tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1998 כתב וביים את הסרט "חוקר המס", המספר את סיפורו של חוקר המס אל בנג'מין (ג'ו פנטוליאנו), דון קישוט פוסט-מודרני מתוסכל, היוצא למסע מטפורי מסעיר ורב-תהפוכות אל תוך מאפליית רובע המהגרים היהודי-רוסי שבניו-יורק.
הסרט זכה לביקורות נלהבות: ג'פרי לוינס, מבקר הסרטים רב-ההשפעה של משדר החדשות של רשת NBC קרא לסרט "פנינה קולנועית שאין להחמיצה".
ה"ניו-יורק טיימס" החמיא לסרט במילים "מותח, שנון, נוגע ללב וקסום", ואילו שבועון הקולנוע Cinema Scene קרא לסרט "יצירת מופת של אבי נשר".
בישראל כתב שמוליק דובדבני (ynet) שזהו "אבי נשר שעוד לא הכרנו...
בשנת 2001 היה שותף להפקת סרט פעולה "סוכנים על הכוונת".
לאחר קריירה בארצות הברית, חזר נשר לישראל בשנת 2002. בפודקאסט נשר סיפר שחזרתו לישראל הייתה כדי שבתו תום, תגדל להיות ישראלית ולא אמריקאית, והוא ידע שהוא יחזור לישראל, בגיל שבו בתו תצטרך להיכנס אל תוך מערכת החינוך.
בשנת 2003 שיחק לראשונה, בסרטו של שחר סגל "צעד קטן", לצד חלי גולדנברג.
בשנת 2004 ביים והפיק את סרטו "סוף העולם שמאלה", כשאת התסריט כתב יחד עם שרה עזר ורובי פורת שובל.
הסרט מספר את סיפורה של עיירה בנגב בשנות ה-60 ועל מאבק התושבים המרוקאיים והעולים ההודים בעיירה, וכיכבו בו נטע גרטי, לירז צ'רכי ורובי פורת-שובל.
"סוף העולם שמאלה" נחל הצלחה גדולה בקופות, והיה לאחד מהסרטים הישראליים המצליחים ביותר.
הסרט זכה במספר פרסים בינלאומיים ובהם בפרס הבמאי בפסטיבל טאורמינה, ובפרס חבר השופטים בפסטיבל בטוקיו שביפן.
בשנת 2005 יצר את הסרט הדוקומנטרי "אוריינטל", העוקב אחר הסכמי קמפ דייוויד, הן בצד הפוליטי והן במובן האישי.
בשנת 2007 יצא סרטו "הסודות", המספר על קשר מיוחד ואמיץ הנוצר בין שתי תלמידות מדרשה דתיות ובין אישה צרפתייה-נוצרייה הנושאת חטא סודי ומעוניינת בתיקון.
בסרט מופיעים אניה בוקשטיין, מיכל שטמלר, דאנה איבגי, אדיר מילר, תיקי דיין, ספי ריבלין, רבקה מיכאלי וכן השחקנית הצרפתייה פאני ארדן.
בסרט זה שב נשר לשתף פעולה עם המפיקה שרון הראל.
הסרט זכה לבכורה עולמית בהקרנה רשמית בפסטיבל טורונטו.
בשנת 2007 קיבל נשר אות הוקרה מפסטיבל הקולנוע ירושלים.
באוקטובר 2009 הוענק לו פרס הוקרה מטעם פסטיבל חיפה.
בשנת 2010 יצא סרטו "פעם הייתי", שעלילתו נכתבה בהשראת ספרו של אמיר גוטפרוינד "בשבילה גיבורים עפים".
הסרט מספר את סיפורו של נער חיפאי (בגילומו של תובל שפיר), אשר בקיץ 1968 מוצא עבודה אצל ניצול השואה המתפרנס משדכנות והברחת טובין (מגולם על ידי אדיר מילר).
הסרט נחשב להצלחה וצפו בו למעלה מ-330 אלף צופים בישראל.
בין היתר, זכה בפסטיבל טורונטו לבכורה עולמית בהקרנה רשמית וזכה בפרס "מגן הכסף" בפסטיבל הסרטים שיקגו.
בשנת 2010 הוענק לנשר פרס לנדאו לאמנויות הבמה על בימוי "פעם הייתי".
בשנת 2013 יצא לאור והוקרן בבתי הקולנוע סרטו ה-18 של נשר, "פלאות".
הסרט זכה להערכת המבקרים ולהצלחה בקופות.
כמו כן זהו סרטו השלישי אשר הוכתר כבחירה הרשמית של פסטיבל טורונטו, והוצג במסגרת של חמישה סרטים יוצאי דופן באותה שנה.
בשנת 2015 החלו צילומי סרטו החדש של נשר, "החטאים", סרט מוזיקלי אשר מתרחש בשנת 1977 בישראל, פולין וגרמניה.
בסרט מככבים נלי תגר, יבגניה דודינה, ג'וי ריגר, דורון תבורי, תום אבני ומולי שולמן הסרט עלה למסכים בסוף 2016, זכה לביקורות טובות ולהצלחה קופתית.
את זכות ההפצה הבינלאומית לסרט רכשה ענקית התקשורת, חברת MGM.
באפריל 2018 הסיר את סרטו "סיפור אחר" מרשימת הסרטים המתחרים בפרסי אופיר והודיע כי אין ברצונו להשתתף בתחרות בטיעון ש"המשחק באקדמיה לקולנוע מכור מראש.
במדינה מתוקנת מישהו היה מקים צעקה מאוד גדולה על כך" ועל אף שהסרטים שלו זכו לביקורות חיוביות בפסטיבלים שונים ולהצלחה קופתית מרשימה הם מעולם לא זכו בשום פרס.
בשנת 2018 יצא סרטו "סיפור אחר" אשר זכה לבכורה עולמית בפסטיבל טורונטו.
הסרט זכה לביקורות מצוינות וצפו בו כ-350,000 צופים בישראל.
ב-2019 נבחר להדליק משואה ביום העצמאות לכבודם של נשות ואנשי הקולנוע הישראלי ולכבודן של משפחות תורמי האיברים בישראל שבהחלטתם מצילים נפשות.
ביוני 2019 היה מפיק שותף ועורך תסריט בסרט "המוסד", קומדיה שכתב וביים אלון גור אריה שזכתה להצלחה קופתית וביקורתית.
בשנת 2021 סרטו "תמונת הניצחון", הועמד ל-15 פרסי אופיר וזכה בקטגוריית הצילום, האיפור וההלבשה, ולנשר עצמו הוענק פרס אופיר למצוינות מטעם האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה.
הסרט נקנה להפצה בינלאומית על ידי חברת נטפליקס.
ב-17 בדצמבר 2021, התיאטרון הלאומי הבימה העניק לנשר את אות "גיבור תרבות ישראל", על תרומתו הייחודית לתרבות והיצירה הישראלית.
במקביל, איגוד אומני ישראל העניק לנשר אות הוקרה על יצירתו הייחודית.
במהלך שנת 2022 יצר נשר את סרטו "גן קופים".
במהלך חודש יולי 2023 זיכתה האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה את "גן קופים" ב-11 מועמדויות לפרס אופיר (כולל פרס הבמאי).
בראיון שהעניק לאולפן שישי ב-8 בספטמבר של אותה שנה הכריז שהוא מאמין שגן קופים יהיה סרטו האחרון שיביים בקולנוע.
אך לאחר מספר חודשים פורסם שהוא עובד על סרט חדש העוסק בטבח שבעה באוקטובר.
בשנת 2024 יצא הסרט התיעודי, "אבי נשר: מילים להחלפה", בבימויו של מבקר הקולנוע, יאיר רוה, הסוקר את הקריירה המקצועית של נשר לאורך 45 שנות יצירה.
הסרט מסתיים בהקרנה של "גן קופים" בפסטיבל הסרטים בחיפה ב-1 באוקטובר 2023.
נשוי לצלמת והפסלת איריס נשר.
ב-1996 נולדה בתם תום נשר, שחקנית, מבזקנית וכתבת תחקירים בחדשות 13 לשעבר ובמאית.
בספטמבר 2018 נהרג ארי לאחר שנפגע בתאונת פגע וברח בשדרות רוקח שבתל אביב בה היה מעורב הכדורגלן יצחק אספה.
איבריו של ארי נתרמו להשתלה, והושתלו בחמישה אנשים.
פרס הבמאי, פסטיבל אבוריה לסרטי מדע בדיוני ופנטזיה 1992
פרס הבמאי, פסטיבל טארומינה 2004
פרס רוח החופש, פסטיבל ירושלים 2005
פרס התסריט, פסטיבל ג'קסון הול 2007
פרס מפעל חיים, פסטיבל הקולנוע הישראלי 2007
אות הוקרה, פסטיבל הסרטים חיפה 2009
פרס מפעל חיים, פסטיבל קולנוע יהודי בוושינגטון 2010
פרס "מגן הכסף" בפסטיבל הסרטים שיקגו, 2010
אות הוקרה, פסטיבל הקולנוע ירושלים, 2010
פרס לנדאו לאמנות הבמה 2010, על בימוי "פעם הייתי"
פרס מפעל חיים לאומנות הקולנוע מטעם משרד התרבות והספורט 2018
פרס הבמאי ("סיפור אחר"), פורום מבקרי הקולנוע בישראל 2018
השיא משואה בטקס יום העצמאות 2019
אות הוקרה, פסטיבל הקולנוע היהודי ברומא, 2019
פרס התרומה לאמנות הקולנוע הבינלאומית בפסטיבל הסרטים במונטריי, מקסיקו, אוגוסט 2019
אות הוקרה, פסטיבל הקולנוע היהודי בלונדון, 2021
פרס אופיר למצוינות, האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, 2021
אות "גיבור תרבות ישראל", הבימה, 2021
אברהם (אבי) סינגולדה (נולד ב-8 ביוני 1959) הוא גיטריסט ישראלי, הנחשב לאחד מגדולי הגיטריסטים בישראל.
נולד בשנת 1959 בירוחם למשפחה עם רקע מוזיקלי.
אביו מיכאל, יליד בוטושאן, רומניה, שעלה לישראל ב-1951, היה מכונאי רכב ונגן חתונות).
בגיל שש החל לנגן במנדולינה, ובגיל תשע בגיטרה.
בילדותו האזין למוזיקה והרבה לתרגל טכניקות כדוגמת אלו ששמע בלהקות "דיפ פרפל", "כוורת", "הביטלס", ועוד.
בעת שירותו בלהקה צבאית עבר להתגורר בתל אביב.
בשנת 1989 ניגן בהרכב "חתול שחור" שניגן באלבומו (בעל אותו שם) של זאב טנא, בשנה זו גם ניגן כגיטריסט בהרכב הנגנים של עוזי חיטמן, תחת ניהול מוזיקלי של ננסי ברנדס.
בשנת 1991 הצטרף ל"קריזה", להקתו של דוד קריבושי, וניגן עם אריאל זילבר עד 1992. ב-1992 הצטרף ללהקתו של שלמה ארצי לאחר יציאת האלבום "ירח", ומאז הוא מלווה את ארצי ברציפות בכל מסעות ההופעות שלו ומנגן בכל אלבומיו.
כמו כן הקליט סינגולדה באופן קבוע עם יגאל בשן החל מהאלבום "כאן באמצע החיים" (1994).
הוא מקפיד להופיע מדי שנה בפסטיבל עין גב לזמר העברי וללוות את כל המופע המרכזי.
סינגולדה עבד בנוסף עם מספר רב של אמנים ישראלים, ביניהם אייל גולן, ארקדי דוכין, אריק איינשטיין, נורית גלרון, עוזי חיטמן, דודו פארוק, עומר אדם, שרית חדד וחנן בן ארי.
סינגולדה מנגן בעיקר בהקלטות, עם שורה ארוכה של אומנים ישראלים.
בהקלטותיו מרבה סינגולדה לשלב סגנונות שונים, כגון מוזיקה קלאסית, ג'אז ועוד.
סינגולדה אף נפגש עם המפיק ג'ורג' מרטין מהביטלס, שביקש כי סינגולדה יצטרף למופע עליו הוא ינצח, שיציג גרסאות כיסוי לשירי הביטלס.
סינגולדה ניגן במופע זה סולו בגיטרה קלאסית של השיר "Here Comes the Sun".
מחוץ לישראל סינגולדה הופיע עם שלמה ארצי, ניגן בתקליטים רבים נוספים, ובין השאר אף ניגן בסדרות עם תפוצה עולמית כמו "סקס והעיר הגדולה".
סינגולדה הופיע יום אחד באנגליה ולאחר מספר ניסיונות, הצליח לפגוש את הגיטריסט בריאן מיי של להקת קווין ורכש ממנו את אחת הגיטרות המיוחדות שלו.
בשנת 2002 ניגן בפרויקט של עידן רייכל.
בשנים 2006–2007 לימד סינגולדה גיטרה בבית ספר רימון.
בשנת 2010, במסגרת מופע יום העצמאות של אתר MAKO ו"רשת ג'" של קול ישראל, זכה סינגולדה במשאל גולשים במקום הראשון.
באותה שנה הוא השתתף באלבום של ליאור דוידי.
בשנת 2011 השיק לראשונה את המופע "סינגולדה וחברים", שבו הוא מנגן את קלאסיקות הגיטרה שגדל עליהן, מיצירותיהם וביצועיהם של דיפ פרפל, גארי מור, סנטנה, לד זפלין, אריק קלפטון, ג'ימי הנדריקס, הצלליות, כוורת (ובעיקר יצחק קלפטר - "צ'רצ'יל"), הביטלס ועוד.
ב-2015 יצא לאור דיסק בשם זה, שבמרכזו קטעים אינסטרומנטליים (אפאצ'י של הצלליות ומחרוזת של "כוורת"), והוא מכיל שירים בביצוע מיקה שדה, גילן שחף וקרן טננבאום.
איתם מופיעה גם נעמי, המלווה את השירים בנגינה על כינור ובשירת רקע.
בהופעות שלו הוא נוהג לשלב ילדים, שאותם הוא מדריך בנגינה.
סינגולדה הגיש עד לשנת 2018 את התוכנית המוזיקלית "אני גיטרה", לתוכנית הופקו 5 עונות שכללו 175 פרקים, ושודרה בטלוויזיה החינוכית, כעת משודרת בשידורים חוזרים בערוץ המחודש של החינוכית כאן חינוכית.
סינגולדה עובד רבות עם אמנים בתחום המוזיקה החסידית ומשתף פעולה עם מוזיקאים ומפיקים בתחום הזה, ובהם עם מונה רוזנבלום, יוסף משה כהנא ויואלי דיקמן.
הוא הופיע ב"אוסף סיפורי קרליבך" ושיתף פעולה עם הרב שבתי סבתו בהפקת הדיסקים "משירי אהודנו".
סינגולדה מנגן, בין השאר, בגיטרה חשמלית, קלאסית, אקוסטית ובוזוקי.
סינגולדה נישא ב-1981 לזוהר, ולהם שני בנים - רועי, שהוא רופא, ואדם מייסד ומנכ"ל של חברת טבולה.
קום (Taboola), ענקית הייטק להמלצת תכנים באינטרנט.
אחיו הצעיר, גולן סינגולדה, אף הוא גיטריסט שמלווה את מרגלית צנעני בהופעותיה.
סינגולדה הוא אחד הנגנים המוקלטים ביותר במוזיקה הישראלית.
במהלך הקריירה שלו, השתתף סינגולדה באלפי שירים שונים, ביניהם:
וגם ניגן בשיר "בבר של אסקובר" שיר של הראפר IM EFA
אבי (אברהם) מזרחי (נולד ב-26 בדצמבר 1957) הוא אלוף במילואים בצה"ל, שכיהן בתפקידו האחרון בצה"ל כמפקד פיקוד המרכז.
בעבר פיקד, בין היתר, על זרוע היבשה, ושימש ראש אט"ל, מפקד עוצבת געש, מפקד עוצבת נתיב האש ומפקד חטיבה 401. אחרי הפרישה מצה"ל שימש כסמנכ"ל באלביט מערכות וכמנכ"ל חברת יוויז'ן.
מזרחי נולד בקריית ים, למשפחה שמוצאה מטורקיה.
בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד של בית הספר הריאלי בחיפה.
מזרחי התגייס לצה"ל בשנת 1975, בחר לשרת בחטיבת גולני, עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת גולני.
בגולני עבר מזרחי מסלול הכשרה כלוחם ובהמשך עבר לשרת בחיל השריון, שם התקדם בסולם התפקידים.
בין היתר שימש שם כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בעוצבת יש"י וכמפקד פלוגה בחטיבה 460. בשנת 1982 השתחרר משירות פעיל ועד 1988 עבד כאיש אבטחה מטעם השב"כ בחו"ל.
בשנת 1988 שב לשירות קבע.
בהמשך שימש כסמג"ד בחטיבה 500, כמפקד גדוד 126 "נחשון", גדוד טנקים מסוג מרכבה, וכסגן מפקד חטיבה 460. בתפקידו הבא שימש כמפקד קורס קציני שריון ולאחר מכן מונה למפקד חטיבה 679, חטיבת שריון במילואים.
לאחר מכן שימש כמפקד מרכז שריון בבאלי"ש (כיום מל"י) וכמפקד חטיבת עקבות הברזל.
כמו כן, שימש כנספח היבשה בארצות הברית בדרגת אל"ם.
עם שובו לישראל הועלה לדרגת תא"ל ושימש מפקד עוצבת נתיב האש ומפקד קורס מ"פים ומג"דים.
בתפקידו הבא שימש כמפקד עוצבת געש, ולקח חלק במבצע חומת מגן.
לאחר מכן שימש כראש מטה מפקדת זרוע היבשה.
באפריל 2005 קודם לדרגת אלוף ומונה לתפקיד ראש אגף הלוגיסטיקה, הרפואה והמרכזים (כיום אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה), בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה.
ב-20 בדצמבר 2007 מונה מזרחי לתפקיד מפקד זרוע היבשה במקום האלוף בני גנץ ובאוקטובר 2009 מונה למפקד פיקוד המרכז.
במרץ 2012 סיים מזרחי את תפקידו כמפקד פיקוד המרכז, ויצא ללימודים בארצות הברית.
עם שובו, השתחרר מצה"ל, וחודשיים אחר כך מונה לסמנכ"ל העוסק בשיווק בינלאומי בחברת "אלביט מערכות".
באפריל 2019 הודיע על עזיבתו את החברה ומונה לשמש כמנכ"ל חברת יוויז'ן, תפקיד אותו מילא עד אוגוסט 2024. משנת 2017 משמש כיו"ר עמותת בהשקט ובבטחה.
מזרחי בעל תואר ראשון במנהל עסקים ומדעי המחשב מטעם "אוניברסיטת פייס" בניו יורק, ארצות הברית.
נשוי לברכה, מורה להיסטוריה, ואב לשלוש בנות.
אבי מלכה (נולד ב-3 באוגוסט 1966) הוא במאי תיאטרון וקולנוע ומורה למשחק.
ביים עשרות הפקות לתיאטרון, ביניהן "נשף מסכות" (התיאטרון העירוני חיפה), "מען לא ידוע", "חוות החיות" (תיאטרון הקיבוץ), "החדר של ורוניקה" (התיאטרון הלאומי הבימה), "סוג'וד", "דממה" (צוותא, פרס התיאטרון הישראלי), ועוד.
זוכה פרס הבמאי המצטיין בפסטיבל עכו (קפה הפוך, באין מלחמה), זוכה הפרס הראשון בפסטיבל חיפה להצגות ילדים ("ססגוניה", 1993).
ביים ולימד בבית צבי, במכללת סמינר הקיבוצים (משחק ובימוי) ובסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
בשנת 2003, יסד את "אימפרו - הסטודיו למשחק בקולנוע טלוויזיה ותיאטרון", והוא מנהל אותו מאז, במקביל לעשייתו האומנותית.
בנוסף ביים מלכה את הצגות הילדים "כספיון", "הפיל שרצה להיות הכי", "בגדי המלך החדשים", "הילד שאהב את הירח", "מי שטוב לו ושמח כף ימחא - שירי משחק של דתיה בן דור", "מוכרת הגפרורים הקטנה", ועוד.
בשנת 2008 ביים והפיק את סרטו העלילתי הארוך הראשון "לאן נעלם משה אבגי?".
הסרט, שהופק על ידי חברת ההפקות שלצד הסטודיו, הוא הסרט הראשון באורך מלא, שהופק על ידי בי"ס למשחק בישראל, ושכל התפקידים המרכזיים בו מגולמים על ידי תלמידי השנה השלישית של הסטודיו.
הסרט זכה בתמיכה מאת קרן הקולנוע הישראלי.
בשנת 2009 ביים והפיק את סרטו העלילתי השני "סיפור שנגמר בחתונה".
כמו כן הפיק את הסרטים העלילתיים באורך מלא: "חומר נפץ" (בבימויו של מיטקו בוזקוב), "רדיקל" (בבימויו של עומר רייס), ואת הסרט התיעודי "השגרירים" (בבימויו של טל אגסי).
בשנת 2010 הפיק את סרט הקולנוע "מונית לילה" (בבימויו שדל טל אגסי), ואת הסרט "נטישה" (בבימויו של יהושע סובול).
בשנת 2011 הפיק את הסרט "המאבק 16" (בבימויו של רוני גאמר).
בשנת 2012 הפיק את הסרט "אנטי וירוס" (בבימוי של אלון נוימן).
בסוף שנת 2009 יסד את תחרות הקולנוע הישראלי הקצר "אימפרואקשן", בשיתוף סינמטק תל אביב, והוא משמש כמנהלה האמנותי (2009-2020) וכמפיק הראשי שלה.
נכון ל-2022, הופקו כשלוש מאות וחמישים סרטים ישראלים קצרים במיוחד עבור התחרות.
חלק מהם השתתפו וזכו בפסטיבלים נוספים בארץ ובעולם.
ב-2011 מונה למנהל האמנותי של "פסטיבל תיאטרון קצר" בצוותא.
ב-2017 השתתף בתפקיד הגברי הראשי בסרטה של לימור שמילה, "מונטנה".
אאוזביוש "אֵבִּי" סמולארק (בפולנית: Euzebiusz "Ebi" Smolarek; נולד ב-9 בינואר 1981 בלודז') הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הקיצוני והחלוץ החוד.
מאמן את קבוצת הנוער של פיינורד.
אבי סמולארק הוא בנו של ולודז'ימייש סמולארק, שהיה מהכדורגלנים המובילים בפולין בשנות ה-80 והשתתף בשני מונדיאלים.
אביו הלך לעולמו בשנת 2012.
סמולארק גדל בהולנד, היכן שאביו, ולודז'ימייז', שיחק בליגה ההולנדית הבכירה ואחר כך עבד שם כמאמן.
סמולארק התקדם במחלקות הנוער של פיינורד עד שהגיע לקבוצה הבוגרת.
בהמשך הקריירה שיחק בבורוסיה דורטמונד ובראסינג סנטנדר.
בעת ששיחק בסנטנדר הוא הושאל לעונה אחת לבולטון וונדררס, ובסיום אותה עונה עזב את סנטנדר.
בשנת 2009 עבר לשחק בקבוצת קוואלה מיוון.
אחרי עונה אחת עבר לקבוצת פולוניה ורשה.
בשנת 2011 חתם בקבוצת אל-ח'ור מקטר ובשנת 2012 עבר לשחק בקבוצת דן האג.
בהמשך השנה עבר לקבוצת יאגלוניה ביאליסטוק מפולין ושיחק בקבוצה עד שנת 2013.
ב-29 ביולי 2014 פרש אבי סמולארק ממשחק פעיל ומונה למאמן קבוצת הנוער של פיינורד.
אבי מטוס הוא זמר, מלחין ונגן מפוחית ישראלי.
נולד כאבידר מטוס בתל אביב ב-20 בדצמבר 1955. גדל בילדותו באתיופיה ואחר כך בהונדורס בשל משפחתו שהייתה בשליחויות מטעם המדינה.
כמוזיקאי צעיר נחשף לתרבויות אחרות וספג השפעות מוזיקליות מקומיות.
כשחזר לישראל הקים בשכונת רמת יצחק ברמת גן להקת נוער עם חברו אהוד בנאי.
ב-1973 שירת כחייל במלחמת יום כיפור.
בריאיון לבן שלו בפברואר 2020 סיפר מטוס: ""הייתי במלחמת יום כיפור.
המלחמה הכי כבדה שהייתה כאן.
עברתי חוויות לא נעימות...השירים היו הניגוד של המלחמה.
רציתי שהחיים שלי יהיו ככה, שאני אהנה מהחיים".
באוקטובר 1985, אחרי מלחמת לבנון, יצא לרדיו השיר "לוקח את היום לאט" והגיע עד למקום השלישי במצעד הפזמונים של רשת ג.
בגיל 30 ב-1986 הוציא מטוס את אלבום הסולו שלו שנחשב גם לתקליט הרגאיי העברי הראשון, "לוקח את היום לאט", בהפקה מוזיקלית של יוסי פיין (שהיה אז בן 19 בלבד) ודניס בוול (Bovell), מבכירי מפיקי הרגאיי באנגליה והמפיק הצמוד של זמר-משורר הרגאיי לינטון קווסי ג'ונסון.
שיר הנושא של האלבום, "לוקח את היום לאט", הצליח במצעדי הפזמונים והסינגל השני, "הקצב משתנה", הפך ללהיט רדיו גדול.
מטוס ולהקתו נטלו חלק בשנות ה-80 בפסטיבלי רגאיי כגון פסטיבל אכזיב, בהופעות במועדון הסוואטו התל אביבי, וכן בהופעות בתוכניות טלוויזיה כ"זהו זה", "עד פופ" ו"להיט בראש".
המבקר בן שלו כתב עליו בעיתון הארץ: "אין באמת פוליטיקה בשיריו של מטוס, אבל זה לא אומר שאין בהם השקפת עולם.
יש כזאת, והיא רחוקה מרחק רב מההשקפה הישראלית הרווחת.
"רצינו קצת לעוף, רצינו קצת לצוף, אבל כל היום הסתובבנו בטירוף", הוא שר ב"רצינו קצת לעוף".
"אני רוצה להיות חופשי", הוא חזר ואמר ב"הקצב משתנה".
גם קולו של מטוס, אפילו יותר מהמלים והקצב, ביטא איזו נידחות ביחס להלך הרוח המקובל".
מטוס הוזמן לנגן מפוחית באלבום האוסף טיפ טיפה של אהוד בנאי, חבר ילדותו, אך לא הקליט אלבום סולו נוסף.
מאז (2012) מתגורר מטוס בקמבודיה שם הקים חווה חקלאית וגידל עצי גומי.
שירי האלבום נכתבו על ידי אבי מטוס ודן מינסטר.
חלק הארי של האלבום הוקלט באולפני "TMC" ו-"טרמינל 24" בלונדון בהפקה מוזיקלית של דניס בוואל ויוסי פיין בתל אביב.
מלבד שיר הנושא בלטו באלבום זה גם השירים "הקצב משתנה", "כל היום הסתובבתי", "רצינו קצת לעוף", "איש עם נשמה" ו"הליילה" שזכו להשמעות רבות והצליחו במצעדי הפזמונים.
למרות זאת, האלבום לא זכה להצלחה רבה במכירות.
ב-1996 הוציאה מחדש חברת NMC את האלבום בפורמט של דיסק וכללה בו רצועת בונוס.
ב-2020 יצא האלבום מחדש במהדורת ויניל מיוחדת.
מספר שם השיר אורך הערות 1 לוקח את היום לאט 04:30 2 רצינו קצת לעוף 04:08 3 הקצב משתנה 03:59 4כל היום הסתובבתי 05:01 5הדם שבלב 05:456 אל תלכי עכשיו 03:16באלבום גרסאות הכיסוי, "קדימה אחורה", של אסף אמדורסקי נכללה גרסת כיסוי לשיר זה.
אברהם (אבי) סגל (נולד בי' בכסלו ה'תש"ל, 20 בנובמבר 1969 בתל אביב) הוא עיתונאי ומחבר, סאטיריקן ופובליציסט ישראלי.
בשנות ילדותו התגורר עם משפחתו בקדומים, ולאחר מכן שב לתל אביב.
לאחר מכן למד בישיבת הר עציון, ואת שירותו הצבאי בצה"ל עשה בחיל המודיעין.
סגל הוא בעל תואר בלימודי קולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב.
סגל שימש כמבקר טלוויזיה בערוצים המסחריים, שימש כסגן עורך של עיתון הילדים הדתי "אותיות", כתב טורים אישיים וביקורות טלוויזיה ב-nrg וב"מקור ראשון".
כמו כן חיבר ספר לילדים ונוער בשם "רוח אנושית בכוכב", שיצא לאור בשנת 2001 בהוצאת ידיעות אחרונות ונכנס לרשימת רבי המכר.
בשנים 2002–2016 כתב סגל את הטור "על דעת עצמי" בשבועון "בשבע" (תחילה בשם העט דניאל רותם, משום שבאותה תקופה עבד במקביל בעיתון המתחרה "מקור ראשון").
הטור עסק בעניינים שעל סדר היום הציבורי, וזוכה לפופולריות רבה בשל ניסוחו הסאטירי.
לקראת סוף 2016 הודיע סגל על פרישתו מהעיתון והטור האחרון התפרסם ב-7 בדצמבר 2016. ב-2019 חזר לעיתון, הפעם עם טור במדור התרבות, שהתפרסם לראשונה ב-21 במרץ.
סגל נשוי, אב לשלושה ומתגורר בגבעת שמואל.
אבי עברי (נולד ב־1971) הוא זמר, מחזאי ובמאי ישראלי.
בשנות ה-90 היה חלק מצמד רוקט.
כיום הוא מרצה, יועץ ומאמן זוגי.
ב-1991 הקימו אבי עברי וליאור קינג את צמד רוקט, והחלו להופיע ברחבי הארץ בהצלחה גדולה, שבעה ימים בשבוע השואו של אבי על הבמה בשילוב סטנד אפ הציבה את הצמד במקום מוביל בתחום להקות הקאברים.
שנתיים לאחר מכן הם הוחתמו בחברת התקליטים הד ארצי, וב-1995 יצא אלבום הבכורה שלהם "צמד רוקט".
מתוך 11 שירי האלבום בלט במיוחד השיר "שיהיה".
שכתב עברי והיה להיט שכלל קליפ מרגש במיוחד עם השחקנית טל מן.
האלבום, בסגנון פופ קליל, נכשל מסחרית ולאחריו התפרק הצמד כשקינג עבר לתחום המחשבים ועברי לתחום התיאטרון.
בשנת 1998 התמקד עברי בקריירת התיאטרון, הפך לתסריטאי ולבמאי ואף הקים תיאטרון נודד בשם "תיאטרון עברי", שבו הועלו בעיקר מחזות זמר לילדים.
לאחר פירוק התיאטרון, החליט עברי בשנת 2006 לעשות ניסיון נוסף לשקם את הקריירה המוזיקלית, והוחתם בלייבל בארבי רקורדס של מועדון הבארבי.
שנה לאחר מכן הוא הוציא את אלבום הבכורה "אושר בטוח" בהפקתו המוזיקלית של שמוליק דניאל.
האלבום, שאופיין בשירים בסגנון רוק רך ופופ, זכה להצלחה ומתוכו בלטו הלהיטים "שיר שמח", ו"עכשיו תורי".
דרך שמוליק דניאל, הכיר עברי את עמיר בניון, ובשנת 2008 שיתפו השניים פעולה בשירו של בניון "נדבר מחר", מתוך אלבומו "עומד בשער".
בעקבות הצלחת שיתוף הפעולה החליט עברי להוציא את אלבום הסולו השני שלו ב"נבל עשור", הלייבל של בניון, תוך שיתוף פעולה עם בניון שעיבד והפיק מוזיקלית אלבום זה.
אבי עברי כיום 2022 יועץ ומאמן זוגי וממשיך להקליט את שיריו במקביל .
אברהם (אבי) נוסבאום (נולד ב-12 בדצמבר 1980 בכפר סבא) הוא סטנדאפיסט, תסריטאי, מחזאי, שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי.
נוסבאום נולד וגדל בכפר סבא ולמד בתיכון "כצנלסון".
שירת בחיל התותחנים והיה גם מפקד טירונים במחנה שבטה.
במהלך שירותו החל בקריירת הסטנדאפ בהופעות חובבים במועדון הקאמל קומדי קלאב.
נוסבאום פרץ לתודעת הציבור בתוכנית המציאות "האקדמיה לצחוק" ששודרה בערוץ 2 ובביפ ב-2004, ובה התחרו קומיקאים חובבים.
אף על פי שנוסבאום לא הגיע לגמר התוכנית, הוא המשיך להיות פעיל בעולם הבידור: הוא העלה מופעי סטנדאפ ברחבי הארץ, ובד בבד הופיע בטלוויזיה והיה תסריטאי, בין היתר בערב אדיר בערוץ 2.
בשנת 2005 הנחה את תוכנית הסאטירה "מכת מדינה" יחד עם הסטנדאפיסט אורי חזקיה.
לאחר מכן הנחו השניים תוכנית בוקר בתחנת הרדיו האזורית רדיו 99 ("99esc" דאז) בשם "שבע-תשע".
באותה תקופה שימש גם כחבר פאנל בתוכנית "פקקים" בערוץ הספורט.
החל משנת 2005 נוסבאום חבר בצוות הכותבים של תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת" בערוץ 2. ב-2007, במקביל לתפקידו זה, הופיע כמשתתף קבוע בפאנל הסאטירה וההומור "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ.
בשנת 2008 השתתף נוסבאום בתוכנית הקומית "צחוק מעבודה" כסטנדאפיסט אורח בעונתה הראשונה של התוכנית, ובשנת 2009 הצטרף כחבר פאנל קבוע לתוכנית "מועדון לילה".
בשנת 2010 החל נוסבאום להגיש את התוכנית "שבת צחוק", אשר שודרה בערוץ 2 בימי שבת בבוקר, ובה מתארח מדי שבוע קומיקאי ישראלי מוכר, וביחד הם צופים בקטעים קומיים שבוחר האורח.
במקביל, הוא הנחה ביחד עם שי גולדשטיין את שעשועון המצלמה הנסתרת "נראה אותך" בערוץ 2. בשנת 2012 הנחה את התוכנית "איזה יום", בערוץ 2 לצד שי גולדשטיין ועידו רוזנבלום.
כמו כן, החל להנחות את השעשועון היומי "אל תענו לי!" בערוץ 24.
בשנת 2011 החל להגיש יחד עם דוד ליפשיץ את תוכנית הלילה "ציפורי לילה מנבאות" בגלי צה"ל.
נוסבאום שימש גם כמנחה מחליף בתוכניתם של "שי ודרור" ברדיו ללא הפסקה כאשר אחד מהשניים היה נעדר.
בשנת 2013 הוציא לאור באופן עצמאי את הספר "ספר סטטוס" ובו מבחר סטטוסים שפרסם בפייסבוק במהלך השנה.
בשנת 2014 החל לכתוב טור שבועי במוסף "שישבת" של העיתון "ישראל היום", והשתתף בתוכנית הסאטירה "כל העולם נגדנו" בערוץ הספורט שחזרה לרגל המונדיאל, ובהמשך גם שב לעונה החמישית של "מועדון לילה" בערוץ 2.
בשנת 2015 השתתף בעונת ה-VIP של "מאסטר שף" והיה המודח החמישי.
באותה שנה החל להגיש פינה קבועה בתוכנית "שי בשידור" בהנחיית שי שטרן בערוץ 10, על תקן "הפרשן לעניינים מסובכים".
ב-2016 הגיש קמפיין פרסומי של בנק דיסקונט.
כמו כן, החל להגיש בשנה זו את התוכנית פרצופה של המדינה, שנקראה לאחר מכן "נוסבאום וגולדשטיין", יחד עם שי גולדשטיין.
משנת 2017 הוא הגיש בערוץ קשת 12 את התוכנית "איזה צחוק", בה, בדומה ל"שבת צחוק", הוא משוחח בכל שבוע עם קומיקאי מוכר והשניים צופים במבחר קטעים שהאחרון בחר.
בשנת 2023 הצטרף נוסבאום לפאנל בתוכנית המציאות "רואים את הקול" בקשת 12.
בשנת 2024 שיחק בתפקיד אורח כעצמו בסדרה "לבד בבית" בכאן חינוכית, בעונה הרביעית.
בשנת 2025 הועלה בתיאטרון הבימה המחזה "משכנתא", שכתב נוסבאום, בכיכובם של יעל לבנטל ויובל סגל.
בשנת 2010 נישא נוסבאום לבת זוגו לירן.
מתגורר בשכונת רמת אביב שבעיר תל אביב-יפו.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024תסריט בתוכנית סאטירה ומערכוניםבובה של לילה
אבי סוכר (נולד ב-11 בספטמבר 1976) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ומאמן כדורסל המשמש כיום כמאמן.
סוכר החל את דרכו בכדורסל במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון.
בעונת הוא הושאל לאליצור בת-ים מהליגה השלישית על מנת לצבור ניסיון ודקות משחק, וסייע לה להעפיל לליגת המשנה.
הוא שיחק עונה נוספת במדי בת-ים ועונה אחת במדי מכבי גבעת שמואל בליגת המשנה, ובעונת עבר לאליצור אשקלון מליגה זו וסייע לה לעלות לליגת העל.
בעונת חזר סוכר למכבי ראשון לציון, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל.
הוא שיחק בקבוצה הבוגרת של ראשון לציון במשך שתי עונות.
עם זאת, בעונת הוא עבר שוב לאליצור אשקלון מליגת המשנה.
הוא העפיל עם אשקלון לליגת העל בעונה זו, ושיחק בקבוצה במשך שתי עונות בליגת העל.
בקיץ 2005, לאחר סיום תקופתו באליצור אשקלון, זומן סוכר לראשונה לסגל נבחרת ישראל בכדורסל, ששיחקה בטורניר ההזדמנות האחרונה להעפלה לאליפות אירופה.
בעונת עבר סוכר לעירוני נהריה, קבוצת צמרת דאז בכדורסל הישראלי ביחס לקבוצותיו הקודמות.
הוא סיים עם קבוצתו במקום הרביעי בליגה, וערך את הופעת הבכורה בקריירה שלו בפיינל פור.
בסיום אותה עונה הוא זומן שוב לסגל נבחרת ישראל למוקדמות אליפות אירופה.
בתחילת עונת הוא התנסה לראשונה בליגות האירופיות כאשר שיחק בקבוצת בי.סי.
קייב מאוקראינה ומיד לאחר מכן עבר לצסק"א סופיה הבולגרית, אך לאחר תקופה לא מוצלחת בקבוצה הוא עבר עוד באותה עונה להפועל גלבוע/עפולה.
בעונת הוא חזר לעירוני נהריה והעפיל עמה, שוב, בפעם השנייה בקריירה לפיינל פור.
בעונה שלאחר מכן חזר שוב למכבי ראשון לציון, הפעם בתור שחקן מוביל.
בעונת חזר סוכר לקדנציה שלישית בעירוני אשקלון.
בדצמבר 2010 עבר לאליצור נווה-דוד רמלה מהליגה הלאומית, לקראת עונת עבר למכבי הוד השרון, המשחקת גם היא בליגה זו ובשנת 2014 פרש והתמנה למאמן הקבוצה.
בנובמבר 2016 התמנה למאמנה של עירוני רמת גן, אך בינואר 2017 התפטר.
בעונת 2017/2018 אימן את מכבי מעלה אדומים והגיע עמה למקום הרביעי בליגה הארצית ולשלב חצי גמר הפלייאוף, בו הפסידה הקבוצה לאליצור "איתו" אשקלון.
בתחילת עונת התחיל לאמן את קבוצת אליצור "איתו" אשקלון.
בסיום עונת הבכורה שלו באשקלון הוביל את הקבוצה למקום השישי ולרבע גמר הפלייאוף העליון.
ביוני 2020 חתם במכבי עירוני רחובות, אותה הוביל בסיום העונה למקום השני בליגה הארצית.
בספטמבר 2021 חתם במכבי חיפה מהליגה הלאומית במקומו של טל נתן.
ב-4 במרץ 2022 התפטר מתפקידו ועופר רחימי מונה כמאמן במקומו.
ביולי 2022 מונה בשנית למאמנה של אליצור "איתו" אשקלון במקומו של יניב בורגר.בפברואר 2023 פוטר מתפקידו.ב-9 באפריל 2023 מונה למאמן מכבי ראשון לציון עמה העפיל לשלב רבע הגמר בו הודחה הקבוצה על ידי אליצור איתו אשקלון.
בנובמבר 2024 מונה למאמנה של הפועל כפר קאסם במקומו של קורי קאר.
אבי סינואני (נולד כאבנר סינואני, ב-17 באפריל 1961) הוא זמר ומלחין ישראלי.
סינואני נולד ברמת גן לחיים וגליה סינואני.
הוא החל את דרכו כזמר במועדוני מוזיקה מזרחית ואירועים פרטיים.
את הפריצה הגדולה שלו עשה בתחילת שנות התשעים עם שיר הבכורה שלו "גורלו של זמר" שזכה להצלחה רבה.
סינואני שיתף פעולה עם אמנים נוספים בז'אנר ביניהם שלומי שבת ורינת בר.
אף הוא הלחין שירים לזמרים אחרים בזמר המזרחי.
בשנת 1992 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "גורלו של זמר", בו בלטו שיר הנושא (מילים ולחן: רוני אחיאל), "שקרנית" (מילים: ניסן פרידמן, לחן: שלום צבר), "אשת איש" שכתב שלום צבר והלחין סינואני בעצמו.
האלבום זכה הן להצלחה מסחרית והן לשבחים מצד מבקרי המוזיקה.
שירי האלבום עובדו על ידי מספר רב של מוזיקאים: בצלאל גלעדי, יעקב למאי, אריה ברקוביץ', משה בן מוש, וחיים חדד-הדר.
בשנת 1996 הוציא את אלבומו השני - "איתך ובלעדיך".
שיר הנושא הולחן על ידי סינואני, נכתב על ידי אילן גולדהירש עוד בשנות ה-70, והושר במקור על ידי צביקה פיק בלחן שונה.
עוד בלטו באלבום "אשה בונה, אשה הורסת" אחד משיריו המוצלחים והמזוהים ביותר של סינואני (מילים: סמדר שיר, לחן: אבנר גדסי, עיבוד: רובי בן שמעון), "סינדרלה" (מילים ולחן: ציון שרעבי), "אל תלכי לי" (מילים ולחן: שמואל חזי), תפילת האהבה (מילים ולחן: מיקי מדר) וגם חידוש לשיר "כביריה" שביצעה במקור יהודית תמיר.
עוד ב-1996 השתתף בדואט באלבום הבכורה של רינת בר, "ילדה קטנה".
בשנת 1998 הוציא את אלבומו השלישי שכולו גרסאות כיסוי לשירים מסרטים ישראלים ואף זכה לאלבום פלטינה על מכירה של יותר מ-40,000 עותקים - "שר מהסרטים".
האלבום כלל חידושים ל"טיפ טיפה" של אהוד בנאי (במקור מהסרט 'חולה אהבה בשיכון ג'), "שתי אצבעות מצידון", "משפחת צנעני" ו"לי ולך" (במקור מתוך הסרט סלאח שבתי").
יעקב למאי עיבד את שירי האלבום.
עוד באותה שנה במסגרת אלבום המחווה "חברים שרים זוהר" חידש את "את לי לילה".
בשנת 2000 הוציא אבי סינואני את אלבומו הרביעי "כשאת שותקת", שבו בלטו: השיר "תפילה לילד" שהולחן על ידי סינואני, שזכה להצלחה רבה ולעשרות ביצועי כיסוי.
שיר הנושא "כשאת שותקת" בדואט עם הזמר שלומי שבת : (מילים: סמדר שיר, לחן: שלומי שבת), "הולך לאיבוד" (מילים: שמוליק קלוסקי, לחן: אבנר גדסי) ו"יום עוד יבוא" (מילים: ניסן פרידמן, לחן: שלום צבר).
את שירי האלבום עיבד והפיק מוזיקלית יעקב למאי.
בשנים 2002 ו-2004 הוציא שני אלבומים המתעדים אותו בהופעה חיה, במחרוזות קצביות ושקטות הכוללות גרסאות כיסוי לשירים רבים וכן גם לשירים שלו, שירים בתימנית ובעיראקית ועוד.
בשנת 2004 הקליט שיר מתוך הסרט הישראלי המוצלח "אהבה קולומביאנית" שעונה לשם "מזל טוב" שהפיק אסף אמדורסקי.
בנובמבר 2006 יצא אלבום האוסף "אבי סינואני - המיטב".
באפריל 2008 יצא אלבום שכולו מחרוזות של להיטים בשם "מלך החפלות - אבי סינואני - שירי חתונה וחינה".
במאי 2010 הוציא את אלבום האולפן הבא - "עד לב שמים".
את שירי האלבום עיבדו אבי גוטמן, ציקי זנטי, דני טלבי, תמיר צור, דני סיון ושחר עזרק.
באותה השנה הקליט סינואני גרסת כיסוי לשירו של עוזי חיטמן "אהבתי הראשונה" (ביצוע מקורי: אלי עידן) עבור הפרויקט "עבודה עברית- שרים עוזי חיטמן".
באפריל 2012 הוציא את הסינגל "השדה שלי פורח" - בלדת אהבה רומנטית שכתב והלחין סגיב כהן, לעיבוד של נאור סינואני.
בספטמבר 2013 הוציא את "עולם מוזר" - בלדת רוק, שכתב והלחין שלום צבר ועיבד נאור סינואני.
באוגוסט 2014 הוציא את הסינגל "חומות של שתיקה" למילים, לחן, ועיבוד של בנו - נאור סינואני.
בינואר 2017 הוציא את הסינגל "ילד", שיר שקט המדבר מנקודת מבט של בוגר לילד.
את מילות השיר כתב תמיר גלבוע, הלחין אריאל קנדאבי, ועיבד נאור סינואני.
ביולי 2017 הוציא את השיר "לעולמים" שכתב עדי כבירי ללחן של נאור סינואני, שריקוד העם שלו "ארבע עונות" של הכראוגרף גדי ביטון זכה במצעד השנתי של 2018 במקום הראשון.
בפברואר 2018 הוציא חידוש לשיר "לבחור נכון" של אמיר דדון, עם עיבוד של בנו - נאור סינואני.
בשנת 2019 הוציא אלבום משותף עם בנו הבכור גל סינואני "בטברנה", אלבום הכולל מחרוזות שירים ישראלים מכל הזמנים.
בנו, גל סינואני, הלך כבר מגיל צעיר בעקבות אביו כשביצע במחרוזת המוכרת "כוכבי מרום" את השיר "מי המציא את המילה אהבה" בעודו בן 16. מאז השתתפו בדואט באלבום האוסף "שניים סוכר" בשיר "כאבך הוא כאבי" (גרסת כיסוי לשירו של שלום צבר).
ואלבום הבכורה שלו שיצא בשנת 2014 נקרא "המתנה שלי".
ב-17 במרץ 2020 הוציא את השיר "לעולם" שכתב ואף הלחין דני סיוון ועיבוד של נאור סינואני (בנו של אבי).
ב-21 באוקטובר 2020 הוציא את הלהיט "אמונה" שכתב ואף הלחין: יאיר גדסי ובשיר הוסיף שני שירים "לך אמר ליבי" (מילים: מהמקורות; לחן: יאיר גדסי) והוסיף גם את השיר "תיכון תפילתי" (מילים: מהמקורות; לחן: יאיר גדסי)
ואת השיר הפיק בנו של אבי נאור סינואני.
2004: אבי סינואני בהופעה חיה
2010: עבודה עברית שרים עוזי חיטמן
שניים מילדיו עוסקים במוזיקה גם הם - גל סינואני (זמר) ונאור סינואני (קלידן ומפיק מוזיקלי).
אבי משולם (נולד ב-16 בפברואר 1977) הוא עיתונאי ישראלי, לשעבר מנכ"ל רדיו תל אביב ועורך עיתון "מעריב".
בפברואר 2023 מונה לעורך הראשי של קבוצת ידיעות אחרונות, במטרה להוביל לאיחוד מלא בין המערכות של העיתון ו-ynet.
בצעירותו היה משולם דובר נוער הליכוד וחבר מערכת התוכנית "איך להרוס שעה" של קבוצת "טEלEנוער", ששודרה במסגרת שידורי חברת הכבלים "תבל".
משולם שירת בגלי צה"ל בשנים 1995–1999. היה כתב ועורך במחלקת הספורט של התחנה וכן מגיש וחבר במערכת התוכנית "ואקום".
לאחר סיום שירותו בגלי צה"ל, ערך והגיש תוכניות מוזיקה ישראלית ברשת ג', בהן "רוק בישראל".
מאז שנת 2000 עבד משולם במחלקת התוכן של אתר החדשות "וואלה".
תחילה הקים את מחלקת הווידאו של האתר, לאחר מכן הקים וערך את אתר הנוער "וואלה!
zone" ומאז, במשך שש שנים, שימש כעורך הראשי של האתר, עד לשנת 2010.
בנובמבר 2010 מונה כיועץ לזכי רכיב, שהיה באותה עת בעל השליטה במניות "מעריב" ומספר שבועות לאחר מכן החליף את יואב צור בתפקיד העורך.
במאי 2011 רכש תאגיד IDB את השליטה בעיתון.
עם רכישת העיתון הודיע יו"ר התאגיד, נוחי דנקנר, כי משולם ימשיך בתפקידו כעורך מעריב.
עם זאת, בחודש אוגוסט הוחלף משולם בניר חפץ, אולם פורסם כי יישאר בתפקיד בכיר בעיתון.
ביולי 2012 מונה משולם למנכ"ל רדיו תל אביב במקומו של דני נישליס.
במקביל, הוא שימש כמרצה לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה, עד לפברואר 2022 כשהחליט לסיים את תפקידו לאחר כ-17 שנים.
במהלך שנת 2016 שימש מדי פעם כמנחה מחליף בתוכנית הטלוויזיה "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית.
באוקטובר באותה שנה הפך למנחה הקבוע של התוכנית, במקומו של ניב רסקין.
באוקטובר 2022 הודיע על פרישתו מרדיו תל אביב.
בפברואר 2023 התמנה לעורך העל של קבוצת ידיעות אחרונות.
למשולם תואר ראשון בחינוך מהקריה האקדמית אונו.
משולם הוא בן-זוגה של העיתונאית דוריה למפל.
בספטמבר 2016 נולדה בתם הבכורה.
אבי ניר (נולד ב-1961) הוא איש תקשורת ומנהל טלוויזיה בכיר ישראלי.
החל משנת 2002 משמש כמנכ"ל קבוצת קשת, המפעילה את ערוץ קשת 12 הישראלי, זרוע ההפצה וההפקה הבינלאומית קשת אינטרנשיונל והזרוע הדיגיטלית mako.
מוכר בתור המפיק בפועל של סדרת הטלוויזיה האמריקאית זוכת פרס אמי "הומלנד", המבוססת על הסדרה הישראלית "חטופים".
ניר נולד בירושלים לרותי ואריה ניר.
בגיל צעיר עבר עם משפחתו להתגורר בפתח תקווה, בה גדל עד גיוסו לצה"ל.
למד באוניברסיטת תל אביב לימודי תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה (סיים בשנת 1986) ולימודי תואר השני במינהל עסקים (סיים בשנת 1992).
בין השנים 1993–1997 שימש כמרצה בקורס תעשיות הטלוויזיה במסלול האקדמי המכללה למינהל, ולסטודנטים למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן.
ניר הצטרף לשידורי קשת בשנת 1993 כמנהל תכנון ופרסום.
בשנת 1995, מונה לסמנכ"ל השיווק של החברה, תפקיד בו שימש ארבע שנים.
בשנת 1999, מונה להיות המשנה למנכ"ל והאחראי על התוכן בחברה.
מונה למנכ"ל שידורי קשת בשנת 2002 ומשמש כמנכ"ל החברה עד היום.
בשנת 2005, זכתה שידורי קשת במקום הראשון מבין ארבע זכייניות שהתמודדו על הזכות לשדר בערוץ השני במהלך העשור העוקב (לצד רשת).
בשנת 2017, זכתה קשת תחת ניהולו של ניר באפיק 12, בו החלה לשדר ב־31 באוקטובר 2017, בעקבות פיצול ערוץ 2. החל מחודש ינואר 2019 – עת חל מיזוג רשת-עשר – חברת החדשות שהוקמה במסגרת ערוץ 2, עברה לשדר את כל תכניה בערוץ 12 בלבד.
בתפקיד מנכ"ל קשת, הרחיב ניר את החברה מעבר להפקות ממוקדות בשוק הישראלי על ידי מכירה, פיתוח משותף והפקה משותפת של תוכניות עבור השוק הבינלאומי.
קשת אינטרנשיונל, זרוע ההפצה וההפקה הגלובלית של קשת, הרחיבה את פעילותה מאז וכוללת שלוחות הפקה בבריטניה, בגרמניה, בהונג-קונג ובארצות-הברית.
נכון לספטמבר 2019, קשת פועלת בארצות-הברית, ואולפני קשת עובדים עם פלטפורמות סטרימינג בינלאומיות כמו נטפליקס ואפל, רשתות כבלים ולווין כמו HBO, ורשתות ברודקאסט כמו ABC ו-NBC.
בשנת 2011, עלתה הסדרה "הומלנד" מבית Showtime אשר מבוססת על הסדרה הישראלית "חטופים".
בשנה זו החלה ההתרחבות הבינלאומית של קשת.
החברה הפיקה שורת פורמטים וסדרות בינלאומיות מוצלחות באופן מסחרי, בהן תוכנית הכישרונות "הכוכב הבא", אשר הייתה התוכנית הראשונה בטלוויזיה שכללה הצבעה בזמן-אמת דרך אפליקציה משולבת ונמכרה לאחר הבכורה הישראלית באוקטובר 2013 למעלה מ-25 מדינות.
בשנת 2014, ניר הגה את הרעיון של הפקת תוכנית המתח הארכאולוגית דיג בישראל.
את ההשראה עבור הסדרה קיבל ניר מביקור לאתרים הארכאולוגיים בעיר דוד, בירושלים.
בשנת 2007, ניר ייסד את הזרוע הדיגיטלית ופורטל האינטרנט של קשת, mako.
בשנת 2009, השלימה קשת, בהובלתו של ניר, את רכישת השליטה בערוץ המוזיקה הישראלי לשעבר, ערוץ 24.
ניר גם יזם ופתח את הכנס הבינלאומי השנתי של קשת לחדשנות בטלוויזיה, INTV, אשר נערך בירושלים מאז שנת 2012. בכנס בן היומיים משתתפים מדי שנה בכירי תעשיית התוכן, הבידור, החדשנות והטלוויזיה הבינלאומית ועוסקים במגמות המובילות בעתידה של תעשיית התוכן העולמית.
במסגרת הכנס, נפגשו האורחים הבינלאומיים עם נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס ועם נשיא המדינה ראובן ריבלין, וכן נערכו אירועי בכורה עולמיים לסדרות ישראליות בינלאומיות כמו "דיג" ו"אוטונומיות".
בשנת 2004, התוכנית "הראשון בבידור" של הבדרן הישראלי דודו טופז ירדה ממסך קשת.
לאחר שתוכנית בעלת פורמט דומה בערוץ 10 נכשלה, בשנת 2008 הותקף ניר בידי בריונים סמוך לביתו ונחבל קשות.
בשנת 2009, טופז הואשם במעורבות בהתקפה על ניר, לצד האשמות נוספות על תקיפות אנשים אחרים בתעשיית הבידור הישראלית.
האירוע האלים נתברר כחלק מגל מעשי תקיפה של אנשי תקשורת שבוצעו בידי שליחים מטעמו של טופז, ששם קץ לחייו מאוחר יותר.
בשנת 1993, כתב יחד עם איילה רהב את הספר "פרסום בטלוויזיה: המדיום, המסר, הכסף".
פרסם מבחר מאמרים אקדמיים וזכה בפרס "סיגל" על הצטיינות בחקר שיווק.
בשנת 2008, זכה אבי ניר בתואר "אישיות השיווק של השנה" מאיגוד השיווק הישראלי.
בשנת 2009, זכה בתואר "אישיות הטלוויזיה של העשור" בפסטיבל ראש-פינה לטלוויזיה.
בשנים 2012–2013 זכה בפרסי גלובוס הזהב ובפרס אמי על הסדרה האמריקאית "הומלנד" שהפיק בפועל.
בשנת 2014 נאם את הנאום המרכזי בכנס MIPTV, "פוקוס על ישראל", שהתקיים בקאן, צרפת.
באותה שנה, זכתה קשת, תחת ניהולו של ניר, באות לשכת המסחר ישראל-ארצות הברית בשל "פריצת הדרך התרבותית ושבירת תקרת הזכוכית במכירת תוכניות ומיזמים טלוויזיוניים ישראליים לשוק הבינלאומי בכלל והאמריקאי בפרט".
בשנת 2018, נבחר ניר לפתוח את שבוע הטלוויזיה הישראלית במוזיאון התרבות של העיר מרסיי שבצרפת, וכן זכה בפרס התרומה לתוכן של TBI ובפרס התרומה לתוכן בפרסי החדשנות של פסטיבל הטלוויזיה הבינלאומי MIPCOM.
בשנת 2019, פתח את כנס NATPE האמריקאי לטלוויזיה בנאומו "האיש בעל כדור הבדולח", וקיבל את פרס החזון של פסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס לשנת 2019 (Visionary Award), כהוקרה על פועלו בתעשיית התוכן העולמית.
בשנת 2021, נבחר זו השנה החמישית ברציפות לרשימת 500 המשפיעים בתעשיית הבידור העולמית של מגזין וראייטי.
ניר נשוי ואב לשתי בנות.
אבי (אבינועם) נאור (אהרונוביץ) (נולד ב-1948) הוא איש עסקים ישראלי.
בעבר כיהן כיושב ראש הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים וכמנכ"ל אמדוקס.
חתן פרס ישראל למפעל חיים לשנת ה'תשע"ד.
אבי נאור נולד בעיר חיפה וגדל בקריית טבעון.
שירת כקצין בחיל ההנדסה הקרבית והיה ממקימי יחידת הצליחה של הצבא.
ב-1974 סיים תואר ראשון במחזור הראשון של הפקולטה למדעי המחשב בטכניון.
היה ממייסדי היישוב יעד ועבד בחברת תדיראן.
בשנת 1982 היה שותף, יחד עם בועז דותן, להקמת חברת "עורק אינפורמיישן" מקבוצת עורק, לימים חברת "אמדוקס".
בחברה זו שימש כסמנכ"ל וב-1995 מונה לנשיא ומנכ"ל, עד שפרש מהחברה בשנת 2002.
בשנת 1997 ייסד, יחד עם אשתו דאז יונה נאור, את עמותת "אור ירוק" לזהירות בדרכים, לאחר שבנם רן נהרג בתאונת דרכים ב-1995, בגיל 19.
הוריו שכלו גם הם בן בתאונת דרכים - ראובן, שנהרג עוד לפני שנולד אבי.
ב-2010 מונה ליו"ר חברת "ריטליקס".
אבי נאור הוא מייסד קרן נאור ויושב ראש קרן שח"ף, שותפות פילנתרופית התומכת בתנועה של 200 קהילות צעירים משימתיות המתיישבות בפריפריה הגאו-חברתית ופועלות לצמצום פערים חברתיים.
נאור הוא התורם המוביל בישראל ביחס להונו ותורם כ-4% מהונו העצמי מדי שנה.
קיבל תואר תואר דוקטור לשם כבוד מהטכניון (2008) ומאוניברסיטת חיפה (2012).
זכה בפרס בובליק ב-2010, בעיטור הנשיא לשנת 2013 ובשנת 2014 הוענק לו פרס ישראל למפעל חיים.
נאור נשוי לאתי נאור, עובדת אמדוקס לשעבר ולהם שני ילדים.
מנישואיו הראשונים הוא אב לשלושה, בהם בנו רן שנהרג.
אבי מסיקה (נולד ב-14 באפריל 1980) הוא זמר-יוצר ישראלי.
אבי מסיקה נולד וגדל בשכונת יד אליהו בתל אביב.
הוא למד בתיכון "אורט תל השומר".
החשיפה של אבי למוזיקת היפ הופ החלה רק בגיל 20, כשהתגורר בלונדון למשך שנה, הלך למסיבות היפ הופ, והתרשם מלהקות כגון Bomfunk MC's, ומהאווירה ששררה במסיבות.
באותן מסיבות הכיר מסיקה את הזמר הבריטי קרייג דייוויד, ובעקבותיו החליט להתמקד בתחום.
לאחר ששב לישראל, למד לבדו הפקה מוזיקלית, דרך טכנאי אולפן שהסתכל עליהם, ופנה לעבוד עם הרכבי היפ הופ שונים, ביניהם סאבלימינל (בפרויקט הזהירות בדרכים "לי זה לא יקרה") וכלא 6.
בשנת 2004 הוציא מסיקה את סינגל הבכורה שלו בשם "תני לי אהבה".
השר התפרסם במהרה, ובעקבותיו החל מסיקה להופיע באירועים.
למרות הצעות רבות שקיבל מחברות תקליטים, סירב אבי לכולן, ופתח חברת התקליטים עצמאית בשם "ד.מ כחול לבן".
בחברת התקליטים הוחתמו אמני היפ הופ ישראלים, כגון דנידין ושורטי.
מסיקה שיתף פעולה עם אמנים ישראלים רבים, והוציא בין היתר את השירים:
"זה רק בינינו" (2004) עם מאיה בוסקילה.
"באה לי טוב" (2012) עם סאבלימינל וקובי פרץ.
"אוהבת לרקוד" (2014) עם קטריקס ודורון ביטון.
"לא כמו כולם" (2014) עם קטריקס ודורון ביטון.
"קצת ממך" (2016) עם כוכבי הרשת אלעד וליהי.
"בינת אל סולטן" (2016) עם נסרין קדרי, המבוסס על השיר המצרי "יא בינת אל סולטן".
מכתב למתנאל שיר בשיתוף פעולה עם הראפר im efa
בשנת 2013 קיבל מסיקה הצעה מאולפני Area 51 NYC Recording Studios בניו יורק, לשמש כעוזר מפיק בהפקה בינלאומית.
בעקבות הפקה זו החל מסיקה לעבוד עם אמנים נוספים מהעולם כמו מיק מיל ואייסאפ רוקי.
שנה לאחר מכן הקים מסיקה את חברת התקליטים ARECORDS.
בשנים 2017 עד 2019 עבד מסיקה עבר בניו יורק, מיאמי, ולוס אנג'לס עם אמנים מהתעשייה בארצות הברית.
בשנת 2020 הוציא מסיקה את אלבומו החמישי.
מסיקה התחתן בשנת 2010 ולו שלושה ילדים, שניים מהם מנישואיה הקודמים של אשתו.
באותה השנה נפצע קשה ברגלו בתאונת אופנוע וכתוצאה מכך היה בתקופת שיקום למשך כשמונה חודשים.
אברהם (אבי) מימרן (נולד ב-11 ביוני 1979, ט"ז בסיוון ה'תשל"ט) הוא שדרן רדיו ואיש תקשורת חרדי ישראלי.
מימרן נולד וגדל בשכונת קריית צאנז בירושלים.
למד בתלמוד תורה המסורה, בישיבת נחלת משה לצעירים, ובישיבת כנסת הגדולה.
לאחר נישואיו למד בכולל נתיב דעת.
שירת ברבנות הצבאית, שם עבר מסלול הכשרה מקוצר ושירת ביחידה לזיהוי חללים.
במקביל ללימודיו בכולל החל מימרן לשדר תוכנית שבועית בתחנת קול הנשמה לצד אריה דרעי, ועבד בחברה המפיקה סרטי תדמית.
לאחר מכן היה מנהל התוכניות ברדיו קול ברמה ומגיש "המהדורה המרכזית" בערב.
באוקטובר 2013 החל להגיש באתר כיכר השבת את התוכנית "כיכר TV".
בשנת 2014 עבר להגיש את המהדורה המרכזית ברדיו קול חי.
במהלך ריאיון עם הרב דוד סתיו שהקים יחד עם רבנים נוספים בית דין "מערך גיור אלטרנטיבי", הטיח בו מימרן שאינו רב בישראל ועורר סערה.
בעקבות הריאיון הודיעו אישים בציונות הדתית שלא יתראיינו אצלו בתחנה.
למחרת התנצל מימרן בגלי צה"ל על הדברים.
בשנת 2016 הקים את ארגון מסוגלים, עבור משפחות לילדים על הרצף האוטיסטי, וסייע בהקמת בית הספר הראשון עבור ילדים אוטיסטים במגזר החרדי.
בשנת 2018, התחיל מימרן לשדר ברדיו קול חי תוכנית שבועית, בה הוא עוסק בנושאים שהחברה החרדית ממעטת לעסוק בהם בפומבי, כגון השתלבותם של חוזרים בתשובה בחברה החרדית ויחס החברה החרדית לבעלי מוגבלות.
משמש כעמית במכון גשר למנהיגות, ובוגר תוכנית העמיתים של מעוז.
בשנת 2020 השתתף מימרן בסדרה הדוקומנטרית "נייעס".
מימרן נשוי למיכל ואב לחמישה.
אברהם (אבי) דניאל ניסֶנְקוֹרְן (נולד ב-20 במרץ 1967, ח' באדר ב' ה'תשכ"ז) הוא איש ניהול ישראלי המשמש יו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת בן-גוריון.
כיהן כיושב ראש ההסתדרות החדשה, כחבר הכנסת ושר המשפטים מטעם מפלגת "כחול לבן" וכנשיא התאחדות המלונות בישראל.
ניסנקורן נולד בעפולה, לאילנה וישראל ניסנקורן, זוג רופאים מפולין, שעלו לישראל במסגרת "עליית גומולקה".
בנעוריו היה אלוף ישראל בריצות קצרות וייצג את ישראל באליפות העולם הראשונה לנוער ב-1986 בריצת מאתיים מטר.
בצה"ל הוגדר כספורטאי מצטיין והיה מדריך בבה"ד 4. למד לתואר ראשון בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב, והוסמך כעורך דין.
בין השנים 1997–1999 שימש מנהל המחלקה להסכמים קיבוציים באגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות.
בתפקידו זה הוביל הסכמים קיבוציים לסקטורים שונים במשק הישראלי.
עסק בין היתר במשא ומתן להסכם המעבר מפנסיה תקציבית לפנסיה צוברת, הסכמי שכר ארציים במגזר הציבורי, והסכם עבודה חדש בחברת בזק.
במרץ 1999 מונה לראש הלשכה המשפטית של האגף לאיגוד מקצועי.
ב-2001 הקים משרד עורכי דין פרטי שעסק ביחסי עבודה, קופות גמל ופנסיה וייצג בעיקר ועדי עובדים גדולים.
הוא סגר את המשרד כשמונה בידי יו"ר ההסתדרות, עופר עיני, ליו"ר האגף לאיגוד מקצועי, בפברואר 2010. בתפקידו זה הוביל מהלכי התאגדות עובדים במפעלים בולטים בישראל וטיפל בסכסוכי עבודה.
באוקטובר 2013 הודיע יושב ראש ההסתדרות, עופר עיני על כוונתו לפרוש בפברואר 2014, והמליץ לבית נבחרי ההסתדרות למנות את ניסנקורן למחליפו.
עתירה שהוגשה לבג"ץ כנגד המינוי, ובדרישה לקיום בחירות כלליות בארגון נדחתה, ובמאי 2014 אישר בית נבחרי ההסתדרות את מינויו של ניסנקורן ליו"ר ההסתדרות במסגרת סיעת עוגן.
בדצמבר 2014 חתמה ההסתדרות על הסכם קיבוצי עם נשיאות הארגונים העסקיים, להעלאת שכר המינימום, בשלוש פעימות, מ-4,300 ל-5,000 ש"ח, ובאוקטובר אותה שנה הוסכם על פעימה נוספת שתעלה את שכר המינימום ל-5,300 ש"ח.
בהתאם להסכם זה תיקנה הכנסת, בחקיקת בזק, את חוק שכר מינימום.
הסכמים קיבוציים בולטים נוספים (להם הוצאו צווי הרחבה) שנחתמו בהובלתו:
הסכם קיבוצי בענף השמירה והאבטחה, מ-22 ביולי 2014
הסכם קיבוצי להגדלת ההפרשות לביטוח פנסיוני במשק
הסכם קיבוצי שהורחב על ידי שר הכלכלה המחייב כל מעסיק של למעלה ממאה עובדים להעסיק 3% עובדים עם מוגבלויות.
הסכם מסגרת לעובדי המגזר הציבורי שנחתם מול שר האוצר משה כחלון, שחלקו יושם בהעלאות שכר דיפרנציאליות (שיקליות).
כמו גם הסכם המורה כי עובדי הקבלן בניקיון ושמירה במגזר הציבורי יהנו אף הם משני מענקים חד פעמיים בסך 1,000 ש"ח כל אחד בתקופת ההסכם.
הסכם מיולי 2015 המורה על קליטתם של כ-15 אלף עובדי קבלן במקצועות הליבה במגזר הציבורי.
בפברואר 2016 התפקד למפלגת העבודה.
ביוני 2016 הקימה ההסתדרות בהובלתו מחדש את עיתון דבר במהדורה דיגיטלית, שנקראה אז דבר ראשון.
במרץ 2017 חתמה ההסתדרות בראשותו של ניסנקורן עם נשיאות הארגונים העסקיים על הסכם קיבוצי לקיצור שבוע העבודה ל-42 שעות (כך שחודש עבודה בישראל יעמוד על 182 שעות במקום 186 שעות).
ב-15.3.18 נחתם צו הרחבה הקובע כי מ-1 באפריל 2018 שבוע העבודה במשק יקוצר ל-42 שעות ללא הפחתה בשכר.
במאי 2017 התמודד ניסנקורן על ראשות ההסתדרות מול חברת הכנסת שלי יחימוביץ' במסגרת סיעת עוגנים וניצח עם 62.42% מקולות הבוחרים.
מערכת בחירות זו הייתה יצרית ורווית מתחים, ובמהלכה אף עלו טענות מצד יחימוביץ' ואנשיה לזיופים מצד אנשי ניסנקורן, וספירת הקולות אף נעצרה בשל טענות אלו באמצעה לחצי יממה.
יחימוביץ' עתרה לבית המשפט המחוזי בתל אביב בדרישה לבטל את תוצאות הבחירות.
באוגוסט 2017 דחה בית המשפט את עתירת יחימוביץ', בנימוק שבית הדין של ההסתדרות אמור להכריע בנושא זה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, ב-16 בפברואר 2019 לקח חופשה ללא תשלום מתפקידו בהסתדרות והצטרף למפלגת חוסן לישראל שבראשות בני גנץ.
בסוף מרץ 2019 הוא פרש סופית מתפקידו כיו"ר ההסתדרות והוחלף בארנון בר-דוד.
ניסנקורן שובץ במקום השלישי ברשימת חוסן לישראל-תל"ם אחרי יו"ר הרשימה בני גנץ ואחרי יו"ר תל"ם משה יעלון, אך בעקבות איחוד המפלגה יחד עם מפלגת יש עתיד להקמת רשימת כחול לבן הוא הוצב במקום החמישי ברשימה.
בבחירות קיבלה הרשימה 35 מנדטים וניסנקורן נבחר לחבר הכנסת העשרים ואחת, בה מונה על ידי בני גנץ ליו"ר סיעת כחול לבן.
הוא נבחר לכהן גם בכנסת ה-22 ולאחר שהמנדט להקמת הממשלה עבר לבני גנץ, החל לכהן כיו"ר הוועדה המסדרת.
הוא כיהן גם כיו"ר הוועדה המסדרת בכנסת העשרים ושלוש עד שמונה לשר בממשלה.
ב-17 במאי 2020 מונה במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש לשר המשפטים.
ביולי 2020 החל משרד המשפטים לפרסם מדוע אושרו או נדחו הצעות חוק שהובאו לדיון בוועדת השרים לענייני חקיקה.
באמצע יולי 2020 קבע ניסנקורן, חרף התנגדות של לשכת עורכי הדין, שתקנות סדר הדין האזרחי, שאותן התקינה שרת המשפטים איילת שקד כשנתיים קודם לכן וכניסתן לתוקף נדחתה, ייכנסו לתוקף בתחילת 2021. התקנות החדשות נועדו לפשט את ההליכים ולקצר את לוחות זמנים להדיינויות וקבלת פסקי דין.
באוקטובר 2020 הקים ניסנקורן, יחד עם איציק שמולי, שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, צוות בין-משרדי לסיוע לטרנסג'נדרים, שייבחן את הקשיים של האוכלוסייה בישראל מול משרדי הממשלה, במטרה להסיר את החסמים מולם.
בראש הצוות עומדים המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, דינה זילבר, והמשנה למנכ"ל משרד העבודה והרווחה, אבי מוטולה.
מעבר להיוועצות עם גורמים אזרחיים (פרויקט גילה, ברית הלביאות, טרנסיות ישראל והאגודה למען הלהט"ב) הצוות יכלול גם גורמי מקצוע בכירים ממשרדי המשפטים, הבריאות, הרווחה, החינוך ומשרדי ממשלה נוספים.
בנובמבר 2020 הכריז ניסנקורן, לצד המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (פלילי) עמית מררי, וחברי הכנסת שרן השכל (הליכוד) ורם שפע (כחול לבן), על הגשת מתווה ללגליזציה של קנאביס בהתאם למסקנות הצוות הבין-משרדי לבחינת המדיניות בנוגע לאיסור על צריכת קנאביס בישראל.
המתווה המוצע יתיר לגורמים מורשים לגדל ולשווק קנאביס, ולמכור לבגירים מעל גיל 21. בשלב ראשון יותר לצרוך קנאביס במרחב הפרטי, ולאחר מכן תיבחן האפשרות להעביר סמכויות לרשויות מקומיות ולאפשר צריכה ציבורית באזורים מותרים, על פי אופי האוכלוסייה המקומית.
פיזור הכנסת מנע את קידומה.
בסוף 2020 הודיע עם נשיא המדינה ריבלין על מתווה למחיקת רישום פלילי ועידוד היציאה ממעגל הזנות.
במהלך כהונתו כשר משפטים, ניסנקורן נאבק לשמור על מערכת המשפט מול חברי כנסת וממשלה שניסו לקיים בה מהלכים שונים שבעיניו איימו על עצמאות מערכת המשפט.
ביניהם, חוסר מינוי לפרקליט מדינה וניסיונות לקדם את פסקת ההתגברות.
ב-29 בדצמבר 2020 הודיע לגנץ על החלטתו לעזוב את כחול לבן ולהצטרף למפלגת הישראלים.
למחרת התפטר מתפקיד שר המשפטים.
התפטרותו נכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2021. ב-3 בינואר התפטר מהכנסת.
ב-31 בינואר, החליט לקחת פסק זמן מהחיים הפוליטיים, ולא להתמודד בבחירות לכנסת ה-24.
ב-3 במרץ 2021 החל לכהן כעמית מחקר אורח ב.
הוא שותף במשרד עורכי דין המתמחה בייעוץ אסטרטגי ובתחום יחסי עבודה קיבוציים.
באוקטובר 2021 נבחר לנשיא התאחדות המלונות בישראל וליו"ר תאגיד המיחזור אל"ה.
בינואר 2023 התפטר, לפי דרישת שר התיירות, חיים כץ, מתפקידו כנשיא התאחדות המלונות.
בנובמבר 2022 החל לכהן כדירקטור בחברה הציבורית צור שמיר אחזקות.
ב-9 במאי 2023 מונה ליושב ראש הוועד המנהל של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, לאחר ששימש חבר הוועד החל מחודש אפריל 2021.
נשוי לאנדראה, רופאה שמנהלת את היחידה לנירולוגיית ילדים ומנהלת שותפה של מרכז מג"ן למחלות נדירות, במרכז הרפואי וולפסון, ואב לשני ילדים.
בנם הצעיר רון מתמודד עם מחלה אפילפטית קשה המלווה במוגבלות שכלית התפתחותית, דבר אשר דחף את ניסנקורן לעסוק בנושא זכויות אנשים עם מוגבלויות גם בתפקידו כיו"ר ההסתדרות.
אבי (אברהם) נוימן (נולד ב-16 בינואר 1961) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת תת-ניצב שכיהן כראש הרשות להגנה על עדים.
נוימן גדל בעיר בת ים.
הוא שירת במגוון תפקידי שטח וחקירות במשטרת ישראל, בהם ראש מחלקת פשעים במרחב ירקון, ראש מפלג תשאול בימ"ר תל אביב, קצין החקירות של מרחב ירקון ומפקד היחידה המרכזית של מחוז המרכז.
בתקופת כהונתו כמפקד ימ"ר מחוז המרכז, פענחה היחידה את רצח ששת בני משפחת אושרנקו, את רצח הילדה רוז פיזם וחשפה את "פרשת כוכב הצפון" (הברחת כ-100 קילוגרם של קוקאין לישראל מפנמה).
ב-2010 מונה לראש היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית, הוא עמד בראש צוות החקירה של שופט בית המשפט העליון יורם דנציגר.
ב-2012 יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי וב-2014 מונה לראש חטיבת ההדרכה במטה הארצי.
ב-2018 מונה לראש הרשות להגנה על עדים.
בראשית ספטמבר 2024 סיים את תפקידו, והחליף אותו דני קפויה.
אבי נעים (נולד בשנת 1966) הוא פוליטיקאי ומנהל ישראלי.
היה ראש מועצת בית אריה-עופרים משנת 2004 ועד 2018. שימש כמנכ"ל משרד ההתיישבות מיולי 2020 עד אוקטובר 2020.
נולד בירוחם לוויקטור, יליד לוב וטובה, ילידת פרס.
בגיל 12 אותר כמחונן ונשלח ללמוד בתיכון בויאר בירושלים כתלמיד בפנימייה.
שירת כחייל קרבי בחטיבת גולני.
במהלך שירותו נפצע במחנה הפליטים בלאטה, הוכר כנכה צה"ל והמשיך בשירותו הצבאי.
הגיע לראשונה לבית אריה במסגרת פעילות מבצעית בכפר בית רימא, ובשנית כמאבטח האישי של יצחק שמיר ב-1991, ולאחר מספר ימים השתקע ביישוב עם חברתו (לימים, רעייתו).
בוגר תואר ראשון בהצטיינות בממשל במרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
קצין חי"ר במילואים בדרגת רס"ן.
נבחר לראשונה לראשות המועצה המקומית בית אריה בשנת 2004 וכיהן בתפקיד ברצף עד בחירות 2018, אז הפסיד ליהודה אלבוים.
בבחירות אלו זכתה רשימתו "בית אריה עופרים בראשות אבי נעים" ב-3 מנדטים מתוך 9. שימש כיו"ר ועדת הביטחון של מרכז השלטון המקומי בשנים 2007 עד 2018.
ב-21 ביוני 2020 מונה למנכ"ל משרד ההתיישבות.
תפקיד זה הסתיים בסוף חודש אוקטובר 2020.
החל מיולי 2021 משמש כמנכ"ל החברה לפיתוח הרצליה.
מתגורר בבית אריה, נשוי ואב לארבעה ילדים.
אבי מלכה (נולד ב-28 ביולי 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
אחיו התאום הוא הכדורגלן רן מלכה, אשר איתו שיתף פעולה ברוב שלבי הקריירה.
מלכה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בית"ר באר שבע וממנה עבר לזו של בית"ר טוברוק.
לקראת עונת חתם בעירוני אופקים מליגה א'.
ב-17 בנובמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-3 נגד הפועל צפרירים חולון.
ב-9 בדצמבר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-1 נגד הפועל ערד.
בקיץ חתם במכבי באר שבע והתאחד עם אחיו התאום, רן.
עונה לאחר מכן חתם במכבי עירוני נתיבות ועונה לאחר מכן חזר לבאר שבע שעלתה לליגה הלאומית.
בקיץ מלכה חתם במכבי הרצליה.
ב-25 באפריל 2014 מלכה הבקיע את שער בכורה שלו בהרצליה בתיקו 2-2 נגד הפועל קטמון ירושלים.
ב-1 ביולי 2014 חתם בעירוני קריית גת.
ב-1 ביוני 2015 חתם בהפועל אשקלון.
בסיום העונה העפיל עם אשקלון לליגת העל, אך בסיום העונה עזב אחיו רן להפועל רמת גן ועונת 2016/2017 הייתה העונה הראשונה של אבי ללא אחיו התאום אחרי 9 שנים.
ב-20 באוגוסט 2016 מלכה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 2-3 נגד הפועל חיפה.
ב-11 ביוני 2018 חתם בהפועל קטמון ירושלים.
ב-2 ביולי 2020, מלכה חתם בהפועל אשדוד מליגה א' דרום עמה רשם עליה לליגה הלאומית בתום העונה ושיחק בה גם בעונה שלאחר מכן.
אבי נניקשווילי (נולד ב-18 במרץ 1983 בקריית מוצקין) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי ששיחק בעמדת הקלע ושימש בעבר כמאמן את הפועל עכו מהליגה הארצית בכדורסל.
ב-2002 נמנה עם סגל נבחרת העתודה.
נניקשווילי החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של אליצור קריית אתא והתקדם בקבוצה הנוער.
שני אחיו, מוטי ואילן, הם שחקני עבר.
אחיו אילן שיתף עמו פעולה בליגת העל כשחקן ובליגה הארצית כשחקן תחת אימונו.
בתיכון בנוסף למשחק בקבוצת הנוער של קריית אתא שיחק נניקשווילי גם תחת תיכון אורט ביאליק והוליך את הקבוצה לגמר הליגה לתיכונים בעונת 2000/01 בה הפסידה הקבוצה בגמר לקבוצת ליאו בק מחיפה.