tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו רוב חרקים, לנמלים יש עיניים מורכבות שעשויות מהרבה עדשות זעירות שמחוברות ביחד.
עיני הנמלה טובות בזיהוי תנועה חדה, אך אינן מאפשרות רזולוציית תמונה גבוהה.
יש לנמלים גם שלוש עיניות קטנות על החלק העליון של הראש לגילוי רמת האור והקוטביות.
לעומת בעלי החוליות, לרוב הנמלים ראייה נמוכה עד בינונית וחלק מהמינים התת-קרקעיים עיוורים לחלוטין.
עם זאת, לכמה מהנמלים, כגון נמלת הבולדוג האוסטרלית, יש ראייה מצוינת והן יכולות לזהות את המרחק והגודל של אובייקטים שזזים מטר מהן.
שני מחושים מחוברים לראש; איברים אלו מזהים כימיקלים, זרמי אוויר ותנודות; הם גם משמשים כדי לשדר ולקלוט אותות באמצעות מגע.
בראש יש שתי לסתות חזקות.
הלסתות משמשות לנשיאת מזון, לתפעול אובייקטים, לבניית קינים, ולהגנה.
במינים מסוימים, כיס קטן (החדר האינפרבוכלי) בתוך הפה משמש לאחסון מזון, ומאפשר לנמלה להעביר מזון לנמלים אחרות או לזחלי הנמלים.
כל שש הרגליים מחוברות לחזה ומסתיימות מכופפות לצבתות.
רק לנמלים שמתרבות – המלכות והזכרים – יש כנפיים .
המלכות משילות את הכנפיים לאחר מעוף הכלולות, ומשאירות צלקות ברורות, תכונה ייחודית של מלכות.
בכמה מינים, נוצרות מלכות בלי כנפיים (מלכה שכזו נקראת ארגטואיד ) וזכרים.
בתוך הבטן של הנמלה יש איברים פנימיים חשובים, כולל אלו של מערכת הרבייה, הנשימה (טרכיאות), ועל מערכות ההפרשה.
בפועלות של מינים רבים השתנה תפקידו של איבר הטלת הביצים לעוקץ המשמש להכרעת טרף והגנה על הקן.
במושבות של כמה מיני נמלים, ישנן כתות פיזיות – פועלות המחולקות לפי גודל מובהק, הנקראות פועלות קטנות, בינוניות וגדולות.
לעיתים קרובות, לנמלים הגדולות יותר יש ראשים גדולים באופן לא פרופורציונלי, ולסתות חזקות יותר.
נמלים כאלו נקראות לפעמים "חיילות" משום שהלסתות החזקות יותר הופכות אותן ליעילות יותר בלחימה, אף על פי שהן עדיין פועלות שה"חובות" שלהן לא מאוד שונות משל הפועלות הקטנות והבינוניות.
בכמה מינים, אין פועלות בינוניות, מה שיוצר פיצול חד בין קטנות לגדולות.
בנמלים אורגות , למשל, יש חלוקת גודל דו-מצבית מובהקת.
בכמה מינים אחרים יש גיוון רציף בגודל הפועלות.
בנמלת הקציר ההודית המזרחית יש הבדל של כמעט פי-500 במשקל היבש בין הקטנות ביותר והגדולות ביותר.
הפועלות לא יכולות להזדווג; עם זאת, בגלל מערכת קביעת המין ההפלודיפלואידית בנמלים, פועלות של מספר מינים יכולות להטיל ביצים לא מופרות ההופכות לזכרים הפלואידים פוריים.
תפקיד הפועלות עשוי להשתנות עם הגיל וגם בכמה מינים, המכונים נמלי דבש , חלק מהפועלות הצעירות מוזנות עד שהגסטר שלהן מתנפח, והן משמשות כמכל לאחסון מזון.
פועלות אחסון מזון כאלה מכונות רפלטיות (repletes).
פועלות רפלטיות כאלה מתפתחות למשל בנמלי דבש מהמין Myrmecocystus mexicanus בצפון אמריקה.
בדרך כלל הפועלות הגדולות ביותר במושבה מתפתחות לרפלטיות; ואם אלה יוסרו מן המושבה, יהפכו פועלות אחרות לרפלטיות.
זה מדגים את הגמישות של הפולימורפיזם הזה.
בעבר חשבו שפולימורפיזם במורפולוגיה והתנהגותן של הפועלות נקבעים על ידי גורמים סביבתיים כגון תזונה והורמונים שמובילים לנתיבי התפתחות שונים; עם זאת, נמצאו הבדלים גנטיים בין עובדי הכתות שונות ב-Acromyrmex (מין של נמלים גוזרות עלים).
הפולימורפיזם הזה נגרם על ידי שינוי גנטי קטן יחסית; הבדל ברמת גן יחיד של נמלת האש האדומה יכול לקבוע אם במושבה תהיה מלכה אחת או מספר מלכות.
למין של נמלת הבולדוג (Myrmecia pilosula) יש רק זוג אחד של כרומוזומים (לזכרים יש רק כרומוזום אחד מכיוון שהם הפלואידים), המספר הנמוך ביותר הידוע עבור כל חיה כלשהי, מה שהופך אותו לנושא מעניין ללימודי גנטיקה והתפתחות ביולוגית של חרקים חברתיים.
הנמלה מתפתחת בגלגול מלא: מביצה לזחל, ההופכת לגולם ואחר כך לנמלה בוגרת.
הנמלה מתחילה את חייה כביצה.
אם הביצה מופרית, הצאצא יהיה נקבה; אחרת, הוא יהיה זכר .
בשלב הזחל, הנמלה אינה יכולה לזוז, ונמלים אחרות ("פועלות" במושבה) דואגות להאכיל אותה: הנמלה הפועלת פולטת מזון מהזפק ("הקיבה החברתית") שלה לתוך הפה של הזחל.
במינים מסוימים מאכילים את הזחלים גם במזון מוצק שהובא מבחוץ, או בביצים לא-מופרות שהוטלו במיוחד למאכל, ולפעמים גם מוציאים אותן מהקן כדי שיוכלו לאכול טרף שנלכד בחוץ.
סוג התזונה שנותנים לזחלים הוא שיקבע אם הזחל יתפתח, בסופו של דבר, למלכה או לפועלת, ובאיזו כת תהיה הפועלת.
הזחל משיר את עורו ארבע פעמים או חמש בתהליך הגדילה שלו, עד שהוא הופך לגולם.
זחלים וגלמים צריכים להיות בטמפרטורה קבועה כדי להתפתח כראוי, ולכן הנמלים הפועלות מעבירות אותם לעיתים קרובות מתא לתא בקן.
נמלה הבוקעת מהגולם כפועלת מתחילה שלב זה של חייה בטיפול במלכה ובזחלים.
לאחר מכן היא עוברת לעבוד בחפירה ובעבודות אחרות הקשורות לתחזוקת הקן.
לאחר מכן היא עוברת לעבוד בהגנה ובחיפוש מזון.
החלפת ה"מקצוע" נעשית במהירות רבה.
הסבר אפשרי לסדר זה של עבודות הוא שהגנה וחיפוש מזון הן פעולות מסוכנות עם סיכוי גבוה להיפגע ולמות, ולכן משתלם יותר שדווקא הנמלים הזקנות יותר, שממילא עומדות לסיים את חייהן, יעבדו בעבודות אלו.
תוחלת החיים של נמלים נקבות נעה בין שנה אחת לשלוש.
לעומתן המלכה יכולה לחיות כ-30 שנה.
הזכרים, לעומתן, חיים רק מספר שבועות בודדים.
תוחלת החיים של מלכת נמלים היא פי 100 מזו של חרקים אחרים באותו גודל החיים לבד.
באזורים טרופיים הנמלים פעילות במשך כל ימות השנה, אולם באזורים קרירים יותר הן אינן פעילות במהלך החורף אלא נכנסות לתרדמת חורף.
יש מינים שבהם רק הנמלים הבוגרות נכנסות לתרדמה, ויש מינים שבהם גם הזחלים נכנסים למצב של הפסקה בהתפתחות (דיאפאוזה).
הנמלים חיות במושבות, כל מושבה עם קן משלה.
התנהלותן של המושבות מורכבת מאוד וגם מגוונת מאוד במינים וסוגים שונים.
גם מבנה הקן וצורת הבנייה שלו שונים בין מינים שונים.
לדוגמה: נמלת הקציר השחורה חופרת את הקן שלה מתחת לאדמה, ואילו הבנאית הישראלית בונה את הקן כתלולית אדמה.
הכידן הצהוב בכלל נודד מקן לקן בתכיפות גבוהה.
בכל מושבה יש בעלי תפקידים שונים: מלכה, זכרים, ופועלות, ומבנה גופן מותאם לתפקידן.
המלכה היא הנמלה היחידה בקן המסוגלת להתרבות.
כל הנמלים בקן הם צאצאים שלה.
בדרך כלל יש בכל קן מלכה אחת בלבד, אך יש מיני נמלים שבקן שלהן יש כמה מלכות, או שאין אף מלכה.
מושבות שיש בהן מלכה נקראות "queen-right colonies", ומושבות שאין בהן מלכה נקראות "gamergate colonies".
הזכרים הם בעלי כנפיים, ונקראים "בטלנים" (drones).
ברוב ימי חייהם הם לא עושים שום דבר פרט לאכילה.
תפקידם היחידי בקן הוא להפרות את המלכה, על מנת להמשיך את הדור.
אצל מינים רבים הזכרים אינם חיים בקן דרך קבע.
הם בוקעים לקראת עונת הזיווג, ומתים זמן קצר אחריה.
הפועלות מבצעות את כל מטלות המושבה, כולל איסוף מזון, הרחבה וחפירה של הקן, טיפול במלכה, בזחלים, ובגלמים, ואיסוף מים.
מרבית הנמלים הנראות בחוץ הן פועלות.
אצל מינים מסוימים יש "חלוקת תפקידים" גם בקרב הפועלות, כאשר חלק מהפועלות אחראיות על עבודה בתוך הקן, וחלק על עבודה מחוץ לקן.
הפועלות הנקראות חיילות קיימות רק בחלק ממיני הנמלים, לרוב במינים גדולים.
תפקידן להגן על הפועלות ועל המלכה מאויבים ומנמלים אחרות.
שק הביציות של הפועלות מנוון, ולכן הן אינן מסוגלות להתרבות.
ניוון זה נגרם באמצעות פרומון שהמלכה מפרישה.
פרומון זה, המכונה "פרומון המלכה", גורם גם לזיהוי המלכה על ידי הנמלים האחרות, וכך משמר את מבנה הקן כפי שהוא.
לכל נמלה תקופת הזדווגות אחרת.
לפני תקופת ההזדווגות מולידה המלכה נקבות שלא יהפכו לפועלות או חיילות, אלא יוכלו להזדווג ולהתרבות.
נמלים אלה יהפכו אחר כך למלכות בקינים אחרים.
לעיתים המלכה מולידה גם זכרים לקראת עונת ההזדווגות.
יש נקבות שמזדווגות עם כמה זכרים.
לאחר סיום מעוף ההזדווגות, הנקבות המופרות מחפשות מקום להקים בו קן חדש, שבו הן יהיו המלכות.
הן משירות את שני זוגות הכנפיים שלהן, ומתחילות להטיל ביצים ולטפל בהן.
הפועלות הראשונות הבוקעות מהביצים הן חלשות יחסית, ובכל זאת הן מתחילות מייד לעבוד – הן מרחיבות את הקן, מחפשות מזון ומטפלות בביצים האחרות.
במינים שבהם ישנן כמה מלכות בקן, ייתכן שמלכה אחת תעזוב את הקן עם כמה פועלות, והן ילכו להקים קן חדש.
תהליך זה דומה לתהליך הרבייה המקובל אצל דבורים.
ישנם מינים של נמלים שבהם הנקבות מסוגלות להתרבות על ידי רביית בתולים.
באחד ממיני הנמלים, הנקרא Mycocepurus smithii, יש רק נקבות.
הזכרים של נמלים מהסוג קרדיוקונדילה אלגנס (Cardiocondyla elegans) אינם יכולים לעוף.
כדי למנוע הזדווגות בין קרובים, הפועלות העקרות נושאות על גבן את המלכות, שפוגשות זכרים שמצפים להן בחדרי הזדווגות מיוחדים בקינים מרוחקים.
anternet הוא כינוי לאופי הפעולה הכולל של קן נמלים, הכינוי נגזר מהמילה אינטרנט, כיוון שישנו דמיון בין אופן תעבורת המידע באינטרנט לאופי ההתנהגותי של הנמלים.
נמלים מתקשרות ביניהן בעזרת פרומונים – חלקיקי ריח.
צורה זו של איתות כימי מפותחת יותר בנמלים מאשר במשפחות אחרות של דבוראים.
כמו חרקים אחרים, הנמלים קולטות ריחות בעזרת זוג מחושים ארוכים, צרים וניידים.
המחושים מספקים מידע על הכיוון והעוצמה של הריח.
מכיוון שרוב הנמלים חיות על הקרקע, הן נוהגות להשאיר פרומונים על הקרקע כדי להעביר מסרים לנמלים אחרות.
במינים הנוהגים לחפש מזון בקבוצות, נמלה שמוצאת מזון מסמנת בעזרת פרומונים את המסלול מהמזון שמצאה אל הקן.
נמלים אחרות צועדות על המסלול אל מקום המזון.
אם גם הן מצאו שם מזון, הן מחזקות את עוצמת הסימון כאשר הן חוזרות לקן, אך אם הן גילו שהמזון נגמר, הן חוזרות לקן מבלי לחזק את הסימון, וכך במשך הזמן הסימון ייעלם.
תקשורת כזו, המשפיעה על האחר, אך שלא תוך פנייה ישירה אליו נקראת Stigmergy .
התנהגות זו עוזרת לנמלים להתמודד עם שינויים בסביבתן.
לדוגמה, כשהמסלול המוכר אל מקור המזון נחסם על ידי מכשול, הפועלות יוצאות מהמסלול כדי לחפש מעקף.
נמלה שהצליחה למצוא מעקף, מסמנת את המסלול הקצר ביותר בדרכה חזרה.
ככל שהמסלול מוצלח יותר, כך יהיו יותר נמלים שילכו בו ויחזקו את הסימון, וכך בהדרגה מצליחה קבוצת הנמלים למצוא את המסלול הטוב ביותר.
חוקרים בפקולטה למדעי המחשב בטכניון פיתחו אלגוריתמים מבוזרים לחקירת רשת האינטרנט, המדמים את אופן פעולתן של הנמלים המחפשות מזון.
נמלים משתמשות בפרומונים גם למטרות אחרות.
נמלה שנמעכה משדרת פרומוני אזעקה, הגורמים לנמלים סמוכות להיכנס למצב של מתקפה, ומושכים נמלים ממקומות מרוחקים יותר.
מינים מסוימים של נמלים משתמשים ב"פרומוני הטעיה", כדי לבלבל נמלים עוינות ולגרום להן להילחם זו בזו.
פרומונים מיוצרים על ידי בלוטות שנמצאות במקומות שונים בגוף הנמלה – על הגב, החזה, השוקיים, האחוריים ועוד.
לפעמים הפרומונים מעורבבים עם האוכל ומועברים על ידי האכלה מפה לפה, וכך מעבירים מידע ו"חדשות" תוך כדי האכילה.
זה גם מאפשר לנמלים לדעת מה תפקידן של נמלים אחרות במושבה.
במיני נמלים עם מלכה, הפועלות מתחילות לגדל מלכות חדשות במושבה ברגע שהמלכה הנוכחית מפסיקה לייצר פרומון מסוים, דבר שמראה שהיא כבר זקנה ויש למצוא לה מחליפה.
יש נמלים שמייצרות צלילים על ידי צרצור – חיכוך איברי גוף זה בזה.
צלילים אלה משמשים לתקשורת עם נמלים במושבה, או עם מינים אחרים.
נמלים תוקפות ומגינות על עצמן על ידי נשיכות, ובמינים רבים גם על ידי עקיצות.
בדרך-כלל הן מזריקות או מרססות חומרים כימיים כמו חומצה פורמית.
העקיצה הכואבת ביותר, מבין כל העקיצות של החרקים מסדרת הדבוראים, מיוחסת לנמלת הקליע, הנפוצה במרכז אמריקה ובדרומה.
עקיצתה אומנם כואבת אך אינה קטלנית לבני אדם.
לעקיצה שלה מיוחס הדירוג הגבוה ביותר במדד שמידט לדירוג כאב מעקיצות.
נמלה אחרת, "הנמלה הקופצת", עוקצת באופן שעלול להיות קטלני, אך ישנו נסיוב המנטרל אותה.
נמלי אש מתייחדות בכך שיש להן שק-ארס המכיל אלקלואידים של פיפרידין.
העקיצות שלהן כואבות, ועלולות להיות מסוכנות לאנשים רגישים במיוחד.
לנמלים מהסוג "Odontomachus" יש לסתות הנקראות "לסתות מלכודת", שנסגרות מהר יותר מכל איבר אחר המיועד לטרף בממלכת החי.
במחקר אחד על המין "Odontomachus bauri" נצפו מהירויות שיא של 126 עד 230 קמ"ש.
הלסתות נסגרו בממוצע תוך 130 מיקרו-שניות (0.00013 שנייה – בערך שמינית של אלפית השנייה).
הנמלים משתמשות בלסתות שלהן גם כמעין מקלע כדי לפלוט פולשים, או כדי להטיל את עצמן אחורה כדי להימלט מאיום.
לפני המתקפה, הנמלה פותחת את הלסתות שלה למרחק גדול במיוחד, ונועלת אותן במצב זה על ידי מכניזם פנימי.
אנרגיה נאצרת ברצועה רחבה של שריר, ומשוחררת במהירות של התפוצצות ברגע שמתקבל איתות מגירוי של קולטנים בצורת שערות על החלק הפנימי של הלסתות.
הלסתות מסוגלות לנוע גם באיטיות ובעדינות, על-מנת לבצע משימות אחרות.
לסתות-מלכודת מסוג זה נצפו גם במינים אחרים: "Anochetus", "Orectognathus", "Strumigenys", וכן בכמה פרטים השייכים לשבט "Dacetini", שהמדענים רואים בהם דוגמה לאבולוציה מתכנסת.
התמודדות עם זיהומים וטיפול בבנות מינן
נמלים מעניקות טיפול רפואי לבנות מינן ומסוגלות לאבחן ולהחליט מתי יש לבצע כריתת רגל.
לחלק ממיני הנמלים יש בלוטות עם נוזל אנטיביוטי אשר מוריד את שיעור התמותה מפציעה ב-90%.
נמצא שנמלים מהמין מגפונרה מייצרות עשרות חומרים לטיפול בזיהומים אצל חברותיהן הפצועות, חלקם בחיידק Pseudomonas aeruginosa.
חיידק זה פיתח עמידות לאנטיביוטיקה המשמשת ברפואה אנושית.
במינים להם אין בלוטות המפרישות נוזל אנטיביוטי הטיפול הוא באמצעות כריתת הרגל.
הנמלה הפצועה מציגה את הרגל מבלי לזוז והנמלים בודקות את הפצע ומנקות אותו.
במקרים בהם הפצע ממוקם בחלק הרחוק מהגוף לא נעשית כריתה אלא ניקוי בלבד.
הניקוי מוריד את אחוזי התמותה בפציעות מסוג זה מ-85% ל-25%.
אם הפצע קרוב לגוף אחת הנמלים מבצעת כריתה בבסיס הרגל לפני שהזיהום יתפשט לשאר הגוף.
במחקר משנת 2024 עולה כי ככל הנראה הכריתה מצילה את חיי הנמלה.
הכריתה מצמצמת את אחוזי התמותה בפציעות מסוג זה מ-60% ל-5-10%.
מלבד האדם הנמלים הן הזן היחיד שנמצא כי הוא מבצע כריתות כירורגיות.
בנוסף להגנה מפני טורפים, נמלים צריכות להגן על מושבותיהן מפני גורמי מחלה.
יש נמלים פועלות שתפקידן הוא לדאוג להיגיינה במושבה, והן עוסקות בין השאר ב"קבורה" – סילוק נמלים מתות מהקן.
כשנמלה מתה, הגוף שלה מפריש חומצה אולאית, והנמלים ה"קברניות" מזהות חומר זה ומתחילות בפעולת ה"קבורה"; כך התגלה במחקר על נמלים מהסוג "Atta mexicana".
קן הנמלים מתוכנן ובנוי כך שיהיה עמיד בפני איומים פיזיים כמו שיטפונות וחום כבד.
נמלים פועלות מהסוג "Cataulacus muticus", מין שחי בחללים בתוך עצים וצמחים, מגיבות לשיטפונות בשתיית מים מתוך הקן ופליטתם החוצה.
ישנם בעלי חיים רבים שיכולים ללמוד התנהגויות על ידי חיקוי, אבל רק אצל נמלים (מלבד היונקים) נצפתה הוראה אינטראקטיבית.
אצל נמלים ממין Temnothorax albipennis, פועלת שמצאה מזון מובילה לשם את חברתה בתהליך ארוך ומייגע של ריצה משותפת (tandem running) - ה"מורה" רצה קדימה ומוודאת שה"תלמידה" עוקבת אחריה; יש חוקרים הרואים בכך מעין "שיעור פרטי".
ה"מורה" מאטה כשהיא רואה שה"תלמידה" מתעכבת מאחור, ומאיצה כשה"תלמידה" מצליחה להדביק אותה.
ניסויים מבוקרים במושבות של נמלים ממין Cerapachys biroi מלמדים שפרטים בוחרים תפקיד בקן בהתאם לניסיון הקודם שלהם.
החוקרים לקחו דור שלם של נמלים פועלות זהות, וחילקו אותן לשתי קבוצות.
הם דאגו שהנמלים בקבוצה הראשונה תמיד יצליחו למצוא מזון, והנמלים בקבוצה השנייה תמיד ייכשלו.
כתוצאה מכך, הנמלים מהקבוצה הראשונה (המצליחה) הגבירו את מאמציהן למצוא מזון, והנמלים מהקבוצה השנייה (הכושלת) יצאו פחות ופחות מחוץ לקן.
לאחר חודש, הנמלים מהקבוצה המצליחה עדיין המשיכו בתפקידן כמחפשות מזון, והנמלים מהקבוצה הכושלת עברו להתמחות בדאגה לתינוקות.
ישנם מינים רבים של נמלים הבונים קינים מורכבים, אך יש גם מינים אחרים החיים חיי נדודים ואינם בונים מבני קבע.
נמלים יכולות ליצור קינים תת-קרקעיים, או לבנות קינים על עצים.
אפשר למצוא קיני נמלים על הקרקע, מתחת לאבנים או בולי עץ, בתוך בולי עץ, גזעים חלולים או בלוטים.
החומרים המשמשים לבניית הקן כוללים אדמה וחומרים צמחיים.
הנמלים מקדישות תשומת לב לבחירת המקום המתאים לקן: נמלים מהמין Temnothorax albipennis יימנעו מהקמת קן במקום שיש בו נמלים מתות, מחשש שמא הדבר מרמז על הימצאותם של טורפים או מחלות במקום.
הן מסוגלות לנטוש במהירות את הקן שבנו מייד כשהן מזהות איום מתקרב.
נמלי הגדוד מדרום אמריקה ומאפריקה אינן בונות קינים של קבע, אלא מחליפות בין חיי נוודות לבין מגורים בקן זמני שהן בונות מהגוף שלהן עצמן: מאות אלפי נמלים פועלות נצמדות זו לזו כדי להקים מחסה למלכה ולפגיות.
פועלות ממין "אורגת האשלים" ()
בונות קינים על עצים על ידי הדבקת עלים: הן גוררות עלים רבים למקום אחד על-גבי "גשר" של פועלות, ואז מביאות את הפגיות כדי שיזחלו על העלים וייצרו חוטי משי.
דרכים דומות לבניית הקן נצפו גם במינים מסוימים של Polyrhachis.
רוב מיני הנמלים מוצאות את מזונן בטבע – בין אם זה טרף חי, נבלות או מזון מן הצומח.
אולם יש מינים שפיתחו דרכים מיוחדות להשיג מזון.
(מהסוגים Atta ו-Acromyrmex) ניזונות רק מפטרייה מסוימת, שגדלה רק בתחומי המושבה שלהן.
הן אוספות עלים ומביאות אותם למושבה, חותכות אותם לחתיכות זעירות ומניחות אותן ב"גני פטריות".
פועלות מבצעות משימות בהתאם לגודלן: הגדולות חותכות גבעולים, הבינוניות לועסות את העלים והקטנות מטפלות בפטריות.
הנמלים הללו מסוגלות לזהות את התגובה של הפטרייה לחומרים צמחיים שונים, כנראה על ידי רגישות לאיתותים כימיים מהפטרייה.
אם עלה מסוג מסוים הוא רעיל לפטרייה, הנמלים יזהו עובדה זו ולא יאספו אותו.
הנמלים ניזונות ממבנים המיוצרים על ידי הפטרייה, הנקראים "gongylidia".
חיידקים סימביוטיים על הצד החיצוני של הנמלים מייצרים אנטיביוטיקה שהורגת חיידקים שעלולים לפגוע בפטרייה.
נמלים שתפקידן לחפש מזון הולכות למרחק של עד 200 מטר מהקן.
לשם המחשה, אם נניח שפסיעה של אדם ממוצע היא בערך פי 120 מאורכה של נמלה, נוכל להשוות את הנמלה לאדם שהולך ברגל למרחק של כ-24 קילומטר מביתו, וצריך למצוא את הדרך חזרה.
בדרך-כלל, הנמלים מנווטות על ידי פרומונים, בפרט כשהן מחפשות מזון בלילה.
אך יש גם נמלים שנוהגות לחפש מזון ביום, ובאזורים חמים ויבשים, הימצאות ממושכת בשמש עלולה לגרום להתייבשות, ולכן יש חשיבות רבה למציאת המסלול הקצר ביותר מהמזון אל הקן.
נמלים ממין "Cataglyphis fortis", הפועלות באזורים מדבריים במשך היום, משתמשות גם בנקודות-ציון חזותיות על-מנת לנווט.
כשאין נקודות ציון חזותיות, הנמלים מהסוג נווטת מנווטות באמצעות השמש.
הן בודקות את הזווית שאור השמש יוצר עם הקן, ועוקבות אחרי תנועת השמש כדי לחשב את הזווית החדשה.
בעין של נמלה ישנם תאים מיוחדים שמזהים אור מקוטב מהשמש, המאפשר לזהות כיוון במרחב.
התאים המזהים את קיטוב האור רגישים לאור על סגול.
נמלים מסוגים מסוימים מסוגלות לחוש את השדה המגנטי של כדור הארץ ולהשתמש בו לצורך ניווט.
לנמלים פועלות אין כנפיים, ונמלים שיכולות להוליד מאבדות את כנפיהן אחרי מעוף הכלולות שלהן כאשר הן מקימות את המושבה שלהן.
לכן, בניגוד לחרקים אחרים מאותה משפחה, רוב הנמלים מתקדמות ממקום למקום בהליכה.
לדוגמה, הנמלה הקופצת שגילה Jerdon (מהסוג Harpegnathos saltator)
מסוגלת לקפוץ על ידי הפעלה משותפת של הרגליים האמצעיות והאחוריות.
ישנם כמה מינים של נמלים, במיוחד נמלים החיות על עצים, המסוגלות לגלוש, כלומר לשלוט בכיוון התנועה שלהן כשהן נופלות.
מין אחד של נמלים גולשות הוא Cephalotes atratus.
נמלים ממינים שונים מסוגלות ליצור שרשראות חיות כגשר מעל מים, בור או חלל אחר במסלול התנועה שלהן.
יש מינים המסוגלים ליצור "רפסודות" חיות (ביניהם נמלי אש), המאפשרות להן לשרוד במקרה של שיטפון.
ייתכן שהרפסודות הללו הן שאפשרו לנמלים להקים מושבות על איים.
נמלים מסוג Polyrhachis sokolova, החיות בביצות המנגרובים באוסטרליה, יכולות לשחות ולחיות במושבות מתחת לפני המים.
אין להן זימים, והן נושמות בתוך כיסי אוויר שנלכד בקן השקוע במים.
כל הנמלים חיות בחברה שיתופית ברמה גבוהה יחסית לבעלי חיים אחרים (ארגון חברתי אאוסוציאלי), אולם לסוגים שונים של נמלים יש סוגים שונים של חיי חברה.
נמלת הבולדוג מאוסטרליה, נמלה גדולה ופרימיטיבית, חיה בחברה עם שיתוף מועט יחסית – כל נמלה צדה את מזונה לבד, ומשתמשת רק בעיניה הגדולות על-מנת למצוא מזון, ולא בסימנים כימיים שנוצרו על ידי נמלים אחרות.
שבהם נמלים ממושבה אחת תוקפים ומשתלטים על מושבות שכנות.
מינים אחרים הם פחות אימפריאליסטיים, אך עדיין תוקפניים – נמלים ממושבה אחת פולשות למושבות אחרות כדי לגזול ביצים וזחלים, שהן אוכלות או מגדלות כפועלות/שפחות.
ישנם מיני נמלים שמתמחים בניצול של מינים אחרים.
הנמלים-האמזונות אינן מסוגלות להשיג את מזונן בעצמן, והן צריכות "נמלים-שפחות" כדי לשרוד.
כדי להשיג את ה"שפחות" הן פולשות לקן של נמלים ממין אחר, לוכדות ביצים וזחלים ומביאות לקן שלהן, וכאשר בוקעות מהן נמלים-פועלות הן משרתות את גזע ה"אדונים".
אחד המינים של "נמלים-שפחות" הוא המין Temnothorax.
נמלים ממין זה פיתחו אסטרטגיה נגדית: כשהן משמשות כשפחות אצל "גזע האדונים" Protomognathus americanus, הן הורגות את כל הזחלים הנקביים של "האדונים", ומשאירות בחיים רק את הזכרים (שאינם משתתפים בפשיטות ללכידת שפחות).
נמלים מזהות את קרובות משפחתן ושותפותיהן לקן בעזרת הריח.
לכל מושבה יש ריח אופייני, המגיע מהפרשות מועשרות בפחמימן, המכסות את השלד החיצוני שלהן.
אם מפרידים נמלה מהמושבה המקורית שלה, במשך הזמן היא תאבד את הריח האופייני למושבה.
כל נמלה שנכנסת למושבה, ואינה מדיפה את הריח של המושבה, תותקף על ידי שאר הנמלים במושבה.
מושבה של נמלים מתנהגת כמו גוף עם מערכת חיסון המגינה עליו מחדירת גופים זרים.
ישנם מינים רבים של נמלים החיים כטפילים במושבות של נמלים ממינים אחרים.
במינים כמו Strumigenys xenos אין בכלל נמלים פועלות – הנמלים ממין זה ניזונות ממזון שאוספות הפועלות של המושבה הפונדקאית, מהמין Strumigenys perplexa.
ישנם עוד מינים רבים של נמלים טפילות, אך בדרך כלל ישנה קרבה גנטית רבה בין הטפילות לבין הפונדקאיות.
נמלים טפילות משתמשות במגוון של שיטות לצורך חדירה לקן הפונדקאי:
מלכה טפילה יכולה להיכנס לקן של מלכה פונדקאית לפני שהביצים התחילו לבקוע, כך שעדיין לא נוצר ריח אופייני למושבה.
ישנן טפילות המייצרות פרומונים שמשבשים את מערכת זיהוי הריח של הפונדקאיות, ולפעמים אף גורמות להן לשאת את המלכה הטפילה אל הקן שלהן.
ויש טפילות שפשוט נכנסות בכוח אל הקן הפונדקאי.
ישנם זנים של נמלים שנצפתה בהם מלחמת מינים – מלחמה בין זכרים לנקבות.
כל מין רוצה שהצאצאים יהיו כמה שיותר קרובים אליו מבחינה גנטית.
המלכות מייצרות בנות דיפלואידיות על ידי
רביית בתולים, והזכרים מייצרים בנים דומים להם בתהליך שבו ביצה דיפלואידית מאבדת את התרומה האימהית שלה ונוצרים זכרים הפלואידיים שהם שכפול גנטי של האב.
נמלים חיות בסימביוזה עם מינים רבים, בהם מינים אחרים של נמלים, חרקים אחרים, צמחים ופטריות.
נמלים נטרפות על ידי מינים רבים של חיות, ואפילו על ידי כמה פטריות.
כמה מינים של חרקים גרים חלק מחייהם בתוך קינים של נמלים, למטרות שונות, כגון: אכילת נמלים, זחלים וביצים, אכילת מאגרי המזון של הנמלים, או הסתתרות מפני טורפים.
דיירי משנה אלו דומים בצורתם החיצונית לנמלים, תופעה שנקראת "התחזות לנמלה" .
ישנם חרקים שמתחזים לנמלים מזיקות על-מנת להפחיד טורפים (חקיינות בטסיאנית).
ישנם חרקים שמתחזים לנמלים שאיתן הם גרים (Wasmannian mimicry).
כנימות עלה ופשפשאים אחרים מפרישים נוזל מתוק שנקרא טל דבש כאשר הם אוכלים מֹהַל של צמחים.
הסוכרים בטל דבש הם מקורות מזון עשירים באנרגיה, ולכן החומר אהוב מאוד על נמלים.
לפעמים, הכנימות מתחילות להפריש טל דבש רק לאחר שהנמלים טופחות על גבן בעזרת המחושים שלהן.
הנמלים אוכלות את טל הדבש, וב"תמורה" מרחיקות טורפים, וגם נותנות לכנימות "טרמפ" לצמחים אחרים שהן יכולות לאכול מהם.
במקרים רבים, כשמושבה של נמלים צריכה לנדוד לאתר חדש, הנמלים לוקחות את הכנימות יחד איתן, כדי שימשיכו לייצר עבורן טל דבש.
ישנן נמלים שמגדלות כנימות קמח כדי לאכול את טל הדבש שהן מייצרות.
כנימות אלו גורמות נזק לצמחי אננס, וקיומן של נמלים מגדיל בעקיפין את הנזק בכך שהנמלים מגינות על הכנימות מפני טורפים.
ישנם זחלי-פרפרים אוהבי-נמלים מהמשפחה Lycaenidae.
במשך היום הנמלים "רועות" אותם, כלומר מביאות אותם לאזורים שבהם הם יכולים לאכול; בלילה הנמלים מביאות אותם לקן ו"חולבות" אותם – מעסות אותם עד שהם פולטים טל דבש.
חלק ממיני הזחלים מסוגלים גם ליצור קשר עם הנמלים על ידי צלילים ותנודות.
יש זחלים שהיו פעם אוהבי-נמלים, והפכו לאוכלי-נמלים: הם מפרישים פרומון שגורם לנמלים לחשוב שהם זחלי נמלים, וכשהנמלים מביאות אותם לקן, הם אוכלים את זחלי הנמלים.
נמלים מגדלות-פטריות מהשבט אטיני , ביניהן נמלים חותכות-עלים, הצליחו לתרבת כמה מינים של פטריות ממשפחת Agaricaceae.
נוצרה תלות הדדית בין הנמלים לבין הפטריות – כל אחד מהמינים זקוק לאחר כדי לשרוד.
הנמלים מסוג Allomerus decemarticulatus פיתחו שיתוף פעולה עם שני סוגים של צמחים: הן גרות בתוך כיסים בצמחים מסוג Hirtella physophora, ומשתמשות בפטרייה דביקה כדי ללכוד חרקים שהן אוכלות.
נמלת הלימון (Myrmelachista schumanni) לא רק גרה בתוך עצים, היא גם דואגת שהעצים המספקים לה מחסה – עצים מסוג Duroia hirsuta – יהיו העצים היחידים בשטח.
היא הורגת את כל שאר העצים על ידי הזרקת רעל לבסיסי העלים שלהם.
כך הופך היער ל"גן העדן של השטן" – יער שיש בו צמחים מסוג אחד בלבד.
יש עצים שמספקים לנמלים צוף, ובתמורה הנמלים מגינות עליהם מפני החרקים המזיקים להם.
בכמה מינים של עץ השיטה במרכז אמריקה ישנם קוצים חלולים המשמשים כבית למושבות של נמלים עוקצות ממין Pseudomyrmex ferruginea, המגינות על העץ מפני חרקים, יונקים אוכלי צמחים, וגפנים אפיפיטיות.
מחקרים שנעשו בשיטת תיוג איזוטופי מלמדים, שהצמחים מקבלים מהנמלים גם תרכובות של חנקן הנחוצות להם כדשנים.
בתמורה, הנמלים מקבלות מהצמחים חלבונים ושומנים המיוצרים בגופים מיוחדים הנמצאים על עלי השיטה.
דוגמה נוספת לשיתוף פעולה מסוג זה היא עץ המקרנגה (Macaranga), שהגזע שלו מותאם לאירוח מושבות של נמלים מהסוג Crematogaster.
ישנם מינים רבים של עצים שהזרעים שלהם מופצים על ידי נמלים.
הפצת זרעים על ידי נמלים, תופעה המכונה "Myrmecochory", נפוצה במיוחד באפריקה ובאוסטרליה.
צמחים הגדלים באזורים מועדים לשרפות (כגון ערבות) תלויים במיוחד בנמלים להישרדותם ולהפצת הזרעים שלהם.
הזרעים של צמחים אלו כוללים "פיתיון", חלק עשיר בחלבונים ובשומנים שהנמלים אוהבות לאכול.
לאחר שהנמלים אוכלות את הפיתיון, הן מפנות את השאריות ל"מזבלה" מחוץ לקן שלהן, שם הזרעים יכולים לצמוח.
כמה סוגים של מקלונאים מטילים ביצים הכוללות "פיתיון" דומה.
הנמלים לוקחות את הביצים לקן, שם הן אוכלות את הפיתיון, ומאפשרות לביצים לבקוע.
נמלים טורפות ומשיגות מזון מכמה סוגים של חרקים חברתיים אחרים, כולל נמלים אחרות.
יש מינים שמתמחים בטריפת טרמיטים (למשל מגפונרה ו-Termitopone), ויש סוגים שטורפים נמלים אחרות.
יש טרמיטים שמשתפים פעולה עם נמלים מסוג אחד כדי להרחיק נמלים טורפות מסוג אחר.
הצרעה הטרופית מסוג Mischocyttarus drewseni מצפה את הקן שלה בחומר כימי דוחה נמלים.
לפי חלק מהדעות, ישנן צרעות נוספות שנוהגות לבנות את קיניהן על עצים ולכסות אותם כדי להגן על עצמן מפני נמלים.
גם דבורים חסרות עוקץ (למשל מהסוגים Trigona ו-Melipona) משתמשות בהגנות כימיות מפני נמלים.
זבובים מהסוג Bengalia (Calliphoridae) טורפים נמלים, ואף גונבים אוכל מתוך פיהן של נמלים.
לזבובות מהסוג Vestigipoda myrmolarvoidea, החיות במלזיה, אין רגליים וכנפיים.
הן חיות בקינים של נמלים מהסוג Aenictus, והנמלים מטפלות בהן.
פטריות מהסוגים Cordyceps ו-Ophiocordyceps מרעילות נמלים, וגורמות להן לעלות על צמחים ולהשקיע את הצבתות שלהן בתוך הרקמה של הצמח.
הפטרייה הורגת את הנמלה, גדלה על השאריות שלה, ומייצרת גוף הפריה.
נראה שהפטרייה משנה את התנהגותה של הנמלה כדי שתעזור לה להפיץ את נבגיה בסביבה המתאימה ביותר לפטרייה.
גם טפילים מהמשפחה Strepsiptera משפיעים על הנמלים שאצלן הם מתארחים וגורמים להן לטפס על גבעולים של דשא, כדי לעזור לטפילים למצוא בני זוג.
תולעת עגולה מהמין Myrmeconema neotropicum מרעילה נמלה מהסוג Cephalotes atratus, וגורמת לבטן השחורה של הפועלת לשנות את צבעה לאדום.
התולעת הטפילה משנה גם את התנהגותה של הנמלה, וגורמת לה להרים את הבטן.
הבטן האדומה הבולטת של הנמלה דומה לפרי בשל כמו הפרי של Hyeronima alchorneoides, וציפורים שרואות אותה אוכלות אותה ומפרישות את השאריות שלה.
ההפרשות נאכלות על ידי נמלים אחרות, וכך התולעת הטפילה מתפשטת.
צפרדעים רעילות ממשפחת הדנדרובטיים בדרום אמריקה ניזונות בעיקר מנמלים, ומקבלות מהן חומרים שהופכים את העור שלהן לרעיל עבור טורפים.
ציפורי נמלים בדרום אמריקה עוקבות אחרי נמלים צבאיות כדי לאכול את החרקים שהנמלים חושפות תוך כדי המסע הצבאי שלהן.
בעבר חשבו שמדובר בשיתוף פעולה בין הציפורים לנמלים, אבל מחקרים מאוחרים יותר גילו שהציפורים הן טפילות הגונבות את הטרף מהנמלים.
ישנן ציפורים שלהן מנהג הנקרא נימול – הן עומדות ליד קינים של נמלים ומחכות שנמלים יעלו על כנפיהן, או לוקחות נמלים ומפזרות אותן על עצמן.
דובי נמלים, פנגולינאים וכמה מינים של חיות כיס באוסטרליה מתבססים על דיאטה של נמלים: הם פיתחו לשון ארוכה ודביקה המאפשרת ללכוד נמלים, וכן טפרים חזקים המאפשרים לפרוץ לתוך קינים של נמלים.
דובים חומים ניזונים מנמלים, ואחוז ניכר מנפח הצואה שלהם מורכב מנמלים (האחוז משתנה לפי עונות השנה – 12% באביב, 16% בקיץ, 4% בסתיו).
הענף בזואולוגיה העוסק בחקר הנמלים מכונה מירמקולוגיה.
התחום נוצר בתחילת המאה ה-19, והמונח נטבע על ידי המירמקולוג והאנטומולוג האמריקאי ויליאם מורטון וילר.
חקר הנמלים נעשה לעיתים קרובות בקן מלאכותי (נמלול), המאפשר לחקור את הנמלים בתנאי מעבדה.
חקר הנמלים התקדם מאוד במשך השנים, אך עדיין יש מינים רבים שלא נחקרו, ותעלומות רבות שנשארו פתוחות.
הנמלים משמשות אורגניזם מודל אידיאלי לבדיקת תאוריות בתחומים רבים כמו סוציוביולוגיה ואקולוגיה.
שיטות הפעולה של מושבות נמלים נלמדות גם בתחום מדעי המחשב וברובוטיקה.
נמלים ממינים רבים מקימות קינים במשכנות האדם.
לעיתים קרובות נמלים מוצאות את דרכן למזון הנמצא בארונות, מגירות, מטבחים וכדומה, ומשחיתות אותו.
לרוב, הנמלים הגרות בבתים הן נמלים קטנות, כמו המורית והאצנית.
נמלים אחרות, כגון נמלת הקציר, מזיקות לחקלאות בכך שהן אוספות תבואה המגודלת בשדות בכמויות גדולות.
נמלים מסוימות מהסוג קמפונית חיות בתוך עץ, ולעיתים הן הורסות רהיטים בדומה לטרמיטים.
ישנן נמלים הפוגעות בבני אדם באופן ישיר, כגון נמלים ארסיות ונמלי גדוד כגון הנמלים מהסוג dorylus.
ריסוס רעל נגד נמלים הוא אמצעי נפוץ להדברתן.
הנמלה במקרא נחשבת חיה חכמה, שבני אדם יכולים ללמוד ממנה:
התבוננות בחייהן של הנמלים נחשבת לאמצעי חינוכי שיכול להשפיע לטובה, במיוחד על אנשים עצלים.
העצל אמור ללמוד משמעת עצמית, אחריות ותכנון מראש מכך שהנמלה מכינה מראש מזון מעונת השפע לעונת המחסור, מתוך משמעת עצמית ומבלי שישנו בעל סמכות המצווה אותה לעשות כך:
חכמי התלמוד התבוננו בנמלים כדי ללמוד את תכונותיהם.
בתלמוד מתואר ניסוי שעשה רבי שמעון בן חלפתא, כדי לבדוק אם אכן לנמלה "אין לה קצין שוטר ומושל":
רשב"ח גרם לנמלים לחשוב בטעות שנמלה אחת רימתה אותן, והן מייד התנפלו עליה והרגו אותה.
הוא הסיק מכאן שלנמלים אין מלך, שכן אילו היה להן מלך, הן לא היו "לוקחות את החוק לידיים" אלא מחכות לגזר-דינו של המלך.
אבל שאר החכמים לא הסכימו למסקנה זו: : ייתכן שהמלך היה בקבוצת הנמלים שהרגו את ה'רמאית', ייתכן שהמלך כבר הוציא גזר-דין, וייתכן שבדרך-כלל יש מלך אלא שבדיוק באותו זמן הייתה ממשלת מעבר...
רב אחא לימד כאן, עיקרון ידוע בחשיבה המדעית – אי אפשר להסיק מסקנות מתצפית אחת, כי לתצפית אחת יכולות להיות פרשנויות רבות.
בנוסף, מתוארת תצפית שממנה למדו חז"ל שלנמלה יש דרך ארץ, ואינה גוזלת מחברותיה:
במשנת רבי אליעזר, הנמלה היא משל לזהירות ובדיקה מוקדמת של תנאי השטח לפני ביצוע פעולה:
במסכת חולין מתקיים דיון מעניין על איסוף התבואה מהשדה שהנמלים מבצעות ומה הדין במקרה שבעל שדה מצא מצבור של תבואתו בקמה.
רבי מאיר פסק שמדובר בספק לקט ולכן המצבור שייך לעניים.
במסכת יבמות מובא שימוש בנמלים לתפירת פצעים.
בתרבויות שונות הנמלה היא סמל לחריצות.
במשלי איזופוס ישנו משל בשם הצרצר והנמלה שמעלה על נס את חריצותה של הנמלה לעומת בטלנותו של הצרצר.
בהלכה היהודית נמלה היא מהחיות האסורות באכילה.
נמלה לוקה חמש משום שרץ השורץ על הארץ".
נמלים וביצי נמלים משמשות כמאכל בארצות רבות.
במקסיקו ישנו מאכל המכונה אסקמולס, העשוי מביצי נמלים.
המאכל מזכיר קוויאר, והוא נדיר ויקר מאוד.
בחלקים מסוימים בהודו, בורמה ותאילנד, מקובל להגיש ממרח נמלים, כתבלין, לצד הקארי.
בתאילנד גם ביצי נמלים מזן מסוים נחשבות למעדן.
אינדיאנים משבט פיוטה נהגו לאכול נמלים מהסוגים "נמלת הדבש" ו"קמפונית".
בחלקים מסוימים בקולומביה מקובל לאכול נמלים צלויות.
נמלת-קציר (שם מדעי: Messor) היא סוג במשפחת הנמלים.
זהו סוג עשיר במינים ואחד מסוגי הנמלים הבולטים ביותר בנוף ארץ ישראל.
בישראל מצויים כ-23 מינים ותת-מינים.
הנמלים נראות לרוב כשהן נעות בשיירות ארוכות על פני שבילים, נושאות זרעים לאגירה בקן הנמצא בתוך הקרקע.
הקינים עשויים להגיע לעומק של 3 מטרים ויותר.
ברוב המינים הפועלות שונות זו מזו בגודלן.
המלכות גדולות מן הפועלות והן מכונפות ואילו הזכרים שעירים מאוד, קטנים מן המלכות, ראשם ובטנם קטנים.
מעוף הכלולות חל בסתיו, אחרי הגשמים הראשונים.
נמלת הקציר ניזונה בעיקר מזרעים ובמידה מועטה מחרקים.
היא אוספת את הזרעים על פני הקרקע או עולה על צמחים.
בתוך הקן נאגרים הזרעים המשמשים להזנת הדיירים בתקופה שאין למצוא מזון בחוץ.
הכמויות שנאגרות בקן אחד נאמדות בקילוגרמים, לפיכך נחשבות נמלות הקציר כמזיק חקלאי.
מינים השייכים לסוג נמלת הקציר
נמלת הקציר כוללת יותר ממאה מינים.
בישראל יש כ-20, וביניהם ניתן למנות:
נמלת-קציר שחורה (Messor ebeninus) – נמלה שחורה ומבריקה הנפוצה באזורים רבים בארץ.
אורכן של הפועלות נע בין 4–10 מילימטרים, ושל החיילות בין 10–11 מילימטרים.
נמלת-קציר חולית (Messor arenarius) – נמלה שחורה ושעירה, הנפוצה במישור החוף ובאזורים המדבריים בארץ.
אורך הפועלות נע בין 5–13 מילימטר, ואורך החיילות הוא כ-15 מילימטר
נמלת-קציר דוגונית (Messor hebraeus) – נמלה בעלת ראש וחזה אדומים, ובטן שחורה, הנפוצה בשפלה, בהרי המרכז ובצפון.
אורך הפועלות, בדומה לאורך הפועלות של נמלת הקציר השחורה, נע בין 4–10 מילימטרים.
נמלת-קציר מחוספסת (Messor rugosus) – נמלה שחורה הנפוצה בכל רחבי הארץ.
אורכה קטן יחסית למינים האחרים: כ-5 מילימטרים.
נמלת-קציר מצרית (Messor aegyptiacus) – נמלה שחורה ושעירה הנפוצה בנגב ובערבה.
אורכה נע בין 5–10 מילימטרים.
ניתן לזהות אותה על פי הזיפים הארוכים שמתחת לראשה, ושני קוצים קטנים הנמצאים על חזה.
נמלי אש (שם מדעי: Solenopsis, או "להבית" בעברית) הוא סוג של נמלים עוקצות, מתוך סוגים רבים אחרים של נמלים עוקצות.
ישנם מינים רבים של נמלים המכונים "נמלת אש", והם אינם קרובים זה לזה.
גופה של נמלת האש, כמו גופם של חרקים רבים, מתחלק לשלושה חלקים: הראש, בית החזה והבטן, עם שלושה זוגות של רגליים וזוג מחושים.
נמלי האש מתייחדות מנמלים אחרות בצבע ראשן שהוא חום-נחושת, ובבטנן הכהה.
הסוג הגדול יותר, שאליו משתייכת גם נמלת האש האדומה (Solenopsis invicta).
זו גם הנמלה המוכרת ביותר, שמתפשטת כבר עשרות שנים בדרום ארצות הברית.
הפועלות צבען אדום-שחור וגודלן בין 2 ל-6 מ"מ.
המלכות יכולות להגיע עד 1.6 ס"מ.
הנמלים עוקצות בקבוצה, כל נמלה עוקצת מספר פעמים את ה"פולש" בכך שהיא נועצת את שיניה בבשר ועוקצת בעזרת העוקץ שבקצה הבטן שלה מספר רב של פעמים.
ייתכנו תופעות אלרגניות לעקיצות אלה.
נפוצה גם נמלת אש קטנה (Wasmannia auropunctata) או בשמה הפופולרי נמלת החשמל.
נמלים אלה, הקטנות והאדומות, הן למעשה מין פולש במקומות שונים בעולם.
כלומר, הן הועברו שלא במתכוון על ידי בני אדם מאזור התפוצה הטבעי שלהן למקום חדש, ובו הן מסוגלות להתרבות ולהתפשט למקומות חדשים.
המלכות והזכרים מתרבים באמצעות שיבוט והפועלות נוצרות ברבייה מינית אשר שומרות על המגוון הגנטי של המושבה.
הפועלות של נמלת האש הקטנה בעלות צבע אדום-כתום, וגודלן נע בין 1 ל-1.5 מ"מ בלבד.
המלכות לעומתן גדולות בהרבה, עד חצי ס"מ, ומעט כהות יותר.
בכל קן יכולות להימצא יחד בין מלכה אחת לעשרות רבות, וכן אלפים רבים של פועלות.
נמלת האש החלה להתפשט בארצות הברית לפני עשרות שנים.
בישראל נצפו לראשונה נמלי אש בקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן בשנת 2005. בתחילה נמצאו בעיקר בתוך יישובים, אך לאחר מכן נמצאו גם בשטחים פתוחים הסמוכים ליישובים.
התפשטות הנמלה נמשכת ובקיץ 2009 אותרה גם במרכז הארץ, בערים שוהם, בית אריה, הוד השרון נתניה, הרצליה ותל אביב-יפו.
בשנת 2013 נמצאו נמלי האש בגולן, בגוש דן, בכרמיאל ובחיפה.
בשנת 2015 נמצאו נמלי אש במספר מוקדים בירושלים.
המשרד להגנת הסביבה הוציא התרעה מיוחדת בנושא.
גם בשנת 2019 נמצאו נמלי אש במספר מוקדים באזור ירושלים.
המשרד להגנת הסביבה הוציא התראה על זיהוי מספר מוקדים במשתלות באזור ירושלים.
בסתיו 2020 נמצאו נמלי אש גם במספר קיבוצים ב.
על פי דו"ח המבקר, נכון לאוגוסט 2021, 114 משתלות היו נגועות בנמלת האש.
עקיצת הנמלה כואבת מאוד ומהווה מטרד לתושבי האזורים שבהם הן נמצאות.
הכאב מתואר כצריבה נקודתית, שנמשכת כמה שעות ולעיתים אף כמה ימים.
בכל שנה יש מספר מקרים של אנשים שמפונים לבתי חולים בעקבות רגישות לעקיצות.
במקרים נדירים קיימת אצל בני אדם אלרגיה לנמלי אש העלולה להוביל לתוצאות חמורות ואפילו למוות.
בנוסף לנזק לאדם, נמלי האש מהוות סכנה למגוון הביולוגי.
הנמלה גורמת להפרת האיזון הקיים בטבע: נמלת האש עלולה לפגוע באופן מסיבי באוכלוסיות של בעלי חיים קטנים, בחרקים ובצומח באזור מחייתה, ובכך להשפיע גם על אוכלוסיות בעלי החיים הניזונים מהם, ולפגוע במארג האקולוגי המקומי.
חתולים וכלבים נעקצים על ידי נמלי אש.
במקרים רבים הנמלה מטפסת על הרגל של בעל החיים וכאשר הוא מגרד את הפנים, הנמלה נמעכת והארס משתחרר.
מגע של הארס עם הקרנית גורם למחלה בשם "פלורידה ספוט" המתבטאת בכתם לבן-אפור על הקרנית.
הסדרה הופקה על ידי פול שורינג.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ yes stars 2, ולאחר מכן ב-yes stars Action בלוויין ובערוץ סטאר וורלד ב־HOT עד 2009. הצלחת הסדרה גרמה למפיקים לשנות את התסריט כדי להוסיף עונות נוספות, מעבר לאלה שתוכננו מראש.
ב-12 בדצמבר 2017 הודיע דומיניק פרסל בחשבונו באינסטגרם כי עתידה לצאת עונה שישית לסדרה.
ב-4 בינואר 2018 אישרה רשמית רשת FOX כי העונה ה-6 נמצאת בשלבי פיתוח מוקדמים, ואולם באוגוסט 2019 FOX הודיעה על ביטולה.
מקור ההשראה לסדרה הוא רעיון שהוצע לתסריטאי פול שורינג על ידי חברתו, על פיו תתבסס העלילה על אדם שיכניס את עצמו לכלא בכוונה, על־מנת לברוח משם אחר כך.
בהמשך, הוסיף שורינג לעלילה את האח שהורשע על לא עוול בכפו ואת הקנוניה הנרקמת סביבו.
ב-2003 העלה שורינג את הרעיון בפני אולפנים שונים, בהם גם אולפני פוקס, אך נדחה.
העלייה בפופולריות של סדרות מתח שבועיות כגון "אבודים" ו־"24", הביאו את אולפני פוקס להימלך בדעתם, והם החלו בהפקת הסדרה ב-2004.
מוטיב עלילתי בולט לאורך רוב פרקי הסדרה הוא מאבק מוחות של הדמות הראשית, מייקל סקופילד מול ארגון צללים בשם "החברה".
בכל פרק מתגלה נדבך נוסף בתוכנית המורכבת של מייקל ומנגד - מאמצי "החברה" להכשילו.
זאת, למעט בעונה הראשונה, בה זהות האויב טרם נודעה למייקל וחבריו, ובעונה החמישית (לאחר פירוק ה"חברה"), בה מייקל וחבורתו נלחמים מול דאעש ו"פוסידון" - סוכן CIA שערק.
על ידי ראיות מפוברקות מורשע לינקולן בורוז, אחיו הגדול של מייקל, ברצח של טרנס סטדמן, אחיה של סגנית נשיא ארצות הברית.
על לינקולן נגזר עונש מוות, כשההוצאה להורג מתוכננת להתבצע בקרוב באמצעות כיסא חשמלי.
חרף הרשעתו מתעקש לינקולן שהוא חף מפשע, ושהוא הופלל בזדון.
אחיו של לינקולן, מייקל סקופילד, מחליט להיחלץ לעזרתו.
על מנת להצטרף לאחיו ולעזור לו לברוח מהכלא, מבצע מייקל שוד מזוין, שעונשו הוא מאסר בפועל.
הוא מבקש לרצות את מאסרו בכלא באזור עיר מגוריו - שיקגו, כדי להגיע לכלא "פוקס ריבר", שבו נכלא אחיו.
במשך חודשים קודם לכן תכנן מייקל בדקדוק רב את אופן הבריחה מהכלא.
זאת, הודות להשכלתו כמהנדס בניין ובעזרת תוכניות המתאר של הכלא, שהיו ברשותו בזכות היותו שותף בחברה שבצעה שם שיפוצים.
לשם כך, הוא קיעקע על פלג גופו העליון את מפת הכלא, את מסלול הבריחה ונתונים נוספים שיעזרו לו.
במהלך מימוש תוכניתו, עובר מייקל מכשולים רבים, כולל מכות, יוצר קשרים עם אסירים אחרים, עם אנשים מצוות עובדי הכלא ואפילו עם מנהלו.
במקביל למאמץ הבריחה של מייקל מן הכלא, חברת ילדות של אחיו לינקולן, עורכת הדין ורוניקה דונובן, פועלת מבחוץ כדי לחשוף את הקנוניה שהובילה להפללתו.
היא מגלה עובדות המעוררות בה חשדות וגורמת למפליליו של לינקולן, סוכני "החברה", לדלוק בעקבותיה.
בכל פעם שהיא מצליחה לעלות על ראיות שיכולות להצביע על חפותו של לינקולן, תוכניותיה משתבשות ומוכשלות בידי אנשי "החברה".
לבסוף מייקל ולינקולן מצליחים להימלט מכלא פוקס ריבר בעזרתה של רופאת הכלא, שרה טנקרדי, וורוניקה מוצאת את ההוכחה החותכת לחפותו של לינקולן: טרנס סטדמן, שאותו כביכול לינקולן רצח, עדיין חי.
שידורי העונה החלו ב־29 באוגוסט 2005 והסתיימו ב־15 במאי 2006.
עונה זו מתמקדת במרדף של שלטונות החוק אחר שמונת הנמלטים מפוקס ריבר: מייקל סקופילד, לינקולן בורוז, פרננדו סוקרה, ג'ון אברוצי, בנג'מין "סי־נוט" פרנקלין, תיאודור "טי־באג" באגוול, דייוויד "טווינר" אפולסקיס, וצ'ארלס "הייוואייר" פאטושיק.
צ'ארלס ווסטמורלנד שהיה שותף לבריחה מן הכלא, מת בתחילתה בגלל חתך עמוק בבטן, שנגרם לו במאבקו עם הסוהר הראשי, קפטן בראד בליק, כשזה גילה את הבריחה.
עם זאת, טרם מותו הספיק ווסטמורלנד לגלות למייקל כי הוא ד.
קופר, ששדד בעבר חמישה מיליון דולר וקבר אותם באתר "דאבל קיי" בצפון-מערב יוטה.
מיד אחרי הבריחה, מתחילות הרשויות במרדף לאיתור ותפיסת הנמלטים, בראשות מחלקת ה-FBI בשיקגו, בראשותו של הסוכן הפדרלי אלכסנדר מהון (שהוא גם איש ה"חברה").
בפרקי העונה הראשונים, רוב הנמלטים מנסים להשתלב בחיים מחוץ לכלא ולהתאחד עם היקרים להם.
אלכס מהון המוביל את המרדף אחר הנמלטים מתגלה כדמות מסתורית ומורכבת, שמצליח בכל פרק לפענח חלק נוסף בתוכנית של מייקל סקופילד, ובטוח שיצליח להגיע למייקל - המוח שמאחורי הבריחה.
מסע החיפוש של ורוניקה אחר ראיות לחפותו של לינקולן מסתיים, כשמאבטח של טרנס סטדמן יורה בה, לאחר שחשפה את מחבואו.
שמונת הנמלטים מתפצלים כל אחד לדרכו, אך כולם מעוניינים להגיע ליוטה, ולמצוא את חמשת מיליוני הדולר ששדד צ'ארלס ווסטמורלנד לפני שנים, והחביא שם.
בינתיים, אל.ג'יי, בנו של לינקולן, הסתבך גם הוא ונרדף על ידי סוכני "החברה"; בהמשך הוא מופלל ברצח אמו ואביו החורג על ידי אנשי "החברה".
הוא נתפס ומועבר למרכז מעצר באריזונה, ואביו - לינקולן, נחוש לחלץ אותו משם.
במקביל לחיפושיו של מהון ורדיפתו אחרי האחים, שליחים נוספים של "החברה" דולקים אחריהם, כשבמהלך העונה מתבררת הסיבה: אביהם של השניים היה מבכירי ה"חברה", אך עזב לאור השחיתויות והפשעים אשר להם היה עד.
"החברה" רצתה להתנקם בו על ידי כך שהפלילה את לינקולן ברצח.
כעת, לאחר בריחתם מן הכלא, "החברה" מעוניינת במותם ומגייסת משאבים רבים להשגת מטרתם זו, כולל הסוכן אלכסנדר מהון - אותו הם סוחטים כדי שיעזור להם.
בשלב מסוים מצטרף אל האחים סוכן ממשלתי אחר בשם פול קלרמן (אותו פגשנו בעונה הראשונה), שמחליט לעזור להם כנגד "החברה", אשר מבקשת כעת לחסלו; ביחד איתו הם מצליחים להשיג הוכחה חותכת לחפותו של לינקולן.
בהמשך, קלרמן אף הופך לעד מרכזי כנגד "החברה" ובעדותו גורם למעשה לזיכוי שרה טנקרדי ולינקולן בורוז מכל אשמה.
שרה ומייקל נפגשים באמצעות רמזים שמייקל שלח לה בדואר, והיא מצטרפת לאחים בבריחתם מפני הרשויות.
סוכן ה"חברה", קים, שרודף אחריהם - כמעט מצליח לירות בלינקולן, מכיוון ש"החברה" רצתה שרק מייקל יישאר בחיים, אך אז מקדימה אותו ויורה בו בדיוק כשנשמעות סירנות המשטרה ברקע.
השלישייה מתפצלת, לינקולן מצליח לברוח אך שרה ומייקל נלכדים.
מייקל לוקח על עצמו את האשמה לרצח הסוכן, ובהעמידו פנים שחטף את שרה, הוא מצילה ממאסר, בעוד הוא עצמו נלקח לכלא מסתורי שקרוי "סונה".
בעונה זו מייקל הוא זה שנמצא מאחורי הסורגים, כאשר אחיו לינקולן חופשי.
במהלך העונה מתברר שלאור ניסיונותיה הכושלים של "החברה" לחסל את האחים הם החליטו להכניס את מייקל לכלא שנקרא "סונה" על מנת שיבריח משם אסיר אחר בשם וויסלר (לאחר ההצלחה שהוא הוכיח בבריחתו מבתי סוהר).
מייקל ולינקולן נאלצים לשתף פעולה עם התוכנית מאחר ש"החברה" חטפה את שרה (אהובתו של מייקל) ואל.ג'יי (בנו של לינקולן) ומאיימת להרוג אותם אם האחים לא ישתפו פעולה.
לאחר ניסיון חילוץ כושל, "החברה" הורגת את שרה ושולחת את ראשה אל לינקולן כאיום.
מייקל (שהגיע ל"סונה" בפרק האחרון של העונה השנייה), נחשף לסכנות האורבות לו בכל פינה.
בכלא זה כלואים פושעים קשים ואכזריים במיוחד, ועקב מרידות שהיו בכלא ופגיעה בסוהרים, התקשו הסוהרים לשלוט בכלא, ועל כן נטשו אותו והניחו לאסירים להתנהל בצורה עצמאית, כשהם שומרים על המתקן רק מבחוץ.
אל הכלא מתגלגלים גם בראד בליק (הסוהר הראשי לשעבר מפוקס ריבר), תיאודור "טי־באג" באגוול ואלכס מהון, סוכן ה-FBI.
גם פרננדו סוקרה משתתף בעונה זו, כעוזר מחוץ לכלא ובמשרה של קברן הכלא.
בתוככי הכלא מתקיימת היררכיה שנתקבעה בכוח, לאו דווקא פיזי.
מנהיג הכלא הוא אסיר בעצמו, ולו כסף רב, חדר מפואר ועוזרים-משרתים, בעוד שישנם אסירים שגם הבגדים הופשו מהם.
כבר בפרק הראשון, מייקל נאלץ להתמודד עם מנהיג הכלא - "לצ'רו".
במהלך העונה מסתבר שוויסלר, אשר עד אז הציג עצמו כדייג תמים מקלברי שנסחט על ידי "החברה", הוא למעשה איש משלהם שכלוא שם; חברתו סופיה, שנתפסה על ידי "החברה", משמשת ככיסוי כדי שמייקל ולינקולן לא יחשדו בו.
לאחר תכנונים רבים מייקל מצליח לברוח יחד עם עוד 3 אסירים, ג'יימס וויסלר, אלכס מהון ולואיס מקגריידי (בחור צעיר שעזר למייקל), ומבצע החלפה מול "החברה" תמורת אל.ג'יי; אבל, חברתו של וויסלר, סופיה, נורית במהלך החילופין.
העונה מסתיימת בכך שמייקל מבין כי וויסלר רק העמיד פני תמים; מייקל נשבע לנקום ברוצחיה של שרה.
סופיה מאושפזת בבית חולים ולינקולן מבקש ממייקל לא להמשיך עמו במסע הנקמה אלא להישאר עם סופיה ואל.ג'יי.
סוקרה נתפס ומואשם בסיוע לנמלטים ומוכנס בעצמו ל"סונה".
וויסלר, אלכס מהון ונציגה של "החברה" (גרטשן) חוברים יחדיו לתוכנית שעתידה לא ברור.
החלה ב-1 בספטמבר 2008 והסתיימה ב-27 במאי 2009. ד"ר שרה טנקרדי, שהופיעה בחלק קטן בעונה השלישית, שבה להיות דמות מרכזית בעונה זו.
בתחילת העונה מגלים מה עלה בגורלם של הדמויות:
סוכן "חברה" מנסה להתנקש בחיי לינקולן הוא מצליח להורגו אך נתפס על ידי המשטרה.
בשריפה שהייתה בכלא "סונה" הצליח להימלט תיאודור "טי-באג", ובמקום לחיות חיים טובים עם הכסף שגנב מלצ'רו טרם מותו בעונה הקודמת, מחליט למצוא את מייקל ולהתנקם בו.
לאחר שנשדד מכספו, מחליט לפענח את הרמזים שיש בספר הציפורים שגנב מוויסלר טרם בריחתו.
תוכניתם של וויסלר, גרטשן ואלכס מהון לגנוב את "סילה" - כרטיס אלקטרוני המהווה סוג של "פנקס שחור" של "החברה" (וכן מכיל מידע טכנולוגי עתידני) ומלבד שוויו הרב יכול להפיל את "החברה" - מתגלה.
הם מצליחים לגנוב את הכרטיס כביכול עבור "הגנרל" (המנכ"ל של "החברה") אבל ויסלר מחליט לשמור את הכרטיס בעצמו כדי להפיל את "החברה" ו"הגנרל" שולח מתנקשים בעקבותיהם ואחד מהם רוצח את בנו של מהון.
מייקל מתכנן את נקמתו בויסלר וגרטשן על מותה של שרה, אך מהון מגלה לו כי שיקרו לו ושרה חיה.
מהון מציע לו להצטרף אליהם להפיל את ה"חברה".
מייקל מסרב, וויסלר נורה למוות ומהון בורח.
מייקל מצליח לאתר את שרה, שאכן בחיים, אך נתפס על ידי המשטרה.
פרננדו סוקרה ובראד בליק ברחו גם הם בשריפה של כלא "סונה" ונתפסים על ידי המשטרה זמן לא רב לאחר בריחתם.
סוכן של הגנת המולדת בשם דון סלף מציע למייקל את עסקת חייו.
הוא ישיג לו את "סילה" ובתמורה תינתן לו ולאחיו חנינה מלאה.
מייקל מבקש לאחד את כל החבורה - לינקולן, שרה, פרננדו סוקרה, אלכס מהון ובראד בליק (אנשים עליהם הוא סומך) ובתמורה כולם יקבלו חנינה.
החבורה מגלה ש"סילה" היא סוג של תוכנה שהמפתחות לפענוחה הם 6 כרטיסים אלקטרוניים שניתנו לאנשי מפתח (כמו סנטורים) העובדים ב"חברה".
לאחר תוכנית מחוכמת במיוחד (במהלכה בראד בליק מת) החבורה מצליחה להשיג את "סילה" אבל הסוכן דון סלף בוגד בהם ומנסה למכור אותה בעצמו.
נואשים להוכיח את חפותם הם פונים לממונה על דון סלף, אך הוא מנסה להשתיק את הפרשה ולרצוח את כולם.
מייקל מבין ברגע האחרון שמדובר במלכודת ומחליט על דעת עצמו כי ישיגו את "סילה" בחזרה מדון סלף.
מייקל מצליח להשיג את "סילה", אך מאבד אותה שוב לאחר שהוא מתמוטט במהלך הבריחה (מגידול בראשו) ונתפס על ידי סוכני ה"חברה".
לאור העובדה שמייקל גוסס, "סילה" איננה והחבורה שוב בורחת מהחוק, מחליט לינקולן לעשות עסקה עם "הגנרל" ולהשיג עבורו את "סילה" תמורת חייו של מייקל (הניתוח שהיה זקוק לו) וחירותם של החבורה.
סלף, טי-באג וגרטשן מצליחים למצוא קונה מסתורי ל"סילה" אך הוא מסדר אותם וגונב את "סילה".
השלישייה מבצעת עסקה דומה עם "הגנרל" ומצטרפת ללינקולן.
מייקל מתאושש מהניתוח ומגלה ש"סילה" היא לא הפנקס השחור של "החברה", אלא קובץ עם טכנולוגיה עתידנית, כמו ניצול אנרגיה סולרית באופן מרבי וגידולים שלא צורכים מים להשקיה.
"החברה" מנסה לגייס אותו לשורותיה בכך שמגלה לו שגם אימו עובדת ב"חברה" (ולא מתה לפני שנים) ומספרת לו על העסקה שעשה אחיו.
מייקל בורח מה"חברה" בעזרת שרה ומנסה לשכנע את לינקולן לסגת מהעסקה שביצע.
כתוצאה מכך האחים נמצאים משני צידי המתרס: מייקל רוצה להשיג את "סילה" כדי להשמיד את ה"חברה" בעוד שלינקולן רוצה את "סילה" כדי להחזירה ל"חברה" ולהיות חופשי.
בנוסף מסתבר כי אימם של השניים היא הקונה המסתורי ומחזיקה ב"סילה".
עזרה מגיעה מכיוון לא צפוי כאשר מתברר שפול קלרמן, שעדותו זיכתה את שרה ולינקולן ונרצח בעונה שנייה, עודנו בחיים וכעת יוצר קשר עם מייקל להשיג את "סילה".
בתמורה לכך תסתיים בריחתם והם יוכלו להתחיל בחיים חדשים.
מייקל מסכים ו"סילה" מועברת לנציג האו"ם ובעבור זה מטוהר שמם של מייקל סקופילד, שרה טנקרדי, לינקולן בורוז, פרננדו סוקרה, אלכסנדר מהון ובנג'ימן פרנקלין ("סי-נוט").
החבורה לא תמכה בשחרורו של טי באג, שהיה פדופיל עם דם על הידיים, והוא חזר לכלא "פוקס ריבר".
בסוף העונה מוצג אפילוג המתרחש לאחר 4 שנים.
אלכסנדר מהון נמצא בקשר רומנטי עם הסוכנת לאנג.
לינקולן חוזר לחיות עם סופיה ואל-ג'יי בנו.
דון סלף הפך לצמח מרותק לכיסא גלגלים עקב הרעל שהוזרק לגופו.
סוכן השירות החשאי פול קלרמן נבחר להיות חבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
הגנרל קראנץ הוצא להורג בכיסא חשמלי.
טי-באג חזר לכלא "פוקס ריבר".
שרה קראה לבנה מייקל, על שם אביו שנהרג.
בסיום הפרק האחרון של העונה הרביעית, שודר אפילוג וב-24 במאי 2009 שודר סרט-טלוויזיה (Prison Break: The Final Break) המורכב בעצם משני פרקים מחוברים שבהם עלילת הסרט מתרחשת בין סיום העלילה של העונה הרביעית לבין האפילוג.
ביום חתונתם של שרה ומייקל, עוצרים את שרה על הרצח של אמו של מייקל.
שרה נכנסת לכלא נשים קשוח במיוחד ומקבלת יחס אלים מהאסירות והסוהרות גם יחד.
מייקל מנסה להבריח אותה ובמקביל מהון מספק ל־FBI מידע על תוכנית הבריחה של מייקל, אבל לפני דלת היציאה מתברר שבשביל שתוכל שרה לברוח, מייקל יצטרך להקריב את עצמו ולהתחשמל למוות.
לאחר מכן צופים שרה ולינקולן בסרטון שהכין להם מייקל למקרה שלא ישרוד, בסרטון הוא חושף את העובדה שימות בכל מקרה בעוד מספר חודשים כתוצאה מהגידול בראשו ומביע את שמחתו על כך ששרה ולינקולן חופשיים.
העונה החמישית שודרה בהקרנת בכורה בערוץ FOX ב-4 באפריל 2017 והיא כללה רק 9 פרקים.
כשבע שנים לאחר מותו של מייקל, שנאבק במחלה קשה, מתברר לקרוביו על ידי מכתב ותמונה ששלח מייקל לטי באג שהוא עדיין בחיים וכלוא בתימן בתנאי מאסר קשים.
כשאחיו לינקולן ואשתו (לשעבר) שרה מגלים שהוא חי, הם מתחילים לתכנן את הבריחה המסובכת, בזמן שבמדינה משתוללת מלחמת אזרחים אכזרית.
לינקולן מגייס את בנג'מין "סי-נוט" פרנקלין, שהתאסלם, כדי שיעזור לו לאתר ולחלץ את מייקל אלא שכשהם מגיעים לתימן, מייקל מתכחש אליהם ומזדהה בתור "קניאל אאוטיס" דמות של טרוריסט מבוקש.
בהמשך מתברר שסוכן CIA המכונה פוסידון הפליל את מייקל ברצח סגן ראש ה־CIA וסחט אותו על מנת שיחלץ אנשים שונים מבתי כלא שונים ברחבי העולם והוא נשלח לתימן כדי לחלץ את מנהיג דאעש אבו רמאל.
במקביל פוסידון התאהב בשרה והתחתן איתה תחת השם גייקוב אנטון ולכן הפליל את מייקל ברצח.
במהלך העונה מייקל מצליח לברוח מהכלא בתימן בדרכים מתוחכמות, חוזר לארצות הברית, כולא ומפליל את פוסידון ברצח שבו הופלל (רצח סגן ראש ה-CIA) ומזכה את עצמו.
מייקל סקופילד (ונטוורת' מילר) – מהנדס בניין, נשפט ל־5 שנות מאסר על שוד בנק מזוין.
ניהל רומן עם שרה טנקרדי.
תכנן את הבריחה מפוקס ריבר בעונה הראשונה ואת הבריחה מסונה בעונה השלישית.
בעונה הרביעית חלה במחלה תורשתית קשה ובגידול סרטני במוח.
בעונה החמישית נתגלה שהוא חי והוחזק בבית הכלא "אוגיג'ייה" בתימן לאחר שג'יקוב (פוסידון) הפליל אותו ברצח.
לינקולן בורוז (דומיניק פרסל) – הואשם ברצח אחיה של סגנית נשיא ארצות הברית.
בעזרת אחיו, מייקל, ברח מהכלא וניצל מעונש מוות.
בסוף העונה השנייה הוא נוקה מכל אשמה ועושה עסקים עם גרטשן בתמורה לאל ג'יי ושרה.
בעונה הרביעית הוא פועל עם אחיו נגד החברה, ובעונה החמישית עזר לאחיו להילחם בפוסידון, סוכן CIA מושחת.
פרננדו סוקרה (אמורי נולסקו) – אסיר פורטוריקני ושותפו לתא של מייקל בפוקס ריבר המנסה להגיע לחברתו, מריקרוז.
נכנס לכלא ל־5 שנים בגלל שוד, וברח עם מייקל ולינקולן.
בעונה השלישית עזר למייקל לברוח מכלא סונה, ובסוף נתפס ונכלא שם בעצמו.
בעונה הרביעית והחמישית מסייע למייקל וללינקולן במעשיהם.
תיאודור "טי-באג" באגוול (רוברט נפר) – פדופיל, אנס סדרתי ורוצח סדרתי שמרצה מאסר עולם על חטיפה, אונס ורצח של שישה ילדים.
מצד אחד, הוא מפלצת, הוא הרשע המוחלט.
מצד שני, הוא אדם אומלל ביותר שעובר ייסורי גיהנום במהלך הסדרה.
מצד שלישי, הוא חכם מאד ושרדן בלתי נלאה שמצליח פעם אחר פעם לחמוק הן מזרועות החוק והן מרודפיו הרבים, ולקום לתחייה כעוף החול, תוך שהוא משאיר אחרי עצמו שובל אינסופי של גופות.
בשל אופי פשעיו, הוא שנוא בקרב האסירים האחרים בכלל ובקרב הנמלטים בפרט.
הוא לא נכלל בתוכנית המקורית, אך אילץ את הנמלטים לצרפו לבריחה.
בסוף העונה הראשונה ידו הימנית נכרתה על ידי ג'ון אברוצי.
בסוף העונה השלישית, אחרי מות לצ'רו, הפך למנהיג האסירים בכלא "סונה".
בעונה הרביעית לאחר שגרם לשרפה בכלא הוא נמלט עם שאר האסירים.
באמצעות הספר של וויסלר שנותר מאחור, תפס את מקומו בתור "קול פיפר", סוכן מכירות שעובד בחברת עסקים מצליחה בשם "גייטס".
בעונה החמישית מגלה את בנו.
בנג'מין "סי-נוט" פרנקלין (רוקמונד דנבר) (עונות 1–2, אורח בעונה 4, עונה 5 ראשי) – איש צבא שהואשם בסחר בציוד צבאי, אחד משמונת הנמלטים בעונה הראשונה.
בעונה השנייה הוא ניסה להתאחד עם אשתו ובתו, ולקראת סוף העונה הסגיר את עצמו וקיבל חנינה מלאה כדי להעיד נגד הפשעים של הסוכן מהון.
מסייע לסקופילד ובורוז בעונה החמישית.
ורוניקה דונובן (רובין טאני) (עונות 1) – חברת ילדות של מייקל ולינקולן המחליטה לבחון את המקרה של לינקולן בהתעקשותו של מייקל.
כעורכת דין, מחליטה לקחת את התיק של לינקולן לידיה כדי להוציא את האמת לאור.
נרצחת בתחילת עונה 2 על ידי "החברה".
ג'ון אברוצי (פיטר סטורמר) (עונות 1–2) – מאפיונר איטלקי, ברח עם מייקל מפוקס ריבר אבל נלכד ונורה בתחילת העונה השנייה.
אל ג'יי בורוז (מרשל אולמן) (עונות 1–4) – בנו של לינקולן, נכנס אף הוא לכלא לאחר שהופלל ברצח אימו ובן זוגה, אך השתחרר לבסוף.
בעונה השלישית הוא הוחזק כבן ערובה, אך הצליח להשתחרר.
קפטן בראד בליק (וייד ויליאמס) (עונות 1–4) – סוהר מושחת ואלים, בעונה הראשונה היה הסוהר הראשי בפוקס ריבר.
במהלך העונה השנייה ניסה ללכוד את הנמלטים כנקמה על שגרמו לפיטוריו.
נכלא לזמן קצר בפוקס ריבר אחרי שהורשע על לא עוול בכפו ברצח שותפו רוי גרי.
בעונה הרביעית הוא משתתף בצוות של סקופילד להפיל את החברה אך הוא מקריב את חייו בשביל שימשיכו את דרכם בלמצוא את "סילה".
ד"ר שרה טנקרדי (שרה ויין קליס) (עונות 1–2, 4-5) – לשעבר הרופאה בפוקס ריבר.
במשך העונה השלישית נחשבת כמתה, אך "חזרה לחיים" בעונה הרביעית.
במהלך העונה הרביעית נכנסת להיריון ממייקל ונישאת לו בסוף העונה הרביעית.
בעקבות מותו של סקופילד בסוף עונה 4 התחתנה שוב לאחר כמה שנים לאחר מותו, אך מסתבר אחרי 7 שנים שמייקל עדיין חי ובעלה הוא זה שהפליל את מייקל ברצח.
חזרה להיות עם מייקל בסוף העונה החמישית.
פול קלרמן (פול אדלשטיין) (עונות 1–2, 4-5) – הוא סוכן בשירות החשאי שתפקידו לוודא שלינקולן בורוז מופלל ומואשם על רצח.
קצין לוחם לשעבר ביחידת כוח דלתא.
לאחר ניסיון התאבדות באקדח שכושל, מגיע להעיד כנגד "החברה" במשפטה של שרה טנקרדי.
הייתה השארה כי לאחר מכן התאבד.
בעונה הרביעית מתגלה כי הוא עדיין בחיים ובעצם שוחרר על ידי קבוצה שפעלה נגד "החברה", בעונה החמישית נרצח על ידי הסוכן של פוסידון.