tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דה גול סירב לקבל את ההסכם, שכלל סעיפים המעמידים את הצבאות המקומיים, הסורים והלבנונים, תחת פיקוד בריטי, ואינם נותנים מקום לאפשרות שחיילים צרפתים שלחמו תחת דגל וישי יצטרפו לצרפת החופשית.
דה גול ראה בהסכם משום ניסיון השתלטות בריטי על הלבנט הצרפתי.
דה גול וליטלטון עמדו במשא ומתן, בו הוחלפו ביניהם איגרות, המכירות בשלטון אנשי צרפת החופשית בסוריה ולבנון, מבטיחות את עצמאותן של מדינות אלו שהובטחה להן עוד בשנות ה-30, ונותנות לצרפתים "מעמד עדיף" בניהול ענייני סוריה ולבנון.
בשנת 1941 נפגש עם דוד בן-גוריון לשיחה בעת שהשניים שהו בלונדון.
בשיחות אלו, וכן בשיחות של בן-גוריון עם לורד מוין, ניסה בן-גוריון לשכנע את בני שיחו להסכים לליגליזציה של ההגנה, אך השתכנע שאין לכך סיכוי, וכי יש לפעול להקמת יחידות יהודיות בצבא הבריטי.
בשנת 1942 אירע במצרים משבר, כאשר הבריטים דרשו מהמלך פארוק הראשון כי ימנה ממשלה פרו בריטית בראשות מוסטפא א-נחאס פאשה ממפלגת אל-ופד, ואילו המלך סירב.
הנציב הבריטי מיילס לאמפסון הציב למלך אולטימטום, והקיף את ארמונו בטנקים.
ליטלטון היה בין הגורמים המפשרים שהביאו לפתרון המשבר בדרכי שלום, ולהסכמתו של המלך בסופו של דבר למנות את א-נחאס לראש הממשלה.
במרץ 1942 התמנה לתפקיד "שר הייצור", האחראי על הייצור בתקופת המלחמה, ובין היתר על ייצור התחמושת.
מילה תפקיד אחראי זה במשך שלוש שנים.
בין היתר היה אחראי על קשרי הייצור עם ארצות הברית, ועל אספקת הנשק הבריטי לברית המועצות.
בשל קשריו הטובים עם ברית המועצות עוטר בשנת 1944 ב"אות סובורוב".
במאי 1945 שב לזמן קצר לתפקיד שר המסחר, בממשלת המעבר שהקים צ'רצ'יל לאחר פרישת מפלגת הלייבור, עד לתבוסת השמרנים בבחירות באותה השנה.
לאחר תבוסת השמרנים בבחירות, במסגרתה איבד את מושבו בפרלמנט שימש כמנהל תעשיות החשמל הבריטיות המאוגדות (Associated Electrical Industries).
באוקטובר 1951 לאחר ניצחון השמרנים בבחירות שהחזיר את צ'רצ'יל לראשות הממשלה, התמנה לתפקיד שר המושבות, בו נשאו גם אביו וסבו.
בתקופה זו, בה עברו מושבות בריטניה תהליכי דה-קולוניזציה שהיו לעיתים אלימים, עסק במיוחד במלחמה לעצמאות מלאיה ובמאבק כנגד תנועת המאו מאו בקניה.
במסגרת זו היה אחראי, בשנת 1954, להסדר חוקתי בקניה שכונה "חוקת ליטלטון".
הסדר זה נועד לשמור את שליטת הלבנים במושבה, אך העניק לשחורים ייצוג סמלי ושולי במועצה המחוקקת.
עם פרישתו מן הפרלמנט קיבל תואר אצולה, הוויקונט מצ'אנדוס.
תואר זה עודו מוחזק בידי יורשיו.
הוא שב לקריירה העסקית, ולניהול תעשיות החשמל המאוגדות.
ב-1962 מונה להיות ליושב ראש התיאטרון המלכותי הלאומי, ושימש בתפקיד זה עד 1971 ולאחר מכן נשא בתואר נשיא התיאטרון עד מותו.
בתפקיד זה היה מעורב במחלוקת סוערת שפרצה בשנת 1967 כאשר ניסה מנהלו האמנותי של התיאטרון, סיר לורנס אוליבייה להעלות את מחזהו של רולף הוכהוט, "החיילים", בו הייתה כלולה האשמה כי צ'רצ'יל הוא העומד מאחורי מותו של המנהיג הפולני הגנרל ולדיסלב שיקורסקי.
כידידו האישי ואיש אמונו של צ'רצ'יל הפעיל ליטלטון את כל כובד משקלו על מנת למנוע את העלאת המחזה, והתעמת עם אוליבייה, ועם המחזאי קנת טיינן.
בסופו של דבר לא הועלה המחזה בתיאטרון הלאומי.
בשל פעילותו לקידום התיאטרון נקרא על שמו.
בניין "תיאטרון ליטלטון" שהוא חלק מתשלובת הבניינים של התיאטרון הלאומי בגדה הדרומית של התמזה.
ליטלטון כתב שני ספרים אוטוביוגרפיים – "The Memoirs of Lord Chandos" (זכרונותיו של לורד צ'אנדוס, 1962) ו-"From Peace to War" (ממלחמה לשלום, 1968).
כן היה חבר במסדר הבירית.
אוֹלִיבֶר וֶנְדֶל הוֹלְמְס האב היה רופא, משורר, פרופסור, מרצה וסופר אמריקאי.
הוא השתייך לקבוצת "משוררי האח המבוערת" (Fireside Poets), ונחשב על ידי עמיתיו לאחד מטובי המשוררים והסופרים במאה ה-19. ספרי הפרוזה המפורסמים ביותר שלו הם אלו מסדרת "שולחן ארוחת הבוקר", שהראשון בהם ראה אור ב-1858 בשם "The Autocrat of the Breakfast-Table".
הוא ידוע גם בשל הרפורמות החשובות שהנהיג בתחום הרפואה.
הולמס נולד בקיימברידג', מסצ'וסטס, ולמד באקדמיית פיליפס ובהרווארד קולג'.
לאחר סיום לימודיו בהרווארד ב-1829 החל לומד משפטים, אך חזר לאחר זמן קצר למקצוע הרפואה.
הוא החל בכתיבת שירה בגיל צעיר; אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר, "אולד איירונסיידס", ראתה אור ב-1830 והשפיעה על קבלת ההחלטה לשמר ולא לגרוט את פריגטת המפרשים הנודעת "קונסטיטושן" של הצי האמריקני.
ב-1836, לאחר שהתמחה בבתי ספר יוקרתיים לרפואה בפריז, קיבל הולמס את תואר הדוקטור מבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד.
הוא לימד בבית הספר לרפואה של דרטמות' קולג' ואחר כך שב להרווארד, שם שימש לזמן מה בתפקיד דיקן.
במהלך שנות הקריירה הארוכות שלו תמך ברפורמות שונות בתחום הרפואה, ובין היתר נתפרסם כמי שהעלה את ההנחה השנויה במחלוקת שרופאים יכולים להעביר את קדחת הלידה מחולה לחולה.
הולמס פרש מהרווארד ב-1882 והמשיך בכתיבת שירה, סיפורים ומסות עד מותו ב-1894. בשנת 1847 הוא תמך בקבלת האריוט האנט ללימודי הרפואה, אך בסוף הדבר לא צלח.
הולמס השתייך לאליטה הספרותית של בוסטון, שכללה חברים כמו ראלף וולדו אמרסון, הנרי וודסוורת' לונגפלו וג'יימס ראסל לואל, והטביע חותם בל יימחה על עולם הספרות של המאה ה-19. רבות מיצירותיו נתפרסמו בירחון The Atlantic, כתב-עת שאת שמו הוא עצמו בחר.
הוא קיבל תוארי כבוד רבים מאוניברסיטאות ברחבי העולם בשל הישגיו הספרותיים כמו גם בתחומים אחרים.
הולמס מתאר לעיתים קרובות ביצירותיו את סביבת מגוריו בבוסטון בנימה הומוריסטית או מעוררת מחלוקת.
אחדים מחיבוריו בתחום הרפואה, ובמיוחד המסה שפרסם ב-1843 ועוסקת בהידבקות בקדחת הלידה, נחשבים לחדשניים לתקופתם.
לעיתים מזומנות נתבקש לכתוב שירים או פואמות לכבוד אירועים, רבים מהם בהרווארד.
הולמס תרם גם לתפוצתם של מונחים אחדים, כמו "הבְּרַהְמִינִים של בוסטון" ו"אנסתזיה" (הרדמה).
אוליבר סמיתיס היה גנטיקאי בריטי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ב-2007 ביחד עם מרטין אוואנס ומריו קפקי.
סמיתיס ואחיו התאום נולדו בהאליפקס בבריטניה.
סמיתיס זכה למלגה ללימודים בבייליול קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד, סיים תואר ראשון, במהלך לימודי הרפואה עבר ללימודי ביוכימיה וסיים תואר שני ושלישי (1951).
בין 1953 ל-1960, כיהן סמיתיס כעמית מחקר באוניברסיטת טורונטו.
בשנים 1960–1988 כיהן כפרופסור באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
ב-1978 נבחר לחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-1988 מונה לפרופסור לפתולוגיה במעבדה למחקר רפואי באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
סמיתיס זכה במספר פרסים ובהם פרס לסקר ב-2001, פרס וולף לרפואה ב-2003 יחד עם רלף ברינסטר ומריו קפקי ופרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ב-2007.
אוליבר סקוט סייקס הוא זמר ופזמונאי אנגלי, סולן להקת הרוק Bring Me the Horizon.
בנוסף, הוא הקים את חברת ההלבשה Drop Dead Clothing וכתב רומן גרפי.
סקייס נולד ב-20 בנובמבר 1986 בעיר אשפורד שבמחוז קנט באנגליה.
כשהיה תינוק עבר לאוסטרליה עם הוריו, איאן וקרול סייקס, ובמשך שש שנים התגוררו בערים אדלייד ופרת' שבמדינה.
לאחר מכן, כשהיה בערך בן שמונה, חזר עם משפחתו לממלכה המאוחדת, לקהילת סטוקסברידג' שבעיר שפילד שבדרום יורקשייר.
בצעירותו למד בתיכון סטוקסברידג' , ולאחר מכן הלך ללמוד בבארנסלי קולג' .
בתחילת שנת 2000, כשעדיין למד בבית הספר, סייקס החל ביצירת תקליטורי אוסף ושירים קצרים תחת השם "קווייקביט" (Quakebeat).
בנוסף, הוא ניגן בלהקת ההיפ הופ המדומה Womb 2 Da Tomb (בתרגום חופשי "רחם עד הקבר"), יחד עם אחיו טום סייקס וחברו לעתיד ב-Bring Me the Horizon, מאט ניקולס.
הוא היה חבר גם בלהקת המטאל "Purple Curto" יחד עם ניל וייטלי, בתור מתופף/זמר, תחת שם הבמה "אוליסאורוס" (Olisaurus), בו השתמש בהמשך כשהוציא מוזיקה באופן עצמאי.
בשנת 2004 הקים סקייס את להקת הרוק Bring Me the Horizon.
ב-27 בדצמבר 2019, הלהקה הוציאה לאור את השחרור המסחרי .
ב-30 באוקטובר 2020, הם הוציאו שחרור מסחרי נוסף, Post Human: Survival Horror .
בנוסף, הוא הופיע בווידאו קליפ לשיר "All I Want" של להקת A Day to Remember.
ב-2017, סקייס השתתף כזמר אורח בשיר "Silence Speaks" של להקת המטאלקור האנגלית While She Sleeps.
סקייס הופיע בקצרה בווידאו קליפ לשיר "Boys" של צ'ארלי XCX, לצד אמנים נוספים כדוגמת ברנדון יורי, דנזל קארי, צ'ארלי פות' וסטורמזי.
כמו כן, סקייס שיתף פעולה עם הדי ג'יי האמריקאי סקרילקס, ששר קולות רקע בשיר "Visions" של Bring Me the Horizon, מתוך האלבום There Is a Hell Believe Me I've Seen It.
בנוסף סקרילקס יצר רמיקס לשיר "The Sadness Will Never End" של הלהקה, מתוך האלבום Suicide Season, שבהמשך נכלל בגרסה של האלבום.
ב-27 באוקטובר 2017, סקייס הופיע עם להקת הרוק האמריקאית לינקין פארק – שלדבריו הייתה ההופעה הראשונה שלו כנער – במופע ההוקרה לסולן הלהקה צ'סטר בנינגטון "Linkin Park and Friends: Celebrate Life in Honor of Chester Bennington".
במופע הוא ביצע את השיר "Crawling", יחד עם הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי זד על כלי ההקשה.
בנוסף לקריירת השירה וכתיבת השירים שלו, ב-Bring Me the Horizon בפרט, סקייס הוא המייסד והבעלים של קו ההלבשה "Drop Dead Clothing" (מעוצב כ-DROP DEAD).
ב-1 בפברואר 2013, סקייס השיק קמפיין Kickstarter כדי לממן הוצאה של רומן גרפי ביצירתו, המאויר על ידי בן אשטון-בל, בשם "Raised by Raptors".
הם הציבו יעד לגיוס של 15,000 ליש"ט, והצליחו להגיע אליו תוך מספר שבועות, והצליחו לגייס עד תום קמפיין הגיוס סכום כולל של 39,223 ליש"ט.
סקייס ציין בין השפעותיו המוזיקליות את הלהקות פנטרה, Black Flag, מיספיטס, לינקין פארק, סימפל פלאן, Every Time I Die , סקייקיימפולינג , Poison the Well , נורמה ג'ין ו-The Dillinger Escape Plan.
מילות השיר שכותב סייקס מעוררות תחושה חזקה של קתרזיס עבורו.
הוא שואב השראה בעיקר מניסיון חיים אישי, והשווה את ההופעות החיות של הלהקה כבעלות השפעה טיפולית (תרפויטית).
ב-2006, כשנשאל על מילות השירים באלבום Count Your Blessings, לאחר שנמתחה עליהן ביקורת על היותן מקובעות בתוכן שלהן בשברון לב או בנושאים אחרים שכונו "רדודים וחסרי משמעות", הוא השיב "החיים שלי מעולם לא היו כל כך גרועים אז אין לי כל כך על מה לדבר".
הדמות הראשית של הסרט העלילתי הצרפתי "A Taste of Ink" היא מעריץ של אוליבר סייקס ושל Bring Me the Horizon.
הוא זמר פוסט-הארדקור ולובש חולצה שחורה של מייקל ג'ורדן, כמחווה לאוליבר סייקס.
הסרט הצרפתי Compte tes blessures (בתרגום חופשי "ספור את הפצעים שלך") נכתב בהשראת האלבום הראשון של הלהקה, Count Your Blessings.
מאז גיל 12, סקייס סובל מסוג של ביעותי לילה בשם שיתוק שינה, שהוא חוסר יכולת לזוז או לדבר בזמן ההירדמות או עם היקיצה.
סקייס הוא צמחוני מאז שנת 2003, בגיל 16, בעקבות צפייה בסרט תיעודי בנושא התעללות בבעלי חיים באינטרנט: "כשראיתי איך מענים את החיות במשקים התעשייתיים, לא יכולתי להצדיק את היותי חלק מהאכזריות הזאת".
בהמשך הוא הפך לאחד מפניהם של PETA, ארגון זכויות בעלי חיים, ועיצב חולצות צדקה עם הסיסמה "Meat Sucks" במסגרת קו ההלבשה שלו, Drop Dead Clothing.
בשנת 2018 סקייס עבר לטבעונות, כ-15 שנים לאחר שהפך לצמחוני.
תשוקתו לטבעונות באה לידי ביטוי במיזם שלו משנת 2018, הארקייד בר 'Church' שבבעלותו, המציע תפריט טבעוני לחלוטין, אשר מבוסס על רובע קלהאם איילנד שבשפילד.
סקייס מצהיר על עצמו כאתאיסט, ואמר "אני לא מאמין באלוהים.
ביקשו ממני להאמין בו כשהייתי במקום דפוק.
לא הצלחתי להבין למה אני צריך אלוהים, או, לדעתי, משהו שלא קיים".
בריאיון לאתר Radio.com ב-2013, אמר "אני לא חושב שאמונה באלוהים היא פשע ללא קורבן.
זה לא שאני צודק וכל השאר טועים.
אם לאמונה של אנשים באלוהים לא הייתה כל השפעה על העולם, אז זה לא היה משנה.
במקרה כזה אתה יכול להאמין במה שתרצה, אם אתה רוצה חבר דמיוני שחי בעננים זה בסדר.
אבל האמת היא שכן יש לכך השפעה על אנשים אחרים ועל דברים אחרים, והעולם כולו נמצא בבלגן בעיקר בגלל דת, לפחות חלק גדול ממנו".
בשנת 2014, לאחר שקיבל את פרס "אלבום השנה" בטקס פרסי המוזיקה של Alternative Press , סקייס חשף מעברו היסטוריה של התמכרות ושימוש לרעה בסם קטמין.
כאשר דיבר אל הקהל אמר "הלהקה שלי רצתה להרוג אותי, ההורים שלי רצו להרוג אותי, האח הדפוק שלי רצה להרוג אותי", וגם הודה כי "הלכתי לגמילה במשך חודש, ואתם שלחתם לי הודעות ואימיילים.
כשיצאתי מהגמילה, לא רציתי לצעוק יותר, רציתי לשיר מהגגות, לעזאזל".
ב-12 ביולי 2015, סקייס נישא לדוגמנית ולמקעקעת האנה פיקסי סנואודון, בטוסקנה שבאיטליה.
ב-2016 סקייס הודיע כי הוא וסנואודון נפרדו.
במאי 2019, סקייס טען כי הזוגיות שלהם הסתיימה בעקבות בגידה של סנואודון, והתייחס אליה כ"אשתי-לשעבר".
סנואודון הודתה כי הייתה בוגדנית, אך טענה להתעללות ולבגידה גם מצד סייקס.
הסינגל "Medicine" של Bring Me the Horizon, שיצא לאור ב-2019, נכתב על מערכת היחסים של השניים.
ב-22 ביולי 2017, סקייס התחתן עם הדוגמנית הברזילאית אליסה סולס.
במרץ 2021, סייקס שיתף תמונה באינסטגרם המעידה כי הוא נשאר בברזיל עם אשתו במשך כל המגפה, שכעת יש לו מספר CPF (מספר מזהה הניתן לכל תושב משלם-מיסים בברזיל) ושהוא קנה בית בעיר טאובטה הממוקמת באזור הכפרי של מדינת סאו פאולו, שם הוא גר איתה.
ב-2007, מעריצה האשימה את סייקס בכך שהשתין עליה, והאשימה אותו ואת חבריו ללהקה בתקיפתה.
הוא הועמד לדין, ולא הודה באשמה.
אותה מעריצה צילמה את פניה, שנראו מכוסות בדם.
עובד של אולם ההופעות "רוק סיטי" בנוטינגהאם, שם התרחשה התקרית לכאורה, העיד: "אחרי ההופעה, שתי בנות ניסו לעלות על אוטובוס סיבוב ההופעות.
בהמשך, הזמר, אוליבר סייקס, ניסה להתחיל עם אחת הבנות.
כשהיא אמרה לא, הוא קרא לה 'דייקית' והתעצבן עליה, ולאחר מכן הוא ושאר חברי הלהקה סילקו אותה ואת חברתה מהאוטובוס.
ברגע שירדו מהאוטובוס, מישהו מהלהקה השליך בקבוק ריק של יגרמייסטר על ראשה של הילדה".
סייקס הכחיש בתוקף את ההאשמות.
על פי חברת התקליטים Visible Noise Records, "גרסאות רבות של התקרית לכאורה פורסמו באינטרנט".
לבסוף, האישומים נגד סייקס בוטלו עקב חוסר ראיות.
במהלך סיבוב הופעות בשנת 2008, Bring Me the Horizon ולהקת המטאלקור הבריטית ארקיטקטס צילמו שני סרטונים.
בסרטון הראשון נראית קטטה בין סקייס לסולן של ארקיטקטס, סם קרטר, בעוד בשני נראה אמבולנס ובתוכו כביכול נמצא סקייס.
שני הסרטונים הועלו ליוטיוב, דבר שהוביל לזעם מצד מעריצים רבים של Bring Me the Horizon, וכתוצאה ממנו קרטר קיבל מכתבי נאצה ואיומי מוות.
עם זאת, מאוחר יותר נחשף כי הסרטונים היו תעלול שביימו שתי הלהקות, ושבמציאות הם חברים טובים.
סקייס אמר "אירועים לאורך-כל-היום יכולים להפוך למשעממים מהר מאוד, אז העלינו באוב את הדבר האידיוטי הראשון שיכולנו לחשוב עליו, ועשינו את זה כמה שיותר בלתי ייאמן".
בינואר 2013, סקייס ו-Bring Me the Horizon נתבעו על ידי הוריה של ילדה בת 12 בשל פציעות שנגרמו לה ברחבת המושינג (סוג של ריקוד אלים בו הרוקדים מתנגשים בכוונה אחד בשני), כאשר צפתה בהופעתה של הלהקה במהלך סיבוב ההופעות שלה, "Warped".
דבר זה הוביל לכך שסייקס הודיע בעמוד הטוויטר שלו כי מבחינה חוקית הוא לא יוכל עוד להתחיל בשום צורה של פעילות מושינג במהלך ההופעות שלו.
עם זאת, סייקס הודיע מאוחר יותר כי התביעה בוטלה, וכי המושינג לא ייאסר.
בשנת 2016 סייקס הואשם באלימות במשפחה על ידי אשתו לשעבר האנה פיקסי סנואודון, שכתבה על כך באינסטגרם.
היא טענה שסייקס "סטר וירק" עליה.
בנוסף, סנואודון טענה כי היא "לא הייתה הילדה הראשונה שעברה את כל הדפוס הזה".
שנהשיראמןמפיקסוג2011"All I Want"A Day to Rememberדרו ראסהופעה"Bite My Tongue"You Me at Sixטים מאטיה2017"Silence Speaks"While She Sleepsטום וולש וטיילור פוסט"Salt"Daineהייבול"Boys"צ'ארלי XCXצ'ארלי XCX ושרה מקולגןקמאו2022"Maybe"משין גאן קלימארק קלספלדהופעה"Fallout" Masked Wolfלא-ידוע"Bad Life"סיגרידאוליבר סייקס
אוליבר טוויסט היא סדרת טלוויזיה של ה-BBC משנת 1985, עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס.
במאי הסדרה הוא גארת' דייוויס ואת התסריט כתב אלכסנדר בארון.
סדרה זו נאמנה למקור הספרותי יותר משאר העיבודים שנעשו לרומן.
מייקל אטוול - ביל סייקס
בן רודסקה - אוליבר טוויסט
גודפרי ג'יימס - מר באמבל
פרנק מידלמאס - מר בראונלו
ליזט אנתוני - רוז מיילי / אגנס פלמינג (ליזט אנתוני גילמה את דמות אמו של אוליבר בעיבוד לרומן משנת 1982)
דייוויד גרליק - ארטפול דודג'ר
ניקולס בונד-אוון - צ'ארלי בייטס
ג'יליאן מרטל - גברת מיילי
אדוארד בורנהם - מר גרימוויג
ג'וליאן פירת' - נואה קלייפול
מרים מרגוליס - גברת קורני (בהמשך גברת באמבל)
דומיניק ג'פקוט - הארי מיילי
כריסטופר דריסקול - טובי קרקיט
דייוויד מק'קייל - ד"ר לוסברן
סקוט פאנל - אוליבר טוויסט הקטן
ג'ון בראון - גברת מאן
אוליבר טוויסט הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 1933 שביים ויליאם ג'.
זהו העיבוד הקולנועי הראשון שאינו סרט אילם של הספר "אוליבר טוויסט" מאת צ'ארלס דיקנס.
בתפקידים הראשיים מככבים אירווינג פיצ'ל בתפקיד פייגין, דיקי מור בתפקיד אוליבר, דוריס לויד בתפקיד ננסי ואת ביל סייקס מגלם ויליאם סטייג' בויד.
הסרט הופק באולפני "מונוגרם פיקצ'רס" בתקציב נמוך ביותר.
הסרט לא זכה להצלחה רבה ולא הוקרן במשך שנים רבות, עד לשנות השמונים של המאה העשרים שהחלו לשדר אותו בטלוויזיה.
הסרט מגולל את סיפורו של ילד יתום בשנות השלושים של המאה ה-19 בלונדון.
אחרי שעבר התעללות בבית המחסה לעניים הוא נקלע לתוך כנופיה של גנבים.
אף על פי שבני הזוג סוארברי ונוח קלייפול מופיעים ברשימת השחקנים, כל העלילה העוסקת בסוארברי הושמטה מהסרט.
כמו גם מונקס, אחיו למחצה של אוליבר.
בגרסה זו רוז מיילי היא בתו של בראונלו, וניסיון השוד של סייקס הוא גם בביתו של בראונלו.
ייתכן שהגרסה הראשונה של הסרט כללה גם את נוח קלייפול ואת משפחת סוארברי.
דיק מור – אוליבר טוויסט
ויליאם "סטייג'" בויד – ביל סייקס
דוריס לויד – ננסי סייקס
ברברה קנט – רוז מיילי
סוני ריי – ארטפול דודג'ר
ג'ורג' נאש – צ'ארלס בייטס
ליונל בלמור – מר באמבל
טמפה פיגוט – גברת קורני
וירג'יניה סייל – גברת סוארברי
אוליבר טוויסט הוא סרט הקולנוע השני של דייוויד לין שהוא עיבוד לרומן מאת צ'ארלס דיקנס.
בעקבות הצלחת הסרט "תקוות גדולות" משנת 1946 קיבץ לין את אותו צוות הפקה לעיבוד של הרומן "אוליבר טוויסט" מאת דיקנס שיצא לאור ב-1838, בהם את המפיקים רונלד נים ואנתוני הבלוק-אלן, הצלם גאי גרין, המעצב ג'ון בריאן והעורך ג'ק האריס.
קיי וולש, שהייתה אז אשתו של לין שיחקה בתפקיד ננסי.
ג'ון הווארד דייוויס גילם את אוליבר ואלק גינס הופיע בתפקיד פייגין.
ברשימת 100 הסרטים הבריטיים הטובים ביותר דרג מכון הסרטים הבריטי את הסרט "אוליבר טוויסט" במקום ה-46.
אישה צעירה בהריון מתקדם מגיעה לבית המחסה לעניים ומתה אחרי שהיא יולדת בן.
הילד מקבל את השם אוליבר טוויסט (ג'ון הווארד דייוויס).
כשהשנים חולפות אוליבר ושאר הילדים בבית המחסה סובלים מקשיחותם של האחראים, השמש מר באמבל (פרנסיס ל.
סאליבן) ואם הבית גברת קורני (מרי קלייר).
באחד הימים עולה בגורלו של אוליבר לבקש מנה נוספת של דייסה ("בבקשה אדוני, אני רוצה עוד").
על בקשתו החצופה של אוליבר ממהרים האחראים על המקום להעביר אותו אל הקברן, מר סאוברי (גיב מק'לכלין), כדי שיעבוד אצלו כשוליה.
אצל סאוברי אוליבר מקבל יחס מעט טוב יותר.
אבל כאשר נוח קלייפול, עובד אחר של סאוברי, משמיץ את אמו של אוליבר, הוא משתולל מכעס ותוקף את נוח.
על כך אוליבר נענש בהצלפה.
אוליבר בורח ללונדון, שם הוא פוגש את ארטפול דודג'ר (אנתוני ניולי), כייס צעיר ומוכשר, שלוקח אותו לפייגין (אלק גינס), איש זקן שמכשיר ילדים להיות כייסים.
פייגין שולח את אוליבר עם דודג'ר ועם ילד נוסף שילמד מהם כיצד לגנוב.
השניים מנסים לכייס את מר בראונלו (הנרי סטיבנסון), ג'נטלמן מבוגר ועשיר.
ניסיון הגנבה מתגלה אבל רק אוליבר נתפס ונעצר.
למרבה המזל מגיע עד שמנקה מחשד את אוליבר.
מר בראונלו שחש חיבה לילד, לוקח אותו לביתו.
בפעם הראשונה בחייו חווה אוליבר חיים מאושרים בהשגחתו של מר בראונלו ובטיפולה האוהב של סוכנת הבית מרת בדווין (אמי ונס).
בינתיים, מגיע אל פייגין איש מסתורי בשם מונקס (ראלף טרומן), שמתעניין מאוד באוליבר.
פייגין שולח את מונקס אל באמבל וגברת קורני (שכעת היא אשתו השתלטנית של באמבל).
מונקס קונה מהם תליון ובו דיוקן של אמו של אוליבר.
ביל סייקס, שותפו של פייגין, וחברתו טובת הלב ננסי נתקלים יום אחד באוליבר ברחוב.
הם תופסים אותו בכוח ומחזירים אותו לפייגין.
לננסי יש נקיפות מצפון בגלל המעשה, וכשהיא רואה כרזה שפרסם מר בראונלו בה הוא מציע פרס למי שיחזיר את אוליבר, היא יוצרת איתו קשר ומבטיחה להביא אליו את אוליבר למחרת.
פייגין שחושד בננסי, שולח את דודג'ר לעקוב אחריה.
כשפייגין מספר לסייקס על המעקב ועל מה שדודג'ר שמע, הוא מאמין שהיא בגדה בו והורג אותה בחמת זעם.
הרצח מעורר את זעם ההמון כלפי הכנופיה.
מר בראונלו והשוטרים מחלצים את אוליבר, וסייקס נורה.
בניסיון להימלט דרך הגגות, סייקס קושר חבל סביב עצמו, אבל נופל ונתלה בצווארו בחבל שעליו.
מתגלה גם חלקו של מונקס והוא נעצר.
הוא ניסה להבטיח לעצמו את הירושה שנועדה לאוליבר.
שמר בראונלו הוא חבר טוב של אביו של אוליבר.
מר וגברת באמבל מאבדים את משרותיהם בבית המחסה על מעורבותם במזימותיו של מונקס.
בסוף הסרט אוליבר חי באושר עם מר בראונלו ועם גברת בדווין.
ג'ון הווארד דייוויס - אוליבר טוויסט
רוברט ניוטון - ביל סייקס
הנרי סטיבנסון - מר בראונלו
מרי קלייר - גברת קורני
אנתוני ניולי - ארטפול דודג'ר
מייקל דיר - נוח קלייפול
אמי ונס - גברת בדווין
פרדריק לויד - מר גרימוויג
ג'וזפין סטיוארט - אמו של אוליבר
דידרי דויל - זקנה בבית המחסה לעניים
גיב מק'לכלין - מר סוארברי הקברן
קתלין הריסון - גברת סוארברי
הסרט נאמן ברובו לסיפור העלילה של דיקנס, אבל לין משמיט לגמרי את עלילת המשנה הכוללת את סיפורה של רוז מיילי.
כאשר סייקס מאלץ את אוליבר לעזור לו בשוד בתים, ננסי הולכת לפגוש את מר בראונלו ולהזהיר אותו שיש מזימה לפגוע בילד.
פייגין שולח את ארטפול דודג'ר לעקב אחרי ננסי, במקום את נוח קלייפול.
אף על פי שקלייפול מופיע בתחילת הסרט חלקו בהמשך העלילה אינו מופיע בסרט.
דודג'ר הוא זה שמסגיר את סייקס לשוטרים, ולא צ'רלי בייטס, כשהוא מוצא את גופתה של ננסי ומרגיש אשמה בכך שהיה ללא כוונה שותף לרציחתה.
אוליבר חוזר בשלום מהשוד יחד עם סייקס, במקום להיפצע מיריה.
גם חברתה של ננסי, בט, הושמטה כליל מעיבוד זה של הרומן.
ננסי מתכננת להחזיר את אוליבר לבראונלו על גשר לונדון בצהרי היום, במקום בחצות הלילה.
אולם היא נרצחת לפני שהיא מצליחה לבצע את תוכניתה.
כמו ברוב העיבודים לרומן "אוליבר טוויסט", אוליבר גדל רק בבית מחסה אחד, הדמויות של גברת מאן וגברת קורני מאוחדות לדמות אחת בסרט.
הילד, דיק, שמת בבית המחסה משחפת ומתזונה לקויה אינו מוזכר בסרט.
שלא כמו ברומן, שבו ננסי פוגשת את אוליבר כשהוא מגיע אל פייגין ועד מהרה מגלה רגשות חיבה אליו, בסרט היא רואה אותו לראשונה רק כשהיא עוזרת לסייקס לחטוף אותו.
בניגוד לרומן ולעיבודים האחרים שלו, אוליבר לא מודע לחיבתה של ננסי, ולא מפגין רגש כלשהו כלפיה.
אגנס פלמינג, אמו של אוליבר, היא בסרט בתו של מר בראונלו, בניגוד לספר שבו הוא בת זוגו של אביו של אוליבר.
אביו של אוליבר אינו מוזכר בסרט, ברומן הוא חברו הטוב של מר בראונלו.
משפטו של פייגין אינו מוזכר בסרט וכמו גם עונש התלייה שלו.
בניגוד לסרט הקודם משנת 1933, אין בסרט זה סצנה שמפגישה בין פייגין ואוליבר בבית הסוהר.
הסרט כולל את מונקס, אחיו למחצה של אוליבר, אבל העובדה שהוא אחיו אינה מוזכרת בסרט.
הוא נראה כאדם מסתורי שיש לו עניין כלשהו באוליבר.
הרמז היחיד מופיע לקראת סוף הסרט כשמונקס אומר לבראונלו "זו מזימה למנוע ממני את הירושה שלי" ובראונלו אומר "אין לך שום ירושה, כי כידוע לך לבתי היה בן".
מחלוקת על דמותו של פייגין
אלק גינס מגלם את פייגין באיפור מוגזם שנחשב אנטישמי בגלל ההדגשה של הסטריאוטיפים הגזעניים כלפי היהודים כמו אף גדול.
גינס ניסה להידמות לאיור של ג'ורג' קרוקשנק שהופיע במהדורה הראשונה של הספר.
לין לא שעה לעצות שקיבל למתן את האיפור של פייגין, והמשיך לצלם את הסרט כשהוא מציין שבתסריט לא מוזכר היותו של פייגין יהודי.
בעקבות זאת, ההסתדרות הציונית באמריקה קראה להחרמת הסרט וביקשה מהמושל האמריקני בגרמניה לאסור את הקרנתו באזור הכיבוש האמריקני.
המושל הגיב שעניין הצגת הסרט טרם נדון וכי הטענות על אנטישמיות יילקחו בחשבון בעת הדיון במתן רישיון להצגת הסרט.
בפברואר 1949 מנעו מפגינים יהודים את הצגת הסרט בקולנוע "Kurbel Cinema" בברלין.
ראש עיריית ברלין הצטרף לחותמים על עצומה נגד הסרט.
בעקבות זאת, הצהירה חברת ההפקות שלמען שלום הציבור הסרט לא יוקרן עוד בברלין.
לאחר מספר הקרנות, הסרט נאסר להקרנה בישראל על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות, מבלי שהמועצה ראתה אותו לפני שקיבלה את ההחלטה.
כן נאסר הסרט להקרנה במרוקו הצרפתית.
לעומת זאת, נציגים של יהדות בולגריה שנתבקשו לחוות את דעתם אמרו שאין בעיה בהצגת הסרט.
במצרים, הסרט הוחרם בטענה שפייגין מתואר בצורה אוהדת.
מבקר הקולנוע אריה גלבלום סבר שאין שום עדות לכך שלדיקנס היו כוונות אנטישמיות, שהציג את הגנב בסיפור כיהודי, שעודף הרגישות של הקהילה היהודית, והניסיון להתערב בהקרנת הסרט עצמו יעורר אנטישמיות.
בגלל התנגדותם של אנשי הליגה נגד השמצה ושל ועד הרבנים של ניו יורק, הסרט לא הוקרן בארצות הברית עד 1951, ואחרי שקוצצו ממנו סצנות בהופעתו של אלק גינס.
הסרט זכה לשבחי המבקרים, אבל בניגוד לסרטו השני של לין "תקוות גדולות", סרט זה לא היה מועמד לפרס אוסקר.
הגרסה המלאה של הסרט יצאה לאקרנים בארצות הברית רק בתחילת שנות השבעים.
זו הגרסה שהופצה על גבי DVD.
אוליבר זורג הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת נירנברג מהבונדסליגה השנייה.
זורג נולד באנגן שבגרמניה המזרחית.
הוא החל לשחק בקבוצות הנוער של הגאואר ושל זינגן, ובגיל 16 עבר למחלקת הנוער של פרייבורג.
בעונת החל לשחק בקבוצת המילואים של פרייבורג, פרייבורג II, ובעונת החל לשחק בקבוצה הראשונה.
ב-21 בינואר 2012 ערך זורג את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כששיחק 90 דקות בניצחון 1:0 על אאוגסבורג במסגרת המחזור ה-18. ב-24 באוגוסט 2013 הבקיע זורג את שער הבכרה שלו בבונדסליגה, בתיקו 3:3 נגד הופנהיים במסגרת המחזור השלישי בעונת .
ב-10 ביוני 2015 חתם זורג בהנובר 96, לאחר ירידתה של פרייבורג לבונדסליגה השנייה.
ב-15 באוגוסט 2015 ערך זורג את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כששיחק 90 בתיקו 2:2 נגד דרמשטאדט 98 במסגרת המחזור הראשון.
בקיץ 2019, לאחר שירד ליגה עם הנובר 96, חתם זורג בנירנברג מהבונדסליגה השנייה.
ב-13 במאי 2014 ערך זורג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה, כששיחק 82 דקות במשחק הידידות נגד נבחרת פולין שנגמר בתוצאה 0:0.
אוליבר טוויסט הוא סרט דרמה משנת 2005 בבימויו של רומן פולנסקי.
התסריט שנכתב על ידי רונלד הארווד מבוסס על רומן באותו שם משנת 1838 מאת צ'ארלס דיקנס.
לסרט קדמו עיבודים רבים לספרו של דיקנס ובהם מספר סרטי קולנוע באורך מלא, שלושה סרטי טלוויזיה, שתי מיני-סדרות, המחזמר "אוליבר!" וסרט קולנוע זוכה האוסקר המבוסס על המחזמר.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-11 בספטמבר 2005 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו.
ב-23 בספטמבר הופץ הסרט בבתי הקולנוע בארצות הברית.
ילד יתום בשם אוליבר טוויסט מובא לבית מחסה לעניים בעיר לא מזוהה באנגליה ביום הולדתו התשיעי.
אוליבר ושאר הילדים בבית המחסה זוכים ליחס מחפיר ומקבלים מזון מועט ביותר.
הילדים המורעבים עורכים ביניהם הגרלה, ואוליבר נבחר לבקש בארוחה הבאה תוספת לאוכל.
אוליבר ננזף על דבריו, ואנשי בית המחסה, אמידים מדושנים וצבועים, מחליטים להיפטר ממנו.
הוא כמעט נמכר לשוליה למנקה הארובות האכזר, אבל בסופו של דבר אוליבר נשלח למר סוארברי, בונה ארונות הקבורה.
אשתו והבחור שעובד אצלו כשוליה סולדים מפני העובד החדש.
גם כאן הוא זוכה ליחס גרוע, וכאשר נוח, החניך המבוגר של מר סוארברי, מעליב את אמו של אוליבר, הוא מתפרץ ותוקף את נוח.
יללותיו של נוח מזעיקים את גברת סוארברי ואת שארלוט המשרתת והן גוררות את אוליבר ונועלות אותו במרתף קר ואפל.
התנהגותו האלימה של היתום מובאת לידיעתם של מר סוארברי ושל מר באמבל, והוא מקבל מכות.
אוליבר, שמבין שמצבו אצל משפחת סוארברי רק יחמיר, בורח מהבית מוקדם בבוקר שלמחרת.
עם מעט מזון, אוליבר מחליט ללכת 70 מיילים ללונדון.
כשהוא מתמוטט מרעב ומתשישות, מוצאת אותו אישה זקנה וחביבה ונותנת לו אוכל ומקום לינה למשך הלילה.
אחרי מסע של שבוע הוא מגיע לעיר, יחף וחסר פרוטה.
הוא פוגש את ג'ק דוקינס, המכונה "ארטפול דודג'ר", נער-גנב שלוקח את אוליבר למקום מסתור בספרון היל, שם הוא חי עם קבוצה של כייסים צעירים, ומנהיגם הקשיש המוזר, פייגין.
עד מהרה מצטרף אוליבר לכנופיה.
בפעם הראשונה שאוליבר יוצא עם הכייסים הצעירים, שניים מהנערים גונבים מטפחת מאחד האדונים ובורחים, אוליבר הוא זה שנתפס.
עם זאת מגיע עד ראייה שמוכיח את חפותו, ובעל המטפחת, מר בראונלו העשיר, חומל על אוליבר שהתמוטט בבית המשפט.
בראונלו שמאמין בחפותו של אוליבר, מקבל אותו לביתו, קונה לו בגדים חדשים ומבטיח שייקבל חינוך טוב.
כשאוליבר יוצא לעיר בשליחות מר בראונלו, הוא נתפס על ידי ננסי, הפרוצה הצעירה, והפושע ביל סייקס ומוחזר בכוח לכנופיית הכייסים של פייגין.
פייגין וסייקס מודאגים מכך שאוליבר יכול לספר לרשויות על הפעילות הפלילית שלהם, והם משגיחים עליו.
סייקס מגלה את הקשר של הילד למר בראונלו העשיר, ובחצות הלילה סייקס ושותפו, טובי קראקיט, מכריחים את אוליבר לסייע להם לשדוד את ביתו של בראונלו.
השלושה מתגלים ואוליבר נפצע בקרב יריות בין סייקס לבראונלו.
בזמן בריחתם סייקס מחליט להרוג את אוליבר, אבל הוא נופל לתוך נהר לפני שהספיק לבצע את זממו.
סייקס כמעט טובע, אבל הוא שורד מרותק למיטתו עם חום גבוה.
פייגין, אמנם מתייחס בחביבות לאוליבר, אבל גם הוא זומם להרוג אותו ומחכה לסייקס שיתאושש.
ננסי שחשה חיבה אמהית לאוליבר, אינה רוצה שיפגעו בו לרעה, אבל היא נשלטת על ידי סייקס האלים.
ננסי מסממת את ביל, ויוצאת אל ביתו של בראונלו, שם היא קובעת פגישה בגשר לונדון למחרת בחצות, והיא מבטיחה לספק מידע על אוליבר.
בפגישה ננסי מגלה בזהירות שאוליבר נמצא אצל פייגין, ושהרשויות יכולות למצוא אותו בקלות.
ארטפול דודג'ר שנשלח על ידי פייגין החשדן לעקוב אחרי ננסי, שמע את השיחה ונאלץ לספר הכל לביל סייקס.
בזעמו, סייקס מכה את ננסי למוות.
למחרת מתפרסם בעיתון מידע על אוליבר ופייגין, וכמו כן על רציחתה של ננסי והיותו של סייקס החשוד ברצח.
הכלב של סייקס, בולזאיי, מסגיר את מקומו.
אחרי שניסה ללא הצלחה להרוג את הכלב, מגיע סייקס למקום מחבוא שם נמצאים גם טובי קראקיט, פייגין, אוליבר והנערים, שברחו ממקום מגוריהם הקודם מחשש שייתפסו.
בולזאיי, שהצליח להימלט מאכזריותו של אדונו, מוביל את השוטרים ואנשי הקהילה למקום המסתור.
דודג'ר שזועם על רציחתה של ננסי טובת הלב, מגלה את מקומם לשוטרים.
ביל סייקס חוטף את אוליבר ועולה איתו לגג, ביודעו שהשוטרים לא יירו אם הילד נמצא לידו.
כאשר הם מנסים לטפס על הבניין בעזרת חבל, דעתו של סייקס מוסחת בגלל נביחות הכלב, הוא מאבד את שיווי המשקל ובטעות תולה את עצמו ונהרג.
לאחר זמן מה אוליבר חי בנוחות בביתו של מר בראונלו.
פייגין נעצר, ואוליבר מבקש לבקר אותו בבית הסוהר.
בראונלו לוקח אותו אל הכלא, שם הם מוצאים את פייגין בתאו משתולל ומיילל.
אוליבר נסער ממצבו של פייגין, שהיה עבורו דמות אב.
הוא אומר לפייגין "היית טוב אלי".
השוטרים מנסים להוציא את אוליבר, כי הם חוששים שפייגין יפגע בילד.
כשמר בראונלו ואוליבר יוצאים מבית הסוהר, הגרדום הולך ומוקם בחצר, ואנשי העיר מתאספים לצפות בהוצאה להורג של פייגין.
ג'יימי פורמן – ביל סייקס
ברני קלארק – אוליבר טוויסט
אדוארד הרדוויק – מר בראונלו
מארק סטרונג – טובי קרקיט
פרנסס צ'וקה – גברת בדווין
לואיס צ'ייס – צ'ארלי בייטס
מייקל הית' – מר סוורברי
ג'יליאן האנה – מרת סוורברי
כריס אוברטון – נח קלייפול
ג'רמי סוויפט – מר באמבל
פול ברוק – מר גרימוויג
איאן מקניס – מר לימבקינס
אלן ארמסטרונג – השופט פאנג
ליז סמית' – אישה זקנה
פטריק גודפרי – בעל חנות הספרים
בקטעי הבונוס שנוספו לגרסת ה-DVD של הסרט, מספר רומן פולנסקי על החלטתו ליצור עיבוד נוסף לספר "אוליבר טוויסט" מאת דיקנס.
אחרי הסרט "הפסנתרן" הוא רצה לעשות סרט שגם ילדיו יהנו ממנו.
מכיוון שחלפו כמעט ארבעים שנה מאז שהספר עובד לסרט קולנוע, הוא חש שהגיע הזמן לגרסה חדשה.
התסריטאי רונלד הרווד, שאיתו שיתף פעולה בסרט "הפסנתרן", ברך על ההזדמנות לעבוד בפעם הראשונה בקריירה שלו על סרט שהוא עיבוד של ספר של דיקנס.
כדי לשמור על אותנטיות, את הכוריאוגרפיה של הסצנות הכוללות כייסות עשו השחקן המומחה לדבר ג'יימס פרידמן והקוסם מרטין רולנד.
אתרי הצילומים היו בפראג, ברון וזאטק שבצ'כיה.
כמו בסרטו של דייוויד לין, "אוליבר טוויסט" משנת 1948, ובמחזמר "אוליבר!", פולנסקי והרווד השמיטו לחלוטין את משפחת מיילי מסיפור העלילה.
כמו במחזמר הם גם השמיטו את דמותו של מונקס, ועלילת המשנה הכוללת ניסיון לגזול מאוליבר את כספי הירושה שהשאיר אביו.
בסרט זה לא מוזכר דבר על מוצאו של אוליבר והוא יתום אלמוני כמו שאר הנערים בחבורה של פייגין.
כדי למלא את הפער בעלילת הסרט, נוספה עלילת משנה שאינה מופיעה בספר, שבה פייגין וסייקס מתכננים להרוג את אוליבר.
אוליבר מילבורן הוא שחקן אנגלי, הידוע גם בשם אוז מילבורן.
הוא למד בבית הספר דראגון באוקספורד ואחר כך באיטון קולג'.
מילבורן שיחק בתפקיד מתיו בנרמן בסדרת הטלוויזיה "משפחות" ובתפקיד ליאם בסדרה "מחלקה אלטרנטיבית".
עוד הופיע בסרט "אני בלעדיך", בסדרה "The Bill", בסדרה המשטרתית "Backup", בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "טס לבית דרברוויל" בתפקיד אנג'ל קלייר, בסרט "דייוויד קופרפילד" בתפקיד ג'יימס סטירפורת', בסדרת הדרמה "תרופה מתוקה", בסרט הטלוויזיה "ביירון", בסדרה "Born and Bred", בעיבוד הטלוויזיוני מ-2003 לספרי "ההגדה לבית פורסייט" ובסדרה "Bodies".
ב-2009 הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה "מאהבות".
ב-2011 שיחק בתפקיד אדגר לינטון בעיבוד קולנועי לרומן "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה.
ב-2013 דיבב את הדמויות בארתולומיאו רוברטס וג'ון במשחק הווידאו "Assassin's Creed IV: Black Flag".
מילבורן נשוי לכתבת החדשות של ערוץ 4 קייטי רזאל, בתו של הברון טים רזאל חבר המפלגה הליברל-דמוקרטית.
לבני הזוג יש בת אחת, מטילדה.
מילבורן ואשתו היו בירח דבש בסרי לנקה כשהתרחשו רעידת האדמה והצונמי באוקיינוס ההודי, קייטי דיווחה מהשטח על האירועים.
אוליבר טוויסט היא מיני-סדרה בהפקת ITV המבוססת על הספר אוליבר טוויסט מאת צ'ארלס דיקנס.
הפרק הראשון מגולל את קורותיהם של הורי אוליבר (אגנס פלמינג ואדווין ליפורד) הנאבקים באהבתם זה לזה.
אדווין נאבק באשתו אליזבת' ליפורד, אם בנו אדוארד (שיהיה מוכר בשם "מונקס") שחיה בנפרד ממנו, ואגנס נאבקת בתוך משפחתה.
כשאליזבת ואדווין נפגשים היא הורגת אותו ומתכננת לרצוח גם את אגנס.
היא מכריחה את אדוארד להרוג את אגנס, אבל אגנס מצליחה לברוח, ואחותה הקטנה רוז (קירה נייטלי) היא עדה לניסיון הרצח ונותרת בטראומה.
אגנס בורחת מהבית כשהיא בהריון עם אוליבר.
היא מגיעה לרחוב מרכזי בלונדון ומתמוטטת.
היא נלקחת לבית מחסה לעניים ושם היא יולדת.
זמן קצר אחר הלידה היא מתה.
בגיל תשע נשלח אוליבר לבית מחסה אחר, שם מתעללים בו ומענים אותו.
הילדים בבית המחסה עורכים הגרלה כדי להחליט מי מהם יבקש תוספת אוכל.
אוליבר עולה בגורל, והוא נאלץ לבקש עוד מנה.
אחרי שמר באמבל מכה אותו, הוא נמכר לקברן מר סאורברי.
גם בני משפחת סאורברי מתעללים באוליבר.
וכשנוח קלייפול, השוליה של הקברן, מעליב את אמו של אוליבר, הוא מאבד את שלוותו ובורח.
מונקס, שמודע לכך שאוליבר נשאר בחיים, מארגן עם פייגין שהוא ייקח את הילד וילמד אותו להיות כייס.
אוליבר פוגש את ארטפול דודג'ר שלוקח אותו אל פייגין.
אוליבר חושב שפייגין הוא קוסם, כי היא ידע מיד את שמו.
מונקס מגיע למקום ועובר התקף.
לפני כן הוא אומר לפייגין שהוא רוצה להמיט חרפה על אוליבר.
פייגין שולח את אוליבר עם דודג'ר וצ'ארלי לכייס את מר בראונלו.
אחרי שהשניים מכייסים את האיש, דודג'ר דוחף את אוליבר לעברו, וכל האנשים ברחוב חושבים שאוליבר אשם בגנבה.
אוליבר מוכה קשות ומובא בפני שופט.
במהלך המשפט, בעל חנות הספרים מגיע ומעיד לטובתו של אוליבר.
האישומים מבוטלים ואוליבר נזרק לרחוב.
מר בראונלו לוקח את אוליבר לביתו לחיות איתו ועם מרת בדווין, הם אינם מודעים לעובדה שבראונלו היה חבר קרוב של הוריו של אוליבר.
פייגין וביל סייקס (אנדי סירקיס) מאלצים את ננסי (אמילי ווף) להחזיר את אוליבר.
היא עושה זאת על אף ניסיונותיו לברוח ממנה.
מר בראונלו מפגין עוינות כלפי גברת בדווין ושולח אותה לגור בבית אחר בדרום.
אוליבר מוחזר למקום המקלט של פייגין וכנופייתו.
הם מפשיטים אותו מבגדיו, לוקחים ממנו את הספר והכסף שמר בראונלו נתן לו עבור מוכר הספרים.
ביל סייקס מעלה רעיון לשדוד בית בדרום, זהו הבית שבו מתגוררת גברת בדווין.
גם אחותה של אגנס, רוז, גרה באותו בית.
אוליבר, ביל ואחד מהבריונים של פייגין פורצים לתוך הבית.
אוליבר נורה על ידי השומרים, וביל משליך אותו לתוך תעלה.
פייגין מספר על כך למונקס, וננסי מקשיבה לשיחה ללא ידיעתם.
גברת בדווין, רוז והשומרים מוצאים את אוליבר ומביאים אותו לתוך הבית.
מר בראונלו מגיע להתנצל בפני גברת בדווין, השניים מתפייסים ומר בראונלו מגלה מה קרה לאוליבר.
פייגין ומונקס מנסים לברר אם אוליבר עדיין בחיים.
הם מגיעים לבית, אוליבר רואה את פייגין ורוז רואה את מונקס, אותו ראתה שנים רבות לפני כן כשהוא מנסה לרצוח את אחותה.
כשפייגין מגלה שבראונלו מחפש אותו, הוא אומר לאנשי הכנופיה שלו להתפזר.
בינתיים מר בראונלו והאחרים חוזרים ללונדון להמשיך בחיפוש.
רוז מספרת למר בראונלו על הסיוטים שלה אודות התוקף של אגנס, ונחישותה למצוא אותו.
ננסי מגיעה לביתו של בראונלו לספר לו על השיחה בין פייגין ומונקס.
פייגין שמודע לכך שננסי בוגדת בהם, שולח את דודג'ר וצ'ארלי לעקוב אחריה.
דודג'ר חוזר ופייגין מספר על כך לביל.
אליזבת' (אמו של מונקס) מתה מהתקף לב ומונקס מתכוון להפסיק את רדיפתו של אוליבר.
הוא נעצר על ידי בראונלו והשוטרים.
ביל חוזר לננסי והורג אותה.
צ'ארלי ואחת מחברותיה מגלים את הגופה.
פייגין מתחיל לאבד שליטה על המצב, ונאלץ לשנות את מראהו כדי לא להיתפס.
ביל נדחק לפינה כשצבא של גברים ונשים רודפים אחריו בכוונה להרוג אותו.
הוא מוביל את ההמון למקום המסתור של פייגין, והשניים מתכננים לברוח.
השניים עולים לגג, ופייגין מעמיד פנים שביל חטף אותו.
ביל מאבד את שיווי המשקל נופל מהגג אל מותו.
פייגין נחשב בטעות לקורבן, עד שאוליבר מזהה אותו, והוא נעצר על ידי השוטרים.
אוליבר ובראונלו מבקרים את פייגין בתא הכלא, והוא מספר להם על מכתב שמונקס נתן לו, ואומר לאוליבר היכן למצוא אותו.
בכלא מתגלים אצל פייגין סימנים של שיגעון.
הוא מדבר אל עצמו ושוכח שהוא נמצא בבית הסוהר.
בראונלו ואוליבר מוצאים מכתב שכתב אביו של אוליבר לאמו.
מונקס מספר להם על ילדותו האומללה, ומבטיח לשנות את דרכיו.
בראונלו מאפשר לו ללכת לדרום.
שנים אחר כך מונקס נשוי ומצפה לילד.
רוז מתחתנת עם אהוב לבה ד"ר לוסברן (דייוויד בארק-ג'ונס).
אוליבר נוכח בחתונה בסצנת הסיום של הסדרה.
סם סמית - אוליבר טוויסט
ג'ולי וולטרס - גברת מאן (האלמנה קורני)
מייקל קיצ'ן - מר בראונלו
אלן ארמסטרונג - קפטן פלמינג
לינדזי דאנקן - אליזבת ליפורד
דייוויד רוס - מר באמבל
אנדי סירקיס - ביל סייקס
דייוויד בארק-ג'ונס - דוקטור לוסברן
טים דאטון - אדווין ליפורד
מארק וורן - מונקס (אדוארד ליפורד)
אנט קרוסבי - גברת בדווין
רוג'ר לויד-פק - מר סאוורברי
סופיה מיילס - אגנס פלמינג
קירה נייטלי - רוז מיילי (פלמינג)
רולנד מנוקיאן - צ'ארלי בייטס
ביקורת הושמעה לגבי התסריט של אלן בליסדייל, בעיקר על ההחלטה להתחיל את הסדרה בשעתיים של סיפור רקע (שרובו ממוצא על ידי בליסדייל) לפני שמתחיל סיפור העלילה של הרומן עצמו.
בנוסף לכך בליסדייל שינה קטעים ידועים מהרומן, גם אם הרעיון עצמו נשאר זהה, כמעט כל פרט שונה כך שהסדרה נראית כסיפור מקורי, ולא עיבוד של ספר קיים.
מונקס, שבסדרה מתגלה כמי שרוצח בפועל, חוזר בתשובה ומנבל מושלם הוא הופך לאיש משפחה.
ב-27 במרץ 2000 הוציאה חברת ITV את הסדרה על גבי קלטות VHS, בשיתוף עם חברת הסרטים "קרלטון" .
ב-16 באוקטובר 2006 יצאה הסדרה על גבי DVD.
אוליבר טוויסט הוא סרט אילם משנת 1922, עיבוד לרומן "אוליבר טוויסט" מאת צ'ארלס דיקנס, בכיכובם של לון צ'ייני בתפקיד פייגין וג'קי קוגן בתפקיד אוליבר.
את הסרט ביים פרנק לויד.
אמו של אוליבר, מנודה וחסרת כול, מתה בזמן הלידה.
כילד קטן אוליבר גדל בבית מחסה לעניים, ואחר כך עבד כשוליה אצל קברן, ולבסוף הוא מצורף לכנופיית גנבים המתיידדים איתו כדי לנצל אותו למטרותיהם.
בכל הזמן הזה, נסתרים מאוליבר סודות אודות קורות משפחתו ומחכים להתגלות.
אגי הרינג – גברת קורני
ג'קי קוגן – אוליבר טוויסט
לואיס סרג'נט – נוח קלייפול
אדוארד טרבאול – ארטפול דודג'ר
טיילור גרייבס – צ'ארלי בייטס
ג'ורג' סיגמן – ביל סייקס
גלאדיס ברוקוול – ננסי סייקס
ליונל בלבור – מר בראונלו
פלורנס הייל – גברת בדווין
ג'וזף הייזלטון – מר גרימוויג
גרטרוד קלייר – גברת מיילי
אסתר ראלסטון – רוז מיילי
אדי בולנד – טובי קרקיט
הסרט נחשב לאבוד עד שהתגלה עותק שלו ביוגוסלביה בשנות השבעים של המאה העשרים.
בסרט היו חסרות כתוביות ששוחזרו בהמשך ב-Blackhawk Films בעזרתם של ג'קי קוגן וסול לסר.
בזמן צילומי הסרט היה קוגן בשיא הקריירה שלו, אחרי הופעתו בתפקיד הראשי בסרט "הנער" של צ'ארלי צ'פלין בשנה שלפני כן.
ב-30 ביוני 2009 יצא הסרט ב-DVD בחברת "Alpha Video".
סר אוליבר ויליאם הארגריבס ליס, הברון השלישי (; 27 באוקטובר 1894 - 22 בינואר 1978), היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה השמינית במהלך מלחמת העולם השנייה.
ליס נולד ב-27 באוקטובר 1894, לסר ויליאם הארגריבס ליס, הברון השני, והתחנך באיטון קולג'.
בשנת 1914 התגייס ליס לצבא בריטניה, והצטרף לרגימנט משמר קולדסטרים, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה אף נפצע 3 פעמים.
לאחר המלחמה מילא ליס תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1930 הועלה לדרגת לוטננט קולונל.
בשנת 1938 הועלה לדרגת קולונל, והוצב כמדריך בצפון-מערב הודו.
ביוני אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת של המשמר, ובספטמבר 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-30, עמו לחם בקרב אל-עלמיין השני ובקרבות בתוניסיה, בסיציליה ואיטליה.
ב-29 בדצמבר 1943 מונה ליס למפקד הארמייה השמינית במקומו של ברנרד מונטגומרי שחזר לבריטניה לתכנן את מבצע אוברלורד, ופיקד עליה על אוקטובר 1944, ובכלל זה בקרב על מונטה קאסינו.
בנובמבר אותה שנה מונה ליס למפקד קבוצת הארמיות ה-11, ופיקד עליה במהלך הקרבות בבורמה.
עם סיום המערכה על בורמה הודיע ליס לויליאם סלים, כי הוא לא ימשיך בתפקידו כמפקד הארמייה ה-14 בפלישה המתוכננת למלאיה, אלא יטול את הפיקוד על הארמייה ה-12, עליה הוטלה משימת טיהור בורמה.
סלים סירב למינוי זה, באומרו כי הוא מעדיף לפרוש.
כשהתפשטה השמועה בארמייה ה-14, זעמו אלן ברוק, ראש המטה הכללי הקיסרי, וקלוד אוקינלק, ראש פיקוד הודו, על שליס לא התייעץ עמם בנושא והחלו להפעיל לחץ לשינוי ההחלטה.
בסופו של דבר, הורה לורד לואי מאונטבאטן לליס לבטל את החלטתו.
סלים קיבל קידום לדרגת גנרל ב-1 ביולי 1945 ונאמר לו כי יחליף את ליס כמפקד כוחות הקרקע של בעלות הברית בדרום מזרח אסיה, אך עד שנכנס לתפקידו החדש - הסתיימה המלחמה.
בעקבות הסכסוך עם סלים, חזר ליס לבריטניה, אך קידומו נחסם על ידי הפיקוד הבכיר, ובשל כך פרש ליס מהצבא בשנת 1947.
ב-22 בינואר 1978 מת ליס, כתוצאה מהתקף לב.
אוליבר וולינגטון "בילי" סיפל היה חייל מארינס מעוטר, יוצא מלחמת וייטנאם.
בספטמבר 1975 סיכל התנקשות בחייו של נשיא ארצות הברית, ג'רלד פורד.
סיפל היה חייל מארינס, שירת במלחמת וייטנאם, גר בסן פרנסיסקו עם בן זוג ועבד בעבודות מזדמנות, בהן ברמן.
ב-22 בספטמבר 1975 נורה הנשיא פורד בסן פרנסיסקו על ידי שרה ג'יין מור.
מור החטיאה כי הכוונות של האקדח, שאותו קנתה באותו יום, לא היו מאופסות.
כשעמדה לירות את היריה השנייה קפץ עליה אוליבר סיפל, הסיט את ידה והכדור שנורה לא פגע בנשיא.
חשיפת זהותו המינית של סיפל בעקבות ההתנקשות
סיפל היה ידוע כהומוסקסואל בקרב הקהילה הגאה של סן פרנסיסקו, אך איש מבני משפחתו או מחבריו לעבודה לא ידע שהוא הומו.
העיתונאים שסיקרו את סיכול ההתנקשות בנשיא גילו את דבר זהותו המינית.
סיפל לא רצה שסיפורו יסוקר ולא רצה להתפרסם בתור מציל הנשיא, כדי למנוע פרסום זהותו המינית.
מספר עיתונאים וכן הרווי מילק, הפעיל לזכויות הקהילה הגאה, עשו לסיפל אאוטינג.
מילק הסביר זאת בכך ש"הציבור צריך לדעת שהומואים הם לא רק מתאבדים מאחורי דלתות סגורות ואנסי ילדים [מילק לא התכוון לומר שהם כאלה.
הוא רק התכוון לדימוי השלילי שלהם] אלא גם גיבורים".
העיתונאי הרב קאן טען שבחשיפת זהותו המינית של סיפל יש הוכחה לכך שהומוסקסואלים אינם "חלשים ולא-גיבורים מטבעם", כפי שרווח בדימויים הציבורי.
מחאתו של סיפל, הידרדרותו ומותו
סיפל תבע את מילק ואת עיתון הסן פרנסיסקו כרוניקל ועיתונאים בעיתון, בשל חשיפת זהותו והוצאות הפומבית מהארון (מה שמכונה אאוטינג).
הוא טען שלא משפחתו ולא מעסיקיו לא ידעו שהוא הומו, והחשיפה פגעה בו מול משפחתו וגרמה לפגיעה בו במקום עבודתו.
הוא הפסיד בכל תביעותיו, אך הפסיקה נחשבת לאחת החשובות בכל הקשור לדיון בין הזכות לפרטיות לבין זכות הציבור לדעת.
לימים עלה במשקלו בצורה מופרזת, הגיע למשקל 140 קילו, הפך לאלכוהוליסט, סבל מסכיזופרניה (אם כי ייתכן שאת ההידרדרות במצבו הנפשי אפשר לייחס לשירותו במלחמת וייטנאם) ומת מסיבוכים של דלקת ריאות בגיל 47. נקבר בבית הקברות הלאומי שער הזהב.
כשמת סיפל, שלח פורד מכתב תנחומים למשפחה.
לימים נטען שהסיבה לכך שפורד לא הזמין את סיפל אל הבית הלבן אלא רק כתב לו מכתב הוקרה, הייתה זהותו המינית.
בשנת 2001 הכחיש זאת פורד בתוקף.
אוליבר נורווד הוא כדורגלן צפון אירי המשחק בסטוקפורט קאונטי.
נורווד החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מנצ'סטר יונייטד.
ב-16 בספטמבר 2010 הוא הושאל לקרלייל יונייטד לחודש אחד.
יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה בתיקו 0-0 מול ברייטון אנד הוב אלביון.
ב-24 באוגוסט 2011 הושאל לסקאנת'ורפ יונייטד לחצי שנה.
ב-25 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בסקאנת'ורפ במסגרת הסיבוב השני של גביע הליגה האנגלי מול ניוקאסל יונייטד.
ב-25 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 2-2 מול האדרספילד טאון.
ב-4 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקובנטרי בהפסד 2–3 לאיפסוויץ' טאון.
ב-21 במרץ 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בתיקו 2-2 מול קארדיף סיטי בדקה ה-95 של המשחק.
שלושה ימים לאחר מכן הבקיע שער נוסף בניצחון 0–2 על פורטסמות'.
בסיום עונת הוא סירב להצעה של יונייטד להאריך את חוזהו, על מנת לחתום בקבוצה בה יוכל לקבל יותר דקות משחק.
ב-29 ביוני 2012 חתם בהאדרספילד טאון לשלוש שנים תמורת 505 אלף אירו.
ב-17 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בהרדספילד בניצחון 0–1 על קארדיף סיטי.
ב-23 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו ברדינג בהפסד 0–4 לנוטינגהאם פורסט.
ב-3 באוגוסט 2016 חתם בברייטון אנד הוב אלביון לשלוש שנים.
ב-16 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 על רות'רהאם יונייטד.
בסיום העונה העפילה ברייטון לפרמייר ליג לאחרי 34 שנים בליגות הנמוכות.
ב-25 ביולי 2017 הושאל לפולהאם.
ב-5 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 1-1 מול נוריץ' סיטי.
ב-13 באוגוסט 2018 הושאל לשפילד יונייטד, וב-1 בינואר 2019 חתם על חוזה קבוע בקבוצה.
ב-23 באוגוסט 2024 חתם בסטוקפורט קאונטי.
עד גיל 17 היה נורווד חלק מסגל נבחרות הנוער של אנגליה.
בגיל 19 החליט לנצל את מוצאו הצפון אירי ולייצג את צפון אירלנד.
ב-11 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–2 ל.
הוא השתתף עם הנבחרת ביורו 2016.
אוליבר טוויסט היא מיני-סדרה בריטית משנת 2007, עיבוד לרומן "אוליבר טוויסט" מאת צ'ארלס דיקנס, שכתבה שרה פלפס וביים קוקי ג'ידרויק.
הסדרה כוללת חמישה פרקים ושודרה בערוץ BBC One החל מ-22 בדצמבר 2007. בארצות הברית שודרה הסדרה ברשת PBS בפברואר 2009 בשני חלקים בני תשעים דקות.
באוסטרליה שודרה הסדרה בערוץ ABC1 בדצמבר 2009.
צילומי הסדרה נערכו במאי 2007. הסצנה בה אוליבר מבקש עוד מנת מזנון צולה במספנות ההיסטוריות בצ'טם.
בעיבוד זה נערכו שינויים משמעותיים מהמקור הספרותי, הן בהתרחשויות והן בקשרים המשפחתיים.
בסדרה רוז מיילי גרה עם מר בראונלו והיא פונה אליו כאל "דוד", אבל מסבירה שהוא למעשה האפוטרופוס שלה, שלקח תחת חסותו אותה ואת אחותה אגנס כאשר מתה אמם.
אחותה נעדרת כבר שנים רבות, ועדיין ממשיכים לחפש אותה.
מר בראונלו הוא חלק מהמשפחה מכיוון שנאמר שאדוארד מונקס הוא הנכד שלו.
בספר מונקס מגלה שאוליבר הוא אחיו למחצה, שנולד לאנגס מיחסיה עם אביו.
מונקס מנסה לגרום למותו של אוליבר כדי שלא יתבע את הירושה שלו.
מכאן מסתבר שאוליבר הוא הנכד של בראונלו, בנוסף להיותו אחיין של רוז, ואחיו למחצה של מונקס.
בניגוד לרומן שבו מונקס מתואר כלא מושך, עצבני ופחדן הסובל מאפילפסיה, בסדרה הוא נראה אדם מושך מניפולטיבי וערמומי, שמחזר אחרי רוז בכוונה להתארס לה.
היא בבירור אינה מחבבת אותו.
ננסי בגרסה זאת היא דמות אם לאוליבר, הרבה יותר מאשר ברומן, בגרסה המוזיקלית או בסרט בבימויו של דייוויד לין, שבו היא אינה מביעה דאגה כלשהי לגביו.
בעיבוד זה מ-2007 ננסי כל הזמן מטפלת באוליבר ודואגת לצרכיו (היא בשלב מסוים אפילו נושקת לו בעדינות).
כשסייקס מנסה לשדוד את הבית ומכוונים אליו רובה, הוא משתמש באוליבר כמגן, וגורם לפציעתו.
אוליבר מוחזר למאורה של פייגין להחלים, בניגוד לרומן בו הוא מטופל בבית משפחת מיילי בכפר.
ננסי היא זו שמספרת לרוז ולמר בראונלו הספקן על מקום הימצאותו של אוליבר.
דבר זה גורם למותה בידיו של סייקס.
רוח הרפאים שלה רודף אותו כשהוא חוזר ללונדון עם אוליבר, והוא בוחר לתלות את עצמו כדי להימלט מההמון שרודף אחריו.
בינתיים מר בראונלו ורוז מגלים את המניעים הרצחניים של מונקס.
הסב מתכחש אליו והוא נשלח לאיי הודו המערביים.
אוליבר שהצליח להימלט ממלתעותיו של סייקס מתקבל בברכה בביתו של בראונלו.
ארטפול דודג'ר, ולא אוליבר, הוא זה שמבקר את פייגין בבית הסוהר והולך לראות את ההוצאה להורג הפומבית.
הכלב של סייקס מוצא את דודג'ר והשניים נעלמים אל תוך ההמון.
בגרסה זו פייגין מביע דאגה אמיתית לשלומו של אוליבר.
ויליאם מילר - אוליבר טוויסט, יתום עם רצון עז לגלות מי הייתה אימו
טימותי ספול - פייגין, יהודי סוחר בחפצים גנובים, שמטפל ומשמש מנטור לכנופיה של נערים גנבים
אדוארד פוקס - מר בראונלו, ג'נטלמן שתקן אך טוב לב שלוקח תחת חסותו את אוליבר
אדם ארנולד - ארטפול דודג'ר, הכייס המוכשר ביותר בכנופיית הנערים של פייגין
ג'וליאן רינד טוט - מונקס כינויו של אדוארד בראונלו, נכדו של מר בראונלו
טום הארדי - ביל סייקס, פושע אלים
סופי אוקונדו - ננסי, אהובתו של ביל ושותפתו לפשע
מורבן כריסטי - רוז מיילי
גרגור פישר - מר באמבל, שמש הקהילה בבית המחסה לעניים
שרה לנקשייר - גברת קורני, מנהלת בית המחסה לעניים
אנה מאסי - גברת בדווין, סוכנת הבית של מר בראונלו
ניקולה ווקר - סאלי, עובדת בבית המחסה לעניים שהייתה המיילדת של אגנס כשילדה את אוליבר
רוב בריידון - מר פאנג, שופט שלום רע לב
ג'ון סשנס - מר סוארברי, הקברן
מישל גומז - גברת סוארברי, אשתו המרושעת של מר סוארברי
אדם גילן - נוח קלייפול, שוליה של מר סוארברי, שמתנהג בבריונות כלפי אוליבר
רובי בנטל - שרלוט, משרתת אצל משפחת סוארברי
וינסנט פרנקלין - מר לימבקינס, ראש מועצת המנהלים של בית המחסה לעניים
קונור קצ'פול - פירלי, חבר בכנופיית הנערים של פייגיל ויריבו של דודג'ר
אדוארד טיודור-פול - מר סליפסבי
קאלום היגינס - ספייק, חבר בכנופיה של פייגין
ריס דוס-סנטוס - סטיק, חבר בכנופיה של פייגין
ניאל או'מארה - הנדלס, חבר בכנופיה של פייגין
פיטר מרקהאם - ילד בבית המחסה לעניים שעובד יחד עם אוליבר
אוליבר מלאקאר (נולד ב-1 ביולי 1935) הוא מנחה טלוויזיה קרואטי.
מלאקאר גדל באוסייק מגיל עשר וב-1954 החל ללמוד צרפתית ואיטלקית באוניברסיטת זאגרב.
ב-1957 הוא החל לעבוד כשדר ברדיו הקרואטי הלאומי, ב-1965 החל לעבוד בטלוויזיה והנחה את השעשועון הראשון בטלוויזיה היוגוסלבית.
ב-1990 הנחה את האירוויזיון ומ-1993 ועד 2002 הגיש את הגרסה הקרואטית של גלגל המזל, הוא הנחה מספר פעמים גם את קדם האירוויזיון הקרואטי ומ-1986 ועד 1989 שימש כפרשן של האירוויזיון בשפה הקרואטית.
אוליבר טוויסט הוא סרט אילם אבוד משנת 1916 המבוסס על הרומן הידוע של צ'ארלס דיקנס "אוליבר טוויסט".
את הסרט הפיק ג'סי לסקי והפיצה חברת סרטי פרמאונט.
במאי הסרט הוא ג'יימס יאנג.
הסרט מבוסס על הרומן ועל גרסה בימתית שהועלתה בברודוויי ב-1912.
מארי דורו גילמה את אוליבר בברודוויי בשנת 1912 וזכתה לשבחים רבים.
היא נבחרה על ידי לסקי לשחק באותו תפקיד בסרט הקולנוע.
במחזה גילמו את ננסי, פייגין וביל סייקס קונסטנס קולייר, נאט סי גודוויין ולין הארדינג בהתאמה.
אלסי ג'יין וילסון ששיחקה בתפקיד משנה במחזה גילמה את דמותה של ננסי בסרט.
וילסון ודורו היו השחקנים היחידים שהופיעו במחזה וגם בסרט זה.
לפני גרסה זו הופקה ארבעה עיבודים שלר הרומן: ב-1907, 1909 ושני סרטים ב-1912. ב-1922 הופק אוליבר טוויסט עיבוד נוסף של הספר, סרט אילם בכיכובם של לון צ'ייני וג'קי קוגן.
מארי דורו – אוליבר טוויסט
הוברט בוזוורת' – ביל סייקס
ריימונד הטון – ג'ק הוקינס, "ארטפול דודג'ר"
ג'יימס ניל – מר בראונלו
אידית' צ'פמן – גברת בראונלו
אלסי ג'יין וילסון – ננסי
הארי רטנברי – מר באמבל
ואן דייק – צ'ארלס דיקנס
אוליבר טוויסט הוא סרט אילם בריטי משנת 1912 בבימויו של תומאס בנטלי ובכיכובם של אייבי מיליי, אלמה טיילור והארי רויסטון.
הסרט הוא עיבוד לספרו של צ'ארלס דיקנס "אוליבר טוויסט" שיצא לאור ב-1838. זהו סרט הבכורה של בנטלי שהיה בהמשך לאחד הבמאים הבריטים המובילים.
הסרט היה הראשון בסדרה של סרטים שהיו עיבודים לספרי דיקנס שאותם ביים בנטלי.
אייבי מיליי – אוליבר טוויסט
הארי רויסטון – ביל סייקס
פלורה מוריס – רוז מיילי
מר ריבארי – מר בראונלו
וילי וסט – ארטפול דודג'ר
אוליבר טוויסט הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1909, העיבוד הקולנועי הראשון לרומן "אוליבר טוויסט" מאת צ'ארלס דיקנס.
בסרט מככבים אדית סטורי בתפקיד אוליבר טוויסט, אליטה פרוקטור אוטיס בדמות ננסי סייקס, ובתפקיד פייגין משחק ויליאם ג'.
במאי הסרט הוא ג'יי סטיוארט בלקטון.
אליטה פרוקטור אוטיס – ננסי סייקס
אוליבר סטילינגפליט לוקר-למפסון היה מפקד ימי בריטי במלחמת העולם הראשונה וחבר הפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית.
על אף שנאתו היוקדת לקומוניזם, שהובילה אותו לחוגי ימין קיצוני-פשיסטי ערב עליית היטלר לשלטון בגרמניה, הפך ללוחם נחרץ נגד הנאציזם והאנטישמיות ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה ובמהלכה וסייע ליהודים ונרדפים אחרים, בהם זיגמונד פרויד, אלברט איינשטיין והיילה סלאסי, קיסר אתיופיה.
אביו היה המשורר פרדריק לוקר-למפסון ואבי-סבו היה ויליאם לוקר, קומודור בציו של הוריישו נלסון.
התחנך באיטון קולג' ובטריניטי קולג' (קיימברידג').
בעת לימודיו ערך את כתב העת גרנטה יחד עם אדווין מונטגיו.
לאחר לימודיו השתלם בעריכת דין באינר טמפל, קיבל הסמכה ב-1907 אך לא עסק במקצוע ועבד כעיתונאי.
ב-1910 נבחר לפרלמנט כשמרן-יוניוניסט וכיהן בבית עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה, על אף ששירת בשירות פעיל.
בדצמבר 1914 התנדב לשירות בצי הבריטי בדרגת לוטננט-קומנדר ובמינוי של הלורד הראשון של האדמירליות, וינסטון צ'רצ'יל כאחראי על הקמת יחידת שריוניות יבשתית עבור שירות האוויר של הצי המלכותי.
15 Squadron) הוצבה בצרפת ובבלגיה ב-1915. בסוף אותה שנה הועבר לפקד על שלוש יחידות משוריינות שנשלחו לחזית מורמנסק, על מנת לסייע לצבא האימפריה הרוסית כ"חיל המשלוח המשוריין" (Armoured Car Expeditionary Force (ACEF) או "הדיוויזיה הרוסית המשוריינת" (Russian Armoured Car Division).
היחידה לחמה גם בגליציה, רומניה ובקווקז.
באותה עת הפך לוקר-למפסון למעורב בפוליטיקה ובציבוריות הרוסית, השתתף במאמצי השלטון נגד הכוחות המהפכניים וכתב דיווחים סוערים אודות מהפכת פברואר 1917. לאחר מהפכת אוקטובר נסוג חיל המשלוח המשוריין מרוסיה, כאשר חלק מאנשיו עברו ללחום בחזית פרס וטורקיה.
לוקר-למפסון עצמו עבר לתפקיד נציג משרד המודיעין לענייני רוסיה.
ב-1919 יצא כעוזרו של שר החוץ הבריטי, אוסטן צ'מברלין (תפקיד אותו מילא עד 1921) לוועידת השלום בפריז.
לוקר-למפסון הפך להיות אחד הדוברים המרכזיים נגד הבולשביזם ונגד השפעה אפשרית שלו על העולם בכלל ובריטניה בפרט (כולל על פעילות קומוניסטית במושבות בריטניה כמו הודו הבריטית) בשנות ה-20 הנהיג הפגנות נגד קומוניסטים, חלקם בשיתוף גורמים פשיסטיים (כגון אנשיו של רותה לינטון-אורמן).
ב-1930 ייסד מיליציה בשם "החולצות הכחולות" בדומה ל"חולצות השחורות" של בניטו מוסוליני באיטליה שחרתה על דגלה מאבק ב"אדומים".
המיליציה צדה את עינו של האידאולוג הנאצי אלפרד רוזנברג שנפגש בלונדון עם לוקר-למפסון, בתיווכו של איש המודיעין הבריטי (ולימים מפקד פרויקט אולטרה), פרדריק ויליאם וינטרבותאם.
אולם, הפגישה עם האידאולוגיה הנאצית זעזעה את לוקר-למפסון, שהפך מאז למתנגד נחרץ לפשיזם ולנאציזם.
כבר ביולי 1933 העלה לוקר-למפסון הצעת חוק פרטית להקניית אזרחות בריטית ליהודים נרדפים מגרמניה והקניית זכות שיבה לארץ ישראל ליהודים שאזרחותם נשללה מהם עקב גזעם בכל מקום בעולם, שלא הצליח להפוך לחוק.
בספטמבר אותה שנה הציע מקלט לאלברט איינשטיין.
בהמשך הגיש סיוע לנרדפים נוספים, בהם זיגמונד פרויד והיילה סלאסי.