tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב־17 בינואר כיתרו 3 ארמיות סובייטיות מהחזית הבלארוסית הראשונה את ורשה, כאשר הארמייה ה־47 מתקדמת אל העיר מצפון, והארמייה ה־61 והארמייה הפולנית הראשונה מאגפות אותה מכיוון דרום.
הארמייה הפולנית הראשונה נכנסה לפאתי העיר, שנהרסה כמעט לחלוטין על ידי הגרמנים לאחר דיכוי מרד ורשה, וחיל המצב הגרמני הקטן שהיה מוצב בה, נכנע לאחר קרב קצר.
כששמע היטלר על נפילת ורשה, הוא ראה זאת כבגידה נוספת בשורות המטה הכללי, ושלושה קצינים נלקחו לחקירות במרתפי הגסטאפו.
היטלר חזר לברלין כדי לפקד במישרין על הכוחות, וכצפוי לא התיר אף נסיגה, מה שגרם לתוצאות הרות אסון.
בנוסף, עקב ההתקדמות הסובייטית המהירה והתמוטטות התקשורת הגרמנית, המידע עליו התבסס היטלר היה לא עדכני, ועד שהגיעו פקודותיו לחזית הן פיגרו ב־24 שעות.
למרבה תסכולו של היינץ גודריאן, היטלר סירב לחלץ את הדיוויזיות הלכודות בכיס קורלנד, ולהביאן לשטח הרייך, והוא הדין בכוח הגדול ששהה בנורווגיה.
גרוע מכך לאחר הקרב בארדנים, שלח היטלר את ארמיית הפאנצר השישית להונגריה, במקום להקצותם למתקפת נגד בחזית הפולנית.
ב־17 בינואר הדיח היטלר את יוזף הרפה מהפיקוד על קבוצת ארמיות A, והחליפו בגנרל הנאצי פרדיננד שרנר.
ב־15 בינואר הורה היטלר לקורפוס הפאנצר גרוסדויטשלנד שהיה פרוס בפרוסיה המזרחית לתגבר את החזית הקורסת של קבוצת ארמיות A במרכז פולין.
היינץ גודריאן התנגד לכך בכל תוקף, מפני שהיה ברור שללא הקורפוס, ששימש כעתודה ניידת של קבוצת ארמיות מרכז, הגרמנים יתקשו לבלום את המתקפה הסובייטית על פרוסיה המזרחית, ושהקורפוס יבזבז מספר ימים קריטיים בתנועה הלוך וחזור ברשת מסילות הברזל.
בכל מקרה, מהירות ההתקדמות הסובייטית גרמה לכך שהקורפוס הגיע לזירת המערכה מאוחר מכדי להשפיע על תוצאותיה, ונאלץ להצטרף לנסיגה המבוהלת של שאר היחידות הגרמניות במרכז פולין.
כוחותיו ירדו מהרכבות ב־18 בינואר סמוך ללודז', זמן קצר לפני שהכוחות הסובייטיים הגיעו לעיר.
הם חיפו על נסיגת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן הצטרפו אף הם לנסיגה הגרמנית לכיוון נהר אודר.
ב־18 בינואר כבשה ארמיית המשמר השמינית את לודז', 5 ימים לפני המועד המתוכנן, תוך שהיא מקבלת סיוע מחברי הארמייה קראיובה.
לאחר מכן נצטוותה הארמייה בפיקוד וסילי צ'ויקוב לכבוש את עיר המבצר פוזנן, לאחר שארמיית המשמר המשוריינת הראשונה עקפה את העיר בדרכה לנהר אודר.
על אף המיומנות של לוחמי הארמייה בלוחמה בשטח בנוי (שנרכשה במסגרת קרב סטלינגרד), נדרש להם חודש של לחימה קשה והפגזות כבדות על מנת להשלים את כיבוש העיר ב־24 בפברואר.
ב־19 בינואר כבשו כוחותיו של קונייב את העיר קרקוב קודם שהספיקו הגרמנים להחריבה, ולמחרת חצו הסובייטים את הגבול הגרמני הישן (גבולות 1939) ממזרח לברסלאו, והחלו להתקדם לכיוון העיר.
כיבוש שלזיה עילית והנסיגה לאודר
הארמייה ה־17 הגרמנית שהוטל עליה להגן על שלזיה, כללה באותו זמן רק 7 דיוויזיות חלשות.
על 100,000 איש הוטל להגן על קו באורך 110 ק"מ, באזור תעשייתי שכלל כמה מהמכרות ובתי החרושת החשובים שנותרו לגרמניה.
סטלין הטיל על קונייב לכבוש את האזור מבלי להרוס בו את התעשייה.
קונייב הוביל את כוחותיו לכיתור נרחב, תוך כדי שהמשיך לתקוף אותם חזיתית.
בעקבות כך התקשר שרנר להיטלר ואמר לו בצורה ברורה "אם לא ניסוג לאלתר, נאבד את כל הצבא...
היטלר שהבין שאם שרנר שהיה נאמן לו מכל מפקדיו קובע כך, חובה להאמין לו, והתיר לו לסגת.
עד ה־29 בינואר השתלטו הסובייטים על כל שלזיה עילית.
באותם ימים ניהל ולטר נהרינג מפקד קורפוס הפאנצר ה־24 את אחד המבצעים המצוינים ביותר בכל מהלך המערכה.
הוא הוליך את כוחותיו תוך כדי קרבות קשים עם הסובייטים שהתקדמו בקצב של 65 ק"מ ביום לרוחב פולין, עד שב־22 בינואר לאחר נסיגה של 240 ק"מ הגיע לנהר ורתה.
לאחר מכן המשיך לסגת עם כוחותיו, עד לאחר שחצו את האודר לכיוון מערב.
ב־27 בינואר גילה סיור של דיוויזיית הרובאים ה־107 את מחנה אושוויץ.
קצת יותר משבוע לפני כן אולצו האסירים שיכלו ללכת לצאת מאושוויץ ולצעוד מערבה, עקב התקדמות הצבא האדום.
על אף שניתנו פקודות לחסל את כל שאר האסירים, חיסלו אנשי האס אס רק כמה מאות מתוך ה־8,000 שנשארו במקום.
הארמייה ה־60 שיגרה מיד למחנה את כל הסגל הרפואי, והחלה לטפל בניצולים.
אולם, מלבד מאמר קטן באחד מביטאוני הצבא האדום, לא נאמר על הזוועות דבר לעולם הרחב עד ימיה האחרונים של המלחמה.
זאת עקב קביעת הממשל הסובייטי, שהיהודים אינם מהווים קטגוריה בפני עצמה, אלא יש לשים את הדגש על סבלותיהם של עמי ברית המועצות בלבד.
ב־30 בינואר תפסה דיוויזיית המשמר הרובאית ה־89 ראש גשר מעבר לנהר האודר.
בנוסף הגיעו אותו יום גם יחידות ארמיית הסער החמישית אל האודר, ולמחרת חצו קצין וכמה חיילים את הנהר הקפוא והשתלטו על העיירה קיניץ ללא התנגדות.
בליל 2 בפברואר חצתה דיוויזיית הרובאים ה־301 את הנהר הקפוא תחת אש גרמנית כבדה, וחיזקה את ראש הגשר.
על אף התבצרות הגרמנים בפרנקפורט שעל האודר ובקיסטרין, הצליחו הסובייטיים לכבוש שטחים חיוניים בגדה המערבית של הנהר, ובאותו יום הכריזה הסטאבקה על סיום המבצע.
המבצע היה הצלחה גדולה עבור הצבא הסובייטי.
בתוך תקופה קצרה התקדמו הכוחות הסובייטיים מאות ק"מ, וכבשו את רוב פולין וחלק מגרמניה.
בנוסף, המתקפה השמידה את רוב כוחות קבוצת ארמיות A, ומנעה מהגרמנים כל יכולת לצאת למתקפת נגד משמעותית.
אולם, ההתנגדות העיקשת של הכוחות הגרמניים בשלזיה ובפומרניה, כמו גם להמשך הלחימה בפרוסיה המזרחית, עיכבו את ההתקדמות לעבר ברלין בחודשיים, ונתנו לגרמנים הפוגה לארגון ההגנה על העיר.
מבצע חגורה שחורה בוצע על ידי צה"ל ברצועת עזה כנגד הג'יהאד האיסלאמי הפלסטיני בנובמבר 2019, והוביל לסבב לחימה בעזה ובדרום ישראל, מצפון הנגב ועד גוש דן.
המבצע החל עקב הרג בכיר הג'יהאד בהאא אבו אל-עטא על ידי צה"ל, וכן עקב ניסיון להרוג את בכיר הג'יהאד אכרם עג'ורי בסוריה.
ארגון הג'יהאד הגיב בשיגור רקטות לעבר תל אביב וגרם לפציעת מספר אזרחים.
בתגובה למתקפה זו, ישראל פתחה במתקפה אווירית וארטילריה לעבר רצועת עזה.
הפסקת אש הושגה לאחר 48 שעות של לחימה, אף על פי שהיא הופרה על ידי מספר מיליציות פלסטיניות לאחר מכן שירו רקטות לשדרות, נתיבות ובאר שבע.
המבצע נפתח ב-12 בנובמבר 2019 בשעה 04:00 בסיכול ממוקד של צה"ל את בכיר הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (גא"פ) ומפקד החטיבה הצפונית בהאא אבו אל-עטא, יחד עם אשתו.
המתקפה האווירית פגעה בקומה הגבוהה ביותר של מגדל דירות בו אל-עטא ישן.
שני אנשים נוספים מלבד אל-עטא ואשתו נפצעו במתקפה.
כתגובה להריגתו החלו הפלסטינים בירי מאסיבי של רקטות אל עבר כלל ישובי עוטף עזה, ערי הדרום והשפלה ביניהן: שדרות, נתיבות, אשקלון, אשדוד, גדרה, יבנה וגן יבנה.
כתוצאה מהירי הכבד ניזוקו מספר בתים, בהם מחסן של חברת "הולנדיה" בשדרות שנשרף כליל.
בסך הכל נהרגו בתקיפות צה"ל 10 מחבלי גא"פ (כולל אל-עטא) ונפצעו 45.
הארגון גא"פ שיגר כ-450 רקטות בסך הכל, 40% מהן שעמדו להתפוצץ בשטחים מיושבים יורטו על ידי כיפת ברזל בשיעור הצלחה של כ-93%, ובמספרים: כ-180 רקטות לעבר שטחים מיושבים ו-167 רקטות יורטו.
ב-5 באוגוסט 2022 פתח צה"ל במבצע עלות השחר בסיכול ממוקד של תייסיר אל-ג'עברי, מפקד הארגון בצפון רצועת עזה (מחליפו של בהאא אבו אל-עטא).
ב-9 במאי 2023 פתח צה"ל במבצע מגן וחץ בו הרג 3 בכירי הארגון, ח'ליל אל-בהית'יני (יורשו של אל-ג'עברי), ג'יהאד ע'אנם וטארק עז א-דין.
מבצע חובק עולם היה מבצע צבאי בלבנון, שנערך ב-19 בספטמבר 1996, ובו כוח של יחידת אגוז בפיקודו של מפקד היחידה, סא"ל ארז צוקרמן, פשט על ההר סוג'וד, ששימש בסיס פעילות של חזבאללה בדרום לבנון.
על המבצע פיקד מפקד החטיבה המזרחית ביק"ל, אל"ם יאיר גולן.
במסגרת הקו ההתקפי שהוביל אלוף פיקוד הצפון, עמירם לוין, כנגד ארגוני המחבלים בדרום לבנון, יזמו מפקד יק"ל, תא"ל אלי אמיתי, ומפקד החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון, אל"ם יאיר גולן, מבצע לסריקת ההר סוג'וד, ששימש בסיס פעילות לפעילי חזבאללה בדרום לבנון.
השטח ההררי התלול והקשה שהיה רווי בסלעים גדולים וצמחייה סבוכה היווה כר נוח לפעילי הארגון לשהות בו, בעמדות מוסוות, לירות ממנו אש מקלעים, מרגמות וטילי נ"ט לעבר מוצבי צה"ל, וכן לצאת ממנו לפעילות חודרת ברצועת הביטחון.
למבצע הוקצתה יחידת אגוז, בפיקוד סא"ל ארז צוקרמן, והכוח בפיקודו כלל כמעט את כל צוותי היחידה.
קצין המבצעים של פיקוד הצפון, משה תמיר, התנגד למבצע בטענה כי הפעולה אינה מבצע מיוחד אלא התקפה סדורה של גדוד חי"ר, ויש לתכנן ולבצע אותה בהתאם.
התנגדותו לא התקבלה ואלוף הפיקוד לוין אישר את המבצע.
בניגוד למבצעים קודמים המבצע תוכנן ובוצע באור יום.
כבר בתחילת המבצע, כאשר נעו מפקדי הכוח לנקודת תצפית נתקל הכוח בפיקוד צוקרמן בפעילי חזבאללה, שהפתיעו אותו ופתחו לעברו באש מטווח קצר.
בהיתקלות נפצעו מספר מפקדים, ואף על פי שהכוח הקטן היה מנותק מהכוח העיקרי הוביל צוקרמן מרדף אחר פעילי החזבאללה והרג שניים מהם.
במשך יותר משעה ניהלו לוחמי אגוז חילופי אש מטווחים קרובים עם בין עשרים לשלושים פעילי חזבאללה שהתבצרו בהר, והרגו עשרה מהם.
במהלך הלחימה סייעו לכוח אגוז פלוגת שריון בפיקוד שאול אבידב, וכוח צנחנים מגדוד 202, בפיקוד הסמג"ד רס"ן אהרון חליוה, שסייע לחלץ את פצועי והרוגי היחידה תחת אש.
לאחר נסיגת כוח אגוז תקפו כוחות תותחנים ומטוסי ומסוקי קרב של חיל האוויר יעדי חזבאללה באזור ג'בל צאפי.
בקרב נהרגו סגן , בן 21 מקדרון, וסמל ראשון , בן 20 מקריית ביאליק, ונפצעו שמונה לוחמים, אחד מהם באורח קשה.
אלוף פיקוד הצפון, לוין, אמר לאחר הקרב:
על פועלם בקרב עוטרו צוקרמן ואבידב בצל"ש אלוף.
מבצע השהיד סולימאני (בפרסית: عملیات شهید سردار سپهبد سلیمانی) הוא מבצע תקיפה של משמרות המהפכה האסלאמית באיראן נגד בסיסי חיל האוויר האמריקאי בעיראק שנערך ב-8 בינואר 2020. המבצע היה התגובה האיראנית להריגת קאסם סולימאני על ידי ארצות הברית ב-3 בינואר 2020, וקרוי על שמו.
באיראן גברו הקריאות לנקום את הריגת סולימאני המוערך, וח'אמנאי הבטיח "נקמה עוצמתית", שבשונה מאירועים קודמים תבוצע ישירות על ידי כוחות איראניים ולא על ידי ארגונים כגון חזבאללה או החות'ים.
בעקבות כך הזהיר נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, את איראן שנקמה על הריגת סולימאני תתקבל בתגובה משמעותית.
ב-8 בינואר 2020 בשעה 01:30, באותה שעה בה חוסל סולימאני חמישה ימים קודם, שיגרו משמרות המהפכה 11 טילים לעבר בסיס חיל האוויר האמריקאי בעין אל-אסד, וטיל נוסף לעבר בסיס בארביל.
ארבעה טילים נוספים החטיאו את מטרותיהם ופגעו בשטחים פתוחים בעיראק.
בסך הכל שוגרו על ידי משמרות המהפכה 16 טילים.
הטילים ששוגרו היו מסוג קיאם וזולפיקאר.
הטילים הראשונים פגעו ב-01:34, ואחרים המשיכו 3 מטחים נוספים, במרווחי תקיפה של יותר מ-15 דקות בין מטח למטח.
ראש ממשלת עיראק, עאדל עבד אל-מהדי, עודכן לפני המתקפה על ידי משמרות המהפכה באיראן והובטח כי איראן תתקיף רק מקומות בהם "יש נוכחות אמריקאית".
על פי דיווחים בארצות הברית, אל-מהדי העביר את העדכון לכוחות האמריקאים.
הכוחות האמריקאיים ששהו בבסיסים קיבלו התראה מוקדמת על התקיפה ערב קודם לכן ועדכונים בזמן אמת על שיגורי הטילים, פינו את ההאנגרים מכלי טיס בלתי מאוישים ומסוקים, והסתתרו במקלטים ארעיים שעתיים לפני המתקפה.
חלק מהכוחות האמריקאיים יצאו מהמקלטים לחפש פצועים בין המטחים ונקלעו בחוץ למטח הטילים.
בימים הראשונים אחרי המתקפה טענו בצבא האמריקאי כי "יש מעט מאוד נפגעים, אם בכלל".
במקביל, התרברבו באיראן כי בתקיפה נהרגו 80 חיילים, וגורמי ביטחון בעיראק דיווחו על מטוס אמריקאי שנפגע בתקיפה.
אך מספר חודשים אחריה דווח כי כ-100 חיילים אמריקאים חוו פגיעות מוח קשות בתקיפה, בהם חיילים ששהו בעמדות שמירה בזמן המתקפה והועפו מהעמדות.
כ-15 חיילים פונו מיד אחרי המתקפה לבתי חולים בעיראק.
במאי, 4 חודשים אחרי המתקפה, 29 חיילים אמריקאים קיבלו את עיטור לב הארגמן, עיטור המוענק לחיילים שנפצעים בקרב.
על פי הערכות צבא ארצות הברית, הטילים ששוגרו נגד הבסיס היו טילים מדויקים בעלי הנחיה, שכוונו נגד האנגרים של כלי טיס בבסיסים.
לפי הערכות במערב, האיראנים השתמשו בטילים אלו בכוונה כדי למנוע פגיעה משמעותית בכוחות האמריקאים על מנת למנוע הידרדרות למלחמה.
בנוסף לתקיפת הטילים ציפו האמריקאים לתקיפה קרקעית נגד הבסיס מיד אחרי התקיפה האווירית, שלא קרתה.
בזמן התקיפה לא היו בבסיסים מערכות להגנה אווירית.
בטלוויזיה האיראנית הוצגו איראנים חוגגים וצוהלים, שהכריזו: "הנקמה על מותו ננקטה, וכעת הוא יכול לנוח בשלום".
עלי ח'אמנאי התייחס למתקפה וכינה אותה "סטירת לחי בפני ארצות הברית", חזר על הטענה כי ארצות הברית היא המקור למתיחות במזרח התיכון, ודרש את פינוי צבאה מהאזור.
יום למחרת התקיפה ביצעה איראן תקיפה נוספת באמצעות רקטות קטיושה על מתחם בעיראק שבו שכנה השגרירות האמריקאית.
מיד לאחר המתקפה הכריזה ארצות הברית על אזור אסור לטיסה מעל עיראק, איראן והמפרץ הפרסי, ומספר מדינות נוספות הסיטו את טיסותיהן מהאזור מחשש לביטחונן.
במקביל, העלתה איראן את רמת הכוננות של מערכות ההגנה האווירית שלה, מתוך חשש לתגובה אמריקאית.
בבוקר ה־8 בינואר 2020, בשעה 03:38, שעתיים לאחר התקיפה ודקות לאחר שהמריא מנמל התעופה הבינלאומי האימאם חומייני בטהראן, הופל מטוס אזרחי מדגם בואינג 737 של חברת "יוקריין אינטרנשיונל איירליינס" על ידי טיל קרקע־אוויר איראני.
זאת לאחר שסוללת ההגנה זיהתה אותו בטעות כאיום אמריקאי.
כל 176 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על סיפונו נספו.
תחילה טענו הרשויות באיראן כי ההתרסקות נגרמה בשל תקלה טכנית וסירבו למסור את הקופסה השחורה, אך באותו ערב דיווחה רשת CNN כי המודיעין האמריקאי פתח בחקירת נסיבות האירוע.
ב־11 בינואר הודתה איראן כי המטוס הופל בשוגג בעקבות המתיחות הביטחונית באזור, ולאחר מכן הודיע המנהיג העליון עלי ח'אמנאי כי החקירה בנושא תתנהל באופן פומבי.
ראש ממשלת עיראק, עאדל עבד אל-מהדי, קרא לכל הצדדים המעורבים לשמור על איפוק ולהימנע מתגובות והמשך דרדור המצב למלחמה כוללת, בנוסף לכיבוד המדינה העיראקית וגבולותיה.
אזרחים ועיתונאים בעיראק, שיעים בעיקר, הביעו את כעסם על ארצות הברית, שלראייתם גרמה למתקפה וגוררת את עיראק למלחמה נוספת ודרשו את פינוי כוחותיה הצבאיים.
במקביל דרשו אזרחים עיראקים סונים את הישארותה של ארצות הברית במדינה כדי לעזור להגן נגד איראן.
במקביל לוויכוח, הביעו מנהיגי האזור האוטונומי של כורדיסטן העיראקית את רצונם שהכוחות האמריקאיים יישארו באזור.
אף על פי שלא נמסרה תגובה ישראלית רשמית לתקיפה, בבוקר שלאחריה התראיין ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ואמר כי "מי שיתקוף את ישראל יספוג מכה מוחצת".
עוד שיבח ראש הממשלה את הנשיא טראמפ ואת הסנקציות הכלכליות שהטיל על איראן בעקבות המתקפה.
הנשיא טראמפ גינה את המתקפה והכריז על סנקציות כלכליות חדשות על איראן.
על שמונה מבכירי המשטר באיראן הוטלו סנקציות אישיות, והופסק סיוע כלכלי לתעשיות באיראן.
עם זאת, בארצות הברית אותתו כי המדינה תסתפק בצעד זה כתגובה למתקפה.
צבא ארצות הברית, שהיה בתהליך פינוי כוחותיו משטח עיראק בחודשים לפני המתקפה, החליט בעקבותיה להשאיר חיילים בשטח המדינה כדי לשמור על היציבות אל מול המתיחות עם איראן.
שר החוץ האמריקאי, מייק פומפיאו, ציין בראיון לאחר המתקפה כי לארצות הברית היה מודיעין מקדים על פרטי המתקפה, וכי לאיראן הייתה כוונה "לפגוע בחיילים אמריקאים", ולמרות זאת, לא הוצבו בבסיסים מערכות הגנה אווירית.
בארצות הברית נמתחה ביקורת על מנהיגי הצבא שהעריכו שלא יצטרכו מערכות אלו לפני התקיפה, ותעדפו למקמם באזורים אחרים בעולם בהם תקיפות טילים היו סבירות יותר, במיוחד לאור פגיעות הבסיסים שהותקפו והיעדר אמצעי המיגון המתאימים בהם.
רק באפריל 2020, מספר חודשים לאחר התקיפה, הוצבו בבסיסים האמריקאיים מערכות הגנה אווירית כגון סוללות MIM-104 פטריוט, במקביל למחאות בעיראק על המשך נוכחות כוחות צבאיים אמריקאיים במדינה.
מנהיגי האיחוד האירופי פנו לטראמפ בבקשה שלא יגיב למתקפה במטרה למנוע פריצת מלחמה.
במסיבת עיתונאים משותפת עם ראש ממשלת רומניה, טען מזכ"ל נאט"ו, ינס סטולטנברג, כי מערכות ההגנה סיפקו מידע על המטרות למרות המרחק הרב.
מבצע זמן תגובה היה מבצע צבאי של צה"ל במהלך האינתיפאדה השנייה, שנערך במספר מוקדים כפעולת גמול לאחר הפיגוע במחסום עין עריכ, במהלכו תקפו מספר יחידות מובחרות עמדות של המשטרה הפלסטינית והרגו שוטרים פלסטיניים.
ב־19 בפברואר 2002 אירע במחסום צבאי של צה"ל בסמוך לעין עריכ פיגוע ירי קשה ובו נהרגו 6 חיילי צה"ל.
הפיגוע בוצע על ידי שוטרים פלסטיניים, והיה אחד מסדרת פיגועי ירי שכוונה למחסומי צה"ל ביהודה ושומרון בתקופה זו.
בתגובה לפיגוע הנחו הרמטכ"ל שאול מופז ואלוף פיקוד המרכז יצחק איתן על פעולת גמול קשה כנגד יעדים של המשטרה הפלסטינית.
היעדים נבחרו, כהגדרת האלוף איתן, משום שהפיגוע בעין עריכ התאפשר בשל שיתוף פעולה בינם לבין השוטרים הפלסטיניים שאפשרו להם לעבור דרך המחסומים.
כוח סיירת יעל תקף מחסום של המשטרה הפלסטינית סמוך לכפר דיר א-סודאן והרג שישה שוטרים פלסטיניים.
כוח מסיירת צנחנים, בפיקוד מפקד פלגה בסיירת תקף את מחסום המשטרה הפלסטינית שכונה "בית הממתקים" סמוך לשכם, אך התברר שהוא אינו מאויש, ואילו כוח אחר מהסיירת, בפיקוד מפקד צוות בשם דורון, תקף מחסום סמוך לכפר קליל, והרג שוטר פלסטיני.
כוח נוסף מסיירת צנחנים, בפיקוד מפקד הסיירת נמרוד אלוני, תקף את מחסום המשטרה הפלסטינית שכונה "בית המטבחיים" סמוך לשכם והרג שישה שוטרים פלסטיניים.
במקביל פשט כוח משייטת 13, בפיקוד דרור פרידמן, שנחת מן הים על בית ששימש את יאסר ערפאת ברצועת עזה, והרג שישה ממאבטחי כוח 17.
במהלך המבצע נהרגו למעלה מ-20 מאנשי המשטרה הפלסטינית וכוח 17.
מבצע חילופי השבויים ההונגרי–סובייטי התבצע במהלך השנים 1920–1924 על פי ההסכמים שנכרתו בין ממשלות ממלכת הונגריה לבין ממשלת הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית תחילה, ולאחר מכן עם ממשלת ברית המועצות.
בחילופי השבויים היה תפקיד מרכזי ל"סיוע האדום ההונגרי" (הסיוע האדום ההונגרי (בקיצור VS) הוקם ביוזמת הקומינטרן ב-1923 כחלק ההונגרי של הסיוע האדום הבינלאומי, כדי לסייע למשפחות הקומוניסטים שנרצחו ולמשפחות הקומוניסטים שנרדפו).
במהלך חילופי השבויים הוחלפו כאמור גם 300–400 אסירים פוליטיים.
כיוון שהשלטונות ההונגריים באותה תקופה לא היו מוכנים למסור מידע איזה אסיר נמצא באיזה כלא או מחנה מעצר, הרשימה נערכה על ידי קומוניסטים הונגרים שהיגרו לרוסיה הסובייטית.
הקבוצה הראשונה של המוחלפים הגיעה לרוסיה הסובייטית ב-22 באוקטובר 1921. מספר לא מבוטל מקומיסרי העם וחברי מפלגה שהיגרו לברית המועצות נפלו מאוחר יותר קורבן לטיהורים הגדולים של סטלין.
אפילו שנתיים מתום מלחמת העולם הראשונה חיו עשרות אולי מאות אלפי שבויי מלחמה רבים (ממדינות רבות) בתנאים אומללים באזורים נידחים של האימפריה הרוסית לשעבר, במיוחד בסיביר ובטורקסטאן, אלה היו שטחים בניהול סובייטי-רוסי במרכז אסיה או אסיה הפנימית (Inner Asia).
היו רק הערכות לגבי מספר שבויי המלחמה, אך מספרם, לרבות שבויי המלחמה ההונגרים, הסתכם במאות אלפים.
לפי הנתונים הרשמיים, בהונגריה היו רק 600 שבויי מלחמה רוסים, ורק כ-300 מהם רצו לחזור לרוסיה הסובייטית.
המשא ומתן בקופנהגן הצליח במאי 1920, ושני הצדדים חתמו על הסכם על חילופי שבויים.
אולם ביולי 1920 החל בהונגריה משפטם של עשרה קומיסרי עם (שרים) של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, וארבעה מהם נידונו למוות ושישה למאסר עולם.
הקומוניסטים ההונגרים המהגרים במוסקבה הצליחו לשכנע את המפלגה הקומוניסטית הסובייטית להתעקש על שחרור קומיסרי העם בתמורה להחזרת שבויי המלחמה ההונגרים.
מכיוון שהונגריה וברית המועצות שקמה בשנת 1922 הקימו נציגויות דיפלומטיות הדדיות רק ב-1934, התנהל המשא ומתן הדיפלומטי דרך מדינות נייטרליות:
29 במאי 1920, קופנהגן : על חילופי שבויי מלחמה בהונגריה וברוסיה הסובייטית.
28 ביולי 1921, ריגה : הרחבת האמנה לאסירים שהורשעו בפעילותם תחת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
23 בספטמבר 1924, ברלין : הרחבה נוספת של ההסכם למי שהורשעו על מאמציהם לארגן מחדש את המפלגה הקומוניסטית שנאסרה בהונגריה.
בתגובה למשפטים של קומיסרי העם שהחלו ביולי 1920, הודיע גאורגי צ'יצ'רין לממשלת הונגריה כי 1,000 קצינים הונגרים (שבויים) נעצרו והחזקת 10 מהם כבני ערובה אישיים.
חילופי האסירים לא עמדו בסטנדרטים של חוקי המלחמה במספר היבטים:
במסגרת השלום ברסט-ליטובסק של 1918, הסכימו השלטונות המרכזיים ורוסיה הסובייטית על שחרור הדדי של שבויי מלחמה.
המפלגות האוסטרו-הונגריות וההונגריות עמדו בכך, כך שעד שנת 1920 נותרו בהונגריה רק כמה מאות שבויי מלחמה רוסים, בעוד שב-1920 היו עשרות אלפי שבויי מלחמה הונגרים בשטח הסובייטי-רוסי.
הדבר המעניין בחילופי השבויים היה החלפת אזרחים הונגרים בשבויי מלחמה הונגרים וכלומר אזרחים בחיילים.
בסוגיה של אלה שנדרשה העברתם לרוסיה הסובייטית, להגירה הקומוניסטית, היה למתיאש ראקושי קול מכריע.
אפילו ב-1924 כפו הסובייטים ויתורים מממשלת הונגריה על ידי מעצר של קציני שבויים הונגרים.
רשימת הקומוניסטים בחילופי השבויים הסובייטי-הונגרי
מי היו בין הקומוניסטים ההונגרים שהרוסים דרשו את העברתם.
ארבע מאות וחמישה עשר שמות נמצאים ברשימה הסובייטית.
מבצע חוטב עצים היה מבצע צבאי שמטרתו לכבוש את הגדה המערבית של נהר הריין ולהשתלט על ערים מרכזיות בגרמניה, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה.
הארמייה האמריקאית הראשונה פתחה במבצע במרץ 1945 לכיבוש ערים אסטרטגיות בגרמניה הנאצית ולתת לבעלות הברית דריסת רגל לאורך הריין.
תוצאה בלתי צפויה אחת הייתה לכידת גשר לודנדורף, גשר רכבת אסטרטגי על פני הריין, בקרב רמאגן .
כוחות בעלות הברית לכדו אותו בשלמותו והצליחו להשתמש בו במשך עשרה ימים כדי להקים ראש גשר בצד הרחוק, לפני שהוא קרס לבסוף בשעה 15:00 ב-17 במרץ 1945 לאחר ניסיונות גרמניים רבים להרוס את הגשר, באמצעות הפצצות מטוסים, פגזי ארטילריה ישירים, החטאות קרובות וניסיונות חבלה.
הגרמנים סיכלו שוב ושוב את מאמצי בעלות הברית לחצות את הריין.
עם קבוצת הארמיות ה-21 שהתמקמה בחוזקה לאורך הריין, קבוצת הארמיות ה-12 של עומר בראדלי התכוננה לבצע את מבצע חוטב עצים.
תוכניתו של בראדלי קראה לארמייה הראשונה של ארצות הברית לתקוף לכיוון דרום מזרח לעבר המפגש של נהרות אה והריין ולאחר מכן להסתובב דרומה כדי לפגוש את לוטננט גנרל ג'ורג' פטון, שהארמייה השלישית שלו תנוע במקביל לצפון מזרח דרך האייפל.
אם המבצע יצליח, הכוחות יכבשו את קלן, יאבטחו את גזרת קובלנץ ויביאו את קבוצת הארמיות ה-12 אל הריין בכל האזור שמצפון לנהר המוזל.
קבוצת הארמיות ה-12 גם קיוותה ללכוד מספר רב של גרמנים.
בעקבות המבצע, בעלות הברית תכננו עצירה לאורך הריין בזמן שקבוצת הארמיות ה-21 של מונטגומרי תתחיל במבצע ביזה, תנועה גדולה שתוכננה בקפידה על פני הריין ליד דיסלדורף והגבול ההולנדי.
כוחותיו של מונטגומרי יכבשו לאחר מכן את הרוהר, ליבה התעשייתי של גרמניה.
במהלך המבצע, הארמייה הראשונה של ארצות הברית כללה:
דיוויזיית השריון 7 (לא מחויבת למבצע והועברה לקורפוס השלישי עד 7 במרץ).
הקורפוס השביעי (ג'יי לוטון קולינס)
במהלך מבצע חוטב עצים, הוטל על הדיוויזיה המשוריינת ה-9 של הצבא האמריקאי לטהר אלמנטים של הצבא הגרמני שנלכדו בגדה המערבית של הריין ולמנוע התקפת נגד נגד האגף של הארמייה התשיעית.
הם היו אמורים לאבטח את האזור שבין מוזל לדורן-קלן ולהשמיד את יכולתו של הצבא הגרמני להילחם באזור זה.
הארמייה הראשונה הייתה אמורה להשתלט על כל האזור ממערב לנהר הריין.
לאחר כיבוש קלן, הארמייה הראשונה הייתה אמורה להסתובב לדרום מזרח ולהצטרף לארמייה השלישית של פטון.
פטון היה אמור לכבוש את הרי אייפל ולאחר מכן את עמק המוזל, וללכוד את שארית הארמייה הגרמנית השביעית באזור אייפל.
מצפון לדרום התעמתו הכוחות האמריקנים התוקפים עם:
הארמייה ה-15 (גוסטב-אדולף פון צנגן)
הקורפוס ה-81 (פרידריך קוכלינג, מ-10 במרץ ארנסט-גינתר באדה)
קורפוס הפאנצר ה-58 (ולטר קרוגר)
ארמיית הפאנצר החמישית (האסו פון מנטויפל, מ-9 במרץ יוזף הרפה)
למעלה מ-75,000 חיילים גרמנים היו על הגדות המערביות של הגשר.
נתיב הבריחה היחיד שלהם היה מעבר לגשר לודנדורף.
נדרש אישור בכתב להרוס את הגשר מכיוון שב-14–15 באוקטובר 1944, פצצה אמריקאית פגעה בגשר מולהיים בקלן ופגעה בחדר שהכיל את מטעני ההריסה, והרסה את הגשר בטרם עת.
היטלר כעס על התקרית הזו והורה להעמיד למשפט צבאי את ה"אחראים" להרס גשר מולהיים.
הוא גם הורה שלא להניח חומרי נפץ להריסה עד הרגע האחרון ממש, כאשר בעלות הברית היו בטווח של מהגשר.
יש להרוס את הגשרים רק בעקבות הוראה בכתב מהקצין הממונה ורק כמוצא אחרון וברגע האחרון האפשרי.
פקודה זו הותירה את הקצינים האחראים להרס גשרים עצבניים הן מההשלכות אם יפוצצו את הגשר מוקדם מדי והן אם לא יצליחו לפוצץ אותו כלל.
בראדלי השיק את המבצע ב-1 במרץ.
בצפון, הארמייה הראשונה ניצלה במהירות ראשי גשר מעל נהר ארפט, ונכנסה לאויסקירכן ב-4 במרץ ולקלן ב-5 במרץ.
קלן נכבשה על ידי האמריקאים עד 7 במרץ.
לאחר מכן דחפה הארמייה הראשונה לכיוון עמק נהר האהר, נקודת הנסיגה הסבירה של מה שנותר מהקורפוסים ה-66 וה-67 של הצבא הגרמני.
הארמייה השלישית של ארצות הברית נתקלה בהתנגדות מסוימת לאורך קו זיגפריד ונהרות הפרום והקיל.
ב-4 במרץ בביטבורג הבקיעה דיוויזיית הרגלים ה-5 את הקווים הגרמניים.
תוך ניצול הפרצה, הדיוויזיה המשוריינת ה-4 התקדמה לעבר הריין תוך פחות מחמישה ימים.
בעוד שהיו לה רק 100 נפגעים, הם גרמו לגרמנים 5,700 הרוגים ופצועים.
דיוויזיית השריון ה-4 בקושי החמיצה את ההזדמנות לכבוש גשר באורמיץ.
בעודה נעה לעבר האהר, דיוויזיית השריון ה-9 באגף הימני של הארמייה הראשונה נעה במהירות לעבר הריין.
ככל שהדיוויזיה התקרבה לנהר הריין, כך היא התקדמה מהר יותר.
מהירות תנועתם לעבר הריין הפתיעה את הגרמנים.
כ- במעלה הזרם מבון, הם מצאו באופן בלתי צפוי את גשר הרכבת לודנדורף עדיין עומד על תילו.
במהלך מבצע חוטב עצים, ב-7 במרץ 1945, כאשר כוחות של מפקדת דיוויזיית השריון ה-9 של הצבא האמריקאי הגיעו לנהר, הם הופתעו מאוד לראות שגשר הרכבת – גשר לודנדורף – עדיין עומד על תילו.
זה היה אחד משני הגשרים שניזוקו אך נותרו שמישים מעל הריין (השני הוא גשר הרכבת של וזל).
כוחות אמריקניים הצליחו לכבוש את הגשר.
הריין היה קו ההגנה הטבעי האחרון שהגרמנים קיוו שיוכל לשמש כדי להתנגד באופן מהותי להתקדמות בעלות הברית המערביות.
עד אז, המעברים הוגבלו לסיורי חי"ר קטנים בסירה.
כאשר נודע לגנרל ויליאם הוג', מפקד פיקוד קרבי B, שהגשר עדיין עומד על תילו, הוא הורה לגדוד החרמ"ש ה-27 להתקדם לרמאגן בתמיכת גדוד הטנקים ה-14. לאחר שמטעני החבלה הגרמניים לא הצליחו למוטט את הגשר, כבשו את הגשר כוחות אמריקניים.
בעשרת הימים שלאחר מכן, הקימו האמריקאים ראש גשר רחב שכלל 25,000 חיילים ושש דיוויזיות בצדו המזרחי של הריין.
לכידת הגשר שכנעה את הפיקוד העליון של בעלות הברית במערב אירופה שהם יכולים לכתר את אזור התעשייה הגרמני של הרוהר, ולא להתמקד בעיקר בתוכניתו של הגנרל ברנרד מונטגומרי, מבצע ביזה, שתביא את קבוצת הארמיות ה-21 לחצות את הריין לתוך צפון גרמניה.
הזמינות הבלתי צפויה של המעבר הגדול הראשון של הריין, המחסום הטבעי והקו ההגנה העיקרי האחרון של גרמניה, גרמה למפקד העליון של בעלות הברית דווייט אייזנהאואר לשנות את תוכניותיו לסיים את המלחמה.
היכולת להקים במהירות ראש גשר בצד המזרחי של הריין ולהכניס כוחות לגרמניה אפשרה לכוחות האמריקאים לכתר את אזור התעשייה הגרמני של הרוהר.
בעלות הברית הצליחו להעביר שש דיוויזיות על פני הריין לפני שגשר לודנדורף קרס עשרה ימים לאחר שנכבש ב-17 במרץ.
25 חיילים נהרגו או נעדרו ושלושה מתו לאחר מכן מפציעות; 63 נוספים נפצעו.
לפני שהתמוטט, חמש דיוויזיות אמריקאיות כבר השתמשו בו ובשני גשרים טקטיים הסמוכים לו, על מנת לחצות את הריין לעבר גרמניה.
ראש גשר שהקימו היה מבוסס היטב אורכו היה כמעט והשתרע מבון בצפון עד קרוב לקובלנץ בדרום, ועומקו היה 10 עד 15 ק"מ.
הגשר לא נבנה מחדש לאחר המלחמה.
עם זאת, מגדלי הגשר נותרו על כנם ובשנת 1980 נפתח בהם מוזיאון שלום לקהל הרחב.
מבצע חוטב עצים הצליח לנקות את הריין מצפון למוזל מכוחות גרמניים המהווים איום.
בעלות הברית השמידו ארבעה קורפוסים של הארמיות ה-15 וה-7 הגרמניות.
לכידת הגשר ברמאגן הייתה בונוס בלתי צפוי שקידם את לוח הזמנים לחציית הריין.
פטון ובראדלי הצליחו להתקדם במעברים המתוכננים שלהם על הריין.
הגנרל אלברט קסלרינג תיאר את הקרב כ"פשע רמאגן.
זה ניפץ את החזית לאורך הריין".
הרמן גרינג אמר כי לכידת הגשר "הפכה הגנה מתמשכת לבלתי אפשרית".
גנרל קרל וגנר, ראש הסגל של פילדמרשל ולטר מודל, אמר כי לכידת הגשר סימנה את סוף המלחמה עבור הגרמנים.
הקרב תואר ברומן "הגשר ברמאגן" מאת קן הכלר, שעובד מאוחר יותר לסרט בעל אותו השם.
מבצע וילי היה שם הקוד הגרמני למבצע הלא מוצלח של האס אס לחטוף את מלך הממלכה המאוחדת לשעבר והדוכס וינדזור, אדוארד השמיני ביולי 1940 כדי לגרום לו לעבוד עם פיהרר וקנצלר גרמניה, אדולף היטלר לאחר הכיבוש המתכונן של האיים הבריטים בידי הנאצים עם ההצלחה המתכוננת של מבצע ארי-הים.
היסטוריונים רבים סברו שהיטלר היה מוכן להכתיר הדוכס מווינדזור כמלך בתקווה להקים ממשלת בובות בריטית פשיסטית.
מסמכים שנמצאו במרבורג ונקראו "תיקי מרבורג", במסמכים נמצא מברק של שר החוץ הנאצי, יואכים פון ריבנטרופ הצביע על כך שברצונם של הנאצים היה אכן להכתיר את אדוארד כמלך בובה של הנאצים.
מברק אחר מצביע על כך שהתוכנית להכתיר את ארדוארד למלך נדונה עם אדוארד עצמו.
אדוארד השמיני, בנו של ג'ורג' החמישי הומלך בינואר 1936, לאחר שאביו מת.
אדוארד רצה מאוד להתחתן עם האמריקאית ווליס סימפסון ומכיוון שההכנסייה האנגליקנית אסרה את הנישואים בגלל שהיא גרושה, הוא הדהים את העולם בכך שוויתר על כס המלוכה תוך פחות משנה מאז הכרתו לטובת אחיו ג'ורג' השישי, הדוכס מיורק, שהוכתר במקומו למלך.
המלך לשעבר וגברת סימפסון נישאו בצרפת כדוכס והדוכסית מווינדזור.
לאחר נישואיהם השניים ביקרו בגרמניה הנאצית באוקטובר 1937 כאורחים אישיים של אדולף היטלר, ובבריטניה הונחו השערות שהשניים פרו-נאצים.
הנסיעה מומנה על ידי ממשלת גרמניה הנאצית, שהאמינה שהדוכס הוא בעל ברית פוטנציאלי.
על פי ביוגרף משפחת המלוכה אנדרו מורטון , שצוטט בחדשות ה-BBC.
הדוכס העריך את ההישגים הכלכליים של המשטר הפשיסטי, כמו הפחתת האבטלה.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין, הפך הדוכס לקצין קישור עם הפיקוד העליון של הצבא הצרפתי.
הוא שימש למעשה כסוכן של המודיעין הבריטי, שרצו מידע על ההגנות הצרפתיות כנגד גרמניה: במיוחד קו מאז'ינו.
הדוחות שלו נתנו הערכה מדויקת מאוד של חוסר המוכנות הצרפתית, אבל הם זכו להתעלמות מצד הפיקוד הבריטי.
לאחר הכישלון הצרפתי במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה וכניעתם לגרמניה הנאצית בקיץ 1940, אדוארד וסימפסון ברחו לספרד הנייטרלית דרך ביאריץ כדי להימלט מחטיפה על ידי הגרמנים.
ב-23 ביוני, מסר שגריר גרמניה במדריד, אברהרד פון שטוהרר לשר החוץ הנאצי, יואכים פון ריבנטרופ ששר החוץ הספרדי, קולונל חואן בייגבדר אי אטיינסה, שאל כיצד להתמודד עם הדוכס, שהיה בדרכו לליסבון דרך ספרד, השניים דנו באפשרות לעצור אותו.
ריבנטרופ הורה לפון סטותרר למחרת להעביר את ההצעה שהדוכס והדוכסית ייעצרו למשך שבועיים, אך דרש שלא ידעו שההצעה באה ממנו.
שטוהרר השיב שבייגבדר יעשה כבקשת ריבנטרופ.
שר החוץ הספרדי מסר לריבנטרופ ב-2 ביולי כי הוא נפגש עם הדוכס ודיווח על האנטגוניזם של הדוכס נגד משפחת המלוכה בשל היחס שניתן לאשתו ועל ביקורת שהביע נגד ראש הממשלה הבריטי, וינסטון צ'רצ'יל ומדיניותו בזמן המלחמה.
לאחר מכן המשיכו בני הזוג לליסבון, לשם הגיעו ב-3 ביולי.
הממשלה הבריטית התבשרה על השיחה של הדוכס עם שר החוץ הספרדי וכתוצאה מכך החליט צ'רצ'יל לשלוח מכתב לאדוארד, שם ביקש ממנו לחזור לבריטניה, והסביר שאם לא יציית יהיה נתון למשפט צבאי (הדוכס היה בדרגת מייג'ור גנרל ולכן היה בסמכותם של הבריטים להעמידו למשפט צבאי).
זמן קצר לאחר מכן, שלח צ'רצ'יל מכתב בו הודיע לאדוארד שהוא ממנה אותו למושל איי בהאמה והורה לו להיכנס לתפקיד במיידי.
אף על פי כן, בני הזוג ווינדזור שהו חודש בוילה של הבנקאי הספרדי, ריקרדו דו אספיריטו סנטו סילבה, שנאמר שיש לו אהדה פרו-נאצית.
השגריר הגרמני בליסבון, הברון אוסוולד פון הונינגן-הואנה, דיווח על כך לריבנטרופ ב-11 ביולי והוסיף כי הדוכס "מתכוון לדחות את עזיבתו זמן רב ככל האפשר...".
ובעצם חזר על מה שדיווח שר החוץ הספרדי.
ריבנטרופ שמח כשמע ששמע זאת, והדריך את השגרירות הגרמנית במדריד לנסות למנוע מהדוכס לנסוע לאיי בהאמה ואף לפעול להחזרתו לספרד.
עוד הוא רמז כי "השירות החשאי הבריטי" עומד "להיפטר" מהדוכס ברגע שהגיע לאיי בהאמה.
התכנון של הספרדים היה שבמקרה ויסכים, הוא יקבל סיוע כספי (על פי הדיווחים, הופרשו כ-50 מיליון פרנק שווייצרי למשימה זאת) כדי לאפשר לשמר אורח חיים הולם.
היטלר הטיל באופן אישי את וולטר שלנברג לטפל במבצע.
שלנברג, שזכה לעיטור צלב ברזל על תפקידו בתקרית פנלו שנה קודם לכן, טס מברלין למדריד, התייעץ עם פון שטוהרר, ואז נסע לפורטוגל כדי להתחיל לעבוד.
התוכנית הסופית תהיה לפתות את בני הזוג להגיע מעבר גבול (בשיתוף פעולה של פקידי גבול משת"פים, מכיוון שלא היו להם דרכונים).
כדי להפחיד את הבני הזוג ולשכנעם לעזוב את פורטוגל הוא ביצע מספר מעשים, בהם ארגון של אירוע יידוי אבנים על הוילה בו התארחו, תוך הפצת שמועה בין המשרתים שהבריטים אשמים.
כמו כן, הנאצים שלחו זר פרחים לדוכסית בצירוף הודעה שהזהירה אותה מ"התחבולות של שירות הביון הבריטי".
הנאצים תכננו לירות על חלונות הוילה ב-30 ביולי, אך החליטו לא לבצע זאת מחשש לפגוע נפשית בדוכסית.
באותו יום, שלנברג דיווח שסר וולטר מונקטון, ידיד ותיק של הדוכס, הגיע, לאחר שממשלת בריטניה הטילה עליו להודיע על כך שבכוונת הבריטים למנות אותו למושל הבריטי של איי בהאמה ולהעבירו לשם.
פון הונינגן-הואנה הודיע לגרמנים כי ב-1 באוגוסט הדוכס מתכנן לעזוב את פורוטוגל.
כאשר הדבר נודע להיטלר, הוא שחק בשלנברג להאיץ את תוכניות החטיפה בכל מחחיר.
להאיץ את הווינדזור לכיוון איי בהאמה בהקדם האפשרי.
יתרה מכך, שגריר גרמניה דיווח שהווינדזור יעזוב ב-1 באוגוסט לרשות הבריטית הקטנה.
לפי שלנברג בזיכרונותיו, כאשר נודע על כך להיטלר, הוא דחק בשלנברג להסיר כל העמדת פנים ולחטוף אותם על הסף.
ב-1 באוגוסט, יום עזיבתם של הדוכס והדוכסית את פורטוגל, ניסו פקידים פורטוגלים להשהות את הפלגת האנייה בנימוק כי בחפצי הזוג הונחה פצצה אך העניין נפתר בטרם הספיקו לחטוף אותם ותוכניתם של הנאצים נכשלה.
בסופו של דבר, הדוכס והדוכסית עזבו את ליסבון על סיפון אוניית המסחר האמריקאית אקסקליבר, שסטתה במיוחד מנתיבה לניו יורק ועצרה לטובת הזוג בברמודה.
מברמודה הם הפליגו ב-15 במאי לנסאו על סיפון אונייה של חברה בת של הרכבת הלאומית הקנדית והגיעו למקום יומיים לאחר מכן.
בכך, נסתם הגולל על הרעיון הנאצי לחטוף את הזוג.
מבצע השפעה (ידוע גם בתור קמפיין השפעה, ובאנגלית influence campaign) הוא פעולות מתוכננות ומכוונות לדחוף אנשים לבצע פעולה מסוימת או לשנות את האופן בו אנשים רואים את העולם ואת ההחלטות שהם מקבלים, במיוחד בנוגע לבחירות ודעות פוליטיות.
פעולות אלו מבוצעות על ידי שחקנים מגוונים, כולל ממשלות, קבוצות פוליטיות, ותאגידים, ולעיתים גם על ידי יחידים בעלי אג'נדה מסוימת.
מבצעי השפעה כוללים מגוון רחב של טקטיקות, בהן הפצת מידע כוזב או מוטעה, הדגשת נושאים אמיתיים אך משניים כדי להעניק להם חשיבות מופרזת, ושימוש במניפולציות רגשיות על קהל היעד.
מטרת המבצע היא להשפיע על התפיסות והעמדות של הציבור, לעיתים קרובות בניסיון לקדם אג'נדה פוליטית, חברתית או כלכלית מסוימת.
התקדמות הטכנולוגיה והשימוש הגובר באלגוריתמים מורכבים ובבינה מלאכותית בנוסף להתפתחות המדיה החברתית סיפקו כלים חזקים למבצעי השפעה, מה שמאפשר למפעילים להפיץ את המסרים שלהם במהירות וביעילות על פני קהלים רחבים.
במהלך השנים האחרונות, ראינו דוגמאות רבות של מבצעי השפעה מוצלחים.
אחד מהמקרים הבולטים הוא ניסיונות ההתערבות בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016, שבהן קבוצות שנתמכו על ידי רוסיה ניסו להשפיע על דעת הקהל האמריקאית באמצעות הפצת דיסאינפורמציה והפעלת קבוצות מזויפות ברשתות החברתיות.
מבצעי השפעה יכולים להתקיים גם במישור הכלכלי והחברתי, ולא רק הפוליטי.
תאגידים יכולים להשתמש בפרסום ממומן ובשיווק ויראלי כדי לקדם את מוצריהם או להשפיע על דימוי המותג שלהם.
כמו כן, קמפיינים חברתיים ועמותות עשויים להשתמש בטקטיקות של מבצעי השפעה כדי לקדם מטרות שונות, כגון מודעות לאיכות הסביבה, זכויות אדם או בריאות הציבור.
מבצעי השפעה נועדו להשפיע על דעת הקהל והתודעה של קהל היעד באמצעות הפצת מידע מוטעה, דיסאינפורמציה ונרטיבים שליליים, תוך שימוש בפלטפורמות דיגיטליות וכלי סייבר מתקדמים.
מאפיינים עיקריים של מבצעי השפעה כוללים:
שימוש בזהויות מזויפות וחשבונות פיקטיביים: מבצעי השפעה משתמשים בזהויות מזויפות ובחשבונות פיקטיביים ברשתות החברתיות כדי להפיץ נרטיבים שליליים ולהגביר את התפוצה שלהם.
לדוגמה, מבצע השפעה של ה-CIA ברשתות החברתיות הסיניות כלל שימוש בזהויות מזויפות כדי להפיץ נרטיבים שליליים על ממשלת סין ולהדליף מידע מזלזל לכלי חדשות בחו"ל.
הפצת מידע כוזב ומניפולציות תודעתיות: מבצעי השפעה מתמקדים ביצירת והפצת מידע כוזב או מעוות במטרה לשנות את התפיסה הציבורית.
המבצע של ה-CIA כלל הפצת טענות על כך שחברי המפלגה הקומוניסטית הסינית מחביאים כסף בחו"ל וטענות על שחיתות ביוזמת החגורה והכביש של סין.
יצירת לחץ פסיכולוגי ופרנויה: מטרת המבצע היא ליצור לחץ פסיכולוגי ופרנויה בקרב המנהיגות של קהל היעד.
במבצע של ה-CIA, המטרה הייתה לעורר פרנויה בקרב המנהיגים הסינים ולגרום להם לבזבז משאבים במרדף אחרי חדירות לרשת האינטרנט של סין.
שימוש בטכנולוגיות מתקדמות: מבצעי השפעה עושים שימוש בטכנולוגיות מתקדמות ובכלים של בינה מלאכותית ליצירת תוכן משכנע ומשופר כמו דיפ פייק.
תגובה לאיומים והתגוננות מפניהם: מבצעי השפעה אינם פועלים בריק והם כוללים גם מאמצים לזהות ולהתגונן מפני איומים.
לדוגמה, סין הגיבה למבצע ההשפעה של ה-CIA באומרה כי ארצות הברית משתמשת בפלטפורמות תקשורת כנשק להפצת מידע כוזב.
מבצע השפעה שמפעילה רוסיה מאז מלחמת רוסיה אוקראינה ומפיץ דיסאינפורמציה ופרופגנדה בארצות הברית, גרמניה ואוקראינה באמצעות רשת רחבה של חשבונות מדיה חברתית ואתרים מזויפים.
על פי Insikt Group, למבצע מעל 2,000 חשבונות מזויפים, אך ההשפעה שלהם על משתמשים אותנטיים מוגבלת.
במסגרת המבצע, נוצרו מעל 800 חשבונות באוקראינה שהפיצו מאמרים מזויפים במטרה לערער את אמון הציבור בכוח הצבאי והפוליטי של אוקראינה ובקשריה עם המערב.
בגרמניה ובארצות הברית, הקמפיין התמקד בפרסום תוכן שמציג את גרמניה כמדינה בדעיכה כלכלית וחברתית ואת ארצות הברית כמקום עם בעיות חברתיות וצבאיות, מתוך כוונה לנצל את המחלוקות החברתיות והפוליטיות לפני הבחירות ב-2024.
מבצע השפעה בולט נוסף התרחש במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016 כאשר חברת קיימברידג' אנליטיקה עבדה עם הקמפיין של דונלד טראמפ.
החברה השתמשה במידע שנאסף באופן לא חוקי מפרופילים של מיליוני משתמשי פייסבוק כדי ליצור פרופילים פסיכוגרפיים מדויקים.
באמצעות ניתוח זה, פיתחה החברה קמפיינים ממוקדים ומותאמים אישית שהופצו ברשתות החברתיות כדי להשפיע על דעת הקהל ולהניע את הבוחרים להצביע לטובת טראמפ.
המבצע עורר ביקורת רחבה והעלה שאלות לגבי הפרטיות והשימוש במידע אישי לצורכי השפעה על ההצבעה הפוליטית.
הפרשה הובילה לחקירות והעמדות לדין של גורמים שונים במעורבים.
OpenAI זיהתה ושיבשה חמישה מבצעי השפעה שניסו להשתמש במודלי הבינה המלאכותית שלה להשפיע על הליכים פוליטיים במדינות שונות, כולל פעילות של חברת סטואיק הישראלית.
פעילות זו כוונה נגד קהלים בקנדה, ארצות הברית, ישראל, הודו וגאנה.
הדוח של OpenAI מציין כי הקמפיינים לא הצליחו להגדיל את הפעילות בקרב קהל היעד בצורה משמעותית כתוצאה מהשימוש בשירותים שלהם.
בנוסף, זוהתה גם פעילות מרוסיה וסין שניסתה להשפיע על דעות הציבור במספר מדינות, כולל הפצת תמיכה בסין וביקורת על מבקריה.
החקירה של OpenAI העלתה כי למרות שהשחקנים מאחורי הקמפיינים ניסו לייצר תוכן באמצעות המודלים של החברה, הקמפיינים לא הצליחו להגדיל את ההשפעה שלהם בקרב קהלים אותנטיים.
מאז השקת ChatGPT ודומיו, עלו חששות לגבי השימוש בהם לצורכי השפעה פוליטית ומתקפות סייבר.
משרד התפוצות הפעיל מבצע השפעה חשאי במטרה להשפיע על עמדותיהם של מחוקקים אמריקנים לתמיכה במלחמה בעזה.
המבצע, שמומן בכ-2 מיליון דולר, כלל שימוש במאות חשבונות מזויפים ברשתות החברתיות כדי לפרסם תגובות אוהדות לישראל.
הדיווח של הניו יורק טיימס ציין כי מבצע ההשפעה כוון במיוחד למחוקקים אפרו-אמריקאים מהמפלגה הדמוקרטית, כולל האקים ג'פריס, רפאל וורנוק וריצ'י טורס.
מטא ו-OpenAI זיהו וסיכלו את המבצע, שזכה להשפעה מוגבלת בלבד, עם כ-40 אלף עוקבים בחשבונות הפיקטיביים שהופעלו.
נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, אישר לסוכנות הביון המרכזית (CIA) להשיק קמפיין חשאי ברשתות החברתיות הסיניות במטרה להפוך את דעת הקהל בסין נגד ממשלתה.
הקמפיין, שהחל בשנת 2019 הופעל על ידי צוות קטן של פעילים שהשתמשו בזהויות אינטרנט מזויפות כדי להפיץ נרטיבים שליליים על ממשלתו של שי ג'ינפינג.
הפעילים קידמו טענות לפיהן חברי המפלגה הקומוניסטית השלטת מחביאים כסף שהושג בחו"ל וציינו כי יוזמת החגורה והדרך מושחתת ובזבזנית.
מטרת המאמצים הייתה לעורר פרנויה בקרב המנהיגים הבכירים ולגרום לממשלה לבזבז משאבים במרדף אחרי חדירות לרשת האינטרנט של סין.
מבצע זה הרגע היה מתקפת מנע של מערכת הביטחון הישראלית נגד חזבאללה ב-25 באוגוסט 2024, שהתקיימה כחלק מזירת לבנון במלחמת חרבות ברזל.
ישראל פתחה בהתקפה אווירית בהשתתפות 100 מטוסי קרב, והשמידה מאות משגרי רקטות ואלפי קני שיגור של רקטות שכוונו לישראל.
בהתקפה נהרגו לפחות 6 מחבלים.
מנגד נהרג חייל מירי 320 רקטות חזבאללה וכ-20 כטב"מים, ו-3 ישראלים נפצעו.
הלחימה בזירת לבנון במלחמת חרבות ברזל החלה עם הצטרפות "חזבאללה" ללחימה ב-8 באוקטובר 2023. ישראל התרכזה בלחימה ברצועת עזה והכילה את מתקפות חזבאללה בצפון, שפונה מתושביו.
לכן, תקפה מטרות טרור בלבנון באופן ממוקד ומוגבל, וחזבאללה מצידו שמר על "כללי משוואה" שהגבילו את העימות, ולא ירה לעבר מטרות עומק.
המשוואה התנפצה ב-27 ביולי כשרקטת "פלק 1" ששיגר חזבאללה פגעה במגרש כדורגל במג'דל שמס והרגה 12 ילדים ישראלים.
צה"ל השיב בסיכול ממוקד של פואד שוכר, המפקד הצבאי העליון של חזבאללה, 3 ימים לאחר מכן.
חסן נסראללה, העומד בראש הארגון, נשבע לנקום את מותו.
ב-23 באוגוסט זוהו במודיעין הישראלי תזוזות צבאיות יוצאות דופן של חזבאללה.
ארגון הטרור שינע ארסנל רקטי ובליסטי כבד, שכלל טילים מדויקים וכוון למטרות אסטרטגיות בצפון ובמרכז הארץ, לעבר דרום לבנון.
לחזבאללה הייתה כוונה לפתוח במתקפה גדולה בשעה 05:00 בבוקר, שתכסה את שטח ישראל מהצפון ועד גוש דן.
לפי הדיווחים, המתקפה שתכנן חזבאללה הייתה אמורה לכלול שיגור אלפי רקטות ארטילריות וכטב"מים מתאבדים, כולל על גוש דן, וטילי קרקע-קרקע על בסיס 8200 בגלילות ומטה המוסד.
בשעה 04:30 פתח חיל האוויר הישראלי ביעף תקיפה כבד, שכלל כ-100 מטוסי קרב, והשמיד מאות מטרות שכללו אלפי קני שיגור ברחבי דרום לבנון, ובתקיפות נהרגו לפחות 6 מחבלים.
חיל האוויר סיכל בכך את עיקר המתקפה של חזבאללה, אולם הארגון הצליח לשגר 320 רקטות לעבר צפון ישראל ו-20 כטב"מים מתאבדים, שרובם יורטו.
אזרחית ישראלית נפצעה קל ומספר מבנים נפגעו משברי יירוטים.
לוחם בט"ש של פלגה 914 בחיל הים נפצע אנושות משברי יירוט שפגעו בספינת דבורה ומאוחר יותר מת מפצעיו.
מתקפת המנע עוררה זעם בקרב ראשי הרשויות בצפון, על הכלת ההתקפות על יישוביהם, ויציאה למכת מנע שיועדה למנוע התקפה על גוש דן, וחלקם כינו אותה "מבצע שלום תל אביב" (על משקל "מבצע שלום הגליל").
לאחר המתקפה שב העימות בצפון להיות מוגבל.
ב-26 באוגוסט הגיעו הרמטכ"ל הרצי הלוי, ויושב ראש המטות המשולבים גנרל צ'ארלס בראון, לביקור ודיון בפיקוד צפון.
בצל הביקור חזבאללה פתח בירי עשרות רקטות על קו העימות והגליל העליון.
מזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה נשא נאום ובו טען שהכטב"מים הצליחו לפגוע בבסיסי צה"ל בצפון ובמרכז, בהם מחנות גלילות.
חזבאללה פרסם שקרים לתומכיו וישראל אפשרה לו לפעול במסגרת "מרחב הכחשה".
לדברי דובר צה"ל, מבצע זה היווה מפנה בלחימה בחזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל, ומיד אחריו צה"ל יצא למבצע של כמה שבועות בשם "מחיקת שורות", במהלכו הותקפו כ-270 משגרים נוספים כדי להפחית את האיום האווירי של חזבאללה לפני התמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל.
מבצע זהב (הידוע אצל הבריטים כמבצע שעון עצר) היה מבצע משותף של סוכנות הביון המרכזית האמריקאית (CIA) ושירות הביון החשאי הבריטי MI6 (SIS) בשנות ה-50. מטרת המבצע הייתה להתחבר לתקשורת הקווית של מפקדת הצבא הסובייטי בעיר ברלין ע"י שימוש במנהרה שמובילה לאזור הכיבוש הסובייטי .
זו הייתה וריאציה מורכבת הרבה יותר של הפרויקט הקודם, "מבצע כסף" בווינה.
התוכנית הופעלה ב-1954 בגלל חשש שהסובייטים עלולים לצאת להתקפה גרעינית בכל עת, לאחר שכבר פוצצו פצצת מימן באוגוסט 1953 כחלק מפרויקט פצצת האטום הסובייטית.
בניית המנהרה החלה בספטמבר 1954 והסתיימה תוך שמונה חודשים.
האמריקנים רצו לשמוע כל כוונות מלחמה שדנו על ידי הצבא שלהם והיו מסוגלים להאזין לשיחות טלפון במשך כמעט שנה, ובסופו של דבר הקליטו בגדול כ-90,000 תקשורות.
השלטונות הסובייטיים עודכנו על מבצע זהב כבר מההתחלה על ידי החפרפרת שלהם ג'ורג' בלייק, אך החליטו לא "לגלות" את המנהרה עד 21 באפריל 1956, כדי להגן על בלייק מחשיפה.
חלק מהפרטים של הפרויקט עדיין מסווגים, וכל מידע רשמי שניתן היה למצוא היה מועט עד לאחרונה.
זה היה בעיקר בגלל שמנהל המודיעין המרכזי דאז (DCI), אלן דאלס, נתן הוראה בעת אישור הפרויקט, שמידע מועט ככל האפשר יהיה זמין בכתב.
בשנת 2019, פרטים נוספים הפכו זמינים.
לאחר שהצבא האדום עקב אחר המחלקה הדיפלומטית הסובייטית והעביר את התקשורת המאובטחת ביותר שלה מרדיו לקווי טלפון, בעלות הברית איבדו מקור מידע מרכזי מהמלחמה הקרה.
מבצע זהב, היה לפיכך, לפחות המנהרה השלישית שנבנתה כדי לסייע למודיעין בתקופת המלחמה הקרה לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
משנת 1948 ואילך, במסגרת מבצע כסף, ביצע ה-SIS הבריטי מספר פעולות כאלה בווינה הכבושה.
המידע שהיגע דרכם איפשר אפשר את השבת הריבונות האוסטרית ב-1955. ה־KGB הזמין מאוחר יותר את הצבא האדום לבנות מנהרה שתתחבר לכבל ששירת את חיל המצב הגדול של צבא ארצות הברית בברלין.
בתחילת 1951, ה-CIA לקח על עצמו תהליך הערכה להחלפת מודיעין תקשורת רדיו סובייטי שאבד.
חשיפת תוכניותיהם בפני הבריטים, ה-SIS, לאחר שקרא את הדו"ח, שכלל את רעיון האזנה לקווי טלפון סובייטיים, חשף את קיומו של מבצע כסף בווינה.
פגישות תכנון ראשוניות נערכו ב־Carlton Gardens מס' 2, לונדון, מהן הודרה ממשלת מערב גרמניה בשל "האופי החדיר ביותר" של שירותם.
ההסכם שהתקבל היה שארצות הברית תספק את רוב המימון ותבנה את המנהרה (כיוון שנקודת הגישה הקרובה ביותר הייתה בגזרה שלהם), בעוד שהבריטים ישתמשו במומחיותם ממבצע כסף כדי לצותת לכבלים ולספק את ציוד התקשורת האלקטרונית הנדרש .
אחד מאלה שהשתתפו בפגישות המוקדמות היה ג'ורג' בלייק, חפרפרת במנגנון הביון הבריטי.
בלייק ככל הנראה התריע מיד ל־KGB, כששניים מסוכניו של ריינהרד גהלן, נתפסו כשהם מנסים להעביר חוט פוטנציאלי מעבר לתעלת ברלין.
הק.ג.ב החליט לאפשר למבצע זהב להתקדם מכיוון שכדי לתקוף את המנהרה, הסובייטים יצטרכו להסגיר את בלייק, והם מצאו שעדיף להקריב מידע מסוים ולא את הסוכן היקר שלהם.
לדברי מחבר ספר משנת 2019 על המבצע, הסובייטים "העריכו את בלייק עד כדי כך שהם חששו מחשיפתו יותר מאשר הפרת סודותיהם".
ה-KGB לא הודיע לאיש בגרמניה, כולל המזרח-גרמנים או המשתמשים הסובייטים בכבלים, על אמצעי הציתות.
לפי דיווח של ה-CIA, "לא היו ניסיונות ידועים להזין דיסאינפורמציה ל-CIA".
למרות שה-SIS הבריטי חשד בהיפך, דו"ח ה-CIA קובע כי "הצבא הסובייטי המשיך להשתמש בכבלים לתקשורת בעלת ערך מודיעיני".
בדצמבר 1953, המבצע הונח בניהולו של ויליאם קינג הארווי, פקיד לשעבר במשרד החקירות הפדרלי של ארצות הברית (FBI) שעבר ל-CIA.
קפטן וויליאמסון מחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית הופקד על הבנייה.
הפרויקט הראשון היה בניית "מחסן", ששימש מסווה לתחנת ELINT של הצבא האמריקאי.
למחסן, ברובע Neukölln/Rudow שברובע האמריקאי של ברלין, היה מרתף עמוק לא שגרתי בגובה לשמש כאזור ההיערכות עבור המנהרה.
חפירת הפיר האנכי הראשוני עבור המנהרה החלה ב-2 בספטמבר 1954, והסתיימה ב-25 בפברואר, בשנה שלאחר מכן.
הבנייה הסמויה של 450 מטר (1,476 רגל.) של מנהרה מתחת לגבול המפוקח ביותר בעולם כדי לחתוך סדרה של כבלים פחות מ-47 סנטימטרים (19 אינץ') מתחת לרחוב סואן הייתה אתגר הנדסי יוצא דופן.
באמצעות שיטת הבנייה של המגן, שדחפה קדימה בעזרת משאבות הידראוליות, החלל שנוצר היה מרופד בחול וב-1,700 לוחות ריפוד מברזל יצוק.
מסילת רכבת מעץ שימשה כמדריך לרכבי הבנייה בעלי גלגלי הגומי, שעד סיום הבנייה פינו 3,000 טון (3,000 טון ארוך ו-3,300 טון קצר) של חומר.
זה כלל מספר פינויים, כולל כאשר החופרים פרצו לבור שופכין לא מתועד לפני מלחמת העולם השנייה והציפו את המנהרה.
לאורך כל שלבי הבנייה ובשימוש המבצעי, המנהרה כולה הייתה משובצת בחומרי נפץ, שנועדו להבטיח את השמדתה המלאה.
לאחר השלמתה, המנהרה עברה לאזור Altglienicke ברובע טרפטוב, שם קפטן הצבא הבריטי פיטר לון - גולש סקי אלפיני לשעבר, שהיה למעשה ראש ה-SIS בברלין - לקח על עצמו באופן אישי את הציתות לשלושת הכבלים.
הבריטים גם התקינו את רוב ציוד הטיפול האלקטרוני במנהרה, שיוצרה ומותגה כתוצרת הבריטית.
העלות הסופית של המנהרה שהושלמה הייתה למעלה מ-6.5 מיליון דולר, או שווה ערך לעלות הרכש הסופית של שני מטוסי ריגול לוקהיד U-2.
אורכה של המנהרה הוא 1,476 רגל וקוטרה שישה רגל והיא פעלה במשך 11 חודשים ו-11 ימים בספר משנת 2019 של עיתונאי וושינגטון פוסט סטיב פוגל: "בגידה בברלין: הסיפור האמיתי של מבצע הריגול הנועז ביותר של המלחמה" מתואר דיווח חודשי, כמעט חודש אחר חודש של חפירת המנהרה והפעלתה.
הספר סוקר את כל המסמכים הזמינים וראיונות עם 40 ממשתפי הפרויקט.
כמו כן, לאחר פרסום הספר הזה, ה-CIA פרסמו גרסה פחות ערוכה של המסמכים שלהם על המנהרה.
בפנים, הבריטים והאמריקאים האזינו והקליטו את ההודעות שזרמו אל המפקדה הצבאית הסובייטית וממנה בזוסן, ליד ברלין: שיחות בין מוסקבה לשגרירות ברית המועצות במזרח ברלין ושיחות בין פקידים ממזרח גרמניה לסובייטיים.
המערב לא הצליח לשבור את ההצפנה הסובייטית בשלב זה.
במקום זאת הם ניצלו מידע מודיעיני יקר ערך שהושג "משיחות טלפון ללא שמירה בערוצים רשמיים".
"67 אלף שעות של שיחות רוסיות וגרמניות, נשלחו ללונדון לתמלול על ידי מדור מיוחד המאויש על ידי 317 מהגרים רוסים ובלשנים גרמנים.
אותות טלפרינטר, רבים מהם מרובים, נאספו גם על סרט מגנט והועברו לפרנק רולט צוות D - עיבוד."
כדי להגן על בלייק, ה-KGB נאלץ לשמור על זרימת המידע רגילה ככל האפשר, וכתוצאה מכך המנהרה הייתה בוננזה של איסוף מודיעין עבור ארצות הברית ובריטניה בעולם שעדיין לא היה עד לתמונות ה-U-2 או הלוויין.
לדברי סטיבן בודיאנסקי, "התקשורת ברמה הגבוהה של ה-KGB עצמו עברה על מערכת נפרדת של קווים עיליים שלא ניתן היה לנצל אותם מבלי שזה יהיה ברור, ודאגה יותר מכל בהגנה על בלייק כמקור בעל ערך בתוך SIS.ה-KGB פשוט השאיר את ה־GRU וגם את השטאזי באפלה לגבי קיומה של המנהרה".
חשיפת המנהרה על ידי הסובייטים
כשבלייק קיבל העברה ב-1955, הסובייטים היו חופשיים "לגלות" את המנהרה.
ב-21 באפריל 1956, חודשים לאחר הפעלת המנהרה, פרצו חיילים סובייטים ומזרח גרמנים לקצה המזרחי של המנהרה.
מקור אחד מציין שהאזנת סתר הייתה בשירות במשך כ-18 חודשים.
הסובייטים הודיעו על הגילוי לעיתונות וכינו אותו "הפרה של הנורמות של המשפט הבינלאומי" ו"מעשה נפשע".
עיתונים ברחבי העולם פרסמו צילומים של המחיצה התת-קרקעית של המנהרה ישירות מתחת לגבול הבין-גרמני.
על החומה היה שלט בגרמנית וברוסית "הכניסה אסורה על ידי הגנרל המפקד".
בשלב התכנון, ה-CIA וה-SIS העריכו שהסובייטים יטשטשו את הגילוי של המנהרה ע"י יצירת בלבול ומבוכה ויטשטשו כל השלכה אפשרית.
עם זאת, רוב התקשורת העולמית תיארה את פרויקט המנהרה כיצירה הנדסית מבריקה.
ייתכן שה-CIA הרוויח יותר ממה שהרוויחו הסובייטים מ"גילוי" המנהרה.
בין השאר, הסיבה לכך הייתה שהמנהרה התגלתה במהלך ביקורו הממלכתי של השר הסובייטי הראשון ניקיטה חרושצ'וב בבריטניה, ובמיוחד יום לפני משתה ממלכתי עם המלכה אליזבת השנייה בטירת וינדזור .
על פי החשד, הסובייטים והבריטים הסכימו להשתיק את הסיקור התקשורתי של ההשתתפות הבריטית בפרויקט למרות שהציוד המוצג ברוב התמונות היה בריטי ותויג בבירור ככזה.
רק ב-1961, כשבלייק נעצר, נשפט והורשע, הבינו גורמים במערב שהמנהרה נחשפה הרבה לפני שהחלה הבנייה.
למרות שה-DCI אלן דאלס חגג בפומבי את הצלחתו של מבצע זהב במתן סדר קרב ומידע אחר על פעילויות הסובייטיות והגוש המזרחי מאחורי מסך הברזל, היסטוריה של NSA שהוסרו רמזה שייתכן שה-NSA חשבה פחות על הערך של אוסף המנהרות מאשר עשה ה-CIA.
בשנת 1996 התקשרה ממשלת העיר ברלין עם חברת בנייה מקומית לחפור כ-83 מטרים (כ- 272רגל) מגזרת ברלין האמריקאית לשעבר של המנהרה כדי לפנות מקום לפיתוח דיור חדש.
בשנת 1997 12 מטר (40רגל) נחפר בהדרכתו של ויליאם דורי ממה שהיה גזרת ברלין הסובייטית.
קטע זה של המנהרה מוצג במוזיאון הברית.
טענת המוזיאון שקטע זה הוחזר מהמגזר האמריקאי היא שקרית.
ב-1999 מוזיאון ה-CIA קיבל חלק מהאלמנטים של מעטפת המנהרה חיצונית.
ומוזיאון הריגול הבינלאומי בוושינגטון קיבל חלקים מהמעטפת מיד אחריו.
מבצע זהב מהווה את הרקע לרומנים התמים מאת איאן מקיואן, קולות מתחת לברלין: סיפורה של מרי מונטריי מאת ת.ה.א.
היל ולסרט התמים מאת ג'ון שלזינגר .
מבצע חומת ברזל הוא מבצע צבאי של כוחות צה"ל, שב"כ ומג"ב למיגור הטרור בצפון השומרון שהחל ב-21 בינואר 2025 כחלק מזירת יהודה ושומרון במלחמת חרבות ברזל.
המבצע החל במחנה הפליטים ג'נין והתרחב בהמשך גם למקומות אחרים בשומרון, בהם טולכרם, קבאטיה, טמון, נור שמס ועוד.
לאחר כחודש פורסם באתר ynet כי הושלם החלק המרכזי במבצע, באזורי ג'נין, טולכרם ומחומש הכפרים, וכוחות קבועים של חטיבת כפיר נשארו במחנות הפליטים לצורך פשיטות חוזרות ושימור השליטה בשטח.
המבצע כלל הרס רב של מבנים במחנות הפליטים, שלדברי צה"ל נועד ליצירת צירי תנועה חדשים בתוך המחנות הצפופים, ולהרחבת צירים קיימים, במטרה לאפשר לצה"ל להיכנס למחנות ממספר כיוונים בהפתעה.
צה"ל הרחיב את הנחיות הפתיחה באש ונתן הוראות דומות לאלו שנתנו בלחימה ברצועת עזה, לירות על מנת להרוג במי שנראה מתעסק בקרקע מחשש להנחת מטענים, וכן לירות ברכבים המגיעים למחסומים מתוך אזורי לחימה.
בעקבות התגברות הטרור הפלסטיני בזירת יהודה ושומרון בראשית 2025, שהגיע לשיא בפיגוע הירי באל-פונדוק, ובשל אינדיקציות מודיעיניות לצפי להתגברות הטרור באזור השומרון ברקע הסכם חמאס–ישראל (ינואר 2025) שכולל שחרור אסירים ביטחוניים, יצאו כוחות מערכת הביטחון הישראלית למבצע צבאי למיגור הטרור במחנה הפליטים ג'נין.
לפי גורמים מצה"ל, המבצע תוכנן במשך זמן רב ומגיע בעקבות "פצצות מתקתקות" שהיו שם, וארבעה ימים אחרי שהרשות הפלסטינית ניסתה להגיע להבנות עם החמושים וכשלה.
בחודש שלפני מבצע חומת ברזל, ניהלו מנגנוני הביטחון הפלסטיניים מבצע נרחב בג'נין ועצרו כמעט 400 חמושים.
בשל הרגישות, העבירו בכירים במערכת הביטחון הישראלית מסרים ברורים ומדויקים לרשות הפלסטינית טרם כניסתם למחנה הפליטים ג'נין, וזה נעשה בתיאום מולם.
כתוצאה מכך חיילי המנגנונים נסוגו משם, כדי לאפשר את קיום המבצע.
ראש הממשלה בנימין נתניהו אמר לאחר תחילת המבצע כי "בהנחיית הקבינט המדיני-ביטחוני, צה"ל, שב"כ ומשטרת ישראל פתחו במבצע צבאי נרחב ומשמעותי למיגור הטרור בג'נין".
בצהרי 21 בינואר 2025, גדוד נחשון של חטיבת כפיר (90), סיירת חרוב, דובדבן ואגוז, יחד עם 2 פלוגות מג"ב, פלוגת צמ"ה איו"ש ולוחמי שב"כ, פשטו על מחנה הפליטים ג'נין.
מסוקי קרב וכלי טיס בלתי מאוישים תקפו מספר תשתיות במקום, וכן חוליית מחבלים שעסקה בהטמנת מטעני חבלה שיועדו להיות מופעלים על כוחות צה"ל במהלך פעילותם במחנה.
המבצע, החל בתקיפה אווירית של כמה תשתיות ונמשך בכניסה של כוחות קרקעיים.
על פי משרד הבריאות הפלסטיני, במהלך השעות הראשונות למבצע נהרגו 11 פלסטינים, נפצעו מעל 30 ונעצרו 30. ב-24 בינואר 2025 דיווח דובר צה"ל שבמבצע נהרגו עד כה למעלה מ-10 מחבלים ונעצרו 20 מבוקשים.
ארגון הטרור חמאס קרא לפעיליו ולפעילי פלגי טרור אחרים ברחבי השומרון להצטרף למאבק נגד כוחות צה"ל בג'נין.
בלילה שבין ה-22 ל-23 בינואר, לאחר הפעלת נוהל סיר לחץ, לוחמי דובדבן ושב"כ ירו על בית בכפר בורקין שבנפת ג'נין וכתוצאה מכך הרגו שני מחבלים מתוך החוליה שביצעה את פיגוע הירי באל-פונדוק כשבועיים קודם לכן.
במהלך פעולה זאת נפצע חייל צה"ל באורח בינוני.
בצהרי 24 בינואר 2025 דווח כי מפקד גדודי עז א-דין אל-קסאם בג'נין, קייס א-סעדי, הסגיר את עצמו לידי כוחות צה"ל במזרח העיר.
באותו יום הרג כלי טיס של צה"ל חוליית מחבלים בקבאטיה שנסעה ברכב לבצע פיגוע ירי בטווח המיידי.
ב-25 בינואר, פעוטה בת שנתיים נהרגה מירי בראשה על ידי צה"ל במהלך פעילות מבצעית בכפר ליד ג'נין.
צה"ל מסר כי הכוחות ירו לעבר מחבלים ששהו במבנה, והאירוע בבדיקה.
סבה של הפעוטה טען כי צה"ל ביצע ירי מסיבי לכיוון בית המשפחה ללא הצדקה וללא התרעה, והדגיש כי אין לו קשר לחמושים.
שתיים מבנותיו נפגעו מהירי גם הן.