tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החל מ-2008 שותף לין במחקר המתקיים באוניברסיטת חיפה הבודק את הקשר בין חשיפה לרעב בזמן מלחמת העולם השנייה לתחלואה מאוחרת בסרטן שד בקרב נשים ניצולות שואה, במחקר הערכת החשיפה הכרונית של האוכלוסייה לזיהום אוויר במרחב התת-עירוני ובחינת קשרים אפשריים לתחלואה במפרץ חיפה.
נשוי לפרופ' רות לין (לבית מימון) שהייתה דיקן הפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה.
הם הורים לבת ולשני בנים.
אחותו היא עו"ד ארנה לין.
שי כהן (נולד ב-26 בפברואר 1975) הוא פעיל חברתי וסביבתי ישראלי, ממייסדי ארגון כוח לעובדים וכיהן כמזכיר הארגוני הראשון שלו, מייסד ומנכ"ל ארגון "הברית הישראלית".
לשעבר יו"ר הוועד המנהל של המכללה החברתית כלכלית.
כהן נולד ב-26 בפברואר 1975 לשרה ומשה כהן עוזבי קיבוץ אשדות יעקב מאוחד וגדל בחיפה.
הוא בוגר תואר ראשון בתוכנית למצטיינים של אוניברסיטת חיפה ובפסיכולוגיה ועוסק בניהול של מערכות בחברה האזרחית ומאבקים ציבוריים.
משנת 2005 כיהן כהן כיו"ר הוועד המנהל של המכללה החברתית כלכלית, ומרצה במסגרתה בנושאי מאבקים ציבוריים, התארגנות וזכויות עובדים, כלכלה אלטרנטיבית, הקשר כלכלה-סביבה-חברה ובנושא תרבות הצריכה והיה במסגרת זו מיוזמי פסטיבל סרטי הפועלים בסינמטק חיפה.
כהן חבר ביסו"ד – ישראל סוציאל-דמוקרטית.
כהן השתלם בטקטיקות מעשיות של התנגדות לא אלימה ובהכשרה בין-לאומית של המרכז לניהול קונפליקטים באסטרטגיות של מאבק בונה ומתמחה בניהול מאבקים ציבוריים.
כהן היה חבר בקואליציית "שבת שוויון".
בקיץ 2011 לקח חלק במחאת האוהלים והיה האחראי לקשר עם קבוצות המחאה בהנהגת כוח לעובדים.
במסגרת תפקידו בחברה להגנת הטבע לקח חלק בהובלת מאבקים בנושא מתקן חיל הים הישראלי "הפולינום" שמתוכנן להיבנות בשטח נמל חיפה, מגדלי חוף הכרמל, זיהום האוויר וחומרים מסוכנים במפרץ חיפה.
במסגרת המאבק כנגד תעשיות מזהמות, יזם פעולות של "צו סגירה אזרחי" כנגד מפעלים שהנהלותיהם חרגו פעם אחר פעם מתקנות סביבתיות.
כהן פעיל במאבק כנגד חוק ההסדרים ומוביל הסברה בנושא זה בקרב ציבורים רחבים.
יחד עם המשפטן עופר סיטבון ריכז את הכנת ההצעה לתיקון חוק יסוד: משק המדינה שנועדה להגביל את השימוש בחוק ההסדרים, הצעת החוק הונחה על שולחן הכנסת ה-17 ביוזמתם של חברי הכנסת שלי יחימוביץ' ודני יתום ובחתימתם של 51 חברי הבית.
בעבר ליווה בהתנדבות מאבקי עובדים לתנאי עבודה הוגנים והיה מעורב במאבק נגד העסקה פוגענית ברשת "סופרפארם", במאבק העובדים הארעיים בנמל התעופה בן-גוריון, מאבק המלצריות בסניף בית הקפה עלית קופי טו גו ליד אוניברסיטת תל אביב, בו גם הותקף פיזית על ידי מנהל המקום, ומספר מאבקים נוספים.
בשנת 1998 השתתף בשביתת הסטודנטים במסגרתה לקח חלק מוביל בפעילות הסטודנטים מאוניברסיטת חיפה ובשלב מאוחר יותר ייצג אותם בשביתת הרעב שערכו מובילי המאבק מול בית ראש הממשלה בירושלים שנמשכה 18 יום.
בדצמבר 2018 נמנה עם מובילי "מחאת האפודים" בישראל על רקע עלייה במחירי החשמל והמזון.
בהרצאותיו ורשימותיו במגזינים ואתרי אינטרנט מוביל כהן קו ייחודי הנוגע לחיבור בין סוגיות סביבתיות וחברתיות בהקשר של מסוגלות פוליטית של האזרח הפשוט ודמוקרטיה בחיי היום יום, חיבור הקורא לעשייה פוליטית אזרחית ברמת הקהילה ומקום העבודה כתנאי לשינויי מדיניות רחבים בתחומי הסביבה והכלכלה
מאמרים של שי כהן באתר "העוקץ"
מאמרים של שי כהן במגזין "אופקים חדשים"
מה רוצים העובדים מאמר בכתב העת חברה
שי כהן באתר "עבודה שחורה"
ידעתם שאתם בוחרים גם וועדת תכנון ובנייה?
שי מימון (נולד ב-18 במרץ 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
מימון נולד בנתניה ובצעירותו שיחק בקבוצת הנוער של בית"ר טוברוק, ממנה עבר בגיל 16 למכבי חיפה.
בשנים הראשונות בחיפה לא הרבה לשחק והושאל למכבי הרצליה ולמועדון ספורט אשדוד, עד שבתחילת עונת חזר למכבי חיפה ואף היה שותף לניצחונות על רד בול זלצבורג, בעקבותיהם עלתה הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות.
בתחילת עונת עבר למכבי פתח תקווה, עמה ירד בתום העונה לליגה הלאומית ושוחרר מהקבוצה.
לאחר שלא שיחק כחצי שנה, בינואר 2013 חזר לשחק במ.ס.
ב-3 בספטמבר 2014 חתם במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית.
לקראת עונת הצטרף לעירוני טבריה מליגה א'.
אחרי עונה אחת חזר לליגה הלאומית כאשר חתם בעולה החדשה עירוני נשר.
מימון נכלל בסגל הנבחרת הצעירה של ישראל כשהעפילה לאליפות אירופה בשנת 2007, ובסך הכל רשם 20 הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
ב-26 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת אורוגוואי, ובסך הכל ערך שתי הופעות במדי הנבחרת הלאומית.
אחיו הוא הסטנדאפיסט קובי מימון.
שי כהן (נולד ב-1968) הוא מוזיקאי, מלחין ומרצה ישראלי.
מכהן כפרופסור חבר במחלקה למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן.
כהן הוא מלחין-חוקר, מרצה ונגן ג'אז המתמחה בתחומים שונים, מאלתור חופשי ועד מוזיקה קלאסית ואלקטרונית בת זמננו.
כהן נולד בחיפה למד קומפוזיציה באקדמיה למוזיקה בירושלים וסיים תואר שלישי במוזיקה באוניברסיטת בר-אילן, בה הוא מכהן כראש המגמה למוזיקה, טכנולוגיה ומדיה חזותית.
בנוסף, כהן מרצה גם במדרשה למוזיקה במכללת לוינסקי לחינוך.
כמלחין, כהן ידוע בגישה ייחודית וחדשנית לסאונד, לגוון ולשימוש באלמנטים מבוססי עיבוד צליל ומולטימדיה.
יצירתו משופעת בהתבוננות ספקטרלית, יישומה בכלי נגינה אקוסטיים ובשילוב עולם וויזואלי/דיגיטלי לצרכים בימתיים, יצירה ברשת, וידאו ארט, מיצבים אינטראקטיביים, מיצגים וכו'.
בנוסף, יצירותיו חוקרות צורות, מבנים וגישות מוזיקליות לא שגרתיות תוך שימוש בתווי גרפי ייחודי, המשלב אלמנטים אליאטורים, אלתור ותבניות ריתמיות והרמוניות מורכבות.
בשנת 2021 זכה כהן במענק מהקרן הלאומית למדע (ישראל) ISF לחמש שנים למחקר אינטגרטיבי על סנכרון באמצעות תיפוף בקרב מבוגרים אוטיסטים והשלכותיו על תפקודם החברתי ופרסומיו ראו אור בכתבי העת: Frontiers in Psychology ,PLoS ONE, Psychology of Music ,Scientific Reports, JMTE, בין המילים, ספר כנס צ'ייס 13, BIU Today ובאקדמיה.
במסגרת תפקידיו הציבוריים כיהן כיושב ראש איגוד הקומפוזיטורים בישראל (2012-17, 2019-2022), חבר חבר-הנאמנים של פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים וכעת הוא מנהל מדעי במרכז הבינתחומי למוזיקה ותודעה, באוניברסיטת בר-אילן.
מי מושך בחוטים?, לגיטרה חשמלית ורביעיית כלי קשת, רביעיית מיבוס (ניו יורק) ונדב לב.
תל אביב-יפו, ישראל (ספטמבר 2022).
מי לא משחק בקוביות?, לאנסמבל ואלקטרוניקה, (C Barré Ensemble), מרסיי, צרפת (מאי 2022).
רמז, לטרומבון ופסנתר, האקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של סן קרלוס, ולנסיה, ספרד (2021).
קפיצה לחושך, לאקורדיון ואלקטרוניקה, פיטר קטינה, שי כהן, סלובניה (מרץ 2021).
שיחה עם הכלוב על המצב הנוכחי לנוכח המגפה, גיטרה נדב לב, התיבה ביפו,(מרץ 2021).
כתב סתר, אנסמבל מיתר, מרכז סוזן דלל, תל אביב יפו, (מרץ 2021).
אפילו מופרך הסיפור מעיקרו צריך היה להמציאו, לקלרינט, פסנתר ו-"Automata piano machine".
הילה זמיר, הומי גזימזאדה, BGSU, אוהיו, ארצות הברית (מרץ 2021).
שזירה, למנצח ומפה דו-ממדית אינטראקטיבית.
מנצח, אילן וולקוב, קונספט, קומפוזיציה וידאו, שי כהן.
התיבה ביפו, ישראל (אוגוסט 2020)
שלושה מבטים, ניתאי צרי - ויולה, שי כהן - אלקטרוניקה, ישראל (יולי 2020)
משטחים את העקומה, התזמורת לאמנות מודרנית, אתגר "ART OF VIRUS" הונגריה (יולי 2020)
מנצח תם קרני, הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה, תל אביב, ישראל (יוני 2020)
חשכה - לאנסמבל, אלקטרוניקה ומדיה וויזואלית.
דן וינשטיין, עמוס אלקנה, עודד גייצהאלס, התיבה, תל אביב יפו (ינואר 2020)
מכתב ממקורות לא ידועים - לאנסמבל, אלקטרוניקה ומדיה וויזואלית.
אנסמבל airborne extended, כנס למחקר ויצירה במוזיקה וטכנולוגיה מוזיקה עכשווית בכלים עתיקים, אוניברסיטת בר-אילן (ינואר 2020)
ארבע שורות - לתוף סנר ומדיה אלקטרונית.
עודד גייצהאלס, CNMAT ברקלי, קליפורניה (דצמבר 2019)
קצה חוסר ההגיון - לגיטרה חשמלית ומערכת תופים.
נדב לב ועודד גייצהאלס, ספקטרום, ניו-יורק (דצמבר 2019)
אקספרסיביות מכנית - לראשי חליל, חליל אלט ואלקטרוניקה.Antonella Bini, איטליה (נובמבר 2019)
חג המוזיקה הישראלית, משכנות שאננים, ישראל (אוקטובר 2019)
ראיתי קשת בשלולית - לנבל סולו ואלקטרוניקה.
שבע קדנצות – לרביעיית כלי קשת ואלקטרוניקה.
רביעיית כרמל, מכללת לוינסקי לחינוך, ישראל (יוני 2019).
הדברים עצמם – לאנסמבל, אלקטרוניקה ומדיה וויזואלית.
פסטיבל ISCM טאלין, אסטוניה (מאי 2019).
שמעתי זבוב מזמזם במותי – לקול, הקשה ואנסמבל.
מוזיאון תל אביב לאומנויות (מרץ 2019).
מכאוב מרחיב הזמן – לאנסמבל - Ensemble Wiener Collage, האקדמיה למוסיקה, תל אביב (דצמבר 2018).
אמר האיש הזקן – לאנסמבל קאמרי, הפסטיבל האירופי-אסיאתי למוזיקה בת-זמננו, האנוי וייטנאם (נובמבר 2018).
האם אתם שומעים את איש העץ?
– לאנסמבל הקשה - Ju Percussion Group, פסטיבל ACL, טאיוואן, טאיפיי (אוקטובר 2018).
חוסרו של יום האתמול – לחליל, קלרינט, צ'לו ופסנתר, אנסמבל מיתר, הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה, תל אביב, ישראל (אוקטובר 2018).
כתבים קדומים – לאקורדיון ואלקטרוניקה.
פטר קטינה, סלובקיה (ספטמבר 2018).
תפילה – לסקסופון אלט ואלקטרוניקה.
יונתן חזן, התיבה תל אביב יפו, ישראל (יוני 2018).
– לוויברפון ותזמורת נשיפה בניצוח הגר שחל.
הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה, תל אביב, ישראל (יוני 2018).
בשולי הדברים – לפסנתר ואלקטרוניקה.
קסם לחשים ופולחן עתיק – לכינור ואלקטרוניקה.
אנסמבל מיתר, כנס בינלאומי למחקר ויצירה במוזיקה, הרחבת גבולות הביטוי היצירתי, אוניברסיטת בר-אילן (נובמבר 2017).
דקה דומייה – לרביעיית סקסופונים.
רביעיית הסקסופונים של תל אביב, ישראל (יולי 2017).
הכפיל - לכינור סולו ותזמורת כלי קשת.
אנסמבל מושלס, צ'כיה: פראג (יוני 2017).
התרחבות הזמן – לפסנתר סולו.
לראות שנית שורות שנכתבו מכבר – דואט לקול וצ'לו.
Ensemble New Babylon גרמניה: ברלין, ברמן, המבורג (אוקטובר 2016).
7 הבזקי מחשבה – לתזמורת.
התזמורת הסימפונית של וייטנאם, בית האופרה המלכותי, ניצוח Honna Tetsuji (אוקטובר 2016).
תל אביב: הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה (אוקטובר 2016).
סיפור על טבע – לגיטרה חשמלית.
תל אביב: הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה (פברואר 2016).
בקול דממה דקה – לתזמורת.
תל אביב: הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה (ינואר 2016).
כמו פלג הרים – דואט.
ירושלים: אבו גוש (אוקטובר 2015).
אפיזודה לריקוד שלא בוצע – סולו.
תל אביב: הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה (אפריל 2015).
שרדתי את הלילה – סולו.
תל אביב: מכללת לוינסקי (יוני 2014).
וריאציות על סיפור ישן – סולו.
תל אביב: פליציה בלומנטל (מרץ 2014).
ארצות הברית: אוניברסיטת באולינג גרין סטייט (ינואר 2014).
וגם ההד נדם – לתזמורת כלי קשת, סופרן, מצו-סופרן ומקהלה.
סקוטלנד: אוניברסיטת סנט אנדרוז (נובמבר 2013).
משחקים, שירים ומחולות – לרביעיית כלי קשת.
סינגפור: Yong Siew Toh (ספטמבר 2013).
גבולות – לכינור ואלקטרוניקה חייה.
ישראל: תל אביב (אוקטובר 2012).
שוכנת בשדה – לעוד, שירה אתנית, מקהלה ותזמורת ביג-בנד.
בנימה אחרת – לסקסופון סופרן, ויברפון, פסנתר וקונטרבס.
מעגלי הזמן – לחצוצרה וכלי קשת.
התזמורת הסימפונית של ה-BBC סקוטלנד, אברדין (נובמבר 2011).
פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים, חג המוזיקה הישראלית, בתיאטרון ירושלים (אוקטובר 2011).
סכִיזוֹפרֶנִיָה - לסקסופון אלט ומרימבה.
מסר שני מדימטרי - לאנסמבל קאמרי, מכללת לוינסקי, ת"א.
השבוי - לאנסמבל המאה העשרים ואחת.
מהאדמה אל הרוח - לאקורדיון ואלקטרוניקה.
פסטיבל מוזיקה יהודית רדיקאלית לייפציג, גרמניה (יוני 2009).
הדי הנצח - לכינור סולו ותזמורת.
התזמורת הסימפונית של סיאול, קוריאה הדרומית.
האנסמבל למוזיקה חדישה של מוסקבה.
השתתפות בפסטיבלים וכנסים מדעיים (רשימה חלקית)
2022 "מי לא משחק בקוביות?", הכנס הבינלאומי השביעי בנושא טכנולוגיות לתווי מוזיקה וייצוג (TENOR), 9/10/11 במאי 2022, מרסיי, צרפת.
2021 "כלי להערכה אוטומטית של מיומנויות ביצוע ווקאלי בזמן אמת", הכנס ה-21 למחקר בחינוך, מכללת לוינסקי לחינוך.
2021 מרצה אורח בכיתת קומפוזיציה וטכנולוגיה של פרופ' ג'ורג היידו בהמבורג, גרמניה.
2020 "יצירתיות מוזיקלית הנובעת מדיסלקסיה בקריאת תווים", כנס SIG 05 2020, חינוך לגיל הרך: התבגרות בזמנים דינמיים ומשתנים, אוניברסיטת בר-אילן, ישראל.
2020 "שבע קדנצות לרביעיית כלי קשת, אלקטרוניקה וקולו הרדיופוני של המלחין יוסף טל", הכנס ה-20 למחקר בחינוך, מכללת לוינסקי לחינוך.
2020 "חופש יצירתי במרחב של אי-ודאות", נוירופדגוגיה במכללה האקדמית אחוה.
2019 "עיון בדרכי ההלחנה והביצוע של Kate Soper יוצרת-זמרת בת זמננו".
ווקס פמינה 2019, אוניברסיטת בר-אילן.
2018 "ניתוח הקלטות כנרים עכשוויות של רפרטואר המאה ה-19: מגמות והשפעות", כנס האיגוד הישראלי למוסיקולוגיה, מכללת לוינסקי.
2018 "תחושות, רגשות ומחשבות בעידן הווירטואלי, הממשי וההיברידי", כנס ContComp, בנושא קומפוזיציה בת-זמננו, המשכן לאמנויות ע"ש ד"ר ראובן הכט, אוניברסיטת חיפה.
2018 "קומפוזיציה מוזיקלית ואלתור בזמן-אמת עם טכנולוגיה ניידת", האדם הלומד בעידן הטכנולוגי, הכנס ה-13 לחקר חדשנות וטכנולוגיות למידה ע"ש צ'ייס, האוניברסיטה הפתוחה.
2018 "לימוד תזמור ועיבוד באמצעות תיווי ממוחשב", הכנס ה-18 למחקר בחינוך, מכללת לוינסקי לחינוך.
2017 "Compositional analysis and synthesis in search for artistic potential", כנס בינלאומי למחקר ויצירה במוזיקה, הרחבת גבולות הביטוי היצירתי, אוניברסיטת בר-אילן.
2017 "מערכות סגורות ופתוחות בקומפוזיציה, טכנולוגיה וחינוך", הכנס ה-17 למחקר בחינוך, מכללת לוינסקי לחינוך.
2016 "מערכות סגורות ופתוחות בקומפוזיציה, טכנולוגיה וחינוך", קולוקוויום אוניברסיטת בר-אילן, המחלקה למוזיקה.
פרס אקו"ם ע"ש מנחם אבידום על הישג השנה בתחום המוזיקה הקונצרטנטית לשנת 2010 ולשנת 2022.
פרס האקדמיה המלכותית לאמנויות יפות סן קרלוס V International Composition Music Academy ולנסיה, ספרד.
פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים לשנת 2011.
פרס באוניברסיטת אברדין בסקוטלנד לשנת 2011.
שי לבנת (נולד ב-12 ביוני 1984) הוא אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה.
אלוף (2005) ושיאן המכביה במשחה ל-200 מטר חופשי.
ייצג את ישראל בשלוש אליפויות עולם בשחייה וסיים במקום שישי באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר).
בעל 3 מדליות מהמכביה מהן אחת זהב.
אביו, עוזי היה מפקד שייטת 13. הוא שחה בקבוצת השחייה של מכבי חיפה.
הוא עבר להתאמן במרכז לטיפוח מחוננים בוינגייט תחת הדרכתו של לאוניד קאופמן.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2002 זכה לבנת בשתי מדליות, זהב וארד.
בגביע חיפה הבינלאומי בשחייה שנערך באפריל 2003 קבע לבנת במשחה ל-200 מטר חופשי שיא ישראלי חדש בתוצאה של 1:51.61 דקות, שיפור לשיאו בן 10 השנים של יואב ברוק (1:51.89 דקות).
חודש לאחר מכן, בתחרות מרה נוסטרום שנערכה בברצלונה, ספרד במשחה ל-200 מטר חופשי הוא שיפר במאית אחת את שיאו הישראלי והעמיד אותו על 1:51.60 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי קבע שיא ישראלי חדש של 3:55.53 דקות, שיפור לשיאו של שילו איילון (3:56.28 דקות).
בתחרות גראנד פרי בשחייה שנערכה בווינה באפריל 2004 קבע לבנת במשחה ל-200 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 1:49.62 דקות, יומיים לאחר מכן במשחה ל-400 מטר חופשי הוא קבע שיא ישראלי חדש של 3:54.32 דקות, שיא זה החזיק מעמד כ-10 שנים ונשבר על ידי עידו הבר (3:53.88 דקות).
למרות שיאיו, הוא לא הצליח לקבוע את הקריטריון שנדרש ממנו להשתתפות באולימפיאדה.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 שנערכו בווינגייט ביולי 2005 זכה לבנת במדליית זהב ושתי מדליות כסף.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 1:50.39 דקות, לפני סקוט גולדבלט מארצות הברית (1:50.77 דקות) ובריאן גולדברג אף הוא מארצות הברית (1:50.93 דקות).
מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.09 שניות, אחרי גולדברג (51.06 שניות ולפני גולדבלט (52.04 שניות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:56.67 דקות, אחרי מקס ג'ייבן מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 3:54.84 דקות, ולפני גולדבלט (4:01.75 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2005 סיים לבנת במקום 22 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.81 דקות, במקום 35 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:59.48 דקות, ובמקום 50 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.06 שניות.
בנוסף, הוא סיים במקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם יואב גת, תום בארי וארז פרן בתוצאה של 3:48.20 דקות.
בתחרות שחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בזגרב, קרואטיה בנובמבר אותה שנה קבע לבנת במשחה ל-400 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 3:49.04 דקות.
חודש לאחר מכן, באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בהלסינקי, פינלנד הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:45.64 דקות (השיא הנוכחי).
בנוסף, הוא סיים במקום 19 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.06 דקות ובמקום 30 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 49.06 שניות.
בנוסף, הוא סיים במקום 18 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם אהוד סגל, מיקי מלול וגיא ברנע בתוצאה של 3:42.96 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדברצן, הונגריה בדצמבר אותה שנה סיים לבנת במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.53 דקות, במקום 19 במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:48.90 דקות ומקום 31 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.41 שניות.
בנוסף, הוא סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב ביחד עם ברנע, סגל ומלול בתוצאה של 1:37.18 דקות.
לבנת משלב גם לימודי קבלה בארגון "בני ברוך" והפך לתלמידו הנאמן של הרב ד"ר מיכאל לייטמן, וכמו כן, נכון לשנת 2017, נהיה גם לחתנו כאשר נישא לבתו, רחלי.
לבנת קבע 6 שיאים ישראלים אישים, מהם 4 במשחה ל-200 מטר חופשי ו-2 במשחה ל-400 מטר חופשי.
שאנון אשלי גרסיה "שיי" מיטשל היא שחקנית ודוגמנית קנדית.
מוכרת מתפקידה כאמילי פילדס בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות" מבית Freeform, ובעונתה הראשונה של הסדרה "את" מבית נטפליקס.
מיטשל נולדה במיסיסוגה, אונטריו שבקנדה, בתם של פרסייס גרסיה ומארק מיטשל.
אמה היא ממחוז פאמפאנגה בפיליפינים ועזבה את המדינה בגיל 19. כבר כשהייתה ילדה התעניינה מיטשל באמנויות הבמה, ודיווחה להוריה שהיא מתכוונת לעסוק בהן בתור קריירה.
מיטשל החלה ללמוד ריקוד בגיל חמש, כאשר היא וכמה מחברותיה לשיעור התחרו מול כמה קבוצות ריקוד אחרות מבתי ספר שונים.
בגיל עשר משפחתה של מיטשל עברה לוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה.
כשנה לאחר המעבר, סוכנות דוגמנות בינלאומית ערכה ליהוק לדוגמניות בגיל ההתבגרות ובטרום גיל ההתבגרות.
מיטשל הייתה אחת מהבנות שנבחרו.
עד סוף שנות העשרה שלה, מיטשל הספיקה לדגמן לכמה קמפיינים שונים, שהתקיימו בין היתר בבנגקוק, הונג קונג וברצלונה.
היא חזרה לטורונטו כדי ללמוד משחק.
לאחר שחתמה על חוזה עם סוכנות שחקני תיאטרון, מיטשל הופיעה בדרמת הנעורים הקנדית "דגראסי: הדור הבא" והמשיכה לדגמן לקמפיינים שונים.
בשנת 2009, היא התארחה בפרק בסדרה "דגראסי", והופיעה בקליפ של שון פול לשיר "Hold My Hand".
בשנת 2010, החלה להופיע בתפקיד אמילי פילדס בסדרת הדרמה "שקרניות קטנות" מבית Freeform (לשעבר ABC Family), שאליה נבחנה במקור לתפקיד של ספנסר.
באותה שנה היא הופיעה בארבעה פרקים בסדרה של דיסני XD "ארון סטון", והתארחה בפרק בסדרת הטלוויזיה "רוקי בלו" ודגמנה לחברת הביגוד האמריקאית "אמריקן איגל אאוטפיטרס".
בינואר 2011 מיטשל חתמה על חוזה דוברות של "פנטן" עם "פרוקטר אנד גמבל".
באותה שנה היא זכתה בפרס הוליווד הצעירים בקטגוריית "צוות השנה" על הסדרה "שקרניות קטנות".
בשנת 2012, היא התארחה בפרק בסדרה "Glee".
בשנת 2013, היא שיחקה את מריסה בסרט הקצר "Immediately Afterlife".
בשנת 2016 שיחקה לראשונה בסרט הקולנוע "Dreamland", לצדם של ג'ייסון שוורצמן ובוורלי ד'אנג'לו.
שיחקה גם את דמותה של טינה בסרטו של גארי מרשל "יום האם" בכיכובן של ג'ניפר אניסטון, ג'וליה רוברטס וקייט הדסון.
ביוני 2016 מיטשל הופיעה בקליפ לשירו של ניק ג'ונאס "Under You", שנכלל באלבומו השלישי "Last Year Was Complicated".
במאי 2017 הופיעה בקליפ לסינגל הבכורה של כוכב המדיה החברתית לוגאן פול, "Help Me Help You" בו משתתפת להקת הבנים Why Don't We.
בספטמבר 2017 לוהקה לתפקיד הראשי לסדרת הטלוויזיה של ABC "Heiresses", שעובד מהספר בעל אותו השם מאת שרה שפרד.
לסדרה עדיין איך תאריך עלייה לשידור.
בשנת 2018 גילמה את פיץ' סלינג'ר בסדרת המתח של רשת Lifetime, "You" בכיכובו של פן בדג'לי.
עוד באותה שנה שיחקה את התפקיד הראשי בסרט האימה "הדיבוק של האנה גרייס", את דמותה של מייגן ריד, שוטת לשעבר שעובדת בחדר המתים ומגלה שם דברים אפלים ומסתוריים.
ביוני 2018 השתתפה בוידאו קליפ לשירו של דרייק, "In My feelings", מתוך אלבומו החמישי "Scorpion".
בשנת 2019 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה הקומית של רשת הולו "Dollface", לצידן של קאט דנינגס וברנדה סונג, את דמותה של סטלה קול, חברתה הטובה של ג'ולס מימיהן בקולג'.
ב-1 בינואר 2019 חשפה מיטשל בחשבון האינסטגרם שלה כי עברה הפלה בשנת 2018. ב-28 ביוני 2019, חשפה מיטשל בחשבון האינסטגרם שלה ובערוץ היוטיוב שלה שהיא מצפה לילדה ראשונה, עם בן הזוג שלה בשנתיים האחרונות, מאט בבל.
ב-20 באוקטובר 2019 היא הודיעה על הולדתה של בתה הראשונה, אטלס נואה ובמאי 2022 נולדה לה בת שנייה בשם רום באבל.
+שנהסרטתפקידהערות2016Dreamland ניקוליום האם (אנ')טינה2018הדיבוק של האנה גרייסמייגן ריד2022משהו מטיפני (אנ')ונסהTBAHush, HushThe Up and Comer
4 פרקים; גם מפיקה בפועל
שי טלמון (נולד ב-10 באפריל 1958) הוא כלכלן, בנקאי ומנהל ישראלי, כיהן בעבר בתפקיד החשב הכללי במשרד האוצר, כממלא-מקום מנכ"ל בנק הפועלים וכמנכ"ל כלל ביטוח.
כיום משמש כיו"ר חברת דרך ארץ וכיו"ר התאגיד הכלכלי של המושב השיתופי משואות יצחק.
טלמון נולד וגדל בבאר שבע הצעיר מבין שלושה אחים.
אביו מיכה טלמון כיהן כראש מינהל מקרקעי ישראל (1977-1976) ואימו רחל עבדה בתור גננת.
הוא בוגר החוג לכלכלה ומוסמך למנהל עסקים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
טלמון הוא סגן-אלוף במילואים ושירת כמג"ד בחטיבה 408.
טלמון כיהן בתפקיד החשב הכללי במשרד האוצר בין השנים 1995 ל-1999, ולאחר מכן התמנה לממלא-מקום מנכ"ל בנק הפועלים וממונה על החטיבה העסקית בבנק.
בשנת 2008 התמנה לתפקיד מנכ"ל חברת כלל ביטוח, לאחר שלא הובטח לו להתמנות למנכ"ל בנק הפועלים.
טלמון סיים את תפקידו כמנכ"ל חברת כלל ביטוח בפברואר 2013.
טלמון נשוי ליסמין ואב לשלושה.
שי סיאדה (נולד ב-1979) הוא שחקן טניס שולחן פאראלימפי ישראלי.
18 פעמים ברציפות אלוף ישראל (2005–2022) דרגה 4, ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016).
בשיאו דורג במקום 12 בעולם.
ביוני 2003, נשלח לכיבוי השרפה בבית מרכזים בתל אביב.
שרפה זו הייתה אירוע הדליקה הקשה ביותר בתל אביב, ומהשריפות הגדולות בשטח בנוי בישראל.
במשך שלושה ימים פעלו 22 כבאיות ממחוז גוש דן, ובהן כ-60 כבאים, לכיבוי השרפה.
סיאדה שהשתתף בכיבוי וסיכן את חייו, נפצע קשה מנפילת קורה במשקל שני טונות.
הוא שותק בפלג גופו התחתון ורגלו הימנית נקטעה.
לאחר תקופת שיקום חזר לעבוד בתחנת הכיבוי בתפקיד מנהלה.
סיאדה היה ספורטאי עוד בצעירותו.
כבר מגיל 16 שיחק טניס שולחן והיה חבר במועדון "הפועל בת ים".
לאחר הפציעה המשיך להתאמן בבית הלוחם תל אביב בהדרכת זאב גליקמן, ומגיל 24 החל לשחק טניס שולחן בכיסא גלגלים.
הוא הוכתר במשך מספר שנים משנת 2004 ועד היום ברציפות כאלוף ישראל בטניס שולחן לדרגת הנכות שלו.
ארבע שנים לאחר הפציעה דורג 26 בעולם.
בטורניר שנערך ברומניה ב-2011 הוא זכה במדליית זהב זוגותעם לירן גבע.
באליפות ארגנטינה הפתוחה שנערכה ב-2011, המהווה קריטריון השתתפות ב הוא זכה במדליית כסף.
הוא נכנס לאולימפיאדה מהמקום ה-18 והאחרון זאת בעקבות מספר תחרויות טובות שהשיא הגיע בתחרות בארגנטינה שם זכה במדליה וגם זכה להבטיח את מקומו במשחקים האולימפיים לונדון 2012.
באליפות אירופה שנערכה ב-2013 הוא זכה במדליית ארד.
באליפות ספרד הפתוחה שנערכה ב-2016 הוא זכה במדליית כסף לאחר הפסד במשחק הגמר ליריב מטורקיה המדורג ראשון בעולם.
באליפות איטליה הפתוחה במאי 2017 זכה סיאדה במדליית כסף אחרי שניצח ברבע הגמר יריב מרומניה 1:3 ובחצי הגמר גבר על יריב מצרפת 2:3. במשחק הגמר הוא הפסיד לשחקן מפולין 3:1.
סיאדה היה נשוי, התגרש ומשנת 2016, יש לו חברה בשם שירן.
שי כרמלי פולק (נולד ב-28 במאי 1968) הוא במאי, תסריטאי ויוצר טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
זוכה פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר לשנת 2025 על סרטו "הים".
פולק יצר בשנת 1999 את הסדרה "זבנג!", המבוססת על הספר "זבנג!".
בשנת 2006 יצר וביים את הסרט "בילעין חביבתי".
ב-2009 ביים את הסדרה הקומית לילדים "האחים דה גמה".
פולק ביים את העונה הראשונה וחלקים מן העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה לילדים "מיקמק" בשנים 2011-2012; כן כתב כמה מפרקי הסדרה ואת שיר הפתיחה שלה.
ביים גם את הסרט "המסע לכוכב המינימיקים".
סרטו "הים", הוביל במספר המועמדויות לפרס אופיר לשנת 2025, עם 13 מועמדויות, בקטגוריות: הסרט העלילתי הארוך הטוב ביותר, בימוי, שחקן ראשי, שחקן משנה, שחקנית משנה, תסריט, צילום, מוזיקה מקורית, עריכה, עיצוב תלבושות, איפור, ליהוק ופסקול.
לפולק תואר ראשון מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
אביו הוא השחקן והבמאי יוסי פולק ואחיו הצעיר הוא השחקן אבשלום פולק.
פולק הוא בן דוד של ינון מגל.
שי ישעיהו ניצן (נולד ב-29 בנובמבר 1959) הוא עורך דין ישראלי המכהן כמנהל אשכול התוכן בספרייה הלאומית.
שימש כפרקליט המדינה, משנה ליועץ המשפטי לממשלה לתפקידים מיוחדים ומשנה לפרקליט המדינה לתפקידים מיוחדים.
הוריו, חוה ויעקב, עלו לארץ ישראל מהונגריה וצ'כוסלובקיה ב-1934. ניצן גדל בבית דתי, בשכונת קריית משה בירושלים, והתחנך בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר שבעיר.
בשנת 1978 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר והשתתף בפעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה.
בגיל 23 הוריד את הכיפה, אך המשיך לשמור שבת ולנהל אורח חיים דתי.
בשנת 1985 סיים בהצטיינות תואר ראשון במשפטים ובהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים והתמחה בבית המשפט העליון אצל השופט אהרן ברק (לימים נשיא בית המשפט העליון).
בשנת 1987 התמחה אצל עו"ד יעקב רובין, ראש לשכת עורכי הדין לשעבר.
בשנת 1989 השלים תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית, אף הוא בהצטיינות.
ניצן הוא גם בוגר המכללה לביטחון לאומי (1999) ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה (1999) בהצטיינות.
ניצן מילא תפקידים בכירים בפרקליטות המדינה.
בין השנים 1989–1993 כיהן כעוזר אישי לפרקליטת המדינה, דורית ביניש.
בין השנים 1994–2002 כיהן כפרקליט במחלקת בג"ץ, וטיפל בתיקים רגישים שהובאו בפני מחלקה זו.
במקביל כיהן בין השנים 1997–2002 כממונה על עניינים ביטחוניים בפרקליטות המדינה.
בין השנים 2002–2003 כיהן כמנהל תחום תפקידים מיוחדים בפרקליטות המדינה, ומיד לאחר מכן מונה למשנה לפרקליט המדינה לתפקידים מיוחדים.
במסגרת תפקידיו השונים בפרקליטות המדינה טיפל במספר רב של תיקים פליליים וביטחוניים מוכרים ורגישים ציבורית.
בין היתר ייצג את עמדת המדינה בבג"ץ הסיכולים הממוקדים, בבג"ץ הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל (בעניין עינוי נחקרים בשב"כ), בפרשת בר-און חברון, בפרשת קצב ועוד.
ניצן היה ממונה על ההיבט המשפטי של ביצוע תוכנית ההתנתקות, והקים בתי דין מיוחדים הסמוכים לבתי המעצר שבהם נשפטו עצורים רבים יחד.
ב-9 בספטמבר 2012 אישרה הממשלה את מינויו של ניצן למשנה ליועץ המשפטי לממשלה לעניינים מיוחדים, חרף התנגדותם של גורמי ימין וחלק משרי הממשלה.
בתקופה זאת, עסק גם במאבק בגזענות.
בשנת 2019 אף אמר "המלחמה בשחיתות היא חשובה, אבל המלחמה בגזענות חשובה יותר".
בנובמבר 2013 המליצה ועדת איתור לפרקליט המדינה שניצן ימונה לתפקיד.
חברי כנסת ממפלגות הימין בקואליציה מתחו ביקורת על ההמלצה, אך הממשלה אישרה את מינויו והוא נכנס לתפקידו ב-16 בדצמבר 2013, במקומו של משה לדור.
בשנתיים הראשונות לכהונתו ניהל ניצן, שגובה על ידי ארגון הפרקליטים, מאבק נגד נציבות הביקורת על הפרקליטות ורשויות התביעה שבראשה עמדה השופטת בדימוס הילה גרסטל.
ניצן ואנשי הפרקליטות נחלו הצלחה כשהביאו לצמצום סמכויות נציבות הביקורת על הפרקליטות באופן שנשללה ממנה הסמכות לערוך ביקורת מערכתית.
בשנת 2019, הוצמדה לו אבטחה על רקע איומים שקיבל בעקבות עיסוקו בתיקי נתניהו.
ב-16 בדצמבר 2019 הסתיימה כהונתו בת שש השנים כפרקליט המדינה.
ב-2005 הוביל ניצן את מדיניות אכיפת החוק בהיערכות לתוכנית ההתנתקות, בתפקידו כמשנה לפרקליט המדינה לתפקידים מיוחדים.
ב-9 חודשי פעילותו נעצרו כ־6,000 אזרחים, בהם מאות קטינים.
ביקורת רבה הופנתה כלפי מדיניות פלילית מחמירה, פרשנות מרחיבה של עבירות, מעצר תלמידי יסודי, שיפוט קולקטיבי ואף שימוש בשב"כ.
הביקורת עלתה בין היתר בדו"ח הסנגוריה הציבורית, באמצעי תקשורת רבים ובכנסת.
נגד ניצן עלתה ביקורת ציבורית כי אינו קשוב לטענות המפגינים ומתחמק באמצעות כלים בירוקרטיים.
במסגרת תפקידיו היה ממונה על אכיפת החוק ביהודה ושומרון, ונמתחה עליו ביקורת מימין כמי שפוגע בהתנחלות ובמתנחלים.
במשך תקופה התנהלו מול ביתו הפגנות של פעילי ימין, בקריאה להדיחו מתפקידיו הציבוריים.
בספטמבר 2014 קבעה שופטת בית משפט השלום בכפר סבא, נאוה בכור, כי הפרקליטות ושי ניצן נהגו באכיפה בררנית כלפי אנשי ימין.
הקביעה בוטלה על ידי בית המשפט המחוזי.
ב-2015 החלה חקירת משטרה כנגד גל הירש, ימים ספורים לאחר הודעת השר גלעד ארדן על כוונתו למנות את הירש למפכ"ל המשטרה.
הירש קבל על ניסיון הפללה של ניצן וסחבת בחקירה לסיכול מועמדותו.
נציב תלונות הציבור, השופט בדימוס דוד רוזן לא מצא דופי בהתנהלות המשטרה והפרקליטות.
לאורך השנים עלו טענות נוספות כנגד ניצן על שימוש לרעה בתפקידו להשפעה על מינויים ככלי לקידום תפיסת עולמו באמצעים משפטיים.
בנובמבר 2021 אושר מינויו לרקטור של הספרייה הלאומית, שתפקידו לנהל את מכלול עולמות התוכן של הספרייה.
בפברואר 2024 שונה שם התפקיד ל"מנהל אשכול התוכן".
ניצן מתגורר בירושלים, נשוי לתמר ניצן – מורה לערבית, ואב לחמישה.
אחיו הוא הפרופסור לכלכלה שמואל ניצן.
בנו הוא חוקר הספרות עדו ניצן.
"להיות עם יהודי ודמוקרטי בארצנו - על פסילת רשימות ומועמדים לכנסת" שורשים במשפט 979 (דינה זילבר עורכת, 2020), הוצאת נבו.
שי יחזקאלי (נולד בשנת 1979) הוא אמן וצייר ישראלי.
עבודותיו הוצגו בתערוכות יחיד וקבוצתיות רבות בישראל ובעולם, והן מופיעות באוספים מרכזיים.
הוא מיוצג על ידי גלריה שלוש וגלריה מינדי סולומון.
יחזקאלי נחשב לאחד מהאמנים הבולטים בישראל בשנים האחרונות, עם יצירה שמעמידה במרכז את המתח בין זהות מקומית וגלובלית.
הוא בוגר התואר הראשון והשני במחלקה לאמנות בבצלאל, וזכה לאורך השנים בפרסים חשובים, בהם פרס רפפורט לאמן ישראלי צעיר ופרס עידוד היצירה מטעם מפעל הפיס.
יחזקאלי גדל בירושלים במסגרת החינוך הדתי ועקבות היהדות, המיסטיקה וההיסטוריה הלאומית בפרט והמילה הכתובה בכלל ניכרות במובהק ביצירתו.
בשנים 1999-2022 עסק במוזיקה נסיונית תחת השם "קומה" והוציא שלושה אלבומים בלייבל הירושלמי "פאקט רקורדס".
כמו כן, היה מחצית מהרכב הפוסט-פאנק הירושלמי FuN, יחד עם חובב אופנהיים
למד במחלקה לאמנות בבצלאל, סיים תואר ראשון ולאחר מכן תואר שני בתוכנית לימודי ההמשך של בצלאל בתל אביב.
בין בני כיתתו נמנים האמנים והאמניות עילית אזולאי, גבי קריכלי, עדן בנט, אלהם רוקני ואלכסנדרה צוקרמן.
מיד עם תום לימודיו החל ללמד אמנות וציור בהקוביה, בסיס, בצלאל, מנשר לאמנות והאטליה וכן להרצות כחלק מתוכנית סל תרבות.
יחזקאלי חי ועובד בתל אביב.
2008-2010: תואר שני באמנות (M.F.A.) בתוכנית לימודי ההמשך בבצלאל, תל אביב
2002-2006: תואר ראשון באמנות (B.F.A.) בהצטיינות יתרה, המחלקה לאמנות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים.
סגנון האמנות של יחזקאלי מתאפיין בציור מהיר ומרושל לכאורה, עשיר בדימויים ובצבעים, לעיתים נשכני ומלא הומור.
יחזקאלי מרבה להשתמש במוטיבים שמייצגים את ההיסטוריה והזהות הלאומית הישראלית, כמו דקלים אוריינטליים ודמות היהודי הנודד, אך הוא מציג אותם בצורה שמרוקנת אותם ממשמעותם המקורית, ומתמקדת באיקונוגרפיה מורכבת ושנונה.
האמנות של יחזקאלי עוסקת לעיתים קרובות בנושאים של חולין וסיזיפיות, תוך שהיא קוראת תיגר על הנושאים הנחשבים נשגבים או מקודשים בשדה האמנות.
פריצתו הגדולה לתודעת הציבור הייתה עם זכייתו בפרס רפפורט לאמן ישראלי צעיר ב-2015 ותערוכת היחיד הגדולה "בשבחי מפולת" שהוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות ב-2016
המהלך של שי יחזקאלי מרובד: הוא מצטייר כתלמידם של מורים רבים ובה בעת חותר מתחת לעצם מושג ה"השפעה".
העכשוויות של עבודת הציור של יחזקאלי באה לידי ביטוי במודעות הבולטת לנטל ההיסטורי הרובץ על מי שעוסק בימינו בציור וגם במזג והאופי של העשייה.
הציור שלו נסמך על תולדות הציור הקאנוני, ישראלי ובינלאומי, תוך שהוא פורע את מסורת הציור ומשבש אותה.
לצד גוף עבודותיו המרכזיות, יחזקאלי מרבה לצייר על גבי מצעים שונים.
אלה ציורים מהירים, "מרושלים" או פרומים במכוון, עשירים בדימויים ובצבע, נשכניים ומלאי הומור.
סגנון ציורו של יחזקאלי שואב ממסורת הציור המקומי - הרזה והקונצפטואלית.
רוח זו עולה גם משמות הציורים, ביניהם: "ציור חמסה" ו"דיוקן עצמי כשמשון", "ציור יחסי ציבור" ו"ציור CV".
שמות אלו קוראים תיגר על רצינות המעשה האמנותי ושדה האמנות.
הם מרוקנים אותם מן הנשגב ומדגישים את ממד החולין - היומיומי, הסיזיפי והאימפוטנטי - הגלום בהם.
"יותר מעניין אותי לא לדעת מה יקרה ולבנות משהו מכלום.
כמובן שלעיתים קרובות אופן העבודה הזה גם מתסכל, בהמון ציורים יש שכבות על שכבות של צבע ומחיקות.
זו מעין ארכאולוגיה ברוורס; אני חופר כלפי מעלה כדי למצוא את מה שאני מחפש מבלי לדעת בכלל מה זה".
שי יחזקאלי מרבה לעסוק בעבודותיו בזהות מקומית ואוניברסלית, כאדם צעיר, אזרח העולם וכאמן ישראלי.
עבודותיו פרועות ומתורבתות בעת ובעונה אחת, יודע ומכיר – אבל גם מנסה למחוק את עקבות הידע וההכרות.
2007 "מזרקה"- גלריה סולו, תל אביב-יפו
2009 "שולדנט קולדנט וודנט"- דרום-חלל לאמנות, תל אביב (2009)
2016 "בשבחי מפולת", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב (2016)
2019 "שנת הצהריים הגדולה", גלריה שלוש, תל אביב
2019 "Maarava", גלריה מינדי סולומון, מיאמי, ארצות-הברית
2021 "Eight Primordial Paintings", גלריה מינדי סלומון, מיאמי, ארצות-הברית
2021 "מדרון חלקלק", בית אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב
"קורות תומכות נופלות", עם עדן בנט, גלריה וילה, ירושלים.
"אביגיל הופקינס/שי יחזקאלי", עם אביגיל הופקינס, גלריה הקיבוץ, תל אביב.
"עינוגי דכדוכים", עם שרון פדידה, גלריה החדש והרע, חיפה.
"ח"י ציורים", עם רן קידר, גלריה ברבור, ירושלים.
אוצרים: מאשה זוסמן ואבי סבח (2007)
2024 - "חלום צלול", סדנת ההדפס, ירושלים, "זרעי קיץ", גלריה שלוש, תל אביב
2023 - "מרקורי", סדנאות האמנים, תל אביב, "תודעות צמיחה", הגלריה החדשה, סדנאות האמנים טדי, ירושלים
2022 - "שי יחזקאלי | אסתר שניידר | ציונה שמשי", הלובי, חלל לאמנות, תל אביב, "Men Who Paint Flowers", גלריה מינדי סולומון, מיאמי, "Works on Paper", גלריה הארקוויק, ניו יורק
2020 - "Big In Minshar", גלריה מנשר, תל אביב, "שמש שחורה", גלריה שלוש, תל אביב,"Künstlerhaus Sootbörn ,"Expanded Book, המבורג
2019 - "Hidden Hour", גלריה מינדי סולומון, "מערבולות", גלריה שלוש, תל אביב
2018 - "סתיו", גלריה מאיה, תל אביב, "אין מקום אחר" - עשור ליריד צבע טרי, מרכז הירידים, תל אביב
The Breakthrough Century" – המוזיאון היהודי בשווייץ, בזל, "Paper Cuts" - מנצ'סטר קונטמפוררי, "מאסף: עשור לפרט רפפורט לאמן ישראלי צעיר/בכיר", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2016 - "התלוש", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, אוצרת: דלית מתתיהו, "מחנה ציור 2016: פעילים", מוזיאון הנגב לאמנות, באר-שבע, אוצר: דוד וקשטיין
2014 - "נחש הנחושת", גלריה שלוש, תל אביב, אוצר: אורי גרשוני
2013 - "טובין", מוזיאון בת ים, אוצר: יהושע סימון
2012 - "2112", בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב, "BAAD influence", גלריה BAAD, בצלאל, תל אביב.
אוצר: אורי גרשוני, "באופן פורמלי (ומה לעשות עם ציור במאה ה-21?)", מוזיאון חיפה לאמנות.
2010 - "סלמה 10"-תערוכת בוגרים, תוכנית התואר השני בבצלאל, תל אביב.
אוצרים: נחום טבת ויוסי ברגר.
2008 - "לילה ויום", גלריה גילית פישר, תל אביב
2007 - "מעבר לעקרון", גלריה המדרשה, בית ברל.
אוצר: בועז ארד, "חתולים", מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
2006 - "חצי פנסיון", גלריה ברוורמן, תל אביב.
אוצרות: טלי בן-נון, סאלי הפטל
שי יחזקאלי: בשבחי מפולת, קטלוג תערוכה, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2016.
התלוש, קטלוג התערוכה, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2016
"רשמים 6: הביאנלה השישית לרישום", קטלוג התערוכה, 2016, אוצרות: סאלי הפטל-נוה ועדנה מושנזון
הרמה, מגזין לאמנות, גיליון #1, הומאז', נובמבר, 2012 (עורכות: יעל רוכמן ורינת אדלשטיין)
החדש והרע, מגזין אמנות, קיץ-סתיו 2012, גיליון 3 (עורכים: נטלי לוין, יהושע סימון ורועי ארד)
אנחת רווחה, קטלוג התערוכה, 2012, (אוצרת: נטלי לוין, מוזיאון אשדות יעקב)
באופן פורמלי: ומה לעשות עם ציור במאה ה-21?, קטלוג תערוכה, 2011 (אוצרת: רותי דירקטור, מוזיאון חיפה לאמנות)
פלא שאת כל הרוע הזה לא מעטר שפם, שי יחזקאלי, 2011 (ספר אמן-הוצאת אפשרות של ספר)
אוסף לאומי: עבודות נבחרות (2010, עורכת: סמדר שפי, הוצאת כנרת זמורה ביתן דביר)
פנים, כתב עת לתרבות, חברה וחינוך (מספר 43, קיץ 2008. עורך: רוביק רוזנטל).
חתולים-על חתולים, אנשים ומה שביניהם - קטלוג התערוכה (מוזיאון ארץ ישראל, 2007. אוצרת: דנה תגר)
פרס רפפורט לאמן צעיר, מוזיאון תל אביב (2015)
מענק מפעל הפיס עבור הוצאת ספר-אמן "פלא שאת כל הרוע הזה לא מעטר שפם" (2014)
פרס עידוד היצירה, מטעם תוכנית התואר השני באמנות, בצלאל, תל אביב.
פרס הצטיינות להישגים, "בנק לאומי", מטעם המחלקה לאמנות בצלאל.
פרס הצטיינות ע"ש אריאלי, המחלקה להיסטוריה ותאוריה, בצלאל.
פרס הצטיינות להישגים "אגודת ידידי בצלאל", מטעם המחלקה לאמנות בצלאל.
שי (שלום יעקב) מאיר (נולד ב-24 ביולי 1943) הוא איש עסקים ישראלי, מייסד מוזיאון השעווה הישראלי ומאירלנד, והמנהל של כלבו שלום שפעל במגדל שלום בתל אביב מ-1965 ועד 1989.
שי מאיר נולד בשם שלום יעקב מאיר בתל אביב, בנם של רבקה ומרדכי (מוטקה) מאיר.
קרוי על שם שני סביו, שלום מאיר ויעקב פרלשטיין.
את שנות ילדותו העביר בבית משפחת מאיר בבת ים, שהיווה מוקד עלייה לרגל לראשי המשק, פוליטיקאים בכירים ואנשי החברה הגבוהה בישראל של אמצע המאה ה-20.
סיים את חוק לימודיו במגמה הריאלית בגימנסיה הרצליה.
מושפע מאורח חייו וההיסטוריה הספורטיבית של אביו, מרדכי מאיר, ניסה שי מאיר את כוחו כספורטאי.
הוא החל לשחק טניס בגיל 10, אז קנה לו אביו את ה"רקטות" (מחבטים) הראשונות, במועדון הטניס של "מלון רמת אביב".
באותה עת פעלו בישראל מועדוני טניס ספורים: "מכבי תל אביב", המועדון של "מיקלוש" ממנו צמחה "הפועל תל אביב" ו"מכבי צפון".
הוא שיחק במועדון כ־12 שנים.
בשנת 1963 הוביל את המועדון יחד עם הטניסאים ירדן פרגמן, אמנון אריאלי ואחרים לליגה הלאומית.
הוא השתתף בטורניר הזוגות הראשון של אבות ובנים בשנת 1954 והיה צעיר המתמודדים.
בשנות ה-80, כשניהל את כלבו שלום, פרס את חסותו על טורניר זה וארגן 13 טורנירים כאלה, שמהם יצאו המנצחים לאליפות העולם בתחום זה.
מאיר היה גם שחקן כדוריד.
יחד עם חבריו דני ירושלמי (לימים שחקן בנבחרת ישראל) ויוסי מליכסון הוביל את נבחרת גימנסיה הרצליה.
בשנת 1966 שיחק בנבחרת אס"א תל אביב.
עשה תואר ראשון בכלכלה ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במינהל עסקים (MBA) באוניברסיטת קולומביה בארצות הברית.
עם שובו ארצה בשנת 1969 החל לעבוד כמנהל הכספים והחשב של כלבו שלום, אחד מתוך שורה ארוכה של מפעלים ועסקים שהקים אביו יחד עם אחיו ומשקיעים נוספים.
בשנת 1971 פרצה שרפה בכלבו שלום, ושי מאיר הוביל את שיפוץ הכלבו עד לפתיחתו מחדש עם מספר חידושים שיווקיים, עיצוביים ואחרים שלא נראו עד אז בישראל.
בשנת 1972 התמנה למנהל ראשי (Managing Director) של הכלבו עד למכירתו בשנת 1987.
בשנת 1966 נישא לנילי ולהם 4 ילדים ו-10 נכדים.
בשנת 2009 כתב והוציא לאור את הספר "סיפורם של האחים מאיר" בהוצאת קווים.
במקביל לעבודתו בכלבו שלום, הוביל שי מאיר את תכנונם והקמתם של מוזיאון השעווה הישראלי והמאירלנד במגדל שלום.
בשנת 1973 נפתח "מוזיאון השעווה הישראלי" עם תצוגה של 100 בובות שעווה.
המוזיאון נוהל על ידי שי מאיר במשך 14 שנים, ונסגר בשנת 1992.
בשנת 1974 פתח שי מאיר את ה"מאירלנד", פארק שעשועים שפעל בעונת הקיץ על הגג הפתוח במגדל שלום.
בשנת 1980 החל לפעול כחבר ועד בלשכת המסחר של תל אביב ולאחר הבחירות שהתקיימו בלשכה בשנת 1983 מונה לסגן נשיא הלשכה.
במהלך השנים שימש שי מאיר כדירקטור בחברות וארגונים רבים, וביניהם: בנק ירושלים, אוניברסיטת תל אביב, חברת הנפט הלאומית, חברת וולפסון קלור מאיר בע"מ, מאיר חברה להשקעות בע"מ והאגודה לקידוד המוצר בישראל.
שי לביא (נולד ב-16 באוקטובר 1970) הוא פרופסור מן המנין בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב והחל מינואר 2017, משמש ראש מכון ון ליר בירושלים.
שי לביא נולד בתל אביב ולמד בחינוך הממלכתי-דתי, בתיכון אמי"ת גוש דן.
לפני שירותו הצבאי למד בישיבת הר עציון באלון שבות.
הוא בוגר התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1995 סיים תואר שני בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה גם כן באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2001 השלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בתוכנית ללימודי משפט וחברה (Jurisprudence and Social Policy).
בשנת 2002 מונה למרצה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, בשנת 2006 עלה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2011 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 2018 קודם לפרופסור מן המנין.
ייסד וניהל את מרכז אדמונד י' ספרא לאתיקה בשנים 2017-2012.
תחום המומחיות של לביא הוא סוציולוגיה ופילוסופיה של המשפט.
מחקריו עוסקים בצמיחתן של דילמות אתיות בהתחלה ובסוף החיים וביחסים בין דת וחילון.
ספרו "The Modern Art of Dying: A History of Euthanasia in America", זכה בפרס הספר הטוב ביותר בתחום הסוציולוגיה של המשפט לשנת 2006, מטעם האגודה הסוציולוגית האמריקנית.
בצד פעילותו האקדמית לביא חבר במשך השנים בפעילות ציבורית ובכלל זה היה חבר בוועד ההקמה של עמותת "אנו פליטים", וחבר בוועדת הלסינקי העליונה לניסויים רפואיים בבני-אדם.
פרופ' לביא זכה במלגת פולברייט, בפרס צלטנר לחוקר צעיר במשפטים, במענק להקמת מרכז מינרבה לחקר סוף החיים, ובמענק מחקר מקרן GIF לחקר ביו-אתיקה וחברה בישראל, בטורקיה ובגרמניה.
כיהן כמרצה אורח באוניברסיטת קורנל, באוניברסיטת טורונטו, בישיבה-אוניברסיטה בניו-יורק, ובאוניברסיטת הומבולדט בברלין.
לביא הוא בן-זוגו של האמן שי עבאדי.
שי מגל (נולד ב-3 בפברואר 1980) הוא איש תקשורת וניהול ישראלי.
מכהן כמנכ"ל אתר ynet, ובמסגרת זו משמש גם כיו"ר אתר הדרושים AllJobs ודירקטור באתר הספורט One, שלושתם מקבוצת ידיעות אחרונות.
מגל נולד וגדל בעיר בת ים.
את דרכו העיתונאית החל כמשכתב באתר "TheMarker", כשנה וחצי לאחר שהוקם.
משם עבר לתפקידי עריכה בפורטל "נענע" מבית נטוויז'ן ולאחר מכן חזר לקבוצת "הארץ" כמנהל התוכן הראשי ב-"TheMarker".
בשלב זה החליט לעבור מתפקידי ניהול תוכן ועריכה לניהול כללי ופיתוח עסקי, ומונה למנהל השותפים האסטרטגיים בנענע-נטוויז'ן.
ב-2007 הצטרף ל-ynet כסמנכ"ל פיתוח עסקים ומוצרים.
מאוחר יותר קיבל אחריות גם לפעילות השיווקית של האתר, וב-2010 מונה כמשנה למנכ"ל.
בתקופה הזו הוביל, יחד עם המנכ"ל אבי בן טל, את רכישת האתרים "המקצוענים", "BigDeal" ו"כיכר השבת", שבהם כיהן גם כדירקטור לאחר הרכישות, וניהל את כלל פעילות פיתוח עסקי הקבוצה, בהם הקמת "ynet ביטוח" ופלטפורמות המסחר האלקטרוני של האתר.
באותה תקופה שימש גם כסגן יו"ר הוועדה הישראלית למדרוג האינטרנט, מטעם קבוצת ידיעות אחרונות.
בשנת 2013 פרש מ-ynet ועבר לשמש כמנכ"ל חברת ההיכרויות "Love Me" מקבוצת גרטלר-דווידוב.
בשנת 2014 הצטרף ל"וואלה!" כמשנה למנכ"ל ושימש, בין היתר, כדירקטור באתר "יד2" עד למכירתו.
בדצמבר 2015 מונה כמנכ"ל החברות הבנות בתחום המדיה ושוק ההון ב"קו מנחה" ובאוגוסט 2016 מונה כמנכ"ל משותף של הקבוצה לצידו של אבי בגס.
בינואר 2017 נותר כמנכ"ל יחיד בחברה.
במהלך כהונתו בקבוצה סגרה "קו מנחה" פעילויות שהסבו לה הפסדים, מכרה את כלל פעילויות חטיבת המדיה, בהן "תפוז", "אייס" ו"ביזפורטל", וכן רכשה את החברות "myBusiness", מערכת הנהלת החשבונות "פינבוט", "עושים סדר" ו"קרן מפרש".
בתוך כך, השיקה "קו מנחה" לשכת דירוג אשראי צרכני ולראשונה בתולדותיה נכנסה לתחום הדירוג, מוצרי ליבה חדשים פותחו מחדש לסביבת הענן, החברה עברה טרנספורמציה מלאה מחברת שירותים לספקי שירות במתכונת SaaS.
בחודש מרץ 2021 הודיע על רצונו לסיים את תפקידו ב"קו מנחה".
בחודש מאי חזר לקבוצת ידיעות אחרונות ומונה למנכ"ל אתר AllJobs.
הוא הוביל את הפיכת AllJobs מאתר יחיד לקבוצת אחזקות בתחום הדרושים וההשמה, עם רכישת אתר הצעירים 'סחבק' ופלטפורמת הפרילנסרים XPlace.com, וכן השקת 'ג'וביק', אתר דרושים למגזר החרדי בשותפות עם קבוצת התקשורת נתיב ו'בחדרי חרדים', ואתר techit - אתר דרושים לתחום ההייטק הישראלי.
במהלך כהונתו רכשה קבוצת הראל 20% מ-AllJobs.
בחודש יוני 2024 מונה לתפקיד מנכ"ל ynet, הנמצא גם הוא בבעלות קבוצת ידיעות אחרונות.
בשנת 2022 החל להגיש, ביחד עם מאיה גזית, פודקאסט העוסק ברוצחים סדרתיים בשם "פודקאסט רצח".
מגל גרוש והוא אב לבן.
שי מאסטרו (נולד ב-5 בפברואר 1987) הוא פסנתרן ג'אז ישראלי, כיום פועל בברוקלין, ניו יורק.
שי מאסטרו החל לנגן פסנתר בגיל 5 ונחשף לראשונה לג'אז בגיל 8 כאשר הקשיב ל-"Gershwin songbook" של אוסקר פיטרסון.
מאסטרו למד בתיכון לאומנויות תלמה ילין.
בשנתו הראשונה הוא קיבל מלגה מלאה לשנתיים ללימודי מוזיקה בתוכנית הקיץ של מכללת ברקלי למוזיקה.
בזמן שהיה בסיבוב הופעות בארה"ב שכלל הופעה בפני ה-IAJE הוא נבחן לתוכנית 4 שנתית בברקלי ושוב קיבל מלגת לימודים מלאה.
מאסטרו היה חבר בשלישיית אבישי כהן מ-2006 עד 2011.
ב-2010 הקים את שלישיית שי מאסטרו (Shai Maestro Trio) יחד עם הבסיסט הפרואיני חורחה רודר (Jorge Roeder) ועם המתופף הישראלי זיו רביץ.
השלישייה הוציאה עד כה חמישה אלבומים.
בשנת 2020 הוציא קליפ בבימוי של גילי עזגד ובהמשך, בתחילת 2021 אלבום חדש "Human" עם אותו שיר.
מאסטרו מציין את באך, שופן, בטהובן, קית' ג'ארט, הרבי הנקוק, מיילס דייוויס, צ'יק קוריאה, אוסקר פיטרסון ואת אבישי כהן כהשפעות מוזיקליות.
בין השפעותיו החוץ מוזיקליות ציין את הסופר הגרמני הרמן הסה ואת הפילוסוף הישראלי ישעיהו ליבוביץ.
שי חיון (נולד ב-10 ביולי 1971) הוא מפתח גוף ישראלי וזוכה מר ישראל מעל 18 פעמים ברציפות.
ניצח בתחרות מר עולם של איגוד GBO (מר אטלאס) בשנת 2018 שהתקיימה בדאלאס שבטקסס, והוא המתמודד היחיד מישראל שזכה בתחרות זו וקיבל את כרטיס הפרו של איגוד GBO.
הוא זכה בקטגוריית המאסטרס לקבוצת גיל 40+, בתחרות הפתוחה וכן בתחרות למופיעים לראשונה בתחרות.
הוא קיבל שלוש מדליות זהב וטבעת מיוחדת שהופקה לרגל האירוע.
שי התחרה בשנת 2019 בתחרות PRO NORDIC של איגוד IFBB הנחשב ביותר בעולם וקטף 4 תארים בקטגוריות שונות, משקל (עד 82 קג), גיל (40+), וקטגוריות פתוחות אחרות.
שי חיון גר בכפר סבא רוב חייו.
כשחיון נולד הוא נולד פג עם אחיו התאום, סבל מתת משקל.
עם משקל של 1.7 קילוגרם וסבל מברונכיט ספסטית.
גם לאחר שיצא מכלל סכנה נאלץ חיון לבלות את מרבית ימי בחרותו בין מסדרונות בתי החולים ואגפי האשפוז.
עד גיל 13 חיון ואחיו עברו בין חוגים ובעיקר היו בחוגים של ג'ודו.
עוד לפני שהיה מותר לו להיכנס למתחם חדר הכושר (בעבר חוק הספורט קבע כי רק מגיל 14 ניתן להתאמן בחדר כושר) אימץ דרך יצירתית לחזק את גופם, חיון היה מחבר מוטות ברזל לגושי בטון כדי ליצור משקולות מאולתרות, וכך הפך את חדר הכושר לחלק מחייו.
עוד בילדותו חיון אהב את תחום פיתוח הגוף ואת חדר הכושר, חיון התחרה בילדותו באליפות ישראל באתלטיקה קלה והיה חלק מנבחרת האתלטיקה הבית ספרית, ומאז שהיה ילד בנה ופיתח את גופו לשלמות זוכת פרסים.
בשנת 1988, עם עילית הסרט "מעבר לשיא" (Over The Top), סרטו של הבמאי מנחם גולן, התחילו להופיע בארץ יותר ויותר תחרויות של הורדות ידיים, ובשנת 1991 חיון ניצח לראשונה בתחרות הורדות ידיים.
חיון נשוי ולו שני בנים.
עוד בשנת 1995 חיון זכה בתחרות מר ישראל של איגוד IFBB אך לא דורג, והשתתף באותה תקופה בכמה תחרויות מר ישראל ותחרויות פיתוח גוף אזוריות,
מאז הזכייה הנ"ל עד לשנת 2012 חיון עזב את ענף פיתוח הגוף, עלה במשקל ואיבד את הגוף החטוב שהיה לו, אף על פי שהמשיך להתאמן ולאמן בחדר הכושר, בין השנים חיון זכה באליפות ישראל בלחיצת חזה והתחרה בתחרויות הורדת ידיים,
בשנת 2011 חיון החליט לחזור לתחום פיתוח הגוף וירד 22 קילו כדי להביא את הגוף לחיטוב הולם לתחרות, ואז ב-2012 זכה בתחרות מר ישראל גם כן של איגוד IFBB,
מאז 2012 חיון רק המשיך והתקדם בתחום פיתוח הגוף והמשיך לזכות עד היום, גם בתואר מר ישראל 2018 ובתואר מר ישראל מעל גיל 50 לשנת 2021, ובתחרות מר ישראל מסטר 2022.
חיון מתחרה לא כמו רוב מפתחי הגוף, כל השנה נמצא באחוז שומן נמוך מאוד ולא עולה במשקל בצורה מוגזמת אך עדיין מצליח להתפתח ולהתקדם, אחת הגאוות של חיון היא שבזמן שמתחרים אחרים משמינים ו"מתלכלכים" בזמנים בין תחרויות, חיון נשאר חטוב ומוכר בתחום על כך.
בגיל 13, קצת לפני שהתחיל להתאמן בחדר כושר, חיון חתך את כף ידו הימנית כמעט בחצי בתאונת עבודה בביתו, ועבר ניתוח לתיקונה.
בגיל 19, בתקופת הצבא, חיון פיתח דלקת בכף ידו השמאלית שגם היא עברה ניתוח מאוד מסובך שנבע מחומרת הדלקת.
בגיל 36 חיון אובחן בקרטוקונוס (מחלה בקרנית העין), ולא יכול היה לראות בעינו הימנית, והיה צריך לעבור ניתוח השתלת קרנית במחיר כ-40,000 ש"ח.
תואר שנת זכייה אלוף ישראל בהורדת ידיים 1990 מקום בעשירייה הפותחת בתחום הורדות ידיים 1991 אלוף ישראל בלחיצת חזה - 210 ק"ג 2003
שי להב (נולד ב-11 באפריל 1969) הוא עיתונאי, מחזאי, סופר, עורך, מגיש רדיו ותסריטאי ישראלי.
להב נולד בחיפה והתחנך בבית הספר הריאלי העברי בעיר, וסיים את לימודיו במגמה הריאלית.
שירת בצה"ל כלוחם בחטיבת הנח"ל בתקופת האינתיפאדה הראשונה, דבר שהשפיע על יצירתו.
בשנת 1992 החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם השלים באוניברסיטת תל אביב ב-1997.
במקביל לעבודתו כעורך דין פלילי, עבד להב ככותב בעיתונות, ובשנת 2001 פרש מתפקידו כעורך דין והתמקד ביצירה בלבד.
להב כתב טור שבועי על מוזיקה ישראלית במקומוני מעריב, "קול ישראל", ובין השנים 2002–2005 שימש כתב מגזין קבוע במוסף "סופשבוע" של מעריב.
בשנים 2005–2007, עבד כסגן עורך מוסף התרבות והבידור של "מעריב" ובין השנים 2007–2011, שימש כעורך המוסף.
משנת 2005 ועד שנת 2011, שימש כמבקר המוזיקה הישראלית של עיתון מעריב ומשנת 2016 כותב להב טור אישי בנושאי תרבות במוסף "סופהשבוע" של "מעריב" וטור אישי בנושא מוזיקה, בשם "תווי שי" ב-ynet.
בשנת 2002, כתב להב תסריטים לעונה השנייה של הסדרה "טיפול נמרץ" ששודרה בטלעד ובאותה שנה הפך לתסריטאי הראשי ועורך התוכן בתוכנית "תוצרת הארץ" של הערוץ הראשון למשך כ-5 עונות, ואף כתב את פינת האנימציה הקבועה "יורם".
בשנת 2009, היה התסריטאי הראשי בסדרה "שיר השישים", של הערוץ הראשון, וערך את תוכנית הלקט של הסדרה.
בשנת 2010 פיתח את סדרת הדרמה גרעינים עבור חברת yes הטלוויזיה בלוויין.
בשנת 2011, ערך את הסדרה הדוקומנטרית "ובמקום הראשון" עבור הערוץ הראשון, ושנה מאוחר יותר פיתח את סדרת הדרמה "חשיפה" עבור רשת.
בשנת 2014 כתב וערך את סדרת הרשת של ynet "פרובוקציה".
בשנת 2015, ערך וכתב את הסדרה הדוקומנטרית "מהכרם עד קיסריה" עבור קשת (ערוץ 24), כתב את הסדרה הדוקומנטרית חגיגה לעיניים – סיפורו של הקולנוע הישראלי" של הערוץ הראשון וכתב את סדרת הילדים "אור של כוכבים", גם היא עבור הערוץ הראשון.
בשנת 2017 כתב את התסריט לסרט הקולנוע ואז היא הגיעה המתרחש סביב עונת האליפות של הפועל חיפה.
באותה שנה ערך וכתב את התסריט של הסרט התיעודי "הערב בצוותא" בערוץ 24. בשנת 2018, כתב וערך את הסדרה הדוקומנטרית "צליל מכוון" בהגשתו של קובי אוז שעלתה בתאגיד השידור כאן 11. בשנת 2019, כתב את הסדרה הדוקומנטרית "מעברות" עבור תאגיד השידור "כאן 11".
בשנת 2019, זכתה הסדרה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית "סדרת התעודה".
בשנת 2020, כתב את הסרט התיעודי "עוד לא אבדה" עבור תאגיד השידור כאן 11. בשנת 2021, ערך את הסדרה "ארון השירים היהודי" בכאן 11. בשנת 2023, כתב וערך את הסדרה הדוקומנטרית "הצ'ופצ'יק של הקומקום" על שלישיית הגשש החיוור, עבור הוט 8 ו-yes קולנוע ישראלי.
עוד באותה שנה ביים את הסרט הדוקומנטרי "ימי הפיק" על צביקה פיק עבור Yes דוקו וכן ביים את סדרת הדוקו המוזיקלית "3 שירים" עבור כאן 11.
בשנת 2024, ביים את סרט התעודה "פזמון חוזר", על ההיסטוריה של ישראל בתחרות האירוויזיון, ששודר בכאן 11. עוד באותה שנה כתב וערך את סרט התעודה "חוזה עם השטן?", על "הסכם ההעברה" בין הנאצים וראשי היישוב היהודי בארץ ישראל, ששודר בהוט 8.
בשנת 2009, כתב להב עם יוני זיכהולץ את המחזה" "ע' 17" המבוסס על סיפרו "לך לעזה", שעלה בתיאטרון הקאמרי והיה מועמד לפרס התיאטרון בקטגוריית המחזה המקורי.
בשנת 2012, כתב את המחזמר "משחק באש", ללחנים של שי להב המוזיקאי (סולן להקת "מופע הארנבות של ד"ר קספר"), שעלה בתיאטרון הפרינג' באר שבע, ואת הצגת הילדים "ארץ הגרביים האבודים" שעלתה לראשונה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
בשנת 2015, כתב את "שבת בבוקר" מחזמר לילדים משיריו של יוני רכטר בתיאטרון הקיבוץ.
בשנת 2016 כתב את "הקסם של מוצרט" - זוכת הפרס הראשון בפסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים, ופרס המחזאי.
בשנת 2017, כתב עם דפנה אנגל את המחזה "רובינא – האגדה", שעלה בתיאטרון הבימה בשיתוף עם תיאטרון השעה, ובבימוי של משה קפטן.
אהדתו של להב לקבוצת הכדורגל הפועל חיפה הובילה אותו בשנת 2018 להעלות את המחזה "אגדת דשא" בתיאטרון הקאמרי.
בסוף אותה שנה הועלה בתיאטרון הבימה המחזה "כפרה", שכתב יחד עם דפנה אנגל, בבימוייה של אנגל.
בשנת 2020, כתב את המחזמר לילדים "ילדיסקו" לתיאטרון המדיטק.
בשנת 2021, המחזמר "התחנה", שכתב עם דפנה אנגל ועסק בתחנת הרדיו גלי צה"ל, המחזה עלה בתיאטרון חיפה.
בשנת 2022, כתב את המחזה "אידה", המחזה עלה בתיאטרון הבימה.
המחזה נכתב על אסירת ציון אידה נודל ובבימויו של צדי צרפתי.
בשנת 2025, להב כתב את המחזה "רחוק מהבית", שעסק בילדים שפונו מביתם בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
ההצגה היא שיתוף פעולה של תיאטרון חיפה ותיאטרון הקיבוץ, והועלתה לראשונה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
בין השנים 2002 ל-2003 הגיש להב תוכנית יומית ברשת ג' בשם "מה שבע".
בין השנים 2007–2008, הגיש בגלי צה"ל את תוכנית הלילה ציפורי לילה מוזיקליות ואף יצר והגיש את הסדרה "משנים את התמונה".
בשנת 2010 הגיש את התוכנית "עשר המכות" ברדיו תל אביב.
2009, "רשימת שידור", בהוצאת עם עובד
להב נשוי לרוית ולהם שלושה ילדים.
שי סימן טוב (נולד ב-1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, שנפצע אנוש במבצע צוק איתן בעודו מפקד על גדוד 12 של חטיבת גולני.
לאחר שנפצע, עבר שיקום וחזר לשרת בצה"ל כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי, והוענקה לו דרגת אלוף-משנה אישית.
השיא את משואת צה"ל ביום העצמאות ה-71 למדינת ישראל.
סימן טוב נולד וגדל בראשון לציון, ולמד בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי העברי בחיפה, במחזור מ"ב (1996) אותו סיים בהצטיינות.
לאחר שסיים את לימודיו התגייס לחטיבת גולני, שם עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר.
בשנת 2001 מונה סימן טוב כמפקד מחלקה בלי שביצע קורס קצינים ובמבצע חומת מגן לחם סימן טוב בתפקיד זה.
בהמשך יצא לקורס קציני חי"ר, והיה למפקד פלוגה מסייעת בגדוד 12. במלחמת לבנון השנייה לחם כמפקד פלגה א' ביחידת אגוז, ובמבצע עופרת יצוקה היה סגן מפקד גדוד 13.עם סיום תפקידו מונה לסגן מפקד יחידת אגוז.
לאחר מכן היה קצין האג"ם של חטיבת גולני, וב-2012 מונה למפקד גדוד 12.
ב-10 ביולי 2014 היה אמור סימן טוב לסיים את תפקידו כמפקד הגדוד ולהתמנות לראש ענף חי"ר במל"י.
עקב פרוץ מבצע צוק איתן ב-8 ביולי, הוחלט לדחות את יציאתו של סימן טוב מהתפקיד.
ב-24 ביולי, תוך שהוא מוביל את הגדוד בלחימה בשכונת שג'אעייה, נפגע מבלוק בטון שעף מקיר שקרס מפגיעת פגז טנק ששבר את מפרקתו, וגרם לו לפגיעה צווארית.
הוא פונה במסוק למרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה, שם נותח וטופל.
לאחר הטיפול הראשוני, הועבר למרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר כדי לעבור תהליך שיקום.
במהלך השיקום היה שותף לפיתוח מערכות נשק במפא"ת.
לאחר תהליך השיקום הארוך חזר סימן טוב לשירות בצה"ל באוקטובר 2015, כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי.
בספטמבר 2017 הועלה לדרגת אלוף-משנה.
בשנת 2020 יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
משרת היום כקצין באגף המבצעים.
ב-18 באפריל 2019 הודיעה שרת התרבות מירי רגב כי היא מאשרת את המלצת הרמטכ"ל רב-אלוף אביב כוכבי לפיה סימן טוב ידליק את משואת צה"ל בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל לכבוד יום העצמאות ה-71 לישראל.
ביולי 2021 סיים את לימודיו במכללה לביטחון לאומי.
סימן טוב בוגר תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל וגיאומורפולוגיה מטעם אוניברסיטת חיפה ובעל תואר שני בלימודי מזרח תיכון מטעם אוניברסיטת תל אביב.
במסגרת לימודיו במכללה לביטחון לאומי השלים תואר שני נוסף באסטרטגיה וביטחון לאומי מטעם בית הספר למדע המדינה של אוניברסיטת חיפה.