tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העורך הראשי של הלקסיקון המקוון הוא יגאל שוורץ שערך גם את המהדורה המודפסת של הלקסיקון עם זיסי סתוי, יו"ר חברי המערכת: אבנר הולצמן.
עורכי המשנה בפועל היו יעל דקל והמשורר ערן צלגוב.
עורכת הלקסיקון המקוון היא תמר סתר.
אתר הלקסיקון מתבסס על תקציב המחקר של הקרן הלאומית למדעים שבה זכה שוורץ.
הסופר עידו אנג'ל בנה את האתר.
ניתן למצוא באתר את המידע הביוגרפי והפואטי על כל אחד מהיוצרים והיוצרות המתועדים בו, באמצעות מסננים שיצרו חברי וחברות המערכת.
את המידע המצוי בכל אחד מן הערכים מסווג לפי קטגוריות (מסננים), המופיעות בצד הערך עצמו, לפי תוכֵן הערכים בלבד.
לקטגוריות אלה אפשר להגיע בחיפוש בסיסי או מתקדם, וכך לגלות דברים רבים על עולם הספרות הישראלית.
ניתן לשאול אלפי שאילתות, ולשמור ערכים מועדפים באזור אישי ייחודי (יש להירשם לאתר לשם כך).
לדוגמה, האתר מגלה מיהן המחזאיות שנולדו בין 1940 ל-1945 ויצירתן עוסקת בשואה, מיהם היוצרים/ות שפרסמו בז'אנר המתח וגם כתבו על הקיבוץ, ובהמשך לכך, מיהם היוצרים/ות שגם כתבו בז'אנר המתח וגם בז'אנר האוטוביוגרפיה והממואר, או מיהם היוצרים/ות שכלל לא כתבו בז'אנר המתח.
האתר גם מגלה באילו שנים פורסמו יותר ספרי ביכורים השייכים לז'אנר השירה מאשר ספרי ביכורים השייכים לז'אנר הפרוזה, ואפשרויות חיפוש נוספות.
אופיו של הלקסיקון הוא ביוגרפי-אנציקלופדי, והוא מכיל מידע ביוגרפי לצד הערכה ספרותית והקשרים ספרותיים-תרבותיים של כל יוצר ויוצרת.
בכך שונה הלקסיקון מפרויקטים מקבילים שראו אור בשנים האחרונות, ביניהם ראויים לציון המיזם המקוון, הביו-ביבליוגרפי לקסיקון הספרות העברית החדשה בעריכתו של יוסף גלרון-גולדשלגר מאוניברסיטת המדינה של אוהיו, ומפעלו של משה גרנות לקסיקון היסטורי של הסופרים העברים מאז תש"ח, 2009 ששניהם מתמקדים בפן הביוגרפי-ביבליוגרפי של היוצרים.
לקסיקון הקשרים לסופרי ישראל ממשיך את מפעלו של החוקר-הביבליוגרף ג' קרסל, לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, שהעמיד מפעל חשוב מאין כמוהו, אשר עם התרחבותה והסתעפותה של הספרות העברית בחמישים השנים האחרונות היה צורך לעדכנו ולהמשיכו.
הלקסיקון מקיף את הספרות שנוצרה מאז הקמתה של מדינת ישראל ב-1948 ואילך, בידי בני כל הדורות הספרותיים שהיו פעילים בטווח השנים האלה.
קו החתך הזה, שיש בו יסוד שרירותי בלתי נמנע, קבע שסופרים בולטים שהלכו לעולמם לפני 1948 (כגון ביאליק וטשרניחובסקי בשירה, ברנר וברדיצ'בסקי בסיפורת) אינם נכללים בו, גם אם רישומה של יצירתם הוסיף ומוסיף להדהד בתרבות הישראלית.
מנגד נכללו כאן סופרים אחרים מבני אותו דור, שעיקר יצירתם לפני קום המדינה, אך זכו לראות בכינונה של ישראל הריבונית והספיקו לפעול בה בשנותיהם האחרונות (כגון דבורה בארון בסיפורת, דוד שמעוני וזלמן שניאור בשירה).
המסננים הקיימים באתר הדיגיטלי של הלקסיקון
מגדר – המגדר הידוע לנו של יוצר או יוצרת, לפי החלוקה המסורתית "גבר-אישה".
ידוע/ה כ – המקצוע הספרותי שהיוצר/ת מזוהה עימו.
גודל ערך – ערך קצר, בינוני או ארוך.
שפות יצירה – השפות שהיצירות נכתבו בהן.
שפות תרגום – השפות שהיצירות תורגמו להן.
ז'אנרים, תחומי יצירה ותחומי מחקר
תחומי יצירה – שירה, פרוזה, ביקורת, מסה, תרגום, פזמונאות, עיון (לרוב מחקר), עריכה (לרבות מו"לות), תסריטאות, עיתונאות.
תחומי מחקר – תחומי מחקר שמושאי הערך עוסקים בהם, בדגש על מדעי הרוח וכמה תחומי מחקר מדעיים אחרים.
ספרים, כתבי עת או עיתונים שהופיעו בגוף הערך או בביבליוגרפיה
ספרים, כתבי עת או עיתונים המוזכרים בגוף הערך עצמו.
ספרים, כתבי עת או עיתונים שנעזרנו בהם לכתיבת הערך, ומופיעים ברשימת הביבליוגרפיה שבסופו.
ארץ לידה – ארץ הלידה של מושא הערך.
באזורים שעברו חילופי שלטון השתדלנו לציין את שם המדינה לפי השלטון ששלט בה בשנת הלידה של היוצר/ת.
עיר לידה – עיר הלידה של היוצר/ת.
עיר או ארץ מגורים – עיר המגורים וארץ המגורים של היוצר/ת כיום ובעבר.
אנשי קשר ספרותיים – בקטגוריה זו כלולים אנשי ציבור, תרבות ורוח שעמדו עם היוצר/ת בקשר מקצועי (ספרותי, אומנותי, אקדמי וכדומה).
כאן תוכלו למצוא, למשל, את שמות העורכים של הספרים וכתבי העת שפרסמו את היצירות, עמיתים, חברי קבוצות ספרותיות, שיתופי פעולה אומנותיים ועוד.
זהות אתנית ודתית – יהודי/ה, נוצרי/ה ומוסלמי/ת.
ערכי היוצרים והיוצרות הערבים והערביות כוללים קטגוריה לאומית ודתית: ערבי/ה מוסלמי/ת, ערבי/ה נוצרי/ה וערבי/ה דרוזי/ת.
תומכים – שמות המורים, המורות, פטרונים או פטרוניות.
נתמכים – תלמידים ותלמידות, בני טיפוחים ובנות טיפוחים.
משפיעים – מי שהשפיעו על היוצר/ת מבחינה אומנותית או הגותית, על פי הביקורת המקובלת או על פי מחברי הערך.
פרסים – בקטגוריה זו מצוינים הפרסים שהוענקו ליוצר/ת מבין 25 הפרסים הנחשבים מרכזיים ביותר בתרבות הישראלית, וכן מצוינת שנת קבלת הפרס (אם היא ידועה).
מוסדות אקדמיים – מוסדות אקדמיים ומוסדות לימוד בעלי ערך תרבותי או פוליטי מיוחד בתרבות היהודית והישראלית שהיוצר/ת למד/ה בהם.
תחומי לימוד אקדמיים – המקצועות שהיוצר/ת למד/ה באוניברסיטה.
תארים אקדמיים – תואר ראשון, שני או שלישי.
קיים מאגר רחב של מילות מפתח הקשורות לנושאים ולמאפיינים סגנוניים ביצירות של מושאי הערכים, לצד זרמים אומנותיים, מחקריים ואינטלקטואליים שהיוצרים או היוצרות פעלו בתוכם והושפעו מהם.
המאגר כולל מילות מפתח הנשנות בערכי הלקסיקון, ומשום כך המאגר דינמי, והוא עתיד להתרחב עם שילובם של ערכים חדשים ומידע נוסף.
קטגוריה בצד הערך שאינה מסנן בלקסיקון
רקע משפחתי – כאן יופיעו בני המשפחה ובנות המשפחה של היוצר/ת, בדרגות קרבה שונות (הורים, צאצאים ועוד), ובלבד שמדובר בדמויות מוכרות או פעילות בעולמות התרבות, האומנות, ההגות והפוליטיקה.
עם יציאתה לאור של הגרסה המודפסת של המיזם בשנת 2014 (לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים), נשמעו דברי הערכה וביקורת זה לצד זה.
דן מרגלית כתב ב"ישראל היום" שבחים ל"ספר שהוא שכיית חמדה, גאווה ללב ותאווה לעיניים", ושיבח את המכלול של מאות כותבים, חלקם ראויים מאוד וחלקם פחות.
אלא שזעמו של מרגלית יצא כנגד אי הכללתה של הפזמונאית נעמי שמר.
לביקורתו של מרגלית הצטרפו ביקורות נוספות שהוטחו בעורכי הלקסיקון בנושא השמטתם או הכללתם של יוצרים נוספים, למשל ביקורתה של יעל טבת קלגסבלד בעקבות היעדרותו של אביה שבתי טבת מהלקסיקון.
הובעה גם האשמה של הטיה פוליטית בעריכת הלקסיקון.
יגאל שוורץ דחה את הטענות, באמרו שזכותה של הוועדה להחליט מה היא ספרות יפה, מיהו משורר ומיהו פזמונאי ללא שום קשר להטיה פוליטית.
עם זאת, הוא הבטיח שבאתר הדיגיטלי, בו אין הגבלה של מקום, יתרחבו השוליים ויוספו היוצרים החסרים.
מנגד, כתב המבקר אריק גלסנר על הלקסיקון, כי "חשיבותו הגדולה היא בעיניי סמלית.
באופן מוחשי מציג הלקסיקון את הרפובליקה הספרותית הישראלית, כמו מראה שהיא קיימת באופן קונקרטי באמצעות אלף עמודיו [...] ככלל, זה מפעל מבורך, שערכו הסמלי אינו פחות מערכו הממשי, כלומר מהמידע העובדתי התמציתי שיש בו על הסופרים שנכנסו בשעריו."
הוא רומס באחת מאמץ אקדמי רחב היקף."
לקסינגטון היא עיירה קטנה ופרוור של מחוז מידלסקס שבמסצ'וסטס שבארצות הברית.
הבריטים התיישבו ככל הנראה בלקסינגטון בשנת 1642, והעיירה מפורסמת בזכות חלקה במלחמת העצמאות האמריקנית ובמסיבת התה שהתרחשו בה.
המתיישבים הראשונים באזור לקסינגטון היו בשנת 1642, כחלק מקיימברידג', מסצ'וסטס.
בשנת 1713 לקסינגטון הוכרזה כעיירה עצמאית.
ב-19 באפריל בשנת 1775 התרחש בלקסינגטון מה שרבים מתייחסים אליו כקרב הראשון של מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
ב-18 באפריל שלח הצבא הבריטי 800 רימונים וחיל רגלים מבוסטון, בכוונה להשמיד תותחים ותחמושת שהיו מאוחסנים בקונקורד, וגם לתפוס שני מנהיגים של בני החירות: ג'ון הנקוק וסמואל אדמס.
הנקוק ואדאמס הוהזרו מפני הסכנה על ידי פול רוויר וויליאם דאוס.
כשהחיילים הבריטיים הגיעו לקהילת לקסינגטון, הם התמודדו עם 77 אנשי המיליציה של לקסינגטון, בפיקודו של קפטן ג'ון פרקר .
שמונה אנשי מיליציה של לקסינגטון נהרגו, יחד עם עשרות פצועים נוספים.
לאחר המאורע צעדו הבריטים לעבר קונקורד, שם התכנסו כמה מאות מיליציות כדי לסלק את הבריטים מקונקורד ולמנוע מהם לכבוש את המושבה.
העיירה מציינת מדי שנה את הקרב בעזרת שחזור הנערך במרכזה, במסגרת חגיגות יום הפטריוטים שלה.
אחרי מלחמת העצמאות של ארצות הברית
לאחר מלחמת העצמאות, לקסינגטון נותרה קהילה חקלאית, וסיפקה לבוסטון לא מעט מתוצרתה.
לקסינגטון החלה לשגשג בכלכלתה: בעזרת קרבתה לבוסטון, ובעזרת קו הרכבת שלה המשרת את אזרחיה ועסקיה.
על פי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, יש לעיירה שטח כולל של 42.8 קמ"ר, מתוכם 42.5 קמ"ר הוא קרקע, ו-0.4 קמ"ר ממנה, הם מים.
לקסינגטון גובלת בברלינגטון, וובורן, וינצ'סטר, ארלינגטון, בלמונט, וולטהם, לינקולן ובבדפורד.
יש לעיירה יותר שטח מכל שאר העייריות שהיא גובלת בהם.
מקור שמה של העיירה נתון במחלוקת.
יש הטוענים כי שם העיירה הוא על שם לורד לקסינטון , שהיה דיפלומט אנגלי.
ויש הטוענים כי היא נקראה על שם הכפר לאקסטון שבנוטינגהאמשייר שבאנגליה.
לקסוס LF-Z קונספט היא מכונית קונספט חשמלית במרכב קרוסאובר, שהוצגה על ידי לקסוס במרץ 2021.
הקונספט LF-Z היא מציגה את העידן החשמלי של לקסוס, הקונספט מציג גם את מערכת הנהיגה האוטונומית של לקסוס שתשווק בדגמים החדשים של לקסוס, דגם הקונספט מציג גם את העיצוב והתכנון של לקסוס להצגת 20 דגמים חדשים או מחודשים מתוכם 10 חשמליים וה-10 הנותרים יהיו היברידים פלאג-אין.
המכונית הראשונה של לקסוס שהתבססה עליה היא הלקסוס RZ.
דגם הקונספט כולל מנוע חשמלי המספק כ-540 כ"ס ומומנט מרבי של 71.3 קג"מ, סוללת ליתיום יון בקיבולת 90 קוט"ש המספקת טווח נסיעה חשמלי של 600 ק"מ.
את הסוללה שבדגם ניתן לטעון באמצעות מטען מהיר DC עד להספק של 150 קילוואט, זה יאפשר טעינה של 10–80 אחוז מקיבולת הסוללה בזמן של כ-30 דקות.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית של 200 קמ"ש.
לקסוס NX היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות שמיוצרת על ידי לקסוס משנת 2014. היא הוצגה בתערוכת הרכב של בייג'ינג באפריל 2014 והגיעה לישראל בדצמבר 2014. בתערוכת הרכב של פרנקפורט בספטמבר 2013 הציגה לקסוס את הלקסוס LF-NX קונספט שהיווה כדגם הקונספט המקדים.
במבחן הבטיחות שערך היורו NCAP קיבלה ה-NX מקסימום של חמישה כוכבי בטיחות.
הדור הראשון יוצר בין השנים 2014–2021. הדור הראשון כלל מכלולים רבים עם טויוטה ראב-4, כמו כן גם הלקסוס NX משתמש באותה פלטפורמה של הראב-4. העיצוב מודרני ומלוטש עם קימורים בבטן המכונית, פגוש קדמי רחב וגדול, בפנים המכונית העיצוב מודרני ומפואר עם מסך מגע המציג את המולטימדיה בקוטר 7.0 אינץ'.
היצע המנועים בדור הראשון כלל שלושה מנועים (2 בנזין, 1 היברידי).
מנועי הבנזין בנפחי 2.0 ליטר ו-2.0 ליטר טורבו המספקים 150 כ"ס (מנוע 2.0 ליטר), 235 כ"ס (2.0 ליטר טורבו), המנוע השלישי, מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 2.5 ליטר המספק כ-155 כ"ס עם שני מנועים חשמליים המספקים יחד 155 כ"ס או מנוע חשמלי אחד המספק כ-105 כ"ס.
למנועי הבנזין תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים, למנוע היברידי תיבת הילוכים רציפה.
בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2017 הציגה לקסוס מתיחת פנים ל-NX.
העיצוב הפך למודרני עוד יותר, עיצוב חדש לפגוש הקדמי, בתא הנוסעים שודרג הנוחות והוחלף המסך המגע בקוטר 7.0 אינץ' במסך מגע בקוטר 10.3 אינץ'.
ביוני 2021 נחשף הדור השני של ה-NX.
בעניין העיצוב החיצוני אין כל שינוי, אך תא הנוסעים שודרג הנוחות והאבזור, ישנו לוח מחוונים דיגיטלי, ומסך מגע חדש בקוטר 14 אינץ.
בתחום ההנעה הציגה לקסוס ארבעה מנועים (2 בנזין, 2 היברידי).
שני מנועים היברידים אחד מהם פלאג-אין.
להלן נתוני המכירות של ה-NX באירופה, ארצות הברית וישראל.
(בסוגריים נתוני מכירות של הדגם היברידי)
לקסוס UX היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי לקסוס משנת 2018. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2018, והגיעה לישראל במרץ 2019.
במבחן הבטיחות שערך היורו NCAP קיבלה הלקסוס UX מקסימום של חמישה כוכבי בטיחות.
העיצוב החיצוני של ה-UX דומה מאוד ללקסוס NX, בפנים המכונית העיצוב מודרני ומפואר, מזכיר מאוד מכוניות מנהלים.
מסך מגע המשדר את המולטימדיה, לוח מחוונים דיגיטלי ועוד'.
ה-UX משווק עם שתי יחידות הנעה.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 9.2 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 190 קמ"ש.
צריכת הדלק המשולבת עומדת על 14.7 ק"מ לליטר.
הנעה היברידית המשלבת בין מנע בנזין בנפח 2.0 ליטר המספק כ-152 כ"ס ב-6,000 סל"ד עם מנוע חשמלי המספק כ-80 כ"ס.
היא מאיצה מ-9 ל-100 קמ"ש בתוך 8.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 177 קמ"ש.
צריכת הדלק המשולבת עומדת על 18.2 ק"מ לליטר.
ה-UX300e היא הגרסה החשמלית לגרסה הבסיסית, שהוצגה בתערוכת הרכב של גואנגזו בנובמבר 2019. היא כוללת מנוע חשמלי המספק כ-204 כ"ס.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 54.3 קוט"ש המספקת טווח נסיעה חשמלי של 400 ק"מ.
התאוצה אורכת 7.5 שניות והמהירות מוגבלת ל-160 קמ"ש.
לקסוס RZ 450e היא מכונית חשמלית קומפקטית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי לקסוס משנת 2022. היא נחשפה ב-20 באפריל 2022. היא המכונית החשמלית הייעודית הראשונה של לקסוס.
העיצוב החיצוני והפנימי מבוסס בעיקרו על הטויוטה bZ4X וכולל שינויים קטנים מה-bZ4X.
היא כוללת מערכת הנעה כפולה חשמלית הכוללת שני מנועים חשמליים המספקים יחד 313 כ"ס ומומנט מרבי של 44.3 קג"מ.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 5.6 שניות והמהירות המרבית מוגבלת אלקטרונית ל-160 קמ"ש.
סוללת ליתיום-יון בקיבלת של 71.4 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה מרבי של מעל 400 ק"מ.
טעינה מהירה ישירות מזרם ישר אפשרית בהספק של עד 150 קילוואט וטעינה ביתית בהספק של עד 11 קילוואט, כך שטעינה מהירה מ-0 ל-80 אחוז אורכת 30 דקות וטעינה מלאה ביתית בזמן של 7 שעות.
לקסוס RX היא מכונית משפחתית יוקרתית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי לקסוס משנת 1998. היא נחשפה בדצמבר 1997. דגם זה נחשב כרכב הקרוסאובר היוקרתי הראשון אי פעם.
דור ראשון (שם קוד XU10)
הדור הראשון יוצר בין ינואר 1998 לינואר 2003. הדור הראשון נחשף בדצמבר 1997 ביחד עם טויוטה הארייר המקבילה של טויוטה ל-RX.
הרעיון לייצר רכב שטח/פנאי יוקרתי עלה ב-1993 על ידי מכירות טויוטה מוטור (TMS) ומנהלי טויוטה.
עד 1994, הדגם הוצע באופן רשמי על ידי מנהלי TMS בפגישת תכנון מוצר בטויוטה סיטי, יפן והוכנס לפיתוח.
בדצמבר 1995 אושר העיצוב הסופי לייצור, אבות טיפוס עברו בדיקות מאוחר יותר בשנת 1996. בתערוכת הרכב הבינלאומית של שיקגו ב-9 בפברואר 1997 הציגה לקסוס את דגם הקונספט המקדים.
העיצוב של הדור הראשון הזכיר מעט מרכב סטיישן בחלק האחורי של הרכב.
הדור הראשון כלל מנוע בנזין V6 צילינדרים בנפח 3.0 ליטר המספק 220 כ"ס.
תיבת הילוכים אוטומטית בעלת ארבעה הילוכים והנעה כפולה.
בשנת 2000 חשפה לקסוס את מתיחת הפנים ל-RX.
מתיחת הפנים כללה עיצוב חדש לפנסים הקדמים והאחורים ותאורה חדשה.
בתחום ההנעה החליפה לקסוס את מנוע ה-V6 בנפח 3.0 ליטר במנוע I4 צילינדרים בנפח 2.4 ליטר המספק 157 כ"ס.
הנעה קדמית או כפולה היו כאופציה לבחירה.
אורך הדור הראשון היה 4,580 מ"מ, רוחב הדור הראשון היה 1,815 מ"מ, גובה הדור הראשון היה 1,670 מ"מ, בסיס הגלגלים בדור הראשון עמד על 2,615 מ"מ.
דור שני (שם קוד XU30)
הדור השני יוצר בין פברואר 2003 לדצמבר 2008. הדור השני הוצג בתערוכת הרכב הבינלאומית של אמריקה הצפונית בינואר 2003. פיתוח פלטפורמת טויוטה K עליה נבנתה ה-RX החדשה החלה ב-1998 עם אישור סופי בשנת 2002. העיצוב החיצוני היה מודרני יותר ויוקרתי יותר מאשר הדור הראשון שלא היה מושך בעיצובו.
פנים הדגם היה יוקרתי בעיצוב של מכונית מנהלים.
הדור השני כלל שלושה מנועי בנזין כולם בתצורת V6, הראשון בנפח 3.0 ליטר המספק 204 כ"ס, השני בנפח 3.3 ליטר המספק 228 כ"ס והשלישי בנפח 3.5 ליטר המספק 276 כ"ס.
לכל המנועים תיבת הילוכים אוטומטית בעלת חמישה הילוכים.
בינואר 2004 חשפה לקסוס בתערוכת הרכב הבינלאומית של צפון אמריקה את הגרסה היברידית ל-RX.
היא המכונית פרימיום היברידית הראשונה.
היא כוללת מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין V6 צילינדרים בנפח 3.3 ליטר עם שני מנועים חשמליים, יחד הם מספקים 211 כ"ס ב-4,500 סל"ד.
תיבת הילוכים רציפה והנעה קדמית.
נתון התאוצה עומד על 7.6 שניות ומהירות מרבית של 200 קמ"ש.
צריכת הדלק המשולבת עומדת על 8.1 ליטר לכל 100 ק"מ.
בסוף 2007 הציגה לקסוס לשנת 2008 את מתיחת הפנים ל-RX.
מתיחת הפנים כוללת עיצוב מעודכן ופגושים חדשים.
דור שלישי (שם קוד AL10)
הדור השלישי יוצר בין נובמבר 2008 ל-2015. הדור השלישי נחשף ב-19 בנובמבר 2008 בתערוכת הרכב של לוס אנג'לס.
העיצוב החדש התבסס על שפת העיצוב החדשה של לקסוס "L-finesse" המתאפיינת בעיקר בעיצוב פרימיום יוקרתי ונוח מאוד.
בתחום ההנעה שיווקה לקסוס את הדור השלישי עם שתי יחידות הנעה.
מנוע בנזין V6 בנפח 3.5 ליטר משופר המספק כעת 277 כ"ס.
את הדגם היברידי חשפה לקסוס תחת השם "450h" והוא כולל מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין V6 בנפח 3.5 ליטר עם שני מנועים חשמליים, יחד הם מספקים 300 כ"ס.
תיבת הילוכים רציפה ונתון תאוצה של 7.8 שניות ומהירות מרבית של 200 קמ"ש.
צריכת הדלק המשולבת עומדת על 6.3 ליטר לכל 100 ק"מ.
פליטת הפחמן דו-חמצני עומדת על 148 גרם לק"מ.
ב-11 במרץ 2012 חשפה לקסוס בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה את מתיחת הפנים ל-RX.
מתיחת הפנים עדינה יחסית וכוללת עדכון לחלק הקדמי, עם גריל ופנסים חדשים המיישרים קו עם הלקסוס GS.
בחלק האחורי ובפנים הרכב המצב נשאר כמעט זהה, עם גלגל הגה חדש ועיצוב מעט שונה לדשבורד.
דור רביעי (שם קוד AL20)
הדור הרביעי יוצר בין ספטמבר 2015 למאי 2022. הדור הרביעי נחשף בתערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק ב-1 באפריל 2015
בנושא העיצוב הפעם לקסוס עיצבה את הדגם באופן יוקרתי אך גם קרבי וספורטיבי.
בתא הנוסעים השינוי מורגש עוד יותר כאשר ציידה אותו לקסוס בחומרים אכותיים ובעיצוב יוקרתי, לקסוס ציידה את ה-RX בלוח מחוונים חדש, מערכת מולטימדיה עם מסך מרכזי "צף" בגודל של 12.3 אינץ' ובתצוגה עילית צבעונית גדולת ממדים.
לקסוס RX מצויד במערכת הבטיחות האקטיבית החדשה של לקסוס " Lexus Safety System+" הכוללת מערכת בלימה אוטונומית, בקרת שיוט אדפטיבית, התראה על סטייה מנתיב הנסיעה, התראה על תנועה חוצה מאחור, תאורה ראשית אדפטיבית מסוג LED, מבט 360 מעלות, מערכת חנייה אוטונומית ועוד.
שיווק הדור הרביעי בישראל החל ב-10 בינואר 2016.
בתחום ההנעה שיווקה לקסוס את הדור הרביעי עם שלוש מערכות הנעה משודרגות 2 משווקת בשווקים נרחבים בעולם כולל ישראל ו-1 משווקת בישראל ובאירופה בלבד.
נתון התאוצה עומד על 8.2 שניות ומהירות מרבית של 200 קמ"ש.
צריכת הדלק המשולבת בדגם זה עומדת על 10.9 ק"מ לליטר.
השנייה, מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין V6 בנפח 3.5 ליטר עם שני מנועים חשמליים, יחד יוצרים שלושת המנועים הספק של 313 כ"ס.
תיבת הילוכים רציפה עם בקרה אלקטרונית E-CVT.
נתון התאוצה עומד על 7.7 שניות ומהירות מרבית של 200 קמ"ש.
צריכת הדלק המשולבת בדגם זה עומדת על 18.2 ק"מ לליטר.
תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים והנעה כפולה, נתון נתאוצה עומד על 9.5 שניות ומהירות מרבית של 200 קמ"ש.
צריכת הדלק המשולבת בדגם עומדת על 12.7 ק"מ לליטר.
היא גרסה בעלת 7 מקומות ובסיס גלגלים גדול יותר.
היא נחשפה ב-30 בנובמבר 2017 בתערוכת הרכב הבינלאומית של לוס אנג'לס והגיעה לישראל ב-4 ביוני 2018. היא משווקת עם שתי יחידות ההנעה הבסיסיות.
ב-30 במאי 2019 חשפה לקסוס את מתיחת הפנים ל-RX.
היא כוללת מגוון שינויים עיצוביים חדשים ומעודכנים לעיצוב החיצוני, ובפנים הרכב ישנפ אפשרויות למסכים בגדלים שונים ולראשונה תוספת של ממשק אנדרואיד אוטו ואפל קאר-פליי למערכת המולטימדיה, ממשקים המאפשרים בנוסף לשלל האפליקציות הזמינות, כגון ספוטיפיי, וויז ווואטסאפ, גם תפעול קולי באמצעות העוזרת של גוגל או SIRI של אפל.
מתיחת הפנים הגיעה לישראל ב-9 בדצמבר 2019.
דור חמישי (שם קוד AL30)
הדור החמישי והנוכחי נחשף ב-1 ביוני 2022. הדור החדש משווק לראשונה בדגם פלאג-אין לצד דגם ביצועים היברידי RX 500h עם 371 כ"ס.
העיצוב החיצוני של הדור החמישי זהה ברובו לדור הרביעי אך יותר מודרני, תא הנוסעים שונה לגמרי מהדור הרביעי וכולל מערכת מולטימדיה חדשה גדולה ומהירה יותר מהמערת של הדור הרביעי.
בתחום ההנעה משווקת לקסוס את הדור החמישי עם ארבע מערכות הנעה.
מערכת הנעה היברידית פלאג-אין המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 2.5 ליטר עם שתי מנועים חשמליים המספקים יחד 306 כ"ס והנעה כפולה.
סוללת ליתיום-יון בקיבלות של 18.1 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 65 ק"מ.
מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 2.4 ליטר טורבו עם שתי מנועים חשמליים המספקים יחד 371 כ"ס והנעה כפולה, תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים וצריכת דלק משולבת של בין 11.8 ל-12.2 ק"מ לליטר.
מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 2.5 ליטר עם שתי מנועים חשמליים המספקים יחד 245 כ"ס.
מנוע בנזין בנפח 2.4 ליטר טורבו המספק 279 כ"ס והנעה כפולה.
תיבת הילוכם אוטומטית בעלת שמונה הילוכים וצריכת דלק משולבת של 11.4 ק"מ לליטר.
אורך הדור החמישי עומד על 4,890 מ"מ, רוחב הדור החמישי עומד על 1,920 מ"מ, גובה הדור החמישי עומד על 1,710 מ"מ, בסיס הגלגלים בדור החמישי עומד על 2,850 מ"מ.
לקסוס LC היא מכונית ספורט במרכב קופה וקבריולה, בעלת ארבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי לקסוס ממרץ 2017. היא נחשפה בתערוכת הרכב הבינלאומית של אמריקה הצפונית ב-11 בינואר 2016 והגיעה לישראל ב-27 באוגוסט 2017.
לקסוס LC נשענת על פלטפורמה מודולרית חדשה (GA-L) אשר משמשת את כל דגמי ההנעה האחורית של המותג.
בלקסוס טוענים כי זה המרכב הקשיח ביותר שהם ייצרו אי פעם, כלומר קשיח יותר ממרכב הקרבון של מכונית-העל לקסוס LFA.
שימוש בגג קרבון, אלומיניום בדלתות ובחלקים שונים רבים כולל חלקי מתלה, אפשרו למכונית עם המנוע המרכזי וההנעה האחורית להשיג חלוקת משקל של 52/48 בין הצירים.
תא הנוסעים של הדגם, נראה במבט ראשון כמו תא נוסעים של דגם קונספט, חושף אבולוציה מתקדמת יותר לשפת העיצוב של החברה ולמעט שטיחי הרצפה, כולו עטוף בעור, אלקנטרה וחומרים יקרים אחרים כגון שימוש במגנזיום עבור מנופי העברת ההילוכים שעל גלגל ההגה.
לקוחות שירצו בכך יוכלו לבחור במושבים ספורטיביים ואחוזים יותר לעומת המושבים הסטנדרטיים של הדגם.
תיבת הילוכים אוטומטית בעלת עשרה הילוכים.
נתון התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש עומד על 4.5 שניות ומהירות מרבית של 270 קמ"ש.
צריכת הדלק המשולבת עומד על 8.2 ק"מ לליטר.
פליטת הפחמן דו-חמצני עומדת על 267 גרם לק"מ.
היא הגרסה היברידית ל-LC קופה.
היא נחשפה ב-20 בפברואר 2016. היא כוללת מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין V6 צילינדרים בנפח 3.5 ליטר עם מנוע חשמלי, יחד הם מספקים 359 כ"ס.
תיבת הילוכים אוטומטית בעלת ארבעה הילוכים ותיבת הילוכים רציפה.
נתון התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש עומד על 5.0 שניות ומהירות מרבית של 250 קמ"ש.
צריכת הדלק המשולבת עומדת על 15.6 ק"מ לליטר.
פליטת הפחמן דו-חמצני עומדת על 145 גרם לק"מ.
היא נחשפה ב-21 בנובמבר 2019 בתערוכת הרכב של לוס אנג'לס.
עד לחשיפתה לקסוס עשתה שימוש בגג מתקפל קשיח עבור דגמי הגג הנפתח שלה, הפעם היא בחרה בגג אריג רך וקל משקל שהיתרון העיקרי שלו, מעבר למשקל הקל והמנגנון הפשוט יותר, הוא האפשרות לפתוח/לסגור את הגג תוך כדי נסיעה - עד למהירות של 50 קמ"ש בזמן של 15 עד 16 שניות.
היא הגיעה לישראל ב-21 בינואר 2021.
ב-9 באפריל 2020 חשפה לקסוס את מתיחת הפנים ל-LC קופה והיברידי.
מתיחת הפנים כוללת עיצוב חדש לחישוקי ה-20 אינץ' של הדגם ושני צבעים חדשים למרכב שנוספו למבחר.
העיצוב נותר מרהיב ורענן ללא שינויים מיוחדים.
גם בתא הנוסעים השינויים מינוריים ומסתכמים בתוספת של אנדרואיד אוטו למערכת המולטימדיה (10.3 אינץ') ובצבע חדש לריפודי העור.
לקסוס הפחיתה ב-10 ק"ג את המשקל באמצעות חישוקי 21 אינץ' אחוריים קלים יותר יחד עם שימוש בחלקי מתלה חדשים מאלומיניום וקפיצים חדשים.
לקסי אנדרווד היא שחקנית וזמרת אפרו-אמריקאית, הידועה בעיקר בתפקידה בתור פרל וורן בסדרה "שריפות קטנות בכל מקום".
היא שיחקה גם בסדרות "הגברת הראשונה" בתור מליה אובמה, בתו של הנשיא האמריקאי ברק אובמה, ו"קיץ אכזרי" בתור איזבלה לרו.
אנדרווד נולדה ב-2003 בצ'וורלי, מרילנד ארצות הברית להוריה סטפני בלאק ואלכס אנדרווד.
בילדותה משפחתה עברה לוושינגטון די.סי.
היא החלה להופיע על במות בגיל 10, ועברה עם הוריה ללוס אנג'לס בגיל 12 על מנת להגשים את חלומה ולעסוק במשחק.
אנדרווד ערכה את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון המקצועי בנובמבר 2013 בגיל עשר, בתיאטרון פורד בוושינגטון די סי, בהפקה של המחזמר של צ'ארלס דיקנס, "מזמור חג המולד".
ב-15 בדצמבר 2014, אנדרווד הופיעה במחזה "מזמור חג המולד של מר מאגו" במופע מטעם קרן השחקנים של אמריקה, אותו ביים פיטר פלין וביים מוזיקלית ג'ון מקדניאל.
בנובמבר 2015, אנדרווד לוהקה לתפקיד נלה הצעירה במחזמר "מלך האריות" של תיאטרון דיסני.
ב-14 באוקטובר 2014, אנדרווד ערכה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בסדרה של ה-CBS "מבוקש" בתפקיד קווין בי.
ב-2017 הופיעה בסדרות "קוד בלאק" בתור אמילי קמפבל, בתו של ד"ר קמפבל, הסוכן הנרי בתור נרלי, ב"מותחים בהליכה" בתור ננסי, ב"הבית של רייבן" בתור שאנון ריינולדס, וב"וויל נגד העתיד" בתור אתנה, לוחמת נוסעת בזמן ומורדת מהעתיד.
את עיקר פרסומה קיבלה ב-2020 בעקבות תפקידה כפרל וורן, בתה של מיה וורן (קרי וושינגטון) בסדרה "שריפות קטנות בכל מקום", בכיכובם של ריס וית'רספון וג'ושוע ג'קסון.
תפקידה בסדרה הוגדר כ"מעולה" על ידי הניו יורק טיימס, שכתב, "הסצנות בין מיה ופרל, גם העדינות וגם הכועסות, הן השיא של התוכנית".
על משחקה בסדרה זכתה בפרס Black Reel לשחקנית המשנה הטובה ביותר במיני סדרה או בדרמה ב-2020, והייתה מועמדת לפרס NAACP Image להופעה יוצאת דופן לנוער בסרט טלוויזיה או מיני סדרה ב-2021.
ב-2022 שיחקה במיני-סדרה "הגברת הראשונה", בכיכובה של ויולה דייוויס, בתפקיד מליה אובמה, בתם של מישל וברק אובמה.
עוד ב-2022 כיכבה בסרט הקולנוע "סניקרלה", עיבוד מודרני לסינדרלה, בתפקיד קירה קינג.
בהמשך השנה החלה להיות משודרת סדרת הטלוויזיה המונפשת "יוריקה!", בה ביצעה את שיר הפתיחה "Eureka!
ב-2023 הופיעה בסדרה של הולו "קיץ אכזרי" בתור איזבלה לרו.
ב-2024 נכללה ברשימת פורבס 30Under30.
שנהסרטתפקידהערות2014Dance-Offרקדנית2017עפרתפקיד קולי2021If Not Now, When?ג'יליאן2022סניקרלהקירה קינג2024I Wish You All the Bestמלייקה
שנההפקהתפקידהערות2013מזמור לחג המולדנערת קיפודתיאטרון פורד2014שיר חג המולד של מר מאגובלינדה קראצ'יטקרן השחקנים של אמריקה2015מלך האריותנלה הצעירההפקות תיאטרון של דיסני
לקסיקון מפה: הציפורים (שם מלא: הציפורים: המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל) הוא מגדיר לציפורים של אירופה, צפון אפריקה, והמזרח התיכון.
מחבריו הם לארס סוונסון, קיליאן מולארני, דן צטרסטרום ופיטר ג' גרנט, והוא מאויר על ידי קיליאן מולארני ודן צטרסטרום (מלבד לשני עמודים של ציפורי שיר מזדמנות מצפון אמריקה שתרם לארי מקווין במהדורה הראשונה).
הוא תואר כ"ללא ספק מדריך השטח הטוב ביותר שהופק אי פעם", ו"ספר הציפורים הגדול האחרון של המאה ה-20".
הוא פורסם במקור בשוודית ובדנית ב-1999, ובגרסה המוכרת יותר שלו באנגלית () מאוחר יותר באותה שנה בכריכה קשה, ולאחר מכן גם בכריכה רכה.
בנוסף יצאה מהדורה אנגלית בפורמט גדול, כמו גם מהדורה גרמנית והולנדית.
המהדורה הראשונה תורגמה ל-14 שפות, כולל עברית, ספרדית, פורטוגזית, צרפתית, הולנדית וגרמנית.
מהדורה שנייה, מתוקנת ומורחבת, יצאה לאור בינואר 2010. סדרת עדכונים ותיקונים בוצעו בשנת 2015, ללא שינוי במספר המהדורה.
מהדורה שלישית יצאה לאור בשנת 2022.
הכריכה של המהדורה הראשונה באנגלית, בכל הפורמטים, מתארת תנשמת לבנה.
במהדורה השנייה, היא הוחלפה על ידי שחפית הקוטב.
הגרסה השוודית המקורית של המהדורה השלישית מציגה כחול-חזה, בעוד שהגרסה האנגלית מציגה סנונית רפתות.
בכריכת הגרסה העברית מוצגת לילית מדבר.
המהדורה העברית של המגדיר יצאה לאור תחת הוצאת מפה ב-2003, בשיתוף פעולה של החברה להגנת הטבע, מרכז הצפרות הישראלי והמרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון.
העריכה המדעית נעשתה בידי דן אלון, אבי ארבל, ויוסי לשם; את מלאכת התרגום ביצעו עדי גנץ, ברק גרניט, ניר ספיר, גדעון פרלמן, ואחיו יואב פרלמן.
בגרסה זו כל מין שנצפה בארץ סומן בכוכבית כחולה ונוסף לו תיאור סטטוס בישראל.
לכל המינים המופיעים בספר הוענק שם עברי בהסתמך על מקורות קודמים, או בהיעדרם על ידי תרגום של השם המדעי או האנגלי.
הספר הוקדש לזכרו של סרן , סגן מפקד סיירת צנחנים שנפל בלבנון במבצע מרכבות האלים בט' באייר תשנ"ז (15.05.1997) והיה חובב מושבע של ציפורים וטבע.
לא יצאו גרסאות עבריות מעודכנות בהתאם למהדורה השנייה או השלישית, ובשל כך המגדיר לא מעודכן בשינויים טקסונומיים או בשינויים בתפוצת המינים שהתרחשו מאז הוצאת המהדורה הראשונה.
דוגמה לכך ניתן לראות במין דאה שחורת-כתף, שבעת הוצאת המגדיר בעברית הייתה מזדמנת נדירה ביותר בישראל, אך מאז התפשטה וכיום אף נחשבת לנפוצה מסדרת דורסי היום בארץ.
המגדיר במהדורתו באנגלית זמין גם כאפליקציה בתשלום, עבור מכשירי אייפון ואנדרואיד.
האפליקציה כוללת את כל הטקסט והתמונות מהמהדורה המודפסת, ובנוסף גם הקלטות אודיו.
המגדיר מתחיל בפרק מבוא, שלאחריו תוכן הספר העיקרי; המכיל טקסט לכל מין שמפרט את מגוון המופעים והניצויים השונים, את גודלה של הציפור, מקום החיות שלה, תפוצתה, מאפייני הזיהוי והקולות האופייניים לה.
את רוב המינים מלווה מפת תפוצה צבעונית קטנה המציגה את אזורי הקינון, החריפה, והנדידה.
כל הגרסאות מכסות את אירופה, האיים של צפון האוקיינוס האטלנטי, חלק נרחב מצפון אפריקה ואת המזרח התיכון.
רוב המינים המתוארים בחלקו העיקרי של המגדיר הם מינים יציבים, חורפים או נודדים בתחום התפוצה המתואר, אם כי מוצגים גם כמה מזדמנים.
ישנם פרקים נוספים בסוף המגדיר המציגים תיאור קצר של מזדמנים נדירים ומינים שהופצו בידי אדם או פליטי שבי.
"לקרוא את לוליטה בטהרן" הוא סרט דרמה איטלקי-ישראלי בבימויו של הבמאי הישראלי ערן ריקליס.
הסרט הוא עיבוד קולנועי לספר הזיכרונות "לקרוא את לוליטה בטהרן" של אזאר נפיסי.
העלילה מתרחשת באיראן שלאחר המהפכה האסלאמית, ועוקבת אחר נפיסי, מורה אמיצה באוניברסיטת איראן, שאספה בסתר קבוצת תלמידות לקריאת קלאסיקות מערביות אסורות.
הספר מתאר את האתגרים שעמדו בפני הנשים, שהתאספו בסלון של נפיסי כדי לקרוא ולדון בספרים כמו "לוליטה", "גטסבי הגדול", דייזי מילר ו"גאווה ודעה קדומה".
ערן ריקליס יצר קשר עם אזאר נפיסי בשנת 2017 והגיע לביתה בוושינגטון.
ריקליס עבד עם התסריטאית מרג'ורי דייוויד ועם שחקניות ממוצא איראני בלבד.
הסרט נתמך על ידי קרן רבינוביץ'.
הסרט הוא קופרודוקציה איטלקית-ישראלית, והחברות המעורבות כוללות את סרטי יונייטד קינג, טופיה תקשורת, חברת ההפקה של ערן ריקליס, מיינרבה פיקצ'רס, ורוזמונט בשיתוף RAI Cinema.
הסרט צולם באיטליה במרץ 2023 בעלות של 4.6 מיליון יורו, ומכירת הזכויות לשיווק בינלאומי החלה במאי.
גולשיפתה פארהאני, שחקנית איראנית גולה שחיה בצרפת, סירבה בעבר לפרויקטים שקשורים באיראן אך השתכנעה להצטרף לאחר קריאה של התסריט.
במהלך החזרות נתקלו באתגרים, כמו הצורך לדבר בפרסית לאחר עשור שפארהאני לא דיברה בשפה הזו.
הצטרפה לצוות גם השחקנית זאר אמיר אברהימי.
ריקליס הוסיף לסרט סצנה סמלית בה פארהאני חובשת ומסירה את החג'אב, עם זיקה למחאת החיג'אב באיראן בעקבות מותה של מהסא אמיני.
ריקליס מתאר את הסרט כעוסק בהיסטוריה מסוימת של איראן, אך מודה בהקשר לאירועים האלימים המתמשכים במזרח התיכון.
במאי 2023, הסרט הוצג במארשה דו פילם בקאן על מנת למכור את הזכויות של הסרט למפיצים.
ב-19 באוקטובר 2024 הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים של רומא.
לקראת יוריסטוקרטיה: מקורותיה והשלכותיה של החוקתיות החדשה הוא ספר שנכתב על ידי פרופ' רן הירשל ופורסם בשנת 2004 בהוצאת אוניברסיטת הרווארד.
הספר מציג את הטענה כי במיוחד מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, מערכות משפט במדינות דמוקרטיות רבות, צוברות כוח והשפעה על חשבון המוסדות הנבחרים.
העברת הכוח המשפטי נועדה לעיתים קרובות לשרת קבוצות אליטה שמנסות לשמר את מעמדן הפוליטי או החברתי, במיוחד במצבים שבהם הן מאבדות כוח דמוגרפי או ציבורי.
הספר מציג את הטענה על פיה בתי משפט חוקתיים במדינות שונות זוכים לסמכות פוליטית רחבה, המאפשרת להם להכריע בסוגיות מדיניות, לעיתים קרובות על חשבון הפרלמנטים הנבחרים.
הירשל טוען כי תהליך זה אינו מקרי אלא נובע משילוב בין לחצים פוליטיים, היסטוריים וחברתיים, בהם השימוש במערכת המשפט ככלי להבטחת אינטרסים של אליטות פוליטיות.
מטרת הספר היא לבחון את הגורמים וההשלכות של תהליך זה על עקרון הפרדת הרשויות, הריבונות העממית ותפקודה של הדמוקרטיה.
הירשל מציע את המונח "יוריסטוקרטיה" לתיאור שיטת משטר שבה מוסדות משפטיים, במיוחד בתי משפט חוקתיים, מקבלים סמכויות נרחבות לעצב מדיניות ציבורית ולפתור מחלוקות פוליטיות.
הוא טוען כי האליטות השלטוניות מעודדות מגמה זו כדי לשמור על האינטרסים שלהן, במיוחד במצבים של אי־ודאות פוליטית.
המגמה יוצרת פער בין תהליכי קבלת ההחלטות הציבוריים לבין האזרחים, שכן השופטים אינם נבחרים על ידי הציבור.
הספר דן במגמה רחבה יותר המכונה "החוקתיות החדשה", בה מדינות רבות מחדשות את החוקה או מחזקות את מערכות המשפט העצמאיות כדי לשמר יציבות פוליטית, אך זו מעוררת שאלות לגבי גבולות כוחם של בתי המשפט.
דוגמת המקרה השוואתי כוללות את ישראל, דרום אפריקה, קנדה וניו זילנד, שם התפתח כוח משפטי רב בעקבות שינויים פוליטיים.
הירשל מדגיש כי היוריסטוקרטיה נובעת לעיתים קרובות ממצבים של משברים פוליטיים או מעבר מדיקטטורה לדמוקרטיה, כאשר האליטות השלטוניות מנסות לשמור על כוחן.
הוא טוען כי היוריסטוקרטיה אינה תהליך נייטרלי, וכי היא עשויה לשמש ככלי לשימור סדרי כוח קיימים על חשבון ייצוג ציבורי אמיתי.
בנוסף, הוא מציג ניתוח השוואתי של מדינות שונות, בהן התפתחה יוריסטוקרטיה:.
הוא מדגים באמצעות המהפכה החוקתית בישראל, בה בית המשפט העליון בראשות אהרן ברק הרחיב את סמכויותיו באמצעות פרשנות חוקי היסוד כדי לפסול חקיקה של הכנסת.
וגם הרחבת סמכויות בית המשפט החוקתי בדרום אפריקה, בזמן המעבר מאפרטהייד לדמוקרטיה, לשם הבטחת זכויות מיעוטים ופיקוח על השלטון.
הירשל מציג גם את כתב הזכויות והחירויות הקנדי משנת 1982, שבתי המשפט קיבלו סמכויות לפסול חקיקה המנוגדת לזכויות האדם, וכן את חוקת ניו זילנד מ-1990.
הספר זכה לשבחים על המסגרת התאורטית החדשנית והניתוח ההשוואתי שהוא מציע, במיוחד בתחום המשפט החוקתי והפוליטיקה העולמית.
הוא נחשב למוקד לדיונים על מקומם של בתי המשפט במדינה דמוקרטית, כאשר מדגיש תהליכים משמעותיים ומעורר שאלות מרכזיות בנושא זה.
מצד שני, הספר עורר גם ביקורת.
אחת מהן היא על המונח "יוריסטוקרטיה", שלה קונוטציה שלילית המטילה ספק במטרת הספר, למרות שהמחבר שואף לשמור על גישה אובייקטיבית.
בנוסף, חלק מהמבקרים טוענים כי התזה מצמצמת את התהליכים המורכבים לנרטיב פשטני אחד, ובכך ממעיטה בחשיבות התפקיד החיובי של בתי המשפט בשמירה על זכויות אדם.
עוד יש דעות חלוקות בנוגע להשפעת ריכוז הסמכויות בבתי המשפט על הדמוקרטיה והפוליטיקה.
לקסוס LBX היא מכונית קומפקטית היברידית במרכב קרוסאובר, בעלת 5 מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי לקסוס משנת 2023. LBX הוצג לראשונה ביולי 2023 במילאנו איטליה, כדגם הקרוסאובר הקטן ביותר של לקסוס אי פעם.
זהו הדגם הראשון של לקסוס המבוסס על פלטפורמת TNGA-B.
הדגם מוצע ב-5 רמות גימור שונות.
זו הפעם השנייה שנעשה שימוש בשם בן שלוש אותיות עבור דגם לקסוס, כאשר בעבר רק מכונית העל LFA זכתה לשם בן שלוש אותיות.
על פי היצרן, LBX מסמן נקודת ציון משמעותית של המותג, ונועד להגדיר מחדש את היררכיית רכבי היוקרה ולשנות את השוק האירופאי.
LBX מיועד להחליף את לקסוס CT בתור דגם הכניסה להיצע הדגמים של לקסוס.
מעט לאחר השקתו, לקסוס LBX זכה בפרס "רכב השנה" ובפרס "SUV קומפקטי" של מגזין הרכב הבריטי היוקרתי "WhatCar?" שנערך בלונדון, אנגליה.
העיצוב של LBX מבוסס על שפת העיצוב "Lexus Next Chapter" של לקסוס, הנפוצה גם בדגמי ה-RX, NX ו-RZ.
עיצוב החזית של LBX שואב השראה גם משפת העיצוב "Resolute Look" אשר הוצגה בשנת 2003 עם דגם הקונספט לקסוס LF-S.
בניגוד לדגמי לקסוס אחרים, ה-LBX אינו כולל את גריל "שעון החול" האופייני של לקסוס.
במקום זאת הגריל עוצב מחדש בצורת טרפז וללא מסגרת חיצונית.
על פי קואיצ'י סוגה, מנכ"ל העיצוב: "פירקנו את גריל שעון החול כדי לפנות מקום לעיצוב חדש.
הצלחנו ליצור חזית חדשה לחלוטין, ששונה מהותית מבעבר ועדיין מזוהה מיד כעיצוב של לקסוס".
בהתאם לעקרונות העיצוב של "Lexus Next Chapter", עמודי הצד הקדמיים הוזזו לאחור.
ביחידת התאורה הקדמית, צורת ה-L פונה כלפי חוץ ולא פנימה בכדי להתאים לכיוון האינדיקטורים.
מאחור, התאורה האחורית מורכבת מפס יחיד בצורת L והלוגו האחורי הוחלף בכיתוב LEXUS על דלת תא המטען.
רמות הגימור "Emotion" ו-"Cool" מציעות צביעה דו-גוונית, המשלבת כל אפשרות צבע עם גג שחור.
סביבת תא הנהג עוצבה בהתאם לחזון ה"טאזונה" של לקסוס שהוצג לראשונה בדגם ה-SUV לקסוס NX.
בהתאם לחזון זה, רוכזו המערכות העיקריות סביב הנהג.
כל רמות הגימור מציעות מסך מולטימדיה, תפעול קולי, חיבור אלחוטי לאנדרואיד אוטו ואפל קארפליי, לוח מחוונים דיגיטלי, לחצן שיחת חירום, ריפודי דמוי-עור או עור, חימום מושבים קדמיים ובקרת אקלים מפוצלת.
לראשונה בלקסוס, LBX מאובזר בלוח מחוונים דיגיטלי בגודל 12.3".
במטרה לאפשר ללקוחות חופש להביע את טעמם האישי ולהתאים את הדגם לסגנון החיים שלהם, לקסוס LBX מוצע ב-5 "אווירות" שונות: Elegant, Elegant+, Relax, Emotion, Cool.
זאת בהתאם למחויבות של לקסוס "להפוך את היוקרה לאישית" .
רמות הגימור נבדלות זו מזו בעיצוב החיצוני, סוגי הריפוד ורמת האבזור.
לקסוס מציעה התאמות אישיות המאפשרות ללקוחות לבחור בין מספר חבילות עיצוב ואבזור לפי העדפותיהם האישיות.
ב-LBX מותקן הדור השלישי של מערכת הבטיחות של לקסוס – "Lexus Safety System 3".
מערך הבטיחות כולל בלימה אוטונומית, בקרת שיוט אדפטיבית עם שמירה על מרכז הנתיב, סיוע להיגוי בעת תמרון חירום, בקרת סטייה מנתיב אקטיבית, אור גבוה אוטומטי, זיהוי תמרורים, ניטור שטח מת ותנועה חוצה מאחור, בלימה אוטונומית בנסיעה לאחור ומערכת יציאה בטוחה.
במבחן הבטיחות של NCAP EURO קיבל לקסוס LBX ציון מקסימלי של חמישה כוכבי בטיחות.
LBX מאובזר במערכת הנעה היברידית בטעינה עצמית של לקסוס.
המערכת כוללת מנוע בנזין אטמוספירי בנפח 1.5 ליטר בעל שלושה צילינדרים ומנוע חשמלי, ומספקת 136 כוחות סוס עם מומנט שיא של 185 ניוטון-מטר.
ההנעה היא קדמית, תיבת ההילוכים אוטומטית רציפה עם בקרה אלקטרונית (CVT-E) וצריכת הדלק המשולבת עומדת על 22.2-21.7 ק"מ לליטר על פי נתוני היצרן, בהתאם לרמת הגימור.
ב-LBX נוסף למנוע הבנזין גל איזון, ותיבת ההילוכים הרציפה כוילה באופן שונה.
בדומה ללקסוס RX, הוטמעה במערכת ההיברידית סוללת ניקל-מתכת-הידריד (NiMH) דו-קוטבית (Bi-polar).
בריאן זכארי פילמן הידוע יותר בשם הבמה שלו, לקסיס קינג הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT, שבה הוא אלוף גביע המורשת.
פילמן מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW) בין השנים 2019 ל-2023 ובארגון ההיאבקות Major League Wrestling (MLW) בין השנים 2018 ל-2021. הוא מתאבק דור שני, כאשר הוא הבן של מתאבק העבר המנוח, בריאן פילמן.
בריאן זכארי פילמן הוא בנם של המתאבק, בריאן וויליאם פילמן (1962–1997) ושל מלאני דיאן פילמן (1965–2022).
יש לו ארבע אחיות: דניאלה, בריטאני, אלכסיס ריד וסקיילר קינג, בנוסף לאח אחד בשם ג'סי מורגן.
אחותו, אלכסיס, הייתה מלווה של מתאבקים לזירה בשם לקסי פילמן, אך היא נפטרה בשנת 2009 כתוצאה מתאונת דרכים.
לפילמן יש תואר ראשון במערכות מידע אוניברסיטת צפון קנטקי.
לפילמן הייתה מערכת יחסים מתוחה עם אמו, מלאני עקב מאבקיה בהתמכרות לסמים בעקבות מות אביו, כשפילמן היה בן ארבע.
כתוצאה מכך, פילמן גדל בעיקר על ידי דודתו, לינדה פילמן (אחותו של אביו).
מערכת היחסים של פילמן עם אמו החלה להשתפר לאחר שהוא החל בקריירת ההיאבקות שלו; זה התבטא בכך שהיא הופיעה באופן שגרתי במהלך שידורי ערוץ ה-Twitch שלו, כששיתפה סיפורים על אביו.
מלאני נפטרה כתוצאה ממנת יתר של סמים ב-1 ביוני 2022, בגיל 56.
אליפות במשקל כבד של BOTB (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות KFW Wrestling
אליפות הזוגות של MLW (פעם אחת) - עם דייבי בוי סמית' וטדי הארט
אליפות העולם של OVW (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-135 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2021
הישגים בארגון ההיאבקות Supreme Wrestling
אליפות מרכז אמריקה במשקל כבד של Supreme (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של WCWO (פעם אחת)
אליפות גביע המורשת של NXT (פעם אחת, נוכחי)
לֵר (Leer) היא עיר במחוז לר שבצפון-מערב גרמניה, במדינת סקסוניה התחתונה, על הגבול עם הולנד.
העיר שוכנת ליד הנהר אמס (Ems).
מאז ייסודה של לר, בראש השלטון בעיר עומדת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD).
היימטמוזאום הוא מוזיאון היסטורי לתולדות העיר לר וסביבתה.
הוא ממוקם במבנה עתיק מהמאה ה-18 ומכיל תצוגות קבע ומספר תצוגות מתחלפות.
המוזיאון הימי של לר - מכיל תצוגת ספינות עתיקות ותצוגות אודות ההיסטוריה הימית של לר והאזור.
מוזיאון הנס סמסון - מוזיאון יין הממוקם במבנה משנת 1570. חזית הבניין נוצרה בשנת 1643 בידי נזירים ממנזר תדינגה ליד לר.
מוזיאון האמנות של לר - מוזיאון המציג אמנות מקומית, המכיל ציורים, הדפסים, רישומים, צילומים ופסלים של אמנים מקומיים.
מוזיאון התה - ממוקם במבנה של חנות מכולת שנוסדה בשנת 1806. במקום תצוגת כלי תה מתקופות שונות.
העיר המיניאטורית לר - מוזיאון המכיל דגמים מוקטנים של ערים, כפרים ומבנים חשובים באזור.
יהודים התיישבו בלר במאה ה-16; תוך זמן קצר הקימו מסגרת של קהילה וכמה ממוסדותיה המקובלים.
בשנת 1855 נחנך בית כנסת.
תקופת השואה - ב"ליל הבדולח" (9 בנובמבר 1938) הועלה בית הכנסת באש.
כמה מיהודי לר הצליחו להגר לארצות אחרות ואילו שנשארו אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939) נספו בשואה.
הקהילה היהודית של לר חדלה להתקיים בשנת 1940.
לרדוף אחרי איימי הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי וסרטו השלישי והמסכם של קווין סמית' ב"טרילוגיית ניו ג'רזי" שלו.
הסרט כולל דיאלוגים בוטים בנושאי מין, ומושפע מסצנה בסרט גו פיש שביימה ידידה של סמית', גווינביר טרנר.
בסצנה מתוודה לסבית כי היא מפחדת כי תיחשב בעיני חברותיה ל"בוגדת" אם יוודע שקיימה יחסי מין גם עם גבר.
הוא גם מושפע מיחסים רומנטיים שהתקיימו בין סמית' לג'ואי לורן אדמס, המגלמת את אליסה.
הולדן מק'ניל (בן אפלק) ובנקי אדוארדס (ג'ייסון לי) הם חברי ילדות השותפים ביצירת חוברת קומיקס מצליחה המבוססת על דמויותיהם של ג'יי ובוב השקט (ג'ייסון מיוז וקווין סמית', בהתאמה).
במהלך כנס קומיקס הולדן פוגש את אליסה (ג'ואי לורן אדמס) - אמנית קומיקס עצמאית ולסבית.
לאחר שבילו זמן רב ביחד, כידידים, הולדן מתאהב בה.
במהלך הסרט מתמודד הולדן עם רגשותיו כלפי אליסיה, אשר בשלב מסוים מחזירה לו אהבה, כמו גם עם רגשותיו השליליים של חברו הטוב לגבי אליסה ועם תגליתו לגבי עברה הנועז של אליסיה בתיכון.
במהלך הסרט, ג'יי ובוב השקט נפגשים עם הולדן לצורך קבלת תשלום על השימוש בדמויותיהם בקומיקס המצליח שלו ושל בנקי - Bluntman & Chronic.
הולדן מספר על מערכת היחסים שלו עם אליסה, ובוב בתורו (במונולוג הארוך ביותר של בוב השקט בטרילוגיה) מגיב על סיפורו של הולדן בקביעה: "אתה רודף אחרי איימי", ומספר לו שבתקופה בה גר בלאס וגאס הכיר מישהי בשם איימי, כאשר גילה על עברה המפוקפק, לא יכל להתמודד עם כך.
הוא נפרד ממנה והצטער על כך מאז.
הוא יצא עם נשים אחרות, אבל לגביו כל מה שהוא באמת עושה - זה "לרדוף אחרי איימי".
לקשאדוויפ היא טריטוריית האיחוד הקטנה מבין מדינות וטריטוריות הודו.
מקור שמה הוא מהכינוי "לקשאדוויפה" שמשמעותו בסנסקריט: לקה=מאה אלף, דוויפ=איים, כלומר "מאה אלף איים".
זהו ארכיפלג המונה 36 איים ששטחם הכולל כ-32 קמ"ר, הנמצאים באוקיינוס ההודי 200-300 ק"מ ממערב למדינת קרלה.
כתריסר מהאיים הם אטולי אלמוגים, שלושה - שוניות אלמוגים, והשאר איים בגדלים שונים.
רק 11 מהאיים מיושבים במהלך כל השנה.
כ 60 אלף התושבים, שרובם מוסלמים, מדברים בעיקר במלאיאלאם, הנפוצה גם בקרלה הסמוכה.
האוכלוסייה מחולקת לשלושה מעמדות סוציו-חברתיים (קאסטות) - ימאים, בעלי אדמה ואיכרים.
הארכיפלג מחולק לשתי קבוצות איים ואי שאינו שייך לאף אחת מהקבוצות:
קבוצת איי אמיני: כוללת את אמיני, קדמט, קילטאן, צ'טלאט וביטרה.
קבוצת איי לאקדיוו: כוללת את אגאטי (בו נמצא שדה התעופה היחיד), אנדרוט, באנגאראם, קלפני וקאוואראטי (בו שוכנת עיר הבירה של הטריטוריה).
מיניקוי: אי בודד, הדרומי מבין כל האיים.
תושביו מדברים בשפת מאהאל, הדומה לשפת דיבהי המדוברת באיים המלדיביים הסמוכים.
תושבי האיים מתפרנסים בעיקר מדיג, מעט מחקלאות, תיירות (בעיקר צלילה) ושזירת חבלים מסיבי קוקוס.
המערבי הראשון שהגיע לאיים אלו היה ככל הנראה ואסקו דה גאמה.
בעקבותיו הגיעו הפורטוגזים, שהשתלטו על האיים, הקימו נמל והשליטו משטר דיכוי.
ב-1787 השתלט על האיים שליט מייסור, הסולטאן חיידר עלי באמצעות בנו טיפו סולטאן, אולם כעבור זמן קצר איבד את השליטה לבריטים, כחלק מתוצאות מלחמת אנגלו-מייסור השלישית (1789–1792).
לאחר השתלטות הבריטים על האיים והכללתם בהודו הבריטית, נכללו האיים בנשיאות מדראס, שעם כניסת חוקת הודו לתוקף בינואר 1950 הפכה למדינת מדראס.
ב-1956 בוצעה רפורמה מקיפה בגבולות מדינות הודו תחת חוק ארגון מחדש של המדינות, והאיים הופרדו ממדראס והפכו לטריטוריית איחוד עצמאית בשם .איי לקדייב, מיניקוי ואמינדיבי בנובמבר 1973 שונה שם הטריטוריה ללקשאדוויפ.
לראות את נאפולי ולמות (איטלקית: Vedi Napoli e poi muori) היא אמרה איטלקית שאין יודעים מה מקורה ומי מחברה.
ישנה סברה שהשחקן הנפוליטני הידוע אנטוניו דה קורטיס, שנודע בשם הבמה "טוטו", טבע את הביטוי בהתייחסו לעיר.
לפי סברה נוספת נטבעה אמרה זו על ידי מלך בורבוני.
אמרה זו מבקשת לומר כי אדם שראה את נאפולי שוב לא יראה מקום יפה יותר, וכי לאחר שראה אותה, יוכל האדם למות בשקט תוך ידיעה שראה את המקום היפה ביותר בעולם.
ואכן, מלבד יופייה של העיר עצמה, ממוקמת נאפולי באחד המקומות הנאים באיטליה כולה.
היא מצטיינת בשפע של שמש, במים הכחולים של מפרץ נאפולי, באי קאפרי ובהר הגעש וזוב הנראה מרחוק, כשהעשן עולה מתוכו ביום ונוגה אש מרחף מעליו בלילה.
יש הטוענים כי מדובר בשיבוש האמרה המקורית.
לפי טענה זו נאמר במקור: "אתה רואה את נאפולי ולאחר מכן את מואורי" (ישוב שאכן קיים).
והמשבשים קראו: "אתה רואה את נאפולי ולאחר מכן את מורטו" ("מת" באיטלקית).
לקרוס הוא ספורט קבוצתי, שבו השחקנים משתמשים במקל שבקצהו רשת, כדי למסור ולתפוס כדור גומי קשיח, במטרה להכניס אותו לתוך שער הקבוצה היריבה.
במשחק על פי ארגון ה-MLL שעון הזריקות עומד על 30 שניות, ואילו על פי ארגון ה-NLL הוא עומד על 60 שניות.
מקור המשחק בצפון אמריקה, והוא ספורט הקיץ הלאומי של קנדה (לצד הוקי קרח שהוא הספורט הלאומי של החורף).
בלקרוס גברים, בגרסתו העכשווית, משחקים בקיץ במגרש דשא או דשא מלאכותי.
בכל קבוצה עשרה שחקנים – שלושה תוקפים, שלושה מגינים, שלושה קשרים ושוער.
למשחק קיימת גם גרסה לאולמות או למגרשים פתוחים (Box Lacrosse) שמתאימה גם לעונת החורף, ואותה משחקים על דשא מלאכותי או משטח קשה באולמות הוקי קרח.
בגרסה זאת שישה שחקנים (שוער וחמישה שחקנים בשונה ממשחק הלקרוס הרגיל, לקרוס שדה, הכולל שוער ותשעה שחקנים).
לקרוס הומצא על ידי ילידי צפון אמריקה והשם לקרוס נתן למשחק על ידי משקיפים צרפתיים.
המשחק נחשף למערב, כאשר המסיונר הישועי הצרפתי, ז'אן דה ברבף (Jean-de-Brébeuf), צפה במשחק ב-1636, ואף הזכיר את המשחק בספרו "יחסי הישועיים" בסביבות 1640. ללקרוס באופן מסורתי היו ייעודים רבים, כולל יישוב סכסוכים ואימון לוחמים צעירים.
לעיתים שיחקו את המשחק במגרש שאורכו יותר מקילומטר, משחק יכול היה להימשך לפעמים ימים, ובכל צד שיחקו 100 עד 1,000 שחקנים.
עד המאה ה-19, התפתח הלקרוס למשחק פחות אלים, ומתיישבים צרפתיים החלו לשחק אותו.
ב-1856 רופא שיניים קנדי, ד"ר ויליאם ג'ורג' בירס, הקים את מועדון הלקרוס של מונטריאול וב-1867 תיעד את חוקי המשחק.
במסגרת תיעוד זה הוא קיצר את משך המשחק, וצמצם את מספר השחקנים לעשרה בכל צד.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) ובאולימפיאדת לונדון (1908) התקיים טורניר לקרוס.
בסנט לואיס השתתפו 3 נבחרות: 2 נבחרות מקנדה ואחת מארצות הברית.
בלונדון השתתפו שתי נבחרות, אחת מקנדה ואחת מבריטניה.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) היה ניסיון להחזיר את הטורניר למשחקים האולימפיים ולכן נערך טורניר הדמיה בהשתתפות 3 נבחרות מארצות הברית, מבריטניה ומקנדה.
איגוד הלקרוס העולמי מנסה להכליל את המשחק ברשימת ענפי הספורט של אולימפיאדת לוס אנג'לס (2028).
באוקטובר 2023, הודיעה הוועדה האולימפית כי הענף יחזור למשחקים האולימפיים באולימפיאדה שתיערך ב-2028 בלוס אנג'לס.
איגוד הלקרוס הישראלי הוקם ב-2011 ופעל להקמת נבחרות וליגות לקרוס לגברים ולנשים.
מאז הוקם האיגוד מתפתח הענף בהדרגה בישראל ושיאו הבין לאומי היה כשקיבל את אירוח אליפות העולם בלקרוס 2018 בנתניה בהשתתפות 46 נבחרות.
ענף הלקרוס נכלל לראשונה בין ענפי הספורט במכביה העשרים שהתקיימה ב-2017. נתניה קיבלה את אירוח אליפות אירופה לנשים בלקרוס שהתקיימה ביולי 2019 בהשתתפות 16 נבחרות.
ליגת הגברים בלקרוס נוסדה ב-2015. בעונת 2016 זכתה באר שבע באליפות הליגה הראשונה לאחר שניצחה את חיפה 11:10 במשחק שהתקיים ב-28 ביולי 2016.
ב-10 באוגוסט 2017 זכתה קבוצת באר שבע באליפות השנייה ברציפות לאחר ניצחון מוחץ 14:8 על אשקלון.
השחקן המצטיין בטורניר הבוגרים היה אריק פישר מבאר שבע – שחקן מספר 23.
בעונת 2018 שיחקו בליגת העל קבוצות מאשדוד, אשקלון, באר שבע, נתניה, קריית גת ושדרות, ובליגה שנייה שיחקו קבוצות מהרצליה, חיפה, כפר יונה, רמלה, שער הנגב ותל-מונד.
הטורניר הבין לאומי הראשון בו השתתפה נבחרת ישראל בלקרוס, היה אליפות אירופה בלקרוס שהתקיימה באמסטרדם ב-2012. נבחרת ישראל סיימה במקום שמיני.
אליפות העולם הראשונה לגברים בלקרוס בה השתתפה ישראל, הייתה האליפות שנערכה בדנוור ביולי 2014. ישראל סיימה את הטורניר במקום שביעי.
בספטמבר 2015 השתתפה ישראל לראשונה באליפות העולם בלקרוס באולמות, שהתקיימה בסירקיוז והגיעה למקום רביעי.
גם באליפות העולם בלקרוס באולמות, שהתקיימה בלאנגלי (קולומביה הבריטית) בספטמבר 2019, סיימה ישראל במקום הרביעי.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט מ-28 ביולי ועד 6 באוגוסט 2016 זכתה נבחרת ישראל במדליית כסף עם 7 ניצחונות והפסד אחד, אחרי נבחרת אנגליה שזכתה במדליית זהב עם 8 ניצחונות, ולפני פינלנד אף היא עם 7 ניצחונות והפסד אחד.
במשחק על מדליית הזהב הפסידה נבחרת ישראל לנבחרת אנגליה 6–7.
באליפות אירופה באולם (Box lacrosse) שנערכה בפינלנד ביולי 2017 זכתה נבחרת ישראל במדליית זהב לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת צ'כיה (8–7).
באליפות העולם שנערכה במכון וינגייט ביולי 2018, בהשתתפות 46 נבחרות, שהייתה אליפות העולם הגדולה ביותר שהתקיימה בענף, סיימה נבחרת ישראל את הטורניר במקום שביעי.
באליפות אירופה שנערכה בוורוצלב, פולין זכתה נבחרת ישראל במדליית זהב לאחר ניצחון במשחק הגמר על איטליה 9–8.
ב-2017 נוסדה ליגת הנשים בלקרוס בישראל.
בעונתה הראשונה השתתפו ארבע קבוצות מאשקלון, באר שבע, קריית גת ונתניה.
נבחרת הנשים של ישראל בלקרוס השתתפה לראשונה בגביע העולם לנשים בלקרוס שנערך באושאווה ביולי 2013 וסיימה את הטורניר במקום שמיני.
בגביע העולם לנשים בלקרוס שנערך בגילדפורד ביולי 2017 סיימה נבחרת הנשים של ישראל בלקרוס במקום שישי וכך גם בגביע העולם ב-2022 שהתקיים בבולטימור.
ב-2015 השתתפה לראשונה נבחרת הנשים באליפות אירופה לנשים בלקרוס, שהתקיימה בנימבורק, וסיימה את הטורניר במקום רביעי.
באליפות אירופה לנשים, שהתקיימה ביולי 2019 בנתניה, בהשתתפות 16 נבחרות, הגיעה נבחרת הנשים של ישראל למקום השני לאחר שפגשה בגמר את נבחרת אנגליה, אלופת שני הטורנירים האחרונים, והפסידה בו בתוצאה 7:10.
לרדת בגדול הייתה תוכנית מציאות אשר שודרה בערוץ 10 במהלך השנים 2006–2010 בהנחייתה של ציפי שביט.
התוכנית הייתה מבוססת על הפורמט האמריקאי של התוכנית "The Biggest Loser" של רשת NBC.
בתוכנית השתתפו אנשים בעלי עודף משקל קיצוני שבהם התחרו על בסיס מי שהצליחו להפחית הכי הרבה ממשקלם.
המתמודדים התחלקו לשתי קבוצות, כחולים ואדומים (בעונה השלישית נוספה קבוצה שלישית – שחורים), אשר התחרו ביניהן איזו קבוצה תוריד את אחוז המשקל הקבוצתי הגבוה ביותר בכל שבוע.
משתתפי התוכנית התגוררו בווילה אחת, ומנותקים מבני משפחתם.
הם נדרשו לעמוד בפני פיתויים קשים של אוכל, ולמדו לרכוש הרגלי אכילה נכונים ובריאים.
כמו כן, המתמודדים התאמנו בחדר כושר ובשטח פתוח באמצעות אביזרי ספורט שונים.
לכל קבוצה היה מאמן כושר שמטרתו לאמן ולדרבן את המתמודדים במלחמתם במשקל.
בכל שבוע נשקלו המשתתפים וחברי הקבוצה שירדה את אחוז המשקל הקבוצתי הנמוך ביותר נדרשה להחליט מי מחבריהם לקבוצה יודח מהתוכנית.
בתוכנית הסיום נשקלו שלושת המשתתפים אשר העפילו לתוכנית הגמר, והמתמודד שהוריד את אחוז המשקל הגבוה ביותר הוכתר בתואר "היורד בגדול".
לאורך השנים השמיעו מספר רופאים ביקורות על הפורמט של "לרדת בגדול", בטענה שהוא לא מהווה דרך אפקטיבית לירידה במשקל ואף עשוי להיות מסוכן.
בעוד שקצב בריא לירידה במשקל הוא חצי קילוגרם עד קילוגרם בשבוע, התוכנית מעודדת משתתפים לאבד משקל בקצב גבוה פי עשרה ויותר.
משתתפי עבר בסדרה העידו על התנאים הקשים בהם העמידו את עצמם כדי להמשיך בתחרות.
רבים ממשתתפי התוכנית עולים חזרה במשקל לאחר סיומה.
חלק מהמשתתפים עלו במשקל אף יותר משירדו במהלך ההשתתפות בתוכנית.
העונה הראשונה שודרה בשנת 2006, וזכתה לרייטינג גבוה, אך לאחר סיום העונה רק חלק קטן מהמתמודדים הצליח לשמור על משקלם החדש.
בעונה זו וכן בעונה השנייה השתתפו המאמנים: נדב מאירסון ואורלי הופמן בר.
המאמנים בעונה זאת הם: נדב מאריסון ואורלי הופמן בר.
המתמודדת חני מוקרד הודחה בהדחה החמישית אך הוחזרה על ידי הקהל בגלגל הצלה.
המתמודד פאוזי סעיד הודח בהדחה השלישית אך חזר בגלגל הצלה מיוחד שהתקיים בקרב המודחים לפני הגמר.
לגמר הגיעו המתמודדים: לימור חזאז, עופר רוזנבאום, פאוזי סעיד וחני מוקדר שהוחזרה בגלגל הצלה.
בגמר ניצחה לימור חזאז (קבוצת הכחולים) בתואר ה"יורדת בגדול" לאחר שהורידה 42 ק"ג ממשקלה.
למקום השני הגיע עופר רוזנבאום.
למקום השלישי הגיע פאוזי סעיד וחני מוקדר במקום הרביעי.
לאחר הצלחת העונה הראשונה, ערוץ 10 החליט להפיק עונה שנייה, והפורמט של עונה זו לא היה שונה מהעונה הראשונה, וגם המאמנים היו נדב מאירסון ואורלי הופמן בר.
לגמר הגיעו המתמודדים: צביקה הילף, גרי פרי ושירי אזולאי.
בגמר ניצח צביקה הילף (קבוצת הכחולים) שהוריד כ-60 ק"ג.
למקום השני הגיע גרי פרי ולמקום השלישי הגיעה שירי אזולאי (השניים התחתנו לאחר התוכנית, והולידו בת).
העונה השלישית עלתה לאוויר ב-31 במאי 2008.
בעונה הזאת נוספה קבוצה חדשה (קבוצת השחורים) שהמאמנת שלה הייתה אורלי הופמן-בר.
לראשונה בתוכנית, בפרק השמיני, התערבבו המתמודדים בקבוצות למשך שבוע אחד
ששת המתמודדים האחרונים אוחדו לקבוצה אחת, המתמודדים בקבוצה זאת היו: אבי קוריאט, קרן מרקוס, אסי אמסלם, יוסי פריימן, רחלי אוריין וקוסטה אוסדצ'י.
לגמר הגיעו המתמודדים: אבי קוריאט, קרן מרקוס, אסי אמסלם ויוסי פריימן.
בגמר ניצח אבי קוריאט (קבוצת הכחולים) לאחר שהוריד 76 ק"ג ממשקלו.
למקום השני הגיעה קרן מרקוס שהצטרפה לשלישיית הגמר לאחר שהורידה את אחוז המשקל הגבוה ביותר מבין המודחים.
למקום השלישי הגיע אסי אמסלם ולמקום הרביעי הגיע יוסי פריימן.
המאמנים בעונה השלישית: ברק צור (הקבוצה האדומה), אורלי הופמן-בר (הקבוצה השחורה) וצאלה אברוני (הקבוצה הכחולה).
העונה הרביעית עלתה לשידור ב-10 באוקטובר 2010.
המאמנים בעונה זאת הם: נדב מאירסון ואורלי הופמן בר.
המתמודדות ננסי כחיל, רווית עובדיה והדר עובדיה לא הגיעו להישקל בשקילה האחרונה.
המתמודד כפיר קורן הודח בשבוע 8 אך חזר למשחק בשבוע 10.
המתמודד יונתן גווילי זכה כמנצח המודחים בכך שירד הכי הרבה ממשקלו מבין כלל המודחים.
המתמודדת מיה חפץ זכתה בתואר אהובת הקהל.
הגמר של עונה זו היה הגמר היחיד בכל העונות שהיו בו רק מתמודדות בנות: קרן גלסנר, לארה מלר ואפרת גבאי.
תוכנית הגמר רשמה רייטינג של 19.5%.
על-פי ההערכות ערוץ 10 הכניס כמיליון דולר מערב השידור של הגמר, מהכנסות מחסויות ומפרסומות.
בגמר זכתה המתמודדת קרן גלסנר אחרי שירדה 71.8 ק"ג.
לארה מלר הגיעה למקום השני ואפרת גבאי זכתה במקום השלישי.
את העונה הובילה ציפי שביט אך בגמר המנחה הייתה מיכל ינאי במקום, משום שציפי שברה חודש לפני כן את רגלה.
ההבדלים בין הגרסה העברית לאמריקאית
בגרסה האמריקאית, הנבחרת הסופית היא של 25 מתמודדים, במקום 15 בגרסה העברית.
לקרוא ולשרוף , הוא סרט קומדיה שחורה משנת 2008, נכתב בוים והופק על ידי ג'ואל ואיתן כהן, בכיכובם של: ג'ון מלקוביץ', ג'ורג' קלוני, טילדה סווינטון, פרנסס מקדורמנד ובראד פיט.
פסקול הסרט נכתב על ידי קרטר בורוול שעבד גם על סרטים קודמים של האחים כהן.
הסרט הוקרן לראשונה כסרט הפותח של פסטיבל הסרטים של ונציה 2008.
הסרט מספר את סיפוריהם של שלושה גיבורים, סיפורים המצטלבים במהלך הסרט: