tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יש האומרים שזו המילה Tsinúk בשפת הקבוצה האתנית של ה שבה כונו תושבי ואתר כפר מסוים במפרץ בייקר, שפירושה "אוכלי דגים".
ייתכן שזו גם מילה שמשמעותה "לוחמים חזקים".
כמה מקבוצות המשנה של הצ'ינוק הן חלק מכמה שבטים מוכרים פדרלית: (בעיקר ), (בעיקר ואסקו), והאומה האינדיאנית של הצ'ינוק (Chinook Indian Nation), המורכבת מהקתלמט (Cathlamet), הקלאצופ (Clatsop), הצ'ינוק התחתון (Lower Chinook), הווהקיאקום (Wahkiakum) והווילאפה צ'ינוק (Willapa Chinooks).
האומה האינדיאנית של הצ'ינוק, המורכבת מחמשת השבטים המערביים ביותר של הצ'ינוק: הקתלמט, הקלאצופ, הצ'ינוק התחתון, הווהקיאקום והווילאפה צ'ינוק פועלת, נכון ל-2021, להשגת הכרה פדרלית.
האומה האינדיאנית של הצ'ינוק זכתה בהכרה פדרלית ב-3 בינואר 2001 ממחלקת הפנים של ארצות הברית תחת הנשיא ביל קלינטון.
לאחר שנבחר הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, בחנו הממונים הפוליטיים שלו את המקרה ובפעולה חריגה ביותר, ביטלו את ההכרה.
אומת צ'ינוק ביקשה את תמיכת הקונגרס בהכרה על ידי בית המחוקקים ב-2008 באמצעות הצעת חוק שהעלה חבר הקונגרס מטעם המפלגה הדמוקרטית, שייצג את מדינת וושינגטון, .
השבט הבלתי מוכר פדרלית "האינדיאנים של צ'ינוק מאורגון" (Tchinouk Indians of Oregon) טוענים שמוצאם משתי נשים מבנות הצ'ינוק שנישאו לסוחרים קנדים צרפתים מחברת מפרץ הדסון לפני 1830. לא ניתן היה לקבוע מה קבוצת הצ'ינוק הספציפית שממנה היו הנשים או אם הן היו צ'ינוק תחתון או עליון.
אנשים אלה, התיישבו באזור בצפון-מערב אורגון, והפכו לחלק מקהילת הצרפתים-קנדים והמסטיסים בני התערובת.
אין ראיות לכך שהם קהילה אינדיאנית מובהקת בפרריה הצרפתית.
האומה האינדיאנית של הצ'ינוק הכחישה שלקבוצה זו יש היסטוריה משותפת איתם או כל זיקה ארגונית.
ב-16 בינואר 1986 קבעה הלשכה לענייני אינדיאנים ש"האינדיאנים של צ'ינוק מאורגון" אינם עומדים בדרישות הסף כדי שיקבלו מעמד של שבט מוכר פדרלית.
שבטי הקונפדרציה של קלאצופ-נהאלם (Clatsop-Nehalem Confederate Tribes) הבלתי מוכרים נוצרו בשנת 2000. לקלאצופ-נהאלם יש כ-130 חברים רשומים והם טוענים שמוצאם מ דוברי שפות צ'ינוק ו.
"האומה האינדיאנית של הצ'ינוק" חולקת על כך.
קבעה בתיק 234 (Docket 234) משנת 1957, שהקלאצופ-צ'ינוק הם חלק מ"האומה האינדיאנית של הצ'ינוק".
ועדת תביעות האינדיאנים קבעה גם, בתיק 240 (Docket 240) מ-1962, שבני הנהאלם הם חלק מ.
בני הצ'ינוק היו יושבי קבע יחסית וחיו באזורים גאוגרפיים שבטיים מסורתיים, שם צדו ודגו; אלתית היה עמוד התווך של התזונה שלהם.
הנשים גם אספו ועיבדו אגוזים רבים, זרעים, שורשים ומזונות אחרים.
החברה שלהם אופיינה בריבוד חברתי, המורכב ממספר קסטות חברתיות מובהקות בעלות מעמד גבוה או נמוך יותר.
המעמדות הגבוהים כללו שמאנים, לוחמים וסוחרים מצליחים.
הם היוו מיעוט מאוכלוסיית הקהילה בהשוואה לחברים פשוטי העם.
נאמר כי חברי הקסטות העליונות נהגו באפליה חברתית, הגבלת מגע עם פשוטי העם ואסרו על משחק בין ילדי הקבוצות החברתיות השונות.
העבדות הייתה נהוגה בקרב כמה משבטי הצ'ינוק, מנהג שהושאל מהשבטים הצפוניים ביותר של אזור הפסיפיק נורת' וסט.
הם הפכו שבויי מלחמה לעבדים, והשתמשו בהם כדי שיגנבו למען אדוניהם.
האחרונים נמנעו משיטות כאלה שנחשבו שאינן ראויות למעמד גבוה.
באליטה של חלק מהשבטים היה מנהג של קשירת ראש, שיטוח המצח של ילדיהם והחלק העליון של הגולגולת כסימן למעמד חברתי.
הם קשרו את ראשו של התינוק בלחץ בין לוחות כאשר התינוק היה כבן 3 חודשים והמשיכו עד שהילד היה בערך בן שנה.
מנהג זה היה אמצעי לסימון היררכיה חברתית; בני קהילה שטוחי הראש היו בדרגה מעל לבעלי ראש עגול.
בעלי גולגולת פחוסה סירבו לשעבד אנשים אחרים שסומנו באופן דומה, ובכך חיזקו את הקשר בין בעלי ראש עגול לבין עבדות.
חוקרים לבנים מוקדמים באזור כינו את הצ'ינוק "אינדיאנים שטוחי ראש" (Flathead Indians).
כמי שחיו ליד חופי האוקיינוס השקט, היו הצ'ינוק ציידי איילים ודייגים מיומנים.
הדג הפופולרי ביותר היה האלתית.
בין היתר בשל דפוסי החיים של יישובי קבע שלהם, היו לצ'ינוק ולשבטי חוף אחרים עימותים מועטים יחסית על אדמה, מכיוון שהם לא נדדו זה דרך הטריטוריות של זה, והיו להם משאבים עשירים בסביבה הטבעית.
בני הצ'ינוק התגוררו, כדרכם של שבטים יושבי קבע רבים, ב.
יותר מחמישים אנשים, השייכים למשפחה מורחבת, התגוררו לעיתים קרובות בבית ארוך אחד.
הבתים הארוכים שלהם היו עשויים מלוחות עץ מעצי ארז אדום מערבי.
רוחב הבתים היה 6–18 מטרים ואורכם 15–45 מטרים.
האנתרופולוג היהודי-גרמני, פרנץ בועז שהעביר את רוב שנותיו בארצות הברית, פרסם בשנת 1888 מאמר ב"ז'ורנל של הפולקלור האמריקני" (The Journal of American Folk-Lore), כתב עת הדן בפולקלור האמריקאי, ובו תיאר כמה "שירי צ'ינוק" כולל הטקסט הן בשפת צ'ינוק והן בתרגום לאנגלית.
אוסף "אגדות הילידים של אורגון וושינגטון נאספו" (Native Legends of Oregon and Washington Collected) של אגדות וסיפורים של הצ'ינוק שנכתבו ונאסף על ידי פרנץ בועז ב-1893, זה היה אוסף של סיפורי פולקלור שונים של הצ'ינוק שנכתבו מהתקופה בילה עם בני הצ'ינוק בין השנים 1890 ל-1891. במסעות קיץ לאורגון וושינגטון.
ב-1894 פרסם פרנץ בועז את ה"טקסטים של הצ'ינוק" (Chinook Texts).
בספר עיון זה כלל בועז מיתוסים, אמונות, מנהגים, סיפורים וסיפורים היסטוריים שונים, כפי שסיפרו בני הצ'ינוק בעצמם.
הגאולוג והאתנולוג האמריקני בן תקופתו של בועז, אסף ופרסם את "המילון האלפביתי של שפת הצ'ינוק" (Alphabetical Vocabulary of the Chinook Language).
הוא נעזר ברוברט שורטס וסולומן ה.
המילים הרבות נאספו משבטים שונים בהתחשב בכך שבאותה תקופה בני הצ'ינוק דוברי השפה כמעט נכחדו.
הספר נכתב בעיקר למטרות מסחר עם האינדיאנים וגיבס אסף את רוב המילים והתרגומים שלו מהסוחרים עצמם.
לבני הצ'ינוק יש קהילה כבר זמן רב בנהר הקולומביה התחתון.
השבטים והקבוצות של הצ'ינוק בנהר הקולומביה התחתון התארגנו מחדש במאה ה-20, הקימו צורת ממשל נבחרת והחיו את התרבות השבטית.
הם ביקשו הכרה לראשונה כשבט ריבוני מוכר פדרלית בסוף המאה ה-20, שכן הכרה זו מעניקה הטבות מסוימות שהובטחו על ידי האמנה לחינוך ולרווחה.
הלשכה לענייני אינדיאנים של מחלקת הפנים של ארצות הברית דחתה את בקשתם ב-1997. מאז סוף המאה ה-20, "האומה האינדיאנית של הצ'ינוק" עוסקת במאמץ מתמשך להבטיח הכרה רשמית, עורכת מחקר ומכינה תיעוד כדי להוכיח את ההיסטוריה שלה.
מתייחסים אליהם בדיווחים ממשלתיים והיסטוריים, אך אמנות שנחתמו בטנסי פוינט (Tansy Point) ב-1851 לא אושרו על ידי הקונגרס באמצעות תהליך אשרור רשמי.
חוסר מעש זה גרם לטריטוריות של הצ'ינוק שהוגדרו באמנות להישאר בלא שיועברו.
אף על פי כן, השטחים הללו נלקחו על ידי הממשלה הפדרלית.
אם הקונגרס היה מאשר רשמית את האמנות, הייתה נוצרת שמורה, שמשמעותה הייתה הכרה אוטומטית.
בשנת 2001 הכירה מחלקת הפנים של ארצות הברית ב"האומה האינדיאנית של הצ'ינוק", קונפדרציה של קבוצות האינדיאנים הקתלמט, הקלאצופ, הצ'ינוק התחתון, הווהקיאקום והצ'ינוק וילאפה כשבט, על פי כלליו שנקבעו בהתייעצות עם שבטים מוכרים אחרים.
השבט תיעד את המשכיות הקהילה שלהם לאורך זמן בנהר הקולומביה התחתון.
הכרה זו הוכרזה במהלך החודשים האחרונים של ממשלו של הנשיא ביל קלינטון.
מאז שנות ה-30 של המאה ה-20, יש לאנשי צ'ינוק בודדים חלקות קרקע ב העשירה בעץ במחוז בוושינגטון.
הקווינולט ערערו על ההכרה בצ'ינוק באוגוסט 2001, והנושא החל להיות מטופל על ידי הממשל החדש.
לאחר שנבחר הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, בחנו הממונים הפוליטיים החדשים שלו את החומרים של צ'ינוק.
ב-2002, בפעולה חריגה ביותר, הם ביטלו את ההכרה בצ'ינוק ובשני שבטים נוספים שאושרו גם הם על ידי הממשל הקודם.
מאמצים של , חבר הקונגרס מטעם המפלגה הדמוקרטית, ממחוז הקונגרס השלישי של וושינגטון, כדי להעביר חקיקה ב-2011 להשגת הכרה בשבט לא הצליחו.
בהחלטתו על תביעה שהוגשה בסוף 2017, קבע שופט בית המשפט המחוזי של ארצות הברית, רונלד ב.
לייטון, כי ניתן להעניק הכרה רק מהקונגרס וזרועות ממשל אחרות, אך במידה רבה צידד בשבט; לייטון דחה שבע מתוך שמונה תביעות של מחלקת הפנים לדחות את התיק, כולל ערעור על חוק משנת 2015 האוסר על שבטים לבקש הכרה בשנית.
משרדי "האומה האינדיאנית של הצ'ינוק" נמצאים ב בוושינגטון.
השבט מקיים מפגש חורף שנתי בבית לוחות העץ ב, בוושינגטון.
הוא מקיים גם טקס אלתית ראשונה שנתי (Annual First Salmon Ceremony) בצ'ינוק פוינט (Chinook Point, פורט קולומביה) על החוף הצפוני של הנהר קולומביה.
בשנת 2019, האומה האינדיאנית של הצ'ינוק רכשה 40 דונם משטח הסכם טנסי פוינט (Tansy Point treaty) משנת 1851.
צ'ינוק תחתון (Lower Chinook) - בשפך הנהר קולומביה בוושינגטון של ימינו, חלק מהאומה האינדיאנית של הצ'ינוק הלא מוכרת.
קתלמט (Kathlamet או Cathlamet או Cathlahmah) - בשפך הנהר קולומביה באורגון ובוושינגטון של ימינו, חלק מהאומה האינדיאנית של הצ'ינוק הלא מוכרת.
קלקאמס (Clackamas או Cathlascans, "אלה שלאורך נהר קלקאמס"), אכלסו את עמק וילאמט בגדה המזרחית של הנהר וילאמט עד ל, מעל ומתחת למפלים עצמם בשתי גדות, ולאורך הנהרות ו.
לואיס וקלארק העריכו את אוכלוסייתם ב-1,800 נפשות בשנת 1806. באותה תקופה חי השבט ב-11 כפרים והתקיים מדגים ושורשים.
ב-1855 הועברו 88 חברי השבט ששרדו ל.
(Clatsop) - סביב השפך של הנהר קולומביה ו בצפון-מערב אורגון, הצ'יף קובוויי (Coboway) אירח את לואיס וקלארק; ב-1840, מספר האינדיאנים של קלאצופ היה 200, ב-1850 המספר ירד לחצי; היום בעיקר אחד השבטים בקונפדרציה של האומה האינדיאנית של הצ'ינוק; כמה אחרים חלק מ, ושבטי הקונפדרציה של קלאצופ-נהאלם שאורגנו לאחרונה ואינם מוכרים.
אולי חלקם שורדים כקלקמאס כחלק מ.
ואסקו (Wasco) - חיו באופן מסורתי על הגדה הדרומית של הנהר קולומביה, אורגון, הם חולקו לשלושה תת-שבטים: "דלס ואסקו" (Dalles Wasco) או "ואסקו פרופר" (Wasco proper), חיו ליד במחוז ואסקו, "ואסקו של הנהר הוד" חיו לאורך הנהר עד לשפך אל הנהר קולומביה.
לפעמים מחולקים לשתי קבוצות: "קבוצת הוד ריבר" (Hood River Band) באורגון, ו"קבוצת נהר הסלמון הלבן" (White Salmon River Band) בוושינגטון.
בשנת 1822 הוערכה אוכלוסייתם כ-900, משערים שכיום 200 בני שבט מתוך 4,000 חברי הם בני ואסקו.
וישראם (Wishram) - חיו באופן מסורתי בגדה הצפונית של הנהר קולומביה בוושינגטון, כפר וישראם או Nixlúidix ("מקום מסחר" ) ליד פייב מייל רפידס (Five Mile Rapids), היה מרכז מערכת הסחר האזורית עבור שבטי חוף האוקיינוס השקט, הרמה, האגן הגדול והמישורים.
במאה ה-18 מנתה אוכלוסיית הווישראם המשוערת 1,500 נפשות.
בשנת 1962 נספרו רק 10 בני וישראם במפקד האוכלוסין בוושינגטון, כיום הם רשומים בעיקר כחלק מ.
צ'ילוקיטקוואו (Chilluckittequaw או Chiluktkwa) - חיים בצד הצפוני של הנהר קולומביה במחוזות ו בוושינגטון, מכ-15 קילומטרים במורד הנהר מדה דלס ועד לסמוך לרכס הקסקייד.
בשנת 1806 העריכו לואיס וקלארק את מספרם ב-2,400. לפי מוני חיו שרידים מבני השבט ליד שפך נהר עד 1880, אז הם עברו לרכס הקסקייד, שם כמה מהם עדיין התגוררו ב-1895, שנחשבים היום לפעמים כ"קבוצת הנהר סלמון הלבן" של תת-השבט "ואסקו של הנהר הוד" בוושינגטון.
וטלאטה (Watlata) או "אינדיאנים של הקסקייד" - חיו במורד הזרם בנפרד משאר קבוצות הוואסקו וחולקו לשתי קבוצות, אחת בכל צד של נהר קולומביה ובמפלי נהר הקולומביה ונהר וילאמט באורגון; קבוצת אורגון נקראה Gahlawaihih.
הווטלאטה, שהניב שדברו הוא הניב השונה ביותר מהוואסקו, אולי היה שבט נפרד אם כי זוהה כוואסקו מאז 1830, ונרשם כ"קבוצת קי-גאל-טוואל-לה של הוואסקו" (Ki-gal-twal-la band of the Wasco) ו"קבוצת דוג ריבר של הוואסקו″ (Dog River band of the Wasco) ב.
קילוקלניוק (Kilooklaniuck) – נכחד כשבט.
(Multnomah או Cathlascans) - גרים בכ-15 כפרים באי שבהם מתגוררים בסך הכל 2,000 אנשים שבנו והתגוררו בבתי בולי עץ ארז אדום מערבי באורך 27 מטרים על 11 מטרים רוחב.
סקילוט (Skilloot) חיו משני צדי הנהר קולומביה, בין הנהר (משפת צ'ינוק, "מים שוצפים") לבין הנהר ; קלארק הזכיר כפר אחד של 25 בתים, עשויים מלוחות עץ עם גגות קש.
בסך הכל העריכה המשלחת את אוכלוסיית הסקילוט בשנת 1806 בכ-2,500. אומדן האוכלוסייה של 1850 קבע את גדול השבט על כ-200 חברים ששרדו.
הסקילוט כבר לא קיימים כקבוצה עצמאית.
וילאפה צ'ינוק (Willapa Chinook) - לאורך הגדה הצפונית של הנהר קולומביה בדרום-מערב וושינגטון מסביב ל הדרומי, מ ועד , חלקם שייכים כיום ל ולאומה האינדיאנית של הצ'ינוק הלא מוכרת.
במאה ה-21, חלק גדול מבני הצ'ינוק חיים באזורים המקיפים את העיירות ביי סנטר, ו בדרום-מערב וושינגטון, וב באורגון.
צ'ינוואט הוא הגשר הזורואסטרי המפריד בין עולם החיים לעולם המתים, העולם הבא.
משמעות השם "צ'ינוואט" באווסטית, או בשמו המלא "צִ'ינְוֲואטוֹ פֶּרֶטוּם", הוא "גשר הדין", הצ'ינוואט מוזכר באווסטה, ספר הקודש של דת זרטוסתא, שם הוא מוזכר בשמות תואר שונים, כגון "חזק", "מוגן היטב" ו"זה שנוצר על ידי מזדא".
צ'ינגליש הוא סלנג לשפה האנגלית המדוברת או הכתובה, אשר מושפעת מאחת השפות הסיניות או מתורגמת בצורה גרועה.
בהונג קונג, מקאו, גואנגדונג וגואנגשי, המונח "צ'ינגליש" מתייחס בעיקר לאנגלית המושפעת מקנטונזית.
המונח משמש לעיתים קרובות לתיאור אנגלית לא דקדוקית או חסרת משמעות בהקשרים סיניים, והוא עשוי לשאת קונוטציות שליליות או מזלזלות.
מונחים אחרים המשמשים לתיאור התופעה כוללים "אנגלית סינית", "אנגלית סין", "אינגריש" ו"אנגלית סינית".
מידת קיומה של גרסה סינית של אנגלית או האפשרות להחשיבה כלגיטימית עדיין נמצאת בדיון.
מבחינה היסטורית, האנגלית חדרה לסין בעיקר דרך הקולוניאליזם הבריטי במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בתקופות אלו, במיוחד בהונג קונג, מקאו ואזורים נוספים בדרום סין, החלה האנגלית להשפיע על השפות המקומיות, בעיקר קנטונזית ומנדרינית.
תהליך זה יצר שילובים לשוניים ייחודיים, בהם מונחים אנגליים שולבו בשפות המקומיות ולהפך.
עם הזמן, ובמיוחד לאחר פתיחתה של סין לעולם במאה ה-20, התגברה חשיבותה של האנגלית ככלי לתקשורת בין-לאומית ולעסקים.
כתוצאה מכך, יותר ויותר סינים החלו ללמוד אנגלית, אך לעיתים קרובות ההוראה והלמידה נעשו באיכות נמוכה, מה שהוביל לשימוש נרחב באנגלית גרועה או לא נכונה מבחינה דקדוקית.
צ'ינגליש מאופיין במגוון תופעות לשוניות ייחודיות.
בין היתר, ניתן למצוא טעויות דקדוקיות, תרגומים מילוליים שגויים, שימוש שגוי במילים וביטויים, והשפעות מבניות מהשפות הסיניות.
לדוגמה, באנגלית המושפעת מקנטונזית, ניתן למצוא משפטים שבהם הסדר התחבירי אינו נכון, מילים מיותרות או חסרות, ושימוש שגוי בזמנים.
בנוסף, לעיתים קרובות קיימת תופעה של תרגום מילולי מדי, כאשר ביטויים ומונחים סיניים מתורגמים לאנגלית בצורה ישירה, מה שגורם לאי הבנה ולשגיאות.
דוגמאות לכך כוללות שלטים ציבוריים עם תרגומים שגויים, תפריטים במסעדות, ומסמכים רשמיים.
צ'ינלנד, רשמית מדינת צ'ינלנד, היא מדינה בעלת שלטון עצמי בדרום מזרח אסיה.
השטח הנטען שלה כולל את מדינת צ'ין שבמיאנמר.
שולטת בכשליש ממדינת צ'ין במערב מיאנמר, לאורך הגבולות עם בנגלדש והודו.
המדינה הוקמה בעקבות אימוץ חוקת צ'ינלנד ב-6 בדצמבר 2023 על ידי החזית הלאומית של צ'ין (CNF) וארגוני ממשל מקומיים, תוך הקמת מועצת צ'ינלנד כגוף המנהל שלה ושינתה את שמה הקודם של מדינת צ'ין לצ'ינלנד.
חוקה זו עוררה התנגדות מצד קבוצות התנגדות מ-5 עיירות (פאלאם, טדים, קאנפטלט, מינדאטה ומטופי) מתוך 9 העיירות במדינת צ'ין.
החוקה נועדה ליצור מדינת לאום עבור העם הצ'יני.
ב-17 במאי 2024, ממשלת האחדות הלאומית ומועצת צ'ינלנד קיימו פגישה מקוונת לראשונה.
אף על פי שפרטי הפגישה לא פורסמו, שני הצדדים הסכימו לקיים פגישות נוספות בעתיד.
מועצת צ'ינלנד, המורכבת מ־14 חברי פרלמנט ו-68 חברים בממשלים מקומיים, קיבלה את תמיכתם של 14 מתוך 17 ארגוני הממשל המקומי המוכרים במדינת צ'ין, למעט פאלאם, טדים, קאנפטלט, מטופי ומינדאט.
הצבא הלאומי של הסנטר הוא ארגון צ'ין אתני במיאנמר.
זוהי הזרוע החמושה של חזית הסנטר הלאומית (CNF), והיא נוסדה ב-20 במרץ 1988 לצדה.
ה-CNA חתם על הסכם הפסקת אש עם ממשלת מיאנמר ב-6 בינואר 2012.
צ'יפטיין הוא טנק בריטי אשר שימש כטנק המערכה של הצבא הבריטי בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20. בעת הצגתו לראשונה בשנת 1962, היה הטנק בעל השריון הכבד ביותר ובעל התותח החזק ביותר בעולם המערבי.
בצ'יפטיין הוצגו לראשונה מספר רעיונות ייחודיים בטנקים, ביניהם הרעיון של נהיגה במצב שכיבה.
טנק הצ'יפטיין (Chieftain, אנגלית: מנהיג, ראש שבט) אשר הוצג לראשונה בשנת 1962 היה הטנק הבריטי הראשון שפותח כטנק מערכה עיקרי (Main Battle Tank).
מקורו של הטנק בקונספט הטנק האוניברסלי שפותח לאור לקחי מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הפעיל הצבא הבריטי שני סוגים עיקריים של טנקים: טנקי חי"ר – טנקים שיועדו לספק סיוע קרוב משוריין לכוחות רגלים וחומשו במקלעים ובתותחים קלים שירו פגזים נפיצים, וטנקי שיוט – טנקים שתוכננו להוביל את הכוח המשוריין, לפרוץ את קווי ההגנה של האויב ולהילחם בטנקי האויב.
טנקי השיוט היו למעשה המקבילה הבריטית לטנקים הבינוניים, אך היו קטנים וזריזים יותר וחומשו בתותחים שירו פגזים חודרי שריון, אך מפאת גודלם של הטנקים הוגבל גם גודלם של התותחים בהם חומשו.
בשדה הקרב נתגלו הטנקים הבריטים כנחותים אל מול הפאנצרים הגרמנים אשר עלו עליהם בשריון ובכוח האש.
על כך נוספו קשיים טכנולוגיים ולוגיסטיים שנבעו מהצורך לקיים כוח משוריין שהתבסס על שני סוגים שונים לחלוטין של כלי משוריינים.
ב-1944 החלו מספר קצינים בצבא הבריטי, בראשות הפילדמרשל מונטגומרי, לפתח תפיסה של "טנק אוניברסלי" – טנק אשר יוכל לענות על כל התנאים והדרישות המבצעיות של שדה הקרב המודרני ואשר יחליף את התפיסה המיושנת והכושלת של הטנקים הנפרדים.
ב-1945 ימים ספורים לפי תום המלחמה באירופה הציגו הבריטים את טנק הצנטוריון.
הצנטוריון, כחלק מתפיסת הטנק האוניברסלי, הוצג כטנק השיוט האחרון, ובהמשך אף פותח והפך בעצמו לטנק האוניברסלי הראשון.
תפיסת הטנק האוניברסלי שמשה בסיס לקונספט טנק המערכה העיקרי, שהוביל ישירות לפיתוחו של הצ'יפטיין.
תכנון טנק הצ'יפטיין החל ב-1951, על רקע תחילת המלחמה הקרה והלחימה בקוריאה.
בידי כוחות הגוש הקומוניסטי של סוף מלחמת העולם השנייה באירופה היו אלפי טנקים בינוניים מדגמי T-34 וכן מאות טנקים כבדים מדגמי IS-2 ו-IS-3, חמושים בתותחים כבדים בקליבר 122 מ"מ.
כדי להתמודד עם כמויות הטנקים הגדולות בצד הסובייטי, תוך ההבנה כי אין ביכולתן להשתוות לכמויות אלה, החליטו חברות נאט"ו להעדיף גישה של איכות על פני כמות – על הטנקים המערביים להיות מסוגלים להשמיד כמות רבה יותר של טנקים סובייטים מטווחים ארוכים יותר, על מנת לפצות על נחיתותם המספרית.
על מנת להשיג מטרה זו תוכנן הצ'יפטיין עם שימת הדגש מיוחדת על כח אש חזק, תוך הקרבה מסוימת של השריון והביצועים.
התכנון הבסיסי של הצ'יפטיין הגדיר טנק במשקל כולל של 45 טונות, בעל עבירות שתהיה טובה לפחות כשל קודמו – הצנטוריון, וכן ניתן דגש על זריזות בשדה הקרב על חשבון מהירות הנסיעה המרבית.
לאור הניסיון המוצלח של הבריטים עם חימוש עיקרי בקוטר 120 מ"מ בטנק הקונקרר, הוחלט לצייד גם את הצ'יפטיין בתותח בקוטר 120 מ"מ.
הפעם, לאור הניסיון שנצבר, הוחלט לתכנן עבור הטנק תותח חדש, באורך 11 קליברים.
לבריטים חסר הניסיון בתכנון שריון משופע מודרני.
הטנק הבריטי הראשון אשר צויד בשריון משופע היה הצנטוריון שמבנהו הועתק למעשה מטנק הפנתר הגרמני, ובפועל כלל לוח שריון משופע אחד בלבד – לוח החזית של התובה.
בעת תכנון הצ'יפטיין ניסו הבריטים בתחילה להעתיק את תכנוניהם של טנקים החדשים בסדרת טנקי היוסיף סטלין, דוגמת ה-IS-3, אולם ההתבססות על תצלומי מודיעין, בלא היכולת להתבסס על דגם ממשי, נתגלתה כבעייתית.
הסיוע הופיע ממקור לא צפוי, עת חשפו הבריטים טנק IS-2 שלם אשר נקבר תחת בניין שהתמוטט במהלך הקרבות בברלין בימיה האחרונים של מלחמת העולם השנייה, בגזרה הבריטית בברלין הכבושה.
הטנק סיפק לבריטים מידע רב בתחום התכנון של שריון משופע, וכן על הטנקים הסובייטיים בכלל, והשפיע רבות על תכנונו של הצ'יפטיין.
במטרה לחסוך במשקלו של הטנק, החליטו המתכננים הבריטים להושיב את נהג הטנק כך שבעת נהיגה קרבית הנהג שוכב אפרקדן ונעזר בפריסקופ הצופה לפנים.
מצב זה אפשר להקטין את גובה תובת הטנק, מהגחון ועד הסיפון, ובכך להפחית את משקלה.
טנק הצ'יפטיין תוכנן תוך שימת דגש מיוחדת על כוח האש של הטנק.
על מנת להשיג את כושר החדירה וטווחי הירי הדרושים, נבחר בתחילה תותח אמריקאי בקוטר 105 מ"מ מדגם T104. תותח זה היה גדול במיוחד, והתקנתו הותירה בצריח מרחב מוגבל לצוות הטנק, ומפאת גודלו הוגבל מלאי התחמושת של הטנק אותה ניתן היה לשאת.
כפתרון חלופי הוחלט לפתח תותח חדש בקוטר 120 מ"מ, בהתבסס על הניסיון המוצלח של הבריטים בנשק בקוטר זה בטנק הקונקרר.
כדי לפתור את בעיית האחסון של התחמושת, תוכנן שהטנק ישתמש בתחמושת חצי אחודה – תחמושת בה מופרד המטען ההודף מהפגז, והם מוטענים לבית הבליעה בנפרד.
התותח כוון למטרה באמצעות מקלע כינון – בצריח הותקן מקלע כבד 0.5 שירה במקביל לתותח ואשר שימש את התותח לכינון למטרה.
התותחן היה יורה צרור של 3 כדורים נותבים באמצעות המקלע, והיה מסוגל לכוון את התותח בעצמו בהתאם לנותבים, ובכך להשיג פגיעה בפגז ראשון.
חסרונה של המערכת היה שהיא הייתה יעילה עד לטווח של כ-1,500 מטרים, מה שביטל את יתרון הטווח של התותח החדש.
החל מדגם שלוש, הוחלף מקלע הכינון במד טווח לייזר.
במהלך פיתוח התותח החדש נבחנו מספר רעיונות במטרה להקל את השימוש בתחמושת.
בתחילה נבחנה מערכת טעינה אוטומטית, אך המערכת נתגלתה כמורכבת מידי, לא אמינה, וגודלה הגביל את המקום הנותר לנשיאת תחמושת.
רעיון אחר שנבחן היה השימוש בחומר נפץ הודף נוזלי.
המערכת הציגה מספר יתרונות משמעותיים, אחד מהם היה קלות השימוש בתחמושת, שכן הטען נדרש לטעון את התותח בפגז בלבד ולא בכדור השלם.
השימוש בתחמושת חצי-אחודה נעשה כדי לאפשר לצוות הטנק להתמודד ביתר קלות עם התחמושת הכבדה, אך במקרה זה, מטען חומר הנפץ ההודף נארז בתרמיל מתכת, דומה לתרמילי המתכת של התחמושת האחודה הרגילה.
בתותח ה-L11 החדש הוצג לראשונה הרעיון של המטען ההודף המתכלה לחלוטין.
מטען אבק השריפה נארז באריזה אשר מתכלה לחלוטין בעת הירי, בדומה למטענים ההודפים המשמשים בתותחים ימיים ובתותחי שדה.
מצד שני, יצרו המטענים המתכלים סיכון גבוה של התלקחות תחמושת בעת פגיעה בטנק, מאחר שנעדרו את המיגון היחסי של תרמיל מתכת.
כפתרון לבעיה אוחסו המטענים בשרוולים מיוחדים שהיו חסיני אש ובעלי דופן כפולה שמולאה שתערובת של מים וגליקול.
הצ'יפטיין הונע באמצעות מנוע L60 רב-דלקי.
מנוע זה היווה את נקודת התורפה העיקרית של הטנק, ובעיות שנבעו ממנו ליוו את הטנק אל תוך שנות השמונים של המאה ה-20.
מקורו של המנוע בהחלטה של נאט"ו מסוף שנת 1957 לפיה על כלי הרכב והרק"מ שיכנסו לשירות במסגרת הברית להיות מונעים במנועים רב-דילקיים – כלומר מנועים שניתן יהיה לתדלקם במגוון סוגי דלק החל בסולר ובנזין וכלה בנפט ובקרוסין.
במסגרת מדיניות זו הוחלט לייצר עבור הצ'יפטיין מנוע רב-דילקי תוך התבססות על מנוע בוכנה אווירי מסוג מנוע יונקרס יומו 207 מתוצרת גרמניה מימי מלחמת העולם השנייה.
המנוע תוכנן עם הספק מתוכנן של 700 כוחות סוס.
עם השלמת הפיתוח ב-1960 התברר כי המנוע הפיק רק 585 כוחות סוס וכי הוא סובל מבעיות אמינות קשות.
בנוסף התברר כי הסבת המנוע לסוגי דלק שונים דורשת שמונה שעות עבודה – מה שלא מאפשר לבצע אותה בתנאי קרב.
לאורך השנים עבר המנוע שיפורים רבים ותפוקתו הוגדלה לבסוף ל-750 כוחות סוס, אולם הצ'יפטיין, שתוכנן במקור לפי משקל מרבי של 45 טון, שקל בשלב זה כמעט 55 טון – כמעט 25% יותר מהתכנון המקורי.
לאורך כל שנות שירותו המשיך הצ'יפטיין לסבול מחוסר בכוח ומבעיות אמינות.
למרבה האירוניה, לכל אורך שנות שירותו של הצ'יפטיין הופעלו מנועי ה-L60 הרב-דילקיים באמצעות סולר בלבד.
הצ'יפטיין נכנס לשירות בצבא בריטניה בשנת 1965. לאורך השנים נוצרו לטנק מספר גרסאות משופרות שכללו תוספות מיגון, מערכת בקרת אש חדשה ועוד.
גרסאות אלה שירתו בצבא הבריטי עד שנת 1995, עת הוחלפו בטנק הצאלנג'ר 1.
בהמלצתו של ישראל טל, רכשה איראן כ-700 טנקי צ'יפטיין סימן 3 ו-5. טנקים אלה עברו השבחה באיראן והם עדיין בשימוש בצבא איראן תחת השם "מובארז".
כמו כן כללה עסקת הרכש האיראנית רכישת גרסאות מתקדמות יותר של הצ'יפטיין שיוצרו עבורה וכונו "שיר 1" ו"שיר 2".
אספקת הטנקים בוטלה לאחר המהפכה האיראנית ב-1979, ו-274 טנקי "שיר 1" נמכרו תחת השם "חאליד" לירדן.
כמויות קטנות של טנקים נמכרו גם לכווית ועומאן.
הצ'יפטיין השתתף בקרבות רק בזירה המזרח-תיכונית.
צבא איראן הפעיל את הצ'יפטיינים שברשותו במסגרת מלחמת איראן-עיראק.
רבים מהם נפגעו במהלך המלחמה ו-200 בלבד נותרו בידי איראן בסיום המלחמה.
כ-50 טנקים נפלו בידי צבא עיראק ונכנסו לשימוש בו החל משנת 1990. טנקי הצ'יפטיין אשר היו בידי כווית השתתפו בפלישה העיראקית לכווית.
הבריטים נזקקו לכסף כדי להשלים את פיתוח הטנק.
בשנת 1966 הציעו לישראל עסקה, במסגרתה תרכוש ישראל מאות טנקי צנטוריון ישנים, ובתמורה תשתתף ישראל בשלבי הפיתוח האחרונים של הטנק.
בסיום הפיתוח הובטח כי בריטניה תמכור לישראל טנקי צ'יפטיין ואף תסייע בהקמת קו הרכבה לייצור הטנק בישראל.
ישראל, שנזקקה לטנקים חדישים אל מול הטנקים החדישים שקיבלו צבאות ערב, הסכימה.
משלחת של קציני שריון צעירים שכללה את , חיים ברק, חיים דנון ומרדכי קרני נשלחה לבריטניה בסודיות כדי ללמוד על הטנק החדש, ומספר טנקים נשלחו לישראל לניסויים.
הניסויים בישראל בוצעו בסודיות גמורה ובמהלכם נתגלו מספר בעיות בהתאמת הטנק לאקלים ותנאי השטח הישראלים.
התקלות שנמצאו בניסויים תוקנו ושופרו על ידי הבריטים עד לסיום פיתוח הטנק.
בנובמבר 1969 נסוגה בריטניה מהעסקה בעקבות לחץ רב שהפעילו מדינות ערב.
כעשור מאוחר יותר התברר כי הבריטים החליטו לסגת מהעסקה שנה קודם, אולם הסתירו זאת מישראל כדי לסיים את תהליך הפיתוח.
ביטול העסקה תרם רבות להחלטה לייצר טנק ישראלי, שיהפוך מאוחר יותר לפרויקט טנק המרכבה.
Chieftain Mk.5: דגם היצור, עם מנוע משופר ומערכת הגנה מאב"כ.
Chieftain Mk.6-11: השבחות לדגמים שקדמו ל-Mk.5.
חאליד/שיר: דגם שפותח בהתאם לדרישות הצבא האיראני אך מסירתו בוטלה עקב המהפכה של 1979. הטנקים מדגם זה נמכרו, תחת השם "חאליד", לצבא הירדני.
Weapon Carriers: תובת הצ'יפטיין הותאמה כדי לשאת מערכות נשק נ"מ ותותח הוביצר 155 מ"מ ועוד.
– כ-1,000 טנקי צ'יפטיין נכנסו לשימוש הצבא האיראני עד לפרוץ המהפכה האיראנית בשנת 1979. נכון לשנת 2005 נותרו כ-100 טנקים בשירות.
– שני טנקים הובאו לניסויים בישראל, אך מכירת הטנק לישראל בוטלה ב-1969.
– 12 מעודפי הצבא הבריטי ו-15 חדשים.
– 50–75 טנקים נלקחו שלל מאיראן במלחמת איראן-עיראק ונכנסו לשירות בצבא עיראק בשנת 1990.
צ'יפ ודייל הן שתי דמויות בדיוניות של טמיאסים המופיעים בסרטי ההנפשה ובקומיקס של חברת וולט דיסני.
שמם מבוסס על השם "צ'יפנדייל" .
הסנאים הופיעו לראשונה בסרט ההנפשה "טוראי פלוטו" משנת 1943 בו הם מציקים לפלוטו.
אולם שמותם ניתנו להם לראשונה בסרט ההנפשה "צ'יפ ודייל" משנת 1947, בו הם הציקו לדונלד דאק.
בשנת 1989 נעשתה סדרת הנפשה שהם הדמויות העיקריות בה, הנקראת "יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל".
ב-20 במאי 2022 עלה בדיסני+ סרט המבוסס על הסדרה בשם "צ'יפ ודייל: יחידת הצלה".
בשנת 2023 עלתה סדרה נוספת בכיכובם בשם "צ'יפ ודייל: החיים בפארק".
הם הופיעו בסדרות "בית העכבר", "מועדון החברים של מיקי מאוס", "מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות" ו"מיקי מאוס: כייף של בית".
צ'יף יישומים ישראל בע"מ היא חברת תוכנה ישראלית פרטית שהוקמה בשנת 1989, ושמתמחה בתחום הגיבוי, שחזור והצלת נתונים.
החברה נמנית עם החברות הראשונות בעולם שסיפקו שירותי Data Recovery - הצלת נתונים למערכות ממוחשבות כענף עיסוק עיקרי, ואף טבעה את המושג "הצלת נתונים" בעברית.
חברת צ'יף הייתה בין החלוצות בתחום שרידות המידע הממוחשב, והיא החברה הישראלית הראשונה אשר סיפקה שירותים ופתרונות להבטחת שרידות מידע והמשכיות השירות.
כיום עיקר פעילות החברה הוא בתחום פיתוח תוכנה למניעת נזקי מידע ולגיבוי מערכות מחשב ונעשה ממשרדיה בנס ציונה.
שירות זה מסייע למשתמשי מחשב להשיב את עבודתם לאחר קרות נזק למערכת המחשב, שאינו מאפשר את אחזור הנתונים באמצעים רגילים.
השירות ניתן פעמים רבות ללא תשלום או בתשלום סמלי בלבד.
בשנת 1991 הייתה צ'יף מהחברות הפרטיות הראשונות בישראל שסיפקו שירותי תקשורת מחשבים באמצעות פריסה ארצית של רשת מערכות BBS שנקראה CICS, לפני עידן האינטרנט.
פעילות זו מומנה באמצעות פרסום מודעות וקישורים לאתרי חברות כדוגמת אנשים ומחשבים, פרי אינטרנשיונל ועוד, גישה זו לא הייתה מקובלת בשנים אלו.
מתכנתים צעירים רבים עשו שימוש בשירותים אלו ללימוד תכנות והורדת קטעי קודי מקור ממקורות רבים בעולם.
בין היתר פיתחה החברה את תוכנת הצ'אט הראשונה בעברית עבור אתר סנונית.
אחד משיאי הפעילות היה העברת כל מאגר המידע של חברת בורלנד לשרתים בארץ וחלוקתו החופשית.
פעילות זו מומנה על ידי החברה ונציגי בורלנד בישראל לטובת כלל הציבור.
צ'יף היא הראשונה בישראל לשווק מוצרי תוכנה בשיטת "נסה לפני שתקנה", והייתה הראשונה לייצג יצרן תוכנות שיתופיות אמריקאי בישראל במשך שנים רבות.
במהלך השנים פותחו על ידי החברה תוכנות רבות שחולקו לציבור הרחב כתוכנות חופשיות ושיתופיות, תוכנות אלו מופצות בכל רחבי העולם ככלי עזר, לטכנאים ואנשי מחשבים, למניעת תקלות ולזיהוי בעיות אובדן מידע בכלל ובדיסקים קשיחים בפרט.
חלק מתוכנות אלו הפכו במהלך השנים למוצרי מדף.
עם מוצרי החברה נמנים מערכת התאוששות BOS, מערכות התאוששות לשרתי נובל, מערכות התאוששות למערכות הפעלה בסביבת אמת, מערכות אחזור מידע לסביבות יוניקס ומקינטוש, ומערכות השמדת מידע מידיות בתנאי שדה למערכות נישאות ומוטסות.
צ'יפטיון , המוכרת גם בשמות מוזיקת צ'יפ (Chip music), ומוזיקת 8-ביט (8-bit music), היא מוזיקה המסונתזת בזמן אמת על ידי בקר סאונד, בניגוד למוזיקה המשתמשת בהשמעה של דגימות קול מוכנות מראש.
תור הזהב של הסגנון היה מאמצע שנות ה-80 עד שנות ה-90 המוקדמות, כשבקרים כאלו היו הדרך הנפוצה להשמעת מוזיקה במחשבים, בקונסולות משחקים ובמכונות ארקייד.
לבקרי הסאונד הראשונים היה מספר טונים מצומצם ולא יכלו להשמיע יותר מתו אחד בו זמנית.
אילוץ זה גרם למלחינים לפתח סגנון מיוחד המשתמש רבות בארפג'ו ובאלמנטים דומים של ניגון צלילים מתחלפים במהירות כדי לדמות ניגון של כמה צלילים בו זמנית.
ב-1951 המחשבים CSIRAC ופרנטי סימן 1 שימשו לסינתוז מוזיקה בזמן אמת בציבור.
בשנות ה-70 המאוחרות, קונסולות משחקים ומיקרו-מחשבים הכילו מעגל משולב עם בקר סאונד ייעודי.
הצ'יף הוא מטען הרלדי המופיע על שלט אצולה בדוגמת פס רחב לרוחבו של מגן ובגבולו העליון.
ישנה מחלוקת בין הכרוזים לגבי רוחבו של הצ'יף, כאשר הוא נע בין חמישית לשליש מרוחבו של המגן כולו, ואולם, אם הצ'יף מוטען במטען כלשהו לרוב רוחבו יהיה שליש.
ברוב המקרים יופיע הצ'יף מעל כל מטען אחר, אולם כאשר מדובר במטען כגבול אשר מוענק על מנת להבדיל בין השלט המוטען לשלט אחר, יופיע הגבול מעל הצ'יף.
צ'יפלי הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק.
צ'יפלי הוא פרוור קטן בדרום הפרוורים המזרחיים של סידני, הגובל מדרומו בליטל ביי, ממערב בפיליפ ביי, בצפונו במטרוויל ובמזרח במלבר.
גבולו המזרחי הוא שדרת אנזאק, המשתרעת מאזור סנטניאל פארק בצפון ועד לה פרוז בדרום, וגבולו הדרומי הוא דרך ליטל ביי.
בשנת 1825 נבנה בפרוור בית המגורים הראשון, בית בונרונג.
באותה עת, הכתר האנגלי החזיק במרבית קרקעות הפרוור, והפשיר חלקים מהן באופן הדרגתי לשימוש הציבור.
הפרוור נקרא על שמו של בן צ'יפלי, ראש ממשלת אוסטרליה בתום מלחמת העולם השנייה.
הפרוור הוגדר רק בשנת 1964, והיה בעבר חלקו הדרומי של מטרוויל.
בכך הוא מהפרוורים הצעירים של סידני.
בשנות השישים נבנו שיכוני פועלים בפרוור, ועד היום מרבית בתיו הם בתי דירות בני כמה קומות.
הפרוור הקטן כולל אנדרטת הנצחה לחללי מערכות אוסטרליה על שם בוב קלארק, ושני גנים ציבוריים קטנים לרווחת הקהל.
צ'יף דן ג'ורג' היה הצ'יף של שבט טסליל–וואותות', משורר ושחקן קנדי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1971 על התפקיד שגילם בסרט "איש קטן גדול".
נולד בשם גאסוואנות' סלהות' בשמורת אינדיאנים בצפון ונקובר שבקולומביה הבריטית, קנדה.
שמו באנגלית הוא דן סלהות', שינה את שמו הפרטי לג'ורג' בגיל חמש כאשר החל ללמוד במוסדות לימוד אינדיאנים-קנדיים.
עבד במספר עבודות מזדמנות, פריקת מטען בנמלים, בעבודות בניין ובהסעות תלמידים.
הופיע עם הרכב מוזיקלי אינדיאני נודד במשך כעשור.
ג'ורג' פיתח קריירה מוצלחת כמשורר והוציא לאור שני ספרי שירה.
ג'ורג' היה פעיל למען זכויות הילידים האינדיאנים בצפון ארצות הברית וקיבל את אות הקצונה של מסדר קנדה על תרומתו לתרבות הקנדית.
ג'ורג' נפטר בשנת 1981 בוונקובר כשהוא בן 82 ונקבר בשמורה שבה נולד.
בנו של ג'ורג' הוא צ'יף מקומי ונכדיו של ג'ורג' התפרסמו כמשוררים ושחקנים.
ג'ורג' החל את דרכו כשחקן בטלוויזיה הקנדית, קיבל את הצעתו של ארתור פן להופיע בתפקיד משמעותי במערבון "איש קטן גדול" בתור מנהיג שבט השאיין המבוגר עור סוכה שמאמץ אליו את ג'ק קראב דאסטין הופמן.
ג'ורג' הצליח לגנוב את ההצגה בתפקידו הראשון אי פעם בהוליווד וקצר שבחים ופרסים ממבקרי הקולנוע בארצות הברית.
גולת הכותרת המפתיעה מבחינתו של ג'ורג' שהיה בן 71 הייתה המועמדויות שקיבל לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
קלינט איסטווד שגילה עניין בשחקן המבוגר ליהק אותו לסרטו הרביעי, המערבון "איש ההפקר" , בו שיחק ג'ורג' לצידו של איסטווד בתור לון וייט הצ'רוקי הערמומי שמתלווה אל מסע הנקמה של האקדוחן ג'וסי וולס.
שיחק לאחר מכן בדרמת המסע "הארי וטונטו" בתפקיד היליד האינדיאני סם שתי נוצות אותו פוגש במסעו האלמן הזקן הארי קומבס (ארט קרני).
על שמו של ג'ורג' קרויים שני בתי ספר ואוניברסיטה אחת ברחבי קנדה.
השחקן הקנדי המפורסם דונלד סאת'רלנד ציטט את שירו בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ונקובר.
בשנת 2008 הוכנס להיכל התהילה של גדולי השחקנים הקנדיים שכיכבו בהוליווד, את המקום חלק עם השחקניות זוכות האוסקר מארי דרסלר ונורמה שירר ועם השחקן ריימונד בור.
צ'ינקווה טרה (באיטלקית: Cinque Terre; "חמש האדמות") היא קבוצה של חמישה כפרים השוכנים לאורך קו חוף סלעי ותלול בריביירה האיטלקית, במחוז ליגוריה שבאיטליה, מצפון-מערב לעיר לה ספציה.
חמשת הכפרים הם (מצפון לדרום): מונטרוסו אל מארה (Monterosso al Mare), ורנאצה (Vernazza), קורניליה (Corniglia), מאנארולה (Manarola) וריומג'ורה (Riomaggiore).
באזור מתגוררים כ-7,000 תושבים, והוא מוגן מאז שנת 1999 כפארק לאומי, שלא ניתן לבנות או לשנות בו דבר.
בשנת 1997 הכיר אונסק"ו בצ'ינקווה טרה (ביחד עם טינו) כאתר מורשת עולמית, תוך ציון "יחסי הגומלין ההרמוניים בין האוכלוסייה לטבע, שיצרו תמונת נוף חריגה ביופייה".
לאורך רצועת החוף של הים הליגורי, מול חוף הנקרא "ריביירה די לבאנטה" מתנשאים הרים בגובה של כמה מאות מטרים, כשחלקם משתפלים לתוך הים.
צ'ינקווה טרה מורכבת מחמישה כפרים קטנים, הנמצאים על מצוקים הצונחים אל שפת הים.
שבילים מחברים את כפרים בינם ובין עצמם, השבילים מחברים גם בין הכפרים הנמצאים במעלה ההר והחורש והשטחים החקלאיים הנמצאים בכל אותו מרחב.
ארבעה מתוך חמשת הכפרים שוכנים ממש על חוף הים הליגורי, ואילו קורניליה שוכנת על מצוק סלעי כ-100 מטר מעל פני הים.
במשך מאות שנים בנו תושבים בזהירות טרסות על צלע ההר התלול ועל המצוקים המשקיפים לים.
בטרסות אלו מגדלים מטעי זית, כרמי גפן, לימונים, וקיים בהם גם חורש טבעי רב.
בחמשת הכפרים, בגלל השטח המצומצם הראוי לבנייה, נבנו חלק מהבתים הצבעוניים לכאורה בחוסר סדר, והם נראים כתלויים על בלימה מעל המצוקים, ובכך יוצרים נוף ייחודי.
את הכפרים מחברים שבילים, מסילת ברזל, ונתיבי שייט.
הגישה למכוניות נחשבת כקשה, ומותרת לשני הכפרים הקיצוניים (מונטרוסו וריומג'ורה).
גם לכפרים האחרים מגיעים כבישים, אך הם צרים מאוד ותלולים.
עם בנייתה של מסילת הרכבת בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, הפך האזור ליעד תיירותי.
הרכבת נוסעת על פסים צרים יותר מהמקובל באירופה.
תחנות המוצא של הרכבת הן לבנטו (Levanto) בצפון ולה ספציה בדרום.
לרכבת יש תחנות בכל כפרי צ'ינקווה טרה, אך לא כל הרכבות עוצרות בכל התחנות.
מראשית מרץ ועד סוף אוקטובר לוח הזמנים של הרכבת צפוף.
בחודשי החורף לוח הזמנים דליל הרבה יותר.
ניתן להגיע לצ'ינקווה טרה גם בשיט.
הספינות מפליגות מלה ספציה, מלבנטו ומפורטו ונרה, וחזרה.
השיט מתבצע בעיקר בעונת התיירות, ותלוי בתנאי הים ובמזג האוויר.
מאז תחילת המאה ה-21 עלתה מאוד הפופולריות של צ'ינקווה טרה בקרב תיירים.
ב-2016 ביקרו באזור כמיליון תיירים, ב-2022 כשלושה מיליון, וב-2023 כארבעה מיליון תיירים, והצפיפות בכפרים ובשטחים הפתוחים גדלה מאוד, מאחר שמדובר בתא שטח קטן.
בעקבות עליית ענף התיירות, נדחקו הצידה ענפי תעסוקה מסורתיים באזור, ובמיוחד חקלאות ודיג.
בין הכפר הדרומי ביותר ריומאג'ורה ועד מאנארולה, הכפר הקרוב אליו מצפון, עובר שביל על המצוק לצד הים.
השביל נקרא "דרך האהבה" (באיטלקית Via dell`Amore).
במקור נחצב השביל לאחסון חומרי נפץ שהיו נחוצים להנחת פסי הרכבת וחציבת מנהרות.
כיום אוהבים רבים מגיעים לדרך האהבה, נועלים מנעול על סבכת ברזל, או על מעקה הבטיחות, וזורקים את המפתחות לים.
זריקת המפתחות לים אמורה להעיד על נצחיות אהבת הזוג, ומקובלת גם במקומות נוספים בעולם, הנמצאים בסמוך למקורות מים.
באוקטובר 2011 פקדה את ורנאצה סופת גשמים עזה, שגרמה למפולות בוץ וזרעה חורבן רב.
תיקון נזקי הסופה והמפולות נמשכו חודשים ארוכים.
צ'יף סיאטל היה צ'יף אינדיאני של אומת הדוואמיש (Duwamish) בצפון-מערב ארצות הברית.
הצ'יף הגיע להסדרים ידידותיים עם המתיישבים הלבנים.
העיר סיאטל במדינת וושינגטון קרויה על שמו ודמותו מופיעה על סמל העיר.
נולד וגדל בסביבות בלק איילנד בוושינגטון.
כבר מגיל צעיר התבלט כלוחם ומנהיג.
הוא יצר קשרי ידידות עם אחד ממיסדי העיר סיאטל, הרופא דייוויד סווינסון מיינארד (David Swinson Maynard).
ב-26 בינואר 1856 הצליח לשמור את אנשי שבטו מחוץ להתקפת השבטים האינדיאנים על מתיישבי סיאטל שנודע כקרב סיאטל.
ב-1887 ייחס לו הנרי סמית, במסגרת עיתונו ה-Seattle Sunday Star, נאום על חשיבותה של השמירה על האקולוגיה ועל הכבוד לזכויות האמריקאים הילידים על אדמתם, 35 שנה לאחר שסיאטל אמור היה לשאת אותו.
לפיכך על אף ששמו הפך סמל לערכים אלה, כלל לא ברור אם אכן נשא את הנאום המיוחס לו.
צ'יסטופול : Чистай; בטטרית (אלפבית לטיני): Çistay; בצ'ובשית : Чистай) היא עיר ברפובליקת טטרסטן, רוסיה, אשר ממוקמת על הגדה הדרומית של נהר הקאמה.
לצ'יסטופול נמל תעופה בשם נמל התעופה צ'יסטופול.
צ'יסטופול ידועה בשל מפעל השעונים המפורסם שלה.
העיר הוזכרה לראשונה בסוף המאה ה-17. העיר התפתחה מהר יחסית, וכבר ב-1761 הגיע מספר התושבים בה ל-1,000.
ב-1781, העניק צו מאת יקטרינה הגדולה לצ'יסטופול עצמאות של עיר אוזיד, יחד עם שלט אצולה משלה.
בסוף המאה ה-19, הפכה צ'יסטופול למרכז סחר בדגן.
לפני 1917 הייתה צ'יסטופול לעיר השנייה בגודלה, לאחר קאזאן במחוז קאזאן.
במהלך הקרבות בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, הייתה צ'יסטופול מקלט לקבוצת סופרים סובייטיים, בהם ליאוניד לאונוב, בוריס פסטרנק ועוד.
כיום העיר ידועה במפעל השעונים שבה, "ווסטוק" ("מזרח") שהוקם ב-1941.
צ'יף הוא מנהיג של שבט או תא חברתי הכולל מספר משפחות.
חברות שבטיות הכוללות שבטים שהיו כפופים למנהיג יחיד (או זוג) צצו בתקופה הנאוליתית כהתפתחות של חברות שבטיות פחות מרובדות ופחות היררכיות ונשארו נפוצות בתקופת האבן.
בחברה אינדיאנית שבטית במדינות קולוניאליות או פוסט-קולוניאליות שבטים או מספר שבטים מתנהלים בשלטון עצמי והצ'יף הוא נציג השלטון בפני המדינה.
הסוגים הנפוצים ביותר הם ראש מועצת השבט (לרוב של זקני השבט), צ'יף מלחמה (יכול להיות נוסף או מחליף בזמן מלחמה), צ'יף הנבחר כיורש אביו והרופא-האליל הבולט ביותר פוליטית.
צ'יפולטי (בספרדית: Cipolletti) היא עיר בפרובינציית ריו נגרו בארגנטינה.
העיר היא השלישית בגודל אוכלוסייתה בפרובינציה, וגרים בה קרוב ל-80,000 תושבים (נכון ל-2010).
העיר שוכנת על הגדה המזרחית של נהר נאוקן, מול העיר נאוקן ובקרבת העיר חנרל רוקה, מרחק קצר לפני שהוא מתחבר עם נהר לימאי ויחדיו הם יוצרים את נהר ריו נגרו.
במקום בו נמצאת צ'יפולטי נוסד ב-1881 מבצר בשם קונפלואנסיה על ידי קולונל לורנסו וינטר, כחלק ממבצע כיבוש המדבר.
בסוף המאה ה-19 האזור התפתח בגלל בניית מסילה לאזור שאפשרה הגירה מוגברת, ובגלל עבודתו של המהנדס האיטלקי צ'זארה צ'יפולטי, שנקרא לאזור לאחר שהנהרות באזור עלו על גדותיהם וגרמו לשיטפונות.
הודות לעבודתו של צ'יפולטי נוצרה מערכת השקיה שאפשרה את התפתחות החקלאות באזור.
ב-3 באוקטובר 1903 ייסד הגנרל מנואל פרנאנדס אורו את העיר.
תחילה הוא קרא לה "קולוניה לוסינדה", על שם אשתו לוסינדה, אולם ב-1909 שונה שמה של העיר לצ'יפולטי, כהוקרה על עבודתו של המהנדס.
בשנת 1926 הוקמה קבוצת כדורגל צ'יפולטי שבעבר שיחקה במסגרת ארצית הבכירה.
כמו במרבית אזור נהר ריו נגרו, הכלכלה המקומית מסתמכת על גידול פירות, כמו תפוחים ואגסים, וכן מוצרים מגידולים אלו, כמו סיידר תפוחים.
בנוסף, הכלכלה מסתמכת על תעשייה ותיירות.
צ'ינצ'ילה או שִּׁינְשִׁילִיִּים (שם מדעי: Chinchillidae) הם משפחה של מכרסמים מאמריקה הדרומית החיים בהרי האנדים ובסביבתם.
אלו הם מכרסמים שמזכירים מעט ארנבת בעלת זנב ארוך, ופרוותיים ביותר, לשם הגנה מהקור השורר בהרים.
עם זאת יש להם אוזניים ארוכות.
הם מכרסמים בינוניים שמגיעים עד 1-8 ק"ג.
הוויסקאש חי בערבות פתוחות וחמות יותר וסוגל לחפור מחילות במהירות בעזרת טפריו.
הצ'ינצ'ילות אפורות כמעט לגמרי ובעלי פרווה צמרית ביותר, שגמרה לה להיות בסכנת הכחדה וגם חיית מחמד נפוצה.
הויסקאשות מזכירות ארנבות במראם והם בצבעים חומים בהירים המזכירים את סביבתם ההררית.
חלקם הם חיות מחמד נוחות לטיפול כמו הצ'ינצ'ילה.
צ'ינצ'ילה (Chinchilla) - בו 3 מינים.
ויסקאשה (Lagidium) - בו 4 מינים.
סוג ומין יחיד ויסקאש המחילות (Lagostomus maximus).
צ'ינציה דה פונטי (באיטלקית: Cinzia De Ponti; נולדה ב-3 באוקטובר 1960) היא שחקנית קולנוע, דוגמנית ומנחת טלוויזיה איטלקייה.
דה פונטי נולדה בעיר פסקארה שבאיטליה.
בעת שהייתה סטודנטית למשפטים זכתה בשנת 1979 בתחרות "מיס איטליה".
בשנת 1982 זכתה בתחרות "מיס תבל האיטלקייה", ובכך נבחרה לייצג את איטליה בתחרות מיס תבל, שם זכתה בתואר סגנית שנייה.
במהלך שנות השמונים והתשעים הופיעה בתפקידים הראשיים בסרטים רבים בקולנוע האיטלקי והירבתה להופיע בסרטי קומדיה.
ב-1987 שיחקה בסרט הספגטי "האפאצ'י הלבן" לצד לולה פורנר, מיס ספרד של שנת 1979.
כמו כן שימשה כמנחה בטלוויזיה.
צ'יפטלי (באלבנית: çifteli) הוא כלי נגינה בעל שני מיתרים שמקורו באלבניה, אך נהוג להשתמש בו גם בקוסובו.
יש הסוברים שהגרסה המוקדמת הראשונה של כלי נגינה דומה בעל שני מיתרים הגיעה מטורקיה וממנו התפתחה הגרסה האלבנית.
מרבית השימוש בכלי, בעל הצליל הגבוה, נעשה באירועים תרבותיים שונים, בחגים ואף בחתונות אלבניות.
רבים משירי העם האלבנים מבוססים על תאום בין הצ'יפטלי לשירה.
מקור המילה צ'יפטלי הוא מהשפה האלבנית: צ'יפט זה כפול ואילו טל הוא מיתר.
הצ'יפטלי נבנה לרוב בעבודת יד והוא נחשב לכלי הנגינה הלאומי של אלבניה, ולפיכך החלק הרחב שלו, באזור הפריטה, מעוטר לרוב בסמלה הלאומי של אלבניה.
כיום הצ'יפטלי פופולרי מאוד באלבניה וילדים רבים לומדים לנגן בו כבר מגיל צעיר.
צ'ינצ'ילה קצרת-זנב (שם מדעי: Chinchilla chinchilla) הוא מין של מכרסם קטן מהסוג צ'ינצ'ילה שבמשפחת הצ'ינצ'יליים.
היא קטנה ונדירה יותר מקרובתה צ'ינצ'ילה ארוכת זנב.
היא בעלת פרווה עבה ואפורה, ראש גדול, אוזניים ורודות וארוכות וזנב קצר.
חיה במורדות של הרי האנדים בארגנטינה, צ'ילה, בוליביה ופרו וניזונה בעיקר מצמחים הרריים ומעשבים.
היא פעילה במשך היום ומסתתרת במחילות.
הצ'ינצ'ילה נמצאה בסכנת הכחדה עקב פגיעה מציידים שרוצים לסחור בפרוותה.
היא משמשת כחיית מחמד כמו קרובתה ארוכת הזנב.
צ'יפוטלה (בספרדית: chipotle או chilpotle) הוא פלפל צ'ילי חלפניו מיובש ומעושן המשמש לתיבול.
מקור השם בנאוואטל, מקסיקו, והוא בא מן המילה chīlpoctli, שמשמעותה "צ'ילי מעושן".
צ'ילי המשמש בעיקר למאכלים מקסיקניים ולתבשילים בהשפעה מקסיקנית, כמו תבשיל צ'יפוטלה ברוטב אדובו.
על ידי בישולו מכינים ממנו רוטב, דוגמת רוטב טבסקו.
זני חלפניו מגוונים בגודלם ובחריפותם.
עד לאחרונה הצ'יפוטלה נמכר בעיקר בשווקים של מרכז ודרום מקסיקו.
הצ'יפוטלה לעיתים נקטף כשהוא ירוק, אך על מנת להגיע למצבו האידיאלי, המגדלים משאירים אותו על השיח כדי שיבשיל, יקבל צבע אדום בוהק ויאבד מן הלחות שלו.
אחרי הקטיף מועברים פלפלי הצ'יפוטלה לחדר עישון סגור ומפוזרים על רשת צלייה ממתכת.
בשנים האחרונות החלו המפיקים להשתמש במבערי גז גדולים ועצים בחדרי-עישון אטומים שבהם, אוטומטית, מתערבלים הפלפלים עם העשן במשך כמה ימים.
בסופו של דבר, מתקבל פלפל הצ'יפוטלה יבש, חריף ומעושן.
מ-10 קילו של חלפניו מפיקים 1 קילוגרם של צ'יפוטלה.
הצ'יפוטלה נמכר בעיקר בשווקים במקסיקו וארצות הברית, כאשר הוא משווק במספר תצורות: אבקה, תרמילים, או בפחית שימורים.
רוב הצ'יפוטלה מיוצרים בצפון מקסיקו, במדינת צ'יוואוואה.
סוג הצ'יפוטלה שגדל שם מכונה מוריטה (בספרדית: תות עץ), לאור צבעם הסגול.
במרכז ובדרום מקסיקו מיוצר צ'יפוטלה ממספר זנים:
צ'יפוטלה בר, אשר בשונה מן הזנים האחרים, צבעו אפור וצורתו כסיגר.
במטבח המקסיקני הצ'יפוטלה משמש לעיתים קרובות כמרכיב מפתח במתכונים, כדי להקנות פיקנטיות מעודנת לתבשילים רבים: להכנת רוטבי סלסה שונים, להכנת מרינדת בשר בשילוב עם תבלינים אחרים.
בדרך כלל משתמשים בתצורת האבקה, כמרכיב משני, הן במוצרים תוצרת בית והן במוצרים מסחריים, דוגמת רוטב ברביקיו.
סטיב מארי , הידוע בשם העט צ'יפ זדארסקי, הוא קומיקסאי, עיתונאי, מאייר ומעצב קנדי.
הוא השתמש בעבר גם בשם העט טוד דיאמונטה.
הוא עבד ב"נשיונל פוסט" הקנדי במשך למעלה מעשור, עד שנת 2014, כמאייר והומוריסט וכתב ואייר טור בשם Extremely Bad Advice עבור העיתון והמהדורה המקוונת של מדור תרבות הפופ של העיתון העונה לשם The Ampersand.
הוא משתמש בשם העט זדארסקי ליצירות הקשורות לקומיקס.
תחת שם זה יצר את Prison Funnies ו-Monster Cops וכאמן ויוצר שותף של Sex Criminals עם הסופר מאט פרקשן.
הוא ידוע בעבודותיו על קומיקסים אצל מארוול קומיקס וחברת ארצ'י קומיקס: הווארד הברווז, ספיידרמן, דרדוויל, וג'וגהד.
סטיב מארי נולד באדמונטון, אלברטה וגדל בבארי, אונטריו.
מארי אייר עבור לקוחות כמו "הגלוב אנד מייל", המגזין ניו יורק, CBC ו-Canadian Business.
בשנת 2000, מאריי יצר את "צ'יפ זדרסקי" כשם בדוי ואלטר אגו לפרסונה שלו ככותב וכמאייר קומיקס, והחל בפיתוח פרויקטים עצמאיים משלו, כמו "Funnies Prison" ו-"Monster Cops" (שניתן לקרוא ברשת או בדפוס) כמו גם שיתוף פעולה במגוון פרויקטים, כולל הכותר "Fierce" ו-"Rumble Royale" מאת "Dark Horse Comics".
אודות האלטר-אגו שלו אמר מארי "רציתי שתהיה אישיות של קרטוניסט עצוב שגר במרתף של אמו, צובע פסלונים תמורת כסף, ויש נגדו צווי הרחקה.
וזה הפך לדמות." הוא מתאר את הדמות כ"אידיוט שלא יודע מה אני עושה.
לא משנה מה, אני הולך לפשל." בתחילה ניסה מרארי לשמור על זהויות נפרדות וסודיות.
בין השנים 2008 ל-2014, מארי כתב ואייר טור ייעוץ שבועי של ה-National Post בשם "עצה גרועה במיוחד".
הוא כתב גם טור נוסף בעיתון ההוא, "Tear Jerk", ובו סקר סרטים כדי לבדוק אם הם באמת יכולים לגרום לו "לבכות כמו תינוק".
בשנת 2010 הוא פתח קמפיין מדומה לראשות עיריית טורונטו.
הוא לא היה מועמד רשום רשמית, ופתח ב"קמפיין" הסאטירי שלו באמצעות פלטפורמות הרשתות החברתיות לאחר שהמועד האחרון עבר להירשם כמועמד לקמפיין האמיתי.
ביוני 2013 הודיעה Image Comics כי צ'יפ זדארסקי והסופר מאט פרקשן, יוציאו סדרה מקורית בבעלות יוצרים שכותרתה "Sex Criminals".
הגיליון הראשון פורסם ב-23 בספטמבר 2013. "Sex Criminals" הוכרז כמספר 1 ברשימת עשרת הקומיקס והרומנים הגרפיים הראשונים של מגזין טיים בשנת 2013.
בשנת 2014 זכה מארי בפרס אייזנר לסדרה החדשה הטובה ביותר בעבור Sex Criminals.
ב-2015 זדארסקי כתב את קשת הסדרה הראשונה של הקומיקס Jughead שהושק מחדש אצל חברת ארצ'י קומיקס.
ב-15 בפברואר 2017, הוכרז כי החל מאותו יוני, זדארסקי יכתוב סדרת ספיידרמן חדשה "חזרה ליסודות" בשם "Peter Parker: The Spectacular Spider-Man" שירוץ לצד ריצתו של הסופר דן סלוט.
ב-3 באפריל 2016 ביקר מארי בישראל לאירוע חתימות בחנות קומיקאזה בתל אביב.
ב-2016 אייר מארי את דמותו של ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו על שער של גיליון חוברת של מארוול קומיקס, ושילב את דמותו בחוברת עצמה.
קית' פארל קוזארט , הידוע בשם הבמה צ'יף קיף (Chief Keef), הוא ראפר, זמר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
קיף סומן על ידי מבקרים כהשפעה גדולה על תת-סוגת ההיפ הופ דריל.
המוזיקה של קוזארט הפכה לפופולרית לראשונה בנעוריו בתחילת העשור השני של המאה ה-21 בקרב תלמידי תיכון מדרום שיקגו.
בשנת 2012, הסינגל המקומי הפופולרי שלו "I Don't Like" זכה לרמיקס של הראפר קניה וסט והגיע ל-20 הראשונים במצעד שירי הראפ של הבילבורד, תוך שעזר לפופולריות של המוזיקה של קוזארט.
מלחמה בין חברות תקליטים מרכזיות שונות הובילה את קיף לחתום עם חברת אינטרסקופ רקורדס.
בדצמבר 2012 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Finally Rich, מתוכו הסינגלים "I Don't Like" ו-"Love Sosa", שסייעו לפופולריות סוגת הדריל בשיקגו.
האלבום עצמו זכה לשבחים, הגיע למקום השני במצעד אלבומי הראפ והגיע למעמד הזהב, לפי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
בשנת 2013, התארח בשיר "Hold My Liquor" של קניה וסט, מתוך אלבומו החמישי Yeezus.
צ'יף קיף התמודד עם בעיות משפטיות מתמשכות במהלך הקריירה שלו, כולל אישומי החזקת נשק, עונשי מעצר בית ואיסור הופעות שהוטל על ידי רשויות שיקגו.
ב-30 בנובמבר 2017 הוציא צ'יף קיף את אלבום האולפן השלישי שלו, Dedication, שהגיע למקום ה-97 במצעד הבילבורד 200.
ב-10 במאי 2024 הוציא לאור את אלבום האולפן החמישי שלו, Almighty So 2. האלבום הגיע למקום ה-30 במצעד הבילבורד 200.
טכנולוגיות בע"מ היא חברת טכנולוגיה ישראלית, המפתחת, מייצרת ומשווקת חומרה, תוכנה וטכנולוגיה לתחנות קצה רזות בתצורת שרת–לקוח.
הייתה חברה ציבורית שמניותיה נסחרו ובבורסה לניירות ערך בתל אביב בין השנים 2007–2011.
צ'יפ פי.סי נוסדה באוקטובר 2000 בידי בני הזוג אורה מאיר-סופר ואביב סופר.
טכנולוגיות" להשקעה בחברה כשרכשה 10% ממנה לפי שווי של 10 מיליון דולר.
לאחר מכן, ב-2005, נכנסה אלביט מערכות לחברה עם רכישת 20% לפי שווי דומה של כ-10 מיליון דולר.
החברה פתחה פתרונות מנוהלים של תחנות קצה רזות כבסיס להקטנת עלויות ושיפור הזמינות של מערכות מחשב ארגוניות.
המוצר הראשון של החברה היה מעין שקע קטן ברוחב של 5.5 ס"מ שיועד להחליף את המחשב השולחני, ושווק כמחשב השולחני הקטן בעולם.
החברה השיקה את הדור הראשון של מוצריה לשוק בשנת 2002 ,כאשר הדור השני של החומרה ותוכנת הניהול הושק בשנת 2005 והדור השלישי בשנת 2008. בין השאר מכרה את הפתרונות שלה לחברת וולמארט, רשות המיסים הגרמנית, וחברת פראנס טלקום.
את שנת 2006 סיימה החברה עם מכירות של 35 מיליון שקל, צמיחה של 50% לעומת 2005.
בתחילת 2007 מונה אילן ישראלי, מנכ"ל וואלה!
אולם לאחר כ-4 חודשים עזב ואורה סופר חזרה לשמש כמנכ"ל.
באוגוסט 2007, השלימה הנפקה ראשונה לציבור וגייסה 25 מיליון שקל לפי שווי של 60 מיליון שקל.
בשיאה, שוויה היה כ-100 מיליון שקלים.
באוקטובר 2009, דיווח העיתונאי אורי בלאו כי החברה מכרה מאות מחשבים לצה"ל, בעת שאיתי אשכנזי בנו של הרמטכ"ל לשעבר גבי אשכנזי שימש כסמנכ"ל מכירות ושיווק בחברה.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי הידרדרו עסקי החברה והיא לא הצליחה לעמוד בחובות של כ־75 מיליון שקלים לספקים, בנקים ומחזיקי איגרות החוב שלה.
פעילות החברה נמכרה ב-2011 לחברת נידם תקשורת, שעוסקת באספקת מערכות מחשוב לארגונים, תמורת 2.2 מיליון שקלים.
מאז שוקמה הפעילות שלה והיא פתחה נציגויות במדינות רבות ברחבי העולם.
בינואר 2021, רכשה חברת אקסל סולושנס 55% מ-צ'יפ.פי.סי.
לפי שווי של שמונה מיליון שקלים.
העיר צ'יפאטה , היא המרכז הניהולי של האזור המזרחי של זמביה ובירת מחוז צ'יאפטה .
היא הוכרזה כעיר החמישית בחשיבותה במדינה, לאחר לוסאקה, נדולה, קיטווה וליווינגסטון, על ידי הנשיא אדגר לונגו ב־24 בפברואר 2017. העיר עברה ב-5 השנים האחרונות צמיחה כלכלית ותשתית מהירה, שהובילה למעמד הזה של העיר.
צ'יפאטה ממוקמת כ־570 קילומטרים, מזרחית ללוסקה, עיר הבירה של זמביה, וכ־150 קילומטרים ממערב לליונגווה, עיר הבירה של מלאווי.
הגובה הממוצע של צ'יפאטה הוא 1,181 מטרים, מעל פני הים.
בעיר קיים שוק מודרני, בית חולים מרכזי, קניונים, אוניברסיטה, כמה מכללות ומספר בתי ספר.
צ'יפאטה היא המרכז העסקי והניהולי של אזור המזרח.
בעיר יש בית מלון ארבעה כוכבים, מסלול גולף ושדה תעופה.
הרבעים המפותחים כוללים את קלונגווזי, עש ובומביי הקטנה.
צ'יפאטה היא העיר הראשית של בני נגוני בזמביה.
בני נגוני אימצו את שפות השבטים שכבשו, כך שצ'ואה-Chewa ונסנגה-Nsenga הן השפות העיקריות שלהם, אף על פי שטומבוקה-Tumbuka ואנגלית מדוברות באופן נרחב.
בנוסף מדוברות בעיר גם כמה שפות הודיות, שכן מספר רב של הודים ילידי זמביה חיים בעיר.
העיר ממוקמת בסמוך לגבול עם מלאווי, וכביש המזרח הגדול שמחבר בין הבירות לילונגווה כ־150 קילומטרים מזרחה, ולוסקה כ־570 קילומטרים מערבה, עובר דרכה.
צ'יפאטה מהווה נקודת גישה המועדפת לפארק הלאומי דרום לואנגווה הנמצא מדרום לעיר במרחק של כ־125 קילומטרים.
שמה של העיר צ'יפאטה בא מהמילה הצ'ואטית "צ'ימפאטה" שפירושה "שטח גדול", בהתייחס למצב העיר הנמצאת בעמק רדוד בין גבעות.
שמה של השכונה המרכזית בעיר היא קאפאטה, מרכז העיר המקורי, מקורו במילה של בני צ'ואה שפירושה "שטח קטן".
צ'יפאטה הייתה ידועה לפני עצמאות זמביה בשם פורט ג'יימסון (ובאופן בלתי פורמלי בשם "פורט ג'ימי"), על שמו של ליאנדר סטאר ג'יימסון , הפוליטיקאי וההרפתקן הבריטי מהמאה ה-19. אפילו בתקופה הקולוניאלית מעטים תמכו בכך שהעיר תקרא על שם ג'יימסון, הידוע בעיקר בזכות חלקו בפשיטת ג'יימסון הידועה לשמצה.
פורט ג'יימסון כונה "המבצר" מכיוון שמשרדי השלטון המקומי, וה"בומה" , היו מבוצרים בעבר.
פורט ג'יימסון הייתה בירת אזור החסות הבריטי בצפון מזרח רודזיה בין השנים 1900–1911.
ראש עיריית צ'יפאטה George Mwanza (נכון לשנת 2021) הוא גם ראש מחוז צ'יפאטה והאספה המחוקקת העירונית.
מחוז צ'יפאטה היה בעל אוכלוסייה של כ־455,783 תושבים בשנת 2010, דבר שהעמיד את מחוז צ'יפאטה במקום השלישי בגודלו במדינה מבחינת מספר התושבים.
הקבוצות האתניות השולטות בעיר הם צ'ווה, טומבוקה , Ngoni ו-Nsenga .
בין השנים 2000–2010 קצב השינוי באוכלוסייה עמד על 4.79% בשנה.
צ'יפאטה היא מרכז התחבורה והלוגיסטיקה העיקרי למעבר סחורות בין זמביה ומלאווי.
"מרכז החנויות" בעיר הוא האזור ההומה ביותר בצ'יפאטה.
ברוב החנויות ובתי העסק הבעלים ממוצא הודי.
כלכלת העיר היא אגררית ביסודה.
סחר המוצרים מחוץ למחוז צ'יפאטה קשה בשל מיעוטם של שירותי התובלה הארציים.
אף על פי שהעיר נמצאת בסמוך לכביש המזרחי הגדול, היחיד המקשר בין אזור המזרח לשאר המדינה.
בקטע של צ'יפאטה תנאי הכביש טובים יחסית, אך לא כך בקטעים אחרים.
על פי מחקר שבוצע בסוף שנות התשעים, הסוחרים הקטנים בצ'יפאטה לא סחרו עם לוסקה וערים אחרות בשל הקשיים במציאת משאיות מתאימות בתחומי העיר והמחוז.
המסחר בעיר השתפר עם חיבור מסילת הרכבת לעיר צ'צ'יני, שבבמלאווי וכשבעיר צ'יפאטה הוקמה תחנת הרכבת והמרכז הלוגיסטי הבינלאומי למעבר הסחורות.
טקס ה-Nc'wala של אנשי הנגוני מתקיים ברובע מוטנגולני בפאתי צ'יפאטה.
בטקס חוגגים את קטיף הפירות הראשונים והוא נערך בדרך כלל בסוף פברואר.
באוגוסט 2011 נפתחה מסילת הרכבת סנה המורחבת.
המסילה מחברת את העיר צ'יפאטה לתחום מלאווי (דרך מצ'ינג'י).
מרגע שהורחבה המסילה תחנת הרכבת בצ'יפאטה שמשה כתחנת המעבר הראשית למעבר סחורות בין זמביה ומלאווי ומעבר לה עד לנמלים שעל האוקיינוס ההודי, כגון נמל נקאלה שבמוזמביק.
קו רכבת זה סיפק חלופה לשני קווי רכבת קיימים לאוקיינוס ההודי, לדאר א-סלאם שבטנזניה וביירה שבמוזמביק.
בשנת 2015 הוצע לבנות מסילה מקשרת למסילת הרכבת שליד העיר סרנז'ה , בה עוברת מסילת הרכבת TAZARA העוברת לכל אורך זמביה מדרום לצפון והמחברת בין זמביה לטנגניקה.
צ'יפאטה נמצאת גם על הכביש המהיר T4 הבינלאומי.
כביש זה מגיע מרחבי היבשה ומסתיים לאחר כמה קילומטרים מעבר לגבול במלאווי.
משם הכביש הלאומי M12 מוביל ללילונגווה בירת מלאווי.
שדה התעופה צ'יפאטה נקרא על שם העיר והוא נמצא במרחק של כ־15 קילומטרים מצפון מערב למרכז העיר.
הדרך הנוחה ביותר להגיע לעיר היא בטיסה, בהתחשב במצב הכבישים.
חברה התעופה הלאומית Zambian Airways מפעילה קווים בין צ'יפאטה ובין הערים מפואה ולוסקה.
בעיר פועלות גם חברות אוטובוסים בין לוסקה לצ'יפאטה.
משך הנסיעה נע בין שבע לשמונה שעות נסיעה ללוסקה הבירה.
כמו כן פועלים בעיר מיניבוסים הנוסעים לפארק הלאומי למפואה, שהדרך אליו הושקה בשנת 2007.
בצ'יפטה זורמים ארבעה יובלים מרכזיים הנשפכים לנהר לואנגווה.
נהר לואנגווה זורם בין גבעות לילונדה ומאזור מפינגה הנמצאת בצפון מזרח זמביה ליד הגבול עם טנזניה ומלאווי, הוא זורם בכיוון דרום מערב.
המים מהיובלים ונהר לואנגווה משמשים את התושבים ברחבי המחוז לחקלאות.