tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא נתקל באלחנדרו כשהוא שיכור לגמרי ומזהה את מדליון הכסף שהוא נתן להם בעבר.
דה לה וגה מגלה שאלחנדרו מעוניין לנקום בלאב על מותו של אחיו ומסכים להפוך למורה שלו ולהפוך אותו לזורו החדש.
השניים חוזרים לביתו השרוף של דה לה וגה, שם דה לה וגה מאמן את אלחנדרו במערות שמתחת לבית.
במהלך האימון שלו, אלחנדרו גונב סוס שחור מבית הכלא המקומי שהיה דומה לסוסו האגדי של זורו, טורנדו.
דה לה וגה מותח ביקורת על אלחנדרו, וטוען שזורו היה משרת ההמונים ולא גנב והרפתקן.
לאחר מכן הוא משכנע את אלחנדרו להעמיד פנים שהוא אציל ספרדי ולהשיג את אמונו של מונטרו.
אלחנדרו מגיע למסיבה שעורך מונטרו באחוזתו כשהוא מעמיד פנים שהוא אציל העונה לשם דון אלחנדרו דל קסטילו אי גרסיה, ודייגו מתחזה למשרת שלו העונה לשם ברנרדו.
במסיבה אלחנדרו מצליח למשוך את תשומת הלב של אלנה ולהשיג את אמונו של מונטרו, והוא מוזמן לפגישה סודית שמונטרו עורך ביחד עם שאר אצילי קליפורניה שהוזמנו למסיבה.
שם מונטרו חושף את תוכניתו לקחת עבורו ועבור כל האצילים את קליפורניה ולהפוך אותה למדינה עצמאית בכך שהם יקנו אותה מגנרל אנטוניו לופס דה סנטה אנה, שצריך נואשות כסף על מנת לפתוח במלחמה קרובה מול ארצות הברית.
למחרת מונטרו לוקח את אלחנדרו ואת שאר האצילים למכרה זהב סודי הנקרא "אל דוראדו", שם הוא מעביד בפרך אסירים ואיכרים.
מונטרו חושף את תוכניתו לקנות קליפורניה מסנטה אנה ולשלם לו בזהב שנכרה מאדמתו של סנטה אנה בעצמו.
בינתיים דה לה וגה, תחת הזהות שלו כברנרדו, מתחיל להתקרב לאלנה, ממנה הוא שומע שמונטרו אמר לה שאמה מתה בלידתה.
מאוחר יותר היא הולכת בשוק ופוגשת את האומנת שלה לשעבר, שמזהה אותה ומספרת לה מי הוריה האמיתיים.
דה לה וגה בינתיים שולח את אלחנדרו, תחת הזהות של זורו, לגנוב את המפה של מונטרו המובילה למכרה הזהב.
זורו מסתנן לאחוזה של מונטרו, נאבק במונטרו, לאב ובחיילים שלהם, ומצליח לברוח עם המפה.
כאשר הוא מנסה לברוח הוא נתקל באלנה באורווה, שמנסה להחזיר בכוח את המפה, אבל השניים מנהלים ביניהם דו-קרב ארוטי ואלחנדרו מעניק לה נשיקה לפני שהוא בורח עם המפה.
מונטרו חושש שסנטה אנה ינקום בו אם יגלה שהזהב שהוא אמור לקבל מהם על קליפורניה נלקח ממנו, ובעצתו של לאב הוא מתכנן לפוצץ את המכרה ולהרוג את כל העבדים כדי לא להשאיר ראיות.
דה לה וגה מורה לאלחנדרו ללכת לשחרר את העבדים כדי שהוא יוכל לנקום במונטרו.
אלחנדרו יוצא למשימה כשהוא חש נבגד לאחר שהוא גילה את המטרה האמיתית של דה לה וגה.
דה לה וגה מגיע לאחוזה של מונטרו וחושף את זהותו האמיתית אבל מונטרו מצליח לשות אותו ומאיים לירות בו לפני עיניה של אלנה.
דה לה וגה מצליח לשכנע את אלנה שהוא אביה האמיתי והיא מסייעת לו לברוח.
השניים מגיעים למכרה, שם הם מסייעים לאלחנדרו להרוג את מונטרו ולאב ועל ידי כך לנקום את מותם של אספרנצה וחואקין.
במהלך הקרב דה לה וגה נפצע אנושות אבל הם עדיין מצליחים לשחרר את כל העבדים ולהימלט לפני שהמכרה מתפוצץ.
בנשימותיו האחרונות מעניק דה לה וגה את ברכתו לאלחנדרו ומותיר לו להינשא לביתו.
זמן קצר לאחר מכן, אלחנדרו ואלנה נשואים ומביאים לעולם ילד העונה לשם חואקין, על שם אחיו.
הסרט קיבל בעיקר תגובות נלהבות, עם רייטינג של 83% באתר Rotten Tomatoes.
המסכה חוזרת הוא סרט המשך משנת 2005 לסרט שובר הקופות "המסכה" משנת 1994. הסרט בוים על ידי לורנס גוטרמן ומככבים בו ג'יימי קנדי ואלן קאמינג.
הסרט הופץ על ידי חברת New Line Cinema.
טים איוורי הוא אנימטור העובד כפרסומאי בקניון בעודו מחופש לצב.
יום אחד כלבו אוטיס מוצא מסכת קסמים ומביא אותה לבעליו.
טים אוורי – אנימטור ועובד כמבדר ילדים ופרסומאי בקניון.
מגלה את המסכה כשלובש אותה כתחפושת.
יש לו את כמות הזמן הקצרה ביותר עם המסכה, ביחס לאוטיס.
לוקי – אל נורדי רשע.
הוא זה יצר את המסכה.
לאורך כל הסרט, הוא מחפש אחר המסכה וגם את :אלביס".
מעניש את כל מי שמפריע לו.
אלביס "אלבי" אוורי – בנו של טים אוורי.
מסוגל לעשות כל מה שהמסכה ולוקי יכולים.
אוטיס – כלבם של טים אוורי.
מוצא את המסכה שטה בנהר שמובילה אל העיר "אדג' סיטי".
לאחר 11 שנים מוקדם יותר שסטנלי איפקיס זרק אותה לשם בסרט הקודם.
הוא דומה מאוד לכלב מיילו, אשר בבעלותו של סטנלי איפקיס.
מסוגל לשמור משך זמן ארוך יותר עם המסכה.
ד"ר ניומן – מומחה למיתולוגיה הנורדית והדמות היחידה שהופיעה גם בסרט הקודם.
הוא מופיע בתחילת הסרט, במקום שבו לוקי מתחיל לממש את מטרתו הזדונית - אדג' סיטי.
אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון שלילי של 6% מתוך 100 בהתבסס על 105 ביקורות (6 "טריות" ו-99 "רקובות").
אתר IMDb העניק לסרט ציון של 2.2 מתוך 10. אתר Metacritic נתן לסרט ציון של 20 בהתבסס על 26 ביקורות.
המסיכה השחורה הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Batman #386 מאוגוסט 1985 ונוצרה על ידי הכותב דאג מנץ' והמאייר טום מנדרייק.
המסיכה השחורה הוא האלטר אגו של רומאן סיוניס, אדם אכזרי ואלים העומד בראש העולם התחתון בגות'אם סיטי ואשר מחזיק בקיבעון למסכות ותענוג סדיסטי מגרימת עינויים.
עבד לעיתים עם הפינגווין עד למאורעות "באטמן: שטח הפקר".
לאחר שנהרג בידי קאטוומן, מורשתו עוברת לג'רמיה ארקהם, המנהל בפועל של ארקהם אסיילום, במהלך קשת הסיפור "באטמן: הקרב על הברדס".
ארקהם מארגן בריחה המונית מבית החולים לחולי נפש ומפוצץ את המקום.
דמותו של המסיכה השחורה זכתה לעיבודים שונים במדיה מחוץ לקומיקס, בין היתר בסדרת האנימציה "הבאטמן", בסרט האנימציה "באטמן: מתחת לברדס האדום" וכן זיכיון משחקי המחשב "באטמן: ארקהם".
עיבוד קולנועי ראשון של הדמות היה בסרט הקולנוע בלייב אקשן "ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת", כחלק מהיקום הקולנועי של DC, בגילומו של יואן מקגרגור.
המסילה הטרנס-כספית (גם "המסילה המרכז-אסיאתית") היא מסילת ברזל שנסללה על ידי האימפריה הרוסית בסוף המאה ה-19 על תוואי דרך המשי, כחלק מהתפשטות האימפריה הרוסית למרחבי מרכז אסיה (שנקראה "טרנס-כספיה", כלומר מעבר לים הכספי).
המסילה שימשה בראשיתה לצרכים צבאיים והיוותה נכס אסטרטגי רוסי במסגרת "המשחק הגדול" על השליטה במרחבים אלה בין רוסיה לבריטניה.
המסילה משתרעת לאורך 2560 ק"מ מטורקמנבאשי שבטורקמניסטן לחופי הים הכספי ועד אנדיז'ן שבאוזבקיסטן ובדרכה מקשרת את אשגבאט, מרב, סמרקנד, בוכרה וטשקנט.
בין 1879 ו-1886 נסללה המסילה במרכז טורקמניסטן של ימינו, בין הים הכספי דרומית-מזרחית לאשגבאט ברובה דרך מדבר קאראקום.
ב-1888 הגיעה המסילה, לאחר סיבוב צפונה, לסמרקנד ובוכרה, בהתאם לכיבוש השטח והשליטה בו על ידי צבא האימפריה הרוסית.
ב-1898 הושלם חלקה המזרחי של המסילה דרך טשקנט עד אנדיז'ן, לאחר בניית גשר מעל נהר סיר דריה.
מעל נהר אמו דריה עברה הרכבת על גבי גשר-עץ, שניזוק בשיטפונות.
רק ב-1901 הושלם גשר קבוע מעל הנהר.
בשנת 1905 נוסד קו מעבורת לרכבות בין העיר באקו שבאזרבייג'ן לקרסנובודסק.
ב-1906 חובר בטשקנט קו הרכבת הטרנס-כספי עם המסילה הטרנס-ארלית, המחברת את טשקנט עם אורנבורג וממנה אל רשת הרכבות של רוסיה.
ב-1910 חוברו לקו-משנה הערים טרמז ודושנבה.
קו-משנה נוסף מחבר את המסילה למשהד שבאיראן.
ב-1926 חוברה המסילה לטורקסיב, המסילה החוצה את קזחסטן אל נובוסיבירסק שבסיביר.
המסילה המהירה של קליפורניה הוא מיזם עתידי לבניית מסילת רכבת מהירה בקליפורניה.
השלב הראשון בפרויקט אמור להסתיים בשנת 2033 ועלותו מוערכת בכ־98.5 מיליארד דולר.
בשלב הראשון, הקו המהיר יחבר את לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו ויאפשר הרחבה עתידית לסן דייגו וסקרמנטו.
התקציב של הפרויקט אושר לראשונה בנובמבר 2008 על ידי בוחרי קליפורניה והניע גיוס ראשון של כ־10 מיליארד דולר באיגרות חוב.
מקורות המימון של הפרויקט ועלותו הגבוהה היו בסיס למחלוקות.
ביולי 2014 העריך הבנק העולמי כי עלות לקילומטר בפרויקט עומדת על 56 מיליון דולר, לעומת כ־17–21 מיליון בסין ו־25–39 מיליון באירופה לפרויקטים דומים.
אמנם בהשוואה לפרויקט HS2 שעלותו מוערכת בכ־116 מיליון דולר לקילומטר הוא ממוצב כיעיל.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, כבר הוצע פרויקט להקמת קו רכבת מהיר לאורך קליפורניה על ידי המושל דאז ג'רי בראון.
מאז הוצעו פרויקטים דומים שלא יצאו לפועל.
המסילה (במקור בכתיב חסר: הַמְסִלָה) היה כתב עת תורני-אורתודוקסי שיצא לאור בין השנים ה'תרצ"ו–ה'תש"ב (1936–1942) על ידי "ועד הרבנים דניו־יאָרק רבתי".
המאמרים בכתב העת נכתבו בעברית וביידיש.
עורך כתב העת, ששמו כעורך אינו מופיע בגליונותיו, היה הרב ניסן טלושקין.
בכתב העת התפרסמו בקביעות מסות בעניינים העומדים על הפרק בעולם היהדות בארצות הברית ובתפוצות.
על עתידה של יהדות ארצות הברית, על מצב היהדות ברוסיה הסובייטית, הצהרת בלפור וההכנות לקראת כינון מדינת ישראל, "גזירת ההימום" במדינות אירופיות שונות, מאבק בתקנות-העגונות השונות של התנועה הקונסרבטיבית בארצות הברית, ועוד.
בתחום ההלכה עסק כתב העת בבירור יסודי של סוגיות הלכתיות מתחדשות בשל התקדמות הטכנולוגיה: מאמרים על דרך השימוש המותרת ב"תיבת קרח אלקטרית" בשבת וכדומה.
העורך, הרב ניסן טלושקין, שהיה מומחה לענייני מקוואות פרסם בכתב עת זה את "קונטרס המים" שלו.
בנוסף התפרסמו בכתב העת סקירות ביוגרפיות והיסטוריות על אישים ומוסדות יהודיים, חלקם מהיכרות אישית של הכותבים, כמו: הרב משה שמואל שפירא, משה צינוביץ והרב חיים קרלינסקי.
עם הכותבים בכתב העת נמנים הרב יוסף אליהו הנקין, הרב משה רוזין, הרב יעקב קנטורוביץ', הרב משה בנימין טומשוב, הרב שמואל קושלביץ, הרב יעקב מסקין והרב מרדכי גיפטר.
מדור מיוחד הוקצה לבני הישיבות, כתבו בו: אליהו משה שיסגל, נחום מאיר ברונזניק, וזאב גוטהולד.
המסילה המזרחית החדשה היא מסילת רכבת בבנייה של רכבת ישראל, שתחבר בין חדרה (צומת רמז) ללוד.
המסילה תהווה ציר מקביל וחלופי למסילת החוף ולמסילת האיילון ותאפשר נסיעה מצפון לדרום ולהפך, ללא מעבר במסילות החוצות את תל אביב.
המסילה מבוססת על התוואי של המסילה המזרחית ההיסטורית של ארץ ישראל החל בימי הרכבת הצבאית העות'מאנית, עבור ברכבת הצבאית לארץ ישראל, הבריטית, לימים הרכבת המנדטורית וכלה בשנות ה-60 של המאה ה-20 של מדינת ישראל עת פורקה.
התחנות החדשות בקו הן: חדרה מזרח, השומרון – טייבה, טירה-כוכב יאיר, אלעד ושוהם.
בנוסף לשתי תחנות רכבת פעילות: ראש העין צפון ולוד.
תקציב הפרויקט הוא כ-8.45 מיליארד שקלים, ובמסגרתו תונח מסילת רכבת כפולה באורך 64 ק"מ (שחלק ממנה קיים כיום כמסילה בודדת) לאורך תוואי כביש 6. המסילה תכלול 47 גשרים חדשים.
בסיום הפרויקט צפויות לפעול בקו כ-100 רכבות נוסעים ועשרות רכבות משא מדי יום.
בשעות השיא, צפויות לעבור במסילה שש רכבות בשעה.
המסילה צפויה להיפתח לציבור ב-2 שלבים:
שלב א (צומת רמז - ראש העין צפון) במהלך שנת 2026.
שלב ב (ראש העין צפון - לוד) במהלך שנת 2027.
רכבות משא ורכבות נוסעים שיעדן אינו ערי החוף במרכז הארץ (לדוגמה קו חיפה-באר שבע וחיפה-ירושלים) יוסטו אל המסילה המזרחית החדשה והעומס על מסילת החוף ומסילת האיילון יפחת.
המסילה תגבה את מסילת החוף ותמנע השבתה של תנועת הרכבות בהינתן תקלה, חבלה או אירוע טבע.
המסילה תעניק שירות נוסעים ונשא רכבתי ליישובים חדשים רבים ותסייע בכך בפיזור האוכלוסייה.
בעתיד המסילה המזרחית מתוכננת להתחבר למסילת העמק דרך מסילת מנשה.
בכך תיווצר רשת מסילות שתחבר בין צפון הארץ למרכזה, ובין היישובים בפריפריה לערים הגדולות.
במסגרת תוכנית הפיתוח של רכבת ישראל מתוכנן חיבור למסילה על ידי קשת מסילתית למסילת ירושלים–גנות לכיוון ירושלים.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הוחלט לשקם את קו המסילה המזרחית ההיסטורית של המדינה, שפורק בשנות ה-60.
באפריל 2008 קיבלה הוועדה לתשתיות לאומיות החלטה לשקם את תוואי המסילה מתחנת כפר סבא לתחנת חדרה מזרח כמסילת גיבוי למסילת החוף בין תחנת חדרה לתחנת תל אביב סבידור מרכז, כחלק מתוכנית הפיתוח של רכבת ישראל.
לפי ההשערות, המסילה תשרת כרבע מיליון נוסעים מדי שנה, שיאפשרו איזון תפעולי.
אישור ראשוני לתוכנית התקבל בשנת 2010.
לאחר הקמת הקו אמורות להסתעף מהמסילה המזרחית שלוש שלוחות: אחת לתחנת הרכבת שתבנה במרכז העיר אריאל שב (מסילת ראש העין–אריאל), אחת לתחנת המשא, המטען, והנוסעים (שער אפריים), שתמוקם בדרום טול כרם כחלק מקו עזה - חלץ - מחסום תרקומיא / טול כרם ("המעבר הבטוח"), ומסילת מנשה לכיוון עפולה.
ב-31 בינואר 2012 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות את תוואי המסילה המזרחית, שלפי התכנון הייתה אמורה לפעול משנת 2018 ולכלול שבע תחנות רכבת חדשות (חדרה מזרח, אחיטוב, השומרון – טייבה, טירה, כפר סבא צפון, אלעד ותעופה), בנוסף לשתי תחנות הרכבת הקיימות, ראש העין צפון וראש העין דרום.
את הפרויקט הייתה אמורה לבצע חברת חוצה ישראל.
עיריית לוד והוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה (מרכז) מקדמים הקמת תחנת רכבת לנוסעים (לוד צפון) מול אזור התעשייה הצפוני של לוד ומתחם "קשב", הסמוך לכניסה עתידית מכביש 40. הקמת התחנה נדחתה משיקולים תקציביים והיא הועברה ל"תוכנית 2040" של רכבת ישראל.
במרץ 2015 דווח על הקפאת הפרויקט עד לסיום בדיקת כדאיות כלכלית.
ב-16 ביוני 2016 אושר הפרויקט כתוכנית לתשתית לאומית (תת"ל 22) והמתין לאישור הממשלה.
ב-11 באוגוסט 2016 הוחלט בישיבת ממשלה שהפרויקט ינוהל על ידי חברת נתיבי ישראל וימשיך לתכנון פרטני בהתאם לתת"ל 22. הפרויקט צפוי היה להסתיים ב-2022 לפי ההערכות דאז, ועלותו נאמדה בכ-8.1 מיליארד שקלים.
בחוק ההסדרים לשנת 2017–2018 הוכנסה המסילה המזרחית לרשימת פרויקטים בעלי עדיפות לאומית, ואושר התקציב לביצועה.
ב־27 בפברואר 2018 פרסם שר התחבורה ישראל כ"ץ הודעה על הפקעת קרקעות ובסוף חודש אפריל באותה השנה נמסרו הודעות לבעלי הקרקע.
ב־23 באוקטובר 2018 פורסם שהסתיים שלב התכנון המוקדם של המסילה, שתעבור לאורך כביש 6. תחילת העבודות תוכננה לשנת 2020, והן מיועדות להסתיים בשנת 2026.
ב-3 בפברואר 2019 פורסם כי המסילה נמצאת בשלב ה"ייזום", וכי עלות הפרויקט צפויה להיות 12.4 מיליארד שקלים.
במאי 2019 פורסם כי חברת סולל בונה זכתה במכרז להקמת תשתית במקטע הצפוני של המסילה, באורך של כ-22 קילומטרים, בהיקף המוערך ב-220 מיליון שקל.
בשנת 2021, הוחלט לצמצם את מספר התחנות במסילה, משיקולים תקציביים, ובוטלו תחנת הרכבת אחיטוב, תחנת הרכבת כפר סבא צפון ובוטל חידוש תחנת הרכבת ראש העין דרום.
במסגרת הפרויקט יתבצעו הכנות תשתיות במיקומן המיועד אך הן לא ייבנו.
תכנון וביצוע הפרויקט מחולק לארבעה מקטעים.
המקטעים הצפוניים (A ו-B) בין חדרה לכפר סבא באחריות של נתיבי ישראל והמקטעים הדרומיים (C ו-D) בין צומת חמד ללוד באחריות רכבת ישראל.
תקציב המקטע הדרומי הוא כ-2.95 מיליארד שקלים.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל בשנת 2020 הופסקה תנועת רכבות למשך מספר חודשים.
בתקופה זו הקדימה רכבת ישראל עבודות במקטע הפעיל של המסילה באזור ראש העין.
קטע זה מתחיל באזור התעשייה קיסריה, צפונית לצומת רמז (חיבור המסילה המזרחית למסילת החוף) ונמשך עד למחלף ניצני עוז.
הוא כולל בנייה של מסילת כפולה באורך 20 ק"מ כולל מספר גשרי מסילה וכביש.
הקטע עובר בשטחי חדרה, מועצה אזורית מנשה ועמק חפר.
בקטע זה נמצאת תחנת הרכבת חדרה מזרח, אשר משמשת כיום רכבות משא בלבד.
במסגרת הפרויקט תיבנה מחדש תחנת נוסעים, אשר תשרת את תושבי חדרה, גן שמואל ותושבי האזור.
בנוסף תוכננה להיבנות תחנת הרכבת אחיטוב אך תקצובה בוטל.
קטע זה בוצע על ידי נתיבי ישראל, ונמסר בדצמבר 2025 לחברת רכבת ישראל .
קטע זה מתחיל במחלף ניצני עוז וממשיך עד לצומת חמד (חיבורה של המסילה המזרחית עם מסילת השרון), בסמוך ליישובים שדי חמד ואלישמע.
אורכו של קטע זה הוא 20 ק"מ והוא כולל בניית מסילה כפולה, שלושה גשרי כביש, חמישה גשרים חקלאיים, מעבר חקלאי תחת המסילה וארבעה גשרי מסילה מעל הנחלים.
בקטע זה יבנו תחנות הרכבת טירה – כוכב יאיר והשומרון – טייבה.
בנוסף תוכננה להיבנות תחנת הרכבת כפר סבא צפון אך תקצובה בוטל.
קטע זה בוצע על ידי נתיבי ישראל, ונמסר בדצמבר 2025 לחברת רכבת ישראל.
קטע זה מתחיל בצומת חמד, והוא מסתיים צפונית לתחנת הרכבת כפר ג'יניס.
בקטע זה קיימת מסילת נוסעים כפולה עד למחלף קסם ודרומית לה מסילה בודדת, המשמשת בעיקר רכבות משא.
אורכו של קטע זה הוא 17 ק"מ, והוא כולל בנייה של שמונה גשרי רכבת.
בנוסף על כך, ייבנו תחנות רכבת חדשות באלעד ובכפר ג'יניס, ותחנות ראש העין צפון תעבור שדרוג.
בנוסף יבוצעו לאורך התוואי עבודות חשמול.
הקטע מחולק למספר מכרזי מקטע עבור עבודות תשתית והקמת מבנה תחתון.
הקמת מבנה עליון, כולל הנחת המסילות, בכל הקטע C היא על ידי חברת אליקים בן ארי.
מקטע T11 - צומת חמד-תחנת רכבת ראש העין צפון (לולאת השרון), לשתי המסילות לולאת השרון תתווספנה שתי מסילות של פרויקט המסילה המזרחית, כולל שינוי גאומטרי של מסילות הקיימות.
מקטע T71, רינתיה-טירת יהודה, קבלן ראשי חברת "יואל וגילי עזריה" - הנחת המסילה נוספת.
מקטעים T72-T73, טירת יהודה-בני עטרות, קבלן ראשי חברת "קן התור" - הנחת המסילה נוספת.
קטע זה מתחיל בתחנת תעופה והוא מסתיים בתחנת הרכבת לוד.
אורכו הוא 7.5 ק"מ ובמסגרתו ייבנו גשרים מעל נחלי איילון ונטוף, במקטע זה תבנה תחנת הרכבת כפר ג'יניס ותורחב תחנת לוד.
בקטע זה קיימת מסילה פעילה, המשמשת בעיקר רכבות משא.
הקמתה של תחנת הרכבת לוד צפון נדחתה; התחנה הייתה אמורה לקום מול אזור התעשייה הצפוני של לוד ומתחם "קש"ב" (קריית שירותים בל"ל) בסמוך לכניסה החדשה מכביש 40 לאזור התעשייה.
תחנת הרכבת חיפה מזרח משמשת כנקודת האפס של רכבת ישראל לצורך מדידת מרחקים.
עבור התחנות שאינן מתוקצבות יבוצעו הכנות לבניית תחנה בעתיד כך שכאשר יתוקצבו לא יהיה צורך בהשבתת המסילה (הכנות להקמת רציפים, מעבר תת-קרקעי וכו').
המסיבה הוא סרט שחור-לבן, קומדיה שחורה מלודרמטית בריטית.
חברים קרובים מגיעים לביתה של ג'נט (סקוט תומאס) כדי לברך אותה על מינויה לשרה בממשלה הליברלית.
הכוונה היא לחגוג אך מרגע לרגע מתגלים סודות אפלים של כל המשתתפים: אהבות נסתרות, שנאות ישנות, מצבים נפשיים ומשפחתיים קשים, חלקם קומיים וחלקם טרגיים ואפלים.
המסך הלבן היא להקת פאנק ישראלית, המונה את המוזיקאים גיל (גילברט) ברויד, גבריאל ברויד, וסתיו בן שחר.
הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון, הנושא את שמה, ב-2016.
גיל (גילברט) ברויד וגבריאל ברויד הם בני דודים, שהדקו את הקשר ביניהם בגיל ההתבגרות.
גיל גדל ביישוב בן שמן שבהרי ירושלים, ואילו גבריאל חי כילד בארצות הברית ובבלגיה.
הוא עלה עם משפחתו לישראל בגיל עשר.
בעבר, גילברט וגבריאל ברויד היו חברים בלהקת הפאנק "שעלת נפוצה", עמה אף הוציאו אלבום.
סתיו בן שחר, הצלע השלישית בלהקה, היה חבר בלהקת "חיה מילר" והופיע עם שלום גד ועם יהוא ירון וזאב טנא.
ההרכב מרבה לעבוד עם המוזיקאים רייסקינדר, רם אוריון, ורד אקסס, האמונים על ההפקה והעיבודים של חלק ניכר מיצירתם.
כמו כן, הלהקה מרבה להשתתף בשיתופי פעולה רבים עם מוזיקאיות ומוזיקאים שונים.
הליריקה של המסך הלבן מעבירה ביקורת חברתית על ישראל של העשור השני של המאה ה-21, ומאירה את הצדדים החשוכים בה.
כך גם בשיר "יהודונאצים"; השיר כולו הוא שיר נאיבי לכאורה, הכתוב כמעין חמשיר ("על החלון ישבתי / ועל מי חשבתי?"), ובסופו שורת המחץ "אני אוהב אותך לנצח / ושהיהודונאצים ימצצו".
ההלחם יהודונאצים הוא הלחם של ישעיהו ליבוביץ.
גם בשיר "ילד טוב" מתייחסים חברי הלהקה בצורה ישירה לסכסוך, במשפט "גם אם לא הרגתי ערבי / את לא תגידי 'אני ילד רע' / כי אני ילד טוב".
משפט זה יוצר היפוך מוסרי, בו הדבר להתגאות בו, והדבר שמגדיר את הילד כילד טוב ומעורר גאווה, הוא זה ש"הרג ערבי".
מסר שהדהד בחברה הישראלית לאורך פרשת אלאור אזריה.
בשיר "אינדיאנים", ניתן לראות רמיזה ליחסים בין מתנחלים, פלשתינאים, ושלטון החוק הרעוע והארעי מחוץ לגבולות הקו הירוק, בו נראה כי המתנחלים הם הריבון המרכזי ולא מדינת ישראל.
על הליריקה של הלהקה אמר המתופף סתיו בן שחר ""אנחנו חיים באינתיפאדת הסתה מתמדת, פוליטיקאים גורמים לנו לחשוב על הדברים הלא נכונים.
במקום לחשוב על אוכל, אהבה וקורת גג, אנחנו עסוקים בלרדוף אחרי אויבים דמיוניים".
לצד ההתייחסות הרחבה לביקורת חברתית, אתית, ופוליטית, ללהקה גם שירים חומדי לצון ואניגמטיים על סקס, כמו "פין ופות", בו מיילל גבריאל ברויד "כשאת אומרת כן, למה את מתכוונת?" אמירה שיכולה להתפרש כשאלתו של פרויד "מה רוצה האישה?" וביתר חידוד, מה נשים רוצות בסקס?
אמירה זו גם יכולה להתפרש כחידוד על הסכמה, שאולי הסכמה היא לא מספיקה.
בשיר "המם אותי", מתייחסים חברי הלהקה אל חרטה מכרסמת, שנוגסת בפרטנרים לאקט המיני בשעה שהם דנים בסקס ביניהם.
גם במילים לשיריהם, וגם בפרפורמנס שלהם, "המסך הלבן" הביאו את הסקס לקדמת הבמה, שלא כמו אמנים והרכבים ישראליים רבים לפניהם.
ללהקה גם מילים דאדאיסטיות באופיין, כגון "שחורה היא הציפור הלבנה".
ככלל, רוח הדאדא שורה על הלהקה.
חברי הלהקה נוהגים להופיע כשהם מאופרים באיפור מאיים המרפרר אל דמות הג'וקר, כשציפורניהם משוחות בלק, ובביגוד לבן שהוא לעיתים ביגוד ייעודי כמו בגדי טניס, בגדי סיף, חלוקי רחצה, וביגוד בעל מראה פטישיסטי.
הופעתם יוצרת נזילות בין נראות "גברית" ובין נראות "נשית" מקובלת.
נוסף על איפור, חברי הלהקה גם מתהדרים בשיער חזה שופע (גילברט ברויד) ובתספורת גבולית בין פשיסטית לפנקיסטית (גבריאל ברויד) והרושם הכולל של הופעתם הוא מאיים ומגרה כאחד.
הפרפורמנס של גילברט ברויד שאוב מדוד פסטר מ"משפחת אדמס", מן הג'וקר, מהסרט "התפוז המכני", ובה בעת הוא גם מיני במפורש.
הפרפורמנס של גבריאל ברויד יותר נזיל מגדרית, מרפרר לפיירו, לג'וקר, ולדייוויד בואי.
חברי הלהקה, והמוזיקאים שמצטרפים אליהם, כגון הצ'לנית נועה איילי, הזמרות יולי שפרירי, XEN, ליאת רז ועוד מוזיקאיות ומוזיקאים, נוהגים להופיע לבושי לבן.
על הפרפורמנס המוקיוני והחושני כאחד של חברי הלהקה, ועל הנזילות שבין הגבריות המוחצנת בתלתלי השיער על החזה, ובלבוש הצמוד, לבין המיניות החייזרית והנוזלית, העירה מבקרת המוזיקה שרון קנטור: "זו סקסיות שרואה בכל פרט את הזכר ואת הנקבה המשולבים כאחד, כשהם מחפצנים הם מחפצנים את הסביבה שמולם וגם את עצמם בחן".
הלהקה מושפעת מלהקת "הקליק" שפעלה בישראל בשנות השמונים, רמי פורטיס בתקופת הפאנק שלו, "נושאי המגבעת", ומושפעים בצורה ניכרת מלהקת הבילויים, שגם היא ביטאה ביקורת עמוקה ונוקבת על החברה הישראלית, בצורה חומדת לצון, שלא פעם מסמסה פרות קדושות בחברה הישראלית, כמו השואה.
עיתון "הארץ" תיאר את "המסך הלבן" כ"הבילויים עם ליבידו".
חברי הלהקה עצמם מונים בין מקורות ההשראה שלהם וההשפעות עליהם את ההרכבים DEVO, The Velvet Underground, the Make Up, Singapore Sling.
המסיח הוא הרכב היפ הופ ישראלי.
ההרכב הוקם בשנת 2002 על ידי ליאור שולמן ועמוס פרידמן.
בסוף 2005, החל ההרכב להוציא סינגלים תחת חסותה של חברת התקליטים בייס רקורדס, ביניהם "ג'מאעה ישראלייה" יחד עם הזמר מוש בן ארי, ו"ילדי ההפיכה" יחד עם הזמרת רונית ראסטה.
ב-2006 הוציאו את אלבומם היחיד, "ילדי ההפיכה".
זמן קצר לאחר האלבום, ההרכב התפרק וליאור שולמן יצא לקריירת סולו תחת שם ההרכב.
המסלול הבין-לאומי אנצו ודינו פרארי (באיטלקית: Autodromo Internazionale Enzo e Dino Ferrari ידוע יותר כמסלול אימולה הוא מסלול מרוצים, באורך 4.909 ק"מ, הסמוך לעיר אימולה באיטליה.
המסלול קרוי על שמם של אנצו פרארי, מייסד יצרנית הרכב וקבוצת המרוצים פרארי, ובנו אלפרדו "דינו" פרארי שנפטר בגיל 24. המסלול מדורג ברמה 1 על פי הדירוג של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA).
זהו אחד המסלולים הבודדים ברמה זאת בהם מתחרים בניגוד לכיוון השעון.
אימולה אירחה את גרנד פרי סן מרינו בין השנים 1981 ל-2006. בתקופה זו נערכו באיטליה שני מרוצי גרנד פרי מדי שנה, כאשר הגרנד פרי האיטלקי התקיים במונזה, ולכן המרוץ באימולה נקרא על שם הנסיכות הסמוכה.
המסלול חזר ללוח המרוצים בעונת 2021 כגרנד פרי אמיליה-רומאניה.
המסלול נחשב כמסלול הביתי של קבוצת פרארי, המתחרה באליפות.
שמו המקורי של המסלול היה אוטודרומו דה קסטלצ'יס (Autodromo di Castellaccis) והוא נבנה כמסלול חצי-קבוע בשנת 1953. במסלול לא היו פניות שיקיין, כך שבין הפניות אקווה מינרלי לריוואזה ומפניית ריוואזה עד פניית טוסה המסלול היה כמעט ישר עם עיקולים קטנים.
המסלול נשאר בתצורה זאת עד לשנת 1972.
המרוץ הראשון במסלול היה מרוץ אופנועים שהתקיים באפריל 1953. ביוני שנה לאחר מכן התקיים מרוץ המכוניות הראשון.
באפריל 1964 התקיים מרות הפורמולה 1 הראשון במסלול, כמרוץ שאינו חלק מהאליפות.
ג'ים קלארק ניצח את המרוץ.
מרוץ נוסף, שאינו חלק מהאליפות, התקיים בשנת 1979 והסתיים בניצחונו של ניקי לאודה.
המסלול נכנס רשמית לסבב מרוצי אליפות הפורמולה 1 בשנת 1980 כשאירח את גרנד פרי איטליה.
נלסון פיקה ניצח את המרוץ.
הגרנד פרי האיטלקי חזר למונזה שנה לאחר מכן ובמקומו התקיים במסלול גרנד פרי סן מרינו, שהיווה חלק מלוח המרוצים עד לעונת 2006.
בין השנים 2001 עד 2006 אירח המסלול מרוצים במסגרת אליפות הסופרבייק העולמית.
המרוצים שחזרו למסלול החל משנת 2009. החל משנת 2018 מתקיים במסלול הסבב הסוגר של אליפות המוטוקרוס של ה-FIM.
אליפות העולם למכוניות תיור קיימה במסלול מספר אירועים: המרוץ של סן מרינו (2005), המרוץ של אירופה (2008) והמרוץ של איטליה (2009).
אליפות ה-GT הבינלאומית הפתוחה קיימה במקום מרוצים בין השנים 2009 עד 2011 ובשנת 2021. אליפות ה-TCR הבינלאומית מתקיימת במסלול מאז שנת 2016.
מרוץ 6 השעות של אימולה נוסף בשנת 2011 כחלק מסבב מרוצי הלה-מאן ומרוצי הלה-מאן אנטרקונטיננטל קאפ עד לשנת 2016. בשנת 2022 חזר המרוץ לסבב מרוצי הלה-מאן האירופאי כמרוץ 4 השעות של אימולה.
מרוץ 12 השעות של אימולה התקיים פעמיים בשנים 2017 ו-2018 במסגרת מרוצי ה-24H סרייס.
מלבד מרוצי מכוניות אירח המסלול גם מרוצים במסגרת אליפות העולם באופני כביש ומקטעים במרוץ ג'ירו דה איטליה.
לאורך השנים נוספו למסלול פניות חדשות, דוגמת השיקיין בפניית אקווה מינרלי ופניית וריינטה אלטה.
למרות השינויים עיקר העניין במסלול נשארה פניית טמבורלו (Tamburello), פנייה שטוחה וקופצנית שעוברת בסמוך לגדר הבטון שמפרידה בין המסלול לנחל סנטרנו הסמוך לו.
בעונת 1987 התרסקה מכוניתו של נלסון פיקה בפנייה במהלך האימון, כתוצאה מכשל בגלגל.
בעקבות הפציעה נאלץ להחמיץ את המרוץ.
שנתיים לאחר מכן התרסק בפנייה גרהרד ברגר עם מכונית הפרארי לאחר כשל בכנף הקדמית.
ההתנגשות במהירות של כ-300 קמ"ש גרמה להתלקחות המכונית.
הודות לתגובה מהירה של המארשלים והצוות הרפואי חולץ ברגר במהירות.
עקב כוויות בידיו הוא נאלץ להחמיץ את המרוץ הבא (גרנד פרי מונקו).
מישל אלבורטו התרסק בפנייה בשנת 1991, בעת שבחן מכונית עבור קבוצת Footwork Arrows, אך יצא ללא פציעות.
שנה לאחר מכן התרסק באותה פנייה ריקארדו פטרזה במהלך בחינת מכונית עבור קבוצת ויליאמס.
בעקבות מותן של איירטון סנה ורולנד רצנברגר במהלך גרנד פרי סן מרינו בשנת 1994 שונתה הפניה מפנייה חזקה שמאלה לפניית שיקיין שמאל-ימין-שמאל.
גרנד פרי סן מרינו 1994
גרנד פרי סן מרינו בשנת 1994 היה רווי בתאונות ואירועים קטלניים.
במהלך האימון ביום שישי סטה רכבו של רובנס באריקלו מהמסלול ופגע בגדר הצמיגים.
הברזילאי איבד את ההכרה והתערבות רפואית מהירה הצילה את חייו.
למחרת, במהלך מקצה המוקדמות, רולנד רצנברגר התנגש חזיתית בקיר במהירות של כ-310 קמ"ש ומת מיידית משבר בבסיס הגולגולת.
במהלך ההקפה השביעית של המרוץ איבד איירטון סנה, שלוש פעמים אלוף העולם, את השליטה במכוניתו והתנגש בקיר בפינת טמבורלו.
מותו נקבע בבית החולים כמה שעות מאוחר יותר.
בשני אירועים נוספים נפצעו גם מספר צופים ומכונאים.
המסלול המשיך לארח את הגרנד פרי, אך נעשו בו תיקונים והתאמות, במטרה להפוך אותו לבטוח יותר.
פניית טמבורלו המהירה הפכה לפניית שיקיין ומלכודת חצץ נוספה בצד החיצוני של הפנייה.
פניית וילנב הפכה מפנייה מהירה ימינה, אליה נכנסו בהילוך שישי, לפנייה מתונה יותר אליה מגיעים בהילוך רביעי.
גם בפנייה זאת נוספה מלכודת חצץ בצידה החיצוני.
השיקיין בפניית אקווה מינרלי בוטל.
שינוי נוסף נעשה בפניית ואריינטה אלטה (Variante Alta) הנמצאת בראש הגבעה המובילה את פניית ריבאצה (Rivazza), נקודת הבלימה הקשה ביותר לאורך המסלול.
לפני הגרנד פרי של עונת 2006, הונמכו השוליים במידה ניכרת והפנייה עצמה הודקה כדי להפחית את המהירות ובתקווה להפחית את מספר התאונות.
מרוץ הגרנד פרי הוצא מלוח המרוצים של עונת 2007. הנהלת המסלול קיוותה שהמסלול יוחזר, בסופו של דבר, ללוח המרוצים, בתנאי שהשיפוצים במסלול יושלמו בזמן, אך הדבר לא קרה בסופו של דבר.
מאז שנת 2007 עבר המסלול מספר שינויים: השיקיין בואריינטה באסה (variante Bassa) בוטל והמסלול בחלק זה הפך להיות ישר לחלוטין.
עם זאת פניית השיקיין עדיין משמשת את המסלול במרוצי אופנועים.
באפריל 2008 נהרס אזור הטיפולים הקיים ובמקומו נבנה חדש, שהתפרש על פני שטח גדול יותר.
את עבודות הבנייה ליווה הרמן טילקה, אדריכל מסלולי המרוצים של אליפות הפורמולה 1. ביוני אותה שנה, עם השלמת העבודות, קיבל המסלול מהפדרציה הבין-לאומית לרכב (FIA) דירוג T1, המאפשר קיום מבחנים רשמיים לפורמולה 1 במסלול.
באוגוסט 2011 קיבל המסלול את הדירוג "1", הרמה העליונה של המסלולים המאפשרת קיום מרוצי פורמולה 1.
ביוני 2015 הודיעה הנהלת המסלול כי היא נמצאת במגעים לחזור ללוח המרוצים החל מעונת 2017 במקומו של מסלול מונזה, המארח של גרנד פרי איטליה, שחוזהו עמד להסתיים בסוף עונת 2016. ביוני 2016 נחתם חוזה לאירוח הגרנד פרי החל משנת 2017, אך בספטמבר נחתם חוזה חדש עם מונזה.
הנהלת המסלול החלה לפעול בהליכים משפטיים כנגד החוזה החדש בטענה לאי-חוקיות המימון שנתנה ממשלת איטליה למסלול במונזה, אך בתחילת חודש נובמבר משכו את התלונה והטיפול בנושא נפסק.
בפברואר 2020 הציעו בעלי המסלול לקיים בו מרוץ, במקומו של גרנד פרי סין שבוטל בעקבות מגפת הקורונה.
ביולי אותה שנה הוכרז על הוספת המרוץ לסבב.
המרוץ התקיים במקביל לגרנד פרי איטליה שהתקיים במונזה ועל כן מותג כגרנד פרי אמיליה-רומאניה.
המרוץ המשיך להלחיף את הגרנד פרי הסיני גם בעונות 2021 ו-2022. במרץ 2022 נחתם חוזה לקיום המרוץ במסלול עד לעונת 2025.
שיא המסלול בתצורה הנוכחית הוא 1:15.484 נקבע על ידי לואיס המילטון בגרנד פרי אמיליה-רומאניה במהלך עונת 2020
המסיבה הנהדרת הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי של מיקי מאוס שיצא לראשונה בשנת 1932. זהו הסרט ה-46 בסדרת "מיקי מאוס" שהופק והעשירי באותה השנה.
מיקי מאוס והחבורה עורכים מסיבה לכל חיות החווה, קלרבל מנגנת בכינור ומיני בפסנתר בזמן שמיקי, גופי (אז דיפי דואוג), והוראס הורסקולר מכינים כמה חטיפים וכיבוד.
לאחר סיום הכנת וחלוקת הכיבוד, פורץ ג'אם סשן אנרגטי שגורם לאורחים ואף לחפצים דוממים לרקוד לצלילי המוזיקה.
לקראת סוף הסרט, שוטרים מגיעים כדי לשים קץ למסיבה, לכאורה עקב תלונות של שכנים, אך בסופו של דבר הם מצטרפים אליה במקום.
הסרט נגמר שמיקי ומיני שרוקדים על גבי שולחן שמתפרק ומתרסק, השניים מגיחים בין ההריסות וקוראים "Whoopee" (קריאה המבטאת התרגשות ושמחה פרועה).
גופי (בשם דיפי דואוג) - פינטו קולביג
בהופעתו הראשונה במסך, מאז הופעת הבכורה שלו כחבר קהל בסרט "המופע של מיקי" מוקדם יותר באותה שנה, דיפי דואוג/גופי לוקח על עצמו לראשונה תפקיד של חבר בולט בחבורה של מיקי.
העיצוב שלו גם השתנה כדי להיראות צעיר יותר ומגולח יותר.
עיצוב זה יהיה פחות או יותר עקבי בסרטים הבאים עד לסרט "על הקרח" משנת 1935.
הסצנה בה מיקי רוקד עם פטרישיה פיג נלקחה מהסרט הקצר "החגיגה" משנת 1930. המוזיקה בסרט היא בין היתר הרגטיים "Maple Leaf Rag" של סקוט ג'ופלין.
סרט קצר זה הופיע בפרק "דניס הברווז" שבסדרה "בית העכבר".
מבקר הקולנוע לאונרד מלטין בספרו "The Disney Films" כתב: "יש כמות מדהימה של אקשן על המסך; סצנת הפתיחה מראה כמה זוגות רוקדים לצלילי המוזיקה.
מאוחר יותר, כשהמסיבה מתחילה לתסוס, כל סנטימטר בודד של תמונה מלא בדמויות רוקדות.
מה גם ששום דבר לא חורג מהגבול להצטרף לכיף: זוג חולצות על קרש הגיהוץ צפויות לקום ולרקוד כמו כל אחת מהחיות במסיבה".
המסלול הבין-לאומי של בחריין הוא מסלול מרוצים בו מתקיימים מגוון מרוצים בקטגוריות שונות, כשהבולט שבהם הוא גרנד פרי בחריין המתקיים מאז פתיחת המסלול בשנת 2004, כחלק מאליפות הפורמולה 1. אורכו הכולל של המסלול הוא 5.412 ק"מ וקיימות מגוון תצורות בהן ניתן להתחרות.
בניית המסלול הוגדרה כיעד לאומי של בחריין ונעשתה ביוזמה של נסיך הכתר של בחריין סלמאן בן חמד אאל ח'ליפה, המשמש גם כנשיא כבוד של הפדרציה המוטורית של בחריין.
בבניית המסלול הושקעו 56.2 מיליון דינר בחרייני (כ-155 מיליון דולר).
בניית המסלול החלה בשנת 2002, כאשר הגרנד פרי הראשון נקבע לשנת 2004. מתכנני המרוץ חששו שבניית המסלול לא תסתיים בזמן וביקשו לדחות את קיום מרוץ הבכורה.
ברני אקלסטון, מנהל אליפות הפורמולה 1, דחה את הבקשה.
בסופו של דבר הבנייה לא הושלמה עד סופה, אך אפשרה את קיום המרוץ, שהסתיים בניצחונו של מיכאל שומאכר.
בשנת 2007 היה המסלול לראשון שזוכה באות המצוינות של הפדרציה הבין-לאומית לרכב שניתן בשל אמצעי הבטיחות במסלול, אמצעי הטיפול הרפואי והשימוש המתקדם שנעשה בטכנולוגיה לצורך קידום נושאים אלה.
גרנד פרי בחריין היה אמור להיות מרוץ הפתיחה של עונת 2011. אירועי האביב הערבי הוביל למצב פוליטי מתוח גם במדינה והדבר הוביל לדחיית מרוץ הפתיחה בשבועיים ובהמשך הוחלט על ביטולו.
המסלול תוכנן בידי האדריכל הגרמני הרמן טילקה.
חברת Cebarco-WCT הייתה החברה שהובילה את פרויקט הבנייה, שנאמד בסכום של כ-155 מיליון דולר.
המסלול כולל שישה תוואים שונים בהם ניתן להתחרות כולל מסלול אובלי ומסלול ישר המיועד למרוצי דראג.
על מנת למנוע מהחול המדברי לכסות את המסלול, רוסס החול בסביבות המסלול בחומרים דביקים שמונעים ממנו לעוף במהלך המרוצים.
החומר ממנו עשוי המסלול יובא ממחצבה בבייסטון היל ממחוז שרופשייר באנגליה.
החומר מייצר אחיזה גבוהה מאד למכוניות במהלך המרוץ.
בפברואר 2014 נקראה הפנייה הראשונה במסלול על שמו של מיכאל שומאכר, נהג המרוצים שזכה שבע פעמים באליפות הפורמולה 1, ונפצע קשה כמה חודשים קודם לכן בתאונת סקי.
רשימת השיאים מעודכנת למרץ 2023
המסיתים הוא סרט קומדיה-שוד אמריקאי משנת 2024 בבימויו של דאג לימן ונכתב על ידי צ'אק מקלין ובן אפלק.
בסרט מככבים קייסי אפלק ומאט דיימון, עם צוות שחקני משנה הכולל את הונג צ'או, מייקל שטולברג, פול וולטר האוזר, ווינג ריימס, אלפרד מולינה, טובי ג'ונס, ג'ק הארלו ורון פרלמן.
הסרט הופץ לאקרנים תיאטרליים מוגבלים בארצות הברית ב-2 באוגוסט 2024, לפני שערך את הופעת הבכורה שלו בסטרימינג ב-Apple TV+ ב-9 באוגוסט 2024. הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים.
בבוסטון, שני זרים ממסצ'וסטס – רורי ותיק הנחתים הגרוש והאלכוהוליסט לשעבר קובי מרפי – מגויסים לשוד.
רורי מתקשה להסביר את תוכניותיו למטפלת שלו, ד"ר ריברה, בעוד שהברמן של קובי, מר קלי, מזהיר אותו לא לחזור לדרכיו הפליליות.
בליל הבחירות לראשות העיר, ארגן הנשיא המכהן המושחת ג'וזף מיצ'לי חגיגה ברציף, שם הוא יקבל סכומי ענק של שוחד במזומן.
המאפיונרים בסגאי ודצ'יקו מגייסים את הכפופים להם סקאלבו, רורי וקובי כדי לגנוב את הכסף לפני שהוא ייאסף במכונית משוריינת; רורי נחוש בדעתו שהוא יקבל חלק של 32,480 דולר בדיוק.
שלושת החמושים מתגנבים פנימה דרך מטבח מסעדת וורף, רק כדי לגלות שהאירוע עדיין מלא באנשים; המתמודד המתחרה מארק צ'וי ניצח בבחירות לראשונה מזה עשרות שנים ובאופן לא צפוי בכלל, אבל מיצ'לי מסרב להודות.
הכספת של הרציף כבר התרוקנה, אז סקאלבו שודד את מיצ'לי ואת המעגל הפנימי שלו במקום זאת, לוקח את הצמיד של מיצ'לי.
כאשר מפקד המשטרה מתערב, הוא וסקאלבו יורים זה בזה למוות וקובי נפצע בכתפו.
הוא ורורי בורחים במכונית המשוריינת, שאותה הם נוטשים לאחר שהבינו ששומר עדיין מאחור.
שוכבים בשקט בביתו של מר קלי, רורי וקובי פונים לדצ'יקו לעזרה, אבל הוא שולח את מקורביו של סקאלבו, בוץ' וקולאני, להרוג אותם במקום זאת.
עם מצוד אחר הגנבים בעיצומו, מיצ'לי מטיל על פרנק טומי מהיחידה למבצעים מיוחדים להחזיר את הצמיד, החרוט עם הסיסמה לכספת המשרדית שלו.
טומי מטיל ספק בדצ'יקו, בעוד רורי מודה לקובי שחלקו בכסף נועד לעשות תיקון עם בנו המנוכר.
בוץ' וקולני מגיעים להוציא להורג את שני הגנבים, שחתכו את קו הגז של הבית, ומונעים מבוש לירות מבלי לשרוף את כולם.
רורי וקובי בורחים עם הצמיד כשהבית מתפוצץ.
רורי מביא את קובי לד"ר ריברה, לוקח אותה כבת ערובה מרצון.
הם מטפלים בפציעת הירי של קובי בביתה של ריברה, אך נאלצים לברוח במכוניתה לאחר שהיא מתקשרת למשטרה.
עדיין נחוש לעזור לרורי, ריברה מצטרפת אליהם והם שורדים בקושי מרדף משטרתי מהיר.
כשהם פורצים לבר הריק של מר קלי, השלושה מתעמתים עם טומי, שעוזב עם ריברה והצמיד.
מוקף במשטרה, קובי מנתק שוב את קו הגז ונמלט עם רורי כשהבר מתפוצץ.
קובי שינן את שילוב המספרים מהצמיד, והוא ורורי מחליטים ללכת אחרי הכסף בלשכת ראש העיר.
גונבים מדים של לוחמי אש, הם מתחפשים לכבאים ומפעילים את אזעקות האש בעירייה, מה שגורם לפינוי הבניין כשהם מתגנבים פנימה.
נרדף על ידי כבאים אמיתיים שחושדים, הם מסתגרים במשרדו של ראש העיר עם עורך דינו, אלן פלין.
כשהם פותחים את הכספת של מיצ'לי, הם מגלים מיליוני דולרים במזומן אסור, בעוד פלין מציע להעיד נגד מיצ'לי, ונותן להם שני כוננים קשיחים עם ראיות על מעלליו של ראש העיר.
המשטרה מקיפה את בניין העירייה ופותחת באש, ופצעה את קובי באותה כתף.
ד"ר ריברה נשלחה לנהל משא ומתן עם הגנבים, ריברה יוצאת מהבניין עם פלין, בעוד רורי וקובי דוחפים את הכספת מהחלון, ומובילים את הקהל החוצה לטרוף את הכסף.
בתוך הכאוס, רורי וקובי נמלטים במשאית כיבוי, אך עד מהרה מתעמתים עם טומי.
הם מציעים לו את הכוננים בתמורה לשחרר אותם לחופשי, אבל הוא לוקח אותם למעצר.
בינתיים, בסגאי ודצ'יקו בורחים לבקתה ומנסים להגיע לגבול קנדי ברגל, בזמן שמיצ'לי נעצר כשהוא בורח לקנדה.
המתמודד הנבחר צ'וי נכנס לתפקיד ומקבל את הכוננים, שמחזיקים מידע חשבון בשווי 100 מיליון דולר בכספים בלתי ניתנים לאיתור.
כשהבין שהוא ואנשיו יכולים לשמור את הכסף לעצמם כל עוד הם לא מגישים כתב אישום נגד קובי ורורי, צ'וי נותן להם ללכת.
רורי חוזר לקשר עם בנו, בעוד קובי מבקר את ריברה בבית.
בסצנת אמצע הקרדיטים, בסגאי ודצ'יקו נמצאים קפואים למוות במדבר לאחר שניסו ללא הצלחה להתגנב לקנדה.
קייסי אפלק – קובי מרפי
הונג צ'או – ד"ר ריברה
פול וולטר האוזר – בוץ'
מייקל סטולברג – מר בסגאיי
וינג רהאמס – פרנק טומי
בדצמבר 2022, Apple TV+ רכשה את הזכויות על הפרויקט, שיראה את דאג לימן מביים ומאט דיימון וקייסי אפלק מככבים.
הונג צ'או הצטרפה לצוות השחקנים בפברואר 2023, כאשר חברי צוות נוספים הוכרזו בחודשים הבאים.
"המסיתים" הופק על ידי בן אפלק ומאט דיימון תחת חברת ההפקה שלהם Artists Equity, לצד ג'ף רובינוב, ג'ון גרהאם, קווין ג'יי וולש ואליסון ווינטר, להפצה על ידי Apple TV+ תחת אולפני אפל.
על פי כתוביות הסיום של הסרט, ההפקה נהנתה מתמריצים פיסקאליים שנקבעו בחוק מס החברות הספרדי, בשיתוף ממשלת ספרד; שירותי הפוסט-פרודקשן בוצעו במדריד.
הצילום העיקרי החל בבוסטון במרץ 2023, עם מיקומים הכוללים את מאפיית בובה בנורת' אנד.
"המסיתים" יצא לאקרנים בבתי קולנוע נבחרים בארצות הברית ב-2 באוגוסט 2024, לפני הצגת בכורה ב־Apple TV+ ב-9 באוגוסט.
בספטמבר 2024, אפלק ודיימון אמרו שהם נמצאים במגעים מוקדמים עם בכירי אפל כדי לככב בסרט המשך, כשלימן אולי חוזר לביים.
המסטרליגה האסטונית (באסטונית: Korvpalli Meistriliiga) היא ליגת כדורסל העליונה של אסטוניה.
ליגה כוללת 8 קבוצות והיא מנוהלת על ידי הפדרציה האסטונית לכדורסל.
ליגת כדורסל באסטוניה הוקמה בשנת 1925. בתקופה שהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה קבוצות אסטוניות משתתפות בתחרויות של ברית המועצות.
הם השתתפו בדרג הבכיר ובשנת 1991 קבוצה מטאלין זכתה באליפות.
לאחר שאסטוניה זכתה באצמעות, ליג הוקמה מחדש ותחרות הראשונה התקיימה בשנת 1992.
העונה הסדירה כוללת 28 מפגשים.
בסיום העונה החל פלייאוף בשטיה של "עד שלוש נצחונות".
לאחר סיום העונה הסדירה, 4 קבוצות הראשונות מעפילות לתחרות בשיטת "פיינל פור".
קבוצת "אוניברסיטת טרטו" זכתה ב-26 אליפויות (החל משנת 1925 וכולל תקופה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה).
קבוצה עיר קאלב/קראמו טאלין קיילה קולבט קלייה קיילה בית ספר לכדורסל קיילה טאלטך/אלכסלה טאלין אוניברסיטת טרטו טרטו מ.כ.
בנוסף לליגה מקומית קבוצות משחקות בליגה לטבית-אסטונית והליגה הצפון אירופית.
בעונת 2025/2026 2 קבוצות אסטוניות משחקות ביורופקאפ.
המסע הארוך (בסינית: 长征) הוא מסע נסיגה של כ-10,000 קילומטר, שארך כשנה, שערכו הקומוניסטים הסינים בראשותו של מאו דזה-דונג בשנת 1934. המצעד ההרואי הפך לאחד המיתוסים המכוננים של המפלגה הקומוניסטית הסינית, והיה שלב חשוב בעלייתה לשלטון בסין.
באוקטובר 1934 החלה המתקפה החמישית של כוחותיו של צ'יאנג קאי שק נגד הסובייט המרכזי שהקימו הקומוניסטים במחוז ג'יאנגשי בדרום סין.
לאחר שורה של ניסיונות כושלים לחסל את המאחז הקומוניסטי, גייס צ'יאנג, שנעזר במומחים צבאיים גרמנים, כ-700,000 חיילים לצורך חיסולו הסופי, מולם ניצבו כ-150,000 חיילים קומוניסטים בלבד.
הוא הקים טבעת מצור סביב הבסיס הקומוניסטי, וכיווץ אותה בהדרגה, תוך שהוא גורם אבדות כבדות לכוחות הקומוניסטים.
כדי להינצל מהשמדה, החליטה ההנהגה הקומוניסטית לנטוש את הרפובליקה הסובייטית הסינית שהקימה בדרום סין, ולצאת למסע צפונה, שכונה לימים בשם "המסע הארוך", במטרה ליצור בסיס בטוח חדש בשליטה קומוניסטית בצפון סין.
במסגרת הפריצה החוצה מטבעת הכיתור של כוחות הגואומינדנג, פוצל הכוח הקומוניסטי לחמישה טורי מסע.
86,000 לוחמים, ובנוסף 11,000 חיילי תחזוקה ושלישות ואלפי אזרחים, פרצו את טבעת הכיתור הלאומנית, והחלו במצעד מג'יאנגשי לכיוון דרום מערב.
תחילה נתקלו בקשיים בחציית נהר שיאנג , במהלכה תקפו הכוחות הלאומניים את הטורים הצועדים.
בינואר 1935, עם בוא החורף הגיעו הכוחות לדְזוּניִי , לאחר שאיבדו כ-5,000 לוחמים וכן את כל האזרחים הסבלים, והם עדיין נדרשו לעבור חמישה קווי ביצורים של הקוומינטנג בהמשך הדרך.
תחת תנאים אלו התקיימה בדְזונְיִ ועידה של הנהגת המפלגה הקומוניסטית, במסגרתה הוחלט על שינוי חד באסטרטגיה של כיבוש השלטון בסין על ידי המפלגה, ועל הדחת ההנהגה הנוכחית שלה.
כתוצאה מהוועידה הפך מאו דזה-דונג למנהיג בפועל של המפלגה הקומוניסטית הסינית, אף על פי שלא נבחר באופן רשמי כמזכיר המפלגה.
במהלך הוועידה האשים מאו את בו גו ואוטו בראון, שנשלחו לסין מטעם הקומינטרן, באחריות לכישלונות של המפלגה בשנים שקדמו לכינוס הנהגת המפלגה בדזוניי.
ב הוחלט שהצבא הקומוניסטי הנסוג ינוע לכיוון צפון, במטרה לחבור לרפובליקה הסובייטית הקומוניסטית בצפון מחוז סצ'ואן.
אולם הצעדה לשם חייבה חציה של נהר היאנגצה, שם חיכה להם צבאו של צ'יאנג קאי שק.
מאו בחר לצלוח את הנהר באזור מסוכן באמצעות מעבורות בלבד, והצליח, היות שכוחותיו של צ'יאנג לא האמינו שניתן לחצות שם.
לאחר מכן, קרבו הקומוניסטים לשפך נהר דאדו.
ללאומנים חברו גם כוחות עצמאיים מקומיים שלחמו אף הם בכוחות הקומוניסטיים.
בנוסף, התגלה מערב סצ'ואן כאזור הררי וקשה למסע, בו הטבע היה אויב גדול לא פחות.
הכוחות הנסוגים נאלצו להילחם באיתני טבע, בכוחות צבא מקומיים ואף בשבטים מקומיים עוינים.
מאות נהרגו בדרך, בעיקר בשל הקור העז.
עם זאת, בשלהי יוני 1935 הגיע הצבא לעמק רחב ידיים וזרוע כפרים, ונפגש עם כוחות הארמייה הרביעית, שהגיעו מחנאן.
הוחלט להמשיך למחוז גאנסו, ולשם הגיעו החיילים בחודש ספטמבר.
למאו נודע על קיומו של סובייט קומוניסטי במחוז שאאנשי, ובאוקטובר הסתיים המסע בן 368 יום בין-אן שבמחוז.
לאורך המסע החרים הצבא הקומוניסטי רכוש ונשק ממיליציות מקומיות וגייס לשורותיו איכרים ועניים, אך אלו מנו פחות מאלף מתוך שמונת האלפים שהגיעו לשאאנשי.
גורמים רבים גרמו לאובדן המספרי, בהם תשישות, רעב, עריקה, קור, מחלות ואבדות צבאיות.
על אף מחירו הכבד, נתן המסע לקומוניסטים את הבידוד לו היו זקוקים על מנת להתארגן ולבנות מחדש את הצבא.
כמו כן, המסע קנה להם אהדה גדולה בקרב האיכרים שהתרשמו מנחישותם וממסירותם של הכוחות, וכן את העובדה שעל אף הקשיים, לא עסקו הכוחות בביזת רכושם של האיכרים.
המסע המופלא (ביפנית: 千と千尋の神隠し, ברומאג'י: Sen to Chihiro no Kamikakushi - סֵן טוֹ צִ'יהִירוֹ נוֹ קַמִיקַקוּשִי; באנגלית: Spirited Away) הוא סרט אנימה מ-2001. הסרט נכתב ובוים על ידי הייאו מיאזאקי, הונפש על ידי סטודיו ג'יבלי והופץ על ידי טוהו.
עלילת הסרט עוקבת אחר צ'יהירו, ילדה בת 10 שנקלעת לעולם הרוחות של קאמי של דת השינטו.
אחרי שהוריה נהפכו לחזירים בגלל המכשפה יובאבה, צ'יהירו מוצאת עבודה בבית המרחץ של יובאבה עד שתמצא דרך לשחרר את עצמה ואת הוריה ולחזור לעולם האנושי.
הסרט זכה לשבחים רבים וזכה בפרס האקדמיה היפנית לקולנוע בקטגוריית הסרט הטוב ביותר של שנת 2001. בנוסף הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר של שנת 2002, ובכך היה לסרט האנימה הראשון שזכה בקטגוריה.
הסרט השני שזכה בקטגוריה גם הוא סרט של הייאו מיאזאקי שהופק על ידי סטודיו ג'יבלי.
הסרט שופע אלגוריות ומסרים על נפש האדם ועל יחסיו עם הסביבה.
הוא בא לתאר את התבגרותה של ילדה ואת "חניכתה" בעזרת סיועים מסביבתה החדשה.
גם הדמויות שנראות כרעות או מתנכלות בתחילתה מתגלות כדמויות מורכבות יותר מן הצפוי ואפילו חברותיות מאוד.
ב-14 נובמבר 2023 שוחרר גרסת לייב אקשן בשם "Spirited Away Live on Stage" והופץ ב-DVD עם תרגום לאנגלית.
העלילה מתחילה כאשר ילדה בשם צ'יהירו, עוברת לבית חדש יחד עם הוריה.
אביה של צ'יהירו מנסה לנסוע בדרך קיצור, אך הוא טועה בדרך.
צ'יהירו ומשפחתה הגיעו בטעות לפארק שעשועים נטוש, והחליטו להיכנס ולחקור אותו.
הם מגלים שהגיעו למקום שבו יש רק מסעדות, שם הוריה של צ'יהירו מחליטים לשבת לאכול, אך יובאבה, המכשפה השולטת במקום, הופכת אותם לחזירים כיוון שהאוכל לא היה מיועד להם.
צ'יהירו מגלה שהיא לכודה בעולם הרוחות בתקופת האדו, אך למזלה פוגשת בנער בשם האקו, שעוזר לה להשיג עבודה בבית-מרחץ לרוחות שונות ומשונות כך שתוכל להישאר מבלי שיובאבה, המכשפה השולטת במקום, תפגע בה.
בעזרתו של האקו, צ'יהירו מנסה להחזיר את הוריה בחזרה לבני אדם ובדרך היא מתמודדת עם שלל הרפתקאות יוצאות דופן.
צ'יהירו - ילדה בת 10 שהגיעה לעולם הרוחות מתוך טעות גמורה.
בתחילת הסרט היא מתקשה להתרגל למקום, אך אט אט לומדת לנצל את האומץ והתכונות הטובות שבה.
כשהיא מתחילה לעבוד במקום משנה יובאבה את שמה ל"סן", אולם האקו עוזר לה לשמור על שמה האמיתי בסוד.
האקו - נער מסתורי בן 12, משרתה האישי של יובאבה אשר רוב עברו אינו ידוע ושמועות רבות רצות סביבו, עוזר לצ'יהירו לשרוד בעולם הרוחות.
מסוגל לעשות קסמים מסוימים ומכונה בפי הרוב "מאסטר האקו".
שמו האמיתי הוא קוהאקו והוא נזכר בכך הודות לצ'יהירו.
באותה העת היא רכבה עליו בעודו עף בשמיים כדרקון וכששמע את שמו האמיתי חזר לצורתו האנושית.
יובאבה - מכשפה המנהלת את בית המרחץ לרוחות.
מסכימה בעל כורחה לקבל את צ'יהירו במקום העבודה.
מר קמאז'י - איש דמוי עכביש הממונה על הכבשן במלון.
נראה אדיש בתחילה, אך מגלה חיבה של סבא אל צ'יהירו ועוזר לה.
לין - עובדת בבית המלון.
היא והאקו ארגנו שלאחר שהאקו ישיג עבודה עבור צ'יהירו הוא יפנה "במקרה" אל לין כדי שתיקח את הילדה תחת חסותה.
אין פנים - רוח מוזרה שהופיעה משום מקום בבית המרחץ, לאחר שצ'יהירו הכניסה אותו מתוך מחשבה שהוא אחד מהאורחים.
אך הרוח הזו מתחילה לאכול את העובדים והאורחים בבית המרחץ.
משמיע קול חלוש ומדבר בקול של מי שהוא אוכל.
בו - התינוק גדול-הממדים המפונק של יובאבה, והיחיד שליובאבה אכפת ממנו.
זניבה - אחותה התאומה הזהה של יובאבה עם אישיות המנוגדת לה.
גרה לבדה בבקתה בלב יער.
יוקו - אמה של צ'יהירו
אקיו - אביה של צ'יהירו
את הפסקול של הסרט הלחין ג'ו היסאישי, כברבים מסרטיו של מיאזאקי.
סגנונו הוא עירוב של הסגנון המערבי הקלאסי עם הרמוניות וכלי הקשה יפניים.
קטעי הלחן השונים, החוזרים לעיתים ומשתלבים זה בזה, מאפיינים את הדמויות השונות בסרט ואת מצבן הרגשי.
הנושאים של הסרט מושפעים בכבדות מפולקלור שינטו-בודהיסטי יפני.
רוב עלילת הסרט מתמקדת סביב בית מרחץ יפני שבו מגוון רחב של דמויות מהפולקלור היפני, ביניהן רוחות קאמי, באות להתרחץ.
צ'יהירו פוגשת רוחות קאמי של חיות או צמחים.
מיאזאקי אמר על כך: "בזמנו של סבי, האמינו שקאמי התקיימו בכל מקום - בעצים, נהרות, חרקים, בארות, כל דבר.
הדור שלי לא מאמין בזה, אבל אני אוהב את הרעיון שכולנו צריכים לנצור את הכול מכיוון שרוחות עלולות להיות שם, ועלינו לנצור הכול כי יש סוג של חיים להכול."
חלקים מהסרט הושוו לסיפורי פנטזיה מערביים בגלל מוטיבים דומים אלמנטים משותפים.
הסרט יצא לאקרנים ביפן בשנת 2001. כ-23 מיליון יפנים צפו בסרט (כשישית מאוכלוסיית יפן).
ב-2002 יצא הסרט באמריקה בדיבוב לאנגלית (בקולותיהם של דבי צ'ייס - "לילו וסטיץ'"; וג'ייסון מארסדן - "אבא חורג, אמא חורגת") וב-3 ביולי 2003 יצא לאקרנים בישראל בשתי גרסאות – מתורגמת ומדובבת (בקולותיהם של לני כהן; ויונתן השילוני – "חלומו של הנרי").
סכום ההכנסות הכולל מהקרנות הסרט ביפן ומחוץ ליפן הגיע ל-395.58 מיליון דולר.
לאחר צאת הסרט הכריז מיאזאקי כי יהיה זה סרטו האחרון.
אולם מאז חזר לביים סרטי אנימה נוספים.
בגרסה העברית המדובבת השתתפו בדיבוב הדמויות:
המסע בדורך השחר הוא ספר ילדים, השלישי שיצא לאור בסדרת דברי ימי נרניה, מאת הסופר ק.
הספר, המשתייך לסוגת הפנטזיה, ראה אור בשנת 1952. כרונולוגית, זהו הספר חמישי בסדרה, לאחר אחיינו של הקוסם, האריה, המכשפה וארון הבגדים, הסוס ונערו, והנסיך כספיאן.
בספר זה, בן דודם של ארבעת גיבורי האריה, המכשפה וארון הבגדים, יוסטס קלארנס סקראב, נמשך יחד עם אדמונד ולוסי, הצעירים מבין ארבעת בני דודו, לתוך ממלכת נרניה, דרך ציור של ספינה - היא הספינה "דורך השחר".
הספינה נמצאת תחת פיקודם של הנסיך כספיאן, רב החובל דריניאן והעכבר האביר ריפיצ'יפ, ונמצאת במסע שמטרתו למצוא את שבעת האצילים, ידידיו של אביו של כספיאן, שנשלחו על ידי דודו מירז לתור את הים המזרחי ועקבותיהם נעלמו.
כמו כן למסע מטרה נוספת - להגיע אל קצה העולם, או קרוב אליו ככל הניתן (עולמה של נרניה, כמסתבר בספר זה, בנוי כדסקית שטוחה, שניתן להגיע אל קצותיה).
יוסטס, המוצג בתחילת הסיפור כילד אנוכי, מפונק וגועלי, הנהנה להציק לבני דודיו, עובר שינויים בעקבות החוויות העוברות עליו במהלך המסע ופגישתו עם אסלן, ומשנה בהתאם את דרכיו.
שמות האצילים ומציאתם: האציל ברן-נמצא על ידי כספיאן כאשר הוא סוחר עבדים.
כספיאן מגלה זאת וממנה את ברן לדוכס האיים הנידחים.
האציל אוקטסין-נמצא על ידי יוסטס גוסס בשינוי צורה של דרקון אך מת דקות אחדות אחרי שיוסטס מצא אותו.
האציל רסטימר-נמצא על ידי אדמונד ב"אי מי המוות" כנציב זהב בתוך "מי המוות".
האציל רופ-נמצא על ידי חברי דורך השחר בתוך המים ליד אי העלטה
כאשר הוא מצטרף לחברי "דורך השחר" להגיע אל סוף העולם שם נמצאים שלושת האצילים הנותרים (שלושת הישנים):האציל ארגוז, האציל מברמורן, האציל רביליאן.
נמצאו ישנים ב"ראשיתו של סוף העולם" בידי קללה וכאשר יגיעו החברים לסוף העולם קללה זו תוסר.
האלגוריה הנוצרית, המוצגת ברוב ספרי הסדרה באופן מרומז ומאופק בלבד, נעשית גלויה יותר בסוף ספר זה, כאשר אסלן פוגש את הילדים כאשר הוא לובש צורה של שה, אשר יותר מכל מזוהה עם דמותו של ישו.
הוא פוגש אותם בשדה פרחים עצום בקצה העולם, שיכול להתפרש כעולם הבא או כמלכות השמים.
כמו כן מספר אסלן לילדים שהוא קיים גם בעולמם שלהם, אלא ששם הוא נקרא בשם אחר.
המסע הפרוע של מר קרפד הוא מתקן שעשועים מסוג מתקן אפל שהיה מצוי בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני.
כיום המתקן מצוי רק בדיסנילנד שבאנהיים, קליפורניה, והוא אחד המתקנים הבודדים שעדיין פעילים מיום פתיחת הפארק ב-1955.
המתקן מתרחש בתוך סרט ההנפשה של אולפני וולט דיסני שנעשה על פי הסיפור "הרוח בערבי הנחל", "הרפתקאות איכבוד ומר טוד".
בעבר היה מתקן זהה גם בממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה אולם שם הוחלף המתקן (על אף מחאות רבות של מעריצים) והוחלף במתקן הרפתקאותיו הרבות של פו הדוב.
המבקרים במתקן נכנסו באחת משתי כניסות למתקן, שם הועלו על כלי רכב שנסעו במסלולים שונים, כך שכל מבקר יכול היה לצפות במתקן מזווית שונה בהתאם למסלול בו נסע.
המבקרים עברו דרך סצנות מהסרט "הרוח בערבי הנחל": ראשית המסע באחוזות קרפד, שם המבקרים מתרסקים לתוך האח ומצליחים להימלט ברגע האחרון משריון נופל.
משם נוסע הרכב בו נוסעים המבקרים דרך חצר המשק, רחוב כפרי ובית משפט.
אין מדובר ברכבת הרים, אולם במתקן פניות חדות והמכונית נוסעת במהירות רבה.
באחד השלבים רואים המבקרים את המכונית המסיעה מבקרים מהמסלול האחר נעה לעברם במהירות, וברגע האחרון סוטות המכוניות זו מזו על מנת למנוע התנגשות.
סיום המתקן ידוע בכך שהרכב בו נוסעים מתנגש ברכבת, והמבקרים נלקחים ל"גהנום" - סצנה בחדר חם עם שדונים הקופצים סביב.
אך בסרט ובספר אין אף סצנה שבה מר קרפד מגיע לגהנום
המסע לירח של פטר הוא סרט הנפשה גרמני משנת 1990, המבוסס על סיפור מאת הסופר הגרמני גרדט פון באסוויץ משנת 1912. הסרט שודר בישראל בדיבוב עברי בערוץ הילדים בשנת 1998 תחת השם "פיטר בממלכת הקסם".
אחרי סעודה גדולה בחברת אנשי מזג-האוויר בארמונה של מלכת הכוכבים יוצאים זומזומן, פטר ואנליזה אל הירח על מנת להתעמת עם חוטב העצים.
לבסוף מגיעים השלושה ליעדם ושם חוטב העצים רודף אותם אך חבריהם אנשי מזג-האוויר באים לחלצם מידיו של חוטב העצים, הם מקפיאים אותו ובכך מעכבים אותו, ובינתיים השלושה לוקחים את ידו של זומזומן, מחזירים אותה למקומה ועפים בחזרה לביתם.
המסע הלילי של מוחמד הוא אמונה על מסע עלייתו של הנביא מוחמד השמיימה.
מאורע זה, על פי אמונת מרבית המוסלמים כיום, התרחש ביום 26 בחודש רג'ב (رجب), החודש השביעי בלוח השנה המוסלמי, בשנת 621 לספירה.
בהתאם לאמונה המקובלת היום על רובם של המוסלמים, במסעו הלילי נסע הנביא מוחמד ממכה ל־"מסגד הקיצון" (הוא מסגד אל־אקצא בירושלים לפי האמונה המוסלמית ולפי דעות מאוחרות לתקופת הפרשנות הקלאסית של הקוראן) על גבי בהמה פלאית ששמה אל־בוראק (البراق), ובלוויית המלאך גבריאל עלה מהמסגד הקיצון לרקיע השביעי.
בשמיים הוא קיבל את מצוות התפילה (צלאה) – אותה מצווים המוסלמים לקיים חמש פעמים ביום, ואת כיוון התפילה – לכיוון מכה.
נהוג לאתר התייחסות ישירה למסע הלילי במספר מקומות בקוראן, ובפרט בסורה 17, הקרויה "המסע הלילי":
בנוסף, מוזכרים פרטים מתוך המסע הלילי בסורה 53 ("הכוכב"):
הטקסט מובא מתוך צחיח מוסלם (ספר האמונה, 74 – שער מסע שליח אללה אל השמיים וחובת התפילות, חדית' 162א), ומיוחס לאנס אבן מאלכ:
מסורות ופרשנויות לגבי המקום שאליו נסע מוחמד
ייתכן שמסורת המסע הלילי מבוססת על המסופר בספר דניאל: "וְהָאִישׁ גַּבְרִיאֵל אֲשֶׁר רָאִיתִי בֶחָזוֹן בַּתְּחִלָּה מֻעָף בִּיעָף".
כיום מקובל כמעט על כל המוסלמים כי המקום המכונה בקוראן אל־מסג'ד אל־אקצא ("המסגד הקיצון"), ואשר אליו נסע מוחמד, הוא הר הבית בירושלים.
פירוש הפסוק בקוראן כמסע לילי לירושלים החל בתקופת השליט האומיי, עבד אל־מלכ בן מרואן.
באותה תקופה השתלטו מורדים שהתנגדו לשלטון המרכזי על העיר מכה.
חיזוקים משמעותים לתפיסה זאת ניתן לראות בכך שהסורה העוסקת במסע הלילי מכונה סורת בני ישראל ובה יש רמז לחורבן בית ראשון ובית שני
ההיסטוריונים אל־ואקדי (סוף המאה ה־8) ואל־אזרקי (המאה ה־9) קבעו ש"המסגד הקיצון" הוא מסגד שנמצא במרחק 10 מילין מהכעבה, ולא בירושלים.
לפי הגאוגרף המוסלמי מהמאה ה־9 אחמד אל־יעקובי, ניסה עבד אל־מלכ למנוע מתושבי סוריה לבקר במכה בתקופה זו בעקבות חששו שהם יושפעו מהרעיונות של המורדים.
על כן הוא בנה את מסגד אל־אקצא על הר הבית, וטען כי הוא "המסגד הקיצון" שנזכר במסע הלילי של הנביא, כדי לתת למסגד שבנה הילה דתית, כך שירושלים תשמש כתחליף למכה בתקופה הזאת.
לדעת היסטוריון מוסלמי אחר, מוקדסי, שחי בירושלים במאה העשירית, נבנה מסגד אל־אקצא כמקום קדוש למוסלמים בירושלים בעקבות התחרות הדתית שהייתה בין הנוצרים לבין המוסלמים בעיר.
על פי דעה זו, בניית מסגד אל אקצא וייחוסו לפסוק מהקוראן, נועדה להגביל את ביקורי המוסלמים בכנסיות הנוצריות ובמטרה לשכנע את הנוצרים להתאסלם.
מאחר שבתקופה זו האמינו הנוצרים כי חורבן בית המקדש היה נס אלוהי שאותו ייחסו לישו, האמינו המוסלמים כי בנייתו מחדש על ידי המוסלמים תגרום להחלשת הטענה הזאת, ותוכיח כי הדת המוסלמית היא הדת האמיתית.
אף־על־פי־כן, בעבר היו גם מסורות ופרשנויות אחרות בנושא המסע הלילי של הוגים דתיים שהחזיקו בדעת מיעוט ודעתם לא התקבלה.
בימי הביניים המוקדמים היו זרמים פוליטיים מסוימים שניסו לתת הילה דתית לעיר אל־מדינה טענו שהמסע הלילי היה לעיר מדינה, ולא לירושלים.
זרמים שיעים אחרים טענו כי המסע הלילי היה לכופה, בירתו של עלי בן אבו טאלב בניסיון להפוך את העיר כמקום מתחרה לירושלים שזוהתה עם השלטון הסוני של בית אומיה.
מנגד, זרמים רציונליים שלא האמינו בנסים באסלאם, במיוחד זרם המועתזילה, טענו כי המסע הלילי לא התרחש מעולם.
על מנת לבסס את קביעתם הם טענו שהמסע המוזכר בקוראן (17: 1) היה קשור לחלום אשר חלם הנביא בשנתו.
ישנה גם מסורת מפי עאישה (אשתו של מוחמד) כי באותו לילה מוחמד כלל לא יצא ממיטתו ולפיכך המסע היה מעין חזון נבואי או משהו דומה.
פרשן הקוראן זמח'שרי מביא מסורות רבות הקובעות שמדובר בחזון שהופיע בחלום לילה.
פינתו הדרומית של הכותל המערבי מכונה "קיר אל־בוראק" על שם הבהמה ששימשה את מוחמד במסע הפלאי, וזהו מקומה של רחבת הכותל כיום.
עד מלחמת ששת הימים הייתה צמודה לכותל רחבה קטנה ומצומצמת ביותר, שנשמרה ללא בינוי, ככל הנראה בשל קדושתה לאסלאם.