tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מכן הגיע לארסן למקום הרביעי בלבד בתחרות אזורית בשנת 1960 עם 5.5/9 ולא העפיל לתחרות הבינאזורית.
הוא התאושש וחלק מקום 1–2 עם בוריסלב איבקוב בתחרות בבוורווייק בשנת 1961. בתחרות ציריך חלק מקום 6–7 לאחר קרס שזכה בתחרות, וטיגראן פטרוסיאן שזכה במקום השני.
בנקודת זמן זו החליט לארסן לגוון את סגנון משחקו, ובחלק מהמשחקים בחר להשתמש בפתיחות לא רגילות ואף מסוכנות, במטרה לגרום למתמודדים איתו לאבד את שווי משקלם.
שיטה זו הביאה לשיפור בכושרו ולהתפתחות נוספת ברמת משחקו.
בתחרות האזורית שהתקיימה בהאלה בשנת 1963 סיים במקום השני עם 13/19 לאחר לאיוש פורטיש וזכה בכרטיס השתתפות בתחרות הבינאזורית הבאה.
תצוגה מרשימה של הפתיחות הבלתי רגילות הפגין לארסן בתחרות הבינאזורית שהתקיימה באמסטרדם בשנת 1964, שם חלק מקום 1–4 עם 17/23. יחד עמו חלקו את המקום בוריס ספסקי, מיכאל טל ווסילי סמיסלוב שלושה אלופי עולם בעבר ובעתיד.
חלוקת המקום הראשון זיכתה את לארסן בהשתתפות בתחרות המועמדים על אליפות העולם.
בדו-קרבות תחרות המועמדים שהתקיימו בשנת 1965, ניצח לארסן את בוריסלב איבקוב בעיר בלד 5.5-2.5, אך בחצי הגמר הפסיד למיכאל טל, אלוף העולם לשעבר.
בסיכום תחרות המועמדים ניצב לארסן במקום השלישי, לאחר שניצח את יפים גלר 5-4 בהתמודדות שהתקיימה בקופנהגן, בשנת 1966. בשנת 1967 ניצח לארסן בתחרות הבינאזורית שהתקיימה בעיר סוסה, לאחר שבובי פישר פרש ממנה.
בסיבוב הראשון של תחרות המועמדים ניצח את לאיוש פורטיש 5.4-5.4 אך בחצי הגמר נוצח על ידי בוריס ספסקי, שזכה לבסוף באליפות העולם.
בשנת 1970 חלק לארסן מקום שני בתחרות הבינאזורית בפלמה דה מיורקה עם 15/23 אחרי בובי פישר.
לארסן הגיע לשיא של מד הכושר (שיטת ELO) בתחילת 1971, שלישי בעולם (לאחר פישר וספסקי), בדירוג 2660. בדו-קרב המועמדים ניצח את וולפגנג אולמן 5.5-3.5, אך הובס בחצי הגמר מול בובי פישר 0–6. פישר זכה בשנת 1972 באליפות העולם.
בשנת 1998 התראיין לארסן לגבי הפסדו החד צדדי לפישר וטען כי האשמה הייתה בתנאים בהם התקיים הדו-קרב.
"סבלתי מהחום ואילו פישר היה מוכן היטב לתנאים המיוחדים...ראיתי את כלי השחמט דרך ערפל ולכן נפגעה רמת משחקי." (בדו-קרב מועמדים נוסף ניצח פישר את מארק טיימנוב 6-0, ניצחון שמעיד יותר מכל על פער הרמות בינו לבין שחמטאים אחרים באותה עת).
בשנת 1973 לא הצליח לארסן לעבור לשלב תחרות המועמדים מהתחרות הבינאזורית - הוא חלק מקום 5–6 עם 10/17; המנצחים היו ויקטור קורצ'נוי ואנטולי קרפוב.
בשנת 1976 ניצח לארסן בתחרות הבינאזורית, אך הפסיד בתחרות המועמדים לפורטיש, בתוצאה 6.5-3.5. בתחרות הבינאזורית שהתקיימה בריגה בשנת 1979 סיים לארסן במקום השביעי עם 10/17, ולא התקדם לתחרות המועמדים.
החל ממחצית שנות ה-60' נהנה לארסן מהצלחה רצופה בתחרויות על סביב לעולם, והוא ביחד עם פישר הפכו לשני השחקנים החזקים ביותר בעולם מחוץ לברית המועצות.
לארסן שיחק באירועים רבים חזקים, ובאופן קבוע סיים לפני צמרת השחקנים הסובייטים.
הוא ניצח בתחרות לה הבר בשנת 1966 בתוצאה 9/11, לפני לב פולוגייבסקי.
בתחרות סנטה מוניקה באותה שנה סיים במקום השלישי עם 10/18 לפני ספסקי ופישר.
לארסן ניצח בתחרות הוואנה עם 15/19 בהקדימו קבוצה חזקה שכללה את מארק טיימנוב, סמיסלוב, פולוגויבסקי, גליגוריץ' ומירוסלב פיליפ.
לארסן חלק מקום 2–3 בתחרות דנדי עם 5.5/8 אחרי גליגוריץ'.
בתחרות בברויק סיים רביעי עם 8.5/15 (המנצח: ספסקי).
בתחרות מונטה קרלו חלק מקום 3–4 עם 6/9 אחרי פישר ויפים גלר.
לארסן חלק מקום 1–2 בתחרות ויניפג בשנת 1967 עם 6/9 עם לפני ספסקי וקרס.
לארסן ניצח בתחרות פלמה דה מיורקה עם 13/17 לפני סמיסלוב, מיכאל בוטביניק, פורטיש, גליגוריץ' ובוריסלב איבקוב.
בשנת 1967 זכה לארסן בפרס האוסקר השחמטאי הראשון שחולק.
בניגוד למרבית שחקני הצמרת, השתתף לארסן באופן קבוע בתחרויות שווייצריות מרובות משתתפים, וגם בהן נהנה מהצלחה גדולה.
לארסן ניצח באליפות הפתוחה של ארצות הברית בשנים 1968 ו-1970, וכן באליפות קנדה הפתוחה באותן שנים.
לארסן חלק מקום 2 - 3 בתחרות פלמה דה מיורקה בשנת 1968 עם 13/17 ביחד עם ספסקי, ניצח קורצ'נוי.
בשנת 1968 ניצח לארסן בתחרות מונטה קרלו עם 9.5/13, לפני בוטביניק, סמיסלוב, ולסטימיל הורט, רוברט ביירן, פורטיש ופאל בנקו.
לארסן ניצח את 6-2 בדו-קרב בשנת 1969 ובאותה שנה ניצח בדו-קרב את מיכאל טל 5.5-2.5.לארסן ניצח בתחרות פלמה דה מיורקה בשנת 1969 עם 12/17, לפני פטרוסיאן, קורצ'נוי, הורט וספסקי ניצחון נוסף בתחרות בואסום עם 11/15 לפני פולוגויבסקי.
בתחרות סן חואן חלק מקומות 6 - 7 עם 9/15 (המנצח: ספסקי).
לארסן ניצח בתחרות לוגאנו בשנת 1970 עם 9.5/14, לפני פרידריק אולפסון.
בדו-קרב בין ברית המועצות לשאר העולם שיחק לארסן בלוח הראשון של נבחרת שאר העולם, לפני פישר ששיחק בלוח השני.
לארסן השיג 2.5/4 נקודות, שלוש תוצאות תיקו מול ספסקי וניצחון על לאוניד שטיין.
בדו-קרב עם ניצח 2–6. לארסן ניצח בתחרות וינקובצ'י עם 10.5/15 לפני דוד ברונשטיין, הורט וגליגוריץ'.
בפלמה דה מיורקה חלק מקום 6–7 עם 9/15 (ניצחו: אוסקר פנו ו).
לארסן חלק מקום 8–9 בתחרות סן אנטוניו בשנת 1972, בתוצאה 8.5/15, במקומות הראשונים סיימו פורטיש, פטרוסיאן ואנטולי קרפוב.
לארסן ניצח בתחרות טיסייד עם 11/15 לפני ליובוגביץ' ופורטיש.
בתחרות הייסטינגס 1972/3 ניצח לארסן עם 11.5/15 לפני וולפגנג אולמן.
בתחרות באואנג בשנת 1973 הגיע לארסן למקום הרביעי עם 6/9 (ניצח: קאבלק).
לארסן ניצח בתחרות גרנה (אליפות ארצות הצפון) עם 8.5/10. בתחרות מנילה ניצח שוב לארסן, עם 12.5/15, לפני קאבלק וליובוגביץ'.
לארסן ייצג את דנמרק שש פעמים באולימפיאדות שונות, תמיד בלוח הראשון, ותוצאתו המצטברת היא 75/109 (+61 =28 -20 + ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), או 68.8%.
בכל האירועים הוא שיחק מספר רב של משחקים, כמעט בכל הסיבובים, וזכה בשלוש מדליות על הלוח הראשון, אחת מזהב ושתיים מארד.
באולימפיאדת השחמט 1954 שהתקיימה באמסטרדם השיג לארסן 13.5/19 (+11 =5 -3), וזכה במדליית ארד על הישגו, שהקנה לו גם תואר אמן בינלאומי.
באולימפיאדת השחמט 1956 שהתקיימה במוסקבה השיג לארסן 14/18 (+11 =6 -1), וזכה במדליית זהב אישית וכן בדרגת רב-אמן בין-לאומי.
באולימפיאדת השחמט 1970 שהתקיימה בזיגן השיג לארסן 13/17 (+11 =4 -2), וזכה במדליית ארד אישית
בשנת 1988 הפסיד לארסן לתוכנת מחשב בשם "הרהור עמוק" (Deep Thought), פרויקט שהתחיל במחשב "צ'יפטסט" ("ChipTest") באוניברסיטת קרנגי מלון, שפותח על ידי פנג-הסיונג הסו; מערכת המחשב שנוצרה לראשונה נקראה על שם המחשב בעל אותו השם בספר "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה".
הסו הצטרף ל-IBM ועבד עם מאריי קמפבל על בעיות חישוב מקבילי.
"כחול עמוק" הוא פיתוח של עבודה זאת.
לארסן היה רב-האמן הראשון והשחקן עם מד הכושר הגבוה ביותר (באותו זמן 2560) שנוצח על ידי תוכנה במשחק בתנאי תחרות.
לארסן המשיך להשתתף בתחרויות שחמט מדי פעם עד סוף שנת 2004. בשנת 1999 סיים שביעי באליפות דנמרק, אך בשנת 2000 נאלץ לפרוש באמצע התחרות ועבר ניתוח מוח דחוף.
מאז השתתף בכמה תחרויות בבואנוס איירס, בשנת 2002 סיים במקום הרביעי בתחרות לזכר מיגל ניידורף.
לארסן ידוע כשחקן בעל חשיבה מעמיקה ורבת דמיון, מוכן לנסות רעיונות בלתי שגרתיים וליטול סיכונים גדולים יותר מיתר עמיתיו.
אספקט זה של משחקו התבטא גם בבחירת הפתיחות.
לארסן האמין בערכה של ההפתעה ומשום כך בחר לעיתים קרובות בהסתעפויות מפוקפקות בפתיחה.
הוא אהב לסבך עמדות על אף הסיכון הגדול שהיה כרוך בכך.
היה לו ביטחון עצמי רב במשחקו והוא לא פחד מאף שחקן.
סגנונו הייחודי הוכיח את עצמו אפקטיבי ביותר נגד שחקנים חלשים יחסית אך לא היה מוצלח במיוחד נגד עילית השחקנים בעולם.
לארסן הוא אחד מרבי האמנים המודרניים הבודדים שהשתמשו בפתיחת בירד (1. ו4) והמשך שנים רבות השתמש בפתיחה 1. ב-3, שיטה שידועה כיום כפתיחת לארסן או כהתקפת נימצוביץ' לארסן לכבוד השניים.
לארסן שיחק בהצלחה את הפתיחה ההולנדית בתקופה שהשימוש בפתיחה היה נדיר ברמה העולמית הגבוהה.
לארסן החיה את פתיחת הרץ הנדירה (1. ה4 ה5 2. רג4) בשנת 1964. לארסן היה השחקן הראשון מצמרת השחמט שהשתמש בהצלחה בהסתעפות 1. ה4 ג5 2. ו4 בהגנה סיציליאנית והגביר מאוד את הפופולריות של הסתעפות זו.
באמצע שנות השישים היה אחד מהבודדים שהאמין בהגנת אלכין (1. ה4 פו6) בתחרויות חשובות.
לארסן השתמש גם ב (1. ה4 ד5) כדי לנצח את אלוף העולם אנטולי קרפוב בשנת 1979, ועורר אגב כך עניין מחודש בהסתעפות זו.
פתיחה בה השתמש פעמים רבות הייתה הגנת קארו-קאן (1. ה4 ג6 2. ד4 ד5 3. פג3 ד:ה4 4. פ:ה4 פו6 פ:ו6+ ז:ו6) והסתעפות זו קרויה היום על שמו ועל שמו של דוד ברונשטיין.
לארסן השתמש בהגנת גרינפלד (1. ד4 פו6 2. ג4 ז6 3. פג3 ד5) בהצלחה, ולעיתים קרובות יצר עמדות אופייניות להגנה זו בלבן.
הוא חבר בצוותא עם סטפן זויטן ספר מוביל על פתיחה זו ועל מבנים דומים בפתיחות אחרות.
לארסן חיבר ספר ובו 50 ממשחקיו הנבחרים ובו דגש על ההערות שנכנסות לתחום הפסיכולוגיה השחמטאית והשימוש בפתיחות נדירות, בצורה שנדירה אצל שחקני הצמרת.
לארסן מוערך ככותב מצוין והיה אחד משבעת רבי האמנים שכתבו פרקים בספר משנת 1974 "איך לפתוח את משחק השחמט".
כמו כן ערך את ספר התחרות של סן אנטוניו בשנת 1972.
לארסן ניצח כל אחד משבעת אלופי העולם שנשאו בתואר משנת 1948 ועד 1985. הוא זכה נגד מיכאל בוטביניק, וסילי סמיסלוב, מיכאל טל, טיגראן פטרוסיאן, בוריס ספסקי, בובי פישר ואנטולי קרפוב.
לבן: מארק טיימנוב שחור: בנט לארסן וינקובצי 1970
בנזי מת הוא מחזה פרי עטו של את'ול פיוגארד, אותו כתב במשותף עם ג'והן קאני ווינסטון נצונה, שניהם הופיעו בהפקה המקורית.
הצגת הבכורה העולמית שלו התקיימה ב-8 באוקטובר 1972 בתיאטרון ספייס, קייפטאון, דרום אפריקה.
הצגת הבכורה האמריקאית התקיימה בתיאטרון אדיסון בעיר ניו יורק, ב-13 בנובמבר 1974.
המחזה מגולל את סיפורם של שני גברים שחורים – סטיילס וסיזווה בנזי - בתקופת משטר האפרטהייד בדרום אפריקה
המחזה נפתח באולפן הצילום של אדם בשם סטיילס.
האולפן ממוקם בניו-ברייטון, פורט אליזבת, דרום אפריקה.
לאחר שהוא קורא בעיתון כתבה על מפעל מכוניות, סטיילס מספר לקהל סיפור הומוריסטי על מקרה שהתרחש כשהוא עבד במפעל מכוניות של חברת פורד.
סטיילס ממשיך לקרוא את העיתון ומספר על אולפן הצילום שלו.
הרהוריו מופסקים כשלקוח, סיזווה בנזי, נכנס פנימה.
הוא מבקש ממנו שיצלם אותו, אולם כשסטיילס מבקש ממנו את פרטיו האישיים, סיזווה מהסס, אחר-כך אומר ששמו רוברט זולינזימה.
סטיילס שואל את סיזווה מה הוא מתכוון לעשות עם התמונה, סיזווה מספר שהוא ישלח אותה לאשתו.
אחרי שהתמונה מצולמת, סיזווה מכתיב לסטיילס מכתב לאשתו שילווה את התצלום.
במכתב, סיזווה מספר לאשתו שסיזווה בנזי מת.
הוא כותב שכשהגיע לפורט אליזבת מביתם בעיר קינג ויליאמס.
הוא התגורר אצל חברו ששמו זולה, שניסה לעזור לסיזווה למצוא עבודה.
הוא לא הצליח למצוא עבודה; בעקבות כך השלטונות מסרו לו שהוא חייב לעזוב את המקום תוך שלושה ימים.
סיזווה שהה אצל בונטו, חברו של זולה.
סיזווה מתגורר בביתו של בונטו ומספר לו על בעיותיו – אם לא יתחולל נס, יהיה עליו לעזוב את העיר בתוך שלושה ימים.
בונטו מגלה אהדה לבעייתו ומציע שיעבוד במכרות בעיר קינג ויליאמס.
סיזווה דוחה את הרעיון בטענה שהשכר זעום והעבודה מאוד מסוכנת.
בונטו מחליט להוציא אותו לבילוי בבאר "השמיים".
המחזה חוזר לסיזווה הממשיך לחבר את מכתבו לאשתו.
הוא מגולל בפניה את חוויותיו בבאר "השמיים", שם אישה הגישה לו אלכוהול באופן מכובד והוא שהה במחיצתם של האנשים החשובים של ניו-ברייטון.
הסצנה עוברת לזמן שהוא יוצא מהפאב בו סיזווה ובונטו שתו.
בונטו אומר שהוא צריך לשוב הביתה כדי שיוכל ללכת מחר לעבודה.
הוא נכנס לסימטה כדי להטיל את מימיו ומוצא שם גופת מת.
סיזווה מעוניין לדווח על הגופה למשטרה.
בונטו דוחה את הרעיון, אולם הוא בודק את פנקס הזהות של האיש כדי לבדוק את כתובתו.
בונטו נוכח לדעת שלאיש, רוברט זולינזימה, היה רישיון עבודה – בדיוק הדבר לו סיזווה זקוק כדי להישאר בעיר.
הם לוקחים את פנקס הזהות.
בביתו של בונטו, בונטו מדביק את תצלומו של סיזווה בפנקס הזהות של זולינזימה ומדביק את תצלומו של זולינזימה בפנקס הזהות של סיזווה.
הוא מציע שהם ישרפו את פנקס הזהות של סיזווה – ובכך יהפכו אותו למת – ושסיזווה יאמץ את זהותו של האיש המת ויוכל להישאר בפורט אליזבת.
סיזווה מגלה ספקות לגבי התוכנית, במיוחד הוא דואג לאשתו וילדיו.
בונטו טוען שהם יוכלו להינשא מחדש.
לאחר דין ודברים ממושכים, סיזווה נאות להחלפה.
סיזווה מסיים להכתיב את המכתב לאשתו.
במכתב הוא מספר שבונטו עזר לו להשיג רישיון מגורים.
המחזה מסתיים באולפן הצילום של סטיילס כשסיזווה מצטלם.
לדברי מארי רוז נאפיירקובסקי בספרה "דרמה לסטודנטים" (Drama for Students ;Detroit: Gale, 2006):
ב-1972 פיוגארד ביים את הצגת הבכורה של המחזה בקייפטאון, ושנה לאחר מכן המחזה הוצג בתיאטרון רויאל קורט בלונדון ואחר-כך עברה לתיאטרון אמבסדור בדרך צ'רינג קרוס כשקאני גילם את דמותם של סטיילס ובונטו ונצונה גילם את דמותם של רוברט/ סיזווה.
שם הוא זכה בפרס מבקרי התיאטרון של לונדון.
לאחר שש הצגות טרום בכורה, הפקת ברודוויי, שהוצגה בד בבד עם "האי", מחזה אחר של פיוגארד, עלתה לראשונה ב-13 בנובמבר 1974, בתיאטרון אדיסון, שם היא רצה 159 פעמים.
בשנות השבעים קאני ונצונה היו בסיבוב הופעות עם "בנזי מת" ו"האי" בבתי ספר, מתנ"סים, מועדוני סטודנטים, כנסיות בערים שחורות באפריקה.
כשהם הופיעו ב Umtata, הכף המזרחי ב-1976, עצרו אותם שלטונות בנטוסטן בשל שפתו הגסה של המחזה.
המחזה הוצג בתיאטרון מארקט ביוהנסבורג.
כשההפקה הציגה בתיאטרון ספייס ב-1979, המשטרה הפסיקה את ההצגה, בשל המהומות להן היא גרמה.
קאני ונצונה שבו ושיחקו ביחד במחזה בתיאטרון באקסטר ביוהנסבורג בפסטיבל האמנויות הלאומי בגרהמסטאון, דרום אפריקה, בבימויו של אובריי שחאבי, ב-2006. אחר-כך הייתה ההצגה בסיבוב הופעות בתיאטרון המדינה של פרטוריה, בתיאטרון מארקט ביוהנסבורג ובפסטיבל הילטון בדרום אפריקה.
ההפקה עברה לתיאטרון המלכותי הלאומי במרץ 2007.
קאני ונצונה התאחדו שוב בהפקת ברודוויי באפריל 2008 באקדמיית ברוקלין למוזיקה.
המחזה תורגם לצרפתית בידי מארי-הלן אטיין והוצג במרכז האמנויות ברביקן, בבימויו של פיטר ברוק והייתה בסיבוב הופעות עולמי.
פרס טוני למחזה הטוב ביותר (היה מועמד ביחד עם "האי", מחזה אחר של אטול פיוגארד)
פרס טוני לשחקן הטוב ביותר (קאני ונצונה זכו)
פרס טוני לבמאי הטוב ביותר (היה מועמד)
פרס דרמה דסק (Drama Desk Awards) לשחקן המצטיין במחזה (קאני ונצונה היו מועמדים ביחד)
פרס דרמה דסק לבמאי המצטיין של מחזה (היה מועמד)
פרס דרמה דסק למחזה הזר החדש המצטיין (היה מועמד ביחד עם "האי")
את'ול פיוגארד, בנזי מת, תרגום: נחמי דרימר; רמת גן: המרכז הישראלי לדרמה ליד "בית צבי", 1982.
המחזה הוצג בתיאטרון החאן הירושלמי באוגוסט 1982.
יוצרים: תרגום - נחמי דרימר, בימוי - ולדימיר מירודן, תפאורה ותלבושות - אלי סיני, תנועה - שוקי וגנר, תאורה - יעקב מרזל, תפאורה: "ארגונית" ת"א, מוזיקה: אדוארדו (סנה) רטיק.
שחקנים: סטיילס ובונטו - שבתאי קונורטי, סיזווה בנזי ורוברט זולינזימה - אבינועם מור חיים.
בנט הויה (בנורווגית: Bent Høie; נולד ב-4 במאי 1971 ברנדברג שבדרום נורווגיה), הוא שר הבריאות של נורווגיה מאז 16 באוקטובר 2013. הוא חבר במפלגת השמרנים הנורווגית ונבחר לראשונה לסטורטינג (הפרלמנט של נורווגיה) בשנת 2001 ומייצג את מחוז רוגלנד.
נוסף לכך, הוא מייצג את מפלגתו במועצה העירונית של סטוונגר.
הויה בוגר הפקולטה למשפטים מאוניברסיטת ברגן בשנת 1991 וחינוך בשנת 1993.
הויה הוא הומו גלוי ונשוי לבן זוגו דאג טריה סולבנג.
כראש המשלחת הנורווגית למשחקי החורף הפאראלימפיים שיערכו בסוצ'י שברוסיה ב-2014, הכריז הויה שיגיע ביחד עם בן זוגו לחיים, על אף החוקים ההומופובים ואווירה העוינת כלפי קהילת הלהט"ב.
בנט מילר הוא במאי קולנוע ומפיק אמריקאי.
מילר היה מועמד פעמיים במהלך הקריירה שלו לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר לשנת 2005 על סרטו "טרומן קפוטה" ולשנת 2014 על בימוי הסרט "פוקס קצ'ר".
מילר נולד בניו יורק סיטי.
בנם של קבלן וציירת .
הוא התחנך לצידם של כוכב הקולנוע פיליפ סימור הופמן והתסריטאי דן פוטרמן, איתם למד באותה השכבה בקורס הקיץ של "בית הספר ניו יורק לאומניות".
מילר למד קולנוע ותיאטרון ביחד עם הופמן ב"אוניברסיטת ניו יורק", אך נשר לפני סיום התואר.
לאחר שעזב את האוניברסיטה שימש מילר כמנהלו של המוזיקאי סטיבן שוב ולהקתו וביים עבורם מספר קליפים.
מילר החל את דרכו כבמאי קולנוע בשנת 1998 עם הסרט הדוקומנטרי "The Cruise" על עיר הולדתו ניו יורק.
הסרט זכה לחשיפה ולהערכה רבה ברחבי העולם ופתח דלתות רבות עבור מילר.
מילר סירב למספר פרויקטים שהוצעו לו עד שהצליח להשיג מימון לסרט הביכורים הקולנועי שלו "טרומן קפוטה".
מילר שיתף פעולה בסרט עם חבריו הקרובים דן פוטרמן שכתב את תסריט הסרט ופיליפ סימור הופמן שגילם את גיבור העלילה וזכה על תפקידו בפרס האוסקר.
מילר הועמד על עבודת הבימוי הראשונה שלו לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ולפרס באפט"א.
בשנת 2009 נבחר מילר על ידי חברת ההפקה "סרטי קולומביה" לביים את דרמת הבייסבול "מאניבול".
בהפקת הסרט שיתף מילר פעולה עם הכוכב ומפיק על בראד פיט ועם התסריטאים המוערכים אהרון סורקין וסטיבן זיליאן.
הסרט זכה להצלחה רבה עם רווחים של למעלה מ-100 מיליון דולרים ו 6 מועמדויות לפרס האוסקר.
בשנת 2014 הוציא מילר לאקרנים את סרטו הקולנועי השלישי, דרמת ההיאבקות האפלה "פוקס קצ'ר", המתארת את מערכת היחסים הסוערת בין המתאבק האולימפי מארק שולץ (צ'נינג טייטום), מאמנו ג'ון דה פונט (סטיב קארל) ואחיו של המתאבק דייב שולץ (מארק רופאלו).
מילר שימש לראשונה בקריירה שלו גם כמפיק הסרט ביחד עם מפיקת העל מייגן אליסון.
מילר זכה על בימוי הסרט בפרס הבמאי הטוב ביותר של פסטיבל קאן והועמד בפעם השנייה לפרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר.
בנזופנון (Benzophenone) הוא תרכובת שנוסחתה C6H5)2CO).
המולקולה היא קטון הקשור לשתי טבעות ארומטיות.
בנזופנון משמש כפוטו-איניציאטור להקשיה של פולימרים באמצעות יצירת קשרי צילוב בחשיפה לאור ביישומים בתעשיית הדיו, הדפוס וההדמיה.
בנזופנון בולע UV ומגן על חומרי ריח וצבע בתמרוקים ובתכשירי ניקוי מנזקי קרינה, כמגן מנזקי קרינה משתמשים בחומר כתוסף לפולימרים המשמשים לייצור אריזות שקופות.
אוקסיבנזון שהוא נגזרת של בנזופנון מנוצל לייצור קרם הגנה.
מייצרים בנזופנון בחמצון של די פניל מתאן C6H5)2CH2) בקטליזה של נחושת.
ניתן לקבל את החומר מתגובה של בנזון עם פחמן ארבע-כלורי (CCl4) ואז הידרוליזה של התוצר די כלורו די פניל מתאן.
ניתן להכין את החומר גם בתגובת פרידל-קרפטס על בנזן עם (C6H5COCl) בנוכחות חומצת לואיס (דוגמת ) כזרז.
בנז'מן סטאמבולי הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת מץ הצרפתית.
אביו של סטאמבולי הוא הנרי סטאמבולי, כדורגלן ומאמן עבר ששיחק בין היתר במונקו ובמרסיי.
סבו של סטאמבולי הוא ז'רארד באנידה, מאמן עבר שאימן בין היתר את מונקו ואת מרסיי.
דודו של סטאמבולי הוא לורן באנידה, מאמנה של אל-עורובה מליגת העל הסעודית, שאימן בעבר את מונקו.
בגיל 6 החל לשחק במחלקת הנוער של מרסיי, ובהמשך שיחק במחלקות הנוער של גאליה איזה ושל סדאן.
בגיל 14 עבר למחלקת הנוער של מונפלייה.
ב-3 במרץ 2010 חתם על חוזה מקצועני ראשון במונפלייה, חוזה ל-3 שנים.
ב-7 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–1 על בורדו במסגרת המחזור הראשון בעונת .
בעונת לקח סטאמבולי חלק בזכייתה הראשונה של מונפלייה באליפות צרפת, עם 26 הופעות.
בעונת ערך בין היתר 3 הופעות במונפלייה ב', קבוצת המילואים של מונפלייה.
ב-13 באפריל 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בתוספת הזמן של המחצית השנייה בהפסד 2–4 לבורדו במסגרת המחזור ה-32 בליגה.
בעונת היה שחקן הרכב קבוע עם 36 הופעות ב-38 מחזורים ומונה לקפטן משנה.
ב-1 בספטמבר 2014 אושר כי סטאמבולי חתם בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג.
ב-13 בספטמבר 2014 ערך סטאמבולי את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כשנכנס כמחליף בדקה ה-70 בתיקו 2-2 נגד סנדרלנד במחזור הרביעי.
ב-27 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, במשחק במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת נגד פרטיזן בלגרד שנגמר בניצחון 0–1 של טוטנהאם הוטספר.
בעונתו היחידה במועדון ערך 12 הופעות בלבד בפרמייר ליג.
ב-20 ביולי 2015 אישר לורן בלאן, מאמנה של פריז סן-ז'רמן, כי סטאמבולי חתם במועדון תמורת 6 מיליון ליש"ט.
ב-1 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, שהחליף את מרקו וראטי בדקה ה-70 בניצחון 0–2 על ליון בגביע האלופות הצרפתי .
ב-7 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי פריז סן-ז'רמן, כשהחליף את מרקו וראטי בדקה ה-73 בניצחון 0–1 על ליל במסגרת המחזור הראשון.
ב-26 באוגוסט 2016 חתם סטאמבולי בשאלקה 04 מהבונדסליגה ל-4 עונות.
ב-26 ביולי 2021 חתם סטאמבולי לשנתיים באדנה דמירספור מליגת העל הטורקית.
ב-1 בפברואר 2024 חזר לצרפת וחתם בסטאד ריימס עד לסיום העונה.
בנחמין אמדאו (בספרדית: Benjamin Amadeo; נולד ב-22 באפריל 1984) הוא שחקן, זמר ומוזיקאי ארגנטינאי.
הוא מוכר בעיקר בשל דמותו בתור תאו גורקי בטלנובלה המצליחה "כמעט מלאכים" (2010-2009).
בנחמין אמאדו נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה.
אביו הוא פוליטיקאי, ולו ארבעה אחים גדולים.
בנחמין אמדאו התחיל את הקריירה שלו בשנת 2002 בסדרה "1 מיליארדר" שבה שיחק בתפקיד לאוטרו.
ב-2003 שיחק בטלנובלה "Son Amores" בתפקיד מתיאס, ב-2005 שיחק באופרת הסבון Una Familia Epecial (משפחה מיוחדת) בתפקיד עמנואל, ב-2006 שיחק בטלנובלה El Refugio (במקלט) בתפקיד בנחמין אלוורז, ב-2007 שיחק בטלנובלה רומיאו ויוליה בתפקיד לאונרדו קפוראלה, ב-2008 שיחק בטלנובלה Amanda O בתפקיד Demeo.
בשנים 2009–2010 שיחק בתפקיד ראשי את תאו גורקי בעונה השלישית והרביעית של סדרת הילדים והנוער "כמעט מלאכים" של המפיקה כריס מורנה.
בשנת 2011 שיחק תפקיד אורח בטלנובלה "יורשי הנקמה" בתפקיד אורח של אנדרס גוטיירס, בן דוד של מרסדס.
באותה שנה שיחק בטלנובלה La Historia De La Primera Vez ("ההיסטוריה של הפעם הראשונה") בתפקיד מרקוס.
ובהמשך שיחק בטלנובלה Maltratadas ("מוכה") בתפקיד לוסיו.
בשנת 2012 שיחק בטלנובלה Lus Unicos ("הייחודיים") בתפקיד כריסטיאן דרגיאן.
בשנת 2013 בשתתף בתוכנית To Cara Me suena בתפקיד אלכס ג'ונס.
סיפורים של לב בתפקיד גאסטון Historias de corazon.
ב-2014 שיחק בטלנובלה Senores Papis את חוסה פבלו ארגורי.
באותה שנה שיחק בטלנובלה Peligro sin codificar בתפקיד הומוריסט.
בשנת 2015 שיחק בטלנובלה Elegidos (הנבחר) בתפקיד המושבעים המוזמנים.
בשנת 2017 שיחק בסדרה פאני, המאוורר בתפקיד גאספר קמפוס.
בין השנים 2010 -2015 ניהל מערכת יחסים עם השחקנית הזמרת לאלי אספוסיטו אותה הכיר על הסט של הטלנובלה "כמעט מלאכים".
שנהסרטתפקיד הערות2008אגדהנילסון דוארטה2008חבר לאישתידמיאן קפלסקי 2012מיום שלישי עד יום שלישי מרטיניאנו 2016la fiesta ultima - המסיבה האחרונה2020פשעי משפחהדניאל אריאטה2024Jaque Mateמלקוסידו2025Mensaje en una botellaותמאס בלאנקו
שנההצגהתפקיד במאי2005הלוואי אהובתי מרקואריקה הלבורסן2007-2008כולנו היינוקרלוס אנג'יליניפלורנסיה ומרסלו מונטלבן2008-2009קדחת ורתרורתר אריקה הלבורסן 2009 -2010כמעט מלאכיםתאו גורקי כריס מורנה גרופ 2013La Cage aux Follesלאורנטקרלוס אוליווירי2014 -2015בית אורחיםרוךקרלוס אוליווירי
שנהפרסקטגוריהעבודת מועמדתוצאהתזכור2011בחירה לילדים פרסים ארגנטינהנתעבמלאכים כמעטמועמד2014בחירה לילדים פרסים ארגנטינהשוקולדעצמוהזוכה
בנזאלדהיד הוא תרכובת אורגנית המורכבת מטבעת בנזן עם מתמיר אלדהידי.
זהו האלדהיד הארומטי הפשוט ביותר ואחד השימושיים ביותר בתעשייה.
החומר הוא נוזל שקוף בעל ניחוח שקדים.
בנזאלדהיד הוא המרכיב הראשי במיצוי של שקדים מרים וניתן להפיקו ממקורות טבעיים אחרים, בנזאלדהיד סינתטי משמש כחומר טעם בתחליפי תמצית שקדים לאפיה.
בנזאלדהיד הופק לראשונה באמצעות מיצוי משקדים מרים בשנת 1803, וסונטז על ידי פרידריך ולר ויוסטוס פון ליביג בשנת 1832.
ניתן לייצר בנזאלדהיד בכמה דרכים.
השיטה הנפוצה היא כלורינציה וחמצון של טולואן נוזלי.
שיטות נוספות הן חמצון חלקי של בנזיל אלכוהול, הידרוליזה של בנזאל כלוריד (Benzal chloride C6H5CHCl2) או תגובת בנזן עם פחמן חד-חמצני.
ניתן לסנטז בנזאלדהיד מסינאמאלדהיד המופק משמן קינמון על ידי חימומו בתמיסה מיימית / כוהלית בטמפרטורה שבין 90C ל-150C עם בסיס (כדוגמת סודה לשתייה) למשך 5–80 שעות.
בנזאלדהיד נמצא באופן טבעי בגלעיני שקדים, אפרסקים ותפוחים שם הוא נוצר מפירוק אנזימטי של אמיגדלין (Amygdalin) לגלוקוז, ציאניד ובנזאלדהיד.
בחמצון בנזאלדהיד הופך לחומצה בנזואית, ניתן לקבל בנזיל אלכוהול מבנזאלדהיד בהידרוגנציה.
תגובה עם נתרן אצטט ואנהידריד אצטי נותנת חומצה צינמית.
בנוכחות בסיס מרוכז בנזאלדהיד עובר דיספרופורציונציה (תגובת Cannizzaro) : מולקולה אחת מחומצנת לחומצה בנזואית ואחת מחוזרת לבנזיל אלכוהול
כאשר מוחלף הבסיס באלקוקסיד (תגובת מתקבל אסטר במקום מולקולות חומצה וכוהל
כתוסף מזון בנזאלדהיד מקנה ארומת שקדים למוצרים שונים, הוא משמש גם בתכשירים קוסמטיים.
בתעשייה בנזאלדהיד הוא חומר גלם לחומרים אורגנים שונים המשמשים למגוון יישומים כתרופות ותוספי פולימרים.
צבע האנילין מלאכיט ירוק מופק מבנזאלדהיד ודי-מתיל אנילין.
מפיקים מבנזאלדהיד גם נגזרות של סינאמאלדהיד וסטירן.
בנט אינגמר סמואלסון (בשוודית: Bengt Ingemar Samuelsson; 21 במאי 1934 – 7 ביולי 2024) היה ביוכימאי שוודי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1982.
הוא למד באוניברסיטת סטוקהולם, שם קיבל תואר פרופסור בשנת 1967.
ב-1975 הוענק לסמואלסון ולסונה ברגסטרם פרס על שם לואיזה גרוס הורוביץ מטעם אוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1977 זכה בפרס לסקר יחד עם ברגסטרם וג'ון ר.
בשנת 1982 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם ברגסטרם וג'ון ר.
ויין (אשר איתם גם זכה בפרס לסקר, ועם ברגסטרם גם בפרס על שם לואיזה גרוס הורוביץ), על גילוייהם לגבי פרוסטגלנדינים.
ב-1990 נבחר כעמית החברה המלכותית.
בנזיל אלכוהול (Benzyl alcohol, מכונה גם α-קרסול) הוא כוהל ארומטי שנוסחתו C6H5CH2OH.
בטמפרטורת החדר החומר הוא נוזל שקוף בעל ריח נעים.
בנזיל אלכוהול הוא ממס שימושי בשל הקוטביות שלו, הרעילות הנמוכה ולחץ האדים הנמוך.
בנזיל אלכוהול מצוי באופן טבעי בצמחים רבים כולל בפירות ובתה.
החומר מצוי גם בשמנים אתריים כולל יסמין, ויקינתון, בנזיל אלכוהול מצוי גם בקסטוריום שמפריש הבונה.
מייצרים בנזיל אלכוהול בתגובה של בנזיל כלוריד עם נתרן הידרוקסיד
בנזיל אלכוהול משמש כממס לדיו, לצבעים- בפרט לצביעת צמר ועור, לכות, וציפויים.
החומר משמש גם כמסיר צבע לרוב בשילוב עם תוסף צמיג.
בנזיל אלכוהול הוא חומר גלם לייצור אסטרים לשימוש בסבון.
כתוסף מזון משמש כמחזק ארומה.
תמיסה בריכוז 10% משמשת להרגעה וחיטוי של עור ורקמה רירית.
תמיסה בריכוז 5% משמשת כטיפול נגד כינים.
מקדם השבירה של בנזיל אלכוהול זהה לזה של קוורץ ושל צמר כך שחפץ העשוי מקוורץ יהיה בלתי נראה אם יוכנס לבנזיל אלכוהול (באופן זה הודגם כי גולגולת קריסטל עשויה מגביש קוורץ טהור).
באופן דומה ניתן להבדיל באמצעות טבילה בחומר בין צמר טהור לסיבים צמחיים או סינתטיים.
בנז'מן מנדי הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן השמאלי בפוגון שצ'צ'ין מליגת העל הפולנית.
מנדי נולד וגדל בלוז'מו הסמוכה לפריז שבצרפת.
בשנת 2000 החל לשחק בפאליזו.
בשנת 2010 החל לשחק עבור קבוצת המילואים של המועדון, במדיה ערך 12 הופעות ליגה.
ב-24 ביולי 2011 חתם על החוזה המקצועני הראשון בקריירה שלו לשלוש שנים בלה האבר, וב-9 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בהפסד 1–2 לאמיין במסגרת הגביע הצרפתי.
במשך שנתיים ערך 57 הופעות ליגה במדי הקבוצה, במהלכן לא כבש שערים.
ב-8 ביולי 2013 חתם באולימפיק מרסיי מהליג 1. במרסיי רשם 81 הופעות בעמדת המגן השמאלי, ועד מהרה הפך לאחד השחקנים הבולטים של הקבוצה, כששיחק בהרכב הפותח של הקבוצה באופן קבוע.
ב-22 ביוני 2016 חתם על חוזה לחמש שנים במונקו.
ב-12 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מונקו בתיקו 2–2 עם גנגאן.
ב-5 באוקטובר 2016 רשם בישול בניצחון מונקו 0–6 על נאנסי וב-4 בפברואר 2017 רשם צמד בישולים בניצחון מונקו 0–3 על ניס.
ב-15 במרץ נבחר לשחקן המצטיין במשחק בניצחון 1–3 על מנצ'סטר סיטי במסגרת שמינית גמר ליגת האלופות, כשבסיום המשחק העפילה מונקו לשלב רבע הגמר.
ב-24 ביולי 2017 חתם במנצ'סטר סיטי, תמורת סכום המוערך בכ-52 מיליון ליש"ט.
ב-25 בספטמבר 2017 קרע מנדי את הרצועה הצולבת בברכו וסיים את העונה.
ב-28 בנובמבר 2020 כבש שער בכורה בפרמייר ליג, בניצחון קבוצתו 0–5 על ברנלי.
ב-26 באוגוסט 2021 הושעה מהקבוצה בעקבות מעצרו בחשד למספר מעשי אונס.
ב-17 ביולי, לאחר שזוכה באופן סופי מהאשמות של אונס ותקיפה מינית, חתם מנדי לשנתיים בלוריאן.
ציריך מליגת העל השווייצרית עד לקיץ 2026. אחרי 5 חודשים שבהן ערך 7 הופעות ליגה, החוזה שלו בוטל בהסכמה הדדית עם המועדון.
ב-16 בספטמבר חתם בפוגון שצ'צ'ין מליגת העל הפולנית.
מנדי שיחק בכל נבחרות הנערים והנוער של צרפת.
בשנת 2011 היה בסגל נבחרת צרפת עד גיל 17 שהעפילה עד לרבע גמר גביע העולם עד גיל 17. במדי נבחרת צרפת עד גיל 19 מחזיק מנדי ב-12 הופעות ובנבחרת צרפת עד גיל 21 הוא מחזיק בתשע הופעות.
במרץ 2017 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של צרפת לקראת משחק מוקדמות מונדיאל 2018 נגד נבחרת לוקסמבורג.
מנדי פתח בהרכב נבחרתו במשחק החוץ בלוקסמבורג, שנגמר בניצחון נבחרתו 3–1.
ב-17 במאי 2018 זומן לסגל לקראת טורניר מונדיאל 2018 שנערך ברוסיה, והיה שותף בזכייה בו.
ב-26 באוגוסט 2021 הואשם מנדי על ידי המשטרה בשבע עבירות של אונס ובאישום אחד של תקיפה מינית והוכנס למעצר.
מנדי הואשם בשש עבירות אינוס ובעבירת תקיפה מינית נגד אישה נוספת.בקשתו לשחרור בערבות נדחתה, מכיוון שהפר את תנאי הערבות הקודמים שנקבעו כי אסור לו לקיים מסיבות בביתו.
מנדי הושעה ממנצ'סטר סיטי עד לקיום המשפט.
ב-13 בינואר 2023 זוכה ממרבית האישומים נגדו.
ב-14 ביולי של אותה שנה זוכה סופית מכל אשמה ופרץ בבכי.
סקוליק הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל ששירת כסגן ראש המרכז הלאומי ללוחמה בטרור וכמפקד כוח דלתא.
סקוליק התגייס לצבא ארצות הברית ב-1981 ושירת בגדוד השני של רגימנט הריינג'רס ה-75. ביוני 1982 סיים קורס קצינים ושירת בגדוד הראשון של רגימנט הצנחנים 509 באיטליה.
הוא שוכנע להתנדב לכוחות המיוחדים והצטרף לקבוצת הכוחות המיוחדים השביעית, שירת בפלגת הכוחות המיוחדים המבצעית אלפא (A-TEAM) במשימות בפרו, קולומביה ובאל סלוודור.
במהלך שירותו בגדוד השלישי של הקבוצה, שהוצב בפנמה, השתתף ב"מבצע מטרה צודקת".
הוא שב לפורט בראג וגויס לכוח דלתא, עמו השתתף במלחמת המפרץ במשימות איתור משגרי טילי סקאד.
ב-1993 נטל חלק במשימה בסומליה שהובילה לקרב מוגדישו, סקוליק אמור היה לשמש מפקד הכוח הקרקעי, אך ימים קודם לכן הוזעק לארצות הברית בעקבות מות אביו והחמיץ את הקרב בו ספג הכוח הרוגים ופצועים רבים.
בזמן פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 שימש קצין מבצעים בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ונשלח עם כוח דלתא לדרום אפגניסטן.
במהלך 2002 התגלתה אצלו לימפומת הודג'קין והוא נאלץ לשוב לארצות הברית, שם עבר ניתוח ושהה קרוב לשנה בהתאוששות.
הוא החל ללמוד במכללת המלחמה של הצבא, אך בעקבות מפרצת שפקדה את מפקד כוח דלתא הוזעק להחליפו.
הוא תפס את הפיקוד בשלבי ההכנות לפלישה לעיראק באפריל 2003 ולחם עמו במהלך מלחמת עיראק עד יולי 2005.
בשנים 2005–2008 שירת כעמית מטעם הצבא ב-CIA ושימש סגן ראש המרכז ללוחמה בטרור של הארגון.
ביוני 2008 מונה לסגן מפקד המרכז ובית הספר ללוחמה מיוחדת על שם ג'ון פ.
קנדי בפורט בראג ובאוגוסט 2010 מונה למפקד המרכז.
באוגוסט 2012 מונה לראש אגף ניהול ופיתוח הכוח בפיקוד המבצעים המיוחדים, הראשון בתפקיד זה.
באפריל 2014 מונה לסגן ראש המרכז הלאומי ללוחמה בטרור.
ביולי 2016 פרש מהשירות הצבאי.
לאחר פרישתו הקים חברת ייעוץ בשם "Cape Fear Global Consulting".
סקוליק בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת המדינה סן פרנסיקו (1978) ובעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת מרכז מישיגן (1996).
כמו כן הוא בוגר תוכנית הלימודים של אגף המבצעים החשאיים ב-CIA.
בנזייטן (ביפנית: 弁才天, 弁財天) היא אלה בודהיסטית-יפנית, אשר דמותה עוצבה בהשראת האלה ההינדואיסטית סראסווטי.
פולחן בנזייטן הגיע ליפן במהלך המאות ה-6 עד ה-8, בעיקר באמצעות תרגומים סיניים לסוטרת אור הזהב, אשר בה פרק שלם העוסק בה.
היא נזכרת גם בסוטרת הלוטוס, ולעיתים קרובות מתוארת אוחזת ביווה - לאוטה יפנית מסורתית, בדיוק כפי שסארסוואטי מחזיקה בלאוטה מסורתית הודית.
בנזייטן היא אלת כל מה שזורם, וזה כולל: מים, זמן, מילים, רהיטות, דיבור, מוזיקה ובמשתמע, ידע.
בסוטרת אור הזהב, היא מודגשת כאלת מגן, ובהדרגה היא הפכה לאלה המגינה על יפן, ובהמשך גם על אנשים יחידים.
היא נחשבת לאחת מ"שבעת אלי המזל".
כיום היא מזוהה בעיקר עם הנגינה, ולפיכך במרבית הייצוגים האמנותיים שלה היא אוחזת ביווה.
על פי גרסאות מסוימות, היא הייתה זו שהרגה את הנחש או הדרקון בעל שלושת הראשים וריטרה.
מקדשים בודהיסטיים שונים ברחבי יפן מוקדשים לה, והיא אף זוכה ליחס מסוים בשינטו.
בנחמין ויקוניה לוקו (בספרדית :Benjamín Vicuña Luco; נולד ב-29 בנובמבר 1978) הוא שחקן ואיש עסקים צ'יליאני שפיתח את הקריירה שלו בספרד, ארגנטינה ובצ'ילה.
ויקוניה נולד בסנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה, הוא הצעיר מבין ארבעת הילדים של חואן פבלו ויקוניה פארוט ואיזבל לוצ'ו מורנדה, בין אחיו נמנים קרולינה, מריה חוסה וחואן פבלו.
הוריו נפרדו כשהיה בן ארבע ואמו נישאה בשנית למיליונר הירדני-פלסטיני אוסאמה אבו רזאלה.
הוא צאצא של בנחמין ויקוניה מקנה (אנ'), היסטוריון ופוליטיקאי צ'יליאני ממוצא באסקי ואירי.
הוא למד דרמה ותיאטרון באוניברסיטת צ'ילה, שם הוא גילה את חבריו לכיתה, איתם הקים מאוחר יותר את "אל היג'ו", קבוצת תיאטרון שהעלתה מחזות כמו "אל לוגר קומון" (מקום משותף), "סלה דה אמברגנציה" (חדר מיון), "איפיגניה", "קואק" (קואק) ו"האישה התרנגולת".
בשלב זה של חייו, הוא גם התנסה בתיאטרון רחוב.
בשנת 2005 ויקוניה הקים יחד עם חברו השחקן גונזלו ולנצואלה (אנ') את קבוצת התיאטרון "Centro Mor" הממוקם בבאריו בלוויסטה - שכונה בסנטיאגו עם מורשת תרבותית חזקה - בבית ישן למרגלות גבעת סן קריסטובל.
הוא מונה לשגריר של רצון טוב של יוניסף סניף צ'ילה בשנת 2008.
בשנת 1998 שיחק בסדרה "Vivir la dia" אשר נגעה בנושאים רגישים עבור החברה, כגון הומוסקסואליות וסמים, בין שאר הנושאים המאפיינים את הנוער הצ'ילאני של העשור של 1990.
בהמשך הופיע בסדרת הטלוויזיה קינמון פיל בערוץ 13. וגילם את גבריאל וולחוס בן זוגה של מרסלה פז בוסקן שבזמנו היה איתה במערכת יחסים רומנטית.
למרות שסדרת הטלוויזיה הייתה כישלון היא סייעה לוויקוניה להתפרסם בעולם הטלוויזיה, ולעבור לתחום הדרמה בטלוויזיה הלאומית של צ'ילה (TVN).
עבודתו הראשונה ב-TVN הייתה דמותו של "רפאל קאלאסיס", אחת הדמויות המרכזיות באופרת הסבון של פורסנגרה.
בשנת 2003 שיחק בסדרה הקומית El Piruja בתפקיד עבריין שמעמיד פנים שהוא כומר בתוכנית הטלוויזיה "החוטאים".
בשנת 2004 שיחק בטלנובלה "יעדים חוצים" בתפקיד פרנקו.
באותה שנה הוא היה חלק ממחזה שהביא אותו יחד עם "אריות" צ'יליאנים
בשנת 2005 "הסימולטורים", מתחזה לגבריאל מדינה.
בנוסף, הוא פתח את אולם התיאטרון הראשון של מרכז התרבות מורי שלו.
באמצע 2006 החל להשתתף בסדרה "Huaiquimán ו-Tolosa" במשך שתי עונות במקביל.
בשנת 2007 הוא חזר לככב במחזה "המאהב" שנכתב על ידי זוכה פרס נובל הרולד פינטר.
בשנת 2009 חזר לצ'ילה לשחק בדרמה הקומית "כיתה 3" (Matías Lira), וחזר לתיאטרון.
במקביל, הוא פתח את הסניף השלישי של מרכז התרבות שלו עם הבכורה של לה גרן נושה הצגה מוצלחת שלה הגיעה לשיאה בסיבוב הופעות נרחב בצ'ילה.
בשנת 2009 שיחק בסדרה הספרדית של אנטנה 3 ובסדרה "הגברים של משפחת פאקו" שהפיקה חברת גלובומדיה.
הסדרה שודרה שוב בשנת 2010 ובהמשך "דקר", הדמות שאפיינה את בנג'מין ויקוניה, סימנה את ההבדל, וזכתה לאהדה רבה הציבור שצפה בסדרה.
יחד עם הופעתו ב-2008 בסרט הספרדי "בתוך מכתב" הובילה את ויקוניה לחתום על חוזה עם חברה חשובה בשם קורנדה הכוללת סלבריטאים כמו פנלופה קרוז וגווינת פאלטרו, לייצג אותו מתוך כוונה לנצל את הקריירה שלו בקולנוע ובטלוויזיה באירופה.
בשנים 2011-2013 שיחק את התפקיד הראשי במשך שתי עונות בסדרת הדרמה הצ'יליאנית "Prófugos" בתור ויסנטה פארגוט; הסדרה שודרה ברשת HBO ברחבי אמריקה הלטינית.
בשנת 2011 חזר לארגנטינה ושיחק את בנסיו איצ'גואה בטלנובלה "יורשי הנקמה" בכיכובם של לוסיאנו קסטרו ורומינה גאטאני.
בתיאטרון הוא כיכב במחזה "חגיגה" עם גונזאלו ולנזואלה וחואנה ויאלה.
בשנת 2012 כיכב בסדרה הארגנטינאית "La dueña" לצדה של פלורנסיה ברטוטי.
בשנת 2013 כיכב לצד פקונדו ארנה בטלנובלה המשפטית הארגנטינאית "Farsantes" שהופקה על ידי פולקה עבורו הוא היה מועמד עבור פרסי טאטו ומרטין פיירו.
בתיאטרון, הוא מככב במחזה לוס אלגידוס, יחד עם חורחה מראל.
בשנת 2015 הוא החל לככב בסדרה ההיסטורית "Sitiados" שעלילתה מתרחשת סביב הקולוניאליזם הספרדי באמריקה ובעיקר מלחמת האראוקו בין הכובשים הספרדים לבני שבט המפוצ'ה ("האראוקנים").
בשיתוף פעולה של TVN ופוקס.
באותה שנה כיכב לצד נטליה אורריו וחואקין פוריאל בטלנובלה הארגנטינאית "נקמתה של אריאנה" של ערוץ טלפה.
בשנת 2016 שיחק בסדרת הפעולה הקולומביאנית "2091" בתור לודי לצדו של כריסטופר אוקרמן.
בשנת 2018 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "100 ימים" בתפקיד של אמילינו.
בשנה זו שב לככב בתפקידו בעונה השנייה של הסדרה "Sitiados".
בשנת 2019 שיחק בעונה הרביעית של סדרת הפשע הספרדית "בפנים" בתור אנטוניו הררו, סוהר בכלא "קרוז דל נורטה".
באותה שנה כיכב בתפקיד הראשי בטלנובלה התקופתית הארגנטינאית "ארץ אהובה" (אנ').
בשנת 2021 כיכב לצד אאוחניה סוארס בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "Terapia alternativa" בשירות הזרמת המדיה Star+ אשר פעילה ברחבי אמריקה הלטינית.
עוד ב-2021 השתתף ויקוניה בגרסה הצ'יליאנית לתוכנית המציאות "הזמר במסכה" (עונה שלישית) בתור המטאטא והיה למודח השני.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד ראשי בטלנובלה הארגנטינאית "הראשון מבינינו" לצדם של מרסדס פונס, ניקולאס ריירה ולוסיאנו קסטרו.
בשנת 2024 שיחק בסדרה הקומית-רומנטית הארגנטינאית של נטפליקס, "כולי קנאה" בתור ניקולס.
שיחק גם באותה שנה בסדרת המותחן הפסיכולוגי הארגנטינאית "La voz ausente" של "דיסני+", שם גילם את פבלו רוביו, פסיכולוג שמעורב בחקירת המשטרה על מות אחיו כדי לגלות את האמת.
בשנת 2001, לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, השתתף ויקוניה בסרט קצר "LSD (Digital Social Fight)", בביומו של בוריס קוורצ'ה, שם שיחק את דמותו של "אפריין".
בשנת 2004 כיכב בסרט הנעורים "אדום ממוצע" שזכה להצלחה רבה בקופות.
ב-2006 קיבל מלגה בפסטיגל הקולנוע הספרדי.
בשנת 2008 ביצע את הופעת הבכורה שלו בבית הספר הספרדי עם Fuera de Carta, בהדרכתו של נאצו גרסיה וזכה בפרס ניו יורק אייס עבור השחקן הטוב ביותר.
באותה שנה הוא גם כיכב בצ'ילה בסרט "בובה של בעיה" עם מרסיאלה טאול.
בשנת 2009 שיחק בסרט הדרמה "Dawson Isla 10" לצד השחקן כריסטיאן דה לה פואנטה.
בשנת 2015 כיכב בצ'ילה בסרטים "El bosque de Karadima" ו"La memoria del agua" שבו גיל אדם שנפרד מאשתו לאחר מות בנו בארגנטינה לצד סברינה גראסיאנה ופלסיוס ג'רזמן.
בשנת 2016 שיחק בדרמה הרומנטית "החוט האדום" בתפקיד הראשי, בשנת 2017 שיחק במותחן הפסיכולוגי "Los Padecientes"; ובשנת 2019 שיחק בסרט הקומדיה האורוגוואי "Así habló el cambista"; בשלושתם שיחק לצד בת זוגו דאז אאוחניה סוארס.
בשנת 2020 גילם את לאון ורגאס בסרט הדרמה הצ'יליאני "הסכם בריחה"; אודות אירועים אמיתיים שהתרחשו על בריחה מהכלא ב-30 בינואר 1990, על ידי 49 אסירי הכלא הציבורי בסנטיאגו דה צ'ילה.
בחודש אפריל 2005, יחד עם גונזלו וינסאלה וכריסטובל ויאל הוא חנך את המרכז תרבות מורי, אשר כרגע יש ארבעה תיאטראות בצ'ילה.
הוא גם עובד כמפיק טלוויזיה (אדם על הכביש וקארמה) ומפיק בתיאטרון (החגיגה בתיאטרון לולה ממבריבס).
בחודש מאי 2006, עם Gonzalo Valenzuela ו-Esteban מקור, הם פתחו את המסעדה Amorío הממוקמת Bellavista סאלה של מרכז מורי.
באוקטובר 2009, יחד עם פרנסיסקה Jara ו-Patricio Soto, הוא השיק את מותג בגדי גברים Bautista בצ'ילה, החנות הממוקמת באריו בלויסטה.
שמו של המותג הוא לא רק שמו של בנו השני של בנחמין, אלא גם שמו של אב קדמון של פרנסיסקה ג'ארה ושמו של בנו של אחד האדריכלים שהיה אחראי על העיצוב של המקום.
זה גם הפנים של מסעות פרסום של צ'ילה רב החנויות פריז, שם בשנת 2015 עשה פרסומת עם הדוגמנית הבריטית קארה דליבינ
בשנות האוניברסיטה היה בן זוגה של מנואלה אורזון.
הקשר השני שלו היה עם השחקנית פז בסוקאן במשך שלוש שנים.
בין 2005-2015 היה במערכת יחסים עם קרולינה אדרואין, הדוגמנית שידועה בכינוי פמפיטה.
נולדו להם ארבעה ילדים, אחת מהם חוותה שבץ ונפטרה בספטמבר 2012.
הזוג התגורר בצ'ילה, בואנוס איירס וסנטיאגו.
בין לבין התגוררו בספרד, שם עבד ויקוניה בסדרה הגברים של משפחת פאקו.
ב-2016 אושר הקשר שלו עם אאוחניה סוארס תוך כדי שהיה נשוי לפמפיטה.
ב-2020 נולד בנם השני אמנזיו.
באוגוסט 2021 הודיעו השניים על פרידה.
עונה 3; המודח השני2022הראשון מבינינו (אנ')סנטיאגו לונהתפקיד ראשי; 59 פרקים2023Los mil días de Allendeפידל קסטרופרק: "El Tiempo de las Cerezas"2024El encargadoג'ספר שוסטר4 פרקיםLa isla de las tentacionesמנחה9 פרקים
תוכנית הכרויות באמזון פריים וידאוLa voz ausente פבלו רוביו7 פרקיםPremios Martín Fierro de Cine y Seriesמנחהטקס חלוקת פרסים
שודר ברשת América TV (אנ')כולי קנאה (אנ')ניקולאס מסטרונרדי6 פרקיםTBAEl Resto Bienאריאלסדרה עתידית
הרב בנט בנימין מלכיאור (24 ביוני 1929 – 28 ביולי 2021) היה הרב הראשי של הקהילה היהודית בדנמרק בין השנים 1969–1996.
בנט מלכיאור נולד בעיר הגרמנית בּוֹיתֶן, הידועה כיום כביטום בפולין, להורים ממוצא יהודי-דני.
אביו, מרכוס מלכיאור, כיהן באותה עת כרבה של העיר, ומאוחר יותר היה לרב הראשי של הקהילה היהודית בדנמרק.
לבנט היו חמישה אחים, ביניהם הפוליטיקאי והעיתונאי הדני-ישראלי, ורנר דוד מלכיאור (1922–1987) והפוליטיקאי והשר-לשעבר בממשלת דנמרק, ארנה מלכיאור (1924–2016).
בשנת 1933 שבה המשפחה לדנמרק, אולם כאשר מלאו לבנט 14 שנים, נאלצה המשפחה להימלט בעקבות צו הגירוש נגד יהודי דנמרק באוקטובר 1943. תחילה נמלטה המשפחה לדרום דנמרק, שם שוכנה בחצרו של הבישוף.
בשלב מאוחר יותר, בתום הפלגה בת 19 שעות בסירת דיג בים הבלטי, הגיעה המשפחה לשוודיה, שם המשיך בנט בלימודיו כפליט דני.
אחרי שחרור דנמרק במאי 1945, יכלה המשפחה לשוב לדנמרק ובנט מלכיאור למד שם בתיכון.
אולם ב-1948 הוא התנדב לשרת בצה"ל והשתתף במלחמת העצמאות.
בשנים 1949–1958 שימש מלכיאור כמורה בבית הספר היהודי בקופנהגן.
ב-1963 הוא עמד בהצלחה במבחן לרבנות ב-Jew's College בלונדון (כיום בית הספר ללימודי יהדות של לונדון), ונתמנה לרב הראשי של קהילת קופנהגן.
לאחר פטירת אביו ב-1969, נתמנה בנט מלכיאור למחליפו כרב הראשי של יהדות דנמרק.
הוא החזיק במשרה זו עד צאתו לגמלאות בשנת 1996.
כרבה הראשי של יהדות דנמרק נודע בנט מלכיאור במעורבותו המקומית והבינלאומית בנושאים הנוגעים לפליטים ולנפגעי רדיפות, והוא הגן בין השאר על זכויותיהם של מוסלמים בדנמרק.
מלכיאור היה מהחברים המיסדים במשלחת הדנית לוועדת הלסינקי לזכויות האדם (1985), היה חבר בוועדת הסיוע הדנית לפליטים (1996–2007) ושימש כיו"ר הפורום היהודי-נוצרי-מוסלמי (2002–2004).
לבנט מלכיאור הוענק תואר אבירות מלכותי דני מדרגה ראשונה.
הוא קיבל גם אות הוקרה על השתתפותו במלחמת העצמאות של ישראל, צלב השירות של גרמניה המערבית, ואות הוקרה מטעם הארגון הארצי של ידידי הפליטים בדנמרק.
ב-1999 הוא מונה לנשיא הכבוד של ארגון בני ברית באירופה לכל ימי חייו.
מלכיאור תרגם שורה של יצירות לדנית, בין השאר את חמשת חומשי התורה.
הוא גם חיבר כמה ספרים, ובהם אוטוביוגרפיה בשם Så vælg da livet ("ובחרת בחיים").
בנז'מן פבאר הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדות המגן הימני והבלם במרסיי, בהשאלה מאינטר מילאנו ובנבחרת צרפת.
פבאר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ליל.
ב-31 בינואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1–1 נגד נאנט.
ב-30 באוגוסט 2016 חתם לארבע שנים בשטוטגרט, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה.
ב-3 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–4 נגד גרויטר פירט, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.
הוא היה שותף לחזרה של הקבוצה לבונדסליגה, אחרי היעדרות של עונה אחת.
ב-20 בדצמבר 2017 האריך את חוזהו בקבוצה עד יוני .
בעונת שיחק בכל משחקי הקבוצה בליגה, וביחד עם רון-רוברט צילר הם היו השחקנים היחידים בקבוצה שעשו זאת, והציג יכולת מצוינת, שאף הביאה לזימונו לסגל נבחרת צרפת בכדורגל שזכתה במונדיאל 2018. בעונת 2018/19, אליה הגיע כאלוף עולם טרי עם נבחרת צרפת, נשר עם שטוטגרט בחזרה לבונדסליגה השנייה.
בדצמבר 2019 שילמה באיירן מינכן שטוטגרט 35 מיליון אירו תמורת פבאר, שחתם על בחוזה לחמש שנים.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2019/20, תפס מקום של קבע בהרכב באיירן מינכן, כשהוא משחק בעמדת המגן הימני, דבר שאפשר לשנות ליוזואה קימיך את תפקידו ולהעבירו לעמדת הקישור.
הוא שיתף פעולה בהגנה בעונה זו עם דויד אלאבה, ג'רום בואטנג ואלפונסו דייוויס, וזכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה ובגביע הגרמני.
עם זאת, הוא נפצע במהלך קיץ 2020, והיה אמור להיעדר ממשחקי ההשלמה של ליגת האלופות שנדחו לחודש אוגוסט בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
הוא חזר מהפציעה מוקדם מהצפוי, והספיק אף לשחק בניצחון 0–3 על אולימפיק ליון בחצי הגמר, אך רק ישב על הספסל ולא שותף בגמר ליגת האלופות 2020, בו ניצחה באיירן מינכן 0–1 את פריז סן ז'רמן והשלימה זכייה בטרבל.
ב-30 באוגוסט 2023 חתם באינטר מילאנו לארבע וחצי שנים.
תמורתו שילמה אינטר לבאיירן מינכן 30 מיליון אירו.
ב-2 בספטמבר 2025 חזר לצרפת והושאל למרסיי.
ב-6 בנובמבר 2017 זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת.
ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד .
פבאר זומן למונדיאל 2018 ברוסיה.
בשמינית הגמר כבש פבאר את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 3–4 על נבחרת ארגנטינה.
בסוף אותו מונדיאל פבאר זכה עם נבחרת צרפת במונדיאל והיה נחשב לאחת ההפתעות של הטורניר.
השער שכבש נגד נבחרת ארגנטינה נבחר לשער הטורניר.
הוא רופא ניגרי אמריקאי, פתולוג פלילי ונוירופתולוג אשר היה הראשון לגלות ולפרסם ממצאים של אנצפלופתיה טראומטית כרונית (CTE) בקרב שחקני הפוטבול האמריקאים בזמן שעבד במשרד עורכי הדין של מחוז אלגני בפיטסבורג.
מאוחר יותר הוא הפך לחוקר הרפואי הראשי של מחוז סן ג'ואקין, קליפורניה, ופרופסור באוניברסיטת קליפורניה, דייוויס, המחלקה לרפואה ופתולוגיה מעבדה.
אומלו נולד בנוקואה אידלימי שבדרום ניגריה.
הוא השישי בין שבעה אחים.
הוא נולד במהלך מלחמת האזרחים הניגרית, אשר גרמה למשפחתו לברוח מביתה בכפר איגבו שבדרום מזרח ניגריה, אליו הם חזרו שנתיים אחרי הלידה של אומאלו.
אמו של אומאלו הייתה תופרת ואביו מהנדס כרייה אזרחית ומנהיג הקהילה "באנו-אוקו".
שם המשפחה אומאלו הוא צורה מקוצרת של שם המשפחה אונימלוקוב שפירושו "מי שיודע, מדבר".
אומאלו החל את בית הספר היסודי בגיל שלוש, וזכה להתקבל לקולג' הממשלתי הפדרלי של ממשלת אנוג בגיל תיכון.
הוא למד בבית ספר לרפואה החל מגיל 16 באוניברסיטת ניגריה.
לאחר סיום לימודיו וקבלת תואר MBBS (קיצור של Bachelor of Medicine, Bachelor of Surgery) ביוני 1990 הוא סיים התמחות קלינית, כשביצע שלוש שנות עבודה כרופא בעיר ההררית ג'וס בניגריה.
אומאלו התאכזב מתוצאות הבחירות לנשיאות בניגריה ב-1993 והחל לחפש אפשרויות מחקר בארצות הברית.
תחילה הגיע לסיאטל בשנת 1994 כדי להשלים את ההתמחות בלימודי אפידמיולוגיה.
ב-1995 עבר לניו-יורק, שם הוא הצטרף לתוכנית הכשרה להתמחות בפתולוגיה אנטומית וקלינית במרכז הרפואי הארלם של אוניברסיטת קולומביה.
לאחר ההתמחות הוא התמקצע כפתולוג משפטי תחת היועץ המשפטי קריל ווטץ במשרד עורכי הדין של אלגני במחוז פיטסבורג.
יש לאומלו שמונה הסמכות ותארים מתקדמים, מאוחר יותר קיבל מלגות למחקר בפתולוגיה ובנוירופתולוגיה באוניברסיטת פיטסבורג בשנת 2000 ו-2002 בהתאמה, ובשנת 2004 הוא סיים תואר מוסמך בבריאות הציבור (MPH) באפידמיולוגיה מבית הספר הגבוה לבריאות הציבור באוניברסיטת פיטסבורג.
יש לו תואר שני במנהל עסקים (MBA) מבית הספר למנהל עסקים ע"ש טֶּפֶר באוניברסיטת קרנגי מלון ב-2008.
אומלו היה החוקר הרפואי הראשי של סן חואקין קאנטרי, קליפורניה משנת 2007 עד התפטרותו בשנת 2017 לאחר שהאשים את השריף של המחוז, אשר פעל כחוקר מקרי מוות של המקום כדי להגן על קציני אכיפת החוק שהרגו אנשים.
עוזר פתולוג שהצטרף למשרד כדי לעבוד עם אומאלו התפטר כמה ימים קודם לכן בטענות דומות לאלה של אומלו.
הנתיחה שלאחר המוות של מייק ובסטר, כוכב העבר של קבוצת הפוטבול "פיטסבורג סטילרס", הובילה בשנת 2002 להופעתה מחדש של המודעות למצבים נוירולוגים הקשורים לטראומה הראשית כרונית, אומאלו כינה אותה בשם אנצפלופתיה כרונית טראומטית, או CTE.
התופעה אובחנה קודם לכן בקרב מתאגרפים ובקרב אתלטים מקצועיים.
ובסטר מת בצורה פתאומית, לאחר שנים של מאבק עם ליקוי קוגניטיבי ואינטלקטואלי, דיכאון, הפרעות במצב הרוח, שימוש בסמים וניסיונות התאבדות.
למרות שמוחו של ובסטר נראה תקין בנתיחה שלאחר המוות שנעשתה לו, אומלו החליט לעשות לו בדיקת רקמות במימון עצמי.
הוא חשד שוובסטר סבל מדמנציה פוגיליסטיקה, סוג של דמנציה הנגרמת על ידי מכות חוזרות בראש.
דמנציה זו נמצאה בעבר אצל מתאגרפים.
באמצעות מחטים מיוחדות, מצא אומלו הצטברות גדולה של חלבון טאו במוחו של ובסטר, לחלבון טאו ישנה השפעה על מצב הרוח, על המצב הרגשי ועל הפונקציות הניהוליות של בני האדם, בדומה לאופן שבו גושים של חלבון ביתא-עמילואיד תורמים למחלת אלצהיימר.
בשנת 2005, יחד עם עמיתיו במחלקה לפתולוגיה באוניברסיטת פיטסבורג, פרסם אומלו את ממצאיו בכתב העת "נוירוכירורגיה" במאמר שכותרתו "אנצפלופתיה כרונית טראומטית אצל שחקן NFL".
במאמר זה, אומלו קרא להמשיך במחקר של המחלה: "כאן אנו מדווחים על מקרה מתועד ראשון של שינויים נוירודגנרטיביים ארוכי טווח אצל שחקן NFL מקצועי בדימוס, העולה בקנה אחד עם אנצפלופתיה טראומטית כרונית (CTE).
מקרה זה מפנה את תשומת הלב למחלה שלא נחקרה כראוי בקבוצות של שחקני פוטבול מקצועיים, עם שיעורי שכיחות לא ידועים".
אומאלו האמין כי הרופאים של הליגה הלאומית (NFL) יהיו מרוצים מפרסומיו וכי המחקר שלו יוכל לעזור להם לתקן את הבעיה.
לאכזבתו, אף על פי שהמחקר זכה לעניין בתחילה, חברי ועדת נפגעי המוח הטראומטית (MTBI) של ה-NFL- קראו מאוחר יותר לביטולו של המחקר במאי 2006. המסמך שפורסם בעקבות הוועדה ביקש את הפסקתו של המחקר; תיאר את מחקרו של אומלו כשגוי מהיסוד ואף קרא לפרסומיו של אומאלו "כישלון".
בנובמבר 2006 פרסם אומלו מסמך נוירוכירורגי שני המבוסס על ממצאיו במוחו של שחקן הNFL- לשעבר, טרי לונג, שסבל מדיכאון והתאבד בשנת 2005. למרות שהוא מת בגיל 45, אומלו מצא כי במוחו יש ריכוזי חלבון טאו.
ריכוזי חלבון טאו כאלה מתאימים "למוח בן 90 עם אלציימהר מתקדם".
כמו אצל מייק ובסטר, אומאלו טען כי הקריירה של לונג בפוטבול גרמה מאוחר יותר לנזק מוחי ולדיכאון.
כמו כן, אומלו מצא עדויות ל אנצפלופתיה כרונית טראומטית (CTE) במוחם של שחקני עבר נוספים ב-NFL: ג'סטין סטרזלצ'יק (נפטר בגיל 36), אנדרה ווטרס (נפטר בגיל 44) וטום מק'היל (נפטר בגיל 45).
בקיץ 2007, באילס ואומלו הציגו את הממצאים מהמחקר שלהם לחבר הוועדה לבדיקת זעזועי המוח ב-NFL רוג'ר גודל.
מאוחר יותר אמר ביילס כי "נפנפו" את המחקר שלהם.
יו"ר ועדת ה-MTBI של ה-NFL, ד"ר אירה קאסון, אמר לעיתונות: "לדעתי, הראיות המדעיות היחידות של אנצפלופתיה כרונית בספורטאים הן באיגרוף ובכמה רוכבי מכשולים".
עד דצמבר 2009, שבע שנים לאחר גילויו של אומאלו, ה-NFL לא הכיר בגלוי בקשר בין זעזוע מוח שקיים בפוטבול לבין השפעות נוירולוגיות ארוכות טווח.
עם זאת, בשנת 2013, הפגישה השנתית של האקדמיה האמריקנית לנוירופסיכולוגיה קלינית (AACN) כללה דיון בין שני מומחים לזעזוע מוח בספורט לגבי תוקפו (או קיומו) של CTE.
לבסוף, במרץ 2016, סגן נשיא בכיר של ה-NFL למדיניות הבריאות והבטיחות, ג'ף מילר, העיד בפני הקונגרס כי ה-NFL מאמין כעת שיש קשר בין פוטבול ל-CTE.
אומלו גילה גם CTE במוחם של יוצאי צבא, הוא פרסם מאמר בנובמבר 2011 ובו המקרה המתועד הראשון.
אומלו מצא ראיות של CTE ביוצא צבא בן 27 שהשתתף במלחמת עיראק.
הוא סבל מהפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD) ומאוחר יותר התאבד.
המאמר של אומלו מקשר PTSD לספקטרום CTE של מחלות וקורא להשקיע בהמשך המחקר.
אומאלו היה החוקר הראשי במחקר שפורסם בנובמבר 2017. המחקר הוכיח לראשונה הימצאות CTE באדם חי.
נבדקו לפחות שנים עשר שחקני NFL לשעבר ומותו של שחקן העבר פרד מקניל, אחד הנבדקים, שימש כצעד משמעותי באישוש הממצאים.
בשנת 2008 פורסם ספר שאומלו כתב, הספר נקרא "שחק קשה תמות צעיר - פוטבול דמנציה, דיכאון, ומוות",
בשנת 2009 העיתונאית זאן מארי לסקאס כתבה מאמר במגזין GQ על מאמציו של אומלו לפרסם את המחקר שלו על ה-CTE למרות התנגדותה של ליגת ה-NFL, מאוחר יותר היא הרחיבה את המאמר והפכה אותו לספר ששמו בלתי הפיך.
בשנת 2015 יצא סרט בעקבות הספר באותו השם.
הצלחתו של הסרט הובילה להקמת קרן על שמו של אומאלו כדי לקדם CTE ומחקרי זעזוע מוח.
באוגוסט 2017 אומלו פרסם ספר נוסף בשם "לאמת אין צד" הספר מציג גילוי מדאיג על הסכנה של ספורט המגע.
אומלו נשוי לפרמה מוטיסו, במקור מקניה.
הם חיים בלודי, קליפורניה, ולהם שני ילדים - אשלי ומארק.
אומאלו הוא נוצרי קתולי והפך לאזרח אמריקאי בשנת 2015.
בנזואיל פראוקסיד הוא תרופה וכימיקל תעשייתי.
כתרופה הוא משמש לטיפול מקומי באקנה.
תופעות לוואי נפוצות לתרופה הן גירוי, יובש והתקלפות העור.
בטיחות השימוש בו במהלך ההריון אינה ידועה.
בנזואיל פראוקסיד יעיל בהפחתת מספר פצעי הבגרות ובחומרתם ואינו גורם לחסינות אנטיביוטית.
השימוש בבנזואיל פראוקסיד הוא בצורת ג'ל, משחה או נוזל הנמרחים ישירות על פצעי הבגרות בריכוזים של 2.5%, 5% ו-10%.
היעילות של הריכוז הנמוך של בנזואיל פראוקסיד דומה לזו של הריכוזים הגבוהים יותר, ובשימוש בו פחות תופעות לוואי.
בנזואיל פראוקסיד גורם לעיתים לגירוי ויובש בעור המטופל, אך לרוב העור מפתח עמידות לתרופה לאחר כשבוע.
כשליש מהמטופלים בבנזואיל פראוקסיד מפתחים רגישות לקרינת UV-B וכאחד מחמש מאות מפתחים רגישות יתר לתרופה.
לבנזואיל פראוקסיד היכולת להלבין בגדים צבעוניים ושיער ויש להיזהר במהלך שימוש בתרופה.
בנזונטאט (בלועזית: benzontate), הוא חומר פעיל המשמש בתרופות להקלה בתסמינים של שיעול ושיהוק.
נמכר בין היתר תחת המותג טסלון.
התרופה נמכרת בצורת כמוסות ונלקחת דרך הפה.
היא אושרה לשימוש רפואי בארצות הברית בשנת 1958, ובשנת 2016 ניתנו מעל ל-3 מיליון מרשמים של התרופה, אך היא אינה זמינה במדינות רבות ובהן ישראל.
בארצות הברית העלות הסיטונאית היא כ 0.12 דולר למינון.
תרופה זו משמשת לטיפול בשיעול הנגרם כתוצאה מהצטננות או כתוצאה מבעיות נשימה אחרות (כגון דלקת סימפונות, אסתמה).
היא משמשת גם לטיפול בשיעול אצל אנשים עם סרטן ריאות.
תופעות הלוואי כוללות: ישנוניות, כאבי ראש, הזיות, עיוות הסימפונות וסחרחורת.
מינון יתר עלול לגרום לפעימות לב לא סדירות, הפרעות קצב לב, קריסת מחזור הדם ואף מוות אצל מבוגרים.
לעיסה או יניקה של כמוסה יחידה יכולה לגרום למוות של ילד קטן, ולכן התרופה לא מומלצת לטיפול בילדים מתחת לגיל 10. ספיגה מוגזמת של בנזונאט ברירית הפה תביא להתפתחות מהירה של קהות בפה ובגרון.
במקרים קיצוניים, הפה והלוע עשויים להיות כה רדומים עד כי עשויה להופיע שאיפה ריאתית.
בנזונאט משמש כחומר הרדמה מקומי ומוריד את רגישות קולטני מתיחה בדרכי הנשימה והריאה, ובכך מצמצם את הדחף לשיעול לאחר נשימה עמוקה.
בנזונאט נמכר בכמוסות ג'ל רכות, צהובות או כחולות של 100 מ"ג ו -200 מ"ג.
המינון הראשוני הוא 100 מ"ג דרך הפה, 3 פעמים ביום.
ניתן להגדיל את המינון לפי הצורך, עד למקסימום של 600 מ"ג ליום.
בשל עוצמתו ורעילותו הפוטנציאלית, יש לבלוע את הקפסולות שלמות על מנת לאפשר שחרור איטי יותר של התרופה.
בנזילפניצילין (Benzylpenicillin), או פניצילין G (Penicillin G), הוא תרופה אנטיביוטית ממשפחת הפניצילין.
התרופה, אשר נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי, משמשת נגד זיהומים הנגרמים מחיידקים גראם-חיוביים, חיידקים אל-אווירניים, נקדים גראם-שליליים מסוימים, כגון Neisseria, וחיידקים סלילוניים.
בנזילפניצילין היה הפניצילין המקורי אשר התגלה על ידי אלכסנדר פלמינג בשנת 1929 והופק מהפטרייה Penicillium notatum (לימים שונה שמה ל-Penicillium chrysogenum).
הוא מסווג כפניצילין טבעי, עם שייר R של בנזיל, וככל התרופות האנטיביוטיות ממשפחת הפניצילין, הוא מכיל טבעת בטא לקטמית המעכבת את האנזים טרנספפטידאז בבניית דופן התא החיידקי.
בנזילפניצילין חשוף לפעילות של פניצילינאז, אנזים בטא לקטמאז הגורם להידרוליזה של הטבעת הבטא לקטמית, ולכן הוא אינו פעיל נגד מתגים גראם-שליליים ונגד זנים של נקדים גראם-חיוביים המייצרים פניצילינאז.
בנזילפניצילין משמשת לטיפול בזיהומים שונים, ובכלל זה זיהומים הנגרמים מנקדים גראם-חיוביים, כגון Streptococcus pyogenes ומזנים רגישים לפניצילין של Streptococcus pneumoniae ו-Staphylococcus aureus.