tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדומה לסוגי האופוסום הקטנים, גם לאופוסום הדקיק עיניים גדולות ובולטות המוקפות בטבעות שחורות, ואף קטן מעוטר בזיפים.
הזנב דקיק וארוך במיוחד ומסוגל ללפות היטב ענפים וגבעולים.
הידיים והרגליים קטנות, ובעלות טפרים ורפידות הצמדה.
הנקבה חסרת כיס בדומה ליתר האופוסומים הקטנים.
לאופוסום הדקיק פרווה קצרה, צפופה וזיפית; צבעה הכללי חדגוני בדרך כלל ונע בין חלודה לחום בהיר, חום כהה, חום אפרורי, בז', אפור כהה ואפור בהיר.
הצד התחתון בצבע לבן בוהק עד קרם שמנת, ובכלל זה המפשעה, הבטן, החזה והגרון.
המותניים עשויות להיות בהירות במקצת ביחס לפרווה העליונה.
הראש זהה בצבעו לשאר הגוף והפנים בהירות יותר.
החוטם ורוד והאף אדמדם או סגלגל.
הזנב בצבע ורוד, חום או סגלגל וקצהו לבן לעיתים קרובות.
האופוסומים הדקיקים מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית - מפנמה עד לדרום ברזיל.
בית הגידול שלהם מורכב בעיקר מיער גשם טרופי ובמידה פחותה יותר גם יער עננים, יער הררי ויער יבש.
על אף יכולות הטיפוס המרשימות שלהם, האופוסומים נמנעים בדרך כלל מהחופה הגבוהה ומעדיפים לחיות על קרקעית היער העשירה ברמשים, לרוב באזור עם כיסוי צמחי צפוף המסתיר אותם מפני טורפים.
הם מושפעים מאוד מהגשמים, ועשויים לנדוד לאזורים יבשים יותר שבהם יש תזונה שופעת יותר.
האופוסומים הדקיקים הם אוכלי-כל ופעילים בשעות הלילה; תזונתם כוללת בין היתר פירות פרוקי רגליים, פרחים ובעלי חוליות קטנים.
התזונה מחרקים, עכבישים ועקרבים משתנה בהתאם לזמינות ולעונה, כשבעונה היבשה יש גיוון יותר בתזונה.
לכל מין יש תזונה מעט שונה בהתאם לבית הגידול ולמה שזמין באותו אזור.
הנקבות טריטוריאליות, במיוחד בתקופה שהן נושאות צאצאים.
האופוסומים מתרבים בדרך כלל בעונה קבועה שקשורה לזמינות במזון, ולאחריה בדרך כלל רוב הזכרים בוגרים מתים.
הנקבה ממליטה שגר של כשבעה וולדות לאחר הריון קצר של 14 יום, והם נתלים עליה בחודשים הראשונים לחייהם.
תוחלת החיים של האופוסום הדקיק בטבע אינה עולה על שנה.
הסוג אופוסוק דקיק מכיל 2 תת-סוגים, בהם כ-25 מינים.
ככל הנראה ישנם עוד מספר מינים שטרם תוארו מדעי.
מין: אופוסום דקיק קרייטון (Marmosops creightoni)
מין: אופוסום דקיק קאוקה (Marmosops caucae)
מין: אופוסום דקיק ברזילאי (Marmosops paulensis)
מין: אופוסום דקיק סויני (Marmosops soinii)
מין: אופוסום דקיק לבן-בטן (Marmosops noctivagus)
מין: אופוסום דקיק ממושקף (Marmosops ocellatus)
מין: אופוסום דקיק בישוף (Marmosops bishopi)
מין: אופוסום דקיק צר-ראש (Marmosops cracens)
מין: אופוסום דקיק דורותי (Marmosops dorothea)
מין: אופוסום דקיק כהה (Marmosops fuscatus)
מין: אופוסום דקיק הנדלי (Marmosops handleyi)
מין: אופוסום דקיק טשודי (Marmosops impavidus)
מין: אופוסום דקיק אפור (Marmosops incanus)
מין: אופוסום דקיק פנמי (Marmosops invictus)
מין: אופוסום דקיק ג'ונין (Marmosops juninensis)
מין: אופוסום דקיק נבלינה (Marmosops neblina)
מין: אופוסום דקיק מעודן (Marmosops parvidens)
מין: אופוסום דקיק קארי (Marmosops carri)
מין: אופוסום דקיק צ'וצ'ה (Marmosops chucha)
מין: אופוסום דקיק מגדלנה (Marmosops magdalenae)
מין: אופוסום דקיק מרינה (Marmosops marina)
מין: אופוסום דקיק אוג'סטי (Marmosops ojastii)
מין: אופוסום דקיק פנטפואי (Marmosops pakaraimae)
מין: אופוסום דקיק וודאל (Marmosops woodalli)
מין: אופוסום דקיק פינהיירו (Marmosops pinheiroi)
אופוסום חינני (שם מדעי: Gracilinanus) הוא סוג של אופוסום קטן שכולל 7 מינים החיים באמריקה הדרומית.
הסוג הוקם בשנת 1989 והמינים שבו נחשבו קודם לכן כשייכים לסוג אופוסום עכברי.
בעבר האופוסום החינני הכיל 14 מינים, אולם בתחילת המאה ה-21 מחצית מתוכם הועברו לסוגים עצמאיים: אופוסום חבוי, אופוסום הצ'אקו ואופוסום עכברי קלינובסקי.
מבחינת טווח מידות גוף, האופוסום החינני ממוקם באמצע בתוך הסוגים הקטנים במשפחה: אורך הגוף של המינים בסוג: 6.7–18.5 ס"מ, אורך הזנב: 7–17 ס"מ ומשקלם 10–58 גרם – רובם בגודל עכבר או פחות מכך.
הגוף קומפקטי ועגלגל עם ראש גדול ומשולש, עיניים גדולות ובולטות, שפם ארוך ואוזניים עגולות רחבות.
הידיים והרגליים חשופים ודקיקים, הזנב דקיק וארוך מעט מן הגוף עם יכולת לפיתה טובה.
הפרווה של האופוסום החינני צפופה, קצרה ורכה, וצבעה נע בין חלודה לכתמתם, חום אפרפר, ואפור חיוור.
יש לעיתים קרובות הבדלים בצביעה באזורים שונים בגוף.
הצד התחתון של האופוסום בהיר מיתר הגוף ונע בין קרם־שמנת לצהבהב חיוור.
לראש צביעה אופיינית לסוגי האופוסום הקטנים: פנים אפרפרות או חומות, טבעות שחורות גדולות סביב העיניים, כתמים צהובים או כתומים ליד האוזניים ובסנטר, חוטם חיוור ואף אדמדם.
האזורים החשופים מפרווה דוגמת האוזניים, הידיים, הרגליים והזנב בצבע ורוד כהה או בהיר.
המינים בסוג נבדלים זה מזה בצביעה שונה, בגודל הכתמים או באורך זנב.
מיני האופוסום החינני אנדמים לאמריקה הדרומית, ומצויים בעיקר במדינות: ברזיל, פרו, בוליביה ווונצואלה, עם נוכחות מועטה בקולומביה, שילד גויאנה ופרגוואי.
בית הגידול שלהם כולל סוואנה עשבונית, ביצתית או מיוערת למחצה, לצד יערות הרריים לחים ויערות ננסיים בגובה רב, יערות גשם חופיים ויערות פתוחים ודלילים.
הם נעדרים מאזור יער האמזונס.
האופוסומים החיננים פעילים בעיקר בשעות הלילה וחיים בגפם.
את שעות הים הם מבלים בשינה בקינים עשויים מעלים וזרדים.
הם מבלים את מרבית זמנם על העצים ויורדים מדי פעם לקרקע.
האופוסומים אוכלי-כל, וניזונים בעיקר מחסרי חוליות ופירות.
הנקבה ממליטה שגר של 6–15 גורים שנתלים על 11–15 הפטמות שלה.
אחדים מהמינים בסוג מסוגלים להתחזות למתים כאשר הם מאוימים.
האיום העיקרי על האופוסומים הוא בירוא יערות שמוביל לפגיעה הרסנית בבית הגידול שלהם.
הם מסוגלים לחיות במידה מסוימת במטעי קפה.
אופוסום חינני אסרמרקה (Gracilinanus aceramarcae) -מצוי בבוליביה ופרו.
אופוסום חינני זריז (Gracilinanus agilis) - מצוי בדרום ומרכז ברזיל, בוליביה ופרו.
אופוסום חינני שדוני (Gracilinanus dryas) - מצוי בעיקר בוונצואלה.
אופוסום חינני אמיליה (Gracilinanus emiliae) -מצוי באוכלוסיות מפוזרות בצפון ברזיל, שילד גויאנה, וונצואלה וקולומביה.
אופוסום חינני צפוני (Gracilinanus marica) - מצוי בצפון וונצואלה וקולומביה.
אופוסום חינני ברזילאי (Gracilinanus microtarsus) - מצוי בצפון וונצואלה וקולומביה.
אופוסום חינני פרואני (Gracilinanus peruanus) - הוכר כמין נפרד ב-2015. מצוי בדרום-מזרח פרו, בוליביה ומערב ברזיל.
אופוסום חבוי (שם מדעי: Cryptonanus) הוא סוג של אופוסום קטנטן שכולל 5 מינים החיים באמריקה הדרומית לצד מין נוסף שנכחד.
אף על פי שחלק מהמינים בסוג התגלו כבר ב-1931, הם סווגו במקור בסוג אופוסום חינני, ורק בשנת 2005 הוקם עבורם סוג נפרד על בסיס הבדלים מסוימים במבנה הגולגולת.
האופוסום החבוי מסווג במשפחת האופוסומיים בסדרת האופוסומאים ובעל-סדרת כיסאים אמריקנים.
שלושה ממיני האופוסום החבוי תוארו מדעית לראשונה בשנת 1931 על ידי הזואולוג האמריקני ג'ורג' הנרי המילטון טייט כמינים או תת-מינים בסוג אופוסום עכברי; בשנת 1989 הסוג אופוסום עכברי פוצל וכ-12 מינים הועברו לתוך סוג חדש שנקרא אופוסום חינני (Gracilinanus).
מיני האופוסום החבוי הם הקטנים ביותר משפחת האופוסומיים לאחר אופוסום קלינובסקי ואופוסום הצ'אקו: אורך גופם: 12-7 ס"מ, משקלם 40-10 גרם בלבד וגודלם כשל בוהן אנושית.
הגוף קומפקטי ודק בצורה קיצונית, הראש גדול וחרוטי והאוזניים קטנות ומקומטות.
הזנב דקיק וארוך קצת יותר מהגוף (13-9 ס"מ), ולמרות מראהו החשוף הוא מכוסה בפועל בשערות זעירות.
העיניים גדולות ושחורות ומוקפות בטבעת כהה.
לנקבות אין כיס אמיתי, אלא מקבץ של פטמות על הבטן.
הפרווה של האופוסום החבוי צפופה ורכה, וצבעה נע בין חום אדמדם לחום אוכרה, בז' או אפרפר.
הגחון, הגרון והמפשעה בצבע קרם או שמנת.
האזורים החשופים בגוף דוגמת החוטם, הגפיים, הזנב והאוזניים בצבע ורוד כהה או בהיר.
סביב האף יש זיפים שחורים ארוכים.
האופוסומים החבויים זהים כמעט לחלוטין לאופוסומים החינניים וההבחנה ביניהם כמעט בלתי אפשרית בלא ניתוח אנטומי של הגולגולת.
עם זאת, למיני האופוסום החבוי יש לרוב זנב קצר יותר, אוזניים גדולות במקצת, טבעות עיניים רחבות ושפם ארוך.
מלבד ההבדלים בגולגולת ישנם מספר הבדלים בין הסוגים במבנה הלסתות והשיניים.
אין כמעט מידע על האקולוגיה של האופוסומים החבויים.
הם חיים בסוואנות מיוערות, סוואנות ביצתיות, יערות גדותיים ויערות דלילים, ופעילים בעיקר בלילה.
את שעות היום הם מבלים בשינה בקינים על ענפי העצים.
הם טפסנים מעולים, אך מעדיפים יותר לנוע על האדמה.
התזונה שלהם אינה ידועה וייתכן שהם אוכלי-כל.
אופוסום חבוי אגריקולה (Cryptonanus agricolai) -אנדמי למזרח ברזיל.
אופוסום חבוי צ'אקואני (Cryptonanus chacoensis) - אנדמי לאזור הצ'אקו; מצוי בעיקר בפרגוואי ובמידה פחותה בצפון ארגנטינה ובגבול ברזיל.
אופוסום חבוי גואהיבה (Cryptonanus guahybae) - אנדמי למספר איים באזור החוף של דרום ברזיל.
אופוסום חבוי אונדואבי (Cryptonanus unduaviensis) - אנדמי לצפון בוליביה.
אופוסום חבוי אדום-בטן (Cryptonanus ignitus) - נכחד; היה אנדמי לפרובינציית חוחוי בצפון ארגנטינה.
אופוסום עכברי (שם מדעי: Marmosa) הוא סוג של יונק כיס קטן בגודל עכבר במשפחת האופוסומיים שכולל 29 מינים החיים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית.
הסוג הוקם בשנת 1821 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, והוא אחד הסוגים בעלי מספר המינים הרב ביותר במשפחה.
בעבר נכללו בו עוד עשרות מינים, אולם בעקבות מחקרים פילוגנטים ומורפולוגים הוקמו עבורם סוגים חדשים: אופוסום דקיק, אופוסום חינני, אופוסום עב-זנב, אופוסום חבוי ואופוסום עכברי אפור.
כפי שמרמז שמו, האופוסום העכברי הוא כיסאי קטן בגודל עכבר: אורך הגוף של המינים בסוג: 24-9 ס"מ, אורך הזנב:29-12 ס"מ ומשקלם 15–185 גרם; על אף ממדי גופו הקטנים, מבחינת טווח הגודל של המינים, האופוסום העכברי הוא הסוג הגדול ביותר מבין הסוגים הקטנים במשפחת האופוסומיים לצד הסוג אופוסום עכברי אפור.
מבנה הגוף שלו קומפקטי ועגלגל, ראשו גדול ומשולש, ואוזניו גדולות ומחודדות.
הוא מתאפיין בעיניים גדולות ובולטות, בחוטם קירח ובאף קטנטן המוקף בזיפי מישוש שחורים.
הזנב הדקיק והגמיש שלו ארוך קצת יותר מאורך גופו, והוא בעל יכולת לפיתה מעולה שמאפשרת לו לנוע בזריזות על ענפים וגבעולים.
כפות ידיו ורגליו קטנות, והן בעלות טפרים חדים ורפידות המקנות לו אחיזה טובה יותר על עצמים.
הפרווה של האופוסום העכברי צפופה וזיפית, כשאצל מינים אחדים היא בעלת מרקם צמרירי.
צבעה הכללי משתנה במידה מסוימת בין המינים, והגוונים שלה נעים בין כתום אפרסק לצהוב-אוכרה, אדמוני, חלודה, כתמתם חיוור, צהבהב, צהוב-חרדל, בז', חום אפרפר, חום ערמוני, אפור כהה ואפור בהיר.
המפשעה, הבטן, החזה והגרון בצבע לבן בוהק, שמנת, צהבהב או כתמתם חיוור.
חלקי הגוף החשופים בצבע ורוד כהה, חיוור או סגלגל.
הפנים בדרך כלל בעלות גוון בהיר יותר, והן מתאפיינות בטבעות שחורות גדולות סביב העיניים שיוצרות מעין מסיכה כהה.
הזנב עשוי להיות חום בבסיסו, שחרחר באמצעו וורוד או לבן בקצהו, ואצל חלק מהמינים הוא ורוד או שחור לחלוטין.
האופוסומים העכברים מצויים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית, כשהטווח שלהם נע ממרכז מקסיקו עד לפרגוואי; הם נוכחים בכל מדינות אמריקה המרכזית והדרומית, מלבד אורוגוואי, צ'ילה וארגנטינה (להוציא נוכחות קטנה בגבול עם פרגוואי).
בית הגידול מגוון למדי ומשתנה בין הסוגים: יערות גשם טרופיים, יערות גשם ממוזגים, יערות הרריים, יערות גדותיים, יערות יבשים, סוואנות טרופיות לחות או יבשות, ביצות, ערבות עשב, מטעים ומדרונות סלעיים.
האופוסומים העכברים חיים בבדידות ופעילים בשעות הלילה; בשעות היום הם ישנים בקינים עשויים מעלים וזרדים או בקינים נטושים של ציפורים.
הם אוכלי-כל, וניזונים מחרקים, פירות, חולייתנים קטנים וביצים.
לנקבות האופוסום אין כיס אלא 9–19 פטמות על הבטן שבהן הוולדות נאחזים לאחר הלידה.
ההיריון נמשך בסביבות 14 ימים לאחריהם הנקבה ממליטה 7–9 וולדות ולעיתים אף 13. הגורים נגמלים בגיל 60–70 יום ומגיעים לבגרות בגיל שמונה חודשים.
תוחלת החיים בטבע היא בסביבות שנה ובשבי עד 3 שנים.
האופוסומים מאוימים בעיקר מצד אובדן בית גידול שנגרם מבירוא יערות.
הסוג כולל 29 מינים המחולקים למספר תת-סוגים:
מין: אופוסום עכברי אדום (Marmosa rubra)
מין: אופוסום עכברי איסתמי (Marmosa isthmica)
מין: אופוסום עכברי מקסיקני (Marmosa mexicana)
מין: אופוסום עכברי רובינסון (Marmosa robinsoni)
מין: אופוסום עכברי סיימון (Marmosa simonsi)
מין: אופוסום עכברי גוואחירה (Marmosa xerophila)
מין: אופוסום עכברי זלדון (Marmosa zeledoni)
מין: אופוסום עכברי גדול-רגל (Marmosa macrotarsus)
מין: אופוסום עכברי מצוי (Marmosa murina)
מין: אופוסום עכברי טיילר (Marmosa tyleriana)
מין: אופוסום עכברי ווטרהאוס (Marmosa waterhousei)
תת-סוג: אופוסום עכברי צמרירי (Micoureus) - נחשב בעבר לסוג עצמאי
מין: אופוסום עכברי אדלר (Marmosa adleri)
מין: אופוסום עכברי אלסטון (Marmosa alstoni)
מין: אופוסום עכברי בודיני (Marmosa budini)
מין: אופוסום עכברי דמררה (Marmosa demerarae)
מין: אופוסום עכברי גרמנה (Marmosa germana)
מין: אופוסום עכברי יאנסה (Marmosa jansae)
מין: אופוסום עכברי מרידאני (Marmosa meridae)
מין: אופוסום עכברי ניקרגואני (Marmosa nicaraguae)
מין: אופוסום עכברי טייט (Marmosa paraguayana)
מין: אופוסום עכברי פרדה (Marmosa parda)
מין: אופוסום עכברי אנתוני (Marmosa perplexa)
מין: אופוסום עכברי פאה (Marmosa phaea)
מין: אופוסום עכברי ראפוסה (Marmosa rapposa)
מין: אופוסום עכברי לימה (Marmosa limae)
מין: אופוסום עכברי חשוף-זנב (Marmosa ruteri)
מין: אופוסום עכברי קונסטנס (Marmosa constantiae)
מין: אופוסום עכברי אנדרסון (Marmosa andersoni)
מין: אופוסום עכברי חלודי (Marmosa lepida)
אופוסום עכברי אפור או טלקואצ'ין (שם מדעי: Tlacuatzin) הוא סוג של אופוסום קטן-בינוני שאנדמי למקסיקו.
בעבר סווג כמין בסוג אופוסום עכברי.
זהו הסוג היחיד במשפחה שכל מיניו נמצאים רק באמריקה הצפונית.
אופוסום זה הוכר כסוג עצמאי רק בשנת 2003, וקודם לכן נחשב לחלק ממיני האופוסום העכברי.
מאז ההכרה בו כסוג עצמאי, הוא נחשב לטקסון מונוטיפי כלומר: סוג בעל מין יחיד; בתקופה זו הוכרו 4 תת-מינים; בשנת 2018, מספר זואולוגים קבעו בתום מחקר מורפולוגי שיש 5 תת-מינים וכולם זכאים למעמד של מינים נפרדים.
בכך, האופוסום העכברי האפור הפך לסוג עם 5 מינים.
השם המדעי - טלקואצ'ין, מקורו בכינוי מקומי עבור האופוסום בשפות הנאוואטל במקסיקו.
נכון לשנת 2023, הסיווג החדש טרם עודכן במערכת המשולבת למידע טקסונומי (ITIS), הרשימה האדומה של IUCN או אתר האינטרנט הבינלאומי למגוון בעלי החיים; ערך זה מתייחס לסוג בהתאם למחקר העדכני מ-2018.
האופוסום האפור הוא יונק קטן למדי, אך גדול יחסית לאופוסומים הקטנים במשפחה; אורך ראשו וגופו: 35-25 ס"מ אורך זנבו: 16-11 ס"מ ומשקלו 38–60 גרם.
מבנה גופו דק וקומפקטי, ראשו מחודד וצר, ואוזניו גדולות ועגולות.
חוטמו קירח, אפו קטנטן ועיניו בולטות.
זנבו דק וארוך טידיו ורגליו קטנות.
לטלקואצין פרווה קצרה ורכה עם מרקם צמרירי במקצת.
צבעה הכללי נע בדרך כלל בין אפור כסוף לאפור בהיר או אפור כהה, ולעיתים היא עשויה להיות בצבע בז' או חום אפרורי חיוור.
על פלג הגוף האחורי והכתפיים יש לעיתים פרווה כהה יותר.
הצד התחתון בצבע לבן בוהק או שמנת, והזנב כהה ברובו להוציא את הקצה הבהיר.
הפנים בצבע אפרפר או בז', הלחיים והסנטר לבנבנים וסביב העיניים יש טבעות שחורות גדולות.
כפות היד והרגל והחוטם ורודים והאף אדמדם או סגלגל.
לנקבות יש לעיתים כתמים כתומים באזור המפשעה והירכיים.
כל מיניו של האופוסום האפור אנדמיים כאמור למדינת מקסיקו, וייתכן שטווח התפוצה שלו גולש מעט לתוך גואטמלה; בין המדינות המקסיקניות שבהם הוא נוכח ניתן למנות את: סינלואה, סונורה, קולימה, צ'יאמפס, ואחאקה ויוקטן.
בית הגידול שלו מורכב מאזורים צחיחים למחצה או צחיחים עונתית, כולל יערות נשירים, סוואנות, ערבות עשב וכיסי סבך.
הוא מצוי במדרונות הרריים עד גובה 2,000 מטר מעל פני הים.
האופוסום האפור הוא יונק בודד ושוכן עצים למחצה, כשהוא נוטה להיות קרקעי יותר מסוגים אחרים.
הוא חי באזור מחיה קטן יחסית בגודל כ-70 מטר.
על אף שהוא אוכל-כל, בפועל הוא ניזון בעיקר מג'וקים, עשים, חיפושיות וחרקים מזדמנים.
מדי פעם הוא צד לטאות, פושט על ביצי ציפורים, או אוכל קקטוסים, קוקוסים, תפוזים ותאנים.
האופוסום האפור הוא יונק לילי שמבלה את רוב היום בקינים נטושים של ציפורים, מפרקי עצים, שיחים, קקטוסים ונקיקי סלעים; הוא עשוי גם לבנות קינים כדוריים מעלים וגבעולים שמרופדי בסיבי צמחים רכים.
הרבייה מתרחשת בסוף הקיץ ותחילת הסתיו.
ההיריון נמשך כ-14 ימים לאחריהם הנקבה ממליטה 8–14 וולדות.
מכיוון שיש לה 9 פטמות, רק הגורים שמצליחים לתפוס אחת שורדים.
לאופוסומית אין כיס אמיתי, אלא שכבת שיער עבה שמגינה במקצת על הגורים.
הגורים הופכים לעצמאיים ברגע שהם מגיעים למשקל של 20 גרם.
אופוסום עכברי טהואנטפק (Tlacuatzin creightoni) - מצר טהואנטפק
אופוסום עכברי בלסס (Tlacuatzin creightoni) - אזור אגן הניקוז של נהר ריו בלסס
אופוסום עכברי מריאס (Tlacuatzin creightoni) - אנדמי לאיסלאס מריאס
אופוסום עכברי יוקטני (Tlacuatzin creightoni) - מצוי בחצי האי יוקטן
אופוסום עכברי סינלואה (Tlacuatzin creightoni) - מצוי לאורך החוף המערבי - מסונורה וסינלואה עד קולימה
אופוסום עכברי קלינובסקי (שם מדעי: Hyladelphys kalinowskii) הוא סוג של אופוסום קטנטן שמצוי באזור יער האמזונס באמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1992 על ידי הזואולוג האמריקני פיליפ הרשקוביץ כמין בסוג אופוסום חינני, ונקרא על שמו של סלסטינו קלינובסקי שאסף את הדגימה הראשונה של אופוסום זה ליד קוסקו בשנת 1958. בשנת 2001 הוכר כסוג בפני עצמו.
הדגימות שנאספו בפרו ובגיאנה שונות למדי, וישנה סבירות גבוהה שהסוג יפוצל בעתיד ל-2 או 3 מינים נפרדים.
אופוסום קלינובסקי הוא הסוג הקטן ביותר במשפחה לאחר אופוסום הצ'אקו.
מבנה גופו קומפקטי ודק וראשו משולש ורחב יחסית עם חרטום קצר.
אוזניו ארוכות, דקות ומחודדות ויכולות לכסות את הפנים.
עיניו גדולות ואפו הקטנטן מעוטר בזיפי מישוש ארוכים.
כפות ידיו ורגליו קטנות למדי והן בעלות טפרים מפותלים.
זנבו דקיק וארוך במעט מן הגוף וקירח למחצה.
לנקבות אין כיס אמיתי בדומה לאופוסומים קטנים אחרים.
לאופוסום קלינובסקי פרווה קצרה וחלקה.
צבעה הכללי די בהיר ונע בין חום קינמון לחום דהוי, בז' או חום אפרפר חיוור, אם כי יש מקטעים עם שיער כהה יותר.
על הגב יש לעיתים חצי פס דהוי כהה.
הצד התחתון בהיר יותר ונע בין לבנבן לקרם-צהבהב, אך הניגודיות בינו לבין הצד העליון פחות בולטת מאצל מינים אחרים בשל הגוון החום דהוי.
הראש בצבע זהה לגוף, וסביב העיניים יש פסים מפויחים גדולים שנמשכים עד לחוטם.
באזור החרטום בין הפסים השחורים יש אזור בהיר יותר בצבע צהבהב.
הסנטר והלחיים לבנבנים ובבסיס האוזניים יש כתמים כתומים.
האוזניים וכפות היד והרגל בצבע ורדרד או כתמתם והזנב בצבע ורוד כהה.
אופוסום קלינובסקי מצוי באמריקה הדרומית; טווח התפוצה שלו נופל ברובו בתחומי יער האמזונס הצפוני, והוא נוכח בגיאנה הצרפתית, גיאנה, סורינאם, צפון ברזיל, צפון בוליביה, צפון-מזרח פרו והקצה הדרומי של קולומביה.
בית הגידול שלו כולל יער גשם טרופי, יער שפלתי, יער סובטרופי, יער ביצתי, יער גדותיים ויער הררי עד גובה 1,000 מטר מעל פני הים.
בהתחשב במיעוט הלכידות בטבע (13 פעמים בסך הכול), אין כמעט מידע זמין על האקולוגיה ואורח החיים שלו.
ככל הנראה הוא פעיל לילה ודמדומים, שמבלה את זמנו הן על האדמה והן על שיחים ועצים בחיפוש אחר חרקים ופירות.
הטורפים שלו כוללים דורסי לילה, עקב כהה וחוטמן אדום.
אופוסום קלינובסקי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן למרות העובדה שהוא מוכר רק מדגימות בודדות שנאספו משטח רחב, טווח התפוצה המשוער שלו גדול במיוחד, ובהתאם לכך ההערכה שאוכלוסייתו גדולה למדי.
לכן, גם לא סביר שמצב שימורו יגיע בעתיד הקרוב לקטגוריה מאוימת יותר.
בירוא יערות עדיין אינו מהווה איום חמור בשטחי המחיה שלו, והוא מצוי גם במספר אזורים מוגנים.
אם יתגלה שהוא מכיל מספר מינים נפרדים, יהיה צורך להעריך מחדש את מצב השימור של כל אחד מהם בנפרד.
אופוסום הצ'אקו או אופוסום ננסי צ'אקואני (שם מדעי: Chacodelphys formosa) הוא סוג של אופוסום זעיר ונדיר שאנדמי לאזור הצ'אקו במרכז אמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו.
אופוסום הצ'אקו הוא הסוג הקטן ביותר שידוע כיום ממשפחת האופוסומיים.
אופוסום הצ'אקו הוא המין הקטן ביותר במשפחתו, ואחד הכיסאים הקטנים בעולם: אורך ראשו וגופו עד 6.8 ס"מ, אורך זנבו 5 ס"מ ומשקלו כנראה בסביבות ה-7 גרם.
ממדי גופו מזכירים מאוד את מיני הפלניגל מאוסטרליה והוא בעל מראה חינני.
מבנה גופו קומפקטי בצורה קיצונית, הראש צר ומחודד, הלחיים נפוחות והאוזניים קטנות ועגולות.
העיניים גדולות מאוד ביחס לפנים, האף קטן וריבועי ועטור בזיפים שחורים.
הידיים והרגליים קטנטנים עם טפרים זעירים.
בין המאפיינים שמיחדים אותו מהאופוסומים הקטנים, ניתן למנות זנב עבה במקצת שקצר יותר מהגוף, פרווה רבגונית יותר, רגליים אחוריות ארוכות יחסית, ואמה ארוכה במיוחד ברגליים הקדמיות.
לאופוסום הצ'אקו פרווה קצרה וצפופה עם מרקם צמרירי, והיא מוכתמת במספר צבעים.
אזור הגב, הכתפיים, הזרועות והירכיים בצבע שוקולד כהה או פחם, הצלעות, הצוואר וחלק מהירכיים והזרועות מוכתמים בחום קפה, ועל המותניים ובאזורים נוספים בגוף יש כתמים לבנים.
הצד התחתון בהיר יותר ונע בין לבן שמנת לצהבהב-קרמי.
אזור העורף וחלק מהצוואר מוכתם בחום זהוב.
הפנים גם הן משקפות את הגוונים הרבים בפרווה: צדדי הראש מוכתמים בחום זהוב וחום קפה, המצח חום כהה או מפוחם, והלחיים והסנטר בצבע לבנבן או צהבהב.
העיניים מוקפות בטבעות שחורות גדולות ומסביבן יש לעיתים גם טבעות לבנות צרות יותר.
האוזניים והזנב בצבע סגלגל או ורוד כהה וכפות הידיים והרגליים בצבע ורוד בהיר יותר.
כפי שמרמז שמו, אופוסום הצ'אקו אנדמי לאזור הגראן צ'אקו בדרום-מרכז אמריקה הדרומית; בתוך הצ'אקו גופא, הטווח שלו מצומצם מאוד, עם אוכלוסיות מנותקות ומבודדות ששוכנות בפרובינציית פורמוסה, פרובינציית צ'אקו ופרובינציית קוריינטס בצפון ארגנטינה הסמוכות לגבול עם פרגוואי.
ככל הנראה, המין מעולם לא היה נפוץ במיוחד באזור.
בית הגידול שלו מורכב מסוואנות-שיחים קוצניות ויערות לחים האופיינים לאקלים הסובטרופי של צפון הצ'אקו.
בשל נדירותו הרבה והעדר מחקרים, לא ידוע כלום על האקולוגיה, ההתנהגות ואורח החיים של המין.
אופוסום הצ'אקו מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), בשל נדירותו הרבה, תפוצתו המקוטעת שהיקפה אינה עולה על 35,000 קמ"ר, ירידה מתמשכת בגודל האוכלוסייה עקב אובדן בית גידול שנובע מבירוא יערות לחקלאות, וישנה סבירות גבוהה שמצבו גרוע יותר מהידוע והוא על סף קטגוריית הפגיע (VU).
האופוסום מצוי במספר אזורים מוגנים ברחבי הצ'אקו, ונדרשים מחקרים נוספים כדי לקבוע את הטווח המדויק של תפוצתו.
אופוסום פטגוני (שם מדעי: Lestodelphys halli) הוא סוג של אופוסום קטן שאנדמי לאזור הפטגוניה בדרום אמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1934 על ידי הזואולוג האמריקני ג'ורג' הנרי המילטון טייט.
האופוסום הפטגוני הוא יונק הכיס בעל התפוצה הדרומית ביותר מבין הכיסאים.
האופוסום הפטגוני הוא סוג קטן וכבד למדי.
מבנה גופו גוצי ומוצק, ראשו גדול וחרוטי, ואוזניו קצרות ועגולות.
העיניים גדולות ושחורות, האף קטן וריבועי.
מכיוון שהתזונה שלו מורכבת בעיקר מבשר, יש לו התאמות מורפולוגיות שפחות אופיינות לאופוסומים: לוע קצר יותר, קשת זיגומטית רחבה ולסתות חזקות עם עוצמת נשיכה מוגברת, וניבים ארוכים וישרים במיוחד.
הזנב עבה במיוחד, ונועד לאגור שומן עבור תקופות קרות שבהם יש מחסור במזון.
האופוסום הפטגוני בעל פרווה עבה, רכה וצפופה שנועדה להגן עליו מהקור השורר בבית גידולו בדרום היבשת.
צבעה הכללי נע בין אפור כהה מאוד לאפור בהיר, כסוף, חום-אפרפר או חום חיוור.
לעיתים יש כתמים מפויחים לא מוגדרים על הכתפיים, הגב והזרועות.
החלק התחתון של הגוף בולט בצבעו הלבן-קרם, וכולל את המותניים, הגפיים, המפשעה, הבטן, החזה והגרון.
הראש בצבע אפור כהה עד חום חיוור, והפנים לבנבנות.
על החרטום יש לעיתים קרובות פס דהוי, אך העיניים חסרות טבעות שחורות האופיינות לאופוסומים הקטנים.
האוזניים והחוטם ורדרדים והאף אדמוני.
הזנב וכפות הידיים והרגליים בצבע ורדרד, וקצה הזנב לבנבן.
האופוסום הפטגוני אנדמי לאזור הפטגוניה באמריקה הדרומית והוא מצוי אך ורק בארגנטינה; הטווח העיקרי שלו נמצא בפרובינציות: צ'ובוט, סנטה קרוס, ריו נגרו וקצה נאוקן, לצד אוכלוסיות מבודדות בפרובינציות לה פמפה ומנדוסה.
בית הגידול שלו כולל מישורי טרשים, כיסי סבך נמוכים וערבות-עשב של הפטגוניה והפמפס הדרומי, אזור שבו יש רוחות עזות וחורפים ארוכים וקשים.
האופוסום הפטגוני חי בבדידות ופעיל בעיקר בשעות הלילה.
הוא מסוגל לקפוץ ולטפס בקלות על עצים, אך מעדיף לתור אחר רמשים ומכרסמים על האדמה.
במקרים קשים יותר, הוא עשוי לשהות בתרדמת עד 4 ימים.
כדי להתמודד עם מחסור במזון, האופוסום הפטגוני צובר שומנים בזנבו העבה, שמשמש אותו כמאגר חירום בעת הצורך.
עובי הזנב משתנה במידה ניכרת בהתאם לתדירות האכילה שלו.
בשבי, אופוסומים פטגונים יצרו קינים מחומרים צמחיים, ובניגוד לרוב קרובי משפחתם, הם אינם מפגינים התנהגות תוקפנית בשבי כלפי אופוסומים מאותו המין.
בניגוד לרוב האופוסומיים שהם אוכלי-כל, האופוסום הפטגוני מוגדר כטורף, מאחר שמרבית תזונתו מבוססת על בשר והוא גם המזון המועדף עליו בשבי; בהתאם לכך יש לו התאמות מורפולוגיות קלאסיות של טורף בגולגולת ובשיניים.
הוא צד בעיקר ציפורים קטנות, לטאות ומכרסמים למחייתו, אך אינו בוחל גם בחרקים ופירות כאשר הם זמינים.
כאשר אפשרויות הציד מצטמצות בחורף, האופוסום מסוגל לצוד גם מתחת לשלג.
טורפיו העיקריים של האופוסום הפטגוני הם אוח זוטר ותנשמת לבנה.
האופוסום עלול להפיק סדרה של ציוצים וצווחות בתגובה לאיום, ובדומה למינים אחרים במשפחה, פוער את פיו כדי להתגונן ועשוי לנשוך כאשר אין לו אפשרויות בריחה.
האופוסום הפטגוני חי כאמור בבדידות, והזכרים והנקבות נפגשים רק בעונת רבייה.
תקופת ההיריון קצרה יחסית, ובסיומה הנקבה ממליטה שגר של כתריסר וולדות או יותר שנתלים על בטנה.
היא מניקה אותם במשך מספר חודשים, והם נגמלים בקיץ ובתחילת הסתיו בתקופה שבה יש שפע במזון.
האופוסום הפטגוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, והעדר אינדקציות לפגיעה משמעותית בו.
אין איומים גדולים המרחפים על המין, אך האוכלוסיות הצפוניות מאוימות במידה מסוימת מאובדן בית גידול לחקלאות ורעיית חיות משק, והמגמה הכללית של האוכלוסייה נמצאת בירידה.
האופוסום הפטגוני נמצא במספר אזורים מוגנים, ונדרשים מחקרים נוספים כדי לקבוע את היקף התפוצה של המין.
אופוסום שחור-כתף (שם מדעי: Caluromysiops irrupta) הוא סוג של אופוסום בינוני דמוי אולינגו שמצוי באמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1951 על ידי הביולוג האמריקני קולין קמפבל סנבורן שהיה אוצר במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע, וקרוב מבחינה גנטית בעיקר לסוגים אופוסום צמרירי ואופוסום זנב-שיח; השלושה משוייכים לתת-משפחה נפרדת מיתר האופוסומים הנקראת אופוסומים צמריריים (Caluromyinae).
האופוסום שחור הכתף הוא אופוסום בינוני וכבד, קטן מהאופוסום הצמרירי וגדול מאופוסום זנב-שיח; אורך ראשו וגופו 25–33 ס"מ, אורך זנבו 31–34 ס"מ ומשקלו 300–500 גרם.
הגוף שלו גוצי וגמיש, ראשו מעוגל ורחב וחרטומו מחודד וקצר.
יש לו לוע רחב, ניבים ארוכים ושיניים טוחנות גדולות.
אוזניו קצרצרות ועגולות, עיניו בינוניות ואפו גדול ומרובע.
זנבו ארוך, עבה וגמיש, ומשמש לשיווי משקל ואחיזה על ענפי עצים.
הגפיים עבות וחזקות וכפות הידיים רחבות עם טפרים חדים; מאפיינים אלו הופכים אותו לטפסן מעולה ומאפשרים לנוע בבטחה בחופה הגבוהה של היער.
הנקבה בעלת כיס מפותח בדומה למינים הגדולים במשפחה.
האופוסום שחור הכתפיים מתאפיין בפרווה ארוכה, צפופה וצמרירית.
צבעה הכללי נע בין אפור כהה לאפור כסוף, אך לעיתים היא עשויה לקבל בצדדים גם גוונים של חלודה, אוכרה או זהוב שנובעים משילוב שערות בצבעים שונים (שחור, אפור, צהוב, אפור ולבן).
אופוסום זה ניתן לזיהוי בקלות בשל צבעיו הייחודיים: לאורך הגב יש לו פס שחור-מבריק עבה ובולט שנמוג בהדרגה לקראת הזנב, כאשר באזור הכתפיים הוא מתפצל לזוג רצועות שחורות עבות שיורדות לאורך הזרועות עד לכפות הידיים ונראות כקולר סביב הצוואר.
הראש בצבע אפור כהה, בהיר או חום אפרורי, כאשר הלחיים והסנטר בצבע צהבהב קרם.
האוזניים, החוטם והלוע בצבע כתמתם והאף ורוד.
בין העיניים יש לו לעיתים פס שחור דקיק שבשילוב עם האישונים השחורים נראה כמשקפיים.
זנבו של האופוסום בצבע אפור כהה, כאשר חלקו האמצעי שחור והקצה לבנבן, כתמתם או ורדרד.
אופוסום זנב-שיח מצוי בחלק המערבי של יער האמזונס באמריקה הדרומית; בשל נדירותו של המין ומיעוט הלכידות והתצפיות, טווח התפוצה המדויק שלו אינו ברור דיו; הוא מצוי בבירור במערב ברזיל ודרום-מזרח פרו וסביר להניח שגם לאורך צפון בוליביה.
על אף שנמצאו דגימות בשווקים בדרום קולומביה, ההערכה היא שמדובר בפרטים שמקורם בפרו והתגלגלו באמצעות סחר למדינה השכנה.
ייתכן שמיעוט הדגימות קשורות להרגליו של האופוסום לחיות בעיקר על העצים.
בית הגידול של האופוסום מורכב מיער גשם טרופי צפוף ולח, עד רום 700 מטר מעל פני הים ובמידה פחותה גם יערות במבוק.
בשל הרגלי המחייה של המין ומיעוט הלכידות והתצפיות, מעט מאוד ידוע על אורח חייו של האופוסום שחור הכתפיים.
הוא יונק פעיל לילה בעיקר שחי בגפו, ונראה מדי פעם גם בשעות היום.
אופוסום זה הוא שוכן עצים מובהק, וידוע בנטייתו לבלות את מרבית הזמן בחופה הגבוהה ביותר של היער, כשאפילו בחופה האמצעית הוא נמנע מלשהות יותר מדי זמן.
בנוסף, הוא נע באיטיות על הענפים ורובץ לעיתים ללא תנועה כדי לבחון את סביבתו.
תכונות אלה הן ככל הנראה הגורם העיקרי המקשה על הצפייה בו.
האופוסום חי ככל הנראה בשטח מחיה קבוע, בעל חושים חדים של ראיה, שמיעה וריח, ומתקשר עם בני מינו באמצעות ריחות, שריקות, ותצוגה חזותית.
התזונה של האופוסום לא נחקרה דיה, אך ידוע שהוא ניזון מצוף של צמח הקוואררביה (Quararibea), פירות מגוונים וחולייתנים קטנים.
הצוף מהווה מקור מזון חשוב עבורו בעונה היבשה והוא עשוי לבלות לעיתים מספר שעות בליקוק צוף איטי.
וייתכן שהאופוסום משמש אף כמאביק של הקוואררביה באמצעות אבקנים שנדבקים לפרוותו במהלך הליקוק.
הטורפים שלו כוללים דורסי לילה, נחשים, נמרונים ויגוארונדים.
התנועה האיטית של האופוסום הופכת אותו לפגיע בפני טורפים, בפרט גורים ומתבגרים.
הידע אודות הרבייה של המין לוטה בערפל, וההערכה היא שיש דמיון רב לאופוסומים אחרים; הזכרים והנקבות הם פוליגמים ומזדווגים עם בני זוג מרובים.
אין תצוגת חיזור או קשרים מתמשכים בין הזכר והנקבה לפני ואחרי ההזדווגות.
תקופת ההיריון נמשכת פחות משבועיים, ולאחריהם נולדים 2 גורים לכל היותר שנצמדים ל-2 הפטמות שלה וגדלים בכיס במשך מספר שבועות.
לאחר מכן הם רוכבים על גבה עד הגמילה ויוצאים לעצמאות זמן קצר לאחר מכן.
תוחלת החיים של המין בטבע אינה ידועה, אך בשבי פרט אחד חי 7 שנים ו-10 חודשים.
האופוסום שחור הכתפיים מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל תפוצה רחבה יחסית, נוכחות גבוהה באזורים מוגנים וההערכה שאוכלוסייתו די גדולה.
עם זאת, מגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה בשל אובדן בית גידול באזורים מסוימים כתוצאה מבירוא יערות.
על פי נתוני IUCN, בצד הפרואני מרבית הטווח שלו נמצא באזורים מוגנים, בעוד שבצד הברזילאי, הוא סובל מכריתת יערות איטנסיבית.
אופוסום זנב-שיח (שם מדעי: Glironia venusta) הוא סוג של אופוסום בינוני ונדיר שמצוי באמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1912 על ידי הזואולוג האנגלי אולדפילד תומאס.
הוא מסווג לעיתים בתת-משפחת האופוסומים הצמריריים (Caluromyinae) לצד הסוגים אופוסום צמרירי ואופוסום שחור-כתף, ולעיתים בתת-משפחה עצמאית (Glironiinae) על בסיס מאפיינים אנטומיים ייחודיים.
משמעות השם המדעי שלו היא "דמוי נמנמן חינני".
מכיוון שהמין נתפס לעיתים רחוקות בטבע, הידע אודותיו מועט.
האופוסום זנב השיח הוא אופוסום קטן-בינוני; אורך ראשו וגופו 35–43 ס"מ, אורך זנבו 22-19.5 ס"מ ומשקלו עד 140 גרם.
מבנה גופו דק וגמיש, ראשו פחוס ומקושת, וחרטומו מתחדד בקיצוניות.
האוזניים צרות וגדולות בצורת אליפסה, האף גדול וריבועי ומוקף בזיפי מישוש ארוכים.
העיניים בולטות וגדולות מאוד, ותופסות חלק ניכר משטח הפנים.
הזנב ארוך, גמיש ובעל יכול לפיתה טובה; המין קיבל את שמו מהפרווה השעירה והסבוכה בזנב שמזדקרת לעיתים קרובות ונראית כשיח.
לאופוסום זנב-שיח פרווה ארוכה ועבה (8-7 מ"מ), והמרקם שלה משתנה מקטיפתי לצמרירי באזורים שונים בגוף.
צבעה הכללי נע בין חלודה לנחושת או קינמון, ולעיתים גם אוכרה, חום אפרורי ואפור כהה.
המותניים, המפשעה, הבטן, החזה והגרון בצבע לבן מלוכלך או אפרפר חיוור.
הראש בולט בסימוני הפנים המודגשים שלו: זוג פסים עבים בצבע שחור או שוקולד משתרעים משני צידי האף דרך העיניים עד לחלק האחורי של האוזניים, וביניהם יש פס לבן-קרמי דק יותר שמשתרע לאורך החרטום עד לעורף.
הלחיים והסנטר צבועים גם הן בלבן-קרם ואילו האוזניים שחרחרות.
האף בולט גם הוא בצבעו הוורוד-אדמדם.
כפות היד והרגל ובצבע ורוד, כתמתם או אפרפר.
הזנב כאמור שעיר ועבה במיוחד (15-14 מ"מ), צבוע בחום קפה או בשחרחר, וקצהו לבן או כתמתם.
אופוסום זנב-שיח מצוי באזור אגן האמזונס באמריקה הדרומית; בשל מיעוט לכידות, בית הגידול הסבוך והנדירות יחסית של המין, טווח התפוצה המדויק אינו ברור עדיין.
על בסיס 25 הדגימות שנתפסו עד כה, נראה שהוא נפוץ בצפון-מערב ברזיל, צפון בוליביה, מזרח פרו ודרום אקוודור; ייתכן שמצוי גם בדרום קולומביה.
האופוסום הוא חיית יער מובהקת: בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי צפוף, לח ותת-הררי עד גובה של 500 מטר מעל פני הים, כשהוא שומר על מרחק של לפחות 3 קילומטר מהתיישבות אנושית.
האופוסום זנב השיח הוא יונק פעיל לילה שחי בבדידות רוב הזמן.
הוא יונק שוכן עצים מובהק, ומבלה את מרבית זמנו בחופה הגבוהה של היער בגובה של 15 מטר מהקרקע.
הוא טפסן מיומן, ומסוגל לרוץ ולטפס בזריזות על הענפים באמצעות זנבו הגמיש, טפריו החזקים אצבעותיו המנוגדות והרפידות המחוספסות בידיו וברגליו.
חרף נטייתו לשהות על העצים, הוא יורד מדי פעם לאדמה כדי לתור אחר מזון, ומסוגל לרוץ גם שם במהירות.
האופוסום חי בשטח מחיה קבוע, אך לא ידוע אם הוא טריטוריאלי.
התקשורת בין האופוסומים נעשית בעיקר על ידי חוש הריח, אם כי חושי השמיעה והראייה שלהם מפותחים מאוד.
האופוסום כיתר קרוביו אוכל-כל, וניזון בעיקר מחרקים, ביצים, זרעים, פירות ואולי גם שרף עצים.
הטורפים שלו כוללים בעיקר נמרון מרגיי, נמרון מנוקד, אוצלוט, יגוארונדי, דורסי לילה ונחשים.
אין כמעט מידע על הרבייה ומחזור החיים של המין, וסביר להניח שהוא דומה בפרטים רבים לסוגים אחרים.
האופוסומים מתרבים פעם אחת בשנה, ומחוץ לעונת הרבייה אין קשר בין הזכר לנקבה.
הנקבה ממליטה מספר גורים לאחר היריון קצר, והם נתלים על אחד מ-5 הפטמות שלה.
לאחר שהם גדלים קצת, הם רוכבים על גבה עד הגמילה.
תוחלת החיים קצרה ככל הנראה ואינה עולה על שנתיים.
למרות הנדירות היחסית שלו, האופוסום זנב השיח מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל טווח התפוצה המשוער שגדול למדי, ובהתאם לכך סביר להניח שאוכלוסייתו גדולה.
מיעוט התצפיות והלכידות של אופוסומים ממין זה מיוחסת חלקית לעובדה שהוא שוכן רוב הזמן על העצים.
להוציא את ברזיל, מרבית האזור שבו האופוסום חי אינו מאוים כל כך מבירוא יערות, וברובו קשה לגישה עבור בני אדם.
הפרעה אנושית מכל סוג היא ככל הנראה הגורם העיקרי שעלול לפגוע באיכות בית הגידול שלו.
האופוסום נמצא במספר אזורים מוגנים, ונדרשים מחקרים נוספים כדי לקבוע טוב יותר את טווח התפוצה, האקולוגיה ומצב השימור.
אופוסום צמרירי חום-אוזן או אופוסום צמרירי מערבי (שם מדעי: Caluromys lanatus) הוא מין כיסאי אמריקני בינוני בסוג אופוסום צמרירי שמצוי ברחבי אמריקה הדרומית והמין הגדול בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1818 על ידי הזואולוג הגרמני איגנס פון אולפרס ולו 4 תת-מינים מוכרים.
האופוסום חום האוזן הוא מין בינוני בגודלו, ודומה במקצת ללמור; אורך ראשו וגופו 20–31 ס"מ, אורך זנבו 33–43 ס"מ ומשקלו 290–410 גרם, מבנה גופו ארוך ודק, ראשו רחב וחרטומו מחודד.
מסת המוח שלו גדולה יחסית ומצביעה כנראה על רמת אינטליגנציה גבוהה.
הגפיים קצרות וחזקות עם כפות רחבות ואצבעות מנוגדות המותאמות לטיפוס על עצים.
הזנב ארוך, פרוותי ושעיר, ושלישו הסופי חשוף.
לנקבה יש כיס מדומה שמופיע רק בתום ההיריון בדמות קפל עור עבה סביב הפטמות.
האופוסום חום האוזן דומה מאוד לקרובו אופוסום דרבי, אך האחרון נבדל ממנו בגפיים לבנות, בפרווה אפורה בין הכתפיים, בצבעים עזים יותר ובמידות גוף קטנות יותר.
הפרווה הצמרירית של האופוסום חום האוזן, ארוכה למדי, רכה ועבה.
צבעה הכללי משתנה בין תת-המינים ונע בין חום אדמדם לחום קינמון או אוכרה, כשהגב, הכתפיים ופלג הגוף האחורי כהים יותר משאר הגוף.
הצד התחתון בצבע אפרפר-לבנבן או צהבהב-כתמתם, ובכלל זה המותניים, צידי הירכיים והזרועות, הבטן, המפשעה, החזה ורוב הצוואר.
הראש בצבע זהה לגוף, והפנים האפרפרות מתאפיינות בפס שחרחר לאורך החרטום.
סביב העיניים יש טבעות או כתמים אדמדמים גדולים שנמשכים עד לחוטם.
האף ורוד והלחיים והסנטר לבנים או אפרפרים.
קשתיות העין בצבע זהוב או אוכרה שגורם לאישונים להראות קטנים.
האוזניים בדרך כלל בצבע חום כהה שהעניק למין את שמו.
הזנב בצבע אדמדם או צהבהב ברובו, וחלקו החשוף בצבע קרם עם כתמים חומים.
לאופוסום חום האוזן 4–6 תת-מינים, להלן אלו המוסכמים:
האופוסום חום האוזן מצוי באמריקה הדרומית; טווח התפוצה שלו משתרע על דרום ומערב ברזיל, הקצה הצפוני של ארגנטינה, מזרח פרגוואי, צפון ומרכז בוליביה, צפון ומזרח פרו, מזרח אקוודור, דרום וונצואלה וחלקים נרחבים מקולומביה.
בית הגידול של אופוסום כולל יער גשם טרופי ראשוני ומשני, יער מנגרובים, יער גדותיים ויערות הרריים עד גובה 2,600 מטר מעל פני הים; הוא מצוי גם בחלקים המיוערים יותר של הסראדו והפנטנל, ביערות פתוחים או מופרעים ובמטעים.
הגורם העיקרי המכריע בבחירת בית הגידול הוא נוכחות של מקורות מים וכיסוי מספק של צמחייה.
האופוסום חום האוזן הוא מין לילי, שוכן עצים ובודד, אם כי מדי פעם נראה פעיל בזוגות.
הוא מבלה את שעות היום בשינה בעצים חלולים, שם הוא עשוי גם לבנות את הקן שלו מעלים ועשבים.
לאחר רדת החשיכה הוא יוצא לתור אחר מזון, ונע בשקט ובאיטיות כדי להצליח להתקרב לפריטי טרף קטנים מבלי שישימו לב.
האופוסום הוא יונק סקרני שעשוי להתקרב ולבחון אתרי קמפינג ואוהלים, ייתכן גם במטרה לטרוף חרקים שנמשכים לאור.
על אף מזגו הרגוע, הוא יגיב באגרסיביות כאשר הוא נלכד או נדחק לפינה.
האופוסום חום האוזן שקט באופן כללי, ועשוי להשמיע קולות נקישה במהלך ההזדווגות או שריקות כאשר הוא מאוים.
יש לו חושים חדים של ראיה, שמיעה וריח המשמשים אותו לאתר מזון ולהתחמק מטורפים.
האופוסום חום האוזן הוא אוכל-כל.
החלק העיקרי של תזונתו מורכב מפירות (85-80% מהתזונה), והשאר מורכב מחולייתנים קטנים כמכרסמים עופות וזוחלים, ירקות, חרקים וחסרי חוליות.
בעונה היבשה הוא יצרוך גם צוף פרחים ושרף ולשד הנוטפים מקליפות עצים, ובתקופה זו עשוי להפוך למאביק משמעותי עבור פרחים רבים.
הטורפים העיקריים של המין הם נחשים שונים דוגמת גומצן חניתי וגומצן יאררקה, ואולי גם נמרונים, יגוארונדי ודורסי לילה.
האופוסום חום האוזן מתרבה בכל השנה ללא עונה מוגדרת, והנקבה יכולה להמליטה עד 3 פעמים בשנה כאשר התנאים הסביבתיים טובים.
גודל ההמלטה קטן, עם 1–2 גורים באזור האמזונס ו3–4 גורים באזור הדרומי יותר.
הגורים נולדים במשקל 3.5 גרם, וזוחלים לעבר הכיס באמצעות חוש הריח שם הם נצמדים לפטמות.
הגורים גדלים בכיס במשך מספר שבועות ולאחר מכן עוברים לרכוב על גם האם.
הם נגמלים לאחר מספר חודשים ומגיעים לבגרות בגיל 7–8 חודשים.
הזכר אינו מעורב בטיפול בצאצאים.
האופוסום הצמרירי חום האוזן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), עקב תפוצתו הרחבה שתומכת ככל הנראה באוכלוסייה גדולה, התרחשותו במספר אזורים מוגנים, ומשום שלא סביר שמספריו ירדו בשיעור הנדרש להעפלה לקטגוריה מאוימת יותר.
חלק מתת האוכלוסיות של האופוסום מאוימות מצד אובדן בית גידול עקב בירוא יערות לתעשיית העץ; בעבר היה מאוים מצד ציד לפרוותו, אולם כיום הדבר אינו נפוץ עוד.
אופוסום צמרירי חשוף-זנב (שם מדעי: Caluromys philander; מכונה גם וואקארו) הוא מין של כיסאי אמריקני קטן-בינוני שוכן-עצים בסוג אופוסום צמרירי שמצוי ברחבי אמריקה הדרומית.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1758 על ידי הזואולוג קארולוס ליניאוס ולו 4 תת-מינים.
זהו המין הקטן ביותר בסוגו.
האופוסום חשוף הזנב הוא מין קטן-בינוני בגודלו, ודומה במקצת לדביבון לופת; אורך ראשו וגופו 16–27 ס"מ, אורך זנבו 25–40 ס"מ ומשקלו 140–390 גרם, כאשר הנקבות קטנות יותר מהזכרים.
מבנה גופו גוץ ומוצק, צווארו עבה, וראשו קצר ורחב.
האוזניים עגלגלות וקירחות בגודל בינוני.
העיניים גדולות במיוחד עם קשתית צבעונית שגורמת לאישונים להיראות קטנים.
הגפיים קצרות וחזקות, הכפות גדולות ומותאמות לטיפוס.
הזנב הגמיש והארוך יכול להימתח לאורך ומסייע לאופוסום בטיפוס, איזון ואחיזה; בניגוד למינים האחרים בסוג, מרבית זנבו של מין זה חשוף בשיער וזהו המקור לשמו.
הכיס של הנקבה אינו מפותח ומופיע רק לאחר ההמלטה בתור קפל עור.
הפרווה של האופוסום חשוף הזנב, רכה, עבה וצמרירית, כאשר לפרטים החיים בשפלה יש פרווה קצרה יותר מאלה החיים באזורים הרריים.
הוא נבדל בנקל מקרוביו הגדולים בכך שפרוותו פחות רבגונית ואינה מתאפיינת בניגוד ברור בצבעים.
צבעה הכללי נע בין חום אדמדם בהיר לחלודה, חום צהבהב, חום אוכרה, חום זית או אפרפר; צביעה ערמונית-אדומה בוהקת מתרחשת גם אך פחות נפוצה.
כאמור למין זה אין צבעים מנוגדים בבירור, אך לעיתים הגוונים בה משתנים מעט בשל ריכוז גבוה יותר של שיער מצבע מסוים.
הגחון עשוי להיות בצבע זהה לשאר הגוף, אך בדרך כלל בהיר יותר ונע בין כתמתם-אפרסק לצהבהב, אפרפר או לבנבן.
הפנים אפרפרות עם פס כהה לאורך החרטום והלחיים והסנטר צהבהבים או לבנבנים.
סביב העיניים יש לעיתים טבעות חומות.
כפות הידיים והרגליים, האוזניים והחוטם ורודים, והעיניים בצבע אדום, כתום או זית.
הזנב שחור בבסיס, וחלקו החשוף והוורוד מנוקד בלבן וחום כהה; הקצה לבן או צהבהב.
trinitatis - עשוי לייצג מין עצמאי.
האופוסום חשוף הזנב חי באמריקה הדרומית; התפוצה מחולקת לשני חלקים עיקריים: הטווח הגדול הכולל את צפון ומרכז ברזיל, סורינאם, גיאנה, גיאנה הצרפתית ווונצואלה, והטווח הקטן יותר לאורך החוף המזרחי של ברזיל.
האוכלוסייה המבודדת של האופוסום בחוף הצפוני של וונצואלה ובאיים הסמוכים מרגריטה, טרינידד וטובגו מייצגת בסבירות גבוהה מין עצמאי, וייתכן מאוד שהוא יופרד ממנו בעתיד.
בית הגידול של אופוסום כולל יער גשם טרופי ראשוני ומשני, יער סובטרופי לח, הסוואנות המיוערות של הסראדו ויער גדותיים.
אף על פי שהוא מעדיף אזור עם צמחייה צפופה ועבותה, הוא מפגין סתגלתנות מסוימת לשינויים בסביבה, ומופיע גם במטעים, יערות עם הפרעה אנושית, וישובים נטושים; עם זאת הוא נמנע לחלוטין משהות או אפילו מעבר בשטחים פתוחים, ומסיבה זאת בירוא יערות אפילו בהיקף קטן יכול לגרום לבידוד אוכלוסיות.
האופוסום מצוי באזורי שפלה נמוכים ובחופים עד לאזורים הרריים ברום 1,800 מטר מעל פני הים.
האופוסום הצמרירי חשוף הזנב הוא מין שוכן עצים מובהק בדומה לקרוביו; הוא נמצא רק לעיתים רחוקות על ענפים נמוכים הסמוכים לקרקע ולעולם לא על הקרקע עצמה.
הוא מעדיף את החופה העליונה הצפופה להגנה מפני טורפים אוויריים וקרקעיים, ויושן בחורי עצים או בקיני עלים שבנה.
האופוסום יונק לילי, ופעילותו מושפעת ממחזור הירח.
הפעילות מורכבת בעיקר מחיפוש אחר מזון ברחבי החופה, כאשר הוא מחפש מזון כ-70 דקות בממוצע ולאחר מכן מפסיק למנוחה קצרה וחוזר חלילה.
בדרך כלל הוא לא מבקר בלילה יותר מעץ אחד.
האופוסום אינו טריטוריאלי במיוחד, אך עשוי להפגין דומיננטיות כלפי אופוסומים אחרים שנתקלים בו או להגן על שטחו באופן רופף; ההיררכיה הדומיננטית בין הפרטים המבוססת בעיקר על גודל, מייתרת בדרך כלל את הצורך בלחימה ומונעת פציעות מיותרות.
שטח המחיה הקבוע של האופוסום חשוף הזנב נע בין 1.3 דונם ל-8.9 דונם עם ממוצע של 3.1 דונם לבוגרים.
ייתכן ששטח זה לא יוחזק אך ורק על ידי אופוסום יחיד אלא יחפוף במידה רבה לשטחים של מספר אופוסומים אחרים (בדרך כלל זכר ומספר נקבות).
היקף השטח תלוי בגיל ובמין; בוגרים פעילים בשטח גדול יותר משל הצעירים, והנקבות פעילות בשטח גדול יותר משל הזכרים.
השטחים גם לא מוחזקים לנצח, אלא מוחלפים בתדירות של 7 חודשים, כשהמקסימום המתועד להחזקת שטח הוא 21 חודשים.
בכל שטח מחיה יש מספר אזורי ליבה שבהם האופוסום מבלה את רוב הזמן, בדרך כלל סביב עצים שופעים בפירות וצוף.
צפיפות האוכלוסייה נעה בין 51 פרטים לקמ"ר ביער בתולי ל-151 פרטים לקמ"ר ביער משני, ככל הנראה בשל גיוון רב יותר במקורות המזון.
האופוסום הצמרירי הוא חיה שקטה בדרך כלל, ונע בשקט ככל האפשר בין ענפי העצים.
התקשורת בין בני המין מתרחשת בדרך כלל רק במפגש פנים אל פנים, אז הם עשויים לשרוק לאות אזהרה כאשר מדובר באופוסומים מאותו הזוויג.
רפרטואר הקולות שלהם כולל גם נקישות שמושמעים על ידי הגורים, וצרחת מצוקה בעת לכידה על ידי טורף.
לאופוסום חושים חדים של ראייה, שמיעה וריח, והוא מסתייע בהם כדי לאתר פירות וחרקים ולקלוט נוכחות של טורפים.
האופוסום חשוף הזנב הוא יונק אוכל-כל; 25% מתזונתו מורכבים מפרוקי רגליים ו-75% מפירות, צוף ושרף עצים.
התזונה משתנה מאוד במהלך השנה בהתאם לזמינות ולעונה: פירות ופרוקי רגליים נמצאים בשפע בעונה הגשומה, וצוף ושרף זמינים יותר בעונה היבשה.
מבין פרוקי הרגליים, חיפושיות ופרפרים הם פריטי הטרף העיקריים, העצים אפרואה פלקטה (Eperua falcata) וסימפוניה גלובוליפרה (Symphonia globulifera) הם המקור העיקרי לצוף, ובאזור הצפון הסוגים הבאים הם המקור העיקרי לפירות: הומריסטרום (Humiriastrum), טפירירה (Tapirira), אפרואה (Eperua), סימפוניה (Symphonia), ליקניה (Licania), נורנטיה (Norantea) ודאקריודס (Dacryodes).
האופוסום גם מסוגל לזהות עם הפירות בשלים או לא, ובכך לחסוך תנועה מיותרת.
כדי להתמודד עם חומר סיבי מהפירות, יש לאופוסום מעי גס ארוך שנועד לאפשר תהליך עיכול ממושך.
הרגלי האכילה שלו הופכים אותו למפיץ זרעים ברחבי היער.
הטורפים העיקריים של האופוסום כוללים עיט גואני מצויץ, יגוארונדי, נמרון מרגיי, נחשים ודורסי לילה.
על אף מזגו הרגוע, האופוסום לא יישאר פסיבי כשהוא מותקף, וינסה לנשוך את אויבו בכל הכוח.
בהתאם לזמינות המזון, האופוסום יכול להתרבות עד 3 פעמים בשנה.
הזכרים מחפשים נקבות בשטחם ומחזרים אחריהם.
ההיריון נמשך 24 ימים, לאחריהם נולדים וולדות זעירים שזוחלים לכיס ונצמדים לפטמות שבתוכו.
מספר הוולדות תלוי בזמינות המזון ונע בין 4 ל-7; בניגוד למקובל לחשוב, לאופוסומית אין עלות אנרגטית נוספת מריבוי הצאצאים, אלא דווקא לגורים שנאלצים להיגמל בתקופה מוקדמת יותר בשל המחסור בחלב.
הגורים שוהים בכיס עד 120 ימים, כשמגיל 90 יום הם יוצאים מהכיס לטייל מדי פעם וחוזרים לתוכו.
לאחר עזיבת הכיס לצמיתות, הם נשארים בקן של האם 30–45 יום נוספים; בתום תקופה זו הם עוזבים את הקן והופכים לעצמאים.
בשבי, כאשר גורים לא הוצאו מהקן לאחר תקופה זו, הם החלו להפגין התנהגות קניבלית כלפי אימם.
הנקבות מגיעות לבגרות בגיל 270 יום.
תוחלת החיים של האופוסום בטבע בסביבות 3 שנים ובשבי עד 5 שנים.
האופוסום הצמרירי חשוף הזנב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בגלל תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה לכאורה, התרחשותו במספר אזורים מוגנים, ומשום שלא סביר שמספריו ירדו בשיעור הנדרש על מנת להעפיל לקטגוריה מאוימת יותר.
חלק מתת המינים שלו מאוימים עקב בירוא יערות שמוביל לאובדן בית גידול נרחב.
אופוסום חדפי או קנוליסטיד (שם מדעי: Caenolestes) הוא סוג של יונק-כיס אמריקני זעיר במשפחת האופוסומים החדפיים שכולל 5 מינים החיים בצפון הרי האנדים באמריקה הדרומית.
הסוג הוקם בשנת 1895 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, והוא אחד מתוך 3 סוגים ששרדו במשפחה (האחרים הם הטקסונים המונוטיפים אופוסום חדפי אינקה ואופוסום חדפי חוטמני).
האופוסום החדפי הוא כיסאי קטן-ממדים בגודל עכבר: אורך הגוף של המינים בסוג: 14-9 ס"מ, אורך הזנב: כ-12 ס"מ ומשקלם 16–48 גרם; הזכרים כבדים משמעותית מן הנקבות.
הגוף שלהם קומפקטי ועגלגל בצורה קיצונית, עם ראש מחודד ולוע ארוך שמעניק להם מראה חדפי.
השפתיים עבות במיוחד ומונעות כניסה של פסולת ואדמה במהלך הנבירה עם החוטם.
העיניים קטנות מאוד ומנוונות, האף בינוני והאוזניים גדולות ובולטת מהפרווה.
הרגליים קצרות יחסית, כאשר האחוריות ארוכות ומפותחות יותר עם טפרים גדולים וחזקים.
הזנב חסר השיער ארוך כמו הגוף, חסר יכולת לפיתה, ומשמש בעיקר לתמיכה במהלך הטיפוס.
הפרווה החדגונית של האופוסום החדפי עבה, ארוכה ומדובללת ומותאמת לחיים באקלים הקריר של האנדים.
צבעה הכללי משתנה מעט בין המינים, ונע בין אפור כסוף לאפור כהה, אפור צפחה כהה, חום-אגוז, חום קפה או חום ביסטר-שחור.
הצד התחתון הכולל את המפשעה, הגחון, המותניים, החזה והגרון בהיר יותר, ונע בין אפור-עשן לאפרפר חיוור או לבנבן.
הראש בצבע זהה לגוף, והסנטר והלחיים בהירים יותר.
סביב העיניים יש טבעת דלילה בשיער שעשויה להראות בהירה או כהה יותר משאר הפנים.
החוטם, הידיים, הרגליים ופנים האוזניים בצבע ורוד כהה או בהיר, והזנב בצבע ורוד כהה או שחרחר.
מיני האופוסום החדפי אנדמים לחלק הצפוני של הרי האנדים באמריקה הדרומית, ונמצאים רק במדינות הבאות: אקוודור, קולומביה וונצואלה ופרו.
אקוודור היא המדינה היחידה שבה נמצאים כל המינים.
בית הגידול של האופוסומים החדפים מורכב מיער עננים ויער ננסי רבוי בטחב, חזזיות ואפיפיטים, כמו גם כרי דשא של טונדרה תת-אלפינית על מדרונות הרריים גבוהים ברום 4,000-1,500 מטר מעל פני הים.
הם מגלים העדפה לאזור קריר ולח עם צמחייה צפופה.
התפוצה שלהם באזורים נמוכים יותר נבלמת בעקבות תחרות על מקורות מזון עם מיני חדפיים.
האופוסומים החדפים פעילים בשעות הלילה בבדידות, בעיקר על האדמה.
במידת הצורך הם מסוגלים לטפס על עצים.
הם יוצרים מערכת של תעלות ושבילים בעשב הצפוף ותחת שורשי עצים המשמשים אותם למסתור ולתנועה במהירות בין אזור למשנהו.
בעוד שחוש הראייה גרוע, חושי השמיעה והריח מפותחים מאוד, והם מסתמכים עליהם כדי לאתר רמשים במהלך נבירה עם החוטם בטחב ועלים.
המינים מוגדרים כטורפים, וניזונים בעיקר מחרקים, זחלים, תולעים, וחולייתנים קטנים, אם כי מגוונים לעיתים את התזונה בפירות.
הטורפים העיקריים שלהם כוללים את חתול הפמפס, פומת ההרים ושועל קולפאו.
הם מתרבים בקיץ, והנקבה ממליטה 1–6 גורים זעירים שנצמדים לאחת מ-4 הפטמות שלה.
לאחר מספר שבועות הם עוברים לרכב על גבה ולאחר מכן הופכים לעצמאיים.
בשל אזור התפוצה הבלתי נגיש ברובו, אין נתונים מדויקים על מצב האופוסומים החדפיים, אך ההנחה היא שהם נפוצים למדי.
נכון ל-2023, אף אחד מהמינים אינו מסווג בקטגוריית שימור מאוימת.
אופוסום חדפי סנגאי (Caenolestes sangay) - התגלה בשנת 2013.
אופוסום חדפי אינקה או אופוסום חדפי פרואני (שם מדעי: Lestoros inca) הוא יונק-כיס אמריקני זעיר במשפחת האופוסומים החדפיים שחי במרכז הרי האנדים באמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1917 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס בתור מין בסוג אופוסום חדפי, והוכר כסוג עצמאי בשנת 1934. מבחינה גנטית ומורפולוגית הוא קרוב יותר לסוג אחרון מאשר לטקסון המונוטיפי אופוסום חדפי חוטמני.
אופוסום האינקה הוא כיסאי דמוי חולדה קטנה או חדף: אורך ראשו וגופו 11.5-9 ס"מ, אורך זנבו 13.5-9.5 ס"מ, ומשקלו 25–32 גרם.
הזכר גדול וכבד במקצת מן הנקבה.
מבנה הגוף קומפקטי ודק, והגולגולת חזקה יחסית עם לסת תחתונה קצרה יותר שמצביעה כנראה על יכולת ללעוס מזון קשיח יותר.
האוזניים גדולות ועגולות והעיניים קטנות מאוד עם חוש ראייה ירוד.
הזנב ארוך ועבה ומשמש לתמיכה במהלך הטיפוס, אך חסר יכולת לפיתה.
הגפיים קצרות וחזקות, והאחוריות גדולות ומפותחות מהקדמיות עם טפרים גדולים.
לאופוסום האינקה פרווה עבה, ארוכה וכהה.
צבעה הכללי נע בין חום-ביסטר כהה לשחור שוקולד או שחור-כחלחל, כשאזור הכתפיים נוטה להיות כהה יותר.
המותניים והצד התחתון של הגוף בעלי גוון בהיר במקצת של אפור-צפחה או סגלגל, אך עדיין כהים יחסית.
הראש בצבע זהה לגוף, ולעיתים סביב העיניים יש טבעות קירחות בהירות יותר.
החרטום עשוי להיות בעל גוון כהה יותר.
החוטם, הלוע, כפות היד והרגל, ופנים האוזניים בצבע ורוד, אדמדם או סגלגל.
הזנב בצבע שחור מפויח או סגלגל.
אופוסום האינקה אנדמי לחלק המרכזי של הרי האנדים באמריקה הדרומית; מרבית הטווח שלו נופל בדרום-מזרח פרו (מחוזות: קוסקו, פונו ואייקוצ'ו) ובמידה פחותה יותר במחוז לה-פאס בצפון-מערב בוליביה.
בית הגידול שלו מורכב מיער עננים, יער שדונים, כיסי סבך של בקריס וכרי דשא תת-אלפינים ברום 4,200-2,000 מטר מעל פני הים.
הוא ככל הנראה מצוי בבתי גידול פחות לחים ממינים אחרים.
מעט מאוד ידוע על אופוסום האינקה; הוא יונק סוליטרי שחי בבדידות, פעיל בשעות הלילה ואת שאר הזמן מבלה במסתור תחת שורשים או בסבך הצפוף.
הוא יוצר מערכת של תעלות ושבילים בצמחייה הצפופה שמשמשת אוטו לתנועה והימלטות.
הוא ניזון בעיקר מחסרי חוליות.
הנקבה ממליטה מספר גורים לאחר תקופת היריון קצרצרה, והם נתלים על אחת מארבע הפטמות שעל בטנה.
הם גדלים בכיס במשך מספר שבועות ואז עוברים לרכוב על גבה עד הגמילה.
אופוסום האינקה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל תפוצה רחבה יחסית באזור בלתי נגיש, אוכלוסייה גדולה, העדר אינדיקציות לאיומים משמעותיים ונוכחותו במספר אזורים מוגנים.
אופוסום חדפי חוטמני או אופוסום חדפי צ'יליאני (שם מדעי: Rhyncholestes raphanurus) הוא מין של יונק כיס דרום-אמריקני זעיר במשפחת האופוסומים החדפיים שחי בדרום הרי האנדים באמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1924 על ידי הזואולוג האמריקני וילפרד הדסון אוזגוד ומשמעות שמו המדעי היא "בוזז ארוך-אף כרובי" המתייחס לנבירה באדמה ולזנב העבה.
האופוסום החוטמני הוא המין הדרומי ביותר במשפחתו.
אופוסום החוטמני הוא יונק-כיס קטן שבמאפייניו הפיזיים נראה מעין שילוב של חולדה וחדף.
מבנה הגוף גוצי, קומפקטי ודק, הראש צר ומחודד עם חוטם זרבובי ארוך במיוחד שהעניק למין את שמו.
האוזניים קטנות ומעוגלות והעיניים זעירות ומנוונות.
הגפיים האחוריות גדולות ומפותחות יותר מהקדמיות ובעלות טפרים גדולים.
הזנב קצר יותר מהגוף, קירח ועבה במיוחד, ומשמש לאגירת שומן לעתות מחסור.
אין הבדלים חיצוניים ניכרים בין הזכר לנקבה, אך יש הבדלים במבנה הניבים (לזכר ניב חד-שורש ולנקבה ניב דו-שורש).
הנקבה חסרת כיס בדומה לשאר הסוגים במשפחה.
כמצופה מיונק השוכן באזורים קרים למדי, לאופוסום החוטמני פרווה גסה, צפופה ועבה במיוחד.
צבעה הכללי חדגוני-אחיד ונע בין חום שוקולד כהה לחום ביסטר-שחור, חום קפה או חום אגוז.
הצד התחתון עשוי להיות בעל גוון דהוי יותר, אך באופן כללי אין אצלו הצללת נגד.
הסנטר והלחיים עשויים להיות בהירים, אך לרוב צבע הראש זהה גם הוא לצבע הגוף.
האוזניים, הזנב וכפות הידיים והרגליים בצבע סגלגל, חום-שחרחר או ורוד כהה.
raphanurus - מצוי באי צ'ילואה.
אופוסום החוטמני אנדמי לחלק הדרומי של הרי האנדים באמריקה הדרומית, והוא בין הכיסאים הדרומיים ביותר בעולם; טווח התפוצה שלו מצומצם מאוד, והוא נפוץ בעיקר בפרובינציות לוס לאגוס ולוס ריוס בדרום-מרכז צ'ילה כולל האי צ'ילואה, עם גלישה קטנה לתוך הקצה המערבי של פרובינציית ריו נגרו בארגנטינה.
בית הגידול שלו מורכב מיער גשם ממוזג לח ורטוב של אשור דרומי באזורי שפלה נמוכים עד מדרונות הרריים ברום 1,135 מטר מעל פני הים, עם נוכחות גבוהה של כיסי סבך צפופים.
בשל מיעוט הלכידות בטבע, מעט מאוד ידוע על המין; הוא פעיל לילה ועשוי לחיות בגפו או בקבוצות משפחתיות קטנות; הוא נמצא בעיקר על האדמה, ויכול לטפס במידת הצורך.
חוש הראיה שלו ירוד והוא מתבסס בעיקר על חוש השמיעה והריח.
ניזון מפטריות וחסרי חוליות שונים, ומאתר אותם באמצעות חיטוט ונבירה בפסולת העלים שבקרקעית היער עם חוטמו הארוך.
חסרי חוליות מהווים 54% מהתזונה, שלשולים 7% ופטריות ומזון צמחי אחר כ-39%.
את שעות היום הוא מבלה במחילות ובולי עץ שנפלו או בקינים שבנה לעצמו מעלים.
ההתעבות של הזנב באזור הסתיו מצביעה על כך שהמין צובר שומן בזנבו לעתות מחסור בחורף, ועשוי ככל הנראה להיכנס לתרדמת חורף זמנית.
הרגליו החמקניים של האופוסום מקטינים את החשיפה שלו לטורפים, כשהטורפים הפוטנציאליים העיקריים הם ככל הנראה כוס המחילות ונחשי חלזונות.
סגנון הרבייה של האופוסום החוטמני אינו ידוע, ועשוי להיות פוליגמי או מונוגמי; הרבייה יכולה להתרחש בכל השנה ללא עונה קבועה.
הנקבה ממליטה שגר של 5–7 צאצאים או יותר שזוחלים לעבר הבטן ונצמדים לפטמות.
מכיוון שמעולם לא נתפסה נקבה עם גורים מפותחים, סביר להניח שהיא מגדלת אותם בקינים במקום לשאת אותם על גבה.
האופוסום שוכן במספר אזורים מוגנים.