tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כנסיית סנטה מריה (Santa María de los Reales Alcázares) - כנסייה מהמאה ה-13, שנבנתה על חורבות מסגד.
הפרדור שהיה בעבר ארמון הדיקאן אורטגה.
בית קדנאס (Palcio de las Cadenas- ארמון השלשלאות), משמש כיום כבית העירייה.
"בית הכנסת של המים" (Sinagoga del Agua) בניין משוחזר שהיה כנראה מרכז החיים היהודיים.
בית החולים סנטיאגו (Hospital de Santiago) המשמש כיום כאולם כנסים.
אובג'יו היא תרופת מרשם המיועדת לטיפול בטרשת נפוצה התקפית-הפוגתית.
מטרתה להפחית את שיעור התקפי המחלה ולהאט את התקדמות הנכות.
אובג'יו מסייעת בהגנה על מערכת העצבים המרכזית, באמצעות הפחתת מספרם של תאי דם לבנים מסוג לימפוציטים, האחראים לנזק לתאי עצב.
פעילות זו מצמצמת את התהליך הדלקתי המאפיין את מחלת הטרשת הנפוצה.
המרכיב הפעיל בתרופה, Teriflunomide, הוא המטבוליט הפעיל של Leflunomide או ARAVA (שם מסחרי), המשמשת לטיפול בדלקת מפרקים שגרונית מאז 1998.
אובג'יו, פותחה ומשווקת על ידי חברת סאנופי ג'נזיים (Sanofi Genzyme).
היא אושרה בשנת 2012 על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ה-FDA, ועל ידי הסוכנות האירופית לתרופות, ה-EMA.
בישראל התכשיר מאושר על ידי משרד הבריאות וזמין במסגרת סל הבריאות משנת 2014 .
אובג'יו היא טבלייה הניטלת על ידי החולה פעם ביום דרך הפה במינון של 14 מ"ג, עם או בלי אוכל.
מנגנון התרופה מעכב באופן סלקטיבי והפיך את האנזים DHODH (Dehydroorotatedehydrogenase) החיוני להתרבותם ושגשוגם של תאי הדם הלבנים, לימפוציטים מסוג B ו־T, המעורבים ישירות בגרימת נזק למיאלין העוטף את תא העצב, וכתוצאה מכך, בגרימת ההתקפים והתקדמות הנכות.
הפחתת הלימפוציטים מצמצמת את התהליך הדלקתי המתרחש במערכת מערכת העצבים המרכזית בטרשת נפוצה.
התרופה מופרשת בעיקר דרך המרה והמטבוליטים שלה בכליות.
אובג'יו מתאימה לטיפול בחולי טרשת נפוצה התקפית-הפוגתית (RRMS) שזה עתה אובחנו, ובנוסף עבור מטופלים בתרופות אחרות לטרשת נפוצה אשר חוו כישלון טיפולי, תופעות לוואי או בעלי היענות נמוכה לתרופות הניתנות בהזרקה.
כמו כן, אובג'יו מאושרת לטיפול בחולים אשר חוו התקף אחד וטרם אובחנו עם מחלה פעילה (CIS).
אובג'יו ניתנת בטבלייה אחת דרך הפה, פעם אחת ביום.
ניתן ליטול את הטיפול בכל זמן ביום.
תופעות הלוואי העיקריות שדווחו במחקרים בעקבות הטיפול אובג'יו כוללות: כאבי ראש, שלשול, בחילה, ירידה זמנית בצפיפות השיער, עלייה באנזימי הכבד (בערכי ATL).
רוב תופעות הלוואי היו קלות עד מתונות וחלפו מעצמן תוך מספר שבועות.
כחלק משגרת הטיפול והמעקב אחר המטופל, יש צורך לבצע בדיקת דם להערכת תפקודי כבד אחת לשבועיים במשך 6 חודשי הטיפול הראשונים, ולאחר מכן כל חודשיים.
מדידת לחץ דם וספירת דם מלאה יבוצעו לפי בקשת הרופא המטפל.
התרופה אסורה לשימוש בנשים בהיריון, אך במקרה הצורך ניתן לפנותה מהגוף בצורה מהירה ויעילה.
אובג'יו נבדקה במספר מחקרים רחבי היקף, בהם השתתפו כ-5,000 חולים מרחבי העולם, לצד ניסיון קליני עתיר שנים והארוך ביותר מבין התרופות הניתנות דרך הפה.
בשני מחקרי הפיתוח, מחקר ה-TEMSO ומחקר ה־TOWER, אובג'יו הדגימה הפחתה משמעותית של מספר ההתקפים השנתי וצבירת הנכות.
כמו כן, הוכח כי אובג'יו מסייעת בהאטת אטרופית מוח המואצת בחולי טרשת נפוצה..
במחקר נוסף, TOPIC, הוכח כי אובג'יו עיכבה את התפתחות ההתקף הקליני השני, אשר מהווה אבחנה ודאית של טרשת נפוצה לאחר התקף ראשון.
אובדן בקרב גברים היא סוגיה שנגזרת מעולם התוכן של עבודה סוציאלית, במסגרת טיפול רגיש מגדר בגברים, ומקבלת התייחסויות סוציולוגיות, פסיכולוגיות תוך כדי התבוננות מגדרית במושג.
אירועים משבריים שיש בהם אובדן, מהווים חלק בלתי נפרד מהחיים.
רבות מחוויות האובדן שזורות בתהליך ההתפתחות הנורמטיבי, וממלאות תפקיד חשוב בהתפתחות פסיכולוגית.
חוויות אחרות הן חוויות אובדן אשר מתפתחות בעקבות אירועים בלתי צפויים.
חוויות אובדן יכולות להחוות בעוצמה שונה, חלקן עוצמתיות מאוד, כמו אובדן של אדם קרוב, הפסקה של קשר משמעותי (גם אם השותף לקשר אינו מת) ופגיעה חמורה במצב בריאותי.
חוויות אובדן אחרות, הנחוות בעוצמה נמוכה יותר, כוללות בין היתר פרישה ממקום עבודה, פיטורים, גירושים, הגירה ועוד.
המשותף לכל אירועי האובדן, הוא קשר קרוב של האדם עם אנשים, קשר עם הסביבה, עם מערך האמונות האישי ועם הגוף, אשר מגדירים את הזהות האישית של האדם.
לכן, אירועים שיש בהם אובדן של אדם, אובייקט או סביבה, פוגעים בתחושת הזהות של האדם.
במצב זה, האדם מרגיש כי חלק מהווייתו נלקח ממנו.
חוויה זו פוגעת בתחושת היציבות והביטחון ומערערת את שיווי המשקל הנפשי בו היה מצוי קודם.
חוויית אובדן כוללת במידה מסוימת מרכיבים טראומטיים.
היא עלולה לעורר מגוון רגשות כגון כאב, עצבות, מרירות, צער, אשמה, געגוע, כעס, בושה, בלבול, תחושת קטיעה של רצף החיים, ניתוק רגשי, הפרעות שינה, חוסר יכולת להרגיש הנאה מהחיים, מחשבות אובדניות, קושי בתפקוד יומיומי ואף התנהגויות כגון שימוש בחומרים פסיכו-אקטיביים ומחלות גופניות.
אבל היא תגובה אנושית ואישית לאובדן.
התהליך הרגשי שמתפתח בעקבות האובדן הוא ספונטני, בחלקו אינו רציונלי ואינו נשלט על ידי האדם, אך הוא נורמטיבי.
תהליך רגשי זה נחוץ כדי לחזור לשיווי משקל ולשגרת פעילות רגילה, ולכן ניתן לייחס לו ערך הישרדותי.
בספרות התאורטית, הקלינית והמחקרית נטען כי גברים מגיבים באופן שונה מנשים לאובדנים הכרוכים במעברים.
דרכי ההתמודדות עם אובדן משתנה מאדם לאדם ומתרבות לתרבות, אך עם זאת, נמצא כי להתמודדות עם אובדן אצל גברים קיימים מאפיינים ייחודים.
מחקרים שבחנו את תגובותיהם של גברים ונשים במעברי חיים הכרוכים באובדנים ותהליכי התאבלות, כמו: הגירה, גירושין, מוות של ילד, הורה או בן זוג, מצאו הבדלים מגדריים.
גירושין, הגירה ומותו של אדם קרוב, הם אירועים מלחיצים בעלי השלכות לטווח המיידי ולטווח הארוך.
לדוגמה, פטירת תינוק בסמוך ללידתו, יכולה להוות אירוע של אובדן טראומטי בעל השלכות מידיות ומתמשכות על שני ההורים.
מחקר שבדק את ההבדלים בחוויית האובדן והסתגלות בעקבות גירושים, הגיע למסקנה שאם בכלל קיימים הבדלים בין גברים לנשים בתגובות לאובדן בן זוג, הם מצביעים בבירור על כך שגברים סובלים יותר.
התמודדות של גברים עם אובדן בגירושין
בקרב אבות לא משמורנים, נמצא כי הם חווים ייסורים נפשיים, תחושות אובדן, עצב בדידות ותחושת חוסר שייכות.
תחושת אובדן מרכזית שחווים גברים בגירושין, נובעת מהשינוי בתפקידם ההורי, כאשר הילדים עוברים בדרך כלל למשמורת האם.
גם הגירה מארץ לארץ ומתרבות לתרבות הוכרה בספרות כמעבר מלחיץ שמביא בעקבותיו לעיתים קרובות התאבלות על אובדן משפחה, חברים, שפה, מוזיקה אוכל ועוד.
אובדנים אשר עלולים לאיים על זהותו של האדם ולהעלות את רמת פגיעותו הנפשית.
מחקר שבדק את ההבדלים בין נשים לגברים ברמת הלחץ והמצוקה בקרב מהגרים מקסיקנים בארצות הברית, מצא כי נשים סבלו יותר מגברים ממצוקה נפשית, אך הבעיות לא היו ייחודיות לנשים, גם גברים סבלו ממצוקות אלה.
התמונה המתקבלת ממחקרים שנעשו מראה אם כן שגברים סובלים במצבי מעבר ואובדן לא פחות מנשים ובמקרים מסוימים אף יותר.
כאשר החברה אינה מעודדת גברים ובנים להביע רגש, ואינה מקבלת את דרכי הביטוי של האובדן אצל בנים, החברה מעבירה להם מסר שיש להם פחות צרכים רגשיים מאשר לבנות.
בנים ובנות נולדים עם פרופיל פסיכולוגי דומה - הם רגישים במידה שווה, בעלי כושר ביטוי שווה, תלותיים וזקוקים למגע גופני במידה שווה.
עם זאת, ככל שבנים ובנות גדלים, מתרחש תהליך של חיברות אשר מוביל לבניית "זהות גברית" אצל הבנים, הכוונה לאימוץ סטריאוטיפים ותפקידים הנתפסים כגבריים בחברה נתונה.
המין הוא זכר, אך, הזהות הגברית מתפתחת בתהליך מורכב של אינטראקציות עם התרבות הגברית.
הבנות לומדות להתנהג בצורה "נשית" (מילוליות, רגשניות, עדינות, אימהיות מטבען ועוד), בנים לומדים להיות "גברים" (רציונליים, עצמאיים, חזקים, אגרסיביים ועוד).
בתהליך חברות זה, לומד הילד להעריך גילויים של גבריות, כמו אומץ פיזי, תחרותיות ותוקפניות.
שכר ועונש, עידוד והרתעה, כך, במצבי אובדן, הבן לומד לחיות בהתאם לנורמות המצופות ממנו ואלה, דוחקות הצידה במידה רבה, רבים מרגשותיו.
הוא יעדיף שלא להפגין רגשות של עצב וכאב כי אלה יגרמו לו להיראות חלש בעיני עצמו ובעיני הזולת.
הקודים של הגבריות, כגון: להיות מאופק, חזק, אחראי ומגן, משפיעים על אופני ההתמודדות של הגברים עם חוויות של אובדן.
מאז סוף המאה ה-20 התפרסמו מאמרים וספרים רבים העוסקים בבעיותיהם ובצורכיהם המיוחדים של גברים במצבי אובדן.
ההכרה בהבדלים שבין המינים עוררה גם את הצורך להכיר גם ב"רגישות מגדרית" בנושא זה.
אופני התמודדות של גברים עם אובדן
גברים נמנעים ומתקשים בביטויי רגש בכל הקשור להתמודדות עם אובדנים.
התפתחות תסמינים של דיכאון סמוי.
גברים, מצופים להיות המפרנסים העיקריים, עמודי התווך של המשפחה והאחראיים על הצרכים החומריים.
כך, כאשר הם חווים אובדן בדרך כלל יחזרו במהרה לתפקוד תעסוקתי, וידאגו להיבטים חומריים של המשפחה.
יתמכו בבני משפחתם מבחינה אינסטרומנטלית בעת הצורך.
יתכנסו יותר לתוך עצמם בעת כאב נפשי.
יבטאו תחושות קשות בדרכים עקיפות כגון התפרצויות כעס, אי-שקט, פעילות יתר, השקעה בפעילות ספורטיבית עד גילויי עייפות וחוסר אנרגיה.
תחושות וכאבים סומטיים כגון כאבים גופניים, אובדן תיאבון והרגשת תשישות.
לעומתם, נשים יתמודדו באופן יותר רגשי ויתנו פורקן לרגשותיהן, כמו כן הן נתפסות אחראיות על התמיכה הרגשית של משפחתן כך שבזמן אובדן הן תעסוקנה יותר מגברים בתמיכה רגשית.
משאבים נפשיים של גברים בהתמודדות עם אובדן
בהתמודדות עם אובדנים, מתקשים גברים ביצירת קרבה רגשית ובבקשת עזרה ותמיכה חברתית או מקצועית.
בהשוואה לנשים, גברים חסרים מיומנויות וטכניקות רגשיות מספקות, הם אינם מיומנים בשפת רגש ונוטים להתרחק מחשיפת פגיעותם בעיני אחרים.
הנורמות לעזרה הדדית בין גברים מוגבלת בסבלנות ובזמן.
גברים ירבו לסייע זה לזה בדמות פעילות משותפת, פחות באמצעות שיח רגשי וגם אם יזדקקו לכך הם יתקשו ליצור קרבה רגשית.
לנשים יש יותר רשתות תמיכה עליהן הן יכולות להישען בזמנים של משבר ואובדן.
הרשת החברתית הגברית בדרך-כלל קטנה יותר ופחות אינטימית.
גברים בעלי נכונות נמוכה יותר לבקש עזרה ואף ימנעו מחיפוש עזרה, גם כאשר הם חווים רמות גבוהות של מצוקה נפשית.
התפיסה המצפה מגבר "להיות חזק" ו"בלתי תלוי", מציגה גברים המבטאים נזקקות לעזרה נפשית כחלשים ופגיעים.
גברים אמורים להתנהג כמי שנותנים תמיכה לאחרים, בעיקר למשפחותיהם.
מצב שיוצר קונפליקט תפקידי לגברים המחפשים תמיכה וחושפים בכך את פגיעותם.
חיפוש עזרה, מזוהה עם הסטריאוטיפ המסורתי של התפקיד הנשי ולכן בקשת עזרה, יוצרת איום משמעותי על תפיסת הגבר את תפקידו ועל הערכתו העצמית.
הציפייה מגברים שיהיו רציונליים והאיסור על ביטוי רגשי על ידם, מותיר גברים רבים שחוו אובדן בחשש מהצפה על ידי רגשות אינטנסיביים ואף יותר מכך שהם יחשפו בעיני אחרים.
מתברר שכמעט ולא קיימים שירותים המציעים עזרה לגברים במעברי חיים נורמטיביים.
לדוגמה: כאשר בדקו את מצבם של גברים שהתמודדו עם הגירה, מצאו כי לא הוצעה לגברים עזרה מקצועית.
מחקר אחר שבדק את מצבם של גברים גרושים שחיפשו עזרה, העלה כי לא קיימים בקהילה שירותים שמיועדים לגברים וכאשר פנו לשירותים מקצועיים אחרים, נתקלו בתגובת דחייה.
השפעת האובדן על גברים בעת אובדן ילד
במחקרים על הורים שאיבדו ילד, נמצא כי בהשוואה לגברים, נשים מדווחות על רמה גבוהה יותר של חרדה, תוכחה עצמית, אשמה, כעס, היעדר משמעות, בידוד, געגועים, עצבות ומחשבות טורדניות.
נשים מביעות יותר מצוקה פסיכולוגית, חרדה ודיכאון מאשר גברים.
גברים מרגישים שהם צריכים להיות חזקים כדי לסייע לבנות זוגם.
הם אינם יכולים לתת פורקן לרגשותיהם האמיתיים ואינם יכולים להרשות לעצמם לקבל תמיכה מנשותיהם.
לאור האמור, נשים יביעו תסכול מכך שבני זוגם מסוגרים, אינם משתפים ברגשות ואינם מביעים את המצוקה באותה עוצמה כמותן.
מה שמפורש לעיתים, כחוסר אכפתיות וגורם להן תחושת בדידות.
אי-התאמה כזאת יכולה ליצור התרחקות רגשית ואף השפעות שליליות על מערכת היחסים הזוגית.
מספר מחקרים הראו שפערים בתגובה הרגשית בין בני זוג, היא המנבא החזק ביותר לירידה באיכות הנישואין ולהתרחקות ביניהם.
עומק הכאב אותו חווה זוג ההורים, יכול לשתק, עד למצב של אטימות והסתגרות בעולמם הפרטי.
התחושה היא שהיגון והכאב כה נוראים עד כי אף אחד ממילא לא יוכל להבין זאת ולהיות שותף לכך.
חוסר שקט ועצבנות כללית - מעלה כעסים ונטייה לבקר אחד את השני על התנהגויות מוכרות, רק שבמקרה של אובדן קיימת פחות סבלנות וסובלנות ופחות מוכנות לקבלן.
אובדורודון (שם מדעי: Obdurodon) הוא סוג יונק נכחד קדום שהיה קרוב משפחתו של הברווזן, המודרני אך היה גדול ממנו.
מאובני גולגולת של היצור התגלו באזורים שונים באוסטרליה ונתגלו 4 מינים שלו, אך יש המשייכים חלק מהם לסוג אחר - מונוטרימטום.
האובדורודון היה גדול יותר מהברווזן המודרני והגיע עד אורך של 1 מטר.
הוא הכיל בלסתותיו דמויות המקור הברווזי חורים של שיניים טוחנות, החסרות לברווזן המודרני.
בעזרת שיניים אלה הוא היה יכול לטרוף יצורים גדולים יותר מסרטנים וחרקים כמו זוחלים קטנים ואף יונקים קטנים שהתקרבו מדי למים.
הוא חי בין האוליגוקן למיוקן מלפני 21 מיליון שנה ל-5 מיליון שנה.
תפוצתו ככל הנראה הייתה במים והוא הטיל ביצים בדומה לברווזן ולקיפודניים, בניגוד לכל יונק אחר.
אובאלה היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור המרכז.
אובאלה ממוקמת כ-32 ק"מ מבירת המדינה ומבירת האזור יאונדה.
החודש הכי חם הוא מרץ (23 מעלות צלזיוס).
החודש הכי קר הוא אוגוסט (18 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,847 מילימטרים בשנה.
חודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (354 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (7 מ"מ גשם).
אובאלה ממוקמת ליד הכביש הלאומי N1 ונמצאת כ-2 ק"מ מהכביש N4.
בענף הניסויים הקליניים, אובדן מעקב מתייחס לחולים שהשתתפו באופן פעיל בניסוי קליני, אך הקשר עמם נותק עקב טעות במערכת המעקב, או עקב כך שהפכו לבלתי נגישים בנקודה כלשהי במהלך הניסוי.
חולים אלה יכולים ללכת לאיבוד מסיבות רבות: ייתכן שבחרו לסגת מהניסוי הקליני מסיבותיהם-שלהם, מבלי ליידע כראוי את החוקר הקשור לניסוי הקליני, הם התרחקו מאתר המחקר המסוים במהלך הניסוי הקליני, או שחלו ואינם מסוגלים לתקשר.
לעיתים הם נעדרים, נכנסו לכלא או נפטרו.
מטא-אנליזות של אובדן מעקב מצאו שאובדן מעקב ממוצע במחקר קליני עומד על 6%.
חולים, מטופלים או מקבלי טיפולים וחיסונים נסיוניים שהולכים לאיבוד במעקב, במהלך ניסוי קליני, מביאים להשפעות שליליות רבות על תוצאות הניסוי ועל חברת התרופות המממנת את הניסוי הקליני.
חולים שאבדו מהמעקב מובילים לתוצאות מחקר לא שלמות, אשר בתורן יכולות להטות את תוצאת המחקר וכן את התרופות לגביהן נעשה המחקר.
מחסור בתוצאות מלאות מוביל לבדיקה מוגברת של התרופה המסוימת מטעם ה-FDA, כמו גם בדיקה של חברת התרופות המממנת את המחקר הקליני.
תוצאות מחקר מוטות מובילות גם לבדיקת עמידתם של הניסוי והחברה בתקני חוק ביטוח הבריאות (HIPAA) .
מלבד נתוני מחקר חלקיים ובעיות רגולטוריות, אובדן מעקב אחר חולים יכול להוביל לבעיות בהתקדמותו של כל מחקר קליני.
לשיעורי שימור נמוכים של נבדקים במעקב ולשיעורים גבוהים של אובדן מעקב אחר המטופל ישנן תופעות לוואי רבות, כולל תקופות ניסוי קליניות ארוכות יותר והוצאות כספיות רבות יותר מכיוון שייתכן שיהיה צורך להקדיש משאבים נוספים למאמצי גיוס הנבדקים.
נכון לעכשיו אין תקנים המבטאים את התהליך או את השיטות שניתן להשתמש בהם כדי לנסות להגיע לחולים שאבדו מהמעקב.
ה-FDA הוציא הנחיה (אם כי לא תקן מחייב) לגבי שיקום התקשורת עם חולים שאבדו מהמעקב.
בהנחיה נכתב: "נבדק אינו מחויב למסור את הסיבות שלו לנסיגה בטרם עת ממעקב הקשור למחקר רפואי, אך על החוקר לעשות מאמץ סביר לוודא את הסיבות לכך, תוך כיבוד מלא של זכויות הנבדק." ישנה ציפייה מרופאים הקשורים למחקר קליני לעשות מאמץ באופן אישי כדי ליצור קשר עם מטופלים שאבדו מהמעקב.
בכך חברות התרופות לא רק מחפשות את טובת המטופלים שנרשמים לניסויים במחקר הקליני, אלא גם מגנות על תוצאות הנתונים של הניסויים הקליניים שלהן.
איסוף המידע מהמעקב חשוב הן לחולים והן לרופאים הקשורים למחלקות המחקר והרגולציה, כמו ה-FDA.
המידע אמור להינתן על ידי המטופל, אך כאשר הדבר אינו אפשרי, יש לפתח דרכים נאותות להשגת מידע מהמטופלים ואודותיהם, וליישם תהליכים נאותים לגבי הטיפול במידע זה על מנת להגן על החולים ועל תקינות תוצאות המחקר.
אובדן הכרה הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1997.
מאטי הוא שחקן מפורסם בהוליווד, העייף מחיי הזוהר ועובר למיאמי.
שם הוא מציע נישואים לחברתו הצרפתייה אנני.
היא לא מוכנה להתחתן איתו ונחשף שהיא עברה הפלה.
מאטי מדוכא מכך שאיבד את התינוק שלו, זאת על אף שהוא רצה שתעשה הפלה.
מאטי יוצא לבילוי לילי עם חברו מיקי.
במועדון לילה הוא פוגש מלצרית שגם לה קוראים אנני, ובסוף לילה זה הוא מתעלף מתמוטט.
שנה וחצי לאחר מכן מאטי גר בניו יורק ומנהל מערכת יחסים עם דוגמנית בשם סוזן, אך עם זאת מאטי עדיין שקוע במחשבות על חברתו לשעבר אנני ועל אותו לילה שעבר במיאמי.
הוא נוסע בחזרה למיאמי בין היתר על מנת למצוא את המלצרית שהכיר.
הוא לומד שעדיף שמספר סודות מעברו ייעלמו מבלי שישאירו עקבות אחריהם.
אובאנגי-שארי הייתה מושבה צרפתית במרכז אפריקה, חלק מאפריקה המשוונית הצרפתית.
המושבה נקראה על שם הנהרות אובנגי ושארי שלאורכם היא יושבה.
המושבה הוקמה ב-29 בדצמבר 1903 מאובאנגי עילית () ושארי עילית () שהיו חלק מקונגו הצרפתית.
שמה של המושבה שונה לרפובליקה המרכז-אפריקאית (CAR) ב-1 בדצמבר 1958, וב-13 באוגוסט 1960 המושבה קיבלה עצמאות.
הפעילות הצרפתית באזור החלה בשנת 1889 עם הקמת המאחז בנגי בראש הניווט על האובאנגי.
אובאנגי עילית הוקמה כחלק מקונגו הצרפתית ב-9 בדצמבר 1891. למרות אמנה של צרפת–מדינת קונגו החופשית שקבעה גבול בסביבות קו הרוחב 4 צפון, האזור היה במחלוקת בין השנים 1892–1895 עם מדינת קונגו החופשית, אשר תבעה את האזור ).
אובאנגי עילית הייתה מושבה נפרדת מ-13 ביולי 1894 ועד 10 בדצמבר 1899, אז היא צורפה בחזרה לקונגו הצרפתית.
אזור שארי עילית הוקם כחלק מקונגו הצרפתית ב-5 בספטמבר 1900. באותה שנה השתלטה חברת סולטנות אובאנגי עילית על 140,000 קמ"ר באובאנגי עילית בוויתור .
השטחים אוחדו כמושבה הנפרדת של אובאנגי-שארי ב-29 בדצמבר 1903, לאחר התבוסה הצרפתית של עבאס השני ממצרים, שתבע את האזור.
ב-11 בפברואר 1906, מושבה זו התמזגה עם ההתנחלויות הצרפתיות סביב אגם צ'אד והפכה לטריטוריית אובאנגי-שארי-צ'אד ().
בשנת 1909 היא קיבלה את הממשל על סולטנות זמיו ורפאי מקונגו הבלגית.
ב-15 בינואר 1910 אוחד ממשל זה עם קונגו הצרפתית וגבון כאזור אובאנגי-שארי של אפריקה המשוונית הצרפתית (FEA).
ב-12 באפריל 1916 היא הפכה שוב למושבה הנפרדת של אובאנגי-שארי, אך ב-1920 איבדה את השטח סביב אגם צ'אד, וב-30 ביוני 1934 שוב צורפה לאפריקה המשוונית הצרפתית.
כחלק מאפריקה המשוונית הצרפתית, היא הוכרזה כטריטוריה מעבר לים ב-31 בדצמבר 1937.
בין השנים 1915 ו-1931 הודפסו בולים לשימוש באובאנגי-שארי, ולאחר מכן הודפסו במיוחד עבור המושבה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, המושבה נותרה נאמנה לצרפת של וישי מ-16 ביוני עד 29 באוגוסט 1940, לפני שנכבשה על ידי צרפת החופשית.
היא קיבלה אוטונומיה כרפובליקה המרכז אפריקאית ב-1 בדצמבר 1958, ועצמאות תחת אותו שם ב-13 באוגוסט 1960.
אובה הויג-גילדברג (בדנית: Ove Høegh-Guldberg; 1 בספטמבר 1731 – 7 בפברואר 1808) היה היסטוריון ומדינאי דני.
שימש כמנהיג בפועל של דנמרק במהלך תקופת שלטונו של כריסטיאן השביעי.
בעידוד אחי אמו שהיה כומר, החל גילדברג ללמוד תאולוגיה.
הוא קיבל תואר בתאולוגיה בשנת 1753. מאוחר יותר הוא הפך להיסטוריון ובשנת 1761 הפך לפרופסור באקדמיית סורו.
ב-1764 שכרה אותו המלכה יוליאנה מריה כמחנך עבור בנה הנסיך פרדריק.
הוא התבלט בחצר המלוכה הדנית כלאומן, שמרן ומלוכן הדוק.
גילדברג הוביל את האופוזיציה לשלטונו של יוהאן פרידריך שטרואנזה, וב-1771 הנהיג את הקשר שבמהלכו הודח שטרואנזה מהשלטון ובסופו של דבר הוצא להורג.
בעקבות נפילתו של שטרואנזה, הפך גילדברג למנהיג בפועל של דנמרק.
למשך תקופה קצרה הוא לא החזיק בתואר רשמי, ורק ב-1773 הוענק לו התואר שמאי משרד האוצר.
בשנת 1774 מונה למזכיר המלך ובשנת 1776 הפך למזכיר המדינה.
בשנת 1780 קיבל את התואר מזכיר המועצה.
כמו שטרואנזה לפניו, גילדברג שלט בעיקר באמצעות צווים מלכותיים שעליהם החתים את המלך כריסטיאן השביעי הלוקה בנפשו.
תקופת שלטונו התאפיינה במדיניות חוץ מתונה שנועדה להבטיח יחסי שלום עם כל שכנותיה של דנמרק.
מדיניות הפנים שלו לעומת זאת, התאפיינה בלאומנות רבה.
הוא חוקק חוק שאסר על זרים להיות מעורבים בשלטון בדנמרק.
לאחר תקופה ארוכה בה נשלטה דנמרק בידי פקידים גרמנים (ברנסטורף ואחריו שטרואנזה), חוק זה הפך אותו לפופולרי מאוד בקרב המוני העם בדנמרק.
כמו כן נקט גילדברג בקו ריאקציונרי נוקשה.
הוא ביטל את כל הרפורמות הנאורות של שטרואנזה, וחיזק באופן משמעותי את כוחן של קופנהגן וערי מרכז הארץ על חשבון ערי הפריפריה ומעמד האיכרים.
שלטונו של גילדברג היה איתן כל עוד על כס המלכות ישב כריסטיאן השביעי הלוקה בנפשו.
מתוך חשש מהיום שאחרי, גילדברג עמל לשמור על מעמדו של בן טיפוחיו, אחיו למחצה של המלך, הנסיך פרדריק, כיורש העצר המיועד.
זאת על חשבון בן המלך שנקרא אף הוא פרדריק.
בן המלך חונך בזמנו בידי שטרואנזה והשקפותיו היו מושפעות מהנאורות.
באפריל 1784 ביצע בן המלך הפיכה והכתיר את עצמו כיורש העצר וכשליט הממלכה בפועל.
הוא נאלץ להתפטר מכל תפקידיו אולם נותר פקיד בכיר עד 1802, אז פרש לאחוזת האלד ליד ויבורג שם התגורר עד מותו ב-7 בפברואר 1808.
אובה צ'נדלר היה רוצח סדרתי אמריקאי אשר רצח ארבע נשים בסביבות שנות ה-90 של המאה ה-20. הוא הוצא להורג באמצעות זריקת רעל בבית הסוהר המדינתי של פלורידה בגין רציחתן של שלוש מהן, ג'ואן רוג'רס ושתי בנותיה, שאת צוואריהן קשר ללבני בטון כבדים בטרם השליכן לתוך מפרץ טמפה בעודן בחיים.
אובה צ'נדלר נולד ב-11 באוקטובר 1946 בסינסינטי, אוהיו, הרביעי מבין חמשת ילדיהם של אובה צ'נדלר האב ומרגרט ג'ונסון.
כאשר היה בן עשר התאבד אביו לאחר שתלה את עצמו במרתף ביתם, ובמהלך הלווייתו קפץ צ'נדלר הצעיר אל תוך קברו בזמן שכיסו אותו הקברנים באדמה.
ניצני הפשע החלו להופיע אצל צ'נדלר בעודו בן ארבע עשרה, אז העביר את מרבית זמנו בגנבת רכבים.
בסך הכל נעצר בידי גורמי החוק בעודו קטין כעשרים פעמים.
כבגיר הורשע בפשעים נוספים, ביניהם שוטטות, אחזקת כסף מזויף, פריצה, חטיפה, ושוד מזוין.
במקרה אחד אף הואשם באוננות תוך הצצה מבעד לחלון בית שמעברו נמצאה אישה.
פשעו החמור ביותר מאותה העת הוא ככל הנראה פריצה שערכו הוא ושותפו לביתם של זוג צעיר בפלורידה.
השניים איימו עליהם בנשקם ושדדו אותם.
בהמשך הורה צ'נדלר לשותפו לקשור את האיש עם חוט טלפון ולקח את האישה לחדר השינה, שם הכריח אותה להתפשט ולהסיר את כל בגדיה למעט תחתוניה, אז החל לשפשף את קצה אקדחו על בטנה.
ג'ואן "ג'ו" רוג'רס בת ה-36, אם למישל בת ה-17 וכריסטי בת ה-14, יצאה מביתה ב, אוהיו, יחד עם שתי בנותיה, ב-26 במאי 1989, לחופשה מתוכננת בפלורידה.
הייתה זו הפעם הראשונה בחייהן שעזבו את המדינה, שכן התגוררו בשטח עליו נבנתה חווה חקלאית שהכילה רפתות ונמצאה בבעלותם, אותה עבדו למחייתן.
הקונצנזוס הרווח בקרב רשויות החוק הוא שמשפחת רוג'רס איבדה את דרכה ב-1 ביוני במהלך הנסיעה חזרה מאורלנדו לווילשייר, והחליטה להאריך את חופשתה ביום נוסף, אותו תכננה לבלות בטמפה.
כאשר חיפשו אחר בית מלון בו יוכלו ללון נתקלו בצ'נדלר, אשר סיפק להם הנחיות בנוגע להמשך הדרך, והציע להיפגש עמן מאוחר יותר כדי לקחת אותן לשיט במפרץ טמפה, במהלכו יוכלו לצפות בשקיעה.
ג'ואן ובנותיה יצאו מכיוון אורלנדו בסביבות השעה 09:00 בבוקר והגיעו לבית המלון אכסניית הימים דרך בשעה 12:30 בצהריים.
תמונות שהופקו מסרט צילום שהוצא מתוך מצלמה אשר הייתה בחזקת בני המשפחה ונמצאה בחדרם שבבית המלון חשפו צילום של השקיעה אשר צולם מהמרפסת, מה שמוכיח כי שלושתן עדיין היו בין החיים באותה העת, וטרם עזבו את המקום.
הן נראו לאחרונה בחיים במסעדת בית המלון בשעה 07:30 בבוקר למחרת, ולדעת האמונה הרווחת עלו על סירתו של צ'נדלר מנמל סמוך ל, המהווה חלק מכביש מספר 60, בין השעות 08:30 ל-09:00 באותו הבוקר, וכי עד לשעה 03:00 בליל היום הבא כבר נרצחו.
צ'נדלר ידע שבנות המשפחה לא התגוררו בפלורידה מאחר שראה את לוחיות הרישוי של רכבן, אשר נשאו סימני זיהוי של מדינת אוהיו, וייתכן כי עצם העובדה שהיה יליד אוהיו בעצמו סייעה לו לגרום להן לבטוח בו.
שלוש הגופות נמצאו במפרץ טמפה ב-4 ביוני 1989. הגופה הראשונה אותרה בידי מספר אנשים אשר הפליגו על גבי מפרשית שחצתה את וראו אובייקט כלשהו צף במים.
הגופה השנייה נמצאה במרחק של כשלושה קילומטרים מהראשונה, בעודה צפה על פני המים באזור המזח של סיינט פיטרסברג.
בזמן שמשמר החופים עסק בחילוצה התקבלה קריאה לגבי גופה שלישית אשר נראתה במרחק מאתיים מטרים לכיוון מזרח.
כל הגופות אותרו כאשר פניהן מופנות כלפי מטה, עם חבלים שנקשרו סביב צווארן, ובעודן עירומות מתחת לאזור המותניים בלבד.
הגופות נרקבו במהרה מתחת למים בעקבות מזג האוויר החם, ובשל כך לא הצליחו חוקרי מקרי המוות לזהות אותן בשבוע הראשון למציאתן.
במהלך אותה העת דווחו שלושתן כנעדרות באוהיו בידי האל רוג'רס, בעלה של ג'ואן ואביהן של מישל וכריסטי.
דיווח נוסף התקבל ב-8 ביוני מידי צוות בית המלון בו שהו, שמנהלו פנה למשטרה והעיד על כך שאף אחד לא נכנס לחדר המשפחה וכי המיטות נותרו מסודרות.
טביעות האצבעות שנמצאו בחדר התאימו לאלו של הגופות, וזהותן אושרה באופן סופית לאחר שנערכה השוואה דנטלית בין שיני הגופות לתצלומי רנטגן קודמים של בנות המשפחה.
חוקרים ימיים מ העריכו על פי זרמי הים כי הגופות הושלכו למים מתוך סירה, ולא מעבר לגשר או מגדה כלשהי, בין יומיים לחמישה ימים לפני שנמצאו.
רכב המשפחה, אולדסמוביל קטלס קליי מודל 1984 בעלת לוחיות רישוי של מדינת אוהיו, אותרה בסמוך לנמל הסירות שעל .
אחיו של האל רוג'רס, ג'ון, דהיינו גיסה של ג'ואן ודודן של מישל וכריסטי, נחשב גם הוא לחשוד עיקרי בראשית החקירה, על אף שבעת הרציחות ריצה עונש מאסר בגין אונס של אישה, דבר שהעניק לו אליבי מוצק.
חוקרי המקרה, עם זאת, מצאו ראיות שהצביעו על כך שאנס את אחייניתו, מישל, על אף שהאישומים נגדו נפלו בשל חוסר רצונה להעיד.
מספר גורמים הציעו כי הלה תכנן את הרצח בזמן שביקר בבית הוריו קודם למתן גזר הדין, אולם לאחר שהצליחה המשטרה להוכיח כי לא יצר קשר עם רוצחים שכירים, שותפים לפשע, וכלל לא היה מסוגל לדעת את תאריך יציאתן של ג'ואן ובנותיה לטיול, החשדות נגדו התבטלו.
בעלה של ג'ואן, האל רוג'רס, נחשב תחילה לחשוד בעצמו, מאחר שעם מעצרו של אחיו באשמת אונס של אישה שחרר אותו הלה בערבות.
מאוחר יותר הודה כי עשה זאת בטרם גילה שג'ון אנס גם את בתו, מישל.
כמו כן מצאו החוקרים כי משך סכום כסף גדול בסך של כ-7,000 דולרים מחשבון הבנק שלו מעט לאחר היעלמותן של ג'ואן והבנות, אך לדבריו התכוון להשתמש בכסף בכדי לחפש אחריהן.
לבסוף עלה בידי המשטרה להוכיח כי האל לא עזב את אוהיו במהלך טיול משפחתו לפלורידה, וכי ג'ואן ובנותיה יצאו אליו מלכתחילה על מנת להתרחק מהרכילות שנפוצה בסביבת מגוריהן אודות התקיפה המינית שחוותה מישל בידי דודה.
מקרה הרצח נותר בלתי מפוענח במשך שלוש השנים הבאות, בעיקר בגלל עודף המידע הרב שהגיע לידי גורמי החוק, ויצר כיווני חקירה רבים שהסתיימו ללא התקדמות.
קצה החוט המשמעותי ביותר הגיע מידי משטרת והציג מקרה אונס דומה של תיירת קנדית בת 24, שהתרחש כשבועיים לפני הרציחות.
צ'נדלר נעצר לבסוף ב-24 בספטמבר 1992, הודות לעלון שעליו נכתבו הוראות דרך בכתב ידו ושנמצא ברכב המשפחה, בנוסף לתיאור פיזי של סירתו אשר נרשם בידי ג'ואן רוג'רס על אותו עלון.
תחילה פרסמה המשטרה תמונות של כתב היד על שלטי חוצות באזור מפרץ טמפה, מה שהוביל את אחד משכניו לשעבר ליצור קשר עם הרשויות ולמסור טופס הזמנת עבודה שצ'נדלר כתב במו ידיו.
השימוש בשלטי חוצות לצורך אכיפת החוק נחשב לדבר בלתי שגרתי בארצות הברית באותה העת.
באמצעות ניתוח והשוואה של כתבי היד התגלתה התאמה בין שני הממצאים.
כמו כן נמצאה התאמה בין טביעת כף יד שנלקחה מהעלון לזו של צ'נדלר.
הלה הספיק למכור את סירתו לאורך השנים, ובהמשך גם עזב את מפרץ טמפה יחד עם משפחתו, שעברה ל בסביבות אותו הזמן בו שלטי החוצות החלו להציג את כתב ידו.
צ'נדלר הואשם בשלושה סעיפי רצח בגין הרציחות של ג'ואן, מישל וכריסטי, במחוז , פלורידה, ב-10 בנובמבר 1992. עורך הדין שמונה לייצג אותו מטעם ההגנה היה פרדריק זינובר.
המשפט החל כעבור קרוב לשנתיים בקלירווטר, ב-19 בספטמבר 1994.
תחילה טען כי פגש את שלוש הבנות וסיפק להן הוראות דרך, אך לעולם לא ראה אותן שוב פנים אל פנים, אלא רק בעיתונים או על שלטי חוצות.
הוא הודה כי שהה במפרץ טמפה בליל היעלמותן, והמשטרה אכן החזיקה בתיעוד של שלוש שיחות טלפון שבוצעו מתוך סירתו לבית מגוריו בשעות שבהן התרחשו הרציחות, אולם הלה טען כי העביר את זמנו בדיג, לבדו.
כאשר נשאל מדוע חזר לביתו באיחור טען כי לא הצליח להניע את הסירה בעקבות נזילה בצינור הדלק.
בנוסף אמר כי ניסה ליצור קשר עם משמר החופים ועם מחלקת השיטור הימי של פלורידה, בנוסף לנפנוף לעבר סירת פטרול מקומית, אך כולם היו עסוקים מדי מכדי לעזור לו.
לבסוף הצליח לסדר את הנזילה בעזרת סרט דביק, לדבריו, ושב חזרה לחוף בבטחה.
עורכי דינו של צ'נדלר, עם זאת, לא הצליחו למצוא תיעודים לשיחותיו אל משמר החופים או השיטור הימי, וכמו כן לא נודע על סירות פטרול שהסתובבו באזור באותה העת.
כאשר תושאל שוב בנוגע לעניין בידי התובע דאגלס קרואו, טען צ'נדלר כי לא הצליח להיזכר במאורעות הנכונים.
אחת מעדות התביעה המרכזיות הייתה ג'ודי בלייר, שהעידה כי במהלך ה-15 במאי 1989, כשבועיים לפני הרציחות, הזמין אותה צ'נדלר לצאת עמו להפלגה בסירתו מאזור .
השניים שטו לאורך מפרץ טמפה ולאחר שהתרחקו מספיק מהחוף החל צ'אנדלר לאנוס אותה, בטרם שבו חזרה.
קודם להפלגה בילתה בלייר עם חברתה, ברברה מוטראם, אשר סירבה להצעתו של צ'נדלר להצטרף אליהם, וחיכתה בחדר בית המלון בו שהו.
צ'נדלר לא הורשע באותו הפשע על אף שבלייר הגישה נגדו תלונה, כך שעדותה נועדה לתאר את אופיו של הלה בלבד, ובייחוד את דפוס ההתנהגות האלים בו התאפיין, אשר חזר על עצמו במספר מקרים.
כחלק מעדותה ציינה כי ביום שקדם להפלגה, ה-14 במאי, הזדהה צ'נדלר בפניה ובפני מוטראם בתור "דייב פוסנר" או "דייב פוסנו" כאשר נפגשו בחנות נוחות בטמפה.
כמו כן אמר להן שעבד בעסקי האלומיניום.
פרטים אלו נמסרו לידי המשטרה עוד קודם לרציחות, כאמור, ועל אף שצ'נדלר לא הורשע באונס של בלייר, סייע המידע שמסרה להוספת קלסתר פניו לשלטי החוצות באזור מפרץ טמפה, לצד תמונות של כתב ידו.
בנוסף היוותה הידיעה על עיסוקו בעסקי האלומיניום מקור השראה לשמה של החקירה, "מבצע איש הפח".
עד מרכזי נוסף מטעם התביעה היה אחד מעובדיו לשעבר של צ'נדלר, אשר טען כי הלה התרברב בפניו על כך שיצא עם שלוש נשים שונות בלילה בו התרחשו הרציחות, וכי ביום למחרת חזר ליבשה עם סירתו על מנת למסור חומרי גלם לצורך אחת מעבודותיו, בטרם הפליג שוב.
כאשר ניסו להבין היכן באמת הסתובב באותו הלילה, הצליחו החוקרים לאתר מספר תיעודים לשיחות טלפון שניהל הלה עם אשתו מתוך סירתו בין השעות 01:00 ל-05:00 לפנות בוקר, ככל הנראה בניסיון להסביר את היעדרותו, ולספק לעצמו אליבי למקרה שייתפס.
בין עדי התביעה נכחו גם בתו של צ'נדלר, קריסטל מיי סו, אשר טענה שאביה שוחח עמה על כך שרצח שלוש נשים, וכי פחד לשוב חזרה לטמפה.
פסק הדין נמסר ב-29 בספטמבר 1994, ומצא את צ'נדלר אשם בגין כל שלושת סעיפי הרצח, כאשר חבר המושבעים המליץ על מתן עונש מוות.
גזר הדין נמסר ב-4 בנובמבר ודן את צ'נדלר למוות.
על אף כן, הוא המשיך לדבוק בעמדתו וטען לחפות מפשע, ובשנים הבאות הגיש ערעורים רבים כנגד עונשו בזמן שהמתין באגף המוצאים להורג של פלורידה שבמוסד הכליאה המאוחד ברייפורד .
מיד לאחר הרשעתו ובזמן שהמתין לביצוע גזר דינו הגישה נגדו אשתו, דברה, תביעת גירושים, ונישואיהם תמו כעבור קרוב לשנה.
הוא לא הורשה להמשיך להיפגש עם בתו, ולפי בקשתה של גרושתו גם לא לקבל תמונות שלה.
מושל מדינת פלורידה דאז ריק סקוט חתם על של צ'נדלר ב-10 באוקטובר 2011. בראיון לעיתון ה אמר כי .
הוצאתו להורג של צ'נדלר נקבעה ל-15 בנובמבר אותה שנה, בשעה 16:00 בצהריים.
עורך דינו של צ'נדלר, באיה הריסון, סיפר כי לקוחו ביקש ממנו שלא להגיש ערעורים קלי דעת בניסיון להשאיר אותו בחיים.
כמו כן אמר כי צ'נדלר סובל מבעיות בכליות, יתר לחץ דם, מחלת לב איסכמית, ודלקת מפרקים.
הריסון הכין עתירה נוספת אשר הוגשה לידי בית המשפט ב-18 באוקטובר וערערה על עונש המוות שנגזר על צ'נדלר, בטענה שהוא אינו חוקתי.
שימוע בעניין נקבע לשעה 13:00 בצהרי ה-21 באוקטובר, אולם צ'נדלר לא נכח בו.
הערעור נדחה ב-24 באוקטובר מאחר שצ'נדלר כבר הגיש עתירה בעלת אופי זהה לבית המשפט העליון של פלורידה קודם לכן.
עם זאת, נקבע שימוע נוסף ל-9 בנובמבר בו תכנן בית המשפט לשמוע את דבריו, אולם הוא בוטל כיומיים קודם לכן, ב-7 בנובמבר, וערעורו הסופי על גזר הדין וצו הוצאתו להורג נדחו.
עתירה נוספת שהגיש לבית המשפט העליון של ארצות הברית נדחתה גם היא ב-15 בנובמבר.
צ'נדלר אכל את ארוחתו האחרונה ב-11:00 בבוקר ה-15 בנובמבר, אשר כללה שני כריכי לחם לבן עם נקניק סלמי וחרדל, חצי כריך נוסף של חמאת בוטנים וריבת ענבים, כוס תה קר לא מומתק אותה לא שתה, וכוס קפה.
הוצאתו להורג נקבעה לשעה 16:00 באותו היום אך נדחתה בשבע דקות מאחר שהסוהרים התקשו למצוא ורידים אליהם יוכלו להחדיר את מחטי זריקת הרעל.
צ'נדלר סירב לומר מילים אחרונות, אך הותיר הצהרה כתובה בידי סוהריו בה רשם: .
הוא עצם את עיניו בשעה 16:09 כאשר הראשון מבין שלושת חומרי הזריקה הוחדר לגופו, ופתח מעט את פיו כעבור דקה, תנוחה בה נותר עד שהוכרז כמת כעבור רבע שעה.
כאשר נחקר לגבי תקרית האונס ב הודה צ'נדלר שהיא אכן התרחשה, על אף שיחסי המין בינו לבין בלייר התקיימו, לכאורה, בהסכמה מלאה, אם כי במהלכן שינתה את דעתה וביקשה שיפסיק.
מאחר שצ'נדלר כבר נידון למוות ומפני שהתביעה העדיפה להימנע מהטראומה הנפשית שהייתה עשויה להיגרם לבלייר כתוצאה מהשתתפות בהליכים משפטיים נוספים, הוא מעולם לא הואשם באונס שלה.
מומחי פרופילאות הציעו את האפשרות כי צ'נדלר ביצע רציחות נוספות קודם למקרה של משפחת רוג'רס, זאת בהתבסס על ההנחה שאדם העומד לבצע את רצחו הראשון לא יהיה מנוסה או אמיץ דיו על מנת לחטוף ולרצוח שלוש נשים בו זמנית.
בשל כך נותר צ'נדלר החשוד העיקרי בפרשה נוספת מ-1982, בה גופה של אישה נשטפה לחופי האי .
שמו נוקה רק ב-2011 כאשר זוהתה האלמונית בתור איימי הרסט, ובעלה הורשה ברצח.
השפעתה של התקשורת על הרשעתו של צ'נדלר עדיין עומדת בסימן שאלה, מאחר שבתום משפטו תואר הלה בתור אחד הפושעים הידועים לשמצה ביותר של פלורידה.
כאשר שוחח עם כתב חדשות מסוים אמר כי מילותיו האחרונות לפני הוצאתו להורג יהיו .
מספר השוואות נערכו בין המקרה של צ'נדלר לבין , כאשר הסממן הבולט ביותר המופיע בשניהם הוא מאמצי התקשורת להוביל לבחירתם של מושבעים שהתגוררו מחוץ למחוזות בהם התרחשו הפשעים.
שייפר, אשר מונתה לנהל את משפטו של שייפר ולבסוף דנה אותו למוות, תיארה את התרשמותה ממנו במהלך ראיון שהתקיים ב-2011. לדבריה היה , ובנוסף סיפרה כי, .
ולרי טרוקסל, בתו של צ'נדלר, אמרה בראיון שנערך לאחר הוצאתו להורג כי .
כמו כן סיפרה כי שלחה מכתב למושל המדינה בו ביקשה שימתיק את עונשו למאסר עולם.
בתו השנייה, ג'וזט, אמרה מנגד כי אביה היה אדם מאוד חולה ורשע.
מקרה רצח שהתרחש בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 ונותר בלתי מפוענח במשך כ-23 שנים נפתר ב-25 בפברואר 2014, כאשר מצאו חוקרים ראיות דנ"א שזיהו את צ'נדלר בתור הרוצח של אייוויליס בריוס בגיריס בת ה-20, אשר נאנסה ונחנקה למוות בקורל ספרינגס, פלורידה, ב-27 בנובמבר 1990.
בגיריס, צעירה בשנות ה-20 לחייה שזה עתה התחתנה, נראתה לאחרונה בחיים בחנות ספורט בה עבדה בקניון סאוגראס מילס.
כאשר לא שבה לביתה יצא בעלה לחפש אחריה ומצא את רכבה, פורד טמפו מודל 1985, כאשר צמיגיו חתוכים.
לדעת הקונצנזוס הרווח השקיף עליה צ'נדלר במשך יומיים בטרם חתך את הצמיגים, והופיע בשעה שהבחינה בהם תוך שהציע לסייע לה.
כעבור שלוש שעות לאחר שדווחה כנעדרת נמצאה גופתה תחת תיבת דואר באחת השכונות המקומיות שבאזור המגורים הסמוך, בידי שני גברים שחזרו מטיול דיג.
גופתה הייתה עירומה ונשאה סימני קשירה הן על מפרקי הידיים והן על הרגליים, בנוסף לסרט דביק שנותר על שערה.
מקרה הרצח נחשב כיום לפתור, על אף שלא ניתן להרשיע בו את צ'נדלר היות שהוא כבר אינו בין החיים.
תוכנית הטלוויזיה זירת הפשע של ערוץ דיסקברי הפיקה פרק אודות המקרה בשם "איש הפח".
זה הוא הפרק השמיני של העונה הראשונה, העוסק ברציחות של ג'ואן רוג'רס ושתי בנותיה.
תוכנית הטלוויזיה הפיקה פרק אודות הרציחות, כאמור, אשר שודר קודם לפענוח המקרה ולתפיסתו של צ'נדלר.
עלילתו, אפוא, מסתמכת על התיאוריות המובילות מאותה העת לגבי השתלשלות העניינים האמיתית, ומציגה שני גברים אלמוניים בתור המפגעים שקטלו את חייהן של בנות משפחת רוג'רס.
תוכנית הטלוויזיה של רשת הפיקה פרק בשם "גופות במפרץ \ מכה קרה" העוסק במקרה.
זה הוא הפרק העשרים וארבעה של העונה הראשונה, והוא סובב את הרציחות ומציג קטעי ארכיון אמיתיים של המעורבים בפרשה.
תוכנית הטלוויזיה הפיקה פרק בשם "רווי מים" אשר שודר ב-28 בינואר 2011, ועוסק בגילוי הגופות לאחר שצפו במי מפרץ טמפה, ומהלך החקירה שהובילה לתפיסתו של צ'נדלר.
תוכנית הטלוויזיה הפיקה שני פרקים אודות המקרה אשר שודרו ב-22 בינואר 2012, הפרק העשר והפרק האחד עשר בעונה החמישית המכונים "רצח בזמן השקיעה" חלק א' וב'.
תוכנית הטלוויזיה רצח בגן עדן הפיקה פרק בשם "מוות בחופשה" אודות המקרה אשר שודר ב-23 באוגוסט 2014. זה הוא הפרק הרביעי בעונה השנייה של הסדרה, ועוסקת בהיבטי הפשע המושלם של הפרשה, מאחר שנותרה בלתי מפוענחת במשך מספר לא מבוטל של שנים עד לתפיסתו של צ'נדלר.
תוכנית הטלוויזיה טבח משפחתי של הערוץ אוקסיג'ן הפיקה פרק בשם "משפחת רוג'רס" אודות המקרה אשר שודר ב-11 בפברואר 2022. זה הוא הפרק העשירי של העונה הראשונה, ועוסק בעיקר בהצגת עבודות הבילוש והחקירה שהתבצעו לאחר גילוי גופות הנרצחות.
תוכנית האירוח הפיקה פרק טלוויזיוני ב-1995 בו השתתפו בזמן אמת צ'נדלר, כמה מבני משפחתו, והאל רוג'רס, בעלה של הנרצחת ג'ואן רוג'רס.
צ'נדלר לא נכח באולפן בעצמו, אלא דרך שידור לוויין מבית הסוהר בו ריצה את מאסרו.
הפודקאסט האוסטרלי הפיק פרק המכונה "ג'ו, מישל וכריסטי רוג'רס" אודות המקרה, אשר שודר ב-19 בנובמבר 2022, ובו קריין לא ידוע משוחח אודות פרטי הרציחות והחקירה.
זה הוא הפרק ה-232 של הפודקאסט.
הסופר הוציא לאור את ספרו "שיט המוות" ב-1996, המסקר בחלקו הראשון את האונס והרציחות של בנות משפחת רוג'רס, ובחלקו השני את משפטו של צ'נדלר, בתבנית האופיינית לספרים מסוגת פשע אמיתי.
סדרת מאמרים בשם "מלאכים ושדים" מאת שנכתבה ב-1997 ופורסמה ב (באותה העת סיינט פיטרסברג טיימס) מתארים את הרציחות, לכידתו והרשעתו של צ'נדלר, והמכה האנושה שהנחיתו הפשעים על חיי משפחת רוג'רס והקהילה בה חיה באוהיו.
המאמרים זכו בפרס פוליצר ב-1998 עבור סדרת הכתבות הטובה ביותר.
אובדנות בצבא הגנה לישראל היא תופעה של אובדנות המתרחשת במסגרת השירות הצבאי.
התאבדות נחשבת לאחת מסיבות המוות הנפוצות של חיילים.
מספר החיילים המתאבדים מדי שנה:
בשנת 2013 התאבדו 6 חיילים.
בשנת 2018 התאבדו 9 חיילים.
בשנת 2020 התאבדו 9 חיילים.
בשנת 2022 שליש ממקרי המוות של חיילים בצה"ל נבעו מהתאבדות.
באותה השנה התקבלו בעמותת ער"ן כ-600 פניות שכללו כוונות אובדניות.
לפי מרכז המחקר והמידע של הכנסת, בשנים 2007–2012 מספר החיילים שהתאבדו גדול מפי-שמונה ממספר החיילות שהתאבדו.
84% מההתאבדויות בוצעו בירייה, לעומת 13% בתלייה.
82% מהמתאבדים בשנים אלו היו בשירות החובה, ורוב החיילים שהתאבדו לא שירתו בתפקידי לחימה.
אין נתונים על ניסיונות להתאבדות בשנים אלו.
בעבר, רק 10% מכלל החיילים שהתאבדו היו מוכרים למערך בריאות הנפש, ואילו בשנים האחרונות 60% ל-70% מכלל החיילים שהתאבדו מוכרים לגורמי בריאות הנפש השונים.
מחקר של ד"ר ירדן קציר מ-2005 מעיד כי שיא הנטיות האובדניות הן במהלך הטירונות (במיוחד באמצעה), זאת בשל הלחץ וקשיי ההסתגלות שמאפיינים את שלב זה בשירות, לעומת שלבים מאוחרים יותר.
טיפול החירום בחייל אובדני מוגדר בפקודת מטכ"ל 33.0219. לפי פקודה זו, לחייל אובדני בסיכון מיידי יילקח הנשק, והוא יימצא בהשגחה של חיילים לכל הפחות מדרגתו, בעדיפות לקצינים או חוגרים בשירות קבע.
על המשגיחים לא להחזיק נשק טעון, ונשקו של החייל יוחזר אליו רק באישור של קצין בדרגת סגן-אלוף ומעלה לפי חוות דעת של גורם בריאות הנפש.
ההשגחה תהיה עד טיפול של גורם מקצועי.
אם החייל האובדני שבסיכון אינו נמצא ביחידתו, הצבא ייעזר בחיל המשטרה הצבאית ובפסיכיאטרים המחוזיים.
לפי נוהלי הסתדרות הפסיכולוגים בישראל וחוק זכויות החולה, פסיכולוג קליני אזרחי חיצוני המטפל בחייל יכול לעדכן את הצבא במידע על החייל המטופל – זאת ללא חיסיון רפואי.
לפי חוק כלי הירייה, פסיכולוג החושש שהחייל המטופל עלול לפגוע בעצמו ומחזיק נשק - מחויבותו להודיע למשרד הבריאות שיעדכן את צה"ל.
אובה אריק אקסל ויקטורין (בשוודית: Owe Erik Axel Wiktorin; נולד ב-7 במאי 1940) הוא גנרל שוודי בדימוס אשר שימש כמפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) השמיני של צבא שוודיה.
ויקטורין נולד במוטלה ב-7 במאי 1940. בין 1961–1962 הוא הוכשר כטייס בבית הספר לטיסה בליונגביהד, וב-1964 התגייס לחיל האוויר השוודי.
ב-1969 הוא מונה למפקד טייסת בכנף סאקרבורג.
בין 1971–1973 הוא שרת באגף התכנון במשרד ההגנה.
כמו כן הוא למד במכללת הסגל של הצבא השוודי ובמכללה האווירית לפיקוד ומטה בארצות הברית.
בין 1980–1983 הוא שימש כראש אגף התכנון ולאחר שימש כסגן מפקד כנף יאמאטלנד עד 1984. ב-1986 הוא קום לדרגת גנרל מאיור וב-1991 לדרגת גנרל-לויטננט.
שנה לאחר מכן הוא מונה למפקד המחוז הצבאי הדרומי.
ב-30 ביוני 1994 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל).
ויקטורין היה המפקד העליון הראשון שנכנס לתפקיד לאחר סיום המלחמה הקרה.
תקופת כהונתו התאפיינה בשינוי כללי באסטרטגיה של הכוחות המזוינים השוודיים.
מגישה שנועדה להתגונן מפני ברית המועצות, לגישה גמישה יותר שנועדה להיערך לאיומים מגוונים.
כמו כן, התאפיינה תקופתו בקיצוצים מסיביים בתקציב ההגנה לאחר שהאיום הסובייטי הוסר.
הוא סיים את תפקידו ב-30 ביוני 2000.
אוּבּארי או אַוְבַּארי היא עיירת נווה מדבר דוברת טוארג-ברברי ובירת מחוז ואדי אל חייא, באזור פזאן בדרום־מערב לוב.
נווה המדבר נמצא ב"אידהאן אובארי", שבחלק הלובי במדבר סהרה.
היא הייתה בירת הבלדייה (המחוז) לשעבר בשם אובארי, בדרום מערב המדינה.
אובארי נמצאת בעמק טארגה, שוכנת בין רמת מסאק שטפאט וימות החול, חוליות ואגמים של אידהאן אובארי.
צמחים מקומיים כוללים עשבי ביצות בקווי החוף של אגמים הניזונים ממי מעיינות טבעיים, ודקלי תמר מצוי.
ההתיישבות בנווה המדבר אובארי היא המרכז השני של אנשי קֶל אג'ר טוארג, אחרי גאט.
הכפרים הסמוכים כוללים את גרמה וגאראן.
אובארי ממוקת באחד האזורים שטופי השמש והיבשים ביותר בעולם.
עם אקלים מדברי חם (סיווג אקלים Köppen BWh) עם חורפים קצרים וחמים מאוד אבל קיץ ארוך וחם במיוחד.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא מהנמוכות ביותר שנמצאו על פני כדור הארץ עם 8 בלבד מ"מ ועשרות שנים עוברות לעיתים מבלי גשם כלל.
לאובארי יש שמש קבועה ללא הגבלה ושמים בהירים בכל ימות השנה ובכל עונות השנה.
עננים נדירים ביותר מעל אדמה יבשה זו.
טמפרטורות גבוהות ממוצעות עולות על 40° מיוני עד ספטמבר.
NC186 הוא שדה נפט בדרום מערב אובארי, המופעל על ידי רספול.
במהלך מלחמת האזרחים בלוב 2011, העיר נכבשה על ידי כוחות מועצת המעבר הלאומית ב-22 בספטמבר 2011.
ב-19 בנובמבר 2011, סייף אל-אסלאם קדאפי וכמה מקורבים נתפסו ונעצרו כ-50 קילומטרים מערבית לאובארי בזמן שהם ניסו לברוח לניז'ר השכנה.
לאחר מלחמת האזרחים השנייה, בעלות על העיר נתבעה על ידי שבטי טוארג וטובו עצמאיים.
אובדן הכרה (או חוסר הכרה ובאנגלית Unconsciousness) מתייחס ברפואה למצב בו אדם חי מפגין חוסר יכולת מוחלט, או כמעט מוחלט, לקשר עם העולם החיצון.
החולה לא מגיב לגירויים מילוליים ופיזיים, ואין לו יותר טונוס שרירים.
מספר סיבות יכולים להוביל לאובדן הכרה (הלם טראומטי, מחלה, שכרות ועוד), ויש צורך לאבחן בין אובדן הכרה חולף וממושך, שהם שני מצבים שונים בהיבטים רבים.
אובדן הכרה הוא אף פעם לא טריוויאלי ויכול להתרחש בכל גיל.
שלא כמו חולשה, מצב שבו החולה עדיין פעיל (מגיב לשידולים למרות אי נוחות, ויש לו טונוס שרירים), במקרה של אובדן הכרה, מצב החולה יכול להיות מסכן חיים, ויכול להתדרדר במהירות לדום נשימה או דום לב.
לכן זהו מצב חירום מסכן חיים, המטופל בעזרה ראשונה.
אובדן הכרה חולף מאופיין בזמן קצר, וחזרה ספונטנית.
ברוב המקרים, האדם חוזר לעצמו באופן ספונטני לאחר שאיבד את הכרתו, אך עדיין יש צורך במעקב.
יכול לקרות כתוצאה של פגיעת ראש, הגורמת לזעזוע מוח, ובמקרה זה צריך לפנות לייעוץ ובדיקה רפואית.
בהיעדר סיבה טראומטית, זה יכול להיות התעלפות, התקף אפילפסיה, הפרעה מטבולית חמורה כגון היפוקסמיה, היפוגליקמיה, שכרות או שבץ חולף (TIA).
יש לאבחן בין מצב זה לבין מקרים הנראים כאובדן הכרה חולף למרות שאינם כאלה, כגון קטפלקסיה, הפרעת המרה נוירולוגית, או מקרים של היצרות העורק התרדמני.
בהתעלפות חלקית הנקראת ליפותמיה אין אובדן הכרה ממשי אלא היחלשות של התודעה ובלבול.
והאדם זוכר את מה ששמע סביבו במהלך ההתעלפות.
אובדן הכרה ממושך המכונה תרדמת, מאופיין במשך זמן ארוך וחוסר פעילות ספונטנית של הגוף.
יכול להגרם משלל סיבות, כגון הרעלה, שבץ מוחי, טראומה גופנית, נטילת סמים מסוימים וסיבות נוספות.
בהתאם לעוצמה, במדד גלאזגו נעשית הבחנה בין בלבול (דליריום), ערפול מוחי, קהות חושים ותרדמת עמוקה.
יש להבדיל בין מצב זה לבין מקרים בהם אין הפרעת ערנות אמיתית כגון הפרעת המרה היסטרית, מצב פסיכוטי של קהות חושים, או תסמונת הנעילה.
כאשר הנשימה נעצרת לגמרי, זהו דום לב, מצב חמור זה של אובדן הכרה עלול לגרום למוות מיידי אם הוא לא מטופל במהירות.
במקרה של התעלפות, יש צורך להשכיב את הנפגע, ולהרים מעט את רגליו.
במקרה בו יש גורם חיצוני לאיבוד ההכרה, כגון פציעה קשה או איבוד דם וכדומה, צריך דבר ראשון לטפל בגורם הזה.
בנוסף, כדאי להשכיב את הנפגע על צידו, למנוע צניחת בסיס לשון שעלול לגרום לחנק.
באבדן הכרה מוחלט, יש לפעול על פי סכמת ABC.
אדם שאיבד את הכרתו אסור לתת לו לשתות או לאכול.
אדם חסר הכרה אינו יכול לבלוע, ולכן זה יכול להחמיר את מצבו.
במשפט הפלילי, חוסר הכרה עשוי לזכות את הנאשם בפלילים בהגנת היעדר שליטה, כלומר שאינו מודע למעשיו שלו, ולכן אין להטיל עליו אחריות פלילית למעשיו.
ברוב המדינות, על בתי המשפט לשקול האם חוסר הכרה במצב מסוים יכול להתקבל כהגנה וזה יכול להשתנות ממקרה למקרה.
לפיכך, התקפים אפילפטיים, הפרעות נוירולוגיות וסהרוריות עשויים להיחשב כטענה מקובלת מכיוון שאובדן השליטה אינו צפוי.
אך הירדמות (במיוחד בזמן נהיגה או במהלך כל פעילות בטיחותית קריטית אחרת) לא תתקבל כתירוץ, היות ששינה אינה מגיעה בפתאומיות וללא אזהרה.
במדינות רבות, ההנחה היא שמי ששאינו מודע לחלוטין למעשיו, אינו יכול לתת הסכמה לשום דבר.
זה יכול להיות רלוונטי במקרים של תקיפה מינית, המתת חסד, או מטופלים הנותנים הסכמה מראש לגבי התחלה או הפסקה של טיפול רפואי.
אובדן עמום הוא סוג של אובדן שמתאפיין בהיעדר של סבירות משמעותית להגיע לסגירת מעגל רגשית או לבהירות רגשית.
אובדן מסוג זה מותיר את האדם במצב מתמיד של חיפוש אחר תשובות, ובכך מסבך ומעכב את תהליך האבל, ולעיתים קרובות מוביל לאבל בלתי פתור.
הסיבות לאובדן עמום כוללות אי פוריות, הפסקת הריון, היעלמות של בן משפחה, מוות של בן זוג לשעבר, וכן בן משפחה המצוי במצב של ירידה קוגניטיבית עקב מחלת האלצהיימר.
ניתן לסווג אובדן עמום לשני סוגים: אובדן פיזי או אובדן פסיכולוגי.
אובדן פיזי ואובדן פסיכולוגי נבדלים זה מזה בכך שבראשון מתאבלים על אובדן הגוף הפיזי, ואילו בשני מתאבלים על אובדן נפשי.
חוויית אובדן עמום עלולה לעורר שאלות אישיות, כגון: "האם אני עדיין נשוי לבן הזוג הנעדר שלי?" או "האם אני עדיין ילד להורה שכבר לא זוכר אותי?".
מאחר שלא מתקיים תהליך של אבל באובדן עמום, קשה יותר להתמודד אתו או לעבור לשלב של השלמה.
ישנם סוגים שונים של אבל שיכולים להתרחש בעקבות סוג העמימות שנחווה, ובהתאמה, ישנן טכניקות טיפול שונות המותאמות לטיפול בסוגי האבל המסוימים.
המטרה הכוללת של הטיפול להתמודדות עם אובדן עמום היא להתגבר על הטראומה הקשורה בו, ולהחזיר את החוסן הנפשי.
את המונח "אובדן עמום" טבעה הפסיכולוגית וחוקרת האבל האמריקאית פאולין בוס בסוף שנות ה-70 של המאה העשרים, לאחר שחקרה משפחות של חיילים נעדרים בעקבות פעולה צבאית בה השתתפו.
מ-1973 עד 1977, השתמשה בוס במונח "עמימות גבולות", אך מאוחר יותר היא החליפה אותו במונח "אובדן עמום".
אובדן עמום יכול להיות פיזי או פסיכולוגי באופיו.
אובדן פיזי עמום משמעו שגופו של אדם אהוב אינו נמצא עוד בסביבה, כמו במקרה של נעדר או של גוף שטרם התאושש ממלחמה, אך עדיין מתקיימת תקווה לחזרתו.
אובדן פיזי עמום יכול להתמשך על פני דורות, כגון משפחות של קורבנות השואה, ויכול לגרום למצוקה טראומטית כגון הפרעת דחק פוסט-טראומטית.
הסוג השני של אובדן עמום קורה כאשר האדם עדיין קיים פיזית, אך נעדר פסיכולוגית.
זה קורה במקרים שבהם המוח נפגע, ולכן משפיע על ההתנהגות או על הרווחה של הפרט.
אובדן פסיכולוגי עמום מתרחש לא רק בקרב בני המשפחה והחברים של האדם שנפגע, אלא גם בנפשו של האדם הפגוע עצמו, אשר מאבד תחושת עצמי וחווה אובדן זהות או טשטוש זהות.
אייזק אודוגבסן הידוע יותר בשם הבמה שלו, אובה פמי הוא מתאבק ניגרי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE.
אודוגבסן זכה במספר מדליות במקצועות השדה באתלטיקה במהלך שנותיו בבית הספר התיכון שלו, שהשיגו לו מלגת סטודנט-אתלט באוניברסיטת מדינת טנסי.
הוא הועבר לאוניברסיטת אלבמה בקיץ של שנת 2019, שם הוא זכה באליפות הדיפת כדור ברזל באליפות מקצועות השדה הדרום המזרחית של שנת 2021 ו-2022.
ב-8 בדצמבר 2021, אודוגבסן חתם על חוזה ב-WWE כחלק מתוכנית Next In Line לקידום הדור הבא של אתלטים מהמכללות למתאבקי WWE פוטנציאליים.
תחת שם הבמה אובה פמי, הוא ערך את קרב הבכורה שלו ב-18 בנובמבר 2022 בפרק של התוכנית NXT Level Up, כשהפסיד לדאנטה צ'אן.
פמי רשם את הקרב הראשון הרשמי שלו במותג NXT ב-25 בנובמבר 2023 בפרק הספיישל Spring Breakin, כשניצח את אורו מנסה.
פמי שמר על תוארו מול לי בקרב החוזר באירוע NXT Vengeance Day.
לאחר מכן, הוא הגן בהצלחה על אליפות צפון אמריקה מול דיג'אק וג'וש בריגס בקרב משולש באירוע NXT Stand & Deliver, מתאבק המותג Raw, איבר בפרק הספיישל Spring Breakin, וס לי בקרב ההזדמנות האחרונה באירוע Heatwave, וטוני דיאנג'לו באירוע No Mercy.
ב-5 באוקטובר, פמי עקף את תקופת הכהונה של וס לי בת 269 הימים, ובכך הפך לאלוף צפון אמריקה של NXT לזמן הארוך ביותר בהיסטוריה.
בשבוע השני של שידורי התוכנית השבועית NXT ברשת הטלוויזיה The CW ב-8 באוקטובר, פמי הפסיד את חגורת האליפות לטוני דיאנג'לו, הפסד שקטע תקופת כהונה בת 273 ימים בנוסף להפסדו הראשון בשנת 2024 לאחר רצף של 30 ניצחונות.
PWI דירג אותו במקום ה-53 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2024
אליפות צפון אמריקה של NXT (פעם אחת)
טורניר הפריצה של NXT (2023)
אובדן זהות הוא מונח המתאר את האיבוד המוחלט של הזהות העצמית (self) הסובייקטיבית של האדם.
במהלך אובדן זהות, האדם לא מסוגל לחשוב לטווח קצר או ארוך.
המונח נטבע לראשונה על ידי הפסיכולוג והפילוסוף האמריקאי ויליאם ג'יימס.
בתחום הסמים הפסיכואקטיבים, המונח אובדן זהות ידוע בשם "ego loss" (אובדן אגו) או "ego death" (מוות אגו) ומתרחש בשימוש בסם הפסיכדלי LSD.
בדת הבודהיזם, המונח נקרא בשם "egolessness" (חוסר-אגו) וניתן להגיע אליו תוך מדיטציה לשיכחון חוש הזהות העצמית.
המונח צבר תאוצה בתקופת העידן החדש, בה החלה לפרוח רוחניות בעולם המערבי, שהגיעה בעיקר מתורות המזרח הרחוק, כמו הבודהיזם וכן מתורות עתיקות אחרות, כמו הקבלה ומסורות ממסו-אמריקה.
גם מסורת הוודאנטה וגם מסורת הזן בבודהיזם מזהירים כי תובנה בדבר ריקנות העצמי, או מה שמכונה "חוויות הארה", אינה מספקת; יש צורך בהמשך תרגול.
אנטא הוא מילה פאלית מורכבת הבנויה מ-אן (לא) ואטה (מהות עצמית קיימת).
המונח מתייחס למושג הבודהיסטי המרכזי שאין תופעה בעלת "עצמי" או מהות קבועה ובלתי משתנה.
זהו אחד משלושת מאפייני הקיום, יחד עם דוקהה (סבל, אי-שביעות רצון) ואניצ'א (ארעיות, חולף הדברים, "נעלם במהרה, בלתי קבוע").
על פי דייוויד לוי, נדרש להגיע למצב של אובדן זהות בשביל להתגבר על הפחד מהמוות.
על פיו, הפחד שלנו מלהיות חסרי-זהות גדול וחזק מהפחד שלנו מהמוות.
לדברי גרוף (Grof), הפסיכיאטריה, הפסיכולוגיה והפסיכותרפיה המסורתיות משתמשות במודל של האישיות האנושית המוגבל לביוגרפיה ולתודעה האינדיבידואלית, כפי שתואר על ידי זיגמונד פרויד.
מודל זה לטענתו, אינו מספיק בשביל לתאר את חווית אובדן הזהות הנובעת משימוש בחומרים פסיכדליים או בטכניקות עוצמתיות המפעילות "רמות עמוקות של הלא-מודע והעל-מודע בנפש האנושית".
מחקר בעשורים האחרונים חקר את תופעת אובדן הזהות תחת השפעה של סמים פסיכדלים ובכך פיתח את ה-"Ego-Dissolution Inventory", שאלון הבודק מקרים של אובדן זהות.
ההשפעות הפסיכולוגיות של LSD (הנקראות "טריפים" - מסעות) כוללות הזיות חזויותיות ותחושה של אובדן זהות (אובדן תחושת ה'אני').
בשנות ה-60 של המאה ה-20, החלו לחקור את חומר הפסילוציבין.
על פי הפסיכולוג ניק ברומל, אובדן זהות מתאר את המקרה המפחיד בו אחד מתמודד עם העובדה שאין לו זהות עצמית אמיתית.
על פי החוקר גרוף, משברים של אובדן זהות עלולים להתרחש מספר פעמים עד שהם מפסיקים לגרום לפאניקה.
Tomorrow Never Knows (בתרגום חופשי לעברית: המחר לעולם אינו יודע) הוא שיר של להקת הביטלס מהתקליט Revolver שיצא בשנת 1966. המילים בשיר הן ציטוטים מתוך ספר המוות הטיבטי, ובהיותו שיר רוק פסיכדלי ישנם גם אפקטים רבים ומיוחדים: קולות שונים מנוגנים לאחור בלופים.
ג'ון לנון כתב את השיר לאחר שהתנסה בחווית LSD.
אובורחאנגאי (במונגולית: Өвөрхангай аймаг), הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה.
האיימאג ממוקם בדרום המדינה ובירתו היא ארבאיחר.
העיר חרחורין, שנקראה בעבר קארקורום והייתה בירת האימפריה המונגולית, נמצאת בסום באותו שם במחוז זה.
אובי-ואן קנובי הוא דמות בדיונית ביקום מלחמת הכוכבים.
אובי-ואן (הידוע גם כ"בן קנובי") הוא מאבירי הג'דיי החזקים והחכמים שהיו בתקופתו.
הוא מהווה דמות מפתח בעלילת מלחמת הכוכבים שכן הוא היה מורו של אנאקין סקייווקר וכן מורו של בנו, לוק סקייווקר.
בסרטים "אימת הפנטום", "מתקפת המשובטים", ו"נקמת הסית" (פרקים 1–3 בסדרת הסרטים) וכן בסדרה "אובי ואן קנובי" הוא מגולם על ידי יואן מק'גרגור; ואילו בסרטים "תקווה חדשה", "האימפריה מכה שנית" ו"שובו של הג'דיי" (פרקים 4–6) על ידי סר אלק גינס.
קולו נשמע במהלך "הכוח מתעורר" ו"עלייתו של סקייווקר" על ידי יואן מק'גרוגר ועריכת סאונד לאלק גינס.
בפתיחת הסרט "אימת הפנטום", נשלחים שני אבירי ג'דיי, אובי-ואן הצעיר וקווי-גון ג'ין מורו של אובי-ואן לניסיון תיווך בין נאבו, כוכב לכת קטן ושוחר שלום, לבין פדרציית הסחר שהטילה מצור על הכוכב, בדרישה לתשלום מיסים על שימוש בנתיבי סחר.
לאחר שנציגי הפדרציה ניסו לחסל את אובי-ואן וקווי-גון בפקודתו של דארת סידיוס, שני אבירי הג'דיי נמלטו אל הכוכב נאבו שם פגשו בג'אר ג'אר בינקס, גאן-גאן אשר סיפק להם כלי תחבורה תת-ימי שאפשר להם להגיע במהירות אל ת'יד, בירת נאבו.
לאחר הגעתם, חילצו אובי-ואן וקווי-גון את מלכת נאבו, אמידאלה מדרואידי הפדרציה וטסו איתה אל עבר הכוכב קורוסנט, בירת הרפובליקה הגלקטית ומקום מושבו של הסנאט, במטרה לשכנע את הסנאט להתערב במלחמה לטובת נאבו.
בדרכם, הותקפה ספינת המלכה על ידי חלליות אויב ונפגעה והם נאלצו לנחות בכוכב טטואין, שם נשאר אובי-ואן להשגיח על המלכה, בעוד שמורו חיפש אחר חלקי חילוף לספינה.
לבסוף, חזר קווי-גון עם חלקי החילוף, ועם מי שעזר לו לזכות בהם, אנאקין סקייווקר, ילד צעיר בעל מידת מידי-כלוריאנים גבוהה באופן חריג.
לאחר שביקרו בקורוסנט, חזרו אבירי הג'דיי עם המלכה לנאבו, במטרה לשחרר את הכוכב מכיבושה של הפדרציה.
המלכה נלחמה עם חולייתה הפרטית בדרך לחדר הבקרה בארמון, בו תוכל ללכוד את מנהיגי הפדרציה, אנאקין הוביל צי חלליות אל עבר חללית הפיקוד השולטת על צבא הדרואידים, שנלחם בקרקע מול צבא הגאנגנים, ושני אבירי הג'דיי ניהלו דו-קרב כנגד אביר הסית' דארת' מול, סית' שתקף את קווי-גון בעבר.
לאחר קרב, שרובו התנהל בחדרי האנרגיה של ארמון ת'יד, הרג דארת' מול את קווי-גון מול עיניו של אובי-ואן.
אובי-ואן הזועם תקף את מול, חתך את חרב האור הדו-צדדית שלו, ולבסוף אף חצה את גופו לשניים.
אובי-ואן השלים את הכשרתו סמוך לאירוע זה.
אחרי שהרג את הסית', קיבל אובי-ואן דרגת אביר ג'דיי.
על ערש דווי, השביע אותו קווי-גון לאמן את אנאקין.
אובי-ואן מילא את שבועתו, ולקח את אנאקין הצעיר תחת חסותו.
בסרט "מתקפת המשובטים" מדריך אובי ואן את אנאקין, המתגלה כתלמיד מוכשר וחזק להפליא, אך עצבני, יהיר וחסר סבלנות.
אנאקין ראה באובי ואן דמות של אב, ולצד ההערכה הגדולה והכבוד שרחש למורהו, הוא גם קינא בו וחשב שאובי ואן מקנא בכוחו הרב ולכן מגביל אותו.
למרות המחלוקות ביניהם, לחמו השניים שכם אל שכם במהלך עשר השנים בין הסרט הראשון לשני, ולא פעם הציל האחד את חייו של השני.