tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כריסטופר קרוס, הוא בנו של רופא ילדים בצבא ארצות הברית, שהוצב בבית החולים הצבאי וולטר ריד בוושינגטון הבירה באמצע שנות החמישים.
הוא למד בתיכון אלאמו הייטס בסן אנטוניו וסיים את לימודיו בשנת 1969. הוא עסק בכדורגל ובאתלטיקה.
קרוס היה נשוי לרוזאן הריסון משנת 1973 עד שהשניים התגרשו בשנת 1982. הוא נישא בשנית בשנת 1988 ליאן באנץ', והתגרש בשנית בשנת 2007. יש לו שני ילדים, מדיסון וריין.
ב-3 באפריל 2020, פרסם קרוס דף הפייסבוק שלו כי הוא נמצא חיובי לנגיף הקורונה, וכי הוא חולה, אך מתאושש.
מאוחר יותר דיווח קרוס בטוויטר כי איבד את היכולת להזיז את רגליו, אך רופאיו אמרו לו שיוכל להחלים לחלוטין.
נאמר לו שמחלתו גרמה לאפיזודה של תסמונת גייאן-בארה שגרמה לעצבים ברגליו להפסיק לתפקד כראוי.
באוקטובר 2020, כבר היה מסוגל ללכת עם מקל, אך לדבריו הזיכרון והדיבור שלו נפגעו.
בשנים 2021 ו-2022 הוא החל בסיבוב ההופעות שלו לציון 40 שנות קריירה.
בצעירותו, נפגש עם הבסיסט אנדי סלמון והקלידן רוב מורר בסן אנטוניו.
הם עברו לאוסטין, שם צירפו את המתופף טומי טיילור והקימו להקה בשם "כריסטופר קרוס".
באוסטין הם ניגנו קאברים בזמן שהקליטו גרסאות דמו של שירים מקוריים, אותם שלחו לחברות תקליטים שונות.
חברת התקליטים וורנר רקורדס החתימו את הלהקה בתחילת 1979.
למרות שהוא ידוע בעיקר בזכות השירה וכתיבת השירים שלו, קרוס הוא גם גיטריסט מיומן.
דונלד פייגן ווולטר בקר מלהקת סטילי דן הזמינו את קרוס לנגן באלבומים שלהם, אך קרוס סירב.
קרוס גם החליף את ריצ'י בלקמור במהלך הופעה של דיפ פרפל בשנת 1970, כאשר בלקמור חלה.
השיר "Ride Like the Wind" הגיע למקום השני במצעד בילבורד הוט 100, בעוד שהשיר "Sailing" עמד בראש המצעד במשך שבוע אחד.
קרוס, האלבום והשיר "Sailing" היו מועמדים לשישה פרסי גראמי בשנת 1980 וזכו בחמישה.
האלבום "Christopher Cross" הגיע למעמד פלטינה חמש פעמים בארצות הברית, ומכר מעל 5 מיליון עותקים.
בארצות הברית, השיר הגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 ובמצעד Hot Adult Contemporary באוקטובר 1981, ונשאר בראש מצעד הוט 100 במשך שלושה שבועות, בעוד הוא היה להיט בעשירייה הראשונה במספר מדינות אחרות.
השיר הפך ללהיט האמריקאי השני והאחרון של כריסטופר קרוס.
לאחר 1984 דעכה הצלחתו המסחרית של קרוס.
ככל שערוץ הטלוויזיה MTV הפך לדומיננטי, סגנון המוזיקה של קרוס לא התאים לרשת, והוא צנח בפופולריות שלו.
שני אלבומיו הבאים של קרוס, "Every Turn of the World" מ-1985 ו-Back of My Mind מ-1988 לא הניבו אף להיט בטופ 40 ולא הגיעו למעמד זהב או פלטינה.
עם זאת, השיר שלו "Swept Away" הופיע בסיטקום האמריקאי "להתבגר ולהתגבר".
קרוס הוציא שלושה אלבומים נוספים בשנות ה-90, ואף על פי שחלק מאלבומיו זכו לביקורות טובות, הוא לא הצליח למשוך את הקהל הרב ממנו נהנה בעבר.
בשנת 2008 הקליט קרוס אלבום אקוסטי חדש של להיטיו בשם "The Cafe Carlyle Sessions".
בשנת 2011 הוציא קרוס אלבום אולפן חדש בשם "Doctor Faith".
בשנת 2013 הוציא אלבום הופעה חיה בן 2 תקליטורים בשם "A Night in Paris", שהקליט וצילם באפריל 2012 בתיאטרון Le Trianon בפריז, צרפת.
השיר "Ride Like the Wind" הופיע בפסקול הסרט האמריקאי "חדשות בהפרעה", שיצא בשנת 2013.
בספטמבר 2014 הוציא את האלבום "Secret Ladder", ובנובמבר 2017 את "Take Me as I Am".
בסוף 2019 יצא קרוס לסיבוב הופעות עם חברי להקת הרוק האירית באדפינגר , לכבוד מופע חגיגות ה-50 ל"אלבום הלבן" של הביטלס.
במהלך השנים 2021–2022, ערך קרוס סיבוב הופעות לציון 40 שנות קריירת המוזיקה שלו.
אחד המאפיינים הנפוצים בעטיפות האלבומים של קרוס הוא דמות של פלמינגו.
לדברי קרוס, אין משמעות לכך מלבד שזהו הציור שנבחר לעטיפת אלבומו הראשון, ומאז הוא משמש כמוטיב חוזר בכל אלבומיו.
+אלבומי אולפןשנהשם האלבוםזכיות1979Christopher Cross5×פלטינה (RIAA)
כריסטופר קולומבוס בפני מועצת סלמנקה הוא ציור שמן על בד של עמנואל לויצה, אמן גרמני-אמריקאי.
הציור מצוי באוסף מחלקת הציורים במוזיאון הלובר, פריז, תחת מספר הרישום RF 2012 2. כיום אינו מוצג לקהל.
הציור מתאר את הסצנה בה הופיע כריסטופר קולומבוס בפני מועצה של חכמים ואנשי כמורה, שנאספו בשנת 1486 במנזר סן אסטבן בסלמנקה, לבקשתו של המלך פרננדו השני, מלך אראגון.
המועצה התכנסה על מנת לבחון את הצעותיו של קולומבוס למסע ימי מערבה במטרה להגיע להודו.
לויצה מייצג את הרגע הזה באורח דרמטי, בהתאם לסגנון ההיסטורי בן המאה ה-19 שהיה רווח באירופה ובארצות הברית.
הקומפוזיציה כוללת קבוצת דמויות המסודרות סביב קולומבוס, הניצב במרכז, ודגש חזותי ניתן להבעות הפנים והלבוש ההיסטורי, לצד טיפול קפדני באור וצל.
הציור מהווה דוגמה מוקדמת לסגנון אסכולת דיסלדורף, שבו ניכרת רמת גימור גבוהה ונושאים הרואיים.
לויצה בחר למקם את קולומבוס בצדה השמאלי של קומפוזיציה מרובעת, כשהוא עומד באור, לבוש בלבן, בקצה שולחן ארוך המכוסה במפה אדומה ועליו ספרים כבדים.
בצדו הימני של השולחן יושבים שלושה נציגים דתיים: קרדינל, בישוף נושא מיטרה ונזיר, כשמאחוריהם שני בוחנים נוספים בגבם לצופה, המוצבים בצל ובכך סוגרים את הפינה הימנית של הקומפוזיציה.
צופה נוסף יושב במרכז, בין קולומבוס לבין הכנסייה, במצב המאזין ונראה פתוח לשכנוע.
במרכז השולחן ממוקם שעון חול, שמסמל את תחושת הדחיפות.
ניגוד זה שבין האור שבו מצוי קולומבוס לבין הצל שבו נתונים יריביו, מרמז על עמדותיהם המנוגדות בדיון.
לויצה בחר להטעין את הקומפוזיציה במשמעויות סמליות ברורות.
קולומבוס מוצב בקצה השמאלי של שולחן ארוך, כשהוא עומד זקוף ולבוש בלבן, בצד המואר של החדר – מיקום שמדגיש את טוהר כוונותיו, את תקפות רעיונותיו ואת תפקידו כשליח של ידע וקדמה.
מולו, בקצה הימני של השולחן, יושבים שלושה אנשי דת: קרדינל בלבוש אדום, בישוף נושא מיטרה ונזיר, כולם מוצבים בצל – דבר המייצג את השמרנות, הספק או ההתנגדות למיזם הימי של קולומבוס.
בין שני הצדדים יושב צעיר, הנראה כמי שמאזין ברצינות – דמות זו עשויה לגלם פתיחות לשכנוע או התלבטות.
הדמויות בגבן לצופה, היושבות בפינה הימנית התחתונה, יוצרות חיץ סמלי נוסף בין קולומבוס לבין יריביו.
פריט קטן אך משמעותי הוא שעון החול המונח במרכז השולחן – סמל לכך שהזמן אוזל, לא רק בדיון, אלא אולי גם במובן ההיסטורי הרחב: הזמן לפעול, לגלות, לחרוג ממוסכמות.
המבנה הכולל יוצר חלוקה חזותית ברורה בין אידיאלים נאורים לבין סמכות דתית מקובעת, ומרמז על הפער הערכי ביניהם.
לויטצה יוצר באמצעות הציור אמירה חזקה על מאבק בין חזון אישי לבין כוח מוסדי, בין אור הידע לבין צל הספק.
כריסטופר תומאס האוול הוא שחקן, במאי ומוזיקאי אמריקאי.
נודע בעיקר בזכות תפקידיו בסרטים "אי.טי.
– חבר מכוכב אחר" ו"נערי הכרך".
לאחר פריצתו לתחום החל להשתתף בעוד מגוון סרטים, בהם "שחר אדום".
תפקידו הראשי בסרט המצליח מסחרית אך השנוי במחלוקת, "", פגע במעמדו כשחקן הוליוודי.
מלבד קריירת המשחק שלו, האוול החל לעסוק במוזיקה באופן מקצועי בשנות ה-20 של המאה ה-21, תחת שם הבמה טומי האוול.
הוא הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Rose Hill", בשנת 2022 אחריו את "Whiskey Demon" ומאוחר יותר הוציא את אלבומו הראשון, American Storyteller, בשנת 2023.
כריסטי הוא סרט דרמה ספורטיבי ביוגרפי אמריקאי, המבוסס על סיפורה של המתאגרפת המקצוענית לשעבר כריסטי מרטין, אותה משחקת בסרט סידני סוויני.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-5 בספטמבר 2025, בקטגוריית "מצגות מיוחדות" ("Special Presentations").
הסרט יצא לאקרנים ב-7 בנובמבר 2025, על ידי חברת Black Bear Pictures.
סידני סוויני בתפקיד כריסטי מרטין
בן פוסטר בתפקיד ג'יימס וי.
מרטין, מי שהיה המאמן האישי של כריסטי והפך מאוחר יותר לבעלה
מריט ויבר בתפקיד ג'ויס סאלטרס, אימה השמרנית של כריסטי
קייטי או'בריאן בתפקיד ליסה הולווין, יריבתה הגדולה ביותר של כריסטי באיגרוף
אית'ן אמברי בתפקיד ג'ון סאלטרס, אביה השמרן של כריסטי
ג'ס גאבור בתפקיד רוזי, חברתה של כריסטי מהתיכון
צ'אד קולמן בתפקיד דון קינג, מקדם קרבות אגרוף מפורסם
טוני קוואלרו בתפקיד ג'יימס מלוני
ביל קלי בתפקיד לארי, אמרגן מטנסי שמגלה לראשונה את כריסטי
בריאן היברד בתפקיד ביג ג'ף, חבר של כריסטי וחבר בצוות התמיכה של הזירה
בחודש מאי 2024 פורסם שדייוויד מיקוד מביים סרט קולנוע המבוסס על סיפורה האמיתי של המתאגרפת המקצוענית לשעבר כריסטי מרטין, על פי תסריט שלו ושל מירה פולקס ושסידני סוויני תשחק בתפקיד ראשי ותגלם את מרטין, שהייתה מעורבת בהפקה של הסרט.
עוד פורסם ששלב הצילומים יחל בסתיו 2024 והסרט יוצג בהקרנת בכורה לקהל הבינלאומי בפסטיבל הקולנוע בקאן 2024. בספטמבר 2024 פורסמה שאר רשימת השחקנים בסרט, הכוללת בין היתר את בן פוסטר, מריט ויבר, קייטי או'בריאן, אית'ן אמברי, ג'ס גאבור וצ'אד קולמן.
בסופו של דבר שלב הצילומים החל ב-30 בספטמבר 2024 בקרוליינה הצפונית והסתיים ב-15 בנובמבר 2024. אנתוני פרטוס הלחין את פסקול הסרט.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-5 בספטמבר 2025. לפני הקרנת הבכורה הכריזה חברת ההפצה Black Bear Pictures שהיא תפיץ את הסרט לבתי הקולנוע באמצעות החטיבה האמריקאית החל מ-7 בנובמבר 2025. הסרט הוקרן בקטגוריית אייקון של פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בסטוקהולם 2025 ב-5 בנובמבר 2025.
באתר מאגר הביקורות Rotten Tomatoes עומד יחס הדעות החיובית על 69%, על סמך 102 ביקורות.
בין היתר נכתב על הסרט בביקורות: "בעוד שהסרט כריסטי נכשל בהרמוניה טונלית ובתחושה רגשית, עדיין נותרת בו ביטוי משכנע לכישרון המשחק המטלטל של סידני סוויני, שמקרקעת את הז'אנר המיתולוגי בסיפור אישי גולמי ונוקב".
באתר Metacritic, המשתמש בממוצע משוקלל, קיבל הסרט הסדרה ציון ממוצע של 60 מתוך 100 על סמך 26 מבקרים.
לאחר הופעת הבכורה בפסטיבל, גלן גארנר כתב במגזין Deadline: "חלק מהמבקרים שיבחו את סוויני על כך שנעלמה לתוך גילום תפקיד המתאגרפת המקצועית, בעוד אחרים אמרו שזה כל מה שיש לסרט הזה להציע."
פרס תאריך הטקסקטגוריההמועמדת תוֹצָאָה פסטיבל הסרטים הבין-לאומי של סנטה ברברה 8 בפברואר 2026 פרס הווירטואוז סידני סוויני זכייה פסטיבל הסרטים של סוואנה 27 באוקטובר 2025 פרס זרקור זכייה
כריסטופר גרנט צ'מפלין היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, סנאטור, וסוחר עבדים מרוד איילנד.
צ'מפלין נולד ב-12 באפריל 1768 בניופורט שבמושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס.
הוא היה ילדם הבכור ובנם היחיד של כריסטופר צ'מפלין (1731–1805), בעל ספינות סוחר וסוחר עבדים מניופורט, ששימש גם כ"הגרנד מאסטר" הראשון של הבונים החופשיים ברוד איילנד בשנים 1791–1794.
דודו, ג'ורג' צ'מפלין, היה חבר בבית המחוקקים של רוד איילנד וגם מימן מסעות עבדים לאפריקה.
אחייניתו, אליזבת מייסון (בת אחותו, שנשאה את אותו שם), נישאה לקומודור אוליבר האזארד פרי.
אחיינו היה האדריכל ג'ורג' צ'מפלין מייסון האב (1820–1894).
לאחר שסיים לימודים קדם אקדמיים, התקבל צ'מפלין לקולג' הרווארד וסיים אותו ב־1786. לאחר מכן המשיך בלימודיו בקולג' סן־אומר בצרפת.
עם שובו לארצות הברית השתקע בניו יורק, שם הפסיד את הונו בעקבות ספקולציות בבורסה, תוך שימוש ברווחי המסחר של אביו – כולל רווחים ממסחר בעבדים.
הוא שב לניופורט, השקיע יחד עם אביו ודודו לפחות במסע עבדות אחד (באונייה 'אליזבת'), וב־1793 נשא לאישה את מרת'ה רדווד אלרי (נולדה ב־1772).
לשניים נולד בן יחיד שמת בגיל צעיר.
בשנים שלאחר נישואיו עבד צ'מפלין כעוזרו של אביו בעסקי הספנות.
ב־1796 החליט צ'מפלין להתמודד לקונגרס.
כדי לחזק את סיכוייו, הוא נשבע שלא עסק בספקולציות בנדל"ן בדרום ושלא ינצל את תפקידו בקונגרס לקידום השקעותיו האישיות.
עם זאת, מאוחר יותר התברר כי שיקר לגבי השקעותיו – הוא השקיע סכומים ניכרים ב"חברת טנסי" יחד עם חברו מהקולג'.
למרות זאת, צ'מפלין נבחר כנציג המפלגה הפדרליסטית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרסים החמישי והשישי, וכיהן בתפקיד מ-4 במרץ 1797 עד 3 במרץ 1801. בתקופה זו השתתף בדו-קרב עם חבר קונגרס מדלאוור, ג'יימס בייארד האב.
הוא המשיך לעסוק במסחר, ובהמשך נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של פרנסיס מלבון שנפטר.
הוא כיהן בסנאט מ־26 ביוני 1809 עד 2 באוקטובר 1811, אז התפטר ושב לרוד איילנד.
ב־1814 נבחר כחבר באגודה האמריקנית לעתיקות.
צ'מפלין שימש כמפקד (בדרגת קולונל) של יחידת הארטילריה של ניופורט בשנים 1815–1818. הוא פיקד עליה כשנקראה לסייע בעקבות ההוריקן של ניו אינגלנד ב־1815, שנודע גם בשם "הסערה הגדולה של 1815".
כאות תודה קיבל הוקרת כבוד רשמית ממועצת העיר ניופורט.
הוא היה מבאי הכנסייה הקונגרגציונלית של ניופורט.
בהמשך שימש כנשיא "הבנק של רוד איילנד" עד זמן קצר לפני מותו.
צ'מפלין נפטר בניופורט ב־18 במרץ 1840, ונקבר ב־Common Burial Ground שבעיר.
כריסטופר ת'ורנטון הוא שחקן אמריקאי.
הוא ידוע מתפקידו כקני "שמי" שמברג בסדרה "מגנום, בלש פרטי" ושיחק בתפקידים רבים אחרים בקולנוע ובטלוויזיה משנת 1990 ועד היום.
ת'ורנטון נולד בניו אורלינס, לואיזיאנה.
אביו היה זמר אופרה חובב שהופיע בתיאטרון המקומי.
הוא הופיע במספר מחזות בזמן שלמד תיאטרון באוניברסיטת ניו אורלינס, אך עזב את הקולג' לאחר שנתיים כדי לעבור ללוס אנג'לס ולהתאמן בקונסרבטוריון סטלה אדלר.
ב-1992, בגיל 25, עבר ת'ורנטון תאונה טרגית בזמן טיפוס צוקים, ששברה שתי חוליות והותירה אותו משותק מהמותניים ומטה.
ת'ורנטון הופיע לראשונה בסרט קולנוע באורך מלא בסרט ההמשך של האימה משנת 1990 , "Watchers II", בו גילם גבר צעיר שעיניו נעקרות על ידי מוטאנט.
לאחר שעבר התאונה הוא חזר בעיקר לתפקידי תיאטרון למשך שארית שנות ה-90. בשנת 2000, לוהק לגלם את המלט בתיאטרון ליליאן בלוס אנג'לס.
ת'ורנטון, שנחשב לשחקן הראשון שגילם את דמותו האייקונית של שייקספיר בכיסא גלגלים, זכה לביקורות נלהבות.
ת'ורנטון הופיע במספר רב של תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה.
הוא הופיע בתפקידים חוזרים בסדרות טלוויזיה כמו, "חוקי המשחק" ו"סגני המנהל", והיה לו תפקידי אורח בסדרות "תרגיע", "זהות בדויה", "אחים ואחיות", "קוראים לי ארל", "האנטומיה של גריי" ו"ויל וגרייס".
בין השנים 2018 ל-2024, הוא גילם את הדמות של קני "שמי" שמברג, ותיק נחתים משותק במהלך שירות בעיראק, בסדרה "מגנום, בלש פרטי"
החל מ-2022 הוא הופיע בתפקיד סם סקיילס, אמן הונאות בסדרה "סנגור במבחן".
כריסטיאן אולסון (בשוודית: Christian Olsson, נולד ב-25 בינואר 1980) הוא אתלט שוודי.
הוא אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן העולם הנוכחי באולם (17.83 מטר) בקפיצה משולשת.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכה אולסון במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.47 מטר, אחרי ג'ונתן אדוארדס מבריטניה (17.92 מטר) ולפני איגור ספסווקודסקי מרוסיה (17.44 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברמינגהאם, בריטניה במרץ 2003 זכה אולסון במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.70 מטר.
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.72 מטר, לפני יוהנדרי בטנדוס מקובה (17.28 מטר) וליוון סאנדס מבהאמה (17.26 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 2004 הגן אולסון על תוארו וזכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בהשוואת שיא העולם בתוצאה של 17.83 מטר.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה אולסון במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי ושוודי חדש של 17.79 מטר, לפני מריאן אופריאה מרומניה (17.55 מטר) ודניל בורקניה מרוסיה (17.48 מטר).
אותה שנה הוא זכה גם ב"ליגת הזהב" בצוותא עם טוניק ויליאמס-דרלינג מבהאמה וזכה בפרס כספי של 500,000 דולר.
זכייה ב"ליגת הזהב" בשנת 2004.
אולסון זכה פעמיים בתואר האתלט האירופאי של השנה בשנים 2003 ו-2004.
אולסון זכה שבע פעמים באליפות שוודיה בקפיצה משולשת.
כריסטיאן אנדראס דופלר היה פיזיקאי ומתמטיקאי אוסטרי, מגלה אפקט דופלר.
הוא כיהן כפרופסור במכון הפוליטכני של פראג ואחר כך מנהל המכון לפיזיקה בווינה.
דופלר נולד בעיר זלצבורג באוסטריה, ומשפחתו ייעדה לו להמשיך את המסורת המשפחתית ולהיות כמו אביו איש עסקים בתחום הבנייה, אך בריאותו הלקויה לא איפשרה לו לעסוק בתחום זה.
דופלר למד בבית ספר יסודי בזלצבורג ובבית ספר תיכון בעיר לינץ, ולאחר התייעצות של הוריו עם פרופסור למתמטיקה מתיכון זלצבורג (Salzburg Lyceum) הם שלחו אותו בשנת 1822 ללמוד מתמטיקה במכון הפוליטכני החדש בווינה שנוסד ב-1815.
לאחר סיום לימודיו לתואר ראשון במתמטיקה בשנת 1825 עבר לזמן קצר לאוניברסיטת זלצבורג שימש כאסיסטנט ולקח קורסים בפילוסופיה.
בהמשך חזר ללמוד במכון הפוליטכני בווינה לימודי המשך במתמטיקה, מכניקה ואסטרונומיה.
עם סיום לימודיו שימש כאסיסטנט לפרופסור בורג במכון הפוליטכני בווינה.
דופלר התקשה מאוד לקבל תואר פרופסור ואף שקל להגר לארצות הברית על מנת לשפר את סיכוייו.
הוא פרסם עשרות מאמרים חשובים במתמטיקה, בפיזיקה ובאסטרונומיה, וב-1841 מונה לפרופסור למתמטיקה ופיזיקה במכון הפוליטכני של פראג.
בשנת 1842 גילה דופלר את תגליתו החשובה: אפקט דופלר, שמשמעותו: כאשר יש תנועה יחסית בין מקור גל (משדר) לקולט הגל (מקלט) הגל נקלט בתדירות שונה מזו שבה הוא שודר (באופן יחסי לאורך הגל ולמהירות היחסית בין המשדר למקלט).
ב-11 בדצמבר 1847 הוא עבר עם אשתו וחמשת ילדיו לשצ'מניץ בה הוא זכה במשרת פרופסור למתמטיקה, פיזיקה ומכניקה באקדמיה שלה לכרייה.
בנוסף הוא נשא בתואר יועץ כרייה, ככל הפרופסורים באקדמיה לכרייה.
משכורתו עם ההטבות הנלוות גדלה בכ-25% יחסית לזו שקיבל בפראג.
בשנת 1850 הגיע דופלר לשיא הקריירה שלו כשנבחר לשמש כמנהל הראשון של המכון החדש לפיזיקה באוניברסיטת וינה.
בנובמבר 1852 חלה הרעה במצב בריאותו, ודופלר עבר להתגורר בוונציה בתקווה שמזג האוויר החמים יותר ישפר את מצב בריאותו והוא יחזור במהרה לווינה לעבודתו ולמשפחתו (אשתו אותה נשא לאישה ב-1836 וחמשת ילדיהם).
ב-17 במרץ 1853 נפטר כריסטיאן דופלר בוונציה ממחלת ריאות ונקבר בבית הקברות סן מיקלה.
תרומתו החשובה למדע ניכרת כיום בתחומים רבים בעיקר בתחומי המכ"ם והאסטרונומיה.
כריסטי בראון היה סופר, משורר וצייר אירי שנולד עם שיתוק מוחין, והיה מסוגל לכתוב ולצייר רק באמצעות אצבעות אחת מרגליו.
יצירתו המוכרת ביותר היא ספרו האוטוביוגרפי "" אשר יצא לאור ב-1954. העיבוד קולנועי לספרו זכה ב-1989 בשני פרסי אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולשחקנית המשנה הטובה ביותר והיה מועמד לקטגוריות נוספות, בהן הסרט הטוב ביותר.
בראון נולד ב-1932 בדבלין שבאירלנד, להורים ברידג'יט פאגן ופטריק בראון.
היו לו 22 אחים ואחיות, וארבעה מתוכם נפטרו בינקותם.
לאחר לידתו, גילו הרופאים כי לבראון יש שיתוק מוחין, שבא לידי ביטוי בחוסר יכולת להניע את גפיו ובהמשך מפגם בדיבור, כך שרק בני משפחתו היו מסוגלים להבינו.
אף על פי שרופאיו המליצו לאשפזו, התעקשו הוריו לגדלו בביתם עם אחיו ואחיותיו.
במהלך שנות גיל ההתבגרות שלו, התוודעה העובדת הסוציאלית קטריונה דלהאנט לסיפורו והחלה לבקר בבית משפחת בראון לעיתים קרובות תוך שהיא מביאה לו ספרים וחומרי ציור מכיוון שעם השנים הראה עניין באמנות ובספרות.
בראון הראה מיומנות פיזית מרשימה כאשר, לאחר שגילה מספר ספרים בבית המשפחה, לימד את עצמו לצייר ולכתוב תוך שימוש באיבר היחיד בו הייתה לו שליטה מוחלטת - רגלו השמאלית.
אף על פי שלא זכה לחינוך פורמלי בתקופת נערותו, הצליח בראון להגיע לסירוגין לבית הספר הטיפולי של סנט-ברנדן שם זכה לטיפולי פיזיותרפיה, עזרת קלינאי תקשורת, והתוודע לרופא והסופר ד"ר רוברט קוליס.
כאשר פנה בראון לד"ר קוליס וביקש ממנו לסייע בכתיבת ספר, ליווה ד"ר קוליס, השפיע והדריך את בראון בשלבי הכתיבה ומאוחר יותר השתמש בקשריו כדי לסייע לו להוציא לאור את האוטוביוגרפיה "", אשר תיארה את מאבקו של בראון בחיי היום-יום בקרב חיי התרבות התוססים בדבלין.
כאשר הפכה האוטוביוגרפיה להצלחה ספרותית גדולה, קיבל בראון מכתבים מאנשים רבים, וביניהם, מכתב מאישה אמריקאית נשואה בשם בת' מור.
בראון ומור החלו להתכתב באופן קבוע, וב-1960 הגיע לארצות הברית ובילה את החגים בביתה שבקונטיקט.
לאחר פגישתם הבאה ב-1965 החלו בראון ומור לנהל רומן.
בראון נסע לקונטיקט פעם נוספת כדי לסיים את מה שכינה "יצירת המופת" שלו, אשר עסק שנים בפיתוחה.
לבסוף סיים בראון את הכתיבה ב-1967, בעזרתה של מור שניהלה עבורו שגרת עבודה קשוחה, במסגרתה מנעה ממנו אלכוהול (בו בראון היה תלוי) עד להשלמת יום עבודה שלם.
הספר, שנקרא "כל הימים כולם" יצא לאור לבסוף ב-1970 ונפתח בהקדשה למור בה נכתב: .
במהלך אותה תקופה, המשיך בראון להתפרסם בעולם והפך לאישיות ידועה.
עם חזרתו לאירלנד, השתמש ברווחים מספריו כדי לגור בבית שתוכנן במיוחד לצרכיו מחוץ לדבלין יחד עם משפחתה של אחותו.
אף על פי שבראון ומור תכננו להינשא ולעבור לגור בבית זה ועל אף שמור הודיעה לבעלה על תוכניותיהם, החל בראון לנהל רומן עם אישה אנגליה בשם מרי קאר, אותה פגש במהלך מסיבה בלונדון.
בראון סיים את מערכת היחסים שלו עם מור והתחתן עם קאר במשרד הרישום של דבלין ב-1972. בראון וקאר עברו לכפר שבמחוז דבלין, משם ל שבמחוז קרי ולבסוף לסאמרסט שבאנגליה.
בראון המשיך לצייר ולכתוב נובלות, שירה ומחזות.
נובלה שיצאה לאור ב-1974 ונקראה "A Shadow on Summer" (מילולית: "צל על קיץ"), התבססה על מערכת יחסיו עם בת' מור, אשר עדיין החשיב כידידתו.
בריאותו של בראון החלה להדרדר לאחר נישואיו, והתלות שלו באלכוהול גבר.
בשנים האחרונות לחייו הרבה להתבודד, גם בשל הריחוק הגאוגרפי שנוצר ממשפחתו שבדבלין, וקיימת סברה כי הסיבה לכך היא השפעתה, וייתכן שגם אופייה המתעלל, של אשתו.
בראון מת בגיל 49 כתוצאה מחנק במהלך ארוחת ערב, ומאוחר יותר נמצאו על גופתו סימני חבורות רבים, שגרם לרבים להאמין כי קאר הזניחה את הטיפול בו והתעללה בו פיזית.
חשדות נוספים התעוררו לאחר פרסום ספרה הביוגרפי של ג'ורג'ינה המבלטון, The Life That Inspired My Left Foot (מילולית: "החיים שעוררו השראה לכף רגלי השמאלית"), אשר חשף גרסה מדויקת יותר אודות מערכת היחסים הלא בריאה שבין בני הזוג; הספר מתאר את קאר כאלכוהוליסטית ובוגדנית.
המבלטון מצטטת בספרה את אחיו של בראון, שון, האומר ש"כריסטי אהב אותה אך לא קיבל כגמולו, מכיוון שלא הייתה סוג כזה של אדם.
אילו אהבה אותו כפי שטענה, לא הייתה מקיימת פרשיות אהבים עם נשים וגברים גם יחד.
אני מרגיש כי ניצלה אותו ביותר מדרך אחת".
"כל הימים כולם", שבראון הכתיר כיצירת המופת שלו, היה פרויקט שאפתני שהרחיב את ספרו "".
בדומה לאחרון, הפך גם "כל הימים כולם" לרב-מכר ותורגם לארבע-עשרה שפות.
מבקר הספרות של האייריש טיימס, ברנרד שייר, כינה את היצירה "הנובלה האירית החשובה ביותר מאז יוליסס".
בדומה לג'יימס ג'ויס, עשה גם בראון שימוש בטכניקת זרם התודעה וביקש לתעד את תרבותה של דבלין באמצעות הומור, ניבים מדויקים ותיאורי דמויות מורכבים.
בעקבות "כל הימים כולם" הוציא בראון סדרה של נובלות, הכוללות את "A Shadow on Summer" ב-1974, את "Wild Grow the Lilies" ב-1976 ואת "A Promising Career" אשר יצא לאור ב-1982, לאחר מותו.
לספרו האוטוביוגרפי של בראון "" עובד לסרט קולנוע שיצא לאקרנים בשנת 1989 על פי תסריט של שיין קונאטון וג'ים שרידן ובבימויו של שרידן.
את בראון גילם דניאל דיי-לואיס וברנדה פריקר גילמה את אמו, ושניהם זכו בפרסי אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובלשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בנוסף, היה הסרט מועמד בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר.
1954 My Left Foot, רגלי השמאלית, תרגמה: שושנה שוורץ, הוצאת מרחביה, ספריית פועלים, 1959
1970 Down All The Days, כל הימים כולם, תרגם: אהרן אמיר, הוצאת עם עובד, 1974
כריסטיאן בוהמר אנפינסן, הבן היה ביוכימאי אמריקאי-יהודי, חתן פרס נובל לכימיה בשנת 1972 (לצד סטנפורד מור וויליאם סטיין) על עבודתו על האנזים ריבונוקלאז, ובייחוד על תרומתו בהבנת הקשר שבין סדר חומצות האמינו בפפטיד לבין הקיפול המרחבי של החלבון, בעל הפעילות הביולוגית.
אנפינסן נולד בעיר מונאסאן שבמדינת פנסילבניה שבארצות הברית, למשפחה ממוצא נורווגי.
תחילת הכשרתו האקדמית נעשתה בקולג' של סווארטמור ואת המאסטר בכימיה אורגנית קיבל בשנת 1939 באוניברסיטת פנסילבניה.
ב-1941 נישא לפלורנס קננגר (בן ושתי בנות).
בשנת 1943 קיבל תואר דוקטור בביוכימיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, שם עסק כמרצה עד לשנת 1950.
משנת 1950 עד לשנת 1981 עבד במכונים הלאומיים לבריאות.
מ-1981 עד 1982 היה פרופסור אורח במכון ויצמן למדע ברחובות ומשנת 1982 ועד למותו בשנת 1995 כיהן כפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
בשנת 1978 הותרו נישואיו הראשונים, וכעבור כשנה, ב-1979 הוא עבר גיור אורתודוקסי ונישא בשנית לליבי שולמן איליי.
בשנת 1961 אנפינסן הראה, בניסוי שערך על האנזים ריבונוקלאז, כי לאחר דנטורציה של החלבון שבה החלבון מאבד את מבנהו המרחבי ולכן את פעילותו, החלבון הפרוש מסוגל לשוב לקיפול הנכון שלו באופן ספונטני.
ניסוי זה הוכיח את הדּוֹגְמָה של אנפינסן, הקובעת כי הרכב ורצף חומצות האמינו בפפטיד קובע ומקודד למבנה המרחבי הפעיל של החלבון.
כריסטיאן אנדרס אלברס (בספרדית: Cristián Andrés Álvarez; נולד ב-20 בינואר 1980) הוא כדורגלן עבר צ'ליאני ששיחק בעמדת המגן הימני.
אלברס החל את הקריירה בקבוצת אוניברסידד קתוליקה בה שיחק בין השנים 1999 עד 2005, וזכה עימה באליפות בעונת האפרטורה ב-2002. בעונת 2005/06 עבר לקבוצת ריבר פלייט הארגנטינאית, בה שיחק עונה וחצי, ולאחר מכן חזר לקבוצת נעוריו, אוניברסידד קתוליקה, בה שיחק עד סיום העונה.
בקיץ 2007 הגיע לישראל ועבר לקבוצת בית"ר ירושלים, עמה זכה בדאבל בעונתו הראשונה במועדון, ובגביע נוסף בעונה שלאחר מכן.
בקיץ 2009 חתם על חוזה לשנתיים אך עקב מצוקתה הכלכלית של הקבוצה, הושאל לעונה לקבוצת צ'יאפס המקסיקנית.
ב-4 באוגוסט 2010 חזר אלברס לבית"ר ירושלים.
ובינואר 2011 עזב והצטרף לאוניברסיטריו דה דפורטס מפרו, שם שיחק עד לסיום העונה, כשלאחריה חזר לאוניברסידד קאתוליקה.
לזכותו של אלברס 24 הופעות בנבחרת צ'ילה בה שיחק בין השנים 2000 ו-2008. לזכותו זכייה עם נבחרתו במדליית הארד באולימפיאדת סידני 2000.
מדליית ארד באולימפיאדת סידני - 2000
כריסטיאן אביאטי (באיטלקית: Christian Abbiati; נולד ב-8 ביולי 1977) הוא שוער עבר ששיחק ברוב הקריירה שלו במועדון הכדורגל האיטלקי מילאן.
אביאטי התחיל את קריירת הכדורגל שלו בגיל 13, במועדוני הכדורגל טרצנו, אסאגו ולאחר מכן בקרוסיקו.
ב-1996 היה השוער המחליף בבוגרים של קבוצת הכדורגל מונצה.
ב-17 בינואר 1999 ערך אביאטי את הופעתו הראשונה בסרייה א', כשהחליף בדקה ה-92 את סבסטיאנו רוסי.
היה אחד המשתתפים באולימפיאדת סידני 2000.
ב-13 במאי 2016 הודיע אביאטי על פרישתו מכדורגל בגיל 38.
אביאטי לא מסתיר את אהדתו "החלקית" (לדבריו) לפאשיזם.
בספטמבר 2008, הכריז אביאטי שהוא פאשיסט.
"אני לא מתבייש להצהיר על אמונותיי הפוליטיות.
אני חולק את האידיאלים של פאשיזם, כגון ארץ אבות ושאר הערכים של הדת הקתולית".
בעורפו מקועקעים אותיות DVX, מלטינית דוכס, הכוונה היא לבניטו מוסוליני המכונה "דוצ'ה".
כריסטיאן אמנפור היא מגישת טלוויזיה וכתבת חוץ בריטית-איראנית.
היא הכתבת הראשית של רשת הטלוויזיה האמריקאית CNN ומנחה את תוכנית הראיונות והאקטואליה היומית "אמנפור".
במרץ 2009 הודיעה כי תצטרף לרשת ABC לאחר כשלושים שנה ב-CNN, ותנחה את התוכנית "This Week".
כשלוש שנים אחר כך חזרה ל-CNN.
אמנפור דיווחה מאחדים מאזורי העימות המסוכנים בעולם וזכתה בפרסי עיתונות יוקרתיים רבים.
היא דורגה על ידי מגזין "פורבס" כאחת ממאה הנשים החזקות בעולם, וקיבלה תוארי דוקטור של כבוד מאוניברסיטאות שונות על תרומתה לעיתונות.
היא דוברת אנגלית, פרסית וצרפתית באופן שוטף ונחשבת לעיתונאית דעתנית ולאחת מכתבות החדשות המוּכרות ביותר בארצות הברית.
אמנפור נולדה ב-12 בינואר 1958 בלונדון שבאנגליה למוחמד, עובד חברת תעופה איראני ולפטרישיה הבריטית.
זמן קצר לאחר לידתה עברו הוריה לטהראן, שם חיו חיים נוחים תחת שלטון השאה.
היא עזבה את איראן לאנגליה בשנת 1969, ולמדה בבית הספר לבנות ניו הול סקול בצ'למספורד, אסקס.
הוריה נמלטו מאיראן בפרוץ המהפכה האיראנית.
אמנפור עברה לארצות הברית כדי ללמוד עיתונאות באוניברסיטת רוד איילנד.
היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון בעיתונאות בהצטיינות יתרה בשנת 1983.
במהלך לימודיה האקדמיים עבדה אמנפור כמעצבת גרפית במחלקת החדשות של תחנת רדיו מקומית בשם WBRU השייכת לרשת NBC ומשדרת מפרובידנס.
בשנת 1983 נשכרה על ידי רשת CNN כסייעת בדסק חדשות החוץ של הרשת.
בשנת 1989 נשלחה על ידי הרשת לפרנקפורט שבגרמניה משם דיווחה על המהפכה הדמוקרטית שהתרחשה באותה העת במזרח אירופה.
בהמשך לכיבוש כווית על ידי עיראק בשנת 1990, דיווחיה של אמנפור בעת מלחמת המפרץ הקנו לה הכרה בקרב הציבור והעלו את CNN ברמת הדיווחים החדשותיים.
בעקבות כך נשלחה לסקר את מלחמת בוסניה ולדווח מאזורי מלחמה נוספים.
במקביל לדיווחי החוץ השוטפים שלה עבור מהדורות החדשות, בין השנים 1996–2005 הייתה חתומה על חוזה עם התוכנית "60 דקות" לפיו תגיש בכל שנה כחמש כתבות מעמיקות בנושאים בינלאומיים בתור כתבת אורחת בתוכנית.
דיווחים אלה זיכו אותה בשנת 1998 בפרס פיבודי לשידורי רדיו וטלוויזיה, בנוסף לזה שזכתה בו שנת 1993. עבודתה בתוכנית הופסקה לאחר חילופי העורך הראשי של התוכנית.
בשנים האחרונות החלה אמנפור לדווח פחות מהשטח, כמאפיין אותה, ולתעד סוגיות ונושאים לעומק.
היא עסקה בבודהיסטים טיבטיים, ביתומי האיידס ובמרדף אחר בין לאדן ויצרה סרט דוקומנטרי בשם "דור האסלאם" המנסה לקשור בין המצוקה של ילדים וצעירים מוסלמים ממקומות שונים כמו עזה ואפגניסטן, ובין נכונותם להתגייס לשורות ארגוני טרור אסלאמי.
היא חברה בוועדה להגנת העיתונאים (CPJ) יחד עם עיתונאים בכירים נוספים.
דיווחיה הרגשניים מסרייבו במהלך המצור על סרייבו הביאו כמה צופים ומבקרים לפקפק באובייקטיביות המקצועית שלה, בטענה כי דיווחיה מוטים לטובת המוסלמים הבוסניים.
טענות דומות נשמעו גם לאחר שדיווחה על טבח סרברניצה.
אמנפור הגיבה לטענות אלה באומרה: "יש מצבים שבהם עיתונאי אינו יכול להישאר נייטרלי; כאשר אתה נייטרלי אתה הופך למשתף פעולה.
אובייקטיביות אינה מתן יחס שווה לשני הצדדים - אלא מתן זכות דיבור לכל צד".
טענות דומות נשמעו גם בישראל נגד סיקור רשת CNN את הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
לכך הגיבה אמנפור: "צר לי שאנשים סבורים שאנחנו נוקטים בצד אחד או אחר ואני דוחה את הטענה הזאת".
באפריל 2023 כינתה את פיגוע הירי בצומת חמרה בו נרצחו שלוש נשים כ"קרב יריות".
בעקבות איום להגיש נגדה תביעת דיבה, פרסמה אמנפור התנצלות בתוכניתה.
עם זאת, אב המשפחה ליאו די סירב לקבל את ההתנצלות.
במהלך שנותיה ככתבת לעניינים בינלאומיים דיווחה כמעט על כל משבר ואזור עימות בעולם: עיראק, אפגניסטן, הרשות הפלסטינית, איראן, הודו, ישראל, פקיסטן, סומליה, רואנדה, הבלקן וניו אורלינס במהלך סופת ההוריקן קתרינה.
אמנפור ערכה ראיונות בלעדיים עם מנהיגים רבים במזרח התיכון, באירופה ובאפריקה: היא ראיינה את נשיאי סודאן, אפגניסטן וסומליה, וכן ראיינה כל נשיא איראני החל משנות ה-80', חלקם אף לראשונה, כגון מוחמד ח'אתמי ומחמוד אחמדינז'אד.
עם זאת בשנת 2002 נאסרה כניסתה למדינה על ידי הממשלה האיראנית, ללא הסבר.
כמו כן הייתה הראשונה לראיין את עבדאללה השני, מלך ירדן.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר הייתה הראשונה לראיין את ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, את נשיא צרפת ז'אק שיראק ואת נשיא פקיסטן פרבז מושארף.
מלבד סיקוריה מבוסניה, בלטו במהלך הקריירה של אמנפור נקודות רבות בעשייתה העיתונאית.
בישראל זכור סירובו של ראש ממשלת ישראל אריאל שרון לשוחח עמה, וכן ריאיון טלפוני שערכה עם יאסר ערפאת במהלך מבצע חומת מגן בעודו נצור במוקטעה ברמאללה בו טרק לה את הטלפון.
חמישה ימים לאחר שנודע על חדירת מטוס קרב ישראלי לסוריה בספטמבר 2007, שעל פרטיה הוטל איפול בישראל ובסוריה, דיווחה אמנפור לראשונה שמדובר בתקיפת מטרה בסוריה.
לאחר קונצרט של התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק בקוריאה הצפונית היא ראיינה את מנהל המשא ומתן בנושא הגרעין של המדינה, קים קיי-גוואן ובשנת 2008 היא תיעדה את ביקורה בכור הגרעיני שם.
בשנת 2009 היא סיקרה את מערכות הבחירות באיראן ובישראל.
לאחר יותר מ-26 שנים של דיווחים מהשטח החלה להנחות ברשת CNN תוכנית יומית משלה בת שעה בשם "אמנפור" בה היא מראיינת מדי ערב אישים בולטים בפוליטיקה העולמית.
בתוכנית התראיינו בין היתר הנס בליקס, סאיב עריקאת, חאמיד כרזאי, רוברט מוגאבה וריצ'רד גולדסטון.
עבודתה העיתונאית של אמנפור זכתה להוקרה חסרת תקדים בתחום ההוקרה הטלוויזיונית; היא זכתה תשע פעמים בפרסי אמי בתחום החדשות והדוקומנטריה, ארבע פעמים בפרס פיבודי, פעמיים בפרס ג'ורג' פולק, שלוש פעמים בפרס duPont-Columbia, בפרס האומץ בעיתונות, בפרס Edward R.
אמנפור קיבלה תוארי דוקטור של כבוד מאוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת אמורי, אוניברסיטת ניו יורק, מכללת סמית', אוניברסיטת ג'ורג'טאון והאוניברסיטה האמריקאית בפריז.
היא דורגה על ידי מגזין "פורבס" כאחת ממאה הנשים החזקות בעולם.
בשנת 1998 העניקה לה עיריית סרייבו תואר אזרחית של כבוד.
בשנת 2007 הוענק לה על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת תואר מפקדת (CBE) במסדר האימפריה הבריטית על תרומתה לעיתונות.
אמנפור הייתה נשואה לג'יימס רובין, עיתונאי ודובר לשעבר של מחלקת המדינה של ארצות הברית, ונכון ל-2009 מרצה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה והיה יועץ בלתי-רשמי בנושא מדיניות חוץ להילרי קלינטון וברק אובמה.
בשנת 2000 נולד בנם דאריוס ג'ון רובין.
עד שנת 2013 גרו בניו יורק, ומאז עד היום גרה בלונדון.
בשנת 2018 התגרשה אמנפור מרובין.
ביוני 2021 הודיעה אמנפור בשידור חי בתוכניתה ברשת CNN כי היא היא אובחנה כחולה בסרטן השחלות, עברה "ניתוח מוצלח להסרתו" וכעת תעבור כימותרפיה למספר חודשים.
כריסטי ניקול טרלינגטון היא דוגמנית-על אמריקאית, הידועה במיוחד בכך שהייתה הפרזנטורית של קלווין קליין מ-1987 ל-2007. היא הייתה חתומה על עשרות חוזי דוגמנות עם חברות כמו "מייבלין קוסמטיקס" ו"ורסצ'ה".
טרלינגטון כיכבה בסרט התיעודי, "Catwalk", על חייה ובסרטו של אייזק מזרחי, Unzipped.
היא הדוגמנית הרביעית שהייתה מושקעת ברשת הקפה "Fashion Cafes", שאינה פעילה כיום, אחרי אל מקפירסון, נעמי קמפבל וקלאודיה שיפר.
טרלינגטון נולדה בוולנאט קריק, קליפורניה, האמצעית בין שלוש בנות, לדוויין טרלינגטון, טייס בחברת התעופה פאן אמריקן ולדיילת האוויר מאל סלוודור, מריה אליזבט (שמה לפני הנישואים היה פרקר).
היא נתגלתה כשאכלה עוגה במיאמי, פלורידה בידי דני קודי, צלם מקומי, בסמוך לאן שאביה עבד כמאמן טייסים עבור חברת פאן אם.
טרלינגטון החל לדגמן אחרי בית הספר מגיל 14 עד לגיל 16 בזמן הקיץ עד שהיא סיימה את בית הספר התיכון מונטה ויסטה.
אחרי שגמרה ללמוד בבית הספר, עברה לעיר ניו יורק ועסקה בדוגמנות במשרה מלאה.
לטרלינגטון יש מספר הישגים בתעשיית האופנה, היא הייתה חתומה על חוזים שהכניסו לכיסה מיליוני דולרים עם חברות כמו מייבלין, שאנל וקלווין קליין.
אף על פי שהיא ידועה כאחת מדוגמניות-העל המצליחות ביותר, טרלינגטון מתנגדת לתווית "דוגמנית העל".
היא ידועה בתעשיית האופנה כאחת מהדוגמניות הידידותיות והמקצועיות ביותר בעסק.
במהלך שנות התשעים היא הופיעה בסרט התעודי "Unzipped", על המעצב אייזק מזרחי, ובסרט המוקומנטרי משהו ללבוש אותו ביים הבמאי המפורסם רוברט אלטמן.
בנוסף לכך היא הופיעה ב"Catwalk", סרט תיעודי על חייה בתעשיית האופנה בבימויו של רוברט ליקוק.
טרלינגטון גם הופיעה בשני קליפי וידאו.
הווידאו מציג את כל חמש הדוגמניות לצד חמשת דוגמני על כשהם מניעים שפתיהם לקול השיר.
הווידאו הוצג במהלך סיבוב ההופעות של ג'ורג' מייקל ב-2008 כשהוא שר.
היא הופיעה על גבי 500 שערי מגזינים והציגה במספר ספרי צילום מקצועיים, בכללם "10 Women" של פיטר לינדברג, בשער של "Model Manual" של ארתור אלגורט "Man/Woman" של הרב ריץ ו"Off the Record" של קרל לגרפלד.
ב-1993 היא דגמנה בעירום עבור הקמפיין נגד לבישת פרווה של אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים.
בשנות האלפיים היא נכנסה לשותפות במספר יוזמות עסקיות כמו קו לטיפוח עור איור ודי "Sundari" ושתי קולקציות בגדים אותן הפיקו "פומה": "נואלה", ו"Mahanuala".
ב-11 באוגוסט 2006 דיווח המגזין "Women's Wear Daily" שטרלינגטון חתמה על חוזה רב-שנתי עם מייבלין, בכך היא שבה לחברה שהפכה אותה למפורסמת בקמפיין "אולי היא נולדה עם זה" ('Maybe She's Born With It') לו דגמנה בשנים 1992–1998.
לכבוד יום הולדתה הארבעים של טרלינגטון, צירף המגזין "W magazine" כמה תצלומים אייקוניים מהקריירה שלה, משלהי שנות השמונים ועד לימינו.
נכון לשנת 2008 ערכה טרלינגטון ביקורים באפריקה מטעם הארגון "Product Red" ולאמריקה הלטינית מטעם הארגון "CARE) "relief agency).
מעורבותה בקייר הושפעה מאמה אליזבט, שתמכה מזה זמן רב בקייר באמצעות ארגון דיילות האוויר "World Wings" אליו השתייכה.
פרויקט "FEMME", שבא ביחד עם קייר, אוניברסיטת קולומביה, והממשל המקומי שקיבצו מומחים לרפואה ביחד על מנת למצוא שיטות טובות יותר כדי לשרת מספר גדול של נשים הזקוקות לסיוע ושחוששות ללכת למרפאה או לבית חולים מסורתי.
טרלינגטון הופיעה כמה פעמים בשנה בתוכנית "Today" ושוחחה על פעולות הצדקה שלה.
היא גם הופיעה בתוכניתה של מרתה סטיוארט ב-13 בפברואר 2007.
טרלינגטון מתאמנת ביוגה, ולמדה עם לארי שולץ ויוהאנאס ואן ווכטין (Johannas Van Vugtin) בסן פרנסיסקו.
בשל עניינה בדתות המזרח הרחוק היא שבה ללמוד ב-1994 וסיימה בהצטיינות תואר ראשון מבית הספר גלטין ללימודים אישיים השייך לאוניברסיטת ניו יורק, עם התמחות במדע הדתות ופילוסופיה מזרחית.
היא הופיעה ב"לייט נייט עם דייוויד לטרמן" ב-1999 ושוחחה על לימודיה, למרות תחומי העניין שלה היא נותרה רומית-קתולית מאז ילדותה.
היא הייתה בעבר צמחונית, ושבה לאכול בשר.
היא מעשנת לשעבר שאביה נפטר מסרטן הריאות, טרלינגטון היא גם פעילה נגד עישון ושגרירת ארגון קייר CARE.
טרלינגטון יצאה עם השחקנים רוג'ר וילסון, כריסטיאן סלייטר וג'יסון פטריק.
בסוף שנת 2000 היא פגשה את השחקן/במאי/תסריטאי אדוארד ברנס במסיבה בהמפטון ותוך שבוע שניהם התארסו.
אחרי שהם דחו את חתונתם האיטלקית באוקטובר 2001, בגלל התקפת הטרוריסטים ב-9/11, גושי בניינים אחדים מאין שהם התגוררו בעיר ניו יורק, הם נפרדו.
הזוג התאחד מחדש ונישא ב-7 ביוני 2003. היה זה גם יום השנה החמישי לפטירתו של אביה מסרטן הריאות.
נכון לשנת 2009 טרלינגטון לומדת לתואר שני בבריאות הציבור באוניברסיטת קולומביה.
כריסטי ברינקלי היא דוגמנית אמריקנית, הידועה במיוחד בכך שדגמנה שלוש פעמים על השער של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד בשלהי שנות ה-70 וראשית שנות ה-80, בשל החוזה הממושך שלה עם CoverGirl ובשל נישואיה למוזיקאי בילי ג'ואל.
ברינקלי גם עבדה כשחקנית, מאיירת, צלמת, סופרת ומעצבת וכפעילה למען זכויות אדם, זכויות בעלי חיים והסביבה.
החזקותיה הכספיות נאמדות ב-80 מיליון דולר, בעיקר בהיותה הבעלים של נדל"ן, חלקים ניכרים ממנו בהמפטונס.
נולדה בשם כריסטי לי הדסון (באנגלית Christie Lee Hudson) במונרו, מישיגן.
ברינקלי היא בתם של הרברט ומרג'ורי הדסון.
אמה עברה לקליפורניה, שם נישאה לתסריטאי הטלוויזיה דון ברינקלי, וכריסטי אימצה את שם משפחתו של אביה החורג.
ברינקלי למדה בבית הספר התיכון פליסיידס, בפסיפיק פליסיידס, קליפורניה, וסיימה ללמוד ב-1972. במשך הזמן, גרה משפחתה בברנטווד, לוס אנג'לס.
ברינקלי למדה בלה ליצ'י דה לוס אנג'לס ועברה לפריז ללמוד אמנות ב-1973.
ברינקלי נתגלתה ב-1973 בידי הצלם האמריקני ארול סויר בסניף דואר בפריז.
הוא צילם את תמונותיה הראשונות והציג אותן לג'ון קזבלנקה מסוכנות הדוגמנות עלית בפריז.
ברינקלי אמרה אז: "ביסודו של דבר אני גולשת מקליפורניה.
אחרי שהתחילה לדגמן עבור עלית, שם פגשה ברינקלי את הצלם הצרפתי פטריק דמארשלייה, היא שבה לקליפורניה, ובסיום פגישתה עם נינה בלאנצ'רד, מנהלת סניף איילין פורד בלוס אנג'לס, היא חתמה על שלושה קמפייני פרסום לאומיים.
אחרי כן היא הופיעה פעמים רבות על השער של גלאמור, ביחד עם חוזה בן עשרים שנה עם חברת הקוסמטיקה CoverGirl, החוזה הארוך ביותר בהיסטוריה בתעשיית הדוגמנות.
ב-2005 חתמו CoverGirl עם ברינקלי שוב, ותמונותיה הופיעו במודעות במגזין ובפרסומות בטלוויזיה למוצרים לטיפוח העור.
ברינקלי הופיעה שלוש פעמים רצופות בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד 1979, 1980 ו-1981
הייתה זו הפעם הראשונה שדוגמנית הופיעה שלוש פעמים ברציפות בשער כתב העת – והיא הופיעה בגיליונות בגדי הים השנתיים ובמהדורות הטלוויזיה באותן שנים.
ברינקלי הציגה כיכבה לבדה בלוח השנה הראשון של הספורטס אילוסטרייטד וגם הפיצה שניים מלוחות השנה של עצמה וזכתה להצלחה רבה.
ב-2005, ברינקלי הציגה בגיליון השנה הארבעים המיוחד של ספורטס אילוסטרייטד, בהשתתפות הדמויות הבולטות ביותר בהיסטוריה של המגזין.
ברינקלי הופיעה על 500 שערים של כתבי עת, בכללם: ווג האמריקני, ניוזוויק, רולינג סטון, אסווייר, הרפרס בזאר, קוסמופוליטן, גלאמור והגיליון הנמכר ביותר של לייף מאז ומעולם (תצלום).
היא הייתה חתומה על חוזים גדולים עם שאנל מספר 19, Prell, מאסטר קארד, Breck, דיאט קוקה קולה, אנהאוזר-בוש, Got Milk?, Healthy Choice, מקס פקטור, ניסן, Noxema, רבלון Clairol, Borghese Cosmetics, Danskin, Nu Skin, Yardley of London, Halston, ווג, גוטקס ו-Black Velvet ועם מגזינים נוספים.
ברינקלי הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט הלהיט National Lampoon's Vacation כ"נערה בפרארי האדומה" לצידו של צ'ווי צ'ייס היא חזרה לתפקיד בסרט ההמשך Vegas Vacation בשנת 1997. ואחרי כן במתיחה ב-DirecTV ב-2008 שהייתה פרסומת ששילבה תצלומים מ-Vacation.
ברינקלי הגישה בטלוויזיה את התוכנית Celebrity Weddings InStyle התוכנית בעלת שיעור הצפייה הגבוה ביותר בהיסטוריה של Lifetime' והופעתה בסדרה Mad About You של רשת NBC זכתה לשיעור הצפייה הגבוה ביותר עבור פרק בן חצי שעה, מאז סיום הסדרה משפחת קוסבי.
ב-1983 הופיעה ברינקלי ב-Today Show בארבע תוכניות, שם היא נתנה עצות בענייני יופי, וב-1992 קיבלה סדרת טלוויזיה משל עצמה Living in the 90's - With Christie Brinkley, תוכנית יומית בת חצי שעה ברשת ה-CNN.
ברינקלי הופיעה עוד בטלוויזיה בכללם זה בתוכניות מיוחדות של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד.
ב-1983 ברינקלי כתבה ואיירה ספר בנושא בריאות ויופי בשם Christie Brinkley's Outdoor Beauty and Fitness Book, שנכלל ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
ברינקלי עיצבה בגדים עבור Simplicity Pattern
ובמרץ 1994 סייעה לעצב, עבור המותג Nouveau Eyewear, את המותג שלה של משקפי ראייה ומשקפי שמש שנקרא Christie Brinkley Perspectives שנמכר ברחבי העולם.
ברינקלי הופיעה לצידו של צ'אק נוריס במשך זמן רב בסדרת פרסומות טלוויזיה לקידום מכירות של ציוד כושר ביתי של חברת Total Gym.
באביב 1998 היא שיווקה תחת שמה בושם בשם Believe.
חברת Swank מייצרת קולקציית תכשיטים שלה.
ברינקלי הייתה אחת משלוש הדוגמניות שחברת הצעצועים Matchbox Toys עיצבה לפיהן בובות בסדרה המכונה The Real Model Collection.
ברינקלי איירה את העטיפה של אלבום הפלטינום המשולש של בילי ג'ואל triple platinum album River of Dreams.
עבור זאת העניק לה המגזין רולינג סטון את התואר "עטיפת האלבום הטובה ביותר של השנה."
ב-1998 בחרו קוראי פלייבוי בברינקלי כאחת ממאה הנשים הסקסיות ביותר של המאה העשרים.
ב-2008 קידמו ברינקלי וד"ר קרול קולקר את יום הכושר המשפחתי הלאומי עבור Xbox 360 במועדון Boy's and Girl's.
האתר AskMen.com בחר בברינקלי במקום השלישי ברשימת עשר דוגמניות העל המובילות של כל הזמנים.
ב-1982 ניהלה ברינקלי רומן עם אוליבייה שאנדון דה בראיי, יורש חברת השמפניה מואה א-שאנדון.
השניים נפגשו ב-Studio 54 בעיר ניו יורק במסיבה לקידום לוח שנה בו דגמנה ברינקלי.
שאנדון נהרג שנה לאחר מכן, ב-2 במרץ 1983, בהתנגשות מכונית מרוץ במהלך אימונים.
כריסטי ברינקלי נישאה ארבע פעמים:
לאמן הצרפתי פרנסואה אלו (נולד ברבאט, מרוקו) (1973–1981).
ברינקלי וג'ואל נפגשו ב-1983 באי סט.
הם נישאו ב-23 במרץ 1985 על יאכטה ששייטה בנהר הדסון, היו אלה הנישואים השניים עבור שניהם.
ג'ואל היה בן 35 וברינקלי בת 31 והם נשבעו זה לזה בטקס פרטי בו היה נוכחים 175 בני משפחה וחברים, בכללם פול סיימון ולהקת סטריי קאטס.
ברינקלי וטאובמן נפגשו ב-1994 כשחבר משותף הכיר ביניהם.
הוא ביקש את ידה במאי 1994, אף על פי שהיא עדיין הייתה נשואה לבילי ג'ואל.
הם נישאו ב-22 בדצמבר 1994 בטליורייד, קולורדו בסמוך לאזור בו הם מעורבים בהתרסקות מסוק במרץ 1994. ברינקלי הייתה בת 40 וטאובמן בן 46.
קוק וברינקלי נפגשו לראשונה ב-1979 כשהיא דגמנה, דרכיהם נפגשו שוב פעמים אחדות מאז.
כעבור זמן הציג ביניהם חבר משותף, ג'יל רפופורט מה-NBC, והם הכריזו על אירוסיהם באוגוסט 1996. הם נישאו ב-21 בספטמבר 1996 בחווה בבריג'האמפטון, ניו יורק.
ברינקלי הייתה בת 42 וקוק בן 37.
לברינקלי שלושה ילדים ואח צעיר ששמו גרגורי דונלד ברינקלי, תזונאי ואב לבן ובת.
ברינקלי נהפכה לצמחונית בהיותה בת שלוש עשרה והשפיעה על כל משפחתה שתיהפך לצמחונית.
ברינקלי מתגוררת בלונג איילנד בסאג הרבור, ניו יורק.
בעבר התגוררה בבריג'האמפטון ובאמאגנסט, לונג איילנד.
במשלחת לניו יורק הייתה ברינקלי נציגה לוועידה הדמוקרטית הלאומית של שנת 2000 בלוס אנג'לס.
ברינקלי תומכת בזכויות בעלי חיים, במיוחד באמצעות הארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים.
בעבר היא התבטאה נגד הקרקס Ringling Bros.
and Barnum & Bailey Circus., מפני שטענה שמתאכזרים שם לחיות.
כמו כן, מעורבת ברינקלי בפעולות כנגד השימוש בנשק גרעיני ובתעמולה נגד ההפעלה מחדש של High Flux Beam Reactor (HFBR), שממוקם במעבדה הלאומית בברוקהייבן.
בפברואר 2007 הובהלה ברינקלי לניתוח בגב על מנת לתקן שבר בדיסק שאירע במהלך טיול סקי באספן, קולורדו, בדצמבר 2006.
עורך דינה במשפט היה רוברט סטפן כהן, פרקליט גירושים מוביל.
משפט הגירושים שנערך בקיץ 2008 זכה לסיקור נרחב בצהובונים, בחלקו בגלל הודעתו של קוק שהוא נאף עם דיאנה ביאנקי בת ה-18. עניינה של העיתונות והציבור גבר כשהתברר שקוק הציע לביאנקי $300,000 בתקווה לסכל תביעה משפטית ושהוא בזבז אלפי דולרים מדי חודש על פורנוגרפיה באינטרנט.
ברינקלי וקוק התפשרו מחוץ לבית המשפט ביולי 2008, כשברינקלי שילמה לבעלה הרביעי $2.1 מיליון בתמורה למשמורת על שני ילדיהם ו-18 נכסים שהיו במחלוקת בהמפטונס.
בנוסף לכך, זכה קוק בזמן משמורת על ילדיהם.
פרטים נוספים מהסדר הטיעון נותרו חסויים.
הילדים עמדו בתשומת הלב הציבורית כשהדוגמנית לשעבר טענה שקוק נקט בכוח פיזי רב כלפי ילדיהם כשלא היה שבע רצון או בתור עונש.
אלקסה ריי ג'ואל, בתה של ברינקלי מבעלה לשעבר בילי ג'ואל העידה על התנהגות כזאת כלפיה, אותה קוק הכחיש.
ביולי 2008, מינה בית המשפט פסיכיאטר, שידבר במהלך משפט החסות של גירושיה הרביעיים של ברינקלי, והעיד שבעוד שהוא מאמין שברינקלי צריכה לזכות במשמורת על ילדיה וילדיו של קוק, הרי שגם היא וגם קוק זקוקים לתרפיה.
גירושיה מפיטר קוק קיבלו תוקף רשמי ב-3 באוקטובר 2008.
Top Pick s ב-1993 בחר המגזין רולינג סטון בעבודתה של ברינקלי, עיצוב עטיפת האלבום "River of Dreams" של בילי ג'ואל.
ברינקלי סיירה עם הארגון במשימה של רצון טוב לסרייבו, בוסניה, לקוסובו, מקדוניה ולאיטליה לבדר את הכוחות שהושמו לשמירה על השלום וביקרה בנושאת המטוסים ובמחנות הפליטים.
אחרי שהשתתפה בסיור חג המולד לקוסובו של מזכיר המדינה האמריקאי ויליאם כהן, הוענק לה הפרס בוושינגטון די.
עבור מאמציה בשם החיילים האמריקניים.
Spirit of Achievement Award – ב-2003 בידי "יחידת הנשים" של קולג' אלברט איינשטיין לרפואה בישיבה יוניברסיטי עבור פעולות הצדקה של ברינקלי.
Christie Brinkley Scholarship בפברואר 2007 בבית הספר רוס באיסטהמפטון, לונג איילנד, ניו יורק.
מלגה זו מאפשרת לתלמידים המעוניינים באמנות או במדעי הסביבה ללמוד ארבע שנים בלא לשלם שכר לימוד בבית הספר רוס.
Heart Award אות מיוחד מ"איגוד הלב האמריקני ב"שנה ה-12 של גאלת האמפטון" עבור מחויבות לסייע לילדים לחיות חיים בריאים יותר.
ברינקלי אמרה שהיה לה לכבוד לקבל את הפקס מהארגון ושהיא משוכנעת שהמחקר של הארגון היה מאפשר לאמה שלה להישאר בחיים אחרי שסבלה מחמישה התקפי לב.
Smart Cookie Award ב-21 באפריל 2008 היא זכתה בפרס ביחד עם שלוש אמהות נוספות בניו יורק ב"גאלת הפרסים השנייה של סמארט קוקי", בחרו בה קוראי מגזין קוקי.
הארגון דואג לשיפור בריאותם של תינוקות באמצעות מניעת מומי לידה, לידה טרם זמנה ותמותת תינוקות על ידי מחקר, שירותים קהילתיים, חינוך ותמיכה.
Merit Award מטעם הארגון הלאומי האמריקני ללא מטרות רווח שמשימתו לחזק את השיח במשפחות לגבי מין, בריאות מינית ומניעת HIV/AIDS/STD באמצעות חינוך ומודעות, לגייס הורים ומטפלים לסייע לילדיהם בחינוך לבריאות מינית.
הם עובדים בקידום משאלותיהם של ילדים בסיוע רפואי למצבים מסכני חיים כדי להעשיר את הניסיון האנושי בעזרת תקווה, חוזק ושמחה.
כריסטיאן האריה היה גור אריות שנרכש על ידי שני צעירים אוסטרלים, ג'ון רנדל ואנטוני בורק, בשנת 1969 בחנות הכלבו הלונדונית הרודס.
תיעוד מפגשו עם בעליו, שנים לאחר ששוחרר לטבע, זכה לפרסום רב במדיה.
בהרודס היו נחושים למכור את כריסטיאן, לאחר שלילה אחד ברח מהכלוב וגרם נזק רב לסחורה במחלקת השטיחים.
רנדל ובורק, בסיוע שתי ידידות, גידלו את כריסטיאן בביתם בלונדון, אך די מהר החליטו להעביר אותו לחנות הרהיטים בה עבדו.
לאחר כ-9 חודשים הבינו שלא יוכלו עוד להחזיק את כריסטיאן בלונדון מפאת גודלו הרב ועלות הגידול הגבוהה.
הם יצרו קשר עם ג'ורג' אדמסון, פעיל לשימור חיות בר, שיחד עם אשתו גידל את הלביאה אלזה בקניה וסיפורם התפרסם בסרט 'לחופש נולדה' בשנת 1966. בגיל שנה כריסטיאן הועבר לשמורת טבע בקניה שם ניסה אדמסון לסייע לו להשתלב בטבע ולהצטרף ללהקה.
לאחר כשנה, כשנודע לרנדל וברוק על מות ראש הלהקה אליה הצטרף כריסטיאן, האריה בוי, הם נסעו לקניה לפגוש את כריסטיאן.
נאמר להם, על ידי אדמסון כי ייתכן והאריה לא יזכור אותם.
במפגש המתועד נראה כריסטיאן מתקרב אליהם בזהירות, ואז קופץ עליהם בהתרגשות, נעמד על שתי רגליו מחבק אותם ומתחכך עימם.
שתי לביאות וגור שהיו חברים בלהקה קיבלו אותם גם כן.
המפגש האחרון של רנדל ובורק עם כריסטיאן התרחש ב-1972. כריסטיאן כבר ביסס את להקתו, היה אב לגורים וגודלו היה כפול מבפעם הקודמת בה תועד בוידאו.
אדמסון טען כי הסיכויים לראות את כריסטיאן קלושים, מאחר שלא ראה את להקתו של כבר תשעה חודשים.
אך כאשר הגיע אדמסון למחנה בשמורת הטבע הגיעו לשם כריסטיאן ולהקתו, יום לפני הגעתם של רנדל ובורק.
זאת הייתה הפעם האחרונה בה ראו רנדל ובורק את כריסטיאן (אדמסון ראה אותו בפעם האחרונה ב-1973).
סרטון ערוך מתוך המפגש המתועד ב-1971 פורסם לראשונה באינטרנט בשנת 2002. לאחר מכן הסרטון פורסם במייספייס וביוטיוב, אז גם הפך לוויראלי, יותר מ-35 שנה לאחר צילומו.
לסרטון יש גרסאות שונות ברשת, עם עשרות מיליוני צפיות במצטבר.
העניין המחודש הוליד כתבות וראיונות עם רנדל ובויד.
ב-2008 רכשה סוני את הזיכיון עבור הסיפור מרנדל וברוק.
ב-2010 שכרה סוני כותבים עבור הסרט, והחלה למעשה את תהליך הפקתו.
ב-2010 פורסם ספר הילדים 'כריסטיאן, האריה המחבק' (Christian, the Hugging Lion).
כריסטינה אן "קריסטי" מקניקול' היא שחקנית אמריקאית זוכת שני פרסי אמי ומועמדת שני פרסי גלובוס הזהב.
התפרסמה כשחקנית בעיקר ככוכבת סדרת הדרמה "משפחה" .
מקניקול נולדה בלוס אנג'לס לקרולין וג'ים מקניקול.
אחיה הוא השחקן ג'ימי מקניקול
מקניקול זכתה למרב הפרסום שלה בסוף שנות ה-70 בזכות סדרת הדרמה "משפחה", בה שיחקה במשך ארבע שנים.
מקניקול זכתה על הופעותייה בסדרה בשני פרסי אמי ובמועמדות אחת לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 1980 כיכבה מקניקול בדרמת הנעורים "חמודות קטנות" (Little Darlings) לצד טייטום אוניל.
היא גילמה את דמותה של אנג'ל ברייט, נערה מרדנית ומחוספסת משכבת מצוקה, המנהלת תחרות על איבוד בתוליה במהלך מחנה קיץ.
הופעתה זכתה לשבחי הביקורת על היכולת להפגין פגיעות תחת חזות קשוחה, והסרט הפך לאבן דרך בז'אנר סרטי ההתבגרות.
בשנת 1988 השתתפה במותחן האירוטי "צומת שני הירחים" (Two Moon Junction), בבימויו של זלמן קינג.
בסרט זה גילמה את פטי ג'ין, מכרה של פרי (ריצ'רד טייסון), עובד קרנבל מחוספס ומושא תשוקתה של הגיבורה אפריל (שרילין פן).
אפריל פוגשת את פטי ג'ין בקרנבל לצדו של פרי, והשתיים הופכות לחברות.
דמותה של פטי ג'ין שימשה כניגוד חופשי ומשוחרר לערכי החברה הגבוהה והשמרנית של אלבמה, והוסיפה לסרט פן של מרדנות נשית המזוהה עם סגנון ה"טום-בוי" שאפיין את מקניקול ברבים מתפקידיה.
על אף הצלחתו היחסית של הסרט בקרב הקהל, הופעתה של מקניקול זיכתה אותה בפרס "פטל הזהב" (Razzie Award) לשחקנית המשנה הגרועה ביותר לשנת 1989. זכייה זו נחשבה לרגע חריג בקריירה של מקניקול, שהייתה ידועה עד אז כשחקנית עטורת שבחים ופרסי אמי.
בסוף שנות ה-80 שיחקה בקומדיית המצבים "קן ריק" בתור השוטרת הסמוייה ברברה וסטון.
כשחקנית קולנוע שיחקה בדרמות "כלב לבן", ו"רק כשאני צוחקת" בתפקיד פולי בתה של כוכבת התיאטרון האלכוהוליסטית ג'ורג'יה היינץ (מרשה מייסון) שהעמיד את מקניקול לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
השתתפה בנוסף בקומדיה המוזיקלית הכושלת "סרט הפיראטים" ובמותחן הארוטי "משיכה ארוטית".
מקניקול פרשה ממשחק בשנת 1998 ומאז משמשת כמורה למשחק בלוס אנג'לס.
ב-2012 יצאה מהארון וסיפרה על יחסיה עם בת זוגה בשני העשורים האחרונים.
כריסטיאן דאנמאן אריקסן (בדנית: Christian Dannemann Eriksen; ) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר בוולפסבורג ובנבחרת דנמרק.
אריקסן הוא שיאן ההופעות של נבחרת דנמרק עם 144 הופעות.
בצעירותו שיחק אריקסן בקבוצת הילדים של עיר מולדתו מידלפארט ובאודנזה.
ב-17 באוקטובר 2008 כשהיה בן 16 הצטרף לאקדמיה של אייאקס אמסטרדם תמורת מיליון אירו.
ב-17 בינואר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק נגד נאק ברדה במסגרת ליגת העל ההולנדית.
ב-25 במרץ 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון נגד גו אהד איגלס במסגרת הגביע ההולנדי.
באפריל 2010 האריך את חוזהו באייאקס עד קיץ 2014. ב-6 במאי 2010 הבקיע את שערו השני בקריירה במסגרת גמר הגביע נגד פיינורד בו ניצחה אייאקס 1:6 כאשר אריקסן הבקיע את השער ה-4 של אייאקס.
בעונת אריקסן הפך לחלק מרכזי בקבוצה ועזר לה לזכות באליפות ראשונה מזה 7 שנים ובאותה שנה זכה בתואר כישרון השנה בליגה ההולנדית.
ב-18 באוקטובר 2011 הבקיע את שערו הראשון במסגרת אירופית נגד דינמו זאגרב במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-7 בנובמבר 2011 זכה בתואר אישי נוסף, כדורגלן השנה בדנמרק.
ב-30 באוגוסט 2013, נמכר אריקסן לטוטנהאם הוטספר האנגלית תמורת 11.5 מיליון ליש"ט.
ב-2014 זכה בתואר שחקן העונה בטוטנהאם.
ב-8 במאי 2019 העפיל עם טוטנהאם לגמר ליגת האלופות אחרי ניצחון בשערי חוץ מול קבוצתו הקודמת, אייאקס.
ב-28 בינואר 2020 חתם אריקסן לארבע וחצי שנים באינטר מילאנו מהסרייה א', אשר שילמה תמורתו לטוטנהאם 20 מיליון אירו.
ב-17 בדצמבר 2021 שוחרר מהמועדון לאחר שהושתל בלבו קוצב לב.
ב-31 בינואר 2022 חתם אריקסן בברנטפורד מהפרמייר ליג עד לסוף העונה.
הוא עלה לראשונה לשחק במדיה כמחליף בהפסד 0–2 לניוקאסל יונייטד ב-26 בפברואר, ולראשונה במשחק כדורגל רשמי מאז ההתמוטטות ביורו 2020. ב-2 באפריל כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–4 על צ'לסי.
ב-15 ביולי 2022 חתם לשלוש שנים במנצ'סטר יונייטד.
ב-7 באוגוסט ערך הופעת בכורה בהפסד 1–2 לברייטון אנד הוב אלביון.
ב-10 בספטמבר 2025 חתם לשנתיים בוולפסבורג.
במרץ 2010 ערך אריקסן את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת דנמרק במסגרת משחק ידידות נגד , ובכך שבר את שיאו של מיכאל לאודרופ כאשר הפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות הנבחרת שעורך משחק במדיה.
כל זאת כשהוא רק בן 18 וחודש.
אריקסן נכלל גם בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה כאשר הוא השחקן הצעיר ביותר שמשתתף בטורניר.
הוא אף שיחק בשני משחקים נגד נבחרות ו.
לאחר משחק ידידות שנערך נגד , אריקסן זכה לשבחים בטוויטר מצד שחקני נבחרת אנגליה כמו פרנק למפארד וריו פרדיננד.
ב-4 ביוני 2011 הבקיע אריקסן את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת במסגרת מוקדמות יורו 2012 נגד .
ב-12 ביוני 2021, במסגרת טורניר יורו 2020, התמוטט אריקסן במהלך משחק הפתיחה של נבחרתו נגד פינלנד בדקה ה-42. הוא טופל במשך 20 דקות ובוצעה בו החייאה ובהמשך הועבר לטיפול רפואי בבית החולים המלכותי בקופנהגן במצב יציב.
הוא שוחרר לאחר מספר ימים, לאחר שעבר השתלת קוצב לב.
ב 27 במרץ 2022 עלה כמחליף במדי דנמרק נגד נבחרת הולנד, וכעבור 2 דקות בלבד כבש שער, שהיה הראשון שלו מאז חזרתו למגרשים.
נכלל בסגל נבחרת דנמרק לטורניר יורו 2024.אריקסן הבקיע את השער הראשון במסגרת משחק הפתיחה נגד סלובניה.
בשנת 2012, חתם אריקסן על חוזה חסות עם נייקי.
הוא הופיע לפרסומת עבור הנעל "Nike Green Speed II" החדשה לצד סטפן אל שעראווי, מריו גצה, אדן הזארד, ת'יאו וולקוט וראהים סטרלינג בנובמבר 2012.
שער החודש בפרמייר ליג: אפריל 2018
אריקסן מתגורר עם בת זוגו, סברינה קויסט ג'נסן.
כריסטיאן דניאל אנסאלדי (בספרדית: Cristian Daniel Ansaldi; נולד ב-20 בספטמבר 1986), הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 2005 בקבוצת ניואל'ס אולד בויס המקומית.
בשנת 2008 נרכש על ידי רובין קאזאן מהפרמייר ליג הרוסי תמורת 3.6 מיליון אירו.
עם הקבוצה הטטרית זכה אנסאלדי באליפות רוסיה בשנים 2008 ו-2009.
בחמש שנים וחצי שבהן שיחק אנסאלדי במדי רובין קאזאן ערך 128 הופעות ליגה, בהן כבש שני שערים.
ב-4 באוגוסט 2013 עבר אנסאלדי לזניט סנקט פטרבורג, ששילמה עבורו 8 מיליון דולר אמריקני.