tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השימוש בשם הזה לראשונה בספרות הדרום-אפריקנית, הוא בכתב עת שיצא על ידי המנהל הקולוניאלי ההולנדי יאן ואן ריבק במהלך 1660 ומתייחס לציד הבובאל.
השם העברי בּוּבָּל נקבע על ידי האקדמיה ללשון העברית במילון בעלי חיים נכר (תשל"ב), 1972. שם זה מבוסס על השם המדעי בלטינית būbalus והמקור מיוונית βούβαλος, שמשמעותו "שור הבר".
מאותו מקור נגזרה המילה .
הבובאל תואר לראשונה על ידי הזואולג והבוטנאי הגרמני פיטר סימון פאלאס בשנת 1766, ונחשב מאז כסוג ומין יחיד.
הוא משויך לתת-משפחת הבובאלים (Alcelaphini) הממוקמת במשפחת הפריים (Bovidae), יחד עם הגנו, ההירולה והדאמאליסק - הקרובים אליהם מבחינה גנטית וחיצונית.
על פי סימוכים גנטים הבובאל מחולק לשלושה מינים, אולם ברוב הטקסונומיות וארגוני השימור מתייחסים אליו עדיין כסוג ומין יחיד בעל 8 תת-מינים.
בובאל איילי (Alcelaphus buselaphus), הכולל שישה תת-מינים:
היה הראשון שהתגלה מהבובאלים, והקטן מביניהם.
היה נפוץ במרוקו, אלג'יריה, סהרה המערבית, מאוריטניה, תוניסיה, לוב, מצרים ובתקופה מוקדמת יותר גם בארץ ישראל.
מצוי בקמרון, ניגריה, צ'אד, ניז'ר, מאלי, בנין, טוגו, גאנה, בורקינה פאסו, חוף השנהב, גינאה, גינאה ביסאו, גמביה, סנגל וכנראה היה קיים בעבר גם במאוריטניה.
lelwel) מצוי בדרום סודאן, סודאן, צ'אד, הרפובליקה המרכז אפריקאית, אוגנדה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קניה ואתיופיה.
swaynei), מצוי כיום באוכלוסיות מבודדות במרכז ודרום אתיופיה בלבד ובעבר גם בסומליה.
מצוי במספרים קטנים בצפון מזרח אתיופיה ואריתריאה, ונכחד בצפון מזרח סודאן.
בובאל ליכטנשטיין (Alcelaphus lichtensteinii), מצוי בזמביה, מוזמביק, טנזניה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, זימבבואה, מלאווי, אנגולה ודרום אפריקה.
בובאל הכף (Alcelaphus caama), מצוי באנגולה, בוצוואנה, נמיביה ודרום אפריקה; נכחד בלסוטו והובאה לסווזילנד וזימבבואה.
כיון שיש אזורי חפיפה בין תת-המינים הרבייה ביניהם אפשרית, וכתוצאה מכך ישנם שני בובאלי כלאיים מוכרים: "בובאל קנייתי" ("בובאל איגלנד) - הכלאה בין בובאל ג'קסון ובובאל קוקה.
יש לו פרווה בהירה כשל הקוקה אך הוא גדול יותר והראש שלו ארוך כמו של בובאל ג'קסון.
קרניו ארוכות וכבדות יותר מההורים.
כלאיים זה היה נפוץ בעבר בכל רמות קניה המערביות בין אגם ויקטוריה להר קנייה בשל החפיפה של תת-מינים אלה באזור, אך עכשיו מוגבל בעיקר לדרום-מערב קניה עם אוכלוסייה מוערכת בכ-3,500 פרטים.
כלאיים מוכר יותר הוא "בובאל נוימן" המהווה הכלאה בין בובאל סוואיני ובובאל ג'קסון; הפנים שלו ארוכים כשל בובאל ג'קסון, וגם צבע פרוותו החום זהוב מזכיר יותר את תת-מין זה.
מאידך סנטרו וזנבו שחורים כשל בובאל סוואיני.
הקרניים שלו ארוכות יותר מבובאל סוואיני והצמיחה שלהם היא שילוב בין שני ההורים: צורת "V" רחבה שלא כמו קרני בובאל סוואיני שצומחות בעיקר לצדדים, או קרני ה-"V" הצר והמעוקל של בובאל ג'קסון.
כלאיים זה נמצא בעיקר בדרום מערב אתיופיה סמוך לאגם טורקאנה בצפון קניה, והוא הרבה פחות נפוץ מבעבר בשל הירידה החדה בתפוצה של שניהם.
בעבר הרבייה הייתה גם אפשרית בין בובאל ג'קסון לבובאל מערבי בשל החפיפה שלהם בצ'אד, ובין בובאל לכטינשטיין לבובאל קוקה בגלל החפיפה שלהם במרכז טנזניה, אך מעולם לא היה ידוע על כלאיים כאלו, וכיום בכל מקרה תפוצתם כבר אינה חופפת.
במקומות מסוימים בדרום אפריקה הכלאה בין בובאל כף לדאמאליסק מצוי יצרה זכר עקר, מכיוון שמספרו הגנטי של הבובאל הוא 40 ואילו של הדאמאליסק 38.
לבובאל ג'קסון ובובאל כף הקרן צומחת לכיוון מעלה באלכסון, מתעגלת ומתישרת שוב ויוצרת יחד עם חברתה צורה מלאה של נבל או "V".
צורת השפיצים והעיקולים בקרן משתנים בין שניהם.
לבובאל מערבי ובובאל צפוני הקרן צומחת לאחורה ויוצרת יחד עם חברתה צורת "U" והעיקולים שבה עדינים יותר משאר תת-המינים.
גודל הקרן והעיקולים משתנים בין שניהם.
לבובאל לכטינשטיין יש את הקרניים המוזרות והיוצאות דופן מכולם, הקרן צומחת לכיוון הצדדים ומתעגלת מאוד עד שיוצרת כמעט צורה מלאה של "O", והשפיצים צומחים לכיוון הצדדים או מעלה.
אצל כל המינים הקרן עבה בבסיס ודקה וחדה מן הרגיל בקצוות, אולם רוב הקרן עדיין עבה מאוד לעומת אנטילופות רבות.
הקרניים צומחות בצידי המצח או במרכזו, והן במרחק ניכר מהעיניים והאוזניים.
המרחק בין קרן לחברתה בבסיס ובקצוות משתנה בקיצוניות בין תת-המינים.
הקרניים מחורצות בטבעות גדולות ברוב הקרן וטבעות קטנות דמויות חריצים בבסיס שייחודיות לבובאל, והרווח ביניהן נותן לקרן מראה חלק למדי.
כאשר הקרן צומחת לעגלי הבובאל היא מסתכמת בשפיץ ישר וחלק הדומה לעגלי הראמים.
צבע הקרניים אצל מרבית תת-המינים שחרחר או חום חלודה כהה, ולעיתים אפור כהה\בהיר או שחור כחלחל.
הקרניים של הזכרים נוטות להיות גדולות ועבות יותר משל הנקבות.
הפרווה של הבובאל חלקה למדי ומורכבת משערות קצרות ודלילות.
לכולם זנב ארוך ודק המסתיים בציצת שיער מברשתנית, ולבובאל הכף זנב שעיר מאוד - דומה יותר לזה של הסוס.
העכוז, הגחון והרגליים בצבע בהיר יותר מהגוף, ובדרך כלל לבנבן, אפרפר או צהבהב קרמי.
למרביתם יש כפלי עור גדולים ובולטים בצוואר.
מבחינת מבנה גוף ואורך גולגולת יש דמיון גדול בין בובאל ג'קסון לבובאל כף, ובין בובאל טורה לבובאל סוואיני.
לרובם צבע האוזניים זהה בדרך כלל לשאר הגוף עם קצוות שחורות.
גופו של הבובאל ארוך ורחב ויש לו צוואר קצר הרחב בתחילתו וצר בסופו.
יש לו "דבשת" גדולה יחסית בכתפיים הגורם לפלג הגוף הקדמי להיות גבוה יותר מהאחורי.
הוא מתאפיין בחרטום צר וארוך מאוד - בעיקר אצל בובאל ג'קסון ובובאל כף.
מאפיין ייחודי של הבובאל הוא בליטה גדולה על המצח שעליה צומחות הקרניים הקרויה בשל כך "עוקץ הקרן", והיא גורמת לראשו להראות ארוך יותר מן הרגיל.
יש לו רגליים ארוכות וחזקות המסייעות לו לרוץ מהר, ואוזניים גדולות וצרות המעוגלות באמצען ומשולשות בקצוות.
השפתיים והלוע שלו מעוגלים כשל הג'ירף, וסמך להם זיפים חומים, אפרפרים, או צהבהבים.
העיניים שלו גדולות וזהובות, ומתחתיהן בלוטות ריח בצבע שחור שגדולות ובולטות בדרך כלל.
בעוד שאצל בובאל לכטינשטיין ובובאל כף ההפרשה מהבלוטות כהה ודביקה, אצל בובאל ג'קסון ההפרשה חסרת צבע.
האף של הבובאל מחורץ ועגלגל בצורת "U", והפרסות גדולות וחדות.
באופן כללי אין הבדל בולט בין הזכרים לנקבות למרות שהראשונים עלולים להיות גדולים וכבדים יותר.
הם מצויים באזורים הררים עד גובה של 4,000 מטר מעל פני הים, וסובלנים יותר לסביבה מיוערת מאשר הדאמאליסק או הגנו.
באופן כללי הם נעדרים משלושה אזורים עיקריים באפריקה: יערות הגשם הטרופיים, האזורים הצחיחים של קרן אפריקה, והחלקים הפנימיים של מדבר סהרה.
הטמפרטורות בתחומי תפוצתם נעים בין 10 ל-40 מעלות חום, וכמות המשקעים הממוצעת נעה בין 25 מ"מ בלבד עד ל-3,000 מ"מ לשנה.
בובאלים התקיימו בדרום ישראל עד לתקופה הביזנטית לפחות ובמדבריות עבר הירדן ככל הנראה עד לסוף המאה התשע עשרה.
קיימת מחלוקת לגבי זיהויו המקראי של הבובל, על פי תרגום השבעים היחמור המקראי הוא הבובל, אך יש המזהים אותו עם התאו.
הבובאל הוא בעל חיים פעיל יום - עם שיא של פעילות בשעות הבוקר והערב, ומנוחה בשעות הצהריים.
הוא חיה חברתית, וניתן לראותו בעדרים של 20 עד 300 פרטים.
בתקופות של שפע במזון ניתן לראות עדרים המוניים של מאות פרטים, והעדר הגדול ביותר שתועד היה של 10,000 בובאלים.
במהלך הרעייה בובאל אחד משמש כזקיף על מנת להזהיר את העדר מסכנות, ולעיתים קרובות הוא נעמד על תלוליות טרמיטים כדי לקבל מבט רחב יותר על האזור.
הבובאל זהיר יותר מפרסתנים אחרים, ומסיבה זאת אחוזי הטריפה שלו נמוכים יותר מאנטילופות אחרות כדוגמת צבי תומסון, אימפלה, גנו כחול, זברה ודלגן.
למרות המראה המגושם שלהם, כאשר סכנה מתקרבת כל העדר פותח בריצת נדנדה מהירה שמגיעה ל-80 קמ"ש, בדרך כלל לאחר שאחד מתחיל בזאת.
הטורפים של בובאלים בוגרים הם אריות, נמרים אפריקנים, ברדלסים, צבועים נקודים וזאב טלוא, בעוד שהעגלים נטרפים גם על ידי תנים וטורפים קטנים נוספים.
הבובאל הוא בעל חיים צמחוני, ותזונתו מורכבת בעיקר מסוגים שונים של עשבים ומעט קטניות ושיחים.
הראש הצר שלו מתאים לבחירת העשבים הטריים והטובים ביותר מבין סבך של גבעולים יבשים.
העשבים מהווים 80% מהתזונה בעונת היובש, ו-95% בעונת הגשמים.
הבובאל גם יכול לעכל כמות גדולה יותר של מזון מאשר פריים אחרים.
הוא די תלוי במקורות מים זמינים, אך באזורים צחיחים הוא יכול להשיג את המים הדרושים לו ממלונים, שורשים, ופקעות.
מבין אוכלי העשב העיקריים בסרנגטי כדוגמת זברה מצויה וגנו כחול, הבובאל נחשב לבררן ביותר מביניהם.
הבובאל אינו נווד כל כך כסוגי בובאלים אחרים, והעדרים פותחים בנדידה רק בעת מקרים קיצונים של בצורות ואסונות טבע.
המערכת החברתית של הבובאל מחולקת לארבע קבוצות: זכרים טריטוריאליים בוגרים, זכרים נחותים בוגרים, זכרים צעירים, ונקבות עם צאצאיהן.
הנקבות יוצרות בדרך כלל קבוצות של 5 עד 12 נקבות שעשויות לכלול ארבעה דורות של צאצאים, והן נלחמות ביניהן על השליטה בעדר.
השטח שבו הן פעילות או מסתובבות משתרע עד 7 וחצי קמ"ר, והוא גדול מספיק כדי להקיף לעיתים 30-20 שטחים של זכרים.
החל מגיל שלוש וארבע שנים הזכרים מנסים להשתלט על שטח בגודל של 31 דונם שבו נמצא בתדירות עדר נקבות וצמחייה בשפע, והם גם צריכים להכניע את הנקבות השתלטניות - כך שקרבות בין שני המינים אינם נדירים.
הזכרים הנחותים והצעירים חיים בעדרי רווקים רופפים, ובדרך כלל הם תופסים שטח עם איכות מזון נמוכה יותר.
זכר טריטוריאלי שהשתלט על שטח מסמן אותו על ידי צואה, שתן, ובלוטות ריח, והוא מגן עליו לאורך השנה ברציפות.
למרות המראה הרגוע שלהם, הבובאלים די אכזריים כאשר מתגרים בהם זכרים אחרים.
תחילת המאבק בין זכרים יריבים נפתחת בסדרה של תנועות ותצוגות של איום עם הראש והגוף, ובדרך כלל גם עם עשיית צרכים.
השניים כורעים על ברכיהם, ולאחר המכת-פטיש הראשונה מתחילה ההיאבקות הרצינית כשהקרניים שלהם שלובות אחת בשנייה.
כל אחד מנסה לזרוק את ראשו של האחר לצד אחד כדי לדקור לו את הצוואר והכתפיים בקרניו או לעקם את ראשו לצד.
הזכרים בדרך כלל מאבדים את הטריטוריה שלהם אחרי שבע או שמונה שנים.
בסרטון של נשיונל ג'יאוגרפיק תועד בובאל מתנגש בעוצמה ברוכב אופניים בסוואנה, ומשערים כי ככל הנראה זו התנהגות טריטוריאלית שהתרחשה בגלל הראייה הגרועה של הבובאל.
בין הקולות של הבובאל ניתן למנות קרקורים שקטים ונהמות.
הם מתקשרים ביניהם גם על ידי חוש הריח ותצוגה חזותית.
הצפיפות של האוכלוסייה ברחבי אפריקה היא בדרך כלל ביחס של 1.4 פרטים לקמ"ר.
עונת הרבייה מתרחשת לאורך השנה, ובמקומות מסוימים מושפעת על ידי הזמינות של המזון.
הנקבה מתרבה בדרך כלל בשטחו של זכר טריטוריאלי החזק ביותר, ולעיתים תתרבה גם עם כמה זכרים.
ההריון נמשך 8 חודשים (כ-240 ימים), לאחריהם נולד עגל יחיד השוקל בעת הלידה כ-9 קילוגרם וצבעו בהיר אצל כל תת-המינים.
בימיו הראשונים הוא שוהה מוסתר בצמחייה, עד שיהא חזק מספיק כדי ללכת בקצב של העדר.
ההמלטות של נקבות הבובאל מתרחשות בסבך, שלא כמו נקבות הגנו שממליטות בקבוצות במישורים.
העגל נגמל בגיל ארבעה חודשים, ומגיע לבגרות בסביבות 2.5-1.5 שנה.
הזכר עלול להישאר לצד אימו שנתיים וחצי - הרבה יותר מהגנו או הדאמאליסק.
תוחלת החיים של הבובאל 20-11 שנה בטבע, ועד 19 שנה בשבי.
הבובאל מסווג על ידי IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) בעיקר בשל מספרים גדולים ויציבים של חלק מתת-המינים המשפיעים על מצבו באופן כללי.
עם זאת, תת-המינים רשומים בקטגוריות שימור מנוגדות לחלוטין: בובאל כף - ללא חשש (LC) כיוון שהמספרים שלו גדולים במיוחד ונמצאים במגמת עלייה בשל ההכנסה שלו לעשרות אזורים מוגנים ופרטיים על ידי פקחים וציידים כאחד.
בובאל לכטינשטיין ללא חשש (LC) בשל הנוכחות הגדולה שלו באזורים מוגנים ומגמת אוכלוסייתו יציבה.
בובאל קוקה - ללא חשש (LC) בשל תפוצה גדולה בשמורות מוגנות בקניה וטנזניה (כ-70% מהאוכלוסייה), אך מגמת אוכלוסייתו נמצאת כבר בירידה בשל הרס בית גידול.
בובאל מערבי - קרוב לסיכון (NT); למרות שמעל 95% מהאוכלוסייה נמצאת כרגע באזורים מוגנים, המספרים שלו פוחתים בהדרגה וקרובים כבר לקטגוריות מאוימות.
הוא גם מתקרב לקטגורית השימור החמורה יותר.
בובאל טורה - סכנת הכחדה חמורה (CR); תת-המין הנדיר והמאוים ביותר, מצוי במספרים פחותים ומבודדים באתיופיה ואריתריאה; על פי מפת התפוצה העדכנית של IUCN הוא כבר נעלם מכל חלקי הטווח ההיסטורי שלו, ולא ניתן להצביע על אזור מסוים שבו יש אוכלוסייה קבועה.
בובאל צפוני - נכחד (EX); הושמד מרוב צפון אפריקה עד אמצע המאה ה-19 ונכחד סופית בין 1945 ל-1954. הסיבה המיוחסת לכך היא החדירה האירופאית לאפריקה והכנסת נשק חם בכמויות.
אומדן האוכלוסייה העולמי של הבובאל הוא 362,000 פרטים.
החלוקה בין תת-המינים כדלהלן: 130,000 לבובאל כף.
בובאל ג'קסון (שם מדעי: Alcelaphus buselaphus lelwel), הוא אחד מששת תת-המינים של בובאל איילי החי במרכז אפריקה, ותואר לראשונה בשנת 1877. ברוב הטקסונומיות מסווג עדיין כתת-מין של הסוג בובאל (הנחשב כסוג ומין יחיד).
תת-מין זה הוא השני בגודלו מתת-המינים, ודומה מאוד במבנה הגוף והקרניים לבובאל הכף.
ישנם שני צאצאי כלאיים הנובעים מחפיפה עם תת-מינים אחרים: "בובאל נוימן" - כלאיים עם בובאל סוואיני, ו"בובאל קנייתי" - כלאיים עם בובאל קוקה.
בעבר הלא רחוק חפף עם בובאל טורה, בובאל מערבי, וייתכן כי אף עם בובאל ליכטנשטיין.
עד 1980 בובאל ג'קסון היה אחת מהחיות הנפוצות ביותר במרכז אפריקה, אולם מאז הוא חווה ירידה דרסטית הנמשכת עד היום, כך שיונקים אחרים החופפים לו בתפוצה כדוגמת צבי סוף הסוואנה או קובוס שחור רגל נפוצים הרבה יותר.
כיתר תת-המינים בובאל ג'קסון מתאפיין בזוג קרניים גדולות וספיראליות - הדומות במבנה שלהם לזה של בובאל הכף.
הקרניים צומחות באלכסון לכיוון מעלה, לעיתים בצורה ישרה לחלוטין ולרוב עם עקומה עגלגלה לאחורה, לאחר מכן מתעגלים כלפי קדימה ושוב לאחורה מה שמזכיר במבט מהצד צורת "מגל"; הקרן מסתיימת בשפיצים חדים מאוד המתעגלים כלפי מטה.
למרות שהקרניים די עבות לכל אורכם, באופן כללי הן נחשבות לדקות לעומת שאר תת-המינים.
הקרניים די סמוכות אחת לשנייה בבסיס, והמרחק ביניהן בקצוות תלוי באופן הצמיחה ובדרך כלל קטן יחסית.
הקרניים מחורצות ברובם ב-16-8 טבעות גדולות ועדינות, וביניהן רווח גדול מן הרגיל.
בבסיס יש טבעות רבות וכתוצאה מכך הקרן נראית מקומטת מעט.
כאשר הקרן מתחילה לצמוח לעגלים, היא זהה לאלו של הראמים - שפיץ חד וחלק הצומח בצורה ישרה.
צבע הקרניים משתנה בין שחרחר וכחלחל, לחלודה כהה, או אפור בהיר; הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ואצל הזכרים הן גדולות ועבות יותר אך אין זה בולט.
הפרווה של בובאל ג'קסון חלקה ומבריקה, ומורכבת משערות קצרות ודלילות.
צבע הפרווה בהיר למדי אך כהה לעומת בובאל מערבי או בובאל צפוני - שילוב של אדמדם, חום וזהוב בהיר עם כתמים כהים יותר.
הצוואר וצדדי הבטן נוטים לגוונים בהירים של זהוב, בעוד שהגב, הכתפיים, והעורף עד גוונים של ערמוני; הגחון, החזה, והעכוז נוטים לצהבהב בהיר עד לבן קרמי.
הרגליים עלולים להיות בצבע זהוב בהיר, או לבן קרמי.
הצבע של הזנב בהיר בתחילתו, ומסתיים בציצת שיער מברשתנית וארוכה בצבע שחור.
צבע פניו של בובאל ג'קסון חום אדמדם כהה הנוטה לבהיר באזור הלחיים, ואין זה נדיר לראות פרטים עם ראש בהיר לגמרי.
הלוע והשפתיים יהיו לעיתים בצבע חום כהה.
מעל העיניים יש קצוות שיער בהירות, שיוצרות מראה של "גבות", והם נעדרים לפעמים.
מלבד זאת בובאל ג'קסון הוא חסר סימוני פנים בולטים.
הצד הפנימי של האוזניים לבנבן, והצד החיצוני מתחלק בין אדמדם כהה בחלק העליון לאדמדם בהיר בחלק התחתון.
לבובאל ג'קסון גוף ארוך ורחב, צוואר קצר, חרטום מוארך וצר מן הרגיל ו"עוקץ קרן" בולט וייחודי.
יש לו גבנון בולט בכתפיים, רגליים גדולות, ארוכות וחזקות, בלוטות ריח בינוניות וחומות עם הפרשה חסרת צבע, לוע עגלגל ואף מחורץ בצורת "U".
אין הבדל בולט כל כך בין הזכרים לנקבות.
מידות הגוף של בובאל ג'קסון:
גובה הכתפיים: עד 138 ס"מ.
אורך הראש והגוף: עד-245 ס"מ.
בובאל ג'קסון מצוי במרכז אפריקה; המעוזים העיקריים שלו הם הרפובליקה המרכז אפריקאית (מרבית המדינה), ודרום סודאן (מחצית מהמדינה), והוא נפוץ גם בדרום צ'אד, מזרח סודאן, צפון הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, דרום מערב אתיופיה (קיליל גמבלה), צפון ומרכז אוגנדה וצפון קניה.
בצפון מערב קניה מצויה אוכלוסייה גדולה יחסית של הכלאיים "בובאל קנייתי", וסמוך לאגם טורקאנה מספרים קטנים של הכלאיים "בובאל נוימן".
כרוב תת-המינים, בובאל ג'קסון מאכלס אזורים מישוריים - בעיקר "הסוואנות הסודאניות" (סוואנות גשומות המאפיינות את מרכז אפריקה) וחורשים דלילים או עבותים, והוא מצוי בצורה נרחבת גם בסאהל ואפילו ביערות הגשם הטרופיים.
הטמפרטורות בתחומי מחייתו 30-20 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת: 2,000-500 מ"מ לשנה.
האקולוגיה שלו דומה לשאר תת-המינים: פעיל בקבוצות של 5 עד 20 פרטים, עם שיא של פעילות בשעות הבוקר והערב, ומנוחה בשעות הצהריים החמות.
תזונתו מורכבת ברובה מעשבים ירוקים.
הוא מסוגל לרוץ במהירות של עד 80 קמ"ש.
הזכרים הבוגרים טריטוריאליים, ומנסים לתפוס לעצמם שטח אותו הם מסמנים בצואה, שתן, ובלוטות ריח.
הריונה של הנקבה נמשך כ-8 חודשים לאחריהם נולד עגל יחיד השוהה בימיו הראשונים בסבך.
צבעו חיוור אף יותר משל הבוגרים, ועד גיל 3 חודשים קרניו מתחילות לצמוח, ופרוותו מקבלת גוון כהה הזהה כמעט לחלוטין לבוגרים.
הוא נגמל לאחר ארבעה חודשים, ומגיע לבגרות משנה וחצי עד שנתיים וחצי כשעד אז הוא צמוד בדרך כלל לאימו.
בובאל ג'קסון מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN) בשל ירידה חדה של המספרים החל משנת 1980, ובהתחשב גם באיומי הציד ואובדן בית הגידול שמתרחשים כיום.
למרות שעל פי מספר הפרטים בובאל ג'קסון הוא בעל האוכלוסייה השלישית בגודלה בסוג בובאל עם אומדן אוכלוסייה עולמי של כ-70,000 פרטים, מצבו נחשב חמור בהתחשב במספר הפרטים לפני 1980 שמנה 285,000 פרטים.
הוא מצוי כיום בעיקר סביב ובתוך אזורים מוגנים כדוגמת הפארק הלאומי מנובו-גונדה סנט פלוריס, "שמורת מינגוי-בנגוראן", הפארק הלאומי מרצ'יסון פולס, הפארק הלאומי גרמבה, הפארק הלאומי בנדינגילו, שמורת הציד ג'ובה, "שמורת קבדגה" ועוד.
בגובה הכתפיים הוא השני בגודלו מהסוג בובאל לאחר בובאל מערבי.
בובאל הכף הוא הבובאל הנפוץ ביותר.
הדעות חלוקות לגבי הסיווג של בובאל הכף.
ישנם המסווגים אותו כתת-מין של בובאל אשר נחשב לשיטתם סוג ומין יחיד.
אחרים סיווגו את בובאל הכף כמין נפרד בסוג בובאל.
מחקר גנטי מצא שבובאל ליכטנשטיין ובובאל הכף שייכים לענף משותף של העץ הפילוגנטי.
בעקבות זאת נקבע שמיון הכולל את בובאל הכף ביחד עם שאר תת-המינים של הבובאל אך משאיר את בובאל ליכטנשטיין כמין נפרד, יגרום לכך שהמין בובאל תהיה קבוצה פרפילטית.
במילים אחרות, או שבובאל הכף ובובאל ליכטנשטיין הם שניהם תת-מינים של מין וסוג הבובאל, או ששניהם מינים בסוג בובאל.
לבובאל הכף יש זוג קרניים גדולות וכבדות ויש להם מבנה דומה לבובאל ג'קסון: הקרניים צומחות באלכסון לכיוון מעלה ואחורה, מתעגלות כלפי קדימה, וחוזרות בעיקול חד לאחור בדומה ל-"S"; בפרטים מבוגרים הן גם מתעקמות בסוף לצדדים ויש להם ביחד צורה מלאה של נבל.
הקרניים עבות ורחבות לכל אורכם, ורק בשליש האחרון של הקרן הן הופכות בהדרגה לדקות וחדות ביותר.
הקרניים צומחות במרכז "עוקץ הקרן" (בליטה גדולה על המצח), ובמרחק גדול מהעיניים והאוזניים.
בבסיס הן צמודות למדי אחת לשנייה (לעיתים במרחק של סנטימטרים בודדים), ובקצוות הן עלולות להיות במרחק פי-10 מהבסיס.
הקרניים מחורצות בטבעות, חצאי טבעות וחריצים במרווח גדול בין אחת לשנייה, וכרבע מהקרן חלק לגמרי.
כאשר הקרן מתחילה לצמוח לעגלים, היא דומה לאלו של הראמים – שפיץ חד וחלק הצומח בצורה ישרה.
צבע הקרניים משתנה בין שחרחר ושחור כחלחל, לחלודה כהה, אפור כהה או בהיר; צבע השפיצים זהה לשאר הקרן, ולעיתים כהה או בהיר מן הרגיל.
הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ושל הזכרים גדולים וכבדים יותר.
הפרווה של בובאל הכף מורכבת משערות קצרות ודלילות.
צבע הפרווה מתחלק לארבעה: מהכתפיים והגב ועד עוקץ הזנב חום-אדמדם כהה, העכוז בצבע צהבהב או לבן קרמי, צדדי הבטן, הגחון, המותניים והצוואר חום בהיר או חולי, והצדדים החיצוניים של הרגליים בצבע שחור.
לעיתים יש פס שחור לאורך הגב, או כפלי עור גדולים בצוואר.
הזנב שעיר מאוד כזנב הסוס בצבע שחור.
מסביב לעיניים יש בדרך כלל עיגולים שחורים, אך למרות זאת הן מופרדות מה"מסכה" על ידי פס חום בהיר במרכז המצח.
צבע האוזניים מתחלק בין אדמדם בצד החיצוני ללבן-צהבהב בצד הקדמי.
לבובאל הכף מבנה גוף ארוך ורחב, וצווארו הקצר יחסית שרחב בתחילתו וצר בסופו תומך בראש גדול ומאורך.
גם לו גבנון קטן בכתפיים, הגורם שפלג גופו הקדמי גבוה יותר מהאחורי.
חרטומו הצר והמשולש הוא מבין הארוכים שבמיני הבובאל, ויש לו "עוקץ קרן" גדול, צר, ובולט מאוד.
זנבו ארוך ודק, ויש לו לוע ושפתיים עגלגלים עם זיפים אפרפרים.
הרגליים ארוכות וחזקות, והן מסתיימות בפרסות גדולות וחדות.
האוזניים דקות וארוכות, והן עגלגלות באמצען ומשולשות בקצוות.
העיניים בינוניות בצבע כתמתם או זהבהב, ומתחתם ישנם בלוטות ריח שכמעט ואינן נראות.
האף של הבובאל מחורץ ועגלגל בצורת "U".
הזכרים גדולים וכבדים מהנקבות, אך אין הבדלים בולטים ביניהם.
מידות הגוף של בובאל הכף:
בובאל הכף נפוץ באופן טבעי בדרום ודרום מרכז אפריקה.
הוא מצוי בצפון, מרכז, ומערב נמיביה, מרבית חלקי בוצוואנה, דרום, צפון, ומרכז דרום אפריקה (פרובינציות: הכף הצפוני, הכף המערבי, הכף המזרחי, הפרובינציה הצפון-מערבית, המדינה החופשית, חאוטנג וקוואזולו-נטאל), ובמידה מועטת גם בדרום אנגולה; נכחד מלסוטו והובאה לזימבבואה וסווזילנד.
בית הגידול של בובאלי הכף הוא בעיקר בתי גידול צחיחים כדוגמת סוואנת שיחים דוקרנית, ערבה מדברית, מדבר קלהארי ושולי מדבר נמיב בבוצוואנה ונמיביה, וכן כרי דשא וחורשים דלילים באקלים ים תיכוני של הכף המערבי, מישורי "היוואלד" ו"הקארו הגדול" באקלים סובטרופי של מרכז דרום אפריקה.
הוא מצוי גם באגני ניקוז ובושלי נהרות לימפופו, אורנג' וואל.
הטמפרטורות בתחומי מחייתו נעים בין 10 ל-30 מעלות לאורך השנה, וכמות המשקעים הממוצעת נעה בין 25 מ"מ בלבד במערב קלהארי לעד 1,000 מ"מ לשנה בדרום קוואזולו-נטאל ובכף התקווה הטובה.
בובאלי הכף פעילים בעיקר בשעות הבוקר והערב, ונחים ומעלים גרה בשעות הצהריים.
הם חיים ביחידות או בקבוצות של 5–20 פרטים.
באופן כללי הם בעלי חיים נוודים בשל הידלדלות של מקורות מזון באקלים הצחיח.
תזונתם מורכבת בעיקר מסוגים שונים של עשבים, והחרטום הארוך שלהם מעניק להם יתרון של גישה נוחה יותר לעשבים מועדפים ויכולת לעיסה משופרת.
בהתאם לבית גידולם היבש בדרך כלל, התזונה שלהם משתנה לפי העונות: דשא טרי וירוק באיכות גבוהה בעונת הגשמים, ועשבים יבשים באיכות נמוכה יותר בעונת היובש.
בובאל כף אינו תלוי במים כל כך כשאר תת-משפחת הבובאלים, ויזדדק למקור מים רק כאשר מלונים ופקעות אינם בנמצא.
לבובאלי הכף יש חוש שמיעה וריח מצוין, אך חוש הראייה שלהם די גרוע.
כאשר הבובאל נבהל, הוא פותח בסדרת התחמקויות מהירות כדי לבלבל את התוקף לפני הריצה העיקרית המגיעה למהירות של 55 קמ"ש עם מקסימום של 80 קמ"ש.
טקטיקת ההתחמקות היא בדרך כלל ריצה בזגזגים שמקשה מאוד על הטורפים לתופסם.
בין הטורפים העיקריים של בובאל כף נכללים האריות, הצבועים הנמרים, הברדלסים והזאבים הטלואים.
עם זאת, למרות היותו אחד מהמינים הנפוצים בבתי הגידול הצחיחים בקלהארי הוא אינו נחשב כמקור מזון עיקרי לאחד מהטורפים האלה: הוא מהווה כ-7% מהתזונה של האריה, 6.25% משל הנמר, 3.5% משל הצבוע, ו-1.75% משל הברדלס.
בדרך כלל אריות מתמקדים בזכרים בוגרים, ואילו צבועים ונמרים בעגלים צעירים.
ההריון נמשך כשמונה חודשים, לאחריהם נולד עגל יחיד.
בדרך כלל הנקבות ממליטות סמוך לעונה הגשומה.
לאחר הלידה, העגלים חבויים בצמחייה הצפופה לפני שהם מצטרפים לעדר, כדי להגדיל את סיכויי ההישרדות שלהם מפני טורפים, כיוון שהם חלשים ובעלי יכולת סיבולת נמוכה.
הנקבות יכולות להתרבות בסביבות שנתיים, ונכנסות להריון שוב 9 או 10 חודשים לאחר ההמלטה הקודמת.
תוחלת החיים היא בסביבות 19 שנים.
מצב השימור של בובאל הכף מוגדר על ידי IUCN כללא חשש (LC) בשל מספרים גדולים ותפוצה רחבה באזורים בלתי מיושבים, ובאופן כללי הוא הבובאל היחיד שלא צפויה לו סכנה בעתיד הקרוב.
האיום העיקרי על בובאל זה הוא ציד שמתרחש בעיקר בכפרים נידחים בהם אין אכיפה של חוקי הציד.
באזורים אלה יש מנהג עתיק לצוד את הבובאל בעיקר בשעות החמות ביותר של היום שאז הוא אינו פעיל כל כך.
במהלך ה-20 שנה האחרונות המקום היחיד בו מתחולל עדיין ציד ברמה מסחרית הוא במרכז קלהארי.
בובאל כף הוא מין הבובאל הנפוץ ביותר עם אוכלוסייה שנאמדת בסביבות 130,000 פרטים, ובמגמת עלייה מתמדת בשל ההכנסה שלו לחוות ציד רבות בדרום אפריקה ונמיביה.
רוברט פטריק "בוב" קייסי, הבן הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת פנסילבניה בין השנים 2007–2025. קודם לכן כיהן כמזכיר האוצר של פנסילבניה תחת מושל המדינה.
קייסי נולד בסקרנטון, פנסילבניה, למשפחה ממוצא אירי בת 8 ילדים.
בשנים 1991–1996 עבד כעורך דין בשוק הפרטי.
בשנת 1996 נבחר למשרת המבקר הכללי של מדינת פנסילבניה.
הוא נבחר בשנית ב-2000. בשנת 2002 שאף ללכת בעקבותיו של אביו, ולרוץ למשרת המושל, אלא שהוא הובס בפריימריז הדמוקרטים בידי מי שעתיד לכהן כמושל, אד רנדל.
לאחר שהוגבל חוקית מלרוץ לכהונה שלישית כמבקר המדינה, נבחר ב-2004 למשרת שר האוצר של פנסילבניה.
לאחר שזכה לדחיפה מטעם הסנאטורים הדמוקרטים צ'אק שומר, אז יו"ר ועד הקמפיין הדמוקרטי לסנאט, והארי ריד, מנהיג המיעוט, הכריז במרץ 2005 כי הוא יתמודד לסנאט בבחירות בשנת 2006. בבחירות אלו ניצב מול הסנאטור המכהן, הרפובליקני ריק סנטורום.
קייסי הביס את סנטורום ברוב של 58.6% ממניין הקולות, בפער של 18% מיריבו, ונבחר לסנאט.
הפרש הקולות בניצחונו של קייסי היה הגבוה ביותר של מועמד דמוקרטי לסנאט בפנסילבניה.
בשנת 2012 נבחר לכהונה שנייה, ובשנת 2018 נבחר לכהונה שלישית.
במהלך הבחירות לסנאט של ארצות הברית בפנסילבניה 2024, התמודד קייסי לכהונתו הרביעית.
מושבו של קייסי נחשב לקריטי עבור הדמוקרטים לשמירה על הרוב הדחוק שלהם בסנאט, אך הוא הפסיד ליריבו הרפובליקני דייב מקורמיק בפער של 0.5% מהקולות.
רוברט (בוב) פיליפ קורקר הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית.
כיהן כסנאטור מטעם מדינת טנסי וכיושב ראש ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית.
קורקר נולד בקרוליינה הדרומית וגדל בצ'טנוגה שבטנסי.
ב-1974 סיים תואר ראשון בניהול תעשייתי מאוניברסיטת טנסי.
הוא עבד במשך ארבע שנים כמפקח באתרי בנייה.
לאחר מכן פתח חברה בנייה משלו שהתפתחה במהירות.
ב-1994 התמודד ללא הצלחה בבחירות לסנאט של ארצות הברית.
בשנים 1995 עד 1996 כיהן כראש אגף כספים ומינהל בממשל של מדינת טנסי.
ב-2001 נבחר לראשות עיריית צ'טנוגה, העיר הרביעית בגודלה בטנסי, ברוב של 54%.
הוא כיהן בתפקיד עד 2005.
בנובמבר 2006 נבחר לסנאט של ארצות הברית לאחר שגבר על יריבו מהמפלגה הדמוקרטית ברוב של 50.71%.
ב-2012 זכה בבחירות לכהונה נוספת ברוב של 64.9%.
הוא כיהן בסנאט כחבר בוועדת התקציב, חבר בוועדת הבנקאות והשיכון ובוועדה המיוחדת לענייני הזדקנות.
מינואר 2015 ועד פרישתו כיהן כיו"ר ועדת החוץ של הסנאט.
בספטמבר 2017 הודיע קורקר כי לא ירוץ לכהונה נוספת ויפרוש מהסנאט בתום כהונתו.
"טיים מגזין" בחר בו ב-2015 לרשימת המנהיגים המשפיעים ביותר בעולם.
קרוקר נשוי לאליזבת ואב לשתי בנות.
רוברט אליוט "בוב" קאהן הוא מהנדס חשמל יהודי-אמריקאי, ממציא פרוטוקול ה-TCP ונחשב לאחד מאבות האינטרנט.
קאהן נולד בברוקלין שבניו יורק להורים יהודים.
הוא קיבל תואר בהנדסת חשמל מהסיטי קולג' של ניו יורק בשנת 1960, ותואר שני ושלישי מאוניברסיטת פרינסטון בשנים 1962 ו-1964.
לאחר שסיים את לימודי התואר השני, החל לעבוד במעבדות בל, ולאחר מכן התמנה לפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בשנת 1972 התחיל לעבוד במשרד לטכניקות עיבוד מידע של DARPA.
במסגרת עבודתו פיתח את פרוטוקול TCP, שנועד להחליף פרוטוקולי רשת קודמים.
במהלך העבודה הגה רעיון של רשת בעלת ארכיטקטורה פתוחה, רשת שתאפשר למחשבים ורשתות ברחבי העולם לתקשר אחד עם השני ללא קשר לחומרה או תוכנה הקיימת אצלם.
בשנת 1973 הצטרף לעבודה על הפרויקט וינט סרף, ויחד הם השלימו את הגרסה המוקדמת של TCP.
בשנת 1976 מונה סרף לאחראי על תחום הרשתות ב-DARPA, ויחד הם בנו את TCP/IP, שילוב של שני פרוטוקולים, TCP ו-IP ששימשו כבסיס לבניית רשת האינטרנט.
בשנת 1986 הקים את CNRI, תאגיד יוזמות המחקר הלאומי האמריקאי, ארגון שלא למטרות רווח שנועד לעודד מחקר ופיתוח של תשתיות מידע.
החל משנת 2009 הוא היו"ר, המנכ"ל והנשיא של החברה.
בשנת 1992 הקים יחד עם וינט סרף את איגוד האינטרנט העולמי, ליצירת סטנדרטי האינטרנט.
בשנת 2006 שמו נכנס להיכל התהילה הלאומי לממציאים יחד עם וינט סרף.
לקאהן תוארי כבוד מאוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת פאביה, המכון הטכנולוגי של ציריך, אוניברסיטת מרילנד, אוניברסיטת ג'ורג' מייסון, אוניברסיטת מרכז פלורידה, אוניברסיטת פיזה ועוד.
1991 - פרס ACM למערכת תוכנה, יחד עם וינט סרף
1993 – פרס סיגקום על תרומת חזון בפיתוח של טכנולוגיות מידע
1997 – המדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות, יחד עם וינט סרף
1997 – פרס אלכסנדר בל של אגודת מהנדסי החשמל ואלקטרוניקה, יחד עם וינט סרף
2001 – פרס צ'ארלס סטארק דרייפר מהאקדמיה הלאומית להנדסה
2002 – פרס נסיך אסטוריאס למדעים
2004 – פרס טיורינג, יחד עם וינט סרף על עבודה חלוצית בתחום רשתות תקשורת, לרבות תכנון ומימוש הפרוטוקולים הבסיסים של רשת האינטרנט ופרוטוקול TCP/IP.
2005 – מדליית טונדסהד האריס של ארגון הבוגרים של הסיטי קולג' של ניו יורק.
2005 - מדליית החירות הנשיאותית יחד עם וינט סרף על תרומתם ליצירת האינטרנט
2008 – פרס יפן יחד עם וינט סרף
2010 – פרס הרולד פנדר של בית הספר להנדסה של אוניברסיטת פנסילבניה
2013 – פרס המלכה אליזבת להנדסה יחד עם וינט סרף (ארצות הברית), לואי פוזין (צרפת), טים ברנרס-לי (בריטניה) ומארק אנדריסן (ארצות הברית).
רוברט ג'וזף "בוב" פיריק היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת ה-BAA וליגת ה-NBA בין השנים 1950-1946. ממוצעיו לאורך הקריירה הם 13.3 נקודות ו-2.0 אסיסטים למשחק.
פיריק נולד בעיר סן פרנסיסקו שבקליפורניה, ולמד באוניברסיטת סנטה קלרה הסמוכה בין השנים 1941-1938. הקריירה המקצועית שלו החלה בשנת 1945 בקבוצת אושקוש אולסטארס מליגת ה-NBL, ובשנת 1946 עבר לוושינגטון קפיטולס ששיחקה בליגת ה-BAA החדשה.
פיריק שיחק עבור הקפיטולס בכל 4 העונות הבאות, אשר היו עונות הבכורה של ליגת ה-BAA (שהפכה בשנת 1949 לליגת ה-NBA).
בשתי עונותיו הראשונות קלע 16.8 נקודות (שני בליגה אחרי ג'ו פולקס), ו-16.1 נקודות למשחק, בהתאמה, ונבחר לחמישיית העונה.
בעונת הוביל את קבוצתו למאזן הטוב ביותר במחוז המזרחי, אך נפצע במשחק הפלייאוף הראשון והקפיטולס הפסידו למיניאפוליס לייקרס של ג'ורג' מייקן בסדרת הגמר (4-2).
בעונת , הראשונה לאחר מיזוג ה-BAA ל-NBA, תפקד פיריק כמאמן-שחקן לאחר שהחליף את מאמן הקבוצה בשלוש העונות הקודמות - רד אאורבך.
בסיום אותה עונה, בה הודחה וושינגטון בשלב הפלייאוף הראשון, פרש פיריק ממשחק, בגיל 30.
לאורך קריירת המשחק קלע פיריק 2,936 נקודות, אשר הציבו אותו בעת פרישתו במקום השביעי בתולדות ה-NBA, ו-440 האסיסטים שמסר דירגו אותו תשיעי ברשימת מוסרי האסיסטים.
מיד עם פרישתו ממשחק חזר פיריק לאוניברסיטת סנטה קלרה כשמונה למאמן קבוצת הכדורסל, והחזיק בתפקיד בין השנים 1962-1950. בעונת 1951/1952 הוביל פיריק את הקבוצה להישג השיא בתולדות המועדון - העפלה לפיינל פור ה-NCAA.
כמו כן הגיעה הקבוצה 3 פעמים נוספות לשלב 8 הגדולות ("Elite Eight") של הטורניר בתקופתו של פיריק.
בעונת מונה למאמן סן פרנסיסקו ווריורס, בה הדריך את הסנטר וילט צ'מברלין.
באותה עונה רשמו הווריורס מאזן ניצחונות שלילי 31-49, וכשלו להעפיל לפלייאוף לראשונה מזה 3 עונות, על אף כושרו האדיר של צ'מברלין שקלע 44.8 נקודות בממוצע למשחק.
בסיום העונה פוטר פיריק מהתפקיד ולא חזר לאמן.
בשנת 1971 נבחר כאחד מ-25 מתמודדים ל"קבוצת כל הזמנים של ה-NBA", שהורכבה לרגל חגיגות 25 שנים להקמת הליגה.
פיריק הוא אחד משני מועמדים בלבד, לצד מקס זסלופסקי, שאינם חברים בהיכל התהילה של הכדורסל.
רוברט "בוב" פק היה שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אנגלי.
הוא מוכר בעיקר מהופעותיו בתפקיד רונלד קרייבן בסדרת הטלוויזיה "Edge of Darkness" ובדמות רוברט מולדון בסרט "פארק היורה".
רוברט פק נולד בלידס שבמערב יורקשייר למשפחה ממעמד הפועלים.
הוא למד בבית הספר "לידס מודרן סקול" בלונסווד .
פק למד בקולג' לאמנות בלידס וקיבל דיפלומה על אמנות ועיצוב.
לפני שהחל להופיע בסרטי קולנוע ובטלוויזיה, היה פק שחקן תיאטרון שהופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית ושיחק יחד עם איאן מקלן, דונלד סינדן וג'ודי דנץ'.
בין 1979 ל-1980 גילם את יאגו לצדו של דונלד סינדן במחזה "אותלו" בסטרטפורד ובלונדון.
הופעה בלתי נשכחת שלו הייתה בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית של המחזה "חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי" על פי הרומן מאת צ'ארלס דיקנס, בו גילם שתי דמויות, את ג'ון ברודי, איש יורקשייר קולני, ואת סר מלבורי הוק.
הוא שב וגילם דמויות אלה על הבמות בברודוויי, וב-1981 בהצגה שצולמה לטלוויזיה.
ב-1976 שיחק פק בתפקיד מקדאף במחזה "מקבת'" מאת ויליאם שייקספיר בבימויו של טרוור נאן על הבמה ובטלוויזיה.
ב-1982 הופיע בהפקה נוספת של "מקבת'".
לדברי חברו ללהקה סר איאן מקלן, פק היה השחקן ש"ממנו למד הכי הרבה".
הקריירה של פק בטלוויזיה החלה בשנות השבעים של המאה העשרים, בסדרת האנתולוגיה "Thirty-Minute Theatre" של ה-BBC, בה הופיע ב-1972 בפרק " Bypass".
הוא השתתף גם בסדרות טלוויזיה נוספות בהן "Z-Cars" ו-"Play for Today".
עוד שיחק בסרטי קולנוע כמו "חשיפה מלכותית" ו"פרקר".
ב-1985 התסריטאי טרוי קנדי מרטין, מי שכתב את התסריט לסרט "הג'וב האיטלקי" ויצר את סדרת המשטרה "Z-Cars", ליהק את פק לתפקיד הראשי בדמות השוטר רונלד קרייבן במיני-סדרה טלוויזיונית בשם "Edge of Darkness".
בדרמת פשע זו מנסה השוטר לגלות את האמת על הרצח האכזרי של בתו (בגילומה של ג'ואן ויילי).
לצדו כיכבו בסדרה השחקן האמריקאי ג'ו דון בייקר, והשחקנים הבריטים צ'ארלס קיי ואיאן מקניס.
הסדרה שודרה בשישה פרקים בערוץ BBC Two החל מ-4 בנובמבר ועד 9 בדצמבר 1985. בסדרה צפו ארבעה מיליון צופים, ופק זכה על הופעתו בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה.
אחרי הסדרה היה פק לדמות פופולרית ואהובה בבריטניה.
אחרי שזכה לפופולריות בתפקיד ראשי בסדרה "Edge of Darkness" החל פק להופיע גם בסרטי קולנוע.
ב-1987 הופיע לראשונה בתפקיד ראשי בסרט קולנוע בשם "The Kitchen Toto" המתרחש בקניה בשנת 1950. הוא גילם שוטר, ג'ון גרהאם הלוקח תחת חסותו את הבן של מי שרצח כומר שחור.
עוד ב-1987 שיחק בסרט "On the Black Hill" עיבוד לרומן באותו שם מאת ברוס צ'טווין.
התפקיד שקידם את הקריירה שלו בקולנוע היה ב-1989 כשגילם את האנדרואיד ביירון בסרט המדע בדיוני הפוסט-אפוקליפטי בשם "מרדף בנהר הרוח".
בסרט כיכב לצדם של מארק המיל, ביל פקסטון, פ.
מארי אברהם, בן קינגסלי ורובי קולטריין.
בסוף שנות השמונים של המאה העשרים הופיע פק בתוכניות טלוויזיה בהן "סיפורי עמים", "השעה של ג'ים הנסון" וב-"Screen One".
ב-1990 דיבב פק את כל הדמויות הגבריות בסדרת הטלוויזיה לילדים "Forget Me Not Farm" של ה-BBC.
ב-1990 הופיע פק בתפקיד קצין חיל הים בסרט על פי הספר "בעל זבוב".
בטלוויזיה השתתף בסדרה "Screen Two", בסדרת המחזות "Screen Two" ובמיני-סדרה "A TV Dante".
ב-1993 הופיע פק בתפקיד הגדול שלו בקולנוע בדמות מפקח הצייד רוברט מולדון בסרט שובר הקופות "פארק היורה" בבימויו של סטיבן ספילברג, עיבוד לרומן באותו שם מאת מייקל קרייטון.
ב-1993 שיחק פק בתפקיד גנרל טארגו בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "אינדיאנה ג'ונס הצעיר".
הוא גילם את דמותו של המלחין האיטלקי ג'וזפה ורדי בסרט טלוויזיה דוקומנטרי על חייו.
בשנותיו האחרונות הופיע פק בסרטי קולנוע נוספים.
הוא גילם את קפטן סבסטיאן בלג'ר בסרט "Merisairas", אביו של פרנסואה בסרט "אהבותיו של פיקאסו", ראוון ב"חוש השלג של העלמה סמילה", הארי בריגס ב"סיפורי פיות" ואת דנטון בסרט "The Opium War".
ב-1988 שיחק בסרט הטלוויזיה "רסן הסוררת".
בשנת 2000, שנה אחרי מותו של פק, יצא לאקרנים סרט האנימציה סטופ מושן "עושה הניסים" בו גילם פק את דמותו של יוסף הרמתי.
ב-1986 זכה פק בפרס באפט"א לטלוויזיה על הופעתו בדמות השוטר רונלד קרייבן במיני-סדרה "Edge of Darkness".
ב-1982 התחתן פק עם השחקנית ג'יל בייקר .
הם היו נשואים במשך 17 שנה עד למותו ב-1999.
בנובמבר 1994 אובחן פק כחולה בסרטן.
הוא נפטר בביתו בלונדון ב-4 באפריל 1999 בהיות בן 53. טקס הלוויה נערך בלונדון, וחברו השחקן איאן מקניס קרא דברי הספד.
גופתו נשרפה ואפרו נמסר לבני המשפחה.
הרלי בנסון סרט טלוויזיה סיפורי פיות FairyTale: A True Story הארי בריגס The Opium War דנטון 1998 רסן הסוררת The Scold's Bridle סמל בילוש קופר סרט טלוויזיה 2000 עושה הניסים The Miracle Maker יוסף הרמתי יצא אחרי מותו
אנגלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קרומפטון שיחק לאורך כל הקריירה המקצועית בבלקברן רוברס מעיר הולדתו (למעט השאלה לבלקפול במהלך מלחמת העולם הראשונה).
קרומפטון הוביל את קבוצתו כקפטן לזכייה בשתי אליפויות אנגליה.
בנוסף, ערך 41 הופעות במדי נבחרת אנגליה, והחזיק בשיא ההופעות בנבחרת קרוב לארבעים שנים מאז הופעתו האחרונה.
כמאמן, הוביל קרומפטון את בלקברן רוברס בשתי קדנציות שונות, וזכה עמה בגביע ה-FA.
בשנת 2015 נכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
קרומפטון, יליד העיר בלקברן, החל את הקריירה במדי בלקברן רוברס מעיר הולדתו בשנת 1896. בתחילת דרכו שיחק כבלם, אך הצטיין כשעבר לעמדת המגן הימני.
כדורגלן העבר צ'ארלי באקן, שהיה שחקן פעיל בתקופת קריירת המשחק של קרומפטון, תיאר אותו כמגן הימני הטוב ביותר בדורו.
בשנת 1900, כשהיה בן 22 בלבד, כבר קיבל את סרט הקפטן של המועדון.
בין 1896 ל-1920 ערך קרומפטון 530 הופעות במדי בלקברן רוברס, וכיום הוא ממוקם שלישי בטבלת ההופעות במועדון בכל הזמנים.
בעונת הוביל קרומפטון את קבוצתו כקפטן לזכייה באליפות אנגליה הראשונה בתולדותיה, ושנתיים לאחר מכן שחזר עמה את ההישג.
בעונת הושאל לבלקפול לכבוד משחקיה בליגות האזוריות שארגנה הפוטבול ליג עקב מלחמת העולם הראשונה.
עם הגעתו התמנה לקפטן המועדון.
קרומפטון פרש ממשחק פעיל ב-1920, בגיל 41.
קרומפטון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ב-3 במרץ 1902, בשוויון 0-0 מול במסגרת אליפות הבית הבריטית.
שנה אחר כך, בהופעתו החמישית במדי אנגליה, כבר עלה לראשונה עם סרט קפטן הנבחרת.
החל משנת 1910 היה לקפטן הקבוע של הנבחרת, ובסך הכול שימש כקפטן ב-21 מתוך 41 הופעותיו.
משחקו האחרון של קרומפטון במדי אנגליה היה במסגרת אליפות הבית הבריטית, בהפסד 3-1 ל ב-14 באפריל 1914.
41 ההופעות של קרומפטון בנבחרת נותרו כשיא ההופעות במשך 38 שנים מאז משחקו האחרון, עד שבילי רייט עקף אותו ב-1952.
בשנת 1921, סמוך לפרישתו ממשחק, הצטרף קרומפטון כחבר הנהלה בבלקברן רוברס.
בשנת 1926 החל במקביל לשמש כמאמן הקבוצה.
בעונת הוביל אותה לזכייה בגביע ה-FA לראשונה מזה 37 שנים, אחרי ניצחון 3-1 בגמר על האדרספילד טאון.
קרומפטון רצה להפוך את בלקברן לכוח משמעותי בצמרת הכדורגל האנגלי, ולשם כך רצה לאמץ סגנון משחק מהיר והתקפי יותר.
הוא נתקל בבעיה עקב ריבוי השחקנים הוותיקים בסגל, שהתמרד כנגדו על השינוי הטקטי, עד שבפברואר 1931 פוטר קרומפטון מתפקידו כמאמן בלקברן הן מתפקידו בהנהלת הקבוצה.
בעונת הדריך את בורנמות' מהליגה השלישית, למשך עונה אחת בלבד.
באותה עונה בדיוק ירדה בלקברן רוברס לליגת המשנה.
כאשר היא על סף ירידה לליגה השלישית, ובלחץ האוהדים, הושב קרומפטון לתפקיד מאמן בלקברן רוברס ב-1938, והציל אותה מירידה.
בעונת כבר הוביל קרומפטון את קבוצתו לאליפות ליגת המשנה ולחזרה לליגה הבכירה.
ב-16 במרץ 1941 נפטר קרומפטון כתוצאה מהתקף לב.
הוא הלך לעולמו זמן קצר לאחר שבלקברן, אותה עוד אימן באותו הזמן, ניצחה 3-2 את ברנלי.
בשנת 2015 נבחר להיכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
בובי פרנק רול הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסנטר בקבוצות סיאטל סופרסוניקס, פילדלפיה 76', קליבלנד קאבלירס ומילווקי באקס.
במהלך שנותיו בקולג' שיחק תחת ג'רי טרקאניאן, המאמן שהוביל את הקולג' הקהילתי של ריברסייד לשתי אליפויות.
רול נבחר בסיבוב השני של הדראפט בשנת 1967 על ידי סיאטל סופרסוניקס, שהצטרפה באותה עונה לליגה.
הוא הפך לאחד משחקניה הבולטים של הקבוצה ונבחר בסיום העונה לחמישיית הרוקיז.
ממוצע 18.1 הנקודות למשחק שהיג בעונת הרוקי החזיק מעמד כשיא מועדון במשך 40 שנה עד שנשבר על ידי קווין דוראנט.
באותה עונה קלע 47 נקודות נגד הלוס אנג'לס לייקרס, שיא מועדון שטרם נשבר.
בשתי העונות הבאות השתפר משחקו והוא קלע 24 ו-24.6 נקודות בממוצע ולקח 11.5 ו- 10.3 ריבאונדים, בהתאמה.
בשנת 1970 נבחר למשחק האולסטאר.
בארבעת המשחקים הראשונים של עונת 1970/1971 קלע 29.8 נקודות לפני שנפצע בגיד האכילס והושבת עד לסיום העונה.
בעונת 1971/1972 שב לשחק, אך מספר הדקות שקיבל ירד משמעותית.
במהלך חודש נובמבר הועבר בטרייד לקבוצת פילדלפיה 76' תמורת 2 בחירות סיבוב שני בדראפט.
שנה לאחר מכן הועבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס בה מיעט לשחק.
ביולי 1974 חתם במילווקי באקס, אך בנובמבר שוחרר מהקבוצה לאחר ששיחק משחק אחד בלבד.
בכך תמה קריירת המשחק של רול.
רוברט נורמן "בוב" רוס היה צייר ומנחה טלוויזיה אמריקאי.
רוס נולד בדייטונה ביץ' שבפלורידה.
לפני שזכה לפרסום בינלאומי רב בזכות תוכנית הציור אותה הנחה, "The Joy of Painting" ("חדוות הציור", בתרגום חופשי), שירת רוס במשך 20 שנים בחיל האוויר האמריקני, כאשר במהלך תקופה זו היה מוצב בעיקר באלסקה - שם החל ללמד את עצמו לצייר, כך שלא הייתה לו הכשרה אמנותית פורמלית.
הנוף של אלסקה ניכר ברבות מיצירותיו המאוחרת יותר בתוכנית.
ההרים, האגמים וסצנות השלג הוזכרו לעיתים קרובות כחביבים במיוחד על רוס.
תוכניתו הייתה אחת מתוכניות האמנות הנצפות ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה האמריקאית.
בסדרה נהג ללמד את צופיו לצייר תוך שימוש בשפה ייחודית ונעימה, כגון ציור של "עצים קטנים ושמחים", "עננים לפי הדמיון שלכם" ו"הרים קטנים ויפים".
הוא האמין שלכל אדם יש כישרון אמנותי, ושכל אדם שיקדיש לכך חצי שעה מזמנו יכול לצייר נוף מרהיב אם רק יפעל לפי הוראותיו בתוכנית.
על ידי שימוש בטכניקה זו, יחד עם שימוש במברשות בגודל אינץ' אחד או שני אינץ', הוא הדגים כיצד לצייר עצים, מים, עננים והרים בתוך שניות.
מאוחר יותר הוא הרחיב את התוכנית שלו לעסק המרוויח מיליוני דולרים אשר כלל ספרי לימוד, סט צבעים, מברשות, וקורסים בהם ניתן היה ללמוד לצייר בשיטת בוב רוס.
הסדרה שודרה במקור במשך 11 שנים, מ-1982 עד 1993. היא שודרה לאורך השנים במדינות רבות ברחבי העולם.
ציוריו המהירים והמתודולוגיים של רוס זכו לביקורת על ידי אמנים ומבקרי אמנות שונים, שקראו לסגנונו מלאכותי ונטול פירוט - הם מצביעים על כך שהוא משתמש במגוון מוגבל של טכניקות פשטניות מדי, וכי רבים מהנופים שהוא צייר לא מתבססים על נופים או צמחייה שקיימים בפועל בעולם הטבע.
המעריצים של התוכנית הצביעו על כך שהוא סייע לאנשים רבים ברחבי העולם לגרום לציור להיות יותר נגיש עבורם, וכי יש לקחת זאת בחשבון כאשר בוחנים את גוף העבודה וההשפעה של רוס.
לרוס בן יחיד, רוברט סטפן "סטיב", מאשתו הראשונה ויויאן רידג', ממנה התגרש בשנת 1977. בנו צייר גם כן, והופיע מספר פעמים בתוכניתו של אביו.
אשתו השנייה, ג'יין, נפטרה ממחלת הסרטן בשנת 1992. לזוג לא היו ילדים.
בשנת 1995 נשא לאישה את זוגתו השלישית, לינדה בראון.
חודשיים לאחר הנישואין, נפטר רוס מסרטן הלימפומה.
ראיונות בודדים עם מעגל חבריו הקרובים ומשפחתו ניתן למצוא בסרט התיעודי של רשת PBS משנת 2011, "Bob Ross: The Happy Painter".
מותג בוב רוס בע"מ מוגן כקניין רוחני.
רוברט אלן "בוב" קאופמן היה כדורסלן יהודי-אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1968–1975. לאורך הקריירה נבחר 3 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, וממוצעיו הכוללים הם 11.5 נקודות, 7.0 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.
קאופמן נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק, ובין השנים 1964–1968 למד במכללת גילפורד אשר בגרינסבורו, קרוליינה הצפונית.
ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 22.7 נקודות ואסף 15.9 בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1968 נלקח קאופמן על ידי סיאטל סופרסוניקס בבחירה השלישית, אחרי אלווין הייז ווס אנסלד.
בשתי עונותיו הראשונות ב-NBA שימש כשחקן ספסל בסיאטל ובשיקגו בולס, בהתאמה, וקלע כ-6.3 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת הועבר בטרייד לבאפלו ברייבס, לקראת עונת הבכורה של המועדון.
באותה עונה הגיעה הפריצה שלו, כשהפך לכוכב הקבוצה ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר לאחר שהעמיד ממוצעים של 20.4 נקודות, 10.7 ריבאונדים ו-4.5 אסיסטים למשחק.
בעונה העוקבת רשם ממוצעים דומים, אך קבוצתו סיימה במקום האחרון באזור המזרחי, עם מאזן 22–60. בעונת נבחר בפעם השלישית ברציפות להשתתף במשחק האולסטאר, כשרשם ממוצעים של 17.5 נקודות, 11.1 ריבאונדים ו-5.1 אסיסטים למשחק.
בעונת דעכה תפוקתו באופן ניכר, בשל פציעות במפשעה ובמפרק הירך, ועד לסיומה קלע 6.1 נקודות למשחק בלבד כשחקן ספסל.
באותה עונה העפיל עם הקבוצה לשלב הפלייאוף, לראשונה בתולדותיה.
לקראת עונת הועבר קאופמן לאטלנטה הוקס, ובעונתו היחידה במדיה קלע 3.9 נקודות למשחק, בטרם פרש ממשחק.
בין השנים 1975–1977 שימש כעוזר ג'נרל מנג'ר עבור אטלנטה הוקס.
לקראת עונת מונה לג'נרל מנג'ר של דטרויט פיסטונס, ונשאר בתפקיד זה במשך כשנה.
בדצמבר 1977 פיטר את מאמן הקבוצה הרב בראון, ומינה את עצמו כמחליפו עד לסיום העונה.
בתקופתו כמאמן הקבוצה רשמו הפיסטונס מאזן 29–29, אך החמיצו את הפלייאוף מכיוון שמאזנם הכולל היה 38–44. ביולי 1978 פוטר מתפקידיו בדטרויט בעקבות אי-הסכמות על הבעלים של המועדון, ביל דוידסון.
ב-25 ביולי 2015 נפטר קאופמן כתוצאה מהתקף לב, בגיל 69.
ויליאם רוברט פאקווד הוא פוליטיקאי אמריקאי לשעבר אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אורגון.
ב-1995 התפטר מהסנאט בעקבות כוונות לפתוח נגדו בהליך סילוק מהקונגרס של ארצות הברית בשל האשמות בדבר הטרדה מינית, התעללות מינית ותקיפת אישה.
ב-1950 סיים ללמוד בתיכון גרנט וב-1954 סיים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת וילאמט השוכנת בסאלם.
הוא נינו של ויליאם ה.
פאקווד, החבר הצעיר ביותר בוועידת החוקה של אורגון אשר התכנסה ב-1857. הזרעים לקריירה הפוליטית של פאקווד נזרעו עוד בצעירותו.
במהלך שנות לימודיו לתואר ראשון, הוא השתתף בפעילות של הארגן "הרפובליקנים הצעירים" ועבד בקמפיינים פוליטיים, שבינם נמנה מסע הבחירות הראשון לבית הנבחרים של אורגון של מי שלימים יהיה מושל אורגון וסנאטור מטעמה, מארק הטפילד.
משזכה במלגה היוקרתית "רוט-טילדן" נתאפשר לו ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק, שם זכה בפרסים לאומיים בדיוני דמה בבית המשפט, ונבחר לנשיא מועצת הסטודנטים.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק ב-1957, הוא התקבל לבר משפטים והתמחה בעריכת דין בפורטלנד.
ב-1960 נבחר פאקווד ליושב ראש הוועדה הרפובליקנית של מחוז מולטנומה (Multnomah), ובכך נהפך ליו"ר המפלגה הצעיר ביותר באזור מטרופולין מרכזי במדינה כלשהי בארצות הברית.
ב-1962 היה לחבר הצעיר ביותר בבית המחוקקים באורגון כאשר נבחר לבית הנבחרים אחרי מסע בחירות שכונה "אחד מארגוני העובדים האפקטיביים ביותר בבחירות באורגון" בידי העיתון "האורגוניאן".
מאות מתנדבים נדדו מדלת לדלת והפיצו כרזות בכל רחבי המחוז, והציבו שלטי דשא שהפכו ל"מאפיין גאוגרפי" של המחוז.
בגלל האפקטיביות של מסעות הבחירות שלו, נבחר פאקווד לארגן ועדת פעולה פוליטית שגייסה מועמדים רפובליקנים אטרקטיביים לבית הנבחרים של אורגון, ולהכשירם בניהול "מסע בחירות בסגנון פאקווד".
ב-1968 זכה פאקווד במועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית מטעם אורגון, ובבחירות הכלליות גבר על הסנאטור הדמוקרטי המכהן ויין מורס.
מורס נבחר לסנאט כרפובליקני ב-1944 וב-1950 ומאוחר יותר החליף מפלגות בשל השקפותיו הליברליות, ונבחר מחדש כדמוקרטי ב-1956 וב-1962. לפאקווד, שהיה עלום-שם ביחס למורס ניתנו סיכויים קלושים לנצח בבחירות.
עם זאת, אחרי עימות בחירות בן 11 שעות מול מורס במועדון העירוני של פורטלנד שאחריו קבעו פרשנים כי פאקווד ניצח ואחרי ספירה חוזרת של 100,000 פתקי הצבעה, גבר פאקווד על מורס בבחירות ונבחר לסנאט.
עם בחירתו נטל את תואר "הסנאטור הצעיר ביותר" מטד קנדי.
הוא תמך בהגבלות על בעלי נשק והצביע בעד חקיקה ליברלית בתחום זכויות האזרח.
שנתיים לפני פסק דין רו נגד וייד הציג פאקווד את הצעת החוק הראשונה של הסנאט המעניקה מתן תוקף חוקי להפלות מלאכותיות, אולם כשל בהשגת נותני חסות נוספים להצעת החוק.
עמדתו התומכת בהפלות מלאכותיות העניקה לו במערכות הבחירות השונות את נאמנותן של קבוצות פמיניסטיות רבות ומספר פרסים מארגונים אחדים, בהם "הארגון להורות מתוכננת" (Planned Parenthood) ושדולת הנשים הפוליטית לאומית.
ב-1987 מיאן פאקווד להצביע לצד מפלגתו בעד מינויו של רוברט בורק לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, והוא היה אחד משני הרפובליקנים היחידים שהצביעו נגד מינויו של קלרנס תומאס לבית המשפט העליון.
פאקווד הצביע נגד מינויו של תומאס יחד עם חברו למפלגה ג'ים ג'פורדס מוורמונט בשל התנגדותו של תומאס להפלות מלאכותיות.
לפאקווד היו חילוקי דעות עם נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון במספר נושאים משמעותיים.
הוא הצביע נגד אשרור מינוי מועמדיו של ניקסון לבית המשפט העליון, קלמנט היינסוורת וג'ורג' הרולד קארסוול, וכן נגד הצעותיו של ניקסון להכניס לשימוש את מפציצי B-1 לנסר ואת הצוללות המסוגלות לשאת את טילי הטריידנט.
נוסף על כך, הוא היה לסאנטור הרפובליקני הראשון שתמך בפתיחת הליך החדה נגד ניקסון בעקבות פרשת ווטרגייט.
בפגישה שנערכה בבית הלבן ב-15 בנובמבר 1973, אמר פאקווד לנשיא ניקסון שהציבור כבר לא מאמין בנשיא ולא בטוח עוד בהגינות הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
האשמות בדבר התנהגות בלתי הולמת
הקריירה הפוליטית של פאקווד החלה להגיע לסופה בנובמבר 1992, כאשר כתבה ב"וושינגטון פוסט" שטחה טענות מפורטות בדבר התעללות מינית ותקיפה של עשר נשים, בעיקר של חברות סגל לשעבר ושדלניות.
פרסום הסיפור התעכב עד לאחר הבחירות לסנאט של ארצות הברית באורגן 1992, כיוון שפאקווד הכחיש את הטענות והוושינגטון פוסט נמנע מלפרסם את הסיפור עד לאחר הבחירות.
בבחירות גבר פאקווד על יריבו הדמוקרטי לס אאוקוין (Les AuCoin) עם 52% מקולות הבוחרים.
בסופו של דבר 19 נשים העידו כי הותקפו בצורה כזו אחרת בידי פאקווד.
ככל שתפחה הפרשה, היומן של פאקווד נהפך לבעיה.
חל עיסוק בשאלה האם ניתן לדרוש את רישומי היומן בידי בית המשפט והאם הוא מוגן מכוח התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית.
פאקווד הגיש מסמך בן 5,000 עמודים לוועדת האתיקה של הסנאט, אך מיאן להגיש לוועדה כ-3,200 עמודים נוספים מהיומן שנדרשו על ידי הוועדה.
התברר כי דפי היומן נערכו, וההתייחסויות למפגשים מיניים לכאורה הוסרו כמו גם ההאשמות נגדו בדבר התעללות מינית.
היומן פירט לכאורה חלק מהתנהגותו המתעללת כלפי נשים, ובהתאם להצהרה לעיתונות של ריצ'רד בריאן, ששימש באותה תקופה כסנאטור מטעם מדינת נבדה, "העלה שאלות בנושא הפרות אפשריות של חוק אחד או יותר, כולל חוקים פליליים".
חרף הלחץ לעריכת שימועים בדלתיים פתוחות שהגיע הן מהציבור והן מסנאטוריות שונות, בייחוד ברברה בוקסר מקליפורניה, הוחלט נגד שימועים בדלתיים פתוחות.
על פי "הניו יורק טיימס", כתב האישום של ועדת האתיקה, שנפרס על פני 10,145 עמודים בעשרה כרכים אשר חלק ניכר ממנו הורכב מכתביו של פאקווד עצמו, פירט את ההתנהגות המינית, את שיבוש הליכי המשפט ואת ההאשמות המוסריות נגדו.
בעקבות הלחץ הרב שהתמודד עמו, הודיע פאקווד על התפטרותו מהסנאט ב-7 בספטמבר 1995, ועמה הכריז "אני מודע לחוסר הכבוד שפקד אותי בשלוש השנים האחרונות" ועל חובתו להתפטר בעקבות מסקנות ועדת האתיקה של הסנאט, שהמליצה פה אחד על סילוקו המידי מהקונגרס.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של אורגון, רון ויידן הדמוקרטי, זכה במושבו של פאקווד בבחירות מיוחדות.
לאחר שהטרדותיו המיניות יצאו לאור הציבורי, הצטרף פאקווד למרפאת קרן הייזלדן לטיפול באלכוהוליזם שבמינסוטה ותלה את האלכוהוליזם כמקור להטרדותיו.
רוברט וולטר קאסטן הבן הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הקונגרס של ארצות הברית מטעם מדינת ויסקונסין, ראשית בבית הנבחרים (1979–1975) ולאחר מכן בסנאט (1993–1981).
הוא למד בבית הספר "מילווקי קאנטרי דיי" בטרם סיים את לימודיו ב-1960 בבית הספר רוזמרי הול (Choate Rosemary Hall) אשר בוולינגפורד שבקונטיקט.
ב-1964 היה לבוגר אוניברסיטת אריזונה השוכנת בטוסון, ושנתיים אחר כך ב-1966 קיבל תואר שני במנהל עסקים מבית הספר לעסקים של אוניברסיטת קולומביה שבמנהטן, ניו יורק.
בין השנים 1966–1972 שירת קאסטן במשמר הלאומי של מדינת ויסקונסין.
ב-1972 נבחר קאסטן לסנאט של מדינת ויסקונסין.
בבחירות אמצע הכהונה שנערכו ב-1974 נבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית אחרי שגבר בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית על חבר בית הנבחרים המכהן גלן ר.
הוא נבחר מחדש ב-1976. שנתיים אחר כך התמודד לתפקיד מושל ויסקונסין ב-1978, אך איבד את המועמדות הרפובליקנית ללי דרייפוס.
קאסטן התמודד לסנאט של ארצות הברית בשנת 1980 ובקושי רב ניצח את הסנאטור הדמוקרטי המכהן גיילורד נלסון.
אל ניצחונו של קאסטן תרמה הפופולריות של מושל קליפורניה רונלד רייגן, שבאותה השנה היה המועמד הרפובליקני לנשיאות ארצות הברית ונבחר לבית הלבן.
במהלך כהונתו בסנאט הפגין קאסטן עמדות שמרניות בולטות.
הוא היה הרפובליקני הראשון שייצג את ויסקונסין בסנאט האמריקני מאז עזב אלכסנדר וילי את תפקידו ב-1963 לאחר שהובס אשתקד בידי גיילורד נלסון.
ב-1985 נעצר קאסטן והואשם בנהיגה בשכרות לאחר שקצין משטרת מחוז קולומביה הבחין בו חוצה רמזור אדום ונוסע בנתיב הנגדי של הכביש.
מאוחר יותר התיק נגדו נסגר.
בשנה העוקבת קאסטן גבר על מועמד המפלגה הדמוקרטית אד גארווי בבחירות חוזרות לתקופת כהונה שנייה בת שש שנים אחרי מסע בחירות מר ביותר, כזה שהתאפיין בהתקפות אישיות ונזכר כאחד ממערכות הבחירות הנאלחות ביותר בתולדות ויסקונסין.
בבחירות 1992 הובס קאסטן בידי חבר הסנאט של ויסקונסין ראס פיינגולד.
מאז 1993 הוא משמש כנשיא חברת "Kasten & Company", המספקת שירותי ייעוץ אסטרטגי.
ביולי 2007 הצטרף קאסטן למסע הבחירות הנשיאותי של רודי ג'וליאני, אז ראש עיריית ניו יורק, כיועץ לענייני מדיניות חוץ.
הוא עמד בראש מטה הבחירות של ג'וליאני בוויסקונסין, יחד עם חבר בית הנבחרים לשעבר סקוט קלוג וחברת הסנאט של ויסקונסין לשעבר קאת'י סטפ.
לאחר שג'וליאני פרש מהמירוץ הנשיאותי, הביע קאסטן את תמיכתו בסנאטור ג'ון מקיין מאריזונה.
באפריל 2016, קאסטן תמך בדונלד טראמפ, אז המתמודד המוביל בבחירות המקדימות הרפובליקניות למועמדות המפלגה לנשיאות לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, והפך לחלק מהצוות המייעץ של טראמפ בענייני מדיניות חוץ.
רוברט דין "בוב" פרי היה כדורסלן אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1959–1969. לאורך התקופה רשם ממוצעים כוללים של 9.1 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
בין השנים 1973–1990 שימש כג'נרל מנג'ר של קבוצת וושינגטון בולטס, ובתפקידו זכה פעמיים בפרס מנהל השנה ב-NBA ( ו-).
בעונת זכה עם הבולטס באליפות ה-NBA.
אביו של כדורסלן העבר דני פרי.
פרי נולד וגדל בעיר סנט לואיס שבמיזורי, ובין השנים 1955–1959 למד באוניברסיטת סנט לואיס.
בתקופתו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה – "סנט לואיס ביליקנס" – שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל אדי היקי.
בעונתו השלישית והאחרונה, 1958/1959, הצטיין עם ממוצעים של 22.2 נקודות ו-11.7 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1959 נבחר פרי על ידי קבוצת סנט לואיס הוקס, בתור בחירה טריטוריאלית.
בעונתו היחידה עם ההוקס העפילה הקבוצה למעמד גמר ה-NBA, בו הפסידה מול בוסטון סלטיקס בתוצאה 3–4.
לקראת עונת הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס.
לאורך 4 עונותיו בדטרויט העמיד ממוצעים של 12.3 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק.
ביוני 1964 הועבר יחד עם ביילי האוול, וולי ג'ונס, דון אול ולס האנטר בטרייד לבולטימור בולטס, תמורת טרי דיסינג'ר, דון קוג'יס ורוד ת'ורן.
ב-5 עונותיו בקבוצה שימש כשחקן ספסל, ותרם 6.0 נקודות ו-4.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בשנת 1973, לאחר 4 שנים כעוזר מאמן תחת ג'ין שו, מונה פרי לג'נרל מנג'ר של וושינגטון בולטס.
בעונת זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA היחידה בתולדותיה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על סיאטל סופרסוניקס, בתוצאה 4–3. מאמן הקבוצה באותה עונה היה דיק מוטה, אותו מינה פרי בשנת 1976, ושחקניה המובילים היו וס אנסלד, אלווין הייז ובוב דאנדרידג'.
פרי עצמו זכה בפרס מנהל השנה ב-NBA בעונת , בה העפילו הבולטס בשנית לגמר ה-NBA, וכן בעונת אותה סיימה הקבוצה במקום החמישי במזרח, חרף עזיבתם של אנסלד והייז.
רוברט קייזר "בוב" שׁוּל היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (טוקיו 1964) בריצת 5000 מטר והאמריקאי היחיד שזכה אי פעם במדליית זהב אולימפית במרחק זה.
שול נולד וגדל בחווה חקלאית בווסט מילטון , אוהיו, ארצות הברית.
כבר מילדותו סבל ממחלת האסתמה.
ב-1956, עם סיום לימודי התיכון, המשיך לימודיו באוניברסיטת מיאמי שבאוהיו.
עם סיום לימודיו ב-1959 התגייס שול לחיל האוויר והקדיש את שנתו הראשונה בצבא לקורסים צבאיים.