tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יצירתה עטורת הפרסים עוסקת בנושאי זיכרון, טראומה, שרידה, והחלמה, וסגנונה תואר כ"ישיר, בוטה, ופשוט".
בשנת 2012, כלל האובזרבר את טרילוגיית Regeneration ברשימת "10 הרומנים ההיסטוריים הטובים ביותר".
בארקר נולדה למשפחה ממעמד הפועלים ביורקשייר.
אמהּ, מוירה, הלכה לעולמה בשנת 2000. זהותו של אביה אינה ידועה.
לפי הטיימס, מוירה הרתה "לאחר ליל שיכרות בעת שירותה בחיל הנשים של הצי המלכותי הבריטי", ומכיוון שחיה בתרבות שבה ילדים מחוץ לנישואים גרמו חרפה, הציגה את בתהּ כאחותהּ.
השתיים חיו עם סבתהּ של בארקר (אמהּ של מוירה) אליס, ועם סבהּ החורג ויליאם, עד שמוירה נישאה ועזבה את הבית, כשבארקר הייתה בת שבע.
לבארקר ניתנה האפשרות להצטרף לאמהּ, אך היא בחרה להמשיך לגור עם סבתהּ "משום שאהבתי אותה, ומשום שאבי החורג לא גילה חיבה כלפי, ואני לא כלפיו." סבתה וסבה החורג ניהלו חנות פיש אנד צ'יפס, אך נקלעו לקשיים, והמשפחה הייתה "ענייה מרודה; חיינו על תוכנית הסעד הלאומית".
בארקר הצטיינה בלימודי בית הספר, ולימים למדה היסטוריה כללית בלונדון סקול אוף אקונומיקס.
לאחר השלמת לימודיה, בשנת 1965, שבה לביתה כדי לסעוד את סבתה, שהלכה לעולמה בשנת 1971. בשנת 1969, הכירה בפאב את דייוויד בארקר, פרופסור לזואולוגיה ונוירולוג, שהיה מבוגר ממנה ב-20 בשנה.
בארקר עזב את אשתו ועבר לגור עם בארקר.
לזוג נולדו שני ילדים, והם נישאו בשנת 1978, לאחר שהשלים את הליך הגירושים שלו.
בתם אנה ראלף אף היא סופרת.
דייוויד בארקר מת בשנת 2009.
בארקר החלה לכתוב סיפורת באמצע שנות העשרים שלה.
שלושת הרומנים הראשונים שלה לא ראו אור, ולדבריה בריאיון לגרדיאן "לא הגיע להם לראות אור: בכתיבתם הייתי סופרת ענוגה ונעימת הליכות, ואין זו אני.
בקול שלי יש זימה וחספוס."
הרומן הראשון שפרסמה הוא Union Street (1982), ובו שבעה סיפורים מקושרים על בני מעמד הפועלים האנגלי, שחייהם כבולים לעוני ולאלימות.
במשך עשר שנים נדחה כתב היד שוב ושוב על ידי מוציאים לאור בטענה שהוא "קודר ומדכא מדי".
בסופו של דבר פגשה בארקר את הסופרת אנג'לה קארטר בסדנת כתיבה.
קארטר אהבה את כתב היד של בארקר, ואמרה לה "אם הם לא מצליחים להזדהות עם הנשים שאת יוצרת, זו הבעיה המחורבנת שלהם", והציעה לבארקר לשלוח את כתב היד להוצאת ויראגו הפמיניסטי, שאכן הסכימה להוציא את הספר.
לימים הופק סרט הוליוודי על בסיס הספר, תחת השם Stanley and Iris, בכיכּוּב רוברט דה נירו וג'יין פונדה, אך לדעת בארקר הסרט כמעט שאינו קשור לספרהּ.
כתב העת ניו סטייטסמן כינה את הספר "יצירת מופת, סוף סוף, על מעמד הפועלים" ומדור ביקורות הספרים של הניו יורק טיימס כינה אותו "מעולה, נשכני ומלוכלך" נכון לשנת 2003, הספר עדיין אחד הנמכרים ביותר של הוצאת ויראגו.
גם שני הרומנים הבאים של בארקר -- Blow Your House Down (1984) ו-Liza's England (1986) -- תיארו את חיי נשות מעמד הפועלים ביורקשייר.
אתר BookForum תיאר אותם כ"מלאי רגש, אלימות, ושפל מוסרי, אבל לעולם לא נצלניים או סנסציוניים, וכמעט אף פעם לא סנטימנטליים." Blow Your House Down מתאר זונות בעיר בצפון אנגליה, שנרדפות על ידי רוצח סדרתי.
Liza's England, שכונה "יצירת מופת של זמננו" על ידי ה-Sunday Times, מתאר את חייה של אשה בת מעמד הפועלים שנולדה בראשית המאה ה-20.
לאחר פרסום Liza's England חשה בארקר ש"הכנסתי את עצמי למשבצת שבה אני מתויגת כסופרת צפונית, מקומית, מעמד הפועלים, פמיניסטית [...] וזה לא שאני כל כך מתנגדת לתגיות, אבל בנקודה מסוימת אנשים קוראים את התגיות ולא את הספר.
והרגשתי שהגעתי לנקודה הזו.", כפי שתיארה זאת בשנת 1992. בהזדמנות אחרת אמרה שנמאס לה ממבקרים ששאלו "'אה, אבל האם היא יכולה לכתוב גם על גברים?' -- כאילו זה איזה אוורסט."
לכן הפנתה את תשומת לבה למלחמת העולם הראשונה, שעליה רצתה לכתוב מאז ומעולם, בשל התנסותו של סבה החורג באותה מלחמה.
הייתה לו צלקת מפציעת כידון רובה, והוא סירב לדבר על המלחמה.
בארקר חיברה טרילוגיית רומנים שנקראת בדיעבד טרילוגיית התחדשות (Regeneration), כשם הרומן הראשון בסדרה (1991, יצא בעברית בשנת 2006 בהוצאת הקיבוץ המאוחד, בתרגום אלינוער ברגר).
אחריו באו The Eye in the Door (1993) ו-The Ghost Road (1995, תורגם לעברית בשם דרך הרפאים בידי דניאל סנדרס, ויצא בהוצאת משכל, 1999).
הרומנים מתארים את מלחמת העולם הראשונה באמצעות התמקדות בהשלכות של חוויות טראומטיות.
הספרים ממזגים היסטוריה ובדיון, ובארקר שואבת רבות ממשוררי מלחמת העולם הראשונה ומוויליאם ריברס, רופא צבאי שעבד עם נפגעי הלם קרב.
הדמויות הראשיות מבוססות על דמויות היסטוריות, חוץ מן הדמות בילי פריור, שאותו המציאה בארקר כבן דמותם של המשוררים-החיילים הבריטיים וילפרד אוון וזיגפריד ששון.
"אני חושבת שנפשם של כל הבריטים סובלת מן הסתירה שרואים אצל ששון ואצל אוון, היינו שהמלחמה היא מצד אחד איומה ואסור לחזור עליה לעולם, ומצד שני החוויות ממנה זוכות לחשיבות עצומה." אמרה בארקר לגרדיאן.
"אף אומה לא צופה בסרטי מלחמה בדיוק באופן שבו הבריטים עושים זאת."
בארקר אמרה לעיתונאית העצמאית ורה רויש:
הטרילוגיה התקבלה בהערכה רבה מאוד בקרב הביקורת האנגלית.
הניו יורק טיימס תיאר את הטרילוגיה כ"הגות עזה על אימי המלחמה ועל השלכותיה הפסיכולוגיות" הסופר ג'ונתן קו תיאר אותה כ"אחת מיצירות המופת האמיתיות היחידות בסיפורת הבריטית של שלהי המאה ה-20".
בשנת 1995 זכה הספר השלישי בטרילוגיה בפרס מאן בוקר.
בשנת 1983 זכתה בארקר בפרס אגודת פוסט (Fawcett Society) עבור הרומן Union Street.
בשנת 1993 זכתה בפרס הסיפורת של הגרדיאן עבור הספר The Eye in the Door.
בשנת 1995 זכתה בפרס מאן בוקר עבור דרך הרפאים.
בשנת 1997 הוענק לבארקר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה הפתוחה הבריטית.
בשנת 2000 צורפה למסדר האימפריה הבריטית בדרגת "מפקדת" (Commander).
בשנת 2001 זכתה בפרס די ולט לספרות.
דרך הרפאים, בתרגום דניאל סנדרס, הוצאת משכל, 1999
הנער שחצה גבולות, בתרגום צילה אלעזר, הוצאת משכל, 2003
עולם אחר, בתרגום עופר שור, הוצאת משכל 2001
התחדשות, בתרגום אלינוער ברגר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006
לפאייט "פאט" ליבר הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הרכז.
ליבר שיחק ארבע שנים באוניברסיטת המדינה של אריזונה, ושיתף פעולה בקו האחורי של הקבוצה עם ביירון סקוט.
בסיום לימודיו נבחר ליבר בבחירה ה-11 בדראפט 1982 על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס, אך אחרי שתי עונות בינוניות בקבוצה נשלח לדנוור נאגטס כחלק מטרייד ששלח את הפורוורד קיקי ואנדוויי לפורטלנד.
ליבר פרח במדי הנאגטס, ויחד עם אלכס אינגליש הוביל את הקבוצה לפלייאוף במשך שש עונות רצופות, ואף לסדרת גמר המערב בעונת 1984/85. בעונות 1988 ו-1990 נבחר ליבר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
במהלך תקופתו בדנוור העמיד ליבר של 17 נקודות, 7.6 ריבאונדים, 7.5 אסיסטים ו-2.5 חטיפות למשחק.
אחרי עונת 1989/90 נשלח ליבר בטרייד לדאלאס מאבריקס עבור שתי בחירות דראפט.
במהלך ארבע עונותיו בדאלאס נפצע ליבר תכופות ואף החמיץ את כל עונת 1992/93 בשל פציעה בברכו.
ליבר פרש ממשחק פעיל בסוף עונת 1993/94.
במהלך הקריירה נבחר ליבר לחמישיית העונה השנייה של העונה (1987) ולחמישיית ההגנה השנייה של העונה (1988).
נכון ל-2015, ליבר מדורג ראשון ברשימת החוטפים של דנוור בכל הזמנים, ושני ברשימת האסיסטים.
למרות קומתו הנמוכה יחסית לשחקן NBA, היה ליבר ריבאונדר מצוין, מה שעזר לו להשיג טריפל דאבלים רבים במהלך הקריירה.
הוא אחד משלושה שחקנים בלבד בתולדות ה-NBA שרשמו לפחות 15 נקודות, ריבאונדים ואסיסטים במשחק פלייאוף (השניים האחרים הם ג'ייסון קיד ווילט צ'מברלין).
כמו כן מדורג ליבר במקום האחד עשר ב-NBA ברשימת מספר הטריפל דאבלים בעונה הסדירה עם 43 בסך הכול.
ממוצעי הקריירה שלו עומדים על 13.9 נקודות, 6 ריבאונדים, 6.2 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק.
פטריק "פאט" או'קלהאן היה אתלט אירי.
פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (אמסטרדם 1928 ולוס אנג'לס 1932) ביידוי פטיש.
או'קלהאן זכה לכבוד לשאת את דגל אירלנד בטקס הפתיחה באולימפיאדת לוס אנג'לס.
או'קלהאן נולד וגדל בנוקנרו שליד קנטורק במחוז קורק, הצעיר מבין שלושה אחים.
הוא גדל במשפחה שעסקה בספורט.
דודו היה אלוף אירלנד בריצה למרחקים קצרים ושחקן כדורגל אירי, אחיו הבכור, שון היה שחקן כדורגל ואלוף אירלנד בריצת 440 יארד משוכות ואחיו קון (קורנליוס) השתתף באולימפיאדת אמסטרדם בקרב עשר.
בשנת 1926 הוא סיים את לימודי הרפואה בדבלין ושרת שנתיים כרופא בחיל האוויר המלכותי.
בסיום השרות עבר להתגורר בקלונמל שבמחוז טיפררי שם הקים את הקליניקה הרפואית שלו.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה או'קלהאן במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 51.39 מטר, לפני אוסיאן סקילד משוודיה (51.29 מטר) ואדמונד בלאק מארצות הברית (49.03 מטר).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה או'קלהאן לכבוד לשאת את דגל מדינתו בטקס הפתיחה.
במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 53.92 מטר, לפני וילה פראלה מפינלנד (52.27 מטר) ופיטר זארמבה מארצות הברית (50.33 מטר) ובכך הגן על תוארו.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בשנת 1933 זכה במדליית זהב ביידוי פטיש.
בשל מחלוקת בין התאחדות האתלטיקה הבריטית להתאחדות של אירלנד פסלה ההתאחדות האתלטיקה הבינלאומית את אירלנד ומנעה את ההשתתפות ספורטאיה באולימפיאדת ברלין (1936) ובכך נמנע ממנו לזכות בפעם שלישית ברציפות.
בתחרות שנערכה בפרמוי בשנת 1937 קבע או'קלהאן ביידוי פטיש שיא עולם חדש של 59.56 מטר, שיפור משמעותי לשיא של חברו פטריק ראיין מארצות הברית (57.77 מטר).
שיא זה לא הוכר על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית בלחץ בריטי.
רק בשנת 1949 קבע אימרה נמט מהונגריה תוצאה טובה בס"מ אחד מזו של או'קלהאן (59.57 מטר).
לאחר שפרש מספוט תחרותי נסע או'קלהאן לצפו בכל המשחקים האולימפיים שנערכו כולל אולימפיאדת סיאול (1988)
יידוי פטיש: 59.56 מטר (1937), תוצאה טובה משיא העולם שלא הוכרה כשיא עולם
פאחארניק (ברומנית: Paharnic) הוא תואר אצולה בנסיכויות הרומניות שניתן לבויאר הממלא את תפקיד שר המשקאות.
המילה פאחארניק נגזרת מהמילה הרומנית "פאחאר" (Pahar), שמשמעותה היא כוס.
תפקידו הראשון של הפאחארניק היה למזוג משקה לכוס השליט ולטעום ממנו, כדי לוודא שאין בו רעל.
היו שלוש דרגות של פאחארניקים, הפאחארניק הגדול, שהיה גם פרקלאב של קוטנאר ושל חרלאו, פאחארניק שני ופאחארניק שלישי.
הפאחארניק הגדול היה מושיט לשליט את כוס היין הראשונה, הפותחת את המשתה.
הפאחארניק הוא אחד מחברי מועצת השליט ומשגיח על כרמי ענבי היין של השליט ולפי הוראתו פותחים בקטיף הענבים.
הפאחארניק גם גובה את מעשר היין עבור השליט.
פאטברג (Fatberg) הוא כינוי לגוש קרוש ומוצק של שומן, מגבונים לחים, מגבונים סניטריים, חיתולים, קונדומים ופריטים דומים, אשר מתגבש בצינורות ביוב ומביא לסתימתם.
המבנה הלשוני של הביטוי הוא הלחם של המילה שומן (fat) והמילה קרחון (iceberg).
הגוש נוצר עקב העובדה שהפריטים המצויים בו אינם מתפרקים בו במהירות כדרך שנייר טואלט מתפרק בו.
בשל פירוקם האיטי פריטים אלו כלל אינם מיועדים מלכתחילה לסילוק דרך הביוב, אלא רק דרך מערכת סילוק האשפה.
הטיפול במפגע זה בצינורות ביוב בבריטניה ובמקומות אחרים התגלה כקשה ומסובך, שכן הגושים הם קשים כבטון, מגיעים לעיתים לממדים גדולים ביותר ונדרשים זמן ומאמץ רב לסילוקם.
מאז שנת 2013 התגלו במספר מקרים גושי פאטברג גדולים במיוחד במערכת הביוב של מטרופולין לונדון.
אחד מהם שקל על פי הערכה 15 טון, אחר היה בגודל של מטוס בואינג 747, ובספטמבר 2017 התגלה בצנרת הביוב של מזרח לונדון גוש באורך של כ-230 מטרים ובמשקל של יותר מ-140 טון.
נמצא כי גושי פאטברג עשויים להוות מקור לאנרגיה בדומה לביוגז.
בינואר 2018 הודיע מוזיאון לונדון כי יציג חלקים מפאטברג שנשלף מצינורות הביוב העירוניים, לאחר ש"יבוצעו בו ניסויים מדעיים".
פאט ברגין קונוטון הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
קונוטון נולד בעיר ארלינגטון שבמסצ'וסטס, ולמד ב"תיכון סנט ג'ון" אשר בדנוורס הסמוכה.
במהלך תקופתו בתיכון הצטיין בקבוצות הכדורסל, הפוטבול והבייסבול, ואף קיבל הצעות רבות למלגות מקבוצות בייסבול מליגת המכללות הבכירה.
בעונתו האחרונה בסנט ג'ון, 2010/2011, הציג שיפור ניכר דווקא ככדורסלן, ובסיום העונה זכה בפרס שחקן כדורסל התיכונים המצטיין של מסצ'וסטס.
בקיץ 2011 נבחר קונוטון על ידי קבוצת סן דייגו פאדרס בסיבוב ה-38 של דראפט ה-MLB, אולם הוא בחר שלא לחתום בקבוצה, לטובת לימודים באוניברסיטת נוטרדאם.
ב-4 שנותיו באוניברסיטת נוטרדאם, 2011–2015, שיחק הן בקבוצת הכדורסל (בעמדת הקלע) והן בקבוצת הבייסבול (בעמדת המגיש).
בדראפט ה-MLB לשנת 2014 נבחר קונוטון פעם נוספת, הפעם בסיבוב הרביעי על ידי בולטימור אוריולס.
בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 2014/2015, הוביל את ה"פייטינג אייריש", לצדם של ג'ריאן גרנט, זאק אוגוסט ודמיטריוס ג'קסון, להעפלתם הראשונה מזה 36 שנים לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight).
במשחק רבע הגמר הפסידה נוטרדאם מול אוניברסיטת קנטקי בתוצאה 66–68, לאחר החטאה של גרנט בשנייה האחרונה.
לאורך אותה העונה העמיד קונוטון ממוצעים של 12.5 נקודות ו-7.4 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 2015 נבחר קונוטון בבחירה ה-41 על ידי ברוקלין נטס, ומיד הועבר יחד עם מייסון פלאמלי בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס עבור סטיב בלייק ורונדיי הוליס-ג'פרסון, וחתם על חוזה לשלוש שנים ב-9 ביולי.
ב-30 באוקטובר 2015 ערך קונוטון את הופעת הבכורה שלו עבור הטרייל בלייזרס, וקלע חמש נקודות בהפסד מול פיניקס סאנס.
בשתי עונותיו הראשונות בפורטלנד מיעט לשחק, וקלע 1.8 נקודות בממוצע למשחק ב-73 המשחקים בהם שותף.
במשחק הראשון של עונת , מול פיניקס סאנס, קלע קונוטון שיא קריירה של 24 נקודות.
לאורך אותה העונה שותף בכל 82 משחקי קבוצתו, כמחליפו מהספסל של סי.
מקולום, ותרם 5.4 נקודות בממוצע למשחק
לקראת עונת , חתם על חוזה לשתי עונות במילווקי באקס.
בפלייאוף 2019 סייע לבאקס להעפיל לגמר המזרח, לראשונה מזה 18 שנים.
בסוף שבוע האולסטאר 2020 השתתף בתחרות ההטבעות, וסיים במקום השלישי.
בעונת זכה עם הבאקס באליפות ה-NBA עם ממוצעים של 9.2 נקודות למשחק, 5.8 ריבאונדים ו-44.1% לשלוש.
ב-13 ביולי 2022, חתם קונוטון על הארכה לשלוש שנים בעבור 28.5 מיליון דולר.
פאזמאנדפאלו (בהונגרית: Pázmándfalu) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בשנת 1950 התאחד הכפר עם הכפר פאזמאנדהג' (Pázmándhegy).
בפאזמאנדפאלו חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
גם בפאזמאנדהג' חיו יהודים, על פי מפקדי האוכלוסין שנערכו בהונגריה חיו שני יהודים בכפר בשנים 1880, 1910, ו-1940.
ג'ורג' אלברט רוטנברג הידוע בשם פאט סמיר, הוא מוזיקאי אמריקאי ממוצא יהודי.
סמיר משמש כגיטריסט להקת הרוק "פו פייטרס", היה חבר בלהקת הפאנק רוק (Punk rock), "הג'רמס", ושיתף פעולה עם להקת "נירוונה".
סמיר נולד במערב לוס אנג'לס לאב ממוצא יהודי גרמני ולאם ממוצא אפרו אמריקאי ואמריקאי ילידי.
כילד הוריו שלחו אותו ללימודי פסנתר, ולאחר מכן הוא התחיל ללמד את עצמו גיטרה.
על אף שאביו יהודי, סמיר היה נער נוצרי אדוק ובגיל 13 סמיר עזב את הבית והצטרף לקומונה דתית.
הוא למד בתיכון ציבורי בלוס אנג'לס ונשר ממנו בשל בעיות התנהגות.
לאחר שנשר מהתיכון הוא הקים עם חברו דרבי קראש את "הג'רמס", להקת פאנק רוק (Punk rock).
הלהקה הצליחה בסצנת הפאנק רוק והוציאה אלבום אחד בשם "GI".
בשנת 1980 מת סולן הלהקה, דרבי קראש, ממנת יתר של הרואין והלהקה התפרקה.
בשנות ה-80 ניגן סמיר בפרויקטים שונים ועשה קריירת סולו קצרה והוציא אלבום בשם "Ruttensmear".
בשנת 1993 קיבל הזמנה מקורט קוביין, סולן להקת הגראנג' המצליחה נירוונה, לשמש כגיטריסט הליווי של קוביין בסיבוב ההופעות הקרוב של הלהקה, סמיר הסכים להצעה.
באותו זמן, נירוונה נחשבה לאחת מלהקות הרוק הפופולריות והמצליחות בעולם.
סמיר הופיע לראשונה עם נירוונה ב-25 בספטמבר באותה שנה, בתוכנית סאטרדיי נייט לייב.
הוא יצא עם נירוונה לסיבוב הופעות בן חצי שנה וניגן עם הלהקה בהופעת ה-mtv unpluged המפורסמת.
לאחר התאבדותו של קוביין באפריל 1994, הלהקה התפרקה.
באוקטובר 1994 סמיר נענה להצעתו של מתופף נירוונה, דייב גרוהל, להיות הגיטריסט בהרכב חדש שהוא הקים הנקרא פו פייטרס.
הלהקה הקליטה את האלבום "The Color and the Shape" שיצא במאי 1997 באלבום סמיר ניגן את גיטרת הליווי, בעוד גרוהל לצד תפקידו כסולן הלהקה הקליט את תפקידי הגיטרה המובילה.
זמן קצר לאחר הקלטת האלבום ועל אף הצלחתו, סמיר החליט לעזוב את הלהקה.
ב-2005 סמיר חזר להופיע מדי פעם עם הפו פייטרס שהפכה לאחת מלהקות הרוק הבכירות בעולם.
וב-2010 הוא חזר רשמית ללהקה ונעשה אחד משלושת הגיטריסטים של הלהקה ביחד עם גרוהל וכריס שיפלט.
עם חזרתו ללהקה הוא הקליט ביחד עם חברי הלהקה את האלבום "Wasting lights".
במקביל לפעילותו כחלק מהפו פייטרס, סמיר השתתף במספר איחודים של להקת הג'רמס לאורך השנים.
בנוסף, סמיר התאחד מספר פעמים עם חברי נירוונה קריסט נובוסליץ' ודייב גרוהל, בין השאר, בנובמבר 2014 כאשר נירוונה נכנסה להיכל התהילה של הרוק.
ב-2012 הוא השתתף בשיר "cut me some slack" ביחד עם דייב גרוהל, נובוסליץ' ופול מקרטני שנוצר לסרט "Sound city" שיצר גרוהל.
פאח'יתה בנת אבי טאלב הידועה גם בשם הינד ובכוניה אום האני, הייתה בתם הבכורה של אבו טאלב ופאטמה בנת אסד, אחותו של האימאם עלי בן אבי טאלב, בת דודו של מוחמד נביא האסלאם, ואחת מהצחאבה.
לפני שנת 594, מוחמד ביקש מאבו טאלב לשאת את פאח'יתה לאישה, אך אבו טאלב סירב, ובמקום זה הסכים לחתן אותה עם הוביירה בן אבי ווהב אל-מח'זומי.
אחת ההשערות היא שאבו טאלב סירב להצעתו של מוחמד מכיוון שמוחמד לא היה מספיק אמיד מבחינה כלכלית.
הוביירה היה משורר, ותואר כאדם חכם ובעל השפעה.
הוא ופאח'יתה הביאו לעולם שבעה ילדים, מהם ארבעה בנים ושלוש בנות.
בינואר 630, התגרשו פאח'יתה והוביירה.
מוחמד שוב הציע לה נישואין, אך שוב היא סירבה.
פאח'יתה בנת אבי טאלב נפטר בשנת 661.
פאטרישה אן "פאט" קרול הייתה שחקנית, קומיקאית וזמרת אמריקאית.
קרול נולדה בעיר שריבפורט, בהיותה בת חמש עברה משפחתה ללוס אנג'לס ומייד לאחר מכן החלה לשחק בהפקות מקומיות, לאחר התיכון התגייסה לצבא ארצות הברית כשחקנית.
ב-1955 התחתנה ונולדו לה שלושה ילדים.
קרול נפטרה בביתה שבקייפ קוד, מסצ'וסטס, ב-30 ביולי 2022, בעת שהחלימה מדלקת ריאות.
ב-1952 החלה להופיע בטלוויזיה בקומדיית המצבים "The Red Buttons Show", ב-1956 הייתה מועמדת לפרס אמי על תפקידה בתוכנית "Caesar's Hour".
ב-1968 שיחקה בקומדיה "מישהו במיטתה של אמא" לצידה של דוריס דיי.
ב-1976 גילמה את לילי פיני, אמה של שירלי פיני בסדרה "לוורן ושירלי".
ב-1984 שיחקה בסרט "ירח רומנטי" של הבמאי ריצ'רד בנג'מין.
קרול דיבבה את דמותה של אורסולה, מכשפת הים בסרט "בת הים הקטנה", התפקיד איתו היא מזוהה.
בסרט ההמשך, "בת הים הקטנה 2: השיבה לים" היא דיבבה את מורגנה, אחותה של אורסולה.
ב-2007 גילמה את מיפ חיס בסרט "יומני החופש" ובאותה שנה גילמה שכנה בסרט ננסי דרו.
ב-2011 הופיעה בהופעת קמע בסרט "מסיבת רווקות".
ב-2017 הופיעה בתור גברת קראולי הזקנה בסדרה "פלונטר: הסדרה", בפרקים הנסיכה החוקרת, האויב של מקס, סוד טיפת השמש, וגם בפרק אחד בסדרת ה"קצרים" של הסדרה, בפרק "העלי חיוך על שפתיי".
ב-2019 הדמות הופיעה שוב בסדרה, אבל קרול לא שיחקה אותה ובמקומה גילמה את התפקיד סוזן בלאקסלי.
פטריק ג'וזף קווין הבן הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אילינוי ה-41 בשנים 2009–2015. קווין החל את הקריירה שלו כפעיל בגיוס קואליציה להגינות פוליטית.
הוא למד באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן.
קווין החל את הקריירה שלו כעורך דין לענייני מיסוי במשרד פרטי לפני שהחל לעבוד כעוזר למושל אילינוי דן ווקר.
הוא נבחר לתקופת כהונה אחת כחבר במועצת הערעורים של מחוז קוק, תפקיד בו הוא שימש בשנים 1982–1986. בהמשך הוא שימש כמנהל ההכנסות בממשלו של ראש עיריית שיקגו .
קווין כיהן כגזבר המדינה של אילינוי בשנים 1991–1995. בבחירות למשרת מושל אילינוי הוא זכה במועמדות הדמוקרטים למשרת סגן מושל אילינוי, והיה לשותפו למרוץ של המועמד למשרת המושל רוד בלאגוייביץ'.
הוא הושבע לתפקיד סגן המושל ב-2003. ב-29 בינואר 2009 הושבע קווין כמושל אילינוי לאחר שהמושל בלאגוייביץ' הודח מתפקידו בשל האשמות בשחיתות שלטונית.
ב-2010 נבחר קווין לכהונה נוספת כמושל בזכות עצמו לאחר שניצח את הרפובליקני, חבר הסנאט של אילינוי ביל בריידי בהפרש של פחות מאחוז אחד מכלל 3.5 מיליון המצביעים.
ב-2014 הוא הובס, גם בהפרש קטן על ידי מועמד הרפובליקנים ברוס ראונר.
ב-2018 התמודד קווין ללא הצלחה על מועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת התובע הכללי של אילינוי.
כשהיה ילד עברה משפחתו לפרבר הינסדייל של שיקגו.
הוריו היו איילין (לבית פרינדוויל), מזכירת בית ספר, ופטריק ג'וזף קווין, פקיד יחסי ציבור של הארכידיוקסיה הקתולית של שיקגו.
הוא גדל כקתולי ולמד בבית ספר יסודי קתולי מקומי, סנט אייזק ג'וגס.
ב-1967 הוא סיים את לימודיו בבית הספר הקתולי פנוויק שבאוק פארק.
בעת לימודיו שם הוא היה הקפטן של נבחרת ריצת השדה ועורך הספורט של עיתון בית הספר.
ב-1971 סיים קווין את לימודיו באוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מבית הספר לשירות החוץ על שם אדמונד א.
בג'ורג'טאון היה קווין תלמידו של יאן קרסקי ועורך הספורט של עיתון הסטודנטים The Hoya.
לאחר שלקח כמה שנים של הפסקה מלימודיו, הוא סיים ב-1980 לימודי תואר במשפטים באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
ב-1982 נשא קווין לאישה את ג'ולי אן הנקוק.
בשנים 1976–1978 עבד קווין ככלכלן עבור חברה בשם קוילקראפט.
לפני שנבחר למשרה ציבורית, היה קווין מעורב בפעילות פוליטית, ושימש כעוזר למושל אילינוי דן ווקר בשנים 1973–1975. שמו עלה בזירה הפוליטית בסוף שנות ה-70 כאשר הוא הוביל עצומה לתיקון חוקת אילינוי של 1970 יחד עם "יוזמת אילינוי".
מטרת התיקון הייתה להגדיל את כוחם של משאלי עם בתהליך הפוליטי.
העצומה נחלה הצלחה, אך בית המשפט העליון של אילינוי פסק בסופו של דבר שיוזמת אילינוי הייתה "תיקון שנוגד את החוקה" וכך הוא מעולם לא הוגש להחלטת הבוחרים.
קווין משך תשומת לב נוספת כאשר ניהל מסיבות עיתונאים בימי ראשון, שנחשבו ליום בו החדשות היו מינוריות.
ב-1980, כאשר היה קווין עוד סטודנט למשפטים, הוא נחל את הצלחתו הפוליטית הראשונה, כאשר רכש מוניטין כרפורמטור בזירה הפוליטית של אילינוי.
באמצעות הארגון שלו, "הקואליציה להגינות פוליטית", הוא יזם והוביל מערכה מדינתית ל"תיקון הקיצוצים" (Cutback Amendment) לחוקת אילינוי, שבסופו של דבר צמצם את מספר חברי בית הנבחרים של אילינוי מ-177 ל-118.
ב-1982 נבחר קווין כחבר מועצת הערעורים של מחוז קוק.
בתקופה בו הוא שימש בתפקיד זה הוא היה פעיל מאוד בהקמת ארגון הצרכנים "מועצת השירותים הציבוריים לאזרחים".
ב-1986 לא התמודד קווין על תקופת כהונה נוספת במועצה, ותחת זאת הוא התמודד ללא הצלחה על מועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת גזבר המדינה, והפסיד לג'רום קונסנטינו.
לאחר תבוסתו שימש קווין לזמן קצר ב-1987 כמנהל ההכנסות בממשלו של ראש עיריית שיקגו .
הוא גם שימש כחבר במועצת בית ספר סאייר מאגנט במערב שיקגו.
ב-1990 התמודד קווין בהצלחה בבחירות למשרת גזבר המדינה של אילינוי, לאחר שהביס את פג מקדונל ברסלין בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ואת גרג בייס בבחירות הכלליות.
במסע הבחירות שלו הוא הוביל גישה רפורמית פופוליסטית מתוך התנגדות לממשלה רחבה.
במהלך מסע הבחירות שלו הוא התחייב שהוא ישאף להעביר את משרדו לגישה שתדגול בהגנת הצרכן.
כמועמד הוא סירב לקבל תרומות למסע הבחירות שלו מבכירי הבנקים.
הוא גם התחייב להעביר את משרדו תהליכי מודרניזציה ולמקסם את ההחזרים מפיקדונות המדינה באמצעות שימוש בהעברות כספים אלקטרוניות ובאמצעות הרחבת תוכניות לפיקדונות.
הוא הפעיל תוכנית "השקעה באילינוי" שדאגה להצעות תחרותיות ממוסדות פיננסים שרצו לנהל את פיקדונות המדינה.
הוא גם הבטיח שהוא לא יפקיד או ישקיע בנכסים של מוסדות שישלמו לעובדיהם הפורשים בהטבות ב"איגרות חוב זבל".
קווין גם התחייב ליישם כללי אתיקה מקצועית בקרב עובדי משרדו.
קווין כיהן כגזבר אילינוי בשנים 1991–1995. במהלך תקופה זו הוא מתח ביקורת על מזכיר המדינה של אילינוי ולימים המושל ג'ורג' ראיין.
בעיקר הוא משך תשומת לב להוצאת רישיונות רכב מזויפים שמשרדו של ראיין הנפיק למקורבים ולמקושרים פוליטית.
היריבות בין השניים הובילה לכישלונו של קווין בהתמודדות מול ראיין בבחירות של 1994 על משרת מזכיר המדינה.
הוא ניצח בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, אך נוצח בבחירות הכלליות.
ב-1996, לאחר סיום כהונתו כגזבר המדינה, ביקש קווין לעבור לפוליטיקה הארצית.
כאשר בחר פול סיימון שלא להתמודד לכהונה נוספת בסנאט של ארצות הברית בבחירות של אותה שנה, הציג קווין את מועמדותו.
בסופו של דבר ניצח בבחירות המקדימות של הדמוקרטים דיק דרבין שלאחר מכן נבחר בבחירות הכלליות.
ב-1998 התמודד קווין על מועמדות המפלגה הדמוקרטית על משרת סגן מושל אילינוי, אך הובס בהפרש קטן על ידי מרי לו קרנס.
בתחילה לא קיבל קווין את התוצאות וטען להונאת בחירות, אך כמה שבועות הבחירות הוא ויתר על עתירה לבית המשפט העליון של אילינוי לספירה חוזרת והביע את תמיכתו בקרנס.
באותה שנה מחה קווין על העלאת שכרם של המחוקקים המדינתיים ודחק באזרחים לשלוח תיונים למושל ג'ים אדגר.
טקטיקה זו הייתה אזכור למסיבת התה של בוסטון.
בהמשך, לאחר שנבחר כסגן המושל, הוא חזר על אותה טקטיקה ב-2006, ועודד את הצרכנים להכניס תיונים למעטפות התשלום כאשר שילמו את חשבונות החשמל, כדי למחות על העלאת המחירים על ידי חברת החשמל "קומונוולת' אדיסון" .
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית שנערכו במרץ 2002 זכה לבסוף קווין במועמדות המפלגה על משרת סגן המושל, ובבחירות הכלליות ניצח כשותפו למרוץ של המועמד הדמוקרטית למשרת מושל אילינוי, רוד בלאגוייביץ'.
באותה תקופה, המועמדים לשתי המשרות התמודדו בשתי מערכות בחירות נפרדות בבחירות המקדימות, אך בבחירות הכלליות הם התמודדו בפתק הצבעה אחד.
השניים התמודדו שוב יחדיו בבחירות של 2006 לאחר שקווין נבחר בבחירות המקדימות מבלי שהיו יריבים שהתמודדו מולו בבחירות המקדימות.
בעת שכיהן כסגן המושל, עמדו בראש סדרי העדיפות שלו הסברה צרכנית, הגנת הסביבה מערכת הבריאות, פריסת תקשורת בפס רחב וקידום ענייני הווטרנים.
ב-14 בדצמבר 2008 כאשר נשאל קווין על מערכת היחסים שלו עם בלאגוייביץ', הוא השיב, "ובכן, הוא די מבודד.
ניסיתי לדבר עם המושל, אך הפעם האחרונה בה דיברנו הייתה באוגוסט 2007. אני חושב שאחת הבעיות היא שהמושל במידת מה אטם את עצמו בפני פקידי הממשל של המדינה ...התובעת הכללית מדיגן ואני ורבים אחרים".
ב-2006 הודיע בלאגוייביץ' שהוא לא מחשיב את קווין כחלק מהממשל שלו.
ב-29 בינואר 2009 הודח בלאגוייביץ' מתפקידו כמושל ברוב של 59 תומכים וללא מתנגדים בסנאט של אילינוי.
קווין הושבע במקומו כמושל אילינוי ה-41.
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית למשרת המושל ב-2010 הביס קווין את מבקר המדינה דניאל היינס לאחר שזכה ב-50.4 אחוזי מהקולות.
ב-27 במרץ אותה שנה בחרו מנהיגי הדמוקרטים באילינוי בשילה סיימון במקומו של סקוט לי כהן, לאחר שבבחירות המקדימות שנערכו בפברואר ניצח כהן בהתמודדות על מועמדות המפלגה לתפקיד סגן המושל, אך מאוחר יותר פרש מהמרוץ על רקע מחלוקות שנגעו לחייו האישיים.
בבחירות הכלליות שודרו תשדירי בחירות מטעמו של קווין שהופקו על ידי ג'ו סלייד וייט, ובהם נשאלה שוב ושוב השאלה על יריבו, "מי זה הבחור הזה?" בן נאקלס היה המנהל הכללי של מסע הבחירות וכונה על ידי המגזין Campaigns & Elections "כוכב עולה בשמי הפוליטיקה" בשל מאמציו עבור קווין.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-2 בנובמבר ניצח קווין בהפרש צר מול המועמד הרפובליקני ביל בריידי.
ב-2014 הודיע קווין על כוונתו להתמודד בבחירות לתקופת כהונה נוספת.
בקיץ 2013 הכריז ויליאם דיילי, לשעבר ראש סגל הבית הלבן ומזכיר המסחר של ארצות הברית, על כוונתו להתמודד מול קווין בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, אך בהמשך פרש מן המרוץ.
קווין בחר בפול ואלס, לשעבר מנהל בתי הספר הציבוריים של שיקגו כשותפו למרוץ.
בבחירות המקדימות התמודד מול קווין טיו הרדימן, אך הוא ניצח אותו בהפרש של 72 אחוזים מול 28 אחוזים ועבר להתמודד מול המועמד הרפובליקני, איש העסקים ברוס ראונר.
רוב העיתונים המרכזיים של אילינוי תמכו בראונר, אך בקווין תמכו העיתונים The Chicago Defender, Rockford Register Star ו-The Southern Illinoisan.
בבחירות הכלליות הביס ראונר את קווין לאחר שזכה ב-50 אחוזים מהקולות מול 46 האחוזים שהצביעו עבור קווין.
הוא הפסיד בכל אחד ממחוזות אילינוי למעט מחוז קוק.
כהונתו כמושל הסתיימה ב-12 בינואר 2015.
כמושל התמודד קווין עם תדמיתה של אילינוי כמדינה מושחתת, זאת לאחר ששני קודמיו ריצו עונשים בבית סוהר פדרלי, ולאחר השנתיים הראשונות לתקופת כהונתו הראו סקרים שהוא היה המושל הבלתי אהוד ביותר בכל ארצות הברית.
הסוגיה המרכזית הייתה משבר כספי שנגע לתקציב המדינה ולחוב ארוך הטווח שלה, שכן השפל הכלכלי הלאומי נמשך, ואילינוי לא הצליחה ליצור מקומות עבודה חדשים.
קווין דיבר לעיתים קרובות בפומבי ונפגש באופן סדיר עם מנהיגי המדינה, זאת בניגוד מוחלט להתבדלות של בלאגוייביץ' מאחרים.
ב-20 באוגוסט 2013 חתם קווין על חוק שהעלה את המהירות המותרת באזורים כפריים ל-70 מייל לשעה.
קודם לכן הייתה המהירות המותר 65 מייל לשעה.
החוק גם העלה את המהירות המותרת בכבישי האגרה של אילינוי ונכנס לתוקף ב-1 בינואר 2014.
קווין הכריז על כמה צעדים ל"הידוק החגורה" כדי לרסן את הגרעון התקציבי של אילינוי.
ביולי 2009 הוא חתם על חוק תקציבי בהיקף של 29 מיליארד דולר לסלילת ותחזוקת הכבישים של אילינוי, למערכות הסעת ההמונים, לבתי הספר, ולמיזמי עבודות ציבוריות נוספים.
חוק זה, שנודע בכינוי "משרות לאילינוי עכשיו!", היה הראשון מאז תוכנית FIRST של המושל ג'ורג' ראיין, שנכנס לתוקף בסוף שנות ה-90. ב-7 ביולי 2009 הטיל קווין וטו על חוק תקציבי בפעם השנייה תוך שבוע, זאת מתוך רצון לצמצם באופן משמעותי את הגרעון התקציבי של המדינה.
במרץ 2009 קרא קווין להגדלת מס ההכנסה האישי בשיעור של 1.5 אחוזים.
כדי לפצות על הגדלה זו, הוא גם ביקש להגדיל פי שלושה את תקרת הפטור ממס מ-2,000 דולר ל-6,000 דולר.
על כל פנים, החוק שעבר בסופו של דבר הגדיל את שיעור המס האישי בשני אחוזים.
כשהגירעון התקציבי של 2011 היה צפוי להגיע ל-15 מיליארד דולר, העלה בית המחוקקים של אילינוי בראשית אותה שנה את שיעור מס ההכנסה האישי מ-3 אחוזים ל-5 אחוזים ואת מס רווחי התאגידים מ-4.8 אחוזים ל-7 אחוזים.
משרדו של קווין חזה שגביית המיסים בשיעורים החדשים תניב 6.8 מיליארד דולר לשנה, מספיק כדי לאזן את התקציב השנתי ולהתחיל בהפחתת הפיגור בתשלום החובות המדינתיים בכ-8.5 מיליארד דולר.
דוח של הפדרציה האזרחית מספטמבר 2011 חזה גרעון תקציבי של 8.3 מיליארד דולר בסוף השנה.
לאחר שלוש שנות העלאות מיסים לעובדים ולבתי העסק, שהסתיימו בגידול בשיעור מס התאגידים ב-2011 מ-5 אחוזים ל-7 אחוזים, המיתון הלאומי הותיר את הכלכלה בקשיים.
במהלך נאום התקציב השנתי שנשא קווין ב-22 בפברואר 2012 מול בית המחוקקים, הזהיר קווין שהמערכת הפיננסית של המדינה עמדה על סף קריסה.
סוכנות הידיעות Associated Press דיווחה שקווין חשש שאילינוי הייתה "על סף התמוטטות פיננסית בשל מערכת הגמלאות שנגסה בכל דולר חדש, והעלויות של מערכת הבריאות טיפסו לגבהים".
על פי הפדרציה האזרחית, הייתה אילינוי מסוגלת להישאר מדינה שעומדת בחובותיה, רק באמצעות אי תשלומם בזמן.
קווין דחק לקיצוץ בתוכניות הבריאות בסכום של 1.6 מיליארד דולר ב-2012. בביקורות שנמתחו עליו, כולל מצד חברת בית הנבחרים המדינתית מרי א.
פלאוורס, צוין שהקיצוצים עלולים להדיר מאות אלפים של עניים וקשישים ממערכות הבריאות הציבורית.
הקיצוצים חסרי התקדים היו בקנה מידה קטן מדי כדי לפתור את הסוגיה ארוכת הטווח, זאת על פי סוכנויות הדירוג שהורידו את הדירוג האשראי של אילינוי כך שהוא היה הנמוך ביותר בכל מדינות ארצות הברית באותה שנה.
בנובמבר 2012 הסתכמו סכומי הפנסיות הבלתי משולמות ל-85 מיליארד דולר והפיגור עמד על 8 מיליארד דולר.
במאמץ לצמצם את המחויבויות הפיננסיות של המדינה, ביטל קווין בנובמבר 2012 חוזים עם הפדרציה האמריקאית של עובדי המדינות, המחוזות והרשויות המקומיות.
בכירי האיגודים המקצועיים טענו ש"קווין רצה ויתורים עד שהם היו עלבון לכל אחד מעובדי המדינה", בעוד שהממשל טען שהמדינה משלמת משכורות והטבות ברמה ש"עלו על משכורות והטבות של כל העובדים המאוגדים במדינות האחרות".
נכון לדצמבר 2012 היה שיעור האבטלה באילינוי החמישי בגודלו בארצות הברית ובמרץ 2013 הגיעה חבות מערכת הגמלאות הציבורית של המדינה ל-100 מיליארד דולר.
ב-2009 חתם קווין על חוק משחקי הווידאו שהפך את מכונות ההימורים במדינה לחוקיות.
קודם לכן הגדיר קווין את ההימורים במכונות מכונות המשחק האלקטרוניות כ"הימור גרוע".
קווין אמר שצעד חקיקה זה חיוני כדי ליצור הכנסות על רקע המיתון.
בחקירה שנוהלה ב-2019 נמצא שהמימון למפקחים על ההימורים באילינוי היה מתחת לצרכים, שאיוש משרותיהם לקה בחסר, ושמערכת ההימורים לא השיגה את ההכנסות שציפו ממנה.
ב-5 בינואר 2009 מינה קווין את פטריק מ.
קולינס לשבת בראש ועדת הרפורמות של אילינוי, שעליה הוטל להגיש המלצות לרפורמות אתיות בממשלת המדינה.
ב-20 בפברואר אותה שנה קרא קווין להתפטרותו של הסנאטור רולנד בריס, אשר מונה לכהן בסנאט על ידי בלאגוייביץ' כדי לאייש את המושב שהתפנה בעקבות בחירתו של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית.
עד מהרה הוא שינה את עמדתו בעקבות לחץ מאפרו-אמריקאים בולטים שאיימו שלכך יהיו השלכות אלקטורליות.
ב-3 במרץ דווח על ידי Associated Press שקווין "שילם את הוצאותיו שלו" פעמים רבות כאשר כיהן כסגן המושל, זאת בניגוד להאשמות של בלאגוייביץ' נגדו.
ככלל, הוא שילם את ההוצאות בעצמו או שהה במלונות זולים, ומעולם לא חייב את המדינה עבור ארוחותיו.
ביוני מינה קווין צוות בראשותו של אבנר מיקווה, כדי לחקור את הנוהגים הלא אתיים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין על רקע חששות שחקירה קודמת לא השפיעה למיסוד רפורמות חיוניות.
הצוות הואשם בחקירת נוהלי הקבלה לאוניברסיטה על רקע דיווחים שהיא הייתה קורבן לשחיתות.
הצוות מצא עדויות להעדפה וחקירתו הובילה להתפטרות כל חברי חבר הנאמנים של האוניברסיטה למעט שניים.
באביב 2014 פתחו תובעים פדרליים וועדת הביקורת של בית המחוקקים של אילינוי בחקירה בנוגע ליוזמה לשיקום השכונות של קווין בהיקף של 55 מיליון דולר, תוכנית שנפתחה שבועיים לפני בחירות 2010.
ב-22 באוקטובר אותה שנה מינה שופט פדרלי משגיח עצמאי לפקח על שכירת עובדים במחלקת התחבורה של אילינוי.
מהלך זה הוביל לחקירה שנמשכה שלוש שנים על ידי המפקח הכללי של אילינוי שחשפה העסקת עובדים מתוך כוונות פוליטיות במחלקה, נוהג שהחל בימיו של בלאגוייביץ'.
קווין זכה בדרך כלל לשבחים על התנהלותו בסוגיות סביבתיות עוד בתקופה בה הוא כיהן כסגן המושל, אז הוא סייע לכנס כינוסים שנתיים ברחבי אילינוי בסוגיות של בנייה ירוקה, קביעת יום לציון ההגנה על נהרות במדינה, וקידום אמצעים כמו שימוש במי גשמים להשקיית גינות לצורך שימור המים.
כמושל, סייע קווין להעביר צעדי חקיקה בנוגע לאנרגיה סולארית ואנרגיית רוח, כולל חיבור הקפיטול המדינתי לאנרגיית רוח, וסייע להבטיח את מימון הרכבת המהירה במסדרון המערב התיכון.
כמושל וכסגן מושל, שימש קווין כיושב ראש שותף של מועצת הממשלה הירוקה של אילינוי, מועצה שהתמקדה בהפיכת המדינה לירוקה ובהפחתת הפסולת.
מועצת הממשלה הירוקה הוציאה דוחות קיימות ציבוריים שנתיים שעקבו אחר השימוש הכולל של הממשלה באנרגיה, השימוש בדלקים, השימוש במים וניהול הפסולת.
ב-2010 וב-2014 תמך מועדון סיירה בקווין, וכינה אותו "המושל הירוק".
קווין התמודד עם מחאות והתנגדות של פעילי סביבה לאחר שתמך בחוק שנוי במחלוקת לסדיקה הידראולית.
ב-9 במרץ 2011 חתם קווין על חוק לביטול עונש המוות באילינוי.
בחותמו על החוק הוא אמר:
בראיון לניו יורק טיימס ייחס קווין את החלטתו לקרדינל ג'וזף ברנרדין המנוח שטען עד יומו האחרון שיש לקיים "מוסר חיים עקבי" שיכלול התנגדות לעונש המוות.
עד היום לא קיים עונש מוות באילינוי.
ב-17 במאי 2012 מינה קווין את ברנדון בודור כמנהל הכללי של המועצה לשירות אילינוי.
ב-11 בספטמבר אותה שנה הכריזו השניים שהחברה לשירות לאומי וקהילתי (CNCS) העניקה סכום של 8.4 מיליון דולר כדי לאפשר ל-1,200 מתנדבים ב-29 תוכניות לשרת את הקהילות באילינוי בצורה טובה יותר.
קווין הוא תומך בפיקוח על כלי נשק, תומך בחקיקה בנוגע לנשק תקיפה, למחסניות בעלות קיבולת גדולה, ובבדיקת רקע כללית באילינוי.
הוא גם היה ידוע על הביקורת שהוא מתח על נשיאת כלי נשק מוסתרים באילינוי ועל איגוד הרובאים הלאומי.
על אף התנגדותו זו, אישר בית המחוקקים של אילינוי את נשיאת הנשק הנסתר ביולי 2013 לאחר שעקף את הווטו שהטיל קווין על החוק.
בכך הפכה אילינוי למדינה האחרונה בארצות הברית שחוקקה חוק כזה.
בנאום מצב המדינה שנשא קווין ב-2013, הוא הכריז על מחויבותו להפיכתם של נישואים של זוגות מאותו המין לחוקיים.
לאחר מאבק שארך חודשים בבית המחוקקים, חתם קווין על החוק לחופש דת ולהגינות בנישואים.
ב-30 בנובמבר אותה שנה, בפני קהל שמנה אלפים, הפכה אילינוי למדינה ה-16 בארצות הברית שנישואים חד מיניים היו בה לחוקיים.
מאז סיום כהונתו כמושל שומר קווין על פרופיל נמוך.
הוא התנדב לטובת מטרות כמו ענייני הווטרנים וההגנה על הצרכנים.
קווין מתח ביקורת על יורשו בתפקיד, ברוס ראונר, וכינה אותו "מתנגד העובדים" ו"לא ישר".
הוא ציין שהוא מתעניין בעצומות עממיות.
ב-12 ביוני 2016 הכריז קווין על מהלך חדש לעצומה שנקרא "לקחת אחריות על שיקגו" שהייתה קשורה למשאל עם בשיקגו להגבלת כהונת ראש העיר לשתי תקופות כהונה וליצירת משרה נבחרת חדש של מגן הצרכנים.
ב-27 באוקטובר 2017 הודיע קווין על כוונתו להתמודד בבחירות 2018 על משרת התובע הכללי של אילינוי.
באופן כללי נחשב קווין כמועמד הידוע ביותר במרוץ, אך הוא הפסיד בהפרש קל לחבר הסנאט של אילינוי קוואמה ראול.
בבחירות של 2020 הוביל קווין יוזמה למשאל עם בקרב תושבי אוונסטון, בו הם נשאלו עם עירם צריכה לאמץ מערכת לאישור תקנות עירוניות במשאל עם.
משאל זה נדחה על ידי ועדת הבחירות העירונית, החלטה שבסופו של דבר אושרה בבית המשפט של מחוז קוק ובבית המשפט לערעורים של אילינוי.
פטרישיה (פאט) אן מוס-קרלסון הייתה אחת מנהגות מרוצי הראלי המצליחות ביותר בכל הזמנים, והשיגה שלושה ניצחונות ושבעה פודיומים במרוצים בינלאומיים.
אחיה הגדול סטירלינג מוס הוא נהג מרוצים שהתחרה באליפות הפורמולה 1.
מוס נישאה לנהג הראלי השוודי אריק קרלסון, שהיה גם בן זוגה לנהיגה.
יחד הוציאו השניים בשנת 1965 את הספר "האמנות והטכניקה של הנהיגה" (The Art and Technique of Driving).
שנתיים לאחר מכן הוציאה ספר זכורונות "הסיפור עד כה" (The Story So Far).
מוס נולדה בתמזה דיטון, סארי, אנגליה, לנהג המירוץ הבריטי אלפרד מוס ואילין (לבית קרופורד).
היא גדלה בבריי, במחוז ברקשייר.
בגיל 11 למדה נהיגה על ידי אחיה הגדול, סטירלינג מוס.
את הקריירה הספורטיבית החלה ברכיבה על סוסים כמתחרה בקפיצות ראווה ואף הייתה חברה בנבחרת בריטניה.
בשנת 1953, בגיל 18, החלה להתחרות במרוצי ראלי לאחר שנחשפה לספורט דרך החבר שלה, קן גרגורי, שהיה המנהל של סטירלינג.
בשנת 1954 רכשה מכונית טריומף TR2 והחלה להתאמן באופן מסודר.
היא פנתה לחברת סטנדרד-טריומף לממן את השתתפותה בראלי בריטניה בשנת 1955, אך נתקלה בסירוב.
חברת MG הציעה למוס תשלום עבור הוצאות ומכונית מדגם MG TF 1500. שיתוף הפעולה נמשך שבע שנים, בהן זכתה מוס בשלוש אליפויות, דבר שהביא לתאגיד הרכב הבריטי פרסום ומוניטין.
כנהגת זכתה מוס להצלחה רבה בשנת 1958, כאשר סיימה את ראלי בריטניה במקום הרביעי עם מוריס מיינור.
היא סיימה באותו המקום בראלי ליאז'-רומא-ליאז' עם אוסטין היילי 3000 וזכתה באליפות אירופה לנשים, זכייה ראשונה מתוך חמש.
בשנת 1960 המשיכה לנהוג באוסטין היילי, ניצחה בראלי ליאז'-רומא-ליאז' וסיימה במקום השני בראלי האלפיני (Coupe des Alpes).
בשנת 1961 סיימה במקום השני בראלי בריטניה ושנה לאחר מכן הייתה שוב על הפודיום, עם מקום שלישי במרוץ.
מקום שלישי היא השיגה גם בראלי ספארי מזרח אפריקה, בו התחרתה כשהיא נוהגת בסאאב 96. ההישג הגדול באותה שנה היה ניצחון בראלי טוליפ, שהתקיים בהולנד, בו ניצחה עם מכונית מיני קופר.
מוס הצטרפה לקבוצת פורד בריטניה בשנת 1963 וסיימה במקום השישי בראלי אקרופוליס עם פורד קורטינה.
ב-9 ביולי אותה שנה נישאה לנהג המרוצים השוודי אריק קרלסון.
פורד ניסתה להחתים את אריק, אך במקום זאת, בשנת 1964 עברה מוס להתחרות בסאאב יחד עם בעלה.
השניים התחרו ב-11 מרוצים בינלאומיים.
בין התוצאות הבולטות שלה ניתן למנות מקום שלישי בראלי אקרופוליס, מקום רביעי בראלי הבריטי ובמרוץ ליאז'-סופיה-ליאז' ומקום חמישי בראלי מונטה קרלו.
שנה לאחר מכן סיימה את אותו המרוץ במקום השלישי.
מוס עבר ללנצ'יה בשנת 1968 כדי לנהוג בדגם הפוליבה החדש.
היא סיימה במקום השני בראלי סן רמו וניצחה בראלי ססטייר.
בשנת 1969 סיימה במקום השישי בראלי מונטה קרלו.
בדצמבר 1969 ילדה את בתה, סוזאן.
באותה תקופה הפחיתה את פעילותה במרוצים.
היא הצטרפה לקבוצת אלפין וסיימה במקום העשירי בראלי מונטה קרלו, לפני שפרשה סופית ממרוצים בשנת 1974.
נפטרה בביתה ב-14 באוקטובר 2008, בגיל 73, לאחר שחלתה בסרטן.
פאט ומאט (בצ'כית: Pat a Mat) היא סדרת טלוויזיה צ'כוסלובקית קומית בהנפשת סטופ מושן, שנוצרה על ידי לובומיר בנש וולדימיר ג'יראנק.
הדמויות הראשיות של הסדרה הן שני שכנים שיפוצניקים יצירתיים, אך מגושמים ביותר בדרכי פעולתם, בשם פאט ומאט.
הדמויות הופיעו בשנת 1976 עוד קודם לסדרה.
נכון לשנת 2021 היה לסדרה 129 פרקים (ואחד שלא שודר).
הסדרה שודרה במספר רב של מדינות ובעיקר במדינות מזרח אירופה קודם שנות ה-90, עקב חוסר דיאלוג רב וצורך בדיבוב (למעט הגרסה ההולנדית שכן דובבה).
בכל פרק מוצג לנו מחדש דרכי התמודדות עם מצבים שונים מהחיים היומיומיים של שתי הדמויות הראשיות - פאט ומאט בעלי הגישה האופטימית לחיים בצורה המעלה גיחוך, ובפרט את נטייתם לסבך מצבים פשוטים אלה.
אבל בשאיפה לפתור זאת הם אף פעם לא מוותרים עד שהם פותרים את הבעיה ומצליחים להיחלץ מהסיבוך אליו נקלעו בדרכים עוקפות ויוצאות דופן אך ורק בכוחות עצמם.
נכון לשנת 2019 הופקו 130 פרקים, 8 מיני-פרקים ושלושה סרטים עלילתיים, המעידים על הפופולריות הרבה של הסדרה.
פאט ומאט הופיעו לראשונה בפרק "Kuťáci" בשנת 1976. מאוחר יותר הם הופיעו בסדרה A je to!
בתחילה, קהל היעד של הסדרה היה קהל בוגר, אך עד מהרה הפכו הדמויות החביבות לבידור לכל המשפחה ברחבי הגוש המזרחי.
פאזל מוסטפא פאשא קפרולו (בטורקית: Köprülü Fazıl Mustafa Paşa; 1637 – 19 באוגוסט 1691) שימש כווזיר הגדול של האימפריה העות'מאנית מ-1689 עד 1691, כאשר האימפריה הייתה מעורבת במלחמה נגד מדינות במלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה.
הוא היה בנם של אייסה חטון (Ayşe Hatun), ממוצא טורקי, ושל מהמט פאשא קפרולו.
לפיכך, הוא היה בן למשפחת קפרולו ממוצא אלבני.
אביו, אחיו הבכור, פאזל אהמט פאשא קפרולו, כמו גם שני גיסיו ( ו) היו וזירים גדולים לשעבר.
כינויו "פאזל" (Fazıl) פירושו "חכם" בטורקית עות'מאנית.
הוא היה בנם של מהמט פאשא קפרולו, מייסד משפחת קפרולו, ושל אייסה חטון (Ayşe Hatun), בתו של אציל במקור מקיאג'וק (Kayacık), כפר בחבזה שבאמסיה.
הוריו נפגשו כאשר אביו הוצב ב, לשעבר קדגרה (Kadegra), שקיבלה את שמה בזכות סבו מצד אימו, שבנה שם גשר (בטורקית: köprü).
הוא הפך לחבר במשמר הסולטאן ובילה חלק ניכר מזמנו במסעות צבאיים עם אחיו פאזל אהמט.
בזכות גיסו, הווזיר הגדול , הפך פאזל מוסטפא לווזיר השביעי במועצה האימפריאלית, ועד 1683 הוא התקדם לווזיר שלישי.
לאחר שקארה מוסטפא הובס בווינה, נשלח פאזל מוסטפא מאיסטנבול.
בשנת 1687 מרד צבאי הפך את גיסו לווזיר הגדול ואילץ את הסולטאן מהמט הרביעי להתפטר לטובת אחיו סולימאן השני.
פאזל מוסטפא כנראה היה מעורב באופן הדוק בהדחתו של מהמט הרביעי ועלה לדרגת וזיר שני.
פוליטיקה סיעתית הביאה עד מהרה להגלייתו מהבירה, והוא ניצל מהוצאה להורג רק בחסדו של השייח' אל-אסלאם.
עד 1689 שימש פאזל מוסטפא כמפקד כיוס והערים בכרתים חאניה והרקליון.
לאחר הניצחון האוסטרי בקרב מוהאץ' השני, שוכנע הסולטאן סולימאן השני למנות את פאזל מוסטפא פאשה קפרולו לווזיר הגדול שלו ב-25 באוקטובר 1689.
כמו קרוביו, היה פאזל מוסטפא פאשה מנהל מיומן ומפקד צבאי.
הוא הלך בעקבות אביו בכך שהרחיק והוציא להורג פקידי ממשל/צבא מושחתים מהסולטנות הקודמת.
הם הוחלפו באנשים נאמנים לפאזל מוסטפא פאשה, שגם סייע לאוצר על ידי יישום רשימות צבאיות קפדניות, ובכך מנע מחיילים לגבות את משכורות חבריהם שנהרגו.
הוא גם הכריז על גיוס צבאי כללי של נתינים מוסלמים וגייס בני שבטים כורדים ויורוקים, ובכך הגדיל את מספר המגויסים.
רפורמות אחרות הקלו את הנטל של נתיני האימפריה האזרחים.
פאזל מוסטפא פאשא קפרולו שינה את כללי מס הגולגולת, ששולם על ידי נתיני האימפריה הלא-מוסלמים, על ידי החזרת המדיניות של גביית מיסים על מבוגרים בודדים (במקום הערכה קולקטיבית, שפגעה בקהילות שאוכלוסייתן פחתה עקב מלחמה וגורמים אחרים).
פאזל מוסטפא פאשה גם הקל על מתן אישורים לתיקון או בנייה מחדש של כנסיות נוצריות.
לאחר שסבל מסיעתיות בחצר הסולטאן ובממשלה, ניסה פאזל מוסטפא פאשה להגביל את מספר הווזירים במועצה האימפריאלית.
כדי להילחם בניצול הכוח לרעה של רשויות מקומיות ואזוריות, הוא הקים מועצות של אצילים במחוזות, תוך דוגמה לממשלה הקיסרית.
ההשפעות מרחיקות הלכת של הרפורמות המנהליות שלו נמשכו עשרות שנים.
מהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה המתמשכת החמיר כאשר רוסיה התערבה בלחימה והצטרפה רשמית לברית של מעצמות אירופיות על ידי השקת הכושלים.
תחת הנהגתו של פאזל מוסטפא פאשה, עצרו העות'מאנים התקדמות אוסטרית לתוך סרביה וריסקו מרד בבולגריה.
המערכה הצבאית של פאזל מוסטפא פאשה משנת 1690 הביאה להצלחות נוספות, עם כיבושם מחדש של ניש, וידין, סמדרבו ו.
לאחר מכן הוא הטיל מצור על בלגרד, תוך שימוש ב-40,000 חיילי רגלים ו-20,000 פרשים.
ב-8 באוקטובר, לאחר שמחסן התחמושת של המגינים הושמד בפיצוץ, נכנע המפקד ההבסבורגי.
כיבושה מחדש של בלגרד, שנכבשה במקור על ידי העות'מאנים ב-1521 אך נכבשה מהם על ידי ההבסבורגים ב-1688, נתנה תקווה לעות'מאנים שניתן יהיה לתקן את התבוסות הצבאיים שלהם בשנות ה-1680, כולל אובדן הונגריה וטרנסילבניה.
ב-19 באוגוסט 1691, נהרג פאזל מוסטפא פאשה במצח מכדור במצח ב (צפונית-מערבית לבלגרד).
העות'מאנים ספגו תבוסה הרסנית מידי לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן, המפקד העליון של הצבא הקיסרי בהונגריה, שכונה "טורקנלואיס" (Türkenlouis, "לואיס הטורקי") בשל ניצחונותיו.
התבוסה בסלנקמן, שכונתה "הקרב העקוב מדם של המאה" על ידי בני התקופה, עלתה בחייהם של 20,000 איש והמפקד הצבאי המוכשר ביותר של העות'מאנים.
פאזל מוסטפא פאשה היה החבר החמישי במשפחת קפרולו שכיהן כווזיר גדול.
לאחר מותו, ספגה האימפריה העות'מאנית תבוסות נוספות.
עד 1695 נותרה לעות'מאנים רק פיסת שטח אחת בהונגריה.
פאחרי איסמאילוב (באזרית: Fəxri İsmayılov; נולד ב-10 באפריל 1995), הידוע בשם הבמה פאחרי (Fahree), הוא זמר-יוצר אזרי.
ייצג יחד עם אילקין דובלטוב את אזרבייג'ן באירוויזיון 2024 עם השיר "Özünlə apar".
גדל במשפחה אמנותית, שבה אביו היה מתופף ג'אז וסבו היה שחקן.
ב-17 ביוני 2022 הוציא פאחרי את סינגל הבכורה שלו, "Dance".
בסוף אוקטובר 2023 הכריז תאגיד השידור האזרי İctimai Television כי פאחרי הוא מופיע ברשימה הקצרה של המועמדים שייצגו את אזרבייג'ן באירוויזיון 2024. ב-7 במרץ 2024, הודיע כי פאחרי נבחר לייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2024 יחד עם אילקין דובלטוב.
ב-7 במאי עלה הצמד על בימת חצי הגמר הראשון של התחרות, וביצע את שירו "Özünlə apar".
פטריק לוק האריגן הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת קרוליינה הצפונית.
האריגן הוא חבר המפלגה הרפובליקנית.
האריגן נולד בשנת 1987 במחוז סן דייגו שבקליפורניה, בנם של ג'ים ומרלה.
הוא השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון פרנסיס פארקר שבסן דייגו.
לאחר מכן החל ללמוד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, שם התמחה בהנדסה גרעינית.
הוא השלים את "קורס המנהיגות הבסיסי לקצינים" (BOLC) ועבר קורס של יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית.
הוא שירת כמפקד מחלקה באלסקה במסגרת הדיוויזיה ה-25 והוצב כמפקד פלוגה אחראי על מוצב באפגניסטן.
כמו כן, הוא התנדב לכוחות המיוחדים ושירת כמפקד פלגה.
השתחרר מהשירות הצבאי ב-2015. במהלך שירותו עוטר פעמיים בכוכב הארד.
לאחר שירותו הצבאי האריגן השתקע האריגן בקרוליינה הצפונית והקים עם שותפים את חברת "ZRODelta" בתחום ייצור כלי נשק.
בבחירות 2022 התמודד האריגן לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-14 של קרוליינה הצפונית מטעם המפלגה הרפובליקנית.
בבחירות המקדימות גרף 75.6% מהקולות וגבר על יריבו ג'ונתן סימפסון.
בבחירות הכלליות ניצב בפני המפלגה הדמוקרטית ג'ף ג'קסון, לו הפסיד לאחר שגרף 42.3% מהקולות.
באוגוסט 2023 הכריז האריגן כי בכוונתו להתמודד בשנית לבית הנבחרים בבחירות 2024. בדצמבר 2023 הוא העביר את מועמדותו למחוז הקונגרס העשירי לאחר שנציג המחוז פטריק מקהנרי הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים.
בבחירות המקדימות גרף 41.2% מהקולות וגבר על ארבעה יריבים אחרים.
הוא המשיך לבחירות הכלליות, שם ניצב בפני המועמד הדמוקרטי ראלף סקוט ג'וניור ומועמד המפלגה הליברטריאנית סטיבן פלדמן.
האריגן זכה ב-57.5% מהקולות ונבחר לבית הנבחרים.
כהונתו של האריגן החלה עם התכנסות הקונגרס ה-119 של ארצות הברית ב-3 בינואר 2025.
הארגין נשוי לרוקי והם הורים לשתי בנות.
פטריק בוסקו מקפאדן הוא פוליטיקאי בריטי המכהן כשר לענייני עבודה ופנסיה מאז ספטמבר 2025 בממשלת הלייבור, וחבר הפרלמנט של מחוז דרום מזרח וולברהמפטון מאז 2005.
מקפאדן נולד ב-1965 בפייזלי, בנם של ג'יימס מקפאדן ואנני מקפאדן (לבית גלאגר), ממחוז דניגול שבאלסטר, צפון אירלנד, שדיברו אירית כשפת אם.
מקפאדן גדל בגלאזגו וסיים בה לימודי תיכון.
לאחר מכן למד באוניברסיטת אדינבורו מ-1983 עד 1987, וסיים בה תואר מוסמך.
במהלך לימודיו היה יו"ר תא הסטודנטים של הלייבור בסקוטלנד בשנים 1986–1987, וב-1988 עבר לעבוד עבור דונלד דיואר שהיה אז דובר הלייבור לענייני סקוטלנד.
בשנת 1993 עזב מקפאדן את התפקיד כדי להיות כותב נאומים ויועץ מדיניות של מנהיג הלייבור ג'ון סמית', ולאחר מכן עבד בתפקידי ייעוץ עבור טוני בלייר – לפני ואחרי בחירתו לראשות הממשלה.
ב-2002 מינה אותו בלייר לתפקיד מזכירו הפוליטי.
מקפאדן נבחר לראשונה לפרלמנט מטעם מחוז דרום מזרח וולברהמפטון בבחירות הכלליות של 2005. בסבב המינויים שערך בלייר ב-2006 מונה מקפאדן למזכיר משרד הקבינט, וב-2007 קודם לתפקיד שר מדינה במשרד הממשלתי החדש לעסקים, ארגונים ורפורמות רגולטוריות וקיבל אחריות על יחסי תעסוקה וענייני הדואר.
באוקטובר 2008, כאשר פיטר מנדלסון נכנס לתפקיד שר לענייני עסקים, מקפאדן התמנה לסגנו וייצג את המשרד בבית הנבחרים, שכן מנדלסון היה חבר בית הלורדים ולא היה רשאי לנאום בבית הנבחרים עצמו.
מתוקף תפקידו מונה מקפאדן למועצת המלך.
בבחירות הכלליות של 2010 שמר מקפאדן על מושבו בפרלמנט, למרות התבוסה של הלייבור בבחירות.
בעקבות התפטרותו של גורדון בראון מראשות הלייבור, מינתה הארייט הרמן, המנהיגה הזמנית של הלייבור, את מקפאדן כשר לענייני עסקים בממשלת הצללים שלה.
עם בחירתו של אד מיליבנד כמנהיג הלייבור בספטמבר 2010, לא מונה מקפאדן מחדש לממשלת הצללים, אך בסבב המינויים של ממשלת הצללים ב-2014, מינה אותו מיליבנד לשר לענייני אירופה.
גם בבחירות הכלליות של 2015 שמר מקפאדן על מושבו בפרלמנט, ובהתמודדות על ראשות הלייבור לאחר הבחירות תמך במועמדותה של ליז קנדל.
הוא המשיך לכהן כשר הצללים לענייני אירופה גם בממשלת הצללים של ג'רמי קורבין, אך פוטר ממנה בינואר 2016, בעקבות מאמר שפרסם שנתפס כהתקפה על קורבין.
מקפאדן זכה לתמיכה מקרב בכירים בלייבור, וכמה מהם התפטרו במחאה מממשלת הצללים למחרת פיטוריו.
בהתמודדות על ראשות הלייבור ב-2016 הביע מקפאדן את תמיכתו באוון סמית'.
מקפאדן נבחר מחדש לפרלמנו גם בבחירות הבזק של 2017 וגם בבחירות 2019. ב-9 באפריל 2020 מינה אותו קיר סטארמר למזכיר לענייני כלכלה במשרד האוצר בממשלת הצללים, ובסבב המינויים בממשלת הצללים ב-2021 קודם לתפקיד מזכיר ראשי במשרד האוצר.
בסבב המינויים הנוסף שנערך ב-2023 מונה מקפאדן לתפקיד הצ'נסלור של דוכסות לנקסטר בממשלת הצללים, וכן למנהל הקמפיין הלאומי של מפלגת הלייבור.
לאחר ניצחון הלייבור בבחירות 2024 עבר מקפאדן לכהן כצ'נסלור של דוכסות לנקסטר בממשלתו של סטארמר, ובסבב המינויים שערך סטארמר בספטמבר 2025 בעקבות התפטרות סגניתו אנג'לה ריינר, מונה מקפאדן לתפקיד השר לענייני עבודה ופנסיה.
מקפאדן מזוהה עם קבוצת המרכז-ימין במפלגת הלייבור, ומכהן כסגן יו"ר ידידי ישראל במפלגה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל יצא כנגד חבר מפלגתו שטען כי ישראל אפשרה את טבח שבעה באוקטובר.
הוא התנגד לברקזיט, ותומך בקיום יחסי מסחר הדוקים בין בריטניה והאיחוד האירופי, וסולידאריות של מדינות נאט"ו מול רוסיה.
בדצמבר 2024, לאחר נפילת משטר אסד בסוריה, הביע מקפאדן תמיכה בהוצאת ארגון היאת תחריר א-שאם מרשימת ארגוני הטרור בבריטניה.
באפריל 2025, בעקבות בית המשפט העליון בנוגע לנשים טרנסג'נדריות, הצהיר מקפאדן בראיון כי משרדי הממשלה לא יאפשרו עוד לנשים טרנסג'נדריות להשתמש בשירותי הנשים.
מקפאדן נשוי למריאנה, ולהם בן ובת.
הוא אוהד של קבוצת הכדורגל סלטיק.
פאט מקאפי הוא פרשן היאבקות מקצועית, שדרן ספורט ואישיות מדיה אמריקאית.
בעבר היה פונטר בליגת הפוטבול הלאומית (NFL).
כיום הוא מוכר בעיקר בזכות עבודתו כפרשן ומתאבק אורח מדי פעם ב-WWE, ובנוסף מנהל את תוכנית הספורט שלו, "The Pat McAffe Show".
פאט מקאפי שיחק כפונטר בליגת הפוטבול הלאומית (NFL) במשך שמונה עונות בין השנים 2009 ל-2016, שבמהלכן שיחק בקבוצת אינדיאנפוליס קולטס.
הוא הצטרף לקולטס לאחר שנבחר בסיבוב השביעי של דראפט ה-NFL בשנת 2009. בליגה, מקאפי ביסס את מעמדו כאחד הפונטרים הבולטים בזכות יכולתו לשלב בין עוצמת בעיטה לדיוק.
הישגיו בליגה כוללים שתי בחירות למשחק הפרו בול בשנים 2014 ו-2016. בשנת 2016 הוא אף נבחר לקבוצת האול-פרו של העונה.
מקאפי נודע גם בזכות אישיותו הכריזמטית והיחסים הטובים שיצר עם קהל האוהדים.
הוא היה פעיל ברשתות החברתיות וקיים אינטראקציה עם האוהדים, מה שהגביר את הפופולריות שלו.
אף על פי שלשחקנים בעמדת הפונטר יש לרוב פרופיל נמוך יחסית, מקאפי הביא עמו סגנון ייחודי ואנרגיה שאפיינו אותו הן על המגרש והן מחוצה לו.
הוא הודיע על פרישתו מה-NFL בפברואר 2017, בגיל 29, וציין את רצונו להתמקד בקריירת המדיה שלו כסיבה העיקרית להחלטה.
לאחר פרישתו מה-NFL, בשנת 2017, החל מקאפי להתמקד בקריירת מדיה שהתפתחה בהדרגה עוד כשהיה שחקן פעיל.
הוא יצר את "The Pat McAfee Show", תוכנית ספורט אינטרנטית שזכתה לפופולריות רבה בזכות סגנונה הלא-פורמלי, הגישה הישירה והדיונים על נושאי ספורט שונים, לרוב עם אורחים בולטים מעולם הספורט והבידור.
התוכנית משודרת בפלטפורמות שונות, כולל יוטיוב ופודקאסטים, וצברה קהל מעריצים גדול ונאמן.
הצלחתו במדיה הפכה אותו לאחת הדמויות המשפיעות והמבוקשות בתחום שידורי הספורט בארצות הברית.
מקאפי החל להופיע באופן קבוע ב-WWE בשנת 2021 כפרשן בתוכנית סמאקדאון (SmackDown), ועד מהרה הפך לחלק אינטגרלי מצוות השידור, בזכות הפרשנות האנרגטית והמשעשעת שלו.
מעבר לתפקידו כפרשן, מקאפי גם חזר לזירה כמתאבק במספר קרבות בעלי פרופיל גבוה.
באירוע רסלמניה 38, בשנת 2022, הוא ערך את קרב הבכורה שלו בזירה וניצח את אוסטין ת'יאורי, אך לאחר מכן הפסיד ליו"ר ה-WWE, וינס מקמהן, באותו הערב.
באירוע רויאל ראמבל 2024, מקאפי נכנס לקרב הרויאל ראמבל, אך בחר להדיח את עצמו מהקרב.
לאחר רסלמניה 41 הוציא גונתר את תסכולו על מייקל קול; מקאפי ניסה להגן על קול אבל גונתר חנק אותו.
בעקבות כך נקבע קרב בין מקאפי לגונתר בבאקלש.
מקאפי נודע בסגנון השידור האנרגטי, הלא-פורמלי והאותנטי שלו.
כפרשן ב-WWE, הוא מביא עימו הומור ורגש, ולעיתים קרובות מגיב בצורה ספונטנית ומשעשעת לאירועים בזירה, מה שהופך אותו למזוהה מאוד עם הקהל.
בתוכנית הספורט שלו, "The Pat McAfee Show", הוא מציג גישה ישירה ופתוחה, מרבה להתבדח ולנהל דיונים סוערים על נושאי ספורט שונים.
האישיות הכריזמטית והאותנטית שלו, יחד עם יכולתו להתחבר לקהל בצורה בלתי אמצעית, תרמו רבות לפופולריות שלה הוא זוכה הן בעולם ההיאבקות והן בעולם שידורי הספורט.
מקאפי נולד וגדל בפלומר, פנסילבניה.
הוא נשוי לסמנתה מאז 2020, ולשניים נולדה בת משותפת בשנת 2023. מקאפי ידוע בחיבתו הרבה למדינת פנסילבניה ולעיר פיטסבורג, עיר הולדתו של אביו.
הוא גם פעיל מאוד בפילנתרופיה ותומך בארגונים שונים, כולל כאלה המתמקדים בתמיכה ביוצאי צבא ונוער.
בשנת 2010, בעודו שחקן ב-NFL, נעצר מקאפי באשמת שכרות בפומבי והתנהגות פרועה.
הוא הודה באשמה וקיבל עונש של עבודות שירות וקנס.
מקאפי התייחס לתקרית בפומבי מספר פעמים, הביע חרטה על מעשיו וציין שלמד ממנה.
תקרית זו לא השפיעה באופן משמעותי על המשך קריירת ה-NFL שלו.
פאט מוריס נף היה פוליטיקאי אמריקאי מטקסס, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של טקסס בשנים 1899–1905, וכמושל טקסס ה-28 בשנים 1921–1925.
פאט מוריס נף נולד בחווה המשפחתית ליד העיירה איגל ספרינגס שבמחוז קורייל שבטקסס, כבנם של איזבלה אלינור (לבית שפרד) ונואה נף.
הוא גדל באזור הספר של טקסס והתחנך בבתי ספר מקומיים.