tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפופולריות הגוברת של גלישת קניונים והסיכונים הכרוכים בה הביאו להתפתחות מסגרות להדרכה במיומנויות הכרוכות בפעילות זו.
מספר ארגונים ברחבי העולם מקיימים הדרכה שכזו ברמות קושי ומורכבות שונות ומציעים את שירותיהם של מדריכי גלישת קניונים מטעמם.
גלישת חול או סנדבורד הוא ספורט תלוי גלשן בדומה לגלישת שלג, אשר המתרחש על דיונות חול.
ספורט זה שכיח יותר באזורים מדבריים או באזורי החוף.
פעילות זו כוללת רכיבה על או במורד דיונה בזמן היות הרוכב קשור עם שתי הרגליים על הלוח, אם כי ניתן להשתמש בגלשן חול ללא כריכות.
ספורט זה פחות פופולרי מאשר סנובורד, בין היתר מכיוון שקשה לבנות מעלית סקי מכנית על גבי דיונות החול ולכן משתתפים בדרך כלל חייבים ללכת בחזרה לפסגה, או לחלופין, לרכב על טרקטורון חזרה לחלקה העליון של הדיונה.
עם זאת, דיונות חול זמינות בדרך כלל כל השנה בניגוד לאתרי סקי, שבדרך כלל עונתיים.
נכון ל-2016, ג'וש טנג', אלוף גלישת חול מקצועי, מחזיק כעת בשיא הסלטה האחורית בעלת המרחק הרב ביותר - 13.67 מטרים - בספר השיאים של גינס.
בנוסף, טנג' מחזיק בתואר אלוף גלישת החול העולמי ארבע פעמים וקבע שלושה שיאי עולם.
אריק ג'ונסון, גולש שלג וחול מקצועי, מחזיק בשיא גינס עבור המהירות המרבית על גלשן חול - 82 קמ"ש, אם כי נמדדו באופן לא רשמי גם מהירויות של 97 קמ"ש.
בסיס גלשן החול קשה הרבה יותר מבסיסו של גלשן שלג והוא בנוי בעיקר מפורמייקה או ציפוי פלסטי עם חומרי בסיס מיוחדים שמיוצרים כעת עבור ספורט זה.
על מנת לדאות על החול, לעיתים מכסים את תחתית הגלשן בשעווה, בדרך כלל עם שעווה מבוססת פארפין, לפני הגלישה.
לאחר מכן, לתחתית הגלשן עלול להיות מראה משויף, בעוד ש'בסיס מרוצים' נוטה להבריק ולהבהיק עם השימוש.
רוב גלשני השטח מורכבים מרובד פרקט, בעוד שגלשנים 'בגודל מלא' מורכבים מעץ, סיבי זכוכית ותרכיב פלסטיק.
למרות זאת, בסיס שלג יעבוד לפעמים בדיונות חדות.
ישראל, כמדינה חמה, מתאימה במיוחד לגלישת חולות.
בגלישת חולות אין צורך בניסיון קודם, כל אחד יכול להיות גולש.
זוהי אטרקציה ייחודית לדרום המדינה המתאימה למשפחות ולקבוצות.
החול בדיונות בישראל הוא דק במיוחד ולכן מצוין לגלישה.
מזג האוויר היבש של הנגב מאפשר פעילות זו לאורך כל עונות השנה.
בשנת 2012 דרור במדבר הביאו לישראל את גלישת החולות.
סהרה הקטנה על האי קנגורו בדרום אוסטרליה היא מערכת דיונות חול שכוללת שני קמ"ר.
הגבוהה מבין הדיונות היא בקירוב 70 מטרים מעל פני הים.
מפרץ לאקי, כ-30 ק"מ דרומית לקלבארי, במערב אוסטרליה, הוא נקודת גלישה נוספת.
טיולי גלישת חול מוצעים באזור.
דיונות סטוקטון, 2.3 שעות צפונית לסידני.
מערכת דיונות החול במפרץ סטוקטון היא ברוחב קילומטר, באורך 32 ק"מ ומכסה שטח של מעל 4200 דונם.
הדיונות המסיביות מגיעות לגובה 40 מטרים.
ממוקמת דקות ממרכז מפרץ נלסון, זוהי מערכת דיונות החול הגדולה באוסטרליה.
הדיונות הטובות ביותר עבור גלישת חול במצרים כוללות את ים החול האדיר ליד נווה המדבר סיווה במדבר המערבי של מצרים, דיונות קטאניה (נסיעה של שעה וחצי מקהיר), אל סאפרא והדודא באמצע בין דאחב וסיינט קטרין בסיני.
אומרים שמקורה של גלישת החול היא במצרים בתקופת פרעה שבה גלשו בדיונות על חתיכות עץ.
נמיביה מציעה פעילות נוספת בשם סקי חול אשר דומה לגלישת חול אך מבוצעת בעזרת מגלשי סקי במקום גלשן חול.
רוב סקי החול מבוצע בדיונות של מדבר נמיב באזור סווקופמונד ומפרץ וולביס.
עם רישיון מיוחד זה אפשרי לפעמים לגלוש סקי בדיונות הגבוהות בעולם בסוסוסבלי.
באזור משתמשים בשני סוגי גלישת חול שונים, "השכיבה", בו הגולש שוכב על גלשן שבנוי מיוחד וגולש עם הראש קדימה על הדיונה ו"גלישה בעמידה", בה הטכניקות דומות למדי לגלישת שלג.
הנריק מיי, גרמני שחי בנמיביה כבר 10 שנים, קבע שיא גינס בגלישת סקי חול מהירה ב-6 ביוני 2010. הוא הגיע למהירות של 92.12 קמ"ש.
גלישת חול הייתה פעילות תיירים מסחרית בסווקומפמונד מאז 1994, כשכריסטיאן ווטז החל להכין גלשני חול נמיביים.
ב-1995 בת' סארו וכריס ג'ייסון החלו לקחת נופשים לגלישת חול על גלשני מזוניט.
השימוש בגלשני מזוניט כרוכה בשכיבה בזמן הגלישה על הדיונות בדומה לגלישת מזחלות.
כמה שנים לאחר מכן הם קנו את גלשני חול נמיביה והחלו בנוסף להציע גם גלשני עמידה.
בין 2002 ו-2004 ליגת גלישת החול הדרום אפריקאית ביצעה תחרויות בדיונת מאטרהורן שממוקמת בין סווקופמונד ומפרץ וולביס.
אירועי התחרות כללו סללום כפול, גלישת מסלול וקפיצות גדולות.
ב-2005 ו-2006 ארגון שונה ארגן את התחרויות במאטרהורן אבל התחרויות לא היוו חלק בליגת גלישת החול הדרום אפריקאית במהלך שנים אלו.
אחרי כמה חלוצים כמו דרק ברדנקאמפ שגלשו בסווקופמונד בסביבות 1974, מפעילים מסחריים החלו להציע גלישת חול לתיירים מאז 1994. בשנת 2000 ליגת גלישת החול הדרום אפריקאית הוקמה.
תחרויות גלישת חול החלו ב-2001 כאשר מחנות SA החלו לפעול מ-2002 עד 2004. הליגה קרסה והספורט קם לתחייה במחדש בשנת 2007 עם אימוני גלישת חול שבועיים בתוך ומסביב לקייפ טאון וגאוטנג.
סנד מאסטר פארק, ממוקם בפלורנס, אורגון בארצות הברית הוא פארק גלישת החול הראשון בעולם עם 40 דונם של דיונות חול מפוסלות פרטיות וחנות מקצועית במשרה מלאה.
הפארק נפתח בשנת 2000 על ידי חלוץ גלישת החול, לאון ביל, ומציג גלישת חול לכ-25,000 אנשים בכל שנה.
דיון ריידרס אינטרנשיונאל (Dune Riders International) הוא הגוף המנהל עבור גלישת חול תחרותית בעולם והוא מנחה 3 אירועים בכל עונה בסנד מאסטר פארק.
הפארק הלאומי גרייט סנד דיונס ופרסרב ליד אלמוסה, קולורדו מאכלס גלישת חול על דיונות החול הגבוהות בצפון אמריקה.
גלישת חול, מזחלות וסקי מותרים בכל מקום בשטח הדיונות, הרחק משטח הצומח.
פארק זה לא משכיר מזחלות או גלשני חול; את אלו ניתן להשכיר או לקנות בשני קמעונאים בעמק סאן לואיז שבו הפארק ממוקם.
פרו ידועה בדיונות החול הגדולות המצויות בה באיקה, חלקן מגיעות ל־2 קילומטר.
דיונה גרנדה באיקה היא הדיונה הגדולה בעולם.
הקופה סנדבורדינג פרו (תחרות גלישת החול בפרו) נערכת ליד פרקאס בכל שנה מאז 2009. ישנן דיונות גדולות נוספות ליד הבירה (לימה) בצ'ילקה.
בצ'ילה גלישת החול נהוגה ברחבי צפון הארץ, כולל את דיונות מדנוסו בקופיאקו (שבו נערך ראלי דקר), חוף פוארטו ווילג'ו בקלדרה, דיונות באיקקה ונוספות ליד ווינה דל מאר.
ניקרגואה היא ביתה של סרו נגרו, הר הגעש הצעיר ביותר במרכז אמריקה.
בגלל המדרונות החדים והחול הוולקני זה אפשרי לגלוש על הר געש פעיל זה.
מונטה קאולינו בהירשאו בגרמניה היא הר חול קטן יחסית.
אמנם בגלל היותו מצויד במעלית עד פסגתו בת 120 המטרים, הוא המקום בו מתרחשות תחרויות גלישת החול העולמיות.
אמותינס הוא מדבר קטן 5 ק"מ מעיירת קטלקוס בלימנוס שביוון.
ישנן דיונות חול רבות שם, שבהן אנשים יכולים לעסוק בגלישת חול.
אליפות גלישת החול העולמית -אליפות זו נערכת מדי שנה בהירשאו (עד 2007), גרמניה במונטה קאולינו, כיום גם האתר של גבעת החול הגבוהה באירופה.
גולשים יכולים לגלוש בדיונות מעל 300 רגל (91 מ') עד נחיתה לתוך מים בבסיס הגבעה.
ישנה גם מעלית לדיונת חול זו, היחידה בעולם.
האירועים כוללים סלאלום (דומה לסלאלום המקביל הענק בסנובורד), פריסטייל (בדומה לפריסטייל בסנובורד) וגלישת קרוס (בדומה לגלישת קרוס בסנובורד).
סנד מאסטר ג'אם - אירוע גלישת חול שנתי המתקיים בפלורנס, אורגון בסנד מאסטר פארק.
אירוע זה מתרחש בסוף האביב או בתחילת הקיץ.
הסנד מאסטר ג'אם נערך מאז 1996.
אתגר הסנדבורד הפאן-אמריקאי - אירוע זה מתקיים בחודש יולי באקווירז, סיארה, ברזיל בחוף פראינהה.
הוא כולל חובבנים ומקצוענים המעוניינים להתחרות באירועי פריסטייל וקפיצות.
סנד ספורטס סופר שואו - אירוע חוצות שנתי בכל סוגי ספורט החול, כולל גלישת חול.
אירוע בן שלושה ימים זה מתרחש בספטמבר בקוסטה מסה, קליפורניה ביריד של מחוז אורנג' ומרכז אקספו.
תחרות גלישת החול הבין - לאומית - מה - 1 עד ה - 5 במאי 2014, התקיימה תחרות גלישת החול הבין לאומית במצרים.
גלישה בפרטיות או גלישה בסתר היא מאפיין המאפשר גלישה באינטרנט ללא שמירת המידע שהדפדפן אוגר, כגון היסטוריית גלישה, סיסמאות, מידע הנשמר בטפסים שהמשתמש ממלא (כלומר, לא קיימת השלמה אוטומטית שזוכרת איזה תוכן הכניס המשתמש), הורדות ו-Cookies.
אופציה זו קיימת בדפדפנים רבים, ובהם Chrome, IE, Mozilla, Safari וכו'.
על מנת לגלוש בפרטיות יש לבצע את הצעד הבא בהתאם לדפדפן עליו עובדים:
גוגל כרום - יש ללחוץ על שלוש הנקודות האנכיות בפינה הימנית העליונה ולבחור באפשרות של New Incognito Window.
לחלופין, ניתן להשתמש בקיצור המקלדת Ctrl + Shift + N
גלישה בסתר פותחה לראשונה בשנת 2005, ומאז החלה להיות בשימוש על ידי דפדפנים.
בעבר, האפשרות לגלישה בפרטיות נעשתה רק דרך פיצ'ר שהוצמד לדפדפן והמשתמש יכול היה לבחור בעת הצורך.
כיום, בנוסף לפיצ'ר, קיימים דפדפנים שבברירת המחדל שלהם קיימת הגדרה מובנית לגלישה בפרטיות מבלי שהמשתמש בחר בכך.
רוב הדפדפנים מאפשרים לבחור את הגלישה בפרטיות כברירת מחדל עוד בתחילת השימוש בדפדפן.
קיימים שימושים רבים לגלישה בפרטיות:
כניסה למספר חשבונות שונים במקביל (לדוגמה חשבון בנק או חשבון רשת חברתית).
מניעת הצעות מביכות או פורנוגרפיות מלהופיע בדפדפן.
מניעת הופעת הצעות חיפוש וכתובות URL בכלל ומביכות בפרט באופן אוטומטי.
מניעה של אחרים לראות את ההיסטורית גלישה של המשתמש.
אפשרות לתוצאות חיפוש נקי במנועי חיפוש.
מניעת אתר מסחרי מלהבין את עדיפויות המשתמש אשר בהמשך ישמשו את הדפדפן כגורם השפעה על המשתמש.
(לדוגמה, בחיפוש באתר מסחרי מסוים כאשר משתמש יחפש מוצר, אותו אתר ידע לבצע מניפולציות על המשתמש בעזרת העלאת מחירים כאשר המשתמש יכנס אליו בפעם השנייה).
הסתרה של היסטוריה, מידע פרטי והשלמה אוטומטית בטפסים.
מניעה של הדפדפן מלשמור ולזכור סיסמאות של המשתמש.
הקרן של מוזילה (Mozilla foundation) ערכה מחקר על התנהגות המשתמש בעת שימוש גלישה בפרטיות על מנת לבדוק כמה זמן משתמשים גולשים דרך פיצ'ר הגלישה בפרטיות.
התוצאות הראו כי ממוצע הזמנים שאנשים גולשים באופן זה עומד על 10 דק'.
קיימת אפשרות כי בעת גלישה בפרטיות תבוצע שמירה של היסטוריית הגלישה.
היסטוריה זו תישמר כל עוד המשתמש לא סגר את הדפדפן.
ברגע שהדפדפן נסגר, תימחק היסטוריית הגלישה.
את אפשרות זו ניתן למצוא בהרחבות שמצויות בדפדפן של google chrome והיא נקראת off the record history.
גלישה בפרטיות לא חוסמת את הפרטיות באופן מוחלט, וישנם מקורות שחשופים לתוכן שחיפש המשתמש, למשל, השרת שאליו מחובר המחשב, המעביד (אם מדובר במחשב בעבודה), והאתרים עצמם.
האופציה לאיתור האתרים בהם גלש המשתמש אינה נחסמת בעת גלישה בפרטיות, ועדיין ניתן לדעת מאיזה מחשב גלש המשתמש על ידי החשיפה לכתובת ה-IP של המחשב, שאינה נחסמת אף היא.
כאשר משתמש מבצע שמירת אתר במועדפים או מוריד קובץ למחשב, אותו מידע נשמר במחשב בדיסק הקשיח.
בסיום שימוש בגלישה בפרטיות, הדפדפן מוחק את המידע, לעומת גלישה רגילה, שבה חלק מהמידע נשמר.
המידע שנמחק בעת הגלישה בפרטיות מועבר לדפדפן; הוא אמנם לא נשמר בהיסטוריית הגלישה, אך משפיע על אילו אתרים יוצגו למשתמש בעת גלישה באופן רגיל.
ב-Mozilla קיימת אופציה שנקראת "הגנת עקבות" (tracking protection) שמאפשרת למשתמש לחסום את האתר משמירת מידע על הגולש (מתי הוא נכנס לאתר וכדומה) בעת גלישה בפרטיות, לדוגמה analytics trackers.
בשנת 2015 חוקרים מאוניברסיטת פנסילבניה בדקו כ-2,000 הרחבות של Firefox ומצאו כי חלק גדול מההרחבות לא עומדות בחוקיות של הגלישה בפרטיות.
במחקר נמצא כי הרבה מההרחבות שומרות תיקיות על מחשב המשתמש ואינן מוחקות את המידע של הגולש לאחר סגירת הגלישה בפרטיות כפי שמצופה.
בשנת 2012 חוקרים מברזיל פרסמו תוצאות לפרויקט המחקר שלהם שבו הם ניסו להוציא את המידע שחיפש משתמש מסוים בעת גלישה בסתר בדפדפנים IE ו-Firefox, באמצעות טכניקות משפטיות יישומיות.
הם הצליחו לאתר את האתרים בהם גלש המשתמש דרך אחזור של מידע גרפי וטקסטואלי שבהם צפה המשתמש.
בשנת 2014 המחקר הורחב לרמה הכוללת את הדפדפנים google chrome ו-safari.
התוצאות הציגו כי דפדפנים במצב גלישה בפרטיות אינם מסתירים את המידע שנאסף במצב זה וכי הם משאירים עקבות בתיקיות שקשורות למערכת ההפעלה.
גלישה בסתר הוא מיני-אלבום משותף של הראפרים ישראלים מיכאל כהן ומיכאל סוויסה.
האלבום יצא לאור ב-5 באפריל 2019, דרך חברות התקליטים הליקון ושיגולה רקורדס.
האלבום הופק על ידי כהן בשיתוף מפיקים שונים ומוקסס על ידי אורי שוחט.
לפני יציאת האלבום, כהן וסוויסה הוציאו שיר משותף בשם "קופה" מתוך המיני-אלבום של כהן, "חצי אפוי".
היא נהרגה בקרב עם מחבל פלסטיני בשכונת נווה יעקב בירושלים, בגיל 21. על פעולתה בקרב עוטרה בעיטור האומץ של המשטרה.
גלית ארביב נולדה בקריית ביאליק, ובגיל צעיר עברה עם משפחתה לעיר נשר.
היא סיימה את לימודיה בתיכון המקיף בעיר.
לאחר גיוסה לשירות חובה בצה"ל הוצבה ארביב לשירות במשמר הגבול.
לאחר תום שירותה התגייסה למשטרת ישראל.
בפברואר 2002 היא הוצבה בתחנת שפט במרחב ציון בירושלים - התחנה שבה הייתה מוצבת במהלך שירותה במשמר הגבול.
ב-25 בפברואר בשעות הערב, במהלך האינתיפאדה השנייה, חדר מחבל חמוש ברובה סער לשכונת נווה יעקב וירה לכל עבר.
ניידת משטרה ובה שלושה שוטרים, וארביב ביניהם, מיהרה למקום.
ארביב יצאה מהניידת, ירתה לעבר המחבל והסתערה לעברו.
היא הצליחה לפגוע בו אך נפגעה מיריותיו בפלג גופה העליון.
שוטר נוסף מהשלושה הסתער לעבר המחבל ונפגע גם הוא.
השוטר השלישי ירה לעבר המחבל והתגושש אתו עד שנפגע.
אזרחים שבאו למקום סייעו לו להכריע את המחבל.
גלית ארביב פונתה לבית חולים ומתה מפצעיה לאחר מספר שעות.
היא נקברה בבית הקברות של נשר.
משטרת ישראל עיטרה את שלושת השוטרים בעיטורים על פעולתם.
ארביב עוטרה לאחר מותה בעיטור האומץ.
שמה של ארביב הונצח במספר אנדרטאות: אנדרטת חללי המשטרה בקריית אתא; האנדרטה לחללי נשר במערכות ישראל; חדר הנצחה לנופלי מחוז ירושלים ולוח זיכרון בתחנת מוריה.
בשנת 2015 נחנך בנשר מצפור גלית שהקימה העירייה לזכרה של ארביב.
גלירס (שם מדעי: Glires; מילולית: "glīrēs" - נמנמן) היא קבוצה של יונקי שליה מקבוצת האאוארכונטוגליריים, אשר כוללת את המינים הקרובים למכרסמים ולארנבאים שבעבר נחשבו למכרסמים.
כמו כן היא כוללת עוד 2 סדרות נכחדות: Arctostylopida ו-Anagaloidea, אשר התקיימו במשך הפלאוגן ואולי אף בסוף הקרטיקון (ייתכן שהם שייכים לקבוצות אחרות).
קבוצה זו הוגדרה כבר ב-1758 בידי החוקר השוודי קארולוס לינאוס ונבדקה בידי מחקרי גנום מיטוכונדרי משותפים.
היא כוללת את מרבית היונקים כיום, כאשר סדרת המכרסמים מכילה חצי מהיונקים.
מרבית מיני הקבוצה הם קטנים וזריזים, מתרבים במהירות ומסתגלים למגוון סביבות מחיה.
מבנה שיניהם מותאם לחיתוך וגיזום של מזון קשה, כך שביכולתם לאכול מגוון מזונות, כאשר רובם הם אוכלי צמחים.
סוג ללא מקור Gomphos - נכחד
סוג ללא מקור Heomys - נכחד
סוג ללא מקור Matutinia - נכחד
סוג ללא מקור Mimotona - נכחד
סוג ללא מקור Rhombomylus - נכחד
סוג ללא מקור Sinomylus - נכחד
גלישת גלים הוכרה כענף אולימפי לראשונה באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021.
בספטמבר 2015 הוכרזה גלישת גלים כענף חדש המועמד להיכלל במשחקים האולימפיים החל מאולימפיאדת טוקיו שתוכננה להתקיים בשנת 2020. הענף הועמד לבחינה לצד בייסבול, סופטבול, קראטה, סקייטבורדינג וטיפוס צוקים.
באוגוסט 2016 הצביע הוועד האולימפי הבינלאומי בעד הכללת כל הענפים.
בשנת 2018 הכריז איגוד הגלישה הבינלאומי (ISA) שהתחרות תתקיים באוקיינוס הפתוח ולא בבריכת גלים מלאכותית, כפי שתוכנן במקור.
קאריסה מור זכתה במדליית זהב בתחרות נשים.
במהלך אולימפיאדת פריז בשנת 2024, התחרות התקיימה בטהיטי, אי בחסות צרפתית המרוחק מפריז 15,705 קילומטרים, בו נבנה כפר אולימפי צף.
היה זה שיא עולמי במרחקים בין התחרויות באותם משחקים.
באולימפיאדת טוקיו, הפעם הראשונה בה התקיימה התחרות, השתתפו המתחרים בקטגוריה אחת בלבד.
התחרות התקיימה "גלשן קצר" באורך 1.8 מטר עד 2.4 מטר.
בכל מקצה התחרו 4 גולשים, במסגרת זמן של 20 עד 25 דקות.
השניים הטובים ביותר בכל מקצה המשיכו למקצה הבא.
גלית אלטשטיין (נולדה ב-13 בדצמבר 1974) היא עיתונאית ואשת תקשורת ישראלית, אשר כיהנה כממלאת מקום מפקד גלי צה"ל.
קודם לכן שימשה ראש מערכת החדשות בעיתון "כלכליסט" וראש מחלקת החדשות של גלי צה"ל.
אלטשטיין לא שירתה בצה"ל, לאחר שקיבלה פטור מגיוס.
היא בעלת תואר ראשון בתקשורת ומדיה מאוניברסיטת פיירלי דיקינסון בניו ג'רזי, וסיימה השתלמות בתקשורת ציבורית במערכת ה-BBC בלונדון.
הצטרפה לגלי צה"ל במרץ 1999, ושימשה בשורת תפקידים בתחנה במשך כ-19 שנה.
את תחילת דרכה בתחנה עשתה כמבזקנית ובהמשך כמגישה וכעורכת של חדשות ויומנים, בין היתר של תוכנית האקטואליה "בוקר טוב ישראל".
בשנת 2003 מונתה לסגנית של ראש מחלקת החדשות צביקה גולדברג, לממלאת מקומו ולרכזת הכתבים במערכת התחנה.
בספטמבר 2006 מונתה לראש מחלקת החדשות של התחנה, וכיהנה בתפקיד עד קיץ 2014.
בספטמבר 2017 מונתה לראש מערכת החדשות בעיתון "כלכליסט".
בשנים 2005–2016 שימשה אלטשטיין גם כמרצה במכללה האקדמית ספיר.
באוגוסט 2021, לקראת תום כהונתו של מפקד גלי צה"ל שמעון אלקבץ וברקע הכוונות לסגור את התחנה, הודיע שר הביטחון בני גנץ על החלטתו למנות את אלטשטיין לממלאת מקום מפקד התחנה למשך שלושה חודשים, עד אשר יתבהר עתיד התחנה.
אלטשטיין היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד.
שלושה חודשים לאחר מינויה של אלטשטיין כממלאת מקום מפקד התחנה, האריך גנץ את כהונתה לפרק זמן לא ידוע.
לאחר פרסום תחקיר שייחס לאמיר איבגי "יצירת סביבת עבודה עוינת", באוקטובר 2021 סיכמה אלטשטיין עם איבגי על סיום תפקידו כמנהל מחלקת החדשות של התחנה.
בפברואר 2022 הדיחה אלטשטיין את הפרשן הפוליטי של התחנה יעקב ברדוגו מהגשה משותפת עם ירון וילנסקי של התוכנית "וילנסקי את ברדוגו", המשודרת בחמש בערב.
את המהלך הסבירה אלטשטיין במכתב לאנשי תחנת הרדיו המציג את נורמות ההתנהגות הראויות בתחנה.
השינוי ספג ביקורת ממפלגות האופוזיציה, הליכוד, ש"ס, יהדות התורה והציונות הדתית, שהודיעו על החרמת התחנה.
למחרת ברדוגו התפטר בשידור חי גם מהגשת התוכנית "מחשבות בע"מ", לאחר שתקף את התחנה במונולוג.
בסוף פברואר הסתיימה כהונתה כמפקדת גלי צה"ל.
ביוני 2023 החלה לעבוד ברשת בלומברג, שבה תסקר את תחומי הכלכלה והממשל בישראל.
גלית אילת (נולדה ב-1965, בחיפה) היא אוצרת וכותבת על אמנות עכשווית.
היא הקימה את המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון.
כיום מקימה מרכז בינלאומי חדש לאמנות אקולוגית בחצבה.
גלית אילת למדה תואר ראשון באמנות בבית הספר לאמנות קלישר, ועם סיום לימודיה התחילה להתענין באוצרות.
במיצב בפרויקט הגמר שלה "שיח אוצרים", יחד עם מקס פרידמן, הם זימנו חמישה אוצרים לשולחן אחד לדיון בשאלות בוערות והקליטו אותם.
לאחר לימודי תואר שני בהולנד היא חזרה לישראל בשנת 2001 לאחר שקיבלה הצעה להקמת מרכז אמנות בחולון.
אילת הייתה המנהלת המייסדת את המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון, וניהלה אותו במשך כעשור.
אילת אצרה את הביאנלה בסאו פאולו (2014) ואת הביתן הפולני בביאנלה בוונציה (2011).
בשנת 2010 עברה אילת לאמסטרדם והחלה לאצור במוזיאון ואן אבבה בהולנד.
בשנת 2022 היא הודיעה על הקמת מרכז בינלאומי לאמנות אקולוגית בשיתוף עם החברה להגנת הטבע בחצבה.
אילת היא הנשיאה הראשונה של האקדמיה לאמנויות העולם, שנוסדה בשנת 2012, בקלן, וזוכת במלגת קית' הרינג לאמנות ואקטיביזם, מכללת בארד ניו יורק לשנים 2017–2018
פעילות במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון
במסגרת עבודתה במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון אצרה אילת תערוכות רבות בהשתתפות אמנים ישראלים ובינלאומיים, ביניהם הטרילוגיה הלכות שכנים - התערוכות בחנו אפשרות של התכנות של רשת תרבותית עבור אמנים ומרכזי אמנות מהמזרח הקרוב, אגן הים התיכון והבלקן.
פרויקטים נוספים שיזמה במסגרת המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון:
ארכיון נייד לעבודות וידאו - הוקם בהמבורג Kunstverein ב-2007, שם גם החל את דרכו, כאשר כל אחת מהתחנות אליהן הוזמן הארכיון תרמה יצירות אמנות לאוסף המקורי (1500 כותרים).
נכון לשנת 2015, ביקר הארכיון ביותר משבעה עשר מרכזי אמנות ואקדמיות לאמנות בעולם.
מארב - מגזין אמנות אינטרנטי
אילת הקימה את "מארב, מגזין מקוון לאמנות ותרבות" יחד עם מיכאל קסוס גדליוביץ', ושרתה כעורכת הראשית בין השנים 2004 - 2010.
המגזין שימש כפלטפורמה אלטרנטיבית ייחודית בשדה האמנות הישראלי.
ועסק בכל גיליון בנושא מסוים מזוויות שונות, דרך שיחות עם יוצרים, מאמרים, הצגת יצירות אמנות רלוונטיות ועוד.
בין הנושאים בהם התמקד המגזין פונדמנטליזם, תנועות משיחיות, אלימות, מקומה של היהדות בתרבות הישראלית, קניין רוחני והשפעת יחסי מזרח-מערב על המזרח התיכון.
סדרת הסמינרים הנודדים 'מרחבים לימינליים' פותחה יחד עם אייל דנון, רים פאדה ופיל מיסלביץ.
המוקד הראשוני של הפרויקט היה כביש 60, המחבר בין ירושלים לרמאללה, וכיצד ניתן באמצעות אמנות ותרבות להתגבר על חסמים פוליטיים, חברתיים ופיזיים שיצר הכיבוש הישראלי.
הפרויקט סלל את הדרך ליוזמות אוצרותיות ניסיוניות עבור אמנות מחויבת פוליטית בישראל ובפלסטין ומעבר לכך.
מרחבים לימינליים לא הסתיים בתערוכה אלא התפתח לפרויקט מחקר משותף, סמינרים, מיקרו-רזידנסיס, פלטפורמת הפקה וסדרה של התערבויות ספציפיות.
הספר מרחבים לימינליים יצא לאור ב-2009.
אילת הייתה אוצרת שותפה בווידאו זון 4 ביאנלה הישראלית לוידאו ארט.
ואצרה תערוכות נוספות כגון 'מעולם לא נראנו טוב יותר' בבית התפוצות.
בין השנים 2010 - 2013, היא הייתה אוצרת עמיתה ב-Van Abbemuseum בהולנד.
במסגרת התערוכה הוצג גוף עבודות מעורר מחלוקת שנרכש לאוסף אחרי מלחמת העולם השנייה ובו עבודות שנבזזו מיהודים.
העבודות הוצגו ללא שם האמן אלא רק עם מספר התיק ומוצאן כדי שאפשר יהיה ללכת ולחפש את קורות החיים של כל עבודה.
בשנת 2011 היא הייתה האוצרת של הביתן הפולני בביאנלה בוונציה, בו הציגה האמנית יעל ברתנא.
בשנת 2013–2015 היא אצרה את הביאנלה בסאו פאולו ה-31 'כיצד (...) דברים שלא קיימים' יחד עם נוריה אגויטה מאיו, פבלו לאפואנטה, אורן שגיב, צ'ארלס אשה והאוצרים השותפים בנג'מין סרוסי ולואיסה פרונסה.
חלק מהביאנלה הוצגה מאוחר יותר במוזיאון Serralves שבפורטו.
ב-2014 היא אצרה יחד עם סבסטיאן צ'יחוקי את התערוכה 'קשת בחשכה' ב-SALT באיסטנבול.
התערוכה עסקה באמנות מנקודת מבט פוסט-חילונית, התערוכה הוצגה מאוחר יותר בגרסה מורחבת ב-Malmö Konstmuseum בשוודיה.
ב-2016 היא אצרה את התערוכה 'The Presence of the Real ', בפרישתינה ופיאה בקוסובו במימון האיחוד האירופי Culture for All - Phase III, ומשרד האיחוד האירופי בקוסובו.
הלכות שכנים, המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון, 2003
'משחקים אסורים', המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון, 2006
עם, ארץ, מדינה', המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון, 2006
'רע מנעוריו', המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון
'ואירופה תהיה המומה, מוזיאון ואן אבן, הולנד, 2012
שחור או לבן, המוזיאון לאמנות מודרנית בוורשה, 2013
תערוכת היחיד של אכרם זעתארי: 'היום הזה' ב-MG + MSUM Moderna Galerija Ljubljana
זה הזמן לדעת אחד את השני, אוקטובר סלון ה-52, במוזיאון של יוגוסלביה בבלגרד
אירופה תהיה המומה''', תערוכתה של יעל ברתנא בביתן הפולני, בביאנלה בוונציה ה-54, 2011.
'קשת בחשכה' ב-SALT באיסטנבול, 2014
תערוכת היחיד של סוקול בקירי, לא חבר ולא אויב'', במוזיאון הלאומי לאמנויות יפות בטירנה, 2019
2017-2018 - מלגת קית' הרינג לאמנות ואקטיביזם, בארד קולג' ניו יורק
גלית בירנבוים-נבון (נולדה ב-10 בפברואר 1973) היא אשת שיווק ורצת אולטרה מרתון רב יומי ישראלית, אלופת ישראל באולטרה מרתון וסגנית אלופת העולם בריצה רב־יומית.
בירנבוים-נבון גדלה ברמת חן שברמת גן ושירתה בצה"ל כמש"קית חינוך.
לאורך שנות ילדותה עסקה במגוון ענפי ספורט, בין היתר עסקה בג'ו-ג'יטסו, שיחקה כדוריד במכבי ארזים רמת גן והתנסתה מעט בריצה.
בשנת 1999 סיימה תואר ראשון בלימודי מזרח אסיה והשפה הסינית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2002 סיימה תואר שני עם התמחות בשיווק בקריה האקדמית אונו.
ב-1996 התחילה לעבוד כדיילת אוויר באל על.
עם השנים, לאחר השלמת התארים, עברה לתפקידים ניהוליים בחברה והייתה מנהלת אסטרטגיה שיווקית ומוצר, ולאחר מכן מנהלת תקשורת שיווקית של אל על.
במסגרת התפקידים ניהלה שיווקית את פרויקט הבואינג 787 דרימליינר של אל על.
משנת 2021 בירנבוים-נבון היא מנהלת השיווק של HOKA , מותג הנעלת ספורט.
לעיתים בירנבוים-נבון מרצה בפני קהלים שונים על הדרך שעברה בעולם הספורט.
בשנת 2009 החלה בירנבוים-נבון לרכוב על אופני שטח ולהתאמן בריצה, והשתתפה במרוץ 10 ק"מ בתל אביב ובהמשך בחצי מרתון במרוץ עין גדי.
ב-2011 החלה להתאמן עם מאמן והשתתפה בריצת המרתון הראשונה שלה.
לאחר מכן רצה עוד מספר מרתונים בישראל ובעולם.
בשנים הבאות גילתה בירנבוים-נבון את תחום הריצה של האולטרה מרתון ורצה 61 קילומטרים במרוץ "סובב העמק" בעמק יזרעאל.
בשנת 2015 הגיעה למקום הראשון מבין הנשים באליפות ישראל באולטרה מרתון, מרוץ של 60 קילומטרים שהתקיים בעמק המעיינות.
בהמשך השנה השלימה בירנבוים-נבון מרוץ 100 קילומטרים וסיימה במקום הראשון מבין הנשים.
לאחר מכן החלה להתאמן בתחום המרוצים הרב יומיים, עם המאמן קובי אורן - השיאן הישראלי בתחום, ולהתחרות בתחרויות ברחבי העולם.
ב-2016 סיימה במקום השני מבין הנשים ובמקום השישי הכללי במרוץ הסיבולת בבזל, כאשר רצה 105.1 קילומטרים ב-12 שעות.
בשנת 2020, השלימה 626 קילומטרים בריצת סולו 6 ימים שהתקיימה בתל אביב.
הריצה אורגנה כריצת סולו בישראל מכיוון שפרוץ מגפת הקורונה מנע מבירנבוים להשתתף באליפות העולם במרוץ רב-יומי שהייתה אמורה להיערך בהונגריה.
בשנת 2022 הפכה בירנבוים-נבון לישראלית שרצה את המרחק הגדול ביותר בתחרות כאשר רצה 637.5 קילומטרים באליפות העולם בריצת 6 ימים שהתקיימה בהונגריה, וסיימה כסגנית אלופת העולם - תוצאה שמיקמה אותה בשנה הזו במקום התשיעי בעולם מבין הנשים.
ב-2023 השתתפה בתחרות ריצת 48 שעות בצ'כיה וסיימה אותה במקום הראשון מבין הנשים ובמקום הרביעי הכללי, לאחר שרצה 271.5 קילומטרים.
שיאה האישי במרוץ ל-48 שעות עומד על 281.6 קילומטרים, אותו קבעה ב-2018.
גלית בירנבוים-נבון היא האישה הישראלית הראשונה להתחרות בריצת אולטרה מרתון רב יומי חד-שלבי.
היא מתחרה בתחרויות ברחבי העולם, ולאורך השנים זכתה במקומות הראשונים.
מאז שהחלה לעסוק בתחום ב-2016, אורח חיים שלה כולל שגרת אימונים ותחרויות.
בירנבוים-נבון מתעדת את הדרך שעברה ואת אורח החיים שלה בבלוג, ומייעצת וחולקת את הניסיון שלה עם רצים השואפים להתחרות בתחום האולטרה מרתון.
גלית בירנבוים-נבון אם לשתי בנות, ומתגוררת עם משפחתה במודיעין.
בנוסף לעבודתה כאשת שיווק, בירנבוים-נבון סיימה לימודי אימון אישי במכון אדלר והיא מאמנת אישית.
גלית אטלס (נולדה ב-12 בספטמבר 1971) היא פסיכואנליטיקאית אמריקאית ילידת ישראל, הנמנית עם מובילי הגישה ההתייחסותית בפסיכואנליזה.
היא ידועה בעיקר בזכות תרומתה לפיתוח תפיסה חדשנית באשר למקומן של המיניות והתשוקה בתיאוריה ובפרקטיקה הפסיכואנליטית בת זמננו.
אטלס נולדה וגדלה בתל אביב.
בצעירותה עסקה במוזיקה, ובמהלך לימודיה בתיכון הייתה סולנית בלהקת צופי תל אביב.
לאחר מכן שירתה בלהקה צבאית בניהולו של מתי כספי.
לאחר שחרורה מצה"ל המשיכה לעסוק במוזיקה, והוציאה אלבום בשם "ולהפך" בחברת הד ארצי.
היא הופיעה במועדון הלוגוס ובמועדון הבארבי.
במקביל לפעילותה המוזיקלית השלימה לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בדרמה תרפיה.
בראשית שנות ה-2000 נישאה, וזמן קצר לאחר מכן קיבל בעלה הצעת עבודה זמנית בניו יורק.
שהותם שם, שתוכננה למספר חודשים, נמשכה בפועל שנים רבות.
במהלך תקופה זו השלימה אטלס לימודי דוקטורט והכשרה בפסיכואנליזה, החלה לפרסם מאמרים בכתבי עת מקצועיים, ובהמשך הצטרפה לסגל ההוראה של אוניברסיטת ניו יורק.
במהלך עבודתה באוניברסיטה הכירה את לואיס ארון, שהיה באותה עת ראש החוג שבו לימדה.
לאחר גירושיה, הפך ארון לבן זוגה, עד פטירתו בשנת 2019.
אטלס עוסקת בפסיכואנליזה ומשמשת כמנחה קלינית בפרקטיקה הפרטית במנהטן.
היא כתבה מאמרים רבים ופרקים לספרים תוך התמקדות בנושאי מגדר ומיניות.
אטלס היא גם מדריכה ופרופסור בתוכנית לפוסט-דוקטורט בפסיכותרפיה ובפסיכואנליזה באוניברסיטת ניו יורק.
היא חברת סגל במכון האנליטי (NIP) ובתוכנית הבינלאומית NTP, וכמו כן היא חברת דירקטוריון בכתב העת Psychoanalytic Perspectives.
אטלס מופיעה גם ברשימת המרצים האורחים במסגרת הלימודים המתקדמים בפסיכותרפיה באוניברסיטת תל אביב.
אטלס זכתה בפרס המחקר על שם אנדרה פרנסואה ובפרס מחקר מטעם האגודה לדרמה טיפולית של צפון אמריקה (NADTA).
שני ספריה הראשונים של אטלס מיועדים לאנשי מקצוע ולא תורגמו לעברית.
ספרה השלישי, המיועד לקהל הרחב, תורגם ל-17 שפות, ובהן עברית.
ירושה רגשית – סיפורי טיפול על סודות, אהבה וטראומה בין דורית, תרגמה עירית שורר, ידיעות ספרים, 2022.
גלישת גלים התקיימה כענף אולימפי באולימפיאדת פריז (2024) בפעם השנייה בתולדות המשחקים האולימפיים.
התחרויות התקיימו בסמוך לטהיטי, אי המהווה חלק מפולינזיה הצרפתית ומרוחק 17,705 ק"מ מפריז.
בתחרויות לקחו חלק 48 ספורטאים: 24 גברים ו-24 נשים.
תחרות הגלישה מתקיימות בתהופו, טהיטי, חלק מפולינזיה הצרפתית שנמצא בדרום האוקיינוס השקט.
ההחלטה לקיים את התחרויות באזור זה התקבלה בשל הגלים המאסיביים באזור, המתאימים לתחרות גלישה.
טהיטי נמצאת במרחק של 15,705 ק"מ מפריז - שיא חדש למרחק הפיזי הגדול בין העיר המארחת ובין אתר התחרויות.
השיא הקודם היה שייך לאולימפיאדת מלבורן בשנת 1956 בה התקיימו תחרויות הרכיבה על סוסים בסטוקהולם, שוודיה.
המשתתפים בתחרויות הגלישה יהיו היחידים שלא ישהו בכפר האולימפי ובמקום זאת ישוכנו על גבי אונייה שעגנה מול טהיטי ככפר האולימפי הצף הראשון.
לראשונה בתולדות התחרויות צופים יוכלו להיות נוכחים באתר התחרות.
בדומה לדירוג לקראת גלישת גלים באולימפיאדת טוקיו נקבעה מגבלה של 2 ספורטאים מכל מגדר לכל מדינה.
עם זאת מספר המתחרים הכולל הוגדל ב-4 לכל מגדר, ובמקרים מסוימים למדינות התאפשר לשלוח 3 נציגים מכל מגדר.
סך הכל השתתפו בתחרויות 48 ספורטאים מ-21 מדינות שונות, ביניהן ישראל.
+לוח זמנים אירוע↓ / תאריך → 27 ביולי 28 ביולי 29 ביולי 30–31 ביולי1 באוגוסט2 באוגוסט3-4 באוגוסט5 באוגוסט גברים סיבוב ראשון סיבוב שני סיבוב שלישי נדחה ¼ גמר נדחה ½ גמרגמר נשים סיבוב ראשון סיבוב שני סיבוב שלישי ¼ גמר ½ גמרגמר
התחרויות החלו ב-27 ביולי והיו אמורות להימשך חמישה ימים רצופים.
סערה וגלי ענק גרמו לביטול המקצה השלישי של הנשים.
בהמשך נדחו המקצים עוד 3 פעמים.
תחרותגבריםקאולי ואאסט ג'ק רובינסון גבריאל מדינה נשיםקרולין מארקס טטיאנה ווסטון-ווב יוהנה דפאי
גלית גוטמן (נולדה ב-23 בספטמבר 1972) היא מנחת טלוויזיה, יוצרת סרטי תעודה, שחקנית ודוגמנית עבר ישראלית.
זוכת תחרות היופי הישראלית "תגלית השנה" לשנת 1989.
גוטמן נולדה בהרצליה, לגיורא גוטמן ולזהבית(לבית הרטמן) שעלתה מפולין והייתה זמרת במקצועה.
עד גיל ארבע משפחתה התגוררה בירושלים, לאחר מכן התגוררו ברעננה, ובהמשך עברו ליישוב אבן יהודה שבשרון.
למדה בתיכון בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים במגמת לבורנטים.
באותה עת גוטמן גם שכרה דירה עם שותפים בתל אביב.
ב-1981 השתתפה בתחרות הזמר לילדים שירוויזיון וביצעה בה את השיר "פלא פה" שביצעה במקור הזמרת יונית שוהם.
ב-1982 השתתפה בפסטיבל שירי הילדים וביצעה בו את השיר "עוד בעודי צעיר" שביצע במקור הזמר רונן בהונקר.
גוטמן החלה את קריירת הדוגמנות ב-1989, בגיל 17, כאשר ניגשה לתחרות היופי הישראלית "נערת השנה" של השבועון "מעריב לנוער", אך לבסוף היא לא צלחה בה.
חודש לאחר התחרות צלם האופנה, אלדד מאסטרו, גילה אותה ברחוב והגיש את מועמדותה לתחרות יופי ישראלית אחרת, "תגלית השנה", בה זכתה גוטמן במקום הראשון.
זמן קצר לאחר מכן, טרם הגיעה לגיל 18, היא סיפרה בראיון שעברה שני ניתוחי סיליקון והשתלת שיניים, כדי למנף את הקריירה שלה כדוגמנית מסלול וסטילס, כשגוטמן עובדת במהלך כל תקופתה בצבא.
מאז הצטלמה לקטלוגים של מותגי אופנה ישראלים, ביססה את עצמה כאחת הדוגמניות המובילות בישראל, ואף הופיעה ב"טקס פרסי האופנה הישראלי", ששודר בערוץ 2 בזכיינית טלעד.
בשנים 1993–2010 שימשה פרזנטורית של מעצב האופנה הישראלי דני מזרחי.
בשנים 1995–1998 שימשה פרזנטורית של רשת האופנה הישראלית "קסטרו".
בשנים 2001–2009 שימשה פרזנטורית של רשת האופנה הישראלית "H&O".
החל משנת 2002 מדגמנת ומשמשת כפרזנטורית של רשת אופנת הנשים הישראלית "קרייזי ליין".
ב-2005 דגמנה עבור מותגי בגדי הים הישראלים של "גדעון אוברזון" ו"גוטקס".
בנוסף ב-2005 החלה לשמש כפרזנטורית של חברת ניתוחי האסתטיקה הישראלית "אמריקן לייזר".
ב-2007 כיכבה על השער של מוסף בגדי הים של כתב העת הישראלי "בלייזר".
ב-2016 הפכה לפרזנטורית החדשה של מותג ההלבשה התחתונה הישראלית "בוניטה דה מאס".
גוטמן היא שיאנית השערים של השבועון הישראלי "לאשה", משום שהיא הדוגמנית שהופיעה 27 פעמים על שער השבועון.
ב-1998 קיבלה תפקיד בסדרת הדרמה "רמת אביב גימל" בערוץ 2, בו גילמה את מעצבת האופנה אודליה ציפורי, במשך שלוש עונות.
בשנים 2002–2005 שיחקה בהצגת הבידור של אלי מנטבר "אני פה בגלל אשתי".
גוטמן שיחקה בסדרות טלוויזיה נוספות, בהן "צימרים" ב ב-2003, "השיר שלנו" (בעונה הרביעית בשנת 2007) של yes, "נשות הטייסים" ב-2010, ו"הפיג'מות" ב-2015.
היא התארחה בתפקיד עצמה בסדרות ג'וני ופיק אפ.
ב-2013 שיחקה גוטמן במחזמר "שלגייה והצייד" בתור המלכה הרעה.
בשנים 2016–2017 גילמה בסדרת הנעורים "פלאשבק" בערוץ הילדים למנויי HOT, את שלי סלע.
ב-2018 השתתפתה במשך כחצי שנה בסדנת משחק אצל יורם לווינשטיין.
ב-2003 הנחתה את "ספיישל מסך הזהב" ששודר ב בגרסתו הישראלית.
במסגרת חוזה הטאלנט שלה בערוץ 10 השתתפה בתוכנית האירוח "לימוזינה" (2002–2003) עם גיל ריבה, וכן הנחתה את תוכניות ההיכרויות "משחק מקדים" ו"מחפשים אהבה" (2004–2008), והנחתה את שתי העונות של תוכנית המציאות "הדוגמניות" בערוץ 10 (2005–2008).
בשנים 2007 ו-2009 היא הנחתה את טקס בחירת מלכת היופי של ישראל, ושימשה בשנים מסוימות כשופטת בתחרות.
ב-2010 יצרה את התוכנית "בטבעת זו" בערוץ 10, העוקבת אחרי חיי הנישואין של זוגות שונים.
עונה שנייה של הסדרה עלתה לשידור ביוני 2011
בשנת 2012 הגישה את התוכנית התיעודית "אחים לכל החיים" ששודרה בערוץ 10,
ב-10 בפברואר 2013 החלה גוטמן להנחות לצדו של יואב לימור את תוכנית הבוקר "הבוקר של קשת", ששודרה בערוץ 2 של הזכיינת קשת.
בשנים 2014–2016 הגישה מספר תוכניות דוקומנטריות נוספות בערוץ 2 בזכיינית קשת, את "זהירות ירקות" בפברואר 2014, את "הוא יכול להיות אבא שלך", העוסק בפערי גילאים גדולים בין בני זוג בדצמבר 2015, ואת "אמא, אני רוצה להיות דוגמנית" באפריל 2016.
באוגוסט 2017 הגישה בערוץ 2 בזכיינית קשת את תוכנית הדוקו-ראיונות "בגובה העיניים".
החל מ-3 בנובמבר 2017 חזרה גוטמן להנחיית תוכנית האקטואליה והאירוח "שישי בבוקר" (נקראה בעבר גם "הבוקר של קשת") לאחר הפסקה של כחצי שנה, המשודרת מדי בוקר יום שישי בערוץ קשת 12, לצדו של יואב לימור.
החל ממאי 2018 מגישה, לצדה של אילנית לוי, את תוכנית האקטואליה והאירוח "גלית ואילנית" בקשת 12.
בשנים 1990–1992 הייתה בזוגיות עם דוגמן העבר והקולנוען רון עומר, בנה של הסופרת דבורה עומר.
בשנים 1996–2013 הייתה בזוגיות עם צלם העיתונות זיו קורן, ולהם שתי בנות.
החל משנת 2013 בן-זוגה הוא איש העסקים, יגאל אהובי, והם מתגוררים בתל אביב.
גלית חייט-מורצ'י (נולדה ב-29 בינואר 1975) היא מחליקה אמנותית על הקרח ישראלית, ייצגה את ישראל בתחרויות עם בן זוגה, סרגיי סחנובסקי.
זוכת מדליית ארד באליפות עולם (נאגנו 2002), היחידה מישראל שזכתה במדליה בענף וסיימה במקום שישי במשחקים האולימפיים (סולט לייק סיטי 2002) הישג השיא בענף זה.
לאחר פרישתה עובדת כמאמנת בענף.
משפחתה ירדה עמה לארצות הברית בצעירותה, והם התמקמו בניו ג'רזי.
היא החלה להחליק בגיל 8.
ב-2008 היא נישאה לשוטר איטלקי בדימוס, פרנסצקו מורצ'י.
גלית חייט וסרגיי סחנובסקי החליקו יחדיו בין השנים 1995–2006. הישג השיא שלהם היה מדליית ארד באליפות העולם ב-2002. הפגינו יציבות כזוג, במיקום בעשירייה הראשונה באליפות העולם 7 פעמים רצופות (2000–2006).
בני הזוג השתתפו שלוש פעמים באולימפיאדת החורף, בשנים 1998 (מקום 14), 2002 (מקום ששי), 2006 (מקום שמיני).
לאחר פרישתה מתחרויות בשנת 2007 הפכה גלית למאמנת של הצמד אלכסנדרה ורומן זרצקי.
תחת הדרכתה הצמד זכה במדליית זהב באוניברסיאדת חורף 2009 בחרבין סין, ובמדליית ארד בסקייט אמריקה ב-2009.
ב-2013 גלית היא הכוריאוגרפית של צמד המחליקים על הקרח יבגני קרסנופולסקי ואניה דוידוביץ'.
הצוות סיים במקום העשירי בתחרות גביע העולם בגרמניה בספטמבר 2013 והבטיח מקום באולימפיאדת סוצ'י (2014).
ב-2014 גלית הייתה הכוריאוגרפית של אלכסיי ביצ'נקו, באולימפיאדת סוצ'י.
היא מאמנת גם של שירה איכילוב.
בנוסף מאמנת חייט את הצמד המחליקים היפני קתי וכריס ריד, שייצגו את יפן באולימפיאדת סוצ'י ואת צמד המחליקים האוקראיני שהשתתף באותה אולימפיאדה.
כיום גלית חייט היא המאמנת הראשית של נבחרת ישראל בהחלקה אומנותית, המתגוררת ומתאמנת בניו ג'רזי.
גלית גיאת (נולדה ב-3 באוקטובר 1971) היא שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה ישראלית.
זוכת 5 פרסי מסך הזהב ברציפות כשחקנית קומית ודרמטית.
גיאת נולדה וגדלה בגבעת שמואל ליחיאל גיאת, ממוצא תימני וכרמלה, ממוצא אלג'יראי.
היא הבת הבכורה ולה שלוש אחיות קטנות.
בנעוריה למדה בתיכון תלמה ילין.
בצה"ל שירתה בלהקת פיקוד המרכז, בבימויו של איקה זהר אשר הקים מחדש את להקת פיקוד המרכז יחד עם יאיר רוזנבלום - שגם היה המנהל המוזיקלי של הלהקה.
לצידה שירתו בין היתר עידן אלתרמן ודדי זהר.
בשנת 1993 הייתה בין המלווים של הזמר אדם בקדם האירוויזיון.
בשנים 1993 ־ 1996 גילמה את שרית אוחיון בסדרת הטלוויזיה, "עניין של זמן", שיצרה יפה אורנשטיין וביימה יעל גרף ושודרה בטלוויזיה החינוכית, לצד איילת זורר, דנה ברגר, שרון חזיז, אורי גוטליב, אורי בנאי ואחרים.
בשנת 1994 שיחקה בסרט הקולנוע של מנחם גולן, "גיבורים קטנים", לצד אלון אבוטבול ואורי גבריאל.
ב-1995 גילמה את נועה בסדרת הטלוויזיה, "הלו פנינה", שהייתה סדרה ללימוד עברית ומנטאליות ישראלית לעולים חדשים ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
בשנים 1996 ־ 1999 גילמה את תמר רוטנברג לצד נתן רביץ בסדרה, "כסף קטלני", שכתב איציק גלעד וביים ערן ריקליס.
על משחקה בסדרה זו זכתה בפרס מסך הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה דרמטית בשנת 1999.
ב-1997 גילמה את מקרנה בקלטת הווידאו לילדים "מועדון גן הרקדנים" שביימה רחל שיין ארגמן.
בנוסף, באותה השנה הגישה את התוכנית "אולפן החופש הגדול" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
בשנים 1997 ־ 2004 גילמה את אתי הלל בסדרת הטלוויזיה "שמש" לצד צביקה הדר.
על משחקה בסדרה זו זכתה גיאת ארבע שנים ברציפות (בשנים 1999-2002) בפרס מסך הזהב לשחקנית קומית.
בשנת 1998 הופיעה גיאת במופע "פעמוני היובל".
באותה השנה השתתפה בפרסומת של "נטורל פורמולה".
בשנת 2001 הנחתה גיאת את הפסטיגל לצד צביקה הדר והתחרתה בו עם השיר "עוד געגוע" שזכה במקום השני.
ב-2003 דיבבה את מרינה בסרט הקולנוע "סינבד: אגדת שבעת הימים".
באותה שנה הייתה חלק מהפקת העונה הראשונה של התוכנית "כוכב נולד", ובשנת 2005 הנחתה את התוכנית "לא נפסיק לשיר".
בשנים 2005־2008 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "אפצ'י וסיפור" ששודרה בערוץ 1.
ב-2006 גילמה את אגתה דה לה בטטה בתוכנית הילדים פטטה מכוכב בטטה - בסוכה של הופ.
בשנים 2006־2007 גילמה את תמי במשך 2 עונות בסדרת הטלוויזיה "אגדת דשא" שכתב גל פרידמן וביים עופר ויצמן.
בשנים 2007־2008 גילמה את סמדר עוזרי שפיגלמן במשך 2 עונות בסדרת הטלוויזיה "הנפילים" שביים רובי דואניאס.
ב-2008 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "שולץ".
באותה שנה השתתפה בעונה הרביעית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" לצד הרקדן קיריל סיבולפוב, וזכתה עמו במקום הראשון.
באותה השנה השתתפה בפרסומת של "דוקטור בייבי".
ב-2010 הגישה את פרס "סדרת הילדים של השנה" לצידו של גדי רבינוביץ' בטקס נבחרי הילדים של ערוץ הילדים.
בנוסף באותה השנה השתתפה בפרסומת של "עדן טבע מרקט".
ב-2012 גילמה את סימה בסרטו של בני תורתי "בלדה לאביב הבוכה".
באותה השנה התארחה בתוכנית הבישול של השף משה שגב שנקראת "שגב במטבח".
ב-2013 גילמה את מזל בסרטו של דן תורג'מן "רימון הזהב".
ב-2014 השתתפה בסדרת הדוקו-ריאליטי "בוליווד", ובמסגרתה אף זכתה בחוזה בוליוודי לשלוש שנים.
באותה השנה התארחה בתוכנית הטלוויזיה התיעודית של ערוץ הילדים "Me אני" הופיעה בספיישל בוליווד.
כמו כן באותה השנה הגישה את פרס "מצחיקן השנה" לצידן של מעיין רפאלי, ובת אל מוסאי בטקס נבחרי הילדים של ערוץ הילדים.
בשנים 2017־2022 שיחקה בקומדיית מצבים "סברי מרנן" בדמותה של לירי גבריאל, בת זוגו של איתמר רוזן (יניב פולישוק).
בשנת 2020 השתתפה בתוכנית המציאות "הזמר במסכה" של ערוץ 12 בתור היעל, והגיעה למקום החמישי.
באותה שנה השתתפה בסדרה "זיגי" בתפקיד נועה צפריר.
ב-2021 שיחקה בסרט "רסיסים" של דינה פרלשטיין.
באותה השנה השתתפה במופע "80 לצדי צרפתי" מופע הצדעה לצדי צרפתי שחוגג 80, המופע שודר בקשת 12. כמו כן, באותה השנה גם השתתפה "מופע מחווה ליורם גאון" מופע חגיגי לרגל יום הולדתו ה-80 של יהורם גאון בהפקת עיריית ירושלים וביוזמת כאן גימל, ושודרה בכאן 11.
ב-2023 התארחה בתוכנית הרדיו "קול האוניברסיטה" שהנחה צח שמעון.
ב-2025 שיחקה בסרטה של דינה פרלשטיין "סודות בוערים".
בתיאטרון העממי השתתפה ב-1994 במחזמר "חנות קטנה ומטריפה" שביימה שירלי דשא בהפקת אברהם דשא פשנל.
ב-1999 גילמה את הנסיכה אאודה במחזמר "סביב העולם בשמונים יום" שכתב וביים ירון כפכפי (על פי "מסביב לעולם בשמונים יום" מאת ז'ול ורן).
ב-2001 השתתפה ב"פלאנובלה של פסטיגל" שביים חנוך רוזן.
ב-2002 גילמה את מריקה, התפקיד הראשי במחזמר "רמבטיקו" מאת קוסטאס פריס שביים מיכה לבינסון בתיאטרון חיפה.
ב-2010 שיחקה בהצגת הילדים "הענק וגנו הקסום" שעיבד וביים ליאור כלפון על פי אוסקר ויילד.
ב-2014 גילמה את אום כולתום במחזמר "אום כולת'ום" שביים יגאל עזרתי בתיאטרון יפו.
ב-2015 גילמה את אנה, התפקיד הראשי במחזמר "המלך ואני" מאת רוג'רס והמרשטיין שביים צדי צרפתי.
בין השנים 1998 ־ 2025 גילמה את ויקטוריה בהצגה "בוסתן ספרדי" מאת יצחק נבון שביים צדי צרפתי.
ב-2000 גילמה את גילג'אן בהצגה "נאסר א-דין" מאת דן אלמגור שביים צדי צרפתי.
ב-2005 גילמה את נעמה, אשתו של שלמי (אבי קושניר) בהצגה "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" מאת סמי גרונמן שביים אילן רונן.
ב-2008 החלה להשתתף במופע שביים אלון אופיר "בראבו - שרים 90 להבימה" לצד לירז צ'רכי, ניקי גולדשטיין ועידו רוזנברג.
בשנת 2024 החלה להשתתף בהצגה "האמיני יום יבוא", המספרת על תולדות חייה של יפה ירקוני.
גיאת מופיעה עם האנסמבל לפולקלור לטינו-אמריקאי במופע "רוח האנדים", הכולל מוזיקה מארצות דרום אמריקה.
המופע כולל שירים של מרסדס סוסה ואריאל רמירס וקטעים אינסטרומנטליים מהמוזיקה העממית והכפרית-ילידית של ארצות האנדים.
ב-2011 העלתה את המופע "שושנה, יפה ואסתר גם" - מופע מחווה לשירים של שושנה דמארי, יפה ירקוני ואסתר עופרים.
ב-2018 הוציאה גיאת את אלבומה הראשון, "שירת לבבי" ופתחה בסיבוב הופעות שמלא בכל שירי האלבום ושירים שמלווים אותה לאורך שנות הקריירה שלה.
גיאת ניהלה מערכת יחסים של שמונה שנים עם השחקן דדי זהר, איתו שירתה בלהקת פיקוד המרכז והשתתפה איתו בקלטת הילדים "מועדון גן הרקדנים".
גיאת נשואה למוזיקאי מרסלו זובר ולהם שלושה ילדים.
היא מתגוררת עם משפחתה בגבעת שמואל.
גלן או גלנדה הוא סרט משנת 1953, שכתב וביים אדוארד ווד.
בסרט השתתפו ווד עצמו, בלה לוגוסי וזוגתו של ווד, דולורס פולר.
הסרט הוא דוקודרמה על קרוס-דרסינג וטרנסקסואליות, והוא אוטוביוגרפי למחצה.
ווד עצמו היה קרוס דרסר, והסרט הוא בעל מסר של סובלנות.
הסרט הפך לסרט פולחן בשל הערכים של הפקה דלת תקציב זו והסגנון הייחודי.
בשנת 1952 התפרסמו בעיתונים בארצות הברית ידיעות בדבר הניתוח להתאמה מגדרית של כריסטין יורגנסן, והן שימשו השראה לג'ורג' וייס, מפיק הוליוודי של סרטים דלי תקציב, ליזום סרט שינצל את האירוע.
אד ווד שכנע את וייס שבהיותו טרנסווסטיסט הוא הבמאי האידיאלי לסרט כזה, למרות ניסיונו המצומצם של ווד בבימוי.
ווד קיבל את העבודה אבל השתמש במימון כדי ליצור סרט על טרנסווסטיזם.
משנראה כאילו הסרט הגמור יהיה קצר וממוקד יותר מדי בטרנסווסטיזם, הוסיף ווד כמה סצנות על התאמה מגדרית.
המפיק צירף שתי אפיזודות של פורנוגרפיה "רכה" שלא היה להן קשר לנושא הסרט, אחת מהן כוללת שימוש בכבילה, והוסיף צילומי תגובה של ווד ולוגוסי.
הסרט יצא לאקרנים רק משום שנמכר מראש למספר בתי קולנוע עוד לפני שהחלו לצלמו.
ווד שכנע את בלה לוגוסי, כוכב סרטים מזדקן, מרושש ומכור לסמים, להופיע בסרט.
ווד עצמו שיחק את גלן/גלנדה, הדמות שנתנה את השם לסרט, אבל תוך שימוש בשם העט "דניאל דייוויס".
חברתו של ווד, דולורס פלור, שיחקה את חברתו של גלן.
פולר לא ידעה באותה תקופה על הטרנסווסטיזם של ווד.
אופי הסרט לא הוסבר לה בצורה מלאה, ובקטעים בהם הופיעה מיעט ווד ללבוש בגדי נשים.
רק כשצפתה בתוצר השלם התגלתה לה האמת, ופולר טענה כי החוויה גרמה לה השפלה.
היה זה הסרט היחיד שאד ווד ביים, אך לא הפיק.
הסצנה המסיימת את הסרט, שבה מוסרת פולר את סוודר האנגורה שלה, שונה בקדימון של הסרט, הכלול בגרסאות הלייזרדיסק וה-DVD, מהגרסה המופיעה בסרט כפי שיצא לאקרנים.
בקדימון היא זורקת את הסוודר לווד ברוגז, בעוד שבסרט מראים כיצד היא מוסרת אותו מתוך הסכמה.
בקדימון יש גם קטע שבו ווד לבוש בבגדי נשים כשהוא הוגה את המילה "קאט".
ספרו רב המכר של לאונרד מלטין (Leonard Maltin) "מדריך הסרטים והווידאו" מכתיר סרט זה בתואר "כנראה הסרט הגרוע שהוכן מעולם", כבוד מפוקפק שניתן קודם לסרט אחר של ווד "תוכנית 9 מהחלל החיצון" (Plan 9 from Outer Space).
תפקידו של בלה לוגוסי מוגדר כ"המדען", דמות שמטרתה אינה ברורה.
הוא משחק סוג של קריין, אך אינו מספר דבר הקשור לעלילת הסרט, תפקיד זה שמור לקריין הראשי של הסרט, טימותי פארל (Timothy Farrell).
"המדען" מוקף באביזרים של סרטי אימה כדוגמת גולגולות ומבחנות כשהוא מטיף לצופים "להיזהר מהדרקון הירוק הגדול הרובץ על סף ביתכם".
באחת האפיזודות מוקרן קטע סרט ישן של ביזונים שועטים על פניו של המדען ללא כל סיבה נראית לעין.
כמו כן יש בסרט קטעי חלום ארוכים וסוריאליסטיים בהם נרדף גלן על ידי דמות הדומה לשטן.
טרנסווסטיסט נוסף ושמו גלן, בעל האישיות הנשית "גלנדה", מופיע בספרו של ווד "רוצח בבגדי נשים", ומוצא להורג בספר ההמשך: "מותו של טרנסווסטיסט", לאחר מאבק על הזכות לעלות לכיסא החשמלי לבוש כגלנדה.
סרטו של טים ברטון - "אד ווד", מתאר את יצירת הסרט וכולל שחזור של סצנות אחדות מתוכו עם ג'וני דפ בתפקיד אד ווד.
"גלן או גלנדה" יצא לאור מחדש בשנת 1982 בתוספת שש דקות.
הקטעים שנוספו כוללים סצנה שבה גלן דוחה ניסיונות של הומוסקסואל להתחיל איתו.
ב-1994 נעשתה גרסה חדשה, פורנוגרפית, של הסרט, הקרויה "גלן וגלנדה", המבוססת על התסריט המקורי של הסרט בתוספת סצנות מין מפורשות.
הסרט הגיע למקום ה-50 ברשימת 50 הסרטים הגרועים ביותר.
הסרט "ג'ק וג'יל" משנת 2011 זכה בפרס פטל הזהב לגנבה הרעיונית הגרועה ביותר בטענה שהרעיון הבסיסי שלו הוא חיקוי של "גלן או גלנדה".
הגרסה המקורית של "גלן או גלנדה" היא כיום חופשייה, כלומר היא אינה מוגנת בזכויות יוצרים.
לארסון היה תסריטאי ומפיק סדרות טלוויזיה אמריקני, שרוב הסדרות שהפיק הפכו לקאלט במשך השנים, ועדיין משודרות בשידורים חוזרים או שזכו לעיבוד מחודש.
המעריצים לז'אנר הטלוויזיוני לעיתים מכנים אותו "ג'ין רודנברי של ז'אנר הפעולה", משום שהשפיע רבות על תחום סדרות הפעולה של שנות ה-80.
לארסון החל את הקריירה שלו בתעשיית הבידור כמוזיקאי בלהקה "The Four Preps".
לארסון כתב והלחין רבות משירי הלהקה, שהפיקה שלושה אלבומי זהב עבור חברת התקליטים "Capitol Records".
בסדרות מאוחרות שלו, "באק רוג'רס במאה ה-25", "בטלסטאר גלקטיקה", ו-"The Fall Guy", לארסון כתב והלחין את מנגינות הנושא.
בשנות ה-70, לאחר שעזר בהפקת הסדרה "הנמלט" , לארסון חתם על חוזה הפקות עם אולפני יוניברסל למספר שנים.
הסדרה הראשונה שלו הייתה "אליאס סמית' ומשפחת ג'ונס", ובהמשך לארסון היה מעורב בפיתוחה של הסדרה "סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים", שהתבססה על ספרו של מרטין קיידן "Cyborg", ואף שימש כמפיק בפועל.
משנת 1968 לארסון עבד על סדרת מדע בדיוני בשם "בטלסטאר גלקטיקה" ששודרה בסוף שנות ה-70. השואבת הרבה השראה מסרט מלחמת הכוכבים ואלמנטים מהתאולוגיה המורמונית, שלארסון עצמו חבר בקהילה.
הסדרה עצמה בוטלה לאחר עונה אחת בלבד, אך הפכה לסדרת קאלט וגם החביבה של לארסון.
לאחר מכן יצר את סדרת מדע בדיוני/הרפתקאות "באק רוג'רס במאה ה-25".
התחילה כסרט קולנוע שיצא ב-1979 והפך ללהיט לא צפוי, שכנעה את רשת NBC להביא לה סדרה משלה.
למרות שהסדרה נחשבה חביבה לקהל, היא בוטלה לאחר שתי עונות, בשל אחוזי צפייה נמוכים.
בשנות ה-80 לארסון קיבל את הזדמנות לעבוד על גלקטיקה 1980, סדרת ההמשך ל"בטלסטאר גלקטיקה", לאחר לחץ כבד ממעריצי הסדרה.
אבל היו שינויים דרמטיים בתהליכי הפקה, שפגע בסדרה וגרם לביטולה אחרי עשרה פרקים.
היה גם אחראי על מגוון רחב של סדרות פעולה כ"כל-יכול" ו"אדם-חיה" שבטלו לאחר עונה אחת.
לאחר רצף של כישלונות ברציפות לארסון מצא הצלחה עם סדרת דרמת בילוש "מגנום, בלש פרטי" (שבה היה שותף לכתיבה יחד עם דונלד בליסריו) וסדרת פעולה "אביר על גלגלים".
ב-1987 הפיק את הסדרה "הרפתקאות בדרכים" שבוטלה אחרי תשעה פרקים.
בשנות ה-90 לארסון יצר את סדרת פעולה/מדע בדיוני "איש הלילה" (Night Man) שמבוססת על סדרת קומיקס ובוטלה לאחר שתי עונות.
בשנות ה-2000, לארסון שימש כיועץ בסדרת בטלסטאר גלקטיקה המחודשת, גם עבד על עיבוד מחודש לסדרת הטלוויזיה הישנה "אביר על גלגלים".
עקב אחוזי צפייה נמוכים הסדרה בוטלה אחרי עונה אחת.
גלית חזן-רוקם (נולדה ב-29 באוגוסט 1945) היא פרופסור אמריטה בחוג לספרות עברית ובתוכנית לפולקלור יהודי והשוואתי באוניברסיטה העברית בירושלים.
גלית חזן-רוקם נולדה בהלסינקי שבפינלנד, לאברהם ולבת שבע, ילידי פינלנד, שם חיה עד גיל 12. עלתה לישראל ב-1957 והתיישבה בקריית חיים, שם סיימה תיכון וקיבלה תעודת בגרות בשנת 1963. הייתה חברת השומר הצעיר ומדריכה בתנועה ושירתה בנח"ל בשנים 1963–1965. עשתה את חוק לימודיה לתואר ראשון בספרות עברית ואנגלית באוניברסיטה העברית.
בשנת 1968/9 למדה שנה פולקלור פיני והשוואתי בהלסינקי כמילגאית של משרד החינוך הפיני.
למדה במסלול ישיר לדוקטורט, אותו קיבלה ב-1978, תחת הכותר: "פתגמים בספורי עם: יחסים מבניים עם פתגמים וספורים".
מדריכה לדוקטורט היה פרופסור דב נוי.
חזן-רוקם החלה ללמד באוניברסיטה העברית בשנת 1970 וקיבלה תקן של מרצה ב-1978, עם סיום הדוקטורט.
היא הפכה למרצה בכירה מ-1984, פרופסור חבר מ-1993 ופרופסור מן המניין מ-1998 בחוג לספרות עברית ובתוכנית לפולקלור יהודי והשוואתי (החל משנת 2008/9 נקרא החוג לספרות עברית, ליידיש ולפולקלור).
מופקדת על הקתדרה על שם מקס ומרגרטה גרונולד לפולקלור משנת 1993. כיהנה כראש המכון למדעי היהדות ע"ש מנדל באוניברסיטה העברית בשנים 2001–2004. הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, אוניברסיטת הלסינקי ואוניברסיטת סטוקהולם.
שימשה כעמיתת מחקר במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית ובמכון למחקר מתקדם בברלין והחל משנת 2009 שהתה שלוש שנים כעמיתה במרכז סכוליון למחקר בין-תחומי ביהדות שבאוניברסיטה העברית.
בין מוריה ניתן למנות את פרופ' דב נוי, מן האוניברסיטה העברית בירושלים, את פרופ' מטי קוסי ואת פרופ' לאורי הונקו מאוניברסיטת הלסינקי.
בשנים 1998–2005 כיהנה כנשיאת החברה הבינלאומית לחקר הספרות העממית.
חברת חוץ של החברה המלכותית לפולקלור, חברה של חברת הספרות הפינית, וכן הייתה חברת הוועדה הבינלאומית של החברה האמריקאית לפולקלור.
בשנת 2013 יצא לאור ספר יובל לכבודה, כרך כ"ח של כתב העת "מרקמים".
גלית חזן-רוקם נשואה לפרופסור פרדי רוקם, מהחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב ולהם שלושה ילדים.
בנם, אמיתי רוקם, נהרג בתאונה בטיול כיתתי בשנת 1990 בהיותו בן 17. בתה, נעמה רוקם, היא פרופסור במחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת שיקגו.
ב-1989 הייתה בין מייסדות רשת הנשים לשלום בישראל לשיתוף פעולה בין נשים ישראליות ופלסטיניות.
היא בין מקימות הארגון בת שלום ב-1994, מרכז נשים ירושלמי לשלום.
בשנת 1994 הייתה בין מייסדי כתב העת Palestine Israel Journal והיא ממשיכה לכהן כחברת מערכת שלו.
חברת הנהלה בארגון עיר עמים וחברה במועצה הציבורית של ארגון בצלם.
גלית חזן-רוקם חוקרת את הספרות העממית הישראלית והיהודית, במיוחד את היצירה העממית שבספרות חז"ל.
פתגמים בספורי עם: יחסים מבניים בין ספורים ופתגמים
זהו ספרה הראשון של גלית חזן-רוקם שראה אור ב-1982 בהוצאת האקדמיה למדעים בפינלנד והוא עיבוד של עבודת הדוקטורט שלה.
הספר מבוסס על עבודת שדה שערכה אודות פתגמים המופיעים בסיפורי עם ומסופרים בפי קבוצות אתניות שונות בישראל, בספר היא ערכה ניתוח תבניתי-סמנטי של הפתגמים בהקשריהם.
חידושו של הספר הוא בכך שהוא מנתח פתגמים בהקשר ספורי ודיבורי; עד למחקרה של חזן-רוקם עסקו בפתגמים בעיקר בתוך טקסטים מנותקי הקשר.
הגילוי המובא בספר הוא שכל פתגם מיוסד מבחינה לוגית על משפט תנאי.
הספר מתבסס בחלקו גם על ארכיון הסיפור העממי בישראל, הממוקם באוניברסיטת חיפה, שנוסד ב-1955 על ידי פרופסור דב נוי ונושא כיום את שמו.
רוב הפתגמים המובאים בספר הם מפי יהודי בוכרה, עיראק, מרוקו, תוניסיה, תימן ומזרח אירופה.
מתוך מדגם של 2000 סיפורים מן הארכיון נמצאו 160 ספורים שכללו פתגמים, חזן-רוקם ערכה ראיונות עם קבוצות אתניות שמהן היו יותר מחמישה סיפורים במדגם זה.
אדם לאדם גשר: פתגמים של יהודי גורגיה בישראל
ספרה זה של חזן-רוקם שיצא לאור ב-1993 בהוצאת יד יצחק בן-צבי הוא אודות פתגמים של עולים מגאורגיה.
הספר מבוסס על עבודת שדה דיאלוגית עם דוקטור יצחק אטנלוב, שהיה זמר וחוקר תרבות יליד גאורגיה.
הוא מכיל 232 פתגמים בלשון המקור, בתעתוק פונטי ובתרגום לעברית.
הפתגמים מלווים בניתוח המשמעות וההקשר על פי הדגם שהותווה בספרה הקודם "פתגמים בספורי עם"; הספר מכיל מפתחות לפי שמות המידענים ולפי מילות מפתח בפתגמים בגאורגית ובתרגום עברי.
הספר הזה מציג מצד אחד את שיטת מחקר הפתגמים לחוקרים, ומצד שני מוצגים בו פתגמים של קבוצה אתנית שלא הייתה מוכרת במיוחד בתרבות הישראלית ובקרב קוראי העברית.
הוא מלווה באיורים קלאסיים מכתב יד בספריית בודליאנה שבאוקספורד של האפוס הלאומי הגאורגי "עוטה עור הנמר" זהו הספר הראשון בשפה העברית שמציג שיטת מחקר מדעית לפתגמים.
רקמת חיים: היצירה העממית בספרות חז"ל
הספר ראה אור בשנת 1996 בסדרת "ארון הספרים היהודי" בהוצאת עם עובד.
הספר מנתח את מדרש האגדה הארצישראלי איכה רבה, מנקודת מבט של חקר הספרות העממית.
פרקיו השונים של הספר מבליטים היבטי קריאה הקשריים שונים, כך הפרק על ההקשר הספרותי של ספורי העם במדרש האגדה עוסק בעיצוב האומנותי כמפתח לפרשנות.
הפרק על ההקשר הסוגתי עוסק בספורים הכוללים חידות.
הפרק על ההקשר ההשוואתי מציג את ספורי העם במדרש האגדה כשיח בין-תרבותי באמצעות ניתוח מקבילות מתרבויות אחרות כגון תרבויות יוון ורומי, התרבות הערבית, התרבות ההודית ותרבויות אזור הים התיכון בכלל.
הפרק על ההקשר הפולקלוריסטי דן בספורי פתרון חלומות ומתמקד באינטראקציה בין החולמים והפותרים.
הפרק על ההקשר החברתי עוסק בהיבטים של מגדר ובמיוחד בקינה כסוגה נשית.
הפרק על ההקשר הדתי של סיפורי העם במדרש דן באופן שבו הסיפורים הללו נוקטים בלשון מתחום חיי המשפחה והאישות להעלאת נושאים של קדושה.
הפרק על ההקשר ההיסטורי של ספורי העם במדרש האגדה בוחן במיוחד אגדות היסטוריות על נושאים של משיחיות: סיפור הולדת המשיח, סיפור מות בר כוכבא וסיפור יציאתו של רבן יוחנן בן זכאי מירושלים הנצורה.
הספר מסתיים בפרק ושמו "האודיסיאה של רבי יהושע", הבוחן את האופן שבו מציג ספור עם במדרש את התפתחות הסובייקט האישי.
וראה אור בהוצאת הספרים של אוניברסיטת סטנפורד בשנת 2000.
סיפורי השכונה: דיאלוגים סיפוריים יהודיים בשלהי העת העתיקה
של גלית חזן-רוקם, התפרסם ב-2003 בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה והוא מבוסס על סדרת הרצאות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי שנערכה בשנת 1999. הספר מנתח ארבעה סיפורים ממדרש האגדה הארצישראלי "ויקרא רבא", שמופיעות בהם נשים שכנות בתפקידים ראשיים.
הספר מצביע על הדרך שבה נושא השכנות מביא אל הסיפורים תכנים משותפים לתרבות היהודית והנוצרית המתהווה בארץ ישראל בתקופה הרומית והביזנטית ודן בשאלות של סוגה, עיצוב אמנותי והיבטים רעיוניים של הסיפורים.
בהצבעה על הדו-שיח הבין-קבוצתי מדגישה המחברת בספר היבטים של תקשורת תרבותית בין-קבוצתית, שאינה דווקא בבחינת פולמוס, אלא בבחינת מוטיבים משותפים, מסורות משותפות, מנהגים וערכים משותפים.
הספר מפגין את העובדה שמחקר הפונה אל תחומי תרבות מחיי היומיום ובמיוחד מחיי נשים, מעלה תמונה העשויה להיות שונה מן התמונה העולה מטקסטים למדניים-תאולוגיים ואליטיסטיים.
היהודי הנודד: מסות לפירושה של אגדה נוצרית
הוא ספר בעריכתה של חזן-רוקם וראה אור ב-1996 בהוצאת אוניברסיטת אינדיאנה.
הספר נערך במשותף עם פרופסור אלן דנדס, שהיה פרופסור לפולקלור באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ומן הפולקלוריסטים המובילים בעולם במחצית השנייה של המאה העשרים.
ראשיתו של הספר בעבודה סמינריונית שכתבה חזן-רוקם בהיותה סטודנטית באוניברסיטת הלסינקי.
הקובץ מכנס מאמרים שונים על הנושא מאת מחברים מארצות שונות.