tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלוני תרגם את המחזה וחיים חפר את השירים, לא על פי טקסט המקור כפי שנכתב על ידי ברי, אלא על פי עיבוד אמריקאי שנכתב בידי בטי קומדן ואדולף גרין, עם מוזיקה מאת ג'ול שטיין.
בשנת 1988 הועלה המחזמר "פיטר פן" על ידי תיאטרון חיפה בעיבודם של אורי פסטר וחנוך רוזן, ובכיכובם של חנוך רוזן כ"פיטר פן" וחני נחמיאס כ"וונדי".
עוד כיכבו: ששון גבאי (קפטן הוק), צחי נוי (סמי) וחיה סמיר (טייגר לילי).
בשנת 1997 הועלתה גרסה נוספת לעיבודם של רוזן ופסטר, בהפקה מסחרית של טבת הפקות, טורנר וטדי הפקות, בכיכובם של גיל ססובר בתפקיד פיטר פן, שרון שחל בתור ונדי, זאב רווח בתור קפטן הוק ודפנה דקל בתור טייגר לילי.
בשנת 2004 הועלה המחזמר "פיטר פן" בעיבודם של ירון כפכפי ונועה ברנר ובכיכובם של עפר שכטר כפיטר פן, מיכל ינאי כוונדי, אפרת בוימולד כטינקר בל, אמיר פרישר גוטמן כקפטן הוק, ומיכל אמדורסקי כטייגר לילי.
גרסה נוספת לעיבוד הזה עלתה בשנת 2012 בכיכובם של הראל סקעת כפיטר פן, ישראל קטורזה כקפטן הוק, רוני דלומי כוונדי, רוני דואני כטינקר בל ואושרת אינגדשט כטייגר לילי.
בשנת 2015 הועלה המחזמר שוב בכיכובם של מתן שביט כפיטר פן, נועה גורן כוונדי ומתן קליגר כקפטן הוק והצ'יף.
בחנוכה אותה שנה לוהקו בהתאמה עפר שכטר שחזר לתפקיד פיטר פן, עדי הימלבלוי ועודד פז.
בשנת 2005 הועלה עיבוד נוסף שבוים על ידי אבי מלכה, לו נכתבו שירים בידי דודיק סמדר שעובדו על ידי אבי ברק ובו השתתפו ציפי מור, אבינועם שן-צור, קשת סידי ורבים אחרים.
המחזה הופק על ידי התיאטרון הקלאסי של סידי דוד.
בשנת 2006, העלו תיאטרון נדנדה עיבוד נוסף להצגה לשיריה המקוריים של אירית תמיר.
בהצגה השתתפו בין היתר לירון לב כפיטר פן, מיכל זוארץ כוונדי, שירלי לילו כטינקרבל, אלון חמאווי כקפטן הוק, רונן אשכנזי כסמי וגור מורד וניר שטראוס בתפקיד הילדים האבודים.
בשנת 2019 עלתה ההצגה "פיטר וונדי" הפקת תיאטרון המיועדת למבוגרים.
ההצגה התחילה את דרכה בבית הספר לאומנויות הבמה של סמינר הקיבוצים כתרגיל בימוי מסכם.
לאחר מכן המשיכה את דרכה ל"הבימה" שם הופיעה באולם הבימה 4. במאי ומעבד: תום וולניץ.
בשנת 2021 עלתה הפקה חדשה משותפת של התיאטרון הקאמרי ותיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער, עיבוד מקורי של שירילי דשא ורועי שגב, ובבימויו של גלעד קמחי.
אלון סנדלר בתפקיד פיטר פן, מיה לנדסמן/יעלי רוזנבליט בתור ונדי, עופרי ביטרמן/תום חודורוב בתפקיד קפטן הוק, נעם ברט בתפקיד טינקר בל.
עוד משתתפים בהצגה אלעד אטרקצ'י, נדב נייטס/גלעד מרחבי, ערן מור/גיא רוזן, שון מונגוזה/מתן און ימי ומני גרוס.
במרכז העיבוד החדש עומדת דמותה של ונדי, והדרך שהיא עוברת מבית יתומים, בריחה לארץ לעולם לא, חזרה למציאות בסוף המחזה ואימוצה של ונדי על ידי משפחה אומנת.
הביוגרף של טולקין, האמפרי קרפנטר, העריך כי ייתכן שהאופן בו עיצב טולקין את דמויותיהם של האלפים הושפע מהמחזה המקורי של פיטר פן, בו צפה בברמינגהם ב-1910.
הזמרת וכותבת שירים רות B שחררה ב-2015 את הבלדה "Lost Boy", אשר עוסקת בפיטר פן וארץ לעולם-לא.
בסדרה "דיג'ימון" ישנו דיג'ימון שנקרא על שמו של פיטר פן "פטרמון".
בסרט "המשאלה" שיצא ב-2023 פיטר פן מופיע בתפקיד קמע.
"תסמונת פיטר פן" היא מונח שהוגדר על ידי ד"ר דן קיילי ופורסם בשנת 1983. אדם הלוקה בהפרעה מבקש להישאר ילד נצחי, ואינו מסוגל או רוצה לקבל על עצמו אחריות של מבוגר.
התסמונת איננה מוכרת בספרי איבחון פסיכיאטריים כהבחנה ספציפית.
פיטר הנרי פונדה היה שחקן, מפיק ותסריטאי אמריקאי אשר התפרסם בזכות תפקידו בסרט הדרמה "אדם בעקבות גורלו" (1969) שאותו כתב והפיק ביחד עם במאי וכוכב הסרט דניס הופר.
פונדה נולד בעיר ניו יורק.
הוא היה בנו של השחקן הנרי פונדה, אחיה של השחקנית ג'יין פונדה ואביה של השחקנית ברידג'ט פונדה.
אימו, פראנסס פורד סימור, התאבדה ב-1950. פיטר פונדה למד משחק באומהה, נברסקה, בה גדל אביו.
הוא למד באוניברסיטה של אומהה והצטרף לתיאטרון הקהילתי של העיר, שבו שחקנים ידועים רבים (ובכלל זאת אביו ומרלון ברנדו) החלו את דרכם.
לאחר לימודיו שב לניו-יורק ולאחר מכן עבר להוליווד.
פונדה נכשל במבחני המסך לסרט על חייו של ג'ון פ.
קנדי בזמן מלחמת העולם השנייה והופיע בסרטי נעורים.
מאמצע שנות ה-60 החל לגדל שיער ולהיות מעורב בתרבות הנגד, והתקשה מאוד לקבל תפקידים ראשיים קונבנציונליים.
בשלב זה בחייו החל להשתמש בסמי הזיה (הלוצינוגנים).
ג'ון לנון כתב את השיר "She Said She Said" של הביטלס על פונדה, אשר סיפר לו שהוא "יודע איך זה להיות מת" אחרי טריפ של LSD.
חוויות השימוש ב-LSD מתוארות גם בסרטו של פונדה "הטריפ" (1967).
ב-1966, בעת מעורבותו (עם חברים אחרים בסצנת המועדונים של לוס אנג'לס בתקופה זו) במחאות נגד סגירת מועדון, נעצר פונדה על ידי משטרת לוס אנג'לס.
חברי להקת באפלו ספרינגפילד כתבו את השיר "For What It's Worth" על המהומות.
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בסרט "תמי והדוקטור" לצדה של סנדרה די (1963).
ב-1964 הופיע בסרט לילית לצידה של ג'ין סיברג.
פונדה החל להופיע בסרטים המזוהים עם תרבות הנגד, והתפקיד הרציני הראשון שלו מסוג זה היה בסרט האופנוענים "אופנועי הפרא" של רוג'ר קורמן ב-1966. ב-1969 השתתף פונדה בסרט שעליו רוב פרסומו – "אדם בעקבות גורלו" ("Easy Rider").
הוא כתב את התסריט יחד עם דניס הופר וטרי סות'רן והשלישייה הייתה מועמדת לפרס אוסקר על התסריט המקורי הטוב ביותר.
אחרי ההצלחה המסחררת של "אדם בעקבות גורלו" החלו פונדה והופר גם לביים סרטים.
פונדה כיכב בסרטו הראשון של דניס הופר כבמאי, "הסרט האחרון" (The Last Movie) שיצא לאקרנים ב-1971, בו שיחק לצד מישל פיליפס מלהקת The Mamas & the Papas.
באותה שנה גם ביים פונדה את הסרט הראשון שלו, בו גם כיכב, "The Hired Hand" (בישראל הופץ בשם "קאובוי להשכיר").
על האחרון היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
בנוסף, הוא ביים שלושה סרטים והשתתף בדיבוב דמות למשחק המחשב Grand Theft Auto: San Andreas.
בשנת 1998 שיחק בדרמה הטלוויזיונית "הסערה" של רשת NBC; המבוססת על המחזה באותו שם מאת ויליאם שייקספיר
פונדה זכה בשני פרסי גלובוס הזהב.
הראשון בשנת 1998 על השתתפותו בסרט "הזהב של יולי" והשני בשנת 2000 על השתתפותו בסרט "The Passion of Ayn Rand".
באותה שנה השתתף בסרט "תומס ומסילת הקסמים" בתפקיד ברנט סטון.
בשנת 2004 שיחק בסרטה של אסיה ארג'נטו "דפיקות לב".
בשנת 2007 ביצע פונדה הופעת אורח בפרק ה-300 של סדרת הטלוויזיה "ER", בנוסף שיחק במערבון "3:10 ליומה", רימייק של סרט מ-1957 באותו שם על פי סיפור קצר של אלמור לנארד.
בשנת 2008 השתתף בסרט העצמאי "יפן" לצד טניה ריימונד.
בשנת 2009 השתתף בדרמה המוזיקלית "העידן המושלם לרוקנרול" בכיכובו של קווין זגרס.
בשנת 2012 שיחק בדרמה העצמאית "הבעיה עם בליס".
בשנת 2013 שיחק בסרט האימה "הקציר" לצד סמנתה מורטון.
בשנת 2015 שיחק במותחן הפוליטי "The Runner" בכיכובו של ניקולס קייג'.
פונדה נפטר ב-16 באוגוסט 2019 בביתו בלוס אנג'לס עקב כשל נשימתי שנבע ממחלת סרטן הריאה.
פיטר פריי היה שחקן ובמאי קולנוע ותיאטרון יהודי ישראלי-קנדי.
במאי נודע בישראל בשלושים שנות המדינה הראשונות.
פריי נולד במונטריאול שבקנדה להורים יהודים יוצאי רוסיה.
הוא הופיע בתיאטרון ביידיש מגיל 13 ולמד משחק בניו יורק.
לחם בבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד ונפצע בקרבות.
עקב פציעתו החל לעסוק בבימוי והעלה בניו יורק בין השאר את המחזה "שיילוק 1947", גרסה מודרנית ל"סוחר מוונציה".
הוא הגיע לישראל לראשונה בפברואר 1949 כבמאי אורח וביים את המחזות "לילות הזעם", ו"רק אתמול נולדה" (עם חנה מרון) בתיאטרון הקאמרי.
הקריירה התיאטרלית שלו בארצות הברית נבלמה כשהואשם בקומוניזם בתקופת ציד המכשפות של הסנאטור מקארתי, והוא עלה לישראל בשנת 1952 ממניעים כלכליים ולא אידאולוגיים.
בארץ הפך לבמאי מצליח וביים ממיטב המחזות שהוצגו בארץ, בתיאטראות השונים, בשלושת עשורי המדינה הראשונים ובהם "על עכברים ואנשים", "המרד על הקיין", "מדיאה", "אנה פרנק", "נתן החכם", "חשמלית ושמה תשוקה", "פרח הקקטוס", "שברו את הכלים" (מאת יגאל מוסינזון), "עמך" ו"חופרי הזהב" (של שלום עליכם) ו"יהודי הדממה" (מאת אלי ויזל).
פריי היה מורו הראשון של השחקן עודד תאומי וליהק אותו לתפקיד הראשי (והראשון) במחזה "מלאך האבן".
בזכות תפקיד זה דרך כוכבו של תאומי בתיאטרון והשניים נשארו בקשרי ידידות עד סוף ימיו של פריי.
ויכוח ציבורי סוער עוררה הצגת המחזה "זרוק אותו לכלבים" מאת יגאל מוסינזון שפריי ביים בתיאטרון הבימה בשנת 1958, שבו הייתה ביקורת חריפה על העיתונות הצהובה, אך מבקריה טענו כי היה זה מחזה מוזמן מטעם שלטון מפא"י שבא להתקיף את השבועון העולם הזה ואת עורכו אורי אבנרי.
פריי נודע כבמאי בעל דרישות גבוהות ובלתי-מתפשר וזכה לכינוי "הבמאי הזועם".
בשנות החמישים ייסד פריי את החוג לאמנות הבמה באוניברסיטת תל אביב ועמד בראשו עד ליציאתו לגמלאות.
בשנת 1959, נטל פריי על עצמו את ניהול להקת התיאטרון "בימת המקור", שייסדה תמר סמסונוב, עקב פטירתה.
הלהקה שינתה את שמה ל"להקת פיטר פריי", הופיעה ברחבי הארץ ואשתו של פריי, השחקנית בתיה לנצט, הופיעה גם היא במסגרתה.
בשנות ה-70 העלתה הלהקה גם הצגות אימפרוביזציה ושיתפה פעולה עם "אמנות לעם" ועם המפיקה מרים עציוני.
בשנות החמישים הגיש פריי בקול ישראל את תוכנית הרדיו "קול אחד ואחד", שבה ראיין אנשים מחוגים שונים שהעלו את בעיותיהם, שאיפותיהם ודילמות החיים שלהם.
בשנות השישים הגיש פריי בקול ישראל את תוכנית הרדיו "בית אבי" שבה סיפרו אנשי שם על בית הוריהם ועל הרקע הביוגרפי שלהם.
שתי התוכניות זכו באותם ימים, בתקופת טרום הטלוויזיה לפופולריות רבה.
בשנת 1955 היה פריי ממפיקי סרט הקולנוע הנודע גבעה 24 אינה עונה.
פריי גם ביים סרטים תעודיים לטלוויזיה הישראלית וכמה סרטי קולנוע, בהם: "איי לייק מייק", (1960), ו"אשת הגיבור" (1963).
הוא אף שיחק בשני סרטי קולנוע ישראליים: "הדיבוק" (1968) ו"שתי דפיקות לב" (1972).
פריי התמודד בבחירות להסתדרות בשנת 1969 ברשימת העולם הזה - כוח חדש.
אשתו הראשונה של פריי הייתה שחקנית התיאטרון הקאמרי בתיה לנצט.
ב-1953 נולדה להם בת, בשם מיכל.
בסוף 1970 נישא לשחקנית הבריטית תלמה רובי , אותה פגש לראשונה ב-1959, בעת ביקורה בארץ.
לאחר נישואיהם התקשתה רעייתו להמשיך בקריירת המשחק בארץ, בגלל קשיי השפה והשניים חיו לסירוגין בישראל ובאנגליה.
פיטר פריי ותלמה רובי מוכרים היטב לצופי הטלוויזיה בישראל כ"מיסטר קשטן" ו"בלה" מהסדרה ללימוד אנגלית Neighbours שהפיקה הטלוויזיה החינוכית בשנת 1976. כמו כן שיחק בתפקיד האסיר הנמלט ב "More about English: Pip", העיבוד לטלוויזיה החינוכית של תקוות גדולות מאת צ'ארלס דיקנס.
באותה שנה שיחקו השניים גם בסרט "מזימות בירושלים".
בסוף שנות השבעים, לאחר צאתו של פריי לגמלאות, עזב פריי עם רעייתו את הארץ והשניים עברו להתגורר בלונדון.
בתקופה זו העלו השניים את המחזה "מאמא גולדה", הופיעו יחד בתוכנית בישול בטלוויזיה הבריטית ופריי שיחק גם במספר סרטי קולנוע ובהם 1984 שהופק בשנת 1984. הופעתו האחרונה הייתה בסרט הקולנוע האמריקאי "המלך דוד", בשנת 1985.
במרץ 1987 לקה בשבץ שבעקבותיו נותר משותק בפלג גופו השמאלי.
פיטר פריי נפטר בלונדון בשנת 1991.
בעקבות יוזמתה של רעייתו הקליטו השניים, במשך שלוש שנים לאחר שלקה בשבץ, שיחות בהן סיפרו מזכרונותיהם.
מהקלטות אלה ערכה תלמה רובי אוטוביוגרפיה כפולה שהופיעה לראשונה בתרגום לעברית בשנת 1995 ובמקור באנגלית ב-1997.
פיטר פן (ביפנית: ピーターパンの冒険, באנגלית: Peter Pan: The Animated Series) היא סדרת הנפשה יפנית בת 41 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1989 בהשראת הספר "פיטר וונדי" מאת ג'יימס מתיו ברי.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בטלוויזיה החינוכית בשנים 1990–1991, ולאחר מכן שודרה בשידורים חוזרים בערוץ ג'וניור ובערוץ פוקס קידס שהפך לג'טיקס.
פרקים 24–25 של הסדרה מעולם לא שודרו בישראל, אך יש טוענים כי שודרו פעם אחת בלבד ואז נגנזו.
מסיבה שטרם ברורה, בגרסה העברית של הסדרה, ארץ לעולם לא, נקראת "שום מקום".
עלילת הסדרה מתחילה כאשר וונדי חולמת שפיטר פן מציל אותה לאחר קרב חרבות מול קפטן הוק.
בהמשך וונדי ושני אחיה עפים עם פיטר פן ל"שום-מקום" (שמה של ארץ לעולם לא בגרסה העברית של הסדרה), שם וונדי הופכת ל"אמא" של הילדים האבודים.
בחלק הראשון של הסדרה החבורה מתגבשת, מכירה את האי-הפלאי, ומתמודדת עם רב השודדים קפטן הוק ואנשיו.
לאורך הסדרה פיטר וונדי נקשרים זה לזה, אף שפיטר פן מכחיש זאת כאשר חיבתו לוונדי נחשפת, ואולם העובדה שפיטר פן לא מתבגר, לא מאפשר לקשר ביניהם להתפתח.
בסיום הסדרה, כשוונדי מבקשת לחזור לביתה עם אחיה, פיטר פן מפטיר: "בתקופה הקרובה לא יהיו לנו הרפתקאות, יהיה משעמם פה".
היא מבקשת ממנו שיבוא לבקר אותה אך הוא שוכח לעשות זאת, אולם בפרק האחרון מוצג שלאחר הרבה שנים פיטר מגיע שוב ללונדון והפעם כשוונדי כבר אמא לבת בשם ג'יין שאותה הוא מכיר ולוקח אותה עמו ל"שום מקום".
פיטר פן : גיבור הסדרה.
וונדי מוירה אנג'לה דארלינג : האחות הגדולה של ג'ון ומייקל.
ג'ון ויליאם דארלינג : אחיה האמצעי של ונדי אשר תמיד מסתבך בצרה כלשהי.
מייקל דארלינג : אחיה הצעיר ביותר של ונדי אשר מראה אומץ רב לגילו הצעיר.
טינקר בל : פיה וחברה של פיטר פן.
הילדים האבודים (בולי, קפיצי וטובי): שלושה בנים שפיטר פן גידל.
בנות הים : בנות ים אשר חברות טובות של פיטר.
הופיעו בעונה הראשונה בלבד (עד פרק 23).
לילי נמר :אינדיאנית נחמדה שג'ון מאוהב בה, והיא גם נהפכת לחברה טובה של פיטר, וונדי והילדים ועוזרת להם בכל דבר.
הופיעה בעונה הראשונה בלבד (עד פרק 23).
לונה : לונה היא נסיכה רגילה שגרה עם סבתה המרשעת המכשפה פנדורה.
לונה מנסה לברוח ממנה ולהתכחש אליה, אך לבסוף מבינה שהייעוד שלה הוא לרשת את סבתה, ובפרק 39 פנדורה הופכת אותה למלכת החושך החדשה אך לבסוף בפרק האחרון לונה נהפכה למלכת האור.
רב שודד ג'יימס הוק : אויבו המושבע של פיטר פן.
בפרק האחרון הוק ואנשיו נטרפו על ידי התנין.
סמי : שודד-ים מזדקן, טוב לב ורכרוכי אשר משרת את קפטן הוק.
שודדי הים (צ'יקו, אלף, שודד מוז'ל, רובר וביל): חמישה שודדים שעוזרים לקפטן הוק במאבקיו נגד פיטר וחבריו.
המכשפה פנדורה : סבתה המרשעת של לונה שמתפקדת כמלכת החושך, ובמספר פרקים אף משתפת פעולה עם קפטן הוק נגד פיטר.
בפרק 39 היא העבירה את כוחותיה לנכדתה לונה ובכך נעלמה דמותה לאלתר.
התנין המתקתק: כאשר פיטר נלחם בהוק לפני זמן רב, התנין אכל את ידו הימנית של קפטן הוק עם השעון שעליה.
מאז התנין מנסה לטרוף את קפטן הוק.
שעונו של הוק ממשיך לפעול דרך קבע בבטן התנין ותקתוקו מלווה אותו בכל אשר ילך.
בפרק האחרון טרף את קפטן הוק ואנשיו.
ג'ורג' דארלינג : אבא של ג'ון, מייקל וונדי ובעלה של אליזבת, עקשן וכעסן, שמופיע רק בפרק הראשון.
אליזבת דארלינג : אמא של ג'ון, מייקל וונדי ואשתו של ג'ורג', שמופיעה רק בפרק הראשון.
חיננית : פיית פרחים קטנה שהופיעה בפרק 29, ובו היא התייחסה לפיטר פן כ"אמא" שלה, וזאת לאחר שאמה נהרגה בהתקפה של מלכת החושך על משפחת פיות הפרחים ממנה היא באה, ועקב כך איבדה את היכולת לעוף בשל ההלם עקב מותה.
בסוף הפרק חיננית הצליחה לעוף.
ג'יין מיה אנג'לה דארלינג : בתה של וונדי שמופיעה בפרק האחרון של הסדרה לאחר כמה שנים ופיטר לוקח אותה עמו לשום מקום, ואמה וונדי לא מופיעה בזמן שפיטר מופיע.
הדיבוב המקורי בוים על ידי חנה דרורי קשי והפקת נוצרה על ידי חסיה
רותי הולצמן - פיטר פן
אורנה לביא פלינט - טינקרבל
חני נחמיאס - וונדי דארלינג / ג'יין דארלינג.
נבחרה לתפקיד אחרי שגילמה את וונדי בהצגת תיאטרון בשם זהה.
כנרת טריפון רשף - ג'ון דארלינג
פזית נוני - מייקל דארלינג
נורית בנאי קורן - קפיצי
אפי בן ישראל - לילי נמר / אליזבת דרלינג / דמויות שונות
ליליאן ברטו - בולי / לונה / פנדורה / דמויות שונות
שמעון כהן - קפטן הוק
עודד מנשה - ביל / דמויות שונות
שמוליק יפרח - שארקי / ג'ורג' דארלינג / דמויות שונות
יורם גל - רובר / צ'יקו
חנה דרורי קשי - מלכת הפיות (כאורחת)
פיטר פן (נקרא בהפצה הראשונה בישראל, "עלילות פיטר פן") הוא סרט קולנוע מונפש שיצרה חברת וולט דיסני בשנת 1953, סרט האנימציה באורך מלא ה-14 שהפיקה החברה.
הסרט מבוסס על ספרו של הסופר ג'יימס מתיו ברי, "פיטר וונדי".
בהשראת הסרט הופקה סדרת הטלוויזיה "ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא", כמו כן נוצר הזיכיון "פיות דיסני" בכיכובה של טינקר בל, אשר כולל בתוכו ספרים, מגזינים, סרטים ומוצרים נוספים.
באפריל 2023 יצא הסרט "פיטר פן וונדי" שהוא עיבוד לייב אקשן לסרט זה.
העלילה מתחילה בבית משפחת דרלינג בלונדון, בשעות הערב כאשר ההורים מתכוננים ליציאה לבילוי.
הקריין מבהיר בפתיח כי פיטר פן בחר דווקא בבית זה מאחר שחיו בו אנשים שהאמינו בו.
הילדים מייקל וג'ון משחקים בחרבות עץ ומדמים שהם פיטר פן וקפטן הוק באחד מקרבותיהם, עליהם שמעו מן הסיפורים שוונדי, אחותם הבכורה, מספרת להם לפני השינה.
הכלבה ננה, המשמשת כאומנת, מסדרת את החדר המבולגן.
בטרם עזיבת ההורים מודיע מר דרלינג לוונדי לקול מחאתם של הילדים, כי הגיע הזמן שתתבגר ותעבור לישון בחדר אחר, ללא אחיה הקטנים.
כאשר ההורים עוזבים והילדים הולכים לישון מופיעים פיטר פן והפיה שלו טינקר בל.
הם נכנסים מבעד לחלון החדר ומתחילים לחפש אחר הצל של פיטר (שאבד בביקורו האחרון).
לאחר שהם מוצאים אותו מתחילה התגוששות בין פיטר לבין הצל שלו המנסה להימלט, המעירה את וונדי.
פיטר מסביר לה כי הוא מגיע לעיתים ומקשיב מעברו החיצוני של חלון חדרם לסיפורים שהיא מספרת לאחיה אודותיו.
וונדי תופרת את הצל לרגליו של פיטר, ומספרת לו שהיא עומדת להתבגר וזהו הלילה האחרון שלה בחדר הילדים.
פיטר מזמין אותה להצטרף אליו לארץ "לעולם לא", שם הילדים לעולם לא מתבגרים, ולהיות ה"אמא" של הילדים האבודים.
אחיה של וונדי מתעוררים, ופיטר מפזר על שלושת הילדים אבק פיות והם מצליחים לעוף כמותו.
לאחר מכן יוצאת כל החבורה במסע מעופף לעבר ארץ "לעולם לא".
עם התקרבם אל ארץ "לעולם לא", מנסה קפטן הוק, אויבו המושבע של פיטר, ליירט אותם באמצעות ירי תותחים.
פיטר מבקש מטינקר בל להוביל את הילדים למקום המחבוא בעוד הוא נשאר להתמודד עם הוק.
טינקר בל, שלא הייתה כלל מרוצה מהתפתחות היחסים בין פיטר לוונדי מגיעה למקום המחבוא ומספרת לילדים האבודים שפיטר הורה לפגוע בוונדי.
הילדים האבודים מנסים לפגוע בוונדי המתקרבת במעוף דברים שונים והיא נופלת וכמעט נהרגת אך ניצלת ברגע האחרון על ידי פיטר.
פיטר כועס מאוד על טינקר בל, המאשים אותה בבגידה ומודיע לה שהיא מוחרמת.
טינקר בל עפה משם בכעס.
מייקל וג'ון מבלים באי עם הילדים האבודים ונופלים בשבי האינדיאנים.
הצ'יף מאשים את הילדים בחטיפת בתו, טייגר-לילי, ומודיע להם כי אם לא תוחזר, יעלה אותם על המוקד.
בינתיים פיטר לוקח את וונדי לטיול באי ומראה לה את מפרץ בתולות הים.
מסתבר כי קפטן הוק הרשע הוא זה שחטף את טייגר-לילי על מנת שתגלה לו את מקום המחבוא של פיטר.
היא מסרבת, והוא קושר אותה על סלע באגם כך שהגאות תגרום לטביעתה.
פיטר נלחם בהוק, מנצח אותו, ומציל את טייגר-לילי.
בעקבות הצלתה של טייגר-לילי על ידי פיטר הוא זוכה להוקרה מהצ'יף האינדיאני, אשר ממנה אותו לצ'יף, ומעניק לו את השם "הנשר המעופף", ומשחרר את הילדים האבודים.
בינתיים, לאחר שהגיעו אל קפטן הוק שמועות על הסכסוך שפרץ בין פיטר לטינקר בל, הוא שולח את עוזרו הנאמן מר סמי ללכוד את טינקר בל ולהביאה לספינה.
בספינה משכנע הוק את טינקר בל בדברי חלקלקות לגלות את מקום המחבוא של פיטר פן והילדים האבודים.
הוא מבטיח לה לחטוף את וונדי ולהפליג יחד עימה מארץ לעולם לא לעולמים.
טינקר בל מגלה לו את מקום המחבוא של פיטר והילדים (מתחת ל"עץ התליין"), והוא מיד כולא אותה.
בינתיים, במקום המחבוא מתגעגעים וונדי ואחיה הביתה ומחליטים לחזור.
הילדים האבודים, לאחר ששמעו על נפלאותיה של "אמא", מבקשים להצטרף, ווונדי מסכימה.
פיטר מזהיר אותם שאם יעזבו, הם יתבגרו, ולאחר שמתבגרים "אי אפשר להתחרט.
עם צאתם ממקום המחבוא נלכדים הילדים על ידי הוק ואנשיו, ונלקחים לספינת הפיראטים.
הוק מותיר בפתח המחבוא פצצה עטופה כמתנה שעליה כתוב "לפיטר באהבה מוונדי".
בספינת השודדים מנסים השודדים לשכנע את הילדים להצטרף אל הפיראטים ולהפוך לשודדי ים בשירותו של הוק.
הילדים כמעט משתכנעים אך וונדי מונעת זאת מהם ומבטיחה להם שפיטר יציל אותם.
הוק מבהיר כי פיטר עומד להתפוצץ ולא יוכל לעזור להם.
טינקר בל, ששומעת זאת, מצליחה להימלט ומזהירה את פיטר ברגע האחרון לפני הפיצוץ, ומצילה אותו.
בינתיים הוק מבקש להשליך לים את הילדים לאחר שסירבו להצטרף אליו.
וונדי פוסעת ראשונה על גבי הקרש המוליך אל המים, וקופצת, אך פיטר מציל אותה ותופס בה באוויר בטרם פגיעתה במים.
בקרב שמתפתח לאחר מכן מנצחים פיטר והילדים האבודים את הוק והשודדים, הנמלטים מן הספינה.
הוק כמעט נטרף על ידי התנין, אויבו משכבר הימים שטרף את ידו השמאלית (במקומה נותר קרס), ושבבטנו מתקתק שעון שטרף בעבר.
פיטר הופך לקפטן הספינה, וטינקר בל מפזרת אבק פיות על הספינה שממריאה לכיוון לונדון ומחזירה את שלושת האחים לביתם.
כשחוזרים ההורים הביתה, מסתבר כי האב חזר בו מכוונתו להעביר את וונדי לחדר אחר בשביל לאפשר לה להתבגר מאחר ש"אחרי הכול, היא עדיין ילדה".
ההורים מוצאים את וונדי ישנה ליד החלון הפתוח.
היא מספרת להם את חוויותיה, ומודיעה כי בניגוד לילדים האבודים היא "מוכנה להתבגר".
היא מפליגה בסיפוריה אודות החוויות בארץ לעולם לא.
ההורים אינם מאמינים לה, אך לפתע הם מבחינים מבעד לחלון בצלליתה של ספינת הפיראטים מרחפת באוויר במרחק בין העננים (ואולי זה רק שילוב מקרי של עננים היוצרים דמות ספינה).
האב נדהם ונזכר כי הוא ראה מראה זה בעבר בילדותו.
לאור דברי הקריין הפותחים את הסרט, "כל זה כבר קרה בעבר, ויקרה שוב גם בעתיד.
אבל הפעם, זה קרה בלונדון", הפירוש הסביר הוא שג'ורג' ביקר אף הוא בארץ לעולם לא בילדותו.
הסרט מסתיים בתמונת ההורים וונדי חבוקים אל מול החלון מביטים בצללית הספינה המרחפת במרחק לצלילי שיר הנושא.
הילדים האבודים מדובבים בגרסה העברית על ידי עידו מזרחי, אדם נוישטיין, יובל סגל, רותם פלורנטין ויונתן דיין.
סיפור הסרט מבוסס על עלילת הספר והמחזה "פיטר פן" מאת הסופר ג'יימס מתיו ברי.
וולט דיסני ניסה לקנות את הזכויות למחזה כבר משנת 1935. הוא קיבל את הזכויות רק ארבע שנים אחר כך, אחרי שהוא סיכם זאת עם בית החולים של רחוב של הורמונד בלונדון (להם ברי הוריש את הזכויות למחזה).
אולפני דיסני החלו לפתח את עלילת הסרט ולעצב את הדמויות בשנות הארבעים המוקדמות.
דיסני התכוון להוציא לאקרנים את "פיטר פן" אחרי "במבי", אבל מלחמת העולם השנייה שמה את המשך תהליכי ההפקה של הפרויקט בהמתנה.
העיצוב המקורי של הסרט כפי שהוא היה לפני המלחמה שונים מאוד מהתוצר הסופי.
בגרסה המקורית נאנה הכלבה הייתה אמורה לבוא עם הילדים ל'ארץ לעולם לא'.
הגרסה המקורית הייתה גם יותר אפלה.
רק אחרי המלחמה התחילו להפיק את הסרט.
סרט זה היה הסרט המונפש האחרון של דיסני שהופץ דרך חברת RKO.
החל מהסרט שלאחר מכן, "היפהפייה והיחפן", סרטי החברה הופצו רק בואנה ויסטה.
פיטר פירת' הוא שחקן אנגלי הידוע במגוון תפקידים שגילם בסרטי קולנוע וטלוויזיה משנות השבעים ועד שנות האלפיים.
פיטר פירת' נולד בברדפורד, יורקשייר שבאנגליה.
בשנת 1969 כיכב כנער בסדרת הטלוויזיה נערי פלקסטון ומשנת 1970 לשנת 1971 כיכב בסדרת הטלוויזיה "!Here Come the Double Deckers" שהציגה ילדים בתפקידים הראשיים.
פירת' שיחק את סקופר, מנהיג החבורה.
בשנת 1973 כיכב בתיאטרון בלונדון במחזה "אקווס" מאת פיטר שאפר בתפקיד נער בגיל העשרה המטופל על ידי פסיכיאטר.
תפקידו החשוב הראשון כבוגר היה בסרט הטלוויזיה "תמונתו של דוריאן גריי" של ה-BBC, עיבוד לספרו של אוסקר ויילד.
את התסריט כתב ג'ון אוסבורן, ובנוסף לפירת' שיחקו בו ג'רמי ברט וג'ון גילגוד.
הסרט זכה להצלחה רבה ולשבחי המבקרים.
באותה שנה שיחק שוב לצידו של גילגוד בסרט "Aces High", בתפקיד טייס חסר ניסיון של חיל האוויר המלכותי, על רקע מלחמת העולם הראשונה.
בתיאטרון שיחק פירת' במחזה נוסף של שפר, "אמדיאוס", בתפקיד מוצרט לצידו של איאן מקלן כסאליירי.
ב-1977 כיכב פירת' בסרט הקולנוע "אקווס" - עיבוד הקולנועי למחזה "אקווס" - לצידו של ריצ'רד ברטון, באותו תפקיד שגילם בלונדון ובברודוויי.
על תפקידו זה היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית שחקן המשנה, וזכה באותה קטגוריה בפרס גלובוס הזהב.
מכאן הייתה דרכו סלולה להופעה בסרטים נוספים, שהבולט שבהם היה טס של רומן פולנסקי על פי ספרו של תומאס הרדי "טס לבית דרברוויל".
בין הסרטים שהשתתף בהם אחר כך נמנו "When You Comin' Back, Red Ryder", "ערפדי החלל" (1985), "נורת'אנגר אבי" על פי ספרה של ג'יין אוסטן בתפקיד הנרי טילני, "המרדף אחר אוקטובר האדום" (1990), "מלאך לבן" (1993), "פרל הארבור" (2001) וב-2005 שיחק בסרט "כנגד כל הסיכויים".
במקביל לעבודתו בקולנוע המשיך פירת' להופיע בהפקות טלוויזיוניות שונות בתפקידים בולטים בדרמות טלוויזיוניות.
ב-1980 כיכב בסרט המדע בדיוני "The Flipside of Dominick Hide" כנוסע בזמן.
אחרי שנתיים כיכב בסרט ההמשך "Another Flip for Dominick".
החל משנת 2002 הוא מופיע בסדרה הפופולרית "ספוקס", בתפקיד הארי פירס, המשמש כראש מחלקה בסוכנות הביון הבריטית MI5. ב-2004 שיחק בתפקיד פרד הויל בסרט "הוקינג", דרמה של ה-BBC על חייו של סטיבן הוקינג.
פיטר נוויל ליוארד פירס היה זמר טנור אנגלי וחברו לחיים של המלחין בנג'מין בריטן.
פירס למד מוזיקה בקבל קולג', אוקספורד והיה נגן עוגב בהרטפורד קולג', אך עזב לפני קבלת התואר.
בהמשך למד פיתוח קול ושירה במשך שני סמסטרים בקולג' המלכותי למוזיקה.
פיטר פירס פגש את בריטן בשנת 1934, כשהיה חבר ב"זמרי ה-BBC".
פירס ובריטן הופיעו ברסיטל המשותף הראשון שלהם בשנת 1937 בבאליול קולג', אוניברסיטת אוקספורד.
לאחר מכן נסעו יחד לאמריקה.
בשובם, ביצעו יחד את "שבע הסונטות של מיכלאנג'לו" שחיבר בריטן, בוויגמור הול בלונדון, ואחר כך הקליטו אותן לחברת EMI, הקלטתם המשותפת הראשונה.
רבות מיצירותיו של בריטן מכילות תפקיד ראשי לטנור, שנכתב במיוחד בשביל פירס.
בין אלה הנוקטורן, הסרנדה לטנור, קרן וכלי קשת, המזמורים, האופרות "פיטר גריימס" ו"אלברט הרינג" (תפקידים ראשיים), "אוון וינגרייב" (סר פיליפ וינגרייב), "בילי באד" (קפטיין ויר), "טבעת החנק" (קווינט), "מוות בוונציה" (אשנבאך) ושלושת ה"משלים כנסייתיים".
פירס היה שותף לכתיבת הליברית ל"חלום ליל קיץ" ויצר בו אחד מתפקידיו הקומיים המעטים: כפלוט מתקן המפוחים הציג פרודיית דראג של ג'ואן סאת'רלנד בסצנת השיגעון של "לוצ'יה די למרמור".
קולו היה שנוי במחלוקת, יוצא דופן מבחינה ווקאלית, שתואר כ"יבש" ו"לבן".
נאמר עליו, באכזריות, שהיה לו צליל אחד טוב, מי טבעי, טרצה מעל הדו האמצעי, ומשום כך האריה המכרעת של "פיטר גריימס", "עכשיו הדובה הגדולה והפליאדות", כתובה בעיקר על הצליל הזה.
איכות קולו לא התאימה להקלטות, אבל אין ספק, שהצטיינה בארטיקולציה ובגמישות קולית, שבריטן ידע לנצל.
הופעתו הראשונה הייתה במטרופוליטן אופרה באוקטובר 1974 בתפקיד אשנבאך ב"מוות בוונציה".
הוא שר בקביעות בקובנט גארדן ובבתי אופרה אחרים חשובים באירופה ובארצות הברית.
פירס היה גם פרשן בעל שם ללידר של שוברט, על פי רוב עם בריטן כמלווה, והצטיין כמטיף (תפקיד האוונגליסט) בפאסיונים של באך.
פירס קיבל תואר אבירות ב-1978.
פיטר פירס נקבר בחצר הקבורה של כנסיית סיינט פיטר וסיינט פול באלדבורג, סאפוק, אנגליה, וקברו צמוד לזה של בנג'מין בריטן.
פיטר קלייבר קאלן הוא מדבב קנדי.
הוא מוכר בזכות קולו של אופטימוס פריים מתוך סדרת האנימציה "הרובוטריקים" של שנות ה-80 של המאה ה-20, ושל המכונית בעלת הבינה המלאכותית KARR בסדרת הטלוויזיה "אביר על גלגלים".
החל משנת 2007, קאלן שב לדבב את דמותו של פריים בסרט הלייב אקשן "רובוטריקים" ובסרטים שבאו בעקבותיו.
קאלן נולד במונטריאול, קוויבק להנרי ומיוריאל קאלן, ולו שני אחים ואחות - מיקאלה, סוני ולארי.
הוא למד בבית ספר קתולי בקינגסטון, אונטריו, והיה בין בוגרי המחזור הראשון של בית הספר לתיאטרון הלאומי של קנדה בשנת 1963. אחיו לארי היה קפטן בדימוס בחיל הנחתים של ארצות הברית, והיווה למקור ההשראה לדמותו של אופטימוס פריים.
קאלן החל את הקריירה שלו בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 כשחקן בתוכנית טלוויזיה לילדים, שם הופיע כאסטרונאוט קנדי-צרפתי.
הוא חידד את כישורי הדיבוב שלו כשעבד כשדרן וקריין פרסום בתחנת רדיו במונטריאול.
בין השנים 1971–1974 השתתף בקביעות בתוכנית הבידור של סוני ושר.
בראיון עמו, קאלן נזכר במבחן הבד שנעשה לו לתפקיד דיבוב דמותו של מנהיג הרובוטריקים הטובים אופטימוס פריים בברבנק, קליפורניה.
כאשר קרא את התקציר לדמות, הוא זיהה שמדובר בהזדמנות פז ונזקק לעצה מאחיו לארי, שאמר לו: "פיטר, אל תהיה כוכב הוליוודי, תהיה גיבור אמיתי.
גיבורים אמיתיים לא צועקים ומתנהגים קשוח.
הם חזקים מספיק בשביל להיות עדינים, מלאי חמלה והבנה.
בהמשך הוא גילה מסוכנו שלא רק שזכה בתפקיד דמותו של אופטימוס פריים, אלא גם של איירונהייד.
קאלן ציין שאופטימוס פריים היה תפקיד הדיבוב החביב עליו ביותר, ושהוא ביסס את קולו של מנהיג הרובוטריקים על אחיו הבכור לארי, ששירת בווייטנאם.
"כשהוא חזר הבייתה, יכולתי לראות בשינוי שבו.
הוא היה שקט יותר, והיה אדם וגיבור עבורי.
לא הייתה לי הזדמנות לבצע עבודה של גיבור-על, וכשההזדמנות הגיעה, הקול הנכון פשוט יצא ממני ונשמעתי כמו אופטימוס".
לדבריו, לא היה לקאלן מושג לפופולריות של פריים עד למותה של הדמות בסרט משנת 1986, וזאת משום שהאולפנים מעולם לא נתנו לו מכתבי מעריצים מילדים, שמיועדים לאופטימוס.
מותו של אופטימוס פריים הוביל לגל תגובות שהפתיע את מפיקי התוכנית.
הם החיו מחדש את הדמות בפרק אחד בעונה השלישית של הסדרה, שנקרא בשם Dark Awakening ("התעוררות אפלה").
במקור הייתה זו אמורה להיות הופעתו האחרונה, אך כשבקשות המעריצים המשיכו, הופק פרק כפול בשם The Return of Optimus Prime ("שובו של אופטימוס פריים").
בנוסף, קאלן שב לדבב את הדמות בסדרות המשך כדוגמת "רובוטריקים פריים" ו"רובוטריקים במסווה".
לקאלן הוצע לשוב ולדבב את קולו של אופטימוס פריים בסדרת האנימציה "רובוט צ'יקן", אולם בניגוד לחברו פרנק ולקר (שדיבב את מגהטרון), קאלן לא היה מעוניין לצחוק על דמותו של פריים, שהייתה אצילה וסמכותית.
בשנות השמונים והתשעים השתתף קאלן כמדבב במספר סדרות טלוויזיה, נוסף לסדרת "הרובוטריקים".
קאלן השאיל את קולו לא רק לסדרות טלוויזיה וסרטים, אלא גם קדימונים רבים לפרסומות וסרטי קולנוע וכן משחקי מחשב.
הוא דיבב את דמותו של דמותג חברת נינטנדו מריו בסדרת האנימציה "דונקי קונג" המבוססת על משחק הווידאו, והיה המדבב הראשון של הדמות.
מאוחר יותר שימש כקריין בהקלטות של קטעי מוזיקה שונים, וכן במשחקי מחשב של חברת Blizzard Entertainment.
קאלן שב לדבב בשנית את קולו של KARR בפרק בסדרת אביר על גלגלים החדשה ששודר ב-21 בינואר 2009.
קאלן נשוי ולו ארבעה ילדים ושלושה נכדים.
הוא חבר קרוב של שותפו לעבודה בסדרת הרובוטריקים פרנק וולקר.
בכנס החובבים בוט-קון 2010, קאלן נבחר לאחד מארבעת המדבבים שנכנסו להיכל התהילה של הרובוטריקים בזכות עבודת הדיבוב שלו.
שלושת האחרים הם פרנק ולקר (קולו של מגהטרון), כריס לאטה (קולו של סטארסקרים) ודן גילבזן (קולו של באמבלבי).
כמו כן, הופעתו של קאלן בסדרת האנימציה "רובוטריקים פריים" זיכתה אותו במועמדות לפרס אמי לשנת 2011.
בספטמבר 2014, קאלן הטביע את חותמו בטקס להנצחת דמותו של אופטימוס פריים בתיאטרון הסיני של גראומן הממוקם בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פיטר פייג' הוא שחקן, תסריטאי ובמאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, שנודע בעיקר בשל תפקידו בסדרת הדרמה הפופולרית "הכי גאים שיש" (2000–05) בתור אמט הניקט.
פיטר פייג' נולד ב-20 ביוני 1969 בעיירה ווסט הרטפורד (אנ'), קונטיקט, שנמצאת כשמונה ק"מ מערבית לבירה הרטפורד.
הוא סיים בהצטיינות את לימודיו בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת בוסטון עם תואר ראשון באמנויות יפות.
פייג' הוא הומוסקסואל, אך שומר על מערכות היחסים שלו פרטיות.
פיטר נודע בשל תפקידו בסדרה "הכי גאים שיש" בתור אמט הניקט.
תפקידיו הטלוויזיוניים כוללים הופעות מרובות בתור שחקן אורח בסדרות כמו: "ויל וגרייס", "הזמן של חייך", "חברות" ו"קרוליין בעיר".
האודישן הראשון שלו בלוס אנג'לס זיכה אותו בתפקיד אורח בסדרה "פתאום סוזן".
פיטר בילה את קיץ 2004 בהופעה ב"תגיד דוד" עם השחקנים קייטי נג'ימי, אנטוני קלארק, מלאני לנסקי וגבריאלה יוניון.
הוא גם השתתף בהפקתו שלזוכה פרס הטוני דון מקקלר "ילד כוכב" עם ג'ניפר ג'ייסון לואין ודייב פולאי.
סרטים אחרים בהם השתתף היו " אמריקה שלנו" בהפקת "Showtime" (שהציג בפסטיבל סאנדנס 2002), הסרט ההודי "פופ" וסרטים קצרים זוכי פרסים כמו "ארבעתנו" ו"הירייה".
בנוסף להיותו שחקן מפורסם, פיטר הופיע בתיאטראות מקומיים ברחבי ארצות הברית.
הפרימיירות החשובות ביותר נערכו ב"לה הויה פלייהאוס", "פורטלנד סנטר סטייג'" ו"פלירייטס הוריזונס".
הוא הופיע כמעט בכל ז'אנר במשחק, מייווני לשייקספיר למשחק אמריקאי עכשיו.
מחזות בהשתתפותו כוללים את "חלום ליל קיץ", "המתחרים", "מרגל חשאי", "אתה איש טוב, צ'ארלי בראון" ו"פנטופיליה" מחזה לשני אנשים שנכתב ובוצע על ידי אברהם היגינבטום.
+שנהסרטתפקידהערות1999PopניקThe Joyridersמלצר2004Childstarטים2005Say Uncleפול ג'ונסוןגם במאי, תסריטאי ומפיק2007כוכב הפינג פונג (אנ')ג'רלד2008Leaving Barstowהתקליטןגם במאי2012Annie and the Gypsyרוג'ר2013Birthday Cakeסקוט גרין
+שנהסדרהתפקידהערות1996Nowhere Manמגויס #4פרק: "Heart of Darkness"1997סוף סוף סוזן (אנ')ניל פומרנץפרק: "Next Stop, Heaven"1998קרוליין בעיר (אנ')רוברטפרק: "Caroline and the Paper Chase"1999לא לבושה (אנ')קירק5 פרקיםויל וגרייסרוג'ר א'ונילפרק: "Whose Mom Is It Anyway?"2000Movie Starsניקפרק: "He's Reese.
יוצר ומפיק בפועלהמפענחתריקיפרק: "Old Money"2011בונזדארן הרגרייבפרק: "The Bikini in the Soup"2013–2018משפחת פוסטריוצר, במאי, תסריטאי ומפיק בפועל2015Tutמיני-סדרה
תסריטאי2018Where the Bears Areבנטלי / צלם זמניסדרת רשת; 6 פרקים2019–הווהצרות טובותיוצר, במאי, תסריטאי ומפיק בפועל2020–2023תחנה 19קופרפרק: "Bad Guy" (2020)
תסריטאי הפרק: "Get It All Out" (2023)2020כשהארי פגש את סםקייסיסרט טלוויזיה של Freeform
גם במאי, תסריטאי ומפיק בפועל2021Rebelקרסטין ווקלברג2 פרקים
פיטר צ'ייני היה סופר מתח בריטי שכתב בעיקר בין 1936 ל-1951. ספריו עובדו בחלקם לסרטים - גיבור ספריו, למי קושן (Lemmy Caution), סוכן FBI אמריקאי ציני וקשוח, נלקח על ידי במאי הסרטים הצרפתי ז'אן-לוק גודאר כדמות בסרטו אלפאוויל.
מגיבורי ספריו הנוספים של צ'ייני: סלים קאלאהן (אנגלית Slim Callaghan), בלש פרטי הפועל בלונדון.
למרות שספריו נמכרו במיליוני עותקים בחייו, עבודתו של צ'ייני כמעט ונשכחה בימינו וספריו אינם מודפסים עוד מזה זמן רב.
עבד ככתב משטרתי וחוקר פשיעה ועד שהפך לסופר מותחנים חי חיי עוני.
החל מ-1936 כשפרסם את ספרו הראשון "איש זה מסוכן" בכיכובו של למי קושן ובהמשך את ספרו "התליין הממהר" ב-1938, בכיכובו של סלים קאלאהן החלה הקריירה הספרותית שלו.
פרסומם הוביל לקריירה מוצלחת כסופר מותחנים וצ'ייני זנח את עיסוקיו האחרים.
כחוקר יסודי, אסף צ'ייני חומר רקע רב על תיקי פשע ששימש אותו כרקע לעלילות ספריו.
ב-1941 במהלך הבליץ על לונדון נשרפה ספריתו שכללה מאות תיקי פשיעה אך לאחר המלחמה המשיך צ'ייני וצבר חומר רב נוסף שהמשיך לשמש אותו בכתיבתו.
צ'ייני נהג להכתיב את עבודותיו למזכירתו, לעיתים תוך שהוא מציג בפניה את הפעולות המסופרות, והיא הייתה מעלה זאת על הכתב.
צ'ייני חי מבחינות רבות כמו גיבורי ספריו - "חיים על הקצה", עבודה מאומצת, חוסר דאגה לבריאות והזנחה כללית, שהובילו לבסוף למותו בגיל צעיר.
גיבור ספריו, למי קושן, סוכן FBI קשוח וציני, הונצח על ידי שחקן הקולנוע הצרפתי אדי קונסטנטין במספר עיבודים קולנועיים.
ספריו נקראו בקלילות, העלילה מהירה וסוחפת והדיאלוגים שנונים וחדים.
מעריציו בני ימינו מתקשים להשיג את ספריו שאינם מודפסים עוד.
בישראל תורגמו בשנות השישים מספר רב מספריו בהוצאת מ.
This Man is dangerous (1936 - תורגם לעברית כ "איש זה מסוכן"
פיטר פן 2 הוא סרט ההמשך משנת 2002 של הסרט "פיטר פן".
הסרט השני מציג את סיפורה של ג'יין, בתה של וונדי, אשר אינה מאמינה בפיטר פן (בניגוד לסרט הקודם שבו הוריה של וונדי אינם מאמינים בפיטר פן והיא כן, בסרט זה וונדי מאמינה בפיטר פן אך ג'יין בתה לא).
כשג'יין מגיעה לארץ לעולם לא היא מתחילה להאמין אט אט בפיטר פן.
הסרט מתרחש בזמן מלחמת העולם השנייה, ג'יין (בתה של וונדי) ילדה אשר חושבת את עצמה למבוגרת ואינה מאמינה בפיטר פן ובאגדות מחליטה לקנות לאחיה הקטן דניאל (אשר מאמין בפיטר פן) גרביים, המתנה משקפת את אופייה המעשי של ג'יין.
המתנה אינה משמחת את דניאל אך ג'יין בכל זאת מרגישה גאה במתנה השימושית.
וונדי, מחליטה לשעשע את דניאל בכך שמספרת לו סיפור על פיטר פן דרך הגרביים ומצליחה בכל זאת להפוך את מתנתה של ג'יין למהנה (הסיפור משעשע את הילד בדיוק כמו ששיעשע את אחיה של וונדי בסרט הראשון).
בגלל מלחמת העולם השנייה ג'יין ואחיה נאלצים לעבור לכפרים לשם ביטחונם, וונדי מבקשת מג'יין להמשיך לספר לאחיה סיפורים על פיטר פן מפני שהם עוזרים לו להפיג את המתח, אך ג'יין אינה מוכנה לעשות זאת.
בלילה שלפני המעבר ג'יין נחטפת על ידי קפטן הוק שחושב שחטף את וונדי (הוא אינו יודע שוונדי התבגרה כי בארץ לעולם לא אף אחד לא גדל), קפטן הוק זורק את ג'יין לים ופיטר, שחושב שהיא וונדי, נחלץ להצילה.
בהמשך הזמן ג'יין צריכה לבחור האם להאמין בפיטר פן ולסמוך עליו או לעזור לקפטן הוק להשיג את האוצר שלו והוא בתמורה יחזיר אותה ללונדון, היא בוחרת להאמין לפיטר, והוא אף הופך אותה להיות "הילדה האבודה" הראשונה.
פיטר פן (דורון בן-עמי): דמותו של פיטר נשארת דומה והוא ממשיך לחיות בארץ לעולם לא, לאט לאט הוא מסביר לג'יין איך צריכים לחיות בארץ חסרת דאגות כמו ארץ לעולם לא ומנהיג את הילדים האבודים.
קפטן הוק (אוהד שחר): הפיראט הלא יוצלח ממשיך לנסות להרוג את פיטר פן יחד עם אנשיו, בדרך שלו להצלחה הוא רוכש את אמונה של ג'יין.
טינקר בל: הפיה הקנאית נשארה עם פיטר והיא ממשיכה לקנא בג'יין בדיוק כפי שקינאה בוונדי.
במהלך הסרט טינקר בל כמעט מתה מפני שג'יין אמרה שאיננה מאמינה בפיות.
הילדים האבודים: משחקים את אותו התפקיד כמו בסרט הקודם, סוג של חיילים של פיטר שמקשיבים לכל מה שהוא אומר.
הם מדריכים את ג'יין בארץ לעולם לא.
וונדי (לימור שפירא): בסרט, לאחר 20 שנה מהתרחשות הסרט הראשון, מוצגת וונדי כנשואה ואם לג'יין ודניאל.
בסוף הסרט פוגשת וונדי בפיטר, כשזה אומר לה: "וונדי ..
ממש השתנית." והיא עונה: "לעולם לא", למרות גילה, וונדי עדיין ממשיכה להאמין בפיטר פן וב"ארץ לעולם לא" ולהנחיל אמונות וסיפורים אלו לילדיה.
מיסטר סמי (אלברט כהן): המשרת הטיפש של הוק מוצג יותר בור בסרט הזה מאשר בסרט הקודם, ממשיך להיות משרתו של הוק.
ג'יין (אניה בוקשטיין): בתה של וונדי שחושבת שהיא מבוגרת, היא אינה מאמינה בפיטר פן עד שמגלה את האמת, במהלך הסרט היא עושה עסקה עם קפטן הוק (מסגירה את האוצר לידיו) וכמעט גורמת למותה של טינקר בל.
ננה דו: הכלבה של ג'יין.
לכלבה של וונדי קראו "ננה" ההוספה של "דו" מעידה על כך שננה דו זאת בוודאי בתה של ננה.
דניאל (ליאנה עיון): אחיה של ג'יין.
הוא מאמין בפיטר פן וכועס מאוד על ג'יין שאומרת שפיטר לא קיים.
אדוארד (עפרון אטקין): בעלה של וונדי ואבא של ג'יין ודניאל.
שנשלח לצבא הבריטי ולעזור להם במלחמת העולם השנייה, כדי לעצור את הפצצות.
התמנון: התמנון משחק את תפקידו של התנין - רצון עז לאכול את הוק והוא עושה הכל בשביל זה.
כשרואים קטעים מנקודת המבט של התמנון בני האדם מוצגים כדגים שמעוררים את התיאבון של התמנון.
פרדריק ג'ורג' פיטר אינגל פינץ' היה שחקן קולנוע אוסטרלי יליד אנגליה.
זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א על תפקידו בסרט "רשת שידור" בשנת 1976. פינץ' היה שחקן הקולנוע הראשון שזכה בפרס האוסקר לאחר מותו, השני היה הית' לדג'ר שזכה ב-2008; שניהם אוסטרלים.
פינץ' נולד בלונדון, בנם של כימאי ומטפס הרים אוסטרלי בשם ג'ורג' פינץ' (אשר ניסה לטפס על האוורסט במשלחת הראשונה ביחד ג'ורג' מאלורי) ושל אלישיה גלאדייס פישר הבריטית, הוריו של פינץ' התגרשו כאשר היה בן שנתיים.
כשהגיע לגיל 40 נחשף לעובדה שג'ורג' פינץ' אינו אביו הביולוגי, ושאביו האמיתי היה חייל בצבא ההודי.
במשמורת על הילד זכה ג'ורג' ופיטר נלקח מאמו ועבר לגור עם "סבתו" לורה פינץ' בהודו ובצרפת, לפני שנסע בגיל 10 לאוסטרליה לגור עם דודו בסידני.
למד במוסדות לימוד צרפתיים עד לגיל 10 ולאחר מכן בתיכון מקומי בסידני.
לאחר שסיים את לימודיו החל להופיע עבור במאית התיאטרון האוסטרלית דוריס פיטון, הופיע במופע הוודוויל "Royal Easter Show" השנתי שהופק לקראת חג הפסחא.
בעקבות המלצות שקיבל עבר פינץ' לשדר ברדיו האוסטרלי ולאחר מכן גם השתתף בסדרת דרמה.
את כישוריו גילה שחקן הקולנוע לורנס אוליבייה שהזמין אותו להופיע על בימות התיאטרון בלונדון.
פינץ' סבל מפחד במה ולכן החליט לנטוש את התיאטרון ועבר בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 לסרטים אוסטרלים כגון: "העכברים של טובורק", "הרכבת של אבנט" ו"מצאתי מכלאה".
עבר להוליווד ב-1950 והשתתף בסרט "סיפור מיניבר", ב-1956 קיבל תפקיד גדול ראשון בעיבוד הקולנועי "עיירה כמו אליס" עליו קיבל את פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, באותה שנה הופיע בסרט המלחמה הבריטי "הקרב על נהר פלאט".
ב-1959 זכה לתפקיד מרכזי בדרמה של פרד זינמן "סיפורה של נזירה", שם גילם את ד"ר פורטונטי.
בתחילת שנות ה-60 זכה בשני פרסי באפט"א, פרס MIFF ופרס דב הזהב לשחקן הטוב ביותר במסגרת פסטיבל ברלין על הופעותיו הראשיות בסרטים "משפטי אוסקר ויילד" ו"אין אהבה לג'וני".
שיחק בסרט ההרפתקאות "מעוף הפניקס" בדמותו של קפטן האריס, בדרמה התקופתית של ג'ון שלזינגר "הרחק מן ההמון הסוער" ובדרמה הבריטית "אוכל הדלעת".
שיתוף הפעולה השני של פינץ' ושל הבמאי ג'ון שלזינגר היה ב-1971 בסרט "יום ראשון הארור", עבורו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב וזכה בפרס הבאפט"א הרביעי שלו.
בסרט הופיע פינץ' כד"ר דניאל הירש, רופא יהודי הומו מזדקן החולם על נסיעה משותפת ליוון עם אמן צעיר המנהל מערכת יחסים מקבילה עם גרושה בשם אלכס גרווייל (גלנדה ג'קסון).
ב-1976 השתתף בתפקיד ראשי בסאטירה של סידני לומט "רשת שידור", תפקידו בסרט היה הווארד ביל מנחה תוכנית הטוק שואו "חדשות הערב" אשר מפוטר בבושת פנים מתפקידו, מאבד את שפיותו והופך למטיף כנגד התקשורת.
פינץ' נפטר ב-14 בינואר 1977 מהתקף לב בבית מלון בברלי הילס, כשבועיים לפני שהופעתו זיכתה אותו בפרס גלובוס הזהב וכחודשיים לפני טקס האוסקר בו הפך השחקן האוסטרלי הראשון בהיסטוריה שזוכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לאחר מותו.
את הפרס עלתה לקבל אלמנתו אלנתה פינץ'.
עוד לפני מותו זכה לגלם את דמותו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין בסרט "פשיטה על אנטבה", המתאר את סיפורו של המבצע של סיירת מטכ"ל "מבצע יונתן", הופעתו זיכתה אותו במועמדות לפרס אמי.
היה נשוי שלוש פעמים במהלך חייו: נישואיו הראשונים היו לבלרינה הרוסייה תמרה טשינרובה, השניים היו לשחקנית הדרום אפריקאית יולנדה טרנר.
פינץ' נישא בפעם השלישית למייביס "אלתה" בארט.
לטענתה של השחקנית ויויאן לי הוא ניהל עמה רומן במהלך הסרטת הסרט "הליכת פיל".
לפינץ' ארבעה ילדים משלושת נישואיו.
נקבר ב"בית הקברות הוליווד לנצח" שבהוליווד, לוס אנג'לס.
הסיפור על רובין הוד והגבירה מארי (1952)
הגרף שפיי (אודות קרב נהר לה פלטה) (1956)
נערה עם עיניים ירוקות (1964)
הרחק מן ההמון הסוער (1967)
פיטר מארק אנדרו פיליפס הוא הנכד הראשון של המלכה אליזבת השנייה, ומספר 19 בסדר הירושה לכתר הבריטי.
פיליפס נולד בבית החולים סנט מרי בפדינגטון, לונדון, כבנם הבכור של אן, הנסיכה המלכותית ושל בעלה לשעבר, קפטן מארק פיליפס.
אחותו, זארה פיליפס, נולדה 4 שנים אחריו.
לפיליפס שתי אחיות נוספות שנולדו לאביו משתי נשים שונות.
בתור נכדה של המלכה מצד בתה (ולא בנה), פיליפס אינו נושא כל תואר מלכותי.
בילדותו אף ביקשה אמו שלא יינתנו לילדיה תארים וחובות מלכותיים.
בדומה לאחותו, פיליפס למד באוניברסיטת אקסטר.
כשסיים את לימודיו בשנת 2000, עבד בקנדה עבור מותג המרוצים Williams F1, שם פגש את מי שעתידה להיות אשתו, השחקנית אוטום קלי.
לאחר שקלי המירה את דתה והפכה מנצרות קתולית לאנגליקנית, השניים נישאו בארמון וינדזור ב-17 במאי 2008.
פיליפס עובד כמנהל בבנק המלכותי של סקוטלנד.
במסגרת עבודתו התגוררו בני הזוג בהונג קונג, וכיום הם חיים בלונדון.
ב-29 בדצמבר 2010 נולדה בתו הבכורה של פיליפס ונינתה הראשונה של המלכה אליזבת, סוואנה פיליפס.
ב-2012 נולדה בתו השנייה, אילה (Isla).
פיטר פצ'ינלי הוא שחקן אמריקאי, אשר ידוע בזכות תפקידו כקארלייל קאלן בסדרת סרטי "דמדומים".
פצ'ינלי נולד בקווינס להורים איטלקיים, אמו ברונה, הייתה עקרת בית, ואביו פיירינו מלצר.
שני הוריו מטרנטו שבצפון איטליה.
הוא חונך כקתולי ולמד בבית ספר קתולי בניו יורק.
הוא למד משחק בבית הספר "Atlantic Theater Company" שבניו יורק.
הסרט הראשון שבו השתתף פצ'ינלי היה "אנג'לה" שיצא בשנת 1995. באותה השנה השתתף גם בסרט הטלוויזיה "מחיר האהבה" והתארח בפרק בסדרה "חוק וסדר".
בשנת 1996 שיחק עם אשתו לעתיד ג'ני גארת' בסרט הטלוויזיה "רומן לא גמור".
בעקבות השתתפותו בסרטים אלו הוא השתתף בסדרות וסרטים נוספים.
בשנת 2002 הוא שיחק בסרט "מלך העקרבים".
ב-2004 פצ'ינלי שיחק בסדרה "עמוק באדמה" של HBO וב-2007 החל לשחק בסדרה Damages בערוץ FX.
ב-2008 השתתף בסרט "למצוא את אמנדה" ובסרט "דמדומים", בתפקיד קארלייל קאלן, המבוסס על ספרה של סטפני מאייר, בעל אותו שם.
ב-2009 השתתף בסרט השני בסדרת סרטי דמדומים, "דמדומים 2: ירח חדש".
באותה שנה הוא החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "האחות ג'קי את ד"ר פיץ' "קופ" קופר.
ב-2010 שיחק בסרט השלישי בסדרת סרטי דמדומים, "דמדומים 3: ליקוי חמה".
בשנת 2014, הוא שיחק בסרט "הקפאה" בכיכובו של דילן מקדרמוט.
בשנת 2015 הוא שיחק את מקסוול לורד בסדרה סופרגירל.
בשנת 1995 פצ'ינלי פגש את ג'ני גארת' על הסט של סרט הטלוויזיה "רומן לא גמור".
במרץ 2012 פצ'ינלי הגיש בקשה לגירושים, וביוני 2013 השניים התגרשו סופית.
ב-2012 החל פצ'ינלי לצאת עם השחקנית ג'יימי אלכסנדר, אותה פגש על הסט של הסרט "לוסיז".
פיטר פן היא סדרת הנפשה ממוחשבת, אשר מבוססת על ספר בעל אותו שם מאת ג'יימס מתיו ברי.
הסדרה שודרה לראשונה ב-22 בדצמבר 2012, כאשר הופקו לה 2 עונות בעלות 26 פרקים כל אחת.
בישראל הסדרה החלה את שידוריה בדיבוב עברי ב-23 בינואר 2013 בערוץ הילדים.
העונה השנייה לא שודרה בארץ.
הסדרה מתמקדת בעלילותיו של הילד הנצחי פיטר פן, הלוקח את ילדי משפחת דארלינג למגוון הרפתקאות בארץ לעולם לא.
פיטר פן (דניאל מורשת) - ילד מעופף, שאינו מתבגר לעולם.
וונדי דארלינג (שירה נאור) - אחותם הגדולה של ג'ון ומייקל.
ג'ון דארלינג (אייל לייבין) - אחיה של ונדי.
מייקל דארלינג (שקד פרסי) - אחיה הצעיר של ונדי.
טינקר בל (ספיר דרמון) - פיה, ידידתו של פיטר פן.
הילדים האבודים (בייבי, סינתיה, צ'אבס, סטרינגבין, מירה, מאיה) (טליה ברקאי, עדן גמליאל, איטן גרינברג, גיא רושיניאק, מייה קדוש, שחר קדוש בהתאמה) - ילדים שפיטר פן לקח תחת חסותו.
לילי נמר (טייגר לילי, "חבצלת הנמר") (טליה ברקאי) - אינדיאנית טובת לב, ביתו של הצ'יף.
קפטן ג'יימס הוק (צביקה פורמן): שודד ים מרושע, אויבו המושבע של פיטר פן.
סמי (מולי שולמן): שודד-ים שמנמן, יד ימינו של קפטן הוק.
שודדי הים (ג'ייק, דאגאן, צ'ולון, אסבג'ורן וג'ארו) (ליאור חקון, דניאל מגון, סער בדישי, גיא רושיניאק, ערן מור בהתאמה) - צוות הספינה, פקודיו של קפטן הוק.
הצ'יף האינדיאני - אביה של לילי נמר.
נחשתנין - חציו נחש וחציו תנין.
מבוסס על התנין המתקתק של קפטן הוק.
גברת דארלינג (ענת ניב) - אמם החד-הורית של וונדי ג'ון ומייקל.
סנטה קלאוס - הופיע בפרק חג המולד.
פיטר פרייזר היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-24 בין השנים 1940–1949. פרייזר נבחר לתפקידו כשבעה חודשים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ונשאר בתפקידו כמעט עשור שלם.
הוא נחשב על ידי ההיסטוריונים כדמות מרכזית בהיסטוריה של מפלגת הלייבור של ניו זילנד ותקופת כהונתו היא הארוכה ביותר מבין אלה של כל ראשי הממשלה מטעם מפלגה זו.
עד היום תקופת כהונתו היא הרביעית באורכה מבין כל ראשי ממשלת ניו זילנד לדורותיהם.
פיטר פרייזר נולד בכפר קטן בשם Hill of Fearn, ליד העיירה טיין שבהיילנדס של סקוטלנד.
הוא קיבל חינוך בסיסי, אך עזב את בית הספר עקב מצבה הכספי הקשה של משפחתו.
למרות שבתחילה הוא עבד כשוליה של נגר, הוא נטש בסופו של דבר את המקצוע הזה עקב בעיית ראייה.
בשלב מאוחר יותר של חייו, כשהוא התמודד עם בעיה קשה של קריאת מסמכים רשמיים, הוא עמד על כך שיוגשו לו דיווחים בעל פה ולא דיווחים כתובים.
לפני שראייתו התדרדרה עוד יותר, הוא קרא רבות, במיוחד את כתביהם של סוציאליסטים כמו קייר הארדי ורוברט בלטצ'פורד.
פרייזר היה פעיל פוליטית כבר מגיל צעיר.
בגיל 16 הוא קיבל את משרת מזכיר האגודה הליברלית המקומית ושמונה שנים לאחר מכן, ב-1908, הא הצטרף למפלגת הלייבור העצמאית.
ב-1910, בגיל 26, לאחר שחיפש תעסוקה בלונדון, החליט פרייזר להגר לניו זילנד.
הבחירה בניו זילנד התקבלה בליבו מתוך אמונה שזוהי ארץ בעלת רוח מתקדמת.
בהגיעו לאוקלנד הוא החל לעבוד כסור בנמל והחל להיות פעיל בפוליטיקה של האיגודים המקצועיים והצטרף למפלגה הסוציאליסטית של ניו זילנד.
פרייזר היה פעיל במסע הבחירות של מייקל ג'וזף סאבג' כמועמד הסוציאליסטי לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של אוקלנד-מרכז.
הוא גם היה מעורב בפעילותה של פדרציית העובדים של ניו זילנד, שאותה הוא ייצג במהלך שביתת הכורים בעיר ואהי ב-1912. זמן קצר לאחר מכן הוא עבר לולינגטון.
ב-1913 הוא השתתף בהקמתה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של ניו זילנד ובמהלך אותה שנה, במסגרת פעילותו באיגודים המקצועיים, הוא נעצר באשמת הפרות סדר.
בהיותו במעצר, שלא הוביל לאישומו בשוב האשמות רציניות, הוא שינה את האסטרטגיה האישית שלו.
הוא נטש את הפעולה הישירה ועבר לפעולה פרלמנטרית.
עם כניסתה של בריטניה למלחמת העולם הראשונה, התנגד פרייזר בתקיפות להשתתפותה של ניו זילנד בה.
זאת עקב דעתו, שאותה הוא חלק עם רבים מהוגי הדעות מהשמאל, שהמלחמה נחשבה לדעתם למלחמה אימפריאליסטית, שנפתחה עקב אינטרסים לאומיים יותר מאשר בשם ההגנה על עקרונות.
ב-1916 היה פרייזר מעורב בהקמתה של מפלגת הלייבור של ניו זילנד, שקלטה רבים משרידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
החברים בחרו את הארי הולנד כמנהיג המפלגה החדשה.
בין מקימי המפלגה נמנה גם מייקל ג'וזף סאבג', בעל בריתו של פרייזר מימי המפלגה הסוציאליסטית.
מאוחר יותר באותה שנה, נעצרו פרייזר וחברים נוספים במפלגה באשמת המרדה.
האשמה זו באה בעקבות התבטאויותיהם כנגד המלחמה, בעיקר בעד ביטולו של גיוס החובה.
לאחר שחרורו מהכלא, עבד פרייזר כעיתונאי בעיתון המפלגה הרשמי.
כמו כן הוא חידש את פעילותו במפלגה, בתחילה כמנהל מסע הבחירות של הארי הולנד.
בבחירות הביניים של 1918 במחוז ולינגטון-מרכז, נבחר פרייזר עצמו לפרלמנט.
עד מהרה הוא הצטיין בפעילותו נגד השפעת הספרדית, שהוא היה אחד מניצוליה.
ב-1 בנובמבר 1919, שנה לאחר בחירתו לפרלמנט, נשא פרייזר לאישה את ג'נט קמפ לבית מונרו מגלאזגו, פעילה פוליטית בעצמה.
השניים היו נשואים עד למותה של ג'נט ב-1945, חמש שנים לפני מותו של פרייזר.
הם לא הולידו ילדים, למרות שלג'נט היה בן מנישואיה הראשונים לג'ורג' קמפ.
בשנותיו הראשונות בפרלמנט גיבש פרייזר את אמונותיו הפוליטיות.
למרות שבתחילה הוא התלהב ממהפכת אוקטובר ברוסיה וממנהיגיה הבולשביקים, הוא התנער מהם זמן קצר לאחר מכן ובסופו של דבר הוא היה אחד התומכים הראשיים להרחקתם של הקומוניסטים משורות הלייבור.
מחויבותו לפעילות פרלמנטרית במקום לפעולה ישירה נעשתה מוצקה יותר והוא היה לגורם ממתן שהשפיע על רבים מצעדי המדיניות של מפלגת הלייבור.
דעותיו של פרייזר היו לעיתים קרובות מנוגדים לאלה של הארי הולנד, שעדיין שימש כמנהיג המפלגה, אך המפלגה עברה בהדרגה לגישה הרחוקה יותר מהצד השמאלי של הקשת הפוליטית.
ב-1933 מת הולנד ותפקיד המנהיג התפנה.
פרייזר התמודד על התפקיד אך בסופו של דבר הפסיד לסאבג', סגנו של הולנד.
פרייזר היה לסגן מנהיג המפלגה החדש.
בעוד שסאבג' ייצג דעות פחות מתונות בהשוואה לאלו של פרייזר, הוא עדיין חסר את האידאולוגיה הקיצונית של הולנד.
בשעה שהלייבור ניסתה להציע תדמית "רכה" יותר ובשעה שהקואליציה הליברלית נאבקה עם ההשפעות של השפל הגדול, הצליחה מפלגת הלייבור בהנהגתו של סאבג' לנצח בבחרות הכלליות של 1935 ולהרכיב את הממשלה הראשונה מטעמה.
בממשלת הלייבור החדשה קיבל פרייזר את תפקיד שר החוץ, השר לענייני טריטוריות האיים, שר הבריאות, שר החינוך, שר הימייה ושר המשטרה.
הוא הוכיח את עצמו כשר פעיל מאוד, עבד לעיתים קרובות 17 שעות ביממה, שבעה ימים בשבוע.
הוא גילה עניין מיוחד בחינוך, תחום שהוא החשיב חיוני עבור הרפורמה החברתית.
כאשר הוא מינה את צ.
ביבי לתפקיד במשרד החינוך, הוא רכש לעצמו בעל ברית רב ערך לביצועם של הרפורמות.
פרייזר גם היה הכוח המניע מאחורי חקיקתו של חוק הביטוח הלאומי של 1938.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, היו כבר בידיו של פרייזר רוב התפקידים של ראש הממשלה.
סאבג' היה כבר חולה זמן מה והיה על ערש דווי, למרות שמצבו זה הוסתר מעיני הציבור.
פרייזר מילא את רוב תפקידי ראש הממשלה בנוסף לתפקידיו כשר.
יחד עם זאת, ויכוחים פנימיים במפלגה הקשו על פרייזר.
לי, סוציאליסט בולט בחוגי המפלגה, שהתנגד בתקיפות לנטייתה של הלייבור לכוון מרכז המפה הפוליטית, מתח ביקורת חריפה על סאבג' ועל פרייזר.
התקפותיו של לי נעשו חזקות מספיק כדי שלא מעטים מתומכיו גינו אותם.
פרייזר ותומכיו הצליחו להעביר החלטה על הרחקתו של לי מהמפלגה במרץ 1940.
פרייזר גבר על גרבן מקמילן וקלייד קר בהתמודדות על תפקיד מנהיג המפלגה, ומונה להיות ראש הממשלה.
יחד עם זאת, היה עליו לתת את תפקיד בחירת השרים לוועידת המפלגה, ללא אישורו של ראש הממשלה, נוהג שקיים עד היום במפלגת הלייבור.
פרייזר שלט ביד רמה בממשלתו, בסגנון מנהיגות שגרם לחוסר שביעות רצון מצד חלק מעמיתיו ושתואר על ידם כסמכותני.
הוא הסביר את הצורך בצעדים שאפיינו את סגנון מנהיגות זה בצרכי השעה, בתקופה ההיא הוא התמקד כמעט אך ורק בענייני המלחמה.
אף על פי כן, חלק מצעדים אלו, כמו צנזורה, פיקוח על השכר וגיוס חובה, היו בלתי פופולריים בציבור.
גיוס החובה עורר במיוחד התנגדות, בעיקר על רקע התנגדותו של פרייזר לגיוס החובה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
פרייזר השיב לטענה זו שהלחימה במלחמת העולם השנייה, שלא כמו במלחמת העולם הראשונה, הייתה צודקת ולפיכך גיוס החובה הוא רע הכרחי.
למרות ההתנגדות בחוגי מפלגת הלייבור, הייתה לגיוס החובה תמיכה ציבורית מספקת.
במהלך המלחמה, ניסה פרייזר ליצור הבנה בין מפלגת הלייבור לבין יריבתה הראשית, המפלגה הלאומית.
למרות זאת, המתנגדים לכך בשתי המפלגות מנעו את השגתו של הסכם והלייבור המשיכה למשול לבדה.
יחד עם זאת, עבד פרייזר בשיתוף פעולה עם ראש הממשלה לשעבר, גורדון קואטס, שנמנה אז כבר על מורדי המפלגה הליברלית.
פרייזר שיבח את קואטס על נכונותו לשים בצד את הנאמנות המפלגתית והוא האמין שמנהיג המפלגה הלאומית, סידני הולנד "שם את טובת המפלגה לפני האחדות הלאומית".
מבחינת המאמץ המלחמתי עצמו, פרייזר דאג במיוחד שלניו זילנד תהיה שליטה על כוחותיה הצבאיים.
הוא האמין שארצות מאוכלסות יותר, במיוחד בריטניה, ראו בכוחות הצבאיים של ניו זילנד כחלק מצבאה שלה ולא כוח צבאי של מדינה ריבונית.
פרייזר עמד על כך, בשיחותיו עם המנהיגים הבריטים, שברנרד פרייברג, מפקד חיל המשלוח הניו זילנדי, ידווח ישירות לממשלת ניו זילנד באותה מידת הרחבה ופירוט כפי שדיווח לרשויות הבריטיות.
עם כניסתה של יפן למלחמה, היה על פרייזר להכריע בין החזרת כוחות צבאו לזירת האוקיינוס השקט (כפי שעשתה אוסטרליה) לבין השארתם בזירת המזרח התיכון (כפי שצ'רצ'יל ביקש).
בסופו של דבר בחר פרייזר באפשרות השנייה.
לפרייזר היו יחסים מתוחים עם מזכיר המדינה של ארצות הברית, קורדל הול, במיוחד על המחלוקת על חתימת הסכם קנברה בינואר 1944. בביקורו של פרייזר בוושינגטון באמצע אותה שנה, הביע הול את חוסר שביעות רצונו מההסכם שנחתם בין אוסטרליה לבין ניו זילנד מבלי שתתקיים התייעצות מקדימה עם ארצות הברית.
כתוצאה מכך הפכו כוחותיה הצבאיים של ניו זילנד לשחקן משנה במערכה באוקיינוס השקט.
לאחר סיום המלחמה, הקדיש פרייזר את מרבית תשומת לבו למהלך הקמתו של ארגון האומות המאוחדות בוועידת סן פרנסיסקו ב-1945. הוא התנגד נחרצות למתן זכות הוטו לחמש החברות הקבועות של מועצת הביטחון.
לעיתים קרובות הוא דיבר באופן בלתי רשמי בשמן של המדינות הקטנות בארגון.
הוא נבחר להיות יושב הראש של אחת הוועדות הראשיות שדנו במעמדן של השטחים התלויים ובשנה שלאחר מכן, בעצרת שהתקיימה בלונדון, הוא היה יושב הראש של אחת מהוועדות שעסקו בתחומים הכלכליים-חברתיים.
הוא זכה ביחס של כבוד מצדם של רבים מהמדינאים בעולם בשל מחויבותו לעקרונותיו, המרץ שלו, ומעל הכול, בשל מיומנויותיו בתפקידים אותם מילא.
לפרייזר היו יחסי עבודה קרובים במיוחד עם אליסטר מקינטוש, מנהל משרד ראש הממשלה במהלך רוב כהונתו של פרייזר ולאחר מכן במשרד החוץ.
מקינטוש דיבר בשיחות פרטיות על תסכולו מההתמכרות של פרייזר לעבודה ועל חוסר הרגישות שלו כלפי צורכיהם האישיים של הכפופים לו, אך בין השניים נוצרו יחדי חיבה הדדית.
ב-1947 קיבל על עצמו פרייזר את תפקיד השר לענייני המיעוטים (ששמו שונה לשר לענייני המאורים).
זה מכבר הוא גילה עניין בנושא המאורים והוא יישם שורה של צעדים שנועדו לצמצם את ממדי חוסר השוויון.
אשרור חוק וסטמינסטר וחבר העמים החדש
בנאום מן הכס של שנת 1944 הציעה ממשלת פרייזר לאמץ את חוק וסטמינסטר של 1931 כדי שלניו זילנד תהיה עצמאות רחבה יותר מבחינה חוקתית.