tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך שנות ה-60 הופיע סוג חדש של מחשב, שכונה מיני-מחשב.
IBM לא מיהרה להיכנס לשוק הזה, אולי משום שלא העריכה נכון את הפוטנציאל שבו, ובשוק זה חברות אחרות נתנו את הטון, כמו DEC, דאטה ג'נרל, היולט פאקארד ואחרות.
מחשבי המיני המשיכו להתחזק ולהתעצם, וכרסמו בשוק מחשבי המיינפריים, בו המשיכה IBM לשלוט.
החברה הייתה נחושה בדעתה לא להחמיץ את המהפכה הבאה, ובחברה נפתח פרויקט לפיתוח מחשב "מחשב אישי", כבר ב-1969, אם כי קהל היעד של הפרויקט עדיין היה בתחום המקצועי ולא האישי.
פיתוח מעניין בחברה כונה PALM (ראשי תיבות של Put All Logic in Microcode, כלומר "כל הלוגיקה במיקרוקוד").
נבנה מעבד פשוט יחסית, בטכנולוגיית הרכיבים המקובלת, כשלמעבד הזה צמוד "מיקרוקוד" ב-ROM, שמאפשר לו לדמות מעבד אחר כלשהו.
המוטיבציה העיקרית היא תאימות תוכנה: אם מלמדים את ה-PALM הפשוט לממש במיקרוקוד מעבד תואם למעבד של מחשב IBM 370 (המחשב העיקרי של IBM באותה תקופה), מקבלים ספריית תוכנה עשירה "מן המוכן", ובכך עוקפים את אחד המכשולים הגדולים שעומדים בדרכו של מחשב חדש - היעדר תוכנה שימושית.
הפרויקט נקרא SCAMP, ואחרי שהודגם אבטיפוס בהצלחה בחברה, הוא פותח למוצר בשם IBM 5100 , ויצא לשוק ב-1975, במחיר שנע בין כ-$9,000 לכ-$19,000, לפי התצורה.
המחשב יועד בעיקר להרצת תוכנה שנכתבה ב-APL, שפה שהשימוש בה לא היה נרחב, כך שקהל היעד שלו היה מצומצם מלכתחילה.
עובדה זו, בצירוף המחיר הגבוה, לא סייעה למחשב לזכות בתפוצה נרחבת.
בעקבותיו הגיע ב-1980 ה-5120, האחרון בסדרה שמבוסס על PALM.
אחרי ה-5120, פיתחה IBM את ה-DataMaster, שנקרא גם System/23 .
Z80 יוצר בטכנולוגיה מתקדמת יותר שמסתפקת במתח יחיד של 5 וולט, וכמוהו ה-8085, שמציין זאת בעזרת ה-5 בשמו).
המחשב היה מוכן לקראת 1980, ולפי כמה דיווחים, יציאתו לשוק התאחרה כמעט בשנה בגלל הצורך להסב את מפרש הבייסיק שרץ על המחשב הגדול למעבד של הדטאמסטר.
אנשי IBM התרשמו לטובה מחברת אינטל בעבודה על הדטאמסטר, דבר שתרם להחלטה לבחור במעבד של אינטל עבור ה-PC, אף על פי ששני המועמדים האחרים - ה-68000 של מוטורולה וה-Z8000 של זילוג, נראו עדיפים "על הנייר" על המעבד של אינטל.
לקח נוסף שהפיקו אנשי IBM מהניסיון עם סדרת ה-5100, אותו יישמו בפרויקט ה-PC, הוא להשתמש בספקים חיצוניים במידת האפשר לרכיבי החומרה והתכנה.
פרויקט ה-PC כולו, החל מבניית הצוות ועד להכרזה על המחשב בקיץ 1981, ארך פחות משנתיים.
הדטאמסטר תרם ל-PC עוד מספר תרומות: המקלדת של ה-PC, למעשה הרכיב היחיד במחשב שיוצר ב-IBM עצמה, מבוססת כמעט לחלוטין על המקלדת של הדטאמסטר.
חלק לא מבוטל מהצוות שפיתח את ה-PC היו אנשים שבאו מפרויקט דטאמסטר.
חברת אינטל הכריזה על המעבד 8008 ב-1972. זה היה מעבד 8 סיביות הזמין הראשון.
המעבד תוכנן למעשה לפי מפרט של CTC, ומימש את המעבד שהריץ את המסוף/מחשב דטאפוינט 2200.
כמעט מיד היו אנשים שראו במעבד את הפוטנציאל לבניית מחשב סביבו.
מספר מחשבים כאלו נבנו וזכו למידה מסוימת של הצלחה.
ב-1973 פיתחה החברה הצרפתית R2E את המחשב המסחרי הראשון בעולם שהיה מבוסס על מיקרו-מעבד, כלומר מעבד בשבב יחיד, תצורה שקיבלה את הכינוי מיקרו-מחשב (הכינוי אנכרוניסטי ולא נמצא בשימוש, כיום המילה "מיקרו" נעלמה, ומשתמשים פשוט ב"מעבד" ו"מחשב").
תוך מספר שנים לא רב, כל המחשבים החדשים התבססו על מיקרו-מעבד, ולמיקראל שמורה זכות הראשונים.
טכנית, המיקראל היה מחשב אישי לכל דבר, אך מפתחיו ראו אותו כתחליף זול למיני-מחשב, ופחות כמחשב שנועד לשימוש אישי.
פיתוח המחשב החל ב-1972, כהצעה למכרז שפרסם המכון הלאומי לחקר החקלאות בצרפת, INRA , לצורך בקרת ציוד מדידה ואיסוף נתונים, משימה שביצע עד אז מחשב PDP 8.
המיקראל הראשון נמסר ל-INRA בינואר או פברואר 1973.
המחשב מבוסס על מעבד אינטל 8008, עם זיכרון RAM של 2K (ניתן להרחבה עד 16 קילובייט), וקושחה בזיכרון לקריאה בלבד.
למחשב ממשק טורי, דרכו ניתן לטעון לו תוכנה, ולנהל אותו דרך מסוף טלפרינטר או מודם.
מחיר המחשב היה 8,500 פרנק צרפתי, כלומר בערך $1,700 (של 1973) - כחמישית ממחירו של המיני-מחשב אותו החליף.
בבסיס המיקראל לוח אם פסיבי, עם ערוץ נתונים בשם pluribus, עם 74 סיגנלים.
במחשב אפשר למקם "לוח אם", המממש ערוץ pluribus, עם מחברים ל-11 כרטיסים.
במארז יש מקום לעד שני לוחות אם, כלומר עד 22 כרטיסים.
ארכיטקטורה זו נועדה מראש לאפשר הרחבת יכולות המחשב על ידי בניית לוחות נוספים להוספת יכולות, ולשדרוג על ידי החלפת לוח המעבד, ואפילו המעבד עצמו.
המחשב שסופק כלל לפחות את הכרטיסים הבאים:
כרטיס מעבד 8008, מהירות שעון 500 קילוהרץ, שכלל גם את ה-ROM עם הקושחה
כרטיסי זיכרון (2K זיכרון סטטי)
כרטיס תקשורת טורית לחיבור לטלטייפ, כאשר הקושחה תומכת בטעינת תוכניות בסרטי נייר מנוקבים, דרך הטלטייפ, כמו גם קבלת פקודות ישירות מהמקלדת, ושליחת פלט להדפסה או ניקוב.
כרטיסי קלט/פלט דיגיטליים, בהם שני כרטיסים, אחד לפלט ואחד לפלט עם 64 קווים, וכרטיס שלישי עם 32 קווי קלט ו-32 קווי פלט.
הקושחה של המיקראל פותחה בעזרת Cross-assembler שנכתב על ידי צוות התוכנה של R2E על מיני-מחשב Microdata 800, ששווק באירופה בשם Multi-8. בנוסף לאסמבלר, פותח גם סימולטור של ה-8008, והתוכנה נכתבה ונבדקה לפני שהיה מחשב עבורה.
צוות של ארבעה אנשים עבדו במחצית האחרונה של 1972, "18 שעות ביום" כדי לסיים את העבודה.
ספק הכוח נמצא בקופסה נפרדת, ולדברי החברה, עם מספיק הספק עודף כדי לתמוך בקופסה מלאה כרטיסים.
עד תום 1973 פותח בקר לכונן דיסקטים (8 אינץ'.
דיסקטים 5.25 אינץ' טרם נבנו אז).
זמן לא רב אחרי שיצא מעבד אינטל 8080, ב-1974, הוצגו דגם S, עם אותה תשתית של מיקראל N, אך עם המעבד החדש, ויכולת לעד 64K זיכרון - ערוץ הפלוריבוס היה ערוך ומוכן לכך, וכרטיסי זיכרון גדולים יותר נבנו.
מיקראל S תומך בכל הכרטיסים של מיקראל N, וכך מיד עם הצגתו, היו מוכנים עבורו כרטיסי זיכרון, קלט-פלט וכו'.
ב-1975 נוספה תמיכה בכונן קשיח, והחברה המשיכה להוציא דגמים חדשים, ולתמוך במעבדים חדשים, כמו ה-8085 של אינטל (שדרוג של 8080), Z80 של זילוג ואינטל 8086, כשאלו הופיעו.
ב-1977 הציגה החברה את מיקראל C, עם 24K זיכרון, ניתן להרחבה עד 64K, מעבד 8080, מסך מובנה, ושני כונני דיסקטים.
כמעט מכל בחינה מחשב זה עלה על המחשבים שמגזין BYTE כינה "שלישיית 1977", הם קומודור PET, רדיו שק TRS-80 ואפל II.
שלושתם הוצגו עם 4K זיכרון, כששני הראשונים היו מוגבלים בגודל הזיכרון ל-8K (קומודור) ו-16K (רדיו שק).
אף אחד מהשלושה לא תמך בכונן דיסקטים למשך שנה ויותר אחרי הצגתם, ולאף אחד מהם לא הייתה מערכת הפעלה משוכללת כמו למיקראל, שתמך בריבוי משימות וריבוי משתמשים - תכונות שהופיעו במחשבים הנפוצים רק לקראת סוף העשור הבא.
ב-1980 חברת Bull האירופית הפכה משקיע ב-R2E, ב-1981 רכשה את החברה.
בול שחררה עוד דגם או שניים של המיקראל עם ערוץ פלוריבוס, אבל עיקר מעייניה היו בכניסה לשוק המחשבים תואמי IBM PC, והמיקראל נעלם למעשה.
הסיבה להצלחתו הזעומה של המיקראל קשה להסבר: כבר ב-1974 תורגמה הספרות לאנגלית, וב-1975 נחתם חוזה עם ספק אמריקאי.
מחיר המיקראל היה בסדר גודל דומה לאלטייר ולאימסאי , ומיקראל עם מעבד 8080 היה זמין חצי שנה לפני האלטייר, ויותר משנה לפני האימסאי, כשהוא עולה עליהם מכל הבחינות.
המצב היה דומה גם בדגמים הבאים - "שלישיית 77" לא הגיעה למה שמיקראל C הציע ב-1977, עד שנה או שנתיים אחר כך.
החברה האמריקאית שייצגה את R2E התרכזה במכירות לשוק התעשייה (כמו ייעודו המקורי של מיקראל N מ-1973), ואחר כך במגזר העסקי, אך הזניחה לגמרי את שוק החובבים.
התמיכה במפתחי "צד שלישי", אם הייתה קיימת בכלל, לא הביאה מפתחים, וכתוצאה, פרט לתוכנה שפותחה על ידי R2E עצמה, כמעט לא הייתה תוכנה זמינה למכונה.
היא התאימה מאוד ליישומים של בקרה תעשייתית, והמיקראל החליף בהצלחה מחשבים יקרים ממנו פי 5 או 10, אבל מספר ההתקנות מסוג זה אינו רב, ומכירות המיקראל לא הגיעו, או אפילו התקרבו, למכירות של מחשבי רדיו שק, אפל וקומודור.
מערכת ההפעלה של המיקראל גם היא הקדימה את זמנה.
היא נקראה "סיסמיק" (SysMic, קיצור של System Micral), וב-1978 שונה שמה ל"פרולוג" (אין לבלבל עם שפת התכנות פרולוג).
מערכת הפעלה מתקדמת זו תמכה בריבוי משימות וריבוי משתמשים, וגרסה מיוחדת שלה תמכה גם בריבוי מעבדים - בדגם M, שהוצג ב-1978, ניתן להתקין על שמונה כרטיסי מעבד עם Z80, כלשכל מעבד גישה לזיכרון "פרטי", וכן לזיכרון משותף לכל המעבדים.
הצלחת המחשב בשוק הייתה מוגבלת.
ב-1971, פרופסור למדעי המחשב ויזם קנדי בשם מרס קוט , שהיה בקשר עם אנשי מכירות של אינטל ועם מייסד אינטל רוברט נויס, למד על הפרויקט לפיתוח מעבד 8008 של אינטל, שאז עדיין נקרא 1201 - המיקרו-מעבד 8 סיביות הראשון.
קוט האמין שהאופן בו מחשבים משמשים באקדמיה ובמחקר אינו יעיל, וזמנם היקר של החוקרים, המהנדסים והתכנתים מתבזבז, כשהם ממתינים לניקוב הכרטיסים, הזנת התוכנית למחשב, והמתנה לפלט המודפס.
קוט גייס שניים מהמהנדסים שעבדו על מפרש APL במסגרת אוניברסיטאית, ולצידם תוכנת APL ואיש חומרה.
הצוות קיבל את אחת ממערכות הפיתוח הראשונות של אינטל עבור ה-4004, "אינטלק 4" , ומאוחר יותר, מערכת הפיתוח עבור ה-8008. צוות התכנה השתמש במקרו-אסמבלר של מחשב IBM System/360 כדי לבנות סימולטור של ה-8008, לפני שהמעבד עצמו היה זמין, והחל לכתוב את המפרש ל-APL.
את החומרה תכנן המהנדס ממוצא פיליפיני חוסה לָרֵיה (Jose Laraya).
קוט קיבל מאינטל את אחת ממערכות הפיתוח הראשונות עבור ה-8008, בשם SIM8-01 ), כמעט מייד כשזו יצאה.
הוא הביא אותה ללריה ואמר לו "ראה מה אתה יכול לעשות עם זה".
אבות הטיפוס הראשונים היו מבוססים על מערכת הפיתוח הזו, אך לריה הגיע במהרה למסקנה שבמערכת הזו אין מספיק "מיץ", ובנה מחשב חדש המבוסס על המעבד, עם תכונות רבות שאין למערכת הפיתוח, כמו אפשרות למספר רמות פסיקה.
במקביל פותחה התוכנה בעזרת הסימולטור, וכשאבות הטיפוסים הראשונים היו של החומרה החלו להגיע, עדיין מבוססים על מערכת הפיתוח של אינטל, הכינו המתכנתים קושחה, בעזרת צורב ה-EPROM שהגיע גם הוא מאינטל, יחד עם מערכות הפיתוח, תהליך לא קצר, וביצעו אינטגרציה בין החומרה, שהתקדמה מדגם לדגם, ובין התוכנה, שהתקדמה מגרסה לגרסה.
קוט הדגים אבטיפוס ראשון של המערכת, עם יכולות מוגבלות, בסתיו 1972, ובמאי 1973 הוצג אבטיפוס עובד, שמריץ תוכניות APL פשוטות, בכנס המוקדש לשפה.
קוט הדגים מכונת APL גם לראשי אינטל, נויס ומור, ומאוחר יותר באותה שנה נבנו מספר מודלים בתצורות שונות, כולל דגם הפועל על סוללה נטענת ודגם בתצורת "מגדל", שהפכה סטנדרט עשרים שנה מאוחר יותר.
הדגמים הללו הוצגו ב"סיבוב הופעות" (מעין "סיבוב גיוס") לעיתונות ולמשקיעים, בפורומים שונים בקנדה, בארצות הברית ובאירופה.
גויס כסף, לפי אחד התיאורים, לפחות חצי מיליון דולר.
אבטיפוס כמעט סופי הוצג בנובמבר 1973, ובתחילת 1974 המחשב היה זמין למכירה.
התצורה הסופית שהתגבשה, כפי שמופיע בתמונה, היא של תיבת מתכת טריזית, עם צדדים עשויים ABS יצוק, כאשר בשליש התחתון המקלדת, באמצע כונן קלטות אחד או שניים, ובחלק העליון תצוגה של שורה אחת, בת 32 תווים, כשכל תו הוא מטריצה 5x7 נקודות.
בסתיו 1973 הוכרז והוצג המחשב, וייצורו החל ב-1974, והוא שווק בקנדה, בארצות הברית ובאירופה.
המחשב מבוסס על מעבד אינטל 8008, במהירות שעון 800 קילוהרץ
זיכרון: RAM מ־2K עד 8K בתים, במנות של 2KB.
קושחה: 14KB זיכרון קריאה בלבד, שמכיל מפרש לשפת APL, ומערכת הפעלה לגישה לתצוגה, למקלדת, ולכונן קלטות אחד או שניים.
מערכת ההפעלה כוללת זיכרון וירטואלי, שהשתמש בכונן הקלטות ליצירת מרחב זיכרון של כ-100KB.
תצוגה: שורה אחת, במסך פלזמה Self-Scan.
בתצוגה 32 תווים, העשויים כל אחד מטריצה של 5x7 נקודות.
התצוגה מהווה "חלון" אופקי לשורה שאורכה 85 תווים, חלון שנגלל ימינה ושמאלה בעזרת המקלדת.
כונן קלטות אחד או שניים, בנפח של 100K כל אחד.
שימוש בזיכרון הווירטאלי דורש כונן קלטות אחד.
סוללה לגיבוי: במקרה של אובדן כוח, ניתן להמשיך לעבוד לזמן מוגבל, ובכל מקרה תוכן העבודה שנעשתה (ותוכן הזיכרון), נשמרים לכונן הקלטות בסגירה מסודרת, באופן אוטומטי.
הרחבת קלט/פלט אופציונלית, עם אפשרות לחיבור מדפסת, תוויין וטלפרינטר, ואפשרות תקשורת עם מכונות אחרות.
המחשב, במארז קומפקטי ובמשקל 9 קילוגרם, נמכר עם אפס עד שני כונני קלטות, ושניים עד שמונה קילובייט זיכרון, ומספר אפשרויות הרחבה שמאפשרות תקשורת עם מכונות אחרות, והדפסת תוצאות החישוב במדפסת, או ציור גרפים בעזרת תוויין .
המחשבים סומנו במספר בן שלוש ספרות, עם תוספת אופציונלית של אותיות.
הספרה הראשונה 7, השנייה מציינת את הזיכרון, והשלישית את מספר הכוננים, כשהאותיות EF, אם יש, מציינות את ההרחבה.
כך, הדגם הבסיסי, 720, בלי כוננים, שני קילובייט זיכרון, תומחר בכ-$5,000, ודגם 728, עם שני כוננים ו-8 קילובייט, בכ-$9,800. התצורה השנייה הייתה כמעט היחידה שנמכרה.
קשה למצוא מספרים כמה מחשבים נמכרו, אך לפי מקורות שונים, בין הלקוחות היו אוניברסיטאות רבות, גופי ממשלה, בתי חולים, חברות ביטוח, חברות תעשייתיות גדולות כמו ג'נרל אלקטריק, גופים צבאיים, נאס"א, ועוד.
בשנים הבאות, כשיצאו מעבדים חזקים יותר בחרה MCM לא לאבד את ההשקעה שלה בתוכנה שנכתבה בשפת סף עבור ה-8008. במקום זאת, החברה בנתה מעבד "תואם" 8008 מרכיבים שמיועדים ל-Bit Slice, בשם AMD-2900. בעזרת הרכיבים הללו ו"מיקרוקוד", נבנה מעבד מהיר פי כמה מה-8008, אך תואם לו מבחינת תוכנה.
המהנדסים לא ניצלו את ההזדמנות להגדיל את מרחב הזיכרון, וה-MCM/700 החליף את ה-70 בלי להביא שינוי משמעותי במכירות.
כמה עשרות ארגונים רכשו מחשב מסדרת 70 או 700, וכמה מהם רכשו יותר מאחד, אך לא ידוע על מספרם המדויק.
קשה לאמוד באיזו מידה השפיע המחשב על התפתחות התעשייה, ומפתיע להיווכח כמה מהחידושים שהציג הופיעו מחדש רק שנים אחר כך, והפכו לסטנדרט במאה ה-21, כמו מחשב נייד, פעולה בכוח סוללה, זיכרון וירטואלי, שמירת מצב אוטומטית מלאה במקרה של אובדן כוח, ועוד.
היה מחשב בשם SCELBI , שיצא ב-1974, והיה מבוסס על אינטל 8008. לא ידוע בדיוק כמה מחשבים נמכרו, אך ככל הנראה פחות מ-150. המחשב סופק עם 1KB זיכרון, ניתן להרחבה עד ל-16KB.
בין כרטיסי ההרחבה היו גם מתאמים לכונן קלטות ולטלפרינטר.
מחשב MARK-8 הופיע בשער גיליון יולי 1974 של הירחון "רדיו אלקטרוניקה" (Radio-Electronics).
גם מחשב זה מבוסס על מעבד אינטל 8008.
הקוראים יכלו, תמורת $5, לקבל חוברת סכמטית של המחשב, ומי שרצה לבנות אותו, נאלץ לרכוש את הרכיבים בעצמו.
הקוראים יכלו גם, תמורת $50, לקבל מעגל מודפס, עליו יש להלחים את הרכיבים.
לפי העיתון, כמה אלפי חוברות וכמאה מעגלים מודפסים נקנו, לא ידוע כמה מחשבים נבנו בפועל - כנראה לא יותר מכמה עשרות.
סיימון 1950. מחשב אלקטרו-מכני, מבוסס על ממסרים.
המחשב לא מבוסס על מיקרו-מעבד, לא ניתן להרחבה, והקלט/פלט שלו מוגבל למפסקים ומנורות בפנל הקדמי.
מחשבות על הדרך הוא אלבומו השמיני של המוזיקאי אלון עדר, והחמישי במסגרת ההרכב "אלון עדר ולהקה", שיצא בשנת 2018.
האלבום יצא בהפתעה, שבועות בודדים אחרי צאת האלבום הקודם של הלהקה, בפורמט דיגיטלי בלבד.
הוא מוגדר על ידי חברי הלהקה כחציו השני של קודמו.
אלון עדר - שירה, פסנתר, גיטרות, מנדולינה, מקלדות, חלילית וקולות
ספי ציזלינג - חצוצרה, שירה, קולות, כלי הקשה
אבנר קלמר - כינור, פסנתר, קולות
רן דרום - גיטרה, שירה, קולות
נדב הולנדר - גיטרה בס, שירה, פסנתר, גיטרה אקוסטית, קולות
שמא שמס - משפט פתיחה
מחשבת שווא על טפילים היא הפרעה דלוזיונלית שהלוקים בה מאמינים שהם נגועים בטפילים כגון קרציות, תולעים או חרקים שונים כאשר הנגיעות אינה קיימת בפועל.
הלוקים בהפרעה מדווחים לעיתים קרובות על תחושות גירוד או עקצוץ כאילו טפילים רוחשים על העור או מתחתיו.
סימני ההפרעה משתנים בין הלוקים בה, אך בדרך כלל מתאפיינים בתחושת זחילה או נעיצה שלרוב נתפסת כתוצאה של זחילת פרזיטים על העור חדירה לתוכו.
הלוקים בהפרעה עשויים לפצוע את עצמם בניסיון להיפטר מה"טפילים".
לעיתים התחושה נוצרת כתוצאה מהעלאת הרעיון על ידי אדם אחר.
כמעט כל סימן בעור, או כתם בבגד עשוי להיות מפורש על ידי הסובלים מההפרעה כסימן לחדירת פרזיטים, וסימנים כאלה, לעיתים קרובות, נאספים באובססיביות כדי להציגם לרופא.
הצגת "ראיות" כאלה ידועה כ-Matchbox Sign (על שם קופסת הראיות המשמשת לאיסוף לצורך הצגה לרופא).
ההפרעה מופיעה בנשים יותר מבגברים, ושכיחותה עולה במידה משמעותית מעל גיל 40.
מחשבת שווא על טפילים בבית (Delusory cleptoparasitosis) גם היא הפרעה דלוזיונלית שהלוקים בה מאמינים שיש טפילים בביתם ולא על גופם.
מחלת מורגלונז (Morgellons) היא סוג של מחשבות שווא על טפילים שללוקים בה יש תחושת כאב בעור שלאמונתם נגרמת כתוצאה מחדירת סיבים.
מחשבת שווא על טפילים נחלקת לשלוש קבוצות: ראשונית, שניונית-פונקציונלית ושניונית-אורגנית.
ראשונית: המחלה כוללת את מחשבת השווא בלבד, ללא הפרעות ומחלות נוספות.
שניונית-פונקציונלית: ההפרעה נלווית למצב פסיכיאטרי כגון סכיזופרניה, הפרעה טורדנית-כפייתית, או דיכאון קליני.
שניונית-אורגנית: הפרעה שבאה בעקבות נטילת תרופות או סמים הגורמים לתסמינים או בעקבות מחלה כגון סרטן, שחפת או סוכרת.
פקטורים נוספים שעשויים לגרום לתחושת עקצוץ וזחילה: מנופאוזה (בעקבות השינויים הורמונליים), אלרגיות, שימוש בסמים, כדוגמת קוקאין, ומתאמפתמין.
הפקטורים הפיזיולוגיים האלה, כמו גם חומרים נדיפים הגורמים לגירוי, עשויים לגרום לתחושת "זחילה" באנשים בריאים בדרך כלל.
אצל אנשים מסוימים, התקבעות פסיכולוגית על התחושה הזו ופחדים בנוגע למשמעות התחושה, עלולים להתפתח למחשבת שווא על טפילים.
מחשבת שווא שניונית מטופלת באמצעות טיפול במצב הפיזיולוגי או הפסיכולוגי הראשוני הכללי.
מחשבת שווא ראשונית מטופלת בטיפולים הנהוגים בהפרעות דלוזיונליות אחרות ובסכיזופרניה.
בעבר, פימוזיד, מן התרופות האנטי-פסיכוטיות הטיפוסיות, שימשה לטיפול.
כיום, תרופות אנטי-פסיכוטיות לא טיפוסיות כגון אולנזאפין או ריספרידון משמשות לטיפול.
לעיתים קרובות הלוקים בהפרעה מסרבים לטיפול מקצועי למרות היעילות המוכחת.
מחשבות ואפשרויות הוא אלבומו השלישי של יוני רכטר, והאלבום השני בשיתוף הפעולה בינו ובין המשורר עלי מוהר, שיצא בשנת 1995.
אלבום זה יצא כעשור לאחר האלבום הראשון המשותף לרכטר ומוהר, "בגובה העיניים".
בהתאם לשמו, האלבום מציג סגנון מוזיקלי מגוון, שירים פשוטים לצד מורכבים - רוק, בלוז, מוזיקה דרום אמריקאית ומוזיקה קלאסית.
לאחר השיר "כל עוד" מופיע קטע בונוס נסתר, "סשה בפסז'", שמקורו בקטע אלתור של הגיטריסט יוסי לוי שנוכחותו באלבום "משמעותית ובעלת ייחוד רב", לדברי רכטר.
יוני רכטר - שירה, פסנתר וקלידים, לחנים, עיבוד, הפקה מוזיקלית
עלי מוהר - מילים, קולות רקע
איתן איצקוביץ' - תופים וכלי הקשה
מקהלת העפרוני - מקהלה ("כל עוד")
שמוליק לוי - מילים ("סשה בפסז'")
יהודית רביץ - גיטרה אקוסטית ("שוב ושוב")
מחשבים וכיף היה מגזין מחשבים וגיימינג לילדים ונוער.
הירחון ראה אור לראשונה בנובמבר 1990. העיתון כלל כתבות, טורים, קומיקס, ביקורות משחקי מחשב, חידות ואתגרים בנושא מחשבים.
המגזין פנה בעיקר לקהל של ילדים ופחות לבני נוער כמו מתחריו באותה תקופה זומביט, פריק ו-WIZ.
עורך הירחון היה פרופ' בנימין פיינשטיין.
גיליון 101, האחרון שפורסם, יצא לאור במאי 2000. בין מדורי העיתון: למידה בכיף, אינטרנטו, משחקכיף, מחשבים וחינוך.
במקביל להוצאת העיתון נערכו סדנאות וקייטנות "מחשבים וכיף" בחודשי החופש הגדול, בחופשות החגים וכחוגי אחה"צ לאורך שנת הלימודים.
זכורים לטוב מחנות הקיץ של "מחשבים וכיף" שכללו במקביל ללימודי המחשבים גם לינה בשטח המחנה ונערכו בין היתר בקיבוצי שפיים וגעש ובבית הספר החקלאי "ויצו נחלת יהודה"
עם כותבי הירחון נמנו: דוד גורדון, ד"ר מאיר בר-אילן, שרית יעקב, תומר גילת, אורי רוזנברג, שי סבג, דורון ניר, איציק אהרונוב, כפיר אלפנדרי, קובי שחר, גיא דוד גזית וחגית נבון.
חברת פילקו נמנתה עם חלוצי המחשבים מבוססי הטרנזיסטורים.
לאחר שפיתחה בשנת 1953 טרנזיסטור מתקדם, שהיה מהיר משמעותית מקודמיו, זכתה במכרזי פיתוח מחשבים של הצבא והממשל בארצות הברית.
נגזרות מסחריות של אחדים ממחשבים אלה זכו להצלחה כמחשבים לשימושים עסקיים ומדעיים.
הדגם TRANSAC S-2000 יצא לשוק ב-1958, ומחשבים תואמים, עם ביצועים משופרים, יצאו לשוק בשנים שלאחר מכן.
עם זאת, שוק המחשבים המרכזיים נשלט על ידי חברת IBM, וחברות אחרות התקשו להתחרות בה.
בשנת 1961 חברת פילקו הגיעה לפשיטת רגל ונרכשה על ידי חברת פורד, שהמשיכה להפעיל את חטיבת המחשבים של פילקו עד 1963.
בשנת 1953 פיתחה פילקו טרנזיסטור מסוג מבוסס גרמניום שהיה מהיר משמעותית מקודמיו, וקיבלה פטנט על דרך ייצורו.
טרנזיסטור זה שימש בייצורו של המחשב שפותח ב-MIT.
בשנים 1955–1957 פיתחה פילקו מחשבים מבוססי טרנזיסטורים ליישומי זמן אמת במטוסים.
בשנת 1957 הדגם C-1102 נמכר לשימוש אזרחי.
דגמים נוספים, שפותחו בשנים שלאחר מכן, נמכרו לצבא ארצות הברית.
מחשב מדגם BASICPAC הכיל עד 28,672 מילים בנות 38 סיביות.
החברה זכתה בחוזה של צי ארצות הברית לפיתוח מחשב בשם CXPQ, שרק דגם יחיד שלו נבנה.
מחשב זה שימש בסיס לפיתוח הדגם המסחרי TRANSAC S-2000.
בהזמנת הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) פיתחה פילקו בשנת 1958 אבטיפוס בשם SOLO, שנועד להחליף מחשב מבוסס שפופרות ריק.
המחשב, שכלל 8,000 טרנזיסטורים, שימש למשימות הדרכה פיתוח, והשימוש בו הסתיים ב-1963. עיצובו שימש בסיס למחשב הסחרי TRANSAC S-1000.
TRANSAC S-1000 היה מחשב לשימוש מדעי.
היה לו זיכרון של 4,096 מילים בנות 36 סיביות.
בסקר משנת 1961 נמנו 15 מחשבים כאלה.
TRANSAC S-2000 היה מחשב מרכזי שנועד ליישומים מדעיים ועסקיים.
גודל מילה שלו היה 48 סיביות, והוא אפשר חישובים בנקודה קבועה ובנקודה צפה וחישוב עשרוני בקידוד בינארי.
הדגם הראשון שלו, דגם 210, הוצג ב-1958. דגם 211 התבסס על טרנזיסטורי MOSFET והוצג ב-1960. שני דגמים אלה שקלו כ-910 קילוגרם.
דגם 213 הוכרז בשנת 1964 אך לא נבנה, משום שהתחרות מצד IBM הפכה את פעילות המחשבים של פילקו ללא רווחית והיא נפסקה.
מחשב פילקו 2000 מדגם 211 היה המחשב הראשון של צה"ל, שהותקן בממר"ם ביולי 1961. בהמשך רכש צה"ל מחשבי פילקו נוספים, ששימשו עד אמצע שנות ה-70.
מחשב מדגם 212 המשיך לפעול בחברת פורד עד דצמבר 1981.
מחשבות "אילו" מתייחסות להדמיה של אלטרנטיבות למציאות.
המאפיין המרכזי של מחשבות האילו הוא יצירת מחשבה המנוגדת לעובדות, ושונה מתוצאות האירוע שהתרחש במציאות.
האדם מדמה או משער מה היו יכולות להיות תוצאותיה של ההתרחשות המדומה שיצר בדמיונו.
המחשבה מנוסחת לרוב כמשפט תנאי וכוללת אירוע חלופי בעל תוצאה שונה מזו שהתרחשה בפועל, שיש לה קשר סיבתי לאירוע האלטרנטיבי.
מחשבות האילו כוללת שני מרכיבים מרכזיים: אירוע חלופי ותוצאה חלופית.
לדוגמה, "אילו לא הייתי נוסע בדרך זו, לא היה קורה לי..."
הבחנה מקובלת בספרות המקצועית מבחינה בין מחשבות אילו נוטות כלפי מעלה (Upward counterfactual), המשווה את אירועי המציאות לאירוע אלטרנטיבי טוב מזה שהתרחש.
לעומתן, מחשבות אילו נוטות כלפי מטה (Downward counterfactual), המשוות את אירועי העבר לאירוע גרוע יותר מזה שהתרחש במציאות.
הגורמים המשפיעים על מחשבות "אילו" עשויים להיות רגש שלילי המתלווה לאירוע; מידת הקרבה שבה האדם היה קרוב להשגת המטרה שהוחמצה או להימנע מהאירוע השלילי; משמעות, השפעות ומשך ההשפעות של האירוע על האדם; וגורם ההפתעה באירוע, כלומר, אירוע פחות צפוי, מעלה את שכיחותן של מחשבות האילו.
למחשבות האילו השפעה הן על התחושה הרגשית והן על ההתמודדות, ולהן השלכות על ההתמודדות לטווח קצר ולטווח ארוך.
תפקידן העיקרי של מחשבות האילו הוא הפחתת המצוקה הרגשית וייחוס סיבתיות לאירוע על מנת לעזור בהטמעתו בסכמות הקוגניטיביות המוכרות לפרט.
"מחשבות טובות" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר החרדי מוטי וייס, יצא ב-21 בפברואר 2021. הסינגל מבוסס על לחן שהתפרסם בקרב חסידות חב"ד.
מקור הניגון אינו ידוע במדויק אך משוער לאזור המאה ה-19.
הזמר מוטי וייס שמע ניגון חב"די במהלך טיול בפיליפינים כששהה בבית חב"ד.
וייס שינה חלק ממילות הניגון המקורי והוציא אותו כסינגל, בגרסה קצבית יותר מהגרסה המקורית.
וייס גם כתב פתיח לשיר בו הוא מספר: "פעם הגיע יהודי לצדיק ואמר לצדיק יש לי מחשבות רעות, ענה לו הצדיק מחשבה טובה ודיבור של אמת".
הסינגל בביצוע מוטי וייס זכה להצלחה רבה: קליפ-הסינגל צבר מעל 8.3 מיליון צפיות באתר יוטיוב, והסינגל דורג במקום ה-15 במצעד המוזיקה השנתי של רדיו "קול ברמה".
מבקר המוזיקה נתנאל לייפר העניק ביקורת חיובית לשיר וכתב
במהלך מלחמת חרבות ברזל השיר צבר תאוצה מחודשת כאשר זמרים רבים ביצעו אותו בהופעות בפני חיילים.
זמרים רבים, דוגמת עדן בן זקן, אודיה, בניה ברבי, חנן בן ארי, ששון שאולוב, שילה אליה ביצעו גרסאות כיסוי לשיר בווריאציות שונות.
מנדי בלוי, חוקר ניגונים, מציין שלא ידוע מהו מקור הניגון בדיוק, אך ידוע שהוא מהמאה ה-19. בספר תיעוד ניגוני חב"ד, המתחיל בשנות ה-60, הניגון מופיע בכרך א', ללא פרטים על מי כתב או הלחין את המלודיה.
במהלך שואת יהודי רומניה במלחמת העולם השנייה, ישראל דוברוסקין שר את הניגון כילד בביתו.
הוא לקח את הניגון והלחין לו מילים שנלקחו מספר תהילים קל"ט: "אנא אלך מרוחך ואנא מפניך אברח, אם אסק שמיים שם אתה, ואציעה שאול הינך", ביצועו התפרסם והושר רבות בגטאות ובמחנות המוות.
חנן בן ארי ביצע את "אנא אלך" באלבום צמאה 3 - אמנים שרים ניגוני חב"ד לתהילים.
"מחשבות טובות" הוא סינגל של הזמר שילה אליה, שיצא 16 בינואר 2024 כגרסת כיסוי בסגנון פופ קצבי ללהיט של הזמר החרדי מוטי וייס משנת 2021. השיר מבוסס על ניגון חב"די עתיק שמקורו משוער למאה ה-19, שאליו וייס הוסיף מילים משלו.
הגרסה של אליה, בהפקתם המוזיקלית של ליאב ואור, התאפיינה בעיבוד דאנס-פופ שונה מהמקור, והפכה במהרה ללהיט ויראלי ברשתות החברתיות, ובפרט בטיקטוק.
בעקבות הצלחתה המסחרית, נכללה גרסתו של אליה לבחירת הקהל במצעד הישראלי השנתי של גלגלצ ווואלה לשנת תשפ"ד, שם ביצע אותה בהופעה חיה מבסיס ג'וליס.
בהמשך, יצאו לסינגל מספר גרסאות רמיקס רשמיות, ביניהן רמיקס של AKAY וגרסה ווקאלית לימי ספירת העומר.
"מחשבות ותפילות" הוא ביטוי נפוץ בארצות הברית ובמדינות נוספות להבעת תנחומים לאחר מקרים כמו אסון טבע או ירי המוני.
הובעה ביקורת על השימוש ביטוי זה, שמביע תנחומים מבלי להציע דרכי פעולה אקטיביות.
הביטוי "מחשבות ותפילות" הוא ביטוי תנחומים מקובל המביע חמלה, נחמה ועידוד.
לדוגמה, ג'ו מאזולה השתמש בביטוי זה כדי להביע אהדה לישראל לאחר מתקפת הפתע ב-7 באוקטובר, וגם מינסוטה ויקינגס השתמשו בביטוי זה להבעת הזדהות ותנחומים.
קיים תיעוד לשימוש בביטוי לפחות משנת 1999, לאחר הטבח בתיכון קולומביין.
בין המקרים שבהם נעשה שימוש בביטוי זה נמנים אסונות הטבע הוריקן קתרינה, רעידת האדמה בכרייסטצ'רץ' (2011), רעידת האדמה בפואבלה (2017) והוריקן מריה.
כמו כן נעשה שימוש בביטוי כתנחומים למשפחות של קורבנות ירי המוני, בהם פיגועי נובמבר 2015 בפריז, פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו, הירי בלאס וגאס והטבח בתיכון דאגלס.
דונלד טראמפ, בזמן כהונתו כנשיא ארצות הברית, השתמש פעמים רבות בביטוי "מחשבות ותפילות" או "תפילות ותנחומים", בין השאר לאחר ההתקפה על חברי הקונגרס בווירג'יניה 2017 ולאחר הירי במשרדי קפיטל גאזט.
סקוט מוריסון, שהיה ראש ממשלת אוסטרליה, השתמש בביטוי זה לניחום קורבנות גל השרפות באוסטרליה (2019–2020) וספג ביקורת על ניסיונו להידמות לפוליטיקאים אמריקאים.
בארצות הברית, לאחר מקרים של אסון טבע או ירי המוני, לעיתים קרובות מתפרסמת קריאה "לא להסתפק במחשבות ותפילות" אלא להגיע לתרום דם או לספק סיוע הומניטרי או סיוע כלכלי לקורבנות ולמשפחותיהם.
למרות שהביטוי "מחשבות ותפילות" הפך לביטוי תנחומים שגור, רבים מתחו עליו ביקורת וטענו שהוא סוג של סלקטיביזם, ונטען שאדם המשתמש בביטוי זה מביע תמיכה באמצעות מאמץ מינימלי, ללא מחויבות כלשהי.
ביקורת רבה כלפי השימוש בביטוי זה קיימת ביחס לחוקי הנשק בארצות הברית, ובפרט כלפי פוליטיקאים המתנגדים לשינוי חוקי הנשק אך משתמשים בביטוי זה לאחר אירועי ירי המוני.
לדוגמה, לאחר הירי בבאפלו (2022) אמר פיל מרפי על הפוליטיקאים המתנגדים לשינוי חוקי הנשק: "אני חושב שכל אחד מהם יודע לאן הם יכולים לדחוף את המחשבות והתפילות שלהם."
באותו אופן, לאחר הטבח בבית הכנסת בפיטסבורג הגיבו פוליטיקאים רבים ב"מחשבות ותפילות", אך מושל פנסילבניה טום וולף התייחס גם לקלות שבה ניתן לרכוש נשק בארצות הברית, וג'ונתן גרינבלאט, מנכ"ל הליגה נגד השמצה, ציין שיש לפעול גם נגד העלייה במקרי האנטישמיות בארצות הברית.
לאחר הירי בבית הספר היסודי רוב נעשה בביטוי "מחשבות ותפילות" שימוש סאטירי בכנס של איגוד הרובאים הלאומי האמריקאי ביוסטון, טקסס.
"מחשבה ממתינה" הוא ספר ילדים שנכתב על ידי אשכול נבו ואויר על ידי דייוויד הול.
הספר יצא לאור בשנת 2022 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
עלילת הספר עוקבת אחרי נמרוד, ילד המשתוקק לספר לאימו מחשבה חשובה, אך כיוון שהיא משוחחת בטלפון, היא מבקשת ממנו לשמור את המחשבה בשבילה.
נמרוד, אשר אינו יודע כיצד שומרים מחשבה, מחפש לה מקום בחדרו.
לאחר ניסיונות רבים הוא מחליט לשמור אותה בקופסת נעליים מרופדת בצמר גפן, אך מתברר שלמחשבה יש רצונות משלה.
בסיפור יש שימוש רב באמצעים רטוריים שונים, לדוגמה, "האנשה": המחשבה מקבלת "האנשה" כי יש לה רצונות, צריך להאכיל אותה (במילים) ולשעשע אותה כי משעמם לה לבד לכן נמרוד מוסיף מחשבות שיארחו לה חברה בבית ומחוץ לו.
הדמות הראשית, היא גיבור הסיפור: נמרוד.
אליו מצטרפות דמויות משנה: אחיו עילי, אמא שלהם ומחשבותיו של נמרוד שמלוות אותו לאורך הסיפור.
הספר מיועד להורים ולילדים כאחד ומלמד את שני הצדדים על הקשבה, על המתנה, על סבלנות, ועל דחיית סיפוקים.
המסר שהספר משאיר להורים הוא: שמותר להיות עסוקים בענייני עבודה או עסוקים בדברים אחרים כאשר נמצאים בבית ואז להתפנות לבקשות הילדים או לצרכיהם.
הילדים צריכים ללמוד להמתין כאשר ההורים עסוקים ואז לפנות אליהם.
אך חשוב מאוד, להקדיש לילדים זמן, להקשיב להם היטב ולהפנות את תשומת הלב המלאה לילדים בזמן המשותף.
הספר זכה לביקורות ולשבחים רבים, על האופן שבו קל להזדהות עם הסיפור הנפוץ של אמא העסוקה בעבודה בזמן שהיא בבית ועם ילדים קטנים.
בנוסף, קל להבין את נמרוד הזקוק לתשומת לב אימו בזמן שהיא עסוקה.
מאירה ברנע-גולדברג מבקרת את הספר ואומרת כי הוא מעביר מסר לילדים על סבלנות על ודחיית סיפוקים, ובמקביל משלב מסרים להורים: כי כדאי להיות עסוקים, אך כשמתפנים לילדים צריך להפנות להם את תשומת הלב המלאה.
לצידן של הביקורות החיוביות, ישנה הביקורת של עופרה רודנר הטוענת כי הספר אינו חדשני, הביקורת מכלילה את הספר ב"מיינסטרים החיוור של ספרות הילדים", טענה שהמסרים קלים לעיכול, השפה נמוכה, איורים דלים ותיאורים "זומביים, ריקים וחסרי חיים".
מחשבון גרפי הוא מחשבון המשמש לביצוע חישובים מתמטיים מורכבים, לשרטוט גרפים ולפתירת משוואות.
למחשבוני גרפים יש מסך גדול יותר מאשר למחשבונים רגילים, המסוגל להציג טקסטים וגרפים.
לרוב נעשה שימוש במחשבוני גרפים במסגרות חינוכיות, ובמיוחד בתיכון ובמכללות בשיעורי אלגברה, חשבון אינפיניטסימלי, וסטטיסטיקה.
המחשבון הגרפי הראשון שהיה זמין מסחרית הופק על ידי חברת קסיו היפנית בשנת 1985. חברת שארפ החלה למכור את המחשבון הגרפי הראשון שלה בשנת 1986. חברת היולט פקארד החלה למכור את המחשבון הגרפי הראשון שלה בשנת 1988, וחברת טקסס אינסטרומנטס החלה למכור את המחשבון הגרפי הראשון שלה בשנת 1990.
מחשבוני הגרפים התפתחו באופן משמעותי לאורך השנים.
תכונות בולטות שנמצאות בחלק ממחשבוני הגרפים המודרניים כוללות:
צגים צבעוניים ברזולוציות גבוהות יחסית אשר מאפשרים ליצור גרפיים מפורטים וברורים יותר.
מעבד חזק יחסית אשר מאפשר למכשיר לבצע חישובים שונים באופן מהיר יותר.
מסכי מגע ההופכים את האינטראקציה עם המכשיר לקלה יותר.
אפשרות לחבר את המחשבון למחשב באמצעות חיבור USB או בלוטות'.
אפשרות ליצור ולהפעיל סקריפטים או תוכנות מותאמות אישית
בישראל אסור להשתמש במחשבוני גרפים בבחינת הבגרות במתמטיקה.
מחשבה משחקת: כיצד קלוד שאנון המציא את עידן המידע הוא ספר ביוגרפיה על קלוד שאנון, מתמטיקאי, מהנדס חשמל וקריפטוגרף אמריקאי, הידוע כ"אבי תורת האינפורמציה".
הביוגרפיה נכתבה על ידי ג'ימי סוני ורוב גודמן, ופורסמה על ידי ההוצאה סיימון אנד שוסטר בשנת 2017. מחשבה משחקת היא הביוגרפיה השנייה שכתבו סוני וגודמן יחדיו, לאחר ביוגרפיה קודמת על קאטו הצעיר בשם "האזרח האחרון של רומא".
בראיון עם אגודת מהנדסי החשמל והאלקטרוניקה (IEEE), הסביר סוני שחלק מהסיבות לכתיבת "מחשבה משחקת" היה משיכתו לאישיותו של שאנון, ורצונו לקרוא ביוגרפיה עליו, אך "התברר שלא קיימת כזו".
שאנון נולד ב-1916 בעיר פטוסקי שבמישיגן וגדל בעיר גיילורד באותה מדינה.
הוא נודע כמי שייסד את תאוריית עיצוב המעגלים הדיגיטליים בשנת 1937, כאשר – בהיותו סטודנט לתואר שני בן 21 ב-MIT – כתב את התזה שבה הראה כי יישומים חשמליים של אלגברה בוליאנית מסוגלים ליצור כל קשר לוגי-מספרי.
בשנת 1948 פרסם שאנון את יצירתו המשפיעה ביותר, "תאוריה מתמטית של תקשורת" , שבמסגרתה נחשב למייסד תחום תורת האינפורמציה, וסלל את הדרך להיתכנותם של טלפונים סלולריים, פיתוח האינטרנט ויישומים טכנולוגיים רבים נוספים.
"מחשבה משחקת" סוקר את האירועים המרכזיים הללו בחייו של שאנון, וכן את האינטראקציות שלו עם עמיתיו בתקופתו, בהם אלברט איינשטיין, אלן טיורינג, וניבר בוש, ג'ון פון נוימן, קורט גדל, ליאונרד קליינרוק, ארווין ג'ייקובס, לארי רוברטס , תומאס קיילת' , סטיב ג'ובס ואחרים.
מעבר לעיסוקו המקצועי, התעניין שאנון גם בלהטוטנות, רכיבה על חד-אופן, ושחמט.
הוא אף המציא מכשירים רבים, ביניהם מחשב המבוסס על ספרות רומיות בשם "THROBAC", מכונות להטוטנות וחצוצרה יורקת-להבות.
שאנון נחשב גם לממציא-שותף של המחשב הלביש הראשון, יחד עם אדוארד או.
המכשיר נועד לשפר את הסיכויים בעת משחק רולטה.
מחשבה משחקת זכה לביקורות חיוביות בעיתונים וול סטריט ג'ורנל, פייננשל טיימס, נייצ'ר, פורצ'ן, קירקוס ריוויוז ואחרים.
קטעים מתוך הביוגרפיה הופיעו במגזינים שונים, ביניהם The Daily Beast ו-Nautilus.
מייסד Ruby on Rails, דייוויד היינמאייר הנסון , וה-CTO של אמזון, ורנר ווגלס , כתבו על הספר בטוויטר.
חלוץ האינטרנט וינט סרף כינה את הספר: "מתנה לאלו המשתוקקים לדעת עוד על חייו רבי ההשפעה – השובבים, העצמאיים והסקרניים – של שאנון".
האגודה הבריטית להיסטוריה של המתמטיקה העניקה לסוני ולגודמן את פרס נוימן לשנת 2017 על מחשבה משחקת.
כמו כן, הספר זכה במדליית הכסף בקטגוריית הביוגרפיות של פרסי ספרי העסקים של Axiom.
בלומברג ונייצ'ר ו-The Morning Sun קראו לו ספר השנה.
מחתרת בת עין הייתה קבוצה של ישראלים אשר עסקו בפעילות טרור, שבמסגרתה הורשעו ארבעה מתנחלים, מהם שלושה מבת עין.
הם נתפסו באפריל 2002 על ידי שירות הביטחון הכללי ומשטרת ישראל והורשעו בניסיון לבצע פיגוע ובעבירות נשק.
הקבוצה כללה את האחים שלמה ושחר דביר-זליגר, עופר גמליאל וירדן מורג.
הם נעצרו על ידי השב"כ בשנת 2002 אחרי שניסו לבצע פיגוע טרור על ידי הנחת מטען חבלה ליד בית ספר לבנות בא-טור שבמזרח ירושלים.
בשנת 2003 הורשעו עופר גמליאל, שלמה דביר וירדן מורג בניסיון לבצע פיגוע באמצעות עגלת תופת ליד בית ספר לבנות בשכונת א-טור שבמזרח ירושלים, באפריל 2002, ונידונו ל-15 שנות מאסר (דביר-זליגר וגמליאל) ו-12 שנה (מורג).
שחר דביר-זליגר, תושב המאחז עדי עד, הורשע גם הוא בחברות בארגון טרור, קשירת קשר לפשע ועוד, ונדון לשמונה שנות מאסר.
שחר דביר-זליגר הוביל את חוקרי שב"כ לשתי מערות בסביבות המאחז, שתפקדו כמחסן התחמושת של המחתרת.
במערות נמצאו כלי נשק ואמצעי חבלה רבים, ביניהם לבנות ואצבעות חבלה, שלושה טילי לאו, מקלע כבד מא"ג, מטול רימונים M203 עם 37 פצצות, תת-מקלעים מסוגים שונים, אלפי כדורים לנשק, רימוני רסס, מאות נפצי חבלה, מכלים עם חומצה גופרתית, ושעונים ומצברים להפעלת מטעני חבלה.
בהמשך סיפר זליגר לחוקרים כיצד גנב רובים מחיילים שביצעו אבטחת יישובים באזור הר חברון.
בשנת 2003, אחרי עשרים חודשי מעצר, זוכה מן ההאשמות חשוד נוסף, יוסי בן ברוך, עקב מחסור בראיות.
במסגרת החקירה נעצרו גם יצחק פס (אביה של שלהבת פס) ומתתיהו שבו.
בסופו של דבר הם לא הואשמו בחברות במחתרת אלא באחזקת חומר נפץ שנגנב מצה"ל, עבירה שבה הודו בעסקת טיעון.
לאחר ערעור המדינה הוחמר עונשם ל-24 חודשי מאסר.
עוד נעצרו במהלך החקירה רונן ערוסי ונועם פדרמן, אולם לא הוגש נגדם כתב אישום.
גמליאל שוחרר בפברואר 2015 ודביר במאי אותה שנה, לאחר שוועדת השחרורים החליטה לקצר את מאסרם בכשנתיים.
בשנת 2017 זכו אשתו ובתו של שלומי דביר בתביעה אזרחית נגד משטרת ישראל.
בית המשפט קבע כי שוטרת התעללה בשתיים ופגעה בזכויותיהן במהלך החקירה, וחייב את השוטרת ואת המדינה לפצות אותן ב-110 אלף ש"ח ובהוצאות משפט.
מחתרת היא ארגון לא-חוקי הפועל נגד השלטון או נגד המשטר.
חברי מחתרת בדרך כלל מנהלים מלחמת גרילה נגד השלטון.
לכן לרוב הם חיים בסתר ואף מטשטשים את עקבותיהם.
בדרך כלל פועלת המחתרת להפלת השלטון, אך לעיתים מטרותיה מצומצמות יותר.
ישנן מחתרות שפועלות לא רק נגד השלטון, אלא גם או אף בעיקר נגד אוכלוסייה אזרחית.
אחת המפורסמות במחתרות היא תנועת ההתנגדות הצרפתית, תנועת המחתרות הצרפתית שנלחמה בשלטון הגרמני בזמן מלחמת העולם השנייה.
אט"א – תנועת מחתרת בסקית שפעלה להקמת מדינה עצמאית בחבל הבסקי.
אאוקה – הייתה תנועת מחתרת יוונית-קפריסאית אשר לחמה בממשל הבריטי למען הגדרה עצמית ואיחוד עם יוון.
מאו מאו – הייתה תנועת מחתרת שפעלה בקניה והנהיגה מרד כנגד הממשל הבריטי.
מחתרות שפעלו בתקופת השואה נגד הנאצים: הארגון היהודי הלוחם וארגון צבאי יהודי.
מחתרות ציוניות שפעלו בארץ ישראל: נצח ישראל לא ישקר (ניל"י) (נגד השלטון העות'מאני); ההגנה, ארגון צבאי לאומי (אצ"ל), ולוחמי חרות ישראל (לח"י) שפעלו נגד המנדט הבריטי ופלמ"ח פלוגת המחץ.
מחתרות שפעלו ממניעים דתיים: ברית הקנאים, מחתרת צריפין.
מחתרות אחרי קום המדינה שביצעו פעולות נקמה בפלסטינים: המחתרת היהודית ומחתרת בת עין.
המחתרת באר-שבע: נמצא בתוך ארגון אוהדים של הפועל באר שבע(אולטראסאות') ופועל בצורה אלימה מאוד הארגון מונה כ-30 איש
מחשוב סריגי הוא מודל מחשוב שנועד לבצע פעולות חישוביות מסובכות על ידי ניצול כוח עיבוד ממספר רב של מחשבים שונים המחוברים יחדיו ברשת מחשבים.
מודל זה יוצר ארכיטקטורת מחשבים המחלקת ביצוע תהליכים על פני תשתית של מחשוב מקבילי.
מודלים של מחשוב סריגי משתמשים במשאבי המחשוב של מספר רב של מחשבים מרושתים (בדרך כלל על ידי רשת האינטרנט) על מנת לפתור בעיות חישוביות קשות.
מודלים אלו מספקים את היכולת לבצע חישובים על מערכות מידע גדולות על ידי פירוקן למספר מערכות קטנות יותר, או מספקים את היכולת לבצע מספר גדול הרבה יותר של חישובים לשנייה מאשר מחשב בודד מסוגל להפיק.
בדומה לאינטרנט, המחשוב הסריגי התפתח כצורך חישובי של המדע.
האינטרנט פותח כדי לענות על צורכי התקשורת בין מרכזי מחשוב גדולים.
חיבורי האינטרנט הללו הובילו לשיתוף משאבים ומידע בין מרכזים אלו ובהמשך אף סיפקו גישה למרכזים ממשתמשים נוספים.
תהליכי שיתוף משאבים אלו העלו מצידם צורך בסטנדרטיזציה של הפרוטוקולים ששימשו לתקשורת זו.
טכנולוגיית המחשוב הסריגי היא בעצם הרחבה ומימוש של צרכים אלו בצורה מאוד כללית.
מערכות מחשוב סריגי הוקמו כבר בתחילת שנות ה-70 – הראשונה מביניהן היא פרויקט מערכת המחשוב המבוזר (Distributed Computing System, DCS) של אוניברסיטת קליפורניה באירוויין, בהובלת הארכיטקט הראשי, דייוויד פארבר.
על מערכת זו נכתב במגזין Business Week של יולי 1973: "הטבעת מתפקדת במכונה יחידה, גמישה בה יחידות שונות יכולות לבקש עבודות חישוב".
במונחים מודרניים, טבעת משמעה רשת, ויחידות - מחשבים.
דו"ח סיכום אחרון של הפרויקט נערך ב-1977.
הטכנולוגיה ברובה נזנחה בשנות ה-80 כשנתברר כי בעיות הניהול והאבטחה הקשורות לכך שמחשבים זרים יערכו חישובים עבור מנהלי הרשת קשות לפתרון.
המחשוב הסריגי מציע מודל ייחודי לניצול משאבים פנויים (כוח עיבוד פנוי או שטח אחסון) של מספר רב של מחשבים שונים.
יכולתו של המחשוב הסריגי לתמוך בחישובים על פני שמות תחום (דומיינים) שונים, מבדיל בינו לבין ארכיטקטורות מחשוב שונות כמו צבירי מחשוב והמחשוב המבוזר.
רשתות מחשוב סריגי מציעות דרך לפתור בעיות שעד כה נחשבו למסובכות עד כדי אי-פתירות כמו קיפול חלבונים, תחזיות כלכליות, סימולציות רעשי אדמה, וחיזוי מזג אוויר.
רשתות אלו מנצלות את משאבי המחשוב בארגונים בצורה אופטימלית.
הן גם תומכות בשיתוף משאבים למשתמשים ולקוחות בין אם בצורה חופשית או מסחרית, כך שהתשלום, אם קיים, נעשה עבור השימוש שנעשה בתמורה, כמו עם חשמל או מים.
רשתות המחשוב הסריגי נועדו בעיקר כדי לפתור בעיות מסובכות, הקשות מדי עבור מחשב-על יחיד, תוך כדי שמירה על גמישות ופירוק בעיה גדולה למספר בעיות קטנות יותר.
על ידי כך רשתות אלו מספקות סביבה רבת-משתמשים.
מטרה נוספת היא ניצול טוב יותר של משאבים קיימים.
גישה זו דורשת שימוש בטכניקות אשרור וגישה מאובטחת כדי לאפשר למשתמש קצה לשלוט במשאבי הרשת.
המחשוב הסריגי משלב משאבים רבגוניים (המסופקים על ידי מערכות הפעלה שונות, חומרה ותוכנה שונות, ארכיטקטורה שונה, ובשפות שונות), הממוקמים במקומות שונים השייכים לשמות תחום שונים על פני רשת מחשוב יחידה תוך שימוש בפרוטוקולים קוד פתוח.
כלומר, המחשוב הסריגי מספק שירות משאבי חישוב וירטואליים.
לעיתים קרובות קיים בלבול בין מחשוב סריגי למחשוב צבירי.
ההבדל העיקרי בין השניים טמון בכך שהצביר הוא מספר מסוים של מחשבי קצה, ממוקמים באותו האזור, בעוד מחשוב סריגי הוא אוסף של צבירים ומשאבים נוספים (כגון שרתי אחסון, רשתות וכו').
ניתן לסווג מערכות מחשוב סריגי לכמה סוגים שונים:
סריגי חישוב (הכוללים CPU scavenging או "צייד עיבוד") – אשר ממוקדים בפעולות עתירות חישוביות.
סריגי מידע – שיתוף וניהול כמויות גדולות של מידע מבוזר.
סריגי ציוד – אשר מכילים פריט ציוד מרכזי (בדרך כלל יחיד) כגון טלסקופ חלל ואילו שאר המערכת נועדה לשלוט בפריט וניתוח המידע המתקבל ממנו.
סריגי אחסון ביזור האחסון על פני מערכי אחסון רבים, כאשר כל מידע נרשם לפחות בשני דיסקים שונים לצורכי גיבוי, אך הכל נעשה אוטומטית והמשתמש אפילו לא יודע באיזה דיסק (ים) פיזי (ים) נמצא המידע, לגביו קיים רק כונן לוגי אחד.
סיווג אחר הוא על פי מהות היישום:
שיתוף משאבי מחשב מרכזיים בפרויקטים מדעיים, בעיקר פרויקטי מחקר עתירי צורכי חישוב כגון חיפוש מולקולות מתאימות לתרופות חדשות, ניתוח אותות רדיו מהחלל כדי לנסות לאתר אותות שאולי הגיעו מיצורים תבוניים (seti@home)
שיתוף משאבים בעיקר בין מחשבי קצה בסביבת אינטרנט Peer to peer
שיתוף משאבים בסביבת מחשוב ארגונית או בינארגונית - סריג (Grid) בהקשר זה הוא אוסף שרתים המבצעים עבודה בשיתוף ביניהם.
העבודה המשותפת ביניהם היא שקופה לאנשי האפליקציות, שאינם נדרשים לשנות את התוכנה היישומית לצורך התאמה למחשוב הסריגי.
תפיסה זו מתאימה במיוחד לארכיטקטורה מוכוונת שירותים ששירותיה עשויים להיות ממוקמים בשרתים הטרוגניים חוצי גבולות ארגוניים.
מערכות מחשוב סריגי מופעלות בהצלחה במספר מוקדים בעולם, בין היתר:
חברת כרטיסי האשראי אמריקן אקספרס
מערכת הקבצים Google File System של חברת גוגל
המונח "מחשוב סריגי" (Grid Computing) הוטמע כמטפורה על הפיכת כוח מחשוב נגיש וקל כמו רשת החשמל (Power Grid).
כיום קיימות מספר הגדרות למונח זה:
פלאסקזק/וולנר מגדירים מחשוב סריגי: "הטכנולוגיה אשר מספקת משאבים וירטואליים, אספקת שירותים, ושיתוף משאבים בין ארגונים".
חברת יבמ מגדירה: "מחשוב סריגי הוא היכולת לגשת, על ידי ערכת פרוטוקולים פתוחים, לתוכנות ומידע, כוח עיבוד, שטחי אחסון ומשאבי מחשוב נוספים על פני רשת האינטרנט.
מחשוב סריגי הוא סוג של מערכת טורית ומבוזרת אשר מספקת את שירותי השיתוף, בחירה, וליקוט של משאבים מבוזרים על פני שמות תחום שונים על פי נגישות, גודל אחסון, ביצוע, עלות ואיכות המשתמשים.
(חברת Buyya מספקת כמעט את אותה ההגדרה)
חברת CERN מגדירה: "שירות עבור שיתוף כוח מחשוב ואחסון מידע על פני רשת האינטרנט."
שימוש זה נקרא מחשוב סריגי חיצוני.
המחשוב הסריגי קורץ אף לחברות מסחריות גדולות אשר עוסקות בפתרון בעיות חישוביות מסובכות ושואפות לנצל את כוח החישוב בחברה בצורה האופטימלית, שימוש זה נקרא חישוב מחשוב סריגי פנימי.
מחשוב זה הוא תת-סוג של מחשוב מבוזר.
הגדרה רחבה מדברת על Gird הטרוגני מבחינת סוגי השרתים ומערכות ההפעלה.
זו ההגדרה בה משתמש גם Globus – ארגון הסטנדרטים ל-Grid Computing, וגם איאן פוסטר – חוקר ותיק וידוע של הנושא.
מחשוב אוטונומי היא יוזמה בתחום הבינה המלאכותית של חברת IBM שהחלה בשנת 2001. היוזמה החלה תחת הכינוי "יוזמת המחשוב האוטונומי" (ACI - Autonomic Computing Initiative).
מטרת היוזמה היא פיתוח מערכות מחשב המסוגלות לנהל את עצמן כדי להתגבר על המורכבות הגדלה במהירות של ניהול מערכות מחשוב, וכדי לאפשר את המשך הצמיחה של המערכות על ידי הסרת המחסום שמציבה אותה מורכבות.
במילים אחרות, מחשוב אוטונומי מתייחס לתכונת הניהול העצמי של מרכיבי מערכת מבוזרת, תכונה המאפשרת למערכת לבצע התאמות לשינויים בלתי צפוים תוך הסתרת מורכבותה מהמפעילים והמשתמשים.
מערכת מחשוב אוטונומי מקבלת החלטות בעצמה, על סמך מדיניות שנקבעה מראש, בודקת את מצבה ומתייעלת באופן רציף ואוטומטי על מנת להתאים עצמה לתנאים המשתנים.
הצורך בפיתוח מחשוב אוטונומי החל מההבחנה כי מערכות מבוזרות הופכות מסובכות יותר ויותר עם הזמן, עם התווספותם של מרכיבים נוספים הכרוכים בלוגיקה מורכבת.
ככל שהמערכות הופכות מסובכות ומתוחכמות יותר, כך ניהול המערכת הופך למשימה סבוכה הנתונה לטעויות אנוש.
ההשראה במחשוב האוטונומי לקוחה ממערכת העצבים האנושית, אשר באמצעות הגדרת אופן פעולה אוטונומי, מערכות שונות בגוף מתפקדות ללא תלות באחרות.
לדוגמה: אופן הפעולה האוטונומי של מערכת הנשימה ומערכת העיכול בגוף האדם.
הניהול האוטונומי מושתת על ארבעה עקרונות.
באמצעות יישום ארבעה עקרונות אלה מושגת מערכת מידע אשר עצמאית בניהולה, בעלת יכולות גידול ואמינות משופרות משמעותית, בעוד הקושי בפיתוח ובתחזוקה מופחת.
הגדרה עצמית – הגדרה אוטומטית של הרכיבים בהתאם למדיניות המערכתית, כששאר המערכת מותאם אוטומטית (בדומה להוספת תא בגוף האדם, או להוספת אזרח לאוכלוסיית עיר).
הבראה עצמית – המערכת תדע לתקן בעצמה בעיות חומרה או תוכנה.
טיוב עצמי – המערכת תבצע תהליכי טיוב ושיפור עצמי באופן אוטומטי.
הגנה עצמית – המערכת תדע להגן על עצמה באופן עצמאי מפני התקפות.
IBM הציגה חמישה שלבי התפתחות למערכת מחשוב אוטונומי: השלב הראשון הוא המצב הקיים, בו מערכות מנוהלות על ידי גורם אנושי.
בשלבים 2 - 4 הפונקציונליות של מערכת הניהול האוטומטית הולכת וגדלה, בעוד ששלב 5 מציג את מימוש החזון: מערכת שמנהלת את עצמה באופן מלא.
רעיון בסיסי אחד שיש ליישם במחשוב אוטונומי הוא לולאות שליטה.
לולאת שליטה היא מערכת שמבצעת מעקב אחר משאב מסוים: חומרה או תוכנה, ובאופן אוטונומי מנסה לשמור על פרמטר כלשהו בטווח רצוי.
מימוש פשוט הוא על ידי לולאה בקוד שבאופן רציף בודקת את ערך הפרמטר, ואם זה חורג מהתחום המבוקש – המערכת מבצעת תיקון.
דוגמה ללולאת שליטה היא תרמוסטט במערכת מיזוג אוויר.
התרמוסטט מודד באופן רציף את הטמפרטורה, ואם זו חורגת מהטמפרטורה המבוקשת – התרמוסטט מפעיל את מנגנון החימום או הקירור כדי להישאר בטווח הטמפרטורה הרצויה.
לפי IBM, מאות ואף אלפי לולאות שליטה צפויות לעבוד במקביל במערכת מחשוב אוטונומי.
מחשוב לביש או מכשור לביש הוא אוסף של אביזרים אלקטרוניים, כגון חיישנים, מצלמות, שעון חכם, טבעת חכמה, מסכים וכדומה, שניתנים לנשיאה על הגוף.
אביזרים אלה מספקים ללובשיהם מידע נוסף על הסביבה באמצעות מציאות רבודה, מידע על סכנות מתקרבות באמצעות שימוש בחיישן תרמי, לדוגמה לזיהוי נחשים, ומידע מסחרי ופרסומי.
מטרת המחשוב הלביש היא ללוות את האדם במהלך חיי היום יום, כך שיהיה נגיש לשימוש בעת הצורך.
השימוש במחשוב לביש תפס תאוצה בעשור השני של המאה ה-21 כחלק מטכנולוגיות האינטרנט של הדברים (IoT).
מחשוב לביש כולל מגוון רחב של מוצרים כמו שעונים חכמים, צמידי כושר, משקפיים חכמים, ואף בגדים חכמים.
מוצרים אלו משמשים למעקב אחר בריאות, פעילות גופנית, ניווט, ואף כאמצעי תקשורת.
טכנולוגיות אלו מאפשרות מעקב אחרי מדדי בריאות כמו דופק, לחץ דם, ופעילות גופנית, וכן משמשות ככלים לתקשורת והעברת מידע בזמן אמת.
המחשוב הלביש משלב טכנולוגיות מתקדמות כמו חיישני דופק, GPS, חיישני תנועה, וטכנולוגיות מציאות רבודה (AR).
רכיבים אלו מאפשרים למכשירים לספק מידע בזמן אמת ולהגיב לסביבה באופן דינמי.
הטכנולוגיות כוללות גם חיישנים תרמיים לזיהוי חום, חיישני תנועה לניטור פעילות גופנית, וטכנולוגיות מציאות רבודה המוסיפות שכבת מידע דיגיטלית על גבי העולם הפיזי.
אחד האתגרים העיקריים בתחום המחשוב הלביש הוא ניהול האנרגיה והסוללה, עקב הצורך במכשירים קטנים וקלים.
עם זאת, צפויים פיתוחים נוספים בתחום הסוללות והאנרגיה הסולארית שישפרו את ביצועי המכשירים.
בנוסף, ישנם אתגרים בתחום הפרטיות והאבטחה, כיוון שמכשירים אלו אוספים כמות גדולה של נתונים אישיים.
העתיד של המחשוב הלביש כולל פיתוחים בטכנולוגיות בינה מלאכותית, חומרים חכמים, ושילוב טוב יותר עם מערכות נוספות כמו בית חכם ובריאות דיגיטלית.
שעון חכם - שעונים חכמים כמו Apple Watch ו-Fitbit הפכו לנפוצים, ומשמשים לניטור פעילות גופנית, דופק, ושינה, וכן מאפשרים קבלת התראות והודעות.
משקפיים חכמים - דוגמת גוגל גלאס, מאפשרים תצוגת מידע ישירות לעין המשתמש, כולל ניווט, הודעות, ומציאות רבודה.
בגדים חכמים - ביגוד שמכיל חיישנים לניטור פעילות גופנית ובריאותית, כמו בגדי ספורט שמנטרים דופק וטמפרטורה.
מחשוב ענן או מחשוב עננים הוא מונח מטרייה המתאר מודל טכנולוגי המאפשר גישה נוחה, על גבי רשת תקשורת ועל פי דרישה, למאגר שיתופי של משאבי מחשב.
משאבים אלה כוללים בעיקר כוח חישוב (Compute), אחסון (Storage) וקישוריות (Networking), לצד שירותים נוספים כגון פלטפורמות פיתוח, תוכנות כשירות ותשתיות וירטואליות.
הקצאת המשאבים למשתמשים ושחרורם נעשים באופן פשוט ומהיר ללא מאמץ ניהולי ותוך ממשק מינימלי עם ספק השירות.
הדבר נעשה בדרך כלל באמצעות ריכוז המשאבים בחוות שרתים המקושרת לרשת תקשורת והקצאתם למשתמשים באופן וירטואלי.
לחוות שרתים המספקת מחשוב ענן דרך האינטרנט מקובל לקרוא דאטה סנטר (Data Center).
הביטוי "ענן" הוא דימוי לרשת האינטרנט המבוסס על הצורה הגרפית בה מתארים את הרשת בתרשימי זרימה (Computer network diagram).
כתוצאה מכך אין המשתמשים צריכים לרכוש ולנהל משאבים ומערכות מחשוב ספציפיים לכל יישום (לדוגמה שרת דוא"ל) ובמקום זאת מנצלים איגום משאבים בארגון או שוכרים אותו כשירות מספקים שמעמידים כוח מחשוב, שהגישה אליו תהיה מרחוק דרך האינטרנט.
מאפיין זה מאפשר להימנע מהוצאות גדולות או מורכבות על רכישת ציוד, מקומות אכסון פיזיים ותוכנות תשתית, וכן מהצורך לנהל אותן.
ענן המחשוב מאפשר למשתמש שליטה וויסות של עוצמת המחשוב הנדרשת, כך שבעיתות עומס ניתן לשכור כוח מחשוב גבוה יותר ובעתות רגיעה להקטין את ההוצאה.
בחלק מהמימושים של התפיסה גם נחסך הצורך לפתח או לנהל יישומים.
החזון של מחשוב ענן הוא לאפשר למשתמשים להתחבר לכל שירותי המחשוב להם הם זקוקים באמצעות האינטרנט, באופן דומה להתחברות לרשת החשמל.
ענן ציבורי הוא ענן המשרת מספר ארגונים או את הציבור הרחב באמצעות דטה סנטר של צד שלישי המספק שירותי ענן.
ענן פרטי הוא ענן המשרת ארגון אחד ומופעל על ידו.
הענן עשוי להיות ממוקם בתוך הארגון או אצל ספק חיצוני.
ענן היברידי (באנגלית Hybrid Cloud) הוא שילוב של ענן פרטי וענן ציבורי.
כלומר, ענן ארגוני המשתמש גם במשאבים של הענן הפרטי של הארגון וגם במשאבים שמסופקים על ידי מפעיל ענן ציבורי.
כאשר למערכת ניהול הענן (Cloud Orchestrator) יש את היכולת להריץ יישומים גם בחלקו על ענן פרטי ובחלקו בענן ציבורי.
ענן שיתופי הוא ענן המשרת מספר ארגונים בעלי אינטרס משותף.
הענן עשוי להיות ממוקם בתוך אחד הארגונים השותפים או אצל ספק חיצוני.
מחשוב ענן מאפשר סוגים שונים של שירותים, המוצגים להלן בסדר עולה של היקף השירות המסופק:
תשתית כשירות (IaaS): שירותים בהם המשתמש מקבל משאבי מחשוב לשימושו.
המשתמש יכול להתקין על תשתיות הענן מכונות וירטואליות (VM) הכוללות מערכת הפעלה ויישומים לפי רצון המשתמש, לבקש להקצות להם שטחי אחסון, ולקבוע מדיניות (policies), כגון מדיניות לגבי גיבוי והרחבת או צימצום הקצאת המשאבים עבור המכונות וירטואליות שלו.
פלטפורמה כשירות (PaaS): שירות המספק פלטפורמה להרצת אפליקציות או לפיתוח אפליקציות של המשתמש.
במקרה זה, מקבל המשתמש גם משאבי מחשוב וגם תוכנות תשתית הנדרשות לצורך הרצת או פיתוח מערכת.
המשתמש יכול לפתח מערכות המיועדות למימוש במרכז המחשבים שלו או מערכות המיועדות לביצוע בסביבת ענן מחשוב.
מערכות המיועדות להיות בשימוש בענן המחשוב, שונות ממערכות פנים ארגוניות בדרישות גבוהות יותר בתחום של יכולת גידול (Scalability).
הסיבה לכך היא שהיות שכל משתמש באינטרנט יכול להשתמש בהן, העומסים עשויים להיות גדולים יותר וחזויים פחות מאשר במערכות המיועדות לשימוש בתוך ארגון.
כך למשל תוכנת תורי המסרים Simple Queue Service של אמזון היא פשוטה בהרבה מתוכנות המיועדות לעבודה בארגון או בין ארגונים כמו WebSphere MQ של יבמ.
התוכנה של אמזון, בניגוד לתוכנות תורי מסרים ארגוניות, אינה מוודאת שהמסרים אכן מגיעים ליעדם.
הסיבה לכך היא הצורך לפשט את התוכנה על מנת לתמוך ב-Scalability גבוה.
תוכנה כשירות (SaaS): תוכנה המספקת למשתמש שירותים הניתנים באמצעות אירוח באתר הספק, במקום רכישת מוצר תוכנה והתקנתו בשרתי הארגון הרוכש.
הפעלת שירותי התוכנה מאתר הספק היא דרך רשת תקשורת, בדרך כלל האינטרנט.
המשתמש משתמש גם בתשתית חומרה, גם בפלטפורמה וגם בשירותים אפליקטיביים שפותחו על ידי הספק.
במקרים רבים השירותים הם שירותים בתפיסת SOA (ארכיטקטורה מוכוונת שירותים).
חלק מיצרני התוכנה משתמשים במונח "On Demand" כמונח חליפי ל-SaaS.
זהו השוק הגדול והמגוון ביותר בתחום מחשוב הענן.
השירות המוכר ביותר לציבור הוא שירות אחסון ושיתוף קבצים המשמש לשמירת תמונות וסרטים בענן.
יש המוסיפים שירות נוסף: מערכת שולחנית כשירות (Desktop as a Service).
ספק מחשוב ענן או ספק שירותי מחשוב ענן הוא בעל מערכות מחשוב ענן המספקות שירותים לגורמים אחרים.
הספק מפעיל ומתחזק מערכות מחשוב ענן אלה על מנת שיספקו את השירותים באופן סדיר ורציף.
על מנת למלא את תפקידו נדרש ספק שירותי מחשוב ענן להחזיק מרכזי מחשבים בהם כמות גדולה של משאבי מחשוב ולהיות מיומן בתפעולם.
סף הכניסה לפעולה כספק שירותי ענן הוא גבוה ומחייב השקעות בהיקף רחב.
ניתן לסווג את ספקי מחשוב הענן לפי קטגוריות:
חברות תשתית מסורתיות (כגון אורקל, יבמ, אינטל ומיקרוסופט)
ספקי אפליקציות מוכנות (כגון Salesforce)
חברות המספקות שירותים דרך האינטרנט (כגון מיקרוסופט, גוגל ואמזון)
צרכן או משתמש הוא תאגיד או יחיד המשתמש בשירותים של ענן המחשוב של ספק.
ניתן לסווג את הצרכנים לשלוש קטגוריות עיקריות:
משתמש ביתי: משתמש ביתי עשוי להשתמש בשירותים כמו גיבוי ודואר אלקטרוני.
מערך המחשוב בביתו קטן ופשוט יחסית ועשוי לכלול מחשב שולחני (Desktop) או רשת מקומית.
עסק קטן או בינוני (SMB): ארגון בו מספר עובדים קטן יחסית ומערך המחשוב בו פשוט.
מערך המחשוב שלו עשוי לכלול שרתים, כגון: שרת דואר אלקטרוני ושרתים אפליקטיביים.
ארגון עשוי להשתמש בשירותי ענן אפליקטיביים מסוגים שונים ושירותים תשתיתיים, כמו גיבוי.
ארגונים גדולים: לארגונים אלה מערך מחשוב מורכב יחסית עם ריבוי שרתים ורשתות תקשורת ומגוון רחב של אפליקציות ויישומים העובדים בשיתוף עם יישומים של שותפים עסקיים.
עם זאת, דווקא בגלל מגוון הפעילויות והלקוחות של ארגונים גדולים, ארגונים אלו עשויים להשתמש בשירותי ענן המתאימים לצרכים ספציפיים.
יצרן מוצרי חומרה, תוכנה או תקשורת מספק לספק ענן מחשוב תשתיות הנדרשות להפעלת ענני מחשוב ושירותים נלווים, כגון: תחזוקה ושדרוג תשתיות.
יצרני שרתים: יבמ, היולט פקארד, סאן מיקרוסיסטמס, דל
יצרני אמצעים לאחסון נתונים: NetApp,EMC, יבמ, היולט פקארד, סאן מיקרוסיסטמס, HDS
מערכות הפעלה: Red Hat - לינוקס, יבמ, היולט פקארד, סאן מיקרוסיסטמס - UNIX, מיקרוסופט - Windows
יצרני וירטואליזציה: יבמ, VMware, Citrix, סאן מיקרוסיסטמס, XVM, מיקרוסופט
יצרני תוכנות לניהול מערכות ענן (Cloud Orchestration) כגון VMware, Docker ופרויקט הקוד הפתוח OpenStack
יצרני תוכנות מחשב לעיבוד נתונים עתיר מחשוב בהיקפים גדולים: יבמ, RightScale, האדופ, GigaSpaces, 3tera
ספק השירות נותן את השירותים באמצעות מרכזי מחשבים שלו.
ענן המחשוב מהווה נקודת התקשרות יחידה.
ממנה נעשה שימוש במרכזי המחשבים של הספק.
וירטואליזציה היא טכנולוגיה מהותית במימוש ענן המחשוב במרכזי המחשבים של הספק.
באמצעות וירטואליזציה הוא מספק ללקוח מערכות המוקצות לו.
כמות המשאבים גמישה על פי דרישת הלקוח.
התשלום נקבע על פי צריכת המשאבים על ידי הלקוח.
המשתמש יכול לבחור תשתיות תוכנה כגון: מערכות הפעלה ובסיסי נתונים לשימושו במרכז המחשבים של הספק.
המימוש מבוסס על סטנדרטים פתוחים ובמקרים רבים על תשתיות קוד פתוח.
הארכיטקטורה מבוססת על רכיבים המקושרים ביניהם באמצעות ממשקי אפליקציה מתוכנתים.
בדרך כלל הממשקים מבוססים על Web Services והתפיסה היא תפיסה של צימוד רפוי (Loose Coupling).
הארכיטקטורה כוללת גם לקוח בתצורה של דפדפן או אפליקציות קצה המפעילות את השירותים בענן המחשוב.
ארכיטקטורה באתר ספק ענן המחשוב