tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יש להבדיל בין מלח כפול לבין קומפלקס: מלח כפול קיים רק במוצק ותוצר ההמסה הם יונים בודדים בתמיסה.
יש להבחין גם בין מלח כפול לתערובת מלחים הנוצרת כאשר 2 תרכובות יוניות מתגבשות ושוקעות יחד מהתמיסה ומתקבלת תערובת.
אלום בעל הנוסחה הכללית XAl(SO4)2 (כאשר X הוא יון בעל מטען חיובי יחיד)
מלחי טוטון (Tutton's salts) בעלי הנוסחה בכללית M2M`(SO4)2 כאשר M הוא יון בעל מטעו חיובי אחד ו-'M הוא יון דו ערכי למשל מלח מור (Mohr salt) המשמש כמקור ליוני ברזל דו ערכי במעבדות.
אשלגן אורניל סולפט K2UO2(SO4)2 ששימש את הנרי בקרל בגילוי הרדיואקטיביות
נתרן אשלגן טרטרט: מלח נתרן-אשלגן של חומצה טרטרית (Potassium sodium tartrate)
אלומיניום בסיסי הוא שמן של קבוצות פונקציונליות המורכבות מאלומיניום עם קבוצת הידרוקסיל אחת או שתיים מחוברות.
דיהידרוקסי אלומיניום (Dihydroxyaluminium, Al(OH)2) הוא חד ערכי (סוג של קשר ולנטי, קשר כימי, ראו Valence ), בדומה לקשר קוולנטי או קשר יוני, ומוכר בתרכובות אלה:
דיהידרוקסיאלומיניום אצטט 2AlCH3CO2(HO), הידוע גם כמונואצטט אלומיניום, מונואצטט אלומיניום בסיסי, אצטט אלומיניום דו-בסיסי
הידרוקסיאלומיניום (Hydroxyaluminium, Al(OH)), הידוע גם בשם אלומיניום מונו-בסיסי או אלומיניום בסיסי, הוא דו ערכי (divalent) ומוכר בתרכובות אלה:
הידרוקסיאלומיניום דיאצטט, HOAl(CH3CO2)2, הידוע גם בשם אלומיניום דיאצטט, אלומיניום דיאצטט בסיסי, אלומיניום אצטט בסיסי, אצטט אלומיניום מונו-בסיסי.
אלומיניום, Al, הוא טריוולנטי (טריוולנטי הוא אטום, יון או קבוצה שיכולים ליצור שלושה קשרים כימיים, בעיקר קוולנטיים או שיש להם ערכיות של 3, כמו באלומיניום (Al), והוא תורם שלושה אלקטרונים ליצירת קשרים.)
אלומיניום טריאצטט, Al(CH 3 CO2)3, הוא מולקולה שלמה ללא קבוצות הידרוקסיות, ולכן הוא אינו תרכובת "אלומיניום בסיסית".
אלומיניום הידרוקסיד, Al(OH)3, אלומיניום עם שלוש קבוצות הידרוקסיות מחוברות, הוא מולקולה שלמה, ולכן אינו תרכובת "אלומיניום בסיסית".
אלומיניום אצטט הוא שם לשלושה מלחים במצב מוצק: דיהידרוקסיאלומיניום אלומיניום אצטט, הידרוקסיאלומיניום דיאצטט ואלומיניום טריאצטט, Al(CH3CO2)3. בתמיסה מימית, אלומיניום טריאצטט עובר הידרוליזה ויוצר תערובת של השניים האחרים, כך שניתן להתייחס לכל התמיסות של שלושתם בפשטות כ"אלומיניום אצטט", שכן הסוגים מתקיימים במקביל וממירים עצמם זה לזה בשיווי משקל כימי.
בלגנדריום של טולקין, מַלוֹר () היה מלך אַרְתֵדַין השלישי.
משמעותו אינה ידועה, אך מציעים שזהו שילוב של המילה "מַל" ("זהב", "צהוב") ושל המילה "גְלוֹר" ("זהב [בהיר או צבע]").
תיאוריה זו נתמכת על ידי העובדה ששמותיהם של שלושת המלכים ששלטו אחריו מכילים את המונחים "כסף" או "זהב".
מַלוֹר נולד לבֶּלֶג, בנו של אַמְלַית מלך אַרְתֵדַין, ולאשתו, ששמה לא ידוע.
אביו מת בשנת 1029 והוריש לו את הכתר.
בין ממלכתו לבין ממלכות קַרְדוֹלָן ור'וּדָאוּר פרצו מלחמות רבות.
במותו ירש אותו בנו הבכור, קֶלֶפַרְן, שהיה בן 131 שנים.
מלחין או קומפוזיטור הוא אדם העוסק בהלחנה, יוצר מוזיקה, לרוב תוך שימוש בייצוג מוזיקלי כמו תווים או אקורדים.
בזמן תחילת התפתחות המוזיקה האירופאית הקלאסית, תפקיד המלחין לא היה חשוב יותר מאשר תפקיד המבצע.
שימור יצירות אינדיבידואליות לא נעשה כמעט כלל ומוזיקאים מבצעים שינו יצירות תכופות.
לעומת זאת, כעבור זמן, הייצוג המוזיקלי שנכתב על ידי המלחין קיבל חשיבות כשל הוראות נוקשות שאין לסטות מהן ללא סיבה ברורה.
במוזיקה פופולרית בנוסף למלחין ישנו גם פזמונאי, המחבר את המילים ללחן.
מלחינים מפורסמים מרחבי העולם כוללים את באך, מוצרט, היידן, בטהובן, שופן, שוברט, צ'ייקובסקי, ז'אק אופנבך ופריד אל אטרש.
בישראל מאוגדים המלחינים במסגרת איגוד הקומפוזיטורים בישראל.
מלחמה היא מאבק אלים בעצימות גבוהה בין גופים מדיניים וצבאיים על מנת לכפות את רצונם זה על זה או למנוע כפייה כזו.
מטרות המלחמה נגזרות ממטרות הקבוצה הנלחמת, ונקבעות על פי רוב על ידי הנהגתה.
סר באזיל לידל הארט הגדיר את מטרת המלחמה כהשגת שלום טוב יותר מנקודת המבט של הצד הלוחם.
יש סיבות אפשריות רבות למלחמה, רציונליות ושאינן רציונליות.
ההצדקה שבשמה מוכרזת מלחמה מכונה עילה למלחמה.
כלי המלחמה כוללים אמצעים פיזיים, מחשבתיים וטכנולוגיים.
מלחמות וסכסוכים אלימים אפיינו את כל החברות האנושיות, והתופעה אינה ייחודית לאדם.
ג'ון קיגן טוען כי המלחמה האנושית קדמה למדינה, לדיפלומטיה ולאסטרטגיה, וכי היא אינה מונעת בהכרח משיקולים רציונליים.
כך למשל אצל האבוריג'ינים שחיו טרם הגעת האירופאים באורח חיים התואם את התקופה הפרה היסטורית, כ-15% מהאוכלוסייה ו-25% אחוז מהגברים מתו כתוצאה ממוות אלים.
אותו דבר גילו אצל הפולינזים שנחשבו על ידי האירופאים לאנשים שלומניים, אבל טרם הגעת האדם הלבן לפולינזיה, היו סכסוכים אלימים רבים בתוך החברות הפולינזיות.
למלחמה מופעים רבים באמנות ובתרבות האנושית: תעודות, ציורים, שירים, רומנים ספרותיים, מחקרים היסטוריים, מחזות, סרטי קולנוע, מוזיקה ועוד.
לטענת קיגן, ישנם מקרים בהם המלחמה אינה רק ביטוי של תרבות אלא גם גורם הקובע דפוסים חברתיים ואף לעיתים מהותה של תרבות מסוימת.
ההתנגדות למלחמה מכונה "פציפיזם", בעוד התמיכה במלחמה ובפעולות צבאיות מכונה "מיליטריזם".
הגורמים למלחמה יכולים להיות רציונליים ובלתי רציונליים, והם נובעים מהצרכים האנושיים ומהיווצרותן של סוגיות חברתיות.
לאור זאת, מלחמות נגרמות בשל חוסר יציבות של גורמים כלכליים, חברתיים, דמוגרפיים, אתניים, אנתרופולוגיים, דתיים ואפילו ביולוגיים.
לפי הוגים ריאליסטיים כניקולו מקיאוולי שהושפע מאי היציבות הפוליטית של רפובליקת פירנצה, תומאס הובס שהושפע ממלחמת האזרחים האנגלית אך גם הוגים מאוחרים כקנת וולץ והנס מורגנטאו שהושפעו ממלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה, מלחמות הן כתוצאה מטבע האדם השואף לכוח ועוצמה, לצד הצורך של המדינה לשרוד המניע אותה להילחם.
וכל זה כתוצאה מהמצב האנרכי הקיים בעולם.
הריאליסטים טוענים שהיחסים בין מדינות מתנהלים במשחק סכום אפס, כך שהרווח של מדינה אחת אמור לבוא על חשבון מדינה אחרת.
הכרזת מלחמה היא הכרזה פורמלית של ממשלה, שבה היא מודיעה על קיומו של מצב מלחמה בין אותה מדינה ובין מדינה אחרת או מספר מדינות אחרות.
הכרזות מלחמה היו אמצעים דיפלומטיים מקובלים מאז תקופת הרנסאנס.
בישראל מוסדרת קבלת החלטה על יציאה למלחמה ב לחוק יסוד: הממשלה.
בין השאר קובע הסעיף שראש הממשלה ימסור בהקדם האפשרי הודעה על ההחלטה במליאת הכנסת.
ניתן למדוד את עצימות הלחימה באמצעות חיתוך בין כמות האירועים בלחימה לבין גודל הכוחות ואמצעי הלחימה.
מלחמה בין צבא לבין ארגונים חמושים בלתי סדירים מכונה לחימה בעצימות נמוכה.
מלחמה בה מעורב התווך האזרחי באופן מלא מכונה מלחמה כוללת.
האמצעים בהם נעשה שימוש במלחמה נחלקים לאמצעים פיזיים ולאמצעים רעיוניים.
האמצעים הפיזיים כוללים את המשאבים ובכללם את כלי הנשק, את פני השטח ועוד.
האמצעים הרעיוניים כוללים את התכנון, את המטרה והאסטרטגיה והטקטיקה הנגזרות ממנה.
את פעולת המלחמה מבצעים בדרך כלל צבאות.
בנוסף, ארגונים חמושים לא סדירים, כגון מיליציות, ארגוני טרור ומחתרות עשויים לקחת חלק במלחמה.
בלימת צבא האויב - נטרול כוחו הצבאי של האויב על מנת שלא יהווה איום, זה נעשה בדרך כלל על ידי פגיעה פיזית בצבא האויב: הריגת חייליו והשמדת ציודו
פגיעה בתשתיות צבאיות בעורף שטח האויב
תקיפה ופלישה לשטח האויב וכיבוש שטחים
פגיעה בתשתיות עורפיות (לרבות תשתיות אזרחיות)
לוחמה פסיכולוגית - מאמץ להשגת הכרעה על ידי שבירת רוחו של האויב
"מלחמה" היא גם מושג משפטי, שמוגדר באופן פורמלי בחוקי המשפט הבין-לאומי, וחלים לגביה תקנות שונות.
כך מדינות יכולות להכריז מלחמה זו על זו, ולהימצא במצב משפטי של מלחמה, גם אם בפועל לא מתנהלים קרבות בין הצדדים.
כמעט כל מדינות העולם חתומות על אמנת ז'נבה, שמהוות בסיס לחוק הבין-לאומי לעניינים הומניטריים בזמן מלחמה.
מאז חתימת האמנה התברר שרוב המדינות זונחות את כללי האמנה בזמן מלחמה.
כניסתם של ארגונים חמושים שאינם מדינות הפכה את האמנה ללא רלוונטית בעימותים איתם - הארגונים אינם מקפידים על האמנה, והמדינות שלוחמות נגדם מסתפקות במראית עין, אך בפועל פועלות גם נגד אוכלוסיות שמספקות מסתור ללוחמים, דוגמה למלחמה כזו היא מלחמת וייטנאם.
במהלך המלחמה מסכימים הצדדים לעיתים על הפוגה זמנית בלחימה.
סיום יציב יותר של הלחימה נוצר באמצעות כניעת הצד המובס, שמוכן לקבל את כל תנאי הצד המנצח, או באמצעות הפסקת אש, וסיום חוזי שלה נעשה בהסכם שביתת נשק, שבעקבותיו בא לעיתים הסכם שלום.
תאוריית השלום הדמוקרטית גורסת שדמוקרטיות ליברליות לא נלחמות זו בזו.
ההסבר התאורטי לשלום הדמוקרטי שהאזרחים במדינות הדמוקרטיות לומדים לכבד את שלטון החוק ואת הסדרת הסכסוכים בדרכי שלום על פי החוק וציפו שאותו דבר ישרור ביחסים בין המדינות.
ויש את האמון הנחוץ בין המדינות כדי לא ללכת למלחמה.
הסבר נוסף הוא שמנהיגים לא נכנסים למלחמה מחשש להפסדים פוליטיים.
יובל נח הררי מסביר זאת שהאמונות בקרב הדמוקרטיות שלכל בני האדם מגיעות אותן חירויות בסיסיות, שאין קבוצה אתנית ודתית העליונה על האחרת, ושהאנושות כולה חולקת ערכים אוניברסליים משותפים, מונעים ממנהיגים דמוקרטים להילחם אחד בשני ולשתף פעולה.
לעיתים, המלחמה תורמת רבות להתפתחות המדע (עקב מרוצי חימוש), כלי נשק שפותחו במקור לצרכים צבאיים עברו הסבה בסופה והפכו לכמה מהכלים החיוניים ביותר בשירות האדם המודרני: המחשב, המכונית, המטוס, האינטרנט נמנים עליהם.
מלחמת העולם השנייה תרמה להתפתחות האנרגיה הגרעינית, הוציאה את ארצות הברית מהמשבר הכלכלי הגדול שהייתה נתונה בו, והביאה את יפן להפוך לדמוקרטיה ליברלית.
מספר מלחמות בולטות הביאו לחירות עמים וקבוצות אתניות: המקרה הבולט הוא מלחמת העולם הראשונה שאחריה נוצרו מדינות לאום רבות כתוצאה מהתפרקות האימפריה האוסטרו הונגרית והאימפריה העות'מאנית בעקבות המלחמה.
מלחמה הוא משחק קלפים פשוט המבוסס על מזל וסדר הקלפים.
חבילת הקלפים מחולקת שווה בשווה ובאקראי בין כל המשתתפים.
כל משתתף פותח את הקלף הראשון בערימת קלפיו, ובעל הקלף הגבוה ביותר לוקח את כל הקלפים הפרושים אל ה"קופה" שלו.
כשלשחקן מסוים נגמרת ערימת הקלפים, הוא לוקח את הקלפים מה"קופה" שלו, מערבב אותם באופן אקראי והופך אותם לערימת הקלפים הראשית שלו.
שחקן מפסיד במשחק כאשר לא נשארו לו קלפים.
ב"מלחמה" אפשר לשחק מ-2 שחקנים, עד כ-8.
במקרה ושני הצדדים מציגים קלף בעל ערך זהה על כל צד להניח שלושה קלפים הפוכים (עם הפנים כלפי מטה) על קלפו, ואז קלף אחד כרגיל.
הקלף העליון הגבוה ביותר הוא הזוכה בשתי הערימות.
(במקרה ושוב הקלף העליון זהה, חוזרים על המהלך עד אשר מושגת הכרעה).
אם יש מצב שבו משחקים שלושה אנשים, ושני אנשים שמו את אותו הקלף, אם הקלף הגבוה ביותר הוא לא אחד משני הקלפים הזהים בעל הקלף מנצח.
אחרת, שני האנשים עושים ביניהם מלחמה.
כעת, לאדם שיש את הקלף הגבוה מבין שני משתתפי המלחמה זוכה בקלפים.
אדם א' – קלף נסיך,
במקרה הזה אדם ג' הוא הזוכה בקלפים.
הקלף בעל הערך הגבוה ביותר במשחק זה הוא אס, ואחריו בסדר יורד - מלך, נסיך והמספרים 10 עד 2. לעיתים משחקים גם מלכה עם קלף הג'וקר, ובמשחקים אלו הג'וקר הוא בעל הערך הגבוה ביותר.
במקרים נדירים בהם ייתכן שוויון כאשר אחד השחקנים נשאר עם קלף אחרון הזהה לקלף היריב, הניצחון יקבע על ידי זה שישים יד ראשון על קלף היריב.
המנצח הוא השחקן האחרון שנשאר עם הקלפים.
מלחמה בטרור, או לוחֳמה בטרור (בראשי תיבות: לוט"ר), הוא מונח כללי המתייחס לאמצעים, דרכי פעולה, טקטיקות ואסטרטגיות שגופים ממשלתיים, צבאיים, משטרתיים, מסחריים ובין-לאומיים, מאמצים כדי להילחם בטרור ובארגוני טרור באמצעות פעולות התקפיות ישירות או עקיפות.
בדרך כלל כל מדינה מרכזת את כל המאבק במלחמה בטרור שמופעל נגדה, אך המאבק לא מוגבל לישות או זרוע אחת של הממשל, אלא מקיף ישויות ביטחוניות, מדיניות ואזרחיות מכל רחבי ורמות החברה והמדינה.
לדוגמה, תאגידים וגופים כלכליים פרטיים מחזיקים תוכניות ביטחון נגד טרור על מנת לשמור על נכסיהם, ומעת לעת משתפים פעולה עם הממשלה וחולקים איתה מידע.
כוחות ה"תגובה הראשונית" במדינה מסוימת, משטרה מקומית, צוות משא ומתן משטרתי ויחידת השתלטות (באירוע מתגלגל), מכבי אש, וכוחות חירום רפואיים (כגון מד"א ואיחוד הצלה בישראל וארגון זק"א), פועלים במשותף, לפי ארגון תוכנית ותרחישים הקבועים מראש, על מנת להגיב במהירות וביעילות לכל אירוע חבלני והשפעותיו המיידיות.
צבאות יוזמים מבצעים צבאיים נגד טרוריסטים, בדרך כלל באמצעות כוחות מיוחדים, אך בנוסף גם באמצעות כוחות חיל רגלים וחיל הנדסה (מעצרי מבוקשים, ניטרול מטעני חבלה ומעבדות נפץ, פיצוץ מבנים, מנהרות ותשתיות טרור).
סוכנויות ביון אוספות מידע על ארגוני טרור ועל כוונותיהם.
ארגונים כלכליים ומוניטריים מבצעים פיקוח על זרימות כספים חשודות שיכולות לשמש כמקור כספי לארגוני טרור.
בין המאבקים הבולטים בטרור במאה ה-20 והמאה ה-21 ניתן למנות את:
התמודדותה של בריטניה כנגד תנועת המחתרת מאו מאו (החנית הבוערת) שחבריה היו מבני שבט הקיקויו ושפעלה בקניה בשנים 1952–1956 כנגד הממשל הבריטי והשלטון המקומי שנוהל בחסות הבריטים.
המרד, שבמהלכו נהרגו עשרות אלפי אנשים, הסתיים בשנת 1956 בתבוסת המאו מאו ובחיסולם הכמעט מוחלט.
התמודדותה של ירדן בניסיון ההפיכה שביצע אש"ף במאורעות ספטמבר השחור שהתרחשו בספטמבר 1970 על-ידי דיכויים וגירושם של אנשי אש"ף ללבנון.
פעילותה של בריטניה כנגד מחתרת ה-IRA.
ה-IRA המקורי נוסד ב-1919 בידי מייקל קולינס.
בין סוף שנות ה-70 לסוף שנות ה-90 היה PIRA הארגון המרכזי, ושימש כזרוע הצבאית של מפלגת השין פיין.
במהלך חודש יולי 2005 ראשי ה-IRA יצאו בהצהרה פומבית כי המלחמה בינם לבין הבריטים הסתיימה, תוך הוראה נחרצת לכל אנשיה להניח את נשקם ולהשמיד את מצבורי הנשק שברשותם.
מלחמתה של ישראל בטרור הפלסטיני.
מאבק ממושך ועקוב מדם שראשיתו עוד בימי טרם קום המדינה ונמשך עד ימינו.
במהלך קיומה נאבקה ישראל בפדאיון, באש"ף (שכלל את פת"ח והחזית העממית לשחרור פלסטין) ובארגוני טרור אסלאמיסטים שהבולטים שבהם הם חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
המאבק כלל תקופות של שקט ותקופות של גלי טרור (כגון האינתיפאדה השנייה).
בין הישגי ישראל בלחימה: עצירת ההסתננויות של הפדאיון, דיכוי הטרור ברצועת עזה בשנות ה-70, מבצע יונתן לשחרור בני ערובה באנטבה, דחיקת אש"ף מדרום לבנון, דיכוי האינתיפאדה השנייה, בלימת פיגועי ההתאבדות, סיכול פיגועים וניטרול מחבלים רבים בשיטות חדשניות.
מלחמתה של רוסיה במחתרת הצ'צ'נית בשנת 2002, מלחמה שכונתה מלחמת צ'צ'ניה השנייה והסתיימה בהכנעתה של המחתרת באופן קשה.
מלחמתה של ספרד בארגון אט"א הבדלני.
הארגון החל בפעילות טרור בתחילת שנות ה-60, ב-20 באוקטובר 2011, הארגון החליט "חד-משמעית להפסיק את פעילותו החמושה".
פעילותה של איטליה כנגד הבריגדות האדומות, במאבק שהביא לחיסולה של קבוצה זו באופן מוצלח מאוד.
מאבקם של כוחות הצבא של סרי לנקה בנמרי השחרור של טאמיל אילם וכניעתה של המחתרת במאי 2009 באופן מוחלט.
מאבקה של טורקיה במפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK) שהחל בשנת 1984 ונמשך כשלושים שנים.
במהלך מאבק זה נהרגו כ-30,000 איש.
לאחר תפיסתו של עבדוללה אג'לאן, מנהיגם, והשמתו בכלא מבודד, חלה התמתנות בפעילותה של המחתרת עד שב-21 במרץ 2013 קרא אג'לאן מכלאו ללוחמיו לחדול אש ולהתכונן לנסיגה לבסיסם בעיראק.
בתמורה לכך טורקיה תגמול בהרחבת זכויות הכורדים בטורקיה.
האינתיפאדה השנייה, שפרצה בסוף ספטמבר 2000, הייתה גל טרור כמעט חסר תקדים בעוצמתו, קטלניותו ומשכו.
מדובר היה בגל טרור פלסטיני שנמשך לפחות 5 שנים ובמהלכו נרצחו למעלה מאלף ישראלים, כ-70% מהם אזרחים, ונפצעו אלפים.
רוב ההרוגים והפצועים היו כתוצאה מפיגועי התאבדות בישראל שאותם ביצעו מחבלים מתאבדים פלסטינים באותן שנים.
כתגובה לגל הטרור פיתחה ישראל מגוון טקטיקות – בהן סיכול ממוקד, הריסת בתי מחבלים, נוהל סיר לחץ, טקטיקות לחימה בשטח בנוי, שיטות להשגת מודיעין ואבטחה אזרחית מוגברת.
בתקופה זו כל זרועות וגופי הביטחון של ישראל (לרבות צה"ל, השב"כ ומשטרת ישראל) התרכזו בבלימת הטרור הפלסטיני ומיגורו.
ב-2002 יצאה ישראל למבצע חומת מגן שהיווה נקודת מפנה במערכה והוביל לדיכוי גל הטרור ולסיום האינתיפאדה השנייה ב-2005.
פיגועי 11 בספטמבר 2001 היו קפיצת מדרגה בפעילות הטרור ובהכרזת מלחמה עליו.
בעקבות מגה-פיגועים אלו שמהלכם נרצחו קרוב ל-3,000 אזרחים בתוך שעות ספורות, הכריז נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הבן על מלחמה כלל עולמית בטרור, וארצות הברית פלשה לאפגניסטן והפילה את שלטון הטליבאן, שנתן חסות וסיוע לאוסאמה בן לאדן וארגונו אל-קאעידה.
למרות הצלחות ראשוניות בגיוס תמיכה בין-לאומית (למשל, נאט"ו הכריזה על הפיגועים כמתקפה נגד כלל הברית) ככל שחלף הזמן הלכה ופחתה התמיכה במלחמה מחוץ לארצות הברית.
במהלך השנים שחלפו הכריזה ארצות הברית על שתי מלחמות שלפחות לכאורה היו חלק ממלחמה זו (מלחמת אפגניסטן ומלחמת עיראק), וכן על שיתופי פעולה עם מרבית מדינות העולם.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 מתרחשים עימותים קשים בין כוחות הקואליציה שגיבשה ארצות הברית לבין כוחות גרילה וטרור הפועלים באפגניסטן, פקיסטן, עיראק, במספר מדינות אפריקאיות ובתימן.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 התרחש "האביב הערבי" שהביא לערעור המשטר בחלק ממדינות ערב ולעלייתה של המדינה האסלאמית (דאעש) – ארגון טרור אסלאמיסטי קיצוני שבשיאו שלט על שטחים נרחבים בעיראק ובסוריה, ואף הקים מאחזים בחצי האי סיני ובניגריה.
דאעש ביצע שורת פיגועים קטלניים ורבי-נפגעים ברחבי העולם, בעיקר במזרח התיכון ובאירופה, ועדיין מהווה גורם טרור מרכזי.
פיגועים רבים של דאעש סוכלו בידי המוסד הישראלי.
חזית טרור עיקרית נוספת היא הציר האיראני-פלסטיני נגד ישראל, הפועל באמצעות משמרות המהפכה האסלאמית, חזבאללה, חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
תאים של ארגונים אלו פועלים בין השאר לביצוע פיגועי טרור נגד יעדים יהודיים וישראליים ברחבי העולם.
שירותי הביטחון וסוכניויות ריגול של ארצות רבות פעילים בניסיון לאתר ואף לחדור לארגוני טרור, כדי לחשוף אותם מבפנים.
סוכנויות מודיעין של ארצות רבות משתפות פעולה בענייני טרור.
המודיעין נגד טרור משלב מודיעין צבאי ומודיעין משטרתי.
השגת המודיעין נעשית בין השאר באמצעות הפעלת סוכנים (יומינט), חקירות, ציתות לתקשורת (סיגינט), ריגול ממוחשב ולוחמת סייבר, וניטור האינטרנט.
מודיעין לומד – השגת מידע על מבנה ארגוני הטרור, היכן נמצאים מפקדותיהם, שיטות הפעולה שלהם, סוג וכמות אמצעי הלחימה שברשותם, שרשרת הפיקוד, אנשי מפתח בארגון, מקורות מימון וכו'.
מודיעין מסכל – השגת מודיעין על פעולות עתידיות ותוכניות פעולה של ארגוני הטרור, על מנת לסכלן או להתכונן אליהן מבעוד מועד.
ההתרעות שסיפק השב"כ בתקופת האינתיפאדה השנייה על פיגועים שעמדו לצאת בטווח הקרוב הן דוגמה למודיעין מסכל.
מכיוון שהטרור מכוון במיוחד לפגיעה באזרחים ובתוך סביבה אזרחית, מיגון האזרחים ובתיהם, והקמת ביצורים, הוא דבר מרכזי שמדינות נותנות עליו את הדעת.
מיגון ומגננה נועדו להקטין את יכולתו של הטרור לגרום לנזקים כבדים ונפגעים רבים ולהשבית את השגרה האזרחית.
בישראל, שהיא אחת המדינות המותקפות ביותר בעולם באמצעות טרור, במקומות ציבוריים קיימים נוהלי אבטחה מחמירים, ונהוג להשתמש באבטחה, ולהקיף בגדרות מבני ציבור כדוגמת גני ילדים, בתי ספר ובתי כנסת.
במקומות ציבוריים כדוגמת מקומות בילוי ומסחר ותחנות מרכזיות של חברות הסעות כאוטובוסים ורכבת, הוצבו מאבטחים, הוקמו שערים אלקטרוניים וגלאי מתכות לגילוי נשק, והושמו מכונות שיקוף שבהן מטענים מועברים.
על פי החוק הישראלי יש לבנות מקלטים וממ"דים נגד רקטות וטילים שיורים המחבלים.
מאז שנחטפו מטוסים ישראליים, מדינת ישראל מימנה הצבת מאבטחים חמושים במטוסי אל על.
לאחר פיגועי התאבדות הרבים שנעשו ברחבי ישראל במהלך האינתיפאדה השנייה, נבנתה מאז 2002 גדר ההפרדה בסמוך לקו הירוק ביהודה ושומרון, במטרה למנוע חדירת מחבלים פלסטינים, ובכללם מחבלים מתאבדים.
ב-2021 הסתיימה בניית המכשול התת-קרקעי סביב רצועת עזה על מנת למנוע חדירת מחבלים באמצעות מנהרות טרור תת-קרקעיות שנחפרות מרצועת עזה לשטח ישראל.
כך למשל לאחר הפיגועים, במקומות רגישים נעשה שימוש בכלבי גישוש לאיתור חומרי נפץ.
במדינות רבות הותקנו מצלמות במקומות ציבוריים כדי להתריע ולאפשר תפיסה של גורמי טרור.
כדי להתמודד עם ירי הרקטות על אזרחי ישראל מצד חזבאללה בצפון ישראל, ומצד ארגוני הטרור הפלסטיניים בדרום ישראל, פיתחה התעשיות הביטחוניות של ישראל מערכות הגנה נגד רקטות וטילים.
בהתחלה פותחה "צבע אדום", מערכת התרעה אזרחית המחוברת למכ"ם, שמאתרת שיגורי רקטות ומפעילה אזעקת מלחמה במקום בו צפויה לפגוע הרקטה.
במקביל פיתחה ישראל מערכות הגנה אקטיבית על מנת ליירט רקטות וטילים.
ב-2011 הפכה כיפת ברזל למבצעית: זוהי מערכת הגנה נגד רקטות וטילים, שמשמידה את האיום באמצעות טיל מיירט.
מאז הפעלתה ב-2011 יירטה כיפת ברזל אלפי רקטות באחוזי הצלחה גבוהים ביותר ומנעה פגיעות רבות בגוף ובנפש.
כשכבת הגנה נוספת מעל כיפת ברזל, נעשה שימוש במערכת ה-MIM-104 פטריוט האמריקנית להפלת כלי טיס בלתי מאוישים של ארגוני טרור ובמקרה הצורך גם רקטות ארוכות טווח.
ב-2016 נכנסה לשירות מערכת קלע דוד שביכולתה ליירט רקטות וטילים ארוכי טווח, ומהווה שכבת הגנה מעל כיפת ברזל ומתחת לחץ 2. מערכות נוספות נגד רקטות ופצמ"רים נמצאות בשלבי פיתוח מתקדמים.
חקיקה נגד טרור ולוחמה משפטית
מדינות רבות מחוקקות חוקים נגד טרור.
חוקים אלו אוסרים על טרור ועל תמיכה בטרור, מגדירים את העבירות שהן טרור וקובעים את העונשים עליהן.
חוקים אלו לעיתים גם מסדירים את האמצעים למאבק בטרור ונותנים להם תוקף חוקי.
בזכות חוקים אלו ניתן להעמיד טרוריסטים לדין ולהענישם, לרוב במאסר ממושך אך לעיתים אף בעונש מוות.
חוקים אלו משמשים גם בסיס לתביעות נזיקין אזרחיות נגד ארגוני טרור, מדינות תומכות-טרור וגופים המממנים טרור.
מטרת תביעות כאלה היא מחד להשיג פיצוי לקורבנות ומאידך לרושש כלכלית את ארגוני הטרור, תומכיהם והגופים המממנים אותם.
עמותת "שורת הדין" היא ארגון זכויות אדם יהודי הפועל נגד ארגוני טרור בכלים משפטיים, ובין השאר מטרתה היא למנוע את מימונם.
בתביעות שהגישה שורת הדין נגד ארגוני טרור ויישויות תומכות טרור (כגון הרשות הפלסטינית, חמאס, סוריה ואיראן) נפסקו פיצויים של מאות מיליוני דולרים לזכות קורבנות הטרור.
בניגוד למיתוס מקובל ארגוני טרור נזקקים למימון רב לצורך פעולותיהם, לרכישת כלי נשק, חומרי חבלה, כלי רכב, מימון פעילים, שינוע אנשים ממקום למקום ועוד.
מדינות הלוחמות בטרור מנסות לאתר את מקורות המימון של ארגוני טרור, ולחסום אותם.
מקורות המימון של ארגוני טרור אסלאמיים רבים מובילות דווקא למדינות מערביות, שם יש להם מקור של תורמים מבוססים.
ארגוני צדקה רבים מהווים צינורות הזרמה לארגוני טרור.
לעיתים קיימות חברות קש, ואף פעילות עבריינית כגון הברחת סמים, שנועדו להעשיר את קופות ארגוני הטרור.
ארצות הברית למשל פועלת רבות לחסימת מקורות מימון לארגוני טרור כגון אל-קאעידה, חזבאללה וחמאס.
המדינות פועלות לעיתים באמצעות הקפאת והחרמת נכסים ולעיתים פעילות משפטית נגד ארגונים שנותנים חסות ואף בנקים לגיטימיים שמעבירים כספים.
פעילות להחלשת התמיכה בארגוני טרור
לעיתים רבות ארגוני טרור נתמכים בידי מדינות מבחינה כלכלית, ארגונית, לוגיסטית, פוליטית ואף צבאית.
מדינות חזקות ובמיוחד מעצמות יכולות לאתר את הזיקות שבין מדינות תומכות-טרור לארגונים ולפורר או לחסום אותם באמצעות לחץ מדיני וסנקציות כגון עיצומים כלכליים.
לעיתים לחץ מדיני מאסיבי על מדינה תומכת טרור בצד הענקת הטבות מספיקים כדי שתחדל מתמיכתה בארגוני טרור כמו במקרה של הקשר שבין פקיסטן לטליבאן ואל-קאעידה והקשר שבין לוב למחתרת האירית, ולעיתים הלחץ המדיני אף של מדינות רבות אינו מועיל כמו במקרה של תמיכת איראן בחזבאללה וחמאס.
ברחבי העולם נעשים מאמצים רבים לאתר וליירט משלוחי נשק ממדינות תומכות טרור לארגוני טרור.
ישראל למשל הצליחה לתפוס כמה אוניות מטען שהובילו נשק רב מאיראן לארגוני טרור פלסטינים כדוגמת החמאס.
דוגמה נוספת לכך הן הם העיצומים נגד איראן, שפגעו קשות בכלכלת איראן ואילצו אותה לקצץ באופן דרסטי במימון ארגון הטרור חזבאללה, דבר שמאלץ אותו להצטמצם בהיקף פעילותו וסדר הכוחות שלו.
ארגוני טרור רבים מסתתרים ופועלים בקרב אוכלוסייה אזרחית, ואף מסתייעים בה כמקור למימון, גיוס פעילים, סיוע לוגיסטי ושימוש בה כמגן אנושי.
כחלק מלחימה בטרור מדינות מנסות לתקוע טריז בין ארגון הטרור לאוכלוסייה שבקרבה הוא פועל, לרוב באמצעות לוחמה פסיכולוגית, תעמולה ושיטת המקל והגזר.
פעילות מעצרים של פעילי טרור בדרגים השונים, החל ממפקדים ומנהיגים, עבור באנשי לוגיסטיקה ופעילי שטח וכלה במחבלים העומדים לבצע פיגוע, היא הכרחית למניעת טרור.
השמה במעצר של מנהיגים מרכזיים, לעיתים נוטלת את עוקצו של ארגון הטרור, שעשוי למצוא את עצמו מתקשה למצוא תחליפים ראויים.
במקרים רבים מבצעי מעצרים באים בעקבות מודיעין מוצלח, אך לעיתים מבוצעים גם מעצרי מנע כנגד חשודים בטרור ללא התרעה קונקרטית.
לעיתים יש אף שימוש במעצר מנהלי כנגד חשודים בטרור.
את העצורים חוקרים על מנת להפיק מודיעין לומד ומסכל.
את המעצרים מבצעים בדרך כלל יחידות מיוחדות של המשטרה (כאשר המחבלים מסתתרים בשטח השיפוט של המדינה היוזמת את המבצע) או כוחות מיוחדים של הצבא (כאשר המחבלים מסתתרים מחוץ לשטח השיפוט שלה, למשל: בארץ אחרת).
ישראל משתמשת בשיטה זו כדי למגר את הטרור הפלסטיני ומבצעת באופן שוטף מעצרים של מחבלים, בעיקר ביהודה ושומרון.
ישראל עצרה אלפי מחבלים, כולל מספר רב של פעילי חמאס בכל הדרגים (כולל מנהיגים, מפקדים בכירים, מפקדי שדה ופעילי שטח), במטרה למנוע את נפילת יהודה ושומרון בידי חמאס.
את המעצרים מבצעות יחידות של צה"ל ומג"ב בעזרת מודיעין של השב"כ.
ארצות הברית מבצעת אף היא מעצרים של חשודים בטרור.
בהקשר למעצרים התפרסם מתקן המעצר בגואנטנמו בו מוחזקים מספר רב של עצורים בבסיס הצי האמריקאי במפרץ גואנטנמו שבקובה.
ממשלת סרי לנקה השתמשה בשיטה זו במלחמתה כנגד הנמרים הטמילים, דבר שלא אפשר לארגון להתאושש, לאחר המתקפה הגדולה נגדו.
אף ממשלת טורקיה השתמשה בכך, כאשר עצרה את עבדוללה אג'לאן מנהיג ה-PKK, דבר שמיתן מאוד את האידאולוגיה המוצהרת של אג'לאן, ואת פעילות הארגון כנגד טורקיה, עד לקריאתו של אג'לאן ללוחמיו "להשתיק" את הרובים, ולהתכונן לנסיגה לבסיסם בעיראק.
דרך ידועה ומקובלת להילחם בטרור היא באמצעות פעולות צבאיות ישירות: מתפיסת אנשי הטרור ועד לפגיעה פיזית בהם, ואף הריגתם, החל ממבצעים נקודתיים לתפיסת פעיל טרור מסוים או התנקשות בו, עבור במבצעים רחבי היקף, ועד למערכות גדולות ומלחמות של ממש.
בשל אופי פעילותם של ארגוני הטרור, מלחמות גדולות ומבצעים גדולים לרוב אינם יעילים לבדם בניסיון להדברת הטרור, אם כי ישראל וארצות הברית פיתחו מספר טקטיקות יעילות לפגיעה בארגוני טרור.
כדי להשיג הצלחה בהדברתם הצבאית יש להתמיד בפעילות צבאית ממושכת ואינטנסיבית של פעולות מעצרים, מנע וסיכול טרור.
מלחמת אפגניסטן היא ככל הנראה המלחמה הגדולה ביותר שהוקדשה להכחדת ארגון טרור, מבחינת היקף הכוחות, גודל השטח והתמשכותה.
מלחמת צ'צ'ניה השנייה היא דוגמה בולטת למלחמה אגרסיבית למיגור של הטרור הצ'צ'ני ברוסיה.
בישראל מלחמת לבנון הראשונה הייתה המלחמה הגדולה והממושכת ביותר בארגוני טרור.
דוגמה למערכה צבאית ששילבה מבצעים גדולים עם פעילות מתמשכת היא הלוחמה בטרור בזמן האינתיפאדה השנייה: ישראל הצליחה למגר כמעט לחלוטין את הטרור ביהודה ושומרון אחרי מספר מבצעים גדולים (מבצע חומת מגן ומבצע דרך נחושה ב-2002) שבעקבותם באה השתלטות על השטח ופעילות מעצרים ומנע יומיומית.
במהלך השהות ברצועת הביטחון בשנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20 פיתח צה"ל טקטיקה של פגיעה במחבלים באמצעות ירי חימוש מונחה מדויק מכלי טיס: מטוסי קרב, מסוקי קרב וכטב"מים חמושים.
כך למשל נהרג ב-1992 מנהיג חזבאללה עבאס מוסאווי מירי טילים ממסוק קרב מדגם AH-64 אפאצ'י.
בשנות ה-2000, בעקבות התפרצות העימותים האלימים עם הפלסטינים וגל הטרור (שכלל גם הרבה פיגועי התאבדות) הבשילה טקטיקה זו למדיניות הסיכולים הממוקדים, באמצעותה נהרגו מאות פעילי טרור, בהם בכירים (כגון אחמד יאסין, מייסד החמאס), באמצעות ירי חימוש מונחה מדויק מכלי טיס אחרי מעקב מודיעיני על היעד.
בעקבות הצלחת הטקטיקה, מדינות אחרות – בהן ארצות הברית – החלו להשתמש בה בעימותים שלהן עם ארגוני טרור וגרילה.
ארצות הברית במלחמתה באל-קאעידה שכללה שיטה זו ועשתה בה שימוש מסיבי מאוד, בגזרות רחבות ברחבי העולם, ובמיוחד באסיה ואפריקה.
הרציונל העומד מאחרי שיטה זו הוא שבכל ארגון טרור יש מעט אנשי מפתח בעלי ידע וכישורים ייחודים, שנזקקים לשנים ארוכות לפיתוח וליטוש מיומנותם, כך שפגיעה בהם עשויה לשתק או לפחות להפוך יכולות מסוימות של ארגון ללא אפקטיביות.
פרופ' דוד פסיג מציע שיטה של לוחמה בטרור בשיטות של טרור.
להבנתו היתרון של טרור הוא מציאת מבנה אולטימטיבי: מערכות זמינות, גמישות ומשתנות בקצבים מהירים.
ולכן מבחינת ניתוח מערכות, המדינות צריכות למצוא את החסרונות ונקודות התורפה שבתאים אלו ולנצל אותן.
זאת באמצעות יצירת תאים קטנים וחשאיים, שהמבנה שלהם דומה, אבל פועלים על פי הערכים המערביים, שאותן יפעילו המדינות נגד ארגוני טרור בדומה למתואר בסדרת הטלוויזיה 24, כדי לסכל תאי ופעילות טרור.
מדינות רבות (מערביות ולא מערביות כאחד) מחזיקות ומאמנות יחידות מיוחדות, הן צבאיות והן משטרתיות, שיעודן הוא להגיב לאיומי טרוריסטים, ולנהל את התגובה לפיגועים ואירועי טרור.
מלבד כוחות ביטחון שוטף, ישנן גם יחידות מובחרות שתפקידן הוא ליצור מגע ישיר עם הטרוריסטים ולמנוע את התקפותיהם.
יחידות אלו מכונות יחידות לוט"ר (ובאנגלית: Counter-Terrorism Units, או בקיצור CT).
יחידות כאלה מבצעות פעולות מנע נגד ארגוני טרור, מנהלות אירועי חטיפה ובני ערובה, ומגיבות לאירועים חבלניים תוך כדי התרחשותם.
רוב היחידות האלה הוקמו בשנות ה-70 של המאה ה-20, בעקבות גל טרור בין-לאומי של ארגוני טרור פלסטינים שהתבטא בחטיפות מטוסים, החזקת בני ערובה והטמנת פצצות.
עד אז, היחידות שהיו מגיבות לאירועים חריגים היו יחידות הקומנדו הצבאיות (כגון אריות הים, בעיקר צוות 6 של אריות הים, וכוח דלתא האמריקאיות, SAS הבריטית, יחידת אלפא הרוסית וסיירת מטכ"ל).
חיילי יחידות הלוחמה בטרור (לוט"ר) מאומנים ומצוידים במיוחד למטרות לחימה נגד טרור, עם דגש על לוחמת פנים מול פנים, לוחמה בשטח בנוי, לוחמה זעירה, ירי סלקטיבי, עבודת צוות, חשאיות, מהירות ושימוש רחב בכלי נשק ואמצעים מיוחדים.
יחידות אלה זוכות לרמה גבוהה של הכשרה ואימונים, ובדרך כלל מורכבות מאנשי קבע המתאמנים באופן קבוע ומתמחים במקצועם.
לוחמי היחידות המיוחדות כוללים מלבד יחידת הפריצה גם צלפים, חבלנים, לוחמי טג"ח, סוכני ביון, ומפעילי כלבי תקיפה.
היחידות המיוחדות של הלוט"ר נחלקות לשני סוגים או שני תפקידים, אך יש יחידות המבצעות את שניהם:
יחידות השתלטות/התערבות: יחידות מיוחדות שתפקידן להגיב ולנהל אירועי משבר, ובפרט להגיב לפיגועי מיקוח וחטיפה הכוללים החזקת בני ערובה, ולשחרר את החטופים על ידי פעולה קרבית (פריצה לזירה והריגת המחבלים) או במשא ומתן.
לצידן פועלות יחידות שתפקידן לאבטח ולבודד את זירת האירוע (השטח בו מתבצע הפיגוע) כדי למנוע, למשל, בריחת או כניסת מחבלים ואנשים לא רצויים לזירה.
יחידות סיכול ומניעה: יחידות שתוקפות את ארגוני הטרור בטרם בוצע הפיגוע, לעיתים אף בשטחם הם.
יחידות כאלה מבצעות מעצרים ואף הורגות פעילי טרור.
לחלק מהיחידות האלה יש יכולות הסוואה והיטמעות בקרב האוכלוסייה בה מתחבאים הטרוריסטים.
במדינת ישראל עוסקות כל זרועות הביטחון השוטף במניעת פיגועי טרור.
למרות שיש לישראל יחידות ייעודיות ללוחמה בטרור, במקרים רבים התגובה הראשונית ניתנת בשטח דווקא על ידי שוטרים רגילים, חיילים במדים ואף אזרחים מן השורה, שמצליחים לנטרל את המחבלים.
מבחינה מודיעינית, שירות הביטחון הכללי (השב"כ) הוא הגוף העיקרי שאחראי להספקת מידע מודיעיני על ארגוני טרור בתוך שטחי ישראל והרשות הפלסטינית ואף על התארגנויות יחידים לביצוע פיגועים.
המודיעין שהשב"כ אוסף כולל הן מודיעין לומד ובסיס נתונים ענק, והן מודיעין מסכל שמיתרגם להתרעות ממוקדות ואיכון מחבלים.
גם המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים מסייע בלחימה בטרור, בעיקר כאשר יש לכך היבט בין-לאומי (כגון תא טרור המופעל מחו"ל).
גם גופי מודיעין משטרתי מסייעים ללחימה בטרור.
בישראל קיימות חמש יחידות השתלטות: סיירת מטכ"ל, שייטת 13 (בים ועל כלי שיט) ולוט"ר אילת (במילואים) של צה"ל, הימ"מ של משטרת ישראל ומשמר הגבול שמהווה את יחידת ההשתלטות הלאומית, ויחידת מצדה, שמהווה יחידת השתלטות של שירות בתי הסוהר.
לצד יחידות ההשתלטות והתגובה מפעילים צה"ל ומשמר הגבול יחידות מיוחדות לפעולות מנע כנגד טרור, בהן יחידות מסתערבים היודעות להסוות את עצמן ולהיטמע בלב אוכלוסייה ערבית עוינת ולבצע מעצרים כנגד פעילי טרור בשטחם הם.
בין יחידות אלו נמנות הגדעונים (משטרת ישראל), ימ"ס (משמר הגבול) ויחידת דובדבן (צה"ל).
בין יחידות ההתערבות נכללות היס"מ של משטרת ישראל, סמ"ג והחטיבה הטקטית של משמר הגבול ומספר יחידות מובחרות בצה"ל.
בית הספר לקליעה, צליפה ולוחמה בטרור הוא הגוף בצה"ל המכשיר את כלל יחידות ההשתלטות והלוחמה בטרור בצבא, ובנוסף מכשיר גם לוחמים ביחידות מובחרות הנדרשים למיומנויות אלו.
יחידת הימ"מ הישראלית נחשבת לאחת היחידות הטובות בעולם ללוחמה בטרור, ומשמשת הן כיחידת השתלטות והתערבות והן כיחידת סיכול ומניעה, המסייעת לצה"ל ולשב"כ ביירוט מבוקשים מסוכנים בישראל ובשטחים, לרוב על ידי מעצרם אך לעיתים גם על ידי הריגתם בחילופי אש.
הימ"מ מפעילה בנוסף ללוחמי פריצה גם "קופים" (לוחמים המתמחים בטיפוס וגלישה בחבל), צלפים (לוחמים החמושים במערכות נשק צלפים מתקדמות ומדויקות ומומחים בירי מדויק וצליפה בכל הטווחים), כלבנים (K9) עם כלבי תקיפה, חבלנים ומסתערבים.
יחידות לוט"ר משטרתיות בולטות בעולם כוללות את GSG-9 מגרמניה, GIGN ו-RAID מצרפת, כוח אלפא, וימפל ואומו"ן מרוסיה, ו-BOPE מברזיל.
יחידות ההשתלטות הצבאיות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית הן צוות 6 של אריות הים וכוח דלתא, ולצידן פועלות יחידות לוט"ר של ה-FBI, בהן יחידת חילוץ בני הערובה של ה-FBI, סוכני לוט"ר ויחידת SWAT.
כמו כן ברחבי ארצות הברית פועלים יחידות SWAT רבות של המשטרות המקומיות.
לרשימה המלאה ראו: Counter-terrorism#Tactical_units בוויקיפדיה באנגלית.
היבטים תאורטיים של לוחמה בטרור
לדעתו של האלוף יעקב עמידרור לחימה קונבנציונלית בצירוף של פעולות אזרחיות כמו מודיעין וחסימת מקורות מימון יכולה לנצח את הטרור.
כדוגמה לניצחון על הטרור, הוא מביא את דיכוי הטרור הערבי על ידי הבריטים בשנת 1936, דיכוי הטרור בעזה בשנת 1970, ואף דיכוי הטרור ביהודה ושומרון לאחר מרץ 2002, בעקבות מבצע חומת מגן, טרור שירד מרמה של מאות הרוגים בשנה ל-11 בלבד.
ישנם מומחים שסוברים כי על המדינות המותקפות באמצעות טרור, לפתח אמצעים, טקטיקות לחימה ואף עדכון החוקים הנוגעים ללוחמה בטרור, כך שיפגעו בנקודות התורפה של ארגוני הטרור, ודבר זה עדיין נבחן בשדות המערכה של הטרור כיום.
גישות ללוחמה בטרור של קבוצות חמושות
על פי אפרים ענבר ואיתן שמיר ממרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, קיימות כיום שלוש גישות עיקריות ללוחמה בטרור של קבוצות מורדים חמושות:
גישה מוכוונת אויב – גישה כי לוחמה בטרור איננה שונה מלוחמה קונבנציונלית.
ריכוז מאמץ צבאי לנטרול היחידות המזוינות באמצעות איתורן ותקיפתן, במהלך של כיבוש ארוך טווח.
גישה זו מצליחה כאשר הלחימה מנוהלת באופן נכון.
(גישה זו היא האסטרטגיה העיקרית של ארצות הברית וכוחות הקואליציה כיום.)
גישה מוכוונת אזרחים ("הלב והשכל") – גישה המתמקדת בגיוס תמיכת האוכלוסייה האזרחית, במטרה לנתק מהמורדים את מקור התמיכה העיקרי שלהם.
הצלחתה של גישה זו מוטלת בספק.
גישה לניהול סכסוך באמצעות התשה והרתעה ("כיסוח הדשא") – גישה זו שאומצה בידי ישראל, איננה חותרת לסיום סכסוך באופן מיידי, אלא להתשת האויב ופגיעה ביכולותיו, באמצעות מעגלי עימות חוזרים ונשנים, שבהם מושמדת יכולתו להשליט טרור, תוך כדי גביית מחירים גבוהים ממנו.
ביסוד התפיסה עומדת אסטרטגיה צבאית סבלנית של התשה, כאסטרטגיה נוגדת-מוקאוומה (הסבלנית של המוסלמים), הכוללת גם מרכיבים מדוקטרינת הפעולה המסורתית של ישראל, כגון פעולות תגמול ומכות מקדימות: בהן סיכול ממוקד, ופעולות מנע.
גישה זו דומה ללוחמה בפשיעה של המשטרה, כאשר המטרה היא לגרום לטרור להתעייפות ויאוש משימוש בדרך הצבאית.
הקושי של לחימה בטרור היברידי
על פי אל"ם ליאור לוטן, חוקר בכיר במכון למדיניות נגד טרור בבינתחומי, ארגוני הטרור ההיברידים – שהם ארגוני טרור עם נוכחות מדינתית-למחצה, ויש להם נוכחות גאוגרפית, פוליטית, ואזרחית מוסדית (כדוגמת חזבאללה וחמאס) – מציבים קשיים ואתגרים מיוחדים כנגד המדינות המתמודדות איתן.
הלחימה בארגונים אלו מורכבת מארבעה שדות מערכה שמתנהלים בו זמנית: א.
לחימה אסטרטגית-תודעתית על דעת הקהל.
1. במישור האופרטיבי והטכנו-מבצעי, המדינות צריכות ליצור אמצעים ושיטות להפעלת הכוח שיצליחו לצמצם הרג אזרחים תוך פגיעה מיטבית בארגון הטרור שמסתווה בתוכם, תוך צמצום אבדות לכוחות של המדינות.
למשל שימוש בחימוש חכם ומדויק, שיצמצם את הפגיעה באזרחים למינימום האפשרי.
וכמו שימוש בגופים קטנים ודינמיים שיפשטו ויצאו, במקום גייסות ענקיים וסטטיים, שיצטרכו לספוג את כל המשמעות הקשה של שהות בשטח אורבני.
בארגון טרור היברידי, שמשלב טרור עם נוכחות מדינתית ופוליטית, מצד אחד קל יותר לפגוע בהיבטים של השלטון שלו, אבל בשל אותה סיבה הוא מציב קשיים של לגיטימציה, כיוון שהוא משתמש באוכלוסייה האזרחית כתומכת וכשכבת מגן אנושי, ומשתמש בשדה הקרב התקשורתי במלחמה על התודעה.
לכן יש הכרח לגייס וליצור קואליציות בין-לאומיות שיתנו שכבת לגיטימציה ללחימה בארגון, לתעד את הלחימה כמידת האפשר, ולהגיב במהירות כאשר קיימים ניסיונות להפללה מצד האויב.
קיים פער בין הדין הפלילי מעבריינות ועד הפרת סדר לבין דיני המלחמה, וזהו החור שבו מתנהלת המערכה עם ארגוני טרור, שארגוני הטרור מטיבים לנצלה.
יש בה אנומליות בלתי סבירות, כגון הגבלות בשימוש בכוח בעת עימות צבאי בשל נוכחות אזרחית.
והדבר מצריך עדכון פילוסופי-מעשי של דיני לחימה בטרור, שישראל יכולה להיות מובילה בו.
כמו כן יש להשתמש בייעוץ משפטי צמוד לגבי חוקיות של לחימה, ולאחר הלחימה יש לעשות שימוש בחקירות עצמיות באירועים בעייתיים, כדי לתקן ליקויים ובעיקר כמענה לחקירות בין-לאומיות.
החוק הבין-לאומי והמעמד המשפטי של טרוריסטים
חלוקה זו מכונה עקרון האבחנה, שקובע שחובה על לוחמים להבחין בין אזרחים ללוחמים.
מספר מדינות, ובהן ישראל, טענו שטרוריסט נכלל תחת סטטוס שלישי: לוחם בלתי חוקי, שמצד אחד הוא מטרה לגיטימית לפגיעה (שכן הוא מפעיל אלימות ומסכן חיים באופן מתמשך) ומצד שני הוא לא זכאי לזכויות של הלוחם הלגיטימי (כגון הזכות להרוג או האיסור לחקור אותו).
עם זאת, מדינות רבות וגם הדין הבין-לאומי הנוכחי, אינם מכירים בסטטוס זה.
סוגיה זו עמדה בלב בג"ץ הסיכולים הממוקדים.
לקונה זו ורבות נוספות גורמות לכך שהמשפט הבין-לאומי הפומבי איננו מתאים לניהול מאבק נגד טרור ולחימה בו.
נעשים מאמצים וניסיונות לשנות ולתקן את החוק הבין-לאומי ודיני הלחימה כך שיתאימו ללחימה נגד ארגוני טרור המתערים באוכלוסייה אזרחית (כגון הוספת סטטוס שלישי של "לוחם בלתי חוקי") אך הם טרם הבשילו לשינוי ממשי.
מלחה היא שכונה בדרום-מערב ירושלים.
שם השכונה הוא שיבוש שמו של הכפר הערבי אל-מאלִחה שעל בסיס בתיו הנטושים הוקמה השכונה.
תושבי הכפר נמלטו במהלך מלחמת העצמאות, לאחר פרשת דיר יאסין.
השם העברי שניתן לשכונה הוא "מָנָֽחַת", על שם העיר המקראית שיש המשערים ששכנה באזור.
שם זה בלווית השם מלחה, ניתן בשלטי ההכוונה בכבישי העיר.
השכונה גובלת בדרום ביער גילה, במזרח בקטמונים, בצפון ברמת שרת, קריית היובל ועיר גנים, ובמערב בגבעת משואה.
השכונה מחולקת למלחה הישנה ולמלחה החדשה.
השכונה הישנה ממוקמת על ההר עליו בנויה מלחה, אשר גובהו כ-758 מטרים.
בפסגה נשאר מסגד, ובקרבתו מה שנותר מבית העלמין של הכפר הערבי.
בסיס השכונה הישנה הוא בתי הכפר הערבי והיא מאופיינת בסמטאות צרות אשר רובן נקראות על שם ספינות מעפילים.
מלחה החדשה ממוקמת למרגלות ההר, והיא נפרשת עד לקניון מלחה שבעמק וגובהו כ-680 מטרים.
היא נבנתה בתחילת שנות ה-90, אך גם בה פזורים מעט מבתי הכפר הערבי.
מרבית רחובותיה נקראים על שם בעלי חיים, בשל הקרבה לגן החיות התנ"כי הסמוך.
הכפר הערבי אל-מאלחה היה זירת קרבות במלחמת העצמאות.
עד ההכרזה על הקמת מדינת ישראל, היה הכפר נקודה אסטרטגית ממנה צלפו כוחות ערבים על ירושלים.
ב-14 וב-15 ביולי 1948 הוא נכבש בידי יחידות של אצ"ל ולח"י, כאשר כבר היה נטוש למחצה והוחזק בידי לוחמים ערבים לא-סדירים, ותושביו נמלטו.
שטח הכפר והאדמות סביבו סופחו בהמשך למערב ירושלים, יחד עם שטחי הכפרים עין כרם, ליפתא, דיר יאסין וכפרים נטושים נוספים שהיו בתקופת המנדט הבריטי מחוץ לגבול השיפוט של העיר.
ביוני 1949 יושבו הבתים הנטושים של מלחה בעולים, רובם מתוניס, ומיעוטם מכורדיסטן וממרוקו.
הכפר לא שויך תחילה מוניציפלית לירושלים, הוא היה אמור להיות יישוב חקלאי והוגדר כמושב עובדים.
הסוכנות היהודית סיפקה לו ציוד חקלאי ובעלי חיים, אחר כך לקחה חזרה את הציוד, מפני שטענה שהתכנון השתנה והמקום יהפוך ליישוב עירוני, בנוסף מכרו התושבים עיזים שקיבלו מהסוכנות, והחלו לעבוד כשכירים בירושלים.
במרץ 1951 נערכו בכפר בחירות לוועד מקומי, אך תושבי הכפר דרשו להיכלל בתחום העיר ירושלים, וחיבור לרשת החשמל והמים של העיר.
בתחילת שנת 1953 סופח הכפר רשמית לירושלים.
אך הוא חובר לרשת החשמל רק ב-1959.
בראשית ימיה נחשבה לשכונה מרוחקת ונחשלת, הסובלת מהזנחה ומיושבת באוכלוסייה מעוטת יכולת.
עם השנים, ובעיקר לאחר מלחמת ששת הימים החלו אנשי בוהמה לגלות עניין באופי הכפרי והציורי של השכונה, על בתי האבן הערביים שנשתמרו בשלמותם וסמטאותיה הצרות.
בשכונה החל תהליך איטי ובלתי-מאורגן של שימור ושיפוץ חלק מהבתים.
בתחילת שנות ה-70 החל מינהל מקרקעי ישראל בהסדרת רישום המבנים בשכונה, ויחד עם עיריית ירושלים בטיפול ורישום של תוספות בנייה שנבנו ללא אישור.
באמצע שנות ה-80 החלה פיתוחה והרחבתה של השכונה מעבר לגרעין ההיסטורי של הכפר אל-מאלחה.
בצד בתי הכפר הישנים קמה שכונה של בתים פרטיים, קוטג'ים ודירות יוקרה.
בשנת 1983 נחנך היכל הספורט מלחה, וב-1987 החלה הקמתם של אצטדיון טדי, וקניון ירושלים (הידוע לרוב כ"קניון מלחה") - מהגדולים בקניוני ישראל, בעמק שבין השכונה לקטמונים.
בינואר 1992, בעת עבודות פיתוח בשכונה, נהרס רוב בית הקברות המוסלמי של הכפר אל-מאלחה.
חודש אחר כך הציע סגן ראש עיריית ירושלים נסים זאב להפוך את מסגד הכפר, שעמד נטוש מאז 1948, לבית כנסת.
בשנת 1997 נחנך השלב הראשון של הגן הטכנולוגי מלחה מדרום לקניון.
בשנת 2005, עם חידוש קו הרכבת ההיסטורי תל אביב-ירושלים שעבר בסמוך לשכונת מלחה, נבנתה במלחה תחנת רכבת, שהייתה התחנה הראשית של ירושלים, עד פתיחתה של תחנת הרכבת ירושלים - יצחק נבון, בשנת 2018.
בשנת 2011, לאחר שמוצו עתודות הקרקע לבינוי בשכונה, אישר להפקדה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה ירושלים, תוכנית בניין עיר לבנייה של 400 יחידות דיור על המורדות הדרומיים של השכונה.
לאחר שייעודה של הקרקע באזור, שהייתה חלק מהפארק המטרופוליני של ירושלים, שונה משטח ציבורי ייעור למגורים.
ביולי 2019, אישרה הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה בירושלים תוכנית להקמת 224 יחידות דירות ב-14 בניינים בשטח.
80 אחוז מהדירות בפרויקט ישווקו במסגרת תוכנית מחיר למשתכן.
בסוף 2019, החלה הקמתו של הקו הירוק של הרכבת הקלה למרגלות השכונה.
בדצמבר 2021 אושרה הרחבתו של קניון מלחה כולל בניית שני מגדלים בני 18 קומות לתעסוקה ודיור מוגן.
הגן הטכנולוגי ירושלים (ג.ט.י) - מתחם גדול שבו ממוקמים מספר בניינים ומגדל ובו 17 קומות.
בנוסף קיימים עוד שלושה בניינים המאוכלסים על ידי חברות היי טק, טכנולוגיה, בנקאות (הנהלת בנק לאומי בירושלים וסניף ראשי), מדיה בינלאומית, פרמקולוגיה, מוסדות אקדמיים (האוניברסיטה הפתוחה, מכללת ג'ון ברייס, המכללה החרדית ירושלים), משרדים שונים ועוד.
קניון ירושלים (קניון מלחה) - הוקם על ידי קבוצת 'קניוני עזריאלי' נפתח בשנת 1993. הקניון מהווה מוקד משיכה מרחבי ירושלים, ויש התולים בו את היחלשותו של מרכז העיר הירושלמי.
תחנת הרכבת ירושלים – מלחה - התחנה נפתחה ב-9 באפריל 2005 ושימשה עד 2020 כתחנת קצה למרות שתוואי המסילה עליה היא נמצאת ממשיך עד לתחנת הרכבת הישנה של ירושלים (אך המסילה אינה במצב תפעולי כיום).
התחנה ממוקמת בקילומטר 76.269 מתחנת הרכבת תל אביב דרום, או 175.029 קילומטר מתחנת חיפה מזרח.
התחנה איבדה מחשיבותה עם פתיחתה של תחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון ב-2018, וכיום התחנה אינה פעילה.
אצטדיון טדי - אצטדיון כדורגל הנקרא על שם ראש עיריית ירושלים, טדי קולק.
אצטדיון טדי הוקם בשנת 1991 (החליף את אצטדיון ימק"א), ומשמש כיום כמגרשה הביתי של קבוצות הכדורגל בית"ר ירושלים והפועל ירושלים.
האצטדיון מכיל 31,733 מקומות ישיבה, והוא האצטדיון הגדול בישראל, לאחר שאצטדיון רמת גן הוגבל ל-13,370 מקומות ישיבה.
האצטדיון נחשב לאחד המתקדמים והמטופחים בארץ.
פיס ארנה ירושלים - הוא אולם רב תכליתי בעל 11,000 מקומות ישיבה, הממוקם ממזרח לאצטדיון טדי ולקניון מלחה בשכונת מלחה, בשטח של 40 אלף מטר מרובע.
האולם כולל חדר כושר, אזור עיתונות ומזנונים.
מלבד לפעולות ספורט על ענפיו השונים, מיועד האולם לשמש גם כמרכז תרבות, בידור והיכל התכנסויות לוועידות מהארץ ומהעולם, מרכז למופעי רוק וכנסים בינלאומיים.
מרכז הטניס והחינוך ירושלים - מתחם מגרשי טניס השייך למרכזי הטניס והחינוך בישראל ובו 14 מגרשים בהם אצטדיון לכ-539 צופים.
מרכז השחייה האולימפי (עתידי) - התוכנית כוללת הקמת מרכז שחיה בינלאומי ובו שלוש בריכות שחייה, מתוכם בריכה אולימפית אחת, מתקני שחייה ומתקני ספורט בשטח של 25,000 מ"ר ובנוסף שטחי מסחר ושירות בשטח של 3,500 מ"ר.
בנוסף לאירוח תחרויות, ישרת מרכז השחייה החדש את תושבי ירושלים לאורך כל ימות השנה, כמרכז ספורט קהילתי.
מרכז השחייה האולימפי החדש יוקם בהמשכו של פארק עמק רפאים (הפארק המטרופוליני), בסמוך להיכל הפיס ירושלים ולטדי.
גן החיות התנ"כי ואקווריום ישראל- נמצאים בסמיכות לשכונות מלחה וגבעת משואה בירושלים.
הם שוכנים על מדרונותיו הצפוניים של נחל רפאים בקרבת המעיינות עין יעל (עין יאלו) ועין לבן.
מלחית אשונה (שם מדעי: Salsola vermiculata) היא מין בסוג מלחית , בן שיח מדברי רב שנתי.
גבעוליו ישרים, ומהם מתפצלים גבעולים קצרים לצדדים.
העלים מסורגים, קשקשניים, בשרניים וצמודים לגבעול.
הפרחים קטנים, צהבהבים, מואבקי רוח, בעלי חמישה אבקנים.
הפירות מופצים על ידי הרוח.
כשאר מיני המלחית, עמיד הצמח למליחות הקרקע, אך עמידותו נמוכה יחסית למינים אחרים בסוגו.
משרעת התפוצה של המלחית האשונה אירנו-טורנית וסהרו-ערבית.
בישראל הוא מצוי בנגב ובמדבר יהודה.
מלחם הוא מתקן להתכת מתכת הלחמה המבוססת על בדיל ומשמשת, בין השאר, להלחמת רכיבים אלקטרוניים למעגלים מודפסים.
קיימים מלחמים שונים למטרות שונות באיכויות שונות: ממלחם תעשייתי מבוקר מחשב המלחים מעגלים שלמים על פס ייצור ועד מלחמים ידניים פשוטים לעבודות אלקטרוניקה קטנות.
המלחמים השונים נבדלים זה מזה בהספק שהם מייצרים, בטמפרטורה שהם מספקים ובנוחות השימוש בהם.
רוב המלחמים ניצבים על כן מיוחד המבודד אותו מהסביבה על מנת למנוע קבלת כוויות מהמלחם החם.
על הכן יש בדרך כלל ספוג ספוג במים שמשתמשים בו על מנת לנקות את המלחם משאריות של סגסוגת ההלחמה.
במלחם לעיתים משולב מכוון לשליטה בטמפרטורה וכפתור לכיבוי והדלקה של המלחם (במלחמים מסוימים מכוונים אלה נמצאים בכן), אך רובם של המלחמים פועלים פשוט כשמחברים אותם למתח ואין בהם אמצעי לשליטה בטמפרטורה.
מאבקים מלחמתיים גורמים לנזקים הן בשדה הלאומי והן בשדה הפרטי.
עם זאת, קיים כלל לפיו המדינה אינה אחראית לנזקים שנגרמו בשל פעולה מלחמתית.
מדובר בחריג לעיקרון לפיו המדינה נושאת באחריות נזיקית, ככל גוף מאוגד.
כלל זה מעורר שאלות פרשניות רבות, בעיקר לגבי סיווגה של פעולה כ"פעולה מלחמתית".
אחריות המדינה לנזקים שאירעו בשל פעולה מלחמתית
כל שיטות המשפט מכילות דוקטרינה נזיקית לפיה המדינה אחראית לנזקים שגרמה.
עם זאת, בחלק משיטות המשפט המדינה נהנית מפטור מאחריות, כאשר הנזק נגרם בשל פעולה מלחמתית.
במסגרת המשפט המקובל האנגלי קיימת דוקטרינה המכונה "The king can do no wrong".
הפירוש המסורתי לביטוי היה שהמלך אינו רשאי לבצע עוולה (כיוון שסמכותו מוגבלת רק לפעולות חוקיות), אך אם ביצע עוולה - יחוב בפיצויים.
לאורך השנים התפתחה הדקטרינה לכדי הגנה, שפטרה את המלך (ובהמשך את הממלכה והמדינה הבריטית) מאחריות למעשי עוולה, שכן הוא אינו מסוגל לבצע מעשה עוולה שניתן לתבוע לפי דיני הנזיקין.
בשנת 1947 נחקק באנגליה ה-Crown Proceedings Act שקבע עקרון כללי לפיו גם המדינה יכולה להיות חייבת בנזיקין בכפוף לסייגים מסוימים.
הסייג העיקרי שבהם הוא שהמדינה תפצה רק במקרים שבהם התרשלה.
קרי, גם בעוולות שמגדירות אחריות מוגברת או אחריות מוחלטת, יש להוכיח התנהגות רשלנית על מנת לזכות בתביעה כנגד המדינה.
חוק דומה נחקק בארצות הברית שנה לפני שנחקק באנגליה - The federal tort claims act.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1952, נחקק בישראל חוק המשקף את הלך הרוח בעולם - חוק הנזיקין האזרחיים (אחריות המדינה) התשי"ב-1952, המהווה תוספת לפקודת הנזיקין.
החוק אימץ את עיקרון חבות המדינה בנזיקין, כשגם בו הייתה דרישת סף של רשלנות (סעיף 3 לחוק).
אך קבע מספר סייגים לאחריות המדינה, ובהם סעיף 5 לחוק, לפיו "אין המדינה אחראית בנזיקים על מעשה שנעשה על ידי פעולה מלחמתית".
בסעיף 1 לחוק מוגדרת פעולה מלחמתית כך: "לרבות כל פעולה של לחימה בטרור, במעשי איבה או בהתקוממות, וכן פעולה לשם מניעתם של טרור, מעשי איבה או התקוממות שנעשתה בנסיבות של סיכון לחיים או לגוף."
לאורך השנים, ובעקבות התפתחויות היסטוריות שכללו מעבר ממלחמות מסורתיות לעימותים מוגבלים, התעורר קושי ביישום הדוקטרינה.
כך למשל, במסגרת המשפט הישראלי.
מאז הקמתה ועד היום נמצאת מדינת ישראל במצב של עימות אשר הוביל לקשיים בפירוש ההגדרה "פעולה מלחמתית" בשל מורכבות הפעילות הביטחונית בישראל.
הדוקטרינה מעלה שאלות רבות בקשר להגדרתן של פעולות כ"מלחמתיות" או "לא-מלחמתיות", בתלות באופי הפעולה, ההקשר ההיסטורי, זהות הניזוק ועוד.
כך למשל, במסגרת המשפט הישראלי התעוררו השאלות: האם מארב מהווה פעולה מלחמתית?
האם פגיעה באזרח פלסטיני בשטח הרשות הפלסטינית תוגדר אוטומטית כפעולת מלחמה?
מהי פעולת מלחמה ומהי פעולת ביטחון שוטף בהווי המיוחד של מדינת ישראל?
אחריות המדינה בגין פעולות מלחמה נדונה בחוק הנזיקים האזרחיים.
הסייגים לאחריות המדינה מנוסחים באופן מוחלט: "אין המדינה אחראית".
ניסוח זה שלא מדובר בהגנה מפני תביעת נזיקין, אלא קובע חסינות מפני אחריות בנזיקין.
סעיף 5 לחוק מורה כי "אין המדינה אחראית בנזיקים על מעשה שנעשה על ידי פעולה מלחמתית של צבא הגנה לישראל".
הכוונה היא שבמישור המשפט הפרטי המדינה אינה אחראית לנזקין שנגרמו במעשי מלחמה.
נזקין אלו ידונו בין מדינות במסגרת המשפט הבינלאומי הפומבי.
ההיגיון העומד מאחורי סייג זה הוא שבעיתות מלחמה וחירום אי אפשר להשתמש עוד בכללי האחריות הרגילים של דיני הנזיקין.
הצדקה נוספת לחריג היא כלכלית ובבסיסה עומד הרעיון שבמלחמה על כל צד לשאת בנזקיו.
מכיוון שמטרת הצדדים הנלחמים במלחמה היא, בין השאר, לגרום נזקים לצד השני, הטלת חובת פיצוי על הנזקים שנגרמו אינה מתיישבת עם מושג המלחמה.
בשל מצבה הביטחוני של ישראל, התעוררה תדיר השאלה מהי "פעולה מלחמתית".
בשורה של פסקי דין בית המשפט העליון פירש את המושג בצמצום וקבע שלא נדרשת הכרזת מלחמה, אך יש וקבע שלא נדרשת הכרזת מלחמה, אך יש להראות שמטרת הפעולה שגרמה לנזק הייתה מלחמתית ושלא מדובר בפעולה שגרתית.
תיקון 4 לחוק - צמצום זכות התביעה
בשנת 2002 תוקן חוק הנזיקים האזרחיים, במטרה להרחיב היקף הסייג לאחריות המדינה לפי סעיף 5. במסגרת התיקון הוגדר המונח "פעולה מלחמתית" - "...לרבות כל פעולה של לחימה בטרור, במעשי איבה או בהתקוממות וכן פעולה לשם מניעתם של טרור, מעשי איבה או התקוממות שנעשתה בנסיבות של סיכון לחיים או לגוף".
בנוסף להגדרה זו, נחקק סעיף 5א לחוק, אשר נועד אף הוא לצמצם את אחריות המדינה לנזקים שאירעו בשל אירועים מלחמתיים-ביטחוניים.
בין ההגבלות החדשות שנקבעו בסעיף 5א, צמצמה המדינה את פרק הזמן שעומד לרשותם של תובעים פלסטינים וקבעה שעליהם להגיש תביעה בכתב תוך 60 יום ממועד התרחשות האירוע הנזיקי.
הסעיף קובע כי לבית המשפט סמכות לקבוע כי הגבלה זו לא תחול במקרים מיוחדים.
הגבלה נוספת של עילת התביעה היא קביעת תקופת התיישנות של שנתיים בלבד.
בנוסף, נשללה תחולתם של סעיפים 38-40 לפקודת הנזיקין, אשר מאפשרים לתובע להעביר את נטל ההוכחה אל הנתבע.
הרציונל שהוביל להגבלת יכולת התביעה של הפלסטינים, הוא הרצון להגביר את יכולת המדינה להתגונן מפני התביעות ולהקנות לזרועות הביטחון חופש פעולה מבצעי.
הנתבעים הפוטנציאליים בתביעות מסוג זה הם לרוב חיילים בשירות סדיר, שמשרתים בצבא לתקופת זמן מוגבלת.
בנוסף, לא בטוח שהחייל, שעסק באין ספור פעולות לאורך שירותו הצבאי, יזכור את עובדות המקרה הספציפי.
הדבר יוצר קושי ראייתי עבור המדינה להתגונן מפני תביעות אלו.
על אף תיקון החוק, הכלל לא השתנה בצורה משמעותית.
המחוקק לא הסיר מלשון החוק את המונח "לחימה", ובתי המשפט המשיך ולבדוק בכל מקרה האם אכן מדובר בפעולה מלחמתית - המקנה חסינות - או שמא מדובר בפעולת שיטור שגרתית וביטחון שוטף.
גם בנוסחו החדש של החוק קיימת דרישה שהפעולה תבוצע ב"נסיבות של סיכון לחיים או לגוף", על מנת להעניק למדינה פטור מאחריות נזיקית.
תיקון 6 לחוק - צמצום מעגל הזכאים לתבוע
בשנת 2005, תוקן חוק פעם נוספת.
במסגרת תיקון זה נקבע בסעיף 5ב לחוק כי נתין של מדינת אויב, או פעיל בארגון מחבלים או מי שפעל כשליח שלהם אינו זכאי להגיש תביעה נגד המדינה.
החריגים לכלל זה מצוינים בתוספת הראשונה לחוק וכוללים אסירים שנתונים במשמרת המדינה, בתנאי שלאחר שחרורם מהמשמרת לא חזרו לפעילות בארגון טרור.
בנוסף, בסעיף 5ג לחוק נקבע שהמדינה אינה אחראית לכל נזק - גם כזה שנגרם בפעולה לא מלחמתית - באזור שהוכרז כ"אזור עימות", בכפוף למספר חריגים מצומצמים.
לצד צמצום זכות התביעה כנגד המדינה, נקבע ששר הביטחון יקים ועדה שיכולה להחליט על מתן פיצויים לנפגע ספציפי, גם כשאינו זכאי להגיש תביעה.
סמוך לחקיקת חוק הנזיקים האזרחיים, החל דיון בשאלה מה תיחשב פעולה מלחמתית לצורך הסעיף.
דוגמה טובה לכך ניתן למצוא בפסק הדין בפרשת חברת הטרקטורים, בו התובע - נהג טרקטור, תבע את המדינה בשל נזק שנגרם לו כתוצאה מירי של שומרים עליו, באחד היישובים ליד עזה.
המדינה טענה שסעיף 5 פוטר אותה מאחריות לנזק.
בית המשפט המחוזי דחה את טענת המדינה וקבע שלא הוכרזה מלחמה באופן רשמי.
בערעור לבית המשפט העליון קבע השופט כהן, כי יש לבחון את הפעולה עצמה ולא האם הוכרזה מלחמה.
השופט כהן קבע כי פעולת שמירה איננה פעולה בעלת אופי מלחמתי, אלא פעולה שבשגרה, כמו אפסנאות ורפואה.
לכן נקבע כי המדינה צריכה לשאת באחריות.
בפס"ד בני עודא קבע השופט אהרן ברק כי כדי להבדיל בין פעולה מלחמתית לפעולה שבשגרה, יש להבחין בין פעולת לחימה לפעולות שיטור רגילות.
השופט ברק מציג מספר אינדיקציות שיוכלו לעזור בהבחנה: מהי מטרת הפעולה?
הוא אף מורה לבחון את זהות הכוח הצבאי הפועל, האיום שקדם לפעולה ושנצפה ממנה, עוצמת הכוח הצבאי הפועל והיקפו של האירוע.
באמצעות קריטריונים אלה יוצר השופט ברק מבחנים ממוקדים לצורך זיהוי של פעולה מלחמתית.
בפסק הדין בעניין אחמד אבו סמרה, נקבע כי ייתכנו מקרים בהם המדינה תישא באחריות נזיקין לנזקים שהיא לא גרמה, אך היה עליה למנוע.
פרשת אבו סמארה עסקה בהתפרעויות של תושבים יהודיים מכפר דרום, אשר גרמו לנזקי וף ורכוש לפלסטיניים.
התושבים הפלסטינים תבעו את המדינה בעילות של רשלנות והפרת חובה חקוקה, על כך שלא מנעה את ההתפרעויות.
בית המשפט לא פסל אפשרות לתביעה מסוג זה, אולם נקבע כי תביעות כאלה צריכות להיבחן בזהירות יתירה: יש לבחון האם היה על המדינה לצפות את הנזק, האם היא לא נקטה באמצעים ראויים למניעתו והאם מתקיים קשר סיבתי בין הפרת החובה ובין הנזק שנגרם.
בעקבות התיקונים לחוק הנזיקים האזרחיים הוגשה עתירה של ארגון הזכויות עדאלה, כנגד סעיפים גב ו-5ג לחוק.
העותרים דרשו לבטל את סעיף 5(ג) ואת סעיף 5(ב).
השופט ברק קבע כי אין הצדקה עניינים לסעיף 5ג, כיוון שזכות התביעה כבר הוגבלה בס' 5א, ואין צורך בהגבלה נוספת ובלתי סבירה כמו זו שבסעיף 5ג.
עם זאת, הוחלט שלא לבטל את סעיף 5ב (ולהשאיר את השאלה ב"צריך עיון"), שכן הסעיף עוסק בארגוני מחבלים - אשר פועלים במוכוון כדי לפגוע באזרחי ישראל.
על כן החליט בית המשפט העליון להפעיל את סמכותו לבצע ביקורת שיפוטית ופסל את סעיף 5ג מחוק הנזיקים האזרחיים.
בית המשפט העליון קבע כי סעיך 5ג לחוק פוגע באופן בלתי מידתי בזכויות החוקתיות מכוח חוק יסוד כבוד האדם וחירותו ועל כן הוא בטל.
פסק דין מאלף בסוגיית אחריות המדינה בנזיקין במצב של מלחמה הגיע בפני בית המשפט לערעורים בארצות הברית, פסק דין Koohi vs.
המקרה בו עוסק פסק הדין התרחש בתקופת מלחמת איראן עיראק בה, ב-1987, החליטה ארצות הברית לתמוך בעיראק וספינות צי אמריקאיות הגנו על ספינות עיראקיות שנשאו נפט ומצרכים אחרים, מפני התקפות איראניות.
ב-3 ביולי 1988 יירטה ספינה אמריקאית טיסה אזרחית, אותה הם זיהו בשגגה כמטוס F-14 איראני, שבא להתקיפם.
כל 290 נוסעי הטיסה נהרגו.
חלק מיורשי הנפטרים תבעו את ממשלת ארצות הברית בפיצויים.