tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סריקת גוף – המטפל שואל אם יש עוד מקום בגוף שבו המטופל מרגיש כאב, מצוקה, או חוסר נוחות שמתקשר לזיכרון.
אם כן, העיבוד באמצעות גירוי דו-צדדי נמשך, עד שהמטופל חש שגופו רגוע לגמרי.
סיום – המטפל נותן מידע ותמיכה בעקבות העבודה.
הערכה מחדש – בתחילת הפגישה הבאה, המטופל מדווח על חוויותיו במהלך השבוע, בהקשר לבעיה המטופלת, וישנה הערכה מחדש של רמת המצוקה הסובייקטיבית שקשורה לאירועים שעברו עיבוד.
מטרת שלב זה היא לוודא את השלמת העיבוד של כל האירועים הרלוונטיים מהעבר.
במהלך שלבי העיבוד של EMDR, המטופל מתמקד בזיכרון במהלך חזרות של עיבוד דו-צדדי שיכולות להמשך בין 15 ל-75 שניות.
בעקבות כל חזרה של גירוי דו-צדדי, המטופל נשאל על האסוציאציות והמידע שעלו במחשבותיו במהלך התהליך.
בדרך כלל חומר זה הופך להיות מוקד העיבוד הבא.
תהליך זה של גירוי דו-צדדי ואסוציאציות הנובעות מתוך הזיכרון עליו עובדים, נמשך פעמים רבות במהלך הפגישה.
כאשר רשתות הזיכרון הטראומטיות מופעלות, למשל בשל טריגר בחיי היום יום, המטופל עשוי לחוות מחדש אספקטים של האירוע המקורי, באופן שגורם לתגובות קשות ולא מותאמות להווה.
זה מסביר מדוע אנשים שחוו או היו עדים לאירוע טראומטי, סובלים מפלשבקים חוזרים, ואמונות, מחשבות או חלומות חוזרים.
זיכרון לא מעובד של אירוע טראומטי יכול להיות מלווה ברגשות עוצמתיים ואף בתחושות גופניות חזקות, גם אם חלפו שנים רבות מאוד.
התאוריה היא ש-EMDR עובד ישירות על רשתות הזיכרון הללו, ומגביר את עיבוד האינפורמציה על ידי יצירת קשרים בין הזיכרון מעורר המצוקה לבין אינפורמציה אדפטיבית יותר המאוחסנת ברשתות זיכרון אחרות.
הזיכרון עובר שינוי כאשר קשרים חדשים נוצרים עם מידע יותר חיובי ומציאותי.
קשרים אלו יוצרים שינוי במרכיבים רגשיים, סנסוריים וקוגניטיביים של הזיכרון.
כאשר ניגשים מחדש לזיכרון, המטופל כבר לא מרגיש מצוקה, במקום זאת הוא זוכר את האירוע בפרספקטיבה חדשה, עם תובנה חדשה, פתרון לעיוותי החשיבה, העדר מצוקה רגשית והעדר גירוי פיזי נלווה, יחד עם תחושת הקלה גדולה.
לגבי המנגנון עליו מבוסס השינוי אצל המטופל, בעקבות טיפול ב-EMDR, ישנן כיום שתי פרספקטיבות עיקריות.
ד"ר שפירו הציעה כי אף על פי שיש מספר תהליכים שונים בבסיס האפקט הטיפולי של השיטה, הגירוי הדו-צדדי תורם במיוחד ליעילות הטיפול על ידי עידוד של שינויים נוירולוגים המסייעים לתהליך של עיבוד הזיכרונות הטראומטיים.
פרספקטיבה אחרת, סוברת שהיעילות של EMDR קיימת גם ללא הגירוי הדו-צדדי, ושהטיפול למעשה עובד כצורה של הקהיה כתוצאה מחשיפה.
שיטת הטיפול נמצא כאפקטיבית בטיפול במבוגרים, בילדים, ובבני נוער.
השיטה קיבלה המלצה על תנאי לטיפול ב-PTSD על ידי האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה.
עם זאת, הטיפול סווג גם כטיפול כובע סגול , כלומר, טיפול המשלב טיפול מקובל (טיפול קוגניטיבי) עם מרכיב חדשני המושך תשומת לב אך לא תורם לטיפול בפועל (הכובע הסגול, כלומר הזזת העיינים).
טיפולים כאלה מייחסים את הצלחתם לחדשנות, בעוד שלמעשה הצלחתם מוסברת על-ידי הטיפול המקובל המסורתי.
השוואה של השיטה עם שיטות טיפול פסיכולוגיות אחרות מצאה שהיא אפקטיבית באותה המידה.
השיטה נמצאה גם יעילה ככלי התערבות מוקדם.
סקירה מוקדמת ומחקרי מטא-אנליזה שבחנו את תרומת תנועת העיניים לטיפול, סברו שהיא לא הכרחית יש אמנם מחקר מטא-אנליזה שמצאו תרומה ייחודית לתנועות העיניים אך אלו בוקרו על האובייקטיביות ואיכות המחקרים שנכללו בהם
רוב המחקרים על אפקטיביות השיטה נערכו על אנשים הסובלים מהפרעת דחק פוסט־טראומטית.
עם זאת, השיטה נבדקה גם בטיפול בהפרעות נוספות.
מטא-אנליזה משנת 2020 מצאה שברוב המחקרים היה חשש להטיות באופן כללי ולהטייה בפרסום.
במחקר נמצא כי אפקט הטיפול היה גדול יותר במדינות שאינן מערביות, שבהן תקני המחקר רופפים יחסית, וכן בתנאים שבהם קבוצות ביקורת כללו רשימת המתנה במקום טיפולים אקטיביים.
לכן בנוגע לטיפול בהפרעות מלבד PTSD הועלתה שאלה משמעותית בנוגע לתקפות התוצאות.
השוואות בין EMDR לטיפולים קוגניטיביים ולטיפולי חשיפה מראות יתרון מתון בלבד.
כאשר נכללו רק מחקרים עם סיכון נמוך להטיה, גודל האפקט היה קרוב לאפס.
בנוסף, במטא-אנליזה נראה כי EMDR יעיל בעיקר לטווח הקצר בלבד, ובדיקות שנערכו לאחר שלושה חודשים ומעלה לא הצביעו על אפקט טיפולי מובהק.
המטא-אנליזה מצביעה על חוסר יתרון משמעותי ל-EMDR ביחס לשיטות מבוססות ראיות בטיפול בבעיות כמו דיכאון, הפרעות אכילה, אלכוהוליזם, סכיזופרניה, OCD, הפרעה דו-קוטבית והפרעות התנהגות.
כל המחקרים במטא-אנליזה, למעט אחד, נמצאו עם חשש גבוה להטיה, ולכן קשה מאוד להסתמך על המידע כראיה מהימנה ליעילות של EMDR בהקשר זה.
אף על פי שמטפלים יכולים להשתמש ב־EMDR למגוון בעיות, עיקר המחקר עוסק בטיפול ב־PTSD.
אף על פי ש-EMDR נחשב כטיפול יעיל להפרעות מסוג זה, מוכר על ידי גופי טיפול מובילים וישנם מחקרים רבים הבודקים את יעילותו, השיטה עדיין לא מקובלת בחלק מהחוגים הטיפוליים.
הטיעון המרכזי לכך הוא כי המנגנון הנוירולוגי שתורם ליעילותה של EMDR איננו מובן לחלוטין.
המחקרים, ככלל, מראים שתנועת העיניים אינה מועילה מעבר לשאר מרכיבי השיטה.
יש חוסר הסכמה על איך הטיפול ב־EMDR עובד או האם יש יש יעילות לרכיב הייחודי של גירוי דו-צדדי.
תנועות העיניים ורכיבי גריה דו-צדדית אחרים בוקרו כנעדרי בסיס מדעי.
נטען גם כי מפתחת השיטה עוד מתחילת דרכה עשתה שימוש בצהרות כוזבות על מנת לקדמה ופנתה להאשמות אישיות כלפי כותביהם מחקרים סותרים חוקרים רבים טוענים לכך שעל אף ההבדלים התאורטיים והמעשיים בין EMDR לבין טיפולי חשיפה מקובלים כי הרכיב הפעיל המרכזי ב-EMDR הוא החשיפה.
רוזן ודווידסון התייחסו ל־EMDR ב־2003 כתרפיית כובע סגול .
בדוגמתם הם ביקשו לדמיין אדם שפונה לרופא עם כאב גב, והרופא מורה לו לחבוש כובע סגול ולעשות שעה של מתיחות כל יום, תוך הבטחה שיראה את השיפור בתוך חודש.
כלומר תרפיית כובע סגול היא שיטת טיפול אשר הרכיבים היעילים שלה מבוססים על התערבויות שנמצאו יעילות בעבר, בעוד הרכיב הייחודי בטיפול שעבורו אין הסבר המניח את הדעת ליעילותו הוא זה אשר מקבל את הקרדיט כאשר הטיפול מצליח.
מרבית הטענות של מודל ה־AIP המנסה להסביר את יעילות השיטה נחשבות לא סבירות וחסרות תמיכה מדעית משמעותית.
לכן גם יש חוקרים המכנים את התיאוריה העומדת מאחורי EMDR כפסאודו-מדע.
EMSA (ראשי תיבות של electrophoretic mobility shift assay), היא שיטה נפוצה בביולוגיה מולקולרית המשמשת לחקר הקשר בין חלבונים לרצפי DNA או RNA.
בעזרת השיטה ניתן לקבוע האם חלבון או אוסף חלבונים נקשר לרצף DNA או RNA (חומצת גרעין) מסוים ולעיתים אף ניתן לקבוע האם יותר מחלבון אחד מעורב בקומפלקס הקישור.
השיטה מבוססת על הרצת החומרים הנבדקים דרך ג'ל למשך זמן קצר (כשעתיים עבור מקטע ג'ל באורך 20 ס"מ).
המהירות שבה מולקולות שונות עוברות דרך ג'ל נקבעת על פי גודלן והמטען החשמלי שעליהן.
רצועת הבקרה (בה מריצים חומצת גרעין עירומה) תראה פס במקום אליו הגיעה המולקולה ללא החלבון הנבדק.
אם החלבון נקשר לחומצת הגרעין, הרצועה שבה הורץ החלבון, תראה פס גבוה יותר המשקף את המקום אליו הגיע הקומפלקס של החלבון יחד עם חומצת הגרעין.
מכיוון שקומלפקס זה גדול יותר מחומצת גרעין עירומה הוא נע לאט יותר בג'ל ומגיע פחות רחוק ברצועה.
לצורכי ויזואליזציה מקובל לסמן את חומצת הגרעין בסמן רדיואקטיבי או פלואורסצנטי.
EMI הייתה קבוצת חברות בריטית להוצאה לאור של מוזיקה אשר איגדה מספר חברות תקליטים (בהן בלו נוט, קפיטול רקורדס, HMV, וירג'ין רקורדס, EMI Classics ,EMI Music Publishing ועוד).
מאז 2012 היא חברת-בת של יוניברסל מיוזיק גרופ, הממשיכה להפעיל חלק ממנה כמותג נפרד, בעוד חלק אחר נמכר לחברת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
עם קטלוג של למעלה ממיליון כותרים, הכנסה של 1.46 מיליארד ליש"ט ורווחים של 258 מיליון ליש"ט ב-2008 הייתה אחת מחברות התקליטים הגדולות בעולם.
בקרב אמניה נמנו הביטלס, קולדפליי, דייוויד בואי, פט שופ בויז, פינק פלויד, האבנים המתגלגלות, קליף ריצ'רד ועוד.
אולפני אבי רוד בלונדון שייכים לחברה.
לחברה היו מעבדות אלקטרוניקה מהמשוכללות בבריטניה ולפיכך פותחו ונבנו בהן מכשירים אלקטרוניים חדשניים כגון המחשב הטרנזיסטורי הראשון בבריטניה ומכשיר הטומוגרף הממוחשב (CT).
החברה נוסדה בלונדון במרץ 1931 בשם Electric and musical Industries Ltd - כלי נגינה וכלים חשמליים בע"מ כאיחוד בין חברת קולומביה גרפופון הבריטית וחברת גרמופון הבריטית, השלוחה הבריטית של "ברלינר גרמופון" האמריקאית.
בנובמבר אותה שנה הקימה החברה את אולפני EMI, בשנת 1970 שונה שם האולפנים רשמית לשם השגור "אולפני אבי רוד".
בעת מלחמת העולם השנייה פיתחו במעבדות החברה ציוד אלקטרוני כמתקני מכ"ם וטכנולוגיה לטילים מונחים כמו כן סיפקו מעבדות EMI את משדר הטלוויזיה הראשון של ה-BBC.
ב-1958 נבנה במעבדות EMI המחשב הטרנזיסטורי הראשון בבריטניה - EMIDEC 1100 - על ידי גודפרי נ.
האונספילד, מי שזכה לימים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1979 על פיתוח הטומוגרף הממוחשב.
בשנת 1957 רכשה EMI את חברת התקליטים האמריקאית "קפיטול רקורדס" והשיגה בכך אפשרות להפצת מוזיקה בריטית בארצות הברית.
המחקר והפיתוח הטכנולוגי החדשני מומן על ידי הרווחים העצומים של אמני "הפלישה הבריטית" (הביטלס, האבנים המתגלגלות, פינק פלויד ועוד אמנים שכבשו את מצעדי הפזמונים בארצות הברית).
ב-1979 קיבלה EMI את הזיכיון להפצת אמני יונייטד ארטיסטס בבריטניה.
ב-1980 התמזגה עם חברת האלקטרוניקה Thorn Electrical Industries ויצרה את חברת Thorn EMI.
ב-1989 רכשה את חברת התקליטים SBK (בה היו חתומים אמנים כבלר, ונילה אייס, בוי ג'ורג' ואחרים).
ב-1990 רכשה את מחלקת המוזיקה של וירג'ין.
ב-2012 התפרקה EMI, כאשר נקנתה על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ (שלאחר מכן מכרה חלק מ-EMI לחברות אחרות, כגון וורנר מיוזיק גרופ) וע"י חברת פרסום המוזיקה סוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
מהקמתה ועד 1964 ניהל את המחלקה הקלאסית של EMI המפיק המוזיקלי הנודע וולטר לג, שהחתים עבורה מנצחים מובילים כתומאס ביצ'ם וג'ון ברבירולי ולאחר מלחמת העולם השנייה יצא ל"ציד" בעיר וינה הכבושה וגייס עבור EMI אמנים כהרברט פון קאראיין, וילהלם פורטוונגלר, אירמגרד זיפריד, אליזבת שוורצקופף, אוטו קלמפרר, מריה קאלאס ורבים אחרים.
עוד לפני המלחמה פיתח את שיטת שיווק התקליטים למנויים.
מנויים נרשמו מראש לרכישת סדרה של תקליטים קלאסיים, שיצאו במהלך השנה ונשלחו למנויים ששילמו עבורם מראש.
הדבר נתן ל-EMI גב כלכלי להפקת סדרות ארוכות-טווח כגון הקלטת כל שיריו של הוגו וולף, הקלטת מכלול הסונטות לפסנתר מאת בטהובן בביצועו של ארתור שנאבל והקלטה מלאה של חליל הקסם מאת מוצארט בניצוח של סר תומאס ביצ'ם, שנערכה בברלין ב-1937. עם שקיעת מכירות המחלקה הקלאסית, ב-1964, התפטר לג מ-EMI.
ב-1990 איחדה EMI את קבוצות חברות ההקלטה הקלאסיות שהיו לה במדינות ברחבי העולם לחברה מרכזית אחת שתעסוק במוזיקה קלאסית בלבד.
צעד זה נועד לקצץ בהוצאות ההפקה של עטיפות שונות לכל מדינה.
כן אוחדו הקטלוגים של HMV ושל Virgin תחת המותג.
ELV (ראשי תיבות: European Launch Vehicle) היא חברה איטלקית, בבעלות משותפת של סוכנות החלל האיטלקית וחברת אוויו.
מטרות החברה הן פיתוח, ייצור ושיווק של משגר הלוויינים העתידי של אירופה, וגה.
החברה בבעלות משותפת של אוויו (70%) וסוכנות החלל האיטלקית (30%).
ניהול תוכנית משגר הלוויינים וגה כקבלן הראשי של המיזם;
הטמעה, פיקוח, ניהול ותיאום כולל של ייצור המשגר וגה, רכיביו וציוד הקשור בו.
EOS GmbH (Electro Optical Systems) היא יצרנית לייזר סלקטיבי (SLS) ומערכות DMLS שנוסדה בגרמניה בשנת 1989 על ידי ד"ר הנס לנגר.
מערכותיה נמכרות ב-32 מדינות, והכנסותיה בשנת 2010 עלו על 60 מיליון יורו.
החברה מעסיקה למעלה מ-300 עובדים ברחבי העולם, מתוכם 250 במטה החברה ליד מינכן.
EOS נחשבת לפורצת דרך בתחום המטלורגיה.
מערכות EOS מאפשרות בין היתר יצור מוצרים על ידי הדפסה תלת־ממדית תעשייתית בחומרים שונים הכוללים הן חומרים פלסטיים (הזרקת פלסטיק) והן חומרים מתכתיים.
מוצרי החברה נמכרים לחברות בתחומים שונים כגון: אווירונאוטיקה, רפואה, אלקטרוניקה והנדסת מערכות תקשורת.
בישראל מופצים מוצרי EOS על ידי חברת L.R.P.S.
החברה מחולקת לשלוש מחלקות עיקריות:
EOSINT P - אחראית על יצור מודלים, אבות טיפוס ולבסוף מוצרי פלסטיק.
EOSINT M - אחראית ליצור חלקים וכלי תפעול למערכות הזרקת אבקת מתכות.
EOSINT S - אחראית ליצור ישיר של תבניות יציקה עבור מתכות יצוקות.
EMG (ראשי תיבות של East Mediterranean Gas Company, חברת הגז של מזרח הים התיכון) היא חברה בעלת זיכיון מממשלת מצרים לייצוא גז לישראל.
החברה היא הבעלים והמפעילה של קו אל עריש-אשקלון.
החברה הוקמה על ידי איש העסקים יוסי מימן, איש העסקים המצרי חוסיין סאלם וממשלת מצרים בשנת 2000, כדי להתגבר על הקושי המדיני שבאספקה ישירה של גז ממצרים לישראל, ושימשה למעשה כחברת תיווך שתפקידה התמצה בהנחת צינור הגז בין אל עריש לאשקלון, תוך שהיא נהנית מהטבה של 0% מס על רווחיה.
את הקו עד אל עריש החלו המצרים להניח כבר בסוף 1998. מימן גייס את ראש המוסד לשעבר שבתי שביט, שיסייע בקבלת האישורים הדרושים מהממשל המצרי.
במסגרת תביעה שהוגשה נגד החברה נחשף כי שביט קיבל תשלום של 11 מיליון דולר עבור שיירותיו.
ב-2005 נחתם מזכר הבנות בין ישראל למצרים על יבוא גז ממצרים באמצעות חברת EMG דרך צינור הגז הערבי.
החברה קיבלה מעמד מיוחד המאפשר לה לרכוש גז טבעי מחברות הגז במצרים ולמכור אותו למדינות בחוף המזרחי של הים התיכון במסגרת קו צינור אל עריש-אשקלון.
על-פי הוראות ההסכם הקימה EMG מערכת לאספקת גז הכוללת מערכת דחיסה באל עריש, צינור ימי באורך של 92 ק"מ מאל עריש לאשקלון ומסוף קבלה באתר קצא"א באשקלון.
EMG סיימה לבנות את הצינור הימי ומסוף הקבלה באשקלון בחודש פברואר 2008. תחילת אספקת הגז החלה בחודש יולי 2008. כגיבוי נוסף להבטחת ההסכם נחתם מזכר הבנות בין ממשלת מצרים וממשלת ישראל, לפיו ערבה ממשלת מצרים לאספקה של עד 7BCM של גז טבעי בשנה למדינת ישראל.
מאז 2008 זרם גז מצרי לתחנות הכוח של חברת החשמל עד לרמה שהגז המצרי היווה 18% מסל הדלקים של חברת החשמל.
בדצמבר 2009 נחתמה עסקה עם תחנת הכוח דוראד לאספקת גז טבעי לתחנה בהיקף של כ־12.5 BCM (מיליארד מ"ק).
החוזה, בהיקף כ־2 מיליארד דולר, אמור היה לאפשר לתחנה לפעול במשך 17 שנה, החל מ-2013, ולספק כ־800 מגה־ואט חשמל, שהם כ־6.5% מכושר הייצור של חברת החשמל.
בפברואר 2011 התקיימה ההפיכה במצרים שמסגרתה הודח חוסני מובארכ.
אחד האישומים נגד מוברק היה כי הוא ובני משפחתו היו מעורבים בשחיתות דרך ייצוא גז זול לישראל.
לאחר שמוברק ריצה עונש מאסר של שלוש שנים ועבד אל-פתאח א-סיסי עלה לשלטון במצרים, בוטלה האשמה זו.
החל מפברואר 2011 חלו שיבושים בהספקת הגז.
לאחר כ-10 פיצוצים בצינור הופסקה בשנת 2012 הזרמת הגז לישראל, בטענה של חובות של EMG כלפי מצרים.
בתום בוררות בינלאומית שארכה 3.5 שנים, נפסק בדצמבר 2015 כי חברות הגז הממשלתיות במצרים יחויבו לפצות את EMG בסכום של 288 מיליון דולר.
ביוני 2018, הודיעה שותפות דלק קידוחים כי היא מנהלת משא ומתן לרכישת החברה לצורך שימוש בקו צינור אל עריש-אשקלון.
בסוף יולי 2019 הודיעה רשות התחרות שתדרוש את האפשרות ליבוא לגז טבעי ממצרים כתנאי לרכישה.
הבעלות על חברת EMP מתחלקת בין:
12.5% אמפל - אמריקן ישראל קורפוריישן
משרד האוצר פטר את החברה מתשלום מס ומע"מ לתקופה של עשרים שנה.
בעקבות כך פנה נשיא איגוד לשכות הסחר למבקר המדינה.
EMD G12 היא סדרת קטרים דיזל-חשמליים המופעלת על ידי חברת רכבת ישראל ועל ידי חברות רכבות נוספות בעולם.
חלקם עברו הסבה למנועי 12-645E.
ארבעת הקטרים נוספים הגיעו לרכבת ישראל כאשר נפלו שלל ממצרים במלחמת ששת הימים (מספרם: 127–130, המספר הסידורי שלהם שונה לאחר מכן).
החל משנת 2015, צבעה רכבת ישראל את כל הקטרים מסדרה זו בצביעה חדשה בצבעים כחול וכסף.
EL/M-2238 3D STAR, היא מערכת מכ"ם רב-תכליתי לשימוש על גבי כלי שיט הנותן מענה לצורכי חיפוש אווירי וקרקעי שפותח על ידי מפעל אלתא של התעשייה האווירית.
הוא מיועד לספינות בינוניות כמו קורבטה או פריגטה.
המערכת מכילה מכ"ם חיפוש תלת־ממדי עם יכולת "multi-mode" עם פולס דופלר קוהרנטי לחלוטין אשר פועל בתדרי S band (בין 2 ל-4 ג'יגה-הרץ).
הוא יכול לבצע חיפושים אוויריים וקרקעיים בו זמנית ונועד לתמוך במערכות נ"מ ותותחנים.
האנטנה שלו היא חיישן דופלר יש מערך אופקי של אלומות 3D ומערך אנכי של קורני רצועות (Strip radiators).
יש לו אפשרות לתכנות מחדש של עיבוד האותות, והוא מיוצב בתוך גלגול והגבהה של 20 מעלות.
הוא מגיע בשלוש גרסאות - גדול, גרסה כפולת-פנים, בינוני וקטן גרסה יחידת פנים.
המכ"ם מותקן בספינות של חילות הים הבאים:
משחתות מסוג ראג'פוט - הוא החליף את מכ"ם MR-310U אנגרה (סימול נאט"ו: Head Net-C), כדי לספק את המיקוד עבור מערכת ברק שהותקנה.
סיבולת-שיעור משטחי הנחיתה מסוג Endurance
פריגטה מסוג מריסקל - מותקן תוך שדרוג שתי הספינות הראשונות מריסקל סוקרה או F-21 ו - אדמירל Brión או F-22. מותקן על ספח התורן.
ENCODE (ראשי תיבות של: "Encyclopedia of DNA Elements" - אנציקלופדיה של מרכיבי DNA) הוא מיזם מחקר ציבורי שהושק על ידי המכון הלאומי לחקר הגנום האנושי בספטמבר 2003. לאחר השלמת פרויקט גנום האדם, שבו נקבע מהו רצף הבסיסים המרכיב את ה-DNA של האדם, עלה הצורך להבין את המשמעות הביולוגית של הרצף.
מטרת מיזם ENCODE היא, לפיכך, לזהות את כל המרכיבים הפונקציונליים הנמצאים בגנום האנושי.
המיזם מאגד קבוצות מחקר רבות מרחבי העולם לקונסורציום.
המידע שנצבר במיזם זה זמין לכל במאגרי מידע ציבוריים.
לאדם ישנם כ-20,000 גנים המקודדים לחלבונים, אשר מהווים רק כ-1.5% מה-DNA ההומאני.
המטרה עיקרית של מיזם ENCODE הוא לקבוע את התפקיד של ה-DNA הלא מקודד, שכונה באופן מסורתי DNA זבל.
רמות הפעילות והביטוי של גנים המקודדים לחלבונים מבוקרים על ידי הרגולום - מגוון של מרכיבים פונקציונליים ב-DNA, כגון קדמים (פרומוטורים), אזורים בעלי מבנה כרומטין מסוים ומודיפקציות על היסטונים.
ההנחה היא ששינויים בבקרה של פעילות גנים פוגעים בביטוי התקין של החלבונים וכך עלולה לפגוע במסלולים מטבוליים שונים ולגרום למחלות.
קביעת מיקומם של רצפי הבקרה וכיצד הם מבקרים ביטוי גנים עשויה לחשוף קשרים בין שונות בביטוי של גנים והתפתחות מחלות.
ENCODE גם שואף לשמש כמשאב מקיף כדי לאפשר לקהילה המדעית להבין טוב יותר כיצד הגנום משפיע על בריאות האדם, וכן לעורר את הפיתוח של טיפולים חדשים כדי למנוע את המחלות הללו ולטפל בהם.
הקונסורציום של ENCODE מורכב בעיקר ממדענים אשר קיבלו מימון מהמכון הלאומי לחקר הגנום האנושי.
שלב הפיילוט כלל שמונה קבוצות מחקר, ו-12 קבוצות שהשתתפו בשלב של פיתוח הטכנולוגיות.
אחרי 2007, בסוף שלב הפיילוט, מספר המדענים השייכים לקונסורציום עמד על 440 מדענים השייכים ל-32 מעבדות ברחבי העולם.
כיום המיזם מעניק קרנות למעבדות ברחבי העולם, כאשר כל מענק מחקר מיועד למטרה מסוימת.
רשימה של קבוצות המחקר ושל מענקי המחקר ניתן למצוא באתר המיזם.
המיזם מהווה חלק מהקונסורציום הבינלאומי לאפיגנום האנושי (IHEC).
השלב הראשון והשני יושמו בו זמנית, ובהן התקיים שלב הפיילוט ושלב הפיתוח הטכנולוגי.
בשלב הפיילוט נבחנו נוסו שיטות שונות הקיימות בעולם המחקר כדי לאפיין רצף DNA.
בשלב הפיתוח הטכנולוגי פותחו כלים חדשים כדי לייצר מידע רחב היקף על מרכיבים פונקציונליים בגנום.
לאחר השלמת השלבים הללו, נערך שלב הייצור, שבו יושמו השיטות והכלים מהשלבים הקודמים כדי ליצור נתונים שיהוו את תוכן האנציקלופדיה.
כיום המיזם נמצא בשלבו הרביעי, שמהווה המשך לשלב הקודם, והוא כולל אפיון פונקציונלי וניתוח אינטגרטיבי עבור האנציקלופדיה.
מטרת השלבים הראשונים הוא לזהות סדרה של תהליכים בהם יהיה ניתן ליצור בצורה היעילה והחסכונית ביותר בתפוקה גבוהה מידע על המרכיבים הפונקציונליים בגנום.
שלב הפיילוט נועד לגלות פערים במערך הכלים לאיתור מרכיבים פונקציונליים שהיה קיים אז, וכן לבדוק האם הכלים הקיימים יעילים מספיק ומתאימים ליישום בהיקף נרחב.
חלק מהבעיות הללו טופלו בשלב השני של המיזם, אשר נועדה ליצור ולשפר כלים לחיזוי מרכיבים פונקציונליים חדשים ולזיהויין של המרכיבים הידועים.
בעזרת שני השלבים הללו הותוותה הדרך הטובה והיעילה כדי לנתח את 98.5% של ה-DNA הלא מקודד בצורה מקיפה, יעילה וחסכונית.
שלב הפיילוט בדק והשווה בין שיטות קיימות כדי לאפיין מרכיבים פונקציונליים בגנום.
הקונסורציום נבנה כקונסורציום פתוח, וחוקרים שונים ממגוון תחומים חברו יחד כדי להעריך את היתרונות היחסיים טכנולוגיות, טכניקות ואסטרטגיות קיימות.
שלב הפיילוט דרש שיתוף פעולה מתמיד של ביולוגים חישוביים וביולוגים נסיינים, כדי לשפר ולייעל את השיטות.
בתור מטרה ראשונית הוגדר היעד של אפיון אזורים מסוימים המהווים כ-1% מהגנום (30Mbp).
כל הנתונים שנצברו בשלב זה הועלו תוך זמן קצר למאגרי מידע ציבוריים.
לשלב הפיילוט נבחרו אזורים בהיקף של כ-1% מהגנום (30Mbp).
אזורים אלו שימשו כבסיס לבחינת יעילות של מגוון שיטות וטכנולוגיות למציאת מרכיבים בגנום האנושי.
לפני קביעת האזורים, הוחלט כי 50% מהאזורים לפיילוט ייבחרו בצורה ידנית, והיתר ייבחרו בצורה אקראית.
הקריטריונים לבחירה הידני הם אזורים בהם ישנם גנים או רצפים אחרים שנחקרו היטב, וכן קיומם של נתוני על רצפים השוואתיים רבים.
בשיטה זו הוגדרו 14 מקטעים באורך כולל של כ-15Mbp, בטווח אורך שבין 2Mbp ל-500Kbp.
יתר ה-50% הורכב מ-3- מקטעים באורך קבוע של 500Kbp שנבחרו בצורה אקראית המבוססת על צפיפות גנית ורמת שימור של אזורים לא מקודדים .
ההחלטה להשתמש בקריטריונים אלו נעשה על מנת להבטיח דגימה טובה של אזורים גנומיים מתוך כלל הרצף הקיים.
הגנום חולק ל-3 חלקים: 20% עליונים, 30% בינוניים ו-50% תחתונים, על פני מערכת צירים שתלויה בצפיפות הגנים במקטע, ורמת השימור של האזורים הלא מקודדים בהשוואה לרצף האורתולוגי מעכבר.
צפיפות גנים: ציון של צפיפות גנים נמדד על ידי חישוב של אחוז הבסיסים עליהם מוגדר רצף של גן במאגר ה-Ensembl או כ-mRNA בכלי ה-BLAT של הדפדפן הגנומי של אוניברסיטת קליפורניה.
שימור אזור לא מקודד: האזור חולק לחלונות לא חופפים באורך של 125 זוגות בסיסים.
חלונות כאלו שהראו חפיפה של פחות מ-75% עם הרצף המקביל מעכבר הוסרו.
כדי לבדוק שהאזורים לא מקודדים נבדקה החפיפה למאגרי נתונים רבים, כגון Ensembl, GenBank ו-spliced ESTs.
שלב הפיילוט הסתיים בהצלחה והתוצאות פורסמו בכתב העת נייצ'ר ביוני 2007 ובגיליון מיוחד של Genome Research.
הפרסום כלל את הדיווח על המידע שנצבר שזמין לציבור וכן גילויים חדשים על תפקידים האזורים הלא מקודדים.
הגנום משועתק בצורה נרחבת, בצורה כזו שרוב הבסיסים קשורים לפחות לתעתיק ראשי אחד, ותעתיקים רבים מקשרים בין אזורים מרוחקים בגנום כדי ליצור אזורים שמהם משועתקים חלבונים.
תעתיקים רבים שאינם מקודדים לחלבונים זוהו, כאשר רבים מהם חופפים לאזורים שזוהו כאזורים המקודדים לחלבון ואחרים לאזורים שנחשבו למושתקים מבחינה שעתוקית.
זוהו אתרי תחילת שעתוק (TSS) רבים, בעלי מאפיינים דומים לקדמים ידועים, כמו מבנה הכרומטין ורצף הכרה של חלבונים.
רצפי בקרה המקיפים אתר תחילת שעתוק מבוזרים בצורה סימטרית, כך שאין העדפה לכיווניות של מעלה הזרם.
נגישות הכרומטין ומודיפיקציות על היסטונים מנבאים בצורה טובה נוכחות ופעילות של אתר תחילת שעתוק.
אזורים הרגישים לחיתוך על ידי דנא"ז המרוחקים מגנים הם בעלי מאפיינים ברורים המבדילים אותם מקדמים.
חלקם מראים מאפיינים של מבודדים.
תזמון שכפול ה-DNA נמצא בהתאמה למבנה הכרומטין.
5% מהבסיסים בגנום מזוהים בבטחה כנמצאים תחת דחפים אבולוציוניים ביונקים.
עבור כ-60% מבסיסים אלו יש עדויות לפעילות על בסיס ניסויים שנערכו.
אף על פי שקיימת חפיפה בין אזורים גנומיים שזוהו על ידי ניסויים לבין אלו שהוגדרו כנמצאים תחת דחפים אבולוציוניים, לא כל הבסיסים באזור מראים על דחף אבולוציוני.
מרכיבים פונקציונליים שונים מגוונים מבחינת הרצף שלהם בהשוואה של אנשים שונים.
באופן מפתיע, מרכיבים פונקציונליים שונים אינם נמצאים תחת דחפים אבולוציוניים ביונקים.
זה מצביא על האפשרות כי קיים מאגר של מרכיבים נייטרלים אשר פעילים מבחינה ביוכימית אך אין להם יתרון ספציפי לאורגניזם.
ייתכן כי זה משמש מעין מחסן לתכונות שיובילו לברירה טבעית, כמקור של מרכיבים ספציפיים למין מסוים, ופונקציונליות שמורה אך לא אורתולוגית בין זנים.
שלב 3: שלב יצירת התוכן
בספטמבר 2007 החל המכון הלאומי לחקר הגנום האנושי במימון השלב השלישי של המיזם - בהיקף של למעלה מ-80 מיליון דולר על פני ארבע שנים.
בשלב זה גם פעל מרכז תיאום נתונים, מרכז ניתוח נתונים ומרכז לפיתוח טכנולוגיות.
בשלב זה, עם התפתחות טכנולוגיית ריצוף DNA, מדענים אספו מידע רב, בהיקף של כ-15 טרה-בתים של נתונים.
עד 2010, למעלה מ-1000 ניסויים ברמה גנומית נערכו.
ניסויים אלו הראו אלו אזורים משועתקים ל-RNA, אילו אזורים כנראה משמשים כאזורי בקרה בסוגי תאים מסוימים, ואילו אזורים נמצאים בקשר עם מגוון חלבונים שנבדקו.
הניסויים העיקרי בהם השתמשו כדי לבנות את מאגר הנתונים הם: ChIP-seq, DNase I Hypersensitivity,RNA-seq ובדיקת המתילציות על DNA.
בספטמבר 2012 המיזם פרסם סדרה רחבה יותר של תוצאות, בצורה של 30 מאמרים שפורסמו בו זמנית במספר כתבי עת: שישה בנייצ'ר, שישה ב-Genome Biology, וגיליון מיוחד עם 18 פרסומים של Genome Research.
המאמרים תיארו את יצירת התוכן וניתוח ראשוני של 1,640 מערכי נתונים שנועדו לאפיין את כלל המרכיבים בגנום האנושי, שהתבצעו ב-147 סוגי תאים שונים.
נתונים אלו שולבו עם נתונים אחרים, כמו ניסויים נוספים שהתבצעו ברמה הגנומית (GWAS) ואזורים בעלי דחפים אבולוציוניים.
מאמצים אלו חשפו מאפיינים חשובים על ארגון ותפקוד הגנום האנושי, שהתפרסמו במאמר סקירה שהוקדש לעניין:
הרוב המכריע של הגנום האנושי (80.4%) משתתף בלפחות תהליך ביוכימי אחד שמערב RNA או כרומטין בלפחות סוג תא אחד.
רוב הגנום שוכן בסמיכות לאירוע רגולטורי: 95% מהגנום נמצא בטווח של 8Kbp מאתר קישור של DNA וחלבון (כפי שהתגלה בניסויי ChIP-seq ומציאת טביעת רגל חלבונית באמצעות DNase I) ו-99% נמצא בטווח של 1.7Kbp מאירוע ביוכימי שנמדד על ידי ENCODE.
מרכיבים הייחודיים לפרימטים, וכן מרכיבים שלא זוהה אצלם שום דחף אבולוציוני ליונקים מראים במצטבר על ברירה שלילית, ולכן מצופה שלפחות חלקם יהיו פונקציונליים.
סיווג הגנום לשבע מצבי כרומטין מצביע על קיומה של קבוצה של 399,124 אזורים בעלי מאפיינים דמויי-מעצם ו-70,292 אזורים בעלי מאפיינים דמויי-קדם, וכן מאות אלפי אזורים 'שקטים' אשר אינם מראים שום מאפיינים ידועים.
סיווג הגנום ברזולוציה גבוהה יוצר קבוצות בעלי מצב כרומטין מסוים עם מאפיינים פונקציונליים מיוחדים.
ניתן לכמת את המתאם בין ייצור מולקולות RNA ועיבודן לבין סמנים על הכרומטין וקישור של גורמי שיעתוק לקדם, כך שניתן לומר שפונקציונליות של הקדם יכולה להסביר את רוב השינויים בביטוי RNA.
שינויים רבים באזורים שאינם מקודדים נמצאו במרכיבים שזוהו ב-ENCODE.
מספרם הוא לפחות בגודל של השינויים המתרחשים באזורים מקודדים.
SNP הקשורים למחלות שזוהו באמצעות ניסויים ברמה הגנומית (GWAS) מעושרים באזורים שאינם מקודדים לחלבונים, כאשר רובם שכנו בתוך מרכיבים גנומיים שזוהו, בסמוך לגן ידוע המקודד לחלבון.
במקרים רבים, ניתן לקשר בין הפנוטיפ של המחלה לסוג תא או לגורם שעתוק מסוים.
הגילוי המרעיש ביותר של המיזם הוא שהחלק הפעיל ב-DNA האנושי גבוה במידה ניכרת מהאומדנים האופיטמיים: כ-80% מהגנום הוגדר כבעל פעילות ביוכימית, כאשר רובו מעורב בבקרה של רמות הביטוי של האזורים המקודדים, המהווים כ-1.5% מה-DNA.
המרכיבים הבולטים שנוספו ל'אנציקלופדיה' בשלב זה:
מפה של האזורים הרגישים לחיתוך על ידי האנזים DNase I, המהווים סמן לאזורי בקרה, מכיוון שהם נגישים לקישור של חלבונים שיכולים להשפיע על ביטוי גנים.
זוהו כ-3 מיליון אזורים כאלו, אשר כללו בתוכם כמעט את כל האתרים הרגישים הידועים עד אז, וכן אתרים חדשים.
לקסיקון של רצפי DNA קצרים היוצרים רצפי הכרה לחלבונים קושרי DNA.
כ-8.4 מיליון רצפים כאלו נמצאו, המהווים כמות של יותר מפי שניים מהאקסום.
באלפי קדמים נמצאו רצפים המכילים טביעות רגל של חלבונים.
שרטוט ראשוני של רשת גורמי השעתוק, כלומר, מפה הקישורים של גורמי שעתוק המעודדים או מדכאים ביטוי גנים.
הרשת התגלתה כרשת מורכבת, כאשר חלבונים פועלים ברמות שונות, וכן לולאות משוב מסוגים שונים.
מדידה של האחוז הגנומי המסוגל לשעתק ל-RNA.
חלק זה הוערך בלמעלה מ-75%, הרבה יותר מאשר האומדנים שהיו עד אז.
המיזם גם החל בסיווג סוגי תעתיקי ה-RNA הנוצרים מאזורים שונים.
עם ההתקדמות לשלבו השלישי של המיזם, הוחלט להתרחב גם למיזמים נוספים בעלי מטרות מקבילות.
MODel organism ENCyclopedia Of DNA Elements) -modENCODE, בעברית: אנציקלופדיית מרכיבי DNA של אורגניזם מודל), הוא מיזם שמטרתו לזהות את האזורים הפונקציונליים באורגניזם מודל, ספציפית בזבוב הפירות ובסי אלגנס.
ההרחבה לחיות נוספות מאפשר אימות לתוצאות הניסוייות והחישוביות מהמיזם באדם, דבר שקשה או בלתי אפשרי לעשות באדם.
המימון לפרויקט ניתן ב-2007 מאת ה-NIH, והוא הופנה לכמה מעבדות מחקר בארצות הברית.
modERN (קיצור של model organism encyclopedia of regulatory networks, בעברית: האנציקלופדיה של רשתות הבקרה באורגניזם מודל), הוא הסתעפות של modENCODE.
המיזם איחד את קבוצות המחקר שעסקו בזבוב הפירות ובתולעת סי אלגנס ומתמקד בזיהויים של אתרי קישור לגורמי שעתוק.
המיזם החל במקביל לשלבו השלישי של ENCODE, ואמור להסתיים בשנת 2017. עד היום פורסמו 198 ניסויים, ועוד כ-500 נמצאים בשלב הניתוח.
בתחילת שנת 2015 הושק המיזם לחקר בגנומיקה של בקרת גנים ((Genomics of Gene Regulation (GGR) על ידי ה-NIH.
מטרת המיזם הוא לחקור רשתות גנים ומסלולים במערכות שונות בגוף, כדי להבין בצורה מעמיקה יותר את המנגנונים השולטים בביטוי גנים.
נתוני המיזם מאוחסנים בפורטל מיזם ENCODE.
בשנת 2008 החלו ליצור ב-NIH את הקונסרציום למיפוי מפת הדרכים האפיגנטית, שמטרתו ליצור משאב ציבורי של מידע אפיגנטי אנושי כדי לזרז מחקרים בתחומי הביולוגיה הבסיסית והביולוגיה היישומית.
המשימה הושלמה בפברואר 2015, בפרסום של ניתוח אינטגרטיבי של 111 אפיגנומים אנושיים.
יחד עם 16 אפיגנומים ממיזם ה-ENCODE, הקונסרציום הגדיר אזורי בקרה על סמך השוואה של 127 אפיגנומים שונים.
האפיגנומים זמינים לציבור הרחב במרשתת.
האנציקלופדיה של מרכיבי ה-DNA המשפיעים על התפתחות פרות בצמחים, שואפת להכיל מידע על המתילציות על ה-DNA, מודיפיקציות היסטונויות, נגישות הכרומטין, ביטוי הגנים, אזורי קישור של גורמי שעתוק של כל הפירות הבשרניים לאורך שלבי ההתפתחות שלו.
על אף שהקונסרציום טוען כי הם עוד רחוקים מסיום המיזם, נתקבלו תגובות חיוביות רבות לאור הפרסומים המדעיים והפופולריים של המיזם.
טענת המיזם כי 80% מרצף ה-DNA פעיל ביוכימית הוביל לכותרות במדע הפופולרי שהכריז על מות ה-DNA זבל.
עם זאת, הטענה בדבר הפונקציונליות הנרחבת של הגנום אינו מקובל בקרב כל החוקרים.
המבקרים טוענים שהמונח פונקציונלי בו השתמשו במיזם קיבל פרשנות מאוד נרחבת, כך שכל קטע שעובר שעתוק מוגדר כפעיל, וזאת בניגוד לדעה הרווחת במחקר (המתבססת על שמירות רצפית הנלמדת מגנומיקה השוואתית) שישנם אזורים ב-DNA אשר עוברים שעתוק ואינם פעילים, כגון פסוידוגנים.
בנוסף, נטען כי המיזם ביכרו רגישות על פני סגוליות, דבר המוביל לשגיאה מסוג I.
טענה נוספת כנגד במיזם הוא הבחירה השרירותית של שורות התאים וגורמי השעתוק שנחקרו, כמו גם היעדר ביקורות מתאימות, דבר שעלול להוביל לכך שרצפים אקראיים של DNA מתנהגים בצורה דומה לאזורים שהוגדרו על ידי המיזם.
בתגובה לחלק מהביקורות, מדענים טענו שהמידע ב-ENCODE אשר נובע באופן ישיר מניסויים ביוכימיים משקף במידה רבה יותר את תפקוד ה-DNA מאשר המידע העקיף שנכרה בגנומיקה השוואתית, מכיוון שאומדני השמירות הרצפית הם יחסיים ומורכבים לבצע בגלל המנעד הגדול של גודל הגנום של יצורים שונים, אפילו של יצורים קרובים מאוד מבחינה אבולוציונית.
המדענים טוענים שניתן להשתמש באומדן של שמירות הרצפית כדי לחזות מרכיבים פונקציונליים ברצף ה-DNA, אך הוא לא מגביל את המציאות הממשית של רצף פעיל.
יתר על כן, נראה כי חלק גדול מהגנום מעורב בבקרת שעתוק אפיגנטית וחיוני להתפתחות של יצורים מורכבים.
זו אינה טענה חדשה, וכבר עשרות שנים נטען כי ישנו חשיבות לאזורים הלא מקודדים ב-DNA.
מלכתחילה המיזם לא שאף להגדיר אזורים על סמך השמירות האבולוציונית, אלא על סמך החשיבות הרפואית, מכיוון שברירה אבולוציונית אינה הכרחית ומספיקה כדי לבסס תפקוד מסוים.
זוהי הגישה שבה נקטו במיזם, וישנן גישות אחרות במחקר החולקות על קו מחשבה זה.
בנוגע לטענה על השימוש במונח פונקציונלי, טענו חוקרים כי המיזם הגדיר מלכתחילה את המונח כאלמנטים בעלי תפקיד ביוכימי רלוונטי, כך שהיה מדויק יותר לנסח את המסקנה בצורה כזו: 80% מהגנום מעורב בפעילות ביוכימית סיבתית בתופעות הנחשבות רלוונטיות למחקר הביו-רפואי.
עניין המינוח מתמזער בעוד המיזם צובר תאוצה, כאשר יותר ויותר מדענים מפרסמים מחקרים בהם מעורב מידע שנאגר במיזם, ואילו המאמרים המבקרים את המינוח התמעטו.
אחד מהמדענים המשתתפים במיזם הגדיר את המונח פונקציונלי ככזה אשר יש לו פעילות ביוכימית ספציפית: שעתוק RNA, מודיפקציה היסטונית, רגישות לאנזים חיתוך, קישור לגורם שעתוק, מוטיב של גורם שעתוק ואקסונים.
ב-2014 ציינו חוקרי ה-ENCODE כי בספרות המקצועית הוגדרו אזורים פעילים בגנום באופן שונה בהתאמה לגישה המחקרית שננקטה.
שלוש הגישות העיקריות לזיהוי אזורים פעילים הם גישות גנטיות (המתבססות על שינוי בפנוטיפ), גישות אבולוציוניות (המתבססות על שמירות) וגישות ביוכימיות (המתבססות על ניסויים ביוכימיים, כפי שנעשה במיזם זה).
לשלוש הגישות יש מגבלות: בגישות הגנטיות יתפספסו אזורים פונקציונליים שאינם באים לידי ביטוי באורגניזם, בגישות האבולוציונית יש בעיית של שונות גנומית מרובה אפילו בין יצורים קרובים והגישות הביוכימיות חושפות סימנים שלא בהכרח מעידים על פעילות.
החוקרים טוענים שבניגוד לשתי הגישות הראשונות, הגישות הביוכימיות לא רק מרמזות על פוטנציאל הפעילות של רצף מסוים, אלא גם נותנות מידע על סוגי תאים בהם הרצף פעיל.
שילוב של הגישות השונות יחד כמשלימות אחת את השנייה יכול לסייע באיתור אזורים פעילים במצבים תקינים ובמחלות.
הם טוענים כי המפות הביוכימיות של הגנום שפורסמו במסגרת המיזם התגלו כבעלי הערך הרב ביותר, מכיוון שהם משמשים נקודות פתיחה למחקרים נוספים שמנסים להבין את הקשר בין חתימות אופייניות לפעילות מולקולרית, תאית ושל האורגניזם עצמו.
ביקורת נוספת על המיזם היא במישור הכלכלי.
עלותו הגבוהה של המיזם (כ-400 מיליון דולר), מבטאת העדפה של תמיכה ב'מדע גדול', וזה בא על חשבון מחקרים יזומים על ידי חוקרים, הנחשבים יצרניים יותר.
ישנם חוקרים הטוענים כי התועלת המופקת מהמיזם לא מגיע להיקף ההשקעה הכספית.
כדי לבדוק את הטענה הזו, נבדקו כמות המאמרים שפורסמו ולמידע מה-ENCODE היה חלק מרכזי בהם.
זוהי לא משימה טריוואלית, מכיוון שהמונח ENCODE אינו ייחודי למיזם והוא נמצא בשימוש נרחב.
עד 2012 התפרסמו כ-300 מאמרים כאלו, מתוכם 110 של מעבדות אשר לא קיבלו מימון מהמיזם.
ביקורות נשמעו לא רק מהפן הכלכלי, אלא גם מהזמן שהושקע במיזם.
נטען כי כמות התוצאות לא מצדיקה את כמות הזמן במיזם, אשר מבחינה מהותית לא יושלם לעולם.
על אף ההשוואות למיזם ה-HGP, מיזם גנום האדם, למיזם זה היה נקודות סיום ברורה, אשר אין כרגע למיזם ה-ENCODE.
אנשי המיזם מציגים סימפתיות לסוגיות המדעיות, במקביל לניסיונות להצדיק את המאמצים, על ידי מתן ראיונות והסברים מפורטים הן לקהילה המדעית והן לציבור הרחב.
הם מזכירים כי לקח חצי מאה מאז שהבינו שה-DNA הוא החומר התורשתי ועד לפענוח הרצף, ולכן הם משערים שגם מיזם זה נדרש מימד של זמן כדי להבין את חשיבותו.
EMD GT26CW-2 היא סדרת קטרי משא דיזל-חשמליים מתוצרת חטיבת Electro-Motive Division (EMD) של תאגיד ג'נרל מוטורס (GM) האמריקאי, המשמשים חברות רכבות באיראן, ישראל, מרוקו, פקיסטן, פרו, קוריאה הדרומית, טורקיה ויוגוסלביה.
דגם זה דומה מאוד לקטר EMD SD40-2 המוצלח שממנו יוצרו כמעט 4,000 יחידות לחברות רכבות בצפון אמריקה.
בקטר זה מותקן מנוע דיזל EMD 645 דו-פעימתי בעל 16 צילינדרים המפיק כ-3,300 כח סוס.
החל משנת 1989 פועל קטר אחד מסדרה זו ברכבת ישראל.
הוא נרכש במטרה לגרור רכבות פחם מנמל אשדוד לתחנת הכוח רוטנברג באשקלון.
בשנים 2015–2017 נרכשו שלושה עשר קטרים מחודשים מסדרת NGT26.
ENIAK Antique (בספרדית: ENIAK Antique) היא מכונית ספורט בתצורת רודסטר, 2 מושבים מתוצרת יצרנית הרכב הארגניטינית ENIAK S.A אשר יוצרה בין השנים 1983–1989.
דגם ה-"ENIAK Antique" בצורתו החיצונית, דומה למכוניות רודסטר שיוצרו בבריטניה בשנות ה-30 וה-40.
2 דלתות ("דלתות התאבדות" - ציר הדלת נפתח הפוך לכיוון ציר התנועה הקדמי)
ללא חלונות מלבד לחלון רוחבי קדמי שמתקפל
תאוצת דגם ה-"ENIAK Antique" בין 0 - 100 קמ"ש היא 9.4 שניות (מנוע 4 צילינדרים)
תאוצת דגם ה-"ENIAK Antique" בין 0 - 100 קמ"ש היא 7.0 שניות (מנוע 6 צילינדרים)
eMedicine הוא מאגר מידע רפואי מקוון, שנוסד ב-1996 בידי שני רופאים: סקוט פלנטץ וריצ'רד לאבלי ומהנדס המחשב ג'פרי ברזין.
האתר פתוח לשימוש ודורש רק הרשמה.
הוא מכיל מידע על 7,000 מחלות המחולקים ל-62 קטגוריות ומכיל 25,000 תמונות וסרטונים.
כך למשל המידע על רפואת ילדים, מורכב מכ-1,000 ערכים המחולקים ל-14 נושאים (אנדוקרינולוגיית ילדים, גנטיקה, קרדיולוגיה וכו').
בכתיבת המידע השתתפו מעל 11,000 אנשי רפואה (מתוכם 95% רופאים אמריקאים).
כל ערך עובר ביקורת עמיתים בשלושה שלבים כולל ביקורת של דוקטור לרוקחות.
eMedicine נרכש על ידי WebMD ב-2006, ופעיל תחת אתר המידע Medscape שבבעלותם.
האתר מיועד לבעלי רקע רפואי ומייעד את עצמו לרופאים או סגל רפואי.
מחקר מ-2009 הצביע על כך ש89% מהנתבעים בקרב רופאי העיניים השתמשו באתר.
מחקר מ-2005 שהקיף 114 אתרים, מיקם אותו במקום השני בנושא נוירו-אונקולגיית ילדים, לאחר המכון הלאומי לסרטן.
EMV היא טכנולוגיה לכרטיסי חיוב חכמים שבהם מוטמע שבב, לאבטחה מוגברת ומניעת הונאות.
מקורו של שם התקן הוא בראשי התיבות המייצגים את שמותיהן של שלוש חברות הסליקה שהיו מעורבות בפיתוחו: Europay, מאסטרקארד, וויזה.
כרטיסי EMV הם כרטיסים חכמים, המכונים גם כרטיסי שבב, או כרטיסי מעגל משולב המאחסנים את הנתונים שלהם על שבבי מעגלים משולבים, בנוסף לפסים מגנטיים לתאימות לאחור, לטכנולוגיה הישנה של כרטיסי חיוב.
אלה כוללים כרטיסים שיש להכניס פיזית במסוף התשלום, כמו גם כרטיסים ללא מגע שניתן לקרוא בטווח קצר באמצעות טכנולוגיית תקשורת טווח אפס.
כרטיסי תשלום העומדים בתקן EMV נקראים לרוב Chip and PIN או כרטיסי Chip and Signature, בהתאם לשיטות האימות שמפעיל מנפיק הכרטיסים, כגון מספר זיהוי אישי (PIN) או חתימה דיגיטלית.
עד להכנסת טכנולוגיית EMV לשימוש, כל תשלום בכרטיסי חיוב היה כרוך בשימוש בפס מגנטי או בהטבעה מכנית לקריאה ורישום של נתוני חשבון, וחתימה לצורך אימות זהות.
הלקוח היה מוסר את הכרטיס שלו לקופאי בנקודת המכירה אשר לאחר מכן מעביר את הכרטיס דרך קורא מגנטי או עושה חותם מהטקסט הבולט שעל הכרטיס במכשיר מכני.
בשימוש בפס המגנטי, המערכת מאמתת את פרטי החשבון ומדפיסה ללקוח חתימה על תלוש.
במקרה של מכשיר מכני, פרטי העסקה ממולאים ידנית, והלקוח חותם על התלוש המוטבע.
בשני המקרים, על הקופאי לוודא כי חתימת הלקוח תואמת לזו שבגב הכרטיס, כדי לאמת את העסקה.
השימוש בחתימה בכרטיס כשיטת אימות מכיל מספר ליקויי אבטחה, והברור ביותר הוא הקלות היחסית שבה יכול הכרטיס להיות מחויב לפני שהלוקח וידא על איזה סכום חויב.
ליקויים אחרים כוללים את האפשרות למחיקה והחלפה של חתימה לגיטימית, או זיוף החתימה המקורית שבגב הכרטיס.
עם השנים, הפכה לזמינה בשוק השחור טכנולוגיה לקריאה וכתיבה של פסים מגנטיים, מה שמקל על העתקת כרטיסים והשימוש בהם ללא ידיעת הבעלים.
המצאת שבבים והמעגל המשולב בשנת 1959 הובילה לרעיון לשלב אותו בכרטיס חכם מפלסטיק בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי שני מהנדסים גרמנים, הלמוט גרוטרופ ויורגן דלהוף.
הכרטיסים החכמים המוקדמים ביותר שימשו ככרטיסי חיוג בשנות השבעים שהותאמו לאחר מכן לשימוש ככרטיסי תשלום.
כרטיסים חכמים השתמשו מאז בשבבי מעגלים משולבים של memory chip, יחד עם טכנולוגיות זיכרון כמו זיכרון הבזק ו-EEPROM (זיכרון לקריאה בלבד הניתן למחיקה אלקטרונית).
התקן הראשון לכרטיסי תשלום חכמים היה תקן ה-Carte Bancaire M4 של חברת Bull-CP8 שהושק בצרפת בשנת 1986, ואחריו B4B0 (תואם ל-M4) שהושק בשנת 1989. כרטיס חיוב בשם Geldkarte הושק בגרמניה קודם גם ל-EMV.
EMV תוכנן לאפשר לכרטיסים ומסופים להיות תואמים לאחור לתקנים אלה.
צרפת העבירה מאז את כל תשתיות הכרטיסים והמסוף שלה ל-EMV.
במקור, יצרו את התקן שלוש חברות: Europay, ויזה ומאסטרקארד, והן שהמשיכו לפתח אותו.
לאחר מכן, הצטרפו חברות נוספות למיזם, והתקן עבר לניהול תאגיד EMVCo, קונסורציום שהבעלות בו מחולקת באופן שווה בין ויזה, מאסטרקארד, JCB, אמריקן אקספרס, China UnionPay, ו-Discover.
תקן EMV נכתב בשנים 1993–1994. JCB הצטרפה לקונסורציום בפברואר 2009, China UnionPay במאי 2013, ו-Discover בספטמבר 2013.
במשך שנים רבות לא יושם בישראל התקן, אף על פי שהוכיח את עצמו בהורדת שיעור ההונאות (באירופה, צנחו היקפי ההונאות ביותר מ–80% מאז יישום התקן), מכיוון שהבנקים וחברות האשראי בישראל לא רצו לבצע את ההשקעה הדרושה ביישומו.
התקן דורש מהלקוח להקיש את הקוד הסודי שלו במסוף התשלום (במקום לחתום על הקבלה, חתימה שקל לזייף).
התקן יושם ברוב ארצות אירופה באופן מלא כבר בשנת 2006. באוגוסט 2013 דרש אגף הפיקוח על הבנקים בבנק ישראל מהבנקים ומחברות כרטיסי האשראי בישראל, להעביר את לקוחותיהם לשימוש בכרטיסי אשראי חכמים בעלי תקן אבטחה EMV בתוך 3.5 שנים.
בסוף 2016, הודיע בנק ישראל כי היישום יידחה, מאחר שעדיין לא הותקנו מסופי תשלום בבתי העסק בישראל התומכים בתקן.
ביולי 2018, הודיעה חברת שירותי בנק אוטומטיים, האחראית על הטמעת הטכנולוגיה בישראל, שכ-10% ממסופי התשלום בבתי העסק תומכים בתקן.
בנובמבר 2019 הודיע בנק ישראל, כי השימוש בתקן בישראל יתחיל בנובמבר 2020 בבתי עסק גדולים.
במאי 2020 הודיע בנק ישראל כי לאחר המעבר לתקן, עסקות באשראי של עד 300 שקל לא ידרשו הקשת קוד סודי.
יישום התקן בישראל אפשר גם תשלום באמצעות הטלפון הנייד, על ידי שימוש באפליקציות דוגמת Apple Pay, Samsung Pay וGoogle Pay, וחיזק את האבטחה ברכישות באינטרנט.
חברת "ליפמן הנדסה אלקטרונית" הישראלית (שבעקבות רכישתה על ידי חברת וריפון הפכה ל"וריפון ישראל"), החלה לשווק מסופים מסדרת "נורית" התומכים בתקן בשנת 2003, עבור לקוחותיה מחוץ לישראל.
ישנם שני יתרונות עיקריים במעבר למערכות תשלום כרטיסי אשראי מבוססי EMV: אבטחה משופרת (כולל הפחתת שיעור ההונאה), ואפשרות לשליטה טובה יותר באישורי עסקאות "לא מקוונות" (offline).
בנוסף אחת המטרות של EMV היא לספק מספר יישומים בכרטיס, בעיקר יישומים הכוללים כרטיס חיוב יחד עם ארנק אלקטרוני.
עסקאות בכרטיסי EMV משפרים את האבטחה מפני הונאה, בהשוואה לעסקאות עם כרטיס מגנטי, המסתמכים על חתימת המחזיק ובדיקה חזותית של הכרטיס.
השימוש בקוד סודי בשילוב עם אלגוריתמים קריפטוגרפיים דוגמת 3DES, RSA ו-SHA מספקים אימות של הכרטיס במסוף תשלום ובמערכת המארחת של מנפיק הכרטיסים.
ההגנה המוגברת מפני הונאה אפשרה לבנקים ומנפיקי כרטיסי אשראי לכפות "מעבר אחריות" ("liability shift"), כך שסוחרים אחראיים (החל מ-1 בינואר 2005 באזור האיחוד האירופי ומ-1 באוקטובר 2015 בארצות הברית) על כל הונאה שעשויה להיות מעסקאות במערכות שאינן EMV.
כאשר נכנסו כרטיסי אשראי לראשונה לשימוש, הסוחרים השתמשו בקוראי כרטיסים ניידים מכניים ולא מגנטיים שדרשו נייר פחמן כדי להטביע חותם.
הם לא התקשרו אלקטרונית עם מנפיק הכרטיס.
הסוחר היה צריך לעיתים לאמת עסקאות גדולות באמצעות חיוג טלפוני למנפיק הכרטיס.
במהלך שנות השבעים בארצות הברית, הרבה סוחרים קיבלו רשימה, המעודכנת באופן קבוע, של מספרי כרטיסי אשראי גנובים או לא חוקיים.
רשימה זו הודפסה בדרך כלל בחוברת, בסדר מספרי, בדומה לספר טלפונים דק, ובכל זאת ללא כל נתונים מלבד רשימת המספרים הלא חוקיים.
הקופאים היו אמורים לעבור על החוברת בכל פעם שהוצג כרטיס אשראי לתשלום מעל סכום מסוים, לפני אישור העסקה, דבר שגרם לעיכוב.
בשנות השמונים, החל שימוש בציוד אלקטרוני המתקשר למנפיק הכרטיס, תוך שימוש במידע מהפס המגנטי לאימות הכרטיס ולאישור העסקה.
זה היה מהיר יותר מבעבר, אך דרש שהעסקה תתרחש במסוף קבוע.
כתוצאה מכך, אם החיוב לא התרחש בסמוך למסוף (במסעדה למשל) היה על המלצר לקחת את הכרטיס מהלקוח אל המסוף.
כך שבקלות היה יכול בכל עת, עובד לא ישר, להעביר את הכרטיס בחשאי דרך מכשיר זול קורא כרטיסים ולהעתיק את המידע על הכרטיס.
זה הפך את השיבוט הבלתי חוקי של כרטיסים לקל יחסית, ולתופעה נפוצה יותר מבעבר.
מאז הנהגת כרטיסי EMV עם שבב ומספר סודי, אין אפשרות לבצע שיבוט של השבב.
בנוסף נכנסו לשימוש מסופים אלחוטיים, שאפשר להביא אל הלקוח, כך שהכרטיס לעולם לא יוצא מעיניו של בעל הכרטיס.
EL/M-2090 TERRA הוא מכ"ם AESA (ראשי תיבות באנגלית: Active Electronically Scanned Array , בעברית: מערך תר אלקטרונית פעיל) קרקעי, המפותח ומיוצר על ידי מפעל אלתא של התעשייה האווירית.
המכ"ם נועד לתת התראה מוקדמת לטווח ארוך מאוד ברמה האסטרטגית.
המכ"ם פועל בשני תדרים ומורכב בעצם משני מכ"מים שונים: "EL/M-2090U ULTRA", הפועל על תדרי Ultra High Frequency (ר"ת: UHF), ומיועד להעניק את הזיהוי הראשוני של שיגור הטיל או מטוס ומכ"ם ה-"EL/M-2090S SPECTRA", הפועל בתדר S-Band ומספק רזולוציה גבוהה יותר.
שני המכ"מים נותנים יחד כיסוי של 320 מעלות ויכולים לפעול סמוך זה לזה פיזית או במרחק אחד מהשני מכיוון שאת מכ"ם הספקטרה ניתן להרכיב גם על גבי כלי שיט.
כל אחד משני המכ"מים בנוי מאלפי יחידות קולטות/משדרות שעושות שימוש בטכנולוגיית גליום ניטריד על מנת להעצים את היעילות שלהן.
המערכת נמכרה ל-2 לקוחות מחוץ לישראל, ואינה נמצאת בשירות צה"ל, על אף שהיא יכולה להתחבר לכל מערכות היירוט של ישראל.
EL/M-2083 הוא מכ"ם AESA (ראשי תיבות באנגלית: Active Electronically Scanned Array , בעברית: מערך תר אלקטרוני פעיל) על בסיס בלון תצפית, המפותח ומיוצר על ידי מפעל אלתא של התעשייה האווירית.
המערכת נועדה לתת התראה מוקדמת ובקרה אווירית ותוכננה לזהות מטוסים מנמיכי טוס ממרחק גדול.
המכ"ם פועל בתדר L-Band ומסוגלת לעקוב אחר עד 500 מטרות בו-זמנית.
המערכת מבוססת על מכ"ם אורן ירוק.
המערכת נמצאת בשימוש חיל האוויר כחלק ממערך ההגנה האווירית של צה"ל.
טווח גילוי: מעל 250 ק"מ עבור מטוס קרב
דיוק טווח המערכת: 50 מטר
כיסוי: 360 מעלות מהקרקע עד לגובה של 24,000 רגל
סיבוב האנטנה: 12 סיבובים בדקה
Eastern Mediterranean Optical System 1) EMOS-1) היה כבל התקשורת התת-ימי הראשון שחיבר את ישראל לשדרת האינטרנט.
הכבל הונח בנובמבר 1990 והופעל על ידי חברות תקשורת זרות וישראליות.
עלותו של הכבל הייתה 100 מיליון דולר וישראל החזיקה ב-22% מהפרויקט מחצית באמצעות חברת בזק, והחצי השני באמצעות המדינה.
כיום קיבולת הכבל נחשבת לנמוכה במיוחד לעומת הכבלים שהונחו אחריו ובשנת 2008 הגישה בזק בקשה להפסיק לעשות שימוש בכבל.
EMBOSS או European Molecular Biology Open Software Suite היא חבילה חינמית לאנליזות וניתוח תוכנה שפותחה לצורכי קהילת המשתמשים בביולוגיה מולקולרית ובביואינפורמטיקה, התוכנה מתמודדת אוטומטית עם נתונים במגוון פורמטים ואף מאפשרת שליפה שקופה של נתוני רצפים מהרשת.
כמו כן, מכיוון שספריות נרחבות מסופקות עם החבילה, זוהי פלטפורמה המאפשרת למדענים אחרים לפתח ולפרסם חבילות קוד פתוח.
EMBOSS גם משלבת מגוון של חבילות וכלים הזמינים לניתוח רצפים.
שמו של הפרויקט European Molecular Biology Open Software Suite, מתייחס לחבילה של תוכנות פתוחות לביולוגיה מולקולרית, החלק ה- "אירופי" מרמז על ההיקף הציבורי והפתוח של חבילת התוכנות האלו.
קבוצות הליבה של EMBOSS משתפות פעולה עם קבוצות רבות אחרות כדי לפתח את היישומים החדשים שהמשתמשים צריכים.
זה נעשה מההתחלה עם EMBnet, הרשת האירופית לביולוגיה מולקולרית.
חבילת EMBOSS מכילה בין היתר מגוון יישומים לעימוד רצפים, חיפוש מהיר של מסד נתונים עם דפוסי רצף, זיהוי מוטיב חלבון (כולל ניתוח תחום).
EMI רקורדס היא חברת תקליטים רב-לאומית בבעלות יוניברסל מיוזיק גרופ.
היא נוסדה במקור כחברת דגל בריטית על ידי חברת המוזיקה באותו שם בשנת 1972, והושקה בינואר 1973 כיורשת של חברות התקליטים שלה קולומביה ופרלופון.
חברת התקליטים הושקה מאוחר יותר ברחבי העולם.
יש לה סניף בהודו בשם "EMI רקורדס הודו", בניהולו של הבמאי מוהיט סורי .
בשנת 2014, יוניברסל מיוזיק יפן החזירה את חברת התקליטים לפעול ביפן, כיורשת של EMI רקורדס יפן.
ביוני 2020, יוניברסל חידשה את EMI רקורדס כיורשת של וירג'ין EMI, כאשר וירג'ין רקורדס פועלת כעת ביחד עם EMI רקורדס.
EMD G8 הוא דגם של קטר דיזל-חשמלי שנבנה על ידי חטיבת EMD של ג'נרל מוטורס בארצות הברית ועל ידי חטיבת הדיזל של ג'נרל מוטורס בקנדה.
הדגם נבנה בין השנים 1954 ל-1965 בכמות של 382 יחידות ליצוא לעשר מדינות עם רחבי מסילות שונים וגם לשימוש בתוך ארצות הברית וקנדה.
G8 נבנה לשימוש בחברות רכבות של אוסטרליה, קנדה, ברזיל, קובה, מצרים, אינדונזיה, איראן, דרום קוריאה, ליבריה וניו זילנד (מחלקת DB).
קטר 851 השייך לרכבת הלאומית הקנדית (במקור 7671) נמכר לחברת Texas Industries בשנות ה-80, מספרו שונה ל-208-1 (אם כי עדיין מוצג מספרו הישן 851 בתיבות המספרים) ונצבע מחדש בצבע צהוב כולו.
הקטר היה זמן רב בשימוש החברה ועכשיו הוא מאוחסן על קטע מסילה בבולדר, קולורדו.
בסוף שנת 2021, בעליו הנוכחיים של הקטר תרמו אותו ל"קואופרטיב של קולורדו, סן פרנסיסקו והצפון", שמתכננים להחזירו למצב תקין.
BHP רכש גם שני קטרי G8, שקיבלו סימון DE class, לשירות במסילות של המכרות של BHP באזור רכסי מידלבק, דרום אוסטרליה.
שני הקטרים האלה המשיכו לשרת גם ב־Cofin Bay Tramway מחוץ לפורט לינקולן.
במלחמת ששת הימים נלקח כשלל בסיני קטר יחיד מדגם G8 שהיה שייך לרכבת המצרית (מספר 3256), ברכבת ישראל הוא קיבל מספר 251. באוגוסט 2005 הקטר נמכר ביחד עם עוד 5 קטרים מדגמים האחרים לחברת NRE בארצות הברית.
EMD G18 הוא דגם של קטר דיזל-חשמלי שנבנה על ידי חטיבת EMD של ג'נרל מוטורס בארצות הברית ועל ידי מפעל MACOSA בספרד.
הדגם נבנה בין השנים 1968 ל-1978 בכמות של 59 יחידות לייצוא למספר גדול של מדינות עם רחבי מסילות שונים.
האינדקס הסטנדרטי אשר נוסף לשם הדגם עצמו (G18) בא לציין האם הלקוח רכש קטרים עם מנועים חשמליים ייעודיים למסילות צרות (U) או למסילות רחבות (W), בנוסף האות L מצביעה על כך שהקטר נבנה עם שלדה במשקל קל, והמספר 6 באינדקס בא לציין שהקטר משתמש בחוגון מסוג A1A-A1A.
הדגם הדומה EMD GA18 הוא גרסה של ה-G18 שתוכננה להיות קלה במיוחד, עם עומס ציר נמוך, ומשתמשת בחוגונים של קרונות משא המונעים באמצעות גל הינע (Cardan shaft) ומנועים חשמליים שמורכבים על השלדה – בדומה לקודמו, דגם EMD GA8.
הגרסה הנוספת שנבנתה היא G18B.
מספר מדינות רכשו את הקטרים הללו:
אינדונזיה - 8 קטרים (מספרים: BB202 01-BB202 08) מופעלים על ידי חברת הרכבות האינדונזית.
צ'ילה - 2 קטרים (מספרים: 71-72) מופעלים על ידי חברת מכרות נחושת בהרי האנדים.
איראן - 2 קטרים (מספרים: 40451-40452) מופעלים על ידי חברת הרכבות האיראנית.
ישראל - קטר אחד מופעל על ידי חברת רותם אמפרט נגב בע"מ במישור רותם (שם חברה לשעבר: נגב פוספטים בע"מ).
פרו - קטר אחד (24) מופעל במכרות סרו דה פאסקו.
ערב הסעודית - 16 קטרים (מספרים: 1006-1021) מופעלים על ידי חברת הרכבות הסעודית הלאומית.
ספרד - 4 קטרים (מספרים: 1001-1004) מופעלים על ידי חברת מכרות פחם "Minero Siderúrgica de Ponferrada"
באלג'יריה פועלים 5 קטרים מדגם G18B (מספרים: 040DH1-040DH5) שמופעלים על ידי SNTF (חברת הרכבות הלאומית של אלג'יריה)
מערכת לתכנון משאבי ארגון היא סוג של מערכת מידע המשמשת לעיבוד נתונים מינהלי, המטפלת בכל צורכי עיבוד הנתונים בארגון (למשל: משאבי אנוש, כספים, שיווק, לוגיסטיקה, תפעול וכו') כמקשה אחת.
גישת ה-ERP שונה מהגישה הקלאסית בכך שהיא מאחדת את כלל מערכות המידע של הארגון למערכת אחת באופן המאפשר שימוש במידע משותף באופן אינטגרטיבי ובעל ממשק אחיד.
ראשי התיבות ERP נטבעו לראשונה בשנת 1990 על ידי חברת המחקר גרטנר, ובעשור זה חלה צמיחה מהירה בשימוש במערכות אלו.
עם החברות הבולטות המייצרות מערכות ERP נמנות SAP, אורקל, מיקרוסופט ו-QAD.
רוב תוכנות ה-ERP מחולקות ל-"מודולים".
מודול הוא תת-מערכת בתוכנה המיישם פונקציונליות מסוימת, למשל, שרשרת אספקה (רכש, ייצור, הפצה וכיוצא בזה), ניהול מלאי, ניהול קשרי לקוחות, מכירות מקוונות, פיננסים, משאבי אנוש, מערכות תומכות החלטה ועוד.
הטמעה של מערכת ERP נחשבת לפרויקט מורכב לארגונים מכיוון שהיא חוצה את הארגון לרוחבו ומשלבת תהליכי ליבה.
היא אף נושאת סיכון לאור ההשקעה הגדולה שנדרשת בזמן ומשאבים.
חלק מההטמעות נעשות באמצעות חברות הטמעה המתמחות באפיון ואינטגרציה של המוצר בסביבת המחשוב של החברה, ואחרות נעשות באמצעות צוות של חברת הפיתוח עצמה.
לרוב, הטמעת מערכת ERP זולה יותר מאשר פיתוח מערכות ייעודיות עבור כלל המחלקות בארגון.
החסכון מתאפשר באמצעות בניית ממשק אחיד עבור כלל הארגון.
יתרון נוסף לממשק האיחוד הוא "השפה המשותפת" הנוצרת בין מחלקות שונות בארגון.
מערכת ה-ERP מאפשרת קבלת מידע רוחבי על הארגון בצורה מרכזית דבר המאפשר ניתוח ומדידה של פעילות הארגון.
מאידך, הטמעת מערכת מרכזית עבור כלל הארגון מחייבת את הארגון לעבודה עם ספק תוכנה יחיד.
הטמעת המערכת (המכונה יישום) מחייבת הסבת כל מערכות הארגון, פעולה בעלת תקורות משמעותיות.
פרויקט ההטמעה של מערכת ERP בארגונים זכה למתודולוגיות שונות.
המשותף לגישות ההטמעה הוא הצורך לשלב בארגון את תוכנת המדף שנבחרה, יחד עם זיהוי פערים (gap analysis) המיועד לאיתורם של צורכי מחשוב של הארגון, שאינם נענים במלואם על ידי תוכנת המדף.
לאחר שמזוהים פערים אלו, ניתן לגשר עליהם במספר דרכים: אפיון ופיתוח התאמות תוכנה, מציאת פתרונות יישומים הקיימים בתוכנת המדף וניצולם כדי לענות על הצורך הארגוני, או שינוי תהליכי העבודה בארגון, כך שיתאימו לאפשרויות הקיימות בתוכנת המדף.
על רקע זה, מידת ההצלחה של פרויקטי ERP עשויה להשתנות, בהתאם ליכולתם של מטמיעי התוכנה, יחד עם נציגי הארגון, להטמיע את התוכנה באופן מוצלח שעונה על הצרכים הארגוניים.
שנות ה-60 של המאה ה-20 – מערכות MRP שהתמקדו בתהליך ייצור מוצרים וניהול מכירתם.
מודולים לדוגמה: תכנון ייצור, ניהול מלאי מוצרים, ניהול מוצרי גלם מהם מרכיבים את המוצר, ניהול כמויות ייצור בהתאם למכירה.
שנות ה-70 של המאה ה-20 – הקמת החברות SAP בגרמניה על ידי עובדים של IBM, שפרשו מהחברה ו-BaaN בהולנד שתי חברות אלה הפכו לחברות המובילות בתחום.
שנות ה-80 של המאה ה-20 – עבודה תחת מערכת ההפעלה UNIX בארכיטקטורת שרת-לקוח.
פיתוח חבילת תוכנת ERP בחיפה על ידי עזרא דרורי.
שנות ה-90 של המאה ה-20 – SAP הופכת ליצרן המוביל בשוק.
בשנת 1992 הוציאה את המוצר R/3, שהיה במשך שנים ארוכות מוצר הדגל של החברה.
העשור הראשון של המאה ה-21 – חברת "אורקל" הופכת למתחרה העיקרית של חברת SAP.
חברת אורקל רוכשת מספר חברות אחרות העוסקות ב-ERP ביניהן PeopleSoft.
בתקופה זו התבצעו הרחבות מהותיות ביכולות המוצרים שהעיקריות שביניהן הן:
מודולים הקשורים בעבודה עם שותפים עסקיים כגון: שרשרת אספקה הופכים למודולים חשובים.
ייצרני ה-ERP הבולטים הוסיפו תוכנות תשתית שלהן שתחתן התבצעו היישומים המרכיבים את חבילת ה-ERP.
הכוונה היא במיוחד ל-Netweaver של חברת SAP ול-Fusion Middleware של חברת אורקל.
מוצרי ERP רוחביים המיועדים למגזר עסקי מסוים כגון: בנקים וחברות ביטוח.
הוספת יכולות משמעותיות של בינה עסקית.
חברת SAP רוכשת את חברת Business Objects וגם חברת אורקל רוכשת מספר חברות עם יכולות בתחום של בינה עסקית כגון: Hyperion ו-Seibel.
משנת 2010 – מגמה של שימוש ב-SaaS עבור ERP בעיקר בארגונים קטנים ובינוניים.
לשוק התווספו חברות שלהן מוצרים ייעודיים העובדים בתפיסה של SaaS ויצרני ה-ERP המסורתיים הוסיפו פתרונות מבוססי SaaS לקווי המוצרים שלהם.
בישראל פותחו מספר מערכות ERP, כולל מבית "חשבשבת", "אלמוג תעשיות תוכנה", מערכת תפנית מבית מטריקס ופריוריטי.
גם Monday.com נחשבת למערכת ERP, אף שהיא לא נועדה לשמש ככזו.
שני המובילים העולמיים בתחום ה-ERP, אורקל ו-SAP, פועלים בישראל עם מרכזי פיתוח פעילים ורכישות של חברות מקומיות.
ל-SAP יש מרכז פיתוח בישראל עם כ-800 עובדים ברעננה ובתל אביב.
החברה רכשה מספר חברות ישראליות, ביניהן Top Tier ו-Top Manage, שהיו בסיס לפיתוח פתרונות SAP Business One ו-ERP לעסקים בינוניים.
אורקל פועלת בישראל יותר מ-40 שנה ומעסיקה כ-370 עובדים בפתח תקווה ובבאר שבע.
בשנת 2001, ישראל החלה בפרויקט מרכב"ה להטמעת מערכת ERP של SAP במשרדי הממשלה, תחת ניהול אגף החשב הכללי במשרד האוצר, עם חברת נס טכנולוגיות כקבלן ראשי.
EPROM (מאנגלית: זיכרון לקריאה בלבד הניתן למחיקה ותכנות, erasable programmable read-only memory), הוא סוג של שבב זיכרון השומר על המידע גם ללא אספקת מתח, כלומר זיכרון בלתי נדיף.
הוא מתוכנת על ידי התקן אלקטרוני במתח גבוה יותר מהמתחים הרגילים בהם משתמשים במעגלים חשמליים.
לאחר שתוכנת, מחיקת EPROM נעשית בחשיפה לאור אולטרה סגול.
ברוב שבבי ה-EPROM מותקן חלון שקוף המאפשר חשיפת שבב הצורן, לקרינה אולטרה-סגולה לצורך מחיקה.