tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפרשה זו לא הואשם ווקר בדבר.
בפברואר 2005, כשעוד כיהן כמנהל מחוז מילווקי, פתח ווקר את מסע הבחירות שלו לתפקיד מושל ויסקונסין בבחירות 2006. ב-24 במרץ 2006 הוא פרש מהמרוץ, לאחר מסע בחירות שנמשך כ-14 חודשים, בציינו קשיי מימון כסיבה לכך.
הוא העביר את תמיכתו לעמיתו הרפובליקני, מארק גרין, שניצח ללא יריבים שהתמודדו מולו בבחירות המקדימות של הרפובליקנים, וווקר לקח חלק פעיל במסע הבחירות שלו כולל בבחירות הכלליות.
בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר 2006 נוצח גרין על ידי המושל המכהן, הדמוקרט ג'ים דויל.
על אף הפסדו של גרין, זכה ווקר, בזכות תמיכתו בו, בהגדלת הפופולריות שלו בקרב חברי המפלגה בוויסקונסין, שהציבה אותו כמועמד המוביל לקראת הבחירות של 2010.
בהמשך צבר ווקר תמיכה, כאשר קיבל תוצאות טובות בסקרי הבדיקה שנערכו בקרב משתתפי ועידות המפלגה המדינתיות שהתקיימיו ב-2007 וב-2008. בסוף אפריל 2009 הוא הכריז על מועמדותו, לאחר כמה חודשים שבהם הוא הציג את נושאי מסע הבחירות שלו להפחתת מיסים וצמצום ההוצאות בפני קהלים של המפלגה הרפובליקנית ברחבי ויסקונסין.
הוא מתח ביקורת על התקציב של 2009–2011 ותיאר אותו כגדול מדי עבור כלכלת המדינה האיטית.
ב-2009 וב-2010 סייע ארגון אמריקאים למען שגשוג להעלות את הפרופיל של ווקר במדינה, והזמין אותו לנאום באירועים ובעצרות שלהם בוויסקונסין.
בוועידת הרפובליקנים של ויסקונסין, שנערכה ב-22 במאי 2010, זכה ווקר לתמיכת המפלגה לאחר שקיבל 91 אחוזים מקולות הנציגים.
ב-14 בספטמבר הוא ניצח בבחירות המקדימות לאחר שקיבל 59 אחוזים מכלל הקולות מול 39 האחוזים שקיבל חבר בית הנבחרים שלעבר מארק ניומן.
כחלק ממצע הבחירות שלו, אמר ווקר שהוא ייצור 250,000 משרות בתקופת כהונתו הראשונה באמצעות תוכנית שתכלול הפחתת מיסים עבור עסקים קטנים, קיצוצים במס רווח הון, וקיצוצים במס ההכנסה.
הוא הציע לקצץ בשכר ובהטבות של עובדי המדינה כדי לסייע לממן את קיצוצי המיסים הללו.
מבקריו טענו שהצעותיו יסייעו רק לעשירים ושהקיצוץ בשכר עובדי הציבור ישפיע לרעה על שירותי המדינה.
מנגד, טענו תומכיו של ווקר שהקיצוצים במיסים לעסקים ימריצו את הכלכלה וייצרו עוד משרות.
ווקר ציין שהוא יסרב לקבל מענק של 810 מיליון דולר ממחלקת התחבורה של ארצות הברית לבניית קו רכבת מהיר בין מדיסון לבין מילווקי, שכן הוא האמין שעלות התפעול של הקו עבור המדינה תגיע ל-7.5 מיליון דולר לשנה ושהוא לא הוכח כרווחי.
צעדו זה היה על אף ההצעות של ראש עיריית ויסקונסין ומנהל מחוז דיין לסייע לספוג עלויות שהמדינה הייתה עשויה לקחת על עצמה.
בהמשך בוטל המענק וחולק בין מדינות אחרות.
מהלך זה עלה למדינה לפחות 60 מיליון דולר בשיפוצים במערכת הרכבות שהיו אמורות להיות מכוסות על ידי הממשל הפדרלי.
סוגיות חברתיות היו גם הן חלק ממסע הבחירות.
ווקיר הצהיר שהוא תומך תמיכה מלאה באיסור על הפלות מלאכותיות ושהוא מאמין שיש להגן על החיים משלב ההתעברות ועד המוות הטבעי.
הוא התנגד להפלות, כולל במקרים של אונס או גילוי עריות.
הוא תמך בחינוך מיני רק במסגרת הנישואין בבתי הספר הציבוריים והתנגד לשירותי מרפאות במימון המדינה שיספקו אמצעי מניעה ובדיקות למחלות מין עבור בני נוער מתחת לגיל 18 ללא הסכמת ההורים.
הוא תמך בזכות הרוקחים לסרב לספק מרשמים לאמצעי מניעה על רקע השקפה מוסרית או דתית.
הוא תמך גם במחקר בתאי גזע בוגרים, אך התנגד למחקר בתאי גזע עובריים.
כמתנגד לנישואים של זוגות מאותו המין, התנגד ווקר לחוק שאפשר לזוגות חד-מיניים להירשם במחוזות המדינה כדי להנות מהטבות, כמו זכויות ביקור בבתי חולים.
בהמשך הוא הצהיר שעמדתו לגבי נישואים חד-מיניים לא הייתה יותר רלוונטית, שכן האיסור של ויסקונסין על כך נפסל על ידי בית משפט פדרלי.
הוא אמר שאם הוא ייבחר, הוא יחתום על חוק הגירה כפי שנחקק באריזונה, שיאפשר למשטרה המקומית לעצור מהגרים בלתי חוקיים חשודים.
ב-2 בנובמבר 2010, יום הולדתו ה-43, ניצח ווקר בבחירות הכלליות לאחר שזכה ב-52 אחוזים מהקולות, מול מועמד הדמוקרטים טום בארט שקיבל 46 אחוזים.
שותפתו למרוץ הייתה רבקה קליפיש, כתבת טלוויזיה לשעבר ממילווקי.
ניצחונו של ווקר התרחש בעיצומה של סדרת ניצחונות של הרפובליקנים בוויסקונסין, כשהרפובליקני השמרן, רון ג'ונסון, ניצח בבחירות לסנאט של ארצות הברית, והמפלגה השיגה רוב בנציגות המדינה לבית הנבחרים של ארצות הברית, באספה המדינתית ובסנאט המדינתי.
לאחר מחאות קשות וממושכות, עמד שיעור אי-שביעות הרצון מווקר ב-2011 על 50 עד 51 אחוזים, בעוד ששיעור שביעות הרצון ממנו עמד על 47 עד 49 אחוזים.
המאמצים לעריכת בחירות ההחזרה Recall election נגדו החלו ב-15 בנובמבר 2011.
על פי המדווח, גייס ווקר יותר מ-30 מיליון דולר במהלך בחירות אלו, כשחלק משמעותי מהם הגיע מחוץ למדינה.
פרשנים טענו שהסכומים שגויסו "שיקפו את החשיבות הלאומית ששתי המפלגות הגדולות ראו במאבק על בחירות החזרה".
במרץ 2012 הודיעה מועצת האתיקה הממשלתית של ויסקונסין שנאספו יותר מ-900,000 חתימות תקפות לטובת עריכת בחירות חזרה, הרבה מעל ה-540,208 החתימות הנדרשות.
בפברואר ביקש מטה הבחירות של ווקר זמן נוסף לאימות החתימות, בטענה שכ-20 אחוזים מהחתימות לא היו תקפות.
הדמוקרטים טענו שגם אם יתעלמו מ-20 אחוז מהחתימות, עדיין הושגו יותר מ-180,000 מעל המינימום הנדרש.
מנהל התקשורת של הדמוקרטים בוויסקונסין, גרים זילינסקי, טען שוויקר "דוחה את הבלתי נמנע".
ב-17 בפברואר דחה שופט בית המשפט של מחוז דיין, ריצ'רד ניס, שחתם על העתירה לבחירות ההחזרה, את בקשתו של ווקר לזמן נוסף.
ב-30 במרץ פסקה מועצת האתיקה פה אחד שבחירות ההחזרה יתקיימו.
הבחירות, שבהן עמדו לבחירה הן ווקר והן סגניתו קליפיש, נקבעו ל-5 ביוני 2012.
במהלך הבחירות המקדימות של הרפובליקנים לקראת הבחירות, קיבל ווקר 626,962 קולות.
בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, כל המועמדים יחדיו קיבלו 670,278, כשהמנצח, טום בארט, קיבל 390,109 קולות.
הייתה זו הפעם השלישית בלבד בה נערכו במדינה כלשהי בארצות הברית בחירות החזרה.
ווקר היה המושל הראשון בארצות הברית שניצח בבחירות מסוג זה.
עד לסוף מערכת הבחירות, עלה בידו של ווקר לבנות רשת לאומית של תורמים וקבוצות תמיכה של שמרנים שתמכו בו.
כמעט 300,000 איש תרמו למסע הבחירות שלו, וביחד הסתכמו התרומות בכ-37 מיליון דולר.
שני שלישים מהתרומות הגיעו מחוץ לוויסקונסין.
ווקר, או הדעות השמרניות שהוא תמך בהן, זכו לתמיכה מצד תורמים שמרנים וקבוצות כמו מייקל גרב, דיאן הנדריקס, מוסד ברידלי, מייסד מכון מחקר המדיניות של ויסקונסין ומכון מקלבר, ודייוויד ה.
קוץ' וצ'ארלס קוץ', המייסדים של אמריקאים למען שגשוג.
במערכת הבחירות השלישית בה התמודד ווקר תוך ארבע שנים, הוא ניצב מול מול הדמוקרטית מרי ברק.
ארגוני העובדים של ויסקונסין, שסייעו בארגון בחירות ההחזרה של 2012, תרמו כספים למסע הבחירות של ברק.
מנגד, קיבל ווקר סיוע ממספר תורמים שמרניים.
הסקרים לאורך רוב המרוץ היו צמודים, ואף אחד מהמועמדים לא הסתמן כבעל סיכויים בטוחים לניצחון בטוח.
יום הבחירות התקיים ב-4 בנובמבר 2014, וווקר ניצח בהפרש של 6 אחוזים מהקולות.
בבחירות של 2018 התמודד ווקר לכהונה שלישית כמושל, ונוצח על ידי המפקח על החינוך הציבורי של ויסקונסין, הדמוקרט טוני אוורס.
ב-3 בינואר 2011 הושבע ווקר כמושל ויסקונסין ה-45. בשבועיים הבאים העביר בית המחוקקים סדרה של הצעות חוק בגיבויו, רובם חוקים לקיצוץ מיסים לעסקים בעלות של 67 מיליון דולר לשנתיים הבאות.
ווקר היה לדמות בעלת הכרה לאומית ושנויה במחלוקת לאחר שהציע את "חוק תיקון התקציב של ויסקונסין" ב-2011. הצעת החוק, שבסופו של דבר עברה בבית המחוקקים, שינתה באופן משמעותי את תהליכי המשא והמתן הקיבוצי עבור רוב עובדי הציבור בוויסקונסין.
מתנגדיו של ווקר פתחו עקב כך בהליכים לבחירות ההחזרה וצברו מספיק תמיכה לעריכת הבחירות ב-5 ביוני 2012, הפעם הראשונה בה אחד ממושלי המדינה התמודד עם בחירות מסוג זה.
במהלך תקופת הכהונה הראשונה של ווקר כמושל, הפך הגירעון התקציבי של ויסקונסין, שעמד על 3.6 מיליארד דולר, לעודף תקציבי.
המיסים קוצצו ב-2 מיליארד דולר.
יותר מ-100,000 משרות חדשות נוצרו בוויסקונסין.
ב-11 בפברואר 2011 הגיש ווקר את חוק תיקון התקציב של ויסקונסין, שעל פי ההערכות היה אמור לחסוך למדינה 30 מיליון דולר בשנת הכספים הנוכחית ו-300 מיליון דולר בשנתיים הבאות.
הצעת החוק קבעה תשלום נוסף של עובדי המדינה והממשל המקומי לטובת תוכניות הביטוח הרפואי שלהם וקרנות הפנסיה שלהם, ובכך ירדו כ-8 אחוזים משכר הנטו הממוצע שלהם.
הצעת החוק ביטלה, עבור רוב עובדי המדינה, למעט עובדי בטיחות ציבוריים מסוימים, רבות מהזכויות הקיבוציות שלהם לניהול משא ומתן, למעט משא ומתן על העלאת שכר, וגם אז לא מעל שיעור האינפלציה, למעט אם אושר במשאל עם.
על פי הצעת החוק, איגודים מקצועיים חייבים להיבחר מדי שנה כדי להמשך ולייצג את עובדי המדינה, ותשלומי העובדים לא נוכו יותר באופן אוטומטי משכרם לטובת האיגודים.
השינויים בחוקי המשא ומתן הקיבוצי לא חלו על חלק מכוחות אכיפת החוק והכבאות.
ב-18 בינואר 2011, ימים ספורים לאחר השבעתו של ווקר, שאלה אותו התומכת שלו דיאן הנדריקס, "האם יש סיכוי שאי פעם נהפוך להיות מדינה אדומה ונהיה מדינה התומכת בזכות לעבוד?", והוא השיב:
לאחר שסרטון שתיעד את השיחה נחשף במאי 2012, אמרו מתנגדיו של ווקר שהוא חשף את כוונתו לפגוע באיגודים המקצועיים במגזר הפרטי ולדבוק בחקיקה למען הזכות לעבוד.
ווקר אמר שהוא לא דבק בחקיקה זו ושדבריו להנדריקס התייחסו לאחריותו כמושל להגן על משלמי המיסים מפני האיגודים המקצועיים שהוא האמין שהם היו פתרון מתסכל של הגירעון התקציבי של המדינה.
בהכריזו על החקיקה המוצעת, אמר ווקר שהמשמר הלאומי של ויסקונסין וסוכנויות ממשלתיות נוספות ערוכים למנוע הפרעות לשירותי המדינה.
מאוחר יותר הוא הסביר שהמשטר ושירותי הכיבוי לא נכללו בשינויים המוצעים שכן הוא לא יכול היה לסכן את ביטחון הציבור.
ווקר ציין שהצעת החוק נחוצה למנוע פיטורים של אלפי עובדי מדינה ושאף אחד לא צריך להיות מופתע מסעיפיו.
מנהיגי ארגוני העובדים ומחוקקים דמוקרטים מתחו מיד ביקורת על הצעת החוק, בטענה שווקר מעולם לא ניהל מסע בחירות על חיסול זכויות ניהול המשא והמתן הקיבוצי.
בראיון לתקשורת שבוע לאחר מכן אמר ווקר שהוא לא מנסה לשבור את האיגודים המקצועיים, בציינו שעובדי ממשלת ויסקונסין ישמרו על ההגנות שלהם בחוקי השירות הציבורי.
הוא אמר שהבקשה מהעובדים לשלם מחצית מהממוצע הלאומי לביטוח רפואי היא בקשה צנועה.
ב-14 בפברואר החלו מפגינים למחות נגד הצעת החוק.
ביום השישי למחאה, אמרו מנהיגים של שניים מהאיגודים הגדולים שהם מוכנים לקבל סעיפים פיננסיים בהצעת החוק, אך הם לא יסכימו להגבלות על זכויות ניהול המשא והמתן הקיבוצי.
ב-17 בפברואר נסעו כל חברי הסנאט המדינתי מהמפלגה הדמוקרטית לאילינוי השכנה במטרה למנוע את העברת החוק באמצעות מניעת הקוורום הדרוש בסנאט להעברתו.
המחוקקים הנעדרים אמרו שהם לא ישובו למדיסון אלא אם כן יסכים ווקר להסיר מהצעת החוק את ההגבלות על זכות המשא והמתן הקיבוצי.
ווקר הזהיר שאם חוק תיקון התקציב לא יעבור עד 1 במרץ, המשך המימון מחדש של חובת מדינה בהיקף של 165 מיליון דולר יהיה בסכנה, וקיצוצים נוספים יידרשו כדי לאזן את התקציב.
עד 20 בפברואר כבר השיגו המוחים שליטה פיזית על קפיטול מדינת ויסקונסין.
המפגינים גם כיסו את קירות בניין הקפיטול באלפי שלטים תוצרת בית.
באותו מועד, אמר אחד מהמארגנים מטעם האיגודים המקצועיים שהשתתף במחאות שהמפגינים ימשיכו "במשך כל הזמן שידרש".
מנהיגי איגודים מקצועיים אחרים קראו למורים לשוב לעבודה.
אליהם הצטרפו אלפים בבירות מדינות ברחבי ארצות הברית.
ב-28 בפברואר, הגיש אחד הארגונים הגדולים ביותר תלונה על תנאי עבודה בלתי הוגנים למועצת יחסי העבודה המדינתית, בטענה שווקר חייב לנהל משא ומתן, אך הוא סירב לכך.
ב-8 במרץ נחשפו תכתובות מייל מ-28 בפברואר שהראו שווקר ניסה לנהל משא ומתן עם המחוקקים הדמוקרטים, ואף הציע לאפשר כמה זכויות למשא ומתן קיבוצי.
לאחר שלא עלה בידם להגיע לפשרה עם המחוקקים הדמוקרטים, הסירה הנהגת סיעת הרפובליקנים בסנאט כמה סעיפים פיננסיים מהצעת החוק, וכך אפשרה להעביר אותם ללא דרישת הקוורום הרגילה.
ב-9 במרץ הצביע הסנאט בעד העברת הצעת החוק ברוב של 18 תומכים ומתנגד אחד.
הדמוקרטים נשארו מחוץ לגבולות המדינה ולא השתתפו בהצבעה.
למחרת העבירה אספת המדינה (הבית התחתון) את החוק ברוב של 53 תומכים מול 42 מתנגדים.
לאחר מכן פרסם ווקר הצהרה בה הוא אמר שהוא "משבח את כל חברי האספה שהגיעו להצבעה, והשתתפו בדיון ובהליך הדמוקרטי".
ב-11 במרץ חתם ווקר על החוק.
למחרת שבו 14 הסנאטורים הדמוקרטים לוויסקונסין.
בהמשך הוגשה עתירה נגד חוק תיקון התקציב בבית משפט.
ב-18 במרץ הוציאה השופטת מריאן סומי צו האוסר על פרסום החוק על ידי מזכיר המדינה כל עוד מתנהל ההליך המשפטי בנוגע אליו.
ב-26 במרץ פרסם משרד התיעוד החקיקתי ( Legislative Reference Bureau) את נוסח החוק.
בתגובה לכך הבהירה השופטת סומי, שבהתאם לצו שהוציאה, החוק לא יוכל להיחשב כחוק שפורסם רשמית עד לסיום הדיון בו בבית המשפט.
באותו יום, פסלה השופטת את החוק לאחר שמצאה אותו נוגד את חוקי המדינה.
ב-14 ביוני הפך בית המשפט העליון של ויסקונסין את החלטת השופטת על פיה ופסק שהחוק תקף.
ווקר טען שהחוק "ישמור על מקומות עבודה, יגן על משלמי המיסים, יחולל רפורמות בממשלה ויעזור לאזן את התקציב".
הוא הוסיף, "אתם רואים, על אף הרטוריקה הרבה ששמענו במשך 11 הימים האחרונים, הצעת החוק שהגשתי לא איימה על עובדי המדינה, וברור שהיא לא נועדה להילחם בארגוני העובדים.
אם היא הייתה כזאת, היינו מחסלים את זכות המשא והמתן הקיבוצי לחלוטין או שהיינו הולכים לאחר איגודי המגזר הפרטי".
כחלק מהחיסכון הכספי שייווצר כתוצאה מהשינויים שהגדיר החוק, ציין ווקר את ההפחתה המשמעותית בפרמיות ששולמו לביטוחי בריאות על ידי מועצות חינוך רבות במדינה.
השינויים בכללי המשא והמתן הקיבוצי הקלו על מועצות החינוך לשנות את ביטוחי הבריאות ולנהל משא ומתן על פרמיות זולות יותר.
ווקר טען שמועצות החינוך של ויסקונסין חסכו סכום של כ-30 מיליון דולר כתוצאה מהשינוי שחולל החוק.
החקירה הסמויה על מימון מסע הבחירות
באוגוסט 2012, החקירה הראשונה, שנפתחה על ידי התובע של מחוז מילווקי, הדמוקרט ג'ון צ'יסהולם, בנוגע לכספים חסרים, הוגשה לבית המשפט בהתבסס על החשד שמסע הבחירות של ווקר תואם באופן בלתי חוקי עם קבוצות שמרניות במהלך בחירות ההחזרה.
השופטת הראשונה שניהלה את החקירה, לשעבר שופטת מחוז קנושה, ברברה א.
קלוקה, פיקחה על החקירה שבמסגרתה זומנו 30 עדים והוצאו 5 צווים.
היא גם הוציאה צו חיסיון שמשמעותו הייתה שהנחקרים בפרשה היו מנועים על פי חוק מלדבר בפומבי על כל היבט של החקירה.
ב-29 באוקטובר 2013 היא פסלה את עצמה מלעסוק בחקירה ללא כל הסבר.
מחליפה של קלוקה, השופט גרגורי פיטרסון, ביטל בינואר 2014 כמה צווי זימון, באומרו, "אין שום סיבה סבירה שמראה שהם הפרו את חוקי מימון הבחירות".
ב-16 ביולי 2015 פסק בית המשפט העליון של ויסקונסין ברוב של 4 מול 2 שווקר לא שיתף פעולה באופן בלתי חוקי עם קבוצות שמרניות במהלך מערכת בחירות ההחזרה.
בכותבו את פסק דין הרוב, ציין השופט מייקל גייבלמן: "כדי שיהיה ברור, מסקנה זו מסיימת את החקירה הסמויה, שכן התאוריה המשפטית של התובע המיוחד לא נתמכת בהיגיון או בחוק", הוא אמר, "כתוצאה מכך, החקירה סגורה".
במרץ 2017 דחה שופט פדרלי תביעה שהוגשה נגד החוקרים בפרשה.
ויסקונסין הייתה צפויה להתמודד עם גירעון תקציבי של כ-3.6 מיליארד דולר בשנת הכספים 2013-2012. מצב זה חייב את איזון התקציב על פי חוקי המדינה.
ווקר הציע קיצוץ בתקציב בהיקף של 834 מיליון דולר בסיוע המדינה לחינוך, סכום שהיה 7.9 אחוזים מתוך התקציב הקודם.
הוא גם הציע הורדה במימון המקסימלי של 5.5 אחוזים מתוך הסכום שיכלו בתי הספר המחוזיים לקבל מהמדינה מתוך מיסי הרכוש, צעד שהגביל את הסכום שניתן היה להגדיל בו את מס הרכוש כדי לפצות על ההפחתה בסיוע המדינה.
התקציב הוריד את מס רווחי ההון של המדינה על השקעות בעסקים.
הוא הגדיל את ההוצאה על הבריאות ב-1.3 מיליארד דולר כדי לכסות את העלויות שהלכו וגדלו של תוכנית ה-Medicaid, והגדיל את המימון בתחבורה ב-410.5 מיליון דולר.
הצעת התקציב של ווקר לשנת הכספים 2013–2015 הקפיאה את ההוצאה על בתי הספר הציבוריים והידקה את הדרישות למקבלי הטבות תוכנית Medicaid.
הוא הציע הגדלה של המימון למאבק באלימות במשפחה, לשירותי בריאות הנפש, להשכלה הגבוהה, ולהכשרה מקצועית.
נכלל בהצעה גם קיצוץ של 343 מיליון דולר במס ההכנסה והרחבה של תוכנית בתי הספר בזיכיון.
הצעת התקציב של שנת הכספים 2015–2017 כללה קיצוץ של 300 מיליון דולר בתקציב מערכת האוניברסיטאות של ויסקונסין, במקביל להשארת תקציב בתי הספר הציבוריים והמשך תוכנית בתי הספר בזיכיון.
התקציב כלל תוכנית ללקיחת הלוואות בהיקף של 1.3 מיליארד דולר לעבודות ציבוריות בכבישים ובתשתיות, והוצע בו לקיים בדיקות סמים למקבלי הטבות ציבוריות כמו Medicaid ושוברי מזון.
ב-25 במאי 2011 חתם ווקר על חוק שדרש ממצביעים להציג תעודה מזהה עם תמונה.
ב-13 בדצמבר הגיש האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות עתירה לבית משפט פדרלי לפסול את החוק בטענה שהוא הפר את הזכות החוקתית להגנה שווה תחת החוק.
ב-29 באפריל 2014 פסל השופט לין אדלמן את החוק באומרו שהוא מפר את חוק זכות ההצבעה ואת חוקת ארצות הברית.
ביולי 2014 קבע בית המשפט העליון של ויסקונסין שהחוק תקף על פי חוקת ויסקונסין בשתי עתירות נוספות.
ב-12 בספטמבר קבע בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית שהחוק ייכנס לתוקף 54 ימים לפני בחירות 2014, ובכך הפך על פיה פסיקה קודמת של בית משפט פדרלי.
ב-9 באוקטובר 2014 נאסר שוב על המדינה ליישם את החוק במהלך הבחירות של אותה שנה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-23 במרץ 2015 דחה בית המשפט העליון בקשה לצו עיון מחדש, ובכך פסק לטובת החוק החדש של ויסקונסין להצגת תעודה מזהה על ידי מצביעים.
בינואר 2012 החזיר ווקר סכום של 37.6 מיליון דולר כספי מענק פדרלי שנועדו להפעלת חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה בוויסקונסין.
לדבריו, "עצירת הסגת הגבול של אובמה קר במדינתנו, שהייתה בעלת פוטנציאל להשפעה הרסנית על כלכלת ויסוקונסין, היא בעדיפות עליונה".
ווקר דחה מענק בסכום של 11 מיליון דולר למענק פדרלי לשיפור מערכות הבריאות.
ב-2 באפריל 2012 חתם ווקר על חוק למימון הערכת מיומנויות הקריאה בגני ילדים כחלק מיוזמה להבטיח שתלמידים נמצאים ברמת קריאה ברמה מעל כיתה ג'.
החוק גם יצר מערכת להערכת המורים והמנהלים בהתבסס בין השאר על הישגי תלמידיהם.
הוא גם הגדיר שהישגי התלמידים חייבים להתבסס על אמצעי הערכה אובייקטיביים, כולל ביצועיהם במבחנים סטנדרטיים.
ווקר אישר הקפאה של שנתיים בשכר הלימוד במערכת האוניברסיטאות של ויסקונסין בתקציב 2013. ב-2014 הוא הציע הארכה של שנתיים נוספות להקפאה בהתבסס על מאזן התשלומים של המערכת בעודף של מיליארד דולר.
ב-3 בפברואר 2015 הגיש ווקר הצעת תקציב לבית המחוקקים של ויסקונסין, ובה הוא המליץ על הכפפת מערכת האוניברסיטאות של ויסקונסין תחת לניהול "רשות עצמאית", שתנוהל על ידי מועצת נגידים, שכולם ימונו על ידי המושל.
הצעת התקציב קראה להפחתה של 13 אחוזים במימון המדינה למערכת האוניברסיטאות.
הצעת התקציב גם קראה לשכתוב של "הרעיון של ויסקונסין" , החלפת מחויבויות האוניברסיטאות ל"חיפוש אחר האמת" במטרה של מוכנות לשוק העבודה.
על הצעה זו נמתחה כלפי ווקר ביקורת רחבה, ובתחילה הוא תלה את השכתוב של הרעיון של ויסוקונסין ב"טעות ניסוח".
בהמשך דווח שממשל ווקר התעקש כלפי בכירי אוניברסיטת ויסקונסין שיבטלו את הרעיון של ויסקונסין, עקרון מוביל של אוניברסיטאות המדינה במשך יותר ממאה שנה.
לאחר מכן הודה ווקר שבכירי מערכת האוניברסיטאות התנגדו להצעה ואמרו ששינויים אלו לא יהיו נושא לדיון.
ב-2011 חתם ווקר על תקציב ששלל מימון להורות מתוכננת.
ב-2013 הוא חתם על חוק שחייב נשים שמבקשות לבצע הפלה מלאכותית לעבור בדיקת אולטרה סאונד כדי שהרופאים יראו להן את דמות העובר.
באותה שנה הוא גם חתם על חוק שדרש ממבצעי הפלות בוויסקונסין לקבל הרשאות לכניסה לבתי חולים במרחק של לא פחות מ-30 מילים.
ב-2015 הוכרז החוק כנוגד את החוקה על ידי בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית.
בית המשפט מצא שאין הצדקה רפואית לדרישות כאלו ואמר "שלא ניתן להתייחס ברצינות לצעדים כאלו לשיפור בריאות הנשים".
ביוני 2016 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין "בריאות האישה הכוללת נגד הלרשטדט" , ופסל את סעיף רשות הכניסה לבתי החולים ומגבלות דומות, במוצאו שהם נגדו את החוקה כמטילות "עומס מיותר" על הנשים.
יום לאחר מתן פסק הדין סירב בית המשפט לשמוע את עתירת ממשל ווקר על החלטת בית המשפט הפדרלי השביעי, בהתירו את הגדרת האי-חוקתית על כנה.
ווקר האשים את "בית המשפט האקטיביסטי" על כך שקבע שהחוק נוגד את החוקה.
ב-20 ביולי 2015 חתם ווקר על חוק שאסר על הפלות לאחר השבוע ה-20 להריון, "למעט כאשר חיי האם נמצאים בסכנה מידית".
ב-2012, בהקשר ל"חוק הזכות לעבוד" , אמר ווקר לכתבים בכינוס מדינתי של הרפובליקנים ש"הוא לא יגיע לשולחני.
...בכוונתי לעשות כל שבכוחי כדי להבטיח שהוא לא יתקיים, שכן נקודת המיקוד שלי היא שהאיגודים המקצועיים במגזר הפרטי הגיעו באופן גורף לשולחן כדי להיות השותפים שלי לפיתוח הכלכלי".
בעת שניהל את מסע הבחירות שלו לכהונה שנייה ב-2014 שב ווקר ואמר שאין לו תוכניות לקדם את חוק הזכות לעבוד בהתמקדות על איגודי העובדים במגזר הפרטי.
מרגע שהופעלה יוזמת החוק בבית המחוקקים המדינתי, הצהיר ווקר: "לא שיניתי את דעתי על כך.
זה רק לא נמצא בסדר עדיפות מבחינתי.
אך אם הם יעבירו את החוק בשבועיים הקרובים, וזוהי מטרתם, אני אחתום עליו".
ב-9 במרץ 2015 חתם ווקר על החוק והפך אותו לחוק הזכות לעבוד של ויסקונסין.
החוק התייחס לאיגודים המקצועיים של עובדי המגזר הפרטי ושל עובדי המגזר הציבורי.
שלושה איגודים מקצועיים, כולל ה-AFL-CIO, הגישו כתוצאה מכך עתירה כדי שהחוק יוגדר כנוגד את החוקה.
במרץ 2015 דחה בית המשפט את בקשת האיגודים המקוצועיים להשעות את החוק עד לבירור העתירה.
לאחר מאבק משפטי ממושך, פסק בית המשפט הפדרלי בשיקגו ב-2017 שחוק הזכות לעבוד של ויסקונסין תקף ובך שם קץ להליכים המשפטיים בנוגע לחוק.
תאגיד הפיתוח הכלכלי של ויסקונסין
ב-2011 יצר ווקר את תאגיד הפיתוח הכלכלי של ויסקונסין - WEDC, כישות ציבורית למחצה שתחליף את מחלקת הסחר של המדינה, ושמטרתו לתמרץ יצירת משרות בוויסקונסין.
דוח מ-2013 של ועדת הביקורת של בית המחוקקים ציין שהארגון נתן כמה "מענקים, הלוואות וזכויות במס לכאלו שקיבלו אותם ללא זכות, למיזמים לא כשירים, ובסכומים שעלו מעבר לכל מגבלה".
דווח גם שהארגון "לא קיים בעקביות את חובות הפיקוח על התוכנית הנדרשות בחוק כמו פיקוח על הביצועים המפורטים בחוזים של מקבלי ההטבות".
על פי דיווח של הרדיו הציבורי של ויסקונסין "הסוכנות נגועה בניהול כושל ועלו שאלות לגבי מתן הלוואות מבלי לבדוק כראוי את המקבלים".
ביוני 2015 דווח שהתאגיד העניק 124 מיליון דולר בשנים 2011–2013 ללא בדיקה רשמית.
בהתבסס על 27 מענקים שניתנו בתקופה זו, נוצרו 2,100 משרות מתוך תחזית של 6,100. 62.5 מיליון דולר הוענקו לחברת קול'ס כדי שתיצור 3,000 משרות כחלק מהרחבת המטה שלה, אך רק 473 משרות נוצרו.
18 מיליון דולר הוענקו לחברת המטוסים קסטרל שהייתה אמורה ליצור 665 משרות אך יצרה 24 משרות בלבד.
15 מיליון דולר ניתנו לתאגיד פלקסוס כדי שייצור 350 משרות, אך הוא לא יצר אף לא משרה אחת.
ביולי 2013 אימץ התאגיד מדיניות חדשה שדרשה סקירות כתובות לכל התוכניות שקיבלו מענקים.
לדבריהם, עד יוני 2015, נוצרו בעקבות מדיניות זו 760 משרות.
בפברואר 2015 הגיש ווקר את תקציב המדינה שבו הוצאו כל פקידי הממשל הנבחרים מהמועצה.
צעד זה כלל את ווקר עצמו שלא כיהן יותר כיושב ראש התאגיד.
ווקר אישר חתימת הסכם עם היצרן הטאיוואני פוקסקון להקמת מפעל במאונט פלזנט שבוויסקונסין.
כחלק מההסכם קיבלה פוקסקון סובסידיות שנעו בין 3 ל-4.8 מיליארד דולר, ששולמו במרווחים כאשר החברה עמדה במטרות מסוימות, ושהיו הסובסידיות הגדולות ביותר שניתנו אי פעם בתולדות ארצות הברית לחברה זרה.
בתמורה נאמר שפוקסקון תקים מפעל בשווי של 10 מיליארד דולר שבראשיתו אמור להעסיק 3,000 עובדים ושבהמשך מספרם יגיע ל-13,000. כלכלנים רבים הטילו ספק באפשרות שהתועלות של העסקה יעלו על עלויותיה.
משרד החקיקה הפיסקלית הבלתי מפלגתית של ויסקונסין העריך שמפעל פוקסקון לא יחזיר את ההשקעה בו עד 2043, ושהערכה זו היא האופטימית ביותר.
אחרים ציינו שפוקסקון טענה קודם לכן טענות דומות שלא יושמו בנוגע ליכולותיה ליצור משרות במקומות אחרים.
פוקסוקון שאפה למקם מפעל באזור הימות הגדולות, שכן נדרשת לה גישה לכמות גדולה של מים.
שאר המדינות השוכנות לחופי הימות הגדולות לא היו מעוניינות להציע לה הצעה כה נדיבה כמו ויסקונסין
בתחילה, נקבעו הסובסידיות על 3 מיליארד דולר, כך שכל משרה שתיווצר תעלה למדינה 231,000 דולר (על סמך הערכה של 13,000 משרות).
עלות המימון המדינתי של הסובסידיות הייתה גבוהה מהמימון השנתי של מערכת האוניברסיטאות של ויסקונסין ושל מערכת הכליאה המדינתית.
הערכות אחרות בנוגע לגובה הסובסידיות הגיעו ל-4.8 מיליארד דולר, ומשמעות הדבר שהעלות למשרה אחת (על פי 13,000 משרות) יהיה יותר מ-346,000 דולר.
בתלות במספר המשרות שייווצרו, עלות יצירת משרה לא תעלה על יותר ממיליון דולר.
ווקר פטר את החברה מתקנות הסביבה של ויסקונסין בנוגע לגופי המים.
ווקר וממשל דונלד טראמפ שינו את מגבלות זיהום האוויר באזור המפעל, ודחו התנגדויות של סגל הסוכנות להגנת הסביבה.
הוערך שהמפעל יוסיף באופן משמעותי לזיהום האוויר באזור.
שוחרי איכות הסביבה מתחו ביקורת על ההחלטה לאפשר לפוקסקון לשאוב 7 מיליון גלונים של מים מדי יום מימת מישיגן.
הקצאת השטח של כ-4 מילים מרובעים (10 קמ"ר) הנדרשים להקמת המפעל התאפשרה בין השאר על ידי אילוץ בעלי הקרקעות למכור אותן במחיר קבוע תחת איום של הפקעה.
ב-2018 העביר ממשל ווקר סכום של עד 90 מיליון דולר במימון כבישים מקומיים בהקשר למפעל פוקסקון.
בית המחוקקים של ויסקונסין העניק לפוקסקון זכויות משפטיות מיוחדות במסגרת מערכת המשפט המדינתית.
העברת הסמכויות לממשל הדמוקרטי הנכנס
זמן קצר לאחר הפסדו בבחירות של 2018, הביע ווקר תמיכה בהצעה של הרפובליקנים בוויסקונסין לרסן את סמכויות הממשל הדמוקרטי הנכנס במהלך תקופת הברווז הצולע.
בדצמבר אותה שנה הוא חתם על חקיקה ששללה סמכויות מהממשל הדמוקרטי הנכנס.
הממשל הנכנס הודיע שהוא יקרא תיגר על החקיקה בבית המשפט.
ב-2010 הביע ווקר התנגדות לניסיונות להעביר צעדי חקיקה במהלך תקופת הברווז הצולע לפני השבעתו כמושל.
עתירה רשמית נגד החקיקה הוגשה ב-10 בינואר 2019 על ידי הארגונים הדמוקרטים בבית המשפט של מחוז דיין.
בסוף ינואר 2015 הקים ווקר ארגון פטור ממס על פי סעיף 527 לחוק מס ההכנסה בשם "התחייה האמריקאית שלנו" (Our American Revival) לצורך "סיוע להפצת מסריו והבטחת מימון פעילויותיו", שאותם תיאר הוושינגטון פוסט כמועילים לבניית הרשתות הפוליטיות ומערכות התרומה לקראת התמודדותו לנשיאות.
בפברואר אותה שנה תיאר אותו טריפ גבריאל מהניו יורק טיימס כמי ש"נכנס במהירות לדרג העליון של מועמדים סבירים במרוץ הרפובליקני לנשיאות".
ב-20 באפריל, באירוע גיוס תרומות עבור המפלגה הרפובליקנית במדינת ניו יורק, אמר איש העסקים והנדבן דייוויד קוץ' לתורמים שהוא ואחיו, שמפקח על אחד מהארגונים הפוליטיים הפרטיים הגדולים ביותר בארצות הברית, מאמינים שווקר יוכל להיות מועמד הרפובליקנים.
לאחר הצהרה שנויה במחלוקת של רודי ג'וליאני, סירב ווקר להשיב לשאלה אם הוא מאמין שהנשיא ברק אובמה אוהב את אמריקה או שהוא נוצרי אמיתי, בציינו שהוא לא יודע שהפטריוטיזם של הנשיא אובמה מוטל בספק.
ביוני עשה ווקר צעד נוסף לקראת מערכת הבחירות לנשיאות כאשר הוא הקים את ועדת מסע הבחירות הפדרלית testing-the-waters.
מהלך זה אפשר לו לגייס תרומות פדרליות תוך כדי שהוא בדק אפשרות להתמודד על הנשיאות.
ביולי, לאחר שעוזרו של ווקר אמר שהוא יכריז בקרוב על מועמדותו, הכריז ווקר על מועמדותו באמצעות הרשתות החברתיות, בבוקר 13 ביולי, ובאחר הצהריים באותו יום הוא נאם באירוע רשמי בווקשה.
ווקר, שהחל את מסע הבחירות שלו כמועמד מהשורה הראשונה לאחר מה שנחשב לאירוע "פורץ דרך" באספות הבחירה באיווה בינואר, ראה את מעמדו יורד בהדרגה בהתקרב קיץ 2015. בפרק זמן זה חלה ירידה במעמדו הן בסקרים והן בהיקף גיוס התרומות.
ב-6 באוגוסט הוא ההשתתף בעימות הבחירות הראשון בבחירות המקדימות בקליבלנד, אוהיו.
הופעתו בעימות נראתה כנאותה, ללא תשומת לב רבה שניתנה אליו בשל התשובות הקצרות לשאלות שהופנו אליו ושהגבילו את זמן השידור שלו.
זמן קצר לאחר העימות, הודה ווקר שהוא היה זקוק ליותר זמן שידור, אך גם הזכיר שיהיו עוד עימותים ושהוא הצליח בשינוי הוויכוח על השאלה מי הוא המועמד שיוכל להביס את הילרי קלינטון בבחירות הכלליות.
בסקר שפורסם ב-20 בספטמבר על ידי CNN, בעקבות העימות הרפובליקני השני שהתקיים בספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן, נחשף שהפופולריות של ווקר בקרב מצביעים רפובליקנים ירדה לפחות מאחוז.
ב-21 בספטמבר 2015 השעה ווקר את מסע הבחירות שלו וביקש משאר המועמדים לעשות כמוהו, כדי שהמפלגה תוכל להתלכד סביב מועמד חלופי לדונלד טראמפ.
כמי שנחשב בתחילה כמועמד מוביל, סבל מסע הבחירות של ווקר משתי הופעות חסרות ברק בעימותים ומחוסר יכולת להעלות את הפרופיל שלו בהשוואה לשאר מועמדי המפלגה.
ב-29 במרץ 2016 הודיע ווקר על תמיכתו במועמדותו של טד קרוז.
לאחר שטראמפ היה למועמד בעל סיכויים גבוהים במאי אותה שנה, הצהיר ווקר שהוא יתמוך בטראמפ כמועמד הרפובליקנים, באומרו שטראמפ יהיה נשיא טוב יותר מאשר הילרי קלינטון.
ב-8 ביוני הסיר ווקר את תמיכתו בטראמפ, לאחר שזה האחרון כינה את השופט גונזלו פ.
קוריאל משוחד נגדו בשל מוצאו המקסיקני.
בעוד שהוא עדיין טען שטראמפ יהיה בחירה טובה יותר בהשוואה לקלינטון, ציין ווקר שטרמאפ עדיין לא נבחר כמועמד המפלגה ושהוא מעדיף שטראמפ יחזור בו מאמירותיו נגד השופט לפני הוועידה הארצית של המפלגה.
ווקר גם סייע בהכנתו של מי שכיהן אז כמושל אינדיאנה והמועמד לתפקיד סגן הנשיא מייק פנס לקראת העימות שלו נגד הסנאטור מווירג'יניה ומועמד הדמוקרטים לתפקיד סגן הנשיא, טים קיין, שנערך ב-4 באוקטובר 2016.
ביולי 2019 אמר ווקר לעיתון Milwaukee Journal Sentinel שב-2021 הוא יהיה נשיא YAF, ארגון סטודנטים שמרני.
הוא גם אמר לעיתון שתפקיד זה יוציא מכלל אפשרות את התמודדותו למשרה ציבורית בשנים הבאות, כלומר התמודדות לסנאט או למשרת המושל בבחירות 2022.
ב-17 ביולי אותה שנה מינה הנשיא טראמפ את ווקר למועצת הנאמנים של מרכז המחקר הבינלאומי על שם וודרו וילסון במכון סמית'סוניאן.
מאז 1993 נשוי ווקר לטונט ווקר , ולשניים שני בנים, אלכס ומאט.
המשפחה חברה בכנסיית מדוברוק, כנסייה אוונגליסטית בווטוסה שהיא כנסיית בת של כנסיית אלמברוק שבברוקפילד הסמוכה.
טונט עובדת במחלקת הפיתוח של איגוד רפואת הריאות האמריקאית.
במהלך עונות הקיץ בשנים 2004–2009, בעת שכיהן כמנהל מחוז מילווקי, הוביל ווקר מסע אופנועים ברחבי ויסקונסין והמדינות השכנות.
המסע אורגן במטרה למשוך אנשים למחוז מילווקי.
הוא מחזיק בבעלותו אופנוע הרלי-דייווידסון.
ב-2013 פרסם ווקר את הספר "לא מאוים: הסיפור של המושל והאתגר של האומה", שנכתב בשותפות עם מארק ת'יסן, על התנסויותיו במהלך בחירות ההחזרה של 2012 והבחירות של 2014, שבשתיהן הוא ניצח.
סקוט בראון הוא כדורגלן עבר סקוטי ששיחק בעמדת הקשר המרכזי.
לאחר פרישתו התחיל בקריירת אימון כדורגל ובינואר 2024 מונה לאמן את Eyr united מהליגה הסקוטית הבכירה.
בראון החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של היברניאן בסקוטלנד ב-1999 בגיל 13. חתם על חוזה מקצועני בהיברניאן בעונת 2002-03, והופעת הבכורה שלו בקבוצה התקיימה במאי 2003 מול אברדין, בגיל 17. בעונת 2003-04 בראון שיחק ב-41 משחקים וכבש 4 שערים.
באותה עונה, הקבוצה העפילה לגמר גביע הליגה הסקוטית.
בדרך לגמר היברניאן גברה על סלטיק וריינג'רס ובראון היה שותף בכל המשחקים, אבל בגמר הפסידה לליווינגסטון בתוצאה 2-0.
בעונות 2004-05 וגם 2005-06 בראון נפצע ושיחק רק בחלק מהמשחקים, ובמרץ 2006 חתם על חוזה חדש בהיברניאן.
בעונת 2006-07 סייע לקבוצתו לזכות בגביע הליגה, שהיה התואר הראשון של הקבוצה אחרי 16 שנים.
בתום עונת 2006-07 עבר לסלטיק, ששילמה עליו כ-6.5 מיליון אירו.
זו ההעברה היקרה ביותר בין שתי קבוצות בסקוטלנד.
משחקו הראשון של בראון היה נגד קילמרנוק ב-5 באוגוסט 2007 ועשרה ימים מאוחר יותר שיחק בפעם הראשונה בליגת האלופות נגד ספרטק מוסקבה.
לאחר שהעפילה לשלב הבתים, הוגרלה לבית עם מילאן, שחטאר דונצק ובנפיקה ליסבון.
סלטיק העפילה מהמקום השני לשלבי הנוקאאוט, שם הוגרלה מול ברצלונה.
במשחק הראשון בראון לא השתתף, ובמשחק השני בקאמפ נואו כן שותף אך סלטיק הפסידה 0–1 והודחה מהתחרות.
בעונה הזו בראון שיחק ב-44 משחקים וכבש 3 שערים, בתום העונה זכה עם סלטיק באליפות סקוטלנד.
ב-2009 מונה לקפטן סלטיק, ומאז הצטרפותו לקבוצה זכה בעשר אליפויות סקוטלנד, שישה גביעים, ושישה גביעי ליגה.
ב-1 ביולי 2021 הצטרף בהעברה חופשית לאברדין בתפקיד שחקן-מאמן בחוזה לשנתיים בהן שימש כעוזר מאמן, ובתאריך 8 במרץ 2022 הודיע על פרישתו מכדורגל מקצועני.
בראון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במאי 2007 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2008. כבש את שערו הראשון בנבחרת ב-5 בספטמבר 2009 בניצחון 0–2 על .
בנבחרת כבש ארבעה שערים ב-55 משחקים.
האוול הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית.
בתפקידו האחרון שירת כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
האוול גדל בקדיז שבקנטקי, אחד משלושה ילדים של ג'י.
ב-1983 סיים את לימודיו בתיכון המחוזי טריג.
ב-1987 סיים תואר ראשון בניהול מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית.
לאחר גיוסו לחיל האוויר, סיים קורס טייסי מסוקים בפורט ראקר שבאלבמה.
שירת כטייס UH-1 בטייסת החילוץ ה-37, בדיוויזיה המשוריינת השנייה ובדיוויזיית הפרשים הראשונה.
לאחר הסבה למטוסי MH-53 שירת ברגימנט הריינג'רס ה-75, בטייסת המבצעים המיוחדים ה-20, וכן בטייסת המבצעים המיוחדים ה-21 שהוצבה באנגליה.
שירת כראש ענף קצינים בכירים בתחום המסוקים במחלקת כוח אדם של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר.
באוגוסט 2004 מונה לקצין המבצעים של טייסת המבצעים המיוחדים ה-20 וביוני 2005 מונה למפקד הטייסת.
בינואר 2007 מונה לסגן קצין אג"ם בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר.
ביוני 2008 מונה למפקד להק מבצעים מיוחדים מסווג (Aviation Tactics Evaluation Group) הפועל תחת פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, וכן שימש מפקד מפקד כוח בראבו בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר שפעל בעיראק ובאפגניסטן.
ביוני 2010 מונה לעוזרו של מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית.
ביוני 2012 מונה לסגן מפקד כוח המשימה המשותף תחת פיקוד המבצעים המיוחדים של נאט"ו באפגניסטן.
במאי 2013 מונה לראש אגף המבצעים המיוחדים והלוחמה בטרור במטות המשולבים והועלה לדרגת בריגדיר גנרל.
ביולי 2015 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר.
ביוני 2016 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של נאט"ו באפגניסטן.
ביולי 2017 הועלה לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.
ביולי 2018 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
באוגוסט 2021 פרש משירותו הצבאי.
במהלך שירותו צבר הוואל כ-2,600 שעות טיסה על מסוקי בל UH-1 אירוקוי, TH-53, MH-53, MH-6 ליטל בירד, CH-47 צ'ינוק.
הוא פעל במשימות חילוץ ומבצעים מיוחדים בין השאר בג'יבוטי, כווית, מוזמביק, עיראק, בוסניה, קוסובו, האיטי ואפגניסטן.
האוול בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת טרוי, הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, בוגר מכללת המלחמה של חיל האוויר ובעל תואר שני באסטרטגיית ביטחון לאומי ממכללת המלחמה הלאומית.
סקוט ג'וריק הוא אולטרה מרתוניסט טבעוני אמריקאי, אלוף הספרטתלון שלוש פעמים ברציפות (2006, 2007, 2008), זוכה מדליית כסף ושיאן אמריקה באליפות העולם בריצת 24 שעות (2010), שיאן שביל האפלצ'ים (2015) ומחבר רב המכר האוטוביוגרפי Eat & Run .
נחשב לאחד הרצים למרחקים ארוכים הטובים בכל הזמנים.
ג'וריק נולד ב מינסוטה ללין דיאן ג'וריק, מורה לכלכלת בית, ולגורדון ג'וריק שעבד כעגלון, בן בכור ולו שני אחים צעירים (אנג'לה וגרג).
כשהיה בן 7, אמו אובחנה במחלת טרשת נפוצה, נעזרה בכיסא גלגלים כדי להתנייד ונזקקה לתמיכה סיעודית.
מחלתה הובילה את ג'וריק לדאוג מגיל קטן לכל צורכי הבית.
בנעוריו, החל להשתתף בריצות שדה כדי להתאמן לקראת השתתפותו בסקי נורדי , גילה שהוא רץ למרחקים הגדולים ביותר משאר חברי קבוצתו, פיתח עניין בתחום, והחל להתאמן בריצה עם חברו דסטי אולסון (Dusty Olson).
בשנת 1992, נרשם ללימודים במכללה בדולות והיה חבר נבחרת הריצה שלה.
בשנת 1994, בהיותו בן 21, הזמין אותו אולסון לרוץ את ריצת האולטרה מרתון הראשונה שלו במסלול Minnesota Voyageur (80 ק"מ), וג'וריק הגיע בריצה זו למקום השני (אף על פי שלא רץ לפני כן בריצת מרתון).
ג'וריק מככב בספרו רב המכר של כריסטופר מקדגל Born To Run (בעברית: נולדו לרוץ) המגולל את סיפורם של הרצים למרחקים ארוכים, בני הטאראהומרה ואת השתלבותו של ג'וריק בריצה שלהם.
ביוני 2012, הוציא לאור את ספרו האוטוביוגרפי Eat & Run (בעברית: לאכול ולרוץ).
הספר נכנס לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס ודורג בה במקום השביעי.
כשהוא לא משתתף בתחרויות ריצה, הוא מעביר הרצאות, משתתף בכנסים ברחבי העולם ומשמש כיועץ וכמדריך לאולטרה מרתוניסטים לקראת תחרויות.
ב-19 ביולי 2012, נישא בחתונה טבעונית לזוגתו ג'ני ואהיסה (Jenny Uehisa), אותה הכיר במסלול מרתון בסיאטל בשנת 2001. ביוני 2016, נולדה בתם רייבן (Raven) והם מתגוררים בבולדר, קולורדו.
בילדותו ג'וריק נהג לדוג ולצוד כמנהג הקהילה במקום מגוריו ואכל תזונה מערבית טיפוסית הכוללת מזון מן החי.
בבגרותו, עבד כפזיותרפיסט בבית חולים, נחשף למחלות כרוניות שונות והחליט לשנות את תזונתו כדרך למנוע מחלות בגופו.
בשנת 1997, אימץ אורח חיים צמחוני, ובשנת 1999, אימץ אורח חיים טבעוני.
הוא זוקף לזכותה של הטבעונות את הישגיו הספורטיביים, לצד אורח חיים מאוזן.
לדבריו, אורח החיים הטבעוני שיפר את הסיבולת שלו, צמצם את זמן השיקום שלו לאחר פציעות, שומר על בריאותו ועוזר לו לצלוח מעל 20 שנות קריירה בתחום הריצה למרחקים ארוכים, והוא מרצה על כך בכנסים ובפסטיבלים שעוסקים בקידום טבעונות.
ג'וריק החל להתחרות באולטרה מרתונים בשנת 1994. לדבריו, הוא לא נולד עם המאפיינים הגנטיים המושלמים לריצות ארוכות משום שיש לו עקמת ורגל אחת קצרה מהשנייה.
למרות זאת, במהלך הקריירה שלו השלים מעל 100 אולטרה מרתונים, זכה במקום הראשון כמעט בכל תחרות אולטרה מרתון מרכזית, ניצח לפחות 33 פעמים ושבר 16 פעמים שיאי מסלול.
בשנת 2007 הגיע למקום הראשון באולטרה מרתון הארדרוק (161.7 ק"מ) שנחשב לאולטרה מרתון הקשה ביותר בארצות הברית.
פעמיים ברציפות (2005–2006) ניצח באולטרה מרתון בדווטר (217 ק"מ) וכן קבע באחת הריצות במירוץ זה שיא מסלול חדש.
שלוש פעמים ברציפות (2006–2008) היה לאלוף הספרטתלון (246 ק"מ) שנחשב לאחד ממרוצי האולטרה מרתון הקשים ביותר בעולם.
נכון לשנת 2017, ג'וריק הוא האמריקאי היחיד בהיסטוריה (בקטגוריית גברים) שניצח בספרטתלון, וכן הרץ השלישי המהיר ביותר בהיסטוריה של הספרטתלון עם תוצאת זמן של 22:20:01 שעות.
בשנת 2006, נסע למקסיקו כדי להתחרות בריצת טאראהומרה שהתקיימה בקניון הנחושת , בה רצים הטאראהומרה.
במירוץ זה הוא הגיע במקום השני, שש דקות אחרי יליד המקום ארנולפו קווימר (Arnulfo Quimare).
בשנת 2007 שב למירוץ וניצח.
בשנת 2009, השתתף באולטרה מרתון מון בלאן (166 ק"מ) וסיים במקום ה-19 (מתוך 1380 רצים שהצליחו לעבור את קו הגמר).
בשנת 2010, ייצג את נבחרת ארצות הברית באתלטיקה באליפות העולם בריצת 24 שעות (בתחרות זו, על הרצים לעבור כמה שיותר מרחק במשך יממה), זכה במדליית כסף, וקבע שיא אמריקאי חדש כאשר הצליח לרוץ למרחק של 266.66 ק"מ.
ג'וריק נוהג להישאר בקו הגמר, לאחר שהוא מנצח, ולברך את הרצים שחוצים אותו, עד האחרון שבהם.
הסופר והעיתונאי בתחום הספורט, כריסטופר מקדגל כתב על ג'וריק כי הוא: "האולטרה מרתוניסט באמריקה, אולי בכל העולם, הטוב ביותר בכל הזמנים".
ב-27 במאי 2015, החל ג'וריק לצעוד במסלול שביל האפלצ'ים (מסלול לאורך 3522 ק"מ שרוב הצועדים בו שמצליחים להשלים אותו, עושים זאת תוך 5–7 חודשים), וסיים אותו ב-12 ביולי 2015, לאחר 46 ימים, 8 שעות ו-7 דקות.
בכך ג'וריק שבר את שיא המהירות הקודם בפער של שלוש שעות.
במהלך המסלול, גמא בכל יום בממוצע מרחק של 80.46 ק"מ, השיל 9 ק"ג ממשקלו וישן שעה אחת בלבד בכל יממה.
את המסלול ביצע בשיטת לפיה אשתו ג'ני המתינה לו בכל סיום מקצה יומי עם אוכל וכלי לינה, ובני משפחה וחברים ליוו אותו בריצה למשך קטעים קצרים (בעיקר בסוף המסלול) על מנת לעודד אותו.
במהלך הריצה, הצטרפו אליו גם אוהדים זרים שרצו לעודד אותו ולשאוב כוחות בעצמם מעצם הריצה לצידו.
אחד האוהדים לדוגמה השתקם ממחלת הלוקמיה והחליט לרוץ עם ג'וריק למרחק של 48 ק"מ.
אוהדיו נהגו להגיע למקומות בהם לן כדי לתת לו פירות וירקות טריים.
ג'וריק טוען כי סיום מסלול זה הוא ההישג המרשים והבולט ביותר שלו.
רון טיפטון (Ron Tipton), מנהל שמורת שביל האפלצ'ים, טען כי המאמץ שג'וריק הפגין כשעלה אל פסגות הרי האפלצ'ים וירד מהם (157 הקילומטרים), משול למאמץ לעלות אל פסגת הר האוורסט ולרדת ממנה 16 פעמים.
2007 - מקום ראשון בריצת טאראהומרה.
בשנת 2015, נכלל ברשימת ההרפתקנים של השנה מטעם נשיונל ג'יאוגרפיק בגין הישגים יוצאים מגדר הרגיל.
נכלל ברשימת 50 האישים המשפיעים ביותר בכל הזמנים בתחום הריצה (בקטגוריית 'אלופים' הכוללת 12 אישים) של מגזין Runner's World
בשנת 2015, נכלל ברשימת 100 הגברים הספורטאים הטובים בכל הזמנים של מגזין Men's Health.
בשנת 2010, נבחר לספורטאי השבוע של עיתון USA Today.
בשנת 2013, נכלל ברשימת שמונת הרצים הטובים ביותר בכל התחרויות (בקטגוריית שנות ה-2000 שכללה 8 אישים) של מגזין Runner's World
סקוט איסטווד הוא שחקן ודוגמן אמריקאי, בנו של השחקן והבמאי קלינט איסטווד.
התפרסם בשלל תפקידיו בסרטים בהם "המנסרים מטקסס 3D", "אהבה למרחקים ארוכים", "יחידת המתאבדים", "מהיר ועצבני 8" ושומר טינה".
נולד בשם סקוט קלינטון ריבס, במונטריי, קליפורניה.
בנם של השחקן והבמאי זוכה האוסקר קלינט איסטווד והדיילת ג'קלין ריבס, שניהלו רומן בעת שאביו היה במערכת יחסים עם השחקנית הנשואה סונדרה לוק.
יש לו אחות צעירה ממנו, קת'רין שנולדה שנתיים אחריו.
יש לו עוד שישה אחים ואחיות למחצה ממערכות יחסים שונות של אביו; לורי (1954), קימבר (1964), המוזיקאי קייל איסטווד (1968), השחקנית אליסון איסטווד (1972), השחקנית פרנצ'סקה איסטווד (1993) ומורגן איסטווד (1996).
איסטווד גדל בעיירה כרמל בקליפורניה ואז בגיל 10 עבר להתגורר בהוואי עם אימו, שם חי במשך ארבע שנים, עד שחזר להתגורר בקליפורניה וסיים את לימודיו התיכוניים שם.
לאחר מכן ב-2008, קיבל תואר ראשון בתקשורת מאוניברסיטת לויולה מרימאונט בלוס אנג'לס.
ב-2015 עבר להתגורר בסן דייגו.
באוגוסט 2016 חשף איסטווד בפני התקשורת שעבר תאונת דרכים בספטמבר 2014, בה נהרגה בת זוגו באותה עת בשל כרית אוויר פגומה.
איסטווד נבחן בתחילת דרכו לסרטים תחת השם של אמו, על מנת להימנע מלהיקשר לשם אביו ולהצליח בכוחות עצמו.
למרות זאת הוא ביצע תפקידים קטנים בסרטים "גיבורי הדגל" (2006), "גראן טורינו" (2008) ו-"אינוויקטוס" (2009) אשר בוימו על ידי אביו.
בשנת 2011 שיחק בסרט "תיכנס לשום מקום" בתפקיד ראשי ראשון לצד שרה פקסטון.
בשנת 2014 שיחק תפקיד משני בסרט המלחמה "זעם" לצדו של בראד פיט.
בשנת 2015 כיכב בקליפ לשיר "Wildest Dreams" של הזמרת טיילור סוויפט.
באותה שנה כיכב בסרט "אהבה למרחקים ארוכים" אשר היה עיבוד לספרו של ניקולס ספארקס.
בשנת 2016 שיחק בסרט "יחידת המתאבדים" המהווה חלק מהיקום הקולנועי של DC.
בשנת 2017 שיחק בסרט האקשן שובר הקופות "מהיר ועצבני 8", וכיכב בסרט "אוברדרייב".
בשנת 2018 הופיע בתפקיד ראשי בסרט ההמשך ל"פסיפיק רים", "פסיפיק רים: המרד".
בפברואר 2022 הופיע בקומדיה הרומנטית של אמזון "אני רוצה אותך חזרה" עם צ'ארלי דיי, ג'ני סלייט וג'ינה רודריגז.
במאי 2023 הופיע גם בסרט "מהיר ועצבני 10", החלק העשירי בסדרת מהיר ועצבני.
באוגוסט 2024 כיכב לצדם של טייריס גיבסון וריי ליוטה בסרט "1992" של הבמאי אריאל ורומן.
ב-17 בינואר 2025 יצא לאור הסרט "ריגול כפול", סרט אקשן עם סילבסטר סטאלון בו איסטווד משתתף.
במרץ 2025 פורסם כי איסטווד הצטרף לצוות השחקנים בסרט "להתחרט עליך" של סרטי פרמאונט המבוסס על הרומן משנת 2019 מאת קולין הובר.
איסטווד ישתתף גם בסרטים "Lucky Strike" עם הבמאי רוד לוריא, "Stolen Girl" (דרמת חטיפה עם קייט בקינסייל), "Pearl" (דרמה עם וסט דוכובני) ו-"Wind River: Rising" (סרט המשך לדרמת הפשע "רוחות קרות").
פורסטר2022אני רוצה אותך חזרה (אנ')נואה2023מהיר ועצבני 10אריק רייזנר20241992 ריגין ביגבי2025ריגול כפולג'ו טרוורסלהתחרט עליךכריס גרנטLucky StrikeStolen GirlרוביסוןPearlWind River: Rising
שנהסדרהתפקידהערות2013שיקגו FIREג'ים ברנס2 פרקים2014שיקגו PDפרק: "Stepping Stone"; ללא קרדיט
סקוט פיליפ בראון הוא משפטן, פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי שכיהן מיולי 2017 ועד דצמבר 2020 כשגרירה של ארצות הברית בניו זילנד ובסמואה.
בשנים 2010–2013 ייצג את מסצ'וסטס בסנאט של ארצות הברית, ולאחר הפסדו בבחירות לתפקיד הסנאטור ממסצ'וסטס התמודד לסנאט כמייצגה של מדינת ניו המפשייר.
לפני תקופת כהונתו בסנאט שימש בראון כחבר באספה הכללית של מסצ'וסטס (בית המחוקקים של הקהילייה), תחילה בבית הנבחרים הארצי (1998–2004) ולאחר מכן בסנאט (2004–2010).
בראון שירת 35 שנה במשמר הלאומי של צבא ארצות הברית, ופרש ב-2014 בדרגת קולונל.
לאחר מכן עבד בשירות פוקס ניוז, ושימש שם כתורם פוליטי.
בראון חבר המפלגה הרפובליקנית, וניצח את מועמדת המפלגה הדמוקרטית, התובעת הכללי של מסצ'וסטס דאז מרתה קוקלי, בבחירות המיוחדות לסנאט שנערכו ב-2010, שנערכו עם מותו של הסנאטור המיתולוגי טד קנדי.
בבחירות, נבחר בראון למשך שארית כהונתו של קנדי שאמורה הייתה להגיע לתומה ב-3 בינואר ב-2013, והפך לרפובליקני הראשון שנבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס מאז אדוארד ברוק ב-1972. הוא התמודד לתקופת כהונה מלאה בסנאט ב-2012, אך הפסיד למועמדת הדמוקרטית אליזבת וורן.
מאוחר יותר בראון השתכן מחדש בניו המפשייר, ובראשית אפריל 2014 ניהל מסע בחירות לסנאט מטעם ניו המפשייר.
בראון זכה במועמדות הרפובליקנית בהצלחה, אך הובס בבחירות הכלליות על ידי יריבתו הדמוקרטית, ג'ין שאהין.
ב-20 באפריל 2017 הוכרז כי בראון מונה בידי הנשיא דונלד טראמפ לשגרירה הבא של ארצות הברית בניו זילנד וסמואה.
מינויו אושר בסנאט כשגריר בניו זילנד ב-8 ביוני 2017, והגיש את כתב האמנתו למושלת הכללית של ניו זילנד ב-25 ביוני.
מוצאו של בראון אנגלי, והוא בן למשפחה החיה בניו המפשייר מאז ימי אמריקה הקולוניאלית.
אביו הקדמון האמריקאי היה פרנסיס מתיוס מהמאה ה-17, שהפליג לארצות הברית מדבון שבאנגליה.
בראון הוא הדור ה-9 של משפחתו בניו המפשייר ונולד ב-12 בספטמבר 1959 במספנת הצי של פורטסמות' בסמוך לעיירה קיטרי שבמיין.
אביו של בראון, קלוד ברוס בראון ואמו, ג'ודית אן "ג'ודי" (לבית ראג), התגרשו כשהיה בן שנה בערך.
כשהיה ילד צעיר, אמו העבירה אותו מפורטסמות' שבניו המפשייר לויקפילד שבמסצ'וסטס.
לעיתים קרובות בילה את חופשת הקיץ שלו בניובריפורט, שם אביו שימש חבר מועצת העיר במשך 18 שנים.
אביו אמר כי סקוט הצעיר התעניין בהתמודדות לתפקידים פוליטיים במחציתן של שנות ה-60, תוך שהוא מלווה אותו במסע בחירות לתפקידים ארציים.
לאחר גירושיי הוריו, קיבלה אמו העובדת קצבת סעד.
בראון חווה התעללות מינית מיועץ חינוכי שאיים לרצוח את בראון בן ה-10 אם יספר למישהו; בראון אכן לא גילה לאיש, אפילו למשפחתו.
נוסף על כך, חווה התעללות פיזית מצד אביו החורג, דן סאליבן.
לפרקים בילדותו התגורר עם אמו וסבתו.
פעמים רבות גנב מוצרים מחנות תוך העמדת פני לקוח, נעצר על גנבת אלבומי תקליטים והובא לבית משפט בגיל 12. השופט סמואל זול שאל את בראון אם אחיו היו רוצים לראותו משחק כדורסל בבית סוהר ודרש ממנו לכתוב מאמר בן 1,500 מילים כתשובה לשאלה זו כעונשו.
אחר על כך יאמר בראון: "הייתה זו הפעם האחרונה שגנבתי".
הוא הביא לידי גמר את לימודיו התיכוניים בתיכון וייקפילד ב-1977. הוא בוגר אוניברסיטת טאפטס בהיסטוריה בהצטיינות ב-1981 וקיבל תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפטים של בוסטון קולג' ב-1985.
לימים יאמר בראון כי פעולות החילוץ וההצלה שביצע המשמר הלאומי של הצבא במהלך סופת השלגים של צפון-מזרח ארצות הברית 1978 הרשימו אותו.
הוא הצטרף למשמר הלאומי של מיליציית מסצ'וסטס כשהיה בן 19, בעודו מקבל ההכשרה הבסיסית שלו בבסיס פורט דיקס שבניו ג'רזי, והשתתף בתוכנית להכשרת קציני מילואים (ROTC - Reserve Officers' Training Corps) בקמפוס של אוניברסיטת נורת'ווסטרן.
ב-1994 הצטרף לפרקליטות הצבאית הכללית של ארצות הברית.
הוא היה פעיל במשמר במשך 35 שנים והגיע לדרגת קולונל.
זמן קצר לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 עוטר במדליית הצטיינות צבאית עבור שירות ראוי לשבח למען ביטחון המולדת.
ב-2 במאי 2011 הודיע בראון כי בקרוב ייסע להתאמן באפגניסטן במסגרת שירותו במשמר הלאומי של הצבא.
כאשר נשלח לשם באוגוסט 2011 לשבוע אימונים, הוא שהה רוב הזמן בקאבול.
ב-1 באוגוסט 2012 הועלה בראון לדרגת קולונל בטקס פרטי בהנחיית הסנאטור ג'ון מקיין.
הוא פרש רשמית מהצבא ב-13 במאי 2014 לאחר 35 שנות שירות, וקיבל את לגיון ההצטיינות.
ביוני 1982, בראון, אז סטודנט למשפטים בן 22 בבוסטון קולג', זכה בתואר "האמריקאי הסקסי ביותר" של מטעם כתב העת קוסמופוליטן.
לאחר שבועיים של דיאטה קשה הכוללת "שלוש קופסאות טונה ביום" ואימונים אינטנסיביים, הופיע בראון בעמוד המרכזי של כתב העת, כשהוא מצולם בעירום מלא אך איבר מינו נחתך בין העמודים.
בעבור הצטלמותו לכתב העת השתכר ב-1,000 דולר אמריקני ובכך מימן את לימודי המשפטים שלו.
בראון לקח חופשה מבוסטון קולג' ועוד המשיך את קריירת הדוגמנות שלו בניו יורק, שם הוא היה יוצג על ידי סוכנות וילהלמינה (Wilhelmina).
בראון "נדבק בחיידק הפוליטי" ב-1992, כאשר נבחר לשמאי הראשי של העיירה ורנת'האם (Wrentham) שבמסצ'וסטס.
ב-1995 נבחר למועצת המנהלים של ורנת'האם.
ב-1998 ניהל בראון מסע בחירות מוצלח לבית הנבחרים של מסצ'וסטס ונבחר לייצג את מחוז נורפוק התשיעי לשלוש תקופות כהונה.
בראון המשיך להתקדם בסולם הפוליטי של מסצ'וסטס כאשר במרץ 2004, זכה בבחירות מיוחדות לסנאט כשהוא גובר על מועמדת המפלגה הדמוקרטית שריל ז'אק.
בראון נבחר מחדש לכהונה מלאה בנובמבר 2004, ושוב בנובמבר 2006, כשהוא מתמודד ללא התנגדות בפעם השנייה.
הוא זכה בבחירות חוזרות בנובמבר 2008, והביס המועמדת הדמוקרטית שרה אורוזקו בשיעור של 59-41%.
לאחר בחירתו מחדש, בראון היה אחד מחמשת הרפובליקנים היחידים בסנאט של מסצ'וסטס, שבתוכו 40 נציגים.
בסנאט של מסצ'וסטס כיהן בראון בוועדות העוסקות בהגנת הצרכן, רישוי מקצועי, חינוך, חוקי בחירות, בביטחון הציבור ובענייני חיילים משוחררים.
ב-10 בפברואר 2007, התעוררה מחלוקת ציבורית לאחר הופעה של בראון בבית הספר התיכון האזורי קינג פיליפ בורנת'האם במסגרת דיון על נישואים הומוסקסואליים.
תלמידי תיכון פתחו במתקפה על בראון דרך קבוצת פייסבוק וקראו קריאות גנאי על בתו, איילה.
במהלך הופעתו של בראון בתיכון, הגן על עצמו ועל בתו על ידי ציטוט ישיר של התבטאויות אחדות, בוטות וחריפות, ואף קרא בקול את שמות התלמידים שכתבו התבטאויות אלו.
מבקריו תהו אם בראון צריך היה לצטט את ההתבטאויות של התלמידים בפני קהל בתיכון.
בינואר 2010, העיתון "הבוסטון גלוב" דיווח כי במהלך שש תקופות כהונה בבית המחוקקים של מסצ'וסטס, שלוש מהן בבית הנבחרים והמחצית האחרת בסנאט, לבראון רקורד צנוע של יוזמות חקיקה, אם כי סלל את דרכו כתומך בולט של חיילים משוחררים.
ריצ'רד טיסי (Richard Tisei) מווייקפילד, מנהיג המיעוט הרפובליקני בסנאט, כינה את בראון "המומחה לענייני חיילים משוחררים".
ב-12 בספטמבר 2009, הכריז בראון על התמודדותו למושבה הריק של מסצ'וסטס בסנאט של ארצות הברית, שנותר ריק עם מותו של טד קנדי, ואמר כי המדינה זקוקה ל"הוגה דעות עצמאי".
קתלין פרקר, בעלת טור בוושינגטון פוסט אמרה כי עמדותיו הפוליטיות של בראון אינן מפלגתיות, וכינו את בראון כ"מיינסטרים באומה המגדירה עצמה כשמרנית".
בוריס שור, פרופסור למדע המדינה בבית הספר האריס ללימודי מדיניות ציבורית, תיאר את בראון כרפובליקני ליברל המיטיב לייצג את ציבור הבוחרים הליברלי שלו.
שור הסביר את התמיכה שקיבל בראון מהמפלגה הרפובליקנית השמרנית בשל "החלטתם המבוזרת" לתמוך במועמד שסביר יותר שינצח.
בראון זכה בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית בניצחון סוחף ב-8 בדצמבר 2009, והביס את ג'ק א.
רובינסון ברוב של 89% לעומת 11% שהשיג רובינסון.
יריבו של בראון בבחירות המיוחדות היו מועמדת המפלגה הדמוקרטית והתובעת הכללית של מסצ'וסטס מרתה קוקלי , וג'וזף ל.
קנדי העצמאי (לא קשור למשפחת קנדי).
שום רפובליקני לא נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס מאז אדוארד ברוק ב-1972. קוקלי הובילה בסקרים במשך חודשים אחדים, אך בראון סגר את הפער בשבועות הראשונים של ינואר.
שבוע לפני הבחירות הכלליות, גייס בראון כ-1.3 מיליון דולר אמריקני מ-16,000 תורמים בכיממה.
מטה הבחירות שלו ציין כי גייס 5 מיליון דולר בתקופה שבין 11 ל-15 בינואר.
בסופו של דבר, כנגד כל הסיכויים, ניצח בראון בבחירות שנערכו ב-19 בינואר, על אף תמיכתו הפיזית של נשיא ארצות הברית דאז, ברק אובמה, בקוקלי.
ניצחונו היה מכה קשה במפלגה הדמוקרטית, שאיבדה את הרוב בסנאט לצורך אישור חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
הסקרים באוקטובר 2011 הראו שהתמיכה בבראון נסקה והוא יעמוד בפני תחרות צמודה לבחירה מחדש מול מועמדת המפלגה הדמוקרטית, הפרופסורית אליזבת וורן.
עם זאת, בסקרים מראשית מרץ 2012 הוביל בראון על וורן ב-8 נקודות.
במרץ 2012, הצטמצם הפער בין השניים ל-2.3%, במרווח הטעות.
לקראת החודשים האחרונים של מערכת הבחירות החלה וורן להוביל בפער קטן על בראון.
ב-6 בנובמבר 2012, בראון הובס על ידי אליזבת וורן בבחירות הכלליות.
וורן הצליחה לזכות ב-54% מהקולות, ואילו בראון ב-46%.
בראון הודיע כי יתמודד לסנאט של ארצות הברית, הפעם מטעם מדינת ניו המפשייר.
בראון נולד במספנת הצי של פורטסמות' בקיטרי, עיירה במיין, להורים שהתגוררו בסמוך למרכז העיר פורטסמות', ואז בילה את ילדותו המוקדמת בעיר פורטסמות' שבניו המפשייר ומאוחר יותר בוייקפילד שבמסצ'וסטס בעקבות גירושי הוריו.
נוסף על כך, בראון שילם מיסים למדינת ניו המפשייר והחזיק בבעלותו בית מגורים בעיירה ריי (Rye) במשך יותר משני עשורים.
בדצמבר 2013 מכר בראון את ביתו הראשי במסצ'וסטס והביע את כוונתו "להקים בית בריי ולהירשם בפנקס הבוחרים".
הסקרים שנערכו על ידי סוכנויות שונות בחודשים אפריל ומאי 2014 הראו כי הסנאטורית ג'ין שאהין מובילה על בראון ב-3 עד 5 נקודות.
סקר שנערך בחודש מאי על ידי אגודת המושלים הרפובליקנים הראה כי בראון מוביל על שאהין ב-5 נקודות.
בשלהי אוגוסט, סקר של משותף של ערוץ הטלוויזיה "WMUR-TV" ואוניברסיטת ניו המפשייר הראה ששאהין הובילה על בראון בפער קטן, שתי נקודות: 46 לעומת 44.
במהלך הבחירות נערכו חמישה עימותי בחירות, שלושה מהם שודרו בטלוויזיה.
העימותים הטלוויזיוניים, שודרו על ידי הערוצים "WMUR-TV" ,"NECN" ו-"NH1 News".
הוויכוח בערוץ WMOR הונחה על ידי ג'ורג' סטפנופולוס מ-ABC וג'וש מקאילווין מ-WMUR-TV והתקיים במכללת סנט אנסלם שבגופסטאון.
העימות ששודר בערוץ "NH1" הונחה על ידי וולף בליצר מ-CNN ופול שטיינהאוזר מ-NH1 ונערך במרכז התקשורת של הערוץ בקונקורד.
העימות ששודר בערוץ "NECN" הונחה על ידי צ'אק טוד מ-NBC ונערך במרכז הקפיטול לאמנויות בקונקורד.
בראון הובס על ידי שאהין כשהיא זוכה ל-51.5% מהקולות לעומת 48.5% להם זכה בראון.
בראון הושבע לתפקידו ב-4 בפברואר 2010 על ידי סגן נשיא ארצות הברית דאז ג'ו ביידן, במסגרת תפקידו כנשיא הסנאט להלכה, ובכך החזיר למפלגה הרפובליקנית את הרוב בסנאט.
תקופת כהונתו הגיעה לידי גמר ב-3 בינואר 2013.
בראון היה בין הדוברים בוועידת השדולה השמרנית האמריקאית CPAC בוושינגטון הבירה, שנפתחה על ידי מושל מסצ'וסטס לשעבר, מיט רומני.
על אף הופעתו בוועידת שדולת השמרנים, סירב בראון להתנגד בהצבעה על הצעת חוק הדמוקרטית "חוק העבודה האמריקאית" (American Jobs Act), ושיבח את מנהיג הרוב בסנאט הארי ריד מנבדה והסנאטור הבכיר ג'ון קרי ממסצ'וסטס על שהציגו את נכונותם לעבוד איתו על פני קווי המפלגה.
בראון היה אחד מחמשת הסנאטורים הרפובליקנים להצביע בעד חוק העבודה האמריקאית.
לפי העיתון וושינגטון פוסט, בראון הצביע כרוב הרפובליקנים 80% מתקופתו בסנאט.
באותו סקר שערך העיתון, 56% ממצביעי מסצ'וסטס האמינו שהוא שמר על הבטחתו להיות קול עצמאי בסנאט של ארצות הברית.
השקפותיו של בראון על קיצוצים בתקציב 2011 והסתייגויותיו מקונצנזוסים של המפלגה הרפובליקנית הציבו אותו במצב של סכסוך עם כמה מחבריו לסיעה ושמרנים בולטים בתנועת מסיבת התה, בהם גלן בק.
הוא אמר כי הוא מתנגד לקיצוצים אלו משום שהוא האמין כי תהיה להם השפעה שלילית על משפחות בעלות הכנסה נמוכה וילדים.
בשלהי יוני 2010, הוגדר בראון כ"שליח הציבור הפופולרי ביותר במסצ'וסטס" על פי סקר שנערך על ידי הבוסטון גלוב.
55% מהנשאלים היו בעלי דעות אוהדות כלפי בראון כמעט חמישה חודשים לאחר ניצחונו בבחירות לסנאט ב-19 בינואר 2010, שנערכו על מנת לבחור מחליף להלכה למקומו של טד קנדי, שאויש באופן זמני על ידי פול קירק.
50% מהנשאלים, הסכימו באופן כללי עם הדרך של בראון לשימושו בתפקיד החדש.