tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתקופה בה אימן דאום בלברקוזן הוא בנה לעצמו מוניטין כאחד המאמנים הטובים ביותר בכדורגל הגרמני, כאשר אימן את הקבוצה ארבע עונות, בהן סיימה הקבוצה פעם אחת במקום השלישי ושלוש פעמים במקום השני.
בעונת 1999/00 איבדו לברקוזן ודאום את האליפות רק בגין הפרש שערים נחות משל האלופה באיירן מינכן, וזאת לאחר שהפסידו לאונטרהאכינג במחזור האחרון, כשתיקו היה מבטיח להם אליפות.
דאום הכחיש את המיוחס לו ואף שלח דגימות לאמצעי התקשורת כדי להוכיח כי לא צרך סמים, ואף איים בתביעת דיבה.
לאחר כשנה, בה התנהלה חקירה בעניין, וכאשר אף עמדה אופציה של מאסר על הפרק, הודה דאום בשימוש בקוקאין.
את המינוי למשרת מאמן נבחרת גרמניה דאום כבר לא קיבל, ומונה במקומו רודי פלר.
דאום גם איבד באותו זמן את המשרה כמאמן באייר לברקוזן.
כאשר התנהל עדיין המשפט נגד דאום בגרמניה, הוא נאלץ לחפש עבודה מחוץ לגרמניה, ובשנת 2001 חזר לבשיקטש, שם אימן החל ממרץ 2001 עד לסוף עונת 2001/02. בקיץ 2002 חתם דאום באוסטריה וינה, עמה זכה בעונת 2002/03 באליפות הבונדסליגה האוסטרית.
על אף ההצלחה באוסטריה וינה, זו הייתה עונתו היחידה של דאום במועדון, ובקיץ 2003 הוא חזר לטורקיה, והפעם כדי לאמן את פנרבחצ'ה.
דאום שיקם בתקופה זו את המוניטין שלו כמאמן במידה מסוימת, וזכה בשתי אליפויות רצופות עם פנרבחצ'ה, אך ספג ביקורות קשות מהתקשורת הטורקית על כך שהקבוצה לא הצליחה בתקופתו להעפיל לליגת האלופות על אף שזכתה באליפויות.
במחזור האחרון של עונת 2005/06 איבדה פנרבחצ'ה את תואר האליפות ליריבה המושבעת גלאטסראיי, ודאום התפטר מתפקידו לאחר מכן.
בנובמבר 2006 חזר דאום למועדון בו החל את קריירת האימון, פ.צ.
קלן, ולראשונה שב לאמן בגרמניה לאחר פרשת הקוקאין.
בעונת 2006/07 שיחקה קלן בליגת ההבונדסליגה השנייה, ודאום לא הצליח להעפיל עמה לבונדסליגה.
בעונת 2007/08 דאום וקלן עמדו במשימה והעפילו לבונדסליגה מהמקום השלישי.
בעונת 2008/09 דאום וקלן תקעו יתד בבונדסליגה כשסיימו במקום ה-12, רחוק מקרבות התחתית.
עם זאת, דאום עזב את הקבוצה באותו קיץ, וחזר לפנרבחצ'ה, שם חתם על חוזה לארבע עונות.
בעונת הבכורה המחודשת שלו במועדון, 2009/10, איבדו דאום ופנרבחצ'ה את תואר האליפות לבורסאספור והפסידו בגמר הגביע הטורקי לטרבזונספור, ולכן נפרדו דרכיהם של דאום ופנרבחצ'ה כבר לאחר עונה אחת.
במרץ 2011 מונה דאום כמאמן איינטרכט פרנקפורט, שנאבקה בתחתית הבונדסליגה.
דאום היה המאמן הרביעי של איינטרכט פרנקפורט באותה עונה, והגיע במקומו של מיכאל סקיבה שפוטר.
דאום לא עמד במשימה להשאיר את פרנקפורט, והקבוצה נשרה אל הבונדסליגה השנייה, כשדאום לא הצליח להשיג ולו ניצחון בודד בשבעת המשחקים בהם אימן בפרנקפורט.
דאום עזב את המועדון בתום העונה.
בנובמבר 2011 חתם דאום בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
דאום הצליח לייצב את ההגנה של קלאב ברוז' והשיג מספר ניצחונות חשובים בליגה, ואף השיג מהפך במסגרת הליגה האירופית מול מריבור, כשקבוצתו הפכה פיגור של 0–3 בדקה ה-73 לניצחון 3–4. דאום סיים את העונה עם ברוז' במקום השני בליגה, אך ביקש לעזוב בתום העונה מסיבות משפחתיות.
באוגוסט 2013 חזר דאום לטורקיה וחתם בבורסאספור, אך פוטר במרץ 2014 בגין חוסר הצלחה.
ביולי 2016, לאחר שנתיים שלא אימן, מונה דאום כמאמן נבחרת רומניה.
הנבחרת השתתפה ביורו 2016 ושאפה להגיע עם דאום גם למונדיאל 2018. זו הייתה הפעם הראשונה שדאום מאמן נבחרת לאומית.
על פי חוזהו של דאום עם התאחדות הכדורגל הרומנית, נקבע כי דאום יאמן שנתיים, וחוזהו יוארך אוטומטית אם רומניה תצליח להעפיל למונדיאל.
דאום פוטר מתפקידו בספטמבר 2017, לאחר שהנבחרת כשלה במוקדמות מונדיאל 2018. בעקבות הפיטורים קיבל דאום פיצוי של 135 אלף אירו.
אליפות ליגת העל הטורקית: 1994/95
דאום התחתן לראשונה עם אורסולה בשנת 1979. לשניים ונולד להם בן, מרסל, ב-1986 ובת ב-1989.
משנת 2000 היה בזוגיות עם הזמרת אנגליקה קאם.
לשניים נולדו בן ובת ו בני הזוג נישאו ב-2007, לאחר הולדת הילדים.
באוגוסט 2011 הכריז דאום שחלה בסרטן העור.
הוא החלים מן הסרטן בזכת מספר ניתוחים שעבר.
דאום, שהיה מעשן במשך שנים, פרסם באוקטובר 2022 שחלה בסרטן הריאות.
ב-24 באוגוסט 2024 נפטר דאום בשל מחלת הסרטן בביתו בקלן, בגיל 70.
כריסטוף לייטגב הוא כדורגלן עבר אוסטרי ששיחק בעמדת הקשר ברד בול זלצבורג ובשטורם גראץ.
לזכותו של לייטגב 41 הופעות במדי נבחרת אוסטריה בכדורגל.
בתחילת הקריירה של לייטגב, שיחק בקבוצת שטורם גראץ, שבמדיה שיחק גם בקבוצת הנוער וגם בקבוצת החובבנים.
בקבוצה הבוגרת שיחק שנתיים עד שעבר ליריבה, רד בול זלצבורג, בקיץ של שנת 2007 בעבור סכום ששוער בכ-1.7 מיליון אירו.
בקיץ 2019 לאחר 12 שנה חזר לקבוצת נעוריו שטורם גראץ.
בתום עונת 2019/20 פרש ממשחק פעיל.
לייטגב ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ב-23 ביוני 2006 במשחק ידידות נגד נבחרת קרואטיה.
במסגרת יורו 2008 שותף לייטגב בשני משחקים מתוך שלושה.
כריסטוף גילווי הוא גאוגרף צרפתי, המשמש כפרשן פוליטי-חברתי.
התזה של גילווי הובעה בספרו משנת 2016, La France périphérique ("צרפת הפריפריאלית") והפכה למרכזית בשיח מאז מחאת האפודים הצהובים של שלהי 2018.
נולד במונרייל שבמחוז אר ולואר ובגר בשכונת בלוויל בפריז.
בשנת 1987 סיים תואר שני בגאוגרפיה עירונית בסורבון.
מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 עוסק בתחום של גאוגרפיה חברתית המבקשת לבצע סינתזה בין גאוגרפיה לבין סוציולוגיה, פוליטיקה (בפרט, פוליטיקה מוניציפלית) ותרבות.
עבודותיו דנות במרחב המטרופולין (העיר הגדולה), הפרברים והמרחב הלא-מטרופוליני, תרבותם, הסוציולוגיה שלהם והמתחים ביניהם והשתקפותם הפוליטית.
באופן דומה הסביר גילווי את הצלחתו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, כמי שפנה אל "אמריקה הפריפריאלית", ערכיה והנושאים החשובים לה (בפרט תעסוקה).
Paris, Flammarion, 2016 - דמדומי צרפת במבט על
כריסטוף אלברכט היה נגן עוגב, מנצח, מלחין, מוזיקולוג ומחנך מוזיקה גרמני.
הוא למד נגינה בעוגב אצל גונתר ראמין.
משנת 1943 עד 1948, שירת כנגן העוגב בכנסיית סנטה מריה בזלצוודל.
ב-1953 התמנה לאחראי על המוזיקה בקתדרלת נאומבורג ולמרצה בבית הספר למוזיקה כנסייתית בהאלה.
ב-1960 היה למנהל בית הספר למוזיקה כנסייתית בדרזדן.
בין השנים 1976 ל-1992 היה נגן עוגב ומנצח מקהלה בכנסיית סנטה מריה בברלין.
הוא יצא למסעות רבים כנגן עוגב, בהם הופיע בקונצרטים ורסיטלים ברחבי אירופה ובארצות הברית.
הוא חיבר ספרים אחדים בנושאי ליטורגיה ותורת המזמורים.
כמו כן כתב בהרחבה על מוזיקת קודש מן המאה ה-16 עד המאה ה-18, והייתה לו חלק חשוב בפרסום יצירות נשכחות רבות מאותה תקופה.
כריסטוף אלברכט מת בברלין ב-2016.
כריסטוף ז'וזף מארי דָבִּירֶה֫ הוא פוליטיקאי מבורקינה פאסו ששימש כראש הממשלה במדינה במשך שנתיים.
הוא מונה לראש הממשלה בידי הנשיא רוק מארק כריסטיאן קאבורה בעקבות התפטרותו של פול כבה טייבה .
דבירה ייצג בעבר את בורקינה פאסו באיחוד הכלכלי והמוניטרי במערב אפריקה, וכיהן כשר תחת הנשיא לשעבר בלייז קומפאורה בשנים 1994–1996, כשקבורה החזיקה בתואר ראש הממשלה.
ב-8 בדצמבר 2021, הנשיא רוך מארק כריסטיאן קאבורה סיים את תפקידו של ראש ממשלתו כריסטוף מארי ג'וזף דאבירה, מחברו של "מכתב התפטרות", שהוביל אוטומטית לתפקיד של הממשלה כולה.
דבירה שימש כמנהל מחקרים ופרויקטים במשרד הכלכלה והתכנון משנת 1984 ועד שנת 1988. לאחר מכן מונה למנכ"ל שיתופי פעולה במשרד.
הוא מילא תפקיד זה עד שנת 1992.
בשנים 1992–1997 ניהל דבירה את מחלקת הבריאות.
בשלוש השנים שלאחר מכן היה אחראי על המחלקה לחינוך על יסודי, השכלה גבוהה ומחקר מדעי של בורקינה פאסו.
הוא מונה לתפקיד ראש הממשלה ב-21 בינואר 2019, ונכנס לתפקיד שלושה ימים לאחר מכן.
כריסטוף גאלטייה הוא כדורגלן עבר צרפתי, ששיחק בתפקיד המגן במספר קבוצות בליגה הצרפתית ומאמן כדורגל המאמן את קבוצת א-דוחייל הקטרית.
גאלטייה החל לשחק כדורגל ב-Caillolais, מועדון אימונים צרפתי אשר חשף שחקנים רבים דוגמת ז'אן טיגנה ואריק קנטונה בטרם הצטרף לאולימפיק מרסיי.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה מול ברסט ב-30 ביולי 1985, במהירות נעשה לשחקן בולט בקבוצה.
הוא הופיע בקבוצה 52 הופעות והגיע עמה פעמיים לגמר הגביע הצרפתי ובחר לעזוב את המועדון לטובת ליל בקיץ 1987. גאלטייה שיחק בליל עד סוף עונת 1989/1990 בטרם עבר לטולוז בה שיחק שלוש עונות.
בתחילת עונת 1993/1994, הפתיע כשחתם במועדון שעלה ליגה באותה העונה, אנז'ה, וירד עמה ליגה בתום העונה.
בפתיחת עונת 1994/1995 הצטרף לנים, מהליגה השנייה אותה עזב לאחר עונה אחת וחזר לקדנציה שנייה למרסיי.
ב-1997 חתם באיטליה, במונזה מהסרייה ב', וב-1998 חתם במועדון הסיני ליאונינג יואנדונג, בטרם סיים את קריירת המשחק שלו ב-1999 בגיל 32.
מ-1999 עד 2004, גאלטייה היה עוזר מאמן במספר מועדונים צרפתים כולל במרסיי בה שיחק.
משנת 2004 עד 2009, היה עוזר מאמן באל-עין, פורטסמות', סושו, אולימפיק ליון וסנט אטיין.
בדצמבר 2009 מונה למאמנה הראשי של האחרונה ולראשונה שימש כמאמן ראשי.
ב-9 במאי 2017 הודיע גאלטייה כי יעזוב את סנט אטיין בסוף העונה לאחר שמונה עונות המועדון.
ב-22 בדצמבר 2017, הודיעה ליל כי גאלטייה ימונה למאמנה החדש במקומו של מרסלו בייאלסה.
באותה העת הייתה הקבוצה במקום ה-18 בליגה.
עקב הצלחתו במועדון, זכה בסיום 2019 למאמן הצרפתי של השנה.
בעונת 2020/2021, הוביל גאלטייה את ליל לתואר אליפות ראשון מזה 10 שנים והרביעי בסך הכל בתולדות המועדון.
לאור הזכייה, זכה גם בתואר מאמן העונה בליג 1.
ב-25 במאי 2021 התפטר גאלטייה כמאמן ליל, יומיים בלבד לאחר הזכייה באליפות צרפת.
ב-28 ביוני 2021 מונה למאמנה של ניס מליגת העל הצרפתית.
בקיץ 2022 עזב את ניס ומונה למאמנה של פריז סן ז'רמן ב-5 ביולי 2022. ביולי 2023 פוטר מתפקידו בקבוצה לאחר עונה אחת בלבד.
ב-12 באוקטובר 2023 מונה למאמן אל-דוחייל הקטרית.
הנתונים מתייחסים למשחקי ליגה בלבד, ומעודכנים נכון ל-31 ביולי 2022
כריסטוף מָאֶה הוא זמר צרפתי.
כריסטוף מָאֶה נולד בקרפנטרה שבפרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, צרפת בשם כריסטוף מרטישון.
הוא התחיל לנגן בגיל חמש.
את אלבומו הראשון כריסטוף מָאֶה הוציא בשנת 2003. בשנת 2005 הוא התחיל לשחק במחזמר Le Roi Soleil בו הוא גילם את אחיו המלך (עמנואל מור שיחק את המלך).
על עבודה זו מָאֶה זכה בפרס NRJ הראשון שלו.
בשנת 2008 כריסטוף מָאֶה הוציא אלבום Mon paradis שזכה למעמד של אלבום יהלום.
בהמשך הוא הוציא עוד מספר אלבומים שזכו להצלחה מסחרית וקיבלו מעמד של אלבום פלטינה.
הם היו במקום ראשון במצעד הפזמונים בצרפת ובלגיה.
בשנת 2008 כריסטוף מָאֶה זכה בפרס המוזיקה העולמית ובפרס של משרד התרבות של צרפת (Victoires de la Musique).
בשנת 2011 הוא התקבל למסדר האמנויות והספרות.
כריסטוף מָאֶה נשוי ולבני זוג נולדו ילדים.
כריסטוף ארל הוא כדורגלן צרפתי-מרטיניקי המשחק בעמדת הבלם.
ארל נולד בניס, למשפחה צרפתית ממוצא מרטיניקי.
בשנים 2010–2014 שיחק בקבוצת המילואים של סושו, ואף נכלל בסגל הקבוצה הבכירה, אך לא שיחק.
לאחר שבעונת 2014/2015 שיחק בקולמר מהליגה השלישית, בעונת 2015/2016 שיחק בקרטיי מהליג 2.
ביולי 2016 עבר לטרואה, היורדת הטרייה לליגה השנייה, ובתום העונה הצליח להעפיל איתה חזרה לליגה הבכירה.
ביולי 2018 נרכש על ידי ניס מהליג 1 ב-5 מיליון אירו.
ב-11 באוגוסט 2020 חתם על חוזה לארבע עונות בברסט מהליג 1, ששילמה עליו 4 מיליון אירו.
כריסטוף בָּאוּמְגַרְטְנֶר הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בר.ב.
באומגרטנר התחיל את הקריירה שלו בקבוצות ילדים מקומיות בגרמניה ובגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של הופנהיים.
בינואר 2019, באומגרטנר החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת וב-11 במאי 2019 באומגרטנר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–1 לוורדר ברמן.
ב-17 בדצמבר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד אוניון ברלין.
בצעירותו, באומגרטנר שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אוסטריה.
ב-4 בספטמבר 2020 באומגרטנר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 1–2 נגד .
3 ימים לאחר מכן, באומגרטנר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2–3 ל.
נכלל בסגל נבחרת אוסטריה לטורניר יורו 2024, ובמסגרת משחקי הידידות כבש מול נבחרות ו וביורו עצמו כבש במשחק השני בשלב הבתים את השער השני מול נבחרת פולין בניצחון 3-1.
כריסטוף, נסיך שלזוויג-הולשטיין היה דוכס שלזוויג-הולשטיין וראש בית אולדנבורג.
כריסטוף נולד ב-22 באוגוסט 1949 באחוזת לואיזלונד, לפטר, דוכס שלזוויג-הולשטיין ומריה אליקס, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של שטפן, נסיך שאומבורג-ליפה ואינגבורג אליקס, דוכסית אולדנבורג.
לכריסטוף הייתה דיפלומה בהנדסה חקלאית.
בנוסף הוא שירת כחייל מילואים בצבא הגרמני במשך שנתיים בדרגת לויטננט.
בשנת 1965 מת סבו וילהלם פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין, ואביו ירש את נחלותיו ותאריו.
בשנת 1980 מת אביו, וכריסטוף ירש את תאריו.
מאז 1980 ועד למותו, כריסטוף ישב בראש מועצת המנהלים של הקרן המשפחתית המחזיקה בטירת האבות, טירת גליקסבורג.
הוא היה חבר מייסד של קבוצת הייעוץ GLC Glücksburg וכיהן כיו"ר המועצה המייעצת שלה.
הוא התגורר בגרונהולץ ליד שוואנסן, שם היו לו אינטרסים עסקיים בחקלאות, ייעור ונדל"ן.
הוא היה הבעלים של האחוזות גרונהולץ ובינבק ואחד מבעלי האדמות הגדולים של שלזוויג-הולשטיין.
אחותו, הנסיכה אינגבורג, יושבת ראש מועצת המנהלים של קרן משפחתית נוספת, ה-Stiftung Louisenlund.
ב-23 בספטמבר 1981 התחתן כריסטוף עם אליזבת נסיכת ליפה-וייסנפלד, בתם של אלפרד קרל פרידריך גאורג פרנץ, נסיך ליפה-וייסנפלד והברונית אירמגרד יולינקה ואגנר פון ורבורן, ולהם נולדו ארבעה ילדים:
סופיה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין (נולדה ב-9 באוקטובר 1983), התחתנה עם היזם השוודי אנדרס וולקוויסט.
פרידריך פרדיננד, נסיך הכתר של שלזוויג-הולשטיין (נולד ב-19 ביולי 1985), התחתן עם הדוגמנית הגרמנייה אנגוטה בוכהולץ.
קונסטנטין, נסיך שלזוויג-הולשטיין (נולד ב-14 ביולי 1986).
לאופולד, נסיך שלזוויג-הולשטיין (נולד ב-5 בספטמבר 1991).
כריסטוף גראף הוא המפקד ה-35, והנוכחי של המשמר השווייצרי - הכוח הצבאי המשרת את קריית הוותיקן.
גראף מונה לתפקיד בידי האפיפיור פרנציסקוס ב-7 בפברואר 2015.
גראף נולד בעיר פאפנאו בקנטון לוצרן שבשווייץ.
הוא עבד בתחילה בעורך דין לפני שב-1987 הוא התגייס למשמר השווייצרי.
באוגוסט 1999 הועלה לדרגת פלדוול, בשנת 2000 הועלה לדרגת לויטננט, וב-2009 הועלה לדרגת האופטמן.
באוקטובר 2010 העלה אותו האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר לדרגת אוברסט-לויטננט ומונה אותו לסגן מפקד המשמר.
ב-7 בפברואר 2015, האפיפיור פרנציסקוס מינה את גראף למפקד המשמר השווייצרי במקומו של דניאל אנריג, ובמקביל העלה אותו לדרגת אוברסט.
כריסטוף הונה הוא אתלט עבר מזרח גרמני ואלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968 בהליכה ל-50 ק"מ.
כמו כן זכה במקצוע זה במדליות זהב באליפות אירופה באתלטיקה (אתונה 1969 ורומא 1974) ובגביע העולם בהליכה (פסקארה 1965, באד סרו 1967, אשבורן 1970)
כריסטוף הונה נולד ב-1941 בעיר בורדסדורף ליד לייפציג שבסקסוניה, מזרח גרמניה וגדל בעיירה מאצ'רן .
הצטרף למועדון הספורט דינמו ברלין שם התאמן בהדרכתו של מקס ובר .
הקריירה שלו החלה ב-1962 ונמשכה עד 1974 כשבמהלכה השתתף ב-3 אולימפיאדות.
לאחר סיום הקריירה הספורטיבית למד הונה צילום והפך לצלם ספורט במזרח גרמניה.
ב-1978 זכה במדליית זהב בתערוכה בינלאומית לצילומי ספורט שנערכה בעיר ראוס, ספרד.
לאחר איחוד גרמניה שימש כצלם של העיתונים היומיים Junge Welt ו-Sportecho.
הונה גר בעיירה פורסטנוואלד וממשיך לעסוק בספורט חובבים.
ב-2016 זכה במדליות זהב בהליכה באליפות העולם לגילאי 75+ שנערכה בפרת', אוסטרליה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה הגיע הונה למקום הרביעי בתוצאה של 4:29:37.8 שעות.
באולימפיאדת טוקיו הגיע הונה למקום השישי בהליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:17:41.6 שעות.
בתחרות זו התחרו ספורטאי מזרח גרמניה כחלק מהמשלחת הכלל-גרמנית.
בגביע העולם בהליכה שנערך בפסקארה, איטליה זכה הונה במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:03:14 שעות לפני בורקהארד לוישקה ממזרח גרמניה (4:06:02 שעות) ואבדון פמיק מאיטליה (4:06:40 שעות).
בגביע העולם בהליכה שנערך בבאד סרו , מזרח גרמניה זכה הונה במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:09:09 שעות לפני פטר זלצר ממזרח גרמניה (4:11:40 שעות) ואלכסנדר שרביינה ברית המועצות (4:13:07 שעות).
באולימפיאדת מקסיקו סיטי זכה הונה במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:20:13.6 שעות לפני אנטל קיס מהונגריה (4:30:17.0 שעות) ולארי יאנג מארצות הברית (4:31:55.4 שעות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון זכה הונה במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ בשיא תחרויות של 4:12:32.8 שעות לפני פטר זלצר ממזרח גרמניה (4:16:09.6 שעות) ווניאמין סולדטנקו מברית המועצות (4:23:04.8 שעות).
בגביע העולם בהליכה שנערך באשבורן , מערב גרמניה זכה הונה במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:04:36 שעות לפני וניאמין סולדטנקו מברית המועצות (4:09:52 שעות) ובורקהארד לוישקה ממזרח גרמניה (4:11:10 שעות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד זכה הונה במדליית כסף בהליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:04:45.2 שעות אחרי וניאמין סולדטנקו מברית המועצות (4:02:22.0 שעות) ולפני פטר זלצר ממזרח גרמניה (4:06:11.0 שעות).
באולימפיאדת מינכן הגיע הונה למקום ה-14 בהליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:20:43.8 שעות.
התוצאה הושפעה ממצב רוחו של הונה כשבעקבות הלשנה אנונימית הואשם בכווונה לערוק מהנבחרת המזרח גרמנית.
בגביע העולם בהליכה שנערך בלוגאנו, שווייץ זכה הונה במדליית ארד בהליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 3:57:26 שעות אחרי ברנד קננברג ממערב גרמניה (3:56:51 שעות) ואוטו בארץ' מברית המועצות (3:57:11 שעות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה זכה הונה במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ בשיא תחרויות של 3:59:05.6 שעות לפני אוטו בארץ' מברית המועצות (4:02:38.8 שעות) ופטר זלצר ממזרח גרמניה (4:04:28.4 שעות).
כריסטוף, דוכס וירטמברג , שלט כדוכס וירטמברג מ-1550 ועד מותו ב-1568.
כריסטוף נולד ב-12 במאי 1515 לאולריך הראשון, דוכס וירטמברג ולסבינה מבוואריה, בתם של אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה וקוניגונדה מאוסטריה.
בנובמבר 1515, חודשים בלבד לאחר לידתו, נמלטה אמו, סבינה מבוואריה, לחצר הוריה במינכן.
כריסטוף הצעיר נשאר בשטוטגרט עם אחותו הגדולה אנה ואביו, הדוכס אולריך.
כאשר הברית השוואבית גייסה חיילים נגד אולריך, הוא הביא אותם לטירת הוהנטיבינגן.
בשנת 1519 עברה וירטמברג לשלטון אוסטרי לאחר שהטירה נכנעה והדוכס אולריך גורש.
כריסטוף נשלח לחצרו של הקיסר הרומית הקדושה מקסימיליאן הראשון באינסברוק, שם גדל והצליח לצבור ניסיון פוליטי בהדרכת יורשו של מקסימיליאן קרל החמישי אשר לקח אותו למסעותיו באירופה.
אביו, אולריך, החזיר לעצמו את וירטמברג מהאוסטרים ב-1534 וכריסטוף נשלח לחצר הצרפתית, שם הסתבך במלחמות צרפת נגד ההבסבורגים.
בסוף שנות ה-30 של המאה ה-16, כריסטוף המיר את דתו לנצרות פרוטסטנטית.
בשנת 1542, הסכם רייכנווייר קבע אותו כמושל המחוז הווירטמברגי מונבליאר.
לאחר שירש את אביו בשנת 1550, כריסטוף נאלץ לשלם תשלומים גבוהים כדי להימנע מאשמות של בגידה על ידי פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנים שלאחר מכן, הוא ארגן מחדש את כל הממשל של הכנסייה והמדינה.
הוא גם עשה רפורמה ותמך במערכת החינוך.
כריסטוף נתן את טירת אמננהוף ליד אוראך להנס פון אונגנאד שהשתמש בה כמקום מושבו של מכון התנ"ך הדרומי הסלאבי.
כריסטוף עשה מאמצים גדולים כדי לשפר את התדמית של וירטמברג.
לדוגמה, הוא שיחזר את ה- Altes Schloss בשטוטגרט ואירח חגיגות רבות.
ב-1544 התחתן כריסטוף עם אנה מריה מברנדנבורג-אנסבך, בתו של גאורג, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך, ממנה נולדו לו שנים-עשר ילדים.
הדוויג (15 במאי 1547 - 4 במרץ 1590), התחתנה עם לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג
אליזבת (3 במרץ 1548 - 28 בפברואר 1592) - התחתנה עם גאורג ארנסט, רוזן הנברג-שלאוזינגן, ולאחריו התחתנה עם גאורג גוסטב, רוזן פפאלץ-ולדנץ
סבינה (2 ביולי 1549 - 17 באוגוסט 1582), התחתנה עם וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל
אמיליה (19 באוגוסט 1550 - 4 ביוני 1589), התחתנה עם ריכרד, רוזן פפאלץ-זימרן-שפונהיים
אלאונורה (22 במרץ 1552 - 12 בינואר 1618), התחתנה עם יואכים ארנסט, נסיך אנהלט, ולאחריו התחתנה עם גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט
לודוויג הראשון (1 בינואר 1554 - 8 באוגוסט 1593), ירש את מקומו כדוכס וירטמברג
דורותיאה מריה (3 בספטמבר 1559 - 23 במרץ 1639), התחתנה עם אוטו היינריך, רוזן פפאלץ-זולצבאך
אנה (12 ביוני 1561 - 7 ביולי 1616), התחתנה עם הדוכס יאן יז'י מאולאווה, ולאחריו התחתנה עם פרידריך הרביעי, דוכס לגניצה
סופיה (20 בנובמבר 1563 - 21 ביולי 1590), התחתנה עם פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר
כריסטוף הראשון, מרקיז באדן היה מרקיז באדן בין השנים 1475 ל-1515.
כריסטוף נולד ב-13 בנובמבר 1453 והיה בנם הבכור של קרל הראשון, מרקיז באדן-באדן וקתרינה מאוסטריה, אחותו של פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
הוא החזיר לעצמו את השטחים שאבדו על ידי אביו לפפאלץ ולבעלי בריתה.
כריסטוף תמרן לשמור על השטחים מאוחדים תחת בנו ויורשו פיליפ הראשון, אך מאמציו סוכלו על ידי לואי השנים עשר, מלך צרפת.
בשנת 1479 הועבר מושבו של מרקיזות באדן מטירת הוהנבאדן לטירה החדשה () של באדן-באדן שנבנתה על ידו.
בשנת 1489 כריסטוף הפך לחבר בליגה השוואבית.
זה היה חלק ממאמציו לדו קיום שליו עם שכניו (במיוחד עם וירטמברג והערים וייל ושטרסבורג).
במסגרת ההגנה של ברית דרום מערב גרמניה זו, כריסטוף קידם את הפיתוח הפנימי של שלטונו.
חוק גידול היין של כריסטוף משנת 1495 היה צעד חשוב בשיפור איכות היין המיוצר בבאדן.
אשתו אוטיליה הייתה ממשפחת יצרנית יין מפורסמת בקרייכגאו, הרוזנים מקצנלנבוגן.
עד 1503, כריסטוף איחד את כל אדמות באדן כאשר מרקיז באדן-זאוזנברג מת ללא יורשים.
בשנת 1515, לפני מותו, חילק כריסטוף את המרקיזות בין בניו פיליפ, ברנהרד וארנסט.
עם זאת, פיליפ שירש אותו מת ללא ילדים, וחלקו הועבר לאחיו ברנהרד וארנסט.
לפיכך, ברנהרד ייסד את מה שנקרא "קו ברנרדין" של באדן-באדן וארנסט ייסד את "קו ארנסטין" של באדן-דורלאך.
כריסטוף התחתן ב-30 בינואר 1469 עם אוטיליה מקצנלנבוגן, נכדתו של פיליפ הראשון, רוזן קצנלנבוגן.
רודולף (16 ביוני 1481 – 23 בספטמבר 1532), קאנון במיינץ, קלן, שטרסבורג ואאוגסבורג
זיבילה (26 באפריל 1485 – 10 ביולי 1518), התחתנה עם פיליפ השלישי, רוזן הנאו-ליכטנברג
רוזינה (5 במרץ 1487 – 29 באוקטובר 1554), התחתנה עם פרנץ וולפגנג, רוזן הוהנצולרן, ולאחריו התחתנה עם יוהאן פון אואו צו ואכנדורף
ביאטריקס (22 בינואר 1492 – 4 באפריל 1535), התחתנה עם יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן
כריסטוף השני, מרקיז באדן-רודמאכן היה המארקגראף הראשון של באדן-רודמאכרן.
כריסטוף נולד ב-26 בפברואר 1537 והיה בנם השני של ברנהרד השלישי, מרקיז באדן-באדן ושל אשתו הרוזנת פרנציסקה מבריאן ומלוקסמבורג.
כאשר כריסטוף השני הגיע לבגרות בשנת 1556, הוא ויתר על זכותו על חלק מבאדן-באדן לאחיו הבכור פיליברט בתמורה לקצבה שנתית של 4000 גילדן.
הוא גם קיבל את רודמאכרן כנחלה, מה שהפך אותו למייסד ענף באדן-רודמאכרן המבוגר.
הוא ערך מסע בצעירותו ברחבי אירופה.
מ-1557 עד 1561, הוא היה בארצות השפלה ההבסבורגיות, שם הצטרף למסעות הצבא הספרדי.
הוא נסע לשוודיה בשנת 1564, שם נישא לאחותו של אריק הארבעה עשר, מלך שוודיה.
לאחר מכן חזר לרודמאכרן, שם בנה לעצמו ארמון וניהל חיים בזבזניים.
ב-1565 הוא נסע ללונדון, שם קיבלה אותו המלכה אליזבת הראשונה בכבוד.
עם זאת, הוא צבר חוב על גבי חוב וכאשר ניסה לעזוב בשנת 1566, הוא גילה שהוא לא יכול לעזוב את הארץ עד שהמלכה תעמיד ערבות.
כמו כן, בשנת 1566, הוא ירש את הלורדויות של Useldange, פטינגן ורוסי.
הוא המשיך להוציא יותר מדי כספים, וארצו סבלה מתסיסה דתית.
הוא נסע לשוודיה, שם שירת בצבא ונלחם נגד דנמרק.
גיסו, יוהאן השלישי, מלך שוודיה, מסר לו את האי אסל.
לאחר מספר שנים בשוודיה, חזר לרודמאכרן, שם נפטר ב-2 באוגוסט 1575, ובנו אדוארד פורטונאט שהיה קטין באותה תקופה ירש את נחלותיו.
כריסטוף השני נישא ב-11 בנובמבר 1564 לנסיכה ססיליה משוודיה, בתו של גוסטב ואסה, מלך שוודיה, ונולדו להם הילדים הבאים:
כריסטוף ביז'ו (נולד ב-23 בדצמבר 1965, ניי-סיר-סן, צרפת) שימש כשגריר צרפת בישראל בין השנים 2009 ל-2013.
ביז'ו הוצב בנציגות הקבועה של צרפת לאו"ם בניו יורק בין השנים 1997–2001, ושימש כסגן מנהל דרום אפריקה והאוקיינוס ההודי.
בין השנים 2001–2004 שימש כסגן השגריר הצרפתי בתל אביב, ובין השנים 2004–2007 כיועץ השר לענייני חוץ ואירופה.
בין השנים 2007–2009 שימש כאחראי מדיניות החוץ של צרפת בצפון אפריקה, המזרח הקרוב והתיכון.
ביז'ו ביקר בשדרות ב-16 בספטמבר 2009, כדי להפגין סולידריות עם תושביה.
מקום מגוריו בירושלים היה בשכונת טלביה.
ביום שלישי, 24 באפריל 2012, בעת טיול לבדו במדבר יהודה ליד נבי מוסא, נשדד ביז'ו על ידי שני תוקפים.
ביז'ו נענה לדרישותיהם ולא נפגע.
הוא נשדד מהסלולרי והארנק שלו.
בספטמבר 2013, על פי החלטה של פרנסואה הולנד, ביז'ו הופקד על מחלקת האסטרטגיה של המנהל הכללי לביטחון חוץ (DGSE).
הוא הוחלף כשגריר על ידי פטריק מייזונאב .
כריסטוף דיקמן הוא היסטוריון וסופר גרמני.
דיקמן למד היסטוריה, סוציולוגיה וכלכלה באוניברסיטאות גטינגן, ירושלים והמבורג.
בשנת 2003 סיים דוקטורט באוניברסיטת פרייבורג בהנחיית אולריך הרברט, עם דיסרטציה על מדיניות הכיבוש הגרמנית בליטא במהלך מלחמת העולם השנייה.
בין 2005 ל-2014 לימד היסטוריה אירופאית מודרנית באוניברסיטת קיל באנגליה.
כיום הוא עמית מחקר בפרויקט מחקר באוניברסיטת ברן.
על מחקרו בן שני הכרכים, "מדיניות הכיבוש הגרמני בליטא 1941–1944", זכה דיקמן בפרס יד ושם לספר מחקר בנושא השואה ב-2012.
פיתוח ומבנה, בעריכת קארין אורת' ואולריך הרברט, הוצאת וולשטיין, גטינגן 1998.
מדיניות הכיבוש הגרמני בליטא 1941–1944, 2 כרכים, הוצאת וולשטיין, גטינגן 2011, (עיבוי של דיסרטציה, University of Freiburg im Breisgau, 2003).
צורות של "שיתוף פעולה" במזרח אירופה 1939–1945, נערך עם באבט קווינקרט (Babette Quiinkert) וטטיאנה טנסמאייר (Tatjana Tönsmeyer), הוצאת וולשטיין (Wallstein Verlag), גטינגן, 2003.
בגטו - 1939–1945. מחקר חדש על חיי היומיום והסביבה, בעריכת באבט קווינקרט, וולשטיין, גטינגן 2009, .
כריסטופר אקלסטון , שחקן קולנוע טלוויזיה ותיאטרון בריטי.
כריסטופר אקלסטון נולד בסלפורד אשר בלנקשייר שבאנגליה.
בילדותו שאף להיות כדורגלן, ולשחק בקבוצה המועדפת עליו, מנצ'סטר יונייטד, אך שינה את דעתו בהשפעת דרמות טלוויזיוניות והחליט ללמוד משחק.
אקלסטון למד בבית ספר לדרמה (Central School of Speech and Drama) בלונדון.
תפקידו החשוב הראשון בקולנוע היה ב-1991 כששיחק את דמותו של דרק בנטלי בסרט המבוסס על מקרה אמיתי, "Let Him Have It".
בהכרת הקהל הרחב בבריטניה זכה כשהשתתף בתפקיד שוטר צעיר בסדרה "המפצח" בשנים 1993–1994, תפקיד שהסתיים במות הדמות שגילם.
ב-1994 הופיע בסרט דל-תקציב של דני בויל "חברים לרצח", לצדו של יואן מקגרגור.
באותה שנה קיבל תפקיד בסדרת טלוויזיה "ידידינו בצפון" (Our Friends In The North), סדרת דרמה אפית בהפקת ה-BBC.
בקולנוע הופיע בתפקידים חשובים אם כי לא תמיד בתפקידים ראשיים.
בין השאר שיחק בסרט "ג'וד", לפי הרומן של תומאס הרדי ג'וד האלמוני, לצדה של קייט וינסלט.
גילם את דמות הדוכס מנורפוק בסרט "אליזבת".
אקלסטון כיכב לצדן של כוכבות הוליוודיות ידועות בסרטים כמו "אשת חיל מי ימצא", עם רנה זלווגר, ובסרט "הקרקס הנעלם", בכיכובה של קמרון דיאז.
במקביל להופעותיו בסרטים המשיך אקלסטון להופיע במגוון תפקידי אורח בסדרות דרמה בטלוויזיה הבריטית.
ב-2002 שיחק את בן-יאגו בעיבוד מודרני למחזה "אותלו", והשתתף בפנטזיה דתית "The Second Coming" בתפקיד בן האלוהים.
כמו כן הופיע בתפקידי אורח בדרמה הקומית "לינדה גרין", ובתוכנית " The League of Gentlemen".
תפקידו החשוב ביותר על הבמה היה במחזה "המלט", בשנת 2002 בתיאטרון The West Yorkshire Playhouse בלידס.
ב-2004 הופיע שוב באותו תיאטרון במחזה חדש "חשמל" (Electricity).
ב-2006 לוהק ברשת NBC, ולאחר שמועות שיגלם את מספר שש בסדרה שתתבסס על "האסיר", התברר שהוא יגלם דמות בסדרה אחרת של NBC, "גיבורים".
אקלסטון הוא שחקן אופי מוערך, הוא זכה פעמיים במועמדות לפרס אקדמיית הטלוויזיה הבריטית בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
לראשונה היה מועמד ב-1997 על משחקו בסדרה "ידידינו בצפון" והפסיד לנייג'ל הות'ורן, וב-2004 על "The Second Coming", כשהפעם הפסיד לביל ניי.
ב-2005 זכה בפרס השחקן הפופולרי ביותר על משחקו ב"דוקטור הו".
ב-2009 גילם את דמותו של דסטרו, בסרט "ג'י.
ב-2010 גילם את דמותו של ג'ון לנון בסרט "לנון בעירום", סרט ביוגרפי על חיי לנון של ה-BBC.
ב-2013 גילם אקלסטון את דמותו של מלקית' הארור, הנבל הראשי בסרט "תור: העולם האפל".
ב-2014 החל לגלם את דמותו של הכומר מאט ג'יימיסון בסדרת המתח "הנותרים" ברשת HBO, אשר זכתה בפרס פיבודי.
באוקטובר 2015 שב לעונה השנייה, ובאפריל 2017 שב לעונה השלישית.
באוגוסט 2024, פורסם כי אקלסטון לוהק לסדרה חדשה של נטפליקס בשם "Out of the Dust".
אקלסטון ידלם את דמותו של מר פיליפס.
ב-20 במרץ 2004 הוכרז אקלסטון כשחקן שנבחר לגלם את דמותו של הדוקטור התשיעי בסדרה המחודשת של "דוקטור הו", סדרת המדע-בדיוני הקלאסית של ה-BBC.
שידור הסדרה החדשה החל במרץ 2005. מפיק הסדרה ראסל ט.
דייוויס אמר שאקלסטון היה הבחירה הראשונה, אך היו שמועות שהתפקיד הוצע קודם לשחקן ביל ניי.
אקלסטון הוא השחקן הראשון המגלם את הדוקטור שנולד לאחר תחילת שידור הסדרה המקורית בשנת 1963.
הסדרה "דוקטור הו 2005" כללה 13 פרקים, ובהם הדוקטור עם שותפתו למסע רוז טיילר (השחקנית בילי פייפר), נוסעים בחלל ובזמן בתוך הטארדיס, ומצילים את האנושות מאסונות ומאויבים.
דייוויד טננט החליף אותו בפרק האחרון של סדרת 2005, והוא גילם את הדוקטור העשירי במשך שלוש עונות.
כריסטוף פון דוהנאני היה מנצח גרמני.
אביו, הנס פון דוהנאני, היה חסיד אומות העולם ומעורב בקשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר, ובשל כך הוצא להורג בידי הנאצים בשנת 1945. כריסטוף פון דוהנאני למד משפטים במינכן.
עד מהרה עבר לבית הספר הגבוה למוזיקה ללמוד קומפוזיציה, פסנתר וניצוח.
הוא קיבל את פרס ריכרד שטראוס מעיריית מינכן, ואחר כך נסע לאוניברסיטת פלורידה ללמוד אצל סבו, ארנסט פון דוהנאני.
משרת הניצוח הראשונה שלו הייתה בתזמורת המוזיאון של פרנקפורט, תזמורת בית האופרה של פרנקפורט.
הוא כיהן כמנהל מוזיקלי באופרה של ליבק, בתזמורת הסימפונית של גרמניה המערבית, ובבתי האופרה של פרנקפורט ושל המבורג.
הוא היה המנהל המוזיקלי של תזמורת קליבלנד משנת 1984 עד 2002.
בשנת 2005 חזר דוהנאני לגרמניה לקבל את משרת המנצח הראשי של תזמורת רדיו צפון גרמניה בהמבורג.
כריסטוף פון דוהנאני נפטר ב-6 בספטמבר 2025.
כריסטופר ויליאם בראדשו-אישרווד היה סופר אנגלי-אמריקאי.
אישרווד נולד למשפחת אצילים כפרית באחוזת אבותיו, וייבּרסלי הול, ליד סטוקפורט בצפון-מערב אנגליה.
אביו היה קצין בצבא הבריטי ונפל במלחמת העולם הראשונה.
בבית הספר הוא פגש לראשונה את וו.
אודן, והשניים נשארו חברים טובים כל ימי חייהם.
מאוחר יותר הוא למד בקולג' קורפוס קריסטי בקיימברידג', שם הוא פגש את המשורר סטיבן ספנדר, שלמד עם אודן באוקספורד, והשלושה יצרו מעין חבורה ספרותית והשפיעו זה על דרכו של זה.
אחד ממקורות הטובים ביותר על חייו של אישרווד בתקופה זו הוא ספרו האוטוביוגרפי של ספנדר, "עולם בתוך עולם".
עם אודן הוא חיבר שני מחזות: "אל הגבול", ו"הכלב מתחת לעור".
הרומנים הראשונים של אישרווד, בתקופה האנגלית שלו, צדו את עיני המבקרים - שראו בו הבטחה גדולה, אך כשלו, בדרך כלל, מסחרית.
סומרסט מוהם החשיבו במיוחד וקבע -"..איש צעיר זה אוחז בידיו את עתיד הספרות הבריטית".
עיקר בשלותו ככותב נתגלה בארצות הברית, אותה אימץ לו לבית, עם רומנים כמו - "העולם בערב", "פגישה ליד הנהר".
לשיאו הגיע ברומן "גבר יחיד" (1964), הנחשב ליצירת-מופת, אשר זכה לגרסה קולנועית, ב-2009, עם קולין פירת' בתפקיד הראשי.
אישרווד, שהתנכר למוצאו האריסטוקרטי וגילה כי הוא נמשך לגברים, נטש את אנגליה ועבר לגור בברלין, בירתה התוססת של רפובליקת ויימאר הצעירה, שנודעה בחופש המיני ששרר בה.
הוא חי בעוני רב, עבד כמורה פרטי, וכתב באותה תקופה את הרומן הראשון שלו, "כל הקושרים" (all the conspirators), וכן אוסף סיפורים קצרים שיצאו לאור בשם "פרידה מברלין".
מאוחר יותר הפך עיבודו של המחזאי ג'ון ואן-דרוטן לסיפורים אלה למחזה "אני מצלמה", שעליו התבסס המחזמר "קברט" של קנדר ואב (שזכה גם לגרסה קולנועית של בוב פוסי) - והפך למשענתו הכלכלית האיתנה ביותר של אישרווד.
למרות זאת הביע אישרווד הסתייגות מהעיבוד של פוסי ויוצרי "קברט" וטען בראיונות כי ברלין המעוצבת בסרט היא ברלין מוגזמת בדקדנטיות שלה וכי הטיפול בזווית ההומוסקסואלית - מעוות.
בספטמבר 1931 הציג בפניו המשורר ויליאם פלומר את א.
פורסטר; השניים התיידדו, ופורסטר היה למורו הרוחני של אישרווד.
ברומן "כריסטופר ובני מינו" (1976), המתאר (בגוף שלישי) את חייו של אישרווד בשנים 1929–1939, הוא מתייחס לנטייה שלדבריו הייתה "לא יוצאת-דופן בקרב הומוסקסואלים מן המעמד הגבוה": הוא לא הצליח להשתחרר מן הלחץ בחברת בחורים בני ארצו ומעמדו.
"הוא היה זקוק לזר מן המעמד הנמוך".
לאחר הרפתקאות מיניות שונות - גם הטרוסקסואליות - בסופו של דבר הוא מצא לעצמו חבר צעיר ממעמד נמוך בשם היינץ, ורוב הספר מתאר את מערכת היחסים שלהם בשנים שבהן הידרדרה גרמניה לעבר פשיזם ומלחמה.
הם נאלצו להימלט מברלין, ועברו בין ערי אירופה, עד שהיינץ נלכד בגרמניה ואולץ להתגייס לצבא (אישרווד פגש אותו ואת אשתו לאחר המלחמה).
הפציפיזם וההומניזם של אישרווד הצעיר באים לידי ביטוי ממש בפתח מלחמת העולם:
אודן ואישרווד נסעו תחילה לסין ב-1938, וב-1939 היגרו לארצות הברית (העובדה שהיגרו לאמריקה ממש בפתח מלחמת העולם השנייה נזקפה לגנותם, והמוניטין שלהם נפגעו כתוצאה מכך - איוולין וו לגלג עליהם בספרו Put Out More Flags).
אישרווד השתקע בקליפורניה, שם אימץ את דת ההינדואיזם.
ביחד עם סוואמי פְּרָבּהאוואנאנְדָה הוא תרגם מכתבי הקודש ההינדואים, וכתב מאמרים, רומנים ומחזות שסבבו סביב נושאים הקשורים בהינדואיזם.
הוא המשיך לפרסם גם רומנים 'רגילים' - כמו "העולם בערב", "מפגש במורד הנהר" ועוד מבין יצירותיו המאוחרות הרומן "גבר לבדו" (שאף הוסרט בהצלחה) ונחשב ליצירת-מופת., אך למרות שהוא נחשב אחד מבעלי הסגנון הטובים ביותר בשפה האנגלית, נשאר שנוי משהו במחלוקת ולא זכה להכרה כסופר גדול או חשוב.
הוא הצטרף לחבורה מיסטית שכללה את קרישנמורטי, אלדוס האקסלי, ברטרנד ראסל ויוצרים אחרים.
עיקר הכנסתו באותה תקופה הייתה מכתיבת תסריטים עבור הוליווד.
אישרווד הפך לאזרח אמריקאי ב-1946. הוא היה תומך נלהב של התנועה לזכויות ההומוסקסואלים.
בשנת 1953, כשהיה בן 48, פגש את הנער דון בקרדי, שהיה אז כבן 18. השניים התאהבו ומערכת היחסים ביניהם נמשכה עד יום מותו של אישרווד.
פער הגילים בין השניים גרם להרמת גבות, אך השניים הפכו לזוג ידוע בחברה ההוליוודית, בתקופה שבה מספר ההומוסקסואלים שחיו מחוץ לארון היה קטן.
אישרווד ובקרדי חיו יחד בסנטה מוניקה שבקליפורניה.
ב-1981 אובחן אצל אישרווד סרטן הערמונית.
בקרדי, שהתפרסם כצייר דיוקנאות, סעד את אישרווד כשמחלתו החמירה, ובחצי השנה האחרונה בחייו של אישרווד צייר רק פורטרטים שלו, שהתפרסמו לאחר מות אישרווד, בסנטה מוניקה ב-1986.
פרידה מברלין, תרגם אמציה פורת, עם עובד, 1975. תרגום נוסף: שאול לוין, מחברות לספרות, 2007.
ויולט מהפראטר, תרגמה אופירה רהט, ספרית מעריב, 1988.
כל מקום אחר, תרגמה מיכל אלפון, הוצאת אפרסמון, 2020.
גבר יחיד, תרגמה מיכל אלפון, הוצאת אפרסמון, 2023.
כריסטופאנו מאלווצי (באיטלקית: Cristofano Malvezzi;
28 ביוני 1547 (הוטבל) - 22 בינואר 1599) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי בשלהי תקופת הרנסאנס.
הוא היה אחד המלחינים המפורסמים ביותר בפירנצה בתקופת המעבר לסגנון הבארוק.
משנת 1551 חי בפירנצה ושירת בחצר מדיצ'י משנת 1562. הוא שימש כנגן עוגב בכמה כנסיות בעיר וכן עבד כמורה.
בין תלמידיו היה יאקופו פרי, הנחשב על דעת רבים לממציא האופרה.
משנת 1573 כיהן במשרה הכפולה של מאסטרו די קאפלה בקתדרלה ובכנסיית ג'ובאני באטיסטה, שנחשבה למשרת המוזיקאי הרמה ביותר בעיר.
בין יצירותיו שלושה ספרי מדריגלים, ספר ריצ'רקארי, אולם רק שתי יצירות קודש - מחדל תמוה כשמדובר במלחין שהיה כה מקורב לכנסייה.
בין אם היה חבר בקבוצה אינטימית זו ובים אם לאו, המוזיקה שלו הייתה מהנודעות בפירנצה.
אחת מיצירות המפוארות ביותר - חיבור קולוסלי של מוזיקה ל-O fortunato giorno ("יום של מזל") שנכתב לאינטרמדיו אשר נועד לחגיגת כלולות במשפחת אצולה - נכתב לשלושים תפקידים ווקאליים נפרדים, המחולקים לשבע מקהלות הממוקמות בנפרד בחלל האולם.
כמה מן המדריגלים שלו נכתבו בסגנון המונודי, המרמז גם הוא לקשריו האפשריים עם הקאמרטה.
אחיו של מאלווצי, אלבריגו (1550 - 1615 בקירוב), היה גם הוא נגן עוגב ומלחין.
כריסטוף פריק הוא מנצח גרמני.
פריק ניצח על תזמורות בגרמניה לאורך תקופות זמן ממושכות מאז 1974, ומאז 1992 הוא עובד במקומות שונים בעולם.
בין השאר היה מנצחה של התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס.
עבודתו במוזיקה עכשווית כוללת ניצוח על ביצוע הבכורה של האופרה "אדיפוס" מאת וולפגנג ריהם באוקטובר 1987.
בשנת 2001 התמנה למנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של שרלוט וכיהן בתפקיד זה עד 2010.
מאז 2006, פריק מכהן כמנהל מוזיקלי של התיאטרון הממלכתי הבווארי בנירנברג, במקביל לתפקידו כמנצח ראשי של הפילהרמונית של נירנברג.
נוסף למשרות הניצוח שלו, מטז 1999 הוא מכהן גם כפרופסור לניצוח בבית הספר הגבוה למוזיקה בהמבורג.
פריק ואשתו אולריקה, שחקנית במקצועה, מתגוררים דרך קבע בגרמניה.
כריסטופורוס הקדוש (ביוונית קוינה: Άγιος Χριστόφορος, מילולית: "הקדוש הנושא את ישו") הוא קדוש נוצרי הנחשב למרטיר, אשר מת על אמונתו במהלך תקופת שלטונו של הקיסר הרומי דקיוס, ששלט בשנים 249–251. כריסטופורוס הוא אחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים, הוא מגן מפני מחלת הדבר ונחשב לקדוש המגן של הנוסעים.
קיימת אמונה עממית כי אדם שיראה את תמונתו, לא ימות באותו יום.
קיימות אגדות על כריסטופורוס, המתארות אותו כענק אשר סייע להתגלמות הילד ישו.
באמנות הנוצרית הוא מסומל לעיתים קרובות כענק אשר מחזיק מטה גדול ונושא על כתפיו את ישו הילד תוך שהם עוברים בנחל.
במספר צלמיות מן התקופה הביזנטית, וכן באגדות אחדות מימי הביניים המוקדמים, הוא מתואר כקינוקפאלוס, אדם אשר ראשו ראש כלב.
על פי המאמינים, גולגולתו קבורה במנזר קרקאלו (Καρακάλλου) שבחצי האי אתוס ביוון.
כריסטופורוס הקדוש מכונה באנגלית Christopher ("כריסטופר"), בצרפתית Christophe ("כריסטוף"), בספרדית Cristóbal ("קריסטובל"), בהונגרית Kristóf ("כריסטוף"), בפולנית Krzysztof ("קשישטוף"), וברוסית Христофор ("חריסטופור").
השם בעברית נובע מן השם התקני ביוונית וכפועל יוצא בלטינית.
כריסטוף רוסה הוא צ'מבליסט ומנצח צרפתי, המתמחה בביצוע מוזיקה מתקופת הבארוק בכלים אותנטיים.
רוסה נולד באביניון וגדל באקס-אן-פרובאנס.
בשנות נעוריו המוקדמות החל להתעניין בצ'מבלו.
הוא למד בסקולה קנטורום בפריז אצל הוגט דרייפוס ומשנת 1980 עד 1983 המשיך בקונסרבטוריון המלכותי בהאג, הולנד אצל בוב ואן אספרן.
ב-1983 זכה רוסה בפרס ראשון בתחרות הצ'מבלו הבינלאומית השביעית בברוז'; הייתה זו נקודת הזינוק לקריירה סולנית ורוסה הופיע עם הרכבים שונים, ביניהם האקדמיה למוזיקה עתיקה, "לז ארטס פלוריסאן", "מוזיקה אנטיקווה קלן", "לה פטי באנד" ו"איל סמינריו מוזיקלה".
עם "לז ארטס פלוריסאן" התנסה לראשונה בניצוח, כעוזר למנצח ויליאם כריסטי.
ב-1991 הובילה שאיפתו לניצוח לייסוד "לז טאלנס ליריק", ההרכב שעליו הוא מנצח עד היום וקוצר הצלחה בינלאומית.
רוסה היה מנהל מוזיקלי של הפקת הסרט "פארינלי איל קסטראטו", המבוסס על חיי פארינלי, הזמר הסריס המפורסם.
הוא פעיל גם כמורה למוזיקת בארוק באקדמיה מוזיקלה צ'יאניה בסיינה.
1983 - פרס ראשון בתחרות הצ'מבלו הבינלאומית השביעית בברוז', בלגיה.
1993 - פרס "דיאפזון ד'אור" על פרשנותו ל"קטעים לצ'מבלו" של רוייה
1995 - "פרס על מוזיקה אינסטרומנטלית לסולו או הרכב קאמרי מן המאה ה-17 והמאה ה-18" ב"פרסי קלאסיקל" בקאן על הקלטתו לפרטיטות של באך.
2004 - "מדליית אביר מסדר המצוינות הלאומי" משר התרבות של צרפת
כריסטופורו מורו (באיטלקית: Christoforo Moro; 1390 - 10 בנובמבר 1471) היה הדוכס ה-67 של ונציה.
מורו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1462, ועד פטירתו.
מורו היה בן למשפחה שהתיישבה באזור ונציה באמצע המאה ה-12. אחד עשר מבני משפחה זו כיהנו כדוג'ים.
לאחר סיום לימודיו האוניברסיטאיים, כיהן מורו במספר משרות ציבוריות ובהן, שגריר ונציה אל האפיפיורים אאוגניוס הרביעי וניקולאוס החמישי.
הקדוש הנוצרי ברנארדינו מסיינה ניבה שמורו יהפוך לדוג'ה, ובעקבות זאת, לאחר עלייתו לשלטון, הורה מורה על הקמת כנסיית סן ג'ובה אשר הוקדשה לזכרו של ברנרדינו.
בראשית כהונתו החלה מלחמה בין לה סרניסימה לאימפריה העות'מאנית.
בשנת 1463 פנה האפיפיור פיוס השני למורו ושלח אליו חרב מקודשת במטרה שמורו יקבל את החרב ויצטרף לברית האנטי עות'מאנית.
ונציה היססה מלהצטרף לברית (משיקולים מסחריים), אולם באפריל 1463, עשר שנים לאחר כיבוש קונסטנטינופוליס, כבשו כוחות עות'מאנים את המצודה הוונציאנית בארגוס שביוון.
הפטריארך הלטיני יוהנס בסאריון הגיע לוונציה לשכנע את תושביה להצטרף ל"הגנה על האמונה", היינו להילחם בעות'מאנים, ובאותה שנה הוקמה ברית בין ונציה, הונגריה ואלבניה כנגד הסולטאן העות'מאני מהמט השני.
ברית זו הצליחה להאט את התקדמות הכיבושים של הצבא העות'מאני לזמן מה, אולם לא שחררה שטחים שנכבשו על ידם.
בשנת 1469 כבש הצי הוונציאני בפיקודו של ניקולו קאנאל את אינוס שבתראקיה, אולם כשל בניסיונו להגן על האי אאובויה מפני המתקפה הטורקית (האי שימש באותה עת מרכז גידול תבואה עבור ונציה).
האי נכבש על ידי הטורקים, תוך הסבת אבדות כבדות לצי הוונציאני.
בתקופת כהונתו של מורו נאבק ונציה בחזית נוספת - כנגד מלך צרפת לואי ה-11, אשר ניסה להרחיב את שטחי לומברדיה שבשליטתו על חשבון שטחים שבשליטת ונציה בצפונה של איטליה.
מורו נפטר בלא צאצאים, והוריש את כל רכושו למוסדות צדקה שונים ולכנסיות.
מורו נקבר בכנסיית סן ג'ובה אשר בנה.
כריסטופר אלכסנדר היה אדריכל שהתפרסם הן בזכות התאוריות שלו והן בזכות כ-200 פרויקטי בנייה ברחבי העולם.
אלכסנדר נולד בווינה שבאוסטריה, גדל באנגליה והחל את לימודיו בתחום המדעים.
ב-1954 זכה במלגת 10 המצטיינים באוניברסיטת קיימברידג' בכימיה ופיזיקה והמשיך בלימודי מתמטיקה.
הוא קיבל תואר ראשון בארכיטקטורה ותואר שני במתמטיקה.
את הדוקטורט בארכיטקטורה עשה בהרווארד (הדוקטורט הראשון במקצוע בהרווארד).
באותו זמן, עבד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בתאוריית תחבורה ובמדעי המחשב.
בנוסף, עבד בהרווארד בלימודי cognition and cognitive.
הוא הפך מרצה לארכיטקטורה בברקלי ב-1963 ולימד שם ברציפות במשך 38 שנים.
הוא היה מזוהה בעיקר כאבי תורת שפת התבנית במדעי המחשב.
נפטר ב-17 במרץ 2022 בביתו מדלקת ריאות (לפי אשתו, מרגרט מור).
הספר The Timeless Way of Building (בתרגום חופשי: הדרך הנצחית של הבניה) יצא ב-1979, עוסק בנושאי אדריכלות ושפת תבניות ומתאר את שלימות השימוש אליה בניינים יכולים לשאוף.
אלכסנדר טען שיש דרך אחת נצחית למבנה.
המסורות הגדולות של מבני העבר, הכפרים והאוהלים ותבניות בהן בני אדם מרגישים בבית, נבנו מאז ומעולם על ידי אנשים שהיו מאוד קרובים למרכזה של דרך זו.
בלתי אפשרי ליצור מבנים או ערים נפלאות, מקומות יפים, מקומות בהם אתה מרגיש עצמך, מקומות בהם אתה מרגיש חי, בדרך אחרת מלבד דרך זו.
דרך זו תוביל כל אחד שיחפש אותה למבנים שהם עצמם עתיקים בצורתם, כמו העצים והגבעות ואף הפנים שלנו.
הספר מתאר שיטת ארכיטקטורה מעשית בצורה שבה מתמטיקאי או מדען למדעי המחשב יגדיר כדקדוק גנרטיבי.
העבודה החלה מהבחנה כי ערים ימי ביניימיות רבות הן מושכות והרמוניות.
אלכסנדר טען כי זה קורה משום שהן נבנו על פי חוקים מקומיים שדרשו מאפיינים ספציפיים, אך עם זאת שחררו ארכיטקטים לאמצן למצבים ספציפיים.
הספר מספק חוקים ותמונות ומשאיר את תהליך קבלת ההחלטות לסביבה הספציפית המדויקת של הפרויקט.
הוא מתאר את השיטות המדויקות לבניית עיצובים שימושיים, בטיחותיים ומושכים בכל קנה מידה ממחוזים שלמים, שכונות, חדרים, ריהוט בנוי ועד לרמה של ידיות לדלת.
הספר כולל סקרים, חישובים מבניים, ומערכת בנייה מפושטת שנועדה להתמודד עם מחסור מקומי בעצים ובפלדה.
המערכת עושה שימוש בחומרים קלים לאחסון וזולים, ומאפשרת יצירת מבנים קלאסיים ועמידים לאורך זמן, תוך שימוש בכמות מינימלית של חומרים, עיצוב ועבודה.
השיטה בספר זה אומצה על ידי אוניברסיטת אורגון.
היא אומצה גם על ידי ערים כתקן בנייה.
הרעיון לשפת התבנית נראה כמתאים ליישום לכל משימת הנדסה מורכבת.
תאוריה זו יושמה לחלקן והשפיעה במיוחד בהנדסת תוכנה, בה תבניות שימשו לתיעוד ידע כללי בתחום.
כולל את "תופעת החיים, התהליך של יצירת חיים, חזון של עולם חי והאדמה המאירה"- עבודותיו האחרונות של אלכסנדר.
העבודה מביאה תאוריה חדשה בנוגע לטבעו של המרחב ומתארת כיצד תאוריה זו משפיעה על החשיבה לגבי ארכיטקטורה, בנייה, תכנון והדרך בה אנחנו רואים את העולם באופן כללי.
התבנית הסטטית ברובה משפת התבנית תוקנו על ידי "עוד רצף דינמי", המתאר איך לעבוד לקראת תבניות (דבר שיכול להראות בצורה כללית כסופו של רצף).
רצף, כמו תבנית, מבטיח להיות כלי לנקודת מבט רחבה יותר מבניינים (כפי שהתאוריה שלו מקיפה יותר מארכיטקטורה).
בורקהארד כריסטופור פון מיניך היה מדינאי ומפקד צבא רוסי ממוצא גרמני.
ברוסיה היה ידוע כ"כריסטופור מיניך" (Христофор Антонович Миних).
הוא החל את שרותו בתקופת פיוטר הגדול והגיע לשיא השפעתו בתקופת אנה, קיסרית רוסיה.
מיניך נולד ב-9 במאי 1683 בנויינהונטורף שבגרמניה במשפחת מהנדסי מים שקיבלה תואר אצולה וגם הוא קיבל השכלה הנדסית.
בשנים 1700–1720 שירת בצבאות של צרפת, פולין, סקסוניה ואוסטריה בתפקידים שונים.
בשנת 1721 הזמין אותו פיוטר הגדול לאימפריה רוסית לצורך פתרון בעיות הנדסיות באזור סנקט פטרבורג.
הוא הציג לצאר את תוכניותיו לבניית ביצורים חדשים סביב קרונשטאדט וקיבל אישור להתחיל בעבודות.
בנוסף לכך הוא ניהל עבודות של הנדסת מים באזור.
בתקופת שלטונה של יקטרינה הראשונה קצב העבודות הואט.
עם מעבר הבירה למוסקבה בשנת 1725 החלה עזיבת משפחות אצילים מסנקט פטרבורג.
לאחר הכתרת פיוטר השני עבודות מסיביות של פיתוח האזור למעשה הופסקו.
בשנת 1727 מיניך התמנה למושל סנקט פטרבורג ובשנת 1728 למושל אינגריה, קרליה ופינלנד.
בתקופה זו הוא הוכיח את עצמו כמושל מוצלח והצליח להמשיך מספר פרויקטים באזור.
ביוזמתו החלו לפעול קווי אוניות לליבק וגדנסק.
הוא בנה מספר בנייני ציבור וחידש את הביצורים של מבצר פטרופבלובסקיה.
הוא עשה ככל יכולתו להמשך חיי החברה בעיר, על אף שרוב אנשי האצולה עזבו אותה.
בתחילת שלטונה של אנה, קיסרית רוסיה הוא הוזמן למוסקבה וקיבל הנחיה להכין את סנקט פטרבורג לחזרת הקיסרית.
בסתיו 1731 החלו להגיע לעיר יחידות צבא וב-15 בינואר 1732 הגיעה הקיסרית בעצמה.
עם חזרת הקיסרית והחצר החלה תנופת בנייה אדירה בעיר.
תוך זמן קצר קודם מיניך לתפקיד גנרל-פלדמרשל והתמנה לראש הצבא.
הוא הפנה את כל מרצו לשינוי מבנה הצבא, והקמת יחידות חדשות כולל יחידות הנדסה.
לאור מאבקי כוח עם אנדריי אוסטרמן הוא הוזז מתפקידי מפתח, ועם תחילת מלחמת הירושה הפולנית נשלח לחזית, ובשנת 1734 הצליח לכבוש את גדנסק לאחר קרבות עזים.
פעילותו במלחמה הביאה בסופו של דבר לכך שעל כס מלך פולין התיישב אוגוסט השלישי שנתמך על ידי הרוסים.
בשנת 1735 החלה מלחמה עם האימפריה העות'מאנית.
מיניך רצה להוכיח את עליונותו ולכן פעל לקבלת מינוי מפקד הצבא במלחמה.
ההיסטוריונים מתייחסים לתפקודו במלחמה באופן ביקורתי עד שלילי.
עם פטירת אנה, קיסרית רוסיה התרחשו שינויים בחיי מיניך.
תחילה הוא הצליח לסלק את ארנסט בירון מהחצר ואף קיבל הצעה להתמנות לגנרליסימו.
אומנם בעקבות מלחמות חצר עם אנדריי אוסטרמן נאלץ להודיע על התפטרותו מהשרות.
בשנת 1741 בתקופת יליזבטה קיסרית רוסיה הוא הואשם בבגידה, בעזרה לבירון (שהיה בין אויביו) ובשחיתות.
הוא כפר בכל האשמות אך נגזר עליו עונש מוות.
לאחר חנינה חלקית ונשלח לסיביר.
הוא חי בסיביר במשך 20 שנה.
בשנת 1762 פיוטר השלישי החזיר את מיניך בן 78 לסנקט פטרבורג.
הוא ניסה לעזור לפיוטר השלישי לברוח לטאלין במהלך הפיכת חצר של יקטרינה הגדולה.
למרות עזרה זו הוא לא נענש ואף התמנה מחדש למושל העיר.
הוא המשיך בפיתוח מואץ של האזור כאילו לא עברו 20 שנים שהוא היה בסיביר.
במכתביו ליקטרינה הגדולה הוא לחץ עליה לפתוח במלחמה עם הטורקים, אך הצבא הרוסי יצא למלחמה רק לאחר מותו.
מיניך נפטר ב-27 באוקטובר 1767 בגיל 84, ולדברי יקטרינה הגדולה "הוא לא היה בין בניה של רוסיה, אך היה בין אבותיה".
כריסטוף טוביאס מצלדר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם בבורוסיה דורטמונד, ריאל מדריד ושאלקה 04. לזכותו של מצלדר 47 הופעות במדי נבחרת גרמניה.
מצלדר החל את קריירת הבוגרים במועדון החובבני פרוסיה מינסטר מנורדריין-וסטפאליה בשנת 1999, וכעבור שנה הוחתם על ידי קבוצת בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 2000/01, ערך מצלדר 19 הופעות ליגה והציג יכולת גבוהה, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם יורגן קוהלר, כריסטיאן ורנס וירג היינריך.
את העונה הזו סיימה דורטמונד במקום השלישי בבונדסליגה, מרחק חמש נקודות מהאלופה באיירן מינכן.
בעונת 2001/02 זכה מצלדר עם בורוסיה דורטמונד באליפות הבונדסליגה, מרחק נקודה מהסגנית באייר לברקוזן, כשהוא מהווה עוגן חשוב בהגנת הקבוצה.
באותה עונה הגיע מצלדר עם בורוסיה דורטמונד לגמר גביע אופ"א, בו הפסידה הקבוצה 2–3 לפיינורד.
באותה שנה זכה מצלדר בפרס בראבו, הניתן לכדורגלן הצעיר המצטיין באירופה.
בעונת 2002/03 מצלדר המשיך להוות חלק חשוב בהגנת דורטמונד, על אף שהקבוצה סיימה רק שלישית בבונדסליגה, מרחק 17 נקודות מהאלופה באיירן מינכן.
מליגת האלופות הודחו דורטמונד ומצלדר בתום שלב הבתים השני.
את עונת 2003/04 החמיץ מצלדר במלואה, ובעונת 2004/05 ערך רק 16 הופעות, בגין פציעה חמורה בעקב האכילס.
בעונת 2005/06 הבקיע מצלדר לראשונה בבונדסליגה, בתיקו 1-1 מול מיינץ 05 במסגרת המחזור השביעי, בו הבקיע מצלדר שער שוויון בדקה ה-90. לאחר מכן הוסיף מצלדר שער נוסף בתיקו 1-1 מול המבורג במסגרת המחזור העשירי.
את העונה הזו סיימה דורטמונד במקום השביעי, ואת עונת 2006/07, שהייתה האחרונה של מצלדר בקבוצה, סיימה דורטמונד במקום התשיעי.
בתום עונת 2006/07, לאחר שלא צלח משא ומתן להארכת חוזהו, עזב מצלדר את בורוסיה דורטמונד לאחר שבע עונות, וחתם בריאל מדריד בהעברה חופשית.
בעונתו הראשונה של מצלדר בריאל מדריד הוא ערך תשע הופעות ליגה בלבד, וקיבל אשראי מועט ממאמנו הגרמני ברנד שוסטר.
יצוין כי בסגל של ריאל מדריד היו בלמים רבים בעונה זו כמו סרחיו ראמוס, פפה, פאביו קנבארו וגבי היינצה, שמצלדר התמודד מולם על מקום בהרכב.
החל מפברואר 2008 נעדר מצלדר חודשיים מהמגרשים בגין פציעה, וחזר בחודש מאי, כאשר שיחק 90 דקות בתיקו 2-2 מול ריאל סרגוסה.
בתום עונה זו, זכה מצלדר עם ריאל מדריד באליפות הלה ליגה, ובהמשך גם בסופר קאפ הספרדי, בו לא שותף.
גם בעונת 2008/09 מיעט מצלדר לשחק, ועיקר הופעותיו היה כאשר הבלם פפה היה מורחק לתקופה של עשרה משחקים.
בתקופה זו הצטיין מצלדר בניצחון 2–4 על סביליה, אך גם היה שותף לתבוסה 2–6 בקלאסיקו לברצלונה.
בעונת 2009/10 ערך מצלדר שתי הופעות ליגה בלבד לאחר שסבל מפציעות רבות.
בתום עונה זו, עזב מצלדר את ריאל מדריד וחתם בשאלקה 04.
באפריל 2010, כאשר עוד שיחק בריאל מדריד, הודיע מצלדר על חזרתו לבונדסליגה ועל חתימה בשאלקה 04, קבוצה בה שיחק כנער, ויריבתה המושבעת של בורוסיה דורטמונד, שהיא הקבוצה בה עלה מצלדר לגדולות.
מצלדר שיתף פעולה בהגנת שאלקה עם בנדיקט הובדס, אטסוטו אוצ'ידה, לוקאס שמיץ וקיריאקוס פאפאדופולוס.
בתחילת עונת 2011/12 זכה מצלדר עם שאלקה בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון בפנדלים על בורוסיה דורטמונד.
מצלדר לא שותף במשחק זה.
בעונת 2011/12 ערך מצלדר 16 הופעות ליגה בלבד, אך שאלקה סיימה את העונה במקום השלישי בבונדסליגה והגיעה לרבע גמר הליגה האירופית, שם נעצרה על ידי אתלטיק בילבאו.
עונת 2012/13 הייתה האחרונה של מצלדר בקריירה.
מצלדר ערך ארבע הופעות ליגה בלבד בעונה זו, בה הרבה לסבול מפציעות, ופרש מכדורגל בתום העונה בגיל 32.
בין השנים 2003 ו-2004 לא שיחק מצלדר בנבחרת בגלל פציעה קשה, ואף החמיץ את יורו 2004. בשנת 2005 חזר מצלדר לנבחרת, ונכלל בסגל למונדיאל 2006 שנערך בגרמניה.
גם בטורניר זה היה מצלדר שחקן משמעותי, והחמיץ רק את המשחק השלישי בשלב הבתים מול נבחרת אקוודור, ששוחק לאחר שגרמניה הבטיחה עלייתה לשמינית הגמר.
מצלדר וגרמניה הפסידו בחצי הגמר לנבחרת איטליה בתוצאה 0–2 בהארכה, וניצחו 2–3 את נבחרת פורטוגל במשחק על המקום השלישי.
בשנת 2008 זומן מצלדר לסגל הגרמני ליורו 2008, על אף שמיעט מאוד לשחק במדי ריאל מדריד באותה עונה.
למרות עובדה זו, מצלדר לא החמיץ ולו דקה אחת בטורניר זה, בו הגיעה גרמניה עד לגמר, בו הפסידה לנבחרת ספרד בתוצאה 0–1. לאחר טורניר זה, פרש מצלדר מנבחרת גרמניה, לאחר שערך במדיה 47 הופעות.
אחיו של כריסטוף מצלדר, מאלטה מצלדר, שיחק אף הוא בבורוסיה דורטמונד, אך את עיקר הקריירה העביר באינגולשטאדט 04, ששיחקה בתקופתו בליגות נמוכות.
למצלדר בת בשם אנה, שנולדה בשנת 2009, מחברתו יוליה גודיקה.
בספטמבר 2020, הכדורגלן לשעבר נעצר אחרי שנעשתה פשיטה על ביתו, לאחר שנחשד באחזקה והפצה של חומרים אסורים של פורנו שבו מעורבים קטינים.
גביע העולם בכדורגל: מקום שני ב־2002, מקום שלישי ב־2006
אליפות אירופה בכדורגל: מקום שני ב-2008
כריסטוף פלדר (Christophe Felder, נולד ב-10 באוגוסט 1965) הוא שף ואומן פאטיסייה צרפתי.
פלדר נולד כבן לזוג אופים - קונדיטורים מהיישוב שירמק בחבל אלזס, מהם למד מגיל צעיר הרבה מסודות אומנותם.
בגיל 15 התחיל חניכות אצל הפאטיסייה ליצלר-פוגל בשטרסבורג ומאוחר יותר הוכיח את כישוריו בעת עבודתו בחברת "פושון" ואצל גי סבואה.
בגיל של 23 בלבד התקבל כשף ומנהל הפאטיסרי במלון קריון.
פלדר היה הצעיר מבין אלו שמילאו אי פעם תפקיד זה, ועבד בו במשך 15 שנה.
בהמשך פתח שלוש קונדיטוריות - פאטיסרי בבתי מלון בשטרסבורג, בהם במלון קלבר השוכן בככר קלבר בשטרסבורג.
פלדר יצר קשרי עסקים עם יפן לשם הוא מייצא רבים מאוספי המאפים שמייצר - "מאפי אנרי שרפנטייה".
כמו כן הוא עובד כיועץ לחברות מזון.
בנוסף עוסק בהוראה, למשל מלמד בבית הספר ל"גראן שוקולא"
"אקול דו גראן שוקולא" וולרונה (Valrhona).
מעבדתו העיקרית נמצאת בשדרות סן ז'רמן.
בסרט תיעודי צרפתי La Revanche des pâtissiers משנת 2010 הוצגה עבודתו לצד עבודות של מישל גראר ופייר ארמה.
1995 התואר "הפטיסייה הטוב ביותר"
2000 יחד עם אביו זכה ב"מריאנות של זהב" Les Mariannes d'or, פרס אקדמיית הגלידות בצרפת.
2004 תואר אביר מסדר האמנויות והספרות של משרד התרבות הצרפתי
"העוגות הקלאסיות" - (Les gâteaux classiques), בו הוא מציג מתכונים של עוגות כמו "לה פרמבואזייה" "Le framboisier" (עם פטל), "לה סוקסה פרלינה" ("ההצלחה הפרלינית") "Le succes praliné" ואחרות.
המתוקים (Les Douceurs) שוקולד, גלידות, עוגות, הוצאה "מינרווה" - עם 120 מתכונים
כריסטופר אוקרמן (בספרדית: Christopher Uckermann; נולד ב-21 באוקטובר 1986) הוא שחקן, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי מקסיקני.
הוא החל את קריירת המשחק שלו כשהיה בן שנתיים בפרסומות בטלוויזיה, והתפרסם ברחבי העולם לאחר תפקידיו בתור דייגו בוסטמנטה באופרת הסבון "Rebelde" ובתור האב רמירו ונטורה בסדרת האימה העל טבעית "דיאבלרו".
הוא היה חבר בלהקת "RBD" מ-2004 עד 2009 ומאז עובד כאמן סולו, לאחר שהוציא אלבום אחד, "Somos", ב-2010, ושני EP - "Revolución de los Ciegos" ב-2017 ו-"Sutil Universo" ב-2020.
אוקרמן נולד במקסיקו סיטי, מקסיקו; בנם של אב מקסיקני, ויקטור מנואל קסיאס אריאס, ואם שוודית, מארי כריסטינה אלכסנדרה פון אוקרמן.
מגיל שנתיים משך כריסטופר את תשומת לבם של במאים מסחריים במקסיקו ובארצות הברית, והצליח לזכות בפרס נשר הזהב בגיל 11 על שעשה יותר מ-160 פרסומות.
ב-1999 לוהק אוקרמן לטלנובלת הילדים "העיתון של דניאלה".
בשנת 2000 הוא לוהק לטלנובלה "חברים לנצח".
בשנת 2001 הוא כתב את שיר הנושא של הטלנובלה "הרפתקאות בזמן".
בשנת 2004 כתב כמה פרקים של הטלנובלה "אמי - הילדה עם הילקוט הכחול".
באותה שנה הוא לוהק לטלנובלה "REBELDE", הגרסה המקסיקנית של הטלנובלה הארגנטינאית "המורדים", בתפקיד דייגו בוסטמנטה.
בעקבות ההצלחה של המורדים, בשנת 2007, הופץ Televisa RBD: "לה פמילייה".
הדמויות בסיטקום לא התבססו על הדמויות של הלהקה, אך דומות לאישיות האמיתית של השחקנים.
בשנים 2009–2012 כיכב אוקרמן בסדרת מסתורין והמדע בדיוני "קדברה", המופקת באמריקה הלטינית, על ידי Fox.Which, ומצולמת בקולומביה במלון "מג'סטיק".
בשנת 2016 שיחק בסדרת הפעולה הקולומביאנית "2091" בתור אינפאר לצדו של בנחמין ויקוניה.
בשנת 2018 כיכב בקומדיה הפרואנית "איך להתגבר על פרידה" שהופקה עבור נטפליקס; ב-2023 שיחק גם בסרט ההמשך "איך להתגבר על שברון לב".
בעקבות הצלחת המורדים, השיקה "RBD" עד כה 9 אלבומי אולפן בספרדית, פורטוגזית ואנגלית.
הם מכרו מעל 15 מיליון אלבומים ברחבי העולם, וערכו סיבוב הופעות ברחבי מקסיקו, דרום אמריקה, סרביה, רומניה, ארצות הברית וספרד.
בחודש מרץ 2009, הופץ הסינגל "להאיר את ליל העולם" של אוקרמן בהפקת רודי מאיה.