tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשהם מצאו את היורט של אביה, טמוג'ין שמח לגלות שבורטה עדיין חיכתה לו.
לאחר מכן, טמוג'ין ובלגוטאי חזרו לביתם יחד עם בורטה, וטמוג'ין נישא אז לבורטה ב־1178, בעודו בן 16.
מיד לאחר נישואיו לבורטה, טמוג'ין הפנה את מבטו ליצירת ברית וקשרים טובים עם שבט סמוך נוסף, הקרייטים.
טמוג'ין הציג את עצמו בפני מנהיג הקרייטים, טוגרול חאן, שידוע גם בתוארו אונג חאן.
טמוג'ין הזכיר לטוגרול כי הוא היה "אנדה" (אח בדם) של אביו המנוח של טמוג'ין, יסוגיי, ולכן טמוג'ין ראה בו כאב.
טוגרול חאן אישר את הלגיטימיות של טענתו של טמוג'ין וקיבל אותו כבן חסות.
להבטחה של טוגרול היו השפעות חיוביות ומיידיות לטמוג'ין.
עובדים רבים שסטו לשבט של טוגרול לאחר מותו של יסוגיי החלו לחזור לשבט של טמוג'ין בכמויות.
חטיפת בורטה ופשיטה על המרקידים (1178)
זמן קצר לאחר שטמוג'ין חזר מפגישתו עם טוגרול חאן, בעלות השחר, טוקטואה בקי, ראש שבט המרקידים (The Merkits), יחד עם 300 לוחמים מרקידים, פשט על המחנה של משפחת בורג'יגין.
טמוג'ין, חבריו ומשפחתו הצליחו לברוח על סוסים, אך לא נשאר סוס בשביל בורטה לברוח עליו.
היא נלקחה כשבוייה על ידי המרקידים וניתנה לאחד מהלוחמים שלהם לאישה כשלל מלחמה.
אותה פשיטה של המרקידים הייתה נקמה על החטיפה של הואלון (על ידי יסוגיי) שנים רבות לפני כן.
טמוג'ין התעצב מאוד על החטיפה של בורטה, ואמר כי מיטתו "נעשתה ריקה".
לאחר שטמוג'ין וידא כי המרקידים באמת חזרו לביתם והתרחקו, ולא מחכים למשפחה במארב, טמוג'ין, יחד עם קאסאר ובלגוטאי (אחיו למחצה), הלכו לטוגרול חאן, שהיה הח'אן של שבט הקרייטים, לבקש את עזרתו בלהחזיר את בורטה.
טוגרול חאן הסכים ואמר כי יעמוד לצד טמוג'ין, זאת בגלל שהיה אח בדם (אנדה) של יסוגיי, אביו של טמוג'ין.
טוגרול חאן הביא כ־20,000 לוחמים משבטו לפשיטה המתוכננת על שבט המרקידים.
בנוסף, טוגרול חאן הציע לטמוג'ין לחפש תמיכה נוספת בכך שיקרא לג'אמוקה, אח בדם מושבע של טמוג'ין וחבר ילדות שלו שהיה הח'אן של שבט הג'דאראן (the Jadaran).
ג'אמוקה הסכים, ללא היסוס, לעזור לטמוג'ין להילחם במרקידים.
ג'אמוקה, טמוג'ין וטוגרול חאן איחדו כוחות כנגד המרקידים ובנו את מה שנחשב לאידיאל של צבא טוב ברחבי הסטפה.
טוגרול חאן הוביל את האגף הימני בעוד ג'אמוקה הוביל את האגף השמאלי.
הצבאות של טוגרול חאן וג'אמוקה התאספו יחד עם הכוח הקטן של טמוג'ין במקור של נהר האונון בהר בורחאן חלדון (ההר הוא מקורם של מספר נהרות, ביניהם אונון).
משם הם יחצו את ההרים וירדו דרומה לעבר הטריטורייה של המרקידים לאורך נהר סלנגה, לכיוון ימת באיקל.
זו הייתה הפשיטה הראשונה בה השתתף טמוג'ין בחייו.
מספר מרקידים במהלך ציד לילי הבחינו בצבא התוקף ומיהרו למחנה כדי להזהיר את אנשיהם, אך הם הגיעו רק קצת לפני הכוח הפולש.
המרקידים החלו לברוח דרומה, ופאניקה השתלטה על המחנות שלהם.
בעוד הפולשים בזזו את היורטים של המרקידים, נאמר כי טמוג'ין עבר בין המחנות בעודו צועק את שמה של בורטה שוב ושוב.
אך בורטה, שניתנה כאישה ללוחם מרקידי מבוגר יותר, הועמסה על עגלה ונשלחה הרחק מהקרב.
ספר "ההיסטוריה הסודית" מתאר בפירוט איך בפתאומיות, עם כל המהומה והבלבול סביבה, בורטה שמעה קול שצעק את שמה וזיהתה שזה היה טמוג'ין.
היא זינקה מהעגלה ורצה בחשכה לעבר הקול.
טמוג'ין היה נסער כל כך שלא זיהה אותה כשהיא רצה לכיוונו, וכשהיא תפסה את רסני הסוס שלו וחטפה אותם ממנו, הוא כמעט תקף אותה לפני שזיהה שזו היא.
מיד לאחר שזיהה אותה, הם "זרקו את עצמם אחד על השני" בחיבוק רגשי.
לאחר הניצחון המכריע נגד המרקידים והאיחוד המרגש של בורטה עם טמוג'ין, הזוג המאוחד ציפה לחיות ביחד בשמחה, לפחות לזמן מה.
אולם, עם שחרורה של בורטה מהשבי, בעיה גדולה הופיעה.
לאחר שבילתה שמונה חודשים בשבי, בו היא נאנסה, בורטה שוחררה ועמדה ללדת, אך בורטה וטמוג'ין לא ידעו מי האבא הביולוגי של הילד.
הוא היה בנה הראשון של בורטה, היא הולידה אותו בשנת 1179. טמוג'ין קרא לילד בשם "ג'וצ'י" ("Jochi") שפירושו "מבקר" או "אורח".
רבים רואים בכך הוכחה שטמוג'ין לא האמין שג'וצ'י היה בנו האמיתי, אולם ייתכן שהייתה סיבה אחרת לנתינת אותו השם, שלא קשורה לאבהותו המוטלת בספק של ג'וצ'י.
המחלוקת לגבי זהותו של האב האמיתי שלו תלווה את הפוליטיקה המונגולית בעשורים הבאים, כשאחיו, צ'אגאטאי חאן, ישתמש בה נגדו כחלק ממחלוקת ביניהם על היורש הראוי לאביהם.
לאחר החילוץ הדרמטי של בורטה, טמוג'ין החליט לצרף את המחנה הקטן עליו שלט למחנה הגדול יותר של חבר הילדות שלו, ג'אמוקה.
טמוג'ין הוביל את קבוצתו הקטנה למאהל של ג'אמוקה באזור הפורה והרחב שממוקם בין נהר האונון לנהר החרלן ().
בפעם השלישית בחייהם, טמוג'ין וג'אמוקה נשבעו בשבועות אחווה אחד לשני.
הפעם הם נשבעו בחברותם כשני אנשים בוגרים בטקס ציבורי, עם הנתינים שלהם משמשים כעדים.
השלב המוקדם בחייו הצבאיים של טמוג'ין בין השנים 1191-1171 כמעט ואינו ידוע.
על פי מקורות של רשיד א-דין, טמוג'ין לעיתים קרובות נלחם בשבטים שונים כגון הטאיצ'יוד, הטטרים, סלג'וט (Salji'ut) וקדגין (Qadagin), והתוצאות של אותם קמפיינים היו מעורבבות ושונות.
משנת 1196 והלאה, הכרונולוגיה ברורה יותר.
בשנת 1191, התרחשה פשיטה של טמוג'ין, ג'אמוקה, טוגרול חאן וג'אקה גמבו (אחיו של טוגרול חאן) על המרקידים.
זה לא ידוע אם היא הייתה אותה הפשיטה שבה חולצה בורטה או שמא פשיטה אחרת על המרקידים, ושתי הפשיטות התערבבו במקורות.
ג'אמוקה תכנן את מהלך הפשיטה וקבע מתי והיכן כוחות הקואליציה צריכים להתאסף.
ג'אמוקה הגיע בזמן, אולם טמוג'ין וטוגרול חאן איחרו בשלושה ימים למקום המפגש, מה שהכעיס מאוד את ג'אמוקה.
סך הכל, הם החזיקו בכ-40,000 לוחמים.
מספר דייגים הבחינו בכוחות הפולשים ומיהרו להזהיר את טוקטואה בקי, ראש שבט המרקידים, אך המרקידים לא הספיקו להתכונן כראוי ללחימה והתפזרו כשאחריהם רודפים הכוחות הפולשים.
בכך שהעביר את קבוצתו הקטנה הרחק מהגנתם של ההרים לסטפה עם ג'אמוקה, טמוג'ין החליף את חייו של צייד לחיים של רועה.
אף כי טמוג'ין אהב לצוד במהלך חייו, תחת ג'אמוקה, משפחתו לעולם לא תצטרך להסתמך על צַיִד בלבד למחייתה, ונהנתה מרמת חיים גבוהה יותר עם אספקה עקבית של בשר ומוצרי חלב כחלק מהקבוצה של ג'אמוקה.
לטמוג'ין היה הרבה מה ללמוד על אורח החיים של הרועים מאנשיו של ג'אמוקה.
הוא למד על הניהול של פרות, יאקים, סוסים, עיזים, כבשים וגמלים.
מערכת היחסים של טמוג'ין וג'אמוקה כאחים בדם העניקה לטמוג'ין מעמד מיוחד כחלק מההיררכיה הגבוהה יותר, כך שהוא לא הצטרף לקבוצה של ג'אמוקה כעוד נתין רגיל, ולמשך שנה וחצי, לפי ספר "ההיסטוריה הסודית", נראה שטמוג'ין היה שמח לעקוב אחרי הובלתו של ג'אמוקה וללמוד ממנו.
אך ייתכן שבשביל אותו איש צעיר שהרג את אחיו הגדול רק כדי לא להיכנע לדומיננטיות שלו, אותו סדר, בו הוא מובל ולא מוביל, יהפוך למעצבן באופן בלתי־נמנע.
בעוד חודשים עברו כשטמוג'ין עוקב אחרי הובלתו של ג'אמוקה, ספר "ההיסטוריה הסודית" מרמז כי ג'אמוקה החל להתייחס לטמוג'ין יותר כאח צעיר, מאשר כאנדה (אח בדם).
כפי שכבר הוכח ביחסי המשפחה שלו עם בגטר, טמוג'ין הוא לא האחד שיסכים שיתייחסו אליו כנחות לאורך זמן, ועד מהרה המצב יתברר כבלתי מקובל עליו.
ספר "ההיסטוריה הסודית" מספר כי באמצע חודש מאי של שנת 1181 ג'אמוקה הורה על היפרדות של מחנה חורף מהמחנה הראשי ופנה לעבר שטחי מרעה של קיץ מרוחקים יותר.
ג'אמוקה וטמוג'ין, כרגיל, רכבו ביחד בחזית של שיירה ארוכה של נתינהם והחיות של הקבוצה.
אך באותו היום ג'אמוקה החליט שהוא כבר לא מוכן לשתף את עמדת המנהיגות שלו עם טמוג'ין.
ייתכן שג'אמוקה הבין כי טמוג'ין נהיה פופולרי בקרב חברי הקבוצה, וייתכן שבפשטות החל להימאס לו מנוכחותו.
ג'אמוקה אמר לטמוג'ין שהוא בעצמו ייקח את הסוסים ויחנה קרוב יותר להרים, בעוד שטמוג'ין ייקח את הכבשים והעיזים (הפחות יוקרתיים מהסוסים) ויקים מחנה אחר קרוב יותר לנהר.
לפי "ההיסטוריה הסודית", כשטמוג'ין קיבל את ההוראה, הוא פנה אחורה למשפחתו בחלק האחורי של השיירה, והתייעץ עם אימו הואלון.
נראה שהוא היה מבולבל ולא ידע איך להגיב.
בורטה, שבמקרה שמעה את טמוג'ין מסביר להואלון את הסיטואציה, הפריעה והתעקשה בכעס שטמוג'ין ייפרד מג'אמוקה ושהם, וכל מי שיירצה לעקוב אחריהם, יצאו לדרך בכוחות עצמם.
מאוחר יותר באותו יום, כשג'אמוקה עצר להקים את המחנה ותכנן לנוח במשך הלילה, טמוג'ין וקבוצתו הקטנה ברחו בחשאיות והמשיכו להתקדם הרחק במהלך הלילה כדי להיות רחוקים כמה שיותר מג'אמוקה למקרה שיחליט לרדוף אחריהם.
בין אם לפי תוכנית או בחירה ספונטנית, רבים מאנשיו של ג'אמוקה ברחו עם טמוג'ין, ולקחו את החיות שלהם איתם.
למרות אותה התפלגות בקבוצתו, ג'אמוקה לא רדף אחריהם.
הסדק בחברות של ג'אמוקה וטמוג'ין באותו לילה בקיץ של 1181 התפתח לתוך שני עשורים של לחימה כשטמוג'ין וג'אמוקה שניהם עלו במעמדם כלוחמים מונגולים מובילים ובסופו של דבר יהפכו לאויבים המרים ביותר.
אחרי היפרדותו מג'אמוקה, בגיל 19, נראה שטמוג'ין היה נחוש להפוך למנהיג משל עצמו, למשוך חסידים לעצמו, לבנות בסיס של כוח, ובסופו של דבר כיוון להפוך לח'אן, המנהיג והמאחד של השבטים המונגולים המפורדים.
שני היריבים יבלו את השנים הבאות כשהם גונבים חיות ונשים אחד מהשני, פושטים והורגים את החסידים אחד של השני, ונאבקים לראות מי בסופו של דבר ימשול על המונגולים.
בשנת 1193, ועל פי מקורות אחרים 1187, התרחש קרב בין כוחותיו של טמוג'ין לבין כוחותיו של ג'אמוקה.
הקרב ידוע כקרב דאלאן בלג'וט (Battle of Dalan-Baljut).
בשנת 1190, ג'אמוקה השתמש בהרג של אחד מקרובי משפחתו על ידי אחד מחסידיו של טמוג'ין במהלך ניסיון של גניבת סוסים כתירוץ לזמן את נתיניו לקרב נגד טמוג'ין.
שני הצדדים גייסו צבאות, ג'אמוקה גייס צבא של 30,000 חיילים בשנת 1190 וטמוג'ין גם כן גייס צבא של 30,000 חיילים, לערך.
באותו קרב, ג'אמוקה יצא כשידו על העליונה וחסידיו של טמוג'ין נסוגו.
אולם זה לא ידוע כיצד הקרב התפתח.
לאחר שניצח, ג'אמוקה ביצע אחד ממעשי הנקמה האכזריים ביותר שאי פעם תועדו בסטפה.
לפי ספר ההיסטוריה הסודית, ג'אמוקה הרתיח 70 גברים צעירים שנפלו בשבי בקדרות בעודם בחיים.
האכזריות שגילה ג'אמוקה כלפי שבויים גרמה לנטישתם של 10,000 מחסידיו לצד של טמוג'ין לאחר הקרב.
הקרב נחשב לנקודה מכרעת בעלייתו של טמוג'ין, שהפסיד את הקרב, אך הרוויח תמיכה ציבורית רבה בקרב המונגולים, שחששו יותר ויותר מאכזריותו של ג'אמוקה.
עם פחות מ־20,000 איש לצידו, ג'אמוקה לא יכל היה יותר לאתגר את טמוג'ין בסביבה של נהר החרלן, ונסג מזרחה יותר.
בקיץ של שנת 1189, שמונה שנים אחרי שנפרד מג'אמוקה, טמוג'ין בן ה־27 החליט לנסות להשיג את תואר הח'אן, בתקווה שברגע שיתבע את התואר, הוא ימשוך יותר מאנשיו של ג'אמוקה לצידו ויהפוך את התביעה לנבואה המגשימה את עצמה.
אם לא, התביעה אולי תעורר לפחות מאבק סופי בין טמוג'ין וג'אמוקה ותוביל לפתרון מוחלט יותר לטענות היריבות.
טמוג'ין זימן את חסידיו ליד ה־Blue Lake במונגוליה, שם הם ניהלו את האספה המסורתית שנקראת קורילטאי.
משפחות, שושלות ושבטים הצביעו לטובת טמוג'ין בכך שנכחו בלבד.
נוכחותם שימשה כאישור רשמי להיותו של טמוג'ין ח'אן.
כעת טמוג'ין היה הח'אן של קונפדרציית החמאג מונגול, אותה קונפדרציה שאחד משבטיה נטש אותו ואת משפחתו לפני 16 שנים.
מספר גדול מהשושלות של הסטפה, אולי אפילו רוב, עדיין תמכו בג'אמוקה.
השבט של טמוג'ין שכעת הורכב ממשפחתו, חבורה נאמנה של חברים ועוד מספר משפחות מפוזרות, היה קטן ביחס לשבטים אחרים בסטפה וטמוג'ין עדיין היה וסאל לטוגרול חאן (אונג חאן), שהיה הח'אן של שבט הקרייטים.
על מנת להראות שהתפקיד החדש שלו (כח'אן) לא יהווה אתגר לטוגרול, טמוג'ין שלח שליח למנהיג הקרייטי כדי להצהיר מחדש על נאמנותו לאונג חאן ולבקש את ברכתו.
השליח של טמוג'ין הסביר בקפידה שכל מה שחיפש טמוג'ין היה לאחד את כל השבטים המונגולים המפוזרים תחת מנהיגותו של אונג חאן ושבט הקרייטים שלו.
אונג חאן הסכים ונראה שהיה מודאג רק מעט מהרעיון של איחוד המונגולים כל עוד הם נשארו נאמנים אליו.
בכך שעודד את השאיפות של שני היריבים, טמוג'ין וג'אמוקה, אונג חאן הפנה אותם אחד נגד השני במטרה לשמור על שניהם חלשים ותחת שליטתו כח'אן של הקרייטים.
משנת 1187, השנה בה טמוג'ין הפסיד את קרב דאלאן בלג'וט, ועד שנת 1196, השנה בה טמוג'ין פשט על הטטרים בעזרתו של טוגרול, מיקומו של טמוג'ין ומעשיו אינם ידועים.
ספר "ההיסטוריה הסודית" ושאר מקורות לא דיווחו על מה שעשה טמוג'ין, לפחות לא באופן ברור, בשנים 1187–1196. זה הוביל למספר תאוריות: תאוריה אחת אומרת כי טמוג'ין, בפשטות, ביזבז את אותן שנים בלבנות את כוחו מחדש לאחר ההפסד לג'אמוקה.
לא היו אירועים משמעותיים באותן שנים, ובשנת 1196 כבר רואים שעמד בראש צבא נגד הטטרים, מה שמוכיח שהוא עשה משהו באותן שנים.
תאוריה אחרת טוענת כי ספר ההיסטוריה הסודית אינו מדייק בנוגע לתאריכים וכרונולוגיה, ואומרת שהתאריכים האמיתיים קרובים יותר אחד לשני, ככה שלמעשה לא באמת היה פער בין השנים.
תאוריה נוספת אומרת כי טמוג'ין, לאחר ההפסד בדאלאן בלג'וט, ברח לשושלת ג'ין בשביל הגנה.
הוא ביזבז שנים בניסיון להשיג כמה שיותר תמיכה בשושלת ג'ין.
אחת העובדות התומכות בתאוריה הזו היא הדחתו של טוגרול חאן, שהיה בן הברית החזק ביותר של טמוג'ין, על ידי אחיו מהשליטה בשבט הקרייטים, בערך באותו זמן בו טמוג'ין הפסיד בדאלאן בלז'וט.
קמפיין נגד הטטרים, ג'ורקינים וניימאנים (1195–1199)
בשנת 1195, כשטמוג'ין היה בן 33, הזדמנות לא צפויה הגיעה לפשיטה ובזיזה גדולה שתגדיל מאוד את יוקרתו הצבאית וכוחו הכלכלי בקרב המונגולים.
שליטי שושלת ג'ין הג'ורצ'נית לעיתים קרובות התערבו בפוליטיקה של שבטי הסטפה על מנת לשמור על השבטים במלחמה אחד עם השני כדי שאף אחד מהם לא יתחזק יותר מדי ויערער על כוחה של שושלת ג'ין עצמה.
באותה שנה, 1195, שושלת ג'ין חברה לשבט הטטרים במטרה לתקוף את שבט ה (Khongirad).
המבצע שלהם צלח אך המנהיג הטטרי התכווח עם הג'ורצ'נים לגבי חלוקת השלל, מה שפגע ביחסים ביניהם.
לאחר מכן הג'ורצ'נים המשיכו במרדף אחרי הטטרים.
נוסף על כך, למרות שהיו בעלי ברית מסורתיים של הטטרים, הג'ורצ'נים חששו כי הטטרים מתחזקים יותר מדי והם הסיתו את אונג חאן (טוגרול) לגייס צבא ולתקוף אותם.
טוגרול חאן גייס את עזרתו של טמוג'ין בברית שאורגנה במהירות עם הג'ורצ'נים כך שהם יתקפו ביחד ויבזזו את השבט הטטרי העשיר הרבה יותר.
החונגיראד נותרו עוינים מאז התקיפה של הג'ורצ'נים והטטרים נגדיהם, וב-4 בפברואר 1196, הם חדרו עמוק לתוך שטחה של שושלת ג'ין והביסו פלוגה ג'ורצ'נית.
בינתיים, הטטרים שנסוגו מכוחות ג'ורצ'נים נוטרלו על ידי טמוג'ין וטוגרול, בן בריתו, בהצלחה ובקלות.
הטטרים הנצורים (בין כוחות ג'ורצ'נים לכוחותיהם של טמוג'ין וטוגרול) בחרו להילחם מאחורי מחסומים מאולתרים מהשטח במקום בשדה הפתוח, כנראה כי היו חלשים בהרבה מהכוחות המשולבים של הג'ורצ'נים, טמוג'ין וטוגרול.
הקרב שנבע הסתיים בתבוסה מוחצת של הטטרים.
אדם ח'יתאני אחד בשם ילו אהאי (Yelü Ahai) שהיה אחד מעובדיה של שושלת ג'ין, התרשם כל כך מביצועיו של טמוג'ין שהוא ואחיו ערקו לכוחותיו של טמוג'ין בשנת 1203.
בזמן שטמוג'ין ואונג חאן מילאו את חלקם בקמפיין של שושלת ג'ין נגד הטטרים, צבא ניימאני חדר לטריטוריה הקרייטית של אונג חאן.
ייתכן שזה היה עוד לפני שאונג חאן חזר מהקמפיין.
בנוסף, שורה ניימאנית תקפה ובזזה את המחנה של טמוג'ין בזמן שהיה בקמפיין נגד הטטרים, וגרמה לקצת נזק.
הודות לקרבה שלהם לשושלת ג'ין ולסחורות הסיניות המיוצרות באיכות גבוהה יותר הטטרים החזיקו בסחורות יותר מכל שבט אחר בסטפה, וטמוג'ין התרשם באופן יוצא מן הכלל מהשלל המפואר שלחימה יכולה להניב.
לאחר הניצחון על הטטרים, טמוג'ין וטוגרול נפגשו מאוחר יותר עם פקידים של שושלת ג'ין ששמחו מאוד על תבוסת הטטרים, והעניקו להם תארים.
ייתכן שזה היה באותו זמן שטוגרול קיבל את התואר "אונג חאן" שפירושו "מלך-ח'אן".
מאוחר יותר באותה שנה, 1196, אונג חאן הודח מהשלטון על שבט הקרייטים על ידי אחיו, ארקה קארה (Erke Qara) שנתמך על ידי הח'אן של שבט הניימאנים שהביא לו צבא ניימאני כדי להדיח את אונג חאן.
מבלי לחפש אפילו את עזרתו של טמוג'ין, אונג חאן ברח לקארה חיטאי (שושלת ליאו המערבית).
על פי ספר ההיסטוריה הסודית של המונגולים, הוא נשאר שם למשך שנה, ואחרי שעזב הצטרף לטמוג'ין.
בסביבות שנת 1197, אונג חאן חזר וייסד את עצמו מחדש כראש שבט הקרייטים בעזרתו של טמוג'ין.
בסביבות שנת 1198, הקרייטים חזרו להיות תחת שלטונו של אונג חאן באופן מלא, והוא החל את כהונתו השנייה כח'אן של הקרייטים.
לטמוג'ין עדיין היה מאבק מלפניו נגד ג'אמוקה על שליטה במונגולים.
העושר שנגנב מהטטרים משך יותר חסידים וכעת הוא התחיל להגדיל את כוחו על השושלות המונגוליות הסובבות ולהתרחב לתוך הטריטוריות שלהן.
הוא לא יכל להתרחב לתוך השטח של השבטים הגדולים אבל הוא כן יכל לדחוק את השבטים הקטנים יותר.
אחד מאותם שבטים היה הג'ורקינים (Jurkins), הם בגדו בו כשלא הגיעו והשתתפו בפשיטה על הטטרים כפי שהבטיחו.
כשטמוג'ין היה מוכן לצאת לקמפיין נגד הטטרים, הוא חיכה להם למשך שישה ימים אך הם לא הגיעו.
וכמו בקורילטאי, שבו ההגעה לאותו קורילטאי מצביעה על תמיכה, אי ההגעה לפשיטות מאורגנות סימנה חוסר אמון במנהיג הפשיטה – במקרה הזה טמוג'ין.
היחסים בין הג'ורקינים וחסידיו של טמוג'ין היו מתוחים לפני.
לא רק שהם נכשלו להצטרף לכוח של טמוג'ין בפשיטה על הטטרים, הג'ורקינים ניצלו את היעדרותו של טמוג'ין בכך שפשטו על מחנה הבסיס שלו, הרגו 10 מחסידיו וגנבו בגדים ושאר רכוש מהמחנה.
לכן, כשטמוג'ין רצה להרחיב את שטח שלטונו עקב הניצחון על הטטרים הוא התחיל עם הג'ורקינים.
הוא פתח בקמפיין שלו נגדיהם ב-1197, וכהוכחה לכישוריו המנוסים כלוחם ומפקד הוא בקלות הביס אותם.
בהיסטוריית המלחמה הארוכה של הסטפה, שבט שהובס נבזז, חבריו נלקחו כשבויים והשאר נשארו להחליט לעצמם מה יעשו.
קבוצות מובסות באופן קבוע התארגנו מחדש ופתחו בהתקפת נגד, או שברחו והצטרפו לשבט יריב.
למרות זאת, טמוג'ין ביצע כנגד הג'ורקינים מדיניות חדשה שגילתה את שאיפתו לשנות ביסודיות את המחזור של התקפה והתקפת נגד בסטפה.
טמוג'ין זימן קורילטאי של חסידיו על מנת לבצע משפט ציבורי למנהיגים האריסטוקרטיים של שבט הג'ורקינים בהאשמה שכשלו למלא את הבטחתם להצטרף לטמוג'ין בקמפיין ובמקום פשטו על המחנה שלו בהיעדרותו.
כשמצא אותם אשמים, הוציא אותם להורג כשיעור על הערך של נאמנות לבעלי ברית אך גם כאזהרה ברורה לאצילים בכל השושלות שהם כבר לא יזכו יותר ליחס מיוחד.
לאחר מכן, טמוג'ין כבש את השטחים של שבט הג'ורקינים ופיזר את בני שבטם הנותרים בין המשפחות של השבט שלו.
אמנם כמה משני השבטים ככל הנראה פירשו זאת כאילו הג'ורקינים נלקחו כעבדים.
לפי ספר "ההיסטוריה הסודית", טמוג'ין לקח אותם לשבטו לא כעבדים, אלא כחברי שבט במעמד שווה.
הוא סימן את זה בכך שאימץ ילד יתום משבט הג'ורקינים והציג אותו להואלון שתגדל אותו ביורט שלה, לא כעבד, אלא כבן.
אימו אימצה את הילד הג'ורקיני, כמו שהביא לה לאמץ קודם לכן ילד אחד מכל שבט מובס, הטאיצ'יוד, מרקידים וטטרים.
טמוג'ין הוציא להורג את כל המנהיגים של הג'ורקינים, והמסרים היו ברורים לכל השבטים המקושרים אליהם בסטפה.
לאלה שיעקבו אחריו בנאמנות יהיה תגמול ויחס טוב, לאלה שבחרו לתקוף אותו, הוא לא יראה רחמים.
לאחר שהביס את הג'ורקינים, טמוג'ין העביר את חסידיו דרומה במורד הזרם של נהר החרלן לתוך הטריטוריה שלהם.
טמוג'ין עשה את מחנה הבסיס החדש שלו ליד מפגש הנהרות של נהר הטסנקר (Tsenker River) הקטן עם נהר החרלן.
בסופו של דבר, זה הפך לעיר הבירה שלו עם השם "אוורגה" (), אך באותו זמן היא הייתה רק מחנה מרוחק.
משנת 1197, היא שימשה כבסיס המבצעים של טמוג'ין עד סוף חייו.
לאחר מותו של ח'אן הניימאנים בשנת 1198, הניימאנים פוצלו לשתי קבוצות שכל אחת נשלטה על ידי אחד משני בניו של הח'אן הקודם, טאיאנג חאן (Tayang khan) ובוירוק חאן (Buyruq khan).
בשנת 1199, טמוג'ין ואונג חאן פתחו בקמפיין לתקוף את בוירוק חאן.
ג'אמוקה, יריבו של טמוג'ין, פעל יחד עם צבאו של אונג חאן.
תחילה, הם הפתיעו את בוירוק חאן ממערב להרי האלטאי ובזזו את אנשיו.
בוירוק חאן, שהיה כנראה רחוק יותר צפונה, שלח גשש עם קבוצה של 100 אנשים במטרה לגשש אחר הצבאות התוקפים.
אולם הגשש נכשל ונלקח כשבוי.
בוירוק חאן, שלא היה ביכולתו לאתגר את הצבאות התוקפים, ברח הרחק צפונה לאזור הקירגיזים.
לאחר הפשיטה המוצלחת, טמוג'ין, אונג חאן וג'אמוקה נסוגו חזרה לטריטוריה שלהם.
ייתכן שהם נסוגו מתוך חשש ששתי קבוצות הניימאנים יחברו אחת עם השנייה נגדם ויפתחו במתקפת נגד.
עימות עם הטאיצ'יוד וחיסול הטטרים (1201–1202)
בסביבות שנת 1201, ג'אמוקה, יריבו הגדול של טמוג'ין, פתח בקמפיין נגד טמוג'ין.
לצידו של ג'אמוקה באותו זמן עמדו השבטים האריסטוקרטיים והחשובים ביותר, וביניהם שבט הטאיצ'יוד, שמשפחתו של טמוג'ין בעבר הייתה כפופה אליו ושהעביד את טמוג'ין כשהיה ילד.
בן הברית של טמוג'ין, אונג חאן, נחלץ לעזרתו וארגן את הלוחמים שלו ובסופו של דבר הנהיג בעצמו את הקמפיין נגד ג'אמוקה.
כשג'אמוקה הציב את חייליו נגד הקרייטים, טמוג'ין ואונג חיו היו ביתרון מספרי.
לטמוג'ין היה יתרון נוסף, והוא צוות השמאנים הנכבד שהיה לצידו.
השמאנים חיזקו את מעמדו נגד החיילים של ג'אמוקה, במיוחד אחרי שסערה פרצה עם רעמים חזקים וברקים ששני הצדדים קישרו לכוחם של השמאנים.
רבים מחסידיו של ג'אמוקה ברחו בבהלה, מה שאילץ את ג'אמוקה לסגת.
לוחמיו של אונג חאן רדפו אחרי ג'אמוקה ועיקר הצבא שלו, ואונג חאן הורה לטמוג'ין לרדוף אחרי הטאיצ'יוד שנסוגו חזרה לנהר האונון – אזור בו טמוג'ין גדל ומכיר היטב.
כשטמוג'ין נפגש עם הטאיצ'יוד, התברר לו שקשה יהיה להביס אותם יותר משציפה.
הצבא של טמוג'ין והטאיצ'יוד נלחמו במשך כל היום בלי שאף אחד מהצדדים הרוויח יתרון משמעותי.
לפי ההיסטוריה הסודית, מאוחר ביום, חץ חדר לצווארו של טמוג'ין והוא איבד את הכרתו.
כשירדה החשכה, שני הצדדים הניחו את נשקם וחנו אחד ליד השני באותו שדה קרב שנלחמו בו מעט לפני כן.
אף כי זה נראה מעט מוזר, בכך שהם נשארו קרובים אחד לשני בלילה הם יכלו להשגיח על היריב ולמנוע מתקפת פתע.
הטאיצ'יוד לא ידעו על פציעתו של טמוג'ין, ובמהלך הלילה הם החלו להתגנב מחוץ לשדה הקרב.
עד הבוקר, רובם נסוגו וטמוג'ין שלח את לוחמיו למרדף אחריהם.
כפי שעשה עם הג'ורקינים, טמוג'ין הוציא להורג את רוב מנהיגי הטאיצ'יוד אך קיבל את שאר השבט כחסידים שלו.
בשנת 1202, שנה לאחר שטמוג'ין הביס את הטאיצ'יוד, טמוג'ין נשלח על ידי אונג חאן לקמפיין נוסף לבזוז את הטטרים במזרח בעוד שהוא, טוגרול המזדקן, יצא לקמפיין נגד המרקידים, קרוב יותר לבית.
למרות הפשיטה המוצלחת של טמוג'ין וטוגרול על הטטרים בשנת 1196, השבט הטטרי עדיין נשאר כוח צבאי ופוליטי עוצמתי בסטפה.
בקמפיין הזה נגד הטטרים, טמוג'ין כונן סדרה נוספת של שינויים קיצוניים לחוקים ששלטו זמן רב בחיי הסטפה.
אותם שינויים יצערו חלק מחסידיו, אלה מהשושלות האריסטוקרטיות, אך גם יעמיקו את הנאמנות כלפיו מצד רבים אחרים, אלה מהשושלות הנחותות יותר, שחייהם התעשרו על ידי הרפורמות שלו וחלוקת השלל.
מניסיון אישי של פשיטה אחר פשיטה, טמוג'ין הבין כי החיפזון לבזוז את היורטים של השבט המובס שימש כמכשול לניצחון מוחלט יותר.
במקום לרדוף אחר הלוחמים של השבט הנבזז, התוקפים בדרך כלל איפשרו להם לברוח והתמקדו בלבזוז מיד את המחנה, מה שאיפשר להרבה לוחמים מובסים להתארגן מחדש ולתקוף חזרה.
לכן, באותה פשיטה, הקמפיין השני שלו נגד הטטרים, טמוג'ין הורה ללוחמיו לא לבצע שום בזיזה עד שהניצחון יהיה מוחלט נגד הכוחות הטטרים.
הקמפיין נודע כקרב דאלאן נמורג'ס (Battle of Dalan-Nemurges) ובו טמוג'ין הביס את הכוחות הטטרים.
אחרי שפשט על הטטרים, כמה מחסידיו של טמוג'ין התעלמו מהוראותיו נגד בזיזה אישית, והוא הפגין כמה רציני היה לגבי אותה רפורמה בכך שדרש עונש קשוח, אך מתאים.
הוא לקח מאותם אנשים את כל רכושם ושלל מהם את הסחורה שנבזזה בקמפיין.
בכך ששלט בחלוקה של כול הסחורות שנבזזו, טמוג'ין שוב הפר את הזכויות המסורתיות של השושלות האריסטוקרטיות שחיו תחתיו לחלק את השלל בין נתיניהם.
הטבע הקיצוני של הרפורמות שלו הכעיס הרבה מהם וכ־10,000, לערך, נטשו אותו לטובת הכוחות של ג'אמוקה.
למרות אי שביעות הרצון הקטנה בין המונגולים (השבט של טמוג'ין), השיטה החדשה של טמוג'ין הוכחה מיידית כיעילה.
בכך שדחה את הבזיזות לסוף הקמפיין, הצבא של טמוג'ין צבר יותר שלל וחיות מאי־פעם.
אולם אותה שיטת עושר חדשה הביאה גם בעיה חדשה – לא רק שהמונגולים הביסו את הטטרים, הם לקחו בשבי כמעט את כל צבאם ואת כל האזרחים.
לפי מסורת הסטפה, כל מי שהיה מחוץ לקרבה המשפחתית היה אויב ותמיד ייחשב לאויב אלא אם נכנס למשפחה דרך קשרים של אימוץ או נישואים.
טמוג'ין רצה לסיים את הלחימה בין אותן קבוצות והוא רצה לטפל בטטרים כמו שטיפל בג'ורקינים ובטאיצ'יוד לפני כן – להרוג את המנהיגים ולספוג את השורדים, את רכושם ואת החיות שלהם לתוך השבט שלו.
אף כי אותה מדיניות עבדה עם שבטים של מאות נתינים, הטטרים היו שבט של אלפים.
בשביל שינוי חברתי מסיבי כזה, טמוג'ין היה צריך את תמיכתם המלאה של חסידיו, וכדי להשיג את אותה תמיכה הוא זימן קורילטאי של לוחמיו המנצחים.
חברי הקורילטאי הסכימו על תוכנית והחליטו להרוג כל גבר טטרי שהיה גבוה מציר (linchpin) של עגלה, משמע, להיות אדם מבוגר.
טמוג'ין עשה זאת על מנת לנקום את הרצח של אביו ושל אבותיהם של נתינים אחרים שלו על ידי הטטרים.
בלגוטאי, אחיו למחצה של טמוג'ין, הדליף לאסירים הטטרים את תוכניתם של המונגולים, מה שהביא להתנגדות מצד הטטרים וגרם לנזק כבד אצל טמוג'ין.
טמוג'ין לאחר מכן אסר על בלגוטאי להשתתף באספות כלליות.
קאסאר, אחיו הביולוגי של טמוג'ין שאשתו הייתה טטרית, החביא 500 טטרים שהיו צריכים לההרג.
לאחר הניצחון על הטטרים, טמוג'ין שילב את כל הטטרים השורדים בשבט שלו כחברים מלאים של השבט, ולא כעבדים.
כדי להדגיש זאת, לא רק שטמוג'ין אימץ ילד טטרי נוסף בשביל אימו, הוא גם עודד נישואי תערובת בין הטטרים והמונגולים (שלו).
עד לאותו זמן, לטמוג'ין הייתה אישה רשמית אחת, בורטה, שהביאה לו ארבעה בנים ועוד מספר לא ידוע של בנות, אך כעת הוא לקח לו שתי נשים טטריות אריסטוקרטיות, יסוגן (Yesugen) ויסויי (Yuesui) שהיו אחיות.
מאחר שהטטרים היו שבט של אלפים, כיבושם הגדיל מאוד את השבט של טמוג'ין.
לטטרים הייתה תדמית גדולה בהרבה מזו של המונגולים, ואחרי הקרב נגדם, המונגולים קלטו כל כך הרבה טטרים, ורבים מהם עלו למשרות בכירות וחשיבות גדולה באימפריה המונגולית, שהשם "טטרי" נהיה שם נרדף, ובהרבה מקרים השם המוכר יותר, מהשם "מונגולי", מה שהוביל לבלבול היסטורי רב עם השנים.
אותה שנה, 1202, היא השנה בה חדלה מלהתקיים.
עם השנים, ג'אמוקה סירב להכיר במנהיגותו של טמוג'ין, והפך יותר ויותר לדמות המלכדת של השבטים האריסטוקרטיים שלא אהבו את השינויים שטמוג'ין הביא לדרך החיים המסורתית שלהם.
בשנת 1201, ג'אמוקה ניסה להשיג, בתמיכתם, את העמדה של שליט על כל השבטים המונגולים.
ג'אמוקה זימן לקורילטאי את מנהיגיהם של 13 השבטים שעוד נותרו עוינים לטמוג'ין (כגון המרקידים, טטרים וניימאנים) והשבטים שלא היו בעלי בריתו (הג'דאראן, טאיצ'יוד ואחרים), וכמו כן האויירטים (Oirats).
באותו קורילטאי, ג'אמוקה הוכתר בתואר העתיק והמכובד "גור־ח'אן" (GurKhan) שפירושו "מנהיג כל המנהיגים" או "ח'אן כל הח'אנים" ואנשיו של ג'אמוקה נשבעו שבועת אמונים חדשה אליו.
הכתרת ג'אמוקה באותו תואר הייתה הקרע האחרון בין טמוג'ין וג'אמוקה, וגרמה לטמוג'ין ליצור קואליציה של שבטים נגדו.
בגידתו של אונג חאן (1203)
בשנת 1203, טוגרול חאן הזדקן מאוד, הוא היה בן יותר מ־70 ולא היו לו את אותם רפלקסים כמו בצעירותו.
בנו של טוגרול, אילגה סנגום (Ilga Senggüm) לקח פיקוד על הצבאות הקרייטים וטוגרול הפך לשליט בובה.
אילגה סנגום, שקינא בכך שאביו כיבד את טמוג'ין יותר מאשר אותו, הצטרף לג'אמוקה, ששיכנע אותו להתנקש בטמוג'ין.
אילגה ניסה להתנקש בו, אך כשל.
בזמן שטמוג'ין פשט על הטטרים בשנת 1202, אונג חאן יצא לקמפיין נגד המרקידים, קמפיין שהביא לו כמות גדולה של שלל, אך הוא לא הביא כלום מזה לטמוג'ין, מה שעיצבן אותו מאוד.
היחסים ביניהם התדרדרו בשנת 1203.
לאחר יותר מ־20 שנים של מאבק, טמוג'ין שלט ברוב המונגולים, אך הוא עדיין לא כבש את יריבו ג'אמוקה.
אונג חאן, שבדרך כלל צידד בטמוג'ין, המשיך להפנות את טמוג'ין וג'אמוקה אחד נגד השני כדי לשמור עליהם חלשים ממנו.
בשנת 1203, שנה לאחר הניצחון על הטטרים, טמוג'ין החליט לפתוח את הנושא ולפתור אותו בכך שביקש נישואים בין בתו של אונג חאן לבנו הבכור, ג'וצ'י.
אם אונג חאן יקבל את הנישואים המוצעים, זו תהיה הכרה בכך שטמוג'ין הוא המועדף על ג'אמוקה.
עם לחצים מצד בנו הביולוגי, סנגום, אונג חאן סירב לנישואים.
אולם, אונג חאן במהרה התחרט על החלטתו הפזיזה לסרב ופחד מהדרך בה יגיב טמוג'ין.
טמוג'ין באותו הזמן נחשב, בלי ספק, למנהיג הצבאי הטוב ביותר בסטפה, ואונג חאן ידע כי הוא לא יכול להסתכן בקרב ישיר עם טמוג'ין.
במקום, הוא הגה תוכנית להיפטר מהסכנה הפוטנציאלית של טמוג'ין דרך הונאה.
אונג חאן שלח הודעה לטמוג'ין שבה הוא הודיע כי שינה את דעתו ויקבל בברכה נישואים בין שתי המשפחות.
הוא קבע תאריך והזמין את טמוג'ין לחגוג את החתונה בין ג'וצ'י ובתו של אונג חאן.
טמוג'ין, ככל הנראה, סמך על אונג חאן ויצא לדרך עם חבורה קטנה לכיוון המפגש הקבוע של סעודת החתונה, כשהוא משאיר את צבאו מאחור.
רק לאחר יום של רכיבה, טמוג'ין הבין כי ההזמנה לסעודת החתונה הייתה למעשה מזימה נגדו אחרי שקרייטי הזהיר אותו והרס את תוכניתו של אונג חאן.
אונג חאן גייס את צבאו בסודיות והתכוון להרוג את טמוג'ין ואת משפחתו.
טמוג'ין, שגילה שחייו וחיי משפחתו בסכנה, והייתה איתו רק קבוצה קטנה של לוחמים והוא היה רחוק מאוד מגוף התומכים העיקרי שלו, ידע שהוא לא יכול להסתכן בקרב.
במקום, הוא הורה לקבוצתו להתפזר במהירות לכל הכיוונים בעוד שהוא, עם מספר מועט של חברים, נסג מהר מזרחה לפני שצבאו של אונג חאן התחיל במרדף.
קרב פרץ לאחר מכן כשג'אמוקה ואונג חאן נקטו במתקפה נגד קאסאר, אחיו של טמוג'ין, והביסו את צבאו.
קאסאר ברח אך רוב משפחתו נפלה בשבי.
לאחר מכן הם התקדמו לעבר טמוג'ין והפתיעו אותו מהדרום, אך טמוג'ין הצליח לנוע למחסה קטן ובכך לנטרל את עליונותו המספרית של האויב.
סנגום נפצע במהלך הקרב והכניס את כוחותיו לבלבול, מה שאיפשר לטמוג'ין לסגת תחת הסחת דעת של כוחותיו של סנגום.
אונג חאן החליט לא לבצע מרדף אחרי טמוג'ין וחזר למחנה.
אותו קרב ידוע כ"קרב חולות חלחלג'יד" ("").
לאחר ימים שלמים של נסיגה בלתי פוסקת, בעודו מותש וחסר כל צידה, טמוג'ין הגיע לאגם בולג'נה (buljana lake) הבוצי והמרוחק.
לא כולל טמוג'ין, נשארו איתו באגם כ־19 איש, כעת הם עמדו בסכנה של רעב בגלות המרוחקת מהבית.
לפתע, סוס פרא הופיע וקאסאר החל במרדף אחריו.
קאסאר תפס אותו בסופו של דבר, ותוך כמה שעות של הכנות האנשים המורעבים התענגו על בשר סוס מבושל.
לאחר מכן, טמוג'ין הודה להם שנשארו נאמנים אליו ונשבע שלא ישכח זאת, והם נשבעו לו שבועת אמונים נצחית שידועה כ"ברית בלג'ונה" ("Baljuna covenant").
לאחר שהסתתר באגם בלג'ונה, טמוג'ין בנה את תוכניתו לתקוף חזרה את אונג חאן.
הוא ידע כי עליו למהר בזמן שאונג חאן האמין, למעשה, שהוא נפטר לצמיתות מהאיום של טמוג'ין.
טמוג'ין שלח הודעה על תוכניתו לכל חסידיו שהיו מפוזרים בסטפה מאז הנסיגה לחזור ולהצטרף אליו.
עם משפחתו של קאסאר עדיין מוחזקת על ידי אונג חאן, טמוג'ין שלח שליח לאונג חאן על מנת שימסור לו כי קאסאר ישמח להצטרף אל משפחתו.
אונג חאן הגיב חזרה שקאסאר מוזמן להגיע.
השליח חזר למחנה של טמוג'ין עם המידע על מיקומו המדויק של אונג חאן והקרייטים.
ייתכן שלטמוג'ין כבר היה רעיון כללי לגבי מיקומם, אך כעת הוא קיבל מידע ספציפי יותר.
טמוג'ין, שידע איפה חנה אונג חאן, החל לנוע במהרה לכיוונו.
בזמן שהוא צעד מערבה לעבר שטחיו של אונג חאן, חסידיו חזרו אליו והתאספו סביבו מכל הכיוונים.
בינתיים, אונג חאן, שהיה בטוח כי הביס את טמוג'ין באופן סופי, ארגן משתה גדול ביורט המפואר שלו כדי לחגוג את ניצחונו על טמוג'ין.
אולם, אונג חאן היה בטוח בעצמו יתר על המידה, לא באמת ידע מה מצבו של טמוג'ין, וחגג באשליה שחסידיו של טמוג'ין התפזרו ושהוא רחוק מאוד במזרח.
טמוג'ין רכב ללא הפסקה עם צבאו וחסידיו שהמשיכו לגדול יותר ויותר לעבר שבט הקרייטים של אונג חאן.
בפתאומיות, כשהקרייטים החוגגים חשבו שטמוג'ין נמצא במרחק נסיעה של מספר ימים, צבאו של טמוג'ין עם 8,000 פרשים הקיף את כל המחנה הקרייטי.
חלק מהקרייטים ברחו אך חלק נשארו להילחם.
לאחר שלושה ימי לחימה כבדה בין הכוחות של טמוג'ין לקרייטים, הקרב הוכרע והקרייטים נכנעו ונסוגו.
לאחר אותו קרב, ג'אמוקה וחסידיו המצטמצמים נסו מערבה לטריטוריה של שבט הניימאנים, האחרון משלושת השבטים הגדולים יותר שלא נכבשו על ידי טמוג'ין (כשהאחרים הם הטטרים והקרייטים).
סנגום, בנו של אונג חאן, ברח לשיה המערבית (ממלכה בצפון-מערב סין).
אונג חאן ברח גם כן לעבר הטריטוריה של הניימאנים, אך כשהגיע בהצלחה לגבול עם הניימאנים, נתקל בחייל ניימאני ששמר על הגבול ולא האמין שאותו איש זקן ובודד היה אונג חאן, החאן המוכר של שבט הקרייטים.
החייל הניימאני הרג את אונג חאן וראשו הוצג בפני המלכה של הניימאנים.
כאשר , חאן הניימאנים, ראה את הראש, הוא נבהל כי ראה את הראש מחייך אליו ומחץ אותו ברגלו.
לאחר מותו של אונג חאן ותבוסת הקרייטים, רוב בני השבט הקרייטי נספגו לתוך השבט של טמוג'ין.
הניימאנים וקרב שלושה עשר הצדדים (1204)
במערב מונגוליה, הח'אן של הניימאנים חשש מאוד מהכוח העולה של המונגולים וניסה ליצור קואליציה נגד טמוג'ין בעזרתו של ג'אמוקה.
שבט הניימאנים, למעשה, היה האחרון מבין שלושת השבטים הגדולים בסטפה שלא נכבשו על ידי טמוג'ין.
הטטרים חוסלו בפשיטה של 1202, ואונג חאן, הח'אן של הקרייטים, הרשה לעצמו ליפול למזימות של ג'אמוקה ולשאיפות של בנו הלא־מיומן.
הוא עשה את הטעות של ללכת למלחמה ישירה נגד טמוג'ין, ובסופו של דבר הוא ואנשיו הקרייטים הובסו לחלוטין.
כעת טמוג'ין הפנה את מבטו מערבה וצעד לעבר הניימאנים, ויריבו הגדול ג'אמוקה שהתאחד איתם.
הקרב הסופי על שליטה במונגוליה הגיע בשנת 1204, שנת החולדה, כ־300 מיילים מערבה מההר המקודש בורחאן חלדון.
בימים שלפני הקרב, טמוג'ין בחן את הארגון הצבאי החדש שלו שהתבסס על יחידות של עשרה.
במקום יחידות גדולות שרצות להתקפה, היחידות המפוזרות של עשרה התקדמו בנפרד ובשקט מכיוונים שונים.
אחרי שתקפו, היחידות ברחו בכיוונים שונים ובכך השאירו את האויב פגוע אך לא יכול לתקוף חזרה לפני שהתוקפים נעלמים.
כוחותיו של טמוג'ין היו קטנים במספרם מהכוחות שפרס טאיאנג חאן, והסוסים שלו, שדהרו דרך ארוכה וקשה מערבה, היו חלשים יותר.
כדי לנסות להסוות את זה ולהרוויח זמן בשביל שהסוסים יתאוששו, טמוג'ין הורה לכל חייל להצית חמש מדורות כל לילה במחנה שבו הצבא חנה, ככה שהצבא הקטן שלו היה נראה גדול בהרבה ממרחק.
הקרב התרחש ליד הרי האלטאי, במרגלות אחד מהרי האלטאי בשם "הר נאקו" (Mount Naqu), בשנת 1204 בין כוחותיו של טמוג'ין, שמנו 66,000 חיילים לערך, לבין כוחות הקואליציה של הניימאנים, טאיאנג חאן וג'אמוקה שמנו יותר מכוחותיו של טמוג'ין.
הקרב ידוע כ"קרב שלושה עשר הצדדים" או "קרב צ'אקירמאוט".
למעט ג'אמוקה, בטאיאנג חאן ובניימאנים תמכו מספר שבטים נוספים כגון המרקידים תחת טוקטואה בקי (Toqto'a), והאויירטים תחת קוטוקה בקי.
בתחילת הקרב, טאיאנג חאן התלבט אם להסיג את הכוחות למאחורי הרי האלטאי ולתקוף משם את כוחותיו של טמוג'ין כחלק ממלחמת התשה.
אולם בנו של המלך הניימאני, (Kuchlug), שהיה גם גנרל בכיר בכוחות הניימאנים, לא אהב את התוכנית ושיכנע את אביו לצאת להתקפה ישירה.
טאיאנג חאן התרכך ובסוף הסכים לקוצ'לוג לבצע את התקפתו.
כשהניימאנים התארגנו במערך הקרב, טמוג'ין נע במהירות כדי לשמור אותם צמודים לתחתית ההרים שמאחוריהם.
טמוג'ין בעצמו הוביל את המשמר המאסף בעוד אֶחָיו ו"ארבעת הכלבים" פיקדו על הכוח העיקרי והעתודה.
טמוג'ין ניסה לנצל את העליונות הניידית שלו, מאחר שהיו פחות חיילים תחת פיקודו הוא יכל לנוע מהר יותר ובכך להקיף את חיילי האויב ולסגור עליהם.
הניימאנים חשבו שטמוג'ין ישתמש בטקטיקת איגוף, אולם טמוג'ין הפתיע אותם בהתקפה חזיתית של הצבא העיקרי שלו תחת קאסאר (אחיו).
אחרי אותה התקפה, הניימאנים נדחקו אחורה לפסגת ההר, ומשם החלו לסגת בהדרגה במהלך הלילה.
כשג'אמוקה ראה את טאיאנג חאן מהסס לפעול, עוד לפני שהלחימה הרצינית החלה, הוא נטש את הניימאנים וברח עם אנשיו, מה שניטרל את עליונותם המספרית מול טמוג'ין.
כשהגיע הלילה, הניימאנים הרוויחו הפוגה קלה להתאושש.
כשעלה השחר, הכוחות המונגולים התקדמו וסגרו יותר על הניימאנים, ובמהלך הבוקר הביסו בקלות את הכוחות הניימאנים המעטים שעוד המשיכו להילחם.
כאשר הניימאנים נסוגו בלילה, הם לא יכלו לראות כראוי ורבים מהם, יחד עם סוסיהם, נפלו לתוך הגאיות העמוקים והצרים של הר נאקו ומתו.
הקרב הסתיים בניצחון של טמוג'ין ואסון בשביל הניימאנים.
טאיאנג חאן נפצע קשות כשניסה לברוח באמצע הקרב, וזמן קצר לאחר מכן מת.
קוצ'לוג, בנו של טאיאנג חאן, הצליח לברוח מערבה עם מספר קטן של חיילים ניימאנים לנהר האירטיש.
ג'אמוקה, שהפך למנודה, ברח לתוך היער ונותר לו מספר קטן של חסידים שניזונו מחיות בר.
ב־1205, שנה לאחר הניצחון על הניימאנים, החסידים המועטים והנואשים של ג'אמוקה בגדו בו.
הם תפסו אותו ומסרו אותו לטמוג'ין.
טמוג'ין האשים את השליחים בכך שבגדו במנהיגם (ג'אמוקה) והוציא אותם להורג באופן מיידי.
למרות העוינות ביניהם, טמוג'ין שמח לראות את ג'אמוקה אחרי זמן רב, ובמקום לחשוב על דרך לנקום בו על יותר מ־20 שנה של מאבק, טמוג'ין הציע להתאחד איתו שוב.
ג'אמוקה אמר כי "יכולה להיות רק שמש אחת בשמיים" ודחה את ההצעה.
לאחר מכן הוא ביקש למות במוות אצילי על פי המסורת המונגולית, ללא שפיכת דם.
טמוג'ין נענה לבקשתו והוציאו להורג בשבירת גבו.
על פי מקור אחר בחנק.
לאחר קרב שלושה עשר הצדדים ותבוסת הניימאנים, המרקידים חנו בדרום-מערב העיר המודרנית חובד.
כשטמוג'ין נע לעברם עם כוחותיו, טוקטואה בקי, ח'אן הניימאנים, יחד עם בניו, ברח מערבה עם מספר חסידים.
לפי ספר "ההיסטוריה הסודית", טמוג'ין "עקר אותם מעמדתם", אולם במקורות אחרים אין אזכור לקרב כלשהו ביניהם, וייתכן שאם היה עימות הוא היה פעולה קטנה בלבד מצד החלק האחורי של הצבא יותר מאשר קרב מאורגן.
המרקידים לאחר קרב שלושה עשר הצדדים לא היו במצב בו יכלו לערער על כוחו של טמוג'ין.
הם הצטרפו לבוירוק חאן של הניימאנים ממערב להרי האלטאי.
ה-Uvas Mergid, אחת מקבוצות המרקידים, נכנעה בפני טמוג'ין ורצתה להצטרף אליו, אולם טמוג'ין ראה בהם חלשים ולא קיבל אותם לשורותיו.
הם מרדו במהרה וגנבו סחורה, אך הסחורה הגנובה הוחזרה במהרה.
ראש השבט הצליח לברוח עם כמה חסידים.
מספר קבוצות מרקידים אחרות נכנעו, וכמה הובסו על ידי כוחותיו של טמוג'ין בחורף של 1205-1204, כשהמונוגולים הרגו רבים מאנשיהם.
אחת מנשות המרקידים שנתפסו הייתה טורגנה, אותה טמוג'ין נתן לבנו, אוגדיי, כאישה.
היא לימים תהפוך לטורגנה חאטון ותשלוט באימפריה המונגולית ממותו של אוגדיי חאן, בעלה, ועד המלכתו של בנה, גויוק, כח'אן גדול.
התנגדות מצד להקות של מרקידים וניימאנים מסוימים המשיכה בצורה כלשהי עד לשנת 1219, אז הם דוכאו סופית.
פשיטה על שי המערבית (1205)
באפריל 1205, טמוג'ין ביצע את הפשיטה הראשונה שלו על ישות פוליטית שאיננה מונגולית, , אימפריה עוצמתית בצפון-מערב סין.
ילו אהאי (Yelü Ahai), עובד ח'יתאני של שושלת ג'ין שערק לכוחותיו של טמוג'ין מספר שנים מוקדם יותר, הוביל את הכוח הפולש, לכאורה בחיפוש אחר סנגום, בנו של טוגרול חאן שברח לשיה המערבית לפני מספר שנים (לאחר קרב חולות חלחלג'יד ב-1203).
צבאות שיה המערבית לא העזו להילחם במונגולים ולא פעלו נגדם.
המונוגלים התקדמו ללא התנגדות, בזזו מקומות בשיה המערבית והרסו מספר מבצרים.
לאחר שעזבו בחודש יוני, כוחות שיה המערבית בנו מחדש את המקומות שנהרסו במהלך הפשיטה.
בדצמבר 1205, התקפת נגד אורגנה על ידי צבא של שיה המערבית, אולם בסופו של דבר ההתקפה לא בוצעה.
קצת אחרי, בזמן לא ידוע, סנגום נהרג במהלך קרב.
לאחר שכבש את כל מונגוליה והביס את הניימאנים וג'אמוקה סופית, טמוג'ין היה השליט הבלתי־מעורער ברמה המונגולית ושלט ברוב השבטים המונגולים.
בשנת 1206, טמוג'ין זימן קורילטאי (אספה כללית) באזור נהר האונון, ליד ההר המקודש בורחאן חלדון.
זה היה, ככל הנראה, הקורילטאי הגדול והחשוב ביותר שאי פעם התנהל.
באותו קורילטאי טמוג'ין הוכרז כ"ג'ינגיס חאן", שפירושו "השליט העולמי" במונגולית, והכריז על איחוד כל השבטים תחתיו ועל הקמתה של האימפריה המונגולית.
בשנת 1206, שבט ה, שבט עוצמתי ששכן באזור המערבי ביותר של הרמה המונגולית, לא היה כנוע לג'ינגיס חאן.
בשנת 1207, ג'ינגיס חאן שלח את בנו ג'וצ'י כדי להכניע את האויירטים והקירגיזים ששכנו ממערב לימת באיקל, אולם הוא לא נתקל בהתנגדות.
שבט האויירטים תחת מנהיגותו של היה מהראשונים לציית, ולאחר מכן קוטוקה בקי נכנע אישית בפני ג'ינגיס חאן.
ג'ינגיס חאן, שהשיג בן ברית עוצמתי, האויירטים, השיא שניים מבנות משפחתו לילדיו של קוטוקה בקי, ראש שבט האויירטים, ובכך החל את אחת מהבריתות הפוריות ביותר בהיסטוריה המונגולית.
הקירגיזים נכנעו גם הם, ויחד עם האויירטים, הם הוסיפו 20,000 לוחמים לצבא המונגולי.
עלייתו של אדולף היטלר לשלטון הייתה תקופה מרכזית בהיסטוריה של המאה ה-20 בה עלה לשלטון אחד מהדיקטטורים הכי ידועים לשמצה בהיסטוריה.
הפיכתו של היטלר לקנצלר גרמניה ב-1933 ובעקבות כך ביסוס שלטונו הניחו את התשתית להקמת הדיקטטורה הנאצית והובילו בסופו של דבר לפרוץ מלחמת העולם השנייה ולשואה.
לאחר ששירת כחייל במלחמת העולם הראשונה, הצטרף אדולף היטלר למפלגת הפועלים הגרמנית ב-1919, שלימים הפכה למפלגה הנאצית.
היטלר קיבל תפקיד בולט במפלגה עוד בשנותיה הראשונות.
בשל כישורי הנאום הכריזמטיים שלו, הוא מונה בהמשך למנהיג המפלגה, לאחר שאיים לעזוב את המפלגה אם לא יקבל את התפקיד.
בשנת 1920 שינתה המפלגה את שמה ל"מפלגת הפועלים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית" (ונודעה יותר בכינוי המפלגה הנאצית).
היטלר בחר בשם זה במטרה לזכות בתמיכת העובדים הגרמנים.
למרות שהמפלגה הייתה מפלגת ימין, היו לה אלמנטים אנטי-קפיטליסטיים ואנטי-בורגניים רבים; מאוחר יותר יזם היטלר טיהור של גורמים אלו ואישר מחדש את העמדה הפרו-עסקית של המפלגה הנאצית.
עד 1922 שליטתו של היטלר במפלגה הייתה ללא עוררין.
בשנת 1923 ניסו הוא ותומכיו לערוך הפיכה במטרה להחליף את השלטון בכוח (אירוע מכונן זה נקרא מאוחר יותר "הפוטש במרתף הבירה").
בעקבות כישלונו של ניסיון זה ברח היטלר, ובהמשך נעצר והועמד למשפט בגין מעורבותו.
המשפט פעל לטובתו, שכן תשומת הלב התקשורתית שהוענקה לו במהלך המשפט תרמה לכך שהוא זכה באותה העת לתהילה לאומית.
היטלר נידון לחמש שנות מאסר, אך ריצה בפועל רק שמונה חודשים.
במהלך תקופה זו חיבר את ספרו "מיין קאמפף" (מאבקי), שבו פרט את משנתו הפוליטית ואת תוכניותיו לעתידה של גרמניה.
לאחר ששוחרר שינה טקטיקה והחליט לתפוס את השלטון באמצעים חוקיים ודמוקרטיים.
במהלך שנות ה-20 התבסס המצע של המפלגה הנאצית על אנטי-קומוניזם, אנטישמיות ולאומיות קיצונית.
מנהיגי המפלגה הנאצית מתחו ביקורת רבה על הממשל הדמוקרטי ששלט בגרמניה באותה העת ועל חוזה ורסאי, תוך הדגשת רצונם להפוך את גרמניה למעצמה עולמית.
באותה העת מרבית הגרמנים היו אדישים לרטוריקה של היטלר, שכן הכלכלה הגרמנית החלה להתאושש במידה רבה עקב הלוואות שגרמניה קיבלה מארצות הברית במסגרת תוכנית דוז.
הפוליטיקה הגרמנית הושפעה באותה העת באופן דרמטי מקריסת וול סטריט ב-1929, אשר שיבשה את המשך הסיוע הכלכלי שניתן לגרמניה.
השפל הגדול השפיע רבות על הכלכלה הגרמנית ותרם רבות לכך לקיטוב של הפוליטיקה הגרמנית.
היטלר והנאצים החלו לנצל את המשבר וביקרו בקול רם את הממשלה השלטת.
בתקופה סוערת זו החלה גם המפלגה הקומוניסטית הגרמנית לקדם מהפכה בחברה הגרמנית.
מנהיגים עסקיים, שחששו מהשתלטות קומוניסטית, החלו לתמוך בעקבות כך במפלגה הנאצית.
בעקבות הבחירות שנערכו בנובמבר 1932 החזיקו הנאצים במספר המושבים הגדול ביותר ברייכסטאג, כ-196 מושבים, על אף שלא היה להם רוב מוחלט.
בניסיון לרכב על ההצלחה האלקטורלית העולה, היטלר החליט להתמודד בבחירות לנשיאות אך הוא הובס על ידי הנשיא המכהן פאול פון הינדנבורג.
שנת 1933 הייתה שנה מכרעת עבור המפלגה הנאצית.
עד אותה העת, באופן מסורתי, מנהיג המפלגה שזכה במרבית המושבים ברייכסטאג מונה לקנצלר גרמניה.
עם זאת, הנשיא פאול פון הינדנבורג היסס למנות את היטלר לתפקיד הקנצלר.
לאחר קיומו של משא ומתן בו השתתפו בין היתר תעשיינים, בנו של הינדנבורג, הקנצלר לשעבר פרנץ פון פאפן והיטלר – הינדנבורג הסכים לבסוף למנות את היטלר לתפקיד הקנצלר של גרמניה, וב-30 בינואר 1933 הוא מינה רשמית את אדולף היטלר לתפקיד של קנצלר גרמניה ובכך גרם לעליית הנאצים לשלטון.
אף על פי שהיה קנצלר, היטלר עדיין לא היה דיקטטור בעל שליטה מוחלטת על גרמניה.
האירוע שהוביל לבסוף לכך שגרמניה הפכה לדיקטטורה נאצית היה שרפת הרייכסטאג בפברואר 1933. משום שהוא האמין שהקומוניסטים עמדו מאחורי ההצתה, פאול פון הינדנבורג אישר את צו שרפת הרייכסטאג, אשר צמצם באופן מהותי את החירויות והזכויות של אזרחי גרמניה.
באמצעות הצו החל היטלר לחסל את יריביו הפוליטיים.
בעיניו של היטלר הדבר לא היה מספיק ובשל כך הוא החל לקדם את חוק ההסמכה של 1933 שהסמיך את ממשלת גרמניה לעקוף את זכויות הפרט שנקבעו בחוקה הגרמנית.
החוק העניק גם לקנצלר (היטלר) סמכויות חירום לחוקק חוקים ללא שיתוף הפרלמנט הגרמני.
באפריל 1934 היטלר החזיק בסמכויות דיקטטוריות דה פקטו והורה על בניית מחנה הריכוז הנאצי הראשון בדכאו עבור קומוניסטים ומתנגדים פוליטיים אחרים.
עלייתו של היטלר לשלטון הושלמה באוגוסט 1934 כאשר הנשיא פאול פון הינדנבורג נפטר.
בעקבות כך היטלר מיזג את תפקיד הקנצלר יחד עם תפקיד הנשיא ובעקבות כך הפך לפיהרר של גרמניה.
בדיעבד, נכונותו של היטלר להשתמש באלימות על מנת לקדם את מטרותיו הפוליטיות ולגייס חברי מפלגה המוכנים לעשות זאת עבורו תרמו רבות לעלייתו של היטלר לשלטון.
יתר על כן, היטלר יצא מגדרו על מנת למצוא תמיכה כספית מאנשי עסקים עשירים, שבלעדי תמיכתם ההשתלטות על השלטון לעולם לא הייתה אפשרית.
היטלר הגדיר את שותפותם כגורם חיוני בהבסת האיום הגובר של הקומוניזם.
לאחר שהדיקטטורה הנאצית התבססה היטב, הנאצים עצמם יצרו מיתולוגיה סביב עלייתם לשלטון.
התעמולה הגרמנית תיארה תקופת זמן זו כ"זמן המאבק" (Kampfzeit) או "שנות המאבק" (Kampfjahre).
עלייתם של צבי הנינג'ה היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מונפשת שפותחה והופקה בפועל על ידי אנדי סוריאנו ואנט וורד.
הסדרה מבוססת על הקומיקס "צבי הנינג'ה" שנוצר במקור על ידי קווין איסטמן ופטר לאירד, והיא עוקבת אחר ארבעה צבים מתבגרים דמויי אדם, שיוצאים להרפתקאות ומנסים לגלות את הסודות המיסטיים של העיר ניו יורק ואת הכוחות שלהם כדי להציל את העולם מהרוע.
הסדרה הוכרזה לראשונה במרץ 2017, כאשר היא הופקה על ידי אולפני ההנפשה של ניקלודיאון והנופשה על ידי Flying Bark Productions.
העונה הראשונה שודרה בערוץ ניקלודיאון החל מ-20 ביולי 2018 עד 6 ביולי 2019, כאשר היא כוללת 20 פרקים שכל אחד מהם מחולק לשני פרקים משניים באורך 11 דקות.
בישראל העונה הראשונה החלה את שידוריה בדיבוב עברי ב-18 בנובמבר 2018.
ביולי 2018, עם עליית העונה הראשונה, הסדרה חודשה לעונה שנייה.
תחילה הוכרז שהיא תכלול 26 פרקים, אך במהלך הפקתה הוחלט שהיא תכלול 13 פרקים בלבד.
העונה עלתה לשידור בערוץ ניקטונס ב-12 באוקטובר 2019 והסתיימה ב-7 באוגוסט 2020, כאשר היא בעלת אותו פורמט כמו העונה הקודמת.
בישראל העונה השנייה החלה את שידוריה בדיבוב עברי ב-10 במאי 2020.
הסדרה הובילה לזיכיון שכולל קומיקס, צעצועים ומשחקי וידאו.
כמו כן הופק בהשראת הסדרה סרט באורך מלא בשם "עלייתם של צבי הנינג'ה: הסרט", אשר יצא בנטפליקס ב-5 באוגוסט 2022 והוא מסמן את סיומה.
עמוק בביוב של העיר ניו יורק מתגוררים ארבעה אחים צבים מוטנטים בתחילת שנות העשרה שלהם, בשם רפאל, דונטלו, לאונרדו ומיכלאנג'לו, אשר מכנים את עצמם "כלבים משוגעים".
במהלך הסדרה הצבים יוצאים להרפתקאות, ומנסים לגלות סודות מיסטיים ואת הכוחות שלהם כדי להציל את העולם מהרוע.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתרפאלעומר בנסון מילרטל מוסרילאונרדובן שוורץעידו מוסרידונטלוג'וש ברנרדניאל מגון (עונה 1)אורי זלצמן (עונה 2)מיכלאנג'לוברנדון מייקל סמית'יהונתן מגוןאפריל או'נילקתרינה גרהאםשירה נאורספלינטראריק באוזהאלי לולאילו ג'יטסוערן מור
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית שידור ראשוןשידור אחרון12620 ביולי 20186 ביולי 201921312 באוקטובר 20197 באוגוסט 2020
ב-2 במרץ 2017 הוכרזה סדרה זו, אשר נועדה לשמש כעיבוד מחדש של הקומיקס "צבי הנינג'ה".
עם ההכרזה נודע שיופקו לה 26 פרקים ושהיא צפויה להתחיל את שידוריה בסתיו 2018, כאשר היא נוצרה והופקה בפועל על ידי אנדי סוריאנו ואנט וורד.
סיימה זרגהאמי, נשיאת קבוצת ניקלודיאון, הצהירה בהודעה לעיתונות:"הצבים הוא נכס שיש לו המצאה מחדש בדנ"א שלו מה ששומר אותו רענן ורלוונטי לכל דור חדש תוך סיפוק הביקוש של מעריציו הבוגרים.
בנוסף לחדשות הללו, המדבב רוב פולסן, שדיבב בעבר את רפאל בסדרה משנת 1987 ואת דונטלו בסדרה משנת 2012, שימש כבמאי הקולות של הסדרה.
מלבד בימוי קולי, פאולסן סיפק עבודת דיבוב לצד המדבב מוריס למארש.
מאוחר יותר לוהק ג'ון סינה לתפקיד הנבל ברון דרקסום.
הנפשת הסדרה נעשתה על ידי סטודיו ההנפשה האוסטרלי Flying Bark Productions.
עיצובי האמנות העיקריים של הדמויות הראשיות הוכרזו ונחשפו על ידי ניקלודיאון בפברואר 2018, במהלך אירוע בפייסבוק ששודר בשידור חי באותו יום.
ב-23 במרץ 2018 הטריילר הראשון לסדרה הופץ על ידי ניקלודיאון.
כל פרק מורכב משני חלקים באורך 11 דקות כשכל אחד מהם הוא סיפור עצמאי, עם רמזים לעלילה הראשית של הסדרה.
הצצה לסדרה שודרה לאחר 2018 Kids' Choice Sports ביולי ולאחר מכן היא החלה את שידוריה בניקלודיאון ב-17 בספטמבר 2018. ב-27 ביולי 2018 הסדרה חודשה לעונה שנייה בת 26 פרקים.
עם זאת, הוחלט באמצע ההפקה להפיק רק 13 פרקים.
ב-5 בפברואר 2019 הוכרז על הפקת סרט באורך מלא עבור נטפליקס המבוסס על הסדרה, יחד עם סרט עלילתי המבוסס על "הרעשנים".
הסרט היה אמור לעלות לשירות ב-2021, אך בסופו של דבר עלה ב-5 באוגוסט 2022. בסרט, אשר נקרא "עלייתם של צבי הנינג'ה: הסרט", הצבים, בעזרת בעל בריתם החדש מהעתיד, קייסי ג'ונס (בדיבוב היילי ג'ואל אוסמנט), יוצאים לעצור את הכוח החייזרי המרושע, הקראנג, מלפלוש לכדור הארץ.
עלייתם של צבי הנינג'ה: הסרט הוא סרט גיבורי-על אמריקאי מונפש משנת 2022, המהווה המשכון לסדרת הטלוויזיה המונפשת "עלייתם של צבי הנינג'ה" ששודרה בשנים 20–2018. הסרט בוים על ידי מפתחי הסדרה אנדי סוריאנו ואנט וורד מתסריט של טוני גאמה-לובו ורבקה מיי, המבוסס על סיפור מאת סוריאנו וורד.
בסרט מדבבים מדבבי הסדרה בן שוורץ, עומר מילר, ברנדון מיכל סמית', ג'וש ברנר, קאט גרהם ואריק באוזה, יחד עם היילי ג'ואל אוסמנט בתור קייסי ג'ונס.
בסרט, הצבים, בעזרת בעל בריתם החדש מהעתיד, קייסי ג'ונס, יצאו לעצור את הכוח החייזרי המרושע, הקראנג, מלפלוש לכדור הארץ.
הפיתוח החל באוקטובר 2018, והפרויקט הוכרז רשמית בפברואר 2019, אך הייצור החל רק במרץ 2020. ניקלודיאון פנה לסוריאנו ו-ורד כדי ליצור את הסרט "עלייתם של צבי הנינג'ה" במהלך פיתוח העונה השנייה, והשניים עבדו על שניהם בו-זמנית.
מאחר שהעונה התקצרה, הכותבים נאלצו להתאים את עלילת הסרט כדי להתאים אותה לשינויים שנעשו בסיפור העונה.
רוב ההנפשה נעשתה על ידי Flying Bark Productions בסידני, אוסטרליה, ו-Top Draw Animation בפיליפינים, כאשר הראשונה סיפקה את ההנפשה לסדרת הטלוויזיה.
הסרט הוקרן בבכורה בנטפליקס ב-5 באוגוסט 2022. הוא קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל מהמבקרים על האנימציה, סצנות האקשן, ההופעות והגרעין הרגשי שלו.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסים בפרס אמי השני לילדים ולמשפחה, כאשר הבמאי האמנותי קארל אנדרס ביו זכה בפרס על הישג אישי יוצא דופן בהנפשה.
בשנת 2044, קרנג החייזר פלש לכדור הארץ, וההתנגדות נפלה.
בניסיון אחרון אחד, לאונרדו ומיכלאנג'לו שולחים את תלמידם קייסי ג'ונס אחורה בזמן כדי לעצור את הפלישה על ידי מציאת מפתח שאפשר לקראנג להגיע לכדור הארץ, אם כי זה עולה בחייהם של לאונרדו ומיכלאנג'לו לעשות זאת.
קייסי מגיעה בהצלחה להווה, מספר חודשים לאחר התבוסה של שרדר.
לאחר שלאונרדו שובר את שיא ערימת קופסאות הפיצה של דונטלו, רפאל מזהיר את שניהם ואת מיכלאנג'לו על גניבה שהתפתחה על ידי היפנו-פוטאמוס ווורן סטון, כשהמפתח שקייסי מחפש כלול בין הפריטים הגנובים.
הצבים מצליחים לעצור אותם, אבל שבט הרגל מגיע ותובע את המפתח.
בחזרה למאורה החדשה, רפאל ולאונרדו נקלעים לוויכוח עקב האגו ההולך וגדל של האחרון.
בינתיים, קייסי מוצא את אפריל אוניל, שמפילה אותו ולוקחת אותו למאורה של הצבים.
לאחר מכן הוא מסביר את משימתו, ואחרי שהזכיר את הקראנג, ספלינטר מסביר שהם הגיעו לכדור הארץ לפני זמן רב והוגלו לממלכה אחרת על ידי להקת לוחמים שיצרה והשתמשה במפתח, שהוא נשק מיסטי.
הצבים, יחד עם אפריל, ספלינטר וקייסי, הולכים אחרי הרגל, שהצליחו לפתוח את הפורטל.
הצבים נלחמים בקראנג, אך קראנג 1 שואב את הכוחות המיסטיים שלהם, ומאלץ אותם לסגת.
לאונרדו מצליח לתפוס את המפתח ולסגור את הפורטל.
כדי להגן על לאונרדו, רפאל מכריח אותו לברוח בזמן שהוא נתפס.
לאחר מכן, הצבים הנותרים, יחד עם קייסי, הולכים אחרי הקראנג ורפאל, בעוד שספלינטר ואפריל נשארים מאחור כדי להיפטר מהמפתח.
הקראנג מצליחים למצוא את המאורה של הצבים דרך רפאל.
הם מחזיקים בטפילה את חברי שבט הרגל ושולחים אותם אחרי המפתח בזמן שהם מכינים את הפורטל על גבי מגדל המטרו, הבניין הגבוה ביותר בעיר.
הצבים וקייסי אורבים במנהרות הרכבת התחתית ונפרדים.
קייסי כועס על לאונרדו עקב היהירות שלו, וחושף את האמת על מה שקורה למשפחתו בעתיד לפני שהם מתאחדים עם שאר הצבים.
לאחר מכן הם מוצאים את רפאל, שנכבש בידי קראנג אחד, ותופסים את המפתח.
לאחר מכן, הקראנגים משתמשים במפתח כדי לפתוח את הפורטל ולהביא את הטכנודרום, מה שמפעיל את הפלישה שלהם לעיר ניו יורק.
בעוד אפריל, ספלינטר וקייסי כובשים את כוחות קראנג, הצבים עולים על הספינה.
לאונרדו הולך אחרי רפאל, בעוד דונטלו ומיכלאנג'לו מנסים להשתלט על הספינה.
הם נתפסים, אבל לאונרדו מושיט יד לרפאל ועוזר לו להשתחרר, והאחים מצליחים להחזיר לעצמם את כוחותיהם המיסטיים.
קייסי, ספלינטר ואפריל מביסים בהצלחה את קראנג 2, שנותרה מושחתת ומקומסת.
הצבים מתמודדים עם הקראנג 1 הנותר בקרב, אך אין להם סיכוי, כאשר מיכלאנג'לו, דונטלו ורפאל נזרקו מהספינה במהלך הקרב.
לאונרדו מאלץ את קראנג 1 לחזור למימד הכלא ומצווה על קייסי לסגור את הפורטל, מה שהורס את הטכנודרום ולוכד את לאונרדו במימד עם קרנג 1 הזועם, שתוקף אותו בזעם עיוור.
מיכלאנג'לו, רפאל ודונטלו מצילים אותו באמצעות כוחות הפורטל החדשים של מיכלאנג'לו, ומשאירים את קראנג 1 לכוד בתוך מימד הכלא לנצח.
כעבור זמן מה, הגיבורים נהנים מפיצה על גבי גשר ברוקלין, כשקייסי מגלה שהגיוס לשעבר של שבט רגל היא אמו קסנדרה ג'ונס.
הם צופים בעיר כשהיא נבנית מחדש ונשבעים להגן עליה כשצריך.
לאחר מכן, רפאל מנסה לשבור את שיא ערימת קופסת הפיצה של לאונרדו.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתלאונרדובן שוורץעידו מוסרירפאלעומר מילרטל מוסרידונטלוג'וש ברנראורי זלצמןמיכלאנג'לוברנדון מייקל סמית'יהונתן מגוןקייסי ג'ונסהיילי ג'ואל אוסמנטדור סרוגואפריל אונילקאט גרהםטליה ברקאיספלינטראריק באוזהאלי לולאיקראנג 1ג'ים פיריגדי לויסגן הרגלרוב פולסןגדי לויקראנג 2טוקס אולגונדוימייה קדושכתבת החדשות טניהניקה פאטרמןמייה קדושוורן סטוןג'ון מייקל היגינסיולי סקרהיפנו-פוטמוסרייס דרביויטלי פרידלנד
עלילות אנטישמיות הן עלילות ומצגי שווא או המצאות על יהודים כמוצא אתני או על יהדות כדת.
מאז המאה ה-2 לספירה, האשמות זדוניות על היהדות והיהודים הפכו למוטיב חוזר בקרב חוגים אנטישמיים, שהפכו לעלילות, סטריאוטיפים או תאוריות קשר בדרך כלל העלילות מציגות יהודים בתור אנשים אכזריים, חזקים או שולטים, חלקן כוללות גם הכחשה או טריוויאליזציה של זוועות היסטוריות נגד יהודים, כמו טריוויאליזציה של השואה.
עלילות אלו הובילו לפוגרומים, רצח העם היהודי, רדיפות וגזענות מערכתית כנגד יהודים לאורך ההיסטוריה.
עלילות אנטישמיות התפתחו בעיקר בחברות מונותיאיסטיות, שדתותיהן נגזרו מהיהדות, ורבות מהן הושפעו מראשיתה של הנצרות.
עלילות אלו שיקפו את טענות הקוראן מהמאה ה-7 כי יהודים "זכו לביקור בזעם של אללה" בשל הנוהג כביכול של ריבית ופקפוק בגילוייו של מוחמד.
באירופה של ימי הביניים, העלילות האנטישמיות הורחבו בהיקפן, על מנת להצדיק רדיפות וגירושים המוניים של יהודים.
יהודים נטבחו שוב ושוב בגלל האשמות בגרימת מגפות ו"צריכה טקסית" של דם של תינוקות נוצרים, מה שכונה בקיצור: עלילות דם.
במאה ה-19, שקרים שהופצו על יהודים שהם מתכננים "שליטה עולמית" באמצעות שליטה בתקשורת ההמונים ובתעשיית הבנקאות העולמית, במיוחד הטענה שיהודים "המציאו וקידמו את הקומוניזם", יצרו את השקפת עולמו של אדולף היטלר, ותרמו באופן עקיף למלחמת העולם השנייה, ובאופן ישיר לשואה, בה נרצחו כ-6 מיליון יהודים (67% מיהודי אירופה לפני המלחמה).
מאז המאה ה-20 תועד השימוש בעלילות אנטישמיות בקרב קבוצות שמזהות את עצמן כ"אנטי-ציונים".
רוב העלילות העכשוויות כוללות הכחשה או טריוויאליזציה של זוועות אנטי-יהודיות, במיוחד הכחשה או טריוויאליזציה של השואה, או של טיהור אוכלוסיית היהודים במדינות מוסלמיות.
הכחשת השואה ועלילות אנטישמיות הן בלתי נפרדות, והטענה המאפיינת אותן היא שהשואה "הומצאה" כדי לקדם את האינטרסים של היהודים או של ישראל.