tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנים 1938–1939 עם כיבוש שאריות צ'כוסלובקיה בידי הנאצים וחלוקתה ל ולמדינת סלובקיה העצמאית, השתנתה הקהילה היהודית.
לאחר התפרקות צ'כוסלובקיה, חיו בפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה כ-118,310 יהודים, אבל כ-26,000 יהודים הצליחו להגר לפני 1941. סילוקם של הנחשבים יהודים על פי חוקי הגזע היה מהיר יחסית באזורים אלו - דבר שאיחד את הקהילה היהודית מאוד, שכן, היה עליה לדאוג לחבריה.
תנועות הנוער גדלו, ואף היו לגורם אקטיבי בחברה.
פעולותיהן השליכו לא רק על הנוער אלא על החברה כולה.
מרכז החלוץ עסק בהדרכה של עשרות פלוגות הכשרה חקלאיות בעיקר, ותיאם בין התנועות לארגוני העלייה.
המחלקה לעליית הנוער לא רק ארגנה את עלייתם של ילדים ונוער אלא גם הכשירה צעירים לעלייה, והקימה בתי ספר של המועמדים לעלייה.
תנועת תכלת-לבן, הוותיקה בתנועות אשר השתייכה לנצ"ח (נוער ציוני חלוצי), קיימה קשר הדוק עם הקיבוץ המאוחד בארץ.
בחלוץ הצעיר היו חברים רבים בהכשרות, וגם הוא היה קשור עם נצ"ח והקיבוץ נמאוחד.
תנועת אל על הייתה קרובה לתכלת-לבן ואף היא הצטרפה לנצ"ח.
השומר הצעיר, שהייתה תנועה צעירה יחסית בחלקים האלו, שמה דגש בחינוכה על היסוד המעמדי-חברתי, ועל העלייה ארצה במסגרת הקיבוץ הארצי.
תנועת מכבי צעיר התפתחה אחרי איחודה עם תנועת גורדוניה לאחת מהתנועות הגדולות, והדגישה בחינוכה את הפנייה להתיישבות ביישובי חבר הקבוצות.
תנועת בני עקיבא שארגון הגג שלה היה החלוץ המזרחי.על אף הוויכוחים האידאולוגים היה שיתוף הפעולה מרשים בין התנועות.
התנועות נפרדו רק זמן קצר לפני יציאת קבוצות ההכנה ל-טרזיינשטט.
בתחילת הכיבוש ראו הגרמנים את תנועות הנוער כארגון המעודד הגירה ולכן נתנו להם לפעול באין מפריע.
אך באמצע 1940 נאסרה הפעילות של התנועות ככל הארגונים הציונים ונאסר על קיומם של בתי ספר.
ההוראה ירדה למחתרת ותנועות הנוער נרתמו גם הן למשימה.
ב-1941 בחרו הגרמנים בעיירה טרזיינשטט למקום ריכוזם של היהודים, ויעקב אדלשטיין, ממנהיגיה הבולטים של החלוץ, לקח על עצמו את המשימה מתוך אמונה שעבודה בשביל הגרמנים תציל את היהודים ממוות.
כדי להפוך עד כמה שניתן את החיים בגטו להכנה לחיים בארץ ישראל, מסר אדלשטיין את הטיפול בילדים ונוער לבוגרי תנועות הנוער ולתנועות הנוער עצמן.
בראש המחלקה לנוער עמד אגון רדליך איש המכבי הצעיר, ובתחילת דרכו גם חברו לתנועה, פרדי הירש, וכמובן שלצידם עמדו גם מדריכי התנועות.
הם טיפלו בכל הצעירים מגלאי 4 עד 17. במסגרת פעולותם הופעלו שלושה גני ילדים, במעונות חניכים גרו במרוכז הנערים הגדולים מגיל 17. פעלו גם מסודות מיוחדים, כמו מעון לילדים הסובלים מפיגור שכלי או לילדים מחלימים.
אך העבודה החינוכית האינטנסיבית ביותר הייתה בבתי הילדים - פנימיות שבהן חיו החניכים עם מדריכיהם, הם פעלו תחת מסווה של עבודות שהיו מותרות כגון ציור, שירה והתעמלות.
יחידתם הבסיסית הייתה המעון, בו היו לפחות כמאה ילדים.
הפעילויות המאורגנות של החלוצים הבוגרים התבטאה במגוון פעילויות תרבותיות, אך לפני הכול דאגה לזולת - דברים כמו חלוקת מזון ולמודי עברית.
באווירת הפחד מהמשלוחים ההולכים וגדלים מטרזיינשטט ניסו תנועות הנוער ככל שיכלו ליצור משקל שכנגד - שיפתח את ערכן של המידות הטובות ויצור בסיסים אנושיים לחיים.
אך יותר מכל רצו להשריש את הציונות לדור הצעיר, במטרה לכשתסתיים המלחמה, הם יהיו אלה שיבואו לבנות את מדינת ישראל.
ב-1943 אורגנה בטרזיינשטט ועידה של החלוץ, בה הוחלט לארגן את התנועות תחת ארגון גג חדש שיקרא החלוץ האחיד.
נבחרה מועצה בת 14 נציגים של התנועות, ומרכז בו ארבעה חברים.
בפברואר התנועות ערכו מפגן גדול בו השתתפו כ-6000 חברים אשר כלל בתוכו מופע ספורט והושמעו בו נאומים בצ'כית ואף בעברית.
המופע הסתיים בשירה וריקודי הורה.
בידיעתו של אדלשטיין, התחילו להיווצר תוכניות על הקמת מחתרת לצורכי הגנה, אך מסיבות פוליטיות-תרבותיות הוא לא מצא את התומכים הנכונים למהלך, וכל מאמציו היו לשווא והוא נשלח לאושוויץ עם אשתו ובנו כבר ב-1943.
מחנות העבודה וסופו של הגטו
בסוף אוגוסט 1943 הובאו לטרזיינשטט 1,500 ילדים מגטו ביאליסטוק ככל הנראה לצורך הכנת עסקת חלופין.
הילדים שהיו במצב גופני קשה לא הורשו להתראות עם תושבי הגטו.
אך לפי הוראות הגרמנים הוקצו להם מדריכים אשר איתם חיו.
פרדי הירש נעצר בידי הגרמנים באשמת ניסיון ליצירת קשר איתם.
בספטמבר 1943 הוא ועוד כ-5000 יהודים נשלחו לאושוויץ-בירקנאו.
שם, פרדי הירש השיג אישור לרכז את הילדים מעל גיל שמונה בבלוק 31 הנקרא גם בלוק הילדים שנמצא בבלוק המשפחות.
בבלוק הילדים חיו כ-600 ילדים עם מדריכיהם.כך, במציאות הנוראה של בירקנאו, ניסו המחנכים, רובם חברי תנועות נוער, ליצור אווירה של חיים נסבלים.
הם חיו בשיגרה של לימודים, משחקים ועזרה הדדית.
שישה חודשים לאחר בואם נשלחו 3,800 מהם לתאי הגזים.
פרדי הירש, שכנראה היה צריך לעמוד בראש מרד מאורגן, התאבד.
אחרי מותו המשיך ספל ליכטנשטיין, ממנהיגי תכלת-לבן בפראג, עם מדריכי תנועות הנוער ממשלוחים אחרים שהגיעו, לנהל את הבלוק.
שוב ושוב נשלחו רבים מהם לתאי הגזים, עד שביולי 1944 נשלחו הכשירים לעבודה וביניהם גם המדריכים למחנות עבודה בגרמניה.
אחרי ביקור של הצלב האדום בטרזיינשטט ב-1944 החיים בגטו נמשכו כסידרם.
באוגוסט של אותה השנה אורגנה הוועדה השנייה של החלוץ, בה נבחרה מועצה חדשה ומרכז חדש.
בספטמבר 1944 החלו הגרמנים לפנות את הגטו.
נשארו בו רק קשישים וקומץ צעירים לטפל בהם ולעבודות חיוניות לגרמנים.
חלוצים כמעט ולא נשארו בו.
בשנות ה-30 פעלו כמה תנועות בהונגריה, אך כולן היו קטנות וסך החברים בהן יחד היה כ-2000 חברים, ולא הייתה להן השפעה ממשית על הלך הרוחות בחברה היהודית.
סיפוח דרום סלובקיה, קרפטורוס וטרנסילבניה להונגריה ב-1938–1941 הגדיל את מספר חברי התנועות, אך השינוי המשמעותי במספרן ובאופיין של התנועות התרחש ממרץ 1942 עם הגעתם של הפליטים מסלובקיה.
פליטים שהיו חברי תנועות נקלטו אצל חברי תנועותיהם בהונגריה.
אך כדי לסייע לאותם חברי התנועות, נזקקו החברים בהונגריה לשיטות מחתרתיות לדוגמה - זיוף תעודות זהות.
דבר זה לא התאים לתפיסה העצמית של חברי תנועות הנוער ההונגרים כפטריוטים הונגרים, אך היה תחילתו של תהליך הכרתי במצב בו הם שרוים.
בסוף 1942 בודפשט הייתה כבר למרכז חשוב של פעולות הצלה והעברת מידע על הנעשה באירופה.
בסוף 1943, היה ברור להנהגות תנועות הנוער הציוניות בהונגריה שמתנהלת השמדה שיטתית של יהודי אירופה על ידי הגרמנים.
בפברואר 1944, נציגי תנועות הנוער הציוניות הקימו את ועדת ההגנה.
הוועדה הורכבה מארבעה חברים, לאון בלאט מתנועת הנוער הציוני, דב אברהמצ'יק מתנועת בני עקיבא, מנחם קליין מתנועת מכבי הצעיר, משה אלפן מתנועת השומר הצעיר, למפקד נבחר משה רוזנברג מ-חוג גורדון.
הם חילקו את תחומי הפעילות והאחריות בין המשתתפים והתנועות, למקרה של כיבוש הונגריה על ידי הגרמנים, כגון: הקמת בונקרים, אגירת מזון, רכישת נשק, דאגה לתעודות מזויפות.
לפני כיבוש הונגריה בידי הגרמנים חיו יהודי הונגריה בשלווה יחסית מלבד מספר חוקים שנחקקו כנגדם.
תנועות הנוער היהודיות אף גדלו אף על פי שאחרי הצטרפות הונגריה למלחמה נאסרה פעילותם.
כשנתיים לאחר מכן התירה הממשלה להם לחזור לפעול בגלוי.
זמן קצר לפני כן הגיע גל של פליטים בעיקר מפולין, שממנה ברחו בשיאה של ההשמדה.
הם היו עדים למרד גטו ורשה וסיפרו הכול על כך לחבריהם בהונגריה.
כך שעם פלישת הגרמנים, תנועות הנוער היו המגזר המשמעותי שידע באופן ברור למה לצפות משלטון הנאצים.
עד שחרור הונגריה על ידי הסובייטים ניסו תנועות הנוער לפעול כדי להציל יהודים.
עם ריכוז יהודי הונגריה בגטאות ניסו תנועות הנוער להתריע בפני הציבור על השילוח למחנות ההשמדה ואף ניסו לחלץ את אלו שרצו בכך בעזרת תעודות זהות מזויפות.
אך רוב הציבור לא התייחס ברצינות מספקת להזהרתם.
אחת הפעולות שיותר הצליחו היו ה"טיולים" שבעצם היו הברחות של הכשרות של יהודים לבריחה לרומניה מגבול טרנסילבניה.
כ-7000 יהודים ניצלו בדרך זו, מרביתם היו יהודים שעשו זאת מיוזמתם, אך כ-3000 אורגנו לבריחה על ידי אנשי תנועות הנוער.
ביולי 1944 הופסק שילוח יהודי הונגריה למחנות ההשמדה והועלתה הצעה לאפשר לאלפי יהודים להגר מהונגריה אך זו הוכשלה בידי הגרמנים.
ואולם, היא אפשרה לכמה מדינות להנפיק תעודות חסות שהעמידה את נושאיה בחסות המדינה שהנפיקה את התעודה.
אחרי כישלונה של הונגריה לפרוש מהמלחמה חודשו הגירושים בצורת צעדות מוות.
תנועות הנוער הציוניות וכמה פעילים נייטרליים הצליחו להציל אלפי יהודים על ידי תעודות חסות אמיתיות ומזויפות.
בגלל אותם גירושים נותרו אלפי ילדים מיותמים בלי מבוגר שיטפל בהם.
תנועת ההתנגדות של החלוץ נטלה את הטיפול בילדים ובמסגרת של מחלקה A, ובכמה חודשים הקימו כ-40 גני ילדים בהם מצאו מחסה כ-6000 ילדים וכ-2000 מבוגרים.
באותה עת הפכה לשכת ההגירה היהודית של הקונסוליה השווייצרית (בית הזכוכית) למרכז להפצת מסמכים, לאחד מהמרכזים החשובים של תנועות הנוער החלוציות ולמסתור לכ-3000 יהודים.
הוקם ארגון מסועף לספק מזון ליושבי אותו מרכז, לבתי החולים וליושבי גטו בודפשט.
ארגון ההתנגדות פעל באותה צורה יעילה גם בתחום הדפסת תעודות החסות והפצתן - כ-100,000 תעודות מזויפות הופצו והצילו רבים.
בחודשי המלחמה האחרונים ארגון ההתנגדות של תנועות הנוער החלוציות היו גם אחד המקורות הראשיים למסמכים ומזון של תנועת ההתנגדות ההונגרית.
תנועות הנוער היהודיות בסלובקיה הוקמו לאחר מלחמת העולם הראשונה, מספר שנים לאחר שכבר שנוסדו בפולין ובגרמניה.
התנועות הללו התבססו על מודלים פולניים או גרמניים וקיבלו מהם השראה, משאבים והדרכה.
דוגמאות לכך הן תנועת הנוער השומר הצעיר שנוסדה בגליציה, ובלאו וייס (כחול-לבן), שפעלה בהשפעת הארגון האחות שלה בגרמניה.
במדינות הבלטיות - צ'כוסלובקיה (הכוללת את חבל צ'כיה, סלובקיה ורוסיה הקרפטית), רומניה, הונגריה ובולגריה - הרוב המכריע של תנועות הנוער היהודיות הפעילות היו ציוניות באופיין: השומר, קדימה, השומר הצעיר, מכבי הצעיר, גורדוניה, החלוץ הצעיר, הנוער הציוני, בני עקיבא ובית"ר.
יהודים שהיגרו לסלובקיה מפולין לאחר מלחמת העולם הראשונה הקימו הסתדרות צופים בשם השומר במערב סלובקיה, בעיר ברטיסלאבה, שפעלה עבור יהודים מתבוללים, שהושפעו מהתרבות הגרמנית.
באזור הקרפטים ובמזרח סלובקיה הוקם הארגון קדימה לקהילה עם תרבות יהודית שורשית ומושפעת מן התרבות ההונגרית, בהשראת הסתדרות הצופים בהונגריה.
לאחר מכן שני הארגונים הללו התאחדו והקימו את הסתדרות הצופים הדתית השומר קדימה.
בשנת 1927 חל פילוג בהסתדרות השומר קדימה עקב דרישת חלק מחבריה להגשמה חלוצית.
בהמשך קמו תנועות השומר הצעיר, בית"ר, בני-עקיבא ומכבי הצעיר.
מראשית שנות ה-30 של המאה העשרים התרחב מפעל ההכשרה להתיישבות בתנועות האלו.
במרץ 1939 עם הקמתה של מדינה סלובקית עצמאית, קלריקלית-פשיסטית ואנטישמית סולקו יהודים מבתי-ספר תיכוניים ומאוניברסיטאות.
כתוצאה מכך, תנועות הנוער לקחו על עצמם תפקידים חדשים בתחומי השכלה ופעילות ערכית של חיי חברה.
בשנים 1939–1942 פרחו תנועות הנוער, הקימו סניפים וקינים חדשים, פתחו מחנות קיץ וחורף לגילאי בית-הספר היסודי ולבוגרים, הכשירו מדריכים רבים, הקימו והרחיבו הכשרות להתיישבות, כולל הכשרות חקלאיות, בעזרת מרכז היהודים, בנוסף הציעו קורסים מקצועיים במימון הג'וינט.
הושקעו מאמצים רבים על ידי הארגונים הציוניים לעלות לארץ ישראל.
באפריל 1940 נכשל הניסיון האחרון לארגן עלייה לארץ-ישראל.
שתי אוניות של עלייה ב' על 736 נוסעיהן עגנו בנמל ברטיסלבה וציפו לקבלת אשרת מעבר לים השחור.
האשרה לא נתקבלה והנוסעים, בהם 103 חברי תנועות הנוער החלוציות, ירדו על אדמת סלובקיה וגבול סלובקיה נסגר עבורם.
החל באמצע 1942 יהודים ברחו מסלובקיה להונגריה, שבה היה מצב היהודים טוב יותר עד כיבושה על ידי גרמניה במרץ, 1944. הרב וייסמנדל פעל בעבור יהודים אורתודוקסים ותנועות הנוער ציוניות בעבור שאר היהודים.
לאורך שנות ה-30 ובתחילת מלחמת העולם השנייה הצטרפו צעירים צרפתיים יהודים רבים לתנועות נוער כמו תנועת הצופים היהודים בצרפת, השומר הצעיר הציוני, ותנועת הנוער ישורון האורתודוקסית.
הם עשו זאת לעיתים קרובות כדי להרגיש חלק מקהילה, כדי ליצור קשרים חברתיים וכדי לפתח את הזהות שלהם במהלך תקופה של אי ודאות גוברת.
בנוסף, תנועות אלו נתנו ליהודים צעירים הזדמנות לפתח מיומנויות, להבין את מקומם בחברה הצרפתית ובקהילה היהודית, וליצור סולידריות בין-אישית ארוכת טווח.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היו כאלפיים חברים בארגון הצופים היהודים של צרפת, התנועה הגדולה מבין התנועות היהודיות.
התנועות הציוניות סבלו ממחסור במדריכים.
רוב החברים היו בנים למשפחות מהגרים ופליטים, ורק מיעוטם היו בנים לילידי צרפת, שהיו רחוקים מלהזדהות עם הציונות.
תנועת הצופים היהודים בצרפת הוקמה ב-1923 על ידי רובר גמזון, שיצר גישה פלורליסטית ששילבה יהודים דתיים וחילונים, ציונים ופטריוטים צרפתים אנטי-ציונים.
בעקבות הכיבוש הגרמני של צרפת ב-1940 התנועות היהודיות הנוער באזורי הצפון פורקו, אך תנועות הנוער בפריז חידשו את פעילותיהן במסווה של מועדונים קהילתיים.
בשנת 1942, כשהמשטר הנאצי הגביר את המעצרים והגירושים של יהודים, תנועות הנוער היהודיות ירדו למחתרת ויצרו תנועה ציונית מאוחדת שהתעלתה מעל שיוכים פוליטיים.
סימון לויט, מנהיג על-מפלגתי, נבחר להוביל את התנועה הציונית החדשה, שכללה חברים מרקעים שונים.
התנועה החדשה הקימה ארגון מחתרת בשם הקוד "חינוך גופני" (Physique) והצופים הקימו את רשת ההצלה שנקראה "השישית" (La Sixième), ושני הארגונים שיתפו פעולה בכל פעילותיהם.
פעילות תנועות הנוער היהודיות המאורגנות בצרפת הכבושה התמקדה בשלושה תחומים: חינוך, פעולות הצלה ולוחמת גרילה.
במסגרת הפעילויות החינוכיות קיימו פעולות חינוך לא פורמלי, חוגי לימוד וסדנאות הכשרה למדריכים.
בתחום ההצלה נופקו תעודות זהות מזויפות, שוכנו ילדים בבתיהן של משפחות לא יהודיות וכן במוסדות דת ומוסדות לא יהודיים אחרים, והוברחו יהודים לספרד ולשווייץ.
תנועות הנוער טיפלו טיפול מלא בכ-10,000 ילדים שהוריהם גורשו, והבריחו כ-1,500 מהילדים לשווייץ ו-88 לספרד.
תנועות הנוער המשיכו בפעילותם להצלת יהודים למרות שעמדו בפני מבחנים קשים, כמו קריסת המנגנון הצבאי האיטלקי בצרפת ב-1943, שהעמידה את היהודים בניס וסביבתה בסכנה.
לאחר שחרור צרפת הוחזרו לקהילה היהודית ילדים שהוריהם נספו בשואה.
ארגון הצבא היהודי הוקם על ידי פעילים צעירים בטולוז כדי לגייס לוחמים מתוך תנועות הנוער, והשתתף בקרבות גרילה נגד כוחות הגרמנים.
יחידות דומות פעלו גם בליון ופריז.
הארגון הקים רשת ענפה להברחת לוחמים לארץ ישראל דרך ספרד וכך עלו לארץ ישראל כ-300 צעירים ב-1944, בהם חברי הכשרות של התנועה הציונית, הצופים, וחברי החלוץ מהולנד שהצליחו להסתנן לצרפת.
פעולות הצבא היהודי הביאו להצלת אלפי פליטים יהודים, אך במחיר של אבידות רבות.
הקרב ההיקף הגדול ביותר שבו השתתפו היחידות היהודיות היה מארב על רכבת משוריינת, באזור העיר קאסטר אחרי ליל לחימה קשה באוגוסט 1944, נלכדה הרכבת, ו-3,500 חיילים וקצינים גרמנים נכנעו ליחידות המחתרת היהודיות בקאסטר.
יחידות של הצבא היהודי השתתפו בשחרור פריז ועוד ערים גדולות.
תנועות הנוער ברומניה מילאו תפקיד מרכזי בפעילות הציונית ברומניה, בגלל כוחן הארגוני, תוכנן האידאולוגי והערכי, ושיעור העולים מקרבן לארץ-ישראל.
ברומניה, בגבולותיה שבין שתי מלחמות-העולם, פעלו רוב תנועות הנוער הציוניות: בני עקיבא, גורדוניה, הבונים דרור, הנוער הציוני, השומר הצעיר, החלוץ ובית"ר.
במהלך השואה ברומניה, תנועות הנוער היהודיות נתקלו בקשיים משמעותיים.
בתקופת שלטון המלך קרול השני פורקה תנועת החלוץ בפקודת השלטונות ובכך נשמט הבסיס החוקי לפעילות תנועות הנוער, והן פעלו בתנאים מחתרתיים למחצה, במסווה של 'הכשרת עולים', דבר שהתאים למדיניות הממשלה לעידוד הגירת היהודים מרומניה.
לאחר הכיבוש של פולין בספטמבר 1939, פליטים יהודים ברחו לרומניה, וכך גדלו הפעילויות של תנועות הנוער במחתרת וההכנות לעלייה לארץ ישראל במקרה שרומניה תיכבש.
עם הקמת המשטר הפשיסטי בספטמבר 1940, בראשות יון אנטונסקו ומשמר הברזל, הרדיפות התעצמו.
מוסדות ההכשרה פוזרו, ומאות מהפעילים הציוניים נקבצו בבוקרשט.
בינואר 1941, הגיעו הרדיפות לשיא, עשרות חברי תנועות הנוער נאסרו ועונו, ומנהל המשרד הארץ-ישראלי משה אוריחובסקי נרצח.
כתוצאה מהוצאת השליחים מרומניה, התגבשה הנהגה צעירה מקומית לתנועות הנוער.
בגלל צורכי השעה הוקמה ברית הנוער, רומניה – גוף מתאם בענייני עלייה, עזרה ומידע.
ברית הנוער ניסתה ליצור קשר עם חברי התנועות בשטחי פולין הכבושים בידי הגרמנים והסובייטים, אך עם הצלחה מעטה.
המצב הכללי והפגיעות בחבריהן אילצו את תנועות הנוער לרדת למחתרת ולצמצם את פעולותיהן למספר קטן של ערים (בעיקר בוקרשט, יאשי, טימישוארה וגטו צ'רנוביץ).
הפעילות בתנועות הנוער צומצם מחמת החוקים האנטישמיים וחובת עבודת הכפייה, ולכן הפעילים נאלצו לזייף תעודות.
מ-1942–1943, מספר קטן בלבד של פעילים מרכזיים קיבלו פטור מעבודת כפייה בעקבות הסדר שעשו הפעילים הציוניים דרך מרכז היהודים.
המחתרת הציונית סבלה גם מהסתננותם של פעילים קומוניסטים לשורותיה.
הקומוניסטים ביקשו לגרור את תנועות הנוער לפעולות ראווה אנטי-פשיסטיות, שלא היו בהכרח חיוניות לנוער הציוני.
במרץ 1942 נאסרו בבוקרשט שלושה נערים קומוניסטים, והם הסגירו 16 מחברי השומר הצעיר, בני 10–20, בגלל הפצת שטרות כסף שעליהם הדפיסו קומוניסטים יהודים סיסמאות אנטי-פשיסטיות.
על חלקם נגזר עונש מוות, ועל רובם עונש מאסר של 10 עד 25 שנה.
מ-1942 התרכזה פעולת תנועות הנוער בשני תחומים עיקריים:
שמירת קשר סדיר עם ועדת העזרה וההצלה בקושטא (איסטנבול) ועם משרד הסוכנות היהודית בז'נבה.
הקשר הזה היה חיוני הן לקבלת עזרה ממשית בכספים, והן עבור שמירת המורל על ידי קבלת ידיעות מארץ-ישראל.
ועדת העזרה הנחתה את המחתרת בעניינים שונים, כגון עלייה והצלה.
תנועות הנוער מצידן, מסרו לוועדה מידע על ההשמדה בפולין.
· שמירת הקשר בין מרכזי תנועות הנוער ובין חבריהן המפוזרים כדי לעודד את רוחם ולתת עזרה לזקוקים להן, בייחוד בפלוגות עבודת הכפייה.
חברי תנועות הנוער נסעו מבוקרשט (שבה המשיכו חלק מתנועות הנוער בפעילות במחתרת) עם תעודות מזויפות, כדי להביא כספים ולסייע להעביר פליטים לבוקרשט.
בנוסף, בצ'רנוביץ סייעה המחתרת של תנועות הנוער במתן עזרה ומקלט לפליטים מפולין שהצליחו לברוח דרך סניאטין.
מ-1943, עם התקרבות הצבא האדום, הפכה שהייתם של הפליטים בצ'רנוביץ למסוכנת, ותנועות הנוער השתדלו להבריחם לבוקרשט.
ואולם, נפלה תקלה בפעולה, ובתחילת 1944 נאסרו חלק ממנהיגי הנוער ומהמנהיגים הציונים.
בטרנסניסטריה, הפעילות המעטה שהתקיימה התבטאה בשמירת קשר אישי וחברתי, כגון בפעילות הנוער הציוני.
הקשר בין בוקרשט לטרנסניסטריה התנהל בעיקר באמצעות לא-יהודים, שהעבירו כספים ומעט תרופות ומזון.
הנוער הציוני גם השתתף במשלחות ב-1943 לטרנסניסטריה כדי להכין את החזרת היתומים משם.
תנועת הבריחה פעלה באירופה משלהי מלחמת העולם השנייה ועד להקמת מדינת ישראל והייתה אחראית להברחתם של כשלוש מאות אלף ניצולי שואה ממזרח אירופה לכיוון דרום מערב - אל נמלי הים התיכון.
ניצולים שבחרו לעזוב את אירופה כדי להקים לעצמם בית בארץ ישראל.
שורשי הבריחה בהתארגנות ספונטאנית של ניצולי השואה, שיצאו מן המחנות, מן היערות וממקומות המסתור - יתומים, שכולים, נצר אחרון למשפחותיהם.
הראשונים להתארגן היו פרטיזנים יהודים ובוגרי תנועות הנוער הציוניות.
הם התארגנו בקיבוצים בהם הציעו לפליטים קורת גג, שמיכה, ביגוד ואוכל.
במרץ 1944, עם כיבוש הונגריה בידי הגרמנים והתחלת השמדת היהודים שחיו בה, התארגנו חברי תנועות הנוער, בסיוע הקהילות וההסתדרות הציונית, לנסות ולהציל יהודים מהונגריה.
בעיירות ארד וטורדה ובמקומות אחרים לאורך הגבול עם הונגריה הוקמה רשת הצלה והברחת פליטים וחלוצים לרומניה, והעברתם בסתר לבוקרשט.
הפעולה ארכה כחודשיים והצילה אלפי יהודים.
עם התקרבות הצבא האדום לרומניה החלו תנועות הנוער להתכונן לאפשרות של פעולות נקם מצד הגרמנים הנסוגים.
הצנחנים שהגיעו מארץ-ישראל מאוקטובר 1943 עד קיץ 1944, ובייחוד יצחק בן אפרים הממונה מטעם משלחת הצנחנים על ההגנה, השפיעו על תנועות הנוער להתארגן להגנה על הציבור היהודי.
בסוף מלחמת העולם השנייה, האנטישמיות הנמשכת ווהשאיפה לבית בטוח במולדת משלהם, דחפו רבבות יהודים, רבים מהם צעירים בוגרי תנועות הנוער, להצטרף לארגונים הציוניים.
ב-1946 החלה נהירה המונית של יהודים מפולין דרך רומניה, צ'כוסלובקיה, אוקראינה והונגריה אל מחנות העקורים בגרמניה, באוסטריה ובאיטליה שהיו בשליטת בעלות הברית.
משם המשיכו לנמלי איטליה ודרום צרפת בדרך אל ארץ ישראל.
תנועת מצלמה הוא מושג בצילום וידאו המתאר מצב שבו המצלמה מצלמת ונעה לכיוון מסוים בו זמנית.
ישנם שני סוגי תנועת מצלמה: "סטטיות" ו"נעות".
יש אפשרות להשתמש בכמה תנועות בו זמנית, לדוגמה: תנועת "פאנינג" יחד עם "זום".
בתנועות אלה המצלמה נשארת מקובעת במקומה על הרצפה ונעה אך ורק על ציר (בדרך כלל של חצובה) אופקי או אנכי.
זוהי תנועה אופקית של המצלמה.
התנועה דומה לסיבוב של הראש מצד לצד (כמו סימון המילה "לא").
תנועה זו עשויה לשמש לסריקת אובייקטים רחבים שלא יכולים להיכנס לתוך הפריים במלואם, למעקב אחר תנועת אובייקט הנמצא בתנועה רוחבית, או למעבר בין אובייקט לאובייקט צידי.
התנועה דומה להזזה של הראש מלמטה למעלה (כמו סימון המילה "כן").
בתנועה זו המצלמה מוטה לכיוון מעלה או מטה.
תנועה זו משמשת כדי להראות אובייקטים שלא נכנסים לפריים כמו בניינים גבוהים.
שינוי גודל הפריים על ידי שינוי מרחק עדשת הזום מהאובייקט המצולם.
זו אינה תנועת מצלמה במובן המילולי של המושג מפני שהמצלמה נשארת סטטית לגמרי.
ישנה התקרבות או התרחקות מנושא הצילום באמצעות שינוי מיקום עדשה במערך העדשות של המצלמה.
"זום אין" (על פי האקדמיה ללשון העברית: הֲצָרָה) - תנועה המגדילה את האובייקט המוצג בפריים ומייצרת תחושת התקרבות לאובייקט המצולם.
"זום אווט" (על פי האקדמיה ללשון העברית: הַרְחָבָה) - תנועה המקטינה את האובייקט המוצג בפריים, מרחיבה את סביבתו ומייצרת תחושה של התרחקות מהאובייקט.
"זום" היא אינה תנועת מצלמה המדמה התרחשות ראייתית טבעית, שכן ההתקרבות או ההתרחקות מהמאובייקט נוצרת על ידי כניסה פנימה ללא התקרבות פיזית (בניגוד לתנועת "דולי" הדומה להתקרבות פיזית לאובייקט או להתרחקות ממנו).
השימוש בזום הוא על כן שימוש אמנותי או פורמליסטי המעבה את התחושה בה מתמקדת הסצנה בסרטים העלילתיים או האקספירמנטליים.
בסרטים תיעודיים וחדשותיים משמשת התנועה למיקוד תשומת הלב באלמנט מסוים או להגדלת טווח הכיסוי של הפריים.
שילוב של תנועת זום ודולי לשם שימור גודל האובייקט המצולם והגדלת או הקטנת הסביבה המופיעה ברקע פותח על ידי אירמן רוברטס והתפרסם בזכות השימוש בו בסרטו של אלפרד היצ'קוק 'ורטיגו'.
שילוב זה נקרא לא פעם 'אפקט ורטיגו'.
בתנועות אלה המצלמה נעה בזמן התנועה דבר שגורם להם להראות טבעיות יותר.
המצלמה נעה בדרך כלל בעזרת ציוד שונה שמאפשר תנועות שונות ויציבות כגון:
דוֹלִי - Dolly - מעיין עגלה (שעליה מורכבת המצלמה) הנעה על מסילה.
סטדיקאם - Steadicam - ריתמה שמחוברת לגופו של הצלם ומאפשרת תנועה יציבה עם המצלמה - בניגוד לצילום כתף.
מנוף - Crane - מאפשר תנועה במרחב.
תנועה פיזית של המצלמה לכיוון ימין, שמאל, קדימה ואחורה.
התנועה בדולי נראית טבעית בגלל שהמצלמה עצמה נעה, והיחס בין הרקע לבין האובייקט המצולם משתנה עם שינוי הפרספקטיבה, בניגוד לתנועת "זום".
התנועה יכולה להעשות על ידי עגלת "דולי", מסילה (Track), על ידי "סטדיקאם", או בצילום כתף או יד.
תנועה דומה לתנועת הדולי - אך המצלמה נעה מעלה ומטה, בדומה לתנועת מעלית.
תנועה פיזית של המצלמה לכיוון מעלה או מטה.
תנועה זו מבוצעת בדרך כלל על ידי מנוף (Crane, "מצלמת-רחף".)
בדולי זום נעשית תנועה דולי פיזית לאחור ובו זמנית "זום אין", ולהפך.
תנועה זו יוצרת מצב שבו האובייקט המצולם נשאר בגודל קבוע אך גודל הרקע משתנה.
תחילה נקרא האפקט "Vertigo" בשל השימוש שנעשה בו בידי צלם הסרט ורטיגו בבימויו של אלפרד היצ'קוק.
אפקט זה נקרא גם "זולי" , שילוב המילה "זום" ו "דולי".
מעקב אחרי אדם בדרכו בעזרת "סטדיקאם".
תנועה זו עוקבת אחרי אדם כאשר הוא עובר במקומות צפופים והומי אדם, לדוגמה: מטבח במסעדה גדולה בסרט החבר'ה הטובים.
תנועות עיניים הן היכולת של העין לבצע תנועה לכיוונים שונים, על ידי השרירים החוץ-עיניים (Extrinsic muscles).
שרירים אלו פועלים כדי להזיז את העין ל-6 מנחים עיקריים:
העין זזה מדיאלית לכיוון האף על ידי שריר ה-Medial rectus.
העין זזה הצידה (הסתכלות לצד, שלא לכיוון האף) על ידי שריר ה-Lateral rectus.
שריר ה-Inferior oblique פועל להרמת גלגל העין כאשר היא מסתכלת מדיאלית.
שריר ה-Superior oblique פועל להורדת גלגל העין או להסתכלות מטה כאשר היא מסתכלת מדיאלית.
שריר ה-Superior rectus מעלה את העין כאשר היא פונה הצידה.
שריר ה-inferior rectus מוריד את העין כאשר היא פונה הצידה (לטרלית).
בתנאי חושך או בהיעדר נקודת ייחוס, יכולה להיגרם אשליית תנועה לעצם נח, (בדרך כלל נק' אור במקום חשוך), וזאת בשל תנועת הסקאדות של העיניים.
ישנן כמה סוגי תנועות עיניים, ואינן קשורות לכיוון עצמו של תנועת העיניים.
תנועה מהירה בקפיצות, בעיקר כדי לשנות מבט, ולהתביית על עצם.
כ-200 מילי שניות זהו זמן התגובה לתכנון ולאתחול סקאדה, וכ-80-100 מילי שניות משך הסקאדה עצמה, ומתרחשת כ-4-5 פעמים בשנייה.
תנועה סקאדית מאפיינת למשל קריאת ספר.
תנועה שאורכה פחות מ-20 arcmin.
לא כל הסקאדות הן רצוניות.
תפקידן הוא לכוון את הפוביה (fovea) מול עצם עליו אנו מעוניינים להתמקד.
Saccadic main sequence - סקאדות מאופיינות כתנועות בליסטיות, היינו, ככל שהעצם אליו צריך להביט נמצא במרחק יותר גדול, שיא המהירות הזוויתית להגיע לשם, תהיה יותר גדולה.
drift - תנועה לא רצונית, המתרחשת במקביל לתנועות העיניים האחרות, מעין סחף מאוד קטן (מבחינת אורך) של העין לכיוון רנדומלי.
Smooth pursuit - מתרחשת כאשר יש עצם בתנועה שרוצים לעקוב אחריו, וניתן לצפות מה יהיה כיוון ומהירות תנועתו.
זוהי תנועה הדורשת קשב, כיוון שנדרש מהמח עצם עם מהירות וכיוון עליו יוכל לעקוב.
Vestibular Ocular Reflex - רפלקס של תנועה משלימה לתנועות האחרות כשמזיזים את הראש, והעיניים עוקבות אחרי עצם קבוע.
תנועה זו מערבת את מערכת שיווי המשקל ותנועות הראש.
Opto Kinetic Nystagmus - תנועת עזר לסקאדה ולמעקב, כאשר העצם הנעקב יוצא משדה הראייה, אז העין חוזרת להיכן שראתה אותו לראשונה.
Vergence system - תנועות עיניים הקשורות להתמקדות לעצם הקרוב לפנים, המתרחק או מתקרב מאיתנו.
בניגוד לסוגי התנועות מעלה, בתנועה זו כל עין זזה בנפרד לכיוון אחר, אבל ביחד.
סקאדות ו-smooth pursuit, נשלטות במח על ידי ה-Posterior parietal cortex, שבין השאר אחראי על אינטגרציה בין חושית של המיפוי, ועל הפניית תנועות עיניים למושא הקשב.
כמו כן על תכנון הסקאדות אחראי ה-Frontal eye fields.
שליטה עצבית על תנועות העיניים
בדומה לשרירים אחרים בגוף, שרירי העין נשלטים על ידי מערכת העצבים המרכזית, דרך מסלולים עצביים השייכים למערכת המוטורית.
הפקודות המוטוריות שיורדות מקליפת המוח עוברות דרך גזע המוח, ומגיעות לשרירי העיניים דרך שלושה מעצבי הגולגולת - עצבים מס' IV, III ו-VI.
עצב זה מספר גם סיבים פאראסימפתטיים אשר אחראים לכיווץ האישון.
שיתוק העצב השלישי, אם כן, יביא לתמונה קלינית שבה המטופל לא מסוגל להזיז את העין הפגועה לקרבת לאף, להעלותה או להורידה אלא רק מעט להזיזה הצידה.
כמו כן תהיה צניחת עפעף והאישון לא יגיב לאור (לא יתכווץ).
עצב מס' IV, "עצב הסליל" (Nervus trochlearis), אחראי על עצבוב ה-superior oblique ופגיעה בעצב זה תביא לחוסר יכולת של המטופל להוריד מבט (כשגלגל העין פונה לאף).
פגיעה מבודדת בעצב זה נגרמת לרוב כתוצאה מטראומה.
עצב מס' VI, "העצב המצדיד" (Nervus abducens), אחראי על עצבוב ה-Lateral rectus, פגיעה בעצב זה תביא לחוסר יכולת של המטופל להזיז את העין הפגועה הצידה.
אצל אנשים מבוגרים, פגיעה בעצב זה נגרמת לרוב כתוצאה ממחלה כגון סוכרת או ממחלת כלי דם, אולם יש לשלול גם מצבים הקשורים לארתריטיס.
בכל מקרה, לעיתים יש לבצע הדמיה לבסיס הגולגולת על מנת לשלול תהליכים גידוליים אשר יכולים להביא לשיתוק של עצב זה.
אם השיתוק לא מלווה בכאבים, ותוצאות הבדיקות הן נורמליות, וכן לא נצפה שיש לחץ תוך-גולגולתי גבוה, ניתן לעקוב באופן שמרני אחר החולים.
במקרים בהם השיתוק מלווה בכאב, ניתן לטפל בחולים באמצעות פרדניזון הניתן למשך 5 ימים, אשר מביא להקלה משמעותית בכאבים.
הגרעינים של העצב השלישי והרביעי ממוקמים בחלק הגבי של המוח האמצעי, קדמית לתעלת המוח, בעוד שגרעין העצב השישי ממוקם בפונס.
נגעים באזורים אלו מביאים לבעיות שונות בשדה הראייה, שלעיתים ניתן להבדילם מנגעים בעצב עצמו:
גרעין העצב השלישי: בעוד שפגיעה בעצב השלישי המעצבב שרירי עין אחת בלבד תביא לפגיעה באותה העין, הרי שגרעין העצב השלישי מכיל סיבים משותפים לשתי העיניים עבור השריר המרים את העפעפיים.
כמו כן, מכיל גרעין העצב השלישי עצבוב של שריר ה-superior rectus מהעין הנגדית.
גרעין העצב הרביעי: בשונה מפגיעה בגרעין העצב השלישי, המתאפיינת בתמונה קלינית שונה מול פגיעה בעצב השלישי עצמו, במקרה של פגיעה בגרעין העצב הרביעי לא ניתן להבדיל אל מול פגיעה בעצב הרביעי עצמו, והתמונה הקלינית זהה.
גרעין העצב השישי: פגיעה בגרעין העצב השישי, מלבד הפגיעה בשריר ה-Lateral rectus, מביאה גם לחולשה בצד הפנים, לחולשה בהסתכלות קדימה ואף לירידה ברמת ההכרה.
הסיבה לכך היא שגרעין העצב השישי ממוקם ליד מסילות עצביות הקשורות לעצב הפנים, אזור ה-Pontine lateral gaze center, וכן אזור הקרוי reticular activating system אשר אחראי בין היתר על מצב ההכרה.
שליטה סופר-נוקלארית על תנועות העיניים
שליטה סופר-נוקלארית על תנועות העיניים מאפשרת לשתי העיניים לפעול יחד כדי ליצור תנועה מתואמת.
לדוגמה: כאשר אנו רוצים להתבונן ימינה, עין ימין שלנו פונה הצידה לצד ימין, כלומר פעולה זו מתבצעת על ידי שריר ה-lateral rectus הימני.
עין שמאל גם היא מתבוננת ימינה, כלומר פונה לכיוון האף, ופעולה זו מתבצעת על ידי שריר ה-medial rectus השמאלי.
מכאן, שיש שני שרירים שונים הפועלים לצורך הסטת המבט לאותו הצד.
על מנת לתאם את פעולת שני השרירים הללו, יש צורך במערכת אשר תפקח על תנועות מתואמות של העיניים.
שריר ה-medial rectus השמאלי, כאמור, מעוצבב על ידי עצב שלוש (oculomotor), בעוד ששריר ה-lateral rectus הימני, מעוצבב על ידי עצב שש (abducens).
על מנת ששתי העיניים יסתכלו לאותו הכיוון, יש צורך בכך שיהיה תיאום של פעולת שני העצבים הללו, על מנת ששתי העיניים יפנו לאותו הצד.
אזור זה אחראי למעשה על תנועת עיניים מתואמת לצדדים דרך הקשר שלו הן לעצב השישי האיפסילטרלי והן לעצב השלישי הקונטרה-לטרלי.
אזור זה ממוקם בגזע המוח, ספציפית בפונס ובמוח האמצעי, ומקבל מידע עצבי מקליפת המוח.
אזור זה קרוב לגרעין העצב השישי.
פגיעה ב-PPRF באזור הימני, אם כן, תביא לחוסר יכולת להסתכל לכיוון שדה הראייה הימני, ולהפך.
במילים אחרות, פגיעה באזור גזע המוח תביא לסטיית מבט לכיוון הנגדי מכיוון הפגיעה עצמו.
אזור ה-PPRF מקבל גם מידע מקליפת המוח, מהאונה המצחית בצד הנגדי (כך למשל, PPRF ימני מקבל מידע מהאונה המצחית השמאלית).
מידע זה שולט על תנועות עיניים מהירות, הנקראות גם "סקאדות" (Saccades).
כמו כן, אזור ה-PPRF מקבל מידע מאונה פאריאטו-אוקסיפיטלית של אותו הצד, השולטת על תנועות עיניים איטיות (pursuits).
נגע באונה המצחית, למשל, עלול להביא לכך שתהיה סטיית מבט אל הצד הפגוע עצמו: נגע באונה מצחית שמאלית תביא לסטיית מבט לכיוון שמאל (זאת, בשונה מנגע ב-PPRF שמאלי, המאופיין בסטיית מבט לכיוון ימין).
בשונה מכך, פרכוס באונה המצחית יביא לסטיית מבט לצד הנגדי מהצד בו חל הפרכוס.
כאשר פעילות של אחד מששת השרירים נפגעת, העין אינה יכולה לנוע בכיוון של השריר שנפגע- בעיה זו קרויה אופתלמופלגיה.
במקרים אלו, האדם עלול להתלונן על ראייה כפולה (דיפלופיה) מאחר שהעיניים אינן מתואמות בראייתן ושדה הראייה הנופל על הרשתית באזורים שונים יוצר אשליה של ראייה כפולה.
ניתן לאבחן בעיות בתנועות העיניים על ידי בדיקת המטופל כאשר הוא מסתכל לשישה כיוונים עיקריים.
אצל מטופלים שאינם בהכרה, ניתן להעריך תנועות עיניים על ידי ביצוע "מבחן קלורי"- מבחן בו "מגרים" את עור התוף על ידי מים חמים או קרים (אם אין פתולוגיות בעור התוף).
מטופלים השרויים בקומה, ללא פגיעה בגזע המוח, יגיבו למים קרים באופן בו תנועת העיניים תהיה לכיוון האוזן אליה טופטפו המים הקרים.
טפטוף מים קרים לשתי האוזניים בו זמנית, יביא לסטיית מבט למטה, ואילו טפטוף מים חמים לשתי האוזניים יביא לתזוזת עיניים למעלה.
חוסר תגובה של העיניים לטסט קלורי יכול להצביע על נגע בגזע המוח או בצרבלום, מחלה באיבר שיווי המשקל שבאוזן הפנימית, או הרעלה הנגרמת על ידי תרופות הרדמה.
חולשת שרירי עיניים, או ocular palsy, יכולה לנבוע מפגיעה בשריר עצמו, בעצב, או בחיבור שבין העצב לשריר.
פגיעה בעצב שלוש תביא לצניחת העפעף וסטיית העין לצד הלטרלי, היות ששריר ה-lateral rectus אינו מעוצבב על ידי עצב זה ולכן גורם לסטיית המבט לכיוונו.
המטופל יתלונן על "ראייה כפולה" שהוא מסתכל לכל הכיוונים, למעט לכיוון הצד של העין הפגועה.
שיתוק של עצב ארבע (trochlear palsy) אשר מעצבב את שריר ה-superior oblique, יביא לכך שהעין הפגועה מורמת מעט יותר מהעין שאיננה פגועה במבט קדימה, כאשר מידת הרמת העין גבוהה יותר לעומת העין הבריאה, ככל שהמבט פונה לכיוון האף (אדוקציה) ולהפך.
המטופל מתלונן על ראייה כפולה כאשר הוא מסתכל למטה כשעיניו מופנות לכיוון האף.
מטופלים אלו יתלוננו, למשל, על קושי לרדת במדרגות בגלל ראייה כפולה.
שיתוק של העצב השישי (abducens palsy) גורמת לשיתוק של שריר ה-lateral rectus- כלומר חוסר יכולת להזיז את העין הפגועה לצד הלטרלי.
המטופל יתלונן על ראייה כפולה כאשר יתבקש להזיז את העיניים לכיוון הלטרלי של העין הפגועה.
אופתלמופלגיה אינטר-נוקלארית: (נקרא גם INO) בעיה זו נובעת כתוצאה מנגע המערב את ה- medial longitudinal fasciculus.
מערכת עצבית זו מקשרת בין העצב השישי לעצב השלישי, ואחראית על תנועת עיניים מתואמת.
INO שמאלי יביא לתמונה קלינית שבה המטופל מתבקש להסתכל לצד ימין, כאשר עין שמאל לא מסוגלת להסתכל לצד ימין אולם עין ימין כן מסוגלת לעשות כן.
בנוסף קיים ניסטגמוס בעין ימין כדרך לפצות על חוסר התגובה של עין שמאל.
INO ימני יביא לתמונה הנגדית, שבה המטופל מתבקש להסתכל לצד שמאל, כאשר עין שמאל מגיבה בהתאם ומבצעת ניסטגמוס כפיצוי, בעוד עין ימין לא מצליחה להסתכל לכיוון השמאלי.
הסיבות ל- INO קשורות לרוב לנגעים בגזע המוח, המקום בו עוברת מסילה עצבית זו.
הסיבה הנפוצה יותר, בעיקר אצל מטופלים צעירים או מטופלים אשר שתי העיניים סובלות מ- INO, היא טרשת נפוצה.
אצל מטופלים מבוגרים יותר, או כאלו הסובלים מ- INO בעין אחת בלבד, יש לשקול אופציות נוספות כגון מחלה ווסקולרית.
שתי אבחנות אלו מכסות בקירוב כ־80% מהמקרים שבהם יש INO.
סיבות נדירות יותר כוללות אנצפליטיס בגזע המוח, גידולים בגזע המוח, אנצפלופתיה על שם ורניקה, הרעלת תרופות הרדמה ועוד.
תסמונת זו משלבת את הפגיעה הנגרמת ב-INO יחד עם חוסר יכולת להסתכל לכיוון האזור בו הנגע קיים.
לדוגמה: נניח וקיים נגע בגזע המוח השמאלי, אשר מערב שני אזורים אלו.
כאשר אותו אדם יתבקש להסתכל ימינה, עין ימין תזוז ימינה, אולם עין שמאל תישאר מקובעת במקום ללא יכולת לזוז ימינה, וזאת כתוצאה מפגיעה ב-medial longitudinal fasciculus השמאלי (פגיעת INO שמאלית).
כאשר אותו אדם יתבקש להסתכל שמאלה, שתי העיניים יוותרו מקובעות במבט קדימה ולא יוכלו להסתכל לכיוון השמאלי, זאת מאחר שמרכז הראייה השמאלי נפגע ואיננו מאוקטב, ועל כן אין עצבוב של השרירים הפועלים להזזת העיניים שמאלה.
תסמונת זו קרויה one and a half היות שקיים שיתוק דו צדדי של שתי העיניים בכיוון אחד (הכיוון בו ממוקם הנגע) ושיתוק חד צדדי (חצי) לכיוון השני.
תסמונת דוויין: זוהי תסמונת מולדת, אשר מופיעה אצל אחוז קטן מהאוכלוסייה, זוהי לא פזילה, אך מחלה שנובעת מחוסר תפקוד או התכווצות יתרה של אחד או של שתיים משרירי העין בעת השהייה של העובר בבטן ההריונית.
אנשים הסובלים ממנה אינם יכולים לראות בשדה ראייה תקין ומלא בלי לסובב את הראש, הם צריכים לסובב את הראש על מנת להסתכל לצדדים של העין הלוקה בתסמונת זו.
יש אנשים שאצלם מחלה זו היא בשלבים קיצוניים אשר מחייבים ניתוח על שרירי העין וכך ניתן להתקן את ההשלכה של המחלה בכך שהאנשים הלוקים בה באופן קיצוני יותר מחזיקים את הראש נטוי לצד, מלבד הניתוח ניתן לשים עדשת צלינדר בעדשות המשקפיים והיא מייצבת את הנטייה של הראש.
חקר תנועות עיניים ומדידתם ובייחוד תנועות עיניים מהירות REM הוא תחום מדעי ממנו מסיקים מסקנות רבות בתחום הפסיכולוגיה הקוגניטיבית - חקר ההבנה הנפשית, כמו בדיקת קשב ותשומת הלב, זמן עד המצמוץ כזמן הנדרש עד להבנה ומעקב אחרי המקום אליו מביט אדם בשעת קריאה או בתגובה לגירויים קוליים וחזותיים שונים.
הניסויים משמשים גם בחקר התפתחות האדם וגם התפתחות בעלי חיים, ומגלה מתי לראשונה תינוקות מגיבים לסביבתם: למראות, לקולות, לשפה ועוד.
ניתן למדוד פרמטרים שונים עבור כל עין בנפרד: גודל אישון, כיוון תנועה מעלה / מטה, כיוון הראש.
כנגזרת של הזמן מחושבת מהירות התנועה.
הדרך העיקרית לעקוב אחר תנועות עיניים היא שימוש במצלמה.
לעיתים מדובר במכשיר ייעודי למעקב עיניים, כשהוא מבוסס בדרך כלל על הארה ב-LED תת-אדום וצילום איכותי.
ישנם גם פתרונות פשוטים יותר, המתבססים על מצלמות מחשב או טלפון נייד.
פתרון נוסף, שכיח הרבה פחות הוא Coil system / Scleral Coil - מעקב בעזרת סליל מתכתי ששמים כמו עדשה על העין.
הנבדק יושב בתוך "כלוב" מגנטי.
תנועה של העין תיצור זרם, המחושב לכדי שלושת צירי התנועה.
מלבד שימוש רפואי ומחקרי למדידות, חוקרים תנועות עיניים בניתוח שיווקי ופרסומי (איפה אנשים מסתכלים כשנכנסים לחנות, באתר אינטרנט, מודעה וכדומה), וגם בתעשיית ה-gaming.
מעקב אחר תנועות עיניים משמש גם בצרכים צבאיים, למשל בקסדת טייסים מתוצרת אלביט מערכות.
בהתאם לאופי השימוש ולתובנות הרצויות, האמצעים נבדלים בניידות (משקפיים, התקן שולחני, התקן USB, עדשות), ובתדירות בה הם מודדים את תנועות העיניים.
בעבר נדרש ציוד מעבדתי יקר לביצוע ניסויים מסוג זה, אך כיום עם פיתוח והפצת משקפי מציאות מדומה, מצלמות דיגיטליות, ותוכנות עיבוד אות תמונה, אפשר לבצע ניסויים מסוגים אלו כמעט בכל מקום, וביתר קלות.
תנועות העובר הן תנועות עובריות שמקורן במערכת השרירים של העובר עצמו.
הערכה אימהית של תנועות העובר היא השיטה העתיקה ביותר והשכיחה ביותר להערכת מצב העובר ברחם ומהווה בדיקה עקיפה לתפקוד מערכת העצבים שלו.
תנועות עובר רגילות הן ביטוי לבריאות העובר.
נשים בהריון חשות בדרך כלל בתנועות עובר החל מהשבוע 18–20 להריון.
ישנן נשים שחשות תנועות כבר בשבוע 16 להריון.
נשים ולדניות מתחילות, בדרך-כלל, לחוש את התנועות של העובר לפני נשים בהריון הראשון.
ככל ששבוע ההיריון הולך ומתקדם, מספר תנועות העובר עולה, והשיא שלהן הוא בדרך-כלל בשבוע 29–38 להיריון .
תנועות עובר דורשות מהעובר התפתחות של מערכת העצמות, השרירים ושל מערכת העצבים.
כמו כן, העובר זקוק לאספקת חמצן טובה ולחילוף חומרים תקין.
הסיבה לעלייה בתחושת תנועות עובר בשליש האחרון להריון היא כנראה בשל השיפור בקואורדינציה, ההפחתה בכמות מי השפיר והעלייה בגודל העובר.
נוכחות שלייה קדמית יכולה להפחית את הרגישות של האם לתנועות העובר עד השבוע 28 להריון.
כ-9%-18% מזמן ההיריון המתקדם העובר פעיל.
טווח תקין של תנועות העובר אינו מוסכם.
הטווח נע בין 4 ל-100 תנועות בשעה.
תנועות עובר כוללות תנועות גוף כלליות, תנועות גפיים, תנועות נשימה ושיהוקים.
תנועות עובר כלליות הכוללות את התנועות של הגב, הצלעות והראש במגוון רצפים בתנודות של חוזק/ עצמה במהלך התנועה.
מקצב יומי של תנועות מתפתח בטרימסטר השני.
כמחצית מהנשים מודאגות מהפחתה בתנועות עובר בשלב כלשהו במהלך ההיריון.
הדאגה של האם לגבי ירידה במספר תנועות עובר היא נפוצה אך רק בסביבות 7% מההריונות הנשים יצרו קשר עם הרופא המטפל עקב הפחתה בתנועות העובר.
הגורמים המשפיעים על תחושת האם
ישנם מספר גורמים המשפיעים על היכולת של האם לחוש תנועות עובר: תנוחת האם, פעילות גופנית, מתח נפשי, רמת סוכר בדם, צריכת קפאין ועישון.
מחקרים הראו שנשים בהריון חשות פחות תנועות ממספר התנועות שמזוהות על ידי מכשיר האולטרה סאונד 87% מהתנועות מתקבלות ביחד עם האולטרה סאונד מהאם, חלק מהתנועות שנראות באולטרה סאונד לא מדווחות על ידי האם.
במספר קטן של נשים הריוניות שלא חשות תנועות עובר לעיתים קרובות, לעיתים משפרות את הפרספקטיבה שלהן במהלך בדיקת אולטרה סאונד.
נשים בהריון שהן מאוד עסוקות לא מרוכזות בתנועות העובר ולעיתים מדווחת על ירידה בתנועות עובר.
כאשר שמים לב לתנועות העובר בחדר שקט ונעשה רישום קפדני מזוהות תנועות עובר.
נשים חשות את רוב התנועות של העובר כאשר הן שוכבות, פחות כאשר הן יושבות והכי פחות בזמן עמידה.
נשים יכולות להיות מודעות לתנועת העובר יותר ככל שגיל ההיריון עולה.
מספר התנועות שנספר על ידי האם עולה עם גיל ההיריון עד שבוע 32, לאחר מכן מספרן הולך ויורד.
במחקר בהשתתפות 50 נשים, נמצא שככל שגיל ההיריון עלה הייתה עלייה בהרגשת האם את תנועות עובר שאומתו גם באולטרה סאונד.
סמים מרדימים כמו אלכוהול, תרופות מקבוצת הברביטורטים, האופיואידים (כגון : מתדון) והבנזודיאזפינים כולן חודרות שלייה ויכולות להוריד את משך התנועות של העובר ומספרן באופן זמני.
אין הסכמה בין החוקרים לגבי הגורמים הייחודיים המשפיעים על תפיסת האם את תנועות העובר כגון, מספר לידה- אף על פי שנשים ולדניות חשות תנועת עובר מוקדם יותר בהריון מנשים מבכירות, לא ברור האם מספר הלידה משפיע על הרגישות של האם בתפיסת תנועות העובר עם התקדמות ההיריון.
נמצא כי דיווחים על הפחתה בתנועות העובר היו שכיחים יותר אצל נשים שמשקלן עולה על 80 ק"ג.
השמנה מקושרת עם עלייה בסיכון לסיבוכים בהריון וירידה בתנועת עובר.
למרות ההפחתה בהרגשת מספר התנועות, ההריונות היו עם תוצאות חיוביות, מה שמרמז שהפחתת תנועות עובר בנשים עם עודף משקל מקושר עם תחושה ירודה של תפיסת התנועות יותר מאשר בירידה אמיתית בתנועות.
יש צורך בהגדרה מדויקת יותר של השמנה במחקרים הבודקים השפעה של תפיסה אימהית של תנועות עובר, ומדד מסת גוף יכולה להיות שיטה שימושית להגדיר מידת ההשמנה ועודף משקל בנוסף למדדים אחרים.
נשים עם שלייה קדמית חשות את תנועות עובר מאוחר יותר מאשר נשים עם שלייה אחורית.
נמצא שכ- 70% מהנשים שמדווחות על תלונות על הפחתה בתנועות עובר, למרות עובר פעיל, יש להן שלייה קדמית, למרות השכיחות של שלייה קדמית או של מיקומים אחרים של השלייה הם דומים.
הממצאים האלו מרמזים שאצל נשים עם שלייה קדמית יש תחושה מופחתת של תנועות עובר בהשוואה לנשים עם מיקום אחר של השלייה.
נמצא שדיווחים על הפחתה בתנועות עובר היו פי שניים יותר שכיחים אצל נשים עם שלייה קדמית.
סיבות פתולוגיות להפחתה בתנועות עובר
ישנן הרבה סיבות פתולוגיות להפחתה בתנועות עובר הכוללות: מחסור חריף או כרוני באספקת חמצן לעובר לרוב בשל אי ספיקה של השליה, אנומליות של העובר, בעיקר כאלו שקשורות למערכת העצבים, למערכת הגרמית והשרירים.
כאשר ישנה אי ספיקה שלייתית נוצרת הפחתה בכמות החמצן וחומרי התזונה לעובר וההפחתה בתנועות עובר קורית כתגובה הסתגלותית כדי לחסוך באנרגיה.
במקרים קשים יותר של אי ספיקה שלייתית ההפחתה בתנועות מהווה סימן לפגיעה שמתקרבת.
ירידה בכוח ובכמות של תנועת העובר יכולה להיות סימן אזהרה למוות תוך רחמי.
בסביבות 50% מהנשים בימים לפני המוות של העובר מתלוננות על הפחתה בתנועות עובר.
יכול להיות חלון הזדמנויות לטיפול מהזמן שהאישה מתלוננת על הפחתה בתנועות עובר לבין המוות של העובר.
במחקר שנעשה באוסטרליה נמצא כי מוות לקראת מועד הלידה קורה ב-70% מכל מקרי המוות העוברי, כשליש ממקרי המוות האלו הם בלתי מוסברים ורובם קורים באופן בלתי צפוי בהריון בשלביו המאוחרים באוכלוסייה בסיכון נמוך.
ניטור תנועות עובר היא שיטה פשוטה לא יקרה ככלי לבדיקת סקר להפחתת מוות עוברי בלתי צפוי.
תנועות מטאטא מהירות הוא אלבום הסולו השני של המוזיקאי שלום גד והראשון שיוחס לשלום גד והיהלומים.
הוא ראה אור בהוצאה פרטית מצומצמת באפריל 1999 ולאחר מכן בהדפסה מסודרת בנובמבר 1999.
אלבומו הראשון של גד, "סוף המדבר" מ־1996, היה היחיד שלו שיצא בחברת התקליטים הד ארצי, והוא לא זכה להצלחה מסחרית עם צאתו.
"תנועות מטאטא מהירות" הוקלט באולפן הביתי "שלומציון" שהקים גד לאחר מכן, ויצא באופן עצמאי בחברת התקליטים שנקראה באותו שם.
ההרכב שניגן בו היה זהה לזה שניגן ב"סוף המדבר" – למעט המתופף אורן בן־נון, ששם תופף לצד אלי דראי וכאן נעדר – והפעם כונתה הלהקה "היהלומים".
פחות משנה אחרי שיצא האלבום לאור הוא יצא מחדש בחברת התקליטים Earsay של האוזן השלישית.
את עטיפת המהדורה הראשונה, שהייתה פשוטה ומינימליסטית, החליפה עטיפה חדשה בעיצובה של עליזה חיון וגם מילות השירים הודפסו בחוברת שליוותה את התקליטור.
פעם נוספת הפיצה את האלבום היי פידליטי בינואר 2014, בתוך מארז שכלל את חמשת אלבומיו הראשונים של גד.
המבקר גידי אביבי כתב על "תנועות מטאטא מהירות" כי עניינו במתח שבין חיי הכלכלה לבין חיי הרגש.
לדברי עינב שיף, שלום גד כתב בו "[...] את המנוני הפופ לאדם שלא יודע איך הוא יגמור את החודש, אבל תמיד חושב על השיר שהוא ישמע בדרך לבנק".
לאורך האלבום שזורים מוטיבים מקשרים: השיר הפותח כולל את השורות "ייבנה המקדש/ דף חדש"; "דף חדש" ו"ייבנה המקדש" הם גם שמותיהם של השיר השמיני באלבום ושל השיר הסוגר אותו.
מילות השירים, הטון הנבואי המתבטא בזמן העתיד שבו נכתבו חלקן וסגנון השירה של גד, אשר מדמה לפרקים חזנות, מרמזים על נושאים כמו מקומה של הרוחניות בחיי היום־יום בזמננו, תקווה והתחלה מחודשת.
כך למשל בשיר "ביום שבו אני איוולד", בשירים שנזכרו לעיל (בראשון ובאחרון מתוארת בנייתם של מועדון הופעות ובית מגורים, בהתאמה, כבתי מקדש – או כמשכן המקראי), וכן בשם האלבום, שאינו נזכר כפשוטו בגוף הטקסטים.
גד סיפר כי כתב את "ביום שבו אני איוולד" בתגובה לחשש מפני באג 2000 ולתחושה כי סוף העולם יגיע בעקבותיו, שנפוצו בסוף המאה העשרים.
השיר "You Are the Sunshine of My Life" מאת סטיבי וונדר שימש מקור השראה לשיר "האביב של חיי", שהתגלגל בסופו של דבר לשיר אהבה לאחיו הצעיר של גד, אביב גדג'.
עם האמונה באל התמודד גד בצורה מפורשת יותר כשנה לאחר שפרסם את "תנועות מטאטא מהירות", באלבום "העבד", שאותו הקליט עם הרכב שונה.
ההפקה המוזיקלית ב"תנועות מטאטא מהירות" בסיסית ופשוטה.
את הצליל, האופייני למוזיקת רוק, מייחדים הכינור, עיטורי הגיטרה המובילה ואופן ההגשה של שלום גד.
הביקורות על "תנועות מטאטא מהירות" שפורסמו בעיתונות היו אוהדות ביותר – אורי משגב לדוגמה חתם את הרשימה שפרסם בהמלצה "לקנות ומהר" ואבי אפרתי כינה את האלבום "יצירה נהדרת" ו"דיסק נדיר", אך חזה לו הצלחה צנועה בלבד.
צאתו של התקליטור לוותה בהופעות מועטות.
במקומון התל אביבי "העיר" ציין משגב כי גד נהג להופיע אחת לשבוע במועדון "בארבי" מופע שנמשך כ־45 דקות.
לדבריו, קשה לתרגם אל הכתב את הפער בין האיכויות של גד ובין הביקוש הצנוע למוזיקה שיצר.
בביקורתו על ההופעות באותם ימים, שלהערכתו נערכו בפני כשלושים איש, כתב לקוראים:
נוכחותו של האלבום ברדיו הייתה דלה עד כדי כך שבריאיון שנערך עם גד לכבוד צאתו ב־Earsay, כשהוא נישא על גלי הביקורת, תמה משגב מדוע לא נבחרו קטעים מתוכו להשמעה; הוא נענה שנשלחו שלושה, במספר נמוך, והם שודרו בתוכניות מסוימות ותו לא.
Earsay דיווחה כי התקליטור הצליח לעומת אחרים שיצאו באותו לייבל, ועם זאת הסתכמו מכירותיו בכמה מאות עותקים.
מבחינה מסחרית נותר שלום גד אמן שוליים, והוא הוסיף להתפרנס משטיפת חדרי מדרגות במשך שנים.
אלי דראי: תופים, כלי הקשה
דרי נחמיאס: עריכה (אולפני "אמביאנס")
תנועת FZY - הפדרציה של הנוער הציוני (The Federation of Zionist Youth - FZY) היא תנועת נוער יהודית ציונית הפועלת בבריטניה.
התנועה נוסדה בשנת 1910, נתון ההופך אותה לתנועת הנוער הציונית הוותיקה ביותר בממלכה המאוחדת ואחת מתנועות הנוער הציוניות הוותיקות בעולם שעדיין קיימת.
תנועת ה-FZY שייכת ל"שותפות עתיד" המחברת אותה לתנועת "יהודה הצעיר" בארצות-הברית ולתנועת הצופים העבריים בישראל.
התנועה מפעילה פעילויות שבועיות ומחנות קיץ למאות בני-נוער יהודים, בנוסף לתוכניות קיץ ייחודיות בישראל לבני-נוער בגילאי 16, או תוכנית של שנת התנדבות בישראל לבוגרי התנועה בסיום התיכון.
אידאולוגית, תנועת ה-FZY מתבססת על ארבעה עמודים:
צדקה - ערכי של תרומה וצדק
מגן - הגנה על זכויות היהודים
עלייה נמשכת - עלייה לישראל והמשך עשייה למען המדינה.
השם Federation of Zionist Youth - התאחדות הנוער הציוני הוחלט בשנת 1935 על מנת לתאר גוף חדש המשלב בין אגודות הנוער הציוני (Young Zionist Societies) לבין ההסתדרות הציונית באוניברסיטה (University Zionist Federation).
כל 2,500 החברים בארגון היו מה שנחשב היום "בוגרים" ולמעשה בתחילת דרכה לא היו בתנועת הנוער נערים מתחת לגיל 18, בין חברי התנועה הוותיקים היה גם אבא אבן שלימים הפך לשר החוץ של מדינת ישראל.
חברי תנועה רבים הלכו לשרת בצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר המלחמה התנועה השקיעה אנרגיות רבות להקמת המדינה היהודית.
אלה שנשארו בתנועה לאחר הקמת מדינת ישראל ראו את הצורך בקשרים הדוקים בין ישראל לגולה, רבים עלו ארצה ובאמצע שנות החמישים התהדרה תנועת FZY ב-30 סניפים ברחבי בריטניה.
אולם בתחילת שנות השישים הייתה תקופה של ירידה בכמות החברים בתנועה, אליה הגיבה התנועה בארגון מחדש משמעותי.
בשנים 1964-1965 נוצרו לראשונה מפגשים שבועיים של התנועה שנקראים "הפינג'אן" ומהווים עד היום עמוד השדרה של התנועה.
הניצחון של ישראל במלחמת ששת הימים ב 1967 הביא לדחיפה של תנועת FZY, אז הוקם גם פרויקט 500 של סניף FZY בגלאזגו.
התנועה מילאה את חלקה במלחמה בכך שמסרה את משרדיה לסוכנות היהודית ושלחה חברי תנועה רבים להתנדבות בישראל.
גם מלחמת יום הכיפורים הביאה להתחדשות של התנועה, שהחלה להיות מובלת על-ידי חברים צעירים בתקופה בה הקהילה היהודית-אנגלית התגייסה כולה לתמיכה בישראל.
בסוף שנות השבעים החלה תנועת FZY לבנות קשרים עם תנועת יהודה הצעיר, תנועת אחות באמריקה.
ובשנת 1978 הצטרפו שמונה חברי FZY לתוכנית ה- Year Course האמריקאית בישראל ולמעשה הקימו את שנת ה- Year Course של FZY.
בתקופה זו חל שינוי דרמטי באסטרטגיה החינוכית של התנועה.
ההרצאות המסורתיות הוחלפו בלמידה מבוססת פעילות בדומה לפעולות של היום ותוכניות ישראל הפכו למרכזיות בחינוך התנועה.
האקטיביזם נשאר חלק חשוב בפעילות התנועה ומצא את מיקודו במערכה למען חופש יהדות ברית המועצות, תוך הקמת מערך הגנה על זכויות היהודים כמטרה תנועתית בולטת.
צמיחת התוכניות של FZY, במיוחד תוכנית ה Year Course המביאה צעירים מבריטניה לשנה בישראל, דחפה שינוי נוסף בתנועה.
חברי התנועה שחזרו משנה בישראל הביאו עמם את זרעי התפיסה הפלורליסטית והיו הכוח המניע מאחורי הקמת מחנה הקיץ הראשון של FZY, מחנה קשר.
שנת 2009/2010 הייתה שנת המאה של FZY והתנועה חגגה 100 שנים להקמתה.
לציון השנה בחרה התנועה בלוגו חדש וארגנה מספר אירועים חגיגיים.
FZY היא אחת הספקיות הגדולות בבריטניה של טיולי קיץ לישראל לבני נוער.
לפני תקופה הקורונה היו מגיעים במסגרת תנועת FZY כ-500 בני נוער לישראל בתוכניות קיץ קצרות טווח.
תוכנית הדגל של FZY היא ה- Israel Tour - תוכנית של חודש בישראל המיועדת לחניכי תנועת FZY ולבני נוער בריטים נוספים המעוניינים להגיע לישראל במסגרת התנועה.
מאז שנת 2012 מצטרפים לכל אוטובוס של צעירים בריטים גם 2-4 חניכים מתנועת הצופים אשר מוסיפים לתוכנית את המפגש עם ישראל מנקודת מבטם האישית.
תנועות בתחרויות ברידג' הן סכמות הקובעות את זהות זוגות השחקנים שישחקו זה מול זה בכל סיבוב ואת הרכב הלוחות של חלוקות קלפים ("ידיים") ישחקו.
מטרת התנועה היא מזעור הטיות המביאות ליתרון לא הוגן לטובת זוגות שחקנים המשתתפים בתחרות.
קיים מספר רב של שיטות תנועה.
מנהל התחרות בוחר בשיטה המתאימה למספר הזוגות המשתתפים בתחרות, למספר הלוחות המשוחקים ולסוג התחרות: זוגות, קבוצות או יחידים.
האילוץ היחיד שלגביו אין שום גמישות הוא שכל זוג ישחק לוח כלשהו לא יותר מפעם אחת.
מספר הלוחות שישחק כל זוג לא יהיה גבוה מדי ולא יהיה נמוך מדי
כשמספר הלוחות גבוה מדי התחרות תתמשך על יותר זמן מהמתוכנן.
כשמספר הלוחות יהיה נמוך מדי התחרות תהיה פחות הוגנת ותימשך פחות זמן מהרצוי.
בדרך כלל מקובל לשחק בתחרויות 24 לוחות.
אותו לוח לא ישוחק באותו סיבוב ביותר משולחן אחד
כלל זה מופר לפעמים בתחרויות בהן אותו לוח מועבר משולחן לשולחן.
כלל זה מופר באופן שיטתי כאשר מדובר בתחרות הנקראת תחרות ברומטר.
בתחרות זו משחקים שחקנים בשולחנות שונים את אותם לוחות באותו סיבוב.
התחרות צריכה להיות מאוזנת ככל האפשר
משמעות עיקרון בסיסי זה היא שההסתברות שזוג ישחק נגד זוג אחר כלשהו תהיה דומה ככל האפשר להסתברות שישחק נגד זוג אחר.
מספר לוחות גדול יחסית בסיבוב, למשל: 3 או 4, יקצר את זמן התחרות.
מספר לוחות קטן יותר בסיבוב, בדרך כלל 2 לוחות, יאריך את זמן התחרות.
מצד שני מספר לוחות קטן בסיבוב יגדיל את מספר הסיבובים ויגדיל גם את האיזון וההוגנות של התחרות.
זהו שקלול תמורות בין זמן להוגנות.
בכפוף לאילוצים האחרים התנועה צריכה להיות פשוטה ככל האפשר על מנת למנוע טעויות בתנועה או בהעברת לוחות.
המושג חצי שולחן מתייחס בברידג' למצב בו מספר הזוגות המשחקים בתחרות הוא אי-זוגי.
במקרה כזה בכל סיבוב יהיה זוג שלא יהיו לא יריבים.
בכל סיבוב יהיה זוג אחר כזה.
הזוג שישב בחצי שולחן יקבל תוצאה מלאכותית, שלרוב אינה מקפחת אותו.
חצאי שולחן פוגעים בעיקרון האיזון משום שלא כל הזוגות משחקים את אותו מספר לוחות, אבל זוהי לפעמים בעיה בלתי פתירה.
בהרבה מקרים, אבל לא תמיד, הזוגות בצפון-דרום הם היושבים בחצי שולחן.
בחלק משיטות התנועה דווקא מזרח-מערב הם אלה היושבים בחצי שולחן.
בתחרויות זוגות שבהן זוגות יושבים באופן קבוע בכיוון צפון-דרום וזוגות אחרים יושבים באופן קבוע במזרח-מערב קיימות שתי סכמות שונות.
האחת נקראת מנצח יחיד והשנייה נקראת שני מנצחים.
הבעיה היא שלא בהכרח רמת המשחק של הזוגות בצפון-דרום דומה לרמת המשחק של הזוגות במזרח- מערב.
הטיפול של שתי הסכמות בבעיה הזו שונה.
בסכמה של שני מנצחים מתעלמים מהבעיה.
מחושבות תוצאות בנפרד לזוגות בצפון-דרום ובנפרד לזוגות במזרח-מערב.
תוצאות של זוגות בצפון-דרום מושוות מול תוצאות של זוגות אחרים שישבו באותו כיוון ושיחקו את אותם לוחות עם אותם קלפים או לפחות חלק גדול מהלוחות ששיחקו הם זהים.
הדירוג הוא בנפרד לזוגות בדרום-צפון ובנפרד לזוגות במזרח-מערב.
שם הסכמה "שני מנצחים" נגזר מכך שיהיה זוג אחד שינצח בדרום-צפון וזוג אחד ינצח במזרח-מערב.
בסכימה של מנצח אחד מנסים לאזן בין השחקנים בצפון-דרום לבין השחקנים במזרח-מערב.
הדבר נעשה באמצעות "סיבוב חץ", באנגלית: Arrow Switch.
בסיבובים בהם יש סיבוב חץ מסובבים את הלוחות ב-90 מעלות.
שחקנים היושבים בדרום-צפון משחקים עם קלפים של מזרח-מערב ושחקנים היושבים במזרח-מערב משחקים עם קלפים של צפון-דרום.
מקובל לסובב את הלוחות בשני הסיבובים האחרונים או בסיבוב האחרון, מטעמי נוחות, על אף שאין לכך הצדקה מתמטית.
תנועה זו קרויה על שם המתמטיקאי ג'ון מיטשל באנגלית: John Mitchell, שהמציא אותה בסוף המאה ה-19. מיטשל פיתח אותה עבור משחק הויסט.
זאת התנועה הראשונה שהופעלה בתחרויות ברידג'.
בתנועת מיטשל סטנדרטית הזוגות בצפון-דרום יושבים במשך כל התחרות בצפון-דרום.
הזוגות במזרח-מערב יושבים במשך כל התחרות במזרח-מערב.
אחרי כל סיבוב הזוגות בצפון-דרום נשארים באותו שולחן.
הזוגות במזרח-מערב עולים שולחן והלוחות יורדים שולחן.
כך למשל, הזוג שיושב במזרח-מערב בשולחן מספר 3 בסיבוב הראשון עולה לשולחן מספר 4 בסיבוב השני.
הלוחות ששוחקו בסיבוב מסוים מועברים לשולחן נמוך שמספרו נמוך יותר באחד.
כך למשל, לוחות ששוחקו בסיבוב מסוים בשולחן 3 יועברו בסיבוב 4 לשולחן מספר 2. כל זוג מקבל מספר המלווה אותו במשך כל התחרות.
המספר הוא מספר השולחן בו שיחק בסיבוב הראשון בצירוף גיוון הישיבה שלו בסיבוב הראשון.
כשמספר השולחנות הוא זוגי מיד לאחר מחצית התחרות שחקנים ישחקו בפעם השנייה את אותם לוחות.
זה נוגד את האילוץ היחיד שעליו אין להתפשר, לפיכך בסיבוב זה הזוגות מדלגים שולחן אחד.
החיסרון של הדילוג הוא שבסיבוב האחרון עשויים זוגות לשחק שוב נגד אותו זוג במצב של סיבוב לוחות השולחן (Arow Swirch).
יש המכנים את תנועות מיטשל עם דילוג בשם Skip Mitchell.
על מנת שהתחרות תהיה הוגנת רצוי שמספר השולחנות יהיה קרוב למספר סיבובי המשחק.
זוהי וריאציה של תנועת מיטשל הנקראת גם share and relay Mitchel.
ההבדל העקרוני בין תנועת מיטשל רגילה לתנועה זו הוא שולחן ביניים המוצב בין שני שולחנות ויש בו קלפים אבל אין בו שחקנים.
כך למשל, כאשר שולחן הביניים מוצב בין שולחן 5 לשולחן 4, צפון-דרום משולחן 5 מעבירים את הקלפים לשולחן הביניים צפון-דרום בשולחן 4 לוקחים את הקלפים שהיו בשולחן הביניים.
היתרון של שיטה זו הוא שהיא מאפשרת לזוגות לשחק את כל הלוחות.
המחיר של השיטה הוא בזמן ארוך יותר בהעברה ובטעויות אפשריות של לקיחת קלפים לא מתאימים משולחן הביניים.
תנועה זו קרויה על שם המתמטיקאי האמריקאי אדווין האוול באנגלית: Edwin Howell, שפיתח אותה במאה ה-19. גם שיטה זו פותחה עבור משחק הויסט.
בשיטה זו אין זוגות שיושבים קבוע בצפון-דרום או במזרח-מערב.
הזוגות מקבלים מספרים סידוריים המלווים אותם במשך כל התחרות.