tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא מלווה בווידאו קליפ בו מוצגות מילותיו על רקע קבוע.
נכון לאוקטובר 2023 עומד מונה הצפיות שלו ביוטיוב על כ-3.3 מיליון.
הוא הגיע בשיאו למקום ה-31 במצעד השבועי של היטליסט.
כמו כן, דורג במקום ה-34 במצעד השנתי של רדיו קול רגע.
טאפוי (בפיליפינית: Tapuy, מאוית גם tapuey או tapey) הוא יין אורז המיוצר בפיליפינים.
זהו משקה מסורתי שמקורו ב-בנאווה ובמחוז ההר, שם הוא משמש לאירועים חשובים כמו חתונות, טקסי קצירת אורז, חגיגות וירידים תרבותיים.
הוא מופק מאורז דביק טהור או משילוב של אורז דביק ולא דביק יחד עם שורשי אונואד, תמצית ג'ינג'ר ואבקה המכונה בובוד בתרבות המקומית.
טאפוי הוא שם באילוקנית (שפה מדוברת בצפון הפיליפינים).
היין נקרא בדרך כלל באיה בשפות האיגורוטיות.
טאפוי נגזר מהמילה טאפאי פרוטו-מאלאי-פולינזי ("[מזון] מותסס").
קוגנטים נגזרים באים להתייחס למגוון רחב של מזון מותסס ברחבי אוסטרונזיה, כולל לחם שמרים (בטאגלוגית: tinapay ) ויין אורז.
טאפוי הוא גרסה של משחת האורז האוסטרונזית הנפוצה או יין האורז טאפאי (או טפאי בשפות הפיליפניות).
המאפיינים של טאפוי, כמו ביינות אורז רבים אחרים, תלויים בתהליך ובמרכיבים שבהם משתמש כל יצרן.
עם זאת, באופן כללי, טאפוי הוא יין בעל גוף צלול עם טעם אלכוהולי חזק, מתוק במידה, ולעיתים משאיר טעם מתמשך.
אחוז האלכוהול כ-14 אחוזים מנפח המשקה.
אין בו סולפיטים (שהם חומרים משמרים הנמצאים ביינות אחרים) שלפעמים גורמים לתגובות שליליות כמו הנגאובר ואלרגיות.
טאפוי גם אינו מדולל במים ואין בו תוספת סוכר.
תהליך ייצור טאפוי מסחרי מתחיל בשקילה ושטיפת אורז מובחר.
לאחר מכן, האורז מבושל, מקורר ומוזרק בסטארטר תרבית טבעי, הידוע מקומית בשם bubod.
לאחר מכן, מתבצע תהליך של תסיסה מקדימה טבעית ותסיסה טבעית.
לאחר השלמת התסיסה, ניתן ללהעביר את היין הטרי ולפסטר אותו.
לאחר הפסטור, יין האורז עובר יישון, סינון ומזוכך לפני הביקבוק.
לבסוף, יין אורז בבקבוק מפוסטר פעם נוספת לפני האיטום.
פעם בשנה, במהלך פסטיבל Ipitik, מתאספים מבשלי יין אורז מכל רחבי מחוז ההר כדי להביא את תבשיליהם הטובים ביותר של יין האורז.
יום שלם אחד של שמחה מלא בתחרויות גילוף בעץ, תערוכות אמנות ובישולים גדולים שמטרתם להאכיל מאות אנשים.
יש נגני גונג, בעיקר ילדים שרוקדים תוך כדי ניגון קצב תוסס.
ואכן, יין האורז טפוי נטוע עמוק באחת התרבויות הצבעוניות והמגוונות בפיליפינים.
טאפיט (BeMgAl4O8; באנגלית: Taaffeite) הוא מינרל, שמו ניתן לכבוד המגלה שלו ריצ'רד טאפה (1898–1967) שמצא את הדגם הראשון, אבן חן חתוכה ומלוטשת, באוקטובר 1945 בחנות תכשיטים בדבלין, אירלנד.
ככזה, זהו המינרל היחיד שמזוהה לראשונה מאבן חן חדה.
רוב דגמי האבן, לפני גילוי טאפה, שויכו בטעות לספינל.
במשך שנים רבות לאחר מכן, הוא היה מוכר רק בכמה דגימות, ועדיין נחשב לאחד מהמינרלים הנדירים ביותר בעולם.
מאז 2002, השם המאושר של טאפיט כמינרל על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה הוא מגנזיוטאפיט-2N'2S.
טאפה קנה מספר אבני חן מחנות תכשיטים באוקטובר 1945. כששם לב לאי-סדרים בין הטאפיט לספינל, שלח טאפה כמה דגימות ל-B.W.
אנדרסון ממעבדת הלשכה למסחר של לונדון לצורך זיהוי ב-1 בנובמבר 1945. כאשר אנדרסון השיב ב-5 בנובמבר 1945, הוא אמר לטאפה כי הם לא היו בטוחים אם מדובר בספינל או במשהו חדש; הוא גם הציע לכתוב על כך בגמולוגיסט.
בשנת 1951, ניתוחים כימיים וניתוחי רנטגן אישרו את המרכיבים העיקריים של טאפיט כבריליום, מגנזיום ואלומיניום, מה שהופך את טאפיט למינרל הראשון שמכיל גם בריליום וגם מגנזיום כמרכיבים חיוניים.
הבלבול בין ספינל לטאפיט מובן, שכן כמה תכונות מבניות זהות בשני המינרלים.
אנדרסון ועמיתיו, סיווגו את טאפיט כמינרל ביניים בין ספינל לכריזובריל.
בניגוד לספינל, טאפיט מציג את תכונת השבירה כפולה שמאפשרת להבחין בין שני המינרלים.
בגלל נדירותו, טאפיט משמש רק בתור אבן חן.
טאפיט נוצר בסלעי סלע פחמתי לצד פלואוריט, נציץ, ספינל וטורמלין.
מינרל נדיר זה נמצא יותר ויותר בהפקות אלוביאליות בסרי לנקה ודרום טנזניה, כמו גם טאפיט בדרגה נמוכה יותר במשקעי אבן גיר בסין.
טאקוונדו (בקוריאנית: 태권도, באלפבית פונטי בינלאומי: , בתרגום חופשי: "דרך החיים של הבעיטה והאגרוף") היא אמנות לחימה קוריאנית וספורט לחימה בו נלחמים שני ספורטאים בבעיטות ואגרופים.
הטאקוונדו מאופיין בבעיטות גבוהות ומהירות.
בטאקוונדו ישנם שני זרמים עיקריים:
WT (ראשי תיבות של World TaekwonDo) - זרם גדול ונפוץ יותר.
ITF (ראשי תיבות של International Taekwon-do Federation) - ארגון שהוקם ב-1966 על ידי גנרל צ'וי הונג הי.
האזכור הראשון לקיום אמנות לחימה קוריאנית התגלה באיורים על תקרת קבר מלפני כ-2,300 שנה.
באותם ימים התחלק חצי האי הקוריאני לשלוש ממלכות - קוֹגוּריוֹ, פֶּקְצֵ'ה ושׁילָה.
לאורך ההיסטוריה היה חצי האי נתון להתקפות חוזרות ונשנות מצד שכניו ונקרע לגזרים במלחמות אזרחים ממושכות.
ממלכת שילה הייתה נתונה להתקפות מצפון וממערב, ובשל מקומה הגאוגרפי אוימה גם על ידי יפן.
ההתקפות החוזרות הביאו את אצולת הממלכה להקים קבוצת עלית של לוחמים כדי להגן על הממלכה.
הגוף הצבאי הנבחר הזה נקרא ההווארנג דו (או דרך הגבריות הפורחת).
במסגרת האימונים הצבאיים למדו אנשי ההווארנג טכניקות שונות לשליטה רוחנית וגופנית מנזירים בודהיסטים.
בזכות ניצחונות ההווארנג על אויביהם אוחד חצי האי הקוריאני תחת דגל ממלכת שילה.
לקראת סוף המאה ה-10 הופלה ממלכת שילה בגלל סכסוכים פנימיים ותחתה עלתה לשלטון ממלכת שושלת קוריו (מקור השם קוריאה הוא בשמה של שושלת זו).
הישרדות הממלכה הייתה תלויה בקיום צבא חזק, ומשום כך המשיכה הממלכה לעודד שימוש באמנות הלחימה הקוריאנית ואף קבעה כי האימונים באמנות לחימה יהיו חובה על כל הילדים מגיל 6. מסורת זו נמשכה כ-500 שנה, עד לביטול החוק בתקופת ההשכלה בממלכה.
בתקופה זו כל פעילות הקשורה באימונים צבאיים או באמנויות לחימה נחשבה בזויה, ומסורת הלחימה נשמרה רק הודות לנזירים בודהיסטים רבים שפרשו אל ההרים והמשיכו לעסוק באמנות הלחימה.
בשנת 1910 כבשה יפן את קוריאה.
היפנים חיסלו את מוסד המלוכה והקימו ממשלה שהייתה כפופה למרותם.
ההתנגדות הקוריאנית העממית דוכאה באכזריות, ואלפים נרצחו ונפצעו.
הקוריאנים הפכו לאזרחים סוג ב' במושבה היפנית החדשה.
השפה היפנית הוכרזה השפה הרשמית, נאסר ללמד בבתי הספר את ההיסטוריה של קוריאה, אזרחים הוכרחו לשנות את שמות המשפחה שלהם וחויבו להתפלל במקדשים היפניים.
במסגרת הדיכוי היפני חל איסור ללמד ולעסוק באמנויות הלחימה הקוריאניות.
קוריאה זכתה לעצמאות בשנת 1945 לאחר כניעת יפן במלחמת העולם השנייה.
קוריאה שקעה מיד בשיקום הריסותיה, באיחוד משפחות והחשוב מכול - בהשמדת כל זכר להשפעות היפניות.
בין החוזרים לקוריאה היו מאסטרים באמנויות לחימה שגלו ליפן ולמדו שם את אמנויות הלחימה היפניות, ושחיפשו דרך ליישם את הידע שרכשו בדרך קוריאנית מקורית.
ברחבי המדינה הוקמו מועדונים שונים שבכל אחד מהם נלמדה אמנות לחימה ייחודית.
בשנת 1965 אוחדו רוב השיטות לשיטה אחת שנקראה טאקוונדו (דרך היד והרגל).
בשנת 1973 הוקמה ההתאחדות העולמית לטאקוונדו ונערכה אליפות העולם הראשונה בסיאול.
בשנת 1988 הוצג הטאקוונדו כספורט ייצוגי באולימפיאדת סיאול ובשנת 2000 באולימפיאדת סידני הוכר הטאקוונדו כספורט אולימפי רשמי.
הטאקוונדו בישראל הוא ענף ספורט שהחל לפעול בשנת 1977 עם פתיחתו של המועדון הראשון בירושלים על ידי מישל מדר, לימים מנכ"ל ההתאחדות, וכולל אלפי ספורטאים, מקצוענים וחובבנים ברחבי ישראל.
באולימפיאדת טוקיו ב-2021 השיגה ישראל את המדליה האולימפית הראשונה בענף, כאשר אבישג סמברג זכתה במדליית ארד.
באולימפיאדת פריז ב-2024 זכה אסף יסעור במדליית זהב במסגרת המשחקים הפראלימפיים.
קיימים מספר ארגונים של טאקוונדו.
ראשון נוסד ה-ITF (International Taekwon-do Federation) - הפדרציה הבינלאומית לטאיקוון-דו בשנת 1966, הארגון המסורתי יותר, ואחריו ה-WTF (World Taekwon-Do Federation) - הפדרציה העולמית לטאקוונדו בשנת 1973, אשר הארגון הגדול המוכר כענף ספורט רשמי באולימפיאדה.
כיום כמעט לכל מדינה בעולם יש התאחדות לטאקוונדו, כולל ישראל.
המאמר מתייחס לארגון השני (ה-WTF).
קרבות - החלק בו לומדים להילחם, לפי WTF בסגנון חצי מגע לילדים ומגע מלא מגיל 14, לפי ITF:
פוּמסה - נקרא גם במקומות מסוימים קיונים או תבניות (באמנויות לחימה אחרות קאטות) - סדרה של צעדים, התקפות והגנות מול מטרות דמיוניות, אשר מטרתה לתרגל נשימה, ריכוז ובעיקר הגנות והתקפות במגוון מצבים דמיוניים.
הפומסות מתרגלות יציבות נכונה, דיוק ביצוע, תרגול נשימה, הכרת מטרה של כל תנועה ובעיטה.
קיימים 24 סדרות של פומסות בטאקוונדו, אשר מסמלים את 24 שעות היממה.
WTF: ברמות גבוהות יחסית מבודדים חלקים מהפומסה ומתרגלים אותם מול יריב אמיתי.
בפומסה יש ביטוי לפן הפילוסופי של לחימת הטאקוונדו אשר אומרת שאין מסיימים מהלך בתנועה הגנתית.
ישנם 17 מהלכי פומסה שונים.
אושינסול Hosin sool (הגנה עצמית) - בחלק זה מלמדים להתגונן מפני מצבי תקיפה אפשריים כגון: תקיפות של סכין, אגרוף, מקל, חניקה ולעיתים אף אקדח מטווח קרוב.
ילדים עד גיל 9: ללא מגע.
ילדים בין הגילאים 9–12: מגע מלא חוץ מהראש ופגיעות בגב.
נוער 12+: מגע מלא ללא פגיעות בגב.
לפי החוקים האולימפיים של ה-WTF המעודכנים מחודש יולי 2022
הטוב מבין שלושה סבבים הוא המנצח,
כלומר, המנצח בשני סבבים הוא המנצח בקרב.
בקרב מותר לבעוט בכל חלקי הגוף למעט מתחת לגובה החגורה ומאחורי הגוף.
מכות לראש עם היד אסורות גם הן.
עבירות, כגון דחיפה, יציאה מהזירה, נפילה, תפיסה, אי הילחמות, מכה מתחת לגובה החגורה, ועוד מהלכים שאינם ספורטיביים, גורמים להורדת נקודה.
מספר העבירות בכל סיבוב מוגבל לארבע, ויותר מארבע עבירות גורמות לניצחון של היריב באותו סיבוב.
"נוקאאוט" מתרחש כאשר יריב לא יכול להמשיך את הקרב, לרוב במצבים בהם הוא סופג בעיטה לראשו.
שופט הזירה המרכזי סופר בקוריאנית עד עשר ובזאת מאפשר למתחרה להתעשת מהבעיטה.
על המתחרה שקיבל את הבעיטה חלה חובת הוכחה כי מצבו תקין להמשך הקרב.
את זאת יעשה על ידי קריאת "קיאפ" ושמירת פנים.
מצב נוסף בו מתבצע נוקאאוט הוא כאשר המתחרה ממלא את מכסת העבירות שלו (הורדה של ארבע נקודות מצטברות).
"נוקדאון" מתרחש כאשר היריב מקבל מכה שמהממת אותו, אך התעשת, שמר פנים וקרא "קיאפ" לפני תום עשר השניות המותרות.
במצב הזה מקבל המתחרה שבעט נקודה נוספת על בעיטה אפקטיבית שהממה את היריב.
בעיטה לראש (אסור מאחורי הראש) - שלוש נקודות;
בעיטה לבטן - שתי נקודות;
אגרוף תקני לאזור הבטן - נקודה אחת;
בעיטה בסיבוב - בונוס של שתי נקודות.
מותר לדחוף אך ורק בעזרת אגרופים ולתת אגרופים למגן הבטן.
לבושו של לוחם הטאקוונדו הוא ה"דובוק".
זוהי חליפה לבנה ארוכה ודקה בעלת נפח רב.
צווארון החולצה מסמל את רמתו של המתאמן.
מתאמן שלא הגיע לדרגת דאן 1, החגורה השחורה הראשונה, צריך ללבוש חליפה עם צווארון אדום שחור, ומי שזכה בחגורה שחורה רשאי לענוד צווארון שחור.
עם זאת, בארץ אין מקפידים על הדבר והצווארון השחור הוא הנפוץ יותר, ולעיתים היחיד.
הצבע הלבן של החליפה מסמל טוהר.
השרוולים והמכנסיים בעלי נפח רב, זאת כדי לאפשר הכנסה של מגן אמה מתחת לשרוול, את מגן האשכים מתחת למכנס ואת מגן השוק מתחת למכנסיים.
ניתן לנעול נעליים מיוחדות, אלו הן נעליים בעלות סוליה חלקה והן לרוב ללא שרוכים, או עם שרוך בודד.
הן ננעלות באימונים בלבד ומטרתן היא מניעת פציעות.
בעקב הסוליה וקרוב לאצבעות ישנם עיגולים, אלו נועדו כדי לעמוד עליהם בעת בעיטות בסיבוב, כך, יש יותר שיווי משקל.
לא כל המאמנים מאפשרים אימון ומוכרים נעליים מסוג זה, ומחירן עומד על כמה מאות שקלים.
הקרבות בטאקוונדו נערכים על מעין מזרנים אולימפיים בצורת פאזל, המורכבים בצורת ריבוע, משושה או מתומן.
המזרנים מספקים הגנה לכף הרגל של המתחרים ומגנים על הלוחמים מפני נפילות.
מכשור אלקטרוני מתקדם: מגנים אלקטרוניים
החל מעונת התחרויות העולמית של 2011, עם כניסתם לתקן ולשימוש שוטף של המגנים האלקטרוניים, מגני כפות הרגליים ומגני הגוף הם רגישים למגע.
אלקטרודות, המובנות בחלקים שונים של מגן כף הרגל ועל מגן הגוף, מאשרות באופן אוטומטי פגיעה של בעיטה במגן הגוף.
כאשר מזוהה במערכת האלקטרונית פגיעה במגן הגוף בדרגת כוח מסוימת, (אותה אפשר לווסת ולהתאים ביחס למשקלם של המתחרים, או ביחס לקטגורית המשקל שלפיה הם מקיימים את הקרב, בעזרת "טקוואנצ'יפ") המתחרה שנתן את הבעיטה יזכה בנקודה.
בעבר נעשו ניסיונות לשילוב של כפפות יחד עם המגנים, אך אלו לא צלחו.
לאחר 10 שנים, בשנת 2016 נכנס מגן הראש האלקטרוני לשימוש באופן רשמי, כאשר היה חלק מהמערכת באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
בקרבות יש כמה סוגי שופטים (בין ארבעה לחמישה שופטים בסך הכול): שלושה שופטים צדדיים הנמצאים מחוץ לזירה ("שופט פינה") - הם רושמים את הנקודות או מסמנים אותן בעזרת לחצן אלקטרוני.
בשיטה האלקטרונית צריכים שניים משלושת השופטים ללחוץ על הלחצן כמעט בו זמנית כדי שתסומן נקודה; שופט מרכזי שנמצא בזירה - במקרה וצריך להוריד חצי נקודה או לתת אזהרה השופט עוצר את הקרב ומסמן למתחרים את החלטתו.
בסמכותו של השופט המרכזי גם להחליט על נוקאאוט, נוקדאון, ובעיטות מהממות; כיום ישנם המגנים האלקטרונים אשר על כל בעיטה מספיק חזקה נותנים נקודה, המכשיר עובד על שבב שנמצא גם על המגן שבכף רגלו של המתחרה וגם על מגנו כך שבעיטה עם השוק לא תחשב.
שופט שולחן תפקידו לקבל את הערעורים מהמאמנים האישיים שכל ספורטאי רשאי הביא עמו לזירה.
במקרה שמאמן רוצה לערער על החלטה שהתקבלה תוך כדי הקרב, הוא מרים כרטיס בצבעו של המתחרה אותו הוא מגבה, ושופט האמצע ניגש אליו ומברר את מקור הערעור.
שופט האמצע מביא את הערעור אל שופט השולחן שבודק את אמיתות התלונה ב"וידאו ריפליי".
בזירה מותקנות בדרך כלל 2 מצלמות או יותר של "וידאו ריפליי" - מצלמות שתפקידן לצלם את הקרב למקרה הצורך.
כאשר מתקבל ערעור, שופט השולחן בודק במצלמות את התלונה.
אם התלונה מתבררת כלא נכונה, זכות הערעור של המאמן נפסקת והכרטיס בו מערערים "מוחרם".
אם הטענה מתבררת כנכונה, שופט האמצע מתקן את הטעות וכרטיס הערעור מוחזר למאמן.
רמתם של המתאמנים נקבעת בסדרת מבחנים, כאשר חגורה סביב למותן היא המייצגת את רמתו של לוחם הטקוואנדו.
סדר החגורות על פי WT הוא לרוב:
מעבר מדרגה אחת לאחרת נעשית על ידי פסים (בחגורה אדומה ומעלה) או בחצאי חגורות, כגון: לבן- צהוב, צהוב וכו' (בשאר החגורות).
כאשר המתאמן הגיע לרמה של חגורה אדומה עם שני פסים, מתקיים מבחן חגורות שחורות, שרמתו היא קשה יותר משאר מבחני החגורות, וזאת על-מנת להבחין בין לוחמים מין השורה ללוחמים שעוד מטפסים בסולם הדרגות.
המשך העלייה בדירוג לגבי חגורות שחורות מתבצע בשיטת הדאנים, כאשר הדירוג נע בין דאן אחד לדאן תשעה.
סדר החגורות בטאקוונדו ITF הוא:
האספקט המרכזי של הטקוואנדו מתקיים על זירת הקרבות, כאשר החלוקה בטאקוונדו WTF מתבצעת על פי חתכי גיל, מין ומשקל.
קיימות נבחרות מאסטרס, בוגרים, נוער, קדטים וצעירים שבשפת הטאקוונדו מציינים שלבי גיל שונים (12–14, 15–17, 18–35, 36–45, 46+), ובתחרויות האולימפיות החלוקה מתבצעת כדלקמן:
טאקו בל היא רשת מסעדות מזון מהיר אמריקאית, המוכרת מזון בסגנון מקסיקני, שבסיסה נמצא באירוויין, קליפורניה, ארצות הברית.
הרשת היא חלק מחברת Yum!
Brands, המתפעלת בין היתר גם את רשתות המזון KFC ופיצה האט.
במקור החלה החברה כדוכן למכירת נקניקיות בלחמנייה בשנת 1946 על ידי גלן בל.
לאחר כמה ניסיונות שביצע ובהשפעת השיטה המצליחה של האחים לבית מקדונלד'ס הקים את מסעדתו בשנת 1962. השיטה הוכחה, וטאקו בל הפכה למסעדה מוצלחת.
עד מהרה, נרכשה החברה על ידי ענקית-המזון "פפסיקו".
באוקטובר 1997 הקימה פפסיקו את חברת "טריקון" (Tricon), והעבירה אליה את השליטה על החברות טאקו בל, KFC ופיצה האט.
ב-16 במאי 2002 טריקון הפכה רשמית ל-Yum!
החברה התפרסמה רבות החל משנת 1998 בעזרת פרסומות הצ'יוואווה שלה שהציגו כלב שפרסם את מוצריהם.
הם זנחו את הרעיון בתחילת המאה ה-21.
בשנת 2013 היו לחברה 6,500 מסעדות ברשת, מתוכן 280 מחוץ לארצות הברית.
בארצות הברית היא חולקת שטחים רבים עם רשת KFC.
הכנסות לרשת בשנת 2009 היו 1.9 מיליארד דולר.
כיום מגישה המסעדה מזון "טקס-מקס", כלומר מזון אמריקאי המושפע מהתרבות המקסיקנית.
טאצונוקו הפקות הוא אולפן אנימציה יפני אשר נוסד על ידי טאצו יושידה ואחיו קנג'י וטויוהארו.
התוכניות המצליחות ביותר שלהם אשר נערכו ודובבו מחדש כמו "ספיד ריסר" "כח ג'י", "סדרות טיים בוקאן" ו"רובוטק" נחשבים לסדרות הראשונות אשר הביאו להתעניינות בינלאומית באנימה.
אף על פי שאולפני טאצונוקו מוכרים בעיקר בסדרות הפעולה וסדרות המדע בדיוניות שלהם, רבים מסדרות הילדים שלהם כמו "בארץ הקטקטים", "סופר בוק" ו"הרפתקאות פינוקיו" זכו גם כן להפצה והכרה בינלאומית.
טאצונוקו גם השתתפה בהפקת הסדרה הצרפתית היה היה - האדם.
בשנת 2008 יצא משחק וידאו לנינטנדו Wii בהפקת קאפקום, בו השתתפו גיבורים כגטצ'אמן וקאשרן ונלחמו נגד הגיבורים של קאפקום (סטריט פייטר, מגה מן וכו').
המשחק יצא רק באזור יפן ולא תורגם אפילו לאנגלית.
טאקאשי מורקמי (ביפנית: 村上隆 ; נולד ב-1 בפברואר 1962) הוא אמן יפני.
יצירתו נעה בין אמנות יפה ובין אמנות דיגיטלית ומסחרית.
בעבודתו הוא מנסה לטשטש את הגבולות שבין אמנות "גבוהה" ל"נמוכה".
הוא שואב נושאים פופולריים מתקשורת ההמונים ותרבות הפופ, והופך אותם לפסליים בגובה 9 מטר לערך, לציורים "סופר שטוחים" (superflat, מונח שטבע מורקמי עצמו), או למוצרי צריכה מבוקשים כמו דמויות מיניאטוריות או אסימונים לטלפון.
מורקמי נולד בשנת 1962 בטוקיו ולמד באוניברסיטה הלאומית של טוקיו לאמנויות יפות ומוזיקה.
בראשית דרכו נטה לאמנות יפנית מסורתית יותר.
הוא כתב את הדוקטורט שלו על ניהונגה (Nihonga), סגנון ציור ששורשיו בסוף המאה ה-19, המערב בין ציור יפני מסורתי וציור מערבי.
עם זאת, הפופולריות ההולכת וגוברת של האנימה והמאנגה, סגנונות יפניים של אנימציה וסיפורי קומיקס, גרמה למורקמי לנטוש את הניהונגה ולפתח עניין בתרבות אוטאקו (Otaku).
תרבות אוטאקו הוא כינויה של חבורת מבני-נוער (בנים ובנות) המגלים עניין אובססיבי במאנגה או באנימה.
מורקמי חש שתרבות האוטאקו מייצגת טוב יותר את החיים ביפן המודרנית.
התעניינותו של מורקמי בתרבות אוטאקו באה לידי ביטוי בסגנון ה"סופר-שטוח", שילוב בין אמנות הפופ לתרבות האוטאקו ונקרא פוקו (Poku = Pop+Otaku).
מורקמי שואף לתת ייצוג לתרבות הפוקו מכיוון שהוא צופה שהאנימציה היפנית והאוטאקו עשויים ליצור תרבות חדשה, שתשיב לסצנת האמנות היפנית העכשווית את נעוריה.
הוא הביע תסכול מהמחסור בשוק אמנות אמין ויציב ביפן, ומהדעה הרווחות בתוך יפן ומחוצה לה שאמנות יפנית היא אמנות "נמוכה".
הוא מצוטט באומרו ששוק האמנות היפני הוא רק "ניכוס שטחי של אופנות מערביות".
כפעולת-נגד תכנן ליצור אמנות במדיה שאינה משויכת לתחום האמנות היפה, אבל במקום זאת החליט להתמקד בשוק האמנות המוכר לו יותר והחל לקדם את עצמו בעולם.
הדבר סימן את לידתו של Kaikai Kiki, LLC.
בשנת 1996 הקים מורקמי את מפעל הירופון (Hiropon Factory).
במפעל עבדה תחילה קבוצת אסיסטנטים שעזרו למורקמי לייצר את הפסלים והציורים שלו, אולם ביקוש הולך וגובר למוצרים ופרויקטים חדשים שהחלו לזרום הביאו את הצורך לגידול בנפח העבודה.
המפעל הלך והתרחב, עד שבשנת 2001 - במקביל לתערוכת יחיד של מורקמי במוזיאון לאמנות בת-זמננו בטוקיו - הפך לארגון מקצועי העוסק בייצור אמנות וייצוג אמנים.
באותה שנה רשם מורקמי את החברה תחת השם Kaikai Kiki Co., Ltd.
החברה מוכרת כיום ברחבי העולם בתחומה, ומעסיקה יותר ממאה עובדים בארצות הברית וביפן.
ל-Kaikai Kiki LLC יש שתי מטרות: האחת, להמשיך ולשווק בהצלחה את עבודותיו של מורקמי עצמו, והשנייה היא יצירת סביבה תומכת ללימוד ולטיפוח של אמנים יפנים צעירים.
מורקמי צוטט פעמים רבות באומרו שביל גייטס הוא אחד האנשים המשפיעים עליו ביותר.
חלק מהצלחתה ויעילותה של KaiKai Kiki LLC, אמר מורקמי, ניתן לזקוף לזכות הרעיונות המועלים בספרו של גייטס "מהירות המחשבה" (Speed of Thought).
"יצאתי לחקור את סודם של השווקים השורדים תמיד - האלמותיות של דמויות כמו מיקי מאוס...".
זהו הרעיון העומד בבסיס הצלחתו של מורקמי.
Kaikai Kiki עוסקת לא רק בייצור חפצי אמנות באיכות גבוהה - הן חומרית והן רעיונית - אלא גם בחשבונות ומאזנים, בהיצע וביקוש.
תהליך ייצור האמנות ב-Kaikai Kiki מתבצע, בדרך-כלל כך: מורקמי מגיע עם סקיצה או עם רעיון מאחד מספרוני הסקיצות שלו, הסקיצה משועתקת לממדים גדולים יותר ואז נסרקת לתוכנת Adobe Illustrator; זהו השלב האחרון שמורקמי מעורב בו באופן ישיר.
האסיסטנטים שלו מדפיסים את התמונה בגודל הרצוי, מעבירים אותה דרך מסך-משי (Silkscreen) לקנבס וצובעים את הקנבס.
באופן זה יכול מורקמי להמשיך ולייצר כמות גדולה של מוצרים.
המטרה השנייה של Kaikai Kiki היא ניהול אמנים וטיפוח אמנים יפנים צעירים.
כל האסיסטנטים של מורקמי הם אמנים שלמדו ממורקמי את תהליך הייצור, אולם הסטודיו מספק להם מרחב רעיוני ופיזי לשם שיתוף אחרים ברעיונותיהם ויצירת האמנות שלהם.
רבים מהאומנים האלה מציגים כעת ביפן ומחוצה לה בגלריות בעלות שם.
נדבך חשוב נוסף של המיזם הזה הוא יריד האמנות שמקיימת Kaikai Kiki פעמיים בשנה, הגייסאי (GEISAY).
הגייסאי פתוח לכל מי שמעוניין להציג בו.
קרוב לאלף אמנים ומספר קטן של גלריות שוכרים דוכן ביריד ומציגים את עבודתם במשך יום אחד.
היריד מושך אליו קהל של חובבים ומקצוענים מכל רחבי העולם, ונציגי תקשורת רבים מגיעים לגייסאי על מנת לתור אחר "הכוכב העולה" הבא.
למרות שהגייסאי פונה לקהל מתקדם, שורשיו נשארו נעוצים במורשת האמנות היפנית העשירה.
הניגוד הזה יוצר פסטיבל אמנות ייחודי, השומר על צביונו היפני הגם שהוא פתוח לכל, ומקווה להמשיך לחדש ולהשפיע על הדור הבא של אמנים יפנים.
הסגנון המייצג את מורקמי מכונה "סופר שטוח" (Superflat), כפי שהוזכר לעיל.
זהו סגנון פוסט-מודרניסטי, המאופיין במשטחי צבע אחיד ובדמויות גרפיות שעיצובן שואב מהאנימה והמאנגה.
הסגנון ה"סופר שטוח" הוא סגנון אמנותי שנוצר בהשפעת תרבות האוטקו וסגנון החיים שלה.
טאקואינום סניטאטיס הוא ספר מימי הביניים בתחום הרפואה.
ספר איורים זה התבסס על הספר "תקווים א-סחה" (تقويم الصحة - בערבית: "שימור הבריאות" או "תיקון הבריאות") מאת אבן בוטלאן .
הספר תורגם ללטינית ואויר על ידי מאיירים אירופאים.
הספר מתאר את התכונות הרפואיות של מאכלים וצמחים, אולם כולל גם הערות ואיורים על מנוחה, צורות נשימה ובריאות הנפש.
ספר זה הפך פופולרי ונפוץ ביותר באירופה של שלהי ימי הביניים.
המילה האיטלקית taccuino, מקורה בשמו של הספר, ומשמעה "ספר הדרכה".
איוריו של הספר שופכים כיום אור על אורח החיים האירופאי בשלהי ימי הביניים, ועל הידע הרפואי והחקלאי האירופאי בתקופה זו.
טאקו (בספרדית: Taco) הוא מאכל מהמטבח המקסיקני.
המאכל מורכב מטורטיית תירס הממולאת בדרך כלל בבשר בקר ובמרכיבים נוספים.
בארצות הברית קיימות גרסאות שונות למאכל זה, כאשר הגרסה הפופולרית ביותר מוגשת בטורטיית תירס קשה מקופלת במרכזה, ומכילה מלבד בשר טחון מרכיבים אחרים כגון גבינה מגורדת, חסה ולעיתים עגבניות ושעועית.
לעיתים משמש אבוקדו מטוגן כמרכיב מרכזי במנת טאקו.
קיים ויכוח משמעותי על מקורות הטאקו במקסיקו, ויש הטוענים שהטאקו קדם להגעתם של הספרדים למקסיקו, שכן ישנן עדויות אנתרופולוגיות לכך שהאנשים הילידים שחיים באזור האגמים של עמק מקסיקו אכלו באופן מסורתי טאקו מלא בדגים קטנים.
ברנל דיאז דל קסטילו כתב בתקופת הכובשים הספרדים, על סעודת הטאקו הראשונה ממנה נהנו האירופאים, ארוחה שהרנן קורטס סידר לקברניטים שלו.
אחרים טוענים כי הופעת הטאקו היא הרבה יותר עדכנית, כאשר אחת התיאוריות הפופולריות יותר היא שהטאקו הומצא על ידי כורי כסף במאה ה-18.
אחד האזכורים העתיקים ביותר של טאקו מגיע מספר בישול משנת 1836, מאת אנטוניה קאריו; במתכון של חלצית חזיר מגולגלת (lomo de cerdo enrollado), המתכון מורה לקוראים לגלגל את החלציים כמו טאקו.
מקרים אלה קודמים לתיאוריה לפיה האזכור הראשון של המילה "טאקו" במקסיקו היה ברומן Los bandidos de Río Frío משנת 1891 מאת מנואל פיינו.
בספרד, ניתן להשתמש במילה "טאקו" גם בהקשר של טאקו דה חמון, אלו הן חתיכות חזיר חתוכות לקוביות, או לפעמים חתיכות ושבבים של שאריות חזיר.
אפשר להגיש אותם לבד כטאפאסים או אוכל רחוב, או שאפשר להוסיף אותם למנות אחרות כמו סלמורג'ו, חביתות, תבשילים, אמפנדס ועוד.
על פי תיאוריה אטימולוגית אחת, מקורו הקולינרי של המונח "טאקו" במקסיקו יכול להיות עקב העסקתו, בקרב כורי כסף מקסיקנים, כמונח המסמל "תקע".
הכורים השתמשו במטענים בצורת תקע, המורכבים מעטיפת נייר ומילוי אבק שריפה.
אפשרות אחת היא שהמילה נגזרת מהמילה Nahuatl tlahco, שמשמעותה "חצי" או "באמצע", במובן זה שאוכל יונח באמצע הטורטייה.
יתר על כן, ידוע כי מנות מקבילות לטאקו היו קיימות בחברה הפרה-קולומביאנית – למשל, המילה Nahuatl tlaxcalli (סוג של טורטיית תירס).
טאקה יונסקו (ברומנית: Take Ionescu; 25 באוקטובר 1858 - 2 ביוני 1922), מדינאי רומני מתון, עורך דין, עיתונאי ודיפלומט, אשר שימש כראש ממשלת רומניה לתקופה קצרה (בין ה-18 בדצמבר 1921 עד ה-19 בינואר 1922).
טאקה יונסקו נולד בפלוישט למשפחה מהמעמד הבינוני-נמוך בשם דומיטרו גיצה יון.
בשנות ילדותו שהה בבוקרשט לשם משפחתו עברה ומאוחר יותר בגיורגיו (Giurgiu).
את לימודיו הגבוהים השלים באוניברסיטת סורבון בפריז, כדוקטור למשפטים.
בזמן לימודיו בפריז פגש באשתו לעתיד, בסיה ריצ'רד, סטודנטית אנגליה.
הם נהפכו לבני הזוג בברייטון וב-1881 נישאו בנישואים אורתודוקסים בלונדון.
בני הזוג התיישבו בבוקרשט אך לעיתים קרובות ביקרו באנגליה את משפחתה של בסיה.
טאקה פתח משרד עורכי דין מצליח והפך לנשיא אגודת עורכי הדין במחוז אילפוב ובבוקרשט.
במקור היה טאקה חבר במפלגה הלאומית ליברלית (PNL) ולאחר הבחירות של 1884 שימש כנציג המפלגה בבית התחתון.
בבחירות של 1888 נבחר כנציג עצמאי מטעם קראיובה לאחר שעזב את המפלגה, וב-1891 חבר למפלגה השמרנית.
בממשלתו של לסקר קטרג'יו שימש כשר הדתות והחינוך (1891-1895), ופעם נוספת בממשלתו של גאורגה קנטאקוזינו (אפריל 1899-ינואר 1900), וכשר החוץ בשתי ממשלותיו של קנטאקוזינו (ינואר-יולי 1900; 1904-1907).
ב-13 ביוני 1920 מונה כשר החוץ תפקיד בו שירת עד 16 בדצמבר 1921. ב-18 בדצמבר 1921 נבחר כראש ממשלת רומניה, אך כיהן בתפקיד זה חודש בלבד לאחר הצעת אי אמון מצידו של המלך פרדיננד שקיווה להחזיר את אלכסנדרו אוורסקו לשלטון.
במשך ביקורו באיטליה בקיץ 1922 לקה יונסקו במחלת טיפוס הבטן ונפטר בסנטריום ברומא.
ב- 1914 הבטיח טאקה יונסקו להעניק אמנציפציה ליהודים, שהתבטאה בעיקר בהבטחה למתן אזרחות ליהודים אשר השתתפו במלחמת הבלקן השנייה לצד רומניה, אך צעדים אלה התבטלו עם בחירתו של יון ק.
ברטיאנו כראש ממשלה בינואר 1914.
טאקוונדו הוא סוג אמנות לחימה וענף ספורט אולימפי המוגדר כ"אמנות לחימה לאומית וספורט לאומי של קוריאה, אחת הירושות התרבותיות בהן העם הקוריאני גאה ביותר, שהתפתחו לענף ספורט מודרני", על פי ד"ר און-יונג קים, סגן נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי ונשיא ההתאחדות העולמית לטאקוונדו.
בישראל מתאמנים בו מאז היווסדו אלפי ספורטאים במגוון גילים, שיצגו ומייצגים את ישראל בתחרויות בינלאומיות ובאולימפיאדה..
בישראל מפותח גם ענף הטאקוונדו הפאראלימפי.
ההתאחדות הישראלית לטאקוונדו חברה בהתאחדות העולמית לטאקוונדו (World Taekwondo Federation)WFT, באיגוד האירופאי לטאקוונדו (European Taekwondo Union), בוועד האולימפי בישראל ומוכרת על ידי מינהל הספורט.
מנכ"ל ההתאחדות היא נועה שמידע, ונשיא ההתאחדות הוא שמשון חי-יוסף.
באולימפיאדת טוקיו 2020 זכתה אבישג סמברג במדליית הארד הישראלית הראשונה בענף.
ההתאחדות הישראלית לטאקוונדו נוסדה בשנת 1980 כעמותה רשומה על ידי מישל מדר באישור ההתאחדות העולמית לטאקוונדו ה-WTF.
מדר, חגורה שחורה דאן 5, שופט בינלאומי, מאמן לאומי מוסמך וחניכו של מסטר ליו קינג (צרפת), פתח את המועדון הראשון ברחביה בירושלים ב-1977. ממועדון זה, צמחו המאמנים הבכירים של הענף כיום.
בשנת 1981 התקיימה אליפות ישראל הראשונה.
ב-1990 התקיים קורס ראשון למדריכי טאקוונדו מוסמכים של מכון וינגייט.
ב-1995 נפתח מרכז לאמנויות הלחימה באצטדיון טדי בירושלים לאימוני נבחרת ישראל, אותה מאמנים יחיעם שרעבי, מייסד מועדון שרעבי אמנויות לחימה, ומרק ברגינרסקי, מאמן הנבחרת של מועדון אחי יהודה.
במהלך השנים, היו ניסיונות אחדים לייסד התאחדויות טאקוונדו נפרדות מההתאחדות שבראשותו של מדר, ובחלקן באסכולה שונה מה-WTF.
אולם, על פי רוב, הן לא עמדו בתחרות עם ההתאחדות של מדר, ונסגרו כעבור שנים אחדות מיום פתיחתן.
יתרון הגודל של ההתאחדות של מדר' אפשר לה לארגן תחרויות גדולות בין חניכי מועדונים שונים ובשל הצורך להשתתף בתחרויות כאלה, חניכי ההתאחדויות הקטנות נטו לעזוב אותן ולהצטרף למועדונים של ההתאחדות הגדולה.
ההתאחדות הישראלית מקבלת תמיכה מתקציב המדינה, ונהנית גם מתמיכה כלכלית של ארגונים פילנתרופיים שונים.
תחת ניהולה של ההתאחדות פועלים כ-80 מועדונים ברחבי הארץ.
בירושלים, שם נוסד הענף, יש מועדונים בכל השכונות, במסגרת פרטית או במסגרת רשות הספורט העירונית, והגדול שבהם הוא מועדון אחי יהודה.
בכל המועדונים מתאמנים אלפי ספורטאים וספורטאיות מקצוענים וחובבניים, תחת הדרכתם של מאמנים, שבחלקם עברו גם הכשרות בינלאומיות, הן לאימון והן לשיפוט.
ממאפייני הענף הם, השתתפות בתחרויות ברחבי העולם וזכייה בהישגים בינלאומיים רבים, חשיבותו ואיכותו של הטאקוונדו הנשי, וטיפוח הצעירים, המהווים כ-70% מהמשתתפים בכלל, והם העתודה להתפתחות הענף גם בעתיד.
בנוסף, מפעילה ההתאחדות קייטנות ספורט מקצועיות לילדים, ותוכניות לשילוב אוכלוסיות חלשות בספורט, תוך שילובם של עולים חדשים במסגרות השונות, ללא עלות.
בישראל קיימת מסגרת ענפה של תחרויות:
תחרויות ליגה: רוב המועדונים מקיימים תחרויות ליגה פנימיות, על פי חוקי ההתאחדות.
ספורטאי לא יכול לגשת למבחן חגורה שחורה, אם לא נכח בשלוש ליגות בשנה, בשלוש השנים שקדמו למבחן.
בדרך זו, ההתאחדות מעודדת קיום תחרויות, ומוסיפה לספורטאים ניסיון בתחרויות.
אליפות ישראל בטאקוונדו הנערכת פעם בשנה, לכל הגילים: בוגרים, נוער, קדטים, ילדים ואף ווטרנים.
בתחרויות אלו, עושים המשתמשים שימוש במיגון אלקטרוני מתקדם.
בין הזוכים בשנים האחרונות חברי הנבחרת, נמרוד קריבצקי, אסף יסעור, אורי פטישי, עומר מורג, אייל מוסקו.
אליפות ישראל הפתוחה בטאקוונדו נערכת כל שנה ופתוחה ללוחמים מחוץ לארץ
המכביה - תחרות טאקוונדו בינלאומית החל מהמכביה החמש-עשרה בשנת 1997
נציגי ישראל משתתפים בכל רמות התחרויות ברחבי העולם, והגיעו עד היום להישגים מרשימים:
תחרויות פתוחות במדינות שונות ברחבי העולם
אבישג סמברג זכתה במדליית ארד באולימפיאדת טוקיו (2020) וזיכתה את ישראל במדליה האולימפית הראשונה בענף.
אילן גולדשמיט זכה במדליית ארד לראשונה באליפות העולם שנערכה בספרד ב-2005.
דנה אזרן זכתה במדליית כסף באליפות העולם שנערכה בגוודלחרה, מקסיקו ב-2022 .
אליה מדר (ללום) השיגה לראשונה ב-1998 מדליית ארד באליפות אירופה בהולנד.
לואיק ללום השיג לראשונה ב-1998 מדליית ארד באליפות אירופה בהולנד.
מאיה ערוסי משתתפת לראשונה בהיסטוריה של הטאקוונדו הישראלי באולימפיאדת אתונה (2004).
תם חובב זכה במדליית כסף באליפות אירופה ב-2006 בגרמניה.
אניה מירקין זכתה במדליית ארד באליפות אירופה 2008 שנערכה ברומא שבאיטליה.
בת אל גטרר השתתפה באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
דוד בן אלישע זכה במדליית כסף ב-2009, ובמדליית זהב (הראשונה בהיסטורית הטאקוונדו הישראלי) באליפות העולם בפרא-טאקוונדו שנערכה בסנט פטרבורג, רוסיה במאי 2010.
מוטי לוגסי זכה במדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בסנט פטרבורג, רוסיה במאי 2010.
בת-אל גטרר זכתה במדליית זהב (הראשונה בהיסטורית הטאקוונדו הישראלי) באליפות אירופה שנערכה בסנט פטרבורג, רוסיה במאי 2010.
צ'גבה טיגרן זכה במדליית ארד באליפות העולם בפרא-טאקוונדו בשנים 2014 ו-2015.
רון אטיאס זכה במדליית כסף באליפות אירופה ובמדליית זהב בטורניר הקדם-אולימפי 2016.
רון אטיאס השתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) והיה הגבר הראשון שייצג את ישראל בענף זה.
מיכל זריהן זכתה במדליית זהב באליפות במולדביה 2017, ובולגריה 2018.
אבישג סמברג זכתה במדליית זהב באליפות אירופה בוסניה 2020
רבקה באייך, זכתה במדליית זהב ונמרוד קרביצקי זכה במדליית כסף באליפות אירופה בשוודיה 2020.
רבקה באייך זכתה במדליית ארד באליפות אירופה בבולגריה 2021.
אסף יסעור זכה בתואר אלוף העולם בטאקוונדו פאראלימפי בשנת 2021.
עדנן מילאד, לוחם הטאקוונדו הפראלימפי, זכה במדליית הארד בגרנד פרי מקסיקו בשנת 2023
אליה מדר (ללום) השיגה לראשונה ב-1997 מדליית ארד באליפות אירופה לנערות ביוון.
נועה שמידע השיגה לראשונה ב-1998 מדליית כסף באליפות העולם לנערות בטורקיה.
סתיו ינקו השיגה לראשונה ב-2005 מדליית כסף באליפות אירופה לקדטיות באיטליה.
גילי חיימוביץ' זכה במדליית זהב (הראשונה בהיסטורית הטאקוונדו הישראלי) באליפות אירופה לנוער בשוודיה, ב-2009.
רון אטיאס זכה במדליית זהב (הראשונה בהיסטורית הטאקוונדו הישראלי) באליפות אירופה לקדטים בקרואטיה, ב-2009.
גילי חיימוביץ' זכה במדליית זהב (הראשונה של מדינת ישראל בכלל) במשחקים אולימפיים לנוער שנערכו בסינגפור, באוגוסט 2010.
יהונתן דהן זכה במדליית ארד באליפות אירופה לנוער באפריל 2001 בספרד.
אילן ברגינסקי השיג לראשונה ב-2012 מדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 21 ביוון.
טאקוונדו פאראלימפי בישראל מנוהל על ידי ההתאחדות הישראלית לטאקוונדו שמנהלת את ענף הטאקוונדו בישראל.
הספורטאי המצליח ביותר בענף הוא אסף יסעור, שזכה באליפות אירופה ב-2024 ובשתי אליפויות עולם ב-2021 וב-2023. במשחקים הפאראלימפיים פריז (2024) זכה יסעור במדליית זהב ראשונה ל בענף זה.
לוחם בולט נוסף הוא עדנאן מילאד, שהישג השיא שלו הוא זכייה במדליית ארד באליפות אירופה 2024.
טאצ'בק הוא מצב במשחק פוטבול בו הכדור יוצא מהאנד זון אל מחוץ למגרש כשהכדור לא בשליטת אחד השחקנים.
אחרי טאצ'בק, הקבוצה שבאנד זון שלה התרחש הטאצ'בק מקבלת את הכדור בקו ה-20 יארד שלה.
מהלך ייחשב לטאצ'בק במקרים הבאים:
בעיטת פתיחה או בעיטת הרחקה נכנסת לאנד זון ויוצאת מחוץ לקווי המגרש.
בעיטת פתיחה או בעיטת הרחקה נכנסת לאנד זון ונשארת בו או נתפסת על ידי שחקן שלא מחזיר את הכדור ונשאר באנד זאון.
חטיפת מסירה על ידי שחקן הגנה באנד זון של הקבוצה שלו, שהופל באנד זון או לא התקדם מהאנד זון.
טאקאשי סאקאי (ביפנית: 酒井 隆; 18 באוקטובר 1887 - 30 בספטמבר 1946) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי במהלך מלחמת העולם השנייה והשתתף בכיבוש הונג קונג בשלהי שנת 1941, ולאחר מכן כיהן כמושל המושבה בפועל.
סאקאי נולד באזור הירושימה שביפן והתחנך בבתי ספר צבאיים בקובה ובאוסקה.
בשנת 1908 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית, והצטרף לגדוד הרגלים ה-28. בשנת 1924 קודם לדרגת מייג'ור, ובשנת 1928 לדרגת קולונל משנה (lieutenant colonel).
באותה שנה הוצב בג'ינאן שבמחוז שאנדונג בסין וככל הנראה היה אחראי לרצח חיילי הקוומינטנג ב-4 במאי 1928. בשנת 1932 עבר לשרת בטיינג'ין.
בשנת 1932 קודם לדרגת קולונל ופיקד על היחידה החמישית של חיל המודיעין הקיסרי היפני, תפקיד בו נשא עד שנת 1934.
בין השנים 1934–1935 היה מפקד הצבא היפני בסין.
בשנת 1936 מונה למפקד גדוד חיל הרגלים ה-23.
בשנת 1937 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, ומונה לתפקיד רגימנט חיל הרגלים ה-28.
בין השנים 1939–1940 פיקד על צבא הכיבוש היפני במונגוליה.
בשנת 1940 שב ליפן וכיהן כמפקד המשמר הקיסרי למשך זמן קצר.
בנובמבר 1941 הוצב בגואנגג'ואו ופיקד על הארמייה ה-23 של יפן.
זמן לאחר שקיבל את הפיקוד, קיבל פקודה לכבוש את הונג קונג בתוך 10 ימים.
ב-8 בדצמבר 1941, שעות ספורות לאחר המתקפה על פרל הארבור, הורה סאקאי לראש המטה שלו, טדאמיצ'י קוריבאישי לכבוש את הונג קונג.
בשל סירובו של מושל הונג קונג מארק איצ'יסון יאנג להיכנע, ובשל תעוזת הכוחות הבריטיים במושבה, נאלץ סאקאי לבקש ארכה לסיום המשימה.
יאנג נכנע לבסוף ביום חג המולד, 25 בדצמבר 1941, לאחר 18 ימי לחימה.
כעסו של סאקאי על העיכוב בכיבוש המושבה הביאה ליחסו הרע כלפי האוכלוסייה הכבושה.
סאקאי כיהן כמושל הונג קונג בפועל עד 20 בפברואר 1942. לאחר תום כהונתו שב ליפן, ופרש מהצבא בשנת 1943.
בתום מלחמת העולם השנייה הורשע סאקאי בפשעי מלחמה בבית הדין הסיני הצבאי לפשעי מלחמה בנאנג'ינג ב-27 באוגוסט 1946, והוצא להורג על ידי כיתת יורים ב-30 באוגוסט.
טאקו אורז (ביפנית: タコライス) הוא מאכל יפני פופולרי, המכיל תבשיל של בשר בקר מתובל בסגנון טאקו, אשר מוגש על מצע של עלי חסה ואורז, בדרך כלל לצד סלט שמורכב מעגבנייה, מלפפון וגבינה.
לעיתים המנה כולה מוגשת בטורטייה במקום בצלחת.
המנה נפוצה מאוד באי אוקינאווה ביפן, ומוגשת שם לעיתים קרובות כארוחת צהריים בבתי ספר.
המנה מוגשת במקומות רבים עם קטשופ.
ייתכן כי מקור המנה בשילוב משנות ה-60 בין מטבח הטקס-מקס (מטבח אמריקאי בסגנון מקסיקני) בהשפעת חיילי מרינס המוצבים באוקינאווה, לבין אורז שהוא מזון בסיסי מקומי.
טאקאהה (שם מדעי: Porphyrio hochstetteri; באנגלית: Takahē, Notornis, or South Island Takahē) הוא מין עוף חסר יכולת תעופה שנמצא באופן ייחודי בניו זילנד, ומשתייך למשפחת העופות הרליתיים, בסדרת עגוראים.
הטאקאהה נחשב מין שנכחד, לאחר שארבעת הפרטים האחרונים שלו תועדו ב-1898, אולם לאחר חיפוש שתוכנן בקפידה התגלה מחדש על ידי ג'פרי אורבל ליד אגם טה אנאו בשנת 1948.
מין הקרוב לטאקאהה, בשם טקאהה האי הצפוני (P.
mantelli) או mōho במאורית, נכחד, וידוע רק משרידים של שלדים.
שני המינים נחשבו תת-מינים של mantelli, ונחשבו באופן מסורתי חלק מהgenus Notornis.
שני המינים הם חסרי יכולת תעופה.
הטאקאהה הוא המין הגדול ביותר במשפחת הרליתיים.
אורכו הממוצע הוא כ-63 ס"מ, ומשקלו הממוצע 2.7 ק"ג בזכרים, ו-2.3 ק"ג בנקבות, כאשר טווח המשקלים נע בין 1.8 ל-4.2 ק"ג.
הגובה הממוצע של טאקאהה הוא כ-50 ס"מ.
זהו עוף מוצק ונמוך, עם כנפיים מוקטנות, רגליים חזקות וגוף מסיבי.
לטאקאהה הבוגר צבע סגול-כחלחל, כשכנפיו וגבו בצבע ירוק.
מגן הפנים הקדמי (frontal shield) הוא אדום, והרגליים ורודות.
הזכרים והנקבות דומים, כשהנקבות מעט קטנות יותר.
לפרטים צעירים נוצות שנוטות להיות בגוון חום בהיר.
הטאקאהה קולני מאוד, וקולו דומה לזה של הווקה, אך בדרך כלל עמוק יותר ומהדהד.
טאקוונדו הוא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סידני (2000).
עוד קודם לכן, נערכו תחרויות ראווה באולימפיאדת סיאול (1988) ובאולימפיאדת ברצלונה (1992).
הלוחמים מתחרים בארבע קטגוריות משקל:
עד אולימפיאדת לונדון (2012) הורשתה כל מדינה לשלוח לכל היותר שני גברים ושתי נשים.
החל מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), תוכל כל מדינה לשלוח נציג או נציגה לכל אחת מקטגוריות המשקל.
הטורניר נערך בשיטת נוקאאוט בת ארבעה שלבים.
המנצח בשלב הגמר זוכה במדליית זהב, והמפסיד במדליית כסף.
לוחמים שהפסידו לאורך הדרך לשני הלוחמים שהגיעו לשלב הגמר, מקבלים הזדמנות לזכות במדליית ארד בטורניר ניחומים, שנערך אף הוא בשיטת נוקאאוט.
מאז אולימפיאדת בייג'ינג (2008) מחולקות שתי מדליות ארד: המפסידים לזוכה במדליית הזהב מתחרים זה נגד זה ולאחר מכן בקרב הסופי נגד מי שהפסיד בחצי הגמר לזוכה במדליית הכסף, ולהפך.
לוחמי טאקוונדו מ-42 מדינות שונות זכו במדליות בארבעת הטורנירים האולימפיים שנערכו עד כה.
בראש טבלת המדליות ניצבת קוריאה הדרומית, מולדת הטאקוונדו.
מעודכן לאחר אולימפיאדת טוקיו 2020
לוחמי טאקוונדו ישראלים במשחקים האולימפיים
ארבעה לוחמי טאקוונדו ישראלים השתתפו עד כה במשחקים האולימפיים, כאשר אחת זכתה במדליית ארד ושלושה הודחו בסיבוב הראשון.
מאיה ערוסי התחרתה בקטגוריית משקל זבוב באולימפיאדת אתונה (2004), בת אל גטרר התחרתה בקטגוריית משקל קל באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ורון אטיאס התחרה בקטגוריית משקל זבוב באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
הלוחמת הרביעית הייתה אבישג סמברג, שזכתה במדליית ארד בקטגוריית משקל עד 49 ק"ג אולימפיאדת טוקיו (2020), בכך הפכה לישראלית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית בטאקוונדו ולישראלית הראשונה שניצחה יריב בטאקוונדו באולימפיאדה.
טאצ'ירה (בספרדית: Táchira) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה.
המדינה, הנמצאת על הרי האנדים במערב ונצואלה, גובלת בסוליה בצפון, במרידה ובברינס במזרח, באפורה בדרום ובקולומביה במערב.
המדינה משתרעת על שטח של 11,100 קילומטרים רבועים.
בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא סן קריסטובל.
הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19. כלכלת האזור, גם לאחר עצמאות ונצואלה, התבססה על גידול קפה (צמח) וטאצ'ירה הייתה יצואנית הקפה החשובה ביותר בוונצואלה.
מיקומו בהרי האנדים בודד את האזור משאר חלקי ונצואלה והוא ספג השפעה תרבותית חזקה מקולומביה.
ב-1864 הפכה ונצואלה למדינה פדרלית ובמקום נוצרה מדינת טאצ'ירה.
כעבור שנים ספורות המדינה סופחה לסוליה, עד שב-1881 טאצ'ירה אוחדה עם מרידה וטרוחיו ליצירת מדינת לוס אנדס.
לוס אנדס פורקה בחזרה למרכיבותיה ב-1899.
באותה שנה סיפריאנו קסטרו, איש צבא מטאצ'ירה, הוביל את מהפכת השיקום הליברלית (Revolución Liberal Restauradora), שאחת ממטרותיה הייתה השתלטות של אנשי האנדים על השלטון בוונצואלה.
קסטרו הדיח את הנשיא איגנסיו אנדרדה והתחיל תקופה של כמה עשרות שנים בהן שלטו בוונצואלה נשיאים מטאצ'ירה.
במהלך המאה ה-20 7 מנשיאי ונצואלה הגיעו מטאצ'ירה, יותר מכל מדינה אחרת.
בסוף המאה ה-19 התגלו בטאצ'ירה מצבורי הנפט הראשונים בוונצואלה, שהפכו עם השנים למקור הכנסתה המרכזי של המדינה.
כלכלת טאצ'ירה מסתמכת על הפקת נפט, תעשייה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול בננות, קנה סוכר, קפה, שום ושעועית, גידול מקנה ותיירות.
טאק-בוסתאן (בפרסית: طاق بستان) שפירושו "שער הגן", הוא אתר ארכאולוגי מתקופת האימפריה הסאסאנית הנמצא במרחק של חמישה קילומטרים ממרכז העיר כרמאנשאה במערב איראן בלב הרי הזגרוס.
באתר צוק סלע הבולט מעל שטח מישורי ועליו תבליטים בני למעלה מ-1,700 שנה מתקופת שלטונה של השושלת הסאסאנית שמלכה באיראן בין השנים 226 עד 650. בצד התבליטים הסאסאנים שנמצאים באתר אחר בשם נקש-י רוסתם, תבליטים אילו נחשבים לדוגמאות היפות ביותר של אמנות השושלת הזאת.
הצוק הוא חלק מגן ארכאולוגי ובנוסף לשרידים הסאסאנים הובאו למקום גם כותרות עמודים מהתקופה המוסלמית.
ליד האתר נמצא מעין, שמימיו מתנקזים לבריכה מלאכותית למרגלות הצוק.
הבריכה ואולי גם הגן הם כנראה קדומים יותר ושייכים לתקופה הפרתית.
טאק בוסתאן היא אחת מנקודות ציון בדרך המשי, סדרה של דרכים יבשתיות שבהן עברו נתיבי המסחר העיקריים בין פרס והפרובינציות הרומאיות, ומאוחר יותר בין המזרח הרחוק לאירופה.
תבליטים אלה נוצרו בתקופת הממלכה הסאסאנית ששלטה בפרס עד לכיבוש המוסלמי.
הם התאפיינו בפיסול דינאמי וכן באינדיבידואליות של כל תבליט, שכן כל אחד מהשליטים אימץ לו כתר בעל צורה ייחודית.
כך אפשר בתקופות מאוחרות יותר לזהות חלק גדול מהדמויות שמגולפות על פי העטרה שלראשן.
תבליטים מתקופה זו נמצאים במספר מקומות שונים ברחבי איראן, אולם המשותף לכולם הוא מיקומם ליד מקורות מים.
בטאק בוסתאן מצויים כמה מהתבליטים השמורים ביותר של התקופה, והם מטיפוס התבליטים השטוחים.
הם נמצאים ליד ובתוך שני קמרונות דמויי מערה.
התמונות מתארות את הכתרתם של המלכים: ארדשיר הראשון, שאפור השני, שאפור השלישי וח'וסרו השני.
בנוסף מופיעות גם תמונות ציד של ח'ורסו השני.
תיאור הכתרתו של שאפור השני הוא בגדר הצגה שהייתה מקובלת באותה עת להפגנת כוח מלכותי.
האל העליון אהורה מאזדה נותן למלך את טבעת המלוכה (cydaris) ואת כתר המלוכה.
המלך עומד על גופותיהם המובסים של אויביו.
אחת מהן היא דמות מזוקנת שמקובל לזהותה כיוליאנוס הכופר, שהובס על ידי שאפור בשנת 363 (זהו כמובן הגבול העליון של תיארוך תבליט זה).
מיתרה, הישות האלוהית האחראית על ההסכמים והשבועות מופיעה אף היא בתבליט זה כשהיא אוחזת בידה אגד של ענפים (barsom), המשמש בטקסים מקודשים.
מעניין לציין שהתיאור של מיתרה בתבליט זה היה מקור ההשראה לצייר האלמוני שצייר את הדמות המקובלת עד היום לייצוגו של זרתוסטרה.
ארדשיר השני 379–383 היה אחיו למחצה של שאפור השני ושלט בחדייב בטרם מינויו למלך.
שאפור השני מינה אותו לעוצר הממלכה עד להגעתו לבגרות של בנו שאפור השלישי.
קודמיו של ארדשיר השני בשלטון הנציחו את טקסי הכתרתם על גבי תבליטים ברחבי מחוז פארס.
ארדשיר השני היה כנראה המלך הראשון שהעביר את מיקום התיאור של הכתרתו לטאק בוסתאן וזהו כנראה התבליט העתיק ביותר באתר.
בתבליט שחצוב לתוך מפרץ מלבני בסלע וממדיו הם 4.07 מטרים על 3.9 מטרים, ניצב ארדשיר ולידו שתי דמויות.
כולם לבושים בשלל מדי ואותות המלוכה הפרסיים האופייניים.
המלך מקבל את טבעת המלוכה מידי דמות גברית שהחוקרים חלוקים ביחס לזהותה.
דעה אחת סוברת שזוהי דמותו של אהורה מזדא, אדון החוכמה, שנחשב לדמות האלוהית הבכירה ביותר.
אחרים טוענים על פי צורת הכתר שזהו שאפור השני.
יש גם חוקרים הסבורים שדמות זו היא באופן מכוון עירוב של שתי הישויות.
שני המלכים עומדים על גבי גופה המזוהה כיוליאנוס הכופר.
קיסר רומי זה הובס בפלישתו לפרס בשנת 363. יש להניח שארדשיר, שהיה בעת פלישה זו עדיין מלך בחדייב, לקח חלק במלחמתו של שאפור השני נגד הרומאים.
התבליט מתאר גם את ניצחונם של השניים על הרומאים וגם את הכתרתו של ארדשיר למלך.
מאחורי ארדשיר, האל מיתרה מחזיק בידו אגד ענפים מקודשים (barsom) וחובש כתר בעל שתים עשרה קרני שמש.
עמידתו של אל זה על גבי פרח לוטוס גדול אינה ברורה.
בסמוך לתבליטי המלכים נמצאת מערה מלאכותית קטנה בצורת איוואן מידות הקמרון שלו הן: 6 x 5 x 3.6 מטרים, משערים שנבנתה בתקופת שאפור השלישי, על פי כמה הערכות היא הושלמה בשנת 385.
בתוך המערה נמצא תבליט שבו דמויות של שני מלכים, השמאלית מזוהה על ידי הכתובת שלידה החקוקה בפרסית עתיקה (פהלווית), כשאפור השלישי.
שליט זה עלה לשלטון לאחר מאבק מר במלך ארדשיר השני, והוא מנסה להאדיר את חשיבותו בכך שדמותו ניצבת ליד סבו שאפור השני שנחשב כובש גדול והביס גם את צבא רומא.
התנוחה בתבליט זה מקורית ביותר.
בדרך כלל בתבליטים מסוג זה, המלך מקבל את הקדשתו מאת האלים.
אולם כאן, הסמכתו של שאפור השלישי נעשית בידי הדמות של שאפור השני.
אין קביעה חד משמעית לפירוש זה וישנן חוקרים החולקים על כך.
בצד המערה הקטנה נמצאת מערה גדולה יותר אשר גם היא איוואן מעשה ידי אדם.
בתוכה קיימים אחדים מהתבליטים המרשימים של האתר, והם בבחינת שירת הברבור של התרבות הסאסאנית.
קשת הכניסה למבנה נשענת על שני עמודים שעל כל אחד מהם חרוט דגם עדין של עץ החיים, או עץ מקודש אחר.
מעל לקשת משני צדיה שתי דמויות נשיות מכונפות המחזיקות בידן כתרי מלוכה.
מסביב לשטח החיצוני של הקשת, נחרטו שוליים בולטים ובהם צורות של פרחים.
ח'וסרו השני, אחרון המלכים החזקים לפני הגעת האסלאם, ניצב במרכז התבליט שמתאר את הכתרתו.
מימינו דמות הישות האלוהית אהורה מזדא מוסרת את טבעת השלטון לידי המלך.
משמאלו אלת המים אנאהיטה נושאת כד קטן ומושיטה לו טבעת נוספת.
ביצירה זו ניכרות השפעות של ציור ביזנטי מהמאה השישית שבו ישו עומד בין שני מלאכים.
החגורה, הקַפֲטָן, (שמלה מסורתית ארוכה שלובש המלך) וכן המטפחת שעליו מקורם מאמנותם של תושבי הערבה האירואסייתית.
המלך ח'וסרו היה מצביא מצליח, הישגיו היו מרשימים: הוא הביס את הצבא הביזנטי, כבש את סוריה וירושלים בשנת 614 והגיע עד אלכסנדריה.
התבליט מפאר כיבושים אלה ולכן אין פלא בכך ששליט זה מתואר כלוחם פרשים חמוש היטב.
בתבליט שגובהו 4.25 מטרים, דמות גדולה של המלך הסאסאני רכובה על הסוס האהוב עליו ששמו שבדיז.
סוס זה מוזכר באחת הפואמות הפרסיות המפורסמות ח'וסרו ושירין.
המלך הפרש וסוסו שאבדיז, חמושים לקרב בכל כלי הנשק האופייניים.
על שני קירות נוספים של האיוואן מתוארות סצנות ציד, האחת ציד חזיר בר והשנייה ציד צבאים.
חמישה פילים מרחיקים את החזיר הנמלט מאזור האגם לעבר המלך שעומד עם חץ וקשת בידו.
המלך עומד בתוך סירה, ומכוון את חיצו לעבר חזיר בר.
תמונות אלו הושפעו כנראה מהאמנות ההודית, שכן פרס בסופו של דבר אינה סביבתם הטבעית של הפילים.
בסצנה השנייה ספינה שקציה בתבנית נגנית נבל, מתארת את המלך לאחר שהרג שני חזירי בר.
המלך עומד כשהילה לראשו וקשתו שמוטה בידו, אות לכך שהציד נגמר.
בתחתית תמונה זו הפילים מעמיסים את החיות שניצודו, על גבם.
כל סצנת ציד גובהה כשישה מטרים ורוחבה כ-4.3 מטרים.
ממעל נמצא תבליט באיכות גרועה של השליט הקאג'רי פתח עלי שאה.
איכות הביצוע כל כך ירודה שיוצריו ניסו להסוות זאת על ידי הוספת צבע לתבליט.
טַאצְ'דָאוּן הוא ניקוד במשחק הפוטבול.
קבוצה יכולה להשיג טאצ'דאון על ידי הנעת הכדור לעבר אזור המטרה של יריבתה (אזור המכונה אנד זון) וזאת באמצעות מסירה, ריצה, החזרת בעיטה או השתלטות על איבוד כדור.
כדי להבקיע טאצ'דאון, על הקבוצה להעביר את כדור הפוטבול לאנד זון של יריבתה.
טאצ'דאון נקבע ברגע שחלק מהכדור חוצה את קו השער (קו האנד זון הקדמי) והוא נמצא בשליטת השחקן.
גם נגיעה של הכדור באחד העמודים המסמנים את קצהו של קו השער נחשבת כחציית הקו ולפיכך טאצ'דאון.
בשונה ממשחק הרוגבי, בו על מנת להבקיע "טריי", הכדור חייב לגעת בקרקע, בפוטבול אין חובה לכך ומספיק שהכדור יחצה את מישור קו השער.
טאצ'דאונים מושגים בדרך כלל על ידי קבוצת ההתקפה באמצעות ריצה עם הכדור או מסירתו.
עם זאת, ההגנה גם יכולה להבקיע, וזאת על ידי השתלטות על איבוד כדור וחציית קו השער או על ידי חטיפת כדור והחזרתו לאנד זון של היריבה.
דרך נוספת להבקיע טאצ'דאון היא על ידי החזרת בעיטת פתיחה או בעיטת הרחקה לאנד זון, וכן על ידי השתלטות על הכדור והחזרתו לאנד זון לאחר בעיטת שדה לא מוצלחת או שנחסמה.
טאצ'דאון שווה שש נקודות ניקוד.
לאחר השגת טאצ'דאון הקבוצה המבקיעה מקבלת הזדמנות להשיג נקודה נוספת באמצעות בעיטה או שתי נקודות באמצעות ניסיון הבקעה בריצה או במסירה.
על פי חוקי ליגת ה-NFL יכול השופט להעניק טאצ'דאון לקבוצה במקרה שהוא נמנע ממנה בעקבות מעשה לא הוגן מוחשי.
תחרויות הטאקוונדו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו התקיימו בין התאריכים 17 באוגוסט עד ה-20 באוגוסט 2016. בתחרויות השתתפו 128 ספורטאים שחולקו לשמונה קבוצות משקל שונות - ארבע קבוצות משקל לגברים וארבע קבוצות לנשים.
רון אטיאס היה הספורטאי הישראלי הראשון שייצג את ישראל בתחרויות הגברים בענף.
התחרויות התקיימו באולם קריוקה ארנה 3 הנמצא בשכונת בארה דה טיז'וקה במערב ריו דה ז'ניירו.
קטגוריה 49 ק"ג קים סו-הווי טיאנה בוגדנוביץ' פאטימאט אבאקרובה
פאניפאק וונגפטאנאקיט 57 ק"ג ג'ייד ג'ונס אווה קאלבו גומס הדאיה מלאכ והבה
כימיא עליזאדה זנוזי 67 ק"ג או היי-רי האבי ניירה רות גבאגבי
נור טטר מעל 67 ק"ג ג'נג שויין סין מריה אספינוסה ביאנקה ווקדן
קטגוריה 58 ק"ג ג'או שוואי סין טאווין הנפרב לואיסיטו פיה
קים טאה-הון 68 ק"ג אחמד אבו ע'וש אלכסיי דניסנקו לי דה-הון
חואל גונסאלס 80 ק"ג שק סאלה סיסה לוטאלו מוחמד מילאד בייגי הרצ'גאני
אוסאמה אל-וסלאתי מעל 80 ק"ג רדיק איסייב איסופו עבדול ראזק מאיקון דה אנדרג'ה סיקיירה
רון אטיאס, לוחם הטאקוונדו הישראלי, היה הספורטאי הראשון המתחרה באולימפיאדה בקטגוריית הגברים.
את מקומו במשלחת הישראלית הבטיח לאחר שזכה במדליית הזהב בטורניר הקדם אולימפי שנערך באיסטנבול.
אטיאס התחרה במשקל עד 58 ק"ג.
בקרב הראשון הפסיד לברזילאי ונילטון טשיירה בתוצאה 16:2 וסיים את ההשתתפות בתחרויות לאחר קרב אחד.
תמרה "טאקו" גצ'צ'ילדזה (בגאורגית: თამარა "თაკო" გაჩეჩილაძე; תמרה תַאקוֹ גַצֵ'צִ'ילַדזֶה, נולדה ב-17 במרץ 1983) היא זמרת וכותבת שירים גאורגית.
טאקו יצגה את גאורגיה באירוויזיון 2017 עם השיר "Keep the Faith".
טאקו הייתה חברה בהרכב Stephane & 3G שהשתתפו בקדם-אירוויזיון הגאורגי ב-2008, וסיימו שם במקום הרביעי.
ב-2009 השתתפה עם ההרכב בקדם עם השיר "We Don't Wanna Put In" שזכה במקום הראשון.
ההרכב היה אמור לייצג את המדינה בשנה זו באירוויזיון 2009, אך המדינה פרשה לבסוף עקב בקשת איגוד השידור האירופי (ה-EBU) לבחור נציג אחר, בנימוק כי יש אמירות פוליטיות בשיר כמו: "We Don't Wanna Put In" (אנחנו לא רוצים את פוטין).
ב-2017 החליטה טאקו לחזור לקדם עם השיר "Keep the Faith" (שמור את האמונה).
ב-20 בינואר 2017 היא נבחרה על ידי הקהל לייצג את המדינה בקייב עם השיר שלה, כאשר היא הופיעה שנייה בחצי הגמר הראשון שנערך ב-9 במאי.
טאקומה אסאנו (ביפנית: 浅野拓磨; נולד ב-10 בנובמבר 1994) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדות החלוץ והקיצוני במיורקה מהלה ליגה הספרדית ובנבחרת יפן.
לאחר שהצטיין בליגת התיכונים היפנית במדי "התיכון הטגני יוקאצ'י", ב-18 בינואר 2013 אסאנו הצטרף לסאנפרצ'ה הירושימה מליגת העל היפנית.
בעונת רשם רק הופעה אחת בליגה, בעונת רשם 11 הופעות בליגה.
בעונת הצליח להפוך לשחקן מפתח בהרכב הקבוצה ורשם 34 הופעות וכבש תשעה שערים ונבחר לרוקי השנה בליגה היפנית.
בנוסף, זכה עם הקבוצה באליפות יפן.
ב-3 ביולי 2016 אסאנו חתם בארסנל מהפרמייר ליג, אך אסאנו לא קיבל היתר עבודה.
ב-26 באוגוסט 2016 הושאל לשטוטגרט מהבונדסליגה השנייה עם אופציה לשנה נוספת.
בסיום העונה העפילה שטוטגרט לבונדסליגה והאופציה לעונה נוספת במועדון, מומשה.
ב-23 במאי 2018 אסאנו חתם בהנובר 96. אסאנו נשר עם הנובר בתום עונת 2018/19 לבונדסליגה השנייה, ועזב את המועדון.
בקיץ 2019 חתם אסאנו בפרטיזן בלגרד.
אסאנו שיחק בפרטיזן במשך שתי עונות, והיה שחקן הרכב קבוע.
בשתי העונות הקבוצה סיימה במקום השני, כאשר בעונת 2020/21 אסאנו אף רשם עונה אישית מצוינת כשהבקיע 18 שערי ליגה וסיים כסגן מלך השערים.
בקיץ 2021 חתם אסאנו בבוכום מהבונדסליגה, בשורותיה שיחק שלוש עונות, בהן היה שחקן הרכב קבוע, אך הקבוצה הייתה קבוצת תחתית.
אסאנו הבקיע במצטבר 12 שערי ליגה בשלוש עונותיו בבוכום.
בקיץ 2024 עזב אסאנו את בוכום וחתם לשנתיים במיורקה מהלה ליגה הספרדית.
ב-2 באוגוסט 2015 אסאנו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן בהפסד 1–2 ל במסגרת גביע מזרח אסיה.
ב-3 ביוני 2016 אסאנו הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–7 נגד במסגרת גביע קירין.
אסאנו השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), בו הודחה יפן כבר בשלב הבתים.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022. בטורניר זה אסאנו הבקיע שער ניצחון בשלב הבתים מול גרמניה, שבדיעבד גרם להדחתה המפתיעה של גרמניה כבר בשלב הבתים.
אסאנו ויפן הודחו במונדיאל זה בשמינית הגמר מול קרואטיה לאחר בעיטות הכרעה, כשאסאנו היה היפני היחיד שהבקיע את הבעיטה שלו.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר גביע אסיה 2023. אסאנו ויפן הודחו בטורניר זה ברבע הגמר מול איראן.
הסופר קאפ היפני: , ,
גביע אסיה בכדורגל עד גיל 23:
רוקי העונה בליגת העל היפנית:
טורנירי הטאקוונדו באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) התקיימו ביריד האולימפי.
התחרויות היו מורכבות מחמישה טורנירים לנערים וחמישה טורנירים לנערות, שבכל אחת מהן השתתפו 10 לוחמי טאקוונדו, ובסך הכל 100 לוחמי טאקוונדו.
ההעפלה לטורנירים היא אישית והמכסה ניתנת לוועד האולימפי המקומי ולא לספורטאים עצמם.
הספורטאים המשתתפים בתחרויות נדרשים לציית להוראות האמנה האולימפית במלואם, כולל חוק 41 המחייב את הספורטאים להיות בעלי אזרחות של המדינה אותה הם מייצגים.
בנוסף, הלוחמים נדרשים להיות בני 16 עד 18, בזמן המשחקים (תאריך הלידה בין ה-1 בינואר 2001 ל-31 בדצמבר 2002) ובעלי חגורה שחורה.
הוועד האולימפי הבינלאומי והפדרציה העולמית לטאקוונדו סיכמו כי כל מדינה תוכל לשלוח עד שישה נציגים להתחרות בענף, שלושה נציגים מכל מגדר ונציג אחד לתחרות.
המדינה המארחת, ארגנטינה, קיבלה שישה מכסות.
כאשר 2 מכסות העפלה לכל קטגוריית משקל מחולקות באמצעות הקצאה עולמית.
יתר מכסות העפלה נקבעו בהתאם לתוצאות של אליפות העולם לנוער 2018 שנערכה בתוניסיה.
בכל קטגורית משקל, שמונת הלוחמים שדורגו במקומות הראשונים זיכו את מדינתם במכסת השתתפות בקטגוריית המשקל.
אם המדינה המארחת בחרה להשתמש במכסה שלה אזי רק שבעת הלוחמים שדרוגו במקומות הראשונים יזכו את מדינתם במכסת השתתפות.
אם מדינה בוחרת שלא לממש את זכאותה, המכסה עוברת למדינה המדורגת כבאה בתור באותה קטגוריית משקל.
טאק כסרא הוא מונומנט המתנשא לגובה 37 מטרים ומהווה שריד מארמון שנבנה בתקופת האימפריה הסאסאנית.
הארמון נבנה בתקופתו של המלך ח'וסרו הראשון וחדר הקבלה הקדמי וחזית המבנה בצידו הדרומי הם שרידיו היחידים.
זהו המבנה היחידי שנשאר מהעיר קטסיפון, עיראק.
המבנה משתרע על פני שטח של 43.5 מ"ר ונבנה בסגנון אדריכלות פרסית.
הקשת המאפיינת את חזית המבנה בנויה כקשת פרבולית ונראית גדולה במיוחד.
מבנה הקשת נחשב לקמרון הגדול ביותר שנבנה בעולם.
משני צדיו של המבנה, מצפון ומדרום, היו חדרים מלבניים ומסדרון שהוליך לאולם גדול.
החדרים במתחם היו גדולים מאוד ולכן השימוש בהם היה מוגבל לתפקידים טקסיים.
בנוסף, הכל המבנה גם מקומות מגורים מלכותיים.
על פי מקורות שונים, אין מידע המציין את מועד בנייתו המדויק, אך השערה מצביעה על כך שהוא נבנה בתקופת שלטונו של המלך ח'וסרו הראשון (שמלך משנת 531 עד שנת 579 לספירה).
במאה ה-7 נכבשה האימפריה הסאסאנית על ידי מוסלמים מחצי האי ערב.
לאחר הכיבוש, הארמון הפך למסגד עד שננטש בהדרגה בתחילת המאה ה-10, הח'ליף העבאסי אל-מוקטפי חפר את הריסות הארמון כדי לעשות שימוש חוזר בלבניו בבניית ארמון הטאג' בבגדד.
הארמון תואר על ידי משוררים רבים כסמל לכוחה של האימפריה הססאנית ותזכורת לתהפוכות הזמן.
לא ברור אם סגנון הבניה הסאסאני השפיע על צורת האדריכלות של הפלאטינים האסלאמים, אך סביר להניח שתיאורים פיוטיים אלה עוררו השראה לשליטים המוסלמים הקדומים, אשר גיבשו את גרסתם לאדריכלות המונומנטלית המפוארת.
טאקויה מורייאמה (ביפנית: 村山拓哉; נולד ב-8 באוגוסט 1989) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר האחורי.