tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אווה טיקה (בפינית: Eeva Tikka; נולדה ב-31 ביולי 1939) היא סופרת ומשוררת פינית.
טיקה נולדה בעיירה ריסטינה שבמזרח פינלנד.
היא החלה לכתוב עוד בגיל שלוש-עשרה.
למדה בוטניקה באוניברסיטת הלסינקי ויש לה תואר ראשון בפילוסופיה.
טיקה עבדה כמורה לגאוגרפיה ולביולוגיה החל מ-1968. ספרה הראשון יצא לאור ב-1973, אך לאחר חמש יצירות שנדפסו, עזבה את עבודתה ופנתה להתפרנס מן הספרות.
על יצירתה זכתה טיקה בשלושה-עשר פרסים וציונים לשבח.
בין היתר זכתה ארבע פעמים בפרס הספרות הלאומי, ועוטרה במסדר האריה הפיני מדרגה רביעית.
היא מתגוררת ביואנסו שבצפון קרליה.
שניים מספריה - "שיבת הבן" ו"טבילת הדרקון" - תורגמו לעברית בידי רמי סערי וראו אור בהוצאת כרמל.
המלאך פוסע אל תוך הזרם (1991).
אווה מרטון (בהונגרית: Marton Éva; נולדה ב-18 ביוני 1943) היא זמרת סופרן דרמטי הונגרייה, הנודעת בגילום טורנדוט וטוסקה של פוצ'יני ותפקידים וגנריאנים.
מרטון, ילידת בודפשט, למדה פיתוח קול באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט.
הופעתה המקצועית הראשונה הייתה בתפקיד קייט פינקרטון במאדאם באטרפליי של פוצ'יני בפסטיבל הקיץ ההונגרי באי מרגרטה.
הופעתה הראשונה באופרה הממלכתית של הונגריה הייתה בתפקיד מלכת שמחאן ב"תרנגול הזהב" של רימסקי-קורסקוב ב-1968.
בשנת 1972 הזמין כריסטוף פון דוהנאני את אווה מרטון לשיר בתפקיד הרוזנת בנישואי פיגארו באופרה של פרנקפורט.
באותה שנה שרה בתפקיד מטילדה ב"וילהלם טל" של רוסיני, בפירנצה בניצוחו של ריקרדו מוטי.
כמו כן חזרה לבודפשט לשיר בתפקיד אודאבלה ב"אטילה" של ורדי.
ב-1973 הופיעה מרטון לראשונה באופרה של וינה בטוסקה של פוצ'יני.
ב-1977 שרה באופרה הממלכתית של המבורג בתפקיד הקיסרית ב"האישה ללא צל" של ריכרד שטראוס ובאופרה של סן פרנסיסקו הופיעה לראשונה בתפקיד הראשי באאידה של ורדי.
ב-1978 קיימה מרטון את הופעתה הראשונה בלה סקאלה במילאנו כלאונורה באיל טרובטורה של ורדי.
בשנת 1979 שרה לראשונה באופרה הלירית של שיקגו בתפקיד מאדאלנה באנדריאה שנייה של אומברטו ג'ורדאנו.
ב-1981 הופיעה בפסטיבל האופרה של מינכן בתפקיד הראשי ב"הלנה המצריה" של ריכרד שטראוס, בניצוח וולפגנג זאוואליש.
את תפקיד ליאונורה בפידליו של בטהובן שרה בשנים 1982 ו-1983, בשני המקרים בניצוח לורין מאזל.
ב-1976 הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בתפקיד "אווה" באמני השירה מנירנברג של וגנר.
בפסטיבל ביירוית שרה הן את "אליזבת" והן את "ונוס" בטנהויזר, ב-78–1977. ב-1982 ביצעה מרטון את תפקיד "אליזבת" ב"טנהויזר" במטרופוליטן אופרה.
על הופעה זו כתב מבקר הניו יורק טיימס": "כשזמר וגנרי בוגר ובשל מופיע בתמונה, אלה תמיד חדשות טובות, גם אם עלינו להמתין זמן רב בין משלוחים מן החזית.
חדשות היום הן, שהגיעה אווה מרטון.
האמנית ההונגרייה, שגילמה את אליזבת, בפעם הראשונה עם המטרופוליטן אופרה, בהצגת "טנהויזר" ביום שני הוכיחה, כי יש לה סגולות הקול והמזג להיות הבאה בתור כסופרן הדרמטי החשוב ביותר בעולם האופרה.
למעשה, ייתכן שכבר תפסה את מקומה שם.
גוון הקול נכון, כושר העמידה המוחלט מרשים והאינסטינקטים הם כאלה של שחקנית מלידה."
בשנים הבאות הרבתה מרטון להגיש את פרשנותה לתפקיד ברונהילדה בטבעת הניבלונג של וגנר.
היא הופיעה בהפקה השלמה של מחזור הטבעת בניצוח זובין מהטה באופרה הלירית של שיקגו ב-1996. ב-1998 הופיעה בהפקה חדשה של לוהנגרין באופרה של המבורג בתפקיד אורטרוד.
הפעם הראשונה שמרטון שרה את התפקיד הראשי באופרה האחרונה של פוצ'יני, טורנדוט, הייתה באופרה של וינה ב-1983. הזדהות הדוקה נוצרה עם הזמן בינה לבין התפקיד.
מאז 1983 ביצעה תפקיד זה מעל 100 פעמים, בין השאר במטרופוליטן אופרה, לה סקאלה, הארנה של ורונה, האופרה של סן פרנסיסקו, האופרה הלירית של שיקגו, ברצלונה והגראנד אופרה של יוסטון.
כמו כן גילמה את טורנדוט בשש הפקות טלוויזיה ווידאו, ביניהן הפקת האופרה של וינה בבימויו של הרולד פרינס, הפקה של המטרופוליטן אופרה שיצר פרנקו זפירלי והפקה שעיצב דייוויד הוקני ואשר הוסרטה באופרה של סן פרנסיסקו.
היא הקליטה את התפקיד פעמיים, בניצוחם של לורין מאזל ואחריו רוברטו אבאדו.
אווה ז'קלין לונגוריה היא שחקנית, מפיקה, במאית ואשת עסקים אמריקאית.
היא מוכרת בעיקר בשל השתתפותה בסדרת הטלוויזיה "עקרות בית נואשות" בתור גבריאל סוליס.
לונגוריה זכתה בשני פרסי גילדת שחקני המסך והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
לונגוריה נולדה בקורפוס כריסטי, טקסס, ב-15 במרץ 1975, הצעירה מבין ארבע בנותיהם של אלה אווה (מירלס) ואנריקה לונגוריה ג'וניור.
לאחותה הבכורה יש תסמונת דאון.
בת להורים מקסיקנים והיא חונכה כקתולית.
היא לא דיברה ספרדית בילדותה, ולא למדה את השפה עד 2009. בזמן התיכון, היא עבדה במסעדת וונדי'ס במשרה חלקית במשך שלוש שנים, בתחילה כדי שתוכל לגייס כספים לחגיגות הקינסניירה שלה.
לונגוריה סיפרה בעבר לעיתונות כיצד שנותיה במזון מהיר כנערה עיצבו את מוסר העבודה שלה, ואמרה "לא יכולתי לחכות להתחיל לעבוד ולהרוויח כסף משלי".
לונגוריה קיבלה תואר ראשון בקינסיולוגיה באוניברסיטת טקסס A&M–קינגסוויל .
לאחר שסיימה את הלימודים באוניברסיטה, היא זכתה בתואר מיס קורפוס כריסטי שהובילה אותה ללוס אנג'לס; וזמן קצר לאחר מכן, הוא הוחתמה אצל סוכן תיאטרון.
לאחר שלוש שנים באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בנורת'רידג' , היא קיבלה את התואר השני שלה בלימודי צ'יקאנו במאי 2013. "המקום הזה היה כנראה המקום שבו צמחתי הכי הרבה בחיי...
הייתי מותשת כל הזמן שהייתי כאן", היא צוחקת.
הייתי מסיימת לצלם את [עקרות בית נואשות] ובאה לכאן בין 7 ל-10 בלילה, ואז, חוזרת הביתה ועושה הכל שוב.
להיות על הסט ב-5:00 בבוקר.
זה ממלא את ליבי בגאווה המקסיקנית שלי."
בשנת 2000, לונגוריה עשתה את התפקיד הראשון שלה כאורחת בפרק אחד של "בוורלי הילס 90210".
באותה שנה הופיעה כאורחת גם בתוכנית "ג'נרל הוספיטל".
שיחקה את איזבלה ברניה באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" של CBS, בין השנים 2001 ל-2003.
בשנת 2004, לונגוריה החלה את הפריצה שלה בקריירה כששיחקה את גבריאל סוליס כתפקיד ראשי מארבע הנשים של סדרת דרמת המותחן הקומית "עקרות בית נואשות" של ABC במשך 8 עונות עד לשנת 2012.
בשנת 2006, היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב להופעה הטובה ביותר של שחקנית בסדרת טלוויזיה קומית יחד עם כוכבותיה האחרות ב"עקרות בית נואשות".
באותה שנה היא גם כיכבה לצד מייקל דאגלס בסרט המותחן "המאבטח", הסרט הזה הביא לה את תפקידה הראשי הראשון בסרט קולנוע.
בנוסף לשנה זו, גילמה את סילביה ב"זמנים קשים" לצד של פרדי רודריגז וכריסטיאן בייל.
בשנת 2007, שיחקה תפקיד קטן לצד בן סטילר בסרט הקומדיה "הילד שבור לב ".
בשנת 2008, שיחקה תפקיד ראשי לצד פול ראד ולייק בל בסרט הקומדיה הרומנטית "על גופתה המתה".
בשנות ה-2000, לונגוריה הופיעה במספר קמפיינים פרסומיים מתוקשרים ובמגזינים רבים לגברים, והגיעה למקום ה-14 בסקר "הנשים הסקסיות ביותר לשנת 2008" של FHM.
היא גם הופיעה על שערי מגזינים בינלאומיים שונים לנשים, כולל ווג, מארי קלייר והרפרס בזאר.
היא דורגה במקום הראשון ברשימת הכוכבות הלוהטות ביותר של מקסים לשנים 2005 ו-2006, האישה הראשונה שהגיעה לראש הרשימה בשנתיים רצופות.
היא דורגה במקום ה-9 ברשימת 100 הכוכבות הלוהטות ביותר לשנת 2007 של המגזין.
היא דורגה במקום ה-14 ברשימת היפות ביותר של פיפל לשנת 2011. פיפל כינו אותה כאחת מהיפות ביותר בכל גיל לשנת 2012.
לונגוריה הפכה לפרזנטורית של לוריאל פריז בשנת 2005 ומופיעה בפרסומות טלוויזיה ומודעות של המותג עד היום, היא חגגה 20 שנה לייצוגיות של המותג בשנת 2025.
בקיץ 2010, היא הייתה שופטת בתוכנית הבישול "כוכב רשת האוכל הבא של אמריקה" ובאוקטובר, היא הנחתה את טקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה לשנת 2010 במדריד, ספרד.
בשנת 2011, לונגוריה עמדה בראש רשימת שחקניות הטלוויזיה בעלות השכר הגבוה ביותר של מגזין פורבס לשנת 2011.
משנת 2013 עד לשנת 2018 היא שימשה כאחת המפיקות בפועל של "עוזרות בית נחושות".
בשנת 2016, היא גם כיכבה בעונה הרביעית של הסדרה.
בשנת 2014, היא גילמה תפקיד משני בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה הקומית "ברוקלין תשע-תשע".
בשנת 2015, NBC הכריזה על תוכניות לסיטקום בשם טלנובלה, בו לונגוריה תככב בתור שחקנית טלנובלה פופולרית.
היא שודרה במשך עונה אחת בלבד.
באוגוסט 2016, חברת ההפקה של לונגוריה חתמה על חוזה לשנתיים עם "סרטי יוניברסל".
בשנת 2017 שיחקה ב-3 פרקים בסדרת הדרמה המוזיקלית "אימפריה".
בשנת 2018, לונגוריה שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "ימי כלב " לצד ונסה הדג'נס ונינה דוברב.
באותה שנה שיחקה תפקיד משני גם בסרט קומדיה רומנטית "נשוי בהפתעה" לצד אנה פריס.
בנוסף לשנה זו השתתפה בתפקיד אורח ושיחקה את עצמה בסדרת הטלנובלה "ג'יין הבתולה".
בשנת 2019 שיחקה את אמא של דורה בסרט "דורה והעיר האבודה".
בשנת 2023, לונגוריה ביימה את הסרט הביוגרפי-קומי "חריף אש", סרט הבימוי הראשון שלה באורך מלא.
באותה שנה הוכרז כי לונגוריה תפיק עיבוד בשפה הספרדית של סדרת הטלוויזיה "10 אחוז" עבור אמריקה הלטינית ותביים את שני הפרקים הראשונים של סדרת העיבוד.
בשנת 2024, שיחקה תפקיד משני בעונה הרביעית של "רק רוצחים בבניין" לצד סלינה גומז.
בשנת 2025, לונגוריה שיחקה בסרט קומדיית כריסמס "יה.
איזה כיף " שפורסם באמזון פריים.
באותה שנה שיחקה תפקיד משני לצד אדי מרפי, פיט דייווידסון וקיקי פאלמר בסרט הפשע "האיסוף".
בנוסף לשנה זו, שיחקה תפקיד ראשי בסרט הדרמה "מלחמת העולמות" .
בשנה זו גם שיחקה תפקיד ראשי בסרט קומדיית המסע המשפחתית "אלכסנדר והנסיעה הנוראית, האיומה, המבאסת והגרועה ממש" (אנ').
לונגוריה עוסקת לא מעט גם בתחום הקולינריה.
במרץ 2008 פתחה מסעדה בשדרות הוליווד בשותפות עם השף טוד אנגליש, שם המסעדה הוא בסו (Beso; נשיקה בספרדית).
בסוף 2010 פתחה מסעדה נוספת בלאס וגאס יחד עם מספר משקיעים נוספים.
ללנגוריה בעלות של 32 אחוז מהמיזם.
ביולי 2011 הורה בית המשפט לפשיטות רגל ללנגוריה להופיע בלאס וגאס באוגוסט כדי להיבדק על כספי המסעדה שהחלה בהליך פשיטת רגל.
כמו כן הוציאה ספר בישול, ב-2011 הוציאה את ספר בשם "המטבח של אווה", בישול באהבה למשפחה והחברים והשתתפה בעוד מספר פרויקטים קולינריים בין היתר עם השף מייקל סימון.
מעבר לכך מתעסקת הרבה גם באופנה, בשנת 2015 הודיעה שחברה עם יצרנית כלי הספורט "Sunrise Brands" כדי ליצור קולקציית נשים שתושק בסתיו 2016.
במרץ 2017 השיקה קולקציית בגדים באתר הרשמי שלה.
במאי 2025 דווח כי לונגוריה תשמש כבמאית הסרט "The Fifth Wheel", קומדיה של נטפליקס, בכיכובה ובהפקתה של קים קרדשיאן, שנכתבה על ידי פאולה פל וז'נין בריטו.
בשנת 2006, הקימה לונגוריה את עמותת "הגיבורים של אווה" ("Eva's Heroes"), העוזרת למבוגרים ולילדים עם צרכים מיוחדים.
בנוסף, היא דוברת לאומית לעמותה "הורים נגד הסרטן" ועמותות נוספות.
יש לה עמותה הנקראת "העמותה של אווה לונגוריה" (The Eva Longoria Foundation), העוזרת ללטיניות בארצות הברית לבנות עתיד טוב יותר להן ולמשפחותיהן, דרך חינוך.
כחלק מכך, השתתפה ב-2012 ותמכה בבחירתו מחדש של ברק אובמה.
לונגוריה הייתה נשואה לשחקן טיילר כריסטופר בין השנים 2002–2004.
נישאה ב-7 ביולי 2007 לכדורסלן טוני פארקר.
בנובמבר 2010, הגישה לונגוריה בקשת גירושין מפארקר, מכיוון שגילתה שהוא בוגד בה.
בינואר 2011 הושלם תהליך הגירושין.
כעבור שנים אמרה "לא הבנתי את זה בזמנו עם טוני, אבל הפכתי את עצמי לגרסה שלי לעקרות בית נואשות".
ב-13 בדצמבר 2015 הודיעה לונגוריה על אירוסיה לאיש העסקים המקסיקני חוסה אנטוניו "פפה" באסטון פאטיניו, בעלי ערוץ טלוויזיה מקומית וחברת מדיה גדולה באמריקה הלטינית.
הזוג התחתן במקסיקו ב-21 במאי 2016. ביוני 2018 ילדה את בנה הבכור.
ליידי איקס דיבוב פורעי החוק קלסט מרטין A Dark Truth מיה פרנסיס2013Crazy Kind of Love מריון יוזבעולם שבו..
6 פרקים; שודרו ב-CNN2024רק רוצחים בבנייןמייבל6 פרקיםLand of Womenגאלה6 פרקים; גם מפיקה בפועל2025Eva Longoria: Searching for Spainמנחהתוכנית בישול וטיולים
אווה סֶקֶיי (בהונגרית: Székely Éva; 3 באפריל 1927 – 29 בפברואר 2020) הייתה שחיינית יהודייה-הונגרייה, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952) ושיאנית עולם.
הייתה ידועה בכינויה "מאדאם באטרפליי" (Madame Butterfly) כהערכה לצורת שחיית הפרפר שלה.
הייתה שחיינית במועדון מקומי והייתה גאה שהתייחסו אל כישרונה ולא אל דתה.
למרות זאת, בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה הורחקה מקבוצתה בגלל "דת לא ראויה".
לקראת סיום המלחמה ועד סופה היא שהתה בבודפשט בבית מוגן בחסות שווייץ יחד עם כ-40 אנשים נוספים, בשני חדרים.
על מנת לשמור על כושר נהגה לרוץ במעלה המדרגות הלוך וחזור 100 פעמים בכל בוקר.
היא התאמנה בהדרכתו של אימרה שארושי.
באליפות אירופה שנערכה במונטה קרלו, מונקו בשנת 1947 זכתה סקיי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:57.9 דקות, אחרי נל ואן פליט (2:56.6 דקות) ולפני יני דה חרוט (3:00.5 דקות) שתיהן מהולנד.
באולימפיאדת לונדון היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:02.5 דקות, אחרי ואן פליט (2:57.2 דקות), ננסי ליונס מאוסטרליה (2:57.7 דקות) ובת ארצה אווה נובק ז'ראר (2:57.7 דקות).
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 3:01.2 דקות, אך מיד לאחר מכן שיפרה אותו ואן פליט וקבעה 2:57.4 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם מריה ליטומריצקי, אילונה נובק ויודית תמש בתוצאה של 4:44.8 דקות.
בתחרות שנערכה במוסקבה, ב-9 במאי 1951 קבעה שיא עולם במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.9 דקות.
בתחרות שנערכה במוסקבה ב-27 באפריל 1952 קבעה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם מריה ליטומרצקי, אווה נובק ז'ראר וקטלין סוקה שיא עולם חדש של 4:27.2 דקות.
באולימפיאדת הלסינקי זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש 2:51.7 דקות, לפני שיאנית העולם בת ארצה אווה נובק ז'ראר (2:54.4 דקות) ואלינור גורדון מקיי מבריטניה (2:57.6 דקות) שקבעה תוצאה זהה לשחיינית הונגריה נוספת, קלרה קילרמן אך נגעה לפניה ומנעה ניצחון משולש להונגריה.
בשלב חצי הגמר השוותה סקיי את השיא האולימפי שקבעה קודם לכן במוקדמות בת ארצה נובק ז'ראר 2:54.0 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:17.9 דקות.
שתי המנצחות היו חברותיה לנבחרת ולריה ג'נגה (5:12.1 דקות) ואווה נובק ז'ראר (5:13.7 דקות).
בתחרות שנערכה בבודפשט ב-10 באפריל 1953 קבעה את שיא העולם הראשון במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:50.4 דקות.
בתחרות שנערכה בבודפשט ב-24 ביולי אותה שנה היא קבעה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם מגדה הוניאדפי, קלרה קילרמן וולריה ג'נגה שיא עולם חדש של 5:10.8 דקות.
שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבוקרשט, רומניה ב-19 באוגוסט היא וחברותיה שיפרו את שיא העולם והעמידו אותו על 5:09.2 דקות.
בתחרות שנערכה בבודפשט ב-13 ביולי 1955 קבעה במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 5:40.8 דקות.
באולימפיאדת מלבורן זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:54.8 דקות, אחרי אורסולה האפה (2:53.1 דקות) ולפני אווה-מריה אלזן (2:55.1 דקות), שתיהן מגרמניה ולא הצליחה להגן על תוארה.
הישגיה התרחשו בצלו של המרד ההונגרי ופלישת הצבא הסובייטי.
לדבריה, היא לא הצליחה לישון כל השבוע לפני התחרות בדאגה גדולה לבתה בת השנתיים ולהוריה שנישארו בהונגריה.
לתחרות הגיעה לאחר שירדה כ-6 ק"ג במשקלה, כך שהייתה מרוצה מהישגיה.
בשנת 1957 סקיי, בעלה וילדתם ברחו מהונגריה באמצעות דרכונים מזויפים על מנת להגר לארצות הברית, אך בגלל דאגתם להוריה שנשארו הם חזרו באותה שנה.
לאחר מכן פרשה משחייה תחרותית.
בעלה של סקיי דז'ה דיארמטי זכה בחמש מדליות אולימפיות כשחקן כדורמים מהן שלוש מזהב, וכמאמן זכה להוביל את הנבחרת הלאומית לשלוש מדליות אחת מהן מזהב.
דיארמטי נחשב לגדול שחקני הכדורמים בעולם.
אנדריאה ג'רמטי, בתם של דז'ה ואווה סקיי הייתה שיאנית עולם במשחה ל-100 מטר פרפר וזכתה בשתי מדליות אולימפיות (מינכן 1972).
מיהאי הס בעלה לשעבר של אנדריאה זכה גם הוא בשתי מדליות משתי אולימפיאדות, בקאנו.
בשנת 1976 זכתה סקיי להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
בסך הכל שברה סקיי 10 פעמים את השיא העולמי, 5 פעמים את השיא האולימפי, 107 פעמים את השיא ההונגרי וזכתה ב-68 תוארי אליפות של הונגריה.
אווה נובק ז'ראר (בהונגרית: Novák Éva; באנגלית: Éva Novák-Gerard; 8 בינואר 1930 – 30 ביוני 2005) הייתה שחיינית ואלופה אולימפית הונגרייה.
אווה נובק ז'ראר נולדה בבודפשט.
היא אחותה הצעירה של אילונה נובק, שחיינית הונגרית בעבר ואלופה אולימפית גם כן.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה נובק ז'ראר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:00.2 דקות לפני בת ארצה אווה סקיי (3:02.5 דקות).
המנצחות בתחרות היו נל ואן פליט מהולנד (2:57.2 דקות) וננסי ליונס מאוסטרליה (2:57.7 דקות).
בשלב חצי הגמר קבעה נובק-ז'ראר תוצאה של 2:58.0 דקות.
בשנת 1950 קבעה נובק ז'ראר שיא עולמי חדש במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:48.8 דקות.
שנה מאוחר יותר ב-1951 היא שיפרה את שיאה והעמידה אותו על 2:48.5 דקות.
נובק ז'ראר שחתה חזה בסגנון השמרני ולמעשה שיאה העולמי שופר לראשונה בשנת 1961 על ידי השחיינית המזרח גרמניה קארן באייר.
לאולימפיאדת הלסינקי (1952) הגיעה נובק ז'ראר כשיאנית עולם במשחה ל-200 מטר חזה.
במשחקים האולימפיים היא זכתה בשלוש מדליות.
ב-200 מטר חזה זכתה נובק ז'ראר במדליית כסף בתוצאה של 2:54.4 דקות אחרי בת ארצה אווה סקיי (2:51.7 דקות, שיא אולימפי חדש).
היה זה מאבק בין שלוש שחייניות מהונגריה, אך אלינור גורדון מקיי מבריטניה (2:57.6 דקות) התברגה ביניהן במקום השלישי לפני קלרה קילרמן ברטוש שסיימה במקום הרביעי בתוצאה זהה.
כמו כן, היה הבדל רב בסגנון השחייה שלהן, סקיי שחתה חזה בסגנון ידיים פרפר ואילו נובק ז'ראר שחתה בסגנון השמרני.
במשחה ל-400 מטר חופשי היא זכתה במדליית כסף נוספת בתוצאה של 2:13.7 דקות אחרי בת ארצה ולריה ג'נגה (5:12.1 דקות, שיא אולימפי).
במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי היא וחברותיה (אחותה המבוגרת אילונה נובק, יהודית תמש וקטלין סוקה) זכו במדליית זהב בתוצאה של 4:24.4 דקות, שיא עולם חדש, שיפור לשיא העולמי הקודם שלהן (4:27.2 דקות) לפני ההולנדיות (4:29.0 דקות) והאמריקאיות (4:30.1 דקות).
נובק ז'ראר קבעה במשחה זה את הזמן המהיר בתחרות 1:05.1 דקות.
במשחה ל-200 מטר חזה בשלב המוקדמות, קבעה נובק ז'ראר שיא אולימפי חדש, בתוצאה של 2:54.0 דקות.
נובק ז'ראר פגשה את בעלה פייר ז'ראר, עיתונאי ספורט במשחקים האולימפיים בהלסינקי ומאוחר יותר התחתנה איתו.
היא עברה להתגורר בבריסל, שם עבדה כרופאה וערכה את מחקריה.
לאולימפיאדת מלבורן (1956) הגיעה נובק ז'ראר בכושר לא טוב וכשחיינית נבחרת בלגיה.
היא לא הצליחה לעלות לשלב הגמר, כשחתה במוקדמות תוצאה של 3:02.7 דקות ודורגה בסיום במקום ה-12.
אווה נובק ז'ראר נפטרה בבריסל שבבלגיה בשנת 2005.
בשנת 1973 זכתה נובק ז'ראר להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה ביחד עם אחותה.
נובק ז'ראר שברה שיאי עולם במשחים ל-200 יארד, 200 מטר ו-400 מטר חזה.
48 פעמים היא שיפרה את השיא ההונגרי וזכתה ב-33 תוארי אליפות של הונגריה.
כמו כן זכתה ב-8 תוארי אליפות בלגיים.
אווה דה-לה קרידד מנדז היא שחקנית אמריקאית, דוגמנית ואשת עסקים, שהתחילה את קריירת המשחק שלה בשנות ה-90. ידועה בעיקר בזכות השתתפותה בשוברי הקופות "יום אימונים מסוכן" (2001), "מהיר ועצבני 2" (2003), "היצ'" (2005), "גוסט ריידר" (2007) ו"החבר'ה האחרים" (2010).
מנדז נולדה במיאמי, פלורידה, לזוג הורים קובנים, אווה פרז סוארז וחואן קרלוס מנדז.
אימה עבדה בתיאטרון הסיני ואילו אביה ניהל עסק למכירת והפצת בשר.
לאחר גירושי הוריה, גדלה מנדז בשכונת סילבר לייק בעיר לוס אנג'לס עם אימהּ, אחיה ואחותה.
גדלה כקתולית וחונכה להיות נזירה.
למנדז היה אח גדול, חואן קרלוס מנדז ג'וניור (1963–2016), שמת מסרטן הגרון.
יש לה גם אחות גדולה, ג'נט, ואח למחצה הצעיר ממנה מנישואיו השניים של אביה, קרלוס אלברטו "קרלו" מנדז.
בתיכון למדה בגלנדייל, קליפורניה, ולאחר מכן למדה שיווק באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בנורת'רידג'.
כשסוכן ליהוק בהוליווד ראה את תמונותיה.
מנדס, אז בשנתה השנייה בלימודים לתואר ראשון, נשרה מהלימודים בשנת 1997 כדי לפצוח בקריירת משחק אצל המורה למשחק איוואנה צ'אבק.
מנדז שוכנעה על ידי סוכן לבסס את קריירת המשחק שלה בהופעה בקליפים.
הופיעה בקליפים של ויל סמית', Pet Shop Boys ואירוסמית'.
לאחר מכן החלה לשחק בתפקידים מינוריים באופרות סבון.
בשנת 2001 זכתה לפריצתה הגדולה בסרט "יום אימונים מסוכן" בו שיחקה לצד דנזל וושינגטון ואית'ן הוק.
בעקבות השתתפותה בסרט זה לוהקה לסרטים "תקועים לנצח" ו"היו זמנים במקסיקו" שעל השתתפותה בו הייתה מועמדת לפרס נבחרי הנוער.
בשנת 2005 שיחקה בתפקיד הנשי הראשי בסרט "היצ'" לצד ויל סמית'.
בשנת 2007 שיחקה בשובר הקופות "גוסט ריידר" לצד ניקולס קייג' ובשנת 2009 שבה לשחק לצידו בסרט "פקד מושחת".
בנוסף לקריירת המשחק, נבחרה מנדז בשנת 2005 לשמש כדוברת הבינלאומית של חברת הקוסמטיקה "רבלון" והשתתפה בקמפיין שלהם לגייס כספים למחקר סרטן השד, בדומה לשחקניות ודוגמניות אחרות כמו ג'וליאן מור, האלי ברי וסינדי קרופורד.
בדצמבר 2007 הצטלמה בעירום לקמפיין נגד פרוות של ארגון זכויות בעלי החיים, "PETA".
מנדס הייתה נערת לוח השנה של המשקה האלכוהולי קמפרי לשנת 2008, וביולי 2008, היא הוכרזה כפנים הבינלאומיות של פסטיבל 30 הימים של אופנה ויופי באוסטרליה.היא הופיעה עירומה בפרסומת לבושם "Secret Obsession" של קלווין קליין, פרסומת שמנהלי רשתות השידור בארצות הברית מצאו סיכון רב מדי בשידורה.
מנדז הייתה פרזנטורית של מספר מותגי אופנה נבחרים, בהם קלווין קליין, קרטייה, ריבוק, מותג השמפו פנטן, חברת הביגוד הצרפתית מורגן, חברת הביגוד הגרמנית פיק אנד קלופנבורג, מותג הגלידה מגנום, מותג השוקו Cocio, וקידמה את הבושם הצרפתי Angel fragrance של טיירי מוגלר.
נבחרה מספר פעמים לרשימת הנשים הסקסיות בעולם.
בבעלותה של מנדז ליין מצעים וכלי אוכל שנמכרים ברשת חנויות הכלבו האמריקאית מייסיס.
בפברואר 2013 שיתפה פעולה עם חברת הקמעונאות New York & Company, להם היא עיצבה ליין בגדי עבודה לנשים - Eva by Eva Mendes.
היא מנהלת הקריאייטיב של מותג האיפור "CIRCA Beauty", שהושקו בלעדית ב-2015 ברשת בתי המרקחת וולגרינס.
בשנת 2008 נכנסה מנדס למרכז הגמילה של Cirque Lodge ביוטה בשל סוגיות שלא התפרסמו.
מנדז שומרת על אורח חיים פסקטריאני, הן בשל סיבות בריאותיות והן מסיבות מוסריות.
בשנת 2002 ניהלה מערכת יחסים ארוכת טווח עם הקולנוען ג'ורג' אוגוסטו אשר הסתיימו לבסוף בשנת 2008. מספטמבר 2011 מנדז נמצאת במערכת יחסים עם השחקן ראיין גוסלינג, איתו הביאה לעולם שתי בנות.
שנהסדרהתפקידהערות1998ERדונהפרק: "Exodus"מורטל קומבט: כיבושהאנהפרק: "Thicker Than Blood"1999VIPאזמרלדהפרק: "Val the Hard Way"The Disciplesמריה סרנקוסרט טלוויזיה של UPN2013מחק היסטוריהג'ניפרסרט טלוויזיה של HBO2021בלואימדריכת יוגהדיבוב; פרק: "Born Yesterday"
אווה לה גליאן הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון, במאית ומפיקה אנגלייה זוכת פרס אמי ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1980 על תפקידה בסרט "התחייה מחדש".
נולדה בלונדון למשורר האנגלי ממוצא צרפתי ריצ'רד לה גליאן ולעיתונאית הדנית ג'ולי נורגארד.
לאחר שהוריה נפרדו נאלצה להעביר את זמנה בין פריז ללונדון.
גליאן ערכה את הופעתה הראשונה על במה ב-1914 בגיל 15 במחזה של מוריס מטרלינק "מונה ורנה".
הפליגה בשנה לאחר מכן לניו יורק ונסעה לאריזונה וקליפורניה שם הופיעה במספר הפקות תיאטרון.
חזרה לאירופה לתקופה קצרה, כשחזרה לארצות הברית הפכה לשחקנית תיאטרון מובילה על בימות ברודוויי, התפרסמה בעיקר בזכות הופעתה במחזהו של פרנץ מולנר האגדי ליליאום".
הקימה בשנת 1920 את התיאטרון האזרחי בניו יורק בסיוע חברתה אליס דלמאר כורת פחם עשירה מקולרדו.
גליאן קיבלה את פרס הטוני בשנת 1964 כתואר של כבוד על עבודתה בתחום התיאטרון במשך כ-50 שנה, הועמדה לפרס ב-1981 על הופעתה במחזה "אל הבית של סבתא אנחנו הולכות".
גליאן התפרסמה בקולנוע ב-1959 בסרט "תלמיד השטן" והועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ב-1980 על תפקידה בתור הסבתא פרל בדרמה "התחייה מחדש", הייתה בגיל 81 המועמדת המבוגרת ביותר לפרס עד לשנת 1997 אז הועמדה גלוריה סטיוארט לפרס כשהיא בת 87.
זכתה ב-1978 בפרס אמי על הופעתה בסרט "המשפחה המלכותית", סרט המבוסס על מחזה מצליח בכיכובה של גליאן.
מעולם לא הסתירה את נטיותיה הלסביות בקרב התעשייה ההוליוודית, אך הקפידה לשמור על חשאיות מלאה לגבי חייה הפרטיים.
ניהלה מערכות יחסים עם השחקניות טאולה בנקהאד, ביאטריס לילי ולוראט טיילור.
את מערכות היחסים המתוקשרות ביותר שלה ניהלה עם השחקניות אלה נאזימובה וג'וזפין האטצ'ינסון ועם המחזאית מרסדס דה אקוסטה.
ניהלה מערכת יחסים הטרוסקסואלית אחת עם השחקן בסיל רת'בון.
גליאן נפטרה ביוני 1991 בביתה שבקונטיקט מנסיבות טבעיות כשהייתה בת 92.
אווה מוזס קור (30 בינואר 1934 – 4 ביולי 2019) הייתה ניצולת השואה, שיחד עם אחותה התאומה מרים הייתה קורבן לניסויי מנגלה בתאומים במחנה אושוויץ.
אווה ואחותה התאומה מרים נולדו לאלכסנדר ויפה, חוואים, בכפר פורץ (Porț) שבמחוז סלאז', בחבל טרנסילבניה.
משפחת מוזס היו היהודים היחידים בכפר.
בשנת 1940 עבר הכפר, כשאר צפון טרנסילבניה, להונגריה, ובשנת 1944 גורשה המשפחה לגטו צ'היי שבעיר שימלאו סילבאניי.
לאחר מספר שבועות נשלחה המשפחה לאושוויץ.
שני הוריה ושתי אחיותיה הגדולות נספו באושוויץ, רק היא ומרים שרדו, כי ד"ר יוזף מנגלה השאיר את כל התאומים בחיים לצורך עריכת ניסויים בהם.
לתאומות מוזס הזריק מנגלה חומר רעיל, שלהערכתו היה אמור לגרום למותן בתוך כשבועיים.
לאחר שחרור אושוויץ, ב-27 בינואר 1945, שבו התאומות לרומניה והתגוררו בקלוז' עם דודתן.
ב-1950 קיבלו היתר יציאה מרומניה ועלו לישראל.
אווה מוזס למדה בישראל בבית ספר חקלאי, שירתה בצה"ל ונישאה ב-1960 למייקל קור, אזרח אמריקני.
הזוג השתקע במדינת אינדיאנה וב-1965 קיבלה אווה מוזס-קור אזרחות אמריקנית.
בשנת 1978 החלה מוזס-קור בחיפוש אחר "תאומי מנגלה" אחרים ובשנת 1984, לאחר שהתארגנה קבוצת ניצולים, הקימו אווה ואחותה מרים את ארגון "נצח תאומי אושוויץ" (CANDLES), שמטרתו לתמוך בניצולי אושוויץ עליהם נערכו ניסויים רפואיים בהיותם ילדים.
הודות לארגון זה היא איתרה 122 תאומי מנגלה אחרים.
בשנת 1988 שבתה רעב במשך 13 ימים, בדרישה שממשלת ישראל תפעל לאיתורו של מנגלה.
בשנת 1993 נפגשה לראשונה, בגרמניה, עם רופא לשעבר מאושוויץ.
היה זה הנס מינך , שהוסגר לפולין, נשפט במשפטי אושוויץ בשנת 1947 והיחיד שנמצא זכאי.
השניים נותרו בקשר ונפגשו שוב באתר המחנה בינואר 1995, במלאת 50 שנים לשחרור אושוויץ, בעקבות הזמנתה של מוזס-קור.
מוזס-קור הקימה גם מוזיאון ומרכז הדרכה על השואה בשנת 1995 בעיר מגוריה, כדי ללמד את הציבור על אאוגניקה, השואה ועל כוחה של הסליחה.
באמצע שנות ה-90 נפטרה אחותה מרים.
מוזס-קור זכתה להתעניינות בינלאומית לאחר שאמרה שהיא סולחת לנאצים על כל מה שנעשה לה.
על אמירה זאת הופק סרט דוקומנטרי בשם "לסלוח לד"ר מנגלה".
מוזס-קור הסבירה שהיא אינה סולחת לנאצים כי הם ראויים לכך, אלא כי היא ראויה להשתחרר מנטל השנאה ואינה רואה עצמה כקורבן אלא כגיבור שזכה לצאת בחיים מן התופת.
לדבריה, "לקורבן יש הזכות להיות חופשי - ואדם לא יכול להיות חופשי ממה שאחרים עוללו לו אם הוא לא יכול להתנער מן הנטל היומי של כאב וזעם".
בניגוד לקור, טענה ניצולת השואה יונה לקס, גם היא מתאומי מנגלה כי "על זוועות כאלה אי-אפשר לסלוח".
היא השתתפה במשפט הדמה שהתקיים לדוקטור מנגלה, ובתוכנית "ציידי הנאצים".
בשנת 2014 יצא לאור ספרה "שרדתי: חיי הקורבן של יוזף מנגלה".
באפריל 2015 הגיעה לגרמניה והעידה מטעם התביעה במשפטו של איש האס אס אוסקר גרונינג.
כיוון שגרונינג לא ניסה להכחיש את פעילותו בזמן השואה, הסביר שהוא חש חובה מוסרית על מעשיו וביקש סליחה מן הקורבנות, לחצה מוזס-קור את ידו במהלך המשפט, ואף חיבקה אותו.
חלק מן התובעים מתחו ביקורת על מעשה זה, בטענה שאינו יאה לאדם שנמנה עם התובעים במשפט.
באותה שנה הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בטלר שבאינדיאנה.
מוזס-קור נפטרה בקרקוב שבפולין ב-4 ביולי 2019.
אווה מארי סיינט היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1954 על הופעתה בסרט "חופי הכרך".
סיינט נולדה בעיר ניוארק שבניו ג'רזי לאווה מארי ולג'ון מרל סיינט.
למדה משחק לראשונה ב"אוניברסיטת בולין גרין" שבאוהיו.
סיינט פרצה לתודעה העולמית בשנת 1954 בזכות הופעת בכורה קולנועית מוצלחת בדרמה הקלאסית של איליה קאזאן "חופי הכרך".
בסרט הופיעה לצדו של הכוכב מרלון ברנדו בתפקיד אדי דויל וזכתה על תפקידה הקולנועי הראשון בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ההצלחה המסחררת של הסרט הזניקה את הקריירה של סיינט לגבהים חדשים ואחרים משהכירה.
היא הופיעה במותחן הריגול של אלפרד היצ'קוק "מזימות בינלאומיות" בתפקיד אווה קנדול; בדרמה "כובע מלא גשם" של פרד זינמן בתפקיד סלה פופ, עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב; ובסרט "אקסודוס" של אוטו פרמינגר בתפקיד קתרין פרימונט.
בשנות ה-60 הופיעה סיינט בקומדיה של נורמן ג'ואיסון "הרוסים באים!
הרוסים באים!" בתפקיד אלספת' ויטקר; בדרמה של וינסנט מינלי "אהבה למבוגרים בלבד" (The Sandpiper), לצדם של אליזבת טיילור וריצ'רד ברטון; ובסרטיו של ג'ון פרנקנהיימר "הפרס הגדול" בתפקיד העיתונאית לואיס פרדריקסון ו"כולם נפלו".
מאז שנות ה-60 מיעטה סיינט להופיע בהפקות קולנועיות.
היא שיחקה במספר מצומצם של סרטים: "יחסים פשוטים" של גארי מרשל בתור לוריין, אמו של מעצב הפרסום דייוויד בסנר (טום הנקס); בסרט גיבורי-העל של בריאן סינגר "סופרמן חוזר" בתפקיד מרתה קנט, אמו המאמצת של סופרמן (ברנדון ראות'); "וין דיקסי" ו"אגדת חורף" של עקיבא גולדסמן.
סיינט הצליחה לעצב לעצמה קריירה טלוויזיונית ענפה ומגוונת.
היא הועמדה לארבעה פרסי אמי בין היתר על תפקידיה במיני סדרה "כיצד נכבש המערב" ובסרט "!!!Taxi" לצדו של מרטין שין.
היא זכתה לבסוף בפרס אמי בשנת 1990 על הופעתה בסרט הטלוויזיה "People Like Us".
סיינט שיחקה בהופעות אורח בסדרת הדרמה הקומית "בלשים בלילה" בתפקיד וירג'יניה, אמה של מאדי הייז (סיביל שפרד), לצדו של ג'ורג' סי.
סקוט בסרט "ימיו האחרונים של פטון" בתפקיד ביאטריס, אשתו של הגנרל ג'ורג' פטון, ובמיני סדרה "טיטאניק" בשנת 1996.
דיבבה את קטרה במספר פרקים בסדרת ההנפשה "האגדה של קורה".
סיינט הייתה נשואה לבמאי ג'פרי היידן משנת 1951 עד למותו ב-2016. לזוג שני ילדים, דארל ומפיקת הטלוויזיה לורט היידן.
הרוסים באים, הרוסים באים (1966)
ימיו האחרונים של פייטון (1986) - סרט טלוויזיה
אווה מרסיל סטרלינג , ידועה בשם הבמה אווה מרסיל, היא שחקנית, מנחת טלוויזיה ודוגמנית אופנה אמריקאית.
זוכת העונה השלישית של תוכנית הריאליטי "הטופ מודל הבאה".
בעבר הוצגה בכלי התקשורת בשמה המקורי, אווה פיגפורד (Eva Pigford), אך שינתה את שמה מטעמים מקצועיים.
אווה מרסיל פיגפורד נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, לאם אפרו-אמריקאית ולאב פוארטו ריקני.
שמה האמצעי, מרסיל, הוא מיזוג של שמותיהן של סבותיה: מרג'ורי ולוסיל.
למדה באוניברסיטת קלארק אטלנטה שבאטלנטה, ג'ורג'יה, ונשרה ממנה לאחר זכייתה בעונה השלישית של "הטופ מודל הבאה".
בסוף שנת 2004, מרסיל זכתה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "הטופ מודל הבאה", לאחר שגברה על מתחרותיה יאיא דה קוסטה ואמנדה סוופורד.
פרסיה כללו חוזה עם חברת הקוסמטיקה "", כתבה במגזין "Elle" וחוזה דוגמנות עם סוכנות "פורד מודלס".
עבודות המסלול שלה כוללות דוגמנות למארק באוור (סתיו 2005), "Elle Girl presents Dare To Be You: Wal-Mart Meets America's Next Top Model 2005", גראני סטרוק (סתיו 2005), דבורה לינדקוויסט (אביב 2006), "Naqada" (אביב 2006) ו-"Monarchy" (סתיו 2007).
ב-15 בנובמבר 2006 עזבה את סוכניה בני מדינה וטיירה בנקס.
עם מעברה לסוכנות חדשה, הסירה באופן רשמי את השם "פיגפורד" משמה, והחליפה אותו בשמה האמצעי, מרסיל.
היא הסבירה כי מהלך זה נבע מרצונה לפתח קריירת משחק בזכות כישרונה במשחק ולא כתוצאה מפרסומה כדוגמנית.
מרסיל הופיעה במספר וידאו-קליפים, כמו "Baby" של אנג'י סטון, "I Get Money" של 50 סנט ו-"DJ Play a Love Song" של ג'יימי פוקס.
בשנת 2006 לוהקה מרסיל לתפקיד קבוע בסדרה "The Wedding Album" של רשת FOX, אך זו בוטלה עוד לפני עלייתה לאוויר.
בשנת 2008 הצטרפה לקאסט הסדרה "צעירים חסרי מנוח", בתפקיד האם הצעירה טיירה המילטון.
לאחר מספר חודשים, דמות זו, שנועדה להופיע מספר פרקים מצומצם, הפכה לדמות קבועה בסדרה.
בשנת 2009 מרסיל הייתה מועמדת לפרס "NAACP Image" על תפקידה בסדרה, וזכתה עליו בפרס הוליווד הצעירה.
בשנת 2010 הנחתה את עונתה הראשונה של תוכנית המציאות מבית Oxygen, "Hair Battle Spectacular".
מרסיל הופיעה כשחקנית אורחת במספר סדרות של רשת UPN ולאחר מכן של רשת CW שנוצרה ממיזוג רשת UPN עם רשת WB.
כמו כן השתתפה בתפקידים קטנים במספר סרטי קולנוע.
ביולי 2006 החלה מרסיל לצאת עם השחקן לאנס גרוס.
בני הזוג התארסו ב-24 בדצמבר 2008 ונפרדו במרץ 2010. היא יצאה עם הראפר פלו רידה משנת 2010 עד 2012. בשנים 2013–2014 יצאה מרסיל עם הראפר קווין מק'קול.
מרסיל התארסה לעורך הדין מייקל סטרלינג באטלנטה בדצמבר 2017. הם התחתנו ב-7 באוקטובר 2018. לבני הזוג שני בנים, שנולדו באפריל 2018 ובספטמבר 2019. בשנת 2019 ייסדה את חברת cEVAd.
+שנהסרטתפקידהערות2005The Walkסידני לי 2006PremiumפארהCrossoverונסה2007אני חושב שאני אוהב את אשתיהופ2009Super Capersכתבת חדשות2012Note to Selfקארן וולס201324 Hour Loveלאה2015Sister Codeשיילה2017The Cheaters ClubאוליבMiss Me This Christmasטריש מק'דונלדגם מפיקה-שותפהTBABid for Love 2לינדה
גם מפיקה בפועלA New Diva's Christmas Carolזירוסרט טלוויזיה של VH12022–2023Sistasמרילין "מאדאם" דיוויל9 פרקים
אווה יוזפינה יוליה פוטוצקה (בפולנית: Ewa Józefina Julia Potocka, 10 באוגוסט 1818 - 21 במאי 1895) הייתה אשתו של פרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין.
אווה יוזפינה יוליה נולדה ב-10 באוגוסט 1818 בפריז, לאלפרד וויצ'ך פוטוצקי וליוזפינה מריה צ'רטוריסקה, בתם של יוזף קלמנס צ'רטוריסקי ודורותה ברברה יאבלונובסקה.
אחיה אלפרד יוזף פוטוצקי ירש את נחלות המשפחה בלנצוט, ואף כיהן כמושל הכללי של גליציה מטעם האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-3 ביוני 1841 התחתנה אווה יוזפינה יוליה עם פרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין, בנו של יוהאן הראשון יוזף, נסיך ליכטנשטיין, ממנו נולדו לה ארבעה ילדים.
בשנת 1887 מת בעלה פרנץ דה פאולה, וב-21 במאי 1895 מתה אווה יוזפינה יוליה בביתה בווינה.
ב-3 ביוני 1841 התחתנה אווה יוזפינה יוליה עם פרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
יוזפינה מריה יוליאנה, נסיכת ליכטנשטיין {1844–1854)
היינריך קרל אוגוסט, נסיך ליכטנשטיין (1853–1914)
אווה פביאן היא שחיינית מים פתוחים ישראלית ילידת ארצות הברית, אלופת העולם בשחייה במים פתוחים למרחק של 5 ק"מ (רוברוול 2010), בעלת מדליית ארד מאליפות העולם (ברצלונה 2013) במשחה ל-25 ק"מ, אלופת המשחקים הפאן-אמריקאיים (טורונטו 2015) ופעמיים ברציפות סגנית אלופת הפאן פסיפיק (אירוויין 2010 וגולד קוסט 2014) במשחה ל-10 ק"מ.
אלופת ישראל (2018) במשחה ל-5 ק"מ, ואלופת ישראל במשחה ל-10 ק"מ שבע פעמים רצופות.
כמו כן הייתה שותפה להישג של נבחרת השליחים של ישראל עם המקום ה-13 באליפות העולם.
באוגוסט 2024 פרשה פביאן משחייה מקצועית.
פביאן נולדה וגדלה בפרדריק, מרילנד, ארצות הברית.
לקלייר (רופאה) ולג'ק (פרופסור ומאמן שחייה).
פביאן החלה לשחות בגיל 5 בהדרכת אביה, ובגיל 11 להתחרות בשחייה במים פתוחים.
היא בעלת תואר בוגר במוזיקה מאוניברסיטת ייל ותואר שני (MA) במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2012 ל-2016 הייתה שחיינית בנבחרת השחייה של אוניברסיטת ייל.
באוקטובר 2017 עלתה פביאן לישראל והצטרפה לקבוצת הפועל בית שמש.
התאמנה במכון וינגייט בהדרכתו של אמיר אופר.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בסוף יולי 2009 סיימה פביאן במקום 10 במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:50:41.5 שעות ובמקום 27 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:02:09.9 שעות.
באליפות העולם בשחייה במים פתוחים שנערכה ברוברוול, קוויבק, קנדה ביולי 2010 זכתה פביאן במדליית זהב במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:02:00.9 שעות, לפני ג'ורג'יה קונסיליה מאיטליה (1:02:01.0 שעות) ואנה מרסלה קוניה מברזיל (1:02:02.6 שעות).
נוסף לכך, היא פסלה במשחה ל-10 ק"מ.
חודש לאחר מכן, באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירוויין, קליפורניה זכתה במדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:00:35.76 שעות, אחרי בת ארצה כריסטין ג'נינגס (2:00:33.83 שעות) ולפני מליסה גורמן מאוסטרליה (2:00:56.57 שעות).
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בסוף יולי 2011 סיימה פביאן במקום 12 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:00:50.0 שעות ובמקום 30 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:05:41.9 שעות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגוודלחרה, מקסיקו באוקטובר אותה שנה היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:05:54.8 שעות, כשתי שניות וחצי לאט יותר מהתוצאה של מדליית ארד.
מדליית ארד מאליפות העולם בשחייה
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בסוף יולי 2013 זכתה פביאן במדליית ארד במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:07:20.4 שעות, אחרי מרטינה גרימלדי מאיטליה (5:07:19.7 שעות) ואנגלה מאורר מגרמניה (5:07:19.8 שעות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט, אוסטרליה זכתה פביאן במדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:59:52 שעות, אחרי בת ארצה היילי אנדרסון (1:59:51 שעות) ולפני צ'לסי גובקה מאוסטרליה (1:59:54 שעות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו, קנדה באמצע יולי 2015 זכתה פביאן במדליית זהב במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:03:17.0 שעות, לפני פאולה פרז מוונצואלה (2:03:17.0 שעות) וסמנטה ארוולו אקוודור (2:03:17.1 שעות).
בשנת 2016 זו סבלה פאביאן מפציעה, ולכן החמיצה את מרבית התחרויות החשובות..
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר אותה שנה זכתה פביאן ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד.
באליפות ישראל בשחייה למרחק 5 ק"מ בבריכה שנערכה במכון וינגייט בפברואר 2018 זכתה פביאן במדליית זהב בתוצאה של 59:00.01 דקות, התוצאה הטובה ביותר לנשים שנקבעה בישראל במשחה זה, לפני עדן גירלואנצה ממכבי קריית אונו (59:52.00 דקות) וחיה סימון זבלודוף מהפועל דולפין נתניה (1:00:28.74 שעות).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט בסוף יוני 2022 סיימה במקום 19 במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים, ונכנסה לסגל הבכיר של ישראל לאולימפיאדה.
באליפות ישראל שנערכה ביולי זכתה במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:11.13 דקות, לפני אורין גבלן מהפועל עירוני הוד השרון (17:11.15 דקות) ואופק אדיר מהפועל בת ים (17:19.82 דקות).
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 סיימה במקום 17 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:01:11.4 שעות ובמקום 25 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:05:05.0 שעות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר 2024 סיימה פביאן במקום 32 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:02:19.8 שעות.
ביוני, באליפות אירופה בשחייה שהתקיימה בבלגרד, סיימה במקום העשירי במשחה של 5 ק"מ לאחר ששחתה בזמן של 58:42.2 דקות.
בחודש אוגוסט 2024 הודיעה פביאן על פרישתה משחייה תחרותית.
פביאן היא נגנית כינור מחוננת.
היא החלה לנגן בכינור בגיל 4. היא מנגת בעיקר מוזיקה קלאסית.
בספטמבר 2022 נישאה לזוהר תבור, שחקנית נבחרת ישראל ברוגבי.
אווה טרדוש (בהונגרית: Tardos Éva; נולדה ב-1 באוקטובר 1957) היא מתמטיקאית הונגריה ופרופסורית באוניברסיטת קורנל, כלת פרס פולקרסון ב-1988, פרס גדל ב-2012, ופרס קנות' ב-2023.
טרדוש למדה באוניברסיטת בודפשט שם השלימה את הדיפלומה במתמטיקה ב-1981, ואת הדוקטורט ב-1984 בהנחייתו של אנדרש פרנק.
אחיה הצעיר הוא המתמטיקאי גבור טרדוש.
הצטרפה לסגל הפקולטה באוניברסיטת קורנל ב-1989, ועמדה בראש המחלקה למדעי המחשב בשנים 2006 עד 2010. היא משמשת כדקאנית משנה בקולג' למדעי המחשב.
טרדוש נבחרה לאקדמיה הלאומית להנדסה והאקדמיה האמריקנית למדעים ואמנויות, עמיתה ב-ACM מ-1998,
זוכת פרס פולקרסון ב-1988, זוכת פרס ג'ורג' דנציג ב-2006. בין 2004 ל-2009 הייתה העורכת האחראית בכתב העת למחשוב SIAM, וכיום עורכת בכתב העת של ACM וחברה בוועדת העורכים של Theory of Computing.
מחקרה של טרדוש עוסק באלגוריתמים, ומתמקד בתכנון וניתוח של שיטות יעילות לפתרון בעיות אופטימיזציה קומבינטוריות בגרפים וברשתות.
בין השער חקרה אלגוריתמים של רשתות זרימה כדוגמת אלגוריתמי קירוב לזרימה ברשת, בעיות אשכול ובעיות חתך.
בנוסף חוקרת טרדוש בתחום תורת המשחקים האלגוריתמית ובמכרזים.
Algorithmic Game Theory, בעריכה משותפת עם נועם ניסן, טים רוגרדן וויג'י וזיראני בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' 2007
אווה פַייג'יס הייתה סופרת אנגלייה ילידת ברלין.
פייג'יס כתבה רומנים, ביקורת ספרות, מחקרים פמיניסטיים, וכן על זיכרונותיה מילדותה בברלין וכפליטה יהודייה מגרמניה הנאצית.
היא נולדה בשם אווה אונגר, והגיעה לבריטניה בילדותה, בשנת 1939, עם הוריה, פיטר ואירמה אונגר, ואחיה הצעיר, ארנסט.
לאחר שסיימה תואר ראשון בהצטיינות מקוויין מרי קולג' בלונדון בשנת 1953, היא עבדה בהוצאה לאור עד 1967, אז הייתה לסופרת במשרה מלאה.
היא נישאה בשנת 1954 לג'ון ג'ורג ' פייג'יס.
היו להם שני ילדים: הסופרת קתרין ג'יי ("קייט") פייג'יס והיסטוריון אורלנדו פייג'יס.
בשנות ה-1960 היא הייתה מקושרת לקבוצת סופרים ניסיוניים בריטים אשר הושפעו מריינר הפנשטאל; הקבוצה כללה את סטפן תמרסון, אן קווין, אלן ברנס, והמנהיג הבלתי רשמי שלה, ב.
הרומן של פייג'יס משנת 1983, Light, הוא דיוקן אימפרסיוניסטי של יום אחד בחייו של קלוד מונה מזריחה עד שקיעה.
העבודה הידועה ביותר שלה היא המאסה הפמיניסטית, Patriarchal Attitudes, משנת 1970, והיא זכתה בפרס הסיפורת של הגרדיאן ב-1967 עבור ספרה Winter Journey.
אווה חצ'טריאן (בארמנית: Էվա Խաչատրյան; נולדה ב-13 בדצמבר 1990), היא שחקנית ארמנית.
היא ידועה בשל תפקידיה בתור נורה בסדרת הטלוויזיה הארמנית המתרחשת בירוואן, "בית מלא", סיטקום שפיתח המפיק ארמן פטרוסיאן, ובתור ריטה בסדרת הטלוויזיה "אחים".
+הסרטשנהסרטתפקידהערות2015ארבעה חברים וכלה (צפון-דרום)קארין2017סופר אמא 2ילדה לסבית
+טלוויזיה, אינטרנטשנהתוכניתתפקידהערות2012חלומות (Անուրջներ)סופיתפקיד חוזר2012-2013אחים (Եղբայրներ)ריטהתפקיד ראשי2014אמא (Մայրիկ)שרהתפקיד חוזר2014חציית עקבות (Խաչվող Հետքեր)לאנהתפקיד חוזר2015בית מלאנורהתפקיד חוזר (עונה 3)2015שומר האור (Լույսի Պահապանը)תפקיד חוזר2015משחקי רעבעצמה2015צ'יין ספאסוםעצמה2016קארט בלאנש (Քարտ բլանշ)שרהתפקיד ראשי2016-היוםתחנה (Կայարան)תפקיד ראשי
אווה לנה לונדגרן (בשוודית: Eva-Lena Lundgren; נולדה ב-1961) היא דוגמנית ושחקנית שוודית.
לונדגרן נולדה במחוז נורבוטן שבצפון שוודיה, היא הוכתרה כמיס שוודיה 1981, בטקס בחירת מיס תבל שנערך בניו יורק נבחרה לסגנית שנייה, בנוסף היא גם זכתה במקום הראשון בתחרות מיס סקנדינביה ובמקום הרביעי במיס אירופה באותה שנה.
ב-1984 הופיע בסרט הקומדייה האיטלקי "A tu per tu" ובאותה שנה הופיעה בתוכנית הילדים "Rappelkiste" שהופקה על ידי הטלוויזיה הציבורית הגרמנית, ב-1985 הופיעה בסרט "Big Deal After 20 Years", ב-1986 גילמה מספר דמויות בסרט המסע ההיסטורי "Superfantozzi".
היא מורה ללטינית ויוונית בשיטת מונטסורי ומתגוררת באמסטרדם.
אמנדה אווה קוצי הידועה בשם הבמה אווה מקס (Ava Max), היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
במהלך חייה עברה מספר מדינות בארצות הברית בניסיון לקדם את הקריירה המוזיקלית שלה, עד שבשנת 2016 חתמה בחברת ההקלטות "אטלנטיק רקורדס", שם הוציאה בשנת 2018, את הסינגל "Sweet but Psycho", אשר זכה להצלחה מסחרית והביאה לפריצתה.
הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, ובישראל הגיע הסינגל למקום בשני במצעד של מדיה פורסט.
אמנדה קוצי נולדה במילווקי, ויסקונסין שבארצות הברית, להורים מהגרים מאלבניה, אשר עסקו גם הם בתחום המוזיקה.
במהלך חייה הצהירה מקס כי בילדותה נהגה להאזין למוזיקה של ויטני יוסטון ומריה קארי.
היא אף הצהירה כי מדונה, גוון סטפאני, פרגי, בריטני ספירס וכריסטינה אגילרה השפיעו עליה רבות.
מקס דוברת אלבנית, אך לא יודעת לקרוא בה.
בשנת 2013, מקס הוציאה לאור את סינגל הבכורה שלה "Take Away the Pain".
השיר זכה לגרסת רמיקס מחודשת על ידי צמד הדי ג'יים "Project 46" ביולי 2015. בשנת 2014, מקס חתמה אצל המפיק המוזיקלי הקנדי סירקט, שהיה גם חברו של אחיה.
השניים כתבו והפיקו מאות שירים, דוגמת "Anyone but You" שזכה לתשומת לב רבה ממבקרים ומפיקים מוזיקליים נוספים.
בשנת 2016, מקס עזבה את סירקט וחתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "אטלנטיק רקורדס".
במשך השנים מקס נוהגת להודות לסירקט על העבודה המשותפת שלהם.
לאחר שחתמה על החוזה עם חברת התקליטים, בחרה את השם "אווה מקס" כשם הבמה.
זמן קצר לאחר מכן, בחרה מקס גם את התספורת איתה היא מזוהה.
באוגוסט 2017, השתתפה מקס בסינגל "Clap Your Hands", של הזמר לה יות'.
ב-18 באפריל 2018, הוציאה מקס את הסינגל "My Way", וכחודש לאחר מכן את השיר "", שהיווה שיתוף פעולה עם הזמרת האלבנית גאשי.
ביוני של אותה השנה, השתתפה מקס בשיר "Into Your Arms" של הראפר וויט לאויי.
כחודש לאחר מכן הוציאה הזמרת את הסינגל "Salt"', באוגוסט את הסינגל השיווקי "Not Your Barbie Girl".
זמן קצר לאחר מכן, הוציאה את הסינגל "Sweet but Psycho", שהיווה קפיצת מדרגה לקריירה המוזיקלית שלה, שכן השיר הפך ללהיט בינלאומי ולאחד מהשירים המצליחים ביותר בשנת 2018 ובשנת 2019. הסינגל כבש עשרות פסגות מצעדים, ובין היתר כבש את פסגת מצעד הסינגלים הבריטי.
בבריטניה זכה השיר למעמד פלטינה, על סך מכירות של כ-600,000 עותקים.
בישראל הגיע השיר למקום השני במצעד של מדיה פורסט.
לאחר מכן השתתפה בשיר "Let It Be Me" של דייוויד גטה.
כחודש לאחר מכן השתתפה בשיר "Slow Dance" של הזמר איי ג'יי מיטשל, וזמן קצר לאחר מכן הוציאה את הסינגל "Torn".
בנובמבר 2019, הוציאה דואט עם הזמר הספרדי פבלו אלבורן ושמו "Tabú".
בדצמבר 2019, שיתפה פעולה עם הדי-ג'יי אלן ווקר, והם הוציאו יחד את הסינגל "Alone, Pt.
כשלושה ימים לאחר מכן הוציאה את הסינגל הקידומי "On Somebody".
ב-12 במרץ 2020, הוציאה הזמרת את הסינגל "Kings & Queens".
ב-15 במאי, השתתפה בשיר "On Me" יחד עם הזמרים תומאס רט וקיין בראון, שהיווה חלק מפסקול הסרט "סקובי דו!", שיצא באותה השנה.
ביולי 2020 הוציאה את הסינגל "Who's Laughing Now", ובספטמבר את הסינגל "OMG What's Happening".
ב-18 בספטמבר 2020 הוציאה מקס את אלבום הבכורה שלה Heaven & Hell.
האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים בבריטניה ולמקום ה-27 במצעד בילבורד 200. ב-19 נובמבר של אותה השנה הוציאה את הסינגל "My Head & My Heart".
ב-8 ביוני 2021 הוציאה את הסינגל "EveryTime I Cry".
ב-10 בספטמבר 2021, השתתפה בסינגל "Bad Boy", של R3hab וג'ונאס בלו יחד עם קיילי קנטרל.
מספר מבקרי מוזיקה השוו את מקס לזמרות כמו ביבי רקסה, סיגריד ודואה ליפה.
מקס גדלה על זמרים כמו אלישה קיז, נורה ג'ונס, סלין דיון, אריתה פרנקלין, ויטני יוסטון, ביונסה, מדונה, כריסטינה אגילרה, בריטני ספירס וליידי גאגא.
מקס הצהירה כי מריה קארי הייתה ההשראה הגדולה ביותר שלה.
אווה פרולינג (בשוודית: Ewa Fröling; נולדה ב-9 באוגוסט 1952) היא שחקנית שוודית.
פרולינג נולדה בסטוקהולם ולמדה באקדמיה השוודית לתיאטרון במאלמה.
מ-1977 ועד 1988 שיחקה בתיאטרון המלכותי של שוודיה שם הופיעה בין היתר במחזה "Heliga Johanna från slakthusen" של ברטולט ברכט.
בשנת 1981 גילמה אישה העוברת הפלה בסרט סלי והחופש .
ב-1982 התפרסמה כששיחקה בסרט פאני ואלכסנדר.
בשנת 1983 הופיעה בסרט "Happy We" של הבמאי לאסה הלסטרם על חברים המתאחדים ביניהם לאחר שלא התראו שבע עשרה שנה.
ב-1987 שיחקה בסרט ההרפתאות "Jim & Piraterna Blom" לצד סטלאן סקארסגארד.
ב-1993 היא שיחקה בסרט "Sista dansen" בו שיחקו גם אנלי אלהנקו וסטלאן סקארסגארד.
בשנת 2001 שיחקה בסרט המתח "Deadline" לצד הלנה ברגסטרום.
ב-2004 דיבבה בדיבוב השוודי של הסרט משפחת סופר-על.
בתה היא השחקנית טילדה פרולינג.
אווה מריה יונסדוטיר (באיסלנדית: Eva María Jónsdóttir; נולדה ב-26 באפריל 1971) היא מנחת טלוויזיה איסלנדית.
היא למדה באוניברסיטת איסלנד תואר ראשון בספרות משווה ותואר שני בלימודי ימי הביניים.
במשך תקופה מסוימת למדה גם באוניברסיטה בפריז.
ב-1993 החלה לעבוד ב-RUV, רשת השידור הציבורית האיסלנדית, כמגישה.
ב-2000 הופיעה בסרט "101 Reykjavík", שהוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
ב-2001 וב-2003 הגישה את תוצאות הניקוד של איסלנד באירוויזיון.
ב-2003 הנחתה את פרסי אדה (Edda Awards), טקס פרסי הקולנוע והטלוויזיה של איסלנד.
ב-2007 ו-2008 הייתה הפרשנית מטעם הטלוויזיה האיסלנדית של האירוויזיון לרוקדים.
בין 2009 ל-2010 הגישה את משחק הטלוויזיה "Gettu betur", שבו מתחרים ביניהם בחידות טריוויה תלמידי תיכון וסטודנטים מרחבי איסלנד.
ב-2009 וב-2010 הנחתה את אירוע הגמר הלאומי לבחירת הנציג האיסלנדי לאירוויזיון.
אווה נובודומסקי (בהונגרית: Novodomszky Éva; נולדה ב-19 בינואר 1974) היא מנחת טלוויזיה הונגרייה.
נובודומסקי נולדה בעיירה סרווש במחוז בקש.
היא למדה בבית ספר להכשרת מורים בקצ'קמט ובבית ספר לעיתונאות "Komlósi Oktatási Stúdió".
לאחר מכן החלה לעבוד ככתבת חדשות הנוער של "Magyar Televízió", רשת הטלוויזיה הציבורית של הונגריה.
ב-2007 החלה להגיש את תוצאות הניקוד של הונגריה באירוויזיון.
ב-2007 הנחתה את תחרות "מיס עולם הונגריה" בה הזוכה נשלחת לייצג את הונגריה במיס עולם.
ב-2008 הנחתה את התחרות לבחירת נציג הונגריה לאירוויזיון.
ב-2008 הופיעה בסרט הקולנוע "Mázli".
היא הנחתה תקופה מסוימת את התוכנית "Főtér" בה מדי פרק מוצגים אזורים או יישובים ברחבי הונגריה וכמו כן אטרקציות תיירותיות בהם.
ב-2011 ו-2012 הופיעה בשעשועון הטלוויזיה "Magyarország, szeretlek!".
ב-2004 נישאה לאיטלקי סאלבו סגורי.
אווה יונסקו היא שחקנית צרפתייה.
אמה היא הצלמת ממוצא רומני אירינה יונסקו.
אווה נולדה בעקבות מערכת יחסים שאמה ניהלה עם איש צבא הונגרי.
כשהייתה בת שלוש, הוריה נפרדו.
בהיותה בת חמש החלה אמה לצלמה בעירום ולפרסם את התצלומים.
בהיותה בת אחת עשרה, אמה צילמה אותה בעירום למהדורה האיטלקית של מגזין "פלייבוי".
שנה לאחר מכן צולמה בעירום מלא לשער ה"דר שפיגל".
ב-1977 איבדה אמה את המשמורת עליה, והיא גרה לזמן מה בבית הוריו של המעצב כריסטיאן לובוטן.
לאורך השנים נקטה יונסקו מספר הליכים משפטיים שבהם האשימה את אמה בהתעללות רגשית ותבעה לקבל לידיה תצלומים שבהם היא מופיעה בעירום כילדה.
בשנת 1998 החרימה משטרת צרפת מאות תצלומים כאלה מדירתה של האם.
בשנות ה-80 למדה בבית ספר למשחק.
ב-1976 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרטו של רומן פולנסקי "Le locataire".
ב-1977 הופיעה בקופרודוקציה הגרמנית-איטלקית "Maladolescenza".
ב-1985 גילמה את מיס צרפת בקומדיה "Les Nanas".
ב-1987 שיחקה בסרט הדרמה "Hôtel de France", המבוסס על יצירה של אנטון צ'כוב.
ב-1996 שיחקה בסרט "Le locataire" לצד מוניקה בלוצ'י.
באותה שנה שיחקה גם בסרט "Encore", העוסק במשבר אמצע חיים של פרופסור באוניברסיטה.
ב-1999 שיחקה בסרט "La Patinoire" לצד ברוס קמפבל.
ב-2001 שיחקה בסרט "Un aller simple", המבוסס על רומן מאת דידייה ואן קאווליר.
בין עבודותיה בתיאטרון הן במחזה אגדת חורף של ויליאם שייקספיר.
ב-2006 החלה לעסוק בבימוי, ב-2011 יצא לראשונה הסרט הראשון באורך מלא שביימה, הסרט נקרא "My Little Princess" וקיבל השראה ממערכת היחסים שלה עם אמה, שיחקה בו איזבל הופר.
ב-2013 נישאה לעיתונאי סימון ליבראטי.
אווה מריאן האבאק הייתה פמיניסטית בריטית ותומכת מוקדמת של חינוך למניעת היריון ואאוגניקה.
סר מאייר היה אחד משלושת הבנים, שנותרו בחיים, משמונת ילדיו של הבנקאי אדם שפילמן (1812–1869).
הוא היגר לבריטניה מאזור פוזנן עם שני אחיו.
אווה הייתה אחייניתו של המהנדס האזרחי, שנהייה שוחר אמנות, סר איזידור שפילמן (1854–1925), ושל מבקר האמנות הנודע מריון שפילמן (1856–1936) ואשתו, סופרת הילדים מייבל שפילמן (1862–1938).
מצד דודים אלו אווה הייתה קרובת משפחה של המשפחות הידועות מונטאגו / סמואל וסבג-מונטיפיורי.
אווה למדה בבית הספר סנט פליקס, סאות'וולד, סאפקולק ואחר כך בניוהאם קולג' בקיימברידג'.
בשנת 1908 היא סיימה בהצטיינות את הבחינות לתואר הראשון בכלכלה בשנת 1911 נישאה לפרנסיס ויליאם האבק (1884–1917).
לזוג היו שלושה ילדים, דיאנה, רחל ודוד.
בעלה נפטר בפברואר 1917, מפציעות שספג בפעולה במלחמת העולם הראשונה, משנת 1916, למשך שנה, היא הייתה המנהלת של לימודי הכלכלה בניוהאם וגירטון בקיימברידג'.
האבאק הייתה מעורבת בתנועת הסופרג'יזם יחד עם אלינור ראת'בון.
משנת 1918 עד 1927 היא הייתה מזכירה פרלמנטרית, ובהמשך גם נשיאת האיחוד הלאומי לשוויון אזרחי, שניהל מאבקים מוצלחים לרפורמות בחוקים הנוגעים לזכויות נשים וילדים.
היא הפכה למנהלת של המכללה לחינוך מבוגרים מורלי לגברים ונשים עובדות בשנת 1927. בשנת 1929 הצטרפה לאגודה היוג'נית, בשנת 1931 הפכה לעמיתה באגודה, בשנת 1932 חברת המועצה ובשנת 1934 חברת הוועד המנהל.
בשנת 1930 היא סייעה בהקמת התנועה הפמיניסטית "גילדת נשות העיר" (Towenswomen's Guild).
בשנת 1933 יחד עם שאנה סיימון וארנסט דרווין סימון הם ייסדו את האגודה לחינוך לאזרחות.
היא הפכה למזכירה של אגודה זו, ויושבת ראש האגודה לתמיכה במשפחה.
בנה של האבאק, דוד, היה נשוי לג'ודית האבאק ששיתפה פעולה עם מחקריה הסוציולוגים של אווה האבאק, ולאחר מותה המשיכה והרחיבה את פועלה.
בשנים 1946 - 1948 ייצגה האבק את צפון קנסינגטון במועצת מחוז לונדון, מועצה שנבחרה על מצע מפלגת הלייבור.
אווה לוי הייתה אתלטית יהודייה-גרמנייה, אלופת המכביה הראשונה (1932) בהדיפת כדור ברזל ובהטלת כידון.
במכביה הראשונה שנערכה בסוף מרץ 1932 זכתה לוי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב בהטלת כידון בתוצאה של 33.59 מטר, לפני אורה מזרחי (32.10 מטר) ויוכבד מכנס (29.37 מטר), שתיהן מארץ ישראל והדיפת כדור ברזל בתוצאה של 10.79 מטר, לפני פרידה ברסון מפולין (10.34 מטר) וגוטהיים מגרמניה
מדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 26.78 מטר, אחרי פרידה ברסון (34.45 מטר) וגוטה ברלינר מפולין (31.25 מטר).
אווה יוסטין הייתה אנתרופולוגית גרמנייה, שפעלה בגרמניה הנאצית.
עבודתה תרמה לפשעי הנאציזם נגד בני העם הצועני הסינטי והרומה.
אווה יוסטין נולדה בדרזדן והייתה בתו של פקיד בכיר ברכבת.
היא הוכשרה במקור כאחות ושימשה כעוזרת לפסיכולוג הנאצי רוברט ריטר .
ב-1936 קיבל ריטר את ניהול "לשכת המחקר להיגיינה גזעית וביולוגית של האוכלוסייה", שפעלה במסגרת משרד הבריאות של הרייך השלישי.
על פי דיווחו של ריטר, משרד הפנים, שמשרד הבריאות היה כפוף לו, הסמיך את לשכת המחקר לקדם במהירות את הבהרת הבעיה של ה"א־סוציאליים" (אנשים שסומנו לרוב במשולש שחור) שבהם נכללו גם הצוענים, "כדי לבחון אם ניתן יהיה, באמצעות מניעת צאצאים הלוקים במחלות תורשתיות, להגביל את הגידול שחל באחרונה בא-סוציאליים ובפושעים".
ב-1937 החלו צוותים של "לשכת המחקר להיגיינה גזעית" לאסוף נתונים על הצוענים בכל רחבי גרמניה, בשיתוף פעולה עם המשטרה הפלילית ועם המרכז הכלל־ארצי ללוחמה בצוענים, שהחל לפעול במסגרתה.
מטרת המחקר הייתה לאסוף חומר על צוענים, ועל גורמים א־סוציאליים אחרים, שיאפשר לסווג את האוכלוסייה הצוענית מבחינת ערכה החברתי ויסייע בקביעת מדיניות המשטרה הפלילית כלפיה.
יוסטין קיבלה תואר דוקטור באנתרופולוגיה מאוניברסיטת הומבולדט של ברלין בשנת 1943, אף על פי שלא פעלה לפי הנוהל האוניברסיטאי הרגיל לשם כך.
אויגן פישר הדריך אותה בעבודת הדוקטורט שלה ובחינות הסיום, והאתנולוג ריכרד תורנוולד היה סוקר.
יוסטין הייתה מהאחיות המוסמכות הראשונות שזכו לתואר דוקטור.
בהיותה דוברת רומאני, היא זכתה באמונם של אנשי רומה וסינטי.
כותרת עבודת הדוקטורט שלה הייתה "גורלות ביוגרפיים של ילדי צוענים וצאצאיהם שהתחנכו באופן שאינו מתאים למיניהם".
יוסטין קבעה כי בקרב הסינטי התערב דם גרמני, אולם עדיין ניכרים מאפיינים של מוצאם ההודי, בעוד שלגבי הרומה, מאפייניהם הגופניים הם אוריינטליים וקדמת־אסייניים, והם אינם נראים כלל כצוענים אלא כמזרח־אירופים ואחדים מהם אף נראים כיהודים.
בדיסרטציה שלה היא קבעה כי "אין להשוות בין 'הבעיה הצוענית' לבין 'הבעיה היהודית', במובן זה, ש'המין הצועני', שלא כ'אינטליגנציה היהודית', אינו יכול לסכן או לערער את העם הגרמני בשלמותו".
יוסטין הייתה חברה בכירה ב"לשכת המחקר להיגיינה גזעית וביולוגית של האוכלוסייה", שפעלה במסגרת משרד הבריאות של הרייך.
היא כתבה בהקדמה לעבודת מחקר שהיא מקווה לספק את הבסיס לחוקי היגיינה גזעית נוספים, שיעצרו את הזרם של "יסודות פרמיטיביים לא-ראויים" לתוך האוכלוסייה הגרמנית.
עמדתה הייתה שלא ניתן להטמיע צוענים מכיוון שהם בדרך כלל נעשים א-סוציאליים כתוצאה מחשיבתם הפרמיטיבית, ושיש לעצור ניסיונות לחנכם.
יוסטין הציעה עיקור עבור צוענים, מלבד אלה שיש להם דם צועני טהור.
היא הייתה נוכחת כשאורגנו משלוחי הסינטי והרומה למחנות הריכוז.
כולם מלבד ארבעה מתו לפני תום המלחמה, רבים לפני שהתזה שלה פורסמה.
היא חיפשה אחר "נושאי מחקר" אנתרופולוגיים במחנות ריכוז.
ב-1948 נפתחה נגד ריטר ויוסטין, עוזרתו הראשית, חקירה על ידי רשויות התביעה בגרמניה בנוגע לתפקיד שמילאו השניים ברדיפת הצוענים.