tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבית הראשון פותח את השיר בתפאורת תיאורי טבע, המספקים למאזינים מידע על הזמן ביממה שבו פונה האני השר אל האישה הממוענת: לילה שבו חושך ואפלה:
האני השר מבקש מן האשה הממוענת להירדם, מצב פסיכופיזי הדורש מידה של רגיעה, וזאת למרות הידיעות הקשות שבפיו; כביכול נתבעים ממנה, כמובן מאליו, ההשלמה, האיפוק והשליטה העצמית המלאה ברגשותיה.
בבית השני מוגברת התביעה לשלווה פנימית, כזו המאפשרת שינה, במילים: „עִצְמִי אֶת עֵינַיִךְ"; והדובר מתחיל למסור את רצף הבשורות הממוענות לאישה; הראשונה בהן היא כי מתכוונים להגיע אליה שלושה רוכבים - „פרשים" - אולי לוחמים הבאים ממערכה ארוכה, בשורה שלכאורה מעוררת ציפייה למפגש מרגש:
אולם הבית השלישי סותר את רושם המפגש הצפוי, ומפרט את הבשורות המרות:
הבית הרביעי מסכם את הבשורות במילים חוזרות על רוח הסערה ועל ליל האפלה ומציין את ההיעדר, המחסור והחלל הריק שאל מולם ניצבת ממוענת הבשורות:
לילה טוב ובהצלחה הוא סרט דרמה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2005, בבימויו של ג'ורג' קלוני.
התסריט, שנכתב על ידי קלוני וגרנט הסלוב ומבוסס על התרחשויות אמיתיות, מספר על עיתונאי הטלוויזיה אדוארד מורו ומלחמתו במקארתיזם, שהגיעה לשיאה בעימות משודר עם הסנטור האמריקאי ג'וזף מקארתי.
הסרט זכה בפרס התסריט הטוב ביותר ובפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ונציה, וכן היה מועמד לשישה פרסי אוסקר, לרבות פרס השחקן הטוב ביותר ופרס הבמאי הטוב ביותר.
אדוארד מורו, עיתונאי של ערוץ הטלוויזיה האמריקאי CBS, והצוות שעובד איתו – שכולל את המפיק פרד פרנדלי (ג'ורג' קלוני) והכתב ג'ו ורשבה (רוברט דאוני ג'וניור), מחליטים לשדר בתוכניתו השבועית של מורו כתבה שתעסוק בתופעת המקארתיזם שהתפשטה באותה עת, ושאותה הוביל הסנטור ג'וזף מקארתי.
הם לוקחים כמקרה מייצג את סיפורו של מיילו רדולוביץ', עובד חיל האוויר האמריקאי שהודח משום שאחותו ואביו נחשדו בקומוניזם.
בעקבות התוכנית הוחזר רדולוביץ' לעבודתו.
בהמשך מקדישים מורו ופרנדלי תוכנית שלמה לתקיפת פעולותיו של מקארתי, תוך שילוב של קטעי וידאו מוועדות הסנט שמראים את שיטות עבודתו.
בתחילת המשדר קורא מורו למקארתי להגיב לדברים בתוכנית הבאה אם ירצה, ואכן ניתנת למקרארתי תוכנית שלמה שבה מגיב על הטענות שהועלו נגדו, בעיקר על ידי התקפה אישית על מורו והאשמתו בקומוניזם.
זמן מה לאחר המשדרים האלו מתבשר צוות הסדרה שמקארתי הועמד לחקירה על ידי הסנאט, אך ניצחונם במערכה מולו גובה מחיר אישי.
המסרים השנויים במחלוקת של התוכנית מובילים לכך שנותני החסות של הסדרה מסירים ממנה את חסותם, ומורו ופרנדלי מתבשרים על ידי הנהלת הערוץ שנותרו להם עוד חמש תוכניות אחרונות, במתכונת לא שבועית ובשעות פופולריות פחות, עד ש-CBS תוריד את הסדרה.
אדוארד מורו, בסרט ובמציאות, נהג לסיים את תוכניתו בשורה "לילה טוב ובהצלחה" (במקור: Good Night, and Good Luck), מכאן שם הסרט.
כל הופעותיו של מקארתי בסרט הם קטעי ארכיון של האיש עצמו.
הסרט הופק על ידי חברת Participant Media אשר בבעלות ג'ף סקול, נשיאה הראשון של ebay
לילה טוב ירח הוא ספר ילדים מנוקד מאת מרגרט וייז בראון והמאייר קלמנט הרד, שיצא לאור בשנת 1947 והפך לאחד מסיפורי לילה טוב הידועים ביותר בארצות הברית.
הספר עוסק בילד (בדמות ארנב) הנפרד מכל החפצים בחדרו באמירת לילה טוב לפני שהוא נרדם.
הספר תורגם על ידי יהודה מלצר ויצא בהוצאת מודן הוצאה לאור.
הספר כתוב בשפת המקור כפואמה עם חריזה, וכך גם בגרסה העברית.
הסיפור עוסק בטקס השינה של ארנב ילד המברך את כל החפצים בחדר, כגון בלון אדום, תמונה, חתולים וכדומה בברכת לילה טוב.
היבט אחד בספר הוא העושר הוויזואלי של הפרטים בחדר.
למרות שהסיפור כולו מתרחש בחדר אחד, הקורא המעמיק או הילד יכולים לגלות פרטים חדשים בכל קריאה, למשל:
העכבר מופיע בכל העמודים הצבעוניים, לא תמיד קל להבחין בו.
בכל עמוד בו נראה הארנב, הוא מביט ישירות אל אחד מהעצמים הנזכרים בעמוד זה, מלבד בעמוד האחרון, שבו הוא ישן.
הבלון האדום, התלוי מעל המיטה, נעלם מכמה מהדפים הצבעוניים, וחוזר בסוף הסיפור.
תאורת החדר נחלשת מדף לדף.
הירח זורח בהדרגה בחלון השמאלי.
הגרביים נעלמים מכבלי הכביסה ורק הכפפות מוצגות.
לאחר מכן הגרביים מופיעים שוב.
הספר הפתוח במדף הספרים הוא "ארנבון בורח מהבית" , ספרה הקודם של הסופרת.
הספר בשידת-הלילה הוא "Goodnight Moon" בעצמו.
בתמונה של הפרה הקופצת מעל הירח, תיבת הדואר בצידה הימני של התמונה לעיתים נעלמת.
מספר הספרים במדף הספרים מדי פעם משתנה.
הפסים על חולצת הארנב משתנים.
בעמוד האחרון העכבר אכל את הדיסה.
לילה כלכלי הייתה תוכנית אקטואליה כלכלית ישראלית בהגשת גדי סוקניק.
התוכנית שודרה מדי לילה בין מרץ 2009 עד ה-28 בפברואר 2017 בערוץ 10. בעבר הנחה את התוכנית שרון גל.
התוכנית שודרה ממרץ 2009 עד 28 בפברואר 2017. בתוכנית שודרו כתבות של צוות התוכנית בנושאי כלכלה, צרכנות, רכב, תרבות, פנאי ועוד, ונערכו דיונים קצרים בהשתתפות פרשנים כלכליים קבועים ומתחלפים.
התוכנית כללה לאורך השנים גם פינת ביקורת מסעדות בהגשת ניב גלבוע.
שרון גל הגיש את התוכנית מתחילת שידורה ועד מאי 2013. גל, יוזם התוכנית, שהיה מעורב גם בבחירת התכנים וביצירתם, התפטר ב-15 במאי 2013 מערוץ 10. בעקבות ההתפטרות, מונה העיתונאי דב גיל-הר למגיש באופן זמני.
כמו כן הגישו את התוכנית לעיתים מתן חודורוב וניב גלבוע.
ב-30 ביוני 2013 החל גדי סוקניק להגיש את התוכנית באופן קבוע.
לילה לא שקט הוא אלבומו ה-16 של הזמר והמוזיקאי הישראלי שלמה ארצי, אשר יצא בשנת 1986 בהפקתו של לואי להב ובעיבודים של רביב גזית.
באלבום זה כתב והלחין ארצי את כל השירים, שמהם התפרסמו "שדות של אירוסים", "לילה לא שקט" (המתייחס לנפילתו של חברו הטוב, טייס המסוקים סרן במלחמת יום הכיפורים), "הרדיו הישן", "נרקוד נשכח", "אם לא נגור ביחד" ו"סייסטה מקומית".
האלבום שחזר את ההצלחה של קודמו, "תרקוד", ובשנה שהאלבום יצא זכה ארצי בתואר "זמר השנה".
שירי האלבום עיטרו את פסקול סרט הקולנוע הישראלי "לא שם זין" (1987) בבימויו של שמואל אימברמן, על פי ספרו של דן בן אמוץ.
התיאטרון הקאמרי הפיק ב-2010 מחזמר המבוסס על שיריו של ארצי בשם "לילה לא שקט" ובשיתוף פעולה עמו.
הפקה מוזיקלית ואמנותית: לואי להב
פסנתר, נגינת ותיכנות סינקלוויר, קורצוויל: רביב גזית
גיטרות ב"ליד הבית שגרתי בו": דני רובס
תופים וכלי הקשה: מאיר ישראל
הוקלט באולפני "סינטרון", טכנאי הקלטה: דודי רוזנטל
השיר "ליד הבית שגרתי בו" הוקלט באולפני .D.B - טכנאי הקלטה: יואב גרא
רשימה חלקית של ההופעות: (לפי מודעות בעיתונים)
לילה ואזירי היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופת עולם (מלבורן 2007) ושיאנית עולם במשחה ל-50 מטר גב.
אביה, מנסור, הוא איראני ואמה, ליז, ממוצא גרמני.
בשנים 2003–2007 היא למדה והתאמנה באוניברסיטת אינדיאנה.
היא בעלת תואר בתקשורת ובתרבות.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2006 זכתה ואזירי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בוויקטוריה שבקנדה באוגוסט אותה שנה היא סיימה ראשונה בגמר ב' במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.53 דקות, תוצאה זהה לזו שקבעה השחיינית שסיימה במקום הרביעי.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:01.82 דקות וסיימה חמישית אך שלישית מבין השחייניות האמריקאיות, אך רק שתיים יכולות היו לשחות בשלב גמר א'.
באליפות המכללות (NCAA) שנערכה במיניאפוליס שבמינסוטה ב-9 במרץ 2007 זכתה ואזירי במדליית ארד במשחה ל-100 יארד גב.
באליפות העולם שנערכה במלבורן, שבאוסטרליה בשנת 2007, זכתה ואזירי בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה 50 מטר גב בהשוואת שיא העולם הטרי שלה משלב חצי הגמר, בתוצאה של 28.16 שניות, לפני אלכסנדרה גרסימניה מבלארוס (28.46 שניות) וטיילה זימר מאוסטרליה (28.50 שניות).
כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אמריקאי חדש של 28.25 שניות, שיפור ב-5 מאיות השנייה לשיאה של נטלי קוגלין (28.30 שניות) ובשלב חצי הגמר קבעה שיא עולם חדש שיפור ב-3 מאיות השנייה לשיאה בן השנתיים של יאנינה פייץ' מגרמניה (28.19 שניות) שסיימה במקום שמיני.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות בתוצאה של 4:01.10 דקות, את סגנון הגב היא שחתה בתוצאה של 1:00.84 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.39 דקות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה ואזירי במשחה ל-100 מטר גב במקום שביעי ולא נכללה בנבחרת האמריקאית למשחקים האולימפיים.
לאחר שפרשה משחייה תחרותית החלה ואזירי לאמן בניו יורק, עיר הולדתה, בעיקר טריאתלטים.
"לילה טוב ישראל" (נקראה בעבר "החדשות 2 הלילה" ו"תוכנית הלילה") הייתה תוכנית חדשות של חברת החדשות, ששודרה ברשת 13. התוכנית שודרה בימי ראשון-חמישי, בשעה 23:30 והנחייתה התבצעה לסירוגין בידי דוריה למפל ועמליה דואק.
המהדורה הראשונה של התוכנית שודרה ב-3 בנובמבר 2013 בערוץ 2.
בעבר, יחד עם דוריה למפל הגיש את התוכנית ליאור פרידמן, עד שהאחרון עזב את עבודתו בחברת החדשות.
התוכנית מהווה סיכום מורחב של חדשות היום החולף, תוך סיקור נרחב של האירועים השונים העומדים על סדר היום במדינה על ידי הפרשנים השונים של חברת החדשות.
כל תוכנית מסתיימת ב"שיר לילה" - ידוען או פוליטיקאי שעולה לשידור ובוחר שיר שסוגר את התוכנית.
החל מפיצול ערוץ 2 ב-1 בנובמבר 2017 ועד סיומה, התוכנית שודרה רק ברשת 13 בעקבות הסכם בין בעלות השליטה בחברת החדשות.
כמו כן שונה שם התוכנית ל"לילה טוב ישראל".
בעקבות מיזוג רשת-עשר, התוכנית ירדה מהמסך ב-14 בינואר 2019.
בעבר היה משודר באופן קבוע בערוץ 2 מבזק חדשות קצר של כחמש דקות כל יום בחצות.
החל מ-3 בנובמבר 2013 הוחלף המשדר הקבוע של המבזק במהדורת חדשות לילית בשם "חדשות הלילה", באורך של חצי שעה, בטענה שצופים רבים לא מספיקים לראות את המהדורה המרכזית של החדשות ומבזק החדשות הקצר לא מספיק.
ב-27 ביולי 2016 שודרה המהדורה האחרונה של התוכנית בהגשת ליאור פרידמן, אשר גם בחר את "שיר הלילה".
בנובמבר 2016 התרחשו שינויים בתוכנית - המגישה הקבועה דוריה למפל יצאה לחופשת לידה ואת מקומה מילאו עידו סולומון ועמליה דואק.
שם התוכנית שונה ל"תוכנית הלילה".
בנוסף, עברה התוכנית לשדר פעמיים בשבוע בלבד, בימי השידור של הזכיינית רשת - רביעי וחמישי.
באפריל 2017 חזרה דוריה למפל להגיש את התוכנית.
התוכנית שודרה בערוץ 2 בפעם האחרונה בליל ה-27 באוקטובר 2017, ואת שיר הלילה האחרון בערוץ 2 - "My Way" של פרנק סינטרה, בחר יעקב אילון, שפתח את שידורי הערוץ.
עם פיצול ערוץ 2 ומעבר התוכנית להיות משודרת באופן בלעדי רק בערוץ 13, מבזק חצות שב להיות משודר בשני הערוצים, גם בערוץ 13 מיד לאחר "לילה טוב ישראל".
ב-16 בדצמבר 2018 פרסם רן בוקר באתר ynet כי התוכנית צפויה לרדת מהמסך כ-5 שנים לאחר עלייתה לאוויר בעקבות מיזוג רשת וערוץ עשר, והתוכנית האחרונה שודרה ב-14 בינואר 2019. "שיר הלילה" האחרון בתוכנית היה "נגד הרוח" של שלום חנוך, שהיה אף הראשון בתוכנית אי פעם, כשנבחר על ידי יאיר לפיד.
לילה טרטיקוב היא אשת טכנולוגיה המתמחה בתוכנות אנטרפרייז ומנכ"לית קרן ויקימדיה לשעבר.
טרטיקוב היגרה לארצות הברית בצעירותה, החלה לעבוד כמהנדסת בקליפורניה ב-1999, הקימה חברה, רכשה מספר פטנטים והייתה מנהלת מערכות המידע וסגנית ראש הנדסה ב-SugarCRM.
טרטיקוב מונתה לתפקידה בקרן ויקימדיה במקומה של סו גרדנר, המנכ"לית היוצאת.
טרטיקוב נולדה במוסקבה ב-25 בינואר 1978 לאב מתמטיקאי ואם יוצרת סרטים.
היא למדה באוניברסיטת מוסקבה והיגרה לניו יורק בגיל 16. לאחר מכן למדה מדעי המחשב ואמנות באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, עם מחקר בלמידה חישובית.
ב-1999 החלה לעבוד כמהנדסת בסאן מיקרוסיסטמס, שם עבדה על שרת הג'אווה של Sun-Netscape Alliance.
לאחר זמן קצר, הקימה את Grok Digital, חברת שיווק טכנולוגיות.
לאחר מכן מונתה טרטיקוב למנהלת מערכות המידע ולסגנית ראש ההנדסה ב-SugarCRM.
באותו זמן גם שימשה כיועצת לדירקטוריון של Zamurai Corporation.
טרטיקוב זכתה בפרס "" ברונזה, הניתן למנהלות הבכירות של השנה בקטגוריה של עסקי חומרה ותכנה, המעסיקים 11 עד 2500 עובדים.
טרטיקוב מונתה למנכ"לית קרן ויקימדיה במאי 2014 במקומה של סו גרדנר.
היא החלה את תפקידה ב-1 ביוני 2014. במאי הופיעה טרטיקוב ברשימת 100 הנשים המשפיעות בעולם של עיתון פורבס.
ב-25 בפברואר 2016 הודיעה לחבר הנאמנים של קרן ויקימדיה על כוונתה לפרוש מתפקידה.
נקבע שהיום האחרון בו תכהן בתפקיד מנכ"לית הקרן יהיה 31 במרץ באותה שנה.
הוחלפה על ידי קתרין מאהר.
לילה וערפל הוא הכינוי שבו נודעה הוראה שהוציא הפיהרר של גרמניה הנאצית, אדולף היטלר, ב-7 בדצמבר 1941, שמטרתה הייתה ענישה מרתיעה של מתנגדי המשטר בשטחים שבשליטת גרמניה הנאצית, באמצעות עונשי מוות והעלמת מידע אודות האנשים שנאסרו.
מכיוון שלא נמסר מידע על אודות האסירים, הם נעלמו כביכול ב"לילה וערפל".
במשפטי נירנברג נקבע שההוראה מהווה פשע מלחמה ופשע נגד האנושות, ויישומה היה אחד האישומים שבגינם נשפט, הורשע והוצא להורג וילהלם קייטל, ראש המטה הכללי של הוורמכט.
מכיוון שקייטל היה חתום על ההוראה היא מכונה לעיתים גם "צו קייטל".
הביטוי שאול מהמשורר והמחזאי הגרמני יוהאן וולפגנג פון גתה, שהשתמש בו לתיאור מעשים חשאיים.
לפי סברה אחרת, הביטוי שאול מהאופרה "זהב הריין" של ריכרד וגנר, הנערץ על היטלר.
דמות בשם אלבריך משתמשת בביטוי זה כלחש קסם היעלמות.
בעקבות פלישת הנאצים לברית המועצות הידלדלו כוחות הצבא בשטחים שנכבשו קודם לכן, וכן התגברה פעילות המחתרות הקומוניסטיות.
הצבא הגרמני נאלץ להתמודד עם כמות הולכת וגוברת של פעילות נגד יחידותיו, ולכן חל גם גידול בכמות האסירים, המשפטים, עונשי המוות ועונשי המאסר.
היטלר סבר שפעילות הצבא נגד מתנגדי המשטר אינה מייצרת הרתעה היות שהיא מסורבלת ואיננה כוללת די עונשי מוות.
מכיוון שוילהלם קייטל הבהיר שהצבא לא יסכים להטיל עונש מוות על כל חבר מחתרת, הוציא היטלר הוראה שתשאיר את הטיפול באסירים בידי הצבא רק באותם מקרים חמורים בהם מובטח שבית משפט צבאי יטיל עונש מוות תוך זמן קצר.
שאר האסירים יועברו לשיפוט בבתי דין מיוחדים בגרמניה, וכדי להגביר את ההרתעה, לא יועבר כל מידע על מיקומם או גורלם.
הוראת לילה וערפל פותחת בקביעה שהפלישה לברית המועצות הגבירה את פעילותם של חוגים קומוניסטיים ושאר מתנגדי המשטר.
כדי להתגבר על סכנה זו מפורטים חמישה סעיפים הכוללים בין השאר:
העונש ההולם לפעילות מתנגדי המשטר הוא עונש מוות.
על עבירות אלה יש לטפל בשטחים הכבושים רק אם סביר שבמהרה יוטל על הנאשם עונש מוות.
אחרת יש להעביר לגרמניה לפחות את הנאשמים המרכזיים.
במקרה שרשויות גרמניות או זרות יבקשו מידע אודותיהם, יימסר רק שהם נעצרו, ושההליכים אינם מאפשרים מסירת מידע נוסף.
במכתב מלווה לצו שהוציא קייטל נכתב שהפיהרר בדעה שכתגובה לפעילות נגד הרייך הגרמני עונשי מאסר, ואפילו מאסר עולם עם עבודת פרך, הם סימן של חולשה.
הרתעה יעילה ומתמשכת תיתכן רק באמצעות עונש מוות, או השארת המשפחה והאוכלוסייה באי-ודאות לגבי גורלו של העבריין.
מטרה זו מושגת בעזרת הגליה לגרמניה.
מזכר נוסף מהפיקוד העליון מציין גם שההרתעה תושג בזכות כך שהאסירים ייעלמו מבלי להותיר שריד, ולא יימסר כל מידע על גורלם או מיקומם.
ההוראה יושמה בצרפת, בלגיה, הולנד, דנמרק ונורווגיה.
אסירי לילה וערפל הובאו להישפט בבתי דין מיוחדים בקלן, דורטמונד, אסן, קיל ובברלין.
יום הדיונים הראשון חל בספטמבר 1942, ונגזר בו גם גזר דין מוות ראשון.
בשל הפצצות בעלות הברית, הועבר בית הדין של קלן לורוצלב (אז ברסלאו) ב-1943, ושל אסן לאופולה (אז אופלן) ב-1944.
רוב הנידונים הידועים הוצאו להורג בגיליוטינה בקלן.
האסירים ששרדו שוחררו באפריל ובמאי 1945.
אחת ההאשמות שהועלו נגד קייטל במשפט הראשון של משפטי נירנברג, הייתה האחריות על יישום הוראת לילה וערפל.
התביעה ציטטה מתוך המכתב המלווה של קייטל את הדגש שניתן להרתעה באמצעות הסתרת מידע, כדי להוכיח שהיעלמות כפויה מהווה פשע בפני עצמה.
בית המשפט אימץ את הטענה, וקבע שהוראת לילה וערפל היא פשע לא רק נגד האסירים עצמם, אלא גם נגד בני משפחותיהם.
נקבע שביצוע ההוראה היווה פשע מלחמה המפר את אמנות האג.
קייטל הורשע בכל סעיפי האישום, ונתלה ב-16 באוקטובר 1946.
אמנת רומא, שנכנסה לתוקף בשנת 2002 ומשמשת כמקור הסמכות לבית הדין הפלילי הבינלאומי, קובעת אף היא שהיעלמות כפויה היא פשע נגד האנושות.
טריגווה בראטלי – חבר במחתרת הנורווגית, ומאוחר יותר ראש ממשלת נורווגיה.
ז'אק סטוסקופף – מהנדס ימי שריגל עבור תנועת ההתנגדות הצרפתית בבסיס הצוללות של לוריאן.
נור אינייאט חאן – סוכנת של מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית
אט ברר-היבמה – חברה בתנועת ההתנגדות בהולנד, חסידת אומות העולם.
לילה מוטרף במוזיאון: סוד הקבר הוא סרט הרפתקאות קומי אמריקאי משנת 2014, שבוים על ידי שון לוי.
זהו סרט המשך לסרטים: לילה מוטרף במוזיאון ולילה מוטרף במוזיאון 2. הסרט הוקדש לזכרם של רובין ויליאמס ומיקי רוני שנפטרו לפני הפצת הסרט.
בשנת 1938 במצרים, צוות של ארכאולוגים חופרים בקבר ומנסים לגלות חפץ יקר ערך.
ילד קטן נפל לתוכו וקרא לאביו ולשאר הצוות, והם גילו שזה הלוח של אחמנרע.
המקומיים שחיו במקום הסבירו להם שאם הם יסירו את הלוח אז "הסוף עוד יבוא".
כיום בניו יורק, שומר הלילה לארי דיילי וחבריו המוצגים של המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, אשר קמים לתחיה כל לילה, מגישים את הפתיחה מחדש של הפלנטריום.
למוזיאון יש איש קדמון חדש משעווה בשם "לאא" המזכיר את לארי.
אחמנרע מראה ללארי שהלוח נעשה ירוק כהה, דבר שהשפיע על כל המוצגים אשר השתגעו והבהילו את כל המבקרים.
לארי כעס על המוצגים וחזר הביתה כדי למצוא את ניקי עורך מסיבה.
למחרת לארי מצא כי שומר הלילה לשעבר ססיל פרדריקס היה הילד שגילה את הלוח ב-1938. לארי נפגש עם ססיל וסיפר לו על מה שקורה ללוח.
ססיל הבין כי המקומיים הזהירו אותו ש"הסוף עוד יבוא" אומר שהקסם של הלוח עומד להתפוגג.
הוא סיפר גם שההורים של אחמנרע נשלחו למוזיאון הבריטי.
לארי, הבין כי אחמנרע סיפר לו שאביו יודע את סודות הלוח, הבין שהוא חייב לדבר איתם.
אז הוא ביקש מד"ר מקפי לקחת את אחמנרע ואת הלוח ללונדון, אף על פי שד"ר מקפי כבר לא מנהל המוזיאון.
הוא ויתר והסכים לבקשתו של לארי והעמיד פנים שהוא עדיין המנהל.
לאחר המקרים החליטו כל המוצגים שאחמנרע והלוח שלו יישארו בלונדון.
ולאחר מכן הוא פגש את המוצג "לאא" יחד עם טילי וסיפר לטילי ש"החל ממחר תהיה לה העבודה הכי מדהימה בעולם".
לאחר שנפרד מהמוצגים, החליט לארי לקחת את האשמה, התפטר מעבודתו, הפך למורה במכללה, והחזיר את ד"ר מקפי.
לאחר 3 שנים, טילי קפצה לביקור במוזיאון והראתה לד"ר מקפי את הלוח ואת המוצגים שקמים לתחיה, ולארי הסתכל מחוץ למוזיאון וחייך.
לילה עלי היא מתאגרפת עבר אמריקאית ומנחת טלוויזיה.
במהלך קריירת האגרוף שלה, שנמשכה בין השנים 1999–2007, היא נותרה בלתי מנוצחת, והייתה אלופת העולם הבלתי מעורערת במשקל סופר בינוני של ה-WBC, ה-WIBA, ה-IBA וה-IWBF, ואלופת העולם הבלתי מעורערת במשקל קל כבד של ה-IWBF.
מאזן התוצאות של עלי עומד על 24 ניצחונות מתוך 24 קרבות (מתוכם הכריעה 21 בנוקאאוט).
נבחרה עלי לחברת היכל התהילה הבין-לאומי של אגרוף הנשים.
עלי היא בתו של המתאגרף הנודע, מוחמד עלי.
עלי נולדה במיאמי ביץ', פלורידה למתאגרף מוחמד עלי ולאשתו השלישית, השחקנית ורוניקה פורשה עלי.
היא בת הזקונים של הוריה (מתוך תשעה ילדים של אביה ושתי ילדות של אמה).
בגיל 8 הוריה התגרשו, ועלי עברה להתגורר עם אמה ואחותה האנה בלוס אנג'לס.
בצעירותה, הייתה עלי נערה מרדנית והסתבכה עם רשויות החוק.
היא נעצרה מספר פעמים ואף נאסרה בבית כלא לבני נוער למשך שלושה חודשים בגין עבירות של גנבה מחנויות.
מאוחר יותר סיפרה עלי כי חוותה התעללות בכלא.
בגיל 16 עבדה כטכנאית ציפורניים.
לאחר שרכשה תואר במנהל עסקים מטעם מכללת סנטה מוניקה, פתחה סלון יופי.
בגיל 18 החליטה לעזוב את עסקי הטיפוח וללמוד אגרוף.
עלי עסקה באגרוף מקצועני בין השנים 1999–2007 ולאחר שפרשה מעולם האגרוף בגיל 30, פצחה בקריירה בתעשיית הבידור.
עלי מנחה תוכניות טלוויזיה רבות ומשתתפת כמתחרה בתוכניות מציאות.
בשנת 2002 כתבה את הספר "Reach!
Finding Strength, Spirit, and Personal Power" שמטרתו לעורר השראה ולהניע אנשים צעירים לשאוף להגשמת החלומות שלהם.
בראיון שקיימה בשנת 2013 טענה עלי כי השיעור הגדול ביותר שקיבלה מאביה הוא הנכונות להפגין חמלה כלפי כולם, ללא קשר לגזעם או למעמדם.
באוגוסט 2000 התחתנה עם המתאגרף ג'וני מק'קליין.
מק'קליין שימש כאמרגן שלה עד שהזוג התגרש בשנת 2005. ביולי 2007 התחתנה עם שחקן העבר של ליגת ה-NFL, קרטיס קונווי והם מתגוררים בלוס אנג'לס עם שני ילדיהם.
אף על פי שגדלה כמוסלמית, עלי לא דובקת באסלאם.
בשנת 2009, המתאבק הנודע, האלק הוגאן זקף לזכותה את עצם קיומו.
הוגאן טען כי עלי התקשרה אליו כשהיה במצב רוח אובדני וששיחת הטלפון הזו מנעה ממנו להתאבד.
בשנת 1995, בהיותה בת 18, עלי החלה להתאגרף לאחר שראתה לראשונה קרב אגרוף בין נשים עם המתאגרפת קריסטי מרטין.
היא הצהירה לראשונה על רצונה להיות מתאגרפת מקצוענית בתוכנית בוקר טוב אמריקה בראיון שערכה עם דיאן סויר.
כשסיפרה לאביה, מוחמד עלי, על רצונה להתאגרף, הוא לא היה מרוצה מהרעיון שהיא תיקח חלק במקצוע מסוכן כאגרוף.
בשנת 1978, עלי אף התבטא נגד אגרוף נשים כשאמר: "נשים לא נועדו לספוג מהלומות בחזה ובפנים".
למרות חששותיו, לילה הבטיחה לו כי תתאגרף רק נגד נשים וכי יש לה את הגנטיקה שלו.
הקרב המקצועני הראשון שלה נערך בשנת 1999, בהיותה בת 21. אף על פי שהיה מדובר בקרב הראשון שלה, הוא משך תשומת לב תקשורתית וציבורית רבה משום העובדה שהיא בתו של מוחמד עלי.
עלי ניצחה את הקרב הראשון שלה בנוקאאוט כבר בסיבוב הראשון.
לאחר רצף של שמונה ניצחונות נוספים, אוהדים רבים הביעו את רצונם לחזות בקרב בינה לבין פרידה פורמן (בתו של אלוף העולם במשקל כבד, ג'ורג' פורמן) או בינה לבין ג'קי פרייזר (בתו של אלוף העולם במשקל כבד, ג'ו פרייז'ר).
ביוני 2001, נפגשו עלי ופרייזר לקרב שזכה לכינוי "עלי ופרייזר IV" כרמיזה להמשך טרילוגיית הקרבות המפורסמת בין מוחמד עלי לג'ו פרייז'ר.
עלי ניצחה בקרב זה בהחלטת שופטים (רוב קולות).
קרב זה היה לאירוע קרב הנשים הראשון בהיסטוריה שהוגדר כאירוע אגרוף "שלם וצפה" מרכזי.
ב-17 באוגוסט 2002, זכתה עלי בתואר אלופת העולם הבלתי מעורערת של IBA במשקל סופר בינוני כשניצחה בסיבוב השני בנוקאאוט את סוזט טיילור.
בנובמבר באותה השנה, זכתה בשתי חגורות אליפות עולם בארגונים WIBF ו-IWBF.
באוגוסט 2003, עלי נלחמה נגד מקור ההשראה שלה, קריסטי מרטין, וניצחה אותה בנוקאאוט בסיבוב הרביעי.
בספטמבר 2004, זכתה בתואר אלופת העולם של ה-IWBF במשקל קל כבד.
ביוני 2005, זכתה בתואר אלופת העולם של ה-WBC ובכך הפכה לאישה השנייה בהיסטוריה לזכות בתואר אליפות של ה-WBC (לאחר ג'קי נאבה הראשונה).
בשנת 2007, נלחמה בפעם האחרונה נגד גוונדולין אוניל וניצחה אותה בסיבוב הראשון בנוקאאוט טכני.
2002–2004 – אלופת העולם הבלתי מעורערת במשקל סופר בינוני של ה-IBA (הגנה על התואר 4 פעמים).
2002–2004 – אלופת העולם הבלתי מעורערת במשקל סופר בינוני של ה-IWBF (הגנה על התואר פעמיים).
2002–2007 – אלופת העולם הבלתי מעורערת במשקל סופר בינוני של ה-WIBA (הגנה על התואר 5 פעמים).
2004 – אלופת העולם הבלתי מעורערת במשקל קל כבד של ה-IWBF (הגנה על התואר 4 פעמים).
2005–2007 – אלופת העולם הבלתי מעורערת במשקל סופר בינוני של ה-WBC (האישה השנייה בהיסטוריה לזכות בתואר האליפות של ארגון ה-WBC.
2012 – קבלת פרס AOCA על תרומתה האדירה לספורט הנשי.
2015 – חברה בהיכל התהילה הבינלאומי לאגרוף נשים.
בשנת 2001, הופק הסרט התיעודי Intimate Portrait" Laila Ali" - הסרט מתאר את קורות חייה של עלי.
בשנת 2002, שיחקה עלי בתפקיד מתאגרפת בווידאו קליפ של השיר "Deny" של להקת הרוק הכבד Default.
בשנת 2007, השתתפה בעונה הרביעית של התוכנית האמריקאית רוקדים עם כוכבים והגיעה למקום השלישי.
באותה השנה, הופיעה בתוכנית הטלוויזיה יו גאבה גאבה!.
בשנת 2008, הנחתה את תוכנית המציאות The N's Student Body, הנחתה את תוכנית הטלוויזיה American Gladiators לצידו של האלק הוגאן, והצטרפה לצוות התוכנית The Early Show ככתבת לענייני בריאות וכושר.
בשנת 2012, הנחתה את התוכנית Everyday Health, השתתפה בפרסומת של חברת Kohl's, והשתתפה בתוכנית המציאות Stars Earn Stripes.
בשנת 2013, הנחתה את תוכנית הטלוויזיה All In with Laila Ali וכן השתתפה מספר פעמים כמנחה מחליפה בתוכנית הטלוויזיה משטרת האופנה של .
בשנת 2014, הנחתה את תוכנית הטלוויזיה Late Night Chef Fight ושיחקה בסרט Falcon Rising.
בשנת 2016 היא לוהקה לתוכנית הטלוויזיה The New Celebrity Apprentice בהנחייתו של ארנולד שוורצנגר.
התוכנית עלתה לשידור בינואר 2017.
בשנת 2017 השתתפה בהופעת קמע בסדרת הטלוויזיה "שחור-כזה".
לילה טוב עם אסף הראל הייתה תוכנית טלוויזיה סאטירית יומית/חצי-שבועית בהנחיית אסף הראל שעונתה הראשונה שודרה החל מינואר ועד יולי 2016 בערוץ 10, ועונתה השנייה שודרה מנובמבר 2016 ועד פברואר 2017.
התוכנית הייתה תוכנית סאטירה לילית למבוגרים אשר שודרה בכל יום בחצות.
התוכנית הייתה מבוססת על פורמט לייט נייט המקובל ברחבי העולם שבו המנחה מקריא מונולוג פתיחה בן מספר דקות בשידור חי ולאחר מכן משודרים מספר מערכונים מוקלטים.
באחת הפינות הופיע באופן קבוע הקומיקאי אורי גוטליב ובפינות אחרות הופיעו קומיקאים אחרים אשר גם כתבו את החומר בעצמם.
התוכנית בולטת בפרובוקציות הרבות שביצע המנחה ובהן התייחסות רבה לכיבוש, הטרדה מינית וגזענות.
פן מקורי של התוכנית הוא השתתפות הכותבים כשחקנים במערכונים וכן הזמנת אורח אמיתי לאולפן בכל תוכנית.
בין הכותבים והמשתתפים בתוכנית נמנו: טל טירנגל, רות אלבז, ישי שלמון, אסף קפלנסקי, לאה לב, אורי גוטליב, גיה באר גורביץ', לירון וייסמן, עמית הרשקוביץ, גיא אדלר, ליאור אמסטרדמסקי, אמיר גליקמן, קארין כהן ועוד.
מיד עם עלייתה לאוויר קיבלה התוכנית ביקורות טובות מכתבי הטלוויזיה ותגובות זועמות מקהל הצופים.
ביולי 2016 החלו נגד התוכנית שני הליכי הפרה בהרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
פעם אחת בשל העלבה של ראש הממשלה בנימין נתניהו ופעם אחרת בשל העלבה של אחיו המנוח יוני נתניהו.
את מונולוג הפתיחה של תוכנית הסיום ניצל אסף הראל על מנת להעביר ביקורת נוקבת על מדיניות ישראל ברצועת עזה, העונש שהוטל על אלאור אזריה ואת יחס ארגוני הימין לעמותות השמאל - מה שגרר תגובות זועמות בישראל ותגובות אוהדות ברחבי העולם.
לילה מגניב (נקרא גם: הבייביסיטריות יוצאות להרפתקאות; באנגלית: Adventures in Babysitting) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1987 בבימויו של כריס קולומבוס ובכיכובם של אליזבת שו, , , אנתוני ראפ, פנלופה אן מילר, ובראדלי ויטפורד.
אף על פי שחלק גדול מעלילת הסרט מתרחשת בשיקגו, הסרט צולם בעיקר בטורונטו.
הנערה כריס פארקר היא תלמידת בית ספר תיכון בת 17 שגרה בפרבר האמיד אוק פארק אשר בפאתי שיקגו.
לאחר שהחבר שלה מבטל דייט רומנטי עימה כריס מסכימה להיות שמרטפית לשרה ובראד אנדרסון.
ברנדה, ידידתה של כריס, מתקשרת אליה מתחנת אוטובוס בשיקגו ומספרת לה שברחה מהבית ונגמר לה הכסף, ומתחננת שכריס תבוא להציל אותה.
בעקבות כך כריס לוקחת עימה את שרה, בראד, ואת חברו של בראד, דריל, לשיקגו על מנת להציל את ברנדה.
במהלך הנסיעה יש להם תקר, ונהג משאית גרר מתנדב לגרור את מכוניתם למוסך.
בדרך לשם הנהג מקבל דיווח על כך שאשתו בוגדת בו, ונוסע למקום האירוע.
בהגיעם הנהג פותח באש לעבר הגבר הזר שבילה עם אשתו, והחבורה מסתתרת בתוך מכונית.
אז מתברר שגנב רכב יושב במושב הנהג.
הגנב נוסע למרכז העצבים של כנופיית גנבי רכב.
הבוס שלו שולח את החבורה להמתין במשרד.
הם מצליחים לברוח משם ונקלעים למועדון בלוז.
שם הלהקה שמופיעה על הבמה מכריחה אותם לבצע שיר בלוז.
לאחר מכן הם עולים על רכבת תחתית ומוצאים עצמם בעיצומה של קטטה בין שתי כנופיות יריבות.
בראד נפצע בכף רגלו וכולם שמים פעמיהם לבית החולים הקרוב.
בבית החולים הם פוגשים את נהג משאית הגרר שמבשר להם שמכוניתם מוכנה וממתינה במוסך.
בדרך למוסך הם מבקרים במסיבת אחווה, שם כריס פוגשת בחור שמוצא חן בעיניה.
הבחור, דן, מסיע את החבורה למוסך, ומלווה להם 45 דולר למימון התשלום.
בדרך מהמוסך הם רואים את הרכב של מייק חונה ליד מסעדה.
כריס נכנסת למסעדה ומתעמתת עם מייק שמבלה שם עם מישהי.
שרה הולכת לאיבוד ומגיעה לבניין שבו נמצאים ההורים שלה.
גנבי הרכב מאתרים אותה שם אבל היא מצליחה לחמוק.
בסופו של דבר החבורה מתאחדת, אוספת את ברנדה מהתחנה ומספיקה להגיע הביתה לפני ההורים.
אליזבת שו - כריס פארקר
קית' קוגן - בראד אנדרסון
פנלופה אן מילר - ברנדה
בשנת 2016 יצא רימייק לסרט בהפקת דיסני.
ליילה ספאז הייתה זמרת ומלחינה תוניסאית-יהודייה שהפכה לידוענית בתחום מופעי קונצרט-בית קפה בתוניס בשנות העשרים של המאה ה-20. היא שרה מוזיקה בז'אנרים המאלוף והצ'ארקי.
נולדה למשפחה יהודית-תוניסאית בשנת 1874 והפכה לפרפורמרית מפורסמת, השרה שירים בסגנון האנדלוסי הקלאסי באולם קונצרטים במחוז באב סוויקה בתוניס.
בנוסף לביצועים שלה למוזיקה ממוסדת, המשיכה להלחין שירים בעצמה.
היא גם זכורה כמי שסייעה בחינוכה המוזיקלי והכשרתה של אחייניתה המפורסמת, הזמרת והרקדנית חביבה מסיכה, אותה לימדה לשיר ולנגן בפסנתר.
המוזיקה של ספאז הוקלטה לראשונה בשנת 1910 על ידי חברת Gramophone, שהחלה להקליט זמרות יהודיות בתוניסיה.
בקטלוג שלהם מופיעה ספאז עם שירים במאלוף ושירים מזרח-תיכוניים.
בשנת 1929 הקליטה חברת פאת'ה-מרקוני את שיריה, כולל: "חביבי גאב", "ג'אני אל מרסול", ו "אימתא נרג'ע פיכ".
ככל שחלף הזמן, האחיות שמאמה הפכו פופולריות יותר ויותר, וספאז פרשה מהבמה והקדישה יותר ויותר זמן לאימון אחייניתה חביבה מסיכה, שגם היא זכתה לפופולריות רבה.
זמרים יהודיים פופולריים נוספים מהתקופה כללו את בנאת שמאמה וא-שייח' אל-עפרית.
לילה סווסטה היא שחקנית קנדית.
התפרסמה עקב גילום דמותה של טרייסי אן בסדרת המדע הבדיוני האמריקאית "בטלסטאר גלקטיקה".
לילה קאבוט פרי ( Lilla Cabot Perry; 13 בינואר 1848 - 28 בפברואר 1933) הייתה אמנית אמריקאית שעבדה בסגנון האימפרסיוניסטי, והציגה דיוקנאות ונופים בסגנון המנחה שלה, קלוד מונה.
עבודתה של פרי עוצבה על ידי חשיפתה בבית הספר לאמנים של בוסטון ומסעותיה באירופה וביפן.
היא הושפעה מאוד גם מהפילוסופיה של ראלף וולדו אמרסון ומהידידות שלה עם קמיל פיסארו.
אף על פי שרק בגיל שלושים ושש קיבלה פרי הכשרה רשמית, עבודתה עם אמני התנועות האימפרסיוניסטיות, הריאליסטיות, הסימבוליסטיות והסוציאליסטיות הגרמניות השפיעו רבות על סגנון היצירה שלה.
לידיה (לילה) קאבוט נולדה ב -13 בינואר 1848 בבוסטון, מסצ'וסטס.
אביה היה ד"ר שמואל קאבוט השלישי, מנתח מכובד.
אמה הייתה חנה לואל ג'קסון קאבוט.
היא הייתה הבכורה מבין שמונה ילדים, שלושה מהם - סמואל קאבוט הרביעי (נולד בשנת 1850), כימאי ד"ר ארתור טרייסי קאבוט (נולד בשנת 1852), רופא מנתח וגודפרי לואל קאבוט (נולד בשנת 1861), מייסד חברה.
משפחתה בלטה בעילית של בוסטון, פרי למדה ספרות, שפה, שירה, מוזיקה וערכה פגישות לא פורמליות עם חברותיה.
פרי הייתה בת שלוש עשרה כשהתחילה מלחמת האזרחים.
הוריה היו מעורבים ולקחו חלק פעיל במאמץ המלחמתי בכך שנתנו טיפול לחיילים פצועים ועזרו בהגנה על עבדים בורחים.
בגיל שבע עשרה, עם תום מלחמת האזרחים, עברה פרי עם משפחתה לחווה בקנטון, מסצ'וסטס, שם עוצב חלק גדול מהאינטרס שלה בנופים ובטבע.
היא נסעה עם הוריה בשנת 1867 לאירופה, שם למדה ציור.
ב־9 באפריל 1874 התחתנה עם תומאס סמל פרי, חוקר ובלשן בוגר הרווארד.
סבו היה מתיו סי פרי, מפקד חיל הים האמריקני.
בשנת 1884 החלה פרי את הכשרתה האמנותית הרשמית אצל צייר הדיוקנאות אלפרד קווינטון קולינס.
קולינס למד באקדמיה ז'וליאן בפריז בהדרכתו של ליאון בונאט.
"המתחיל" של פרי, 1885-86, מייצג את העבודה הראשונה אותה השלימה בהדרכה רשמית.
בשנת 1885 נפטר אביה של פרי והשאיר לה ירושה שאפשרה לה ללמוד יותר ברצינות אמנות.
בינואר 1886 היא החלה ללמוד אצל רוברט וונו, אמן שעבד בסגנון האימפרסיוניסטי בגראן-סור-לואינג בצרפת.
היא לקחה שיעורים גם אצל דניס בונקר בבית הספר לאמנות בבוסטון החל בנובמבר 1886. בית הספר לאמנות בבוסטון, לימד את תלמידיו "תיאוריות ליברליות" ביצירת אמנות ריאליסטית - תיאוריות שהשפיעו על פרי מאוד.
פרי יצאה לאירופה ביוני 1887 והגיעה לפריז.
ונרשמה לאקדמיה קולארוסי, שם עבדה עם גוסטב קורטויס וג'וזף בלאן.
היא למדה אצל פליקס בורכרדט, צייר גרמני.
בנוסף לקבלת הכשרה אקדמית רשמית, פרי בילתה חלק ניכר מזמנה בלימוד עבודות הציירים הקלסיים במוזיאונים.
היא גם נסעה לספרד כדי להעתיק יצירות במוזיאון הפראדו.
"הכובע האדום" של פרי משנת 1888 משקף היטב את האימונים הרשמיים שקיבלה ואת חשיפתה לציירים קלסיים ובמיוחד לעבודה של סנדרו בוטיצ'לי.
בעידודו של וולטר גיי, פרי הגישה שני ציורים שהשלימה ל- Société des Artistes Indépendants.
הדיוקנאות של בעלה תומאס סמל פרי (1889) ושל בתה אדית פרי (1889).
שניהם התקבלו על ידי הסלון ועם ההישג הזה החלה הקריירה של פרי בצרפת.
ההצלחה של פרי בשנת 1889 אפשרה לה להיות אחד המעטים שנבחרו לכיתתו של אלפרד סטיבנס בפריז.
בעודה בפריס התיידדה עם מרי קסאט, קאמי פיסארו וקלוד מונה.
בשנת 1889 נתקלה פרי לראשונה ביצירתו של קלוד מונה בגלריה של ז'ורז' פיט.
בהשראת עבודתו העביר מפריז את הקיץ הבא בז'יברני, שם גר קלוד מונה, כדי להחשף עוד יותר לסגנון האימפרסיוניסטי.
כאן מצאה את עצמה כאמנית.
במהלך תקופתה בז'יברני יצרה חברות קרובה עם קלוד מונה שהטיפול האימפרסיוני שלו בצבע ובאור העניק השראה רבה ליצירתה.
בנוסף, היא גם עבדה עם אמנים אמריקאים שמצאו את דרכם לז'יברני כולל תיאודור רובינסון, ג'ון ברק ותאודור ארל באטלר.
ישנו שינוי מובהק בעבודתו של פרי לאחר שהגיעה לז'יברני.
La Petite Angèle שלה, השני (1888) ממחיש את ההתפתחות בסגנון שלה בתקופה זו.
בניגוד לדיוקנאותיה הקודמים, כמו "המכתב", שהסתמכו על טכניקות מסורתיות יותר.
הציור "המלאך הקטן 2", הוא בעל אופי אימפרסיוניסטי ברור עם משיחות מכחול בצורה חופשית שיוצרות את האפקט של אור וצבע.
במקום להתמזג יחד עם כל מכחול, פרי אפשרה לקומפוזיציה להיות "גולמית", מה שלא היה אפשרי ביצירותיה הקודמות.
ז'יברני ובאופן ספציפי יותר קלוד מונה, העניקו השראה לפרי לעבוד עם משיכות מכחול אימפרסיוניסטיות, צבעים רכים ואדום פרג.
בסתיו 1889 פרי עזבה את ז'יברני לסיור בבלגיה ובהולנד וחזרה לבוסטון עם משפחתה בשנת 1891 עם ציור של מונה וסדרת נופים מאת ג'ון ברק.
הקריירה האמנותית של פרי קיבלה משמעות חדשה כשחזרה לבוסטון.
היא לא הסתפקה פשוט לצייר בסגנון החדש שרכשה בזמן שהייתה מעבר לים.
היא קיבלה השראה ל"טיפוח אמת חדשה בציור."
פרי זכתה במדליית כסף בשנת 1892 בתערוכה של האגודה לצדקה של מסצ'וסטס.
בשנת 1893 נבחר פרי לייצג את מסצ'וסטס בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו, אילינוי.
פרי היצגה בתערוכה שבע עבודות, מתוכן ארבע מהקומפוזיציות האימפרסיוניסטיות, ושלוש היו עבודות אולפן פורמלי יותר - דיוקנאות.
בשנת 1894 פרי השיגה הצלחה נוספת כאשר ציוריה האימפרסיוניסטים הוצגו בבוסטון במועדון סנט בוטולף יחד עם אמנים אחרים ובהם אדמונד צ'ארלס טרבל (1862–1938), פיליפ לסלי הייל (1865–1931), תיאודור וונדל (1859–1932 ), פרדריק פורטר וינטון (1846–1911).
לא רק שתערוכה זו חשפה כי יצירתה של פרי התקבלה באמריקה, היא גם הוכיחה כי האימפרסיוניזם החל סוף סוף להתקבל כצורת אמנות מחוץ לאירופה.
היא גם ערכה תערוכה של עבודותיו של מונה באגודת הסטודנטים לאמנות בוסטון באותה השנה.
בין 1894 ל־1897, עבודתה של פרי זכתה לשבחים בינלאומיים.
לא רק שהצליחה להציג את עבודותיה בבוסטון, היא גם הציגה באופן קבוע ב- Société Nationale des Beaux-Arts בסלון דה שאף דה מארס במהלך תקופה זו.
בשנת 1897 אורגנה תערוכת יחיד עבורה במועדון סנט בוטולף, בתערוכה זו הוצג רוחב ההישגים האמנותיים של פרי כולל דיוקנאות ונופים אימפרסיוניסטים.
השראה חדשה נכנסה לחייה בשנת 1897 כשבעלה קיבל משרת הוראה ביפן כפרופסור לאנגלית באוניברסיטת קיו ג'יג'וקו.
במשך שלוש שנים התגוררה פרי ביפן וניצלה את מלוא הכישורים האמנותיים הייחודיים שלה.
באוקטובר 1898 הציגה פרי את עבודתה בטוקיו, בסיועו של קאקוזו, והפכה לחברת כבוד באיגוד האמנות לאמנות של יפן.
המעורבות של פרי בעולם האמנות האסיאתי השפיעה רבות על עבודתה ואיפשרה לה לפתח סגנון ייחודי המאגד בין מסורות אסתטיות מערביות ומזרחיות.
ציוריה "ילדה בקימונו" ו"נערה צעירה עם תפוז" ממחישה באופן חיובי את השינויים המובהקים שהתרחשו בעבודתה של פרי במהלך שהותה ביפן.
בשונה מיצירותיה הקודמות, שתי הקומפוזיציות מושכות את העין לנושא ייחודי ומראות השפעה חזקה של הקווים הנקיים מהדפסים יפניים.
התוצאה של מיזוג זה של אמנות המזרח והמערב הוא מדהים עם דיוקנאות אימפרסיוניסטים הזורמים בצורה חלקה עם הקומפוזיציות המאורגנות והמאוזנות, שבעולם האמנות המזרחית הייתה ידועה בתקופה זו.
הר פוג'י הפך לנושא של 35 ציורים שלה והיא עשתה בסך הכל יותר מ -80 ציורים בהיותה ביפן.
בשנת 1901 פרי שבה לבוסטון לביתם ברחוב מרלבורו, ושנתיים לאחר מכן הם קנו בית חווה בהנקוק, ניו המפשייר כבית קיץ.
בשנת 1905 היא חזרה לצרפת ובחורף של אותה שנה, בריאותה קרסה.
בנוסף לכך היו לה הפסדים כתוצאה מהשקעות לא רווחיות, והיא הפסידה את רוב הירושה מאביה, פירושו של דבר שפרי נאלצה כל הזמן לצייר דיוקנאות לפרנסת המשפחה, מה שגבה את המחיר בבריאותה שהתדרדרה.
בשנת 1908 פרי עברה לבוסטון לצמיתות, אך התמקדה בפורטרטים מכיוון שהם סחירים יותר מנופיה.
היא חזרה לבריאותה והיו לה שישה ציורים שהוצגו בפריס בסלון des indépendents, כולל Dans un Bateau ו- Le Paravent Jaune בשנת 1908.
בנובמבר 1909 חזרה פרי לאמריקה עם השראה מחודשת לעבודותיה.
פרי קיבלה מדליית ארד נוספת בתערוכה הבינלאומית פנמה – פסיפיק בסן פרנסיסקו, קליפורניה עבור דיוקנה, "בתו של חבר".
לאורך הקריירה שלה כאמנית, פרי הייתה מעורבת עמוקות בקהילות האמנותיות בכל עיר בה חיה וקידמה באופן פעיל את הסגנון של האימפרסיוניזם.
בשנת 1913 עזרה פרי להקים את הגילדה האולטרה-שמרנית של אמני בוסטון במטרה להתנגד לזרמים האוונגרדיים של עולם האמנות.
פרי לא הייתה מרוצה מה"אמנות המודרנית שהשתלטה".
בשנת 1922 הייתה לה תערוכת יחיד ראשונה בניו יורק, שכללה את נופיה מיפן וז'יברני.
עיתון בוקר בניו יורק כינה אותה "אחת התערוכות המרגשות שהעניקה אישה לעיר זו מזה שנים".
בשנת 1923 חלתה באורח אנוש בדיפטריה, בזמן שבתה אדית ספגה התמוטטות בריאותית נפשית מוחלטת ונשלחה למוסד פרטי לבריאות הנפש בוולסלי.
פרי בילתה את השנתיים הבאות בהבראה בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה.
במהלך תקופה זו היא מצאה השראה חדשה לנושאי הנוף שלה וביצעה עבודות נוספות כמו "הדרך מצ'ארלסטון לסוואנה" ,"שעת אחר הצהריים המאוחרת".
בשנת 1927 הציגה תערוכה בגלריה גורדון דנת'ורן.
היא פרסמה את "זיכרונותיו של קלוד מונה משנת 1889 עד 1909" ב-1927 במגזין לאמנות.
פרי ציירה סצנות חורפיות, שמשקפות השפעה האמנות מופשטת, בביתה בהנקוק, ניו המפשייר.
הערפל על ההר (1931) היה הנוף האחרון שלה.
לילה קאבוט פרי נפטרה ב־28 בפברואר 1933. האפר שלה ושל בעלה, שנפטר בשנת 1928, קבורים בבית הקברות בהנקוק, ניו המפשייר.
גלריות הירשל ואדלר הציגה רטרוספקטיבה של עבודותיה בשנת 1969 והסטודיו בבוסטון הציג את עבודותיה במרץ 1982. המיזוג שלה עם האסתטיקה המזרחית והמערבית וחזונותיה הרגישים של העולמות הנשיים והטבעיים הציעו תרומות סגנוניות משמעותיות לבתי הספר האמריקאיים והצרפתים של האימפרסיוניסטים.
"לילה טוב" (נכתב באותיות מרווחות "ל י ל ה ט ו ב") הוא אלבום היפ הופ ו-R&B עכשווי של הראפר והזמר הישראלי עטר מיינר.
האלבום כולל רצועה המורכבת מ-13 שירים, ואורכו 40 דקות ו-7 שניות.
זהו אלבום האולפן השני של מיינר, והוא הוקלט על ידי חברת התקליטים יהלום בהפקתו של מיינר.
האלבום יצא לאור ב-20 בדצמבר 2020.
עטר מיינר כתב, הלחין והפיק את כל שירי האלבום בנוסף לביצוע.
"לילה טוב שון", הוא מכתב פרידה שנכתב על ידי סמל שון מונדשיין בזמן מבצע "צוק איתן" בשנת 2014 והולחן על-ידי הזמר חנן בן ארי ב-15 באפריל 2018 במסגרת פרויקט ההנצחה "יצירת חיי".
לפני מותו, סמל שון מונדשיין השאיר מכתבים קצרים למשפחתו בפתקים שכתב בטלפון שלו למקרה שהוא ימות במבצע.
הוא השאיר מכתבים להוריו מנחם ונינט, לאחיו שחף ושירלי, לחבריו ולמכריו.
השיר נכתב והולחן על-ידי הזמר חנן בן ארי במסגרת פרויקט ההנצחה לשון.
שון נולד בכ"ז בטבת תשנ"ה, 30 בדצמבר 1994, ילד שני להוריו נינה ולמנחם, אח לשחף ולשירלי.
אימו סיפרה על השתתפותו במערכון של "ארץ נהדרת".
שון התגייס לצה"ל ב-21 ביולי 2013. הוא הלך בעקבות אחיו שחף, ושירת כלוחם בחטיבת גולני בגדוד 13. בפברואר 2014 נשלח לקורס מפקדי כיתות.
ב-20 ביולי 2014 נהרג שון עם שישה מחבריו בקרב שג'אעייה במבצע צוק איתן, כאשר הנגמ"ש שבו היה נפגע מטיל האויב.
שון נקבר בבית העלמין הצבאי בנחלת יצחק שבתל אביב.
כמה שעות לפני כן, עוד הספיק לספר לאחיו שחף שהרכב הממוגן שלהם הוחלף בנגמ"ש שכדור קלצ'ניקוב יכול לחדור, והביע את חששותיו: "אני מפחד להיכנס לעזה עם הנגמ"ש הזה.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-2.3 מיליון צפיות ביוטיוב.
לילה לבן הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1995 בבימויו של ארנון צדוק, עם שלום שמואלוב ושרון אלכסנדר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי של שלמה כפיר "צ'ארלי כבר נקי" (1993) ומתאר את החיים הקשים והאלימים בכלא אבל גם את קשר החברות הנוצר בין שני האסירים שגדלו בסביבות חברתיות שונות.
הסרט זכה בפרס השופטים הצעירים לסרט הזר בפסטיבל הקולנוע בקאן, והיה מועמד לפרס סוס הברונזה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסטוקהולם.
אבי הררי שהיה בזמן ההסרטה מפקד בית הסוהר איילון ברמלה משחק בתפקיד עצמו.
הסרט צולם ברובו בשחור-לבן ורק הסיום האופטימי צולם בצבע.
העלילה מתרחשת בשנת 1986 בבית סוהר במרכז הארץ.
המקום מוצף בסמים ו"חיסולי חשבונות" בין האסירים.
יונתן (עידן אלתרמן) הוא אסיר שמגיע בפעם הראשונה לבית הכלא ומתקבל על ידי האסיר הוותיק והחזק דודא (ארנון צדוק) שבמקבל אותו בנועם ובמתק שפתיים, נותן לו סבון להתרחץ וארוחה טובה שבסופה הוא כופה עליו יחסי מין.
צעקתו של יונתן נבלעת ברעש בבית הכלא.
עם הזמן הוא הופך לעבד מין כנוע של דודא.
לתא אחר מגיע שלמה (שרון אלכסנדר), גם הוא אינו עבריין מועד.
הוא נשפט למאסר בפעם הראשונה על תקיפת אשתו.
שלמה הוא בחור משכיל המנגן מוזיקה קלאסית באקורדיון שלו.
הוא נפגש עם מפקד החדר צ'ארלי (שלום שמואלוב), עבריין ותיק שנשפט על עבירות סמים, תקיפת אשתו והטרדה מינית של בתו.
שלמה משכנע את צ'ארלי להיגמל מסמים.
הוא מתלווה אליו לפגיעה עם אשתו ניצה (גילי בן אוזיליו) אבל היא אומרת לצ'ארלי כי אינה מאמינה לו וכי נמאס לה ממנו והיא לא תגיע לביקורים ולא תספק לו סמים.
קמ"ן הכלא (שמיל בן ארי) תומך בתהליך הגמילה ומבטיח להעביר אותם לאגף נ"ס (נקי מסמים) אף על פי שלצ'ארלי נרשמה "מעידה" אחת בתהליך הגמילה.
קצינת המבחן רוז (לאורה רבלין) מתייחסת לצ'ארלי ושלמה בקרירות ובזלזול.
שלמה ממשיך להשגיח על צ'ארלי בתהליך הגמילה ותומך בו ברגעי ה"קריזה" הקשים.
מתקיימת ישיבה "טעונה" בחדרו של מפקד הכלא (אבי הררי) בקשר להחלטה להעביר את שלמה וצ'ארלי לאגף נ"ס.
הקמ"ן תומך בהצעה, קצינת המבחן לא מביעה דעה ואילו הקב"ט דנינו (ששי סעד) מתנגד בתוקף להעברה ומדגיש כי צ'ארלי הוא עבריין ונרקומן מועד.
המפקד מחליט להחליף את הקב"ט ולהעביר את השניים לאגף נ"ס.
כעבור שנתיים משתחרר צ'ארלי, אשתו ניצה ובתו מגיעות לקבלו.
הוא מתחבק עם ניצה אבל הבת (עינת ויצמן) מסרבת לחיבוק.
שלמה משתחרר לאחר ניכוי שליש מתקופת מאסרו.
כעבור 9 שנים צ'ארלי עדין נקי מסמים.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותשלום שמואלובצ'ארליאסירשרון אלכסנדרשלמהאסירארנון צדוקדודאאסירעידן אלתרמןיונתןאסיררענן חפץברומהאסירגילי בן אוזיליוניצהאשתו של צ'רלישמיל בן אריקצין מודיעיןששי סעדדנינוקצין ביטחוןלאורה ריבליןרוזקצינת מבחןאבי הררימפקד בית הסוהרמתי סריקב"ט חדשעינת ויצמןגילהבתו של צ'ארלי
"לילה טוב אירופה" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
הוא יצא לאור במרץ 1995, בהוצאת חברת התקליטים IMP דאנס בע"מ, כרצועה הראשונה מתוך אומפטמפה (1994) והרביעית מתוך איפיטמפה (1995).
אינטרנשיונל התחרתה עם השיר בקדם-האירוויזיון לשנת 1995, והגיעה למקום השני עם 67 נקודות.
לאחר הצלחת האלבום אומפטמפה החליטה אינטרנשיונל לנסות ולייצג את ישראל באירוויזיון.
כשנשאלה האם יש ביכולתה לייצג את המדינה בתחרות השירה הבין-לאומית השיבה כי היא יכולה לעשות עבודה טובה יותר משרי צוריאל ומוטי גלעדי.
בריאיון לידיעות אחרונות בפברואר 1995 ציינה כי קיוותה שמגישי הניקוד בקדם ישפטו אותו על פי איכותו בלבד, ולא על פי אישיותה שלה.
היא ציינה כי "לילה טוב אירופה" הוא שיר חזק מאוד, לדעתה, שיקבל אהדה רבה באירופה.
לאחר הקלטת השיר שולב במהדורה החדשה של אומפטמפה ובאימפיטמפה בגרסת דאנס.
ל"לילה טוב אירופה" הוקלטה גם גרסה באנגלית.
קדם-האירוויזיון לשנת 1995 נערך ב-9 במרץ.
"לילה טוב אירופה" שובץ כשיר השישי מתוך 13. אינטרנשיונל הופיה עם ארבעה זמרי ליווי כשהיא לבושה ג'קט.
על שרוולי הבגד הופיעו דגלי מדינות העולם.
"לילה טוב אירופה" קיבל 67 נקודות ודורג במקום השני.
הוא הפסיד ל"אמן" של ליאורה, שקיבל 82 נקודות.
בראיונות לכלי התקשורת סיפרה אינטרנשיונל כי היא לקחה את ההפסד ואת תחושת ההחמצה באופן קשה מאוד.
בריאיון לתוכנית "פסקול העשור" ב-2009 ציינה כי זה היה אחד הלילות הגרועים בחייה.
באותה השנה הגיעה ישראל למקום השמיני באירוויזיון 1995. כשדנה התראיינה למעריב ב-6 ביולי אותה השנה היא נשאלה על ההישג של ליאורה.
היא ציינה כי "אמן" הוא שיר יפה מאוד, אם-כי זמנו שייך לשנות העבר של תחרות הזמר של האירוויזיון.
אינטרנשיונל טענה כי "לילה טוב אירופה" היה מגיע למקום יותר גבוה מהמקום השמיני אילו היה משתתף.
"לילה טוב אירופה" הושמע בתדירות גבוהה מאוד ברחבי תחנות הרדיו בישראל.
ב-9 באפריל 1995 נכנס השיר למצעד הסינגלים השבועי של רשת ג' במקום השני.
ב-16 באפריל עלה למקום הראשון שם שהה במשך חמישה שבועות רצופים.
ב-7 באוגוסט יצא מהמצעד לאחר שהיה בו 17 שבועות רצופים.
במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשע"ה הגיע "לילה טוב אירופה" למקום השביעי.
בשנת 1998 הוציאה חברת התקליטים הד ארצי אלבום אוסף המכיל את מיטב השירים שהופיעו בקדם-אירוויזיון.
שם האלבום היה "לילה טוב אירופה".
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולםמרץ 1995תקליטורIMP דאנס
לילה לא שקט הוא שיר של שלמה ארצי, הכלול באלבום בעל אותו השם, שיצא בשנת 1986.
השיר מתאר את חלומו של הדובר בשיר.
בחלום הוא חולם על חברו שנפל ("שוב בלילה אני חולם עליך"; "לילה לילה לא שקט ואתה מת...") ועל אשת חברו ("והיא כבר יש לה ילד פה").
האישה מזמינה את דובר השיר אליה ("היא מצלצלת שאבוא"), ובעוד הדובר מספר כיצד מות חברו מהדהד בו ("אני אומר לה זה חוזר"; "כן, זה לא עוזב") ניתן לראות כיצד אשתו של החבר מחזרת אחריו ("היא משקה אותי קפה חם ומלטפת את כולי"; "היא מתפשטת גם כשלא חם ומפתה אותי").
שלמה ארצי כתב והלחין את השיר, ועיבד רביב גזית.
השיר נכתב בשנת 1973 אחרי מלחמת יום הכיפורים על חברו של ארצי, רב-סרן , שהיה טייס יסעור ונהרג במלחמה ב־24 באוקטובר 1973, בעת שטס לחלץ פצועים מעבר לתעלת סואץ.
עם זאת, להיבט הלכאורה מיני שבשיר אין פשר.
לילה מוטרף במוזיאון: שובו של קאמונרה הוא סרט הרפתקאות מונפש משנת 2022 שבוים על ידי מאט דאנר על פי תסריט מאת ריי דלורנטיס וויליאם שיפרין.
סרט זה הוא הרביעי בזיכיון המדיה "לילה מוטרף במוזיאון", והמשך לסרט "סוד הקבר".
ב-26 באפריל 2024 הספיישל שודר בערוץ דיסני ישראל בדיבוב עברי.
לאחר שניק דיילי, בנו של לארי, הופך לשומר הלילה החדש של המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, הוא מגלה שעליו להתעמת שוב מול קאמונרה, ששב לנקום לאחר תבוסתו במוזיאון הסמית'סוניאן.
בימוי הדיבוב והפקתו נעשו על ידי שאולי הלוי ועדי וולוצקי.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתניק דייליג'ושוע באסטקובי ליקורמןד"ר מקפיג'יימי דמטריואוהד שחרז'אן ד'ארקאליס איזאזנטע טרויםאריקהגיליאן ג'ייקובסספיר דרמוןקארמונרהג'וסף כמאליורם יוספסברגראש אי הפסחאלא ידועטדי רוזוולטתומאס לנוןערן מורסקאג'וויהקיראן סקוויהתמר הלויאוקטביוסג'ק וייטהולמומי לויסת'אקמאל סאלחגדי לוימיהשלבי סימונסנעמה כתביאטילה ההוניאלכסנדר סלמטאמנון וולףרהזיקו זאקיג'דדיה סמיתסטיב זאןגילן שחףבודיטנזינג נורגיי טריינורלארי דייליזאקרי לויסער בדישירוניבואן יאנגגלעד קלטרג'ורג' וושינגטוןכריס פרנלדקסטרדי בראדלי בייקר
בשנת 2016, נמסר כי אולפני "Alibaba Pictures Group" שוקדת על פיתוח עיבוד מחודש לסדרת סרטי הזיכיון "לילה מוטרף במוזיאון".
באוגוסט 2018 הודיעה מנכ"לית "פוקס המאה ה-20", סטייסי סניידר, כי פיתוחו של העיבוד המחודש הפך לעיבוד טלוויזיוני שיתבסס על סדרת הסרטים.
באוגוסט 2019, לאחר רכישת האולפנים על ידי חברת וולט דיסני, אושר כי הפרויקט עדיין נמצא בפיתוח, הפעם כסרט בלעדי שיופק ויופץ בשירות הסטרימינג "דיסני+".
באוקטובר 2020, נמסר כי הסרט יהיה מונפש, וכי עלילתו תתמקד בבנו של לארי, ניק, אשר מהסס ללכת בדרכו של אביו כשומר לילה.
עוד נמסר כי בנוסף לדמויותיהם של ניק וקאמונרה, בסרט יופיעו גם דמויותיהם של ג'דדיה סמית, אוקטביוס, תאודור "טדי" רוזוולט, סקאג'וויה וז'אן ד'ארק.
באוגוסט 2021, הצהיר שון לוי כי הסרט יופץ במהלך שנת 2022. בספטמבר 2022, חשף מאט דאנר שהוא היה אמון על בימוי הסרט.
על פי הדיווחים, את האנימציה עבור הסרט הפיקה חברת "Atomic Cartoons"; הסרט מונפש בסגנון הנפשה דו-ממדי; והוא סרט ההנפשה הדו-ממדי הראשון שהופק על ידי אולפני וולט דיסני מאז "פו הדב".
במרץ 2022, חשף ג'ון פאזאנו כי הוא יהיה אמון על הלחנת הפסקול עבור הסרט.
ב-29 באוגוסט 2022, אושר רשמית כי פסקול הסרט יולחן על ידי פאזאנו, שיחליף את המלחין אלן סילבסטרי שהיה אמון על הלחנת שלושת הסרטים הקודמים.
הסרט עתיד לעלות לשירות הסטרימינג "דיסני+" ב-9 בדצמבר 2022 כסרט מקורי של השירות, זאת לאחר שבמקור התעתד לעלות לשירות במהלך שנת 2021. על הפצת הסרט יהיו אמונים אולפני וולט דיסני, זאת למרות שהפקת הסרט החלה אצל אולפני המאה ה-20.
לילה טוב אמא הוא סרט אימה פסיכולוגי אמריקאי משנת 2022 בבימויו של מאט סובל ונכתב על ידי קייל וורן, המשמש כגרסה מחודשת לסרט האוסטרי מ-2014 באותו שם.
בסרט מככבים נעמי ווטס, קמרון וניקולס קרובטי, קריסטל לוקאס-פרי, ג'רמי בוב ופיטר הרמן.
הסרט עוקב אחר אחים תאומים החושדים שאמא שלהם הוחלפה עם מתחזה, בעקבות הניתוח שעברה לאחרונה והותיר אותה עם תחבושות על פניה.
לילה טוב אמא יצא בפריים וידאו על ידי אולפני אמזון ב-16 בספטמבר 2022. הסרט זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים, ששיבחו את הופעתה של נעמי ווטס, אך מתחו ביקורת על כתיבתו וראו אותו "נחות" ו"מיותר" בהשוואה לסרט המקורי.
האחים התאומים אליאס ולוקאס חוזרים הביתה לגור עם אמם המנוכרת, שחקנית לשעבר, לאחר ששהו עם אביהם מאז גירושי הוריהם.
כשהם רואים אותה שוב, הם מופתעים למצוא אותה לובשת תחבושות על כל ראשה.
האמא (שלעולם לא ניתן לה שם) מסבירה שעברה ניתוח קוסמטי.
היא נותנת לבנים כמה חוקים לשהייה בבית, ביניהם איסור על כניסה לחדר שלה ולאסם בחוץ.
הבנים חשים במהירות שמשהו מוזר באמא, שנראה שאינה מעוניינת להתחבר אליהם מחדש.
היא שותה בכבדות, נראית כועסת, ולא שרה את שיר הערש שתמיד נהגה לשיר להם בילדותם.
אליאס גם מגלה שהאם זרקה ציור שעשה של שלושתם יחד, מה שמרגיז אותו.
במהלך הלילה, אליאס שומע את אמא מדברת בטלפון, היא אומרת שהיא לא יכולה להמשיך להעמיד פנים ורוצה שהוא ייעלם.
לאחר שראו צילום ראש ישן של אמא עם עיניים ירוקות, ושמים לב שעכשיו יש לה עיניים כחולות, הבנים מתחילים לתהות אם האישה שאיתה הם חיים היא באמת אמם.
כשהם מנסים ליצור קשר עם אביהם, אמא שוברת את הטלפון הנייד המשותף שלהם.
לילה אחד בזמן שהיא מתרחצת, אליאס מנסה להסיר את מסכת הפנים לטיפוח העור שהיא לובשת; נוצר ויכוח ואחרי שאליאס אומר לה שהיא לא אמם, היא מכה אותו ואז מרססת עליו מי מקלחת קפואים עד שהוא מודה שהוא טועה.
מבועתים מאמא, הבנים עוזבים באמצע הלילה ומנסים לבקש עזרה מבית סמוך, שהם מגלים שהוא נטוש.
הם פורצים כדי לבלות את הלילה אבל הם מתגלים על ידי שני שוטרים מקומיים שלוקחים אותם בחזרה לביתה של אמא.
אמא, שעכשיו הסירה את התחבושת שלה, מתעקשת שהם מדמיינים דברים ואומרת למשטרה שאליאס פצע את שפתו מהחלקה ליד הבריכה.
למחרת בבוקר, אמא מתעוררת ומוצאת את ידיה ורגליה קשורות למיטה בנייר דבק.
היא דורשת להשתחרר, נחושה שהיא אמם.
היא מסבירה שהיא ענדה עדשות מגע ירוקות בתור שחקנית, בטענה שהן נמצאות למטה בארנק שלה.
לוקאס אומר לאליאס שהוא חיפש בארנק ולא מצא אותם.
אליאס מרגיש לפתע אי נוחות על כך שהוא משאיר את אמא קשורה וכואבת, אבל לוקאס משכנע אותו ללכת, וטוען שהיא שקרנית.
בעודו ממתין למונית בקרבת מקום, אליאס חוזר לבית, בטענה ששכח לארוז את מברשת השיניים שלו.
הוא מסתכל בארנקה של אמא ומוצא את עדשות המגע.
לוקאס מופיע ומתחנן בפני אליאס שייתן לו להסביר.
אליאס בורח לחדר השינה כדי לשחרר את אמא בעוד לוקאס נעלם.
אמא לוקחת את אליאס לאסם ומראה לו חור כדור באחד הקירות מכוסה בדם.
כשרואה את זה, אליאס נשבר; אז מתגלה שאליאס ירה והרג את אחיו התאום לוקאס בטעות, כלומר לוקאס היה הזיה כל הזמן.
מותו שלח את אמא לדיכאון מוכה יגון, וכתוצאה מכך גירושה וניכור מאליאס.
אמא מנסה לנחם אותו, אבל הוא מתפרץ ודוחף את אמא מעליית האסם; הפנס שלה מתנפץ תוך כדי כך, וכתוצאה מכך פורצת שריפה.
אליאס בורח ומתבונן בדמעות באסם נשרף עד היסוד.
לאליאס יש הזיה של אמא (נראית כעת צעירה יותר, כמו בתמונת הראש הישנה) ולוקאס שמופיעים לצדו.
בחיוך, אמא אומרת לו שהוא לא עשה שום דבר רע, והם מתחבקים.
"לילה טוב" הוא שיר בביצוע הלהקה הישראלית "סטלה מאריס".
ראובן שפירא כתב את השיר, ופימה שוסטר, ניק מילר ושפירא הלחינו אותו.
השיר התפרסם כסינגל מתוך אלבום הבכורה של הלהקה, "סטלה מאריס", שיצא לאור בספטמבר 1992.
"לילה טוב" הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של "מקום בצמרת", מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־2 באוגוסט 1992, זכה להצלחה גדולה ועמד ארבעה שבועות בראש המצעד, החל מ־6 בספטמבר 1992. בסך הכל צעד השיר 13 שבועות, עד 29 בנובמבר 1992, אז יצא מהמצעד.
במצעד הפזמונים העברי השנתי (תשנ"ג) של התחנה השיר דורג במקום ה־16.
לילה טוב מפלצת הוא ספר ילדים שחיברה הסופרת הישראלית שירה גפן.
הספר אויר על ידי המאיירת נטלי וקסמן שנקר, ויצא לאור בנובמבר 2012 בהוצאת "עם עובד" בתל אביב.
גיבורת הספר היא רותי, ילדה שפוחדת מהחלומות שיש לה בלילה, ובחלומות מופיעה מפלצת אחת כחולה וגדולה עם אף כתום אמא ואבא לא שומרים עליה, אלא יוסי הפיל, בובה ורודה הנמצאת במדף העליון בחדר, כדי להיות שומר הראש של רותי.
רותי מלטפת את החדק הרך ונרדמת במהירות רבה, הפיל רועד ושוכב תחת לשמיכה, "פוחד מהחושך מאוד".
יוסי נעזר בגחלילית הקטנה שהאירה את החדר וישנה לידו במיטה.
רותי שמפחדת מהצל, מזמינה את הבובה אביגיל להגיע ולהיות איתה.
אביגיל הבובה היא האחרונה שמפחדת מרעש וקוראת לשעון, ושניהם יוצאים להרפתקה של ריקודים ודגדוגים יחד עם המפלצת הכחולה, המפלצת גם מפחדת, "שוכבת ערה תחת שמיכה, מרוב פחד קשה לה לנשום - היא פוחדת מחושך מצל חמקמק, מרחשים מוזרים בווילון, היא פוחדת לזוז, ולדבר, וחס וחלילה לישון".
העזרה שמגיעה למפלצת מגיעה מרותי.
כולם הולכים לישון מחובקים במיטה יחד בעודם באחיזה מרגיעה.
לפי טל מרמלשטיין, בסיפור "לילה טוב מפלצת" כולם פוחדים - רותי, שעון הקיר שתלוי בחדר שלה ואף המפלצת הכחולה הגדולה והמאיימת.
הכותבת מראה שהפחד יכול ללוות אותנו לשימוש של יצירתיות.
"הדקות מקפצות ממקום למקום, עכשיו כבר אי אפשר לדעת אם זה זמן אמיתי או זמן חלום".
הכותבת לוקחת את מקור הפחד ומשנה אותו במצבים שונים- מה שנראה מפחיד ומאיים ישר הופך לנעים ותמים בזמן החלום.
רותי: גיבורת הספר, מפחדת ממפלצת כחולה גדולה עם אף כתום, כאשר ברגע שהיא עוצמת עיניים, היא נכנסת לה לחלום.
יוסי: "הפיל החבר", מצליח להרגיע את רותי, יוסי הוא בובה ורודה ורכה שמחפש להיות שומר הראש של רותי.
המפלצת: מפלצת כחולה גדולה עם אף כתום.
עדנה אברמסון טוענת שאי אפשר לומר שהאיורים בסיפור מתייפים מפעם לפעם ולא נהיים נעימים יותר.
לחלק מהאיורים יש אווירה חשוכה ומטרידה והפחד מתגלה בצורה מציאותית מאוד.
הרקע הכהה בסיפור מגלה התרחשויות לא ריאליסטיות רבות, חיות מוזרות וסטייה של חוקי העולם שאנו חיים בו: צעצועים מרחפים בחלל החדר, תותי שדה גדלים על עץ, דגים שטים ביער שצץ בפתאומיות לצד המיטה, עוד טענה אברמסון כי ההתרחשויות השבורות שקורות באיור הן יציאה אל נופים מגוונים לצד צעצועים דוממים.
רותי מספרת להורים שלה על המפלצת הכחולה עם האף הכתום שקפצה אליה בחלומות ברגע שהיא רק עוצמת עיניים.
אבא של רותי, שמתגלה בתחילת הסיפור כדמות רגישה ומכילה, מוריד בשבילה מהמדף את "יוסי הפיל" והיא הולכת לישון בזמן שהיא מחובקת איתו.
ברגע שרותי מצליחה להירדם הפיל הוא מי שמתחיל פתאום לפחד ומבקש עזרה מנורות הגחלילית שנמצאות איתו בחדר.
הפיל מצליח להירגע ומפסיק לפחד בזכות הגחלילית.
ועכשיו הגחלילית היא מי שמפחדת מהמפלצת, וככה זה נמשך לאורך כל הספר: כל אחת מהדמויות מבקשת מדמות אחרת שתגן עליה מפני המפלצת, והן מצליחות, אבל הבעיה היא שכל דמות שרוצה לסייע גם מפתחת פחדים משל עצמה.
האחרונה שנשארת עומדת מפוחדת בחדר היא המפלצת.
המפלצת, לפי הספר, מפחדת מחושך, מצל חשוך, מרעשים מוזרים בווילון.
"היא פוחדת לזוז ולדבר וחס וחלילה לישון".
הדבר היחיד שמצליח להרגיע את הפחד של המפלצת הוא החיבוק של רותי: "רותי פורשׂת ידיים חולמות אל בטן רכה עגולה, ומתוך השינה מחבקת אליה חזק מפלצת כחולה.