tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפיכך יש לקרוא את הרשומות במלואן על מנת לקבל תמונה מלאה.
ישנם גם פרטים סותרים בחלקים שונים של היצירה, והדבר כנראה משקף מקורות שונים שבהם השתמש סְה-מָה צְ'ייֵן.
הסתירות מרמזות שהיצירה לא עברה עריכה סופית.
סְה-מָה היה בן לשושלת של היסטוריונים של קיסרי האן.
אביו, סְה-מָה טָאן, שימש היסטוריון ראשי ובנו ירש את מקומו.
לפיכך הייתה לסְה-מָה צְ'ייֵן גישה לארכיונים, צווים ורשומות של תחילת ימי שושלת האן, כמו גם לספרים עתיקים הרשומים על כפיסי עץ ובמבוק, אשר קדמו לתקופת האן.
סְה-מָה צְ'ייֵן היה היסטוריון שיטתי וחשדן, הוא לא הסתפק בכתובים אלא גם טרח לראיין אנשים ולסייר ברחבי סין על מנת לאמת את המידע.
לדוגמה, הוא כותב כי "שמע" שלשְׂיָאנְג יוּ' ולשליט האגדי שׁוּן היה אישון כפול בעין אחת.
בפרק הראשון "רשומות חמשת הקיסרים" כתב "הגעתי במערב עד הר קוֹנְג והר דונג (בגאנסו), בצפון עד גְ'ווֹלוּ (בחביי), במזרח התקרבתי לים, ובדרום ליאנגצה ולנהר חְווָאי".
בפרק 13, "טבלת שושלת יוחסין של שלושת העידנים" הוא כותב "קראתי את כל שושלות היוחסין של המלכים (dieji 谍记) אשר בנמצא מאז זמנו של הקיסר הצהוב".
בפרק 14, "תיעוד שנתי של האדונים הפיאודליים" נכתב "קראתי את כל הרשומות המלכותיות (chunqiu li pudie 春秋曆譜諜), עד זמנו של המלך לִי מג'ואו".
סְה-מָה צְ'ייֵן השתמש ב"אילנות היוחסין של חמשת הקיסרים" (五帝系諜) ובקלאסיקה של ההיסטוריה כמקורות לתיעוד הגיניאולוגיה מזמנו של הקיסר הצהוב עד שלטון גונְגְחֶה (841-842 לפנה"ס).
הוא גם מרבה לפרט את מקורותיו.
בפרק הראשון "רשומות חמשת הקיסרים" נכתב "קראתי את רשומות האביב והסתיו ואת דברי המדינות (國語)".
בפרק 15 "תיעוד שנתי של שש המדינות" נכתב "קראתי את רשומות צ'ין (qin ji 秦記), וכתוב בהן שהצְ'וֵ'אנְז'ונְג (犬戎 שבט ברברי) הביסו את המלך יוּאוּ מג'ואו".
בפרק 18 נכתב "כאשר אני קורא את רשומותיהם של החסידים המכובדים של גָאודְזוּ אשר קיבלו תוארי אצולה, ובוחן את הסיבות בגינן נמנעה מצאצאיהם הבעלות על נחלת אבותיהם...", ומאוחר יותר באותו פרק "תיעדתי רק את מה שמעבר לכל ספק, ובמקרים מוטלים בספק השארתי מקום ריק".
בפרק 19 נכתב "הייתה לי ההזדמנות לעיין בתיעוד ההאצלה, ונתקלתי במקרה של ווּ צְ'ייֵן, מרקיז בּייֵן...".
בפרק על המשורר והשר אוהב המולדת צ'וּ' יְוֵּ'אן (屈原) נכתב "קראתי את 'יגון הפרידה', 'שאלת השמיים', 'זימון הנשמה' ו'קינה ליִינְג'" (כל אלו יצירות של צ'וּ' יְוֵּ'אן).
בפרק 62, "ביוגרפיה של גְווָאן ויֵן" נכתב "קראתי את 'ממשלת העם' של גואן, את 'גובה הר', את 'מרכבות וסוסים', את 'קל וכבד' ואת 'תשעה בתים', כמו גם את 'רשומות האביבים והסתוים של יֵן דְזְה'".
(מלבד האחרון, כולם פרקים מתוך הגְווָאן דְזְה 管子).
בפרק 64, "ביוגרפיה של סְה-מָה זָ'אנְגְג'וּ (司马穰苴)" נכתב "קראתי את 'אמנות המלחמה' של סְה-מָה."
בפרק 121, "ביוגרפיות של מלומדים" נכתב "קראתי את הצווים הקיסריים שעודדו פקידי חינוך".
ג'וזף נידהם ציין ב-1954 כי בניגוד אליו היו הרבה מלומדים שפקפקו בכך שרשומות ההיסטוריון מכילות מידע אמין לגבי תקופות רחוקות כמו זו של שלושים מלכי שושלת שאנג (סביבות 1600-1050 לפנה"ס).
אותם חוקרים ציינו שלא ייתכן שלסְה-מָה צְ'ייֵן הייתה גישה לחומר כתוב אשר פירט היסטוריה שהתרחשה אלף שנים לפני זמנו.
הגילויים הקשורים בעצמות הניחוש בחפירות באָנְיָאנְג בירת שאנג (היא יִין שׂוּ) תאמו לעשרים ושלושה משלושים המלכים המאוזכרים ב"רשומות ההיסטוריון".
על פי נידהם תגלית ארכאולוגית זו מוכיחה כי לסְה-מָה "היו חומרים אמינים למדי בהישג יד - עובדה המדגישה שוב את החשיבה ההיסטורית המעמיקה של הסינים".
בספרו של ג'ון מאן "לוחמי טרה-קוטה", ישנו ניתוח של ההטיה בכתביו של סְה-מָה.
מאן טוען שעקב נסיבות אישיות, כולל עונש הסירוס שנכפה עליו, סְה-מָה כתב בחיוב על קיסרים קודמים, וזאת על מנת לגנות את הקיסר בן זמנו, ולגרום לרפורמות שלו להיראות חסרות ערך.
הכרך הראשון עוסק בתקופת חמשת הקיסרים.
שם, מלבד אזכור קצר של שֶׁנּוֹנְג/קיסר הלהט, סְה-מָה צְ'ייֵן השמיט את שלושת המלכים שקדמו לחמשת הקיסרים תוך שהוא מודה כי מקורותיו היו בלתי אמינים.
לא ידועה הסיבה לכך שהמקורות נחשבו בעיניו ללא אמינים, אף כי ידוע שמקורות שקדמו לזמנו כגון ספר הטקסים והשירים של צ'וּ סותרים זה את זה בנוגע לפרטי התקופה.
סְה-מָה גם התעלם מתיאורים של כוחות ותכונות על-טבעיים שיוחסו לשליטי התקופה, בהיותם גיבורי תרבות.
בכך ייתכן שנתן לאלים מראית עין של דמויות היסטוריות.
לאחר השלמת רשומות ההיסטוריון ב-91 לפנה"ס, כתב היד הכמעט-שלם הוחבא בביתה של בתו של סְה-מָה צְ'ייֵן, סְה-מָה יִינְג (司馬英), על מנת להימנע מהשמדתו בידי הקיסר ווּ ויורשו הקיסר גָ'או.
"רשומות ההיסטוריון" הופצו לבסוף בתקופת שלטונו של הקיסר שׂוֵ'אן על ידי בנה של אותה בת, יָאנְג יוּ'ן (杨惲), אחרי 20 שנה שבהן הוסתרו.
מומחים תמיד היו חלוקים לגבי השינויים שנעשו בטקסט במהלך התקופה.
ברור שהטקסט הושלם בסביבות 91 לפנה"ס, על פי המכתב לזֶ'נְאָן, אשר בו סְה-מָה צְ'ייֵן מציין את מספר הפרקים המדויק של כל חלק ביצירתו.
לאחר מותו (כפי הנראה שנים מעטות לאחר המכתב), זכו אנשים מעטים לחזות ביצירה כולה, אולם עדיין נוספו לה מספר קטעים.
ההיסטוריון לְיוֹ גְ'גִ'י (劉知幾, 661-721) דיווח על כחמישה עשר מלומדים אשר הוסיפו חומר לרשומות ההיסטוריון לאחר מותו של סְה-מָה צְ'ייֵן.
כבר במאה הראשונה לספירה טענו בָּאן בְּיָאו ובָּאן גוּ כי עשרה פרקים מרשומות ההיסטוריון חסרים.
מספר רב של פרקים העוסק במאה הראשונה של שושלת חאן (הווה אומר המאה השנייה לפנה"ס) תואם לחלוטין לפרקים המתאימים ב"ספר חאן".
לא ברור אם פרקים אלו הגיעו במקור מרשומות ההיסטוריון או מ"ספר חאן".
החוקרים איב הרוואה (Yves Hervouet, 1921-1999) ואנתוני הולסווה (Anthony Hulsewé 1910-1993) סברו כי הפרקים האבודים מרשומות ההיסטוריון הושלמו בעזרת פרקים מ"ספר חאן".
העותק הנפוץ המוקדם ביותר של רשומות ההיסטוריון, בכתב יד, נוצר בתקופת שושלות הדרומיות והצפוניות (420–589 לספירה).
המהדורה המודפסת המוקדמת ביותר, אשר נקראה "רשומות ההיסטוריון, מקבץ הערות" (史記集解) פורסם במהלך שושלת סונג הצפונית.
מהדורת חְוָאנְג שָׁאנְפֿוּ, שהודפסה בתקופת שושלת סונג הדרומית היא המהדורה המוקדמת ביותר של "שילוב ההערות של שלושת המומחים" (三家注).
בתקופה המודרנית, פרסמה חברת הספרים ג'ונְגְחְווָה (中華書局) בבייג'ינג את הספר במהדורות של סינית מסורתית ושל סינית מפושטת.
מהדורת "שילוב ההערות של שלושת המומחים" מ-1959 (מהדורה שנייה, 1982), אשר מבוססת על מהדורת בית ההוצאה לאור גִ'ינְלִינְג, מכילה הערות מובנות בטקסט ונחשבת למהדורה מודרנית בת סמכא.
אלו המהדורות הידועות ביותר של רשומות ההיסטוריון:
שנה מוציא לאור טכניקת הדפסה הערותשושלת סונג הדרומית (1127 – 1279)שָׁאנְפֿוּ הדפסת לוחות נקראת בקיצור מהדורת שָׁאנְפֿוּ (黄善夫本) שושלת מינג, בין תקופת גְ'יָאגִ'ינְג לתקופת וָאנְלִי (בין 1521 ל 1620) האקדמיה הקיסרית של השושלות הצפוניות והדרומיות פורסמה במסגרת 21 ההיסטוריות.
נקראת בקיצור גרסת גְ'ייֵן (监本).
שושלת מינג מוציא לאור: הביבליופיל מאו ג'ין (毛晋), 1599 – 1659) והסטודיו שלו גִ'י גוּ גֶה (汲古閣 "סטודיו השאיבה מקדם") פורסמה ב17 ההיסטוריות.
נקראת בקיצור גרסת מָאו קֶה (毛刻本) או גרסת גִ'י גוּ גֶה (汲古閣本).
שושלת צ'ינג, בתקופת הקיסר צ'יינלונג (1711 – 1799) ווּ יִינְגדְייֵן פורסם ב24 ההיסטוריות, נקראת בקיצור גרסת ווּ יִינְגדְייֵן (武英殿本) שושלת צ'ינג, בתקופת הקיסר טונְגְגְ'ה (1856 – 1875) בית הוצאה לאור גִ'ינְלִינְג (ב נאנג'ינג) הגהה ועריכת העותק על ידי גָ'אנְג וֶנְחוּ.
פורסם עם "הערות שלושת המומחים", 130 כרכים סך הכל.
נקראת בקיצור מהדורת הוצאת גִ'ינְלִינְג(金陵局本)
ישנן שלוש מהדורות מוערות ומבוארות ל"רשומות ההיסטוריון".
חְוָאנְג שָׁאנְפֿוּ איחד את השלוש לכדי "שילוב ההערות של שלושת המומחים".
לאחר יציאת גרסת שָׁאנְפֿוּ, הפכה "שילוב ההערות של שלושת המומחים" לקריאת חובה ללומדי "רשומות ההיסטוריון" ולומדי היסטוריה סינית עתיקה בכלל.
במהלך שושלת צ'ינג פרסם לְיָאנְג יוּ'שֶׁנְג את "רישום הסתייגויות בנוגע לרשומות ההיסטוריון".
בתקופה המודרנית, המלומד היפני טאקיגאווה קאמטארו (Takigawa Kametaro) פרסם ספר תחת הכותרת "מחקר טקסטואלי של ההערות לרשומות ההיסטוריון".
איסוף וניתוח של רשומות ההיסטוריון (史记集解) מאת פֵּי יִין (裴骃)
סְה-מָה גֶ'ן (司马贞), מדרש מסתרי רשומות ההיסטוריון (史记索隐)
גָ'אנְג שׁוֹאוּגְ'יֵה (张守节), משמעות נכונה לרשומות ההיסטוריון (史記正義)
רשומות (שם מלא: רשומות - מאסף לדברי זכרונות, לאתנוגרפיה ולפולקלור בישראל) הוא כתב עת עברי שיצא לאור בשנים 1918-1953, אשר שם לו למטרה לבטא את ההוויה והמסורת של כל תפוצות ישראל.
המאסף מכיל אוסף גדול ונדיר של זכרונות מהמסורת היהודית, והוא משמש עד ימינו חוקרי פולקלור והיסטוריה של עם ישראל.
ששת הכרכים הראשונים של כתב העת נערכו על ידי אלתר דרויאנוב, חיים נחמן ביאליק ורבניצקי.
הכרך הראשון ראה אור בשנת 1918 בעיר אודסה, באמצע שנות מלחמת העולם הראשונה.
גם הכרך השני הוכן לדפוס באודסה, אך החומרים הועברו על ידי דרויאנוב לארץ ישראל לאחר שכבר לא ניתן היה להדפיסו בברית המועצות דאז, והוא נדפס בהוצאת מוריה בתל אביב בשנת תרפ"ב.
אחריו ראו אור בתל אביב עוד ארבעה כרכים.
לאחר הפסקה קצרה, חודשה הופעת המאסף בשנת תש"ו (1945), הפעם בעריכתם של יום-טוב לוינסקי ודב שטוק, והודפסו בסדרה זו חמישה כרכים, האחרון שבהם בשנת תשי"ג (1953).
רשומות ראשית הלימוד (בסינית מסורתית: 初學記; בסינית מפושטת: 初学记; בפין-יין: chū xué jì, צ'וּ שׂוֵּ'ה גִ'י) היא אנציקלופדיה מוסדית מתקופת שושלת טאנג.
עורך היצירה היה שׂ'וּ גְ'ייֵן, פקיד מצליח מחצר טאנג.
במקור שימש "רשומות ראשית הלימוד" כספר יעץ לכלל הנסיכים בעת שכתבו מאמרים, ונועד לאפשר בחינה של הידע ולשמש ללימוד ראשון של ספרות ושירה.
הספר הוצג לראשונה בחודש הראשון בשנת 728.
ביצירה 30 מגילות, 23 פרקים ו-313 ערכים, והתכנים עשירים ומגוונים.
מבנה הערכים מחקה את הסגנון של אוסף הספרות, אך אינו זהה לו: הוא פותח בנראטיב, לאחר מכן מביא מובאות, ולבסוף דברי שירה וספרות.
הימצאו של הנראטיב הופך את היצירה לבעלת ערך מיוחד ומראה על עריכה קפדנית ופעילה, מכיוון שאנציקלופדיות מקבילות אינן אלא אוסף ציטוטים על נושא נתון, בעוד שב"רשומות ראשית הלימוד" מאורגנים הציטוטים לכדי טקסט בעל רצף סיפורי.
ב"סיכום קטלוג כלל הספרים של ארבעת האוצרות" נאמר על "רשומות ראשית הלימוד": "מבין האנציקלופדיות של אנשי טאנג, רוחב יריעתה אינה מגיעה לרמתו של "אוסף הספרות", אך בחיוניותה היא גוברת עליו, כמו "העתקי הספרים של האולם הצפוני" ו"ששת המסמכים של אדון בָּאי" וכך מתרחקת מתחתיו של ספר זה".
רשומות חיפוש הרוחות (בסינית מסורתית: 搜神記; בסינית מפושטת: 搜神记; בפין-יין: sōu shén jì, סוֹאוּ שֶׁן גִ'י) היא אסופה של אגדות, סיפורים קצרים ושמועות על רוחות ותופעות על-טבעיות אחרות.
האסופה נערכה בסביבות שנת 350 לספירה, ומיוחסת לגָאן בָּאו, היסטוריון מחצר הקיסר יְוֵּ'אן מגִ'ין, אם כי היוצר אינו מצוין במפורש ביצירה.
הסיפורים ביצירה קצרים ותמציתיים, ואינם רבי רושם, אך השפעתם על הרומנים של הדורות הבאים בסין הייתה גדולה, ויצירות פנטזיה מאוחרות יותר נכתבו באותה צורת הכתיבה, ביניהן "סיפורים משונים מחדרון הפטפוטים" וסיפורי הפלאים של שושלת טאנג.
פּוּ סונְגְלִינְג, אשר כתב את "סיפורים משונים מחדרון הפטפוטים", ציין בעצמו כי יצירתו של גָאן בָּאו עולה על יצירתו שלו בהרבה.
לא רק במבנה, אלא אף בשם השפיע הספר על דורות מאוחרים, ולא מעט ספרים כללו בשמם את הביטוי "חיפוש רוחות", ביניהם לפחות שלושה ספרים שנקראו אף הם באותו שם בדיוק - "רשומות חיפוש הרוחות".
"רשומות חיפוש הרוחות" תורגמה לאנגלית בשנת 1996, ויצאה לאור בהוצאת סטנפורד.
פּוּ סונְגְלִינְג היה פקיד ממשלתי אשר בתקופת שושלת ג'ין הגיע למעמד של "שרת קבע ופרש ההתרופפות" - הפקיד שאחראי להתריע על פגמים בהתנהלותו של הקיסר.
על פי הכתוב, נפטר אביו בגיל צעיר, ואמו הקנאית ניצלה את הרגע בו קברו את אביו, ודחפה את הפילגש שלו לתוך ארון המתים, והיא נקברה בחיים.
כעבור עשר שנים נפטרה אמו, וקברו אותה ביחד עם אביו.
וכשפתחו את ארון הקבורה מצאו את הפילגש של אביו שוכבת על גופת אביו מבלי שגופה התקרר.
היא עוד המשיכה לחיות מספר שנים לאחר שהוציאו אותה והחזירו אותה לבית.
בנוסף מסופר כי אחיו הגדול מת ו"חייו פסקו למספר ימים" ואז שב לחיים.
בשל כך גילה פּוּ סונְגְלִינְג משיכה לענייני שדים ורוחות, וכתב את "רשומות חיפוש הרוחות".
"רשומות חיפוש הרוחות" בגרסתה המקורית לא שרדה לימינו, וכפי הנראה אבדה בתקופה שבין שושלת סונג לבין שושלת יואן.
הגרסה המוכרת כיום היא תוצאה של איסוף ציטוטים מן היצירה שביצעו דורות מאוחרים, מתוך מקורות כגון "העתקי הספרים של האולם הצפוני", "אוסף הספרות", "המקראות הקיסריות של עידן טָאיְפִּינְג" ו"יער הפנינים של גן הדהארמה".
ב"רשומות חיפוש הרוחות" שהגיעו לימינו מתועדים 464 סיפורים ב-20 מגילות.
במקור היו ביצירה 30 מגילות.
מרבית הסיפורים הם אגדות עם העוסקות במפלצות, פלאים, קדושים דאואיסטיים ומכשפים, אך יש גם ליקוטים של פלאים ומוזרויות מתוך ההיסטוריות הרשמיות של השושלות, עם לא מעט חזרות בעלילות.
רשות בתי החולים הממשלתיים (אשר נודעה בראשיתה גם כ"רשות האשפוז"), הייתה רשות ממשלתית הכפופה לשר הבריאות, אשר נוסדה באוקטובר 2014 על ידי שרת הבריאות, יעל גרמן ואמורה הייתה להיות מופקדת על הניהול, הפיקוח והבקרה על 11 בתי החולים הממשלתיים.
למנכ"לית הרשות מונתה אסתר דומיניסיני.
לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-34 ומינויו של יעקב ליצמן לסגן שר הבריאות הוקפאו הליכי הקמת הרשות ודומיניסיני התפטרה מתפקידה.
בשנת 2016 הוקמה במקום הרשות "חטיבת המרכזים הרפואיים הממשלתיים" במשרד הבריאות ולראשת החטיבה מונתה ד"ר אורלי וויינשטיין, שמעמדה בהיררכיה מקביל לסמנכ"ל.
עם מינויה לשרת הבריאות, הקימה יעל גרמן ועדה ציבורית לבחינת דרכים לחיזוק הרפואה הציבורית בישראל.
ועדה זו זכתה לכינוי "ועדת גרמן".
הוועדה הוקמה לאור התגברות השימוש בשר"פ (שירות רפואי פרטי) בבתי החולים הציבוריים, על חשבון שירותי רפואה ציבוריים.
דו"ח מבקר המדינה 63ג קובע כי מערכת הבריאות בישראל סובלת מריכוזיות וניגוד עניינים מוסדי שטרם הוסדרו, בין השאר נוכח ריבוי התפקידים של משרד הבריאות הן כבעלים של בתי חולים ממשלתיים והן כמפקח עליהם.
בדיוני הוועדה נבדקו שלושה נושאים הנוגעים לניהול בתי החולים על ידי משרד הבריאות:
מעמדו המעורב של משרד הבריאות בתחום בתי החולים הממשלתיים
חיזוק מנגנוני משילות ובקרה של משרד הבריאות על בתי החולים בכלל לרבות בתי חולים שבבעלות המדינה
חיזוק מנגנוני הבקרה והניהול הפנימיים של בתי החולים הממשלתיים עצמם והגברת השקיפות.
בין היתר, נטען כי בתי החולים הממשלתיים אינם ערוכים מבחינה ארגונית לנהל את הפעילות שבאחריותם בצורה מיטבית, בין השאר בשל חוסר גמישות ניהולית, העדר תמריצים להתייעלות, מבנה ארגוני לוקה בחסר מבחינת מנגנוני ניהול ובקרה אפקטיביים וחלוקת תפקידים בעייתית בין בתי החולים הממשלתיים ותאגידי הבריאות במסגרת המרכזים הרפואיים.
בהמלצותיה של הוועדה נקבע כי: .
עוד נקבע כי לרשות יהיה תקציב עצמאי וזה ינוהל בנפרד ממשרד הבריאות.
הקמת הרשות היא אחת מהמלצות "ועדת גרמן" לרפורמה במערכת הבריאות הציבורית בישראל.
כנגד המלצות אלה הושמעו ביקורות רבות, וביניהן כנגד הקמת רשות בתי החולים.
לאחר התפטרות שרת הבריאות יעל גרמן בראשית דצמבר 2014, בעקבות פיטורי שר האוצר יאיר לפיד, הוקפאה למעשה הקמת הרשות.
הקמתה לא חודשה על ידי סגן שר הבריאות יעקב ליצמן שמונה לתפקיד ב-2015.
רשות הגז הטבעי (או רשות הגז) היא רשות ממשלתית הפועלת תחת משרד האנרגיה והתשתיות ואמונה על פיתוח נושא הגז הטבעי בישראל, החל מבטיחות, דרך תכנון אסטרטגי לטווח ארוך וקידום פריסת הרשת.
מנהל רשות הגז הטבעי הוא משה גראזי.
בעקבות התגלית המהותית הראשונה של שדות גז על ידי חברות ישראליות בים התיכון, בתחום המים הכלכליים של ישראל, בשנת 1999, נחקק בשנת 2002 חוק משק הגז הטבעי, המסדיר את הפעילות במשק הגז הטבעי בישראל.
בעקבות החוק הוקמה רשות הגז הטבעי, ובשנת 2004 הוקמה החברה הממשלתית נתיבי הגז הטבעי לישראל (נתג"ז) העוסקת בהקמה, הפעלה ותחזוקה של מערכת ההולכה הארצית.
בין השנים 2009 ל-2016 ניתנו שישה רישיונות חלוקה לחברות פרטיות וציבוריות אשר אמונות על פיתוח רשת החלוקה.
יישום מדיניות הממשלה לקידום משק הגז הטבעי
קביעת תוכנית אב למערכת ההולכה ועדכונה, סקרי ביקושים של צרכנים
פרסום מכרזים והכנת רישיונות בהתאם לחוק משק הגז הטבעי פיקוח על בעלי רישיונות, תנאי שירות ותעריפים
ייעוץ לשר בנושא משק הגז הטבעי
הסדרת נושא הכניסה למקרקעין לרבות טיפול בהתנגדויות
קביעת צווי בטיחות, תקנות ונהלים לתכנון, הקמה, הפעלה ותחזוקה של מתקני גז טבעי, לרבות אישור מפרטים, נוהלי הפעלה ותוכניות לשעת חירום
פיקוח ואישור הקמה והפעלה של מערכות גז על ידי בעלי רישיונות וצרכנים
קביעת אמות מידה לשירות, הסדרים ודמי חיבור לצרכנים
הסדרת נושא ההסמכה של העוסקים בגז טבעי
המלצה על התעריפים השונים לאישור המועצה לענייני הגז הטבעי
הרשות פועלת מכוח חוק משק הגז הטבעי, המסדיר את הפעילות במשק הגז הטבעי בישראל.
מנהל רשות הגז הטבעי: ממונה על ידי הממשלה לפי הצעתו של שר האנרגיה והתשתיות, בהתייעצות עם שר האוצר.
המינוי הוא לתקופה של חמש שנים ועד לשתי תקופות בסה"כ.
המועצה לענייני משק הגז הטבעי: מורכבת ממנהל הרשות (יו"ר המועצה), נציג שר האוצר, נציג שר האנרגיה והתשתיות ושני נציגי ציבור.
המועצה קובעת, בין היתר, אמות מידה בנושאי שירות ותעריפים ומייעצת לשר בנושאים שונים במשק הגז הטבעי.
הממונה על הבטיחות במשק הגז הטבעי: ממונה על ידי מנהל הרשות בהתייעצות עם מועצת רשות הגז הטבעי, ומטפל בבטיחות משק הגז בהתאם לחוק משק הגז הטבעי, חוק הגז (בטיחות ורישוי) ולצווים הרלוונטיים.
במאי 2016 הוציא מבקר המדינה דו"ח המבקר בחריפות את התנהלות הרשות בפרויקט לחלוקת גז טבעי לצרכנים, עיקר הממצאים היו:
עד למרץ 2016 נפרסו כ-159 - ק"מ צנרת, שהם פחות משליש מהיקף הצנרת אשר אמורה להיכלל ברשת החלוקה.
האטיות בפריסת רשת החלוקה מושפעת, נוסף על הקשיים שבהם נתקלו חברות החלוקה בהליכי התכנון והביצוע של פריסת רשת החלוקה, גם מחוסר כדאיות כלכלית לחברות בקידום הקווים.
הרשות לא הצליחה לקדם את עבודת החברות לסייע להן להשיג את היעדים שנקבעו ברישיונות שניתנו להן.
רשות הגז, מינהל הבטיחות במשרד הכלכלה ומכון התקנים הישראלי סיכמו כי עד גיבושו של תקן ישראלי שיחול על מתקני צריכת הגז הטבעי, יפעלו על פי מתווה שבמסגרתו יבדוק מכון התקנים את חיבור ציוד הצריכה במפעלים ואת עמידתם של המפעלים בדרישות שנקבעו במתווה, כתנאי למתן אישור הרשויות לשימוש בגז הטבעי.
גיבוש המתווה שימש אגף התעשייה במכון התקנים גורם מייעץ למאסדר באימוץ אסדרה (רגולציה).
תהליך גיבוש ואישור המתווה נעשה ללא סיוע אגף התקינה במכון המרכז את פעילות הכנת התקנים במכון (אלא באמצעות אגף התעשייה, אשר תפקידו לשמש גוף בודק בלבד).
במועד סיום הביקורת טרם הסתיימה עבודת ועדות התקינה לגיבוש תקן למתקני צריכה מבוססי גז טבעי שמטרתו לקבוע כללים טכניים להסבה לגז טבעי ונהלים לבדיקת הבטיחות הנדרשת לצורך חידוש אישור התקינות.
טיוטת התקן מתבססת על התקנים האירופיים בלבד, אף כי חלק נכבד ממתקני הצריכה מותאם לתקנים האמריקניים.
רק לאחר סיום מועד הביקורת החלה העבודה על תקן המבוסס על התקנים האמריקניים.
היעדר אסטרטגיה למעבר כלל המשק לשימוש בגז טבעי
חלפו יותר מארבע שנים מאז החל משרד האנרגיה לגבש תוכנית אב לפיתוח משק האנרגיה, ועדיין לא אושרה התוכנית.
ללא תוכנית אב נפגעת אפשרות פיתוחו של משק האנרגיה בראייה ארוכת טווח ומתוך בחינת תמהיל מקורות האנרגיה, לרבותהגז הטבעי.
רשות הגז לא הציבה לעצמה יעד של פיתוח תוכנית אב לרשת החלוקה או להנגשת הגז הטבעי למגוון רחב ככל האפשר של אוכלוסיות יעד במדינה.
עד סוף שנת 2015, סמוך למועד סיום הביקורת, הרשות לא ראתה ברשת החלוקה של הגז הטבעי תשתית חיונית או מיזם לאומי.
רשות האכיפה והגבייה היא רשות ממשלתית בישראל המופקדת על אכיפת החלטות שיפוטיות שעניין כספי וגביית חובות וקנסות.
רשות האכיפה והגבייה הוקמה בינואר 2009 כיחידת סמך של משרד המשפטים והופרדה ממערכת בתי המשפט.
הרשות מופקדת על אכיפת החלטות שיפוטיות שעניין כספי וגביית חובות וקנסות.
הרשות מורכבת משתי יחידות: מערכת ההוצאה לפועל והמרכז לגביית קנסות אגרות והוצאות:
מערכת ההוצאה לפועל: ככלל, בהוצאה לפועל נגבים פסקי דין או החלטות אחרות של בית משפט בעניין אזרחי.
בנוסף נגבים בהוצאה לפועל חיובים אחרים שדינם כדין פסק דין כגון שטרות ומשכנתאות.
המדובר, על פי רוב באכיפת חיובים שבין אדם לחברו, אם כי לעיתים, גם גופי המדינה פועלים באמצעות ההוצאה לפועל לאכיפת חיובים.
דיני ההוצאה לפועל במדינת ישראל מוסדרים בחוק ההוצאה לפועל, התשכ"ז–1967 ובתקנות שהותקנו מכוחו.
המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות: במרכז לגביית קנסות גובים חובות עבור אוצר המדינה.
חריג לכך הוא "פיצוי בהליך פלילי".
כאשר בית המשפט בהליך פלילי מפצה קורבן עבירה, המדינה, באמצעות המרכז לגביית קנסות, גובה את החוב עבור הקורבן.
המרכז לגביית קנסות אגרות והוצאות הוקם בשנת 1995 ופועל מכוח חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות, התשנ"ה–1995 והתקנות שהותקנו מכוחו.
מערכת ההוצאה לפועל פועלת על פי חוק ההוצאה לפועל, התשכ"ז–1967 לאכיפת פסקי דין (לרבות פסקי דין לתשלום מזונות) משכנתאות, שטרות, החלטות שניתנו על ידי גופים שונים ותביעות בסכום קצוב (עד 75,000 ש"ח).
למעט חריגים הקבועים בחוק, ההוצאה לפועל במדינת ישראל מונעת לפי בקשות הזוכה.
במסגרת חוק ההוצאה לפועל מוסדרים אמצעי האכיפה השונים אותם ניתן לנקוט נגד החייב.
אמצעי האכיפה לא יינקטו אלא לפי בקשה של הזוכה ומתן אישור של הגורם המוסמך.
הגורם המוסמך יכול להיות רשם הוצאה לפועל שהוא הגורם השיפוטי בלשכות ההוצאה לפועל, או מנהל לשכת ההוצאה לפועל – שהוא הגורם המנהלי הבכיר ביותר בלשכות ההוצאה לפועל.
על הגורם המוסמך לדון בבקשות ולתת החלטה תוך שקילת מכלול השיקולים הרלוונטיים ותוך איזון מתמיד בין זכויותיו של הזוכה לבין זכויותיו של החייב.
בישראל פועלות 24 לשכות הוצאה לפועל שבראש כל אחת מהן עומד מנהל לשכת הוצאה לפועל.
ישנן לשכות הוצאה לפועל באילת, אשדוד, אשקלון, באר שבע, בית שאן, דימונה, חיפה, חדרה, טבריה, ירושלים, כפר סבא, נוף הגליל, נתניה, עכו, עפולה, פתח תקווה, צפת, קריות, קריית שמנה, ראשון לציון, רחובות, רמלה ותל אביב.
בנוסף, ישנה לשכת מסלול מקוצר.
המסלול המקוצר החל לפעול באוגוסט 2009. תיקים המתנהלים במסלול המקוצר זוכים לטיפול לשכה מיוחדת מתוך שאיפה לגבות את החוב בזמן הקצר ביותר (עד שמונה חודשים) ללא צורך במעורבות של הזוכה.
במסלול המקוצר ניתן לגבות תיקים מסוג פסק דין כספי (להוציא מזונות), שטרות והמחאות וכן תיקי תובענות שבהם גובה החוב הוא עד 25,000 שקלים, למעט במקרים שבהם נפתח לחייב תיק איחוד או כאשר הוא הוכרז כמוגבל באמצעים.
במהלך השנים תוקן חוק ההוצאה לפועל פעמים רבות.
מטרתם העיקרית של התיקונים השונים הייתה לשפר ולייעל את האכיפה והגבייה במדינת ישראל זאת באמצעות הענקת כלי אכיפה יעילים לזוכה אשר פגיעתם בזכויות היסוד של החייב מינימלית ככל האפשר.
אחד התיקונים המשמעותיים ביותר אשר בוצעו בחוק ההוצאה לפועל הוא תיקון 29, שהכניס שינויים מרחיקי לכת בחוק שהיה קיים עובר לתיקונו ומסיבה זו הוא כונה גם "הרפורמה בהוצאה לפועל".
תיקון 29 הקנה לזוכה כלי אכיפה חדשים ויעילים כגון נגישות למאגרי מידע והטלת הגבלות שונות על החייב.
בד בבד צמצם התיקון את האפשרות להטיל מאסר על חייב המשתמט מתשלום חובותיו.
ההנחה שבבסיס התיקון הייתה שעדיפה פגיעה בקניינו של החייב, בזכותו לפרטיות או באפשרות שלו לצאת את הארץ, להחזיק רישיון נהיגה וכיוצ"ב על פני פגיעה בחירותו בדרך של מאסר.
ברבעון האחרון של שנת 2014 נכנסה לשימוש מערכת המחשוב החדשה של ההוצאה לפועל "כלים שלובים".
המערכת החלה לפעול בכל לשכות ההוצאה לפועל לאחר חמש שנות פיתוח.
מדובר במערכת מחשוב בטכנולוגיה מתקדמת הכוללת אתר אינטרנט אינטראקטיבי.
מטרת המערכת היא לאזן בין שני הלקוחות העיקריים של הרשות – הזוכים והחייבים – ולשפר את השירות הניתן להם.
עורכי דין יכולים באמצעות כרטיס חכם לצפות בתיקים ולהגיש מסמכים, לפתוח תיקים ולהגיש בקשות.
גם החייבים יכולים להיכנס למערכת באמצעות אזור אישי ייעודי.
בחודש יולי 2015 אישרה הכנסת את התיקון לחוק ההוצאה לפועל (מתן הפטר לחייב מוגבל באמצעים) (הוראת שעה), התשע"ה–2014 שנכנס לתוקף ב-6 בספטמבר 2015. מדובר בהצעת חוק ממשלתית, שגיבושה נעשה בשיתוף רשות האכיפה והגבייה בראשות מנהל הרשות היוצא, דוד מדיוני, וביוזמתו, והיא משקפת עקרונות ברוח שנת השמיטה.
מטרת התיקון היא להסמיך את רשמי ההוצאה לפועל ברשות האכיפה והגבייה, בהוראת שעה לשלוש שנים, לתת הפטר ל"חייבים מוגבלים באמצעים" שהליכי הגבייה מולם אינם צפויים להביא תועלת משמעותית לנושים.
התיקון בא לסייע לאלפי חייבים שמטופלים במערכת ההוצאה לפועל ואשר הוכרזו כחייבים מוגבלים באמצעים לפני למעלה מארבע שנים.
התיקון מתמקד בחייבים מוגבלים באמצעים, מחוסרי נכסים, שהסתבכו בתום לב בחובות, שעומדים בצו החיוב בתשלומים, אך גם עמידתם בו לא תביא לשיקומם.
עד כה הוגשו אלפי בקשות לקבלת הפטר ונתנו מאות הפטרים.
תיקון 48 לחוק ההוצאה לפועל מאפשר לקיים דיונים כגון חקירת יכולת, דיוני הבאה ומאסר, באמצעות היוועדות חזותית (וידאו קונפרנס) לאחר שנתנה הסכמת החייב לנהל את הדיון בדרך זו.
תיקון החוק נקבע כהוראת שעה לשנתיים.
המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות
המרכז לגביית קנסות הוקם בשנת 1995. המרכז פועל מתוקף חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות התשנ"ה–1995. במרכז לגביית קנסות נגבים בעיקר חובות לאוצר המדינה.
בין היתר נגבים במרכז קנסות משטרה וקנסות של בית משפט לתעבורה, אגרות משפט שלא שולמו, קנסות מינהליים של משרדי ממשלה השונים ועוד.
חוק המרכז לגביית קנסות מפרט את החובות אותם ניתן לגבות באמצעות המרכז.
תיקון שהוכנס בחוק הכניס סעיפי "סל" אשר הלכה למעשה מאפשרים למרכז לגבות כמעט כל חוב לאוצר המדינה.
המרכז גובה חובות עבור משרדי ממשלה רבים, עם זאת רשות המיסים לדוגמה מפעילה מנגנון גבייה עצמאי ואינה גובה באמצעות המרכז.
חוק המרכז לגביית קנסות תוקן פעם נוספת ובמסגרת התיקון הוסדרו בחוק הליכים רבים אותם ניתן לנקוט נגד החייבים, לרבות הטלת הגבלות בדומה לאלה שניתן להטיל לפי חוק ההוצאה לפועל.
התיקון בחוק עתיד לשפר באופן משמעותי את הגבייה במרכז ולהעלות את שיעור הגבייה במידה נכרת.
גביית פיצוי לנפגעי עבירה – במסגרת הליכים פלילים המתנהלים בערכאות השונות של בתי המשפט, מטילים בתי המשפט בגזר הדין, בין היתר, תשלום פיצוי לקורבנות העבירה.
אם נפסק תשלום פיצוי כאמור, מקבל הנאשם שובר לתשלום עבור הפיצוי מקופת בית המשפט.
אם לא שולם החוב, הוא מועבר לגבייה באמצעות המרכז לגביית קנסות.
המרכז מוסמך על פי החוק לבצע פעולות גבייה אקטיביות על מנת לגבות את החוב עבור המפוצים.
המרכז לגביית קנסות למעשה נכנס ב"נעלי קורבנות העבירה" וגובה עבורם את הכספים.
רשות האכיפה והגבייה רואה בפעילות המרכז לגביית קנסות לגביית הפיצוי עבור קורבנות עבירה "ערך עליון" והדבר מקבל ביטוי בחוק ובהנחיות המנהל.
לפיכך, פועלת הרשות ללא הרף לשפר ולייעל את ההליך.
בינואר 2013 הועבר תיקון 14 לחוק המרכז בו משלם המרכז לכל מי שהיה קטין במעמד גזר הדין שנפסקו עבורו פיצויים בהליך הפלילי סכום של עד ₪10,000 מכספי מדינה.
תיקון 16 לחוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות שינה את המועד הקובע לתשלום לנפגע עבירה המבוצע על ידי המדינה באמצעות המרכז לקטין, כך שהזכאות לתשלום היא למי שהיה קטין ביום ביצוע העבירה.
תיקון לחוק המרכז – הפחתת תוספות הפיגור על חובות במרכז לגביית קנסות.
ב-15 בנובמבר 2016 יצא המרכז לגביית קנסות ברשות במבצע חד פעמי להפחתת חובות לכל תושבי ישראל, "מבצע חוב סוף!" שקודם על ידי שרת המשפטים, איילת שקד, ואושר בכנסת.
על פי המבצע ניתנת הנחה של 40% על כל הקנסות שצברו פיגורים למשך ארבעה חודשים.
מדובר במבצע ארצי בהיקף של 3 מיליארד ₪ חובות וכ–300 אלף חייבים.
רשויות מקומיות של ליטא (בליטאית: Lietuvos savivaldybės; ביחיד savivaldybė – רשות מקומית, בתרגום מילולי: שלטון עצמי) הן יחידות מנהליות משניות בחלוקה המנהלית של ליטא עד 2010 ויחידות מנהליות ראשיות מאז, ובסך הכל מחולקת ליטא כולה ל-60 רשויות מקומיות.
רשויות מקומיות מחולקות מצידן ל-546 סניוניות (בליטאית ביחיד: Seniūnija) שהן הדרגה הנמוכה ביותר מבין דרגות החלוקה המנהלית של ליטא.
רשימת מחוזות ליטא וחלוקתם לרשויות המקומיות
(בסוגריים: שמות המחוזות כאשר הם שונים בספרות העברית)
מחוז וילנה מחולק ל-8 מחוזות משנה:
מחוז שיאוליאי מחולק ל-7 מחוזות משנה:
המרחב המוניציפלי של העיר שאולאי
רשומות האביב והסתיו (בסינית: 春秋, בפין-יין: Chūnqiū, בתעתיק לעברית: צוּן-צ'יוּ) הוא ספר ההיסטוריה הסיני העתיק ביותר ששרד עד ימינו, המסודר ככרוניקה.
הספר מיוחס לקונפוציוס ולכן הוא אחד מחמשת ספרי המופת, אף שככל הנראה לא היה לקונפוציוס חלק ממשי בכתיבתו.
החיבור הוא כרוניקה המתארת את דברי ימי מדינת לו, אחת הנסיכויות שפעלו בתקופת שושלת ג'ואו המזרחית.
הספר, המתאר את תקופת האביב והסתיו נתן לתקופה זו את שמה.
על פי המסורת הסינית את רשומות האביב והסתיו חיבר, או לכל הפחות ערך, הפילוסוף הסיני בן התקופה קונפוציוס.
דעה אחרת פחות מקובלת מייחסת את הספר למנציוס.
מדינת הולדתו של קונפוציוס היא לו וייתכן כי עובדה זו קישרה אותו לחיבור הספר, כמו כן התיאור התמציתי שמאפיין את הספר מתאים לסגנונו של קונפוציוס.
בנוסף, קונפוציוס הוא זה שהביא את הספר להכרת הציבור הרחב.
מחקרים מודרניים מייחסים את הספר לסופרי החצר של לו, וטוענים שלקונפוציוס אין חלק ממשי בכתיבתו או עריכתו.
על כל פנים, הייחוס של הספר לקונפוציוס הביאה לראיה בספר יצירה מיסטית ממש שבה טמן קונפוציוס סודות, והביאה להכללתה בספרים הקנוניים.
רשומות האביב והסתיו נכתב במקור, כמו ספרים סיניים עתיקים אחרים, על קני במבוק שחוברו זה לזה, וככל הנראה מקומו היה במקדש האבות של מדינת לו.
תפקידו של החיבור על פי ההשערה ההיסטורית היה דתי במקורו, דיווח לרוחות האבות על מעשי צאצאיהם.
הספר, לצד רשומות הבמבוק הוא מהעתיקים ביותר בחיבורים ההיסטוריים הסיניים הידועים, והעתיק ביותר ששרד מסוגה זו.
ככל הנראה ספרים דומים היו קיימים במדינות נוספות, אך אלו לא הגיעו לידינו.
פירוש שמה של היצירה: "האביב והסתיו" הוא "שנה".
רשומות האביב והסתיו הוא חיבור המתאר את קורות מדינת לו, אחת הנסיכויות של שושלת ג'ואו, שבתקופת ג'ואו המזרחית זכתה, כמו שאר הנסיכויות ליותר ויותר עצמאות.
הספר מתאר את האירועים שקרו בנסיכות בין השנים 722 - 481 לפנה"ס, ובגרסה אחת עד 479 לפנה"ס תקופת התיאור כוללת את תקופת שלטונם של שנים עשר נסיכים בנסיכות לו.
הדיווחים בספר לקוניים וקצרים ומונים בממוצע 10 סימנים.
הרשומות מתארות בריתות, מלחמות, נישואין, אסונות טבע, מסעות של הנסיך, מוות של דמויות בכירות, תופעות קוסמיות נדירות ועוד.
עיקר העיסוק של החיבור הוא בחצר של לו, אולם יש בו מידע רב על העולם הסיני כולו בתקופת האביב והסתיו.
מאפיין בולט של הספר, שהשפיע מאוחר יותר על חיבורים סיניים נוספים הוא ההקפדה על שימוש בשפה נכונה פוליטית.
הספר מקפיד לתאר את האירועים מנקודת המבט ה"נכונה" ולהצניע בעיות וביקורת בצורה מרומזת.
לדוגמה: המשפט המעורפל "הדוכס סייר בצ'י" יכול לתאר ברמיזה את הגלייתו של הדוכס על ידי שריו.
קריאה מדוקדקת של החיבור יכולה ללמד לא רק על האירועים ההיסטוריים אלא גם על היחס אליהם מצד כותבי הרשומות.
בעקבות יחוסו של הספר לקונפוציוס הוא זכה להשפעה רבה.
התקופה הראשונה של שושלת ג'ואו המזרחית מכונה "האביב והסתיו" על שם ספר זה שתקופה זו היא נושא תיאורו.
הספר, כאמור, נכלל גם בספרים הקנוניים והיכרות עמו הייתה חובה לצורך קידום חברתי בסין המסורתית.
עם השנים נכתבו על הספר פרשנויות שונות המרחיבות ומתארות בפירוט את האירועים המתרחשים בספר.
הפרשנות החשובה ביותר היא הדזו ג'ואן שחוברה ככל הנראה כבר במאה החמישית לפנה"ס.
הדזו ג'ואן מלאה בפירוט על האירועים המוזכרים בספר רשומות האביב והסתיו, ויש בה מידע רב וחשוב על הפוליטיקה הפנימית והחיצונית בתקופת האביב והסתיו לרבות שמות תאריכים ומקומות.
הדזו ג'ואן נשמר עד ימינו בשיבושים מעטים.
רשוּמה ביבליוגרפית היא נקודת גישה במאגר נתונים ביבליוגרפי (או בקטלוג של ספרייה) המייצג ומתאר מקור ספציפי.
רשומה ביבליוגרפית כוללת את הנתונים העיקריים הדרושים לעזרה למשתמשים כדי שיוכלו לזהות ולאחזר את המקור הזה, וכן מידע נוסף המיוצג בפורמט ביבליוגרפי פורמלי.
מידע נוסף יכול לתמוך בתפקידי מסד נתונים מיוחדים כמו חיפוש, או דפדוף (למשל, על ידי מילות מפתח), או יכול לספק ייצוג מלא יותר של פריט התוכן (למשל, תקציר מאמר).
רשומות ביבליוגרפיות ניתנות לאחזור, בדרך כלל ממסדי נתונים ביבליוגרפיים לפי מחבר, כותר או מילת מפתח.
ניתן, גם, להפנות לרשומות ביבליוגרפיות כרשומות חלופיות או Metadata רשומות ביבליוגרפיות יכולות לייצג מגוון רחב של תכנים שהוצאו לאור, כולל פרסומים מסורתיים על נייר, חומרים שעברו דיגיטציה או כאלה שהם במקורם דיגיטליים.
התהליך של יצירה, המרה ושימור הרשומות הביבליוגרפיות הוא חלק מתהליך רחב יותר הנקרא בקרה ביבליוגרפית.
הרשומות הביבליוגרפיות המוקדמות ביותר מגיעות מקטלוגים (שנכתבו בכתב יתדות על לוחות חומר שעוסקים בטקסטים דתיים מ-2000 לפנה"ס שזוהו על מה שנראה כמילות מפתח בשומרית.
ביוון העתיקה נרשמו רשומות ביבליוגרפיות על 120 מגילות בשיטה הנקראת פּינָקֶס (Πίνακες)
הפורמטים של רשומות ביבליוגרפיות היום, מקורן מהזמנים בהן כללו הספריות חומר מסורתי מנייר והיו מבודדות, כל אחת בפני עצמה, באוספים שלהן ובמערכות הקטלוג שלהן.
הפורמטים המודרניים, עם זאת שהם משקפים את מורשת הזו במבנה שלהם, הם מוזנים למחשב ומתאימים, בדרך כלל, לתקני MARC.
מסדי הנתונים הביבליוגרפיים הנושאיים (כמו Chemical Abstracts, Medline, PsycInfo) לא משתמשים באותם תקנים ביבליוגרפיים של הספריות.
ספריית הקונגרס מפתחת עכשיו BIBFRAME, סכמה חדשה של RDF לביטוי נתונים ביבליוגרפיים.
BIBFRAME נמצא עדיין בשלבי טיוטה אך כמה ספריות כבר בוחנות קיטלוג בפורמט החדש.
BIBFRAME ראוי לתשומת לב מיוחדת משום שהוא מתאר משאבים כשהוא משתמש בישויות שונות ובקשרים בשונה מרשומות ספריות סטנדרטיות שאוספות סוגים רבים של מידע לרשומה אחת עצמאית ומובנת.
רסוואל סמאיי הוא אתלט דרום אפריקאי, בעל מדליית ארד מאליפות עולם (לונדון 2017) ופעמיים אלוף אפריקה (דרבן 2016, אסבה 2018) בקפיצה לרוחק.
סמאיי נולד בפארל שבדרום אפריקה, הוא גדל עם שלושת אחיו ואמו במשפחה חד-הורית.
בנעוריו הצטיין ברוגבי ובאתלטיקה וזכה למלגה לבית הספר התיכון פארל גימנסיום בעל המסורת בטיפוח ספורטאים.
ב-2011 התחרה לראשונה באליפות דרום אפריקה באתלטיקה וסיים במקום השלישי בקפיצה לרוחק.
ההישג הביא לקבלת מלגה ללימודים באוניברסיטת יוהנסבורג שם חבר לראשונה למאמנו ג'ני קינגוול.
ב-2014 קפץ לראשונה למרחק של מעל שמונה מטרים, כשבתחרות ביוהנסבורג רשם תוצאה של 8.10 מטר.
במשחקי חבר העמים הבריטי באותה שנה זכה במדליית ארד בתוצאה של 8.08 מטר, ובמדליית ארד באליפות אפריקה באתלטיקה.
באליפות העולם באתלטיקה 2015 לא העפיל לגמר כשקפץ למרחק של 7.79 מטר.
הוא זכה באותה שנה באליפות דרום אפריקה בתוצאה של 8.38 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2016 סיים חמישי וקבע שיא דרום אפריקה בתוצאה של 8.18 מטר.
באליפות אפריקה שהתקיימה במרקש זכה במדליית זהב בתוצאה של 8.40 מטר עם רוח גבית מעל המותר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו העפיל לגמר בו סיים במקום התשיעי בתוצאה של 7.97 מטר.
באפריל 2017 קבע סמאיי את שיאו האישי 8.49 מטר בתחרות באצטדיון אוניברסיטת נורת'-ווסט בדרום אפריקה.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכה במדליית ארד בתוצאה של 8.32 מטר לאחר בן ארצו לובו מניונגה (8.48 מטר) והאמריקאי ג'ריון לוסון (8.44 מטר).
במשחקי חבר העמים 2018 זכה במדליית ארד בתוצאה של 8.22 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2019 סיים חמישי בתוצאה של 8.23 מטר.
באולימפיאדת טוקיו קבע תוצאה של 7.74 מטר במוקדמות ולא העפיל לגמר.
"רשימותיו של שליח הלשכה החשאית" הוא שמה של סדרת טלוויזיה רוסית משנת 2011 מז'אנר ההרפתקאות.
הסדרה הופקה, בוימה ונכתבה על ידי אולג ריאסקוב, על בסיס רומן שהוא עצמו כתב.
הסדרה כללה שתי עונות בנות 8 פרקים כל אחת.
הסדרה שודרה לראשונה בערוץ 1 הרוסי.
האירועים נפרשים על רקע העימות בין הנסיך אלכסנדר מנשיקוב, בתקופת שלטונם של יקטרינה הראשונה ופיוטר השני, לבין ראש הלשכה החשאית, הרוזן אנדריי אושקוב.
עלילת הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיהם של סוכני הלשכה החשאית הרוסית, בתקופת המאה ה-18. איוואן סאמויילוב הוא סרג'נט בגדוד הדרגונים של צבא האימפריה הרוסית שנשלח לשרת ב, גוף הבילוש הפוליטי של הקיסרות.
אליו מצטרף בהמשך סמיון פלאחוב, שלמען הצלת אהובתו יוצא למשלחת ימית בהוראת ראש הלשכה החשאית, אנדריי אושאקוב.
במסעו בים הוא פוגש את הרופא האנגלי בן אנדרסון מזכיר השגרירות האנגלית הנרי אנורוויל שמצא את עצמו בכלא בלונדון ונשלח אל העולם החדש.
הוא נאלץ להיאבק בשודדי ים, נופל לשבי האינדיאנים, להינצל מלהישלח לעבדות ואף מוצא אוצר.
בסדרה כמה קווי עלילה, המאחדים דמויות שונות והאירועים מתרחשים בכמה מקומות: בלונדון, ביבשת אמריקה, ברוסיה ובעיר פריפורט.
בעונה השנייה מסופר אודות קצין ימי הנשלח על ידי פיוטר הגדול אל מדגסקר.
פיתוח הסדרה החל כבר בשנת 2009 הצילומים נערכו בשטחי אחוזת קוסקובו ובכפר פודיאצ'בו שבפרברי מוסקבה, באחוזה מתקופת המאה ה-18. כל הסצנות הימיות נערכו בקרונשטאדט ובסביבתה.
הסדרה נמכרה לשידור במדינות זרות תחת השמות הבאים:
ניו זילנד מחלוקת לשש עשרה רשויות אזוריות המהווים את החלוקה המנהלית השנייה של המדינה מבחינת שלטון מקומי ואזורי.
הרשויות מרכיבות את שישה עשר החבלים של ניו זילנד.
67 הרשויות כוללות 53 מחוזות ו-13 ערים.
המחוזות משתרעים על פני המרחבים שמחוץ לערים הגדולות, וכוללים את הכפרים הרבים הפזורים ברחבי המדינה, ואילו 13 הערים הגדולות בניו זילנד אינן משויכות למחוז זה או אחר אלא בעלות מעמד עצמאי מקביל לזה של מחוז.
על אף שישנה חפיפה בדרך כלל בין הרשויות לחבלים, אין היא מלאה אלא מדובר שתי חלוקות מקבילות.
חלק מהמחוזות משתרעים על פני כמה חבלים, לעיתים אף יותר משניים.
בעוד החבלים מחולקים לפי מאפיינים גאוגרפיים כגון אגן ניקוז משותף, הרשויות האזוריות מחולקות לפי גורמים קהילתיים ומגבלות תחבורה כמו כבישים משותפים.
רשות הבקרה המינהלית הוא גוף ממשלתי במצרים הכפוף לראש הממשלה ואחראי לתפקידי פיקוח ובקרה והוא הגוף הבכיר למלחמה בשחיתות במדינה.
לחקור גורמים לליקויים בעבודה וייצור, כולל איתור ליקויים במערכות ניהוליות, טכניות ופיננסיות המפריעים לתפקודם הרגיל של גופים ציבוריים ומציעים דרכים להימנע מהם.
מעקב אחר יישום החוקים ולוודא שההחלטות והתקנות החלות ישיגו את מטרתן.
חשיפה של הפרות מנהליות וכלכליות ופשעים פליליים המתרחשים מצד אזרחים בזמן שהם מבצעים את חובות עבודתם ופועלים למניעת התרחשותם, לצורך כך הם יכולים לבקש את עזרת המשטרה בלכידת המפירים.
בחינת תלונות שהגישו אזרחים על הפרת חוקים או רשלנות בביצוע תפקידים והצעות עבודה בנוגע אליהם או נגיעה בהם במטרה לשפר את השירותים ואת סדירות העבודה ואת מהירות השלמתה, כמו גם לחקור וללמוד את תלונות העיתונות או החקירות שפרסמה העיתונות העוסקות בהיבטים של הזנחה או פזיזות, ניהול שגוי או ניצול.
לספק לראש הממשלה, לשרים ולמושלים כל מידע, נתונים או מחקרים שהם מבקשים וכל עבודה נוספת שהוטלה על ידי הממשלה.
הפעלת סמכויות במנגנון הממשלתי, בגופים ציבוריים, במוסדות ציבור, בחברות הקשורות אליהם, בחברות ציבוריות ופרטיות ובגופים מהמגזר הפרטי המבצעים עבודות ציבוריות, וכן בכל הגופים שהמדינה תורמת להם בכל דרך שהיא.
ניהול חקירות, מחקרים והצעות של ראש הממשלה בנושאי בקרה ופיקוח
הרשות מפעילה את האקדמיה הלאומית למלחמה בשחיתות.
הרשות פורקה ב-1980 והוקמה מחדש ביוני 1982.
כל אחד מספרי הטרילוגיה עוקב אחר מהלכו של יום אחד בו קוותה מספר את סיפורו.
הספר הראשון בסדרה זכה בפרס קוויל, נכנס לרשימת הספרים הטובים ביותר לשנת 2007 בתחום הפנטזיה של מגזין Publishers Weekly ובאפריל 2008, נכנס לרשימת הספרים הנמכרים ביותר של הניו יורק טיימס.
הספר השני בסדרה, פחדיו של האדם החכם, הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, וזכה בפרס דייוויד גמל לספר הפנטזיה הטוב ביותר לשנת 2012.
רותפס כתב את הטרילוגיה כולה במהלך תשע השנים בהן למד לתואר הראשון, פרק הזמן הארוך של לימודיו ל-BA נבע משינוי מסלולי לימוד מהנדסה כימית, למספר חוגים ראשיים שונים, הפסקות של סמסטרים באמצע ולבסוף השלמת התואר הראשון שלו בתחום ספרות אנגלית.
רות'פס וחבריו באוניברסיטה התחילו לכנות את היצירה של רות'פס "ה-ספר" (The Book).
הוא שאב השראה לכתיבת הספר מהקורסים המגוונים שלמד, מחוויותיו באוניברסיטה שכללו החלפה של חוגים ראשיים ומתחביביו האישיים.
בשנת 2011 יצא לאור הספר השני בטרילוגיה, "פחדיו של האדם החכם".
נכון ל־2026 טרם יצא הספר השלישי בטרילוגיה.
היכולת הבסיסית שכל סטודנט מתחיל בארקאנום שבאוניברסיטה לומד היא "סימפתיה".
הסימפתיה היא למעשה תיעול והחלפה של כוח ואנרגיה שקיימים בעולם, כאשר המפעיל של הסימפתיה משמש כמתווך.
בעזרת הסימפתיה ניתן "לכפות" (לקשור) שני חפצים זה לזה, וכך כל ריאקציה אנרגטית שקורית לחפץ אחד קורית גם לשני.
בשביל לקיים את הקישור הסימפתי, הסימפתאי שיוצר את הקישור הסימפתי צריך להאמין שהחפצים אכן קשורים.
למשל, משקלה של מטבע אחת שכפותה סימפתית למטבע אחרת יהיה כמשקל שתי המטבעות, וזה רק אם הקישור הסימפתי (=הדמיון) בין החפצים יהיה דמיון של 100%.
ככל שהקישור הסימפתי גרוע יותר, המשקל יהיה יותר גבוה.
אפשר להעביר אנרגיות נוספות בין החפצים מלבד אנרגיית תנועה אם כי רוב השימוש בספר בסימפתיה הוא בחום ובתנועה.
אפשר ליצור יותר מקישור סימפתי אחד.
קוותה עצמו מסוגל ליצור שבעה קישורים סימפתיים בו זמנית, ודווי, מלוות הכספים, מסוגלת ליצור שמונה קישורים.
סימפתאי רגיל לא יכול ליצור יותר משלושה בדרך כלל.
אפשר להפעיל קישור סימפתי שלילי נגד קישורי סימפתיה של אחרים.
כלומר להאמין בחוסר הדמיון שבן דברים.
התוצאה שהקישור הסימפתי של האחר יחלש וידרוש יותר אנרגיה במעבר בין הדברים והקישור השלילי יכול אפילו לבטל את הסימפתיה.
סימפתאי יכול לשאוב גם מחום גופו בשביל להעביר אנרגיה דרך כפיתה סימפתית שהוא יוצר, אך בכך הוא חשוף לסכנה שנקראת "הצטננות הכופת".
במקרה זה, החום שנשאב מהעור או מהדם של הכופת הוא גבוה מדי, והירידה החדה בטמפרטורה יכולה להוביל אותו להיפותרמיה ואפילו מוות בשל קיפאון.
בשביל אימונים ותחרויות נהוג לבחור דברים בעלי רמות דמיון שונות שיאתגרו לפי הרמה את המשתתפים.
בנוסף בוחרים מקורות אנרגיה לשאוב מהם, הפשוטה ביותר היא אנרגיית תנועה ומתקדמות יותר אלו חום גוף ומגנטיות.
בתחרות עצמה כל צד מנסה להפעיל כמה שיותר קישורים סימפתים ובו זמנית להפעיל סימפתיה שלילית כדי שהמתחרה לא יעקוף אותו.
סיגדלריה היא שפה של רונות מיסטיות שאמורות לקשר בכוח המילה שני חלקים של דבר מה.
הקישור הזה שונה מהסימפתיה בכך שהוא לא דורש אנרגיה.
הרונות משמשות כמו דבק, אבל הוא מסוכן מאוד ועלול לגרור תוצאות כמו התפוררות החפץ או חיבור בלתי ניתן לניתוק של שני חפצים.
קוותה מצליח לשנן את השפה תוך לילה אחד, אחרי שהוא כותב שיר עם כל אות והשימוש בה, מה שעוזר לו לזכור אותה ביתר קלות.
נקיבת שמות נקראת גם 'הקסם האמיתי'.
השימוש בנקיבת שמות מבטא את הבנת המציאות של הדבר עצמו.
כאשר מבינים משהו באמת, אפשר לשלוט בו - לדוגמה, אדם שמבין את הרוח, יכול לנקוב בשמה האמיתי, וכך לשלוט בה ולעצב אותה כרצונו.
המודעות האנושית לא מסוגלת לתפוס את מהויות הדברים ולהבין אותן, אבל התת-מודע, המכונה 'המוח הישן', מסוגל.
על ידי כך ש'מעירים' את 'המוח הישן', אפשר לנסות להבין את המהות של הדבר - כלומר, ללמוד את שמו.
במהלך העלילה ובפרקי הביניים מופיעות כמה דמויות שמכירות שמות.
בסיפורים אנחנו פוגשים את טבורלין הגדול המכיר את שמות כל הדברים, ג'קס שמכיר את השם של הירח ועוד.
קוותה פוגש לראשונה בחייו בנקיבת שמות כאשר הוא רואה את אבנתי (המורה הראשון שלו) נוקב בשם הרוח, ומאז הוא מחפש את הרוח ואף מוצא אותה כמה פעמים.
ההיסטוריון יודע את שם הברזל ומשתמש בו כנגד בסט באחד מפרקי הביניים.
המגיסטר הסימפתאי מכיר את שם האש.
פלה לומדת את שם האבן בשיעורים אצל אלודין, ואלודין המגיסטר נוקב השמות בעצמו, יודע שמות רבים [של שמונה דברים(?)].
בני הפיי (או הפיות), הם יצורים שחיים ביקום מקביל לעולמו של קוותה.
עולמם הוא עולם בו הזמן מתקדם בקצב שונה.
שני היקומים קשורים לירח ונמשכים אליו, כך שהם מתקרבים זה לזה ונושקים כאשר הירח מלא באחד העולמות.
לא ברור מה יכולותיהם של בני הפיי, אבל ידוע שהקסם שלהם עובד אחרת מאצל בני-אדם והוא טבעי להם.
הם יכולים למשל ללקט קרני ירח (פלוריאן, בת פיי שמפתה את קוותה, משתמשת בקרני אור בשביל לארוג את ה'שאיד' - גלימת הצללים שהיא נותנת לקוותה), לנוע במהירות, לחיות אלפי שנים ועוד יכולות רבות.
בני הפיי הם מגוונים למדי, שלא כמו בני אדם, ולא נכון לדמותם אחד לשני.
הצ'נדריאן הם יצורים מרושעים שאחראים להרג משפחתו של קוותה ומתוארים מספר פעמים נוספות במהלך הספר.
הם הורגים כל אדם שמגלה מידע על זהותם, או שעלול לגלות מידע עליהם.
אש כחולה, התפוררות של מתכות וסימנים נוספים מעידים על נוכחותם.
ישנם שבעה צ'נדריאן, ולפי מה שקוות'ה מבין מהסיפורים שהוא שומע מסקראפי, המנהיג שלהם הוא לורד האליאקס, המוכר גם במיתוסים כלָנרֵה - לוחם אגדי שחזר מהמתים כדי להילחם באויבי האימפריה הישנה, ואיבד את דעתו כשבת זוגו מתה.
האמיר היו, עד כמה מאות שנים לפני שהסיפור מתרחש, מסדר של שופטים עצמאיים תחת חסות הכנסייה, שנדדו ממקום למקום להביא צדק ולא היה איש שיכול היה לערער על מעשיהם, עד שהמסדר פורק.
הם לא היו מבני הפיי, אלא בני אנוש רגילים, אבל פלוריאן אומרת לקוותה שהאמיר הללו הם רק ילדים לעומת מסדר האמיר המקורי - מסדר של בני פיי שאויביהם היו הצ'נדריאן.
קוותה מגלה במהלך השיטוטים שלו בארכיון של האוניברסיטה שכמעט ואין מידע על האמיר, כלומר - מישהו מנסה להסתיר עובדות על האמיר, מה שמעודד את השערותיו שהאמיר עדיין קיימים במחתרת.
לאחר שעברו חמש שנים ממועד רכישת הזכויות, תם החוזה של זמורה ביתן מול DAW books, והאפשרות לקנות את הזכויות נפתחה.
הוצאת אופוס רכשה את הזכויות עבור הסדרה, במטרה להוציא את "פחדיו של האדם החכם".
בהתחלה ניסה לארגן המתרגם צפריר גרוסמן תקצוב משלים להוצאת הספר דרך מימון המונים בקיקסטארטר כדי לשכנע את ההוצאה להוציא לאור את הספר, לאחר שזו העמידה תקציב של 35,000 ש"ח, לפרויקט שעלותו המוערכת הייתה 120,000 ש"ח.
אף על פי שמימון ההמונים נכשל, ההוצאה המשיכה לקדם את הפרויקט ובנוסף לתרגום "פחדיו של האדם החכם" בחרה גם להוציא מחדש את "שם הרוח", ושני הספרים יצאו בעברית ב-2016. במעבר משתי ההוצאות, שונה שמה של הסדרה בעברית מ"רשומות קוטל המלכים" ל"רשומות קוטל המלך"
רשות עירונית או מוניצ'יפיו (ברומנית:municipiu ברבים - municipii מוניצ'יפי) היא יחידה טירטוריאלית-מנהלית של רפובליקת מולדובה.
יחידה זו היא עיר בעלת מעמד מיוחד.
ברפובליקה קיימות 13 רשויות עירוניות:
קישינב, טירספול, בלץ, בנדר (, קומרט, קאהול, אונגני, סורוקה, אורהיי, צ'אדר-לונגה, אדינץ, חנצ'שט וסטרשן.
בהתאם לחוק לגבי החלוקה הטריטוריאלית-מנהלית של רפובליקת מולדובה שנכנס לתוקף ב-29 בינואר 2002
הרשות העירונית - ה- municipiu - הוא יישוב עירוני, בעל תפקיד מיוחד בחיי הכלכלה, החברה והתרבות, המדע, החיים הפוליטיים והמנהליים של המדינה, ושיש לו תשתית טובה בתחום התעשייה והמסחר, מוסדות חינוך גבוה, מרכזי תרבות ולבריאות.
הרשויות העירוניות הן סוג של יחידות מנהליות ראשוניות.
אולם הן אינן חלק מהנפות או ה"ראיונים".
יוצא מן הכלל הוא הרשות העירונית קומרט שהיא חלק מהיחידה הטריטורליאת האוטונומית גגאוזיה.
הרשות העירונית יכולה לכלול יחידות טיטוריאליות-מנהליות ראשוניות נוספות כמו ערים, כפרים וכפרים גדולים (קומונה).
למשל הרשות העירונית קישינב כוללת 6 ערים ו-22 כפרים (מתוך הכפרים, 20 מאוחדים ב-8 כפרים גדולים ושתיים אחרות נכללו בתוך אחת הערים).
הרשות העירונית בלץ כוללת שני כפרים, הרשות העירונית בנדר -כוללת כפר אחד.
הרשויות העירוניות טירספול וקומרט אינן כוללות אף יישוב אחר.
המוסד העומד בראש הרשות העירונית הוא מועצת הרשות (מועצת ה"מוניצ'יפיו") וראש העירייה (בקישינב - ראש העייריה הכללי).
ליישובים המהווים חלק מהרשות העירונית יש עיריות מלשהם המתואמות על ידי מועצת הרשות העירונית.
חברי מועצת הרשות העירונית או היועצים- נבחרים לתקופה של ארבע שנים.
מספר חבריה תלוי במספר תושבי הרשות העירונית.
למשל, לקישינב יש 51 יועצים, לעיר בלץ - 35.
הרשות העירונית קישינב היא בירת רפובליקת מולדובה.
לצד ראש עיריית קישינב נבחרים שלושה סגני ראש העיר מקרב חברי מועצת הרשות.
הרשויות העירוניות הראשונות שהוכרזו ברפובליקת מולדובה הופיעו בשנת 1995. קיבלו מעמד זה ארבע ערים בלבד:
ב-1998 ברפובליקת מולדובה הונהגה רפורמה טריטוריאלית-מנהלית שהתאפיינה בחלוקה למחוזות (ברומנית:"ז'ודץ" וברוסית:"אוייזד") בדומה לרומניה השכנה ולחלוקה שהייתה קיימת בממלכת רומניה בין שתי מלחמות העולם.
הוגדל מספר הרשויות העירוניות ל-14:קישינב, טירספול, בלץ, בנדר, קומרט, קאהול, רבניצה, אורהיי, סורוקה, אונגנן, חנצ'שט, אדינץ, קאושן, טרקליה.
בשנת 2001 עם עלייתה לשלטון של מפלגת הקומוניסטים של מולדובה הוחזרה החלוקה ל"ראיונים" או נפות, לפי הדגם הסובייטי, ומספר הרשויות העירוניות הופחת לחמש:קישינב, טירספול, בלץ, בנדר וקומרט.
אחרי שבשנת 2009 זכתה בבחירות לפרלמנט "הקואליציה הפרו-אירופית", התחילה רפובליקת מולדובה מסלול לכיוון הצטרפותה לאיחוד האירופי.
הוחל בשינויים גם בחלוקה המנהלית.
ביולי 2014 אושרה בקריאה ראשונה הענקת המעמד של רשות עירונית לערים קאהול, אורהיי, סורוקה ואונגן.
כמו כן הועלתה ההצעה להעניק מעמד זה גם לערים אדינץ, חנצ'שט, וצ'ימישליה.
ב־3 בנובמבר 2016 השינויים בכיוון זה נקבעו באופן רשמי, כשהפרלמנט של מולדובה אישר בקריאה שנייה את הפיכתן של שמונה הערים קאהול, אדינץ, חנצ'שט, אורהיי, צ'אדר -לונדה, סטרשן, אונגן וסורוקה -
החוק נכנס לתוקף ב-13 באפריל 2017.
רשות האסדרה (רשות הרגולציה) היא רשות ממשלתית שהוקמה בינואר 2023 מכוח חוק עקרונות האסדרה, התשפ"ב-2021, שאושר בכנסת ב-4 בנובמבר 2021. ראש הרשות הוא יואל בריס.
תפקידי רשות האסדרה לפי החוק:
לייעץ לממשלה בענייני מדיניות אסדרה, ובכלל זה בעניינים הנוגעים לעיצוב מערך האסדרה ופיתוחו, עריכת מחקרים ופיתוח שיטת העבודה של הממשלה בעניינים אלה;
לתת ייעוץ שוטף למאסדרים, ללוות ולהדריך מאסדרים וכן תקיים הכשרות, והכול בעניין תהליכי קביעת אסדרה או טיוב אסדרה קיימת ובעניין יישום אסדרה כאמור;
לקדם תהליכי תכנון בתחום האסדרה, לסייע בהנגשת אסדרה לציבור, לקדם תיאום ושיתוף פעולה בין מאסדרים ולסייע ביישוב מחלוקות בין מאסדרים;
לייעץ למאסדרים לעניין האיכות של תהליכי הערכת השפעות אסדרה שביצעו, לאחר שביצעה בקרה;
לבצע בחינה, מדידה והערכה של אסדרה קיימת שקבעו מאסדרים, ולהעביר את ממצאי הבחינה לרבות המלצות עקרוניות בעניינה.
החוק קובע שלרשות תהיה מליאה ובה שבעה חברים:
(1) יושב ראש מליאת הרשות, שתמנה הממשלה לפי הצעת ראש הממשלה, שתינתן לאחר התייעצות עם שר האוצר ושר המשפטים.
אדם זה ישמש גם כמנכ"ל הרשות.
(2) מנכ"ל משרד ראש הממשלה או עובד משרד ראש הממשלה בעל מומחיות בתחום האסדרה שימנה המנכ"ל.
(3) הממונה על התקציבים במשרד האוצר או עובד משרד האוצר שימנה הממונה.
(4) משנה ליועץ המשפטי לממשלה שימנה היועץ המשפטי לממשלה או עובד משרד המשפטים שימנה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.
(5) נציג מקרב הציבור שהוא בעל תואר אקדמי ממוסד מוכר כמשמעותו בחוק המועצה להשכלה גבוהה, בתחומי עיסוקה של הרשות ומומחיות בתחום האסדרה, שימנה שר האוצר.
(6) נציג מקרב הציבור שהוא בעל תואר אקדמי ממוסד מוכר, בתחומי עיסוקה של הרשות ומומחיות בתחום האסדרה שאינה מומחיות בתחום של אחד ממשרדי הממשלה המנויים בפסקאות (2) עד (4), שימנה שר המשפטים.
קובע כי מאסדר המבקש להציע או לקבוע אסדרה, שנדרש לשם קביעתה, לפי החלטות הממשלה, ביצוע תהליך הערכת השפעות אסדרה, יפנה לרשות לשם התייעצות עימה בעניין התהליך האמור שביצע, בצירוף הדו"ח שערך לגבי התהליך, והרשות תיתן חוות דעת על תהליך זה.
הרשות תציג תוכנית לטיוב אסדרה קיימת.
הרשות תקים מאגר אסדרה אחוד, שבו יפורסמו הוראות האסדרה של כל המאסדרים.
הרשות לאבטחת התעבורה היא סוכנות של המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית (DHS) בעלת סמכות אבטחת מערכות התחבורה שנמצאות בתוך ארצות הברית או כאלה שמתחברות אליה.
הסוכנות נוצרה כתגובה לפיגועי 11 בספטמבר כדי לשפר את נהלי האבטחה של נמלי התעופה ולרכז את אבטחת הנסיעות האוויריות תחת סוכנות אכיפת חוק פדרלית ייעודית.
הסוכנות אחראית על מדיניות רחבה להגנה על מערכת התחבורה בארצות הברית, כולל כבישים מהירים, מסילות ברזל, אוטובוסים, מערכות הסעת המונים, נמלים, צינורות ומתקני הובלה.
היא ממלאת משימה זו בשיתוף עם סוכנויות פדרליות אחרות.
עם זאת, ההתמקדות העיקרית של ה-TSA היא באבטחת נמלי התעופה ומניעת חטיפת מטוסים.
היא אחראית על בדיקת נוסעים ומטען בלמעלה מ-450 שדות תעופה בארצות הברית, העסקת אנשי אבטחה בשדות תעופה, מרשלים פדרליים חמושים במטוסים, כלבים לזיהוי פצצות ומומחי נפץ.
בעבר הסוכנות הייתה חלק ממחלקת התחבורה של ארצות הברית וב-2003 עברה לסמכות המחלקה לביטחון המולדת.
נכון לשנת 2020, ל-TSA תקציב של כ-7.68 מיליארד דולר ולמעלה מ-47,000 קציני אבטחת תחבורה, קציני בידוק, מומחי אבטחת תחבורה, מרשלים אוויריים ואנשי אבטחה אחרים.
רשומה בדויה היא מידע שגוי שמוכנס במכוון למפות, אנציקלופדיות, מילונים וספרי הדרכה, כדי לשמש מלכודות כנגד העתקות בלתי חוקיות שפוגעות בזכויות היוצרים של המוציאים לאור.
הצורך בהוספת ערכים פיקטיביים נובע מכך שעל עובדות אין זכויות יוצרים, ולכן קשה להוכיח מהו מקור העובדות המובאות, בעוד שאת מקורו של מידע כוזב ניתן לאתר בקלות יחסית.
המונח "מאונטוויזל" (Mountweazel) לציון רשומה בדויה נטבע על ידי סופר "הניו יורקר" הנרי אלפורד במאמר שהזכיר ערך ביוגרפי פיקטיבי, אשר צוין בכוונה כמלכודת זכויות יוצרים ב-New Columbia Encyclopedia משנת 1975. הערך תיאר את ליליאן וירג'יניה מאונטוויזל כמעצבת מזרקות שהפכה לצלמת, וכתב כי מתה בפיצוץ בזמן שהייתה במשימה עבור המגזין "Combustibles".
לכאורה, היא נודעה ברבים בזכות מאמרי הצילום שלה בנושאים יוצאי דופן, כולל אוטובוסים בניו יורק, בתי הקברות של פריז ותיבות דואר כפריות בארצות הברית.
כדי לתאר רשומה בדויה משתמשים לעיתים במונח nihilartikel, המשלב בין המילה הלטינית "nihil" ("כלום") לבין המילה הגרמנית "Artikel" ("מאמר").
הערך האחרון באנציקלופדיה לאוהבי המוזיקה מ-1903 מגדיר שם פיקטיבי (zzxjoanw) לתוף מאורי.
הערך נחשף כרשומה בדויה רק בשנת 1976.
ארגלטון היא עיירה מומצאת שהופיעה בגוגל מפות באזור לנקשייר בצפון-מערב אנגליה.
חברת Tele Atlas היא חברת מפות שהייתה ספקית של גוגל מפות.
הכנסת שם העיירה הייתה דרכהּ לוודא שזכויות היוצרים שלה יישמרו, שכן אם תתגלה מפה שכוללת את שמה של העיירה הרי ברור שהועתקה ממפה שמקורה בחברה.
בישראל, חברת מפה הייתה ספקית המפות של גוגל מפות.
כדי לשמור על זכויותיה שיימה החברה רחובות ברחבי הארץ.
בחיפה הוסיפה החברה את שמה של עובדת בכירה לרחוב קטן בעיר, ושמה הופיע גם על שלט תחנת האוטובוס.
כמו כן, הוסיפה החברה נחל פיקטיבי בשם "נחל סדן" ליד נחל פטיש.
הודלף שהמהדורה השנייה של מילון אוקספורד מכילה לפחות מילה פיקטיבית אחת, שהתגלתה מאוחר יותר כמילה "esquivalience".
Agloe הייתה במקור רשומה בדויה של כפר בדיוני במדינת ניו יורק בארצות הברית.
Agloe הוכנסה למפה בשנות ה-20 של המאה העשרים על ידי חברת General Drafting כמלכודת זכויות יוצרים.
בשנות ה-50 של המאה העשרים נבנתה באותו המקום חנות כלבו בשם Agloe General Store ונרשמה בשם זה במרשם המקומי.
מאוחר יותר, Agloe הופיעה על מפה שפרסמה חברת ראנד מקנאלי.
כאשר עלתה האפשרות לתבוע את ראנד מקנאלי בגין הפרת זכויות היוצרים המשוערת שה"מלכודת" חשפה, טענה ראנד מקנאלי כי המקום הפך לאמיתי, רשום ברשומות של מדינת ניו יורק, ולכן לא ניתן לקבוע הפרה.
נכון לאפריל 2024, עדיין ניתן למצוא את Agloe General Store על מפות גוגל, אף על פי שהחנות עצמה הפסיקה לפעול מזמן.
Agloe מופיעה ברומן המסתורין הרומנטי האמריקאי "ערים של נייר" מאת ג'ון גרין ובעיבוד הקולנועי שלו.
במספר משפטים בארצות הברית היה לרשומות בדויות תפקיד חשוב:
וורת', מחבר סדרת ספרי "סופר טריוויה" בנושאי טריוויה, את יצרני ומפיצי משחק הקלפים "המרדף הטריוויאלי".
משחק קלפים זה היה להיט מכירות (256 מיליון דולר עד סוף 1984).
פרד תבע את יצרני המשחק בסכום של 300 מיליון דולר.
פרד טען כי כשליש מהחומר במשחק הקלפים הועתק מספריו.
להוכחת ההעתקה הראה פרד כי רשומה בדויה שהומצאה על ידו ונכללה בספרו נמצאת גם במשחק הקלפים.
רשומה בדויה זו כללה את שמו הפרטי (פיליפ) של הבלש קולומבו מסדרת הטלוויזיה קולומבו.
השם הפרטי פיליפ מעולם לא הוזכר בסדרת הטלוויזיה והוא הוכנס כרשומה בדויה על ידי פרד במטרה ללכוד מעתיקים.
הנתבעים הודו כי העתיקו מספרו של פרד וורת', אך הם טענו כי העתיקו גם ממקורות רבים אחרים וכי עובדות אינן מוגנות בזכויות יוצרים.
התיק של פרד נדחה בבית המשפט מבלי להגיע לדיון.