tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ללא קשר לפסק הדין של המושבעים, אף שחקן שמכר משחק, אף שחקן שקיבל כסף או התכוון לקבל כסף בתמורה להפסד משחק, אף שחקן שישב בישיבה עם חבורת מהמרים מושחתים שבהן דנו בדרכים למכור משחקים, לעולם לא ישחק בייסבול מקצועי.
החלטתו של לנדיס התקבלה כצעד נחוש להגן על יושרת המשחק, אך גם עוררה מחלוקת.
באק וויבר, שטען כי לא לקח חלק פעיל בתכנון ולא קיבל כסף, ניסה שוב ושוב לערער על ההשעיה, אך לנדיס דחה את בקשותיו.
גם ג'ו ג'קסון, שטען כי לא שיחק בכוונה רע בסדרה, נותר מושעה.
תומכי השחקנים טענו כי לנדיס היה קשוח מדי, במיוחד במקרה של וויבר, שלא היו ראיות ישירות נגדו.
לעומת זאת, אחרים שיבחו את לנדיס על כך שהציב קו אדום ברור נגד הימורים ותכסיסים.
לנדיס לא הסתפק בהשעיית שחקני הסוקס השחורים.
הוא המשיך לחקור מקרים נוספים של הימורים והשפעה לא הוגנת על משחקים.
ב-1921, הוא השעה את שחקן ניו יורק ג'איינטס, בני קאוף, לאחר שהואשם בגניבת רכב, אם כי לנדיס ציין כי ההשעיה נבעה מהתנהגותו הכללית שפגעה במוניטין הבייסבול.
ב-1924, הוא השעה את שחקן שיקגו וייט סוקס, ג'ימי או'ניל, ואת שחקן ניו יורק ג'איינטס, ג'ימי רינג, לאחר שגילה כי השניים היו מעורבים בניסיון לשחד שחקן אחר כדי להפסיד משחק.
לנדיס לא רק טיפל בסקנדלים, אלא גם ביצע רפורמות מבניות כדי לחזק את הבייסבול כמוסד.
הוא דרש מבעלי הקבוצות להעניק לו סמכויות מלאות לקבל החלטות ללא התערבות, והבהיר כי לא יאפשר לבעלי קבוצות או לשחקנים לערער על החלטותיו.
חיזוק מערכת הליגות המשניות: לנדיס תמך בהסכמים בין הליגות הגדולות לליגות המשניות, מה ששיפר את פיתוח השחקנים והבטיח כי קבוצות קטנות יותר יוכלו להתקיים כלכלית.
שיפור תנאי השחקנים: אף על פי שהיה ידוע בקשיחותו, לנדיס דאג לשפר את תנאי השחקנים, כולל הגבלת היכולת של קבוצות להשתמש בסעיף עשרת הימים כדי לפטר שחקנים באופן שרירותי.
מניעת מונופולים: הוא התנגד לניסיונות של בעלי קבוצות מסוימות לשלוט במספר קבוצות או ליצור טרסטים בתוך הבייסבול, כדי לשמור על תחרות הוגנת.
למרות הישגיו, כהונתו של לנדיס לא הייתה נטולת ביקורת.
אחת המחלוקות הגדולות סבבה סביב עמדתו בנוגע לשילוב גזעי בבייסבול.
במהלך תקופתו, שחקנים אפרו-אמריקאים הורשו לשחק רק בליגות השחורים, ולא היו משולבים בליגות הגדולות.
לנדיס נתפס על ידי חלק מהמבקרים כמי שמנע או עיכב את השילוב הגזעי, אם כי הוא מעולם לא הביע עמדה רשמית נגד שחקנים שחורים.
ב-1942, כאשר בעל קבוצת פיטסבורג פיראטס, ויליאם בנסוונגר, הציע לאפשר לשחקנים שחורים להיבחן לקבוצתו, לנדיס לא התנגד ישירות, אך גם לא תמך ביוזמה.
הוא הצהיר כי אין חוק רשמי המונע משחקנים שחורים לשחק, אך בפועל, המדיניות הבלתי רשמית של ההפרדה נמשכה עד לאחר מותו.
בשנותיו האחרונות, לנדיס המשיך לשלוט על הבייסבול ביד קשה, תוך התמקדות בשמירה על יושרת המשחק ובמניעת שערוריות נוספות.
הוא התמודד עם אתגרים חדשים, כולל ההשפעה של מלחמת העולם השנייה על הבייסבול, כאשר שחקנים רבים גויסו לצבא.
לנדיס תמך בהמשך פעילות הליגות במהלך המלחמה, בטענה כי הבייסבול מספק מורל לציבור.
ב-1944, בריאותו של לנדיס הידרדרה, והוא אושפז מספר פעמים.
ב-25 בנובמבר 1944, הוא נפטר בבית חולים בשיקגו ממחלת לב, בגיל 78.
זמן קצר לאחר מותו, בדצמבר 1944, נבחר לנדיס להיכל התהילה הלאומי של הבייסבול בהצבעה מיוחדת, כהכרה בתרומתו לשיקום אמון הציבור במשחק.
הוא זכה לשבחים על כך שהציל את הבייסבול ממשבר הסוקס השחורים והפך אותו למקצועי ומסודר יותר.
עם זאת, החלטותיו בנוגע לשחקנים כמו באק וויבר וג'ו ג'קסון נותרו שנויות במחלוקת, וחלק מההיסטוריונים טוענים כי הוא היה קשוח מדי כלפי שחקנים שלא הוכחה אשמתם מעל לכל ספק.
ראש הממשלה בגרמניה נקרא באופן מסורתי קַנְצְלֶר.
בין השנים 1871 ל-1945 המשרה נקראה רייכסקנצלר , אך אחרי מלחמת העולם השנייה גרמניה הפכה לרפובליקה פדרלית, ועל כן שונה שם המשרה, ומאז ועד היום שמה הוא בונדסקנצלר .
הקאנצלר הוא המנהל והמוביל של הקבינט של גרמניה.
מקורו של המונח, המתועד לראשונה בימי הביניים, הוא במילה הלטינית cancellarius.
קנצלר גרמניה הנוכחי הוא פרידריך מרץ והוא מכהן בתפקיד החל מ-6 במאי 2025.
לפני מלחמת העולם הראשונה נקראה משרת ראש ממשלת גרמניה בשם "רייכסקנצלר", שמשמעותו היא "קנצלר קיסרי" או "קנצלר של הרייך".
ב של 1871, הרייכסקנצלר לא נבחר על ידי הפרלמנט (הרייכסטאג), ולא נשא באחריות כלפיו.
במקום זאת, הוא מונה על ידי הקיסר.
בשל כך לא ניתן לקרוא לאימפריה הגרמנית דמוקרטיה, גם אם הרייכסטאג היה פרלמנט נבחר.
מצב עניינים זה השתנה רק ב-29 באוקטובר 1918 בתיקון שהוכנס לחוקת 1871. עם זאת, השינוי לא יכול היה למנוע את התפרצותה של מהפכה כמה ימים לאחר מכן.
על פי החוקה החדשה של רפובליקת ויימאר ב-1919, הרייכסקנצלר אמור להיבחר על ידי הנשיא, אך לפרלמנט הזכות לפטר את הקנצלר, או את כל אחד מן השרים שלו.
למעשה, רוב הממשלות של רפובליקת ויימאר נשענו בצורה חזקה על שיתוף פעולה עם הנשיא, בשל חוסר היציבות שבפרלמנט.
הרייכסקנצלר האחרון בסדרת הקנצלרים של רפובליקת ויימאר היה אדולף היטלר, שמונה ב-30 בינואר 1933.
המשותף לכל הרייכסקנצלרים שכיהנו עד נפילת הקיסרות הוא השתייכותם למעמד האצולה.
דבר זה השתנה עם הקמת רפובליקת ויימאר, לקראת מעבר לשיטת משאר פרלמנטרית ודמוקרטית יותר.
(1865-1939)המפלגה הסוציאל-דמוקרטית13 בפברואר 191920 ביוני 1919האספה הלאומית
פיהרר ורייכסקנצלרמפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית2 באוגוסט 193430 באפריל 19458
(1945)3לוץ שוורין פון קרוזיק (ראש השרים)
החוקה המערב גרמנית של 1949, חוקת גרמניה , מעניקה לקנצלר, שנקרא מעתה בונדסקנצלר, סמכויות ביצוע מרכזיות.
מסיבה זו, יש המתייחסים למערכת הפוליטית הגרמנית כ"דמוקרטיית קנצלר".
הממשלה הפדרלית של גרמניה מורכבת מהקנצלר ושרי הקבינט שלו או שלה.
(מנהיג גרמניה המזרחית נשא בתואר "מזכיר המועצה המדינית של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית", ולא בתואר קנצלר).
סמכות הקנצלר נובעת מהחוקה ומהמעמד שלו כמנהיג המפלגה או קואליציית המפלגות שמחזיקה ברוב הכיסאות בבונדסטאג .
בעבר, עם הלמוט קוהל ולאחר מכן גרהרד שרדר, אנגלה מרקל וגם כיום עם אולף שולץ, שימש ומשמש הקנצלר גם כמנהיג מפלגתו שלו.
הדבר לא היה נכון באשר להלמוט שמידט.
בכל ארבע שנים, לאחר בחירות ארציות ותחילת כהונתם של חברי הבונדסטאג החדשים, נבחר הקנצלר בעזרת רוב קולות חברי הבונדסטאג, לאחר שהוצע כקנצלר על ידי נשיא גרמניה .
הצבעה זו היא אחד המקרים היחידים שבו יש להשיג רוב קולות מתוך כל חברי הבונדסטאג, בניגוד לרוב יחסי של המצביעים.
הצבעה זו נקראת "קנצלרמרהייט" , ובשלה אף אולצו להגיע לפרלמנט בעבר חברי פרלמנט חולים (או בהיריון) כאשר הרוב המפלגתי היה קטן מדי.
אם מועמד הנשיא לא נבחר, יכול הבונדסטאג לבחור מועמד משלו תוך 14 יום.
אם איש לא נבחר במהלך תקופה זו, הבונדסטאג יכול להכריז על בחירות חדשות למשרת הקנצלר.
אם לאדם שקיבל את מספר הקולות הרב ביותר יש רוב, הנשיא מחויב למנותו.
אם לאדם שקיבל את המספר הרב ביותר של הקולות אין רוב בבונדסטאג, יכול הנשיא למנות אותו או לקרוא לבחירות חדשות.
הקנצלר הוא החבר היחיד בממשלה שממונה על ידי הבונדסטאג.
השרים נבחרים על ידי הקנצלר בעצמו (וממונים רשמית על ידי הנשיא).
שלא כמו בפרלמנטים אחרים, הבונדסטאג לא יכול להפיל את הקנצלר בהצבעת אי אמון פשוטה, מאחר שברפובליקת ויימאר נוצלה אפשרות זו לרעה על ידי שני הקצוות הפוליטיים, במטרה לחתור תחת הקנצלר ותחת ההליך הדמוקרטי.
במקום זאת, החלפתו המוקדמת של הקנצלר יכולה להעשות רק אם מוסכם על יורש.
כדי לצבור תמיכה מהבונדסטאג, יכול הקנצלר לקרוא להצבעת אמון, שניתן לשלבה בהצעת חוק כלשהי.
אם הוא לא מצליח להגיע לרוב בהצבעה מסוג זה, יכול הנשיא לפזר את הבונדסטאג.
סעיף 65 של החוקה מגדיר כיצד על הרשות המבצעת לתפקד ואת סמכויות בקאנצלר באמצעות, "עקרון הקנצלר": הקובע כי:
להציע לנשיא את המועמדים לתפקיד שר, כלומר חברי הקבינט הפדרלי.
ניתן לפטר שרים לפי אותו הליך.
עומד בראש הקבינט הפדרלי ומנהל את ישיבות הקבינט.
מנהל את כל הממשל הפדרלי בהתאם לכללי הנוהל שאומצו על ידי הקבינט הפדרלי ואושרו על ידי הנשיא הפדרלי.
אחראי בפני הבונדסטאג בכל הנוגע לפעולת הממשלה .
בעתות חירום, מקבל לידיו את הסמכות הפיקוד על הכוחות המזוינים ומשמש כמפקד העליון (סעיף 115ב לחוק היסוד).
רשאי להעלות הצבעת האמון כדי לוודא שהבונדסטאג תומך במדיניות ממשלתו.
אם ההצעה לא נתמכת על ידי רוב חברי הבונדסטאג, הנשיא הפדרלי, על פי הצעת הקנצלר הפדרלי, רשאי לפזר את הפרלמנט (סעיף 68 לחוק היסוד).
משמש כיושב ראש מועצת הביטחון הפדרלית.
הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1949 - היום)
+קנצלרי הרפובליקה הפדרלית של גרמניהמס'דיוקןשם
(1904-1988)המפלגה הנוצרית-דמוקרטית1 בדצמבר 196621 באוקטובר 1969גוסטב היינמן
ממלא מקוםהמפלגה הדמוקרטית החופשית7 במאי 197416 במאי 19745הלמוט שמידט
ראש הממשלה באוסטריה נקרא באופן מסורתי "קנצלר".
שם המשרה כיום "בונדסקנצלר" (Bundeskanzler), ומשמעותו "קנצלר פדרלי".
הקנצלר שכיהן בתפקיד למשך התקופה הארוכה ביותר היה ברונו קרייסקי, בין 1970 ל-1983.
הקנצלר ממונה על ידי נשיא אוסטריה, אשר תאורטית יכול לבחור לתפקיד זה את מי שהוא רוצה, ללא אישורו של איש.
יש לציין כי הנשיא יכול למנות קנצלר גם ללא קבלת אישורה של המועצה הלאומית (הבית התחתון של הפרלמנט), ואולם, מכיוון שהמועצה הלאומית יכולה להגיש הצעת אי-אמון בממשלה בכל רגע נתון, הנשיא מתחשב מאוד במועצה זו ובסיעה השולטת בה.
לאחר המינוי, הקנצלר נכנס מיד לתפקידו ונשבע אמונים על ידי הנשיא.
עליו מוטל התפקיד של הרכבת הממשלה שבראשה יעמוד.
תחתיו פועל סגן קנצלר ועוזר לו בתפקידו.
שםתקופת כהונהמפלגההתחלהסיום 1. אנגלברט דולפוס 1932 1934 המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית / מפלגת חזית המולדת האוסטרית (VF) 2. קורט שושניג 1934 1938 מפלגת חזית המולדת האוסטרית 3. ארתור זייס-אינקווארט 1938 1938 המפלגה הנאצית (NSDAP)
קנסור הייתה משרה פוליטית ברפובליקה הרומית שממלאה היה צריך לבצע קנסוס (סוג של מפקד אוכלוסין) בין אזרחי רומא ולחלק את האזרחים למעמדות מצביעים על בסיס הכנסתם ושיוכם השבטי.
מדי חמש שנים, נבחרו באספת הקנטוריות שני קנסורים לכהונה של 18 חודשים.
הקנסור לא החזיק בסמכות שלטונית של ה"אימפריום" ולכן לא לווה בליקטורים.
עם זאת, הבחירה לתפקיד קנסור נחשבה לכבוד גדול והיא הסבה יוקרה רבה למחזיקה.
אם אחד הקנסורים מת בזמן כהונתו, היה עמיתו חייב להתפטר.
מיון האזרחים לשבטים על־ידי הקנסורים לא התבצע לרוב על בסיס קרבה אתנית כלשהי – רק צאצאי משפחות האזרחים העתיקות נחשבו מקושרים לשבטם קשר דם – אלא על פי שיקול הקנסור.
הקנסורים היו אמונים גם על מיון אזרחים חדשים לשבטים ולמעמדות מצביעים וכן מיינו עבדים ששוחררו מאז הקנסוס האחרון שבוצע.
תפקיד נוסף וחשוב במיוחד של הקנסור היה הרכבת רשימת הסנאט (lectio senatus), אשר הורכבה מהמגיסטראטים שנבחרו על ידי הקנסורים בסדר יורד.
הם הוסמכו גם לסלק סנאטור אם חשבו כי ביצע מעשה "כנגד המוסר הציבורי", אולם בדרך כלל סולקו רק סנאטורים זוטרים, להוציא מקרים יוצאי דופן בזמן כהונתם של קנסורים נוקשים ומחמירים כמו מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס.
בזמן הטריבונאט של פובליוס קלודיוס פולכר חוקק חוק שמחייב את הקנסורים להעמיד למשפט את חבר הסנאט החשוד ובכך הוגבלה סמכותם לסלק אישים מן הסנאט.
משרה נוספת שלה היו הקנסורים אחראים הייתה הפיקוח המוסרי על אזרחים (מכאן גם לקוח המונח המודרני "צנזור"), והוצאתם וביצועם של מכרזים לעבודות ציבוריות, כגון בניית מקדשים ובניין דרכים.
משרת הקנסור נוצרה, לפי המסורת הרומאית, בשנת 443 לפנה"ס, לאחר שהקונסולים לא יכלו לעמוד בנטל העבודה שהוטלה עליהם.
כמו ביחס למשרות אחרות, הייתה גם משרת הקנסור פתוחה בשלב הראשון רק לבני מעמד הפטריקים.
החל משנת 351 לפנה"ס הותר גם לפלבאים להיבחר לתפקיד.
בדרך כלל, היה מקובל לבחור לתפקיד קונסולים לשעבר, בזכות מעמדם הרם.
בעת הדיקטטורה המיוחדת של לוקיוס קורנליוס סולה בשנת 82 לפנה"ס, בוטלה המשרה וסולה לקח על עצמו את המשימה.
אחרי מותו, בשנת 70 לפנה"ס נוצרה המשרה מחדש, אך איבדה חלק ניכר מכוחה ביחס לסנאט, בגלל הרפורמה של סולה שהפכה את כניסת החברים לסנאט לאוטומטית.
עם היווצרות הקיסרות הרומית נעלמה בהדרגה המשרה וסמכויותיה, ובעיקר הפיקוח על הסנאט, עברו לידי הקיסרים הרומים.
הקנסוסים האחרונים נערכו על־ידי הקיסרים אספסינוס וטיטוס.
רשימה חלקית של קנסורים ברפובליקה הרומית ולאחריה באימפריה הרומית:
312 לפנה"ס–307 לפנה"ס – אפיוס קלאודיוס קאיקוס ופלאוטיוס.
280 לפנה"ס – לוקיוס קורנליוס סקיפיו ברבטוס וגנאיוס דומיטיוס קלוינוס מקסימוס.
275 לפנה"ס – קווינטוס אימליוס פפוס וגאיוס פבריקיוס לוסקינוס.
272 לפנה"ס – לוקיוס פפיריוס פראיראקסטטוס ומנליוס קוריוס דנטטוס.
269 לפנה"ס – לוקיוס אימיליוס ברבולה וקווינטוס מרקיוס פיליפוס.
265 לפנה"ס – גנאיוס קורנליוס בלאסיו וגאיוס מרקיוס רוטילוס קנסורינוס.
258 לפנה"ס – לוקיוס קורנליוס סקיפיו וגאיוס דואיליוס.
253 לפנה"ס – לוקיוס פוסטומיוס ודקימוס יוניוס פרה.
252 לפנה"ס – מנליוס ולריוס מקסימוס מסלה ופובליוס סמפרוניוס סופוס.
241 לפנה"ס – מרקוס פביוס בוטאו וגאיוס אאורליוס קוטה.
236 לפנה"ס – לוקיוס קורנליוס לנטולוס קאודינוס וקווינטוס לוטאטיוס קרקו.
פוסטומיוס אלבינוס וקווינטוס אטיליוס בולבוס.
231 לפנה"ס – טיבריוס מנליוס טורקואטוס וקווינטוס פולביוס פלאקוס.
230 לפנה"ס – קווינטוס פביוס מקסימוס ורוקוסוס ומרקוס סמפרוניוס טודיטנוס.
225 לפנה"ס – גאיוס קלאודיוס קנתו ומרקוס יוניוס פרה.
220 לפנה"ס – לוקיוס אימיליוס פפוס וגאיוס פלמיניוס.
214 לפנה"ס – פובליוס פוריוס פילוס ומרקוס אטיליוס רגילוס.
210 לפנה"ס – פובליוס ליקיניוס קראסוס דיוס ולוקיוס וטוריוס פילוס.
209 לפנה"ס – מרקוס קורנליוס קתגוס ופובליוס סמפרוניוס טודיטנוס.
204 לפנה"ס – גאיוס קלאודיוס נרו ומרקוס ליוויוס סלינטור.
199 לפנה"ס – פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס ופובליוס איליוס פאיטוס.
194 לפנה"ס – גאיוס קורנליוס קתגוס וסקסטוס איליוס פאיטוס קאטוס.
189 לפנה"ס – טיבריוס קווינקטיוס פלמיניוס ומרקוס קלאודיוס מרקלוס.
184 לפנה"ס – לוקיוס ולריוס פלאקוס ומרקוס פורקיוס קאטו.
179 לפנה"ס – מרקוס אימיליוס לפידוס ומרקוס פולביוס נוביליור.
פוסטומיוס אלבינוס וקווינטוס פולביוס פלאקוס.
169 לפנה"ס – גאיוס קלאודיוס פולכר וטיבריוס סמפרוניוס גרככוס.
164 לפנה"ס – לוקיוס אימיליוס פאולוס מקדוניקוס וקווינטוס מרקיוס פיליפוס.
159 לפנה"ס – פובליוס קורנליוס סקיפיו נסיקה קורקולום ומרקוס פופיליוס לאינאס.
154 לפנה"ס – מרקוס ולריוס מסלה וגאיוס קסיוס לונגינוס.
147 לפנה"ס – לוקיוס קורנליוס לנטולוס לופוס ולוקיוס מרקיוס קנסורינוס.
142 לפנה"ס – פובליוס קורנליוס סקיפיו אימיליאנוס ולוקיוס מומיוס אכאיוס.
136 לפנה"ס – אפיוס קלאודיוס פולכר וקווינטוס פולביוס נוביליור.
131 לפנה"ס – קווינטוס קאיקיליוס מטלוס מקדוניקוס וקווינטוס פומפיוס.
125 לפנה"ס – גנאיוס סרויליוס קאיפיו ולוקיוס קסיוס לונגינוס רווילה.
120 לפנה"ס – קווינטוס קאיקיליוס מטלוס בלאריקוס ולוקיוס קלפורניוס פיסו פרוגי.
115 לפנה"ס – לוקיוס קאיקיליוס מטלוס דיאדמטוס וגנאיוס דומיטיוס אהנוברבוס.
109 לפנה"ס – מרקוס אימיליוס סקאורוס ומרקוס ליוויוס דרוסוס.
108 לפנה"ס – קווינטוס פביוס מקסימוס אברנוס וגאיוס ליקיניוס גתה.
102 לפנה"ס – גאיוס קאיקיליוס מטלוס קפרריוס וקווינטוס קאיקיליוס מטלוס נומידיקוס.
97 לפנה"ס – לוקיוס ולריוס פלאקוס ומרקוס אנטוניוס אורטור.
92 לפנה"ס – גנאיוס דומיטיוס אהנוברבוס ולוקיוס ליקיניוס קראסוס.
89 לפנה"ס – לוקיוס יוליוס קיסר ופובליוס ליקיניוס קראסוס.
86 לפנה"ס – לוקיוס מרקיוס פיליפוס ומרקוס פרפרנה.
70 לפנה"ס – קורנליוס לנטולוס קלודיאנוס ולוקיוס גליוס פופליקולה.
65 לפנה"ס – מרקוס ליקיניוס קראסוס וקווינטוס לוטאטיוס קאטולוס.
64 לפנה"ס – לוקיוס אאורליוס קוטה ומנליוס טורקואטוס.
55 לפנה"ס – פובליוס סרויליוס ואטיה איסאוריקוס ו-??.
50 לפנה"ס – אפיוס קלאודיוס פולכר ולוקיוס קלפורניוס פיסו.
28 לפנה"ס – אוגוסטוס ומרקוס ויפסניוס אגריפה.
22 לפנה"ס – אימיליוס לפידוס פאולוס ולוקיוס מונטיוס פלנקוס.
8 לפנה"ס – אוגוסטוס (קנסור לבדו).
14 לספירה – אוגוסטוס וטיבריוס יוליוס קיסר.
73 לספירה – אספסיאנוס וטיטוס.
קנסוס, או קנזוס (census) היה תהליך מפקד האוכלוסין של אזרחי רומא העתיקה למטרות מיסוי, שירות צבאי, קביעת מעמד האזרח וחלוקת האזרחים לקנטוריות ההצבעה.
בשלהי הקיסרות הרומית ולאורך ראשית ימי הביניים הפך המושג קנזוס לתיאור דמי חכירה (לרוב קבועים) ששולמו על ידי מחזיקי אדמה לבעליה.
לפי המסורת הרומית, הקנסוס היה בשימוש עוד בתקופת מלכי רומא, עם ייסוד הרפובליקה הרומית, לקחו על עצמם את התפקיד הקונסולים.
ומשנת 433 לפנה"ס נוצרה משרה מיוחדת בשביל ביצוע הקנסוס, הקנסורה.
הקנסוסים האחרונים נערכו על ידי אספסיאנוס וטיטוס.
תהליך הקנסוס והחלוקה של קהילת האזרחים
הקנסורה נערכה בשדה מארס שברומא, כאשר כל אבות המשפחה ברומא נאספו לפני הקנסורים והצהירו על בני ביתם ורכושם (ברומא העתיקה לאב המשפחה הייתה שליטה מוחלטת על כל בני משפחתו, כולל בניו הנשואים וילדיהם).
הקנסורים אמדו את הרכוש לפי שיקול דעתם ועד שנת 167 לפנה"ס היו נוהגים לגבות מס בשיעור של אחוז אחד מהרכוש (לאחר שנה זו הופסק לגבות מס מאזרחי רומא).
לאחר סיום הקנסוס בוצע טקס דתי של טיהור על ידי הקנסורים והכוהנים הרומים.
במהלך הקנסורה בוצעה גם חלוקה לשבטים, מעמדות (classes), וקנטוריות (centueiatas).
החלוקה לשבטים נעשה על פי מקום מגורים של אזרח ולא לפי שיוכו האתני ואזרחי רומא חולקו ל-35 שבטים.
החלוקה למעמדות התבססה על שווי הרכוש של האזרח בכסף, ויצרה חמישה מעמדות של אזרחים לפי מעמדם הכלכלי.
המעמד הראשון כלל את האזרחים שרכושם היה מעל 100,000 איסרים, והמעמד התחתון כלל את כל מי שרכושו היה פחות מ-12,500 איסרים (אזרחים ממעמד זה נקראה הפרולטרים, והם לא חויבו בשילום מיסים או שירות בצבא).
החלוקה השלישית הייתה חלוקת 5 המעמדות לקנטוריות, שחשיבותה הייתה בכך שאספת הקנטוריות הייתה למעשה בזמן הרפובליקה אספת העם החשובה ביותר.
החלוקה לקנטוריות נעשה לפי גיל (צעירים, ומבוגרים) ובכול מעמד היה מספר מסוים של קנטוריות, בעלי סדרי גודל לא קבועים.
לשני המעמדות העליונים היה את המספר הרב ביותר של הקנטוריות, מה שהעניק להם כוח ניכר בהצבעות.
בנוסף לכך נרשמו עוד 18 קנטוריות של פרשים, שצורפו למעמד הראשון, שתי קנטוריות של נפחים ונגרים שצורפו למעמד השני ושתי קנטוריות של מחצצרים שצורפו למעמד הרביעי.
החלוקה לקנטוריות הייתה מבוססת למעשה על מבנה צבאי.
קנסוס נערך גם בערי איטליה על ידי המגיסטראטים הרומים שלהם ואזרחי רומא שישבו בערים אלו לא הוצרכו להתייצב ברומא.
ככל הנראה הקנסוס בפרובינקיות נערך רק בזמן שנוצרו, ולא היה קבוע.
הקנסוס נערך בדרך כלל על ידי הנציב הרומי או שלוחיו.
קופוניוס הפרופקטור הרומי הראשון ביהודה, ערך קנסוס בקרב תושבי יהודה בשנת 6 לספירה, דבר שעורר זעם והתנגדות מהאוכלוסייה היהודית.
הקנצלר הפדרלי של שווייץ משמש כראש המטה של הנציגות הפדרלית, המורכבת משבעה חברי המועצה הפדרלית של שווייץ, המשמשת כממשלה הפדרלית של המדינה.
שם המשרה כיום הוא בונדסקנצלר (Bundeskanzler), ומשמעותה קנצלר פדרלי אבל לא במובן של ראש ממשלה.
קנצלר שווייץ אינו חבר פורמלי במועצה הפדרלית ותפקידו אינו מקביל לזה של קנצלר גרמניה.
בטרם ייסודה של שווייץ כמדינה פדרלית, בשנת 1848, הייתה משרת הקנצלר אחת המשרות הקבועות הבודדות בקונפדרציה השווייצרית.
הקנצלר נוכח בישיבות המועצה הפדרלית (אף שאין לו זכות הצבעה בהחלטותיה) ומכין את דיווחי המועצה הפדרלית, על מדיניותה ופעולותיה, לאספה הפדרלית.
משרד הקנצלר אף אחראי לפרסומם של כל החוקים הפדרליים בשווייץ.
אף שתפקידו של הקנצלר השווייצרי הוא טכנוקרטי במהותו, זוהי משרה פוליטית ונושאה נבחר בידי האספה הפדרלית (הפרלמנט הפדרלי).
לצד הקנצלר נבחר אף סגן אחד או שניים.
מאז 1 בינואר 2024 מכהן ויקטור רוסי כקנצלר.
קָנַסְטָה (ספרדית: Canasta - סל) הוא משחק קלפים מסדרת המשחקים דמויי רמי.
מטרת המשחק היא ליצור סדרות של קלפים מאותה דרגה (סדרה כזו נקראת קנסטה), ואז לצאת על ידי משחק בכל הקלפים שביד או היפטרות מהם.
יש גרסאות של המשחק לשניים עד שישה שחקנים, אך הגרסה המקורית היא לארבעה.
שניים, שלושה או חמישה שחקנים משחקים כל אחד נגד כל האחרים.
ארבעה או שישה שחקנים משחקים בזוגות, וכל שחקן יושב מול שותפו למשחק.
המשחק משוחק עם שתי חפיסות של 52 קלפים, בתוספת ארבעה ג'וקרים.
ג'וקר (מכונה גם ג'וקר גדול) - 50 נקודות.
שתיים (מכונה גם ג'וקר קטן), אס - 20 נקודות
מלך, מלכה, נסיך, עשר, תשע, שמונה - 10 נקודות
שבע, שש, חמש, ארבע - 5 נקודות.
אינו משמש להורדות אלא נספר רק לאחר שמסתיים סיבוב.
קנסטה היא סדרה של שבעה קלפים בני אותו מספר.
קנסטה נקייה איננה מכילה קלפים חופשיים (ג'וקר או שתיים).
היא מסומנת באמצעות קלף אדום בראשה, ולכן נקראת גם קנסטה אדומה.
קנסטה מלוכלכת היא קנסטה המכילה קלפים חופשיים.
מספר הקלפים החופשיים בה מוגבל עד לשלושה, כלומר יש צורך בארבעה קלפים "רגילים" לפחות.
היא מסומנת באמצעות קלף שחור בראשה, ולכן נקראת גם קנסטה שחורה.
המשחק נפתח כשלכל זוג, או שחקן, יש אפס נקודות.
המחלק (הדילר), אשר בראשית המשחק נבחר באקראי, ולאחר מכן עם כל סיבוב עובר התפקיד לשחקן הבא עם כיוון השעון, טורף את הקלפים ונותן לשחקן שמימינו לחצות את החפיסה.
הוא אז מחלק 11 קלפים לכל שחקן, מניח את היתרה כקופה עם הפנים כלפי מטה ופותח את הקלף הראשון בקופה, שיהיה הראשון בערמת הקלפים.
במקרה שהקלף הראשון הוא שלוש אדום או אחד מן הקלפים החופשיים, פותחים קלף נוסף על גביו, עד אשר הקלף העליון אינו מאלה הנ"ל.
שחקן אשר קיבל לידו שלוש אדום, מניח אותו בצד ולוקח קלף אחר מהקופה במקומו.
השלוש האדום יישמר עד לספירת הנקודות בתום הסיבוב.
ראשון לשחק הוא השחקן שמשמאל למחלק.
השחקן יכול לבחור אם לקחת קלף מהקופה או לקחת את הערמה, וזאת בתנאי שהוא יכול לרדת, כפי שיוסבר להלן.
אם בראש הערמה קלף חופשי או שלוש שחור, לא ניתן לקחת את הערמה.
אם לקח השחקן מהקופה קלף שלוש אדום, הוא מניחו בצד ולוקח קלף נוסף במקומו.
אל קלפים שכבר הורדו ניתן להוסיף קלפים בני אותו מספר, או קלפים חופשיים, בטרם מסתיים התור.
בסוף התור על השחקן לזרוק קלף מידו אל הערימה.
התורות עוברים עם כיוון השעון.
הסיבוב מסתיים באחד משני מקרים: כאשר אחד השחקנים נפטר מכל הקלפים שבידו, אך לצורך כך על הזוג, או השחקן המסיים, להשלים לפחות קנסטה אחת, או כאשר נגמרים הקלפים בקופה.
בסיום הסיבוב סופרים את הנקודות, לפי המתאר שמובא להלן.
הזוג, או השחקן, המנצח הוא הראשון שחוצה את סף 5,000 הנקודות, אך ישנן גרסאות בהן סף זה גבוה יותר.
ירידה היא הנחה של קלפים על השולחן אשר נצברים ליצירת קנסטה.
כל זוג, או שחקן, צובר את ירידותיו בנפרד מיריבו.
ירידה חוקית היא ירידה שבה יש לפחות שלושה קלפים הנושאים אותו מספר, כאשר מתוך קלפים אלה שניים לפחות חייבים להיות טבעיים, כלומר לא קלפים חופשיים (ג'וקר גדול או קטן), ומספר הקלפים החופשיים אינו עולה על מספר הקלפים הטבעיים.
לצורך הירידה הראשונית, יש לעבור סף מסוים של נקודות, בהתאם למספר הנקודות שיש לזוג, או לשחקן, באותו סיבוב:
בגרסאות בהן סף הנקודות לסיום המשחק גבוה מ-5,000, יש לעבור בירידה הראשונית סף של 150. מרגע שזוג, או שחקן, ירד בפעם הראשונה, הוא אינו מחויב עוד לרדת במינימום מסוים של נקודות.
צבירת שבעה קלפים על השולחן הנושאים אותו מספר, בין אם הם מכילים קלפים חופשיים או לא, משמעה השלמת קנסטה.
הקנסטה אז מונחת בצד ומסומנת בקלף אדום או שחור, בהתאם לכך שהיא נקייה או מלוכלכת.
אם לאחר השלמת הקנסטה יש בידי הזוג, או השחקן, שהשלים את הקנסטה קלף בן אותו המספר, הוא יכול להוסיפו, כך שייחשב בניקוד בתום הסיבוב.
כאמור, לקיחת הערמה מותנית בירידה.
לקיחת הערמה יכולה להתבצע כאשר הקלף העליון בה נושא את אותו מספר של הקלפים הטבעיים שהורדו.
לדוגמה, אם הקלף העליון בערמה הוא 10, ניתן לקחת את הערמה רק אם מתבצעת ירידה של 10-10-2, ואם יש צורך בעמידה בדרישות הסף לירידה ראשונית, אזי ירידה כזו אינה מספיקה, ויש צורך בירידה של ג'וקר-10-10 (70 נקודות), אם למשל, לזוג, או לשחקן, יש 500 נקודות.
בתום כל סיבוב סופרים את הנקודות.
בשלב הראשון סופרים את הנקודות של הקלפים שהונחו בצד, לרבות בונוסים:
יציאה (היפטרות מכל הקלפים שביד) - 100 נקודות
קנסטה נקייה - 500 נקודות
קנסטה מלוכלכת - 300 נקודות
שלוש אדום - 100 נקודות.
אם נצברו כל הארבעה, כל אחד מהם שווה 200 נקודות.
אולם, אם המשחק הסתיים והזוג, או השחקן, שהחזיק בשלוש האדום טרם ירד, הניקוד מחושב לחובתו של הזוג (השחקן), כלומר מופחת מסך הנקודות.
בשלב השני סופרים את הנקודות מהקלפים שהורדו על השולחן, כאשר גם קלפים שנצברו לקנסטה נספרים, וזאת בהתאם לערכיהם שפורטו לעיל.
בשלב השלישי נספרים לחובת השחקנים הקלפים שיש בידיהם, גם כאן לפי ערכיהם.
לצורך הקלת הספירה, עורמים את הקלפים בערימות ששוויין 100 וכן מקזזים קלפים שנספרו לחובה עם קלפים שהורדו ונספרו לזכות.
קנצ'וגה (בפולנית: Kańczuga; ביידיש: קאַנטשיק) היא עיירה בגליציה שבפולין, לא הרחק מהעיר טרנוב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
קאנצ'וגה החלה ככפר בבעלות אצילים, אשר הוענקו לו זכויות עיר בשנת 1441. בסוף המאה ה-15 נפגעה העיירה קשות כתוצאה מפלישת הטטרים.
מבחינה מנהלית העיר מהווה מרכז של מועצה אזורית שכוללת 14 יישובים לרבות ליפניק.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-16. בקנצ'וגה התגוררה אוכלוסייה יהודית מעורבת שכללה זה לצד זה חסידים, מתנגדים וחופשיים, כשבין התנועות הציוניות הייתה תנועת בית"ר התנועה הדומיננטית ביותר ביישוב.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 967 יהודים, קרוב למחצית מתושביה.
בזמן הכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה נצטוו יהודי העיירה לשלם לשלטונות סכומי כופר גבוהים, והם נלקחו לעבודות כפייה.
בקיץ 1942 ערכו הגרמנים אקציה בעיירה, בה רוכזו כל יהודיה בבית הכנסת המקומי.
משם נלקחו היהודים למחנה מעבר בפלקיניה, בו נערכה בהם סלקציה, תוך ירי בקשישים ובחולים, שליחת כ-150 גברים למחנות עבודה ושליחת כל הנותרים בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ.
מספר יהודים שהצליחו להימלט מהאקציה נרצחו בידי פולנים ביערות הסביבה.
לאחר השואה, בליל הסדר תש"ה, נרצחו בידי פולנים לאומנים 13 יהודים מהעיירה ששבו אליה.
בין יוצאי קנצ'וגה בישראל מאיר יערי ובנימין זיגל.
קנצ'נג'נגה (בנפאלית: कञ्चनजङ्घा, בהינדית: कंचनजंघा, בשפת לימבו: סוואלונגמה SewaLungma) הוא ההר השלישי בגובהו בעולם.
ההר נמצא בתוך הפארק הלאומי קנצ'נדזונגה בגבול שבין מדינת סיקים שבהודו ונפאל כחלק מרכס ההימאליה, והוא ההר הגבוה ביותר בהודו.
עד שנת 1849 נחשב להר הגבוה בעולם, אולם מדידות שנעשו במיפוי הטריגונומטרי הגדול ב-1849 הכתירו את האוורסט כהר הגבוה, וקנצ'נג'נגה נדחק למקום השני.
מאוחר יותר נקבע כי גם K2 גבוה ממנו.
לאחר מספר ניסיונות שלא עלו יפה להגיע לפסגה, ההר נכבש לראשונה על ידי מטפסי הרים מערביים כאשר ג'ורג' באנד, ג'ו בראון, טוני סטרית'ר (בריטניה) ונורמן הרדי (ניו זילנד) טיפסו עליו ב-25 במאי 1955. ככיבוד המסורת המקומית לא דרכו מטפסי ההרים על הפסגה עצמה, אלא עמדו מספר מטרים ממנה.
המערבית יילונג קאנג' שגובהה 8,505 מטר
בשנת 2011 התרחשה באזור רעידת אדמה חזקה.
קנצונה (באיטלקית: Canzone; ברבים קנצוני) היא יצירה מוזיקלית, שיר או בלדה שמקורם איטלקי או פרובאנסלי.
המונח משמש גם להגדרת סוג של שירה הדומה למדריגל.
לעיתים מכנים יצירה פשוטה ושירית באופייה קנצונה, בייחוד אם מחברה איננו איטלקי.
דוגמה טובה לכך היא האריה "Voi che sapete" מתוך נישואי פיגארו של וולפגנג אמדאוס מוצרט.
במוזיקה ובשירה, קנצונה היא יצירה מוזיקלית רב-קולית מהמאה ה-16, המבוססת על שירים קצרים שמקורם בפרובאנס, צרפת שהיו פופולריים באיטליה בימי הביניים.
השירים עסקו באהבה, בטבע וביופי נשי.
הם הורכבו מבתים שווים באורכם, ונחתמו בהקדשה או בבית קצר יותר.
מספר השורות לבית היה בדרך כלל 14, כמו בסונטה.
למעשה, הועלו השערות שהסונטה נבעה מהקנצונה.
הכותבים המפורסמים ביותר של קנצונות היו המשוררים מהמאה ה-14: גווידו קוולקנטי, דנטה אליגיירי ופרנצ'סקו פטרארקה.
הצורה המוזיקלית שלהם הייתה עיבוד קולי למלות השירים; המונח Canzone הוא גם בר-חליפין עם Canzona, צורה אינסטרומנטלית חשובה משלהי המאה ה-16 וראשית המאה ה-17; יצירות כאלה כונו לעיתים קרובות "קאנצוני דה סונאר" וחשיבותן נעוצה בהיותן מבשרות הסונאטה.
הטרמינולוגיה הייתה חופשית למדי בסוף תקופת הרנסאנס וראשית תקופת הבארוק ומה שמלחין אחד כינה "קנצוני דה סונאר" עשוי היה להיקרא "קנצונה" או אפילו פנטזיה, אצל מלחין אחר.
ביצירותיהם של מלחינים מסוימים, כמו פאולו קוואליאטי, נראה שלמונחים לא הייתה שום משמעות צורנית מכל וכל.
בתחילה התבססו הלחנים על שירים פוליפוניים צרפתים-פלמים ("שנסונים"), ומאוחר יותר הולחנו לחנים מקוריים.
הקנצונות הכליות, כגון הקנצונה לכלי נשיפה ממתכת של ג'ובאני גבריאלי, השפיעו על צורת הפוגה ומהן התפתחה צורת הסונאטה.
קנסאי (ביפנית: Kansai-chihō - 関西地方) או חבל קינקי (ביפנית: Kinki-chihō - 近畿地方) הוא חבל ארץ ביפן שנמצא במערב האי הונשו.
החבל מחולק לשבעה מחוזות: היוגו, קיוטו, מיאה, נארה, אוסקה, שיגה ו-וקאיאמה.
החבל גובל בים יפן, באוקיינוס השקט ובמחוזות צ'וגוקו וצ'ובו.
הערים המרכזיות בחבל הן הערים: קיוטו, קובה ואוסקה.
קנסורינוס היה סופר ומדקדק רומאי, בן המאה השלישית לספירה.
קנסורינוס כתב ספר בשם De Accentibus שאבד, וספר נוסף בשם De Die Natali (על יום הלידה) אשר הגיע לידינו.
ספר זה נכתב בשנת 238 כמתנת יום הולדת לפטרונו קווינטס קרליוס.
הספר עוסק במגוון נושאים, בהם ההיסטוריה הטבעית של האדם, אסטרולוגיה, מוזיקה, טקסים דתיים, אסטרונומיה ופילוסופיה יוונית.
החלק השני של הספר עוסק בכרונולוגיה ושאלות מתמטיות, ושימש חוקרים מודרניים בסידור התקופות בכרונולוגיה של העולם העתיק.
המקורות הראשיים של הספר הם הסופרים וארו וסווטוניוס.
ישנם חוקרים הטוענים שהספר כולו הוא גרסה של החיבור האבוד Pratum של סווטוניוס.
קטעים מתוך חיבור בשם De Natali Institutione, העוסק באסטרונומיה, גאומטריה, מוזיקה ומשקל (שירה), ומודפס בדרך כלל יחד עם De Die Natali של קנסורינוס, אינם פרי עטו.
חלק מכתב היד המקורי, הכולל את סופו של החיבור המקורי ואת שמו של מחבר הפרגמנט, אבדו.
על שמו של קנסורינוס נקרא מכתש קנסורינוס על הירח.
קנסורינוס מזכיר את היהודים בחיבורו, כשהוא מבחין בין שני סוגי היריון, ומציין שהארוך יותר, בן 10 חודשים, נספר בעיקר על ידי "המספר 7, השולט בכל החיים האנושיים, כפי שסולון כותב, והיהודים פועלים לפי זה בחלוקה הכללית שלהם את הימים וכך גם נראה שמציינים הספרים האטרוסקים העוסקים בטקסים דתיים".
קנקון (בספרדית: Cancún) היא עיר חוף בחופה המזרחי של מקסיקו בחצי האי יוקטן במדינת קינטנה רו.
העיר מהווה אתר תיירות בינלאומי בשל חופיה, ומרבית כלכלתה מתבססת על התיירות.
אזור קנקון היה מיושב כבר בתקופת המאיה, עת נקרא האזור "ניסוק" - שמשמעו "נקודת עשב".
לאחר הכיבוש הספרדי של אימפריית המאיה נהרגו מרבית תושבי האזור כתוצאה ממחלות, ונותרו כפרים קטנים באי מוחרס ובאי קוסומל.
מקורו של השם "קנקון" במאה ה-18, והוא מופיע לראשונה במפות מתקופה זו (לעיתים כ-Cankun או Kankun).
משמעות המילה בשפת המאיה הוא "קן הנחשים".
עד 1970 היה האי קנקון נטוש.
ב-23 בינואר 1970 החלו עבודות פיתוח במטרה להקים במקום אתר נופש.
המימון לפיתוח ניתן על ידי ממשלת מקסיקו ונבנו באתר תשעה מלונות ברמה בינלאומית.
המלון הראשון שניתן עבורו מלון הוא מלון האייט קנקון קאריב (Hyatt Cancun Caribe), אולם המלון הראשון שהושלם הוא מלון פלאיה בלאנקה (Playa Blanca, לימים מלון בלו ביי, וכיום Temptation Resort).
אתר הנופש זכה לפופולריות רבה בשל חופי הרחצה היפים שבו, ומקומות העבודה הביאו לגידול באוכלוסייה של עיירת הנופש.
ב-2019 נרשמה לראשונה מזה שבע שנים ירידה בתיירות הבין-לאומית הנכנסת לאזור עקב ריבוי אירועי הפשיעה והאלימות המקושרים לקרטלי הסמים הפועלים במקסיקו.
לעיר שני חלקים - אזור התיירות הממוקם לחוף הים הקריבי, ואזור ה"יבשת" - אזור המגורים של עובדי המלונות ובמרכזו "אל סנטרו" ("El Centro" - "מרכז העיר").
שדרת טולום (Tulum) מהווה השדרה המרכזית החוצה את העיר מצפון לדרום, מקשרת בין מרכז העיר לבין נמל התעופה הבינלאומי קנקון.
שדרת קובה (Cobá) חוצה את העיר ממזרח למערב, כאשר מזרחית לשדרת טולום נקראת השדרה בשם שדרת קוקולקאן (Kukulcan) ומקשרת את אזור המלונות למרכז העיר.
עיקר כלכלת העיר מתבססת על התיירות.
העיר מהווה אתר תיירות פופולרי בשל חופי הרחצה היפים שלחוף הים הקריבי, בשל ספורט המים המתבצע בלגונה, ובסיורי הג'ונגל היוצאים מן העיר.
מוקדי משיכה נוספים הם האתרים הארכאולוגיים מתקופת המאיה המצויים בקובה ובטולום.
שדה התעופה המרכזי של העיר הוא נמל התעופה הבינלאומי קנקון, אשר הורחב בשנת 2010. בשדה התעופה נוחתות טיסות מצפון אמריקה, מרכז אמריקה, דרום אמריקה, אסיה ואירופה ועוברים בו כ-10 מיליון נוסעים מדי שנה.
בעיר קנקון פועלת מערכת אוטובוסים ציבורית המקשרת בין בתי המלון למרכז העיר.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 27.1 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית היא 1,340 מ"מ גשם, ומספר ימי הגשם הממוצע - 115.
עונת הגשמים מתרחשת בין מאי לדצמבר, כאשר העונה היבשה מתרחשת בין ינואר למאי.
שיאם של הגשמים יורד בחודש ספטמבר.
לעיתים פוגעות סופות הוריקן באזור קנקון כדוגמת הוריקן וילמה בשנת 2005 והוריקן גילברט בשנת 1988 אשר זרעו בעיר הרס רב.
קנצלר האימפריה הרוסית הייתה דרגה פקידותית אזרחית מהרמה הראשונה.
הדרגה הוענקה לרוב לשר החוץ הרוסי, ובמידה ושר החוץ היה ברמה פקידותית השנייה, הוא יכול היה לקבל דרגת "סגן הקנצלר".
דרגת הקנצלר הייתה המקבילה האזרחית לדרגת גנרל-פלדמרשל הצבאית.
12 אישים בתולדות רוסיה קיבלו דרגת "קנצלר".
בחמישים השנים האחרונות לקיומה של המונרכיה ברוסיה, לא הוענקה הדרגה לאף פקיד ממשלתי, אף שהדרגה לא בוטלה באופן רשמי.
הדרגה בוטלה באופן רשמי ב-1917 בידי הסובייטים.
הקנצלרים הממלכתיים של האימפריה הרוסית
קנסו של עזרא הוא קנס שהטיל עזרא הסופר ובית דינו על הלויים למנוע מהם מתנת מעשר ראשון ולתתו לכהנים.
הקנס הוטל מחמת סירוב הלויים לעלות לארץ ישראל בימי שיבת ציון.
מקור הטלת הקנס אינו מפורש בספר עזרא, ונכתב לראשונה בתלמוד ירושלמי, ואחריו בתלמוד בבלי.
פרשני התלמוד נחלקו אודות מהות העונש - האם גדר הקנס הוא עקירת זכותם של בני שבט לוי (ה"לויים") לקבל את המעשר ראשון לגמרי, או שמא הקנס רק אוסר על נתינת המעשר ללוויים באופן ישיר מאת הבעלים - בני ישראל.
גם נחלקו הדעות אם בטל תוקף הקנס אחר פטירתו של עזרא הסופר.
לפי דעתו של רש"י, הראשון לקנוס את זכות הלויים במניעת מעשר ראשון היה חזקיהו המלך, שעכב מכלל הלויים את מעשרם באופן ישיר מאת העם בגלל השתתפותם בעבודה זרה.
התורה, בפרשת קורח, מעניקה ללויים כמתנה, את המעשר של היבול החקלאי של ארץ ישראל; ואף מצווה את בני ישראל - בעת הבאתם את ביכוריהם החקלאית אל בית המקדש להתוודות שנתנו מתנה זו ללויים כדרוש
המהרש"א מנמק כי ההעברה מגיעה לכהנים דווקא - ולא לעניים (שנתינת פרנסה להם נחשבת גם היא למצווה)- מחמת אותה הסברה שהכהנים הם בעצם בני לוי.
בתלמוד ירושלמי נכתב כי לומדים מהאות "ו" של -שמשמעה המשך הדיבור אודות מתנות כהונה המדוברים קודם בפרשה - שנותנים מעשר ראשון לכהונה.
ואכן, גם מדרשים ארצישראלים קדומים מצביעים כי מקובל לתת מעשר ראשון לכהן.
התלמוד, במסכת יבמות, מבסס את סיבת הקנס על הפסוק בספר עזרא;
רש"י מפרש כי כן היו מבני שבט לוי נוכחים במעמד החנייה על הנהר הבא אל אהוא.
אלא, שלויים הללו היו קצוצי בהונות ובכך לא היו מוכשרים להפעיל כלי זמר בבית המקדש כדרוש מבני לוי.
ואילו אחיהם הלויים השלמים בבהונותיהם סירבו לעזוב את ארץ בבל בשל מצבם הכלכלי הטוב במקביל למצב הכלכלי הירוד שבארץ ישראל, ואף מפני פחד הסכנות מהגויים שרדפו את היהודים אשר בארץ ישראל וטרחת בנין הארץ.
היעב"ץ מפרש כי הלויים השתתפו בעלייה הראשונה לארץ ישראל בימי זרובבל ויהושע בן יהוצדק (שקדמה לעליית עזרא הסופר בעשרים ושלש שנה).
רק כשנעצרה בניית המקדש למשך שמונה עשר שנה על ידי מלשינות אל מלך פרס, חזרו רוב ככל הלויים אל בבל.
ובשנת ג'תי"ג - עת עליית עזרא מבבל לירושלים - סירבו אלו הלויים מלעלות שוב, וזאת הסיבה גרמה הטלת העונש מאת עזרא ובית דינו.
יש סוברים כי מכוונת העברת המתנה לכהנים היא כדי שיסמכו הכהנים על תרומת מעשר ראשון - שהיא מתנה קבועה הניתנת בכל שנה, ויציבותה נמשלת במדרש כנחלת קרקע שנותנת את פירותיה בקביעות בימים שהם טמאים ולא יכולים לאכול תרומתם הרגילה.
יש מפרשני התלמוד המסבירים, כי העונש מנע מהלויים לקבל מעשר ראשון באופן ישיר מבעלי הקרקע ויישום הקנס היה הוראה לעם להביא את מעשרם אל לשכת בית האוצר אשר בירושלים - כפי שעשה חזקיהו המלך בימיו, שמטרת הריכוז והעברת המתנה דרך הלשכה הייתה כדי למנוע את המתנה מהלויים שהשתתפו בעבודה זרה.
לעומת זאת, רבי יוסף בכור שור סבור כי העובדה שנלקח מעשר ראשון אל לשכת בית האוצר מסמן שכל יבול המעשר נחלט לרשות הכהנים רבי יהושע בן לוי מציין כי גם בית דין של מעלה הסכים עם קנסו של עזרא ובית דינו;
לשכת בית האוצר הייתה כעין "לשכת ריכוז", שריכזה למקום אחד את כל מעשרות בני ישראל.
הלשכה היה בבית המקדש בירושלים.
מייסד הלשכה - לפי שיטתו של רש"י - היה חזקיהו המלך כאשר ראה שרוב בני לוי בימיו נכשלו בעוון עבודה זרה.
התלמוד מספר כי בימי רבי יהושע בן לוי ניסו להחזיר את נתינת מעשר ראשון אל הלויים, אך ללא הצלחה.
בתלמוד בבלי מסופר כי רבי עקיבא (שחי כחמש מאות שנה אחר תקופת עזרא הסופר) ניסה לעכב הכהנים מלקבל התרומה על סמך הכתוב והואיל שאין הכהנים רשאים לאכלו בבית הקברות מוכיח הכתוב שאין לכהן אחיזה במתנה זאת.
ענה לו רבי אלעזר בן עזריה שפירוש הכתוב הנהו שהבכל מקום בא ללמדנו, שאין מעשר ראשון כרוך להיאכל תוך חומות ירושלים (כמעשר שני) - ובזאת ניצח רבי אלעזר את רבי עקיבא.
אולם, לפי התלמוד ירושלמי, מסופר כי רבי אלעזר לא מצא פתרון לטענת רבי עקיבה של "בכל מקום" ולסופו של הוויכוח הצליח רבי עקיבה לעכב את נתינת מעשר ראשון להכהנים באופן אקסקלוסיבי ובמקומם להעביר את המתנה אל עניים -גם עני כהן וגם עני ישראל.
לפי גרסתו של רבי אבהו, החולק על דעת רבי אלעזר בן עזריה לא היה רבי עקיבא אלא רבי יהושע בן חנניה.
הרמב"ם מזכיר כי "עזרא קנס את הלוים בזמנו שלא יתנו להן מעשר ראשון אלא יינתן לכהנים לפי שלא עלו עמו לירושלים".
למרות שמשמעות הרמב"ם לכאורה היא שרק בזמנו של עזרא חל תוקף קנסתו, בעל הכסף משנה מסביר כי הקנס היה בתוקף גם אחר תקופת עזרא בזה שהחכמים העריצו נתינת מעשר ראשון אל הכהן על אף שהיה ברשות הבעלים לתת את מעשרם או לכהן או ללוי.
היות שמתנת מעשר ראשון הנהו חלף עבודת הלויים, בעת שאין הלויים ראויים ומוכנים לשרת מפסידים את זכותם למתנה זו.
הכהנים שונים מהלויים בזה שאצלם אין מתנות כהונה כרוכה בשירותם דווקא, אלא גם כהן שאינו עובד בעבודת הקודש שבבית המקדש זוכה לקבלת מתנותיו.
אולם, מבחינה הלכתית השתתפותו של כהן בעבודה זרה גורם לו הפסדה במתנותיו כל עוד שמחזיק באליליות.
קנסייטו (ביפנית: 憲政党; מילולית: המפלגה החוקתית) הייתה מפלגה פוליטית שפעלה בתקופה האימפריה היפנית, בשנות ה-20 של המאה ה-20.
המפלגה נוסדה ב-1898, לאחר איחוד מפלגת שימפוטו של אוקומה שיגנובו ומפלגת ג'יוטו של איטגאקי טאיסוקה, והראשון שימש נשיאה.
האיחוד העניק למפלגה החדשה רוב מוחלט בבית הנבחרים של הדיאט של יפן.
לאחר נפילת ממשלת איטו הירובומי, החליף אותו אוקומה בתפקיד ראש ממשלת יפן, על אף החששות שהשמיעו גורמים שמרנים באליטה ובגנרו בדבר היחלשות השלטון.
אחת מפעולותיו הראשונות של אוקומה בתפקיד הייתה קיצוץ תקציב הממשלה והפחתת מספר הבירוקרטים.
אך מכיוון שהוא ירש את תוכנית התרחבות צבא יפן מקודמו בתפקיד, נכשלה תוכנית הקיצוץ שלו.
בבחירות הכלליות בשנת 1898 קיבלה מפלגת קנסייטו 260 מתוך 300 המושבים בדיאט.
מספר חברי מפלגה, חברי מפלגת ג'יוטו לשעבר, מחו על חלוקת המושבים בתוך המפלגה, וכאות מחאה פרשו וחברו ליאמגאטה אריטומו השמרן.
המתקפות על ממשלתו של אוקומה נמשכו, ולבסוף הביאו להתפרקות הממשלה.
סיעת ג'יוטו-לשעבר התארגנה תחת השם "מפלגת קנסייטו החדשה" בנובמבר 1898, ובראשה עמד איטקאגי.
המפלגה התייצבה לצד ממשלתו של יאמגאטה, ותמכה ברפורמת מיסים ובהרחבת זכות הבחירה.
ב-1900 התמזגה מפלגת קנסייטו החדשה עם מפלגת ריקן סייוקאי של איטו.
חברי המפלגה שנותרו נאמנים לאוקומה התארגנו מחדש תחת השם "קנסיי הונטו" (憲政本党; "קנסייטו המקורית") בנובמבר 1898. כעבור שנתיים נטשו 34 חברים את המפלגה, עקב תמיכתו של אוקומה בכוונתו של איטו להעלות מיסים כדי לשלם את הוצאות דיכוי מרד הבוקסרים.
בבחירות הכלליות בשנת 1903 קיבלה קנסיי הונטו 85 מושבים, והקימה אופוזיציה עם ריקן סיוקאי, כנגד ממשלתו של קאצורה טרו.
אוקומה פרש מנשיאות המפלגה ב-1907, ובבחירות הכלליות שנערכו שנה לאחר מכן קיבלה קנסיי הונטו 70 מושבים בדיאט, בעוד ריקן סיוקאי קיבלה 187.
מפלגת קנסיי הונטו התמזגה עם מספר מפלגות קטנות ב-1910, כדי ליצור את מפלגת ריקן קוקומינטו.
קנסייקאי (ביפנית: 憲政会, "המפלגה החוקתית") הייתה מפלגה פוליטית קצרת ימים, שפעלה באימפריה היפנית בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה.
המפלגה נוסדה ב-10 באוקטובר 1916, לאחר איחוד המפלגות ריקן דושיקאי, צ'וסייקאי וקויו קוראבו.
המפלגה החדשה, בהנהגתו של קאטו טקאקי, הייתה לאופוזיציה למפלגת השלטון, ריקן סייוקאי, בהנהגת ראש הממשלה אוקומה שיגנובו.
הזאיבצו של מיצובישי העניק למפלגה תמיכה כלכלית בשל קשריו של קאטו למפלגה.
לאחר האיחוד החזיקה מפלגת קנסייקאי ב-198 מושבים בבית התחתון של הדיאט של יפן, ובכך הפכה למפלגת הרוב, והעלתה את הציפיות להיבחרו של קאטו לראשות הממשלה.
עם זאת, תפקיד ראש הממשלה נמסר על ידי הקיסר, לפי עצת הגנרו, ובמקרה זה העדיפו חברי הגנרו את טראוצ'י מסטאקה לתפקיד זה.
במחאה על כך העלתה קנסייקאי הצעת אי אמון שפיזרה את הדיאט, והביאה לבידוד המפלגה.
במהלך שנותיה באופוזיציה התנגדה המפלגה להתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה ותמכה באיגודים מקצועיים.
בבחירות הכלליות של 1924 השיגה קנסייקאי 150 מושבים, המספר הרב ביותר למפלגה אחת, אך לא הצליחה להשיג רוב בבית.
קאטו הסכים להרכבת קואליציה עם ריקן סייוקאי של טקהאשי קורקיו, שהחזיקה ב-100 מושבים, ועם קאקושין קוראבו של אינוקאי צויושי, שהחזיקה ב-30 מושבים.
קואליציית שלוש המפלגות הזאת הייתה הקואליציה השולטת הראשונה בהיסטוריה של יפן, וניצלה את מעמדה לעריכת רפורמות חברתיות ולשמירה על מדיניות חוץ מאופקת.
הקואליציה קראה לביטול השפעת הגנרו, ולהצמדות לחוקת מייג'י.
כמו כן, תמכו חבריה בהרחבת זכות הבחירה, וברפורמות בתחום התעסוקה והחקלאות.
עם זאת, ועל אף הדימוי הליברלי שדבק בה, תמכה המפלגה גם בחוק לשמירה על הסדר ב-1925.
לאחר מותו של קאטו, התמנה ואקצוקי רייג'ירו לנשיאות המפלגה, אך ממשלתו התפרקה לאחר זמן קצר, בעקבות משבר פיננסי שהכה ביפן.
ביוני 1927 התאחדה מפלגת קנסייקאי עם מפלגת סייו הונטו, ויחד הן יצרו את מפלגת ריקן מינסייטו.
קנצ'נבורי (בתאית: กาญจนบุรี) היא עיירה במערב תאילנד.
קנצ'נבורי היא בירת מחוז קנצ'נבורי.
קנצ'נבורי נוסדה בסוף המאה ה-18, על ידי המלך ראמה הראשון על מנת לשמש כמוצב הגנתי כנגד מתקפה אפשרית מצד בורמה.
בשנת 1833, תחת שלטונו של המלך ראמה השלישי, עברה קנצ'נבורי כ-18 קילומטרים לדרום מזרח לאורך הנהר, ושם היא נמצאת עד היום.
קנצ'נבורי ממוקמת היכן שנהרות Khwae Noi ו-Khwae Yai מתמזגים לנהר Mae Klong.
היא ממוקמת בקצה רכס הרים ולכן היא קרירה יותר ביחס למחוזות אחרים במרכז תאילנד.
המרכזים המסחריים בעיר ממוקמים בשני חלקים עיקריים: מרכז העיר, שם נמצאים משרדים, חנויות וקניון, ואזור גדות הנהר בו ממוקמים עסקים.
כ-50 ק"מ מהעיר ממוקם הפארק הלאומי ארוואן שנוסד בשנת 1975.
האקלים בעיר הוא של סוואנה טרופית, החורפים יבשים וחמים מאוד.
הטמפרטורות עולות עד למקסימום בחודש אפריל, אז נמדדת טמפרטורה מרבית ממוצעת של 38.2 מעלות צלזיוס.
בשנת 1942 הייתה קנצ'נבורי תחת שליטת היפנים, הצבא היפני החליט לבנות מסילת רכבת מצפון תאילנד אל תוך בורמה, שאליה פלש בראשית אותה שנה.
המסילה, שנבנתה באופן חלקי לפני המלחמה, נועדה להתפרש מבנגקוק אל רנגון, והייתה אמורה לאפשר הזרמת אספקה לצבא היפני בבורמה.
הוא מנה כ-180 אלף אזרחים מארצות בדרום-מזרח אסיה וכ-60 אלף שבויי מלחמה, אשר נפלו בשבי היפני במהלך הקרבות.
קרוב למחציתם מתו במהלך הבניה כתוצאה ממחלות, תת תזונה ותאונות.
בהקשר לאירוע זה צולמו מספר סרטים מפורסמים: הגשר על הנהר קוואי, החזרה מנהר קוואי ואיש המסילה.
בקנצ'נבורי יש אנדרטה ושני מוזאונים לזכר ההרוגים וגם את בית הקברות הצבאי קנצ'נבורי.
קנקו וטנבֶּה (ביפנית: 渡部香生子; נולדה ב-15 בנובמבר 1996) היא שחיינית יפנית, היא אלופת העולם (קאזאן 2015) במשחה ל-200 מטר חזה וסגנית אלופת העולם (קאזאן 2015) במשחה ל-200 מעורב אישי.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה וטנבה במקום 14 במשחה ל-200 מטר לזה בתוצאה של 2:27.32 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 2:26.38 דקות ועלתה מהמקום ה-11 לשלב חצי הגמר.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול טורקיה בדצמבר אותה שנה זכתה וטנבה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.39 דקות, אחרי ריקה מילר פדרסן מדנמרק שקבעה שיא אליפות חדש של 2:16.08 דקות ולורה סוגר מארצות הברית (2:16.93 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט אוסטרליה בשנת 2014 זכתה וטנבה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2.21.41 דקות, לפני בת ארצה רי קנטו (2.21.90 דקות) וטיילור מק'קיאון מאוסטרליה (2.22.89 דקות).
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.78 דקות, אחרי ג'סיקה הארדי (1:06.74 דקות) ולפני בריג'ה לרסון (1:06.99 דקות), שתיהן מארצות הברית.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחא קטר בדצמבר אותה שנה זכתה וטנבה במדליית זהב בשתי מדליות, זהב וארד.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 זכתה וטנבה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:21.15 דקות, לפני מיקה לורנס מארצות הברית (2:22.44 דקות) ו-3 שחייניות שזכו ביחד במדליית ארד לאחר שקבעו תוצאה זהה של 2:22.76 דקות, ריקה מילר פדרסן, ג'סיקה ואל מספרד ושי ג'ינגלין מסין.
מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.45 דקות, אחרי קטינקה הוסו מהונגריה שקבעה שיא עולם חדש של 2:06.12 דקות ולפני שיבון-מארי אוקונור מבריטניה (2:08.77 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.43 דקות.
קנקאל היא קומונה במחוז איל ווילן במחוז ברטאן, לחוף תעלת למאנש, כ-30 ק"מ צפונית מזרחית לסן מלו.
היא יושבת על חצי אי ממנו אפשר לצפות על מון סן מישל.
קנקאל מפורסמת כ"בירת הצדפות" של ברטאן.
לואי ה-14 אהב מאוד צדפות.
הן הובאו מקנקאל לורסאי וגם יתר אנשי האצולה הצרפתית אהבו אותן בגלל האמונה שהן פועלות כמעוררות חשק מיני.
חוות גידול הצדפות נמצאות בים ליד הנמל הקטן.
הן משתרעות על שטח של 7.3 קמ"ר.
הצדפות נדבקות למוטות צמיחה בגאות ונקצרות משם בשפל.
בקנקאל מייצרים 25,000 טון של צדפות בשנה.
ליד הנמל יש שוק צדפות בו מוכרים אותן במחירים זולים ורובן נאכלות במקום.
למרות שהעיירה קטנה יש בה מסעדות רבות בהן מגישים סוגים שונים של פירות ים.
בשפל נחשפות הצדפות והדגים ואנשים מלקטים אותם.
ציור מפורסם של ג'ון סינגר סרג'נט הוא "ליקוט צדפות בקנקאל" (1878).
בסמל קנקאל מצוירת ספינת מפרשים מוקפת בצדפות.
קנקארטה הוא מסמך הזהות הבסיסי, שבו נעשה שימוש בשטחים רבים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, בתקופת הרייך השלישי.
מסמכים אלה נוצרו לראשונה ביולי 1938. הם הוענקו בדרך כלל מגורם משטרתי, ונשאו חותמות של משרדי הממשלה המנפיקים.
כל אזרח גרמני בן 18 ומעלה ואזרחים מעטים יהודייים (זכר ונקבה) קיבלו תעודה זו, והצטוו להציגה כשעמד בפני גורמים רשמיים.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה החלה גרמניה הנאצית בהוצאת קנקארטן של מדינות שכבשה, למשל פולין (הממשל הכללי).
תעודות אלה הונפקו לתושבים בני 15 ומעלה בשנים 1941–1943, אך לעיתים קרובות זויפו על ידי תנועת ההתנגדות הפולנית.
בשבועות הראשונים לכיבוש הגרמני של פולין, היו בשימוש תעודות מלפני המלחמה שהונפקו על ידי הרפובליקה הפולנית השנייה.
ב-26 באוקטובר 1939, בעקבות צו של הנס פרנק, הוכרזה חובת הנשיאה של קנקארטן.
בשל סיבוכים משפטיים, לא הונפקו המסמכים הראשונים עד יוני 1941. השלטונות הגרמניים המשיכו להנפיקם עד 1943. קנקארטה הייתה מסמך קרטון דק, כ-30 על 14 ס"מ.
בסך הכל נוצר מסמך בן שישה עמודים, כל דף בו בגודל 10 על 14 ס"מ.
צבעה של הקנקארטה התבסס על מוצא אתני: לפולנים חולקה קנקארטה אפורה.
יהודים וצוענים: צהוב; רוסים, אוקראינים, בלארוסים וגאורגים: כחול.
במסמכים סומן מוצאם האתני של הנושאים על פי האות הראשונה של המילה הגרמנית עבור האתניות (Juden - יהודי; Weissrussen - בלארוסי; Zigeuner - צועני וכו') J עבור יהודים, U עבור האוקראינים, R עבור הרוסים, W עבור בלארוסית, K עבור גאורגים, Z עבור הצוענים וכו'.
כדי לקבל קנקארטה נדרש המבקש למלא בקשה, ולספק מסמכים כגון תעודת לידה, תעודת זהות פולנית מלפני המלחמה ותעודת נישואין (במקרים מסוימים).
אזרחים פולנים ממוצא אתני מתאים (למשל גרמנים אתניים עם אזרחות פולנית מלפני המלחמה) נאלצו להצהיר שהם שייכים לגזע הארי.
עם קבלת הכרטיס, היה על המועמד לתת טביעות אצבע.
לעיתים היו עובדי מדינה דוברי-פולנית מעורבים בתהליך הנפקת התעודות, וכך התאפשר זיוף התעודות לעיתים קרובות.
כך התאפשר לחברי "ארמייה קריובה" וליהודי פולין לקבל זהות מזויפת.
עוד פעלו בפולין הכבושה בתי דפוס בלתי חוקיים שהפיקו קנקארטן.
הכרטיסים היו זמינים בשוק השחור.
על פי הגסטפו, בשנת 1943 היו בוורשה עד 150,000 כרטיסים מזויפים.
הצבא העריך כי בסוף 1942, כ-10% מתושבי הגנרלגוברנמן נעזרו בקנקארטן מזויפים.
קנצ'נה מנדיס , נולדה ב-24 ביוני 1980 בתור කාංචනා මෙන්ඩිස්) [סינהלה]) היא שחקנית קולנוע בסרי לנקה, משחקת על במת התיאטרון ומופיעה בטלוויזיה.
היא ידועה בעיקר בזכות התפקידים שעשתה בסרטים Rajaya Sewaya Pinisai, רוזה Wasanthe ובסדרות הטלוויזיה Damini ו-Sakman Maluwa.
היא נישאה לרואשן רנאווקה בשנת 2009. לזוג שני בנים - סנוקה ראיין, נמנה רואן, ובת אחת קיישה ריילי.
כיום היא גרה בלונדון עם משפחתה.
היא הפכה פופולרית כשככבה בפרסומת הטלוויזיה Ninja Mosquito Coil יחד עם שחקן הקולנוע והתיאטרון סנת' ווימלאסאררי.
בגיל 12 היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה סובה אנאגאתאיאק (Suba Anagathayak) בבימויו של במאי הקולנוע והתסריטאי דארמאסנה פתירג'ה.
היא נכנסה לזרם המרכזי של תעשיית הקולנוע כאשר שיחקה בסרט הסינהלה בשנת 2000 רג'איה סויהיה פיניסאי (Rajaya Sewaya Pinisai)בבימויו של התסריטאי והכותב אודאקאנטה וורנסוריה בדמותה של מזכירה פרטית "פרבשאווארי".
היא הופיעה גם בסרטי אימה ומתח טמיליים בשם Varnajalam, שם בוצעו התפקידים העיקריים על ידי השחקנית Sadha והשחקן הטמילי - Srikanth וכן בסרט- Kanagalal Kai Rasi.
היא אף שיחקה במספר דרמות בימתיות כמו דהרמה סנגרמה של סאמן תושארה ואנגה בממברו מאת ריצ'רד מנאוואדו.
בשנת 2003 נבחרה כ"נציגת המותג " לכרטיס הגרלה מיוחד לציון 40 שנה ל"מועצת ההגרלות הלאומית" בסרי לנקה.
באותה שנה, היא זכתה בפרס Sumathi Tele ב Artscope לשחקנית הפופולרית ביותר.
היא זכתה במספר פרסים בפסטיבלי הקולנוע המקומיים ופסטיבלי הטלוויזיה.
בשנת 2000, היא זכתה בפרס עבור שחקנית המשנה הטובה בסרט הבכורה Rajaya Sevaya Pinisai בטקס פרסי הנשיאות.
בשנת 2001 היא זכתה בפרס הוקרה על התפקיד ברוזה וואסנטה בפסטיבל סרסאוויה.
קנסג'סוכוס (שם מדעי: Kansajsuchus; משמעות השם: "תנין קנסג'ה") הוא סוג של זוחל דמוי-תנין בסיסי, אשר חי במשך הקרטיקון העליון של מרכז אסיה.
תנין זה היה קשור לקבוצה Neosuchia, הכוללת את התנינאים המודרניים וקרוביהם הנכחדים שהיו בעלי חיים יבשתיים יותר.
תנין זה הוא קרוב משפחה של השמוסוכוס.
הסוג תואר ב-1975 למדע בידי Mikhail Efimov והוא נודע ממאובנים שהתגלו בתצורות איוולצ'אסק {Ialovachsk Formation) ועמק פרגנה (Fergana Valley) שבטג'יקיסטן, כשהתגלו בהם ממצאי קצה החוטם ועוד מספר ממצאים כללו גם חוליות, צלעות ומעטה שריון אוסטאודרם.
לפי הממצאים נראה שהיה זה תנין גדול ביותר, באורך של עד 8 מטרים, מה שהופך אותו בקלות לטורף-על משמעותי במקום חיותו.
לפי מספר חוקרים היה זה קרוב רחוק של הסרקוסוכוס הענקי, של הצ'לוואן או של הסונוסוכוס שהתקיים במשך היורה במרכז אסיה.
למעשה יש חוקרים המכלילים את המין עם סוגים אלה, מה שהופך את הסוג לטקסון מבוטל.
קנסטרה (בפורטוגזית: Canastra) היא סוג של גבינה מפורסמת מברזיל.
שמה בא מהאזור שבו היא מיוצרת, רמה המכונה Serra da Canastra, הממוקמת באזור הדרום-מערבי של מדינת מינאס ז'ראיס.
האקלים, הגובה, המרעה והמים של אזור זה הם ספציפיים לייצורה ומסיבה זו המעדן הזה מיוצר רק בקומץ ערים, תחת ייצור מפוקח.
בשנת 2008 גבינת קנסטרה נחשבה לחלק מהמורשת תרבותית בלתי מוחשית של ברזיל.
גבינת הקנסטרה מיוצרת מחלב פרה גולמי (לא מפוסטר) והיא בעלת טעם מתובל עדין ובעלת גוף מלא.
היא נצרכת בשלושה סוגים של התיישנות: טריה, חצי מיושנת ומיושנת לחלוטין.
השלב הטרי פירושו תקופה של ארבעה ימים וההתיישנות המלאה ארבעים יום.
באופן מסורתי, קנסטרה מתבגרת למשך 21 יום (חצי מיושנת), אך חלק מהיצרנים משאירים אותה להתבגרות ארוכה עוד יותר (כאמור מלאה), עד 40 יום, כאשר הטעם שלה בהתיישנות זו דומה לזה של גרנה פדנו.
בעבר, הגבינה נעשתה לאירועים מיוחדים כמו ביקורים של בני מלוכה וראשי מדינה.
מומלץ לשלב אותה עם יין אדום, בירה כהה וממרח גויאבה.
בשנת 2008, הגבינה הזו הוכרזה כמורשת תרבותית בלתי מוחשית של ברזיל.
קנקישי איווסווה היה פרופסור ומתמטיקאי יפני הידוע בשל תרומותיו הרבות לתחום המחקר תורת המספרים האלגברית.
קנקישי נולד ב־1917 בכפר קטן ליד העיר קיריו שביפן.
את השכלתו היסודית השלים שם, אך בגיל תיכון עבר ללמוד בתיכון לבנים "מושאשי; 武蔵高等学校 中学校") בטוקיו.
בין השנים 1937 ל-1940 השלים איווסווה את התואר הראשון שלו במתמטיקה באוניברסיטת טוקיו, ומיד לאחר השלמת התואר המשיך לתארים מתקדמים בתחום, עד אשר קיבל את התואר "דוקטור למדעים" במתמטיקה בשנת 1945. באותה שנה, חלה בדלקת קרום הראות ולא חזר לתפקידו עד אפריל 1947.
בין השנים 1949 עד 1955 כיהן כפרופסור באוניברסיטה ולימד סטודנטים לתואר ראשון את תורת המספרים.
בשנת 1950 הייתה פריצת הדרך המשמעותית הראשונה של איווסווה, בה הוזמן להרצות בכנס בקמבריידג', מסצ'וסטס שבארצות הברית על חקר פונקציות זטא של דדקינד באמצעות תכונות של אדלים.
בין 1952 ל-1967 בילה כחוקר במכון הטכנולוגי של מסצ'סטס, ומשנת 1967 עד פרישתו בשנת 1986 שימש כפרופסור באוניברסיטת פרינסטון.
קנסורינוס היה על פי ה"היסטוריה אוגוסטה" חומסן שלטון נגד הקיסר הרומי קלאודיוס השני (בשנת 268 לספירה), ונכלל ברשימת שלושים הטיראנים שבקובץ זה של ביוגרפיות קיסריות.
עם זאת, במקורות הכתובים העתיקים שברשותנו אין זכר לקנסורינוס זה.
בהיסטוריה אוגוסטה נטען כי הייתה לו קריירה ארוכה, לאחר ששירת פעמיים כקונסול, פעמיים כמפקד המשמר הפרייטוריאני , שלוש פעמים כפרייפקטוס אורבי (הממונה על העיר רומא), וארבע פעמים כפרוקונסול .
הוא שירת תחת הקיסר הרומי ולריאנוס במלחמות הרומיות-פרסיות ונפצע בקרב.
פצעיו אילצו אותו לפרוש משירות צבאי.
הוא כבר היה אדם זקן ופרש מזמן כאשר חיילי בונוניה מרדו והכריזו עליו כאוגוסטוס.
הוא נהרג על ידי חייליו שלו, משום שאכף משמעת נוקשה מדי.
אלא שכל הסיפור הזה הוא בדיה.
שמו והקריירה שלו נועדו לשקף ערכים רומיים מסורתיים, וייתכן שהם חלק מסדר היום של המחבר כשכתב את ה"היסטוריה אוגוסטה".
פרנסיסקו מדיוברבו ביראגו (Francisco Mediobarbo Birago), נומיסמטיסט מהמאה ה-17, דיווח על קיומו של מטבע לציון השנה השלישית לשלטונו של קנסורינוס.
אולם היעדר מקורות למטבע כזה מגדיל את הסבירות שמדובר בזיוף.
לואי-סבסטיאן לה נאן דה טילמון הציע שקנסורינוס וויקטורינוס עשויים להיות אותו אדם.
קנת' ג'וזף ארו (בשם מלא באנגלית: Kenneth Joseph Arrow; 23 באוגוסט 1921 – 21 בפברואר 2017) היה כלכלן יהודי אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת סטנפורד.
ארו זכה בפרס נובל לכלכלה ב-1972, בשיתוף עם ג'ון היקס על תרומתם לתאוריית שיווי המשקל הכללי בכלכלה, ולתאוריה של כלכלת רווחה.
בן 51 בעת הזכייה, היה צעיר הזוכים בפרס נובל לכלכלה.
בשנת 2004 זכה במדליה הלאומית למדעים, העיטור המדעי הנכבד ביותר שמחולק על ידי ארצות הברית, על מחקריו בנושאי קבלת החלטות בתנאי אי ודאות ומחקרו על נטילת סיכונים.
יחד עם פול סמואלסון, הוא נחשב לאחד מהמייסדים של הכלכלה הנאו-קלאסית המודרנית (שלאחר מלחמת העולם השנייה).
רבים מתלמידיו לשעבר זכו בפרס נובל בעצמם.
התרומות הבולטות שלו הן מתחום של תאוריית הבחירה הציבורית, בעיקר משפט אי האפשרות של ארו; וכן עבודתו על ניתוח של שיווי משקל כללי.
הוא הציב יסודות לכמה ענפים נוספים בכלכלה, ביניהם תאוריית הצמיחה האנדוגנית, כלכלת בריאות וכלכלת מידע.
קנת' ארו נולד בניו יורק למשפחה יהודית שהיגרה מרומניה.
אמו, ליליאן, נולדה ביאשי ואביו, הרי, היה יליד פודו אילואיי.
ארו קיבל תואר ראשון מהסיטי קולג' של ניו יורק ב-1940, ותואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת קולומביה ב-1941 ו-1951. משנת 1946 עבד במקביל למחקרו באוניברסיטת קולומביה גם כחוקר באוניברסיטת שיקגו, שם כיהן כפרופסור חבר.