tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התנהגות העלולה להזיק - לא תשודר פרסומת המעודדת התנהגות העלולה להזיק לבריאות, לפגוע בבטיחות, באיכות הסביבה או בבעלי חיים, לרבות עידוד לצריכה מוגזמת של מוצר או שירות באופן העלול לפגוע בבריאות או בבטיחות.
עבריינות וסמים מסוכנים - לא תשודר פרסומת העלולה לעודד עבריינות או שימוש בסמים
עוצמת קול - לא תשודר פרסומת בעוצמת קול העולה על העוצמה המקובלת במשדר שאיננו תשדיר פרסומת.
פרסומת בנושאים השנויים במחלוקת - לא תשודר פרסומת שיש בה העברת מסר בנושא פוליטי, חברתי, ציבורי או כלכלי השנוי במחלוקת בציבור.
סרטאו (בפורטוגזית: Sertão) הוא חבל ארץ צחיח למחצה בצפון-מזרח ברזיל, המשתרע על פני חלקים ממדינות באהיה, פרנמבוקו, פאראיבה, ריו גראנדה דו נורטה, סיארה ופיאאוי.
הוא אחד אזורים העניים בעולם, הסובל מבצורת וחוסר תשתיות חברתיות בסיסיות.
מקור השם במילה "desertão" ("מדבר גדול" בפורטוגזית), ממנה נפלה הקידומת "de" עם הזמן.
לעיתים ההתייחסות אליו היא בלשון רבים, אזי הוא נקרא סרטואס (sertões).
למרות גודלו של האזור, שגדול מרבות מארצות אירופה, האוכלוסייה בו דלילה ביותר, והגיעה בסוף המאה ה-19, לכמה עשרות אלפים.
רוב האוכלוסייה התרכז בחוות החקלאיות ובכפרים הקטנים.
אף המרכזים האדמיניסטרטיבים שהוקמו ברחבי האזור לא גדלו והתפתחו לערים.
האוכלוסייה הורכבה בעיקר מבני תערובת ושחורים שהתחלקו, למעבדי אדמות משותפות, חוכרי אדמות ושכירי יום.
מעליהם עמדו בעלי האחוזות- הקולונלים ובתווך היו הז'גונסוס והקנגיסירוס שהיו כנופיות שודדים ורוצחים שנדדו ברחבי הסרטאו תוך ביצוע פשיטות על חוות וכפרים והטלת טרור על האזור כולו.
גאוגרפית מורכב הסרטאו בעיקר מרמות נמוכות, השייכות לאזור ההררי של ברזיל.
רוב חלקי הסרטאו מתנשאים לגבהים שבין 200 ו- 500 מטרים מעל לגובה פני הים, כאשר בקצהו המזרחי מצויים אזורים גבוהים יותר, המתמזגים עם האזור הלח למחצה הידוע בשם אגרסטה.
בצפון נמשך הסרטאו עד למישורים החופיים של מדינת ריו גרנדז'ה דו נורצ'ה, ובדרום הוא מגיע לקצה של מדינת מינאס ז'ראיס.
שני נהרות מרכזיים חוצים את הסרטאו, נהר הז'גאריבה (Jaguaribe) ומזרחה ממנו, נהר הפירניאס (Piranhas).
להוציא את נהר סאו פרנסיסקו, שאר הנהרות מתייבשים בתום העונה הגשומה.
מכיוון שהסרטאו נמצא בקרבת קו המשווה, הטמפרטורה בו נשארת יציבה במהלך מרבית חודשי השנה והאקלים בו הוא טרופי טיפוסי, וחם במידה קיצונית במערב.
אף על פי כן, הסרטאו ייחודי בכמות המשקעים הנמוכה בו, בהשוואה לאזורים אחרים בברזיל.
כתוצאה מהטמפרטורה הנמוכה יחסית של דרום האוקיינוס האטלנטי, נשאר הסרטאו צחיח במרוצת רוב השנה.
למרות שממוצע המשקעים ברוב הסרטאו נע בין 500 ל־800 מילימטרים בשנה, ואף מגיע לשיא של כ־1,300 מילימטרים בחופה הצפוני של פורטלזה, מוגבלים רוב המשקעים לתקופה הגשומה הקצרה.
זו נמשכת בין ינואר לאפריל במערב, ובין מרץ ליוני במזרח.
הגשמים אינם קבועים, מה שמוביל בשנים מסוימות לכמות משקעים מינימלית, המלווה בבצורות חמורות, ולשיטפונות הרסניים באחרות.
תופעות אלו גרמו לרעב בקרב חקלאים המתפרנסים מחקלאות לצורך קיום, שגבר עוד יותר כתוצאה מחוסר איזון בחלוקת הבעלות על הקרקע בסרטאו.
הגרועה שבתקופות הרעב הללו התרחשה בין השנים 1977 ו־1979, עליה נאמר כי במהלכה מתה מחצית מאוכלוסיית האזור.
הסרטאו מכוסה בצמחיית שיחי קטינגה קוצניים ובמידה מסוימת רעילים הייחודיים לאזור הסרטאו.
רוב צמחיית הסרטאו כיום התדלדלה משמעותית כתוצאה ממאות שנים של חוואות בקר ובירוא אדמות לגידול כותנה.
חלקים מהסרטאו מוכרים כייחודיים מבחינה אקולוגית.
אזורי הסרטאו ויושביהם הבוקרים נתפרסמו באגדות עם ושירים ברזילאיים.
אחת התכונות של הבוקרים המופיעים בשירים ובאגדות הוא לבוש עשוי עור עבה מאוד המכסה את כל גופו של הבוקר כהגנה מפני הצמחייה הקוצנית.
הדת הקתולית תפסה מקום חשוב בחיי התושבים.
טקסי טבילה, נישואין ומיסה נערכו בידי כמרים שנשלחו מאזור החוף.
אולם למן המחצית השנייה של המאה ה-19 נראתה ברחבי הסרטאו הידלדלות של כוחות הכנסייה.
רבים מן הכפרים נשארו ללא כמרים לאחר שאלו לא נשלחו להחליף כמרים שנפטרו.
כנסיות רבות הפכו מוזנחות ותושבים נאלצו לנסוע למקומות אחרים כדי להשתמש במוסדות הכנסייה.
הדבר הביא כמובן להתגברות הופעתם של אנשים שנדדו ברחבי הסרטאו, שיפצו כנסיות ובתי קברות ונתנו דרשותיהם שנפלו על אוזניים קשובות וצמאות למשמע הטפה דתית.
בין תושבי הסרטאו הייתה נפוצה מאוד שתיית הקשאסה (אלכוהול מקנה סוכר) כבר מגיל צעיר ביותר, כאמצעי לשכחת הצרות וכן כדי להימנע משתיית מים שהיו מזוהמים לרוב.
האלכוהול גם שימש כמטבע עובר לסוחר, ובירידים הוחלפו בקבוקי קשאסה בתמורה למוצרים אחרים.
למרות שמטיפים כמו קונסילירו הטיפו כנגד שתיית אלכוהול, הבעיה לא נפתרה .
השתכרויות הביאו פעמים רבות למעשי אלימות שהיו חלק בלתי נפרד מהנוף של הסרטאו.
האלימות הובאה לרוב על ידי הקולונלים שפתרו בעיות משמעת ואי ציות להוראותיהם ברציחות, כאשר איש החוק, שמונה לרוב בידיהם, עומד מנגד ללא רצון או יכולת לפעול.
סרטבישיים (שם מדעי: Thomisidae), משפחת עכבישים המזכירים בצורתם סרטנים: שני זוגות הרגליים הקדמיות ארוכות מן היתר ומזכירות את צבתות הסרטן; הגוף קצר, וההליכה מתבצעת גם לצדדים ולאחור כמו הסרטן.
אין להם קשר ביולוגי לסרטנים.
מרבית הסרטבישים אינם אורגים רשת.
הם מסתווים בצורה אופיינית למין ואורבים לטרפם על צמחים, פרחים, גזעי עצים או על הקרקע.
יפרוחית (סרטביש הפרחים), סוג הסרטביש הנפוץ בישראל
עזריה אלון (עורך), אנציקלופדיית "החי והצומח של ארץ ישראל", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1983; כרך 2 - חסרי חוליות יבשתיים; עמ' 56–58
סרטאב ארנר (בטורקית: Sertab Erener, ההגייה [seɾtap eɾe'neɾ'], נולדה ב-4 בדצמבר 1964) היא זמרת פופ טורקית בעלת קול סופרן הנחשבת לאחת הזמרות הפופולריות בארצה.
זוכת אירוויזיון 2003 הראשונה והיחידה עד כה בתולדות טורקיה.
בילדותה, למדה מוזיקה קלאסית בבית ספר לאומנויות בעירה.
בבית-הספר, למדה ארנר שירה אופראית ונגינה על פסנתר.
לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים למדה מוזיקה באוניברסיטת איסטנבול.
בגיל 11 חלתה במחלת הקוליטיס, היא עברה שלושה ניתוחים ובראיון סיפרה, כי תהליך ההחלמה לקח לה כעשרים שנה.
לאחר שסיימה את לימודיה האקדמיים הקליטה ארנר ג'ינגלים לפרסומות והחלה להופיע במועדוני קברט ידועים באיסטנבול.
היא הקימה להקה משלה, וביצעה עמה גרסאות כיסוי לשירים מוכרים.
בשנת 1990 הוזמנה להופיע בהופעות משותפות עם אומנים בולטים במוזיקה הטורקית, דוגמת סזן אקסו, אשר גם השתתפה באלבומה הראשון של ארנר – "Sakin Ol".
אלבום זה, יצא בשנת 1992 ומכר למעלה ממיליון עותקים בכל רחבי טורקיה, ונחשב לאחד האלבומים המצליחים בכל הזמנים בטורקיה.
בהמשך, הוציאה ארנר עוד ארבעה אלבומים בשפה הטורקית: "Lal came" אשר יצא בשנת 1994, "Gibi" אשר יצא בשנת 1997, "Sertab Erener" משנת 1999 ו-"Turuncu" שיצא ב-2001. עם הזמן, גברה הצלחתה של ארנר בזירה הטורקית וזכתה במספר רב של פרסי מוזיקה.
ארנר הוזמנה להופיע בתוכניות טלוויזיה רבות והופעותיה המרשימות משכו אלפי מעריצים, אשר ארנר שרה בפניהם מספר רב של סגנונות, החל ממוזיקה טורקית עממית וכלה באופרה.
אלבומה "Sertab" אשר יצא בפברואר 2000 וכלל להיטים טורקיים, פתח עבור ארנר אפיק אירופאי והיא הוזמנה להופיע בפסטיבלים מרכזיים בארצות מערב אירופה.
בשנת 2003 נבחרה ארנר לייצג את טורקיה בתחרות האירוויזיון ה-47 שנערכה בריגה, בירת לטביה.
ארנר שרה את "Everyway That I Can" שכתבה יחד עם הזמר והמשורר הטורקי דמיר דמירקאן ועובד על ידי אוזן צ'ולקאלו, אשר עבד, בין השאר, עם טרקאן על הלהיט "Simarik", אשר קיבל את הכינוי "שיר הנשיקה".
השיר זכה בתחרות, לראשונה ועד כה בפעם היחידה בתולדות טורקיה ואף התמודד בתחרות היובל של האירוויזיון.
כמו כן השיר זיכה את ארנר ב"פרס התקשורת" ע"ש מרסל בזנסון.
לאחר שובה לטורקיה, התקבלה ארנר בהתלהבות על ידי המון טורקי ונפגשה עם הנשיא ובכירים טורקים נוספים.
השיר הזוכה, הפך ללהיט בינלאומי אשר צעד בראש מצעדי הפזמונים במדינות רבות.
אלבומה, זכה לתקליט זהב על מכירות ביוון ובקפריסין וארנר הוזמנה על ידי ראש המשלחת הקפריסאית באירוויזיון להופיע בניקוסיה, הבירה המחולקת של קפריסין ובמדינות נוספות.
לישראל, הגיעה ארנר ביולי 2003 לקדם את אלבומה הראשון בשפה האנגלית "Boundaries" ואף הופיעה בתוכניתו של יאיר לפיד.
אלבום זה, הניב מספר להיטים שהבולט שבהם הוא השיר "One More Cup of Coffee" של בוב דילן אשר אף נבחר לפסקול הסרט הביוגרפי של דילן "Masked and Anonymous".
בשנת 2005 הוציאה ארנר אלבום נוסף בשפה הטורקית תחת השם "Aşk Ölmez" והקליטה את פסקול הסרט "Crossing the Bridge: The Sound of Istanbul" של הבמאי הגרמני ממוצא טורקי- פתיח אקין.
השיר הוא גרסת כיסוי לשיר "Music" של מדונה.
בשנת 2007 הוציאה ארנר שני אלבומים – את אלבום האוסף "The Best of Sertab Erener" אשר כלל את שיריה המובחרים מכל הזמנים ואת האלבום "Sertab goes to club" בו הקליטה ארנר שירים בשפות שונות (כולל יוונית וספרדית) ודואטים עם אמנים שונים.
לאחר זכייתה בתחרות האירוויזיון, יצא שמה של ארנר למרחוק בתעשייה המוזיקלית.
היא הקליטה דואטים עם מספר אמנים מובילים במוזיקה העולמית, בהם: הטנור הספרדי חוסה קררס, הזמרת היווניה מאנדו, רוסלנה ליז'יצ'קו האוקראינית זוכת אירוויזיון 2004 וריקי מרטין עמו הקליטה את השיר "Private Emotion" בעיבוד ים תיכוני.
כמו כן, עבדה יחד עם המשורר והמפיק האמריקאי דזמונד צ'יילד.
Sertab Gibi - אותה הסרטאב (1996)
סרט תיעודי מונפש או אנימציה דוקומנטרית הוא סגנון קולנועי המשלב בין סרט תיעודי והנפשה.
הדוגמה המוכרת הראשונה לשימוש בסגנון זה, הוא סרטו בן 12 הדקות של וינדזור מקיי משנת 1918 "The Sinking of the Lusitania", המספר על הטבעת אוניית הנוסעים הבריטית "לוסיטניה" על ידי צוללת גרמנית במלחמת העולם הראשונה.
לאירוע לא היה כל תיעוד מצולם ולכן היה צורך בהנפשה.
מאז שנות ה-20 של המאה ה-20, נעשה שימוש בטכניקת הנפשה בסרטי הדרכה חינוכיים, כגון סרט מונפש על תורת היחסות של איינשטיין (1923), ועל אבולוציה (1925) של דייב ומקס פליישר.
אולפני דיסני השתמשו בסגנון בסרטים "ניצחון דרך האוויר" (1943), "איך מצטננים" (1951) ו"ידידנו האטום" (1957).
סרטו המונפש של ג'ון הובלי "Of Stars and Men" משנת 1964 זכה בפרס בקטגוריית הסרט התיעודי בפסטיבל הסרטים של סן פרנסיסקו.
בשנת 2004, זכה הסרט "ריאן", סרט תיעודי מונפש בבימויו של כריס לאנדרת', בתחרות האוסקר בקטגוריית סרט האנימציה הקצר.
פסטיבל הסרטים התיעודי הבינלאומי באמסטרדם לשנת 2007 עסק בסרטים המשלבים קטעי אנימציה.
עיבודים קולנועיים המבוססים על באטמן הופיעו כבר בשנות ה-40. להלן רשימת סדרות הקולנוע והסרטים.
סדרת קולנוע בת 15 פרקים (כ-15-27 דקות לפרק), ששודרו בקולנוע בהפרש של שבוע זה מזה, בין יולי לאוקטובר 1943 .
את באטמן גילם לואיס וילסון .
במאי - למברט הילייר .
סדרת קולנוע בת 15 פרקים (17-26 דקות לפרק), המהווה המשך לסדרת הקולנוע "באטמן" מ-1943, ושודרה החל ממאי 1949. את תפקידו של באטמן גילם רוברט לורי ואת רובין גילם ג'וני דאנקן .
במאי - ספנסר גורדון בנט .
בעקבות סדרת הטלוויזיה המצליחה של שנות ה-60 יצא סרט קולנוע בשנת 1966 שבו מככבים אדם וסט בתור באטמן וברט וורד בתור רובין.
בניגוד לסרטים הבאים זה היה בתקופה שדמותו של באטמן הייתה יותר קאמפית ומיועדת לקהל הצעיר, ולכן הסרט הוא הומוריסטי ופארודי למחצה.
ב-1989 יצא סרט קולנוע בבימויו של טים ברטון ובכיכובם של ג'ק ניקולסון כג'וקר ומייקל קיטון כבאטמן.
בסרט זה באטמן מצויד בחליפה שהיא שריון גוף, מגוון רובי חבלים והבאטמוביל - מכונית ספורט משוריינת בעלת פטנטים רבים באמתחתה.
הסרט לקח כיוון רציני ואפל בסגנון פילם נואר, שעוצב בהשראת הסיפורים והגישה הקדורנית-גותית של פרנק מילר.
גות'אם סיטי היא עיר שורצת פשע, הנשלטת על ידי המאפיה של קרל גריסום, שמשחיתה אף את המשטרה.
הכל מתחיל להשתנות כאשר איש-עטלף ענק מסתורי מתחיל להילחם בפשע ולהטיל את חיתתו על עברייני העיר.
במקביל, ג'ק נאפייר מתכנן לבגוד בגריסום ולרשת אותו, בזמן שצלמת עיתונות מנסה לפענח את תעלומת איש-העטלף המסתורי ומתאהבת בברוס ויין המיליארדר.
בסרט מתואר כיצד ג'ק נאפייר הופך לג'וקר, רוצח פסיכופת עם נטייה להומור שחור, אמנות וכימיה, אחרי שנפל למכל חומצה במפעל כימיקלים.
הסרט מגולל את מאבקו של באטמן בג'וקר ובסופו זוכה להכרה כגיבור העיר.
ב-1992 יצא סרט נוסף בבימויו של טים ברטון.
מייקל קיטון שב לככב כבאטמן ולצידו כיכבו מישל פייפר כקאטוומן, דני דה ויטו כהפינגווין וכריסטופר ווקן כמקס שרק.
סכום ההכנסות היה 266 מיליון דולר.
בסרט זה באטמן חוזר להגן על גות'אם, והפעם מפני "הפינגווין" אוסוולד קובלפוט - אדם מעוות שרוצה לקבל הכרה ולנקום בעשירי העיר שהשליכו אותו לביוב, ומקס שרק - איש עסקים חסר מוסר שמנצל את הפינגווין למטרותיו.
בתווך על באטמן להתמודד גם עם קאטוומן, האלטר-אגו של סלינה קייל, מזכירתו המתוסכלת של שרק שמתאהבת בברוס ויין.
הסרט מתרחש בחג המולד כאשר העיר מכוסה בשלג.
בשנת 1995, אולפני האחים וורנר החליטו לשנות את סגנון הסרטים לאחר "באטמן חוזר", שיהיה מיועד יותר למשפחה.
הוחלט להחליף את הבמאי טים ברטון בג'ואל שומאכר, שהציג עיצוב וגישה שונים לגמרי.
גות'אם סיטי הפכה מעיר אפלה לעיר מלאת נורות ניאון והעלילה הייתה פחות רצינית ויותר קומית.
ואל קילמר כיכב כבאטמן, כריס אודונל כרובין, ניקול קידמן שיחקה את הפסיכולוגית צ'ייס מרידיאן ואת הנבלים גילמו ג'ים קארי כאיש החידות וטומי לי ג'ונס כדו-פרצוף.
הסרט הצליח בקופות אבל זכה לביקורות בין מעורבות לקשות בקרב המעריצים.
ב-1997 יצא סרט נוסף בבימויו של שומאכר, בו ג'ורג' קלוני מככב בתור באטמן, כריס אודונל שב לתפקיד רובין, אלישה סילברסטון כבאטגירל ואת הנבלים גילמו ארנולד שוורצנגר כמיסטר פריז ואומה תורמן כפויזן אייבי.
הסרט בקושי הצליח בקופות וזכה לביקורות חריפות מאוד.
הרבה מעריצים כעסו שהסרט בעצם נועד כדי למכור מוצרים נלווים (במיוחד צעצועים) וגם שזה מערב את באטמן הקאמפי של שנות ה-60 והפסיק לקחת את עצמו ברצינות.
בעקבות כישלון זה הוחלט להפיק סרט של באטמן שיתייחס בכבוד למיתוס בניגוד לשני הסרטים הקודמים.
שנה לאחר מכן הודה ג'ואל שומאכר שהסרט הייתה טעות חמורה בעיניו והתנצל על הצורה בה הוא עשה את הסרט.
ב-2005 עלה לאקרנים סרט בבימויו של כריסטופר נולאן ובכיכובו של כריסטיאן בייל כבאטמן.
הסרט היה למעשה אתחול לסרטי באטמן הקודמים: הסרט מספר כיצד ומדוע התחיל ברוס ויין את קריירת הלוחמה שלו בפשע וכיצד הגה את דמותו של באטמן, כולל הכשרתו בידי ראס-אל-גול.
הסרט מבוסס על העלילה של המיני סדרה "באטמן: שנה ראשונה" בכתיבתו של פרנק מילר ובאיורו של אלכס רוס.
הסרט זכה להצלחה רבה הן בקופות והן בביקורות בשל סגנונו השונה והאפל וכן בשל הפעלולים, כלי הנשק, כלי הרכב והאפקטים המרהיבים.
בסרט זה החליפה של באטמן היא שריון קוולר והגלימה יכולה להפוך לדאון, בעוד שהבאטמוביל היא רכב שטח כבד שתוכנן במקור לצבא.
למרות זאת מספר המעריצים התלוננו על ביצועו של כריסטיאן בייל בתור באטמן, שהסרט משתמש יותר מדי בריאליזם והנבלים לא היו מעניינים במיוחד שהדחליל אחד הנבלים הבולטים של באטמן היה נבל צדדי, שעוררה סערה בקרב המעריצים.
ב-18 ביולי 2008 יצא סרט ההמשך של "באטמן מתחיל".
כסרט המשך לסדרת הסרטים של נולאן, אשר מאתחלת את מיתוס באטמן, סרט זה משנה את כל עלילת סרט באטמן הראשון של טים ברטון, שבו נראה הג'וקר אשר פניו עוותו כתוצאה מנפילה לחומצה תוך כדי בריחה מבאטמן.
הג'וקר מוצג ב"אביר האפל" כדמות יותר רצינית, רצחנית ופסיכופתית.
עוד בסרט מוצג הארווי דנט שבהמשך הופך לדו-פרצוף, כדמות תמימה שעקבות הרס חצי מפניה במהלך הסרט הפכה למרירה וטרגית.
הסרט הצליח יותר מקודמו, זכה להצלחה אדירה וביקורות נלהבות והפך לשובר קופות כבר בסוף השבוע הראשון להקרנתו.
זהו סרט המשך לסרט "האביר האפל" החותם את הטרילוגיה של כריסטופר נולאן.
הסרט על לאקרנים בקיץ 2012. בסרט זה מככבים בנוסף לכריסטיאן בייל, מייקל קיין וגארי אולדמן גם טום הארדי כביין ואן האת'וויי כסלינה קייל.
בסרט זה, שקיבל השראה מבאטמן: נפילתו של אביר, באטמן: האביר האפל חוזר ובאטמן: שטח הפקר, ברוס ויין פורש מתפקידו כבאטמן אך נאלץ לחזור כאשר ביין משליט טרור על גות'אם סיטי.
הסרט זכה לביקורות מעורבות עם ציון לחיוב על עלילה מותחת ומשחק מעולה של השחקנים, אך מנגד על חורים בעלילה וסיום מאכזב לסאגת גיבור-על.
גם סרט זה הפך לשובר קופות ונכון ל-2014 הוא סרט באטמן הרווחי ביותר בכל הזמנים.
עד כה הופיע ביקום הקולנועי של DC באטמן בגילומו של בן אפלק.
מייקל קיטון מסדרת סרטי באטמן של ברטון ושומאכר לוהק, בנוסף לאפלק, לתפקיד באטמן בסרט הפלאש.
דנטה פריירה-אולסון מופיע כברוס ויין בסרט ג'וקר משנת 2019, בבימויו של טוד פיליפס.
העלילה מתרחשת בשנות ה-80 של המאה ה-20, אודות קומיקאי מתחיל בשם ארתור פלק שמתחיל לחיות את חיי בפשע של גותאם סיטי ולזרוע כאוס.
ביולי 2015 פורסם תחילה כי בן אפלק יככב ומאט ריבס יביים סרט על דמותו של באטמן, כשאת התסריט יכתוב בשיתוף פעולה עם ג'ף ג'ונס.
ברם בהמשך נודע שבן אפלק לא יגלם יותר את באטמן.
ריבס מתעתד לסיים סרט על ברוס ויין הצעיר בסרט בלשי בסגנון נואר.
ב-31 במאי 2019 כבר הוכרז רשמית על שמו של שחקן חדש שיגלם את באטמן: רוברט פטינסון.
ב-10 ביוני 2015 אושרה שמועה על הפקת סרט באטמן עם בן אפלק, שגם יהיה תסריטאי יחד עם ג'ף ג'ונס.
ב-13 באפריל 2016 אושר רשמית בן אפלק כבמאי.
תוכנן שאפלק ישמש במקביל כבמאי, מפיק ושחקן ראשי.
עם זאת, ב-31 בינואר 2017 הוא הודיע כי יפנה את מקומו לבמאי אחר.
ב-24 בפברואר 2017, האולפן שכר את מאט ריבס לתפקיד זה.
ב-16 בספטמבר 2017, אמר אומברטו גונזלס מ-The Wrap במהלך שידור ב-Periscope, שלאולפן כבר יש תאריך התחלה משוער לתחילת צילומים.
גם באוגוסט 2019 לא הופרכה השמועה כי הסרט יהפוך לסרט נפרד מסרטים קודמים של DC ויהיה סרט אתחול.
ההפקה יצאה לדרך בינואר 2020, עם תאריך יציאה המתוכנן לאמצע 2022. ב-4 במרץ 2022 הסרט יצא לאקרנים.
דמותסרטסדרת ברטון ושומאכרטרילוגיית האביר האפלהיקום הקולנועי של DCבאטמן: הסרטבאטמן (1989)באטמן חוזרבאטמן לנצחבאטמן ורוביןבאטמן מתחילהאביר האפלעלייתו של האביר האפלבאטמן נגד סופרמן: שחר הצדקיחידת המתאבדים (2016)ליגת הצדקליגת הצדק: גרסת סניידרהפלאשג'וקרבאטמן (2022)ברוס ויין / באטמןאדם וסטמייקל קיטוןואל קילמרג'ורג' קלוניכריסטיאן ביילבן אפלקבן אפלקקבן אפלקבן אפלק
מייקל קיטוןדנטה פריירה-אולסוןרוברט פטינסוןאלפרד פניוורת'אלן נפיירמייקל גוףמייקל קייןג'רמי איירונסג'רמי איירונסדאגלס הודג'אנדי סירקיסג'יימס גורדוןניל המילטוןפאט הינגלגארי אולדמןג'יי.
באטמן: מסכת התעתועים – סרט אנימציה ראשון שיצא ב-25 בדצמבר 1993 בעקבות סדרת האנימציה, הכולל את אותו צוות שחקנים והפקה שעמד מאחוריה.
באטמן מוצא עצמו בעקבות דמות מסתורית הלוקחת את החוק לידיה ומחסלת פושעים.
כמו כן, הוא מתאהב בדמותה של אנדריאה בומונט ולראשונה חושב למסד את עצמו.
זהו הסרט המצויר היחיד של DC קומיקס שהוקרן בקולנוע.
הוא נכשל בקופות והצליח בביקורות ובמכירות DVD.
באטמן: איש הקרח – סרט אנימציה שיצא ב-17 במרץ 1998 בבימויו של בויד קירקלנד, והמביא את סיפור של מיסטר פריז וחיפושיו אחר תרופה לאשתו הקפואה.
זהו גם הסרט האחרון שמבוסס על סדרת האנימציה.
במקור הסרט היה אמור להקרין בקולנוע עוד ב-1997 אבל משום הכישלון הצורב של "באטמן ורובין" הסרט נדחה למשך שנה ויצא ישירות לווידאו, DVD וזכה לשבחים בביקורות וגם מצד המעריצים.
באטמן הדור הבא: שובו של הג'וקר – סרט אנימציה המבוסס על סדרת "באטמן: הדור הבא", שיצא ב-12 בדצמבר 2000 בהפקתם של ברוס טים ופול דיני.
בעיר גות'אם העתידית, כשברוס ויין הוא זקן מופלג ואת זהות באטמן נטל צעיר בשם טרי מקגינס, שב הג'וקר במפתיע ומטיל את חתתו על העיר.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד, אבל לתקופתו נחשב לסרט הקומיקס המצויר הראשון עם רמה קשה של אלימות ויצאו לו שתי גרסאות: אחת שמסירה את כל הסצנות הקשות ומחליפה אותן בסצנות פחות אלימות ואחת שמציגה את כל הסצנות המקוריות.
באטמן: מסתורין הבאטוומן – סרט אנימציה שיצא ב-21 באוקטובר 2003 המבוסס על סדרת "ההרפתקאות החדשות של באטמן", מביא את המסתורין האופף את דמותה של באטוומן, "אשת העטלף", אשר לוקחת את החוק לידיה ומחסלת פושעים בדרך חסרת רחמים.
באטמן נגד דרקולה – ב-18 באוקטובר 2005 יצא סרט אנימציה המבוסס על הסדרה הבאטמן.
הסרט אפל יותר מהסדרה עצמה, ובו מופיעה לראשונה דמותה האנימטיבית של ויקי וייל.
עלילת הסרט עוסקת במאבקו של באטמן כנגד דרקולה הרוזן הערפד שמגיע לגות'אם.
באטמן: אביר גות'אם – ב-8 ביולי 2008 יצא סרט מצויר המחולק לשישה סרטוני אנתולוגיה, בדומה לסרטוני האנימטריקס שנעשו לסרט מטריקס.
הסרט נועד לגשר בין הסרט באטמן מתחיל ובין האביר האפל.
בשונה משאר הסדרות והסרטים המצוירים, "באטמן: אביר גות'אם" עשוי כסרט אנימה.
את באטמן דיבב בסרט קווין קונרוי, שדיבב אותו ב"באטמן: איש העטלף".
באטמן: מתחת לברדס האדום – ב-27 ביולי 2010 יצא סרט אנימציה המבוסס על המיני סדרה "באטמן: מתחת לברדס".
הסרט מביא את קורותיו של ג'ייסון טוד, הרובין השני, אשר נהרג בידי הג'וקר, הוחזר לחיים והפך להיות "הברדס האדום", יריבו החדש של באטמן.
באטמן: שנה ראשונה – ב-18 באוקטובר 2011 יצא סרט האנימציה המבוסס על הרומן הגרפי "באטמן: שנה ראשונה".
הסרט מתאר את שנתו הראשונה של ברוס ויין כלוחם הפשע באטמן, בעת שחזר לגות'אם סיטי לאחר שנים שבהן אימן את גופו ואת מוחו.
הוא נפגש לראשונה עם דמויות כסגן ג'יימס גורדון, סלינה קייל, הארווי דנט וראש הפשע קרמיין פלקונה.
באטמן: האביר האפל חוזר – בשנים 2012–2013 יצא עיבוד אנימטיבי בשני חלקים לרומן הגרפי של פרנק מילר.
הבן של באטמן – במאי 2014 יצא עיבוד לסיפור בו הוצג לראשונה דמיאן ויין, בנם של באטמן וטליה אל-גול.
באטמן: מתקפה על ארקהם – סרט אנימציה מיולי 2014, המציג את יחידת המתאבדים בעלילה שלאורכה באטמן כמעט ולא מעורב.
הסרט מתרחש ביקום משחקי ארקהם.
הסיפור של באטמן – סרט קצר שיצא באוקטובר 2014. בסופו באטמן מתגייס לליגת הצדק.
באטמן נגד רובין – סרט המשך ל"בנו של באטמן" שיצא באפריל 2015. בסרט, דמיאן ויין מפותה להצטרף ארגון "מסדר הינשופים" בידי המתנקש הראשי של הארגון, טאלון.
באטמן: דם רע – סרט המשך ל"בנו של באטמן" ול"באטמן נגד רובין" שיצא באפריל 2016. בסרט, באטמן נעלם ודיק גרייסון/נייטווינג מחליף אותו.
הם חוקרים את היעלמותו של באטמן, ונפגשים עם הגיבורים באטוומן ובאטווינג בחיפושים אחריו.
באטמן: הבדיחה ההורגת – יצא ביולי 2016 ומבוסס על הרומן הגרפי בעל אותו השם.
באטמן: גיבורים בגלימות – יצא באוקטובר 2016 ומבוסס על סדרת הטלוויזיה משנות ה-60.
סרט לגו באטמן – יצא בפברואר 2017. זהו סרט ספין אוף של הסרט סרט לגו שיצא ב-2014 ומתרכז בדמותו של באטמן.
באטמן והארלי קווין – יצא בקיץ 2017. סרט רביעי המבוסס על סדרת הטלוויזיה באטמן: איש העטלף.
באטמן ודו-פרצוף – יצא באוקטובר 2017 .
סרט נוסף המבוסס על הסדרה של באטמן משנות השישים.
סקובי דו ובאטמן: צמד האמיצים – יצא בינואר 2018. קרוס אובר של סקובי דו ובאטמן.
מבוסס על הסדרה באטמן: האמיצים והנועזים ונועד לקהל צעיר יותר.
באטמן: רוצח באפלה – יצא בינואר 2018. סרט שמציג את הגרסה של באטמן מן התקופה הוויקטוריאנית שבה הוא תר אחר ג'ק המרטש.
באטמן נינג'ה – יצא באפריל 2018. סרט שמספר על באטמן, הג'וקר ועוד כמה דמויות שנוסעות בזמן ומגיעות ליפן הפאודלית.
באטמן נגד צבי הנינג'ה – יצא במרץ 2019. סרט שהוא שיתוף פעולה בין די.
סי והאחים וורנר עם ניקלודיאון המבוסס על הרומן הגרפי בעל אותו שם, שבו באטמן וחבורתו חוברים לצבי הנינג'ה לאחר ששרדר הגיע לגות'אם.
באטמן: האש – יצא ביולי 2019. מבוסס על הרומן הגרפי בעל אותו השם.
לגו גיבורי על: משפחת באטמן – יצא ביולי 2019. סרט חדש מבית אולפני לגו ודי.סי והאחים וורנר, המציג לראשונה של ג'ייסון טוד שרוצה לסגור חשבון עם באטמן ועם שאר תושבי גות'הם.
באטמן: מוות במשפחה – יצא בסתיו 2020. סרט המבוסס על הרומן בעל אותו השם ועל באטמן: מתחת לברדס.
באטמן: נשמת הדרקון – יצא בינואר 2021. סרט שמספר על הרפתקה של באטמן ביפן המודרנית.
באטמן: ליל כל הקדושים הארוך – ב-2021 יצא סרט בשני חלקים המבוסס על הרומן הגרפי בעל אותו השם.
באטמן וסופרמן: קרב הבנים - יצא בשנת 2022 ומפגיש את בנו של באטמן דמיאן ויין עם בנו של סופרמן ג'ון קנט.
באטמן: סופה של גותה'ם - יצא בשנת 2023 מבוסס על רומן גרפי בעל אותו שם, אשר מתרחש בארצות הברית של שנות העשרים.
באטמן האצטקי: התנגשות האימפריות - יצא בספטמבר 2025. סרט המפשה מקסיקני-אמריקאי שמציג את עלילתו של באטמן אצטקי בתקופת הכיבוש הספרדי.
סרטים שלא הופקו וסרטים שנגנזו
ספין אוף על רובין תוכנן במקור עם כריס אודונל בתפקיד הראשי.
הפרויקט הוקפא לאחר ביקורת שלילית.
במהלך צילומי הסרט "באטמן ורובין" התרשמו האחים וורנר מהביקורות, מה שהניע אותם לשכור מיד את ג'ואל שומאכר כדי לחזור ולהדגיש את אחריותו בבימוי הסרט השלישי.
עם זאת, התסריטאי עקיבא גולדמן, שעבד על באטמן לנצח ובאטמן ורובין, סירב לכתוב את התסריט לסרט החמישי.
בסוף 1996, האחים וורנר ושומאכר שכר את מארק פרוטוסביץ' כדי לכתוב את התסריט עבור "באטמן: ניצחון".
מאוחר יותר הוכרז על מועד יציאתו של הסרט באמצע 1999.
התסריט נקרא רשמית Batman: The Fear ולעיתים נקרא Batman: Triumphant, כלל את הדמויות דחליל, הארלי קווין, והכובען המטורף והג'וקר בגילומו של ג'ק ניקולסון, שאותו אמור היה באטמן לראות לאחר שהפיח את גז הרעל של הדחליל, שהופיע גם כן.
הארלי קווין בסרט זה אמורה הייתה להיות בתו של הג'וקר, בגילומה של מדונה כשאת הדחליל היה אמור לגלם ניקולס קייג', לתפקיד הכובען נשקל רואן אטקינסון.
עם זאת, כאשר באטמן ורובין קיבלו ביקורות שליליות ולא הצליחו להצליח בקופות, האחים וורנר לא היו בטוחים לגבי תוכניותיהם.
האולפן החליט שעדיף לפתח את הסרט "Batman Beyond" כעיבוד לרומן הגרפי של פרנק מילר, "באטמן: שנה ראשונה".
למרות העניין של האחים וורנר ושומאכר לסרט "שנה ראשונה", לי שפירו וסטיבן וייז, החלו לכתוב תסריט בשם באטמן: האביר האפל באמצע שנת 1998. סרט חדש בשם באטמן: האביר האפל אמור היה לצאת בשנת 2000. בסיפור, ברוס ויין החליט לסיים את חייו בתור גיבור העל באטמן.
דיק גרייסון, המכונה גם רובין, למד באוניברסיטה, שם פגש את ד"ר ג'ונתן קריין, שפיתח גז פחד מיוחד (אלמנט זה יופיע בהמשך בבאטמן מתחיל).
כתוצאה מניסויים בקירק לנגסטרום, הוא יצר עטלף אנושי מעמיתו.
תושבי העיר חשבו שהוא באטמן.
קירק עצמו מנסה להילחם בתסמונת "העטלף האנושי" שלו, כשהוא משתוקק להתאחד עם אשתו ולהתנקם בקריין, בעוד קריין מפריע לאחראים לפיטוריו מחברת ארכמוס והאוניברסיטה כשהוא נתקל באמיתות לגבי עברו.
האחים וורנר החליטו לא להתקדם עם הפרויקט "באטמן: האביר האפל" לטובת ניסיונות להפיק את "באטמן: שנה ראשונה" ו-"Batman Beyond".
סרט בשם Batman: Year One, מבוסס על ספר הקומיקס המפורסם של פרנק מילר משנת 1987, שצריך היה לצאת בשנת 2000. למרות התעניינות בשומאכר, דארן ארונופסקי נשכר לכתוב ולביים את התסריט יחד עם מילר עצמו.
הסרט היה אמור לצאת בשנת 2000 והיה אמור להיות פריקוול לסרט באטמן מ-1989, שעלילתו תספר על מסעותיו של ברוס ויין ברחבי העולם לפני שחזר לגות'אם סיטי והפך לבאטמן.
עד ספטמבר 2000, האחים וורנר בעקבות ההצלחה של סדרת האנימציה "Batman Beyond" נשכרו יוצריה פול דיני ואלן ברנט לכתוב את התסריט לגרסת סרט באורך מלא.
פותחו טיוטות לתסריט לסרט, אך עד מהרה האחים וורנר איבדו עניין.האולפנים התמקדו בפיתוח "שנה ראשונה", שתוכנן באותה תקופה להפוך לסרט אתחול שנועד להתניע את הזיכיון כולו.
בזמן שעבדו על "שנה ראשונה", שמועות שונות נפוצו על הסרט החדש ברחבי התקשורת.
כל המועמדים האפשריים והבלתי אפשריים נקראו לתפקיד באטמן, החל מקיאנו ריבס וכלה בבן אפלק, כשאהרון אקהרט נחשב לבחירה העיקרית לתפקיד ג'ים גורדון, האחים וורנר העדיפו אז את האחים ווצ'אוסקי, ושמועות על שחקן שיגלם את הג'וקר.
ניקולסון עצמו העביר ראיונות לועגים והבטיח לחזור.
זה הגיע לנקודה ששני פורטלי אינטרנט פופולריים הסכימו להחרים את כל החדשות על הסרט הקרוב.
באווירה כזו, תסריט בן 100 עמודים מאת רפאל איגלסיאס וטרי הייס לסרט "Batman: The Fear", שאחרי נטישת הפרויקט של "שנה ראשונה" במשך זמן מה נחשב למועמד העיקרי לעיבוד הסרט.
גם אחרי שכריסטופר נולאן נכנס לפרויקט, מספר מקורות דיווחו בטעות שהוא יפיק את הסרט על בסיס "The Fear".
התוכניות הראשונות לסרט משותף של באטמן וסופרמן הופיעו בקיץ 2001, כאשר אנדרו קווין ווקר נשכר על ידי האחים וורנר ברוס כדי לכתוב את התסריט.
עקיבא גולדסמן נשכר אחר כך לשכתב את התסריט של ווקר.
את באטמן היה אמור לגלם את כריסטיאן בייל, ואת סופרמן ג'וש הרנט והבמאי אמור היה להיות וולפגנג פיטרסן.
הצילומים תוכננו לתחילת 2003 והיו אמורים להסתיים בעוד שישה חודשים.
מועד השחרור נקבע לקיץ 2004. אולם הסרט בוטל כדי שהאולפן יוכל להתמקד בסרטים בודדים על גיבורי על, שהפכו ל"באטמן מתחיל" ו"סופרמן חוזר".
פטרסן קיווה בעתיד להפיק סרט עם כריסטיאן בייל כבאטמן.
בסצנה הראשונה של הסרט "אני האגדה", שכתב עקיבא גולדסמן, הוצגה כרזה של הסרט שלא נעשה בו שימוש - לוגו סופרמן בתוך לוגו באטמן.
סרטוריט הוא מינרל סולפידי נדיר מאוד המכיל עופרת וארסן בגוון אפור שחור.
נוסחת המבנה הכימי של הסרטוריט היא PbAs2S4
הסרטוריט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" , וחבורת סימטריות מרחבית "".
הגבישים פריזמתיים מחטיים שאורכם עד 10 ס"מ, המסתיימים בכיפה שלעיתים קרובות היא חלולה, כשפאותיהם מקווקווים באופן בולט.
מקבצים עלעליים של גבישים נפוצים לעיתים קרובות בשל תופעת גבישים תאומים נפוצה על {100}.
את העלעלים ניתן לראות בחתך שנעשה בגביש מלוטש כשהם מכופפים.
לסרטוריט יש פצילות טובה בכיוון אחד ({100}).
הקשיות של המינרל נמוכה, 3 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 5.1 גרם לסמ"ק.
אופטית המינרל הוא אנאיזוטרופי חלש.
גבישי הסרטוריט אטומים, צבעם אפור פלדה חיוור עד שחור.
גוון המינרל בחתך שעבר ליטוש הוא לבן טהור, כשלעיתים רחוקות יש השתקפויות פנימיות בגוון אדום עמוק.
הברק של הסרטוריט הוא מתכתי, והשרטוט של גבישיו בגוון אדום חום.
הסרטוריט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חלש באוויר, אבל תכונה זו מתחזקת בנפט.
הגאולוג והמינרלוג הגרמני וולפגנג סרטוריוס פון ואלטרסהאוזן (1879-1806) מאוניברסיטת גטינגן תיאר ב-1855 לראשונה את המינרל מדגימה ממחצבת לנגנבאך (Lengenbach) בפלד (Feld) בינטל (Binntal - עמק בין) בקנטון ואלה שבדרום-מערב שווייץ.
ב-1866 קרא המינרלוג האמריקני ג'יימס דווייט דיינה למינרל על שמו של ואלטרסהאוזן.
לסרטוריט יש ערך לאספני מינרלים בלבד.
הסרטוריט נוצר כתוצאה של מתגובה של תמיסות הידרותרמיות עשיר בארסן עם המינרל גלנה (PbS).
במחצבת לנגנבאך שבה נתגלה המינרל גרמה תופעה זו להיווצרות סדרה של מינרלים נדירים מאוד שבהם ריכוז הארסן הולך ועולה החל במינרל ג'ורדניט (Pb14(As,Sb)6S23) וכלה בסרטוריט המצוי בדרך כלל בתוך דולומיט.
סרט תלת־ממד הוא סרט קולנוע אשר קיים בו שיפור של האשליה של תפיסת העומק.
סרטי תלת־ממד אינם מוגבלים אך ורק להקרנות של סרטי קולנוע בבתי קולנוע; גם סרטים שאינם מופצים לבתי קולנוע, כמו גם שידורי הטלוויזיה המסחרית, הכבלים, הלוויין וה־VOD, משלבים, לעיתים, שיטות דומות, בעיקר למטרות שיווק.
סרטי תלת־ממד קיימים מאז 1950, אך תעשיית הקולנוע עשתה בהם שימוש בעיקר בסרטי נישה בלבד, בעיקר בגלל החומרה ותהליכים יקרים שנדרשו כדי לייצר ולהציג סרטי תלת־ממד, וכן חוסר אחידות הפורמט של כל חלקי תעשיית הבידור.
עם זאת, סרטי תלת־ממד הוצגו בהבלטה בשנת 1950 בקולנוע האמריקאי, ולאחר מכן חווה התעוררות מחודשת ברחבי העולם בשנות ה־80 ובשנות ה־90, בעיקר בשל הפופולריות הגוברת של אולמות IMAX, וכן סרטי דיסני שנוצרו כאקטרקציות מיוחדות באתרי החברה.
לאורך שנות ה־2000 הפכו סרטי תלת־ממד להצלחות מסחריות, ששיאם בהצלחה חסרת התקדים של הסרט "אווטאר" אשר יצא לאקרנים בדצמבר 2009.
סרטון ויראלי הוא סרטון שהפך פופולרי מאוד בתקופה קצרה כתוצאה מתהליך של שיתוף גולשים באינטרנט, בדרך כלל באמצעות אתרי שיתוף וידאו (שהבולט בהם הוא יוטיוב), באמצעות רשתות חברתיות מקוונות ובאמצעות דואר אלקטרוני.
במקרים מסוימים מגיעים סרטונים ויראליים תוך ימים ספורים למאות אלפי ואף מיליוני צפיות, בכל רחבי העולם.
סרטוני וידאו ויראליים מכילים פעמים רבות תוכן הומוריסטי, קטעי וידאו חובבים (תוכן גולשים), הפקות מקוריות המיועדות לאינטרנט, וידאו קליפים, קטעים תיעודיים של אירועים חדשותיים על ידי עדי ראייה אקראיים ועוד.
עם התרחבות השימוש בטלפונים סלולריים הכוללים מצלמה, חלה עלייה בסרטונים הוויראליים המצולמים במכשירים אלו.
העלות הנמוכה והזמינות של עריכת וידאו, כמו גם התוכנה להפצת הסרטונים, מאפשרים לרבים לצלם באמצעות טלפונים סלולריים, לערוך ולהפיץ את הסרטונים בדוא"ל או באתר האינטרנט, ובין טלפונים של Bluetooth או MMS.
סרטונים אלו, המצולמים על ידי אנשים פרטיים, הם בדרך כלל לא מסחריים ונועדו לצפייה על ידי חברים או משפחה.
הפיכתו של סרטון לוויראלי אינה תופעה שניתנת לחיזוי, ועל כן הגדרת סרט כ"ויראלי" אפשרית רק בדיעבד.
השימושים שנעשים בסרטונים ויראליים מגוונים.
למשל, נעשה בהם שימוש נרחב בתחומי חיים שונים.
חברות שיווק ופוליטיקאים הבינו את הכוח שיש בסרטון ויראלי להגיע לקהל נרחב יותר בהשוואה לקמפיינים מסורתיים.
לדוגמה, במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008, הסרטון "כן אנחנו יכולים" שתמך בבחירתו של ברק אובמה לנשיאות, הפך לוויראלי וזכה לכ-10 מיליון צפיות.
סרטונים מסוג זה ממלאים תפקיד משמעותי גם בתחום השיווק.
לדוגמה, בקמפיין היוטיוב של אולד ספייס, הופץ סרטון קצר של כ-30 שניות בו רואים את הפרזנטור של החברה, מחליף תפאורה ותלבושות כהרף עין, תוך שהוא חוזר ואומר שהוא אינו הגבר של הצופה בפרסומת אף על פי שהצופה הייתה רוצה בכך.
גולת הכותרת של הסרטון היא שאם הצופה רוצה שהגבר שלה יהיה כמו הפרזנטור המופיע בסרטון עליו להשתמש במוצר של החברה.
סרטון קומי זה הפך לוויראלי ושיפר את הפופולריות של המותג בקרב לקוחות צעירים.
דוגמה נוספת היא שירי המחאה של יונייטד שוברת גיטרות שבו יוצר הכין סרטון מחאה שהפך לויראלי עד כדי הפסדים משמעותיים לחברה נגדה מחה.
אמנדה טוד צילמה את עצמה בסרטון המתעד את מאבקה, סרטון שהפך ויראלי, וגרם לרבים אחרים לצלם סרטונים דומים.
חברת תקשורת אנטרנטית אמריקנית פופולרית בשם BuzzFeed ייצרה תוכן ויראלי בצורת סרטונים, כתבות או מבחני אישיות.
בישראל, יוצרים עצמאיים שפרסמו סרטונים מקוריים שהפיקו ברשת, כגון אודי כגן ורועי כפרי, זכו לתפוצה גדולה באמצעות הרשתות החברתיות, צברו מוניטין וקהל מעריצים, וחלקם סללו כך את דרכם אל השורה הראשונה של עולם התרבות המקומי.
מוזיקאים כבר לא מסתמכים רק על תחנות רדיו וחנויות תקליטים, ומפיצים את שיריהם באמצעות הרשת.
פעמים רבות הם לא מסתפקים ביצירת שיר בלבד, אלא מלווים אותו בקליפ.
לדוגמה, בדצמבר 2021 יצא לאור סינגל בביצועו של עומר אדם בשם קאקדילה.
השיר עורר סערה ציבורית בגלל גוון פוגעני כלפי נשים יוצאות חבר העמים.
לשיר יצאו סרטוני תגובה פארודיים, סרטונים ויראליים, על ידי אנסמבל ציפורלה וגיורא זינגר עם לחן זהה, אשר מתכתבים עם השיר של עומר אדם.
בנוסף, חברת שרוטונים מתמחה ביצירת סרטונים מסחריים, חלקם רשמו ממוצע של 2.5-3 מיליון צפיות בחודש.
סרטונים שותפו הרבה לפני YouTube או אפילו האינטרנט מפה לאוזן, פסטיבלי סרטים, קלטות VHS, ואפילו כדי למלא פערי זמן במהלך הימים הראשונים של הכבלים.
אולי המוקדם ביותר היה ריפר מדנס, סרט "חינוכי" משנת 1936 שהפיץ תחת כמה כותרים שונים.
הוא התגלה מחדש על ידי קית' סטרופ, מייסד NORML, שהפיץ הדפסים של הסרט סביב פסטיבלי קולנוע בקולג' בשנות ה-70. החברה שהפיקה את ההדפסים, New Line Cinema, הצליחה כל כך שהם החלו להפיק סרטים משלהם.
השנוי ביותר במחלוקת היה אולי קטע ממשדורת חדשות מפורטלנד, אורגון בנובמבר 1970. בקליפ מתועד סילוק פגר לוויתן חוף על ידי דינמיט, כולל ההשלכות הנוראיות של נפילת ערפל וגושים מאז שאזור ההדרה לא היה גדול די.
סיפור הלוויתן המתפוצץ השיג מעמד של אגדה אורבנית בצפון-מערב וזכה לעניין חדש ב-1990 לאחר שדייב בארי כתב טור הומוריסטי על האירוע, שהוביל להפצת עותקים על גבי מערכות לוח מודעות בסביבות 1994.
ז'אנר "הסרט הביתי ההומוריסטי" מתחיל לפחות משנת 1963, כאשר סדרת הטלוויזיה "הסרטים המצחיקים, המצחיקים שלך" עלתה לראשונה.
הסדרה הציגה קטעי סרטים משעשעים, שצולמו ברובם על ציוד 8 מ"מ על ידי חובבנים.
הרעיון התחדש ב-1989 עם America's Funniest Home Videos, סדרה שתוארה על ידי בכיר ב-ABC כ"מילוי ספיישל מבוסס מציאות" חד פעמי שנוצרה בהשראת קטע של מופע מגוון יפני, Fun With Ken ו-Kaito Chan, השאלת קטעים גם מתוכניות וידאו ביתיות יפניות שונות.
כעת תוכנית הבידור הפריים-טיים הארוכה ביותר בהיסטוריה של ABC, הפורמט של התוכנית כולל הצגת קליפים של סרטונים ביתיים שנשלחו לוועדת התוכנית, ולאחר מכן הקליפים מוצבעים על ידי קהל מצולם בשידור חי, עם הזוכים זכייה בפרס כספי.
בתקופת הינקות הפומבית של האינטרנט, פרק סיינפלד מ-1996 "הבעיטות הקטנות" מתייחס להפצה של סרטון ויראלי באמצעים שאינם מקוונים, שאינם משודרים.
הוא מסתיים בכך שאזרחי העיר ניו יורק היו עדים בנפרד לריקוד הנורא של איליין באמצעות עותק בוטלג של סרט עלילתי, וקבעו שצילומי הריקוד הפכו למעשה לוויראליים.
סרטונים ויראליים החלו להסתובב כקובצי GIF מונפשים קטנים מספיק כדי להעלותם לאתרי אינטרנט באמצעות גישה לאינטרנט בחיוג או באמצעות דואר אלקטרוני כקבצים מצורפים בתחילת שנות ה-90. סרטונים הופצו גם בלוחות מודעות, אתרי שיתוף קבצים P2P, ואפילו סיקור מרשתות חדשות מיינסטרים בטלוויזיה.
שניים מהסרטונים הויראליים המצליחים ביותר של עידן האינטרנט המוקדם היו "The Spirit of Christmas" ו-"".
"The Spirit of Christmas" הופיע ב-1995, הופץ באמצעות עותקי בוטלג ב-VHS ובאינטרנט, כמו גם קובץ AVI בדיסק המשחק של הפלייסטיישן עבור Tiger Woods 99 (מה שהוביל מאוחר יותר להחזרה).
הפופולריות של הסרטונים הובילה ליצירת סדרת הטלוויזיה סאות' פארק לאחר שנקלטה על ידי קומדי סנטרל.
"Dancing Baby", סרטון תינוקות רוקד בתלת-ממד מאת יוצרי Character Studio עבור 3D Studio MAX, הפך למשהו מאייקון תרבותי של סוף שנות ה-90 ב-1996, בין השאר בשל חשיפתו בפרסומות ברחבי העולם, מאמרי מערכת על Character Studio, וה- סדרת טלוויזיה פופולרית אלי מקביל.
ייתכן שהסרטון התפשט לראשונה כאשר רון לוסייר, האנימטור שניקה את האנימציה הגולמית, החל להעביר את הסרטון במקום העבודה שלו, LucasArts.
הפצה מאוחרת יותר של סרטונים ויראליים באינטרנט לפני יוטיוב, שנוצרה ב-2005 ונרכשה על ידי גוגל ב-2006, הייתה בעיקר דרך אתרים המוקדשים לאירוח תוכן הומוריסטי, כמו Newgrounds ו-YTMND, אם כי לוחות הודעות כמו eBaum's World ו-Something Awful היו גם אינסטרומנטלי.
כמה יוצרי תוכן אירחו את התוכן שלהם באתרים משלהם, כמו האתר של ג'ואל וויץ' עבור להקתו Rather Good, אשר אירחה סרטוני פלאש מוזרים לשירי הלהקה; הפופולרי ביותר היה "We Like the Moon", שהפופולריות הוויראלית שלו באינטרנט גרמה לקיזנוס לעשות פרודיה על השיר לפרסומת.
הבית המפורסם ביותר באירוח עצמי של סרטונים ויראליים הוא אולי Homestar Runner, שהושק בשנת 2000 ועדיין פועל.
הכנסת המדיה החברתית כמו פייסבוק וטוויטר יצרה עוד יותר דרכים להפוך סרטונים לוויראליים.
לאחרונה, חלה עלייה בסרטונים ויראליים באתרי שיתוף וידאו כגון YouTube, בין היתר בגלל הזמינות של מצלמות דיגיטליות במחיר סביר.
החל מדצמבר 2015, YouTube הציגה לשונית "מגמה" להתריע בפני משתמשים על סרטונים ויראליים באמצעות אלגוריתם המבוסס על הערות, צפיות, "הפניות חיצוניות", ואפילו מיקום.
לפי הדיווחים, התכונה אינה משתמשת בהיסטוריית צפייה כדי להציג תוכן קשור, והתוכן עשוי להיות מאוצר על ידי YouTube.
סרט תעמולה הוא סרט קולנוע שיש בו צורה כלשהי של תעמולה.
תעמולה יכולה להיות מוגדרת גם כיכולת "לייצר ולהפיץ מסרים בעלי כוח צמיחה שלאחר שיזרעו, ינבטו בתרבויות אנושיות גדולות".
עם זאת, במאה ה-20, נוצרה תעמולה "חדשה", שמקורה בצרכיהם של ארגונים פוליטיים שונים להעביר מסרים אשר עשויים "להשפיע על קבוצות אנשים רלוונטיות לשנות את עמדותיהן כך שיתאימו לאינטרסים שלהם [של הארגונים הפוליטיים]".
כפי שננסי סנואו מציינת בספרה, Information War: American Propaganda, Free Speech and Opinion Control Since 9-11: "התעמולה מתחילה במקום שבו החשיבה הביקורתית מסתיימת".
הקולנוע הוא אמצעי תקשורת ייחודי בכך שהוא משלב תמונות, תנועה, וצליל באופן מציאותי, תוך כדי שהוא יוצק משמעות לכל אלו, ככל שסיפור המתואר מתקדם.
שלא כמו צורות אמנות רבות אחרות, סרט קולנוע מייצר תחושה של דחיפות.
היכולת של הקולנוע ליצור אשליה של חיים ושל מציאות, המתפתחים לנגד עינו של הצופה, נקודות מבט לא ידוע על העולם, הם הסיבה לכך שסרטי קולנוע, במיוחד אלה שמציגים תרבויות לא ידועות או מקומות לא מוכרים, נתפסים כייצוגים מדויקים של החיים.
מספר אקדמאים חוקרי קולנוע ציינו את יכולת האשליה הגדולה של הקולנוע.
דז'יגה ורטוב טען במניפסט שלו משנת 1924, "The Birth of Kino-Eye" כי "נקודת המבט הקולנועית היא אמת קולנועית".
כלומר, על פי פרפרזת הילמאר הופמן, בסרט הקולנוע, רק מה שהמצלמה "רואה" - קיים; ואילו הצופה - הוא חסר פרספקטיבות נוספות, ומסכים לתפוס את התמונה המוצגת בפניו כמציאות.
סרטים הם כלי תעמולה יעילים כי הם מציגים ומבססים סמלים חזותיים של מציאות היסטורית ותודעה, מגדירים את עמדות הציבור של התקופה בה הם צולמו, מגייסים אנשים למען מטרה משותפת, או מושכים את תשומת לבם למטרה שלא היו מודעים לה.
סרטים פוליטיים והיסטוריים מייצגים, משפיעים ויוצרים תודעה היסטורית והם מסוגלים אף לעוות אירועים, מה שהופך את הקולנוע למדיום משכנע ואולי לא אמין.
סרטוגה ספרינגס היא עיר במחוז סרטוגה שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית.
שם העיר מתייחס למעיינות (מעין באנגלית = Spring) הרבים שבקרבת העיר, שהפכו את המקום לאתר נופש פופולרי כבר למעלה מ-200 שנה.
העיר שוכנת מעט מצפון לאולבני, במרכז מחוז הבירה של ניו יורק.
האזור שבו שוכנת העיר נכבש על ידי שבטי המהיקן לפני שעזבוהו עם הגעת אירופים ממוצא הולנדי ואנגלי שהקימו במקום יישוב.
האנגלים בנו בקרבת מקום בשנת 1691 את "מבצר סרטוגה", על גדתו המערבית של נהר ההדסון.
בקרבתו הוקם הכפר שיירוויל, שנודע עד 1831 כ"סרטוגה".
יישוב הקבע האירופי הראשון באזור הוקם בסביבות 1776. המעיינות משכו תיירים, ולכן נבנה במקום בית מלון עבור המטיילים.
בונה המלון, גדעון פטנאם, גם פתח שבילים סלולים להקלת ההגעה אל המקום.
קרב סרטוגה, נקודת מפנה במלחמת העצמאות האמריקאית, התרחש 24 קילומטרים דרום-מזרחית לסרטוגה.
מוזיאון לזכר קרבות מלחמת האזרחים בשדות שבהם נלחמו.
העיר הוקמה רשמית ב-1819 במערב העיירה סרטוגה.
קהילת המקום התאחדה לכפר ב-1826, והאזור כולו הפך לעיר ב-7 באפריל 1915. התיירות התרחבה במהירות החל ב-1832, אז הוקמה מסילת רכבת שהגיעה לעיירה, ותיירים רבים הגיעו על מנת לצפות במעיינות המפורסמים.
מלונות רבים נוסדו אז בעיירה כדי לאכסן את התיירים.
התיירות התרחב אף יותר עם חיבור מסילת הרכבת לעיר ניו יורק עצמה.
במאה ה-19 נפתחו במקום מקומות ספא רבים, ומלונות גדולים, בהם גרנד יוניון הוטל , שהיה באותה תקופה המלון הגדול בעולם.
ב-1863 נפתח במקום מרוץ סוסים מפורסם, שמשך גם הוא תיירים רבים אל העיר.
המקום נודע במירוץ המפורסם ובהימורים שנלוו אליו, שהפכו ללא חוקיים בתחילת המאה ה-20, ולכן נסגרו בשנות ה-50 של המאה ה-20 מקומות ההימורים.
סגירת תחנות ההימורים וסגירתם של כמה ממלונות העיר הגדולים בשנות ה-50, כולל מלון גרנד יוניון, הותירו את סרטוגה ספרינגס כמעט ללא תיירים.
העיר חזרה להצלחתה בשנות ה-60 של המאה ה-20 עם פתיחת הכביש בין-מדינתי 78, שאפשר למבקרים מהצפון ומהדרום הגעה קלה הרבה יותר.
בנוסף, בניית מרכז אמנויות הבמה סרטוגה (Saratoga Performing Arts Center) משכה גם היא אוהבי מוזיקה קלאסית ומוזיקה פופולרית וכן ריקוד, ותרמה לתחייתה המחודשת של העיר.
מושבן של ניו יורק סיטי בלט ותזמורת פילדלפיה הוא בסרטוגה, לצד מוזיקאים ורקדנים נוספים.
מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 ישנה בנייה רבה מאוד במערב ובעיר התחתית של העיר.
בעיר פועל כפר אמנים YADDO.
באז הקמתו בשנת 1926 מלגות שהייה בכפר קיבלו מעל ל-6000 אמנים.
הרשימה כוללת מקבלי פרס פוליצר, פרס רומא, פרס נובל לספרות פרס מאן בוקר ועוד.
בין הסופרים הישראלים ששהו בכפר היו קורינה ולידיה גורדון-קנכט.
סרטא (נכתב גם כ"ס'רטה" או צרטה ערבית: سرطّه) הוא כפר פלסטיני הממוקם במחוז סלפית במרכז השומרון, 22 ק"מ מדרום-מערב לשכם.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2016 מנתה האוכלוסייה הפלסטינית בכפר כ-3,382 תושבים.
לפי עדויות ארכאולוגיות אזור הכפר מיושב ברציפות החל מתקופת הברזל בארץ ישראל.
ממזרח ומדרום לכפר נמצאים שני אתרים ארכאולוגים, "ח'רבת דאר אחמד" ובה מקאם המוקדש לשיח' עבדאללה.
ו"ח'רבת עררה" בה שרידי מבנים, גתות ובורות מים.
במקום מחשוף של סלעי בזלת שנוצר בסביבה ימית בתקופת הנאוגן.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בסרטא הייתה אוכלוסייה של מוסלמים, ויהודי אחד.
במפקד 1931 היו בכפר 76 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 317 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 420 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 5,584 דונם.
אשר מתוכם הוקצו 1,858 לחקלאות שלחין, ו-766 לגידולי דגנים.
בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עבר סרטא משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה הייתה 740 נפש.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה סרטא משליטה ירדנית לישראלית.
בקיץ 1980, התנחל, ללא אישור, גרעין התיישבות בשם "אלקנה ב'" על הגבעה החולשת על הכפר ממזרח.
המתנחלים טענו שהקרקע במקום היא בבעלות חברת הימנותא (חברת בת של הקרן הקיימת לישראל) שרכשה אותה מתושב מקומי.
בעלי הקרקע טענו שמעולם לא מכרו אותה ופנו לבית המשפט.
לאחר כחודשים פינו את המקום.
שנה אחר כך, הכריזה מדינת ישראל על שטח קרקע כקילומטר ממערב לכפר כאדמות מדינה, ובמקום הוקמה ההתנחלות ברקן.
לצורך הקמת ההתנחלות הפקיעה מדינת ישראל 353 דונם מאדמות הכפר לצורך סלילת כביש גישה והנחת תשתיות עבר ברקן.
בהסכם אוסלו ב' סווגו 16.8% מקרקעות הכפר כשטח B ו-83.2% הנותרות כשטח C.
ביוני 2019, במסגרת "פעולת תג מחיר", כתובות נאצה רוססו על בתים פרטיים ועל כלי רכב בכפר.
סרטולובו היא עיר במחוז המשנה וסבולוז'סק בלנינגרד, רוסיה, הממוקמת צפונית לסנקט פטרבורג.
נכון למפקד משנת 2010 אוכלוסייתה עמדה על 47,457 איש.
העיירה נוסד בשנת 1936 על מקום היישוב לשעבר של פינים אינגרים, שתושביהם גורשו.
היישוב הוזכר במקורות קודמים בשם סירואטלה.
בשנת 1936 עברו להתגורר כאן אנשי צבא ובשנים 1939–1940 שימשה סרטובולו כבסיס צבאי ממנו נשלחו כוחות למלחמת החורף.
מתחילה, סרטולובו הייתה חלק ממחוז המשנה וסבולוז'סק של מחוז לנינגרד.
במהלך מלחמת העולם השנייה היא לא נכבשה והייתה יחד עם העיר לנינגרד מוקפת על ידי חיילים גרמנים ופינים.
לאחר המלחמה כמעט ולא הייתה אוכלוסייה אזרחית בסרטולובו, עד שהחלה בניית דיור מסיבית בשנות החמישים.
בשנת 1977 זכתה סרטולובו מעמד של יישוב עירוני ובשנת 1998, מעמד של עיר.
זו הייתה עיר בעלת חשיבות מחוזית עד 2010, כאשר מחוז המשנה אוחד עם המחוז המינהלי של מחוז לנינגרד.
באותה עת הפכה סרטולובו לעיר בעלת משמעות מחוזית.
במסגרת שילוב המחוזות המינהליים העיר שולבה, יחד עם היישוב זפדנאיה ליצה, אל תוך מחוז המשנה וסבולוז'סק והוכרה בשם המחוז המוניציפלי סרטולובו.
בדומה לתקופה הסובייטית, כלכלת סרטולובו מבוססת על מתקנים צבאיים.
כ-70% מהאוכלוסייה החל משנת 2009 הם אנשי צבא ומשפחותיהם.
מפעלים תעשייתיים בסרטולובו מייצרים לוחות בטון ומכלי פלסטיק.
סרטולובו מהווה פרבר של סנקט פטרבורג והיא כלולה ברשת הכבישים הפרברית.
העיר ממוקמת על הכביש המהיר המוביל אל ויבורג.
העיר נמצאת במרחק כמה קילומטרים צפונית-מזרחית לרציף הרכבת פסוצ'ניה הנמצא על מסילת הברזל המחברת בין סנקט פטרבורג לעיר ויבורג.
Walt Disney Studios Motion Pictures היא חברה להפצת סרטים, המשמשת כזרוע האחראית להפצה הקולנועית, השיווק והקידום של כל סרטי הקולנוע של חברות ההפקה במחלקת ההפקה וההפצה של חברת וולט דיסני.
החברה נוסדה ב-1953 על ידי וולט ורוי דיסני, במטרה לענות על הצורך לשליטה ישירה בהפצה של סרטיהם לבתי הקולנוע בצפון אמריקה.
מאז הקמתה ועד 2007, כשנטלה את שמה הנוכחי, החברה נקראה בשם המותג "בואנה ויסטה".
פעילות החברה מתמקדת בארצות הברית וקנדה, כשאת הזכויות לשאר העולם היא מוכרת לחברות מקומיות.
החברה ממונה באופן ישיר על ההפצה של אולפני הלייב אקשן ואולפני ההנפשה של דיסני, "פיקסאר", "מארוול" ו"לוקאס פילם", ובעקיפין, דרך חברת הבת "המאה ה-20", על "פוקס 2000", "Blue Sky" וגם ההפקות של "המאה ה-20" עצמה.
בזמן הפקת סרט הטבע התיעודי "המדבר מתעורר", יחסיהם של המפיקים וולט ורוי דיסני עם הבעלים של חברת ההפצה "RKO" הווארד יוז עלו על שרטון.
האחים דיסני החליטו להשתחרר מהחוזה עם החברה, ובמטרה לשלוט באופן ישיר על הליך ההפצה של סרטיהם לבתי הקולנוע בצפון אמריקה הם ייסדו ב-23 ביוני 1953 חברת בת שתהיה אחראית על ההפצה הקולנועית, השיווק והקידום.
בהקמתה, החברה נקראה "חברת הפצת הסרטים של בואנה ויסטה, בע"מ." ("Buena Vista Film Distribution Company, Inc."), על שם הרחוב בו שכנו משרדי החברה של האחים בעיר ברבנק.
הסרטים הראשונים בהפצת החברה היו "המדבר מתעורר" וסרט ההנפשה הקצר "Toot, Whistle, Plunk and Boom", שיצאו יחד לאקרנים ב-10 בנובמבר של אותה השנה.
החברה הפיצה בתחילת דרכה אך ורק את סרטי אולפני הלייב אקשן ואולפני ההנפשה של דיסני, אך בחלוף הזמן היא החלה להפיץ גם סרטים עצמאיים וסרטי אולפנים אחרים שזוהו עם הסגנון המשפחתי של דיסני.
הפעילות של החברה התמקדה בארצות הברית ובקנדה, כשהזכויות לשאר העולם נמכרו לחברות חיצוניות.
נוסף על פעילויות ההפצה, השיווק והקידום, בואנה ויסטה גם רכשה בתי קולנוע ותיאטראות כנכסים עבור חברת וולט דיסני.
מבנים אלו עברו שיפוץ ושודרגו, והם משמשים את דיסני לקיום פרמיירות וכינוס אירועים.
כדי להרחיב את פלח השוק בפעילות החברה, בואנה ויסטה החלה להפיץ ב-1979 גם סרטים שיועדו לקהל בוגר יותר, הן בהפקת דיסני עצמה והן כאלו שנרכשו מחברות הפקה עצמאיות או קטנות.
עם זאת, לאחר שהמותג "דיסני" הגביל את פעילות ההפצה של בואנה ויסטה למשפחות וילדים בדימוי הציבורי, ב-1984 הושקה בבואנה ויסטה מחלקה ייעודית להפצת סרטים לקהל בוגר, והיא פעלה כמותג "טאצ'סטון" כדי להתנתק מהסגנון המסורתי של דיסני.
לאחר הצלחתו של ניסיון זה, בואנה ויסטה הרחיבה את פעילותה והחלה להפיץ במהלך שנות ה-90 גם את סרטי "Cinergi", "Caravan" ו-"Spyglass" ואת סרטיהם של ג'רי ברוקהיימר ומ.
נייט שאמלאן, ואף החלה להפעיל את המותגים "Hollywood" ו"מירמקס" (שהפיצה את "Dimension Films").
כמו כן, בשנים אלו החל שיתוף פעולה גם עם "Mandeville" וגם עם "סטודיו ג'יבלי" להפצת סרטי האנימה בצפון אמריקה והפקת דיבוב בשפה האנגלית להם.
ב-2002, בואנה ויסטה חתמה על חוזה להפצה של ארבעה מסרטי ההנפשה של "Vanguard Animation", אם כי רק סרט אחד הופץ בסופו של דבר בטרם ההסכם התפרק.
ב-2007, חברת האם "וולט דיסני" הודיעה כי במסגרת מיתוג מחדש היא זונחת את המותג "בואנה ויסטה", ושמה של חברת ההפצה שונה ל-"Walt Disney Studios Motion Pictures".
בשנים שלאחר מכן, כחלק מהתרחבותה של חברת האם בתחום הבידור, עברו לידיה של חברת ההפצה האחריות על "פיקסאר", "מארוול" ו"לוקאס פילם".
במקביל, מחלקת טאצ'סטון נסגרה לאחר סיומו של חוזה ממושך עם "דרימוורקס".
במרץ 2019, חברת האם רכשה את "פוקס המאה ה-21", וחברת ההפקה "המאה ה-20" וגרורותיה "פוקס 2000" ו-"Blue Sky" התמזגו אל תוך מחלקת ההפקה וההפצה של חברת וולט דיסני.
עם השתלבות גוף ההפצה של "המאה ה-20" בתוך חברת ההפצה של דיסני, האחריות לפעילות ההפצה, השיווק והקידום הופקדו עליה, על אף שסרטי החברות המשיכו לצאת תחת שם "אולפני המאה ה-20".
המטרה העיקרית בהקמת חברת ההפצה של וולט דיסני הייתה לשלוט באופן ישיר על ההפצה של סרטיהם לבתי הקולנוע בצפון אמריקה, על מנת לבסס את שליטתם בשוק ה"ביתי" ובמיוחד בארצות הברית.
לאחר שיעד זה הושג, חברת וולט דיסני ייסדה ב-1961 חברת בת שתהיה אחראית על ההפצה הקולנועית, השיווק והקידום בשאר העולם - "Walt Disney Studios Motion Pictures International" (שנקראה בעת הקמתה "Buena Vista International").
עד אז, הזכויות נמכרו לחברות חיצוניות מבלי שלדיסני הייתה בפועל יד בנעשה.
חברת ההפצה הבינלאומית סיימה כמה מהחוזים הקיימים או עם החברות החיצוניות או ניסחה אותם מחדש, כך שלמעשה הן יבצעו את ההפצה בפועל בעוד חברת ההפצה הבינלאומית תשמור על שליטה מלאה בכל ההחלטות שנוגעות להפצה, לשיווק ולקידום הסרטים.
חברת ההפצה הבינלאומית של האחים וורנר חתמה על חוזה בנוסח זה ב-1988, והיא הפיצה את סרטי אולפני הלייב אקשן ואולפני ההנפשה של דיסני וסרטי טאצ'סטון מחוץ לצפון אמריקה.
חברת ההפצה הבינלאומית של דיסני החליטה לסיים את החוזה ב-1992, והיא החליטה להתחיל בהפצה אוטונומית של סרטיהם בשווקים הזרים.
ב-1993, בשם "בואנה ויסטה", חברת ההפצה הבינלאומית הקימה זכייניות במדינות בהן לא היה הסדר קיים עם חברות מקומיות אחרות.
ב-2007, חברת האם "וולט דיסני" הודיעה כי במסגרת מיתוג מחדש היא זונחת את המותג "בואנה ויסטה", ושמה של חברת ההפצה שונה לזה הנוכחי.
נכון ל-2021, דיסני שולטת באופן ישיר על מרבית השווקים הזרים דרך זכיינויות או מטות מקומיים של חברת האם.
עם זאת, היא עודנה מתחזקת חוזים עם חברות מקומיות אחרות - בצפון אמריקה והמזרח התיכון, בגרמניה ובחלק מדרום אמריקה ומזרח אסיה.
סרטון וידאו הוא קטע וידאו קצר.
המונח, כהגדרה כללית, משמש לתאר כל סרטון שקצר יותר מאורכה של תוכנית טלוויזיה ממוצעת.
לעיתים מדובר על קטע וידאו שנלקח מהקלטה ארוכה יותר.
בעקבות העלייה המשמעותית בגישה לאינטרנט ברחבי העולם, עם השנים הפכו סרטוני הווידאו פופולריים במיוחד במדיה האינטרנטית.
עד אמצע 2006 היו באינטרנט עשרות מיליוני סרטוני וידאו.
אתר יוטיוב החל לפעול ב-2005 ואתרים חדשים המציעים שירותי וידאו עולים באופן תדיר.
סרטוני וידאו רבים שעולים לאינטרנט אינם כוללים יצירה עצמאית, ולמעשה כוללים תכנים הזמינים לצפייה דרך מספר אתרים שונים, אך לא מעט חברות עוסקות בהפקת תכנים ייחודיים והעלאתם לרשת.
בעוד שמקורם של חלק מסרטוני הווידאו באינטרנט הוא משידורים של כלי מדיה מסורתיים יותר כמו רשתות הטלוויזיה, לאורך השנים סרטוני וידאו הכוללים תכנים עצמאיים צברו תאוצה ופופולריות.
יוצרי תוכן רבים מפיקים ולוגים (Vlogs) אשר הם סוג של בלוגים בצורת וידאו.
בעקבות ההתפתחות המהירה של תפוצת הסרטונים באינטרנט, התרחבה גם תעשיית סרטוני החובבים.
לצד זאת, חברות וכלי תקשורת שונים החלו גם להפיק סרטוני וידאו ולהעלותם לאתרי האינטרנט שלהם.
גם ההתפתחות בתעשיית המכשירים הניידים, שמסוגלים להקליט סרטוני וידאו ברזולוציות גבוהות, והזמינות של תוכנות וידאו מתקדמות בחינם, תרמו לעלייה ניכרת בהיקף סרטוני הווידאו הזמינים באינטרנט.
לפי הערכה שפורסמה, נכון לשנת 2015, בכל דקה הועלו לאינטרנט 400 שעות של תוכני וידאו, כאשר 70 אחוזים מהתוכן שהועלה נוצר במקור במכשירים ניידים.
הפופולריות של סרטוני הווידאו והשימוש הנרחב בהם הובילו להיווצרות של "תרבות וידאו".
אתרים רבים מציעים ממשקים להעלאה ושיתוף של סרטוני וידאו לא-מסחריים.
היקף הצפייה הנרחב של סרטוני הווידאו הוביל לתופעות כמו הצלחתה של סוזן בויל, אשר סרטון הווידאו של האודישן שלה בתוכנית הריאליטי הבריטית "Britain's Got Talent" הפך ויראלי ברחבי העולם.
בעקבות כך זכתה להכרה עולמית, על אף שלא זכתה במקום הראשון באותה העונה של התוכנית.
פלטפורמת הווידאו האינטרנטית משמשת גם כר פורה לביקורות על מוצרים וחברות.
סרטה תוויסין (בתאילנדית: เศรษฐา ทวีสิน; נולד ב-15 בפברואר 1962), מכונה ניד (בתאילנדית: นิด), הוא פוליטיקאי ואיל נדל"ן תאילנדי שכיהן כראש ממשלת תאילנד מה-22 באוגוסט 2023 ועד שהודח באוגוסט 2024. בעברו שימש כמנכ"ל ונשיא חברת הנדל"ן סנסירי .
הוא ייסד את סנסירי ב-1988, ולימים הפך לאחד מאילי הנדל"ן הגדולים בתאילנד.
סרטה הוא איש סודו של תאקסין צ'ינוואט.
סרטה נולד ב-15 בפברואר 1962 בבנגקוק, תאילנד למשפחה עשירה, הוא בנם היחיד של קפטן אמנואי תוויסין וצ'ודצ'וי ג'וטרקול.
הוא השלים את השכלתו היסודית בבית הספר של אוניברסיטת סרינאחרינווירוט, בבנגקוק.
לפני שנסע לארצות הברית, הוא סיים תואר ראשון בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת צ'ולונגונגקורן.
לאחר מכן סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת מסצ'וסטס.
הוא קיבל תואר שני במנהל עסקים (MBA) מאוניברסיטת Claremont Graduate University.
לאחר שסיים את לימודיו ב-1986, הוא הפך לעוזר מנהל מוצר בפרוקטר אנד גמבל במשך 4 שנים.
מאוחר יותר הוא ייסד בשותפות את סנסירי ב-1988, שהפכה לאחת מחברות הנדל"ן הגדולות בתאילנד.
תחת הנהגתו, החברה פיתחה מעל 400 פרויקטים למגורים.
בזכות ניהולו של סרטה, סנסירי המשיכה לצמוח גם במהלך מגפת הקורונה.
ב-2020, הוא רכש את הפינה של דרך סראסין ליד פארק לומפיני בבנגקוק תמורת 3.9 מיליון באט למטר מרובע, אחת מרכישות הקרקע היקרות ביותר בתולדות תאילנד.
גם ב-2020, הוא רכש 15% ממניות חברת XSpring Capital הציבורית.