tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוגוסט 2016 הגישה רשות המיסים בקשה להכריז על פישמן כפושט רגל בגין חוב העולה על 196 מיליון ש"ח למס הכנסה, ולממש את נכסי קבוצת פישמן ונכסיו של אליעזר פישמן לכיסוי החוב.
בדצמבר 2016 נתן בית המשפט צו לכינוס נכסיו של פישמן, וביוני 2017 הוא הוכרז כפושט רגל.
לקבוצה היו החזקות במעל ל-30 חברות במגוון תחומים.
רובם נמכרו או עברו לשליטת בעלי החוב, בין הבולטות שבהן היו:
גלובס - עיתון כלכלי יומי
כלכלית ירושלים - חברה ציבורית העוסקת בנדל"ן מניב.
נרכשה בשנת 1989 מממשלת ישראל.
חברת מבני תעשייה - נדל"ן מניב, נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב
מירלנד פיתוח - חברה ציבורית, נסחרת בבורסת AIM של הבורסה לניירות ערך בלונדון.
דרבן השקעות - נדל"ן מניב
סופרשוק גרינברג - התמזגה עם קלאבמרקט
טן חברה לדלק - מפעילה תחנות דלק בישראל
אביב שיגור - שירותי בלדרות - נמכרה לאוריין תמורת 13.5 מיליון שקל
פישמן מפעלי קירור - אחסנה בקירור, בקיסריה ובנתיבות - נמכרה לסאמיט נדל"ן
מילוטל ירקות מוקפאים - ייצור ירקות מוקפאים
בית פישמן רשתות - נמכר לקרן ריט 1
תנופורט - נמכרה לירון אדיב וכידן דהרי
אופיס טקסטיל - יצרן טקסטיל - נמכר לצבי מאיר
הום סנטר - נמכרה לפישמן רשתות החזקות שנמכרו על ידי אליעזר פישמן
012 קווי זהב - ספקית אינטרנט שנמכרה לחברת יורוקום תקשורת
חוצות זהב - חברת שילוט שנמכרה לאחיינו של אליעזר פישמן
HOT - חברת תקשורת המשווקת שירותי טלוויזיה בכבלים, אינטרנט בכבלים וטלפוניה (קווית וסלולרית)
אליאנס חברה לצמיגים (1992) - נמכרה לקרן ההשקעות ורבורג פינקוס
מאפיות בונז'ור - נמכר לחברת אסם
ויזה כ.א.ל - נמכר לבנק דיסקונט
מד-1 - נמכרה לחברת ימקום
אוניל בניה - חברת נדל"ן
א.פ פישמן החזקות כלכליות (2010)
צוות 3 היא קבוצת חברות ישראלית המספקת שירותים בתחומי האבטחה הפיזית, מערכות מיגון, מוקדים טכנולוגיים, ושירותי ניקיון ואחזקה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1990 על ידי תת-אלוף (מיל') יורם גלבוע ובנו ניר גלבוע, המשמש כיום כמנכ"ל ובעלים.
מטה החברה ממוקם בפארק המדע קריית ויצמן שברחובות, ובקבוצה מועסקים כ-6,000 עובדים בפריסה ארצית.
החברה החלה את פעילותה כחברת שמירה ואבטחה.
בשנת 1994 נפטר יורם גלבוע, ומאז ניהל את הקבוצה בנו, ניר גלבוע.
במהלך השנים התרחבה החברה לתחומים נוספים, ובהם שירותי ניקיון, הקמת מוקדים מבצעיים, התקנת מערכות מיגון, ושירותי אבטחה טכנולוגית.
שירותי אבטחה פיזית – אבטחה קבועה ומזדמנת לארגונים, משרדים, מפעלים, אתרים רגישים, ובנייני יוקרה.
מוקד וסיור – הפעלת מערך מוקדים מבצעיים הפועלים 24/7, כולל יחידת סיור אופנועים, מוקד DR חלופי, ומערכות שו"ב.
מערכות מיגון – התקנת מערכות אזעקה, מצלמות אבטחה, בקרת כניסה, גילוי אש וכיבוי.
שילוב פתרונות בינה מלאכותית לניתוח וידאו בזמן אמת.
שירותי ניקיון – ניקיון ואחזקה בפריסה ארצית, לגופים ציבוריים ופרטיים.
אבטחת חברות הייטק – התמחות במתן שירותים ייעודיים לחברות טכנולוגיה מקומיות ובינלאומיות, לרבות זכייה במכרזים בינלאומיים מטעם SECURITAS.
צוות 3 מוקד ומערכות מיגון
צוות 3 ניקיון ושירותים כלליים
צוות 3 מערכות אש בע"מ
הקבוצה מפעילה מערך הכשרות מתקדם לעובדים בתחומי האבטחה, הניקיון והשירות.
תוכניות ההכשרה כוללות הדרכות רגולטוריות, סימולציות מצבי אמת, פיתוח מנהיגות, והכשרות טכנולוגיות.
בצוות 3 מועסקים כ-6,000 עובדים ומנהלים.
החברה נחשבת לאחת הראשונות בענף שהוקם בה ועד עובדים, במכון ויצמן למדע ברחובות.
החברה התנגדה להקמת הוועד ופיטרה בניגוד לחוק את ראשי ההתארגנות בזה אחר זה.
בשנת 2007 התאגדו עובדיה בהסתדרות הכללית.
הקבוצה מאמצת יחידת עילית של צה"ל ופועלת בתחומי התרומה לקהילה.
היא מקדמת פרויקטים חינוכיים, סיוע לחיילים ולמשפחותיהם, ומעודדת מעורבות קהילתית של עובדיה.
קבוצת פֿוֹסוּן (בסינית: 复星国际有限公司, באנגלית: Fosun International Ltd, נסחרת בבורסה לניירות ערך בהונג קונג: FOSUY) היא תאגיד השקעות סיני שנוסד ב-1992 בשנגחאי, בה נמצאים משרדיה הראשיים.
קבוצת פוסון הפכה לתאגיד והנפיקה בבורסת בהונג קונג ב-2007 חברת אם מאגדת בשם "Fosun International" עם הסימול 0656:HK.
משנת 2010 השקיעה הקבוצה מיליארדי דולרים ברכישות של חברות עם הצהרת כוונות של רכישות בתחומי הבריאות, נדל"ן, תיירות, אופנה ובנקאות בעיקר באירופה וארצות הברית.
בנובמבר 2015 הוערך שווי החברה (בלומברג) בכ 15.9 מיליארד דולר.
הקבוצה הוקמה כחברת טכנולוגיה על ידי 4 יזמים, אז בוגרי אוניברסיטה בני 22, ובראשם יושב ראש הקבוצה (משנת 1994) גואו גואנגצ'אנג עם הון התחלתי של 6,000 דולר.
רכישת מגדל One Chase Manhattan Plaza בניו יורק תמורת 725 מיליון דולר
אפריל - רכישת 95.6% ממניות אלמה לייזרס הישראלית תמורת 240 מיליון דולר
מרץ, רכישת 19.18% ממניות הבנק הגרמני BHF-Bank
רכישת 100% ממניות Hani Securities, חברת ניהול הון הונג קונגית
רכישת 19.18% ממניות קבוצת Kleinwort Benson הבלגית
רכישת חברת הביטוח האמריקאית Meadowbrook, תמורת 433 מיליון דולר
רכישת חברת הביטוח האמריקאית Ironshore Inc תמורת 1.84 מיליארד דולר
רכישת קלאב מד תמורת 939 מיליון יורו (לאחר מאבק שליטה של שנתיים)
רכישת 16% ממניות מעבדות ים המלח, המוכרת בשם המותג AHAVA (לפי שווי שוק של 300 מיליון שקל)
נדל"ן - רכישת ארמון בכיכר פיאצה קורדוסיו שבמילאנו, תמורת 381 מיליון דולר
ב-2015 עמדה פוסון לרכוש את החזקותיה של קבוצת דלק בהפניקס (52.3%) תמורת כ-1.8 מיליארד שקל, אך בפברואר 2016 בוטלה העסקה.
רכישת קבוצת הכדורגל האנגלית וולבס.
קבוצת קליאני היא תאגיד רב לאומי הודי, הממוקד בארבעה מגזרים שונים - הנדסת פלדה, אנרגיה מתחדשת, תשתיות וכימיקלים מיוחדים.
הקבוצה גם עשתה צעדים לייצור אמצעי הגנה, שהוצגו ב-"DefExpo 2020".
הכנסות החברה עלו על 2.5 מיליארד דולר בשנת 2011. כיום הקבוצה מעסיקה מעל 10,000 עובדים.
הקבוצה נוסדה על ידי איש העסקים ההודי "Nilkanthrao".
החברה הראשונה של הקבוצה, Bharat Forge, הוקמה ביוני 19, 1961. כיום, יושב הראש של הקבוצה הוא הבן של Nilkanthrao, ב.נ קליאני (Baba Kalyani).
הקבוצה מחזיקה מניות שליטה במספר רב של חברות בת, כולל:
קבוצת פסל היא קבוצת גלקסיות קטנה שמשתרעת על קבוצת הכוכבים פסל וגולשת גם לקבוצות הסמוכות לווייתן ועוף החול.
הגלקסיות החברות בקבוצה מתפרסות מגבול הקבוצה המקומית במרחק של כ-5.2 מיליון שנות אור ועד למרחק של כ-14.3 מיליון שנות אור ממערכת השמש.
במרכז הקבוצה נמצאת הגלקסיה הספירלית הגדולה גלקסיית הפסל (NGC 253), במרחק של כ-11 מיליון שנות אור.
זאת אחת מקבוצות הגלקסיות הקרובות ביותר לקבוצה המקומית, וכמותה, היא מהווה חלק מצביר-על הבתולה.
קבוצת פסל היא קבוצה דלילה יחסית והגלקסיות שבה מתפרסות על טווח מרחקים גדול, כאשר מרכז הקבוצה נמצא במרחק של כ-11 מיליון שנות אור ממערכת השמש.
ארבע מהגלקסיות בקבוצה מוגדרות כגלקסיות גדולות ובנוסף יש בקבוצה לפחות 10 גלקסיות ננסיות ששתיים מהן בהירות יחסית, כך שזו קבוצה קטנה לעומת הקבוצות האחרות שבסביבת הקבוצה המקומית.
ברקע של קבוצת פסל נמצאות מספר גלקסיות שמרחקן לפחות כפול מהמרחק של שאר הגלקסיות בקבוצה, הבהירות שבהן הן NGC 24 ו-NGC 45, כך שלמרות שהן נראות קרובות לגלקסיות הקבוצה הן אינן שייכות אליה.
קבוצת קזבלנקה, המכונה גם "גוש קזבלנקה", הייתה אגודה לא רשמית קצרת מועד של מדינות אפריקאיות עם חזון משותף לעתיד אפריקה ולפאן-אפריקניזם בתחילת שנות השישים.
הקבוצה הייתה מורכבת משבע מדינות בראשות מנהיגים בעלי השקפה שמאל-רדיקלית, בעיקר ממדינות צפון אפריקה: אלג'יריה, מצרים, גאנה, גינאה, לוב, מלי ומרוקו .
הסכסוך והפשרה שבאה לאחר מכן בין קבוצת קזבלנקה וקבוצת מונרוביה הובילו בסופו של דבר להקמת ארגון האיחוד האפריקאי .
הקבוצה נפגשה לראשונה בכנס אשר נערך בשנת 1961 בעיר קזבלנקה, ומכאן שמה של הברית.
בכנס זה התכנסו כמה ממנהיגי היבשת הבולטים כגון גמאל עבד אל-נאסר ממצרים, קוואמה נקרומה מגאנה וסקו טורא מגינאה .
אותם מנהיגים התאחדו תחת ההשקה כי ישנו צורך באיחוד פוליטי בקרב מדינות אפריקה, או לחלופין בפדרציה אפריקאית.
הם האמינו שרק שילוב משמעותי ועמוק בין המדינות, כפי שקרה ליבשת השכנה אירופה באמצעות איחוד האירופי, תאפשר לאפריקה להביס את הקולוניאליזם, להשיג שלום בר קיימא ולטפח דיאלוג תרבותי בין המדינות, ובכך להגביר את ההשפעה הגאו-פוליטית של היבשת ואת פיתוחה הכלכלי.
למעשה, אותם מנהיגים האמינו בהעברת סמכויות רבות מממשלות לאומיות לסמכות פאן-אפריקאית על-לאומית.
נקרומה אף התווכח על כינון צבא פאן-אפריקאי, שניתן לפרוס אותו כדי להילחם בקולוניאליזם או בשלטון המיעוט הלבן ברחבי היבשת.
ססמתו הפאן-אפריקאית המפורסמת הייתה "אפריקה חייבת להתאחד!"
עם זאת, בסופו של דבר קבוצת קזבלנקה נכשלה בהשגת מטרותיה, שכן רוב המנהיגים האחרים באפריקה לא תמכו בשינוי קיצוני כזה.
רעיונותיה של יריבתה, קבוצת מונרוביה - שגם היא האמינה בפאן-אפריקניזם שלא על חשבון הלאומיות והמדינה העצמאית, היו יותר מקובלים בקרב מנהיגים אלו.
ב -1963 הוקם ארגון אחדות אפריקה (OAU).
כל חברי הקבוצות הצטרפו לאיחוד זה והשאירו את המחלוקות ביניהם מאחור.
ארגון OAU, כיום האיחוד האפריקאי, הצליח להשיג שילוב ואחדות של המדינות החברות בו בצורה מוגבלת, כאשר האיחוד היווה את מימוש השקפותיהם של חברי קבוצת מונרוביה ודחיית הרעיונות של המדינות החברות בקבוצת קזבלנקה.
בנוסף לחילוקי דעות על אופי האחדות האפריקאית, עמדותיהם של שתי הקבוצות בנוגע לסכסוכים באלג'יריה וקונגו היו שונות.
בעוד חברי קבוצת קזבלנקה התחייבו לתמוך בחזית השחרור הלאומי במאמציה להילחם על עצמאותה של אלג'יריה מצרפת, תמכה קבוצת מונרוביה באויביה, הצרפתים.
הייתה קבוצת אופני כביש מקצוענית דרום אפריקאית מסבב ה-UCI World Tour.
הקבוצה ידועה גם בזכות הפעילות החברתית שלה ברחבי אפריקה, היא עובדת עם חברת הצדקה Qhubeka שנמצאת גם בדרום אפריקה ומשנת 2011 עד 2019, היה "Qhubeka" בשמה של הקבוצה.
הקבוצה החלה את דרכה ב-2008 כקבוצת קונטיננטל, היא כללה רק רוכבים מאפריקה ורוב הניצחונות הראשונים שלה בשנים הראשונות הגיעו משם.
ב-2013 עלתה הקבוצה לדרג הפרו קונטיננטל ובכך הפכה לקבוצה הראשונה מאפריקה בדרג הזה הקבוצה השיגה באותה השנה את אחד הניצחונות הגדולים בהיסטוריה שלה, לאחר שג'רלד צ'יולק , רוכב הקבוצה, ניצח במונומנט מילאנו - סן רמו.
ב-2014 זכתה בכרטיס לוואלטה אספנייה והשתתפה במרוץ, בגרנד טור הראשון של הקבוצה.
ההופעה ההיסטורית בטור דה פראנס
ב-22 בספטמבר 2015 הודיעה חברת ASO (המארגנת של מרוץ הטור דה פראנס) על 22 הקבוצות שייתחרו בטור של השנה, וביניהן נמצאה גם קבוצת MTN–Qhubeka.
באותו הטור הקבוצה עשתה היסטוריה נוספת, כאשר טקלהיימנוט הוביל את קטגוריית ההרים ולבש את חולצת ה"פולקה דוט" למשך ארבעה קטעים ובכך הפך לרוכב האפריקאי הראשון שעושה זאת.
הקבוצה השיגה ניצחון נוסף בגרנד טור באותה השנה, כאשר כריסטיאן סבאראגלי האיטלקי ניצח בספרינט סיום את הקטע ה-10 של הוואלטה אספנייה.
ב-2016 הודיעה חברת טכנולוגיית המידע הדרום אפריקאית דיימנשן דאטה שתהפוך לספונסר הקבוצה החדש לאחר עזיבתה של MTN.
בעונה הזו עשתה הקבוצה עוד קפיצת מדרגה, כשעלתה לדרג ה-UCI World Tour, הדרג הבכיר בעולם.
היא גם החתימה את מארק קוונדיש, שנחשב באותם ימים למאיץ הטוב בעולם.
בנוסף לכך, הקבוצה החתימה גם את "הליד אאוט" שלו, מארק רנשו .
קוונדיש ניצח בטור דה פראנס של 2016 לא פחות מחמישה קטעים והפך את הקבוצה לאחת מהדומיננטיות באותו הטור.
ב-2017 השיגה הקבוצה את הניצחון הראשון שלה בג'ירו ד'איטליה, כשעומאר פראיילה ניצח את הקטע ה-11.
חברת דיימנשן דאטה נרכשה על ידי חברת NTT ב-2020 ושם הקבוצה שונה ל-NTT Pro Cycling (ראשי תיבות של: "Nippon Telegraph and Telephone").
NTT החליטו לא להמשיך לשמש כספונסרים של הקבוצה בתום עונת 2020 ועתיד הקבוצה היה בסכנה ממשית לקראת סגירתה, אך בסופו של דבר מצאה הקבוצה פתרון ביחד עם חברת אסוס, השם החדש מעונת 2021 יהיה "קבוצת קובקה–אסוס", כשהקבוצה החזירה את ארגון הצדקה "קובקה" לשמה הראשי.
הקבוצה תשמור על רישיון הוורלד טור שלה ותהיה עם תקציב קטן של 8 מיליון יורו, אך איבדה לא פחות מ-14 רוכבים לקבוצות השונות ואת המנהל המקצועי שלה ביארנה ריס, כשההחתמות הבולטות שעשתה הן פאביו ארו, סרחיו הנאו, וסיימון קלארק.
לפני תחילת טור דה פראנס 2021, חתמה הקבוצה עם קבוצת נקסטהאש לחמש שנים.
קבוצת קדם הייתה מסגרת הגנתית, אשר הוקמה בשנת 1920 והיוותה את אחד מגרעיניו הראשונים של ארגון ההגנה בתל אביב.
קבוצת קדם הייתה אחת מכמה קבוצות דומות, אשר טרם הצטרפותן לארגון ההגנה פעלו על בסיס מקומי וללא תאום או פיקוד אזורי.
מסגרת זו התבססה בעיקרה על יוצאי הגדודים העבריים לשעבר, ופעלה להגן על האוכלוסייה היהודית באזור יפו וסביבתה.
יוזם הקמתה ומפקדה הראשון היה שמשון בלוך, בעברו חייל בגדוד נהגי הפרדות, אשר נטל חלק במערכה בגליפולי בשנת 1915, ולאחר מכן חייל בגדוד 39 של קלעי המלך, אשר נטל חלק בקרבות השחרור האחרונים של הצבא הבריטי בעמק הירדן בשנת 1918.
קבוצת זו, אשר מנתה בשיאה ככל הנראה כ-50 איש, השתכנה ופעלה במבנה בו שכן בעבר מלון הפאר "בלה ויסטה" (כיום אזור גן צ'ארלס קלור).
מבנה זה נרכש מאחר יותר על ידי חברת הבניה "קדם", אשר הפכה אותו למשכן למשרדיה ולמגורים עבור עובדיה, ומכאן נגזר גם שמה של הקבוצה.
במאורעות תרפ"א (מאי 1921) בלטה הקבוצה בפעילותה להגנת יהודי האזור מפני הפורעים הערבים .
זאת, היות שהייתה היחידה אשר החזיקה בנשק מבין מסגרות ההגנה שפעלו באזור.
בין 47 היהודים שנפלו חלל במאורעות אלה היה גם חבר קבוצת קדם, משה סטרלצין, אשר נהרג כאשר ניסה להציל משפחה יהודית בשכונת נווה שלום.
עם תום המאורעות השתלבה קבוצה זו עם ארגון ההגנה הארצי ופעלה במסגרתו.
גם בשנים שלאחר מכן, היוותה קבוצת קדם כוח מגן מרכזי בעיר.
לדברי אחד ממפקדיה, ראובן גולדברג, מתוך קבוצת קדם יצאו בשנים שלאחר מכן רבים ממפקדיה של "ההגנה" בתל אביב.
קבוצת קלארין Grupo Clarín SA הוא קונגלומרט התקשורת הגדול בארגנטינה.
הוקם בשנת 1999 וככזה, הוא כולל את עיתון קלארין (שהוא הנפוץ ביותר הנרחב באמריקה הלטינית), Papel Prensa (המנהל את בית הדפוס של העיתון), Cablevision (טלוויזיה בכבלים), Artear (חברת מדיה) וכלי תקשורת רבים אחרים.
הקבוצה צמחה בהשקה המוצלחת ב-1945 של היומון המרכזי, קלארין, מאת רוברטו נובל המנוח, ופועלת בענפי הפרסום, העיתון, הטלוויזיה, הרדיו והתקשורת.
בעלת המניות הגדולה ביותר שלה היא ארנסטינה הררה דה נובל.
בעלי מניות גדולים אחרים כוללים את הקטור מגנטו, חוסה אנטוניו ארנדה, לוסיו רפאל פאליארו ובנק ההשקעות גולדמן זאקס.
מגנטו הוא הנשיא והמנכ"ל של קבוצת התקשורת, בעוד שארנסטינה הררה דה נובל מנהלת את עיתון הדגל "קלארין".
לאחר שהפכה למפיצת העיתונים הגדולה ביותר בעולם דובר הספרדית עד 1980 (כאשר הכנסותיה הגיעו ליותר מ-900 מיליון דולר), הקבוצה פיצלה את עצמה באופן משמעותי בשנת 1990, כאשר נכנסה למגזר הטלוויזיה עם רכישת ערוץ 13 ונכנסה לרדיו ברכישת תחנת הרדיו Mitre.
בעקבות ההתרחבות לטלוויזיה בכבלים בשנת 1992, הוקם Todo Noticias, ערוץ החדשות בכבלים של הקבוצה, בשנת 1993 ונותר אחד המשפיעים במגזר.
הקונצרן שולט גם בקבוצת Patagonik Film ועיתונים אזוריים רבים (בעיקר לוס אנדס של מנדוזה ו-La Voz del Interior של קורדובה).
קלארין הונפקה בבורסות בואנוס איירס ולונדון בשנת 2007, עליה הועמד לרשות בעלי המניות נתח של 20% בקבוצה (והשאיר 9% לגולדמן זאקס ו-71% לבעלי המניות הפרטיים שלה).
הכנסות הקבוצה בשנת 2011 נבעו בעיקר מיחידות הטלוויזיה בכבלים שהיוו 46% מהמכירות ועל ידי הכנסות מפרסום (22%).
ספקית שירותי האינטרנט Prima SA הניבה 14% מסך ההכנסות, וענייני הפרסום הרבים של הקבוצה רשמו 9% מכלל ההכנסות; וזכויות שידור, תכנות ותוכן דיגיטלי היוו את מרבית יתר ההכנסות.
אחת האחזקות של הקבוצה היא חברת הכבלים Multicanal SA בתחילת שנות האלפיים, שהייתה בהליך פשיטת רגל.
על פי רישומי בית המשפט לפשיטת רגל בארצות הברית, החברה ביצע מהלכים פוליטיים שבסופו של דבר הפריעו ליכולתם של בעלי השטרות לקבל תשלום בחזרה.
בשנת 2002 ארגנטינה נקלעה למשבר פיננסי וכלכלי.
הפסו הארגנטינאי היה קשור לערך הדולר האמריקני, אך בשנת 2002 הממשלה נתנה לשווי הפסו לצוף.
כתוצאה מכך, ערכו ירד ב-75% ביחס לערך הדולר בארבעה חודשים בלבד.
Multicanal קנתה תכנות מארצות הברית.
פיחות הפסו, יחד עם המגבלות של המדינה על הגישה לדולרים אמריקאים, ייקרה עבור Multicanal את רכישת התכנות.
החברה גם התקשתה לבצע תשלומי ריבית בגין חוב של כ-509 מיליון דולר.
עד אפריל 2002 ברירת המחדל של Multicanal הייתה מחייבת את כל התשלומים למחזיקי השטרות שלה.
כאשר Multicanal נכנסה להליכי פשיטת רגל בארצות הברית, קבוצת משקיעים ומחזיקים בשטרות ומניות (קבוצה המכונה "הוף") הגישה עתירה לבית המשפט לפשיטת רגל בארצות הברית.
הוף הגישה תיקים בבתי משפט במדינת ניו יורק כדי לנסות ולגרום לחברה להחזיר את השטרות הללו, Multicanal הגישה מה שמכונה עתירה של 304 מכיוון שהחברה לא רצתה לשלם להוף עבור תשלומים באיחור של שטרות החוב.
חוק חדש בארגנטינה משנת 2003, שקבוצת קלארין שידלה בהצלחה להעבירו, הקשה על הוף ובעלי השטרות.
החוק הגביל את כמות המניות בחברת תקשורת שיכולה להיות בבעלות אנשים מחוץ לארגנטינה.
בהמשך התלוננו הוף כי החוק העניק לקלארין ול-Multicanal יתרון לא הוגן.
קבוצת סקיי הוא קונצרן תקשורת בריטי, חברה בת של Comcast, שבסיסה בלונדון, אנגליה.
החברה פועלת בבריטניה, אירלנד, גרמניה, אוסטריה, שווייץ, איטליה ובעבר ספרד.
זוהי חברת המדיה הגדולה באירופה (נכון ל-2018), עם 23 מיליון מנויים ויותר מ-31,000 עובדים נכון לשנת 2019. החברה עוסקת בעיקר בטלוויזיה בלוויין, בהפקה ושידור.
המנכ"ל הנוכחי הוא ג'רמי דארוץ'.
החברה שהוקמה לראשונה בשנת 1990 על ידי מיזוג של Sky Sky ו-Broadcasting Broadcasting, הפכה ל-BSkyB ולחברת הטלוויזיה הדיגיטלית הגדולה בבריטניה.
בשנת 2014, לאחר השלמת רכישת Sky Italia ו-Sky Deutschland, החברה הממוזגת שינתה את שמה ל-"Sky plc".
לפני נובמבר 2018, פוקס המאה ה-21 של רופרט מרדוק הייתה הבעלים של 39.14% ממניות החברה; ב-9 בדצמבר 2016, בעקבות ניסיון קודם של ניוז קורפ שהושפעה משערוריית פריצת הטלפון של ניוז אינטרנשיונל, הודיעה פוקס המאה ה-21 כי הסכימה לרכוש את שארית סקיי, עד לאישור הממשלה.
עם זאת, לאחר מלחמת הצעות שכללה את חברת וולט דיסני (שרכשה את מרבית נכסי פוקס המאה ה-21), רכשה תקשורת המדיה והטלקום האמריקאית Comcast את כל מניות סקיי בשנת 2018 תמורת 17.28 ליש"ט למניה.
לפני הרכישה על ידי Comcast, חברת Sky הונפקה בבורסת לונדון והייתה מרכיב במדד FTSE 100 ובעלת שווי שוק של כ-18.75 מימלארד ליש"ט (26.76 מיליארד €) נכון לשנת 2018.
+חברות בנות של קבוצת סקיי שם פרטים Sky UK Limited חברת Sky Television המקורית, כיום חברת אחזקות האחראית לפעילות סקיי בבריטניה.
Sky Subscriber Services Limited חברה המפעילה שירות טלוויזיה בתשלום.
Sky In-Home Services Limited התקנות ביתיות של צלחות לוויין Sky Broadband Limited ו-Sky Home Communications Limited חברות המפעילות שירותי רוחב פס וטלפוניה של סקיי, כולל Be Un Limited שנרכשה מחברת "טלפוניקה בריטניה".
Sky Ireland Limited חברה המפעילה שירות טלוויזיה בתשלום של Sky באירלנד.
Sky Italia Srl חברה המפעילה שירותי טלוויזיה בתשלום, רוחב פס וטלפוניה של סקיי באיטליה.
GmbH Sky Deutschland GmbH חברה המפעילה שירות טלוויזיה בתשלום בגרמניה, אוסטריה ושווייץ.
אולפני סקיי ביוני 2019 הקימה סקיי את אולפני סקיי עם חטיבות ההפקה של Sky Vision.
החברה לא כוללת את תחום ההפצה שהועברה לחברת האחות NBCUniversal.
Amstrad חברת אלקטרוניקה בריטית שנרכשה על ידי BSkyB.
Now TV חברת שידורי אינטרנט בבעלות Sky.
Freesat from Sky שירות טלוויזיה בלוויין בחינם הדומה לשירותי Freesat ו-Freeview.
The Cloud ספק נקודה חמה של Wi-Fi ציבורי שנרכש על ידי BSkyB.
40% רשתות ViacomCBS בריטניה ואוסטרליה, חלק מחברת ViacomCBS מפעילת ניקלודיאון וערוצים נלווים Love Productions 70% חברת הפקה של The Great British Bake Off.
+ חברות בת לשעבר של קבוצת סקיי שם פרטים DTV Services Ltd שירות הזרמת וידאו בספרד.
ב-1 בספטמבר 2020, סקיי ספרד הפסיקה את פעילותה.
Acetrax שירות השכרת וידאו על פי דרישה.
Sky México (41.3%) - עם Liberty Media וחברת Grupo Televisaחברה מפעילה של שירות טלוויזיה בתשלום במקסיקו.
סקיי מכרה את חלקה ל-DirecTV Sky Brasil (80%) - עם Liberty Media וGrupo Televisaחברה מפעילה של שירות טלוויזיה בתשלום בברזיל.
סקיי מכרה את חלקה ל-DirecTV Sky Vision יחידת הפצת תוכניות טלוויזיה ברחבי העולם והשקעה בהפקות.
החברות התחלקו בין אולפני סקיי לבין חברת יוניברסל בעקבות השתלטותה של קומקאסט על סקיי.
חברה המפעילה שירות טלוויזיה בתשלום ביפן.
נמכר ל-DirecTV ואחר כך נקלטה כחלק מ-SKY PerfecTV!
מפעילת Sky News Australia נמכר לניוז קורפ אוסטרליה Beamly 10% נמכר ל-Coty, Inc.
קבוצת סקופ מתכות בע"מ המוכרת בשם המקוצר "קבוצת סקופ" היא חברה ציבורית ישראלית רב לאומית שניירות הערך שלה נסחרות ב ועוסקת בייבוא ושיווק חומרי גלם ומוצרים מפלדה ומתכות.
סקופ הוקמה בשנת 1980 על ידי אורי שילה כבית מסחר למוצרי פלדת אל חלד (נירוסטה).
בשנת 1992 מניות החברה הונפקו בבורסה לניירות ערך בתל אביב, והיא הפכה לחברה ציבורית.
בשנת 1998 מטה החברה עבר לפארק תעשיות "ראם" שבבני עי"ש, וגם כיום (2021) משמש כמקום משכנה הנוכחי של החברה.
בשנת 2001 החברה החלה לסחור במוצרי פלסטיקה הנדסית.
בשנת 2004 רכשה את חברת MTS האמריקאית.
בשנת 2005 הקימה בצ'כיה את חברת Primapol Metal Spot.
בשנת 2006 הקימה בארצות הברית את חברת Hadco Metal trading, ובסין את חברת dalian best metals
בשנת 2007 הקימה ברומניה את חברת gilinox.
בשנת 2008 הקימה בפולין את חברת alinox.
בשנת 2011 הקימה בדרום קוריאה את חברת hadco metals, כמו כן סקופ הקימה את הסניף הראשון שלה בחוף המערבי של ארצות הברית אשר נמצא בלוס אנג'לס.
נכון לשנת 2021 יושב ראש דירקטוריון החברה הוא שמואל שילה ומנכ"ל החברה הוא גיל חבר.
פלדה, אלומיניום, נירוסטה ומתכות נוספות
נכון לשנת 2021 בעל השליטה בחברה הוא איש העסקים הישראלי שמואל שילה שמחזיק כ-42.46% ממניותיה.
קבוצת קאמל היא חברה סינית למיחזור וייצור סוללות.
היא אחת מיצרני הסוללות לרכב הגדולות בעולם.
בשנת 2017 השקיעה החברה 30 מיליון אירו באמצעות IJNR Investments inc ברימאק אוטומובילי.
שתי החברות משתפות פעולה בכדי להקים מפעל לייצור מערכות הנעה למכוניות חשמליות בשיאנג-יאנג.
היא מחזיקה ב-14% ממניותיה של רימאק אוטומובילי.
קבוצת עזרה מדיצינית ציונית אמריקנית (ידועה גם בשם קעמצ"א) היה שמו של ארגון הצלה זמני שפעל בארץ ישראל מטעמה של הסתדרות ציוני אמריקה וארגון הג'וינט.
אחרי מלחמת העולם הראשונה שירותי הבריאות בארץ ישראל היו ירודים.
גם טרום המלחמה המצב בארץ ישראל לא היה מזהיר, אך המלחמה דיללה את מספר אנשי הרפואה.
חלק ניכר מאנשי הרפואה לפני המלחמה היו זרים שהגיעו לארץ כשליחי מיסיון או כתוצאה של התיישבות נתיני המעצמות בארץ ישראל.
רובם חזרו למולדתם לשרת בה במלחמה (כדוגמת אליהו אורבך מחיפה) ואילו הנתינים העות'מאניים גויסו לצבא.
הפדרציה של ציוני אמריקה החליטה לשלוח לארץ ישראל קבוצת אנשי רפואה, אך הצטרפותה של ארצות הברית למלחמה עיכבה את המהלך.
אחרי הכיבוש הבריטי יצאה ב-11 ביוני 1918 מארצות הברית קבוצה ראשונה של כ-40 אנשי רפואה, במימון שאת מחציתו תרם ארגון הג'וינט, לארץ ישראל.
רוב האחיות היו צעירות וחסרות ניסיון בטיפול באוכלוסייה מעין זאת שהייתה בארץ ישראל.
בתחילה עמדה בראש הקבוצה אליס סליגסברג, עובדת סוציאלית וידידה של הנרייטה סאלד, מנהיגת ההסתדרות הציונית הדסה שארגנה את הקבוצה, עד בואו של מנהל הקבוצה ד"ר יצחק מקס רובינוב, שהגיע רק במרץ 1919 לארץ ישראל.
רובינוב היה הוגה תנועת הביטוח האזרחי בארצות הברית ובעל השקפה סוציאליסטית.
מסעם לארץ עבר באנגליה ובצרפת שם פגשו את הברון רוטשילד.
רוטשילד התרשם מתוכניות הקבוצה והעביר לרשותה את בית החולים מאיר רוטשילד ברחוב הנביאים בירושלים שנסגר במהלך המלחמה.
עם בואה לארץ ישראל, פגשה הקבוצה את משלחת הצלב האדום האמריקאי שכבר פעלה בארץ.
ראשית עסקה הקבוצה בפתרון בעיות דחופות ורק לקראת סוף 1919 חידשה הקבוצה את פעילותו של בית החולים מאיר רוטשילד.
ביפו פתח הארגון מחדש את בית החולים שער ציון.
בחיפה הקימה הקבוצה את הבסיס למה שיהיה לימים מרכז רפואי בני ציון.
כמו כן הקימה הקבוצה בתי חולים בטבריה ובצפת.
השלטונות הבריטיים ראו בעין יפה את פעילותו של הארגון וכך גם ההסתדרות הציונית.
הגעתה של הקבוצה, שפעלה בעיקר לטובת המגזר היהודי, הסירה מהשלטונות את הדאגה לבריאות היהודים, וכך משאביו המוגבלים של השלטון המנדטורי הופנו בעיקר למגזר הערבי.
הארגון פעל באופן ריכוזי ועל הרופאים נאסר לעבוד בפרקטיקה פרטית והיו מנועים לעבוד בכל עבודה אחרת.
כמו כן הייתה להם חובה לעבוד בכל מקום שהארגון שלחםּ.
עד מהרה התגלעו מתחים בין הרופאים שכבר פעלו ביישוב לבין רופאי הארגון, אך גם בין רופאי הארגון להנהלתו.
רוב המתחים נבעו מעניינים כספיים.
הקבוצה פעלה בהתאם למשנתו של רובינוב שדגל ברפואה ציבורית-שוויונית.
גישתו של הארגון הייתה שהחולים ישלמו על פי מצבם הכלכלי, עניים יהיו פטורים מתשלום כלל.
בין רופאי הקבוצה היה גרשון גרי, הרופא שהיה עם טרומפלדור בדקותיו האחרונות והיה עד לאימרתו האחרונה אין דבר, כדאי למות בעד הארץ.
בנוסף לבתי חולים ומרפאות הקימה הקבוצה מערך סניטרי ביישובים היהודיים ובשכניהם הערבים.
אחת הפעולות הראשונות של הארגון הייתה הקמת "פלוגות סניטריות" בערים שונות.
ביפו חיסנו אנשי הקבוצה את הבאים לארץ ישראל והקבוצה הקימה רשת של "תחנות לאם ולילד" (לימים תחנות לבריאות המשפחה).
הקבוצה החלה בהקמת שירותי רווחה שכן רובינוב גרס ששירותים אלו הם חלק מרפואה.
הצלחתה של הקבוצה גרמה לגורמים בהסתדרות הציונית לנסות להכפיף את הקבוצה על משאביה תחת כנפי ההסתדרות, אך רובינוב התנגד לכך בכל תוקף.
בספטמבר 1921 פרשה הסתדרות נשים ציוניות הדסה את חסותה על הארגון והוא שינה את שמו ל"הדסה".
זהו גם מקור הבלבול הקיים בספרות ובעיתונות התקופה המאחד את הארגון עם "הסתדרות מדיצינית הדסה".
רוב אנשי המשלחת המקורית שבו לארצות הברית.
קבוצת פנטלנד היא חברת ספורט ואופנה קמעונאות בריטית, שהוקמה בשנת 1932 בליברפול.
החברה מחזיקה בעלות על חברות כגון JD Sports ו-Speedo.
בימינו ממוקם מטה החברה בלונדון וכ-50 אלף עובדים מועסקים בה ברחבי העולם.
החברה הוקמה בשנת 1932 על ידי מהגרים יהודים ממזרח אירופה.
היא פעלה בליברפול, בעיקר בתחום ההנעלה.
בשנת 1959 בן המייסדים סטפן רובין סיים את לימודיו והחל לעבוד ליד אביו בניהול העסק.
כאשר מת אביו התמנה סטפן רובין למנכ"ל החברה וכיהן בתפקידו עד לשנת 1998, כאשר העביר את השליטה לבנו, אנדרו.
בשנת 1981 היא רכשה 55% ממניות של חברת ריבוק.
בשנת 1983/84 ריבוק הייתה אחראית על 70% ממחזור החברה.
בשנת 1985 מניות ריבוק הוצעו למכירה בבורסה לניירות ערך של ניו יורק.
המשפחה רשמה את החברה למסחר בבורסה לניירות ערך של לונדון בשנת 1964, אך השאירה בבעלותה את רוב המניות.
בשנת 1989 בוצע הנפקה ראשונה לציבור, אך בשנת 1999 נציגי המשפחה רכשו בחזרה את המניות שהונפקו לציבור.
בשנת 2019 סטפן רובין היה משלם מס הגדול בממלכה המאוחדת והוא שילם 181.6 מיליון לירה שטרלינג.
בשנת 2005 החברה רכשה 45% של JD Sports ובהמשך היא הגדילה את חלקה ל-55%.
לחברה זו קיימים 2,500 חנויות ברחבי העולם.
בשנת 2016 מכירות החברה הגיעו ל-2.4 מיליארד פאונד ורווחים גדלו ל-220 מיליון.
בשנת 2018 הוכרז על יצירת מיזם משותף בנושא הנעלה עם "לקוסט".
באותה שנה JD Sports רכשה רשת חנויות בקליפורניה שכוללת 83 חנויות.
קבוצת עבודה היא קבוצת תיאטרון שנוסדה בשנת 2011 בניהולו האמנותי של יגאל זקס, המתמקדת בפיתוח והפקה של מחזאות ישראלית עכשווית, ובוחנת בהצגותיה את הקשר בין דמיון, מציאות, אמת ואמונה במציאות הישראלית.
אנסמבל התיאטרון 'קבוצת עבודה', פועל במסגרת "קבוצת עבודה" - עמותה ליצירה וקידום של תיאטרון מקורי ועצמאי, שנוסדה בשנת 2011. העמותה שותפה בהקמה ותפעול של "אתר מחזאי ישראל" ומפיקה מיזמים נוספים לקידום מחזאות ישראלית, שהבולט ביניהם הוא תוכנית הפיתוח "נקודת פתיחה" שבסיועה פותחו עשרות מחזות ישראלים חדשים.
נכון ליוני 2023 הפיקה "קבוצת עבודה" 12 הצגות וסרט קולנוע אחד באורך מלא, עשר מההצגות הועלו בבימויו של יגאל זקס, עשר מתוכן על פי מחזות מקוריים, ושישה מהם פרי עטו של נעם גיל.
בוץ (2013) - ההצגה הייתה מועמדת בשש קטגוריות לפרס קיפוד הזהב וזכתה בשתיים: ליז רביאן לשחקנית השנה בתפקיד הראשי ושוש רייזמן למלחינת השנה.
המתנחל (2015) – ההצגה זכתה בשני פרסי קיפוד הזהב: נעם גיל למחזאי השנה לגיל ויעקב זדה-דניאל לשחקן המשנה.
אתר Nrg בחר בה לאחת מחמש הצגות הפרינג' הטובות ביותר של חורף 2016.
דו"ח התקדמות (2016) – ההצגה הועלתה לראשונה במסגרת פסטיבל ישראל.
חשש לאירוע (2017) - פסטיבל תמונע.
צעצועים (2018) - פסטיבל תמונע.
תלויים (2019) - הציגה בפסטיבל עכו.
ליידי עמר (2021) סרט קולנוע בן 76 דקות, השתתף בתחרות פרסי אופיר והוקרן בסינמטק תל אביב, בפסטיבל קולנוע דרום, ובפסטיבל Other Israel בניו יורק.
החמור והשמנמונת (2011) - החמור והשמנמונת מיודדים מזה 25 שנה, השמנמונת מזמינה את החמור לארוחת ערב בביתה כדי להוציאו מבדידותו, החמור מבקר אותה על מערכות היחסים המזדמנות שלה עם בחורים צעירים שהכירה באינטרנט, הם רבים ומתפייסים.
בוץ (2013) - מיי מתגוררת עם לויד לצד דיר חזירים ומפרנסת את שניהם.
היא מכניסה לחייהם את הנרי.
הנרי עובר בתאונה ונהפך לנכה ונאבק בלויד על חסדיה של מיי.
המתנחל (2015) – עודד ואלונה הם זוג צעיר המצפה לילד, הם מכניסים לביתם את זכריה, נכה על כיסא גלגלים, שמערער את שיגרת חייהם ומערכת היחסים ביניהם.
דו"ח התקדמות (2016) – גבר עם מוגבלות שכלית הופך לגאון בעקבות ניתוח חדשני.
אידיאליזם (2016) – זאב בן יאיר הוא איש תקשורת עשיר שמחליט יום אחד לאמר את האמת שלו בפני כל העולם.
מולו מתארגנת קבוצת אנשים שמנסה לחשוף בכל מחיר את פרצופו האמיתי בפני העולם.
חשש לאירוע (2017) - עדינה בלום רוצחת את בעלה, בנה אבנר ובתה רותי מנסים להציל את אימם מהעמדה לדין, ומעבירים את גופת אביהם להתנחלות.
החשד נופל על ערבים בכפר הסמוך.
לחקירה מתמנה יחיאל, חוקר ותיק ממרחב שומרון, ואחיו הצעיר עמוס שמצא את הגופה, מתלווה אליו אל בית משפחת בלום.
בני המשפחה מספרים שאביהם שמע על רצח חייל בפיגוע, לבש את מדיו הצבאיים וסיפר שהוא הולך להציל את המדינה.
יחיאל חושד באם, עמוס מתאהב בבת, והתקשורת הופכת את הנרצח לגיבור לאומי .
צעצועים (2018) – אקדמאי מובטל, מוצא עבודה אצל זוג, הדורש ממנו להתייחס אליהם כאל ראש הממשלה ואשתו.
ג'ונגל בוילה (2021) - זוג צעיר ומאוהב שוכר יחידת דיור באזור כפרי.
כשבעלי הנכס, זוג אחר, מבקשים לפנותם ללא הודעה מוקדמת, ובין הזוגות פורץ מאבק שהולך ומסלים
ליידי עמר – מחזה מאת נעם גיל שהוצג בתיאטרון בשנת 2019, בבימויו של יגאל זקס ונהפך אחר-כך לסרט קולנוע באורך מלא בשנת 2022, בבימוים של זקס וגיל, הסרט הופק בתקופת הקורונה כשהתיאטראות היו סגורים.
אישה מבוגרת נחטפת באמצע הלילה וטוענת שהיא פולין וייס, מנהלת עמותה ודורשת להשיבה לבעלה העשיר.
ילדיה טוענים שהיא אמם, ג'קי עמר, אלמנה עניה, כולאים אותה בדירה, שומרים עליה כל אחד בתורו, בציפייה ששפיותה תחזור אליה.
נס ציונה המחזמר (2022) - ינון יושב כל יום בתחנת האוטובוס של נס ציונה, אבל מעולם אינו עולה לאוטובוס, חייו משתנים כשהוא פוגש את ורדית מיהוד.
וולקאם (2022) – קבלן יהודי עובר עם אשתו הצעירה לגור בוילה שבנה ביישוב ערבי, הוא מפנטז על שכנות טובה ועליה במחירי הנדל"ן, אבל זוכה לקבלת פנים קרירה.
לא סוף העולם (2023) - פנטזיה רומנטית.
מורה למדעים יוצא בעקבות האהבה למסע אל סוף העולם, כדי להוכיח שהעולם שטוח.
הפצוע הישראלי (2025) - קומדיה סאטירית.
פצוע מסתורי שוכב בחדר בבית החולים.
עם כל מבקר שמגיע אליו, הולכת ומסתבכת התעלומה סביב זהותו האמיתית ונסיבות הגעתו למחלקה.
מחזה מקורי שבוחן את הדרכים בהן אמנות, פוליטיקה ורוחניות יכולות לעזור לנו להתמודד עם טראומות עבר.
פריקואל וסיקואל יורשים כת (2025) - קומדיה אפלה על אנשים מוארים.
כשהמנהיגה בת האלמוות של כת מסתורית מתה במפתיע, שני בניה נשארים להתמודד לבדם עם הירושה.
קבוצת עמוס לוזון יזמות ואנרגיה בע"מ (לשעבר: קבוצת א.
דורי) המוכרת בשם המקוצר קבוצת לוזון היא חברה ציבורית ישראלית שניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב ועוסקת ביזמות נדל"ן למגורים וביצוע פרויקטי נדל"ן.
בנוסף לכך הקבוצה משקיעה בתחנת הכוח דוראד ומחזיקה במניות החברה "טריא".
החברה נוסדה במרץ 1961 כחברה פרטית בבעלות אורי דורי, וביולי 1993 היא הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
במאי 2016 שונה שם החברה מ"קבוצת א.
המנכ"ל ובעל השליטה בה הוא עמוס לוזון.
ייזום נדל"ן למגורים בישראל ובפולין באמצעות חברת הבת רונסון
החזקה בחברת טריא העוסקת בתחום האשראי
החזקה בחברת דורי אנרגיה שבתורה מחזיקה כ-9.4% ממניות דוראד, המפעילה תחנת כוח פרטית לייצור חשמל באשקלון.
פרויקטים קבלניים באמצעות חברת "רום" והחברות הבנות שלה: אינובייט ושיראור.
בינואר 2016 איש העסקים עמוס לוזון רכש את השליטה בחברה תמורת כ-10 מיליון ש"ח.
נכון ליולי 2023 הוא מחזיק בכ-66% ממניותיה באמצעות חברת "ע.
לוזון נכסים והשקעות" שנמצאת בבעלותו המלאה.
קבוצת סקאל הייתה קבוצת חברות ישראלית, שהוקמה על ידי האחים סולי ומאיר סקאל, ועסקה ביבוא ושיווק של מוצרי צריכה פטורים ממסים, ביבוא של מותגים בינלאומיים בתחומי האופנה וההנעלה, צעצועים, מכשירי חשמל ואלקטרוניקה ביתית ובהפעלת רשתות קמעונאיות של אופנה, ספורט ומוצרי אלקטרוניקה.
אביהם של האחים סקאל היה בנקאי ואיש עסקים בבירות, וב-1956 עלתה המשפחה לישראל.
אביהם הקים חנות שטיחים ברחוב דיזנגוף, סולי סקאל כנער הכניס את חסכונותיו לעסק ונהפך לשותף.
כשהיה חייל בן 19, אביו נפטר, וכשאמו נפטרה, ארבע שנים לאחר מות אביו, הוא קטע את לימודיו באוניברסיטה ונכנס לעולם העסקים שעול פרנסת המשפחה עליו.
בשנת 1979 קיבל סולי סקאל, יחד עם אחיו מאיר, אישור לשווק מוצרים פטורים ממס לכוחות האו"ם וצד"ל בדרום לבנון, והם שיווקו להם סיגריות, משקאות חריפים ומוצרי חשמל.
לאחר מלחמת לבנון הראשונה, שאזור דרום לבנון עבר לשליטת ישראל, התרחבו עסקי האחים מאחר שהאזור הפך למעין אזור סחר חופשי, בלי מיסים.
ב-1986 פתחו האחים חנות גדולה למכירת מוצרים פטורים ממכס לתיירים, דיפלומטים וסגל האו"ם בתל אביב.
החנות שפעלה בשם "סקאל סנטר" הוקמה בקומת הקרקע של מתחם בית הטקסטיל וזכתה להצלחה רבה.
אחר כך פתחו חנות "סקאל סנטר" גם בירושלים.
התרחבות עסקיה של הקבוצה הגיעה עם הזכייה במכרז להפעלת חנות הספורט במתחם הדיוטי פרי בנמל התעופה בן-גוריון, בשנת 1989, שם מכרו בעיקר נעלי ספורט של מותגים פופולריים במחירים נמוכים.
לצורך הפעלת החנות הקימו את חברת "סקאל ספורט", כיבואנית רשמית של מגוון מותגי אופנה אירופאים ואמריקנים בתחומי ההלבשה וההנעלה.
"סקאל ספורט" החלה להתמודד על זיכיונות לשיווק מותגים בינלאומיים בישראל.
שני המותגים הראשונים ששווקו על ידה היו טימברלנד וקדס, וב-1995 פתחה החברה שתי חנויות נוספות, מלבד זו שבנתב"ג.
אחר כך הרשת פתחה במהירות סניפים נוספים עבור המותגים שייצגה בישראל.
היא קיבלה גם את הייצוג של המותגים DKNY (קו האופנה העממי של המעצבת דונה קארן), קלווין קליין, פולו ראלף לורן, מותג האופנה השווצרי "באלי" (Bally) ומותגים נוספים.
ב-1999 הוקמה רשת חנויות "אמפוריום" (Emporium), רשת יוקרה המשווקת מגוון מותגי אופנה בינלאומיים.
בשנת 1996, חיים סקאל, בנו הבכור של סולי, שקודם ניהל "סקאל ספורט", החל להקים עסקים משלו.
הוא הקים חברת החזקות בשם VHS שעסקה גם ביבוא מותגי אופנה בינלאומיים.
בנוסף הקימה עם שותף את "סקאל ביטוח", סוכנות ביטוח שהתמחתה בביטוח לעסקים, ביטוח ימי ואווירי וביטוח לוגיסטי.
רכשה 15% ממניות בית ההשקעות ברגר הולדינגס, שנמכרו כעבור שנתיים.
ורכשה ומיד מכרה את השליטה בחברת התעופה כים ניר.
בתחילת 2005 רכש סולי סקאל 25% ממניות VHS.
בשנת 1997, זכתה הקבוצה במכרז של רשות שדות התעופה להפעלת חנות מוצרי חשמל ואלקטרוניקה בנמל התעופה בן-גוריון.
החנות של סקאל הורידה את המחיר של מוצרים שונים, בעיקר של מכשירי וידאו, מתחת ל-200 דולר, רף תשלום המס, והדבר הפך את חנות האלקטרוניקה בדיוטי-פרי לעמוסה ביותר.
קבוצת סקאל גם ניצלה בצורה יעילה את הסדר ה"פטור ושמור", המאפשר ללקוחות להשאיר את המוצרים שרכשו בשדה התעופה ולאסוף אותם לאחר שובם לישראל.
רשתות מוצרי חשמל ואלקטרוניקה אחרות בישראל עתרו נגד הסדר ה"פטור ושמור" לבג"ץ, אך הפסידו בעתירה.
פעילות "סקאל דיוטי פרי" התרחבה גם לנמל התעופה חיפה (שם זכתה החברה בזיכיון להפעלת מתחם הדיוטי-פרי כולו), למעבר הגבול עם ירדן ולנמל התעופה עובדה.
בשנת 1998, נבחר סולי סקאל, על ידי איגוד הפרסומאים והמפרסמים, לאיש השיווק של השנה.
באותה שנה רכשה קבוצת סקאל 50% מקבוצת "פלאנט איי", יבואנית של מוצרי צריכה שכללה שלוש חברות בת: "פלאנט ספורט" שהייתה יבואנית המותג ריבוק, "פלאנט טויס" שהייתה יבואנית של צעצועי מאטל, פישר פרייס וטייקו, ו"פלאנט טיים" שהייתה יבואנית שעוני ראדו, אוריינט, סקטור ופייר בלמן.
בשנת 1999, הקימה הקבוצה את חברת "סקאל ישיר" למכירת מוצרי חשמל ואלקטרוניקה, תחילה פעלה בתוך סניפי המשביר לצרכן.
שותפות זו הסתיימה ב-2002 בעקבות קשיים במשביר לצרכן.
אחר כך תכננה לפעול בתוך סניפי רשת "אייס קנה ובנה".
במקביל הקימה קבוצת סקאל רשת חנויות משלה, שהחלה לפעול החל מ-2003 תחת השם "סקאל אלקטריק".
רשת "סקאל אלקטריק" כללה בשיאה כ-25 סניפים.
בשנת 2000, הקימה הקבוצה את חברת "סקאל און ליין" חברה בת למסחר אלקטרוני.
האתר שהוקם התמקד תחילה בעיקר במכירת מוצרי חשמל ואלקטרוניקה, ואחר כך הציע גם מוצרי ספורט, הלבשה, צעצועים ושעונים.
אלו נשלחו לבית הלקוח ישירות ממחסני ההפצה של סקאל.
האתר הפך תוך זמן קצר לאתר המסחר אלקטרוני הפופולרי בישראל, ולטענת החברה היה רווחי כבר מימיו הראשונים.
בשנת 2001, חברת הבת "סקאל דיוטי פרי" קיבלה את הזיכיון לייבא ולשווק בישראל את מוצרי החשמל והאלקטרוניקה של התאגיד הקוריאני LG ושל התאגיד היפני JVC.
בנוסף פתחה חנות מחשבים ומולטימדיה, בשם "סקאל היי טק", בדיוטי פרי בנתב"ג.
בספטמבר 2005, נחתם הסכם בין קבוצת סקאל וניופאן (יבואנית של מוצרי אלקטרוניקה ומכשירי חשמל) על הקמת חברה בבעלות שווה, לייבוא מותגי האלקטרוניקה LG ו-JVC.
ביולי 2007 נכנסה ניופאן לשותפות בחנות החשמל של סקאל בדיוטי פרי.
בשנת 2002, הקימה הקבוצה את "סקאל אאוטלט", מרכז לשיווק עודפים של הקבוצה בקניון קסטרא בחיפה.
במרכז העודפים פעלו כ-20 חנויות של מותגים בינלאומיים מתחום האופנה, ההנעלה, החשמל והאלקטרוניקה ששיווקה הקבוצה.
בשנת 2005 נסגר מרכז העודפים.
באותה שנה זכתה הקבוצה במכרז להפעלת חנות דיוטי-פרי בטרמינל הנוסעים של נמל אשדוד.
הקבוצה זכתה שוב במכרז של נמל אשדוד ב-2010.
בשנת 2003, זכתה קבוצת סקאל בזיכיון לשיווק מותג האופנה "נאוטיקה" בישראל, וביוני 2003 פתחה חנות ראשונה של המותג בקניון ארנה הרצליה.
קבוצת סקאל הייתה לקוח עוגן של קניון ארנה שנפתח באותה עת, היא שכרה 7,500 מ"ר מסך כל שטחי המסחר בקניון, במטרה להקים מספר חנויות עובר המותגים הבינלאומיים ששיווקה בישראל ועבור רשת מוצרי החשמל והאלקטרוניקה שלה.
היא גם הקימה מתחם בקניון בשם "View", ששילב חנויות אופנה וספורט, אזור למופעי מוזיקה ובילוי, ולרכישת מזון ומשקאות.
באותה תקופה גם הקימה רשת אופנת ילדים בשם "סקאל קידס".
בסוף שנת 2004, החלה "קבוצת סקאל" להפעיל שורה של חנויות בטרמינל 3 החדש, בנמל התעופה בן-גוריון, לאחר שזכתה במספר מכרזים.
כולל חנות החשמל והאלקטרוניקה, חנות השעונים, חנות אופנת הילדים, וחנות הצעצועים והמשחקים בדיוטי פרי.
ב-2006 מכרה הקבוצה 50% מחברת הבת "סקאל שעונים" לה.שטרן לפי שווי של 10 מיליון ש"ח.
בעקבות העסקה נפתחה חברה משותפת - "סקאל ה.שטרן שעונים" וחנויות השעונים שבידי "סקאל שעונים" בנתב"ג הועברו לידי החברה המשותפת.
החל משנת 2005 חלה האטה בעסקי המשפחה, ממספר סיבות: פעילות הקבוצה בדיוטי פרי בנתב"ג נפגע קשה בעקבות החלטת שר האוצר בנימין נתניהו להפחית את שיעורי המכס ומס הקנייה בצורה חדה.
מחירי מוצרי החשמל בישראל ירדו ונמחק פער מחיר המוצרים בדיוטי פרי.
במקביל ספגה קבוצת סקאל הוצאות רבות על העברת החנויות לטרמינל 3, והיה לה חוזה בו התמלוגים לרשות שדות התעופה הוצמדו לעלייה בכמות הנוסעים בנמל.
אך למרות העלייה בכמות הנוסעים, המכירות בדיוטי פרי ירדו ב-50%.
במשך מספר שנים ניסתה הקבוצה לצאת מהחוזה עם רשות שדות התעופה, שמקביל צברה הפסדים של מאות מיליוני שקלים על פעילות זו.
ב-2008, לאחר שרשות שדות התעופה הסכימה להתיר את החוזה (שבמקור היה אמור להמשיך עד 2013), חנות מוצרי החשמל של הקבוצה בנתב"ג נסגרה ואיתה גם פעילות רשת "סקאל אלקטריק".
בנוסף ההשקעה הגדולה של משפחת סקאל בקניון ארנה התבררה כטעות.
הקמת מתחם "VIEW" בקניון עלתה לקבוצה כ-7 מיליון דולר.
אך הקניון לא עמד בציפיות, מספר הקונים בו היה נמוך בצורה משמעותית מהתחזיות, והקבוצה נאלצה לסגור את המתחם, דבר שהוריד לטמיון את כל ההשקעה בו.
במשך כעשור, במטרה לכסות את ההפסדים ולהחזיר את החובות שצברה, מכרה קבוצת סקאל בהדרגה את כל הפעילות שלה.
ב-2008 חברת סקאל ספורט מכרה 50% מהבעלות בחברת "סופר ברנדס" לחברת האופנה וההנעלה בריל.
"סופר ברנדס" ייבא את מותגי האופנה ניין ווסט, קדס, אן קליין ואיזי ספיריט ב-2010 מכרה חברת סקאל ספורט את מלוא הבעלות לבריל.
ב-2011 הפסידה החברה במכרז רשות שדות התעופה והפסיקה להפעיל את חנויות הצעצועים, בגדי הילדים והשעונים בנתב"ג, וב-2012 הפסידה החברה במכרז להפעלת חנות הדיוטי פרי בנמל התעופה עובדה.
ב-2014 מכרה 50% מפעילות יבוא מותגי האופנה האחרים של חברת "סקאל ספורט" לקבוצת בריל.
ב-2015 מכרה את זיכיון טופשופ בישראל.
ב-2018 מכרה הקבוצה לאיש העסקים טדי שגיא את חברת "לים" ואת פעילות הדיוטי פרי שלה.
ב-2019 חברת SBN, חברה בבעלות משותפת של קבוצת בריל וסקאל רכשה את פעילות רשת חנויות אמפוריום שהייתה בבעלות מלאה של קבוצת סקאל.
ב-2021 מכרה את מלוא הבעלות בחברת SBN לבריל.
במקביל בתקופה זו, למרות הקשיים ומכירה של פעילות, הקבוצה פתחה עסקים חדשים.
בין השאר הקימה רשת חנויות עבור המותגים קוויקסילבר ורוקסי, והקימה ב-2010 רשת חנויות נעליים של המותג Payless Shoes, אך היא נסגרה לאחר 4 שנות פעילות.
בתחום הדיוטי-פרי, הקבוצה פתחה מספר חנויות פטורות ממכס לאחר שזכתה במכרזים להפעלתם - ב-2011 נפתחו חנויות בנמל אשדוד ובנמל חיפה וכן 3 חנויות לממכר שוקולד בנתב"ג, ב-2013 נחתם הסכם להפעלת חנויות באוניות של מנו ספנות, וב-2015 חזרה הקבוצה להפעיל את חנויות הצעצועים ובגדי הילדים בנתב"ג.
ב-2017 אף גברה הקבוצה על הצעתה של ג'יימס ריצ'רדסון להפעלת חנויות הדיוטי-פרי בנמל חיפה, והפכה להיות המפעילה היחידה של חנויות אלו (לאחר שבמכרז הקודם זכו 2 החברות ביחד והפעילו זו לצד זו חנויות בנמל).
בין החברות שהחזיקה הקבוצה במשך השנים היו:
חברת "אחים סקאל" - חברה שהוקמה בשנת 1979, ועסקה בשווק מוצרים פטורים ממס ואחר כך הפכה לחברת האם של הקבוצה.
חברת "לים סקאל" - חברה שנרכשה ב-2002 מחברת "צים".
היא נוסדה ב-1936 ועיקר פעילותה הוא באספקת ציוד לספינות העוגנות בנמלי ישראל, בנוסף הכניסה לתוכה קבוצת סקאל את פעילות השיווק של מוצרי צריכה פטורים ממסים לקהיליית הדיפלומטים, לשגרירויות, לכוח הרב-לאומי המוצב בישראל.
היא גם הפעילה את חנויות הדיוטי-פרי בנמלי הים בישראל, ושיווקה מוצרי דיוטי-פרי לאוניות נוסעים, לאוניות מסע ולחברות התעופה הישראליות.
חברת "סקאל ספורט" - עסקה ביבוא מותגי אופנה בתחומי ההלבשה וההנעלה, והפעילה חנויות של המותגים בישראל.
חברת "סקאל אינטרנשיונל" - חברת בת של סקאל ספורט, שעסקה במתן זיכיונות על מותגים המיוצגים על ידי סקאל ספורט בישראל.
חברת SBN - חברה שמנהלת את המותג האופנה האמריקני "נאוטיקה" בישראל והייתה בבעלות משותפת שווה של "קבוצת סקאל" וחברת "בריל".
חברת "סקאל דיוטי פרי" - הוקמה בשנת 1997 והפעילה חנויות פטורות ממכס בנתב"ג.
אחר כך עסקה גם בייבוא ובשיווק סיטונאי של מוצרי אלקטרוניקה, שעונים וצעצועי ילדים (תחת מותגי סקאל אלקטריק, סקאל שעונים וסקאל טויס).
חברת סקאל INFLIGHT - חברה שפעלה מסינגפור, עסקה באספקת מוצרי דיוטי פרי לחברות תעופה.
פיק היא חברת פיתוח ובנייה רוסית, מפתחת הנדל"ן הגדולה ביותר ברוסיה.
חברת משכנתא ראשונה (לימים PIK Group) נוסדה בשנת 1994 על ידי יורי ז'וקוב וקיריל פיסריוב
בשנת 2006, פיק החלה להרחיב את פעילות הפיתוח במחוזי רוסיה.
החברה החלה ליישם פרויקטים בערים כמו קלינינגרד, ירוסלבל, קלוגה, אובנינסק, ניז'ני נובגורוד, טגנרוג, נובורוסייסק, פרם, אומסק.
בסוף מאי 2007 נערכה הנפקה, במהלכה מכרו בעלי המניות של PIK 15% ממניות החברה תמורת 1.85 מיליארד דולר שווי שוק
החברה כתוצאה מההנפקה הסתכם ב-12.3 מיליארד דולר.
בשנת 2013 ביצעה החברה הנפקה נוספת של מניות.
מניות החברה נסחרו בבורסה לניירות ערך בלונדון (LSE) ובבורסה לניירות ערך במוסקבה (MICEX).
בשנת 2017 החלה החברה ליישם פרויקטים בסנקט פטרבורג, ובשנת 2018 - ביקטרינבורג וטיומן.
בשנת 2021, PIK פתחה מכירות בפרויקט הראשון שלה בחו"ל - One Sierra במנילה בפיליפינים.
בפברואר 2022, המותג PIK הוכר כמותג היקר ביותר בתעשיית פיתוח הנדל"ן האירופי לפי Brand Finance, ערכו עלה ב-87% והגיע ל-1.25 מיליארד דולר.
קבוצת פיק מתמחה בבנייה ומכירה של דיור ברמת נוחות, בעיקר בתחום בניית הדיור התעשייתי.
מאז 1994, PIK בנתה יותר מ-30 מיליון מ"ר של דיור, וסיפקה דירות ליותר מ-2 מיליון איש.
החברה פועלת ב-16 מחוזות ברוסיה, תוך התמקדות במוסקבה ובמחוז מוסקבה.
קאר סנטר מוטורס היא קבוצת חברות ישראלית בתחום הרכב, הכוללת פעילות בשיווק חלפים משומשים, פירוק כלי רכב, שירותי גרירה ודרך, יבוא מקביל, ליסינג ומכירת כלי רכב.
הקבוצה נחשבת לאחת מהחברות הגדולות בישראל בתחום החלפים המשומשים, ומשרתת מאות מוסכים וגופים מוסדיים מדי יום.
החברה נוסדה בשנת 1996 על ידי איש העסקים עוזי ברקוביץ ומרכזה נמצא בכפר מנחם.
החברה החלה כמגרש לפירוק וחלפים, והתרחבה עם השנים לפעילות ארצית ומרובת תחומים.
החברה מנוהלת על ידי ברקוביץ ובני משפחתו.
ברקוביץ פעיל גם בתחומי הנדל"ן והקנאביס הרפואי.
חברת הקנאביס שבבעלותו, "פלאנטק מדיקל" (Plantech Medical), נחשבת לאחת המובילות בישראל בתחום הקנאביס הרפואי.
קאר סנטר מפעילה מערך לשיווק חלקי חילוף משומשים לרכב, הכולל חלקי פח, חלקים מכניים, מנועים, תיבות הילוכים, דלתות, פנסים, מכלולים חשמליים ועוד.
החברה מספקת חלפים למאות מוסכים מדי יום, ובהם מוסכי יבואנים, מוסכים כלליים, פנצ'ריות, פחחיות וחברות ליסינג.
בקבוצה מלאי של למעלה מ־45,000 חלפים זמינים בכל רגע נתון.
הקבוצה מספקת חלפים למגוון גופים ציבוריים ופרטיים, בהם משרד הביטחון וגורמי תחזוקה מוסדיים נוספים.
מערך ההפצה כולל צי כלי רכב המאפשר משלוחים יומיים בפריסה ארצית.
קאר סנטר הקימה את אחד ממגרשי הפירוק והגריטה הראשונים בישראל, ונחשבת לחלוצה בתחום זה.
החברה הייתה הראשונה שביצעה גריטת כלי רכב מסודרת בשיתוף משרד התחבורה והבטיחות בדרכים והמשרד להגנת הסביבה.
היא הייתה מעורבת גם בהטמעת המונח "גריטה" בשיח המקצועי והממשלתי בישראל.
חברת הבת "א.ב גרר סנטר" מפעילה צי משאיות גרר המספק שירותי גרירה ודרך לרכבים פרטיים ומסחריים.
החברה מספקת שירותים לרשויות מקומיות ועיריות לצורך פינוי וגרירת כלי רכב מוזנחים או נטושים, וכן מעניקה שירותי גרירה למרבית השגרירויות בישראל.
חברת הבת "קאר אל" עוסקת ביבוא מקביל של כלי רכב ומשווקת אותם ללקוחות פרטיים ועסקיים.
בנוסף מפעילה הקבוצה סוכנות רכב בזיכיון של "מכשירי תנועה".
חברת הבת "טרייד ליס" מספקת פתרונות ליסינג תפעולי ומימוני לרכבים פרטיים ומסחריים ולציי רכב.
בשנת 2020 הוקם מותג הבת "טרייד סנטר", המאגד את כלל תחום מכירת הרכב של הקבוצה תחת מותג אחד.
הסוכנות מציעה רכבי 0 ק"מ ממגוון מותגים, כלי רכב מיבוא מקביל ורכבי יד שנייה לאחר השבחה, תוך שימוש במוסך הקבוצה לבדיקות ואבזור.
טרייד סנטר ממוקם באשדוד, ומציע פתרונות מימון וטרייד-אין.
קבוצת פורקאן (בפרסית: گروه فرقان) הייתה קבוצת אופוזיציה מיליטנטית איראנית, שהפעילה תאי מחתרת חשאיים, והחזיקה באידאולוגיה אסלאמית שיעית.
הקבוצה אחראית להתנקשויות בכמה בכירים איראנים, בהם מורטזה מוטהרי, והיא גם ניסתה לרצוח את המנהיג העליון לעתיד, ח'אמנאי, בשנת 1981. המניע העיקרי מאחורי ההתנקשויות הללו היה דחייתם של האייתוללות על ידי הפורקאן, אותם הם ראו כ"אנשי דת ריאקציונריים".
הקבוצה הפכה פעילה לאחר מעצרם והוצאתם להורג של חבריה המרכזיים בשנת 1980.
בני הקבוצה הכריזו על עצמם כחסידיו של עלי שריעתי, אך לפי רונן כהן, הטענה שימשה ככלי כדי להיראות "יוקרתיים" יותר ולאפשר להם לפתח את האידאולוגיה המשותפת שלהם.
קבוצת הפורקאן הייתה קבוצה שיעית אסלאמית שנוסדה ב-1970 וקידמה השקפה על האסלאם המתנגדת לקיומם של אנשי דת.
רוב חבריה הגיעו מהמעמד הבינוני-נמוך, כאשר חלק גדול מהם הגיע מקולחאק שבצפון טהראן.
לפי מחשבת השריעה, שלטון אחדות האל מהווה את המרכיב הבסיסי של חברה שוויונית וצודקת במסורת הנביא מוחמד.
הם האמינו ששנים-עשר האימאמים (לא ראשידון אלא עלי בן אבי טאלב ויורשיו) הם היורשים האמיתיים של מוחמד וניסו ליצור חברה שוויונית.
אנשי הקבוצה ראו באסלאם השיעי מעל כל אידאולוגיה ודת, אך האמינו שאנשי דת אינם צריכים להחזיק בעמדות פוליטיות מרכזיות.
מייסד הקבוצה, אכבר גודארזי, הושפע מהמחשבה המהפכנית של השריעה וכתב פרשנות לקוראן בשם "אידאולוגיה מונותאיסטית".
אדם נוסף שהשפיע רבות על עיצוב האידאולוגיה של קבוצת הפורקאן היה חביבאללה אשורי.
שיא פעילותה של קבוצת פורקאן היה בתקופה שלאחר המהפכה האיראנית ב-1979. בתחילת 1980, הקבוצה התפרקה בעקבות סדרת מעצרים של אנשיה.
קבוצת פורקאן לקחה אחריות על מספר התנקשויות במהלך 1979, בהן ההתנקשויות בעבאס אמיר-אנטזם ובמורטזה מוטהרי וברבים אחרים.
לקבוצה מייחסים גם את ניסיונות ההתנקשות בדמויות בולטות כמו עלי ח'אמנאי ועבד אל-כרים מוסאווי ארדבילי.
ההתנקשויות בוצעו בדרך כלל בירי מאופנועים מהירים.
קְבוּצַת שִׁילֶּר, השם הרשמי: גַּן שְׁלֹמֹה, הוא קיבוץ בגבול המערבי של השפלה בין רחובות לגבעת ברנר, השייך למועצה אזורית ברנר.
קרוי על שם שלמה שילר שהיה מחנכם של מקימי הקיבוץ לפני עלייתם ארצה, כאשר עדיין חיו בפולין, ולימים מנהלה של הגימנסיה העברית בירושלים.
על פי ועדת השמות הממשלתית, המתנגדת בדרך כלל לשמות לועזיים, נקרא המקום בשלטים ובמפות בשם גן שלמה, אולם שם זה לא נתקבל והמקום נקרא על ידי חבריו ורוב הציבור בשם "קבוצת שילר", או בקיצור "שילר".
הקיבוץ הוקם כקבוצה בשנת 1927 על ידי עולים אקדמאים מלבוב ומגליציה, חברי תנועת גורדוניה.
חברי הקבוצה עברו הכשרה חקלאית בת שנתיים בקריית ענבים, טרם עלייתם לקרקע.
בתחילת 1927 רכשה הקרן הקיימת עבורם שטח של כ-320 דונם ליד רחובות והם עברו אליה בהמשך אותה שנה.
במרוצת השנים, בפרט לאחר השואה, הצטרפו לקבוצה עולים מארצות רבות, ופותחו בה ענפי חקלאות רבים, בהם: גידול דגן, פרי הדר, אבוקדו ובננות, וענפי גידול הבקר והעופות.
עד 2003 שמרה הקבוצה על כללי השוויון והשותפות שהנחו את מייסדיה, אך משנה זו ואילך החליטו חברי הקיבוץ להוביל מהלך עמוק של הפרטה, בדומה לתהליכים שהתרחשו ברחבי התנועה הקיבוצית כולה.
בשנת 2005 נפטר בקיבוץ הרב שמואל אבידור הכהן, דמות רוחנית חשובה של היהדות הקונסרבטיבית, שדגל בהתקרבות בין דתיים וחילונים בישראל.
הוא חי בקבוצת שילר בעשרים וחמש השנים האחרונות לחייו.
בין ילידי היישוב גם המחזאית והבמאית גורן אגמון.
במתמטיקה, קבוצת קנטור היא קבוצה של מספרים, שנבנית באופן הבא: מתחילים מקטע ישר; מסירים מהקטע את השליש המרכזי שלו, ומקבלים שני קטעים קטנים יותר; על כל אחד מהם, מבצעים את אותה פעולה (הסרת השליש האמצעי); מבצעים את אותה פעולה על ארבעת הקטעים שנותרו, וכך הלאה עד אינסוף.
קבוצת קנטור היא קבוצת המספרים שלא יוסרו באף אחד משלבי הבניה.
קבוצה זו התגלתה בשנת 1874 בידי המתמטיקאי הנרי ג'ון סמית ותוארה בידי המתמטיקאי גאורג קנטור בשנת 1883. חשיבותה הרבה היא בתכונותיה המיוחדות, שסותרות את האינטואיציה ומדגימות את מורכבותו של האינסוף.
תופעות כגון אלה עודדו את קנטור לפתח את תורת הקבוצות.
קבוצת קנטור מחדדת את משמעותם של מושגי העוצמה והמידה, מושגים שהם הכללות מתמטיות למושגים "כמות איברים" ו"אורך" (בהתאמה), שהם שני מאפיינים המהווים מדד לגודלה של קבוצה.
באופן אינטואיטיבי ניתן לצפות שככל שקבוצה ארוכה יותר יהיו בה יותר איברים, ובפרט, שבקבוצה שאורכה 0 יהיו פחות איברים מאשר בקבוצה שאורכה 1 - אך אין הדבר כך.
קבוצת קנטור היא בעלת מידה (אורך) אפס, אך מספר האיברים שלה שווה למספר האיברים בקטע המקורי כולו (ובפרט, יש בשתיהן כל-כך הרבה איברים עד שלא ניתן לסדרם בסדרה, כלומר לא ניתן לצמצמה למספרים טבעיים).
מבחינה טופולוגית, קבוצת קנטור מאופיינת בכך שהיא המרחב המטרי הקומפקטי המושלם היחיד (עד כדי הומיאומורפיזם) שהוא לא קשיר לחלוטין.
אחת התכונות הטופולוגיות החשובות של קבוצה זו היא שכל מרחב מטרי קומפקטי מהווה תמונה רציפה שלה.
באופן פורמלי, בנייה של קבוצת קנטור נעשית בצורה איטרטיבית:
מתחילים עם הקטע הסגור ;
בשלב הראשון, מסירים מהקטע את השליש האמצעי שלו, שהוא הקטע הפתוח .
נותרים שני קטעים סגורים, שאורך כל אחד מהם הוא ;
בשלב השני, מסירים מכל אחד משני הקטעים שנותרו (כלומר מהקטעים ו-) את השליש האמצעי שלו (כלומר את הקטעים ו-).
נותרים 4 קטעים סגורים שאורך כל אחד מהם הוא ;
באופן כללי, בשלב n (כאשר מספר טבעי), מסירים מכל קטע סגור שנוצר בשלב הקודם את השליש האמצעי שלו.
לאחר ההסרה, נותרים קטעים סגורים, שאורך כל אחד מהם הוא .
תהי הקבוצה שהתקבלה בשלב .
קבוצת קנטור היא החיתוך של כל הקבוצות הללו:במילים אחרות, קבוצת קנטור היא אוסף כל המספרים בקטע שלא הוסרו באף שלב של התהליך המתואר לעיל.
אפשר לקבל את קבוצת קנטור אם אוספים את כל המספרים בקטע שאפשר לכתוב אותם בבסיס 3 בלי להשתמש בספרה .
בשביל להיווכח שכך מתקבלת קבוצת קנטור, נשים לב שבבסיס 3 המספר נכתב כ- ואילו כ-.
כלומר בשלב הראשון באלגוריתם האיטרטיבי המוזכר למעלה אנחנו מוחקים את כל המספרים מהצורה , מלבד אלה שבהם כל הספרות שאחרי ה- הן (כלומר ) או כל הספרות שאחרי ה- הן (כלומר ), ונשארים רק עם מספרים מהצורה או .
יש לשים לב שגם את אפשר לכתוב כ- ואת אפשר לכתוב כ , וכך לא להשתמש בספרה , ולכן שני מספרים אלה שייכים לקבוצת קנטור.
בשלב הבא מחלקים את הקטעים ו- לשלישים; בקטע הראשון אנחנו מוחקים את כל המספרים מהצורה (חוץ מאלה בהם כל הספרות שאחרי ה- זהות, כלומר שתי הקצוות) ונשארים עם מספרים מהצורה או , ומהקטע השני את כל המספרים מהצורה , ונשארים עם מספרים מהצורה או .
אם כן, האיטרציה מספר באלגוריתם האיטרטיבי, מטפלת במספרים בהם הספרה הראשונה מופיעה במקום ה- אחרי הנקודה (לפי בסיס ).
אפשר לתת גם הגדרה רקורסיבית: "קבוצת קנטור היא הקבוצה המתקבלת משיבוץ עותק מוקטן של קבוצת קנטור בשליש הראשון והשליש האחרון של הקטע ".
זוהי אמנם הגדרה מעגלית, אבל קל 'לתקן' אותה להגדרה מדויקת: קבוצת קנטור היא תת-הקבוצה הגדולה ביותר (ביחס להכלה) של הקטע , השווה לאיחוד של עותק מוקטן שלה בשליש הראשון, עם עותק מוקטן שלה בשליש האחרון.
על מנת לקבל את קבוצת קנטור האמיתית, צריך להשתמש ברקורסיה אינסופית כאמור למעלה.
אבל לכל שימוש גרפי מעשי, צריך לקבוע תנאי קצה בו אחרי קבוצת קנטור בעומק מסוים של הרקורסיה, תצויר כקו עליה היא נבנית (או כשני המספרים בקצהו).
קבוצת קנטור היא בעלת עוצמת הרצף, אבל אינה מכילה אף קטע פתוח, ומידת לבג שלה היא אפס.
כחיתוך (בן מניה) של איחודים סופיים של קטעים סגורים, היא מהווה קבוצה סגורה.
ומאחר והיא חסומה, היא גם קומפקטית.
בנוסף, הפונקציה האופיינית של קבוצת קנטור אינטגרבילית רימן והאינטגרל רימן שלה שווה לאפס.
אם נסכם את אורכי הקטעים שהסרנו בזמן הבנייה, נקבלכלומר - הסרנו קטעים באורך כולל של .
מכאן שה"אורך" של הקבוצה הנותרת הוא אפס.
למרות זאת, לא רק שנותרים מספרים - "כמות" המספרים שנשארו שווה לכמות המספרים בקטע שממנו התחלנו.
(באופן פורמלי, קבוצת קנטור היא "שוות עוצמה" בקטע ).
קבוצת קנטור היא הדוגמה הנפוצה ביותר לקבוצה שאינה בת מנייה שמידת לבג שלה היא מידה אפס.
עיון בתהליך הבנייה של הקבוצה מראה מיד שהמספרים בקצה של כל קטע שנוצר בתהליך הבנייה, כגון ו- בצעד הראשון, אינם מוסרים (ולכן הם נכללים בקבוצת קנטור).
כיוון שבתהליך יש מספר בן מנייה של צעדים, הרי נובע שעוצמתה של קבוצת קנטור אינה קטנה מעוצמת הטבעיים (, קרי: אָלֶף אֶפֶס).
באופן דומה, גם המספר .
הוא מחלק כל קטע ביחס של , ולעולם לא יפול בשליש אמצעי של אף קטע.
אפשר להוכיח באינדוקציה על האיטרציות, עבור 2 המספרים הנ"ל.
נוכיח שבקבוצת קנטור נשארו איברים (עוצמת הרצף).
עוצמה זו זהה לעוצמת המספרים בקטע והיא גדולה מעוצמת הטבעיים (לפי האלכסון של קנטור).
הוכחה אריתמטית: נעשה זאת על ידי כך שנראה שקיימת התאמה חד-חד-ערכית ועל בין קבוצת קנטור לבין קבוצת כל המספרים שבפיתוח הטרינרי (בסיס 3) שלהם לא מופיעה הספרה .
כידוע, פיתוח בבסיס עשרוני לכל הוא הטור
(פיתוח זה איננו יחיד שכן ואחריו סדרה אינסופית של אפסים, שקול ל- ואחריו סדרה אינסופית של תשיעיות)
באותו אופן אפשר לרשום פיתוח בבסיס :
נסתכל על קבוצת כל כך ש לא מופיע בפיתוח הטרינארי שלהם, כלומר, כל המספרים בקטע שמקיימים