tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גודני תורלסיוס יוהאנסון (באיסלנדית: Guðni Thorlacius Jóhannesson; נולד ב-22 ביוני 1968) הוא פוליטיקאי איסלנדי שכיהן כ-נשיא איסלנד החל מ-1 באוגוסט 2016, שנכנס לתפקידו לאחר שקיבל את רוב הקולות בבחירות לנשיאות שנערכו ב-25 ביוני אותה שנה.
כהונתו הסתיימה ב-1 באוגוסט 2024. יוהאנסון הוא היסטוריון במקצועו ועד לתחילת כהונתו כנשיא הוא שימש כדוצנט באוניברסיטת איסלנד.
תחום המחקר שלו הוא היסטוריה איסלנדית מודרנית ובין השאר הוא פרסם מספר מחקרים אודות מלחמת הבקלה, המשבר הכלכלי באיסלנד ומוסד הנשיאות האיסלנדי.
יוהאנסון הוא בנם של המורה והעיתונאית מרגרט תורלסיוס ומאמן הספורט יוהאנס סימונדסון.
אחיו, פרטקור יוהאנסון, הוא שחקן לשעבר של נבחרת איסלנד בכדוריד.
גודני יוהאנסון עצמו שיחק כדוריד בנעוריו, הן באיסלנד והן בממלכה המאוחדת.
יוהאנסון סיים ב-1987 את לימודיו בבית הספר התיכון מנטסקולין שברייקיאוויק וב-1991 הוא הוסמך לתואר ראשון בהיסטוריה ובמדע המדינה על ידי אוניברסיטת וורוויק שבאנגליה.
ב-1997 הוא הוסמך לתואר שני בהיסטוריה על ידי אוניברסיטת איסלנד.
הוא גם למד גרמנית ורוסית ברמה אוניברסיטאית ב-1999 הוא השלים את לימודי התואר השני שלו בקולג' סנט אנתוני באוניברסיטת אוקספורד.
ב-2003 הוא הוסמך לתואר דוקטור בהיסטוריה מטעם אוניברסיטת לונדון.
יוהאנסון שימש כמרצה באוניברסיטת איסלנד, באוניברסיטת ביפרוסט שבאיסלנד ובאוניברסיטת לונדון ועד לבחירתו כנשיא הוא שימש כמרצה בכיר באוניברסיטת איסלנד.
תחום המחקר שלו הוא היסטוריה מודרנית של איסלנד, שבו הוא פרסם מספר מחקרים, כולל אודות מלחמות הבקלה, המשבר הכלכלי באיסלנד בשנים 2008 – 2011 ואודות מוסד הנשיאות האיסלנדי.
הוא כתב את הביוגרפיה של גונאר תורודסן, ראש ממשלת איסלנד בשנים 1980 – 1983 וספר על תקופת נשיאותו של כריסטיאן אלדיארן.
יוהאנסון החליט להציג את מועמדותו לתפקיד נשיא איסלנד ב-5 במאי 2016. המצע שלו כלל תמיכה במתן אפשרות לאזרחי איסלנד לבצע תיקונים במשאל עם בחוקה.
סקרים מוקדמים הראו על תמיכה משמעותית בו ובעקבות החלטתו של הנשיא המכהן אולפור רגנר גרימסון לפרוש מהמרוץ, עלתה התמיכה ביוהאנסון בסקרים הבאים והגיעה לשיעור של 67% עד 69%, הרבה מעבר לשאר המועמדים.
ב-25 ביוני 2016 נבחר יוהאנסון לאחר שזכה ב-39.1% מקולות המצביעים (הבחירות לנשיאות באיסלנד מתנהלות בסיבוב אחד בלבד).
יוהאנסון לא משתייך לשום מפלגה פוליטית באיסלנד.
הוא הצהיר שהוא היה מעדיף להיות "נשיא פחות פוליטי" בהשוואה לקודמו בתפקיד, גרימסון.
הוא הדגיש את חשיבות אחדותה של המדינה הצפונית הקטנה.
יוהאנסון הושבע לתפקידו ב-1 באוגוסט 2016. בגיל 48 הוא היה לצעיר ביותר מבין נשיאי איסלנד.
ב-1 באוגוסט 2024 הסתיימה כהונתו כנשיא, ובמקומו הושבעה לתפקיד האלה תומאסדוטיר.
יוהאנסון לא חבר בשום קהילה דתית מאורגנת, אך הוא גודל כקתולי.
הוא עזב את הכנסייה הקתולית עקב חוסר התגובה והעדר הטיפול בדיווחים על פשעים שבוצעו על ידי כמרים.
הוא הצהיר שאמונתו הדתית היא ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, באומרו, "בני האדם נולדו חופשיים, שווים בכבודם ובזכויותיהם.
בני האדם ניחנו בהיגיון ובמודעות ועליהם לפעול ברוח האחווה זה כלפי זה".
יוהאנסון הוא בנם של המורה והעיתונאית מרגרט תורלסיוס ושל איש החינוך הגופני והמאמן יוהאנס סימונדסון.
אביו מת ממחלת הסרטן בגיל 42. יש לו שני אחים, פרטקור יוהאנסון, לשעבר שחקן נבחרת איסלנד בכדוריד והחל מנובמבר 2011 משמש כמאמן נבחרת אוסטריה בכדוריד ויוהאנס, העוסק בניתוח מערכות.
ב-2004 נשא יוהאנסון לאישה את אליזה ריד והם הביאו לעולם ארבעה ילדים.
השניים הכירו בעת לימודיהם בבריטניה ועברו לאיסלנד ב-2003. ליוהאנסון בת מנישואיו הקודמים.
גודנס אוהרימן אג'אי הוא כדורגלן ניגרי המשחק בקיריאת בעמדת החלוץ.
אג'אי התחיל את הקריירה שלו כחניך באקדמיה לכדורגל אבוג'ה ובגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של רייקה מליגת העל הקרואטית.
ב-18 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של רייקה בניצחון 0-5 נגד פרייסטאטין טאון מליגת העל הוולשית.
ב-10 במאי 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-5 נגד לוקומוטיבה זאגרב.
ב-27 ביולי 2015 הושאל לשירוקי ברייג מליגת העל של בוסניה והרצגובינה עד לסיום העונה.
בשירוקי רשם את תקופת השיא שלו בקריירה, עם 5 שערים ב-15 הופעות בליגה.
ב-3 בספטמבר 2017 הושאל להפועל אשקלון מליגת העל עד לסיום העונה.
ב-23 בספטמבר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו באשקלון בניצחון 0-3 נגד הפועל רעננה ובכך שבר בצורת של 18 חודשים ללא שער.
ביולי אג'אי חתם באסטרה ג'יורג'יו מליגת העל הרומנית.
ביולי , אג'אי חתם בכזמה מליגת העל הכווייתית.
גודלנדס הוא יישוב השוכן במחוז ריבייר דו רמפאר במאוריציוס.
גודלנדס ממוקם כ-20 ק"מ מבירת המדינה פור לואי.
החודש הכי חם הוא דצמבר (26 מעלות צלזיוס).
חודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (208 מ"מ גשם), וחודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (5 מ"מ גשם).
גודלנדס ממוקם ליד הכבישים B15, B14, ו-A5. בנוסף, בגודלנדס יש סוכנות להשכרת רכב.
בגודלנדס יש בית חולים, 2 בתי מרקחת, מספר כנסייות, מסגד, מספר מרכזי קניות, מספר סופרמרקטים, מספר מסעדות, סניף בנק וחדר כושר.
בנוסף, בגודלנדס יש את הקונסוליה של גרמניה במאוריציוס ותחנת משטרה.
גודל טבעי הוא אלבום הבכורה של דני סנדרסון, שיצא בשנת 1982.
בשנות ה-70 הנהיג סנדרסון שלוש להקות בולטות: כוורת, גזוז ודודה.
כוורת התאפיינה לרוב בפופ ורוק המשולבים בהומור רב, וגזוז בהשפעות של רוק אנד רול אמריקאי וכלי נשיפה.
דודה, להקתו האחרונה של סנדרסון, התאפיינה ברוק כבד יחסית, ובשירים ארוכים ומסובכים.
להקה זו התפרקה לאחר הוצאת אלבומה היחיד, בשנת 1981.
בעידוד חברו, המוזיקאי זהר לוי, החליט סנדרסון לפצוח בקריירת סולו.
את שירי התקליט כתב בתקופה בת חודשיים, במהלכה הסתגר במלון בהרצליה.
אלבום זה מתאפיין בסגנון רוק רך, על מנת להתאים את השירים לקולו של סנדרסון, המחוספס פחות מזה של שותפו בלהקות הקודמות גידי גוב.
בנוסף, השירים באלבום קצרים (בין 2 ל-3 דקות), בעלי מבנה פשוט יחסית, והומור רב (בהתאם לסגנון הכתיבה המקורי של סנדרסון).
את השיר "גלשן", שהפך ללהיט, כתב סנדרסון במחווה ללהקת הביץ' בויז שאהב, וכן בהשראת גולשים שעליהם השקיף מחלון חדרו במלון.
האלבום הניב מספר להיטים נוספים, ביניהם "פיקששתי" ו"סיבה לחיות" (הידוע גם בשם "סוניה").
השיר "היפנוזה" המופיע באלבום מתבסס על לחן ישן של סנדרסון, לשירה של להקת כוורת "Lesson In Love".
השיר המקורי נכתב כחלק מניסיונה של הלהקה להצליח בארצות הברית, ונכלל באנתולוגיית הלהקה – כוורת בקופסה.
כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון, אלא אם צוין אחרת.
רשימה חלקית של ההופעות שקידמו את האלבום: (לפי מודעות בעיתונים)
כל המילים, הלחנים והעיבודים : דני סנדרסון
תופים וכלי הקשה : אלון הלל
גיטרות, קלידים ושירה : דני סנדרסון
סקסופון אלט וטנור (סיבה לחיות) : מורטון קם ויעקב מירון
סולו קלרינט (סיבה לחיות) : מורטון קם
קנון (הקול של המצפון שלך) : אברהם שהרבני
מקהלה (הקול של המצפון שלך) : מקהלתו של רפי פסחזון
מכת סנר (חלומות ירוקים) : אלי חדד ובנג'ו קמחי
קולות (הגיע ממטולה) : יהודה עדר, אלון נדל, יוריק בן דוד, עמית "פלש" חיות ויואב שדמה
טכנאי הקלטה ומיקס : איתמר גפני באולפני "טריטון"
מפיק בפועל : עמירם הר אבן
עוזרת הפקה : אתי אנטה
צילום ועיצוב : איריס שילר ומיכאל לוין
ז'אק מארי אז'ן גודפרואה קווניאק היה פוליטיקאי צרפתי אשר שימש לתקופה קצרה כשר המלחמה של צרפת והתפרסם בשל חלקו בפרשת דרייפוס.
קווניאק נולד בפריז ב-21 במאי 1853. אביו אז'ן קווניאק היה גנרל ומדינאי ידוע.
הוא למד בתיכון שרלמאן, ובגיל 17 התגייס לצבא צרפת ולחם במלחמת צרפת-פרוסיה.
במהלך המלחמה הוא זכה בעיטור המדליה הצבאית.
ב-1872 הוא נרשם ללימודים באקול פוליטקניק ולמד הנדסה בהצטיינות.
עם זאת, הוא בחר שלא להמשיך בקריירה צבאית ולמד משפטים ואז נכנס לפוליטיקה.
ב-1882 הוא נבחר לפרלמנט מטעם מחוז סארת'.
ב-1885 מינה אותו ראש הממשלה אנרי בריסון למזכיר המדינה לענייני מלחמה.
הוא קנה לעצמו שם של אדם הגון ונודע בדעותיו הימניות והלאומניות.
הוא היה בעד התפשטות הקולוניאליזם הצרפתי והתנגד נחרצות לניסיון ההפיכה של ז'ורז' בולנז'ה.
ביוני 1898 הפך בריסון לראש הממשלה בפעם השנייה, והוא מינה את קווניאק כשר המלחמה במקומו של ז'אן-בטיסט ביו.
הנושא הראשון שעמד על סדר יומו של קווניאק היה פרשת דרייפוס שקרעה את צרפת לגזרים.
מחנה ה"דרייפוסרים" דרש הענקת משפט חוזר לקצין היהודי אלפרד דרייפוס אשר נאשם בריגול על לא עוול בכפו.
הדרייפוסרים טענו כי האשם האמיתי הוא קצין בשם פרדיננד אסטרהאזי.
לעומתם מחנה ה"אנטי-דרייפוסרים" טען בלהט שדרייפוס אשם וסירב לאפשר משפט חוזר.
קווניאק האמין באמת ובתמים שדרייפוס אשם, במיוחד לאחר שיחה עם קצין בשם שארל לברן-רנו אשר הפיץ את האגדה כביכול דרייפוס הודה בפניו באשמה.
קווניאק היה להוט לסיים את הפרשה אחת ולתמיד, ולשם כך פנה אל הרמטכ"ל בואדפר, סגנו גונז וראש המחלקה לריגול נגדי אנרי ודרש מהם את כל המסמכים לאשמתו של דרייפוס.
למעשה, שלושת הקצינים הללו ידעו היטב שדרייפוס למעשה חף מפשע, והיו להוטים לא לחשוף את המסמכים המפלילים לציבור, מכיוון שחלקם הגדול היו מזויפים.
שר המלחמה הקודם, ביו, שיתף עמם פעולה, אך לא כן קווניאק.
קווניאק נאם בפרלמנט ב-7 ביולי, והציג שלושה מסמכים מרשיעים נגד דרייפוס.
שנים מתוכם היו זיוף שנערך בידי אנרי (זיוף אנרי), אולם קווניאק לא ידע זאת.
כשסיים את נאומו, קם כל הפרלמנט להריע לו, ובריסון הורה להדפיס את הנאום ולתלות אותו על כל לוחות המודעות.
נאומו של קווניאק נתפס בעיני רוב הציבור בצרפת כסופה המוחלט של הפרשה.
עבור הדרייפוסרים, הנאום היה מייאש מאוד מחד, כיוון שהם תלו תקוות רבות בקווניאק שנודע כאדם הגון, אולם מאידך הוא פרש בפניהם הזדמנויות חדשות.
לראשונה מאז תחילת הפרשה, הניחו מתנגדי דרייפוס את כל הקלפים על השולחן והצהירו בדיוק על מה מסתמכת האשמה.
כעת יכלו הדרייפוסרים למצוא את נקודות התורפה שלה.
בעוד לוסי דרייפוס שלחה מכתב לשר המשפטים, בו טענו כי דווקא נאומו של קווניאק מוכיח את הצורך במשפט חוזר, כיוון שהמסמכים שהוצגו בו לא היו ידועים להגנה, ז'ורז' פיקאר שלח לראש הממשלה מכתב תקיף בו הוא מודיע חד משמעית כי שניים מתוך שלושת המסמכים אינם עוסקים בדרייפוס והשלישי למעשה מזויף.
קווניאק זעם על מכתבו של פיקאר, ודחק בשר המשפטים להגיש תביעה נגדו בגין הדלפה וזיוף.
כמו כן, הוא דאג להקים ועדת חקירה בנוגע לאסטרהאזי שאותו לא חיבב.
הוועדה "שחררה" את אסטרהאזי משירות בשל "הפקרות מתמדת" והוא נמלט לאנגליה.
אולם ב-13 באוגוסט גילה קפטן לואי קואיניה כי המסמך המרשיע ביותר בתיק דרייפוס הוא למעשה זיוף (זיוף אנרי).
חקירה נוספת גילתה כי מסמך נוסף גם הוא מזויף.
קווניאק נדהם, אך לא שינה את דעתו כי אכן דרייפוס אשם.
הוא החליט לחקור יותר בטרם יפעל.
למחרת הוא נשא נאום בעיר מקון, בו תקף בחריפות את הדרייפוסרים וטען שהם אינם נאמנים למדינה.
קווניאק זימן את בואדפר והציג בפניו את הנתונים.
בואדפר נדהם, או העמיד פנים שנדהם (לא ברור אם הוא ידע שהמסמך מזויף), וקרא לחקור מיד את אנרי.
החקירה נערכה ב-30 באוגוסט בנוכחות קווניאק בואדפר וגונז.
בואדפר וגונז שתקו כל החקירה בעוד קווניאק לוחץ את אנרי אל הקיר.
אנרי נשבר מהר מאוד והודה באמת: הוא זייף את שני המסמכים.
אנרי נלקח למעצר במון-ואלריאן (למעשה באותו חדר בו הושם פיקאר בחורף שעבר) ובואדפר הודיע על התפטרותו.
על פי הסברה המקובלת, הוא שיסף את גרונו באמצעות סכין גילוח.
בעקבות חשיפת הזיוף התעורר לחץ ציבורי לעריכת משפט חוזר לדרייפוס.
כמחאה על כך, ב-3 בספטמבר התפטר קווניאק מתפקידו.
בבחירות לנשיאות ב-1899 הציב את עצמו קווניאק כמועמד, אולם הוא הפסיד לאמיל לובה.
הוא פרש מהפוליטיקה, אולם המשיך להיות דמות מפתח בקרב הלאומנים הקיצוניים בצרפת.
הוא היה חבר ב והיה מקושר לתנועת אקסיון פראנסז.
הוא חי בעיר פלי עד מותו ב-25 בספטמבר 1905.
בנו אז'ן קווניאק היה היסטוריון נודע.
בתו אנטואנט, נישאה לגנרל שרל מנז'ן.
גודסוויי דוניו הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקיצוני והחלוץ.
דוניו נולד בעיר אקרה, בירת גאנה.
בגיל 17 עבר למועדון האנגלי מנצ'סטר סיטי, הוא שיחק במחלקות הנוער לפני שהוחלט שיצא להשאלה.
ב-2013 הושאל דוניו ממנצ'סטר סיטי למועדון השוודי יורגודן, במסגרת הסכם שיתוף פעולה בין המועדונים, על מנת לקבל דקות משחק.
באותה העונה הגיע עם יורגודן לגמר הגביע השוודי אך הקבוצה הפסידה במשחק הגמר לאלפסבורג.
בליגה ערך דוניו 20 הופעות בהן כבש שני שערים והוסיף שני בישולים.
הוא גם רשם 13 הופעות במדי קבוצת הנוער של המועדון ובהן כבש עשרה שערים ובישל אחד.
לאחר שמנצ'סטר סיטי דרשה להציב אותו כחלוץ והמועדון השוודי לא יכול היה להתחייב לכך, חזר דוניו מההשאלה למנצ'סטר סיטי.
לאחר שובו לאנגליה, הושאל שוב, הפעם למועדון השוודי פלקנברג מליגת העל השוודית.
הוא הבקיע את שערו הראשון עבור פלקנברג ב-12 במאי 2014 נגד קבוצתו לשעבר, יורגודן, שער בדקה ה-90 שהעניק לקבוצתו ניצחון 0–1. ב-35 הופעות כבש דוניו שבעה שערים והוסיף ארבעה בישולים ועזר לקבוצתו להישאר בליגה הבכירה.
לאחר שהופיע רק תשע פעמים במהלך עונת 2019/2020, שלוש מהן בקבוצת הנוער של המועדון, הושאל דוניו לדינמו דרזדן מהבונדסליגה השנייה בינואר 2020.
ב-26 בספטמבר 2020 חתם דוניו לשנתיים במכבי חיפה מליגת העל, בעסקה שנאמדה ב-100 אלף אירו.
ב-1 באוקטובר 2020 ערך דוניו את הופעת הבכורה שלו במועדון, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, במשחק ההפסד 2–7 מול טוטנהאם הוטספר.
את הופעת הבכורה במסגרת ליגת העל ערך ב-7 באוקטובר בניצחון קבוצתו 2–1 על מועדון ספורט אשדוד.
בסיום העונה זכה עם הקבוצה בתואר האליפות כשהוא תורם שמונה שערי ליגה, עם הממוצע השני בגובהו בליגה של כמות השערים ביחס לדקות משחק, כאשר מקדים אותו רק מלך השערים של הליגה וחברו לקבוצה, ניקיטה רוקאביציה.
בסך הכל ערך דוניו 54 הופעות ליגה במדי מכבי חיפה, בהן הבקיע 13 שערים.
ב-24 ביוני 2022 חתם דוניו בנפטצ'י באקו מליגת העל האזרית.
בינואר 2024 חזר לישראל וחתם בהפועל חדרה.
ב-1 באוקטובר 2025 חתם בהפועל עכו.
גוֹדְפְרִי נֶלֶר היה צייר הדיוקנאות המוביל באנגליה בסוף המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18, והיה צייר חצרות מלכים אנגלים.
הוא צייר סדרה של עשרה מלכים אירופיים מכהנים, כולל לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ועשר "יפהפיות" בחצרו של ויליאם השלישי, מלך אנגליה, כדי להתאים לסדרה דומה של עשר מפילגשיו של צ'ארלס השני ("יפהפיות וינדזור" ) שצייר קודמו פיטר לילי.
נלר נולד כגוֹטְפְרִיד קְנִילֶר, בעיר החופשית ליבק, בנו של זכריאס קנילר, צייר פורטרטים.
נלר למד בליידן, ןבהמשך נעשה תלמידם של פרדיננד בול ורמברנדט באמסטרדם.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-17 נסע עם אחיו ג'ון זכריה קנילר, שגם היה צייר, לרומא ולונציה, וצייר נושאים היסטוריים ודיוקנאות בסטודיו של קרלו מאראטה , ומאוחר יותר עבר להמבורג.
האחים הגיעו לאנגליה בשנת 1676, וזכו בחסותו של ג'יימס סקוט, דוכס מונמות' הראשון.
באנגליה התרכז נלר כמעט אך ורק בפורטרטים.
הוא הקים סטודיו שהכין פורטרטים בקנה מידה כמעט תעשייתי, תוך שהוא מסתמך על סקיצה קצרה של הפנים עם פרטים שנוספו למודל קבוע, בעזרת האופנה של פאות מלאות.
דיוקנאותיו קבעו דפוס שהלך בעקבותיו עד ויליאם הוגארת וג'ושוע ריינולדס.
הוא ביסס את עצמו כאמן פורטרטים מוביל באנגליה.
כאשר נפטר סר פיטר לילי בשנת 1680, מונה נלר לצייר הראשי של חצר המלך על ידי צ'ארלס השני.
בשנות ה-90 של המאה ה-17 צייר נלר את "היפות מהמפטון קורט" המתארות את הנשים הזוהרות ביותר של החצר המלכותית עליו קיבל את תואר האבירות מויליאם השלישי.
הוא הפיק סדרת פורטרטים של 48 פוליטיקאים מובילים ואנשי תרבות, חברי מועדון Kit-Cat.
הוא היה גם ראש האקדמיה לציור ורישום בין השנים 1711–1716 שמנה אמנים כמו תומאס גיבסון.
ציוריו זכו לשבחים על ידי אנשי עילית כמו ג'ון דריידן, ג'וזף אדיסון, ריצ'רד סטיל ואלכסנדר פופ.
הוא נישא לאלמנה, סוזנה גרייב, ב־23 בינואר 1704 בכנסיית סנט בריד, לונדון.
היא הייתה בתם של הכומר ג'ון קאולי, בעל מעמד חשוב בכנסייה האנגליקנית באזור לונדון, ונכדתו של ויליאם קאולי.
נלר נפטר בשנת 1723 ונקבר בטוויקנהאם.
אלמנתו נקברה לידו ב־11 בדצמבר 1729.
אנדרטה לזכרו הוקמה במנזר וסטמינסטר.
צוואתו של נלר העניקה קצבה של 100 ליש"ט לשנה לעוזרו אדוארד בינג שהופקד על סיום כל העבודות הלא גמורות של נלר.
בינג גם ירש את הציורים בסטודיו של נלר.
את מרבית הונו ירש נכדו, גודפרי נלר האקל, שהיה בנה של אנייס האקל, בתו הלא חוקית של נלר מפילגשו הגברת ווס, ואשר קבל את שם משפחתו של סבו (נלר) כתנאי לקבלת הירושה.
בעיר הולדתו ליבק ניתן לראות יצירות של נלר במוזיאון סנט אן ובכנסיית סנט קתרין.
עבודותיו בכנסיית סנט מרי הושמדו על ידי הפצצת ליבק בשנת 1942. דיוקן שמן גדול של ג'יימס השביעי מסקוטלנד (המלך ג'יימס השני של אנגליה) תלוי על גרם המדרגות הראשי של מועדון החברים הפרטיים, מועדון קלדוניאן בבלגרביה, לונדון.
דיוקן של אן, מלכת בריטניה, שייך לבית החולים טריניטי ברטפורד, נוטינגהמשייר מיוחס לנלר אף שהוא אינו חתום.
לבית החולים יש קשר חזק עם המלכה אן, המייסדת היא בת דודה ראשונה של סבתה.
הדיוקן שוחזר ונוקה בשנת 1999.
אלוהור גודסוויל אקפולו הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת א.א.ק.
אקפולו עבר יחד עם אמו מניגריה לספרד בשנת 2002, והם התיישבו בטרגונה.
הוא גדל במחלקת הנוער של ברצלונה, שיחק בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון ושימש כספורט הקבוצה הצעירה של המועדון, עד שבחודש יוני 2016 שוחרר מברצלונה.
לאחר תקופת מבחן בוולברהמפטון וונדררס בחודש יולי 2016, חתם אקפולו בפליטווד טאון מהפוטבול ליג הראשונה בחודש נובמבר.
ב-26 בינואר 2018 חזר אקפולו לספרד וחתם במרידה מהליגה הספרדית השלישית.
ב-29 ביוני 2018 חתם אקפולו על חוזה לשישה חודשים בהאקן מליגת העל השוודית, וב-21 באוקטובר האריך את חוזהו עד לסוף שנת 2021. בשלוש העונות הראשונות שלו במועדון ערך אקפולו 61 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.
בינואר 2022 חתם בנורשפין השוודית.
בינואר 2023 עבר לאפולון לימסול הקפריסאית.
הרב גודמן ליפקינד (27 ביוני 1878 - 1 במאי 1973) היה רב רפורמי לונדוני שהיגר לארצות הברית.
ליפקינד כיהן כרבן של כמה קהילות ברחבי ארצות הברית, וזכור בשל היותו האב-טיפוס לדיוקנו של 'יוסף סטרליצקי', הרב שהיגר לאמריקה, בספר ילדי הגטו של ישראל זנגוויל.
נולד לג'ון ולרבקה ליפקינד בווייטצ'אפל, לונדון.
הוא התמחה כרב ואף היה שותף לכתיבת ערכים ב.
בראשית המאה ה-20 היגר לארצות הברית ובה נשא במשרות רבנות בקהילות שונות של היהדות הרפורמית.
רישומים על אודות חלק מהקהילות שבהן שימש השתמרו בעיתונות התקופה.
הוא שימש בתפקידו זה עד 1914.
ב-15 באוקטובר 1915, דיווח הניו יורק טיימס על נישואיו של ליפקינד לשרלוט ג'.
האריס בטמפל של רחוב שמונים ושש, שבו כיהן אז כרב.
עד 1926 כיהן כרב של טמפל "Gates of Heaven" ("שערי גן עדן") בסקנקטדי, ניו יורק.
את שנותיו האחרונות עשה בלונג ביץ' שבה נפטר ב-1 במאי 1973.
גודפרי צ'יטלו, שכונה אוקר (22 באוקטובר 1947 - 27 באפריל 1993), היה כדורגלן זמבי ששיחק כחלוץ.
הוא נחשב כשחקן זמביה הגדול בכל הזמנים, מכיוון שהוא מחזיק בשיא כיבוש השערים של נבחרתו ונבחר חמש פעמים ככדורגלן השנה של זמביה.
בשנת 2006, הוא נבחר על ידי CAF לאחד מ-200 הכדורגלנים האפריקאים הטובים ביותר ב-50 השנים האחרונות.
התאחדות הכדורגל של זמביה טענה שצ'יטלו כבש יותר מ-100 שערים בכל המסגרות ב-1972, יותר מהסך הכולל של גרד מילר באותה שנה והסך הכולל של ליונל מסי ב-2012, שניהם מכונה לעיתים קרובות על ידי העיתונאי " שיאי עולם".
המחקר הוצג בשנת 2012 לאחר שליונל מסי שבר את שיא העולם לכאורה של גרד מולר .
אף על פי כן, דובר פיפ"א הכריז שמעולם לא היה קיים שיא עולם רשמי של פיפ"א מכיוון שהם לא עקבו אחר תחרויות מקומיות.
עם הפרישה, צ'יטלו החל לאמן והיה מאמן נבחרת זמביה כאשר כל הנבחרת נספתה בהתרסקות מטוס מול חופי גבון ב-27 באפריל 1993, שם מצא גם הוא את מותו.
ב-27 באפריל 1993, נבחרת זמביה נסעה לסנגל למשחקי המוקדמות של מונדיאל 1994 בשלב הבתים.
אמצעי התחבורה של הצוות היה מטוס של חיל האוויר הזמבי.
לאחר תדלוק בליברוויל, גבון, המטוס פיתח בעיות וצלל לים.
30 אנשים על הסיפון, כולל מייקל מוואפה, נשיא ה-FAZ, צ'יטלו ושמונה עשר שחקנים מתו בתאונה.
דרך גודפרי צ'יטלו בלוסקה נקראת על שם צ'יטלו.
בדצמבר 2012, קבווה ווריורס שינה את שמו של אצטדיון הרכבות ל"אצטדיון גודפרי צ'יטלו", והכריז על תוכניות להקים פסל לכבודו.
גודפריד גופנס היה צייר בלגי.
הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הקיר הדתיים וההיסטוריים המונומנטליים שלו.
הוא נולד בעיר האסלט בבלגיה.
כשהיה רק בן חמש עשרה, הוא התקבל לאקדמיה המלכותית לאמנויות יפות, שם למד אצל ניקז דה קייזר.
מאוחר יותר הוא נסע לאיטליה כדי לראות את יצירותיהם של מיכלאנג'לו ורפאל.
בהיותו שם, הוא פגש את יוהאן פרידריך אורבק, חבר בתנועת הנצרתיים, שהייתה לו השפעה מכרעת על סגנונו.
לפיכך רעיונות אלה גרמו לו לבקר בגרמניה ולחקור את סוגי ציורי הקיר החדשים שהתפתחו שם.
ציור הקיר הגדול ביותר שלו נמצא בכנסיית סנט ג'ורג' באנטוורפן, אותה צייר יחד עם יאן סוורטס מ-1859 עד 1871. כמה ציורי קיר בולטים אחרים כוללים את אלה בבתי העירייה של קורטרייק והאסלט, המקהלה והטבילה של קתדרלת סנט קוונטין והמקהלה של כנסיית סנט אורסולה בלנקן.
ציור הקיר שלו באולם הבדים של איפר אבד במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הוא היה חבר באקדמיה לאמנויות יפות באנטוורפן ובאקדמיה המלכותית למדע, כתיבה ואמנויות יפות של בלגיה.
הוא גם היה חבר מקביל במכון דה פראנס.
בשנת 1900, הוא לקה בשבץ בזמן שלימד שיעור באקדמיה ומת בשנה שלאחר מכן בסכארבק.
להאסלט ולשארביק יש רחובות שנקראים על שמו.
גודפרי צ'שייר השלישי (; נולד ב-3 ביוני 1951) הוא מבקר קולנוע, תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי.
הוא היה מעורב בהקמת המגזין "Spectator" בריילי בשנת 1978. כמו כן, שימש כיושב ראש חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק.
בשנים 2001 ו-2005 זכה בשלושה פרסים לביקורת האמנות הטובה ביותר מטעם איגוד עיתוני השבוע האלטרנטיביים.
צ'שייר נולד וגדל בעיר ראלי שבצפון קרוליינה.
הוריו הם סיס ובאדי צ'שייר.
יש לו אח, ספרייג, ואחות בשם שוגר.
הוא גם דוד לשתי אחייניות, שרה ודווי, ולאחיין אחד בשם ג'ו.
בשנת 2005 החל לצלם סרט דוקומנטרי בשם "Moving Midway", המתאר את השפעת העברת בית האחוזה המשפחתי ממיקום הסמוך לכביש סואן אל תוך היער, לאזור שקט ושלו יותר, על משפחתו, ובמקביל, את השפעת המפגש עם צאצאי עבדים שהיו בבעלות משפחתו, כולל אלו שמוצאם מעבד וסבו-רבא של צ'שייר.
צ'שייר היה אחד ממייסדי המגזין "Spectator" בעיר ריילי בשנת 1978. באותה תקופה החל לכתוב ביקורת קולנוע באופן מקצועי.
בשנת 1991 עבר לניו יורק, ומאז כתב עבור פרסומים לאומיים ובינלאומיים רבים, ביניהם: "הניו יורק טיימס", "וילג' ווייס", "וראייטי" ונוספים.
במיוחד מעניינים אותו ייצוגים קולנועיים של דרום ארצות הברית, קולנוע איראני, והמעבר מטכנולוגיה אנלוגית לדיגיטלית.
בשנת 2012 השתתף בסקר המבקרים של המגזין "Sight & Sound" ובו מנה את עשרת הסרטים האהובים עליו:
גודפרי גאמר גודווין היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממינסוטה.
גודווין נולד ב-11 בינואר 1873 בשם אלפרד גוסטפסון ליד סנט פיטר, מחוז ניקולט, מינסוטה, לאם חד הורית, ססיליה קרלסון (לבית סיסה קרלסדוטר), ילידת שוודיה.
הם עברו לסנט פול, מינסוטה, בשנת 1882, שם קיבל את השם גודפרי גאמר גודווין.
הוא למד בבתי ספר ציבוריים וסיים את הפקולטה למשפטים באוניברסיטת מינסוטה במיניאפוליס ב-1896. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1896 והחל לעסוק במקצוע בקיימברידג', מינסוטה.
הוא התחתן עם ז'נבה אדווינה ג'וזפינה גולדברג ב-5 ביוני 1905. הוא כיהן כנשיא מועצת החינוך בקיימברידג', מינסוטה מ-1914 עד 1917.
גודווין כיהן כתובע של מחוז איסנטי מ-1898 עד 1907. הוא נבחר שוב לתפקיד בנובמבר 1913, וכיהן עד התפטרותו ב-15 בפברואר 1925, לאחר שנבחר לקונגרס.
הוא נבחר כרפובליקני לקונגרסים ה-69, ה-70, ה-71 וה-72, וכיהן מ-4 במרץ 1925 ועד 16 בפברואר 1933. לאחר שמחוז הקונגרס שלו פורק, הוא לא הצליח לקבל מועמדות למשלחת הגדולה של מינסוטה ב-1932. הוא צלל אל מותו מחלון של מלון דריסקול בוושינגטון הבירה, ב-16 בפברואר 1933, רק שבועיים לפני תום כהונתו האחרונה.
לא ידוע אם גודווין התכוון להתאבד או שהנפילה הייתה תאונה.
הוא נקבר בבית הקברות לייקווד, מיניאפוליס, מינסוטה.
גודלו אדגר ביירון היה פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מרילנד בין השנים 1971–1978.
הוריו, ויליאם ביירון וקת'רין ביירון, ייצגו שניהם את מחוז הקונגרס השישי של מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית – ויליאם בין השנים 1939–1941, וקת'רין בין 1941–1943. משפחת ביירון הייתה חלק מקהילת כנסיית סנט ג'ון בהייגרסטאון.
הוא למד בבית הספר למשפטים של חיל הפרקליטות הצבאית (The JAG School) שבאוניברסיטת וירג'יניה, והצטרף לחיל הפרקליטות של צבא ארצות הברית (U.S.
הוא שירת כפרקליט צבאי בין השנים 1953 ל-1957, והשתחרר בכבוד בדרגת קפטן.
לאחר מכן השלים לימודי תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
ביירון התמודד לראשונה לקונגרס בשנת 1968, אך הפסיד לחבר הקונגרס הרפובליקני המכהן ג'ון גלן ביל הבן.
ביל לא התמודד מחדש ב-1970, וביירון נבחר למלא את המושב שהתפנה.
בראשית כהונתו נחשב לדמוקרט שמרני מאוד, במיוחד בנושאי סביבתנות.
ארגון "Environmental Action" כלל אותו ברשימת "תריסר המלוכלכים" – חברי קונגרס שלדבריהם היו עוינים במיוחד למטרותיהם.
בעקבות זאת, ביירון נתקל באופוזיציה משמעותית בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ב-1976 מצד דן רופלי, שכמעט וניצח אותו.
לאחר מכן ריכך ביירון את עמדותיו הסביבתיות ותמך בחלק מיוזמות שימור הסביבה, אך עדיין נחשב לשמרן באופן כללי.
בכהונתו האחרונה בקונגרס, שירת כחבר בוועדת הכוחות המזוינים שלבית הנבחרים האמריקאי.
ב-11 באוקטובר 1978 לקה ביירון בהתקף לב קטלני בזמן שרץ עם עוזרו לאורך תעלת צ'ספיק ואוהיו שבמערב מרילנד.
על מותו הכריזו בבית החולים של מחוז וושינגטון בעיר הייגרסטאון, בגיל 49. ביירון נטמן בבית הקברות הלאומי אנטיאטם בשארפסברג שבמרילנד.
ביירון התעניין בטענה, שבהווה נחשבת למופרכת, של ד"ר תומאס ג'יי.
באסלר, לפיה לא-מעשנים המסוגלים להשלים ריצת מרתון בפחות מארבע שעות יכולים לאכול ככל שירצו ולעולם לא יסבלו מהתקף לב קטלני.
על פי התזונאי וחוקר אריכות החיים ניית'ן פריטיקין, ביירון רץ שש פעמים את מרתון בוסטון עם זמן שיא של 3:28:40, ולא עישן במשך 25 שנים.
עם זאת, הוא התעלם מאזהרות רופאיו, שהזהירו אותו כי בדיקות הליכון שביצע בין 1974 ל-1978 הצביעו על סתימה הדרגתית בעורקיו הכליליים.
הבדיקה האחרונה שביצע, בינואר 1978, הצביעה על חריגה חמורה והייתה חיובית למחלת לב.
הרופא המליץ לביירון להפסיק לרוץ עד להשלמת בדיקות נוספות.
ד"ר מנואל חימנז, שביצע את הנתיחה שלאחר המוות, קבע כי לביירון היו "רק פתחים זעירים" בעורקים הכליליים שלו, שהיו חסומים כמעט לחלוטין בשל הצטברות כולסטרול.
לדבריו, "העורקים הכליליים של חבר הקונגרס ביירון היו במצב גרוע יותר מאלה של מרבית האנשים שעליהם ביצעתי נתיחות".
גּוֹדֵר (לשעבר: תבץ) היא התנחלות בשלבי הקמה, אשר עתידה לקום למרגלות הר גדיר, על כביש 5799 שבין טובאס למשכיות, בצפון בקעת הירדן, על חורבות בסיס חמאם אל-מליח הנטוש של חטיבת הצנחנים, בסמוך לנחל מלחה.
בעבר, יחידות חיל הרגלים של צה"ל נהגו להתאמן בסמיכות לאזור זה.
ב-1981 הוקם במקום בסיס האימון המתקדם של חטיבת הצנחנים שכונה בסיס חמאם אל-מליח.
הבסיס פורק ב-2003 עם הקמת בסיס האימונים החטיבתי מחנה איתן, סמוך לקיבוץ שומריה.
ב-2018 הוקם צפונית לבסיס הנטוש מאחז.
המאחז ננטש והוקם מחדש כחווה בחורף 2025 על ידי איתן זאב, כשהיא נושאת את השם חוות צבי העופרים.
גרעין ההתיישבות מעלות אליהו של תנועת נחלה הוקם במטרה להתיישב בבסיס זה או בסמוך אליו.
בין פעולותיו היה ארגון שבת פעילים באתר ביולי 2021, במסגרתה עלו לאתר ארבע משפחות.
בצהרי אותה שבת ביצעו פלסטינים הפרות סדר ויידויי אבנים כנגד משתתפי השבת, ופצעו שניים מהם וחייל שאבטח את המקום.
האתר אושר להתיישבות בישיבה של הקבינט המדיני-ביטחוני ביום ירושלים 2025, יחד עם עוד 21 נקודות נוספות ביהודה ובשומרון, על פי תכנונה של מנהלת ההתיישבות.
שם היישוב הזמני היה "תבץ", על שם תבץ המקראית.
בנובמבר אותה שנה קיבל היישוב מעמד רשמי, תחת השם "גודר".
ועדת השמות הממשלתית נימקה את בחירתה, וכתבה כי השם "תבץ" לא מתאים ליישוב בגלל מרחקו מטובאס.
הוועדה בחרה לקרוא ליישוב על שם הר גדיר הסמוך.
בקיץ 2025 היה מתוכנן לעלות להתיישבות במקום גרעין של תנועת המילואימניקים – דור הניצחון.
היישוב צפוי להיות מוקם על חורבות בסיס חמאם אל-מליח הנטוש של חטיבת הצנחנים.
בסמיכות לאתר ההקמה של היישוב זורם נחל מלחה, ובקטעו הקרוב ליישוב נמצא חמאם אל-מליח, אתר מעיינות חמים, שחומם של מגיע ל-36 מעלות צלזיוס.
כיום המים לא מומלצים לרחצה בשל היעדר תחזוקה, והם מדיפים ריח גופרית המורגש היטב בסביבה.
גודפרד אטואהן הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית, בהשאלה ממועדון ספורט אשדוד.
אטואהן שיחק בקבוצות הבוגרות של ליברטי פרופשיונלס ודרימס מליגת העל הגאנאית.
ב-2 בספטמבר 2024 חתם במועדון ספורט אשדוד מליגת העל הישראלית, לאחר שנבחן במועדון.
ב-10 בספטמבר 2024 הושאל למועדון ספורט כפר קאסם מהליגה הלאומית למשך עונת 2024/2025. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על הפועל ניר רמת השרון במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
בסך הכל ערך 20 הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה.
ב-25 ביולי 2025 הושאל להפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית למשך עונת 2025/2026.
גודפרי צ'ארלס ג'וזף אייזקס היה איש עסקים בריטי, ואחיו של הפוליטיקאי רופוס אייזקס, המרקיז הראשון של רדינג.
אייזקס נולד בלונדון, אנגליה למשפחה אנגלו-יהודית בולטת שהגיעה לבריטניה מהמבורג, הוֹלַנד בסביבות השנה 1690 (על פי עץ המשפחה באתר ancestry.com).
הוא התחנך באוניברסיטת לייבניץ בהנובר ובאוניברסיטה החופשית של בריסל, והוסמך כמהנדס כרייה לפני שהצטרף לחברת סוחרי פירות וספינות של אביו.
בשנת 1910 הוזמן להיות מנכ"ל חברת הטלגרף האלחוטי של מרקוני על ידי מייסדה.
הוא זכה להכרה על שהפך את החברה לרווחית מאוד, אך היה מעורב בשערוריית מרקוני של 1912, כאשר כמה פוליטיקאים בריטים הואשמו ב"סחר פנים" כאשר רכשו מניות בחברת הבת האמריקאית של חברת מרקוני; חברת האם ציפתה להבטיח חוזה מממשלת בריטניה.
בשנת 1920 הוא הפנה את תשומת ליבו לשידורי רדיו כתחום צמיחה חדש עבור החברה, ופיקח על השקתו.
בשנת 1922, כאשר תוכננה צורת השידור העתידית של בריטניה, הוא דחף לכך שהיא תהיה שירות ציבורי ללא פרסומות, ולמעשה הגה את ה-BBC, ונהייה אחד המנהלים הראשונים שלה.
הוא פרש מחברת מרקוני בנובמבר 1924, ומת בשנת 1925 בגיל 58 בלבד, דבר שמודעת האבל של הטיימס יחסה לעומס יתר.
גודפרי אייזקס בילה את רוב חייו המקצועיים בעסקי הפירות וסוכנות הספינות של אביו, ובמקביל עבד כמהנדס בחברת כרייה לאחר סיום לימודיו.
בשנת 1909, כשהיה בן 43, השתנו חייו כאשר פגש את חלוץ הרדיו גוליילמו מרקוני, שהזמין אותו להיות אחראי על ענייני העסקים של חברת הטלגרף האלחוטי של מרקוני בע"מ.
הוא מונה למנכ"ל המשותף הכללי שלה בינואר 1910, וקיבל אחריות בלעדית באוגוסט של אותה שנה, עם שליטה אפקטיבית על חברות הבת והחברות הנלוות בחו"ל.
אייזקס, שהיה ידוע בדרך כלל במרקוני כ-GI, היה גם חבר בדירקטוריון חברת הטלגרף האלחוטי של מרקוני באמריקה, ששלטה בחברה שפעלה בלונדון.
החברה שלטה אז בפיתוח וייצור האלחוטי העולמי, והיו לה פי שניים יותר מתקנים מיריבתה הקרובה ביותר, טלפונקן מגרמניה.
בביוגרפיה שלו על מרקוני, לסלי ריד מייחס את גיוסו של אייזקס לבואו ממשפחה אנגלו-יהודית בולטת ולקשריו הכוללים את אחיו רופוס, המרקיז מרידינג ומרקוס סמואל, ראש חברת של (Shell) והלורד ראש העיר של לונדון.
עבודתו הקודמת דרשה נסיעות רבות באירופה והוא נחשב ל"אדם מן העולם הזה" לאחר שלמד באוניברסיטאות זרות ושלט במספר שפות.
היו לו קשרים רבים בחו"ל ונאמר שהוא מבין מאוד את מנהגיהם.
מרקוני ראה בו "איש עסקים ופיננסים מבריק" עם "קסם של נימוסים" ו"בסך הכל יו"ר אידיאלי לחברה כמו זו של מרקוני".
כשהצטרף לחברה, היה לה מחסור חמור במזומנים והשכר שולם באיחור.
לכן הוא מיד השקיע בחברה.
אייזקס נזכר באותה תקופה וכתב מאוחר יותר שהחברה מעולם לא שילמה דיבידנד ומניותיה היו "בלתי ניתנות למכירה בעשרה או שנים עשר שילינג".
עם זאת, טביעת הטיטאניק ב-1912 הייתה נקודת מפנה עבור הרדיו הימי ומניותיה של החברה הגיעו ל-9 פאונד ו-10 שילינג.
מרקוני אמר אחרי שאייזקס הצטרף לחברה "עם הנהלתו החזקה והיזמית, יש כעת מספיק כסף, והסיכויים לעוד".
עבור מרקוני, משמעות מינויו של אייזקס הייתה שהוא כבר לא היה צריך לנהל את עסקי החברה ויכל להקדיש את זמנו למחקר ופיתוח.
מעורבות בשידורים מוקדמים והקמת ה-BBC
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, שידורי רדיו היו בשימוש נרחב בתקשורת, גם האזרחית וגם הצבאית, ונחשבו חיוניים.
אך עקב מגבלות טכניות של משדרים לא יציבים, הרדיו נחשב פגיע להפרעות.
כאשר שודר לראשונה דיבור ניסיוני, הייתה עוינות כלפי מה שנחשב לבידור ציבורי בלבד, במיוחד מצד הצבא.
לאחר תחילת הרדיו בצפון אמריקה ובכמה מדינות אירופאיות, גבר הלחץ בבריטניה מצד יצרני וחובבי רדיו, אך צורת שידורי הרדין הייתה שנויה במחלוקת רבה.
היו שטענו לטובת רדיו מסחרי בסגנון ארצות הברית, בעוד שאחרים חששו מהכאוס שדווח שם.
הופעתה של מלבה התקבלה בשבחים כשידור הראשון שהוכרז מראש של בידור ציבורי בעולם.
ואחריו היו הופעות של לוריץ מלכיאור ודאם קלרה באט.
כאשר התחנה הפסיקה לשדר, הייתה מחאה גדולה מצד המאזינים ורישיון ניסיוני 2MT ניתן לתחנה שבסיסה ברייטל, אסקס הסמוכה החל מפברואר 1922. לאחר מכן גבר הלחץ לשידורי רדיו קבועים ומתוכננים בבריטניה.
לדברי פרוסר, "39 חברי ענף האלחוט שהוזמנו למטה ה-GPO ליד כנסיית סנט פול בלונדון ב-18 במאי 1922, היו מודעים היטב לכך שעתידה של תעשייה חדשה מונח על כתפיהם, וכי כישלון עלול להוביל, כפי שציין אחד המשתתפים, ל'מיזם מענג זה, שמרתק את כולם ומבטיח עסקים טובים, להסתיים בכישלון ובאכזבה'.
פגישה זו היא אחד האירועים המשמעותיים ביותר בהיסטוריה של השידור הבריטי, והיא התקיימה בדלתיים סגורות."
הייתה הנחה רווחת שתמליל הפגישה אבד,אך תוצאותיו, דהיינו הקמת חברת השידור הבריטית (BBC) במימון אגרת הרישיון, היו ברורות.
הדיונים לא היו ידועים וההנחה שמשרד הדואר הגיש את ההצעה הייתה לא נכונה.
"גודפרי אייזקס, המנהל הכללי של מרקוני, הוא זה שעולה מדפי התמליל הזה ככוח הדומיננטי בחדר.
בהתאם להצעתו של אייזקס, עשרים חברות ציינו כבר בתחילת התוכנית 'רצון לקבל רישיונות'.
מכיוון ששידורים יורשו רק בשמונה ערים, האתגרים התבררו במהלך דיון ממושך בנוגע להפרעות הדדיות, עוצמת שידור וכיצד ניתן לחלק את משבצות השידור בין חברות השידור השונות."
מבין יצרני המכשירים האלחוטיים שנכחו בפגישה, רק אחד, מטרופוליטן ויקרס, שחברת האם שלה הייתה חברת ווסטינגהאוס האמריקאית, לא הסכים עם ההצעה להקים ישות אחת שאינה מבוססת פרסום.
אך אייזקס ניצל את השפעת החברה שלו וקבע כי אינו מאמין שניתן להקים "תחנת שידור שתפעל ביעילות" ללא שימוש בטכנולוגיית פטנט של מרקוני, אותה הוא יאפשר רק לתוכנית היחידה שלו.
פרוסר מסכם: "אנו יכולים לזהות את הרגע המדויק שבו נוצר ה-BBC.
לא הדואר הוא שהציע את ה-BBC, אלא גודפרי אייזקס ממרקוני."
זמן קצר לאחר הקמתו בנובמבר 1922 מונה אייזקס למנהל ה-BBC ונשאר כזה עד מותו.
אייזקס קיבל תואר אבירות על "תרומות למסחר" ב-1 בינואר 1913, והוא הוענק על ידי המלך ג'ורג' החמישי בטקס שנערך מאוחר יותר באותה שנה.
ב-10 בנובמבר 2021 נחנכה לוחית הוקרה לחייו ולעבודתו של אייזקס באתר מפעלי מרקוני בצ'למספורד, אסקס.
הוא נישא ללאה קונסטנס פליסי ולנטיין סטה (1874–1956), זמרת אופרה צרפתייה בעלת שם המשפחה המקצועי פרלי, ב-27 בדצמבר 1892 בפריז, ונולדו להם שני בנים, מרסל גודפרי (יליד 1893) ודניס גודפרי (יליד 1896).
מרסל גודפרי אייזקס נישא למארי לואיז קאטייה, בתו של הבנקאי והפילנתרופ הבלגי הבולט פליסיאן קאטייה, שהיה גם שותף עסקי שלו.
בשנת 1913, בעקבות שערוריית מניות מרקוני, גודפרי אייזקס תבע בהצלחה את ג'.ק.
צ'סטרטון בגין הוצאת דיבה פלילית בשל הערות שנחשבו אנטישמיות.
דבר זה הוביל לקרע בינו לבין אחיו, ולכך מיוחסת התנצרותו לקתוליות.
הוא קבור בבית הקברות של כנסיית טריניטי הקדושה בלין, ראנימיד, סארי.
מאת השידור הבריטי עם פול קרנסה: #099 גודפרי אייזקס - האיש מאחורי רעיון ה-BBC,
גודפרי אייזקס וה-BBC, אגודת הווטרנים של מרקוני
גוואדלופ היא מושבת איים צרפתית באיי ליווארד בים הקריבי, ובה חיים כ-400 אלף תושבים (נכון ל-2015).
כריסטופר קולומבוס גילה את האיים ב-3 בנובמבר 1493 וקרא להם על שם המנזר המלכותי של סנטה מריה דה גואדלופה בספרד.
הצרפתים השתלטו על האיים ב-1635, ובהדרגה כבשו אותם מהילידים שחיו בהם.
בין שני האיים המרכזיים מפרידה לשון ים המכונה "הנהר המלוח" (Rivière Salée).
עיר הבירה של גוואדלופ היא העיירה באס-טר (בָּאס-טֶר/Basse Terre), הנמצאת על האי הנושא אותו השם, באס-טר.
זה האי ההררי ביותר בגוואדלופ, ובו ההר הגבוה בגוואדלופ, לה סופרייר (La Soufrière), שהוא הר געש פעיל.
האי המרכזי השני בגוואדלופ הוא גרנד טר , אי זה הוא אזור שטוח, מי השתייה בו מובאים מבאס-טר.
הגידולים העיקריים בגוואדלופ הם קנה סוכר, בננות, קקאו, קפה, וניל ורום.
בערך שלושה רבעים מהייצוא הם לצרפת ולטריטוריות השונות בשליטתה, כגון פולינזיה הצרפתית, ראוניון ועוד.
מבחינה מנהלית גוואדלופ מחולקת לשתי נפות (Arrondissement) המחולקות לקנטונים.
נפה עיר מרכזית שם בשפת המקור אוכלוסייה נכון לשנת 2021שטח באס-טרבאס-טר Basse-Terre 185,012854 פואנט-א-פיטרפואנט-א-פיטר Pointe-à-Pitre 199,303 774
תרבות גוואדלופ היא עשירה מאוד וההיסטוריה הייחודית של המקום משתקפת ממנה.
המוזיקה של האיים מפורסמת בכל העולם ולה השפעות אפריקאיות, מערביות וילידיות.
בהתאמה התפתחו גם סגנונות ריקוד ומסורת של קרנבלים.
בקרנבלים של האי רוקדים את ריקודי הגו-קה ונערכים ערבים של תיפוף, שירה וריקודים המכונים לווז.
בתחום הספרות גוואדלופ מוכרת היטב.
בן המקום, אלקסי לז'ה, המוכר בשם העט סן-ג'ון פרס, זכה בפרס נובל לספרות לשנת 1960 על "המעוף המרקיע ואוצר הדימויים הנוקב של שירתו, המשקפת את תקופתנו על דרך החזון".
כדורגל הוא ספורט פופולרי באיים וכמושבה צרפתית חלק משחקניה של נבחרת צרפת בכדורגל נולדו בגוואדלופ או שלהם שורשים במקום, בהם לילאן תוראם, שנולד בגוואדלופ, ותיירי הנרי, שאביו נולד במקום.
הגוואחירה (Guajira) היא סגנון מוזיקה קובנית מסורתית, המתבססת על כלי מיתר ושירה טרובדורית, במסורת הספרדית.
מקורה של הגוואחירה הוא בחבל חקלאי בקובה שעל שמו היא קרויה.
הסגנון התפתח במקור בתור מוזיקת איכרים עממית, שנוגנה בעיקר על ידי חקלאים קשי יום במטעי הסוכר והטבק.
בשנות השלושים של המאה ה-20, החל תהליך של חדירת הסגנון לזרם העיקרי של התרבות בקובה.
תהליך זה חב רבות לפועלו של נגן הגיטרה והמלחין גווילרמו פורטבלס, אשר סגנונו המוקפד זכה לכינוי "גוואחירה סלונית".
בימינו, קיים מספר קטן יחסית של להקות המבצעות שירי גוואחירה.
בין הבולטות והידועות שבהן ניתן למנות את Buena Vista Social Club, בשירים כגון El Carreteo (העגלון).
הגוואחירה היא מוזיקה אקוסטית, על מקצב סימטרי 4:4 אירופאי, בניגוד למרבית המוזיקה הקובנית.
הכלי הדומיננטי בגוואחירה הוא הטרס, אשר מנגנת מקצב חוזר בדומה למונטונו בסון, אך בהשפעות ספרדיות- פריטה מהירה וצביטה של המיתרים.
בנוסף נפוץ השימוש בגווירו, ולעיתים תופי בונגו.
השירה בגוואחירה היא במבנה קלאסי של המוזיקה הקובנית: הזמר הראשי שר בית, ואחריו זמרי הליווי שרים פזמון חוזר (הנקרא "קורו").
השיר מגיע לרוב לשיא בסיומו, או שכלל אינו מגיע לשיא, אלא פשוט נמוג (וזאת מאחר שמסורת השירה היא עממית, ללא כתיבה מראש של המילים).
בשירת הגוואחירה נפוצות שריקות (שמקורן במסורת האיכרים והעגלונים), ודיבור רקע של זמרי הליווי במהלך הבתים שמבצע הזמר הראשי.
הנושאים בהם עוסקת השירה נוטים להיות פשוטים, בעיקר הווי החיים של איכרים, שאיפותיהם וחוויות חייהם.
גוודיאנה (בספרדית: Guadiana) הוא אחד מהנהרות הגדולים בחצי האי האיברי.
נקודת ההתחלה של הנהר שנויה במחלוקת.
לפי אחת הדעות, הנהר מתחיל בלגונות רוּידֵרָה (Lagunas de Ruidera) שבפרובינציית סיודד ריאל בספרד.
מאוחר יותר הוא נעלם כתוצאה מחלחול ומהתאדות, ומופיע שוב רק אחרי סדרת המעיינות המכונים אוֹחוֹס דה גוודיאנה (Ojos de Guadiana), בגובה 608 מ'.
הוא זורם בין כ-500 ל-578 ק"מ (תלוי בנקודת ההתחלה) בשטח ספרד, בקסטיליה-לה מנצ'ה ובאקסטרמדורה, בכיוון כללי מזרח-מערב.
אז הוא משנה את כיוונו דרומה, מתווה לאורך כמה עשרות קילומטרים את הגבול עם פורטוגל, זורם 100 ק"מ נוספים בשטח פורטוגל, ואז חוזר להתוות את הגבול.
הוא נשפך למפרץ קדיס (חלק מהאוקיינוס האטלנטי, בגבול בין מחוז ולבה שבאנדלוסיה לבין אזור פארו בפורטוגל).
ניתן לשוט בנהר לאורך 68 הקילומטרים האחרונים שלו.
שמו של הנהר בלטינית היה אנאס (Anas).
הערבים כינו אותו ואדי אנאס, ומכאן התגלגל שמו לגוודיאנה.
גודרמס (ברוסית ובצ'צ'נית - Гудермес) היא עיר בצ'צ'ניה שברוסיה.
העיר שוכנת 36 ק"מ ממזרח לעיר הבירה של צ'צ'ניה - גרוזני.
עד 1941 גודרמס הייתה כפר.
בשל מיקומו בצומת מסילות ברזל חשוב צמח הכפר והפך לעיר.
גודרון וגנר-וינשה הייתה שחיינית מזרח גרמניה.
אלופת עולם ושיאנית עולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-5 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה וגנר במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:23.11 דקות, אחרי כוכבת המשחקים שיין גולד מאוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 4:19.04 דקות ונובלה קליגאריס מאיטליה (4:22.44 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:58.89 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:09.49 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה, בשנת 1973 זכתה וגנר בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 4:57.51 דקות, לפני בת ארצה אנגלה פרנקה (5:00.37 דקות) ונובלה קליגאריס (5:02.02 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-5 דקות.
מדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:01.82 דקות, אחרי נובלה קליגאריס שקבעה שיא עולם חדש של 8:52.97 דקות וג'ו הרשברגר מארצות הברית (8:55.56 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:24.64 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכתה וגנר בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:58.78 דקות, אחרי בת ארצה אולריקה טאובר שקבעה שיא עולם חדש של 4:52.42 דקות ולפני סוזן ריצ'רדסון מבריטניה (5:06.71 דקות).
לאחר שפרשה משחייה תחרותית סיימה וגנר את לימודיה במכון הגרמני לחינוך גופני בלייפציג ועבדה כמאמנת.
לאחר איחוד גרמניה היא מצאה את עצמה מובטלת ונאלצה לעבוד כמלצרית.
לאחר מכן החלה לעבוד כמטפלת חברתית.
בשנת 2005 נפטרה וגנר מסרטן בדרזדן.
תסמונת גודש ורידי האגן היא מחלה כרונית רפואית הנמצאת בקרב נשים, והיא נגרמת על ידי דליות בבטן התחתונה (ורידי שחלה מורחבים).
המצב גורם לכאב כרוני , לעיתים קרובות מופגן ככאב קבוע עמוס ומתמיד, אשר יכול להחמיר בעת עמידה.
מדובר במצב רפואי קשה לאבחון בגלל חוסר המודעות לגבי תסמונת זו אצל הרופאים או אי-הופעת הסימפטומים בצורה ברורה.
מצב זה עלול להתרחש כתוצאה של הריון או מסיבות לא ברורות.
הנוכחות של אסטרוגן בגוף גורמת להתרחבות כלי הדם, דבר אשר עלול לגרום להצטברות של דם בוורידים באזור האגן.
אסטרוגן עלול להחליש את קירות הווריד, דבר המוביל לשינויים הגורמים לדליות.
לעד 15% מהנשים יש תסמונת זו, אך לא לכולן מופיעים סימפטומים.
נשים עם מצב זה חשות תחושת כאב מתמידה באגן, שעלולה להיות כבדה וכואבת, אך במקרים מסוימים אפילו יותר חריפה.
הכאב נהיה יותר גרוע לקראת סוף היום ואחרי תקופות ארוכות של עמידה, אך הן אמורות להרגיש הקלה לאחר שכיבה או שינה.
הכאב עלול להחמיר במהלך או לאחר קיום יחסי מין, אחרי פעילות גופנית מסוימת כמו רכיבה על אופניים או על סוסים, ויכול להיות יותר גרוע לפני תחילת המחזור.
לנשים עם גודש ורידי האגן יש רחם גדול יותר ורירית הרחם עבה יותר מהרגיל.
56% מהנשים מפגינות שינויים ציסטיים לשחלות, ונשים רבות מדווחות על סימפטומים אחרים, כגון כאבי מחזור, כאבי גב, הפרשות מהנרתיק, נפיחות בטן, שינויים במצבי רוח או דיכאון, ועייפות.
האבחון יכול להתבצע באמצעות אולטרסאונד או בדיקות לפרוסקופיה.
המצב גם יכול להיות מאובחן על ידי וינוגרם , סקירת CT, או MRI.
אולטרסאונד הוא כלי האבחון הנפוץ ביותר.
מחקר שנערך לאחרונה על ידי יחידת מחקר לוורידי האגן, הציע שסריקת טרנסוגינל אולטרסאונד דופלקס היא "תקן זהב" בבדיקת ריפלוקס ורידי אגן - שהוא הגורם העיקרי לגודש ורידי האגן.
באותה קבוצת מחקר הראו כי גודל הוורידים - כפי שמוצג על ידי ונוגרפיה והוא משמש גם כקריטריון לאבחון ב-CT ו-MRI - אינו רלוונטי, ורק סריקת טרנסוגינל אולטרסאונד דופלקס מראה את הריפלוקס הורידי שגורם לבעיה.
אפשרויות טיפול מוקדמות כוללות תרופות נגד כאבים באמצעות תרופות נוגדי דלקת שאינם סטרואידים, דיכוי תפקוד השחלות, וופיזיותרפיה.
יש גם אפשרות לניתוח על ידי עצירת זרם הדם לאותם דליות באמצעות טכניקות ניתוח זעיר-פולשנית בתהליך הנקרא אמבוליזציה , התהליך דורש שהיה של לילה בביה"ח והוא נעשה תחת הרדמה מקומית.
עד 80% מהמטופלות הסובלות ממחלה זו מצליחות להשיג הקלה באמצעות שיטה זו, דבר הנמדד לפי מידת הפחתת הכאב המורגש.
גודרון שימן (בשוודית: Gudrun Schyman; נולדה ב-9 ביוני 1948, טאבי, אופלנד) היא פוליטיקאית שוודית.
שימן הייתה מנהיגת מפלגת השמאל השוודית מ-1993 עד ינואר 2003 וחברה במפלגה עד 2004. שימן עזבה על מנת להתרכז בפעילותה הפוליטית פמיניסטית ובעקבות שערוריית העלמת מס.
היא נשארה חברת פרלמנט עצמאית בריקסדאג עד 2006. ב-2005 שימן הקימה עם אחרות את מפלגת יוזמה פמיניסטית, ושימשה כדוברת שלה עד 2011 ובין השנים 2013–2019. ב-2022 היא עזבה את המפלגה.
ב-1993, נבחרה שימן כמנהיגת מפלגת השמאל השוודי והצליחה בזמן כהונתה להכפיל את מספר חברי הפרלמנט מטעם מפלגת השמאל.
היא נחשבה למנהיגה פופולרית והייתה גלוית לב בנוגע ליוזמות שלה, למשל בתמיכתה במאבק באלכוהוליזם וביוזמה להפוך את הפרלמנט השוודי למקום עבודה ללא אלכוהול.
כמנהיגת המפלגה היא הובילה לכך שפמיניזם הוא אחד הבסיסים האידאולוגיים של המפלגה.
ב-2003, היא הואשמה ונמצאה אשמה על ידי רשויות המס בניסיון ליהנות מניכויי מס שלא הייתה זכאית להם.
ב-2002 נשאה נאום מעורר מחלוקת בו התייחסה לדיכוי נשים על ידי גברים: "אפליה ופגיעה בזכויות מופיעים בצורות שונות בכל מקום שבו אנחנו מוצאות את עצמנו.
בכל מקום זאת אותה הנורמה, אותו המבנה, אותו הדפוס, שחוזר על עצמו גם באפגניסטן של הטליבאן וגם כאן בשוודיה".
באוקטובר 2004, הציגו בריקסדאג שימן וחברי פרלמנט נוספים ממפלגת השמאל את המשמעויות הכלכליות של אלימות גברים כלפי נשים, ודרשו מהמדינה להקים קרן למקלטי נשים.
ההצעה משכה תשומת לב רחבה, והתקשורת כינתה אותה "מס הגברים".
שימן עזבה את מפלגת השמאל בשנת 2004, וב-2005 ייסדה את יוזמה פמיניסטית (Fi), שהתמודד כבר ב-2006 בבחירות לפרלמנט וקבלה רק כ-0.7% מהקולות, אחוז נמוך משמעותית ביחס לסף הנדרש בשוודיה לכניסה לפרלמנט (4%).
בבחירות בפרלמנט האירופאי שהתקיימו ב-2009 המפלגה קיבלה 2.22% מהקולות.
לקראת הבחירות לפרלמנט שימן שרפה 100,000 כתר שוודי מחאה אי השוויון בשכר שוודיה.
למרות תשומת הלב התקשורתית הרבה, בבחירות לפרלמנט המפלגה קיבלה רק 0.4% מהקולות.
בבחירות לנציגות השוודית בפרלמנט האירופי, המפלגה זכתה ב-5.3% מהקולות.
בבחירות הכלליות בשנת 2014 קיבלה המפלגה 3.1% מהקולות; אף על פי שעדיין לא הגיעו לסף מנדטים המאפשר כניסה לפרלמנט, כוחה של המפלגה גדל.
בבחירות בספטמבר 2018 שימן מתמודדת שוב על מקום בפרלמנט השוודי מטעם מפלגת יוזמה פמיניסטית.
מאז ספטמבר 2017, היא המנהיגה היחידה של המפלגה לאחר שוויקטוריה קאוסה ביקשה לסיים את תפקידה עקב התחייבויות נוספות.
גוואהטי (באסאמית: গুৱাহাটী; באנגלית: Guwahati; בהינדי: गुवाहाटी) היא עיר גדולה בהודו.
העיר ממוקמת במחוז קאמרופ שבמדינה ההודית אסאם.
מספר התושבים בעיר היה 1,116,267 נכון ל-2020. גוואהטי היא העיר הגדולה ביותר באסאם בפרט ובאזור צפון-מזרח הודו בכלל.
העיר דיספור, בירת אסאם, היא עיירת לוויין לייד גוואהטי.
העיר מקושרת ברכבת וכביש לסיליגורי שבמערב בנגל, וברכבת לאסאם עילית, לדספור שבנאגאלנד, ולמיזוראם, ויש בה את שדה התעופה המרכזי של מדינות צפון מזרח הודו.
הטמפרטורה הממוצעת השנתית באזור גוואהטי היא 22.5 מעלות צלזיוס.
החודש החם ביותר הוא אוגוסט, כאשר באותו החודש הטמפרטורה הממוצעת היא 28.8 מעלות צלזיוס, והחודש הקר ביותר בשנה הוא ינואר, כאשר באותו החודש הטמפרטורה הממוצעת היא 14.1 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 2,054 מילימטרים.
החודש הגשום ביותר בשנה הוא יוני, כאשר ממוצע המשקעים בחודש זה הוא 360 מ"מ והחודש היבש ביותר בשנה הוא דצמבר, כאשר ממוצע המשקעים בחודש זה הוא 10.
גוואליור (בהינדי: ग्वालियर) היא עיר גדולה במדינה ההודית מאדהיה פרדש.
העיר ממוקמת כ-343 קילומטרים מדרום לדלהי, עיר הבירה של הודו.
מספר התושבים בעיר היה 1,250,740 נכון ל-2011. גוואליור ממוקמת בגובה 196 מטר מעל פני הים.
העיר והמצודה שבה היו בעלי חשיבות רבה עבור ממלכות שונות לאורך ההיסטוריה ששלטו באזור צפון הודו.
גוהרשאד בגום (בפרסית: گوهرشاد; תעתיק לאנגלית: Gowharšād או Gawharshād; משמעות שמה היא "תכשיט משמח" או "תכשיט נוצץ"; נפטרה ב-19 ביולי 1457) הייתה אשתו של שאה-רוח' מירזא, קיסר האימפריה הטימורית של הראת, אשר שוכנת כיום באפגניסטן.
היא הייתה בתו של ע'יאת' א-דין טרח'אן, אציל חשוב ומשפיע בתקופת שלטונו של טימור.
על פי מסורות משפחתיות, התואר "טרח'אן" ניתן למשפחה על ידי ג'ינגיס חאן, באופן אישי.
גוהרשאד נישאה לשאה-רוח', ככל הנראה בשנת 1388, ובוודאות דיי משכנעת, לפני 1394, כאשר נולד בנם, המתמטיקאי והאסטרונום הפרסי, אולוג בג.
היו אלה נישואים מוצלחים, זאת לפי הבלדות המקומיות של הראת ששוררו על אהבתו של שאה-רוח' אליה.
אך ידוע מעט על ארבעים שנותיהם הראשונות יחד, פרט לדברים הנוגעים למפעלי הבנייה המשותפים לה ולבעלה.
יחד עם אחיה, שהתמנו לתפקידים מנהליים בחצר השלטון הטימורי שבהראת, גוהרשאד שיחקה תפקיד חשוב מאוד, עוד בזמן מוקדם מאוד במהלך ההיסטוריה הטימורית.
בשנת 1405 היא העבירה את בירת שושלת טימור מסמרקנד להראת.
גוהרשאד מילאה תפקיד מסייע רב חשיבות בבניית מתחם המוסלה, אשר שוכן בהראת.
תחת חסותה של גווהרשאד עלתה חשיבותן של השפה והתרבות הפרסית, בכך שהיא שילבה אותן כמרכיב ראשי ועיקרי בתקופת שלטונה של השושלת הטימורית.
היא ובעלה הובילו מהפכה תרבותית באמצעות החסות הנרחבת שהם פרשו על האמנויות, תוך שהם מושכים לחצרם השלטונית, אמנים, אדריכלים, פילוסופים ומשוררים, שהוכרו כיום בין המהוללים בעולם, למשל המשורר והמיסטיקן הפרסי, ג'אמי.
רבות מן הדוגמאות המעודנות והיפות של המבנים שנבנו בתקופה הטימורית, נותרו על כנן בהראת, גם בימינו.
לאחר מות בעלה, ב-1447, גוהרשאד החלה להכווין ולהכין את נכדה המועדף לעלייה לכס השלטון.
במשך כעשר שנים, היא הפכה לשליטה בפועל של אימפריה שגבולותיה השתרעו מנהר החידקל אשר בעיראק, עד לגבולות סין.
בהגיעה לגיל שמונים ויותר, היא הוצאה להורג, בפקודתו של סולטאן אבו סעיד, בתאריך 19 ביולי 1457.
לפי האגדה, גוהרשאד שהתה פעם במסגד ובמדרסה בעיר הראת, כשהיא מלווה ב-200 נשים, זאת לאחר שהמסגד והמדרסה פונו מגברים.
אולם למרות זאת, גבר צעיר אחד נשאר במסגד ונרדם בתאו.
הוא ואחת מן המלוות התרועעו ובילו יחד בניגוד להוראות.
כאשר גוהרשאד גילתה זאת, היא הורתה שכל 200 הנשים שליוו אותה יינשאו לסטודנטים.
קברה של גוהרשאד שוכן סמוך למדרסה שהקימה; המינארט מהווה שריד לכך ונמצא במקום עד לימינו.
אוניברסיטה לנשים בקאבול, בירת אפגניסטן של היום, אשר נפתחה בשנת 2003, נושאת את השם גוהרשאד.
לגווהרשאד מיוחסת בנייתו של המסגד המפורסם הקרוי על שמה, מסגד גוהרשאד, אשר נבנה בעיר משהד שבחבל ח'וראסאן, ב-1418. קבר אחותה, גווהר-תאג', שוכן אף הוא בחבל ח'וראסאן.
נהר גוואדלופה הוא נהר שאורכו כ-370 ק"מ, הזורם בטקסס שבארצות הברית.
זרימת הנהר היא מצפון לדרום, והוא נשפך למפרץ מקסיקו במפרץ סן אנטוניו.
הנהר התגלה בשנת 1689 על ידי הספרדים.
חלקו העליון כולל שני יובלים, הצפוני והדרומי.
לאורך הנהר נבנו מספר סכרים, וכתוצאה מכך נוצרו אגמים.
הנהר הוא מקום פופולרי לחובבי מים לבנים שמשתמשים בעיקר בקיאקים.
על גדת הנהר הקים קרל, נסיך זולמס-בראונפלס מושבה גרמנית ראשונה בטקסס.
בשיטפונות ביולי 2025 ירדו 130–250 מ"מ גשם בפרק זמן של שלוש שעות במחוז קר מה שגרם לנהר לעלות על גדותיו בפתאומיות.
כתוצאה מכך נהרגו עשרות מבוגרים וילדים.
גודריק רוז'ה (; 6 בספטמבר 1846 – 7 באפריל 1917) היה ז'נרל דה בריגדה בצבא צרפת אשר התפרסם בשל חלקו בניסיון ההפיכה ב-23 בפברואר 1899.
רוז'ה נולד בעיר מייאס ב-6 בספטמבר 1846. באוקטובר 1864 הוא נכנס ללימודים ב, ולאחר סיום לימודיו ב-1866 הוצב כלוטננט משנה בצבא צרפת.
לאחר מכן למד בבית ספר לקצינים אותו סיים ב-1867. לאחר מכן הוא הוצב באלג'יריה, אולם עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה חזר לצרפת כדי להשתתף בקרבות.
הוא השתתף בקרב גרבלוט וב, ולאחר המצור נפל בשבי הפרוסי.
הוא שוחרר עם סיום המלחמה וחזר לצרפת.
למשך תקופה קצרה הוא היה מוצב בארמיית ורסאי, ובמהלך תקופה זו הועלה לדרגת קפטן וקיבל את אות לגיון הכבוד.
ב-1871 הוא הפך לאביר לגיון הכבוד וב-1892 לקצין בלגיון הכבוד.
ב-1875 הוא קיבל עיטור קצין במסדר הדקל האקדמי.
ב-1883 מונה רוז'ה למפקד גדוד וב-1890 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, והוחזר לאלג'יריה שם שירת בשש השנים הבאות.
ב-1896 הוא הועלה לדרגת קולונל, ושנה לאחר מכן לדרגת ז'נרל דה בריגדה.
בעקבות קידומו הוא הוצב במטה הכללי עד אוקטובר 1898, עת קיבל פיקוד על הבריגדה ה-17, שחנתה בפריז.
במהלך פרשת דרייפוס היה רוז'ה מתנגד בולט לעריכת משפט חוזר לקצין היהודי אלפרד דרייפוס שהואשם בריגול.
במהלך הלווייתו של נשיא צרפת פליקס פור ב-23 בפברואר 1899, השתתפו הרגימנטים ה-4 וה-82, אשר היו חלק מהבריגדה שלו, במסע ההלוויה של הנשיא.
ללא ידיעתו של רוז'ה ניסו הליגות הלאומניות והאנטישמיות של פריז בהנהגת פול דרולד להוביל הפיכה צבאית, וקיוו לקבל את תמיכת הצבא.
הלאומנים סיכמו עם ז'ורז'-גבריאל דה פלייה שיעשה זאת, אולם ברגע האחרון פלייה לא הגיע, ולפיכך הם החליטו לבקש את תמיכתו של רוז'ה.
כאשר אנשיו של רוז'ה חזרו מהלוויה, דרולד ניגש אל רוז'ה המופתע וצעק: "רכב אחרינו, אדוני הגנרל, רחם על המולדת, הצל את צרפת ואת הרפובליקה.
אנשי הליגות החלו לצעוק, וסוסו של רוז'ה נעמד על רגליו האחוריות.
רוז'ה שלף את חרבו ופקד על אנשיו לסגת חזרה לקסרקטינים הסמוכים לכיכר.
אנשיו של דרולד ניסו לחסום את הדרך, אולם רוז'ה הסתער עליהם בעצמו ופרץ את הדרך.
דרולד רץ אל שער הקסרקטין וניסה לאחוז במושכות סוסו של רוז'ה.
אנשיו של רוז'ה צעדו כולם אל תוך הקסרקטין, ודרולד מצא את עצמו אסיר בפנים יחד עם סגנו מרסל האבר.
רוז'ה היה נבוך כליל ולא ידע מה לעשות.
הוא הציע לדרולד והאבר לעזוב את הקרסקטין, אולם דרולד היה נחוש להפוך לקדוש מעונה ולפיכך הוא נשאר בפנים וצעק החוצה אל ז'ול גרן: "לך ואמור בפריז כי אני אסיר בידי הצבא!" רוז'ה ניסה להוציא אותם החוצה בכוח, אולם בסופו של דבר נכנע לבקשתם ואסר אותם.
למרות הפגנת נאמנות זו, נראה כי עצם העובדה שהלאומנים פנו אליו החשידה את רוז'ה בעיני מפקדי הצבא.
ביוני של אותה שנה הוא הועבר לאורליאן ובהמשך לבלפור, שם שימש כמפקד הבריגדה ה-28. הוא הבין שעתידו בצבא חסום, וב-1907 ביקש להתפטר.
ב-1908 הוא הועבר לכוחות המילואים.
הוא נפטר בביתו שבפריז ב-7 באפריל 1917 לאחר מחלה ממושכת, בגיל 70. הלווייתו נערכה בפריז, אולם הוא נקבר בעיר קסטלנודרי.
גווארוליוס (בפורטוגזית: Guarulhos) היא עיר במדינת סאו פאולו בברזיל.
זו העיר השנייה הכי המאוכלסת במדינת סאו פאולו, העיר ה־13 הכי מאוכלסת בברזיל, והעיר הכי מאוכלסת בברזיל שאינה בירת מדינה.
זוהי עיר במטרופולין של סאו פאולו.
תוצר העיר הוא השני הגודלו בסאו פאולו והשני בגודלו בברזיל.
זהו הפרוור העשירי בגודלו בעולם.
ההכנסה לנפש לעירייה היא 12,793 ריאל ברזילאי.
שם העיר בא משפת הטופי שם הוא אומר "אנשים בעלי כרס גדולה"; זו התייחסות לתושבים המקוריים באזור, בני שבט הטופי.
נמל התעופה הבינלאומי סאו פאולו-גווארוליוס (GRU), אחד משדות התעופה החשובים בברזיל, ממוקם בעיר.
העיר היא מקום מושבה של הדיוקסיה הרומית-קתולית של גווארוליוס.
השטח המוניציפלי של העיר מכיל חלק מה־7,917 הקטאר של פארק מדינת קנטארה, שהוקם בשנת 1962, המגן על חלק גדול מאספקת המים של המטרופולין של סאו פאולו.
הוא מכיל גם חלק מה־292,000 הקטאר של מעיינות נהר פאראיבה דו סול שהוכרז בשנת 1982 כאזור הגנת הסביבה, כדי להגן על מקורות הנהר פאראיבה דו סול.
גווארוליוס נוסדה ב־8 בדצמבר 1560 על ידי הכומר הישועי מנואל דה פייבה בשם "Nossa Senhora da Conceição" (בפורטוגזית: גבירתנו של ההתעברות).