tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סאשה, שלאחר הבראתו מכונה "סאביר" ("סבלני" בקזחית), נשאר לגור עם קאסים.
השכנים של סאביר: יז'י דומברובסקי (רופא פולני שהוגלה לקזחסטן באשמת בגידה), ורקה (אסירת גולאג משוחררת) ופאטי הדונגאני מאוד מחבבים את סאשה וחולקים איתו את מעט המזון שיש להם.
סאשה מתרגל לחיים בכפר, לומד לדבר קזחית ולשיר שירים קזחיים.
הוא מגדל גדי קטן, המכונה "מים רותחים".
יום אחד קורא סאשה בעיתון על כך, שהוכרזה תחרות ארצית לבחירת מתנה הכי טובה לכבוד יום הולדתו ה-70 של שליט ברית המועצות יוסיף סטלין.
סאשה מחליט להשתתף בתחרות, הוא מקווה, שאם יזכה - יוכל לבקש שהוריו יוחזרו אליו (כאמור הוא לא יודע שהם כבר לא בחיים).
סאשה מחליט לתת לסטלין את הדבר היקר לו מכל - את הגדי הקטן שלו.
בינתיים, נערכת בכפר חתונתם של יז'י דומברובסקי וורקה.
במהלך החתונה מתפרץ למקום בלגבאי, שוטר מקומי.
הוא שיכור כלוט, מנופף באקדחו ומאיים על משתתפי החתונה.
יז'י מנסה להרגיעו ולקחת ממנו את האקדח.
במהלך המאבק ביניהם יורה הושטר ביז'י והורג אותו.
לאחר הירי נמלט השוטר מן המקום, כעבור זמן קצר נורה השוטר ליד ביתו ונופל מת.
אל הכפר מגיעים אנשי מ.ג.ב., כדי לחקור את רצח השוטר.
קצין, החוקר את הרצח, מתחיל לעצור אחד אחרי השני את תושבי הכפר בחשד למעורבות ברזצח השוטר.
קאסים, החושש שבסופו של דבר יעצרו גם את סאשה, מעלה אותו על הרכבת, כדי שיעזוב את הכפר.
בעת הפרידה הוא נותן לסאשה תיק קטן, ובו דברים של סבו - סידור ותמונת הוריו של סאשה.
בצד השני של התמונה רשומה כתובת של קרובי משפחתו של סאשה, המתגוררים באודסה.
סאשה עוזב את הכפר, מבלי לדעת כי קאסים הציל אותו ממוות בפעם השנייה - כמה ימים לאחר עזיבתו נערך באזור ניסוי פיצוץ גרעיני ראשון בברית המועצות.
הניסוי היה למעשה מתנת אנשי הפרויקט הגרעיני הסובייטי לכבוד יום הולדתו ה-70 של סטלין.
כתוצאה מהנשורת הגרעינית, שנוצרה מהפיצוץ, מתים תושבי הכפר ממחלת הקרינה תוך שנים ספורות.
סוף הסרט מתרחש בשנות ה-2000, אל אזור הכפר (הכפר עצמו נעזב ונהרס) מגיע מישראל סאשה.
הוא פוקד את קברו של קאסים ונזכר בסיפורי ילדותו.
וולדמאר שצ'פניאק - יז'י דומברובסקי
באחתיאר קוז'ה - שוטר בלגבאי
דוד מרקיש - סאשה המבוגר.
הסרט זכה במקום ראשון בפסטיבל הסרטים בפוסאן שבדרום קוריאה בשנת 2008. בשנת 2009 זכה הסרט במקום ראשון בפסטיבל הסרטים היהודים בוורשה.
מתנאל טדסה (נולד ב-4 באוקטובר 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בהפועל נוף הגליל.
טדסה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל חדרה.
בעונת הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה א' צפון ורשם בה 5 הופעות וכבש שער אחד במשחק האחרון של העונה.
עונה לאחר מכן הושאל להפועל הרצליה בה כבש 9 שערים ב-28 משחקים.
טירה, הפועל באקה אל-גרבייה ואחר כך בשנית לטירה.
בקיץ חתם במכבי בני ריינה מהליגה הלאומית, עמה עלה לליגת העל בסיום העונה לראשונה בתולדות המועדון.
ב-6 באפריל 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 1-2 נגד הפועל חיפה.
ב-7 בינואר 2025 חתם בעירוני טבריה.
ב-11 באוגוסט 2025 חתם בהפועל נוף הגליל.
מתנה בלתי אפשרית 2 הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2014, זהו סרט המשך עצמאי לסרט "מתנה בלתי אפשרית" משנת 1996 בכיכובו של ארנולד שוורצנגר.
בסרט, בבימויו של אלכס זאם, מככבים לארי איש הכבלים וסנטינו מארלה, מופק על ידי פוקס המאה ה-20 ואולפני WWE, חטיבת הסרטים של WWE, ויצא ישירות בפורמט לצפייה ביתית על ידי פוקס ב-2 בדצמבר 2014. קידום מכירות של ה-WWE התרחש באירועי הפרקים השבועיים שלה.
נהג המשאית לארי פיליפס מתחרה בבעלה הנוכחי של אשתו לשעבר, איש העסקים העשיר ויקטור, על חיבתה של בתו נואל.
לארי מנסה לגלות מה נואל רוצה יותר מכל על ידי פתיחת מכתבה בסתר לסנטה קלאוס לאחר שהציע לשלוח אותו עבורה.
לאחר מכן הוא מנסה לקנות את מה שהוא מאמין שהוא משאלת ליבה - צעצוע של הריסון הדוב המדבר, שהוא במקרה גם הצעצוע של העונה.
אולם, אביו החורג החדש של נואל, ויקטור, שולח את עובדו וולינג לרגל אחר לארי ולגלות מה נואל רוצה, כדי שהוא יוכל להיות זה שיגשים את משאלותיה.
ויקטור, נחוש לעצור את לארי, גורם לוולינג לקנות כל דוב הריסון שהוא יכול למצוא, ובכך מחבל במאמציו של לארי בכל פעם שהוא מנסה להשיג אחד.
ויקטור אוגר את כל הדובים שהוא רוכש בחדר בחברת הקופסאות שלו.
לארי מרמה את ויקטור כדי שיגלה לו את מיקום הדובים ועוקב אחריו לחדר בו הם מוחזקים, אך בטעות נועל את שניהם בפנים.
בטקס הדלקת עץ חג המולד בעיר, כתבת נבונה חקרה מי קנה את כל הדובים (וולינג) וחשפה אותו בפני כל ההורים בטקס שניסו לקנות אחד לילדם.
היא מכריזה על ויקטור כנבל האמיתי, מה שגורם לקהל למקד את כעסו נגד ויקטור וחבורת הקופסאות שלו במקום נגדו.
בינתיים, בתוך חברת הקופסאות, לארי וויקטור גילו מה קורה וסוף סוף מתאחדים כדי להציל את המצב.
הם מחליטים לחגוג את חג המולד יחד ולתת לנואל את הצעצוע היקר משניהם, רק כדי לגלות שנואל בכלל לא רצה את הצעצוע.
הם מטילים ספק בכך שהיא לא רצתה את הצעצוע ומציינים שזה היה במכתב שלה לסנטה קלאוס.
נואל מאשימה את לארי בבגידה באמון שלה בנוגע למכתב, שלארי משתמש בו כתירוץ למציאתו וקריאתו, אותו הוא מציג לאחר מכן; המכתב, להפתעתו ושל ויקטור, כאשר מתפרש נכון, אומר משהו שונה לחלוטין ממה שחשב: היא רצתה את משפחתה כולה מאוחדת וכך קיבלה.
לארי איש הכבלים בתור לארי פיליפס
בריאן סטפנק בתפקיד ויקטור בקסטר
קנדי קלמנטס בתפקיד נואל פיליפס
קירסטן רובק בתור טריש פיליפס-בקסטר
אריק ברקר בתפקיד נייט וולינג
ברנדה קריצ'לו בתפקיד הכתבת מרגו פרייס (ברנדה מ.
אלכס זאם בתור הריסון בר (קול)
בניתוח טכני פיננסי, מומנטום ( Momentum - MTM) וקצב השינוי ( Rate Of Change - ROC) הם אינדיקטורים פשוטים המראים את ההפרש בין מחיר הסגירה של היום לבין מחיר הסגירה לפני N ימים.
במתנד קצב השינוי ההפרש נמדד ביחס למחיר הסגירה הישן ומוצג כשבר:
"מומנטום" באופן כללי מתייחס להמשך מגמת עלייה במחירים.
אינדיקטורים של המומנטום ו-ROC מראים מגמה על ידי שמירה על חיוביות בזמן שמגמת עלייה נמשכת, או שליליות בזמן שמגמת ירידה נמשכת.
קו מגמה החוצה את האפס כלפי מעלה עשוי לשמש כאות קנייה.
באופן דומה, חציית האפס כלפי מטה משמשת כאיתות מכירה.
גובה המדד (בעלייה) או עומקו (כשהוא שלילי) מראים עד כמה חזקה המגמה.
בשימוש במומנטום נראה את השינוי בערכים מוחלטים.
כך למשל נראה שמחיר מנייה עלה ב-3 דולר במשך 20 יום.
בשימוש ב-ROC מאידך, נוכל לקבל תוצאה של 0.25 עבור עלייה של 25% באותה תקופה.
המדדים מאפשרים לבחור בין התבוננות בתזוזה במונחים דולריים, או במונחים יחסיים.
חציית נקודות האפס תהיה באותו מקום בין אם משתמשים במומנטום או ב ROC.
אך נקודות השיא או השפל יהיו כמובן שונות בגובהן.
השימוש המקובל במתנדי מומנטום הוא כדי לעקוב אחר מגמה.
למשל, כאשר המדד מגיע לשיא ומתחיל לרדת, ניתן לראות בכך אות מכירה.
בהתאם, כאשר המדד מגיע לתחתית ומתחיל לעלות ניתן לראות בכך אתות קנייה.
אותות מומנטום (למשל, שיא של 52 שבועות) נמצאו שימושיים על ידי אנליסטים פיננסיים בהמלצות קנייה ומכירה שלהם.
על פי ההלכה, מתנות עניים הם חיובים להשאיר חלק מהיבול לעניים או למוסרו לעניים.
רוב חיובי מתנות עניים חלים על בעלי השדות.
יש הכוללים במתנות עניים גם את מעשר עני וצדקה, ויש המצמצמים את הביטוי רק למצוות הנוגעות להשארת יבול בשדה.
לדיון ב"מעשר עני" ו"צדקה" ראו ערכים אלה.
מתנות עניים מוזכרות בתורה בשלושה מקומות:
בפרשת אמור באמצע תיאור המועדים:
בפרשת כי תצא - דיני ההתחשבות בחלשים בארץ ישראל:
פירוט הדינים של מתנות עניים מופיע במשנה במסכת פאה.
במשנה תורה לרמב"ם מופיעות הלכות מתנות עניים בספר זרעים ובשולחן ערוך מופיעות ההלכות בחלק יורה דעה.
פאה או פאת השדה היא כמות של תבואה בסוף השדה אשר בעל השדה צריך להשאיר לעניים ולא לקצור.
אין חובה מהתורה לגבי כמות התבואה שיש להשאיר בסוף השדה, אולם חז"ל תקנו להשאיר אחד משישים.
חל על בעל השדה איסור לשמור פאה עבור עני מסוים אלא עני הקודם לקחת זוכה בפאה.
אין באפשרותו של עני הרוצה בכך לשמור לעצמו על ידי פריסת בגד על הפאה וסימון הפאה כפאה "שלו" ואם עשה כן מותר לעני אחר ליטול ממנו.
פירוט דיני פאה מובא במסכת פאה בארבעת הפרקים הראשונים.
לקט מתייחס לכמות קטנה של שיבולים הנופלת מיד הקוצר בעת הקצירה.
לפי ההלכה, שיבולת אחת או שתיים שנופלות על בעל השדה להשאיר לעניים, אך אם נפלו שלוש שיבולים ומעלה אין על השיבולים דין לקט, ומותר לבעל השדה לקחת את השיבולים שנפלו.
אם בעל השדה עבר על האיסור לקחת את הלקט ולקחו וטחנו ואפילו אפה אותו, הוא מחויב לתת אותו לעניים.
במגילות רות מסופר כיצד רות הלכה ללקט שיבולים בשדה של בעז: "אלכה נא השדה ואלקטה בשיבולים".
בעז דואג שרות תוכל ללקוט כמות גדולה ומצווה על נעריו להפיל שיבולים בכוונה: "ויצו בעז את נעריו לאמר גם בין העומרים תלקט ולא תכלימוה.
וגם שול תשולו לה מן הצבתים ועזבתם ולקטה ולא תגערו בה".
פירוט דיני לקט מובא במסכת פאה פרקים ד'-ה'.
פרט - בדומה ללקט, רק הלקט תקף לגבי תבואה ואילו פרט תקף לגבי ענבים בכרם.
שכחה היא תוצרת חקלאית שנשכחה במקום גידולה אשר התורה מצווה להשאירה לעניים.
על פי ההלכה, השכחה מתייחסת לעד שתי אלומות (או שאר אוספים של גידולים) אשר נשכחו בשדה ולא היו נמצאות על ידי בעל השדה אלא אם בעל השדה היה מבצע סריקה מיוחדת לצורך כך.
על כן, כל אלומה מיוחדת אשר מקומה, צורתה או תוכנה היו מזכירים לבעל השדה את השכחה אינם נחשבים לשכחה ובעל הבית לא חייב להשאירם לעניים.
פירוט דיני שכחה מופיעים במסכת פאה מסוף פרק ה' עד התחלת פרק ז'.
העוללות הם ענבים אשר גדלו ללא אשכול, ואף אותם חובה להשאיר לעניים.פירוט דיני עוללות מובא במסכת פאה בפרקים ז-ח.
כאשר גדעון מבקש לרצות את בני אפרים הוא אומר להם: , כלומר: מה שאפרים לא טורחים לבצור יותר טוב ממה שמשפחת אביעזר בוצרים.
בנבואת עובדיה מוזכרות העוללות כענבים אשר הבוצרים משאירים ואינם לוקחים: גם בנבואת ישעיהו אומר הנביא כי לאחר הפורענות יישארו מעם ישראל רק מעטים – כמו עוללות:
המשותף לרוב מתנות העניים, למעט מעשר עני וצדקה הוא התועלת השולית של התוצרת לבעל השדה, ביחד עם הדרישה מהעני לפעול באופן אקטיבי ליטול את המתנות.
כך יוצא שההפסד לבעל השדה הוא שולי ואפילו זניח, בעוד לעני מדובר על עזרה ממשית.
בנוסף, העני נדרש לעמול כדי לאסוף את מתנות העניים וכך נמנע מצב בו העני מפתח תלות סובייקטיבית בסובבים אותו.
הלקט מתייחס לשיבולת או שניים שנפלו בעת הקצירה ולא כדאי לקוצר להתכופף כדי לאוספם.
בדומה לכך הפרט בענבים והפאר בזיתים הם שאריות פרי שלא כדאי להשקיע בקטיפתם.
שכחה מתייחסת לאלומה אחת או שניים שבעל השדה שכח ואין סיכוי שימצא אותם אלא אם יעשה סריקה נוספת בזבזנית מבחינת כח אדם.
העוללות הם ענבים אשר לא שייכים לאשכול וקשה לבוצרם כאחת.
ייתכן שגם הפאה ניתנת להסבר בהתייחס לכך שבסוף הקציר הפועלים עייפים ולא תמיד כדאי להשקיע בקצירה עד השיבולת האחרונה.
לעומת זאת, בכל המתנות האלו העניים נדרשים להשקיע מאמץ על מנת לאסוף את מתנות העניים.
לבעל השדה אסור להתערב בדרך בהם מתנות העניים נלקטות בשדה ורק במקרים של סכנת נפשות (בענבי דלית גבוהים ובדקל) מותר לבעל הבית לעזור בחלוקה.
אפילו במעשר עני, נדרשים העניים להגיע אל השדה בעת החלוקה.
במעשר עני המחולק בשדה, בניגוד לשאר תרומות ומעשרות אין טובת ההנאה לבעלים, כלומר בעל השדה חייב לתת לכל עני שמבקש והוא אינו רשאי להעדיף עני אחד על פני חבירו.
רק אם נשאר מעשר עני בשדה, ובעל השדה מוביל את התוצרת לביתו, מותר לבעל השדה להחליט למי יחלק את המעשר.
רק מי שמוגדר כעני רשאי ליטול מתנות עניים.
המשנה קובעת שאדם שיש לו מספיק כסף לפרנסה לשנה (200 זוז) אינו רשאי ליטול מתנות עניים.
כך גם, מי שיש לו 50 זוז והוא סוחר בהם אינו רשאי ליטול מתנות עניים.
רק סכומים פנויים נחשבים בבדיקה האם אדם רשאי ליטול.
כך למשל, אדם שיש לו כסף אך הוא משועבד לכתובת אשתו רשאי ליטול מתנות עניים.
הטור קובע שהסכומים הללו היו נכונים לזמן התלמוד ובכל דור מעריכים את הסכומים לפי מינימום הקיום באותו זמן.
הרמב"ם על פי המשניות במסכת פאה, כתב שאלה מצוות התלויות בארץ (ישראל), מציין שקיומן הוא על פי האמור בתורה, ובחו"ל המצוות הן מדרבנן.
בתלמוד הבבלי רב ששת קבע שאין להשאיר מתנות לאביונים, מכיוון שנכרים לוקחים את התבואה.
הרמ"א פסק שמתנות עניים אינן נוהגות כלל בימינו, על פי ההבנה שהדברים הללו נאמרו באופן כללי, ולא רק בבבל, מקומו של רב ששת.
הוא הוסיף שהדבר מהווה טורח לעניים יהודים, אשר קל להם הרבה יותר לקבץ נדבות כסף.
רבים חלקו על הרמ"א - אך דעתו נתקבלה להלכה ובחו"ל לא נהגו להשאיר מתנות לאביונים בשדה.
עם שיבת ציון הרב טיקוצינסקי ביקש לחדש את החובה להשאיר מתנות לאביונים בשדה, ובתנאי שבעל השדה יודיע לעניים על כך.
באופן זה פעלו בקיבוצים ובמושבים הדתיים, וכך נוהגים גם בחלק מהמשקים הדתיים ביהודה ובשומרון.
אולם אין הקפדה על מצוות אלו בהכשרים, כיוון שבפועל העניים לא טורחים להגיע בימינו לשדות.
קיימת גם מחלוקת לגבי סוגי הפירות והירקות עליהם חלה המצווה.
ישנם הקובעים שהמצווה חלה רק על שדות חיטה ושעורה ('דגן') כרמי גפנים ('תירוש') ומטעי זיתים ('יצהר').
אחרים טוענים שהמצוות חלות על כל סוגי הגידולים.
בין אלו המחייבים מתנות אביונים על כל סוגי הגידולים יש מחלוקת נוספת אם זו חובה על פי התורה (מדאורייתא) או על פי חכמים (מדרבנן).
מִתְנָן שעיר (שם מדעי: Thymelaea hirsuta) הוא מין בסוג מתנן, שיח ירוק עד שגובהו מגיע עד ל 170 ס"מ.
השיח בעל ענפים רכים וחזקים, עליו זעירים (אורכם מילימטרים בודדים) וצמודים לענפים.
צד העלים הפנימי, הצמוד לענף, שעיר וכהה, וצדם החיצוני ירוק בהיר ומבריק.
מקור השם המשוער הוא במילה מִתְנָה, כלומר חוט הנושא עליו את כפות המאזניים.
השיח גדל כל השנה, ופורח בין מרץ ליולי.
הפרחים צהובים, קוטרם כס"מ אחד.
השיח מתואר תמיד כשיח דו-ביתי, כלומר בעל פרחים זכריים ונקביים הגדלים על צמחים נפרדים.
אך האמת היא שצומחים עליו פרחים נקביים בעונה אחד לחוד, ופרחים זכריים בעונה אחרת לחוד.
בפרחים הזכריים שמונה אבקנים, בנקביים צלקת אחת על עמוד עלי קצר.
הפרי הוא אגוזית קטנה בצבע שחור, המופצת על ידי הרוח.
עם צמיחת ענפיו העליונים של המתנן, מתייבשים ענפיו התחתונים והמוצלים.
כל חלקי הצמח מכילים חומרים רעילים, אשר יחד עם קליפתו הקשה מגינים עליו מפני רעייה מסיבית.
הסיבים החזקים בקליפת הענפים משמשים לשזירת חבלים.
המתנן מותאם לאקלים יובשני משום שעליו הקטנים והשעירים הצמודים לענפים מגינים עליו מפני דיות מוגבר.
בארץ ישראל הוא נפוץ בקרקעות קלות וחוליות בבתות הספר, במישור החוף, במדבר יהודה ובנגב.
מתניה אברמסון (1920 – פברואר 2004) היה אמן, פסל וצייר ישראלי.
עבד בחומרים מגוונים - שיש, אבן ועץ, וכן יציקות ברונזה, אלומיניום ונחושת.
מתניה אברמסון נולד במושבה כנרת, לחופי ים כנרת, בן למשפחת איכרים חלוצים אשר עלתה מרוסיה בתחילת המאה העשרים.
לאחר שהשלים את לימודיו בבית הספר החקלאי "מקוה ישראל", למד ציור אצל אמנים ישראלים שונים.
הוא שירת בשירות צבאי משך 12 שנה, בהגנה, משטרת היישובים העבריים, הצי הבריטי, פלי"ם, פלמ"ח וצה"ל.
לאחר מלחמת העצמאות למד פיסול אצל פרופ' יוסף שוורצמן וקוסו אלול.
בשנת 1954 שהה 6 חודשים בפריז, ולאחר חזרתו חזר למשק בכנרת ועסק בחקלאות, ובאמנות בשעות הפנאי.
בשנת 1959 עזב את המשק בכנרת ועבר לרובע האמנים בצפת.
מאז, עסק אך ורק באמנות.
בשנת 1962 נסע לשנתיים לאיטליה, להשתלם באמנות.
שישה חודשים היה במכרות השיש של קרארה ושנה וחצי בפירנצה.
עבודותיו מאיטליה הוצגו בתערוכה בניו-יורק באוקטובר 1963.
בשנת 1964 חזר לישראל והשתקע בעין כרם.
בשנת 1965 עבר לסטודיו ביפו העתיקה, שם עבד מאז.
אברמסון נפטר בפברואר 2004 ונקבר במושבתו, כנרת, לחופי ים כנרת.
במסגרת המפעל להנצחת אמנים ואנשי במה בתל אביב, נקבעה לוחית זיכרון ליד הסטודיו שלו בכיכר קדומים 14 ביפו העתיקה.
1960 – תערוכת יחיד, בית ציוני אמריקה, תל אביב
1963 – תערוכת יחיד, גלריה "נומרו", פירנצה
1963 – תערוכת יחיד, גלריה "ורסל", ניו יורק
1965 – תערוכת יחיד, גלריה "ורסל", ניו יורק
1966 – תערוכת יחיד, החמאם, יפו העתיקה
1966 – תערוכה עם הפסל אלכסנדר, מוזיאון רמת גן
1967 – תערוכה עם הצייר רוזנבוים, מוזיאון בת ים
1969 – השתתף בסדנת פיסול בינלאומית, סנט מרגרטן, אוסטריה
1970 – תערוכת יחיד, בית האמנים בירושלים
1971 – תערוכת יחיד, גלריה "ירקון", בוסטון
1978 – תערוכת יחיד, גלריה "אלטע שמידע" (Alte Schmiede), וינה
1980 – תערוכת יחיד, בית הקונגרסים של יהודי אמריקה, ניו יורק
1983 – תערוכת יחיד, המכון הצרפתי, וינה
1986 – תערוכת יחיד, גלריה סוזן פישר, באדן-באדן
1992 – תערוכה עם הצייר עמנואל קיפניס, "ציריך קוסמוס", וינה.
1963 – "אותיות, מנורות ונבלים", בית הכנסת הגדול, הרצל 54, רמת גן.
1965 – אנדרטה, קיבוץ עין גדי
1967 – אנדרטת זיכרון לנופלים, המושבה כנרת
1968 – פרס שלישי בתחרות לבניית אנדרטה בכיכר שבה נשרף בית כנסת, מינכן
1975 – אנדרטה לזכר דודו אברמסון וארנון נול, המושבה כנרת
1980 – פסל אבן גדול, גן ברלין, נאות אפקה, תל אביב
1980 – "דייגים וסירה" תבליט קיר במתנ"ס לשעבר, במושבה כנרת
1984 – "המחוללות" תבליט על קיר 'גולן' – מרכז מסחרי, אחוזה 198, רעננה
1985 – מופשט תבליט על קיר בנק הפועלים, פנחס רוזן 28, תל אביב יפו
1989 - "הפטריה", דרך הפסלים ביער צרעה
1995 - פסל בכיכר קדומים ביפו העתיקה.
פסל בראש הר הבנים, רמת גן
מַתֶּנֶת או לוּמְבָּגוֹ (מלטינית: Lumbago) היא כאב בגב התחתון בחלקו המותני, המורגש לרוב רק בצד אחד של הגוף.
הכאב עלול להתפשט גם לעכוז ולרגליים ולגרום להתכווצויות שרירים המגבילות את תנועת הגוף.
הכאב מורגש לרוב בפתאומיות, לרוב לאחר מאמץ גופני רב, כמו הרמת משא והתכופפות.
בדרך כלל לא ידוע מקורם של כאבי הגב.
בין הסיבות הידועות ניתן למנות:
בקע בדיסקית הבין חולייתית (discus herniatus) או בקיצור "דיסקוס", שנגרם על ידי מתיחת רצועות עמוד-השדרה ועלול לפגוע בעצבים הקרובים.
דלקת או ניוון בעמוד השדרה המותני או במפרק העצה והכסל.
מום מולד של עמוד שדרה עקום.
דלקת בשרירים התומכים בעמוד השדרה.
רוב כאבי הגב חולפים מעצמם ולכן הטיפול במתנת הוא לרוב שמרני: המשך פעילות תוך כדי הימנעות מפעולות כאובות, לבישת חגורה תומכת, חימום המקום הכואב ותרופות משככות כאבים.
במקרה של פגיעה עצבית חמורה, נשקל טיפול הכולל ניתוח במהלכו מוסרות רקמות מאזור עמוד השדרה ובכך מצומצם את הלחץ על שורשי-העצב.
המִתְנָנִיִּים (שם מדעי: Thymelaeaceae) הם משפחת צמחים המונה כ-40 סוגים, בהם כ-500 מינים שונים הנפוצים בעיקר באוסטרליה, באפריקה הדרומית, באזור הים התיכון ובערבות אסיה.
רובם עצים ושיחים בעלי עלים מסורגים.
הפרחים הם לרוב דו-זוויגיים ובעלי 5-4 עלי גביע (ולעיתים רחוקות גם 6), ובמינים בהם חסרים עלי כותרת מצויים קשקשים.
מספר האבקנים בהם הוא כמספר עלי-הגביע, כפול ממנו או שקיימים רק שניים.
הפרי הוא אגוזית, ענבה או בית גלעין, אך לעיתים רחוקות הפרי הוא הלקט.
במשפחת המתנניים נמנים צמחי-רעל וצמחים סיביים שלהם שימושים בתעשיות הרפואה והנייר.
בסוג דפנה (Daphne) קיימים כ-50 מינים המצויים באירופה ובאסיה, שהם צמחי-רעל ששימשו בעבר לרפואה ומשמשים כיום כצמחי-נוי.
ממינים מסוימים נהוג להכין נייר.
בארץ ישראל נפוץ המתנן השעיר, והוא מאפיין את נוף הארץ.
הגבעול והענפים הם סיביים וניתן להפיק מהם סיבים חזקים המשמשים לייצור חבלים.
מתניה בן ארצי (נולד ב-27 ביולי 1948) הוא פרופסור אמריטוס במכון למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בן ארצי נולד בשנת 1948 במחניים, ממנה עבר עם משפחתו לכפר חיטים וקריית טבעון.
הוא בנם של הסופר שמואל בן ארצי וחוה, דור שביעי בארץ ואחיהם של שרה נתניהו, ד"ר חגי בן ארצי ואמציה בן ארצי.
הוא גדל במשפחה מפא"יניקית ששמה דגש על לימוד התנ"ך ובגיל 10 הוא זכה במקום השני בחידון התנ"ך לילדים.
שנים מאוחר יותר הוא השתתף במחנה של נוער שוחר מדע במכון ויצמן.
בן ארצי קפץ מספר כיתות ובגיל 15 סיים תיכון עם תעודת בגרות והחל ללמוד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית.
עם תום לימודיו התגייס לצה"ל ויצא לקורס טיס, אך פרש באמצע ועבר לסיירת גולני.
בהמשך עבר לרפא"ל שבה עבד כ-12 שנים.
במקביל השלים תואר שני בטכניון בהנחיית משה מרכוס וצבי ציגלר, ודוקטורט באוניברסיטה העברית בהנחיית פרופסור שמואל אגמון, אותו סיים בשנת 1976. נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "תכונות ספקטרליות של אופרטורים דיפרנציאליים רגילים סימטריים, שמקדמיהם יורדים לאט".
הוא השלים פוסט דוקטורט במתמטיקה של הפיזיקה באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו.
בשנת 2008 נערך לכבודו כנס באורך שלושה ימים במכון אנרי פואנקרה באוניברסיטת פייר ומארי קירי בנושא משוואות של מכניקת נוזלים.
מיד לאחר מלחמת ששת הימים הוא גיבש את עמדתו ההפוכה מזאת של התנועה למען ארץ ישראל השלמה ויותר מאוחר נהג להגיע לפגישות של תנועת תכלת-אדום.
בשנות ה-70 שירת במילואים באזור שכם ולבסוף ב-1980 הוא נשפט על סירוב לשרת בשטחים והוצב בקריה.
בן ארצי נמנה עם התומכים בתנועת ארמגדון, המבקשת לעורר דיון ציבורי בנשק להשמדה המונית שבידי ישראל.
הוא פרסם ספר הכנה לחידון התנ"ך, "חידון זוגון לתנ"ך : 600 שאלות כפולות לנוער ותשובותיהן בצידן", שיצא לאור בהוצאת קריית-ספר.
המהדורה הראשונה של הספר, ובה 500 שאלות, יצאה לאור בשנת 1959, בהיותו בן 11 בלבד.
בן ארצי נשוי לעפרה לבית קסטלר, מצאצאי ר' שלמה מטולוצין והראש"ז, ואב לשלושה.
שניים מבניו, יונתן ואחיקם, הם דוקטורים למתמטיקה.
בִּתו, רות, היא פרופסור למדע המדינה במכללת פרובידנס .
בנו יונתן היה סרבן מצפון ובילה כשנתיים בכלא.
מתעסק הוא מושג הלכתי המתייחס לאדם העושה מעשה בלי כוונה לעשותו.
המתעסק שונה מהשוגג, בכך שהשוגג מתכוון לעשות את המעשה, אך רק לא יודע שהוא אסור, או אינו צופה את תוצאות המעשה, בעוד המתעסק כלל אינו מתכוון לעשות את המעשה.
דינו של מתעסק זה שהוא פטור בכל האיסורים של התורה, ויש נידון אם הוא פטור וזה לא נקרא איסור בכלל או שיש כאן איסור בשוגג רק שהתורה פטרה אותו מקרבן.
עיין שו"ת רעק"א סימן ח.
ההלכה דנה בחיוב המתעסק שהתכוון לעשות מעשה אסור ועשה מעשה אסור אחר, כגון שהתכוון לחתוך מחובר זה וחתך מחובר אחר.
ההלכה קובעת שבאיסורי שבת הוא פטור מהחיובים המוטלים על השוגג כיון שלא נתקיימה מחשבתו ואין זה מלאכת מחשבת, בעוד בתחומים אחרים, כמו איסורי מאכלות אסורים, הרי זה חייב.
מתעסק באיסורים שיש בהם הנאה
באופן כללי, ההלכה קובעת שהמתעסק פטור מעונש.
אולם בעבירות שיש בהם הנאה, כמו מאכלות אסורות ועריות המתעסק חייב.
יש המסבירים זאת בכך שבעבירות אלו עיקר האיסור היא ההנאה וללא קשר לדרך בה המעשה נעשה, העובר על האיסור נהנה.
החזון איש חולק על הדברים וסובר שאין ההנאה עיקר האיסור, אלא שמכיוון שהאדם נהנה מהעבירה המעשה נחשב למעשה למרות שהוא נעשה בלא כוונה.
לפטור המתעסק מעונש נוסף בהלכות שבת נימוק נוסף, בכך שאיסור התורה על מלאכה בשבת נוגעת למלאכת מחשבת, כלומר מלאכה כזו הנעשית מתוך מחשבה והכרה, ולא מלאכה הנעשית בטעות או כתוצאה מפעולה לא מכוונת.
על כן, בהלכות שבת, לא רק אדם שאינו מתכוין למלאכה כלל נחשב מתעסק, אלא אף אדם שמתכוין למלאכה מסוימת המותרת בשבת, אך בטעות יצאה לו מלאכה אחרת האסורה בשבת נחשב למתעסק.
דוגמה המובאת בגמרא היא אמרתו של רבא, שמי שהתכוין לחתוך חלק מפרי מסוים שכבר היה תלוש מהעץ ובטעות חתך פרי אחר שהיה מחובר לארץ, אינו חייב קרבן חטאת על מלאכת קוצר, מכיוון שאין זו מלאכת מחשבת.
עם זאת, העושה בשבת חבורה או פצע ללא כוונה אינו פטור כדין מתעסק, מכיוון שמקובל כי העושה חבורה חייב למרות שהיא לא מלאכת מחשבת, ולכן מקלקל או עושה מלאכה שגרם לפצע חייב חטאת אם הדבר נעשה בשוגג.
העושה מלאכה בהיסח הדעת, כגון המדליק אור בשבת כדרכו בחול מחוסר תשומת לב - אינו נחשב כמתעסק אלא כשוגג.
אם נשען על הקיר ובלא דעת הדליק אור תוך כדי כך - זהו מתעסק.
באופן דומה לחילוק שבין עבירות שיש בהם הנאה לעבירות שאין בהם הנאה, קיים חילוק גם בין מצוות שיש בהם הנאה לכאלו שאין בהם הנאה, ולכן אדם שאוכל מצה בכפייה - יצא ידי חובתו.
כמו כן, לפי מי שסובר שמצוות אינן צריכות כוונה, גם אדם שתוקע תקיעת שופר בראש השנה כדי לשיר - יצא ידי חובתו, למרות שהוא נחשב ל"מתעסק".
האבני נזר מוסיף שמסיבה זו הלומד תורה יצא ידי מצוות תלמוד תורה גם אם הלימוד הוא לא לשם המצווה אלא לשם סיבה צדדית, מכיוון שהאדם נהנה בשעת הלימוד והתורה משמחת אותו.
רבי חיים סולובייצ'יק מסביר את פסקו של הרמב"ם, שפוסק כי למרות שהכוונה בתפילת שמונה עשרה מעכבת רק בברכת אבות, אם האדם אינו מכוין בשעת תפילתו כלל שהוא עומד לפני המלך, אין תפילתו נחשבת לתפילה כלל.
במשפט העברי, מתנת שכיב מרע (או מצווה מחמת מיתה) הוא הליך קנייני מיוחד לגוסס (או אדם הנוטה למות) המאפשר לו להעביר את רכושו לאנשים אחרים, כאשר בהליך זה ישנו פטור מחובות פורמליות שונות הנדרשות בהליכי קניין רגילים.
חז"ל התחשבו במצבו הפיזי והנפשי הקשה של אדם השוכב על ערש דווי, ופטרו אותו מן הדרישות פורמליות שהטילו על אדם בריא, המצווה את רכושו (מעשה קניין, נוסח מסוים וכו').
ההבדל בין שני המושגים קשור למידת מודעותו של המצווה את רכושו למצבו הבריאותי:
מצווה מחמת מיתה – האדם המצווה יודע שהוא סופני ופועל בהתאם.
צוואת שכיב מרע – האנשים שסביב המצווה יודעים את מצבו ומתייחסים בהתאם.
חז"ל קבעו: "מתנת שכיב מרע ככתובין וכמסורין דמי".
שכיב מרע אינו צריך לומר לעדים "אתם עדיי", אלא כל מי ששומע את דבריו נחשב לעד על דבריו.
רכוש שניתן במתנה על ידי שכיב מרע הופך לרכושו של המקבל רק לאחר מיתת השכיב מרע, ולא באופן מיידי.
במידה ושכיב מרע חילק את כל נכסיו ולאחר מכן הבריא, דבריו בטלים ונכסיו נשארים בחזקתו.
הסיבה היא משום שחלוקת כל הנכסים מראה כי שכיב מרע מניח שהוא עומד למות, הנחה שמאוחר יותר מתבררת כמוטעית.
במידה והוא השאיר לעצמו אפילו חלק קטן מנכסיו (מתנת שכיב מרע במקצת) מניחים כי אין קשר בין מעשיו לבין מצבו, ולכן גם אם הבריא מעשיו לא בטלים.
במקרה זה ששיר לעצמו, הקנין לא חל ללא פעולת קנין.
נוסח שטר מתנת שכיב מרע
לפי כללי מתנת שכיב מרע, יכול שכיב מרע להעניק מתנה לאשתו בדיבור לבד ללא שטר.
במקרה שכותבים שטר יש לכתוב בו כי השטר נכתב כאשר המת היה "קציר ורמי בערסיה" - חולה אנוש המונח במיטתו.
דנו חכמים מה יהא באופן שהשטר סותר את עצמו, שכתוב בו "כד קציר ורמי בערסיה" - שהוא נוסח מתנת שכיב מרע שחלה רק לאחר מיתת החולה, ומצד שני כתוב בה גם נוסח של מתנת בריא "וקניינא מיניה" - קנינו ממנו במתנה רגילה.
תיקנו חכמים שמתנת שכיב מרע חשובה כירושה, ואם יאמר האדם ההולך למות שרוצה הוא להביא חלק מנכסיו לאדם מסוים, חשוב אותו אדם כיורש גמור, ויש לו את כל העדיפויות של יורש.
מכיוון שאדם שקיבל מתנה משכיב מרע חשוב כיורש, לא יכולים יורשיו האחרים למחול על שטר חוב שיורש מהשכיב מהרע, שכן מקבל המתנת שכיב מרע גם הוא חשוב כיורש לעניין החוב, וקניינו הוא מוחלט.
בדיני ירושה אזרחיים מופיע המונח שכיב מרע כאחד מארבעת סוגי הצוואות הקיימות בחוק הירושה.
המונח צוואה שבעל פה מתאר צוואה שנערכה בעל פה על ידי אדם המצוי בפני המוות מפאת מחלה קשה (שכיב מרע) או בנסיבות שבהן הוא יודע שמותו קרוב.
על מנת שצוואה שכזו תקבל תוקף משפטי, מוטל על עדי הצוואה ששמעו את הוראות המנוח בשעתו האחרונה לרשום מיד זיכרון דברים אותו יש להגיש לרשם לענייני ירושה.
קיים קושי של ממש בהוכחת אמיתותה של צוואת שכיב מרע מפאת העובדה שמדובר בצוואה שחסר בה המרכיב הטקסי המשקף את גודל המעמד של הוראת הרצון שלאחר מיתה.
בימינו מלמד הניסיון, כי צוואת שכיב מרע היא צוואה נדירה למדי, משום שהמודעות לצורך בעריכת צוואה גורמת לאדם לערוך צוואה באופן מסודר בפני עורך דין או בפני רשות.
מתסמבורו היא קומונה בצפון מיוט שבמצר מוזמביק.
הקומונה מאגדת בתוכה שלושה כפרים, מתסמבורו, מתסאארה ואמג'אגו.
הקומונה נקראת על שם מייסדה מהמאה ה-15 מוואלימו בורו (Mwalimou Boro) ומשמעותה החוף של בורו.
הממצאים הארכאולוגיים בעיר מראים שהאזור יושב כבר במאה ה-13 ומדינה מהמאה ה-15. לעיר חשיבות בהיסטוריה של מיוט מכיוון שהעיר הייתה עיר הבירה של הסולטאן השיראזי הראשון עת'ומני בן מוחמד בסוף המאה ה-15. במשך כל תקופתו של הסולטאן העיר שימשה כנמל העיקרי של מיוט.
כמו מקומות רבים במיוט, העיר ננטשה במאה ה-18.
היום ענפי התעשייה העיקריים של העיר הם הדיג ותעשיית התפוזים.
מתפרת העצמאות היא מתפרה במצפה רמון שתופרת מדים וסדינים עבור צה"ל.
המתפרה הוקמה בשנת 1972 ובשנת 2000, לאחר שהבעלים החליט לסגור את המתפרה, היא נקנתה על ידי העובדות והפכה לקואופרטיב.
מתפרת העצמאות קמה בשנת 1972. המתפרה התנהלה במהלך השנים בתוך קשיים כלכליים ובהתאם להזמנות היו העובדות מפוטרות ומועסקות מחדש.
ביולי 2000 נודע לעובדות המתפרה שהבעלים מתכוונים לסגור את המתפרה ולפטר את 60 העובדות.
בעקבות זאת העובדות התבצרו במתפרה למשך חודש וחצי, דבר שעורר עניין תקשורתי.
במהלך השביתה הציע עמיר פרץ לשובתות לרכוש את המתפרה.
25 עובדות הסכימו להצעה וקנו את המתפרה בעזרת הלוואה של ההסתדרות החדשה.
רכישת המתפרה עוררה עניין רב בהיותה מקרה יוצא דופן של עובדות שרכשו את המפעל שבו עבדו.
על המתפרה שהפכה לקואופרטיבית נעשו כתבות בטלוויזיה ונכתבו מאמרים, בין השאר בלאחותי, פוליטיקה פמיניסטית מזרחית.
בשנת 2002 ביימו ג'ולי שלז ודורון צברי סדרת טלוויזיה דוקומנטרית בת שישה פרקים שנקראה "דרומה (התופרת ממצפה)".
במהלך הסדרה עקבו אחרי מאבקן של פועלות המתפרה נגד סגירת המפעל.
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית הסדרה התיעודית.
בתחילת 2009 עברו העובדות לארבעה ימי עבודה בשבוע עקב קשיים תקציביים.
בשנת 2010 שוב נכנסה המתפרה לקשיים ובמשך שלושה חודשים לא קיבלו העובדות משכורות.
בשנת 2011 רכשה מגבות ערד את המתפרה תוך התחייבות להמשיך להפעיל את המתפרה למשך שלוש שנים.
לאחר תום שלוש השנים הודיעה ערד תעשיות טקסטיל על סגירת המתפרה.
באפריל 2014 נרכשה המתפרה על ידי עמותת נצח יש"י, במסגרת הסכם עם משרד הביטחון שהעביר הזמנות של מדי צה"ל.
העמותה פתחה שלוחה של המתפרה בערד, בו מועסקות נשים מחסידות גור.
מתניה (מתי) כהן (נולד ב-1965) הוא דיפלומט ישראלי, המכהן מאז אוגוסט 2025 כשגריר ישראל בפנמה ושגריר לא תושב בברבדוס, גויאנה, טרינידד וטובגו וסורינאם.
כיהן בעבר כשגריר בגואטמלה, הונדורס, אל סלוודור ו-בליז.
נולד וגדל בשכונת בית הכרם בירושלים.
בנערותו למד בתיכון בויאר בעיר, בשנים 1983–1987 שירת בצה"ל בחיל המודיעין, ובמהלך שירות המילואים שלו הגיע לדרגת סרן.
לאחר סיום שירותו הצבאי למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים, ועם סיום לימודיו הצטרף למשרד החוץ.
בשנים 1993–1996 כיהן כסגן השגריר בשגרירות ישראל בפרו, ולאחר מכן, בשנים 1996–1999, כסגן השגריר בשגרירות בקפריסין.
בשנים 1999–2001 היה יועץ במחלקה לענייני המזרח התיכון באגף הכלכלי במשרד החוץ והיה אחראי על פיתוח הקשרים הכלכליים-מסחריים בין ישראל, הרשות הפלסטינית ומדינות ערביות באזור.
בשנים 2001–2005 כיהן כקונסול בקונסוליה הכללית של ישראל במיאמי.
במהלך שירותו מיסד את הקשר עם הקהילה ההיספנית בדרום פלורידה והקים את המחלקה לנושאים היספנים בקונסוליה, הראשונה מסוגה בארצות הברית.
בתקופה זו, תקופת האינתיפאדה השנייה, פעל רבות בתחום ההסברה והדיפלומטיה הציבורית מול קהלים מגוונים ביניהם כנסיות אוונגליסטיות.
בשנת 2005 מונה לסגן מנהל מחלקת דרום אמריקה במשרד החוץ, ובשנת 2006 מונה למנהל מחלקת מרכז אמריקה והקריביים.
בתקופה זו, ייצג את ישראל באסיפות הכלליות של ארגון מדינות אמריקה.
בשנים 2007–2011 כיהן כשגריר ישראל באל סלבדור וכשגריר לא תושב לבליז.
במהלך שירותו באל סלבדור הוביל את המאמצים להענקת אות חסיד אומות העולם לקונסול הסלבדורי בז'נבה בתקופת מלחמת העולם השנייה, חוסה קסטיינוס, שהציל אלפי יהודים בתקופת השואה על ידי כך שהעניק להם תעודות רשמיות של אל סלבדור.
כהן העניק למשפחת קסטיינוס ב-2010 את מדליית חסיד אומות העולם.
ביולי 2011 שב לישראל ומונה לראש מערך ההדרכה במש"ב המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ.
במסגרת תפקידו היה אחראי על מאות פעולות הדרכה בישראל ומחוצה לה וטיפל באלפי משתלמים שהגיעו לארץ מיותר ממאה מדינות.
כהן טיפל במיסוד שיתופי פעולה טרילטרלים, לטובת מדינות מתפתחות, עם מדינות תורמות אחרות כמו גם עם ארגונים בינ"ל.
בשנים 2017–2022 כיהן כשגריר בגואטמלה וכשגריר לא תושב בהונדורס.
במהלך שירותו בשתי המדינות מילא תפקיד משמעותי בשכנוע ממשלותיהן להכיר בירושלים כבירת ישראל ולהעביר אליה את שגרירותן.
גואטמלה עשתה זאת במאי 2018 והונדורס עשתה זאת ב-יוני 2021. כהן יזם קמפיין מול ראשי הערים בגואטמלה לקריאת רחובות בעריהן בשם "ירושלים בירת ישראל".
כ-34 ערים ברחבי גואטמלה, כולל הבירה גואטמלה סיטי, נענו ליוזמה.
במסגרת חגיגות ה-70 למדינת ישראל יזם את מצעד ההצדעה השנתי לישראל ברחובות גואטמלה סיטי בהשתתפות אלפי צועדים, שהפך מאז למסורת.
ב-2021 קיבל אות ציון לשבח של שגריר מצטיין ממנכ"ל משרד החוץ.
ב-2022 פרסם את ספרו "עמדתו של שגריר ישראל" שיצא לאור בספרדית בגואטמלה.
ב-2023 מונה על ידי שר החוץ אלי כהן למתאם אירועי משרד החוץ, בארץ ובכמאה נציגויות ישראל בעולם, לציון 75 שנה למדינת ישראל.
ב-2024 מונה לראש חטיבת אמריקה הלטינית והקאריביים במשרד החוץ בירושלים.
במסגרת תפקידו היה אחראי על תפקוד נציגויות ישראל ביבשת אמריקה הלטינית.
כמו כן היה ראש המשלחת הישראלית לכנס שרי החוץ של ארגון מדינות אמריקה שנערך בפרגוואי באותה שנה.
ב-2025 מונה לשגריר ישראל בפנמה ושגריר לא תושב בברבדוס, גויאנה, טרינידד וטובגו וסורינאם.
נשוי לשירה, אב לשני בנים וסב לנכדה.
הוא דובר עברית, אנגלית וספרדית.
מתנת חיים היא עמותה ללא מטרת רווח המעודדת עזרה לחולים הזקוקים להשתלת כליה, על ידי תרומת כליה מאדם חי.
העמותה הוקמה בשנת 2009 על ידי הרב אברהם ישעיהו הבר ונוהלה על ידו עד פטירתו, לאחר פטירתו מונתה רעייתו רחל הבר לנהל את העמותה.
ההתאמה בין תורמים למושתלים נעשית בראש ובראשונה על פי קריטריון רפואי של התאמת סיווג הרקמות.
תהליך התרומה נעשה בפיקוח ובליווי רפואי ופסיכוסוציאלי.
מאז חוקק חוק ההשתלות ב-2008 חל גידול מתמיד במספר תרומות הכליה מן החי בישראל.
מחקר שבוצע במסגרת מחלקת ההשתלות בבית החולים בילינסון בשנת 2013, ייחס את הגידול הזה, גם להתווספות קבוצה חדשה של תורמים - דתיים וחרדים שתרמו באמצעות עמותת מתנת חיים, מתוך מניעים אלטרואיסטים ללא קרבה משפחתית וברובם גם ללא היכרות מוקדמת עם החולה הנזקק.
תופעה זו ייחודית לישראל וזוכה להתעניינות בעולם.
העמותה עוסקת בקידום המודעות לתהליך תרומת כליה מן החי בבאמצעות פרסומים שונים המתארים את משמעות התהליך עבור הנתרם ואת החזרה לשגרת פעילות נורמטיבית של התורם.
העמותה הוקמה בשנת 2009 על ידי הרב אברהם ישעיהו הבר מירושלים.
הרב הבר עבר בעצמו באותה השנה תהליך של השתלת כליה, שנתרמה על ידי חבר.
ההחלטה על הקמת העמותה גמלה בלבו של הרב הבר, לאחר שנתבשר על פטירתו של חולה כליות בן 18 שהכיר במהלך טיפולי הדיאליזה שעבר קודם להשתלה.
בשנת 2014 זכה הרב הבר באות הנשיא למתנדב על פועלו.
בחודש מאי 2016 קיימה הכנסת אירוע הוקרה לרב הבר ולתורמי הכליה מטעם "מתנת חיים".
במסגרת חקירת משטרה, בחשד לפלילים בהתנהלות הארגון ועבירות לכאורה על חוק השתלת איברים נעצרו במהלך חודש ספטמבר 2017, בכירים בארגון, בהם הרב הבר עצמו.
בסיום החקירה לא הוגשו המלצות להעמדה לדין של מי מהעמותה ובתחילת ספטמבר 2018 החליטה הפרקליטות על סגירת תיק החקירה.
בינואר 2019 נערך אירוע חגיגי לציון עשור להיווסדה של העמותה ו-632 תרומות כליה שבוצעו בתיווכה, באירוע השתתפו יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין, שרים, חברי כנסת ועוד.
במסגרת האירוע הותרמו כספים על מנת שהעמותה תוכל להמשיך ולהגדיל פעילותה.
בפברואר 2020, הגיעה עמותת מתנת חיים ל-780 תרומות כליה מן החי.
התורם ה-780 היה חבר הכנסת חילי טרופר.
באפריל 2020 נפטר הרב ישעיהו הבר, ממחלת הקורונה, ורעייתו רחל הבר מונתה במקומו לנהל את העמותה.
בשנת 2021 הוענק תואר עמיתי כבוד ליו"ר ומייסדת הארגון הרבנית רחל הבר וארגון 'מתנת חיים' מהמרכז האקדמי רופין.
ב-4 באפריל 2021, כשנה לפטירתו של הרב הבר הגיעה עמותת מתנת חיים לאלף תרומות כליה.
במסגרת קמפיין שקיימה העמותה לרגל ציון דרך זה היא פרסמה נתונים סטטיסטיים על אופי התורמים ולפיהם 40% הם מורים ואנשי חינוך, ההתפלגות המגדרית עומדת על שליש נשים ושני שלישים גברים והרשות המקומית המובילה את אחוז התורמים היא המועצה האזורית הר חברון עם 3.5 תורמי כליה לאלף נפש.
ב-28 באפריל 2022, שנתיים לאחר שרחל הבר מונתה למנכ"לית העמותה עמד מספר ההשתלות על למעלה מ-1220 - שנתיים רצופות שבכל אחת מהן נתרמו 220 כליות.
באוגוסט 2023 מספר התורמים עמד על 1500.
בשנת 2023 הוענק פרס ישראל עבור מפעל חיים לרחל הבר, על פעילות העמותה.
בדצמבר 2025 הגישה העמותה בקשה לרישום שיא עולמי בספר השיאים של גינס בשל מספר שיא של תרומות אלטרואיסטיות - 2000, גינס דחתה את הבקשה מכיוון שנמנעה מלעדכן שיאים ישראליים.
לאחר ביקורת רבה וטענות על אנטישמיות חזרה בה הנהלת גינס ואישרה את השיא העולמי.
בינואר 2026, מתנת חיים ציינו את שיא 2000 התורמים בארוע מיוחד בהשתתפות נשיא המדינה ואישי ציבור נוספים.
מתנקש אמריקאי הוא סרט מתח ופעולה משנת 2017 המבוסס על ספר באותו השם מאת וינס פלין, אודות גיבורו הקבוע, סוכן ה-CIA והמתנקש, מיטש ראפ, בכיכובם של דילן או'בריאן, מייקל קיטון, מוחמד בכרי, יוסף סוויד, סקוט אדקינס, טיילור קיטש, דייוויד סושה, סאנה לאת'ן ושרלוט ווגה.
עלילת הסרט נפתחת כאשר מיטש ראפ (דילן או'בריאן) הנופש עם ארוסתו, קטרינה, באיביזה נפצע בפיגוע טרור, במהלכו נרצחת אהובתו.
כתוצאה מכך הופך ראפ אובססיבי לארגוני טרור ותאב נקמה.
לאחר תקופת אימונים בנשק חם ואגרוף הוא נוסע ללוב במטרה להסתנן לתא הטרור שהוציא לפועל את הפיגוע שגבה את חיי אהובתו.
רגע לפני שהוא מספיק לנקום במחבלים, פושט על המתחם צוות כוחות מיוחדים מן האגף לפעולות מיוחדות ב-CIA והורג אותם.
סגנית ראש ה-CIA, ד"ר איירין קנדי ׁ(לאת'ן), מציעה לראפ הזדמנות להתגייס לסוכנותו ולעבור את ההכשרה של צוות אוריון, יוזמה מסווגת של הסוכנות שמהווה למעשה יחידת חיסול המתנקשת בבכירי ארגוני הטרור.
במשך כחצי שנה ראפ מוכשר בידי סטן הרלי (קיטון), סוכן חשאי ותיק ומיומן, בוגר יחידת אריות הים, והופך למומחה בשימוש בנשק קל, קרב מגע, טקטיקה ולוחמה בטרור.
במקביל מתברר כי מתנקש הידוע בכינוי "רוח רפאים" (קיטש) מצליח להניח את ידיו על פצצת גרעין.
נראה כי "רוח רפאים", שהוכשר גם הוא בידי הרלי ונחשב למת, שואף להביא לפריצתה של מלחמת עולם במזרח התיכון.
על ראפ והרלי לעצור בעדו בטרם יצליח במזימתו.
מתקדמים למעלה הוא סרט קולנוע רוסי משנת 2017 שהיה לשובר קופות מסוג דרמת ספורט בכיכובם של ולדימיר משקוב, אנדריי סמוליאקוב, ג'ון סאבאג' ואחרים.
בוים על ידי אנטון מגרדיצ'ב ובהפקת אולפני T3 של ניקיטה מיכאלקוב.
הסרט יצא לאקרנים ב-28 בדצמבר 2017 ברוסיה והיה לשובר קופות ואחד הסרטים הרווחיים ביותר בתולדות הקולנוע הרוסי כשהוא מכניס 3,043,672,440 מיליארד רובלים (53 מיליון דולר) לעומת תקציב של 450 מיליון רובלים בלבד (כ-7 מיליון דולר) וצפו בו 12,443,263 מיליון איש, בתוך 10 שבועות..
ב-13 ביוני 2019 יצא לאקרנים ברחבי אסיה והוקרן ב-10 אלף בתי קולנוע בסין ובקוריאה הדרומית.
בסין הסרט הרוויח למעלה מ-13 מיליון דולרים ובמשך 4 שבועות שהוא הוקרן צפו בו 2.5 מיליון איש במה שמהווה להישג שיא עבור סרט רוסי שמוקרן בסין.
הסרט מגולל את התרחשותו של משחק גמר טורניר הכדורסל הדרמטי שנערך באולימפיאדת הקיץ במינכן בשנת 1972 כאשר נבחרת הכדורסל של ברית המועצות גברה במשחק על נבחרת ארצות הברית בתוצאה 50–51.
האמריקאים טענו שהם קופחו בצורה משוועת בסיום על ידי ראש פיב"א, ויליאם ג'ונס, שכפה (לטענת ארצות הברית) על שופטי המשחק להחזיר את השעון לאחור פעמיים, כשבאחרונה מהן הצליחה ברית המועצות לקלוע סל ניצחון וזאת, לאחר שהמשחק הסתיים במועדו החוקי בתוצאה שהקנתה ניצחון לארצות הברית.
כתוצאה מכך, הנבחרת האמריקאית סירבה להשתתף בטקס הענקת המדליות ולקבל את מדליות הכסף, בעוד הנבחרת הסובייטית זכתה לראשונה בתולדותיה במדליית זהב.
הסרט מבוסס על האירועים ועל הספר הביוגרפי שכתב סרגיי בלוב.
קיץ 1972. לקראת המשחקים האולימפיים במינכן, מאמן נבחרת הכדורסל הסובייטית מתחלף.
למאמן החדש מתמנה ולדימיר קונדראשין, מאמן קבוצת הכדורסל ספרטק לנינגרד.
המשימה העומדת בפניו של קונדראשין היא להביא את הנבחרת הסובייטית להישגים ראויים בנבחרת לקראת חגיגות יובל 50 להקמת ברית המועצות.
ההישגים כולם מתנקזים לבסוף אל השניות האחרונות של משחק הגמר של טורניר הכדורסל של אולימפיאדת מינכן.
צילומי הסרט החלו באוגוסט 2016 במוסקבה.
סצנת שחזור המשחק עצמו צולמה בימי הצילום הראשונים.
במאי 2017 יצא הטיזר הראשון, ביוני אותה שנה פורסם הקדימון הראשון לסרט.
ב-5 בינואר 2018 הסרט יצא לאקרנים בלטביה, ליטא ואסטוניה.
מ-14 בינואר 2018 הסרט הוקרן גם באוסטריה, בלארוס,
"מתנות קטנות" הוא פזמון שנכתב על ידי נעם חורב, והולחן ובוצע על ידי רמי קלינשטיין.
את השיר כתב נועם חורב בעת ששהה בחופשה בתאילנד, במהלך יום שישי מתוך געגועים לאווירה ביום שישי בישראל לפני כניסת השבת.
לדברי רמי קלינשטיין הוא התכוון להוציא את השיר "בוקר טוב ילד", אך מכיוון שהזמר מוקי הוציא בזמן הזה את הלהיט "ילד של אבא", הוא בחר שלא להוציא את השיר, ובמקומו הקליט את השיר "מתנות קטנות" ו"ילד טוב אבא" יצא כסינגל מאוחר יותר.
"מתנות קטנות" היה הסינגל השלישי שיצא מאלבומו של קלינשטיין הנושא את שמו.
השיר מתאר אווירת יום שישי אחר הצהריים לקראת כניסת השבת.
בשיר משולב קטע קצר מתוך קידוש ליל שבת.
השיר הגיע במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ד (2014) למקום השלישי.
בהשראת השיר עלתה הסדרה מתנות קטנות בכיכובו של רמי קליינשטיין.
בעקבות הצלחת הסדרה, הועלה מופע בחנוכה 2022 בבימויו של אודי גוטשלק, ומככבים בו רמי קליינשטיין, טל מוסרי, ענבלי בא-לי, יעל ועמרי, שמוליקיפוד ופיטר הארנב.
בהמשך הועלה מופע נוסף בשם "מתנות קטנות - החנות המכושפת" ואל הכוכבים המקוריים הצטרפו אודי ואביעד וכראמל.
מתניהו אנגלמן (נולד בכ' בסיוון ה'תשכ"ו, 8 ביוני 1966) הוא רואה חשבון ומנהל ישראלי המכהן כמבקר המדינה וכנשיא EUROSAI.
קודם לכן שימש כמנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה, מנכ"ל הטכניון ויו"ר פורום המנכ"לים של ועד ראשי האוניברסיטאות, מנכ"ל המועצה המקומית שוהם, ומשנה למנכ"ל המכללה האקדמית להנדסה ירושלים.
מרדכי מתניהו אנגלמן נולד ברחובות לחסיה (בתו של יהודה קיל) ופרופ' בנימין אנגלמן, פיזיקאי במרכז למחקר גרעיני שורק, חבר סגל הטכניון לשעבר ומקים התכנית לתואר שני בפיזיקה באוניברסיטת תל אביב.
אנגלמן הוא בוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר וישיבת ההסדר הר עציון.
בצעירותו היה ממגיהי מהדורת "דעת מקרא" שבעריכת סבו יהודה קיל.
אנגלמן הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות ותואר שני במינהל עסקים, שניהם בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
ניהל את סניף ירושלים של משרד רואי החשבון "פאהן, קנה ושות'".
הוא נמנה עם מקימי עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים בה שימש כמשנה למנכ"ל.
לאחר מכן, מונה למנכ"ל המועצה המקומית שוהם, והיה שותף להקמת אזור התעשייה הגדול של שוהם, לצד פרויקטים בהם BOT, PPP וחיסכון באנרגיה.
בשנת 2010 מונה למשנה למנכ"ל הטכניון, ובתחילת 2014 מונה למנכ"ל הטכניון.
במסגרת זו היה שותף לפעילות הבינלאומית של המוסד האקדמי, במסגרתה הוקמו שלוחות של הטכניון בארצות הברית – ניו יורק ובסין – במחוז גאוונדונג, וכיהן כדירקטור מטעם הטכניון בשלוחות אלו.
כחובב ספורט הקים בטכניון קבוצת כדורגל שהעפילה לליגת העל למקומות עבודה.
בשנים 2004–2017 שימש, במקביל לתפקידיו, כיו"ר ועדת הביקורת של ג'וינט ישראל ושל עמותות וחברות בנות של הג'וינט.
ביוני 2018 מונה למנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה.
ב-3 ביוני 2019 נבחר למבקר המדינה, בהצבעה חשאית ברוב של 67 חברי כנסת למול 42 מתנגדים ו-5 נמנעים.
באפריל 2021 נבחר לנשיא ארגון מבקרי המדינות האירופי (EUROSAI) ברוב של 43 מתוך 48 משתתפים בהצבעה.
במאי 2024 החל לכהן כנשיא הארגון.
אנגלמן הוא מבקר המדינה הראשון זה למעלה מ-30 שנה שאינו שופט בדימוס.
הוא תופס את תפקיד הביקורת כ"כלי בידי ההנהלה" ושואף לפעול כרגולטור, ליצור שיתופי פעולה עם הגופים המבוקרים ולסייע להם להשתפר.
לדבריו, על הביקורת להתמקד בצד הפיננסי-ניהולי, היינו לפקח על השימוש בכספי ציבור במוסדות המדינה.
עם כניסתו לתפקיד הציג גישה של "ביקורת בונה".
בהצהרת האמונים בכנסת הציג את גישתו:
את נאומו הראשון בתפקיד פתח בתודה לבנימין נתניהו על התמיכה במועמדותו, אמירה שספגה ביקורת בתקשורת.
אנגלמן הודיע כי במסגרת עבודת מטה ייבחן המבנה הארגוני במשרד מבקר המדינה על כלל יחידותיו.
בתחילת מרץ 2020 שינה את תפקודו של האגף לתפקידים מיוחדים, שעסק בשחיתות שלטונית כ-15 שנה, וכעת יעסוק האגף בביקורת סייבר ומערכות מידע.
אנגלמן ציין כי הביקורת למניעת שחיתות ציבורית תימשך, אך לא תיועד לאגף מסוים.
במהלך כהונתו הופנתה ביקורת רבה למדיניותו של אנגלמן כמבקר שאינו חושף שחיתויות, אינו מטיל אחריות אישית ובקושי מצביע על מחדלים.
בדוחות שפרסם נטה שלא להשתמש במילים קשות אלא הציג מסקנות והמלצות שהציבור והתקשורת התקשו להבין.
גורמים בפוליטיקה ובתקשורת טענו כי הוא משרת את השלטון ומשמש לו חותמת כשרות.
בהקשר זה טען באוגוסט 2021 האלוף במילואים יצחק בריק, כי אנגלמן סירב לפגוש אותו ואת האלוף במילואים יעקב אור ולקבל מידע סודי אודות אי סדרים חמורים מאוד עם חשד לפגיעה בטוהר המידות במנהלת העוסקת בפרויקט ביטחוני בעל חשיבות עליונה..
בנוסף, התקציר יכלול "נתוני מפתח" ויעשה שימוש נרחב באינפוגרפיקה כדי לתמצת את ממצאי הביקורת למספרים ונתונים מרכזיים.
בשנת 2020 מבקר המדינה החליט לעבור לתוכנית ביקורת רב-שנתית, כנהוג במוסדות מבקרי מדינה נוספים בעולם.
במרץ 2020 פרסם אנגלמן דוח על מימון הבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו בשנת 2018, ובו חשף כי רבים מהמתמודדים לא עמדו בחוק מימון מפלגות.
לאחר פרסום הדוח הודיע אנגלמן שהחל ממערכת הבחירות הבאה יפורסמו באופן פומבי פרטי ההלוואות שמקבלות הסיעות המתמודדות, בניסיון למנוע מצב זה בעתיד.
במאי 2020 פורסם הדוח השנתי הראשון.
חלק מהעבודה עליו נעשתה עוד בתקופת המבקר הקודם.
אנגלמן שינה חלק מהמידע והניסוחים שנכתבו על ידי המבקר הקודם, ונטען כי הוא "ריכך" את הדוח באופן שמשרת את בנימין נתניהו, טענה שהובילה לדיון ציבורי על אופי הביקורת.
בהמשך 2020 פרסם המשרד דוח על ביקורת בשלטון המקומי ושני דוחות מיוחדים הנוגעים למגפת הקורונה.
בסך הכל פורסמו בשנת 2020 111 דוחות.
בדוחות אלו הוטמעו ביקורות פיננסיות ובוצעה ביקורת שנתית על הדוחות הכספיים של המדינה.
בחודש מאי 2021, בעקבות אסון הר מירון, החליט המבקר לפתוח ב"ביקורת מיוחדת", כלשונו, לבדיקת האירועים שהובילו לאסון.
לאחר כינונה של ועדת חקירה ממלכתית בראשות נשיאת בית המשפט העליון לשעבר, מרים נאור, הודיע אנגלמן על הפסקת הבדיקה על מנת שלא לבצע עבודה כפולה.
באוקטובר 2021 פרסם משרד מבקר המדינה דוח נרחב על פעילותה הדלה של ממשלת ישראל בהיערכות למשבר האקלים.
דוח מבקר המדינה על מטוס ראש הממשלה, שפורסם במרץ 2022, מונה פגמים רבים בתהליך רכישת המטוס והכשרתו, אך מציין כי ביולי 2020 הייתה הערכת ההוצאה בפרויקט (רכישה, הסבה ותפעול במשך חמש שנים) 587.6 מיליוני ש"ח, אשר מתחלקת ל-381.8 מיליוני ש"ח לשלב ההקמה, ו-205.8 מיליוני ש"ח לשלב התפעול.
ביולי 2022 פרסם דו"ח ביקורת מיוחד בנוגע לאירועי המהומות בישראל במהלך מבצע שומר החומות.
בין יתר מסקנות הדו"ח עולה תפקוד לקוי של המשטרה והשב"כ, מחסור בשוטרים, במיוחד בערים מעורבות בהן פרצו מהומות, כשלים בפעילות מודיעינית ואיסוף מידע של המשטרה, כשלים בתפקוד של מערכת מוקד 100 ועוד.
כפועל יוצא מכך, האוכלוסייה הערבית ביישובים אלו לא קיבלה תקציבים ייעודיים, לא זכתה להתייחסות ייעודית ולא גובשה מדיניות סדורה בנוגע אליה".
בנובמבר 2022, פרסם מבקר המדינה דוח נוקב על הטרדות מיניות מצד מפקדים ואסירים ביטחוניים כלפי חיילות חובה במשטרה, בשב"ס ובצה"ל.
מהדוח עולה, כי חיילות החובה המשרתות בשב"ס מוטרדות הן מאסירים ביטחוניים והן ממפקדים.
38% ממשרתות החובה בשב"ס ציינו כי חוו פגיעה מינית במהלך שירותן.
70% מהפגיעות המיניות בשב"ס ובמשטרה נעשו על ידי משרת קבע או מפקד, 70% מהתלונות לא טופלו או טופלו באופן שאינו מספק.
בדוח ציין המבקר כי .
המבקר קבע כי הממצאים מחייבים בדק בית במשטרה ובשב"ס ולהקפיד על כך שמשרתי חובה שטרם השלימו את הכשרתם המקצועית המלאה למילוי תפקידם באגפי כליאה של אסירים ביטחוניים לא ישולבו בביצוע משימות אלו.
בדצמבר 2022, פרסם מבקר המדינה את הדוח השנתי בנושא סייבר ומערכות מידע, בו חשף פערי הגנת סייבר ברשויות רבות ובתוכן המידע הביומטרי בצה"ל, תחום התחבורה, רשות המיסים והגנה על ציוני הבגרות.
בספטמבר 2019, אשרר אנגלמן מחדש את החלטת קודמו, יוסף שפירא, לאשר בקשת הלוואה של ראש הממשלה בנימין נתניהו, בסך 2 מיליון שקלים להגנתו המשפטית מבן דודו, נתן מיליקובסקי.
האישור היה בתנאי שההלוואה תהיה בתנאי שוק ובכפוף להסדר ניגוד עניינים שיערך על ידי היועץ המשפטי לממשלה בעניינו.
חברים בוועדת ההיתרים, שהקדנציה שלהם הסתיימה, הביעו כעס על החלטת אנגלמן.
משרד מבקר המדינה טען מנגד כי אותם חברים סילפו והדליפו לתקשורת באופן מגמתי את דבריו בוועדת ההיתרים.
בתגובה לזהות החברים החדשים שנבחרו, עתרה התנועה לטוהר המידות לבג"ץ בטענה שהמינויים של חברי הוועדה מגמתיים, בעקבות הרקע של כמה מהמינויים.
העתירה נדחתה על ידי בג"ץ בינואר 2020, בנימוק שלא ניתן לקבוע זיקה פוליטית מגמתית על פי פעולות עבר, אלא יש להעלות בעייתיות כזו רק אם תהיינה עדויות לכך שפעולתם של חברי הוועדה חורגת מן הטעם הטוב בפועל.
במקביל לדיון בעתירה, בספטמבר 2019, אישר אנגלמן לנתניהו את ההלוואה מבן דודו, בניגוד להחלטה המוקדמת יותר של ועדת ההיתרים.
ביולי 2020, ועדת ההיתרים (בהרכב חדש) קיבלה את עמדת היועץ המשפטי לממשלה, לפיה חל חוק המתנות על מימון להגנה שביקש ראש הממשלה נתניהו לקבל מאיש עסקים אמריקאי בסך 10 מיליון ש"ח.
לפיכך ועדת ההיתרים הודיעה לראש הממשלה כי איננה יכולה לדון ולהכריע בבקשה זו.
בנוסף, הוועדה קבעה שעל נתניהו להשיב 30 אלף דולר שקיבל בעבר למטרה זו מבן דודו.
באוקטובר 2022, עת כיהן נתניהו כראש האופוזיציה, קבע בג"ץ בעתירה שהגישה התנועה לאיכות השלטון, כי ההלוואה תוסיף לעמוד בתוקפה, נוכח הסתמכותו על החלטת היועץ המשפטי לממשלה וועדת ההיתרים, ותוחזר בהתאם לתנאים שנקבעו, בכפוף להמשך פיקוח מבקר המדינה באותה מתכונת שבה נעשה הפיקוח בתקופת כהונת נתניהו כראש הממשלה.
בספטמבר 2019 אישר אנגלמן גם הלוואה בסך 2 מיליון שקלים לנתניהו מאיש העסקים האמריקאי ספנסר פרטרידג', שהוענקה בתנאים נוחים - לחמש שנים בריבית של אחוז וחצי, עם אפשרות להארכה בחמש שנים נוספות.
האישור ניתן לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט קבע שאין חשש לניגוד עניינים, מאחר שלפרטרידג' אין אינטרסים עסקיים של ממש בישראל.
ההלוואה עוררה מחלוקת משפטית כאשר ועדת ההיתרים דחתה תחילה בקשה של נתניהו לקבל מפרטרידג' מענק של עד 10 מיליון שקלים למימון הגנתו המשפטית, לאחר שהיועצת המשפטית גלי בהרב-מיארה קבעה כי מדובר במתנה אסורה.
בבג"ץ נקבע בסופו של דבר כי ההלוואה מפרטרידג' היא "למעשה מתנה אסורה", אך בשל האישורים המוקדמים של אנגלמן ומנדלבליט לא הורה בית המשפט על השבה מיידית של הכסף.
בג"ץ קבע כי המבקר ימשיך לפקח על החזרת ההלוואה באמצעות הצהרות ההון של נתניהו.
פעילות המבקר השוטפת הניבה דו"חות ביקורת שהצביעו על שורה של ליקויים במערכת הביטחון:
ההיערכות להגנת העורף מפני איום טילים ורקטות (מיגון פיזי, התרעה ופינוי אוכלוסייה)
היעדר פיקוח על מימון טרור מצד הרשות להלבנת הון ומימון טרור
ההיערכות הלאומית להגנה מפני איום הרחפנים
תצפיות על בסיסי צה"ל וגניבות והברחות אמל"ח (מתוך הדוח על המשילות בנגב)
תביעות אזרחיות כלפי מחבלים (בתוך דו"ח על מבצע שומר החומות)
בשבוע הראשון למלחמת חרבות ברזל סייר אנגלמן בדרום ישראל, וציין שבדיקת פתע שערך בגבול הצפון העלתה "ליקויים משמעותיים ועל הדרג המדיני וצה"ל לתקנם באופן מיידי".
בהמשך חודש אוקטובר 2023, לאחר סיורים נוספים ושיחות עם אזרחים מפונים, קבע אנגלמן כי "הממשלה נכשלת בטיפול בעורף".
ב־13 בנובמבר 2023 הגיש אנגלמן למשרד ראש הממשלה ולפורום מנכ"לי משרדי הממשלה מסמך ובו ריכוז הליקויים שמצא עד כה, וציין כי "אין הצדקה להתעוררות המאוחרת של ממשלת ישראל בטיפול בעורף – המכנה המשותף של הליקויים הוא העדר היערכות לשעת חירום".
ב-7 בינואר 2024 הודיע אנגלמן על תחילת ביקורת מקיפה בכ-60 נושאים הנוגעים לכשלי שבעה באוקטובר.
הרמטכ"ל הרצי הלוי וראש השב"כ רונן בר סירבו לשתף פעולה, בטענה שביקורת בזמן מלחמה תפגע במאמץ הלחימה.
הביקורת בצה"ל ובשב"כ הושהתה כ-15 חודשים.
במקביל, ביוני 2024 הגישו הסנגוריה הצבאית והתנועה לאיכות השלטון עתירה לבג"ץ בטענה שהביקורת תזהם את עבודתה של ועדת חקירה ממשלתית עתידית שתחקור את המחדלים, וכי היא פוגעת בזכויות המבוקרים.
בדצמבר 2024 הוציא בג"ץ צו ביניים המקפיא חלקים מעבודת המבקר והורה לו להסביר מדוע לא יימנע מביקורת בנושאים הנוגעים למדיניות ולאסטרטגיה.
ביוני 2025 הגיש אנגלמן בקשה לוועדת הכספים של הכנסת לאשר לו מענק הסתגלות בגובה כחצי מיליון ש"ח לקראת סיום כהונתו שנה לאחר מכן, ביולי 2026. משרת מבקר המדינה אינה כלולה בחוק ברשימת התפקידים הזכאים באופן אוטומטי למענק הסתגלות, ולכן נדרש אישור פרטני של הוועדה.
מבקרי המדינה הקודמים לא הגישו בקשה דומה מכיוון שהגיעו לגיל פרישה (או מעבר לו) בסיום כהונתם, בעוד שאנגלמן צפוי לסיים את תפקידו בגיל 60. ועדת הכספים אישרה לאנגלמן מענק הסתגלות של 385 אלף ש"ח.
ההחלטה התקבלה ברוב קולות בקואליציה למרות התנגדות באופוזיציה, שביקרה את העיתוי על רקע חקירת המלחמה.
אנגלמן נשוי לאסתר אביגיל (בתו של משה מנדלבאום, לשעבר נגיד בנק ישראל), עובדת סוציאלית ולשעבר מנהלת מחלקת הרווחה במועצה האזורית גזר, ואב לשישה ילדים.
מתגורר ביישוב נוף איילון ומנהל אורח חיים דתי.
בנו חגי, לוחם שריון במילואים, נפצע קשה במהלך פעילות מבצעית ברצועת עזה במסגרת מלחמת חרבות ברזל.
אחיו הוא ד"ר שוע אנגלמן, מומחה ללקויות למידה.
אנגלמן עוסק בספורט, בעיקר בריצה, ונכון לשנת 2023 השתתף בשבעה מרתונים.
"מתפללים ליד הכותל המערבי" הוא ציור שיצר שמואל בן-דוד.
העבודה "מתפללים ליד הכותל המערבי", מציגה קבוצת מתפללים ליד הכותל המערבי.
בן דוד יוצר מרחב תלת־ממדי בעזרת המרצפות ואבני הכותל, המתוארות בפרספקטיבה.
תיאור זה עשוי לרמוז על שימוש בתצלום, כבסיס לתכנון הקומפוזיציה.
היא נעשתה בשילוב של טכניקת אפליקציה (Appliqué) עם רקמה.
שימוש בבדים לשם יצירת תמונה הייתה טכניקה פופולרית ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", ובן-דוד הרבה לעשות בה שימוש ביצירותיו.
במרכז חלקו התחתון של הציור רקומה הכתובת "שִׂימָה דִמְעָתִי בְנֹאדֶךָ" (תהילים נ"ו, ט').
סביב העבודה מסגרת ובה רקמה עיטורית בדגם של ציפורים דמויות טווס, שדמעה נוטפת מעייניהן אל גביעים.
שימוש במוטיב זה מדגיש את הציור כביטוי של אבל על חורבן בית המקדש ושל גלות.
אפליקציה נוספת של בן דוד, בנושא דומה, הוצג בשנת 1982 בתערוכה "בצלאל של שץ" שהתקיימה במוזיאון ישראל.
מתנה לחג המולד היא מתנה הניתנת בחגיגות חג המולד.
מתנות לחג המולד ניתנות לעיתים קרובות ביום חג המולד עצמו (ב-25 בדצמבר), אך לעיתים ניתן גם ביום האחרון של עונת חג המולד (תאריך שיוצא ב-5 בינואר).
הנוהג של מתנת מתנה במהלך חג המולד, על פי המסורת הנוצרית, מסמל את הצגת המתנות על ידי שלושת האמגושים בפני ישו התינוק.
ככל שהנצרות הפכה נפוצה יותר ויותר בארצות האימפריה הרומית, התרחב והתקבע המנהג של מתנת לקראת השנה החדשה.
עם השנים המנהג הפך ליותר ויותר נפוץ והחל להפוך לאחד מסמלי החג, המנהג התפשט לארצות הברית רק במאה ה-19.
עד לא מזמן מתנת חג המולד, חרף שמה הייתה ניתנת בעיקר ביום ניקולאס הקדוש או לעיתים גם בערב קבלת השנה החדשה, אך עם חלוף הזמן הלכה וגברה התופעה להעניק מתנות בערב חג המולד (ככל הנראה התופעה קיבלה תאוצה לאור השפעות תרבותיות מיצירות כמו "מזמור חג המולד").
בתחילת שנות האלפיים הוערך כי הקונים בארצות הברית לבדה מוציאים מעל כ-4 מיליארד דולר בכל יום בעונת הקניות לחג המולד, ואמריקני ממוצע מוציא מעל כ-1,000 דולר על מתנות לחג המולד.
מַתנע (סטרטר) הוא מכשיר המשמש לסיבוב מנוע בעירה פנימית כדי להתחיל את פעולת המנוע.
מתנעים יכולים להיות חשמליים, פנאומטיים או הידראוליים.
המתנע יכול להיות גם מנוע בעירה פנימית נוסף, במקרה של מנועים גדולים מאוד, מנועי דיזל חקלאיים או דחפורים.
מנועי בעירה פנימית הם מערכות משוב, אשר לאחר שהתחילו, מסתמכות על האינרציה מכל מחזור כדי להתחיל את המחזור הבא.
במנוע ארבע פעימות, הפעימה השלישית משתמשת באנרגיה מהדלק, ומניעה את הפעימה הרביעית (פליטה) וגם את שתי הפעימות הראשונות (יניקה, דחיסה) של המחזור הבא, כמו כן מפעיל את העומס החיצוני של המנוע.
בזמן הנעת הרכב אין כוח אינרציה עליו אפשר להסתמך כדי להתחיל את 2 הפעימות הראשונות במחזור הראשון.
המתנע משמש למטרה זו והוא אינו נדרש ברגע שהמנוע מתחיל לפעול ולולאת המשוב שלו מתחילה להזין את עצמה.
לפני הופעת מנוע המתנע, המנועים הופעלו בשיטות שונות כולל קפיץ ספירלי שטוח, גלילי אבק שריפה וטכניקות המונעות על ידי אדם כגון ידית ארכובה נשלפת אשר התחברה לחזית גל הארכובה, סיבוב מדחף או משיכת כבל שהיה כרוך סביב גלגלת פתוחה מצד אחד.
שיטת הארכובה הידנית הייתה מקובלת להתנעת מנועים, אך היא הייתה לא נוחה, קשה ומסוכנת.
ההתנהגות של מנוע במהלך ההתנעה אינה תמיד צפויה.