tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1960 היו בלול 900 תרנגולות וכן היה גן ירק של 30 דונם.
קציעה כ"ץ (נולדה ב-24 באוגוסט 1937) היא סופרת ובלשנית ישראלית וחברת האקדמיה ללשון העברית.
קציעה כ"ץ נולדה בתל אביב וגדלה בשכונת בורוכוב.
בת לגניה ולדוד אופיר, איש העלייה השלישית, חלוץ וחולם ואוהב עברית.
בנעוריה הייתה חברה בתנועת הנוער העובד, ושירתה בנח"ל בקיבוץ ארז.
היא למדה ספרות ולשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיימה ב-1976 את עבודת הדוקטור שלה בנושא "מסורת הקריאה של קהילת ג'רבה במקרא ובמשנה".
עבודה זו קיבלה את פרס נסים גאון לחקר מורשת יהודי צפון אפריקה.
משנת 1969 לימדה בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים, ושימשה שנים רבות חוקרת במפעל מסורות הלשון של עדות ישראל.
במקביל לעבודתה כבלשנית, היא כותבת ספרות יפה, ומספר ספרים פרי עטה ראו אור.
ד"ר קציעה כ"ץ היא חברה באקדמיה ללשון העברית משנת 1996 ושימשה לא אחת כחברה בצוות השופטים לפרס ישראל בתחום הבלשנות.
הייתה נשואה לאדריכל קלמן כ"ץ ואם לארבעה.
מחקריה של קציעה כ"ץ עוסקים במסורות הלשון של עדות ישראל.
"מסורת הקריאה של קהילת ג'רבה במקרא ובמשנה", עדה ולשון: ב, ירושלים תשל"ח.
"מסורת הלשון העברית של יהודי ארם צובה (חלב) בקריאת המקרא והמשנה", עדה ולשון: ז, ירושלים תשמ"א.
"מסכת שביעית במסורות הקריאה של שלוש עדות", עדה ולשון: יז, ירושלים תשנ"ד.
קצין רפואת שיניים (בר"ת: קָרָ"ש) הוא רופא שיניים וקצין בחיל הרפואה.
זאת להבדיל מקצין רפואה (קָרָ"פּ), שהוא רופא, ומקצין ארגון רפואה (קא"ר), שהוא קצין בחיל הרפואה שאינו רופא (ולרוב התחיל דרכו כחובש).
הקר"ש אחראי על פיקוד, ארגון וניהול מרפאות השיניים בצה"ל בשגרה ובעת חירום, בנוסף על תחום אחריותו הקליני.
קציני רפואת השיניים מתחילים דרכם הצבאית, לרוב כעתודאים הלומדים רפואת שיניים בתוכנית בינה, אך ישנם קר"שים המתגייסים לאחר שלמדו רפואת שיניים, אחרי שירותם הסדיר (אוכלוסייה זאת נקראת "חוזרי שירות").
כהכשרת קצונה, הקר"שים עוברים קורס קצינים בבה"ד 1 ולאחריו השלמה חילית במשך כ-4 שבועות בבה"ד 10.
דרגה זו מוענקת לעתודאי בוגר לימודי רפואת שיניים במסלול בינה בטרם סיים קורס קצינים.
חזותית, הדרגה ניראית כפס לבן בכותפת עליה כתוב "קצין רפואת שיניים".
דרגה זו מוענקת לאחר השלמה חילית (בדומה לדרגה שמקבלים כל העתודאים בעלי תואר אקדמי בסיום ההשלמה החילית).
דרגה זו ניתנת עם הכניסה לשירות קבע של רופא שיניים עתודאי, או עם החזרה לשירות של רופא שיניים שאינו עתודאי.
קצין רפואת שיניים חיל הים
ראש מדור דנטלי בבה"ד 10
בדרך כלל דרגה זו ניתנת בסיום או לקראת סיום התמחות.
מפקד מחלקה במרכז לרפואת שיניים
רופא מומחה במרכז לרפואת שיניים
קצין רפואת שיניים חיל אוויר
קצין רפואת שיניים חיל המודיעין
ע' קרפ"ר לרפו"ש שהוא ראש מערך רפואת השיניים בצה"ל ומפקד מחלקת רפואת שיניים במפקדת קצין הרפואה הראשי
קצין רפואת שיניים חילי, קרש"ח, הוא האחראי על שירותי רפואת השיניים בזרועות.
ישנם קציני רפואת שיניים חיליים בחיל האוויר, חיל הים וחיל המודיעין.
קרש"ח אוויר, הוא ראש ענף רפואת שיניים בחיל האוויר ומשמש קציני מטה של קצין הרפואה החילי.
קרש"ח ים הוא מפקד מרפאת השיניים בבסיס חיל הים בחיפה.
קרש"ח מודיעין הוא מפקד מרפאת השיניים ביחידה 8200.
קצין רפואת שיניים פיקודי, קרש"פ, הוא האחראי על שירותי רפואת השיניים בפיקודים.
ישנם קציני רפואת שיניים פיקודיים בפיקוד צפון, פיקוד מרכז ופיקוד דרום.
קצין קשר הוא קצין מטה במפקדה.
הוא שאחראי על מערכות הקשר, התקשורת, הרדיו, ההצפנה, המחשבים, הסלולר, הטלפוניה והנל"ן.
קצין הקשר אחראי למכשירי הקשר הנמצאים בחדר המלחמה.
קצין הקשר אחראי גם להכשרות מקצועיות של היחידות ובעלי המקצוע לתפעול מכשירי הקשר השונים.
קצין רפואה הוא מקצוע פקידותי ממשלי בכיר, האמון על פן כלשהו של בריאות הציבור.
בעלי מקצוע הנושאים בתואר זה משמשים בדרך כלל ברמת ממשל כלשהי, למשל ברשות מקומית גדולה (כמו עיר), במחוז, במדינת משנה / טריטוריה וכיוצא באלה.
הנושא במשרה הוא בד"כ רופא בהכשרתו, ותפקידו לייעץ ולהוביל קבוצת בעלי מקצועי ציבוריים בתחומים כמו בריאות הציבור, תברואה ואיכות הסביבה.
המונח "קצין" בשם תפקיד זה נפוץ במדינות דוברות אנגלית.
בישראל, לשם השוואה, לא מקובל לכנות בעל תפקיד אזרחי בתואר "קצין", והתפקיד המקביל לקצין רפואה ראשי הוא ראש שירותי בריאות הציבור.
בעלי תפקידים מקבילים לקצין רפואה ברמה הלאומית, הם למשל ראש שירותי בריאות הציבור של ארצות הברית (שנקרא מילולית "המנתח הכללי של ארצות הברית") ו"קצין בריאות הציבור הראשי" של קנדה.
שמות בעלי תפקיד אלה משתנים ממדינה למדינה.
קציצות דורבן הן תבשיל אמריקאי של בשר טחון וקציצות אורז מבושלות ברוטב עגבניות.
הן היו מרכיב בסיסי בתקופת השפל הגדול ודרשו רק כמה מרכיבים בסיסיים: בשר בקר טחון, אורז לא מבושל, בצל ומרק עגבניות משומר.
השם בא ממראה הקציצות, הנראות עם עוקצים כשהאורז בולט מהן בזמן הבישול, בדומה לדורבן.
ניתן להכין קציצות דורבן בסיר לבישול איטי או לאפות אותן.
אפשר להגיש אותם עם רליש כמו כרוב אדום או צנון ומחית תפוחי אדמה.
כדי להכין את המנה נצרבו כדורי האורז המעורבים בבשר הטחון במחבת ונתבשלו באיטיות במרק עגבניות משומר.
המנה המשיכה להיות פופולרית גם בשנות ה-70. המתכון מופיע כ"כדורי בשר אורז" בספר הבישול "מתכוני שימור" משנת 1918.
ניתן להוסיף מרכיבים אחרים לקציצות כמו פלפל ירוק, חרדל, סלרי, חזרת, רוטב ווסטרשייר, קטשופ או תבלינים אחרים.
את רוטב העגבניות הפשוט שעשוי ממרק משומר אפשר היה להעשיר במולסה ולתבל באבקת צ'ילי וכמון.
מתכון מאוחר יותר משנת 1969 ל"קציצות דורבנים עם פפריקה" החליף את מרק העגבניות בשמנת פטריות והוסיף מרכיבים נוספים כמו חרדל, או שמנת חמוצה וכמובן פפריקה.
"קציצות דורבן סיניות" הייתה וריאציה שהושפעה מטכניקות ומרכיבי בישול סיניים.
הוגשו עם רוטב אפרסקים, קציצות אלה עשויות עם בשר חזיר טחון, שרימפס, אורז ובצל ירוק, מתובלים ברוטב סויה ושרי, ומאודות במקום מבושלות ברוטב.
קציניה (בפולנית: Kcynia; בגרמנית: Exin; בעברית ארכאית: עֶקצִין) היא עיר במחוז נקלו (Nakło) בפרובינציה קויאוויה-פומרניה שבצפון-מרכז פולין.
העיר ממוקמת בצפון האזור ההיסטורי המכונה "פולין גדול" .
קציניה החלה להתפתח בימי הביניים, בתקופת שלטון שושלת פיאסט, השושלת הראשונה ששלטה בפולין.
במאה ה-11, השליט הפולני ולדיסלב הראשון הרמן בנה במקום את כנסיית אגידיוס הקדוש.
בשנת 1255, הייתה קציניה בבעלותו של דוכס פולין גדול פשמיסל הראשון .
אחיו, הדוכס בולסלב החסיד , העניק בשנת 1262 לקציניה זכויות עיר וכתב זכויות-יתר ("פריווילגיה") בדומה לאלו של הערים הקרובות פוזנן וגנייזנו.
קציניה הייתה עיר מלכותית של הכתר הפולני ובירת מחוז בוויוודת קאליש (1314–1793) ובפרובינציית פולין גדול תחת כתר ממלכת פולין .
סמל העיר מציג את הנשר הלבן של פולין הגדולה.
קציניה סבלה משריפה גדולה בשנת 1441 ושוב באמצע המאה ה-16. אחרי השריפה השנייה, פטר זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין את העיר ממסים למשך חמש שנים כדי לאפשר את שיקומה.
ב-1632 התיר מלך פולין ולדיסלאב הרביעי ואזה לפרנסי העיר לגבות מכס.
קרב קציניה שהתחולל במהלך המלחמה הצפונית הקטנה ב-1656 בין הצבא הפולני בפיקודו של סטפן צ'רנייצקי ובין הצבא השוודי בפיקודו של קרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה, הסתיים בניצחון השוודים.
החל משנת 1768, הייתה העיר חלק מוויוודת גנייזנו שהוקמה אז בפרובינציית פולין גדול.
חלוקת פולין הראשונה הפילה את העיר בנחלתה של פרוסיה ולמעט תקופה קצרה (1807–1815) שבה הייתה העיר חברה בדוכסות ורשה, הייתה העיר תחת שלטון פרוסי.
במהלך המאה ה-19 היו בעיר כמה פעמים חיכוכים אלימים בין מתיישבים גרמנים בעיר ובין האוכלוסייה הפולנית בראשות אצילים פולנים.
בראשית המאה ה-20 נמשכו חיכוכים אלו, כולל השבתת מערכת החינוך כאשר הוחלט להכניס את השפה הגרמנית כשפת חובה בבתי הספר בעיר.
בעיר התפתחה קהילה יהודית, ב-1783 היו בה 174 יהודים מתוך 703 תושבים (הקהילה הנוצרית התחלקה ל-374 קתולים ו-155 פרוטסטנטים), וב-1837 היו בה 717 יהודים מתוך אוכלוסייה של 2,074 תושבים.
לקראת סוף המאה התשע עשרה, הלך ופחת מספר היהודים בעיר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בתחומי שלטונה של הרפובליקה הפולנית השנייה.
בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הוורמאכט הגרמני עם הפלישה לפולין שהחלה את מלחמת העולם השנייה ושם העיר הוחלף זמנית לשמה הגרמני.
בסוף ינואר 1945 כבש הצבא האדום את העיר מידי הגרמנים וזמן מה לאחר מכן הועברה לשליטת הרפובליקה העממית הפולנית.
קצפת היא קצף יציב העשוי משמנת מתוקה שנטרפה בתוספת סוכר או אבקת סוכר.
על מנת שקצפת תהיה יציבה ונוחה לשימוש, יש הכרח בשני מרכיבים בלבד:
שמנת מתוקה עתירת שומן (30–55 אחוז שומן בנפח).
ככל שתכולת השומן גבוהה יותר, כך הקצפת תהיה מוצקה יותר.
בתהליך הטריפה, במיוחד כאשר משתמשים במעבד מזון, הסוכר נפרד לסיבים דקיקים (בדומה לצמר גפן מתוק) ומהווה תשתית לקצף גבוה ומבריק יותר.
ניתן להוסיף לקצפת מספר רב של מרכיבים נוספים, בהתאם לצורך:
עמילנים: על מנת לכפר על תכולת שומן נמוכה יחסית, ניתן להוסיף עמילן כדי לעבות את הקצפת כך שהיא תהיה יציבה ונוחה לשימוש.
צבעי מאכל: על מנת להתאים את גוון הקצפת (בדרך כלל צבעה קרם בהיר) למאפים מסוימים אפשר להוסיף צבעי מאכל או אבקות צבעוניות אכילות שונות, כגון קפה או קקאו.
חומרי טעם וריח: על מנת לשנות את טעמה של הקצפת ניתן להוסיף, פרט לסוכר, גם קינמון, תמציות טעם רום או וניל ותבלינים שונים.
קצפת בתוספת וניל נקראת קרם שנטילי.
קצף ביצים: על מנת לעבות את הקצפת, ניתן לחזקה בקצף ביצים קר.
כל תוסף שנכנס לקצפת חייב להיות קל ולא מתגבש, על מנת לשמור על אווריריות במוצר הסופי, לכן למשל אין להוסיף דבש לקצפת.
השמנת חייבת להיות מקוררת היטב לפני הקצפתה, ויש המקררים אף את קערת המיקסר עצמה ואת המקצפים.
להכנת קצפת חלבית, השמנת מוקצפת במטרפה במהירות בינונית; לאחר זמן מה מגבירים את מהירות הטריפה, ולאחר פרק זמן זהה מגבירים את המהירות שוב (עליית מדרגה שליש-שליש-שליש) - זאת על מנת להוסיף יותר אוויר לתוך התערובת, ולהסתמך על היציבות שהושגה בשלבים קודמים.
הקצפה מהירה מוקדם מדי תגרום להתפרקותה של השמנת.
יש המוסיפים אבקת אינסטנט וניל לשם קבלת קצפת יציבה יותר (תוספת של סוכר ועמילן במוצר אחד).
להכנת קצפת פרווה, מקציפים מים ושמנת צמחית ביחס של 1:2 לטובת המים.
כתחליף, ישנן שמנות שדוללו מראש.
קצפת משמשת כאחד מן המרכיבים של קרם בוואריה ושל מוסים, וכן לשם ציפויין ועיטורן של מנות קינוח כגון עוגות, גלידות, חביתיות, סלט פירות ומשקאות כגון קפה, קקאו ומילקשייק.
קצפת אף מוגשת לצד עוגות מסוימות כמו זאכר טורט ולפעמים לצד שטרודל.
קצף הוא חומר שנוצר על ידי לכידת בועות גז רבות בנוזל או במוצק.
ברוב הקצף הנפח של הגז גדול, ואזורי הגז מופרדים על ידי סרטים דקים של נוזל או חומר מוצק.
השם קצף לעיתים ניתן לתופעות דומות לזו שתוארה מעלה, כמו למשל קצף קוונטי.
השימוש הנפוץ בשפה המדוברת הוא לקצף גומי, לפּוֹלִיסְטִירֶן או לקצף תעשייתי אחר.
למן תחילת המאה ה-20 החלו להשתמש בסוגים שונים של קצפים מוצקים המיוצרים באופן מיוחד.
צפיפות החומר הנמוכה של קצפים אלו הפכה אותם למבדדי חום ולמכשירי ציפה מעולים, בנוסף לכך הקלות והדחיסות שלהם הפכו קצפים אלו לאידיאלים למטרות אריזת חומרים ולמטרות מילוי.
ניתן למצוא מספר קצפים נוזליים גם בשימוש לכיבוי אש, במיוחד אש הנוצרת משמנים.
התיאוריות המתייחסות לקצפים נוזליים הן אנלוגיות ישירות לתיאוריות המתייחסות לאמולסיות,  מערכות חומר דו-פאזיות שבהן נוזל אחד כלוא בתוך אחר.
קצף למזרנים מיוצר באמצעות טכנולוגיות ידידותיות לסביבה, המאפשרות למזער את תכולת תרכובות אורגניות נדיפות.
במקרה זה משמעותו של המונח היא "נוזל תוסס", הנוצר כתוצר לוואי שבדרך כלל אינו רצוי בייצור מרכיבים שונים.
לדוגמה, קצף הוא בעיה משמעותית בכימיה תעשייתית, במיוחד בתהליכים ביוכמיים.
מרכיבים ביולוגיים רבים, לדוגמה חלבונים, מייצרים בקלות קצף בתסיסה.
קצף יוצר בעיה משום שהוא משנה את זרימת הנוזל וחוסם את מעבר החמצן מן האוויר (לכן מונעים נשימה מיקרובית בתהליכי תסיסה).
מסיבה זו, נהוג להוסיף תרכובות הגורמות אנטי-הקצפה, כמו שמני סיליקון, על מנת למנוע בעיות כאלו.
אם יש צורך בהקצפה, גורם הקצפה יכול לעזור.
קצף סביב הפה יכול להיות סימפטום לכלבת אצל בעלי חיים.
בצירוף קצף ים משתמשים כדי לתאר את הקצף שנוצר על פני המים מפעולת הגלים.
בדרך מסוימת, לחם מותפח הוא קצף, משום שהשמרים גורמים ללחם לתפוח על ידי ייצור בועות קטנות של אוויר בבצק.
קצפים שאנו פוגשים בחיינו אינם מסודרים בדרך כלל והם מורכבים מבועות בגדלים שונים.
המחקר העוסק בצורות אופטימליות של קצף קשור קשר הדוק לבעיות מתמטיות של ריצוף המרחב ושל בעיית מינימום שטח הפנים.
תאוריות על מבנה האתר הביאו את לורד קלווין לשאול מהי הדרך לרצף את המרחב בתאים שווי נפח, באופן ששטח הפנים של כל תא יהיה הקטן ביותר האפשרי.
בעיה זו ידועה היום בשם בעיית קלווין, וטרם נמצא לה פתרון שלם.
קלווין הציע פתרון מסוים לבעיה, שבו כל התאים בעלי צורה אחידה, אלא שלא ידוע האם זהו אכן הסידור הטוב ביותר.
מבנה וייר-פלן (שגילו הפיזיקאים Denis Weaire ו-Robert Phelan, ולו שטח פנים השווה ל-0.997 מזה של הסידור של קלווין) נחשב למבנה תא היחידה הטוב ביותר של קצף המסודר בצורה מושלמת, אם כי גם לטענה זו טרם נמצאה הוכחה.
במבנה של ווייר ופלן משתתפים, לסירוגין, שני פאונים מעוגלים קמעא: אחד הוא דמוי תריסרון, ולשני שתי פאות מנוגדות בצורת משושה ו-12 פאות בצורת מחומש.
קצפים מוצקים יוצרים מחלקה של חומרים תאיים הנדסיים קלי משקל.
ניתן לסווג את הקצפים לשני סוגים, בהתבסס על המבנה הנקבובי שלהם.
הסוג הראשון של הקצף נקרא קצף בעל מבנה תא פתוח.
קצף זה מכיל נקבוביות המחוברות אחת לשנייה ויוצרות יחדיו רשת מחוברת.
סוג הקצף השני לא מורכב מנקבוביות מחוברות והוא נקרא קצף בעל מבנה תא סגור.
באופן נורמלי, קצפי התא הסגור הם בעלי כוח דחיסה גבוה יותר הודות למבנה שלהם.
מחלקה מסוימת של קצפים בעלי תאים סגורים ידועה כקצף סינתטי, המכיל חלקיקים חלולים המשובצים באריג מרושת.
קצפים בעלי מבנה התא הסגור הם בעלי יציבות ממדית גבוהה יותר, מקדם ספיגת לחות נמוך וחוזק גבוה יותר בהשוואה לקצפים בעלי מבנה תא פתוח.
משתמשים בכל סוגי הקצפים במידה רבה כחומר מרכזי בתרכובות במבנה סנדוויץ'.
כאשר אור עובר בקצף, הוא נשבר פעמים רבות עקב מספר הדופנות הגבוה בין הבועות.
וכאשר האור חוזר מגיעות הקרניים לעין והוא נראה לבן.
התקשחות הקצף מובילה להקשייתו, מה שהופך אותו ליציב באופן בלתי מוגבל בטמפרטורות רגילות.
"קציר התבואה" (1565) הוא ציור שמן על לוח עץ מאת פיטר ברויגל האב.
הציור מוצג כיום בטירת לובקויץ (Lobkowicz) שבצ'כיה.
הציור הוא חלק מסדרה של שישה ציורים המתארים תקופות שונות במהלך השנה, מהן נשארו כיום חמישה ציורים.
מקובל להניח כי היצירה קציר התבואה מאפיינת את החודשים ספטמבר אוקטובר.
בקדמת הציור, מתוארת איכרים אשר עוסקת בפעולות שונות - נשיאת סלי פירות, נשיאת מגרפות ועוד.
ברקע התמונה מופיעה קבוצת פועלים נוספת העוסקת באיסוף והעמסה של תבואה.
הקומפוזיציה הפשוטה של התמונה מוליכה את העין של המתבונן אל צידו הימני של הציור, בכך תחושת העומק של הציור מועצמת.
ביצירה "קציר התבואה", כמו ביצירות אחרות של ברויגל בסדרת עונות השנה, נמצאים ברקע צוקים שאינם נמצאים בנוף הטבעי בארצות השפלה.
קָצֵנְיָאמֵר היא להקת נשים נורווגית אשר הוקמה באוסלו בשנת 2005. הלהקה קרויה על שם הקומיקס "קצניאמר קידס".
אנה מאריט ברגהיים - גיטרה אקוסטית, אקורדיאון, קונטרהבס בללייקה, יוקולילי, בנג'ו, מפוחית
מריאנה סווין - מערכת תופים, גיטרה אקוסטית, קונטרהבס בללייקה, אקורדיאון, קלידים, יוקולילי
סולבייג הליו - חצוצרה, מערכת תופים, גיטרה אקוסטית, קונטרהבס בללייקה, יוקולילי, קלידים, מפוחית
טוריד יורגנסן - קונטרהבס בללייקה, גיטרה אקוסטית,
אופי הלהקה עליז וקופצני ברובו והלהקה משלבת ז'אנרים מוזיקליים נרחבים ביניהם ג'אז, פופ, מוזיקה עממית אתנית (פולק), מוזיקה צוענית, מוזיקה בלקנית, קאנטרי ועוד.
על אף היותן נורווגיות, כל המילים לכל שיריהן כתובות באנגלית בלבד.
חברות הלהקה מתחלפות בכלים בהן מנגנות בזמן הופעות חיות כך שכל אחת מהן מנגנת כמעט בכל כלי שנעשה בו שימוש.
בנוסף, לא קיימת זמרת ראשית שכן כל אחת מחברות הלהקה מקבלת תפקידי מפתח שירתיים בשירים שונים.
הלהקה משתמשת ביותר מ25 כלי נגינה שונים ביניהם כלים מאוד לא שכיחים בקרב להקות מודרניות כגון: אקורדיאון, קוטרהבס בללייקה, ציתר, חצוצרה, יוקולילי, מלודיקה, כינור ועוד.
השימוש בכלים אלה נעשה על ידי חברות הלהקה בעיקר (למעט כנר אשר שימש כאמן אורח באלבומם הראשון לה-פופ).
הלהקה הושפעה מאמנים כגון: דני אלפמן, גוראן ברגוביץ' ודג'אנגו ריינהארדט.
במשדר רדיו שנערך עליהן הצהירו חברות הלהקה שהשפעותיהן נובעות ממוזיקאים לא פחות משהן מושפעות מסרטים מצוירים כמו דונלד דאק, טום וג'רי וסרטי דיסני.
בהתייחס לסרטים מצוירים מאריאן סווין הצהירה: "אנחנו אפילו לא צריכות להישמע כך, זה פשוט שאם אנחנו ממסגרות את המוזיקה שלנו תחת תמונה מסוימת, או מרגישות את זה בלבבות שלנו ומנגנות משהו שונה לגמרי, אנו מושפעות מכך בכל מקרה".
מאוחר יותר באותו ראיון סולבייג הליו הסבירה שסרטים מצוירים יפים כל כך מאחר שלכל עצם דומם וחסר חיים כמו צינור או ספינה יש אישיות והכל הופך למוזיקה.
"כאשר מנגנים על שן של היפופוטם לדוגמה, שומעים קסילופון, וזו הדרך בה אנו מנגנות.
יש אישיות ואופי לכלי הנגינה שלנו ואנחנו מנגנות בהן כאילו היו חיים".
הלהקה זכתה בשנת 2008 בתחרות הרדיו הנורווגית Urørt ללהקות לא רשומות.
הלהקה זכתה במקום השלישי בזכות שירה "A bar in Amsterdam".
אלבומם הראשון של הלהקה "Le Pop" יצא בשנת 2008 מלווה בביקורות אוהדות.
האלבום הוקלט ב"פרופלור הקלטות" והלהקה הייתה מועמדת לפרס "ספלמאנפרין" הנורווגי היוקרתי בשתי קטגוריות: "הלהקה החדשה של השנה" ו"אלבום הבכורה של השנה".
ב-4 באוגוסט 2008 קצניאמר הוציאו סינגל שנקרא "Play, my darling play" וב-2 באוקטובר הוציאו את הסינגל השני שלהם שנקרא "Tea with cinnamon".
בשנת 2011 יצא אלבומם השני "A Kiss Before You Go" המכיל שירים מקוריים וגרסאות כיסוי
ומאלבום זה שוחררו שני סינגלים "Rock-Paper-Scissors" שיצא ב-7 במאי 2012 ו-""I Will Dance (When I Walk Away)" שיצא ב-17 ביוני 2011.
אלבום זה וסינגלים שיצאו ממנו זכו להצלחה בגרמניה ובנורווגיה ומוקמו שם בעשירייה הראשונה במצעדים.
בעקבות אלבום זה יצא ב-2012 אלבום הופעה המכיל ברובו את השירים שהופיעו באלבום זה ובעל שם זהה.
באפריל 2014 הודיעו חברי הלהקה על כך שיצא אלבום חדש שבינואר 2015 ויכלול רק שירים מקוריים בניגוד לאלבום הקודם וב-16 בינואר 2015 שוחרר האלבום "Rockland" ומתוכו שוחרר סינגל אחד "Lady Gray".
קצף גילוח הוא תכשיר המסייע לגילוח, בעיקר של שער פנים באמצעות סכין גילוח.
מטרת קצף הגילוח היא ריכוך השיער ובכך הוא מונע כאבים ופציעות מסכין הגילוח בעת הגילוח.
מרבית קצף הגילוח נמכר במכלי אוויר דחוס (אירוסולים), או מוקצף מג'ל גילוח.
בעבר, בטרם נעשה שימוש באירוסולים, הוקצף קצף הגילוח מסבון גילוח באמצעות מברשת גילוח.
עד ראשית המאה ה-20 קצף הגילוח נוצר באמצעות הקצפת סבון גילוח בעזרת מברשת גילוח שהייתה עשויה לרוב משערות גירית.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 החלה מכירת סבון גילוח רך בשפופרות.
השימוש הראשון במכל אוויר דחוס לצורך יצירת קצף גילוח נעשה בשנת 1949 במוצר של חבר קארטר וולס (Carter-Wallace)
מכלי הגז הראשונים עשו שימוש בגז CFC (הלואלקאן) אולם בשל הנזק שגרם גז זה לשכבת האוזון בשנות ה-70 של המאה ה-20 הגבילה הסוכנות הגנת הסביבה של ארצות הברית את שימוש בגז זה והחל שימוש בגזים אחרים כגון פנטאן, פרופאן, בוטאן ואיזובוטאן.
קציר ברזל הוא הכינוי שניתן לנפלי תחמושת ופסולת מתכת אחרת (גדרות תיל, רסיסים, קליעים ומוטות תמיכה של חפירות) הנאספים מדי שנה בשדות הקרב לשעבר של מלחמת העולם הראשונה בצרפת ובבלגיה, במיוחד לאחר החריש.
ביטוי זה משמש גם לתיאור נפלי התחמושת הנותרים בכל שדות הקרב לאחר קרבות גדולים ומלחמות.
מספר הנפלים הטמונים בקרקע בצרפת ובבלגיה הוא גדול ביותר והם מהווים סכנה בריאותית וסביבתית גדולה.
איסופם וניטרולם צפויים להימשך עוד מספר רב של שנים.
על פי הערכה נחת במלחמת העולם הראשונה בממוצע טון אחד של חומר נפץ על כל מטר מרובע אחד של שטח לאורך החזית המערבית לשעבר, מחוף תעלת למאנש ועד לגבול שווייץ.
ברבים משדות הקרב של החזית המערבית נכתשה הקרקע על ידי הפגזות כבדות, וגשמים שירדו הפכו אותה לביצה.
פגזים נוספים שפגעו בקרקע הביצתית התחפרו בה עם פגיעתם ונעלמו, כשמכת הפגיעה בקרקע הרכה לא הספיקה כדי להפעיל את מרעומיהם ולפוצצם.
אחרים נבלעו במהרה על ידי הבוץ.
פגזים אחרים לא התפוצצו בשל פגמים בייצור ההמוני שלהם.
בסך הכל, פגז אחד מכל ארבעה (ויש האומרים אחד מכל שלושה) לא התפוצץ.
עם חלוף הזמן הביאו עבודות חפירה במסגרת בניית מבנים חדשים, עיבוד חקלאי של שטחים ותהליכים טבעיים בקרקע לחשיפת נפלי התחמושת ולהופעתם על פני השטח.
מספר הנפלים הנאספים הוא גדול ביותר: סביב העיר איפר בבלגיה מתגלים מדי שנה 200 עד 250 אלף פגזים מדי שנה, מהם כ-20 טון של פגזי גז.
ב-2001 אסף הצבא הבלגי 300 טונות של נפלי תחמושת.
בצרפת אוספות הרשויות מדי שנה 900 טונות של נפלים.
על פי הערכה קבורים בקרקע בשטחי קרב ורדן שבצרפת 12 מיליון נפלים של פגזי ארטילריה.
חשיפת הנפלים ופינוים צפויה להימשך עוד מספר רב של שנים.
מצבור מסוכן נוסף של פגזי גז המכיל 1.1 מיליון ליטרים של גזים נח בים מאות מטרים בודדות מחוף העיר הבלגית זיברוגה, בעומק של שני מטרים.
הוא הושלך שם על ידי הצבא הבריטי והצבא הבלגי בשנים 1919-1920. מצבורים מעין אלו קיימים ככל הנראה בים גם מול חוף העיר הצרפתית דנקרק.
הגם שהנפלים היו קבורים במשך שנים רבות בקרקע והעלו חלודה, הם עדיין עלולים להתפוצץ ומהווים סכנה גדולה.
מספר גדול של חקלאים נהרגו כשפגעו מחרשותיהם בנפלי תחמושת ופוצצו אותם.
כמו כן, מאז 1946 נהרגו 630 חבלנים צרפתים בעת טיפול בנפלי התחמושת בשטחי החזית המערבית לשעבר.
זאת ועוד: אירע שגזי לחימה דולפים מנפלי תחמושת - גם כאלו הקבורים בקרקע - עד כדי שעולה הצורך לפנות מאנשים את השטחים הסמוכים לשם עד להרחקת הנפלים.
באפריל 2001 פונו בצרפת 15 אלף תושבים מהכפר וימי ושלושה כפרים סמוכים אליו לאחר שגז דלף מנפלי פגזי גז חרדל ופוסגן, שנאספו בשדות לקראת סילוקם משם.
הנפלים החלודים מהווים גם מקור לזיהום הקרקע והמים בשטחים הנגועים בהם.
בשטחים שבחזית הסום לשעבר בצרפת וסביב העיר איפר בבלגיה נמצאה תכולה גדולה של ברזל בקרקע, בעצים ובצמחייה למעלה מ-90 שנים לאחר הקרבות באזורים אלו.
נפלי התחמושת מונחים בזהירות בשולי השדות ונאספים משם על ידי הרשויות.
נפלים המכילים חומר נפץ מושמדים בפיצוץ מבוקר.
עד 1980 יצקו הרשויות הבלגיות בטון סביב נפלי פגזי גז והשליכו אותם לים.
פעולה זו פסקה בהיותה מנוגדת לאמנה הבינלאומית אודות לוחמה כימית.
לאחר מכן בנתה בלגיה מתקן מיוחד בו מוצאים גזי הלחימה מנפלי פגזי גז ומועברים להשמדה בשרפה בטמפרטורות גבוהות.
זהו תהליך איטי ויקר, ומספר גדול של נפלי פגזי גז מאוחסנים בבלגיה בהמתנה להשמדה.
נשמעה טענה כי הם מוחזקים בתנאים לא נאותים ומהווים סכנה חמורה לבריאות הציבור ולסביבה.
קֶצַלְקוֹּאַטְל (מנאוואטל, בספרדית: Quetzalcóatl, אלפבית פונטי: kɛtsɑːlˈkoʊɑːtəl [ket͡saɬˈkowaːt͡ɬ]) הוא אל בתרבות מסו-אמריקה.
מקור השם הוא במשפחת שפות הנאוואטל, ופירוש שמו הוא: "הנחש (=קואטל) המנוצה (=)".
עבודת אל בדמות הנחש המנוצה תועדה לראשונה בטאוטיווקאן במאה הראשונה לספירה או במאה הראשונה לפנה"ס.
תקופה זו נמצאת בין סוף התקופה הקדם-קלאסית לבין תחילת התקופה הקלאסית (400 לפנה"ס-600 לספירה) של תרבות מסו-אמריקה, והערצת אל זה נפוצה לכל האזור עד לסוף התקופה הקלאסית (900-600).
בתקופה הפוסט-קלאסית (1519-900), עבודת אל הנחש המנוצה התבססה במרכז הדתי המקסיקני הראשי בצ'ולולה.
בתקופה זו הוענק שמו של האל על ידי חסידיו, בני הנהואה.
באזור המאיה, הוא מקביל לאלים קוקולקאן (Kukulcan) או גוקומאץ (Gujkumatz), אשר מתפרשים בשפות המאיה השונות ל"הנחש המנוצה".
בתקופה שלאחר כיבושי הספרדים במאה ה-16, במספר מקורות מזהים את קצלקואטל כצה אקאטל טופילצין, שליט העיר המיתית טולאן.
קיים ויכוח בין היסטוריונים האם התיאורים במקורות האלו מתארים אירועים היסטוריים.
בנוסף, מקורות ספרדים ראשוניים, אשר נכתבו על ידי אנשי דת, מזהים את קצלקואטל דווקא כהרנאן קורטס או תומאס הקדוש.
גם על זיהוי זה קיימת מחלוקת לגבי טיבו של קצלקואטל.
בקרב האצטקים, שכתבי הקודש שלהם תועדו היטב, קצלקואטל נקשר באלי הרוח, נוגה, השחר, הסוחרים, האומנויות, המלאכה והידע.
הוא היה גם פטרונם של אנשי הדת האצטקים.
קצלקואטל היה אחד מהאלים החשובים בפנתיאון האצטקי, יחד עם האלים טלאלוק וטסקטליפוקה.
ציור הקיר "הופעתו של קצלקואטל" (1934-1932) מאת חוסה קלמנטה אורוסקו, הנמצא במכללת דארטמות' בהנובר, ניו המפשייר בארצות הברית
הפטרוזאור העצום קוואצלקואטלוס קרוי על שם האל.
ספר ההרפתקאות בת מונטסומה מאת הנרי ריידר הגרד שתורגם לעברית ב-1935, מציג לאורך-כל הדרך את קצלקואטל (לפעמים בשם-הקיצור האצטקי: "קֵצַל"), בתור הדמות הראשית שנעבדה על ידי האצטקים בחצי האי יוקטן עד הכיבוש הספרדי.
ספר המדע הבדיוני של איבן הנטר "מסע אל העבר" שתורגם לעברית ב-1955 עוסק במסע בזמן בניסיון לגלות את זהותו ומוצאו של קצלקואטל.
בסרט "ווקאנדה לנצח" הנבל הוא נאמור שאנשיו קוראים לו "קוקולקאן".
המימד החמישי, שם נרמז במהלך הסדרה כי "דרקון הארגמן" הוא קצלקואטל, או קשור אליו.
קצפת הוא האלבום ה-25 של הזמר והמלחין שלמה ארצי.
האלבום יצא לחנויות ב-29 במרץ 2016. הפיקו אותו בן ארצי, פטריק סבג, טל פורר וארצי עצמו.
באלבום 14 שירים, ואת כולם כתב והלחין ארצי, למעט "גבעה אחת", שהלחין ארצי על פי מילים של נתן יונתן.
האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה מחומשת, על מכירת 170 אלף עותקים בתוך חודש מצאת האלבום.
יצא על גבי תקליט ויניל במהדורה מוגבלת.
טרם יציאת האלבום הופצו שלושה סינגלים.
ב-12 בדצמבר 2015 הפיץ ארצי את הסינגל הראשון מתוך האלבום.
ארצי מבצע את השיר בשיתוף עם דיקלה.
לשיר יצא וידאו קליפ באתר יוטיוב שזכה לקרוב ל-4 מיליון צפיות.
והוא אחד הנצפים של ארצי ושל דיקלה.
בקליפ ניתן לראות את ארצי ודיקלה שרים לתוך מיקרופון כשבין לבין ניתן לראות מין סרט על בני זוג שמתנהגים על פי השיר.
הופץ ב-28 במרץ 2016 בסמוך ליציאת האלבום.
ביצוע של ארצי לצד הזמר יובל בנאי.
לאחר יציאת האלבום יצאו 2 סינגלים נוספים:
הופץ ב-18 במאי 2016. ביצוע של ארצי לצד הזמר ישי ריבו.
וידאו קליפים יצאו לשירים "ואולי", "לנצח יחד", "איך מרגישים כשיש אהבה", "והאמת".
את השיר "גבעה אחת" הלחין ארצי במקור לאלבומם של הגבעטרון "גבעה אחת", שיצא בשנת 2008. בעבור האלבום "קצפת" הקליט אותו בביצוע משותף עם הגבעטרון והזמר אמיר דדון.
בשלושה שירים באלבום השתתפו הצמד "ריו", זואי פולנסקי ואור אדרי.
ניהול מוזיקלי - בן ארצי
עיבודים והפקה מוזיקלית - בן ארצי, טל פורר, פטריק סבג, פיטר רוט, אבי סינגולדה, שלמה ארצי, אילן גלבוע ("גבעה אחת")
קלידים ופסנתר - בן ארצי, טל פורר
קולות - אמיר דדון, הדס קליינמן, בן ארצי, אור אדרי, זואי פולנסקי
גיטרה אקוסטית - בן ארצי, אבי סינגולדה, שמעון יחיא
גיטרה חשמלית - בן ארצי, אבי סינגולדה, ארז לב ארי, אור הלר ("ואולי")
גיטרה בס - בן ארצי, אייל מזיג, פיטר רוט
בנג'ו, מנדולינה - אבי סינגולדה
תופים - אשר פדי, קרן טפרברג, תומר צדקיהו, רן שמעוני
כלי נשיפה - שי מאירי, עדי מאירי, פטריק סבג
כלי קשת - מאיה בלזיצמן, גליה חי, הדס קליינמן
מיקס ומאסטרינג - סיימון ויינשטוק, ארז כספי, שמוליק דניאל
הוקלט באולפני "תשע סטודיו" על ידי אבי טולדנו, אולפני "Eclipse" על ידי שי סיון ובאולפני "די.בי" על ידי אורן איתן.
קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג בסין מתרחשת מתחילת המאה העשרים ואחת.
תופעה זאת כוללת הוצאה להורג של אסירים פוליטיים, אסירי מצפון ובעיקר מתרגלים של פאלון גונג, כדי לספק איברים לניתוחי השתלות.
על פי אומדנים שונים מדובר בתופעה שהובילה למותם של מאות אלפי בני אדם במהלך השנים.
היותם נרדפים על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין הפכה את מתרגלי הפאלון גונג לקהל יעד מועדף לרצח לשם גמול כספי בתעשיית ההשתלות בסין.
פאלון גונג (או פאלון דאפא) היא שיטת צ'י גונג סינית הכוללת תרגול מדיטטיבי ומושתתת על הגות פילוסופית-מוסרית שמקורה במסורת הבודהיסטית.
המתרגלים מבצעים 5 תרגילים הכוללים תנועה עדינה בעמידה ובישיבה (מדיטציה) ומתחייבים לנהל את חייהם על פי שלושה עקרונות אוניברסליים: אמת, חמלה וסובלנות.
המתרגלים לא מתערבים בענייני המדינה ולא עוסקים בפוליטיקה.
מטרתם להיות אזרחים נאמנים ושומרי חוק, דוברי אמת ואנשים מוסריים וטובי לב.
מאז שהופצה בציבור בשנת 1992, השיטה תפסה תאוצה והחלה להיות פופולרית בסין.
בשנת 1998 מקורות בממשלה הסינית העריכו שכ-70 מיליון אנשים אימצו אותה כדרך חיים.
בשנת 1999 מנהיג המפלגה הקומוניסטית, ג'יאנג דזה-מין, התייחס אל הפאלון גונג כאל איום פוטנציאלי לסמכות ולאידאולוגיה של המפלגה, וביולי 1999 פתח במערכה כלל ארצית כדי להכחיד את השיטה ואת המתרגלים בה.
הוא הקים גוף על-חוקתי הנקרא "משרד 6-10" כדי להוביל את מסע הרדיפה של הפאלון גונג.
הרשויות גייסו את המנגנון הממשלתי ואת כלי התקשורת שבחסות הממשלה, את בתי המשפט, את כוחות המשטרה, הצבא, מערכת החינוך, המשפחות ומקומות העבודה כדי להיאבק ולהשמיד את הקבוצה.
מאז 1999 הפכו מתרגלי הפאלון גונג למטרות והמשטר הפעיל עליהם עינויים, מעצרים המוניים, עבודת כפייה, "חינוך מחדש" והתעללות פסיכיאטרית, שנועדו כולם לאלץ אותם להתכחש לאמונתם.
ב-2009 דיווח "הניו יורק טיימס" שלפחות 2,000 מתרגלים נהרגו במהלך הרדיפה; מקורות של פאלון גונג תיעדו שמית 3,700 מקרי מוות נכון ל-2013. בגלל הקושי להשיג מידע בסין ולהעבירו, ייתכן שמספר זה מייצג רק חלק מועט ממספר מקרי המוות שהתרחשו בפועל.
השתלת איברים היא טכנולוגיה רפואית שהתפתחה במחצית השנייה של המאה ה-20. בטכנולוגיה זו מסירים מהחולה המושתל איברים, חלקי איברים או רקמות שהגיעו לאי-ספיקה סופית בגופו, ומושתלים אצלו איברים תקינים או רקמות שנלקחו מאדם אחר.
קצירת איברים בכפייה היא צורה של סחר באיברים, כאשר הקרבנות נרצחים במיוחד למטרה של נטילת איבריהם והשתלתם באחרים תמורת כסף.
חלק מהמושתלים כלל אינם מודע לכך שמקור האיברים הושג על ידי רצח של חפים מפשע ואסירי מצפון.
בסין מתקיימת משנת 1999 רדיפה אכזרית של מתרגלי השיטה הרוחנית פאלון גונג.
בכל זמן נתון נמצאים מעל 1.5 מיליון מתרגלים במעצר.
העצורים עוברים בדיקות רפואיות מקיפות כדי ליצור מאגר מידע של איברים.
בצורה זאת העצורים מהווים "בנק איברים" חי.
בין העצורים גם טיבטים, מוסלמים ונוצרים כאשר רוב העצורים הם מתרגלי הפאלון גונג.
דיווח מקיף על קצירת איברים שיטתית מאסירי פאלון גונג חיים הופיע לראשונה ב-2006 בשם דו"ח קילגור מטאס.
בדו"ח מעודכן משנת 2018 הם קובעים שהעוולות האלה ממשיכות להתרחש.
הממשלה הסינית מכחישה באופן עקבי את ההאשמות.
אך לא מספקת הסבר למקור האיברים להשתלות.
ממשלת סין גם לא מאפשרת לחוקרים להיכנס לסין.
הנושא משך תשומת לב וקיבל גינוי פומבי מממשלות, ארגונים בין-לאומיים ואיגודים רפואיים.
הפרלמנט של קנדה והפרלמנט האירופי, וכן ועדת המשנה ליחסי חוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית, אימצו החלטות המגנות את קצירת האיברים מאסירי מצפון של הפאלון גונג.
השליחים המיוחדים של האו"ם קראו לממשלה הסינית לתת דין וחשבון על מקורות האיברים שמשתמשים בהם בהשתלות, ו"ההסתדרות הרפואית העולמית", "האגודה האמריקנית להשתלות", ו"אגודת ההשתלות" קראו להטיל סנקציות על רשויות הרפואה הסיניות.
מספר מדינות גם נקטו באמצעים, או שקלו לנקוט באמצעים, כדי להרתיע את אזרחיהן מלנסוע לסין כדי לקבל איברים (כמו חוק ההשתלות שהתקבל בשנת 2008 בכנסת ישראל).
סרט דוקומנטרי "קציר אנושי" על קצירת איברים ממתרגלים של פאלון גונג קיבל את פרס פיבודי לשנת 2014 למצוינות בעיתונות המשודרת.
היקף השתלות האיברים בסין הוא אחד מהגדולים בעולם, כאשר בשנת 2004 דווחו יותר מ-13,000 השתלות ובשנת 2006 דווחו 20,000. עם זאת, שיעור תרומות האיברים מרצון במדינה הוא נמוך ביותר, הן משום שלא הייתה בסין כל מערכת מאורגנת לתרומת איברים מרצון מהמת, והן מסיבות תרבותיות.
לדוגמה, בין 2003 ל-2009, רק 130 אנשים התנדבו להיות תורמי איברים.
ב-2010, הצלב האדום הסיני השיק יוזמה לאומית למשוך תורמי איברים מרצון, אבל רק 37 אנשים נרשמו.
בשל השיעור הנמוך של תרומת האיברים מרצון, רוב האיברים המשמשים בהשתלות מקורם באסירים, או שמקורם אינו ידוע.
הממשלה הסינית אישרה ב-1984 תקנה המאפשרת הסרת איברים מפושעים שהוצאו להורג, בתנאי שהם נתנו מראש את הסכמתם, או במקרה שאף אחד לא דרש לקבל את הגופה.
למרות היעדר מערכת מאורגנת של תרומת איברים מרצון או של הקצאת איברים, זמני ההמתנה לקבלת איברים חיוניים בסין הם מהקצרים בעולם – לרוב מדובר במספר ימים או שבועות עבור איברים כמו כליות, כבד ולב.
זה הפך את סין ליעד של תיירות השתלות בין-לאומית ולמקום מרכזי לניסויים בתרופות נוגדות דחייה.
הרווח מסחר באיברים אנושיים מהווה מקור הכנסה רווחי עבור הממסד הרפואי הסיני, הממסד הצבאי והמשרד לביטחון הציבור.
שאין מערכת לאומית אפקטיבית של תרומת איברים מרצון או של הקצאת איברים, בתי החולים משיגים את האיברים מאנשים חיים, באמצעות הקשרים שלהם בבתי משפט, במרכזי מעצר, במחנות לעבודת כפייה ובבתי כלא.
ככלל, לא נמסרת למושתלי האיברים בסין זהותם של תורמי האיברים, וגם לא מספקים להם ראיות להסכמתו בכתב.
במקרים מסוימים ייתכן שמונעים מהמושתלים לדעת אפילו את זהות הצוות הרפואי והמנתחים.
בעיית חוסר השקיפות מצטרפת לחוסר המוחלט של כללי אתיקה למקצוע ההשתלות, וחוסר מוחלט של מערכת לטיפול משמעתי ואכיפה למנתחים המפרים את אמות-המידה האתיות.
בשנות התשעים של המאה ה-20 הלכה וגברה דאגה בקרב איגודים רפואיים וארגוני זכויות אדם לגבי ניצול לרעה הנגרם משחיתות ומכפייה של הסכמה לתרומת איברים, שהובילה אותם לגנות את סין על שימוש באיברי אסירים.
הדאגות הללו עלו שוב לפני השטח ב-2001, כשרופא צבאי סיני העיד בפני הקונגרס האמריקני שהוא לקח חלק בניתוחים להוצאת איברים מאסירים שהוצאו להורג, כאשר חלקם עדיין לא היו מתים.
בדצמבר 2005, סגן שר הבריאות הסיני, הואנג ג'יה-פו (Huang Jiefu), הודה שעד 95% מהאיברים להשתלה מקורם באסירים שהוצאו להורג, והבטיח לנקוט באמצעים כדי למנוע ניצול לרעה.
הואנג חזר על הטענות האלה ב-2008 וב-2010 והצהיר שיותר מ-90 אחוז מהשתלות האיברים מתורמים שמתו מקורן באסירים שמתו.
ב-2006 דרשה ההסתדרות הרפואית העולמית שסין תפסיק לקצור איברים מאסירים, כיוון שהם אינם נחשבים כמי שהסכמתם ניתנה כהלכה.
ב-2014 אמר הואנג ג'יה-פו שהסתמכות על איברי אסירים מהנידונים למוות פוחתת, אך בה בעת הגן על הנוהג להשתמש באיברי אסירים עבור מערכת ההשתלות.
בהצלבת הנתונים נמצא כי מספר ההשתלות עולה בעשרות מונים על מספר הנדונים למוות בסין.
הממשלה הסינית לא נתנה צידוק לפער המספרי הזה.
חוקרים ומשקיפים בין-לאומיים הביעו דאגה נוספת: שבנוסף לאסירים שנידונו למוות, האיברים מגיעים מאסירי-מצפון – במיוחד ממתרגלים של השיטה הרוחנית פאלון גונג אבל ייתכן שגם מטיבטים, מאויגורים ומנוצְריים החיים במחתרת.
אנשים אלה לא הורשעו בשל פשעים שדינם מוות, ובמקרים רבים נכלאו שלא על פי סדרי המשפט החוקי אלא רק בשל אמונותיהם הפוליטיות או הדתיות.
דוחות על קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג
ההאשמות הראשונות לגבי קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג בקנה-מידה גדול הועלו במארס 2006 על ידי שלושה אנשים שטענו שהם יודעים על הוצאת איברים בכפייה ב"בית החולים לטרומבוזיס" (Sujiatun Thrombosis Hospital) בסו-ג'יאָה-טוּן אשר בשָן-יאנג, בפרובינציית ליָאוֹ-נינג.
אחת מחושפי המידע, אשתו של מנתח בבית החולים, טענה שבעלה ביצע ניתוחים רבים להסרת קרניות ממתרגלים של פאלון גונג בעודם בחיים, למטרות השתלה.
נציגים של מחלקת המדינה של ארצות הברית נשלחו לבית החולים סו-ג'יאה-טון כדי לחקור את ההאשמות.
הם קבעו שלא היו מספיק ראיות כדי להוכיח את ההאשמות, אבל אמרו שהם נותרו מודאגים לגבי היחס של סין כלפי הפאלון גונג ולגבי הדיווחים על קצירת איברים.
זמן לא רב לאחר מכן, במאי 2006, ביקשה "הקואליציה לחקר הרדיפה של הפאלון גונג" מחבר הפרלמנט הקנדי לשעבר דייוויד קילגור (David Kilgour) ומעורך הדין לזכויות אדם דייוויד מטאס (David Matas) לחקור את ההאשמות הנרחבות יותר באשר לקצירת איברים ממתרגלים של פאלון גונג בסין.
קילגור ומטאס הסכימו לערוך חקירה בהתנדבות.
דייוויד קילגור ודייוויד מטאס פרסמו את תוצאות החקירה הראשונית ב-20 ביולי 2006, בדו"ח שכותרתו: "דו"ח על ההאשמות על קצירת איברים ממתרגלים של פאלון גונג בסין".
אף על פי שהשניים לא קיבלו ויזות לסין, הם בכל זאת הצליחו להביא ראיות רבות (שאותן הם חילקו ל-30 קטגוריות שונות) העולות בקנה אחד עם ההאשמות לגבי קצירת איברים ממתרגלים של פאלון גונג.
הראיות כוללות ניתוח סטטיסטי של השתלות איברים בסין, ראיונות עם אסירים לשעבר מקרב הפאלון גונג והודאות מוקלטות מבתי חולים בסין וממשרדים לאכיפת החוק בסין לגבי הזמינות של איברים ממתרגלים של פאלון גונג.
בהיעדר ראיות שיפריכו את ההאשמות בעניין – כמו רישום ממשלתי מטעם ממשלת סין המציג את מקור האיברים להשתלה – קילגור ומטאס הסיקו שממשלת סין וסוכנויותיה "הוציאו להורג מאז 1999 מספר גדול אך לא ידוע של אסירי מצפון מפאלון גונג.
אבריהם החיוניים, כולל כליות, כבדים, קרניות ולבבות, נגזלו שלא מרצונם ונמכרו במחירים גבוהים, לפעמים לתיירים, הנאלצים בדרך כלל להמתין זמן ממושך לתרומות מרצון של איברים כאלה בארצות מגוריהם".
הם העריכו שמשנת 2000 ועד שנת 2005, לא הוסבר המקור ל-41,500 השתלות איברים, ושאסירים שהם מתרגלי פאלון גונג היו המקור הסביר ביותר לאיברים אלה.
מחברי הדוח סייגו את הדו"ח בציינם את הקשיים הגלומים באימות הפשעים לכאורה: אף ארגון עצמאי לא מורשה לחקור את התנאים בסין, קשה להשיג ראיות מעדי ראייה ומידע רשמי לגבי השתלות איברים וכן לגבי הוצאות להורג לא נמסר על ידי השלטונות הסיניים.
כמו כן, נטען כי גופות האסירים נשרפו לאחר הוצאת האיברים, מה שהקשה על גילוי הדבר.
הדוחות זכו לכיסוי תקשורתי עולמי, והמחברים נסעו ברחבי העולם להציג את ממצאיהם בפני ממשלות וארגונים שהביעו עניין.
הספר: איברים של המדינה - השתלות לא חוקיות בסין
ב-2012 פורסם הספר "State Organs: Transplant Abuse in China" (איברים של המדינה: השתלות לא חוקיות בסין).
הספר הוא אסופת מאמרים שכתבו ד"ר דניאל דניוביץ', פרופסור לרפואה, ארתור קפלן, פרופסור לביו-אתיקה, פרופסור יעקב לביא, מנהל מערך השתלות הלב בבית החולים שיבא ומנתח לב, ד"ר גאזאלי אחמאד, פרופ' מאריה פיטארנה סינג, ד"ר טורסטון טריי, איתן גוטמן ודייוויד מטאס.
איתן גוטמן, עיתונאי-חוקר וסופר אמריקני המתמחה בסין, יזם ב-2006 חקירה משלו בנושא ההאשמות לגבי קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג.
במהלך מספר שנים הוא ערך ראיונות עם יותר מ-100 פליטים ממחנות העבודה ומערכות הכליאה בסין, כמו גם עם אנשים מהמערכת הרפואית ומערכת אכיפת החוק בסין.
על בסיס מחקריו הסיק גוטמן שקצירת איברים מאסירי מצפון נעשתה נפוצה במהלך שנות התשעים בפרובינציית שין-ג'יאנג שבצפון-מערב סין, כאשר אנשי הקבוצה האתנית האויגורים הפכו למטרה לדיכוי אלים ולקמפיינים של הפעלת יד קשה על ידי מערכת הביטחון.
גוטמן טען שב-1999 קצירת האיברים בשין-ג'יאנג פחתה בצורה תלולה ופתאומית בדיוק כאשר מספר השתלות האיברים ברחבי סין החל לעלות.
שנה זו היא השנה בה הממשלה הסינית פתחה בדיכוי בהיקף ארצי נרחב של השיטה הרוחנית פאלון גונג.
גוטמן סבור שאוכלוסיית האסירים החדשה של מתרגלי הפאלון גונג תפסה את מקום האויגורים כמקור העיקרי לאיברים להשתלה.
הוא העריך שכ-65,000 מתרגלי פאלון גונג הוצאו להורג בעבור איבריהם בין השנים 2000 – 2008, והוא מציין שהמספר דומה לאומדן של קילגור ומטאס באותה תקופת זמן שהם התייחסו אליה.
גוטמן גם העיד על ממצאיו בפני הקונגרס האמריקני ובפני הפרלמנט האירופי.
באוגוסט 2014 פרסם גוטמן את תוצאות מחקרו כספר הנושא את הכותרת: "The Slaughter: Mass Killings, Organ Harvesting and China's Secret Solution to Its Dissident Problem" ("הטבח: הרג המוני, קצירת איברים, והפתרון החשאי של סין לבעיית הדיסידנטים").
כל סוגי הראיות שהוצגו בדוח, תומכות בהאשמות שמתרגלי הפאלון גונג אכן נרצחים בסין עבור איבריהם.
עלייה במספר השתלות האיברים בכל המדינה אחרי 1999
מספר השתלות האיבר שבוצעו בסין גדל במהירות החל משנת 2000. העלייה הזאת תואמת את תחילת הרדיפה נגד הפאלון גונג, שבה עשרות אלפי מתרגלי פאלון גונג נשלחו למחנות עבודה בכפייה, מרכזי מעצר ובתי כלא בסין.
ב-1998 המדינה דיווחה על 3,596 השתלות כליה כל שנה.
ב-2005 המספר עלה לכ־10,000. בין השנים 2001 ל-2005 גדל מספר המתקנים בהם בוצעו השתלות כליה מ-105 ל-368. באותו אופן גדל בין השנים 1999 ו-2006 מספר המתקנים בהם בוצעו השתלות כבד מ-22 ליותר מ-500. היקף ההשתלות שבוצעו במרכזים אלה גדל גם כן באופן משמעותי בתקופה זו.
בית חולים אחד דיווח באתר האינטרנט שלו שהוא ביצע 9 השתלות כבד ב-1998, אך השלים 647 השתלות כבד תוך ארבעה חודשים בלבד ב-2005. בית החולים האוניברסיטאי ג'יאו-טונג (Jiaotong) בשנחאי תיעד 7 השתלות כבד ב-2001, 53 השתלות ב-2002, 105 השתלות ב-2003, 144 השתלות ב-2004, ו-147 השתלות ב-2005.
קילגור ומטאס כותבים שאת הגידול בהשתלות האיברים לא ניתן לייחס לגמרי לשיפורים בטכנולוגיית ההשתלות: "טכנולוגיית השתלת כליה כבר הייתה מפותחת במלואה בסין הרבה לפני שהחלה הרדיפה נגד הפאלון גונג, אבל מספר השתלות כליה זינק מעלה, ויותר מאשר הכפיל את עצמו, מרגע שהרדיפה נגד הפאלון גונג החלה.
בשום מקום בעולם לא נרשמה קפיצה כה משמעותית במספרי ההשתלות עם אותו מאגר של תורמים רק משום שהיה שינוי בטכנולוגיה".
יתרה מכך, הם מציינים שבמהלך התקופה הזאת של ההתרחבות המהירה של תעשיית השתלות האיברים בסין, לא היו שום שיפורים משמעותיים בתרומת האיברים מרצון או במערכת הקצאת האיברים, וגם אספקת האיברים מאסירים נידונים למוות לא גדלה.
אף שזה אינו מוכיח את ההאשמות, קיימת הקבלה בין הגידול המהיר במספר השתלות האיברים לבין המאסרים ההמוניים של מתרגלי הפאלון גונג ועובדה זאת תומכת בהשערה שאיברים נקצרו ממתרגלי פאלון גונג שהיו עצורים או כלואים.
אי-התאמה במקורות הידועים של איברים להשתלה
בכירים סינים דיווחו ב-2005 שעד 95% מהאיברים להשתלות מקורם באסירים.
אבל סין אינה מבצעת מספיק הוצאות להורג חוקיות שיכולות להסביר את המספר הגדול של ההשתלות המבוצעות, ותרומות איברים מרצון הן נדירות ביותר (בכל רחבי המדינה נרשמו 130 איש בלבד בין השנים 2003 עד 2009 כמתנדבים לתרום איברים).
בכירים במערכת הרפואית הסינית דיווחו כי יותר מ-13,000 השתלות בוצעו בסין ב-2004. ב-2006 פרסם העיתון China Daily, הנמצא בבעלות ממשלתית, שמדי שנה מבוצעות בסין 20,000 השתלות איברים.
באותה תקופת זמן, מספר האסירים שנידונו למוות והוצאו להורג היה קטן בהרבה ממספר ההשתלות.
אמנסטי אינטרנשיונל תיעדה ב-2006, בהתבסס על דיווחים זמינים שפורסמו באופן גלוי, 1,770 הוצאות להורג; ההערכות הגבוהות ביותר לגבי מספר ההוצאות להורג מתקרבות ל-8,000. היות שבסין אין מערכת מסודרת של הקצאת איברים ומציאת התאמה, וכדי לעמוד בדרישה לזמן המתנה קצר, זה נדיר שיילקחו איברים שונים מאותו תורם.
יתרה מכך, לרבים מהנידונים למוות יש בעיות בריאות כמו הפטיטיס B שמונע מהם להיות תורמי איברים.
זה מצביע על קיומו של מקור נוסף של איברים.
השליח המיוחד של האו"ם לנושא עינויים, מנפרד נוואק, אומר ש"ההסבר שרוב האיברים האלה מגיעים מנידונים למוות אינו סוגר את הנושא...
אם זה אכן כך, מספר העבריינים המוצאים להורג צריך להיות גבוה הרבה יותר מכפי ששיערנו עד כה".
בהצהרתו בפני בית הנבחרים של ארצות הברית אמר ד"ר דיימון נוטו: "מספר האסירים שנידונו למוות אינו יכול להסביר לגמרי את כל ההשתלות המתבצעות בסין [...] אפילו אם הם הוציאו להורג 10,000 לשנה וביצעו 10,000 השתלות לשנה, עדיין תהיה קיימת אי התאמה גדולה.
זה פשוט בלתי אפשרי שאותם 10,000 אנשים שהוצאו להורג יתאימו בדיוק לאותם 10,000 אנשים שנזקקו לאיברים".
כמוהו טוענים גם דייוויד קילגור ודייוויד מטאס שהמקורות המסורתיים של איברים להשתלות [בסין] כמו אסירים שהוצאו להורג, תורמים, או אנשים שמתו מוות מוחי "אפילו לא מתקרבים להסביר את המספר הכולל של ההשתלות ברחבי סין".
בדומה לנוטו, הם מצביעים על המספר הגדול של מתרגלי פאלון גונג במערכת בתי הסוהר ומחנות העבודה כמקור הסביר לאיברים.
זמני המתנה להשתלות איבר בסין קצרים באופן משמעותי יותר מבכל מקום בעולם.
בפרסום שהופיע ב-2006 באתר האינטרנט של "מרכז הסיוע הבין-לאומי להשתלות בסין" נכתב: "זה יכול לקחת רק חודש לקבל השתלת כבד, וזמן ההמתנה המקסימלי הוא חודשיים.
באשר להשתלת כליה, זה יכול לקחת שבוע אחד למצוא תורם מתאים, והזמן המקסימלי הוא חודש אחד...
אם משהו לא טוב יקרה עם האיבר הנתרם, תוצע לפציינט האופציה לקבל איבר אחר מתורם, ולעבור שוב ניתוח תוך שבוע אחד".
מרכזי השתלה אחרים פרסמו פרסומים דומים לגבי זמני המתנה של שבוע או שבועיים להשתלת כבד או כליה.
פרסומים אלה תואמים עדויות של מושתלי איברים, שדיווחו כי קיבלו איברים תוך מספר ימים או שבועות.
בהשוואה, זמני המתנה ממוצעים לכבד או כליה בארצות מפותחות כמו בארצות הברית, קנדה ובריטניה, נעים בדרך כלל בין שנתיים ליותר מארבע שנים, וזאת חרף העובדה שבארצות אלה רשומים מיליוני תורמים מרצון והן הקימו מערכות של התאמת והקצאת איברים.
חוקרים ואנשי מקצועות הרפואה הביעו דאגה לגבי מה שמשתמע מזמני ההמתנה הקצרים להשתלות שבתי החולים בסין הציעו.
ספציפית הם אומרים שזמני המתנה אלה הם אינדיקציה לקיום מאגר של תורמים חיים שניתן לקחת את איבריהם על פי דרישה.
זה משום שאיברים חייבים להיות מושתלים מיידית לאחר המוות, או להילקח מתורמים חיים (כליות צריכות להיות מושתלות תוך 24–48 שעות, כבדים תוך 12 שעות, ולבבות תוך 8 שעות.
ד"ר קירק אליסון, מנהל שותף ב"תוכנית לזכויות אדם ורפואה" באוניברסיטת מינסוטה, כתב ש"בשביל מסגרת זמן קצרה בשיטת 'לפי דרישה' [כמו בסין] נדרש מאגר גדול של תורמים שכבר נבדקו להתאמת קבוצת דם ו-HLA", וזה תואם לדיווחים על כך שממתרגלי פאלון גונג נלקחות דגימות דם ורקמות בהיותם במעצר.
הוא כתב שזמני ההמתנה הקצרים של סין לא יכולים להתבסס בביטחון על "מוות מקרי", ושרופאים שהוא שאל על כך ציינו שהם בוחרים מבין אסירים חיים כדי להבטיח איכות ותאימות.
ד"ר יעקב לביא, מנהל היחידה להשתלת לב במרכז הרפואי שיבא בישראל, סיפר כי אחד מהפציינטים שלו נסע לסין להשתלת לב.
הפציינט המתין שבועיים וההשתלה נקבעה מראש – וזה אומר שלא ייתכן שהאיבר הושג על בסיס מוות מקרי.
ד"ר פרנץ אימר, יו"ר הקרן הלאומית השווייצרית לתרומת איברים והשתלה, מדווח כי במהלך ביקורו בבייג'ינג ב-2007 הוא הוזמן על ידי מארחיו הסינים לצפות בניתוח השתלת לב: "המארגן שאל אותנו האם נרצה שניתוח ההשתלה יתבצע בבוקר או אחר הצהריים.
זה אומר שהתורם ימות, או ייהרג, בזמן נתון ועל פי נוחות המבקרים.
עורכי Journal of Clinical Investigation כותבים ש"הדרך היחידה להבטיח השתלה של כבד או לב תוך תקופת זמן קצרה יחסית כפי שזה מובטח לתיירי ההשתלות בסין, היא להשיג מהמושתלים העתידיים את המידע הרפואי הנדרש במהירות, למצוא התאמה, ואז להוציא להורג אדם שמתאים".
גם ד"ר נוטו אומר שזמני ההמתנה להשתלת איבר בסין והיכולת לתכנן מראש השתלות יכולים להתקיים רק אם יש אספקה גדולה של "תורמים חיים הזמינים לפי דרישה".
מספר האסירים הממתינים להוצאה להורג אינו גדול דיו כדי לספק את הדרישה, ועל פי החוק הסיני יש להוציא אותם להורג שבוע מיום גזר הדין.
הפגיעות של מתרגלי פאלון גונג
מאז 1999, מאות אלפי מתרגלים של פאלון גונג נעצרו במחנות עבודה לחינוך מחדש, בבתי סוהר, ובמתקני מעצר אחרים בסין, וזה הפך אותם לקבוצה הגדולה ביותר של אסירי מצפון בסין.
ב-2008, מחלקת המדינה של ארצות הברית ציטטה הערכות שחצי מהאוכלוסייה הרשמית של מחנות העבודה – 250,000 אסירים – הם מתרגלים של פאלון גונג, וב-2013 דו"ח של אמנסטי אינטרנשיונל מצא שמתרגלים של פאלון גונג מהווים בין 30 ל-100 אחוז מהעצורים במחנות העבודה שנבדקו.
אסירים סינים לשעבר דיווחו גם הם שמתרגלי פאלון גונג קיבלו באופן עקבי את "עונשי המאסר הממושכים ביותר ואת היחס הגרוע ביותר" במחנות, ושעינויים והתעללויות מכוונים רק אליהם.
ב-2006, מחקר של השליח המיוחד של האו"ם לנושא עינויים ציין ש-66% מהמקרים בסין שדווחו נוגע לקורבנות שהם מתרגלי פאלון גונג.
אלפי מתרגל פאלון גונג מתו או נהרגו בהיותם במעצר או כליאה, ולרוב בנסיבות השנויות במחלוקת.
בני משפחה של מתרגלים שמותם שנוי במחלוקת דיווחו כי בקשתם לנתיחה שלאחר המוות נדחתה.
היו מקרים שהגופות נשרפו ללא שהייה מבלי לקבל את הסכמת המשפחה.
אנליסטים וקבוצות לזכויות אדם כבר הצביעו על מספר גורמים המניעים את היחס החמור במיוחד כלפי מתרגלי הפאלון גונג הכלואים.
זה כולל הוראות שמנפק הממשל המרכזי או רשויות המפלגה הקומוניסטית; מתן תמריצים והצבת מִכְסות מחייבות המעודדים התעללות וניצול לרעה; ידיעה שבמקרי מוות במתקני כליאה האחראים יהיו פטורים מעונש; והשפעה של התעמולה הממשלתית שעושה דה-הומניזציה ומכפישה את מתרגלי הפאלון גונג
המספר הגדול של אסירים מקרב הפאלון גונג הוביל את החוקרים לזהות בהם מקור סביר לאיברים.
על פי מחקרו של גוטמן, ייתכן שגם קבוצות אחרות שהורדו לשוליים מהוות מטרות, כולל טיבטים ואויגורים המתגוררים בעיקר באזורים המערביים של סין.
אבל, בשל סיבות של קרבה גאוגרפית, מתרגלי הפאלון גונג הם מטרות סבירות יותר.
בנוסף, היות שהשיטה הרוחנית [הפאלון גונג] אוסרת עישון וצריכת אלכוהול, המתרגלים בשיטה הם לרוב יותר בריאים.
בהקשר של קצירת האיברים, קילגור ומטאס מצביעים על סיבה נוספת שמתרגלי הפאלון גונג פגיעים, והיא רצונם להגן על בני משפחתם מהענשה מצד סוכני ביטחון.
לכן כאשר עוצרים מתרגלי פאלון גונג, רבים מהם מסרבים לתת לשוטרים את שמותיהם או פרטים אחרים מזהים.
"אמנם סירוב זה לזהות את עצמם נעשה מתוך רצון להגן, אבל ייתכן שהיה לו אפקט הפוך.
קל יותר להפוך אדם כאשר בני משפחתו אינם יודעים את מקום הימצאו מאשר לעשות זאת לאדם שהמשפחה יודעת איפה הוא", אומר הדוח שלהם.
קילגור ומטאס כתבו שהם עדיין לא שמעו על מתרגל פאלון גונג שיצא לחופשי לאחר שסירב להזדהות, אף על פי שהתופעה של סירוב להזדהות הייתה שכיחה בקרב המתרגלים שנעצרו.
בדומה, איתן גוטמן מדווח שביותר ממאה ראיונות שניהל עם אסירים לשעבר, הוא נתקל רק במקרה אחד ששמע על מתרגלת שלא מסרה את שמה ובכל זאת שרדה, ועליה נאמר ש"איבריה היו במצב גרוע יותר משלי".
איתן גוטמן ראיין עשרות אסירים סינים לשעבר, כולל 16 מתרגלי פאלון גונג, שמספרים על בדיקות רפואיות חריגות שהתקיימו בזמן המעצר.
גוטמן אומר שסביר שכמה מהבדיקות היו שגרתיות, ושכמה מהן כוונו לבדוק את וירוס הסארס.
אבל, במספר מקרים, הבדיקות הרפואיות שתוארו כוונו אך ורק לאמוד את בריאותם של האיברים הפנימיים.
אדם אחד, וואנג שיאו-הואה (Wang Xiaohua), היה כלוא במחנה עבודה בכפייה ביונאן ב-2001, ויחד עם 20 מתרגלי פאלון דאפא אחרים שהיו עצורים נלקח לבית חולים.
לקחו מהם כמויות גדולות של דגימות דם, דגימות שתן, שיקוף רנטגן של אזור הבטן, וא.ק.ג.
הצוות הרפואי בבית החולים כלל לא התייחס לפציעות הגופניות שנגרמו למתרגלים האלה בתקופת כליאתם.
הדפוס הזה חזר במספר ראיונות אחרים.
צ'ו יָאנג-יָאו, פליטה מסין כבת 30 ומשהו, נלקחה שנת 2000 ממחנה עבודה בכפייה לבית חולים ביחד עם שני מתרגלי פאלון גונג אחרים.
היא אומרת שצוות בית החולים הוציא מהם כמויות גדולות של דם, ערך שיקוף רנטגן של בית החזה ובדק את האיברים של האסירים.
בעדותה אמרה: "לא נערכה בדיקת הקשה על הברך, לא מישוש של בלוטות לימפה, שום בדיקה של האוזניים, הפה או איברי המין – הרופא בדק רק איברים שניתן למכור", כותב גוטמן.
אישה אחרת, ג'וּנג טיאן, סיפרה בעדותה על בדיקות גופניות מקיפות ושאיבת כמויות גדולות של דם – מספיק גדולות כדי לבצע דיאגנוזה מתקדמת או התאמת רקמות – בזמן שהייתה עצורה במרכז מעצר בעיר שן-יאנג.
אסירה לשעבר מפרובינציית גואנג-דונג, אמרה שנעשו בדיקות רפואיות ל-180 מתרגלי פאלון גונג ב-2003, ושהבדיקות התרכזו אך ורק באיברים פנימיים.
עדה אחרת שהייתה עצורה במחנה העבודה מה-סאן-ג'יאָה ב-2005 אמרה שבדיקות רפואיות מקיפות נעשו אך ורק למתרגלים צעירים ובריאים ברגע שהגיעו למחנה; הזקנים והחלושים נבדקו באופן שטחי וחפוז.
החוקרת ג'איה גיבסון מצאה גם 3 אסירים טיבטיים שהבדיקות הרפואיות שלהם כללו "איברים בלבד", כולן נעשו מעט אחרי 2005.
במארס 2006, מיד לאחר שהחלו לצוץ ההאשמות שאסירים מתרגלי פאלון גונג הם מטרה לקצירת איבריהם, החלו חוקרים מחוץ לסין להתקשר לבתי חולים ולמרכזי מעצר בסין.
המתקשרים הציגו עצמם כזקוקים להשתלת איברים או כברוקרים של איברים, ושאלו לגבי זמינות של איברים מהפאלון גונג.
במספר מקרים הם השיגו הודאות מוקלטות שניתן לרכוש איברים שמקורם באסירים מקרב מתרגלי הפאלון גונג.
אוסף של שיחות כאלה הוצגו כראיה בדוח של דייוויד קילגור ודייוויד מטאס.
בשיחה כזאת עם מרכז מעצר משטרתי בעיר מי-שאן, אמר פקיד רשמי שיש להם בין חמישה לשמונה מתרגלי פאלון גונג מתחת לגיל 40 שיכולים לשמש כמספקי איברים.
כשנשאל לפרטים על המתרגלים האלה, הוא ציין שהם גברים, אסירי פאלון גונג מאזורים כפריים.
רופא בבית החולים מִין-דְזוּ שבעיר נאן-ג'ינג אמר שבבית החולים שלו אין כרגע איברים זמינים ממתרגלי פאלון גונג, אבל שבעבר הוא בחר אסירי פאלון גונג לקצור מהם איברים.
הרופא גם יעץ למטלפן ליצור קשר עם בית החולים האוניברסיטאי שבפרובינציה הסמוכה גואן-דונג, ואמר שלהם יש קשרים טובים יותר להשיג איברים של פאלון גונג.
בבית החולים ג'ונג-שאן שבשנחאי, רופא אמר לחוקרים שכל האיברים המושתלים בבית החולים מקורם במתרגלי פאלון גונג.
במהלך שיחה שנערכה באפריל 2006 עם בית חולים צבאי בגואנג-ג'ואו, רופא אמר לחוקרים שיש בידיו "מספר מצבורים" של איברים של פאלון גונג, אבל שייתכן האספקה תיפסק אחרי 20 במאי 2006. בשיחה אחרת, החוקרים התקשרו לבית המשפט העממי של העיר ג'ין-ג'ואו והציגו עצמם כמתווכי איברים.
לשאלתם לגבי השגת איברים מאסירים שהם מתרגלי פאלון גונג, פקיד רשמי של בית המשפט אמר "זה תלוי אם אתם מוסמכים לכך...
אם יש לכם ההסמכה הנדרשת אולי נוכל עדיין לספק כמה [איברים].
קילגור ומטאס מודים שייתכן שלפחות במספר מקרים, צוות בית החולים אולי נתן תשובות שהמטלפן רצה לשמוע, כדי שתהיה עסקה.
על התוצאות של שיחות טלפון אלו גם לא ניתן לחזור; ברגע שההאשמות לגבי קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג תפסו את תשומת הלב הציבורית, בתי החולים לא רצו לדון באופן גלוי על ההתנהלות שלהם בלקיחת איברים.
טקטיקת החקירה הזאת שימשה שוב ב-2012, כאשר בכירים במפלגה הקומוניסטית החלו לחקור את חבר הפוליטבירו בו שילאי על מגוון פשעים.
בּוֹ היה קודם לכן מושל פרובינציית ליאו-נינג, שהחוקרים מאמינים שהייתה מרכז עיקרי לקצירת איברים.
"הארגון העולמי לחקירת הרדיפה של הפאלון גונג" ביצע שיחות טלפון לבכירים ברמות דרג גבוהות ובינוניות שהיו להם קשרים קודמים לבּוֹ שִי-לָאי, והציגו עצמם כחברי הקבוצה למשמעת ופיקוח פנימי במפלגה הקומוניסטית, שבנו את התיק נגדו.
הם שאלו שאלות לגבי שרשרת הפיקוד המעורבת בסרסרות של איברים מאסירים, כולל אסירים מקרב הפאלון גונג.
כאשר בכיר רם דרג מהפוליטבירו נשאל על מעורבותו של בּוֹ שִי-לָאי בקצירת האיברים, הוא אמר לחוקרים, כפי שדווח, שחבר הוועדה המתמדת של הפוליטבירו ג'וּאוֹ יוֹנְג-קָאנְג, המכונה הצאר של הביטחון "הוא האחראי על זאת באופן ספציפי.
פקיד רשמי בכיר ברמת-עיר בפרובינציית ליאו-נינג נשאל על ידי חוקרים אם הייתה הוראה שבּוֹ שִי-לָאי נתן בהקשר של הסרת איברים מאסירים שהם מתרגלים של פאלון גונג.
הבכיר ענה "התבקשתי לטפל במשימה הזאת.
הגוף המרכזי של המפלגה למעשה מטפל בזה...
הוא [בּוֹ שִי-לָאי] היה מעורב די בוודאות, כן, היה נראה שדי בוודאות.
בזמן ההוא בעיקר דיברנו על זה בפגישות בתוך הוועדה המתמדת".
הבכיר ניתק את השיחה לאחר שקלט שהוא לא אימת את זהות המתקשר.
אדם נוסף שהתקשרו אליו היה רופא בבית חולים צבאי בליאו-נינג.
כשנשאל האם אי פעם השתמשו באיברים של מתרגלי פאלון גונג בניתוחי השתלות בבית החולים הסמוך, הוא ענה בחיוב: "כל זה עבר הליכים דרך בית המשפט".
הרופא החל להרגיש פחות ופחות נוח עם סדרת השאלות, וסירב לדון עוד בסוגיה מבלי שיקבל אישור לכך מהאגף הפוליטי של בית החולים.
סבב שיחות אוקטובר - דצמבר 2018
ג'ניפר זנג, עיתונאית, דיווחה ב"אפוק טיימס" על סבב שיחות נוסף שנערך עם 16 רופאים סיניים בכירים במרכזי השתלות איברים בסין.
השיחות מאשרות שעדיין נקצרים איברים מאנשים חפים מפשע בסין ומושתלים בגופם של חולים.
הדבר מבוצע בחסות הרשויות והממשל.
חוקרים מתחום זכויות האדם ואנשים העוסקים במקצועות הרפואה טענו שהאופי המסחרי של הסחר באיברים בסין מקדם שחיתות וניצול לרעה.
מקשרים את הגידול בסחר באיברים בסין לרפורמות שנעשו בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 שבהן הייתה ירידה תלולה במימון המדינה למערכת הבריאות.
מערכת הבריאות נעה לכיוון מודל המובל יותר על ידי כוחות שוק, ובתי חולים החלו לרקום דרכים חדשות להגדיל את הכנסותיהם.
דפוס זה נכון גם לגבי בתי חולים צבאיים; מאז אמצע שנות ה-80, "צבא השחרור העממי" החל לעסוק ביוזמות מסחריות ונושאות רווח כדי להשלים את התקציב.