tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תחת שם הארגון פעלו אריה קפלן, יוסף ישראל בלוי ודובר חב"ד ברק'ה וולף להשגת תקציבים ממשלתיים למוסדות חב"ד בישראל, ובהוראת שניאורסון מונה יודק'ה איידלקופף לאחראי על תרומות מתורמים פרטיים.
מאז הכרזת האדמו"ר שניאורסון על מיזם לימוד "הרמב"ם היומי" ב-1984 נטל על עצמו ארגון הגג את ארגון טקסי סיומי הרמב"ם בישראל.
בטקס הסיום הראשון, בשנת 1985, השתתפו אלפים מקרב היהדות החרדית, בהם האדמו"ר מגור שמחה בונם אלתר.
בשנת 1986, בעקבות התנגדות מנהיג הליטאים אלעזר מנחם שך למינוי משה יהודא ליב לנדא כרב העיר בני ברק לאחר פטירת אביו, הורה שניאורסון למסור ליו"ר ארגון הגג קפלן שאם הוא לא יצליח להביא את מינויו של לנדא בפועל, הרי שהוא יכול להפסיק את פעילותו כשליח חב"ד בישראל ולחזור לניו יורק.
טקס סיום הרמב"ם השני התקיים בשנת 1986 בהיכל מנורה מבטחים שבתל אביב ובמהלכו התרחש עימות בין 500 תלמידי בית הספר למלאכה שהושארו בחוץ בהוראת ארגון הגג ובין מאבטחי המקום ושוטרי משטרת ישראל.
בעקבות כך, שניאורסון הביע תרעומת על אנשי ארגון הגג ובחורף 1987 אמר מזכירו של האדמו"ר, יהודה לייב גרונר לקפלן כי יש "רוח קרירה" מהאדמו"ר בנוגע לארגון הגג בעקבות העימותים שהתרחשו בטקס.
המחלוקת עם צעירי אגודת חב"ד
במהלך 1989 התגלעו חילוקי דעות בין הנהלת צעירי אגודת חב"ד בישראל לבין ארגון הגג בעניין האחריות על ייצוג סניפי ובתי חב"ד בישראל.
בעקבות חוות הדעת נשלח מטעם ארגון הגג ערעור בפני מזכירות מנחם מנדל שניאורסון.
כעבור כמה ימים, ב-11 במאי, פנתה המזכירות אל מזכיר בית הדין יצחק יהודא ירוסלבסקי וביקשה ממנו להקפיא את חוות הדעת.
בבוקר 12 במאי קרא שניאורסון למזכיריו יהודה לייב גרונר וירחמיאל בנימין קליין והודיע כי כל סניפי חב"ד נמצאים בסמכות מרכז צעירי אגודת חב"ד.
הוא ביקש מהם לטלפן לקפלן וירוסלבסקי ולהודיעו להם את דבר ההחלטה, וכן לטלפן לראש אגודת צעירי חב"ד יוסף יצחק אהרונוב ולהודיע לו שהוא עומד במשרתו ואף אחד לא יכול לשנות זאת.
במהלך שנת 1990, שנה וחצי אחרי הקמת ממשלת ישראל העשרים ושלוש שהייתה ממשלת אחדות בין מפלגות הליכוד והמערך תחת יצחק שמיר כראש ממשלה, שלח יו"ר המערך שמעון פרס את סגנו יוסי ביילין לשיחות חשאיות עם ראשי מפלגות החרדים במטרה להפיל את הממשלה בהצבעת אי אמון ובמקומה להרכיב ממשלת שמאל-חרדים.
לאחר שהושגה הסכמה עם החרדים הגישה סיעת המערך הצבעת אי אמון בממשלה.
בעקבות זאת, פיטר שמיר את פרס מהממשלה ושאר שרי המערך התפטרו גם הם.
ב-15 במרץ 1990 נפלה הממשלה בהצבעת אי אמון.
בליל 11 באפריל הציג פרס את ממשלתו החדשה, ולמחרת אמורה הייתה הכנסת לאשר אותה.
ואולם בבוקרו של אותו יום התברר ששניים מחברי הכנסת של אגודת ישראל, אברהם ורדיגר ואליעזר מזרחי, נעדרים מהמשכן.
ורדיגר עשה זאת בהוראת הרב שך, ומזרחי בהוראת הרב שניאורסון.
לאחר שפרס נאלץ להודיע על כישלונו, הטיל הנשיא את מלאכת הרכבת הממשלה על שמיר, שהצליח להקים את ממשלת ישראל העשרים וארבע תחת ראשותו.
מעורבות ארגון הגג בתרגיל וכישלונם
בשנים 1989–1990 המערך דאג לחזק את קשריו עם עסקני חב"ד.
בינואר 1990, בשליחות פרס, דאגו יועציו נמרוד נוביק ומני ברזילאי לכרטיסי טיסה לרוסיה לחברי ארגון הגג ברק'ה וולף ואריה קפלן וכן גם לאשתו שרה קפלן.
מטרת הנסיעה הרשמית הייתה חיזוק היהדות ברוסיה.
בעת ההכנות להפלת ממשלת שמיר, קיימו אנשי המערך שיחות עם אנשי ארגון הגג, תוך הבטחת תקצוב מוסדות חב"ד ב-4 מיליוני שקלים מקופת המדינה.
לצד זאת ארגון הגג לא תמך במפורש בהפלת הממשלה.
בפגישה של פרס עם עסקני הארגון הבטיח לתקן את החקיקה בנושא "מיהו יהודי" כך שיוכר רק גיור כהלכה, בתמורה לכך שלא יפריעו למהלכיו.
במהלך דיוני מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל אשר עסקו בשאלה האם להיות שותפים למהלכיו של פרס לא הביאו חברי ארגון הגג את דעתו של שניאורסון בנושא ויצרו בפניהם את הרושם שהאדמו"ר אינו מתנגד להקמת ממשלה בראשות המערך.
בבוקר ה-1 באפריל 1990, הגיע כתב 'קול ישראל' עודד בן עמי אל שניאורסון ושאל לדעתו בנוגע להתפרקות הממשלה בישראל.
האדמו"ר ענה כי הוא שבע רצון כל זמן שיצחק שמיר ממשיך לכהן כראש הממשלה משום שהוא תומך במדיניותו הניצית נגד מסירת שטחים.
בעקבות דברים אלה ששודרו באותו יום בישראל הצהיר אליעזר מזרחי כי לא יוכל לתמוך בהקמת ממשלה בראשות פרס.
תגובות למעורבות ארגון הגג בתרגיל
באפריל, בעקבות שידור דעת שניאורסון ברדיו, מסר מזכירו של שניאורסון, יהודה לייב גרונר, לחברי מועצת גדולי התורה כי אין הוראה מפורשת של האדמו"ר כיצד להצביע אך עם זאת, עמדתו הכללית היא בעד ממשלת ליכוד.
המעשה התקבל בתור ביזיון של גדולי התורה ואף גרר קריאות לחרם על חב"ד.
בבוקר ה-19 באפריל, בעקבות האירועים, כינס בית דין רבני חב"ד בפעם הראשונה בתולדותיו, כינוס חירום בבית הכנסת בית מנחם בכפר חב"ד בו השתתפו אלפי חסידי חב"ד.
בכינוס התנערו רבני חב"ד מאנשי ארגון הגג וטענו שהם סילפו את דברי האדמו"ר.
בסיומו הקריא מזכיר בית הדין יצחק ירוסלבסקי את החלטת בית הדין הקובעת כי על רקע דעת האדמו"ר, חל איסור לתמוך במפלגה התומכת במשא ומתן על מסירת שטחים.
כמו כן התייחסו חברי בית הדין בחומרה אל מעורבותם של חברי ארגון הגג בעניין:
בנוסף הביעו הרבנים את צערם בפני חברי מועצת חכמי התורה שכבודם נפגע בעקבות אותו רושם מוטעה שנוצר.
ב-26 באפריל, במענה לאחד מחברי מועצת גדולי התורה שרצה לוודא האם הודעת רבני חב"ד בכנס החירום משקפת את רצון האדמו"ר שניאורסון ענה האדמו"ר בחיוב.
ב-19 באפריל 1990 כתב שניאורסון לקפלן: .
ב-22 באפריל התכנסו חברי בית דין רבני חב"ד, אשר עוד לא ידעו על ביטול ארגון הגג, והודיעו על הדחת הרב לייבל קפלן מניהול ארגון הגג והחלפתו באפרים וולף.
בנוסף הודיעו על הדחת ברק'ה וולף מתפקידו כדובר חב"ד בישראל.
ב-6 בינואר 1991 לאחר שמזכיר בית הדין, ירוסלבסקי, פנה לשניאורסון בנוגע לכך שאנשים מארגון הגג ממשיכים להפריע לו ולמוסדות חב"ד, ענה לו האדמו"ר:
שניאורסון הוסיף שאין לסמוך עליהם בשום עניין, והשווה אותם פעם אחר פעם, במספר התכתבויות, לאנשי מדין (אשר מתוארים בתנ"ך כעם שנלחם בבני ישראל).
ב-7 במאי 1991, במענה להצעת שליחי חב"ד באוסטרליה שניאור חיים גוטניק ויצחק גרונר על הקמת ארגון גג באוסטרליה כתב שניאורסון "הגג שבעבר לא הצליח ודי למבין".
ארגון הג'יהאד האסלאמי היה ארגון טרור שיעי שפעל בלבנון במהלך שנות ה-80. הארגון, שדגל בנסיגת כל האמריקאים מלבנון, נודע באחריותו לשורה של פיגועי התאבדות קטלניים וחטיפות של אזרחים מערביים במהלך מלחמת האזרחים בלבנון.
מרבית החוקרים וגורמי המודיעין רואים בארגון זה שם כיסוי לפעילות המוקדמת של "חזבאללה" שנועד לאפשר לחזבאללה ולמשמרות המהפכהלהתנער מאחריות ישירה לפעולות אלו.
השימוש בשם נפרד העניק לאיראן ולחזבאללה "מרחב הכחשה".
כך הם יכלו לבצע פיגועים אסטרטגיים וקטלניים נגד מטרות מערביות מבלי לשאת באחריות.
הארגון היה אחראי לכמה מהפיגועים הקשים ביותר בהיסטוריה של הטרור המודרני, כמו הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות (1983), פיצוץ שגרירות ארצות הברית בביירות (הן בשנת 1983 והן בשנת 1984) ומשבר בני הערובה בלבנון .
לקראת סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90, ככל שחזבאללה הפך לארגון ממוסד יותר בלבנון ובמקביל הסתיימה מלחמת האזרחים, השימוש בשם "הג'יהאד האסלאמי" הלך ופחת עד שנעלם כמעט לחלוטין.
הפעילות הצבאית והפוליטית אוחדה באופן גלוי תחת דגל חזבאללה.
הארגון הוקם ככל הנראה בתחילת שנת 1983 בהנהגתו של עימאד מורנייה, שצבר את ניסיונו המבצעי כחבר ב"כוח 17", יחידת העילית של הפת"ח.
בשונה מהמיליציות העדתיות הסטנדרטיות שפעלו בלבנון והחזיקו בטריטוריה מוגדרת, הג'יהאד האסלאמי פעל במתכונת של ארגון גרילה עירוני ומחתרתי.
בתחילה תואר הארגון כ"קבוצה מסתורית שכמעט דבר לא היה ידוע עליה", כזו שחבריה היחידים נראו כ"מתקשרים אנונימיים" הנוטלים אחריות על הפיגועים, או כזו שפשוט לא הייתה קיימת.
לאחר הפיגוע בכוח הרב-לאומי, דיווח הניו יורק טיימס כי "מקורות במשטרה הלבנונית, מקורות מודיעין מערביים, מקורות ממשלתיים ישראליים ומנהיגי דת שיעים בולטים בביירות משוכנעים כולם שאין דבר כזה 'ג'יהאד אסלאמי'", כארגון, ללא חברים, ללא כתבים וכו'.
העיתונאית הלבנונית האלה ג'אבר השוותה אותו ל"חברה פיקטיבית השוכרת משרד לחודש ואז נעלמת", או כזו הקיימת "רק כשהיא מבצעת זוועה נגד מטרותיה".
העיתונאית רובין רייט תיארה אותו כ"יותר רשת מידע למגוון תאי תנועות" מאשר ארגון ריכוזי.
לא כל הודעות לקיחת האחריות היו אמינות, שכן במקרים מסוימים נראה היה שהמתקשרים מנצלים פעולות של קבוצות אחרות, ללא קשר גלוי לג'יהאד האסלאמי, תוך עבודה מוצלחת למדי ליצירת "הילה של כוח אחד כל-יכול באזור".
רייט השוותה את הג'יהאד האסלאמי לזרוע "ספטמבר השחור" של הפת"ח הפלסטיני, המשמשת לספק לארגון השולט, במקרה זה חזבאללה, מרחק מסוים ויכולת הכחשה סבירה ממעשים שעלולים לעורר פעולות תגמול נגדו, או בעיות אחרות.
הקשר המבני לחזבאללה ולמשמרות המהפכה
אדם שץ ממגזין "The Nation" תיאר את הג'יהאד האסלאמי כ"מבשר של חזבאללה", אשר טרם היה קיים באופן רשמי בזמן הפיגועים שעליהם נטל אחריות.
ג'פרי גולדברג מציין כי "תחת שמות שונים, כולל ארגון הג'יהאד האסלאמי ו"ארגון המדוכאים עלי אדמות" , נותר חזבאללה במחתרת עד 1985, אז פרסם מניפסט המגנה את המערב ומכריז "אללה עומד מאחורינו, תומך ומגן עלינו, תוך נטיעת פחד בלבבות אויבינו".
לפי העיתונאי החוקר רונן ברגמן, "הג'יהאד האסלאמי" היה אחד השמות הבדויים הרבים ששימשו את חזבאללה.
החלטה של בית משפט אמריקאי משנת 2003 נקבה בשם "הג'יהאד האסלאמי" כשם שבו השתמש חזבאללה להתקפותיו בלבנון, ובחלקים מהמזרח התיכון ואירופה.
חזבאללה עצמו משתמש בשם "ההתנגדות האסלאמית" (אל-מוקאומה אל-אסלאמיה) בהתקפותיו נגד ישראל.
לפי מריוס דיב, באמצע שנות ה-80 דווח כי מנהיגי חזבאללה הודו במעורבותם בהתקפות ובאופיו הסמלי של "הג'יהאד האסלאמי", שהיה רק "ארגון טלפוני" ששמו שימש את המעורבים כדי להסוות את זהותם האמיתית.
סוכן ה-CIA לשעבר והסופר רוברט באר מתאר אותו כשם כיסוי ששימש את משמרות המהפכה האסלאמית של איראן.
באר טוען כי הדעה הרווחת היא שהפקודה לפיצוץ שגרירות ארצות הברית ב-1983 הגיעה מהדרגים הגבוהים בהיררכיית ההנהגה האיראנית.
לפי באר, זהו ארגון נפרד מאוד, שהיה מובחן מחזבאללה כיוון שהייתה מועצה מייעצת לחזבאללה שהיה לה רק מושג מעורפל לגבי מה שחוטפי בני הערובה עושים.
האלה ג'אבר מכנה זאת שם ש"הומצא במכוון על ידי משמרות המהפכה האיראניים ומגויסיהם כדי לזרוע בלבול".
עם זאת, רובין רייט נתנה ניתוח זהיר יותר: "הג'יהאד האסלאמי היה בבירור פרו-איראני באידאולוגיה שלו, אך היו ספקות בקרב מוסלמים מתונים ודיפלומטים מערביים לגבי השאלה האם הוא הונחה בפועל על ידי איראן או שצמח באופן מקומי".
לעיתים מחברים כלל לא מזכירים את הג'יהאד האסלאמי, ופשוט נוקבים בשמו של חזבאללה כמבצע התקפות הטרור בלבנון, אשר נטען כי בוצעו על ידי הג'יהאד האסלאמי.
ב-24 במאי 1982, פיגוע מכונית תופת בשגרירות צרפת בביירות שבו היו 12 הרוגים.
ב-18 באפריל 1983, הפיגוע בשגרירות ארצות הברית בביירות באמצעות טנדר עמוס חומר נפץ (63 הרוגים, בהם 9 סוכני CIA).
ב-23 באוקטובר 1983, הפיגוע בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות שבו נהרגו 241 חיילים אמריקאים ו-58 צנחנים צרפתים.
בהודעה לסוכנות הידיעות הצרפתית נאמר: "אנחנו חיילי אלוהים...
ב-12 בדצמבר 1983 בוצעו הפיגועים בכווית נגד שישה מתקנים, כולל שתי שגרירויות.
ב-18 בינואר 1984 נרצח מלקולם קר, נשיא האוניברסיטה האמריקאית בביירות (AUB).
ב-7 בפברואר 1984 נרצח בפריז גולאם עלי אווייסי, המושל הצבאי לשעבר של טהראן.
ב-20 בספטמבר 1984 פוצץ מבנה הנספח של שגרירות ארצות הברית במזרח ביירות (14 הרוגים).
ב-12 באפריל 1985 נטל הארגון אחריות על פיגוע במסעדה בספרד שכוונה לאנשי צבא אמריקאים (18 הרוגים ספרדים).
ב-25 במאי 1985 בוצעה התנקשות כושלת באמיר כווית.
ב-22 ביולי 1985 בוצעו סדרת פיגועים בקופנהגן ליד בית הכנסת הגדול של קופנהגן ומשרדי חברת תעופה.
ב-7 במרץ 1992 נרצח אהוד סדן, קצין הביטחון של שגרירות ישראל באנקרה.
ב-17 במרץ 1992 בוצע הפיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס באמצעות משאית תופת (29 הרוגים, 242 פצועים), כנקמה על חיסול מנהיג חזבאללה עבאס מוסאווי.
טענות שלא אומתו כללו את התרסקות טיסה 1285 של Arrow Air בניופאונדלנד ב-1985, שבה נהרגו 256 בני אדם; מתקשר אנונימי טען כי הארגון השמיד את המטוס, אך חקירה רשמית מצאה כי מדובר ככל הנראה בתאונה.
בתחום החטיפות, ב-16 במרץ 1984 נחטף ויליאם פרנסיס באקלי, ראש תחנת ה-CIA בביירות; הארגון טען כי הרג אותו ב-1985. במאי 1984 נחטף הכומר הפרסביטריאני בנג'מין וייר, ששוחרר לאחר 16 חודשים.
בפברואר 1986 פרסם הארגון תמונה של גופת האזרח הצרפתי מישל סוראט.
בינואר 1987 נחטף טרי וייט, שהגיע לנסות לנהל משא ומתן לשחרור בני ערובה, והוחזק עד 1991.
הארגון החל לדעוך ב-1986 לאחר חטיפת ארבעה דיפלומטים סובייטים.
הקג"ב הגיב בהפחדה ולחץ על סוריה להפסיק את פעולות הארגון בתמורה לשחרור הנותרים.
כישלון זה, יחד עם אמצעי אבטחה הדוקים יותר של הצבא הסורי ומיליציית אמל בביירות בשנים 1987–1988, הוביל לדעיכה בפעילותו.
המתקפה האחרונה של הארגון כקבוצה עצמאית שלקחה חלק בפיגועים בבואנוס איירס ב-1992, בהם הופצצו שגרירות ישראל בארגנטינה ובניין הקהילה היהודית בארגנטינה.
הארגון אינו פעיל עוד, וניכר כי הוא התמזג לתוך חזבאללה, כאשר עימאד מורנייה מונה לראש מנגנון ביטחון החוץ של המפלגה.
בשנת 2008 נהרג מורנייה בפיצוץ מכונית תופת בדמשק, כחלק ממבצע משותף של ה-CIA והמוסד.
ארגון הסחר העולמי הוא ארגון בינלאומי שמטרתו העיקרית היא לקדם ולהסדיר סחר חופשי ושוויוני בין מדינות העולם.
הוא משמש כמסגרת להסכמים בין-לאומיים, לפתרון סכסוכים מסחריים ולשיפור השקיפות בתחום הסחר.
ממשלות משתמשות בארגון כדי להקים, לתקן ולאכוף את הכללים המסדירים את הסחר הבינלאומי בשיתוף פעולה עם מערכת האומות המאוחדות.
ה-WTO הוא הארגון הכלכלי הבינלאומי הגדול בעולם, עם 166 חברים המייצגים למעלה מ-98% מהסחר העולמי ומהתמ"ג העולמי.
מטה הארגון ממוקם בז'נבה, שווייץ.
מנכ"לית הארגון היא נגוזי אוקונג'ו-איוולה.
ב-15 באפריל 1994 נחתם הסכם מרקש על ידי נציגים של 124 מדינות, שהביא להקמת הארגון.
הארגון נוסד ב־1 בינואר 1995 והחליף את הסכמי הסחר שקדמו לו - הסכמי גאטט.
הארגון פועל לצד ארגונים כקרן המטבע הבינלאומית או הבנק העולמי.
הסכם מרקש נחתם לאחר סבב דיונים, "סיבוב אורוגוואי", שהתנהל בין השנים 1986 ל-1994, במטרה להגיע לנוסח חדש להסכם GATT לסחר רב-צדדי.
ממשלת ישראל, בייפוי כוחם של שר החוץ שמעון פרס ושר התעשייה והמסחר מיכה חריש, אשררה את הצטרפותה לארגון ב-17 בינואר 1995, והיא בעלת מעמד של "מדינה מייסדת".
בסוף 2001, לאחר 15 שנים של משא ומתן, הרפובליקה העממית של סין הצטרפה רשמית לארגון, ובעקבותיה גם טאיוואן.
ביולי 2004 נחתם הסכם העקרונות "July Package", במסגרת סבב הדיונים "סיבוב דוחא" שהחל בנובמבר 2001 בהשתתפות 147 מדינות.
מטרת "סיבוב דוחא" היא לעזור למדינות המתפתחות להשתלב בסחר העולמי ולהגביר את צמיחה הכלכלית בהם, באמצעות רפורמות בתחום החקלאות, הורדת מכסים במוצרים תעשייתיים, הסרת חסמים בסחר בשירותים ויצירת כללים חדשים בנושאי רכש ממשלתי ותהליכי מכס.
נכון לשנת 2018 דיוני "סיבוב דוחא" עדיין נמשכים.
ב-2005 התקבלה ערב הסעודית כחברה מלאה בארגון בתום 12 שנים של דיונים.
צירופה הרשמי של ערב הסעודית, שהייתה לחברה ה-149 בארגון, התאפשר לאחר שהתחייבה להסיר את החרם הכלכלי על ישראל, והיה המכשול העיקרי נגד צירופה לארגון.
כמו כן, נאלצה לאמץ שורה של חוקים התואמים את כללי הארגון, וליישם ליברליזציה כלכלית בכמה מגזרים במדינה.
באותה שנה הגיעו, במסגרת הארגון, ישראל והאיחוד האירופי להסכם על הרחבת הסחר הבילטראלי בין הצדדים, במגזר השירותים.
ב-2012 התקבלה רוסיה כחברה מלאה בארגון בתום 19 שנים של דיונים.
בדצמבר 2013, 159 המדינות החברות בארגון, חתמו על הסכם "חבילת באלי" ("Bali Package") בבאלי, שבאינדונזיה.
הסכם סחר שיזרז העברת סחורות בין מדינות ויוריד חסמי סחר, לפי הערכות, ההסכם עשוי לתרום לכלכלה הגלובלית עד כטריליון דולר ולהוסיף עד כ-20 מיליון משרות.
זה היה ההסכם הגלובלי הראשון של הארגון מאז הוא נוסד ב-1995 עליו חתמו כל חברות הארגון.
בשונה מארגונים כלכליים בינלאומיים דומים, כגון קרן המטבע הבינלאומית או הבנק העולמי, ארגון הסחר העולמי מבוסס למעשה על הסכמים פרטיים בין מדינות, ולפיכך ההחלטות המתקבלות בו מחייבות רק את הסכמתן של המדינות החתומות על ההסכם.
לארגון הסחר העולמי יש מנגנון ליישוב סכסוכים בין המדינות החברות בו.
מטרת ארגון הסחר העולמי היא הורדה הדרגתית של חסמי סחר (Trade barriers).
הארגון הוא אחד הגופים המרכזיים שדוחפים לגלובליזציה כלכלית, והשפעתו על כלכלת מדינות ופרנסתם של מיליוני אנשים ברחבי העולם מכרעת.
Multinational Trade Negotiation - MTN הא פורום דיונים בצורת סבבים שמנהל הארגון כל כמה שנים - עד היום קוימו תשעה סבבי דיונים.
עקרון המדינה המועדפת (Most favoured nation) הוא העיקרון המרכזי בהתנהלות הארגון.
העיקרון קובע שמדינה לא יכולה להעניק הטבת סחר רק למדינה אחת החברה בארגון אלא מחויבת להעניק אותה לכלל המדינות החברות בארגון.
החריג לעיקרון זה הוא אזור סחר חופשי.
מדינות שביניהן ישנו אזור סחר חופשי לא מחויבות להעניק את ההטבות שמוענקות למדינות באזור לשאר המדינות החברות בארגון.
ביקורת על ארגון הסחר העולמי
כינוס הארגון שנערך בסיאטל בשנת 1999 לווה בהפגנות ענק של אזרחים וארגונים המתנגדים לגלובליזציה, שמחו על כך שהחלטות הארגון מתקבלות ללא שקיפות ובכך מונעות מאזרחים מידע ויכולת השפעה על עתידם.
בכינוס הארגון שנערך ארבע שנים אחר כך בעיר קנקון שבמקסיקו, נעשה ניסיון לשתף ארגונים לא ממשלתיים, איגודים מקצועיים וארגוני איכות הסביבה בדיונים, אך עדיין הוקפה העיר בגדרות ומחסומים, ונפרסו בה אלפי חיילים ושוטרים.
טענה מרכזית נוספת כנגד ארגון הסחר העולמי היא, שהארגון משרת בעיקר את התאגידים הבינלאומיים וכלכלות המערב ואינו דואג לרווחת המדינות המתפתחות.
חלק מהביקורת על פער הכוחות בארגון נשען על הטענה שמדינות חלשות נרתעות משימוש במנגנון יישוב הסכסוכים משום שברצונן לשמור על יחסים טובים עם המדינות החזקות וכתוצאה מכך המנגנון משרת בעיקר את המדינות החזקות.
ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם (לעיתים פקו"א או פקוא"מ) הוא ארגון יהודי שהוקם באמסטרדם בראשית המאה ה-19, בשנת תק"ע (1809), ופעל במשך למעלה ממאה שנה עד לימי מלחמת העולם הראשונה.
מטרת הארגון הייתה איסוף כספים עבור אנשי היישוב הישן.
הארגון התחיל כמקבילה אשכנזית לארגון שניהל את הקהילה הספרדית, "ועד פקידי קושטא" באיסטנבול.
את הארגון הוביל הבנקאי ההולנדי צבי הירש להרן, שפעל לייעול שיטות הגבייה.
להרן שיפר את מוסד השליחים, בפועלו למיסוד שיטה להעברת כספים ישירה מהקהילות באמסטרדם לתושבי ארץ ישראל.
בעזרת שיטות מינהל וחשבונאות שאימץ מבנק "הולנד את להרן".
הארגון פעל על ידי קבלת התחייבויות מסודרות מהקהילות השונות, בניית תקציב שנתי ויצירת מפתח לחלוקת הכספים בארץ-ישראל.
הוא יצר מנגנון ריכוזי יעיל ולא התיר גיוס כספים על ידי שד"רים עצמאיים, כפי שהיה המצב לפני כן.
מערכת גיוס הכספים היעילה והריכוזית הביאה לריכוז עוצמה רבה בידיו של להרן, שניצל זאת כדי להשפיע על היישוב בענייני חברה, כלכלה, חינוך, סעד וייעוד הכספים בארץ.
להרן היה שמרן, שהתנגד בתוקף לתנועת ההשכלה, והיה אחד מיריביו החריפים של משה מונטיפיורי במאבק על עיצוב דמותה של ירושלים והתנגד לקשריהם של הפרושים עמו.
בין השאר, התנגד בתוקף להקמתו של בית חולים יהודי בירושלים, שכן חשש מהשפעתו של רופא יהודי שהתחנך באוניברסיטה אירופית על הקהילה הירושלמית.
לאחר מותו ב-1853 המשיכו שני אחיו בדרכו: יעקב מאיר (1857–1861) ועקיבא (1861–1876), לאחר מותו של האחרון הלכה ונחלשה השפעת 'הפקידים והאמרכלים' עם התחזקות מגמת הפיצול בציבור האשכנזי.
השפעת הארגון על היישוב היהודי בירושלים
הקו המרכזי של הארגון היה תמיכה אישית ביהודים לומדי תורה בארץ ישראל.
לפיכך לא הסכים להקצות כספים למטרות החורגות מקיום אישי, כלומר כספים המיועדים למפעלים קהילתיים, להשקעה ברכש קרקע או רכוש משותף (ובכלל זה שלל את בניין בית הכנסת החורבה).
דבר זה עמד בסתירה למאמציו של מונטיפיורי לפרודוקטיביזציה שמטרתה להסיר את התלות בחלוקה ולהטמיע בציבור היהודי ערכים של יצרנות ועמל כפיים.
להרן ביקש להגביל את העלייה לארץ ולפקח עליה כיוון שכמות כספי החלוקה הייתה מוגבלת ועלייה בלתי-מוגבלת הצריכה או צמצום החלוקה שמקבלים התושבים או הגדלת מקורות הגיוס.
סביב שנת ת"ר (1840) היה גידול בעלייה לא מבוקרת ולהרן השפיע על בנו של החת"ם סופר שיוציא נגד העולים החדשים דין רודף כיוון שהם מסכנים בפועל את מקורות המחייה של תושבי ירושלים מקבלי החלוקה, דבר המצביע על רצינות כוונתו ולא על דרישה אמיתית לפגוע בעולים.
מדברי להרן ניתן להבין את תפיסתו החד-משמעית ביחס לכספי החלוקה:
בשנות ה-40 של המאה ה-19 החלו עיתונים יהודיים בגרמניה לדרוש מלהרן שיפרסם את הדוחות הכספיים של הארגון.
דרישה זו נבעה מכמה סיבות הקשורות במודרניזציה:
מצוות יישוב ארץ ישראל חדלה מלהיות ערך, ובמקום זאת ראו עצמם היהודים כאזרחים נאמנים למדינתם.
ערכי הליברליזם התחזקו ויהודים רבים תבעו להבין מה נעשה בכספם.
אברהם שלמה זלמן צורף, מראשי הפרושים בירושלים שתמך בפרודוקטיביזציה והיה ממתנגדיו החריפים ביותר של להרן, פעל להתסיס את הקהילה.
התשלום העיק מאוד על הקהילות היהודיות, והיו שהשתמשו בסיבות האחרות כאצטלה לגיטימית להימנעות ממנו.
להרן לא הבין בתחילה את כוחה של העיתונות ואת עוצמת הדרישה וביטל אותה.
את עמדתו פרסם בארבעה קונטרסים שנקראו "אמת מארץ" והופצו בקרב הקהילות היהודיות דרך בתי הכנסת.
לאחר תקיפה חוזרת ונשנית נאלץ לפרסם מאמר התנצלות, אך עדיין לא פרסם את הדוחות הכספיים.
לאחר מותו פרסמו אחיו עקיבא להרן ובניו את הדוחות, אך חברי התנועה הרפורמית בגרמניה כבר חדלו מלשלם לארגון.
שליחות הרב יונתן בנימין הלוי הורביץ
בשנת תרס"ו (בערך 1906), החליטה ועדה שהוקמה לבדוק את אופן החלוקה, שיש לשלוח נציג קבוע של הארגון לארץ ישראל, כדי לבחון מקרוב איך לחלק את הכספים.
לתפקיד זה נשלח הרב יונתן בנימין הלוי הורוויץ.
לבקשת הרב קוק, השתתף הארגון במימון מסע המושבות.
הרב הורוויץ עצמו השתתף במסע.
מצב היישוב היהודי בארץ בימי מלחמת העולם הראשונה היה חמור מאוד, בארץ שרר רעב.
בייחוד היה חמור מצבם של בני היישוב הישן, מקורות ההכנסה של כספי החלוקה נחסמו, כיוון שרוסיה, בריטניה, צרפת וארצות-הברית היו במצב מלחמה עם הטורקים, ולא היה ניתן להעביר משם כספים.
הרב יונתן הורוויץ ששהה באירופה בפרוץ המלחמה, גייס כספים בקרב יהודי גרמניה, (שהייתה לצידם של הטורקים במלחמה, ועל כן ניתן היה להעביר ממנה לארץ ישראל), וד"ר משה וולך והרב משה אוירבך סדרו את עבודת הסיוע של הארגון בירושלים, ובין היתר פתחו בתי תבשיל.
ארכיון הארגון נשמר בספריית רוזנטליאנה באוניברסיטת אמסטרדם, וכולל להערכתם כ-500,000 מכתבים.
לטענת האוניברסיטה זהו אחד מאוספי המכתבים הגדולים בעולם אם לא הגדול שבהם.
האוניברסיטה הקימה קרן מיוחדת לתמיכה בצילום דיגיטלי של המכתבים והעלאתם לאתר האוניברסיטה.
עד מרץ 2015 הועלו לאתר האוניברסיטה למעלה מ-10,000 מכתבים, עם תיוג ואפשרות חיפוש לפי כותבי המכתבים והנמענים.
חלק מהארכיון הכולל 15 פנקסי השנתונים 1826–1870 מצוי היום בספריית יד יצחק בן-צבי.
הפנקסים נסרקו והועלו לאתר האינטרנט של המכון וניתנים לצפייה אך לא תויגו ואין אפשרות לחיפוש ממוחשב.
אוסף זה, הכולל הן את המכתבים ששלחו אנשי היישוב והן העתק מתשובות פקידי הארגון, מהווה את המקור ההיסטורי החשוב ביותר לחקר תולדות היישוב היהודי בארץ ישראל במאה התשע-עשרה.
אגרות הפקידים והאמרכלים מאמשטרדם: א.
תקפ"ט, ערך וההדיר בנימין ויוסף יואל ריבלין, מבוא ישראל ברטל, יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשכ"ה-תשל"ט.
ארגון תנועת הצופים העולמי הוא ארגון בין-לאומי לא-ממשלתי המרכז את רוב תנועות הצופים הלאומיות, ומונה יותר מ-50 מיליון חניכים חברים המשויכים ל-171 ארגוני צופים לאומיים הנמצאים ב-229 מדינות וטריטוריות.
הארגון הוקם בשנת 1922 בז'נבה, שווייץ, כמקבילה של אגודת המדריכות והצופות העולמית (World Association of Girl Guides and Girl Scouts - WAGGGS), וכחלק משאר הארגונים הבינלאומיים של תנועת הצופים.
ייעודו של הארגון הוא לתרום לחינוך הנוער דרך מערכת ערכים המושתתת על "הבטחת הצופה" ו"חוקת הצופה", כדי לעזור לבנות עולם טוב יותר שבו אנשים פועלים להגשמה עצמית כפרט וממלאים תפקיד מועיל בחברה.
ארגון הצופים העולמי מחולק לאזורים ופועל באמצעות ועידה עולמית, ועד עולמי, ומשרד עולמי.
ארגון הצופים העולמי מחזיק בשלושה מרכזי צופים עולמיים ואחראי לארגון ג'מבורי הצופים העולמי, הנערך מדי ארבע שנים.
בנוסף, אחראי ארגון הצופים העולמי על אירוע World Scout Moot, ג'מבורי המיועד לצופים בוגרים בגילאי 17 עד 26, וארגן בעבר את ה-World Scout Indaba, מפגש עולמי המיועד למדריכי צופים.
קרן הצופים העולמית היא קרן קבועה התומכת בפיתוח הארגון ומנוהלת על ידי דירקטוריון נפרד.
ארגון הצופים העולמי נמצא בסטטוס מייעץ למועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות.
ועידת הצופים העולמית (World Scout Conference) היא הגוף ששולט ונפגש כל שלוש שנים, לפני פורום הצופים הצעירים העולמי.
ועידת הצופים העולמית היא האספה הכללית של הצופים והיא בנויה משישה נציגים מכל הסתדרות צופים.
אם במדינה יש יותר מהסתדרות צופים אחת, כמו בישראל, קובעות ההסתדרויות התאחדות אחת לוועידות וייצוגים עולמיים.
הבסיס לחברות בוועידת הצופים העולמית כולל דבקות במטרות ובעקרונות של ארגון הצופים העולמי ועצמאות מבחינת הזדהות פוליטית.
בוועידת הצופים העולמית נערכים הסכמי שיתוף פעולה ומתוכננים קשרים הדדיים בין הסתדרויות וארגונים שונים.
הוועידה האחרונה התקיימה בשנת 2017 בבאקו, אזרבייג'ן.
ועד הצופים העולמי (World Scout Committee) הוא הגוף המבצע הראשי של ועידת הצופים העולמית והוא בנוי ממתנדבים שנבחרים בבחירות.
הוועד מייצג את ועידת הצופים העולמית בין פגישות הפורום המלא שלה.
חברי הוועד נבחרים בבחירות שמתקיימות כל 6 שנים בוועידת הצופים העולמית בלי חשיבות ללאומיותם.
זאב הארד (Bronze Wolf) הוא סימן ההוקרה היחיד המוענק על ידי ארגון הצופים העולמי עבור שירות יוצא דופן לקידום תנועת הצופים בעולם.
זאב הארד הוענק לראשונה ללורד באדן פאואל בסטוקהולם בשנת 1935. בין מקבלי פרס ההוקרה נמנה גם יהודה ברקאי מראשי תנועת הצופים העבריים.
משרד הצופים העולמי (World Scout Bureau), המוכר גם בתור "המשרד הבינלאומי", הוא המזכירות המוציאה את ההוראות של ועידת הצופים העולמית ושל ועדת הצופים העולמית.
משרד הצופים העולמי מנוהל על ידי המזכיר הכללי, שנתמך על ידי צוות קטן של עובדים טכניים.
צוות המשרד עוזרים לארגונים לשפר את רוח התנועה על ידי אימונים מקצועיים והתנדבותיים, ביסוס מדיניות כלכלית וגיוס כספים, שיפור אמצעים קהילתיים ועזרה לבסס את הכלים הלאומיים של כל מדינה במטרה לקדם את יסודות תנועת הצופים.
הצוות גם עוזר לארגן אירועים גלובליים כמו ג'מבורי הצופים העולמי, לעודד אירועים אזוריים וליצור קשרים בין תנועת הצופים לבין ארגונים בינלאומיים אחרים.
משרד הצופים העולמי מנוהל בשני מוקדים: המשרד המרכזי בקואלה לומפור, מלזיה, והמשרד המשני בז'נבה, שווייץ.
באוגוסט 2013, סקוט טיר, מזכ"ל תנועת הצופים העולמית, הכריז כי בכוונתו להעביר את משרדי הארגון העולמי לקואלה לומפור.
המשרד הוקם בתחילה בלונדון, אנגליה בשנת 1920, עבר לאוטווה, קנדה בשנת 1959 ועבר לז'נבה, שווייץ מאז 1968.
בנוסף, קיימים משרדים בשישה אזורי חלוקה של הצופים:
אפריקה: קניה, דרום אפריקה וסנגל
בשנת 2023, הוחלט על פירוק אזור צופי אירו-אסיה, ב-30 בספטמבר.
אוקראינה, מולדובה, בלארוס, גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן הצטרפו לאזור האירופי ב-1 באוקטובר, בעוד קזחסטן וטג'יקיסטן הצטרפו לאזור צופי אסיה-פסיפיק.
אזור צופי אירופה הוא חלק מארגון תנועת הצופים העולמי, אשר משרדי המטה שלו נמצאים בז'נבה, שווייץ, עם משרד שלוחה בבריסל, בלגיה, אשר מתמקד יותר ביחסי ציבור ובשותפויות; ועם אנשי צוות נוספים אשר עובדים מהבית.
אזור צופי ערב, הידוע גם בשם ארגון הצופים הערבים הוא חטיבה בתוך ארגון תנועת הצופים העולמי אשר משרדי המטה שלו נמצאים בקהיר, מצרים.
עד שנת 1954, הצופים הפכו להיות כל-כך פופולריים בקרב מדינות ערב עד שארגון הצופים העולמי החליט להקים את אזור צופי ערב בדמשק, סוריה.
האזור מורכב מ-18 מדינות חברות בהן מתקיימת פעילות של תנועת הצופים במערב אסיה ובצפון אפריקה, כולל אלג'יריה, בחריין, מצרים, ירדן, כווית, לבנון, לוב, מאוריטניה, מרוקו, עומאן, הרשות הפלסטינית, קטר, ערב הסעודית, סוריה, סודאן, תוניסיה, איחוד האמירויות הערביות ותימן.
נשיא הכבוד של הקרן הוא הוד רוממותו קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, שמשתתף באופן פעיל בפעילות הקרן.
קרן הצופים העולמית אוספת באופן קבוע תרומות הון מאנשים, קרנות, תאגידים, ממשלות ומחברי תנועת הצופים.
כמעט כל הרווח הנצבר מהשקעות נתרם לארגון הצופים העולמי.
הקרן מבקשת לעיתים גם תרומות שונות לתמיכה בפרויקטים ספציפיים של תנועת הצופים העולמית, כגון הפרויקט Gifts for Peace.
פורום הצופים הצעירים העולמי מספק הזדמנות לחברים הצעירים בתנועת הצופים העולמית לדון ולבטא את דעותיהם ורעיונותיהם על נושאים אשר מעניינים אותם ברמה העולמית.
דרך הכנת נושאים שונים והמלצות לוועידת הצופים העולמית ולוועד הצופים העולמי, אליהם הפורום משויך, המשתתפים יפתחו את המיומנויות הדרושות לחיזוק יכולתם לקחת חלק בתהליכי קבלת החלטות.
זהו אחד האירועים החשובים ביותר בארגון הצופים העולמי.
כל ארגון צופים לאומי מוזמן לשלוח משלחת לפורום הצופים הצעירים העולמי.
רק נציגים אשר חברים בארגון הצופים העולמי יכולים להשתתף בפורום.
המשתתפים חייבים להיות בין הגילאים 18 עד 26 בשנת קיום הפורום.
פורום הצופים הצעירים העולמי (World Scout Youth Forum - WSYF) הוא כלי חינוכי לתמיכה בתהליכי פיתוח מעורבות צעירים בשותפות עם מבוגרים בקבוצת הגיל המבוגרת ביותר בתנועת הצופים.
כל ארגון צופים לאומי יכול לשלוח עד שני נציגים ושלושה תצפיתנים; לכן, המספר המקסימלי של משתתפים בכל משלחת הוא חמישה.
על-פי החלטה מספר 6/02 על מעורבות צעירים בקבלת החלטות בוועידת הצופים העולמית, פורום הצופים הצעירים העולמי צריך להיות מסוגל להגיע לשלוש מטרות שונות:
שיתוף הרעיונות והחוויות שלהם על נושאים עכשוויים המשפיעים על הצעירים בחלקים שונים של העולם.
הצעת דרכים לחיזוק מדיניות נוער לאומית והכשרת צעירים לאזרחות עולמית.
תרומה של רעיונות חדשים לתנועה להעשרת התוכניות החינוכיות לצעירים מעל גיל 16.
יועצים צעירים לוועד הצופים העולמי
בעקבות העדיפות האסטרטגית מספר 1 בנושא מעורבות נוער, והחלטה 11/05 של פורום הצופים הצעירים העולמי, שאומצה בוועידת הצופים העולמית ה-37, הוחלט על הקמת צוות יועצים צעירים לוועד הצופים העולמי.
תפקידם של היועצים הצעירים הוא להגדיל את השתתפות הצעירים בקבלת החלטות ולחזק את מעורבותם בתנועת הצופים.
מערכת היועצים הצעירים נבנתה ברוח של חיזוק הצעירים בתנועת הצופים העולמית, והיא נחשבת כצעד ביניים להשגת מטרה זו.
ליועצים הצעירים יש אחריות לעבוד עבור ארגון הצופים העולמי כמכלול - ולא רק כחברים צעירים בתנועה - אך לאותם צעירים הנבחרים על ידי פורום הצופים הצעירים העולמי ישנה אחריות גם כלפי ציבור הבוחרים שלהם.
היועצים הצעירים לוועד הצופים העולמי נבחרים על-מנת לעזור ולייעץ לוועד בראייה של נוער וצעירים.
כל משתתפי פורום הצופים הצעירים העולמי יכולים להתמודד בבחירות, אך עם זאת רק מועמד אחד יכול להיות מכל מדינה.
בסך הכל שישה יועצים צעירים נבחרים והם מוזמנים להשתתף בפגישות של ועד הצופים העולמי ובפגישות של צוות התכנון של פורום הצופים הצעירים העולמי הבא.
קיימים כיום שני מרכזי צופים עולמיים הפועלים למען צופים מכל העולם, מקיימים סמינרים ואירועים ברמה המקומית, האזורית והעולמית.
מרכז הצופים הבינלאומי בקנדרסטג בשווייץ, מופעל על ידי ארגון Scouts International Home.
מרכז הצופים הבינלאומי בקהיר במצרים, מופעל על ידי אזור הצופים הערבי.
מרכז הצופים הבינלאומי בקנדרסטג (KISC) הנמצא בשווייץ הוא המרכז הבינלאומי הרשמי והגדול ביותר השייך לארגון הצופים העולמי.
המרכז מספק חדרים, בקתות ואתרי קמפינג המכסים קרקע של 17 דונם.
הוא פתוח לחברי תנועת הצופים בכל ימות השנה, כמו גם למי שאינו חבר בתנועת הצופים ברוב הימים בשנה.
יותר מ-11,000 צעירים מלמעלה מ-40 מדינות שונות מגיעים לבקר במרכז בכל שנה.
הסמל של ארגון הצופים העולמי הוא הפלר דה ליס המוקף בחבל עם קשר שטוח ברקע סגול.
באדן פאוול השתמש לראשונה בפלר דה ליס בפאטץ' שהעניק לצופי הצבא הבריטי ולאחר מכן אימץ אותו לתנועת הצופים.
הקצה בצורת חץ מייצג את סימון הצפון במצפן, ומטרתו לכוון את הצופים במסלול של אחדות ותרומה.
שלוש הנקודות בפלר דה ליס מייצגות את השירות לאחרים, החובה לאלוהים והציות לחוקת הצופה.
שני הכוכבים הבנויים מ-5 קרניים מייצגים את האמת ואת הידע, עם 10 קרניים המייצגות את עשר מידות הצופה.
הקשר בבסיס הסמל מייצג את המשפחה של הצופים.
החבל המקיף את הסמל מייצג את האחדות והמשפחתיות של תנועת הצופים העולמית.
הסמל נלבש על מדי כלל חניכי תנועת הצופים המשויכים לארגון הצופים העולמי, בגרסאות שונות, כאשר כל ארגון צופים קובע את האופי בו נענד הסמל.
בישראל, סמל הצופים העולמי נלבש רק על ידי בכירים בתנועה או על ידי חניכים שלקחו חלק במשלחות לחו"ל.
הלורד באדן פאוול החל להעניק תג בצורת פלר דה ליס עם ראש חץ לסיירי צבא שאותם הכשיר בעת ששירתו בהודו בשנת 1897. מאוחר יותר הוא הכין תג של פלר דה ליס עשוי נחושת לכל המשתתפים של מחנה הקיץ הניסיוני הראשון באי Brownsea בשנת 1907.
באדן פאוול כלל עיצוב לתג של הצופים בספרו, צופיות לבני הנעורים, שהיה פלר דה ליס פשוט עם המוטו "היה נכון" בגלילה מתחתיו.
הוא טען שפלר דה ליס היה נפוץ כסמל למצפן על מפות, ותפקיד הצופים הוא להראות את הדרך בעשיית חובתם ועזרה לזולת.
הנוצות של הפלר דה ליס הפכו לסמל לשירות לאחרים, חובה לאלוהים, וציות לחוקת הצופה.
שלושת עקרונות אלה מהווים את הבטחת הצופים אשר נעשית על ידי צופים חדשים כאשר הם מצטרפים לתנועה (בישראל, ההבטחה הצופית מתקיימת רק במהלך כיתה ח', לקראת הכניסה לקורס ההדרכה).
הפלר דה ליס עבר שינוי בהמשך, ונוספו לו שני כוכבים מחומשים, המסמלים את הידע ואמת.
ה"קשר" שמחבר את שלוש הנוצות יחד נוסף כדי לסמל את המשפחה של תנועת הצופים.
הפורום הבין-דתי של WOSM מהווה קבוצת עבודה לשמונה קבוצות דתיות עיקריות:
CPGS – מועצת הצופים והצופות הפרוטסטנטים
DESMOS – הקשר הבינלאומי של צופי הנצרות האורתודוקסית
ICCS – הכנס הקתולי הבינלאומי של הצופיות
IFJS – הפורום הבינלאומי של הצופים היהודים
IUMS – האיגוד הבינלאומי של הצופים המוסלמים
WBSB – האחווה הבודהיסטית הצופית העולמית
הפורום הבין-דתי של הצופים העולמיים (WSIF) החל את פעילותו באופן בלתי פורמלי בשנת 1997, כהכנה לג'מבורי הצופים העולמי בצ'ילה בשנת 1999. מאז התפתח הפורום ומטרתו לאגד את כלל הדתות והאמונות המיוצגות בתנועת הצופים.
הפורום מארגן ומוביל פעילויות בין-דתיות במהלך אירועים עולמיים כמו הג'מבורי, וכן מארגן את סימפוזיוני הצופים הבין-דתיים המתקיימים אחת לשלוש שנים במדינה שונה.
בנוסף, הפורום תורם לפיתוח רוחני ודתי בצופים באמצעות פרסום מסמכים והנחיות.
נציגי הקבוצות הדתיות בפורום נפגשים מדי שנה לתיאום פעילותם.
100 שנה לתנועת הצופים בבול דאר ישראלי
במלאת 100 שנה לתנועת הצופים העולמית הונצח האירוע בבול מזכרת מיוחד ; ב-17 באפריל 2007, הנפיק דאר ישראל בול דאר זה שעליו קבוצה של 6 מדריכים מהשכבה הבוגרת של תנועת הצופים.
על השובל מופיעים: סמל של התנועה בישראל ותג הצופים העבריים.
האמנית הדר שכטר עיצבה את הבול.
מדינות בהן לא קיימת תנועת צופים
בשנת 2008, ארגון הצופים העולמי הציג רשימה של 6 מדינות בהן לא קיימת פעילות של תנועת הצופים כלל; מהרשימה הושמטה קריית הוותיקן, אשר גם בה אין תנועת צופים.
הרשימה כללה גם את המדינות סין ומיאנמר, אשר בעזרת אזור צופי אסיה-פסיפיק, עכשיו כוללים תנועות צופים רשמיות.
אנדורה - תנועת הצופים רדומה מאז שנות ה-80.
קובה - אין פעילות צופים מאז 1961.
לאוס - אין פעילות צופים מאז 1975.
צפון קוריאה - יש היסטוריה משותפת של צופי קוריאה עד שנת 1950.
קריית הוותיקן - אין פעילות צופים אך משרדי ארגון הצופים הקתוליים העולמי נמצאים שם.
ארגון הפעולה הקומוניסטית (ערבית: منظمة العمل الشيوعي في لبنان) הוא מפלגה לבנונית מרקסיסטית-לניניסטית.
במהלך מלחמת האזרחים השנייה, ארגון הפעולה הקומוניסטית השתייך למחנה הרדיקלי, איברהים היה מזכיר התנועה הלאומית הלבנונית, שהתפרקה אחרי תחילת מלחמת לבנון הראשונה וסילוקו של אש"ף מביירות.
עם התחזקות האחיזה הסורית בלבנון ארגון הפעולה הקומוניסטית ירד למחתרת מכיוון שהוא סירב לאמץ את המדיניות האנטי-פלסטינית של סוריה ולקטוע את קשריו עם אש"ף.
ארגון הפעולה הקומוניסטית קיים קשרים קרובים עם החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין כתוצאה מהאידאולוגיה הקרובה של שתי המפלגות.
במהלך הנוכחות הישראלית ברצועת הביטחון ארגון הפעולה הקומוניסטית קיים יחסים קרובים עם חזבאללה ותמך במאבקו לסילוק ישראל מדרום לבנון.
ארגון הפעולה הקומוניסטית הוא אחת מהמפלגות הלבנוניות המעטות שהם רב-עדתיות, בין חבריו יש נוצרים, סונים ודרוזים, ובסיס כוחו נמצא באוכלוסייה השיעית.
בשנות השמונים של המאה העשרים, למפלגה היו כ-2,000 חברים.
ארגון העבודה הבין-לאומי הוא סוכנות של האומות המאוחדות המתמקדת בנושאים של יחסי עבודה.
הארגון נוסד בשנת 1919, כתוצאה מוועידת השלום בפריז ותחילתו כסוכנות של חבר הלאומים.
עם הקמת האומות המאוחדות הפך הארגון להיות אחת מסוכנויותיו.
חוקת הארגון כוללת את הצהרת פילדלפיה המפרטת את מטרותיו של הארגון.
מזכירות הארגון ידועה בשם "משרד העבודה הבין-לאומי".
בארגון חברות 187 מדינות בעולם, כולל מדינת ישראל.
מטרת הארגון היא לחזק את זכויות העובד, לשפר את תנאי העבודה והמחיה של העובד, להגביר את התעסוקה ולספק מידע והזדמנויות להכשרה מקצועית.
תוכניות בסיוע וביוזמת ILO כוללות מידע בענייני בטיחות וגהות בעבודה, תקני עבודה ותוכניות לזכויות אדם.
באופן היסטורי, ILO היה הגוף הקובע תקנים בין-לאומיים לתנאי עבודה, פעילות שהיוותה את הבסיס ליסודם של איגודים מקצועיים ופעילויות אחרת במדינות שונות בעולם.
לארגון העבודה הבין-לאומי שלוש משימות עיקריות.
הראשונה, קביעת תקנים בין-לאומיים בתחום העבודה, הן ברמת אמנות והן ברמה של המלצות, אשר יאומצו במדינות החברות.
אמנות והמלצות הארגון מכילות הנחיות במגוון נושאים הנוגעים לעבודה, בין השאר עבודת ילדים, נשים בעבודה, שעות העבודה, עבודה בחגים ובימי מנוחה, פיקוח על העבודה, הכשרה מקצועית, הגנת ביטוח לאומי לעובד, דיור לעובדים, רפואה תעסוקתית ובטיחות, תנאי עבודה בים, הגנה על עובדים זרים, ועוד.
המשימה השנייה היא שיתוף פעולה טכני בין-לאומי לסיוע למדינות מתפתחות.
חלק ניכר ממשאבי הארגון מוקדש למטרה זו.
ארגון האומות המאוחדות מסייע להשגת מטרה זו, יחד עם סוכנויות אחרות באו"ם.
הפעילות תחת משימה זו מתמקדות בארבעה נושאים עיקריים: פיתוח כח אדם בעזרת הכשרה מקצועית והכשרת מנהלי עבודה; תכנון תעסוקה וקידום בתעסוקה; פיתוח מוסדות חברתיים בתחומי מינהל עבודה, יחסי עבודה, קואופרטיבים ועבודה כפרית; תנאי העבודה, כולל נושאי בטיחות וגיהות, ביטוח לאומי, פיצויים, שעות עבודה, פעילות רווחה, ועוד.
משימה שלישית היא בחינוך ובפרסום עבודות מחקר, תוכניות הכשרה וחינוך.
לארגון שני מוסדות חינוך ייחודיים: "המוסד הבין-לאומי ללימודי עבודה" בז'נבה ו"המוסד הבין-לאומי להכשרה מקצועית וטכנית מתקדמת" בטורינו, באיטליה.
ארגון העבודה הבין-לאומי נוסד בשנת 1919, עם תום מלחמת העולם הראשונה, בעת ועידת השלום בפריז ואחר כך בורסאי.
כבר במאה התשע-עשרה הוכר הצורך בהקמת ארגון עבודה בין-לאומי.
בחודש אפריל 1919, אומצה חוקת ארגון העבודה הבין-לאומי על ידי ועידת השלום בפריז.
הארגון הוקם על רקע ההכרה כי תנאי העבודה של עובדים רבים כרוכים בניצול, ללא התייחסות לבריאותם, לחיי משפחותיהם ולקידומם.
כך בהקדמה לחוקה נאמר: "תנאי העבודה הקיימים כרוכים באי-צדק, בעול ובשלילת תנאים ממספר גדול של אנשים." בבסיס הקמת הארגון הייתה אף שאיפה פוליטית למנוע אי-שקט חברתי לאור מספרם ההולך וגדל של העובדי מפעלים, על רקע התיעוש בארצות רבות.
משתתפי ועידת השלום אף הכירו בתרומת העובדים למאמץ המלחמתי ובעובדה כי "שלום עולמי בר-קיימא יכול להתקיים אך ורק אם הוא מבוסס על צדק חברתי", כפי שנאמר בחוקה.
החוקה נוסחה בין החודשים ינואר ואפריל בשנת 1919, על ידי ועדת העבודה שעליה החליטו בוועידת השלום.
הוועדה הייתה מורכבת מנציגי תשע מדינות: בלגיה, קובה צ'כוסלובקיה, צרפת, איטליה, יפן, פולין, בריטניה וארצות הברית.
בראש הוועדה עמד האמריקאי סמואל גומפרס, ראש פדרציית העבודה האמריקאית (American Federation of Labour).
חוקת ה-ILO הפכה לחלק השמיני בחוזה ורסאי.
ועידת העבודה הבין-לאומית השנתית הראשונה התכנסה בוושינגטון ב-29 באוקטובר 1919. בוועידה אומצו שש אמנות העבודה הראשונות.
אמנות שעסקו בשעות העבודה בתעשייה, אבטלה, חופשת לידה, עבודת לילה לנשים, גיל מינימום לעובד ועבודת לילה לעובדים צעירים בתעשייה.
למנהל הראשון של משרד העבודה הבין-לאומי (הוא מזכירות הארגון) נבחר הצרפתי אלברט תומאס.
בשנת 1920 העתיק הארגון את מקום מושבו לעיר ז'נבה בשווייץ.
בשנת 1925 אימץ הארגון את האמנה ה-20, אמנת עבודת לילה (מאפיות), 1925. בשנת 1926 החליט הארגון לייסד גוף מפקח על יישום תקני העבודה בעולם, גוף הקיים עד היום.
הגוף מורכב מועדה של מומחים עצמאיים הבוחנים פעולות של ממשלות שונות בעולם ומדווח מדי שנה לוועידה השנתית של הארגון.
בשנת 1933 התכנסה ועידת הארגון כחודש לאחר שהמשטר הנאצי כלא את מנהיגי האיגודים המקצועיים.
לאור מאבק נציגי העובדים, נאלצה לבסוף משלחת הרייך לעזוב את הוועידה.
בשנת 1934 הצטרפה ארצות הברית, ביוזמת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט לארגון העבודה הבין-לאומי.
בשנת 1940, על רקע בידודה של שווייץ בלב אירופה הנתונה במלחמה, הועבר מטה הארגון באופן זמני למונטריאול, קנדה.
בוועידת הארגון בפילדלפיה, בשנת 1944, אימץ הארגון את הצהרת פילדלפיה המהווה חלק מחוקתו.
בשנת 1948 קבע הארגון את אמנה מס' 87 המצהירה על זכות העובדים להתאגד באיגודים מקצועיים.
בשנת 1960 הקים הארגון את המוסד הבין-לאומי ללימודי עבודה בז'נבה.
מוסד שרכש מעמד מוביל בתחום לימודי העבודה בעולם.
בשנת 1965 הוקם מרכז ההכשרה הבין-לאומי בטורינו שבאיטליה.
ארגון העבודה הבין-לאומי (ILO) מארח מדי שנה, בחודש יוני, את ועידת העבודה הבינלאומית בז'נבה.
בוועידה מנוסחות המלצות ואמנות בתחום יחסי העבודה ומאומצות בהצבעת החברות בארגון.
הוועידה אף מקבלת החלטות באשר למדיניות הכללית של הארגון, תוכנית עבודתו ותקציבו.
כל מדינה חברה מיוצגת בוועידת העבודה הבין-לאומית על ידי ארבעה נציגים: שני נציגי ממשלה, נציג מעבידים ונציג עובדים.
לכל אחד מן הנציגים זכות הצבעה אישית ולכל בעל זכות הצבעה משקל שווה, ללא יחס לגודל האוכלוסין של המדינה ממנה בא.
נציגי העובדים והמעבידים נבחרים בדרך כלל על ידי הארגונים המקצועיים של עובדים ומעבידים במדינה ממנה בא הנציג.
בדרך כלל נציגי העובדים מתאמים ביניהם את הצבעותיהם וכך גם נציגי המעבידים.
כך למעשה מחצית הצירים לוועידה הם נציגי ממשלות חברות, רבע הם נציגי עובדים ורבע נציגי מעבידים.
הליך קבלת ההחלטות של ה-ILO מתנה את קבלת אמנות עבודה בתמיכה של רוב הנציגים בוועידה.
אימוץ אמנת עבודה על ידי ועידת העבודה הבין-לאומית מאפשרת לממשלות שונות בעולם לאשרר את האמנה המקבלת מעמד של הסכם בין-לאומי כאשר שתיים או יותר מדינות בעולם מאמצות אותה.
אישורה של אמנה על ידי ה-ILO יוצרת חובה חוקית ליישם את הוראותיה על ידי המדינות אשר אשררו את האמנה.
ממשלות אותן מדינות נדרשות להגיש לארגון דיווחים המפרטים את הדרך שבה הן מבטיחות את ציות מדינתן להוראות האמנה שאשררו.
בכל שנה, הוועדה על יישום תקנים, בוועידת העבודה הבין-לאומית, בוחנת מספר חשדות להפרות של תקני העבודה של ה-ILO.
בשנים האחרונות, אחת מן המדינות החברות אשר זכתה למרב תשומת הלב, בזכות הפרותיה את זכויות העובדים, היא מיאנמר.
כל האמנות אשר אומצו על ידי ה-ILO הן בעלות מעמד של "תקני עבודה בין-לאומיים" ללא קשר למספר המדינות אשר אשררו אותן.
נושאי אותן אמנות מגוונים ומכסים מספר רב של נושאים: זכות העובדים להתאגד, בטיחות וגיהות בעבודה, תנאי עבודה בתעשיית התובלה הימית, עבודת ילדים, נושאי הפליה בעבודה, עבודה בכפייה, ועוד.
ההצהרה על העקרונות והזכויות הבסיסיות בעבודה משנת 1998
בוועידה ה-98 של הארגון, בשנת 1998, נתקבלה "ההצהרת ה-ILO על העקרונות והזכויות הבסיסיות בעבודה".
הצהרה זו עומדת על ארבעה נושאים, כנושאי "ליבה", בתחום תקני העבודה הבין-לאומיים.
נושאי "ליבה" אלה אושררו על ידי הרוב המכריע של המדינות החברות בארגון, להוציא את מיאנמר וארצות הברית, אשר אשררו רק שתיים מן ההצהרות הנחשבות ל"יסודיות".
ביקורת על קביעת תקני עבודה "יסודיים"
כדי להוסיף מבוכה לבלבול, הארגון מתייחס לעקרונות הצהרת היסוד משנת 1998 כאל "זכויות אדם" בעוד שלפני קבלת ההצהרה, הייתה התייחסות זהה לכל תקני העבודה הבין-לאומיים כאל זכויות אדם.
מנגד ניתן לקרוא בהצהרה כי היא מאמצת למעשה את כל תקני העבודה שהתקבלו על ידי הארגון בעבר, גם אם איננה מפרטת את כולם.
המלצות המתקבלות על ידי הארגון אינן נושאות משקל זהה להצהרות ואינן מתאשררות על ידי המדינות החברות.
המלצות הארגון עשויות ללוות הצהרות ונועדות לתת פירוט מעשי לעקרונות המנוסחים בהצהרה.
קיימים מקרים שבהם המלצות מאושרות ללא קשר להצהרה מסוימת ומתייחסות לנושאים שאין ההצהרות נוגעות בהם.
לארגון העבודה הבין-לאומי תוכנית מיוחדת המתייחסת לבעיית עבודת ילדים בעולם.
זרוע הארגון תחת השם ILOAIDS יצרה "קוד התנהגות על נשאי וחולי איידס בעולם העבודה" ובו העקרונות לפיתוח מדיניות והנחיות מעשיות ברמה הקהילתית, הלאומית והבין-לאומית.
הקוד כולל את הנושאים הבאים:
התייחסות להשפעת מגפת האיידס על עולם העבודה
טיפול ותמיכה בעובדים נשאי HIV וחולים
חיסול הסטיגמה וההפליה עקב נשאות איידס אמיתית או מדומה.
בשנת 1969, במלאת חמישים להיווסדו, זכה ארגון העבודה הבין-לאומי בפרס נובל לשלום.
ארגון המזון והחקלאות הוא סוכנות של האומות המאוחדות המובילה מאמצים בינלאומיים למלחמה ברעב ברחבי העולם.
הארגון משרת ארצות מתפתחות וארצות מפותחות גם יחד.
המוטו של הארגון בלטינית הוא: fiat panis, מילולית פירושו "ינצח הלחם".
FAO משמש גם כמקור למידע בתחומי התמחותו ומסייע למדינות מתפתחות ומדינות הנמצאות בתקופת שינוי ומודרניזציה לשיפור חקלאותן, לניהול היערות והדיג, באופן שיבטיח תזונה בריאה ומזון נקי לכל.
ארגון המזון והחקלאות הוא הארגון ההומניטרי הגדול ביותר בעולם העוסק ברעב וקידום ביטחון תזונתי.
הרעיון להקים ארגון בינלאומי למזון וחקלאות עלה בסוף המאה ה-19 בתחילת המאה ה-20, וקודם בעיקר על ידי עסקן החקלאות דייוויד לובין .
בסוף מאי 1905, התקיים כנס בינלאומי ברומא, שהוביל להקמת המכון הבינלאומי לחקלאות (International Institute of Agriculture) על ידי מלך איטליה, ויקטור עמנואל השלישי.
ה- IIA היה הארגון הבין-ממשלתי הראשון שאאסף ופרסם נתונים על חקלאות, החל מסטטיסטיקה של תפוקה ועד קטלוג של מחלות גידולים.
בין הישגיו היה פרסום המפקד החקלאי הראשון בשנת 1930. המפקד העריך משאבים חקלאיים עולמיים באמצעות אוסף נתונים סטטיסטיים גלובליים על יבולים, בעלי חיים וייצור חקלאי.
במלחמת העולם השנייה נפסקה פעולתו של המכון הבינלאומי לחקלאות.
במהלך המלחמה, בשנת 1943, קרא נשיא ארצות הברית פרנקלין ד' רוזוולט לוועידה בינלאומית בנושא מזון וחקלאות.
בוועידה שהתקיימה בהוט ספרינגס, וירג'יניה, ארצות הברית בין התאריכים 18 במאי ל -3 ביוני השתתפו נציגים מ-44 ממשלות.
מטרת הוועידה הייתה חילופי ידע בנוגע לייצור חקלאי, תזונה וצריכה מוגברת, צעדים בינלאומיים להתייעלות חקלאית והסדרים מסחריים ופיננסיים לשיווק מוצרים חקלאיים.
הוועידה הסתיימה בהתחייבות להקמת ארגון קבע למזון ולחקלאות.
ארגון המזון והחקלאות נוסד ב-16 באוקטובר 1945 בקוויבק סיטי, קוויבק.
רק ב־27 בפברואר 1948 ה-AII פוזר באופן רשמי ו-FAO החל את פעילותו.
בשנת 1951 עבר מטה הארגון מוושינגטון, בירת ארצות הברית, לרומא, בירת איטליה.
נכון לשנת 2018 בארגון 197 חברות כולל האיחוד האירופי.
המנדט של ארגון המזון והחקלאות הוא לשפר את רמת התזונה, תנובת החקלאות וחיי האוכלוסיות הכפריות ולתרום לגידול כלכלת העולם.
מהותו של הארגון בהבטחת מזון לכל אזרחי העולם, מזון זמין לכל אדם ובאיכות גבוהה דיה כדי לנהל חיים פעילים ובריאים.
הארגון עוסק גם בניטור והערכה של מדד מחירי המזון העולמיים.
ארגון FAO מנוהל על ידי ועידת המדינות החברות, המתכנסת אחת לשנתיים כדי לסקור את עבודתו ולאשר את תוכנית העבודה והתקציב לשנתיים הבאות.
הוועידה בוחרת במועצה של 49 מדינות חברות המשרתת כגוף המנהל של הארגון.
חברות המועצה מתמנות לכהונה של שלוש שנים, לסירוגין.
הוועידה אף בוחרת במנהל כללי לראש הארגון.
FAO מורכב משמונה מחלקות: ניהול ותקציב, חקלאות, כלכלה וחברה, דיג, יערנות, יחסים כלליים ומידע, פיתוח בר קיימא ושיתוף פעולה טכני.
מאז שנת 1994 עבר ארגון FAO שינוי ארגוני שהוביל לייעול בנוהלי הארגון ובהפחתת הוצאות.
כתוצאה משינוי זה חסך הארגון 50 מיליון דולר בתקציבו השנתי.
בין השנים 1994–2001 הוקפא תקציבו של הארגון, בהחלטת המדינות החברות, ל-650 מיליון דולר לשנתיים.
אולם, שיעור העלאה נומינלי זה הוא למעשה הפחתה בתקציב בנתונים אמיתיים לאור שחיקת המטבע.
בחודש נובמבר, 2005 הצביעה הוועידה של הארגון על התקציב הדו-שנתי לשנים 2006–2007 וקבעה אותו בשיעור 765.7 מיליון דולר, תקציב זה מהווה פעם נוספת ירידה ריאלית לאור האינפלציה.
הארגון פועל במסגרת האומות המאוחדות לתרומת חלקו בהשגת שמונה תוכניות פיתוח למילניום הנוגעות במגוון נושאים, ביניהן: קיצוץ שיעור העוני הקשה בעולם במחצית, עצירת התפשטות מגפת האיידס ומתן חינוך בסיסי לכל.
תאריך היעד לתוכניות אלה הוא שנת 2015 והן מוסכמות על כל מדינות העולם וכל המוסדות הבינלאומיים המובילים בעולם.
תוכניות אלה מייצגות מאמץ חסר תקדים לענות לצורכי האנשים העניים ביותר בעולם ולארגון FAO תפקיד מרכזי בהשגתן.
תוכנית מיוחדת לביטחון בהשגת מזון
התוכנית המיוחדת לביטחון בהשגת מזון היא תוכנית הדגל של ארגון FAO המיועדת לקצץ במחצית את מספר האנשים הרעבים בעולם עד לשנת 2015 (ההערכות לשנת 2006 הן כי בעולם חיים 852 מיליון אנשים רעבים).
התוכנית מיושמת ביותר ממאה מדינות בעולם ובאמצעותה הארגון מקדם פתרונות יעילים וישימים לחיסול הרעב, תת-תזונה ועוני.
102 מדינות מעורבות בתוכנית ומתוכן כשלושים מפעילות או מפתחות תוכניות לאומיות כוללות לביטחון בהשגת מזון.
ל-FAO תפקיד מפתח במצבי חירום.
התמקדותו של הארגון בייצור מזון ובחקלאות מייעדים לו תפקיד מרכזי באזורי אסון.
הארגון מתריע על מצבים שבהם עלול להתפתח מחסור במזון, נוטל חלק במאמצים הומניטריים ומסייע בשיקום אמצעי ייצור המזון באזורי אסון.
FAO מספק כלי הערכת צרכים באזורי אסון, מומחי חקלאות וייעוץ טכני, כדי להבטיח שיקום בר קיימא של אזורי ייצור המזון.
FAO משקיע מאמצים במניעת התפתחות תנאי אסון בתחום המזון על ידי עידוד החקלאות.
בעשר השנים האחרונות שולשו כמויות הסיוע שמספק הארגון.
מעורבותו של ארגון FAO באזורי אסון החלה באזור הסאהל באפריקה בשנות השבעים המוקדמות.
לארגון הייתה מעורבות עמוקה ברעב ברואנדה בשנת 1994. עוד סייע הארגון לחקלאים באנגולה, אינדונזיה סיירה לאון.
בסודאן סייע הארגון לדייגים ובקמבודיה, אקוודור ווייטנאם לאזורי שיטפון.
הארגון פעל באזורי בצורת בניקרגואה וסרי לנקה.
הארגון מעורב במאמצי הסיוע לאחר אסון הצונאמי במזרח אסיה.
FAO פעיל כבר משנת 1954 במתן סיוע למאבק במחלות בעלי חיים החוצות גבולות.
כך למשל, במחלת הפה והטלפיים אשר עשתה שמות במשק החי באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה.
מחלות בעלי חיים ומזיקים בחקלאות, החוצים גבולות, גורמים לעיתים לנזקים אדירים לחקלאות ובעקבות זאת אף לרעב.
יכולתן של ארצות מתפתחות להגיב לאירועים כאלה מוגבלת מאוד ולשם כך FAO מספק סיוע חירום ומארגן עזרה בינלאומית.
בשנת 1994 יסד הארגון "מערכת חירום למניעה" למיזעור נזקי מחלות בעלי חיים ומזיקים חוצי גבולות.
הארגון הקים תוכנית נוספת להדברת מחלת דבר הבקר מן העולם.
התוכנית, שהחלה בשנות השמונים של המאה הקודמת עם חיסון בקר המוני ובוצעה בשיתוף פעולה עם הארגון העולמי לבריאות בעלי חיים (OIE), הושלמה, ובשנת 2011 הכריזו שני הארגונים במשותף על הדברתה הסופית של מחלה נגיפית זו ברחבי העולם.
השימוש בתרכיב כנגדה נאסר לחלוטין.
ל-FAO תפקיד מרכזי גם בניסיונות להדברת שפעת העופות, בין השאר בסיוע טכני, בפיתוח מדיניות, בהעברת ציוד מעבדה למדינות שבהן התגלו מקרי מחלה, באספקת בגדי מגן ובהכשרה לאנשי מקצוע, בגיוס תרומות, ועוד.
בנושאים אלה פועל FAO בשיתוף פעולה עם הארגון העולמי לבריאות בעלי חיים וכן עם ארגון הבריאות העולמי.
החל משנת 1997 שם לו ארגון המזון והחקלאות כמטרה להעלות את מודעות העולם לבעיית הרעב.
להשגת מטרה זו החל הארגון ב"טל-מזון" (Telefood), מסע קונצרטים, אירועי ספורט ופעילויות אחרות כדי לגייס את כוח התקשורת, ידוענים ואזרחים מודאגים כדי להילחם ברעב.
מאז תחילתה, הכניסה יוזמת "טל-מזון" קרוב ל-14 מיליון דולר בתרומות.
התרומות שנאספו ביוזמה זו מיועדות למימון פרויקטים קטנים, בני קיימא, המסייעים לחקלאים קטנים לייצר יותר מזון למשפחותיהם ולקהילתם.
אחינועם ניני, זמרת ישראלית, השתתפה באחד הקונצרטים של ארגון המזון והחקלאות.
הברית נוסדה ביום המזון העולמי, 16 באוקטובר 2003.
הברית הבינלאומית נגד רעב, היא שיתוף פעולה בין ארגונים בינלאומיים שונים, ארגונים לאומיים למלחמה ברעב, ארגונים חברתיים, ארגונים דתיים והסקטור הפרטי.
פעילויות הברית מתמקדות בארבעה נושאים: קידום זכויות, נשיאה באחריות, גיוס משאבים ותיאום.
הארגונים הבינלאומיים החברים בברית הם: ארגון המזון והחקלאות (FAO), הקרן הבינלאומית לפיתוח חקלאי (IFAD), ותוכנית המזון העולמית בראשותו של דייוויד ביסלי (WFP).
בעשרות מדינות בעולם פועלים ארגונים מקומיים החברים בברית.
תוכנית שגרירי רצון טוב של FAO החלה בשנת 1999. מטרתה העיקרית של התוכנית הייתה להסב את תשומת לבה של דעת הקהל והתקשורת למצב הבלתי נסבל שבו למעלה משמונה מאות מיליון אנשים ברחבי תבל ממשיכים לסבול חרפת רעב מתמדת ותת-תזונה בזמנים שבהם קיים שפע בלתי רגיל בחלקי עולם אחרים.
התוכנית מדגישה את הזכות למזון כזכות אנושית בסיסית, שלה זכאים כל אזרחי תבל.
ההנחה בבסיס התוכנית היא כי ממשלות לבדן אינן יכולות לשים קץ לרעב וכי רק מעורבות חברתית רחבה תביא להשגת המטרה.
כל אחד משגרירי הרצון הטוב של FAO – ידוענים מתחומי האמנות, הבידור, הספורט והאקדמיה, התחייב באופן אישי לחזונו של FAO לשים קץ לרעב בעולם.
עם שגרירי הרצון הטוב של FAO נמנים כלת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ריטה לוי מונטלצ'יני, הזמרת מרים מקבה, הכדורגלן רוברטו באג'ו, הזמרים ז'ילברטו ז'יל ודיון וורוויק ואחרים.
לארגון FAO חמישה משרדים אזוריים בעולם:
משרד אזורי באפריקה, בעיר אקרה בגאנה
משרד אזורי באמריקה הלטינית והקריבים בסנטיאגו, צ'ילה
משרד אזורי באסיה והאוקיינוס השקט בבנגקוק, תאילנד
משרד אזורי למזרח הקרוב בקהיר, מצרים.
בנוסף, הארגון מקיים משרדים תת-אזוריים במזרח אפריקה, איי האוקיינוס השקט, מרכז ומזרח אירופה, הקריביים וצפון אפריקה.
לארגון גם משרדי קשר עם האומות המאוחדות בז'נבה, עם מדינות צפון אמריקה בוושינגטון, עם מטה האו"ם בניו יורק, עם יפן ביוקוהמה ועם האיחוד האירופאי בבריסל.
ביקורת על ארגון המזון והחקלאות
בחמש עשרה השנים האחרונות היה ארגון FAO מוקד לביקורת ציבורית במספר הזדמנויות.
בשנת 1990 הושמעה נגד הארגון ביקורת מצד מחלקת המדינה של ארצות הברית על שהארגון פיגר אחר ארגונים אחרים של האו"ם בהיענות לשאיפות ארצות הברית לתוכניות ותקציבים לשיפור כוח הקנייה של המזון על ידי הצרכנים.
בשנת 1991 הקדיש הירחון The Ecologist גיליון מיוחד לארגון FAO, כלל מאמרים אשר מתחו ביקורת על מדיניות הארגון בתחום הייעור והחקלאות, באופן מיוחד בהודו, 1991.
בשנת 1996 ארגן FAO את פסגת המזון העולמית שבה השתתפו 112 ראשי מדינות או סגניהם.
הפסגה ננעלה בחתימה על הצהרת רומא אשר הכילה התחייבות לקצץ במחצית את שיעור הרעב בעולם עד לשנת 2015. באותה עת נועדו נציגי 1,200 נציגי ארגונים חברתיים משמונים חברות אשר העבירו ביקורת על מדיניות ה-FAO ודרשו כי יפעל ליישום הזכות למזון של העניים ולא להבטחת הרווחים של חברות המזון והחקלאות הגדולות.
פסגת המזון העולמית בשנת 2002 ספגה ביקורת כמעט מכל עבר, החל ממשתתפיה וכאלה בארגונים החברתיים.
רבים טענו כי היא לא השיגה דבר והייתה בזבוז של זמן יקר.
ארגון הסטודנטים בישראל היה ארגון גג שאיגד בתוכו וייצג את אגודות הסטודנטים של רוב המכללות בישראל.
הארגון הוקם בשנת 1998, התאגד כעמותה, ופעל במקביל ל"התאחדות הסטודנטים בישראל", בה מאוגדות אגודות הסטודנטים של שבע האוניברסיטאות בישראל ושל מספר מכללות נוספות.
בארגון היו חברות כ-30 אגודות סטודנטים של מוסדות מוכרים להשכלה גבוהה ברחבי מדינת ישראל, והוא איגד בתוכו כמאה אלף סטודנטים.
במהלך פעילותו סייע הארגון לתלמידי המכללות בעזרת הגשת עתירות לבג"ץ בנושאים שונים, קיים הפגנות, שביתות ופעולות מחאה לחיזוק הסטודנט מהמכללה בפרט והסטודנט הישראלי בכלל.