tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פורשות כנפיים הוא סרט תיעודי קצר אמריקאי משנת 2018 בבימויה של ראיקא זהתאבחי, זוכה טקס פרסי האוסקר ה-91 לסרט הדוקומנטרי הקצר הטוב ביותר.
הסרט מתעד קבוצת נשים הודיות שמייצרות תחבושות היגייניות זולות.
תהליך הווסת הוא טאבו עמוק מאוד בחברה ההודית המסורתית.
בתפיסות הדתיות ההודיות, הווסת מטמאת את גוף האישה ובמהלך הדימום אסור לאישה ההודית להיכנס למקדשים ולהשתתף בטקסים הדתיים.
עקב הבושה והבורות שאופפים את נושא זה, בריאותן ועתידן של נשים הודיות רבות מצויים בסיכון.
בשל מחירם הגבוה של מוצרי היגיינה סטריליים שיכולים לספוג את הדימום החודשי, נשים רבות בהודו ובמדינות מתפתחות אחרות נאלצות להשתמש בכל הבא ליד: סמרטוטים, בדים מזוהמים, עלים, עפר וכיוצא בזה.
השימוש בחפצים מזוהמים אלו מסכן את בריאותן על בסיס חודשי.
מעבר לכך, נערות רבות מתקשות להסתיר את הסמרטוטים שלא מתאימים לצורת גופן וכך רבים סביבן יודעים אם הן מצויות בדימום הווסתי.
רבות סובלות מהצצות כאשר הן נאלצות להחליף את אמצעי הספיגה מדי כמה שעות.
משום שהדימום גורם לבושה גדולה, תלמידות עניות רבות מפספסות ימי לימודים על בסיס חודשי וחלק גדול מהן נושרות מן הלימודים עקב הפער הלימודי הגדול שנפער בינן לבין שאר התלמידים.
כך, הטאבו סביב הוסת בהודו פוגע בסיכוייהן של נערות לצאת ממעגל העוני ולשפר את המעמד הסוציו-אקונומי שלהן.
על מנת לשפר את מצבן של הנשים ההודיות העניות שאינן יכולות לקנות תחבושות היגייניות סטריליות עקב מחירן, ועל מנת למנוע את הפגיעה בבריאותן ועתידן, המהנדס והיזם ארונצ'לם מורוגנאנטהם בנה מכונה המייצרת פדים מחומרי גלם זולים.
המכונה לייצור תחבושות היגייניות מספקת לנשים הודיות גם מקומות עבודה נוספים, וכך מחלישה את הטאבו סביב הנושא ומעניקה לנשים עצמאות כלכלית וכבוד, בחברה בה נשים רבות הן עקרות בית.
כמו כן, התחבושות החד-פעמיות מן המכונה מתכלות וכך תורמות להפחתת הזיהום הסביבתי, בניגוד לתחבושות המסחריות החד-פעמיות שעשויות מחומרים בלתי מתכלים.
על פי ארונצ'לם מורוגנאנטהם, פחות מ-10% מהנשים בהודו משתמשות בתחבושות.
מטרת הפרויקט שלו היא להפוך את הודו למדינה אשר 100% מהנשים משתמשות בתחבושות היגייניות.
הפרויקט והסרט ממומנים על ידי עמותה ללא מטרות רווח The Pad Project שהוקמה על ידי קבוצת תלמידים מתיכון Oakwood בלוס אנג'לס.
העמותה מקדמת פרויקטים דומים באזורים כפריים רבים בהודו.
הסרט צולם בעיר קוימבטורה במדינה טאמיל נאדו בהודו ובכפר קתיקרה במחוז האפור במדינה אוטר פרדש בהודו.
בתחילת הסרט, אחדים מתושבי מחוז האפור וקוימבטורה שבהודו מתבקשים לתאר ולהסביר מהי וסת.
רובם ככולם מתקשים לענות על השאלות - הנערות קוברות את פניהן במבוכה ומסרבות לענות, וגברים צעירים מכריזים בביטחון כי זוהי מחלה.
תשובות התושבים משקפות לצופים את הבורות והטאבו סביב נושא הווסת בהודו.
בחלק מהראיונות זקני הקהילה טוענים כי הם מאמינים שהווסת היא טמאה ורעה.
על פי הדת ההינדית, אסור לאישה להתפלל במקדש במהלך הווסת.
אולם איסור זה אינו מקובל על כל הנשים.
אישה צעירה בשם סְנֵהה מאמינה שאיסור כניסת נשים בזמן וסת למקדש הוא לא צודק.
על פי דעתה, הנשים בחברה שלה אינן חופשיות, במיוחד לאחר הנישואין.
לדבריה, רובן הופכות לעקרות בית כי לא מעודדים ומחנכים אותן לעבוד ולהיות עצמאיות.
לאחר מכן, הסרט מתחיל לעסוק בבעיות שנוצרות בעקבות הבורות סביב נושא הוסת בהודו - הסיכון הבריאותי והנשירה מן הלימודים.
בראיונות, נשים מספרות שהתקשו להסתיר את הווסת בחטיבת הביניים משום שלא היו להן אמצעי ספיגה נאותים כמו תחבושות היגייניות.
אחרות סבלו מהצצות במהלך החלפת אמצעי הספיגה.
לכן הן נאלצו לנשור מבית הספר לאחר שהדימום החל.
כמו כן, מצולמת אישה המזהירה קבוצת נערות מפני הסיכונים הבריאותיים הרבים הכרוכים בשימוש בבדים מזדמנים ולא נקיים.
אחר כך הסרט בודק האם התושבים ההודים יודעים מהן תחבושות היגייניות וכיצד להשתמש בהן.
רבות מן הנערות המרואיינות מובכות מן השאלות, חלקן מצהירות שהן לא יודעות מהן תחבושות היגייניות.
אחרות אומרות שראו פדים רק בסרטים ובחנויות משום שהם יקרים מידי.
בהמשך, בזכות היוזמה של סנהה, מגיע נציג מטעם הפרויקט של מכונות הפדים ומדריך את נשות קתיקרה כיצד להכין את הפדים הסטריליים בארבעה שלבים: הכנסת חומר הגלם לתוך המכונה המעניקה לו מבנה צמרי, דחיסתו בתוך תבניות מלבניות, עטיפתו בבד גמיש ואריזתו.
הנשים בקתיקרה וקוימבטורה מקימות עסק ומכנות את מותג הפדים שלהן "Fly Pads" משום שהן רוצות שנשים יפרשו כנפיים ויעופו.
אומנם מכירת המוצר החדש אינה קלה משום שבנות קהל היעד מעולם לא השתמשו במוצר.
נוסף על כך, נשים רבות מתביישות לקנות כאשר גברים נמצאים בסביבה, הן מעדיפות לקנות מנשים.
למרבה ההפתעה, המכירה הראשונה עולה יפה והן מצליחות למכור פדים בשווי 180 רופי.
הסרט מראה כיצד הפרויקט הופך למאוד מדובר בכפרים והגברים מביעים עניין.
הנשים מעידות שעלה ערכן העצמי בעיניהן ובעיני קרוביהן משום שהן עצמאיות ומרוויחות כסף, כאשר רוב הנשים סביבן הן עקרות בית.
הסרט מסתיים בריאיון עם סנהה שחולמת להיות שוטרת.
היא מאמינה שבהודו מתחיל שינוי לטובה במצב הנשים.
היא חולמת שנשות הקבוצה תצלחנה למכור את הפדים בדלהי.
פרס טקס האוסקר ה-91 לסרט הדוקומנטרי הקצר הטוב ביותר.
זוכה פרס בחירת הקהל וזוכה ציון לשבח של שופטי פסטיבל מכון הסרטים האמריקאי.
זוכה פרס הסרט הדוקומנטרי הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בקליבלנד.
פורת סלומון (נולד בחיפה ב-18 בדצמבר 1980) הוא אמן ואוצר ישראלי.
יוצר בעיקר בציור, צילום ווידאו ארט.
מייסד ומנהל פרדס – בית הספר הגבוה לאמנות בגבעת ושינגטון.
נולד בחיפה, השני מבין תשעה ילדים.
אביו עבד כמהנדס בכיר ברפאל - מערכות לחימה מתקדמות ואימו הייתה עקרת בית.
בשנת 1981 עברו הוריו למעלות-תרשיחא, שם גדל.
למד בישיבה תיכונית חיספין ובישיבת ההסדר עתניאל.
בעתניאל הכיר את הרב מנחם פרומן, הפך לתלמידו הקרוב ועבר בעקבותיו לישיבת תקוע.
למד בבצלאל תואר ראשון באמנות (B.F.A).
לאחר מכן למד בעלמא בית לתרבות עברית, ואז חזר ללמוד תואר שני בתוכנית הבוגרים של בצלאל.
מצייר בעיקר בסגנון ריאליסטי, ומשלב מדיות שונות בעבודותיו.
בעל תעודת הוראה מטעם האוניברסיטה העברית.
בשנת 2013 הקים את בית הספר הגבוה לאמנות "פרדס" ומאז הוא מנהל את המוסד ומרצה בו.
סלומון הציג בתערוכות רבות בישראל ומחוצה לה, ביניהן במוזיאון חיפה לאמנות, מוזיאון על התפר בירושלים, מוזיאון בת ים, גלריית נגא בת"א (LABA) ריגה – לטביה (zuzeum) וכן במיאמי ובניו יורק.
זוכה פרס פרסר להצטיינות בציור לשנת 2007 ופרס שרת התרבות לאמן צעיר לשנת 2016. משמש כאוצר הפרויקט הרב-תחומי של בין שמיים לארץ – אירוע אמנות שנתי שמחבר את השיח התרבותי וסצנת האמנות העכשווית עם עולם התוכן היהודי.
בקטלוג התערוכה 'אנו מכריזים בזאת' פרסי משרד התרבות והספורט לאמנות ועיצוב לשנת 2016 נכתב עליו: "סלומון מאתגר את שדה האמנות הישראלית ממעמקי המקום האמוני והמתנחלי, ועושה זאת בכישרון ובעוצמה.
עבודות הרישום והציור שלו מפגינות ידע, מיומנות ורגישות של צייר- רשם אמיתי.
הפעולות שהוא יוזם והאובייקטים הפיסוליים מתכתבים עם המקרא ועם עולם האמונה, אך בו בזמן גם עם ההיסטוריה של האמנות, עם ראש מדוזה היווני, עם אמנות פרפורמטיבית ועם הקפיצה אל הריק של איב קליין".
בעבודותיו של סלומון מתבטא הקשר למקורות ולמקום ממנו הוא מגיע, לדברי האוצרת שרית שפירא "הוא מנסח באופן ייחודי הרבה מאוד עניינים שהם בלב השיח של האמנות העכשווית, כמו אקסטזה ומעוף והתקדשות, בדידות, כמו השימוש ברדי־מייד, בנוסטלגיה, בתנועה.
פורת נתן לזה את הטוויסט שלו.
הקול הייחודי הזה קשור למה שהוא, לאדם שחי איפה שהוא חי ומאמין במה שמאמין ושייך לקבוצת התייחסות דמוגרפית שונה מאשר רוב הדור שלו באמנות.
פורת תופש את האמנות כמרחב להצבת שאלות ודיונים.
בריאיון למקור ראשון הוא אומר: "כמו ש'מי שפגע בו יצר הרע ימשוך אותו לבית המדרש', כך מי שיש לו שאלה, שייקח אותה לשדה האמנות.
האמנות מכריחה את האמן להיות מאוד רציני ועקבי ביכולת שלו לשאול שאלות, ולכן מביאה איתה התמודדות בוגרת ועמוקה.
המצב הגרוע הוא כששואלים שאלות שטחיות או פרובוקטיביות".
באמנותו הוא נמשך לשוליה הרפויים של הדת, בין המציאות הרוחנית והמוחשית, היכן שהאקסטזה של השמחה ותהום הייאוש נובעים מתוך אותה נקודה מדויקת.
באחת מעבודותיו מוצגת טונדו (תבנית עגולה) של חסידי ברסלב מרקדים על מכוניות, סלומון אימץ את הטונדו ששימשה בדרך כלל לתיאור סצנות שמימיות בכנסיות לציור נושא יהודי עכשווי מובהק.
בעבודה נוספת (ורוניקה), גילח סלומון את השיער שעל בטנו ויצר תווי פנים אנושיים, כמין מטפחת ורוניקה, נושא נוצרי מובהק של התגלות פניו של ישו על מטפחת שהושיטה לו אישה לניגוב זיעתו בהולכו בוויה דולורוזה.
מיצב וידאו שהוצג בתערוכה "פוסט-פוסטמודרניזם ≠ אוטופיה" ב-2013 במוזיאון חיפה לאמנות (אוצרת: סבטלנה ריינגולד).
המיצב הוצג בהקרנת תקרה מחזורית.
מיצב הווידאו המהפנט "יהי רקיע", המוקרן על תקרת חלל התצוגה, בנוי כמחווה לציורי התקרות בקפלות נוצריות שנשאו תפקיד דתי: להזכיר למאמין את אפסותו כאדם.
התקרה מייצגת את עולם הרוח ומלכות השמים, בעוד שמתחתיה רוחש עולם החומר, הבשר והחטא.
בעבודה זו מחבר פורת סלומון בין שמים לארץ ובין נצרות ליהדות.
הוא מנסה לשבש את הדיכוטומיה המקובלת בתולדות האמנות החוצצת בין האל לבין החטא, ולהציע ראייה יהודית החותרת תחת המוסכמות הבסיסיות של תולדות האמנות.
דמויות של שלושה חסידי ברסלב – דימוי יומיומי במרחב הישראלי – נראות כשהן צובעות גג תל אביבי מתקלף בגוני תכול, לבן ואפור, והופכות אותו לציור ענק של רקיע שמימי.
דמויותיהן על הגג המצולמות מלמעלה (דרך חלון הסטודיו של האמן שהשקיף אל אחד מגגות דרום תל אביב) נראות כגמדים במהלך עבודה, עובדי אלוהים במובן המילולי של המילה, הבוראים את הרקיע.
שוב ושוב הם טובלים את מברשותיהם הארוכות בדליי הצבע, חוזרים אל מרכז הגג להמשיך בצביעה, נעים על קו התפר שבין הרוחני והגשמי, האנושי לאלוהי ובין קודש לחול.
עם סיום הציור פוצחים הברסלבים בריקוד.
פורת הציג ביריד צבע טרי 2009 את מכונית ה"טרנזיט" מונחת הפוכה, כחיה גדולה, חסרת צורה ותואר, המוטלת על גבה.
המראה המסויט של תאונת מכונית עולה בקנה אחד עם מסע ממושך שאפוף באווירה הזויה, מרחפת, סוריאליסטית כמעט.
מכונית ה"טרנזיט" של פורת סלומון, אותו רכב משא מגושם, שייך לכרוניקה של דימויי מסעות המעסיקים את סלומון בעבודותיו הבאים לידי ביטוי בדימויים של רגעי מעבר ושל אתרים ואמצעים למסעות, למשל הקרוואנים.
בתחתית המיצב, או למעשה, על גבי מה שהיה קודם לכן תקרת מכונית ה"טרנזיט" – נשפך שמן מכונות שחור, הנדמה כמשקע שנותר שם לאחר שרפה.
נוזל עכור זה אף מגביר את תחושת האסון שהתרגש על רכב המשא/מסע של סלומון.
בתוך הרכב אין איש, אולם על פני בריכת השמן השחור מוקרנת דמות וידאו מרקדת של חסיד ברסלב.
דמות זו, של מדיום הווידאו, נראית כלכודה בין שמיים וארץ, או כברייה של מרומים המושבעת – מועלית באוב – במי הנוזל השחור: "כמלאך בציור של תקרה בארוקית המתקפת על פני הקרקעית", במילותיו של סלומון.
האם זה אירוע אפל, אסור של בריות של מעלה שהביא את דמות זו להשתקף בפני הקרקע, באזור התחתון של העבודה?
האם היה זה אסון, או שמא רגע מאגי מבורך של היפוך עולמות שאיפשר את התגלותה של מלכות שמיים במול האקסטטי של דמות החסיד של "טרנזיט"?
לצופה פתרונות – או לפחות מסכת השאלות הזו, הנמסרת לידיו כדי שיתבונן ויהפוך בה.
מסכת זו נושאת את עצמה אל שולחן הדיונים של 'שיח' האמנות העכשווית, בהביאה עימה את אזכורי האמנות הקלאסית, על שפע נושאיה ודימוייה, את הקשרי האמנות העכשווית – את זכרונות הקולנוע, את מראות האמריקנה בסצנת המודרניזם.
אך כל אלה אין בהם די, אלא אם יוצגו כאמצעי מעבר אל "החיים שאחרי".
אותם כלי מסע אמורים גם לסטות ממסלולם ולעבור לנתיב אחר, הזרוע בסימנים איקונוקלסטיים ובהוראותיה של תרבות (יהודית) שנקלעת בדרכה של מכונית ה"טרנזיט" העלובה, ושמקומה אינו עם מופעי הראווה (ה"ספקטאקלים"), הצורות המהוקצעות ותוארי הפאר.
צילום של משפחה יושבת סביב שולחן השבת.
אלא שהמשפחה שמראה סלומון ביצירתו מביאה סיפור אחר – האם חופנת את פניה בתנועה שיכולה לרמז לבכי, לייאוש או לתקווה של זמן הדלקת הנרות.
ידיו של האב מאחורי ראשו, מחזיקות באקדח.
מול שניהם על השולחן צלחות מלאות באורז.
וילד כבן שנתיים, ישוב בכיסא תינוק, מתבונן בתמיהה על כל אלו, ועל השולחן מולו תלולית של עפר.
סלומון צילם את משפחתו, בביתו, עם האקדח שלו.
הצילום נעשה בתקופה מתוחה, זמן לא רב לפני כן נרצח שכנם ביישוב בת עין.
ביצירה זו הוא מנסה לשאול על המציאות שבקיום הזה.
הוא מבקש להתבונן בהם ולתהות לגביהם דרך בימוי חומרי על הקיום שלו – הבית, הילדים, הנוף וכן הלאה.
הוא מביט מחדש בסיטואציה ושואל: "אילו מין חיים אלו שבהם דרים בכפיפה אחת תינוק ואקדח?
איזו מין אבהות זו, ומהי אידיליה משפחתית ורוחנית העשויה מחומרים כאלו?"
פורת סלומון מקים ואוצר בפרויקט הרב-תחומי של 'בין שמיים לארץ'.
פרויקט זה הוא מעבדה לפיתוח מודל חדש של עשייה אמנותית, אמנות שנוצרת מתוך ובהשראת לימוד בית-מדרשי משותף.
בשבע השנים האחרונות, בכל שנה מחדש, נפגשת קבוצת אמנים מגוונת במשך מספר חודשים ללימוד משותף של טקסטים יהודיים סביב נושא נבחר, ומגבשת מתוך הלימוד פרויקט שנתי שבמרכזו תערוכה קבוצתית.
בנוסף סביב אותו נושא מקיימים אירועי אמנות מגוונים: פרפורמנס, שירה, התנבאות וצפייה בכוכבים.
עם השנים הולכת ומתגבשת הקבוצה הגרעינית של הפרויקט, הכוללת אמנים ואנשי תרבות מעולמות תרבותיים ואמנותיים מגוונים, ביחד הם מנסחים את אופני הפעולה של הקבוצה.
בנוסף לאמנים המשתייכים לקבוצה הגרעינית, במשך השנים, הציגו בפרויקט עשרות רבות של אמנים מהבכירים והבולטים ביותר באמנות הישראלית.
באירועים השונים צפו במשך השנים אלפי מבקרים מקהלים מגוונים מכל קצוות החברה הישראלית, חילונים דתיים וחרדים.
מקהל האמנות המקומי ועד לקהלים שזה להם מפגש ראשון עם אמנות עכשווית.
בשנת 2013 הקים פורת ביחד עם הרב מרדכי ורדי ויונתן אמיר את "פרדס" בית הספר הגבוה לאמנות בגבעת ושינגטון.
"פרדס" מעמיד קול חדש של יוצרים ויוצרות המביאים עימם את השראתו של עולם הרוח היהודי ומבקשים ליצור ולהתבטא במרחב התרבותי הכללי, תוך יצירת זיקות חדשות בין עולם האמנות לעולם האמוני, באופן שיפרה ויעשיר את שניהם גם יחד.
תוכנית הלימודים כוללת מערך הכשרה ברמה המקצועית ביותר, בהדרכת צוות אמנים ואמניות מהבכירים והמקוריים ביותר באמנות הישראלית.
זאת במטרה לאפשר לתלמידי בית הספר לפתח יצירה מקורית וייחודית, המשתלבת בשיח התרבותי הישראלי ואינה נבדלת ממנו.
נוסף על כך, סלומון הקים ומלמד במגמות האמנות באולפנת 'הללי' למצוינות באמנויות בגבעת וושינגטון, ובמגמה האזורית לבני-ישיבות בגוש עציון.
סולומון הוא בוגר תוכנית קרן מנדל ישראל למנהיגות בתרבות יהודית לשנת 2020.
2008–2012 – מקים ומרכז מגמת אמנות, ישיבת בני עקיבא פסגת זאב, ירושלים
2009 – מרצה במכללת אמונה, ירושלים.
2010 – תיכון הימלפרב, ירושלים
2013 – מייסד ומנהל 'פרדס' בית הספר הגבוה לאמנות גבעת ושינגטון
2013 – מרכז מגמת אמנות 'הללי' אולפנא לאמנויות גבעת ושינגטון.
ירדן, גרפיט ומלט על לוח, 2005, אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות
מספר יצירות באוסף יגאל אהובי, וכן בגלריה נגא.
פרס פרסר להצטיינות בציור לשנת 2007
פרס אמן צעיר מטעם משרד התרבות והספורט (2016)
פרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך (2022)
2009 – "טרנזיט" – אוצרת: שרית שפירא, הוצג בצבע טרי
2013 – "קפיצה אל האין" – אוצרות: גיל מרקו שני ויהודית סספורטס, תערוכת הבוגרים MFA בצלאל
2021 - "יקיצה" - אוצרת: אביטל וכלסר, בית בוריס שץ, במסגרת הביאנלה של ירושלים
2013 – "עכשיו עכשיו", מתחם האחים חסיד ירושלים, במסגרת הביאנלה של ירושלים לאמנות, בשיתוף "בין שמיים לארץ".
2014 – "נביא נביא", מתחם האחים חסיד ירושלים, בשיתוף "בין שמיים לארץ".
2016 – "האחר האחר", בית הטנא ירושלים, בשיתוף "בין שמיים לארץ".
2017 – "גבר גבר", במסגרת הביאנלה של ירושלים לאמנות, בשיתוף "בין שמיים לארץ".
2018 – "סוף סוף", הספרייה הלאומית ירושלים, בשיתוף "בין שמיים לארץ".
2019 – "מהון להון", בית אליאנס ירושלים, במסגרת הביאנלה של ירושלים לאמנות, בשיתוף "בין שמיים לארץ".
2024 – "קומא - יצירתו של איתן רוזנצוויג", מוזיאון ארצות המקרא, ירושלים.
סלומון חי ויוצר בהתנחלות בת עין.
טרנס לוואר ת'ורנטון , ידוע בשם הבמה פושה טי (Pusha T), הוא ראפר, פזמונאי ומנהל מוזיקלי אמריקאי.
בתחילת דרכו, זכה פושה טי להכרה כחצי מצמד ההיפ הופ קליפס, לצד אחיו "No Malice", איתו הקים את חברת התקליטים Re-Up רקורדס.
בספטמבר 2010 הודיע ת'ורנטון על חתימתו בחברת התקליטים של קניה וסט GOOD Music, תחת חסותה של חברת דאף ג'אם.
במרץ 2011, הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, Fear of God.
ב-2013 הוציא את אלבום הבכורה שלו, My Name Is My Name.
האלבום הגיע בשיאו למקום השני במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-2015 מינה קניה וסט את פושה טי לנשיא חברת GOOD Music.
בהמשך אותה שנה, הוציא את אלבום האולפן השני שלו, King Push – Darkest Before Dawn: The Prelude.
ב-2018 הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, Daytona.
שהופק על ידי קניה וסט.
האלבום זכה לתשבחות ביקורתיות רבות והיה מועמד לפרס גראמי לאלבום הראפ של השנה.
בשנת 2022 יצא אלבומו הרביעי, It's Almost Dry, שהופק על ידי קניה וסט ופארל ויליאמס.
הוא היה לאלבומו הראשון של פושה טי שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, ודורג כאלבום הראפ הטוב ביותר לשנת 2022 על ידי מגזין רולינג סטון.
מתוך האלבום הצליח השיר "Scrape It Off" בהשתתפות ליל עוזי ורט ודון טוליבר, שהגיע ל-20 הראשונים במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ.
מאוחר יותר, קיבל האלבום מועמדות לפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר.
פושה טי נולד ב-13 במאי 1977, ברובע הברונקס של העיר ניו יורק, אף על פי שהמשפחה עברה בהמשך להתגורר בוירג'יניה ביץ', שם גדלו הוא ואחיו, ג'ין תורנטון.
כנערים, האחים מכרו סמים, ובסופו של דבר, ג'ין גורש מבית הוריהם לאחר שגילו מה הוא עשה.
בשנת 1992 הוא ואחיו החלו את הקריירה המוזיקלית שלהם, והקימו את להקת "קליפס".
פורתוס, הברון דו-ואלון דה-ברסיו דה פיירפונד הוא דמות בדיונית ברומנים שלושת המוסקטרים, אחרי עשרים שנה והוויקונט דה בראז'לון מאת אלכסנדר דיומא האב.
הוא ושני המוסקטרים האחרים, אתוס ואראמיס, הם חברים של גיבור הרומן, ד'ארטניאן.
אישיות של אייזק דה פורתאו הייתה השראה ליצירת הדמות.
בספר שלושת המוסקטרים שם משפחתו הוא דו-ואלון.
בספר אחרי 20 שנה הוא נישא מסיבות כלכליות ושם משפחתו הופך לדו-ואלון דה-ברסיו דה פיירפונד.
בסופו של דבר הוא קיבל את התואר ברון.
שמו הפרטי האמיתי לא הופיע אף פעם; "פורתוס" הוא שם מלחמה, שקיבל עם הצטרפותו למוסקטרים.
פורתוס כן ואמין, הוא המוחצן מבין חברי הקבוצה, נהנה מיין, נשים ושירה.
הוא המסור והנאמן ביותר כלפי חבריו המוסקטרים ובולט בזכות כוחו וגודלו הגופניים.
יכולת האכילה שלו הרשימה אפילו את המלך לואי ה-14 במהלך משתה בטירת פונטנבלו.
ככל שהסיפור מתקדם, הוא נראה יותר ויותר כמו ענק, ומותו הוא של טיטאן.
בתקופת שלושת המוסקטרים (1627 לערך) היו לו כנראה מעט אדמות או משאבים אחרים.
הוא היה מסוגל להפיק כספים מאשתו הצעירה במקצת של עורך דין קשיש (שאיתה ניהל רומן ורק אחר מות בעלה התחתן איתה), כדי להצטייד במצור של לה רושל.
הדמות הבדיונית של פורתוס מבוססת באופן רופף מאוד על הדמות ההיסטורית של המוסקטר איסאק דה פורתו.
שחקנים שגילמו את פורתוס על המסך כוללים את:
ג'ק שאנון, בשלושת המוסקטרים: חלקים I ו-II (1911)
אדוארד קני, בשלושת המוסקטרים (1916)
צ'ארלס מרטינלי, בעכברי בית Les trois (1921)
ג'ורג 'זיגמן, בשלושת המוסקטרים (1921)
טייני סנדפורד, במסכת הברזל (1929)
מורוני אולסן, בשלושת המוסקטרים (1935) ובנקודת החרב (1952)
אלן הייל, האב בספר "האיש שבמסכת הברזל" (1939)
גיג יאנג, בשלושת המוסקטרים (1948)
ג'ון קוליקוס, בשלושת המוסקטרים (סרט טלוויזיה) (1960)
פרנק פינליי, בשלושת המוסקטרים (1973), ארבעת המוסקטרים (1974) ושוב המוסקטרים (1989)
אלן הייל, ג'וניור בסרט המוסקטאי החמישי (1979)
ולנטין סמירניצקי, בסרט "ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים" (1978) וסרטי ההמשך שלו (1992, 1993)
אוליבר פלאט, בשלושת המוסקטרים (1993)
ראול בילרי, בלה פיל דה ארטנאן (1994)
רקס ריון, בסרט מוקדם של 1998 של "האיש במסכת הברזל"
ז'ראר דפארדיה, בסרט "האיש במסכת הברזל" (1998)
סטיב ספירס בסרט המוסקטייר (2001)
אנתוני סטראצ'ן, בלהבים צעירים (טייס סדרות טלוויזיה לא הוגן) (2001)
ג'ון רייס-דייוויס, בשני פרקים של "הרפתקאות הסוד של ז'ול ורן" (2000) ו"לה פמה מוסקטייר " (סרט טלוויזיה) (2003)
ג'ו ג'ונאס, שלושת המוסקטרים (סדרת הטלוויזיה של דיסני, ג'ונאס")
ריי סטיבנסון, בשלושת המוסקטרים (2011)
אלכסיי מקארוב, שלושת המוסקטרים (2013)
דייר אוגדן סטיירס במיקי, דונלד, גופי: שלושת המוסקטרים (2012)
הווארד צ'ארלס במוזקטרים (סדרות טלוויזיה) (2014–2016)
פורשים כנף – אימוץ הנשרים והדורסים הוא מיזם שהחל בשנת 1996 בשיתוף בין חברת החשמל, רשות הטבע והגנים והחברה להגנת הטבע, במטרה להגן על אוכלוסיית הנשרים בישראל.
המיזם ייושם באמצעות פעולות מעשיות בשטח לצד פעילות חינוכית והסברתית, שנועדה לקרב את הציבור הרחב לנושא.
הפרויקט התרחב והוא כולל גם עופות דורסים נוספים, חלקם נדירים ביותר, המצויים בסכנת הכחדה.
לאורך השנים, העידה התמעטות אוכלוסיית הנשרים ברחבי הארץ על כך, שהנשרים מצויים בסכנת הכחדה, אלא אם יינקטו פעולות שונות להבטחת שרידותם ולאישוש אוכלוסייתם.
הנשרים נוהגים לקבוע את מושבותיהם בסביבה, בה הם יכולים לאתר את מזונם בטווח תעופה קטן ביותר.
כיוון שבישראל ניזונים הנשרים בעיקר מפגרי בעלי־חיים במשקים חקלאיים, מתרכזים הנשרים בקרבת שטחי מרעה של בקר וצאן.
בארץ, קיננו רוב הנשרים בצפון, בעיקר ברמת הגולן.
במצוקי שמורת הטבע גמלא שנחשבה למושבת הקינון הגדולה ביותר, ומנו בתקופות טובות 30–60 זוגות מקננים ועוד כמה עשרות נשרים צעירים ומתבגרים.
מושבות נוספות נמצאו בנחלים מיצר, רוקד, ירמוך, יהודיה ועורבים שבגולן, ובנחלים עמוד, דישון, חצור וסלע עכברה שבגליל.
בדרום הארץ נמצאות מספר מושבות קינון במדבר יהודה, בעיקר בקניונים שליד ים המלח ובנגב.
באמצע שנות ה־90 אותרו רק כ־60 זוגות מקננים ברחבי הארץ.
ראשיתו של פרויקט "פורשים כנף – אימוץ הנשרים והדורסים" במחקר יישומי שערכה חברת החשמל בש
יתוף ד"ר עפר בהט, עוד בשנת 1994, כדי לפתח אמצעי מיגון תיילי חשמל, שבהם
נשנו מקרים של התחשמלות בעלי כנף גדולים.
בצד ההגנה על העופות הדורסים, תכליתו של הפרויקט למזער את הנזקים שנגרמים לחברת החשמל ולמשק הלאומי בישראל עקב התחשמלות עופות גדולים על תיילי חשמל.
מקרים אלה מסבים נזקים הן לחברת החשמל והן לציבור הלקוחות, שכן ניתוק הקווים פוגע באמינות אספקת החשמל ובטיב השירות ללקוח.
המחקר בו החלה חברת החשמל כלל משדור ומעקב לווייני אחר הנשרים לצורך מיפוי מסלולי תעופתם, איתור תחומי פעילותם, הצלבת הנתונים עם דיווחים על הפרעות בקווי החשמל, למידה של אורחות חייהם של הנשרים וניסיון ליצור להם מרחבי מחייה טבעיים מוגנים.
הטיפול בסוגיה תרם גם להעמקת המחקר בנושאים הקשורים לשימור אוכלוסיית העופות הדורסים בישראל.
במסגרתו, הורחבו איסוף המידע ופיתוח שיטות למיגון קווי החשמל על ידי חברת החשמל.
מאז תחילתו של הפרויקט, חברת החשמל מיגנה מאות עמודי חשמל באזורי המחיה והקינון של הדורסים, והיא ממשיכה למגן בהתאם להנחיות רשות הטבע והגנים והחברה להגנת הטבע, בתיאום מלא עימם.
בכך גדלה אוכלוסיית הדורסים בישראל, והמאמצים לשמירה עליהם נמשכים.
הסימנים שהעידו על ההחמרה הקיצונית במצבה של אוכלוסיית הנשרים היו בין השאר: התמעטות במספר הדגירות המסתיימות בהצלחה ועדויות מהשטח על "הזדקנות" אוכלוסיית הנשרים.
ביטול כושר ההתחדשות העיד, כי מדובר באוכלוסייה העומדת על סף הכחדה.
על כן, הוקמו בין היתר גרעיני רבייה גם בחי בר בכרמל ובנגב וכן הובאו נשרים מחוץ לארץ שתרמו אף הם להגדלת אוכלוסיית הנשרים בישראל.
הסיבות להתמעטות הנשרים הן מגוונות.
צייד פרוע של עופות דורסים, בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה הנוכחית, באמצעות נשק חם.
הרעלות שנגרמו בעיקר עקב שימוש אינטנסיבי בחומרי הדברה בחקלאות.
הרעלים, המשמשים להדברת נברנים ומזיקים אחרים, גרמו להרעלה משנית של העופות שניזונו מהפגרים המורעלים.
הפיתוח המואץ של הארץ, בעיקר אחרי קום המדינה, שגרם להרס של בתי גידול טבעיים.
צמצום מקורות המזון של הנשרים עקב השיפור הניכר ברמת התברואה לאחר קום המדינה, שגרם להקטנה משמעותית של התמותה בקרב עדרי הצאן והבקר.
הפרעות מצד מטיילים וגולשי מצוקים.
הפרעות עקב טיסות נמוכות של כלי תעופה שונים סמוך לאתרי הקינון והלינה של העופות הדורסים.
מחסור בסידן, הפוגע בעיקר בגוזלים וגורם למחלת הרככת המתבטאת בשברים בעצמות.
חברת החשמל, רשות הטבע והגנים והחברה להגנת הטבע - הרחיבו בשנת 1999 את הפרויקט לטיפול בכל מיני העופות והדורסים בישראל, במטרה להשיג את היעדים הבאים:
מניעת הכחדתם של העופות הדורסים בישראל.
הגנה ושימור מקומות החִיוּת החשובים של הדורסים בישראל.
אישוש אוכלוסיות הדורסים בטבע והשבת מינים שנכחדו.
ביצוע פעולות הסברה וחינוך להגברת המודעות הציבורית לנושא.
לצורך השגת יעדים אלה בוצעו הפעולות הבאות:
ספירה של כלל הפרטים באוכלוסייה וביצוע סקרי קינון מקיפים.
איתור אזורי הקינון החשובים של הדורסים הנדירים והגנה עליהם, אם נדרש.
איסוף נתונים לגבי אזורי שיחור המזון בטבע, זמינותו ואיכותו.
איתור שטחי הפעילות של הדורסים באמצעות משדרי רדיו בישראל ומחוצה לה.
סימון עופות דורסים במשדרי VHF המשמשים לאיתור ומעקב לצורך לימוד הגורמים המשפיעים על שרידותם, מיפוי אזורי הפעילות, לימוד על העדפת מזון ועוד.
רבייה בשבי ושחרור לטבע של עופות דורסים שבקעו בגרעין רבייה.
הקמת רשת תחנות האכלה לדורסים אוכלי פגרים (נשרים, רחמים, עוזניות וכו'), כאמצעי העיקרי להבטחת אספקה סדירה של מזון איכותי.
מחקר ופיקוח וטרינרי לזיהוי גורמים בשטח הפוגעים בדורסים (כגון מתכות כבדות, רעלים, מחלות ויראליות וכו'), מציאת פתרונות ודרכי טיפול מתאימים.
איסוף נתונים בשטח על מיני הדורסים הנפגעים על עמודי חשמל ותיילי חשמל, ויישום אמצעי מנע.
הפקה והפצה של חומר הסברתי, חינוכי ולימודי על הדורסים בישראל ועל שיטות השימור והממשק המיושמות במסגרת הפרויקט.
פורשה 992 הוא הדור השמיני של מכונית הספורט פורשה 911, שהוצג ב-27 בנובמבר 2018. בהשוואה לקודמו, פורשה 992 הוא רחב יותר ב- ומשתמש כעת בלוחות גוף מאלומיניום.
אבזור סטנדרטי כולל מסך צג בגודל 10.9 אינץ' עם מערכת ניהול תקשורת של פורשה (PCM) וניווט, תיבת הילוכים PDK בעלת 8 הילוכים ומערכות סיוע לנהג.
הילוכים 8 אוטומטי ו-7 ידני.
קאררה, קאררה 4, קאררה S וקררה 4S
הדגמים הראשונים שהופיעו בנובמבר 2018 בשושלת 992 היו קאררה S ו-קאררה 4S, שהוצגו בתערוכת הרכב בלוס אנג'לס ב-2018.
מנוע טווין-טורבו שמספק כ-444 כ"ס, 8 הילוכים אוטומטי או 7 ידני, ה- Targa 4 מצויד בדיסקים של 330 מ"מ בעוד של- Targa 4S יש דיסקים גדולים יותר של 350 מ"מ.
הוצג במרץ 2020, ל-פורשה 992 טורבו S יש מנוע כפול טורבו שמספק 650 כ"ס המנוע מבוסס על יחידת ה-3.0 ליטר שנמצאה בדגמי קאררה.
המכונית יכולה להאיץ מ-0 עד 100 קמ"ש בתוך 2.5 שניות ומהירותה המרבית היא 330 קמ"ש.
פורשה 991 הוא הדור השביעי של מכונית הספורט פורשה 911, שנחשפה בתערוכת פרנקפורט ב-15 בספטמבר 2011 כתחליף לפורשה 997.
בהשוואה ל-997, ה-991 מעט גדול יותר, כאשר בסיס הגלגלים גדל ב-, והאורך הכללי עלה ב-.
הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 2011, הקאררה מצוידת במנוע בנפח 3.4 ליטר שמספק כ-345 כ"ס ב-7,400 סל"ד.
הגרסה להמרה של 991 הוכרזה הן בגרסאות קאררה והן בקאררה S בנובמבר 2011. בספטמבר 2012 בתערוכת הרכב של פריז נוספו גרסאות קאררה 4 וקאררה 4S.
הוצג בנובמבר 2014 בתערוכת הרכב בלוס אנג'לס, הספק המנוע הוא 424 כ"ס, תאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.8 שניות.
בתערוכת הרכב של דטרויט בינואר 2014 הציגה פורשה את דגמי Targa 4 ו-Targa 4S.
גרסת ה-GT3 נחשפה בתערוכת ז'נבה בשנת 2013, זהו דגם ה-GT3 הראשון שמוצע עם תיבת הילוכים אוטומטית.
פורשה השיקה את גרסת ה-RS בתערוכת ז'נבה בשנת 2015.
הוא כולל מנוע בנפח 4.0 ליטר שמספק כ-500 כ"ס.
הוצג בתערוכת הרכב בז'נבה ב-1 במרץ 2016, ה-991 R מגיע עם תיבת הילוכים ידנית בעלת 6 מהירויות, ומהירות השיא שלו היא .
בגרסת ה-S המנוע מספק כ-552 כ"ס.
הטורבו S מאיץ מ-0 ל-100 בתוך 3.1 שניות כטענת פורשה אך השיגה 2.6 שניות במבחנים רבים אחרים.
טורבו קבריולה וטורבו S קבריולה התווספו בתערוכת פרנקפורט 2013.
בתחילת דצמבר 2015, הדגמים הזמינים היו גרסאות הקופה והקבריולה של הקאררה והקאררה S.
באוקטובר 2017 הודיעה פורשה על 911 קאררה T.
ה-Targa 4 וה-Targa 4S נחשפו באוקטובר 2015. ה-Targa 4S מגיע עם מנוע שטוח 6 כפול-טורבו בנפח 3.0 ליטר שמספק כ-420 כ"ס.
בינואר 2017 הושקו גרסאות GTS חדשות לדגמי קאררה ו-Targa.
ה-GT3 הוצג בתערוכת ז'נבה בשנת 2017 הוא כולל מנוע שטוח 6 בנפח 4.0 ליטר ותיבת הילוכים ידנית עם 6 הילוכים.
בפברואר 2018 פורשה הציגה את ה-GT3 RS החדשה בתערוכת ז'נבה 2018.
ה-911 GT2 RS מופעל על ידי מנוע שטוח 6 טורבו בנפח 3.8 ליטר שמספק כ-690 כ"ס ב-7,000 סל"ד מה שהופך אותו לפורשה 911 החזק ביותר שנבנה אי פעם.
בדצמבר 2015 הושקו גרסאות טורבו וטורבו S.
הוא מתבסס על ה-GT3 RS.
ייצור ה-935 הוגבל ל-77 יחידות עם משלוחים החל מיוני 2019.
פורשה 991 נקראה מכונית הביצועים העולמית לשנת 2012 זמן קצר לאחר שמת מעצב פורשה המפורסם פרדיננד אלכסנדר פורשה.
ל-991 GT3 הוענק תואר מכונית השנה העולמית בשנת 2014
פורשה טייקאן היא מכונית מנהלים חשמלית וספורטיבית במרכב סדאן, בעלת ארבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פורשה משנת 2020. היא נחשפה ב-4 בספטמבר 2019, והגיעה לישראל ביוני 2020. בשנת 2015 הציגה פורשה את דגם הקונספט המקדים בשם פורשה מישן אי.
הטייקאן עשויה בעיקר מפלדה ואלומיניום.
כל לוחות המרכב, למעט הפגושים הקדמיים והאחוריים, עשויים גם הם מאלומיניום להפחתת משקל.
הטייקאן כוללת ארבעה סוגי מנועים עם שמות שונים.
לכול סוגי המנועים למעט אחד הנעה כפולה (4X4).
לכל הדגמים תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שתי הילוכים.
טייקאן 4S: שני מנועים חשמליים המספקים כ-435 כ"ס ומומנט מרבי של 65.2 קג"מ או לפרק זמן קצוב או בעת שימוש בבקרת יציאה המנועים מספקים כ-530 כ"ס.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 4.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 260 קמ"ש.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 79.2 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 407 ק"מ בתקן WLTP.
ישנה אפשרות בחבילת "פרפורמנס בטריה פלוס" לסוללה בקיבולת 93.4 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 463 ק"מ בתקן WLTP ו-490 כ"ס ומומנט של 66.3 קג"מ.
טייקאן טורבו: שני מנועים חשמליים המספקים כ-625 כ"ס או 680 כ"ס במצב "אוברבוסט" ומומנט מרבי של 86.6 קג"מ.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.2 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 260 קמ"ש.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 79.2 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 450 ק"מ בתקן WLTP.
טייקאן טורבו S: שני מנועים חשמליים המספקים כ-761 כ"ס ומומנט מרבי של 107 קג"מ.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.8 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 260 קמ"ש.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 79.2 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 412 ק"מ בתקן WLTP.
טייקאן 4S הנעה אחורית (4X2): מנוע חשמלי המספק כ-326 כ"ס.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 5.4 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 230 קמ"ש.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 79.2 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 430 ק"מ בתקן WLTP.
ישנה אפשרות בחבילת "פרפורמנס בטריה פלוס" לסוללה בקיבולת 93.4 קוט"ש ו-380 כ"ס וטווח נסיעה חשמלי של 484 ק"מ בתקן WLTP.
ב-4 במרץ 2020 הציגה פורשה את גרסת השטוניג ברייק (סטיישן-ספורט).
גרסה זו בעלת מרכב גבוהה יותר ב-30 ס"מ המעניק לדגם יכולת שטח של קרוסאובר אך המרכב עצמו סטיישן.
היא משווקת עם מנוע חשמלי המספק 375 כ"ס או 469 כ"ס.
פורשה טייקאן GTS וטייקאן GTS ספורט טוריסמו
ב-17 בנובמבר 2021 חשפה פורשה שתי גרסאות קצה לטייקאן.
העיצוב החיצוני והפנימי הפך לספורטיבי יותר ומעוצב בסגנון מכונית ספורט המיועדת למסלול.
רוב החלקים הפנימיים של הדגם עשויים מסיבי פחמן להורדת המשקל.
שני הדגמים משווקים עם שני מנועים חשמליים המספקים 598 כ"ס.
נתון התאוצה עומד על 3.7 שניות ומהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית של 250 קמ"ש.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 93.4 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 504 ק"מ בתקן WLTP.
טעינת הסוללה עם מטען מהיר בהספק של 270 קילוואט תאפשר טעינה מ-5% עד 80% בתוך 22.5 דקות.
שבירת השיא בנורבורגרינג לרכב חשמלי
ב-10 באוגוסט 2022 קבעה פורשה עם הטייקאן טורבו S שיא חדש לרכב חשמלי בנורבורגרינג ובכך עקפה את טסלה שקבעה את השיא הקודם עם הטסלה מודל S פלייד, הטייקאן הקיפה את המסלול בתוך 7:33 (7 דקות ו-33 שניות) והמודל S פלייד בתוך 7:35 (7 דקות ו-35 שניות).
פורשה הצליחה לשבור את השיא עם חבילת שיפורים מיוחדת לטייקאן טורבו S, חבילת הביצועים הזאת שווקה החל מתחילת 2023.
בסביבות 4,480 יחידות נמסרו במחצית הראשונה של 2020, שנת המכירה הראשונה שלה.
בחודשים ינואר עד ספטמבר 2021 מכרה פורשה 28,640 יחידות מהטייקאן ובכך עקפה את הפורשה 911 בנתוני המכירות אשר כ-27,972 יחידות נמכרו ממנה.
הטייקאן היא הדגם השלישי הנמכר ביותר של הפורשה ונמצאת רק מתחת למאקאן עם 61,944 יחידות והקאיין עם 62,451 יחידות.
פורשים בסטייל הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת סרט שוד משנת 1979, בבימויו של מרטין ברסט, עם ג'ורג' ברנס, ארט קרני ולי סטרסברג בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שלושה קשישים חברים ששודדים בנק כדי להכניס עניין בחייהם המשעממים.
ב-2017 הופק רימייק על בסיס הסרט הזה בכיכובם של מורגן פרימן, מייקל קיין ואלן ארקין.
ג'ו (ג'ורג' ברנס), אל (ארט קרני) ווילי (לי סטרסברג) הם קשישים שגרים ביחד בדירה קטנה במנהטן ומתקיימים על הקצבה החודשית של הביטוח הסוציאלי אותה הם מקבלים בבנק, פעם בחודש.
את זמנם הם מבלים בשיחות על ספסל בפארק ובוויכוחים אין סופיים על ההוצאות הכספיות שלהם וניהול משק הבית.
כשהם מגיעים לבנק לקבל את הקצבה, מתבונן ג'ו בשליח שמביא שטרות כסף לבנק ונרקמת במוחו מזימה איך להכניס עניין בחיים המשעממים.
הוא מציע לחבריו לשדוד את הבנק הזה ולעשות חיים עם הכסף.
חבריו נרתעים אבל לבסוף הם מסכימים.
ארט יודע שלאחיינו פיט (צ'ארלס הלאהאן) יש במרתף אוסף של אקדחים ותחמושת.
הוא מגיע לשם "ביקור ידידותי" ובאפשרות הראשונה הוא חומק למרתף ולוקח שלושה אקדחים ותחמושת.
בבית הם מכניסים את הקליעים לאקדחים המתאימים.
הם מצטיידים במשקפיים המסתירות את זהותם ונכנסים לבנק.
בתחילה מתייחסים אליהם בזלזול אבל לאחר שג'ו יורה ופוגע בשעון הגדול מבינים הפקידים שזה באמת שוד ותוך זמן קצר נאסף הכסף והם נמלטים במונית שמחכה להם.
בדירה הם סופרים את הכסף – 35,000 דולר.
וילי נרגש מאוד ולמחרת בפארק הוא מתמוטט ומת מהתקף לב.
הם מחליטים לתת לפיט 25,000 דולר "מכספי ביטוח החיים של וילי".
ג'ו מציע לאל לטוס ללאס ווגאס להמר שם ו"לעשות חיים".
הם נכנסים לקזינו ומתחילים לשחק ב"קוביות" .
ג'ו מהמר ואל זורק את הקוביות.
במשך הערב הם מצליחים להרוויח 70,000 דולר.
מחשש שישדדו אותם הם ממהרים לחזור לניו יורק אבל אל מת בשנתו בגלל המתח שהיה בו.
ג'ו מגיע לפיט ונותן לו את כל הכסף שהרוויחו בתנאי שיחביא אותו ולא יגלה זאת לאף אחד.
כעבור זמן קצר נעצר ג'ו אך לא מגלה לשוטרים היכן הכסף.
פיט מבקר אותו במעצר וג'ו אומר לו כי דווקא עכשיו טוב לו.
כולם דואגים לו ומשוחחים אותו והוא אינו בודד.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'ורג' ברנסג'וארט קרניאללי סטרסברגויליצ'ארלס הלהאןפיטאחיינו של אלפמלה פייטון-רייטקייטיאשתו של פיט
פורשה קאיין קופה היא מכוניות ספורט במרכב קרוסאובר קופה, בעלת ארבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פורשה משנת 2019. היא הוצגה במרץ 2019. היא מהווה כגרסת הקופה של פורשה קאיין.
גרסת הטורבו GT נחשבת לקרוסאובר המהיר ביותר בעולם, תואר זה הוענק לה כאשר גמעה את מסלול הנירבורגרינג בתוך 7 דקות ו-38 שניות, ובכך שברה שיא עולם לקרוסאוברים ועקפה את אאודי Q8 RS שגמעה את המסלול ב-7 דקות ו-42 שניות.
היא כוללת שתי אפשרויות למנועים (בגרסה הרגילה) עם שמות שונים.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 6.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 243 קמ"ש.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.9 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 285 קמ"ש.
היא גרסת הביניים לגרסה הבסיסית היא גם גרסה יוקרתית יותר ובעלת כנף אחורית חשמלית הנפתחת ממהירות של 90 קמ"ש ומעלה.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 5.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 263 קמ"ש.
פורשה קאיין טורבו אי היבריד
היא הגרסה היברידית נטענת לגרסה הבסיסית, הוצגה באוגוסט 2019. היא משווקת עם שתי יחידות הנעה.
קאיין טורבו S אי היבריד: מנוע בנזין V6 צילינדרים בנפח 3.0 ליטר טורבו עם מנוע חשמלי, שני המנועים מספקים יחד כ-455 כ"ס ומומנט מרבי של 71.35 קג"מ.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 5.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 252 קמ"ש.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 14.1 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה מרבי של 44 ק"מ.
קאיין קופה טורבו S אי היבריד: מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.0 ליטר טווין-טורבו עם מנוע חשמלי, שני המנועים מספקים יחד כ-680 כ"ס ומומנט מרבי של 91.7 קג"מ.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.8 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 295 קמ"ש.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 14.1 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה מרבי של 40 ק"מ.
גרסה בעלת מנוע חזק יותר ועם מתלים בכיול ספורטיבי ליציבות טובה בנהיגה.
היא כוללת מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.0 ליטר טווין-טורבו המספק כ-460 כ"ס ומומנט מרבי של 63.2 קג"מ.
צריכת הדלק המשולבת עומדת על 8.9 ק"מ לליטר.
פורשה קאיין טורבו GT קופה
היא גרסה מיוחדת שהוצגה ביוני 2021, עם מנוע חזק יותר ועיצוב ספורטיבי, היא כוללת מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.0 ליטר טווין-טורבו המספק כ-640 כ"ס ומומנט מרבי של 86.6 קג"מ.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.3 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 297 קמ"ש.
היא נחשבת לקרוסאובר המהיר ביותר בעולם, תואר זה הוענק לה כאשר גמעה את מסלול הנירבורגרינג בתוך 7 דקות ו-38 שניות, ובכך שברה שיא עולם לקרוסאוברים ועקפה את אאודי Q8 RS שגמעה את המסלול ב-7 דקות ו-42 שניות.
פורת'מדוג (בוולשית: Porthmadog ), או כפי שהייתה ידועה בתעתיק האנגלי לפני 1974 פורטמדוק (Portmadoc), היא עיירת נמל וקהילה במחוז גוויניד' שבצפון-מערב ויילס, הממלכה המאוחדת.
העיירה שוכנת לחופי הים האירי, בקצה הצפוני של מפרץ קרדיגן ודרומית לחצי האי ל'ין.
היא נמצאת כ-32 ק"מ דרומית לקרנארבון ו-18 ק"מ דרום-מערבית לבליינה פסטיניוג, תחנת הרכבת של פורת'מדוג משרתת מספר מסילות היסטוריות ורכבות מורשת בהן רכבת הרמה הוולשית, מה שתורם לחשיבותה של העיירה כיעד תיירותי אזורי.
העיירה הוקמה בתחילת המאה ה-19 לאחר שיובשו הביצות באזור שפך נהר הגלסלין והקמת חומת הים "הקוב" (The Cob), שהוקמה ב-1808–1811 על ידי ויליאם מדוקס ועל שמו קרויה העיירה ("נמל מדוק").
במשך המאה ה-19 התבסס בעיירה נמל חשוב ששירת את מכרות הצפחה והנחושת באזור צפון-מערב ויילס, היא חוברה לרשתות מסילות ברזל שחיברו אותה למספר מכרות באזור ובמשך השנים התפתחו בה מפעלים שונים הקשורים בתעשיית הכרייה והספנות וכן אוכלוסייתה גדלה באופן ניכר.
הפריחה התעשייתית של פורת'מדוג הביאה לגידול אוכלוסין מ-885 ב-1821 למעל 3,000 תושבים ב-1861. הגידול בביקוש לצפחה בעיקר בתעשיית הבנייה ברחבי בריטניה ואירופה, הביא גם פיתוח נרחב במסילות ברזל סביב העיירה לשינוע הצפחה בין בתי האריזה והנמל.
עד לשנת 1873 מעל ל-116,000 טונות של צפחה יוצאו דרך פורת'מדוג בכ-1,000 סירות שיצאו מהנמל שלה.
חשיבותה של פורת'מדוג בתור נמל מסחרי חשוב בצפון ויילס החל לרדת עם פתיחת "מסילת החוף הוולשי" ב-1863, אשר חיברה את ערי התעשייה ומכרות האזור לרשת המסילות הלאומית וערי הנמל הגדולות (כגון ליברפול).
במהלך מלחמת העולם הראשונה מעט התוצר שטופל ויוצא מנמל פורת'מדוק פסק כמעט לחלוטין עם התמוטטות הביקוש לצפחה מהשוק הגרמני.
כתוצאה מהדעיכה התעשייתית של העיירה, בדומה לעיירות רבות אחרות בצפון ויילס, החלה להתפתח בה תעשיית תיירות עם פתיחת מסעדות, ברים ומלונות, כאשר הרכבות ששימשו בעבר לשינוע תוצרי כריה שימשו עכשיו את מאות אלפי המבקרים מרחבי בריטניה.
פורשיה זוואווהרה היא ציירת ואמנית מזימבבואה.
ייצגה את ארצה בביאנלה של ונציה ה-55 בשנת 2013, ויצירותיה הופיעו גם בביאנלה ה-59 בשנת 2022.
זוואווהרה נולדה ב-1985 בג'ורו, זימבבואה.
היא למדה ב-BAT Visual Arts Studio בחסות הגלריה הלאומית של זימבבואה בין השנים 2003–2005, ולאחר מכן השיגה תעודה באמנות חזותית מהרארה פוליטכניק ב-2006, שם למדה אצל אמן הדפוס צ'יקו צ'זונגוזה.
ציוריה משלבים אלמנטים מודפסים באמצעות דיו על בסיס שמן.
ציוריה מאופיינים בעיסוק עמוק בצבע, לעיתים קרובות משלבים דפוסים דמויי טקסטיל מפורטים עדינים וסימני מחוות אקספרסיביים.
היא עובדת עם דיו על בסיס שמן כדי ליצור משטחים סוחפים עשירים החוקרים נושאים פסיכולוגיים, רוחניים ורגשיים מורכבים.
סדרת העבודות, "אני יכולה לחוש זאת בעיני" מ-2015 תיארה את הממדים האקסטטיים והאופוריים של האהבה, והצגת היחיד שלה מ-2016, "מה אני רואה מאחורי הרגשות" מתמקדת בעולם החלומות וביכולתם להתפרק, ולתקשר היבטים נסתרים של הנפש.
בשנת 2009, זוואווהרה התגוררה ויצרה באולפני גרייטמור בקייפטאון, דרום אפריקה.
בשנת 2010 הציגה תערוכת יחיד בגלריה הלאומית של זימבבואה, הנמצאת בהרארה.
היא ייצגה את זימבבואה בביאנלה ה-55 של ונציה ב-2013 במסגרת התערוכה "דודזירו: חקירת חזון האמונות הדתיות" בביתן זימבבואה.
בשנים 2014 - 2020 היא הציגה שש תערוכות יחיד בגלריית סטיבנסון בקייפטאון וביוהנסבורג ושתיים בגלריית דייוויד זווירנר, בלונדון ובניו יורק.
בשנת 2020 המכון לאמנות עכשווית באוקיינוס ההודי במאוריציוס הציג תערוכה קטנה שלה, "מסע החיים".
בשנת 2019 הוצגה תערוכה הנקראת: מופע של שני אנשים, דיאלוג בין פורשיה זוואווהרה וגוסטב קלימט בגלריית De 11 Lijnen בבלגיה.
ב-2023 יצירותיה הופיעו בתערוכה המרכזית של הביאנלה ה-59 של ונציה, "חלב החלומות".
2014 -אפריקה המשתנה - מה שהעתיד צופן, גישור הביאנלה, קונסטהאל פאוסט, הנובר.
2015- נושאים משוחררים: זמן הווה, אודנבורג, בלגיה
2015 - אודיסאות אפריקאיות, מרכז התרבות לה פליז, בלגיה
2016- מטען גוף, פסטיבל סתיו סאטירי, גראץ, אוסטריה
2016 - אני אוהבת אותך קנה סוכר, המכון לאמנות עכשווית האוקיינוס ההודי, מאוריציוס
2017- הגוף המתמודד, מכון מיניאפוליס לאמנות, ארצות הברית
2018- הבד של פליסיטי - ואחאקה, מקסיקו
2018- המוזיאון לאמנות עכשווית, מוסקבה, רוסיה
2018- ציור בסוף עידן, Zeitz MOCAA, קייפטאון, דרום אפריקה
2018- אנחנו לא צריכות עוד גיבור, הביאנלה העשירית בברלין, גרמניה
2019- יחסים עתידיים: סיפורים מקו המשווה, הביאנלה ה-6 של לובומבשי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
2020- ברית עם כוח: אמנות תפוצות אפריקאית מאוסף חורחה פרז, מוזיאון פרז לאמנות, מיאמי, ארצות הברית
2020- עד: אפרו פרספקטיבות מאוסף חורחה פרז- מוזיאון החלל מיאמי
2020- פצעים נפשיים: על אמנות וטראומה, המחסן, דאלאס, ארצות הברית
2021- כוח הידיים שלי, מוזיאון לאמנות מודרנית, פריז, צרפת
2013 - פרס טולמן העשירי לאמנות חזותית בדרום אפריקה.
2014 - פרס מטעם הבנק הלאומי של דרום אפריקה (FNB) ביריד האמנות של יוהנסבורג.
מלגת שהייה של המכון לאמנות עכשווית האוקיינוס ההודי (ICAIO).
נשואה לצייר גדעון גומו ואם לשני ילדים, גרה ועובדת בהרארה, זימבבואה.
פושע או עבריין הוא אדם שעיקר פרנסתו היא מפשיעה (למשל מעסקי סמים או זנות) או שמנהגו לפשוע.
יש גם מחמירים הרואים כפושע את מי שהורשע בעבירה מסוג פשע, למרות שזו יכולה להיות עבירה אנקדוטלית וחד-פעמית, למשל מי שקיים יחסי מין עם בת זוג מתחת לגיל ההסכמה והורשע באונס סטטוטורי, למרות שנשא את בת זוגו לאישה או גנבה חד-פעמית ממעביד על ידי צעיר בגיל הנעורים.
על פי הדין בישראל, העבירות הפליליות נחלקות לשלושה סוגים, בסדר עולה על פי העונשים המרביים שנקבע להן בחוק: חטא - עד חצי שנת מאסר, עוון - עד שלוש שנות מאסר ופשע - למעלה משלוש שנות מאסר.
על כן, לא כל עבירה על החוק נכנסת לגדר פשע.
עבירות קלות למיניהן אינן נחשבות לפשע, ומי שחונה במקום אסור, גם אם שילם בשל כך קנסות רבים, לא יכונה על-פי-רוב פושע.
ענישה היא הדרך שבה חברה או ארגון מתמודדים עם אותם האנשים או עם אנשים שהתנהגו בצורה שהוגדרה על ידי החברה או הארגון כפשע.
הענישה אמורה להרתיע את הפושע מלחזור ולבצע את הפשע פעם נוספת, ואף לשמש כדוגמה להרתעת עבריינים פוטנציאליים אחרים.
פושעים הפועלים על רקע אידאולוגי, כגון מתנקשים במנהיגים או טרוריסטים, נשפטים ונענשים ככל פושע אחר, אך תומכיהם אינם רואים בהם כפושעים אלא כאנשים שנלחמים למען מטרה נעלה.
משמעות פשיעה בתנ"ך, בספרות חז"ל ובספרות התורנית שונה מהמשמעות המקובלת בשפה העברית של ימינו.
למשל בדיני נזיקין במשפט העברי, רשלנות מכונה בשם 'פשיעה'.
ולכן בדיני השומרים כאשר אצל שומר חינם כתוב ב "על כל דבר פשע", הכוונה היא שהתרשל בשמירת הפיקדון ומחויב לשלם למפקיד.
וכן שיכור שהזיק בשכרותו, פוסק הב"ח "...לגבי נזיקין, אין ספק שחייב, שהיה לו להזהר מתחלה שלא ישתכר כלוט ולהזיק את הרבים.
שמי אנסו להשתכר כל כך עד שלא ידע מה הוא עושה?
וכיון שאונס שמחמתו הוא, שהוא זה שגרם לנפשו, חייב בנזיקין.
ואפילו ישן, שאי אפשר בלא שינה, אפילו כך חייב בנזיקין, כל שכן בשיכור שהוא פושע גמור".
ובהקשר למצוות שבין אדם למקום ישנו מושג המופיע בגמרא (מסכת ראש השנה יז, א): "פושעי ישראל בגופן", שהם - "קרקפתא דלא מנח תפילין", הכוונה היא ליהודי שלא הניח תפילין על ראשו כל חייו ואפילו פעם אחת.
ובאותו דף במסכת ראש השנה לומדים מהפסוק (מיכה ז, יח) "נושא עון ועובר על פשע", ש"כל המעביר על מדותיו מעבירין לו על כל פשעיו".
כלומר, שאדם הנוהג לוותר לאחרים שחטאו נגדו, גם אלהים יוותר לו.
פּוֹת היא מכלול של איברי מין חיצוניים הנמצאים במפשעה הנקבית.
תפקידיה הביולוגיים העיקריים של הפות כוללים מתן שתן, לידה, יחסי מין והפרשת נוזלי הווסת.
הפות מתפתחת בשלבים אחדים, בעיקר בתקופת ההיריון ובגיל ההתבגרות.
על פתח הנרתיק, הדגדגן ופתח צינור השופכה מגינות שפתי הפות.
בפות ובמיוחד בדגדגן מצויים תאי עצב בריכוז גבוה יחסית לאיברי גוף אחרים, ומכאן הרגישות הרבה לכאב או לעונג (שנועד מבחינה ביולוגית לשמש תמריץ לקיום פעילות מינית).
כף הערווה (Mons pubis) – תלולית רכה של בשר המופיעה מעל לאיבר המין.
השפתיים, המורכבות מהשפתיים הגדולות (או החיצוניות) (Labia majora) והשפתיים הקטנות (או הפנימיות) (Labia minora).
החלק החיצוני של הדגדגן (Clitoris) וקפל העור המכסה אותו, עורלת הדגדגן (Clitoral hood).
בלוטת חלב על השפתיים הגדולות
התלולית הרכה מעל איבר המין, כף הערווה, היא שומן המכסה את עצם הערווה.
היא מתפצלת בסופה לשני קפלי עור – השפתיים הגדולות.
השסע בין השפתיים הגדולות קרוי שסע הערווה.
צבע העור של השפתיים הגדולות דומה בדרך כלל לצבע העור של האישה, אולם לעיתים יש הבדלים ניכרים.
העור הפנימי והקרום הרירי הם בדרך כלל בגוון ורוד או חום.
עם תחילת גיל ההתבגרות כף הערווה מתכסה בשיער הערווה.
השיער בדרך כלל מתפשט לכיוון הירכיים וחיץ הנקביים, אך בצפיפות פחותה יותר.
השפתיים הקטנות הן שני קפלים רכים בתוך השפתיים הגדולות.
אף ששמן "השפתיים הקטנות", לעיתים הן בעלות גודל ניכר, ואף בולטות מחוץ לשפתיים הגדולות.
השוני הרב בפותות שונות טמון בהבדלים המשמעותיים בצורה, בגודל ובגוון של השפתיים הפנימיות.
הדגדגן ממוקם בחלק הקדמי של הפות, במקום שבו השפתיים הקטנות נפגשות.
החלק החשוף של הדגדגן קרוי עטרת הדגדגן.
בדרך כלל, גודלה וצורה של העטרה כגודלו וצורתו של גרגר אפונה, אם כי אפשר שהיא תהיה גדולה או קטנה יותר באופן משמעותי.
בדומה לעטרה של הפין, בעטרת הדגדגן עצבים ההופכים אותה לרגישה במיוחד.
הנקודה שבה שתי השפתיים הגדולות מתחברות לדגדגן קרויה רִסְנִית הדגדגן.
קפל עור מכסה ומגן על הדגדגן.
כאשר הדגדגן גדול במיוחד או קפל עור קטן במיוחד, קפל העור מכסה רק חלק מהדגדגן.
קפל עור זה מקביל לעורלה אצל הזכר, ומכונה אף הוא "עורלה".
האזור שבין זוג השפתיים הקטנות קרוי פרוזדור הפות, ובו נמצאים פתח הנרתיק, המוביל לנרתיק, וכן פתח השופכה, שממנו יוצא השתן.
פתח השופכה ממוקם מתחת לדגדגן ובקדמת הנרתיק.
פתח הנרתיק ממקום בתחתית הפרוזדור, לכיוון חיץ הנקביים.
פתח הנרתיק מכוסה בחלקו על ידי קרום הבתולים.
קרום זה עשוי להיקרע במהלך יחסי מין או במהלך פעילות גופנית (כגון רכיבה על סוסים) או עקב שימוש בטמפון או בגביעונית.
מעט מתחת לפתח הנרתיק, מצד ימין ומצד שמאל, ישנן בלוטות (בלוטת ברתולין), המייצרות חומר דמוי־שעווה המבוסס על פרומון (שמטרתו עדיין לא ידועה במלואה).
כשליש מהנקבות מפרישות חומצות אָלִיפַטיות.
את מקור הריחות ניתן להבין מפרימטים אחרים הנעזרים בריחות לאיתות מינית.
חלק מהחוקרים מאמינים כי מדובר בסוג של פרומון, מולקולות אורגניות המופרשות בעיקר על ידי חרקים ומשמשות לאיתות.
חומצות אלו מיוצרות על ידי חיידקים על העור.
תוכן החומצה משתנה ותלוי במחזור החודשי.
עוררות מינית גורמת למספר שינויים פיזיים בפות.
ניתן לחלק את הגירוי לארבעה שלבים שרירותיים במקצת:
שלב ראשוןתחילה הפות משומנת על ידי דפנות הנרתיק עקב ריכוז הדם הגורם ללחות לחלחל מהדפנות.
טיפות אלו נאספות וזורמות אל מחוץ לנרתיק, ומרטיבות את הפות.
בשונה מזכרים, בהם ניתן בקלות להבחין בגירוי מיני (עקב הזקפה), נקבות אינן בהכרח מודעות לכך שהפות שלהן מסוככת.
שלב שניהגידול בדחיסות של הדם בפות גורמת לה להתנפח, ועקב כך קטן פתח הנרתיק בכ־30%.
הדגדגן הופך להיות יותר ויותר זקוף, והעטרה נעה לכיוון עצם הערווה, כך שהיא מוסתרת על ידי העורלה.
עובי השפתיים הגדולות גדל, עד פי 2–3 מגודלן המקורי.
התעבות זו גורמת להם להתפשק, ולכן חושפות את פתח הנרתיק.
שלב שלישימיד לפני האורגזמה, הדגדגן מתנפח וגורם לעטרה לצאת אל מבעד לעורלה.
התכווצויות של שרירים מתרחשות בנרתיק, ברחם ובפי הטבעת.
בתחילה, התכווצויות אלו מתרחשות בקצב של כאחד בכל 0.8 שניות.
לאורך האורגזמה, הן נחלשות אך אקראיות יותר.
מספר ההתכווצויות תלוי בעוצמת האורגזמה.
האורגזמה עשויה להיות מלווה בשפיכה נקבית, נוזל שמקורו בבלוטת סקין או בשלפוחית השתן.
מיד לאחר האורגזמה, הדגדגן עשוי להיות כל כך רגיש, עד כי גירוי נוסף של הדגדגן עשוי להיות מרגש או לא נוח.
השלב הרביעי הדם שהצטבר בקיר הנרתיק מתחיל להתפוגג, אם כי בקצב איטי הרבה יותר אם לא התרחשה אורגזמה.
לאחר ארבעה שבועות איבר המין הוא גבשושית.
במהלך שמונה השבועות הראשונים לעובר מתפתחים איברי רבייה בסיסיים.
ההורמנים של האם שולטים בהתפתחות האיברים.
איברי המין הזכריים והנקביים מתחילים להיות ברורים כאשר העובר מסוגל לייצר הורמונים משל עצמו, אם כי זיהוי נראה לעין של מין העובר קשה עד לאחר השבוע השנים-עשר.
במהלך השבוע השישי, הגבשושית מתפתחת מול הקרומית הצואתית.
לגבשושית חריץ המכונה "חריץ השופכה".
הסינוס (חלל בתוך העצם) של מערכת המין והשתן נפתח אל תוך חריץ זה.
משני צדי החריץ נמצאים קפלי המין ודרכי השתן.
לצד הגבשושית יש צמד רכסים הקרויים "labioscrotal swellings".
החל מהחודש השלישי הגבשושית הופכת לדגדגן.
הקפלים הופכים לשפתיים הקטנות וצמד הרכסים הופכים לשפתיים הגדולות.
בלידה, הפות של התינוקת עשויה להיות נפוחה או מוגדלת משום שנחשפה להורמונים של האם במהלך ההיריון.
הדגדגן יחסית גדול יותר ממה שצפוי בשלב מאוחר יותר בחיים.
בתוך פרק זמן קצר, ההורמונים מתפוגגים והפות מתכווצת.
החל מגיל שנה ועד לתחילת גיל ההתבגרות, הפות אינה עוברת כל שינוי במראה, למעט צמיחה באופן יחסי לשאר הגוף.
בתחילת גיל ההתבגרות מתרחשים מספר שינויים.
מבנה הפות הופך לגדול יותר באופן יחסי, ועשוי להיות בולט יותר.
גוון העור סביב הפות עשוי להשתנות, ושיער הערווה מתחיל לצמוח, תחילה בשפתיים הגדולות ומשם הוא מתפשט לכיוון כף הערווה, ולעיתים לירכיים ולחיץ הנקביים.
בטרם ההתבגרות, הפות גבוהה יותר לעומת אצל מבוגרות: במהלך ההתבגרות המינית, כף הערווה גדל ודוחף את השפתיים הגדולות הרחק מעצם הערווה עד שהן מקבילות לרצפה כאשר עומדים.
שינויים ברמות השומן בגוף עשויים להשפיע על מידת התזוזה.
במהלך הלידה, הנרתיק והפות מתרחבים על מנת לאפשר לראש התינוק (כ־9.5 ס"מ) לעבור בהם.
הלידה עשויה לגרום לקרעים בפתח הנרתיק, בשפתיים, ובדגדגן.
פיום הערווה (חיתוך של חיץ הנקביים קודם הלידה) מבוצע לעיתים על מנת להגביל את הקרעים.
חלק מהשינויים בנרתיק ובפות המתרחשים במהלך ההיריון והלידה עשויים להיות קבועים.
במהלך גיל המעבר יש ירידה ברמות ההורמונים, ולפיכך רקמות הרגישות להורמונים אלו מתכווצות.
כף הערווה, השפתיים והדגדגן מתכווצים לאחר גיל המעבר, אולם בדרך כלל לא עד לגודלם המקורי שלפני גיל ההתבגרות.
מקורם של רוב איברי המין הזכריים והנקביים באותן רקמות בעובר, ובכלל זה הפות.
האנטומיה של הפות קשורה לאנטומיה של איברי המין הזכריים בהתפתחות הביולוגית המשותפת.
איברים שהתפתחו באמצעות אותו תהליך התפתחותי, קרויים "איברים הומולוגיים".
עטרת הדגדגן הומולוגית לעטרת הפין אצל הזכר.
הדגדגן הומולוגי לרקמה הזקיפתית (corpora cavernosa) אצל הזכר.
שפתי הפות, והעורלה של הדגדגן, הומולוגים לשק האשכים, עור הפין והעורלה של הזכר, בהתאמה.
פרוזדורי הפקעות שמתחת לעור השפתיים הקטנות הומולוגיים לגוף הספוגי (corpus spongiosum) - הרקמות של הפין המקיפות את השופכה.
בלוטת ברטולין הומולוגית לבלוטות קאופר אצל הזכר.
בחברות רבות נהוג שלא לחשוף את הפות והערווה בפומבי.
בתרבויות מסוימות, בהן התרבות המערבית המודרנית, חלק מהנשים מגלחות או מסירות שיער מאזור הפות, באופן חלקי או מלא.
אחת הסיבות להורדת שיער מאזור צדי הערווה היא שינוי אופנת בגדי ים לנשים, שהחלו לחשוף שטחי עור שבעבר נהגו לכסותם.
תופעה זו חדשה למדי בארצות הברית, קנדה ומערב אירופה, אולם בתרבויות מזרח־אירופיות ומזרח־תיכוניות היה נפוץ יותר להוריד שיער באזור זה באמצעות שעווה.
באסלאם ישנה מסורת שעל פיה מורטים את השערות בבית השחי ומגלחים את שערות הערווה.
בעברית תקנית קרוי אזור הפות גם "ערווה", "עריה" או "מבושים" (שם המשמש גם לתיאור איברי המין של הזכר).
לפות מספר כינויים בסלנג העברי, כשהנפוצים שבהם הם "כּוּס" שמקורו בערבית (كس) ו"מָנוּשׁ".
ילדות משתמשות במונח "פיפי" לכינוי הפות.
למרות השם השפתיים הגדולות והקטנות, השמות המומלצים הם השפתיים החיצוניות והשפתיים והפנימיות, המתארים את השפתיים בצורה יותר מציאותית.
יש נשים שאצלן השפתים הפנימיות, הנקראות "קטנות", יותר גדולות מהשפתיים הנקראות "גדולות".
בניהול משאבי אנוש, פָּזָ"ם (ראשי תיבות: פרק זמן מזערי או מינימלי) הוא פרק הזמן שחייב לעבור טרם קידומו של עובד לדרגה הבאה או לתפקיד בכיר יותר במסלול הקידום שלו.
המושג נמצא בשימוש נרחב בצה"ל, שבו קיים פז"ם לקידומו של חייל בדרגה, וכן בשירות המדינה.
קיימים מסלולי קידום שונים לחיילים במערכים השונים, באופן כללי לוחמים מקודמים מהר יותר (פז"ם קצר יותר) מתומכי לחימה, ואלו בתורם מקודמים מהר יותר מיתר החיילים.
למשרתי הקבע קיימים מסלולי קידום ייעודיים, המאפשרים קיצור פז"ם בין דרגות או הארכתו בהתאם למסלול.
לנגדים מדרגת רס"ל ומעלה שיצאו לקצונה קיים קיצור פז"ם המאפשר הענקת דרגת רס"ן בתוך חמש שנים מקבלת הדרגה, ובכל מקרה מקבלים נגדים מדרגת רס"ל (עם ותק של שנה, לפחות) ומעלה דרגת סגן בעת מינויים לקצינים, במקום סגן משנה.
מניין משך הפז"ם מוקפא אם חייל נעדר משירות סדיר שלא ברשות, מרצה עונש מאסר (זמן המכונה "תקופה בלתי נמנית" או "תב"ן שלילי") או שנמצא בדחיית שירות (תקופה המוגדרת כ"תב"ן חיובי").
כמו כן, חייל שנכלא לא מקודם בדרגה למשך שנה מתאריך המשפט.
חייל הנמצא בשבי, או שהוא מוגדר כנעדר מקודם בדרגות כאילו לא נעדר מן השירות, על פי מסלולו.
חיילי מילואים ממשיכים לצבור פז"מ לפי ימי המילואים שבוצעו בפועל.
למרות שעל פי המספרים האישיים לא ניתן לקבוע את מספר החיילים בצה"ל בכל עת נתונה, הרי שחיילי החובה יכולים לאמוד את הוותק של חייל ("הפז"ם") ואת מחזור הגיוס שלו לפי מספרו האישי.
מהמשמעות הרשמית של המושג "פז"ם" נוצרו ביטויים בסלנג הצה"לי.
כשם עצם, משמשת הטיית המילה פז"ם על מנת לתאר ותק.
לדוגמה, "פז"מניק" הוא חייל ותיק ביחידה מסוימת, שכבר עברה תקופת הזמן בה הוא נחשב כחייל חדש ("צעיר").
הפועל "התפזם" פירושו התעמרות של חייל ותיק ב"צעירים".
פז"ם משמש גם כשם תואר לחפצים כמעט בלויים, שעברו הרפתקאות ותלאות.
בקרב מרבית הלוחמים בחטיבות וביחידות השונות בצבא - "ותיק", הוא חייל בעל ותק של שנתיים מיום גיוסו, ומעליו - "עתיק", הוא חייל מהמחזור הקרוב ביותר לשחרורו ובכך בעל ותק של שנתיים וארבעה חודשים.
עובדים בתפקידים שונים בשירות המדינה צריכים פז"מ כדי לקבל קידום בתפקידם, הנקבע בנציבות שירות המדינה.
במקרים חריגים ניתן להגיש בקשה לקיצור הפז"מ, בתנאים הדרושים.
עובדי מדינה המשרתים במילואיםמקבלים עדיפות בקידום ובקיצור הפז"מ לקבלת דרגה.
פּוֹתי (בגאורגית: ფოთი, במגרלית: ფუთი, פּוּתי, בלאזית: ფაში, פּאשי, בעבר נקראה על ידי הטורקים פאש - Faş) היא אחת משלוש ערי הנמל של גאורגיה, לחופיו המזרחיים של הים השחור.
היא שוכנת במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית במערב גאורגיה.
בקרבת העיר זורם נהר הריוני, הנשפך לים השחור.
העיר, שנבנתה ליד הקולוניה היוונית "פאסיס", הפכה לעיר נמל מרכזית ומרכז תעשייתי מאז תחילת המאה העשרים.
באפריל 2008 נחנך פרויקט כלכלי גדול בשיתוף פעולה בין גאורגיה לאיחוד האמירויות הערביות, שבמסגרתו עתיד אזור פותי להפוך לאזור תעשייה חופשי.
פותי מרוחקת מהבירה טביליסי כ-312 ק"מ לכיוון מערב.