tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקטע, חסן חזר והצהיר כי הוא אמריקאי ממוצא ערבי וטען כי הציבור האמריקאי מגדיר אותו באופן לא הוגן כטרוריסט.
אף על פי שהיה בדמות, הוא התייחס ישירות לסיקור התקשורתי וגינה את אמירתו של כתב דון קפלן מהמגזין ניו יורק פוסט אשר דימה את רעולי הפנים ל"ערבים עם מסכות סקי".
בפרק של התוכנית סמאקדאון ששודר ב-14 ביולי, היעדרותו של חסן הוסברה בעזרת הצהרה שהועברה על ידי עורך דינו, תומאס ויטני, שבה נאמר שחסן מסרב להופיע באירוע החגיגה האמריקאית הגדולה בשל היחס לו זכה מצד התקשורת ואוהדי הארגון.
בשלהי חודש יולי נחשף כי רשת הטלוויזיה UPN הפעילה לחץ כבד על WWE להסיר את דמותו של מוחמד חסן מהמסך שלה מפרקי התוכנית סמאקדאון.
באירוע החגיגה האמריקאית הגדולה, שנערך ב-24 ביולי, חסן הפסיד לאנדרטייקר, כשלאחר הקרב אנדרטייקר ביצע על חסן את מהלך הלאסט רייד על רמפת הכניסה ישירות על רצפת בטון.
כחלק מהעלילה, דווח כי חסן סבל מפציעות קשות ופונה במהירות למתקן רפואי סמוך, פתרון שנועד להסיר באופן קבוע את דמותו של חסן.
מספר ימים לאחר מכן, פורסם באתר הרשמי של ה-WWE סרטון, שבו הג'נרל מנג'ר, תיאודור לונג חוזר ומדגיש את ההחלטה שחסן לא יופיע עוד בסמאקדאון.
עקב הלחץ הציבורי שהלך וגבר עם הזמן, ארגון ההיאבקות ה-WWE הפסיק לחלוטין את דמותו של חסן, וקיבל החלטה לשלוח את קופאני ודבארי בחזרה לארגוני הפיתוח כדי להתנער מהגימיקים מעוררי המחלוקת שלהם.
מהלך זה עורר זעם רב בקרב האוהדים, בעיקר בשל הסיבה שחסן היה באותה התקופה בשיא הצלחתו בקריירה ונחשב לדמות המדוברת והפרובוקטיבית ביותר בארגון.
ב-21 בספטמבר 2005, מארק קופאני שוחרר מהחוזה שלו ב-WWE, ואף הכריז על פרישה מענף ההיאבקות המקצועית.
שנים לאחר מכן נודע שהתוכנית המקורית של צוות הכתיבה של ה-WWE היה להעניק לחסן קידום גדול עם זכייה באליפות העולם במשקל כבד מול בטיסטה באירוע סאמרסלאם ב-21 באוגוסט 2005.
ב-28 באפריל 2018, קופאני חזר להופיע לראשונה מזה שלוש עשרה שנים, כאשר הופיע באירוע King of Thrones של ארגון ההיאבקות The Dynasty, שם ניצח את פאפאדון.
ב-6 ביוני הוא גבר על בין חאמין וזכה באליפות במשקל הכבד של The Dynasty, אך מיד לאחר מכן ויתר על התואר.
הוא חזר לארגון זה פעם נוספת ב-29 בספטמבר, כשרשם ניצחון על שון קאר.
בראיון שערך בשנת 2019 הוא הצהיר שלא יתאבק שוב לעולם, בשל עיסוקו כעובד חינוך.
לאחר שעזב את ה-WWE, מארק קופאני הפך לאיש חינוך.
הוא עבד כמורה להיסטוריה עולמית בתיכון בחניבעל, ניו יורק, ולאחר מכן מונה לסגן מנהל תיכון בפולטון, ניו יורק.
בשנת 2024, קופאני החל לכהן כמנהל מחלקת משאבי אנוש של מחוז בתי הספר של העיר פולטון.
ביולי 2016, קופאני הצטרף לתובענה ייצוגית נגד ה-WWE שלפיה נטען כי נגרמו למתאבקים פציעות נוירולוגיות ארוכות טווח וכי החברה לא טיפלה בהם באופן שגרתי.
הישגים בארגון ההיאבקות The Dynasty
אליפות במשקל כבד של The Dynasty (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-33 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2005
המהלך השיווקי הדוחה ביותר (2005) - עלילה הקשורה לפיגועי הטרור בלונדון ב-7 ביולי 2005
שייח' מוחמד ח'יאבאני (בפרסית: شیخ محمد خیابانی; 1880 – 14 בספטמבר 1920), הידוע גם בשם שייח' מוחמד ח'יאבאני תבריזי, היה איש דת שיעי, פרסי, מנהיג פוליטי, נציג במג'לס והתנגד נמרצות לקולוניאליזם של המעצמות באיראן.
נולד ב-1880 בח'אמנה, הסמוכה לתבריז, הפך לפעיל במהפכה החוקתית והתבלט כמתנגד בולט לקולוניאליזם והתערבות זרה של המעצמות, דבר שהוביל, בשנת 1918, לכליאתו על ידי העות'מאנים, באורמיה.
לאחר מהפכת אוקטובר 1917 ברוסיה, הוא החיה מחדש את מפלגת הדמוקרטים בתבריז לאחר שהוצאה מחוץ לחוק במשך חמש שנים והקים את עיתון תג'דוד (Tajaddod), ביטאונה הרשמי של המפלגה, בעריכת תומכו תקי רפאת (Taqi Rafat).
במחאה על ההסכם האנגלו-איראני ב-1919, שהעניק לבריטניה שליטה מלאה בענייני הצבא, הכספים והמכס של פרס, הוא התמרד, כבש את בבריז וסביבתה וב-5 אפריל 1920 היא הכריז על השטח בשם אזאדיסטן (آزادستان; "ארץ החירות").
לאחר נפילת ראש הממשלה ווסוק א-דולה (وثوقالدوله), שלח ראש הממשלה החדש, חסן פיריניא (حسن پیرنیا) מושל חדש עם כוח צבאי לתבריז, כדי לדכא את המרד ולהחזיר את האזור לשליטת ממשלת פרס.
על פי המורדים הוא נהרג על ידי הצבא ואילו ראש הממשלה טען שח'יאבאני התאבד.
מוחמד ח'יאבאני היה בעלה של דודתו של עלי ח'אמנאי, המנהיג הנוכחי של איראן.
מוחמד מוסאדק (בפרסית: محمد مصدق, תעתיק מדויק: מֹחמד מֹצדֶק; 19 במאי 1882 – 5 במרץ 1967) היה ראש ממשלת איראן בין 1951 ל-1953. הודח על ידי השאה מוחמד רזה פהלווי בעזרת ה-CIA וה-MI6.
מוסאדק התחנך בצרפת ועלה בסולם הדרגות בשירות הממשלתי באיראן.
בשנת 1914 מונה למושל מחוז פארס על ידי אחמד שאה קג'אר (השאה האחרון בשושלתו).
לאחר מכן כיהן כשר האוצר (בשנת 1921) וכשר החוץ (בשנת 1923).
אחר כך נבחר למג'לס, בית המחוקקים האיראני, אך לאחר שהוחלט על בחירת רזה פהלווי כשאה, פרש מתפקידו.
במרץ 1951, לאחר כישלון מגעים בנוגע לקבלת תקבולים גבוהים יותר מייצור הנפט, החליט המג'לס להלאים את תעשיית הנפט הלאומית, ויחד עימה את חברת הנפט האנגלו-איראנית.
כוחו הפוליטי של מוסאדק נשען על תמיכת שני גורמים – מפלגת תודה הפרו-סובייטית, וגורמים לאומניים ופונדמנטליסטיים.
השאה הצעיר מוחמד רזא פהלווי, אשר היה מודע לפופולריות של מוסאדק ולכוחו הפוליטי, נאלץ לתת את הסכמתו למינוי.
אחת מפעולותיו הראשונות של מוסאדק בתפקידו הייתה הפעלת חוק ההלאמה, והלאמת רכושה של חברת הנפט האנגלו-איראנית.
לאחר הירצחו של רזמארא, השאה היה בהלם וקרא: "אני לבד, אף אחד לא מבין את בעיותיי, כולם בקנוניה נגדי.
אך זה אני שאיאלץ לשלם את העונש".
בתגובה להלאמה, הכריזה ממשלת בריטניה כי לא תתיר לממשלת מוסאדק לייצא את מוצרי הנפט המיוצרים במפעלים שהיו בבעלות החברה הבריטית.
צי של ספינות מלחמה נשלח להטיל מצור ימי על המפרץ הפרסי על מנת למנוע כל ניסיון איראני לייצא מוצרי נפט בניגוד לחרם.
משבר זה כונה "משבר אבדאן" על שם עיר הנפט שבה היו מרוכזים רבים ממפעלי החברה הבריטית.
כיוון שבריטניה הייתה יבואנית הנפט העיקרית מאיראן, היה החרם הבריטי קשה יותר לכלכלת איראן מאשר לכלכלתה של בריטניה.
החוב הלאומי של איראן גדל והמדינה נקלעה לקשיים כלכליים.
למרות הקשיים נותר מוסאדק פופולרי, ובשנת 1952 אישר לו המג'לס תקופת כהונה שנייה.
הוא הכריז כי בכוונתו לבקש מן השאה שיעניק לו סמכויות חירום.
השאה סירב, ובתגובה התפטר מוסאדק מכהונת ראש הממשלה.
ראש הממשלה החדש, אחמד קוואם, הכריז על כוונתו לפתוח במגעים לפתרון משבר אבדאן.
נסיגה זו מעמדתו של מוסאדק יצרה התמרמרות עצומה בקרב העם, ומפגינים מילאו את הרחובות.
היו אלו מפגינים מכל גוני הקשת הפוליטית באיראן, לרבות קומוניסטים ולאומנים קיצונים.
מחשש לאובדן השליטה מיהר השאה לפטר את קוואם, ומינה מחדש את מוסאדק, תוך שהוא מעניק לו את כל הסמכויות שביקש, כולל השליטה בצבא.
מוסאדק מינה את איש הדת הלאומני הקיצוני האייתוללה קשאני כיושב ראש הפרלמנט, וממשלתו נשענה הן על אנשי הדת והלאומנים והן על כוחות השמאל הפרו-סובייטיים.
מוסאדק החל ברפורמות בעלות אופי סוציאליסטי, ובניסיון להתחיל ברפורמה אגררית, שהייתה אמורה להחליף את החוות הגדולות בחוות קולקטיביות בבעלות המדינה.
מוסאדק היה ידוע כאדם תיאטרלי.
בציבור נהג לבכות, להתעלף, ואף לישון באירועים פומביים.
הוא היה בעל מוזרויות רבות, ונהג ללבוש את חלוק האמבטיה שלו בפרלמנט, דבר שהפך אותו לדמות ידועה בעולם בצבעוניותה.
מעשיו השנויים במחלוקת עוררו תשומת לב עולמית, והוא אף נבחר לאיש השנה של השבועון טיים בשנת 1951.
באמצעות סמכויותיו וכוחותיו החדשים, פנה מוסאדק לערוך טיהור בכוחות צבא איראן, ופיטר את כל הנאמנים לשאה.
הקצינים המפוטרים פנו אל הבריטים ואל האמריקאים שיסייעו להם.
עד שלב זה, הממשל האמריקאי היה סבור כי מוסאדק יכול לשמש מחסום להתפשטות הסובייטית במזרח התיכון.
מעשיו של מוסאדק שכנעו אף את האמריקאים כי מדובר בשליט מסוכן שיש לפעול לסילוקו.
בפומבי, הצהירו ממשלות ארצות הברית ובריטניה כי הן מגנות את מעשי מוסאדק.
בחשאי הן ניסו לכרות עימו הסכמים לייבוא הנפט, אך מוסאדק סירב.
הרפורמות הסוציאליסטיות שהחל ליישם וקשריו עם מפלגת תודה הפרו-סובייטית הביאו לסימונו של מוסאדק כמועמד לסילוק.
באוקטובר 1952 הכריז מוסאדק כי בריטניה היא "האויב" וניתק את היחסים הדיפלומטיים עימה.
בנובמבר ובדצמבר 1952, אנשי מודיעין בריטים הציעו לאנשי ה-CIA לשתף עימם פעולה בסילוקו של מוסאדק.
בארצות הברית עלה לשלטון נשיא חדש, דווייט אייזנהאואר, והוא ווינסטון צ'רצ'יל הסכימו בחשאי לסלק את מוסאדק מעל הבמה הפוליטית.
הסוכנות החלה במבצע תעמולה, שכונה "מבצע אייג'אקס" (Ajax), ונעשו ניסיונות לשכנע את השאה להשתמש בכוחותיו כשליט על מנת לפטר את מוסאדק.
בשלב זה הפופולריות של מוסאדק החלה להתמוסס, שכן זיופן של תוצאות משאל העם היה בולט, ובנוסף לכך גם הרפורמות המובטחות לא יצאו לפועל, והכלכלה הייתה נתונה בקיפאון עקב משבר ייצוא הנפט.
מפלגת תודה הפרו-סובייטית הסירה את תמיכתה בו, ויחד עימה נטשו אותו גם כמה גורמים דתיים ושמרנים.
מפגינים בעד ונגד השאה יצאו לרחובות, ובתוך ימים נהרגו במהומות כשלוש מאות איש.
זאהדי הסתתר בתחילה מפני מוסאדק, מחשש לחייו, אך משהחלו המהומות, הוא הורה לצבא לפעול נגד מוסאדק, והצבא אכן ציית להוראותיו, במקום להוראותיו של מוסאדק.
ב-19 באוגוסט 1953 נכנע מוסאדק ונעצר על ידי הצבא, והשאה חזר לטהראן ושב לכס המלוכה, שבוע בלבד לאחר גירושו.
מוסאדק נשפט בעוון בגידה ונדון לשלוש שנות מאסר.
לאחר שחרורו מן הכלא הוא שהה במעצר בית עד מותו בשנת 1967. ממשלתו של זאהדי הביאה בשנת 1954 לחתימת הסכם חדש עם בריטניה שביטל את הלאמת חברת הנפט האנגלו-איראנית, והחזיר את זרימת הנפט האיראני לשוקי העולם.
במשך שנים סירבה ארצות הברית להודות בחלקה בנפילתו של מוסאדק.
אף על פי שממשל דווייט אייזנהאואר היה קולני בהתנגדותו למוסאדק, ליוותה שתיקה אמריקנית את הסיבות לנפילתו.
בזיכרונותיו מתאר אייזנהאואר את מוסאדק כנאיבי ובלתי מעשי, אך אינו מודה במעורבות החשאית בענייניה הפנימיים של איראן.
משנודע היקף המעורבות במהלך חקירות הקונגרס בשנות השבעים, טענו תומכי ה-CIA כי הדבר היה הכרחי לשמירת האינטרסים החיוניים של ארצות הברית.
מבקרי הסוכנות תיארו את המבצע כפרנואידי וקולוניאליסטי.
לאחר המהפכה האיראנית בהנהגת רוחאללה ח'ומייני בשנת 1979, שימשה הדחת מוסאדק כמנוף לליבוי רגשות אנטי-אמריקניים.
עד היום תדמיתו של מוסאדק באיראן היא מעורבת.
מחד, נימוסיו המערביים ונטייתו לחילוניות מונעים מממשלת כוהני הדת השלטת באיראן לשבח אותו בפה מלא, אך מאידך הוא מתואר כקורבן איראני לתוקפנות אמריקנית ולכן כדמות שניתן להזדהות עימה.
בשנת 2004 שינתה ממשלת מצרים את שמו של רחוב בקהיר משמו של השאה, מוחמד רזא שאה פהלווי, לשמו של מוסאדק, כפי הנראה כצעד להתקרבות לאיראן.
בשנת 2000 הביעה מזכירת המדינה האמריקאית מדליין אולברייט את צערה על סילוקו של מוסאדק.
באותה השנה פרסם העיתון הניו יורק טיימס תיאור מפורט של הקשר להפלתו, בהסתמך על מסמכים מודיעיניים שנחשפו.
בשנת 2013 פורסמו מסמכים נוספים של ה-CIA מתקופת המבצע ולאחריו אשר מתארים את מעורבותו של הארגון והסיבות להפיכה.
מוחמד יונס אל-אחמד אל-מואלי (محمد يونس الأحمد الموالي), לשעבר עוזרו האישי של סדאם חוסיין ופקיד בכיר במפלגת הבעת', עם זאת לטענת הצבא האמריקני הוא פרש מהבעת' זמן מה לפני הפלישה האמריקנית לעיראק במרץ 2003. לאחר הפלישה הוא הפך לאחר ממנהיגי פעולות ההתנגדות נגד הכוחות האמריקנים והממשלה העיראקית הנוכחית.
צו מעצר הוצא על שמו בעיראק ב-2005 וכל המספק מיידע שיביא ללכידתו יזכה במיליון דולרים.
מלחמת עיראק גרמה לאל-אחמד, כמו אנשי בעת' לשעבר רבים, לברוח לסוריה.
שם מצאו מקלט בטוח והחלו לארגן מיד את ההתנגדות לנוכחות האמריקנית בעיראק ולממשלה העיראקית החדשה.
ב-15 בינואר 2005 ניסה להתנקש בחזים אל-שעלן, שר ההגנה העיראקי, על ידי שליחת מתנקשת שטענה שיש בפיה מידע ביטחוני חשוב.
המתנקשת שלפה את אקדחה אך לאחר זמן קצר, התמוטטה בבכי, שמטה את האקדח ונעצרה על ידי המאבטחים.
בנו הבכור של מוחמד, אחמד מוחמד יונס אל-אחמד הוא אחד ממנהיגי מפלגת הבעת' החדשה.
על פי מקורות מידע של הצבא האמריקני מסייע לפעולות אביו במימון הלחימה בעיראק.
צו מעצר למאסרו הוצא לו מטעם בית המשפט המרכזי של עיראק.
מוחמד יונוס (בבנגלית: মুহাম্মদ ইউনুস; ב-28 ביוני 1940) הוא ראש ממשלת המעבר בבנגלדש, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת צ'יטגונג בבנגלדש, מקים בנק גרמין הפועל למיגור העוני בבנגלדש, וזוכה פרס נובל לשלום לשנת 2006. את תואר הדוקטור קיבל באוניברסיטת ואנדרבילט בטנסי שבארצות הברית, שלימודיו בה התאפשרו הודות למלגה שקיבל מתוכנית פולברייט.
יונוס, יליד צ'יטגונג, בנגלדש, סייר בשנת 1974 סייר עם קבוצת סטודנטים לכלכלה מאוניברסיטת צ'יטגונג בכפר נידח בבנגלדש.
שם הם פגשו באישה אשר יצרה רהיטים מבמבוק.
האשה סיפרה להם כיצד לוותה מעט כסף על מנת לקנות את חומרי הגלם בריבית גבוהה של כ-10% לשבוע.
הסטודנטים הבינו כי לו יכלה האישה ללוות את הכסף בריבית סבירה יותר, הייתה יכולה להתפרנס מעבודת ידה.
יונוס הלווה מכיסו סך של כ-17 פאונד (בריטי) ל-42 עוסקים זעירים כדוגמת האישה הזו.
הלוואה זו איפשרה לאותם עוסקים זעירים לפתח את עסקיהם באופן שיוציא אותם ממעגל העוני ויאפשר להם להתפרנס מעבודתם.
בשנת 1983 הקים את בנק גרמין (Grameen) המעניק מיקרו אשראי (מיקרו קרדיט).
פעולותיו למיגור העוני וליצירת שגשוג חברתי "מלמטה" (כך על פי ועדת הפרס) זיכו אותו ואת הבנק בפרס נובל לשלום לשנת 2006. היה זה מקרה חריג שבו זכה בפרס ארגון עסקי הפועל למטרות רווח.
רעיון המיקרו קרדיט: לתת הלוואות קטנות לאנשים שלא יוכלו לקבל הלוואות מבנקים גדולים.
כיום מעניק הבנק הלוואות לכ-2.1 מיליון איש בכ-37,000 כפרים ומעסיק לשם כך כ-12,500 עובדים ב-1,084 סניפים ברחבי בנגלדש.
ב-1994 זכה יונוס בפרס המזון העולמי על חלקו בצמצום העוני והרעב העולמיים.
ב-18 בפברואר 2007, הודיע יונוס כי הוא מתכוון להקים מפלגה חדשה, "נגאריק שאקטי" ("כוח האזרחים"), ולהתמודד על הנהגת בנגלדש.
דבר זה נעשה על רקע חוסר ההצלחה הממושך בניהול בנגלדש מצדן של שתי המפלגות הגדולות.
זמן מועט לאחר מכן ויתר על כוונתו זו, בעקבות פגישה עם ראש ממשלת המעבר באותה עת, פקרודין אחמד.
יונוס קיבל מנשיא ארצות הברית, ברק אובמה, את מדליית החירות הנשיאותית באוגוסט 2009, ואת מדליית הזהב של הקונגרס ב-2010.
בטקס פתיחת האולימפיאדה 2020 בטוקיו קיבל יונס את פרס נובל האולימפי.
בינואר 2024 נגזרו עליו שישה חודשי מאסר בשל הפרת חוקי העבודה בבנגלדש, כאשר גרמין טלקום לא הקימה קרן רווחה לעובדי החברה.
תומכי יונוס טענו שהתביעה נעשתה מטעמים פוליטיים ועל מנת להצר את רגליו לקראת הבחירות לג'טיאה סנגסד בינואר 2024 עקב התנגדותו לראש ממשלת בנגלדש שק הסינה ואזד.
באפריל 2025 נכלל ברשימת "טיים 100" לשנת 2025 בזכות תרומתו רבת השנים למאבק בעוני באמצעות מיקרו אשראי, ולתפקידו המרכזי בהובלת מעבר דמוקרטי בבנגלדש לאחר תקופת שלטון מדכאת, תוך קידום זכויות אדם ופיתוח חברתי.
מוחמד כהן הוא רומן אוטוביוגרפי מאת הסופר קלוד קיאט.
הספר יצא לאור בשוודית ובצרפתית בשנת 1981, ותורגם לשפות אירופאיות שונות.
המהדורה העברית של הספר, בתרגומה של רמה איילון, יצאה לאור ב-2007.
הספר מתאר את סיפור חייו של הסופר השוודי קלוד קיאט (Claude Kayat).
קיאט, כיום אזרח שוודי, נולד בתוניסיה ועלה לישראל כילד עם משפחתו.
בגיל 20 היגר לשוודיה, שם השתקע.
את ספריו כתב קיאט בשוודית.
גיבור הספר, מוחמד כהן, נולד וגדל בתוניסיה, בן לאב יהודי ולאם ערביה.
מוחמד אינו נחשב ליהודי על פי ההלכה מאחר שאמו אינה יהודייה ובו בזמן אינו נחשב למוסלמי מכיוון שאביו אינו מוסלמי.
כאשר אביו מחליט לקחת את משפחתו ולעלות לישראל, מוצא מוחמד כהן את עצמו לכוד בין תרבויות ונתון בקונפליקט זהות שאין ממנו מוצא.
קלוד קיאט בחר לכנות את גיבור הספר בשם המבהיר את קונפליקט הזהות: "מוחמד" הוא השם הפרטי הערבי הנפוץ ביותר, ואילו "כהן" הוא שם המשפחה היהודי הנפוץ ביותר.
שמו המלא של הספר, בשוודית, צרפתית, ובשפות אחרות שאליהן תורגם, הוא "מוחמד כהן - סיפור של יהודי ערבי".
בדומה לגיבור סיפרו, קיאט השאיר מאחור את הוריו ואת אחיותיו, המתגוררים בישראל.
מעל חמישים שנה קיאט חי בשוודיה והפך לחלק מהקהילה היהודית המקומית.
מוחמד מיעארי (בערבית - محمد ميعاري; נולד ב-12 באפריל 1939) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם הרשימה המתקדמת לשלום.
מוחמד מיעארי נולד בכפר אל-בירווה, שחרב במלחמת העצמאות וגדל במכר ליד עכו.
למד בתיכון כפר יאסיף והיה חבר בתנועת הנוער הערבי החלוצי.
עשה את חוק לימודיו בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך כעורך דין, כשהוא מתמחה בנושא הסדר קרקעות.
היה פעיל במהלך לימודיו בוועד הסטודנטים הערבים.
היה ממייסדי תנועת אל ארד ונבחר למקום השלישי ב"רשימת הסוציאליסטים", שרצה לבחירות ונפסלה בשנת 1965. נמנה עם יוזמי "ועד ההגנה על האדמות הערביות", הגוף שיזם את "יום האדמה".
היה ממקימי הרשימה המתקדמת לשלום ונבחר מטעמה לכנסת ה-11 ב-1984 ולכנסת ה-12 ב-1988.
בשל השתתפותו ב-1985 בעצרת זיכרון לפאהד קוואסמה, ממנהיגי אש"ף, שבאותה עת היה מוגדר כארגון עוין, הגיש מיכאל איתן בקשה לוועדת הכנסת, וזו הסירה את חסינותו של מיעארי.
מיעארי עתר לבג"ץ, אשר בפסק דין תקדימי, ברוב של 3 מול 2, ביטל החלטה זו בנימוק שזו הייתה ענישה ולא למטרת הליך פלילי.
הצעות נוספות להסרת חסינותו בכנסת בוטלו.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הצטרף לבל"ד, בבחירות לכנסת ה-17 הוצב במקום ה-120 הסמלי והאחרון ברשימה זו לכנסת, ובבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-102 הסמלי.
ב-2011, בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, ועמדותיה של המפלגה בעד המורדים הסורים ונגד משטרו של הנשיא בשאר אל-אסד, החליט להפסיק את חברותו במפלגה, וכשלוש שנים מאוחר יותר, היה שותף להקמת תנועה חדשה חוץ-פרלמנטרית של פורשים מבל"ד, על רקע התנגדותם של הפורשים לקו הרשמי של המפלגה, תחת השם "כפאח" (בעברית: מאבק).
מוחמד כַּנְעָאן הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי וחבר הכנסת לשעבר מטעם המפלגה הלאומית הערבית בכנסת ה-15.
בעל תואר ראשון במוזיקה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
שימש כמורה בתיכון המקומי בטמרה מאוחר יותר הוכשר כנעאן כמזכיר מתנ"ס במכללה האקדמית למוזיקה ונבחר ליו"ר מועצת המנהלים של מתנ"ס העיר.
בשנים 1980–1988 כיהן כסגן רביעי לראש העירייה עבאס חגאזי.
בשנת 1990 מונה לתפקיד מזכ"ל מפלגת מד"ע, ועמד בראשה עד היבחרו מטעם המפלגה לכנסת ה-15, בשנת 1999. בתקופת כהונתו כיהן כחבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט, ועדת המדע והטכנולוגיה, ועדת הפנים ואיכות הסביבה ובוועדה לקידום מעמד האישה.
בשנת 2001 פרש משורות המפלגה, עם חבר הכנסת תאופיק ח'טיב, והקים את המפלגה הלאומית הערבית.
בשנת 2003 בבחירות לכנסת ה-16 מפלגה זו עדיין הייתה חלק מרע"מ, וכנעאן אף שובץ במקום הרביעי ברשימת רע"מ, אך הרשימה זכתה רק ב-2 מנדטים.
בשנת 2006 התמודד כנעאן בבחירות לכנסת ה-17 בראשות המפלגה הלאומית הערבית.
בבחירות לכנסת ה-18 הוא הוצב במקום ה-95, הסמלי, ברשימת בל"ד לכנסת.
בבחירות לכנסת ה-20 ב-2015 התמודד בראש "הרשימה הערבית", לאחר שראש הרשימה טאלב א-סנע פרש לפני הבחירות.
הרשימה זכתה בכ-4,000 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
כנעאן התמודד בראש אותה רשימה גם בבחירות לכנסת ה-21.
מוחמד מוחמד מוּרְסִי עִיסַא אֶל־עַיַּאט היה פוליטיקאי מצרי, איש התנועה האסלאמיסטית האחים המוסלמים, שנבחר לנשיא מצרים ב-30 ביוני 2012 בבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה לאחר ההפיכה שסיימה את שלטונו של חוסני מובארכ.
בשנה שבה היה בתפקידו, נתקל שלטונו של מורסי במורת רוח ופעולות מחאה המוניות, שהגיעו לעיתים עד כדי מהומות אלימות ובסופו של דבר להדחתו ביולי 2013 על ידי צבא מצרים, בעקבות גל מחאות.
מורסי הועמד לדין, הורשע באחריות להרג מפגינים ובריגול לטובת קטר, ונגזר עליו עונש של שישים שנות מאסר.
במהלך משפטו, הוא התמוטט ומת.
מוחמד מורסי נולד ב־8 באוגוסט 1951 במחוז א-שרקיה שבצפון מצרים.
הוא נישא בשנת 1979 לבת דודו, נגלא, ולהם חמישה ילדים.
בשנת 1975 קיבל מורסי תואר ראשון בהנדסה מאוניברסיטת קהיר.
לאחר שנתיים בצבא, השלים ב-1978 תואר שני, וב־1982 קיבל תואר דוקטור בתחום הנדסת חומרים מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
בשנים 1982–1985 היה חוקר באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בנורת'רידג' .
ב־1985, אחרי 7 שנים בארצות הברית, שבה המשפחה למצרים ומורסי היה למרצה באוניברסיטת זקאזיק .
בשנים 2000–2005 כיהן בפרלמנט המצרי.
הוא נבחר כמועמד עצמאי, כיוון שבתקופת שלטון חוסני מובארכ הוגבלה התמודדותם של מועמדי האחים המוסלמים.
ב-2006 נעצר במהלך הפגנה ונכלא למשך 7 חודשים.
ב-28 בינואר 2011 נעצר במסגרת גל מעצרי מנע, אך כעבור יומיים איבד השלטון את אחיזתו בבתי המעצר ומורסי שוחרר.
שבועיים אחר כך הושלמה מהפכת האביב הערבי במצרים.
בינואר 2012 התקיימו הבחירות לפרלמנט ומפלגת החופש והצדק של האחים המוסלמים זכתה ב-41% מהמושבים.
מורסי נבחר כמועמד המפלגה לנשיאות מצרים, זאת לאחר שמועמדותו של ח'יירת א-שאטר נפסלה.
בסיבוב הראשון של הבחירות זכה למספר הרב ביותר של הקולות (כרבע מקולות המצביעים) והעפיל לסיבוב השני, שהתקיים ב־16 - 17 ביוני 2012. בסיבוב השני ניצח את אחמד שפיק עם 51.7 אחוזים מהקולות ונבחר לנשיא מצרים החדש.
ביולי 2012 הטיל על שר המים, הישאם קנדיל, להקים ממשלה חדשה.
ב-12 באוגוסט 2012, הדיח את מוחמד חוסיין טנטאווי מתפקידו כשר ההגנה וראש המועצה הצבאית, יחד עם רמטכ"ל צבא מצרים ו-3 גנרלים בכירים נוספים.
בדצמבר 2012 הורה על עריכת משאל עם לאישור חוקה חדשה למצרים, ונתקל בגל מחאות בהשתתפות אלפי מפגינים, שחייב פריסת מאות חיילים סביב ארמון הנשיאות.
בסוף יוני 2013, במלאת שנה לבחירתו לנשיא, נערכו במצרים הפגנות המוניות בקריאה להתפטרותו.
ב-3 ביולי, בתום אולטימטום שהציב צבא מצרים בראשות שר ההגנה שמינה מורסי, הגנרל עבד אל-פתאח א-סיסי, הודיע הצבא למורסי שאינו עוד נשיא מצרים.
הצבא מינה ממשלת מעבר אזרחית בראשות נשיא בית המשפט החוקתי העליון של מצרים עדלי מנסור.
מורסי נעצר, ודווח שיעמוד לדין באשמת הרג חיילים וקשירת קשר עם ארגון חמאס.
משפטו של מורסי החל ב-4 בנובמבר 2013 ובו הואשם יחד עם 14 בכירים נוספים בתנועת "האחים המוסלמים" ברצח והסתה לרצח של מפגינים במהלך המהומות שקדמו להדחתו.
מורסי הכריז שהוא הנשיא הנבחר של מצרים, וכפר בסמכותו של בית המשפט לשפוט אותו.
מורסי הואשם בהמשך גם בעבירות נוספות, בהן הדלפת סודות לקטר, קשירת קשר עם ארגון חמאס לערעור על היציבות במדינה ובארגון בריחה מהכלא בזמן המחאות הנרחבות שהובילו להפלת הנשיא חוסני מובארכ.
ב-21 באפריל 2015 נגזרו עליו ועל 12 חברים נוספים ב"אחים המוסלמים" 20 שנות מאסר ללא אפשרות לשחרור מוקדם בגין מעשי אלימות, חטיפה ועינויים באירועים שקדמו להפיכה ב-2013, אולם הם זוכו מרצח, סעיף הנושא עמו עונש מוות.
ב-16 במאי 2015 נגזר עליו עונש מוות.
ב-18 ביוני 2016 נדון ל-40 שנים באשמת הריגול לקטר.
ב-15 בנובמבר 2016 הומתק עונש המוות שנגזר עליו, וגזר דינו נקבע ל-60 שנות מאסר.
ב-17 ביוני 2019, במהלך דיון בערעורו, לקה בליבו ומת.
בהחלטת השלטונות, הוא נקבר באותו הלילה בקהיר ובנוכחות פחות מעשרים איש.
מורסי היה איש האחים המוסלמים, תנועה לאומנית-דתית אשר מקדמת סדר יום אסלאמיסטי ושואפת לכינונה של מדינת הלכה.
טרם בחירתו לנשיא הביע מורסי התנגדות לקיומה של מדינת ישראל והתבטא בחריפות נגדה, גם בהתבטאויות בעלות נימה אנטישמית כגון "מוצא הציונים מן הקופים והחזירים" כלשונו.
לאחר בחירתו לנשיאות, שיגר מורסי אגרת ברכה לנשיא פרס, בה הביע תקווה לשלום במזרח התיכון.
הצעד עורר עליו ביקורת ציבורית חריפה במצרים.
מוחמד לטיף היה כדורגלן מצרי.
הוא שיחק בקבוצות א-זמאלכ ממצרים וריינג'רס מסקוטלנד, וכן בנבחרת מצרים בכדורגל.
לטיף סייע לנבחרת מצרים להעפיל למונדיאל 1934, וכבש שלושה שערים נגד נבחרת ארץ ישראל במוקדמות.
הוא אף שיחק במשחקה היחיד של מצרים במונדיאל זה, בשלב שמינית הגמר, נגד הונגריה.
בין 1920 ל-1935 שיחק בא-זמאלכ, וב-1935, לאחר המונדיאל, הובא לריינג'רס על ידי מאמנה הסקוטי של נבחרת מצרים ג'יימס מקריי.
בעונת 1935/6 שיחק במשחקו היחיד בליגה הסקוטית, במשחק מול היבס (Hibs).
ב-1936 נכלל בסגל נבחרת מצרים ששיחק במשחקים האולימפיים בברלין.
שנים לאחר משחקו נגד נבחרת ארץ ישראל התגייס לצבא המצרי והשתתף בקרבות מלחמת העצמאות באזור כיס פלוג'ה, שבו כותר כוח של הצבא המצרי בעקבות מבצע יואב.
לטיף היה אחד מהחיילים המצרים שנשבו על ידי חיילי צה"ל, וכשאלה זיהו את השחקן שהצטיין נגד נבחרתם, שחררו אותו מיד למצרים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל שימש לטיף מאמן בא-זמאלכ.
מוחמד יוסוף אַלְ-מַגַרְיַף (ערבית: محمد يوسف المقريف; תעתיק מדויק: מֻחַמַּד יוּסֻף אַלְמַקַרְיַף; נולד ב-1940) הוא פוליטיקאי לובי שכיהן כנשיא הקונגרס הלאומי הכללי של לוב מאוגוסט 2012 עד מאי 2013. בתוקף תפקידו זה, הוא שימש דה פקטו כראש המדינה והממשל עד אשר ימונה ראש ממשלה ותכונן ממשלה.
מגריף הוא גם מנהיגה של מפלגת החזית הלאומית, שזכתה בשלושה מושבים בבחירות הפרלמנטריות של שנת 2012 (הראשונות לאחר עידן קדאפי), וכבר לפני כן היה ידוע בכך שייסד וכיהן כמנהיג הראשון של החזית הלאומית להצלת לוב, קבוצת אופוזיציה ידועה למשטרו של מועמר קדאפי.
מוחמד כאמל עמר הוא דיפלומט מצרי.
כיהן כשר החוץ של מצרים בתקופת נשיאותו של מוחמד מורסי כנשיא מצרים.
עמר החל את עבודתו הדיפלומטית כיועץ במשלחת המצרית לאו"ם.
הכהונה שארכה חמש שנים, החלה מאוגוסט 1982 עד לספטמבר 1987, כאשר במהלך תקופה זו הוא כיהן גם כנציגה של מצרים במועצת הביטחון של האו"ם (1983–1984).
עמר המשיך לעבוד כיועץ אחראי לדיפלומטיה רב-צדדית וכיועץ לארגונים שונים.
בין השנים 1987–1989 עבד במשרדיהם של סגן ראש הממשלה המצרי ובמשרדו של שר החוץ המצרי.
לאחר מכן, בשנת 1989, החל לעבוד בשגרירות המצרית בוושינגטון די.
סי., תפקיד שסיים בחודש דצמבר 1993. לאחר מכן, בין ינואר 1993 עד ספטמבר 1995, הוא מונה לסגן עוזר שר החוץ שעסק בארגונים מאפריקה.
עמר המשיך בעבודתו הדיפלומטית ומונה לשגריר מצרים בערב הסעודית וכנציגה של מצרים בארגון המדינות האסלאמיות.
את שני התפקידים הללו מילא עמר במשך שנתיים בין ספטמבר 1995 לדצמבר 1997. במקביל לעבודתו הדיפלומטית, מונה עמר בדצמבר 1997 למנכ"ל חלופי במועצת המנהלים של הבנק העולמי בוושינגטון, עת הוא מייצג את מדינתו ועוד 13 מדינות ערביות.
עמר מילא תפקיד זה עד לחודש ינואר 2009.
לאחר המהפכה במצרים ובעקבות דרישה ציבורית מונה עמר ב-18 ביולי 2011 לתפקיד שר החוץ בממשלתו של עיסאם שרף.
לאחר מכן המשיך לכהן גם בממשלתו של כמאל גנזורי שהורכבה ב-7 בדצמבר 2011 ובממשלתו של הישאם קנדיל שמונתה ב-2 באוגוסט 2012.
ב-2 ביולי 2013 התפטר עמר מתפקידו כשר החוץ בעקבות גל המחאות שפרץ במדינה.
יחד עמו התפטרו כמה שרים נוספים אשר מחו נגד הנשיא מוחמד מורסי על שאינו נענה לדרישת המפגינים.
מוחמד כליבאת הוא כדורגלן עבר בדואי-ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי .
כליבאת נולד ביישוב הבדואי בסמת טבעון, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית.
החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל נצרת עילית, ובשנת 2009 עלה לבוגרים.
בינואר 2010 עבר למכבי חיפה, וב-17 באפריל 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד מועדון ספורט אשדוד.
לקראת עונת 2010/2011 הושאל להפועל עכו, במדיה כבש חמישה שערי ליגה וסייע לה להגיע לפלייאוף האמצעי.
ביולי 2011 הושאל למכבי נתניה.
תחת הדרכתו של ראובן עטר הבקיע שלושה שערים ב-29 הופעות בעונת 2011/2012, וסייע לה לסיים במקום הרביעי שהוביל למשחקי מוקדמות הליגה האירופית.
בקיץ 2012 הושאל לבני סכנין, ובעונת 2012/2013 כבש חמישה שערי ליגה.
בסיום העונה האריך את חוזהו במכבי חיפה בשלוש שנים, והושאל לסכנין לעונה נוספת.
את עונת 2013/2014 סיים עם בני סכנין לפלייאוף העליון, כשכבש 11 שערי ליגה והיה מלך השערים של הקבוצה.
לקראת עונת 2014/2015 חזר כליבאת לסגל מכבי חיפה, ושותף בשבעה משחקי ליגה, אך בינואר 2015 הושאל שוב לבני סכנין.
לקראת עונת 2015/2016 הושאל לקבוצת מכבי פתח תקווה, במדיה כבש ארבעה שערים בעונה זו, וביוני 2016 חתם על חוזה לעונה נוספת במועדון.
ב-29 בינואר 2017 הושאל כליבאת להפועל רעננה, ובמדיה כבש שני שערים ב-11 הופעות עד תום עונת 2016/2017.
ב-28 ביוני 2017 חתם כליבאת לשנתיים בבני סכנין, אך בינואר 2018 הושאל שוב להפועל רעננה, וכבש שני שערים ב-13 הופעות עד תום עונת 2017/2018. לקראת עונת 2018/2019 חזר כליבאת לבני סכנין וכבש שלושה שערי ליגה, אך בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-18 באוגוסט 2019 חתם כליבאת בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית.
ב-22 בינואר 2020 חתם כליבאת בהפועל אום אל-פחם עד לסוף העונה.
ב-13 בינואר 2021 חתם כליבאת בהפועל אכסאל.
ב-30 ביולי 2023 חתם בצעירי כפר כנא מליגה א' צפון.ב-24 בפברואר 2024 פרש ממשחק פעיל.
לזכותו של כליבאת 14 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, בהן כבש ארבעה שערים.
ביוני 2013 נכלל בסגל הנבחרת לקראת אליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה בישראל.
כליבאת נולד בכפר הבדואי, בַּסְמֶת טַבְּעוּן, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית.
בוגר תואר ראשון בחינוך וחברה עם התמקדות בהכשרות בספורט ב.
מוחמד מיאן סומרו (בסינדית: محمد میاں سومرو; נולד ב-19 באוגוסט 1950) הוא פוליטיקאי ובנקאי פקיסטני שכיהן כיושב ראש הסנאט של פקיסטן בין השנים 2003 – 2008.
סומרו הוא בן למשפחה רבת השפעה ממחוז סינד שהייתה פעילה בפוליטיקה הלאומית החל משנת 1923. אביו, אחמד מיאן סומרו, היה סגן יושב הראש של האספה המחוזית של מערב פקיסטן וחבר הסנאט והיה פעיל בהקמת מערכת הוועדות של הסנאט.
סומרו הוא גם נכדו של פוליטיקאי, ח'אן בהדור חג'י מולה בוקס סומרו.
הוא שימש כממלא מקום ראש ממשלת פקיסטן מנובמבר 2007 ועד לאחר הבחירות הכלליות שהתקיימו בפברואר 2008 וכן כממלא מקום נשיא פקיסטן לאחר התפטרותו של פרבז מושארף באוגוסט 2008, בשני המקרים בתוקף תפקידו כיושב ראש הסנאט.
סומרו הוא בנקאי בעל הכרה בינלאומית ובתוקף זה שימש במגוון משרות בכירות הן בארצו והן מחוצה לה בארגונים לאומיים ובינלאומיים.
בין שאר המוסדות בהם עבד נמנים: בנק אוף אמריקה, הבנק הבינלאומי של תימן, בנק פייסל האסלאמי של בחריין, בנק MCB הפקיסטני, בנק זראי טרקיאטי (לשעבר, הבנק לפיתוח חקלאי של פקיסטן), הבנק הלאומי של פקיסטן ועוד.
סומרו זכה להכרה רבה על הישגיו במהלך עבודתו בארגונים אלו.
הוא גם היה פעיל מאוד בהקמת מערכת המיקרו אשראי בפקיסטן.
הוא גם חבר במועצת המנהלים של חברת בת של רויאל דאטש של הפקיסטנית.
תפקידו הציבורי הראשון של סומרו היה מושל מחוז סינד, תפקיד בו הוא כיהן החל ממאי 2000. בדצמבר 2002 הוא התפטר מתפקידו והתמודד בבחירות לסנאט.
בפברואר 2003 הוא נבחר לסנאט ובמרץ אותה שנה הוא נבחר כיושב ראש הסנאט.
בנובמבר 2007, לאחר התפטרותו של ראש ממשלת פקיסטן, שווכת עזיז, שימש סומרו כממלא מקומו עד לעריכת הבחירות הכלליות בפברואר 2008 והשבעתו במרץ של ראש הממשלה החדש, יוסוף רזא גילאני.
באוגוסט 2008, עם התפטרותו של נשיא פקיסטן פרבז מושארף, הפך סומרו באופן אוטומטי, כמתחייב בחוקת פקיסטן, לממלא מקומו.
החוקה מחייבת לקיים בחירות לנשיא לא יאוחר מחודש לאחר התפטרותו של הנשיא הקודם.
לפיכך, ב-9 בספטמבר אותה שנה הושבע הנשיא הנבחר אסיף עלי זרדארי במקומו של סומרו.
מאז פרישתו מהחיים הפוליטיים משמש סומרו כחבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה למנהל ולטכנולוגיה בלאהור.
סעיד מוחמד מירמוחמדי (בפרסית: سید محمد میرمحمدی; 1948 – 2 במרץ 2020) היה פוליטיקאי איראני, ששימש כיועץ בכיר של המנהיג העליון באיראן, אייתוללה עלי ח'אמנאי, וחבר במועצה לאבטחת אינטרס המשטר.
הוא היה חבר הפרלמנט האיראני וייצג את העיר קום.
מוחמד היה חבר במועצה המרכזית של מפלגת הרפובליקה האסלאמית, ראש המטה לנשיאות בתקופת נשיאותיהם של עלי חמינאי ואכבר האשמי רפסנג'אני, ומזכ"ל מפלגת התרבות האיסלאמית.
מוחמד נולד בשנת 1949 בקום, איראן.
הוא היה אחיינו של איש הדת הבכיר מוסא שובאירי זנג'אני.
מוחמד מונה על ידי המנהיג העליון של איראן, עלי חמינאי, כחבר המועצה לאבטחת אינטרס המשטר באוגוסט 2017.
מוחמד מת ממחלת הקורונה ב-2 במרץ 2020, ערב יום הולדתו ה-71, מה שהופך אותו לגורם הבכיר ביותר בהנהגת איראן שמת מהנגיף.
מוחמד מחמוד ח'ליל היה משפטן, פוליטיקאי ואספן אמנות מצרי.
כיהן כשר החקלאות ונשיא הסנאט המצרי.
לאחר מותו הפך ביתו בקהיר למוזיאון מוחמד מחמוד ח'ליל, ובו חלק מאוסף האמנות שלו.
לעיתים קרובות מופיע בצמוד לשמו תואר הכבוד ביי.
מוחמד מחמוד ח'ליל נולד בקהיר בשנת 1877 למשפחה מצרית עשירה, שהייתה בעלת אדמות חקלאיות רבות.
לאחר מכן נסע לפריז ללימודי משפטים בסורבון.
בשנת 1903 נשא את אמיליין הקטור לוס, שהייתה זמרת ורקדנית.
הוא שב עם אשתו לקהיר וחי באחוזתו הפרטית בגיזה.
הוא פתח משרד לעריכת דין והחל לשבת בדירקטורים שונים של חברות מצריות גדולות, בהן "בנק החקלאות של מצרים".
בשלב מסוים בחייו החל לאסוף יצירות אמנות מודרניות.
האוסף שלו היה באותה עת אחד היפים במזרח התיכון, והוא כלל יצירות מופת של אמנות צרפתית מהמאה ה-19. בשנת 1924 הקים בקהיר את "אגודת ידידי האמנויות היפות" בקהיר, אשר איגדה את בני משפחתו של הסולטאן, בעלי הון, מהנדסים בריטים, צרפתים ואיטלקים העובדים בקהיר.
החל משנת 1925 מארגנת האגודה תערוכה שנתית של ציורים מזרחיים ומערבים.
בשנת 1937 מונה לשר החקלאות במצרים.
בשנת 1939 נבחר לנשיא הסנאט המצרי.
בפברואר 1942 האשים אותו המלך פארוק בניסיון להקמת ממשלה חדשה, והוא הורחק מהשלטון.
לאחר מלחמת העולם השנייה התמנה לכתב האקדמיה לאמנויות יפות בפריז.
בשנת 1949 פיקח על התערוכה צרפת-מצרים שאורגנה בקהיר.
מחמוד ח'ליל בילה שישה חודשים בשנה בצרפת.
ב-27 בדצמבר 1953 הוא מת מהתקף לב, ללא ילדים.
על פי חוקי הקוראן הוא הוריש לאשתו רבע מהונו.
ביתו בגיזה והאוספים שבהם הפכו בשנת 1962 למוזיאון מוחמד מחמוד ח'ליל.
מוחמד מג'אדלה הוא עיתונאי ואיש תקשורת ערבי-ישראלי.
משמש כמנהל חטיבת החדשות וכמגיש בכיר ברדיו א-נאס המשדר מנצרת; משמש גם כפרשן וכפאנליסט בשידורי חדשות 12 וככתב באתר N12, ובעל טור בעיתון "גלובס".
מג'אדלה נולד וגדל בבאקה אל-גרבייה למשפחה ערבית-מוסלמית.
אביו הוא פוליטיקאי וחבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה, ראלב מג'אדלה, שכיהן גם כשר המדע, התרבות והספורט.
אמו היא הודא גאניים מג'אדלה.
הוא התחנך בבית הספר החקלאי ימה שבכפר הערבי זמר.
בהמשך למד לימודי תקשורת במסגרת המכללה האקדמית עמק יזרעאל, אותם סיים ב-2017.
בתחילת דרכו העיתונאית ייסד מספר אתרי חדשות בתוך המגזר הערבי.
ב-2013 החל להגיש את המהדורה המרכזית בערוץ החדשות i24NEWS בשפה הערבית.
לצד תפקידו כמגיש שימש מג'אדלה גם ככתב שטח ונשלח לסקר אירועים רבים, בהם חתימת הסכם הגרעין עם איראן בווינה ב-2015, וכן אירועים נפיצים בגבול רצועת עזה במהלך מבצע צוק איתן של צה"ל.
בנוסף, הוביל את משדרי הבחירות לכנסת ה-20 של ערוץ i24NEWS בערבית.
ב-2017 עזב את תפקידו כעורך וכמגיש המהדורה המרכזית בערוץ i24NEWS.
לימים מג'אדלה עבר לערוץ מוסאווא, שם ייסד וניהל את חטיבת החדשות, שהחלה לשדר מרמאללה שבתחום הרשות הפלסטינית.
במקביל החל מג'אדלה להנחות את תוכנית האקטואליה המרכזית של ערוץ מוסאווא.
ב-2019 קריין מג'אדלה תעמולה פלסטינית בערוץ הטלוויזיה הרשמי של הרש"פ - טלוויזית פלסטין.
כשהדבר נחשף לבסוף ב־2023 טען שהוא מתחרט על כך.
בהמשך, נחשף סרטון תעמולה נוסף מ־2018 בו מקריין מג'אדלה.
הסרטון הופק על ידי פורום "פלסטין" הבינלאומי לתקשורת.
עם פרסום תוצאות המכרז לשידורי תחנת רדיו אזורית בשפה הערבית, רדיו א-נאס ב-2019, מונה מג'אדלה למנהל חטיבת החדשות שם, וקיבל את המשימה להקמתה.
כמו כן הגיש את תוכנית הדגל של רדיו א-נאס, בשעות הבוקר.
במרץ 2021 הפך לבעל טור קבוע של פרשנות פוליטית בעיתון "גלובס".
במקביל החל לשמש כפאנליסט ב"אולפן שישי" וב"פגוש את העיתונות" בערוץ 12, והחל מיולי 2021 הצטרף באופן רשמי לצוות הפרשנים והכתבים של חברת החדשות של ערוץ 12.
בנוסף עסק מג'אדלה בקריינות והפקה של מספר סרטים דוקומנטריים לחברות חדשות ואקטואליה בינלאומיות בפרט בשפה הערבית כמו אל-ג'זירה, CNN בערבית, ו"דויטשה ולה" בערבית.
מג'אדלה נכלל ברשימת פורבס 30Under30 של כתב העת "פורבס ישראל" לשנת 2022
ביוני 2022 זכה בפרס אבירי התקשורת החופשית
בפברואר 2023 זכה בפרס המכון הישראלי לעיתונות 2022
מג'אדלה רווק ומתגורר בבאקה אל-גרבייה.
מוחמד מחמוד אל-חאג'ה הוא דיפלומט אמירתי המכהן ממרץ 2021 כשגריר הראשון של איחוד האמירויות הערביות בישראל.
קודם לכן כיהן כראש לשכתו של שר החוץ של איחוד האמירויות הערביות במשך כעשור.
אל חאג'ה בן למשפחת אצולה, נשוי ואב לארבעה בנים, בעל תואר ראשון בלימודי מדע המדינה מאוניברסיטת נורת'איסטרן בבוסטון, ובעל תואר שני בניהול אנרגיה מאוניברסיטת וינה לכלכלה ולעסקים.
בפברואר 2021 מונה לשגריר איחוד האמירויות הראשון בישראל.
ב-1 במרץ הגיע אל-חאג'ה לביקור בן 5 ימים בישראל, שבמהלכו הגיש את כתב אמנתו לנשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, שרת התיירות אורית פרקש-הכהן ושר החוץ גבי אשכנזי.
מוחמד "חמודי" כַּנעאן הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בהפועל באר שבע מליגת העל ובנבחרת ישראל.
מוחמד כנעאן נולד במג'ד אל-כרום, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית.
החל את דרכו בקבוצת הילדים של מועדון ספורט מג'דל כרום אשר הייתה הקבוצה של עיר מגוריו.
בגיל 11 עבר לשחק בקבוצת הילדים של מכבי חיפה.
כנעאן היה שחקן מרכזי בקבוצות הנוער של המועדון והרבה לשחק.
הוא כבש 40 שערים בארבע עונות בקבוצות הנוער השונות של המועדון.
הוא שיחק בנוער של המועדון אך לסירוגין שותף גם בקבוצה הבוגרת.
החל מעונת 2019/2020, שיחק כנעאן רק בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-3 בנובמבר 2019, כבש כנעאן את שער הבכורה שלו בבוגרים בדקה ה-51 לאחר שעלה כמחליף בדקה ה-46 במהלך המשחק נגד סקציה נס ציונה שנגמר בשוויון 2–2. בעונה זו שיחק כנעאן 31 משחקים בכל המסגרות בהם כבש 5 שערים.
ב-21 ביוני 2025 חתם כנעאן לארבע שנים בהפועל באר שבע.
שיחק החל מבנבחרות נערים ב' של ישראל עד גיל 16. בשנת 2019 זומן לסגל נבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19, ושיחק במדיה במסגרת מוקדמות אליפות אירופה לנבחרות נוער עד גיל 19. כנעאן רשם במדי נבחרת הנוער 22 הופעות במסגרות השונות וכבש חמישה שערים.
הוא זומן באותה שנה גם לנבחרת הצעירה עד גיל 21 במסגרת מוקדמות יורו 2021 לנבחרות צעירות.
הוא שיחק נגד נבחרות ספרד ומונטנגרו, כששני המשחקים נגמרו בתיקו 1–1 ותיקו 0–0, בהתאמה.
מוחמד יוסוף הוא כדורגלן קומורי המשחק בעמדת הקשר.
יוסוף התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לה האבר ובקיץ הצטרף לקבוצה הבוגרת.
ב-16 באפריל 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד שטרסבורג.
עונתו השנייה במועדון הייתה עונת השיא שלו כאשר כבש 10 שערים ב-37 משחקים.
בקיץ עזב את צרפת וחתם בארגוטליס מליגת העל היוונית.
את העונה סיים עם 6 שערים ב-27 משחקים, שלא סייעו לקבוצתו לשרוד בליגה הראשונה.
שנה לאחר מכן חתם בווריה וכעבור שנה הצטרף ללבדיאקוס.
בקיץ חזר לצרפת וחתם באז'אקסיו
ב-28 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–3 ל.
ב-15 בנובמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 1–4 ל.
נכלל בסגל הנבחרת לגביע אפריקה לאומות 2021.
מוחמד "מו" כתיר אל-חאוזי (בספרדית: Mohamed "Mo" Katir El Haouzi; נולד ב-17 בפברואר 1998) הוא אתלט ספרדי, זוכה מדליית ארד באליפות העולם (יוג'ין 2022) בריצת 1500 מטר.
כתיר נולד באל-קסר אל-כביר שבמרוקו, ובגיל חמש עבר לספרד.
בחודש אוקטובר 2019 קיבל אזרחות ספרדית.
באליפות אירופה באולם שנערכה בשנת 2021 בטורון שבפולין סיים כתיר במקום הרביעי בריצת 3000 מטר, בתוצאה של 7:49.72 דקות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה מאוחר יותר באותה שנה בטוקיו שביפן סיים כתיר במקום השמיני בריצת 5000 מטר, בתוצאה של 13:06.60 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון שבארצות הברית ביולי 2022 זכה כתיר במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:29.90 דקות, אחרי ג'יין וייטמן מהממלכה המאוחדת (3:29.23 דקות) ויקוב אינגבריגטסן מנורווגיה (3:29.47 דקות).
מוחמד כתיר ניצח בריצה 1500 מ' בהמשחקים האירופיים עם תוצאה 3:36:95 שהיא שיא המשחקים.
ב-2024 הורשע באימרוץ ונגזרה עליו השעיה עד 2028.
מוחמד מונטארי הוא כדורגלן קטרי יליד גאנה המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת א-דוחייל מליגת העל הקטרית ובנבחרת קטר.
מונטארי גדל באקדמיית הכדורגל גולדן ליונס הגנאית.
בשנת 2012 חתם באל-ג'יש מליגת העל הקטרית.
ב-23 ביולי 2015 חתם על חוזה לחמש עונות בלחוויאה (לימים א-דוחייל) מליגת העל הקטרית.
הוא הושאל פעמיים לאל-אהלי מליגת העל הקטרית.
ב-27 בדצמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בניצחון 3-0 על נבחרת אסטוניה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת קטר בטורנירים גביע אסיה 2015 וגביע הזהב 2021.
נכלל בסגל נבחרת קטר לטורניר מונדיאל 2022, ובמשחק המחזור השני בשלב הבתים נגד נבחרת סנגל כבש את השער הראשון בהיסטוריה של קטר בגביע העולם בכדורגל.
מוחמד אבראהים כנו הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אל-הילאל מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
כנו גדל במחלקת הנוער של אל-איתיפאק.
הוא ערך 67 הופעות במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הסעודית וליגת המשנה הסעודית, בהן הבקיע 14 שערים.
ב-3 ביולי 2017 חתם כנו על חוזה לחמש עונות באל-הילאל מליגת העל הסעודית.
כנו היה חלק מסגל נבחרת ערב הסעודית עד גיל 23 בטורניר גביע אסיה עד גיל 23 בשנת 2016.
ב-25 בדצמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית הבוגרת, בתיקו 0-0 נגד נבחרת איחוד האמירויות הערביות במסגרת שלב הבתים של גביע המפרץ לאומות .
ב-15 במאי 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–2 על נבחרת יוון במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת ערב הסעודית במונדיאל 2018, וערך הופעה אחת בטורניר.
מוחמד מידו בדארנה (נולד ב־15 בנובמבר 1995) הוא שחקן כדורגל ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בבני סכנין מליגת העל.
בדארנה גדל במחלקות נוער שונות: מכבי חיפה, הפועל חיפה, בית"ר נס טוברוק ובחזרה לעיר הולדתו סכנין הצטרף לקבוצת הנוער וזכה איתה באליפות הליגה ועליה לליגת העל לנוער.
מידו משחק בעמדות התקפיות – כנף ימין/שמאל וקשר התקפי.
החל את הקריירה בבני סכנין ב־2016 יצא להשאלה באמצע העונה הראשונה להפועל עפולה מהליגה הלאומית וכבש שער בודד.
אחר כך חזר לקבוצתו ושוב יצא להשאלה באמצע עונת 2017 להפועל ראשון לציון.
עם תחילת עונת 2018 חזר בדארנה לבני סכנין רשם שער בודד נגד מכבי חיפה והשתחרר בקיץ.
בספטמבר 2018 הצטרף להפועל אכסאל מהליגה הלאומית ורשם עונת שיא מבחינתו עם עשרה שערים כאשר באמצע העונה זומן למבחנים באלקורקון מהליגה הספרדית השנייה והתעניינות רבה מליגת העל, אך לא שוחרר.
עם סיום העונה הצטרף לווינטרטור מהליגה השווייצרית ורשם במדיה 13 הופעות כולל הופעה בגביע השווייצרי.
אחרי סיום העונה חזר להפועל רעננההיורדת הטריה מליגת העל, במדיה כבש עשרה שערים ואף מונה לקפטן הקבוצה.
בעונתו השנייה בהפועל רעננה נפצע, נאלץ לעבור ניתוח בשרירי הבטן בגרמניה וסיים את העונה.
בינואר 2023 הצטרף לבני סכנין.
מוחמד מהדי אל-ג'וואהירי היה משורר עיראקי.
נחשב בעיני רבים לאחד המשוררים הערבים הגדולים של המאה ה-20, וכן למשורר הלאומי של עיראק.
מוחמד מהדי אל-ג'וואהירי נולד ב-1899 בנג'ף, עיראק.
קיבל בילדותו חינוך דתי מוסלמי מאביו, עבד אל-חוסיין, שהיה איש דת חשוב בנג'ף.
לאחר מכן למד ספרות ופילוסופיה, ובין השאר למד את כתביהם של נהג' אל-בלאע'ה, אל-ג'אחז, אל-מתנבי, ואת הספר אקדמות למדע ההיסטוריה מאת אבן ח'לדון.
בשנת 1924 החל לכתוב שירה, וב-1928 פרסם את ספרו הראשון "בין תחושות לרגשות".
לאחר מכן כיהן תקופה קצרה כמשורר החצר של פייסל הראשון, מלך עיראק, אך פרש עקב חילוקי דעות על רקע פוליטי, וכתב שיר בשם "תשפטו אותי" בו הוא מפרט את מניעיו.
לאחר מכן פרסם ספרי שירה נוספים.
הוא התגורר בבגדאד ואל-חלה, ועבד כמורה בבית ספר תיכון וכעיתונאי ועורך של מספר עיתונים בעיראק.
בשנת 1936 התרחשה הפיכה צבאית בעיראק, בראשות בכר סדקי.
לאחר שפרסם בעיתונו מאמר בגנות ההפיכה הוא נכלא לשלושה חודשים והעיתון נסגר, אך נפתח מחדש לאחר קריסת המשטר הצבאי.
עם זאת, אל-ג'וואהירי היה לא פעם ביקורתי כלפי השלטונות, ואלה סגרו שוב את עיתונו מספר פעמים.
רדיפתו על ידי השלטון גרמה לו להגר לאיראן ולחזור לאחר זמן מה.
בשנת 1946 חבר לתאופיק א-סווידי וניסה לקדם עמדות דמוקרטיות וליברליות בעיראק.
בשנת 1947 נבחר לפרלמנט העיראקי, אך פרש לאחר שנה כמחאה על הסכם פורטסמות'.
בשנות החמישים תמך במפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית.
בשל כך הוא נרדף על ידי ממשלת עיראק וקיבל מקלט מדיני בסוריה.
ביוני 1957 השתתף בדמשק באזכרה לזכרו של , קצין בצבא סוריה שנרצח על ידי מחתרת מורדים, והקריא שיר שמילותיו:
עם הקמת הרפובליקה העיראקית ב-1958 שב לעיראק והתקבל בהתלהבות.
באותה תקופה התבסס מעמדו כמשורר לאומי.
בינואר 1960 הצטרף למספר פוליטיקאים שפרשו מהמפלגה הקומוניסטית העיראקית וביקשו להקים בעיראק מפלגה פרוגרסיבית בשם "המפלגה הרפובליקנית".
יוזמה זו לא יצאה לבסוף לפועל.
ב-1961 הוא שוב נרדף על ידי השלטונות, ונאלץ לברוח ללבנון ולאחר מכן לצ'כיה, שם קיבל מקלט מדיני.
ב-1963 שוב התחוללה הפיכה צבאית בעיראק, והמשטר הצבאי שלל מאל-ג'וואהירי את אזרחותו העיראקית.
ב-1968 תם המשטר הצבאי, ובמקומו עלו לשלטון אחמד חסן אל-בכר ועבד א-רזאק א-נאיף.
הם החזירו לאל-ג'וואהירי את אזרחותו והוא שב להתגורר בעיראק.
בשנת 1994 השתתף ב בערב הסעודית, אירוע תרבותי שממשלת עיראק אסרה על אזרחיה להשתתף בו.
כתוצאה מכך שוב נשללה ממנו אזרחותו העיראקית.
פרסם ספרי שירה רבים, ונבחר מספר פעמים לראש איגוד הסופרים בעיראק.
היה ידיד קרוב של איליא אבו מאדי ושל אחמד שאוקי.
אחיו ג'עפר נהרג במהלך מרד בגדאד (1948), והוא כתב לזכרו את השיר "אחי ג'עפר", אחד משיריו המפורסמים.
זמן קצר לאחר המרד הקריא את השיר במסגד בבגדאד לפני קהל של סונים, שיעים ויהודים.
חלקים מהשיר נחשבים לאבני יסוד בשירה העיראקית המודרנית.
אל-ג'וואהירי מת בדמשק ב-1997 ונקבר בה, לצד קבר אשתו, בטקס ממלכתי ובנוכחות קהל רב.
על קברו נחצבה מפת עיראק מאבן גרניט, ועליה שורה מאחד משיריו:
על פי פרופ' ששון סומך, שחקר את השירה העיראקית החדשה, שירתו של אל-ג'וואהארי נחשבת "נאו-קלאסית" וקשה לתרגום, והיא משופעת ברמיזות מן השירה האסלאמית הקלאסית, מהמאה ה-10. סומך תרגם מספר משיריו לעברית.
המשורר דוד צמח הושפע רבות מאל-ג'וואהירי, ובשנת 1959 הקדיש לו שיר בספר "עד יבוא האביב", בו פורסמו שירים בערבית ובעברית, זה לצד זה:
השייח' מוחמד סאלח חסן טאהא, "אבו איימן" היה אחד משבעת מייסדי ארגון הטרור חמאס.
טאהא נולד בעיירה יבנא, אך במהלך מלחמת השחרור משפחתו גורשה מהיישוב ועברה להתגורר במחנה הפליטים אל-בורייג' במרכז רצועת עזה.
את השכלתו היסודית השלים בבית הספר היסודי של יבנא ובבית הספר של אונר"א במחנה אל-בורייג', וב-1955 השלים תעודת בגרות בבית הספר התיכון "פלסטין" בעיר עזה.
לאחר מכן נרשם לפקולטה לשריעה באוניברסיטת חברון, וב-1990 השלים את התואר הראשון שלו באוניברסיטה האסלאמית בעזה.
טאהא עבד כמורה במשך 32 שנים בבתי הספר לפליטים ברצועה, וכן שימש כנוטריון וכאימאם במסגד באל-בורייג'.
טאהא הצטרף לתנועת האחים המוסלמים ב-1962, שם פגש לראשונה את השייח' אחמד יאסין והיה לאחד מתלמידיו.
בדצמבר 1987 הצטרף ליאסין כדי לייסד את תנועת חמאס, לצד עבד אל-עזיז רנתיסי, מחמוד א-זהאר, אבראהים אל-יאזורי, מוחמד שמעה, עבד אל-פתאח דוח'אן, עיסא אל-נשאר, סלאח שחאדה ומוחמד דף.
ב-1992 גורש טאהא יחד עם בנו איימן ומאות פעילי חמאס למרג' א-זוהור בדרום לבנון.
במרץ 2003 פשט צה"ל על ביתו של טאהא.
במהלך הפעולה שניים מבני המשפחה השליכו רימונים לעבר החיילים ופצעו שניים מהם באורח קל.
החיילים השיבו בירי ופצעו את טאהא ואת בנו איימן, שפונו לבית חולים בארץ לקבלת טיפול רפואי.
בסריקות בבית המשפחה נמצאו רובה אם-16 וחגורת נפץ, ובסיומן נהרס הבית וטאהא וחמשת בניו נעצרו.
זו הייתה הפעם הראשונה בה פעלה ישראל כנגד פעיל מהלשכה המדינית של חמאס.
טאהא נותר במעצר מנהלי בישראל 14 חודשים רצופים עד לשחרורו במאי 2004, מבלי שהועמד למשפט.
לאורך השנים הוא נעצר 7 פעמים על ידי ישראל ו-8 פעמים על ידי הרשות הפלסטינית.
בבחירות המוניציפליות ב-2005 נבחר טאהא לרשות עיריית אל-בורייג', אך הוא נכנס לתפקידו רק לאחר השתלטות חמאס על הרצועה ביוני 2007.
טאהא סבל מבעיות בריאותיות רבות וקיבל אישור לקבלת טיפול רפואי בחו"ל.
הוא שהה מחוץ לרצועה במשך 3 חודשים במהלכם ביקר במצרים, קטר, סוריה ולבנון, ונפגש עם אמיר קטר, ח'אלד משעל וראשי הלשכה המדינית של חמאס, אוסאמה חמדאן וסגן ראש התנועה האסלאמית.
עם זאת, ממשלת ירדן מנעה את כניסתו לממלכה, ולא איפשרה לו להיפגש עם אחיו עז א-דין טאהא.
טאהא היה נשוי ואב ל-5 בנים.
שניים מהם, איימן ויאסר, שהיו גם הם בכירים בחמאס, חוסלו על ידי ישראל.
יאסר, מהנדס בגדודי עז א-דין אל-קסאם, חוסל ביוני 2003 באמצעות ירי טילים ממסוק אפאצ'י.
בהתנקשות נהרגו גם אשתו ההרה של יאסר, ובתם היחידה.
איימן, שהיה דובר החמאס, חוסל במהלך מבצע צוק איתן.
לאחר מותו של איימן חלה הידרדרות במצבו הבריאותי של טאהא, וב-11 בנובמבר 2014 הלך לעולמו בגיל 77 בבית חולים בדיר אל-בלח, לאחר אשפוז של כמה ימים בשל אירוע לב שעבר.
תנועת החמאס פרסמה הודעת אבל רשמית לאחר מותו.
מוחמד מוחבי (בפרסית: محمد محبی; נולד ב-20 בדצמבר 1998 בבושהר שבאיראן) הוא כדורגלן איראני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת רוסטוב מליגת העל הרוסית ובנבחרת איראן.
מוחבי גדל במחלקת הנוער של שאהין בושהר, והחל את הקריירה המקצוענית שלו במדי המועדון במסגרת ליגת המשנה האיראנית והליגה האיראנית השלישית.
ב-1 ביולי 2019 חתם מוחבי בספהאן מליגת העל האיראנית.
הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 53 הופעות ליגה והבקיע תשעה שערים.
ב-24 באוגוסט 2021 חתם מוחבי על חוזה לחמש שנים בק.ד.
סנטה קלרה מליגת העל הפורטוגלית, בעסקה בה שהריאר מוגאנלו עשה את הכיוון ההפוך.
ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 5-0 לבנפיקה ליסבון במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת .
ב-22 בינואר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על מוריירנסה במסגרת המחזור ה-19 בליגה.
בסך הכל ערך 16 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-11 באוגוסט 2022 הושאל מוחבי למשך עונה אחת לאסתקלאל טהראן מליגת העל האיראנית.
הוא ערך 28 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים, וזכה עם המועדון בסופר קאפ האיראני.
ב-13 ביולי 2023 חתם מוחבי על חוזה לשלוש שנים ברוסטוב מליגת העל הרוסית.
ב-10 באוקטובר 2019 ערך מוחבי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איראן, בניצחון 14-0 על נבחרת קמבודיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. הוא הבקיע שני שערים במשחק זה.
מוחמד מואיסו (בדיבהי: މުޙައްމަދު މުޢިއްޒު; נולד ב-15 ביוני 1978) הוא פוליטיקאי מהמלדיביים המכהן כנשיא המלדיביים, מאז 17 בנובמבר 2023.
הוא שימש כשר השיכון המלדיבי במשך שנים וכראש עיריית מאלה, לפני שהתמודד בבחירות לנשיאות ב-2023 בהן ניצח את הנשיא המכהן איברהים מוחמד סוליך.
מואיסו סיים תואר ראשון ושני בהנדסת בניין באוניברסיטת לונדון, ב-2009 הוא סיים דוקטורט בהנדסה אזרחית באוניברסיטת לידס.
מואיסו כיהן כשר השיכון במשך חמש שנים, מ-2012. במהלך כהונתו כשר השיכון מואיסו קידם מספר פרויקטים גדולים, ביניהם הגשר הראשון במלדיביים שמחבר בין שני איים.
סוף 2015 מויאסו התגלה בתומך מובהק בעם הפלסטינים נוכך סוגיית הר הבית ולאחר ההתפרעויות על גדר הרצועה הוגדר אנטישמי.
לנשיאות ב-2018, מואיסו עזב את מפלגתו והצטרף למפלגתו של הנשיא היוצא, עבדולה יאמין, המפלגה הפרוגרסיבית של המלדיביים (PPM).
בשנת 2021, נבחר מואיסו לראשות העיר מאלה לאחר שהביס את המועמד מהמפלגה הדמוקרטית המלדיבית ששימש כראש העיר.
לאחר הרשעתו של עבדולה יאמין, הנשיא לשעבר ומנהיג האופוזיציה במעילה, מונה מאויסו כמועמד לנשיאות.
בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות מלדיביה ב-2023, הוא קיבל 46.06% מהקולות, ריבוי, ועלה לסיבוב השני ב-30 בספטמבר 2023. הוא נבחר לנשיא בסיבוב השני, כשזכה ב-54.04% מהקולות לעומת 46.04% מהקולות שבהן זכה הנשיא המכהן.
קמפיין הבחירות של מואיסו התמקד בצמצום ההשפעה ההודית במלדיביים, בעקבות כך הוא תואר כפרו סיני.
מואיסו התחייב שישחרר את הנשיא לשעבר יאמין מהכלא.
ב-17 בנובמבר 2023, הושבע מואיסו לנשיא ה-8 של הרפובליקה המלדיבית.
הוא הנשיא הרביעי שנבחר בצורה דמוקרטית.
מוחמד מוּח'בֶּר דֶזפוּלי (בפרסית: محمد مخبر دزفولی; נולד ב-26 ביוני 1955) הוא פוליטיקאי איראני שכיהן כנשיאהּ בפועל של איראן מאז מותו של אבראהים ראיסי ב-20 במאי 2024 עד 28 ביולי 2024.
מאז 8 באוגוסט 2021 כיהן כסגן נשיא איראן, עד למינויו כנשיא הזמני.
בעבר כיהן כראש יישום צו האימאם ח'ומייני (EIKO), וכן כיו"ר הדירקטוריון ב וכסגן מושל מחוז ח'וזסטן.
כיהן כממלא מקום נשיא איראן בפועל, לאחר שהנשיא אבראהים ראיסי נהרג בהתרסקות מסוק.
מוח'בר נולד בשנת 1955 בעיר דזפול שבמערב איראן.
אביו, עבאס מוח'בר, היה איש דת.
מוח'בר הוא בעל שני תוארי דוקטור: תואר שני ודוקטורט במשפט בין-לאומי ותואר דוקטור בניהול.
ספר הכלכלנים המובילים בעולם – 2 כרכים, 2012 (בפרסית: کتاب اقتصاد دانان برتر جهان).
צמיחה כלכלית מהירה באיראן, 2015 (בפרסית: رشد اقتصادی شتابان در ایران).
ביולי 2010 כלל האיחוד האירופי את מוח'בר ברשימה של אנשים וגופים שעליהם הוא מטיל סנקציות, בגין מעורבות לכאורה בסוגיית "פעילות של טילים גרעיניים או בליסטיים", אך כעבור כשנתיים, הסנקציה הוסרה.
מוחמד יזבכ הוא איש דת לבנוני שיעי, ראש מועצת השריעה של "חזבאללה" ואחד ממייסדי הארגון.
יזבכ נולד בשנת 1950, למשפחה שיעית בבודאי, כפר במחוז בעלבכ שבלבנון.
הוא למד תאולוגיה בנג'ף שבעיראק כתלמידו של מוחמד באקר א-סדר.
לאחר שסיים את לימודיו בעיראק, חזר יזבכ ללבנון ב-1980 שם היה השתתף בהקמת חווזות, מוסדות דת שיעיים.
לפני הקמת חזבאללה הוא היה חבר בתנועת "אמל".
עבאס מוסאווי, סובחי א-טופיילי ויזבכ, כולם מן הבקאע, חברו לאנשי משמרות המהפכה האיראנים שהגיעו לבקאע בשנים 1981–1982 והחלו בהקמת ההתארגנות שבהמשך נקראה חזבאללה.
ב-1987 תמך יזבכ במרד טופיילי נגד אי-השוויון בחזבאללה לטובת אלה פעילים מדרום לבנון.
בשנות ה-90 הפך יזבכ למנהיג בכיר בחזבאללה, באזור הבקאע.
הוא הוציא פתוות בנוגע לפעילות חזבאללה שאחת מהן הייתה ב-2006 בנוגע לייצור פנטילין על ידי חזבאללה.
באמצעות פתווה זו הותרו ייצור הסם ומכירתו, אך הפתווה גם דרשה שאיש מחברי חזבאללה לא יצרוך את הסם.
יזבכ הוא נציגו של המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי, בבקאע.
הוא אחראי על חלוקת המענקים הכספיים שהקצה משרדו של ח'אמנאי לחזבאללה.
בנוסף, יזבכ הוא הנציג המיוחד של מזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה וחבר במועצה העליונה של חזבאללה, מועצת השורא.
בשנת 2009 נבחר שוב יזבכ למועצת השורא.
הוא מכהן גם כיושב ראש מועצת השריעה של חזבאללה, הידועה גם בשם הוועדה המשפטית העליונה.
יזבכ שיבח את הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות ב-23 באוקטובר 1983, בהם נהרגו 241 אנשי צבא ארצות הברית.
לטענתו, הפיגועים פגעו בשלטונה המוחלט של ארצות הברית וכן בצרפת.
הוא גם הוסיף, "תנו לאמריקה ולישראל לדעת שיש לנו תאוות קדושים ושהמוטו שלנו הופך למציאות".
הוא נוהג להשתמש באנלוגיה בין "קרב הגמל", מלחמת האזרחים הראשונה בקרב המוסלמים, לבין השימוש של חזבאללה בנשק בניסיון להפוך את ההתקפות החמושות של חזבאללה ללגיטימיות.
בשנת 2012, הוא הוביל למתחים כשהחיה מחלוקת היסטורית בין סונים לשיעים כשמתח ביקורת פומבית על עאישה, בת זוגו השלישית של מוחמד.
ב-9 בדצמבר 2005 ניצל יזבכ מהתנקשות בבעלבכ.
פיצוץ מחוץ לביתו לא גרם לנפגעים.
מקורות זרים דיווחו כי מטרתו של "מבצע חד וחלק" ב-2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה הייתה לחטוף את יזבכ.
הממשל האמריקאי הטיל במאי 2018 סנקציות על יזבכ, לצד מנהיגי חזבאללה אחרים.
ההכרזה נעשתה בשיתוף פעולה עם ערב הסעודית, הממלכה המאוחדת, בחריין, עומאן, קטר ואיחוד האמירויות הערביות.
מוחמד עבדאללה מוחמד מוסטפא הוא כלכלן ופוליטיקאי פלסטיני המכהן כראש ממשלת הרשות הפלסטינית.
משמש גם כיושב ראש קרן ההשקעות הפלסטינית, כיועץ כלכלי בכיר לנשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס וכחבר בוועד הפועל של הארגון לשחרור פלסטין.
בעבר שימש כסגן ראש ממשלת הרשות הפלסטינית וכשר הכלכלה של הרשות הפלסטינית תחת ראמי חמדאללה.
מוסטפא נולד בספארין שבנפת טולכרם.
בגיל 15 עברה משפחתו לכווית, ובין 1972 ל־1976 למד מוסטפא באוניברסיטת בגדאד, בה קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה, כשלאחר מכן שב לכווית על מנת להתמחות בתואר שקיבל.
ב־1983 החל לימודי תואר שני באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בניהול.
לאחר מכן המשיך ללמוד לתואר שלישי במנהל עסקים וכלכלה, שאותו סיים בשנת 1988. בשנת 1991 החל ללמד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון כמרצה אורח.
מוסטפא משמש כיושב ראש קרן ההשקעות הפלסטינית, כיועץ כלכלי בכיר לנשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס וכחבר בוועד הפועל של הארגון לשחרור פלסטין.
בממשלתו של ראש ממשלת הרשות הפלסטינית ראמי חמדאללה שימש כסגן ראש הממשלה וכשר הכלכלה.
ב-12 במרץ 2024 בחר אבו מאזן במוסטפא, כראש הממשלה הבא של הרש"פ במקומו של מוחמד אשתייה שהגיש את התפטרותו.
מהלך זה זכה לאישור אמריקאי ואישורן של מספר מדינות ערביות.
ב-14 במרץ 2024 מונה מוחמד מוסטפא לראש הממשלה.
ב-28 במרץ הציג מוסטפא את ממשלתו שתורכב מ-24 שרים מהן ארבע נשים, והצהיר כי בראש סדר עדיפויותיה יעמוד המצב ההומניטרי בעזה על רקע מלחמת חרבות ברזל.
מוסטפא מכהן כשר החוץ בממשלה.