tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהלכות ערובין, לחי הוא עמוד בגובה של עשרה טפחים, (כ-80 ס"מ) המשמש לתיקון מבואות כך שיהיה מותר לטלטל חפצים בתוך המבוי בשבת, אף שהמבוי פרוץ לרשות הרבים או לכרמלית, דבר שאוסר בו את טלטול החפצים מדרבנן.
הלחי נחשב כמחיצה בפתח המבוי, אף שמידותיו מינימליות.
כיום אין כמעט שימוש מעשי בלחי, היות שמערבים את כל העיר באמצעות עירוב אחד, ולא מערבים חלקים חלקים, כך שגם אם ישנו מבוי, הוא אינו פתוח לכרמלית או לרשות הרבים, ואין צורך בתיקון לחי.
אך יש שאינם סומכים על העירוב העירוני שלדעתם מבוסס על קוּלוֹת רבות, והם משתמשים בלחי.
כמו כן יותר מצוי שכשמערבים מבוי - משתמשים בצורת הפתח במקום בלחי.
לעיתים נקראים עמודי צורת הפתח בשם 'לחי', אולם אין קשר ביניהם למושג ההלכתי המקורי.
מדין התורה, מבוי, שהוא רחוב פרטי המקשר בין רשות הרבים לחצירות המשותפות לכמה בתים, המוקף בשלושמחיצות ופרוץ מצדו הרביעי לרשות הרבים - נחשב לדעת רוב הראשונים לרשות היחיד, (ולדעת הרמב"ם - למקום פטור) ומותר לטלטל בו חפצים ללא הגבלה.
אולם מדרבנן, כל זמן שהצד הרביעי פרוץ במלואו - המבוי נחשב לכרמלית ואסור לטלטל בתוכו עד שיתוקן באמצעות לחי, קורה או צורת הפתח.
(ובתנאי שהפירצה גדולה מארבעה טפחים, אם רוחבה קטן יותר - אינה צריכה כל תיקון)
ניתן להשתמש בלחי או בקורה לתיקון המבוי במקום בו מתקיימים התנאים הבאים:
הפרצה בדופן הרביעי קטנה מעשר אמות, (כ־4.5 מ').
יש למבוי מחיצות גבוהות מעשרה טפחים משלושת צדדיו.
אם לא התקיימו אחד משלושת התנאים האלו - יש צורך לתקן את המבוי דווקא באמצעות צורת הפתח על מנת להתירו בטלטול.
באמצעות הלחי ניתן לתקן דווקא את המבוי הפרוץ, אולם לא ניתן להשתמש בו על מנת לתקן את החצר הפרוצה, שלצורך תיקונה יש להשתמש דווקא בפסי חצר או בצורת הפתח.
הלחי צריך להיות בגובה של לפחות עשרה טפחים, וברוחב ועובי מינימליים.
את הלחי יש להציב בקצה הפרצה ובשלושת הטפחים הסמוכים לכותל.
הלחי נחשב מדרבנן כאילו הוא מחיצה, אף ששיעורו מינימלי, ורואים את הצד הפתוח שתוקן באמצעותו כאילו הוא סגור במחיצה.
אולם הלחי צריך להיות גם היכר לאנשים על מנת להבדיל בין המבוי לרשות הרבים, ולכן עליו להיות בולט.
הלחי צריך לעמוד על הקרקע ולא להיות תלוי באוויר, (בגובה של מעל שלושה טפחים, בפחות מגובה זה נחשב הלחי כעומד בקרקע מדין לבוד) ועליו להיות יציב כך שיהיה עומד ברוח מצויה.
הלחי צריך להיות מוצב מעט מעבר לקו הדמיוני של פתח המבוי, כדי שיהיה ניכר שהוא לחי בין לעומדים במבוי ובין לעומדים מחוץ למבוי.
נחלקו חכמי התלמוד (רבי חייא וריש לקיש) מה היא ההלכה בדיעבד, אם הלחי אינו ניכר לעומדים מבפנים, רק לעומדים מבחוץ, אם הלחי כשר או לא.
להלכה נפסק ברמב"ם ובשולחן ערוך כרבי חייא, שגם אם הלחי ניצב בצורה כזאת שניכר שהוא לחי רק לעומדים בפנים או רק לעומדים בחוץ - הלחי כשר.
כל חומר כשר לעשיית הלחי, ואף בעלי חיים קשורים או אדם העומד בפתח המבוי למשך כל השבת - יכול להחשב כלחי.
הלחי יכול להעשות גם מכמה שברי קרשים שהודבקו יחדיו.גם הכותל של אחד הצדדים יכול לשמש ככותל אם הוא בולט לצד הפרצה, ובלבד שיהיה בו רוחב של לפחות טפח, כך שיהיה ניכר שהוא משמש כלחי.
הרמ"א מתאר שבזמנו היו עושים לחי על ידי שפיכת סיד על הכתלים, כך שהסיד יהיה בולט מהכותל ויחשב כלחי.
אולם אם הסיד משמש כצבע בלבד ואין בו עובי - אינו נחשב ללחי.
לחי באורך של פחות מארבע אמות העומד במקביל לכותל, היינו לאורך המבוי, וקצהו אחד נכנס לתוך המבוי - אין מטלטלים בתוך המבוי אלא עד תחילתו של הלחי.
אולם אם הלחי ארוך יותר מארבע אמות, הרי הוא יוצא מגדר לחי, ואסור לטלטל בכל המבוי הואיל והמבוי לא תוקן באמצעות לחי כשר.
מותר להשתמש במבוי בחלק שכנגד הלחי, כאשר המבוי פתוח לרשות הרבים.
אולם אם המבוי פתוח לכרמלית - אסור להשתמש בחלק שכנגד הלחי.
סיבת החומרא בכרמלית, שהיא רשות דרבנן, יותר מרשות הרבים, שהיא רשות דאורייתא, היא כיוון שאומרים 'מצא מין את מינו וניעור', היינו שהחיבור בין הכרמלית לשטח המסופק - גורם לשטח המסופק להפוך לכרמלית גם כן.
אולם השטח המסופק אינו יכול להפוך לרשות הרבים, ולכן אם הוא פתוח לרשות הרבים - הוא בטל כלפי המבוי.
אם ניטל הלחי באמצע השבת - נאסר המבוי בטלטול.
אף על פי שבהלכות עירובין ישנו הכלל שבת הואיל והותרה - הותרה, כלל זה לא נאמר כאשר יש שינוי במחיצות עצמם.
עמוד שלא הוצב במקומו על מנת לשמש כלחי, אלא הוצב למטרה אחרת (או עמוד טבעי) - כשר לשמש כלחי, היות שלחי הוא סוג של מחיצה, ומחיצה נחשבת מחיצה אף אם לא נעשתה לתכליתה, אך יש צורך שיתייחסו אליו כלחי מערב שבת.
לדוגמה, אם הלחי נפל באמצע השבת, לא ניתן לסמוך על עמוד אחר העומד לצידו שישמש כלחי, היות שלא התייחסו אליו כלחי מערב שבת.
אולם אם הלחי נפל באמצע השבוע - העמוד שלצידו כשר להחשב כלחי בשבת.
הלכה זו של 'לחי העומד מאליו' היא אחת ההלכות שנחלקו בהם אביי ורבא בתלמוד.
לדעת אביי לחי העומד מאליו נחשב ללחי, מכיוון שלפי שיטתו לחי הוא סוג של מחיצה אמיתית, ולכן גם אם לא ניכר שהוא קיים שם לשם לחי המחיצה קיימת מעשית.
אולם לדעת רבא, לחי העומד מאליו - אינו נחשב ללחי, כי לפי שיטתו לחי הוא סוג של היכר לבני רשות היחיד לדעת שמדובר ברשות היחיד בכך שהיא נראית כמוקפת מכל רוחותיה, ובלחי העומד מאליו אין היכר.
בעוד בכל מחלוקותיהם נפסקה הלכה כרבא, בשישה מקרים בודדים נפסקה הלכה כאביי.
מקרה זה של 'לחי העומד מאליו' הוא אחד משישה מקרים אלו.
(שישה מקרים אלו נקראים בראשי תיבות יע"ל קג"ם, האות ל' רומזת למקרה זה של 'לחי העומד מאליו.
זו דעת רש"י, אבל התוספות חולקים.
אם הלחי העומד מאליו רחב יותר מארבע אמות - אין הוא נחשב לחי, מפני שאינו ניכר שמשמש כלחי.
במקרה כזה יש להעמיד לחי אחר בצד השני של הפרצה, או לחי בקצהו שיעשה באופן שיהיה בולט שמשמש ללחי.
(אם הלחי הרחב העומד מאליו סותם את רוב הפרצה - הרי הוא מכשיר את המבוי מדין עומד מרובה על הפרוץ, היינו מפני שרוב הפרצה סתומה במחיצה).
אולם לחי שהועמד בכוונה על מנת שישמש כלחי, (ואינו 'לחי העומד מאליו') כשר גם אם הוא רחב ארבע אמות, היות שיש היכר בהעמדתו שנעשה לשם לחי.
לחיות עם דרק היא סדרת טלוויזיה קומית קנדית.
היא שודרה בישראל בערוץ הילדים.
הסדרה עוקבת אחר סיפורה של משפחה שנוצרה מנישואים שניים של אב ממשפחה אחת עם אם ממשפחה אחרת.
לאחר חתונתם של נורה מקדונלד וג'ורג' ונטורי, נאלצים ילדיהם לעבור לגור יחד תחת קורת גג אחת.
לנורה שתי בנות מנישואיה הקודמים - ליזי וקייסי, ולג'ורג' שני בנים ובת מנישואיו הקודמים - דרק, אדווין ומרטי.
דרק וקייסי לומדים באותה שכבה בבית הספר, אך בשל ההבדלים האישיותיים ביניהם לא מצליחים להסתדר.
בעונה הראשונה קייסי יוצאת עם סם, חברו של דרק.
דרק ונטורי (מייקל ג'יימס סאטר): פופולרי בבית הספר, אך לרוב נכשל בלימודים.
ונטורי וקייסי לא מסתדרים ביניהם, והוא נוהג למתוח אותה ולהציק לה.
דרק הוא בנו של ג'ורג' ואח של אדווין ומרטי.
קייסי מקדונלד (אשלי לאגט): תלמידה מצטיינת, אך אינה פופולרית בבית הספר.
קייסי היא ביתה של נורה ואחותה של ליזי.
ליזי מקדונלד (ג'ורדן טודוסי): נאמנה לאחותה קייסי.
לרוב השתיים עוזרות אחת לשנייה ואינן נוהגות לריב.
אדווין ונטורי (דניאל מגדר): אחיו הקטן של דרק, אחיה הגדול של מרטי ואחיהם החורג של ליזי וקייסי, אדווין התרגל במהרה לשתי האחיות החדשות שלו.
ג'ורג' ונטורי (ג'ון ראלסטון): אביהם של דרק, אדווין ומרטי, אביהן החורג של קייסי וליזי ובעלה השני של נורה.
נורה מקדונלד (ג'וי בורסקי): אימן של קייסי וליזי, אימם החורגת של דרק, אדווין ומרטי ואשתו השנייה של ג'ורג'.
מרטי ונטורי (אריאל וואלר): אחותם הקטנה של דרק ואדווין, ביתו של ג'ורג', אחותן החורגת של קייסי וליזי וביתה החורגת של נורה.
מרטי היא הקטנה ביותר במשפחה.
מקס (רובי אמל): תלמיד בכיתתם של קייסי ודרק.
מקס התאהב בקייסי בעונה השנייה, והיא התאהבה בו.
בעונה השלישית הפכו השניים לזוג, אבל נפרדו.
אמילי: תלמידה בכיתתם של קייסי ודרק, שכנה של המשפחה וחברתה הטובה של קייסי.
בעונה הרביעית דרק ואמילי הופכים לחברים.
סם: חברו הטוב ביותר של דרק, שחקן הוקי בנבחרת בית הספר והחבר של קייסי בעונה הראשונה.
סאלי: סאלי עובדת במסעדת Smelly Nelly יחד עם דרק, וגם הייתה החברה שלו עד שעברה ללמוד במערב.
שלדון: שלדון לומד בכיתתם של קייסי ודרק.
בדומה לקייסי הוא מסודר ותלמיד מצטיין.
היה חבר של אמילי עד שעזב.
קנדרה: קנדרה היא חברתו של דרק בעונה השנייה.
בדומה לדרק - גם היא תלמידה פופולרית.
ראלף: אחד מחבריו הטובים של דרק.
טרומן: החבר של קייסי בעונה הרביעית.
סולק מבית ספרו אחרי ש"שאל" את מכוניתו של המנהל.
נופש עם דרק הוא סרט טלוויזיה המבוסס על הסדרה.
בסרט, דרק וקייסי חוזרים וממשיכים לריב במהלך חופשה משפחתית, בה מבקרת המשפחה את הסבתא המתגוררת על שפת האגם.
העניינים מתחממים כאשר קייסי פוגשת את ג'סי, רקדן הצעיר.
דרק פוגש את רוקסי, ילדה עשירה המתגוררת ליד האגם.
כאשר אביה של רוקסי מאיים להרוס את האגם, המשפחה מתאחדת כדי להציל אותו.
הסרט צולם בקנדה, בין 14 בספטמבר ל-7 באוקטובר 2009, ושודר לראשונה ביוני 2010.
לחיות עם התנ"ך הוא ספר שכתב משה דיין ויצא לאור בהוצאת עידנים ב־1978. זהו ספר המבטא את יחסו של דיין לארץ ישראל, המתוארת דרך נופה הטבעי - ההרים והעמקים, הפרחים והצבאים, ודרך ההרכב האנושי והתרבותי שחי בה לאורך הדורות - השבטים, הנביאים, המלכים, האבות והאמהות של עם ישראל.
בפתח הספר, שהוקדש לאשתו, רחל, מופיעה תמונה של משה דיין בחדר עבודתו, ומולו חלון משופע בפריטים ארכאולוגיים שונים (דיין נודע כ"אספן" עתיקות וכך למעשה "חי עם התנ"ך" - עם עתיקות הארץ בביתו.
הספר מחולק לחמישה חלקים: (א) "האבות"; (ב) "מעבדות לחרות"; (ג) "ארץ ההבטחה"; (ד) "משבטים לממלכה"; (ה) "בית דוד".
הספר מכיל מפות המתארות את ההיסטוריה של עם ישראל מהתקופה העתיקה ומתקומתה (מלחמת העצמאות, מבצע סיני ומלחמת ששת הימים), וכמו כן תמונות של נופים, ארכאולוגיה, מאורעות היסטוריים ואלמנטים מהמסורת היהודית, כמו הגדה של פסח, ספר תורה ושופר.
בפרק "האבות" מתואר סיפורה של מיכל, ילדה כבת 12, שבשליחות דיין ואחרים ירדה בפתח שקוטרו 28 ס"מ אל תוך חלק נסתר במערת המכפלה, עם פנס, מצלמה, נייר ועיפרון, וצילמה ותיארה את המצבות העתיקות הנמצאות שם, שעין אדם לא ראתה מאות בשנים.
הספר מסיים בתיאור סיומו של יום, טיסה במסוק הביתה: .
לחווא (בבלארוסית וברוסית: Лахва; בפולנית: Łachwa; ביידיש: לאַכװע) היא עיירה בבלארוס.
הגטו שהיה בה, גטו לחווא, היה מראשוני הגטאות שהתמרדו נגד הנאצים בשואה.
לחווא ממוקמת כ-200 קילומטר מדרום למינסק וכ-80 קילומטר ממזרח לפינסק, צפונית לביצות פריפייט.
השם לחווא מופיע לראשונה באמצע המאה ה-16 כשם של אחוזה פרטית גדולה, בבעלות משותפת של משפחות האצולה רדזיוויל וקישזקא בדוכסות הגדולה של ליטא.
החווה עסקה בעיקר בדיג, בציד ובייעור, ומעט מאוד בגידול דגן, בשל האופי הביצתי של האזור.
ב-23 במרץ 1588 חולקה האחוזה בין הנסיך רדזיוויל ויאן קישזקא, והעיירה, המאוזכרת בהסכם החלוקה ככפר, נכללה בחלק של רדזיוויל.
החל מפברואר 1593 מתייחסים המסמכים אל לחווא כאל עיירה.
מסמך גביית מיסים משנת 1596 מונה שבעה בתים בכיכר העיר, 60 בתים נוספים, 20 משכנות עוני, שני בעלי אומנות, 4 דיירים ללא בקר, 4 סוחרים וטחנת קמח אחת.
בסוף המאה ה-16 הוכללה לחווא בשני מחוזות שונים, שניהלו התדיינות משפטית על השליטה בעיירה.
בשנת 1600 הכריע המלך זיגיסמונד השלישי כי העיירה תכלל במחוז נובוגרודק.
העיירה הייתה חלק מפולין עד החלוקה השנייה של פולין בשנת 1793 אז הועברה לשליטת האימפריה הרוסית.
בשנת 1918 הועברה העיירה לידי גרמניה בחוזה ברסט-ליטובסק, אולם בעקבות תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, וכתוצאה מהמלחמה הפולנית-סובייטית, נכללה לחווא במחוז פולסיה של פולין.
בשל קרבתה לגבול הסובייטי (15 קילומטר בלבד), נשלטה העיירה בידי משמר הגבול הפולני.
ב-17 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה על ידי צבא ברית המועצות, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
שבועיים לאחר תחילת מבצע ברברוסה, ב-8 ביולי 1941, נכבשה העיירה על ידי הוורמאכט.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בהתאם להסכמות ועידת יאלטה, נכללה לחווא בתחומי בלארוס, למרות מחאות הפולנים.
ראשי היודנראט, דב לופטין וישראל דרבסקי, החלו להצית בתים.
כ־650 יהודים נהרגו בלחימה או באש הלהבות.
עוד כ־500 נלקחו אל הבורות החפורים ונורו שם.
גדר הגטו נפרצה, וכ־1,000 יהודים הצליחו לברוח.
רק כ־100 הצליחו להצטרף לפרטיזנים שביערות, ורובם שרדו את המלחמה.
לחופש נולד הייתה עמותה אשר פעלה לקידום וזירוז שחרורם של שבויי צה"ל ונעדרי צה"ל.
העמותה הוקמה בשנת 2001 ומאז פעלה בישראל ובעולם במטרת מציאת מידע על השבויים והנעדרים הישראלים במטרה להשיבם.
יושב ראש העמותה היה עו"ד אליעד שרגא ומנכ"לה היה איל בן ראובן.
שמה של העמותה נגזר מתוך כרזה שהופצה במאות אלפי עותקים בישראל ובה הסלוגן "רון ארד - לחופש נולד"
בפברואר 2011, הוקמה ועדה לבדיקת הורדת תקצוב העמותה (שעמד על סך של 11 מיליון ש"ח בשנה) ממשרד הביטחון.
בעקבות זאת העמותה יצאה ב-28 בפברואר במסיבת עיתונאים ובה חשפה עדויות חדשות על גורל נעדרי קרב סולטאן יעקוב.
בינואר 2012 החליטה העמותה להשעות את פעילותה עקב קשיים כלכליים.
הנעדרים והשבויים אשר העמותה פעלה לשחרורם
להלן רשימת שבויי ונעדרי צה"ל אשר העמותה פעלה לשחרורם:
זכריה באומל - נעדר מאז 11 ביוני 1982 - קרב סולטאן יעקב.
גופתו הובאה לישראל בפעילות מבצעית חסויה בשם "מבצע זמר נוגה".
הודעה על כך נמסרה ב-3 באפריל 2019.
יהודה כץ - נעדר מאז 11 ביוני 1982 - קרב סולטאן יעקב.
צבי פלדמן - נעדר מאז 11 ביוני 1982 - קרב סולטאן יעקב.
גופתו הושבה ארצה במאי 2025 במבצע של המוסד וצה"ל.
רון ארד - נפל בשבי ב-16 באוקטובר 1986 ומאז נעדר.
מג'די חלבי - נעדר מאז 24 במאי 2005, גופתו נמצאה ב-2012 סמוך לעוספיה.
גלעד שליט - נחטף ב-25 ביוני 2006 בידי מחבלים פלסטינים, הוחזר במסגרת עסקת שליט ב-2011.
העמותה הציעה פרס בגובה 10 מיליון דולר למוסר מידע אמין לגבי אחד או יותר מהנעדרים.
ביוני 2019 פסק בית המשפט העליון כי המדינה תשלם 10 מיליון דולר למוצאי גופתו של החייל מג'די חלבי ב-2012. הפסיקה עוררה ויכוח נוקב.
בן-ראובן אמר בתגובה שהפסיקה מופרכת לחלוטין לאור עובדת היות העמותה בפירוק בעת מציאת הגופה, ובנוסף לאור הכוונה המקורית של הצעת התגמול בעבור מסירת מידע במדינת אויב העשוי לסייע למציאת הנעדרים, ולא להתקלות מקרית בגופה ביער.
ביולי באותה שנה, נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות נעתרה לבקשת משרד הביטחון לקיום דיון חוזר בעתירה, ודחתה את חובת התשלום של הפסיקה האחרונה.
לחיות עם בנים היא קומדיית מצבים קנדית על הילדה היחידה בבית מלא בנים.
טס היא תלמידה מתבגרת בת 14, שמתקשה להתמודד עם כל אחיה - סאם, אחיה התאום, גייב, אחיה הגדול, וספנסר, אחיה הצעיר.
אך גם איתה היא רבה לפעמים.
רוב הפעמים, כשטס באה לשאול את אביה משהו תמיד הוא מדבר עם אחיה על כמה שהיא טובה .
טס פוסטר (טורי ובסטר) – ילדה מתבגרת בת 14 שקשה לה להסתדר כשבביתה מסתובבים רק בנים: שלושת אחיה ואבא שלה, היא הבת היחידה בבית כי אמה מתה.
חברתה הטובה אלי תמיד מעודדת אותה במצבים שהיא משתגעת.
טס פוסטר מופיעה בנבחרת ההיאבקות לכמה ימים.
טס פוסטר מנסה להתמודד עם כל האנשים שמסביבה שבדרך כלל מעצבנים אותה.
אלי ברוקס (מדיסון פטיס) – ילדה מתבגרת.
היא מאוד מקובלת במיוחד מכך שהיא מעודדת.
סם האח התאום של טס מאוהב בה.
גייב פוסטר (נתן מקלאוד) – הילד הגדול במשפחה.
סם פוסטר (מייקל מרפי) – האח התאום של טס שמאוהב באלי.
ספנסר פוסטר (ג'ייק גוטמן) – הוא הכי צעיר במשפחת פוסטר: הוא בן 8. מכל המשפחה הוא הכי מעדיף את אחיו גייב ותמיד שומע בעצתו.
ג'ק דייוויד פוסטר (סנדי ג'וובין פוונס) – האבא במשפחת פוסטר.
היה חבר של אלי ואז אלי, טס, ובוב הלכו לסרט ביחד ובוב התאהב בטס וזרק את אלי בשביל טס.
בסוף הוא וטס נהיו חברים ובכך שהוא שיקר לטס היא נפרדה ממנו ומתי שהיא אמרה שהיא יכולה לסלוח לו על כך ששיקר הוא כבר התחיל עם מישהי.
קיילי – אויבת של טס.
היא מקובלת והיא גם מעודדת.
היא מסתדרת טוב יחד עם אלי.
הלן – סבתא של טס מצד אימה.
מנסה ללמד את הבנים להיות ג'נטלמנים ואת טס להיות גבירה.
המורה – רוצה לקדם את טס וסם ולנצח בתחרות ה"מתלטים" שבין בתי הספר.
קלואי – חברתן של טס ושל זואי.
סטייסי (צ'לסי קלארק) (עונה 1)
"לחיות" הוא הסינגל השני מתוך אלבומם המשותף של רמי קלינשטיין וקרן פלס.
השיר נכתב והולחן על ידי קלינשטיין ופלס, ויצא ב-1 בפברואר 2016, יומיים לפני צאת האלבום.
השיר מדבר על החיים ועל הצורך להתנסות בכמה שיותר דברים על מנת לחיות את החיים במלואם, בלי חרטות, ולהיות מאושר.
השיר הגיע למקומות גבוהים במצעדים השבועיים של מדיה פורסט במשך מספר שבועות.
כמו כן, הגיע למקום השישי במצעד של רדיו אמצע הדרך.
השיר נכלל במופע המשותף שלהם מיד לאחר הסינגל הראשון שלהם, עד אשר ישוב.
ב-27 במרץ 2016 יצא קליפ לשיר שמכיל קטעים מתוך ההופעה המשותפת של קלינשטיין ופלס בהיכל התרבות בתל אביב ב-10 וב-11 בפברואר וכן קטעים מתוך החזרות למופע בהיכל.
את הקליפ צילמו עומר שורץ, מעיין שורץ ועודד אשכנזי וביים עומר שורץ.
לחופש נולדה הוא סרט דרמה בריטי מ-1966 על בני הזוג ג'וי וג'ורג' אדמסון, שאימצו גורת אריות, גידלו אותה עד בגרות ולאחר מכן שחררו אותה בחזרה לטבע בקניה.
הסרט מבוסס על ספרה של ג'וי אדמסון מ-1960, "לחופש נולדה", בו סיפרה את סיפורה של אלזה הלביאה שגדלה בשמורת טבע סאמבורו.
את בני הזוג מגלמים בסרט וירג'יניה מקאנה וביל טרוורס .
"לחופש נולדה" זכה בפרסים רבים.
כשג'ון אדמסון נאלץ להרוג אריה, אחרי שאריה עורר בהלה בכפר ילידים, ולאחר מכן הורג לביאה נוספת מתוך הגנה עצמית, הוא מביא הביתה את שלושת הגורים המיותמים ומנסה להגן עליהם.
אדמסון מגן על שלושת הגורים היתומים ומטפל בהם, וכאשר מגיע הזמן והם גדלים, 2 הגורים הגדולים יותר נשלחים לגן החיות ברוטרדם, בעוד אלזה הלביאה (הקטנה מבין הגורים) נשארת עם ג'וי.
כאשר אלזה גורמת לעדר של פילים לנוס דרך הכפר, ג'ון קנדל, הבוס של אדמסון, נותן לזוג שלושה חודשים בהם ישקמו אותה כך שתוכל לחזור חזרה אל הטבע או שישלחו אותה אל גן החיות.
ג'וי מתנגדת לשליחתה של אלזה לגן החיות, ומבלה עם אלזה זמן רב בטבע כדי להרגיל אותה מחדש לחיי בר בשמורה רחוקה.
לבסוף, ג'וי מצליחה, ועם רגשות מעורבים ולב שבור, היא מחזירה את חברתה אלזה אל הטבע.
לאחר מכן, הזוג אדמסון חוזרים חזרה לביתם שבאנגליה.
שנה לאחר מכן, הם חוזרים לקניה לשבוע, בתקווה למצוא את אלזה.
הם אכן מוצאים אותה ושמחים לגלות שהיא לא שכחה אותם, והיא אמא של שלושה גורים.
הזוג אדמסון עשו הסכם לא להתערב בענייני הגורים, כפי שעשו עם אלזה.
ג'וי אדמסון - וירג'יניה מקאנה
ג'ורג' אדמסון - ביל טרוורס
ג'ורג' קנדל - ג'ופרי קן
בסרט מופיעות גם דמויות האריות והגורים.
ג'ורג' אדמסון שימש יועץ טכני הראשי של הסרט ודן במעורבותו באוטוביוגרפיה הראשונה שלו.
לדברי בן מנקייביץ, אשר מציג את הסרט כסרט קלאסי, הם השתמשו בעיקר באריות מהטבע לצורך צילום הסרט, וראיינו יותר מ-3,000 אנשים.
עשיית הסרט הייתה חוויה ששינתה את חיי השחקנים וירג'יניה מקאנה ובעלה ביל טראוורס, אשר הפכו בעקבות הסרט לפעילי זכויות בעלי חיים.
בנוסף, היה להם תפקיד מרכזי ביצירת הקרן "נולד חופשי".
לחוץ חתונה הוא ספר הביכורים של הסופר עומר ברק בז'אנר הקומדיה רומנטית.
הספר יצא לאור בשנת 2017, בהוצאת מודן הוצאה לאור, ועוקב אחר אדם לפיד, בחור בן 29 שרק חולם להתחתן ויוצא למסע של 30 יום במטרה למצוא לו כלה.
עלילת הספר נשענת באופן חלקי על חוויותיו של ברק שיצא למסע דומה ואף תיעד אותו בכתבה "לב אמיץ" במוסף 7 ימים של העיתון ידיעות אחרונות.
הספר זכה להצלחה מסחרית גדולה ולביקורות אוהדות מאוד בקרב קהל הקוראים הישראלי.
הספר נרכש לסרט טרם יציאתו, ויצא בשנת 2021 תחת השם "עוד סיפור אחד".
הסרט בוים על ידי גורי אלפי, כאשר את התסריט כתבו במשותף ברק ואלפי.
הרומן נפתח בהצעת נישואין של אדם לשירן, זוגתו בשלוש השנים האחרונות.
אדם, ששרוי במתח רב לפני ההצעה ולא מצליח לשים את האצבע על הבעיה שמפריעה לו.
הוא מנסה להשכיח את הדאגות בעזרת ליקר דובדבנים, אבל מבין ברגע האמת כי שירן היא לא האישה של חייו, וגם מקיא לה על הנעל.
שירן עוזבת בזעם את הבית, ואדם, שכל חייו חלם להתחתן ולהקים משפחה נורמטיבית, נשאר לבד חודש לפני גיל 30, המועד האחרון בהחלט שהציב לעצמו בדרך לחופה.
אדם מתלונן על מצבו בפני ירדן גת, חברתו הטובה ביותר וסגנית עורך המוסף "ימים ולילות", שמצידה עסוקה בעריכת גיליון חג הפסח שקיבלה, שעשוי להקפיץ את הקריירה שלה למקומות חדשים לחלוטין.
היא חוששת שאין לה את הכתבה שכולם ידברו עליה.
אדם חושש שהוא כבר לעולם לא ימצא את האחת שלו ויישאר רווק כל חייו.
מהשילוב הזה עולה לירדן רעיון מבריק: אדם יניח את חייו בצד לשלושים יום, בדיוק עד יום ההולדת השלושים שלו, יקדיש את חייו כדי למצוא את האישה שתמיד חיפש ויתעד את המסע בכתבה מיוחדת.
חרף מחאתו של אדם מתגלה שהחוזה הוא בלתי הפיך, ואם אדם לא יופיע לחתונה הוא ישא בכל ההוצאות, אשר מסתכמות בכחצי מיליון שקלים, שהם בדיוק חצי מיליון שקלים יותר ממה שיש לו בחשבון הבנק שלו.
משאדם מבין שאין לו שום סיכוי לגייס את הכסף כדי לחלץ את עצמו מהחוזה שחתם עליו, יוצא הרומנטיקן הישראלי הגדול למסע מטורף ומאתגר שבו ינסה לענות על השאלה האם אפשר להתאהב ממבט ראשון, ומה קורה לבחור שיוצא לחפש את אהבת חייו.
אדם - מכור לקומדיות רומנטיות ורומנטיקן בלתי נלאה.
אביו, איש צבא, עזב את הבית כשהיה בן 16 ואימו נבלעה בחוג המגדר של אוניברסיטת תל אביב, שם היא עובדת, דבר שיצר ביניהם מרחק רב.
משחר ילדותו חלם אדם על משפחה נורמטיבית, והבטיח לעצמו שיקים אחת כזו ביום מן הימים.
המשימה הזו תהפוך הרבה יותר קשה ממה שחשב.
ירדן - עובדת כסגנית עורך ב"ימים ולילות" וחולמת לשבת על כס עורכת המוסף ביום מן הימים.
עזבה את הארץ בגיל 4 יחד עם משפחתה ונדדה בין מדינות בעקבות עבודתו של אביה, עד שבגיל 18 עלתה על טיסה לישראל מבלי לספר להוריה דבר והתגייסה לצבא.
ירדן חכמה יותר מכל מי שנמצא בסביבה שלה, והיא ההפך המוחלט של אדם: קרייריסטית, אמביציוזית, ממוקדת מטרה וצינית.
ערן - חברו הטוב של אדם מאז שהיו בתיכון.
אוהד כדורגל מושבע שיודע להמשיל כל מקרה בחיים למשחק היסטורי כלשהו.
דבורה - אמו של אדם, ממקימי החוג למגדר באוניברסיטת תל אביב.
גידלה את אדם בגפה עקב שירותו של אביו בצבא.
יובל - אביו של אדם, אל"ם (כעת במילואים) ואחד מגיבורי מלחמת יום הכיפורים.
נטש את הבית שבוע לפני יום הולדתו של אדם, ומאז לא יצר איתו קשר.
שירן - זוגתו של אדם מזה כשלוש שנים.
מאיה - האישה שאדם מתאהב בה במבט ראשון.
עם צאתו הפך "לחוץ חתונה" לסיפור הצלחה, כשהמהדורה הראשונה (3,000 עותקים) אזלה תוך שישה ימים, הישג שיא לספר ביכורים ישראלי.
כבר בשבוע הראשון על המדפים נכנס הרומן לרשימות רבי המכר, ולאחר כארבעה שבועות הגיע למקום הראשון.
נכון לחודש יוני 2017 הוא צועד בעשירייה הראשונה במשך 17 שבועות רצופים ומכר עשרות אלפי עותקים.
ע"פ נתוני שבוע הספר לשנת 2017, "לחוץ חתונה" היה הספר הנמכר ביותר בדוכני הוצאת "מודן", ואחד הנמכרים ביותר ביריד כולו.
באתר "וואלה" כתב המבקר ליאור קסוס: "זהו ספר קורע מצחוק.
קריאה בו גובלת לעיתים בצחוק בקול רם.
המקרה של ברק הוא נדיר למדי, שכן רוב הסופרים בראשית דרכם לא מצליחים לבסס עלילה כה מושחזת ובה דמויות עגולות ומעניינות שניתן להזדהות איתן בכזאת התמסרות...
אדם לפיד הוא גיבור ששמחתי לצאת איתו למסע".
מבקרת הספרים שירי צוק המליצה עליו במגזין בלייזר וכתבה: "האם אתם מספיק בטוחים בגבריות שלכם בשביל לקרוא ספר עם כריכה ורודה?
אם כן, תתחילו ב'לחוץ חתונה'".
גם מבקר הספרים רן-בן נון כתב עליו חוות דעת חיובית בידיעות אחרונות: "האם הטריק של גבר לחוץ חתונה יכול להחזיק ספר שלם?
קודם כל, התשובה היא כן.
ל'לחוץ חתונה' יש קצב טוב ואין בו כמעט רגעים משעממים...
לזכותו של ברק ייאמר שהוא לא מתאמץ להצחיק כל שורה שנייה וש'לחוץ חתונה' מאוזן היטב בין הקומי לדרמטי".
הספר אף עורר דיון ציבורי, שכן קומדיה רומנטית אינה נפוצה בספרות הישראלית.
המוסף 7 לילות כתב: "שידוך מושלם בין משבר חיי האהבה של אדם לפיד למשבר הכתיבה של ידידתו העיתונאית פותח מדף חדש בספרות העברית: קומדיה רומנטית ממין זכר".
ואילו מוסף גלריה של עיתון הארץ הקדיש לו כתבה נרחבת כמוביל גל חדש של ספרות ישראלית העוסקת בגבריות חדשה.
לחיות בקטן הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2017 בבימויו של אלכסנדר פיין.
את התסריט כתב ג'ים טיילור ובסרט מככבים מאט דיימון, כריסטוף ואלץ, קריסטן ויג והונג צ'או.
בכנס בנורווגיה נחשף כי פרויקט מזעור בני אדם אפשרי ואף נוסה בהצלחה, מה שעשוי להביא לפתרון בעיית פיצוץ האוכלוסין בכדור הארץ.
10 שנים מאוחר יותר, חברות פרטיות מעודדות אנשים לעבור הליך של מזעור בהבטחה לעתיד כלכלי וסביבתי טוב יותר.
הן מציעות לאנשים שעברו מזעור, להתגורר ביישובים מיוחדים ברמת חיים גבוהה.
פול ואודרי ספרנק, זוג ללא ילדים ממרכז ארצות הברית, פוגשים בכנס מחזור את קרול ודייב ג'ונסון, בני מחזורם שעברו מזעור.
הם עורכים סיור באחד המתקנים בהם משתכנים אנשים שמוזערו, יישוב הנקרא "ארץ הפנאי" (Leisureland) בניו מקסיקו.
בסיור הם למדים שבעולם הממוזער הונם יהיה שקול למעל 12 מיליון דולר ויוכלו לחיות חיים נוחים.
בעקבות הסיור מחליטים פול ואודרי לעבור את תהליך המזעור שהוא בלתי הפיך.
לאחר שעבר את התהליך, מגלה פול כי רעייתו התחרטה ברגע האחרון, מבקשת להתגרש ממנו והוא נותר להתמודד לבדו עם המציאות החדשה.
בחייו החדשים, נחשף פול לאמיתות על העולם הממוזער, המתגלה כמיקרוקוסמוס של ארצות הברית, על פערי המעמדות והשחיתות שבה.
לאחר מסיבה אצל שכנו דושאן, פוגש פול את נוק לן, דיסידנטית מווייטנאם שמוזערה על ידי ממשלתה בכפייה והוברחה לארצות הברית יחד עם אסירים פוליטיים נוספים, איבדה את רגלה, וכעת משמשת עובדת ניקיון.
היא מפגישה את פול לסביבת חייה ומגוריה, שכונת עוני מעבר לחומה של ארץ הפנאי ומצרפת אותו לפעילותה ההומניטרית למען התושבים הנחשלים וקשיי היום.
דושאן ויוריס מזמינים את פול לביקור בקהילת הממוזערים המקורית בנורווגיה, ולנסיעה מצטרפת גם נוק לן.
אנשי הקהילה הראשונה מתכוננים לקץ העולם הצפוי להגיע בשל התחממות כדור הארץ ושחרור מתאן מקרחוני אנטארקטיקה, לשם כך הם הכינו "תיבת נח" מודרנית במעמקי האדמה.
פול מתכוון להצטרף אליהם אך מתחרט ברגע האחרון ונשאר עם נוק לן בה התאהב.
השניים חוזרים לארץ הפנאי וממשיכים בפעילותם ההומניטרית.
מאט דיימון - פול ספרנק, מרפא בעיסוק
קריסטן ויג - אודרי ספרנק, רעייתו של פול
הונג צ'או - נוק לן
כריסטוף ואלץ - דושאן, שכנו ההולל של פול
אודו קייר - יוריס, חברו של דושאן
מריבת' מונרו - קרול ג'ונסון חברת ילדות של פול שעברה את תהליך המיזעור
ג'ייסון סודייקיס - דייב ג'ונסון, חבר ילדות של אודרי ופול שעבר את תהליך המיזעור
ניל פטריק האריס - ג'ף לונוסקי, יזם פרטי המקדם את המיזעור
סרן פילמרק - ד"ר אנדרס ג'ייקובסון
מרגו מרטינדייל - הופעת קמאו
אלק בולדווין - הופעת קמאו
לורה דרן - אשתו של ג'ף
רולף לזגארד - ממציא התהליך
ג'יימס ואן דר ביק - בן מחזורו של פול, רופא במקצועו
הסרט הוא שיתוף פעולה נוסף של הבמאי, המפיק והתסריטאי אלכסנדר פיין והתסריטאי ג'ים טיילור.
צילומי הסרט החלו באפריל 2016 באוניברסיטת יורק שבטורונטו, קנדה.
צילומים נוספים התבצעו באומהה, בלוס אנג'לס ובנורווגיה.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-30 באוגוסט 2017 בפסטיבל הסרטים של ונציה.
הפצה נרחבת בצפון אמריקה החלה ב-22 בדצמבר אותה שנה.
הסרט זכה לביקורות מעורבות וכשל בקופות.
מחוז משנה לחוביצ'ה (בבלארוסית: Ляхавіцкі раён) הוא אחד מ-16 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז ברסט בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר לחוביצ'ה.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה לחוביצ'ה 30,498 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 88.4% בלארוסים, 6.5% פולנים, 3.5% רוסים, ו-0.9% אוקראינים.
לחטוב עצים הוא רומן מאת תומאס ברנהרד שפורסם בגרמנית בשנת 1984.
הספר תורגם לעברית בשנת 2017 על ידי רחל בר-חיים הוצאת בבל ובתמיכת המפעל לתרגום ספרות מופת.
גיבור העלילה הוא סופר אוסטרי ששהה בגלות ארוכה באנגליה ושב למולדתו.
הסופר נפגש עם חבריו מעברו אך חש זרות, ניכור ואף בוז כלפיהם.
הסופר - הדמות המרכזית שאינה מוזכרת בספר בשמה
חלק מהדמויות בספר זוהו עם דמויות אמתיות בתרבות האוסטרית.
חיות הוא סרט דרמה רוסי משנת 2010 שנכתב ובוים על ידי יורי ביקוב, שזהו סרט הביכורים שלו כבמאי.
בחיק הטבע הרוסי, מיכאיל יוצא לציד כשהוא נתקל באנדריי, עבריין שנמלט משלושה גברים שמנסים להרוג אותו.
הם נאלצים לנסות לברוח יחד, תחילה במכוניתו של מיכאיל, אחר כך ברגל, בזמן שמתחולל מתח ביניהם, על רקע העולמות השונים שכל אחד מהם בא ממנו.
ה"וראייטי" תיאר את הסרט כ"בכורה קולנועית בעלת ביטחון מרשים", תוך שהוא מצוין כי הסרט היה נושא למחלוקת בשל "מותה של חיה על המסך" (אם כי כותרות הסיום של הסרט קובעות כי שום חיה לא נפגעה בפועל).
פרס הסרט העלילתי הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לזכויות אדם, 2010
לחיות עם עצמך היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית שנוצרה על ידי טימותי גרינברג ואשר הוקרנה לראשונה ב-18 באוקטובר 2019 בנטפליקס.
בסדרה מככבים פול ראד ואשלינג בי.
פול ראד משמש גם כמפיק בכיר של הסדרה, לצידם של גרינברג, אנתוני ברגמן, ג'ף שטרן, טוני הרננדז, ג'ונתן דייטון וואלרי פאריס וג'פרי בליץ.
מיילס אליוט (פול ראד) עובר טיפול מסתורי, המפתה אותו בהבטחה לחיים טובים יותר.
להפתעתו, הוא מגלה שהוא הוחלף בגרסה משובטת של עצמו.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמותפול ראד מיילס אליוט "הישן" רעיונאי ב-Pool Marketing ובעלה של קייט, שאיננו מאושר מחייו.
מיילס אליוט "החדש" שיבוט של מיילס אליוט "הישן".
אשלינג בי קייט אליוט אשתו של מיילס "הישן".
אלייה שאוקט מאיה אחותו-למחצה של מיילס דסמין בורג'ס דן קולגה של מיילס ב-Pool Marketing קרן פיטמן לינור פול הבוסית של מיילס, הבעלים והמנהלת של Pool Marketing זואי צ'או קיילין פקידת קבלה ב-Pool Marketing
כמו כן, בסדרה משתתף טום בריידי בהופעת קמאו.
ב-16 בפברואר 2017 פורסם כי ערוץ IFC הזמין סדרת טלוויזיה קומית חדשה שיצר טימותי גרינברג.
המפיקים הבכירים של הסדרה היו צפויים לכלול את גרינברג, ג'פרי בליץ, אנתוני ברגמן וג'ף שטרן.
בליץ היה אמור לשמש גם כבמאי הסדרה, אשר אמורה לעלות לשידור בכורה במהלך שנת 2018. חברות ההפקה המעורבות בסדרה היו אמורות להיות Likely Story ו-Jax Media.
ב-10 באוגוסט 2018 פורסם כי הפרויקט עבר לנטפליקס, שהזמינה עונה אחת שתכלול 8 פרקים.
הסדרה אמורה הייתה להיכתב על ידי גרינברג שהיה צפוי גם להפיקה לצד בליץ, ברגמן, שטרן, טוני הרננדז, ג'ונתן דייטון, ולרי פריס ופול ראד.
ג'ונתן דייטון וואלרי פאריס היו צפויים לשמש גם כבמאים של הסדרה.
בהודעה לתקשורת, שבה דווח על מעבר הסדרה לנטפליקס, דווח גם כי פול ראד לוהק לתפקיד הראשי הכפול.
ב-28 באוגוסט 2018 פורסם כי גם אייסלינג ביאה הצטרפה לסדרה.
צילומי העונה הראשונה התקיימו בניו יורק בשנת 2018.
טריילר לסדרה שוחרר ב-16 בספטמבר 2019.
באתר Metacritic, לסדרה ציון ממוצע משוקלל של 72 מתוך 100, המבוסס על 22 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
"לחזור הביתה" הוא סינגל של להקת התקווה 6, שיצא לאור ב-5 באוגוסט 2020, מתוך אלבום האולפן השביעי של הלהקה, "מפה לשם".
השיר נכתב והולחן על ידי סולן הלהקה עמרי גליקמן והופק על ידי פילוני.
השיר, שיצא במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל, נכתב לפני פרוץ המגפה ומתאר את הגעגוע של הדובר אל ביתו ומשפחתו כאשר נמצא בעת סיבוב הופעות.
לשיר הופק וידאו קליפ אשר פורסם בערוץ היוטיוב של התקווה 6 בסמוך לצאתו של הסינגל.
הקליפ צולם ברחוב בו גדלו חברי הלהקה שברמת השרון, ומשלב בתוכו גם קטעים מהופעותם.
בכתבתו במעריב אונליין, העניק דודי פטימר ביקורת חיובית לשיר: "המלודיה הפשוטה וקליטה יוצרת שיר מצוין וכיפי שמקבל משמעות איתנה בייחוד בימים טרופים אלה בהם עולם ההופעות כמעט משבת כליל ועולם התרבות שהכרנו קודם לכן, רחוק מרחק שנות אור מההווה".
לחיות את הרגע הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי בלייב אקשן מ-2013. הסרט בוים על ידי ג'יימס פונסולדט, כשאת התסריט כתבו סקוט ניוסטדטר ומייקל ה.
וובר בהתבסס על ספר של טים תארפ.
העלילה מביאה את סיפור היכרותם והתאהבותם של המתבגרים סאטר קילי ואיימי פינקי, בשנה האחרונה ללימודיהם בתיכון.
סאטר קילי הוא בן נוער בשנה האחרונה ללימודיו בתיכון, והוא נחשב לאחד התלמידים הפופולריים ביותר.
את מרב זמנו הוא מבלה במסיבות ובשתיית אלכוהול, יחד עם בת זוגו קאסידי.
עם זאת, לאחר זוגיות ארוכה היא נפרדת ממנו.
במכתב לנשיא האוניברסיטה אליה הוא מגיש מועמדות לקבלה, סאטר מצהיר כי פרידה זו היא המצוקה הגדולה ביותר בחייו.
בדיכאון, הוא מתנגב אל בר ומשתכר עד אובדן חושים.
בבוקר למחרת, סאטר נמצא שרוע על מדשאה של בית מגורים אשר הוא איננו מכיר.
איימי פינקי, עמיתתו הביישנית והמופנמת לספסל הלימודים, מעירה אותו, והוא מצטרף אליה בקו חלוקת העיתונים של אימה ברחבי השכונה במטרה לאתר את מכוניתו.
במהלך שיחה של השניים זה עם זו, איימי מסכימה לסייע לסאטר בלימודי גאומטריה.
במהלך השיעור הפרטי עם איימי, סאטר מגלה כי היא חכמה ומצחיקה ומתעניינת במדע בדיוני וקומיקס.
השניים יוצאים יחד למסיבה ספונטנית בפארק ומשוחחים על חייהם.
איימי מספרת לסאטר כי היא איננה מתכוונת ללמוד באוניברסיטה מתוך מחויבות לעזרה בעבודת אימה, וכן מודה כי היא מעולם לא שתתה אלכוהול ומעולם לא הייתה בזוגיות.
בתגובה, סאטר מעניק לאיימי מחמאות, נותן לה לשתות אלכוהול ומנשק אותה.
בהנגאובר בבוקר לאחר המסיבה, סאטר מבין כי הוא הזמין את איימי להתלוות אליו כבת זוג בנשף הסיום.
לאחר שהתחמק מאיימי לאורך כל יום הלימודים, סאטר הולך בלילה לביתה של קאסידי.
השניים מעלים זיכרונות חיוביים מזוגיותם ומביעים את אהבתם זה כלפי זו, אך הרגשות הופכים לעצב כשסאטר מסרב להתחייב בפני קאסידי כי הוא יטפל בהרגלי השתייה המגונים שלו ויתחיל להתייחס ברצינות לעתיד שלו ושל מערכת היחסים שלהם.
כמעין "ריבאונד", סאטר מזמין את איימי להצטרף אליו לארוחת ערב בבית אחותו הולי.
שם, היא מספרת בכנות על מות אביה ממנת יתר של אופיואיד וחלומותיה על נישואים מושלמים.
מערכת היחסים של סאטר ואיימי הופכת אט אט לזוגיות רצינית, ואיימי מאבדת את בתוליה לסאטר כשהשניים מקיימים יחסי מין.
עם משיכה רומנטית אליה, סאטר מרגיש מספיק בטוח ופתוח עם איימי על מנת לספר לה כי אימו שרה גירשה את אביו מביתם בצעירותו ואוסרת עליו לראותו.
השניים כורתים מעין "ברית" ביניהם, וכחלק ממנה איימי תציב כעובדה בפני אימה את הליכתה ללימודים באוניברסיטה וסאטר ידרוש לפגוש מאימו לפגוש את אביו.
בערב נשף הסיום, איימי מספרת לסאטר כי עמדה בחלקה – היא תעבור לגור בפילדלפיה, לצד אחותה, ושם תלמד ותעבוד.
איימי מבקשת מסאטר להצטרף אליה, בהצעה כי יתגורר איתה ויילמד ויעבוד שם.
בהיסוס, ותחת השפעת אלכוהול, סאטר מסכים להצעה זו.
כמו כן, הוא מתחייב לדרוש מפגש עם אביו.
סאטר משיג את מספר הטלפון של אביו טומי מהולי, והשניים קובעים להיפגש למשחק בייסבול.
סאטר מביא את איימי יחד איתו, אך בבואם אל טומי הם מגלים כי הוא שכח מתוכניותם.
השלושה הולכים במקום זאת לבר מקומי, ושם סאטר וטומי משוחחים לאחר נתק של שנים.
להפתעתו של סאטר, טומי מתוודה על כך שבגד בשרה ומגלה כי הוא עזב את הבית מרצונו לאחר שהבין כי איננו מתאים להיות איש משפחה.
כאשר טומי מבחין באישה בה הוא חושק, הוא קוטע את המפגש עם סאטר ואיימי ומבקש מהם לפגוש אותו מאוחר יותר במלון הדרכים בו הוא מתאחסן.
לאחר שעות המתנה, טומי איננו מגיע וסאטר ואיימי מגלים כי הוא שב להשתכר עם חבריו בבר המקומי.
בנסיעה בחזרה לביתם, איימי מנסה לנחם את סאטר ואומרת לו כי היא אוהבת אותו.
סאטר, כועס ושתוי, תוקף מילולית את איימי ודורש ממנה לצאת ממכוניתו, באמצע הכביש, לאחר האשמות אישיות קשות שהטיח בה.
איימי נענית לבקשתו בבכי, ובחוסר תשומת לב מכונית חולפת מתנגשת בה.
זרועה של איימי נשברת, אך היא סולחת לסאטר.
בטקס סיום הלימודים, סאטר מסרב לשתות אלכוהול עם איימי.
הוא משוחח עם קאסידי, שמספרת לו כי היא מתקדמת הלאה בחייה ועוברת להתגורר בקליפורניה יחד עם בן זוגה מרקוס.
מאוחר יותר, דן, הבעלים של החנות בה סאטר עובד, מציע לו לנהל את המקום, לאור חיבת הלקוחות כלפיו, אם כי אך ורק בתנאי שהוא יתחייב לא להגיע לעבודה תחת השפעת אלכוהול.
חסר יכולת להבטיח את פיכחותו, סאטר נאלץ להתפטר.
איימי מחכה לסאטר בתחנת האוטובוס לקראת נסיעתם המשותפת לפילדלפיה, אך הוא לא מגיע ומותיר אותה שבורת לב.
סאטר יוצא להשתכר בבר, ולאחר מכן מנהל בביתו ויכוח קולני עם אימו בדבר דמיונו לאביו.
סאטר משלים, באיחור, את המכתב לנשיא האוניברסיטה אליה הוא הגיש מועמדות לקבלה, ובו הוא מצהיר כי המצוקה הגדולה ביותר בחייו היא הוא עצמו והתעקשותו "לחיות את הרגע".
סאטר נוסע לפילדלפיה במטרה לחדש את הקשר עם איימי, ופוגש בה בדיוק כשהיא יוצאת מכיתה.
סאטר ואיימי יוצרים קשר עין, כשאיימי מדכאת את החיוך הראשוני שלה אליו.
מיילס טלר - סאטר קילי
שיילין וודלי - איימי פינקי
ברי לארסון - קאסידי רוי
ג'ניפר ג'ייסון לי - שרה קילי
קייל צ'נדלר - טומי קילי
דאיו אוקניי - מרקוס ווסט
הצגת הבכורה של "לחיות את הרגע" התקיימה ב-18 בינואר 2013 בפסטיבל "סאנדנס".
מיד לאחר מכן, חברת "A24" רכשה את זכויות ההפצה של הסרט.
בצפון אמריקה, החלו הקרנות הסרט באופן רשמי, בהפצה מוגבלת לבתי הקולנוע, ב-2 באוגוסט, ולאחר מכן בהפצה רחבה במהלך ספטמבר.
בישראל, כמו שאר שוקי העולם, הסרט לא זכה להפצה קולנועית מקומית, ושודר בסינדיקציה בערוצי הטלוויזיה רק ב-2015.
"לחיות את הרגע" זכה לשבחים ממבקרי הקולנוע, וגם לאהדת הקהל.
אתר הסקירה "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון של 91%, על פי ציון ממוצע של 7.8/10 בהתבסס על 169 ביקורות (154 "טריות" ו-15 "רקובות").
באתר הסקירה "Metacritic" הוא זכה לציון של 82, בהתבסס על 42 ביקורות (41 חיוביות ואחת שלילית).
מבקר הקולנוע רוג'ר איברט, באחת הביקורות האחרונות בחייו, כתב על הסרט:
הנה סרט מקסים על שני בוגרי תיכון שנראים, מדברים ומרגישים כמו בני 18 אמריקאים אמיתיים.
יש לכם מושג עד כמה זה נדיר?
הם לא מואצים כמו דמויות מצוירות.
חיי המין שלהם לא מועלבים על ידי סצנות שמתייחסות אליהם בזול...
הוא מכבד את הדמויות שלו ולא משתמש בהן עבור מטרות עלובות.
כמה עמוק אכפת לנו מהם.
מיילס טלר ושיילין וודלי כל כך שם.
להיות צעיר זה עסק חגיגי כשממש אכפת לך ממישהו.
לטלר יש נגיעה של ג'ון קיוזאק בתקופת "אמרי לי כן".
וודלין יפהפייה כאדם אמיתי, אותה אנו לומדים בדאגה ונהנים מחיוכה החם.
עברנו את השנה האחרונה בתיכון עם השניים האלו.
טוד מקארתי, בכתבו למגזין "The Hollywood Reporter", כינה את הסרט כ"מבט כנה, מרענן ובלתי מושפע על בני נוער ועמדותיהם בנוגע לעתיד", וכתב עליו כי הוא "רגיל במובנים מסוימים ויוצא דופן באחרים, ונהנה כיתרון מהתחושות יוצאות הדופן של הדמויות הראשיות והבמאי".
אוון גלייברמן, בסיקורו עבור המגזין "Entertainment Weekly", תיאר את הסרט כ"אחד מסרטי ההתבגרות מלאי הרגש, המציאותיים והאותנטיים הנדירים", והשווה אותו לסרטים "אמרי לי כן" ו"כמה טוב להיות פרח קיר" בציינו כי "כמוהם, זה סרט העוסק בחוויה של להיתפס על הקצה מבלי לדעת באמת באיזו דרך תנחת".
במגזין "Slate" צוין כי הסרט "לוכד את היופי, הפחד, הפגיעות והעצמה של אהבה ראשונה", ומשחקם של טלר ו-וודלין זכה לשבחים בכתיבתה של דנה סטיבנס כי "לשניים יש קשר כל כך ישיר, שובה לב וספונטני כשחקנים כך שסאטר ואיימי מיד נראים כמו זוג שהכרתם (או הייתם חלק ממנו) בשלב כלשהו בחייכם".
גם במגזין "Variety" הורעפו על הסרט שבחים, בטיעונו של רוב נלסון כי "הצלקות והפגמים על פניהם של אוהבי התיכון בסרט מסמלים בצורה יפהפייה את הצעתו של הבמאי ג'יימס פונסולדט להחזיר את סרטי הנעורים האמריקאים לחזות מציאותית".
מהקרנותיו המסחריות בבתי קולנוע בצפון אמריקה, "לחיות את הרגע" גרף הכנסות של $6,854,611. תקציבו נאמד בכ-$2,500,000, כך שבחישוב גס ניתן להעריך כי הוא הגיע לרווח.
+ רשימת פרסים ומועמדויות פרס קטגוריה מועמד תוצאה פרס גות'הם השחקנית הטובה ביותר שיילין וודלי פרס אינדפנדנט ספיריט התסריט הטוב ביותר סקוט ניוסטדטר ומייקל ה.
וובר השחקנית הטובה ביותר שיילין וודלי פרסי סאנדנס פרס השופטים המיוחד למשחק מיילס טלר ושיילין וודלי פרס חבר השופטים הגדול לדרמה אמריקאית ג'יימס פונסולדט
לחיות או למות באנטבה הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2012 בכתיבה, הפקה ובימוי של אייל בורס.
הסרט מתמקד בטרגדיה האישית של משפחות החטופים במבצע יונתן שנהרגו ושסיפורם לא פורסם עד אותה עת.
רבים מכירים את יוני נתניהו, דורה בלוך וסורין הרשקו אבל מעטים שמעו על שלושת החללים מבין בני הערובה - ז'אן ז'אק מימוני, פסקו כהן ואידה בורוכוביץ'.
הסרט דובר עברית, אנגלית וצרפתית ובמרכזו יונתן חייט אחיינו של ז'אן ז'אק מימוני, המספר על הסבל שעברו בני משפחתו ובעיקר סבו וסבתו.
לאב רוברט מימוני נמסר שבנו מת מהתקף אסתמה עד שחזה בגופת בנו מנוקבת הכדורים והתפרץ בזעם במקום.
אמיר עופר שפרץ לאולם בני הערובה, הרג מחבל וז'אן ז'אק שלא התכופף בזמן, נהרג מאש כוחותינו.
מטרת הסרט היא לא לבקר את המבצע שנחשב להצלחה כבירה אלא להעיר שבצד שמחת הניצחון היו גם משפחות שחוו טרגדיה קשה ובהן משפחות שלושת החללים האלמונים האלה.
בסרט קטעי חדשות תיעודיים וצילומים של אנשים פרטיים בעת קבלת הפנים לבני הערובה עם הנחיתה בישראל.
הקרנת הבכורה הייתה במסגרת פסטיבל הקולנוע היהודי ירושלים ושידור הבכורה בערוץ 1. הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע הישראלי של פריס, פסטיבל הקולנוע היהודי של טורונטו, פסטיבל הקולנוע היהודי של אוסטרליה ועוד.
"לחי עולמים" הוא סינגל בסוגת המוזיקה החסידית, שהולחן על ידי מאט דאב ובוצע על ידי הזמרים בני פרידמן ומרדכי שפירא.
יצא ב-6 באוקטובר 2022. השיר הפך ללהיט במגזר הדתי והחרדי ואף במגזר החילוני, וזכה בתואר "שיר השנה" במספר מצעדים לסיכום שנת ה'תשפ"ג במוזיקה היהודית.
השיר יצא לאור ב-6 באוקטובר 2022, י"א בתשרי ה'תשפ"ג, ערב חג הסוכות.
מילות השיר לקוחות מהפיוט "האדרת והאמונה" שנאמר בתפילות הימים הנוראים וחג שמחת תורה, והוא הולחן ועובד על ידי המוזיקאי האמריקאי מאט דאב.
מלבד הביצוע המקורי של מרדכי שפירא ובני פרידמן, השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות, הן כסינגל והן כביצוע בהופעות.
בינואר 2024 ביצעו דאב, פרידמן ושפירא את השיר על בימת הקונצרט היוקרתי האסק כשיר הסיום של הקונצרט.
לקראת סיום השיר הצטרפו אליהם שאר משתתפי הקונצרט: אברהם פריד, אייבי רוטנברג, אלכס קלייר, ארי היל, ברוך לוין, שלום למר ושמואל.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של רדיו קול פליי שהתפרסם ב-10 בדצמבר.
באוקטובר 2023 זכה השיר בתואר "שיר השנה" במצעדים של רדיו קול ברמה, ושל של רדיו קול פליי, במקום השני בקטגוריה זו במצעד של קול חי מיוזיק, ובמקום השלישי במצעדים של כיכר השבת, ושל אתר המחדש.
באוקטובר 2024 נכלל השיר ברשימת "20 הדואטים הגדולים של המוזיקה החסידית".
נכון לאוגוסט 2024 השיר צבר 2.6 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
לחיות מחדש היא מיני-סדרה ישראלית בשישה פרקים משנת 2009, בהפקת חיים בוזגלו ונלי קפסקי ובבימויו של בוזגלו.
התסריט נכתב על ידי דניאל סן-המונט, חיים בוזגלו וליזה ממו.
עם השחקנים הראשיים נמנים לירון נבו, שמיל בן ארי, לירז צ'רכי, הנרי דוד, אלברט אילוז וריימונד אמסלם.
הסרט זכה בפרס חביב הקהל ופרס הצילום בפסטיבל לושון בצרפת.
הסדרה "לחיות מחדש" מספר את סיפורה של אוניית המעפילים "יהודה הלוי", אשר הביאה לארץ עולים יהודים ממרוקו בשנת 1947.
במהלך מסעה, הספינה עוצרת בצרפת ולוקחת על סיפונה גם ניצולי שואה.
העלילה מתמקדת במפגש בין שתי הקבוצות המהגרות השונות, ומתארת את המאבק של היישוב היהודי בארץ ישראל נגד המנדט הבריטי, היחסים בין היהודים לערבים, ואת החיכוכים הראשונים בין יהודים אשכנזים לספרדים במחנה המעצר הבריטי בקפריסין.
כמו כן, הסרט משקף סיפורי אהבה אסורים וחיפוש אחר קרובים אובדים ומבצע בריחה נועז מהמחנה.
אריאנה מלמד מאתר ynet כתבה עליו "התסריט כתוב ומבוצע באופן שאמור להעצים את הטרגדיות הגדולות, כולל חשיפת מספרים מן המחנה כסוג של טיעון ושימוש מופרז עד אי-אמינות ב"אנחנו יוצאים לארץ אבותינו".
אסף שניידר מ־nrg כתב "כל העסק נראה כמאמץ עילאי לשכנע את הלא משוכנעים כי החלום הציוני, והעלייה, ומיזוג הגלויות, וכור ההיתוך, הם עדיין סיפור מצוין לסדרת טלוויזיה"
פרס חביב הקהל ופרס הצילום בפסטיבל לושון בצרפת, 2009.
הוצג בפסטיבל מונטה קרלו במונקו, 2009.
הוצג בפסטיבל FIPA בצרפת, 2009.
"לחוף ירדן" הוא שיר עברי שנכתב והולחן על ידי שייקה פייקוב ובוצע על ידי הזמר דודו זכאי בעיבודו של פייקוב בשנת 1978.
שייקה פייקוב גדל בקיבוץ אשדות יעקב איחוד.
השיר מתאר את תבנית נוף מולדתו
עם המקומות והנופים של ילדותו ונערותו.
נזכרים בו נהר הירדן הסמוך ליישוב.
נתנו ל"אשדות יעקב" את שמו.
שיתוף הפעולה בין פייקוב ככותב ומלחין
לבין דודו זכאי החל בשיר "נפגשנו שוב",
אחד האישיים ביותר של פייקוב,
המתאר את חוויותיו כחייל קרבי.
לאחר מכן ביצע זכאי שיר אישי נוסף של פייקוב, "חייכי לי בשירים",
והיה זה המשך טבעי שזכאי יבצע גם את השיר האישי שנכתב על תבנית נוף מולדתו של הכותב וההמלחין.
השיר נכלל באלבומו של זכאי משנת 1978
שנה לאחר מכן ביצע אותו פייקוב בעצמו,
והוא נכלל באלבומו משנת 1979
במהלך השנים נוספו לו עוד ביצועים,
והוא גם הפך לריקוד עם.
כשנשאל פייקוב איזה שיר הוא רוצה שיזכרו ממנו מכל מאות שיריו,
הוא ענה מייד, "לחוף ירדן".
"לחיות" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית קורין אלאל.
את השיר הוציאה בדצמבר 1996 לאור חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט כסינגל הראשון מתוך אלבומה השישי של הזמרת, "כשזה עמוק".
"לחיות" נכתב והולחן על ידי מירי פיגנבוים ואלאל בהתאמה.
על הפקתו המוזיקלית היה ערן צור אחראי.
השיר מבטא רצון עז לקשר פשוט ואמיתי, המנוגד לחוויות שליליות וכאבים רגשיים של הדוברת מעברה.
היא מתארת את הדברים שאינם רוצה בהם: רגעים של שטות וחוסר משמעות, ים סוער בלי יציבות, אבק דרכים שמסתיר את הדרך, שתיקה מפחד ותחושת בערה בלתי פוסקת.
כל אלה הם סמלים לאירועים קשים מעברה המפריעים לה לחוות אהבה ולחיות חיים שלווים ומלאים.
הדוברת מבקש אהבה פשוטה ואמיתית, שתאפשר לה לחיות ולא למות מבחינה רגשית.
היא רוצה לחוות שמחה ותחושת חום, לא שקיעות כשהשמש עדיין זורחת ולא לדעת למה הטוב הופך לרע.
היא מבקשת לא להיות לבד במיטה קרה, אלא להיות בחברת מישהו שאוהב אותה.
השיר כולו משדר כמיהה לקשר משמעותי ויציב, שבו הדוברת תוכל לחיות בצורה מלאה ואוהבת.
לסינגל לא הוכנה עטיפה משלו.
אולם במקביל אליו פורסמה גרסת הרמיקסים שלו, לה הופקה עטיפה משלה.
רק התמונה בצבע ירוק עם אפקט טשטוש וצורת דמות מעורפלת.
בחלק העליון יש לוגו האלבום "כשזה עמוק", שני חצאי סהר בצבע שחור על רקע לבן ושחור.
הכיתוב המרכזי מציג את שמה של קורין אלאל, את שם השיר, "לחיות", ו"גרסאות רמיקס" בסוגריים.
בהמשך מופיעים שמות הרמיקסים: "דאנס רמיקס" ו"קלאב רמיקס", כאשר אלי אברמוב אחראי על הראשון ודי.
ב-8 בדצמבר 1996 הוצג "לחיות" כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
בשבוע שלאחר מכן נכנס לדירוג במקום העשירי.
ב-12 בינואר 1997 עלה למקום הראשון – שם שהה שלושה שבועות רצופים.
לבסוף, ב-23 בפברואר יצא מטבלת הדירוג השבועי לאחר תשעה שבועות צעידה רצופה.
"לחזור הביתה" הוא המיני-אלבום הראשון של הזמר הישראלי מ'.
הוא יצא לאור ב-24 באפריל 2024 לאור חברת התקליטים די-מיוזיק.
באוקטובר 2023, לאחר שגויס למילואים, פרסם מ' סרטון בטיקטוק, בו הוא מבצע את "יחפים", שירה של יסמין מועלם שפורסם ב-2021, וזכה להצלחה מחודשת ברוח מלחמת חרבות ברזל.
הסרטון זכה למיליוני צפיות ולחיקויים רבים שפורסמו על ידי חיילי מילואים אחרים.
כחודשיים אחר-כך הוציא גרסת כיסוי רשמית לשיר.
היא זכתה להצלחה, וצברה כ-900 אלף השמעות בספוטיפיי.
ב-24 באפריל 2024 הוציא מ' לאור את המיני-אלבום.
"אני חוזר" מציג את מ', שמתמודד עם תחושת בדידות ואי-ודאות, אך מוצא נחמה באמונה ובאהבה שמוענקת לו מרחוק.
השיר מבטא מסע פנימי של חזרה אל מקור הביטחון, כשהתפילות והאמונה מובילות לתחושת שלמות והתגברות על הפחד.
"הביתה" מבטא געגוע עמוק של אדם המרוחק מאהובתו בשל שירותו הצבאי.
הוא מתנחם במחשבה עליה, בזיכרונות משותפים ובידיעה שהיא מחכה לו.
השיר משלב בין תחושות של פחד ואי-ודאות לבין האמונה באהבה נצחית, כמו ירח שקוף שמסמל תקווה וסיבה לכל דבר, גם כשנראה שאין מוצא.
הרצועה האחרונה, "מי יכול עלינו?", מעודדת לשמור על תקווה ואמונה מול מלחמת חרבות ברזל, תוך התמקדות בכוח פנימי ואחווה לאומית.
הוא מדגיש כי יום אחד יהפוך הכאב ממתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 לשמחה.
לחיות בתמונות הוא מותחן פסיכולוגי משנת 2002, בבימויו של מארק רומאנק.
הסרט מתמקד בסיי פאריש (רובין ויליאמס), עובד מעבדה לפיתוח תמונות בסופרמרקט, המפתח אובססיה כלפי משפחת יורקין, לקוחות קבועים, ומתחיל להתערב בחייהם באופן מטריד.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס 2002 הוא זכה לביקורות חיוביות ממבקרי קולנוע, כולל שבחים על הופעתו של וויליאמס בניגוד טייפקאסטינג שלו, שעליו זכה בפרס שבתאי לשחקן הטוב ביותר.
סיי פאריש הוא אדם בודד העובד במעבדת פיתוח תמונות מהיר.
הוא מתעניין במיוחד במשפחת יורקין – נינה (קוני נילסן), ויל (מייקל ורטאן) ובנם ג'ייק (דילן סמית') – ומפתח אובססיה לחייהם המושלמים לכאורה.
כאשר הוא מגלה סודות אפלים על המשפחה דרך התמונות שהם מפתחים, סיי מחליט להתערב, מה שמוביל להשלכות בלתי צפויות.
רובין ויליאמס – סיי פאריש, עובד מעבדה בודד ואובססיבי.
קוני נילסן – נינה יורקין, אם המשפחה.
מייקל ורטן – ויל יורקין, אב המשפחה.
דילן סמית' – ג'ייק יורקין, בנם הצעיר.
הסרט יצא להפצה מוגבלת ב-21 באוגוסט 2002 בשבעה בתי קולנוע, והכניס 321,515 דולר בסוף השבוע הראשון, עם ממוצע של 45,930 דולר לאולם.
ההפצה הרחבה החלה ב-13 בספטמבר, עם 1,212 בתי קולנוע, אך הסרט הכניס רק מעט יותר מ-8 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון.
הסרט זכה לביקורות חיוביות, במיוחד על הופעתו של רובין ויליאמס בתפקיד דרמטי ושונה מתפקידיו הקומיים הרגילים.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 81% על סמך 196 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 7.1/10. באתר Metacritic, הציון הממוצע הוא 64 מתוך 100, בהתבסס על 35 ביקורות.
מבקרים שיבחו את האווירה המטרידה והבימוי המדויק של רומאנק.
אורי קליין מ "הארץ" נכתב: "דמותו של סיי היא קלישאה של בדידות אנושית, ולכן אין אפשרות של ממש להבין אותה ולהזדהות עמה." שי גולדן מ"וואלה" ציין: "למרות הופעתו הכובשת של וויליאמס...
הסרט עצמו הוא מוצר מפוספס למדי."
"לחיות" הוא אלבומה השלישי של הזמרת-יוצרת הישראלית דניאל סאן קריאף, שיצא לאור ב-18 במרץ 2025. האלבום כולל שמונה שירים המתארים מסע אישי של קריאף במהלך שלוש השנים שקדמו לצאת, אשר היו מהמטלטלות והמשמעותיות בחייה.
האלבום נכתב והופק במהלך שלוש שנים, תקופה שבה חוותה קריאף אירועים משמעותיים, ביניהם התאונה הקשה של אחותה הילה, שהותירה אותה במצב סיעודי, וכן חוויות אישיות כמו נישואיה, לידת בנה והתמודדות עם המציאות שלאחר טבח שבעה באוקטובר.
האלבום הופק בשיתוף עם בן זוגה, רפאל כהן, שלקח חלק בהפקה, הקלטה, מיקס ואף ניגן בגיטרה בחלק מהשירים.
התכנים באלבום נוגעים בחוויות אישיות של קריאף, כולל התמודדות עם כאב, אהבה, אובדן והמשכיות.
שם האלבום, "לחיות", מהווה קריאה לחיים ולחיות אותם במלואם, גם בשעות הקשות ביותר.
בנוסף, השם מהדהד את שמו של בנה של קריאף, חיוּת, שתצלומו מופיע על עטיפת האלבום.
לקראת יציאת האלבום, הוציאה קריאף את הסינגל "יממה" בשתי גרסאות: הרשמית וגרסה נשית בהשתתפות נעמה בן חמו ושלי עלמא.
הסינגל זכה לתשומת לב והושמע בתחנות רדיו שונות.
לֶחֶם הוא מוצר מזון בסיסי עשיר בפחמימות, הנפוץ כמעט בכל העולם מאז שחר הציוויליזציה האנושית.
לחם הוא מאפה רך המתקבל מאפייה, מבישול או מטיגון של בצק, לרוב בצק שהותפח על ידי שמרים.
לחם נאפה על פי רוב מהמרכיבים הבאים:
קמח העשוי מדגן כמו חיטה (ובפרט חיטת הלחם), שעורה, שיפון, תירס, אורז או דגנים אחרים.
מים ולעיתים רחוקות נוזלים אחרים כמו חלב ומוצריו, מיץ פירות, בירה או תמציות טעם.
הנוזלים עוזרים לשמרים או למחמצת שאור להתפתח ויוצרים מרקם וטעם ללחם.
שמרים להתפחתו, או כפי שהיה נהוג בעבר, מותפח בצק הלחם על ידי מחמצת שאור.
חלק מסוגי הלחם לא מותפחים כלל, הבולט בהם הוא המצה.
אם משתמשים בשמרים טריים, נעזרים בסוכר לשם זירוז פעולת השמרים.
ברוב המקרים מוסיפים לבצק מעט מלח, לשם ויסות פעולת ההתפחה על ידי השמרים.
לעיתים מוסיפים ללחם תוספות, כמו שמן, תבלינים, ותוספים אחרים.
בלחמים תעשייתיים מוסיפים חומרים מעכבי חימצון וחומרים משמרים: E300 – חומצה אסקורבית (ויטמין C).
משמש גם כחומר משמר, מקבע צבע וחומר משפר בקמח.
בניגוד לתפקידו המוכר כנוגד חמצון, בייצור בצק משמש ויטמין C, כמחמצן.
שיטת ייצור הלחם המהירה דורשת מחמצן בתהליך הלישה שיסייע לגלוטן להתפתח במהירות.
החומר המחמצן עוזר לשרשרות הגלוטנינים ליצור קשרים ביניהן המחזקים את רשת הגלוטן.
הבצק המתקבל יותר אלסטי, חזק, יציב, ויכול להתרחב בקלות ולא להיקרע בתפיחה ובאפייה.
ויטמין C הוא ויטמין רגיש מאוד לחום ומתפרק במהלך האפייה, לכן הלחם לא מכיל ויטמין C.
חומר משמר נפוץ באפיית הלחם הוא החומצה הפרופיונית המוספת לדברי מאפה כמלח של סודיום פרופיונט המעכב בייחוד עובשים אשר נוטים להתפתח בלחם עם הזמן.
לחם הוא בדרך כלל מאפה שאינו מתוק או בעל טעם מודגש אחר.
קמח החיטה המשמש לאפיית רוב סוגי הלחם מכיל בין היתר עמילן המהווה את רוב משקל הקמח, גלוטן המהווה כ-10% ממשקל הקמח, וחומרים נוספים בכמויות קטנות.
העמילן הוא פחמימה פשוטה המהווה את עיקר הערך התזונתי של הלחם.
הגלוטן הוא חלבון אשר בעיבוד פיזי בנוכחות מים (לישה) מתחבר בקשרים כימיים למבנה דמוי רשת.
תכונה זו של הגלוטן היא המאפשרת התפחה ואפייה של לחם גמיש ורך.
לחם חיטה מלאה הוא לחם העשוי, על פי כלל, מדגן חיטה מלא (כלומר גרגיר חיטה שנטחן בשלמותו או לחלופין חולק למרכיביו ושוחזר בהרכב לפי בחירת המטחנה).
ניתן להכין לחם ללא חיטה דוגמת לחם אורז.
השמרים הם יצורים חד תאיים מממלכת הפטריות, הניזונים מסוכר.
בתהליך ההתפחה של הלחם ניזונים השמרים מהעמילן (המורכב מסוכר), מתרבים, ופולטים במהלך הנשימה האנאירובית אלכוהול ופחמן דו-חמצני.
הפחמן הדו-חמצני נלכד בבצק (ברשת הגלוטן) ויוצר בועות המתפיחות את הלחם.
התוצרים האלכוהוליים מתנדפים בתהליך האפייה.
השאור התגלה בתקופת הברונזה באזור הסהר הפורה, כאשר אל גוש בצק שהושאר לעמוד באוויר הפתוח הגיעו שמרי בר וגרמו לתסיסתו.
אחרי אפיית הלחם נמצא טעמו טוב יותר מהרגיל ולכן הוסיפו לבצק המוכן עוד קמח ומים ויצרו המשכיות למחמצת.
בתהליך המודרני של אפיית לחם משתמשים בדרך כלל בשמרים יבשים, המרוכזים בגושים או באבקה ונשמרים בטמפרטורה נמוכה (סביב 0 מעלות צלזיוס), המעכבת את תהליכי ההתרבות והתמותה שלהם.
בתהליך המסורתי של אפיית לחם משתמשים במחמצת שאור, שהיא עיסה המורכבת מקמח, מים, סוכר (בדרך כלל ממקור פירות) ושמרים שמקורם באוויר.
מחמצת השאור היא סטארטר טבעי להתפחת הלחם.
לחם המותפח על ידי מחמצת שאור תופח לאט יותר, משום שהשמרים הטבעיים שבמחמצת חלשים יותר מאלו המתועשים .
כדי לאפשר לשמרים במחמצת להתרבות ולמנוע את מותם נהוג להוסיף מדי יום קמח ומים או בצק טרי למחמצת שנותרה.
במאפיות מסוימות "מגודלות" מחמצות שנוצרו לפני עשרות שנים ועדיין משמשות להתפחת לחם.
סוגי הלחם המסורתיים בכל אזור ואזור שונים זה מזה ממספר סיבות.
בארצות שונות מגדלים זנים שונים של דגנים, השונים אלה מאלה בהרכבם הכימי.
הקרקע, הטמפרטורה וכמות המשקעים המשתנה מאזור לאזור משפיעות גם הן על ההרכב הכימי של הדגנים.
כמו כן שונות מאזור לאזור הטמפרטורות הממוצעות (המשפיעות על תהליך ההתפחה), ושיטות האפיה המסורתיות (המושפעות מפיתוחים טכנולוגים קדומים).
בישראל היה נפוץ סוג לחם מקמח חיטה המכונה "לחם אחיד", משקלו 750 גרם ומחירו המרבי לצרכן נמצא בפיקוח ממשלתי, אך מכירתו הצטמצמה מאוד במאה ה-21. ללחם זה קיימת גם גרסה פרוסה וארוזה בשקית פלסטיק המוכרת בשם "לחם אחיד פרוס" באותו המשקל.
הערך האנרגטי של לחם אחיד פרוס הוא כ-240 קלוריות ל-100 גרם.
מספר אירועים קדמו ליצירת הלחם: מעבר מחברה לקטנית לחברה חקלאית, תהליכים של תרבות צמחי בר ופיתוח כלי אבן לטחינת גרעיני הדגן, התירס והאורז, אם כי תגליות ארכאולוגיות מוכיחות שניסיונות לאפיית לחם נעשו גם על ידי חברות של לקטנים-נוודים.
לחם הוא מוצר היסוד של המזרח התיכון, מרכז אסיה, צפון אפריקה, אירופה, ובתרבויות שמקורן באירופה כמו אלה שבאמריקה, אוסטרליה ודרום אפריקה.
זאת בניגוד לחלקים מדרום ומזרח אסיה, שבהם אורז או אטריות הם המרכיב העיקרי של התזונה היומית.
חיטה הלחם היא הדגן הנפוץ ביותר המשמש להכנת לחם, אשר תורם את התרומה הגדולה ביותר לאספקת המזון בעולם מכל מזון.
בעת העתיקה, מקורות מרובים של תפיחה היו זמינים לעשיית הלחם מוקדם.
פליניוס הזקן דיווח כי הגאלים והאיבריים השתמשו בקצף שנאסף מבירה, הקרוי bram כדי לייצר "סוג קל יותר של לחם מהמקובל אצל עמים אחרים" והוא כונה עוגת ברם.
חלקים מהעולם העתיק ששתו יין במקום בירה השתמשו במשחה המורכבת ממיץ ענבים וקמח שהושהו על מנת להתחיל את תהליך התסיסה, או סובין חיטה ספוגה ביין, כמקור לשמרים.
המקור הנפוץ ביותר לתפיחה היה לשמור חתיכת בצק מהיום הקודם אשר שמש התחלה של מחמצת.
ב-1961 באנגליה, פותחה שיטה מהירה לאפיית לחם.
השיטה פותחה במטרה לקצר את זמן הכנת הלחם על ידי הפעלת כוחות מכניים על הבצק ועל ידי תוספי מזון המבטיחים יצירת בצק השומר על תכונותיו האורגנולפטיות בתהליך הלישה והאפייה.