.
בעונת 2009/2010 התמנתה בפעם השנייה נועה רקנאטי לתפקיד המאמנת, והובילה את הקבוצה למקום השלישי.
הקבוצה העפילה לגמר גביע המדינה, אך נוצחה על ידי א.ס.
בשלב הפלייאוף, הודחה רמלה בשלב חצי הגמר לאחר הפסד 1–3 למכבי בנות אשדוד.
בכך הייתה לקבוצת כדורסל הנשים הראשונה בישראל שזכתה בתואר אירופאי ובטרבל.
כמו כן, שחקנית הקבוצה ליקו ווילינגהאם נבחרה ל-MVP של ליגת היורוקאפ, והשחקנית טנישה רייט, נבחרה לחמישייה הראשונה.
כמו כן, השחקניות הבולטות היו גם שי דורון ואורנית שוורץ.
באוקטובר 2011 הפסידה אליצור רמלה למחזיקת היורוליג סלמנקה במשחק הסופרקאפ האירופי היוקרתי.
בסיום העונה, הגיעה הקבוצה עד לסדרת הגמר של אליפות הליגה, אך הפסידה לקבוצת מכבי בנות אשדוד בסדרת הגמר 3-2.
החל מעונה זו החלה יריבות ספורטיבית חדשה עם מכבי בנות אשדוד שהייתה היריבות הבולטת יותר עקב ירידת קרנה של א.ס.
בעונת 2012/2013 זכתה באליפות התשיעית בתולדותיה, לאחר שניצחה 3–2 בסדרת הגמר את מכבי בנות אשדוד.
בעונת 2013/2014 זכתה בגביע המדינה החמישי בתולדותיה השחקניות הבולטות היו נעמה שפיר, תמרה ג'יימס, אליסון הייטאוור וקטיה לויצקי.
בחודש אפריל 2014 הגיעה הקבוצה למעמד גמר הפלייאוף והפסידה 1–3 למכבי בנות אשדוד.
המאמן עדן ענבר אימן את הקבוצה משך 5 עונות וזכה לאהדה גדולה מהקהל של הקבוצה.
בעונת 2014/2015 הקבוצה הודחה ברבע גמר גביע המדינה על ידי קבוצת מכבי בנות אשדוד לאחר הפסד חוץ 57:40. באותה עונה הובסה הקבוצה 0-3 על ידי מכבי בנות אשדוד בסדרת גמר הפלייאוף וסיימה את עונת 2014/15 ללא תואר.
ב-1 באוקטובר 2015 פורקה הקבוצה בפעם השנייה עקב חוב של 200 אלף יורו אחרי שהפסידה בשורה של בוררויות למוסדות פיב"א.
אוהדי אליצור 'אחווה' רמלה עברו מקבוצת האם שפורקה ב-2015 לאליצור 'נווה דוד' רמלה קבוצת הבת מהליגה הלאומית בכדורסל נשים והציבו לעצמם מטרה להשיב את אליצור רמלה לליגת העל בכדורסל נשים.
הקבוצה הצליחה במטרתה ובאפריל 2017 העפילה לליגת העל תחת המאמנת סיון בלליס.
הקבוצה חזרה לשחק בליגת העל החל מעונת 2017/2018 ומכונה אצל רבים "אליצור רמלה" אל אימון הקבוצה בליגת העל חזר אלי רבי, רמלה הגיעה עד לסדרת גמר הפלייאוף בו הובסה 0–3 למכבי בנות אשדוד, השחקנית אדוט בולגק זכתה ב-MVP של העונה.
בעונת 2018/2019 זכתה הקבוצה באליפות המדינה בפעם העשירית עם ניצחון 0-3 בסדרת הגמר על מכבי בנות אשדוד וגם בגביע המדינה בפעם השישית בהיסטוריה בניצחונה במשחק הגמר 58:72 על מכבי רמת חן, ובכך השלימה דאבל וחזרה למרכז הבמה בכדורסל הנשים הישראלי.
השחקניות הבולטות היו טיפאני מיטשל שנבחרה לשחקנית המצטיינית, אליסון הייטאוור, ג'יימי נארד ושירן צעירי.
בעונת 2020/2021 התמנתה למאמנת הקבוצה שירה העליון, הקבוצה העפילה לשלב שמונה הגדולות במפעל היורוקאפ, והגיעה לגמר הגביע בו הפסידה למכבי עירוני רמת גן, הקבוצה סיימה במקום הראשון בעונה הסדירה, והודחה בשלב חצי הגמר הפלייאוף מול רמת גן.
בעונת 2021/2022 הגיעה הקבוצה באירופה לשלב 32 האחרונות ביורוקאפ, היא גם זכתה באליפות המדינה בפעם ה-11 עם ניצחון 3–2 על מכבי בנות אשדוד, השחקניות הבולטות היו אליסה בארון שזכתה ב-MVP של סדרת הגמר, אמה קאנון, קריסטל דנג'רפילד, וגילי אייזנר.
בעונת 2022/23 רמלה התחילה במוקדמות היורוליג לאחר 21 שנה שלא השתתפה במפעל אך לא העפילה, בהמשך העונה העפילה לשלב שמונה הגדולות במפעל היורוקאפ, וסימה במקום השני בליגה הסדירה.
רמלה ניצחה 3–2 בסדרת הגמר של העונה על מכבי בנות אשדוד והקנה לה אליפות שנייה ברציפות ו-12 בתולדותיה.
השחקניות הבולטות היו שאקירה אוסטין שנבחרה ל-MVP של העונה, אלינה בבקינה, אליסה בארון ואלישה קלארק.
בעונת 2023/24 התמנה למאמן הקבוצה דני גוט, רמלה הייתה אמורה להשתתף ביורוקאפ והיא שובצה ישירות בשלב הבתים.
עם זאת, בעקבות פרוץ מלחמת חרבות ברזל לא יכלה הקבוצה לארח משחקים בביתה והיא לא השתתפה במפעל.
רמלה זכתה בהמשך העונה בגביע ווינר, וניצחה 3–0 בסדרת הגמר של העונה על הפועל לב ירושלים והקנה לה אליפות שלישית ברציפות לראשונה בתולדותיה, השחקניות הבולטות היו קפטנית הקבוצה עדן רוטברג שנבחרה ל-MVP של העונה, ג'ני סימס, דניאל רבר וצליל וטורי.
רמלה גם הגיעה לגמר הגביע בו הפסידה להפועל לב ירושלים 74:87.
בעונת 2024/25 התמנה למאמן הקבוצה מויה טאצ'י עוזר המאמן בעונה הקודמת.
הקבוצה היא היחידה ששיחקה במפעל אירופי ואירחה את משחקיה באולם הבייתי של יריבותייה.
הקבוצה הודחה בשלב הפלייאוף ביורוקאפ, כמו כן הגיעה לגמר גביע ווינר בו הפסידה 83-58 למכבי בנות אשדוד, המשחק שוחק 11 שעות אחרי שנחתה הקבוצה בישראל ממשחק ביורוקאפ.
כמו כן, רמלה הודחה בשלב חצי הגמר גביע המדינה 72:79 למכבי בנות אשדוד.
הקבוצה סיימה במקום השלישי בעונה הסדירה.
רמלה הודחה בשלב חצי הגמר לאחר הפסד 0–3 להפועל ראשון לציון.
בעונת 2025/26 התמנה למאמן הקבוצה רועי לזר, מאמן מכבי עירוני ר"ג בחמש העונות האחרונות., עקב סדרת הפסדים לזר התפטר לאחר המחזור השישי.
רמלה מינתה במקומו את טל נתן שחזר לקדנציה שנייה במועדון לאחר 20 שנה, בהמשך העונה פוטר ומונה במקומו עוזר המאמן רועי לוין.
הקבוצה הודחה בשלב הפלייאוף ביורוקאפ מול אולימפיאקוס.
ראו: רשימת כדורסלניות אליצור רמלה
הקבוצה הוותה השראה לסרט דרמה ישראלי מתוך רצועת "ראשון בדרמה" של ערוץ 3 משנת 2001 "שחקנית ספסל" בכיכובה של לירית בלבן המגלמת שחקנית בקבוצה.
אליקום אוֹסְטָשִינְסקי (ג' בניסן תרס"ט, 25 במרץ 1909 – 9 באוגוסט 1983) היה איש ציבור ואגרונום ישראלי.
הוא היה אחרון ראשי המועצה המקומית, וראש העירייה הראשון של ראשון לציון בין השנים 1946–1951, ולאחר מכן היה למנכ"ל אגודת הכורמים.
אליקום אוסטשינסקי, בן למשפחת אוסטשינסקי, נולד בפתח תקווה למרים ואליהו אוסטשינסקי, איש העלייה הראשונה.
סיים את לימודיו בגימנסיה הרצליה בתל אביב, ולאחר מכן למד לימודי חקלאות בטולוז שבצרפת והתמחה בגידול הדרים וגפן באלג'יר.
בשנת 1930 שב לארץ ישראל ועבד כיינן ביקב ראשון לציון.
כעבור שנה נסע לאיטליה והוסמך לתואר דוקטור באגרונומיה.
בשובו לארץ התיישב בראשון לציון והחל בפעילות ציבורית-מקצועית, בהיותו מנהל המחלקה החקלאית של התאחדות האיכרים ומנהל המחלקה לשיקום הפרדסנות של המועצה לשיווק פרי הדר.
כמו כן הוא כיהן כיושב ראש סניף ראשון לציון של התאחדות בני המושבות, יושב ראש סניף ראשון לציון של אגודת "מכבי" וחבר הנהלת מכבי ארץ ישראל והיה חבר מפקדת ארגון ההגנה.
בשנת 1946 נבחר אוסטשינסקי לראשות המועצה המקומית ראשון לציון.
הוא כיהן בתפקידו עד 1951, כאשר בשנה האחרונה לכהונתו הוכרזה ראשון לציון כעיר.
על שמו רחוב בראשון לציון.
החל מ-1953 ניהל את אגודת הכורמים, בעלת השליטה ביקבי כרמל, ושימש בתפקיד זה כשלושים שנה.
היה חבר המועצה המייעצת של בנק ישראל.
אשתו, שולמית (1918–1988), לבית טוליפמן, הייתה ממשפחת ותיקי ראשון לציון.
אחיה, יוסף טוליפמן, היה מנהל הקריה למחקר גרעיני ומנהל בכיר במגזר הציבורי והפרטי בישראל.
אליצור נתניה היא קבוצת כדורסל נשים מהעיר נתניה, המשחקת בליגה לאומית.
הקבוצה מתאמנת ומשחקת באולם הספורט של "תיכון שרת".
בנוסף לכך, מפעילה הקבוצה בי"ס לכדורסל בשיתוף בי"ס יונתן בעיר.
הקבוצה נוסדה בשנת 1969 ושיחקה זמן רב בליגות הנמוכות.
בשנת 1989 התאחדה הקבוצה עם "מכבי נתניה" למועדון כדורסל אחד.
הקבוצה זכתה פעמיים ב"גביע איגוד הכדורסל" על שם אברהם פסח.
בעונת 2006/07 לאחר ניצחון על מכבי תל כביר.
בעונת 2007/08 העפילה הקבוצה לאחר 30 שנה, בחזרה לליגת העל.
בסיום עונת 2014/15 נשרה הקבוצה ל אך נשארה בליגת העל לאחר שקבוצת הפועל מעגן מיכאל ויתרה על העלייה לליגת העל.
במהלך חודש ספטמבר 2015 הכריזה הקבוצה באופן רשמי כי אין בכוונתה לשחק בליגת העל בכדורסל נשים.
עקב כך ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
אליצור יבנה היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר יבנה, המתמודדת בליגה הלאומית בכדורסל.
הקבוצה הוקמה בשנת 1976. בסיום עונת 2006/2007 העפילה הקבוצה לליגה הלאומית.
בנוסף, זכתה הקבוצה פעמיים ברציפות בגביע האיגוד (2006, 2007).
המועדון מפעיל גם קבוצת כדורסל נשים בליגה הלאומית ומחלקת נוער (בה החל הכדורסלן עומרי כספי את דרכו).
בשנת 2018 מנתה המחלקה עשרים וארבע קבוצות במסגרות השונות וכ-800 ספורטאים וספוראיות.
בעונתה הראשונה בליגה הלאומית הצליחה הקבוצה להעפיל לסדרת הפלייאוף מול מכבי חיפה אך הפסידה בסדרה.
בתחילת עונת התפטר מאמן הקבוצה רוני צוקרמן, עקב אי הצלחת הקבוצה להגיע ליעדיה לאחר כארבע שנים בתפקיד, ובמקומו מונה עמי נאווי.
בעונת הקבוצה התבססה על שחקני נבחרות הנוער והעתודה של ישראל במתכונת של קבוצת קולג', תוכנית אותה הובילה הנהלת הקבוצה בסיוע איש העסקים ושחקן העבר עמוס (טינו) ברבי.
למועדון הצטרפו שחקני נבחרת ישראל לשעבר, מוטי דניאל כמנהל מקצועי, ליאור ארדיטי כסמכות מקצועית, גלעד כץ כמאמן טקטי, ונתי כהן כמאמן ראשי.
בעונת 2011/2012 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף ונוצחה 0–2 בסדרה על ידי קבוצת מכבי באר יעקב.
בעונת 2015/2016 שיחקו בקבוצה שני זרים - ג'ונתן בולוק וכריס גאסטון, המתאזרח פלין קליימן, אבי פוגל, יריב עמירם, גיא אוד, יוני דוד, תומר לוי, אוראל לוי ומיכאל זלמנוביץ.
המאמן אוהד יתום סיים את עבודתו במהלך העונה לאחר סדרת הפסדים ואת מקומו תפס המאמן עמי נאווי שכבר אימן ביבנה בעבר.
בסיום אותה עונה נשרה אליצור יבנה לליגה הארצית אחרי תשע עונות בהן שיחקה בליגה הלאומית.
בעונת 2016/2017 שיחקה הקבוצה בליגה הארצית בהדרכת המאמן אוהד יתום.
באותה עונה שבה הקבוצה לליגה הלאומית אחרי ניצחון בגמר הפלייאוף על מכבי בת-ים בהובלתם של ארז מרקוביץ', סטנלי ברנדי, יובל רחמילביץ', יונתן דוד, אמיר בורסוק ועידן רג'ואן.
בעונת 2017/2018 סיימה הקבוצה במקום התשיעי בליגה.
בעונת 2018/19 סיימה הקבוצה במקום השמיני והעפילה לפלייאוף העליון בו הודחה ברבע הגמר לאחר הפסד 1–2 לראשונה בטבלה מכבי עירוני רעננה.
בעונת 2019/2020 העפילה הקבוצה לשמינית גמר גביע המדינה מול מכבי ראשון לציון (כדורסל) ונוצחה בביתה 80–82. בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל הופסקו משחקי הליגה במחזור ה-22. הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי עם מאזן של 14 ניצחונות ושמונה הפסדים.
בעונת 2020/2021 בילתה הקבוצה את מרבית העונה בתחתית הליגה ובסיומה ירדה לליגה הארצית.
בעונת 2022/2023 זכתה יבנה בגביע האיגוד (בפעם השלישית בתולדותיה) לאחר ניצחון על אליצור מכבי פתח תקווה.
הקבוצה העפילה לגמר הפלייאוף לאחר ניצחון 1–2 בסדרה מול פתח-תקווה.
בסדרת הגמר הפסידה הקבוצה 0–2 להפועל כפר קאסם ונשארה לעונה נוספת בליגה הארצית.
ביוני 2023 מונה מאמן קבוצת הנוער של המועדון, שלומי כהן, כמאמן הקבוצה, במקומו של אורי קוקיה..
בחודש יוני 2024 זכתה הקבוצה באליפות והעפילה חזרה לליגה הלאומית.
עד שנת 2016 האולם הביתי של הקבוצה היה אולם הפיס הקהילתי ברחוב שבזי 7 המכונה בידי יבנאים רבים ושחקני האגודה בתור "מבצר שבזי", סמוך לבית הספר היסודי ביאליק ביבנה שמכיל 600 מקומות ישיבה.
בחודש יולי 2012, אישרה עיריית יבנה הקמת היכל ספורט חדש בשטח בנוי של 2,285 מ"ר ברחוב הדוגית.
האולם מכיל כ-1,000 מקומות בשלב א' וקיימת אפשרות להגדלתו עד ל-3,000 מקומות ישיבה.
העירייה החליטה לקרוא את האולם על שמו של חתן פרס ישראל רלף קליין.
ליקויים שהתגלו במבנה היציע דחו את פתיחתו של ההיכל החדש והקבוצה קיימה את משחקיה הביתיים בעונת 2015/2016 בהיכל הספורט קריית מנחם ברמלה.
בחודש נובמבר 2016 נחנך ההיכל במשחק חגיגי בין קבוצת ותיקי אליצור יבנה לבין קבוצת ותיקי מכבי תל אביב.
אליצור נווה-דוד רמלה היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר רמלה.
בעבר שיחקה הקבוצה בליגה הראשונה במשך שתי עונות רצופות (1987-1989), ומאז לא הצליחה להעפיל בחזרה לליגה זו.
הקבוצה מארחת באולם קריית מנחם ברמלה.
בעונת 2017/18 עברה לאולם הספורט החדש בקריית האומנים ברמלה שנחנך באוגוסט 2017, עלה 25 מיליון שקלים ומכיל 1500 מקומות ובעל יכולת הרחבה עתידית.
בשנת 2018/2019 חזרה לשחק באולם בקרית מנחם.
כמו כן, המועדון מפעיל קבוצות מחלקת נוער ובה 6 קבוצות בליגות השונות.
בעונת 2015/16 הפסידה הקבוצה 2-1 למכבי רחובות בגמר הפלייאוף, את העלייה לליגה הלאומית.
במקביל הגיעה עד לגמר גביע האיגוד אך הפסידה לקבוצת הפועל עמק חפר 160-138 בסיכום שני מפגשים.
בעונת 2017/18 ירדה הקבוצה לליגה א.
בסיום עונת 2018/19 חזרה הקבוצה לליגה הארצית לאחר היעדרות בת שנה.
בסיום עונת 2019/20 כאשר הופסקה הליגה עקב משבר הקורנה הייתה הקבוצה במקום ה-10 המוביל למשחקי המבחן עם מאזן של 4 ניצחונות ו-12 הפסדים
אליצור ויראלי תל אביב היא קבוצת כדורסל נשים ישראלית המשחקת בליגה הלאומית.
הקבוצה שיחקה בעבר בליגת העל וזכתה במספר האליפויות הגבוה ביותר מכל קבוצות הנשים בישראל (14), כאשר כולו היה רצף של 14 עונות בין השנים 1976–1990. בנוסף, זכתה הקבוצה 10 פעמים בגביע המדינה בכדורסל נשים והשלימה 10 דאבלים ישראלים (מתוכם 6 ברצף), וסיימה עוד פעם כסגנית מחזיקת הגביע.
בשנת 1985 התאחדה הקבוצה עם אליצור קריית אונו, איחוד שפורק לאחר שנה אחת בלבד (בעונת האיחוד לקחה הקבוצה דאבל בישראל).
בשנת 1990 מוזגה הקבוצה לתוך אליצור חולון, ושמה שונה לאליצור תל אביב/חולון, כאשר הקבוצה המקורית נעלמה מהמפה.
עונה לאחר מכן הקבוצה המאוחדת שינתה את שמה ל"אליצור חולון".
בשנת 2008 פורק המיזוג הארוך לאחר 18 שנים, כאשר אליצור חולון המשיכה עם הקבוצה המאוחדת, ואליצור תל אביב החלה לבנות את עצמה מחדש בליגה השנייה.
במקביל בוצע מעבר לאולם הביתי במרכז ערבי יהודי ברחוב קדם ביפו, במטרה לחזור לצמרת כדורסל הנשים הישראלי.
בסיום עונת 2010/2011 הפסידה הקבוצה את הכרטיס השלישי לליגת העל כשנוצחה 1–2 בסדרה מול קבוצת מ.כ.
בחודש יולי 2011 רכש אייל זילברמן את הקבוצה במטרה להחזיר אותה למרכז הבמה ולקדם אותה לליגת העל.
ובמקביל החל לבנות את מחלקת הנערות.
בתוך כך, הוכרזה "הפועל בני ברית יפו" מהליגה הארצית כקבוצת בת.
בחודש אפריל 2012, זכתה הקבוצה בגביע האיגוד לאחר ניצחון בגמר (בסיכום שני מפגשים) מול קבוצת הפועל גליל עליון.
במקביל הבטיחה אליצור את מקומה בליגת העל לעונת 2012/2013 לאחר ניצחון כפול בחצי גמר הפלייאוף מול בני יהודה ת"א.
בסופו של דבר למרות הניצחון הכפול על בני יהודה והעלייה לליגת העל ויתרה אליצור ת"א על מקומה בליגת העל ובחרה להישאר בליגה הלאומית משיקולי תקציב.
בעונת המשחקים 2020/2021, כחלק מהליגה הלאומית בניצוחו של המאמן אורן לם, הקבוצה העפילה לגמר וניצחה בו את הפועל כפר סבא, ובכך הבטיחה את מקומה בליגת העל.
שנה לאחר מכן נשרה הקבוצה חזרה לליגה הלאומית לאחר שסיימה במקום האחרון.
בחודש יוני 2021 מונתה דניאלה ראובן למאמנת הקבוצה, ובספטמבר באותה שנה חתמו כי חברת הפרסום ויראלי תהיה נותנת החסות לקבוצה ומכאן שמה.
אֱלִיצָפָן בֶּן עֻזִּיאֵל (נקרא גם: אֶלְצָפָן) הוא דמות מקראית המוזכר כנשיא בית אב במשפחת קהת:
לאחר מותם של שני בני אהרן, נדב ואביהוא, נקרא אליצפן יחד עם מישאל אחיו להוציא את גופותיהם מהמשכן.
אליצפן היה בן דודו של משה רבנו, אהרן הכהן וקורח.
במדרש תנחומא מתואר שמינויו של אליצפן לנשיא שבט קהת היווה מניע להצתת מחלוקת קורח ועדתו:
השם אלצפן מופיע רק ב וב בכתיב חסר י'.
בשאר המקומות השם מופיע בגרסתו המלאה "אליצפן".
גם בנוסח שומרון וגם בפשיטתא - הכתיב המקובל הוא "אליצפן".
בתרגום השבעים השם המופיע על פי רוב בצורה Ελ(ε)ισαφα(ν).
משמעות השם היא האל צפן, כלומר האל החביא, במובן שבו האל הגן או הושיע בעת צרה.
היסוד צפן נמצא גם בשם המקראי צפניה ובשמות שונים במכתבי יב ובחותמות וטביעות עבריות מתקופת בית ראשון.
ישנן חותמות עברית בהן נמצא גם השם המקוצר צפן .
בפיניקית נמצא השם צפניצדק, ובפונית יש שם אשה צפנבעל.
אפשרות נוספת היא שבשם זה משתקפת מסורת קדומה מאוד של האל "הר צפון" (sapanu) המכונה במקרא "בעל צפון".
דמות נוספת בשם זה היא אליצפן בן פרנך, נשיא מטה זבולון המופיע ב.
אליצור ראשון לציון היא קבוצת כדורסל נשים ישראלית מהעיר ראשון לציון, המשחקת בליגה הלאומית.
בשנות ה-80 השתתפה הקבוצה בליגת העל ונקראה "אליצור סלע ראשון לציון".
לאחר שהעפילה בסיום עונת מהליגה הארצית לליגה הלאומית, הוצע למנהלי הקבוצה על ידי איגוד הכדורסל להשתתף בליגת העל במקומה של קבוצה הפועל מעגן מיכאל שלא אישרה השתתפות.
וכך חזרה הקבוצה לליגה הבכירה לאחר היעדרות של 9 שנים.
בעונת השתתפה הקבוצה בגביע רונקטי, אך הודחה לאחר מספר משחקים על ידי אפולון סלוניקי מיוון.
בתחילת עונת 2011/12 הורדה הקבוצה לליגה הלאומית עקב בעיות תקציב.
אליק גרשון (נולד ב-3 ביוני 1980) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן.
שיאן גינס לשעבר במשחק שחמט סימולטני.
השיג דרגת אמן בינלאומי בשנת 1997. רב-אמן משנת 2000.
בשנת 2007, ספרו "סן לואיס 2005" (שכתב יחד עם איגור נור) זכה בפרס ספר השנה של פדרציית השחמט האנגלית.
נכון לספטמבר 2025, גרשון מדורג במקום ה-46 בישראל, לפי מד כושר.
1993 - בגיל 13 זכה באליפות ישראל לנוער עד גיל 16
1994 - זכה באליפות העולם לנוער עד גיל 14 שנערכה בהונגריה
1996 - זכה באליפות העולם לנוער עד גיל 16 שנערכה בספרד
2000 - זכה בהישג יוצא דופן: מקום ראשון הן באליפות הנוער (עד גיל 20) והן באליפות ישראל (במשותף עם בוריס אברוך).
ב-21 באוקטובר 2010 שבר את שיא גינס למשחק שחמט סימולטני.
גרשון שיחק בכיכר רבין במשחק סימולטני, נגד 523 מתחרים וניצח 454 מתוכם.
המשחק האחרון הסתיים לאחר 18 וחצי שעות, במהלכן הלך כ-45 קילומטר.
בכתבת השער של מוסף 7 ימים בידיעות אחרונות מה-5 בנובמבר 2010 מאת אמיר שואן, נכתב כי התחרות הייתה "מבושלת": בין המשתתפים בתחרות היו תלמידי בי"ס שבח מופת בתל אביב חסרי ניסיון במשחק שחמט וכן היו ילדים נוספים שהגיעו ללא רקע קודם.
שיאו של גרשון נשבר בפברואר 2011 על ידי שחמטאי איראני.
אלכסנדר (אָלִיק) מישורי (Alec Mishory) (נולד ב-28 במאי 1946) הוא היסטוריון, אוצר, מבקר אמנות וחוקר אמנות ישראלי.
מישורי נולד בתל אביב למשה ואסתר.
סיים בשנת 1972 לימודי תואר ראשון באמנות ותעודת הוראה מוובסטר קולג' בסנט לואיס, מיזורי.
בשנת 1984 סיים תואר שני בתולדות האמנות מאוניברסיטת תל אביב ובשנת 1997 סיים דוקטורט בתולדות האומנות מאוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY); כותרת הדיסרטציה, שעסקה בצייר הצרפתי תאודור ז'ריקו: "Théodore Géricault's Grande suite anglaise: sources, iconography and significance".
בשנים 1989-1988 שימש כמבקר אמנות בעיתון מעריב.
בין 1987–1993 כתב באופן קבוע ב-סטודיו, ובין השנים 1990–1995 שימש כמבקר שבועי עבור המוסף הספרותי של הארץ.
מישורי דובר עברית, אנגלית, צרפתית, איטלקית, גרמנית, ובעל יכולות קריאה וכתיבה בשפה הרוסית.
בשנת 1999 למד גרמנית במכון גתה בברלין, לאחר שזכה במלגת מחקר בנושא :"אמנים יהודים בתרבות הגרמנית (לפני מלחמת העולם הראשונה)".
מישורי שימש כשופט עבור קרן המלגות לאמנות חזותית מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
היה יועץ לתחום האמנות במשרדו של נשיא המדינה (2005) ולקח חלק בחטיבה לענייני תרבות במשרד החינוך והתרבות.
בשנת 2001 מישורי זכה בפרס מרדכי איש-שלום, במסגרת פרסי יד יצחק בן-צבי, עבור ספרו "שורו הביטו וראו, איקונות וסמלים חזותיים ציוניים בתרבות הישראלית".
מישורי מתמקד במחקריו בחיבור ההיסטורי בין אמנות לציונות וארצישראליות.
בהיבטים החזותיים של הרעיון הציוני שהופך למונחים גרפיים וסמליים שלהם מקורות טקסטואליים.
בשנים 2009–2011 שימש כפרופסור אורח מטעם קרן שוסטרמן.
תחילה, בפקולטה לתולדות האמנות באוניברסיטת רייס ביוסטון, ולאחר מכן בפקולטה ללימודי יהדות באוניברסיטת טנסי בנוקסוויל.
1980-1983 - המכללה למורים לאומנות ברמת השרון
1989 - מכללת הנטר בניו יורק
1995-1998 - בצלאל האקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1981 ואילך - נמנה עם צוות ההוראה באוניברסיטה הפתוחה
אמנות הרנסאנס באיטליה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2012-1988 (שישה כרכים).
צפורה ברנר - חייה ואמונתה, בהפקתו של אליק מישורי, תשנ"ח, 1998.
שורו הביטו וראו, איקונות וסמלים חזותיים ציוניים בתרבות הישראלית, תל אביב: הוצאת עם עובד, ספריית אופקים, תש"ס 2000.
תולדות האמנות: מבוא כללי, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2000.
לצייר בעברית - יוסף בודקו מעצב את מהדורת יובל החמישים של כתבי ח"נ ביאליק, הוצאת עם עובד, 2006.
טבע דומם: מייצוג של חפצים לחפצים של ממש, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ח, 2008.
סביב למדורה בסלון - שדה האמנות היהודי בישראל 1949-1948, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2013.
מ"אפקים חדשים" ל"רוח אחרת" אמנות ישראלית 1988-1948, למדא הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2019.
הציירים הגדולים / רוברט קמינג, הוצאת כתר, 2001
בואו נגלה ציורים מפורסמים - לוסי מיקלתוויט, הוצאת כתר, 2000
הצבע בציור הפרה-רפאליטי:"אמת לטבע, סימבוליזם, מסר מוסרי", חיבור לשם קבלת תואר מוסמך לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה לאמנויות, תשמ"ג
כלים שבורים: מוטיב הטהרה ביצירות הקרמיקה של משה גרשוני, סטודיו, גיליון מס' 17, דצמבר 1990, עמודים 16–17
חיים אקטיביים ותהילת נצח: אופני הייצוג האמנותיים של אנשי מופת יהודיים בתחילת המאה, סטודיו, גיליון מס' 19, פברואר 1991, עמודים 8–11
שני מחנות ומגדל אחד, על תערוכת 'מגדל דוד, מלחמת התרבות הראשונה באמנות ישראל, במגדל דוד, המוזיאון לתולדות ירושלים, סטודיו, גיליון מס' 29, ינואר 1992, עמודים 40–41
צייר אנגלי 'אוהב ציון' – ויליאם הולמן הנט, 38.1, קתדרה
מנורה וענפי זית: קורות עיצובו של סמל מדינת ישראל, 46.2, קתדרה
לקורותיו של דגל מדינת ישראל, 62.2, קתדרה
אולימפוס וגולגותה בשירות הציונות, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
1984 - הפיסול הקרמי של דוד מוריס, מוזיאון הרצליה לאמנות.
1992 - עפרה צימבליסטה, גלריה טובה אוסמן, תל אביב.
• לפני הזהב: ירושלים, הגלריה לאמנות של העיר רחובות.
1995 - אמנות ישראלית מאוסף משפחת עדה ומיכאל כספי, אגודת הציירים והפסלים בישראל, סניף תל אביב.
• אריה שואג ואבני שלום קדושות: קורות עיצוב סמל עיריית ירושלים, הגלריה העירונית ירושלים.
1998 - מנורה וענפי זית בתוך:"לאורה של מנורה", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2007 - ישראליות חזותית, האוניברסיטה הפתוחה, רעננה.
2008 - 1948 :אמנות עברית-ארצישראלית המוליכה אל המחר המשכן לאמנות עין חרוד.
- לא בהכרח: ציור מופשט ישראלי באוסף דובי שילוח, האוניברסיטה הפתוחה.
2014 - בדילוג על המופשט: פנינים מאוסף יוסי ודניאלה ליפשיץ, האוניברסיטה הפתוחה.
2014 - מעבר לדומות: דיוקנאות באוסף נועה ועוזי אגסי, האוניברסיטה הפתוחה.
מועדון הכדוריד אליצור יאיר הרצליה היא קבוצת כדוריד שכיום אינה פעילה, המועדון היה חלק מעמותת "אליצור יאיר הרצליה" שהיא עמותה בעלת עקרונות דתיים.
לפני הקפאתה, הקבוצה שיחקה בליגה הלאומית לכדוריד ואירחה באולם ספורט היובל בשנים האחרונות לפני הקפאתה.
מקים הקבוצה היה יצחק פליישמן.
אליצור הרצליה היא עמותה שלא למטרת רווח, התארגנות של אנשים שרצו להקים קבוצת ספורט דתית.
מועדון הכדוריד שוים להנצחת .
מנכ"ל הקבוצה היה יהושע גורא שהיה גם יו"ר הקבוצה ולאחר מכן אדם פלטקביץ'.
הישגה הגדול של אליצור הרצליה היה בשנת 1988 והוא ההעפלה לאליפות אירופה לערים שהוא התואר הרביעי בחשיבותו באירופה, בו הפסידה אחרי שני משחקים שאירחה בביתה קבוצה משוודיה.
הישג נוסף של הקבוצה הוא זכייה במקום הרביעי בליגה שנתיים ברציפות.
סוף שנות השישים ושנות השבעים
אליצור הרצליה החלה את דרכה בליגה ג' בכדוריד כשאירחה במגרשים רבים המתאימים לכדוריד ברחבי הרצליה, ומשם הגיעה עד לליגה הלאומית והתחילה לבסס את מקומה בליגה במקומות 5–8.
בשנת 1971 נוסדה העמותה אליצור הרצליה והקבוצה נרשמה כעמותה.
שנות השמונים היו שיא פריחתה של אליצור: קבוצת הכדוריד הפועל הרצליה התפרקה ב-1980 ושחקנים רבים עברו לאליצור ובשנת 1983 הקבוצה התאחדה עם הפועל נוף ים הרצליה ל-15 שנה עד הקפאתה, ובזכות אירועים אילו היא זכתה במקום הרביעי בליגה הלאומית בשנים 1987–1988 והעפילה לאליפות אירופה לערים בשנת 1988.
שנות התשעים היו השנים הקשות של אליצור הרצליה, זאת מכיוון שהקבוצות האחרות בליגה רכשו שחקנים זרים, מה שאליצור הרצליה לא יכלה להרשות לעצמה מכיוון שלא היה לה מספיק כסף כדי להעביר שחקן זר לשורותיה.
הקבוצה לא העפילה למקומות הגבוהים ואפילו ירדה ליגה.
ב-1998 הקבוצה הוקפאה לזמן לא ידוע בשל בעיות כספיות.
תלבושת הקבוצה השתנתה עם השנים אך צבעיה העיקריים היו כחול ולבן.
סמל הקבוצה היה כמו סמל אגודת הספורט אליצור.
לאליצור הרצליה היו ארבעה מאמנים עיקריים שהיו תמיד בתחלופה: עקיבא לפלר, אדם פלטקביץ', רוני נתן, ויוסי שטרק, ומספר רב של מאמנים שאימנו לתקופה קצרה, המאמן הראשון של הקבוצה היה דב פליישמן והמאמן האחרון היה גילי רבן.
באליצור החליטו שאין משחקים ואימונים בשבת, ואם הקבוצה הולכת ביחד לאכול במקום מסוים הוא חייב להיות כשר, אך אין זה מכליל את השחקנים וההנהלה להיות דתיים.
אף על פי שאליצור הרצליה נועדה לשחקנים דתיים, רוב השחקנים באליצור הרצליה היו חילוניים.
אליק ובליק היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים בנושא המדע והתרבות המשודרת בערוץ הופ!.
אליק (אבי יקיר) - חייזר ורוד, אחיו של בליק, לא חכם במיוחד.
בליק (ז'יל בן דוד) - חייזר כתום עם סנטר גדול, אחיו של אליק, לפעמים חכם ולפעמים לא למרות הטיפשות של אליק.
משפחתם של אליק ובליק מוזכרים מפעם לפעם ולא מופיעים בסדרות, במשחק "עץ המשפחה של אליק ובליק" מופיעים תמונות שלהם.
בתיה ואלחנן - אמא ואבא של אליק ובליק.
דוד בום ודודה בלומה - הדודים של אליק ובליק ואחיהם של בתיה, במשחק הסלט החלומי הדוד בום גר בצפון.
בומבה ואלקה - ההורים של בתיה וסבא וסבתא של אליק ובליק.
אלי וברכה - ההורים של אלחנן וסבא וסבתא של אליק ובליק.
תוכנית התחקירים של אליק ובליק
הקייטנה של הופ - מא' עד ת'
החדר המוגן של הופ 2003
המרחב המוגן של הופ 2006 (ללא אליק)
אליקו באלה הוא כדורגלן ניגרי המשחק באסואן בעמדת הקיצוני.
באלה התחיל את הקריירה שלו ב"אקדמיה לכדורגל GBS", אקדמיית כדורגל מקומית בניגריה.
בקיץ חתם בטרנצ'ין מליגת העל הסלובקית.
ב-23 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק בליגה נגד רוז'ומברוק.
ב-29 באוגוסט 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 1-4 נגד סניצה.
בינואר חתם בזולטה ורכם מליגת העל הבלגית איתה זכה בגביע הבלגי בסיום העונה.
ב-31 בינואר 2018 הושאל להפועל עכו עד לסיום העונה.
ב-3 באוגוסט 2018 באלה חתם בהפועל מרמורק.
ב-1 באפריל 2021, באלה חתם בפלאטו יונייטד מליגת העל הניגרית.
אלי כהן (אליקו; נולד ב-6 במאי 1977) הוא שדרן רדיו ומנחה ישראלי, המשדר ברדיו לב המדינה.
אלי כהן (אליקו) נולד וגדל בבת ים, בבית מסורתי, לרפי ולמרים חיה.
למד בתיכון "אורט הבונים" בעיר בת ים.
מהיותו בגיל 6 עד היותו נער כבן 16 שיחק אליקו טניס, ובעקבות פטירת אביו ממחלה קשה באותה שנה, שינה אז את תחביבו לטובת תחום ה-D.J, ובמקביל החל לשדר בתחנת הרדיו הפיראטית "גלי הים התיכון" במקביל ללימודים בתיכון.
לאחר שירותו בצה"ל, החל לעבוד בתחנת "רדיו לב המדינה", תחילה כמפיק ותחקירן, ולאחר מכן, בגיל 22, החל להגיש תוכנית אישית.
כיום הוא מגיש ברדיו לב המדינה את התוכנית "ערב ים תיכוני", המשודרת בימים ראשון עד חמישי, מהשעה 16:00 כשעתיים, המלווה בחשיפת זמרים בתחילת דרכם כולל משה פרץ, דודו אהרון ואחרים.
תוכניתו משודרת ב"אווירת סלון" בה אוכלים במהלך האירוח בתוכנית ובה הוא מדבר ונוהג בחופשיות עם אומנים ומאזינים עולים.
במסגרת התוכנית מתקיימים אירועי זמר, ערבי שירה, סופי שבוע בבתי מלון ובהפלגות, אשר מונחים על ידו.
בשנת 2011 השתתף במספר פרקים, בסדרה "חי ב-LA LA לנד".
בשנת 2015 זכתה תוכניתו ב"פרס תוכנית המוזיקה הטובה ביותר בישראל" מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב.
הוא נחשב לבעל השפעה רבה במוזיקה המזרחית בישראל.
אליקו הוציא מספר דיסקים של אוספי להיטים, ביניהם מתוכניות הרדיו "ערב ים תיכוני" וב-"רדיו לב המדינה".
דמותו זכתה לחיקוי בתוכנית "ארץ נהדרת" בדמות מומי, שגולמה על ידי אלי פיניש וב-14 בפברואר 2024 גילם את דמותו יניב ביטון.
היה מאורס ללירז ארז ולהם בן משותף.
אליצור מועצה אזורית שומרון היא קבוצת כדורסל ישראלית מיהודה ושומרון, המייצגת את המועצה האזורית שומרון ומשחקת בליגה הלאומית נכון לעונת 2024/2025.
הקבוצה הוקמה בעשור השני של שנות האלפים כקבוצת ליגה של יישובי המועצה האזורית שומרון ושיחקה בליגות הנמוכות.
בעונת 2019/20 עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הארצית, לאחר שהעונה נעצרה בעקבות מגפת הקורונה והקבוצה הייתה במקום הראשון במאזן של 15 ניצחונות והפסד בודד.
עם עלייתה לליגה הארצית שובצה הקבוצה במחוז הצפוני, ובעונת הבכורה בליגה הארצית סיימה במקום החמישי, במאזן של 15 ניצחונות ותשעה הפסדים.
בעונה זו לא התקיים פלייאוף עקב מגפת הקורונה.
בעונתה השנייה של הקבוצה בליגה הוחתמו מספר שחקנים בולטים, בהם תומר בר אבן, שון לבנובסקי, אלחי מנצבך וצאלי ניומן.
במהלך עונה זו הייתה הקבוצה בחלק העליון של הטבלה לאורך כל שלבי העונה ובמחזור הסיום גברה על יריבתה לצמרת הפועל צפת-גליל ועלתה למקום הראשון המבטיח את יתרון הביתיות בכל שלבי הפלייאוף.
בסדרת רבע הגמר ניצחה הקבוצה את המסיימת שמינית הפועל עמק חפר 2–1 לאחר צמד ניצחונות במשחקי הבית 75–72 ו-88–72 והפסד במשחק החוץ 77–85. בשלב חצי הגמר פגשה הקבוצה את הפועל עכו/מטה אשר וגם בסדרה זו ניצחה 2–1 לאחר ניצחונות במשחקי הבית 88–68 ו-71–56 והפסד 69–79 במשחק החוץ.
בסדרת הגמר פגשה הקבוצה את סגניתה מהעונה הסדירה, הפועל בני כפר סבא, וגם בסדרה זו ניצחה 2–1, 68–61 ו-88–78 במשחקי הבית אל מול הפסד 57–77 במשחק החוץ.
לאחר הניצחון בסדרת הגמר העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית.
עד עליית הקבוצה לליגה הלאומית אירחה את משחקיה באולם הספורט בכפר תפוח.
לקראת עונת 2022/23 מינתה הקבוצה את דרור כהן למאמנה.
בעונת 2023/2024 הגיעה הקבוצה לסיכום עם מכבי תל אביב להסכם בה תשמש כקבוצת "טיפוח" למועדון מליגת העל.
במסגרת ההסכם תקלוט אליצור שומרון שחקנים צעירים ממכבי תל אביב כדי שיקבלו דקות כמושאלים במסגרת מקצוענית.
בשנה הראשונה להסכם הצטרפו לקבוצה שחר דורון ורועי בכר.
ב-7 בדצמבר 2025 חנכה הקבוצה אולם חדש, שישמש כאולם ביתי עבור הקבוצה, "אולם ישיבת אמי"ת" ביישוב ברוכין.
האולם נחנך במשחק הקבוצה מול מכבי פתח תקווה, בו ניצחה (78:80) את מכבי פתח תקווה בפעם החמישית ברציפות.
הקבוצה מפעילה 11 קבוצות נוער וילדים כאשר קבוצת הנוער הבכירה של המועדון משחק בליגה המחוזית (הליגה הרביעית).
אליקה מילובה (; נולדה ב-5 בספטמבר 2002), ידועה בשמה הפרטי אליקה, היא זמרת אסטונית, שנולדה בעיר נארווה.
ייצגה את אסטוניה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב, עם השיר "Bridges" איתו הגיעה למקום השמיני עם 168 נקודות.
מילובה התפרסמה בזכות השתתפותה בתחרויות זמר ובתוכניות טלוויזיה שונות באסטוניה ובשכנותיה, דוגמת The Baltic Voice, "New Wave Junior", "Kaunas Talent", "Bravo Song Contest" ו-"Berlin Perle".
בשנת 2021 זכתה במהדורה השמינית של התחרות "Eesti otsib superstaari", שבזכותה חתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ.
ב-1 בנובמבר 2022 הוכרז על ידי רשות השידור האסטונית כי מילובה עתידה להשתתף בקדם האסטוני לאירוויזיון 2023, "Eesti Laul", עם השיר "Bridges".
לאחר שצלחה את שלב חצי הגמר הופיעה מילובה ב-11 בפברואר 2023 בגמר התחרות.
היא הגיעה למקום הראשון, שנקבע באמצעות הצבעות הצופים.
כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום השמיני, כשבסך הכל זכה ב-168 נקודות.
אליצור גודריץ' היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי בן המאה ה-18 מקונטיקט.
הוא שימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקונטיקט וכגובה המכס.
הוא היה גם אחיו של הסנאטור האמריקני צ'ונסי גודריץ', חתנו של האב המייסד אוליבר וולקוט.
גודריץ' נולד ב-24 במרץ 1761 בדורהם שבמושבת קונטיקט, והיה בנו של אליצור גודריץ'.
הוא סיים את לימודיו במכללת ייל ב-1779, והיה שם מורה מ-1781 עד 1783 ולמד משפטים.
לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1783, הוא החל לעסוק בעריכת דין בניו הייבן.
הוא שירת בבית הנבחרים של קונטיקט מ-1795 עד 1802 והיה הפקיד שלו במשך שישה ישיבות ויו"ר הבית במשך שניים.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1796 הוא היה אלקטור פדרליסט לנשיאות, ותמך במועמד הפדרליסט ג'ון אדמס נגד מועמד המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית תומאס ג'פרסון.
הוא נבחר לייצג את קונטיקט בקונגרסים השישי והשביעי, אך כיהן רק בקונגרס השישי, מ-4 במרץ 1799 עד 3 במרץ 1801, מכיוון שהנשיא ג'ון אדמס מינה אותו למוכס מכס לנמל ניו הייבן.
לאחר זמן קצר הוא הודח מתפקידו על ידי יורשו של אדמס, הנשיא תומאס ג'פרסון.
הדיון במעשה הזה העלה מג'פרסון מכתב שבו הוא הצהיר על אישורו להדחה בגלל דעות פוליטיות.
גודריץ' נבחר למועצת המושל בקונטיקט ב-1803, וכיהן עד 1818. הוא לימד משפטים בייל בין השנים 1801–1810 ושימש שופט צוואות בין השנים 1802–1818. מ-1803 עד 1822 הוא היה גם ראש עיריית ניו הייבן.
מ-1803 עד 1807, הוא שימש גם כשופט של בית המשפט העליון לערעורים בקונטיקט.
גודריץ' היה חבר בתאגיד ייל, הגוף המנהל של האוניברסיטה, מ-1809 עד 1818 והיה המזכיר שלה מ-1818 עד 1846. ייל העניקה לו תואר ב-1830. גודריץ' מת בניו הייבן ב-1 בנובמבר 1849, ונקבר בבית הקברות ברחוב גרוב.
הוא הוצג בין 1,700 חברי הקונגרס שנמצאים ברשימת חברי הקונגרס האמריקאי שהחזיקו בעבדים בשלב מסוים בהיסטוריה האמריקאית.
בנו של גודריץ', צ'ונסי אלן גודריץ', התחתן עם בתו של נואה ובסטר.
אחיו, שנקרא גם צ'ונסי גודריץ', היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית.
אשתו של גודריץ', אנני ווילארד אלן גודריץ', הייתה אחותו של ג'ון אלן, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקונטיקט וחבר בבית המשפט העליון לערעורים בקונטיקט.
גיסתו, מרי אן וולקוט גודריץ', באמצעות אחיו הסנאטור צ'ונסי גודריץ', הייתה בתו של החותם על הכרזת העצמאות של ארצות הברית, אוליבר וולקוט, ואחותו של שר האוצר האמריקני אוליבר וולקוט הבן.
אליקודי (באיטלקית: Alicudi) הוא המערבי באיי קבוצת האיים האיאוליים מצפון לסיציליה, בדרום איטליה.
הוא נמצא כ-40 קילמוטר מערבית מליפארי.
אליקודי הוא בעל צורה קונית עם בסיס עגול, כאשר פסגתו הוא בגובה של 675 מטר מעל פני הים.
השליש הצפון מערבי שלו הוא תלול, בור ובלתי מיושב.
האי נוצר בשש תקופות התפרצות געשיות שכללו זרימת לבה, יצירת והתפרצות סטרומבוליאנית.
בין תקופות אלו עבר האי בלייה, ובשלוש פעמים נוצר קלדרה כתוצאה מהתמוטטות לוע.
בשלוש התקופות הראשונות ההתפרצויות היו בזלתיות, ובשלוש התקופות האחרונות כללו אנדזיט.
הדעות חלוקות לגבי הזמנים של שש התקופות.
על פי דעה אחת, התקופה הראשונה הייתה לפני 106,000 שנים, התקופה הרביעית לפני 80,000 שנים, והתקופה השישית לפני 28,000 שנה.
על פי דעה אחרת, הפעילות הגעשית החלה לפני כ-110,000–120,000 שנים, התרחשה ברובה בתקופה שבין 81,000–100,000 שנים ואז הייתה הפוגה ארוכה שאחריה הייתה פעילות נוספת בתקופה שבין 26,000–41,000 שנים.
חלק מהמחלוקת נובעת מהמצאות משקע ימי מלפני כ-80,000 שנה מעל חלק משכבות הלבה, והשאלה האם הן מכסות את הלבה של התקופה החמישית או נמצאות מתחתיו.
עם זאת, יש הסכמה שהפעילות הגעשית האחרונה באי מתוארכת ללפני כ-27,000 שנה.
לפי עדויות ארכאולוגיות, בני אדם ישבו באי כבר במאה ה-17 לפני הספירה.
קרמיקה מהתקופה הרומית נמצאה בחוף המזרחי של האי.
סטראבון כותב שהאי שימש למרעה.
בגלל ריחוקו של האי, ואי יכולתו לשאת התיישבות רבה שיכולה להגן על עצמה, הייתה אליקודי יעד נוח לפשיטות של שודדי ים, ועל כן יושבי האי בנו בתים במקומות גבוהים ומבוצרים.
החקלאות באי כוללת גפנים ודיג לובסטר.
כתב בספרו שיצא בשנת 1824 שבאי גדלו , פשתן, חיטה משובחת, צלפים וקטניות, בהן חרובים.
במהדורת 1913 של מדריך לים התיכון נאמר שאספקה של אוכל ומים באי מועטה ושלאי הגיע קו ספנות אחת לשבועיים ממסינה.
במדריך משנת 1998 נאמר שבאי אין כבישים סלולים, יש בית מלון אחד ולאחרונה הותקן חשמל.
אליק אייזקס (17 ביולי 1921 - 26 בינואר 1967) היה וירולוג סקוטי ממוצא יהודי, שותף לגילוי האינטרפרון.
סביו וסבתו היהודים מצד אביו של אייזקס הגיעו מליטא, כדי להימלט מהפוגרומים, ואימצו את שם המשפחה אייזקס.
אביו של אליק, לואי, נולד בשנת 1890. הוריו עברו לוויגן ולאחר מכן לגלאזגו שם נולד אייזקס.
אייזקס קיבל תואר דוקטור לרפואה שלו מאוניברסיטת גלאזגו בשנת 1954.
בשנת 1957 גילה אייזקס, יחד עם הווירולוג השווייצרי ז'אן לינדנמן, את האינטרפרון - חלבון המופרש מתאים בתגובה לחדירה של וירוסים או גורמים פולשניים אחרים כגון חיידקים, פרזיטים, או בתגובה להפיכת התא לסרטני.
אייזקס גם בחר את השם לחלבון על בסיס המילה Interference.
הוא כיהן כראש המעבדה לחקר האינטרפרון במכון הלאומי למחקר רפואי בלונדון בשנים 1964–1967.
אייזקס זכה במדליית הזהב של בלהוסטון על מחקרו על נגיף השפעת.
הוא נבחר לעמית בחברה המלכותית בשנת 1966. הוא נפטר בשנת 1967, בגיל 45, מדימום מוחי.
הוא הותיר אחריו את אשתו, סוזנה אייזקס אלמהירסט, רופאת רופאי ילדים, שלימים הפכה לפסיכיאטרית ילדים.
אוסף של רישומי המעבדה שלו מוחזק בספרייה הלאומית לרפואה בביתסדה, מרילנד.
אליקים העצני (22 ביוני 1926 – 18 בספטמבר 2022) היה עורך דין ופובליציסט ישראלי, חבר במועצת יש"ע וחבר הכנסת ה-12 מטעם מפלגת "התחיה".
נולד בשם גאורג בּוֹמְבַּךְ בעיר קיל שבגרמניה, בנם של שמאי וחנה.
ב-1933 החל לימודיו בבית ספר גרמני (בקיל לא היה בית ספר יהודי).
היה היהודי היחיד בבית הספר.
אחר הצהריים בילה בבית הכנסת של הקהילה, שם למד עברית.
עלה לארץ ישראל עם משפחתו בסוף 1938, לאחר ליל הבדולח.
למד בבית ספר דתי ברחביה ובסמינר הדתי למורים ע"ש ליפשיץ.
סיים תואר ראשון בהצטיינות במשפטים ב, והוסמך כעורך דין.
עשה את התמחותו בבית משפט השלום ובמשרדו של עורך הדין מנדל שרף.
היה פעיל במשמרת הצעירה של מפא"י וחבר ארגון ההגנה.
במלחמת העצמאות לקח חלק בליווי שיירות, ונפצע קשה בהפגזה ירדנית בירושלים.
העצני היה מפעילי ארגון שורת המתנדבים בשנים 1953–1957. בסוף 1958 הוסמך כעורך דין.
בין היתר כעורך דין ייצג את עוזי אורנן בעתירה לבג"ץ נגד סעיף בחוזה החכירה של מינהל מקרקעי ישראל, האוסר על החוכר לעבוד בשבת, ייצג משפחה שפונתה משכונת סומייל בצפון תל אביב, ועמד בראש ⁨ועדת משפטנים שפעלה נגד מתן עונשים קלים לפושעים נאציים במערב גרמניה.
לאחר מלחמת ששת הימים החל ללמוד ערבית, וכן נמנה, יחד עם אהרן אמיר ואחרים, עם מייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה.
היה מיוזמי וממנהיגי ההתיישבות ביהודה ושומרון, ובשנת 1972 עזב עם משפחתו את ביתם בשכונת רמת חן שברמת גן וקבע את מגוריו בקריית ארבע.
כשהוקמה שכונת רמת ממרא, עבר להתגורר בה.
העצני היה חבר במועצת יש"ע ובפורום המדיני של המועצה, והיה בין החילונים הבודדים בה.
הוא עזב את המועצה לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות, בשל התנגדותה לפריצה אל גוש קטיף במהלך המחאה נגד תוכנית ההתנתקות.
במשך שנים היה חבר המועצה המקומית בקריית ארבע.
בשנת 1988 מונה כחבר במליאת רשות השידור.
היה חבר המזכירות של מפלגת "התחיה" עד פירוקה.
כיהן כחבר הכנסת מטעם הסיעה בכנסת ה-12 (החל מ-31 בינואר 1990), והיה חבר בוועדות הכנסת השונות.
מיד עם כניסתו לכנסת הגיש הצעת אי-אמון בראש הממשלה יצחק שמיר, עקב הסכמתו של שמיר להכליל מגורשים מיו"ש במשלחת הפלסטינית לשיחות השלום שיזמה ארצות הברית.
בבחירות לכנסת השלוש עשרה הוצב במקום השלישי ברשימה, אך היא לא עברה את אחוז החסימה.
השורה הייתה קבוצה של אזרחים בעלי מודעות חברתית ופוליטית שקמה בישראל בראשית שנות ה-50. היא הוקמה בעקבות הרצאתו של הסופר ס.
יזהר בתא הסטודנטים של מפא"י באוניברסיטה העברית בשנת 1951. העצני סיפר: .
הוא ושותפו חנן רפפורט, יחד עם סטודנטים נוספים, החליטו לצאת למעברות וליישובי עולים במטרה להנחיל את הלשון העברית לתושבים ולטפל בבעיותיהם האישיות.
הוא עבר להתגורר בפחון ב"מעברת תלפיות" בירושלים, שם הורה תנ"ך.
בשנת 2007, בריאיון בשבועון "מקור ראשון", סיכם את מצבה של המעברה במשפט: .
בשלב מסוים החלה שורת המתנדבים לעסוק בתופעת השחיתות הציבורית.
אף על פי שכמעט כל מייסדיה וראשיה, כולל העצני עצמו, היו אנשי מפא"י, החלה "השורה" לטפל בשורת מעשי שחיתות שלטונית.
הפרשה הידועה ביותר בהקשר זה הייתה זו שהפכה בהמשך לתביעת דיבה של סגן המפקח הכללי של המשטרה עמוס בן-גוריון, בנו של ראש הממשלה, נגד ארבעה ממנהיגי שורת המתנדבים ובראשם העצני.
במהלך המשפט נדרש לגלות את מקורות המידע של "השורה".
הוא סירב לגלותם, ונידון ל-10 ימי מאסר על בזיון בית המשפט.
באותה פרשה שילמה שורת המתנדבים לתובע עמוס בן-גוריון, בסופו של דבר, פיצוי סמלי בלבד.
מפכ"ל המשטרה יחזקאל סהר, שהיה העד העיקרי לטובתו, הורשע במתן עדות שקר במשפט זה, ונידון לקנס ולמאסר על תנאי.
השורה לא המשיכה עוד זמן רב בקיומה.
בשיאה, במחצית השנייה של שנות החמישים, היא מנתה כ-750 חברים.
פעילות למען ההתיישבות ביהודה ושומרון
העצני היה מיוזמי מפעל ההתיישבות ביש"ע.
בשנת 1972 עבר עם משפחתו מרמת גן לקריית ארבע, שם הקים משרד עורכי דין ששירת ערבים ויהודים כאחד.
התגורר עד מותו בשכונת רמת ממרא.
על פעילותו בתחום זה לאורך השנים הוענק לו בשנת ה'תשפ"ב פרס ירושלים להתיישבות מטעם ערוץ 7.
העצני החזיק בדעה ברורה נגד טרנספר.
כתב "הארץ" נדב שרגאי הביא את דעתו של העצני בעניין במאמר מיום 29 במאי 2002. שרגאי מציין כי העצני היה הראשון שהשווה בין הטרנספר לערבים לטרנספר ליהודים, ופסל קטגורית את שניהם.
לדעתו, "מי שפוסל ובצדק טרנספר לערבים, אינו יכול להכשיר טרנספר ליהודים".
בשנת 2002 (מועד הכתבה) הפכה גישתו של העצני בעניין שני הטרנספרים, הרואה בשניהם מעשים בלתי מוסריים מוחלטים, לקו הרשמי של מועצת יש"ע.
ביחס לבריחת הפליטים הפלסטינים במלחמת העצמאות, סבר העצני כי היא התחוללה בסערת מלחמה.
היה נשוי לציפורה (שימשה מזכירתו של פנחס ספיר כשכיהן כשר המסחר והתעשייה) עד פטירתה ב-2018, ואב לשלושה בנים ובת אחת.
בנו הבכור, בעז העצני, פעיל בארגוני המאבק לשלמות הארץ, והיה במקום ה-34 ברשימת הליכוד לכנסת ה-18.
בנו השני, נדב העצני, הוא עורך-דין ועיתונאי ב"מעריב".
בנו השלישי, ישי העצני, מילא תפקיד מנכ"ל במרכז שלם.
נכדתו שרה העצני-כהן היא מראשי תנועת "ישראל שלי" ומנהלת תוכניות חינוכיות בתנועת בית"ר העולמית.
הרב אליקים לבנון (נולד בד' בתשרי ה'תש"י, 27 בספטמבר 1949) הוא רב המועצה האזורית שומרון, וראש ישיבת ברכת יוסף באלון מורה.
נולד בקריית מוצקין לחיה פרידה לבית קורלנסקי ולרב צבי זאב לבנון.
למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים.
מגיל 16 עד 32 למד אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם שפירא בישיבת מרכז הרב.
התגייס לצה"ל באוגוסט 1974 ושירת בחיל התותחנים.
היה שותף בכתיבה במסגרת מכון הלכה ברורה ובירור הלכה.
בשנת 1982 עבר לאלון מורה, לכהן שם כראש הכולל במקום.
בין השנים 1986–2019 הוא כיהן גם כרב היישוב.
הוא משמש כראש מוסדות בית המדרש באלון מורה, שהוקמו על ידו ועל ידי הרב שמעון פורטל ששימש כמנהל הישיבה הראשון.
הוסמך לרבנות על ידי הרב זלמן מלמד וקיבל כושר לרב יישוב מרבו הרב אברהם שפירא בד' בכסלו תשמ"ט.
המוסדות כוללים כיום את ישיבת ברכת יוסף, מרכז ללימודי ההוראה, מדרשת לימוד לבנות בשיתוף עם אוניברסיטת אריאל, פנימייה לילדים בסיכון "בית יוסף", ישיבה תיכונית באלון מורה, ועמותת "כושרות" להעלאת תודעת ורמת הכשרות.
בחודש אדר תשע"א מונה לרב האזורי של השומרון.
ההחלטה התקבלה פה אחד על ידי רבני היישובים במועצה.
הוא מכהן בתפקיד זה בהתנדבות.
בנוסף, משמש הרב לבנון כאב בית דין מרכז השומרון, חבר ועד רבני יש"ע וחבר באיחוד הרבנים למען ארץ ישראל.
הרב לבנון היה בין החברים במועצה הציבורית שאמורה הייתה לבחור את הנציגים של מפלגת הבית היהודי שנוצרה בניסיון לאיחוד המפד"ל ומפלגות האיחוד הלאומי.
הרב לבנון עוסק בנושאי בניין המשפחה וחינוך ילדים, יחד עם רעייתו, הרבנית אסתר.
הוא אחד מרבני ארגון "בנין שלם" המקדם את ערכי בנין הבית היהודי ומכשיר מדריכי חתנים.
הרב נמנה עם רבני פורום תקנה.
הוא חבר ועד רבני יש"ע וחבר ההנהגה הרבנית של "חותם".
הרב לבנון בעל תואר ראשון בעבודה סוציאלית.
נשוי לאסתר בתו של הרב שלמה בורשטין, אחותו של הרב מנחם בורשטיין.
אחיו, הרב יעקב לבנון, הוא מרבני האמונה בישיבת הר המור.
בנו הבכור, אריאל יעקב, מת בתשנ"ה (1995) במהלך טיול בנחל משמר שבמדבר יהודה.
הרב לבנון תומך במעורבות של רבנים במאבקים ציבוריים.
בכנס שארגן "איחוד הרבנים למען עם ישראל וארץ ישראל" באוקטובר 2000 אמר: בדיון שנערך באוקטובר 2010 אמר בקשר להתבטאויות שהשמיע בעבר כי רבנים מחויבים להשמיע את דעתם כפי שהיא, גם היא סותרת את ערכי הדמוקרטיה, "רבנים יכולים לפרוץ את מסגרות הדמוקרטיה".
בתקופה שלפני תוכנית ההתנתקות, חתם הרב לבנון על מכתב הרבנים שקרא לחיילי צה"ל לסירוב פקודה.
במאי 2010 כתב בעלון היישוב "אלון מורה", בתשובה לשאלה על התמודדות אשה למזכירות היישוב, כי "זה לא תפקיד לאישה" מאחר שלדבריו "מתן שררה לאשה זו בעיה ושותפות במזכירות כמוה כשררה." בעקבות הסערה שחוללו דבריו, הוציא הרב לבנון מכתב בו הסביר את עמדתו.
בשנת 2011 אמר בריאיון שאם יוחלט בצה"ל לכפות באופן רשמי על חיילים לשמוע שירת נשים, יקרבו בכך את המצב שבו רבנים ייאלצו להורות לחיילים לצאת מאירועים כאלה בכל מחיר.
במאי 2008 מתח ביקורת על מערכת המשפט בישראל ואמר שמושגים כמו שוויון, חופש ודמוקרטיה כאשר הם עומדים לבדם ללא ערכים נוספים – הם שקריים: "כל הטענה על שוויוניות...
ראש הממשלה זוכה לאותו יחס שוויוני עם כל אזרחי המדינה?...
אדם עשיר בעל נכסים שווה לאדם עני?".
אבל החינוך הראשון חייב להיות חינוך ערכי, חינוך להתנדבות, למסירות, ליושר.
בית המשפט יכול לחוקק חוקים, יכול להציב גבולות, אבל הוא איננו מחנך לערכים".
עוד אמר כי בתי המשפט "מתערבים במקומות שאסור להם להתערב, וכאשר בא שר משפטים להציב גבולות צועקים עליו.
כאשר בית המשפט מתערב במקומות שאסור לו להתערב הוא בעצם נוהג באלימות." באפריל 2012 שב ומתח ביקורת על מערכת המשפט ואמר: "מדובר במערכת מעוותת שעובדת בצורה הפוכה.
היא לא מגדירה לעצמה טוב או רע, כתוצאה מזה היא מגיעה לשגיאות נוראיות.
מערכת המשפט יודעת להצית בדיוק בנקודות המחלוקת, היא גורמת לנקודות חיכוך קשות על לא כלום בעם ישראל".
על ההומוסקסואליות אמר כי היא חולשה שהפכו לאידאולוגיה.
"במה חטאה החברה שהיא נזקקת להציב את גבולותיה בהתאם לסוטים?".
על היהודים החשודים ברצח הנער מוחמד אבו ח'דיר אמר: "גזר דין מוות לרוצחי הנער הערבי".
במרץ 2017 הורשע בבית הדין למשמעת של עובדי המדינה בהתנהגות שאינה הולמת ונדון לנזיפה חמורה.
מחברי ארגון 'רבני תורת הארץ הטובה'.
באוקטובר 2024 הצטרף למכתב רבנים אשר קרא לממשלת ישראל להעצים את פעילותה להשבת החטופים הישראלים ברצועת עזה, "בכל דרך שתידרש, וככל שאפשר גם בהסכם אחראי".
בראיון לאחר מכן, הבהיר כי אם הממשלה לא תסלים את הלחץ הצבאי, ובכלל זה תמנע הכנסת סיוע הומניטרי לרצועת עזה, חמאס יסרב להידרש להסכם מסוג זה.
בינואר 2025 טען בריאיון בערוץ 14 שצריך לפגוע בחמאס גם במחיר הפצצת חטופים במסגרת נוהל חניבעל ושצריך להפסיק להתחשב בגורל החטופים.
הרב לבנון משמש כאמור כנשיא ארגון כושרות וכפוסק המוביל את הקו המחמיר יחסית של הארגון.
פוסק שיש להסתמך על כך שכלים בימינו לא בולעים ולא פולטים, ולצרף זאת כדי להתיר מאכלים חלביים שהתבשלו בכלי בשרי.
תיקן נוסח חדש לסליחות הנאמרות בשלהי חודש אלול, בו הושמטו כלל הפיוטים העוסקים בגלות.
בעבר נמנה בין הרבנים המתירים עלייה להר הבית, אולם חזר בו.
לדבריו, נתברר לו שההיתר "גורם לפרצה קשה".
מתיר לשמוע את כל סוגי המוזיקה בשלושת השבועות.
בשנת תשע"ח פרסם פסק המתיר לאשכנזים לאכול בפסח פריכיות אורז שהוכנו במפעל 'B&D', חרף המנהג לאסור קטניות.
לפסק זה קמו מתנגדים, בהם הרב הראשי לישראל, הרב דוד לאו, שכתב שהפסק שגוי.
בזמן מגפת הקורונה התיר לבצע מלאכות אסורות בחול המועד, אם הן נעשות בצנעה בתוך הבית כדי 'שלא לטפס על הקירות', ומתוך מטרה "להעביר את הזמן בנעימות".
התיר לעבוד כשליח בחברת שליחויות שמספקת גם מזון לא כשר, משום שאין זה מעניינו של השליח לברר מה תוכן המוצרים אותם הוא מוביל.
פסק שנשים שבעליהן גויסו למבצע צוק איתן פטורות מלהשלים את צום י"ז בתמוז, ומעת שירגישו שקשה להן יוכלו לשבור את הצום, גם אם מדובר בשעה 10 בבוקר.
מתיר בשעת הדחק לבני זוג לישון על מיטה רחבה בזמן נידה, תוך הנחת כרית או שמיכה להפרדה באמצע המיטה.
מתיר לבעל להסתכל באשתו בשעה שהיא מניקה בזמן נידה, משום שיש להגדיר זאת כ'מקומות לא מכוסים'.
התיר לאישה בעלת ראסטות, שלא מסרקת אותן אלא לאחר חודשים רבים, לטבול לנידתה עם ראסטות.
מתיר לסרס חתולי רחוב על ידי גוי.
בניגוד אליו, הרב יעקב אריאל והרב דב ליאור אסרו זאת.
כאיל תערוג – חידושים ופירושים מתוך אמונה על מגילת אסתר.
כולל פרקי זיכרון לבנו אריאל יעקב.
שלום אהלך – טהרת המשפחה, הלכות והליכות.
הוצאת ישיבת ברכת יוסף ומגיד, תש"פ (2020).
הספר נערך על בסיס חוברת שהוציא לאור הרב לבנון לראשונה בשנת תש"ס.
אליקים רובינשטיין (נולד בכ"ה בסיוון ה'תש"ז, 13 ביוני 1947) הוא משפטן ישראלי המכהן כנשיא המכללה האקדמית אשקלון מאז אפריל 2025. היה המשנה לנשיאת בית המשפט העליון, מזכיר הממשלה והיועץ המשפטי לממשלה.
במאי 2004 הושבע כשופט בית המשפט העליון וכיהן בו עד יוני 2017. כיהן גם כיו"ר ועדת הבחירות המרכזית ל.
רובינשטיין נולד בתל אביב ב-1947, אח בכור לאבי, בנם של מרדכי ושפרה.
אימו נולדה ברוסיה, עלתה לארץ ישראל בילדותה, הייתה בוגרת גימנסיה הרצליה בתל אביב ובית הספר לאחיות של האוניברסיטה האמריקאית בביירות.
לימים הייתה אחות בכירה בשירותי הרפואה הציבורית של עיריית תל אביב לאורך קרוב לארבעים שנה.
בתוך זה הייתה חברת המשלחת ששיגר הצבא הבריטי להביא את גולי מאוריציוס ארצה (1945) והאחות הראשית הראשונה של בית החולים תל-השומר (שיבא) כבית חולים צבאי בתש"ח.
אביו היה ניצול השואה שגויס ב-1939 לצבא הפולני ונפל בשבי הרוסי, חזר וגויס לצבא הפולני (צבא אנדרס) והגיע לארץ ישראל ב-1943. הוריו וקרובי משפחתו של אביו נספו בשואה.
אביו פעל בישראל בארגון שרידי הניצולים בני עיירתו, ורובינשטיין הבן נהג להתלוות אליו לכנסים בנושא.
האב מרדכי היה גם פעיל ציבור בחינוך הדתי וב"אילן" בגבעתיים ועל שמו בית הכנסת בבית הספר הממלכתי דתי "אמונים".
היה יועץ המס של התאחדות האיכרים.
אליקים רובינשטיין גדל בגבעתיים, למד בבית הספר היסודי "אמונים", ובגיל 11 השתתף בחידון התנ"ך לילדים שאורגן על ידי "דבר לילדים".