tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משתנה זה יכול להיות קטגוריאלי, אך גם אורדינאלי או רציף.
לדוגמה תהליך נקודתי מסומן המתאר הופעת תאונות דרכים במרחב, יכול להכיל עבור כל תאונה סימון אורדינלי של חומרת התאונה לצד סימון קטגוריאלי המתאר את סוגי הרכבים המעורבים בתאונה.
כמו כן, אפיק מחקרי פורה התמקד באמדן התלות של התהליך במשתנים מנבאים.
דרך פשוטה לחקור תלות שכזו היא לחלק את שטח המחקר למספר חלקים בעלי שטח שווה, לפי משתנה מנבא מסוים, ולספור את כמות האירועים שנפלו בתוך כל אחד מהחלקים.
ניתן לבחון סטטיסטית את התלות באמצעות מבחן מבחן כי בריבוע.
באופן כללי, מודל המניח כי ישנה תלות בין מספר האירועים ליחידת שטח (נקראת ה-Intensity או העוצמה של התהליך) לבין משתנה מנבא מסוים, ניתנת לתיאור באמצעות המשוואה הבאה: , כאשר מייצג את ערך המשתנה במיקום במרחב, ו- היא פונקציה המקבלת ערך של המשתנה ומחזירה את העוצמה הצפויה .
באקולוגיה, כאשר התהליך האקראי מייצג מיקום של פרטי אורגניזם, הפונקציה נקראת .
מספר אומדנים לפונקציה זו פותחו באופן המאפשר מדידה א-פרמטרית של , תוך מציאת יחסים בין ערכי בכלל שטח המחקר, לבין ערכי במיקומים בהם נמצאים אירועים של התהליך.
תהליך שתלוי בערכי נקרא תהליך לא הומוגני (inhomogeneous process), מאחר שהעוצמה שלו משתנה כתלות ב- ואינה נשארת קבועה במרחב.
תת-תחום חשוב של חקר תהליכים נקודתיים הוא מידול תהליכים המתרחשים מעל רשת.
תהליכים רבים כמו תאונות דרכים, זרימת נחלים או מיקומי תעלות יונים על גבי דנדריטים במערכת העצבים אינם יכולים להתרחש בכל מקום, אלא הם מוגבלים לאזורים הניתנים לתיאור כרשת.
לתהליכים אלו יש צורך בהתאמת כלים ייחודיים מאחר שמרחק אווירי (מרחק אוקלידי - Euclidean distance), המשמש רבות במידול תהליכים נקודתיים כלליים, מתעלם מצורת הרשת ועלול להוביל להטיה משמעותית באמידת התהליך.
למשל, במקומות בהם הרשת צפופה ניתוח מבוסס מרחק אוקלידי עלול להצביע על התקבצות של היארעויות, בהשוואה לאזורים בהם הרשת דלילה, גם כאשר התהליך יוצר אירועים שמפוזרים באופן אחיד על הרשת.
לכן, יש שימוש במקרים אלו בהגדרות אחרות למרחק בין נקודות כמו הדרך הקצרה ביותר, הגדרה אשר שימושיה פותחו רבות על ידי החוקר היפני אטסויוקי אוקבי (Atsuyuki Okabe).
על בסיס הגדרות אלו פותחו מדדים לפיזור אירועים על הרשת.
ענפים נוספים בתחום עוסקים בדגימה יעילה של המרחב ובניבוי מאפיינים מרחביים בין דגימות, באמצעות שיטות לאינטרפולציה מרחבית כמו קריגינג (Kriging),, במידול פרמטרים לא נקודתיים המשתנים בין אזורים, כמו שינויים בהרכב כימי של הקרקע אח רמות זיהום אוויר.
עקוצה חשובה המשמש רבות בהקשרים אלו נקראת וריוגרמה (variogram).
הוריוגרמה מתארת את התלות המרחבית בין ערכי דגימות במרחקים שונים זה מזה.
כמו כן, פעמים רבות החוקרים מעוניינים באמידה של השונות או הדמיון בין אזורים שונים באמצעות מדדים מסכמים כמו מורן I.
בהקשר זה של מדידות מקובצות לאזורים פותחו כלים לחלוקה של המרחב, ואופיינו השפעות שונות של צורת החלוקה על תוצאות המידול.
לדוגמה ניתן לחלק את המרחב הרלוונטי למחקר מסוים לריבועים בעלי גודל אחיד, או בעלי אחידות במשתנה מסוים כמו צפיפות אוכלוסין.
מנגד, ניתן להשתמש בגבולות גיאורגפיים כמו שכונות, שכונות על ואף לערים שלמות ולמדינות.
שיטת חלוקה חשובה היא דיאגרמת וורונוי המשמשת כשיטת חלוקה מבוססת מידע (Data driven) בעלת יישומים רבים.
בשיטה זו, מוגדרים שטחים סביב נקודות במרחב כך שכל מקום בשטח קרוב לנקודה המגדירה את השטח, יותר מאשר לכל נקודה מגדירה אחרת.
סטטן איילנד הוא אי המהווה אחד מחמשת רובעי העיר ניו יורק.
האי שוכן דרומית לכניסה לנמל ניו יורק.
הרובע מהווה חלק מניו יורק מאז איחוד רבעיה בשנת 1898. עד שנת 1975 כונה בשם "ריצ'מונד".
סטטן איילנד הוא הקטן ברובעי ניו יורק מבחינת מספר האוכלוסין, ומהווה למעשה פרוור של העיר.
עד שנות ה-60 של המאה ה-20 היו באי מספר חוות בקר ועופות.
סלע היסוד של סטטן איילנד נוצר לפני כ-200 מיליון שנים, כתוצאה מהתפרצויות געשיות שיצרו את חופי ניו ג'רזי וגבעות הפליסיידס.
בשלהי עידן הקרח האחרון, כ-22,000–16,000 שנים לפני זמננו, כיסה את האזור מדף קרח שגובהו מאות מטרים.
לאחר שמדף הקרח נסוג עם התחממות כדור הארץ, נוצרו סטטן איילנד ולונג איילנד, שעדיין היו מחוברים.
באותה עת עבר נהר ההדסון דרומית לסטטן איילנד.
סטטן איילנד מופרד מלונג איילנד על ידי מצרי וראזאנו, ומניו ג'רזי על ידי מצר ארתור קיל וקיל ואן קל.
האי מחובר לניו ג'רזי על ידי גשר באיון, מעבר אאוטרבריג' וגשר גות'אל.
האי מחובר לברוקלין באמצעות גשר וראזאנו נרוז.
מעבורת סטטן איילנד מקשרת את האי עם מנהטן.
הרובע מורכב ממספר איים נוספים:
הנקודה הגבוהה ביותר באי היא פסגת גבעת טודט (125 מטרים) – וזו גם הנקודה הגבוהה ביותר בעיר ניו יורק.
ההתיישבות האנושית הראשונה באזור החלה לפני כ-14,000 שנים.
ב ישב באזור שבט הלנאפהוקינג.
המגע הראשון של אירופאים עם האי היה מחקר של ג'יאובני דה וראזאנו אשר חקר את המצר בשנת 1524.
בשנת 1609 הקים הנרי הדסון תחנת מסחר במנהטן.
לאי, שנותר לא מיושב על ידי ההולנדים, קרא בשם "סטאאטן איילנדט" (Staaten Eylandt) על שם הפרלמנט ההולנדי – ה"סטאטן חנראל" (Staten-Generaal).
בין השנים 1639 ו-1655 עשו ההולנדים שלושה ניסיונות להקים באי התיישבות קבע, אולם אלה נכשלו בשל חיכוכים בין ההולנדים לשבטים האינדיאנים המקומיים.
בשנת 1661 הוקמה התיישבות הקבע ההולנדית הראשונה – "אודה דורפ" (הולנדית: Oude Dorp, "הכפר הישן") בו התגוררו הולנדים, ולונים והוגנוטים.
בסוף מלחמת אנגליה-הולנד השנייה, בשנת 1667, הפכה המושבה הולנד החדשה למושבה אנגלית בהתאם להסכם ברדה, וסטטן איילנד הפך לחלק ממושבת ניו יורק.
בשנת 1670 ויתרו האינדיאנים המקומיים על כל זכויותיהם באי למושל פרנסיס לבלייס, וב-1671 נערך סקר אדמות באי והחלה התיישבות בריטית באזור ה"אודה דורפ" שנקרא מעתה "העיר הישנה", וה-Nieuwe Dorp (בהולנדית: הכפר החדש) ששמו שונה ל"ניו דורפ".
בשנת 1683, כאשר חולקה מושבת ניו יורק ל-10 מחוזות, הפך האי ל"מחוז ריצ'מונד", על-שם ג'יימס דוכס ריצ'מונד, אחיו של צ'ארלס השני מלך אנגליה באותה עת.
בשנת 1687 חולק האי לארבעה מחוזות אדמיניסטרטיביים, והם חולקו ל-166 חוות ושתי אחוזות גדולות.
בירת מחוז ריצ'מונד היה הכפר ריצ'מונדטאון, השוכן ליד מצרי פרש קילס.
לסטטן איילנד הייתה חשיבות רבה במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
בקיץ 1776 נסוגו הכוחות הבריטיים בהנהגתו של ויליאם האו מבוסטון ותכננו מתקפה על העיר ניו יורק.
האו תכנן לתקוף את העיר מסטטן איילנד והציב את מפקדתו בפאב "הכתר והוורד" (Rose and Crown) שבניו דורפ.
במפקדה זו קיבלו נציגי הממשלה הבריטית את ההודעה על הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
באוגוסט 1776 חצו הכוחות הבריטיים את המצרים לברוקלין באוגפם את הכוחות האמריקנים בפיקודו של ג'ורג' וושינגטון, וניצחו את האמריקנים בקרב לונג איילנד שבעקבותיו נכבשה העיר ניו יורק על ידי הבריטים.
ב-11 בספטמבר 1776 נפגשו הבריטים עם משלחת נציגים אמריקנית שכללה את בנג'מין פרנקלין, אדוארד רוטלדג' וג'ון אדמס, באחוזתו של כריסטופר בילופ בדרומו של האי.
האמריקנים סירבו להצעה הבריטית לשלום בתמורה לביטולה של הכרזת העצמאות, והפגישה הסתיימה בלא תוצאות.
הבריטים נותרו על האי, שבשל התנגדותם של התושבים המקומיים לכוחות הבריטיים נהרס ברובו בזמן המלחמה.
בשל צורכי הצבא נכרתו כל היערות באי.
ב-5 בדצמבר 1783, כאשר נסוגו הבריטים מהעיר ניו יורק, הם נסוגו אל האי, וממנו לקנדה.
האי כחלק מהעיר ניו יורק
בשנת 1898 הפך האי לאחד מחמשת רובעי ניו יורק.
האי נותר ברובו שטח כפרי לא מפותח עד לבניית גשר מצרי וראזאנו בשנת 1964.
במחצית השנייה של המאה ה-20 היה האי אזור שפיכת האשפה של העיר ניו יורק.
בשל עובדה זו היה האי המקום המזוהם ביותר בעולם בגז מתאן.
המזבלה נסגרה בשנת 2001, אולם נפתחה בשנית באופן זמני כדי לקלוט את הריסות מרכז הסחר העולמי לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
בשנת 2004 נפתחה האנדרטה לפיגועי 11 בספטמבר בסטטן איילנד.
בשנת 2007 נפתחה בשכונת סנט ג'ורג' המסעדה Enoteca Maria .
המטבח במסעדה מופעל על ידי סבתות ("נונאס") ממדינות שונות, שמבשלות מנות מסורתיות מהמטבח הביתי שלהן.
המסעדה התחילה עם סבתות איטלקיות בלבד, אך כיום משתתפות בה גם סבתות ממדינות כמו יפן, פרו, אזרבייג'ן, מצרים, סרי לנקה ועוד.
סיפור המסעדה היווה השראה לסרט "Nonnas" המספר על בחור ניו יורקי צעיר שמאבד את עבודתו ויוצא למסע עם סבתות איטלקיות שלמדו לבשל מאמותיהן וסבתותיהן, מתוך מטרה לפתוח מסעדה שמבוססת על מתכונים מסורתיים מהלב.
תוך כדי הוא לומד שיעורים על משפחה, מסורת, ואהבה.
הסרט צולם במהלך מאי-יוני 2023 ושוחרר לצפייה בנטפליקס ב-9 במאי 2025.
המפלגה הרפובליקנית זוכה באהדה בסטטן איילנד יותר מבשאר חלקיה של העיר ניו יורק.
מאז שנת 1990, לא כיהנו נשיאי רובע מטעם המפלגה הדמוקרטית, בניגוד לשאר רובעי העיר.
ברובע נמצאים 165,079 משקי בית, וצפיפות האוכלוסייה בו היא 3,132 נפשות לקמ"ר.
היספנים ולטינים (מכל גזע): 19.6%
איטלקים 44.55% (האחוז הכי גבוה מכל מחוז אחר בארצות הברית)
ישנה קהילה יהודית במרכז האי, בשכונות ווילוברק וניו ספרינגויל, עם כתריסר בתי כנסת ומספר ישיבות ובתי ספר יהודיים.
ברבנות קהילת 'אגודת אחים אנשי חסד' במקום כיהן הרב זלמן דב ראשגולין.
סטטיקה (Statics) הוא ענף בפיזיקה העוסק בחקר הכוחות והמומנטים הפועלים על גופים ומערכות פיזיקליות הנמצאים במנוחה או בשיווי משקל מכני יחסית לסביבתם המיידית (למשל, רוב הבניינים נמצאים במנוחה ביחס לכדור הארץ, על אף שכדור הארץ עצמו נע בחלל במהירות גדולה מאוד יחסית לשמש ולכוכבים אחרים).
בבסיס הענף עומדים חוקי התנועה של ניוטון.
הסטטיקה היא אחד משני הענפים העיקריים של המכניקה, יחד עם הדינמיקה.
יישומי הסטטיקה כוללים תחומים רבים כגון הנדסת מכונות, הנדסת בניין, הנדסה אווירונאוטית, הנדסת חלל, הידרוסטטיקה ועוד.
למשל, בעזרת תוצאות הסטטיקה ניתן לחשב את הכוחות הפועלים בבניינים, ובהתאם לתוצאות המתקבלות לקבוע את גודלם וחוזקם של רכיבי השלד הנדרשים.
לפי החוק השני של ניוטון (F=ma), גוף המושפע מכוח הכובד של כדור הארץ אמור לנוע מטה בתאוצה g.
עם זאת, אם הגוף יוצב על משטח מישורי, הוא ימצא במנוחה.
תופעה זו מוסברת על ידי העובדה שהמשטח מפעיל על הגוף כוח (המכונה כוח נורמלי ומוסמן באות N}, שווה בגודלו והפוך בכיוונו לכוח שהגוף מפעיל על המשטח (לפי החוק השלישי של ניוטון, חוק הפעולה והתגובה).
אם כן, שקול הכוחות הפועלים על הגוף הוא אפס.
גוף התלוי על חוט אינו נופל, כיוון שהחוט מפעיל על הגוף כוח (קרוי מתיחות, ומסומן באות T), הנובע מאלסטיות המשטח או החוט.
בדומה לשקול הכוחות הפועלים על הגוף במנוחה, גם שקול המומנטים הוא אפס.
לדוגמה, נדנדה מאוזנת תהיה במצב שיווי משקל מכני כאשר שני ילדים במשקל זהה ישבו במרחקים שווים מציר הסיבוב.
כך, הילדים יפעילו על הנדנדה מומנטים זהים בגודלם והפוכים בכיוונם, שקול המומנטים יתאפס והנדנדה במנוחה.
סטטלר ווולדורף הם דמויות בדיוניות – זוג קשישים זעפנים שהופיעו בסדרת הטלוויזיה החבובות כשהם מעירים הערות ציניות כלפי שאר המשתתפים ממושביהם ביציע.
השניים מופיעים בשיר הפתיחה של המופע בדיאלוג בו הם תוהים מדוע בכלל באו למופע ואף משווים את הצפייה בו לעינוי.
כאשר באחד הפרקים הם הנחו את המופע וקרמיט ופוזי היו על המרפסת שלהם.
סטטלר ווולדורף נקראים על שמם של שני מלונות מפוארים בניו יורק: "סטטלר" ו"וולדורף-אסטוריה".
בפרק הפיילוט של החבובות דיבבו את סטטלר ווולדורף ג'רי נלסון וג'ים הנסון.
במהלך שידור הסדרה החליף ריצ'רד האנט את נלסון.
מאז הסרט "חג המולד של החבובות" (1992) מדבבים את השניים ג'רי נלסון ודייב גואלז, למעט הסרט מ-2011 בו הוחלף ג'רי נלסון בסטיב וייטמייר.
סטטלר ווולדורף הופיעו (כמבוגרים) בסדרה המצוירת "חבובוטף", שם הופיעו בקולו של דייב קולייר.
בניגוד לשאר דמויות המבוגרים, בסדרה המצוירת הוצגו פניהם של השניים, ככל הנראה מפני שהדמויות הללו לא נוצרו במיוחד עבור הסדרה אלא היו קיימות קודם לכן והיו להן פנים מוכרות.
בגרסת האתחול של ה"חבובוטף" הם גרים בבית אבות שסמוך לבית החבובוטף ומעירים הערות דרך המרפסת שצופה לחצר הבית.
סטטר הוא מטבע יווני עתיק שנעשה בו שימוש ביוון העתיקה ובלידיה, ואף על ידי השבטים הקלטים ובפיניקיה בין השנים 500 לפנה"ס לערך ועד 50 לספירה.
מטבע זה היה שווה טטרדרכמא (4 דרכמאות) באתונה בתקופות מסוימות, ודידרכמא (שתי דרכמאות) בתקופות אחרות.
סטטר זהב היה שווה בין 20–28 דרכמאות (השווי השתנה מתקופה לתקופה), אולם הטבעתו הייתה נדירה.
באתונה סטטר זהב היה שווה 20 דרכמאות, ובסיזיקוס 28 דרכמאות.
סטטיק-אקס היא להקת אינדסטריאל מטאל ונו-מטאל אמריקאית שהוקמה בלוס אנג'לס בשנת 1994.
הלהקה הוקמה על ידי ויין סטטיק, קואיצ'י פוקודה, טוני קאמפוס וקן ג'יי.
לאחר מספר שנות פעילות, חתמה הלהקה על חוזה עם חברת התקליטים של וורנר מיוזיק גרופ.
אלבומה הראשון של הלהקה, "Wisconsine Death Trip" יצא ב-1999. האלבום זכה להצלחה בינונית אך בשנת 2001 האלבום קיבל פלטינה.
לקראת הקלטת אלבומם השני "Machine" (מכונה) ב-2001 עזב פוקודה את הלהקה כדי להיות עם משפחתו, את מקומו השלים טריפ אייסן (לשעבר מדופ ומארדר דולז).
לקראת הקלטת אלבומם השלישי "Shadow Zone" (אזור הצללים) ב-2003 עזב קן ג'יי את הלהקה בגלל חילוקי דעות מוזיקליים ופוליטיים, את מקומו החליף ניק אושירו (לשעבר סית'ר).
לקראת הקלטת אלבומם הבא "Start a War" (להתחיל מלחמה) ב-2005 פוטר טריפ אייסן בגלל האשמות בניצול קטינה, פוקודה חזר לשורות הלהקה.
ב-3.4.2007 הוציאו את אלבומם החמישי Cannibal (קניבל), שהוא ככל הנראה האלבום הכי כבד של הלהקה מאז Machine, הפעם ללא עזיבה וחזרה של אף חבר.
בנוסף הוציאה הלהקה ב-2004 את האוסף Beneath, Between, Beyond (מתחת, בין, מעבר) שכלל בנוסף לשירים דמואים של הלהקה.
ב-2009 הוציאה הלהקה את האלבום "Caulter of Static", האלבום האחרון של הלהקה נכון לשנת 2019.
ב-2010 הודיע ויין כי הלהקה יוצאת לפגרה והוא יעבוד על פרויקט צד, בנוסף עזב טוני קמפוס את הלהקה.
בשנת 2012 החזיר ויין את הלהקה מפגרה עם חברי להקה חדשים.
לאחר כשנה הלהקה התפרקה באופן רשמי בעקבות מחלוקת בין ויין לקאמפוס על זכויות היוצרים בלהקה.ב-11 בנובמבר 2014 ויין נפטר בגיל 48.
הלהקה התאחדה בשנית בשנת 2018, כאשר חבריה המקוריים שבו לשורותיה, עם סולן חדש בשם Xer0 שהצטרף ללהקה ב-2019.
מודלי גאוס-מרקוב, הנקראים על שם קרל פרידריך גאוס ואנדריי מרקוב, הם מודלים סטוכסטיים הכוללים בתוכם גם מודלים גאוסיים וגם מודלי מרקוב.
כל מודל גאוס-מרקוב הוא בעל התכונות הבאות:
אם פונקציה סקלרית לא מתאפסת ב-t, אז גם מודל גאוס-מרקוב.
אם פונקציה סקלרית לא יורדת ב-t, אז גם מודל גאוס-מרקוב.
קיימות פונקציה סקלרית לא מתאפסת ופונקציה סקלרית לא יורדת כך ש-: ו- הוא מודל וינר.
תכונה 3 גורסת כי מודל גאוס-מרקוב ניתן להרכבה על ידי מודלי וינר סטנדרטיים (SWP) קטנים יותר.
מודל גאוס-מרקוב בעל שונות וקבוע זמן הוא בעל התכונות הבאות:
הנוסחאות למעלה מניבות את הפירוק הספקטרלי הבא:
סטיבן (סטיב, ובשמו העברי ישראל אהרן) אדלר , הוא משפטן ומומחה בדיני עבודה.
כיהן כנשיא בית הדין הארצי לעבודה בישראל בשנים 1997–2010, וכיום מגשר בסכסוכי עבודה בגופים גדולים.
סטיב אדלר נולד בארצות הברית למשפחה מסורתית, וגדל עם אימו, לאחר גירושי הוריו.
בשנת 1962 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קורנל, ובשנת 1965 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת קולומביה.
בשנים 1965–1968 היה ממונה על יחסי העבודה מטעם הממשל הפדרלי בארצות הברית.
בשנת 1968 עלה לישראל ובשנת 1970 קיבל רישיון לעריכת דין בישראל.
בדצמבר 1975 מונה לשופט בבית הדין האזורי לעבודה, וב-1983 מונה לשופט ראשי בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב.
ביוני 1986 מונה לשופט בבית הדין הארצי לעבודה, ובאפריל 1990 מונה לסגן נשיא בית הדין הארצי לעבודה.
ב-15 בספטמבר 1997 מונה לנשיא בית הדין הארצי לעבודה, עם פרישת מנחם גולדברג מתפקיד זה.
ב-2001 התפרסם כי החל לחתום פסקי דין בתואר דוקטור למרות שלא הוסמך לתואר שלישי.
- תואר ה-Juris Doctor שקיבל מהפקולטה למשפט של אוניברסיטת קולומביה לא הוכר מצד ועדת האתיקה של לשכת עורכי הדין בישראל ולבסוף חדל מלחתום את שמו כך.
ב-15 בנובמבר 2010, לאחר שלוש-עשרה שנים בתפקיד נשיא בית הדין הארצי לעבודה, פרש אדלר מתפקידו כנשיא (הוא הקדים מעט את פרישתו, כדי לאפשר את מינויה של סגניתו, נילי ארד, לנשיאת בית הדין הארצי לעבודה).
לאחר פרישתו שימש כמגשר בסכסוכי עבודה של גופים גדולים, כיהן עד 2025 כיו"ר האגודה הישראלית למשפט העבודה ולביטחון סוציאלי ומשמש כממלא מקום נשיאת בית הדין של ההסתדרות הציונית.
במשך מספר שנים לימד באוניברסיטת קורנל.
בשנת 2016 יצא לאור לכבודו ספר יובל - "ספר סטיב אדלר", בעריכתם של יצחק אליאסוף, נילי ארד, אלישבע ברק-אוסוסקין, גיא דוידוב, סיגל דוידוב-מוטולה, אשר חלד וגיא מונדלק.
אדלר, רואה בתפקידו ובחוקי העבודה הישראליים, מימוש הציונות על פי המסורת וההלכה היהודית, הכוללת סובלנות לזר, הגנה על החלש ודאגה לזכויות נשים, מניעת שחיתות, מדיניות רווחה שלטונית, והגנה על עובדים באופן שמחזק את העסקים ואת החברה בו-זמנית, כולל שמירת השבת כיום מנוחה לאומי.
במאמר על הפגיעה המוסלמית בעתיקות הר הבית והניסיון לטשטש ממצאים שנותרו בשטח, אדלר קורא למדינת ישראל לעמוד על זכויות כל הדתות במקום, ורואה בזה מחויבות של המדינה ואחריותה כלפי הדורות הבאים של מוסלמים, נוצרים ויהודים כאחד.
אדלר נחשב למי שעיצב את אופן פעולתם הייחודית של בתי הדין לעבודה בייחוד בתחום לווי הסכסוכים הקיבוציים והגישור בחסות בית הדין.
עד תקופתו נטה בית הדין לעבודה לדון ככל בית דין אחר בסוגיות ובטיעונים המשפטיים שהובאו בפניו בלבד.
לשיטתו של אדלר, תפקיד בית הדין לעבודה אינו רק לפסוק בסכסוכי העבודה, אלא גם לסייע לצדדים לחזור לנתיב משא ומתן ולצמצם באמצעות כך את מספר השביתות במשק.
לפיכך פיתח אדלר שיטה במסגרתה בית הדין לא רק מציע פשרות באולם בית המשפט - אלא לעיתים אף מזמן את הצדדים ללשכת השופט לצורך הידברות שמחוץ לפרוטוקול.
במסגרת פרקטיקה זו, נהג אדלר לזמן בסכסוכי העבודה הגדולים במשק גם את ראשי ההסתדרות וארגוני המעסיקים, ואף שרי ממשלה ללשכתו לצורך פתרון סכסוכים ומניעת שביתות.
כלל נשיאי בתי הדין שבאו אחריו אימצו אף הם מדיניות זו, במידות משתנות.
בנובמבר 2011, קבע נציב התלונות על השופטים כי ישנה בעייתיות בכך שהשופט הדן בתיק ישמש גם כמגשר בו.
בתגובה טען אדלר כי פעולת שופטי בתי הדין לעבודה אינה פעולת גישור אלא עידוד הידברות, ואף טען כי הנציב אינו מוסמך לפרש את הוראות בית הדין לעבודה.
כך גם התבטא בנחרצות כנגד התנהלות חברות כוח-האדם: -
דברים אלה עוררו תגובה חריפה מצד מנהלי חברות כוח אדם, ובפרט אוריאל לין, נשיא איגוד לשכות המסחר ובעלים של חברת כוח האדם לין-ביכלר.
לאחר זאת מונה לין לנציג ציבור בבית הדין הארצי לעבודה.
בדצמבר 2007 אישר בקשה לצווי מניעה כנגד שביתת ארגון המורים, בנימוק כי חלק מנושאי השביתה הם "מעין פוליטיים", ועל כן זו שביתה פסולה.
בקשת מניעה בנימוק דומה, נגד שביתת הסגל האקדמי הבכיר, נפסלה על-ידו מכל וכל.
לאחר פרישתו התבטא ואמר כי על נציגי הציבור בהרכבים השיפוטיים בבתי הדין לעבודה להתריע בפני השופטים, במקרים בהם נדונה פגיעה בהתארגנות עובדים חדשה, למניעת אפשרות של סיכול או פירוק התארגנות, ולהבטחת מענים מהירים יותר להגנת זכות ההתאגדות.
סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים (במקור, באנגלית: Steve Austin - The Six Million Dollar Man), הייתה סדרת טלוויזיה שהופקה על ידי חברת ABC ושודרה בארצות הברית בשנים 1974–1978. בעקבותיה יצאו מספר סרטי טלוויזיה וספרים.
הסדרה המקורית והמשכיה מבוססים על רומן המדע בדיוני "סייבורג" מאת מרטין קיידין והמשכיו.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הראשון מפברואר 1978 עד אוקטובר 1979.
לפי סיפור המסגרת (שהוצג בפתיח בתחילת כל פרק מפרקי הסדרה), אוסטין שירת בצבא ארצות הברית כטייס מסוקים ולחם במלחמת וייטנאם.
בהמשך עבר לנאס"א והיה אסטרונאוט, שנפגע בתאונה וכמעט נהרג.
בניתוח, שעלותו 6 מיליון דולר (כ-40 מיליון דולר, במחירי 2018) הושתלו לו יד, רגליים, ועין מלאכותיים, שהפכו אותו לסייבורג או "אדם ביוני", שמשלב רכיבים אנושיים ואלקטרו-מכניים, בעל יכולות בלתי רגילות.
החלקים הביוניים בגופו הופעלו על ידי מחשב שחובר ישירות למוחו של אוסטין ומקור האנרגיה שלהם היו סוללות גרעיניות זעירות באיברים הביוניים.
אוסטין היה מסוגל לרוץ במהירות של 100 קמ"ש.
ידו הייתה בעלת כוח אדיר ולעינו הביונית היה כושר זום לראייה מרחוק וכושר ראייה באינפרה אדום.
העיבוד הראשון של הרומן "סייבורג" על ידי ABC היה סרט טלוויזיה בשם "The Six Million Dollar Man".
הסרט נוצר ב-1973 על ידי קנת ג'ונסון והציג מספר מאפיינים מרכזיים של הסדרה.
בראשם גילומו של אוסטין על ידי השחקן לי מייג'ורס, שהפך מזוהה עם הדמות.
כמו כן נכללו בסרט הפתיח, הקול האלקטרוני המושמע על הפעלת ה"זום" בעין הביונית והצגת הריצה המהירה של אוסטין על ידי צילום בהילוך איטי.
עם זאת שונתה דמותו של אוסטין מטייס ניסוי בחיל האוויר לאסטרונאוט אזרחי.
הסרט זכה להצלחה והיה מועמד לפרס הוגו.
בעקבותיו הופקו שני סרטי המשך ובינואר 1974 החל שידור רציף של הסדרה בפרקים שבועיים בני שעה כל אחד.
בפרקי הסדרה השונים התארחו פנים מוכרות כאנדרה הענק, קים בייסינגר, סוני בונו, ויליאם שטנר, ג'ורג' פורמן ורבים אחרים.
העלילות היו תמיד במבנה שבו הוצגה לאוסטין תעלומה מסוימת בתחילת הפרק, משימת פתרון התעלומה הסתבכה ולבסוף נפתרה, הודות לשימוש שעשה אוסטין ביכולותיו הביוניות.
העלילות השתרעו לרוב על פני פרק אחד אך היו גם עלילות שהשתרעו על שני פרקים.
ברבים מפרקי הסדרה הוצגו כדרך אגב חידושים טכנולוגיים שהיו בבחינת מדע בדיוני (כגון טלפון במכונית).
באחת העלילות הדו-פרקיות מ-1975 הוצגה דמותה של "האישה הביונית", ג'יימי סאמרס, שזכתה מאוחר יותר ל-ספין אוף (סדרת-בת) בשם "האישה הביונית".
שתי הסדרות בוטלו ב-1978 אולם ב-1987 שבו סטיב אוסטין וג'יימי סאמרס והופיעו בסרט הטלוויזיה "שובם של האיש השווה מיליונים והאישה הביונית".
ב-1989 הופק סרט המשך נוסף שהוצג בטלוויזיה והציג את סנדרה בולוק כאישה הביונית החדשה ואת בנו של לי מייג'ורס כסטיב אוסטין.
ב-1994 הופק סרט נוסף ובו השניים מתחתנים.
אחד המאפיינים הייחודיים של הסדרה, ואחד החלקים הזכורים ביותר הוא הפתיח הארוך יחסית (דקה ו-20 שניות) שפתח כל פרק ופרק.
בתחילת הפתיח נראה צילום של תאונה אמיתית שאירעה בסוכנות החלל האמריקאית ב-10 במאי 1967 שבה התרסק כלי טיס ניסיוני שנבנה לצורך בחינת החזרה לכדור הארץ של מעבורות חלל.
הטייס האמיתי שרד את ההתרסקות.
בהמשך מספר הקריין על הניתוח בו מושתלים לאוסטין חלקיו הביוניים על ידי הממציא "אביו" של אוסטין הביוני וראש OSI, אוסקר גולדמן.
קולו של אוסקר נשמע אומר את המילים:
שיר הנושא של הסדרה מבוצע על ידי הזמרת דאסטי ספרינגפילד.
שם הדמות, "סטיב אוסטין", זהה לשמו העממי של סטיבן אוסטין, מייסד טקסס.
שם מעסיקו של אוסטין, "אוסקר גולדמן" הוא באופן בולט שם יהודי.
עלילות הסדרה הציגו את רשויות שמירת החוק בתור הצד הצודק שבסיפור.
רשויות אלו נלחמו נגד עבריינים הקמים להזיק לארצות הברית, סמליה ואוכלוסייתה.
מסר נוסף הוא, שהטכנולוגיה המערבית היא כה מתקדמת, עד שהיא יכולה להפוך נכים לגיבורי-על.
לצד הסדרה התפרסם קומיקס של "צ'רלטון קומיקס" ומגזין.
בעוד רצועות הקומיקס עקבו אחד פרקי הסדרה, נטו העלילות במגזין להיות שונות מאלו שהוצגו על המסך.
כן הופקו תקליטים בהם מושמעות עלילות סטיב אוסטין.
דמותו של לי מייג'ורס כסטיב אוסטין התנוססה על מוצרים רבים ומגוונים, מבובות ועד קלמרים, מחברות, מגבות, כפתורים וחולצות.
שם הסדרה שונה בישראל עקב החשש מאסוציאציה בין המספר "שישה מיליון" לבין מספר היהודים שנספו בשואה.
"סטיב אוסטין" הייתה אחת הסדרות הארוכות הראשונות, שהוקרנו בישראל עבור הנוער.
היא זכתה לאחוזי צפייה גבוהים והשפיעה על קהל היעד.
בין היתר, נטען שבהשפעת הסדרה ניסה ילד בן ארבע לקפוץ מגג גבוה.
למרות זאת טען משה עמירב, דובר הטלוויזיה באותה עת, ש"תוכן הסדרה משעשע את הילדים ומכיל אלמנטים חינוכיים, כגון ניצחון הטוב על הרע...
סקרים שנערכו בארצות הברית הראו שהשפעתה על הילדים חיובית".
לסדרה הייתה השפעה גם על תרבות הצריכה כיוון שהייתה זו הסדרה הראשונה שמוצרים נלווים שלה (בעיקר חולצות) שווקו בישראל.
הזמר מוטי גלעדי ביצע בתחרות השירוויזיון הראשונה בשנת 1979 שיר בשם "סטיב אוסטין", אותו כתב והלחין, והשיר הגיע למקום השני.
סטיאג'יט ריי (בבנגלית: সত্যজিত রায় or সত্যজিৎ রায়, קרי, שׁוֹטּוֹגִ'יט רַיי, באנגלית: Satyajit Ray; 2 במאי 1921 – 23 באפריל 1992) היה במאי קולנוע הודי-בנגלי.
הוא נולד בכלכותה (קולקטה של היום) למשפחה בנגלית בולטת בתחום האמנויות.
את דרכו האמנותית החל בתחום הקולנוע המסחרי, אולם לאחר פגישתו עם הבמאי הצרפתי ז'אן רנואר ולאחר שצפה בסרט הנאו-ריאליסטי האיטלקי גונבי האופניים בעת ביקור בלונדון, החליט להפוך לבמאי עצמאי.
ריי ביים שלושים ושבעה סרטים, בהם סרטים עלילתיים, סרטים דוקומנטריים וסרטים קצרים.
הוא אף עסק בכתיבה, בהוצאה לאור, באיור, עיצוב גרפי וביקורת סרטים.
סרטו Pather Panchali (1955), זכה ב-11 פרסים בינלאומיים, כולל פרס המסמך האנושי הטוב ביותר בפסטיבל קאן.
סרט זה, לצד סרטיו Aparajito (1956), ו-Apur Sansar (1959), יוצרים את טרילוגיית אפו (The Apu Trilogy).
סטיאג'יט כתב את התסריטים, ליהק, צילם, ערך, ואף עיצב את הכתוביות ומודעות הפרסום לסרטיו.
במהלך עבודתו זכה לפרסים רבים, כולל 32 פרסים לאומיים לקולנוע בהודו, 2 פרסי פילמפייר, וכן פרסים בפסטיבלי סרטים רבים.
בשנת 1992 זכה בפרס אוסקר לשם כבוד, על מפעל חיים.
סטיאג'יט ריי נחשב לאחד מגדולי היוצרים של הקולנוע של המאה ה-20, בשנת 1992, סקר מבקרי ה-Sight & Sound דירג את ריי במקום ה-7 ברשימת 10 הבמאים המובילים בכל הזמנים.
משפחתו של סטיאג'יט ריי היא משפחה בנגלית ידועה וניתן לשחזר לפחות עשרה דורות במשפחה זו.
ריי נולד לשוקומר וסופראבהה בקולקטה.
אביו נפטר כאשר היה כבן שלוש ומשפחתו התקיימה מהכנסתה הדלה של אימו.
הוא סיים לימודי תיכון בקולקטה ולימודי תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות, אף שמשיכתו הייתה תמיד לתחום האמנויות.
בשנת 1940 התעקשה אימו כי ימשיך לימודיו באוניברסיטת וישווה בהרטי של רבינדרנת טאגור.
למרות חוסר רצונו לעזוב את קולקטה, הוא ציית לבקשת אימו.
בעת לימודיו אלה ניטעה בו ההערכה לאמנות המזרח.
בשנת 1943 החל לעבוד עבור הוצאה לאור Signet Press, שם אייר כריכות ספרים.
בין הספרים שאייר הייתה אף גרסה לילדים של הרומן הבנגלי הנודע Pather Panchali, אשר הותיר עליו רושם עז והיה לנושא הסרט הראשון שיצר.
רבים מן האיורים שיצר עבור אותו הספר הפכו לתמונות בסרט שיצר.
בשנת 1947 ייסד, יחד עם יוצרים נוספים, את החברה לקולנוע של כלכותה, באמצעותה נחשף ליצירות קולנועיות זרות רבות.
ריי הקפיד לאורך תקופה זו ללמוד קולנוע באופן יסודי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה יצר קשרי חברות עם חיילים אמריקאים שהוצבו בכלכותה ומהם למד על סרטי הקולנוע האמריקאיים שהוצגו בעיר.
בשנת 1949 הוא נישא לביג'ויה דאס, בת דודתו ואהובתו לאורך שנים.
לזוג נולד ילד אחד, סנדיפ, אשר הפך אף הוא לבמאי קולנוע ברבות השנים.
באותה שנה ביקר בכלכותה ז'אן רנואר לצורך צילום סרטו "הנהר" .
ריי סייע לרנואר במציאת אתרים לצילום הסרט.
בעת הכרותם זו סיפר ריי לרנואר על רצונו ליצור סרט על פי עלילת הספר Pather Panchali ורנואר עודדו להוציא רעיון זה לפועל.
בשנת 1950 נשלח ריי ללונדון על ידי סוכנות הפרסום D.J.
Keymer כדי לעבוד במשרד הראשי של החברה.
בעת שהות של שלושה חודשים בלונדון הוא הספיק לצפות ב-99 סרטים.
בין הסרטים בהם צפה היה סרטו הנודע של ויטוריו דה סיקה, גונבי האופניים, אשר השפיע עמוקות על דרכו.
שנים אחר כך סיפר ריי כי יצא מבית הקולנוע עם שכנוע עמוק להפוך לבמאי קולנוע.
עם שובו מלונדון החליט כי סרטו הראשון יהיה סביב עלילתו של הספר Pather Panchali, המספר על שנות ילדותו של אפו, ילד קטן בכפר בנגלי.
לצורך יצירת הסרט אסף ריי צוות חסר ניסיון, אף שהצלם סוברטה מיטרה, והמנהל האמנותי בנסי צ'אנגרגופטה, הפכו מאוחר יותר ליוצרים ידועים.
רוב השחקנים בסרט היו חובבים.
צילומי הסרט החלו בשנת 1952, והתקציב בא מחסכונותיו האישיים של ריי.
ריי קיווה כי לאחר שיצלם את הקטעים הראשונים בסרט, יצליח לגייס את התקציב הדרוש להשלמת הפרויקט, אולם הוא לא הצליח במשימה זו.
צילומי הסרט נמשכו לאורך שלוש שנים, עקב אילוצי תקציב.
השלמת הסרט התאפשרה בשנת 1955, בזכות הלוואה מממשלת מערב בנגל.
הסרט זכה להצלחה רבה בקרב המבקרים והקהל הרחב.
הסרט הוצג בבתי הקולנוע, בהודו ומחוצה לה, משך תקופה ארוכה ולריי הוענקו פרסים רבים על יצירתו.
במהלך יצירת הסרט ריי סירב לקבלת סיוע מגורמים שבקשו להשפיע על התסריט, או לפקח על הפקת הסרט, ואף סירב לבקשת גורמים ממשלתיים (אשר סייעו בסופו של דבר להפקת הסרט) לשנות את סיום הסרט ל"סוף טוב" שבו משפחת הילד עוברת לפרויקט שיכון.
ריי אף זכה לעידוד רב מבמאי הקולנוע ג'ון יוסטון, אשר לו הראה קטע מסרטו בעת שזה ביקר בהודו.
סרטו השני של ריי, אפראג'יטו (הבלתי נלאה), מתמקד בשאיפותיו של הגבר הצעיר, אפו, ובאמו האוהבת.
מבקרים רבים מצאו כי סרטו זה עולה באיכותו על סרטו הראשון.
הסרט זכה בשנת 1957 בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה.
בטרם השלים את טרילוגיית אפו יצר ריי שני סרטים נוספים.
הראשון היה קומדיה בשם Parash Pathar והשני Jalsaghar שנחשב לאחד החשובים בסרטיו.
בעת שיצר את הסרט השני על תולדותיו של אפו, ריי עדיין לא חשב על יצירת טרילוגיה והרעיון עלה רק כאשר נשאל על כך בעת שהיה בפסטיבל הסרטים בוונציה.
הסרט השלישי Apur Sansar (עולמו של אפו) נוצר בשנת 1959. בדומה לתגובות לשני הסרטים הראשונים בטרילוגיה, היו מבקרים שמצאו כי סרט זה עולה על קודמיו, ומהווה שיא חדש ביצירתו של ריי.
בסרט מתוארים ימיו של אפו, המתגורר בבית צנוע בעיר כלכותה, כשהוא קרוב לסף העוני.
אפו נישא בנישואים חריגים לאפרנה, והסרט מתאר את חיי נישואיהם ויש הרואים בו "אחד התיאורים הקולנועיים החיוביים הקלאסיים של חיי נישואים", אך בסופם טרגדיה.
הסרט זכה לביקורות קשות בבנגל, וריי הגיב להן במאמר שפרסם.
אף שזכה להצלחה רבה בחייו המקצועיים, ריי לא שינה את אורחות חייו והמשיך לחיות יחד עם אמו ומשפחתו המורחבת בבית שכור.
בתקופה זו התמקדה יצירתו של ריי בסרטים שעסקו בתקופת שלטון הראג' הבריטי בהודו, כינוי לתקופת השלטון הקולוניאלי בין השנים 1858–1947 בתת-היבשת ההודית.
בתקופה זו יצר את הסרט דווי, סרט דוקומנטרי על רבינדרנת טאגור, סרט קומי בשם מהאפורוש, וכן סרט על פי תסריט מקורי שלו.
הוא אף יצר סדרת סרטים המתמקדת בדמותה של האישה ההודית.
סרטו דווי (על שם האלה ההינדית) מתמקד בחקר האמונות הטפלות בחברה ההינדית.
הסרט מספר על אישה צעירה שחמיה מעלה אותה לדרגת אלה.
ריי חשש כי הצנזורה ההודית תפסול את הקרנת הסרט, או שתדרוש להוציא קטעים מתוכו, אולם הסרט הוצג במלוא אורכו.
בשנת 1961, על פי דרישתו של ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו, ניתן לריי תקציב להפקת סרט דוקומנטרי על רבינדרנת טאגור, לכבוד יובל המאה להולדתו.
כיוון שהיו סרטים מעטים בלבד בהם צולם טאגור, ריי ניצב מול האתגר של יצירת סרט מתמונות בודדות וצילומי רקע, והוא העיד כי יצירת הסרט גזלה פרק זמן השווה ליצירת שלושה סרטים עלילתיים.
באותה שנה הוציא ריי לאור מחדש את ירחון הילדים סאנדש (בבנגלית: שׁוֹנְדֶשׁ), שאותו פרסם לראשונה סבו.
ריי הפך למאייר הראשי של הירחון ואף כתב בו סיפורים ומאמרים רבים המיועדים לילדים.
כתיבה הייתה לריי מקור הכנסה עיקרי בתקופה שלאחר הוצאת הירחון לאור.
בשנת 1962 ביים ריי את הסרט קנצ'נז'ונגה, על פי תסריט מקורי אותו כתב.
היה זה הסרט הראשון אותו צילם בצבע.
סרט מספר את סיפורה של משפחה מן המעמד הגבוה המבלה אחר צהריים בדרג'ילינג, עיר ציורית למרגלות ההרים, שם מנסה המשפחה לשדך את בתם הצעירה למהנדס שהתחנך בלונדון.
במחצית הראשונה של שנות השישים ביקר ריי ביפן ונהנה ממפגש עם הבמאי אקירה קורוסאווה שאת עבודתו העריך מאוד.
בשנת 1964 ריי יצר את הסרט צ'רולטה (Charulata) אשר מבקריו ראו בסרט זה את יצירתו המושלמת ביותר.
הסרט מבוסס על סיפור קצר של טאגור ומספר על אישה בודדה, במאה ה-19 בבנגל, ורגשותיה המתפתחים כלפי גיסה.
סטיאווה טוראבו בוקרשט (ברומנית: CSA Steaua Turabo București) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר בוקרשט.
המתמודדת בליגת העל הרומנית וביורוקאפ.
אחרי המהפכה הרומנית, היה מועדון הכדורסל הראשון ברומניה שהפך לפרטי.
ונשארה רק מחלקת הנוער בכדורסל.
בשנת 2009, התמזגה קבוצת הבוגרים עם קבוצת הכדורסל של טרגובישטה, וחזרה לליגה הבכירה.
בעונת 2010/11 השתתפה הקבוצה בגביע היורוצ'לנג'.
סטיבן מייקל ג'יימס "סטיב" אובט, קצין הוא אתלט בריטי בעבר.
הוא אלוף אולימפי בריצת 800 מטר (מוסקבה 1980), אלוף אירופה בריצת 1500 מטר (פראג 1978), ושיאן העולם בעבר בריצת 1500 מטר ובריצת מייל.
אובט נולד בברייטון, שבמחוז סאסקס.
בשנת 1973 הוא זכה בתואר הבינלאומי הראשון שלו באליפות אירופה לנוער בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.53 דקות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכה אובט במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.77 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים אובט במקום חמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של בתוצאה של 1:45.44 דקות ובמקום 11 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:40.34 דקות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 3:37.89 דקות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1978 זכה אובט בשתי מדליות, זהב וכסף.
בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה בדיסלדורף, מערב גרמניה בשנת 1977 כנציג יבשת אירופה זכה אובט במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:34.45 דקות.
בתחרות שנערכה באוסלו, נורווגיה ב-1 ביולי 1980 קבע אובט בריצת מייל שיא עולם חדש של 3:48.8 דקות, שיפור לשיאו בן השנה של בן ארצו יריבו סבסטיאן קו (3:49.0 דקות).
שבועיים לאחר מכן, שוב בתחרות שנערכה באוסלו ב-15 ביולי הוא השווה את שיאו העולמי של סבסטיאן קו, הפעם בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:32.1 דקות.
שבועיים לאחר מכן, באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה אובט בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.40 דקות, לפני סבסטיאן קו (1:45.85 דקות) וניקולאי קירוב מברית המועצות (1:45.94 דקות) ומדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:38.99 דקות, אחרי סבסטיאן קו (3:38.40 דקות) ויורגן שטראוב ממזרח גרמניה (3:38.80 דקות).
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 3:36.80 דקות.
חודש לאחר המשחקים האולימפיים בתחרות שנערכה בקובלנץ, מערב גרמניה הוא שיפר את שיאו העולמי והעמיד אותו על 3:31.36 דקות.
שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונישבר על ידי סידני מארי מארצות הברית (3:31.24 דקות).
בתחרות שנערכה בקובלנץ ב-26 באוגוסט 1981 קבע אובט בריצת מייל שיא עולם חדש של 3:48.40 דקות, שיפור לשיא הטרי בן השבוע של קו (3:48.53 דקות).
שיא זה החזיק מעמד יומיים ונישבר שוב על ידי קו (3:47.33 דקות).
שבוע לאחר מכן, בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה ברומא, בספטמבר כנציג יבשת אירופה הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:34.95 דקות.
אל אליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט 1983, הגיע אובט כשיאן עולם, אך בגלל טעות טקטית בריצה הוא סיים רק במקום רביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:42.34 דקות, אחרי המנצח בן ארצו סטיב קראם (3:41.59 דקות).
בתחרות שנערכה ברייטי, איטליה ב-4 בספטמבר 1983 הוא קבע בריצה זו שיא עולם חדש של 3:30.77 דקות.
שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונישבר על ידי סטיב קראם (3:29.67 דקות).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סבל אובט מדלקת סימפונות ולמרות זאת קבע בשלב חצי הגמר בריצת 800 מטר תוצאה של 1:44.81 דקות.
בשלב הגמר הוא סיים במקום שמיני ואחרון לאחר שהתמוטט בקו בסיום בתוצאה של 1:52.28 דקות ולא הצליח להגן תוארו.
הוא פונה לבית חולים ושם שהה במשך יומיים.
בניגוד לעצת רופאיו ומאמניו הוא השתתף בריצת 1500 מטר ובשלב חצי הגמר קבע תוצאה של 3:36.55 דקות.
בשלב הגמר הוא לא הצליח לסיים את הריצה ודורג בסופו של דבר במקום 12 כללי.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1986 זכה אובט במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:24.11 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה ברומא בשנת 1987 סיים אובט במקום עשירי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:33.49 דקות.
בשנת 1991 פרש אובט סופית מספורט תחרותי.
לאחר המשחקים האולימפיים (מוסקבה 1980) התחתן אובט עם חברתו, רייצ'ל וולר.
משנת 1992 הוא עובד כפרשן אתלטיקה בטלוויזיה ברשת CBC.
כיום, הוא גרוש ומתגורר באוסטרליה.
במסגרת משחקי חבר העמים שנערכו במלבורן 2006 עבד כפרשן ספורט ברשת BBC.
אחיו הצעיר, ניקולאס "ניק" אובט, הוא ספורטאי אולימפי שהשתתף בקלגרי 1988 ובאלברוויל 1992 בתחרות מזחלות מסוג לוז'.
גם בנו פרדי הוא אתלט, שבצעירותו התמחה בריצות למרחקים בינוניים ואף זכה בשנת 2005 באליפות הפאן פסיפיק לנוער בריצת 800 מטר; לאחר פציעה עבר לרכיבת אופניים מקצועית, והחל משנת 2021 התחרה בריצת מרתון כל שנה, במקביל לקריירת הרכיבה שלו.
לירז רוּסוֹ (נולד ב-8 בדצמבר 1990), המוכר בשם הבמה "סטטיק" (לעיתים גם "סטטבוי"), הוא זמר פופ וראפר ישראלי.
היה חבר בצמד "סטטיק ובן-אל" עם בן-אל תבורי והמפיק ג'ורדי, יחד הוציאו להיטים שזכו להצלחה בישראל והקליפים שלהם, לעשרות מיליוני צפיות באתר יוטיוב.
ביניהם "טודו בום", "כביש החוף" ו"ברבי".
לירז אומץ בגיל חמישה חודשים על ידי משה וניצה רוסו וגדל בחיפה, לאחר שהיה במשפחת אומנה.
הוא למד בתיכון "חוגים" בחיפה, ואת כינויו "סטטיק" קיבל מחבר ילדות בשם גל פרידמן, שטען שהוא "עוקצני ומפתיע כמו חשמל סטטי".
רוסו התגייס לצה"ל במסלול ייעודי לקצונה, ובשירותו שימש קצין באכ"א.
עם זאת, בגיל 21 חלה בריקציה ולכן השתחרר מסיבות בריאותיות.
בנעוריו היה חניך בקבוצת מוזיקה בתנועת האמנים "תנועת תרבות".
בילדותו החל ללמוד לנגן על פסנתר וגיטרה ובגיל 15 החל לעסוק במוזיקה ולהתאמן בפריסטייל ראפ, והופיע בפסטיבלים עירוניים עם להקת נוער חיפאית.
הופעות ראשונות רשם כחלק מהרכב ראפ חיפאי בשם "יוניק טי" (Unique T), לצד שמחה חודטוב ופבל פסין.
לאחר שעזב את ההרכב, החל עבודה משותפת עם המפיק והראפר מור שגב (הידוע כ"דיגיביט").
כששגב ירד מהארץ המשיך סטטיק בשיתופי פעולה עם זמרים ישראלים, בהם הראפר והמפיק עומרי סגל והראפר רון נשר.
לפרסום משמעותי ראשון זכה כששיתף פעולה עם אלון דה לוקו בשיר "לוקו ויין", שהיה ללהיט מועדונים.
בשנת 2015 זכה סטטיק לפרסום כאשר היה שותף לשיר "בא לה לרקוד" ביחד עם הדי ג'יי גל מלכה.
השיר זכה להצלחה, נכנס לפלייליסט של גלגלצ ולמצעדי הפזמונים השנתיים באותה השנה.
בשנה זו אף יצא השיר "דוביגל" יחד עם רון נשר, ג'ורדי ובן-אל תבורי, שזכה לוויראליות רבה עוד לפני צאתו.
בנובמבר 2015, בעקבות הצלחת "דוביגל", הוציא ביחד עם תבורי שיר נוסף: "ברבי", השיר זכה להצלחה רבה והגיע למקום תשיעי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
לאחר הצלחת השיר, השניים החלו קריירה משותפת כצמד, והוציאו ביחד שירים נוספים, שזכו להצלחה רבה, ביניהם: "כביש החוף", "סלסולים", "זהב" ו"טודו בום", שזכו בזה אחר זה להגיע למקום הראשון במצעד השבועי של "מדיה פורסט".
בנובמבר 2016 הצטרף ביחד עם תבורי לצוות השיפוט של העונה הרביעית של "הכוכב הבא לאירוויזיון" בערוץ 2 בקשת (ובהמשך בקשת 12), לצד אסף אמדורסקי, קרן פלס והראל סקעת.
באותה שנה, השתתפו שניהם לראשונה בפסטיגל, אשר נקרא "היי סקול פסטיגל 2".
בפסטיגל 2017 הופיע הצמד כבר במעמד של "אמן אורח" ולא לקח חלק בעלילה.
במהלך שנת 2018 הוציא הצמד את השירים "נמסטה", "קאוואי" ו"גומיגם", שהיו ללהיטים במצעדי הפזמונים.
באותה השנה, חתם הצמד על חוזה בינלאומי עם איש העסקים הישראלי-אמריקאי חיים סבן בחברת התקליטים קפיטול רקורדס.
ב-12 בדצמבר הוציא הצמד את החומר הראשון שלו תחת החוזה, הגרסה הלועזית לשיר "סלסולים", אשר נקראת "Broke Ass Millionaire".
ב-15 בפברואר הוציאו ביחד עם ג'יי באלווין את הגרסה הלועזית לשיר "טודו בום" הנקראת "Tudo Bom", ב-10 בינואר 2020 הוציאו בשיתוף עם הראפר האמריקאי פיטבול את השיר "", וב-30 באוקטובר 2020 יחד עם הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז את השיר "Shake Ya Boom Boom".
השירים זכו להצלחה מתונה ברחבי העולם.
אף על פי כן, השני הצליח להיכנס למצעד השירים הלטיניים של בילבורד.
באוגוסט 2022 הודיע סטטיק על פירוק הצמד סטטיק ובן-אל ויציאה לדרך עצמאית.
בפברואר 2023 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "לירז".
את האלבום ליווה סרט תיעודי בשם "לירז – הגירושים הכפולים של סטטיק".
האלבום זכה במהרה להצלחה רבה, אף על פי שלא קודם על ידי סינגלים רשמיים, ומתוכו הצליחו השירים "לירז", "להיט של שיר אחד", "הפשע המושלם" עם עדן בן זקן ו"טרנטולה" עם אגם בוחבוט להגיע לעשירייה הפותחת במצעדי המוזיקה הישראליים.
באפריל 2024 הוציא את אלבום הסולו השני שלו, "להרים".
ב-9 במאי של אותה השנה יצא לאור אלבום האוסף "ישראל בידור – שרים למדינה", שם ביצע סטטיק את השיר "חתולים שחורים" לצד אייל גולן.
ב-5 ביוני יצא לאור המיני אלבום "מרגיש כמו אהבה" של מרגי, בו סטטיק משתתף בשיר "פירוטכניקה".
ב-19 באוגוסט הוציא את הסינגל "עטלף".
ב-4 בספטמבר הוציא את הסינגל "צ'יק צ'ק".
ב-1 באוקטובר סטטיק הוציא שיר בשם "נעמי", העוסק בטרגדיה אישית מחייו, בשיתוף פעולה עם הזמרת נרקיס.
השיר נכתב בעקבות סיפור של חברת ילדות של סטטיק, שהותקפה מינית ונטלה את חייה.
האירוע הזה התרחש יותר מעשור קודם.
במקור, השיר "נעמי" היה מיועד לאלבומו הראשון של סטטיק.
ב-20 באוקטובר סטטיק ואיתי גלו השיקו שיתוף פעולה ראשון והוציאו סינגל בשם "קומנדו".באותה שנה ב-8 בדצמבר הוציא את הסינגל "פוקימון" יחד עם הזמרת עדי ביטי.
ב- 6 בפברואר 2025 הוציא את הסינגל "פדרר" באותה שנה ב-20 במאי הוצי את הסינגל "טייפשיט" ב-23 באוקטובר הוציא את המיני אלבום "קעקועים"
במרץ 2017 חתם, יחד עם שותפו המוזיקלי בן-אל תבורי, על חוזה פרסום כפרזנטורים של רשת האופנה "קסטרו".
במהלך 2017 הביע בחשבון הפייסבוק והאינסטגרם שלו תמיכה בסוגיית האימוץ של הקהילה הגאה ובצעדת השרמוטות.
באוגוסט 2019 הוא פתח ערוץ גיימינג ביוטיוב בשם "Buzzer" ובו אירח עוד יוטיוברים שקשורים לגיימינג.
הערוץ היה פעיל במשך כשנה וסך הכל הועלו בו 13 סרטונים.
בשנת 2024 שימש כפרזנטור של חברת פרטנר TV לחוד ועם אילן פלד.
בשנת 2021 נישא לשרית פולק, ובנובמבר 2022 התגרשו.
בשנים 2023–2024 היה בזוגיות עם הרקדנית רונה-לי שמעון.
רוסו הוא קרוב משפחה של הרמטכ"ל לשעבר משה יעלון.
סטטירה השנייה הייתה נסיכה פרסית, בתו של דריווש השלישי אחרון מלכי האימפריה הפרסית ושל סטטירה הראשונה.
סטטירה השנייה נפלה בשבי אלכסנדר הגדול מלך מוקדון, יחד עם אמה, אחיותיה ואחיה, לאחר קרב איסוס.
היא הפכה לאשתו השנייה של אלכסנדר, וחתונתם נערכה בשושן בשנת 324 לפנה"ס.
שנה לאחר מכן נרצחה סטטירה בידי אשתו הראשונה של אלכסנדר, רוקסנה.
השם "איסטטירה" משמעו "נערת התפילה".
אריאנוס מכנה אותה ברסינה, אך אין להתבלבל בינה לבין ברסינה - אצילה פרסייה שהייתה פילגשו של אלכסנדר וילדה לו בן, אולם מעולם לא נישאה לו באופן רשמי.
סביר להניח שברסינה היה שמה האמיתי, ולאחר שנישאה לאלכסנדר והפכה רשמית למלכת פרס, קיבלה את השם סטטירה.
היא נולדה ככל הנראה בשנת 339 לפנה"ס או 340 לפנה"ס, לדריווש השלישי מלך הממלכה האחמנית והמלכה סטטירה הראשונה.
הייתה לה אחות בשם דריפטיס, ואח קטן בשם אוכוס.
אף על פי שהדבר אינו מצוין במקורות, חלק מהחוקרים מניחים שברסינה הייתה אישה יפה, כיוון שאמה תוארה בתור "האישה היפה ביותר באסיה".
אביה אירס אותה לסטראפ מזאוס, אולם היא לא נישאה לו מעולם.
בשנת 334 לפנה"ס פלש אלכסנדר הגדול לאימפריה הפרסית.
לאחר מספר ניצחונות שהשיג אלכסנדר באסיה הקטנה ולפני שכבש את מצרים, החליט דריווש לצאת לקראת אלכסנדר בעצמו.
דריווש גייס צבא של 100,000 איש, והוביל אותו בעצמו.
כמנהג המלכים הפרסיים הוא לקח עמו לקרב את שתי בנותיו ובנו, וכן את אשתו ואמו סיסיגמביס.
דריווש הציע הסכם שלום לאלכסנדר, וביקש שבמסגרתו ישחרר אלכסנדר את בני משפחתו שנפלו בשבי.
דריווש הציע לשם כך לשלם כופר נפש ואף הסכים לוותר לטובת אלכסנדר על כל השטחים שממערב לנהר האליס.
אלכסנדר מצדו השיב תשובה מחוצפת לדריווש, והודיע לו שהוא מוכן לשחרר את משפחתו ללא כל תמורה, בתנאי שיכיר בו כמלך אסיה כולה ויפנה אליו בתואר זה.
לפני קרב גאוגמלה, דריוש הנואש הוסיף להצעת השלום את ידה של ברסינה.
אלכסנדר השיב לו שאם ירצה יוכל להינשא לברסינה בין אם דריווש יסכים ובין אם לאו.
ייתכן גם שאלכסנדר לא רצה לשחרר את המשפחה המלכותית כיוון שניהל רומן עם אשתו של דריווש, סטטירה האם, שנפטרה במהלך לידה, בסביבות 332 לפנה"ס, על פי חלק מהסברות אב הילוד היה לאלכסנדר.
האפוטרופסות על שתי הנסיכות עברה לסבתא, סיסיגמביס.
לאחר שבשנת 331 לפנה"ס כבש את עילם, הותיר אלכסנדר את ברסינה ומשפחתה בבירת עילם שושן, והורה להעניק להן חינוך מוקדוני.
יש הסוברים שכבר אז ייעד אלכסנדר את סטטירה להיות אשתו, והכין אותה לחיים כמלכה מוקדונית.
במרץ 324 לפנה"ס נישאו אלכסנדר וברסינה בטקס המוני הידוע כ"חתונות שושן".
נישואים אלו לא נבעו מאהבה, אלכסנדר חפץ למחוק את הקו המפריד בין הכובש והנכבש ולאחד את שתי השושלות.
אלכסנדר היה כבר נשוי אותה תקופה לנסיכה הבקטארית רוקסנה, ובאותו טקס ממש נישא לבת דודתה של ברסינה, הנסיכה פריסטיס השנייה, בתו של ארתחששתא השלישי.
בכך קשר את עצמו אלכסנדר לשני בתי המלוכה המתחרים של פרס.
חברו הקרוב ביותר של אלכסנדר, הפאיסטיון, נישא לדריפטיס, וחבר קרוב נוסף, קרטרוס, נישא לבת דודתה אמיסטריס.
ככל הנראה בשלב זה של חייה היא קיבלה את השם "סטטירה", על שם אמה.
שנה לאחר מכן, ב-323 לפנה"ס, מת אלכסנדר.
חודש לאחר מותו, ילדה רוקסנה בן בשם אלכסנדר הרביעי, והמצביא פרדיקס מונה כעוצר עבורו.
כעת הפכה סטטירה לאיום הן עבור רוקסנה ובנה והן עבור פרדיקס, במיוחד בהתחשב בעובדה שכנראה הייתה בהריון.
בעידודו של פרדיקס, ארגנה רוקסנה את חיסולה של סטטירה.
על פי פלוטרכוס, באותו זמן נרצחה גם דריפטיס, אולם נראה שפלוטרכוס טעה, וסביר יותר שהנרצחת הנוספת הייתה פריסטיס, אשתו השלישית של אלכסנדר.
בפרסקו שנמצא בחפירות בפומפיי (משמאל), מתואר לוחם בגלימה סגולה המזוהה עם אלכסנדר, לצד אישה שהיא ככל הנראה סטטירה.
הציור מתאר ככל הנראה את חתונתם.
בסרט "אלכסנדר" משנת 2004, סטטירה מגולמת בידי אנליז היסם .
סטטירה הראשונה הייתה אשתו של דריווש השלישי, המלך האחרון של הממלכה האחמנית של פרס.
סטטירה הראשונה הייתה מלכת הממלכה האחמנית של פרס בסוף המאה הרביעית לפני הספירה בתקופה בה האימפריה האחמנית נכבשה על ידי כוחותיו של אלכסנדר מוקדון.
היא הייתה בתם של אציל פרסי בשם ארסמס ואשתו סיסיגמביס.
ידוע על שני אחים שהיו לה דריווש ואוקסיטאריס.
היא מתוארת במקורות בתור "האישה היפה ביותר באסיה".
בתאריך לא ברור היא נישאה לאחיה דריווש - צעד מקובל למדי בקרב משפחות האצולה הפרסיות.
בשנת 336 לפנה"ס נרצח המלך ארתחששתא הרביעי, ודריווש הוכתר כמלך דריווש השלישי.
סטטירה ילדה לו שתי בנות: ברסינה ודריפטיס ובן בשם אוכוס.
לאחר מספר ניצחונות שהשיג אלכסנדר באסיה הקטנה ולאחר שכבש את מצרים, החליט דריווש לצאת לקראת אלכסנדר בעצמו.
כמנהג המלכים הפרסיים, הוא לקח עמו את סטטירה יחד עם שתי בנותיהם ובנם, וכן את אמו סיסיגמביס.
האוהל המלכותי, עם בני משפחתו של המלך, נפל בידיהם של המוקדונים.
על פי פלוטרכוס, אלכסנדר שמע שהנשים משוכנעות שדריווש מת בקרב, וכי הן מתאבלות עליו.
הוא שלח לאוהלן את לאונטוס, אשר הודיע להן שדריווש לא מת, והבטיח להן יחס הולם.
על פי יוסטינוס, אלכסנדר הגיע בעצמו אל האוהל, ונשות משפחת המלוכה "נצמדו זו לזו למראה הזרים החמושים, והקימו זעקות שבר כמו מצפות למוות מיידי.
אחר הן נפלו לרגליו של אלכסנדר והתחננו לא על חייהן, אלא לעיכוב הוצאתן להורג עד שיקברו את גופת דריווש".
אלכסנדר התרגש מהדאגה שהפגינו, והבטיח להן שהמלך חי.
הוא ניחם אותן והבטיח להעניק להן יחס מכובד ואף למצוא לבנות חתנים מתאימים.
נראה שאכן הנשים זכו ליחס מכובד ולפרטיות, אם כי סביר להניח שפעולה זאת לא נבעה מנימוס או טוב לב, אלכסנדר רצה לבסס את טענתו לכתר הפרסי על ידי כך שיאמץ כבני משפחתו את משפחת המלך הקודם, תחת שישעבד אותה כמנהג מלך כובש.
משא ומתן בין דריווש לאלכסנדר על שחרור בני משפחתו נכשל, והמשפחה המשיכה להתלוות אל אלכסנדר במסעותיו.
אריאנוס כותב שחרף יופייה האגדי של סטטירה, אלכסנדר לא התפתה לקחת אותה לאישה.
עם זאת, באזור ספטמבר 331 לפנה"ס, סטטירה מתה, על פי המקורות כתוצאה מהריון שהסתבך.
מכיוון שהיא נפלה בשבי לכל הפחות שנה קודם לכן, לא ייתכן שדריווש היה האב.
חלק מהחוקרים הציעו את ההצעה שאלכסנדר היה האב, ויש אף הסבורים שזו הסיבה לכך שסירב לשחרר אותה גם כאשר דריווש הציע פיצויים נכבדים מאוד.
עם זאת, אין רמזים המאששים או סותרים טענה זו.
אחד מחצרניה של סטטירה הצליח להימלט במהלך הלוויה שנערכה לה, ולהגיע אל דריווש ולספר לו על מותה.
פלוטרכוס מספר שדריווש הזדעזע מכך שאשתו ואחותו לא זכתה לקבורה מלכותית, אולם השליח הרגיע אותו שהן בחייה והן במותה זכתה מלכתו בכבוד הראוי לה.
לימים נישאה בתה ברסינה לאלכסנדר עצמו, ושינתה את שמה ל"סטטירה" על שם אמה.
סטטיק ובן-אל תבורי היו צמד מוזיקלי ישראלי.
חברי ההרכב היו הזמרים סטטיק ובן-אל תבורי, והמפיק המוזיקלי שלהם היה ג'ורדי (ירדן פלג).
שלושת היוצרים, לירז רוסו (המכונה "סטטיק"), בן-אל תבורי וירדן פלג (המכונה ג'ורדי), שיתפו פעולה לראשונה ב-2015 בשיר "#דוביגל" של הראפר רון נשר (סקיי).
בעקבות הצלחת השיר, החלו צמד הזמרים סטטיק ותבורי והמפיק ג'ורדי לעבוד על שירים נוספים.
הסינגל הראשון של הצמד, שנקרא "ברבי", יצא בנובמבר 2015 וזכה להצלחה רבה ברשת.
כעבור שלושה חודשים, יצא הסינגל השני שלהם, "כביש החוף", המתאר את הנסיעות הרבות של השניים בכביש זה, שנבעו מהעובדה כי רוסו גר בחיפה ותבורי בתל אביב.
שני השירים זכו להצלחה ונכנסו למצעדי הפזמונים.
שירם השלישי "סלסולים", שיצא ביוני 2016, זכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשע"ו, וזכה בפרס שיר השנה בטקס נבחרי הילדים.
השיר הרביעי שלהם "סתם" יצא בספטמבר 2016 וזכה להצלחה כמו הקודמים.
במצעד גלגלצ לאותה שנה הוכתרו כ"פריצת השנה" וגם וכ"אנשי השנה".
בנובמבר 2016 הצטרף הצמד לצוות השיפוט של העונה הרביעית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון".
בינואר 2017 פרסמו את הסינגל "זהב", אשר מאופיין במוזיקה בסגנון שנות ה-70. בדומה לשירם הקודמים, זכה השיר להצלחה רבה בתחנות הרדיו והגיע לצמרת המצעד השבועי של מדיה פורסט.
בשנה זו, זכו השלושה בפרס אקו"ם בקטגוריה הישג השנה על-שם ענבל פרלמוטר.
ב־2016 וב-2017 השתתפו סטטיק ובן-אל תבורי בפסטיגל.
בשנה זו הופיעו גם בקמפיין של חברת האופנה "קסטרו".
ב-3 במאי 2017 חיממו את הזמר ג'סטין ביבר בהופעתו בישראל מול קהל של כ-50 אלף צופים.
כעבור חודש, יצא השיר "טוּדוּ בּוֹם", אשר משלב מילים בפורטוגזית.
הוא היה ללהיט בישראל, ואף זכה להצלחה בברזיל.
ב-12 ביוני 2017 הופיעו סטטיק ובן-אל בפרק סיום העונה ה-14 של התוכנית "ארץ נהדרת", וב-24 ביולי 2017 השתתפו בפרק סיום העונה ה-6 של התוכנית "מועדון לילה".
הצמד זכה עם השיר "טודו בום" בתואר "שיר השנה" וב"הרכב השנה" בטקס נבחרי הילדים.
במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ז, הוכתרו בפעם השנייה ברציפות כ"אנשי השנה", ובמצעד של רשת ג' זכו בתואר "הרכב השנה".
באוקטובר 2017 פרסמו את שירם "הכל לטובה".
השיר שבר את שיא ההשמעות של שיר ישראלי ברדיו ביום אחד, עם 80 השמעות (השיא הקודם היה אף הוא של סטטיק ובן-אל, "טודו בום", עם 66 השמעות ביום).
במהלך שנת 2018, בני דמותם של סטטיק ותבורי הופיעו בקביעות בסדרת הטלוויזיה "מדינת הגמדים" של תאגיד השידור הישראלי כאן 11. המערכונים בהשתתפותם היוו פרודיה על סדרת האנימציה "פינקי והמוח", כולל שיר הנושא.
באותה השנה, הוחתמו על ידי איש העסקים הישראלי-אמריקני חיים סבן בחברת ההקלטות קפיטול רקורדס.
ב-26 בינואר 2020 התארחו בתוכנית האירוח "בוקר טוב אמריקה", יחד עם הראפר פיטבול, ושרו את הסינגל "Further Up (Na, Na, Na, Na, Na)".
ביוני הוציאו את השיר "חביב אלבי", בהשתתפותה של נסרין קדרי, שהוא השיר הרשמי של מצעד הגאווה בתל אביב לשנת 2020. ביולי הוציאו את השיר "Milli" יחד עם הראפר האמריקאי פליפ דינרו.
באוגוסט הוציאו את השיר "קוביות", יחד עם הזמרת אנה זק.
ביולי 2020, הוציאו את השיר "כפית אחת של טוב", כפרסומת למעדן החלב מילקי.
בספטמבר 2020 עלתה תוכנית הריאליטי "הזמר במסכה", בה משמשים השניים כחברי הפאנל.
באותו החודש הוכרז כי הצמד ישתף פעולה עם להקת ההיפ הופ "בלאק אייד פיז".
ב-30 באוקטובר יצא השיר "Shake Ya Boom Boom".
היה זה השיר הראשון של הצמד שלא הופק על ידי ג'ורדי, שהשתתף בכתיבת השיר בלבד.
ב-21 במרץ 2021 הוציאו את הסינגל "קקטוס".
ב-27 ביוני 2021 הכריזו על אלבום הבכורה שלהם, "שבעה ירחים".
שבעת שיריו יצאו לאור יום אחר יום ותהליך הוצאתו הסתיים ב-6 ביולי 2021. מתוך האלבום הצליח במיוחד הסינגל "אפס מאמץ" עם נטע ברזילי, שהגיע למקומות גבוהים במצעדי המוזיקה השנתיים ושבר את שיא כל הזמנים לשיר שאינו שיר אירוויזיון, כשצעד במשך 14 שבועות במקום הראשון במצעד הרשמי של גלגלצ.
הצמד הופיע, בפעם הרביעית בקריירה, במופע הפסטיגל בשנת 2021. באוקטובר 2021 אף החלו בקמפיין מוזיקלי לחברת מילקי בכיכובם, שהגיע למקום השלישי במדד הפרסומות של ynet ויוטיוב.
ביוני 2022 הוציא הצמד בהפתעה את שיר הגאווה "אחלה גבר" ביחד עם הזמרת-יוצרת דנה אינטרנשיונל, בליווי וידאו קליפ שצולם בשידור חי במצעד הגאווה בתל אביב.
ב-25 באוגוסט 2022 הוכרז מטעמו של סטטיק כי הצמד החליט להתפרק.
סטטיק העלה פוסט באינסטגרם אשר הודיע לעוקביו כי לאחר שנים של עבודה כצמד מוזיקלי, הוא ובן אל תבורי החליטו לפנות "איש איש לדרכו".
המוזיקה של סטטיק ותבורי משלבת בתוכה בעיקר מוזיקת פופ, מוזיקת היפ הופ ומוזיקה מזרחית, ולעיתים רגאטון.
מאפיין ייחודי בולט נוסף במוזיקה של סטטיק ותבורי הוא הגיוון המוזיקלי, שבא לידי ביטוי בכך שכל שיר הוא שילוב של תרבויות או סגנונות קיימים, בהם הפופ האמריקאי של שנות ה-50 ב"זהב", המוזיקה הברזילאית ב"טודו בום", המוזיקה ההודית ב"נמסטה", והמוזיקה האפריקאית ב"בננות".
ג'ורדי (שם מלא: ירדן פלג), נולד ב-20 בינואר 1987. היה אחראי על הפקת השירים של הצמד.
סטטקנטוס (שם מדעי: Stethacanthus; מילולית: "חזה קוצני", על שם סנפיר הגב הגבוה שמעל חזהו) הוא סוג של דג סחוס נכחד מסדרת הסימורידה, שחי בעידן הפלאוזואיקון במימי אסיה, אירופה ואמריקה הצפונית לפני 382-323 מיליון שנה.
דג זה הגיע לאורך של 70 ס"מ והיה מאופיין בסנפיר גבי גדול ודמוי סדן גדול שהיה מסנפיר גבם ועד לאחורי ראשם.
בקצה הסנפיר היו קוצנים קטנים והיו כאלה גם על הראש.
תפקידם לא ברור אך ייתכן שהם עזרו להיאחז ביצורים אחרים או לעזור להזדווגות ואולי גם הרתיעו טורפים.
הוא היה בעל סנפירי גפיים קצרים ומאחוריהם היו 2 קוצים אחוריים קצרים.
עקב סנפיר הגב הגדול שלו הוא התקשה לנוע במהירות אחרי טרף וייתכן שחיפש טרף קרוב לקרקעית.
הוא ניזון מדגים אחרים, דגי סחוס קטנים יותר וחסרי חוליות ימיים.
דג זה מופיע בסדרה "ללכת עם מפלצות" בפרק הראשון, שם הוא חי בנהרות ורודף אחרי היינרפטון (שלמעשה היה גדול ממנו בהרבה), אך נטרף על ידי הדג הענקי הינרייה.
הוא מופיע גם בסדרה "מפלצות ים" של נייג'ל מארוון, שם הוא נמשך לפיתיון של נייג'ל אך בורח בגלל דנקליאוסטיוס ענקי.
סטיב אדלר הוא עורך דין ופוליטיקאי יהודי-אמריקאי שכיהן כראש עיריית אוסטין שבטקסס.
אדלר נולד למשפחה יהודית בוושינגטון די.
ב-1978 סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת פרינסטון וב-1982 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין.
לאחר הלימודים עבד כעורך דין בתחום זכויות האזרח, ב-1985 היה ממייסדי חברת עורכי הדין "Barron, Graham & Adler LLP".
ב-1996 חבר לאליוט שפלי ושימש ראש מטהו ויועצו המשפטי בעת שכיהן בסנאט של מדינת טקסס.
בשנים 2009–2014 כיהן בהנהלת שלוחת אוסטין של הליגה נגד השמצה ושימש כיושב ראש השלוחה בשנים 2009–2011. פעילות ציבורית נוספת שלו הייתה כחבר בוועד המנהל של בלט אוסטין בשנים 1999–2014 כולל כהונה כיושב ראש הוועד בשנים 2003–2005, וחבר בהנהלת עמותת "Breakthrough Austin" למניעת נשירה מלימודי התיכון וקידום לימודי השכלה גבוהה.
ב-2014 נבחר לראשות העיר אוסטין והחל לכהן בתפקיד בינואר 2015. ב-2018 נבחר לתקופת כהונה נוספת ברוב של 59%.
אדלר נשוי לדיאן והם הורים לשלוש בנות.
סטיאווה (ברומנית: CSA Steaua București) היא קבוצת כדוריד מהעיר בוקרשט שברומניה, שמתחרה בליגה הרומנית בכדוריד.
הקבוצה נוסדה בשנת 1949 כחלק של אגודת הספורט של הצבא.
כבר בשתנה הראשונה זכתה בגביע המדינה.
עד לשנת 1961 היא שיחקה בתחרויות במתכנות 11*11, כנהוג באותן השנים.
הקבוצה היא בין החזקות ברומניה וזכתה 35 פעמים באליפות המדינה (מהן 11 פעמים ברציפות בשנים 1967-1977) ו-9 פעמים בגביע.
בזירה הבינלאומית הקבוצה שיחקה מספר פעמים בליגת האלופות בכדוריד וזכתה בה פעמיים, פעמיים סיימה כסגנית ו-3 פעמים בחצי הגמר.
סטיאן בארסנס סימונסן (בנורווגית: Stian Barsnes-Simonsen; נולד ב-20 באפריל 1979) הוא שחקן ומנחה טלוויזיה נורווגי.
סימונסן נולד ב-20 באפריל 1979 בברגן שבנורווגיה ובגיל 12 עבר לאוסלו.
בשנת 1992 הופיע לראשונה בטלוויזיה בתוכנית הנוער "U", מ-1998 ועד 2000 שיחק באופרת הסבון "Hotel Cæsar" ששודרה בערוץ TV 2.