tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קוסגרייב, כמו אביו לפניו, הפגין נחישות עזה בכוונתו להגן על מוסדות המדינה ולא התפשר עם הקיצוניים, ותחת זאת חתר לפיוס.
הקואליציה הלאומית בלטה בניסיונותיה למסד שלטון שיתופי בצפון אירלנד באמצעות הסכם סננינגדייל.
הסכם זה קרס בעקבות השביתה הכללית שהכריזו היוניוניסטים.
עם זאת, הסכם זה השאיר אחריו מורשת של פשרה שתשפיע מאוחר יותר על הסכמים שמטרתם להביא שלום לאזור המתייסר.
תפקודה של הממשלה בתחום זכויות האזרח היה חד משמעי פחות.
בעיקר מדובר על האשמות בקשר להעלמת העין על הפרת זכויותיהם של רפובליקנים שנעצרו על ידי הגארדה שיכנה (משטרת אירלנד).
הממשלה נכשלה בטיפול בבעיות הכלכלה.
כשנתוני האינפלציה, האבטלה והחוב הלאומי, רושמים שיאים שליליים, החל ציבור הבוחרים לאבד בה את האמון.
בבחירות של 1977 הובסה הקואליציה ופיאנה פול נחלה ניצחון מוחץ עם רוב של 20 מושבים בדאל.
לאחר המפלה התפטר קוסגרייב מתפקידו כמנהיג המפלגה והוחלף בגארט פיצג'רלד.
פיצג'רלד היה שר החוץ בממשלה הקואליציה הלאומית ונחל הצלחה בתפקידו.
מזגו הנינוח ודעותיו הליברליות חוללו שינוי בתדמיתה של אירלנד באירופה.
פיצג'רלד היה אחד מהפוליטיקאים האהודים ביותר באירלנד ובנו של דזמונד פיצג'רלד, שר החוץ של מדינת אירלנד החופשית בשנות העשרים מטעם "ברית הגלים".
הוא הוביל את פינה גייל לשינוי שמאלה כלפי מרכז המפה הפוליטית וקידם את סדר היום הליברלי של המפלגה.
הוא גם הקים את תנועת הנוער העצמאית של המפלגה "פינה גייל הצעירה" (Young Fine Gael) ומספר חברי המפלגה עלה בצורה משמעותית.
באותה תקופה נראה היה שפינה גייל הפכה להיות מפלגה "אופנתית" (בין מעריצי המפלגה אז הייתה להקת U2).
תחייתה המחודשת של המפלגה הייתה כה מובהקת עד שבבחירות של נובמבר 1982 צומצם הפער בינה לבין פיאנה פול בחמישה מושבים בדאל אירן ובאירכטס בכללותו (אם להביא בחשבון את שני בתי הפרלמנט), היא הייתה המפלגה הגדולה ביותר.
כראש ממשלה, ניסה פיצג'רלד להפוך את אירלנד למדינה יותר פלורליסטית.
ב-1985, אחרי משא ומתן ממושך, הוא הצליח להביא לחתימתו של הסכם עם בריטניה בנוגע להסדר בצפון אירלנד ולשפר את היחסים עמה.
עם זאת, נכשלה ממשלתו של פיצג'רלד בבלימתה של ההגירה מחוץ לאירלנד והאבטלה, למרות חוסר הפשרנות של מנהיג הלייבור, דיק ספרינג, בנוגע למיסוי ולהוצאה הציבורית.
פיצג'רלד כיהן כראש ממשלה בשתי תקופות: מיוני 1981 עד מרץ 1982 ומדצמבר 1982 ועד 1987. סיומה של תקופת הכהונה שלו עמד בסימן פרישתה של הלייבור מהממשלה על רקע חילוקי דעות בין שתי המפלגות בנוגע לטיפול במשבר הכלכלי.
לאחר תקופה קצרה בה עמד פיצג'רלד בראש ממשלת מיעוט, הובסה פינה גייל שוב בבחירות של 1987. פיצג'רלד התפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה והוחלף בידידו ובעל בריתו, שר האוצר לשעבר, אלן דוקס, שהמשיך בקו הסוציאל-דמוקרטי של המפלגה.
משיא כוחה בשנות השמונים, חוותה פינה גייל שקיעה, בתחילה מתונה ולאחר מכן תלולה.
למרות השקת "אסטרטגיית טאלכט" ב-1987 (על פיה לא הצביעה המפלגה נגד רפורמות כלכליות חיוביות מבחינתה שיזמה ממשלת פיאנה פול), גרפה המפלגה בבחירות של 1989 רק ארבעה מושבים נוספים בדאל.
ב-1990 נחל מועמדה לנשיאות, אוסטין קרי, תבוסה משפילה כאשר דורג שלישי לאחר המועמדת של הלייבור, מרי רובינסון ואחרי המועמד של פיאנה פול, בריאן לניהן.
כתוצאה מכך הוחלף דוקס בג'ון ברוטון כמנהיג המפלגה.
ב-1989 נוצר תקדים היסטורי מבחינתה של פיאנה פול, כאשר לראשונה היא הרכיבה ממשלה קואליציונית, לאחר שבבחירות של 1987 ו-1989 היא כשלה בהשגת רוב מוחלט בדאל.
הקואליציה שפיאנה פול הרכיבה הייתה בשותפות עם המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית.
הפרשנים חזו שפיאנה פול תישאר מבודדת ושפינה גייל תצליח לקבץ סביבה שותפות קואליציוניות ולהישאר בשלטון.
דעה זו נתמכה גם על ידי העובדה שכעת, עם כריתת הברית החדשה עם הפרוגרסיבים-דמוקרטים, פיאנה פול תהיה מסוגלת, למרות שהאהדה הציבורית כלפיה לא תפחת, להיות המפלגה הדוגלת בכלכלה שמרנית, תפקיד שעד אז היה בידיה של פינה גייל.
עלייתה של המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית חיסל את סיכוייה של פינה גייל להמשיך לקדם את סדר היום הליברלי מבית מדרשו של פיצג'רלד לצד הגישה הכלכלית שמרנית-ימנית.
תופעה זו באה עוד יותר לידי ביטוי כאשר, לאחר בחירות 1992, החליפה פיאנה פול את המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית במפלגת הלייבור כשותפה קואליציונית.
קואליציה זו התפרקה ב-1994 ובמקומה הקים ברוטון את "קואליציית הקשת" (Rainbow Coalition) שחברותיה היו פינה גייל (שצבעה כחול), הלייבור (שצבעה אדום) ומפלגת השמאל הדמוקרטית (שצבעה צהוב) (ומכאן הכינוי).
קואליציה זו הוקמה למרות הצהרתו של ברוטון עוד בבחירות של 1992 שפינה גייל לא תיכנס לממשלה בשותפות עם השמאל הדמוקרטי, מפלגה עם קשרים לרפובליקניזם המיליטנטי.
יוזמתה הפוליטית הראשונה של ממשלה זו הייתה עריכת משאל עם שבעקבותיו הוכנס תיקון לחוקת אירלנד שהתיר גירושים.
ג'ון ברוטון זכה לכבוד על המנהיגות שגילה במהלך המערכה להשגת תיקון זה.
במהלך תקופת כהונתה, הצליחה הממשלה להביא לצמיחה חסרת תקדים בכלכלה וליצירה מסיבית של מקומות עבודה והגישה את התקציב הראשון מזה 25 שנים עם עודף.
הכלכלה האירית המשיכה לשגשג תחת שלטונן של פינה גייל ושל הלייבור.
הונהג מס חברות בשיעור של 12.5% ומס ההכנסה קוצץ מעט.
עם זאת, שביתת הנשק של הצבא האירי הרפובליקני הסתיימה ב-1996 ובכך נעצר תהליך השלום.
לאומנים רבים האשימו את גישתו של ברוטון שגרמה למצב זה.
שלוש המפלגות נאבקו יחדיו בחזית משותפת בבחירות של 1997, אך למרות סקרי דעת קהל חיוביים במהלך כהונתה, הובסה קואליציית הקשת בבחירות והוחלפה בממשלה בראשות פיאנה פול ובשותפות עם המפלגה הפרוגסיבית-דמוקרטית כשראש הממשלה החדש הוא ברטי אהרן.
מול ראש הממשלה הפופולרי, ברטי אהרן, לא היה לפינה גייל מענה.
לאור הביקורת שהוטחה בתקשורת על המפלגה על סגנון מנהיגותו של ברוטון, הוא הוחלף ב-2001 במנהיגות שנראתה מבטיח כשמייקל נונן נבחר לתפקיד מנהיג המפלגה וג'ים מיטצ'ל כסגנו.
למרות זאת, החלום לחזור להגה השלטון הפך להיות סיוט.
בבחירות של 2002 חוותה פינה גייל את התבוסה הגדולה ביותר בהיסטוריה שלה ומספר מושביה בדאל ירד מ-54 ל-31. רבים מטובי אנשיה, כולל רבים מיושבי הספסלים הקדמיים, איבדו את מושביהם.
נונן התפטר בליל היוודע התוצאות ובבחירות למנהיגות המפלגה שנערכו זמן קצר לאחר מכן נבחר שר המסחר והתיירות לשעבר, אינדה קני.
עם היקף תבוסה שכזה, נשאלו שאלות רבות בנוגע לעתיד המפלגה.
סימני ההתאוששות תחת מנהיגותו של קני החלו להראות כאשר ב-2004, בבחירות לפרלמנט האירופי, הפכה פינה למפלגה האירית עם הייצוג הגדול ביותר עם 5 מושבים, בהשוואה ל-4 מושבים של מפלגת השלטון.
זאת בנוסף להצלחה בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באותה שנה.
בבחירות של 2007 הגדילה פינה גייל את מספר מושביה בפרלמנט ב-20. עוד ב-2005 נכנסה המפלגה לברית עם הלייבור במה שנקראה "ברית השינוי" (Alliance For Change).
עם זאת, בבחירות הללו לא הצליחה המפלגה לשוב להגה השלטון.
בבחירות לרשויות המקומיות של 2009 הביסה פינה גייל את פיאנה פול כשהיחס בין שתי המפלגות במספר מושביהן עמד על 340 מול 180. בבחירות לפרלמנט האירופי נחלה המפלגה הצלחה דומה.
סקרי דעת הקהל של 2010 חזו עלייה משמעותית בכוחה של מפלגת הלייבור ונפילה בכוחן של פיאנה פול ופינה גייל.
קבוצה של יושבי הספסלים הקדמיים בהנהגתו של ברוטון קראה תגר על מנהיגותו של קני.
בסופו של דבר, לאחר מאבק קשה, הצליח קני לקבל את אמונה של המפלגה והחל בתהליך שיקומה.
הוא החזיר את ברוטון ואת נונן לספסלים הקדמיים.
הכרזתה של קרן המטבע הבינלאומית על פשיטת רגל כלכלית של אירלנד בנובמבר אותה שנה, גרמה לקריסתה של פיאנה פול.
עם תמיכה ציבורית חזקה לצוות התגובות הכלכלי של המפלגה בהנהגתו של נונן, נראה היה שהמפלגה עומדת לקראת הצלחה בבחירות שנקבעו לפברואר 2011. הדעה הרווחת הייתה שמסע הבחירות שניהל קני היה מוצלח מאוד והשאלה הייתה אם לראשונה בתולדותיה תשיג המפלגה רוב מוחלט בדאל אם לאו.
עם פרסום תוצאות הבחירות התברר כי אחוזי התמיכה בפיאנה פול ירדו ל-17.4% והיא זכתה רק ב-20 מושבים בדאל, זאת בהשוואה ל-41.6% ו-77 מושבים בבחירות הקודמות.
ממשלה חדשה בראשותו של קני הוקמה כשהמפלגות המרכיבות אותה הן פינה גייל והלייבור.
הוא הצליח להעלות את המפלגה מהתהום ישירות להצלחה הגדולה ביותר בתולדותיה.
פינגווין מצויץ מערבי (שם מדעי: Eudyptes chrysocome) הוא מין של פינגווין מהסוג פינגווין מצויץ, שמצוי באזורים הסובאנטארקטיים של מערב האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט, ובאזורים הסמוכים לחופים הדרומיים של דרום אמריקה.
זהו מין חברתי מאוד, למעשה המין החברותי ביותר ממשפחת הפינגוויניים, ורק לעיתים רחוקות ניתן לראות פינגווין יחיד ממין זה.
בתקופת הרבייה, נוצרות מושבות שגודלן עשוי להגיע למאות אלפי פרטים.
פינגווינים מצויצים מערבים ניזונים בעיקר מקרילאים, אך גם דיונונים וחסרי חוליות אחרים; הפינגווינים יוצאים לגיחות חיפוש מזון באופן יומי.
זהו המין הקטן ביותר בסוג פינגווין מצויץ.
אורכו כ-45 עד 58 ס"מ, ומשקלו נע בין 2 ל-3.4 ק"ג, אם כי נרשמו בעבר פינגווינים ממין זה שמשקלם היה 4.5 ק"ג.
הזכר והנקבה זהים במראם ובגודלם.
הבטן והחזה לבנים, בעוד הגב, העורף והראש שחורים.
על הראש יש ציצת נוצות צהובה.
הכנפיים חזקות, דקות יחסית, ודומות במראן ובתפקודן לסנפירים.
התאמה נוספת לתפקוד במים היא פלומת הנוצות של הפינגווינים, שחסינה למים.
פינגווין מצויץ מזרחי הוא תת-מין של פינגווין מצויץ מערבי.
מערכת הרבייה של הפינגווינים ממין זה היא מונוגמיה - הזכר מתרבה עם אותה נקבה כל שנה.
במהלך החיזור, הזכר משמיע קריאות ייחודיות.
ההזדווגות מתרחשת בדרך כלל באביב המוקדם או בקיץ המאוחר, על מנת לאפשר לגוזלים שפע מזון ביציאות הראשונות שלהם לציד.
הקן מוקם על צוקים או בערוצים סלעיים.
הנקבה מטילה בדרך כלל 2 ביצים, אם כי בני הזוג עשויים "לאמץ" ביצה שלישית.
אחת מהביצים קטנה יותר מהשנייה, והגוזל שבה עשוי למות מרעב; אם כי לעיתים, הוא שורד ומתפתח לפרט בוגר.
הדגירה נמשכת כ-4 שבועות, ובמהלכה אחד מבני הזוג דוגר על הביצה, בעוד השני מביא לו מזון; לאחר זמן-מה, הם מתחלפים.
לזכר יש "כיס דגירה" מיוחד, שבו נמצאת הביצה כשהוא דוגר עליה.
הזכר שומר על הגוזלים במשך כ-25 ימים לאחר הבקיעה.
לאחר תקופה זו, הגוזלים מצטרפים ל"קבוצות" כשההורים יוצאים לציד.
פינגווין עב-מקור (שם מדעי: Eudyptes pachyrhynchus) הוא מין של פינגווין מהסוג פינגווין מצויץ, שאנדמי לניו זילנד.
הוא מצוי לחופי פיורדלנד והאיים הסמוכים לה, ובאי סטיוארט.
מין זה תועד לראשונה על ידי הזואולוג האנגלי ג'ורג' רוברט גריי, ומשמעות שם המין היא "עב-מקור" (מורכב מהמילים היווניות pachy - עבה; ו-rhynchos - מקור).
המין בינוני בגודלו ביחס לשאר המינים בסוג; אורכו כ-60 ס"מ, ומשקלו הממוצע כ-3.7 ק"ג.
הגב, הסנפירים, הכיפה והעורף כחלחלים-אפורים, הבטן והחזה לבנים.
מהעיניים מתמשך פס צהוב, ומהעורף מתמשכת ציצת נוצות צהובה.
על הראש יש פסים לבנים; בדרך כלל, יש לכל פרט בין 3 ל-6 פסים.
הפינגווין ניזון בעיקר מסילוניות (שמהוות כ-85% מתזונתו של הפינגווין), סרטנאים (כ-13%) ודגים (כ-2%).
אם כי ייתכן שחשיבותן של הסילוניות פחותה מתוצאות סקר זה.
אוכלוסייתו של הפינגווין נמצאת בסיכון בגלל תחום התפוצה המוגבל שלה.
כיום, גודל האוכלוסייה נע בין 2,500 ל-3,000 זוגות, כ-33% פחות מב-1980. מיני בעלי חיים רבים טורפים את הפינגווינים, בין השאר כלבים, חתולים, עכברים וחולדות.
פינגווין מצויץ צפוני (שם מדעי: Eudyptes moseleyi) הוא מין של פינגווין מהסוג פינגווין מצויץ.
מין מתרבה כמעט רק בטריסטן דה קונה ובאי גוף, שבדרום האוקיינוס האטלנטי.
הוא מצוי בסכנת הכחדה ונרשמה ירידה של 90% באוכלוסייה מאז 1950.
מין זה קרוב למין פינגווין מצויץ מערבי ובעבר היה תת-מין שלו.
הוא דומה לו מאוד בגודל ובהתנהגות.
כמותו הוא בעל ציצות צהובות ממעל לעיניים.
מסעדת פינגוין שפעלה ממאי 1940 ועד ינואר 2023 בשדרות הגעתון בנהריה, הייתה בית קפה ומסעדה ומקום מפגש פופולרי.
מסעדת פינגוין נוסדה על ידי משפחת אופנהיימר, שעלתה לארץ-ישראל מאופנבך שבגרמניה.
ארנסט, הבן, עלה ב-1936, והוריו, הוגו וריחה, שברגע האחרון הצליחו לעזוב את גרמניה, עלו ב-1939. לפני שפרצה מלחמת העולם השנייה הרשו הגרמנים ליהודים שקיבלו סרטיפיקט מהאנגלים להביא לארץ ישראל את חפציהם וכספם וכך עשו בני המשפחה, שהבינו בעוד מועד את הסכנות הצפויות מהשלטון הנאצי.
ארנסט החליט להתיישב בנהריה, מושבה שנוסדה על ידי עולים מגרמניה.
כדי להכשיר את עצמו להיות חקלאי הוא עבד במשק של הוריו של רפאל איתן, אך הניסיון לא צלח.
במאי 1940 הקימו ארנסט ואביו צריף בשדרות הגעתון ששימש תחילה כגלידרייה וקיוסק.
את השטח בשדרות הגעתון, רחובה הראשי של נהריה, שעליו נבנה הצריף, קנתה משפחת אופנהיימר בכספים שהביאה מגרמניה, שם היה לה בעיר אופנבך כל-בו גדול במרכז העיר.
בשנים הראשונות, בתקופת מלחמת העולם השנייה, רבים מאורחי המסעדה היו חיילים בריטים.
לפי המסופר, אם נודע על אוניית מעפילים שצריכה הייתה להגיע לחוף דאגו אנשי "ההגנה" לשלוח את הנערות היפות ביותר לפינגוין על מנת להסיח את דעתם של החיילים, עד שהמעפילים הובאו לחוף מבטחים.
אשתו של ארנסט, מאריאנה, הצטרפה לצוות העובדים המשפחתי, שהיה מורכב גם מהוריו של ארנסט.
בתקופת המצור על נהריה, בזמן מלחמת העצמאות, היו התושבים מתכנסים במסעדה כדי לשמוע חדשות ולקרוא את עיתון "על המשמר" שהיה תלוי על הקיר בחזית המסעדה.
בשנות ה-50 עברה המסעדה למבנה אבן שתכנן אחד האדריכלים הידועים של אותה תקופה, משה גרשטל.
המסעדה לא נסגרה בתקופת הבנייה, כי נבנה צריף ארעי כדי לארח את קהל לקוחותיה.
לאחר המעבר למבנה האבן הפכה החצר האחורית לגינת בידור בקיץ.
יפה ירקוני, שושנה דמארי, רחל אטאס, אריק לביא, אורי זוהר, הגשש החיוור ורבים אחרים הופיעו בפינגוין.
התארחו בגינה גם מלכות היופי והמועמדות לכתר בתצוגת אופנה.
גם פוליטיקאים התארחו במסעדה, ובהם דוד בן-גוריון, משה דיין, לוי אשכול, יצחק רבין ואחרים.
המסעדה שימשה כמעין חמ"ל לעיתונאים הזרים בזמן האירועים הביטחוניים בגבול הצפון.
ארנסט אופנהיימר היה יזם של ענף הצימרים בנהריה בשנות ה-40, ה-50 וה-60 של המאה ה-20. בראשית הקיץ שילם מראש לבעלי הצימרים וכך הבטיח לעצמו מאגר של חדרים, שהשכיר לנופשים שבאו לנהריה.
את כל הארוחות אכלו בפינגוין תמורת תלושים שקיבלו כחלק מהעסקה.
בתחילת שנות ה-70 חזר ארצה אילן, בנם של ארנסט ומריאנה, מלימודי מסעדנות וניהול בתי מלון בגרמניה, ולקח לידיו את ניהול המסעדה.
לאחר ששיפץ את המקום והקים פיצרייה קטנה, שהייתה חידוש גדול בענף המזון בארץ.
בשנות ה-90, לאור השינויים הגדולים שהתחוללו בצפון בכלל ובנהריה בפרט בכל נושא תיירות הקיץ, החליט אילן להפוך את המבנה הקיים למרכז קניות קטן, שבו נשארה המסעדה אך נוספו חנויות אחדות.
למקום החדש קרא "כיכר פינגוין".
כמו כן הקימו בפיצריה הקטנה מערך של משלוחים.
את המסעדה ניהל לאחר מכן בנו של אילן, אמיר אופנהיימר, שהוא נינו של מייסד מסעדת פינגוין, הוגו אופנהיימר.
המסעדה נסגרה בינואר 2023, אחרי יותר משמונים שנה.
פינגר פוד הוא מזון, שנועד לאכול ישירות באמצעות הידיים, בניגוד למזון שנאכל בסכין ומזלג, כף, מקלות אכילה, או סוגים אחרים של סכו"ם.
נהוג להגיש פינגר פוד במגשי אירוח במסגרת אירועים שונים.
מגשים אלו יכולים להיות מבוססים על ירקות, כריכונים ומאפים, קינוחים כמו פטיפורים, טארטלטים ועוד.
בתרבויות רבות יש סוגי מאכלים שונים שנאכלים ללא שימוש באמצעים אחרים מלבד הידיים; לדוגמה, במטבח האתיופי המאכל המסורתי נאכל על ידי גלגול של מאכלים שונים בתוך לחם אנג'רה.
מזונות הנחשבים כמאכלי רחוב הם לעיתים קרובות, אם כי לא תמיד, פינגר פוד.
בשנת 1920, לאחר פרסום חוק וולסטד ובעקבותיו תחילתה של תקופת היובש, אלו שהתנגדו לחוקים רצו למחות ושתו בסתר משקאות חריפים.
מכיוון שנאסר על שתייה בברים ובבתי ביסטרו, הוקמו מקומות שנקראו ספיק איזי שמכרו באופן בלתי חוקי משקאות חריפים.
כדי לא לתת ללקוחות להתפנק יותר מידי ובכך לחשוף את המקומות האלו, הקפידו באותם המקומות לספק ללקוחות כמות קטנה של אוכל לאורך כל הלילה.
נהגו להגיש שם מנות קטנות, למשל כריכים שונים ופטריות ממולאות, שהיו אפשרויות טובות מבחינת מזון מאחר שהם התאימו לאחיזה ביד אחת בעוד היד השנייה אוחזת בכוס משקה אלכוהולי.
בנוסף, אנשים רבים אהבו לערוך התכנסויות פרטיות עם אלכוהול בביתם וגם מסיבות קוקטיילים הפכו לפופולריות יותר לאחר פרסום החוק.
גם במסיבות אלו מנות קטנות וחטיפים שניתן להחזיק ביד נהיו נפוצים.
לאחר מכן, במסיבות ובמסעדות פותחו סוגים רבים נוספים של פינגר פוד.
על פי האגדה, ג'ון מונטגיו, הרוזן הרביעי מסנדוויץ' (John Montagu) – הרוזן האנגלי שבעקבות אגדה עליו נקרא הכריך סנדוויץ', היה מהמר מכור.
יום אחד בשנת 1762, הוא הימר במשך 24 שעות והרגיש רעב, אבל הוא לא רצה להניח את הקלפים שלו כדי לפנות את ידיו לאכול.
ואז, הוא ביקש מהשף להכין משהו שהוא יכול לאכול ביד אחת כדי שיוכל להמשיך לשחק בקלפים.
השף מיהר לענות על בקשתו של הרוזן ותחב פרוסות של בשר בין שתי פרוסות של לחם, וכך בעצם נוצר מה שהפך לכריך הראשון.
בצרפת, מאמצע המאה ה–18, פינגר פוד היה פופולרי ונקרא Canapés.
פירוש השם הצרפתי הוא "ספה", והמשמעות היא שמדובר היה במאכלים שאין צורך לקום מן הספה על מנת לאכול מהם.
אותם מגשי פינגר פוד אז כללו בעיקר כריכונים המבוססים על לחם שחור מטוגן או אפוי בליווי ממרח ממגוון קטן יחסית של ממרחים שהיו נהוגים באותה תקופה.
זקוסקי (בתרגום מילולי ובלשון רבים "נגיסות קטנות") הוא מנהג רוסי של ליווי שתיית אלכוהול בצלחות קטנות של מתאבנים / פינגר פוד.
החל מהמאה ה-16 נהוג היה ברוסיה ובשוודיה לשתות משקאות חריפים, למשל וודקה בליווי של לחם, חמאה ודגים מליחים.
ברוסיה חלה התפתחות במאה ה-18 שאופיינה בשינויים גדולים בהרגלי התזונה שם, בעיקר בקרב האליטה הרוסית.
תחת שלטונם של הצארים: פיוטר הגדול ויקטרינה השנייה, בני האצולה ברוסיה החלו להיחשף לחומרי גלם ולטכניקות חדשות שהובאו מארצות שנכבשו על ידי האימפריה הרוסית.
טבחים ממוצא הולנדי, גרמני, שוודי וצרפתי שהגיעו לעבוד במטבחי הארמונות בתקופה זו, הביאו עימם שימוש אחר וחומרי גלם ששיכללו ועידנו את הקולינאריה הרוסית.
בסעודות רשמיות וקבלות פנים באותה תקופה נהוג היה להגיש פינגר פוד, מה שהפך מאוחר יותר לזקוסקי הנהוג כיום.
בעולם המערבי, פינגר פוד הוא לרוב מתאבנים או פריטים שהם חלק ממנה כלשהי או חלק ממנה עיקרית.
מאכלים ידועים אחרים הנאכלים בדרך כלל בידיים כוללים המבורגרים, פיצות, צ'יפס, נקניקייה בלחמנייה, פירות ולחמים.
יש הרבה סוגי קינוחים, למשל עוגיות, מאפים, גלידות בגביע או ארטיקים אותם נוהגים לאכול עם הידיים, אך למרות זאת הם אינם נחשבים כפינגר פוד.
במזרח אסיה אוכלים לעיתים קרובות עם הידיים מאכלים כמו פנקייקס או לחמים שטוחים (בינג饼) ואוכל רחוב כמו צ'ואן (串, מבוטא גם צ'ואן).
מעניין כיצד משתמשים בתרבויות שונות בפינגר פוד לעיתים קרובות בנסיבות מסוימות ובנסיבות אחרות לא נהוג להשתמש בו.
לדוגמה, סביב השולחן המשפחתי מקובל להשתמש בידיים כדי לטבול נתח לחם ברוטב הפסטה, אך בישיבה במסעדה מפוארת זה לא נתפס כמתאים.
בהרבה ארצות מערביות ישנם עסקי קייטרינג שמהותם היא אספקה של פינגר פוד לאירועים כגון חתונות, מסיבות אירוסין, ימי הולדת וציון מועדים שונים.
במיוחד בחתונות פינגר פוד הופך לפופולרי יותר ויותר מכיוון שמדובר בכיבוד שהוא לרוב פחות יקר שמאפשר גם גמישות רבה יותר עם בחירה מהיצע גדול יחסית מתוך תפריט.
מנות ומתאבנים הנחשבים לגורמה כגון ממרח פטה, קוויאר, וכן כריכונים מתאימים יותר לאירועים רשמיים, ואילו מזונות נפוצים ויומיומיים יותר, למשל פירות חתוכים, מגשי מעדנייה, קרקרים, ועוגיות עדיפים בחגיגות שנחשבות יותר יומיומיות ופחות חגיגיות ורשמיות.
פִּינְדוּאוֹדוּאוֹ (בסינית: 拼多多; פיניין: Pīnduōduō; NASDAQ: PDD) היא חברת מסחר אלקטרוני סינית הפועלת בכל רחבי העולם, ואחת מחברות האינטרנט הגדולות בעולם, שנוסדה בשנת 2015 על ידי הואנג ג'אנג.
החברה השיקה מספר מודלים חדשים בתחום הרכישה המקוונת, כגון קבוצות רכישה, רכישת יצרן-צרכן ישירה (C2M), אשר שינו באופן מהותי חלק מהרגלי הקנייה המקוונת בסין.
פינדואודואו הונפקה בנאסד"ק ביולי 2018, וביוני 2020, 5 שנים בלבד לאחר הקמתה, הוערך שווי החברה במעל 100 מיליארד דולר.
בנובמבר 2020 לאחר חודש חזק עם עלייה של 65% בשווי המניה הגיע שוויה לכ-180 מיליארד דולר.
במאי 2024 עברה גם את רף ה-200 מיליארד דולר.
פינגווינים מוזרים הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", אשר הופץ בשנת 1934.
על אי ליד אנטארקטיקה, פינגווין זכר בשם פיטר רואה נקבה בשם פולי, ומנסה לחזר אחריה.
תחילה הוא מציע לה גלידה עשויה משלג וקרח, שהיא מקבלת.
לאחר מכן, הוא מנסה לתפוס בשבילה דג, אך מצליח לתפוס רק דג נפוח.
פולי מקבלת את זה באדיבות, אבל כשהיא בולעת אותו, היא מתחילה להתנפח ולהתרוקן שוב ושוב עד שפיטר גורם לה לירוק את הדג, ואז הדג חוזר למים.
פיטר מושך בכתפיו במבוכה, אבל מרגיש מושפל, פולי סוטרת לו ויוצאת לשחות על קרחון קטן.
על החוף, פיטר בועט במקל סמוך כי הוא נתן לפולי לברוח, אבל אז הוא מבחין בכריש שנע לעבר הקרחון של פולי.
הוא מזהיר אותה על סכנה, אבל פולי מתעלמת ממנו, וחושבת שהוא רק מתחנן לסליחה שלא יקבל.
עד מהרה, הכריש תוקף את פולי, ששוחה משם בבהלה.
כשהוא צריך לפעול, פיטר מרים את המקל ויוצא לעזור.
הכריש רודף אחרי פולי מסביב למפרץ לזמן מה.
כשנראה שהוא דחף אותה לפינה, פיטר מגיע ונועץ לו את האף.
כשהוא כועס, הכריש מתחיל לרדוף אחרי פיטר.
לאחר זמן מה של לחימה ושחייה הרחק מהכריש, פיטר מנסה להימלט על ידי טיפוס על צוק עם סלע מעליו.
פיטר עוקר ללא כוונה את הסלע, אשר נופל לתוך פיו של הכריש, ולאחר מכן בולע אותו.
בשל משקל הסלע, הכריש שוקע לתחתית המפרץ.
הוא נאבק עד שהוא עייף מכדי לזוז, ודגים חולפים מתחילים לצחוק עליו.
בינתיים, פולי ופיטר מתפייסים ומתאהבים, ובכך החיזור של פיטר הצליח.
הם מתכרבלים, וגופם יוצר צללית בצורת לב באופק.
רצועת הקומיקס של סימפוניות טיפשיות של יום ראשון הריצה עיבוד בן שלושה חודשים לסרט בשם "אי הפינגווין" בין ה-1 ביולי ל-19 בספטמבר 1934.
פינגולפין הוא דמות בלגנדריום של טולקין.
פינגולפין היה עלף קדום ומלך עלפים בעידן הראשון, שנולד באמן והיגר עם הנולדור לארץ התיכונה.
הוא נהרג בקרב מול מורגות'.
פינגולפין היה בנו של פינווה וינדיס, אחיו של פינרפין ואחיו למחצה של פאנור.
בצעירותו, התחרה עם פאנור על תשומת לב אביו, תחרות שהובילה לעימות ישיר ביניהם בכיכר העיר העלפית טיריון שבאמן.
למרות המתיחות ביניהם ולמען אביו, פינגולפין השלים עם פאנור לאחר כמה זמן, קיבל את עובדת בכורותו של פאנור והבטיח שילך אחריו.
ובאמת, הוא קיים את הבטחתו- כאשר פאנור הוביל את מרד הנולדור ומעבר הנולדור לארץ התיכונה, פינגולפין הוביל את עדתו אחריו.
בארץ התיכונה, מלך פינגולפין על כל הנולדור.
הוא היה אחד מהמלכים החזקים בעידן הראשון, לצד תינגול מלך דוריאת.
פינגולפין היה אחד מהדמויות החזקות ורבות העוצמה ביותר ביקום של טולקין.
לפני מותו, מרוב תסכול וייאוש לאחר הפסד העלפים ובני הגזעים החופשיים למורגות' בקרב דגור ברגולך, הוא יצא לחפש את מורגות' בעצמו.
אך מורגות' טמן לו מלכודת ולכד אותו.
אך פינגולפין הזמין אותו לדו-קרב, שלו מורגות' נאלץ להיענות.
פינגולפין הכה את מורגות' קשות ואף פצע אותו בחרבו שבע פעמים, פצעים שמורגות' זכר שנים לאחר מכן, ומוזכר שהם עדיין מכאיבים לו פעמים רבות.
למרות הצלחתו היחסית של פינגולפין ועוצמתו הרבה לא הספיקה מול מורגות', שהיה איינו.
הוא נהרג בקרב מול מורגות', ועיט- מנוה תורונדור נשא את גופתו לבנו טורגון, שקבר אותו תחת לתל אבנים.
בניו של פינגולפין היו פינגון, מלך דור-לומין ולאחר מכן המלך העליון על הנולדור, וטורגון, מלך ממלכת גונדולין הנסתרת והמלך העליון על הנולדור לאחר מות פינגון.
בתו הייתה ארד'ל, אשתו של אאול העלף האפל, ואימו של מיגלין מגונדולין.
מפינגון בנו יצא זרע המלוכה של העלפים, ובנו אריניון "גיל-גלד" היה המלך העליון האחרון על כל העלפים.
מטורגון יצא זרע אארנדיל ומלכי בני האדם, שממנו לבסוף יצא ארגורן השני, המלך אלסר.
כך קשורים כל מלכי הנומנורים, ולאחר מכן כל מלכי ארנור וכל מלכי גונדור לפינגולפין, שהיה אחד מאביהם הקדמונים.
לפי טולקין, פינגולפין הוא בית המלוכה הנכון והצודק של העלפים, ובנו פינגון ונכדו גיל-גלד הם המלכים הנבחרים של העלפים.
בית המלוכה המקורי של העלפים היה בית פאנור, אולם לאחר שבועת בני פאנור וכל המעללים שקרו בעידן הראשון בעקבות פאנור עצמו, נלקחה ממנו הבכורה והועברה לפינגולפין.
הבית השני בחשיבותו בעולם של טולקין הוא בית פינרפין, אחיו הקטן של פינגולפין.
פינת הגן במונז'רון הוא ציור שמן על בד מאת הצייר האימפרסיוניסטי קלוד מונה, שנוצר בשנת 1876. היצירה נחשבת לדוגמה מובהקת של הסגנון האימפרסיוניסטי בשיאו, והיא מוצגת כיום במוזיאון הארמיטאז' שבסנקט פטרבורג, רוסיה.
הציור מציג פינה פורחת בגן רחב ידיים, שטופת אור יום וחיים.
מונה בחר לתאר את הטבע במבט רגעי, מתחלף, כאילו נתפס בשבריר שנייה של מבט.
הסגנון האימפרסיוניסטי, המבוסס על הנחת משיחות מכחול קצרות בצבעים טהורים שאינם מעורבבים מראש, בא לידי ביטוי ביצירה זו במלוא עוצמתו.
מקרוב הציור נראה כקבוצות צבעים נפרדות, אך ממרחק נוצרת תחושת אור, תנועה ואטמוספירה חיה.
הציור הוזמן על ידי הפטרון ארנסט הושדה , סוחר אומנות ואספן נלהב שהיה מהתומכים הראשונים במונה ובזרם האימפרסיוניסטי.
הוא הזמין ממונה ארבעה ציורים דקורטיביים כדי לקשט את אולם הקבלה בטירת רוטנבור שבמונז'רון.
במהלך קיץ 1876 שהה מונה בטירה וצייר את הסדרה שכללה את פינת הגן במונז'רון, תרנגולי ההודו , הציד (La Chasse) ו-ההגעה למונז'רון (L'Arrivée à Montgeron).
בציור ניכרת גם התייחסות לנוף המקומי – למשל, ניתן לזהות ברקע את גבעת גריפון (Mont Griffon), הגבוהה באזור קרון.
העבודות שיצר מונה בטירה נחשבות לבסיס רעיוני לסדרות מאוחרות יותר, ובהן הסדרה המפורסמת על תחנת סן-לאזאר בפריז.
אף שהציורים נוצרו במיוחד עבור טירת רוטנבור, חלקם נמכרו או פוזרו בעקבות קריסתו הכלכלית של הושדה.
פינת הגן במונז'רון נרכשה לבסוף על ידי מוזיאון הארמיטאז' ומשמשת בו דוגמה בולטת לאמנות האימפרסיוניסטית בצרפת.
ציורים נוספים של מונה לסלון טירת רוטמברו במונז'רון
פינוי בינוי הוא מסלול התחדשות עירונית מתחמי, המתאפיין בהריסת המבנים הישנים הקיימים במתחם, ובניית בניינים חדשים במקומם, תוך הכפלת הצפיפות הקיימת פי כמה וכמה, וחידוש המרחב הציבורי הכלול בו.
מבחינה סטטוטורית, מימוש הפרויקט מותנה באישור תוכנית מפורטת ולאחר מכן הוצאת היתרי בנייה מתוקפה.
פרויקט פינוי בינוי דורש הסכמת רוב בעלי הדירות, ומבוצע באמצעות יזם פרטי.
בעלי הדירות מקבלים בתמורה לדירתם שנהרסה דירה חדשה, והמימון לפרויקט והרווח היזמי נובעים ממכירת הדירות המתווספות.
מאז שנת 2017 חלקו היחסי של מסלול פינוי בינוי מאמיר, וכיום הנו כמעט מחצית מכלל יחידות הדיור במסגרת התחדשות עירונית, המאושרות במדינת ישראל .
פינוי בינוי ככלי להתחדשות עירונית
התחדשות עירונית נותנת מענה לאזילת השטחים הפתוחים מחוץ לערים בעקבות תהליכי פרבור ובניית שכונות חדשות מחד, ולצורך לשקם ולחדש מרקמים עירוניים קיימים מתדרדרים מאידך.
בשטחים המוכרזים כמתחמי פינוי בינוי מבוצעת בדרך כלל הריסת המבנים הקיימים ובנייה מחדש של שכונה צפופה יותר ובעלת תשתיות משופרות.
כמו כן ניתנות תוספות של זכויות בנייה והטבות מיסוי, כגון פטור מהיטל השבחה, המשפרות את ההתכנות הכלכלית למימוש התכנית הלכה למעשה.
פינוי בינוי מייעל את השימוש בקרקע, היות שהוא מבוסס על תכנון המתכלל את הבינוי והתשתיות במספר מגרשים.
חטיבת הקרקע הגדולה יחסית מאפשרת איגום התשתיות ופרישתן באופן שהן משרתות באופן יחסי מספר יחידות דיור גדול.
תהליך זה מבוסס על עריכת תוכנית בינוי עיר (תב"ע) ולאחר אישורה הוצאת היתרי בנייה.
במסגרת התכנון התב"עי מתאפשר גם שינוי ייעודי הקרקע המקוריים של המגרשים ועירוב שימושים, שינוי גאומטריה של דרכים ויצירת דרכים חדשות, ואף שילוב של מבני ציבור ושטחים ציבוריים בנויים ופתוחים, אשר עונים לצורכי האוכלוסייה המצטופפת.
יתרונות הפינוי בינוי - התכנון המתכלל, תוספת גדולה של יחידות דיור במהלך אחד, ההזדמנות לטרנספורמציה של תשתיות עירוניות כגון רחובות, ויצירת מוסדות ציבור ושטחי ציבור יש מאיין - ממצבים כלי זה כמסלול מועדף בעיני מנהל תכנון והרשויות המקומיות, האחראים על התאמת התשתיות העירוניות למציאות של ציפוף.
משרד הבינוי והשיכון רשאי להכריז על שטח בנוי כעל מתחם פינוי בינוי באמצעות צו הכרזה, שתוקפו עד שש שנים.
פינוי בינוי הוכרז לראשונה כמדיניות רשמית של משרד הבינוי והשיכון בשנת 1998. היוזמה לפרויקט פינוי בינוי בישראל הייתה של האדריכלית סופיה אלדור, מנהלת אגף לתכנון עירוני במשרד הבינוי והשיכון ויושבת ראש הראשונה של הוועדה הראשונה להתחדשות העירונית.
נהוג לסווג את מיזמי פינוי בינוי לשני מסלולים: מסלול הרשויות המקומיות (יוזמה ציבורית), ומסלול מיסוי (יזמים פרטיים).
בשניהם מוכרז המתחם על ידי הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית כמתחם פינוי בינוי לפי סעיף 14 לחוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, התשע"ו-2016. להכרזה על מתחם פינוי בינוי השלכות בתחום הטבות מיסוי, הסדרים מול דיירים המתנגדים לפרויקט, קידום התכנית בוועדות, ואפשרות למתן פטור מהיטל השבחה.
לאור התמורות שחלו בייזום מתחמי פינוי בינוי בשנים האחרונות, בשנת 2024 הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית אפיינה מסלול היברידי, שבו גופים ציבוריים יוזמים מתחמי פינוי בינוי, אולם הם לא מקדמים אותם להכרזה במסלול הרשויות, אלא יוכרזו במסלול מיסוי על ידי היזמים, שיוציאו את המתחמים אל הפועל (עמ' 56).
במסלול זה הרשות המקומית יוזמת את התכנית, ולבקשתה מוכרז מתחם פינוי ובינוי במסלול הרשויות המקומיות על ידי שר הבינוי והשיכון לתקופה של שש שנים.
ההכרזה מקנה בנוסף להטבות הנ"ל, גם את מימון פעולות התכנון והקידום של הפרויקט על ידי הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, ובהן קידום התכנית המפורטת, אפיון חברתי, ארגון הדיירים ותהליך שיתוף ציבור.
תוכניות פינוי בינוי במסלול זה מתאפיינות במתחמים גדולים ואף בשכונות שלמות, ומספר יזמים מבצעים את התכנית בפועל.
בעבר מסלול זה התמקד באזורי הביקוש, אולם מאז שנת 2024 מקדמת הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית שורת פרויקטים בפריפריה, בדגש על יישובים המצויים בסיכון סייסמי גבוה, ובישובים שנפגו ממלחמת השבעה באוקטובר (עמ' 60).
מטרת המסלול לתמרץ תהליכים של התחדשות עירונית המתבצעים בכוחות השוק הפרטי בלבד מתהליך התכנון, הרישוי ועד לביצוע.
בשל כך רוב ניכר למיזמים באזור תל אביב והמרכז שבהם ערך הקרקע גבוה.
במסגרת מסלול זה רשאים יזמים או בעלי הנכסים לפנות לרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, ולבקש כי תמליץ לממשלה להכריז על מתחם כמתחם פינוי-בינוי.
הכרזת הממשלה מקנה, במהלך תקפותה, הטבות במס שבח, במס רכישה ובמס ערך מוסף לדיירים המפונים.
בנוסף היא מאפשרת את דחיית המועד הקובע את חבות המס.
אמנם ההכרזה מותנית בתוכנית מופקדת לכל הפחות, אולם ניתן לקבל החלטה מקדמית המקנה דחיית מועד חבות המס עד לשלב הביצוע בפועל.
רוב הפרויקטים שיצאו לפועל בישראל הם ביוזמה פרטית במסלול מיסוי.
אבחנה בין מסלול תמ"א 38 הריסה ובניה ובין מסלולי פינוי בינוי
תמ"א 38, תוכנית המתאר הארצית לחיזוק מבנים מפני רעידות אדמה תיקון 2 ותיקון 3 (תמ"א 38/2 ותמ"א 38/3 בהתאמה) היוותה מאז שנת 2010 ועד שנת 2025 מסלול התחדשות שכיח, אולם תמ"א 38 אינה נחשבת למסלול פינוי בינוי.
אמנם תמ"א 38 במסלול הריסה ובנייה דומה לפינוי בינוי בכך שהיא מתווה התחדשות על ידי הריסת הבינוי הקיים, אולם היא עושה זאת בתהליך של רישוי (הוצאת בקשה להיתר), להבדיל ממסלול פינוי בינוי שהנו דו-שלבי וכולל הכנת תב"ע, שרק אחרי אישורה ניתן להגיש בקשה להיתר.
כמו כן, תמ"א 38 הנה מסלול מגרשי, כלומר היא מתייחסת למגרש ספציפי יחיד, להבדיל ממסלול פינוי בינוי, החל על מקבץ מגרשים ומתייחס אליהם כיישות תכנונית אחת בתהליך של איחוד וחלוקה (עמ' 110).
משך הביצוע של מתחם פינוי בינוי מראשית התכנון ועד לאכלוס נע בין 10-15 שנים: א.
התנעה: בדיקה תכנונית ראשונית וארגון ראשוני של בעלי הדירות על ידי היזם (שנתיים).
תהליך התכנון בוועדה המקומית לתכנון ובנייה (3 שנים).
ג.הליך תכנון סטטוטורי מתנאי סף ועד מתן תוקף לתוכנית (2-4 שנים).
הוצאת היתר בנייה והשלמת תנאים לתחילת בנייה (3 שנים).
הריסה, בנייה ואכלוס (3-4 שנים).
מאז שנת.2021 הרחיבה הותמ"ל את פעילותה גם לקידום תוכניות להתחדשות עירונית של מרקמים קיימים באמצעות פינוי בינוי.
התערבותה בתהליך מקצרת במידה נכרת את שלב התכנון הסטטוטורי ל-7.7 חודשים בממוצע במקום 2-4 שנים.
הדיירים ו/או היזמים מוציאים את התוכנית לפועל, דיירי הבניין (או מספר בניינים) חותמים על הסכמה לפרויקט בינוי.
בהסכם מבטיח היזם לדיירים דירה חדשה בשטח זהה או גדול יותר מהדירה הקיימת בבניין החדש, תשלום שכר דירה בזמן הבנייה ותשלום הארנונה על שטח הדירה הישנה.
היזם הורס את המבנה הקיים ובונה במקומו מבנה גבוה יותר ובעל מספר דירות גדול יותר (בהתאם להיתר הבנייה שניתן ליזם), שחלקן ניתנות לדיירים הקודמים וחלקן נמכרות לדיירים חדשים.
החזר הוצאות היזם והרווח שלו מותנה במכירת כל הדירות הנוספות שנבנו לדיירים חדשים, במחיר מתאים.
לרוב הפינוי כרוך בפיצוי של התושבים שגרו במקום, לפחות בדיור חילופי, בין אם באותו מתחם ובין אם באזור אחר.
במקרה של פרויקט פינוי-בינוי מוצלח, הדיירים הוותיקים מרוויחים (על הנייר) את ההפרש שבין ערך הדירה החדשה שלהם לערך הדירה הישנה, בלא שהשקיעו מכספם הפרטי בפעולת ההשבחה.
לצורך התחלת פרויקט פינוי-בינוי ישנו צורך בגיוס הסכמה של מרבית הדיירים בבניין.
חלק מהדיירים עשויים להתנגד לפרויקט בשל קשיי מעבר לדירה חלופית (לדוגמה, קשישים), חלקם בשל אי-רצון בשינוי סביבת מגורים, חלקם בשל הוצאות צפויות גבוהות יותר במבנה החדש, וחלקם מתוך טקטיקת משא ומתן לצורך השגת זכויות גבוהות יותר בהסכם עם היזם.
ההוצאות הכספיות המוטלות על היזם כבדות: עליו לממן הריסת מבנה קיים, שכר דירה לדיירים הוותיקים למשך 3 שנים, ובניית בניין מגורים שלם שבו ניתן למכור רק חלק מהדירות שנבנו.
מול הוצאות אלו זוכה היזם להטבות מסוימות מהרשויות כדוגמת פטור מהיטל השבחה, זכויות בנייה מוגדלות ועוד.
היזם גם פטור מתשלום מחיר הקרקע לרשות מקרקעי ישראל, היות שהקרקע בבעלות או בחכירת הדיירים, שהקנו ליזם את זכויות הבנייה בקרקע במסגרת ההסכם שנחתם עימם.
מחוץ לאזור המרכז פרויקטים של פינוי-בינוי הם לרוב לא כלכליים.
פרויקט הפינוי-בינוי הראשון שהוקם בבאר שבע נבנה ביחס של כמעט 25 דירות חדשות על כל דירה ישנה.
הסיכונים בפרויקט פינוי-בינוי כוללים אפשרות להפסקת עבודות הבנייה בשלבים שונים של הבנייה מסיבות שונות (פשיטת רגל של היזם, עבירות בנייה, אי-מציאת די קונים במחיר המבוקש לדירות החדשות, קשיי נזילות), דבר שיותיר את הדיירים הישנים ללא דירה בבעלותם, לאחר שדירתם הישנה נהרסה.
הדיירים הוותיקים יכולים להגן על עצמם מסיכון זה באמצעות קבלת ביטחונות מתאימים מצד היזם.
הכרזה על מתחם פינוי לשם בינוי היא בסמכותה של ממשלת ישראל, שנקבעה בעבר על פי סעיף 33א לחוק התכנון והבנייה, התשכ"ה-1965.
יוזמות פינוי בינוי מוסדרות בחוק בינוי ופינוי של אזורי שיקום, התשכ"ה-1965. בשנת 2006 חוקקה הכנסת את חוק פינוי ובינוי (פיצויים), התשס"ו-2006 במטרה להתגבר על קשיים שגורמים דיירים בודדים בבתים משותפים המתנגדים להסכמי פינוי בינוי, למול רוב גורף של שאר דיירי הבניין.
התנגדות כזו באה לעיתים על רקע ניסיון לזכות בהסדר כלכלי עדיף על פני שאר הדיירים.
החוק קובע כי דייר המסרב באופן בלתי סביר לעסקת פינוי בינוי, למרות רוב מיוחס של דיירים המסכימים לעסקה, יישא באחריות לנזקי שאר הדיירים כתוצאה מעיכוב העסקה, בתנאים הקבועים בחוק.
לעניין חוק זה, סירוב סביר יחשב לכזה כאשר נימוקיו הם אי-כדאיות כלכלית, אי-העמדת מגורים חלופיים (ומתאימים, במקרה של בעלי מוגבלויות) לתקופת הבנייה, אי-העמדת ביטחונות מתאימים, ונסיבות אישיות מיוחדות.
בשנת 2014 נדרש לראשונה בית המשפט העליון להכריע כי הכשלת פרויקט פינוי־בינוי חושפת דייר סרבן לאחריות נזיקית.
בית המשפט העליון הותיר על כנו פיצוי בסך 485 אלף שקל שבו חויבה דיירת סרבנית לשלם לשכניה בבניין, לאחר שקבע כי הסירוב שלה אינו סביר, לאור העסקה שהוצעה לה.
בשנת 2016, שרת המשפטים איילת שקד החלה לקדם שתי הצעות חוק בתחום ההתחדשות העירונית.
הצעת חוק פינוי ובינוי (פיצויים) (פינוי בשל סירוב בלתי סביר), שמכונה הצעת חוק "דייר סרבן".
על פי הצעת החוק כאשר תהיה קיימת הסכמה של רוב מיוחס (80%, במקרה זה) מבין בעלי הדירות, יוכל בית המשפט להטיל על הדייר המסרב סירוב בלתי סביר, אחת משתי סנקציות: או פיצוי נזיקי או להורות בצו על פינוי דירתו של הדייר הסרבן.
הצעת חוק "המאכערים" המטפלת בהסכמי קדם התקשרות שלא פעם כובלים דיירים המעוניינים בפרויקטים של פינוי בינוי.
מבחינת מספר יחידות הדיור הכלולות בהיתרי בנייה שניתנו מכוח תוכניות פינוי ובינוי והתחדשות בניינית (תמ"א 38 וחלופותיה) ניכרת העלייה ההדרגתית בחלקו של מסלול פינוי בינוי, בעיקר מאז שנת 2021. בשנת 2024 נרשמה עלייה של כ-60% במספר יחידות הדיור הכלולות בהיתרי בנייה במיזמי פינוי ובינוי לעומת שנת 2023 (עמ' 27) .
נכון לשנת 2024, ירושלים מובילה במספר יחידות הדיור בביצוע מתוקף תוכניות פינוי בינוי, ואחריה נתניה, בת ים, חולון, גבעתיים וחיפה.
רובן המכריע של יחידות הדיור במסלול פינוי בינוי מתוכנן באזור המרכז, שהנו אזור ביקוש וערך הקרקע בו גבוה.
כך, בשנת 2024 רק 21% מיחידות הדיור אושרו מחוץ לאזור המרכז, מחציתן בחיפה ובכל היתר במחוזות דרום וצפון (עמ' 36).
פרישה זאת מוסברת במרכזיותה של ההתכנות הכלכלית בקידום תוכניות פינוי בינוי כיום בישראל.
להלן הנתונים מתוך דו"ח הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית לשנת 2024.
בשנת 2014, הושלם מיזם פינוי בינוי הראשון שיצא לדרך בישראל בקריית אונו בשנת 2001, שם נהרסו מספר מבנים נמוכים במתחם המשתרע על פני כ-26 דונם ונבנו תחתם 11 בנייני מגורים חדשים הכוללים 513 יחידות דיור, 270 מתוכן נמסרו לדיירים הוותיקים.
בשנת 2017, הושלם מיזם פינוי בינוי נוסף בין הרחובות הרוגי מלכות בבל, לוי אשכול ורחוב הכלנית.
במסגרת הפרויקט פונו 92 דיירים מ-5 בניינים ישנים שנבנו בשנות ה-60, במקומם נבנו 5 מגדלים בני 13–16 קומות, וסך הכול 366 יחידות דיור חדשות.
בשנת 2022 החלה בנייתו של פרויקט פינוי ובינוי ברחוב סמטת הרימון במסגרת הפרויקט פונו 32 דיירים ב-2 בניינים ישנים, ובמקומם נבנו 2 בניינים הכוללים 108 דירות ומבני ציבור לרשות המקומית.
בשנת 2012 הושלם מיזם פינוי בינוי במתחם גורדון-ששת הימים בכפר סבא אשר החל בשנת 2008, שם נהרסו מספר מבנים ובמקומם נבנו 3 בנייני מגורים חדשים הכוללים 120 יחידות דיור, 40 מתוכן נמסרו לדיירים הוותיקים.
בפברואר 2011 החלו עבודות ההריסה במתחם רחוב בית אל בנווה שרת שבתל אביב, שהוא פרויקט הפינוי-בינוי הראשון בעיר."פרויקט ME" בפרויקט נבנו 270 יחידות דיור במקום 96 יחידות שנהרסו.
בשנת 2014, החלו בסמוך עבודות על פרויקט "גרין פארק", בו נהרסו 154 דירות ישנות ברחוב רמה בשכונת נווה שרת והוקמו שישה בניינים בני 10–27 קומות ו-447 דירות חדשות עם 680 חניות תת-קרקעיות.
פרויקט נוסף יצא לדרך בתחילת 2017, ברחוב אח"י דקר בשכונה, פרויקט שבו יפונו 450 דירות וייבנו 1,159 דירות חדשות ב-7 מגדלים בני 26 קומות ו-6 בניינים בני 10 קומות.
בשנת 2009 יצא לפועל פרויקט פינוי בינוי ברחוב ערבי נחל בגבעתיים.
הפרויקט כולל פינוי והריסה של בניינים לצורך הקמת 4 בניינים חדשים תחתם.
שני הבניינים הראשונים בפרויקט, הכוללים כ-240 דירות, נבנו ואוכלסו במסגרת פרויקט "סנטרל הייטס בגבעתיים" של היזמיות קבוצת מבני אופיר בע"מ ומשהב חברה לשכון בנין ופתוח בע"מ.
הבניין השלישי נמצא כעת בשלבי הקמה, והוא יחד עם הבניין הרביעי, אשר עתידים לכלול כ-280 דירות נוספות, יהוו את פרויקט I.M Givatayim של היזמיות הנ"ל יחד עם י.ח.
בשנת 2012 יצא לפועל פרויקט הפינוי בינוי בנווה מונוסון.
במסגרת הפרויקט פונו 200 משפחות מבתיהם הישנים ובמקומן החלו להיבנות כ-620 יחידות דיור ב-10 מגדלים חדשים בני 16 קומות כל אחד בשטח כולל של כמעט 70 דונמים.
פרויקט נווה מונוסון הוא פרויקט הפינוי בינוי הגדול ביותר בישראל נכון לשנת 2013 (בשלבי ביצוע).
בשנת 2013 יצא לפועל פרויקט "שוק אשכנזי" בין הרחובות ויצמן ואשכנזי, על חורבותיו של שוק אשכנזי הישן.
הפרויקט כולל ארבעה בניינים בני 168 יחידות דיור ומועדון דיירים בכל אחד, מפלס מסחרי ובו 45 חנויות, ורחבה מגוננת במרכזו.
בשנת 2017, אכלוס פרויקט פינוי־בינוי בשכונת מורשה, שכולל שני מגדלי מגורים בני 19 קומות ובהם כ־192 דירות.
הפרויקט נבנה במקומם של שלושה בניינים ישנים בני 49 דירות שנהרסו.
בשנת 2012, אכלוס הבניין הראשון בפרויקט קריית האמנים בראשון לציון שנבנה בפורמט של בינוי־פינוי־בינוי – כלומר, הבניין הראשון נבנה לפני שנהרסים בניינים קיימים, ורק לאחר שהוא מאוכלס בדיירי הפרויקט, נהרס הבניין הראשון מבין הישנים.
כך, הדיירים לא צריכים לעבור לדיור זמני בעת הריסת ובניית הבתים.
יחס הפינוי-בינוי בפרויקט הוא לפי מפתח של 1:5. 1,384 דירות חדשות במקום 276 דירות שיכון.
בשנת 2017 החל פרויקט פינוי בינוי ראשון בעיר, ברחוב ויצמן 127–133. הפרויקט כולל הריסת 48 דירות ישנות ב-4 בניינים ישנים והקמת 154 דירות חדשות במקומן ב-4 בניינים חדשים בני 10 קומות.
מדובר במקדם של 3.2 דירות חדשות במקום כל דירה ישנה.
באותה שנה אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה ברעננה עוד שלושה פרויקטים של פינוי בינוי.
ביוני 2019 החל פרויקט ה"פינוי-בינוי-פינוי" הראשון בארץ, ברחוב בורכוב ברעננה.
פרויקט זה מחולק למספר שלבים, בשלב הראשון, פונו חלק מהדיירים לשכירות, בחלקה שפונתה יהרס המבנה הקיים ויבנו 2 בניינים חדשים אשר יאכלסו את הדיירים שפונו מהחלקה ויאוכלסו גם דיירים מהמבנים הסמוכים.
בשלב השני, לאחר שבעלי הקרקע מהבניינים הסמוכים אוכלסו בדירתם החדשה שבשלב א' יהרסו הבניינים מהחלקות הסמוכות ויבנו 3 מבנים חדשים.
בשנת 2014 יצא לפועל פרויקט פינוי בינוי ראשון בעיר, ברחובות וינגייט וגוש עציון בשכונה ג', צמוד למבואה הדרומית של המרכז הרפואי "סורוקה" וסמוך לאוניברסיטת בן-גוריון.
הפרויקט כולל 370 דירות, במקום 15 דירות בשני מבני שיכון רכבת משנות החמישים, ובמבנה ישן נוסף שממוקמים על מגרש גדול בשטח של 15 דונם.
השטח הגדול אפשר לתכנן את התוכנית שמקיימת יחס חריג של כמעט 25 דירות חדשות על כל דירה ישנה מפונה.
מספר פרויקטים נמצאים בתכנון במסלול רשויות מקומיות, ביוזמת עיריית ירושלים והרשות לפיתוח ירושלים בדרך חברון, שיכון המקשר, מרכז מסחרי נווה יעקב, רחוב הארזים בבית הכרם, בקרית יובל ובקטמונים.
ביוני 2018, החל פרויקט פינוי בינוי ראשון בעיר בשיכון המקשר, הכולל 6 בתי רכבת בהם כ-70 דירות ישנות, שנהרסו לטובת בנייה של 2 מגדלים בני 25 קומות עם 260 דירות חדשות.
בנובמבר 2019, החל מיזם פינוי בינוי ראשון בהרצליה ברחובות מנדלבלט ואבן עזרא.
את הפרויקט מובילה חברת מטרופוליס, ובמסגרתו היא הרסה כ-84 דירות ובונה במקומן כ-278 דירות חדשות.
בשנת 2021 החל מיזם פינוי בינוי ברחוב בר כוכבא שבשכונת נווה ישראל.
את הפרויקט מובילה חברת ICR, ובמסגרתו היא הרסה 124 דירות ובונה במקומן כ-400 דירות חדשות.
בעיר מתוכננים מיזמי פינוי בינוי נוספים הנמצאים בשלבי אישור.
פינוקיו (ביפנית: ピコリーノの冒険) היא סדרת אנימה יפנית המבוססת על ספר הילדים "הרפתקאותיו של פינוקיו" מאת הסופר האיטלקי קרלו קולודי.
הסדרה בת ה-52 פרקים הופקה לטלוויזיה ב-1976 בשיתוף פעולה יפני-גרמני.
בישראל הסדרה שודרה בתחילה בטלוויזיה החינוכית בערוץ הראשון בדיבוב לעברית בין השנים 1981–1982 ובשידורים חוזרים לאורך השנים.
בשנים האחרונות היא שודרה בערוץ ג'וניור.
הגרסה העברית של שיר הפתיחה נכתבה על ידי דתיה בן דור והוא בוצע על ידי רעיה אדמוני.
העלילה מתחילה בכפר קטן במחוז טוסקנה שבאיטליה.
נגר זקן ועני בשם ג'פטו אשר גר לבד בביתו יחד עם שולמית החתולה וניקנור הנקר מוצא יום אחד בול עץ מסתורי ממנו הוא מגלף בובת עץ.
לאחר שג'פטו מסיים לגלף את בובת העץ היא מתעוררת לחיים והופכת בהמשך לילד שמעולם לא היה לו.
ג'פטו מחליט לכנות אותה בשם "פינוקיו".
בהמשך ג'פטו משכנע את פינוקיו שעליו ללכת לבית הספר המקומי.
פינוקיו יוצא לבית הספר אך בדרכו הוא פוגש בשני נוכלים: שמשון השועל, המעמיד פנים שהוא חיגר (צולע), ויובב החתול, המעמיד פנים שהוא עיוור.
הם מזהים את תמימותו ואת היותו "טרף קל", ומזמינים אותו להצטרף אליהם ולצפות בתיאטרון הבובות של אדון בידורי.
פינוקיו מתלהב ומצטרף לתיאטרון הבובות על מנת לצבור כסף אותו יוכל להעניק לג'פטו העני.
פינוקיו נודד עם התיאטרון מעיר לעיר ולבסוף לאחר שחסך מספיק מטבעות זהב הוא מחליט לברוח מהתיאטרון וללכת חזרה הביתה עם מטבעות הזהב אותם הרוויח.
בדרכו הביתה פוגש פינוקיו שוב בשמשון ויובב אשר מחליטים לרמות אותו ולקחת את כספו.
הם מספרים לו שאם ישתול את המטבעות שלו ב"שדות הפלא", מחוץ לעיר, הם יצמחו לכדי עץ גדול אשר יצמיח אלף מטבעות זהב חדשים.
פינוקיו אינו מבין, שהם משקרים לו, על אף שבלה, חברתו הברווזונת, מנסה להזהירו.
הוא יוצא עם השניים למסע לעבר שדות הפלא.
בדרך הם עוצרים בפונדק שם שמשון ויובב אוכלים ארוחה דשנה על חשבונו של פינוקיו.
במשך הלילה, בעל הפונדק מעיר את פינוקיו, ומיידע אותו כי שמשון ויובב היו חייבים לעזוב באופן דחוף, אך הם יפגשו אותו בשדות הפלא.
כאשר הוא עובר דרך יער, שמשון ויובב, מחופשים לשודדים, מתנפלים עליו ומנסים לשדוד אותו.
פינוקיו מצליח לברוח מהם עמוק לתוך היער, שם הוא פוגש את הפיה הטובה, בעלת השיער הכחול.
בהמשך תופסים אותו שמשון ויובב ותולים אותו על עץ, אך אינם מצליחים לקחת את כספו, ומסתלקים.
אז חשה הפיה הטובה לעזרתו.
בהמשך, פינוקיו יוצא לפגוש את סבו, אבל בדרכו הוא פוגש שוב בשמשון ויובב.
הוא אינו יודע כי הם השודדים אשר ניסו לגנוב קודם את כספו.
הם מזכירים לפינוקיו את שדות הפלא, והוא מסכים בשנית לצאת איתם לשם ולשתול את מטבעות הזהב שלו.
כאשר הם מגיעים לשדות הפלא, פינוקיו קובר את מטבעות הזהב שברשותו ובזמן שהוא הולך להביא מים, שמשון ויובב מוציאים את המטבעות מהאדמה ובורחים.
כאשר פינוקיו מגלה שנפל קורבן לתרמית, הוא חוזר לג'פטו.
כשהפיה הטובה רואה, את פינוקיו שהוא תפס את שמשון ויובב (שכתבו מכתב מלא שקרים לסבא ג'פטו) היא מעמידה פני מתה, משנה את דמותה למיני חיות, כמו יונה וגדי חד קרן.
בהמשך, בליל סערה בים, פינוקיו מגיע לאי הדייגים שם הוא ניצל על ידי דייג שחושב אותו לדג.
שם הוא מציל צבוני ים קטנים.
בהמשך, פינוקיו, בלה, שמשון, יובב וילדים נוספים מצטרפים לעגלון, אשר לוקח אותם לארץ הצעצועים.
זוהי ארץ אשר מכילה מתקני שעשועים וניתן לקבל שם ממתקים ללא הגבלה.
אך לאחר כחודשיים כולם קמים בוקר אחד ומגלים, שהפכו לחמורים.
זו הייתה מטרתו האמיתית של העגלון אשר הביא אותם לשם, והוא מוכר אותם כחמורים לקרקס.
בשלב מסוים פינוקיו מבין כי הקללה תוסר רק אם ישנה את דרכיו ויתחיל לעשות מעשים טובים, והוא מחליט להשתנות.
לאחר שהוא מצליח להציל את הקרקס משריפה הוא חוזר לדמותו הקודמת.
בהמשך ג'פטו נופל לתרמית של שמשון ויובב, אשר בעקבותיה הוא יוצא לחפש את פינוקיו, שכביכול אבד בלב ים.
כאשר פינוקיו מגלה זאת הוא יוצא, בלוויית בלה, לחפש את ג'פטו בים, שם שניהם נבלעים על ידי לויתן.
להפתעתם הם פוגשים בבטן הלוויתן את ג'פטו ושולמית החתולה, אשר נבלעו גם הם.
פינוקיו מגלה תושייה ואומץ לב, ומצליח לחלץ את החבורה מבטן הלוויתן ולהחזירה לחוף.
בסיום, כגמול על מעשיו הטובים, הפיה הופכת את פינוקיו מילד עץ לילד אמיתי בעוד ששמשון ויובב נמלטו אל הלא נודע.
אף על פי שהסדרה מבוססת על הספר המקורי, התרחקה עלילת הסדרה מהמקור.
שמות דמויות שונו ו/או היו שונות באופן מהותי מהאופן שבו הופיעו בספרים, או שבכלל לא נכללו בספרים.
התפקיד של דמויות השועל והחתול (שבסדרה יש להם את השמות: שמשון ויובב) בעלילת הסדרה המצוירת הורחבו באופן ניכר; ברוב פרקי הסדרה הם זוממים מזימות שינצלו את תמימותו וטוב ליבו של פינוקיו, ובעצם מזימותיהם השונות הם המחוללים של האירועים ברוב פרקי הסדרה.
העבריינות שהם מייצגים ברוב הופעותיהם שזורה באלמנטים קומיים.
התפקיד של הפיה הטובה בעלת השיער הכחול הורחב גם הוא ולאורך הסדרה היא מצילה את פינוקיו מספר רב של פעמים.
תפקידו של הצרצר, אשר מייצג את המצפון של פינוקיו, הוחלף בדמויותיהם של בלה הברווזונת וניקנור הנקר.
התוכי שלועג לפינוקיו בשדות הפלא, הקוף שמתחזה לשופט והמרמיטה שמבשרת לפינוקיו על הפיכתו לחמור מופיעים בספר המקורי.
פינוקיו (רעיה אדמוני): בובת עץ שהכין סבא ג'פטו.
הוא מדבר והולך בלי חוטים.
בגלל העובדה שהוא מפונק סבא ג'פטו קרא לו פינוקיו.
פירוש השם פינוקיו באיטלקית של מחוז טוסקנה הוא צנובר, עין אורן.
פינוקיו היה אמור ללכת לבית ספר אבל הלך לתיאטרון של אדון בידורי בעקבות שני השובבים השועל שמשון והחתול יובב והם סיבכו אותו בעוד צרות.
לאט לאט פינוקיו לומד יותר ויותר.
בסוף הסדרה הוא הופך לילד אמיתי בגלל מעשיו הטובים על ידי הפיה.
בלה הברווזונת (רעיה אדמוני): ברווזה שפינוקיו מצא ורצה בהתחלה להכין ממנה חביתה.
היא תמיד מנסה להזהיר אותו משמשון ויובב ומצרות אחרות.
בלה היא ברווזה קטנה ועוד לא יודעת לעוף.
משפט ידוע שהיא אומרת במהלך הסדרה הוא "פינוקיו, חכה לי!".
שמשון השועל (מוטי ברכאן) ויובב החתול (בצלאל לוי, נפטר לאחר כמה פרקים והחליפו עזרא הס): שועל וחתול רמאים וגנבים.
במהלך כל פרק בסדרה הם תמיד עובדים על כולם, בעיקר על פינוקיו.
במטרה לעבוד על פינוקיו הם משקרים לו שהם חבריו, אבל פינוקיו, בלה וניקנור יודעים על המזימות, הגנבות והשקרים שלהם והם עצמם נופלים בפח.
שמשון השועל עושה את עצמו צולע ויובב החתול עושה את עצמו עיוור בסוף הסדרה הם נמלטים ומאז גורלם אינו ידוע.
סבא ג'פטו (עזרא הס): נגר זקן שבנה את פינוקיו.
הוא מחליט לקחת אותו לבית ספר אבל פינוקיו בורח לתיאטרון ומאז לא מצא אותו עד לסוף הסדרה שבה הם נפגשו כשלוויתן ענק בלע אותם.
מגדל בביתו את החתולה שולמית והנקר ניקנור.
הפיה הטובה (כרמלה גיא): פיה טובה כחולה.
היא לקחה את פינוקיו לביתה ורצתה ללמד אותו.
כשהיא ראתה אותו עם שמשון ויובב היא עשתה את עצמה מתה ונהייתה יונה וכל מיני חיות.
בסוף הסדרה היא הפכה את פינוקיו לילד אמיתי.
ניקנור הנקר (מוטי ברכאן): הנקר של סבא ג'פטו.
הוא גם מנסה להזהיר את פינוקיו מצרות.
היה גם בבית של הפיה הטובה כדי לשמור על פינוקיו בשליחות של סבא ג'פטו.
שולמית החתולה (כרמלה גיא): החתולה של סבא ג'פטו.
המספר (מוטי ברכאן): מספר את סיפורו של פינוקיו.
הילד הנודד (ברק רוזן): ילד אנוכי שברח מבית הספר והבית שלו מכל הצרות שעושים לו האנשים ולכן הוא לא סומך על אף אחד בעיקר על פינוקיו, בהמשך הוא בורח עם פינוקיו בלה ושמשון ויובב לארץ הצעצועים ונעלם בזמן שפינוקיו ישן והפך לחמור ומאז גורלו אינו ידוע.
פינה קולדה (בספרדית: Piña Colada, מבוטא: פִּינִיָה קולָדָה) הוא משקה קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי ומורכב מרום לבן, חלב קוקוס ומיץ אננס.
את הפינה קולדה מגישים בכוס פוקו גראנדה כשהוא מקושט באננס ובדובדבן מרסקינו.
ניתן להכין את הקוקטייל בניעור או גם בצורה קפואה על ידי ערבולו בבלנדר עם קרח רב.
השם "פינה קולדה" מגיע מהשפה הספרדית ופירושו "אננס מסונן", אזכור למיץ אננס סחוט ומסונן אשר נדרש להרכבת המשקה.
על פי האגדה, הפינה קולדה נוצרה לראשונה בידי שודד הים והמהפכן הפוארטו ריקני רוברטו קופרסי, אשר שילב רום לבן, חלב קוקוס ומיץ אננס בניסיון לשכך מרד בקרב צוותו.
אף שאין הוכחות היסטוריות מוצקות לאמיתות הסיפור, דמותו של קופרסי נכרכה לבלי הפרד במשקה המפורסם.
הוויכוח על מי יצר את המשקה לראשונה מתרחש למעלה ממאה שנים וממשיך עד היום.
יש הטוענים כי ברמן בשם רמון "מונצ'יטו" מרארו יצר את הקוקטייל בשנת 1954 במלון הילטון הקאריבי הממוקם בסן חואן.
לעומת זאת ישנם הטוענים כי ברמן ספרדי אחר בשם ריקרדו גרסיה, אשר עבד גם כן במלון הילטון, הוא שהמציא את המשקה באותה השנה.
עם זאת, ישנה טענה נוספת על פיה ברמן ספרדי בשם דון רמון פורטס המציא את המשקה ב-1963 כאשר עבד במסעדת ברצ'ינה, הממוקמת בסן חואן.
למעשה, אזכור למשקה קיים עוד לפני האירועים הללו, כאשר תיעודו הראשון מופיע בשנת 1922 במגזין Travel ופעם נוספת במגזין הניו יורק טיימס בשנת 1950, תחת רשימת משקאות מהקריביים.
בשנת 1978 הכריזה פוארטו ריקו על המשקה כמשקה הלאומי שלה.
ישנם מתכונים רבים לפינה קולדה אך איגוד הברמנים הבין-לאומי מגדיר את המתכון כך:
50 מ"ל מיץ אננס טרי
מערבבים את כל המרכיבים עם קרח בבלנדר חשמלי, מוזגים לכוס גדולה ומגישים עם קש.
ניתן להוסיף כמה טיפות של מיץ לימון ובנוסף ישנה אפשרות להחליף את מיץ האננס עם 4 חתיכות של אננס טרי.
מקשטים בחתיכת אננס טרי ודובדבן מרסקינו.
ישנם מתכונים אחרים הקוראים לניעור הקוקטייל בשייקר במקום בבלנדר חשמלי.
רבים החליפו חלק מהמרכיבים העיקריים בקוקטייל במרכיבים אחרים וכך יצרו גרסאות דומות של הקוקטייל.
ישנן גרסאות המבוססות על טקילה, בלנדד ויסקי ואף סוגים שונים של רום.
הקוקטייל זכה לפרסום עולמי בעקבות הלהיט שיצא בשנת 1979 - "Escape" , על ידי הזמר האמריקאי רופרט הולמס , שיר הידוע לרבים כ"שיר הפינה קולדה".
יום הפינה קולדה הבין-לאומי חל ב-10 ביולי.
נכון לשנת 2025, כ-45,408 מסעדות ברחבי העולם מציעות את הקוקטייל בתפריט שלהן.
פִּינוּקִי היא סדרת ספרי ילדים מאת הסופר האנגלי אריק היל.
במרכז העלילה עומד פינוקי, כלבלב עם כתם חום בבטן ובזנב.
הסדרה נכתבה במקור כסיפור לילה לכריסטופר, בנו של היל.
הספר הראשון יצא לאור בשנת 1980.
הסדרה זכתה להצלחה רבה, ותורגמה ליותר מ-60 שפות.
בישראל היא יוצאת לאור בהוצאת שוקן.
לסדרה יצאו מוצרים נלווים רבים כגון: חטיף בוטנים (ששונה בהמשך לשוש), בובות ובגדים.
פורסם לראשונה בשנת 1980, איפה פינוקי?
קיבל השראה בזמן שהיל עבד בשיווק יצירתי; הוא שם לב שבנו בן השלוש מוקסם מתהליך הרמת הנייר.
מרותק למחשבה זו, היל יצר סיפור על גור ששילב את העיצוב.
במהלך שנות ה-70 המאוחרות, זה היה קונספט חדשני במיוחד, ולקח זמן מה עד שכל מוציא לאור שם לב לרעיון לפני שספרי פאפין החליטו להוציא את ספרו לאור.
תוך שבועות לאחר יציאת הספר הראשון הוא הגיע לראש רשימת רבי המכר.
היל אמר "כשציירתי את פינוקי לראשונה הבנתי שכשבאתי לצייר את הנקודה בגופו ואת קצה הזנב שלו, העתקתי את הסימונים במטוס.
גדלתי לצייר מטוסים - כך למדתי לצייר.
"אני די משוכנע עכשיו, כשאני מסתכל אחורה, שהאימון בפועל של ציור קריקטורות - שהוא, כמובן, הסגנון שלי - הוביל להפקתי של פינוקי.
קריקטורות חייבות להיות פשוטות מאוד ולהכיל כמה שפחות מילים, וכך גם ספרי פינוקי.
עיצבתי את פינוקי מתוך הרקע הקודם שלי כמעצב ומאייר.
זה היה די לא מודע אבל אני יכול לראות עכשיו שיצרתי סימן מסחרי מוכן מסוגו, עם הנקודה החיונית על הגוף וקצת על הזנב".
עם הזמן תורגם הספר ליותר משישים שפות.
בגרסאות האפריקניות של הספר פינוקי מתורגם ל"אוטו", שמקובל לחשוב שהוא שם המשפחה של חבר דרום אפריקאי של היל.
שם זה יוחס לפינוקי מכיוון שרבים מהספרים היו מאמינים שהם בהשראת חייו של החבר הנ"ל, ג'יי אוטו.
בהולנד, פינוקי ידוע בשם דריבל.
פינוקי (Spot) - גיבור הסדרה.
גור צהוב עם כתם חום בכל צד של גופו וקצה זנב חום, פינוקי נראה כזן מעורב; שכן אימו היא ביגל, פוינטר, דלמטי או סן ברנרד ואביו הוא לברדור או גולדן רטריבר.
פינוקי מלא בסקרנות, מועילות ורצון עצום ללמוד.
סאלי (Sally) - אמא של פינוקי.
היא גם צהובה ויש לה כתם חום על הגב, וכן שני כתמים חומים בכל צד של גופה וקצה חום על זנבה.
לתיאור זה, נראה שסאלי היא ביגל, פוינטר, דלמטית או סן ברנרד.
חלק גדול מהסיפור הראשון, איפה פינוקי?, כולל אותה מסתובבת בבית ומחפשת את פינוקי.
סאם (Sam) - אבא של פינוקי.
הוא גם צהוב, אבל ללא כתמים על גופו.
לתיאור זה, נראה שסאם הוא לברדור או גולדן רטריבר.
סוזי (Susie) - אחותו הקטנה של פינוקי, היא צהובה אבל יש לה כתם חום על הגב.
כמו אחיה הגדול פינוקי, גם סוזי נראית כמעורבת; שכן אמה היא ביגל, פוינטר, דלמטית או סן ברנרד ואביה הוא לברדור או גולדן רטריבר.
היפותמי (Helen) - היפופוטמית כחולה שהיא החברה הכי טובה של פינוקי.
החל מפרקים מאוחרים יותר בסדרה הראשונה, היא מעוצבת מחדש עם הופעה צעירה יותר ופחות מאיימת, הופכת לתכלת.
החל מהסדרה השנייה, היא מצוירת בגוון בהיר יותר של כחול.
רוני קופיפי (Steve) - קוף חום עם פנים שזופות, שובב, מלא הפתעות וחברו הטוב של פינוקי.
תני (Tom) - תנין ירוק, חברו הטוב של פינוקי.
בעונה הראשונה, הוא היה ירוק כהה עם שקי עיניים לבנים, שיניים חותכות חדות למדי ופנים פיו היה אדום.
החל מפרקים מאוחרים יותר של העונה הראשונה, בדומה להיפותמי, הוא גם עוצב מחדש עם מראה צעיר יותר ופחות מאיים, כשהוא מאבד את החותכות החדות ושקי העיניים הלבנים.
בעונה השנייה, הוא בגוון בהיר יותר של ירוק.
רשת BBC יצרה סדרת אנימציה על בסיס הספרים.
בגרסה העברית של הסדרה שימש יובל זמיר המספר.
הסדרה בגרסה העברית יצאה על גבי קלטות וידאו ו-DVD מבית "קלסיקלטת" ושודרה בטלוויזיה בערוצים: הטלוויזיה החינוכית הישראלית, ערוץ הילדים, ערוץ הופ!, ערוץ בייבי וערוץ לולי.
לסדרה יצא בארץ ב-1992 חטיף בוטנים תוצרת "עלית", שנקרא על שם הסדרה.
בשנת 1999 יצא גם משחק מחשב אינטראקטיבי בעברית שבו יש את שלל הדמויות מעולמו של פינוקי בדיבוב מקורי.
בשנות ה-90 הופיעה הצגת ילדים על שמה בהשתתפות אורית וגידי שחם.
בשנת 2008, הופיעה בישראל הצגת ילדים בשם "מסיבת יום הולדת של פינוקי" אשר התבססה על מחזמר שעלה בארצות הברית בשנת 2000 בשם "Spot's Birthday Party" שאותו תרגמה מירית שם אור ואבי דור ביים.