tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרפורמה אושרה בחוק של הקונגרס ב-7 בפברואר 1815.
בתחילת העשור הרביעי של המאה ה-19, בעקבות השינויים הטכנולוגיים הכבירים בהנעה, בשריון ובחימוש של אוניות המלחמה, לא היה בכוחם של שלושת קציני מועצת הצי וקומץ אנשי המטה שלהם להתמודד ביעילות עם צורכי הרכש וההצטיידות הגדלים והולכים של הצי.
על כן הוחלט לפרק את המועצה ולהקים במקומה בתוך מחלקת הצי מספר אגפים (bureaus), שכל אחד מהם מופקד על תחום מוגדר כמו בניית אוניות או אספקה לאוניות.
רפורמה זו אושרה בחוק של הקונגרס ב-31 באוגוסט 1842, בתקופת נשיאותו של ג'ון טיילר, ויושמה הלכה למעשה על ידי מזכיר הצי אייבל פארקר אַפְּשׁוּר .
מערכת ארגונית זו הוסיפה להתקיים עד אמצע שנות השישים של המאה העשרים.
מועצת המפקחים של הצי הייתה אחראית על הנושאים הבאים: אספקה ואפסניה ימית (naval stores); בנייה ותיקון כלי שיט ופיקוח על מספנות הצי; חימוש האוניות; הכנת תקציב שנתי של יחידות הצי השונות.
מזכיר הצי הוסיף להיות אחראי על כוח האדם של הצי, המינויים, מצבת האוניות ועניינים אדמיניסטרטיביים אחרים שלא נמסרו לפיקוח המועצה.
מועצת המפקחים הייתה חלק ממשרד הצי ומנתה שלושה פוסט קפטנים; אלה התמנו לתפקידם על ידי הנשיא באישור הסנאט.
הבכיר מביניהם שימש כנשיא המועצה (president of the board).
למועצה ניתנה הסמכות להתקין תקנות ולהעסיק מזכיר ושני פקידים.
שכרו השנתי של כל אחד מחברי המועצה, שנקראו מפקחים ימיים (naval commissioners) היה 3,500 דולר, ובנוסף לכך גם הקצבאות והתשלומים האחרים שהגיעו לו מתוקף שירותו כקצין בצי המלחמתי.
במהלך 27 שנות קיומה עמדו בראש המועצה חמישה מפקחים.
כולם נשאו את הדרגה הייצוגית של קומודור, מאחר שדרגת אדמירל לא הייתה קיימת בצי האמריקני אלא רק לאחר מלחמת האזרחים.
צ'אנסי, וורינגטון ומוריס שירתו כחברי מועצת המפקחים לפני שהוצבו בראשה.
ג'יימס פאולדינג (לימים מזכיר הצי בתקופת נשיאותו של מרטין ואן ביורן) שימש כמזכיר מועצת המפקחים מ-1815 עד 1823. הוא הוחלף על ידי מי שמילא במשך שנים רבות את תפקיד הפקיד הראשי של מחלקת הצי, צ'ארלס ו' גולדסבורו (Charles Washington Goldsborough).
דבר זה התבצע באמצעות ההבטחה כי המטבע המקומי מגובה דיו ביתרות של לירה שטרלינג.
המועצה עוד המשיכה לפעול זמן קצר לאחר קבלת עצמאותן של אוגנדה, קניה וטנזניה, אך בשנת 1966 היא התפרקה והוחלפה על ידי הבנקים המרכזיים של מדינות אלה.
מועצת המטבע פלשתינה (א"י) הייתה מוסד מוניטרי בריטי, אשר החל לפעול ב-1927, והיה אחראי על הנפקת המטבע של ארץ ישראל המנדטורית.
מקום מושבה של מועצת המטבע היה בלונדון, והיא נוהלה על ידי משרד המושבות.
נציגות מועצת המטבע בארץ, הייתה בסניף בנק ברקליס דומיניון קולוניאול ואוברסיס בירושלים.
מועצת המטבע סיימה את תפקידה ב-1952.
האימפריה הבריטית, נהגה לנהל במושבותיה, במדינות חסותה ובמנדטים, הסדרים כלכליים שהתבססו על ריכוז המדיניות המוניטרית בבריטניה והנפקת מטבע מקומי, תמורת הפקדה של ליש"ט.
נוהג זה הקנה לבריטניה יתרונות כלכליים, שהיקפם התברר בתקופת מלחמת העולם השנייה.
השיטה הקנתה למעצמה מקורות אשראי נוחים למימון הוצאות המלחמה במדינות החסות.
בהתאם לאותם כללים נהגה ממשלת המנדט גם בארץ ישראל.
ב- 1927 מינה שר המושבות את חברי המועצה, ומשרדו פרסם את תחומי אחריותה ויעדיה, אשר כללו גם את עבר הירדן.
השיטה על פיה נהגה מועצת המטבע הארצישראלית, הייתה זהה בתוצאותיה לשיטה בה מטבע של מדינה מושתת על בסיס יתרות הזהב שלה.
למעשה משנת 1927 אז החליפה הלא"י את הלירה המצרית, כהילך החוקי בארץ ישראל המנדטורית, הנפיקה המועצה שטרות כסף ביחס של 1 : 1 לא"י כנגד ליש"ט.
באופן זה ללא"י היה כיסוי של 100 אחוז, דבר שהקנה אמינות למטבע הארץ ישראלי.
לשיטה זאת היו יתרונות וחסרונות, מצד אחד, היא הבטיחה המרה חופשית בשער חליפין מאוזן וקבוע, ובכך עודדה סחר חוץ חופשי וכניסת מט"ח לארץ אך מצד שני מנעה השיטה מהממשלה המקומית לנהל מדיניות מוניטרית עצמאית.
בתקופת המנדט אמנם נטתה דעת הקהל המקומית בעד שיטת המטבע, וצידדה ביוקרה שהעניקה הליש"ט ללא"י, אך הבנקים המקומיים לא ראו במועצת המטבע תחליף לבנק מרכזי, ממנו יוכלו לקבל סיוע בזמנים קשים, ואת יתרות הנזילות החזיקו בשוק הכספים של לונדון.
הצעות להנפקת מטבע ייחודי לארץ ישראל, עלו כמה פעמים החל משנת 1917. ההצעה החמישית ביוזמת בנק אנגלו-פלשתינה היא שהביאה לכינוסן של ועדות המטבע שעל בסיס דיוניהם הוקמה מועצת המטבע.
שטרי הכסף של מועצת המטבע היו השטרות הראשונים שהונפקו עבור ארץ ישראל, נכנסו למחזור ביום שני, ה-1 בנובמבר 1927, ושמשו הליך חוקי גם בעבר הירדן וברצועת עזה.
שטרי הכסף היו בצבעים שונים, ונשאו ציורים של מגדל דוד, כיפת הסלע, המגדל הלבן, וקבר רחל.
במשך כל שנות פעילותה של המועצה לא שונה עיצוב השטרות, למעט תאריכי ההנפקה וחתימות חברי המועצה.
שטרי הכסף שהונפקו על ידי המועצה הודפסו בבריטניה, ונשלחו לארץ ישראל באוויר או בים.
בין השנים 1936-1944, אבדו 3 משלוחים כאלה, עקב טביעתן של שתי אוניות והתרסקותו ושריפתו של מטוס אחד.
בשלושת המשלוחים יחד אבד סך כולל של שטרות בשווי של 2,100,000 לא"י.
המועצה פרסמה את דבר האובדן, בתוספת המספרים הסידוריים של השטרות בעיתון הרשמי.
הציבור הוזהר לא לקבל ולא להשתמש בשטרות.
מכירה פומבית של שטרות נדירים
שטרות מהסדרה שהונפקה על ידי מועצת המטבע הארץ ישראלית, נחשבים במאה ה-21 כנדירים, וגורמים עניין רב אצל אספנים.
שטרות כאלו, נמכרים במכירה פומבית בבתי המכירות הידועים בעולם, כגון מכירה שבוצעה בשנת 2013 בבית המכירות ספינק, בה נמכר, לאיש עסקים ערבי, שטר, משנת 1929, שערכו הנומינלי 100 לא"י, תמורת סכום של 65,000 ליש"ט.
אקט זה, קודם על ידי בנק אנגלו-פלשתינה, בהכנת עתודה של מזומנים גדולה, אשר מנעה זעזוע בשוק המזומנים, וגל המשיכות שהחל עם הסילוק מגוש הליש"ט, פסק תוך ימים ספורים.
בתחילת מרץ 1948 הודיעה ממשלת בריטניה שפעילות מועצת המטבע בארץ ישראל תפסק ב-15 יולי 1948, כלומר חודשיים אחרי סיום המנדט.
מיד הוחל ביישום התוכנית להנפקת מטבע ישראלי.
באפריל 1948, נפגש עובד בן עמי עם אנשי מועצת המטבע בלונדון והם הבטיחו שיעבירו את חלקו היחסי של היישוב היהודי ביתרות המטבע לידי בנק אנגלו-פלשתינה.
עם הקמת המדינה, מועצת המטבע המשיכה לתפקד בלונדון והנפיקה שטרות עבור עבר הירדן, ורצועת עזה.
אמנם הייתה נכונות מצידה להמשיך ולהנפיק לירות ארץ ישראליות תמורת לי"ש, גם עבור המדינה, אך לא היה בכך כל הגיון שכן בעקבות זאת הייתה מוגבלת כמות המזומנים שבשטחה של ישראל.
ב-16 באוגוסט 1948 הכריזה מועצת המדינה הזמנית על הנפקת הלירה הישראלית והוחלט כי בנק אנגלו-פלשתינה ינפיק את שטרות המדינה, במקום מועצת המטבע.
הנפקת הלירה תאומה עם ממשלת בריטניה, והיא ברכה על המהלך.
עם כינונה ערכה של הלירה נקבע בשיווין מול שער הלירה השטרלינג.
ב-29 בינואר 1949, הודיעה בריטניה על הכרה דה פקטו במדינת ישראל.
עובדה זאת הביאה לפתיחת משא ומתן בין המדינות על יישוב מחלוקות כלכליות.
בחודש מאי 1949 נערכו דיונים בלונדון על חלקות יתרות מועצת המטבע.
את המשא ומתן הוביל דוד הורוביץ, המנכ"ל הראשון של משרד האוצר.
בסופם של הדיונים הוסכם ש-15 מיליון לי"ש מיתרות מועצת המטבע יועברו למדינת ישראל.
ב-יולי 1950 הוחזרה ירדן לגוש השטרלינג, בממלכה הונהג דינר השווה בערכו ל-1 ליש"ט, ולצורך כך הוקמה מועצת מטבע חדשה, שתנהל את הנושאים המוניטריים.
באפריל 1949 הגיעה גם ירדן להסכם על חלקה ביתרות מועצת המטבע שיועברו לרשותה, כחלק מהסכם סיוע כספי מבריטניה.
ברצועת עזה, שהייתה תחת שלטון מצרי המשיכו להשתמש במטבע הארץ הישראלי, שכן בריטניה נתנה את ערבותה להמרתו בבוא העת.
מצרים, שלא כמו ישראל וירדן, לא יישבה את נושא התביעות ההדדיות, עם ממשלת בריטניה, בגין שליטתה ברצועת עזה.
בשנת 1951 החליף השלטון המצרי את המטבע ברצועת עזה, במטבע מצרי.
בינואר 1951 הוכרז על פירוק מועצת המטבע של פלשתינה (א"י).
הליכי הפירוק נמשכו עד קיץ 1952, במהלכם נפדו כל השטרות, ואיגרות החוב שהנפיקה, ויתרת הכספים הועברה ברובה לממשלת בריטניה לתשלום חובות לאזרחיה שהיו עובדי ממשלת המנדט.
מועצת המכינות הקדם צבאיות הציוניות-ישראליות היא עמותה המשמשת ארגון גג של כלל המכינות הקדם צבאיות השנתיות בישראל המוכרות או הנמצאות בשלבי הכרה על ידי משרדי הממשלה הרלוונטיים, על פי חוק המכינות הקדם צבאיות.
מועצת המכינות הקדם צבאיות קמה כהתארגנות של ראשי מכינות קדם צבאיות שונות, במטרה לרכז את פעילות המכינות מול גופים שונים ומול הציבור, ולקדם אינטרסים המשותפים לכולן.
המועצה הוקמה בשנת 2008, לאחר קבלת חוק המכינות הקדם-צבאיות, ונבחרו לעמוד בראשה הרב משה הגר-לאו ועו"ד דני זמיר.
כיום המועצה מאגדת את כל המכינות הקדם צבאיות המוכרות על ידי משרד החינוך, והיא פועלת מכוח ההסכמה ושיתוף הפעולה בין המכינות השונות ולא מכוח חוק.
המועצה היא הגוף המייצג של המכינות מול משרדי ממשלה ורשויות מדינה, תורמים וגופים אחרים.
מעבר לייצוג השוטף, המועצה מפעילה מספר פרויקטים חינוכיים, שמופעלים במקביל במכינות שונות ברחבי הארץ - וכן את פרויקט הבוגרים של המכינות המיועד לספק אפיקי עשייה לעשרות אלפי הבוגרים של המכינות הקדם צבאיות.
המועצה מאחדת מכינות חילוניות, דתיות ומעורבות, לחניכים יהודים ודרוזים, הפועלות יחד למען אינטרסים חינוכיים משותפים.
אחת ממטרותיה של העמותה היא ליצור חיבור ודיאלוג בין החלקים השונים בחברה הישראלית, וראשי המכינות מקיימים לימוד משותף בנושאים שונים לעיתים תכופות.
למועצה יש ועד מנהל שנבחר בכל שנה על ידי ראשי כלל המכינות החברות במועצה, והוא מפקח ומוביל את הפעילות באופן שוטף.
מנכ"ל המועצה הוא אבישי ברמן שנבחר לתפקיד על ידי הוועד המנהל באוקטובר 2022, והחליף את דני זמיר שנבחר לתפקיד זה על ידי הוועד המנהל בשנת 2014.
משרדי המועצה ממוקמים במכללת אורנים (קריית טבעון).
היקף הפעילות של המכינות הקדם צבאיות
נכון לשנת תשע"ז ישנן 56 מכינות מאושרת על ידי משרד החינוך, הממוקמות ב-80 אתרים ובהן לומדים כ-4,500 חניכים.
פרויקטים מרכזיים אותם מובילה מועצת המכינות
פרויקטים שונים אותם מפעילה מועצת המכינות:
תוכנית "שיבולים" לשילוב בני נוער בעלי מוגבלויות במכינות הקדם צבאיות
שילוב בני נוער מקהילת יוצאי אתיופיה במכינות הקדם צבאיות
קרן מלגות סיוע לחניכי מכינות מועטי יכולת
תוכנית לשמ"ה (לשוויון מגדרי והעצמה) - לימודי מגדר במכינות
תוכנית "נפגשים בארץ אחת" - מפגשים בין ערבים ליהודים
"יחד" - שנת מכינה קדם צבאית לבני נוער יהודים מחו"ל
"אופק ציוני" - תוכנית הבוגרים של המכינות
מאז אסון מכינת בני ציון בנחל צפית באפריל 2018 מועצת המכינות הובילה תהליך מקיף של שינוי וארגון בטיחותי, לרבות הקמת ועדת חקירה (ועדת אהרונישקי), פתיחת חדר מצב למכינות על ידי משרד החינוך, יצירת הסמכות הכשרות בשת"פ עם משרדי הממשלה והעסקת מומחי בטיחות ושטח לשיפור יכולות המכינות.
המועצה גם מובילה תהליך שינוי חקיקה ותקינה שיקנה לה מעמד סטטוטורי ויכולת אכיפה של מהלכי השינוי שהיא מטמיעה ומובילה.
שיתוף הפעולה בין מועצת המכינות הקדם צבאיות והקרן הקיימת לישראל
ביוני 2016 הודיעה הקרן הקיימת לישראל על שיתוף פעולה בינה לבין מועצת המכינות הקדם צבאיות, למשך 5 שנים, במסגרתו תעביר הקרן הקיימת מימון עבור פעילות עבודה קהילתית, סיוע לחניכי מכינות בקבלת מלגות לילדים ממעמד סוציו אקונומי נמוך, התיישבות בפריפריה, פעילות ניווט ושדאות עם חוגי סיירות, סיוע להקמת מכינות בפריפריה.
כחלק משיתוף פעולה זו הוקמה עמותת "בארצנו" שמטרתה ליישב בוגרי/ות מכינות קדם צבאיות בפריפריה הגאוגרפית והחברתית של מדינת ישראל, במסגרת קבוצות חדשות או כמצטרפים לקבוצות קיימות.
מועצת הממשל העיראקית הייתה הממשלה הזמנית של עיראק מיולי 2003 ועד יוני 2004, מיד לאחר כיבוש עיראק על-ידי כוחות הקואליציה המערבית במלחמת עיראק.
המועצה מונתה על-ידי הרשות הזמנית של הקואליציה (Coalition Provisional Authority), גוף השלטון שהוקם מטעם כוחות הכיבוש.
ב-20 במרץ 2003 פלשו כוחות הקואליציה המערבית בהנהגת ארצות הברית לעיראק.
המדינה נכבשה בתוך זמן קצר, ומשטרו של הנשיא סדאם חוסיין הופל.
בעקבות זאת הקימו כוחות הקואליציה את הרשות הזמנית של הקואליציה, אשר נטלה לידיה את כל סמכויותיהן של רשויות השלטון במדינה.
לראש הרשות מונה הדיפלומט האמריקני פול ברמר, ששימש למעשה כנציב העליון של עיראק.
ב-13 ביולי 2003 הקימה הרשות הזמנית של הקואליציה לידה ובכפוף אליה את מועצת הממשל העיראקית.
היה זה גוף של פוליטיקאים ומנהיגים דתיים ושבטיים עיראקים, שנועדו לשמש כיועצים וכמנהיגים עד להשבת הריבונות לעיראק.
המועצה מנתה בסך הכל 26 חברים, כולל מחליפים.
הרכבה כלל 13 מוסלמים שיעים, חמישה מוסלמים סונים, חמישה מוסלמים כורדים, טורקמנית אחת, ואשורי אחד.
שלוש מחברות המועצה היו נשים.
11 מחברי המועצה כיהנו ברוטציה כנשיאיה, כל אחד למשך חודש אחד.
שניים מחברי המועצה נרצחו במהלך כהונתם בפיגועי טרור.
בספטמבר 2003 הכירה הליגה הערבית במועצה, והיא הוזמנה לייצג את עיראק במפגשי הליגה.
הגם שהמועצה הייתה כפופה לרשות הזמנית של הקואליציה, נמסרו בידיה כוחות וסמכויות.
היא מינתה חברים לקבינט המעבר של עיראק, מינתה נציג לעיראק באו"ם ועסקה בניסוח חוקה זמנית חדשה לעיראק, שנחתמה ב-8 במרץ 2004. חוקה זו הסדירה את פעולת המועצה וממשלת הביניים העיראקית, קבעה את לוח הזמנים לקיום בחירות כלליות, לניסוח חוקה קבועה שתעמוד לאישור האזרחים ולהקמת ממשלה קבועה.
הקבינט הראשון שמינתה המועצה, ב-1 בספטמבר 2003, כלל 25 שרים, שלא היו חברים במועצה בעצמם.
מחלוקות עקרוניות התגלעו בין סיעות שונות במועצה.
תומכי הקו השמרני זכו בהישג חשוב במסגרת פרסום צו מספר 137 של המועצה ב-29 בדצמבר 2003, לאחר דיון של 15 דקות.
צו זה ביטל את קוד חוקי המשפחה העיראקי החילוני, שנחשב למתקדם ביותר בעולם הערבי מבחינת זכויות נשים.
תחתיו אומצו דיני המשפחה של השריעה האסלאמית.
החלטה זו עוררה מחאה רבה מצד נשים בעיראק שחששו ליכולתן לקבל החלטות בנוגע לענייני משפחה.
המועצה גם החליטה לקבוע את יום נפילת בגדאד בידי כוחות הקואליציה כיום חג לאומי, הקימה בית דין לשפיטת מנהיגים לשעבר של עיראק ואסרה על פעולת תחנות טלוויזיה שנחשדו בתמיכה במתנגדי המשטר החדש.
המועצה בחרה דגל חדש לעיראק, אך עיצובו עורר מחלוקת – בין השאר משום הדמיון בין צבעיו לצבעי דגל ישראל – והעיצוב המוצע נזנח.
במהלך פעולת המועצה ונוכח פעולות טרור קשות בעיראק איימו כמה מחברי המועצה לפרוש ממנה, ואחד מהם השעה את חברותו בה.
החוקה הזמנית של עיראק קבעה כי ב-30 ביוני תתפזר המועצה ותוחלף על-ידי ממשלת הביניים העיראקית החדשה, שתקבל לידיה בחזרה את הריבונות המלאה על עיראק.
ב-1 ביוני 2004 החליטה המועצה לפזר את עצמה לאלתר ולמנות את הנשיא האחרון שלה, ע'אזי אל-יאוור, לנשיא ממשלת הביניים.
סמכויות הממשל הועברו לידי הממשלה החדשה ב-28 ביוני, ובמועד זה גם פורקה הרשות הזמנית של הקואליציה.
ממשלת הביניים הוחלפה ב-3 במאי 2005 על-ידי ממשלת המעבר של עיראק.
בעקבות הבחירות הכלליות בעיראק בדצמבר 2005 הוחלפה ממשלה זו ב-20 במאי 2006 על-ידי הממשלה הקבועה הראשונה של עיראק, בראשותו של נורי אל-מאלכי.
מועצת המדינה של קרים הוא שם הפרלמנט של הרפובליקה של קרים כחלק מהפדרציה הרוסית.
על פי החוקה של הרפובליקה של קרים, שאושרה ב־11 באפריל 2014, מועצת המדינה, נבחרת לכהונה של חמש שנים ומורכבת מ-75 צירים.
זהו גוף השלטון הייצוגי והמחוקק הגבוה ביותר והיחיד ברפובליקה.
הבחירות הראשונות התקיימו ב-14 בספטמבר 2014. הבחירות נערכו על פי מערכת מעורבת - 50 צירים נבחרו על פי רשימות המפלגה ו-25 במחוזות בחירה.
מפלגת רוסיה המאוחדת קיבלה 70 מושבים, המפלגה ליברל-דמוקרטית קיבלה את יתר 5 המושבים.
הבחירות למושב השני של מועצת המדינה נערכו ב-8 בספטמבר 2019, בהן רוסיה המאוחדת ירדה ל-60, אך נותרה המפלגה הגדולה, המפלגה ליברל-דמוקרטית העפילה את כוחה וכעת היו לה 10 מושבים, המפלגה הקומוניסטית השתחלה אף היא לפרלמנט ולה 5 מושבים.
שםתמונהמפלגהתקופת כהונההערות ולדימיר קונסטנטינוב רוסיה המאוחדת 2014–ואילך
מועצת המשטרה ומשמר הגבול (באסטונית: Politsei- ja Piirivalveamet) היא סוכנות ממשלתית אחידה במשרד הפנים האסטוני האחראית על אכיפת החוק וביטחון המולדת ברפובליקה של אסטוניה.
המשימות העיקריות של הסוכנות הן להבטיח ולהגן על שלמותה של המדינה האסטונית ומאז 1 במאי 2004, גם לאבטח את גבולות המדינה, לפקח על תחום מתן אזרחות, יחד עם הטיפול בתיעוד, שמירת החוק והסדר ההאזרחי בגבולות הרפובליקה של אסטוניה ומניעת פשע.
הקבינט הממשלתי של אנדרוס אנסיפ שהוקם לאחר הבחירות לפרלמנט בשנת 2005, הצהיר בתוכנית הקואליציונית לשנים 2007–2011 את הצורך בסוכנות ביטחון פנים אחידה במטרה להפחית את עלויות התפעול והאחזקה בין משרד הפנים לארגוניו.
ב-13 באפריל 2007 הקים משרד הפנים קבוצת עבודה במטרה להתחיל במחקר על איחוד אפשרי של משטרת אסטוניה עם סוכנויות משמר הגבול האסטוני.
ההיסטוריה של המשטרה המאוחדת ומשמר הגבול מתחילה רשמית עם הקמת מועצת המשטרה ומשמר הגבול בשנת 2010.
המחקר הסופי שהציגה קבוצת העבודה הציע לאחד שלושה ארגוני אכיפת חוק עיקריים, ביניהם המשטרה, משמר הגבול ומועצת האזרחות וההגירה למבנה אחד המסוגל לבצע את כל המשימות הללו.
באוקטובר 2007 משרד הפנים הקים קבוצת עבודה נוספת עם משימה מבצעית להתחיל בתהליך האיחוד.
ב-31 באוגוסט 2008, אישרה הממשלה הקמת ארגון ממשלתי חדש במשרד הפנים עם איחודן של שלוש סוכנויות אלה.
ב-6 במאי 2009, הפרלמנט האסטוני הכיר ברעיון איחוד הסוכנות עם אימוץ "חוק מועצת המשטרה ומשמר הגבול", ושינויים בחוקים אחרים הנוגעים לתחום הכשירות של המשרד.
ביוני מינתה הממשלה את ראיבו קוט למנכ"ל הראשון של הארגון.
ב-1 בינואר 2010 מועצת המשטרה ומשמר הגבול החלה לעבוד באופן רשמי.
מועצת המשטרה ומשמר הגבול (Politsei- ja Piirivalveamet) היא סוכנות ממשלתית מרכזית האחראית על שמירת החוק והסדר האזרחי במדינה.
בארגון למעלה מ-7,000 אנשי שירות, מתוכם 6,000 בתפקיד פעיל, ועוד 1,000 בתפקידי ניהול.
הסוכנות מחולקת לשלוש מחלקות מבצעיות עיקריות:
מבנה הארגון מחולק עוד יותר לארבעה מחוזות אזוריים (prefektuur), בהם כל החובות של הסוכנויות השונות מופעלות ומבוצעות.
כל אחד מארבעת המחוזות משולב עם מספר תחנות משטרה ומשרדי שירות לקוחות.
המשטרה האסטונית (באסטונית: Eesti Politsei) היא סוכנות אכיפת החוק של אסטוניה.
למשטרת אסטוניה שלוש יחידות לאומיות: המשטרה הפלילית המרכזית, אכיפת החוק המרכזית ומרכז השירות הפלילי.
ישנן ארבע יחידות משטרה טריטוריאליות הנקראות מחוזות משטרה.
מפקדי המשטרה המקומיים נקראים פרפקטים.
כיום (2019) יש עשרים תחנות משטרה ומתקנים מבצעיים באסטוניה.
מועצת משמר הגבול היא ארגון ממשלתי מזוין הפועל מאז ינואר 2010 במשרד הפנים.
המשימות העיקריות של הסוכנות הן שמירה והגנה על גבולות המדינה של אסטוניה ביבשה ובים, למנוע שינוי בגבולות ומעברי גבולות בלתי חוקיים ולמנוע מעבר סחורות בלתי חוקיות.
פעילויות ותכנון מועצת משמר הגבול מבוססות על ההשקפות באשר לסכנות לביטחון לאומי ויציבות פנימית, היחסים עם מדינות שכנות והבטחת היציבות של הרפובליקה של אסטוניה מבחוץ ושמירת גבולות.
ישנם 28 מחסומי גבול ימיים, שישה מחסומי שדות תעופה, שלושה מחסומי גבול לאוטוסטרדה הבינמדינתית, שני מחסומי רכבת ושני מחסומי גבול מיוחדים שנועדו להשתמש רק בגבול שבין אסטוניה לפדרציה הרוסית.
בנוסף למתקני גבול אלה, ישנן שש תחנות גבול שמורות המוכנות להפעלה במקרה שאסטוניה תעזוב את הסכם שנג'ן בין האיחוד האירופי לאסטוניה.
מתקנים אלה ממוקמים רק בדרום בגבול אסטוניה-לטביה.
מועצת האזרחות וההגירה היא סוכנות ממשלתית האחראית על ארגון ענייני האזרחות האסטונית וזיהוי; הנפקת תעודות זהות ו-ויזות; מתן אישור תנועה חופשית של כוח עבודה במדינה ובין ארגונים אחרים.
הסוכנות אחראית גם לארגון ושיתוף פעולה במסגרת פרוטוקולי ההגנה הבינלאומיים.
המועצה גם מסדירה את מצב ההגירה ובמקרה של הפרה חמורה של חוקי המדינות יכולה גם לבטל תושבות של אנשים ולגרש נטולי-אזרחות מאסטוניה אם נדרשת לכך.
ישנם 18 משרדים ומתקני שירות לקוחות באסטוניה.
מועצת המחקר של הרייך הוקמה בגרמניה בשנת 1936 תחת משרד החינוך לצורך תכנון מרכזי של כל המחקר הבסיסי והיישומי, למעט המחקר האווירי.
היא נסגרה והוקמה מחדש בשנת 1942 והוכפפה למשרד החימוש.
מועצת המחקר הוקמה ב-16 במרץ 1937 על ידי שר הרייך ברנהרד רוסט ממשרד המדע, חינוך ותרבות של הרייך.
ה-RFR הוקמה כדי לרכז את התכנון לכל המחקר הבסיסי והיישומי בגרמניה, למעט המחקר האווירי, שהיה אז בפיקוחו של מרשל הרייך הרמן גרינג.
ב־9 ביוני 1942 הוציא אדולף היטלר צו להקמה מחדש של ה-RFR.
הארגון הוקם מחדש ביוזמת אלברט שפר שהיה אז שר הרייך לחימוש ותחמושת.
מועצת המדע הבין-לאומית הוא ארגון לא־ממשלתי בין־לאומי המאגד 40 איגודים מדעיים בין־לאומיים, 142 אקדמיות, מועצות מחקר, ארגונים מדעיים לאומיים ואזוריים ו־30 חברים עמיתים ומוקדש למען שיתוף פעולה בין־לאומי לקידום המדע ברחבי העולם.
הארגון הוקם ביולי 2018 כתוצאה ממיזוג בין המועצה הבין־לאומית למדע (נוסדה בשנת 1931) והמועצה הבין־לאומית למדעי החברה (נוסדה בשנת 1952) ומקום מושבו בפריז, צרפת.
מטה מועצת המדע הבין־לאומית בפריז מבטיח את התכנון והפעילות השוטפים בהנחיית הוועד המנהל שנבחר.
החזון של המועצה הוא לקדם את המדע כטובת ציבור עולמית על ידי שיתוף פעולה בין־לאומי כוללני ושוויוני בידע, נתונים, מומחיות מדעית והנגשה אוניברסלית.
המשימה היא לפעול כקול העולמי למדע ומיוצג בנקודות הבאות:
מדברים על ערכם של כל המדע והצורך בהבנה מושכלת של ראיות ולקבלת החלטות
המרצה ותמיכה במחקר מדעי בין־לאומי ובלימודים בנושאים מרכזיים הנוגעים לדאגה עולמית
פירוט ידע מדעי בנושאים כאלה ברשות הרבים
קידום המשך וקידום השוויון של הקפדנות המדעית, היצירתיות והרלוונטיות בכל חלקי העולם
הגנה על התרגול החופשי והאחראי של המדע.
ערכי הליבה שישמרו בניהול, בעבודת המועצה והשותפויות הם מיומנות ומקצועיות, כלול ומגוון, שקיפות ויושרה וכן חידוש וקיימות.
המועצה מכנסת ומגייסת את הקהילה המדעית הבין־לאומית בנושאים בעלי חשיבות מדעית וציבורית גדולה.
פעילויות המועצה מתמקדות בשלושה תחומי עבודה עיקריים:
מדע-למדיניות כדי לעודד ולתמוך במחקרים ומדעים בין־לאומיים ולהעברת מדע הרלוונטי לסוגיות מדיניות בין־לאומיות.
דיון מדעי לקידום פיתוחים המאפשרים למדע לתרום בצורה יעילה יותר לנושאים מרכזיים ברשות הרבים הבין־לאומית.
חופש מדעי ואחריות להגן על העיסוק החופשי והאחראי של המדע.
פעילויות המועצה כוללות מגוון רחב של תוכניות מחקר בין־לאומיות, הממומנות על ידי שיתוף פעולה בחסות שותפים, החל מקיימות עולמית, עוני, בריאות עירונית והפחתת סיכוני אסון, וכלה בנתונים, מערכות תצפית וייעוץ מדעי לממשלות.
למועצת המדע הבין־לאומית יש תוכנית לקידום המדע כטובת עולם גלובלית הנקראת: תוכנית פעולה 2021-2019.
הגוף הניהולי העיקרי של המועצה הוא האספה הכללית שלה, אשר נפגש כל שלוש שנים.
האספה הכללית בוחרת את הוועד המנהל, אשר מספק מנהיגות מדעית ומאפשר יישום החזון, המשימה, העקרונות והערכים, כמו גם את חוסנה הפיננסי והניהולי של המועצה.
הוועד המנהל מורכב משישה מנהלים ושמונה חברים רגילים.
בנוסף, קיימות ארבע ועדות מיוחדות המסייעות לוועד המנהל:
• הוועדה למימון וגיוס הכספים • הוועדה לחופש ואחריות במדע • הוועדה לתכנון מדע • הוועדה להנגשת המדע לציבור ולהעסקה.
בהנחיית ועדות מדע אזוריות, המשרדים מקדמים את המשך פיתוח וחיזוק המדע בהקשר של סדרי עדיפויות אזוריים, ומקרבים את המדע של מדינות מתפתחות למרחב הבין־לאומי.
המשרדים פועלים גם כדי להבטיח שמדענים מהאזור יהיו מעורבים בפעילויות מועצת המדע הבין־לאומית.
להלן רשימת 40 איגודים חברים נכון לשנת 2020:
להלן רשימת 142 ארגונים חברים נכון לשנת 2020:
להלן רשימת 30 עמיתים חברים נכון לשנת 2020:
GeoUnions היא קבוצת משנה של מועצת המדע הבין־לאומית העוסקת במדעי כדור הארץ והחלל.
אנשי קהילת הרשת הקימו בשנת 2004 ועדת היגוי (בפריז, צרפת) לקידום המדעים ברחבי העולם, לתקשורת ולתיאום פעילויות מדעיות של איגודים בודדים, וכדי לדבר בשם חברי GUs בפני הוועד המנהל של מועצת המדע הבין־לאומית, חברי המועצה והגופים הבין־תחומיים שלה ובמיוחד בפני ארגוני האומות המאוחדות.
ועדת ההיגוי של אנשי ה־GUs נפגשת בדרך כלל יום לפני האסיפות הכלליות והפגישות של האיגודים המדעיים של מועצת המדע הבין־לאומית.
חברי ה־GUs חופפים באופן חלקי עם ועדת המומחים של האו"ם בנושא ניהול מידע גיאו־מרחבי גלובלי (The UN-GGIM Geospatial Societies או בקיצור: UN-GGIM).
הרשת כוללת את הארגונים הבאים:
האיגוד הבין־לאומי למחקר רבעוני (INQUA)
האגודה הבין־לאומית לפוטוגרמטריה וחישה מרחוק (ISPRS)
האיגוד הבין־לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה (IUGG)
האיגוד הבין־לאומי למדעי הגאולוגיה (IUGS)
האיגוד הבין־לאומי למדעי הקרקע (IUSS)
האיגוד הבין־לאומי למדעי הרדיו (URSI)
מועצת המדיניות המשותפת למתמטיקה היא מועצה המורכב מארבעה איגודים מקצועיים: מהאגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS), האיגוד האמריקאי לסטטיסטיקה (ASA), האיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA) והאגודה למתמטיקה יישומית ותעשייתית (SIAM).
במועצה יש כמעט 55,000 מתמטיקאים ומדענים החברים בארבעת הארגונים.
בכל אפריל, ה־JPBM חוגג את חודש המודעות למתמטיקה וסטטיסטיקה (בעבר נקרא החודש "חודש המודעות למתמטיקה") כדי להגביר את ההבנה הציבורית וההערכה של המתמטיקה והסטטיסטיקה.
שם האירוע שונה על ידי המועצה בשנת 2017.
כדי לפשט את מאמצי התיאום, המועצה החליטה גם בשנת 2017 כי לא יהיה עוד נושא שהוקצה לשנה לחודש.
חגיגה זו של מתמטיקה, וכעת מתמטיקה וסטטיסטיקה, החלה כ"שבוע המודעות למתמטיקה" בשנת 1986.
פרס התקשורת נוסד על ידי המועצה בשנת 1988 כדי לתגמל ולעודד אנשי עיתונות ותקשורת, אשר על בסיס מתמשך מביאים רעיונות ומידע מתמטי לקהלים שאינם מתמטיים.
המועצה מעניקה את פרס התקשורת בכל ינואר בכנס המפגשים המשותפים במתמטיקה.
מתמטיקאים וגם לא מתמטיקאים זכאים לקבל את הפרס.
נכון לשנת 2022, הפרס בסך 2,000 דולר ומוענק עד לשני זוכים בשנה.
הפרס הוא מאמץ משותף של ארבעת האיגודים המקצועיים המרכיבים את המועצה.
2002 - הלמן פרגוסון וקלייר פרגוסון
2005 - בארי ארתור סיפרה
2011 - ניקולה פאלאצ'י ושריל הוטון
2016 - סיימון סינג, לספרים אקספוזיטוריים ופופולריים, והמוזיאון הלאומי למתמטיקה, להסברה ציבורית
2017 - סיבאן רוברטס, לספרים אקספוזיטוריים ופופולריים, וארתור ט' בנג'מין, למען הסברה ציבורית
2018 - וי הארט ומאט פארקר
2020 - כריסטופר באד וג'יימס טנטון
2021 - ג'ון ביילר, ריצ'רד קמפבל, רוזמרי פנינגטון ואריקה קלרייך
מועצת המלחמה בווינה היה גוף שלטוני במלוכת הבסבורג שמוקם בווינה.
המועצה הייתה אחראית לניהולם של השטחים הכבושים שבבעלות האימפריה, והיא נשלטה ישירות על ידי קיסר אוסטריה.
המועצה פיקחה, בין היתר, על ניהולו הצבאי של חבל בוקובינה, שעה שזה היה נתון לממשל צבאי אוסטרי, בין 1774 ל-1786.
מועצת המחקר האירופית היא גוף ציבורי למימון מחקר מדעי וטכנולוגי הנערך באיחוד האירופי.
הוקמה על ידי הנציבות האירופית בשנת 2007. ה-ERC מורכב ממועצה מדעית עצמאית, והגוף המנהל שלה המורכב מחוקרים בולטים וסוכנות מבצעת, האחראית על היישום.
היא מהווה חלק מתוכנית המסגרת של האיחוד האירופי המוקדשת למחקר וחדשנות, הורייזן 2020 , שקדמה לה תוכנית מסגרת המחקר השביעית (FP7).
תקציב ה-ERC הוא מעל 13 מיליארד אירו בשנים 2014–2020 ומגיע מתוכנית הורייזן 2020, שהיא חלק מתקציב האיחוד האירופי.
ההערכה היא שבמסגרת הורייזן 2020 יינתנו כ-7,000 מענקי ERC, שמהם ייהנו 42,000 חברי צוות, כולל 11,000 דוקטורנטים וכמעט 16,000 חוקרי בתר-דוקטורט.
חוקרים מכל תחום יכולים להתחרות על המענקים התומכים בפרויקטים חלוציים.
תחרויות ה-ERC פתוחות לחוקרים מובילים גם מחוץ לאיחוד האירופי.
שיעור ההצלחה הממוצע בתחרות הוא כ-12%.
חמישה מקבלי מענקי ERC זכו בפרס נובל.
בקשות למענקים נבדקות על ידי מומחים.
מצוינות היא הקריטריון היחיד לבחירה; אין סדרי עדיפויות נושאיים וגם לא מכסות גאוגרפיות למימון.
המטרה היא להכיר ברעיונות הטובים ביותר, ולהעניק מעמד ונראות למחקר הטוב ביותר באירופה, תוך משיכת כישרונות מחו"ל.
יחד עם גופי מימון לאומיים, ה-ERC שואף לשפר את האקלים למחקר באירופה.
המועצה המדעית הייתה להוטה ללמוד מעמיתיה במועצות מחקר לאומיות ולעסוק בדיאלוג ובשיתוף פעולה מתאים.
כמה מדינות - למשל פולין - השתמשו במודל ה-ERC כדי להקים גופים לאומיים למימון מחקר בסיסי.
הרעיון לקיים מנגנון מימון כלל-אירופי למחקר בסיסי נדון ונתמך במשך זמן רב.
עם זאת, מימושו נבלם ברמה הפוליטית משום שאמנות הייסד של האיחוד האירופי פורשו כמאפשרות מימון של האיחוד האירופי רק כדי לחזק את הבסיס המדעי והטכנולוגי של התעשייה האירופית - כלומר, רק מימון למחקר יישומי ולא למחקר בסיסי.
יחד עם הצהרת ליסבון בשנת 2000, מנהיגי האיחוד האירופי, בפרט הנציב האירופי למחקר, פיליפ בוסקווין , הבינו שיש לפרש מחדש את האמנה האירופית; טרנספורמציה של הכלכלה האירופית מייצור מסורתי לכלכלה מבוססת ידע חייבת לכלול תמיכה מוגברת ברמה האירופית במדע מכל הסוגים, כולל מחקר בסיסי ויישומי כאחד.
בשנת 2003, דו"ח מקבוצת מומחים, בראשות פרופסור פדריקו מאיור, תיאר כיצד ה-ERC יכול להתעצב.
בשנת 2004 הוזמנה קבוצת מומחים בכירה לבחון עוד יותר את האפשרויות ליצירת מועצת מחקר אירופית.
קבוצה זו הגיעה למסקנה שעל האיחוד האירופי להקים מוסד לתמיכה במחקר שבחזית המדע.
מספר קבוצות מומחים אחרות, כמו אחת שהוזמנה על ידי קרן המדע האירופית , אחרת המופקדת על המשימה לנתח את ההשלכות הכלכליות של הצהרת ליסבון וקבוצה שהוזמנה על ידי הנציבות האירופית, הגיעו גם הן למסקנה דומה וחזקו הרעיון.
כשהקרח נשבר, מדענים ופוליטיקאים תמכו מאז מאוד בהקמת ERC.
בשנת 2006 הפרלמנט האירופי ומועצת האיחוד האירופי קיבלו את תוכנית המסגרת השביעית (FP7) לתמיכת האיחוד האירופי במחקר, שה-ERC היה מרכיב הדגל שלה.
בתחילת 2007 החלה מועצת המחקר האירופית לפעול.
ה-ERC מנוהל על ידי המועצה המדעית (ScC), המורכבת מ-22 מדענים וחוקרים אירופיים בולטים (כולל חתני פרס נובל), ונתמכת באופן תפעולי על ידי הסוכנות המבצעת של מועצת המחקר האירופית (ERCEA), שבסיסה בבריסל.
המועצה המדעית פועלת בשם הקהילה המדעית באירופה כדי לקדם יצירתיות ומחקר חדשני.
היא אחראית לקביעת האסטרטגיה המדעית של ה-ERC, לרבות הקמת תוכניות העבודה השנתיות, עיצוב מערכות ביקורת עמיתים, זיהוי מומחי ביקורת עמיתים ותקשורת עם הקהילה המדעית.
חברי המועצה המדעית הראשונים הוצעו על ידי הנציב יאנס פוטוצ'ניק ביולי 2005 ועבדו באינטנסיביות כדי להגדיר את העקרונות המרכזיים ושיטות הפעולה המדעיות של ה-ERC לקראת הזנקתה.
חברי המועצה המדעית נבחרים על ידי ועדת איתור, המורכבת מאישים מכובדים מאוד במחקר האירופי, ומתמנים על ידי הנציבות האירופית.
חברי המועצה המדעית מתמנים לכהונה של ארבע שנים.
לאחר הקמתה הרשמית, אישרה המועצה המדעית מחדש את בחירת היו"ר שלה ונשיא ה-ERC, פרופסור פוטיס קפאטוס , ושני סגני היו"ר וסגני הנשיא של ה-ERC, פרופסור הלגה נובוטני וד"ר דניאל אסטב (Daniel Estève).
לאחר הנשיאות המוצלחת ביותר של קפאטוס, נובוטני נכנסה לתפקיד הנשיאה במרץ 2010, עם פרופ' קרל-הנריק הלדין ופרופ' פאבל אקסנר כסגני הנשיא.
בינואר 2014, לאחר תום כהונתה של נובוטני, מונה פרופסור ז'אן-פייר בורגיניון לנשיא ה-ERC.
מאז, ל-ERC יש גם סגן נשיא שלישי, פרופסור נוריה סבסטיאן גאלס, לצד שני סגני הנשיא שכבר מכהנים (כל אחד מהם אחראי על אחד מהתחומים המדעיים של ERC).
במאי 2019, מדען ננו-רפואה בעל הכרה בינלאומית, ד"ר מאורו פרארי , מונה לנשיא.
ב-30 ביוני 2021 מונתה פרופסור מריה לפטין לנשיא ה-ERC מ-1 באוקטובר 2021.
+רשימת הנשיאיםמספרשםתמונהתקופת כהונהלאום 1 פוטיס קפאטוס פברואר 2007 – פברואר 2010 2 הלגה נובוטני מרץ 2010 – ינואר 2014 3 ז'אן-פייר בורגיניון ינואר 2014 – ינואר 2020 4 מאורו פרארי ינואר 2020 – אפריל 2020 5 מריה לפטין אוקטובר 2021 –
המועצה המדעית של ERC הקימה שתי ועדות קבועות: האחת עוסקת בנושאי ניגוד עניינים, השנייה מפקחת על בחירת הסוקרים ורשימות פאנלים.
המועצה המדעית נתמכת באופן תפעולי על ידי הסוכנות המבצעת של מועצת המחקר האירופית (ERCEA), שבסיסה בבריסל.
הסוכנות המבצעת אחראית לתמיכה בתהליך ביקורת עמיתים, יישום אסטרטגיית ה-ERC כפי שנקבעה על ידי המועצה המדעית, ביצוע כל הפעולות הפיננסיות ותקשורת על ה-ERC.
בראש הסוכנות המבצעת עומד לורנס מורו, היא מעסיקה כ-500 עובדים, מתוכם יותר מ-50 בעלי תואר דוקטור.
ועדת ההיגוי של ERCEA היא בת חמישה חברים, בראשות המנהל הכללי למחקר וחדשנות של הנציבות האירופית, שני חברי המועצה המדעית ושני פקידי הנציבות.
במסגרת הורייזן 2020, תוכנית המסגרת של האיחוד האירופי למחקר וחדשנות, ל-ERC יש תקציב של 13.1 מיליארד אירו לתקופה 2014–2020. זהו גידול משמעותי מהתקציב הראשוני לשבע שנים במסגרת תוכנית מסגרת המחקר השביעית של האיחוד האירופי (2007–2013), שבה הסכום הכולל שהוקצה ל-ERC היה 7.5 מיליארד אירו.
תקציב ה-ERC נתמך על ידי הנציבות האירופית, שאליו מתוספות תרומות מהמדינות הקשורות לאיחוד האירופי.
יחד, 27 המדינות החברות באיחוד האירופי והמדינות הקשורות מהווים את אזור המחקר האירופי (European Research Area - ERA).
תהליך ביקורת עמיתים של ה-ERC חייב לרכוש את אמון קהילת המחקר, והוא מרכזי בהשגת יעדי ה-ERC.
המועצה המדעית של ERC חילקה את כל מגוון הדיסציפלינות המדעיות לשלושה תחומים עיקריים, כשהתקציבים הוקצו כדלקמן.
סקירת העמיתים בשלושת התחומים מתבצעת על ידי סך של 25 צוותים בראשות יושבי ראשי צוותים שמעמדם המדעי נותן אמינות לתהליך הבחירה.
המומחים לביקורת עמיתים מגיעים מכל רחבי העולם, מה שהופך את תהליך ביקורת עמיתים של ERC לאחד מהבינלאומיים מסוגו בקנה מידה זה.
כיום ישנם כ-900 חברי צוות של ERC; יחד עם 2,000 הסוקרים החיצוניים, הם מהווים את עמוד השדרה של מבנה ההערכה של ERC.
שני העקרונות המכוננים של ERC לגבי מענקים הם:
יש לשפוט בקשות למענקי מחקר באמצעות הקריטריון היחיד של מצוינות בביקורת עמיתים, ללא תלות בשיקולים פוליטיים, גאוגרפיים או כלכליים.
כל תחרויות ERC למימון פתוחות לחוקרים מובילים מכל מדינה בעולם, כל עוד הם מחויבים לעבוד לפחות מחצית מזמנם באירופה.
האיכות והמקוריות של פרויקט המחקר וכישוריו של המבקש (כפי שמוצג, למשל, על ידי רשימת הפרסומים שלו) הם קריטריוני ההערכה היחידים.
משמעות הדבר היא שלא תהיה החזרה למממן, כלומר אין ערובה לכך שמדינה התורמת לתוכנית תקבל חלק זהה לתרומתה.
יש למקד מחקר בחזית המדע באמצעות עידוד הצעות בסיכון גבוה ותגמול גבוה שעשויות לחולל מהפכה במדע ולהוביל לחדשנות אם יצליחו.
המועצה המדעית אינה קובעת מראש סדרי עדיפויות נושאיים, אלא מאתגרת את המועמדים לזהות אותם בעצמם.
מימון ניתן לפרויקטים בודדים היזומים בתהליך מונע על ידי חוקר, 'מלמטה למעלה'.
למרות ששיתופי פעולה בתוך פרויקט יתקבלו בברכה, אין דרישה רשמית לשתף פעולה.
מועצת המחקר האירופית מבקשת מהחוקרים לחשוב בגדול, ומעניקה תמיכה נדיבה לפרויקטים שאפתניים.
היא לא רוצה שמקבלי המענקים, שנבחרו בקפידה, יבזבזו זמנם בנטילת פרויקטים היקפיים רבים, או יצטרכו לחפש מימון נוסף למחקר שלהם.
המענקים גמישים, כך שניתן לכסות את כל העלויות עבור פרויקט ספציפי, וניתנים לניוד, כלומר אם בעלי המענקים עוברים לאוניברסיטה או למכון אחר, המענק עובר איתם.
המבקש יכול להיות מכל לאום וגיל, וצריך להפגין היסטוריית מצוינות ולהציג הצעת מחקר פורצת דרך.
המחקר חייב להתבצע במוסד מארח השוכן באיחוד האירופי או במדינה קשורה.
המועצה מציעה את תוכניות המענקים הבאות, במימון של עד חמש שנים:
שם כישורים מימון מרבי מטרה מענקים ראשוניים מענקים התחלתיים תואר דוקטור + 2–7 שנות ניסיון €1.5 מיליון
(+ €0.5 לכיסוי הוצאות התחלה) תומך במובילי מחקר עצמאיים מתפתחים.
מכוון לקידום עצמאות מדעית מוקדמת של כישרונות מבטיחים.
מענקי קונסולידטור תואר דוקטור + 7–12 שנות ניסיון €2 מיליון
(+ €0.75 מיליון) תומך בחוקרים בשלב שבו הם מגבשים צוות או תוכנית מחקר עצמאיים משלהם.
מענקים מתקדמים רקורד מדעי מעולה של 10 שנים €2.5 מיליון
(+ €1.0 מיליון) תומך בחוקרים שכבר ביססו את עצמם כמובילי מחקר עצמאיים.
מענקים משניים מענקי הוכחת היתכנות מחזיק של מענק ERC קודם €150,000 מימון נוסף פתוח רק למחזיקי מענקים קיימים כדי לקרב את רעיונות המחקר שלהם לשוק
התרשימים הבאים מציגים את שיעורי ההצלחה השנתיים.
חוקרים מאוניברסיטאות בישראל משתתפים אף הם בתחרות על מענקי ERC וזוכים להצלחה.
חוקרים מאוניברסיטת אריאל אינם מורשים להשתתף בתוכנית זו, משום שהאוניברסיטה שוכנת מעבר לקו הירוק.
ב-11 באפריל 2024 פורסם כי מועצת המחקר האירופית החליטה להעניק ל-14 חוקרים מישראל את המענקים המתקדמים (ERC Advanced), כ-2.5 מיליון אירו לכל מחקר.
מענקים אלה מיועדים לחוקרים שהם מובילים בתחומם ויוצאי דופן מבחינת מקוריות ומשמעות תרומתם למחקר, ובעלי הישגי מחקר משמעותיים בעשור האחרון.
מועצת המעבר הדרומית היה ארגון בדלני בדרום תימן.
במועצה היו 26 חברים, שכללו מושלים של חמישה ממחוזות דרום תימן שעליהם שלטה המועצה, ושני שרי ממשלה.
המועצה הוקמה על ידי פלג של התנועה הדרומית, שהוקמה בעצמה בשנת 2007, בתקופת כהונתו של הנשיא לשעבר עלי עבדאללה סאלח, והיא קראה ופעלה לפיצול של דרום תימן מצפון תימן, כפי שהיה עד איחוד תימן ב-1990.
על הקמת המועצה הוכרז ב-11 במאי 2017, כאשר בראשה עומד עידרוס א-זוביידי, המושל לשעבר של עיר הבירה הדרומית לשעבר, עדן.
הוא כיהן כנשיא המועצה, ושר המדינה לשעבר, האני בן ברייכ, כיהן כסגנו.
הקמת המועצה אושרה שבוע קודם לכן על ידי הצהרת עדן ההיסטורית, שהוכרזה בעצרת מחאה על פיטוריו של א-זוביידי מתפקידו כמושל.
מועצת המעבר, שהייתה צד מרכזי במלחמת האזרחים בתימן, שלטה בפועל ברוב השטח בדרום תימן.
באפריל 2022 הצטרפה המועצה ל, לאחר שנשיא תימן מנסור האדי התפטר והעביר את סמכויות הנשיאות לגוף החדש שהוקם.
ראש המועצה, עיידרוס א-זוביידי, הפך ל בממשלה החדשה.
מועצת המעבר הייתה גוף משפיע מאוד במועצת המנהיגות הנשיאותית, ושלושה מתוך שמונת חברי המועצה הנשיאותית היו חבריה.
כוח זה הושג לה בארגון מחדש פנימי במועצה הנשיאותית במאי 2023.
ב-2025 יצאה המועצה למתקפה נגד ממשלת תימן הרשמית, נתמכת ערב הסעודית, כבשה את כל המחוזות שהיו שעבר תחת שליטת דרום תימן, והכריזה כי תקים בתוך כשנתיים את "מדינת ערב הדרומית".
אולם לאחר מכן יצאה הממשלה הרשמית למתקפת נגד תמיכת סעודיה, כבשה את כל השטח שנשלט על ידי המועצה, ובכך הביאה לנפילתה.
ב-27 באפריל 2017 ניתן צו נשיאותי על ידי עבד רבו מנסור האדי לפיטורי עידרוס א-זוביידי מתפקידו כמושל עדן, עיר הבירה של השטח שנשאר תחת שלטון תימן במדינה, בשל קשריו ההדוקים עם איחוד האמירויות, שלדברי הנשיא האדי, אנשיה "מתנהגים כמו כובשים" בעיר.
הצו נתקל בהפגנות גדולות בעיר לתמיכה בזוביידי המודח אך הפופולרי.
ב-4 במאי 2017 הכריז א-זוביידי בנאום שנשא בכיכר החירות בעדן, על הקמת הנהגה פוליטית לאומית שתנהל ותייצג את דרום תימן.
הנאום מכונה על ידי המועצה "ההצהרה ההיסטורית של עדן" .
המועצה הוקמה לאחר כשבוע ב־11 במאי בעזרת איחוד האמירויות, כשא-זוביידי עומד בראשה.
נשיא תימן האדי מייד כינה את המועצה כלא חוקית.
החל מ-28 בינואר 2018, הבדלנים הנאמנים למועצה השתלטו ב על מטה ממשלת תימן בעדן בהפיכה נגד ממשלת האדי.
בינואר 2018, כראש המועצה, הכריז א-זוביידי על מצב חירום בעדן וכי "מועצת המעבר הדרומית החלה בתהליך של הפלת שלטונו של האדי בדרום".
ב-27 באוגוסט 2019, המתיחות המשיכה להסלים בדרום תימן לאחר שכוחות חגורת הביטחון, השייכים למועצה, ונתמכים על ידי איחוד האמירויות, איבדו שטחים לטובת חיילים הנאמנים לממשלת הנשיא האדי שנתמכת על ידי סעודיה.
הכוחות של האדי התקדמו לעבר עיר הבירה עדן ובמקום לפתוח בקרבות רחוב, תפסו עמדות מחוץ לעיר על מנת למנוע פגיעה באזרחים.
יומיים אחר כך, ב-29 באוגוסט 2019, ביצעה איחוד האמירויות תקיפות אוויריות על עמדות ממשלתיות מחוץ לעדן על מנת למנוע מכוחות הממשלה להתקדם לעבר הבירה.
המתקפות הרגו ופצעו למעלה מ-300 מחיילי הממשלה.
על אף שאיחוד האמירויות חברה בקואליציה שנלחמת במורדים החות'ים הנתמכים על ידי איראן במסגרת מבצע סופה נחרצת, איחוד האמירויות הסתכסכה עם ממשלת האדי לאחר שהאשים אותה בהתיישרות עם מפלגת אל-אִסלאח, מפלגה חזקה שהוא ראה כמקורבת אידאולוגית לאחים המוסלמים.
המועצה הכריזה על ממשל עצמי ב-26 באפריל 2020. הממשלה אמרה שהרשויות המקומיות והביטחוניות במחוזות חצרמוות, אביאן, שבווה, אל-מהרה והאי סוקוטרה דחו את המהלך כ"הפיכה ברורה ומוגדרת".
בעדן הצליח הניסיון של התנועה, שכן היא כבשה את כל מוסדות השלטון בה.
במטרה להתמודד עם הקרבות הפנימיים בין כוחות ממשלת תימן לאלה של מועצת המעבר הדרומית הבדלנית, הוקם חדש בגיבוי ערב הסעודית השכנה.
הקמת ממשלת האחדות החדשה בדצמבר 2020, הכוללת מספר שווה של נציגים מכל אזור בצפון ובדרום תימן, הייתה תוצאה של יותר משנה של משא ומתן אינטנסיבי בתיווך הסעודים, ונועדה לסיים את הקרבות הפנימיים, כדי ששני הצדדים יוכלו להילחם יחד נגד המורדים החות'ים במלחמת האזרחים המתמשכת.
באפריל 2022, המועצה הפכה רשמית לחלק מ, הגוף המנהל החדש של תימן, שהוקם לאחר התפטרותו של הנשיא לשעבר.
ראש המועצה א-זוביידי הפך ל החדש.
במהלך קונגרס המועצה שנערך בין 4 ל-8 במאי 2023, התקבלה החלטת "הברית הלאומית הדרומית", שדרשה לשלב את התנועה הדרומית ב תחת "מסגרת עצמאית".
החות'ים גינו בתוקף את הקונגרס ואת החלטותיו.
למרות זאת, המועצה הצליחה להגדיל את חלקה במועצת המנהיגות הנשיאותית לשלושה חברים מתוך סך שמונה המושבים.
בדצמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל ובעקבות מעורבות החות'ים בה, הודיעה המועצה כי היא מוכנה לשתף פעולה עם ישראל כדי להילחם נגד ההתקפות של החות'ים נגד ספינות סוחר.
ב-2 בדצמבר 2025, פתחה מועצת המעבר הדרומית במתקפה רחבה עם כוח של 10,000 לוחמים נגד עמדות ממשלת תימן במחוז חצרמוות, ובסופו של דבר התרחבה למחוזות אחרים בתימן.
עד 8 בדצמבר, המועצה השתלטה על כל מזרח ומרכז תימן.
למחרת, כוחות המועצה הוערכו כשולטים בכ-95% מהאזורים המאוכלסים בדרום תימן לשעבר, בנוסף להחזקת לפחות 80% מעתודות הנפט המוכחות של תימן.
הדבר נתפס כניצחון גדול עבור איחוד האמירויות הערביות, וכתוצאה מכך נסיגה משמעותית לשאיפות הסעודיות באזור, ויכול היה לקבוע את התנאים להכרזה בסופו של דבר של מועצת המעבר הדרומית על עצמאות דרום תימן.
ערב הסעודית הסיגה את כוחותיה מעדן ומשדה התעופה שלה במהלך המתקפה.
בנוסף כחלק מהמתקפה, השטחים בידי אל-קאעדה בתימן נכבשו.
לאחר המתקפה דווח כי מועצת המעבר הדרומית שלח גורמים להציע לישראל שהיא וארצות הברית יתמכו בעצמאות דרום תימן בתמורה לנורמליזציה וברית נגד החות'ים.
סעודיה, התומכת בממשלה התימנית, התנגדו לכך.
המתיחות בין איחוד האמירויות לערב הסעודית גברה.
ב-30 בדצמבר איחוד האמירויות הערביות הודיע כי הוא מושך את כוחותיו הנותרים בתימן, לאחר שערב הסעודית הפציצה את עיר הנמל אל-מוכלא במדינה בעקבות האשמות כי שתי ספינות מאיחוד האמירויות הערביות סיפקו נשק ורכבי קרב לכוחות הבדלנים.
מועצת המעבר הדרומית הכריזה שיהיה משאל עם על עצמאות מהצפון בתוך שנתיים.
כוחות של ממשלת תימן, הנתמכים בידי ערב הסעודית, פתחו בינואר 2026 במבצע נגד כוחות מועצת המעבר הדרומית במחוז חצרמוות.
בגיבוי ערב הסעודית, כוחות הממשלה התקדמו במהירות, כבשו את העיר סייאון ב-3 בינואר ואת אל-מוכלא למחרת, ובכך מועצת המעבר הדרומית איבדה את השטחים שכבשה בדצמבר במחוזות חצרמוות ובאל-מהרה.
לפי הדיווחים, נכבשו גם בסיסי צבא, מתקנים אסטרטגיים ומתקני הנפט.
לפי נשיאות תימן, הממשלה השתלטה על מחוז חצרמות ולפי גורמים צבאיים בממשלה, באל-מהרה עברו לתמוך בממשלה.
ב-4 בינואר, מועצת המעבר הדרומית הודיעה כי היא מוכנה לשיחות שלום עם ממשלת תימן וערב הסעודית, וקיבלה בברכה את הקריאה הסעודית לדיאלוג.
לאחר שב-7 בינואר, מנהיג מועצת המעבר הדרומית לא הגיע לשיחות עם ערב הסעודית, הקואליציה התחילה להתקדם לתוך דרום תימן.
תוך מספר שעות הקואליציה הגיעה לבירת דרום תימן עדן והשתלטה על חלקים נרחבים ממנה.
בהמשך, הכניעה הממשלה לחלוטין את מועצת המעבר, וזו חדלה מלהתקיים.
ראש המועצה, עידרוס א-זוביידי, הצהיר כי מטרת הקונגרס הדרומי במאי 2023 הייתה להניע דיאלוג לאומי ותהליך פיוס, במטרה לחזק את השטחים הדרומיים של תימן מפני החות'ים.
המועצה העלתה באופן קבוע את "השאלה הדרומית" – שאלת העצמאות של דרום תימן, תוך תמיכה בייצוג של התנועה הדרומית ב.
המועצה מתנגדת נחרצות לניסיונות האיראנים לשלוט על מצר באב אל-מנדב האסטרטגי ובכך לשלוט בנתיבי המים של הים האדום דרך השטח החות'י.
המועצה מתארת את עצמה כחילונים לאומיים המתנגדים למערכת התיאוקרטית.
"היה צורך לחזק את הלכידות של הדרום ולהתכונן לכל התקפה חות'ית.
החות'ים בונים את כוחם ויכולים לתקוף בכל עת...
הם חיים והם שורדים בזמן מלחמה, לא בזמן שלום".
מועצת המנהיגות היהודית שנקראה בעבר מועצת המנהיגות של הקהילה היהודית (Jewish Community Leadership Council) היא ארגון יהודי בבריטניה, שנוסד בשנת 2003, במטרה לקדם את האינטרסים של יהדות בריטניה.
המועצה משמשת כארגון גג לארגונים שונים של הקהילה היהודית, ארגוני צדקה, תנועות נוער יהודי, קבוצות ציוניות ופרו-ישראליות וכן כדי לתאם בין עמותות, בתי כנסת, מוסדות חינוך, גופי רווחה ומועצות נציגים אזוריות, ולשמש זרוע מתכללת של הקהילה היהודית מול מוסדות השלטון והחברה האזרחית בבריטניה.
המועצה נוסדה בשנת 2003 על ידי היושב ראש הראשון שלה, נשיא ועד שליחי הקהילות בבריטניה, עורך הדין הנרי גרונוולד (Henry Grunwald), יחד עם מספר מנהיגים יהודים בכירים אחרים בבריטניה.
המועצה פועלת בשלושה תחומים עיקריים:
חיבור ותיאום: יצירת מסגרות משותפות לשיתוף ידע ומשאבים, כמו: פורומים מקצועיים בתחומי גיוס כספים, ניהול משאבי אנוש, תקשורת, שיווק ומפגשי מנכ"לים.
תחום זה נועד להעצים את יכולתן של עמותות יהודיות להתמודד עם אתגרים משותפים ולהשיג יעדים רחבים יותר.
חיזוק והעצמה: קידום תוכניות פיתוח מנהיגות ייחודיות, ובהן "Adam Science" להכשרת מנהיגים בראשית דרכם, "Dangoor" המיועדת למנהלים בכירים ותוכנית "Follow the Leader" המעניקה הכשרה ניהולית למנהלים בדרגי ביניים.
בנוסף לתוכניות או מארגנת המועצה כנסים שנתיים, בהם נפגשים מנהיגי קהילה, ראשי מוסדות ומנהלים בכירים לדיון משותף בנושאים אסטרטגיים.
הגברה והשמעת קול (Magnify & Amplify).
באמצעותו מקדמת המועצה את פעילותם של חבריה בזירה הציבורית, ומסייעת להם בהעברת מסרים לקובעי מדיניות, לוביסטים, עיתונאים ומנהיגי חברה אזרחית.
פעילות זו נועדה להעצים את הנוכחות הציבורית של הקהילה היהודית ולשמש שופר לפעילות ארגוני החברה היהודיים בבריטניה.
המועצה מציבה לעצמה מטרות אסטרטגיות רחבות הכוללות חיזוק הביטחון הפוליטי של הקהילה, יצירת קשרים עם נבחרי ציבור, קידום יוזמות חינוכיות ותרבותיות, ותמיכה בחיזוק הזהות היהודית והקהילתית.
הארגון מקדם קשרי ידידות עם מדינת ישראל ופועל במישרין ובאמצעות קמפיינים ציבוריים לחיזוק הדימוי של ישראל בחברה הבריטית.
במסגרת זו מתקיימים מפגשים עם שרים, חברי פרלמנט, עיתונאים ופעילי שטח והמועצה משתלבת בפעילויות לובי שמטרתן להציג את עמדות הקהילה היהודית כלפי ישראל והמצב במזרח התיכון.
ועד הצירים של יהודי בריטניה (The Board of Deputies of British Jews): ארגון הגג הרשמי של הקהילה היהודית בבריטניה.
נוסד ב-1760 והוא הגוף הייצוגי הבכיר של יהודי בריטניה מול הממשלה והציבור.
מועצת הנציגים היהודים של מנצ'סטר רבתי והאזור (Jewish Representative Council for Greater Manchester and Region): גוף ייצוגי אזורי, המייצג את האינטרסים של הקהילה היהודית הגדולה במנצ'סטר מול רשויות מקומיות וארגונים שונים.
מועצת הנציגים היהודים של לידס (Leeds Jewish Representative Council): גוף ייצוגי אזורי, המייצג את האינטרסים של הקהילה היהודית הגדולה בלידס (בצפון אנגליה) מול רשויות מקומיות וארגונים שונים.
הפורום היהודי של לונדון (London Jewish Forum): ארגון גג אזורי המייצג את יהדות לונדון, בנושאי מדיניות ציבורית, חיים עירוניים וקשרים עם גופים פוליטיים וקהילתיים בעיר.
התנועה ליהדות רפורמית (The Movement for Reform Judaism): ארגון גג המאגד למעלה מ-40 קהילות רפורמיות בבריטניה.
יהדות ליברלית (Liberal Judaism): תנועה דתית ליברלית ופרוגרסיבית שהוקמה ב-1902.
יהדות מסורתית (Masorti Judaism): תנועה קונסרבטיבית שפועלת בין הזרם האורתודוקסי לרפורמי.
קהילת הספרדים והפורטוגזים (S&P Sephardi Community): קהילה יהודית ספרדית, מסורתית, הפועלת מאז המאה ה-17.
הקהילה המאוחדת (United Synagogue): ארגון הגג האורתודוקסי הגדול והוותיק בבריטניה.
מאגד כ-60 בתי כנסת בעיקר באזור לונדון.
מחנה שמחה (Camp Simcha): ארגון התנדבותי המספק תמיכה למשפחות עם ילדים חולים או בעלי מוגבלויות קשות.
חי, תמיכה בחולי סרטן (Chai Cancer Care): ארגון המספק מגוון רחב של שירותי תמיכה לחולי סרטן יהודים ומשפחותיהם.
קרן הנאמנות לביטחון הקהילה (Community Security Trust (CST)): ארגון שמטרתו להגן על הקהילה היהודית בבריטניה מפני אנטישמיות ואיומי טרור.
הפדרציה (The Fed): ארגון רווחה יהודי הפועל במנצ'סטר רבתי.
מספק מגוון רחב של שירותים חברתיים ותמיכה לקהילה, במיוחד לקשישים, ונכים.
ג'אמי (Jami): ארגון המספק תמיכה נפשית לאנשים עם בעיות נפשיות בקהילה היהודית בבריטניה.
תמיכה יהודית (Jewish Care): ארגון הרווחה היהודי הגדול ביותר בבריטניה.
מפעיל בתי אבות, מרכזים קהילתיים, שירותי טיפול בבית ותמיכה לאנשים עם מוגבלויות.
המוזיאון היהודי של לונדון (Jewish Museum London): מוזיאון המתעד ומציג את ההיסטוריה, התרבות והחיים של יהדות בריטניה.
סיוע לנשים יהודיות (Jewish Women's Aid): ארגון המסייע לנשים וילדים מהקהילה היהודית שחוו אלימות במשפחה.
ג'יי-דאבל-יו-3 (JW3): מרכז קהילתי יהודי מרכזי בצפון לונדון.
מקיים אירועי תרבות, הרצאות, סדנאות, קורסים ושירותים חברתיים.
כישרון (Kisharon): ארגון המספק שירותים חינוכיים ותמיכה לאנשים עם לקויות למידה ומוגבלויות.
לנגדון (Langdon): ארגון המספק שירותי דיור, חינוך ותעסוקה לאנשים עם לקויות למידה ומוגבלויות, במטרה לעזור להם לחיות חיים עצמאיים.
לעד (Lead): מרכז מנהיגות לפתח את הדור הבא של מנהיגים ופעילים בקהילה היהודית בבריטניה.
Nightingale Hammerson – נייטינגל האמרסון: ארגון המפעיל בתי אבות יוקרתיים לקשישים יהודים בלונדון.
ידוע במתן טיפול סיעודי ברמה גבוהה ובהתאמה לצרכים דתיים ותרבותיים.
Norwood – נורווד: ארגון המספק שירותים מגוונים ותמיכה לאנשים עם לקויות למידה ומשפחותיהם.
מציע שירותים כמו דיור מוגן, בתי ספר מיוחדים ותמיכה טיפולית.
Partnerships for Jewish Schools (PaJeS) – שותפויות לבתי ספר יהודיים: ארגון שמייצג כ-120 בתי ספר יהודיים ברחבי בריטניה.
מספק תמיכה פדגוגית, ייעוץ וייצוג בקרב רשויות חינוך.
Work Avenue – דרך עבודה: ארגון המסייע ליהודים במציאת עבודה, פיתוח קריירה ופתיחת עסקים.
מציע שירותי ייעוץ, הכשרה ונטוורקינג מקצועי.
הקרן היהודית המאוחדת לישראל (United Jewish Israel Appeal – UJIA): ארגון צדקה בריטי הפועל לחיזוק הקשר של הקהילה היהודית בבריטניה עם ישראל.
ויצו בריטניה (Women's International Zionist Organization UK: סניף בריטי של ארגון הנשים הציוני הבין-לאומי.
עוסק בפעילות למען ילדים ונשים בישראל.
סיוע יהודי עולמי (World Jewish Relief): ארגון סיוע בין-לאומי, שהוקם במקור למען פליטים יהודים לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה.
והוא מסייע לאנשים במצוקה ברחבי העולם, ולמען פליטים וקהילות במצבי חירום.
הפדרציה הציונית בבריטניה ואירלנד (Zionist Federation of Great Britain and Ireland): ארגון גג המאגד ארגונים ציוניים שונים.
מועצת הנוער הציוני (Zionist Youth Council: ארגון גג המאגד את תנועות הנוער הציוניות השונות בבריטניה.
רבנות יהודית באוניברסיטאות (University Jewish Chaplaincy): ארגון המספק שירותי דת ותמיכה לסטודנטים יהודים באוניברסיטאות בבריטניה.
מכבי בריטניה (Maccabi GB): ארגון ספורט וחינוך יהודי בבריטניה, החבר בארגון מכבי העולמי.
יום מצווה (Mitzvah Day): ארגון שמעודד התנדבות ביום אחד בשנה למען הקהילה, במעשים טובים וסולידריות חברתית.
המרכז לחקר היהדות בבריטניה (The Centre for Jewish Research): גוף אקדמי באוניברסיטת מנצ'סטר העוסק במחקרים חברתיים, דמוגרפיים ופוליטיים בקהילה היהודית בבריטניה.
בדצמבר 2006, מועצת המנהיגות היהודית יחד עם ועד שליח הקהילות הקימו את קבוצת הקמפיין "משחק הוגן" (Fair Play), ארגון הסברה פרו-ישראלי.
קמפיין "משחק הוגן" מתאם פעילות נגד חרמות אנטי-ישראליות וקמפיינים אנטי-ציוניים אחרים.
בעבר ספגה המועצה ביקורת על מבנה ניהולי לקוי שגורם לכפילות בין הדירקטוריון לוועדת הצדקה של המועצה.
בפברואר 2018, פרסם ה"ג'ואיש כרוניקל" דו"ח ביקורת פנימי על התנהלותו של ג'רמי ניומארק (Jeremy Newmark), המנהל הכללי של המועצה בין השנים 2006–2013 ובו הוא נחשד לכאורה כי מעל ב"עשרות אלפי ליש"ט".
העיתון טען כי המועצה טיחה את התנהגותו לכאורה של המנכ"ל לשעבר, וקיבלה את התפטרותו בטענה של בריאות לקויה.
ניומארק הכחיש כל עבירה, אם כי התפטר כיו"ר תנועת העבודה היהודית (Jewish Labour Movement) יומיים לאחר מכן.
ועדת הצדקה של המועצה העלתה חששות רגולטוריים פוטנציאליים חמורים.
במרץ 2018, נחקר הנושא,,בפברואר 2019 נפתחה גם חקירת משטרה והתיק נסגר כעבור מספר שבועות, מחוסר ראיות.
מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה הוא ארגון ללא מטרת רווח שמהווה את הסניף הבריטי של המועצה המרכזית של מוסלמים לשעבר שהוקם בווסטמינסטר, לונדון, הממלכה המאוחדת ב-22 ביוני 2007.
הארגון נוסד בווסטמינסטר, לונדון, הממלכה המאוחדת ב-22 ביוני 2007. מאז, חברי מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה הצהירו על כוונתם "למחות נגד מדינות העולם המוסלמי שעדיין מטילות עונש מוות על מוסלמים לשעבר בעקבות הכפירה שלהם באמונה בתוכן האסלאם", במסגרת הדין האסלאמי, השריעה, כפי שנקבע בכתבי הקודש של האסלאם.
את המועצה מובילה מרים נמזי, גולה איראנית שנמלטה מהרפובליקה האסלאמית של איראן בעקבות המהפכה האסלאמית בשנת 1979, והתמודדה מאז עם איומי מוות מצד מוסלמים ברחבי הממלכה המאוחדת על רקע האקטיביזם האנטי-אסלאמי שלה.
פעילי הארגון, שרבים מהם גולים איראנים, מצהירים על התמיכה שלהם ביכולת להתנגד להשפעות האסלאם ו-"הפחדה ואיומים" מצד גורמים מוסלמים על רקע הבחירה שלהם לא להיות מוסלמים עוד.
בראיון לשבועון הבריטי האקונומיסט במאי 2015 יושבת ראש הארגון נמזי הצהירה שיש להם כ-4,000 משתמשים בפורום שלהם, בעוד שחברי הארגון מסייעים למעל 350 איש בשנה, אשר "רובם התמודדו עם איומים על רקע העזיבה שלהם את אסלאם - בין אם על ידי המשפחות שלהם ובין אם על ידי מוסלמים".
בהצהרת הכוונות שלה, מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה קובעת כי בעצם הבחירה של חברי המועצה להצהיר בגלוי על השמות והמראה שלהם, הם פועלים כ-"נציגים של כופרים רבים אחרים שחוששים להצהיר בפומבי על זהותם עקב איומי מוות שהם עתידים לקבל".
חברי הארגון מצהירים על הכוונה שלהם "לשבור את הטאבו על פרישה מהאסלאם ברחבי העולם" ועל "נקיטת העמדה למען ההיגיון".
ארגון מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה שואף לדבריו לספק "מקלט בטוח למוסלמים לשעבר בצרות, להעלות את המודעות לבעיות סביב כפירה, חילול קודש, הומופוביה, אפליה מינית וצורות אחרות של דיכוי, חוסר סובלנות ואפליה באסלאם, לארגן ולהשתתף במחאות ציבוריות ובקמפיינים מקוונים למען זכויות האדם של מוסלמים לשעבר וקורבנות אחרים של השפעות האסלאם".
כחלק מהפעילויות שחברי הארגון ביצעו לאורך השנים, נכללות:
בנובמבר 2015 מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה השיקה את קמפיין המדיה החברתית של ההאשטאג "מוסלמי לשעבר בגלל #" על מנת לעודד מוסלמים לשעבר להצהיר על זהותם בגלוי כמי שכפרו באמונה באסלאם ולהסביר את הסיבות שהובילו אותם לבצע את המעשה.
תוך שבועיים, נעשה שימוש של למעלה מ-1,000 פעמים בהאשטאג של הקמפיין.
תומכי הקמפיין טענו כי יש לאפשר לערער ולבקר בחופשיות את האסלאם, מתנגדיו טענו שהוא "אסלאמופובי".
לאחר מכן, הארגון היה נתון לתלונה שהגיש נגדו המסגד של מזרח לונדון , על שלטים שנשאו חברי הארגון במהלך הצעדה בטענה שהם היו "איסלאמופובים" תוך כדי "הפרת הנחיות המצעד".
מגישי התלונה ציינו במיוחד את כיתוב אחד מהשלטים שהצהיר כי "המסגד של מזרח לונדון מסית לרצח של להט"ב".
נמזי הגיבה כי המונח "איסלאמופוביה" משמש לרעה כדי "לבלבל ביקורת על האסלאם עם גזענות".
מארגני מצעד הגאווה בלונדון פתחו לאחר מכן בחקירה בנושא, ודובר מטעמם הצהיר באומרו כי: "אם מישהו שמשתתף במצעד שלנו גורם למישהו אחר להרגיש מנודה, מופלה או מושפל, אז הוא חותר תחת העקרונות עליהם אנו פועלים ומפר אותם.
קוד ההתנהגות שלנו ברור מאוד בנושא הזה...
זוהי פוליטיקה שמתגמלת בריונים ומאשימה את הקורבנות".
חברי הארגון המשיכו לאחר מכן לציין אירועים של הומופוביה שבוצעו על ידי אישים מהמסגד, עליהם התנצלו מפעילי המסגד והבטיחו כי "לא יאפשרו להם לקרות שוב".
הפעיל פיטר טאצ'ל, שותף לארגון של מצעד הגאווה הראשון בלונדון בשנת 1972, הביע תמיכה בפעילות של מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה, תוך כדי שהוא מאשר את המוניטין של המסגד של מזרח לונדון באירועים הומופוביים.
מספר אישים נוספים, כגון הפרופסור ריצ'רד דוקינס והפעיל לשעבר בארגון הטרור חזב א-תחריר מאג'יד נוואז , צידדו גם כן בחברי מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה, כאשר נוואז ציין שללהט"ב "יש זכות לכעוס על האסלאם".
חודשים לאחר מכן, מארגני מצעד הגאווה נפגשו עם הפעילים והגיעו להסכמה כי חברי הארגון "יוכלו להשתתף שוב במצעדים עתידיים".