tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-17 בנובמבר 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. במוקדמות יורו 2008 הוביל את הנבחרת עם 5 שערים, לראשות הבית שהבטיח את העלייה ליורו 2008. מריקה השתתף עם הנבחרת בטורניר.
צ'יקה ומפירו (בספרדית: Chica Vampiro, בתרגום חופשי: "נערה ערפדית") היא טלנובלה קולומביאנית משנת 2013. הטלנובלה עוסקת במערכת יחסים בין אדם לערפד ועל מכשולים בדרך לאהבה נצחית.
הסדרה שודרה במקור במשך עונה אחת בת 120 פרקים.
בישראל משודרת הסדרה בערוץ זום, תוך פיצול לשתי עונות בנות 60 פרקים.
דייזי אובריאן היא נערה רגילה שאוהבת לבלות עם חבריה וחולמת להיות זמרת מפורסמת.
רגע לפני מסיבת יום הולדתה ה-16, בדרך לפגישה עם אהוב ליבה, מקס, היא מעורבת בתאונת דרכים קשה.
כדי להציל אותה, הוריה הערפדים נושכים אותה והופכים אותה לנערה ערפדית, ומאותו רגע חייה משתנים מקצה לקצה.
כשהיא מנסה להסתגל לאורח החיים החדש שלה, מסתבכת עוד יותר מערכת היחסים שלה עם מקס, שלא שותף לסוד הערפדים.
ללא ידיעתו של מקס, לחייה של דייזי נכנס מירקו, כוכב רוק ערפדי שמתאהב בה מהרגע הראשון ונחוש לא פחות לזכות בליבה.
בפרק 60 (האחרון בעונה הראשונה לפי פיצול הפרקים בישראל) מתרחשות כמה תפניות בעלילה: יחסיהם של דייזי ומקס מתחזקים, מירקו מגלה כי אהבתו האמיתית היא לוסיה ולא דייזי.
בפרק האחרון דייזי מספרת למקס שהיא ערפדית, מקס מציע לה נישואים ומבקש ממנה לנשוך אותו.
דייזי אובריאן (גרייסי רנדון) - נערה בת 16, מלכת הכיתה, ערפדית.
בתם של אנה ואוליסס, אחותו הגדולה של ויסנטה ונכדתה של מריה ושל הרוזן דרקולה.
הכוח שלה הוא להפוך לבלתי נראית.
פגשה את דרקולה וגילתה שהוא סבא שלה.
ויסנטה אובריאן - ילד רגיל, לא ערפד כמו כל משפחתו.
בנם של אנה ואוליסס, האח הקטן של דייזי והנכד של מריה ושל הרוזן דרקולה.
חולייטה מאוהבת בו והוא מאוהב בה אבל הם יודעים שהם לא יכולים להיות ביחד כי היא ערפדית והוא לא.
אנה אובריאן מקלרן - ערפדית.
נשואה לאוליסס, ואמא של ויסנטה ודייזי.
הוריה הם מריה והרוזן דרקולה.
הכוח שלה הוא טלקינזיס, הזזה של חפצים ממקום למקום בלי לגעת בהם.
נשוי לאנה, ואבא של ויסנטה ודייזי.
החתן של מריה והרוזן דרקולה.
המציא פורמולת "דם מלאכותי", מה שעוזר למשפחתו לחיות בין בני האדם.
אמה של אנה וסבתם של ויסנטה ודייזי.
במהלך העונה הראשונה הייתה נשואה לדרקולה.
בעונה השנייה מתאהבת בטום ודרקולה מקנא בהם, ולבסוף היא ודרקולה חוזרים להיות יחד.
נואליה פירמן - המנקה והעוזרת הערפדית של בית משפחת אובריאן.
במהלך העונה השנייה דודתה מגיעה לביקור "מפתיע" ומשנה את המציאות בעזרת כוחות הכישוף שלה, משפחת אובריאן הופכת לאנושית וכך גם משפחת ולדימוף (חוץ מוויסנטה שהופך לערפד), ומשפחת דה לה טורה הופכת לערפדית, אך לאחר כמה ימים הדודה מחזירה את המציאות כמו שהייתה.
הכוח שלה הוא חוזק על.
מקסימיליאנו (מקס) דה לה טורה - מלך הכיתה.
בנם של לינט ואלוורו, אחיה של בלינדה.
דייזי מתלבטת אם לנשוך אותו, אך בפרק האחרון של הסדרה, שכל "עניין הערפדים" מתגלה, עפה עם מקס אל השמיים, ומקס מבקש ממנה לנשוך אותו וכך קרה.
הוא בן 17 וחוגג יום הולדת באותו תאריך של מירקו אך לא באותה השנה.
בלינדה דה לה טורה - אחותו של מקס, בתם של לינט ואלוורו.
היא ואלחנדרו הפכו לזוג, אך אלחנדרו חייב היה לברוח לעולם הערפדים ובורח ומשאיר את בלינדה בעולם בני התמותה.
לינט דה לה טורה - אמא של מקס ובלינדה ונשואה לאלוורו.
השתתפה בתוכנית ריאליטי בשם "אימהות בהחלפה" וזכתה.
היא ובעלה אלוורו מנסים לחשוף את סוד הנעורים של משפחת אובריאן.
אלוורו דה לה טורה - מנתח פלסטי.
אבא של מקס ובלינדה ונשוי ללינט.
הופך לערפד לקראת סוף הסדרה.
חושב שאהבתו הנצחית היא דייזי אך לבסוף מגלה שאהבת חייו האמיתית היא לוסיה, אך לעומת זאת הפך לחבר של מרילין בסוף העונה הראשונה, לאחר מכן הוא נפרד ממנה ונהפך לבן זוגה של לוסיה.
למרות זאת, לקשר שלהם יש כמה בעיות, והוא לא רוצה בשום פנים ואופן לנשוך את לוסיה.
במשך העונה הראשונה ניסה כמה וכמה פעמים להפריד בניהם ואפילו עבר לבית של מקס אהובה הנצחי של דייזי, מירקו אפילו הציל את דייזי מהוומפי לימבו אבל בתמורה שתהיה חברתו, ואף שדייזי לא רצתה, דייזי תמיד הפרה את ההבטחות שלה עם מירקו.
ואף שדייזי אכלה שוקולד מכושף שגרם לה להתאהב במירקו, ההשפעה של השוקולד חלפה.
הכוח שלו הוא יכולת לשלוט בחושים של אנשים.
מירקו בן 251. הוא ומקס נולדו באותו התאריך אך לא באותה השנה.
חולייטה ולדימוף - ערפדית צעירה.
ניסתה לנשוך אותו במהלך הסדרה.
הכוח שלה הוא היכולת לעבור דרך קירות.
קטלינה ולדימוף - בת זוגו לשעבר של אוליסס.
מנסה להפריד בין אוליסס ואנה.
הכוח שלה הוא לקרוא מחשבות.
ברונו ולדימוף - בעלה של קטלינה, בשעות הפנאי משמש כגיבור על לערפדים ששמו ומפי מן, אביהם של מירקו, חולייטה ואזמרלדה.
אזמרלדה ולדימוף - בתו של ברונו, חצי אחות של מירקו וחולייטה ובתה החורגת של קטלינה.
גדלה בעולם בני התמותה בלי הידיעה שהיא ערפדית, ננשכה על ידי חולייטה לאחר קינאתה בה ובהערצתו של ויסנטה כלפיה, לאחר שננשכה עברה לגור עם קטלינה, מירקו וחולייטה.
מרילין גרסס - ילדה שמאוהבת במקס ורוצה להרוס את מערכת היחסים בין מקס לדייזי.
היא ומירקו מתקרבים והופכים לזוג בסוף העונה הראשונה, לאחר מכן נפרדים.
במהלך המשאלה של קטלינה (שאוליסס יינשך על ידה ולא על ידי אנה), מירקו נושך אותה ואת לוסיה, וכוחה הוא טלפורט.
לאונור גרסס - אמה של מרילין, אישה תמימה ונחמדה (שלא כמו בתה), עקרת בית ואוהבת לאפות, כולם אוהבים את הבראוניס שלה, גרושה ואם חד הורית.
אליזבת פבלובה - מורה לתיאטרון, במהלך הסדרה נהפכה לערפדית נשכה את אלוורו.
הכוח שלה הוא לשלוט בחשמל.
פאצ'ו אגודלו (סניור דירקטור) - מנהל בית הספר.
מאוהב בפבלובה המורה ויעשה הכל כדי להיות הגבר שהיא תמיד חלמה עליו.
וגם מנסה שהיא תמיד תשים לב אליו
לוסיה ברגאן - החברה הכי טובה של דייזי.
נהיית חברה של מירקו אף על פי שלאורך כל העונה הראשונה היא אהבה אותו אך הוא לא מתייחס.
כל העונה השנייה מתחננת שמירקו ינשך אותה.
במהלך המשאלה של קטלינה (שאוליסס יינשך על ידה ולא על ידי אנה), מירקו נושך אותה ואת מרילין, וכוחה היה ליצור כדורי אש בידיים, בפרק נוסף מירקו יצר כפילה זמנית שלה כדי שתהיה ערפדית ובת תמותה בו זמנית, כדי ליהנות משתיהן.
מאוהבת במירקו ומורה של דייזי.
היא חושפת את סוד הערפדים בתוכנית "גלה את הסוד שלך" והופכת למפורסמת בעולם בני התמותה.
הכוח שלה הוא לעצור את הזמן ולהחזיר אותו כמה שניות אחורה.
בנחמין - חבר של לוסיה, דייזי, בלינדה, מקס, פריקלס ואלחנדרו, והופך לבן זוגה של מרילין במהלך העונה השנייה.
מנסה לשבור שיאי גינס ותמיד ברגע האחרון חבריו מכשילים אותו.
איסדורה רסמוסן - ילדה של חבריהם של אוליסס ואנה.
אוהבת להתעלל בדייזי ולהפריע לה בחיי האהבה שלה.
הכוח שלה הוא אוזן ביונית.
בכל פעם שדייזי נענשת איסדורה צריכה להיצמד אליה.
פריקלס גונזלס - ילד מבית הספר.
מאוהב במרילין ובעוד כמה דוגמניות על.
חבריו הטובים הם מקס ובנחמין.
מתאהב בבניטה, מנשק אותה נשיקת אהבת אמת והופך אותה לאנושית.
הולך אחרי מקס בכל דרך אפשרית.
הרוזן דרקולה בלאקמרמון - אבא של אנה חמו של אוליסס וסבא של דייזי וויסנטה.
בעלה של מריה במהלך העונה הראשונה.
פגש את דייזי בכלא עולם הערפדים, כשאוליסס בא לשחרר אותה.
מפחד מדובי פרווה בעקבות טראומה מילדותו.
במהלך העונה הראשונה היה שליט הערפדים והערפד הכי חזק.
בעל כוח במועצת הערפדים ובעל כוח הכוחות, בו הוא מפורסם ונחשב בתור אב כל הערפדים.
אלחנדרו קורצ'ואלו - חבר של מקס.
איסדורה נשכה אותו והוא הפך לערפד.
הכוח שלו הוא להפוך לכל חפץ דומם שהוא רוצה.
אנדראה קורצ'ואלו - אמא של אלחנדרו, אוהבת לכתוב סצנות וליצור טקסטים לטלנובלות ובקושי יש לה זמן לבנה, אלחנדרו.
ברברה דה בלאקמרמון - אשתו של דרקולה לפני מריה.
במהלך העונה הראשונה דייזי חשבה שהיא נשכה את מקס.
וונדי בלאקמרמון - הבת של ברברה ודרקולה.
דודה למחצה של דייזי וויסנטה.
הכוח שלה הוא ראיית באינפרה אדום כלומר רנטגן.
דולי - גרה בעולם הערפדים, חברה של קטלינה, הפכה את דיזי ולוסיה לשיבוט.
צ'יקוֹ ודיקוֹ (איציק ומרדכי זוהר) הוא שם הבמה של זוג קוסמים, בן ואביו (בהתאמה), שפעלו בישראל, בעיקר בשנות ה-80 של המאה ה-20. הייתה להם פינה קבועה בתוכנית "שמיניות באוויר" במשך שבע שנים, והם גם הופיעו במופע משלהם וכאורחים על במות רבות ברחבי הארץ.
דיקו נולד בבולגריה ב-1945 ועלה עם הוריו בגיל שלוש.
גדל בבית דגן ולאחר מכן בתל אביב.
יחד עם בנו, הוא גיבש מופע קסמים והם החלו להופיע לקראת יום הולדתו ה-12 של איציק.
ההצלחה נקטעה כאשר החלו להצטבר נגד איציק תלונות על הטרדה מינית ואונס.
ב-1994 נידון איציק לעבודות שירות על בעילה אסורה בהסכמה וביצוע מעשים מגונים בצעירות שביקשו להתקבל אצלו לעבודה.
ב-2005 נגזרו עליו שנתיים וחצי מאסר בפועל בגין עבירות מס.
כשהשתחרר עזב את הארץ וגם את המקצוע.
בשנת 2002 הופיע דיקו במערכון בתוכנית "שידורי המהפכה" עם אסי וגורי.
ב-2014 עלתה בטלוויזיה החינוכית סדרת תוכניות קצרות בשם "בית ספר לקוסמים", בכיכובם של דיקו ויואב.
בשנת 2015 יצא הסרט התיעודי "חיים באשליות", המספר את סיפורם של צמד הקוסמים.
בשנת 2018 הופיע דיקו בתפקיד עצמו בסדרה "משיח".
בשנת 2021 הופיע כפרודיה בסדרת האנימציה "מיקמק: הסדרה".
נכון לשנות האלפיים מנהל דיקו חנות לאביזרי קוסמות בתל אביב ומופיע לעיתים עם יואב "האגדי".
צ'יקלובה פרנסיס אופואדו הוא כדורגלן ניגרי, המשחק בעמדת החלוץ באנוגו ריינג'רס.
אופואדו התחיל את הקריירה שלו באנוגו ריינג'רס.
בעונת הצטרף לקבוצה הבוגרת וכבש 11 שערים.
בקיץ אופואדו חתם ב-1461 טרבזון מהליגה הטורקית הראשונה.
ב-16 בספטמבר 2012 אופואדו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד ארג'ייספור.
ב-23 בספטמבר 2012 אופואדו הבקיע צמד בניצחון 1–2 נגד אדנאספור.
בהמשך, אופואדו שיחק בסמסונספור ואסקישהירספור, בהן שיחק שנתיים בכל קבוצה.
ב-17 ביולי 2018 עזב את טורקיה אחרי 6 עונות וחתם במכבי תל אביב מליגת העל.
את שער הבכורה שלו במועדון כבש בניצחון קבוצתו 4–1 על הפועל רעננה.
ב-24 בפברואר 2020, במהלך הדרבי התל אביבי, בו ניצחה מכבי תל אביב את הפועל תל אביב 3–0 (אחרי שער ובישול של אופאדו), קרע אופאדו את שריר הירך הארבע ראשי וסיים את העונה.
מכבי תל אביב לא האריכה את חוזהו.
בחודש נובמבר סיכם השחקן עקרונית עם קבוצת מ.ס אשדוד.
הוא הגיע לבדיקות רפואיות במועדון וחתם על חוזה בכפוף למעבר הבדיקות.
יום למחרת עזב במפתיע את הארץ.
ב-21 בינואר 2021 חתם בסגאן טוסו היפנית.
ב-25 בפברואר 2022 שוחרר מהקבוצה.
ב-1 במאי חתם באדוריישן מהליגה הלאומית הניגרית.
צ'יקה נינה אוניגווה היא סופרת ניגרית המשתייכת לקבוצה האתנית איגבו אשר כותבת באנגלית ובהולנדית.
באפריל 2014 היא נכנסה לרשימת 39 הסופרים הצעירים מאפריקה שמדרום לסהרה שהם בעלי פוטנציאל וכישרון להגדיר מגמות עתידיות בספרות האפריקאית.
בעבר התגוררה בבלגיה ומשנת 2013 היא מתגוררת בארצות הברית.
אניגווה נולדה בשנת 1974 באנוגו, ניגריה כילדה השישית מבין שבעה ילדים.
לאחר שסיימה את לימודי התיכון היא המשיכה לתואר ראשון באנגלית באוניברסיטה בעיר נסוקה שבדרום ניגריה.
ב־1995, בעקבות נישואיה למהנדס בלגי, עברה אוניגווה לפלנדריה, אזור דוברי ההולנדית בבלגיה.
ב-1996 סיימה תואר שני באוניברסיטה הקאתולית בלוון.
לאוניגווה גם תואר דוקטור בספרות (2004) מאוניברסיטת ליידן בהולנד.
אוניגווה היא המנהלת של הקרן Awele Creative Trust (ACT) והייתה שופטת בפרס מאן בוקר הבינלאומי של 2016.
עד שנת 2013 התגוררה אוניגווה בבלגיה עם בן זוגה וארבעת ילדיהם.
הם היגרו לארצות הברית ב-2013.
"עוף החול" רומן הביכורים שלה, שאף על פי שנכתב במקור באנגלית יצא לאור לראשונה ב־2005 בתרגום להולנדית, היה הרומן הראשון מאת סופרת בלגית ממוצא אפריקאי.
הגרסה המקורית באנגלית פורסמה על ידי הוצאה ניגרית בשנת 2007. הספר מספר את סיפורה של אישה ניגרית צעירה בשם אוגה הנשואה לגבר מקומי בלגי הנוסעת ברכבת מביתה בטורנהאוט שבבלגיה, לבית חולים בלוון, שם אובחנה בסרטן השד.
ספרה השני, "ברחוב האחיות השחורות" (אריה ניר הוצאה לאור, 2013, מאנגלית: on black sisters street) נכתב אף הוא במקור באנגלית אך יצא לראשונה בתרגום להולנדית בשם Fata morgana ב-2007 ורק שנתיים אחר כך יצא לאור גם באנגלית.
הספר תורגם לשפות נוספות וזכה בפרס NLNG לשנת 2012, הפרס הספרותי החשוב ביותר בניגריה.
עלילת הספר מתרחשת בין ניגריה לבלגיה, ועוקבת אחר חייהן של אמה, סיסי, איפי וג'ויס, ארבע נשים אפריקניות (שלוש ניגריות ואחת סודנית), שמהגרות מאפריקה ומגיעות אל רובע החלונות האדומים של אנטוורפן.
ב-2012, למעלה מ-15 שנים מאז עזבה אוניגווה את ניגריה, יצא לאור ספרה השלישי "רקדנית לילה" שהוא במובנים רבים ספרה אשר עוסק במידה הרבה ביותר בניגריה עד אז.
הספר מציע ביקורת נוקבת על החברה הניגרית הפטריארכלית, באופן המזכיר סופרות כגון פלורה נוואפה ובוצ'י אמצ'טה.
ב-2013 יצא לאור ספרה הרביעי "המשיח השחור" המבוסס על סיפור אמיתי.
אוניגווה כתבה מחדש את סיפור חייו של גוסטבוס ואסה העבד המשוחרר המפורסם מהמאה השמונה-עשרה, שלאחר קניית חירותו הפך לקול בולט של התנועה לביטול העבדות.
הספר מתאר אספקטים אישיים יותר בחייו כגון רצונו הנלהב להתאקלם בחברה הלבנה, הולדת בנותיו ושברון ליבו בעקבות מות אשתו האנגלייה הלבנה.
אוניגווה פרסמה סיפורים קצרים במספר אנתולוגיות וכתבי עת כולל כתב העת לספרות, "וואספירי" , שירה וספרי ילדים.
הסיפורים שלה שודרו ב BBC World Service, רדיו ניגריה, ותחנות רדיו אחרות של חבר העמים הבריטי.
2003 - תחרות הסיפור הקצר של BBC עבור הסיפור הקצר "Borrowed Smile"
2004 - מועמדת לפרס קיין לכתיבה אפריקאית עבור הסיפור הקצר "הסוד"
2012 - פרס NLNG עבור הרומן "ברחוב האחיות השחורות".
צ'ארלס פינקני "צ'יק" האלברט היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-BAA וה-NBA בין השנים 1946–1951.
האלברט נולד בעיר אולבני שבטקסס, ובין השנים 1939–1942 למד באוניברסיטת טקסס המערבית A&M.
בשנת 1946 הצטרף לקבוצת שיקגו סטאגס, לקראת עונת הבכורה של ליגת ה-BAA (לימים ליגת ה-NBA).
לאורך עונתו הראשונה קלע 12.7 נקודות בממוצע למשחק (עשירי ב-BAA), ובסיומה נבחר לחמישייה השנייה של העונה, לצד חברו לקבוצה מקס זסלופסקי אשר נבחר לחמישייה הראשונה.
בפלייאוף העפילה שיקגו לגמר הליגה, אך הפסידה מול פילדלפיה ווריורס בתוצאה 1–4. לאורך סדרת הגמר היה האלברט הקלעי המוביל של קבוצתו, עם 14.4 נקודות בממוצע למשחק.
ב-4 במרץ 2013 נפטר האלברט בעיר קופוויל שבוושינגטון, בגיל 94.
צ'יק ליט היא סוגה ספרותית, שנכתבת על ידי נשים, על אודות נשים וכדי שנשים יקראו אותה.
ספרים בסוגה זו עוסקים בדרך כלל בעניינים שנחשבים רלוונטיים לנשים עירוניות צעירות: יחסים רומנטיים, ידידות ועניינים שקשורים במקומות עבודה.
נימת הכתיבה בסוגה ספרותית זו היא קלילה והומוריסטית ברובה.
חשיבותה של סוגה זו נובעת מההקשר הסוציולוגי והתרבותי ומהקשר שלה לרומנים כגון "גאווה ודעה קדומה".
משמעות המונח: צ'יק בסלנג אמריקאי משמעו "אישה צעירה".
ליט הוא קיצור של המילה "Literature" – ספרות.
סגנון הכתיבה הזה נוצר באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 ונהוג לזהות את תחילתו עם "ברידג'ט ג'ונס", הרומן הראשון של הלן פילדינג ועם סדרת הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה".
הספרים שנכללים בסוגה זו עוסקים במיניות, פמיניזם, אופנה וזהות עצמית.
"נשל הנחשה" מאת ליאור ניר
"החיים ומה שלבשתי" מאת שלי גרוס
"עוד אהבה אחת ודי" מאת אורנה לנדאו
"הדשא של השכנה" מאת קרין אהרון
"מורשית חתימה" מאת ליאת לב-רן
"אחת שיודעת" מאת מריה אלוני
יש הרואים בז'אנר הזה אמצעי של פרסום סמוי, כיוון שהגיבורות עסוקות בצרכנות ויש שמזהים אותו כביטוי של אימפריאליזם אמריקני, כיוון שהוא הפך פופולרי במדינות מתפתחות ומנחיל בהן ערכים מערביים.
צ'יק פילה היא רשת מסעדות מזון מהיר אמריקאית המתמחה בכריכים ומאכלי בשר עוף.
הרשת כוללת מעל 2,400 מסעדות ברחבי ארצות הברית והכנסותיה הסתכמו בכ-11.3 מיליארד דולר במהלך 2019, נתון המציב אותו במקום השלישי בין רשתות המסעדות בארצות הברית, לאחר מקדונלד'ס וסטארבקס, והיא בעלת היקף ההכנסות הגבוה ביותר לסניף.
הרשת ידועה בערכים הנוצרים המסורתיים שהנחיל בה מייסדה, ובהם סגירה של כלל המסעדות בימי ראשון, בחג ההודיה ובחג המולד.
מקור הרשת במסעדת "Dwarf Grill" שפתחו ב-1946 סמואל טרוט ק'תי ואחיו בפרבר של אטלנטה.
הצלחת כריך בשר העוף הביאה את קת'י לפתוח ב-1967 מסעדה מזון מהיר המבוססת על הכריך.
למסעדה קרא "Chick-fil-A" כשה-A נועדה לייצג את איכות העוף.
מאז פתיחתה קבע קת'י כלל כי המסעדה וכן שאר המסעדות שנפתחו עם על ידי החברה ועם על ידי זכיינים יהיו סגורות בימי ראשון.
תחילה התמקדה הרשת בהקמת מסעדות בקניונים, בעיקר בג'ורג'יה ובמדינות סמוכות בדרום ארצות הברית.
ב-1986 נפתחה המסעדה הראשונה מחוץ לקניון.
בתקנון החברה שהוסכם גם על יורשיו של קת'י שהיה נוצרי בפטיסטי אדוק, נקבע כלל יסוד שהחברה תישאר פרטית ומניותיה לא יונפקו לציבור, וכן שכלל המסעדות לא יפעלו בימי ראשון.
לאורך שנות קיומה תרמה החברה ומשפחת ק'תי לארגונים נוצרים המתנגדים לנישואים חד-מיניים, מדיניות זו הביאה לקריאות להחרמת הרשת ולניסיונות למניעת פעילותה בערים שונות בארצות הברית ובאתרים פדרליים.
בנובמבר 2019 הודיע נשיא הרשת כי בכוונתה להפסיק לתרום לארגונים כגון צבא הישע על רקע ביקורת זו.
צ'יפס היה כלב מגזע האסקי סיבירי-רועה גרמני מעורב.
הוא היה כלב תקיפה ושמירה של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, והוא נחשב ככלב המעוטר ביותר לאחר המלחמה.
בזמן מלחמת העולם השנייה, גם כלבים אזרחיים גויסו למשימות צבאיות.
אדוארד ג'יי וורן, תושב העיירה פלזנטוויל שבמדינת ניו יורק, שלח בשנת 1942 את כלבו למרכז אילוף כלבים צבאי בעיירה פרונט רויאל שבוירג'יניה.
הוא החל את דרכו ככלב שמירה, ולאחר מכן הצטרף לדיוויזיית החי"ר השלישית, שפעלה בצפון אפריקה, סיציליה, איטליה, צרפת וגרמניה.
מאמנו היה טוראי ג'ון פי רואל.
צ'יפס שימש ככלב שמירה במהלך ועידת רוזוולט-צ'רצ'יל בשנת 1943. ביולי 1943 השתתף צ'יפס בפלישת בעלות הברית לסיציליה.
צ'יפס ומפעילו הוצבו ליד מוצב בו התבצרו ארבעה מקלענים איטלקיים.
צ'יפס ברח ממפעילו, זינק לתוך הבונקר ואילץ את המקלענים להימלט ולהיכנע לחיילים האמריקאים.
כתוצאה מהתקיפה הוא סבל מפציעה בקרקפת ומכוויית אבקה.
בהמשך אותו יום הוא עזר בשביית עשרה חיילים איטלקים נוספים.
בדצמבר 1945 הוא שוחרר משירותו הצבאי והושב לבעליו.
בשנת 1990 עשתה חברת וולט דיסני סרט על חייו, בשם "Chips, the War Dog".
על אומץ ליבו ותרומותיו למאמץ המלחמתי זכה צ'יפס לעיטור צלב השירות המצוין, לעיטור כוכב הכסף ולעיטור לב הארגמן.
העיטורים בוטלו לאחר מכן בשל מדיניות הצבא החדשה שלא להעניק עיטורים לבעלי חיים.
באופן לא רשמי העניקה לו היחידה בה שירת עיטור "ראש חץ" על סיועו בשעת הנחיתה והפלישה, והעניקה לו גם שמונה כוכבי שירות, על כל אחת מהגיחות שלו.
בשנת 2018 קיבל צ'יפס את מדליית דיקין על מאמציו במהלך המלחמה.
צ'יקה, הכלבה בגטו הוא ספר ילדים שנכתב על ידי ניצולת השואה בת-שבע דגן ואויר על ידי אבי כץ.
הספר מספר על מיכאש, ילד יהודי שבמהלך מלחמת העולם השנייה והשואה, צריך להיפרד מכלבתו, צ'יקה, בעקבות חוקי נירנברג, בהם נכתב, בין היתר, שליהודים אסור להחזיק בביתם חיות מחמד.
הספר נכתב בשנות ה-80 המאוחרות, ויצא לאור לראשונה בשנת 1992 על ידי מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ'.
מאז הפצתו, תורגם הספר למספר שפות, ביניהן אנגלית, גרמנית, רוסית ופולנית.
כמו כן, הספר עובד למערך שיעור לגיל הרך ולסרט קצר בהנפשת סטופ מושן, "צ'יקה, הכלבה בגטו", שהיה מועמד וזכה במספר פרסים.
מיצב פיסולי על פי הספר נחנך בשנת 2024 בחצר בית להיות, מרכז חינוכי עירוני לטיפוח תודעת השואה ולקחיה בחולון.
המיצב נוצר על ידי ורדה גבעולי ואילן גלבר על פי איורי הספר, כאשר דגן, שנפטרה מספר שבועות לפני חנוכתו, הייתה שותפה להקמתו.
הספר מתחיל בהקדמה קצרה על התקופה, ומתאר את מיכאש - ילד בן חמש, נמוך, רזה, בעל פנים עגולות ועיניים כחולות.
למיכאש, שגר בדירה קטנה בגטו יחד עם הוריו, הייתה כלבה בשם צ'יקה, איתה הוא אהב לשחק.
באחד הימים הוצאה פקודה שהוכרזה על ידי חייל נאצי ובה נאמר כי "כל הכלבים, מחר עד השעה שלוש - למגרש על יד המשטרה".
הרקע לפקודה היה כדי למנוע את שמירת בתי היהודים באמצעות כלבים.
מיכאש, שלא רצה להיפרד מכלבתו, ניסה לחשוב על אופן הסתרה נאות לכלבתו, אך לא הצליח בכך.
בלילה, אביו של מיכאש לקח את צ'יקה לגברת הנוסיה, אישה פולנית שהכירה את מיכאש מגיל צעיר, בתקווה שתסכים לשמור עליה.
גברת הנוסיה הסכימה לשמור על צ'יקה.
יום למחרת, אביו של מיכאש סיפר לו שהוא מסר את צ'יקה, דבר שגרם לו לפרוץ בבכי.
לאחר שלושה ימים, צ'יקה חזרה לדירתם הקטנה של מיכאש ומשפחתו, ושוב בלילה היא נשלחה לגברת הנוסיה, שהבטיחה שהיא תשמור עליה מכל משמר.
באחד הלילות חייל גרמני נאצי דפק על דלת דירתם של מיכאש ומשפחתו ואמר להם כי "בעוד שעה, כולם למגרש על יד המשטרה".
על פי התוכנית הם היו אמורים להילקח משם למחנות השמדה.
למזלם, הם הכינו לעצמם מחבוא, ובו התחבאו עד סיום המלחמה, כאשר בסופה מיכאש נפגש עם צ'יקה.
ספר זה הוא ספר שני שעוסק בנושא השואה שכתבה בת-שבע דגן, לאחר הספר "מה קרה בשואה?
סיפור בחרוזים לילדים הרוצים לדעת".
דמותו של מיכאש מבוססת על מיכאל זר, פרופסור לכירורגיית ילדים וקרוב משפחה של דגן.
דגן כתבה את הספר בשליחות של הסוכנות היהודית בלונדון בשנות ה-80 המאוחרות.
בריאיון לאתר "ישראל היום" דגן סיפרה:"לפי חוקי נירנברג, ליהודים אסור היה להחזיק חיות מחמד.
האיסור הזה עניין אותי מאוד.
המומחיות שלי בפסיכולוגיה היא ילדים צעירים, ולכן חשבתי שהסיפור על הכלבה יהיה מתאים לגיל הזה."
באפריל 2016, הופץ סרט קצר גרמני בהנפשת סטופ מושן המבוסס על הספר בשם "צ'יקה, הכלבה בגטו".
הסרט, שבוים על ידי סנדרה שיסל ונכתב על ידי כרמן בלייז'ייבסקי, הרחיב את עלילת הסיפור והוסיף בו דמויות ואירועים.
הסרט הוקרן במספר פסטיבלי קולנוע והיה מועמד וזכה במספר פרסים.
בישראל הסרט הופץ לראשונה בתרגום עברי במדיטק חולון, ולאחר מכן, באפריל 2020, שודר בערוץ "כאן חינוכית" בדיבוב עברי לכבוד יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
דגן אמרה שהיא מאוד התרגשה והתרשמה מהסרט, ושהיא קיבלה הרבה מחמאות עליו.
אדנור לאונרדו באקי (בפורטוגזית: Adenor Leonardo Bacchi; נולד ב-25 במאי 1961) הידוע בכינויו צ'יצ'ה (בפורטוגזית Tite) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר ומאמן כדורגל שאימן את נבחרת ברזיל.
צ'יצ'ה התחיל את קריירת המשחק שלו בשנת במדי קשיאס.
בהמשך הקריירה, שיחק בפורטוגזה וגוארני, בה סיים את קריירת המשחק שלו.
זמן קצר לאחר פרישתו התחיל את קריירת האימון שלו.
בשנת , צ'יצ'ה מונה למאמן קשיאס, מועדון נעוריו.
בשנת , זכה עם קבוצתו בקפמנאוטו גואצ'ו, דבר שנחשב להפתעה בעיני חובבי הליגה, כאשר המשחק הגמר הראשון ניצחה קבוצתו 0–3 את גרמיו ובמשחק השני נגמר תיקו 0-0.
בשנת , צ'יצ'ה מונה למאמן גרמיו.
בגרמיו, זכה עם הקבוצה בפעם השנייה ברציפות בקמפאונטו גאוצ'ו ובנוסף גם בגביע הברזילאי.
בשנת , סיימה קבוצתו במקום השני בליגת העל הברזילאית והגיע עמה לגמר בקופה ליברטדורס.
בשנת צ'יצ'ה הצטרף לסאו קייטנו.
בעונתו הראשונה בקבוצה, סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה ולרבע גמר הקופה ליברטדורס.
שנה לאחר מכן, סיים את דרכו במועדון.
ב- צ'יצ'ה מונה למאמן אינטרנסיונל, למורת רוחם של כמה מאוהדי הקבוצה שמחו כנגד מינויו עקב עברו בגרמיו, יריבתם העיקרית.
באותה עונה, צ'יצ'ה הוביל את המועדון לזכייה בגביע סודאמריקנה.
ב-5 באוקטובר 2009 סיים את עבודתו באינטרנסיונל.
באוגוסט , צ'יצ'ה הצטרף לאל-ווחדה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות, אך כעבור כחודשיים מונה למאמן קורינתיאנס.
בעונת , צ'יצ'ה הוביל את קורינתיאנס לזכייה באליפות ברזיל ושנה לאחר מכן בגביע הליברטדורס ואף בגביע העולם למועדונים.
בתום עונת , עזב את קורינתיאנס על מנת ללמוד כדורגל מודרני.
בתום לימודי, היה מועמד לאימון נבחרת ברזיל ונבחרת יפן, אך בסופו של דבר דונגה מונה למאמן ברזיל והמשא ומתן עם יפן לא צלח.
ב-15 בדצמבר 2014, צ'יצ'ה חזר לקדנציה שנייה בקורינתיאנס.
בעונת 2015, זכה עם הקבוצה באליפות ברזיל, עם מאזן שנחשב לטוב ביותר אי פעם בהיסטוריה של הליגה הברזילאית שהחזיק עד לשנת 2019.
ביוני , מונה למאמן נבחרת ברזיל.
צ'יצ'ה, הוביל את הנבחרת במוקדמות מונדיאל 2018, וברזיל הייתה המדינה הראשונה שהבטיחה את מקומה בטורניר הגמר (מלבד המארחת), בו הגיע ברזיל רק לרבע הגמר בו הודחה על ידי .
למרות זאת, ב-25 ביולי 2018, צ'יצ'ה חתם על חוזה חדש שמשאיר אותו כמאמן הנבחרת עד לסיום מונדיאל 2022.
עם כניסתו לעמדת המאמן, צ'יצ'ה בחר בכל משחק שחקן אחר שיישמש כקפטן וב-21 משחקיו הראשונים, 16 שחקנים שימשו כקפטנים.
באוגוסט , מינה את ניימאר לקפטן הנבחרת, אולם במאי העביר את סרט הקפטן לדני אלבס, עקב תקרית בה היה מעורב ניימאר בגמר הגביע הצרפתי.
צ'יצ'ה הוביל את ברזיל לזכייה בקופה אמריקה 2019, לראשונה מזה 12 שנים וזהו התואר הראשון של הנבחרת אחרי 6 שנות בצורת.
לאחר שברזיל הודחה במונדיאל 2022 ברבע הגמר סיים את תפקידו.
ב-9 באוקטובר 2023 מונה צ'יצ'ה למאמן פלמנגו.
מאמן העונה בליגת העל הברזילאית:
ג'יין צ'יקה אורניקה , הידועה בשם הבמה צ'יקה (Chika), היא ראפרית, דוגמנית ושחקנית.
היא זכתה לתשומת לב לראשונה ברשתות החברתיות, לפני החתמתה בחברת התקליטים וורנר רקורדס בשנת 2019. בשנה שלאחר מכן, נכללה ברשימת ה-Freshmen Class של ה-XXL וקיבלה מועמדות לקטגוריית "תגלית השנה" בטקס פרסי גראמי ה-63.
בגלל התעניינותה במוזיקה ובשירה סלאמית, למדה בבית הספר התיכון בוקר טי וושינגטון .
היא התקבלה למכללת ברקלי למוזיקה, אך עקב עלויות שער הלימוד, היא נרשמה במקום זאת לאוניברסיטת דרום אלבמה .
היא נשרה לאחר השנה הראשונה שלה, על מנת להתמקד בקריירה המוזיקלית שלה.
צ'יקה זכתה לראשונה לתשומת לב רחבה בעקבות פוסט באינסטגרם מ-9 בנובמבר 2016, יום לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. בסרטון היא מכסה את עצמה בבסיס חיוור ואומרת "אפרו-אמריקאית?
מעולם לא הרגשתי את זה, אף פעם לא שמעתי על זה, אף פעם לא טעמתי את זה, אף פעם לא הרחתי את זה".
בתחילת 2017, היא יצרה את ה-#EgoChallenge, תוך שימוש בשיר של ביונסה הנושא את שם זה, על מנת לקדם חיוביות ואהבה עצמית לגוף.
באותה השנה, הוציאה רמיקס לשיר "Shape of You" של אד שירן, וכן מיני-אלבום שירה בשם Full Bloom.
בשנת 2018, צ'יקה הפכה לוויראלית, בזכות פריסטייל ראפ שביצעה על מקצבו של השיר "Jesus Walks" של קניה וסט.
הפריסטייל נגע לתמיכתו של וסט בדונלד טראמפ, ומשך את תשומת ליבם של ג'יידה פינקט סמית', שון קומבס ואריקה באדו.
בהמשך, פרסמה פריסטייל העוסק בפרשת מותה של ניה וילסון .
באוגוסט 2018 היא השתתפה בסינגל "Coulda Told Me" של רייצ'ל קרואו .
באפריל 2019 הוציאה צ'יקה את סינגל הבכורה שלה, "No Squares".
בחודש שלאחר מכן, התארחה בתוכנית האירוח ג'ימי קימל לייב, וביצעה אחד משיריה, "Richey v.
השיר עסק בהצעת החוק להפלה של אלבמה מ-2019. באותו הקיץ, היא חתמה בחברת התקליטים וורנר רקורדס.
באותה השנה, צ'יקה הוציאה שני סינגלים נוספים, "High Rises" ו-"Can't Explain It" בהשתתפות צ'ארלי וילסון .
באותה השנה, השתתפה גם בשיר "Sabotage" של ג'וג'ו, שהגיע למקום ה-18 במצעד ההורדות הדיגיטליות של שירי R&B של הבילבורד.
בדצמבר 2019 הודיעה צ'יקה כי היא עובדת על מיני-אלבום בשם Industry Games.
ב-11 באוגוסט 2020, נכללה צ'יקה ברשימת ה-Freshmen Class של ה-XXL.
בנובמבר 2020, קיבלה מועמדות לקטגוריית "תגלית השנה" בטקס פרסי גראמי ה-63.
בשנת 2020, שיחקה צ'יקה בסרט "פרויקט פאוור" של נטפליקס.
במאי 2019 הופיעה צ'יקה בפרסומת של קלווין קליין למותג , וכתבה גם שירה לקמפיין S/S של המותג.
באותה השנה, השתתפה בפאנל "Business of Fashion" בשבוע האופנה בפריז והצטלמה לשער דצמבר של Teen Vogue.
היא הוכרה על ידי Business of Fasion כאחת מ-500 האנשים המובילים שמעצבים את תעשיית האופנה לשנת 2019.
צ'יקה היא הצעירה מבין שלוש בנות הוריה הניגרים-אמריקאים.
היא ממוצא איגבו וגדלה באמונה של פנטקוסטליזם.
צ'יקה מזדהה כביסקסואלית ומתייחסת למיניות שלה במוזיקה ובסרטונים שלה.
צ'יצ'ה (בספרדית: Chicha) היא בירה שמקורה בכל אזור האנדים של אמריקה הדרומית שבני האינקה נהגו לשתות והיא מיוצרת בדרך כלל על ידי תסיסה של צמחים שונים עם רוק (העמילאז ברוק מפרק עמילן תירס לסוכר), ומכאן הכינוי "בירת יריקה".
מקור המילה לא לגמרי ברור.
על פי האקדמיה המלכותית לשפה הספרדית ומחברים אחרים, מקורה של המילה צ'יצ'ה מהמילה צ'יצ'אב (chichab), בשפת בני הקבוצה האתנית של הגונה (מאזור פנמה וקולומביה) שמשמעותה "תירס".
לפי מקורות אחרים, צ'יצ'ה מגיעה מהמילה בנאוואטל צ'יצ'יאטל (chichiatl), שפירושה "מים מותססים".
המונח צ'יצ'ה שימש את הספרדים עבור כל משקה מותסס שפגשו באמריקה, אף על פי שכל אזור השתמש במרכיבים שונים הזמינים במקום להכנתו.
באימפריית האינקה הכינו את הצ'יצ'ה מתירס, בעיקר מתירס מונבט (חורה (jora) או ויניאפו (wiñapu)), אך היא יוצרה גם, בין היתר, מקינואה, ירבוז, , , (צַ'נְיָאר) ופלפלון בכות (מולה).
בקצ'ואה, המשקה נקרא אקהה (aqha).
הנשים לעסו את העוגות שנאפו מקמח תירס, כלומר השרו אותן בהרבה רוק.
העמילן הופך במהירות לסוכר על ידי אנזימים הנמצאים ברוק, שתמיסתו עוברת בקלות תסיסה.
תכולת האלכוהול של צ'יצ'ה נעה בין 1% ל-6% תלוי אם המשקה מיועד לצריכה יומית במהלך העבודה או לחגיגות כמו האינטי ריימי.
הסופר ממוצא אינקה-ספרדי אינקה גרסילאסו דה לה וגה הסביר ששתייה מופרזת הייתה אחד החטאים העיקריים של האנשים.
טקסטים רבים אחרים בני זמנו מעידים על השימוש בצ'יצ'ה כמשקה יומיומי וחגיגי.
תפקיד מיוחד בהכנת הצ'יצ'ה היה לקבוצה נבחרת של נשות האינקה המכונות בקצ'ואה אקיה (aclla), הידועות גם בשם "נשים נבחרות" (או גם "בתולות השמש").
נשים אלו נלקחו בגיל צעיר מבתי משפחתן ונלקחו לאקיאוואסי (acllahuasi) או "בית הנשים הנבחרות".
הן הוקדשו לדת האינקה, אריגה, בישול והכנת צ'יצ'ה.
רוב הצ'יצ'ה שהכינו הם היו משמש בטקסים.
הם התחילו את תהליך הכנת הצ'יצ'ה על ידי לעיסת תירס כדי ליצור מרקם עיסה שיתסוס.
התוצרת האקיה נחשב לקדושה בגלל הנשים שייצרו אותו.
זו הייתה זכות מיוחדת שלא זכו לנשים רבות מלבד "הנשים הכי מושכות".
בני הקבוצה האתנית של ה ועמים ילידים אחרים בשפלת האמזונאס מייצרים באופן מסורתי צורה של צ'יצ'ה מיוקה (קאסווה) או מפרי דקל האפרסק (צ'ונטה (chonta)).
שני חומרי הגלם מבושלים עד שהם רכים ואז מועכים אותם לפני שחלקים מהמסה נלעסים (בדרך כלל על ידי נשים) ומחזירים לסיר.
לאחר מכן מוסיפים מים תוך כדי סחיטה של מסת הפירות בידיים ומסננים.
לבסוף, המשקה נשאר לתסוס לפחות יום.
באופן מסורתי, הצ'יצ'ה נשמרת בתוך דלעת חלולה.
גרסה לא אלכוהולית היא צ'יצ'ה מוראדה (chicha morada).
לשם כך, תירס סגול מבושל ושותים קר, מזוקק עם סוכר ומיץ ליים, כמו לימונדה.
בוונצואלה נפוצה במיוחד צ'יצ'ה מאורז.
גרסה זו מוכנה על ידי בישול אורז עם קליפת אננס מותססת מעט ו"פאפלון" (papelón סוכר קנה שהתגבש לדפים) יחד עד שהוא לא יכול לספוג יותר מים.
את הנוזל הנותר מרסקים עם האורז ליצירת משקה סמיך.
לאחר מכן משאירים את זה לתסוס עוד כמה ימים, תלוי בטעם.
צ'יצ'ה אורז עם חלב היא גרסה לא אלכוהולית.
זהו משקה קל קר שנמכר בהרחבה ברחובות.
הוא עשוי עם חלב במקום מים, ללא אננס, וקינמון וחלב מרוכז מתוק.
זהו סוג של מילקשייק פודינג אורז.
בצ'ילה, במיוחד במרכז צ'ילה, מכינים את הצ'יצ'ה מתפוחים מותססים.
נוהגים לשתות אותו בסתיו ובחגים לאומיים והוא פופולרי מאוד.
באזור שבמרכז צ'ילה מכינים את הצ'יצ'ה מענבים.
לכן אין לסווג את שני המשקאות הללו כבירות אלא כיין או משקאות דמויי יין.
הצורה הפרואנית של קומביה קרויה על שם המשקה.
צ'יצ'רון (בספרדית: Chicharrón; בפורטוגזית: Torresmo; בצרפתית: Oreilles de Crisse) הוא מאכל ספרדי שמקורו באזור אנדלוסיה ונפוץ במדינות דרום אמריקה, ספרד, פורטוגל, פיליפינים, קנדה וארצות הברית.
המאכל עשוי מעור חזיר המתובל ומטוגן בשמן עמוק.
למאכל גרסאות המשתנות לפי המדינה ומלבד גרסת החזיר, קיימות גם גרסאות המבוססות על עור של תרנגול, בקר, צלעות חזיר דגים וגם גרסה צמחונית.
נהוג להגיש את הצ'יצ'רון בליווי תפוח אדמה, רוטב שום, רוטב סלסה, סופריטו או אפונה.
לצ'יצ'רון גרסאות שונות ומלבד הגרסה הרגילה קיימות גם גרסאות מבוססות על עור של תרנגול, בקר או צלעות חזיר.
ברזיל – מוכר בשם טורסמו, מטוגן עם שומן ומוגש עם שום ותבלינים.
בוליביה – גרסה העשויה מצלעות חזיר ומתובלת בשום, אורגנו ולימון וסלסת עגבניות.
קנדה – מוכר בשם אוזני המשיח (Oreilles de Crisse) גרסה העשויה מגלדי שומן חזיר בטיגון עמוק.
קולומביה – גרסה העשויה מבשר חזיר או עוף המוגש לרוב בזמן ארוחת הבוקר.
צ'ילה – עשוי משומן חזיר ומוגש לצד בשר ולחם ביתי.
הרפובליקה הדומיניקנית – גרסה המבוססת על בשר חזיר מיובש, הנחתך לחתיכות קטנות ומתובל במיץ לימון ומלח.
קוסטה ריקה – גרסה המבוססת על צלעות חזיר המוגש לצד מיץ ליים, יוקה מטוגנת וטורטיות.
אל סלבדור – הצ'יצ'רון משמש במלית לטורטיות הפופוסה.
גואטמלה – הצ'יצ'רון מוגש בליווי טורטיות, ליים, גוואקמולי ומורינגה.
מקסיקו – הגרסה העיקרית מבוססת שומן חזיר המוגש לצד צ'ילי ולימון, אך קיימת גם גרסה צמחונית העשויה מבלילה של קמח תירס.
הצ'יצ'רון נחשב לחטיף פופולרי במקסיקו וניתן לאכול אותו גם בתוך טורטייה עם אבוקדו או גבינת שמנת.
פרו – גרסה המבוססת על עור ושומן של חזיר, עוף או דגים המבושלים יחדיו ולאחר מכן עוברים טיגון ומוגשים על באגט, בצל וליים.
פיליפינים – קיימות גרסאות שונות המבוססות עור של חזיר, מעי של עוף ועור של טונה.
נחשב לחטיף אהוב ונפוץ שנאכל בזמן צריכת משקאות אלכוהוליים ומשמש גם כציפוי על ירקות ואטריות מקומיות.
ארצות הברית – חטיף הנמכר בשקיות ניילון בדומה לחטיפי תפוח אדמה.
אורוגוואי – גרסה המבוססת מהשומן הרך ביותר של הפרה הממוקם על הכליות (Grasa de Pella) ומוגשים כמילוי ללחם מסורתי שנקרא רוסקה דה צ'יצ'רונס (Rosca de Chicharrones).
ונצואלה – גרסה המבוססת בשר חזיר ומוגשת על מאכל העשוי בצק תירס טחון הנקרא קצ'אפה (Cachapa).
צ'יפס טורטייה הוא חטיף העשוי מטורטיות תירס , שנחתכות למשולשים, ולאחר מכן עוברות טיגון או אפייה (לחלופין הוא עשוי להיות בצורת דיסקים שנחתכו מבצק תירס ואז עברו טיגון או אפייה).
טורטיות תירס עשויות מתירס, שמן צמחי, מלח ומים.
אף על פי שיוצרו לראשונה באופן מסחרי בלוס אנג'לס, ארצות הברית, בסוף שנות ה-40, מקורו של צ'יפס הטורטייה מהמטבח המקסיקני, שבו קיימות מנות דומות, כמו טוטופוס וטוסטאדאס.
החטיף עשוי בדרך כלל מתירס צהוב, ולעיתים מתירס לבן, כחול או אדום.
צ'יפס המיועד לטבילה לרוב יהיה מומלח קלות בלבד, בעוד חטיפים שנועדו לאכילה כפי שהם עשויים להיות מתובלים במגוון טעמים.
צ'יפס טורטייה בצורת משולש זכה לפופולריות בשנות ה-40 בזכות מנהלת מפעל הטורטיות המקסיקני "אל זראפה", רבקה ווב קרנזה, כדרך לעשות שימוש בטורטיות מעוותות שנדחו ממכונת ייצור הטורטיות האוטומטית שבה השתמשו במפעל מערב לוס אנג'לס.
קרנזה גילתה שכאשר חותכים את הטורטיות המעוותות למשולשים ומטגנים אותן, מקבלים חטיף צ'יפס, את החטיף היא מכרה תמורת דיים לשקית.
בשנת 1994, קיבלה קרנזה את פרס טורטיית הזהב על תרומתה לתעשיית המזון המקסיקנית.
צ'יפס טורטייה הוא מתאבן פופולרי במסעדות טקס-מקס ואוכל מקסיקני בארצות הברית וברחבי העולם.
הפופולריות שלו מחוץ לקליפורניה זכתה לעלייה מתמדת מסוף שנות ה-70, כאשר החל להתחרות בחטיף התירס , חטיף הטבילה הפופולרי במהלך שלושת הרבעונים הראשונים של המאה ה-20. צ'יפס טורטייה מוגש בדרך כלל עם מטבל, כגון סלסה, צ'ילה קון קסו או גואקמולה.
כאשר אינו מוגש עם מטבל, הצ'יפס לרוב מתובל בעשבי תיבול ותבלינים שונים.
למרות שהוא זמין כעת ברחבי העולם, ארצות הברית מהווה את אחד השווקים העיקריים שלו.
שמות מותגים מסחריים לחטיפי צ'יפס טורטייה כוללים: דוריטוס, טוסטיטוס, חטיפי פילאס פוג ונוספים.
מנה משוכללת יותר המשתמשת בצ'יפס טורטייה היא נאצ'וס.
המנה הומצאה לראשונה במקסיקו בשנת 1943. מקורה בעיירה המקסיקנית הקטנה פיאדרס נגראס,.
המנה פותחה על ידי המלצר איגנסיו "נאצ'ו" אנאיה.
נאצ'ו אילתר את המנה עבור חיילים אמריקאים שסעדו במסעדה בה עבד, כאשר נדרש לאלתר מנה זריזה מהמצרכים שהיו ברשותו.
הוא חתך טורטיות למשולשים וטיגן אותם, לאחר מכן הוסיף להם פלפל חלפניו וגבינה מגורדת.
הנאצ'וס מוגש לרוב עם גבינה מותכת או מגוררת, ותוספות מגוונות נוספות, כגון: בשר, סלסה (למשל פיקו דה גאלו), שעועית, גואקמולה, שמנת חמוצה, בצל חתוך לקוביות, זיתים וחלפניו כבוש.
במסעדות רבות לעיתים מחממים את הנאצ'וס בתנור לפרק זמן קצר כדי לחמם את הצ'יפס ולהתיך את הגבינה.
קיימים חטיפי תירס רבים שאינם עשויים מטורטיות, אלא מקמח תירס שעובד לצורה מסוימת, בדרך כלל בצורה אליפטית.
חטיפי תירס אלו דומים בהכנתם וצורתם לחטיפי תפוחי אדמה.
חטיף תירס פופולרי בסגנון זה הוא הפריטוס.
ההבדל העיקרי בין התירס בטורטייה לזה בחטיפי התירס המעובדים הוא שהתירס שבטורטיית התירס עבר תהליך המכונה ניקסטמיליזציה , הכולל עיבוד של התירס הטרי עם סיד.
צ'יקה קורודה (ביפנית 黒田チカ; 24 במרץ 1884 – 8 בנובמבר 1968) הייתה כימאית יפנית, האישה הראשונה שקיבלה תואר ראשון למדעים ביפן, והאישה השנייה שקיבלה דוקטורט במדע.
היא למדה ב בטוקיו, ואחרי שחקרה באוניברסיטת אוקספורד באנגליה, חזרה ליפן ונשארה ללמד כפרופסור באוניברסיטה זו.
היא חקרה פיגמנטים, וגילתה תגליות חשובות בתחום, כגון את המבנה של הפיגמנט קרתאמין.
בשנת 1959, כאשר הייתה בגיל 75, קיבלה קורודה מדליה מטעם קיסר יפן עבור תרומתה לפיתוחים, הישגים ושיפורים אקדמיים ביפן.
בנוסף, קיבלה את מסדר הכתר היקר דרגה שלישית בשנת 1965 בגיל 81, ואת פרס המאג'ימה הראשון מהאגודה הכימית של יפן בשנת 1936 .
קורודה נולדה ב-24 במרץ, בשנת 1884. בשנת 1899, הלכה לבית הספר היסודי קאנקו של סאגה.
בגיל 14 עברה לבית הספר הרגיל של סאגה לילדות, ולמדה בו שלוש שנים.
ב־1906 לאחר שסיימה ללמוד בבית הספר הרגיל לחינוך גבוה לנשים היא הוזמנה ללמד בבית הספר פוקוי להכשרת מורים, ושנה לאחר מכן היא נכנסה לתוכנית לתארים מתקדמים של בית הספר הרגיל לחינוך גבוה לנשים, סיימה ללמוד בו ב-1909 והתקבלה כעוזרת פרופסור בבית הספר.
בשנת 1913, כשפתחה את הדלתות שלה לנשים, לקחה קורודה את בחינת הקבלה לאוניברסיטה עם יותר מ-40 אנשים אחרים.
שלושה עשר מהם עברו וביניהם היא ואישה נוספת, טנגה אומה, שתיהן ללימודי כימיה.
בשנת 1916, קורודה עבדה על הפיגמנט של הצבע הסגול בשורש גרומוויל עם פרופסור ריקו מאג'ימה.
היא הייתה תלמידתו הראשונה, (ולאחר מכן עמיתה שלו), ובספטמבר באותה שנה סיימה ללמוד שם.
שנתיים לאחר מכן, ב-1918, הפכה לפרופסור בבית הספר הרגיל לחינוך גבוה לנשים, ופרסמה את המאמר הראשון שלה , שם הציגה את תוצאות המחקר שלה תחת מאג'ימה.
היא הצליחה לקבוע את המבנה של , ולהפוך אותו ושיקונין לקריסטל.
קורודה ביקשה לעבוד עם פרופסור וויליאם הנרי פרקינס באוניברסיטת אוקספורד, אך לא היה לו מקום בשבילה עד השנה 1921, בה עבדו במעבדתו על חומצה פתלית.
באוגוסט 1923 היא חזרה ליפן ולביתה בסאגה והלכה לבית הספר הרגיל לחינוך גבוה לנשים, ולאחר רעידת האדמה בספטמבר 1923 שהרסה את בנייני בית הספר, מאג'ימה הציע לה מקום באגודה למחקר פיזי וכימיקלי כדי לעבוד על פיגמנט בצמח חריע, ועל זה הייתה מבוססת עבודת הדוקטורט שלה.
בין 1929–1931, קורודה פרסמה שבעה מאמרים, ביניהם מאמרים על הצבע קרתאמין שנמצא בצמח החריע ומאמר על הצבעים בפרח היום האסייתי שיצא בשנת 1931. בשנים העוקבות היא פרסמה מאמרים נוספים שעסקו במה שלמדה על שעועית צב שחור, חציל והמבנה של כל אחד מהצבעים הטבעיים שלהם, שלהם קראה קורוממין, שיסונין ונאסונין.
בשנת 1929 כשהייתה בת 45, קיבלה תואר דוקטור למדעים מטוהוקו, ואת פרס המאג'ימה הראשון מהחברה הכימית של יפן בשנת 1936, השנה בה חזרה קורודה לעבוד על שיקונין יחד עם חברתה, דוקטור ואדה מיזו.
בשנת 1939, חקרה קורודה על קיפודי ים, ובשנת 1949 הפכה לפרופסור באוניברסיטת אוצ'אנומיסו.
קורודה חקרה גם על חומרים שנמצאים בבצל ועוזרים להילחם בלחץ דם גבוה, ובסופו של דבר מחקרה עזר לפתח תרופה ללחץ דם גבוה הנקראת Keltin C.
לאחר פרישתה לפנסיה במרץ, 1952, המשיכה קורודה לעשות מחקר במשרה חלקית וללמד כפרופסור כבוד.
בשנת 1959, זכתה קורודה במדליה עם סרט סגול.
בשנת 1965, היא קיבלה את מסדר הכתר היקר, דרגה שלישית.
הזיכרון של קורודה מונצח ביפן כאישה כימאית חלוצה.
היא וחברתה, פרופסור , שהייתה האישה הביולוגית הראשונה יצרו מלגה לתלמידים צעירים, מלגת היאסוי-קורודה שקיימת עד היום.
בנוסף, פסל של קורודה מוצב ברחוב העיקרי של סאגה, יחד עם פסלים של אנשים אחרים שהיו משפיעים במקום.
פרנסיסקו גונסלבש סקאלומבו (בפורטוגזית: Francisco Gonçalves Sacalumbo; נולד ב-17 בדצמבר 1998 בהואמבו שבאנגולה), הידוע כצ'יקו באנזה (בפורטוגזית: Chico Banza), הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אסטרלה דה אמדורה מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת אנגולה.
באנזה גדל במחלקות הנוער של אתלטיקו פטרולרוס, סמבילה וליישואש.
בשנת 2017 החל לשחק בקבוצת המילואים של ליישואש.
הוא ערך חמש הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-1 בנובמבר 2018 חתם במאריטימו מליגת העל הפורטוגלית.
ב-22 באפריל 2019 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 6-0 לבנפיקה ליסבון במסגרת המחזור ה-30 בליגה לעונת .
ב-14 בספטמבר] 2020 חתם באנזה בנאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.
הוא ערך ארבע הופעות ליגה במדי המועדון עד לחודש ינואר 2021, במהלכו הושאל לקסילוטימבו מליגת המשנה הקפריסאית.
לאחר תקופת ההשאלה חתם על חוזה קבוע במועדון, ובסך הכל ערך 31 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 21 שערים.
ב-6 ביולי 2022 חזר באנזה לנאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.
הוא שיחק במועדון במשך עונת , במהלכה ערך 32 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-11 באוגוסט 2023 חתם באנזה על חוזה לארבע שנים באנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.
ב-28 במאי 2018 ערך באנזה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגולה, בהפסד 2-1 לנבחרת בוטסואנה במסגרת אליפות אפריקה הדרומית.
צ'ִיצֶ'רִי אֶ טְרִיָה (באיטלקית: Ciceri e tria) היא מנת פסטה שמקורה באזור חצי האי סלנטו.
מכינים אותה עם פסטה וחמצה כמרכיבים עיקריים, והמנה כוללת גם פסטה מטוגנת.
היא תוארה כ"מנה קלאסית וסמלית של המטבח הסלנטני" וכמנה מיוחדת של פוליה.
Ciceri פירושו "חמצה" בלטינית (קרוב לוודאי ביטאו את המילה "קיקרי" בניגוד ל"צ'יצ'רי" באיטלקית.
המילה Tria ל"פסטה" או נודל, מקורה כנראה מהמילה הערבית - איטריה, בדומה לעברית שגם היא השאילה ככל הנראה מילה זו מהערבית.
פירוש טריה היא ממש "פסטה" בניב של ג'נובה.
טריה אם כן הוא השם לפסטה מקומית בצורת סרט, הרבה פחות מוכרת מ"אוריקייטה" (אוזניים קטנות) או קאוואטלי (חלולים קטנים), אך אהובה באותה מידה על ידי אנשי פוליה.
הטריה עשויה מקמח סולת ומים, טריה מתורגם לעיתים קרובות כ"טליאטלה", אבל הם למעשה שונים לגמרי.
פסטה וחמצה הם המרכיבים העיקריים בצ'יצ'רי א טריה.
גרסאות מסוימות של המנה עשויות להכיל כמות משמעותית של ציר, שאותו ניתן לאכול באמצעות כף.
חלק מהפסטה (משליש עד חצי) מטוגן בשמן כחלק מהכנתה, והשאר מבושל.
השימוש בפסטה מטוגנת בוצע במקור, כדי ליצור איכות או תחושת בשר בפה במנה, בתקופות של מחסור בבשר.
הפסטה המטוגנת עשויה גם להוסיף פריכות למנה.
גרסאות בפוליה עשויות לכלול את הרתחת החמצה על אש נמוכה בזמן הכנת הפסטה הטרייה.
חמצה מיובשת/לא מבושלת ניתן להשרות במים יום אחד לפני הכנת המנה.
מרכיבים נוספים עשויים לכלול בצל, גזר, סלרי ושום.
המנה תוארה כבעלת טעם דמוי בייקון.
אפשר להגישה כתוספת למנה עם לחם או אורז.
"צ'יק צ'ק" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי סטטיק.
הוא יצא לאור ב-4 בספטמבר 2024, בהוצאת חברת התקליטים גאגא מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
"צ'יק צ'ק" נכתב והולחן על ידי סטטיק וירדן פלג, שגם הפיק אותו מוזיקלית.
השיר מציג דיאלוג דינמי בין הדובר לבחורה מיוחדת, תוך שהוא מתאר את משיכתו החזקה כלפיה ואת החוויות המשותפות ביניהם.
הפזמון מתאר את האופן שבו משיכה פיזית ורומנטית פועלת בצורה מהירה ("צ'יק צ'ק").
השיר משחק עם רעיונות של משיכה מיידית ואינטנסיבית, מה שמתבטא גם בביטוי "זה לא משחק" - כדרך להבהיר את רצינות הרגשות מעבר לפן הפיזי.
הבתים של השיר מספקים הצצה לחיים מלאי ריגוש ואקשן של הדובר עם הבחורה, כשהוא מדמה את עצמו לשחקן פעולה כמו ג'קי צ'אן, ומדבר על תחושת הבלעדיות והאקסקלוסיביות שיש לו ביחס אליה.
הוא מייחס לעצמו תפקידים כמו "חבל הצלה" ו"סנפלינג", שמסמלים את האיזון והביטחון שהוא מעניק לה, תוך שהוא מדגיש את החיבור האישי שלהם מעבר לכל המתחרים הסמויים שאינם מודים ברגשותיהם.
השיר שופע ביטחון, הומור, ותחושת ניצחון אישית.
הווידאו קליפ "צ'יק צ'ק" פורסם ביום צאת השיר.
הוא נפתח בתפאורות צבעוניות בעיצוב מודרני, כשהצבעים הדומיננטיים הם ורוד, צהוב ותכלת.
סטטיק מופיע במרכז הבמה, מלווה ברקדנים שמבצעים תנועות מהירות לפי קצב השיר.
במהלך הקליפ נעשה שימוש בעריכות מהירות ובמעברים דיגיטליים כדי להתאים את הקליפ לאופי הקצבי של השיר.
בהמשך, נראות סצנות נוספות בהן סטטיק מחליף תלבושות מגוונות, המשלבות אלמנטים אופנתיים ועתידניים.
התנועות וההבעות שלו מותאמות למוזיקה והדגש בקליפ הוא על תנועה מהירה ותיאום עם קצב הביט.
האווירה בקליפ קלילה וכוללת שילוב של אלמנטים ויזואליים פשוטים עם הומור.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-16 מיליון צפיות ביוטיוב.
"צ'יק צ'ק" זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו בישראל.
הוא הגיע בשיאו למקום השלישי במצעד המדיה פורסט, המבוסס על נתוני האיירפליי השבועיים של ישראל.
כמו כן, "צ'יק צ'ק" הגיע למקום הראשון במצעד ההיטליסט ולמקום השישי ב.
צ'יצ'סטר היא עיר קתדרלה, קהילה ורובע במערב סאסקס, אנגליה.
זוהי העיר היחידה במערב סאסקס והיא בירת המחוז.
העיר נוסדה כיישוב רומי ועיירת שוק אנגלו-סקסונית מרכזית מהתקופה, החל מתקופה הנורמנית וימי הביניים הייתה צ'יצ'סטר גם מרכז דתי חשוב עם יסוד הדיוקסיה של צ'יצ'סטר והקמת קתדרל במאה ה-12.
אין עדויות לכך שצ'יצ'סטר היה יישוב משמעותי לפני הכיבוש הרומי של בריטניה.
מרכז העיר ניצב כיום על יסודות העיר הרומנו-בריטית "נוויומגוס רג'ינורום" (Noviomagus Reginorum), בירת הסיוויטאס "רג'ינורום".
הדרך הרומית סטיין, המחברת את העיר עם לונדון, יצאה מהשער המזרחי, בעוד שמהשער הצפוני יצאה דרך שחיברה אותה לסילצ'סטר.
העיר כללה חומה היקפית בעובי כשני מטרים, חומות אלו השתלבו בחומות מודרניות יותר שנבנו בימי הביניים.
היסוד של צ'יצ'סטר בתקופה האנגלו-סקסונית מתואר על ידי הכרוניקה האנגלו-סקסונית שם צוין כי האזור סופח לקראת סוף המאה החמישית, על ידי א'ל ושלושת בניו.
לפי המסופר היא נקראה על שם בנו, צ'יסה (Cissa).
המשמעות של המתואר היא שזו הייתה העיר המרכזית של ממלכת סאסקס.
עם זאת, סיפור היסוד נחשב כמיתוס על ידי היסטוריונים מכיוון שאין עדות ארכאולוגית לכך שצ'יצ'סטר נכבשה מחדש לאחר שהרומאים עזבו עד המאה ה-9.
במאה ה-9 אלפרד הגדול החל לבנות מערכת של ערים מבוצרות, הידועים כבורגים, בתגובה לאיום הוויקינגי.
זה כלל יישובים רומיים ישנים שבהם ניתן היה לבנות מחדש ולחזק את החומות.
צ'יצ'סטר הייתה אחת מאלה ונבנתה מחדש כנראה בין השנים 878-879. צ'יצ'סטר הייתה לאחד הבורגים המשמעותיים ביותר, עם חיל מצב של כ-1,500.
לאחר הכיבוש הנורמני ב-1066, הקתדרלה שנוסדה ב-681 בסלסי הועברה לצ'יצ'סטר לאחר שמועצת לונדון משנת 1075 קבעה שמרכזי הכנסייה צריכים להיות בערים.
כאשר חובר ספר יום הדין ב-1086, סיסטר כללה 300 משקי בית שהכילו אוכלוסייה של 1,500 איש, והיה לה שווי שנתי של 25 פאונד.
לאחר קרב הייסטינגס העיירה צ'יצ'סטר נמסרה לרוג'ר דה מונגומרי, הרוזן הראשון משרוסברי עבור גבורתו בקרב.
זמן קצר לאחר 1066 נבנתה טירת צ'יצ'סטר על ידי רוג'ר דה מונגומרי כדי לבסס את הכוח הנורמני.
בסביבות 1143 נוסד התואר רוזן ארונדל והפך לבעל האדמות המקומי הדומיננטי.
בשנת 1216, טירת צ'יצ'סטר, יחד עם טירת רייגייט, נכבשה על ידי הצרפתים, אך הושבה בשנה שלאחר מכן, כאשר המלך הורה להרוס אותה.
בחג המולד 1642 במהלך מלחמת האזרחים האנגלית הראשונה, העיר הייתה נצורה וכנסיית סנט פנקראס נהרסה בלחימה.
בתחילת המאה ה-19, שוק החיות של צ'יצ'סטר תועד כשוק השני בגודלו במדינה.
צ'יפס היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בת 139 פרקים אשר נוצרה על ידי ריק רוזנר ושודרה במקור ברשת NBC מ-15 בספטמבר 1977 עד 1 במאי 1983.
עלילת הסדרה, אשר מתרחשת בקליפורניה, מתמקדת בשוטרים פרנסיס "פרנק" פונצ'רלו (בגילומו של אריק אסטרדה) וג'ונתן "ג'ון" בייקר (בגילומו של לארי וילקוקס) אשר מפטרלים בכבישים המהירים של קליפורניה על אופנועים.
לאורך הסדרה פרנק וג'ו מספקים בין היתר סיוע במקרים של תאונות דרכים, עוסקים במרדפים מהירים, וכמו גם צריכים להתמודד עם פושעים שונים שעוסקים בפעילויות פליליות.
בניגוד למרבית הסדרות המשטרתיות של שנות ה-70, הסדרה התמקדה יותר בפעולה וקומדיה מאשר באלימות.
אריק אסטרדה בתפקיד השוטר פרנסיס "פרנק" פונצ'רלו
לארי וילקוקס בתפקיד השוטר ג'ונתן "ג'ון" בייקר
רוברט פיין בתפקיד השוטר ג'וזף "ג'ו" גטראר - המפקד פרנק וג'ון
פול לינקה בתפקיד השוטר ארתור "גרוסי" גרוסמן
ברודי גריר בתפקיד השוטר בארי "בר" באריצ'ה
לו וגנר בתפקיד המכונאי הרלן ארליס
רנדי אוקס בתפקיד השוטר בוני קלארק
מייקל דורן בתפקיד השוטר ג'בדיה טרנר
בריאנה לירי תפקיד השוטרת סינדי קהיל
ברוס ג'נר בתפקיד השוטר סטיב מקליש
טום ריילי תפקיד השוטר רוברט " בובי הוט דוג" נלסון
ברוס פנהול בתפקיד השוטר ברוס נלסון
קלרנס גיליארד בתפקיד השוטר בנג'מין ובסטר
טינה גייל בתפקיד השוטרת קת'י לינהן
לו סונדרס בתפקיד השוטר ג'ין פריץ
בשנת 1998 עלה לראשונה לשידור ברשת TNT סרט הטלוויזיה "CHiPs '99" בו השתתפו חלק מהשחקנים ששיחקו במקור בסדרה, כולל אריק אסטרדה ולארי וילקוקס.
בשנת 2017 יצא לאקרנים הסרט "תרגיל לשוטרים מתחילים" בבימויו ובכיכובו של דאקס שפרד.
שפרד גילם בסרט את ג'ון בייקר, בעוד שמייקל פניה גילם בסרט את פרנק פונצ'רלו.
צ'כוסלובקיה (בצ'כית: Československo; בסלובקית: Česko-Slovensko) הייתה מדינה שהתקיימה בעבר כאיחוד השטחים שמרכיבים כיום את המדינות צ'כיה, סלובקיה וקרפטורוסיה.
נוצרה ב-1918 בעקבות התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית לאחר מלחמת העולם הראשונה.
ב-1 בינואר 1993 פוצלה המדינה לשתי מדינות עצמאיות: צ'כיה וסלובקיה.
אפריל 1990: הרפובליקה הפדרטיבית של צ'כוסלובקיה
1990–1992 הרפובליקה הפדרטיבית של הצ'כים והסלובקים
צ'כוסלובקיה הורכבה מצ'כיה (בוהמיה ומוראביה) וסלובקיה אליהן צורפה גם רוסיה התת-קרפטית שישבו בה הרוסינים.
המנהיג העיקרי של תנועת העצמאות היה טומאש מסריק אשר לחץ על מעצמות המערב בתחילת המאה ה-20. מסריק זכה לכינוי "אביה של צ'כוסלובקיה" והיה הנשיא הראשון של מדינתו.
מאז ועד 1938 הייתה צ'כוסלובקיה דמוקרטיה, מהיחידות באירופה, לאחר מותו של מסריק ב-1937, ירש את כס הנשיאות תלמידו אדווארד בנש.
פירוק צ'כוסלובקיה היה מהמטרות הראשונות של אדולף היטלר.
לאחר הסכם מינכן שנחתם ב-29 בספטמבר 1938, ובו נכפה על ממשלת צ'כוסלובקיה בהסכמת המעצמות למסור בתוך 12 יום את חבל הסודטים בו היה רוב לתושבים שמוצאם האתני גרמני לידי הרייך השלישי, נכנס הצבא הגרמני אל החבל.
מעצמות המערב, בריטניה וצרפת סברו כי במסירת חבל הסודטים לידי היטלר יהיה משום מיצוי דרישותיו הטריטוריאליות, ומניעת מלחמה כוללת.
צ'כוסלובקיה, שלפני אובדן חבל הסודטים הייתה מדינה עצמאית ודמוקרטית, בעלת כוח צבאי ומפעלי נשק, שיכולה הייתה לנסות ולהתמודד ולהגן על עצמה אל מול הוורמאכט שבשלב זה ספק אם היה מוכן למלחמה, איבדה ביחד עם חבל הסודטים את שלמותה הפנימית ואת יכולתה להגן על עצמה.
כבר ב-6 באוקטובר 1938 הכריזה מפלגת העם הסלובקית על אוטונומיה מבלי לחכות לאישורה של הממשלה הצ'כוסלובקית.
על פי ההסכמות של בוררות וינה הראשונה מ-2 בנובמבר 1938, כבשה הונגריה חלקים מסלובקיה, ואילו פולין כבשה את אזור טשין.
ב-14 במרץ 1939 הכריזה סלובקיה על עצמאותה.
בעקבות הכרזה זו פלש היטלר אל שארית המדינה הצ'כוסלובקית.
והקים בצ'כיה את הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, פרוטקטורט כפוי, שהיה למעשה שם קוד לכיבוש גרמני אכזרי, שכלל משלוחים של מתנגדים למחנות ריכוז, רצח המוני, עבודות כפייה, והשמדת היהודים.
משטר אימים זה נמשך עד כניסת הצבא האדום לפראג במאי 1945.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקמה המדינה מחדש (להוציא את רוסיה התת-קרפטית, שסופחה לברית המועצות).
ההגמוניה הקומוניסטית הופרה לזמן קצר בחצי הראשון של שנת 1968 כאשר המנהיג, אלכסנדר דובצ'ק הנהיג רפורמות פוליטיות שכונו "האביב של פראג".
רפורמות אלו הסתיימו כאשר ב-20 באוגוסט פלשו צבאות ברית ורשה לפראג, ועד מהרה הושלטו על המדינה אנשי הקו הנוקשה בראשות גוסטב הוסאק (על תקופה זו כתב שלום חנוך את השיר "פראג" שבוצע על ידי אריק איינשטיין: "איך נדם קול כיכר הומה בחג.
שיר שחלמתי על פראג – שם השחר עוד יבקע").
בינואר 1969 הצית עצמו יאן פאלאך כנגד הפלישה ואדישות העם.
מעשה הפגנתי זה היווה סמל להתנגדות לסובייטים במשך שנים רבות.
לאחר תחילת התפוררות ברית המועצות הפכה צ'כוסלובקיה למדינה דמוקרטית ב-1989 בהפיכה לא אלימה שכונתה "מהפכת הקטיפה".
המהפכה החלה ב-16 בנובמבר בהפגנת סטודנטים שקטה בברטיסלאבה, שהובילה למספר הפגנות נוספות עד אשר ב-28 בנובמבר הודיעה המפלגה הקומוניסטית כי היא תוותר על המונופול השלטוני שלה.
ב-28 בדצמבר דובצ'ק נבחר ליושב ראש הפרלמנט ולמחרת הסופר מתנגד המשטר ואצלב האוול נבחר לנשיא המדינה.
חצי שנה לאחר מכן, ביוני 1990 נערכו בחירות חופשיות ראשונות מאז 1948.
נכון לשנת 1991 חיו בצ'כוסלובקיה כ-15,600,000 תושבים, התפלגות הקבוצות האתניות:
יהדות צ'כוסלובקיה הייתה אחת הקהילות היהודיות הגדולות והחשובות במרכז אירופה.
בעידן הבין מלחמתי חיו מרבית היהודים במדינה בשטחי סלובקיה וזקרפטיה (כיום חלק מאוקראינה), אך גם בשטחי צ'כיה של ימינו, לרבות בבירה פראג, חיה קהילה יהודית בולטת ודומיננטית.
בשנת 1867 קיבלו יהודי המקום (באותה תקופה: יהודי האימפריה האוסטרו-הונגרית) שוויון זכויות מלא ונפסקו ההשפלות והחוקים המפלים שמהם סבלו.
בסוף המאה ה-19 היו יהודים רבים בשורות הלוחמים על עצמאות המדינה, ועם הקמת צ'כוסלובקיה בשנת 1918 אוחדו כל ארגוני היהודים במדינה תחת "המועצה היהודית במדינה הצ'כוסלובקית".
על פי מפקד האוכלוסין של 1930, מבין 356,830 אזרחים צ'כוסלובקים שהזדהו כבני הדת היהודית, 57.20% הזדהו גם כבני לאום "יהודי" (בעיקר מחוץ לשטחי בוהמיה), 24.52% כבני לאום "צ'כוסלובקי", 12.28% כבני לאום "גרמני", 4.47% כבני לאום "הונגרי", ו-1.29% כ"אחרים".
ניכר מכך שיהודי סלובקיה וזקרפטיה נטו להזדהות יותר עם התנועה הציונית או מנגד עם הזרמים החרדיים דוברי היידיש וראו את היהודים כזהות לאומית או כעדה נפרדת, בעוד שיהודי צ'כיה נטו להזדהות יותר עם הלאומים שחיו בקרבם – הצ'כים והגרמנים, ותפסו את היהדות בעיקר כזהות דתית.
לצד זאת מאחר שפראג הייתה המרכז הכלכלי, התרבותי וההשכלתי של כלל המדינה, הייתה בה פעילות ציונית רחבה.
בשנות ה-30, עם עליית היטלר לשלטון בגרמניה, גברה האנטישמיות גם בצ'כוסלובקיה, בעיקר על ידי המיעוטים הגרמניים והסלובקיים במדינה.
בתחילת עשור זה גם גדלה אוכלוסיית יהודי המדינה כתוצאה מהגירת יהודים מגרמניה אל צ'כיה.
בעקבות הסכם מינכן בשנת 1938 וכיבוש פראג במרץ 1939 על ידי גרמניה הנאצית, הכריזה סלובקיה על עצמאות, אך למעשה הייתה גרורה של גרמניה הנאצית.
עם סיפוחה של צ'כיה לשטחי גרמניה הנאצית, נמלטו יהודים רבים מהמדינה.
על אלו שבחרו להישאר או שלא הצליחו להימלט הוחלו חוקי נירנברג, כמו על יהודי גרמניה.
יהודי צ'כיה שנותרו בה נשלחו למחנה הריכוז טרזיינשטט, רובם לא חזרו משם בחיים.
בסלובקיה, שהייתה מדינה נפרדת התומכת בגרמניה הנאצית, נחקקו באפריל 1939 חוקים אנטי-יהודיים על פי הדגם של חוקי נירנברג.
אומנם בסלובקיה לא הוקמו גטאות, אך יהודים גויסו לעבודת כפייה.
ב-4 בנובמבר 1939 אספו שלטונות סלובקיה יהודים חסרי רישיון שהייה ויהודים בעלי נתינות זרה וגירשו אותם.
את היהודים ההונגרים לזקרפטיה ואת היהודים הפולנים לגבול הפולני.
השלטון ההונגרי לא היה מוכן לקלוט את המגורשים והשלטון הסלובקי לא אפשר להם לשוב לבתיהם וכתוצאה מכך אלפי אנשים נשארו בשטח ההפקר ללא ציוד, מזון או מחסה.
את רובם הצליחה התנועה הציונית הסלובקית בסיוע נציגיה בקהילה היהודית להחזיר אחרי תקופה קצרה (מחצית דצמבר) לברטיסלבה, תמורת התחייבות אישית כי הקהילה היהודית תדאג להגירתם אל מחוץ למדינה ועד אז ירוכזו במקום אחד ופרנסתם תהיה על הקהילה.
חלק ניכר מבעלי האזרחות הזרה עלו לארץ ישראל.
באוגוסט 1940 הגיע לברטיסלאבה דיטר ויסליצני כנציגו של אדולף אייכמן, על מנת לשמש יועץ לענייני היהודים.
המפלגה שבשלטון, מפלגת העם הסלובקית של הלינקה (Hlinkova Slovensko Ludoa Strana, HSLS) ארגנה את המתנדבים הסלובקיים לאס אס על מנת לבצע את התקנות נגד היהודים.
בשנת 1947 חיו בצ'כוסלובקיה כ-44,000 יהודים, רובם באזורי צ'כיה.
מיהדות מפוארת בת 395,000 בשנות השלושים של המאה העשרים, נותרה כיום בצ'כיה קהילה קטנה בת כ-3,000 יהודים, רובם מתגוררים בפראג; ובסלובקיה בין 2,000 ל-3,000 יהודים.
בברטיסלאבה, בירת סלובקיה, היו בסוף שנות ה-30 כ-18,000 יהודים.
עם קום מדינת ישראל עלו לישראל כ־4,000 מהניצולים.
כיום נותרו בה כ-1,000 יהודים.
עוד לפני הקמת מדינת ישראל היו לצ'כוסלובקיה קשרים טובים עם היישוב העברי בארץ ישראל.