tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך הבצורת הממושכת במאלי בשנת 1983, הממשלה שלחה משאיות מים על מנת להשקות את הפילים התשושים ברחבי המדבר.
הדבר החמיר עוד יותר בשנת 2008 כאשר לא ירדו גשמים במדבר והאגם החשוב ביותר באזור גאורמה – אגם באנזנה התייבש לחלוטין.
הפילים הבוגרים ניסו לדלות מים מהחול הבוצי של האגם על ידי יצירת שקעים עם ברכיהם והחדרת החדק לתוכם, אולם הפילונים שלא היו מסוגלים לכך מתו בצמא.
למרות מאמצי הממשלה, שכללו הבאת שתי משאבות מים לאגם כדי להשקות את הפילים, היו מקרים רבים בהם נמצאו פילונים צעירים מתים או תשושים מוטלים בבורות לאחר שנפלו לתוכם במהלך חיפוש אחר מים.
שבטי הטוארג אף הם סובלים משיעורי ההתאדות הגבוהים באזור כאשר פרות רבות מתות מחוסר מים, וחוקר טבע שחזר מביקור באזור סיפר שהאזור מלא בצחנה של גופות נרקבות של בקר, ושקעי מים הפכו לבלתי ראויים לשתייה עקב החום שלהם.
לדבריו, הדו-קיום הנורמלי בין הפילים לשבטים באזור עשוי להישבר בשל המחסור החמור במים.
פיליפ וולטר כץ Walter Katz; 3 בנובמבר 1962 – 14 באפריל 2000) היה מתכנת מחשבים יהודי-אמריקאי שהתפרסם בעיקר עקב המצאת פורמט הקבצים Zip לדחיסת נתונים, המחבר של תוכנת PKZIP ליצירת קובצי zip שרצה תחת DOS.
מאבק זכויות יוצרים בין System Enhancement Associates והחברה של כץ "PKWARE, Inc", זכה לפרסום נרחב בקהילת ה-BBS בשלהי שנות השמונים.
על אף הצלחתו המקצועית, סבל כץ מבידוד חברתי ואלכוהוליזם כרוני בשנות חייו האחרונות, ב-14 באפריל 2000 נמצאה גופתו בחדר מלון במילווקי.
סיבת המוות נקבעה, לפיה סבל מדימום בלבלב שנגרם מהרעלת אלכוהול חריפה.
פיל כץ היה בן 37 שנים במותו.
לאחר מותו נרכשה "PKWare" במרץ 2001 על ידי קבוצת משקיעים.
פיל סילברס היה בדרן ושחקן יהודי-אמריקאי, הידוע בכינויו "מלך החוצפה" ("The King of Chutzpah").
נודע במיוחד בקומדיית המצבים "המופע של פיל סילברס" ("The Phil Silvers Show") ששודרה בשנות ה-50 של המאה ה-20 ובה גילם את דמותו של איש צבא ארצות הברית רב-סמל ארנסט בילקו.
סילברס נולד בברוקלין, ב- 11 במאי 1911, בנם השמיני והאחרון של שרה לבית הנדלר ושאול, מהגרים יהודים מרוסיה.
אביו התפרנס מהתקנת לוחות פלדה על גורדי השחקים של ניו יורק.
בתו היא השחקנית קת'י סילברס .
דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום
ב-2 בנובמבר 2021 רץ לכהונה שנייה וניצח את יריבו ג'ק סיאטרלי עם 51.2 אחוז מהקולות.
הניצחון בפער קטן של פיל מרפי היה הפתעה מכיוון שניו ג'רזי מדינה דמוקרטית.
הוא נשוי לתמי סניידר ואב לארבעה.
הונו מוערך בעשרות מיליוני דולרים.
פיליפ ארנולד "פיל" סמית' היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1974–1983. בשיאו נחשב לאחד הקלעים הבולטים ב-NBA, אך פציעה בגיד האכילס גרמה לירידה חדה בתפוקתו ולפרישה מוקדמת.
לאורך קריירת ה-NBA רשם ממוצעים של 15.1 נקודות, 3.0 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים למשחק.
סמית' נולד וגדל בעיר סן פרנסיסקו שבקליפורניה, ולמד ב"תיכון ג'ורג' וושינגטון" המקומי.
בין השנים 1971–1974 למד באוניברסיטת סן פרנסיסקו, ובכל שלוש עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה נבחר לחמישיית העונה של המחוז המערבי (all-West Coast Conference selection), לאחר שרשם ממוצעים כוללים של כ-18 נקודות ו-5 ריבאונדים למשחק.
בעונות 1973 ו-1974 הוביל סמית' את קבוצתו לשלב רבע גמר אליפות המכללות (NCAA Tournament Elite Eight), אך בשתי הפעמים הפסיד לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שהובלה על ידי ביל וולטון, קית' וילקס והמאמן ג'ון וודן.
בסיום עונת ה שלו נבחר סמית' בבחירה הראשונה של דראפט ה-ABA לשנת 1973, על ידי וירג'יניה סקוויירס, אך הוא החליט להישאר באוניברסיטה עד סיום לימודיו.
בסיום עונתו האחרונה באוניברסיטה, במהלכה קלע 20.7 נקודות בממוצע למשחק, נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות.
סמית' נבחר על ידי גולדן סטייט ווריורס בבחירה ה-29 של דראפט ה-NBA לשנת 1974, ובכך חָבַר ליריבו מהמכללות קית' וילקס אשר הווריורס לקחו בבחירה ה-11. בעונת הרוקי שלו שימש סמית' כשחקן ספסל וקלע 7.7 נקודות למשחק עבור גולדן סטייט, אשר העפילה לגמר ה-NBA בו התמודדה מול וושינגטון בולטס.
במשחק הראשון של סדרת הגמר הצטיין סמית' כשקלע 20 נקודות אשר הובילו את הווריורס לניצחון חוץ מפתיע בתוצאה 101–95. גולדן סטייט המשיכה וניצחה בשלושת המשחקים הבאים בדרך לזכייה באליפות ה-NBA השלישית בתולדות המועדון (והראשונה מאז עבר לאוקלנד כ"גולדן סטייט").
בעונה הבאה קיבל את תפקיד הקלע הפותח של הקבוצה, והגיב בעונת פריצה במהלכה קלע שיא קריירה של 20.0 נקודות למשחק ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר.
לצד וילקס וריק בארי, הצעיד סמית' את הווריורס למאזן הניצחונות הגבוה בליגה (59–23) ולמרחק של הפסד אחד מהעפלה נוספת לגמר ה-NBA, לאחר שהפסידו לפיניקס סאנס בתוצאה 3–4 בגמר המערב.
בסיום אותה עונה נבחר סמית' הן לחמישייה השנייה של העונה והן לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
בשלוש העונות הבאות שמר על יכולת גבוהה עם ממוצעים של 19.5 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק, אך בסיום עונת סבל מקרע בשריר הסובך השלש ראשי אשר פגע בכישוריו האתלטיים וגרם לירידה בתפוקתו בהמשך הקריירה.
ב-8 בינואר 1976 קלע שיא קריירה של 51 נקודות בניצחון קבוצתו מול פיניקס סאנס, ובסיום אותה שנה, ב-11 בדצמבר, השווה שיא זה בניצחון הווריורס מול יוסטון רוקטס.
לקראת עונת נשלח סמית' בטרייד לסן דייגו קליפרס, בתמורה לקלע וורלד בי.
לאחר עונה וחצי סולידיות בהן קלע 15.4 נקודות למשחק הועבר לסיאטל סופרסוניקס, בה תפקד כמחליפם מהספסל של גאס ויליאמס ודייוויד תומפסון.
ב-22 באפריל 1983, יום הולדתו ה-31, השתתף סמית' במשחקו האחרון בקריירה בו הפסידו הסופרסוניקס לפורטלנד טרייל בלייזרס בתוצאה 96–105. בסיום עונת , לאחר עונה וחצי בסיאטל, פרש סמית' ממשחק פעיל.
בשנת 2001 סיפר מאמנו לשעבר בגולדן סטייט, אל אטלס: "אני חושב שהכרתי בחיי רק מספר אנשים אשר מתייחסים לכדורסל בצורה רצינית יותר מאשר פיל סמית'.
יש מספר קטן של אנשים שאפשר להגיד שכדורסל זה החיים שלהם, ופיל סמית' הוא אחד מהם".
ב-29 ביולי 2002 נפטר סמית' בבית חולים באסקונדידו, קליפורניה, כתוצאה מסיבוכים במחלת מיאלומה נפוצה בה נאבק בחמש השנים האחרונות לחייו.
פיל ג'קסון פורד הבן הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1978–1985. בתחילת הקריירה הפגין יכולות קליעה ומסירה מצוינות אשר ביססו את מעמדו כאחד הרכזים המבטיחים ב-NBA, אך בשנת 1981 נפצע בעינו ומאז לא חזר להיות שחקן מוביל כשהיה.
לאורך קריירת ה-NBA רשם ממוצעים כוללים של 11.6 נקודות, 1.8 ריבאונדים ו-6.4 אסיסטים למשחק.
פורד נולד וגדל בעיר רוקי מאונט שבקרוליינה הצפונית.
בין השנים 1974–1978 למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ובארבע עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה קלע 18.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונתו השלישית באוניברסיטה הוביל את הקבוצה, יחד וולטר דייוויס, עד לגמר אליפות המכללות, אך במשחק הגמר עצמו הציג יכולת חלשה עקב פציעה במרפק, וקבוצתו הפסידה לאוניברסיטת מרקט בתוצאה 59–67.
בסיום קריירת המכללות שלו ניצב פורד כקלע המוביל בתולדות קבוצת האוניברסיטה, עם 2,290 נקודות בסך הכול.
פורד החזיק בשיא זה במשך 30 שנה, עד אשר עקף אותו טיילר האנסברו בדצמבר 2008. בעונת 1976 נבחר פורד לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות, ובשתי עונותיו האחרונות נבחר לחמישייה הראשונה.
כמו כן זכה פורד בעונת 1978 בפרס ג'ון אר.
וודן המוענק לשחקן המצטיין בליגת המכללות.
בשנת 1976, בסיום עונתו השנייה במכללות, השתתף פורד באולימפיאדת מונטריאול כשחקן נבחרת ארצות הברית, בה שיחק תחת מאמנו מקרוליינה הצפונית דין סמית'.
נבחרת ארצות הברית ניצחה את כל שבעת משחקיה בטורניר וזכתה במדליית הזהב.
במהלך הטורניר קלע פורד 11.3 נקודות ומסר 9.0 אסיסטים בממוצע למשחק.
פורד נבחר על ידי קנזס סיטי קינגס בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA לשנת 1978. כבר בעונתו הראשונה ב-NBA הציג פורד יכולת מצוינת כשהוביל את הקינגס למאזן השלישי בטיבו באזור המערבי (48–34) עם ממוצעים למשחק של 15.9 נקודות, 8.6 אסיסטים (מקום רביעי בליגה) ו-2.2 חטיפות (חמישי בליגה).
לצד הקלע אוטיס בירדסונג והסמול פורוורד סקוט ודמן, היה פורד חלק מקו אחורי צעיר ומבטיח שהצעיד את הקבוצה לשלוש הופעות רצופות בפלייאוף ה-NBA, בהדרכת מאמן הקבוצה הנכנס קוטון פיטסימונס.
בסיום עונת הרוקי זכה פורד בתואר רוקי השנה ב-NBA, ואף נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
כמו כן סיים במקום השמיני בהצבעה לתואר ה-MVP של העונה הסדירה.
בשתי העונות הבאות המשיך פורד להציג יכולת גבוהה עם ממוצעים של 16.8 נקודות ו-8.0 אסיסטים למשחק, אך בדיעבד היו אלו עונותיו האחרונות בליגה כשחקן מוביל; לקראת סוף עונתו השלישית, ב-22 בפברואר 1981, נפצע פורד בעינו השמאלית במהלך משחק מול גולדן סטייט ווריורס, כשנחבל מאצבעו של שחקן הווריורס וורלד בי.
כחודשיים לאחר מכן חזר לשחק והצטרף לקבוצתו לקראת תחילת סדרת גמר המערב מול יוסטון רוקטס, אך פורד התקשה לתרום (7.8 נקודות למשחק), והקינגס הפסידו בתוצאה 1–4.
בעונה הבאה השתתף פורד ב-72 משחקים, אך הפציעה בעין המשיכה להפריע לו ותפוקתו ירדה ל-9.9 נקודות ו-6.3 נקודות בממוצע למשחק.
את עונת התחיל כשחקן ניו ג'רזי נטס, שהעבירה אותו לאחר 7 משחקים למילווקי באקס, בה שיתף פעולה עם סידני מונקריף ומרקס ג'ונסון ועזר לה להעפיל לגמר המזרח.
לקראת עונת חתם ביוסטון רוקטס, ובמהלך העונה העוקבת שוחרר מהקבוצה.
בשנת 1986 ניסה לשוב ל-NBA כשחתם על חוזה בלתי-מובטח בגולדן סטייט ווריורס, אך הוא נופה מסגל הקבוצה לפני תחילת העונה, ולמעשה פרש ממשחק פעיל.
למעשה ניתן לחלק את קריירת המשחק של פורד לשתי תקופות מובחנות: ב-227 המשחקים בהם שותף לפני הפציעה בעינו תרם פורד 16.5 נקודות ו-8.2 אסיסטים בממוצע למשחק, ולעומת זאת ב-255 המשחקים שלאחר הפציעה ממוצעיו צנחו ל-7.3 נקודות ו-4.8 אסיסטים למשחק בלבד.
בשנת 1988 חזר פורד לאוניברסיטת קרוליינה הצפונית כשמונה לעוזר מאמן קבוצת הכדורסל, תחת מאמנו לשעבר דין סמית', ובשנת 1993 זכה עם הקבוצה באליפות המכללות.
בהמשך שימש כעוזרו של ביל גת'רידג' באותו תפקיד, ובשנת 2000 פוטר יחד עם כל צוות האימון, ומונה לגזבר הקבוצה.
בעונת היה עוזר מאמן בדטרויט פיסטונס תחת לארי בראון, ובשתי העונות העוקבות בניו יורק ניקס, תחת אייזיאה תומאס.
בעונות – חזר לעבוד עם בראון כעוזרו בקבוצת שארלוט בובקאטס.
פיליפ "פיל" צ'ניר הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1971–1981, בעמדת הקלע.
לאורך הקריירה רשם ממוצעים של 17.2 נקודות, 3.6 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק.
מאז עונת משמש כפרשן בשידורי הטלוויזיה של משחקי וושינגטון בולטס/ויזארדס.
צ'ניר נולד וגדל בעיר ברקלי שבקליפורניה.
לאחר לימודיו התיכוניים עבר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ושיחק עבור קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה בין השנים 1969–1971. בעונתו השנייה בקבוצה קלע 16.8 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית העונה של מחוז Pac-12.
צ'ניר נבחר על ידי בולטימור בולטס בבחירה הרביעית של סיבוב "דראפט המצוקה" (Hardship draft), שנערך במסגרת דראפט ה-NBA 1971.
לאחר עונת רוקי בינונית פרץ צ'ניר בעונתו השנייה עם ממוצעים של 19.7 נקודות ו-4.2 אסיסטים למשחק, והפך לחלק אינטגרלי מהחמישייה הפותחת לצדם של ארצ'י קלארק, מייק ריורדן, אלווין הייז ו-וס אנסלד.
בעונתו השלישית, בה עברו הבולטס למרילנד ושינו את שמם ל"קפיטל בולטס", היה צ'ניר הקלע המוביל של הקבוצה עם 21.9 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לראשונה להשתתף במשחק האולסטאר.
על אף שסיימו את העונה במקום השני באזור המזרחי, הודחו הבולטס בסיבוב הפלייאוף הראשון, מול ניו יורק ניקס.
בעונה הבאה שינה המועדון את שמו ל"וושינגטון בולטס", ובעזרת שלושת שחקני האולסטאר צ'ניר, הייז ואנסלד קבעה הקבוצה שיא מועדון עם 60 ניצחונות בעונה הסדירה והעפילה בפעם השנייה בתולדותיה לגמר ה-NBA.
בסדרת הגמר הפסידו הבולטס לגולדן סטייט ווריורס בתוצאה 4–0 על אף יכולת שיא של צ'ניר שתרם 23.0 נקודות, 5.0 ריבאונדים, 4.8 אסיסטים ו-2.5 חטיפות בממוצע למשחק לאורך הסדרה.
בשתי העונות הבאות המשיך להציג יכולת טובה בוושינגטון עם ממוצע של כ-21 נקודות למשחק, וקבוצתו הודחה פעמיים בשלב חצי גמר המזרח.
במהלך עונת סבל צ'ניר מפציעה קשה בגבו אשר הגבילה אותו להשתתף ב-36 משחקים בלבד, ופגעה ביכולת התנועה שלו עד סוף הקריירה.
בפלייאוף של אותה עונה, בו לא שותף צ'ניר בשל הפציעה, גברו הבולטס על אטלנטה הוקס, סן אנטוניו ספרס, פילדלפיה 76' וסיאטל סופרסוניקס בדרך לזכייה ראשונה באליפות ה-NBA, על אף היעדרותו של צ'ניר.
באמצע עונת חזר צ'ניר לשחק לראשונה מאז הפציעה, אך איבד את מקומו בחמישייה הפותחת וטרם 5.8 נקודות למשחק בלבד.
בדצמבר 1979 נשלח צ'ניר בטרייד לאינדיאנה פייסרס במדיה שיחק ב-23 משחקים.
בעונת השתתף בתשעה משחקים כשחקן גולדן סטייט ווריורס, בטרם שוחרר מהקבוצה ופרש ממשחק פעיל.
החל משנת 1987 משמש צ'ניר כפרשן בשידורי הטלוויזיה של משחקי וושינגטון בולטס/ויזארדס, ברשת NBC.
ב-23 במרץ 2018 העלתה קבוצת וושינגטון ויזארדס את גופייתו של צ'ניר, עם המספר 45, לתקרת אולמה הביתי כהוקרה על תרומתו למועדון.
במהלך הקריירה שיתף צ'ניר פעולה עם כל ארבעת השחקנים הנוספים שגופייתם הופרשה על ידי הקבוצה - ארל מונרו, גאס ג'ונסון, וס אנסלד ואלווין הייז.
פיליפ (פיל) המפסון נייט הוא איש עסקים ופילנתרופ אמריקאי.
אחד משני המייסדים של חברת נייקי, בה שימש בעבר כיושב ראש ומנכ"ל.
פורבס העריך את הונו בנובמבר 2021 במעל 63 מיליארד דולר.
נייט נולד בפורטלנד, אורגון, ארצות הברית.
אביו, ביל נייט, היה עורך דין שהיה המוציא לאור של העיתון "אורגון ז'ורנל".
הוא גדל בשכונת איסטמורלנד בעיר ולמד בתיכון קליבלנד.
הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת אורגון ובשנת 1959 סיים את לימודי התואר בעיתונות.
במהלך לימודיו התחרה בריצה למרחקים בינוניים.
הישגו הטוב ביותר היה 4 דקות ו-10 שניות בריצת מייל.
לאחר סיום לימודיו התגייס לשירות צבאי.
הוא שירת שנה כחייל סדיר ושבע שנים נוספות כחייל מילואים.
לאחר שנת השירות הסדיר החל בלימודי תואר שני בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד, לימודים אותם סיים בשנת 1962. הוא יצא לטיול ברחבי העולם ובחודש נובמבר הגיע לעיר קובה ביפן שם ראה את מותג נעלי הריצה טייגר, שיוצר על ידי חברת אוניטסוקה (Onitsuka) המקומית.
הוא התרשם מאיכות הנעליים וממחירם הזול וקיבל את זכויות ההפצה של המותג במערב ארצות הברית.
לקח יותר משנה עד שנשלחו אליו זוגות הנעליים הראשונים.
בזמן הזה עבד כרואה חשבון.
לאחר שקיבל את המשלוח הראשון שלח שני זוגות לביל באוורמן, שהיה מאמן הריצה שלו באוניברסיטת אורוגון.
נייט רצה למכור לבאוורמן את הזוגות ולקבל את חוות דעתו המקצועית לגבי איכותן.
להפתעתו, באוורמן לא רק רכש את הנעליים, אלא הציע לו להפוך לשותף.
בינואר 1964 הקימו השניים את חברת "ספורט הפס הכחול" (Blue Ribbon Sports), החברה שתהפוך בהמשך לנייקי.
בשנים הראשונות התבצעו מרבית המכירות מתא המטען של רכב הפלימות' של נייט.
בשנת 1969 הגיעו המכירות למצב שאיפשר לנייט לעזוב את העיסוק בראיית חשבון ולעבוד במשרה מלאה בחברה שהקים.
ג'ף ג'ונסון, השכיר הראשון בחברה, הציע לשנות את שם החברה לנייקי על שם ניקה, אלת הניצחון במיתולוגיה היוונית.
בשנת 1978 אימצה החברה את השם החדש.
לוגו הסווש המפורסם של החברה עוצב בשנת 1971 על ידי קרולין דייווידסון, סטודנטית לעיצוב גרפי תמורת שכר של 35 דולרים.
נייט לא אהב את הסמל החדש אבל אמר ש"יתגבר על זה".
אולפני האנימציה של ויל וינטון חוו הצלחה גדולה במהלך שנות התשעים.
ההצלחה הובילה לצמיחה מהירה של האולפנים.
כתוצאה מכך נזקק וינטון לגיוס משקיעים נוספים.
בשנת 1998 רכש נייט 15 אחוזים מהבעלות והכניס לעבודה את בנו טרוויס כאנימטור.
לאחר מכן, הוא רכש את האולפנים, בטענה שניהולם כושל, וערך שינויים גדולים בהנהלה.
בשנת 2003 הוא צירף את בנו לוועד המנהל של החברה.
לאחר שווינטון עזב את החברה, שינה נייט את שמה ללייקה (Laika).
הוא השקיע 180 מיליון דולר וסייע לחברה להוציא את "קרוליין", הסרט הראשון באורך מלא.
בשנת 2009 הסרט זכה להצלחה מסחרית גדולה, וטרוויס קודם לתפקיד המנכ"ל ונשיא החברה באותה השנה.
במאי 2004 נסע מת'יו, בנו של נייט, לאל סלוודור על מנת לצלם סרטון לטובת ארגון "הילדים הנוצרים של העולם", מלכ"ר שמרכזו בפורטלנד.
במהלך צלילה באגם אילופנגו, הסמוך לסן סלוודור נפטר כתוצאה מהתקף לב בו לקה בעומק 20 מטרים מתחת לפני המים.
בנובמבר אותה שנה הודיע נייט על התפטרותו מתפקיד מנכ"ל נייקי.
את מקומו תפס ויליאם פרז.
אולפני לייקה הקדישו את הסרט הקצר Moongirl, שיצא בשנת 2005 לזכרו של מת'יו.
בשנת 2011 נקרא האצטדיון של אוניברסיטת אורגון על שמו של מת'יו נייט.
בחודש יוני 2015 הודיע נייט על פרישתו מתפקיד יושב ראש נייקי, אך הודיע על כוונתו להמשיך להיות מעורב בעסקי החברה.
באפריל 2016 פרסם ספר בשם "Shoe Dog" המתאר את תולדות החברה.
הספר תורגם לעברית ויצא בהוצאת ידיעות ספרים" בשם "נעליים גדולות".
נייט נחשב לתורם כספים גדול וסך התרומות שלו מוערך ביותר מ-2 מיליארד דולר.
בשנת 2006 תרם 105 מיליון דולר לבית הספר לעסקים באוניברסיטת סטנפורד, ששינה את שמו ל"מרכז נייט לניהול".
שנה לאחר מכן תרם, יחד עם אשתו, סכום של 100 מיליון דולר לטובת הקמת קרן תמיכה באתלטים ובתוכניות לקידום ספורט באוניברסיטת אורגון.
בשנת 2008 תרם 100 מיליון דולר למכון לחקר הסרטן באוניברסיטת אורוגון לבריאות ומדע (OHSU).
בתמורה שקראה האוניברסיטה למכון המחקר על שמו של נייט.
בשנת 2013 הכריז כי יתרום 500 מיליון דולר למחקר אם האוניברסיטה תגייס סכום דומה בתוך שנתיים.
ביוני 2015 הודיעה האוניברסיטה כי הגיעה ליעד הגיוס.
בתמורה העביר נייט את הסכום המובטח.
בשנת 2016 הקים קרן מלגות בהיקף של 400 מיליון דולר לטובת סטודנטים באוניברסיטת סטנפורד.
באותה שנה תרם 500 מיליון דולר לטובת הקמת קמפוס חדש למדעים באוניברסיטת אורגון.
בחודש דצמבר גילה כי תרם למטרות צדקה מניות של נייקי בשווי 112 מיליון דולר.
תרומותיו של נייט לפעילות הספורט באוניברסיטת אורגון גררו מחאות מצד סטודנטים בשל תנאי העסקה של עובדי היצור בסדנאות יזע.
המוחים דרשו מהנהלת האוניברסיטה שלא לקבל כספים הקשורים לחברת נייקי ולתמוך בקונסורציום לזכויות העובדים.
נשיא האוניברסיטה חתם על חוזה לשנה עם הקונסורציום, בתגובה ביטל נייט תרומה על סך 30 מיליון דולר.
בפברואר 2001 קיבל ה-OUS, הגוף המנהל של האוניברסיטאות באורגון, החלטה האוסרת על אוניברסיטאות ליצור קשרים עסקיים עם גופים המזוהים פוליטית, ביניהם ארגונים לזכויות עובדים.
לאחר ביטול ההתקשרות החזיר נייט את התרומה ואף הגדיל אותה לסכום של 50 מיליון דולר.
בשנת 2000 נבחר נייט להיכל התהילה של הספורט באורגון בשל תרומתו המתמשכת לספורט במדינה.
עד לתאריך בחירתו תרם נייט מעל ל-230 מיליון דולר לאוניברסיטת אורגון, רובם נועדו לקידום הספורט וספורטאים.
בשנת 2002 הוכרז על הצטרפותו להיכל התהילה של הכדורסל על שם ג'יימס נייסמית'.
בנימוקי הבחירה הודגשת תרומתו המתמשכת לקידום הכדורסל בארצות הברית וברחבי העולם.
בשנת 2005 נבחר לחברות באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשל תרומתו המתמשכת לעולם העסקים ופעילותו הפילנתרופית.
פיל סקוט הוא יזם ופוליטיקאי אמריקאי מן המפלגה הרפובליקנית אשר מכהן כמושל ורמונט ה-82 מינואר 2017. משנת 2011 ועד היבחרו למושל המדינה, כיהן כסגן המושל.
בין השנים 2001–2011 שימש סקוט כחבר הסנאט של ורמונט.
סקוט נולד בוורמונט ב-4 באוגוסט 1958. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1976 ובשנת 1980 סיים תואר ראשון בתעשייה באוניברסיטת ורמונט.
לאחר סיום לימודיו, החל סקוט לעבוד בניהול חברות בניה יחד עם בן דודו.
בשנות ה-90 החל להשתתף (ואף לנצח) במרוצי מכוניות.
בשנת 2000 סקוט נבחר לראשונה לסנאט של ורמונט.
במהלך עשר שנותיו בסנאט, כיהן סקוט סגן יו"ר ועדת התחבורה, יו"ר ועדת המוסדות של הסנאט וכחבר בוועדת הטבע והאנרגיה.
ב-2 בנובמבר 2010 נבחר סקוט לתפקיד סגן המושל, עם כ-49% מהקולות.
הוא נבחר שוב לתפקיד בשנים 2012 ו-2014. תקופתו של סקוט כחבר הסנאט וכסגן המושל התאפיינה בעידוד הסחר המקומי, והוא אף זכה לתמיכה רבה מצד פעילי המפלגה הדמוקרטית.
בספטמבר 2015 סקוט הכריז על מועמדותו לתפקיד מושל מדינת ורמונט.
עוד בהתחלת הקמפיין, הסקרים הניבו לסקוט תוצאות חיוביות בפריימריז.
הוא לבסוף ניצח בפריימריז (שהתקיימו ב-9 באוגוסט) עם רוב של כ-60.5%.
הוא לא הכריז על תמיכה במועמד הרפובליקאי לנשיאות שהתמודד באותה השנה, דונלד טראמפ.
הוא זכה בבחירות הכלליות לתפקיד המושל בנובמבר 2016 עם כ-52% מקולות הבוחרים (כריסטין הלקוויסט הפסידה בבחירות) ונכנס לתפקידו ב-5 בינואר 2017.
בתחילת כהונתו, סקוט הכריז כי ממשלו יתמקד בפיתוח הכלכלה, הפיכת המדינה לזולה יותר והגנה על החלשים.
לאחר הבחירות הוא מילא את הבטחתו למכור את מניותיו בחברת הבנייה אותה הקים עם בן דודו, על מנת למנוע ניגוד עניינים.
סקוט הרוויח ממכירה זו כ-2.5 מיליון דולרים.
סקוט מתנגד להעלאת מיסים, ובו זמנית גם בהשקעה נרחבת בחינוך ובדיור בר-השגה.
הוא גם תומך בנישואים חד-מיניים, עידוד יוזמות והשקעות כלכליות, עזרה לעסקים קטנים והקטנת שיעורי האבטלה.
הוא מתנגד במידה חלקית ללגליזציה של סמים קלים.
בתחרות שנערכה בשיקגו, אילינוי ב-20 ביוני 1936 קבע פוקס בזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של 52.10 מטר, התוצאה הרביעית בטיבה בעולם באותה העת.
שלושה שבועות לאחר מכן, במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ברלין (1936) שנערכו בניו יורק ב-12 ביולי אותה שנה הוא סיים רק במקום חמישי בתוצאה של 46.60 מטר ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים.
השיא האישי שלו היה טוב בכמעט 2 מטר מהתוצאה של הזוכה במדליית הזהב האולימפית.
באליפות ארצות הברית שנערכה במילווקי, ויסקונסין ב-2 ביולי 1937 זכה פוקס בפעם הראשונה בקריירה שלו במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 49.85 מטר, לפני האלוף האולימפי המכהן קן קרפנטר (49.82 מטר) וסגנו גורדון דאן (48.62 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה ב-3 ביולי 1938 זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 50.23 מטר, אחרי פיטר זגר (50.98 מטר) ולפני יו קנון (50.03 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה בלינקולן, נברסקה ב-4 ביולי 1939 זכה פוקס במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אליפות חדש של 52.54 מטר, טוב מהשיא האולימפי באותה העת ביותר מ-2 מטר (ברלין 1936).
שיא העולם היה שייך אז לוילי שרדר מגרמניה ונקבע בשנת 1935 (53.10 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-30 ביוני הוא הגן על תוארו בתוצאה של 51.93 מטר, לפני אלפרד בלוזיס (49.39 מטר) שיאן העולם באולם בהדיפת כדור ברזל וארצ'י הריס (49.13 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה ב-29 ביוני 1941 הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 51.12 מטר, אחרי שיאן העולם הטרי ארצ'י הריס (51.14 מטר) ולפני אלברט מורו (49.37 מטר).
באליפות ארצות הברית שנערכה ב-20 ביוני 1942 הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 49.68 מטר, אחרי רוברט פיץ' (50.85 מטר) ולפני ארצ'י הריס (49.34 מטר).
פיליפ "פיל" וולטר פודן הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי והקיצוני במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג ובנבחרת אנגליה.
פודן שנולד בעיר סטוקפורט הנמצאת במנצ'סטר רבתי הצטרף לאקדמיה של מנצ'סטר סיטי בגיל שמונה ועבר בכל קבוצות הגילאים של המועדון.
בשנותיו באקדמיה פודן נחשב לאחד השחקנים המצטיינים בקבוצות הנוער של המועדון.
בדצמבר 2016, כשפודן היה בן 16 בלבד מאמנה של מנצ'סטר סיטי פפ גוארדיולה זימן את פודן לסגל של הקבוצה במשחק ליגת האלופות נגד סלטיק, מה שהיה זימונו הראשון של פודן לסגל הקבוצה הבוגרת של מנצ'סטר סיטי.
בהמשך העונה פודן המשיך לשחק בקבוצה עד גיל 18 של המועדון ולהרשים את צוות האימון של מנצ'סטר סיטי.
ביולי 2017 פודן זומן למשחקי קדם עונה של הקבוצה הבוגרת, במסגרת גביע האלופות הבינלאומי שנערך בארצות הברית.
פודן הרשים במשחקי ההכנה נגד מנצ'סטר יונייטד ונגד ריאל מדריד וזכה למחמאות גדולות מפפ גוארדיולה שתיאר את הופעותיו של פודן כמדהימות.
בשנת 2017 נבחר פודן לספורטאי הצעיר של השנה של ה-BBC.
בעונת 2017/2018 פפ גוארדיולה שהתרשם מפודן בקדם העונה החליט לכלול אותו בסגל הקבוצה לעונת המשחקים.
את הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון פודן ערך ב-21 בנובמבר 2017 במסגרת משחק ליגת האלופות מול פיינורד, בו עלה כמחליף.
ב-6 בדצמבר פודן פתח בהפסד של מנצ'סטר סיטי שהבטיחה קודם לכן את עלייתה לשלב שמינית הגמר לשחטאר דונצק והפך לשחקן האנגלי הצעיר ביותר שפותח במשחק ליגת האלופות (17 שנים ו-177 ימים).
פודן גם פתח בגומלין שמינית גמר ליגת האלופות מול פ.צ.
בזל, והפך לשחקן הצעיר ביותר שפותח במשחק נוקאאוט במפעל האירופאי.
ב-26 בדצמבר פודן ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג כשנכנס כמחליף בניצחון 1–4 של מנצ'סטר סיטי על טוטנהאם הוטספר.
באותה עונה פודן ערך ארבע הופעות פרמייר ליג נוספות שבכולן עלה כמחליף, ולכן היה זכאי לקבל מדליית אליפות בגלל זכייתה באליפות של מנצ'סטר סיטי ובכך פודן הפך לשחקן הצעיר ביותר שזוכה במדליית אליפות הפרמייר ליג.
בעונת 2018/2019 פודן המשיך לקבל הזדמנויות בקבוצה הבוגרת של מנצ'סטר סיטי.
ב-5 באוגוסט 2018 הוא פתח בניצחונה של מנצ'סטר סיטי על צ'לסי במסגרת מגן הקהילה האנגלי.
ב-25 בספטמבר 2018 כבש את שערו הראשון במדי מנצ'סטר סיטי בניצחון 0–3 על אוקספורד יונייטד במסגרת גביע הליגה.
בסך הכל כבש שני שערים במפעל גביע הליגה, בו סיטי זכתה.
את שער הבכורה שלו באצטדיון האתיחאד פודן כבש במסגרת הסיבוב השלישי של גביע ה-FA, ב-7 בינואר 2019 בניצחונה של מנצ'סטר סיטי 0–7 על רותרהאם יונייטד.
הוא כבש שני שערים נוספים במפעל הגביע שסיטי זכתה בו לאחר ניצחון בגמר על ווטפורד, בו לא שותף.
ב-12 במרץ 2019 כבש את שערו הראשון בליגת האלופות, בניצחון 0–7 של מנצ'סטר סיטי על שאלקה בגומלין שמינית גמר ליגת האלופות.
בזכות השער הזה הוא שבר עוד שיא והפך לשחקן האנגלי הצעיר ביותר שכובש בשלבי הנוקאאוט של ליגת האלופות.
באותה עונה ערך פודן בסך הכל ארבע הופעות בליגת האלופות.
באפריל פתח לראשונה במשחק פרמייר ליג, בניצחונה של מנצ'סטר סיטי 0–2 על קארדיף סיטי.
באותו משחק השלים 90 דקות וזכה לשבחים ממאמנו פפ גוארדיולה שתיאר אותו כשחקן העתיד של המועדון.
ב--20 באפריל 2019 כבש את שערו הראשון בפרמייר ליג בניצחון הביתי 0–1 על טוטנהאם הוטספר, באותו משחק שיחק 85 דקות.
בכך הפך לשחקן השלישי הצעיר ביותר שכובש שער עבור המועדון.
הוא פתח בפעם השלישית באותה עונה בניצחון 0–1 על לסטר סיטי במחזור ה-37 של הליגה.
ובסך הכל ערך 13 הופעות פרמייר ליג בהם כבש שער אחד ועזר למנצ'סטר סיטי לזכות באליפות שנייה ברציפות, ובטרבל מקומי.
ב-22 ביוני 2020 כבש צמד שערים ראשון בליגה בניצחון 0–5 על ברנלי.
בעונת 2020/2021 זכה בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית ובתואר שחקן העונה הצעיר בליגה האנגלית.
ב-2 באוקטובר 2022 כבש שלושער ראשון בקריירה לצידו של ארלינג האלנד, שכבש גם הוא שלושער בדרבי מול מנצ'סטר יונייטד.
פודן עבר בין כל הנבחרות הצעירות של אנגליה ונחשב לאחד השחקנים המוצלחים והמוכשרים בנבחרות הצעירות.
באוקטובר 2017 הוא שיחק עם נבחרת אנגליה עד גיל 17 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 שנערך בהודו.
באותו טורניר אנגליה ניצחה, וזכתה לראשונה בטורניר.
פודן, שכבש צמד בניצחון 2–5 על ספרד בגמר, זכה לשחקן המצטיין של הטורניר.
הוא שיחק בנבחרת הצעירה של אנגליה, ערך שבע הופעות וכבש שער אחד, בהפסד 1–2 לצרפת באליפות אירופה עד גיל 21.
ב־5 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת של אנגליה בניצחון הנבחרת 0–1 על איסלנד במסגרת ליגת האומות.
יומיים לאחר מכן, ב־7 בספטמבר, הוא הודח מהסגל יחד עם מייסון גרינווד לאחר שהפרו את הנחיות הבידוד בהן מחויבים השחקנים עקב נגיף הקורונה כשהזמינו נשים לחדרם.
ב־18 בנובמבר 2020 כבש את שני השערים הראשונים שלו במדי הנבחרת בניצחון 0–4 על נבחרת איסלנד בליגת האומות.
ב־1 ביוני 2021 זומן לסגל הנבחרת לקראת טורניר יורו 2020.
ב-29 בנובמבר 2022 כבש את השער הראשון שלו במונדיאל בקריירה מול נבחרת ווילס במסגרת שלב הבתים במונדיאל 2022.
לפודן וחברתו עוד מימי התיכון, רבקה קוק, בן שנולד ב-2019, בת שנולדה ב-2021 ובן שנולד במהלך יורו 2024.
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות עיתונאי הכדורגל): 2023/2024
שחקן העונה הצעיר בליגה האנגלית: 2020/2021,
פיליפ מוריס הוא מדבב ושחקן אמריקאי.
אביו היה השחקן גרג מוריס ואחותו הגדולה היא השחקנית איונה מוריס .
הוא מתאמן בווינג צ'אן קונג פו אצל המאמן הוקינס צ'אונג.
תפקידו הראשון כשחקן היה בגיל 7 בפרק השמיני של סדרת המדע הבדיוני "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית".
שנהסדרהתפקידהערות1966מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית1980Vega$טייט1981Mr.
Merlin1984Hotelקן פוסטר1985BrothersבובוWebsterקאלווין1986Knight Riderצעירים חסרי מנוחטיירון ג'קסון1986–88It's a Livingג'ייסון1987–88Marblehead Manorג'רי סטוקטון1988227דארןחופשי על הבר1988–90משימה בלתי אפשריתגראנט קולייר1990Lucky Chancesסטיבן דיימס1990–91WIOUאדי ברוק1993רצח במשיכת קולמוסדייוויד סולט1993–98סיינפלד1993הנסיך המדליק מבל איירסקוט בורטון1994Tracks of Gloryמרשל טיילור1995PointmanהייטאוורLiving Singleפרסטון אוגוסט1995–97Diagnosis: Murder1996בבילון 5ביל טריינרThe Wayans BrosפארקרLush Lifeוואלאס1996–97מלרוז פלייסוולטר1996–97מרטיןמסע בין כוכבים: חלל עמוק 91997The Jamie Foxx ShowרוןThe Steve Harvey ShowטרנטHangin' with Mr.
שניםסדרה1995–1996The Twisted Tales of Felix the Cat1999–2001The PJs2000–2001Men in Black: The Series2002–2003ליגת הצדק2003הלם סטטי2003–2007קים פוסיבול2004–2007דני פנטום2006Loonatics Unleashed2006–2007אמריקן דרגון2007–2008נבחרת גיבורי העל2008–2010The Secret Saturdays2009באטמן: האמיצים והנועזים2010הפנתר השחור2012–2013גרין לנטרן: הסדרה המצוירת2012–2013אולטימייט ספיידרמן: הסדרה המצוירת2013סופיה הראשונה2014משפחת בונדוק2016Lego Scooby-Doo!
שנהמיני-סדרהדמות1990Lucky Chancesסטיבן דיימס1994Tracks of Gloryמרשל טיילור
שנהסרטדמות1984מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק1987P.I.
Private Investigationsאדי גורדון1996מתנה בלתי אפשריתגייל פורס1997לכשכש בכלבטייס1998Devil in the Fleshהבלש ג'ו רוזאלסClay Pigeonsהסוכן ריינרד20003 Strikesמר לייבוביץ2004Comic Book: The Movieפיל מוריס2005Frostbiteג'יי פי מילהאוס2006Abominableמקברייד2008פגוש את הספרטניםשליח2009Black Dynamiteסאהיד
שנהסרטתפקיד2001אטלנטיס: האימפריה האבודה2002Justice League: The Savage Time2007Underdog2016בלינג2016Officer Downe2017הכוכב2018כוח הטיטאנים!
חיים בסרט2020סופרמן: הבן האדום2023דוגי סטיילבאבסי
שנהסרטדמות1998Devil in the Fleshג'ו רוזאלס2011Stonervilleקליי רדינג
שנהסרט2003אטלנטיס: שובו של מיילו2008ליגת הצדק: הגבול החדש2008Dead Space: Downfall2012ליגת הצדק: אבדון2015לגו: ליגת הצדק נגד ליגת ביזארו2016לגו: ליגת הצדק התנגשות קוסמית2016Scooby-Doo!
פיליפ קלווין מק'גרו , ידוע גם בתור ד"ר פיל, הוא אישיות טלוויזיה וסופר אמריקני, ומגיש תוכנית הטלוויזיה האמריקנית הפופולרית "ד"ר פיל".
מק'גרו הוא בעל תואר דוקטור בפסיכולוגיה קלינית, אך החליט ב-2006 להפסיק לחדש את רישיונו בתחום.
מק'גרו זכה לראשונה בתחילה לפרסום רב בעקבות הופעותיו בתוכנית האירוח "אופרה וינפרי" בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20.
מק'גרו הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת MSU טקסס, תואר שני בפסיכולוגיה ניסיונית, ותואר שלישי בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת צפון טקסס.
בשנת 1996 שכרה אופרה וינפרי את שירותיו של מק'גרו על מנת שיסייע לה להתכונן למשפט שהתנהל נגדה מצד יצרנית בשר באמרילו שבטקסס.
וינפרי התרשמה ממק'גרו ואף ייחסה לו את זכייתה במשפט שהסתיים ב-1998.
מק'גרו זכה לפרסום רב בשנת 1998 כאשר החל להופיע מדי שבוע בתוכנית האירוח של אופרה ווינפרי כ"מומחה לזוגיות ואסטרטגיות חיים".
אופרה ווינפרי סייעה בהמשך למק'גרו להשיק תוכנית יומית משלו שהופקה על ידי חברת ההפקות של אופרה וינפרי, אשר עלתה לראשונה לשידור בספטמבר 2002, בה הוא מתמודד עם נושא אחר בכל תוכנית, ומציע בכל פעם עצות לצרות של אורחיו.
באוקטובר 2003 השיק מק'גרו את קרן ד"ר פיל , אשר מוקדשת למאבק בהשמנת יתר בקרב ילדים.
מק'גרו הוא מחברם של שישה ספרי עזרה עצמית, שעוסקים בנושאים שונים כמו ירידה במשקל ומערכות יחסים, אשר כיכבו ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
ספריו יצאו לאור ב-37 שפות.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר ומעשי הזוועות והפשעים נגד האנושות שביצע חמאס נגד ישראלים ובעקבות גל האנטישמיות החדשה בקמפוסים של האוניברסיטאות בארצות הברית, הביע מק'גרו תמיכה בישראל ותבע מנשיאות האוניברסיטאות להתפטר בשל שתיקתן מול האנטישמיות והקריאות להשמדת היהודים מצד מפגינים פרו-פלסטיניים פרוגרסיביים.
מק'גרו גם צפה בסרט הזוועות והביע זעזוע ממעשי חמאס.
תמך בדונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית.
בשנת 1970 התחתן מק'גרו עם אשתו הראשונה, דבי היגינס מק'קול כאשר הוא היה בן 20. לטענתה של מק'קול הנישואים הסתיימו בעקבות בגידה.
לאחר שנפרדו מק'גרו החל לצאת עם רובין ג'ו ג'יימסון, לה הוא נישא ב-1976. לזוג נולדו שני בנים, ג'יי מק'גרו וג'ורדן מק'גרו.
באוקטובר 2003 מק'גרו ייסד את ארגון הצדקה "The Dr.
פיל סולאווסי (שם מדעי: Elephas celebensis) הוא מין נכחד של פילאי מהסוג פיל, שחי בין סוף הפליוקן לתחילת הפליסטוקן באינדונזיה.
הוא התגלה באיים ג'אווה וסולאווסי, ותואר ב-1949 בידי החוקר הגרמני-אינדונזי דירק אלברט הויחר .
במקור הוא נחשב למין של ממותה גמדית, אך התברר שהוא פיל אמיתי.
מבנה החטים שהתגלו היו בעלי מבנה המתאים לפרטים צעירים (נאוטניה) או שהוא היה מאפיין של פילים ננסיים - דבר הגיוני בהתייחס לחיי הפיל באיים המבודדים.
מאחר שנמצאו מפיל זה רק שרידים מעטים ובעיקר של החטים והשיניים, השיוך המדויק שלו אינו ודאי.
כמה חוקרים סברו שהוא שייך לסוגים סטגוטטרבלודון או פרימלפס ולא לסוג פיל - אליו משתייך בימינו רק הפיל האסייתי.
ממבנה השיניים נראה שהגיע לחצי מגודלה של ממותה או של פיל מודרני, במשקל של קרוב ל-2.5 טון.
עם זאת השרידים בודדים וקשה להעריכם.
פיל זה התקיים לאורך הפליוקן ותחילת הפליסטוקן ונכחד במשך הפליסטוקן.
פיל נפוליאון היה חצוצרן אמריקאי של מוזיקת ג'אז, ממוצא איטלקי.
פיליפו נאפולי, שאימץ את שם האמן "פיל נפוליאון" ניגן בחצוצרה מגיל 5. במהלך העשור הראשון של המאה ה-20 הוא היה בין המוזיקאים הראשונים בצפון-מזרח ארצות הברית, שהחל לנגן בסגנון חדש שהגיע מניו אורלינס - ג'אז.
ביחד עם פסנתרן פרנקו סיגנורלי, הוא הקים הרכב "The Original Memphis Five" בשנת 1917. בהמשך להרכב זה הצטרף ג'ימי ליטל.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 ההרכב הוציא מאות הקלטות אך התפרק בשנת 1928. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 הוא ניגן בעיקר ברדיו.
בהמשך פיל נפוליאון עבר ללוס אנג'לס בה הצטרף להרכב מקומי.
בשנת 1947 הוא חזר לניו יורק ובשנת 1950 הקים מחדש את "The Original Memphis Five".
בשנת 1959 הם הופיעו בפסטיבל הג'אז של ניופורט ועשו הקלט הלש הופעה זו.
בשנת 1966 פיל נפוליאון עבר למיאמי בה הקים מועדון ג'אז בו הוא ניגן עד לסוף שנות ה-80.
פיליפ ויליאם מאי היה קריקטוריסט אנגלי, אשר מילא תפקיד חשוב ביצירת הקריקטורה ההומוריסטית המודרנית.
פיל מאי נולד בורטלי, ליד לידס, בנו של מהנדס, שנפטר כשבנו היה בן תשע.
אמו הייתה בתו של יוג'ין מקארתי, מנהל של תיאטרון רויאל, בדרורי ליין בלונדון.
היא נותרה בקשיים כלכליים והמשפחה ניהלה מאבק להתקיים.
סבו של מאי, היה בעל כישרון שרטוט ואהב לצייר קריקטורות.
בגיל שתים עשרה, בלידס, מאי התיידד עם פרד פוקס, שאביו היה צייר תפאורות בתיאטרון שנפתח שם באותה העת.
כך ניתן למאי חופש יצירה בתיאטרון, שם נהג לשרטט עיצובים לתלבושות, וכן לשרטט דיוקנאות של שחקנים, שעבורם קיבל שילינג אחד, ובהמשך עלה לחמישה שילינג.
עוד אחד מבני דורו היה ולטר קרטיס, שהפך לקומיקאי ובדרן.
מאי החל להתפרנס במשרד עורכי דין, לפני שהיה בן חמש עשרה הוא חיפש פרנסות שונות, בין השאר ניסה להיות רוכב סוסים, וכן כשחקן עלה על הבמה בסקרבורו ובלידס.
כשהיה בן ארבע עשרה בלבד, התקבלו ציורים שלו לעיתון "רכילות יורקשייר".
כשהיה בערך בן שבע עשרה נסע ללונדון.
הוא סבל ממחסור קיצוני בפרנסה, וישן בפארקים וברחובות, עד שהשיג תעסוקה כמעצב בגדי תיאטרון.
הוא גם צייר פוסטרים וקריקטורות, ובמשך כשנתיים עבד בעיתונים שונים, עד שהומלץ לו לנסוע לאוסטרליה.
בשלוש השנים (1886–1889) שבילה באוסטרליה הוא צורף לצוות העיתון "סידני בולטין", או "הבולטין" כפי שהיה ידוע יותר, שעבורו יצר רבים מהציורים הטובים ביותר שלו.
הוא הפיק כ-800 רישומים עבור הבולטין.
בשובו לאירופה נסע לפריז דרך רומא, שם עבד זמן מה, לפני שהופיע בשנת 1892 בלונדון כדי לחדש את הקשר שלו עם העיתונות המקומית.
עד מהרה זכה בהצלחה ושנינותו עמדה בקנה אחד עם יכולתו האמנותית, תכונות חשובות לקירקטוריסט.
יכולתו יוצאת הדופן שהתבטאה בשרטוטיו נכפתה עליו בגלל ציוד ההדפסה המיושן שעבד איתו באוסטרליה.
עבודתו המאוחרת כללה קריקטורות פוליטיות מצוינות.
הוא הפך לחבר קבוע בסגל של כתב העת הסאטירי פאנץ' בשנת 1896, ובשנותיו המאוחרות נתן את שירותיו אך ורק עבור פאנץ' ומגזין גרפיקה.
בשנת 1898 הוא היה חבר מייסד מועדון הסקיצות של לונדון.
הוא נפטר משחפת בשנת 1903 בביתו בסנט ג'ון ווד, לונדון.
למאי הייתה השפעה רבה על סגנון הציור במאה ה-20. בשנת 1918 כתב פרסי ברדשו "כי מאי העניק קסם יותר מכל שרטט שחי אי פעם, והוא ללא ספק היה היוצר של הטכניקה הפשוטה של רישום הומוריסטי מודרני ".
עבודתו של מאי השפיעה רבות על דייוויד לואו.
תערוכה של רישומי מאי נערכה בחברה לאמנות יפה בשנת 1895, ותערוכה נוספת בגלריות לסטר בשנת 1903.
מבחר מציוריו הופיעו בעיתונות התקופתית.
דוגמאות ליצירותיו ניתן למצוא בגלריות המובילות באוסטרליה, במוזיאון ויקטוריה ואלברט, במוזיאון הבריטי, וכשלוש מאות רישומים וצבעי מים נמצאים באוסף הגלריה לאמנות לידס.
בשנים 1892–1904 הופיעו שלוש עשרה מהדורות של "שנת החורף" ספר מאויר של פיל מאי.
בנוסף הופיעו קבצים נוספים של איוריו וציוריו בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. לאחר מותו הופיעו פרסומים נוספים כגון פיל מאי באוסטרליה (1904) ורישומים הומוריסטים של פיל מאי (1908).
פיל לורד וכריסטופר מילר הם צמד קולנוענים אמריקאים, היוצרים את סרטיהם במשותף: מביימים, כותבים ומפיקים.
השניים זכו בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר על עבודתם בהפקה "ספיידרמן: ממד העכביש".
לורד נולד ב-12 ביולי 1975 במיאמי, מילר נולד ב-23 בספטמבר 1975 באוורט, וושינגטון.
השניים למדו יחד בדארטמות' קולג'.
במהלך שהותם בדראטמות' פרסם עיתון בית הספר פרופיל על מילר, שמשך את תשומת לבו של מייקל אייזנר, מנכ"ל חברת וולט דיסני.
לדברי לורד, אייזנר הביא את הפרופיל לידעת חבריו המנהלים בדיסני, ואלו קבעו פגישה עם מילר.
מילר הסכים בתנאי שיותר לו להביא עמו את לורד.
בפגישה הוצעה להם עסקת פיתוח לשנתיים ב-Disney Television Animation.
בשנת 2009, לאחר תהליך ממושך הוציאו השניים את סרטם העלילתי הראשון, גשם של פלאפל, אותו ביימו וכתבו יחד.
הסרט זכה להצלחה וביקורות חיוביות.
לאחר מכן בקשו השניים לנסות משהו שונה, והציעו את עצמם כבמאים לתסריט "רחוב ג'אמפ 21" שכתב מייקל באקול.
האולפן הסכים, והשניים ביימו את סרט הלייב אקשן הראשון שלהם.
הסרט זכה להצלחה, שהובילה להפקת סרט המשך "רחוב ג'אמפ 22".
בשנת 2014 ביימו השניים את סרט ההנפשה סרט לגו, על פי תסריט שכתבו.
הסרט זכה להצלחה שבעקבותיה הופקו סרטי ספין אוף, ואף סרט המשך על פי תסריט שכתבו הצמד.
בינואר 2017 השניים החלו לעבוד על ביום הסרט "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים".
ב-20 ביוני 2017 דווח כי הם פוטרו על ידי חברת לוקאספילם בשל "חילוקי דעות יצירתיים".
הצמד נבחר ב-2015 על ידי סרטי סוני הנפשה ליצור סרט הנפשה על דמותו של ספיידרמן.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 2018 בשם "ספיידרמן: ממד העכביש".
השניים כתבו את התסריט, ואף היו חלק מן המפיקים.
הסרט זכה להצלחה בקורתית נרחבת, ואף זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
בשנת 2023 יצא סרט ההמשך, "ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש".
השניים נמנו על מפיקי הסרט, ואף השתתפו בכתיבת התסריט.
באותה שנה, הפיקו הצמד את הסרט "דוגי סטייל".
בשנת 2025 החלו לעבוד על סרטם הבא "פרויקט הייל מרי" המבוסס על הרומן באותו שם מאת אנדי ויר ובכיכובם של ראיין גוסלינג וסנדרה הולר.
פִּילָאִים (שם מדעי: Proboscidea) היא סדרה במחלקת היונקים, הכוללת את הפילים ואת קרובי המשפחה שלהם שנכחדו, ובייחוד הממותה והמסטודון.
המין החי הגדול ביותר בבני סדרה זו - פיל סוואנה אפריקני (Loxodonta africana) הוא חיית היבשה הגדולה ביותר כיום והפרט הכי גדול שניצוד הגיע למשקל של 12 טון אם כי רוב הפרטים מגיעים רק עד ל-9 טון.
השם פילאים נוצר מבני משפחת הפיליים, היחידים אשר חיים כיום בסדרה.
בעבר נקראו המינים בעלי חדק עקב היותם בעלי אף ארוך המכונה בעברית "חדק".
כיום המילה חדק מזוהה בעיקר עם הפיל.
בלשון חז"ל חדק פירושו 'קוץ' הלחם של המילים חד-דק.
(ונראה שנכתב בפתח) בכתבי ימי הבינים שימש השם ככינוי לעוקץ או קוץ קטן של בעלי כנף קטנים, ובעברית החדשה איבד את משמעותו המקורית והפך לשם אפיו של הפיל ודומיו אף שאינו לא חד ולא דק.
כיום חיים 3 מיני פילים המשויכים לשני סוגים:
מין שם מדעי תמונה תפוצה גובה ממוצע משקל ממוצע פיל אסייתי Elephas maximus 2.7 מטר 5.5 טונות פיל סוואנה אפריקני Loxodonta africana 3–4 מטר 6–9 טונות פיל יער אפריקני Loxodonta cyclotis 2.4–3 מטר 2–4 טונות
סוג ללא מקור אריתריום (Eritherium) – נכחד
משפחה מריתריומיים (Moeritheriidae) – נכחדה
סוג ללא מקור אריתריאום (Eritreum) – נכחד
משפחה המימסטודוניים (Hemimastodontidae) – נכחדה
משפחה פיומיים (Phiomiidae) – נכחדה
משפחה פלאומסטודונטיים (Palaeomastodontidae) – נכחדה
משפחה ממוטיים (Mammutidae) – נכחדה
משפחה גומפותריומיים (Gomphotheriidae) – נכחדה
משפחה אננקידיים (Anancidae) – נכחדה
משפחה סטגודוניים (Stegodontidae) – נכחדה
משפחה פיליים (Elephantidae) – בה כל המינים החיים כיום
פילאף, פילאו, פולאו, פולאה, פלוב, פוף, אושפלוב או אושפלאו הוא תבשיל אורז אופייני למטבחים במרכז אסיה, איראן ואצל העמים הטורקיים, כמרק מתובל, לעיתים קרובות מרק בשרי.
הפילאף או בשמו היהודי אושפלאו/אושפלוב נחשב למאכל הלאומי של אוזבקיסטן ויהודי בוכרה.
הפילאף מורכב בדרך כלל מחמישה מרכיבים עיקריים: דגן, בשר, ירקות, פירות יבשים ותבלינים.
הדגן הוא אורז עגול בדרך כלל, אך גם חיטה, חומוס, ותירס, ובגרסה ההודית אורז בסמטי.
הפילאף מוגש בסיר, קערה או מגש המונחים במרכז השולחן.
כל אחד מהסועדים נוטל מנה לצלחתו או ישירות לפיו, באמצעות היד.
מקור המילה "פילאף" בסנסקריט - "פולאקה" ("כדור אורז"), משם עברה המילה ל"פולאב" בהינדי, משם ל"פולאו" בפרסית, שהפכה בטורקית ל"פילאב", ומשם ביוונית ל"פילאפי".
פילדלפיה היא העיר הגדולה ביותר במדינת פנסילבניה שבארצות הברית, הכוללת את כל מחוז פילדלפיה.
לעיר תפקיד מרכזי בהיסטוריה האמריקנית.
בשנת 1776 נציגי המושבות השונים התכנסו בפילדלפיה והכריזו בה את הצהרת העצמאות של ארצות הברית.
בשנת 1787 אושרה בעיר החוקה האמריקאית.
לפי מפקד האוכלוסין של 2015 חיים בעיר כ-1,567,442 תושבים והיא העיר השישית בגודלה בארצות הברית.
באזור המטרופוליטני של פילדלפיה הנקרא על שם נהר הדלאוור שלגדתו היא שוכנת, גרים כ-6.1 מיליון אנשים, והוא מהמטרופולינים הגדולים בארצות הברית.
העיר ממוקמת בערך באמצע הדרך בין שני מטרופולינים גדולים אחרים – מטרופולין ניו יורק ואזור וושינגטון הבירה, המרוחקים כל אחד כשעתיים נסיעה מפילדלפיה.
בלשון הדיבור מרכז העיר הוא "העיר המרכזית" (Center City) והוא מרכז העסקים והתרבות של העיר.
בסמוך לנהר דלאוור, נמצאת "העיר הישנה" (Old City), שהיא המרכז ההיסטורי של העיר.
בחלק זה של העיר נמצא היכל העצמאות בו הוכרזה עצמאות ארצות הברית ונכתבה החוקה האמריקאית.
סמוך לו, במה שמכונה "פארק העצמאות", נמצאים מבנים היסטוריים נוספים.
פילדלפיה היא אחת מהערים הוותיקות ביותר בארצות הברית.
היא נוסדה ב-1682 על ידי קבוצת קווייקרים בראשות ויליאם פן.
שמה של העיר שילב את המילים היווניות "פילוס" (אהבה) ו"אדלפוס" (אח), והוא שמה ההלניסטי העתיק של אלאשהיר שבאסיה הקטנה, אחד ממרכזיה הקדומים של הנצרות ובשם זה גם נקראה עמאן בתקופה הרומית.
פן סבל מרדיפה דתית עקב השתייכותו לאגודת הקווייקרים ורצה שהמושבה שלו תהיה מקום בו כל אחד יכול לסגוד בחופשיות, ולכן בחר בשם שיצג את אחד מעקרונות הבסיס של האגודה – "אהבת אחים".
מסיבה זו העיר גם מכונה בארצות הברית "העיר של אהבת אחים" (מאנגלית: The City of brotherly love).
בסוף המאה ה-18 הייתה לעיר הבירה של המדינה החדשה והעיר הגדולה ביותר בארצות הברית.
בזמן הזה היא האפילה על בוסטון ועל ניו יורק בחשיבות פוליטית וחברתית.
לבנג'מין פרנקלין שנולד בבוסטון היה תפקיד מיוחד בעלייתה.
בין 3 במאי ו-4 ביולי 1844 התרחשו בעיר מהומות בין נייטיביסטים אמריקנים לבין מהגרים אירים קתולים על רקע ויכוח שנגע לדת בבתי הספר.
במהומות נגרם נזק משמעותי לרכוש ולכנסיות, וכן היו מספר נפגעים ואף מספר מקרי מוות.
בעקבות המהומות פרשו הקתולים ממערכת החינוך הציבורית ויסדו את החינוך הפרטי הקתולי.
על פי מפקד התושבים האמריקני, גודל שטח העיר הוא 369.4 קמ"ר, שמתוכם 349.9 קמ"ר יבשה ו-19.6 קמ"ר מים.
מרכיבי המים כוללים את נהר הדלאוור, שעל גדתו המערבית יושבת העיר, נהר הסקוקל, נחל קובס, נחל ויסייקן ונחל פניפק.
הנקודה הגבוהה ביותר בפילדלפיה נמצאת בשכונת "גבעת הערמון" (Chestnut Hill), בגובה של 432 רגל מעל פני הים.
הנקודה הנמוכה ביותר, בגובה 10 רגל מעל פני המים, נמצאת קרוב למבצר מפלין שבדרום-מערב פילדלפיה, בנקודת המפגש של נהר דלאוור ונהר הסקוקל.
המחוזות הסמוכים לפילדלפיה הם מונטגומרי מצפון; בקס מצפון-מזרח; ברלינגטון, ניו ג'רזי מזרחה; קמדן, ניו ג'רזי מדרום-מזרח; גלוסטר, ניו ג'רזי דרומה ומחוז דלאוור ממערב.
האקלים בפילדלפיה מתון, עם ארבע עונות.
בעונת הקיץ חם ולעיתים גם לח, שיא הלחות מגיע בחודשים יולי-אוגוסט.
גשמים יורדים בדרך כלל כל השנה, עם 8 עד 11 ימים גשומים בחודש.
כמות הגשמים הממוצעת היא 1,068 מילימטר בשנה.
ימי החורף קרים, אולם רק במעט מהימים הטמפרטורה יורדת מתחת למינוס 10 מעלות צלזיוס.
אופי ירידת השלגים משתנה, לפעמים כמות השלג היא קטנה, ולעיתים מתחוללות סופות שלגים.
במרכז העיר ובפרוורים הפנימיים של ניו ג'רזי יורד בדרך כלל שלג קל, ושלגים כבדים יורדים בצפון ובמערב העיר.
הטמפרטורה הנמוכה הממוצעת בחודש ינואר היא מינוס 4 מעלות צלזיוס, והטפרטורה הגבוהה הממוצעת היא 4 מעלות צלזיוס.
הטמפרטורה הנמוכה הממוצעת בחודש יולי היא 21 מעלות צלזיוס והממוצע הגבוה הוא 30 מעלות צלזיוס, אף על פי ששיא גלי החום לטמפרטורה של מעל 35 מעלות צלזיוס ועומס החום הגבוה ביותר מגיע ל-43 מעלות צלזיוס.
השיא הרשמי של הטמפרטורה הנמוכה היה מינוס 24 מעלות צלזיוס ב-9 בפברואר 1934, והשיא הגבוה ביותר היה 41 מעלות צלזיוס ב-7 באוגוסט 1918.
כלכלת פילדלפיה מבוססת על ייצור, זיקוק, מזון, ושירותים פיננסיים.
בעיר יש גם בורסה לניירות ערך.
העיר היא ביתן של חברות גדולות רבות, כרשתות טלוויזיה בכבלים, ספקיות אינטרנט, חברות ביטוח, חברות אנרגיה, חברות לשירותי מזון וחברות רוקחות.
השלטון הפדרלי מילא תפקיד חשוב בפילדלפיה.
העיר הייתה בירתה של ארצות הברית לפני הקמת וושינגטון.
ברחבי פילדלפיה ישנם 347 בתי ספר ציבוריים ופרטיים הפועלים בה.
בעיר שוכנת אוניברסיטת פנסילבניה, החברה בליגת הקיסוס ונחשבת לאחת מהאוניברסיטאות הטובות ביותר בעולם.
פילדלפיה היא ביתן של קבוצות ספורט חשובות וגדולות, ואחת מ-12 הערים בארצות הברית שלהן יש קבוצות בכל ארבע ליגות הספורט המרכזיות.
פילדלפיה 76' – קבוצת כדורסל מליגת ה-NBA
פילדלפיה איגלס – קבוצת פוטבול מליגת ה-NFL
פילדלפיה פיליז – קבוצת בייסבול מליגת ה-MLB
פילדלפיה פליירס – קבוצת הוקי קרח מליגת ה-NHL
פילדלפיה יוניון – קבוצת כדורגל מליגת ה-MLS
התחבורה בפילדלפיה היא מגוונת ומורכבת.
בעיר ישנן רכבת תחתית ורכבת חשמלית, וכן מערכת אוטובוסים מפותחת ונוחה.
בנוסף, יש בעיר נמל גדול.
יתרה מכך, את העיר משרתים שני נמלי תעופה עיקריים.
הראשון הוא נמל התעופה הבין-לאומי פילדלפיה, שהוא אחד מנמלי הבית של חברת אמריקן איירליינס, והשני הוא נמל התעופה "נורת'איסט" ("צפון-מזרח").
לעיר פילדלפיה 8 ערים תאומות:
פילבוקס הוא סוג של בלוקהאוס או עמדת שמירה מבוצרת.
הפילבוקס לרוב עשוי בטון, חפור באדמה ומוסווה, ויש בו פתחים קטנים המאפשרים ללוחמים לירות החוצה.
זוהי למעשה עמדה של מלחמת חפירות, המחוזקת בבטון כדי להגן על הלוחמים, ומוגבהת כדי לשפר את טווח האש.
מקור השם בצורתה המזכירה קופסת גלולות (Pill Box).
הבריטים הקימו פילבוקסים רבים בארץ ישראל בתקופת המנדט, החל במאורעות תרצ"ו.
בתחילת המאה ה-21 בנה צה"ל פילבוקסים חדשים בארץ ישראל להגנת תושבי ישראל במהלך האינתיפאדה השנייה וכחלק מפעילות הביטחון השוטף.
יתרונות הפילבוקסחסרונות הפילבוקסמעניק לשוהה בתוכו מיגון מרבי
מאפשר לשוהים בפילבוקס להיות מנותקים מעיקר הכוח למשך תקופה ארוכה
דורש פעולות תחזוקה מעטות (בניגוד לכלי רכב ורק"מ)
מאפשר שליטה באש ובתצפית מגובה רב (במקרה של עמדות גבוהות שהקים צה"ל)מיעוט החלונות וחרכי הירי מגביל את הראות ואת יכולת התגובה באש
הניידות מסורבלת ודורשת פעולה הנדסית נרחבת, ולכן חסרה גמישות בהתאם למצב
החיילים השוהים בפילבוקס אינם יכולים לצאת ממנו בבטחה ללא קריאה לכוח חיפוי
עמדות פילבוקס נזכרות בשנת 1887 כמחסה מעוגל וקטן למכונת ירייה וכדומה.
בחזית המערבית של מלחמת העולם הראשונה הוקמו עמדות פילבוקס הן בצד הגרמני והן בצד הבריטי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נבנו סוגים רבים של מבני בלוקהאוס עשויים בטון.
מבנים מסוג זה נבנו בתקופת המנדט הבריטי לאורך גדר הצפון ובמקומות רבים נוספים.
במלחמת העולם השנייה נודעה לפילבוקס עדנה, ועמדות רבות הוקמו בקרבת חופי בריטניה כהכנות לפלישה הגרמנית הצפויה.
בבריטניה לבדה נבנו כשלושים אלף פילבוקסים בהכנה לפלישה גרמנית אפשרית במלחמת העולם השנייה.
ביצורי חבל הסודטים כללו עמדות פילבוקס, ששימשו את הנאצים להתגוננות מפני הצבא האדום.
גם הביצורים היפניים בקרב איוו ג'ימה כללו עמדות פילבוקס.
בזמן המרד הערבי הגדול בארץ ישראל (1939-1936) הציב קצין המשטרה הבריטי צ'ארלס טגארט, שהיה מומחה לדיכוי מרידות ולמלחמה בטרור, עמדות פילבוקס בדרכים.
עמדות הפילבוקס שהקימו הבריטים במחצית הראשונה של המאה ה-20 היו בגובה של כ-4 מטרים ובקוטר של כ-3.5 מטרים.
הכניסה לפילבוקס והיציאה ממנו היו אפשריות אך ורק דרך דלת פלדה יחידה.
השומרים שנכנסו לפילבוקס היו עולים בסולם או במדרגות מדלת הכניסה לעמדת השמירה שבקומה העליונה.
דרך חרכי ירי וחלונות ניתן היה לחלוש באש ובתצפית על האזור שבו מוקמה העמדה.
הפילבוקסים המנדטוריים הם אתרים היסטוריים חשובים, אך רובם מוזנחים ורק חלקם מהווים יעד תיירותי או מוזאוני.
בתחילת מלחמת העצמאות הקים ארגון "ההגנה" עמדות פילבוקס להגנה על יישובים עבריים (דוגמה לעמדה כזו נמצאת בעפולה).
את מקומו של הצבא הבריטי תפס צה"ל, ואת הפילבוקס המנדטורי החליף הפילבוקס הצה"לי שהוא גבוה יותר, צר יותר וממוגן יותר.
במהלך האינתיפאדה השנייה הפילבוקס חזר לשימוש בארץ ישראל.
בימי האינתיפאדה השנייה הגדיל צה"ל את השימוש בסגנון הביצורים שכלל גם עמדות פילבוקס.
גם ביהודה ושומרון הוקמו עמדות פילבוקס בנקודות שאירעו בהם אירועים ביטחוניים מרובים, וגם לאורך גדר ההפרדה ניתן לראות פילבוקסים רבים.
בגבול הצפון ניתן לראות פילבוקסים בודדים, שמהווים חלק ממערך מגננה של מוצב (כלומר, לא יוצרים רצף פילבוקסים).
פיליפ "פיל" דייוויד צ'ארלס קולינס הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, פזמונאי, רב-נגן ושחקן בריטי.
מתופף וסולן להקת הרוק ג'נסיס.
באמתחתו של קולינס שמונה אלבומי אולפן שמכרו 33.5 מיליון יחידות מוסמכות בארצות הברית וכ-150 מיליון ברחבי העולם, מה שהופך אותו לאחד האמנים הנמכרים ביותר בעולם.
נחשב לאחד המוזיקאים המשפיעים בשנות ה-80 של המאה ה-20. הוא אחד משלושה אמנים בלבד, יחד עם פול מקרטני ומייקל ג'קסון, שמכרו למעלה מ-100 מיליון אלבומים הן כאמני סולו והן כחברים ראשיים בלהקה.
הוא זכה בשמונה פרסי גראמי, שישה פרסי המוזיקה הבריטית, שישה פרסי אייבור נובלו, שני פרסי גלובוס הזהב, פרס אוסקר ופרס אגדת דיסני.
נכנס להיכל התהילה של הרוקנ'רול בשנת 2010 עם חברי להקת ג'נסיס ודורג על ידי מגזין הרולינג סטון במקום ה-43 ברשימת המתופפים הגדולים בכל הזמנים.
קולינס נולד בצ'יזוויק שבמערב לונדון.
הוא קיבל את מערכת התופים הראשונה שלו בחג המולד כשהיה בן 5. מאוחר יותר, דוד שלו הביא לו מערכת תופים חלופית, הוא התחיל לנגן באופן קבוע, וכישורי הנגינה שלו השתפרו.
כשקולינס גדל הוריו קנו לו מערכות תופים נוספות.
הוא התאמן בעזרת הטלוויזיה והרדיו, ומעולם לא למד לקרוא ולכתוב תווים, במקום זאת, הוא השתמש בשיטה שפיתח בעצמו.
קולינס חיפש כל הזדמנות להופיע.
האימונים המקצועיים שלו החלו בגיל 14 כשנכנס ל"בית ספר לאומנויות הבמה על שם ברברה ספיק".
הוא החל קריירה כשחקן ודוגמן, וזכה בתפקיד הראשי במחזמר "אוליבר!".
הוא הופיע בסרטם של הביטלס, "לילה של יום מפרך", כאחד ממאות בני נוער הצורחים בהופעה של הלהקה.
למרות ששימש דמות משנית הוא קיבל תקריב.
אמו, שהייתה סוכנת שחקנים, שכרה את הניצבים לקהל, ודאגה שבנה יקבל תקריב בסרט.
למרות תחילתה של קריירת המשחק, קולינס המשיך לפעול בתחום המוזיקה.
הוא העדיף את עולם המוזיקה למרות שהוריו דחפו אותו לתחום המשחק.
בזמן שלמד בבית הספר "Chiswick Community" הקים להקה שנקראה "The Real Thing" ולאחר מכן הצטרף ללהקת "The Freehold".
עם להקה זו הוא כתב את השיר הראשון שלו, אשר נקרא "Lying Crying Dying".
עבודתו המקצועית הראשונה כמתופף הייתה בלהקת "Flaming Youth", אשר הוציאה אלבום אחד ב-1969, שנקרא "Ark 2".
לאחר שנה של סיבוב הופעות, נוצרה מתיחות בין חברי הלהקה וחוסר בהצלחה מסחרית, שהביאה להתפרקות הלהקה.
בשנת 1970 להקת יס כמעט איבדה את המתופף וחברה המייסד ביל ברופורד.
קולינס פגש את ג'ון אנדרסון (סולן הלהקה) והוזמן לאודישן לתפקיד המתופף.
בסופו של דבר קולינס החליט לא להגיע להבחן.
קולינס העריץ את ברופורד, וייתכן שפחד להיכנס לנעליו.
חמש שנים לאחר מכן, ברופורד תופף בהופעות החיות של ג'נסיס וכך לבסוף ברופורד נכנס לנעליו של קולינס.
לאחר זמן קצר, הוזמן קולינס לאודישן חשוב: אלבום הסולו הראשון של ג'ורג' האריסון, "All Things Must Pass".
קולינס עבר את האודישן והוקלט מתופף על תופי קונגאס, אך כאשר רכש את האלבום התאכזב לגלות שהוא כלל אינו מוזכר ברשימת הקרדיטים.
שמו נכלל באלבום אך ורק בהוצאתו המחודשת בשנת 2000.
ב-1970 ראה קולינס מודעה שהיה כתוב בה "דרוש מתופף רגיש למוזיקה אקוסטית, וגיטריסט אקוסטי".
ג'נסיס כתבה מודעה זו לאחר שאיבדה שלושה מתופפים לאחר שני אלבומים שהוציאה.
האודישנים התרחשו בחצר בית הוריו של פיטר גבריאל.
המועמדים שבאו להבחן ניגנו שירים מתוך אלבומה השני של הלהקה, "Trespass" (1970).
קולינס, שלא הכיר את שירי הלהקה לפני כן, הגיע מוקדם ופגש את בסיסט הלהקה מייק ראת'רפורד שהציע לו לשחות בברכת השחייה.
בזמן ששהה בברכה, קולינס האזין לביצועיהם של מספר נבחנים ולאחר מספר ניגונים זכר את שירי הלהקה בעל פה.
קולינס עבר את האודישן, ושנה מאוחר יותר, יצא האלבום "Nursery Cryme" (1971).
במשך חמש השנים הבאות, שימש כמתופף וזמר הרקע (לפעמים) בלהקה.
ב-1974, בזמן הקלטת האלבום "The Lamb Lies Down on Broadway", בריאן אינו היה צריך מתופף לאלבומו "Another Green World", וקולינס נשלח לנגן, וכך שילמה הלהקה לאינו על עבודתו עמם.
ב-1975, מיד לאחר סיבוב הופעות, עזב גבריאל את הלהקה כדי לפתח קריירת סולו.
קולינס הפך לסולן לאחר חיפושים מתישים של תחליף לגבריאל (בהם שר קולות רקע עם מעל לארבע מאות זמרים שנכשלו באודישנים לתפקיד).
כדי לאפשר לקולינס לתפקד כסולן בהופעות חיות, הלהקה גייסה בהתראה קצרה את מתופף יס וקינג קרימזון לשעבר, ביל ברופורד כדי לנגן בהופעותיהם אך לאחר זמן קצר הוחלף במתופף צ'סטר תומפסון שמנגן בהופעותיהם עד היום.
בזמן קטעים אינסטרומנטליים גם קולינס נוהג לנגן בתופים.
לאחר שהפך קולינס לסולן הלהקה, השתנה בהדרגה סגנונה העיקרי מרוק מתקדם לפופ רוק, דבר שאכזב רבים ממעריציה אולם הקנה לה הצלחה מסחרית שלא זכתה לה לפני כן.
פרויקטים עם חברי ג'נסיס מחוץ ללהקה
בשנת 1976, התארח קולינס באלבום "Voyage Of The Acolyte", אלבום הסולו הראשון של סטיב האקט גיטריסט להקת ג'נסיס, קולינס לקח את תפקיד השירה המובילה בשיר "Star Of Sirius".
בשנת 1977, קולינס השתתף ולקח חלק בהקלטת האלבום "The Geese and the Ghost", אלבומו הראשון של הגיטריסט המקורי של להקת ג'נסיס, אנת'וני פיליפס (קולינס הצטרף ללהקה מספר חודשים לאחר שפיליפס עזב את הלהקה עקב פחד במה).
קולינס תפקד כסולן בשירים: "Which Way the Wind Blows" ו-"God If I Saw Her Now", בנוסף לכך, קולינס לקח את תפקיד השירה המובילה גם ברצועה "Silver Song" (שיר זה הוקדש למתופף השני של להקת ג'נסיס).
הרצועה נוספה לאלבום רק בהוצאתו המחודשת בשנת 2008.
באותה תקופה, ניגן קולינס גם עם להקת ג'אז בשם "ברנד אקס".
הלהקה הקליטה את אלבומה הראשון, "Unorthodox Behaviour", עם קולינס כמתופף.
מאז שנתן קולינס עדיפות ללהקת ג'נסיס, הלהקה הופיעה והקליטה מספר אלבומים בלעדיו, אחרי מספר שנים, חזר קולינס להקליט עם הלהקה את האלבום "Product", השיר "...And So to F..." אשר קולינס כתב לאלבום זה, נכלל גם ברצועת הבונוסים של הגרסה המחודשת לאלבום הסולו הראשון שלו "Face Value".
בשנת 1980 השתתף קולינס בהקלטת אלבומו השלישי של פיטר גבריאל.
בזמן העבודה על האלבום, הכיר קולינס את המפיק המוזיקלי יו פאדג'הם, אשר עתיד להפיק עמו את רוב אלבומיו.