tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האיחוד האירופי חוקק ב-1997 חוק המחייב סימון של מזון מהונדס גנטית.
רשויות החוק בעולם פועלות בנושא זה בצורה הבוחנת כל מקרה לגופו, ובודקת את בטיחות השימוש.
היכולת להוסיף, לשנות או להסיר גנים ביצורי מודל אפשר למדענים לחקור את הבסיס הגנטי למחלות של בני אדם.
ב-1984 יצרו עכברים מהונדסים גנטית המבטאים אונקוגן משובט וכך הגבירו את הסיכוי שיפתחו סרטן.
ב-1989 יצרו מריו קפקי, מרטין אוונס ואוליבר סמיתיס את העכבר הראשון שבו הוסר גן (נוקאאוט גנטי).
ב-1992 חוקרים יצרו עכבר ללא גנים מדכאי סרטן, הנוטה לפתח סרטן, ובכך משמש מודל יעיל לחקר הסרטן.
הטכנולוגיה שאפשרה זאת בעכברים לא הייתה ישימה בחולדות, המשמשות מודל יותר טוב לאדם במחלות מסוימות, וחולדות נוקאאוט יוצרו לראשונה ב-2003.
עם גילויו של microRNA בשנת 1993, החלו לעשות שימוש בשיטת RNAi כדי להוריד את רמות הביטוי של גנים - להנדס יצורים לבטא microRNA מסוים, שיפגע ברמות הביטוי של הגן הרצוי.
דבר זה אפשר לחוקרים לבדוק מה קורה בהיעדר או ברמות נמוכות של גנים.
שיטה זו הייתה יעילה לחקור גנים שהסרתם גרמה למוות של היצור.
יתרון נוסף לשיטה זו היא היכולת לתזמן את ביטוי ה-microRNA, ובכך לתזמן את שיתוק ביטוי הגן, והיכולת לבטא את ה-microRNA ברקמות מסוימות ולבחון השפעות מקומיות.
בשנת 2007 יוצרו צמחים בעלי מערכת הדברה המתבססת על שיטה זו.
צמחים אלו מבטאים microRNA המכוון לגנים של חרקים ותולעים נימיות, כך שאם יצורים אלו אוכלים את עלי הצמח ובכך גם את מולקולות ה-microRNA הגורמות לשיתוק גנים חיוניים בחרק או בתולעת.
נעשה שימוש בהנדסה גנטית כדי לבטא חלבונים שונים באמצעות יצורים שבאופן טבעי אינם מבטאים חלבונים אלו.
ב-1979 פותחו חיידקים המבטאים אינסולין הומאני, וטופלו באמצעותם ב-1982. ב-1988 יוצרו לראשונה נוגדנים הומאניים בצמחים.
בשנת 2000 יוצר אורז זהוב , המעושר לוויטמין A, ובכך היה למזון מהונדס גנטית הראשון.
לא כל תאי הצמח מודבקים על ידי אגרובקטריום, ולכן נוצר הצורך לפתח שיטות נוספות כדי להטמיע את ה-DNA בגנום.
שיטות אלו כוללים אלקטרופורציה, אקדח גנים ומיקרו-הזרקה .
בשנות ב-80 של המאה ה-20 פותחו שיטות להכנסת כלורופלסט מבודד לתר צמחי חסר דופן.
פיתוח אקדח הגנים ב-1987 אפשר להכניס DNA זר לתוך כלורופלסטים.
תהליך ההתמרה הגנטית התייעל מאוד בחלק יצורים מיצורי מודל.
בשנת 1998 יוצרו זרעי תודרנית לבנה מהונדסים באמצעות הטבלה של הפרחים בתמיסה המכילה את החיידק אגרובקטריום.
מגוון הצמחים הניתנים להנדוס גדל ככל שהתפתחו הטכנולוגיות שאפשרו גידול תרביות רקמת תאים צמחיים.
חיות המקנה הראשונות שהונדסו ב-1985 באמצעות מיקרו-הזרקה, כולל ארנבות, כבשים וחזירים.
יונקים שונים הונדסו לשמש כמעין מפעל ליצור חלבונים בבלוטות החלב.
החיות הראשונות שסינתזו חלבונים טרנסגנים בחלב היו עכברים שביטאו את החלבון מפעיל פלסמינוגן.
טכנולוגיה זו יושמה לחלבונים נוספים ובחיות נוספות, כולל בכבשים, חזירים ופרות.
בשנת 2010 הכריזו חוקרים ממכון קרייג ונטר על יצירת החיידק הסינתטי הראשון.
החוקרים יצרו גנום, החדירו אותו לחיידק קיים, ובתהליך של ברירה וחלוקה יצרו חיידקים המכילים רק את הגנום המלאכותי.
לחיידק זה קראו בשם סינטיה (Synthia) ובשם המדעי Mycoplasma laboratorium , והוא היצור המלאכותי הראשון.
בשנת 2014 חיידק השתכפל יחד עם פלסמיד המכיל זוג בסיסים מלאכותי.
בכדי שהדבר יתאפשר, החיידק הונדס כדי שיוכל להכניס ולשכפל נוקליאוטידים מלאכותיים, ואכן, ב-99.4% הפלסמיד השתכפל יחד עם זוג הבסיסים המלאכותיים.
זהו היצור הראשון המשתמש בקוד גנטי רחב יותר מהטבעי.
בשנת 2015 נעשה שימוש בטכנולוגיות מתקדמות יותר בכדי להנדס צמחים - TALEN וקריספר.
מעבדות בסין יצרו בעזרתם חיטה עמידה לפטריות וצמחי אורז בעלי יבול רב יותר, ומעבדה מהממלכה המאוחדת יצרה שעורה עמידה לתנאים צחיחים.
מבחינה אסדרתית, כאשר משתמשיים בטכנולוגיות אלו כדי להסיר גנים (ובלי להוסיף גנים ממקורות אחרים), תהליך קבלת האישור הוא קצר וזול יחסית.
בשיטת קריספר, דור הצמחים הראשון יכול להכיל DNA זר המסייע לתהליך העריכה, אך הוא אינו נוכח בדור הבא, ולפיכך לפי גופי אסדרה יכולים להיחשב כצמחים שאינם טרנסגנים.
ב-1976 נוסדה החברה הראשונה שעסקה בהנדסה גנטית, ג'ננטק על ידי בויאר ורוברט א.
סוונסון , ושנה לאחר מכן יצרו את החלבון סומטוסטטין בחיידקי Escherichia coli, וב-1978 יצרו אינסולין.
אינסולין זה אושר לשימוש על ידי ה-FDA בשנת 1982.
ב-1980 קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי ניתן לרשום פטנט על יצורים מהונדסים גנטית.
ב-1983 הגישה חברה ביוטכנולוגית בקשה לאשר ניסויים בחיידק Pseudomonas syringae מהונדס, אשר אמור לגונן על צמחים מפני קור קיצוני.
מפגינים ופעילים הצליחו לדחות את האישור בתואנות משפטיות למשך ארבע שנים, וב-1987 חיידק זה היה אורגניזם מהונדס גנטית אשר נעשה בו שימוש מסחרי בחקלאות, בשדות של תותים ותפוחי אדמה בקליפורניה.
שני השדות הללו הותקפו בידי פעילים, והחברה החליטה לא לבצע את הניסוי.
הצמח הראשון שהונדס גנטית היה טבק עמיד לאנטיביוטיקה.
ניסויי השדה הראשונים בצמחים מהונדסים - צמחי טבק עמידים לקוטלי עשבים - נעשו ב-1986 בצרפת ובארצות הברית.
ב-1987 חברת Plant Genetic Systems היו הראשונים להנדס טבק עמיד לחרקים, באמצעות התמרת גנים קוטלי חרקים שמקורים בחיידק Bacillus thuringiensis לתוך הטבק.
אנזימים מהונדסים שמקורם בחיידקים היו היישום הראשון של אורגניזמים מהונדסים שאושרו על ידי ה-FDA ב-1988. בראשית שנות ה-90 אושר לשימוש במספר מדינות אנזים הגבנה מהונדס (כימוסין).
עד אז תהליך ההגבנה נעשה באמצעות אנזימים שהופקו מקיבות של מעלי גירה.
הכימוסין המהונדס שבוטא בחיידקים מסוגל לגבן חלב.
סין הייתה המדינה הראשונה לאשר צמח מהונדס גנטית למסחר, טבק עמיד לנגיף ב-1992. ב-1994 אושר להפצה עגבניית ה-Flavr Savr , אשר טכנולוגיה של RNAi מאריכה את חיי המדף שלה.
בשנה זו אישר האיחוד האירופי לראשונה אורגניזם מהונדס גנטית לשימוש מסחרי - טבק עמיד לקוטל העשבים ברומוקסינל.
ב-1995 אישר הסוכנות להגנת הסביבה בארצות הברית הפצה של תפוח האדמה המכיל בתוכו גנים קוטלי חרקים.
ב-1996 ניתנו 35 אישורים לגדל בצורה מסחרית תשעהה סוגים של צמחים טרנסגניים באיחוד האירופי ובשש מדינות נוספות.
עד 2010, 29 מדינות ברחבי העולם זרעו צמחים מהונדסים גנטית לצרכים מסחריים, ו-31 מדינות אישור יבוא של צמחים טרנסגנים.
ב-2013 הוענק פרס המזון העולמי למספר מדענים שהיו מעורבים בחברות הנ"ל, על שיפור האיכות, הכמות והזמינות של מזון בעולם.
החיה המהונדסת הראשונה שמוסחרה היא GloFish, דג זברה המכיל גן פלואורוסצנטי שגורם להם לזרוח תחת תאורה על-סגולה.
בעל החיים הראשון שאושר לתזונה הוא סלמון אקווה-אדוונטג' בשנת 2015. הסלמון מותמר בהורמון גדילה שמקורו באלתית גמלונית, תחת בקרה של תחל שמקורו בסוג של דג זאב , כך שהורמון הגדילה מתבטא כל השנה ולא רק בעונות מסוימות.
התנגדות ותמיכה בהנדסה גנטית התפתחה במקביל להתפתחות הטכנולוגית.
בשנת 1998 פרסם הביולוג ארפאד פוסטאי מחקר לפיו חולדות שאכלו תפוחי אדמה מהונדסים סבלו מהפרעות בגידול ובתפקוד מערכת החיסון .
צוות חוקרים בכיר שבדק את הנתונים עליו הסתמך טען שהנתונים עליהם התבסס פוסטאי אינם נכונים, והמכון שבו חקר התנער ממנו ולא חידש את החוזה.
התקשורת גילתה עניין במחקר, ופוסטאי פנה לחוקרים נוספים שבדקו את ניסויי וטענו שלא נפל בהם פגם.
בדיקה של רשות הבטיחות במזון של האיחוד האירופי שפורסמה בשנת 2008 העלתה כי יש מרווח בטיחות גדול (לפחות פי 100) בין רמות החשיפה של בעלי החיים בניסוי לבין החשיפה של בני אדם.
התנגדות נוספת פורסמה על ידי חוקר צרפתי, ז'יל אריק סראליני , שטען ב-2012 כי צמחים מהונדסים גנטית גורמים לסרטן בחולדות.
חוקרים טענו כי מתודולגית המחקר שלו הייתה שגויה, דבר שהוביל למשיכת הפרסום מכתב העת.
נכון ל-2022, לא נמצא חשש בריאותי במוצרי מזון מהונדסים שנבחנו ואושרו באופן בלתי תלוי על ידיד רשויות מזון שונות בעולם.
בשנת 2005 התפרסמו תקנות המסדירות את הפיקוח על הנדסה גנטית, המתבצע בידי משרד החקלאות.
שתי ועדות מטפלות בנושא של מזון מהונדס גנטית: (1) הוועדה למזון חדש של משרד הבריאות, המתייחסת לעניין בטיחות המזון, (2) הוועדה הראשית לצמחים מהונדסים של משרד החקלאות (הורצ"מ), המפקחת על הניסויים הנעשים בארץ מכוח התקנות הנ"ל.
על אף שנעשים בישראל מחקרים רבים המערבים הנדסה גנטית, אין הרבה פעילות מסחרית בתחום ואין תוצרת מקומית שעוברת הנדסה גנטית.
רוב המזון בעולם המהונדס גנטית הם גידולי יסוד המיובאים לארץ, הכוללים בעיקר תירס, סויה וקנולה.
בישראל התקבלה החלטה בשנת 2013, אשר אושרה כמה שנים לאחר מכן, שצמחים שעברו סוגים מסוימים של הנדסה גנטית לא יגדרו ככאלו:
ההיסטוריה של הפיצה החלה בעת העתיקה, במהלכה במגוון תרבויות החלו להכין לחם שטוח () עם תוספות שונות בחלק העליון של המאפה.
הפיצה המודרנית שאנו מכירים היום היא התפתחות של המנות האלו, שהתרחש בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 בנאפולי, איטליה.
מאכלים דומים לפיצה הוכנו כבר בעת העתיקה.
מתקופה זו נמצאו תיעודים של הכנת מצעי לחם שטוחים, עם הוספת רכיבים מעליהם (כגון גבינה, זיתים ובצל).
במאה ה-6 לפנה"ס, חיילים פרסים ששירתו תחת דריוש הגדול אפו מעל המגנים שלהם לחמים שטוחים עם גבינה ותמרים.
ביוון העתיקה, אזרחים הכינו לחם שטוח בשם plakous (יוונית עתיקה: πλακοῦς) עם תוספות כגון עשבי תיבול, תמרים, בצל, שום ואולי גם גבינה.
התייחסות מוקדמת למזון דמוי פיצה מתרחשת באינאיס, פואמה אפית רומית מסוף המאה הראשונה לפנה"ס.
בספר השביעי מוגשת לאיניאס ואנשיו ארוחה הכוללת בצקים דמויי-פיתה בציפוי ירקות מבושלים.
ישנן מנות לחם שטוח מהמזרח התיכון העתיק שעדיין מוכרות בימינו: פוקאצ'ה (שייתכן שמקורו באטרוסקים העתיקים); מספרד; מאיטליה; ומנאקיש ופיתות מהמזרח התיכון.
ישנם גם מנות לחם שטוח משאר העולם: הסיני; פראטה, נאן ורוטי ההודים; ו (פיתה פינית).
בנוסף, ברחבי אירופה נפוצים סוגים רבים של פשטידות וקישים, שגם הם מבוססים על הרעיון של כיסוי מאפה שטוח בגבינה, בשר, ירקות ותיבול.
בנאפולי של המאה ה-16, גאלט כונתה פיצה (זוהי מעין עוגה בצקית, שטוחה ועגולה).
המנה זוהתה עם בני המעמד הנמוך.
השינוי בשימוש במילה "פיצה" קרה כשהספרדים הביאו לאירופה עגבניות מאמריקה, ופותח את הקונספט המודרני של פיצה.
החידוש שהוביל לפיצה המודרנית היה שימוש בעגבניות.
במשך זמן מה אחרי הגעת עגבניות לאירופה מאמריקה במאה ה-16, אירופאים רבים חשבו שהירק רעיל, כמו צמחים אחרים ממשפחת הסולניים.
אך עם הזמן המצב השתנה.
בסוף המאה ה-18 היה נוהג נפוץ בקרב עניי נאפולי להוסיף עגבניות ללחם שטוח מבצק שמרים.
ניתן להחשיב זאת בתור הולדת הפיצה המודרנית.
לפי מסמכים היסטוריים, ב-1807 בארכיון נאפולי תועדו 54 פיצריות, ועד אמצע המאה ה-19 מספרם זינק ל-120.
ב-1843 הסופר הצרפתי אלכסנדר דיומא האב תיאר את הפיצה בעבודתו , שעסקה במסע של דיומא באיטליה:
ישנו סיפור ידוע על המצאת הפיצה מרגריטה: ב-11 ביוני 1889, שף הפיצות רפאלה אספוזיטו הכין פיצה לכבוד מרגריטה, נסיכת סבויה, וקרא לפיצה על שמה.
על הפיצה היו עגבניות, גבינת מוצרלה ובזיליקום, בהתאמה לצבעי דגל איטליה.
עם זאת, הועלו ספקות לגבי אמינות הסיפור הזה, שתיעודיו המוקדמים ביותר נכתבו ב-1930-1940.
עד לסוף המאה ה-19 או תחילת המאה ה-20, פיצות היו מתוקות.
ספר הבישול הקלאסי של מתחילת המאה ה-20 נתן 3 מתכונים לפיצה, וכולם היו מתוקים.
לאחר משוב של קוראים מסוימים, ארטוסי הוסיף לחלק מהמהדורות מתכון נוסף לפיצה שאינה מתוקה.
ב-2009 האיחוד האירופי העניק לפיצה נפוליטנה מעמד כינוי מקור מוגן.
ב-2017 פיצה נפולטינה הוגדרה כמורשת תרבותית בלתי מוחשית של אונסק"ו.
פיצות הגיעו לארצות הברית בסוף המאה ה-19 דרך מהגרים איטלקים.
במשך מספר עשורים הם נשארו נחלתם של המהגרים.
במלחמת העולם השנייה חיילים שהוצבו באיטליה גילו את המטבח האיטלקי, ועם חזרתם הפיצו זאת בשאר החברה האמריקאית.
ב-1956 פיצה הופיעה בפרק של הסיטקום לוסי אהובתי.
במחקר שערכה מחלקת החקלאות של ארצות הברית ב-2014, נמצא שביום נתון 13% מהאמריקאים יצרכו פיצה, ו-22% מבני 6 עד 11.
הפיצריה הראשונה בישראל נפתחה ב-1957 בדיזנגוף 89, תל אביב-יפו.
בשנות השמונים קמו מגוון פיצריות מקומיות בארץ.
לקראת סוף שנות השמונים, הגיעו לארץ גם רשתות הפיצה הבין לאומיות: דומינוס ב-1989, פיצה האט ב-1990 וסבארו ב-1995.
בסקר שערך ynet ב-2002, נמצא ש-65% מהישראלים "אוכלים פיצה באופן קבוע", ו-82% מבני ה-18-24. לפי הערה של פאפא ג'ונס פיצה, ב-2021 ישראלים הזמינו כ-69 מיליון מגשי פיצה.
בימינו פועלות רשתות פיצה בין-לאומיות.
למשל, לדומינו'ס פיצה יש כ-20,000 סניפים ביותר מ-90 מדינות שונות; לפיצה האט יש כ-16,000 סניפים בכ-100 מדינות.
לאורך השנים הומצאו מגוון ואריציות מיוחדות לפיצה.
למשל, ב-1962 הומצאה ואריציה מוכרת, פיצה בנוסח הוואי (פיצה אננס).
סטארט-אפ מעמק הסיליקון פיתח שיטה להדפסה תלת-ממדית של פיצות, וזכה למימון מנאס"א (שחיפשה דרך יעילה להכין בחלל אוכל שייחשב טעים).
שיא גינס לפיצה הגדולה בעולם הושג בארצות הברית בינואר 2023, עם פיצה בגודל 1,296.72 מטר רבוע.
בני האדם המודרניים התפתחו במקור ביבשת אפריקה לפני כ-300,000 שנה והיו בתחילה ציידים-לקטים.
במהלך עידן הקרח האחרון הם נדדו מאפריקה ואכלסו באופן הדרגתי את רוב כדור הארץ עד לתקופה בה עידן הקרח האחרון הסתיים לפני כ-12,000 שנים.
זמן קצר לאחר מכן החלה המהפכה הנאוליתית בעמקים של נהרות פוריים במערב אסיה – בתקופה זו החל גידול שיטתי של צמחים ובעלי חיים, ובאופן הדרגתי בני אדם רבים בחרו להפסיק להיות נוודים ובמקום זאת להיות חקלאים ביישובי קבע.
המורכבות ההולכת וגוברת של החברות האנושיות חייבה פיתוח של מערכות של חשבונאות וכתיבה.
בתקופת הברונזה המאוחרת התפתחה דת ההינדואיזם בתת-היבשת ההודית, בעוד שבעידן הציר צמחו דתות נוספות בהם בודהיזם, קונפוציאניזם, ג'ייניזם, יהדות, דאואיזם וזורואסטריות.
עם ההתפתחות של הציוויליזציות, במהלך העת העתיקה, אימפריות רבות נוצרו ונפלו.
בתקופה הפוסט-קלאסית, אשר בהיסטוריה האירופית מכונה גם תקופת ימי הביניים, אופיינו בעליית הנצרות והאסלאם.
העת החדשה המוקדמת, בין השנים 1500 לערך עד 1800 לספירה לערך התרחש עידן התגליות ועידן הנאורות.
עד המאה ה-18 כמות הידע והטכנולוגיות שהצטברו הגיעה למסה קריטית אשר הובילה לתחילת המהפכה התעשייתית ולתקופת העת החדשה המאוחרת שהחלה בסביבות 1800 לספירה וממשיכה עד ימינו.
התקופה הפרהיסטורית (לפני 3.3 מיליון שנים לערך – שנת 3000 לפנה"ס לערך)
בני האדם התפתחו במקור ביבשת אפריקה.
בדיקות גנטיות מצביעות על כך שבשלב מסוים, בתקופה שבין 7 מיליון ל-5 מיליון שנים לפני זמננו התפצלה שושלת הקופים שהתפתחה להומנין הומו סאפיינס משושלת הקופים שהתפתחה לשימפנזים ולבונובו, בעלי החיים שהכי קרובים גנטית לבני האדם המודרניים.
המונח הומינין מתייחס לאבות אנושיים שחיו לאחר הפיצול מהשימפנזים והבונובו, אשר כללו מינים רבים ולפחות שני סוגים נפרדים – אוסטרלופיתקוס והומו.
דגימות מאובנים אחרות כמו פראנתרופוס, קניאנתרופוס פלטיאופס ואורורין עשויות לייצג סוגים נוספים שהתקיימו בשלב מסוים, אך אין הסכמה חד משמעית על כך בקרב הפליאונטולוגים.
להומינינים המוקדמים כמו אוסטרלופיתקוס היה מוח בגודל זהה למוח של קופים, אך בשונה מקופים אחרים הם הלכו על שתי הרגליים – הסתגלות אבולוציונית אשר עשויה להיות קשורה למעבר מבתי גידול ביערות לסוואנה.
ההומינינים החלו להשתמש בכלי אבן ראשוניים לפני מיליון שנים לערך, והדבר מציין את תחילת התקופה הפלאוליתית.
השריד המוקדם ביותר להומנין "הומו" היא מדגימה בת 2.8 מיליון שנים שהתגלתה באתיופיה, והמין המוקדם של ההומנין "הומו" מכונה הומו הביליס והוא התפתח לפי ההערכות לפני כ-2.3 מיליון שנים.
ההבדל החשוב ביותר בין הומו הביליס לאוסטרלופיתקוס היה ההבדל בגודל המוח.
המין הומו ארקטוס התפתח לפני 2 מיליון שנים והוא היה מין ההומינינים הראשון שעזב את יבשת אפריקה והתיישב ברחבי אירואסיה.
ייתכן שתהליך זה החל לכל המוקדם עוד לפני כ-1.5 מיליון שנים, אך בהחלט לפני 250,000 שנים.
בהמשך ההומינינים החלו לעשות שימוש באש על מנת להתחמם ולבישול.
לפני כ-500,000 שנים ההומינין "הומו" התפתח למינים חדשים מגוונים של בני אדם ארכאיים, כגון האדם הניאנדרטלי באירופה, האדם הדניסובי בסיביר, והומו פלורסיינסיס באי האינדונזי.
מחקרים של הגנום האנושי הראו ששיעור מסוים של רביית כלאיים התקיים בין מיני ההומונינים השונים לאורך האבולוציה האנושית.
מחקרים של DNA מצביעים על כך שמספר גנים ממוצא ניאנדרטלי קיימים בעיקר בקרב כל האוכלוסיות האפריקאיות שאינן מדרום לסהרה, וייתכן שהניאנדרטלים והומינינים אחרים, כגון האדם הדניסובי, תרמו עד 6% מהגנום שלהם לבני האדם המודרניים שאינם מדרום לסהרה.
הומו סאפיינס התפתח ביבשת אפריקה לפני כ-300,000 שנה ממין המכונה הומו היידלברגנסיס.
בני האדם המשיכו להתפתח במהלך אלפי השנים שלאחר מכן, ולפני כ-100 אלף שנים הם אף השתמשו בתכשיטים.
לפי ההערכות בשלב מסוים לפני כ-50 אלף שנים בני האדם החלו לקבור את המתים, להשתמש בנשק קליע, והחלו לעסוק בשייט בים.
אחד השינויים החשובים ביותר עבור בני האדם המודרניים היה ההתפתחות של השפה, אשר שיפרה באופן דרמטי את היכולת של בני האדם לתקשר זה עם זה.
ניתן למצוא סימנים לביטוי אמנותי מוקדם בציורי מערות ובפסלים קדומים שהיו עשויים משנהב, אבנים ועצמות.
בני האדם הפלאוליתיים היו ציידים-לקטים ובדרך כלל היו גם נוודים.
הם נהגו לחיות באזורים לא מיוערים, או באזורים שמיוערים בדלילות.
ההגירה של ההומינין הומו ספניאס מיבשת אפריקה התרחשה במספר גלים אשר לפי ההערכות החלו בשלב מסוים בתקופה שבין 194,000 עד 177,000 שנים לפני זמננו.
ההשקפה הרווחת היא שכל הקבוצה הראשונה שנדדה החוצה מאפריקה מתה לבסוף וכי כל אוכלוסיית העולם הלא-אפריקאית הם למעשה צאצאיהם של הקבוצה השנייה שיצאה מאפריקה במועד מסוים בתקופה שבין 70,000 עד 50,000 שנים לפני זמננו.
בני האדם המודרניים יישבו בהדרגה את כל היבשות והאיים הגדולים בעולם, הגיעו לראשונה לאוסטרליה לפני כ-65,000 שנים, ליבשת אירופה לפני כ-45,000 שנים, ולאמריקה לפני כ-21,000 שנים.
הנדידות הללו התרחשו במהלך עידן הקרח האחרון, כאשר האזורים הממוזגים של ימינו היו הרבה פחות מסבירי פנים לבני אדם.
עם זאת, עד סוף עידן הקרח האחרון, לפני כ-12,000 שנים, בני האדם המודרניים התיישבו כמעט בכל חלקי כדור הארץ אשר לא היו מכוסים בקרח.
ההתפשטות האנושית חלה במקביל לאירוע ההכחדה הרבעוני וההכחדה של האדם הניאנדרטלי – הכחדות שנגרמו לפי ההערכות כתוצאה משינויי אקלים, כתוצאה ממעשי ידי אדם, או כתוצאה משילוב של השניים.
בסביבות שנת 10,000 לפני הספירה החלה המהפכה הנאוליתית אשר במסגרתה בני האדם החלו לעסוק בחקלאות והדבר הוביל בהדרגה לשינוי מהותי באורח החיים של בני האדם בכל רחבי העולם.
העיסוק בחקלאות החל באופן עצמאי בחלקים שונים של העולם כאשר בני האדם בחרו לגדל גידולים שונים ברחבי העולם.
גידולי דגנים וביות בעלי חיים התרחשו במסופוטמיה לכל המוקדם בשנת 8500 לפני הספירה שם התמקדו בגידולי חיטה, שעורה, כבשים ועיזים.
בסביבות 8000 לפני הספירה בוית האורז בעמק נהר היאנגצה אשר בסין.
חזירים היו החיה המבויתת החשובה ביותר בסין באותה התקופה.
בין השנים 8000 ל-5000 לפני הספירה האוכלוסיות שגרו באזור הסהרה שבאפריקה גידלו דורה ומספר יבולים אחרים, בעוד שמרכזים חקלאיים אחרים הוקמו גם ברמה האתיופית וביערות הגשם של מערב אפריקה.
בעמק נהר האינדוס החלו לגדל גידולים שונים בשנת 7000 לפנה"ס והבקר בוית באזור זה בשנת 6500 לפנה"ס.
בסביבות שנת 8500 לפנה"ס החלו לגדל דלעת באמריקה הדרומית.
בהמשך בהרי האנדים החלו גם את גידולי תפוחי אדמה הראשונים בעולם.
לא ברור בדיוק מדוע התרחשה המהפכה הנאוליתית.
על פי תיאוריות מסוימות העיסוק בחקלאות החל כתוצאה מכך שהאוכלוסייה גדלה והדבר הוביל את האנשים לחפש מקורות מזון חדשים, בעוד שלפי תאוריות אחרות העיסוק בחקלאות היה הגורם העיקרי לגידול האוכלוסייה בעקבות השיפור הניכר באספקת המזון.
גורמים נוספים אשר עשויים היו לגרום למהפכה הנאוליתית עשויים להיות שינויי אקלים, מחסור במשאבים, ואידאולוגיה.
ההשפעות של המעבר לעיסוק בחקלאות מובנות בצורה טובה יותר – הדבר הוביל לייצור של עודפי מזון אשר סייעו לתמוך גם באוכלוסייה שלא עוסקת ישירות בייצור המזון, והדבר איפשר לכמות גדולה יותר של אוכלוסייה לחיות באותו היישוב/אזור, ואיפשר את היצירה של הערים והמדינות הראשונות.
הערים הפכו בהמשך למרכזי המסחר, הייצור והכוח הפוליטי.
לערים הללו הייתה סימביוזה עם האזורים הכפריים שמסביבן, הן קיבלו מהאזורים הכפריים מוצרים חקלאיים וסיפקו להם בתמורה מוצרים אחרים והגנה.
ערים מוקדמות כללו את יריחו וצ'טלהויוק אשר הוקמו בסביבות שנת 6,000 לפני הספירה.
במקביל התפתחו גם חברות של נוודים המבוססות על רעיית בעלי חיים, בעיקר באזורים יבשים בהם לא ניתן לגדל צמחים, כמו הערבה האירואסייתית או אזור הסאהל באפריקה.
סכסוכים בין אוכלוסיות הרועים הנוודים לאוכלוסיות החקלאים שחיו ביישובי קבע הפכו בהמשך למאורע שכיח.
בסביבות 6,400 לפני הספירה החלו בני האדם לעסוק בעיבוד מתכת לצורך יצירת כלי נחושת, תכשיטים וקישוטים שונים.
בהמשך החלו בני האדם לעסוק גם בעיבוד של זהב וכסף, בעיקר לצורך שימוש בתכשיטים וקישוטים.
הביקוש הגובר למתכת הוביל רבים לעסוק במסחר משום שלרוב היה צורך להביא את המתכת מאזורים מרוחקים.
סביבות 4500 לפנה"ס בני האדם החלו לעסוק גם בעיבוד ברונזה, שהיא סגסוגת מתכתית של נחושת ובדיל, אך ברונזה תהיה בשימוש נרחב רק במהלך האלף השלישי לפנה"ס.
החברות הנאוליתיות בדרך כלל סגדו לאבות קדמונים, למקומות קדושים או לאלים אנתרופומורפיים.
המתחם העצום של גבקליטפה בטורקיה, אשר מתוארך לתקופה שבין שנת 9,500 לפנה"ס לשנת 8,000 לפנה"ס, הוא דוגמה מרהיבה לאתר נאוליתי.
ייתכן אף שהוא נבנה על ידי ציידים-לקטים נוודים.
העת העתיקה (3000 לפני הספירה לערך – 500 לספירה לערך)
במהלך תקופת הברונזה התפתחו ערים ותרבויות רבות.
החברות הללו חלקו מספר מאפיינים משותפים, כולל שלטון מרכזי, כלכלה ומבנה חברתי מורכב, מערכות לשמירת רישומים ותרבויות ודתות מובחנות.
התרבויות הללו עסקו בבנית מבני אבן מונומנטליים, המציאו את הגלגל, את המתמטיקה, את היכולת לעבד ברונזה, את סירות המפרש, את האובניים, את הבדים הארוגים, ואת מערכות הכתיבה הראשונות.
במקביל התפתחו באותה התקופה דתות פוליתאיסטיות, כאשר הפולחן התקיים במקדשים עם כוהנים ועם טקסי הקרבת קורבנות.
הפיתוח של מערכות הכתיבה הראשונות הקלה על הניהול של הערים, על הבעת רעיונות ועל השימור של המידע.
ייתכן שמערכות הכתיבה התפתחו באופן עצמאי לפחות בארבע תרבויות עתיקות – במסופוטמיה (בסביבות 3,300 לפנה"ס), במצרים (בסביבות 3,250 לפנה"ס), בסין (בסביבות 1,200 לפנה"ס), ובשפלת מסו-אמריקה (עד 650 לפנה"ס).
הכתבים הדתיים הקדומים ביותר ששרדו עד ימינו הם כתבי הפירמידות במצרים, כאשר העתיק ביותר מביניהם מתוארך לתקופה שבין 2,400 ל-2,300 לפנה"ס.
שומר, הממוקמת במסופוטמיה, הייתה הציוויליזציה המורכבת הראשונה שפיתחה את ערי-המדינה הראשונות בהיסטוריה במהלך האלף הרביעי לפני הספירה.
בערי המדינה הללו פותח כתב יתדות שהייתה לפי ההערכות ממערכות הכתיבה הראשונות.
כתב יתדות כלל פיקטוגרפים שהפכו בהדרגה לפשוטים ומופשטים יותר.
הטקסטים של כתב יתדות נכתבו על לוחות חימר.
התחבורה התאפשרה באותה העת בנהרות ובים.
הים התיכון, אשר היווה צומת מרכזי בין שלוש יבשות, היה המקום בו החלו לעבור סחורות רבות, וכמו גם חילופי של רעיונות והמצאות שונות.
במהלך אותה התקופה פותחו גם טכנולוגיות חדשות כמו מרכבות הסוסים שאפשרו לצבאות לנוע מהר יותר.
המסחר הפך ליותר ויותר חשוב ככל שעלה הביקוש של סחורות המיוצרות בארצות רחוקות, ובעקבות כך נוצרו רשתות מסחר עצומות והחל מגמת גלובליזציה.
הייצור של הברונזה למשל, הצריך יבוא של בדיל לדרום מערב אסיה מאזורים מרוחקים כמו אנגליה.
עדות נוספת למסחר בין מיקומים מרוחקים הם אבני חן מעמק האינדוס שהתגלו במסופוטמיה.
צמיחת הערים הובילה בהמשך להיווצרות של מדינות ואימפריות.
במסופוטמיה היו מספר ערים-מדינות עצמאיות.
במצרים, לעומת זאת, על אף שבתחילה האזור היה מחולק למצרים העליונה ומצרים התחתונה בסביבות 3,100 לפני הספירה כל האזור אוחד.
בסביבות שנת 2,600 לפני הספירה ציוויליזציית עמק האינדוס הקימה את הערים הגדולות בהאראפה ובמואנג'ודארו ופיתחה מערכת כתיבה אשר כללה מעל ל-400 סמלים אשר נותרה בלתי מפוענחת עד ימינו.
סין נכנסה לתקופת הברונזה בשנת 2,900 לפני הספירה.
שושלת שאנג (1766–1045 לפנה"ס) הייתה השושלת הסינית הראשונה שהשתמשה במערכת כתב.
בין המאה ה-25 לפנה"ס עד המאה ה-21 לפנה"ס קמו במסופוטמיה האימפריה האכדית והאימפריה הנאו שומרית.
בסביבות שנת 2,000 לפני הספירה התפתחה בכרתים התרבות המינואית אשר נחשבת לציוויליזציה הראשונה ביבשת אירופה.
במהלך אלף השנים הבאות התפתחו ציוויליזציות שונות ברחבי העולם.
בשנת 1600 לפני הספירה החלה להתפתח יוון המיקנית.
יוון המיקנית שגשגה עד למשבר תקופת הברונזה המאוחרת שהשפיע על תרבויות ים תיכוניות רבות בין השנים 1,300 ל-1,000 לפני הספירה.
בהודו, עידן זה מכונה התקופה הוודית (1750 עד 600 לפנה"ס), כאשר באותה התקופה הונחו היסודות של ההינדואיזם וכמו גם אלמנטים מרכזיים אחרים בתרבות של החברה ההודית הקדומה.
הוודות מכילות את ההתייחסויות המוקדמות ביותר למערכת הקסטות של הודו, שחילקה את החברה לארבעה מעמדות שונות שעוברים בתורשה – ברהמין (מעמד של כמרים), קשטרייה (מעמד של לוחמים ושליטים), ויישיה (אנשי מקצוע וסוחרים) ושודרה (מעמד של משרתים ועבדים).
בסביבות שנת 550 לפני הספירה החל להתפתח ברחבי תת-יבשת הודו ממלכות ורפובליקות עצמאיות רבות.
לפי ההערכות המקובלות דוברי שפות הבנטו הגיעו לראשונה לאזור מרכז אפריקה ואזור דרום אפריקה לכל המוקדם עוד בשנת 3,000 לפני הספירה.
המפגשים שלהם עם קבוצות האוכלוסייה האחרות הביאו להתפשטות של חקלאות מעורבת ועיבוד ברזל ברחבי אזור אפריקה שמדרום לסהרה, והובילו להיווצרות של חברות כמו תרבות הנוק בשנת 500 לפני הספירה.
בסביבות 1,500 לפנה"ס התפתחה בארכיפלג ביסמרק (בקרבת גינאה החדשה) ציוויליזציית לאפיטה אשר התפשטה לאיים מרוחקים רבים שלא היו מיושבים ברחבי האוקיינוס השקט, ואף הגיעה עד סמואה בסביבות שנת 700 לפנה"ס.
ביבשת אמריקה ציוויליזציית נורטה צ'יקו התפתחה לאורך חופי פרו בסביבות שנת 3,100 לפני הספירה.
ציוויליזציית נורטה צ'יקו הקימו מבנים ציבוריים מונומנטליים בעיר קאראל אשר מתוארכים לתקופה שבין השנים 2627 עד 1977 לפני הספירה.
תרבות צ'אווין הדרום אמריקנית הניחה באותה התקופה את היסודות התרבותיים למרבית התרבויות שיתפתחו בהמשך לאורך רכס הרי האנדים, בהן אימפריית האינקה.
תרבויות אנדיות חשובות אחרות כוללות את תרבות מוצ'ה, ותרבות הנסקה אשר נודעת במיוחד בזכות הגאוגליפים העצומים שהיא יצרה במדבר נסקה.
ציוויליזציית האולמקים התפתחה בסביבות 1,200 לפני הספירה והיא נודעת במיוחד בזכות ראשי האבן העצומים שהם חצבו מבזלת.
הם גם המציאו את לוח השנה המסו-אמריקאי ששימש בהמשך תרבויות מאוחרות יותר כמו בני המאיה ונמצא גם בשימוש בטאוטיווקאן.
החברות באמריקה הצפונית באותה התקופה היו בעיקר ציידים-לקטים.
במהלך תקופת "עידן הציר", שהתרחשה בין שנת 800 לפנה"ס עד שנת 200 לפנה"ס, מספר רעיונות פילוסופיים ודתיים טרנספורמטיביים החלו לצבור פופולריות במקומות רבים ברחבי העולם, בעיקר באופן עצמאי.
הקונפוציאניזם הסיני, הבודהיזם והג'ייניזם ההודי, והמונותאיזם היהודי כולם התפתחו במהלך תקופה זו.
הזורואסטריות הפרסית החלה לפי ההערכות מוקדם יותר, כנראה בסביבות שנת 1000 לפני הספירה, אך אומצה על ידי האימפריה האחמנית במהלך תקופת עידן הציר.
בנוסף, במהלך המאה החמישית לפנה"ס פילוסופיות חדשות החלו להפוך פופולריות ביוון, במיוחד בזכות הוגים כמו אפלטון ואריסטו.
בשנת 776 לפנה"ס נערכו ביוון המשחקים האולימפיים הראשונים אשר סימנו את תחילת תקופת "העת העתיקה הקלאסית".
בשנת 508 לפנה"ס פותחה שיטת הממשל הדמוקרטית הראשונה בעולם באתונה שביוון.
הרעיונות שהתפתחו בתקופת עידן הציר יהיו בעלות השפעה ניכרת במיוחד מבחינה אינטלקטואלית ודתית.
הקונפוציאניזם היה משלוש אסכולות החשיבה שהפכו דומיננטיות בחשיבה הסינית, יחד עם הדאואיזם והלגליזם.
הקונפוציאניזם יתפשט בהמשך לקוריאה ויפן.
הבודהיזם הגיע לסין בתקופת שושלת האן והתפשט באופן נרחב, כאשר קרוב ל-30,000 מקדשים בודהיסטים הוקמו בצפון סין בלבד עד המאה ה-7 לספירה.
הבודהיזם יהפוך לדת הדומיננטית בחלק גדול מאזור דרום אסיה, אזור דרום-מזרח אסיה, ואזור מזרח אסיה.
החל מהמאה הרביעית לפני הספירה, בעקבות כיבושיו של אלכסנדר הגדול מממלכת מקדון, הפילוסופיות היווניות החלה להתפשט הן ברחבי אזור אגן הים תיכוון ואפילו הגיעה עד הודו.
על בסיס היהדות ייווצרו בהמשך הנצרות והאסלאם.
עלייתן ונפילתן של אימפריות אזוריות
בין שנת 500 לפנה"ס עד שנת 500 לספירה התפתחו ברחבי העולם מספר אימפריות בגודל חסר תקדים.
צבאות מקצועיים מאומנים היטב, אידאולוגיות מאחדות וביורוקרטיות מתקדמות אפשרו לקיסרים של אותן האימפריות לשלוט באזורים נרחבים עם אוכלוסייה שמנתה במקרים מסוימים מעל לעשרות מיליוני נתינים.
הסחר הבין-לאומי התרחב גם הוא, ובעיקר נתיבי הסחר העצומים באזור הים התיכון, רשת הסחר הימי באוקיינוס ההודי ודרך המשי.
ממלכת מדי סייעה להפיל את האימפריה האשורית יחד עם הסקיתים והבבלים.
בשנת 612 לפני הספירה בירת אשור נינוה נבזזה על ידי ממלכת מדי.
אימפריית מדי תהפוך בהמשך למדינות איראניות עצמאיות, הכוללות בין היתר את האימפריה האחמנית (שהתקיימה בין 550–330 לפנה"ס), האימפריה הפרתית (שהתקיימה בין 247 לפנה"ס–224 לספירה), והאימפריה הסאסאנית (224–651 לספירה).
מספר אימפריות נוסדו בתקופה זו באזור בו נמצאת יוון של ימינו.
מלחמות יוון–פרס הובילו לכינון הברית האטית-דלית בשנת 477 לפנה"ס, ובסופו של דבר להיווצאות האימפריה האתונאית (שהתקיימה בין 454–404 לפנה"ס) אשר הובסה בהמשך על ידי הליגה הפלופונסית בראשות ספרטה במהלך המלחמה הפלופונסית.
פיליפוס השני, מלך מוקדון איחד את מדינות הערים היווניות לליגה הקורינתית ובנו אלכסנדר הגדול (356–323 לפנה"ס) הקים בימי חייו אימפריה עצומה המשתרעת מאזור יוון של ימינו ועד הודו.
לאחר מותו של אלכסנדר הגדול האימפריה שלו התפצלה למספר מדינות שהמשיכו להתקיים במשך תקופה קצרה לאחר מכ.
האימפריה של אלכסנדר הגדול הובילה להקמה של ערים רבות ולהפצת התרבות היוונית באזורים שנכבשו – תהליך אשר זכה לכינוי התייוונות.
התקופה ההלניסטית נמשכה ממותו של אלכסנדר הגדול בשנת 323 לפנה"ס ועד שנת 31 לפנה"ס כאשר ממלכת בית תלמי נכבשה על ידי הרומאים.
בדרום אסיה צ'נדרגופטה מאוריה ייסד את האימפריה המאורית (שהתקיימה בין השנים 320–185 לפנה"ס), אשר שגשגה במיוחד תחת הנהגתו של השליט אשוקה.
מהמאה ה-4 ועד למאה ה-6 לספירה האימפריה ההודית העתיקה ממלכת גופטה השתרעה על חלקים נרחבים מתת-היבשת ההודית בתקופה המכונה תור הזהב של הודו העתיקה.
היציבות הפוליטית של אותה התקופה תרמה פריחת התרבות ההינדית והבודהיסטית במאה ה-4 ובמאה ה-5 לספירה, וכמו גם תרבות רבות להתקדמות ניכרת במדע ובמתמטיקה.
בדרום הודו, הוקמו בהמשך שלוש ממלכות דראווידיות בולטות: צ'ראס, צ'ולאס ופנדיאס.
במאה ה-6 לפנה"ס נוסדה באירופה הרפובליקה הרומית אשר במהלך המאה ה-3 לפנה"ס החלה להרחיב את השטחים שבשליטתה.
הרפובליקה הרומית הפכה בהמשך לאימפריה ועד לתקופתו שלטונו של אוגוסטוס קיסר (63 לפנה"ס – 14 לספירה) היא הצליחה לבסס את שליטה על רוב אזור הים התיכון.
האימפריה הרומית המשיכה לצמוח במאות השנים הבאות והיא אף השתלטה על אזורים נרחבים מאנגליה במערב ועד מסופוטמיה במזרח, והייתה בשיא גודלה תחת שלטונו של טראיאנוס (אשר נפטר בשנת 117 לספירה).
שתי המאות שלאחר מכן, המכונות תקופת השלום הרומאי, היו תקופה של שלום, שגשוג ויציבות פוליטית ברוב יבשת אירופה.
בשנת 313 לספירה הקיסר הרומאי קונסטנטינוס הראשון הפך את הנצרות לדת המדינה של האימפריה הרומית לאחר שלוש מאות שנים בהם האימפריה הרומית רדפה נוצרים.
בשנת 380 לספירה הנצרות הפכה לדת הרשמית היחידה של האימפריה הרומית.
בשנים 391–392 לספירה הקיסר הרומאי תאודוסיוס הראשון הוציא מחוץ לחוק דתות פגאניות.
במהלך המאה ה-4 לספירה האימפריה הרומית התפצלה לשני אזורים כאשר לכל אחד מהאזורים היה קיסר נפרד.
רבים נוהגים לתארך את מועד נפילתה הסופי של האימפריה הרומית במועד הדחת הקיסר המערבי האחרון, רומולוס אוגוסטולוס, ב-4 בספטמבר 476. עם זאת, האימפריה המערבית חדלה להיות אימפריה או גורם משמעותי כבר כמה עשרות שנים לפני כן.
בסין, שושלת צ'ין (שהתקיימה בין השנים 221–206 לפנה"ס), הייתה השושלת האימפריאלית הראשונה של סין, ואחריה החליפה אותה שושלת האן (שהתקיימה בין השנים 202 לפנה"ס – 220 לספירה).
שושלת האן הייתה דומה בכוחה ובהשפעתה לאימפריה הרומית ששכנה בקצה השני של דרך המשי.
השגשוג הכלכלי של שושלת האן תרם רבות להתרחבות הצבאית הסינית כאשר שושלת האן הובילה לכיבוש של חלקים ממונגוליה, ממרכז אסיה, ממנצ'וריה, מקוריאה ומצפון וייטנאם.
בדומה לאימפריות אחרות בתקופה הקלאסית, גם סין תחת הנהגת שושלת האן התקדמה באופן מהותי בתחומי הממשל, החינוך, המדע והטכנולוגיה.
שושלת האן פיתחה את היכולת ליצור ברזל יצוק.
ביבשת אפריקה באותה התקופה קיסרות אקסום, הממוקמת באתיופיה של ימינו, הפכה עד למאה ה-1 לספירה לאימפריית סחר גדולה השולטת בשכנותיה בקצה הדרומי של חצי האי ערב ובכוש ושלטה בסח בים סוף.
ממלכת אקסום נודעת במיוחד בזכות האסטלות המונוליטיות העצומות שהיא חצבה והקימה במיקום של קברי קיסרי אקסום.
באמריקה הוקמו באותה התקופה אימפריות שונות שזכו להצלחה אשר התפתחו מציוויליזציות שהיו קיימות באזור עוד בשנת 2,500 לפני הספירה.
באזור מסו-אמריקה נבנו חברות פרה-קולומביאניות עצומות, שהבולטות שבהן היו הציוויליזציה הזפוטקית (שהתקיימה בין שנת 700 לפנה"ס עד שנת 1521 לספירה), וציוויליזציית המאיה (שהייתה בשיאה בין השנים 250–900 לספירה).
באופן הדרגתי הוקמו עוד ועוד ערי מדינה של ציוויליזציית המאיה אשר חלקן היו גדולות במיוחד ובעלות השפעה ניכרת, ועם השנים תרבות המאיה התפשטה בכל אזור חצי האי יוקטן והסביבה.
בני המאיה פיתחו גם מערכת כתיבה ייחודית והיו הראשונים שהשתמשו בקונספט אפס בתחום המתמטיקה.
במרכז מקסיקו, מערבית לאזור שהיה בשליטת ציוויליזציית המאיה, שגשגה במיוחד העיר טאוטיווקאן, אשר הייתה העיר הגדולה ביותר שהתקיימה ביבשת אמריקה טרם עידן הקולוניאליזם.
בסביבות שנת 450 לספירה העיר כללה בסביבות 125 אלף עד 150 אלף תושבים.
טכנולוגיות התפתחו באופן ספורדי בעולם העתיק.
היו תקופות של התקדמות טכנולוגית מהירה, כמו העידן היווני-רומי באזור הים התיכון בה פותח בין היתר מכונת החישוב האנלוגית מנגנון אנטיקיתרה.
היו גם תקופות של דעיכה טכנולוגית, כמו בתקופת דעיכתה ונפילתה של האימפריה הרומית ובתקופה המוקדמת של ימי הביניים שבאה בעקבות כן.
שניים מהחידושים החשובים ביותר באותה התקופה היו הנייר (ייצור הנייר החל בסין בשנת 105 לספירה) והארכוף (התיעוד הראשוני להמצאה דמוית-ארכוף התגלה בהודו ומתואך למאה השנייה לפנה"ס) – שתי החידושים הללו הפכו פופולריים במיוחד בעקבות כן בכל רחבי העולם באותה התקופה.
הסינים גם גילו כיצד לייצר משי והובילו מיזמים הנדסיים עצומים כמו הקמת החומה הגדולה של סין והקמת התעלה הגדולה.
הרומאים היו גם בנאים מוכשרים, המציאו את הבטון ושכללו את השימוש בקשתות בבנייה.
רוב החברות העתיקות הסתמכו על שימוש בעבדים.
העבדות הייתה נפוצה במיוחד באתונה וברומא, שם היוו העבדים חלק גדול מהאוכלוסייה והכלכלות שלהם הסתמכו על העבדים.
האימפריות העתיקות התמודדו עם בעיות נפוצות הקשורות בתחזוקה של צבאות ענק ובעיות הקשורות בבירוקרטיה מרכזית.
ברומא ובסין תחת הנהגת שושלת האן, החלה דעיכה של האימפריות הללו, והלחצים מצד הברברים לאורך הגבולות תרמו להאצת ההתפרקות הפנימית של האימפריות.
נפילת שושלת האן אירעה בשנת 220 לספירה בעקבות מלחמת אזרחים ובעקבות כך החלה בסין תקופת שלוש הממלכות, בעוד שהאימפריה הרומית הפכה יותר ויותר מבוזרת והתפצלה במהלך תקופה המכונה משבר המאה ה-3. בעקבות כך אוכלוסיית נוודים שהייתה רכובה על סוסים הפכו לשליטים של חלק גדול מאזור אירואסיה.
השימוש בארכוף וקשתים רכובים על סוסים הפכו את אוכלוסיית הנוודים לאיום מתמיד על הציווליזציות שנמצאו בישובי קבע.
ההתפרקות ההדרגתית של האימפריה הרומית חלה במקביל להתפשטות של הנצרות החוצה מאזור מערב אסיה.
במהלך המאה ה-5 לספירה האימפריה הרומית המערבית נכבשה על ידי שבטים גרמניים אשר התפתחו בהדרגה למספר מדינות שהיו כולן קשורות בדרך זו או אחרת לכנסייה הקתולית.
נפילת האימפריה הרומית המערבית נחשבת בקרב רבים לסופה של תקופת העת העתיקה הקלאסית.
האימפריה הרומית המזרחית והיורשת שלה האימפריה הביזנטית, שבירתן הייתה קונסטנטינופול, המשיכו להתקיים עוד אלף שנים עד שהעיר נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1453. במהלך רוב שנות קיומה האימפריה הביזנטית הייתה אחד הכוחות הכלכליים, התרבותיים והצבאיים החזקים ביותר באירופה, וקונסטנטינופול נחשבת בדרך כלל למרכז "הנצרות האורתודוקסית".
מאות שנים מאוחר יותר, אזור מרכז ומערב אירופה חזר להיות מאוחד תחת האימפריה הרומית הקדושה, אשר כללה מספר מדינות שנמצאו באזורים בהם קיימות המדינות גרמניה, אוסטריה, שווייץ, צ'כיה, בלגיה, איטליה וחלקים מצרפת.
לאחר נפילת שושלת האן המזרחית בסין ולאחר דעיכתן של שלוש הממלכות, שבטי נוודים מהצפון החלו לפלוש לסין, ובעקבות כך סינים רבים ברחו דרומה.
בשנת 589 לספירה שושלת סווי איחדה את סין מחדש בהצלחה, והניחה את היסודות לתור הזהב תחת שושלת טאנג (שהתקיימה בין השנים 618–907).
התקופה הפוסט-קלאסית (500 לספירה לערך – 1500 לספירה לערך)
התקופה הפוסט-קלאסית כוללת את הכיבושים המוסלמיים המוקדמים, את תור הזהב של האסלאם שבא בעקבות כן, וכמו גם את תחילתו והתרחבותו של סחר העבדים הערבי, ולאחר מכן את הפלישות והכיבושים המונגוליים וייסוד האימפריה העות'מאנית.
במערב אפריקה קמו במהלך תקופה זו אימפריית סונגהאי ואימפריית מאלי.
בחוף הדרום מזרחי של אפריקה הוקמו נמלים ערביים בהם עסקו בסחר בזהב, בתבלינים ובסחורות אחרות.
הדבר איפשר לאפריקה להצטרף למערכת הסחר של אזור דרום-מזרח אסיה, והוביל בהמשך להיווצרות של התרבות הסוואהילית.
במהלך תקופה זו שלטו בסין השושלות סווי, טאנג, סונג, יואן ומינג.
נתיבי הסחר במזרח התיכון, לאורך האוקיינוס ההודי, ובדרך המשי סיפקו קשרים כלכליים ותרבותיים בין התרבויות של אסיה ואירופה.
במהלך אותה התקופה הציוויליזציות של יבשת אמריקה, כגון תרבות המיסיסיפי, האצטקים, בני מאיה, וציוויליזציית האינקה הגיעו לשיאן.
כמה מההמצאות העיקריות של התקופה הפוסט קלאסית כללו את המצאת אבק השריפה, הדפוס והמצפן – אשר כולם הומצאו בסין.
לפני הופעת האסלאם במאה ה-7 אזור המזרח התיכון נשלט על ידי האימפריה הביזנטית והאימפריה הסאסאנית, אשר נלחמו לעיתים קרובות זו בזו על השליטה במספר אזורים בעלי חשיבות אסטרטגית.
המלחמה בין שתי האימפריות הייתה גם מלחמה בין תרבויות – מהצד האחד התרבות הנוצרית הביזנטית ומהצד השני הציוויליזציה הפרסית שהאמינה באותה העת בדת הזורואסטריות.
עם הגעת האסלאם במאה השביעית לספירה נוסף מתמודד חדש אשר התעלה במהירות על שתי האימפריות הללו.
לאסלאם הייתה השפעה עצומה על ההיסטוריה של העולם הישן, ובמיוחד על אזור המזרח התיכון.
המוסלמים, אשר הגיעו במקור מחצי האי ערב, החלו להתפשט לכל עבר במהלך המאה השביעית לספירה.
עד שנת 750 לספירה המוסלמים הצליחו לכבוש את רוב אזור המזרח התיכון, אזור צפון אפריקה וחלקים מסוימים באירופה, ובמקביל חוו פריחה תרבותית בתחומים רבים הכוללים את האמנות, האדריכלות, הפילוסופיה, הרפואה, המתמטיקה, האסטרונומיה והפיזיקה – תקופה שזכתה לכינוי תור הזהב של האסלאם.
הציוויליזציה האסלאמית התרחבה הן במסגרת כיבושים אזורים חדשים והן על בסיס כלכלת המסחר שלה.
הסוחרים המוסלמים ייצאו הן סחורות והן את אמונתם האסלאמית לסין, הודו, דרום-מזרח אסיה ואפריקה.
באירופה הוחלט ממניעים דתיים לחתור להחזיר לשליטת הנצרות את השליטה בארץ הקודש מידי המוסלמים.
ניסיון זה כשל בסופו של דבר וגרם להחלשת האימפריה הביזנטית, במיוחד בעקבות עם ביזת קונסטנטינופול ב-1204. השליטה הערבית באזור הסתיימה באמצע המאה ה-11 כאשר האימפריה הסלג'וקית השתלטה על האזור.
במהלך המאה ה-13 הגיעו מסעות צבאיים של האימפריה המונגולית למזרח התיכון, וכבשו שטחים נרחבים בהם שטחי איראן ועיראק המודרניות, סוריה וחלקים מאסיה הקטנה.
שושלות מונגוליות המשיכו לשלוט בצפון מזרח המזרח התיכון במשך כ-200 שנים עד שלבסוף הורחקו מזרחה על ידי פדרציית השבטים אק קויונלו.
אזור צפון אפריקה נשלט על ידי הברברים.
באותה העת פעלו באזור הים התיכון פיראטים אשר יצאו מנמלים בצפון אפריקה, שדדו ספינות סוחר, וערכו פשיטות על יישובים שונים לאורך רצועת החוף.
אלפי שבויים אירופאים נמכרו באותה העת בשווקים בצפון אפריקה במסגרת סחר העבדים הברברי.
בהמשך נערכו מספר מלחמות בין האימפריה הביזנטית לאימפריה הסאסאנית על השליטה באזור הקווקז אך אף צד לא הצליח להביס את הצד השני.
ח'ליפות ראשידון הצליחה להתרחב בחופשיות לתוך חבל הקווקז במהלך הכיבושים המוסלמיים המוקדמים.
במהלך המאה ה-11 הסלג'וקים הצליחו להכניע את ארמניה וגאורגיה.
במהלך המאה ה-13 המונגולים פלשוחבל הקווקז.
באזור מרכז אסיה נערכו פלישות רבות בתקופה זו הן מצד הערבים והן מצד הסינים.
סין התרחבה למרכז אסיה במהלך שושלת סווי (581–618).
הם נלחמו בעמים טורקיים נוודים שהפכו בשלב הזה לקבוצה האתנית הדומיננטית ביותר באזור מרכז אסיה.
בשנת 630 שושלת טאנג החלה לתקוף את העמים הטורקיים הנוודים על ידי כיבוש אזורים במדבר אורדוס.
במאה ה-8 האסלאם החל להתפשט לאזור מרכז אסיה ועד מהרה הפך לדת הדומיננטית, בעוד שהבודהיזם נותרה הדת הדומיננטית במזרח.
בהמשך הח'ליפות של בית אומיה השתלטה על חלקים מאזור מרכז אסיה.
בין המאה ה-9 עד המאה ה-13 האזור היה מחולק בין מספר מדינות רבות עוצמה, בהן האימפריה הח'ווארזמית, האיפריה הסאמאנית, והאימפריה הסלג'וקית.
בשנת 1370 השליט המונגולי-טורקי טימור לנג כבש את רוב האזור והקים את האימפריה הטימורית.
האימפריה הטימורית נפלה זמן קצר לאחר מותו של טימור לנג.
לפחות מאז המאה הרביעית לספירה הנצרות, ובעיקר הנצרות הקתולית ולאחר מכן הנצרות הפרוטסטנטית, היה תפקיד מרכזי בעיצוב הציוויליזציה המערבית.
אירופה במהלך ראשית ימי הביניים התאפיינה בתהליכי דה-אורבניזציה, ובפלישות תדירות של שבטי הוונדלים שהחלו עוד בשלהי העת העתיקה.
שבטי הוונדלים הקימו ממלכות חדשות משלהם בשרידי האימפריה הרומית המערבית.
הנצרות המשיכה להתפשט במערב אירופה, ובמהלך אותה התקופה הוקמו מנזרים רבים במערב אירופה.
במאה ה-7 ובמאה ה-8 הפרנקים, תחת השושלת הקרולינגית, הקימו אימפריה שהשתרעה על אזור נרחב במערב אירופה.
אימפריה זו המשיכה להתקיים עד המאה ה-9, ואז הוכנעה על ידי פולשים ויקינגים, מדיארים וערבים.
נסיכות רוס של קייב, שהתקיימה בשטחים הנמצאים בימינו בתחומי אוקראינה, בלארוס ורוסיה, נוסדה בשלהי המאה התשיעית והפכה עד המאה ה-10 למדינה הגדולה באירופה אשר אימצה בשנת 988 את הנצרות האורתודוקסית כדת הרשמית של המדינה.
במהלך שיא ימי הביניים אוכלוסיית אירופה גדלה במיוחד משום שחידושים טכנולוגיים וחקלאיים אפשרו להגדיל את כמות היבולים ותרמו לשגשוג במסחר.
באותה התקופה הכלכלה והחברה האיכרית במערב ובחלקים ממרכז אירופה פעלה לפי השיטה המנוריאלית אשר אופיינה בהאצלת הכוח הכלכלי והמשפטי לאדון, שחי על האדמות שבבעלותו ועל מיסוי שגבה מאוכלוסיית האיכרים והצמיתים שתחתיו.
בנוסף לכך במסגרת שיטת הוסאלים אבירים ואצילים מהמעמד הנמוך היו חייבים שירות צבאי עם אדון פיאודלי ובתמורה העניק להם נחלה קרקעית, כסף או טובת הנאה אחרת.
פילוג הכנסייה הנוצרית בשנת 1054 הוביל להבדלים תרבותיים ניכרים בין מערב אירופה למזרח אירופה.
במסגרת מסעי הצלב ניסו נוצרים רבים באירופה להשיב את השליטה בארץ הקודש לנוצרים מהמוסלמים והם הצליחו במשך זמן רב לשלוט באזור במדינות צלבניות.
המונגולים הגיעו לאירופה בשנת 1236 וכבשו את נסיכות רוס של קייב, וכמו גם ערכו מספר פלישות לפולין ולהונגריה.
שלהי ימי הביניים התאפיינו בקשיים ובאסונות – רעב המוני, מגפות ומלחמות גרמו למוות רב באזור מערב אירופה.
מגפת המוות השחור, אשר הייתה אחת המגפות הקטלניות ביותר בהיסטוריה האנושית, הגיעה למערב אירופה במהלך שנות ה-40 המאוחרות של המאה ה-14 והרגה עשרות מיליוני אירופאים במהלך שש שנים – לפי ההערכות בין רבע לחצי מאוכלוסיית אירופה נספו כתוצאה מהמגפה.
קיסרות אקסום בקרן אפריקה דעכה באופן הדרגתי במהלך המאה השביעית.
שושלת זאגווה, אשר הייתה שושלת הקיסרים ששלטו באימפריה האתיופית מ-928 עד-1270, נודעת במיוחד בזכות המבנים החצובים בסלע שהיא הקימה בלליבלה.
את שושלת זאגווה החליפה בהמשך השושלת הסולומונית אשר תמשיך לשלוט באתיופיה עד המאה ה-20.
בחלק המערבי של אזור הסאהל קמו אימפריות אסלאמיות רבות בתקופה הפוסט-קלאסית, כמו האימפריות גאנה, מאלי, סונגהאי וקאנם בורנו.
אותן האימפריות שלטו בסחר חוצה סהרה אשר במסגרתו נסחר זהב, מלח ועבדים.
מערב אפריקה הפכה באותה התקופה ליצואנית הזהב הגדולה בעולם.
לאחר נפילת אימפריית הגופטה בשנת 550 לספירה חולקה צפון הודו למספר מדינות שונות.
בשנת 711 לספירה החלו פלישות מוסלמיות שונות בחלק הצפון מערבי של תת-היבשת ההודית והח'ליפות של בית אומיה כבשה לבסוף חלק גדול מהאזור בו נמצאת פקיסטן של ימינו.
ההתקדמות הצבאית של הח'ליפות הערבית נעצרה במידה רבה לאחר מכן, אך האסלאם המשיך להתפשט בהודו, בעיקר בשל השפעתם של סוחרים ערבים לאורך החוף המערבי.
כמה מהמדינות החשובות ביותר שצמחו באזור דרום הודו במהלך התקופה הפוסט-קלאסית היו סולטנות בהמני ואימפריית ויג'איאנגר.
סין התחרתה בטיבט על השליטה באזורים שונים בפנים אסיה ובמרכז אסיה.
המונגולים כבשו את כל סין ב-1279. לאחר כמאה שנים בהם סין הייתה תחת שלטון שושלת יואן המונגולית, הסינים האתניים הצליחו להשתלט מחדש על סין ב-1368.
במהלך המאה ה-3 לספירה הוקמה ביפן השושלת הקיסרית.
הבודהיזם הגיע בהמשך ליפן והושם דגש רב על אימוץ אלמנטים שונים מהתרבות הסינית ומהקונפוציאניזם.
בעוד שתקופת נארה (בשנים 710–794) התאפיינה בפיתוח של יצירות אמנות ואדריכלות בהשראה בודהיסטית, תקופת הייאן (בשנים 794–1185) התאפיינה בעלייתם כוחם של חמולות צבאיות והסמוראים.
משנת 1185 עד 1868, יפן נשלטה על ידי שליטים פיאודליים (דאימיו) ושליטים צבאיים (שוגונים).
במהלך התקופה הפוסט-קלאסית הסתיים בקוריאה עידן שלוש הממלכות.
שושלת גוריאו שלטה בהמשך בחצי הקוריאני עד 1392, ולאחריה שושלת ג'וסון שלטה בחצי האי הקוריאני במשך כ-500 שנים.
במונגוליה ג'ינגיס חאן ייסד את האימפריה המונגולית לאחר שאיחד מספר שבטים נוודים בשנת 1026. האימפריה המונגולית גדלה במהירות תחת שלטונו וצבאותיו פלשו לכל עבר.
בשיאה היא הכיל את כל סין, את כל אזור מרכז אסיה, וכמו גם אזורים נרחבים מרוסיה, והמזרח התיכון והיא הייתה לאימפריה הרציפה הגדולה ביותר בהיסטוריה.
לאחר מותו של מונגקה חאן ב-1259 חולקה האימפריה המונגולית לארבע מדינות שונות.
האימפריה החמרית שגשגה במיוחד באזור דרום-מזרח אסיה במהלך התקופה הפוסט-קלאסית.
עיר הבירה של האימפריה החמרית הייתה אנגקור אשר הייתה העיר הגדולה ביותר בעולם לפני העידן התעשייתי והיא הכילה את המקדש הבודהיסטי אנגקור ואט שהיה באותה העת האתר הדתי הגדול ביותר בעולם.
ממלכת סוקהוטהאי וממלכת איוטהאיה היו המעצמות העיקריות של העם התאילנדי במהלך התקופה הפוסט-קלאסית והם הושפעו במיוחד באותה העת מהאימפריה החמרית.
ממלכת פגאן, אשר נמצאה באזור בו נמצאת בימינו מיאנמר, שגשגה במיוחד גם היא במהלך התקופה הפוסט-קלאסית.
אחרי קריסת הממלכה התחוללה התפצלות פוליטית שהסתיימה בעלייתה של אימפריית טונגו במאה ה-16. ממלכות בולטות נוספות של אותה התקופה כללו בין היתר גם את צ'אמפה, ומג'פהיט.
הפולינזים התיישבו באזורים נרחבים ומרוחקים באוקיאניה עד במהלך המאה ה-11 לספירה.
הם שטו באוקיינוס באמצעות סירות גדולות שנשאו עד 50 אנשים ואת בעלי החיים שלהם.
באופן זה הם הצליחו ליישב מאות איים כולל את איי מרקיז, הוואי, אי הפסחא וניו זילנד.
אימפריית טואי טונגה נוסדה במאה ה-10 לספירה והתרחבה בין 1250 ל-1500. התרבות, השפה וההגמוניה הטונגנית התפשטו באופן נרחב ברחבי מזרח מלנזיה, מיקרונזיה ומרכז פולינזיה במהלך תקופה זו.
באי הפסחא תושבי האי חצבו במהלך התקופה הפוסט-קלאסית מאות פסלי מואי מאבן בזלת, אשר הגדולים ביותר היו במשקל 80 טון.
אין יודעים בוודאות את מטרתם, וקיימות תאוריות רבות מדוע נוצרו, אך אין ספק כי שימשו למטרות הקשורות בפולחן הדתי.
היצירה והשינוע של מאות הפסלים נחשב להישג יוצא דופן במיוחד לאותה התקופה.
באמריקה הצפונית תרבות המיסיסיפי הייתה הציוויליזציה הגדולה ביותר שהתקיימה באזור ארצות הברית של ימינו בין המאה ה-8 עד המאה ה-16. העיר הגדולה ביותר של תרבות המיסיסיפי הייתה קהוקיה.
בנוסף לכך באמריקה הצפונית נמצאו גם האנסאזי אשר בנו יישובי קבע נרחבים, כולל מבני אבן שנותרו המבנים הגדולים ביותר באמריקה הצפונית עד למאה ה-19.
באזור מסו-אמריקה נפלה ציוויליזציית טאוטיווקאן ובארכאולוגיה, וכמו גם אימפריית המאיה הקלאסית כאשר ערי המאיה בשפלה הדרומית של אזור מסו-אמריקה ננטשו בין המאה השביעית למאה התשעית.
האימפריה האצטקית תשלוט בחלק גדול מאזור מסו-אמריקה במהלך המאה ה-14 והמאה ה-15.
באמריקה הדרומית אימפריית האינקה, אשר השתרעה לאורך כל הרי האנדים, התקיימה משנת 1200 בערך ועד כיבושה בשנת 1532 והיא הייתה לציוויליזציה הגדולה ביותר בתקופה הפרה-קולומבינאנית.
בני האינקה היו משגשגים ומתקדמים, והיו ידועים במיוחד בזכות אדריכלות מונומנטלית ובמיוחד בנייה באבן, וכמו גם בזכות רשת דרכים נרחבת שהגיעה לכל פינות האימפריה, בדים ארוגים בצפיפות, וכמו גם בזכות שימוש בחוטים קשורים לשמירת רשומות ולתקשורת.
העת החדשה המוקדמת (1500 לספירה לערך – 1800 לספירה לערך)
העת החדשה המוקדמת הייתה התקופה שהתרחשה בין תקופת ימי הביניים למהפכה התעשייתית – בין השנים 1500 עד 1800 לערך.
התקופה התאפיינה בהתחלה של תהליכי גלובליזציה ובעלייתן של מדינות ביורוקרטיות ריכוזיות.
מעצמות אירופה השתלטו על רוב העולם על ידי ייסוד אימפריות ימיות – תחילה האימפריה הספרדית והאימפריה הפורטוגזית, ובהמשך האימפריה הצרפתית, האימפריה האנגלית והאימפריה ההולנדית.
הכלכלות הקפיטליסטיות החלו להיווצר במהלך תקופה זו, בתחילה בצפון איטליה ובכמה ערי נמל באסיה.
בתחילת העת החדשה המוקדמת התיאוריה הכלכלית המרקנטיליסטית הפכה פופולרית ודומיננטית, ובמקביל הצמיתות וכמו גם הכוח הפוליטי של הכנסייה הקתולית דעכו ובסופו של דבר כמעט ונעלמו ברוב אירופה.
זמן קצר לפני תחילת המאה ה-16 החלו הפורטוגזים להקים תחנות סחר רבות ברחבי העולם מאפריקה ועד אסיה וברזיל, אשר שימשו למסחר בסחורות מקומיות וכמו גם בעבדים, זהב, תבלינים וסוכר.
במאה ה-17 הוקמו חברות פרטיות, כמו חברת הודו המזרחית הבריטית (נוסדה בשנת 1600) – המתוארת לעיתים רבות כתאגיד הרב-לאומי הראשון – וחברת הודו המזרחית ההולנדית (נוסדה ב-1602).
עידן התגליות היה התקופה הראשונה בה אירו-אסיה ואפריקה החלו לעסוק בחילופי תרבות וסחרות משמעותיים עם העולם החדש.
היבולים החדשים שהובאו מהעולם החדש על ידי יורדי הים האירופאים תרמו במידה ניכרת לגידול אוכלוסיית העולם במאות הבאות.
המחלות המדבקות שהגיעו מהעולם הישן הביאו למותם של בסביבות 80 עד 95 אחוזים מאוכלוסיות העמים הילידים בעולם החדש.
מספר מעצמות אירופיות עסקו בקולוניזציה של יבשת אמריקה, והצליחו בהדרגה להחליף במידה רבה את אוכלוסיות הילידים שישבו במקור באזור זה, וכבשו את שתי הציוויליזציות הדומיננטיות באמריקה – האצטקים ובני האינקה.
המחלות המדבקות שהביאו עימם האירופים הרגו בסביבות 60 עד 90 מיליון בני אדם בעולם החדש והקטינו את האוכלוסייה הילידית ב-90 עד 95 אחוזים.
לספרד, פורטוגל, בריטניה וצרפת היו תביעות טריטוריאליות נרחבות בעולם החדש, והן חתרו ליישב אזורים נרחבים במיוחד בעולם החדש, ועל מנת לעשות זאת הם ייבאו לעולם החדש גם מספר רב של עבדים אפריקאים.
פורטוגל טענה בעלות על ברזיל.
ספרד טענה בעלות על שאר חלקי אמריקה הדרומית, אזור מסו-אמריקה וחלקה הדרומי של אמריקה הצפונית.
הספרדים החלו לעסוק בכריית כמויות אדירות של כסף בעולם החודש.
באמריקה הצפונית בריטניה כבשה את אזור חוף המזרחי בעוד שצרפת כבשה את אזור החלק המרכזי של אמריקה הצפונית.
רוסיה כבשה את אזור החוף של החלק הצפון מערבי של אמריקה הצפונית והקימה את הקולוניה הראשונה שלה באמריקה הצפונית ב-1784 באזור בו נמצאת אלסקה של ימינו, את מצודת רוס ב-1812 באזור בו נמצאת קליפורניה של ימינו.
במלחמת שבע השנים (1756–1763) צרפת איבדה את הטריטוריות שהיו בשליטתה באמריקה הצפונית לאנגליה וספרד.
במהלך המהפכה האמריקאית, שהתרחשה בין השנים 1765 ל-1783, 13 המושבות של בריטניה בעולם החדש פרשו מהאימפריה הבריטית ויצרו מדינה עצמאית בעלת שיטת ממשל דמוקרטית – ארצות הברית.
בעקבות כך הסכסוך הפך בשנת 1775 למלחמה של ממש.
המלחמה הסתיימה בפועל ב-1781 עם ניצחון המתיישבים בקרב יורקטאון, ופורמלית בחוזה פריז משנת 1783, שבו הכירה בריטניה בעצמאות ארצות הברית.
במהלך מרד העבדים בהאיטי התקוממו העבדים במושבה סן דומנג נגד השלטון הצרפתי וכוננו את הרפובליקה של האיטי.
ב-1803 ארצות הברית קנתה מצרפת שטח של כ-2.15 מיליון קמ"ר השוכן באזור בו נמצא אזור מרכז ארצות הברית במסגרת רכישת לואיזיאנה.
לאחר כיבוש קונסטנטינופול בשנת 1453 האימפריה העות'מאנית הצליחה להשתלט במהירות רבה יחסית על אזור המזרח התיכון.
בשנת 1501 פרס החלה להיות תחת שלטונם של הספאבידים, ובשנת 1736 עברה להיות תחת שלטון השושלת האפשארית, בשנת 1751 עברה להיות תחת שלטון השושלת הזנדית, ובשנת 1794 עברה להיות תחת שלטון השושלת הקאג'ארית.
הספאבידים הפכו את האסלאם השיעי לדת הרשמית של פרס, ובכך העניקו לפרס זהות נפרדת משכנותיה הסוניות.
העות'מאנים והספאבידים היו מאימפריות הראשונות בהן נעשה שימוש בכלי ירי המבוססים על שימוש באבק שרפה.
בצפון אפריקה הברברים המשיכו לשלוט במדינות עצמאיות עד המאה ה-16. האוזבקים הפכו בהמשך למעצמה הדומיננטית באזור מרכז אסיה.
הרנסאנס האירופאי החל בתקופה זו, תחילה באיטליה במהלך המאה ה-14, והוא המשיך עד המאה ה-16. תקופה זו כללה את הגילוי מחדש של ההישגים התרבותיים, המדעיים והטכנולוגיים של העולם הקלאסי, וכמו גם את ההישגים הכלכליים והחברתיים של אירופה.
הרנסאנס הוליד תרבות של סקרנות שהובילה בסופו של דבר להומניזם ולמהפכה המדעית.
זרם הרנסאנס ידוע בעיקר בשל השפעתו המכרעת על עולם האמנות שבאה לידי ביטוי בתרומות של אדריכלים, פסלים, ציירים ואנשי אשכולות שהבולטים ביניהם היו רפאל, לאונרדו דה וינצ'י ומיכלאנג'לו.
בנוסף לכך במהלך העת החדשה המוקדמת ההמציא הגרמני יוהנס גוטנברג שהוביל באמצע המאה ה-15 את מהפכת הדפוס עם המצאת הדפוס המודרני אשר סייע להפיץ את רעיונות הרנאסנס, המהפכה המדעית ואת רעיונות הרפורמציה הפרוטסטנטית.
הרפורמציה הפרוטסטנטית הייתה תנועה תאולוגית וחברתית שהובילה להיווצרות הנצרות הפרוטסטנטית.
בעקבות הרפורמציה הפרוטסטנטית הנצרות הפרוטסטנטית הפכה לאמונת הרוב באזור צפון-מערב אירופה, באנגליה ומדינות אמריקה דוברת האנגלית.
בשנת 1547 איוון האיום הוכתר ברוסיה כצאר הראשון של רוסיה.
במהלך שלטונו הארוך נכבשו חאנות קאזאן, חאנות אסטרחן, וחאנות סיביר ובכך הוא הפך את רוסיה למעצמה רב אתנית אשר בהמשך החליפה את חבר העמים הפולני-ליטאי כמעצמה הגדולה ביותר במזרח אירופה.
בסוף המאה ה-18 החלה האימפריה הרוסית בכיבוש חבל הקווקז.
מעצמות מערב אירופה, אשר התרחבו במיוחד במהלך העת החדשה המוקדמת בזכות התקדמות טכנולוגית וכיבושים קולוניאלים, התחרו זו בזו מבחינה כלכלית וצבאית במצב של מלחמה כמעט מתמדת.
לעיתים רבות היו למלחמות ממד דתי, או בפרט יריבות קתולית-פרוטסטנטית (בעיקר במערב אירופה) או יריבות נוצרית-מוסלמית (בעיקר במזרח אירופה).
מלחמות בולטות במיוחד באותה התקופה כללו את מלחמת שלושים השנים, מלחמת הירושה הספרדית, מלחמת שבע השנים ומלחמות המהפכה הצרפתית.
בשנת 1799 נפוליאון בונפרטה הפך לקונסול הראשון של צרפת והוא הוביל לסיום המהפכה הצרפתית.
עלייתו של בונפרטה לשלטון הובילה בהמשך גם למלחמות הנפוליאוניות שאירעו בתחילת המאה ה-19.
במהלך העת החדשה המוקדמת חלה דעיכה מהותית לציוויליזציות רבות באפריקה בעוד שאחרות כן שגשגו בתקופה זו.
בין השנים 1515 ל-1800 בסביבות שמונה מיליון אפריקאים שועבדו והוצאו בכוח מאפריקה במסגרת סחר העבדים האטלנטי, ובנוסף לכך בסביבות שני מיליון אפריקאים הפכו משועבדים במסגרת סחר העבדים הערבי.
סחר העבדים האטלנטי הוביל את האפריקאים המשועבדים ליבשת אמריקה, בעוד שסחר העבדים הערבי בעיקר התרחש הן ברחבי אזור הסהרה והן ברחבי אזור האוקיינוס ההודי.
בהמשך אימפריית סונגהאי נפלה בעקבות פלישה ממרוקו.
ממלכת זימבבואה התפרקה והחליפו אותה ממלכות קטנות יותר כמו מוטפה, בוטואה, ורוזבי.
בשנת 1531 סולטנות עדל המוסלמית פלשה לתחומי האימפריה האתיופית, כאשר בשנת 1769 החלה תקופת השופטים האתיופית אשר במהלכה השלטון באתיופיה התחלק בין מצביאים, וכוחו של הקיסר היה קטן והשפעתו הייתה בעיקר סביב עיר הבירה גונדר.
ציוויליזציות אחרות באפריקה ששגשגו במיוחד בתקופה זו כללו את אימפריית אויו וממלכת בנין.
בנוסף, בסוף המאה ה-17 עלתה גם אימפריית אשנטי באזור בו נמצאת גאנה של ימינו.
כמו כן, גם ממלכת קונגו שגשגה במיוחד בתקופה זו.
האימפריה המוגולית המוסלמית, אשר נוסדה על ידי באבור, השתלטה באופן הדרגתי על כל תת-היבשת ההודית בין המאה ה-16 עד סוף המאה ה-17, פרט למחוזות ההודיים הדרומיים ביותר, שיישארו עצמאיים.