tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסרט מככבים היילי לו ריצ'רדסון, בן הארדי, רוב דלייני, סאלי פיליפס, ג'מילה ג'מיל ודקסטר פלטשר.
היילי לו ריצ'רדסון – האדלי סאליבן
רוב דלייני - אנדרו סאליבן, אביה של האדלי
דייוויד רובין – ד"ר דויל
טום טיילור – לות'ר ג'ונס
דקסטר פלטשר – ואל ג'ונס
סאלי פיליפס – טסה ג'ונס
ג'סיקה רנסום – השושבינה ברטי
בנובמבר 2020 לוהקה היילי לו ריצ'רדסון לצוות השחקנים של הסרט, כאשר ונסה קסוויל תביים מתסריט של קייטי לאבג'וי, המבוסס על הרומן באותו שם מאת ג'ניפר אי סמית', כאשר ריצ'רדסון אמורה לשמש גם כמפיקה בפועל.
בינואר 2021, בן הארדי, דקסטר פלטשר, רוב דילייני, סאלי פיליפס וג'מילה ג'מיל לוהקו לתפקידים בסרט, והצילום הראשי החל באותו חודש.
באפריל 2022, נטפליקס קנתה את הזכויות להפצתו של הסרט.
אהבה ממבט שלישי הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1988 בבימויה של ג'ואן מילקין סילבר, עם איימי אירווינג, פיטר ריגרט ורייזל בוז'יק בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי סנדרה סנדלר והוא מבוסס על המחזה שלה "Crossing Delancey" שהועלה בישראל בשם "אהבה ממבט שלישי".
השם באנגלית הוא על רחוב דלאנסי בלואר איסט סייד שבו יש אוכלוסייה יהודית גדולה ובו מתרחשת רוב העלילה.
העלילה היא על בחורה יהודייה רווקה שגרה באפר איסט סייד שסבתה קשורה אליה מאוד ורוצה לשדך לה בכל מחיר בחור יהודי טוב מהלוור איסט סייד כדי שתקים משפחה.
את הסבתא מגלמת רייזל בוז'יק שחקנית תיאטרון יידיש ותיקה שזה לה תפקידה היחיד בקולנוע.
היא ביקרה בישראל ב-1988 והתראיינה על ידי רבקה מיכאלי בתוכנית סיבה למסיבה.
בסרט יש גם תיאור של טקס ברית מילה.
איימי אירווינג הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
איזבל "איזי" גרוסמן (איימי אירווינג) היא בחורה יהודייה רווקה בת 33 המתגוררת לבדה באפר איסט סייד ועובדת בחנות ספרים גדולה בה מתארחים סופרים המרצים על ספרם החדש ומוכרים אותו עם חתימתם.
בין האורחים הסופר אנטון מה (ירון קרבה) המרצה על ספרו החדש "איש המערות" ואיזי נמשכת אליו ומארגנת לו מכירה מוצלחת.
הוריה של איזי גרים בפלורידה, והיא קשורה קשר אמיץ עם סבתה אידה קנטור המכונה "באבי" (רייזיל בוז'יק) שגרה בלוור איסט סייד בשכונה יהודית שכולם מכירים את כולם.
באבי מודאגת שאיזי עדיין רווקה ומתקשרת עם השדכנית חנה מנדלבאום (סילביה מיילס) והיא מציעה לה את סאם פוזנר (פיטר ריגרט) בעל חנות חמוצים בשוק.
אמנם גבר יהודי נאה ונימוסי אבל היא דוחה את בקשתו לצאת לבלות.
לדעתה הוא בעל רמה תרבותית נמוכה בהשוואה לזו שהיא מכירה בחנות הספרים.
איזי מרגישה קצת נקיפות מצפון ורוצה לשדך לסאם את חברתה מרילין (סוזי רוץ').
היא מזמינה את סאם לדייט במסעדה ובאמצע "מכירה" לו את מרילין.
סאם נעלב, מנתק את הקשר ומתחיל לצאת עם מרילין.
עם הזמן משתנה יחסה לסאם לאחר שמתברר לה כי לא הוא יזם את הקשר עם השדכנית וכי התאהב בה עוד כשהייתה קטנה בשכונה.
היא מזמינה את סאם לפגישה בחנות הספרים עם הסופרת פאולין סוויפט (רוזמרי האריס).
סאם משתעמם והם יוצאים לרגע וקובעים להיפגש למחרת בדירתה של באבי.
למחרת מגיע אנטון לחנות ומשכנע אותה לבוא לדירתו.
הם מתחילים לשתות ולהתגפף אבל מתברר לה שאנטון רוצה אותה כעוזרת לספרו הבא ולא כשותפה לחיים.
היא עוזבת אותו במהירות ונוסעת בטקסי עם נהג מהיר ושתוי ברחובות ניו יורק.
כשהיא מגיעה לדירת הסבתא היא רואה אותה ישנה על הספה ומבינה שסאם הסתלק והיא איבדה אותו.
היא מתאוששת כשהוא מגיע מהמרפסת והם מתחילים לרקוד לעיניה של באבי המאושרת.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאיימי אירווינגאיזבל "איזי" גרוסמןפיטר ריגרטטאם פוזנרמוכר חמוציםרייזל בוז'יקאידה "באבי" קנטורסבתאירון קרבהאנטון מהסופרסילביה מיילסחנה מנדלבאוםשדכניתרוזמרי האריספאולין סוויפטסופרתג'ורג' מרטיןליונלבעל חנות ספריםסוזי רוץ'מרילין כהןחברה של איזיג'ון בדפורד לוידניקידיד של איזידייוויד הייד פירסמארקעובד בחנותאיימי רייטריקיבת דודה של איזי
אהבה קולומביאנית הוא סרט קומדיה ישראלי, בבימויו של שי כנות, על פי תסריט של רשף לוי, אשר יצא לאקרנים בשנת 2004, עם אסי כהן, מילי אביטל, נירו לוי, עינת ויצמן, שמיל בן ארי ואיתי ברנע בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שלושה חברים המסובכים בבעיות רומנטיות עם בנות זוגם.
אחד מהם מסובך גם בבעיות עם משפחתו.
הסיבוכים מתרחשים בסרט בצורה קומית עד שלבסוף העניינים נפתרים ונולדים צאצאים.
העלילה מסופרת בקולו של אחד מהם - זידאן (איתי ברנע).
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2004:
פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר – שמיל בן ארי
פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר – אסף אמדורסקי ופושטק
פרס אופיר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר – נתן אלקונוביץ'
הסרט מתחיל בטקס החתונה של עומר (ניר לוי) ויעל (עינת ויצמן) אותם מחתן הרב אלמקייס (מריאנו אידלמן) בהשפעת עישון ג'וינט.
בתום הטקס נפצע עומר בכף רגלו משבירת הכוס ומובהל לבית חולים.
יחסיהם מתערערים לאור דרישתה של יעל להביא תינוק לעולם.
הם מרבים לריב, עד שלבסוף מחליט עומר להתגרש ושוכר חדר אצל שירלי (יעל אפלבאום).
לפני שהוא מספר ליעל על החלטתו היא מפתיעה אותו ברצונה להתגרש ולהמשיך ביחסים עם ספק הסמים שלה סמיר (אשרף ברהום) אותו הכירה בסיני.
עומר מתחבר לבסוף עם מורן (מרינה שויף) חברתו לשעבר של זידאן.
העלילה עוקבת אחר אורי כהן (אסי כהן) וטלי שלו (מילי אביטל), זוג אשר מנהל מערכת יחסים ארוכת שנים.
כאשר טלי מגלה מה התרחש במסיבת רווקים בה נכח אורי, היא נכנסת לסערת רגשות וזורקת אותו מביתם המשותף.
אורי, אשר מאוהב בטלי ואינו רוצה לוותר על הזוגיות של השניים, מחליט, במטרה להחזיר אותה אליו, להציע לה נישואים.
אמה של טלי היא נחמה (פירה קנטר), אביה החורג הוא אליהו (שמואל אדלמן) ואחיה הוא עידן (מיכאל הנגבי).
הם מקבלים בשמחה את הידיעה על הנישואים.
הוריו של אסי הם פיני (שמיל בן ארי) ואתי (עירית שילה).
אחותו אורנית (לירית בלבן) היא חוזרת בתשובה שהקימה בחדרה פירמידה מקלפים עם דמותו של הרב עובדיה יוסף וטלי בטעות החריבה אותה.
פיני הוא דמות פטריארכלית ואשתו כנועה.
טלי ומשפחתה לא מוצאים חן בעיניו, ובעיקר מפני שלא עמדו אתו בכניסה ללחוץ את ידי המוזמנים.
הדי ג'יי (קוטג') מסרב לבקשתו להחליף את המוזיקה אותה בחרו אורי וטלי.
פיני דורש מאורי להתגרש אלא אם יסכימו לטקס נישואים חוזר ובו תתנצל טלי על יחסה אל פיני ומשפחתו.
טלי מסרבת אך לבסוף מתרצה.
היא מתנצלת בפומבי אך לאחר מכן רואה שאורי עדיין קשור למשפחתו, היא עוזבת את המקום לנתב"ג עם כרטיס לפריז לשם היו שניהם אמורים לטוס.
אורי מגיע לשם ובנוכחות הסדרן (יובל סמו) הם מתפייסים.
זידאן נמצא בכת בראשות הגורו גמש (מנשה נוי), שמו הקודם היה ערן.
גמש מייעץ לו להתחבר לאהבה אמיתית כדי שירגיש שקט נפשי וזידאן מחליט שזו פרנקסקה (אלינור בן חיים) אותה הכיר בשעתו בקולומביה.
הוא טס לקולומביה ומשכנע את פרנקסקה להגיע לישראל.
היא מגיעה בהשגחת דודתה חמורת הסבר (אנאבלה יעקב).
כשהדודה תופסת אותם מקיימים יחסים בשירותים בחתונה של אורי וטלי היא תופסת את פרנקסקה, מאיימת עליו ושתיהן מסתלקות במהירות מישראל תוך קללות נמרצות.
הוא מזמין לדירתו זונה (אסנת חכים) ומתברר לו שזאת נגה שלמדה אתו ביסודי.
הוא לוקה בליבו ומאושפז ומטפלת בו האחות מורן (מרינה שויף) שהופכת לחברתו.
הוא מותקף על ידי הסרסור של נגה ונפצע קשה, אך ניצל ומתחבר שוב עם נגה.
מורן מתחברת עם עומר הפנוי.
לבסוף רואים את כל המשתתפים מבלים בחוף תל אביב עם צאצאיהם.
"אהבה ממבט ראשון" הוא שיר של הזמר הישראלי אריק איינשטיין.
השיר נכתב על ידי אריק איינשטיין, הולחן על ידי המוזיקאי שם טוב לוי ויצא לאור בשנת 1996 כחלק מאלבום האולפן ה-31 של איינשטיין, "לאן פרחו הפרפרים".
השיר נחשב לאחד משירי הכניסה לחופה הפופולריים ביותר בישראל.
ב-27 במרץ 2016 יצא לאור קאבר לשיר בביצוע הפזמונאית דנה לפידות ובהפקת דן ציפורי.
ב-6 באוגוסט 2017 יצא לאור קאבר לשיר שבוצע על ידי הזמר ליאור מיארה ועובד והופק בידי הזמר איציק שמלי.
לביצוע יצא קליפ בבימוי יוסי פורטל.
ב-8 באוגוסט 2017 יצא קאבר לשיר שבוצע בידי הזמר הראל מויאל, וב-6 בספטמבר 2022 יצא קאבר שבוצע, עובד והופק בידי הזמר-יוצר עידן עמדי.
אהבה מדרגה ראשונה, הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1997 בבימויו של עקיבא טבת לפי תסריט של שירלי רם עמית, עם אלון אבוטבול, חנה אזולאי-הספרי ודפנה רכטר בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על חוקר משטרה שחוקר פרשת רצח של זוג שמקיים בחשאי קשר מיני מחוץ לגדר הנישואין.
הופק עבור חברת ICP לערוץ 3, בהפקת "רול תקשורת" וצולם ברובו בתחנת משטרה בבית שמש.
רפ"ק רזי בכור (אלון אבוטבול) הוא קצין חוקר במשטרת ישראל.
הוא נשוי למאירה (דפנה רכטר), היא מרצה לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן והם עוברים ביחד טיפולי פוריות בניסיון להוליד.
חיי הנישואין שלהם הם שברירים לאור כישלון טיפולי הפוריות בגלל זרעו הלקוי של רז.
רז מקבל הודעה על מציאת שתי גופות של בחורה ובחורה ב"יער בית שמש".
הוא ממהר לשם ומתחיל בחקירה ביחד עם הקצין החוקר נח זמיר (אלון נוימן).
במהרה מסתבר שהנרצחים הם אתי אטיאס (דפנה דקל) ואבנר רונן (גיל פרנק) מבית שמש.
הם לא היו נשואים ובעלה של אתי, משה אטיאס (מיקי בן הרוש), ואשתו של אבנר, סימה רונן (לאשה שמשוני), טוענים שלא ידעו על הקשר בין שני בני הזוג אך עד מהרה מתגלה שלא דברו אמת.
מפקד התחנה בבית שמש סנ"צ גדליה רביב (זאב שמשוני) לוחץ על רז וצוותו להגיע במרה לפתרון הרצח בגלל לחץ המפכ"ל ודעת הציבור בישראל.
בנו של אבנר, דניאל (ערן קרייף) מנסה להתאבד ואמו סימה מתוודה כי היא ידעה על הרומן של בעלה ולכן רצחה אותם אך רז לא מאמין לה ובטוח כי היא רוצה לחפות על בנה.
בבית אטיאס הוא פוגש בנאוה עבאדי (חנה אזולאי-הספרי) קצינה בצה"ל שצולעת לאחר תאונת דרכים, שהייתה חברה של אתי.
סימה מספרת לו כי שכרה חוקר פרטי שצילם את הזוג הבודד.
רז מצליח לקבל מאשתו של החוקר, נירה (צופית גרנט) את התמונות ומסתבר לו שהזוג קיים את פגישותיו בדירתה של נאוה.
המתח בין רז לגדליה גובר ונובע גם מפרשה בעבר שהם חקרו, של עציר שנדון למאסר עולם למרות שהיה לו אליבי מוצק והוא התאבד בכלא.
הכתבת איילה (איילה חסון) מגיעה לתחקר את רז בנושא זה אך הוא מתחמק מתשובות.
רז שקוע בעבודה והיחסים עם מאירה מתקררים.
נאוה מוסרת שהסכימה לתת חדר בדירתה לזוג האוהבים וכי פעם אחת התפרץ לשם משה אטיאס והכה את אבנר.
רז אוסר את משה אטיאס באשמת רצח ומפעיל עליו לחץ נפשי ופיזי ללא תועלת.
לבסוף מוצאים פלסטיני בעזרת איכון הטלפון הסלולרי שלו שהיה במקום הרצח ולאחר חקירה במכות הוא מודה ו"משחזר" את הרצח.
תיק החקירה נסגר אך רז משוכנע שזה לא הוא.
הוא לוחץ על גדליה ואומר לו שאם יסרב, יגלה את חלקו בפרשת האסיר שהתאבד ואם יצליח הוא יפרוש מהמשטרה.
גדליה נכנע ונותן לו עוד 24 שעות.
רז חוקר את נאוה שאומרת לו שהיא בהריון ממנו והיא תפרסם זאת אך היא נשברת לאחר שהוא מגלה לה שהוא עקר.
היא מגלה שאחרי שמשה הכה את אבנר היא התחילה לקיים יחסים עם אבנר בדירתה וכאשר אבנר חזר לאתי היא ארבה להם ורצחה אותם ביער.
רז פורש ומאירה מקבלת אותו שוב בחיוך.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאלון אבוטבולרפ"ק רזי בכורבמאי סרטיםחנה אזולאי-הספרינאוה עבאדידפנה רכטרמאירה בכוראלון נוימןנח זמירקצין משטרהדפנה דקלאתי אטיאסגיל פרנקאבנר רונןזאב שמשוניסנ"צ גדליה רביבלאשה שמשוניסימה רונןמיקי בן הרושמשה אטיאסאיילה חסוןאיילהעיתונאיתגיל רשףדניאל רונןצופית אלישיבנירהאסנת בן יהודהשירהחוקרת משטרהערן קרייףנאסר אל ג'אסרפלסטיני
אהבה צעצוע הוא אלבום האולפן השני של הזמרת הישראלית יעל לוי.
הוא יצא לאור בשנת 1984 בהוצאת חברת התקליטים הד ארצי.
בשנת 1984 הוציאה את אלבומה השני אהבה צעצוע, שהוקלט בין 1983 עד 1984. האלבום כלל שירים מתורגמים (בין השאר כאלו שבוצעו במקור על ידי הזמרת הברזילאית ריטה לי) ונע בין ג'אז לבוסה נובה.
הוא הופק מוזיקלית בידי עמיקם קימלמן, זכה לאהדה אמנותית על ידי מבקרי המוזיקה, אך נכשל מסחרית, כמעט ולא הושמע ברדיו ולא הותיר אחריו להיטים.
בעקבות הכישלון התעכבה מאוד הקלטת האלבום השלישי של לוי שיצא רק אחרי 8 שנים.
"אהבה צעצוע" מעולם לא הודפס על קומפקט-דיסק ונחשב לתקליט נדיר.
לאחר השנים הרבות בהן חדלה מלהוציא אלבומים, החליטה לוי בשנת 1992 להוציא את אל תקנה לי ורד שהחזיר אותה לקדמת הבמה.
אהבה ממבט ראשון היא חוויה אישית המהווה נושא נפוץ ביצירות אמנות, בספרות, ובתרבות הפופולרית.
בחוויה זו, אדם או דמות מרגישים משיכה רומנטית מיידית וקיצונית כלפי אדם זר כאשר הם רואים אותו לראשונה.
התופעה תוארה על ידי משוררים מאז תקופת יוון העתיקה.
מעבר לשימוש הרחב במונח במגוון ענפי התרבות, ההכרה בתופעה זו כעובדה קיימת, ולא כחוויה סובייקטיבית, שנויה במחלוקת.
כשליש מהאנשים במדינות המערביות מדווחים כי חוו אהבה ממבט ראשון.
סקרים שנערכו ב-2017 מצאו כי 61% מהנשים ו-72% מהגברים מאמינים שקיימת אהבה ממבט ראשון.
מחקר נוסף מצא כי גברים מדווחים על אהבה ממבט ראשון יותר מנשים, וכי לרוב היא אינה הדדית בין בני הזוג.
הסבר אפשרי לפער בין הגברים לנשים הוא כי גברים נוטים יותר לתת משקל למראה החיצוני, דבר שמשפיע באופן משמעותי על החוויה של אהבה ממבט ראשון.
למרות העיסוק הרב בתרבות ובשיח המציג את התופעה כעובדה קיימת, אמיתותה שנויה במחלוקת.
אין חולק על כך שבתחושה הסובייקטיבית אנשים עשויים לחוש כי התאהבו ממבט ראשון, אולם יש הטוענים כי אין מדובר באהבה, למעשה, אלא בגורמים אחרים.
הטענה הרווחת היא כי אין מדובר באהבה אלא במשיכה מינית.
כמו כן, נטען כי אהבה אמיתית ממבט ראשון בלתי אפשרית, שכן הורמון האהבה - אוקסיטוצין, משתחרר רק לאחר זמן מסוים של היכרות.
בנוסף, בשביל אהבה אמיתית יש צורך לגלות את תכונותיו הממשיות של בן הזוג כדי להתאהב בו, וגילוי שכזה דורש היכרות עמוקה יותר וזמן ממושך יותר.
חלק מהטענות תולות את החוויה של אהבה ממבט ראשון ב"הילת המשיכה", לפיה הערך הרב המיוחס לאנשים בעלי מראה חיצוני מושלך על תכונותיהם הטבעיות.
כמו כן, מחקרים שבחנו מצבים שדווחו כהתאהבות ממבט ראשון מצאו כי תחושות הנבדקים לא כללו אף אחת משלושת הקריטריונים הבסיסיים שמרכיבים את "משולש האהבה" על פי התיאוריה הקלאסית של הפסיכולוג רוברט שטרנברג: תשוקה, אינטימיות ומחויבות.
מנגד, מחקר שנערך על ידי חוקרים הולנדים מצא כי אהבה ממבט ראשון אכן קיימת.
יורם יובל כתב כי אהבה ממבט ראשון מעוררת, במודע ושלא במודע, תחושות נעימות מן העבר, וזיכרונות לא מודעים על אנשים אהובים מן העבר.
לגרסתו, אהבה ממבט ראשון אכן קיימת.
בתקופה הקלאסית, המושג של "אהבה ממבט ראשון" נתפס באופן כללי בעיקר כאהבה לוהטת, כסוג של טירוף, או, כפי שכינו זאת היוונים, תיא מאניה ("טירוף מהאלים").
התופעה הוסברה באמצעות אפקט פסיכולוגי מטפורי ומיתולוגי מורכב, הכולל מושגים כגון "חיצי אהבה" או "חץ אהבה", שמקורם יוחס לעיתים קרובות לאלים המיתולוגיים ארוס או קופידון, או אלים מיתולוגיים אחרים, כמו פימה.
לעיתים, נאמר שמקור החיצים הוא דמותו של מושא האהבה עצמו.
כשחיצים אלה מגיעים לעיניו של האוהב, הם נעים אל ליבו, 'חודרים' את ליבו, ומציפים אותו בתשוקה וכמיהה (מחלת אהבה).
הדימוי של "פצע החץ" שימש לעיתים ליצירת אוקסימורונים ואנטיתזה רטורית.
"אהבה ממבט ראשון" הוסברה כקסם פתאומי ומיידי שמשפיע על האוהב, והיא מודגמת ביצירות יווניות ורומיות רבות.
באפוס "מטמורפוזות" של אובידיוס משנת 8 לספירה, נרקיס מתאהב ומוקסם מיד מדמותו שלו (מבלי ידיעתו), וגם אקו מתאהבת בו ממבט ראשון.
בספרו של אכילס טטיוס, "לויקיפה וקליטופון", מתאר האוהב קליפופון את חווייתו האישית: "ברגע שראיתי אותה, אבדתי.
כי פצע היופי חד יותר מכל נשק, והוא עובר דרך העיניים אל הנשמה.
דרך העין עובר פצע האהבה, וכעת הפכתי טרף למגוון רגשות..."
פרשנות קלאסית נוספת לתופעה נמצאת בסימפוזיון של אפלטון (בסביבות 385-370 לפנה"ס), בתיאור של אריסטופנס שמתאר את הפרדתם של יצורים פרימיטיביים כפולים לגברים ונשים ואת חיפושם לאחר מכן אחר החצי החסר: "...כאשר [מאהב]...
מתמזל מזלו לפגוש את חציו השני, שניהם כה שיכורים מחיבה, מחברות ומאהבה, עד שאינם יכולים לשאת את האפשרות להניח זה לזה להיעלם לרגע אחד."
התפיסה הקלאסית של "חיצי האהבה" פרחה על ידי משוררי הטרובדורים הפרובנסליים של דרום צרפת במאות ה-11 וה-12 והפכה לחלק ממסורת האהבה החצרנית האירופית.
בפרט, נאמר כי הצצה בעיניה של האישה הייתה המקור של חץ האהבה:
בכמה טקסטים מימי הביניים, מבטה של אישה יפה מושווה להבטה בעיניו של בסיליסק.
ג'ובאני בוקאצ'ו מספק דוגמה בלתי נשכחת בספרו "איל פילוסטרטו", שם הוא משלב את מסורת האהבה ממבט ראשון, חצי העין והמטאפורה של חץ קופידון: "וגם הוא (טרוילוס) שהיה כה חכם זמן קצר קודם לכן...
לא שם לב שהאהבה עם חציו שוכנת בתוך קרני העיניים היפות הללו...
וגם לא שם לב לחץ שדהר אל ליבו."
ויליאם שייקספיר חלק כבוד לאחר מותו לכריסטופר מארלו, שכתב "מי אהב אי פעם את אשר לא אהב ממבט ראשון?" בכך שציטט בקומדיה "כטוב בעיניכם" את שירו משנת 1598 "הגיבור ולינדר": "רועה מת, עכשיו אני מוצא את 'מסור' כוחך: "מי אהב אי פעם את אשר לא אהב ממבט ראשון?"
לפי מבקר הספרות השווייצרי ז'אן רוסה, דימויים אלה של עיני האוהב, החיצים, והארס של "אהבה ממבט ראשון" המשיכו להיות מופצים ומפורטים בספרות הרנסאנס והבארוק, וממלאים תפקיד חשוב בסיפורת המערבית ובמיוחד ברומנים.
מחקרים הראו שתי עובדות שיכולות להוות בסיס לקיומה של אהבה ממבט ראשון (אם כי לא להוכיח את קיומה): העובדה שניתן לקבוע את מידת האטרקטיביות של אדם בזמן ממוצע של כ-0.13 שניות, והעובדה כי הניבוי להצלחתה של מערכת יחסים היא לפי הרגעים הראשונים של המפגש.
ניבוי זה הוכח כיעיל יותר מאשר ניבוי לפי תחומי עניין משותפים או לפי חיבה הדדית.
אין לבלבל אהבה ממבט ראשון עם התאהבות.
התאהבות הוא מצב רגשי של היסחפות על ידי תשוקה לא הגיונית.
הילמן ופיליפס מתארים אותה כרצון לביטוי של המשיכה הליבידינלית של אהבה ממכרת, בהשראת תשוקה או הערצה עזה אך קצרת מועד לאדם אחר.
המפגש הראשון בין יצחק ורבקה, וכן בין יעקב לרחל
לפי חוקרים מסוימים, רגשות האהבה של יונתן כלפי דוד
יצירותיו של דנטה אליגיירי, משורר איטלקי מימי הביניים מזכירות פעמים רבות את ביאטריס פורטינרי; אליגיירי התאהב בה מוקדם בילדותו, ומותה בשנת 1290 השפיע רבות על חייו.
ביאטריס מופיעה כמדריכה בקומדיה האלוהית של אליגיירי.
האלגיה של ליידי פיאמטה (בסביבות 1345) מאת ג'ובאני בוקאצ'ו, מתארת את פגעי האהבה ממבט ראשון על אישה.
בפואמה ירושלים הניצולת (1581) מאת טורקוואטו טאסו, בה המכשפה ארמידה מכשפת את האבירים שרואים אותם.
במחזה רומיאו ויוליה (בערך 1595), מאת ויליאם שייקספיר, רומיאו מתאהב ביוליה כשהוא רואה אותה לראשונה.
ברומן חוש ורגישות (1811), מאת ג'יין אוסטן, קולונל כריסטופר ברנדון נשבה בקולה של מריאן ומתאהב במריאן ממבט ראשון כשהוא רואה אותה מנגנת בפסנתר.
באגדת בת הים הקטנה (1837) מאת הנס כריסטיאן אנדרסן, בת הים הקטנה מתאהבת בנסיך אנושי כשהיא רואה אותו לראשונה ומצילה אותו מטביעה.
בספר עלובי החיים (1862) מאת ויקטור הוגו, הדמויות מריוס פונטמרסי וקוזט מתאהבות לאחר שהן מביטות זה בעיני זה.
אהבה ממבט ראשון (1885) מאת ג'יימס ברנדר מתיוס, "ברגע שהרופא ראה אותה הוא הרגיש שהוא אוהב אותה בכל כוחו; שום מכת אהבה ממבט ראשון לא הייתה פתאומית יותר או כזו שבלתי ניתנת לעמוד בפניה".
הסנדק (1969), מאת מריו פוזו: מייקל קורליאונה, אשר גולה לסיציליה לאחר שהרג את סגן מקלאסקי, מתאהב ממבט ראשון בנערה מקומית צעירה בשם אפולוניה.
בספר "משחקי הרעב" (2008) מאת סוזן קולינס, פיטה מלארק מתאהב בקטניס אוורדין, כשהוא רואה אותה לראשונה ביום הראשון בבית הספר, ושומע אותה שרה.
(1967) בשיר " With a Little Help From My Friends " של הביטלס נכתב: "האם היית מאמין באהבה ממבט ראשון?
כן, אני בטוח שזה קורה כל הזמן".
(1969) גרסת הכיסוי האינסטרומנטלית הראשונה לשירו של סרז' גינסבורג " Je t'aime...
moi non plus " (אהבה ממבט ראשון).
(2001) השיר " אהבה ממבט ראשון " של קיילי מינוג מתאר את התופעה.
(2004) בקליפ לשיר " She Will Be Loved " של להקת מארון 5, הצעיר מתאהב באמה של חברתו ממבט ראשון.
(2006) בשיר " Get Together " של מדונה, יש משפט עם השאלה "האם את מאמינה באהבה ממבט ראשון?".
(1791) באופרה חליל הקסם של מוצרט, מוצגת בפני הנסיך טמינו תמונה של הנסיכה פמינה והוא מתאהב בה באופן מיידי.
הוא שר על רגשותיו, כשהם מתגלים, באריה " Dies Bildnis ist bezaubernd schön " ("התמונה הזו מקסימה להפליא").
(1896) ב"לה בוהם" של ג'אקומו פוצ'יני, בקטע בו הדמויות מימי ורודולפו מתכרבלים יחד, והם מספרים זה לזה על הרקע שלהם בשתי אריות נוגעות ללב.
בסרט הבהלה לזהב (1925), מחפש הזהב מתאהב בג'ורג'יה ברגע הראשון שהוא רואה אותה
בסרט חלף עם הרוח (1939), סקרלט מתאהבת באשלי ממבט ראשון
בסרט סינדרלה (1950), הנסיך מתאהב בסינדרלה ברגע שרואה אותה
בסרט פני צלקת (1983), טוני מתאהב באלוירה כשהוא רואה אותה במעלית
בסרט אלאדין (1992), אלדין מתאהב ביסמין כשהוא רואה אותה בשוק
בסרט פורסט גאמפ (1994), פורסט מתאהב בג'ני כשהוא רואה אותה באוטובוס ההסעות לבית הספר
בסרט טיטאניק (1997), ג'ק מתאהב ברוז ברגע שרואה אותה
אהבה צוענית (בהונגרית: Cigányszerelem, בגרמנית: Zigeunerliebe) היא אחת האופרטות הפופולריות ביותר של המלחין ההונגרי פרנץ להאר, יצירה בשלוש מערכות.
דמות פטר דרגוטין, בעל קרקע מטרנסילבניה זוריקה, בתו פולט, אחייניתו של דרגוטין יונל, הארוס של זוריקה קיטאן דימיטראנו בנו של ראש העירייה יוז'י, כנר ראשון צועני מושו מדמואזל ברתה, אומנת אילונה קרשהאזי, פרימדונה כפרית גברת קרם מיהאי דימיטריאנו, ראש העירייה
האירוסין קרובים כבר של זוריקה עם יונל המקסים, אבל היא בעצם חיבבה הרבה יותר את אחיו למחצה, הכנר הצועני יוז'י שאיתו הייתה רוצה אולי ללכת.
זוריקה זוכרת את האמונה העממית הישנה שנערה ששותה מים מנהר צ'רנה בליל האירוסין שלה יכולה לחזות את העתיד.
היא שותה את המים, הולכת לישון בשירת בנות החווה.
בחלומה רואה את מהלך הקשר האפשרי שלה ליוז'י.
כשמתעוררת, היא שמחה לגלות שהיא רק חלמה.
היא מכירה ברגשותיה האמיתיים ויודעת לאן היא שייכת: ליונל.
כאורח, האושר לעולם לא נמשך זמן רב
זוריקה, זוריקה, עכשיו את שלי
סוף סוף, יוזסי, אתה כאן
רק אהבה עושה (שומרת) אותנו צעירים
תגיד לי, הו תגיד לי מהי אהבה (שיר הקנרוזליין)
2011: תיאטרון האופרטה של בודפשט
"אהבה מקוללת" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שירי מימון.
את השיר הוציאה ב-13 באוגוסט 2018 לאור חברת התקליטים הליקון כסינגל השביעי מתוך אלבומה השישי של מימון, "נשימה".
"אהבה מקוללת" נכתב והולחן על ידי צליל קליפי, והופק על ידי מתן דרור.
השיר מתאר חוויה רגשית עמוקה של אהבה נכזבת ובדידות.
הדוברת מוצאת את עצמה שוב ושוב נשברת מול השתקפותה במראה ומתמודדת עם מערכת יחסים שלה, שמלווה בתחושת חוסר ויציבות רגשית.
היא מתארת את החיים שלה ככאוטיים, כאשר מחשבותיה נודדות כמו רכבות, והכאב שולט בלילות החשוכים.
תיאורי היין והסיגריה משמשים כסמלים לניסיונות להקל על הכאב ולהתמודד עם הבדידות.
בחלקו השני, השיר מתמקד בדמות האהוב, שמופיע ונעלם כמו בסצנה מתוך סרט.
הוא משאיר אחריו רק שאריות מהבושם שלו וזיכרונות עמוסים ברגשות מעורבים.
הדוברת חווה חיבור עוצמתי, אך גם התאהבות "מקוללת" שמביאה איתה יותר כאב מאשר נחמה.
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי העניק לשיר שלושה וחצי כוכבי זהב וכתב: .
"אהבה מקוללת" הגיע למקום העשירי במצעד מדיה פורסט TV.
"אהבה מנצחת הכל" הוא אלבום האולפן ה-29 של הזמר הישראלי אייל גולן, שיצא לאור ב-6 באפריל 2025 בהוצאת חברת התקליטים "ליאם הפקות".
האלבום כולל 15 רצועות, מהן 10 שירים חדשים ו-5 סינגלים שהופצו לפני יציאת האלבום.
האלבום מאופיין בגיוון מוזיקלי רחב ומשלב בלדות רגשיות לצד שירים קצביים ברוח ים-תיכונית עכשווית.
אהבה מנצחת הכול הוא ציור שמן שצייר קאראווג'ו בשנת 1602–1603. היצירה מתארת את קופידון, אל האהבה, כנער עירום ובוטח היושב על שולחן, מוקף באובייקטים סמליים של אמנויות, מדעים, מלחמה ושלטון - כולם מושלכים לרגליו לאות כניעתם לכוחה של האהבה.
הציור נוצר עבור הפטרון וינצ'נצו ג'וסטיניאני, ועם השנים זכה לפרשנויות נרחבות בזכות אופיו החושפני, הרמזים ההומו-אירוטיים והאיקונוגרפיה הנועזת.
כיום שמור הציור באוסף גמלדה-גאלרי בברלין.
הציור נוצר לפי הזמנה של וינצ'נצו ג'וסטיניאני, מראשי הפטרונים של קראוואג'ו ואחת מהדמויות המשפיעות בסצנת האמנות הרומית בראשית המאה ה־17. ייתכן שג'וסטיניאני, שהיה ככל הנראה הומוסקסואל, הזדהה עם דמותו הארוטית של קופידון כפי שצייר אותה קראוואג'ו.
הדמות מזוהה כפניו של נער בשם צ'קו (Cecco), שהופיע ביצירות נוספות של האמן ואולי אף היה מאהבו.
הביקוש לדיוקנאות ארוטיים של נערים צעירים לא היה חריג בתקופת הבארוק, אך העיבוד הגופני הישיר של קראוואג'ו, כמו גם תנוחתו החושפנית של קופידון, עוררו תגובות חריפות.
למרות זאת, הציור הפך לאחת היצירות האהובות באוסף ג'וסטיניאני, עד שנרכש בשנת 1812 בידי פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, ונכנס לאוסף המוזיאון בברלין.
הציור מציג את קופידון, אל האהבה מן המיתולוגיה הרומית, בדמות נער עירום היושב בחזית התמונה על שפת שולחן מכוסה בד.
הוא מביט ישירות אל הצופה בחיוך מתגרה, רגליו פסוקות, וגופו מוצג באופן חושפני וחסר עכבות.
כנפיים פרושות מחוברות לגבו, ובידיו הוא אוחז בקשת אשר מיתריה קרועים.
לצדו מונחות שתי חיצים – האחד אדום, מסמל את תשוקת האהבה, והשני שחור, מסמל את סבלה.
לרגלי הנער פזורים שלל סמלים מעולמות הרוח, המדע והשלטון: כלי נגינה המייצגים את האמנויות היפות, מחוגה וזוויתן כסמלים למדע, שריון וזר דפנה לרמז על מלחמה ותהילה, כתר ושרביט כסמלים לשלטון, וכן גלובוס שמימי שעליו כמעט נשען קופידון.
אחד הדפים המוזיקליים הנראים בתמונה כולל את האות "V", שעשויה לרמז על המילה הלטינית "Victoria" (ניצחון) או לשמש ראשי תיבות לשם המזמין.
דמותו של קופידון בציור מציגה ניגוד בולט בין המסורת המיתולוגית לבין הגישה הארצית והחושפנית של קראוואג'ו.
אין זה אל אהבה אידיאלי או תמים, אלא נער מן העם – ככל הנראה הדגם הקבוע של האמן, סצ'ו, שהיה אולי גם אהובו.
תנוחתו של קופידון חושפת את גופו ללא עכבות: מבטו ישיר, רגליו פסוקות, בטנו מקופלת, ושיניו עקומות – תיאור ריאליסטי המדגיש גופניות ותחושת נוכחות חזקה.
תנוחתו וסגנונו מצביעים גם על גוון הומוארוטי מובהק.
המבט אל הצופה - בשילוב החיוך הערמומי - מרמז על ביטחון עצמי רב, אולי אפילו זלזול בערכי העולם הסובב.
האפלה והאור, הניגוד החד המוכר כקיארוסקורו, מחזקים את תחושת הדרמה וטעונים במשמעות סמלית של גילוי מול הסתרה.
קשתו של קופידון מונחת בידיו, אך מיתר הקשת קרוע – פרט המעורר מחשבה: ייתכן שאין לו עוד צורך בכוחו, או שמדובר בסמל ואניטאס לריקנות הכוח ולחולשת האהבה.
בעיצוב דמותו של קופידון, קראוואג'ו יצר הקבלה ברורה לדמות גאונות הניצחון של מיכלאנג'לו, המתוארת בפסל שנמצא בפאלאצו וקיו שבפירנצה.
שני האמנים מציגים נער עירום בתנוחה חושפנית ובעלת עוצמה, אך בעוד מיכלאנג'לו שאף לאידיאל קלאסי של יופי והרואיות, קראוואג'ו בחר בדגם מן הרחוב, בעל מראה גופני בלתי מושלם, אשר מבטו הישיר והגוף העירום שלו טעונים באופי בוטה וחושני.
ההקבלה מדגישה את המעבר מהאידיאליזם של הרנסאנס אל הריאליזם הדרמטי והפרובוקטיבי של תקופת הבארוק.
אהבת הפירט הוא ספרה השני של הסופרת האמריקאית ג'והנה לינדסי.
פורסם לראשונה באוקטובר 1978. שבע מהדורות של הספר יצאו בין השנים 1978–1997. הספר הגיע למקום ראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
בישראל הספר יצא לאור בשנת 1999 בהוצאת שלגי רמדור.
בטינה ורלן נשלחת על ידי אביה החורג, אנדרה, להפלגה לאי מבודד כדי לפגוש את ארוסה שאותו לא פגשה מעולם.
על אף חששותיה, לבטינה יש תקווה ורצון למערכת יחסים טובה עם ארוסה לעתיד, הרוזן דה פייר.
בעודה על האונייה בדרכה אל הרוזן, נחטפת בטינה יחד עם מדלן עוזרתה על ידי ספינת פירטים.
בין טרסטין, קפטן הספינה ובטינה, מתפתח קרב טעון רגשות ובטינה עושה כל שביכולה על מנת לברוח מהפיראט האנגלי.
בתחילת הסיפור מוצג אנדרה כאביה של בטינה, ששמר כלפיה טינה מאז שהייתה ילדה כיוון שנולדה כנקבה ולא כזכר.
בהמשך מתברר כי בטינה לא הייתה בתו.
אשתו ז'וזל כבר לא יכלה להביא ילדים לעולם ולכן אנדרה התעלם מבטינה.
בטינה נולדה כילדה מאושרת וחייכנית אך ככל שהזמן חלף החלו כעסים ומרדניות כלפיה אביה להופיע ולכן היא נשלחה על ידיו לפנימייה במנזר סגור, שם למדה לרסן את אופייה הזועף.
במלוא גיל 16 בטינה היפהפייה ארוסה בנישואי הסכם מצד אביה לרוזן דה פייר שנמצא במרחק של אלפי קילומטר מאמה על אי נידח.
אומנם מטרת הנישואים היה בעיקר כסף, אך בטינה משלימה עם גורלה ועולה על "ספינת הרוח" עם מדלן, המטפלת שלה.
באמצע ההפלגה מותקפת "ספינת הרוח" על ידי אונייה בשם "הגברת האצילה", שהייתה אונייה של פיראטים.
"הגברת האצילה" לא סתם תקפה את "ספינת הרוח", הייתה לכך סיבה.
אחד מאנשיו של טרסטין, הקפיטן של הספינה, תיאר לפניו את מראה של בטינה ולכן החליט טרסטין לתקוף את הספינה ולקחתה בשבי.
בטינה נלקחת יחד עם מדלן, שטוענת שבטינה אינה יודעת אנגלית ורק צרפתית (במטרה להגן עליה), אך לאחר שטרסטין ובטינה נמצאים לבד בחדר הדבר מתגלה כשקר.
פרט, לאנגלית ידעה בטינה גם צרפתית (בהמשך הסיפור מתברר שגם טרסטין ידע צרפתית)
הליידי הצרפתייה, בטינה, אינה יכולה לשמור על מצב רוח קריר, בעיקר לא לאחר המקרה בו גילתה כי טרסטין שיקר לה על קיומם של אנשי "ספינת הרוח" ועל התעללות שעלולה לקרות להם אם לא תשכב עמו (ולכן התפשרה).
כאשר גילתה כי היה זה שקר, מצאה עצמה זורקת עליו כלי מתכת עד התעלפותו על הרצפה.
היא כמעט שנרצחה על ידי שוט אם טרסטין לא היה חוזר להכרה ונחשב כבר ללא מת.
מרדנותה של בטינה גורם לה להתעמת עם טרסטין, לגרום לו לגלח את זקנו, לברוח ממנו ועוד.
עם זאת, לבסוף, מאמציה נמצאים לשווא כיוון שתמיד חזרה לזרועותיו אם או אם לא רצתה.
במהלך ההפלגה טרסטין מחליט לשנות את מסלול ההפלגה - במקום אל ביתו של ארוסה שנמצא קרוב יותר, על אי טרסטין מפגיש אותה עם אדם בשם קייסי, שבהמשך מתגלה כאביה לאחר שפוגש את אמה.
בו בזמן, אביה של בטינה נפטר ואמה ז'וזל מפליגה אל פייר, להיות עם בתה ולספר שאינה חייבת עתה להינשא (באותה זמן בטינה ברחה מטרסטין) וכך באותו לילה שנפגשו נחטפו שיניהן – עתה לטריסטין שתי בעיות.
אחד ממאפייניה הבולטים הוא רצונה לעשות כחפצה בחייה ומרדנותה, אך אלו הם הגורמים המתמיד לסבלה המיותר, כיוון שלפעמים נאבקה רק בשביל להיקרא מנצחת.
שני אפיונים אלה וגרימתם לסבל מופיעים בעיקר לאחר שמתפרצת על טרטסין בטענה שהיא בהיריון.
כאשר הכתה אותו בלחיו, הוא שמח תחילה, אך חשדו גבר עליו והוא היה חייב לשמוע ממנה במפורש כי הילד שלו והיא לעומתו סירבה לתת לו את המילה מבלי לתת רמזים סותרים, על אף שזה היה ילדו.
עקב כך טרסטין עזב את ביתו לתקופה מסוימת ולאחר שחזר, היה עצבני על כל אנשי ביתו ובייחוד על בטינה, דבר שגורם לה צער רב כיוון שרצתה לחלוק עמו את השינויים שחלו בה ולחזור לקרבו.
מחשבה על מה שיחל היה לקרות אם לא הייתה עקשנית כל כך אכל אותה.
הסיפור מסתיים בכך שטרסטין מחליט לחזור אל ביתו במקום לנקום את נקמתו בדון מוגלאל, אויבו שרצח את אמו, כדי להיות עם בטינה בזמן הריונה.
כאשר הוא מגיע אל ביתו, הוא מגלה כי היא נחטפה על ידי דון מוגלאל והוא יוצא אחריו.
קרב מתחולל בין טרסטין לדון ופרטים על עברו של טרסטין נחשפים לפני אויבו, אך זעקתה של בטינה גורמת לטרסטין לעזוב את הקרב ולרוץ אל החדר בו היא כלואה.
דון נרצח על ידי ז'ול, חברו הטוב של טרסטין, בזמן שטרסטין נחלץ לעזרתה של בטינה בזמן שהייתה בסף של היריון.
לטרסטין ולבטינה נולדת ילדה בעלת שער בלונדיני ועיניים תכולת כאמה.
אהבת ה' היא מצוות עשה מהתורה לאהוב את אלוהים.
מצווה זו היא אחת משש מצוות תמידיות.
בתורה נאמר: , ועל סמך פסוק זה פוסק הרמב"ם בספרו ההלכתי משנה תורה:
במצוות אהבת ה' עולה תמיהה גדולה, כיצד ניתן לצוות אדם לאהוב, והרי אהבה היא עניין רגשי.
הרמב"ם בספרו ההלכתי משנה תורה, כתב שהדרך לאהבתו היא על ידי התבוננות בבריאה:
ובספר המצוות כתב הרמב"ם, שהדרך לאהבתו היא על ידי התבוננות במצוות התורה:
במסכת ברכות מבואר כי .
בהמשך מפרטת המשנה כיצד יש לאהוב את השם:
לדעת ספר החינוך, מצות אהבת השם היא אחת משש מצוות תמידיות, המתייחדות בכך שאפשר לקיימן באופן תמידי בכל רגע ורגע.
והרמב"ם כתב שמצות אהבת השם הראויה היא שיאהב את ה' אהבה גדולה יתרה עזה מאד, עד שתהא נפשו קשורה באהבת השם, ונמצא שוגה בה תמיד.
ביאור אהבת ה' בהגות היהודית
ספרות ההגות היהודית – הפילוסופיה, הקבלה, החסידות והמוסר – עוסקת בהרחבה בביאור מצווה זו, ובספרים רבים הוקדשו לנושא זה פרקים ושערים שלמים, ואף חוברו עליו ספרים מיוחדים.
בדברי חז"ל ובספרי הקדמונים כבר ניתן להבחין שהמושג אהבת ה' יש בו כמה וכמה פנים, לא הרי זה כהרי זה.
ניתן להבחין בשלוש גישות עיקריות בביאור מושג האהבה ביחס לאלוהים:
תוצאת האהבה – הזדהות עם חובות הדת.
רגש אהבה סביל המקנן באדם כסיבה להזדהות עם חובות הדת.
תוצאת האהבה – הזדהות עם חובות הדת
במקורות רבים בחז"ל ובספרות ההלכה הבינו את המצווה כפשוטה, דהיינו להיות נאמן למצוות השם, מתוך משמעות מיוחדת להגדרה 'אהבה' שכן יש מחויבות ונאמנות לקיום המצוות גם מצד היראה, ואילו מצווה זו היא להיות נאמן ומחויב מצד האהבה.
משמעות פשטנית זו עולה לכאורה מפסוקים רבים כמו 'ועושה חסד לאלפים לאוהבי ולשומרי מצוותי'.
משמע ש'אוהבי' הוא דומה ל'שומרי מצוותי', והיא דרגה קרובה ודומה לה.
וכך אמרו במדרש ההלכה ספרי על ספר דברים (מובא גם ברש"י על הפסוק)
למרות שהיראה מחייבת ומרתיעה, יש יתרון לאהבה גם מבחינה קיומית מעשית, כי אם האדם רק ירא, אזי כאשר יכול לפטור עצמו בנימוק מספיק שוב אינו מתאמץ יותר.
ואילו האוהב מתאמץ מחמת רצונו העצמי.
בספר "מסילת ישרים" כותב הרמח"ל (פרק טז ופרק יח) שהאוהב את ה' מהדר ושואף לדרגות רמות ונזהר אף בעניינים שאינם מפורשים.
בספר החינוך - מצווה תיח נאמר: 'שורש מצווה זו ידוע, שלא יקיים האדם מצוות השם ברוך הוא יפה רק באהבתו אותו'.
לפי דעתו הכוונה היא שמתוך כך העבודה באה מעצם נפשו ואישיותו של האדם ואינו פועל באופן שלבו רחוק מתוך כפייה חיצונית.
כי אפילו לעומת יראת הרוממות יש ב'עושה מאהבה' יותר התחברות אישית לעשיית הדברים.
כך גם מה שדרשו בספרי – 'ד"א ואהבת את ה' אלהיך - אהבהו על כל הבריות כאברהם אביך', גם דרשא זו מפרשת אהבה במובן של נאמנות.
שמרוב נאמנות מפיץ את ידיעתו על כל הבריות.
לפי ביאור זה הכוונה ב'ואהבת' אינה על עצם רגש האהבה אלא על הנהגה שבאה כתוצאה מאהבה.
להתנהג בהנהגה של אוהבים, כלומר להיות נאמן ומסור.
מקור לגישה זו במצוות אהבת ה' אנו מוצאים במשנה (ברכות פרק תשיעי, תלמוד בבלי דף נד, א)
דרשת חז"ל זו 'בכל נפשך אפילו נוטל את נפשך', מוכיחה לכאורה שכל הפסוק מוסב על המחויבות לקיום המצוות, כשהכותרת לכל זה הוא 'ואהבת'.
כך גם הביאור 'בכל לבבך' בשני יצריך, נובע אף הוא מהפירוש של אהבת ה' במובן של נאמנות, כלומר שיקיים המצוות על אף פיתויי היצר ויכבוש את יצרו הרע ויגביר את יצרו הטוב.
וכמו כן 'בכל מאודך' שפירשו חז"ל 'בכל ממונך', כלומר שעבור האהבה יהיה האדם נכון להפסיד אפילו את כל ממונו.
פירוש נוסף שאנו מוצאים בחז"ל הוא שהאדם יהיה מרוצה מהנהגת האלוהים וישמח בה.
כי מציאות השם בעצמה אינה נגלית לאדם, אבל הנהגתו בעולם היא שנראה בה פעולתו ונוכחותו, ועליה מתאים המושג אהבה, כלומר שמשלים ומסכים ומרוצה ומוצא חן בעיניו ושמח בהנהגת הא-ל יתברך.
וכעין מאמר חז"ל 'גם זו לטובה', מידה זו בדרך כלל נחשבת בין חלקי הביטחון שסומך על ה' שיעשה את הטוב ביותר.
במשנה הנ"ל במסכת ברכות לאחר שפירשו בכל מאודך בכל ממונך, נוסף ביאור אחר - 'דבר אחר בכל מאודך בכל מידה ומידה שהוא מודד לך הוי מודה לו [במאד מאד]'.
כנראה שדרשא זו של 'דבר אחר' נובעת ממהלך זה שלפיו אהבת ה' מתפרשת במובן של שמחה והסכמה עם הנהגת ה'.
בכל לבבך שלא יהא לבך חלוק על המקום, בכל נפשך הסכמת הרצון, ועתה הדרגה השלישית לא רק הסכמה בכל לב ורצון בכל נפש אלא גם שמחה והודאה בכל מידה ומידה שהוא מודד לך.
לפי פירוש זה באהבת ה' מובן היטב מדוע היא נמנית כמצווה מיוחדת במניין המצוות, והוא מצווה של השקפה והכרה, אם כי הוא סעיף מחלקי האמונה.
רגש אהבה סביל המקנן באדם כסיבה להזדהות עם חובות הדת
שורשי המחויבות וההזדהות עם חובות הדת
הפירושים הנוספים באהבת ה' הם אהבה כמשמעה, למצוא בנפשו רגש של אהבה אל ה'.
אחד הביאורים היותר מקובלים במשמעות האהבה הוא במובן של הערצה והתפעלות מגדלו וטובו וקדושתו.
כאשר מתבונן כי הוא רב ושליט והכל ממנו והוא אחד המחויב המציאות הרי הוא מלא התפעלות והערצה על גודל עצמתו ורוב קדושתו, ונפשו מתפעמת מגודל המחזה שיש מצוי אחד ויחיד כביר כזה.
וכפי שמשמע מהפסוק ש'ואהבת' הוא המשך ל'שמע ישראל ה' א' ה' אחד'.
פירוש זה מופיע רבות בספרי החסידות תניא ולקוטי תורה.
[לפי פירוש א', המצווה מדברת על הנאמנות בפועל, ואילו לפי הפירוש הנוכחי המצווה מדברת על עצם רגש האהבה וההתפעלות.]
האדם חייב ליצור בנפשו רגשות עמוקים של הזדהות עם האלוהים.
מתוך הכרה בעוצמתו, או במוחלטות נוכחותו הממלאת את כל המציאות, או בהיותו שורש וסיבה לכל המציאות.
התבוננות בכך אמורה להוביל את האדם להזדהות חיובית עמוקה עם האלוהים ותשוקה וחפץ לב למלא את רצונו ולהעניק לו את כל מה שביכולתו.
גישה נוספת מבססת את האהבה לאלוהים על רגשי הכרת הטוב ותודה וחיבה אל ה' מצד חסדיו וטובתו בעולם.
כמו שמצינו באברהם אבינו ע"ה שעליו נאמר 'אברהם אוהבי'.
כי מתוך ההתבוננות בחסדי ה' מגיעים לאהבתו.
וכל הבריאה היא כולה חסד כפי שכתוב במקרא "עולם חסד יבנה", וכן "חסד ה' מלאה הארץ".
ואין הקב"ה מייחד שמו על הרעה, כי חפץ חסד הוא.
ישנה גישה לפיה אהבת ה' מבוססת על הקשר המיוחד שיצר האלוהים עם העם היהודי.
יש לשים לב שהפסוק מדבר על 'ואהבת את ה' אלוהיך' האהבה לה' באה כהמשך להכרזה שהוא אלוהינו, כלומר אלוהי ישראל, לפי זה האהבה מתפרשת באופן יותר קרוב למושג הרגיל, דהיינו רגשות עונג ואושר על הקרבה המיוחדת שהוא מתייחס בה אלינו.
אף שהפרשה שם עוסקת באהבה במשמעות המעשית של נאמנות לה', אבל מבואר ששורש הרגש המחייב אותה הוא משום יציאת מצרים.
שיטת המהר"ל - תחושת אחדות וההתכללות
המהר"ל נוקט שהאהבה בכלל וכך גם אהבת השם, יסודה בקשר ואחדות בין האוהב והנאהב.
אך גם כאשר אין שוויון ביניהם יכולה להיות אחדות כאשר אחד מהם משלים את רעהו.
כך הוא כותב בספר נתיבות עולם חלק ב (נתיב אהבת השם) "כי עיקר האהבה הוא לריע שלו מפני שהם שוים ודומים ולכך שייך בהם אהבה.
ובכל מקום שהדבר מתאוה אל דבר שהוא הפכו הדבר הזה מפני שיושלם באותו דבר ומכיוון שיושלם בו נעשה עמו דבר אחד ומצד הזה האהבה.
- - כי אף שהוא ית' בשמים ואתה על הארץ ואי אפשר לומר בפה הרחוק שבין השם ית' ובין האדם, אבל פירוש הדבר כמו שאמרנו, כי השם ית' הוא קיום האדם ואי אפשר זולתו ולפיכך שייך אהבה אליו, כי כל דבר הוא אוהב דבר אשר
הוא השלמתו והוא יתברך השלמת האדם".
בהמשך הוא מציין פן נוסף - המציאות האינסופית והכוללת הכל של האלוהים מקיפה את האדם בתחושת התאחדות, וזוהי האהבה.
פירוש נוסף, הוא האהבה במובן של השגה מסוימת בידיעתו יתברך.
וכך גם משמע מלשון הברכה בסוף אהבה רבה "וליחדך באהבה".
וייתכן שפירוש זה מסתעף מהפירוש הקודם, כלומר שזה אחד המשמעויות שה' הוא אלוהינו המיוחד לנו בזה שהוא מעניק לנו את הזכות והאפשרות לדעת את שמו ולהשיג את ידיעתו בדרגה נעלית ביותר, והוא משפיע עלינו השגות וחושים נבואיים שנוכל להרגיש את מציאותו וקדושתו.
והמצווה היא לפי זה לעסוק בעניינים המביאים לידי מעלה זו, דהיינו להזהר בכל המצוות ולהוסיף עוד מידות נקיות וקדושה וטהרה המועילות להתקרבות אל האלוהים ולהשגת ידיעתו.
ובמיוחד מועיל לזה לימוד התורה, משמעות כזו מצויה במדרש ההלכה "ספרי" (פרשת ואתחנן פיסקא ח) - והיו הדברים האלה אשר אנכי מצוך היום על לבבך.
למה נאמר לפי שהוא אומר ואהבת את ה' אלהיך בכל לבבך איני יודע באיזה צד אוהבים את הקב"ה ת"ל והיו דברים האלה אשר אנכי מצוך היום על לבבך והיו הדברים האלה על לבבך שמתוך כך אתה מכיר את הקב"ה ומדבק בדרכיו.
משמע מלשון הספרי שהכרת הקב"ה היא בעצמה האהבה.
הרמב"ם כותב בספר מורה נבוכים: אבל אמרו "ואהבת את ה' אלוקיך בכל לבבך"… הכוונה שתשים תכלית כל מעשיך השגתו (מו"נ חלק א', פרק ל"ט).
באופן קרוב לזה, ישנו פירוש המזהה את האהבה עם העונג והאושר בהשגות אלו, ובמיוחד כאשר הם נתפסים בהרגשות חושיות, ומרגיש קרוב אל ה' שאז הרי אין שיעור לעונג שיש לו בזה.
על רגש אהבה זה מדובר רבות בספרי תנועת החסידות, שכאשר זוכים לכך ניתן לאדם רגשות נבואיים וחושים אלוהיים להרגיש קרבת ה', והקרבה הזאת מנעימה לאדם ומציפה אותו רגשות עזים כשכור מתרונן מיין, סימוכין לגישה זו ניתן לראות בדמיון שניתן בספרות היהודית לדורותיה לאהבת הדוד ורעייתו כמו בשיר השירים למשל.
וכן הרבה מפסוקי תהילים כגון 'ואני קרבת אלוהים לי טוב'.
ספר המצוות לרמב"ם - מצווה ג -
הסרת כל אהבת דבר אחר בעולם מן הלב
גישה נוספת ישנה בספרי המוסר שלא יהיה לאדם רצון אחר בעולם מלבד ענייני השי"ת.
הכרה כי הקב"ה הוא הדבר היחיד שהוא בעל ערך שראוי להתייחס אליו ולהיות מחויב אליו ולרצות אותו.
וזה נובע משלימות ההכרה בפסוק הקודם 'ה' אלוהינו ה' אחד'.
והיינו שהוא האחד שהוא באמת בעל מציאות, וכל שאר המציאות הוא רק דבר המשתלשל בסיבות ומסובב ששורשו רק במציאות ה' יתברך.
וממילא מגיעים להכרה שכל מאוויינו ומחשבותינו ורגשותינו מופנים לאמיתו של דבר רק אליו, כיוון שכל דבר אחר הוא חסר קיום עצמאי; לפיכך, האהבה היא הפניית כל רגשותינו ומאוויינו ומחשבותינו רק אליו.
כי כל דבר אחר אין שום ערך לרצותו לעומת גודל קדושתו ועוצם אמיתת הימצאותו.
(לפי גישה זו אין זו רק מחויבות הבאה כתולדה מהשגת נשגבותו, וגם אין המצווה ההתפעלות עצמה, אלא הכרה והשקפה שרק מציאותו וענייניו יתברך ראויים לתשומת לב.
גם אין זה גדר הדביקות שנזכר לעיל, ששם דבקות במחשבה זו באה מצד סערת הנפש שאופפת אותו, אבל גדר זה הוא דביקות הכרתית והגיונית, שאין ראוי לעסוק בדבר זולתו).
המקור לגישה זו הוא בספר החינוך - מצווה תיח אהבת השם: (והעתיקו ב'ביאור הלכה' סימן א' בשש מצוות תמידיות) – ותחילה מעתיק דברי הרמב"ם בספר המצוות הנ"ל.
והעניין על דרך משל שיהא נזכר באהבת השם תמיד כזיכרון החושק תכלית החשק בחשוקתו היום שישיג להביאה אל ביתו.
הנה כלל בדבריו כמה חלקים שכבר נזכרו בדברינו, גם ההשגה וגם העונג וגם ההתבוננות בתורה ובמעשיו, והדביקות התמידית וההשתוקקות.
אולם יש כאן תוספת שהיא הגדר המחודש שנאמר כאן – 'שישים כל מחשבתו וכל מגמתו אחר אהבת השם, ויעריך בלבו תמיד כי כל מה שהוא בעולם מעושר ובנים וכבוד, הכל כאין וכאפס ותוהו כנגד אהבתו ברוך הוא'.
וב"חיי אדם" כלל א' מונה מצוות התמידיות ובמצוות אהבה העתיק חלק זה מדברי ספר החינוך - לאהוב המקום ב"ה, שנאמר ואהבת את ה' כו'.
ועניין אהבה זו, שישים האדם כל מחשבתו וכל מגמתו לאהבת הש"י, ויעריך בלבו כי כל התענוגים שיש בעולם מעושר ובנים וכבוד, הכל כאין אפס ותוהו נגד אהבתו יתברך.
וכיצד יגיע האדם לאהבה זו, הוא על ידי התורה, כמו שכתוב ואהבת כו' ואחר זה אמר והיו הדברים האלה כו', שע"י התבוננות בתורה תתיישב האהבה בלבו.
ובחיי אדם מוציא מזה גם מסקנה מעשית במצוות אהבת ה' - והקובע מחשבתו בעניינים הגשמיים ובהבלי העולם שלא לשם שמים, רק להתענג ולהשיג כבוד, ביטל עשה זו, וענשו גדול (ודבריו מובאים בביאור הלכה סימן א').
רגש של אהבה והשתוקקות אל ה'
גישה המוצאת את מקומה ברבים מן הספרים במיוחד ספרי תנועת החסידות רואה באהבה רגש עצמאי פעיל, כשהמצווה היא להתסיס ולהתפעל מתוך התבוננות בעוצמתו ובנשגבותו של האלוהים.
ויש לכך גם ביטוי ומשמעות מעשיים, היינו במצוות הקשורות לעבודת ה' יתברך.
ובעיקר התפילה על כל חלקיה, השבח וההודאה, הבקשה והשירה.
כאשר רגשות ההערצה סוערים נעשית התפילה והעבודה בתוספת איכות ועומק, מתוך רגש מלא ונכון ונפשו נלהבת בעבודת המצוות.
הקושי בפירוש זה הוא שהמושג אהבה אינו מתפרש כל כך בפשטות על רגשות הערצה.
אולם ניתן לומר שבהתפעלות עצמה יש שני חלקים, יש התפעלות עם גוון של הערצה שזו נוטה יותר לעניין של יראה, ויש התפעלות עם גוון של חיבה ונחת רוח לאדם שיש כזה אלוהים כביר לעולם, וחלק זה הוא הנקרא אהבה.
בדעת הרמב"ם אנו מוצאים שהוא מתייחס לכך בשני מקומות באופן שונה.
(הלכות יסודי התורה פרק ב הלכה ב)
הוא מבאר איפוא שהאהבה היא התשוקה והצמאון שהוא אחד מחלקי האהבה, כנראה כוונתו שלמרות שלעולם לא תגיע לידי הרוויית צמאון זה, הרי זו עצמה המצווה להיות מלא השתוקקות לדעת את מציאותו, והביאור בזה משום שגודל הדבר מעמיד תמיד את האדם מול החידה והוא מתעלף לפענח אותה וזה עצמו התכלית.
ואכן ספר תהילים מלא בביטויים אלו, צמאה לך נפשי כמה לך בשרי וגו' כן בקודש חזיתיך לראות עוזך וכבודך.
ובישעיה (כו, ט) - 'נפשי אויתיך בלילה אף רוחי בקרבי אשחרך'.
וגם בשיר השירים מופיעים ביטויי תשוקה וצמאון בין כנסת ישראל לקוב"ה.
גם פיוטים רבים כמו השיר 'ידיד נפש' עוסק ברגשות אלו.
הסוג השני הנזכר ברמב"ם הוא בהלכות תשובה –
סוג זה של אהבה קרוי בספרים המאוחרים יותר - 'דביקות', ונחשב כדרגה רמה במעלות הצדיקים, ובפרט בעולם החסידות של הבעש"ט ותלמידיו שנושא אהבת ה' היה אחד העיקרים הגדולים שהם הדגישו במשנתם, הם דרשו סערת נפש מתמדת מתוך תחושת מציאות השם.
עד שלא מצאו מקום לכל דבר אחר בעולמם.
עונג ונועם בתחושת הקרבה לה'
ועיין בספר התניא פרק ל"ג:
מחבר ספר התניא האדמו"ר הזקן מחב"ד רבי שניאור זלמן מלאדי, עוסק רבות בביאור מושגי אהבת ה', בספר התניא ובספריו ל"תורה אור" ו"לקוטי תורה".
הוא מבחין בין אהבה פעילה הנקראת "אהבת עולם" המגיעה מתוך הסתכלות באור אין סוף שנמצא בעולם, לאהבה סבילה הקיימת במעמקי הלב הנקראת "אהבה רבה" ומביאה את היהודי לקיום תורה ומצוות.
"אהבה רבה היא אהבה בתענוגי' והיא שלהבת העולה מאליה ובאה מלמעלה בבחי' מתנה...
אך אהבת עולם היא הבאה מהתבונה ודעת בגדולת ה' א"ס ב"ה הממלא כל עלמין וסובב כל עלמין וכולא קמיה כלא ממש חשיב" (תניא ליקוטי אמרים פרק מג)
אהבת הגורל הוא מונח שטבע הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה אשר מורה על הרצון בחיוב החיים, מתוך הכרה מפוכחת בכך שמציאות העולם הזה נעדרת כל נחמה מטאפיזית או אידאולוגיה או אידיאלים חיצוניים (לרבות האלוהים המת), ואף על פי כן לא לרצות לוותר על אף היבט של חייך שלך.
בין מקורות ההשראה לביטוי ניתן לציין את הפילוסופיה של האסכולה הסטואית.
האתיקה הסטואית הורתה שלא להיות מוטרדים במחשבות על העבר ולא לשגות בתקוות לעתיד, אלא לקבל את המציאות כפי שהיא.
סטואיקנים סברו כי כל הדברים המתרחשים סביבנו הם מעבר לשליטה האנושית, ומאחר שאיננו יכולים לשלוט בהם אז אין טעם להתרגש מהם כלל אלא להסתגל למציאות.
הקו המנחה את הסטואיקנים הוא שדברים רעים או טובים קורים משום שהכֹל נקבע על-ידי הגורל.
לכן יש לפעול כדי לממש את הגורל ולא לנסות לשנות אותו.
למרות שאיננו יכולים לשלוט באירועים המתרחשים סביבנו, ניתן לשלוט בהתייחסות שלנו כלפיהם.
הפילוסופיה הסטואית מניחה כי השחרור קשור בהתגברות רציונליות על דחפים בלתי תבוניים, וכי קיים "לוגוס" וסדר קוסמי בעולם.
בניגוד לעמדה הסטואיקנית המתייחסת באדישות למתחולל סביבם, ונאחזת ברציונליות של היקום, ניטשה דווקא רוצה שכל אחד יעצב את עצמו ויקבע את גורלו בעצמו, מאחר שלא קיים שום עוגן מטפיזי עליו ניתן להישען.
ירמיהו יובל הציע לקשור את מושג אהבת הגורל עם המושג Amor Dei ("אהבת אלוהים שכלית") בהגותו של שפינוזה, אך עומד על ההבדל המהותי בכך שבהגותו של ניטשה לא קיים תבונה אלוהית בטבע.
מקור השראה נוסף עבור ניטשה היה הגות בודהיסטית (בין היתר בתיווך הגותו של שופנהאואר).
ניטשה העריך את נכונות הבודהיזם, בשונה מהנצרות, להביא את האדם לשחרור מהסבל הקיומי בתוך העולם הזה, ולא על בסיס גאולה באחרית הימים ובידי המשיח.
ניטשה התבטא בספרו אנטיכריסט כי "בהיוולד הבודהיזם מושג האלוהים כבר סולק".
ואולם במקומות שונים ניטשה מגלה גם ביקורת רבה כלפי הבודהיזם ומזהה אותו עם הניהיליזם וה"דקדאנס".
מונח זה מופיע שוב ושוב בכתביו של הפילוסוף פרידריך ניטשה.
בספרו "המדע העליז", סעיף 276, הוא כתב:
בספרו "הנה האיש" 'מדוע אני כה חכם', סעיף 10 נכתב:
המשמעות שנותן ניטשה בספרו לביטוי זה (אהבת הגורל) היא כי על האדם לאשר מחדש, להסכים ולקבל את כל האירועים שקרו לו במהלך חייו ואת אלה שעוד יקרו לו, ולהגדיר באמצעותם את חייו כחייו שלו.
להסכים שכל מה שקרה לו חייב היה לקרות על מנת שיוכלו אלו למסגר אפוא את חייו שלו.
ובהתאם להנחת העבודה הזו אין זה מספיק להבין ולקבל שכל מה שקורה הוא הכרחי, אלא מוכרח האדם לאהוב את כל מה שקורה לו.
הוא מוסיף כי האדם לא יכול להיות בררן ולבחור רק באותם חלקים שבו ובחייו אותם הוא אוהב, אלא עליו לקבל גם את אותם חלקים בהם הוא לא בחר ושלא הייתה לו באמת יכולת בחירה בהם.
יחד עם זאת ניטשה מתנגד לפטאליזם השולל לחלוטין קיום של בחירה חופשית.
אלבר קאמי, שהושפע רבות מהגותו של ניטשה, נתן ביטוי לאהבת הגורל בין היתר במסתו המיתוס של סיזיפוס ובאמירתו המסכמת כי"עלינו לתאר לעצמו את סיזיפוס מאושר".
מחשבתו של אנדרה קונט-ספונוויל, פילוסוף צרפתי בן זמננו, גם היא מסתכמת בקריאה להשלים עם המציאות כפי שהיא – מה שבא על ביטויו בביקורתו על התקווה: "לקוות קצת פחות, לאהוב קצת יותר" זה מה שלדעתו מהווה את המפתח לחוכמה.
אהבת בשר ודם (בספרדית: Carne Trémula) הוא סרט קולנוע ספרדי משנת 1997 בבימויו של פדרו אלמודובר.
את התסריט כתב אלמודובר תוך שהוא משתמש בחופשיות בחלק מעלילתו של הרומן Live Flesh מאת רות רנדל.
הסרט עוסק במשולשי אהבה שבהם מצטלבות הדרכים של שלושה גברים ושתי נשים.
בינואר 1970 הכריז ממשל פרנקו על מצב חירום ברחבי ספרד.
במדריד, צעירה בשם איזבל פלאזה קאביירו (בגילומה של פנלופה קרוז) נתקפת צירים בחדרה השכור, ובעזרתה של בעלת הבית המלווה אותה יולדת בן בשם ויקטור באוטובוס שהסיע אותה, בעל כורחו של הנהג, לבית היולדות.
בעלת הבית מרימה את ויקטור התינוק, מפנה אותו אל החלון, ואומרת לו "ראה ויקטור: מדריד".
הנוף שנשקף מהחלון הוא שער אלקלה, שהוקם בסוף המאה ה-18 כשער כניסה לעיר.
עשרים שנה לאחר מכן, ויקטור פלאזה (ליברטו רבל) בן העשרים עובר על קטנועו בשער אלקלה.
לאחר מכן הוא מתייצב לפגישה שקבע עם הלנה (פרנצ'סקה נרי), צעירה שאתה היה לו סטוץ שבוע קודם לכן.
הלנה, המחכה למשלוח מספק הסמים שלה, אינה רוצה לפגוש את ויקטור, ופוקדת עליו לעזוב את ביתה, תוך שהיא מכנה אותו "נמושה", ומביעה זלזול עז בביצועיו במפגש המיני שהתקיים ביניהם, שהיה הפעם הראשונה של ויקטור.
כשהוא מסרב, היא מאיימת עליו באקדח של אביה.
בין השניים פורץ מאבק, שבמהלכו נפלטת ירייה.
בטלוויזיה הפועלת בחדר מוקרן סרטו של לואיס בוניואל, "Ensayo de un crimen", וגם בו נשמעת ירייה באותו זמן.
שכנה ששמעה את הירייה מזעיקה את המשטרה.
שני שוטרים שפיטרלו בניידת נענים לקריאה.
המבוגר שבהם, סנצ'ו (חוסה סנצ'ו) מריר מאוד ומרבה ללגום ויסקי תוך כדי נהיגתו בניידת, משום שהוא חושד שאשתו, אותה הוא נוהג להכות, בוגדת בו.
הצעיר שבהם, דוויד (חאווייר ברדם), שקול יותר, ומנסה להרגיע את חברו ולשכנעו להפסיק לשתות.
השניים נכנסים לדירה, וגם בה סנצ'ו חמום מוח ואילו דוויד פועל לפי הספר.
ויקטור, שנבהל מהשוטרים, מחזיק את הלנה כבת ערובה, ודוויד מנסה להרגיעו ומשכנעו לשחררה.
סנצ'ו נאבק בוויקטור ומנסה להוציא מידו את האקדח, ותוך כדי כך נורית ירייה מהאקדח ופוגעת בדוויד, שהופך למשותק ברגליו הנזקק לכסא גלגלים.
הלנה נישאת לדוויד, שהופך לשחקן מצטיין בכדורסל נכים.
ויקטור נדון למאסר, מנצל את השהות בכלא לרכישת השכלה, ומשתחרר כעבור שש שנים.
זמן קצר קודם לשחרורו נפטרת אמו, ומורישה לו בית קטן במשכנות עוני וסכום כסף נאה שאותה חסכה בעבודתה כזונה.
מיד עם שחרורו עולה ויקטור לקברה של אמו, ובמקרה מתקיימת בסמוך באותו זמן לוויית אביה של הלנה.
ויקטור מנצל זאת, וניגש אל הלנה כאחד המנחמים, נושק על לחיה וממלמל דברי ניחומים.
בתום הלוויה הוא נוטל אחד מהזרים שהונחו על הקבר, ולפי כרטיס התנחומים שבו מגלה את מקום עבודתה של הלנה.
קלרה (אנחלה מולינה), אשתו של סנצ'ו, מגיעה ללוויה באיחור, לאחר שהכל הסתלקו, ופוגשת רק את ויקטור.
השניים יוצאים יחד מבית הקברות, ונקשר ביניהם קשר רומנטי.
לאחר הפעם הראשונה שהם שוכבים, אומרת קלרה לוויקטור שיחסו אליה בעת קיום יחסי המין היה גרוע ביותר (כאל "תחת של תרנגולת"), וויקטור מבקש ממנה שתדריך אותה כיצד לפעול טוב יותר, ומסביר "אני רוצה להיות המזיין הטוב בעולם".
קלרה נענית לאתגר, ומקיימת איתו מפגשים נוספים.
היא מתאהבת בוויקטור, והוא נהנה מחברתה, אך מחשבותיו נתונות להלנה.
הלנה, שהיא מנהלת של גן ילדים ליתומים, מספרת לדוויד על המפגש עם ויקטור בלוויה.
דוויד זועם, ניגש לביתו של ויקטור ומזהיר אותו שיתרחק מאשתו.
בהיעדרה של הלנה מתנדב ויקטור לעבוד בגן הילדים, ומתקבל בזכות ההשכלה שרכש בשבתו בכלא ויחסו החם לילדים.
כאשר הדבר נודע להלנה היא מתנגדת, אך אינה מוצאת נימוק לפיטוריו ומשלימה עם עבודתו בגן.
דוויד עוקב אחר ויקטור בביתו, מגלה את הרומן שלו עם קלרה ומצלם זאת מרחוק.
בהמשך המעקב הוא מגלה שוויקטור עובד בגן הילדים של הלנה, ומתעמת על כך עם הלנה ואחר כך עם ויקטור.
ויקטור מגלה לו שסנצ'ו הוא שירה בו את הירייה שהפכה אותו לנכה, ולא בטעות, אלא כנקמה על כך שלדוויד היה רומן עם קלרה, אשתו של סנצ'ו.
הלנה מספרת לדוויד שהיא מתכננת לעזוב את גן הילדים, כדי להתרחק מוויקטור.
דוויד מוסר לה את המידע החדש על נסיבות פציעתו, ומתוודה שהיה לו רומן עם קלרה שהביא לפציעה.
ויקטור ניגש אל הלנה בעת שישבה לבדה בחצר גן הילדים, ומגלה לה שכנקמה על דבריה המשפילים במפגש שלהם בדירתה, שש שנים קודם לכן, תכנן להכשיר עצמו להיות המזיין הטוב בעולם, לשכב אתה במשך לילה שלם, ואז, כשתתאהב בו, לנטוש אותה לאנחות.
כעבור זמן מה, בעת שדוויד משתתף במשחק כדורסל בסביליה, מפתיעה הלנה את ויקטור בעת שהוא במשמרת לילה בגן הילדים, ומגשימה את תוכניתו – היא מתנה עם ויקטור שלא יתקרב אליה יותר לעולם, והשניים מקיימים יחסי מין במשך כל הלילה.
בבוקר חוזרת הלנה לביתה, מתקלחת תוך שהיא מתענגת על ריחו של ויקטור שדבק בגופה, והולכת למיטתה.
זמן קצר אחר כך חוזר דוויד הביתה, מצטרף למיטה ומנסה להתעלס אתה.
היא מבקשת שיפסיק, וכאשר הוא שואל מדוע, היא עונה לו "כואב לי, הזדיינתי כל הלילה".
היא רוצה להמשיך לחיות אתו, בנימוק שהוא זקוק לה יותר מאשר ויקטור, אך דוויד מתכנן נקמה.
הוא ניגש אל סנצ'ו, מגלה לו שהוא יודע את נסיבות הפיכתו לנכה, ומציג בפניו תצלומים של קלרה הבוגדת בו עם ויקטור.
זמן קצר קודם לכן עזבה קלרה את סנצ'ו, תוך שהיא פוצעת אותו קלות ביריית אקדח, וניגשה לביתו של ויקטור, שם היא כותבת לו מכתב פרידה, ביודעה שסנצ'ו ירדוף אחריה.
סנצ'ו נוטל את אקדחו ודוויד מסיע אותו לביתו של ויקטור.
הלנה, המבינה את תוכניתו של דוויד, נוסעת גם היא לביתו של ויקטור.
סנצ'ו נכנס לביתו של ויקטור, בכוונה להרוג אותו, אך פוגש שם את קלרה לבדה, והשניים מאיימים באקדחים זה על זה, קלרה רואה דרך החלון את ויקטור המתקרב, ונשמעות שתי יריות, שאותן שומע ויקטור, הנמצא מחוץ לדירה.
ויקטור נכנס פנימה, ורואה את קלרה מתה, ואת סנצ'ו פצוע אנוש.
סנצ'ו מצליח לקחת את ידה של קלרה האוחזת באקדח ולהרימה.
כפות הידיים של קלרה המתה ושל סנצ'ו, האוחזות זו בזו ובאקדח, מתרוממות לאט, כשהן מגואלות בדם, שדרכו נוצצות טבעות הנישואים שלהן.
הלנה, הנמצאת בחוץ, נחרדת למשמע ירייה נוספת, אך מתברר שאת האקדח כיוון סנצ'ו לא אל ויקטור, אלא אל עצמו.
דוויד שולח להלנה מכתב התנצלות ממקום מגוריו החדש, במיאמי.
בחג המולד, שאותו חוגגים ויקטור והלנה בגן הילדים, עם היתומים, חשה הלנה צירי לידה, וויקטור מלווה אותה במונית לבית היולדות, אך זו מתעכבת ברחובותיה ההומים של מדריד, והתינוק מאיים לצאת לאוויר העולם תוך כדי נסיעה.
ויקטור נזכר בלידתו, ומספר לתינוק העומד להיוולד שספרד השתנתה מאז: "בספרד כבר מזמן שכחנו את הפחד".
חאווייר ברדם: דוויד, שוטר שהפך לנכה.
פרנצ'סקה נרי: הלנה, אשתו של דוויד.
חוסה סנצ'ו: סנצ'ו, שוטר, שותפו לניידת של דוויד.
אנחלה מולינה: קלרה, אשתו של סנצ'ו.
פנלופה קרוז מופיעה בתחילת הסרט בתפקיד קטן, כמי שיולדת את ויקטור.
הלנה, שבתחילת הסרט היא צעירה הצורכת סמים, מוּנעת בהמשכו על ידי רגשות אשם הנובעים מהאירועים שהתרחשו בביתה, הדוחפים אותה לנתינה אינסופית: נישואיה לשוטר המשותק, התנדבותה לגן הילדים ליתומים ותמיכתה הכספית בו, ורצונה להמשיך לחיות עם דוויד לאחר שבגדה בו עם ויקטור, בנימוק: "אתה זקוק לי יותר מאשר ויקטור".
ייתכן שאף היענותה המפתיעה להגשמת חלומו של ויקטור לשכב אתה לילה שלם נובעת מהצורך לפצותו על שנות המאסר שנגזרו עליו.
בסרט יש הקבלות אחדות בין מחציתו הראשונה למחציתו השנייה.
תחילתו של הסרט בהולדתו של ויקטור, באוטובוס המסיע את אמו ברחובות מדריד בדרך לבית היולדות.
סופו של הסרט בהולדת בנו של ויקטור, במונית המסיעה את האם ברחובות מדריד בדרך לבית היולדות.
דמיון זה בין האירועים מלווה בהבדלים דרמטיים ביניהם: בעת הולדת ויקטור הרחובות שוממים, עקב מצב החירום שהוכרז במדינה תחת שלטונו הרודני של פרנקו.
בעת הולדת בנו של ויקטור הרחובות גדושים כלי רכב והומים אדם, בספרד הדמוקרטית.
ויקטור מוּדע להבדל זה, ומספר לתינוק העומד להיוולד: "בספרד כבר מזמן שכחנו את הפחד".
בתחילת הסרט ידו של סנצ'ו אוחזת בידו של ויקטור, ויורה מהאקדח המוחזק ביד זו.
בסוף הסרט ידו של סנצ'ו אוחזת בידה של קלרה, ויורה מהאקדח המוחזק ביד זו.
גם דמיון זה מלווה בהבדל מהותי: הירייה הראשונה מתרחשת תוך כדי מאבק, מבלי שיהיה ברור מי בדיוק ירה (רק בהמשך הסרט נגלים הפרטים החסרים).
הירייה השנייה מתרחשת כאשר קלרה, אחת המחזיקים באקדח, מתה, כך שאינה מגלה שמץ התנגדות.