tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חזרתיות זו, בה שלושה פועלים מבצעים היבטים שונים של אותה פעילות תוך שהם מאמצים תנוחות דומות, מזכירה את סגנונו של בן דורו של קייבוט, אדגר דגה.
למרות ההשקעה הרבה של קייבוט ביצירה, היא נדחתה על ידי הסלון של פריז בשנת 1875. תיאור אנשי מעמד הפועלים בעבודתם, כשהם לבושים חלקית בלבד, זעזע את חברי חבר השופטים, והציור הוגדר כבעל "נושא וולגרי".
קייבוט התאכזב מהדחייה, ולכן הציג את הציור בתערוכה השנייה של האימפרסיוניסטים בשנת 1876, יחד עם גרסה נוספת של הנושא משנת 1876 וציורו המוקדם יותר "צעיר ליד החלון".
ביקורות האמנות בפריז נחלקו ביחס לציור.
מבקר האמנות אמיל פורשורון העניק לקייבוט שבחים מסויגים וכינה אותו "הפחות גרוע שבתערוכה", תוך שהוא מציין כי האימפרסיוניסטים "מתעללים בפרספקטיבה".
הסופר אמיל זולה שיבח את הביצוע הטכני אך ביקר את אופיו הריאליסטי הקפדני של הציור, שלדבריו הפך אותו ל"ציור אנטי-אמנותי, מדויק כזכוכית, ציור בורגני בגלל דיוקו הרב".
לואי אנו, לעומתו, לא הסתייג מבחירת הנושא אך מצא פגמים בייצוג הפועלים, בטענה כי "זרועותיהם דקות מדי וחזותיהם צרות מדי".
עם זאת, היו גם קולות שתמכו בקייבוט.
המשורר והמבקר אמיל בלמון כינה את דחיית הציור על ידי חבר השופטים "החלטה רעה מאוד", בעוד שמריוס שומלן השווה את קייבוט בחיוב לקודמיו וציין כי הוא "ריאליסט נועז כמו גוסטב קורבה, אך שנון יותר, אלים כמו אדואר מאנה, אך מדויק יותר".
פיליפ ברטי אף השווה את קייבוט לאמנים פלורנטינים מוקדמים, וציין כי ציוריו "בעלי קומפוזיציה מקורית אך נמרצים כל כך בקוויהם, עד שהם מזכירים את אמני פירנצה הראשונים".
"משיבת נפש" הוא אתר שו"ת אינטרנט בהלכה היהודית, שבו עונות רבניות אורתודוקסיות לשאלות הלכתיות בכל התחומים.
באתר "משיבת נפש" רבניות אורתודוקסיות משיבות לשאלות הלכתיות במגוון של נושאים: כשרות, תפילה, שבת, מועדים, שאלות בחיי המשפחה, התנהלות חברתית, צניעות ומיניות.
האתר הוקם על ידי ארגון רבני ורבניות בית הלל – הנהגה תורנית קשובה בשנת 2017, מופיעות בו כ-650 תשובות נכון לשנת 2025 ונכנסים אליו כ-10,000 איש בחודש.
הוא פועל מתוך חזון של שוויון, פתיחות והעצמה נשית בתוך עולם ההלכה.
הקמת האתר וצמיחתו היא חלק ממהפכת לימוד התורה לנשים שהביאה לעיסוק נרחב של נשים בהלכה.
כחלק מצמיחת עולם לימוד התורה לנשים בציבור הדתי לאומי ובאורתודוקסיה המודרנית, הוקמו החל מתחילת המאה ה-21 תוכניות לימוד מתקדמות לנשים, שהתמקדו בלימוד הלכה כמקובל בהכשרת רבנים.
ארגון רבני ורבניות בית הלל הקים את שו"ת משיבת נפש על מנת להעניק תשובות הלכתיות למי שמבקשים מענה נשי זמין, פתוח ומותאם, במיוחד בנושאים הלכתיים אישיים ואינטימיים.
בתקופה זו כבר התקיימו במרשתת אתרי שו"ת, וכן הופעלו שו"ת מסרונים, ואלו התאפיינו במענה אנונימי ולעיתים שטחי ונטול התייחסות אישית.
הפופולריות שלה זכו פלטפורמות אלה העלתה חשש לנזקים שעלולים להיגרם ממענה שאינו זהיר מספיק, במיוחד בשאלות רגישות או כאלה המלוות במצוקה אישית.
לכן, הוחלט להקים אתר שו"ת שיתמקד במתודה של מענה רגיש, אמפתי, נגיש ומכבד.
בנובמבר 2025 יצא לאור ספר המקבץ חלק מהתשובות שפורסמו באתר, תחת השם "משיבות נפש – רבניות עונות כהלכה לשאלות מהחיים".
אתר משיבת נפש מאפשר לציבור הרחב נגישות לדמויות תורניות נשיות תוך שילוב ידע הלכתי, הקשבה רגשית וליווי מקצועי, כולל ייעוץ פסיכולוגי בשאלות רגישות.
לצד ההזדמנויות, הפלטפורמה הדיגיטלית מזמנת גם אתגרים - כגון מורכבות המענה בתנאי אנונימיות, צורך בזהירות בפרסום תשובות רגישות רבנית וחשיפה לטרולים - אך היא יוצרת נוכחות נשית תורנית במרחב הציבורי ומעודדת נשים לעסוק בלימוד ובהנהגה תורנית.
המיזם מלווה על ידי ועדה מייעצת של רבנים בכירים, ומגבש סביבו כעין חממת כתיבה, שבה הרבניות הוותיקות חונכות את המתחילות ומכשירות אותן להתבטא היטב בשפה ההלכתית המקובלת.
לאורך דורות רבים נשים לא לקחו חלק בכתיבת שו"תים, וגם כיום כמעט אין להן אפשרות לתהליך חניכה בליווי רבנים מנוסים.
לכן יש ערך רב לחניכה זו.
חבורת משיבת נפש קיימה גם מספר אירועים לקהל הרחב שעסקו בהלכה ובהתפתחות עולם התורה הנשי וכן פרסומים הפונים לחיילות דתיות.
בין השאר פעילות במשיבת נפש הרבנית רחל ריינפלד-וכטפוגל (מנהלת האתר), הרבנית יעל שמעוני, הרבנית מיכל טיקוצ'ינסקי, הרבנית רחלי שפרכר-פרנקל, הרבנית נועה לאו ועוד.
מבנה התשובות בשו"ת משיבת נפש
התשובות כתובות בעברית מודרנית ופשוטה, ורובן מציגות את תמצית ההלכה בתחילה ולאחר מכן את מקורות ההלכה והרחבות להעמקה.
הרבניות משיבות גם לשאלות שאינן הלכתיות, כגון שאלות באמונה או התלבטויות ערכיות ורעיוניות.
בכל מקרה שבו יש צורך בייעוץ עם בעלי מקצוע (כגון מצוקה נפשית המשתקפת בשאלה, או פרטים מתחום מומחיות כלשהו הנדרשים לגיבוש התשובה) הרבניות פונות ומתייעצות לפני הכרעת ההלכה.
משימה בלתי אפשרית היא סדרת טלוויזיה אמריקאית ששודרה ברשת CBS מספטמבר 1966 ועד ספטמבר 1973 על ידי Desilu Productions.
יוצר הסדרה הוא המפיק האמריקאי-יהודי ברוס גלר .
מלחין נעימת הפתיח הנודעת של הסדרה הוא לאלו שיפרין.
עלילת הסדרה עסקה בצוות סוכני ריגול מומחים אשר מקבלים מדי פרק משימה מסוכנת שהם מצליחים לבצע כנגד כל הסיכויים באמצעות כלים טכנולוגיים מתקדמים.
הצוות מכונה בתואר IMF (כח לטיפול במשימות בלתי אפשריות Impossible Missions Force) ומופעל על ידי סוכנות שזהותה לא נחשפת אך נרמז שהיא סוכנות עצמאית של ממשלת ארצות הברית.
גרסה חדשה של הסדרה חזרה מאוחר יותר לטלוויזיה למשך שתי עונות, בין השנים 1988 עד 1990, כאשר השחקן הראשי שלה פיטר גרייבס הופיע בשתי הגרסאות בתפקיד ג'ים פלפס.
בישראל, שודרה הגרסה הראשונה כאחת מסדרות הרכש הראשונות של הטלוויזיה הישראלית בסוף שנות השישים.
בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים שודרו שתי הגרסאות בשעות אחר הצהריים, במסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית של רשות השידור.
מאוחר יותר הופיעו שידורים חוזרים גם בערוצים אחרים.
הסדרה הושפעה באופן ניכר מהרעיונות והמאפיינים של ספרות וסרטי מרגלים (כגון ג'יימס בונד) והיא עסקה בצוות סוכנים חשאיים של ממשלת ארצות הברית, הנקרא כוח משימה בלתי אפשרית.
הצוות נשלח למשימות חשאיות מטעם ממשלת ארצות הברית נגד ארגונים מרושעים, ארגוני פשע מאורגן, ועריצים ברחבי העולם.
אף על פי שרוח המלחמה הקרה הורגשה ברקע של הסדרה, המאבקים החשאיים בין ארצות הברית וברית המועצות לא הוזכרו באופן ישיר במהלך הסדרה, ולא היו אף פעם נושא לפרק.
הפרקים הראשונים של הסדרה התמקדו בהפלתם של פוליטיקאים מושחתים ורודנים בקרב מדינות העולם השלישי.
רוב פרקי הסדרה התחילו בסצנה בה מפקד הצוות (בעונה הראשונה הדמות דניאל בריגס, ומהעונה השנייה ועד לסיום הסדרה: ג'ים פלפס) קיבל הודעה סודית ומוקלטת מראש, שהכילה בתוכה את המשימה שעליו לבצע.
סצנה זו הייתה זכורה במיוחד (ולעיתים קרובות היוותה גם מושא לחיקוי ופרודיה) ובעיקר הקטע בה מגיעה ההודעה על השמדה עצמית תוך 5 שניות על מנת לא להשאיר שום עדות על קיומה של המשימה.
לאחר סצנה זו באה הסצנה הקבועה בה מנהיג הצוות בוחר את אנשי צוותו מרשימה של מועמדים (למעט הופעה מזדמנת של כוכבים אורחים, ושינוי ליהוק בסדרה, הוא תמיד בחר את אותם אנשים).
לאחר בחירת הצוות הייתה בדרך כלל באה הסצנה בה מתכננים אנשי הצוות תוכנית מסובכת על מנת לבצע את משימתם ולנצח את הנבל התורן (סצנת בחירת הצוות הורדה בעונות מאוחרות יותר של הסדרה).
סדר זה של הסצנות נשאר כמעט באותו אופן קבוע לכל אורך שידור הסדרה, על אף שמכשיר ההקלטה שמשמיד את עצמו לא התקבע בתור נושא ההודעה עד למועד מאוחר יותר בסדרה.
בפרקים הראשונים של הסדרה קיבל מנהיג הצוות את ההוראות שלו במגוון מכשירים.
הגרסה החדשה של הסדרה, משנות השמונים, השתמשה במכשיר להשמעת מיני דיסקים.
השחקן פיטר גרייבס, ששיחק את ג'ים, ציין פעם שכל סצנות ההודעה המוקלטת של כל עונה, צולמו בדרך כלל במכה אחת, קודם להפקה של שאר הפרקים, ושהוא מעולם לא ידע איזה סצנת הקלטה תופיע באיזה פרק עד שהפרק שודר.
סצנות טיפוסיות נוספת של הסדרה כללו הקדמה שיידעה את הצופה על המתרחש, שימוש מורכב בתחפושות וזהויות בדויות, והסצנה הטיפוסית של פתרון הסבך, או "הורדת המסכה", בה מגלה הנבל שהוא נפל בפח.
הסדרה אופיינה בכך שתמיד תוכננה התכנית המורכבת על ידי הגיבורים כך שמטרתה הייתה להביא את הנבלים התורנים על עונשם.
התוכניות של הצוות תוכננו עד לפרט האחרון, וכמעט תמיד בוצעו בדקדקנות מושלמת וללא פגמים.
המתח הדרמטי נוצר מסקרנות הצופים לגלות איך יצליחו חברי צוות משימה בלתי אפשרית לתמרן את יריביהם ללא ידיעתם.
מוזיקת הפתיחה של הסדרה, שנכתבה על-ידי המלחין הארגנטינאי-יהודי לאלו שיפרין, היא סימן ההיכר של הסדרה, והיא מפורסמת מאוד, בייחוד כאשר היא מצורפת להנפשה של הפתיל הבוער שלוותה אליה בפתיח של הסדרה.
הפופולריות של הסדרה בגרסתה הישנה החלה לדעוך בתחילת שנות השבעים, והסדרה המקורית בוטלה בשנת 1973. עד להתחלת הקרנתה של הסדרה "24" הייתה "משימה בלתי אפשרית" תוכנית הריגול הארוכה ביותר ששודרה בטלוויזיה האמריקאית.
דן בריגס (סטיבן היל, עונה 1) – המנהיג המקורי.
השחקן סטיבן היל, יהודי במוצאו, היה בעיצומו של תהליך חזרה בתשובה בחייו והחל לשמור שבת, דבר שהתנגש עם לוחות הזמנים של הצילומים, וזמן המסך שלו בסדרה ירד בהדרגה.
היל שבחר ביהדות עזב את הסדרה בסוף העונה הראשונה.
ג'ים פלפס (פיטר גרייבס, עונה 2–7) – סגנו של בריגס, והמנהיג לאחריו.
סינמון קרטר (ברברה ביין, עונה 1–3) – דוגמנית צמרת ושחקנית המשתמשת בכישוריה ובנשיותה.
ברנרד "בארני" קולייר (גרג מוריס) גאון במכניקה ואלקטרוניקה.
ויליאם "וילי" ארמיטאג' (פיטר לופוס) – שיאן עולמי בהרמת משקולות.
רולין האנד (מרטין לנדאו, עונה 1–3) – קוסם, אמן איפור ובריחה, אדון התחפושות.
פאריס (לנרד נימוי, עונה 4–5) – קוסם ואשף בתחפושות, גויס על מנת לאייש את תפקידו של האנד שהתפנה החל מן העונה הרביעית.
בשנת 1980, דיווחה התכנית "חדשות עולם הבידור" שהצוות המקורי של הסדרה תוכנן להופיע בפרק איחוד בפרויקט שנקרא "משימה בלתי אפשרית 81".
הסדרה נדחתה לשנת 1982 ולאחר מכן לשנת 1983, ולבסוף בוטלה.
בשנת 1988, עונת הסתיו של הטלוויזיה האמריקאית הושפעה לרעה על ידי שביתת התסריטאים שמנעה את כתיבתם של תסריטים חדשים לסדרות הטלוויזיה.
המפיקים, שהיו נתונים תחת לחץ ליצירת תוכן חדש עבור הצופים, אולם עמדו תחת האיום של שביתה ממושכת, פנו לארכיונים לחפש חומר כתוב ישן (לדוגמה: סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", השתמשה בתסריטים שנכתבו במקור לסדרה המקורית).
רשת ABC החליטה כתוצאה מכך להפיק גרסה חדשה של "משימה בלתי אפשרית", עם ליהוק חדש ברובו (פרט לפיטר גרייבס, ששב לשחק את ג'ים) שפרקיה ישתמשו בתסריטים מהסדרה הישנה, שיעודכנו.
בנוסף לכך צולמה הסדרה באוסטרליה בערים מלבורן וקווינסלנד, וזאת במטרה להוזיל עלויות.
העלויות הופחתו בכ-20 אחוז, ו"משימה בלתי אפשרית" הפכה לאחת מהסדרות הטלוויזיה המסחריות הראשונות שרשת אמריקאית צילמה באוסטרליה.
למרות המיחזור של התסריטים, זכתה הסדרה החדשה להצלחה במדרוגי הרייטינג של ארצות הברית, ושרדה למשך שתי עונות.
בנוסף לכך, שביתת התסריטאים הסתיימה עד מהרה, דבר שגרם לכך שלמעשה רק מעט מהפרקים של הסדרה החדשה היו גרסאות ממוחזרות של הסדרה הישנה.
באחד מהפרקים של הסדרה המקורית, נעשתה טעות שגרמה לאחת מהסוכנות של צוות משימה בלתי אפשרית להתפס ולהיחשף על ידי הנבלים התורנים, דבר שדרש שינוי תוכנית על ידי ג'ים, מנהיג הצוות, בניסיון לחלצה.
אולם ברוב הפרקים התוכניות של הצוות עבדו באופן מושלם.
הנוסחה חזרה על עצמה בדרך כלל גם בגרסה המאוחרת של הסדרה, למרות שהכותבים לקחו מדי פעם חופש ממגבלותיה, וניסו למתוח את החוקים של הסדרה.
באחד מהפרקים של הסדרה בגרסתה החדשה אחד מהסוכנים נחשף, ונהרג על ידי הנבלים התורנים.
הסדרה החדשה גם הציגה שימוש בטכנולוגיות שכמעט דחפו את אופי הסדרה להיות סדרת מדע בדיוני (לדוגמה מכשיר היכול להקליט חלומות).
משיכת חבל היא תחרות ספורט שבה מתמודדות שתי קבוצות אחת כנגד השנייה במבחן חוזק באמצעות חבל.
הספורט היה חלק מהמשחקים האולימפיים מ-1900 עד 1920, אך לא נכלל בהם מאז.
לספורט זה קיימת אליפות עולם בין מדינות המתרחשת אחת לארבע שנים ומאורגנת על ידי הפדרציה העולמית למשיכת חבל (TWIF).
נכון ל-2005 חברות בפדרציה כ-34 מדינות.
הפדרציה מארגנת גם תחרויות בין מועדונים.
מועדוני משיכת חבל קיימים בארצות רבות ובתחרויות משתתפים גם גברים וגם נשים.
בהשאלה נהוג להשתמש בביטוי על מנת לתאר שימוש בכוח ברוטלי בין שתי קבוצות מנוגדות, למשל בין שתי מחלקות בארגון.
לעיתים קיים צד שלישי המשמש כ"חבל" במאבק בין הצדדים.
בתחרות חבל נערכות שתי הקבוצות בשני קצות חבל (שהיקפו כ-10 סנטימטרים).
בכל קבוצה שמונה משתתפים שמשקלם הכולל אינו עולה על המשקל המקסימלי שהוגדר לקבוצת המשקל בה הם מתחרים.
על החבל מסומן "קו האמצע" ושני סימונים במרחק ארבעה מטרים משני צדדיו של קו האמצע.
הקבוצות מתחילות כשקו האמצע של החבל ממוקם ישירות מעל קו התחלה המשורטט על הקרקע.
ברגע שההתמודדות מתחילה, מנסה כל קבוצה למשוך את הקבוצה השנייה עד שהסימון של הקבוצה היריבה יעבור מעל קו ההתחלה המשורטט על הקרקע או עד שהקבוצה היריבה תבצע עבירה (למשל כשאחד מאנשי הקבוצה היריבה מתיישב או נופל).
הפדרציה מציינת במפורש את סוג הנעליים שמותר לנעול, למשל אסור שהנעליים יכילו עוקצים ממתכת.
אחיזת החבל חייבת להיות בידיים בלבד.
אסור להשתמש בכפפות או באמצעי מכני אחר לאחיזת החבל אך מותר להשתמש בשרף למניעת החלקה.
האדם האחרון בכל קבוצה המכונה "עוגן", והוא היחידי שמותר לו לכרוך את החבל סביב גופו, ולכן גם מותר לו ללבוש מגן מיוחד מתחת לחולצה.
על פי כללי הפדרציה קיימות הקטגוריות הבאות:
מְשִׁיכַת יֶתֶר (או אוֹבֶרְדְּרַפְט) היא זכות שנותן הבנק ללקוח למשוך כספים מחשבונו גם כשהיתרה בחשבון איננה מאפשרת זאת, כלומר להיכנס ליתרה שלילית.
משיכת יתר היא סוג של הלוואה או אשראי, והבנק גובה בעבורה ריבית.
מתן הזכות למשיכת יתר משתנה על פי מדיניות הבנק והתנאים הרגולטוריים שחלים עליו.
למשל, הבנק עשוי לדרוש בטוחות נאותות כגון תוכנית חיסכון, חשבון ניירות ערך, צ'קים דחויים או שעבוד של רכוש כתנאי למתן מסגרת האשראי.
כמו כן, מסגרת האשראי מושפעת מאופי הפעילות המתקיימת בחשבון הבנק ומההתנהלות הפיננסית ארוכת הטווח של בעל החשבון.
היא ניתנת לרוב ללקוחות המקבלים את משכורתם לחשבון הבנק ("חשבון משכורת") ולחשבונות בנק השייכים לתאגידים שונים.
למשיכת יתר קבועה תקרה, המשתנה בין לקוח ולקוח.
מסגרת זו נקראת לעיתים "מסגרת אשראי" (או "תקרת אשראי"), אם כי מונח זה משמש גם בהקשרים אחרים.
המסגרת נקבעת לפי גובה הביטחונות או גובה המשכורת של הלקוח.
הבנקים גובים לעיתים עמלה בגין הקצאת מסגרת האשראי, אפילו אם לא נעשה בה שימוש.
חריגה ממסגרת האשראי עלולה לגרום לסירוב הבנק לכבד את בקשת המשיכה, או לגביית ריבית חריגה, גבוהה יותר.
בישראל, הנחיה של בנק ישראל, שנכנסה לתוקף ב-1 ביולי 2006, אוסרת על הבנקים לאשר חריגה מעבר לתקרה למשיכת היתר.
משיכת יתר וסוגי אשראי אחרים
המאפיין העיקרי של משיכת יתר, לעומת סוגי הלוואות אחרים, הוא הגמישות.
מרגע שנקבעה מסגרת האשראי של הלקוח, אין צורך לבקש אישור לכל הלוואה בנפרד.
הריבית משולמת רק בגין הימים שבהם החשבון נמצא בפועל במשיכת יתר.
לכן, משיכת יתר היא פתרון נוח יותר מנטילת הלוואה כאשר יש צורך בהלוואה לתקופה קצרה (לדוגמה, כאשר יש צורך בהוצאה גדולה כמה ימים לפני קבלת תשלום או משכורת).
עם זאת, הריבית על משיכת יתר גבוהה ביחס לריבית על הלוואות אחרות.
לכן לטווח ארוך, משיכת יתר היא פתרון נחות ביחס לסוגי הלוואות אחרים.
חלופת אשראי אחרת המתאפיינת בגמישות היא כרטיס אשראי.
ברוב המיקרים, החיוב בגין הוצאות בכרטיס אשראי נעשה באופן תקופתי, כגון אחת לחודש; מה שמאפשר לתזמן את החיוב לתקופה שבה נמצא חשבון הבנק ביתרה חיובית.
כרטיסי אשראי מאפשרים גם לדחות את החיובים לתקופה ארוכה יותר, תוך תשלום ריבית מתאימה.
ברוב מדינות המערב, כמו ארצות הברית, אשראי באמצעות כרטיס אשראי נפוץ יותר מאשר משיכת יתר בנקאית.
במשך שנים אפשרו הבנקים בישראל משיכת יתר ללקוחות פרטיים בהיקפים גדולים מאוד.
בפרט, הבנקים הקצו מסגרות אשראי ללקוחותיהם באופן חד-צדדי, שלא על פי בקשת הלקוח, וכן נטו לאשר משיכה מעבר למסגרת האשראי המאושרת, וזאת בשיעורי ריבית גבוהים.
מדיניות זו של הבנקים, בצירוף עם מודעות כלכלית נמוכה של הלקוחות, יצרה תרבות שבה חשבונות פרטיים רבים נמצאים במשיכת יתר תקופות זמן ארוכות או באופן קבוע, תוך תשלום ריביות גבוהות.
החל משנת 2003 נעשה מאמץ להקטין את הסתמכותם של משקי הבית על משיכת היתר כאמצעי מימון, תוך מעבר לשליטה מוגברת בהוצאות ולאפיקי הלוואה אחרים.
במסגרת זו, הורה בנק ישראל לבנקים להפסיק להקצות מסגרות אשראי באופן חד-צדדי ולהפסיק לאשר חריגות ממסגרת האשראי.
על פי סקרים שנערכו ב־2013-2014, כ־54% ממשקי הבית בישראל היו במשיכת יתר בלפחות חודש אחד בשנה האחרונה (כאשר אחוז הזוגות עם ילדים במשיכת יתר לפחות בחודש אחד גבוה משמעותית מאשר זוגות ללא ילדים), כ־41% נמצאים במרבית הזמן במשיכת יתר, ו־28% נמצאים במשיכת יתר במשך תקופה הארוכה משנה.
בשנת 2016, הריבית הממוצעת בבנקים בישראל על אוברדרפט עמדה על 6.96%.
לדעת רבים מפוסקי ההלכה האחרונים, ניתן ללוות בריבית על ידי היתר עיסקא רק אם מדובר בצורך עסקי.
אך לטובת מימון שוטף של צורכי הבית אסור להיות במשיכת יתר.
זאת, אף על פי שיש לבנק היתר עסקה, מפני שההיתר מכוון לשותפות הבנק עם הלווה בעסקאות למטרת רווח, אבל אם הכסף נועד לקניית מאכלים ובגדים - הרי שמדובר בהלוואה רגילה שלא נועדה להשקעות, והאחוזים שמתווספים על הקרן הם ריבית שאסורה מהתורה.
יש מתירים למי שנמצא בדוחק רב משיכת יתר, כאשר שווה לו יותר לשלם רבית מאשר לחיות כעני.
פוסקים רבים סוברים שכיוון שמדובר בספק איסור תורה יש להחמיר.
אמנם, ניתן להשתמש בהיתר זה לזמן קצוב בלבד.
לדעת הרב אליעזר מלמד, בחגים מותר להיכנס למשיכת יתר על מנת לקנות מצרכים לשמחת החג, הוא מסתמך על דברי התלמוד במסכת ביצה: .
עם זאת הוא מסייג שהדבר נכון רק בתנאי שברור לו שיוכל להחזיר את החוב, כגון שיש לו עסק מסודר, משכורת קבועה או חסכון שעליו הוא יכול לסמוך.
משימה בלתי אפשרית הוא סרט פעולה וריגול אמריקאי משנת 1996 והסרט הראשון בסדרת סרטי הקולנוע משימה בלתי אפשרית שמתבססים על סדרת הטלוויזיה באותו שם.
במאי הסרט היה בריאן דה פלמה ובתפקיד הראשי כיכב טום קרוז לצד שחקנים נוספים כגון: עמנואל ביאר, ג'ון ווייט, קריסטין סקוט תומאס, וינג ריימס, אמיליו אסטבז, ז'אן רנו, ונסה רדגרייב ובנוסף הנרי סזרני.
למרות הצלחתו לאחר יציאתו לאקרנים, היו שלא אהבו את העיבוד הקולנועי של הסרט הראשון לסדרה הישנה, שכן הוא התמקד בכוכב הראשי יותר מאשר בעבודת הצוות, וכמו כן, הציג את דמותו של ג'ים פלפס באופן שלא תאם לדעתם את רוח הסדרה המקורית.
לאחר שסיים משימה בקייב, סוכן קרן המטלות הבלתי-אפשריות (IMF) ג'ים פלפס וצוותו החדש נשלחים לפראג כדי לעצור את הסוכן הסורר אלכסנדר גוליצין מלגנוב את רשימת ה-NOC של ה-CIA.
עם זאת, הרשימה נגנבת והצוות מחוסל אחד אחד, כולל גוליצין, ומשאיר את את'ן האנט, הסגן של פלפס, כיחיד שנשאר בחיים.
בתדרוך מול יוג'ין קיטרידג', מנהל קרן המטלות הבלתי-אפשריות, במסעדה, את'ן מגלה כי צוות אחר של הקרן היה נוכח במהלך המשימה ושהפעולה הייתה מלכודת שנועדה לחשוף חפרפרת בארגון, בעזרתו של גוליצין שהתחזה לסוכן סורר.
החפרפרת, ככל הנראה, עובדת עם סוחר נשק בשם "מקס" כחלק ממבצע "Job 314".
כשאת'ן מבין שקיטרידג' חושד בו כחפרפרת, הוא נמלט בעזרת מטען פלסטי מוסתר בגומי לעיסה.
כשאת'ן חוזר למקלט בפראג, הוא מבין ש"Job 314" מתייחס לפסוק מספר איוב, פרק ג', פסוק 14, וש"Job" הוא שם הקוד של החפרפרת.
קלייר, אשתו של פלפס שזייפה את מותה במהלך המשימה, מופיעה ומסבירה לו כי לפני מותו, פלפס הזהיר אותה שהם נחשפו, מה שאיפשר לה להימלט.
את'ן קובע פגישה עם מקס כדי להזהיר אותה שהרשימה שבידיה מזויפת ומכילה התקן מעקב.
למרות הסקפטיות הראשונית של מקס, הם מצליחים להימלט מפשיטה של צוות קיטרידג'.
את'ן משכנע את מקס כי יוכל להשיג את הרשימה האמיתית בתמורה ל-10 מיליון דולר וזהותו האמיתית של "Job".
את'ן וקלייר מגייסים שני סוכנים לשעבר של קרן המטלות הבלתי-אפשריות: ההאקר לותר סטיקל וטייס המסוקים פרנץ קריגר.
הם מסתננים למטה ה-CIA בלנגלי, גונבים את הרשימה האמיתית ובורחים ללונדון.
קריגר לוקח את הדיסק המגנטו-אופטי שמכיל את הרשימה, אך את'ן מערים עליו ומצליח להחזיר את הרשימה לסטיקל לשמירה.
קיטרידג' דואג לעצור במרמה את אמו ודודו של את'ן כדי לפתות אותו לצאת ממחבואו.
לאחר שהוא שומע על המעצרים, את'ן יוצר קשר עם קיטרידג' מטלפון ציבורי, ומאפשר בכוונה לקרן המטלות הבלתי-אפשריות לאתר את השיחה.
פלפס מופיע באופן מפתיע ומספר לאת'ן כי הצליח לשרוד את הירי, ומאשים את קיטרידג' כחפרפרת.
עם זאת, את'ן כבר גילה שפלפס הוא החפרפרת לאחר שגילה כי התנ"ך שהוא השתמש בו בפראג נלקח ממלון דרייק בשיקגו, שם היה פלפס במשימה קודמת.
את'ן מעמיד פנים שהוא מאמין לפלפס ומארגן להחליף את הרשימה עם מקס ברכבת ה-TGV לפריז, ובו זמנית מזמין בחשאי את קיטרידג' לפגישה.
ברכבת, את'ן מפנה את מקס לרשימה, והיא שולחת אותו לקרון המטען שבו נמצאים הכסף ו"Job".
בינתיים, סטיקל משבש את העברת הרשימה לשרתים של מקס.
קלייר מגיעה לקרון לאסוף את חלקה בכסף מפלפס, אך מגלה שזה את'ן בתחפושת.
כשהפלפס האמיתי מגיע ולוקח את הכסף תחת איומי נשק, את'ן שולח שידור חי של העימות לקיטרידג', ובכך חושף את פלפס כחפרפרת.
קלייר מנסה לשכנע את בעלה, אך פלפס הורג אותה ומשתלט על את'ן.
פלפס מטפס על גג הרכבת ומנסה להימלט בעזרת קריגר במסוק באמצעות כבל, אך את'ן מחבר את הכבל לרכבת, מה שגורם למסוק להיכנס למנהרת התעלה.
הוא משתמש במטען נוסף כדי לפוצץ את המסוק, מה שהורג את פלפס וקריגר.
קיטרידג' עוצר את מקס ומחזיר את הרשימה מסטיקל.
לאחר שאת'ן וסטיקל מושבים לקרן המטלות הבלתי-אפשריות, את'ן מתלבט אם לחזור לצוות.
במהלך הטיסה הביתה, ניגשת אליו דיילת ומציעה לו בסתר לקבל משימה חדשה כמנהיג צוות.
טום קרוז – אית'ן האנט, הגיבור הראשי של הסרט וסדרת סרטי "משימה בלתי אפשרית" .
עמנואל ביאר – קלייר פלפס, אשתו של ג'ים.
ג'ון ווייט – ג'ים פלפס, ראש הצוות הראשון שגייס את אית'ן לצדו במטרה לקחת את הדיסק אך ביים את מותו והתגלה בתור האנטגוניסט הראשי של הסרט.
קריסטין סקוט תומאס – שרה דייוויס
אמיליו אסטבז – ג'ק הרמון
וינג ריימס – לות'ר סטיקל, מומחה מחשבים גאון אשר הופך לחברו הטוב ביותר של אית'ן.
ז'אן רנו – פראנץ קריגר, מתגלה כשותפו של ג'ים.
הנרי סזרני – יוג'ין קיטרידג', מנהל ה-IMF.
אינגבורגה דפקונייטה – האנה ויליאמס
מרצ'ל יורש – אלכסנדר גוליטסין
דייל דיי – פרנק ברנס
עם צאתו לאקרנים, ב-22 במאי 1996, היה הסרט לשובר קופות והפך לראשון אשר הוקרן ב-3,012 בתי קולנוע ברחבי ארצות הברית.
סך הכל הכניס הסרט 457.6 מיליון דולר ברחבי העולם.
הסרט קיבל דירוג של 62% באתר "Rotten Tomatoes".
שיר הנושא המקורי של סדרת הטלוויזיה שהולחנה בידי לאלו שיפרין חזר אל הסרט.
לאחר מכן, אלן סילבסטרי סומן כמלחין של המוזיקה המקורית לסרט והקליט רק 23 דק' של הפסקול.
במהלך הפוסט הפרודקשן של הסרט, המוזיקה של סילבסטרי נדחתה והוחלפה בידי המוזיקאי המפורסם דני אלפמן.
המוזיקה של סילבסטרי קיימת ושוחררה ב-CD .
בנוסף, קליפים של הסרט עם המוזיקה של סילבסטרי הופצו במקומות שונים באינטרנט.
הפסקול של הסרט יצא לשווקים ב-28 ביוני 1996, חודש לאחר הקרנת הבכורה של הסרט.
תוכנית המעבורות של נאס"א ביצעה 135 טיסות, בעוד שתוכנית החלל הרוסית ביצעה טיסה אחת לא מאוישת עם המעבורת בוראן.
תוכנית המעבורות של נאס"א החלה עם 5 משימות ניסיוניות באנטרפרייז.
כל משימה נמשכה מספר דקות וכולן התרחשו בתוך האטמוספירה.
במשימות אלו שוחררה המעבורת מעל גבו של בואינג 747 בגובה רב, ונחתה בכוחות עצמה על מסלול נחיתה.
לאחר 5 משימות אלו, פתחה משימת STS-1 ב-12 באפריל 1981 את תוכנית המעבורות של נאס"א.
התוכנית הסתיימה ב-21 ביולי 2011 עם נחיתת מעבורת החלל אטלנטיס ממשימת STS-135.
לאחר השבתת כל המעבורות תבנה חללית חדשה שתהיה בטוחה יותר, זולה יותר ותתבסס על הטכנולוגיות של חלליות אפולו ומעבורות החלל, עליהן יתווספו טכנולוגיות חדשות.
כל זה כחלק מתוכנית החלל "קונסטליישן" של ארצות הברית, שכללה כוונה לחזרה לירח עד שנת 2020, הקמת בסיס קבע ירחי ובסופו של דבר ביצוע משימות מאוישות למאדים, אך ב-2010 היא בוטלה.
כל משימות החלל האמריקאיות נקראות תחת השם Space Transportation System או בקיצור (STS).
תחילה מספור המשימות נעשה באופן מספרי עוקב עד משימת STS-9. לאחר משימת STS-9, שונתה שיטת הספירה של השיגורים.
שיטת הספירה נועדה להיות יותר ספציפית.
לאחר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר ב-1986 חזרה שיטת הספירה המקורית.
STS-3xx היא משימת הצלה שיוצאת בהתראה קצרה כאשר קורה משהו למשימה שממריאה.
הצוות של משימה זו נקבע לפני כל משימה שגרתית וזוהי המשימה היחידה שלא מתוארכת.
המעבורת למשימה זו נקבעת לפי המעבורת שיוצאת למשימה שגרתית.
(אם יקרה משהו למשימה STS-121 שבה ממריאה הדיסקברי, משימת ההצלה תתבצע על ידי האטלנטיס משום שהיא הבאה בתור לצאת למשימה שגרתית (STS-115).
סטטיסטיקה זו נכונה ל-27 במאי 2010.
מעבורת ימי טיסה הקפות מרחק (ק"מ) מספר טיסות הטיסה הארוכה ביותר (ימים) סה"כ אנשי צוות הליכות חלל עגינה בתחנת החלל הבינלאומית/מיר לוויינים שהוכנסו למסלולאנטרפרייז0.0140לא ידוע00.004>300 / 00בוראן0.14283,30710.14000 / 00
רשימת המשימות של מעבורות החלל
טבלה זו מציגה את כל משימות החלל שבוצעו בשלושת העשורים בהם פעלו המעבורות.
למידע נוסף על התאונה ראו ערך אסון הקולומביה11426 ביולי2005STS-114דיסקברי13 ימים ו-21 שעותאדוארדסמשימת LF1: חידוש אספקה לתחנת החלל הבינלאומית ותחזוקה.
משימת שלטון החוק בקוסובו של האיחוד האירופי , היא פריסה מתוכננת של שוטרים ואזרחים בקוסובו כפי שנצפו מראש ב.
משימת שלטון החוק מתוכננת כהמשך לנוכחות האזרחית הבינלאומית בקוסובו כפי נחזה בהחלטה מספר 1244 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, אף על פי שרוסיה וסרביה מחשיבות את המשימה כבלתי חוקית.
כוח המשימה מתוכנן לכלול כ-2,000 אנשי משטרה ומשפט, ותהליך הפריסה בן ארבעת החודשים החל ב-16 בפברואר 2008. עד היום הוצבו בקוסובו רק 400 מתוך 1,900 קציני המשטרה והשופטים כפי שתוכנן במשימת EULEX.
כוח משימה בן 1,800 ל-1,900 איש אושר על ידי מועצת האיחוד האירופי ב-14 בדצמבר 2007. מספר זה הוגדל אחר כך ל-2,000 איש בשל הצפי לגידול בחוסר יציבות בשל חוסר היכולת להגיע להסכמה עם סרביה.
כוח זה כולל שוטרים, (כולל ארבע יחידות לפיזור הפגנות) תובעים, ושופטים – מכאן שההתמקדות הייתה בשלטון החוק, כולל הסטנדרטים הדמוקרטיים.
כוח המשימה בגודל כזה פירושו שבקוסבו עתיד להיות המספר הגדול של עובדי ציבור של האיחוד האירופי מחוץ לבריסל.
מפקד כוח המשימה הוא איב דה קרמבון (Yves de Kermabon), הכפוף לנציג המיוחד של האיחוד האירופי בקוסובו, ההולנדי פיטר פאית (Pieter Feith).
העלות המשוערת של המשימה היא 165 מיליון אירו בשנה הראשונה.
ההחלטה הסופית על כוח המשימה תוכננה להתקבל ב-28 בינואר 2008. קבלת ההחלטה נדחתה בשל החששות להשפעה שלילית של החלטה זו על הבחירות לנשיאות בסרביה ב-3 בפברואר 2008 והחתימה של סרביה בתאריך זה על "הסכם הייצוב ושיתוף הפעולה", שלב חשוב בדרך לצירופה של סרביה לאיחוד האירופי.
הסיבה הרשמית שניתנה לדחייה היא העדר בסיס חוקי (באמצעות החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם או דומה לה) לקיום המשימה.הפעולה המשולבת אושרה ב-4 בפברואר 2008, כלומר רק האישור הסופי נדרש.
ספרד לא תשתתף במשימת EULEX עד שהבעיות המשפטיות בנוגע לשאלה כיצד אמור כוח משימה זה להחליף את המנהל של האו"ם יפתרו.
שר החוץ הספרדי, מיגל אנחל מורטינוס הודיע בכינוס של שרי החוץ של האיחוד האירופי בסלובניה שספרד לא תשלח נציגות למשימת EULEX עד שלא תועברנה לאיחוד באופן רשמי הסמכויות לניהול הכוח הבינלאומי מהאו"ם.
מלבד חברות האיחוד האירופי ישתתפו בכוח המשימה נציגים ממדינות אחרות: קרואטיה, טורקיה, שווייץ, נורווגיה וארצות הברית.
האיחוד האירופי מנסה להוביל את הפתרון לבעיית קוסובו באמצעות מעורבות ישירה, אך חבריו חלוקים האם להכיר בעצמאות קוסובו (עמדתן של המדינות החברות באיחוד בנוגע להכרה בקוסובו מוצגת במפה שמשמאל), בלא הסכמת סרביה ושאר העולם.
ההסכם נראה כמבטיח את אחדות האיחוד בשאלה, עם זאת נשיאוּת מועצת האיחוד האירופי הודיעה כי אין משמעותה של החלטה זו כדין הכרה בקוסובו עצמאית.
האיחוד האירופי הצהיר כי חוקיות כוח המשימה מבוססת על החלטת מועצת הביטחון של האו"ם מספר 1244, שבה אושר לראשונה משלוח כוח בינלאומי לקוסבו ב-1999. עם זאת הכוח האירופי, שבמקור תוכנן לקבל את סמכותו מההכרה של מועצת הביטחון בהצעה של אהטיסארי, לא קיבל מנדט מחודש ממועצת הביטחון בשל התנגדותה של רוסיה.
רוסיה בלמה במופגן מעבר של מתקן של האו"ם לידי כוח המשימה האירופי.
גם סרביה רואה בכוח המשימה כהכרה של האיחוד האירופי בעצמאות קוסובו.
הכוחות שנשלחו עד כה לקוסובו
גרמניה שולחת כ-600 חיילים כמשכיני שלום
איטליה שולחת כ-600 חיילים כמשכיני שלום
בריטניה הודיעה כי תשלח גדוד של שבו כ-600 חיילים על הרגימנט המכונה "The Rifles"
משימות מאוישות למאדים הן משימות ותוכניות שהוצעו להנחתת בני־אדם על כוכב הלכת מאדים.
משימות מאוישות למאדים ידרשו טיסה ארוכה בחלל על מנת להגיע למאדים, ובכך הן מציבות מספר אתגרים וסיכונים שיצטרכו להילקח בחשבון במשימות שכאלו:
הסיכון הבריאותי שבחשיפה ממושכת לקרינה קוסמית וקרינה מייננת הנפוצים יותר בחלל החיצון.
ההשפעה הבריאותית של שהייה ממושכת במצב של כבידה אפסית.
ההשפעה הפסיכולוגית והחברתית על קבוצה של אנשים השוהים זמן רב (מעל לשנה) בבידוד ובצפיפות.
משימות מאוישות למאדים ידרשו כמויות דלק עצומות על מנת להגיע אל מאדים, להמריא ממנו, ולטוס בחזרה לכדור הארץ.
אחת השיטות שהוצעו לחסכון משמעותי בדלק היא שימוש בתגובת סבטייה, לשם ייצור מתאן על גבי מאדים, אשר ישמש כדלק לאסטרונאוטים בשיגור מן מאדים לחלל והחזרה לכדור הארץ.
על מנת לקצר את זמן הטיסה מכדור הארץ למאדים, טיסות למאדים מתוכננות לשיגור רק כאשר כדור הארץ ומאדים קרובים זה לזה ונמצאים באותו צד של השמש.
מצב כזה נוצר אחת ל־26 חודשים.
תקופות כאלו מכונות "חלונות שיגור", ובהן טיסות למאדים יכולות להתבצע.
לאורך המאה ה־20 הוצעו מספר הצעות למשימות מאוישות למאדים והן:
הצעתו של ורנר פון בראון
המדען הגרמני־אמריקאי ורנר פון בראון היה האדם הראשון שביצע מחקר מפורט של משימה מאוישת למאדים.
הטיסה עצמה למאדים, לפי תוכניתו של פון בראון, הייתה צריכה לכלול עשר חלליות שכל אחת מאוישת בכ־70 אסטרונאוטים.
החלליות היו מתוכננות להביא שלושה "מטוסים" שהיו נוחתים בנחיתה אווירית (באמצעות כנפיים).
פון בראון תכנן את הנחיתה כנחיתה אווירית, מאחר שבאותה תקופה האטמוספירה של מאדים נחשבה לצפופה יותר ממה שהתגלה לאחר מכן.
ב־1956, בספר "החקר של מאדים" שנכתב על ידי פון בראון ווילי ליי, הוצעה תוכנית מתוקנת ומצומצמת יותר שדרשה "רק" 400 שיגורים, זאת על מנת לשגר למאדים שתי חלליות שינחתו בנחיתה אווירית על מאדים.
גרסאות בדיוניות שהוצגו בסדרת הסרטים של דיסני "אדם בחלל", הציעו מנוע יונים המופעל באמצעות אנרגיה גרעינית וזאת לצורך הטיסה מכדור הארץ למאדים.
בשנת 1962 מספר חברות ביצעו מחקרים על פרטי משימה למאדים, וזאת כחלק מתוכנית של נאס"א.
מחקרים אלו הראו שניתן לבצע משימה מאוישת למאדים (ואף טיסה לוויינית, ללא נחיתה, לכוכב הלכת נוגה) באמצעות שמונה משגרי סטורן 5 או באמצעות המשגר ההיפותטי שכונה "טרום־סטורן".
אף על פי שהצעות אלו לא עברו לשלב התכנון המפורט, הן היו התוכניות הראשונות שהתבססו על חומרה וטכנולוגיה קיימת.
תוכניות אלו היוו בסיס להצעות מאוחרות יותר.
בעקבות הצלחתה של תוכנית אפולו בהנחתת אדם על הירח, הציע פון בראון שמשימה מאוישת למאדים תהווה את היעד העיקרי הבא של תוכנית החלל האמריקאית.
פון בראון הציע לשגר באמצעות משגר "סטורן 5" מנוע גרעיני שיטיס שתי חלליות בעלות צוות של שישה אסטרונאוטים למשימה מאוישת על פני מאדים.
הצעתו של פון בראון נשקלה על ידי נשיא ארצות הברית דאז ריצ'רד ניקסון, אך נפסלה עקב העדפתה של תוכנית מעבורות החלל.
הצעות סובייטיות בשנות ה־50 ועד תחילת שנות ה־70
ההצעה הראשונה של ברית המועצות למשימה מאוישת למאדים הוצעה על ידי מהנדס החלל מיכאיל טיכונראבוב שהסתמך על מחקרים שבוצעו משנת 1952 ועד שנת 1962. התוכנית המוצעת, שכונתה "קומפלקס מוטס למאדים" (Martian Piloted Complex), התבססה על שימוש במשגר N-1, אך בסופו של דבר פיתוח המשגר בוטל.
הצעה מאוחרת יותר הציעה פיתוח של "חללית כבדה לטיסה בין־פלנטרית" שנודעה בראשי התיבות הרוסיים TMK.
חללית ה־TMK יועדה לבצע משימות מאוישות למאדים ולנוגה, שלא כללו נחיתה על כוכבי לכת אלו.
חללית ה־TMK יועדה לשיגור לשנת 1971 וטיסתה תוכננה לשלוש שנים ובסופה הייתה אמורה החללית להתקרב למאדים ולשחרר גשושיות מחקר.
פרויקט TMK הוצע כתשובה לתוכנית אפולו של ארצות הברית, שבמסגרתה הצליחה ארצות הברית להנחית אסטרונאוטים על הירח, אולם הפרויקט לא יצא לפועל, עקב ביטול פיתוחו של טיל השיגור N-1.
תוכנית נוספת של ברית המועצות, שהוצעה בשנת 1969, כללה טיסה של חללית שמאוישת בשלושה עד שישה קוסמונאוטים למשימה למאדים, ותוכננה לארוך כ־630 ימים (כולל החזרה לכדור הארץ).
בין השנים 1981 ו־1996 כונסו מספר ועידות שכונו בשם "בזכות מאדים" (תרגום חופשי מאנגלית: The Case for Mars).
ועידות אלו תמכו במשימות מאוישות למאדים ופיתחו קונספטים וטכנולוגיות למשימות מאוישות למאדים.
בוועידות הללו הועלו הצעות רבות למשימות מאוישות למאדים, אך הבסיס המשותף לכולן היה שימוש במשאבים שעל מאדים על מנת ליצור דלק שישמש את האסטרונאוטים במסע חזרה לכדור הארץ.
בין ההצעות שהועלו בסדרת ועידות אלו הייתה הצעתם של רוברט זוברין ודייוויד בייקר, הצעה שנקראת "מארס דיירקט" (Mars Direct, בתרגום חופשי- "ישירות למאדים") והצעתו של מדען נאס"א ג'אופרי א.
לאנדיס שנקראה "צעדים למאדים" (Footsteps to Mars).
על פי הצעה זו יש לבצע שלבי ביניים לפני משימה מאוישת למאדים ובהם משימה מאוישת לירחו של מאדים פובוס.
יוזמת חקר החלל של נאס"א
בשנת 1989 החלה נאס"א, בעקבות יוזמה נשיאותית, לתכנן תוכנית למשימות מאוישות לירח ולמאדים כהמשך לתוכנית תחנת החלל הבינלאומית שהחלה באותה תקופה.
נאס"א הציעה תוכנית לטווח ארוך, שנקראה "מחקר 90 הימים", ושכללה את בנייתה של תחנת החלל הבינלאומית "כשלב חשוב בכל מאמצינו בחלל", חזרה מאוישת לירח והקמת בסיס קבע על הירח, ולאחר מכן, ביצוע משימות מאוישת למאדים.
אך התוכנית בוטלה בעקבות ביקורת רבה על כך שהייתה יקרה ושאפתנית מדי.
בשנת 1990 הוצעה על ידי רוברט זוברין ודייוויד בייקר הצעה למשימה מאוישת למאדים.
על פי ההצעה, שנקראה "מארס דיירקט" (Mars Direct, בתרגום חופשי - "ישירות למאדים"), ושהתבססה על הצעות שהועלו בסדרת הוועידות "בזכות מאדים", ישוגר בתחילה למאדים "רכב חזרה לכדור הארץ" (Earth Return Vehicle, או בקיצור ERV).
ה־ERV, שלא יהיה מאויש, ישוגר באמצעות משגר חלליות שגודלו לא יעלה על גודלו של סטורן 5 ששיגר את חלליות אפולו לירח.
לאחר ההגעה למאדים, תגובה כימית פשוטה ומוכחת שנקראת תגובת סבטייה, בין מימן (8 טונות שיסופקו מה־ERV) ובין פחמן דו־חמצני שיילקח מהאטמוספירה של מאדים, תאפשר יצירה של עד כ־112 טון של דלק העשוי מחמצן וממתאן.
התהליך של יצירת הדלק יארך כעשרה חודשים.
כ־96 טונות דלק נדרשים ל־ERV בחזרה לכדור־הארץ, ושאר הדלק ישמש את האסטרונאוטים בזמן שהייתם על פני מאדים.
כ־26 חודשים לאחר שיגור ה־ERV תשוגר למאדים חללית נוספת שנקראת "יחידת בית המאדים" (Mars Habitat Unit או בקיצור - MHU).
החללית המאוישת תכיל צוות של ארבעה אסטרונאוטים.
בזמן זה, ה־ERV כבר ישגר אותות שיאשרו כי ייצור הדלק נעשה בהצלחה.
ה־MHU יגיע למאדים לאחר טיסה של כשישה חודשים.
בזמן הטיסה תיווצר כבידה מלאכותית באמצעות סיבוב ה־HMU סביב צירו.
עם ההגעה למאדים, יתנתק ה־MHU ממשגרו וינחת קרוב ל־ERV.
לאחר ההגעה למאדים, האסטרונאוטים ישהו עליו לתקופה של כ־18 חודשים ויבצעו מגוון של מחקרים מדעיים.
האסטרונאוטים ייעזרו ברכב שטח שיגיע יחד עמם באמצעות ה־HMU.
הם יחזרו לכדור־הארץ באמצעות ה־ERV שישתמש בדלק בשביל להתנתק מכוח המשיכה של מאדים ובשביל הטיסה הממושכת חזרה.
המחיר ההתחלתי המוערך של התוכנית הוא 55 מיליארד דולר.
מאמצע עד סוף שנות ה־90 חקרה נאס"א מספר הצעות לארכיטקטורה למשימות מאוישות למאדים, שהידועה שבהן היא "Design Reference Mission 3.0" (או בקיצור DRM 3.0).
ההצעה הועלתה על ידי "צוות חקר המאדים של נאס"א" במרכז החלל ג'ונסון.
הצעת DRM 3 הסתמכה על התכנון של ההצעות קודמות, ביניהם הצעתו של רוברט זוברין, "מארס דיירקט", הכוללת שימוש במשאבים שבאטמוספירה של מאדים לייצור דלק למסע החזרה לארץ.
המטרה העיקרית של DRM 3 הייתה לתמרץ ולעודד העלאה של רעיונות נוספים ופיתוח של גישות אלטרנטיביות למשימות מאוישות למאדים, שיוכלו לשפר אותן, לייעל אותן, להפחית בעלותן ולהפוך אותן לבטוחות יותר.
ב־4 בינואר 2004 הציג נשיא ארצות הברית דאז ג'ורג' ווקר בוש את החזון לחקר החלל.
חזון זה הוא הבסיס לתוכנית קונסטליישן, שלפיה נאס"א תבצע משימות מאוישות לירח עד שנת 2020, תקים עליו בסיס קבע ובהמשך תבצע משימות מאוישות למאדים.
כחלק מתוכנית זו, אפיינה נאס"א משימה מאוישת למאדים, במסמך הקרוי "Design Reference Mission Architecture 5.0".
בהצעה זו, שהיא איננה תוכנית של ממש והיא חסרה כל לוח זמנים או תוכניות מפורטות, יש שימוש במרכיבים שהייתה כוונה לפתח למען תוכנית קונסטליישן - החללית אוריון ומשגר החלליות והלוויינים ארס 5. אולם תוכנית קונסטליישן בוטלה על ידי ממשל הנשיא ברק אובמה בפברואר 2010, ועל כן התוכנית לא יצאה לפועל.
על פי מסמך זה, כ־26 חודשים לפני שיגור האסטרונאוטים למאדים, ארבעה משגרי ארס 5 ישגרו למסלול לווייני נמוך את כל המטען הלא־מאויש שצוות האסטרונאוטים לא ישתמש בו בזמן הטיסה למאדים.
מטען זה כולל את "רכב ההתרוממות" (Ascent Vehicle) המבוסס על "רכב החזרה לכדור הארץ" מתוך תוכנית "מארס דיירקט" של רוברט זוברין.
רכב זה ישתמש באטמוספירה של מאדים על מנת ליצור דלק שבאמצעותו ישגר רכב ההתרוממות בסוף המשימה את האסטרונאוטים למסלול לווייני סביב מאדים.
בנוסף, המטען הלא־מאויש שישוגר בהתחלה יכלול גם את "משכן הקרקע" (Surface Habitat), שיעביר את צוות האסטרונאוטים לפני השטח של מאדים ויספק מיגון ודיור לאסטרונאוטים לתקופה של עד כ־550 ימים.
המטען עצמו ישוגר למאדים באמצעות שני רכבי חלל הנקראים "רכבי מטען" (Cargo Vehicle), אשר יונעו באמצעות שיטת ה־NTR (קיצור של Nuclear Thermal Rocket, בתרגום חופשי - "טיל גרעיני תרמי") שבה נוזל, בדרך כלל מימן, מחומם לטמפרטורות גבוהות בכור גרעיני ואז משוחרר דרך פי הצינור של הטיל ויוצר דחף.
הטיסה למאדים תארך כ־350 ימים.
לאחר ההגעה למאדים, ינחת "רכב ההתרוממות" על פני מאדים ויתחיל בייצור הדלק לשיגור ממנו, בעוד "משכן הקרקע" יחכה לצוות האסטרונאוטים במסלול לווייני סביב מאדים.
כ־26 חודשים לאחר שיגור המטען הלא־מאויש, ישוגר לחלל, באמצעות שלושה משגרי ארס 5, ה־MTV (קיצור ל־Mars Transit Vehicle - "רכב מעבר למאדים"), שיטיס צוות של כשישה אסטרונאוטים למאדים, גם הוא באמצעות שיטת ה־NTR.
הטיסה המאוישת למאדים תארך "רק" כ־180 ימים וזאת על מנת להקטין את הסיכונים הבריאותיים שבחשיפה ממושכת לכבידה אפסית ולקרינה מייננת וקוסמית.
עם ההגעה למאדים, ישתמשו האסטרונאוטים בחללית אוריון על מנת לעגון עם "משכן הקרקע" במסלול לווייני סביב מאדים, ובאמצעותו לחדור לאטמוספירה של מאדים ולנחות עליו.
האסטרונאוטים ישהו על פני מאדים לתקופה של כ־500 ימים (מעט יותר מ־16.5 חודשים).
לאחר סיום משימתם, יכנסו האסטרונאוטים ל"רכב ההתרוממות" שישגר אותם למסלול לווייני סביב מאדים, שם הם יתחברו עם ה־MTV שיטיס אותם בחזרה לכדור הארץ, בטיסה שתארך גם היא כ־180 ימים.
עם ההגעה לכדור הארץ, ינחתו האסטרונאוטים על כדור הארץ באמצעות החללית אוריון.
לפי ההצעה ייערכו רק שלוש משימות מאוישות למאדים במתכונת המתוארת לעיל, זאת עקב העלות הגבוהה שלהם ואורכן הרב (שלוש משימות במתכונת זו יארכו כעשר שנים).
תוכנית אורורה (Aurora) של סוכנות החלל האירופאית כוללת כוונה לבצע משימות מאוישות למאדים עד שנת 2030. התוכנית, שהתקבלה בשנת 2001, כוללת משימות לא מאוישות למאדים, סימולציות של משימות מאוישות למאדים על מנת להוכיח את אמינות הטכנולוגיה של משימה כזו, ובסופו של דבר ביצוע משימות מאוישות למאדים.
עם זאת, עיכובים שונים והתנגדותן של כמה ממדינות אירופה החברות בסוכנות החלל האירופאית עלולים לגרום לביטול המשימות המאוישות למאדים במסגרת תוכנית אורורה.
מספר הצעות למשימות מאוישות למאדים הוצעו על ידי מדענים רוסים.
ההצעות דיברו על ביצוע המשימות בין השנים 2016 ו־2020. על פי ההצעות, צוות של ארבעה עד חמישה קוסמונאוטים ישהו בחלל במשך תקופה של שנתיים.
בשנת 2009 הסתיימה בהצלחה המשימה הניסויית מארס 500 של סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה וסוכנות החלל האירופאית, בה צוות של שישה אנשים (ארבעה רוסים, צרפתי וגרמני) נכנסו למבנה סגור לתקופה של 640 ימים, כסימולציה של משימה מאוישת על מאדים.
על פי הצעה רוסית נוספת למשימה מאוישת למאדים בשיתוף עם סוכנות החלל האירופאית ונאס"א, ישלחו למאדים שתי חלליות, האחת נושאת צוות של כ־6 אסטרונאוטים והשנייה נושאת את המטען הלא מאויש.
עלות המשימה היא 20 מיליארד דולר ורוסיה אמורה לתרום כ־30% מהעלות.
רוסיה הציעה לבצע את המשימה כבר בשנת 2015, אך יעד זמן זה לא היה מציאותי.
בשנת 2012 חשפה קבוצת יזמים הולנדית תוכנית לגיוס מימון כדי להקים בסיס מאויש פרטי על מאדים בשנת 2023 המכונה מארס ואן (Mars One).
ההבדל העיקרי בין מארס ואן לפרויקטים מוצעים אחרים הוא שמארס ואן מאורגנת כעמותה ללא כוונת רווח, והיא שואפת להשתמש בספקים בינלאומיים, ללא עירוב פוליטיקה.
זו תהיה משימה חד כיוונית, כלומר לא תהיה טיסה בחזרה לכדור הארץ.
מי שמבקש לטוס למאדים ולהשתקע שם, הוזמן להציג את בקשתו בהקלטות וידאו באינטרנט.
עשרות אלפי בני אדם מכל רחבי העולם הציגו את מועמדותם, ולאחר מספר סינונים, באוקטובר 2014, נותרו כ־700 מהם שיתחרו על ארבעת המושבים בטיסה הראשונה.
בפברואר 2015 הודיעה החברה כי לאחר סינונים רפואיים אושרו 50 גברים ו־50 נשים מכל רחבי העולם להתמודד לתפקידי האסטרונאוטים במשימה.
לפי התוכנית, בשנת 2018 תשגר מארס ואן לוויין תקשורת שיקיף את מאדים, רכב שטח רובוטי ב־2020 ולאחר מכן רכיבי הבסיס ולבסוף - המתיישבים.
את האנרגיה הדרושה לבסיס יפיקו המתיישבים ממערך קולטי שמש בשטח של 3,000 מ"ר.
טיל SpaceX Heavy של חברת SpaceX הנמצאת בבעלות היזם הפרטי אילון מאסק, ישמש לשיגור הציוד.
כל המבצע יצולם וישודר לכדור הארץ כאירוע מדיה, וההכנסות מזכויות השידור ישמשו למימון התוכנית.
שיגור אנשי הצוות מתוכנן לשנת 2026.
בוועידה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה שהתקיימה בטורונטו, קנדה באוקטובר 2014 הציגה קבוצת חוקרים מ־MIT מחקר ובו פירוט סימולציות שערכו, מהן עולה כי בטכנולוגיה הנוכחית, המושבה לא תשרוד למעלה מ־68 ימים.
בין מבקרי מארס ואן, דוקטור ג'וזף רושה, אסטרופיזיקאי במקצועו, הטוען כי הוא בין 100 המועמדים שנותרו במשימה, אך סביר להניח כי לעולם לא ינחת על מאדים, כיוון שיישום וביצוע המשימה אינם אפשריים.
בלתי סביר שמארס ואן תגיע לתקציב המיועד בזמן הנתון.
נציגי החברה התמקדו בעיקר בכסף ופחות במועמדים.
המשתתפים במארס ואן ימותו ימים אחדים לאחר ההגעה למאדים, ושהמארגנים היו חסרי־אכפתיות בנוגע לבטיחות.
בסיום הראיון, ג'וזף מרגיש כי תהליך הבחירה לא היה קפדני דיו כדי להחליט האם המועמד כשיר להיות אסטרונאוט.
מארס ואן בוחרת במועמדיה לפי כמות הכסף שתרמו לארגון.
באשר לראיון, ג'וזף הוסיף ואמר: ולכן, בחירה במועמד לאסטרונאוט צריכה להיות הרבה יותר קפדנית בררנית, ומתישה.
בינואר 2019 הכריזה חברת מארס ואן על פשיטת רגל.
אפשרות ה"איש אחד, כיוון אחד"
בשנת 2006, ג'יימס מקליין, מהנדס נאס"א לשעבר, הציע לבצע בתחילה משימה מאוישת למאדים ללא חזרה לכדור הארץ, בה ישוגר רק אסטרונאוט אחד.
אגודת מאדים הגרמנית הציעה לבצע משימה מאוישת למאדים באמצעות שיגור של חמישה משגרי אריאן 5 משודרגים על מנת לשגר צוות של 5 אסטרונאוטים למשימה בת 1200 ימים, יחד עם מטען במשקל של כ־120,000 קילוגרם.
במדינת הוואי בארצות הברית בוחנת נאס"א את פעילותם של צוות אסטרונאוטים בתנאי בידוד.
במהלך חודש אוגוסט 2015 שישה אנשים נסתגרו בחדר מבודד ויצאו רק כשנה לאחר מכן כשהם לבושים בחליפות חלל.
במסגרת הבדיקות וההכנות לשיגור בני אדם למאדים, התבצע גם מחקר בשנת 2018 בתאומים זהים אשר אחד טס לחלל למשך שנה ומשנהו נשאר על כדור הארץ.
תוצאות המחקר הצביעו על שינויים בביטוי הגנים אצל התאום ששהה בחלל.
המחקר לאפשרות הקיום על מאדים, כולל משימות על כדור הארץ, המדמות משימות שונות שיתקיימו במאדים, וכן בוחנות דברים נוספים שאפשר כבר לבדוק על כדור הארץ בטרם יהיו על מאדים.
במשימות אלו נחקרים תנאי הבידוד, אמצעי הקשר, ניהול משאבי האנרגיה, ניהול משאבי מים ומזון, ודימוי ניסויים שונים.
אחת מהמשימות האלו D-MARS, מתקיימת מאז 2018 מדי שנה במכתש רמון, הדומה במאפייניו הגאולוגים ובבידודו היחסי לצביליזציה.
בהדמיה הגדולה והמתקדמת ביותר שנערכה עד כה, ותתחיל ב-10 באפריל 2021, האסטרונאוטים יבצעו מגוון רחב של ניסויים שזכו להתקבל לפרויקט, שבו מעורבים יותר מ-200 מדענים ב-25 מדינות.
ישנם מדענים הטוענים שמשימות מאוישות למאדים יכולות דווקא לפגוע בחקר מדעי החלל.
בשנת 2004, ועדה של "אגודת הפיזיקה האמריקאית" טענה ש"העברת סדר העדיפויות של נאס"א למשימות מסוכנות ויקרות לירח ולמאדים, משמעותה הזנחת המאמצים המבטיחים ביותר במדעי החלל"
משימה בלתי אפשרית 3 הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2006, השלישי בסדרת סרטי הקולנוע משימה בלתי אפשרית שמתבססים על סדרת הטלוויזיה באותו שם.
את הסרט ביים ג'יי ג'יי אברהמס, ובתפקיד הראשי כיכב טום קרוז.
סוכן קרן המטלות הבלתי-אפשריות (IMF) איתן האנט פרש מעבודת שטח והתמקם עם ארוסתו, האחות ג'וליה מיד, שאינה מודעת לעבודתו האמיתית, והוא מאמן מגויסים חדשים.
מנהל המבצעים של הקרן, ג'ון מאסגרייב, ניגש אליו בנוגע למשימה מיוחדת להציל את אחת מחניכותיו, לינדסי פאריס, שנחטפה בעת שחקרה את סוחר הנשק אוון דביאן.
מאסגרייב כבר הכין לאיתן צוות: דקלן גורמלי, ז'ן לי ושותפו הוותיק לותר סטיקל.
הצוות מחלץ את לינדסי בברלין ואוסף שני מחשבים ניידים פגומים.
במהלך הבריחה, איתן מגלה שיש קליע נפץ שמושתל בראש של לינדסי.
לפני שהוא מצליח לנטרל אותו באמצעות דפיברילטור, הוא מתפוצץ והורג אותה.
איתן לומד מאוחר יותר שלינדסי שלחה לו גלוית דואר לפני שנחטפה, ומגלה מיקרודוט מגנטי מתחת לבול.
הטכנאי של הקרן, בנג'י דאן, מצליח לשחזר מספיק נתונים מהמחשבים כדי לקבוע שדביאן יהיה בוותיקן כדי להשיג סכנה ביולוגית מסתורית בשם הקוד "כף רגל הארנב".
איתן מבקר את ג'וליה בעבודתה, ובספונטניות הם מחליטים להתחתן.
איתן מתכנן משימה לא רשמית לתפיסת דביאן.
הצוות מצליח לחדור לוותיקן וללכוד את דביאן.
בטיסה חזרה לארצות הברית, דביאן אינו מתרשם מחקירתו על ידי איתן ומגיב בהבטחה להרוג כל מי שקרוב אליו.
לאחר הנחיתה, איתן מגלה כי המיקרודוט של לינדסי מכיל אזהרה על דביאן ומנהל הקרן תיאודור ברסל.
השיירה שמעבירה אותם לאורך גשר צ'ספיק ביי מותקפת על ידי שכירי חרב אשר מחלצים את דביאן.
כשהוא מבין שג'וליה בסכנה, איתן ממהר לבית החולים של ג'וליה ומגלה שכבר נחטפה.
דביאן מתקשר לאיתן ונותן לו 48 שעות למסור לו את כף רגל הארנב בתמורה לחייה של ג'וליה.
לפני שהוא מספיק לזוז, איתן נעצר על ידי הקרן ונחקר בנוגע לאובדן דביאן.
בעת החקירה, מאסגרייב לוחש בחשאי שכף רגל הארנב נמצאת בשנגחאי ועוזר לאיתן לברוח.
איתן נוסע לשנגחאי ופוגש את צוותו, שנשלח לשם על ידי מאסגרייב במסווה של מבצע אחר.
איתן משיג את כף רגל הארנב ומוסר אותה לדביאן, שמרדים אותו ומשתיל בראשו מטען נפץ קטן, בדומה לזה שהרג את לינדסי.
כשהוא מתעורר, איתן רואה את דביאן מחזיק את ג'וליה הכבולה באיומי אקדח.
דביאן מודיע לאיתן שהוא יספור עד עשר ויירה בג'וליה אם לא יגיד לו היכן כף רגל הארנב.
למרות שאיתן טוען שהביא את כף רגל הארנב האמיתית, דביאן יורה, לכאורה, בג'וליה ועוזב.
מאסגרייב מופיע ומגלה את עצמו כטרייטור האמיתי של הקרן.
ג'וליה עדיין בחיים, והאישה המתה היא למעשה המתורגמנית של דביאן, שהייתה אמורה לאשר את האותנטיות של כף רגל הארנב.
מאסגרייב עבד עם דביאן כדי להשיג את כף רגל הארנב כך שלקרן המטלות תהיה סיבה לנקוט במכת מנע במזרח התיכון ובכך, מבחינתו, "לייבא דמוקרטיה".
איתן מנטרל את מאסגרייב, משתחרר, ומשתמש בטלפון של מאסגרייב כדי לאתר את ג'וליה.
בעזרת בנג'י, איתן מאתר את ג'וליה אך נתקל בדביאן, שמפעיל את המטען בראשו של איתן.
איתן נלחם והורג את דביאן לפני שהוא משחרר את ג'וליה.
הוא מאלתר דפיברילטור כדי לנטרל את המטען, ומבקש מג'וליה להחזיר אותו לחיים ומלמד אותה כיצד לירות באקדח.
ג'וליה הורגת את אחד מחיילי האויב, ולאחר מכן את מאסגרייב, שנושא את כף רגל הארנב, לפני שהיא מחזירה את איתן לחיים.
איתן מסביר לה לבסוף על עבודתו בקרן המטלות הבלתי-אפשריות.
בארצות הברית, ברסל ואחרים מברכים את איתן כשזה יוצא לירח דבש עם ג'וליה.
טום קרוז - אית'ן האנט
פיליפ סימור הופמן - אוון דאביאן
וינג ריימס - לות'ר סטיקל
בילי קרודופ - ג'ון מוסגרייב
מישל מונאהן - ג'וליה "ג'ול" מיד
קרי ראסל - לינדסי פאריס
ג'ונתן ריס מאיירס - דקלן גורמלי
מגי קיו - ג'ן ליי
סיימון פג - בנג'י דאן
לורנס פישבורן - בראסל תיאודור
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב מייקל ג'אקינו.
משימה בלתי אפשרית 2 הוא סרט פעולה משנת 2000 שבויים על ידי ג'ון וו ובו מככב טום קרוז, אשר שימש גם כמפיק הסרט.
זהו סרט שני בסדרת סרטי הקולנוע משימה בלתי אפשרית שמתבססים על סדרת הטלוויזיה באותו שם.
קרוז שחוזר לתפקיד כסוכן אית'ן האנט מה-IMF, סוכנות סודית ביותר לריגול ופעולות חשאיות.
בסידני, המדען לביוגנטיקה ד"ר ולדימיר נחורוביץ' שולח הודעה לקרן המטלות הבלתי-אפשריות (IMF) עבור "דמיטרי" (כינוי של איתן האנט), חברו הוותיק, ומזהיר כי מעסיקיו, חברת ביוסייט פארמה, הכריחו אותו לפתח נשק ביולוגי - וירוס כימרה, כדי להרוויח מהמכירה של התרופה, בלרופון.
הוא מזריק לעצמו את הווירוס ונושא את בלרופון בתיק.
בדרכו לאטלנטה, סוכן הקרן שון אמברוז, שהתחזה לדמיטרי, הופך לסוכן סורר, בוגד בנחורוביץ', גונב את בלרופון ומתרסק עם המטוס בהרי הרוקי.
בסביליה, מנהל הקרן סוואנבק מעדכן את איתן על פעולותיו של אמברוז ומטיל עליו להשיב את כימרה ובלרופון.
הוא מבקש ממנו לגייס את ניה נורדוף-הול, גנבת מקצועית והאקסית של אמברוז.
למרות היסוסיה הראשוניים, איתן מצליח לשכנע אותה לעקוב אחר אמברוז לסידני באמצעות התקן מעקב בהזרקה.
איתן מרכיב את הצוות שלו, חברו הוותיק והאקר המחשבים לותר סטיקל וטייס המסוקים בילי ביירד, בסידני, בזמן שנייה מתחזה למי שמחדשת את מערכת היחסים שלה עם אמברוז.
לאחר שאמברוז משתמש בווידאו של כימרה מדביק אחד מהקולגות של נחורוביץ' כדי לסחוט את מנכ"ל ביוסייט, ג'ון מק'לוי, לשיתוף פעולה, ניה מוסרת לאיתן כרטיס זיכרון המכיל את הווידאו, וחושפת כי לכימרה יש תקופת דגירה של 20 שעות; בלרופון יעיל רק אם משתמשים בו במסגרת הזמן הזו.
הצוות של איתן חוטף את מק'לוי ולומד כי דגימות בלרופון היחידות, שנלקחו על ידי נחורוביץ', נמצאות בידיו של אמברוז, אך אין לו את הווירוס, כיוון שנחורוביץ' הזריק אותו לעצמו.
איתן פורץ למטה ביוסייט ומשמיד שתי דגימות של כימרה, אך הצוות של אמברוז מארב לו לאחר שגילה את הבגידה של ניה.
במצב תיקו, אמברוז מורה לניה להשיג את הדגימה האחרונה של הווירוס, אך היא מזריקה אותו לעצמה ומתחננת בפני איתן שיהרוג אותה כדי להשמיד את הווירוס.
איתן מסרב ובורח מהמקום, מבטיח להשיג לה את התרופה.
אמברוז משחרר את ניה לרחובות סידני במטרה להתחיל מגפה.
במחסן האחסון של ביוסייט על האי באר, הוא מציע למכור את בלרופון למק'לוי בתמורה לאופציות מניות שיאפשרו לו להפוך לבעל המניות הגדול ביותר בביוסייט, ובכך יאפשר לו ולמק'לוי להרוויח מיליארדים.
איתן מסתנן לבסיס ונאבק בהוג' סטמפ, יד ימינו של אמברוז; סטמפ מביא את איתן לכאורה מובס אל אמברוז, שמוציא אותו להורג.
אך אמברוז מגלה כי ה"איתן" המת הוא בעצם סטמפ, שהתחפש והושתק, בעוד שאיתן האמיתי גנב את דגימות בלרופון.
בזעם, אמברוז ואנשיו רודפים אחר איתן אל היבשה; האנט מחסל אותם, בעוד לותר ובילי מאתרים את ניה, שהגיעה לצוק כדי להתאבד ולמנוע את ההתפרצות.
איתן הורג את אמברוז בקרב אגרופים על החוף ומוסר את בלרופון ללותר שהגיע, אשר מזריק אותו לניה.
הקרן מנקה את הרישום הפלילי של ניה, ואיתן יוצא לחופשה איתה בסידני.
טנדי ניוטון- ניה נורדוף- הול
ריצ'רד רוקסבוק - יו סטמפ
ג'ון פולסון - בילי באיירד
ברנדן גליסון - ג'ון ק.
אנתוני הופקינס - מפקד המשימה סוונבק (לא מופיע בקרדיטים)
רייד סרבדזיג'ה - ד"ר נקהורוביץ'
ניקולאס בל - רואה חשבון
כריסטינה ברוגרס - רקדנית פלמנקו
סאם ג'ונס - נוסע במסטוס
טורי מאסט (לא מופיע בקרדיטים)
הפקת הסרט הסתבכה והופסקה למספר שבועות בהם התסריט נכתב מחדש.
כתוצאה מכך דאגריי סקוט וטנדי ניוטון איבדו את הסיכוי לככב בתפקידים ראשיים בסרטים אחרים.
קרוז ווו התווכחו מספר פעמים במהלך הצילומים על הבדלים יצירתיים, אך שניהם המשיכו ברוח טובה.
האולפנים הביעו דאגה בנודע לבטיחות צילומי הכניסה של אית'ן האנט בסרט, בהם הוא מטפס על סלעים.
קרוז סירב לוותר על הרעיון לאחר שלא יכול היה לחשוב על דרך טובה יותר להציג מחדש את הדמות.
לא הייתה רשת בטיחות כשצילם את הקטע, אך הייתה לו רתמה.
הוא פרק את כתפו בעת ביצוע הקפיצה של האנט מצוק אחד לאחר.
משימה בלתי אפשרית 4: קוד הצללים הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2011, הרביעי בסדרת סרטי הקולנוע משימה בלתי אפשרית שמתבססים על סדרת הטלוויזיה באותו שם.
את הסרט ביים בראד בירד, ובתפקיד הראשי מככב טום קרוז.
סוכן קרן המטלות הבלתי-אפשריות (IMF) טרבור האנוויי נהרג בבודפשט על ידי המתנקשת סבין מורו, שגנבה קודים להשקת נשק גרעיני רוסי כדי למכור אותם לאדם בשם "קובלט".
סוכן הקרן איתן האנט מחולץ מבית כלא במוסקבה, יחד עם איש קשר בשם בוגדן, על ידי המטפלת של האנוויי וארוסתו ג'יין קרטר וסוכן השטח החדש בן ג'י דאן.
הצוות מקבל משימה לחדור לקרמלין כדי להשיג מידע על קובלט.
בעוד הם נמצאים בפנים, קובלט חושף את זהותם, והם נמלטים רגע לפני שפצצה הורסת את הקרמלין.
איתן נעצר על ידי סוכן ה-SVR אנטולי סידורוב ומואשם בפיצוץ.
איתן נמלט ונפגש עם מזכיר הקרן, שנמצא במוסקבה עם האנליסט ויליאם ברנדט.
ברנדט מזהה את קובלט כקורט הנדריקס, אסטרטג שמטרתו ליצור מלחמה גרעינית בין ארצות הברית לרוסיה.
הם מבינים שהנדריקס פוצץ את הקרמלין כדי לטשטש את גניבת מתקן השיגור הגרעיני הרוסי.
המזכיר מסביר שהנשיא הפעיל את "פרוטוקול רוח רפאים", מה שמנתק את הקרן מאחריות עליהם.
הוא מורה לאיתן להמשיך במרדף אחרי קובלט לפני שנהרג במארב של כוחות סידורוב.
איתן נמלט עם ברנדט ומתאחד עם ג'יין ובן ג'י.
הם מתכננים לחדור לפגישה בין מקורב של הנדריקס, וויסטרום, ומורו במגדל בורג' ח'ליפה בדובאי, שם וויסטרום ירכוש את הקודים הגנובים.
הצוות מתכנן ליירט את הקודים באמצעות זיוף שתי פגישות: איתן וברנדט מתחזים לוויסטרום ולקריפטוגרף ליאוניד ליסנקר כדי לקבל את הקודים ממורו; ג'יין מתחזה למורו ומעבירה קודים מזויפים לוויסטרום וליסנקר האמיתיים.
הם נאלצים לתת את הקודים האמיתיים כשמגלים שליסנקר יכול לאמת אותם באופן מיידי, וסומכים על איזוטופים רדיואקטיביים בנייר כדי לעקוב אחרי וויסטרום.
לאחר השלמת העסקה, וויסטרום בוגד ורוצח את ליסנקר.
מורו, שזיהתה שהעסקה היא מלכודת, מנסה לברוח, אך ג'יין מיירטת אותה.
כשמורו תוקפת את בן ג'י במנוסתה, ג'יין, זועמת, שוכחת את הבטחתה לאיתן לא לפגוע במטרות ותוקפת את מורו.
ברנדט שומע את היריות ומנסה לעצור את ג'יין מלהשליך את מורו מהחלון, אך היא לא מקשיבה ובועטת במורו אל מותה.
סידורוב מנסה אך נכשל לתפוס את איתן, שנמלט מהבורג' ח'ליפה ורודף אחרי וויסטרום.
כשהמרדף בין איתן לוויסטרום נכנס לסופת חול, וויסטרום חושף את עצמו כמסווה של הנדריקס ונמלט.
בינתיים, ג'יין ובן ג'י מתעמתים עם ברנדט על כישורי הלחימה המתקדמים שהציג במלון.
ברנדט מודה שהתפטר כסוכן שטח לאחר שנכשל בהגנה על ג'וליה מיד, אשתו של איתן, מפני ניסיון חיסול.
איתן נלקח על ידי בוגדן לסוחר נשק המכונה "הערפל" ומגלה שהנדריקס מתכנן לשגר טילים באמצעות לוויין סובייטי ישן.
הלוויין שייך לטייקון תקשורת הודי, בריג' נאת'.
"הערפל" מוכר את אותו המידע לסידורוב.
במומבאי, ג'יין מפתה את נאת' ואז משתלטת עליו כדי להשיג את קוד השבתת הלוויין; הצוות רודף אחרי הנדריקס וויסטרום לתחנת שידור בבעלות נאת' כדי לעצור את שליחת הקודים דרך הלוויין.
הנדריקס שולח הוראות שיגור לצוללת גרעינית רוסית לשגר טיל על סן פרנסיסקו, בעוד וויסטרום משבש את מערכת התחנה כדי למנוע התערבות הקרן.
בן ג'י, ברנדט וג'יין מנסים לתקן את המערכת בעוד איתן רודף אחרי הנדריקס.
במפגש פנים מול פנים, הנדריקס קופץ אל מותו כדי להשאיר את מתקן השיגור מחוץ להישג ידו של איתן.
לאחר שבן ג'י מחסל את וויסטרום, ג'יין משחזרת את המערכת, ואיתן משיג את מתקן השיגור כדי להשבית את הטיל רגע לפני ההתפוצצות.
סידורוב מגיע ומבין כי הקרן חפה מפשע בפיצוץ הקרמלין.
בסיאטל, איתן אוסף את הצוות שלו למשימה חדשה שניתנה על ידי לותר סטיקל.
ברנדט מתוודה בפני איתן על כישלונו בהגנה על ג'וליה, אך איתן מגלה לו שהיא חיה ומותה בוים כדי לתת לה זהות חדשה הרחק ממנו ולאפשר לו לחדור לכלא כדי למצוא את בוגדן.
ברנדט, נרגע, מקבל את המשימה שלו.