tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מומלץ לקחת כלב לווטרינר מיד במקרה כזה.
הלחתה היא התנשמות בניסיון לווסת את טמפרטורת הגוף.
התרגשות יכולה להעלות את טמפרטורת הגוף הן בבני אדם והן בכלבים.
למרות שלא מדובר בתקשורת מכוונת, אם הכלב מתנשם במהירות למרות שאינו נחשף לתנאים חמים או לפעילות גופנית אינטנסיבית, זהו סימן להתרגשות הנובעת מלחץ.
אנחות הן ביטוי של רגש, בדרך כלל כאשר הכלב שוכב כשראשו על כפותיו.
כאשר העיניים עצומות למחצה, זהו סימן להנאה וסיפוק.
כאשר העיניים פקוחות לחלוטין, זהו סימן לחוסר שביעות רצון או אכזבה.
עיטוש משחק הוא סימן מרגיע נוסף שכלבים משתמשים בו כדי לציין שהם אינם תוקפניים, ורק רוצים לשחק.
עיטושים מסוג זה אינם עיטושים של ממש, אלא יותר פליטת אוויר הדומה לעיטוש, ומתרחשים לעיתים קרובות במהלך משחק.
לכלבים יש חוש ריח רגיש פי 40 מזה של בני אדם והם מתחילים את חייהם כשהם פועלים כמעט אך ורק על סמך ריח ומגע.
פרומונים הם הריחות המיוחדים שכלבים משתמשים בהם לתקשורת.
אלה מורכבים מכימיקלים טבעיים המתווכים תקשורת ריח עם בני משפחה באמצעות אותות כימיים, והם משמשים למסירת מידע לכלבים אחרים על מעמד חברתי, גיל, מצב מיני או רבייה, התנהגות תוקפנית וסימון טריטוריאלי.
הם יכולים למשוך או לדחות כלבים אחרים.
ריח הפרומונים נקלט באיבר הוומרונאזלי (VNO) הכלול במערכת הריח.
כדי שכלב יוכל לזהות גירוי או ריח, יש לפתוח את ה-VNO.
הוא נפתח כאשר פרומון נצמד לקרום של תאי העצבים באיבר הוומרונאזלי.
מה-VNO, אותות הפרומונים נשלחים לברק הריח העזרי ומועברים לאמיגדלה.
הפרומון יישלח לבסוף להיפותלמוס הוונטרו-מדיאלי, שם האות נקלט.
תגובת פלהמן היא התנהגות אצל כלבים שבה השפה העליונה מתעקלת כלפי מעלה כדי לחשוף את שיניהם; התנהגות זו מחזקת את קליטת ריח הפרומונים.
אותות כימיים מתפזרים לסביבה על ידי הפרשות אנאליות, בלוטות פדלים, משקעי שתן וצואה, ריחות גוף ושפשוף הגוף על פריטים מסוימים.
פרטים משאירים ריחות חזקים באזורים מסוימים בסביבה כדי לסמן את הטריטוריה שלהם.
סימן הריח מכיל מסרים כימיים על השולח.
לדוגמה, כאשר נקבה נמצאת בייחום, היא תטיל שתן בתדירות גבוהה יותר כדי למשוך בן זוג פוטנציאלי.
השתן מכיל מידע על מצב הרבייה של הנקבה והוא גם מעביר מסרים למקבל על מיקומה של הנקבה.
התרכובת p-הידרוקסיבנזואט נמצאת בפרומונים המושכים זכר לנקבה בזמן ייחום.
הסוג הנפוץ ביותר של סימון ריח הוא סימון שתן לקביעת טריטוריה.
זכרים בוגרים מעדיפים לסמן משטחים אנכיים באמצעות שתן, תוך שימוש בתנוחת רגל מורמת.
תנוחת הרגליים המורמות מספקת פיזור מוגבר של הסימן ומאפשרת לרוח לשאת אותו הלאה.
נקבות, לעומת זאת, נוטות להשתמש בתנוחת כריעה ולהשתין בתדירות נמוכה יותר מזכרים.
בנוסף, כלבים קטנים יותר יכולים להשתמש בהרמת רגל גבוהה יותר בעת מתן שתן כדי לשפר את סיכוייהם להתחרות עם כלבים אחרים.
סימון יתר מתרחש כאשר כלב מכסה את סימן הריח של כלב אחר עם סימן הריח שלו.
גם זכרים וגם נקבות מבצעים סימון יתר, אם כי הדבר נפוץ יותר אצל זכרים.
סימון יתר משמש לשליחת מידע על מעמד חברתי ודומיננטיות, מה שמאפשר לכלבים למצוא בני זוג פוטנציאליים או לזהות מתחרים פוטנציאליים.
גירוד הקרקע הוא התנהגות נפוצה לאחר מתן שתן או עשיית צרכים, וזוהי דרך נוספת להפרשת אותות כימיים.
פרומונים מופרשים מבלוטות הפדל, המסייעים בסימון טריטוריאלי או מוסיפים ריח נוסף לסימן ריח קיים.
הסיכוי שכלב יגרד את הקרקע עולה כאשר הפרט מאוים בצורה אגרסיבית, או כשיש נקבה מיוחמת בסביבה.
כלבים מקבלים מידע על בני מינם גם על ידי ריח שמפיקות בלוטות מסוימות.
כאשר כלבים מברכים זה את זה, הם נוטים להקדיש תשומת לב לצוואר, לפנים ולמפשעה.
באזורים אלה יש בלוטות המייצרות ריחות שונים, כגון בלוטות בפינות הפה, באוזניים, בלוטות הזרוע והנרתיק, ובלוטות אנאליות.
כלבים צוברים מידע חברתי על ידי הרחת ריחות המופרשים מאזורים אלה.
הם גם יכולים לקבל מידע מהפרשות אנאליות.
לכל הכלבים שני שקיקים סימטריים משני צדי הסוגר האנאלי המייצרים הפרשות אנאליות במהלך מתן צואה.
אלה חשובים בסימון טריטוריה ובשליחת מידע על מעמד חברתי.
תקרית פנלו הייתה מבצע חשאי שבוצע ב־9 בנובמבר 1939 על ידי סוכני האס-דה מסוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית הגרמנית, (הסיקרהייטסדינסט Sicherheitsdienst SD), שהוביל ללכידתם של שני סוכני השירות החשאי הבריטי במרחק חמישה מטרים מן הגבול הגרמני-הולנדי, בפאתי העיר ההולנדית פנלו.
התקרית נוצלה מאוחר יותר בידי ממשלת גרמניה הנאצית כדי לקשר את בריטניה לניסיון ההתנקשות הכושל של גאורג אלזר (Georg Elser) ב־אדולף היטלר בבירגרברויקלר במינכן ב־8 בנובמבר 1939, וכן להצדקת פלישת גרמניה להולנד (שהייתה אז מדינה נייטרלית) ב־10 במאי 1940.
לאחר הכרזת המלחמה של בריטניה על גרמניה הנאצית ב־3 בספטמבר 1939, ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין המשיך בניסיונות להגיע לשלום לאחר פשרה עם גרמניה לפני שיישפך יותר מדי דם.
ממשלת בריטניה הייתה מודעת היטב לקיומה של התנגדות נרחבת בקרב מפקדי הצבא הגרמני.
בסתיו 1939, האופוזיציה הגרמנית פנתה לבריטניה: באוקטובר, עורך דין ממינכן יוזף מילר יצר קשר עם הבריטים דרך הוותיקן, ביוזמת קולונל הנס אוסטר.
תאודור קורדט, אחיו הצעיר של אריך קורדט, פעל במקביל בברן להשגת מטרות דומות.
היזם והתעשיין השוודי בירגר דאהלרוס ניסה לקדם שלום באמצעות דיפלומטיית "דילוגים", חלק ממנה בוצע על אדמת הולנד.
בתחילת אוקטובר, שגריר הולנד באנקרה, פיליפס כריסטיאן ויסר, העביר הצעות שלום על פי רעיונות דאהלרוס, שהובאו על־ידי סגן הקנצלר לשעבר של היטלר ובהמשך השגריר בטורקיה, פרנץ פון פאפן, לשגריר הבריטי סר יו נצ'בול-האג'יסן.
כל המאמצים הדיפלומטיים למניעת מלחמת העולם השנייה באירופה בימים שלפני פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939 נכשלו.
לכן, כאשר פליט גרמני בשם פישר הצליח לזכות באמונו של המנהיג הקתולי הגרמני הגולה, קארל שפיקר, שהיה מקור מודיעיני בריטי בהולנד, שירות המודיעין הבריטי (SIS) התעניין במידע שפישר הציע.
בתחילת ספטמבר 1939, אורגנה פגישה בין פישר לבין סוכן שירות המודיעין הבריטי (SIS) קפטן סיגיסמונד פיין בסט.
בסט היה קצין מודיעין מנוסה, שפעל תחת מסווה של איש עסקים המתגורר בהאג עם אשתו ההולנדית.
בפגישות הבאות השתתף גם מייג'ור ריצ'רד הנרי סטיבנס, איש מודיעין פחות מנוסה, שפעל בחשאי עבור שירות המודיעין הבריטי (SIS) בתפקיד קצין ביקורת דרכונים בהאג.
סגן דירק קלופ, קצין צעיר בצבא ההולנדי, גויס לסייע לבסט ולסטיבנס במעבר דרך האזורים של הצבא ההולנדי הסמוכים לגבול גרמניה, ביוזמת ראש המודיעין הצבאי ההולנדי, מייג'ור־גנרל יוהאן ואן אורסקוט.
ואן אורסקוט התיר לקלופ להיות נוכח בפגישות החשאיות, אך אסר עליו להשתתף בהן בפועל בשל נייטרליותה של הולנד.
בפגישות הראשונות, פישר הביא משתתפים שהתחזו לקצינים גרמניים שתמכו במזימה נגד היטלר והביעו עניין בקביעת תנאי שלום עם בעלות הברית במקרה שהיטלר יודח מהשלטון.
כאשר הצלחתו של פישר בארגון הפגישות עם הסוכנים הבריטיים נודעה, התחיל שטורמבאנפיהרר ולטר שלנברג, מהמחלקה למודיעין חוץ של הסיקרהייטסדינסט, להשתתף בפגישות אלו.
בהתחזותו ל"האופטמן שאמל", שלנברג היה אז סוכן מהימן של היינריך הימלר ושמר על קשר קרוב עם ריינהרד היידריך במהלך מבצע פנלו.
בפגישה האחרונה בין סוכני שירות המודיעין הבריטי (SIS) לבין קציני ה־SD הגרמניים ב־8 בנובמבר, הבטיח שלנברג להביא לפגישה גנרל ביום שלמחרת.
במקום זאת, הגרמנים שמו קץ לשיחות בחדות כאשר חטפו את בסט וסטיבנס.
התקרית בפנלו דווחה לראשונה בעיתונות הבריטית ב־10 בנובמבר 1939:
בעוד שהתקשורת הבריטית לא הייתה מודעת לכך ששני סוכני SIS בריטים היו מעורבים בתקרית בגבול, סר אלכסנדר קדוגן, תת-שר החוץ, היה מודע לכך, כפי שרשם ביומנו:
תרגום: "אנשינו, שפגשו, או היו אמורים להיפגש, עם הגנרל אתמול, יצאו מכלל פעולה bumped off (נלכדו/נרצחו) בגבול ההולנדי-גרמניה".
דיווחים רבים על פלישה קרובה להולנד.
הפגישות החשאיות שהובילו לחטיפה, כפי שנזכרו בידי הקפטן ס.
פיין בסט בספרו *The Venlo Incident*, מסוכמות להלן.
בסט נפגש עם פישר במקום לא ידוע בהולנד בתחילת ספטמבר 1939.
בפגישה השנייה, פישר הביא את רב-סרן סולמס לפגוש את בסט.
בסט האמין שסולמס היה רב-סרן בלופטוואפה.
הם נפגשו במלון קטן בעיירה פנלו.
בסט נפגש עם פישר ומייג'ור סולמס שבוע לאחר מכן.
(מיקום ותאריך לא צוינו) סולמס אמר לבסט כי הייתה קנוניה להדיח את היטלר מהשלטון, בה היו מעורבים כמה מהקצינים בעלי הדרגות הגבוהות ביותר של הוורמאכט.
סולמס לא יכל למסור פרטים נוספים מכיוון ש"מנהיגי הארגון" יעבדו ישירות רק עם בסט.
עם זאת, לפני שנפגשו, הם דרשו לוודא שבסט היה סוכן בריטי אמיתי וביקשו ממנו לארגן שידור של פסקה מסוימת במהדורת החדשות הגרמנית של ה־BBC .
הדבר נעשה פעמיים ב-11 באוקטובר, בערך באותו יום בו בסט קיבל הודעה שמייג'ור סולמס חושש שהוא נמצא תחת מעקב של הגסטפו וצריך "לשמור על שקט".
ב-20 באוקטובר, יחד עם פישר, מייג'ור סטיבנס וסגן קלופ, נפגש בסט עם שני קצינים גרמנים, קפטן פון זיידליץ וסגן גרוש, בבית פרטי שהיה בבעלות חבר של בסט בארנהם.
הפגישה נקטעה על ידי המשטרה ההולנדית ולא חלה התקדמות רבה.
"שני ההונים (הגרמנים) נראו מבוהלים עד מוות והיה קשה מאוד להוציא מהם משהו מלבד שהם רצו לחזור הביתה", נזכר בסט.
ב-30 באוקטובר, בסט, מייג'ור סטיבנס וסגן קלופ נפגשו עם שלושה קצינים גרמנים: סגן גרוש, קולונל מרטיני ומייג'ור שאמל בהאג.
(קלופ אסף את שלושת הגרמנים ליד דינקספרלו לאחר שנעצרו על ידי המשטרה ההולנדית ליד הגבול).
שאמל, שדיבר בשם הגרמנים, תיאר את המצב הנוכחי בגרמניה ואת אובדן החיילים והחומרים במערכה הפולנית ושחיוני לסיים את המלחמה במהירות.
שאמל המשיך ואמר כי היטלר לא יקבל עצה מהמטה הכללי שלו ויש להיפטר ממנו, אך ההתנקשות בו תוביל לכאוס.
הכוונה הייתה לקחת אותו בשבי ולאלץ אותו לתת פקודות המאשרות לחונטה של הקצינים להתחיל במשא ומתן לשלום.
"אנחנו גרמנים ועלינו לחשוב תחילה על האינטרסים של ארצנו.
לפני שננקוט צעדים כלשהם נגד היטלר, אנו רוצים לדעת האם אנגליה וצרפת מוכנות להעניק לנו שלום שהוא גם צודק וגם מכובד", נזכר בסט שאמר שאמל בפגישה.
כדי להקל על דיאלוג נוסף, ניתן לגרמנים מכשיר שידור וקליטה אלחוטיים.
סטיבנס הפנה את שאלתו של שאמל ללונדון, ויום או יומיים לאחר מכן, הגיעה תשובה בלתי מחייבת.
הודעות נוספות הוחלפו מדי יום באמצעות שיחות אלחוטיות לפני שנקבעה פגישה נוספת.
ב-7 בנובמבר, בסט, מייג'ור סטיבנס וסגן קלופ נפגשו עם שני קצינים גרמנים: סגן גרוש ומייג'ור שאמל.
קלופ מילא תפקיד מרכזי בקיום הפגישה בקפה בקוס, בפאתי פנלו, שכן המקום התאים יותר לגרמנים, שכן הוא היה קרוב למעבר הגבול.
בסט וסטיבנס נתנו לגרמנים סיכום בעל פה של התשובות שנתקבלו מלונדון לשאלותיהם.
אף על פי שנראה שהתשובות לא עמדו בציפיותיהם, הגרמנים אמרו שיעבירו אותן ל"ראש" שלהם והציעו פגישה עמו למחרת, שכן הוא רצה להפקיד "מסמכים סודיים" לבסט וסטיבנס למשמרת אם המזימה נגד היטלר תיכשל.
ב-8 בנובמבר, בסט, מייג'ור סטיבנס וסגן קלופ נפגשו רק עם שאמל בקפה בקוס.
שאמל אמר שהגנרל, שהיה אמור להגיע, נקרא על ידי היטלר לפגישה דחופה במינכן כדי לדון בבקשה לשלום שהוגשה על ידי מלכת הולנד ומלך בלגיה.
שאמל ביקש מבסט וסטיבנס להיפגש שוב למחרת באותו מקום כדי לאפשר לגנרל להיות נוכח, והוסיף כי מכיוון שייעשה "ניסיון" נגד היטלר בשבת, היום שלמחרת יהיה ההזדמנות האחרונה לפגישה.
ב-9 בנובמבר, הפגישה תוכננה לשעה 16:00. באשר לפגישה האחרונה, קלופ דאג שמאבטח משטרתי הולנדי יהיה נוכח בגבול.
בניגוד לפגישות קודמות, בסט וסטיבנס הצטיידו ברובה אוטומטית של בראונינג למקרה שמשהו ישתבש.
פישר היה מוכר לבסט כד"ר פרנץ, פליט גרמני.
אלן, שמו האמיתי של פישר היה מורץ, חסיד לשעבר של אוטו שטראסר, אשר אולץ באיום מוות להיות סוכן של הס"ד (סוכן F479)
מייג'ור שאמל היה כינויו הבדוי של וולטר שלנברג, כפי שצוין לעיל.
מייג'ור סולמס היה כינויו הבדוי של יוהנס טרוואגליו, מייג'ור גרמני בדיוויזיה 1 (סיור אווירי) של האבווהר במינכן, שראשה היה משתף פעולה קרוב וחבר של האדמירל וילהלם קנריס.
קולונל מרטיני היה שמו הבדוי של ד"ר מקס דה קריניס, קצין אס אס שהיה מעורב בתוכנית המתת חסד " המתת חסד ", ברחוב טירגארטנשטראסה המרכזי 4, בשנים 1939–1941.
קפטן פון סיידליץ היה כינויו של ה-SS- Sturmbannführer פון סליש, קצין SD ותיק שהאמין בו על ידי וולטר שלנברג
לוטננט גרוש היה כינויו של ה-SS- Hauptsturmführer כריסטיאן, קצין SD ותיק שאמון על וולטר שלנברג.
סגן קלופ קיבל את השם קפטן קופנס על ידי בסט וסטיבנס כדי להציג אותו כקצין בריטי.
מראשית היום ב־9 בנובמבר 1939, שלנברג קיבל פקודות מהימלר לחטוף את סוכני השירות החשאי הבריטי, בסט וסטיבנס.
צוות זונדרקומנדו של האס אס SS-Sonderkommando, תחת פיקודו המבצעי של איש ה-SD אלפרד נאויוקס, ביצעו את הפקודות.
בסט נסע ברכבו לחניון של קפה בקוס Café Backus למפגש שתוכנן לשעה 16:00 עם שלנברג.
סטיבנס ישב לצידו, בעוד שלצידם ברכב מאחור ישבו הסגן ההולנדי דרק קלופ ונהגו יאן למנס.
לפני שבסט הספיק לצאת מן המכונית, הופיעו אנשיו של נאוייטוקס מהאס־דה.
בחילופי אש קצרים נפצע קלופ פצעי מוות.
לאחר שנכבלו ו הועמדו אל הקיר, בסט וסטיבנס, יחד עם יאן למנס, נדחפו לתוך מכונית האס־דה (SD).
קלופ הוכנס למכוניתו של בסט ושתי המכוניות הוסעו אל מעבר לגבול לתוך גרמניה.
בסט נזכר כי נערך עליו חיפוש גופני מלא כאשר הגיעו לדיסלדורף בדרכם לברלין.
בדיסלדורף אמר אחד מן האנשים שלקחו חלק בחטיפה לבסט כי הסיבה לפעולה הייתה ללכוד גרמנים שקשרו נגד הפיהרר, שהיו אחראים לניסיון ההתנקשות בחייו בלילה שלפני כן.
קלופ אושפז בבית החולים הפרוטסטנטי בדיסלדורף.
רופא תורן נזכר שנים לאחר מכן שקלופ היה מחוסר הכרה בעת שהובא לבית החולים ומת באותו היום מפצע ירי בראש.
ב־29 בדצמבר 1939 חנטו את קלופ תחת השם הבדוי תומאס קרמפ, קומוניסט; גופתו נשרפה ונקברה תחת שם בדוי בבית הקברות בדיסלדורף, בקבר שאינו ידוע.
עוד לפני ניסיון ההתנקשות בבירגרברויקלר במינכן ב־8 בנובמבר, נשלחו נאוייטוקס והיחידה שלו לדיסלדורף כדי לסייע לשלנברג.
עוד לפני שרכבתו הפרטית חזרה ממינכן לברלין, הורה היטלר להביא את קציני ה־SIS הבריטיים שבהולנד לברלין לצורך חקירה.
הימלר הוציא את הפקודה לשלנברג בשעות הבוקר המוקדמות של 9 בנובמבר.
אף על פי שגאורג אלזר, חשוד שנחקר במינכן בידי הגסטפו, התעקש כי פעל לבדו, הכיר היטלר בערך התעמולתי של ניסיון ההתנקשות כאמצעי לליבוי תחושת הטינה של הציבור הגרמני נגד בריטניה.
ב־21 בנובמבר הכריז היטלר כי בידיו הוכחות חד־משמעיות לכך ששירות החשאי הבריטי עומד מאחורי הפיצוץ במינכן וכי שני סוכנים בריטיים נעצרו סמוך לגבול ההולנדי.
ביום שלמחרת פרסמו העיתונים הגרמניים את הסיפור.
בעמוד הראשון של ה"דויטשה אלגמיינה צייטונג" Deutsche Allgemeine Zeitung הופיעו תמונות הקושרים, שנקראו גאורג אלזר, "קפטן סטיבנס" ו"מר בסט".
העיתונות הנאצית דיווחה כי הגסטפו הצליח להערים על השירות החשאי הבריטי ולהמשיך בקשר רדיו במשך 21 ימים לאחר חטיפתם של בסט וסטיבנס, באמצעות משדר הרדיו שנמסר לשניים.
הימלר אף יוחס באומרו: "לאחר זמן־מה זה נעשה משעמם לשוחח עם אנשים כה יהירים וטפשים".
משרד החוץ הבריטי סבר כי הימלר היה מעורב בקשר החשאי האנגלו–גרמני בסתיו 1939, וכי הדיונים, שבהם היו מעורבים ראש הממשלה נוויל צ'מברלין ושר החוץ הלורד הליפקס, היו משא־ומתן כן לשלום.
ההיסטוריון קאלאם מקדונלד חלק אף הוא דעה זו.
הנזק שנגרם לרשת הריגול הבריטית באירופה הביא את ראש הממשלה החדש, וינסטון צ'רצ'יל, להקים ב־1940 סוכנות ריגול וחבלה משל עצמו, שנקראה " מנהלת המבצעים המיוחדים" – Special Operations Executive.
התקרית חשפה כי ממשלת צ'מברלין עודנה מבקשת להגיע להסדר עם גרמניה, בעוד היא מפצירה באומה למצות את מאמצי המלחמה.
הדבר עורר את זעמו של צ'רצ'יל עד כדי כך שהתנגד לספק תמיכה לאופוזיציה הגרמנית להיטלר למשך שארית המלחמה.
היטלר ניצל את התקרית כדי לטעון כי הולנד הפרה את הנייטרליות שלה.
נוכחותו של קלופ, סוכן הולנדי, אשר חתימתו במסמכיו האישיים נוצלה בידי הגרמנים, סיפקה "הוכחה לשיתוף פעולה בין שירותי הביון הבריטיים וההולנדיים, וצידוק לפלישת גרמניה להולנד במאי 1940".
נויגוקס עוטר בצלב הברזל בידי היטלר ביום שלאחר החטיפה.
שלנברג העיד נגד נאצים אחרים במשפטי נירנברג.
לאחר החקירה במטה הגסטפו ברחוב פרינץ־אלברכט בברלין, נשלחו בסט וסטיבנס למחנה הריכוז זקסנהאוזן.
שניהם הוחזקו בבידוד בבניין בצורת T שיועד לאסירים מוגנים של הגסטפו.
בעת שהותו בזקסנהאוזן, טען בסט כי התכתב במכתבים חשאיים עם אסיר מוגן אחר, גאורג אלזר.
בינואר 1941, הועבר סטיבנס מזקסנהאוזן לבונקר במחנה הריכוז דכאו, שם שהה עד לפינויו יחד עם בסט ואסירים מוגנים אחרים באפריל 1945. בפברואר 1945, הועבר בסט לזמן קצר למחנה הריכוז בוכנוולד ואז ל"בונקר" במחנה הריכוז דכאו ב־9 באפריל 1945. באותו יום בוצעה גם ההוצאה להורג של אלזר בדכאו.
ב־24 באפריל 1945, עזבו בסט וסטיבנס את דכאו עם 140 אסירים מוגנים נוספים בשיירה בדרכם לדרום טירול.
במלון Prags Wildbad על שפת האגם, בסמוך לנידרדורף, שוחררו בידי הצבא האמריקאי ב־4 במאי 1945.
תקשורת נתונים, ובפרט תקשורת מחשבים (או "תקשוב"), הם שמות כלליים לתהליכים ומערכות להעברת נתונים בין מחשבים או מכשירים אלקטרוניים אחרים, ללא העברה פיזית של אמצעי לאחסון נתונים (כמו דיסק און קי, תקליטור וכדומה) ביניהם, אלא באמצעות תווך כלשהו (למשל כבלים מסוגים שונים או גלי רדיו) אשר משמש לתקשורת.
על תווכים אלו מועברים הנתונים בצורה דיגיטלית.
רשת מחשבים היא רשת טלקומוניקציה המאפשרת העברת נתונים.
מכשירים המחוברים לרשת מחשבים מעבירים זה לזה נתונים על גבי קשרים או חיבורים להעברת נתונים (network links).
החיבור בין צמתים ברשת יכול להיות מבוסס על תווך (מדיום) של כבלים כגון כבלים קואקסיאליים, קווי טלפון או סיבים אופטיים, או אלחוטי.
רשתות מחשבים נפוצות כיום בכל העולם המפותח, והמוכרת ביותר היא רשת האינטרנט.
מבחינה טכנית מרבית הרשתות מבוססות על חבילת פרוטוקולי התקשורת TCP/IP.
מחשבים ומכשירים אחרים ברשת שמהווים את המקור או היעד לנתונים, או מנתבים את הנתונים נקראים צומתי רשת (network nodes).
צומת ברשת יכול להיות מחשב, טלפון, שרת או רכיב חומרה ייעודי לתקשורת מחשבים, כגון נתב או מתג.
ניתן לומר שכל שני מכשירים כאלה מחוברים לאותה רשת כאשר מכשיר אחד מסוגל להחליף מידע עם המכשיר השני, בין אם קיים ביניהם חיבור ישיר ובין אם לאו.
רשתות מחשבים נבדלות אחת מהשנייה בתווך המשמש להעברת הסיגנלים, פרוטוקולי התקשורת המשמשים לארגון התעבורה ברשת, גודל וטופולוגיית הרשת, והמטרה הארגונית.
חוץ מהשכבה הפיזית שעוסקת ישירות בתווך להעברת הסיגנלים, במרבית המקרים, פרוטוקולי תקשורת מאורגנים ופועלים בצורה של שכבות, כך שהם משתמשים בפרוטוקולי תקשורת אחרים, כלליים או ספציפיים יותר (שנמצאים מעליהם או תחתיהם במודל השכבות).
מערכות תקשורת מחשבים תומכות ביישומים כמו ה-World Wide Web, שימוש משותף בשרתים, מדפסות, מכשירי פקס, שיתוף קבצים ושימוש ביישומי דואר אלקטרוני ומסרים מיידיים.
תקשורת נתונים יכולה להיחשב כענף של כל אחד מהתחומים הבאים: הנדסת חשמל, טלקומוניקציה, מדעי המחשב, טכנולוגיית מידע או הנדסת מחשבים, מכיוון שתחום זה נסמך על יישומים תאורטיים ופרקטיים של דיסציפלינות אלה.
רשתות מחשבים מאפשרות תקשורת יעילה ונוחה בין אנשים באמצעות דואר אלקטרוני, מסרים מיידיים, חדרי צ'ט, שיחות טלפון ווידאו (בין זוגות או בוועידה).
שירות חשוב נוסף שרשתות רבות מספקות הוא מתן גישה למידע על גבי אמצעי אחסון משותפים.
רשתות מחשבים מאפשרת שיתוף של קבצים ונתונים, ובכך מאפשרות למשתמשים בעלי הרשאות מתאימות לגשת למידע המאוחסן על גבי מחשבים אחרים ברשת.
כמו כן תקשורת נתונים מאפשרת שיתוף של משאבי מחשוב.
משתמשים יכולים לגשת ולהשתמש במשאבים ושירותים שמספקים מכשירים ברשת.
לדוגמה, להדפיס מסמך ממדפסת המשותפת ברשת.
חישוב מבוזר משתמש במשאבי מחשוב (כוח עיבוד וזיכרון) המפוזרים ברחבי הרשת על מנת לבצע משימות.
רשתות מחשבים יכולות להיות מנוצלות באופן זדוני על ידי האקרים על מנת להחדיר וירוסים או תולעים למחשבים ומכשירים המחוברים לרשת, או כדי למנוע ממכשירים אלה גישה לרשת באמצעות התקפות מניעת שירות.
חבילת מידע (packet) היא יחידה המורכבת מרשימה של ביטים או בתים (בדרך כלל באורך של כמה עשרות בתים או קילובייטים בודדים), המסודרים בפורמט מסוים, ומועברת על גבי רשת מיתוג מנות.
רוב המידע ברשתות מחשבים מועבר בצורה זו של חבילות נתונים, וזאת להבדיל מתשתיות תקשורת שאינן תומכות בחבילות נתונים, כמו חיבורים מסוג point-to-point המחברים בין זוגות של מכשירים מתקשרים, ומסוגלות להעביר נתונים כרצפי ביטים פשוטים בלבד.
חבילות נתונים מורכבות משני סוגים של נתונים: מידע לניהול ושליטה (control information) והנתונים עצמם אותם רוצים לשלוח (מידע משתמש – user data או payload).
מידע השליטה מכיל את הנתונים שהרשת צריכה על מנת להעביר את מידע המשתמש אל היעד, לדוגמה: כתובות המקור והיעד, קודים לתיקון שגיאות ומידע על מיספור החבילות.
בדרך כלל מידע השליטה נמצא בראש החבילה (header) ובסופה (trailer), ומידע המשתמש (payload) נמצא באמצע.
ברשתות מיתוג מנות, הנתונים מחולקים לחבילות הנשלחות דרך הרשת אל היעד.
כאשר החבילות מגיעות ליעדן, מרכיבים מהן את המסר המקורי.
להבדיל משיטת מיתוג המעגלים, תקשורת בשיטת מיתוג מנות מאפשרת שיתוף יעיל יותר של רוחב הפס בין משתמשים שונים של אותה תשתית רשת.
כאשר משתמש אחד לא שולח חבילות נתונים, ערוץ התקשורת יכול להתמלא בחבילות של משתמשים אחרים, וכך, בהנחה שהתשתית לא נמצאת בשימוש יתר, ניתן לחלוק בעלויות התשתית תוך שמירה על כמות קטנה יחסית של הפרעות.
לעיתים קרובות המסלול שחבילת מידע צריכה לעבור בו אינו זמין באופן מיידי.
במקרים כאלה החבילה נכנסת לתור, ומחכה עד שהחיבור יתפנה.
פרוטוקול תקשורת היא מערכת כללים להעברת מידע על גבי רשת כלשהי.
חבילת פרוטוקולים (protocol stack) היא מערכת פרוטוקולים בה כל פרוטוקול משתמש בשירותים שמספק הפרוטוקול שנמצא תחתיו במודל השכבות .
דוגמה בולטת לחבילת פרוטוקולים הם פרוטוקול ה-HTTP (הפרוטוקול העיקרי של ה-World Wide Web), הפועל על גבי פרוטוקול ה-TCP, הפועל מעל פרוטוקול ה-IP, הפועל מעל הפרוטוקול IEEE 802.11 (תקן ה-Wi-Fi).
חבילת פרוטוקולים זו מאפשרת למשתמש קצה לגלוש לאתר אינטרנט מהמחשב האישי שלו תוך שימוש בנתב אלחוטי.
לפרוטוקולי תקשורת יש מאפיינים שונים רבים: הם יכולים לדרוש הקמת חיבור בין הצדדים המתקשרים (connection-oriented) או לא (connectionless), יכולים להשתמש במיתוג מעגלים או במיתוג מנות והם יכולים להשתמש במערכת כתובות הירארכית או בכתובות שטוחות.
נהוג לתאר את אופן הפעולה של מערכות תקשורת נתונים באמצעות מודלים שונים.
שניים מהנפוצים במציאות ובספרות הם:
מודלים אלו מתבססים על חלוקת תפקידים בין פרוטוקולי תקשורת שונים, כאשר בכל פרוטוקול ישנם מספר חוקים מוסכמים שמגדירים את האופן שבו מבצע הפרוטוקול את תפקידו, לטובת כלל תהליך התקשורת.
חלק מהפרוטוקולים, כמו ה-IP, מאפשרים לחלק את הנתונים הנשלחים לחבילות קטנות, על מנת להקל על תהליך השליחה.
חלוקה זו מאפשרת מיתוג מנות, ויוצרת גמישות רבה יותר בפעולת מערכת התקשורת.
הפרוטוקולים הנפוצים מסוכמים במסגרות בתחתית הדף המציגות את הפרוטוקולים ביחס למיקום שלהם במודל ה-OSI ומודל ה-TCP/IP.
קיימים סוגים שונים של תווך פיזי להעברת נתונים , המשמש לחיבור בין מכשירים ליצירת רשת מחשבים.
בהם נכללים: כבלים חשמליים (Ethernet, קווי חשמל, קווי טלפון ועוד), סיבים אופטיים וגלי רדיו (תקשורת אלחוטית).
במודל ה-OSI, אלה מוגדרים בשכבות 1 ו-2 - השכבה הפיזית ושכבת הקו.
Ethernet היא טכנולוגיה נפוצה להקמת רשתות תקשורת מקומיות (LAN), המגדירה קבוצה של מדיות להעברת נתונים.
הסטנדרטים של המדיות והפרוטוקולים שמאפשרים תקשורת בין מכשירים המחוברים ברשת Ethernet מוגדרים בתקן IEEE 802.3. ב-Ethernet ניתן להעביר נתונים הן על גבי כבלי נחושת והן על כבלים של סיבים אופטיים.
סטנדרטים לרשתות תקשורת מקומיות אלחוטיות (wireless LAN), המוגדרים בתקן IEEE 802.11, משתמשים בגלי רדיו או בקרינת אינפרה-אדום כתווך להעברת אותות.
תקשורת נתונים מעל רשת החשמל משתמשת בקווי החשמל של הבניין לצורך העברת נתונים.
סוג תווך זה נפוץ פחות יחסית לאלה שהוזכרו קודם.
הטכנולוגיות הבאות מסודרות על פי קצבי התעבורה המקסימליים הנתמכים על ידי כל אחת מהן, מהנמוך לגבוה:
קואקסיאלי – כבלים מסוג זה משמשים בתשתיות של טלוויזיה בכבלים, בנייני משרדים ומקומות עבודה אחרים לצורך הקמת רשתות תקשורת מקומיות.
הכבל מורכב מגיד נחושת או אלומיניום המוקף בשכבה מבודדת (בדרך כלל חומר דיאלקטרי גמיש), והשכבה המבודדת מוקפת בשכבה מוליכה נוספת.
הבידוד מסייע בהפחתת הפרעות ועיוות של הסיגנל.
קצב התעבורה על גבי כבלים כאלה נע בין 200 ל-500 מגה-ביט (מיליון ביט) לשנייה.
ITU-T G.hn - טכנולוגיה המשתמשת במערכות כבלים הקיימות בבית (קואקסיאלי, קווי טלפון וקווי חשמל) ליצירת רשת מקומית בקצבים גבוהים של עד 1 גיגה-ביט (מיליארד ביט) לשנייה.
זוג שזור – כבלים מסוג זה הם הנפוצים ביותר בכל סוגי הטלקומוניקציה.
כבלים אלה מורכבים מגידי נחושת השזורים בזוגות.
קווי טלפון רגילים מורכבים משני גידי נחושת שזורים מבודדים.
כבלים של רשתות מחשבים (כבלי Ethernet) מורכבים מ-4 זוגות של גידי נחושת וניתן להשתמש בהם להעברת קול או נתונים.
השימוש בשני הגידים השזורים יחד מסייע בהפחתת השראה אלקטרומגנטית והתנגשות אותות בין מעגלים (crosstalk).
קצב התעבורה נע בין 2 מגה-ביט ל-10 גיגה-ביט לשנייה.
סיב אופטי – הכבל לרוב מורכב מסיבים עשויים מזכוכית והוא נושא פולסים של אור המייצגים נתונים.
בין היתרונות של סיבים אופטיים על פני כבלי מתכת הם איבוד נתונים נמוך ביותר בזמן השידור וחסינות להפרעות אלקטרומגנטיות.
סיבים אופטיים יכולים לשאת אור בכמה אורכי גל שונים בו זמנית, מה שמגדיל משמעותית את קצב שליחת הנתונים, ומאפשר תעבורה בקצבים של מספר טרה-ביט (טריליון ביט) לשנייה.
סיבים אופטיים יכולים לשמש על פני מרחקים גדולים מאוד ולתמוך בקצבי תעבורה גבוהים מאוד, ולכן משמשים בין היתר ככבלים תת-ימיים לחיבור בין יבשות.
מיקרוגל יבשתי – תשתית תקשורת זו משתמשת במשדרים וקולטים ארציים הדומים לצלחות לוויין.
קרינת מיקרוגל פועלת בתחום הנמוך של תדרי גיגה-הרץ, מה שמגביל את כל סוגי התקשורת מסוג זה לתקשורת בקו ישר (line-of-sight).
תחנות הממסר ממוקמות במרחקים של כ-48 קילומטר זו מזו.
לווייני תקשורת – לוויינים מתקשרים באמצעות גלי מיקרו, שאינם מוסטים על ידי האטמוספירה של כדור הארץ.
הלוויינים ממוקמים בחלל, בדרך כלל במסלול הקפה גאוסינכרוני, בגובה של כ-35,400 קילומטר מעל קו המשווה.
מערכות אלה, הנמצאות במסלול הקפה סביב כדור הארץ יכולות לקלוט ולשמש כתחנות ממסר לסיגנלים הנושאים קול, נתונים ושידורי טלוויזיה.
תקשורת סלולרית – מערכות המשתמשות בכמה טכנולוגיות תקשורת שונות.
המערכות מחלקות את האזור המכוסה להרבה תתי-אזורים גאוגרפיים (תאי שטח).
כל תא כולל משדר בעוצמה נמוכה או אנטנת ממסר עבור שיחות ונתונים מאזור אחד לאזורים הסמוכים אליה.
טכנולוגיות רדיו ופריסת ספקטרום (spread spectrum) – רשתות תקשורת אלחוטיות מקומיות (wireless LAN) משתמשות בטכנולוגיות רדיו בתדרים גבוהים בדומה לתקשורת סלולרית דיגיטלית וטכנולוגיות רדיו בתדרים נמוכים.
רשתות אלחוטיות מקומיות משתמשות בטכנולוגיות פריסת ספקטרום על מנת לאפשר תקשורת בין מכשירים רבים בתוך שטח מוגבל.
תקן IEEE 802.11 מגדיר סטנדרטים לתקשורת אלחוטית באמצעות גלי רדיו.
סטנדרטים אלה ידועים גם בשם Wi-Fi.
Free-space optical communication – טכנולוגיה המשתמשת באור נראה ובלתי נראה לצורך תקשורת.
ברוב המקרים נדרשת תקשורת בקו ישר (line-of-sight), מה שמגביל את האפשרויות למיקום המכשירים המתקשרים.
מלבד התווך הפיזי להעברת נתונים, רשתות מורכבות מציוד (חומרה) ומכשירים המהווים את אבני הבניין או צומתי הרשת:
כרטיס רשת (network interface controller או בקיצור NIC) הוא חומרת מחשב המאפשרת למחשב להתחבר לתווך הפיזי, ויש לו את היכולת לעבד מידע רשת מהשכבות הנמוכות.
לדוגמה, כרטיס רשת יכול להיות מחבר לקליטה ושידור על גבי כבל או באמצעות גלי רדיו, ועל ידי אלקטרוניקה הנלווית.
כרטיסי רשת מגיבים לנתונים הממוענים לכתובת הרשת של הכרטיס עצמו, או של המחשב בכלל.
ברשתות Ethernet, לכל כרטיס רשת יש כתובת MAC ייחודית, המאוחסנת בזיכרון הקבוע של הכרטיס.
על מנת למנוע התנגשויות בין כתובות של מכשירי רשת שונים, ארגון ה-IEEE מנהל ומקצה כתובות MAC, כך שכל כתובת תהיה ייחודית.
כתובות MAC מורכבות מ-6 בתים (48 ביט): 3 הבתים הראשונים שמורים כקידומת לזיהוי היצרן של הציוד, ו-3 הבתים האחרונים מנוצלים על ידי היצרן כדי להרכיב כתובת ייחודית עבור כל מכשיר המיוצר על ידו.
משחזר (repeater) הוא מכשיר אלקטרוני המקבל סיגנל רשת, מנקה אותו מרעשים ומפיק את הסיגנל מחדש.
הסיגנל משודר מחדש בעוצמה גבוהה יותר או עוקף חסימות במטרה לכסות מרחקים גדולים יותר ללא איבודי מידע.
שימוש במשחזרים נדרש במרבית המקרים של שימוש בכבלי Ethernet של זוגות שזורים הנמתחים לאורך של יותר מ-100 מטרים.
כאשר משתמשים בסיבים אופטיים, משחזרים יכולים להימצא במרחקים של עשרות עד מאות קילומטרים אחד מהשני.
משחזר בעל כניסות מרובות נקרא רכזת (hub).
משחזרים פועלים בשכבה הפיזית של מודל ה-OSI, והם דורשים זמן קצר על מנת לשחזר את הסיגנל - דבר שיכול לגרום לזמן השהייה ולהשפיע על ביצועי הרשת.
כתוצאה מכך, ארכיטקטורות רשת רבות מגבילות את מספר המשחזרים שניתן להשתמש בהם ברצף.
השימוש ברכזות הופסק בעיקרו והוחלף בשימוש במתגים (switches) מודרניים.
עם זאת, השימוש במשחזרים נמשך עבור חיבורים למרחקים ארוכים, בייחוד בשימוש עם כבלים תת-ימיים.
גשר (bridge) מחבר ומסנן תעבורה בין שני חלקי רשת בשכבת הקו (שכבה 2) של מודל ה-OSI, ליצירת רשת אחת.
דבר זה שובר את מתחם ההתנגשות (collision domain) של הרשת, אך שומר על מתחם שידור (broadcast domain) אחד.
חלוקת הרשת למתחמים מחלקת רשת אחת גדולה וגדושה לאוסף של רשתות קטנות ויעילות יותר.
קיימים שלושה סוגים עיקריים של גשרים:
גשרים מקומיים: מחברים ישירות בין רשתות מקומיות (LANs).
גשרים מרוחקים: מאפשרים יצירה של רשת אזורית (WAN) על ידי חיבור בין רשתות מקומיות.
במקרים בהם התווך המחבר בין הרשתות הוא איטי יותר מהרשתות עצמן, הגשרים המרוחקים מוחלפים בנתבים.
גשרים אלחוטיים: מאפשרים חיבור בין רשתות מקומיות או חיבור של מכשירים מרוחקים לרשת מקומית.
מתג (switch) הוא מכשיר המסנן ומעביר חבילות מידע בשכבה 2 של מודל ה-OSI (שכבת הקו), בין הכניסות השונות שלו (פורטים פיזיים), בהתבסס על כתובות ה-MAC שבחבילות.
מתגים שונים מרכזות (hub) בכך שהם לא מעבירים את חבילות הנתונים לכל הפורטים הפיזיים המחוברים, אלא מעבירים חבילות רק לפורטים המעורבים בתקשורת.
ניתן לחשוב על מתג כעל גשר בעל כניסות מרובות.
המתג לומד לשייך פורטים פיזיים לכתובות MAC באמצעות בחינה של כתובת המקור שבתוך החבילות המתקבלות.
אם מגיעה חבילה המיועדת לכתובת לא ידועה, המתג משדר אותה לכל הפורטים מלבד פורט הכניסה.
בדרך כלל למתגים יש כניסות מרובות, מה שמאפשר יצירה של טופולוגיית כוכב בין המכשירים המחוברים.
מתגים הפועלים על כמה שכבות (multi-layer switch) יכולים גם לנתב חבילות נתונים על סמך כתובות של שכבה 3 (שכבת הרשת) או של שכבות לוגיות נוספות.
לעיתים קרובות משתמשים במושג switch באופן כללי, וכוללים בו גם מכשירים כמו נתבים וגשרים, כמו גם מכשירים המסוגלים לחלק את התעבורה על סמך עומסים ותוכן משכבת היישום (כמו כתובת URL).
נתב (router) הוא מכשיר המשמש לחיבור בין רשתות, המעביר חבילות נתונים בין רשתות שונות על ידי עיבוד מידע הניתוב המוכל בחבילות הנתונים - כתובות IP, השייכות לשכבה 3 של מודל ה-OSI (שכבת הרשת).
בדרך כלל מידע הניתוב מעובד ביחס לטבלת ניתוב (routing table) המאוחסנת בנתב ומכילה מידע אודות טופולוגיית הרשת בסביבתו המיידית.
הנתב משתמש בטבלת הניתוב על מנת להחליט לאן להעביר את החבילות.
מודם (modem) הוא מכשיר המשמש לחיבור בין צומתי רשת באמצעות כבלים שלא תוכננו במקור לשידור של תעבורת רשת דיגיטלית (כמו קווי טלפון), או באופן אלחוטי.
המודם מאפנן ומפענח מידע דיגיטלי על גל נושא בתווך כלשהו, וכך מאפשר שידור וקליטה של המידע.
בדרך כלל מודמים נמצאים בשימוש עם קווי טלפון, ופועלים בטכנולוגיית DSL.
חומת אש (firewall) הוא מכשיר לשליטה ובקרה על ביטחון הרשת באמצעות ניהול הרשאות הגישה אליה.
בדרך כלל מגדירים את חומות האש לדחות תעבורה ממקורות לא מוכרים, תוך הרשאת גישה ממקורות מוכרים.
חשיבותן של חומות אש גדלה במקביל לגידול הקבוע של תופעת מתקפות הסייבר.
ניתוב (routing) הוא תהליך הבחירה של מסלולים ברשת שעליהם תישלח תעבורת רשת.
ניתוב מתבצע ברשתות מסוגים שונים, כולל רשתות מיתוג מעגלים ורשתות מיתוג מנות.
ברשתות מיתוג מנות, הניתוב מכוון את העברת חבילות הנתונים לפי מערכת של כתובות לוגיות , מהמקור שלהן, דרך צומתי רשת הנמצאים בדרך, עד הגעתן ליעדן הסופי.
צומתי ביניים הם בדרך כלל מכשירי תקשורת כמו נתבים, גשרים, Gateways, חומות אש ומתגים.
מחשבים לשימוש כללי גם כן יכולים לשמש להעברת חבילות נתונים ולבצע ניתוב, אך הם אינם כוללים חומרה ייעודית לצורך זה, ולכן עשויים לסבול מביצועים מוגבלים.
תהליך הניתוב בדרך כלל מנהל את העברת הנתונים על בסיס טבלאות ניתוב, השומרות רישום של המסלולים ליעדי רשת שונים.
לפיכך, בניית טבלאות ניתוב, הנשמרות בזיכרון של הנתב, הוא שלב חיוני לניתוב יעיל.
רוב האלגוריתמים לניתוב משתמשים רק בנתיב רשת אחד בו זמנית.
טכניקות לניתוב רב-מסלולי מאפשרות שימוש בכמה מסלולים אלטרנטיביים.
בדרך כלל קיים יותר ממסלול אחד שניתן לבחור בו, ועל מנת לבחור בין המסלולים, ניתן להתייחס לשיקולים שונים כדי להחליט איזה מסלול יירשם לטבלת הניתוב.
לעיתים קרובות משווים את תהליך הניתוב, במובן הצר של המושג, לעומת תהליך הגישור (bridging), עם ההנחה שכתובות רשת הן מובְנות (structured), וכתובות דומות מרמזות על קרבה בתוך הרשת.
כתובות מובנות מאפשרות לרשומה אחת בטבלת ניתוב לייצג את המסלול לקבוצה של מכשירים שונים.
ברשתות גדולות, מערכת כתובות מובנות (ניתוב, במובן הצר) מאפשרת ביצועים טובים יותר לעומת שימוש במערכת כתובות בלתי מובנות (גישור).
ניתוב הפך לשיטת המיעון הדומיננטית באינטרנט.
גישור עדיין נמצא בשימוש נרחב בסביבות מקומיות.
ב-29 באוקטובר 1969 החלה לפעול הרשת הראשונה בעולם.
רשת זו הוקמה על ידי הסוכנות לפרויקטי מחקר מתקדמים (ARPA) בצבא ארצות הברית, וכונתה בהתאם ARPANET (ראשי תיבות של: Advanced Research Projects Agency Network).
מבנה הרשת - טופולוגית רשת
תקשורת המונים היא תהליך תקשורתי הנעשה בתפוצה רחבה ולקהל אנונימי, ולרוב מאופיין במיידיות, פומביות ומשך זמן קצר.
תחת קטגוריה זאת נהוג לכלול אמצעי תקשורת כמו: עיתון, רדיו, טלוויזיה, קולנוע, מוזיקה פופולרית, משחקי וידאו, ספרים ועוד.
בניגוד לתקשורת בין־אישית, הפונה לבודדים, תקשורת ההמונים מופנה לקהל רחב וגדול ועל כן היא מהווה סוכן חיברות מרכזי ובעלת תפקיד חשוב בעיצוב דעת הקהל ובתפיסת הציבור הרחב את המציאות.
רשת האינטרנט נבדלת בחלקה מהגדרה זו, אתרים שהוקמו על ידי העיתונות הממוסדת (כגון אתרי החדשות הגדולים) עדיין תואמים למאפיינים של התקשורת המסורתית טרום עידן האינטרנט, ולכן עדיין שייכים להגדרתה.
לעומת זאת, חלק ניכר מהתכנים ברשת מופקים על ידי אנשים פרטיים או נמצאים באתרים קטנים וממוקדי תוכן, כמו כן האינטרנט מאפשר את יכולת תגובה ותקשורת דו כיוונית שלא אפיינו את תקשורת ההמונים הקודמת.
מאפיין נוסף המצוי לרוב בתקשורת ההמונים, הוא התוכן האקטואלי בה היא עוסקת, בנושאים רלוונטיים לסדר היום הציבורי.
מאפיין נוסף שתואם את מרבית אמצעי תקשורת ההמונים הוא הבידור שמהווה חלק ניכר מהתוכן שהם מספקים לציבור.
מבחינה כלכלית, עלותה של תקשורת ההמונים היא גבוהה בשל האמצעים הטכניים ליצירתה ולהפצתה, מסיבה זאת אמצעי תקשורת רבים מוחזקים על ידי בעלי הון ותאגידים או ממומנים על ידי פרסום, אם כי ישנם גם כאלו הממונים על ידי גופים ציבוריים או גובים דמי מנוי.
אמצעי תקשורת הפונים לקהל רחב היו אמנם קיימים בתקופות שונות בהיסטוריה, אולם המונח "תקשורת המונים" מכוון לרוב לאמצעי התקשורת של חברת ההמונים המודרנית, שהחלה לצמוח יחד עם המהפכה התעשייתית.
תקשורת זו מאופיינת לרוב בדפוסים המוניים ובשימוש באמצעים טכנולוגיים, הם מיוצרים על ידי מיעוט, ונצרכים על ידי קהל גדול ופסיבי.
במשך הזמן, ככל שהכירו בעוצמתה של תקשורת ההמונים, החלו לחוקק חוקים ותקנות במטרה להסדיר סוגיות הקשורות בתחום, אולם גם בתחום זה צפים גבולות ההגדרה המטושטשים של האינטרנט כתקשורת המונים, במיוחד כשרשתות חברתיות מאפשרות פלטפורמה גם לתכנים אסורים.
העיסוק האקדמי בתקשורת ההמונים החל להתפתח בסביבות שנות ה-30 של המאה ה-20, במקביל לפריחתם של אמצעי תקשורת כמו הרדיו והקולנוע.
חוקרי תקשורת נוטים להתייחס להיבטים הסוציולוגיים, הפסיכולוגיים והתרבותיים של התקשורת בחברה.
חוקר תקשורת מרכזי במאה ה־20 הוא מרשל מקלוהן, שטבע את המושג הכפר הגלובלי, שמשקף את עולמנו בעידן התקשורת האלקטרונית.
רעיון מרכזי נוסף של מקלוהן הוא "המדיום הוא המסר", שמציין שהשינויים בחברה מתרחשים בעקבות שינויים במדיום.
המדיום הוא הדומיננטי, הוא זה שקובע את אופי החברה ולא המסר, כפי שהיה נהוג לחשוב.
בחלקים מהמחקר בתחום התקשורת, נוטים לייחס חשיבות רבה לאופן התפתחות אמצעי התקשורת האנושיים לאורך הזמן, מתוך תפיסה שכך ניתן לבחון את ההשפעות ויחסי הגומלין ההיסטוריים והסוציולוגיים בין אמצעי תקשורת דומיננטי ובין המערך החברתי הקיים, בין הזרמים הבולטים בנושא הוא הדטרמיניזם הטכנולוגי.
התפתחות תקשורת ההמונים קשורה יחד עם התפתחות התקשורת האנושית כולה.
את מהלך התקשורת האנושי ניתן לחלק לחמישה שלבים בולטים: דיבור, כתב, דפוס, טלקומוניקציה והדיגיטציה.
צורת התקשורת הראשונה בין אדם אחד לשני הייתה בתקשורת של "פנים אל פנים", אולם כבר 35,000 שנה לפני הספירה החלו בני האדם לרשום ולצייר סמלים שונים על קירות מערות.
המצאת הכתב הייתה אירוע מהפכני, משום שזוהי הפעם הראשונה בה ניתנה לאנושות האפשרות לשמר ידע לא רק באמצעות הזיכרון האנושי.
שיטת הכתב הראשונה מיוחסת לכתב היתדות שפותחה ונפוצה במסופוטמיה, בשלבים הראשונים היה הכתב האנושי מבוסס על ציורים ואילו רק בשלבים מאוחרים פותח הכתב האלפביתי.
במקביל, פותחו במשך הזמן אמצעים שונים לכתיבה וחריטה - על אבן, חרס, פפירוס ועור.
ייצור נייר החל כ־150 שנה לפני הספירה, כשמקובל לייחס את הייצור הראשוני של נייר לסינים.
כריכה של גיליונות נייר אחד עם השני הייתה שלב נוסף של ההתקדמות בתחום.
ניתן לציין את תחילת התפתחותם של אמצעי תקשורת ההמונים במהפכת הדפוס.
לפני המצאת מכונת הדפוס, העתקתם של ספרים נעשתה על ידי אדם שזהו מקצוע, ולרוב נשארו הספרים המועתקים תחת המונופול של הכנסייה הקתולית, הן בבעלות על העותקים של כתבי הקודש, והן בתפיסה שרק לה ההיתר והלגיטימציה לקריאה פרשנית של התנ"ך.
המצאת מכונת הדפוס באמצע המאה ה־15 על ידי יוהאן גוטנברג אפשרה לראשונה הפצה של ספרים בעותקים רבים ולקהל רחב, והובילה לשינויים חברתיים נרחבים, היכולת החדשה להדפיס ספרים בכמויות, ולמרחקים גדולים, היו אחד הגורמים שאפשרו את הרפורמציה הפרוטסטנטית, כשלראשונה מימי הביניים, ירד משמעותית כוחה של הכנסייה הקתולית.
מהפכת הדפוס הייתה הבסיס לתהפוכות החברתיות שבאו אחריה, בדגש על היותה מניע לעלייה בידיעת קרוא וכתוב בשכבות אוכלוסייה חדשות, והגבירה את הביקוש וההיצע להשכלה.
כשלראשונה ניתן היה להדפיס עיתונים ומנשרים – וכך להפיץ תוכן, דעות ומידע לאנשים רבים, נזרעו הזרעים לתהליכים חברתיים נוספים כמו החילון, הרנסאנס המדעי, המהפכה התעשייתית והלאומיות.
במהלך המאה ה־19 מצליחים מדענים וחוקרים להעביר מסרים על ידי אותות חשמליים, וכך נפרצת הדרך לעידן הטלקומוניקציה של אמצעי התקשורת.
בתחילה הומצאו הטלגרף והטלפון, שאפשרו העברה של טקסטים וצלילים על ידי כבלים למרחקים גדולים.
בתחילת המאה ה-20, מומצא מכשיר הרדיו, אמצעי תקשורת שהעברת המסרים שלו נעשית באופן אלחוטי, על גבי גלים אלקטרומגנטיים.
גילוי הרדיו אפשר לראשונה לשדר בזמן אמת להמון רב, באופן נוח וקל לשימוש, ובמהלך שנות ה־20 וה־30 של המאה ה־20 צוברים שידורי הרדיו קהל של מיליוני מאזינים.
המצאת הטרנזיסטור בשנת 1947 אפשרה לפתח מכשירי רדיו קטנים ונישאים, ואפשרו למכשיר להיות פופולרי מחדש.
בעוד הרדיו צבר תאוצה ופופולריות, החל משנות ה־30 אמצעי תקשורת חדש היה לפופולרי יותר ויותר – הטלוויזיה.
גם הטלוויזיה הייתה כלי מהפכני, ואפשרה לשדר בזמן אמת, להמון רב, לא רק קול - אלא גם תמונה, כך שמסוף שנות ה־40 הפכה הטלוויזיה לאמצעי תקשורת ההמונים בעל הפופולריות הגבוהה ביותר.
החידושים הטכנולוגיים שהגיעו לאחר מכן, תרמו אף יותר להיקף השימוש במכשיר, כמו הטלוויזיה בכבלים והטלוויזיה בצבעים.
בשנת 1962 מתחילים לראשונה שידורי הלוויין וכך מתאפשר השידור לכל רחבי העולם.
הרדיו והטלוויזיה נתנו בידי רשתות התקשורת כלים חדשים שלא היו אפשריים עד אז, כמו מה שמכונה "אירוע מדיה".
לראשונה, ניתן היה לשדר להמונים "בשידור חי", ברדיו התאפשר להעביר נאומים לאומה, כמו במלחמת העולם השנייה.
הטלוויזיה אפשרה אף יותר, והחל משנות השישים התבסס הנוהג לשדר להמונים אירועים חשובים בשידור חי, כמו הנחיתה על הירח בשנת 1969. השידור הטלוויזיוני הצמיח תרבות פוליטית חדשה, כשבשנת 1960 התרחש בשידור חי עימות בחירות בין המועמדים לנשיאות ארצות הברית – ג'ון פ' קנדי וריצ'רד ניקסון.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הומצא המחשב – התשתית שאפשרה את מהפכת התקשורת הבאה שתגיע עשרים שנה לאחר מכן – רשת האינטרנט.
שילוב של המצאות, פיתוחים ושיתופי פעולה הביאו ליצירתה של רשת האינטרנט כפי שאנו מכירים אותה כיום.
ייחודה של רשת האינטרנט הוא שהיא מאפשרת לא רק להפיץ את המידע למרחק עצום, אלא היא גם חופשית ופתוחה לכל אדם.
עם תחילת המאה ה־21 משתלבים הטלפונים הסלולריים עם החיבור לאינטרנט.
ב־2007 מודיעה חברת אפל על השקת האייפון – עידן חדש בדרך בה אנשים צורכים תקשורת.
הפיתוח המואץ של האינטרנט וטכנולוגיית המחשוב מהווים בסיס לתופעה חדשה בתקשורת ההמונים – "התלכדות מדיה".
בהודעת ה־BBC נאמר כי השירות יתבצע באמצעות שימוש בטכנולוגיית תרגום מבוססת בינה מלאכותית.
+תקופהשנהב – המצאה או תגלית חדשות; ב – אירוע המהווה ציון דרך משמעותיהמאה ה־151453המצאת מכונת הדפוס והדפסת הספר הראשון, התנ"ך.המאה ה־171605העיתון המודפס הראשון יוצא לאור בעיר שטרסבורג.
כחלק מהמחקר בתחומי תקשורת ההמונים ניסו חוקרים שונים לפשט ולתאר באופן גרפי את השלבים בזמן תהליך התקשורת.
על ידי המודלים, ניתן לראות דרכם כיצד מתרחשים תהליכים ומהם הגורמים המשפיעים על התהליך כולו ועל חלקיו.
כל אחד מהמודלים מציע דרך אחרת להבנת תהליך התקשורת בתקשורת ההמונים, כשחלק מהמודלים נבנו על גבי מודלים אחרים או כתגובה אליהם.
התפתחות חקר התהליך התקשורתי הושפעה גם מתפיסות סוציולוגיות ומחקריות שהשתנו עם הזמן.
מודלים מסוימים מתאימים רק לתחום צר של אמצעי תקשורת ההמונים.
המודלים הליניאריים בחקר תקשורת ההמונים מתארים את תהליך התקשורת באופן חד כיווני – ממוען המסר לנמען.
מודל לאסוול (1948)המודל פותח על ידי הרולד לאסוול, שהיה המודל הראשון שניסה לתאר את פעולת התקשורת.
מודל זה נהגה בהשפעת המאורעות ההיסטוריים של גרמניה הנאצית.
לפי המודל, אין ביכולתו של הנמען להגיב או לבחור שלא לקבל את המסר מהמוען הכול יכול.
מסר – הדברים שהמוען מבקש להעביר.
אמצעי או ערוץ – אמצעי התקשורת המדיום שדרכו מעביר המוען את מסריו.
נמען – הפרט אליו מכוונת פעולת התקשורת.
אפקט – השינוי המתחולל בנמענים כתוצאה מקבלת המסר.
מידת ההשפעה שהושגה נבחנת במסגרת המודל באמצעות השוואה בין כוונת המוען, ההשפעה שרצה להשיג, ותגובת הנמען.גרסת ברדוק למודל לאסוול (1958)ברדוק הוסיף לאסוול למודל שני גורמים נוספים:
נסיבות – מסר יכול לקבל משמעויות שונות בהקשרים שונים.
תכלית – המטרה לשמה הועבר המסר.
לדוגמה, מידע בשיעור היסטוריה יועבר אחרת לתלמידי תיכון לעומת סטודנטים באוניברסיטה גם אם מדובר באותן עובדות בדיוק.מודל שאנון-וויבר (1949)(קלוד שאנון) מודל זה מתבסס על תורת האינפורמציה.
הוא מבחין בין מצבי צבירה שונים של המסר.
בהתחלה המסר נמצא במחשבה או ברעיון שנולד בראשו של המוען.
לאחר מכן, צריך לתרגם או לקודד את הרעיון לסימנים ואותות, אותם ניתן לשדרם באמצעות משדר (לדוגמה מילים הנהגות בקול או מילים המועלות על הכתב).
מרכיב ה"רעש" – הפער בין מה ששיגר המוען לבין מה שקלט הנמען.
רעש הוא כל גורם שעלול לשבש העברה תקינה של האותות מהמשדר למקלט.
קו טלפון משובש, טעויות דפוס וכו'.
קליטת המסר נחשב למרכיב פסיבי.
הפער בין המשודר לנקלט הוא הליקוי בתקשורת.
המודלים המעגליים בחקר תקשורת ההמונים מתארים את תהליך התקשורת באופן מעגלי - ממוען המסר לנמען, ובחזרה.
+מודל אוסגוד-שרם (1954)מדגיש את תהליך ההבנה של המסר (פענוח), והעברת המסר (קידוד).
במודל זה המוען והנמען המקוריים שווים במעמדם וממלאים תפקיד מסוים לסירוגין.
המוען אינו השולט בתהליך התקשורת.
מודל זה הוסיף את רעיון ה"פירוש", כלומר המשמעות של המסר לגבי המוען והנמען.
המודל מדגיש את התהליך שהמסר עובר בתהליך התקשורת: המוען המקורי מקודד מסר שעובר לנמען.
הנמען מפענח את הקוד, מפרש אותו ומבין את משמעותו.
ולאחר מכן מקודד מסר חדש.מודל דה-פלר (1968)למעשה מכפיל המודל הליניארי של שאנון וויבר, והופך אותו למעגל סגור באמצעות המשוב.
המוען הופך לנמען, הנמען שהופך למוען וכך הלאה.
זה איננו תהליך סימטרי, כיוון שהמוען משמש מקור עיקרי למסר, והמסרים של הנמען מוגדרים כמשוב.
החידוש העיקרי שהוא מוסיף הוא שכלול מושג ה"רעש" – אשר חל על כל מרכיבי התהליך.
+מודל יאקובסון (1958)אשר פותח על ידי הבלשן רומן יאקובסון הוא מודל לפיו כל פעולה תקשורתית מורכבת ממספר פונקציות אשר כל אחת מהן ממוקדת בגורם אחר בתהליך התקשורת.
הגורמים המשתתפים: מוען, נמען, מסר, הקשר, קוד – שפה מוסכמת, מגע.
לפי מודל זה ישנן שש פונקציות של תקשורת לשונית:הפונקציה הרפרנציאלית – מתרכזת בעולם שמחוץ לטקסט.
קביעת עובדה, טעינת טענה, מסירת אינפורמציה.
מבעים אירועי שיקרו או קרו.
הפונקציה האמוטיבית – ממוקדת במוען – הבעת רגש מצדו.
הפונקציה הקונאטיבית – מכוונת לנמען – נועדה להפעיל את הנמען.
צורות ציווי, לדוגמה: "צאי מכאן!"
הפונקציה הפאטית – מילים המשמשות בעת פתיחה או סיום של תהליך התקשרות, לדוגמה: "הלו", "מה העניינים".
הפונקציה המטא לשונית – עוסקת בקוד עצמו, עוסקת בשיחה בסימני הלשון עצמם.
לדוגמה: "מה זאת הפונקציה המטא-לשונית"?
הפונקציה הפואטית - שימוש בלשון כדי להדגיש את אופן העברת המסר.
חריזה, מטפורות, פתגמים.מודל פיסק (1985)הוא מודל לפיו המוען והנמען הם שווים בתהליך התקשורת.
פעולת התקשורת אינה יכולה להשיג לעולם את מטרתה מכיוון שהנמען מפענח את המסר מתוך מציאות חיצונית אחרת שיש לו.
לעולם לא תהיה זהות מלאה בין המסר המועבר למסר הנקלט פענוח מכיוון שהמסר משתנה מקבוצת תרבות לאחרת.
אי הבנה של המסר יכולה לנבוע מהבדלים תרבותיים.
פענוח הוא סוג של יצירה מחדש של הטקסט.
נבדל מהמודלים התהליכים: המוען וכוונותיו אינם נתפסים כדומיננטיים.
הכובד עובר למסר, לטקסט ולפענוחו.
פענוח הטקסט נעשה על רקע המטען התרבותי המורכב של המפענח.
המפתח לתיאור התקשורת האנושית הוא בריבוי המשמעויות הנולדות מאינטראקציה בין סוגים שונים של קוראים, לסוגים שונים של טקסטים בנסיבות שונות.
מודל פיסק מייצג את התפיסה התרבותית סמיוטית.
הוא מתייחס לתוכנו של המסר כאשר הוא נפגש עם הנמען.
המסר מקבל משמעות שונה על פי ההקשר שעושה הנמען.
ההקשר הוא מכלול הנסיבות שעל פיהם אנו מפרשים את המסר.
התפתחות תקשורת ההמונים, הן טכנולוגית והן חברתית, הביאה חוקרים שונים לדון מהי ההשפעה של כלי התקשורת על בני האדם אשר צורכים אותם.
את המחקר והתאוריות על השפעת התקשורת נוטים לחלק למספר שלבים.
תפיסה זאת הייתה נפוצה במחקר מתחילת שנות ה־20 ועד סוף שנות ה־30. לפי אסכולה זאת, התקשורת היא בעלת יכולת עצומה להשפיע על האדם הבודד, תאוריה בולטת באסכולה זאת היא "תאוריית המחט התת־עורית" שפיתח הרולד לאסוול, לפיה התקשורת מחדירה את המסרים שלה אל הקהל שלה כ"עירוי" אל הוריד.
לפי אותן תאוריות, הקהל של התקשורת הוא פסיבי והומוגני.
לאסוול ביסס את התאוריה שלו על מחקרים שערך בתחום התעמולה, שממשלות רבות פרסמו באותה תקופה.
החל משנות ה־40 של המאה ה־20, החלו לעלות עדויות ומחקרים (כמו של קרן פיין ופול לזרספלד) שהתפיסה של התקשורת כ"כל יכולה" אינו תואמת במלואה לאמת.
בשל כך החלה לעלות מסורת ההשפעות המוגבלות לפיה השפעת התקשורת על האדם היא יחסית.
למעשה, האדם אינו נמען פסיבי שמסרי התקשורת חודרים אליו ללא סינון, אלא יש באפשרות האדם לבחור לאלו מהתכנים המופצים הוא רוצה להיחשף.
"מודל הזרימה הדו־שלבית" הוא מודל שפותח לפי אסכולה זאת, לפיו יש "מנהיג דעה", אדם שדעתו מוערכת על ידי הסביבה, הוא נחשף לתקשורת ומחליט את דעתו.
והסביבה שרואה אותו כידען בתחומו, בוחרת לקבל את דעתו (ולא באופן ישיר מתקשורת ההמונים).
תאוריה נוספת שמתאימה למסורת זאת היא "" אשר לפיה בני האדם משתמשי בתקשורת כדי למלא ולממש את הצרכים שלהם.
דוגמאות לתפיסה זאת הן למשל "אובדן הילדות" של ניל פוסטמן אשר מצביע על כך שהצפייה של ילדים בטלוויזיה ועידן המחשבים מקצרת את גיל הילדות בכך שהיא מספקת להם מידע רב.
לפי "תאוריית הבניית המציאות", התקשורת בוחרת להראות את המציאות בדרך מסוימת וכך להציג לציבור הרחב, כך לא מוצגת לציבור כל האמת אלא רק חלקים אשר תואמים את עמדת ותפיסות התקשורת.
"אסכולת סדר היום" היא תאוריה שטוענת כי אמצעי התקשורת הם שקובעים לציבור את נושאי השיח היומי ואף מדרגת את חשיבותם ובכך קובעת "סדר יום תקשורתי" שמשפיע בסופו של דבר על סדר היום הפוליטי והציבורי (כמו על ידי מסגור).
ואילו "תאוריית ספירלת השתיקה" טוענת שביכולת תקשורת ההמונים לעצב את המציאות ולשנות אותה באופן מעשי.
על פי "הגישה המבנית־תפקודית" לתקשורת ההמונים חמישה תפקידים מרכזיים.
את שלושת התפקידים הראשונים קבע חוקר התקשורת הרולד לאסוול בשנת 1948. את שני התפקידים הנוספים קבעו החוקרים רייט בשנת 1959 ומקווייל 1984. אמצעי התקשורת ממלאים תפקידים אלה בנפרד וביחד.
לדוגמה תוכנית דוקומנטרית על מלחמת ששת הימים יכולה למלא שלושה תפקידים בו זמנית: המשכיות, פרשנות ובידור.
כל אמצעי התקשורת ממלאים תפקידים אלה אך יש אמצעים שבהם תפקידים מסוימים בולטים יותר.
הטלוויזיה ממלאת בעיקר תפקיד של בידור ולעומת זאת העיתון ממלא בעיקר תפקיד של סיקור הסביבה ופרשנות.
סיקור הסביבה: איסוף והפצה של מידע על אירועים, אישים, תהליכים וכו'.
תיאום ופרשנות: תפקיד זה אומר שעל התקשורת להסביר ולפרש אירועים שונים כאשר התקשורת נותנת המלצה לציבור כיצד יש להבין את האירועים.
תפקיד זה ממלאים פרשנים שלהם מומחיות בנושא מסוים (פרשנים פוליטיים, כלכליים וכו').
תפקיד זה יכולים למלא גם אנשים שאינם עיתונאים כגון מומחים אקדמאים שמובאים לאולפן טלוויזיה או כתבים טור פרשנות בעיתון.
המשכיות: תפקידה של התקשורת ליצור המשכיות תרבותית, וליצור המשכיות מדור לדור.
התקשורת מעבירה מידע שקשור להיסטוריה, לתרבות או לדת של החברה בה היא פועלת.
בנוסף תפקיד התקשורת לחזק נורמות חברתיות, ומסבירה כיצד יש לנהוג.
לדוגמה, דיווח על עונש שקיבל רוצח, מחזקת את הנורמה החברתית שאין לרצוח.
בידור: תפקיד זה הוא להפיג מתחים שעלולים לערער את יציבותו של השלטון או החברה.
אמצעי התקשורת יוצרים מצב שנקרא "אסקפיזם" (בריחה מהמציאות), כלומר אמצעי התקשורת בעזרת בידור, גורמים לאנשים אשר משתמשים באמצעי התקשורת לשכוח מצרותיהם הרגילות לתקופה קצרה.
תפקיד זה בא לידי ביטוי בתוכניות טלוויזיה, שידור מוזיקה ברדיו וכו'.
תפקיד זה חשוב ליציבות השלטונית והיה ידוע עוד מתקופת האימפריה הרומית בכך שיש לספק להמונים "לחם ושעשועים".
גיוס: גיוס של האוכלוסייה למען אינטרסים ערכים או לאומים, כמו גיוס תמיכה לחוק מסוים או להפלת שלטון.
גיוס של התקשורת יכול להתבצע בשתי דרכים:
גיוס גלוי: גיוס למען מטרה מסוימת כאשר המטרה אינה מוסתרת מהציבור.
גיוס זה מתבצע בעיקר במבצעי התרמה כגון השירותרום.
גיוס סמוי: גיוס של האוכלוסייה למען אג'נדות של מפעילי אמצעי התקשורת.
לדוגמה, אם הדעה הרווחת בתקשורת היא שיש להתחיל בשיחות שלום עם סוריה ידגישו אמצעי התקשורת את הצורך בכך או את הגישושים של הצד השני ובכך ייצרו אווירה ציבורית שתתמוך במטרה זו.
במשך השנים טענו החוקרים כי השפעתה של התקשורת המונית היא מוגבלת ולתקשורת בין אישית השפעה יותר גדולה על הפרט.
אך, בשנים אחרונות, התקשורת המונית בא לידי ביטוי בשינויים בטכנולוגיה, עידן אינטרנט והרשתות החברתיות.
השינויים אלו הביאו לטשטוש את הגבול בין תקשורת המונים לתקשורת בין אישית.
הטשטוש יצר את המונח "Masspersonal Communications" (תקשורת המונאישית) – אנשים פרטיים, יחידיים מתקשרים עם אלפי האנשים.
שימוש בתקשורת בן אישית באמצעות תקשורת המונים.
למשל: טוויטר, אנשים פרטיים מתקשרים עם אלפי עוקבים באמצעות שיתוף מידע מסוים (ציוצים).
תקשורת נתונים: תהליכים ומערכות להעברת נתונים בין מחשבים או מכשירים אלקטרוניים אחרים, ללא העברה פיזית של אמצעי לאחסון נתונים (כמו תקליטון, תקליטור וכדומה) ביניהם, אלא באמצעות תווך כלשהו אשר משמש לתקשורת.
רשת מחשבים: (Network) מערכת המיועדת לתקשורת בין שני מחשבים או יותר.
המחשבים מתקשרים דרך ערוצי תקשורת (ערוץ תקשורת יכול להיות גם אלחוטי) לפי פרוטוקולי תקשורת.
Session: החלפת מידע אינטראקטיבית חצי-קבועה, הידועה גם כ"דיאלוג", "שיחה" או "פגישה", בין שני מכשירים מתקשרים או יותר, או בין מחשב למשתמש קצה.
אינטרנט: רשת מחשבים עולמית, המחברת רשתות מחשבים שונות, ומקשרת בין מחשבים בכל העולם.
שרת–לקוח: (Client/Server) היא ארכיטקטורת תוכנה לחישוב מבוזר, אשר מגדירה את היחס בין תוכנות שמשתפות פעולה.
המודל מחלק את המשימות או עומס העבודה בין ספק השירות או המשאבים - השרת, לבין מבקש השירות - הלקוח.
שרת–לקוח היא אחת מתצורות ההתקשרות הנפוצות ברשתות מחשבים.
הלקוח לעומתו בדרך כלל מהווה את ממשק המשתמש - הוא מופעל על ידי המשתמש ופונה לשרת כאשר הוא זקוק למידע או שירותים ממנו.
שרת: מחשב ותוכנה המותקנת בו המחוברים לרשת מחשבים ותפקידם לספק שירותים שונים למחשבים ברשת.
דוגמה לשרתים: שרת קבצים, שרת דואר.
עמית לעמית: (Peer to peer) רשת בה כל משתתף (מחשב/אפליקציה) הוא גם שרת וגם לקוח.
כרטיס רשת: (NIC - Network Interface Card) רכיב המאפשר למחשבים להתחבר לרשת מחשבים
משחזר: (Repeater) רכיב המאפשר להגדיל את התחום הפיזי של הרשת על ידי ניקוי והגברת האותות המועברים.
עובד בשכבה הפיזית של מודל ה-OSI.
גשר: (Bridge) רכיב המחבר בין שני חלקים של אותה הרשת ומסנן תעבורה ביניהם על פי כתובות MAC.
עובד בשכבת הקו של מודל ה-OSI.
מרכזת: (Hub) רכיב המאפשר להגדיל את התחום הפיזי של הרשת על ידי ניקוי והגברת האותות המועברים ולחבר לאותה המדיה מספר רכיבים במקביל (Repeater רב ערוצי).
עובד בשכבה הפיזית של מודל ה־OSI.
מתג: (Switch) רכיב המחבר בין מספר חלקים של אותה הרשת ומסנן תעבורה ביניהן על פי כתובות MAC (גשר רב ערוצי).
נתב: (Router) רכיב המקשר בין שתי רשתות שונות.
נתבים מהווים את התשתית לרשת האינטרנט.
עובד בשכבת הרשת של מודל ה-OSI.
BRouter: רכיב ברשת מחשבים המהווה שילוב בין נתב לגשר.
נקודת גישה: (Access Point) התקן המבצע את התקשורת האלחוטית
נקודה חמה: (Hot spot) אזור ציבורי או מסחרי בו מוצעת גישה אלחוטית לאינטרנט, בין אם בחינם או בתעריף לפי שעות או ימים.
Power-line: טכנולוגיה לתקשורת נתונים מעל רשת החשמל הביתית המעבירה מידע במהירות של עד 14 מגהביט לשנייה.
מוצרי PowerLine עושים שימוש במפרט HomePlug 1.0. העברת הנתונים על רשת החשמל לא מושפעת ממה שקורה לקווים מבחינת העברת זרם חזק למכשירים שונים ולתאורה.
שער: (Gateway) משמש לחיבור רשתות בעלות ארכיטקטורה שונה, שער מסוגל לחבר רשתות שונות בכל שבע השכבות.
לעיתים משתמשים במושג זה כדי לתאר מערכת המתרגמת בין פרוטוקולי תקשורת שונים.
טופולוגית רשת: מודל המתאר את המבנה הפיזי או הלוגי של הרשת.
מודל ה־OSI: מודל שכבתי למימוש תקשורת ברשת מחשבים.
מודל ה־TCP/IP: מודל שכבתי למימוש תקשורת ברשתות מחשבים.
התקשורת באינטרנט ממומשת על פי מודל זה.
כתובת MAC: (ראשי תיבות: Media Access Control Address) כתובת רשת באורך של 48 ביט, שהיא ייחודית לכרטיס הרשת או לנתב, ומשמשת לצורך מיתוג המידע בין התקני הרשת השונים באותה הרשת.
בניגוד לכתובת IP, אותה ניתן לשנות באופן דינאמי, כתובת MAC צרובה לזיכרון בזמן היצור ותפקידה דומה לברקוד.
מדיית תקשורת: (Communication media) התווך בו מועברים אותות התקשורת
זוגות שזורים: (Twisted pairs) מדיית תקשורת לרשת מקומית, מבוססת על זוגות של כבלי נחושת השזורים זה בזה.
RJ-45: תקן מחברים לכבלי זוגות שזורים.
UTP: (ראשי תיבות: Unshielded Twisted Pairs) כבל זוגות שזורים ללא סיכוך מפני הפרעות חיצוניות.
STP: (ראשי תיבות: Shielded Twisted Pairs) כבל זוגות שזורים בעל סיכוך מפני הפרעות חיצוניות.
כבל קואקסיאלי: (coaxial cable) מדיית תקשורת, מבוססת על גיד נחושת אחד וסיכוך נחושת.
BNC: תקע ומפצל לכבלים קואקסיאליים.
סיב אופטי: מדיית תקשורת המבוססת על חומרים שקופים ועקרונות באופטיקה להעברת אותות בצורת אור.
תקשורת אלחוטית: תקשורת המבוססת על גלים אלקטרומגנטיים באוויר להעברת נתונים ללא צורך בפריסת מדיית תקשורת בין שני קצוות הרשת.
התנגשות: (Collision) שתי חבילות נתונים הנפגשות על אותה מדיית תקשורת וגורמות לאיבוד המידע בשתיהן