tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
1, קאנט - הגל ורשה: הוצאת אוניברסיטת ורשה, 1962
2, בייקון-וינסטנלי ורשה: הוצאת אוניברסיטת ורשה, 1960.
"מגומולקה ועד גירק: הדעיכה המוסרית של הבירוקרטיה הפולנית" עמודים 230–234 מתוך "דיסנט", יוני 1971.
"מלחמת המנוצחים", תורגם מפולנית על ידי מריה דה גרגי ניו יורק : Harper&Row, 1971.
מייצנס איסון בנטון היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממיזורי.
הוא היה אביו של תומאס הארט בנטון, שזכה לתהילה כצייר של הסצנה האמריקאית, ואחיינו של תומאס הארט בנטון, אף הוא פוליטיקאי ממיזורי.
בנטון נולד ב-29 בינואר 1848 ליד דיירסבורג, טנסי.
הוא למד בשתי אקדמיות מערב טנסי ובאוניברסיטת סנט לואיס.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קמברלנד בלבנון, טנסי, בשנת 1870. הוא שירת בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במשפטים בניאושו, מיזורי.
הוא שימש כתובע של מחוז ניוטון, מיזורי, מ-1878 עד 1884 ולאחר מכן כעורך דין פדרלי ממרץ 1885 עד יולי 1889. הוא גם שימש כשליח בכנסייה הדמוקרטית הלאומית של 1896. ב-24 ביוני 1888 הוא התחתן עם אליזבת וייז מווקסהאצ'י, טקסס.
דמותו מופיעה במוראל של מאה שנה לניאושו, מיזורי, שנעשה ב-1939 על ידי ג'יימס דווד מרשל.
מייק בראנט (נודע גם בשם הבמה מייק סלע; 1 בפברואר 1947, י"א בשבט ה'תש"ז – 25 באפריל 1975, י"ד באייר ה'תשל"ה) היה זמר ישראלי שגדל בחיפה, החל את דרכו המוזיקלית בישראל, אך ללא הצלחה, אז עבר לצרפת והתפרסם.
אף על פי שבתחילת דרכו לא הכיר שום מילה בשפה הצרפתית, רק קרא מילים צרפתיות שנכתבו לו באותיות בעברית, זכה להצלחה רבה לאור קולו העמוק ומראהו הנאה.
בראנט היה לזמר הישראלי המצליח ביותר מחוץ לגבולות המדינה, ושירו הידוע ביותר הוא "Laisse Moi T'aimer" (לֶס מוּאה טֶמֶה – הניחי לי לאהוב אותך).
נולד בשם משה מיכאל ברנד במחנה המעצר בפמגוסטה, קפריסין להורים יהודים-פולנים שנמלטו מהשואה (אימו, ברוניה רוזנברג, נמלטה ממחנה הריכוז אושוויץ ואביו, פישל ברנד, נמלט מהחזית הסובייטית) והתחתנו בקפריסין, לאחר שגורשו מהארץ על ידי הבריטים עם שאר המעפילים.
אמו ילדה אותו בתנאים קשים בקפריסין.
לאחר עליית המשפחה לארץ התיישבו בחיפה וחיו חיי דחק.
משה הילד לא דיבר עד הגיעו לגיל חמש.
בגיל 12, לאחר שלא השתלב בבית הספר "כרמלי", עבר לקיבוץ גשר.
לאחר כשנה שב לבית הוריו ועבד במגוון עבודות מזדמנות (שומר במוזיאון הימי הלאומי, מוכר קרח, סבל ועוד).
מייק שוחרר משירות בצה"ל בשל ניתוח שעבר בקיבה בגיל 15. הוא ביקש להתנדב לשירות צבאי וניגש לאודישן ללהקות הצבאיות.
ציפו ממנו לשיר בעברית אך מייק שר באנגלית כפי שאהב וידע וביצע משיריו של אלביס פרסלי (היה מעריצו של אלביס).
בגיל 17 הצטרף כזמר ללהקה שהקים אחיו צביקה ונקראה "שוקולד".
הם ניגנו במסיבות, ברחובות ובבתי קפה בחיפה ובתל אביב.
בהמשך הצטרף ללהקה בשם "אמני השמיים" (הסקיימאסטרס שהיו גלגול של להקת "הצעירים העליזים" של קובי ארליך) והם הופיעו במועדוני הלילה של מלונות דן כרמל בחיפה והילטון תל אביב.
הוא ביצע שירים רבים באנגלית, בספרדית ובצרפתית, זאת כאשר ידע לדבר ולקרוא רק עברית.
באותה תקופה שינה משה ברנד את שמו לשם קליט ובינלאומי יותר, מייק סלע.
בשנת 1968 הקים יונתן כרמון, מנהל היכל התרבות, להקה של זמרים ישראלים שיצאו להופעות ברחבי העולם, אליה צורף בראנט ("להקת כרמון", בהשתתפות זמרים מוכרים רבים כגון מיכל טל).
לאחר כשנה עזב את הלהקה וחזר להופיע במועדון מלון הילטון תל אביב, שם ראה אותו בעל מועדון הלילה "באקארה" שבמלון הילטון טהראן והחתים אותו על חוזה עבודה.
במהלך אחת מהופעותיו בטהראן ראתה אותו הזמרת האנגליה-צרפתייה סילבי וארטאן (אשתו של הזמר ג'וני האלידיי) שהתפעלה מיופיו ומכישרונו והבטיחה לו כי צפוי לו עתיד מזהיר בצרפת.
השניים ניהלו רומן סוער וקצר.
יחד עם וארטאן היה ידידה קרלוס, שהיה ממארגני ההופעות של ה"ביסטאנגו" (בית קפה מפורסם בפריז).
בעקבות הבטחותיה של סילבי וורטאן בראנט הגיע ב־9 ביולי 1969 לפריז עם 3,000 דולר שחסך מהופעותיו בטהראן.
קרלוס ארגן מפגש עם המפיק ז'אן רנאר, שעבד, בין השאר, עם הזמר ג'וני האלידיי.
רנאר הקשיב לבראנט שר את השיר "" והתפעל מאוד מן הביצוע, אך דאג להסתיר זאת היטב ממייק.
שבוע לאחר מכן נכנסו לאולפן ההקלטות של האמרגן ז'ראר טורנייה ("נסיך השאנסונים"), אשר הסכים לארח את בראנט בביתו, כדי להקליט את להיטו הראשון והמפורסם ביותר "Laisse Moi T'aimer", אותו חיבר רנאר.
הם עבדו על השיר כחודשיים שלמים מכיוון שבראנט, אשר לא דיבר צרפתית, נאלץ לשכתב בצורה פונטית את מילות השיר באותיות עבריות.
מאוחר יותר שכנע אותו רנאר לשנות את שם משפחתו מברנד לבראנט כיוון ש-BRAND היה שמה של חברה למוצרי חשמל בצרפת ורנאר חשב ש-BRANT יהיה שם קליט יותר.
השיר "Laisse Moi T'aimer" הוקלט באולפן 365 פעם עד שיצא לשביעות רצונם כמושלם.
השיר בוצע לראשונה בפסטיבל המוזיקה הבינלאומי "מידם" (MIDEM) בינואר 1970. הפסטיבל שודר בכל רשתות הטלוויזיה והביא להצלחתו המסחררת של השיר.
הסינגל שיצא למחרת נמכר בתוך שבועיים ב־50 אלף עותקים.
תוך חודשים ספורים מכר הסינגל "Laisse Moi T'aimer" מיליון וחצי עותקים.
כעבור כמה חודשים זכה ללהיט נוסף לאחר שייצג את צרפת ב"תחרות הזמר של רדיו לוקסמבורג RTL", אשר שודרה בטלוויזיה ברחבי אירופה ואף בישראל.
שירו "Mais dans la lumiere" (אבל בתוך האור) זכה במקום הראשון והגדיל את פרסומו.
ב-14 בפברואר 1971 נפגע בראנט בתאונת דרכים.
הוא סבל חבלות רבות ושברים בגולגולת, ונאלץ לעבור תקופת החלמה ממושכת.
לאחר החלמתו הופיע עם הזמרת דלידה אותה הכיר בפסטיבל השירים בוונציה, בסיבוב הופעותיה באולימפיה, שם הוצג כזמר אנגלי.
ז'אן רנאר, שהתנגד לכך, הפסיק בעקבות זאת את שיתוף הפעולה עם בראנט.
את מקומו תפס עמיתו ז'ראר טורנייה כשהוא נעזר בשארל טאלר.
הלהיט הראשון שהופק על ידי הצוות החדש היה "Qui Saura" (מי ידע), עיבוד לצרפתית שנעשה על ידי מישל ז'ורדן לשירו של חוסה פליסיאנו "Che Sara" (מה יהיה).
הופעותיו בצרפת ובמערב אירופה זכו לפופולריות רבה.
בחורף 1970 הגיע לסיבוב הופעות בישראל.
ההופעה הראשונה נערכה ב-31 בדצמבר 1970 בהיכל הספורט יד אליהו ובה ביצע בעברית את "ערב טוב" שנכתב במשותף עם נחום היימן.
בסיבוב ההופעות הזה ליוותה אותו הזמרת יפה ירקוני.
בסוף אותה שנה חתם מייק על חוזה הפקה עם המפיק סימון וינטרוב והמשיך את סדרת ההופעות גם בשנה שלאחר מכן.
בזמן מלחמת יום הכיפורים שוב הגיע בראנט לישראל כדי להופיע בהתנדבות בפני הכוחות הלוחמים.
ב־22 בנובמבר 1974, בעת ששהה במלון בז'נבה, קפץ בראנט מחדר בקומה החמישית, ונפילתו נבלמה בהתנגשותו במרפסת בקומה השלישית.
ברנט שבר את רגלו ובילה כשישה שבועות בבית החולים.
בראיון עמו התחרט על ניסיון ההתאבדות ואמר שהיה זה רגע של טירוף שהוא מקווה שלא יחזור.
לאחר שהשתחרר מבית החולים הקליט את הלהיט החדש "Dis-Lui" (אמור לה) והשתתף בסרט טלוויזיה שצולם בטולוז.
ב־25 באפריל 1975 בראנט שם קץ לחייו בקפיצה ממרפסת דירה שבקומה השישית ברחוב Erlanger מס' 6 ברובע ה־16 בפריז.
מייק בראנט נטמן בבית העלמין חוף הכרמל בחיפה, וקברו הפך אתר עלייה לרגל למעריציו.
עד היום קיימת קהילת מעריצים גדולה של בראנט בצרפת, בבלגיה, בקנדה ובישראל.
בראנט נחשב לאמן הישראלי המצליח מבין האמנים הישראלים שפעלו בצרפת באותן השנים.
בשנת 1999 יזם השחקן בועז פייפר סרט תיעודי על חייו ומותו - "מייק ברנט-לס מואה טמה" אשר יצא לאור בשנת 2002 בבימויו של ארז לאופר.
הסרט כלל ראיונות עם בני משפחה, מנהלים וחברים, והתמקד במעבר החד של בראנט מזמר מועדונים ישראלי לא מוכר, לזמר בעל פרסום עולמי, המוקף במעריצות ונרדף על ידי התקשורת.
בסרט זה מתוארים חייו של בראנט, משבר הפרסום, הקונפליקטים והקשיים שבאו עמם, עד להתאבדות הטראגית.
בינואר 2008 הועלה בתיאטרון בית ליסין המחזה "מייק" העוסק בסיפור חייו של בראנט, בהשתתפותם של דן שפירא, מיה דגן, יונה אליאן ושלמה וישינסקי.
בשנת 2020 קראה עיריית חיפה רחוב על שמו, בשכונת קריית אליעזר, השכונה שבה הוא התגורר בצעירותו.
בדצמבר 2020 נתרם אוסף פריטי הזמר על ידי אחיו צביקה ברנד למוזיאוני חיפה למשמרת עד.
בין הפריטים שנתרמו נמצאים כתבי יד מקוריים של מייק ברנט, תקליטי זהב, הגיטרה המקורית בה ניגן, פרטי ביגוד ועוד פריטים רבים שנשמרו על ידי בני משפחתו.
במאי 2022 נפתחה במוזיאון העיר חיפה תחת הכותרת "מייק ברנט - עד כלות הגוף" תערוכה הבוחנת את האוסף ואת סיפור חייו של מייק ברנט על פני התפתחות התרבות והמוזיקה המקומית בארץ, וביחס לאירועים מכוננים שקרו במדינת ישראל.
ראיונות אלה שנערכו במיוחד לתערוכה מוצגים לצד קטעים מהסרט "לס מואה טמה" של הבמאי ארז לאופר.
מייקל ראיין פריצ'רד , ידוע בשם במה שלו מייק דירנט הוא נגן גיטרה בס וקול שני בלהקת הפּאנק רוק גרין דיי.
דירנט נולד ברודאו, קליפורניה, ארצות הברית, במקור בשם מייקל ראיין פריצ'רד, הוא הועבר למשפחה אומנת כשהיה תינוק וגודל על ידי אם ממוצא אינדיאני ואב לבן יחד אחות מאומצת בשם מיילה, שעזבה את הבית בגיל 13.
כשהיה בן 7, התגרשו הוריו המאמצים, והוא נאלץ לחלוק את זמנו בין שניהם.
אמו נאבקה כדי לקבל חזקה עליו, והוא עצמו אמר פעם: "גדלתי עם אמא ששנאה את האיש הלבן (אביו) ואהבה אותי".
יותר מאוחר, אמו המאמצת התחתנה שוב.
דירנט לא הסתדר עם אביו החורג החדש, אך בהמשך התקרבו עד למותו של האב כשהיה דירנט בן 17. דירנט עזב את הבית בגיל 15, ושכר לעצמו חדר במוסך של בילי ג'ו ארמסטרונג, חבר ילדות מגיל 10 איתו הקים את הלהקה גרין דיי.
הוא הלך לבית הספר התיכון ג'ון סווט (John Swett High School), החליף בית ספר, וגמר לימודים בבית הספר התיכון פינול וואלי ב-1990, וגרין דיי (Green Day) יצאו לסיבוב הופעות הראשון שלהם יום לאחר סיום הלימודים.
דירנט פגש לראשונה את בילי ב-1982 בקפיטריית בית הספר, כמה חודשים לפני מות אביו של בילי.
ב-1988 הם הקימו יחד את הלהקה Sweet Children, ובשנת 1989 הצטרף אליהם המתופף אל סוברנטה, והם שינו את השם לגרין דיי.
בשנה זו עזב המתופף אל סוברנטה כדי ללמוד בקולג', ובמקומו הצטרף טרה קול.
בזמן ההופעה הגדולה הראשונה של גרין דיי בוודסטוק ב-1994, אחרי שיצא האלבום המצליח מאוד שלהם "דוקי" (Dookie), התרחשה מלחמת בוץ ענקית, שבמהלכה היו כל כך הרבה מעריצים מכוסים בבוץ על הבמה, עד שאחד המאבטחים חשב שמייק הוא מעריץ סורר וניסה לדחוף אותו מהבמה, ותוך כדי כך שבר לו כמה שיניים.
היה צורך לפנות אותו במסוק.
בהופעה הם ניגנו את הסינגלים מתוך האלבום Dookie (ביניהם "Longview.
דירנט בסיסט גם בלהקה הנקראת The Frustrators.
דירנט גר בימים אלה בקליפורניה.
לדירנט יש בת מאשתו הראשונה אנסטסיה: אסטל דזירה (נולדה ב-1997).
לאחרונה זכה דירנט במשמורת מלאה על בתו.
ב-2004, נישא לחברתו שרה, ובאותה שנה התגרשו השניים.
ב-11 באוקטובר 2008, נולד לדירנט בן בשם בריקסטון מייקל מחברתו בריטני קייד.
השניים נישאו ב-14 במרץ 2009 בהוואי.
בסוף שנת 2000, ביצע דירנט ניתוח עקב תסמונת מנהרת שורש כף היד.
לדירנט יש מסעדה בשם רודיס קנט פייל קפה (Rudys Can't Fail Cafe) באמריוויל, קליפורניה.
מייקל אנדרו "מייק" ד'אנטוני הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל איטלקי-אמריקאי.
שימש בעברו כמאמן הראשי של קבוצות ליגת ה-NBA דנוור נאגטס, פיניקס סאנס, ניו יורק ניקס, לוס אנג'לס לייקרס ויוסטון רוקטס.
בעונת זכה בתואר מאמן העונה לאחר שהוביל את פיניקס סאנס למאזן 62–20 בעונה הסדירה, ולגמר המערב בפלייאוף ה-NBA של אותה עונה.
אחרי קריירה בכדורסל מכללות באוניברסיטת מארשל, נבחר ד'אנטוני בסיבוב השני של דראפט 1973 על ידי קנזס סיטי קינגס מליגת ה-NBA.
לאחר 3 עונות אצל הקינגס (1973-76), שיחק ד'אנטוני בקבוצת "הרוחות של סנט לואיס" מליגת ה-ABA ב-1976, והסן אנטוניו ספרס (שוב ב-NBA) ב-1977.
לאחר מכן החליט ד'אנטוני לשחק עבור הקבוצה האיטלקית אולימפיה מילאנו, בה החל קריירה אירופאית מוצלחת, אשר במהלכה הפך לקלע הפורה ביותר בהיסטוריית המועדון.
בשנת 1990 דורג כרכז הטוב ביותר בהיסטוריית הליגה, הוביל את קבוצתו ל-5 אליפויות איטליה, שני גביעי אירופה, שני גביעי איטליה, גביע קוראץ' אחד וגביע בינלאומי אחד.
כאזרח איטליה, שיחק באליפות אירופה של 1989 בנבחרת הכדורסל של איטליה.
כינויו האירופאי של ד'אנטוני היה "ארסנה לופין" (בתרגום חופשי: הגנב הג'נטלמן), בעקבות היכולת שלו לחטוף כדורים מהקבוצה היריבה.
ד'אנטוני החל את קריירת האימון שלו באולימפיה מילאנו בה הוא אימן במשך 4 עונות (1990-1994) והוביל את המועדון לזכייה בגביע קוראץ' ב-1993. לאחר מכן עבר ליריבה האיטלקית, פלקנסטרו טרוויזו בה אימן במשך 3 עונות.
הקבוצות האיטלקיות אותן אימן ד'אנטוני הגיעו לפלייאוף בכל עונה, והוא זכה פעמיים בתואר מאמן העונה.
תפקיד האימון הראשון של ד'אנטוני בליגת ה-NBA היה אצל הדנוור נאגטס בעונת 99–1998 לאחר שתפקד כיועץ של הקבוצה, בעונה שלפני כן.
הוא גם היה עוזר המאמן של הפורטלנד טרייל בלייזרס בעונת 01–2000, והסקאוט של הסן אנטוניו ספרס בעונת 00–1999. לד'אנטוני אזרחות כפולה, בארצות הברית ובאיטליה, אשר עזרה לו להיות האיטלקי הראשון שמדריך קבוצת NBA.
הוא דובר אנגלית ואיטלקית באופן שוטף.
ד'אנטוני מונה לתפקיד מאמנה הראשי של הפיניקס סאנס במהלך עונת 04–2003. עם עזיבת הג'נרל מנג'ר של הקבוצה, בראיין קולנג'לו, בפגרת המשחקים של 2006, מונה ד'אנטוני תחתיו.
בסוף עונת 07–2006 החליטו ד'אנטוני והמועדון כי עדיף ששחקן העבר סטיב קר ימונה לתפקיד הג'נרל מנג'ר על מנת לפנות למאמן זמן לעסוק באימון הקבוצה.
לאחר הסיום המאכזב של עונת 08–2007 החליטו ד'אנטוני וסטיב קר על ביטול שארית חוזהו של המאמן עקב רצונו לעזוב את המועדון לטובת אימון הניו יורק ניקס.
בחודש מרץ 2012 הודיע ד'אנטוני על התפטרותו מהניקס במהלך העונה, לאחר שלא הצליח להביא את הקבוצה להישגים, ורק בעונה השלישית מארבע העונות בהן אימן (עונת 2010-2011) השיגה הקבוצה מאזן חיובי (42:40).
בעת התפטרותו של ד'אנתוני עמד מאזן הקבוצה על 24:18. אחוז הניצחונות של הניקס בתקופת ד'אנטוני עמד על 48.8.
בין השנים 2012–2014 אימן את לוס אנג'לס לייקרס.
ב-1 ביוני 2016 מונה למאמנה הראשי של קבוצת יוסטון רוקטס.
בספטמבר 2020 התפטר מאימון הרוקטס, לאחר 4 שנים בתפקיד; בעונת העפילה הקבוצה לגמר האזור המערבי, וב-3 העונות האחרות הודחה בחצי גמר האזור המערבי.
לאורך התקופה רשמה יוסטון מאזן כולל של 217 ניצחונות ו-101 הפסדים (68.2%).
נבחר בשנת 2006 לצוות האימון של נבחרת ארצות הברית תחת המאמן הראשי מייק ששבסקי.
פרשנים רבים מאמינים כי ההיכרות של ד'אנטוני עם קשת השלוש, ההגנה האזורית והמאפיינים של הכדורסל הבינלאומי היו נכסים חשובים לנבחרת.
מייקל ג'יי "מייק" ברטון הוא שחיין עבר אמריקאי, אלוף אולימפי ושיאן עולם שהתמחה במשחי החתירה הארוכים.
השחיין הראשון במשחקים האולימפיים שזכה בשתי אולימפידות במשחה ל-1500 מטר חופשי.
השחיין הראשון בהיסטוריה שירד מתחת לגבול 16 דקות ב-1650 יארד חופשי ומתחת ל-8:30 דקות ב-800 מטר חופשי.
מייק ברטון נולד בדה מוין, איווה.
בגיל 13 סבל ברטון מפגיעות חמורות עקב תאונת דרכים כשנפגע ממשאית תוך כדי רכיבה על אופניו.
באוניברסיאדה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1965 זכה ברטון במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:25.1 דקות.
ברטון קבע את שיאו העולמי הראשון באוגוסט 1966 בלינקולן במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:41.6 דקות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 זכה ברטון ב-3 מדליות.
מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:44.40 דקות, ושתי מדליות ארד במשחים ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:15.74 דקות ול-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:13.26 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1967 זכה ברטון בשתי מדליות.
מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה מצוינת של 16:34.6 דקות, חצי שנייה לאט משיא העולם הטרי שקבע שבועיים קודם לכן באליפות ארצות הברית בשחייה, ובמדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:13.2 דקות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדה שנערכו בלונג ביץ', קליפורניה ב-3 בספטמבר 1968 קבע ברטון שני שיאי עולם חדשים במשחה אחד.
במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:08.57 דקות, שיפור גדול של כמעט 20 שניות לשיא העולם של גילרמו אצ'אוואריה ממקסיקו.
תוך כדי שחיית 1500 מטר חופשי שיפר ברטון את שיא העולם הראשון שלו במשחה ל-800 מטר חופשי כשקבע תוצאה של 8:34.3 דקות.
אל אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) הגיע ברטון כשיאן עולם.
במשחקים עצמם זכה ברטון בשתי מדליות זהב.
במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש בתוצאה של 16:38.9 דקות, לפני בן ארצו ג'ון קינסלה (16:57.3 דקות) וגרג ברו מאוסטרליה (17:04.7 דקות).
במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש נוסף בתוצאה של 4:09.0 דקות, לפני שיאן העולם ראלף יוטון מקנדה (4:11.7 דקות) ושיאן העולם לשעבר אלן מוסקוני מצרפת (4:13.3 דקות).
באביב 1972 אובחן ברטון שסבל מחסר בוויטמינים.
למרות היותו נשוי, אב ועובד קשה לפרנסתו הוא התמודד במבחנים האמריקאים לאולימפיאדה השנייה שלו.
לשלב הגמר הוא עלה בקושי מהמקום השמיני והאחרון.
בשלב הגמר הוא סיים במקום השלישי, שהעניק לו את הכרטיס האחרון למשחקים.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה ברטון במדליית זהב בגיל 25 והיה לשחיין הראשון במשחקים האולימפיים שהגן על תוארו במשחה ל-1500 מטר חופשי.
המתחרה החזק ביותר שלו, בן ארצו ושיאן העולם ריק דמונט בן ה-16, נפסל עקב שימוש באימרוץ לאחר ניצחונו יומיים קודם לכן, במשחה ל-400 מטר חופשי.
במשחה ל-1500 מטר חופשי קבע ברטון שיא עולם חדש לאחר 3 שנים שלא החזיק בשיא העולם, בתוצאה של 15:52.58 דקות, לפני גרהם וינדיט מאוסטרליה (15:58.48 דקות) ודאג נורת'ווי בן ארצו (16:09.25 דקות).
בנוסף, הוא שחה במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשלב המוקדמות, זמנו ב"זינוק שליחים" היה 1:57.73 דקות.
ברטון קבע 7 שיאי עולם ו-16 שיאי ארצות הברית.
הוא זכה ב-5 תוארי NCAA ו-10 תארים לאומיים.
בשנת 1966 זכה ברטון בתואר שחיין השנה בעולם.
בשנת 1977 זכה ברטון להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
מייק בראון הוא מאמן כדורסל אמריקאי המאמן את הניו יורק ניקס מליגת ה-NBA.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר וירצבורג שבגרמניה, התקבל בראון לנבחרת הכדורסל של מכללת קהילת מסה, בה למד ושיחק במשך שנתיים.
לאחר מכן נרשם לאוניברסיטת סן דייגו, במדיה שיחק שנתיים שלאחריהם קיבל תואר בעסקים.
בשנת 1992 מונה לחמש עונות לסקאוט קבוצת דנוור נאגטס מליגת ה-NBA, במה שהייתה למשרתו הראשונה בליגה.
בשנת 2000 מונה בראון לתפקיד עוזר המאמן של גרג פופוביץ' בקבוצת סן אנטוניו ספרס ובמהלך כל שנותיו בה, לא ירדה הקבוצה מ-58 ניצחונות בעונה.
הוא תיפקד גם כמאמן הראשי של הספרס בליגת הקיץ של ה-NBA.
לאחר זכייתה של סן אנטוניו באליפות בשנת 2003, מונה לעוזרו של ריק קרלייל בקבוצת אינדיאנה פייסרס ובעונתו היחידה בקבוצה, העפיל עימה לגמר המזרח.
את הקריירה כעוזר מאמן סיים בראון כשלזכותו 341 ניצחונות לעומת 201 הפסדים בתפקיד.
ב-2 ביוני 2005 מונה בראון לתפקיד המאמן הראשי של קבוצת קליבלנד קאבלירס כמחליפו של ברנדן מלון, והפך למאמן השני הצעיר בהיסטורית הליגה, מבוגר רק מלורנס פרנק שאימן את ניו ג'רזי נטס.
ב-2 ביוני 2007 ניצחו הקאבלירס בהובלתו של בראון את דטרויט פיסטונס בגמר המזרח והעפילו לראשונה בהיסטוריה גמר ה-NBA, אך הפסידו בסדרת הגמר לקבוצתו הקודמת של בראון, סן אנטוניו ספרס.
ב-1 בפברואר 2008, זכה בתואר מאמן החודש באזור המזרחי של ינואר 2008.
בינואר 2009 נבחר בראון לאמן את נבחרת המזרח לקראת משחק האולסטאר.
בכך הפך למאמן השני בהיסטוריה של קליבלנד שנבחר לתפקיד, אחרי לני וילקינס ב-1989.
ב-20 באפריל 2009 זכה בראון בתואר מאמן השנה ב-NBA, לאחר שהוביל את קליבלנד למאזן הטוב בליגה עם 66 ניצחונות לעומת 16 הפסדים בלבד.
עם זאת לא הצליח להוביל את קליבלנד לגמר ה-NBA, לאחר שהפסיד בסדרת גמר המזרח לאורלנדו מג'יק.
בעונת שוב הוביל את קליבלנד למאזן הטוב בליגה (21-61).
עם זאת, קליבלנד נכשלה שוב בניסיונה להעפיל לגמר הפלייאוף לאחר שהודחה כבר בשלב חצי גמר המזרח על ידי בוסטון סלטיקס.
בעקבות הכישלון שוחרר בראון מהקבוצה, על אף שהיה לו חוזה לעונה נוספת.
במאי 2011 מונה למאמן לוס אנג'לס לייקרס.
לקראת עונת הובאו כוכבים כסטיב נאש ודווייט הווארד לקבוצה, אולם במשחקי קדם העונה הפסידה הלייקרס שמונה משחקים רצופים, ובנובמבר 2012, בעקבות פתיחת עונה של ארבעה הפסדים מול ניצחון בודד, פוטר בראון מהקבוצה.
מייק גרסון הוא פסנתרן ומלחין יהודי אמריקאי.
בנוסף לקריירת סולו כפסנתרן ומלחין ג'אז, שיתף פעולה כנגן עם דייוויד בואי ולהקות הרוק Nine Inch Nails, הסמאשינג פאמפקינס, נו דאוט ועוד.
גרסון מתאפיין בנגינת קטעי סולו סוחפים, בגוון ג'אזי, בתוך מסגרת של שיר רוק, כמו למשל ב-Aladdin Sane של בואי.
גרסון, בן למשפחה יהודית מניו יורק, החל לנגן פסנתר בגיל שבע ובמשך עשר שנים קיבל חינוך קלאסי.
הוא בוגר קולג' ברוקלין, גויס לצבא ארצות הברית ולאחר שחרורו מהשירות הצבאי הצטרף ללהקת רוק בשם Brethren.
בהמשך התנסה גם בג'אז, ניגן עם מל טורמה ואחרים וקיבל שיעורי פסנתר מביל אוונס.
שנה לאחר מכן השתתף גרסון באלבומו של בואי Diamond Dogs וליווה את שותפו ליצירה עם בואי, מיק רונסון, בסיבוב ההופעות שלו.
ב-1974 עבר גרסון ללוס אנג'לס והיה לנגן אולפן מבוקש ועסוק.
ב-1978 ניגן עם נגני הג'אז פרדי האבארד וסטנלי קלארק.
ב-1982 הצטרף ללהקת " Free Flight", אשר ניגנה מוזיקה מגוונת ששילבה מוזיקה קלאסית, ג'אז ו-פאנק (Funk).
ב-1999 ליווה גרסון את להקת הסמאשינג פאמפקינס במסע הופעותיהם בעקבות תקליטם Adore.
לאחר סיום מסע ההופעות הצטרף לסולן הלהקה, בילי קורגן בהקלטת הפסקול לסרט הקולנוע סטיגמטה.
ב-1981 השתתף גרסון בסיבוב הופעות של צ'יק קוריאה.
באוקטובר 2007 הופיע גרסון בישראל עם אביב גפן.
במרץ 2016 הופיע פעם נוספת עם גפן בישראל, וביצעו בין השאר את "Space Odity" כמחווה לדייוויד בואי.
במקביל לפעילותו כפסנתרן ליווי של כוכבי רוק, פיתח גרסון קריירה של פסנתרן ג'אז והוציא מספר אלבומים, בהם אלבום הסולו הראשון שלו, Avant Garson (מ-1979), Serendipity (מ-1986) ו-Oxnard Sessions, Vol.1 (מ-1992), שזכו לשבחי הביקורת, ועוד.
ב-2011 הוציא את האלבום The Bowie Variations, המציג גרסאות אישיות לשירים של בואי.
מבקר המוזיקה אלכס הנדרסון מציין אותו כאחד מפסנתרני הג'אז הבודדים המסוגלים לנגן ג'אז טוב ועם זאת להרגיש בבית ולשלב לחנים וביצוע מהעולמות המוזיקליים של הרוק, ה-funk, ההיפ הופ והקאנטרי.
מייקל לי "מייק" ברונר הוא שחיין אמריקאי בעבר.
הוא אלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב, אלוף עולם ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר פרפר.
הוא למד באוניברסיטת סטנפורד תחת הדרכתו של ביל רוס.
הזוכים הנוספים במדליות היו חבריו לנבחרת סטיבן גרג (1:59.54 דקות) ואלוף העולם ביל פורסטר (1:59.96 דקות), פיטל סיים במקום רביעי (2:00.02 דקות).
מדליית זהב נוספת במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ברוס פורניס, ג'ון נייבר וג'ים מונטגומרי בשיא עולם חדש של 7:23.22 דקות, לפני ברית המועצות (7:27.97 דקות) ובריטניה (7:32.11 דקות).
כשחיין ראשון הוא שחה את המשחה בתוצאה של 1:52.35 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין בשנת 1978 זכה ברונר במדליית זהב במשחה של-200 מטר פרפר בשיא תחרות חדש של 1:59.38 דקות, לפני גרג (1:59.80 דקות) ופיטל (2:01.22 דקות).
בשיא כושרו ניבחר ברונר לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980) בשלושה משחים אך הוא לא השתתף בה בגלל החרם האמריקאי.
בסך הכל קבע ברונר שני שיאי עולם חדשים, אחד במשחה ל-200 מטר פרפר ואחד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, 2 שיאים אמריקאים, זכה ב-7 תוארי אליפות ארצות הברית ו-2 תוארי NCAA.
ברונר זכה בתואר שחיין השנה בארצות הברית בשנת 1980.
בשנת 1988 זכה ברונר להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
מייקל למונט ג'יימס הוא כדורסלן עבר אמריקאי שגובהו 1.88 מטר, אשר שיחק בעמדת הרכז.
ג'יימס הוא הצעיר מבין שבעה אחים, וילדותו הייתה לא קלה.
בשכונת מגוריו שררו פשע, אלימות, מחסור במשאבים כלכליים וחברתיים שהקשו על חייהם של ג'יימס ומשפחתו.
ג'יימס מצא נחמה בחייו הקשים כששיחק כדורסל.
יותר מכך, הכדורסל הפך למקום שבו הוא מתחמק מכל צרותיו.
ההתמדה של ג'יימס שהתאמן על בסיס יומיומי השתלמה, כשהוא הוזמן לשחק בנבחרת הכדורסל של תיכון אמיטיוויל.
אף על פי שג'יימס שיחק מצוין והפגין כישרון נדיר, אף אחד לא חשב שהוא יוכל לשחק כדורסל באופן מקצועי.
עם תום לימודיו הוא השיג מלגה כדי ללמוד באוניברסיטת דוקיין שבפיטסבורג, פנסילבניה.
כשסיים את קריירת המכללות שלו במכללת דוקווסן, הוא דורג במכללה שלישי בחטיפות, חמישי באסיסטים ועשירי בנקודות ההיסטוריה של המכללה שלו.
למרות זאת, כשג'יימס ניסה להיבחר בדראפט 1998 הוא לא הצליח להיבחר.
אחרי שלא נבחר בדראפט 1998 שיחק ג'יימס בשלוש קבוצות אירופיות שונות בשלוש השנים הבאות.
בעונת 1998/1999 שיחק ב-UKJ Sankt Pölten האוסטרית, ובשתי העונות הבאות ב-ESPE Basket Châlons-en-Champagne ובנאנסי שבצרפת.
העונות הטובות שלו באירופה הובילו לכך שצד את עיניהם של הסקאוטים של ה-NBA, לשם הוא עבר בעונה הבאה.
ג'יימס החל את קריירת ה-NBA שלו בעונת 2000/2001 כשחתם כשחקן חופשי במיאמי היט.
בעונתו הראשונה במיאמי הוא מיעט להשתתף, וב-15 משחקים בלבד ששיחק ממוצע הדקות שלו היה 7.9. בעונה הבאה שלו בהיט חל שיפור ביכולתו, והוא אף פתח בשמונה משחקים בחמישייה כשהוא קולע 7.8 נקודות בממוצע למשחק.
בעונתו השלישית ב-NBA הוא עבר לשחק בבוסטון סלטיקס.
בסלטיקס הוא שיחק רק 55 משחקים בעונה הזו, והוא פתח בחמישייה בכולם.
הוא השיג ממוצע של 10.7 נקודות למשחק, ושיא קריירה של 1.3 חטיפות בממוצע למשחק.
ג'יימס הועבר באמצע העונה בטרייד לדטרויט פיסטונס, בהם הוא חזר להיות שחקן ספסל וממוצעיו ירדו.
בסופה של העונה הוא זכה באליפות ה-NBA ביחד עם דטרויט, והוא וחברו על הספסל לינדסי האנטר נתנו הופעות הגנה יוצאות דופן, מה שגרם לראשיד וולאס לכנות אותם "פיטבולס", על ההגנה הבלתי מתפשרת שלהם.
בעונה הבאה עבר ג'יימס למילווקי באקס.
במילווקי הוא שב ליכולתו הטובה, כשהוא קלע 11.4 נקודות בממוצע למשחק ב-47 משחקים, אך הוא הועבר בטרייד באמצע העונה, הפעם ליוסטון רוקטס.
ברוקטס העלה ג'יימס את ממוצע הנקודות שלו ל-12.4 בממוצע למשחק.
בתחילת עונת 2005/2006 חתם ג'יימס בטורונטו ראפטורס, והפך לפותח קבוע בחמישייה אצלם.
זו הייתה העונה הטובה ביותר של ג'יימס בקריירת ה-NBA שלו כשהוא השיג ממוצעי שיא של 20.3 נקודות, 5.8 אסיסטים, 3.3 ריבאונדים, 37 דקות, 79 פעמים פתיחות בחמישייה ובאחוזים מהשדה.
ג'יימס הוא השחקן הראשון ב-NBA שלא נבחר בדראפט והשיג ממוצע נקודות עונתי של יותר מ-20. ב-11 באפריל 2006 הפך ג'יימס לשחקן הראשון בטורונטו ראפטורס שקלע יותר מ-30 נקודות בארבעה משחקים ברציפות.
ג'יימס קלע את שיא הקריירה שלו, 39 נקודות נגד האקסית שלו, דטרויט פיסטונס.
למרות העונה המצוינת בטורונטו, ג'יימס ספג ביקורת ונטען כי לא עמד בכל הדרישות לעמדת הרכז.
הוא ידוע בעיקר כקלע מצוין ומגן טוב, אך יכולות הובלת הכדור וקבלת החלטותיו הוטלו בספק.
ב-11 ביולי 2006 חתם ג'יימס על חוזה של ארבע שנים במינסוטה טימברוולבס.
רוב העונה ג'יימס היה פצוע מעט, ועובדה זו הגבילה את כמות הדקות שלו ל-25.2 בלבד.
בסוף העונה הוא השיג 10.1 נקודות בממוצע למשחק.
ב-14 בפברואר 2007 עבר ג'יימס ביחד עם ג'סטין ריד ליוסטון רוקטס תמורה לג'וואן האוורד שעבר לטימברוולבס.
ביוסטון שיחק 33 משחקים בלבד והוא ירד לספסל וקלע 6.5 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
ב-21 בפברואר 2008 הועבר ג'יימס לניו אורלינס הורנטס ביחד עם בונזי ולס תמורה לבובי ג'קסון ואדם הלסקה שעברו לרוקטס.
כך הסתיימה הקדנציה השנייה הקצרה של ג'יימס ביוסטון.
בניו אורלינס קלע ג'יימס את ממוצע הנקודות הנמוך בקריירה שלו עד אז, אך השיג 100% מקו העונשין במשך העונה.
בפתיחת העונה הבאה ג'יימס השתתף בשמונה משחקים בלבד וקלע את ממוצע הנקודות הנמוך ביותר בקריירה שלו, 2.5 בממוצע למשחק.
ב-10 בדצמבר 2008 הועבר ג'יימס בטרייד משולש לוושינגטון ויזארדס.
בעונתו הראשונה בוושינגטון חזר ג'יימס לקבל דקות, והוא קלע 9.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונה הבאה בוויזארדס הוא השתתף ב-4 משחקים בלבד, וקלע 4.5 נקודות בממוצע.
ג'יימס הגיע להסכם עם הויזארדס והוא הפך לשחקן חופשי.
אחרי תקופה ארוכה בה היה ג'יימס שחקן חופשי, הוא חתם בפברואר 2011 בקבוצה אליאגה פטקים מהליגה הטורקית.
כך למעשה חזר ג'יימס לשחק באירופה לראשונה מאז שנת 2001.
מייקל ג'יימס ביילי הוא שחקן עבר אנגלי.
הוא ידוע בעיקר בזכות גילום תפקידו של סיד ג'נקינס בשתי העונות הראשונות של דרמת הנעורים הבריטית "סקינס".
בשנת 2017, ביילי עזב את קריירת המשחק שלו והפך למורה.
מייק ביילי נולד ב-6 באפריל 1988 בבריסטול בדרום-מערב אנגליה.
בשנת 2007 החל לשחק בסדרה הנעורים הבריטית "סקינס" של E4. בפרק האחרון של העונה הראשונה של סקינס שר ביילי, לצד שאר שחקני הסדרה, את השיר "Wild World" של קט סטיבנס.
בנוסף, כמו גם שאר שחקני שתי העונות הראשונות של הסדרה, הוא לא שב אליה בעונתה השלישית.
בשנת 2009 הופיע בדרמה 1066 The Battle for Middle Earth בתפקיד טופי.
בשנת 2013 שיחק לצדם של ג'יימי בלקלי ושון טיל בסרט הנעורים "We Are the Freaks" בבימויו של ג'סטין אדגר.
לאחר הפרויקט האחרון של ביילי בשנת 2017, הוא השלים תואר בדרמה והשלים הכשרת מורים, וכיום עובד כמורה לדרמה בבית ספר תיכון בדרום בריסטול.
+שנהסדרהתפקידהערות2007–2008סקינססיד ג'נקינסתפקיד ראשי (עונות 1–2); 19 פרקים20091066 The Battle for Middle Earthטופי2 פרקים2017Hers and Historyלוקסדרת רשת; 8 פרקים
גרינשפן נולד וגדל בקיבוץ גבעת חיים איחוד.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1971 זכה גרינשפן ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
בתחרות השחייה של משחקי אסיה שנערכה בטהראן, שבאיראן בתחילת ספטמבר 1974 סיים גרינשפן במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.14 דקות ובמקום 11 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:24.49 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף ספטמבר אותה שנה זכה גרינשפן בשתי מדליות, זהב וכסף.
בתחרות השחייה של כינוס הפועל ה-10 במאי 1975 סיים גרינשפן במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.3 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בספטמבר אותה שנה זכה גרינשפן במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.2 דקות, לפני אלון אקר מהפועל בית קמה (1:04.2 דקות) ודן שטרן (1:04.5 דקות).
באליפות הפועל בקרב-רב בשחייה שנערכה בקיבוץ רמת יוחנן באוקטובר 1975 זכה גרינשפן במדליית כסף בתוצאה של 428.5 שניות, אחרי נדב בטשא מהפועל גוש שזבולון (424.7 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1976 זכה גרינשפן בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.3 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:14.0 דקות, לפני אלון אקר (2:15.6 דקות) ויורם כוכבי ממכבי תל אביב (2:21.6 דקות).
באליפות הפועל בקרב-רב בשחייה (100 מ' פרפר, 100 מ' חזה, 100 מ' גב, 100 מ' חופשי ו-200 מ' מעורב אישי) שנערכה בקיבוץ גבעת חיים באוקטובר אותה שנה זכה גרינשפן במדליית זהב בתוצאה של 8:33 דקות, לפני נדב בטשא (8:38 דקות) וחברו לאגודה ניר שמיר (8:44 דקות).
בתחרות השחייה של המכביה העשירית, שנערכה בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1977, זכה גרינשפן במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אבי כרמל, רון קרמן וניר שמיר בשיא ישראלי חדש של 4:04.93 דקות (השיא הקודם עמד על 4:08.1 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה, זכה גרינשפן בשתי מדליות, זהב וארד.
בתחרות שמונה האומות שנערכה באוניברסיטת תל אביב בתחילת יולי 1978 זכה גרינשפן במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אבי כרמל, רון קרמן וניר שמיר בתוצאה של 4:05.67 דקות, מאית השנייה בלבד לפני הרביעייה מספרד.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי, הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.59 שניות, לפני דב ניסמן מהפועל עמק חפר (59.88 שניות) ויורם כוכבי ממכבי תל אביב (1:00.64 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט 1979, זכה גרינשפן במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.33 דקות, אחרי יורם כוכבי (59.36 שניות) ולפני ערן קרקו (1:00.89 דקות), שניהם ממכבי תל אביב
מיכאל (מייקל) ויליאם ג'גו (Michael William Jago ; 1938–2006) היה קריקטוריסט ישראלי יליד בריטניה.
מייק ג'גו נולד בשנת 1938 בקורנוול שבאנגליה.
אביו, ג'ו ג'גו, היה צלם קולנוע, ואמו הלן הייתה עקרת בית.
בילדותו עברה המשפחה למחוז סארי.
בהיותו בן 18 התגייס לצבא הבריטי ושירת בקפריסין.
לאחר שחרורו למד אמנות בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון.
בתקופת מלחמת ששת הימים הגיע לישראל כמתנדב.
לאחר תקופה זו החליט לעלות לישראל.
בשנת 1970 התגייס לשירות בצה"ל.
בשנת 1980 עבר להתגורר בקיבוץ מבוא חמה.
ג'גו עבד כקריקטוריסט בעיתונים "על המשמר" "דבר" "מעריב" ו-"ארץ הגולן" וכן כתפאורן ומאייר בטלוויזיה הישראלית בתחילת דרכה.
הוא היה שותף בהקמת "תא הקריקטוריסטים הישראלים" והציג בתערוכות בהולנד, בלגיה, צרפת, יוגוסלביה, יפן, קובה ועוד.
בשנת 2006 השתתף בתערוכה "הקומונה מחייכת" במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן.
ג'גו נפטר בשנת 2006 ונקבר בקיבוצו מבוא חמה.
ג'גו, מיכאל ויליאם, הסתכל על החיים : עם ג'גו, רמת גן: נינוה, 1969
ג'גו, מיכאל ויליאם, איבן בוא להתפלל, רמת גן: נינוה, 1970
גדול, אסתר; ג'גו, מייק (עורכים), תל נוף במלחמה, תל נוף: חמו"ל, תשל"ד
לוי, קובי, הירח הוא סבא זקן, תל אביב: תגא, 1978
סמדר, וקשרתי לו חוט זהב : שירים, תל אביב: תגא, 1984
ניר, דליה, קטעים, תל אביב: רשפים, תשל"ה 1985
מייקל ג'וזף "מייק" דאנליבי הבן הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2002–2017 וכיום משמש כג'נרל מנג'ר בגולדן סטייט ווריורס.
בנו של שחקן ומאמן העבר מייק דאנליבי האב.
דאנליבי שיחק באוניברסיטת דיוק במשך שלוש עונות, בין השנים 1999–2002. בעונתו השנייה במכללה זכה עם קבוצתו באליפות טורניר המכללות המכללות תוך שהוא מוביל את קבוצתו לניצחון על אוניברסיטת אריזונה עם 21 נקודות במשחק הגמר.
דאנליבי נבחר בדראפט ה-NBA 2002 בבחירה השלישית על ידי גולדן סטייט ווריורס.
בשנתו הראשונה ב-NBA תפקד דאנליבי כשחקן ספסל, אך כבר בעונת שודרג מעמדו לשחקן חמישייה קבוע בקבוצה.
בנובמבר 2005, לאחר עונתו הרביעית בקבוצה, חתם דאנליבי על הארכת חוזה בגולדן סטייט לחמש עונות נוספות עבור 44 מיליון דולר.
ב-17 בינואר 2007 הועבר דאנליבי לאינדיאנה פייסרס כחלק מטרייד ששלח לגולדן סטייט ווריורס את סטיבן ג'קסון, אל הרינגטון ושארונאס יאסיקביצ'יוס.
עונתו השנייה בקבוצה הייתה עונת השיא שלו ב-NBA כשהוא רושם של 19.1 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק.
ב-17 בדצמבר 2007 קלע דאנליבי שיא קריירה של 36 נקודות במשחקה של אינדיאנה מול ניו יורק ניקס..
בהמשך אותה עונה השווה דאנליבי את שיאו בארבעה משחקים שונים.
הפייסרס הבטיחו את מקומם בפלייאוף ה-NBA במשחק האחרון של עונת ובכך דאנליבי הגיע לראשונה בקריירה לשלב הפלייאוף, אחרי 9 עונות ו-624 משחקים ב-NBA.
ב-9 בדצמבר 2011 חתם דאנליבי על חוזה במילווקי באקס על חוזה לשנתיים עבור 7.5 מיליון דולר.
ב-10 ביולי 2013 חתם דאנליבי על חוזה לשנתיים בשיקגו בולס עבור 6 מיליון דולר.
ב-25 באפריל 2014 קלע דאנליבי שיא קריירה בפלייאוף של 35 נקודות בניצחון קבוצתו על וושינגטון ויזארדס, במשחק השלישי של הסיבוב הראשון בפלייאוף 2014. באותו משחק השווה דאנליבי את שיא המועדון במספר שלשות במשחק פלייאוף עם 8 שלשות.
לקראת עונת נשלח בטרייד לקליבלנד קאבלירס.
בינואר 2017, לאחר 23 משחקים בלבד במדי הקאבלירס, עבר דאנליבי בטרייד לאטלנטה הוקס, יחד עם מו ויליאמס ובחירת דראפט עתידית, בתמורה לקלע קייל קורבר.
בשנת 2018 מונה לסקאוט בקבוצת גולדן סטייט ווריורס, במדיה שיחק בין השנים 2002–2007. באוגוסט 2019, קודם לתפקיד עוזר ג'נרל מנג'ר בקבוצה.
בספטמבר 2021, קודם לתפקיד סגן נשיא פעילות הכדורסל בקבוצה.
ב-16 ביוני 2023, קודם לתפקיד ג'נרל מנג'ר לאחר שקודמו בתפקיד בוב מאיירס התפטר מתפקידו.
מייק דאנקן (נולד ב-14 בפברואר 1980) הוא פודקאסטר אמריקאי.
נולד ברדמונד שבמדינת וושינגטון בארצות הברית.
למד מדעי המדינה באוניברסיטת מערב וושינגטון.
נשוי לברנדי ולהם שני ילדים.
מייק יצר שתי סדרות פודקאסט:
פודקאסט המכסה את ההיסטוריה של רומא מהיווסדה ועד לנפילת האימפריה הרומית המערבית ואורכו כמעט 200 פרקים.
הפקתו ארכה חמש שנים והסתיימה בשנת 2012. במקביל ליצירת הפודקאסט, הנחה דאנקן סיורים שעסקו בהיסטוריה של רומא.
פודקאסט העוסק במהפכות שונות על פני ההיסטוריה והגלובוס.
שידורו החל ב-2013, ועד כה נסקרו בו: המהפכה האמריקאית; המהפכה האנגלית; ובשנת 2015, המהפכה הצרפתית.
נכון ל-27 ביולי 2015 הופקו בסדרה זו 75 פרקים.
לפי התכנון, תעסוק הסדרה בהמשך בסיקור המהפכה בהאיטי .
מייקל דייוויד "מייק" ג'קסון היה גנרל בריטי אשר שימש כראש המטה הכללי.
לאחר פנייתו להתגייס לצבא הבריטי התקבל ג'קסון ל שאותה סיים בשנת 1963. הוא אמנם השלים קורס קציני מודיעין אולם התנדב לרגימנט המוצנח ושירת כמפקד מחלקה.
ג'קסון שימש במספר תפקידי מטה ופיקוד ברגימנט המוצנח ולקח חלק בפעילות מבצעית בלחימה בצפון אירלנד.
קיבל עיטור על אומץ הלב בו פעל בלחימה באירלנד בשנת 1978. בשנת 1984 שימש כמפקד גדוד הצנחנים ה-1.
בהמשך התאמן במשותף עם חיל הנחתים המלכותי ופיקד על חטיבת הרגלים ה-39. לאחר מכן שימש כמפקד הדיוויזיה הממוכנת ה-3 וכמפקד כוח התגובה המהירה של נאט"ו, בין היתר במבצע כוח מאוחד.
על האופן בו פיקד על הכוח הוענק לו אות השירות המצוין.
בתפקידו הבא שימש כמפקד כוחות היבשה של הצבא הבריטי.
בשנת 2003 מונה לראש המטה הכללי ושימש בתפקידו בין היתר במהלך מלחמת עיראק.
ג'קסון פרש לגמלאות בשנת 2006.
מייקל ג'ון גלאגר הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת ויסקונסין בשנים 2024-2017.
ב-2006 סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון וערבית באוניברסיטת פרינסטון.
לאחר הלימודים התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית, שירת במשך שבע שנים בצבא עד שחרורו ב-2013 דרגת קפטן.
הוא בוגר קורס קציני מודיעין של הנחתים ובמהלך שירותו ביצע שני סבבים קרביים במהלך מלחמת עיראק כמפקד צוות מודיעין במחוז אל-אנבר שבעיראק.
הוא שירת בצוות הערכה במטהו של מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית דייוויד פטראוס, במרכז ללוחמה בטרור (NCTC) ובמנהל לאכיפת (חוקי) הסמים (DEA).
במהלך שירותו סיים תואר שני בהצטיינות באסטרטגיית מודיעין מהאוניברסיטה הלאומית למודיעין, תואר שני בלימודי ביטחון ותואר שני בממשל באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
לאחר שחרורו השלים לימודי דוקטורט ביחסים בינלאומיים וממשל באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
בשנים 2013–2015 שימש כיועץ לענייני המזרח התיכון, צפון אפריקה ולוחמה בטרור עבור חברי המפלגה הרפובליקנית בוועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית וכיועצו של יושב ראש הוועדה בוב קורקר.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 שימש היועץ לענייני ביטחון לאומי במטה הבחירות של מושל ויסקונסין סקוט ווקר שהתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית.
עד בחירתו לקונגרס עבד בחברת האנרגיה "Breakthrough Fuel".
בנובמבר 2016 נבחר לנציג המחוז השמיני של ויסקונסין בבית הנבחרים של ארצות הברית לאחר שזכה לרוב של 63%.
בנובמבר 2018 נבחר לתקופת כהונה נוספת.
הוא נבחר גם בבחירות 2020 וגם בבחירות 2022.
בזמן שכיהן ב, גלאגר היה יושב ראש הוועדה המיוחדת של בית הנבחרים לתחרות עם המפלגה הקומוניסטית הסינית.
הוא היה דמות מכריעה בהתנגדות להדחתו של מזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית אלחנדרו מיורקס בפברואר 2024, מה שהיה לצנינים בעיני חברי מפלגתו.
ימים לאחר מכן הודיע כי לא יתמודד לתקופת כהונה חמישית.
חודש אחר כך הכריז כי יעזוב את הקונגרס ב-19 באפריל 2024. מאוחר יותר דחה את התפטרותו ל-20 באפריל כדי שיוכל להצביע בעד מתן סיוע חוץ לישראל, אוקראינה וטאיוואן.
התפטרותו נכנסה לתוקף ב-25 באפריל 2024.
מייקל ג'רום "מייק" גיבסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
שיחק בליגת ה-NBA, וכן בהפועל גליל עליון בעת שזכתה באליפות המדינה הראשונה בתולדותיה.
גיבסון נולד במדינת דרום קרוליינה שבארצות הברית.
שיחק בקבוצת הכדורסל של "אוניברסיטת קרוליינה הדרומית אפסטייט" וזכה איתה באליפות ליגת המכללות המשנית NAIA.
בשנת 1982 נבחר בסיבוב השני בדראפט ה-NBA במקום ה-44 הכללי על ידי וושינגטון בולטס.
הוא שיחק בליגת ה-CBA, ובעונת 1983/84 שיחק בוושינגטון בולטס.
עבר לשחק בטורינו מאיטליה, ושב לעונה נוספת ב-NBA והפעם בקבוצת דטרויט פיסטונס.
כשחקן NBA שיחק כ-6 דקות בממוצע למשחק.
בהמשך שב לליגת הCBA החצי מקצוענית, שיחק עונה חלקית באיטליה, עונה אחת בפרול הספרדית.
בשנת 1990 הוא הגיע להפועל תל אביב.
הוא החל את העונה באופן מיטבי, אך לאחר שהקבוצה הודחה מאירופה, הוחלט להחליפו בשחקן דאג לי.
בעונת 1991/92 שב לישראל, הצטרף להפועל גליל עליון ובעונתו השנייה בקבוצה זכה איתה באליפות המדינה, אליפות ראשון לקבוצה, לאחר שנים רבות בהן זכתה מכבי תל אביב באופן בלעדי באליפות.
בעונה זו שיחק לצד ברד ליף, דורון שפר, סטיב מאלוביק ואנדרו קנדי.
הקבוצה בהדרכתו של פיני גרשון שיחקה בשיטה בה הגבוהים שיחקו רחוק מן הסל.
גיבסון התבלט כחוסם, וכקלע טוב מחצי מרחק ומהשלוש.
הוא המשיך בקבוצה שנתיים נוספות ופרש בשנת 1995.
גויס לפלי"ם תוך כדי עלייתו, שירת כמפקד פלגת ספינות סער.
ושימש כרב חובל לספינה שהבריחה עולים ממרוקו.
וסייע למוסד בעבודת שטח באירופה.
לאחר שחרורו ניהל פעילות של המועצה לשיווק פרי הדר באירופה.
נולד בכפר 'מנסטרס' שליד עיר המחוז 'הוסט' בהרי הקרפטים שבצ'כיה, הוריו דורה ויוסף גצוביץ' היו אנשים אמידים בעלי רכוש ואדמות בכפר.
מיכאל היה בן שני מתוך ששת הילדים במשפחה.
גל למד בבית ספר כללי ובו זמנית גם ב"חדר".
ב-1939 עם פרוץ המלחמה, גויס האב לצבא הצ'כי ומאז נראה למשפחה רק פעם אחת.
כנראה נהרג באחד הקרבות עם הפולשים.
האם שנשארה לבד עם 6 ילדים ובלי האב לא יכלה להשתלט על העסקים.
המצב התדרדר והתחילה רדיפה אחרי היהודים.
הגברים היהודים מגיל 14 ומעלה אולצו לעבוד בתנאים קשים מאוד ביערות.
האם שלחה את מיכאל ואחיו הבכור אמיל לבודפשט לעבוד במפעל רהיטים השייך ליהודי.
שם נמצאו כשנה עד שהגרמנים פלשו להונגריה ואז שבו לכפר.
לאחר תקופה קצרה נשלחה המשפחה לגטו ולמחנות ריכוז: אושוויץ, בריג, גרוס-רוזן ורייכנבאך.
במאי 1945 שוחרר המחנה ברייכנבאך על ידי הצבא הסובייטי.
מיכאל ואחיו אמיל שרדו אך שאר בני משפחתו נרצחו במחנות.
לאחר השחרור נשאר גל עוד מספר חודשים ברייכנבאך ושימש כמתורגמן לסובייטים.
באותה עת ידע לתקשר במרבית שפות מרכז אירופה: יידיש, הונגרית, צ'כית, רוסית, קצת גרמנית ועברית.
כאשר חש שהסובייטים מתייחסים אל היהודים שאינם דוברי רוסית באופן גרוע, עזב.
בקשיים ותלאות הדרך שב לכפר מולדתו מנסטרס בצ'כיה אך לא מצא שם את מקומו.
אף יהודי לא נשאר ובאזור שררה אנדרלמוסיה.
הסובייטים השליטו טרור קומוניסטי והאוכלוסייה המקומית לא שמחה על שובם של היהודים.
חלקם רצו להמשיך ולהחזיק ברכוש היהודי, שהשתלטו עליו בשנות המלחמה.
גל לא הבליג על כך ועל רקע זה היו לגל קטטות רבות.
כעבור חודש פגש את אחיו אמיל ויחד החליטו להצטרף אל הדוד מצד האם מקס במרכז צ'כיה.
לאחר כחודש הרפתקאות וסיכונים בדרכים תוך גנבת גבולות רומניה והונגריה הצליחו להגיע לקרובים.
האחים שהו אצל הדוד מקס כשנה עד 1946. שם נודע לגל שיש אפשרות להבריח את הגבול, לעבור למחנות פליטים בגרמניה ושם מתחילה הדרך לארץ ישראל.
האח והדוד לא התלהבו מהרעיון.
בצ'כיה שאחרי המלחמה גל חווה המשך לשנאת יהודים והחליט שאינו מוכן יותר לחיות בין גויים.
יצא לדרך והצליח להגיע למחנה עקורים יהודים באזור הכבוש על ידי האמריקנים בגרמניה.
גל התרשם שבמחנה שלטו עסקנים יהודים, מושחתים.
ראשי המחנות קיבלו משלוח מזון וסיגריות, בגדים וכו' מכל מיני ארגונים כולל אונר"א עבור הפליטים אך הם מכרו את הרוב לגרמנים הרעבים.
המחנה היה מפולג בין מפלגות ומחנות: השומר הצעיר, גורדוניה, פרטיזנים לוחמים, בית"ר ובית"ר הצעירה וכולם נלחמו בכולם.
גל הצטרף לבית"ר הצעירה אך מאחר שנחשב לבית"רי לא קיבל עדיפות בעלייה.
לאחר דחיות מספר הבין את המצב, התוודע לאפשרות לצאת ממחנה הפליטים, בתנאי התחייבות לעבוד שנתיים במכרה פחם בבלגיה.
העבודה במכרה הפחם הייתה קשה מאוד.
כל היום עבודה פיזית קשה בעומק של מעל 1000 מטר מתחת לאדמה.
התמורה לעבודת הכורים הייתה זעומה והספיקה רק למזון ומגורים בצריפים.
גל מצא את עצמו היהודי היחידי במחנה של כורי הפחם.
איתו נמצאו ערב רב של אנשים קשים בני לאומים שונים: רוסים עריקי הצבא האדום, אוקראינים ששירתו בצבא הנאצי, מרוקאים, תוניסאים ואחרים.
העבודה הקשה ויותר מכך הבידוד האישי גרמו שלאחר כשלושה חודשים סירב לעבוד יותר.
הוכנס לבית סוהר בעיר מונס ולאחר מכן הועבר למחנה מעצר Petit Chateau, על יד בריסל במגמה להחזירו לגרמניה.
כדי להימנע מכך חתם על התחייבות לעבודה במכרה פחם אחר בקרבת לייז', באותה עיר חייתה קרובת משפחה שלו.
במכרה בלייז' עבד גל כשלושה חודשים ואז נודע לו שאפשר להגיע למחנה עלייה בדרום צרפת על ידי הברחת הגבול.
לאחר שבועות של גלגולים והרפתקאות בדרכים כולל מעצר, הגיע גל למחנה בנדול (Bandol) בריביירה הצרפתית.
במחנה המעפילים בבנדול פגש גל את אברהם הראל (סיקורל), שהיה אחראי לאספקת מזון למחנה.
התנדב להוביל חלב מהכפר אל המחנה.
הדבר נעשה כל בוקר על גבי תלת אופניים וכך נהפך עוזר לענייני מזון.
בתחילת מרץ 1948, שובץ גל באוניית המעפילים Tadorne שנעשתה "נחשון".
לגל הייתה זאת הפעם הראשונה להימצא על אנייה ועל הים בכלל.
גל נוכח שהמפקד יוסף אלמוג (אז פינצ'וק).
מחלק פקודות והוראות אך המעפילים שלא הבינו עברית לא שעו לדבריו.
גל פנה אל מפקד האונייה בעברית ספרותית כפי שקרא בתנ"ך והציע את שירותיו כמתרגם.
מיד המשיך ופנה למעפילים ביידיש והכל הסתדר לשביעות רצון.
גל שכבר היה לו ניסיון כאיש צוות המחנה התקבל ברצון לצוות מלווי האנייה.
כך ביום ההפלגה הראשון נעשה גל לאיש פלי"ם והחל את הקריירה הימית לכל חייו.
משימה ראשונה - קליטת המעפילים ומיקומם באנייה.
הקצאת מקום ל-530 מעפילים לדרגשי שכיבה צפופים שהותקנו במחסן המטען שהיה צר ובלתי מאוורר.
השטח שהוקצה לכל אדם היה צר ביותר, אבל אנשים לא התלוננו.
גם גל הרגיש קצת משונה, אבל לא ידע למה לייחס זאת.
כמי שנולד בהרים והסתובב ביבשת לא היה לו מושג על מחלת הים או שבים צריך להרגיש לא טוב.
משימה שנייה – חלוקת מזון ומים בגמר העמסת המעפילים, התרשם מפקד האונייה אלמוג שניתן לסמוך על גל.
והפקיד בידיו את מפתחות מחסן המזון והמים.
קיצוב המים היה הגזירה הכי קשה.
רוב האנשים התייחסו לחוסר המים בהבנה, אך היו חלק שהתלוננו.
בסה"כ התנהגות המעפילים הייתה טובה.
תקלות לספינה - כבר בניתוק החבל ביציאה מהחוף ארעה תקלה.
החבל נתפס במדחף והספינה לא יכלה להפליג.
היה מחניק בבטן האונייה, אחר כך אירע קלקול בדוודים והמעפילים הועברו לאונייה "יחיעם", והספינה הפליגה לנמל בסטיה בקורסיקה לתיקונים.
לגל הייתה זו הזדמנות להכיר נושא חדש.
הוא נהנה מהיחס של אלמוג והמלווים האחרים.
תקופת התיקונים נוצלה ללימוד השפה העברית המדוברת ומושגי ימאות בהדרכת המפקד יוסף אלמוג.
בגמר התיקונים בקורסיקה חזרה הספינה לבנדול כדי לקלוט כ-550 איש.
והפעם הביצוע היה מוצלח, ההפלגה לארץ ישראל נעשתה ללא אירועים מיוחדים.
גל היה עסוק מאוד בחלוקת מזון.
הקושי העיקרי למעפילים היה הקיצוב במים.
כיומיים לפני חופי ארץ ישראל, גבר המתח.
מ-26 באפריל משחתות בריטיות ליוו את הספינה.
ההשתלטות הבריטית התבצעה בלילה בכוח רב וביעילות רבה.
המלווים וגל בתוכם וגם חלק מהצוות הצרפתי ירדו לסליק שהוכן למטרה זאת בחרטום האונייה.
הסליק היה מוסווה היטב ולמרות חיפושי הבריטים הם לא התגלו.
כעבור כמה שעות בסליק עלו אנשי פלוגת הנמל ויחד איתם ירדו המלווים וגל בתוכם לחוף ללא קשיים.
טנדר הביא אותם למלון "כרמליה קורט" ברחוב הרצליה בחיפה.
חיפה הייתה המעוז האחרון של הבריטים בארץ ישראל.
במלון גרו גם קצינים בריטיים והרחובות היו מלאים בריטים בעיקר בעיר התחתית ובנמל חיפה.
הימים הראשונים של ההתאקלמות היו לגל כמו חלום, הוא הרגיש כאילו נולד מחדש.
כולם דיברו עברית, גם נהג האוטובוס ובכלל, שהיו אוטובוסים.
עד אז תיאר לעצמו את ארץ ישראל כפי שקרא בתנ"ך ונוכח כי נראתה בדומה לאירופה.
לגל לא היו אז קרובי משפחה בארץ מלבד המלווים לא הכיר איש.
האלחוטאי באנייה שלום בורשטיין היה בן קיבוץ יגור והזמין אותו להצטרף.
גל ביקר אצלו כמה ימים, אך לא מצא את מקומו שם.
כעבור זמן הצטרף לפלוגת הנמל, כמסגרת כללית שהייתה כבר בפירוק.
לגל נודע על הקמת חיל הים.
משרד הגיוס היה ברח' הנמל והאחראי היה יהודה בן-רון אותו הכיר.
היות שלא היה לו בית התמקם במקום המיועד למחנה חיל הים בין חברת החשמל לבית חרושת "שמן".
קודם הייתה שם "קרנטינה" של בקר.
חלק מהמקום היה תפוס על ידי חולי הנפש אשר הועברו לשם מבית הסוהר בעכו.
מאחר שלא היה מבנה פנוי, התמקם תחת עץ דקל יחד עם כלב דני גדול.
כעבור כשבועיים פינו את חולי הנפש ובמקומם הגיעו צעירים ששוכנו באוהלים ואנשי הפיקוד מיד הוחל בארגון המחנה.
היה דרוש אחראי למחסן הנשק וגל התנדב.
אף על פי שלא הייתה לו הכשרה אבל אהב את נושא הנשק.
במשך הזמן למד להפעיל סוגי נשק שונים, רימונים, וגם מקלע 0.5. במהלך מלחמת העצמאות השתתף גל בקרבות שבהם השתתפו כוחות מחיל הים.
כאחראי על הנשקייה תמיד ידע על המבצעים - כי באו לקחת ממנו נשק - והצטרף אליהם.
מבצע נמל - לפני כיבוש טנטורה אספו קבוצת לוחמים בפיקודו של מנחם כהן.
גל נבחר להיות מפעיל המקלע 0.5. הקבוצה עלתה לספינת דיג "כריש" של מושב מכמורת, ובערב הפליגה לטנטורה.
בלילה כאשר התחיל הירי, המפקד מנחם כהן נהרג מפליטת כדור.
בסיום הפעולה החליט יגאל להפליג לקיבוץ נווה ים, משם הובאה סירת חתירה שהעבירה את מנחם כהן הפצוע למרפאה של הקיבוץ ושם התברר כי מת.
ואז הועבר במשאית של הקיבוץ לבית חולים רוטשילד בחיפה.
לאחר קום המדינה עבר מחנה חיל הים לבת גלים ושם הנשקייה הייתה גדולה יותר וגל קיבל שני עוזרים.
הגיעו רובים ומקלעים MG34 מצ'כיה וגם חלק מהשלל של מבצע שודד.
בסוף ספטמבר 1949 סיים את שירות החובה וגויס לקבע.
במשך הזמן העברית שלו השתפרה וגל הגיש בקשה לקורס חובלים אבל הרמה שלו לא הספיקה ולכן נשלח לקורס מפקדי תותחים בטירת כרמל.
לאחר הקורס הוצב על הק-18 אח"י וג'ווד כתותחן.
בשנת 1950 התקבל לקורס חובלים מחזור ג' שהתחיל בבה"ד 1 והמשיך בבה"ד חיל הים..
בקורס היה לגל מאוד קשה כי כל החניכים היו בוגרי תיכון, אבל היו ביניהם שעזרו לו.
ב-1953 סיים גל בהצלחה את הקורס והוצב לשייטת הטרפדות שובץ כסגן מפקד טרפדת שנוצרה בבריטניה.
מפקדו היה מושי כץ, ששימש לו כמורה טוב, בעיקר בנושא ימאות ושליטה בתמרון כלי השיט.
גל התלהב מאוד מהטרפדת, מהמהירות וכח האש.
תקרית כנרת - בשנת 1954 נשלחו אנשי הטרפדות לפלגה 788 בכנרת.
גל היה מעורב בתקרית נגד המוצבים הסורים כאשר יצאו הוא ועזרא קדם (כריש) בסירת דיג קרוב מאוד לחוף המזרחי וגירו את המוצבים הסורים לפתוח בירי.
לאחר מכן פתחו ספינות המשמר בירי מתותחים שהותקנו בהם למטרה זו.
מבצע ירקון – במאי יוני 1955 השתתף גל עם קצינים נוספים משייטת הטרפדות בהשטת כוח הסיור להנחתה בדרום מפרץ אילת.
הצוות ירד לאילת להתארגנות כחודש וחצי לפני המבצע.
נזק לטרפדת - גופי הטרפדות הבריטיות שנבנו מעץ ושרתו במלחמת העולם השנייה היו במצב גוף רעוע עוד בטרם נרכשו.
בספינה הראשונה שקיבל לפיקודו "אח"י תנשמת (ט-212)" נפער חור בתחתית כי כנראה הפליג מהר מדי מול ים גלי ברוח דרומית מערבית.
לאחר כ-24 שעות הגיע בגרירה לנמל יפו.
מצב הגוף לא ניתן לתיקון והוחלט להשבית את הספינה.
גל היה מאוד עצוב כי מאוד הזדהה עם הספינה.
כעבור כ-5 שנים בשייטת 5 הוצב גל למפקדת חיל הים אך עבודת המטה לא התאימה לו וחיפש אתגרים אחרים.
באוגוסט 1957 ביזמת סא"ל אריה ברוש ראש ענף המודיעין של חיל הים, יצא גל למשימת איסוף מידע בים סוף.
שם זומנו לו כשבעה חודשים של הרפתקאות עם ספינת הדיג Negisti saba - בעברית מלכת שבא.
ועם ספינת משא קטנה בשם Halkis בדגל פנמה.
שתיהן עסקו בפעילות אחרת מאשר דייג או מסעות.
נראה שהכיסוי לפעילות לא היה מספיק חזק, הספינה נתפסה על ידי משטרת סודאן וגל בילה כחודשיים בכלא סודני.
את הזמן בכלא ניצל כדי לשפר את שליטתו בשפה האנגלית.
מרכיב חשוב ברכישת המשחתות מהצי המלכותי הבריטי היה קבלת ידע ימי תפעולי.
קציני המחלקות עברו הכשרה לתפקידם בבריטניה.
לאחר שובו של גל מאפריקה נשלח בשנת 1958 עם עוד שני קצינים לקורס קציני שנערך בבסיס הצי הבריטי בפורטלנד (בריטניה).
כמקובל אז, בתנאי היציאה מחוץ לישראל של עובדי המדינה, שינה את שם משפחתו מגיצוביץ' לגל.
הקורס באנגליה ארך כחצי שנה ועם שובו הוצב למשחתת אח"י אילת בתפקיד קצין מחלקת .
ולאחר כשנתיים הוצב שוב לסט"רים, הפעם כמפל"ג 915, היה מאוד מרוצה לחזור לטרפדות.
תוך כדי שירותו בפלגת הטרפדות ב-10 בינואר 1961 קרה אסון ימי לעלייה ממרוקו.
הספינה אגוז טבעה במצרי גיברלטר ונספו 52 עולים ממרוקו ואלחוטאי צרפתי אחד.
הברחת היהודים שם התנהלה על ידי אנשי המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים, שהיו לא כל הכשרה ימית.
לאחר האסון מינה ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון ועדת חקירה של שני אנשים – מנחם כהן אז רב חובל, ואליעזר שושני מקיבוץ יפעת והוחלט להמשיך את הפעולה בים על ידי אנשי מקצוע.
מפקד החיל האלוף יוחאי בן-נון הזמין את גל והציע לו להתנדב לתפקיד וגל ענה בחיוב.
הצורך היה דחוף ביותר תוך מספר ימים התארגן לנסיעה.
לפני צאתו קיבל תדרוך מדב מגן (ברצ'יק), שתיאר את ארגון הוצאת אנשים בחשאי מהחוף המרוקאי.
כשהגיע לפריז פגש את משה רבינוביץ' שהיה ממונה על המבצע הימי מטעם המוסד.
גל השתלב בעבודת המוסד שהיה אז בראשותו של איסר הראל, והייתה לו תחושה של כמו משפחה.
הוא התרשם מההתלהבות והמסירות וכולם נתנו לו הרגשה של שיוך ותמיכה.
רבינוביץ' חכר בנאפולי ספינה של כ-500 טון - שכונתה קוקוס כאסוציאציה לאגוז שטבעה - גל קיבל את הפיקוד בנמל Portici ליד נאפולי והפליג לכיוון גיברלטר.
ההפלגה נמשכה כשבוע והייתה רצופה סערות החל מהים הליגורי ואחר כך בסערת מיסטרל.
רק מערבה לאיים הבלאריים נרגע קצת הים.
בגיברלטר נפגש עם משה רבינוביץ', מנחם כהן ואליעזר שושני ואיתם גובשה תוכנית העבודה .
הניסיון הראשון להוציא יהודים, בחוף האוקיינוס האטלנטי, ליד אגאדיר, נכשל.
הים לא סער במיוחד אבל גלי החוף היו אדירים ולא אפשרו גישה ויציאת סירות.
הספינה חזרה לגיברלטר ושם פגש לראשונה את מפקד המבצע כולו, מטעם המוסד, אלכס גתמון במקום הוחלט שגל יטוס למרוקו וינסה לאתר חופי מילוט מתאימים.
במרוקו אז, ישראלי נמצא בסכנה מתמדת.
ההסתה נגד ישראל בפרט ונגד יהודים בכלל הייתה בשיאה, הנאצריזם שלט ברחוב, המלך מוחמד החמישי - שנחשב מגן היהודים מחד אך התקרב לנאצר מאידך- נפטר ויורשו חסן השני טרם שלט בעניינים.
במרוקו נותרו כ-135 אלף יהודים, פזורים ברחבי מרוקו, רובם במרחקים גדולים מהמרכז.
חוקקו חוקים נגד יהודים בדומה לחוקי נירנברג.
גל הגיע למרוקו, סייר בחופים ומצא חוף מתאים.
כל שנת 1961 הוצאו ממרוקו עולים בדרך הים בעיקר.
גל בספינתו העביר את העולים לגיברלטר, משם הועבר הטיפול לידי הסוכנות היהודית.
כאות הערכה לפעילותו הוצג מייק גל בפני נשיא המדינה יצחק בן-צבי לאחר שהומלץ על ידי ועדה בראשות משה שרת כאזרח מצטיין ואף קיבל תעודת
בשנת 1963 שב גל לישראל וקיבל את הפיקוד על אח"י נגה (ק-22) ערך איתה הפלגות לאימוני חובלים במזרח הים התיכון.
מפקד המכללה היה מרדכי גור.
ספינות סער - לאחר סיום הקורס במכללה לפיקוד ולמטה הוצב גל לצוות "שלכת" היחידה שהחלה בהכנות לקליטת הסטי"לים שנבנו אז בשרבורג.
במסגרת זו יצא בחודש דצמבר 1966 עם מיכה רם וקצינים נוספים לאימונים בטרפדות הצי הגרמני.
הם בילו חודש ימים על טרפדות מדגם 'יגואר' שהיוו את הבסיס לספינות סער.
בסיס שייטת הטרפדות הגרמנית היה בוילהלמסהאפן.
גל כראש המשלחת דרש מחבריו לא לדבר על נושא השואה ולא להפגין עוינות נגד הצוותים הגרמניים שמרביתם היו צעירים מלקחת חלק במלחמה.
אך הימאים הגרמנים העלו ביוזמתם את הנושא בשיחות רבות.
מפקד שייטת הטרפדות אדמירל ארנדט, אשר שימש במלחמה כמפקד צוללת בצי הגרמני, קיבל בחום רב את המשלחת והזמינה לביתו להכיר את אשתו שאביה היה יהודי.
אח"י מבטח - בחודש יולי 1967 הצטרף גל לצוות שלכת בשרבורג קיבל את הפיקוד על אח"י מבטח שהושקה למים ב-11 באפריל 1967. עם אח"י מבטח זו הסתובב בתעלה הבריטית כשישה חודשים וביצע את כל הבדיקות הנחוצות.
באחת ההפלגות נפגש עם הצוללת דקר שעשתה גם היא ניסויי ים.
במלחמת ששת הימים - בתקופת ההמתנה שב גל לארץ וחזר לתפקיד סגן מפקד אח"י חיפה עם יהודה בן-צור כמפקד.
המשחתת סיירה באזור החוף ובאחד המקרים גם תקפה צוללת מצרית וגרמה לה נזקים עד שזו נאלצה לשוב לאלכסנדריה.
באחת ההפלגות שבתה המשחתת קצינים מצריים שניסו לעבור למצרים בסירת מפרש.
המשך באח"י מבטח – לאחר מלחמת ששת הימים חזר גל לשרבורג ועסק בהשלמת הניסויים וההתקנות באח"י מבטח.
ב-15 בדצמבר יצאה הספינה בפיקודו של גל משרבורג והפליגה לישראל עם תדלוק בגיברלטר ובנמל אוגוסטה בסיציליה.
נתיב אותו עברו ספינות הטילים אחריו.
ב 25 בדצמבר 1967 הגיעה אח"י מבטח לנמל חיפה בחיל הים הישראלי.
מערכות טילי הגבריאל עוד לא היו מוכנות והספינה חומשה בשלושה תותחי 40 מ"מ.
ב-25 בינואר 1968 אבד הקשר עם הצוללת דקר והמשימה המבצעית הראשונה שקיבל גל הייתה השתתפות בחיפושים אחריה.
החיפושים נערכו במצב ים סוער הרבה מעל מה שהספינה הייתה מתוכננת.
עם הגעת הספינה השנייה אח"י משגב מונה מיכאל גל למפקד פלגה 31 בדרגת סא"ל.
עבודת מטה - ב-1968 סיים גל את התפקיד בשייטת ספינות הטילים והוצב בענף במפקדת חיל הים.