tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדומה לרוב הכרישים, שלדו של המגלודון נוצר מסחוס ולא מעצם; תוצאה זו הופקה מדגימות מאובנים, שרובם היו במצב השתמרות גרוע.
מאובני המגלודון הנפוצים ביותר הם שיניו, שאומנם דומות מורפולוגית לשיני עמלץ לבן, אך חזקות יותר.
שיני המגלודון יכלו להגיע לאורך של 180 מ"מ, הגדולות בכל סוגי הכרישים הידועים.
חלקים של חוליות המגלודון נמצאו והשתמרו באופן חלקי.
הדוגמה הבולטת ביותר היא עמוד שדרה של מגלודון שנמצא בבלגיה ב-1926. הוא כולל 150 חוליות, שהגדולה שבהן בקוטר 155 מ"מ.
עם זאת, קוטר החוליה המקסימלי עשוי להגיע אף ל-255 מ"מ.
אלה הן החוליות הגדולות ביותר בקרב כל סוגי הכרישים הידועים.
מאובני מגלודון נמצאו בכל רחבי העולם: אירופה, אמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, פוארטו ריקו, קובה, ג'מייקה, אוסטרליה, ניו זילנד, יפן, אפריקה, מלטה, הגרנדינים והודו.
שיני מגלודון נמצאו גם באזורים מרוחקים מיבשה (בין היתר, בשקע מריאנה ובאוקיינוס השקט).
השרידים הקדומים ביותר שנמצאו הם מתקופת האוליגוקן.
מאמינים כי המגלודון נכחד בתקופת הפליסטוקן, ככל הנראה לפני כ-1.5 מיליון שנה.
העמלץ הלבן נחשב לקרוב ביותר למגלודון מבחינה אנטומית.
מחסור במאובנים אילץ את המדענים להסתמך על המורפולוגיה של העמלץ הלבן לשיחזור המגלודון.
אומדן הגודל המרבי של המגלודון הוא נושא שנוי במחלוקת.
עם זאת, ישנו קונצנזוס בקרב הקהילה המדעית שמגלודון היה גדול יותר מכריש לווייתני.
בשנת 1909 ניסה בשפורד דין לשחזר לראשונה את לסתו של המגלודון.
מממדי השחזור של לסת זו, ניתן להסיק כי גודל הכריש היה כ-.
מאידך גיסא, גילויי מאובנים חדשים והתקדמות בחקר החולייתנים הביאו להכרה בכך ששיקום הלסת של דין אינו מדויק.
הסיבה העיקרית לאי-הדיוק נעוצה בכך שבזמנו של דין הידע על שיני המגלודון היה דל יחסית להיום.
בימינו סבורים המומחים שגרסה משופרת של מודל הלסת של בשפורד דין תהווה כ-70 אחוז מהגודל המקורי.
כדי לתקן שגיאות כגון אלה, השתמשו המדענים במאובנים חדשים, בידע משופר על האנטומיה של המגלודון ובשיטות מחקר כמותניות להערכת הגודל, המבוססות על קשרים סטטיסטיים בין גודל השן ואורך הגוף של העמלץ הלבן.
השיטה המוצעת על ידי ג'ון ה.
בשנת 1973 הציג האיכתיולוג ג'ון ה.
Randall) נוסחה לאומדן גודל המגלודון באמצעות חישוב הגודל של העמלץ הלבן.
נוסחה זו נתונה על ידי החישוב הבא: אורך המגלודון במטרים = [(0.096) × (גובה הזגוגית בשן במ"מ)].
ההיגיון מאחורי הנוסחה הוא, שניתן להעריך את אורך המגלודון על פי גובה הזגוגית (המרחק האנכי של הלהב מבסיס זגוגית השן לקצה הזגוגית).
שן המגלודון הגדולה ביותר שנמצאה באותה תקופה הכילה זגוגית בגובה של 120 מ"מ.
על פי הנוסחה שלעיל, המסקנה היא שאורכו של הכריש היה כ-.
עם זאת, ישנו פגם בשיטה זו, עליו הצביעו שני מומחי הכרישים ריצ'רד הליס (Richard Ellis), וג'ון א.
McCosker) ב-1991: השניים הראו, כי זגוגית השן של הכריש אינה בהכרח גדלה בהתאמה לגידול באורך בעל החיים.
תובנה זו הובילה לפיתוח דרכים חדשות ומדויקות יותר לקביעת הגודל של העמלץ הלבן ושל כרישים דומים.
השיטה המוצעת על ידי גוטפריד ועמיתיו
לאחר מחקר יסודי ודגימות רבות של עמלץ לבן, שלושת המדענים, מיכאל ד.
Curtis Bowman), הציעו שיטה שמרנית אבל מדויקת יותר למדידת גודל העמלץ הלבן והמגלודון שפורסם בשנת 1996. השיטה היא: אורך המגלודון במטרים = - (0.22) + (0.096) × [(מקסימום גובה השן במ"מ)].
שן המגלודון הגדולה ביותר שהייתה ברשות הצוות הייתה שן קדמית עליונה שהגיעה לגובה של 168 מ"מ.
שן זו התגלתה על ידי לאונרד ג'י.
קופנגו בשנת 1993, והיא הניבה תוצאה של .
עם זאת, שמועות על שיניים גדולות יותר התגבשו באותה תקופה.
הגובה המרבי של שן הנמדדת בשיטה זו היא בקו אנכי מקצה הכתר לתחתית האונות של השורש, במקביל לציר הארוך של השן.
במילים אחרות, הגובה המרבי של השן היא גובה השיפוע שלה.
גוטפריד ועמיתיו הציגו גם שיטה לקביעת מסת הגוף של העמלץ הלבן לאחר שלמדו את אורכו – הם בדקו 175 פרטים בכל שלבי הצמיחה השונים ושיערו את אומדן מסת הגוף של המגלודון.
על פי שיטה זו מסת הגוף של מגלודון באורך 15.9 מטרים תהיה כ-47 טונות.
השיטה המוצעת על ידי קליפורד ג'רמי
בשנת 2002 הציע חוקר הכרישים קליפורד ג'רמיה (Clifford Jeremiah) אף הוא שיטה לקביעת גודלו של העמלץ הלבן וכרישים דומים (כלומר מגלודון).
השיטה היא: אורך הכריש ברגל = [(רוחב שורש השן הקדמית העליונה בס"מ) x (4.5)].
זה אומר שכל סנטימטר של רוחב שורש השן הקדמית העליונה, מקביל ל-4.5 רגל באורכו של הכריש.
ג'רמיה טען כי יש יחס קבוע וישיר בין היקף הלסת של הכריש ובין אורכו, וכי רוחב שורש השן הגדולה ביותר מאפשר להעריך את היקף הלסת.
לשן הגדולה ביותר שברשותו של ג'רמיה היה שורש ברוחב של כמעט 12 ס"מ, שהניב תוצאה של אורך.
מהמאובנים הקיימים בימינו ניתן להסיק כי המגלודון הממוצע הגיע לאורך של כ-.
בשנת 1994 טען הביולוג הימי פטריק ג'.
Schembri) כי המגלודון היה יכול להגיע לאורך מרבי של כ-25 מטרים.
הערכה המוקדמת ביותר לגודלו של המגלודון לא הביאה שום תוצאות.
עם זאת, בשנת 1996, גוטפריד ועמיתיו העריכו כי המגלודון היה באורך של כ- מקסימום.
הטכניקה לקביעת משקל הכריש שהוצעה על ידי אותו צוות, העלתה כי מסת הגוף של המגלודון הייתה 47 טונות.
מחקרים מדעיים מבהירים כי המגלודון הוא הכריש הגדול ביותר שחי אי פעם והוא בין הדגים הגדולים ביותר הידועים לבני האדם בימינו.
בשנת 1990, צוות מדענים יפנים, ה.
Sekamoto), גילו בחפירה ארכאולוגית בסאיטמה, יפן, שרידי מגלודון חלקיים עם סט כמעט מושלם של שיניים.
סט כמעט מושלם של שיני מגלודון נמצא גם בלי קריק, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית, ושימש בסיס לשחזור הלסת של המגלודון במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע שבניו יורק.
סט שיניים זה פתר את התעלומה של קביעת מספר השיניים המדויק בכל שורה במלתעות של המגלודון.
לפיכך, שחזורי לסת מאוד מדויקים הפכו לאפשריים.
בשנים הבאות נמצאו עוד מערכות שיניים הקשורות למגלודון.
בהתבסס על תגליות אלה, שני מדענים, ס.
Espinosa), פרסמו את נוסחת השיניים (ייצוג של שיניים של חיה לגבי סוגי השיניים והסדר שלהן בתוך הלסת של החיה) של המגלודון בשנת 1996. רוב השחזורים המודרניים של לסת המגלודון מבוססים על נוסחת השיניים הזו.
נוסחת השיניים של המגלודון היא:
כלומר, למגלודון היו ארבעה סוגי שיניים שונים.
ביניים - I (במקרה של המגלודון, השן הזו, מבחינה טכנית, נראית כקדמית ולכן נקראת גם "A3" כי היא סימטרית למדי ואיננה מצביעה לאמצע, אבל שן זו עדיין מיועדת להיות שן ביניים.
עם זאת, במקרה של העמלץ הלבן, שן הביניים מצביעה לאמצע.
נקודה זו עולה פעמים רבות בדיון עמלץ לעומת קרקורליס ועוזר לחסידי הקרקורליס.)
למגלודון היו שיניים חזקות במיוחד, והיו לו בסך הכל 276 שיניים אשר פרושות ב-5 שורות.
הפליאונטולוגים מציעים כי רוחב הלסתות של המגלודון היו כ-2 מטר.
בשנת 2008, צוות של מדענים, בראשם סטיבן וורו (Stephen Wroe), ביצעו ניסוי כדי לקבוע את עוצמת הנשיכה של המגלודון והתוצאות שהתקבלו העלו כי המגלודון היה אחד מבעלי החיים החזקים ביותר בהיסטוריה.
בנוסף, וורו ועמיתיו ציינו כי כרישים מבצעים פעולות נוספות בזמן האכילה, דבר אשר מגביר את עוצמת הנשיכה המופעלת על ידי הגולגולת.
לכן הכוחות שהורגשו על ידי הטרף היו חזקים יותר מהכוחות שנמדדו על ידי הניסוי.
את עוצמת הנשיכה יוצאת הדופן של המגלודון יש לקחת בחשבון בהקשר של גודלו הרב של הטורף וראיות ממאובנים המראים כי הוא היה טורף של חיות ימיות גדולות.
השיניים החזקות של המגלודון היו חדות, דבר המשפר את חיתוך בשר הטרף.
שורשי השיניים גדולים באופן משמעותי ביחס לגובה השן ולכן יש להן יתרון מכני גדול.
שיניים עם תכונות אלו הם לא רק כלי חיתוך טוב, אלא גם מותאמות לתפיסת טרף חזק ורק לעיתים רחוקות נסדקות אפילו בעת חיתוך עצמות הטרף.
מלבד אומדן אורך המגלודון, גוטפריד ועמיתיו ניסו גם לקבוע את גודל כל השלד.
כדי להפעיל את השיניים הענקיות הללו, הלסתות של המגלודון היו צריכות להיות גדולות יותר, חזקות יותר ומפותחות יותר מאלו של העמלץ הלבן, ששיניו דקות יותר משיניו של המגלודון.
לגולגולת הסחוסית (Chondrocranium) של המגלדון היה מראה מוצק וחסון יותר מזו של העמלץ הלבן, שאפשר לה להפעיל את המלתעות המסיביות ומלאות השיניים ביעילות.
סנפירי המגלודון היו, באופן יחסי, גדולים יותר ועבים יותר מסנפירי העמלץ הלבן, סנפירים בגודל כזה היו דבר הכרחי לכריש בגודל ענק כמו המגלודון כיוון שהם עזרו לכוח ההתנעה ושליטה על תנועותיו.
באמצעות בדיקה יסודית של החוליה שהשתמרה מבלגיה, מתברר כי למגלודון היה מספר גדול יותר של חוליות, יותר מאשר לכל סוג גדול ומוכר של כרישים.
רק אצל העמלץ הלבן מספר החוליות מתקרב לזה של המגלודון, דבר המעיד על הקרבה האנטומית בין שני המינים הללו.
על בסיס המאפיינים שהוזכרו למעלה, הצליחו גוטפריד ועמיתיו, בסופו של דבר, לשחזר שלד שלם של מגלודון, אשר הוצג במוזיאון הקלברט הימי, על האי סולמונוס, מרילנד, ארצות הברית.
השלד המשוחזר של המגלודון הוא באורך 11.5 מטר.
הצוות הדגיש כי שינויים קטנים בתכונות השלד של המגלודון הם אונטוגנים בטבע בהשוואה לזה של העמלץ הלבן, כפי שקורה אצל עמלץ לבן שגדל.
בנוסף, שרידי המאובנים של המגלודון מאשרים כי היה בעל שלד כבד כשהיה בחיים.
עם זאת, מדענים מציעים כי המגלודון היה "הטורף הכי אימתני שחי אי פעם".
הגורמים – ממדים גדולים, יכולת שחייה מהירה ולסתות חזקות בשילוב עם מנגנון ההרג האדיר, גורמים אלה הבטיחו את רמת ההזנה של טורף-על.
עדויות ממאובנים מראות כי המגלודון טרף לווייתנאים (כלומר ראשתן גדול-ראש, לווייתן קשות ראש, צתותריום, סקואלודון, לווייתני ענק, אודובנוצטופס, דולפין ופוקניים), תחשאים, סנפירגליים וצבי ים ענקיים.
בשל גודלו, המגלודון היה ניזון בעיקר מבעלי חיים גדולים ולווייתנים היו טרף חשוב – עצמות לווייתנים רבות נמצאו עם סימני נשיכה ברורים (חתכים עמוקים) שתואמים את השיניים של המגלודון, וחפירות שונות חשפו שיניים של מגלודון בקרבת מקום לשרידים לעוסים של לווייתנים, ולפעמים עם קשר ישיר אליהם.
כמו כרישים אחרים, תזונתו של המגלודון כללה גם דגים.
סביר להניח כי למגלודון הייתה נטייה לקניבליזם, בדומה לכרישים בני זמננו.
לכרישים יש בדרך כלל אסטרטגיות ציד מורכבות להתמודדות עם טרף גדול.
חלק מהפליאונטולוגים מצביעים על אסטרטגיות הציד של העמלץ הלבן ככאלה שעשויות לספק רמזים לאופן שהמגלודון צד טרף גדול במיוחד (כלומר לווייתנים).
עם זאת, מאובנים מצביעים על אסטרטגיות ציד שונות ויעילות יותר נגד טרף גדול לעומת שיטת הציד שנוקט העמלץ הלבן.
פליאונטולוגים עשו מחקר על מאובנים כדי לקבוע את שיטת הציד של המגלודון.
הממצאים מציעים כי דפוסי ההתקפה משתנים בהתאם לגודל הטרף.
מאובנים של כמה יונקים ימיים קטנים מצביעים על כך שהמגלודון נגח בהם בעוצמה רבה מלמטה, לפני שהרג ואכל אותם.
דוגמה אחת מיוחדת – שרידים של לווייתן מזיפות פרהיסטורי באורך 9 מטר – סיפקה את ההזדמנות הראשונה לנתח את התנהגות הציד של המגלודון.
הטורף (המגלודון) התמקד בעיקר בחלקים הקשים (כלומר סנפירים, כלוב הצלעות ועמוד השדרה) של הטרף, שהעמלץ הלבן בדרך כלל נמנע מהם.
ד"ר ברטון קנט (Bretton Kent) פירט כי המגלודון ניסה לרסק עצמות ולפגוע באיברים עדינים (כלומר הלב והריאות), שנמצאים מאחורי הצלעות של הטרף.
התקפה על חלקי הגוף הללו הייתה משתקת את הטרף והורגת אותו במהירות.
ממצאים אלו מבהירים גם מדוע כרישים עתיקים היו צריכים שיניים חזקות יותר מהעמלץ הלבן.
במהלך הפליוקן הופיעו יונקים ימיים גדולים ומתקדמים יותר.
המגלודון כנראה נזקק לאסטרטגיות ציד חדשות כדי להתמודד עם החיות הגדולות הללו.
מאובני סנפיר רבים (כלומר קטעים של סנפירי החזה) וגם חוליות זנב של לווייתנים גדולים מתקופת הפליוקן נמצאו עם סימני נשיכה שנגרמו על ידי המגלודון.
הפליאונטולוגים מציעים כי המגלודון ניסה לשתק את הלווייתנים הגדולים על ידי קריעה לגזרים או נגיסה של מבני ההנעה שלהם לפני שהרג ואכל אותם.
המגלודון היה דג משייט שהתיישב בעיקר בסביבות מים חמים ונעימים.
מאובנים מאשרים כי המגלודון היה מין קוסמופוליטי.
לפני היווצרותו של מצר פנמה, האוקיינוסים היו יחסית חמים, זה איפשר למין לשגשג בכל האוקיינוסים בעולם.
המגלודון היה גמיש בהתנהגותו וזה אפשר לו להתיישב במגוון רחב של סביבות ימיות (כלומר במים רדודים לאורך החוף, לגונות ביצתיות, חוף חולי ורחוק מהחוף בסביבות המים).
המגלודון המבוגר העדיף לארוב רחוק מהחוף.
למגלודון הייתה סביבה תחרותית בתקופת קיומו.
עם זאת, המגלודון היה אחד הטורפים החזקים ביותר והדומיננטיים ביותר בתולדות החולייתנים, וככל הנראה הייתה לו השפעה עמוקה על מבנה הקהילה הימית.
עדויות ממאובנים מראות קשר הדדי בין הופעת המגלודון וגיוון מסיבי של יונקים ימיים ברחבי העולם.
צעירי המגלודון העדיפו אזורים שהיו שופעים ביונקים ימיים קטנים ואילו בוגרי המגלודון העדיפו אזורים שהיו שופעים ביונקים ימיים גדולים.
בנוסף, המגלודון חי בו-זמנית עם לווייתני שיניים שגם הם היו טורפי-על באותה תקופה (למשל לווייתן מלווילי או בריגמופיסטר), והיוו תחרות.
בתגובה ללחץ תחרותי מהמגלודון, לווייתני השיניים חיו בעדר בשביל בטיחות מוגברת, וגם מינים מסוימים התפתחו לגדלים ענקיים.
בנוסף, הם ניצלו התנהגות ציד המותאמת לתחרות הזאת.
עם זאת, סימני נשיכה על שרידי מאובנים של לווייתני שיניים מצביעים על יחס טורף-טרף בין כרישים אלו ויונקים ימיים.
נוסף על כך, עדויות מאובנים מראות כי המגלודון פיתח יכולות להתמודד עם לווייתנים ענקיים עם הזמן.
עדויות מאובנים מצביעות כי מינים אחרים של כרישים (כגון עמלץ לבן) הגיבו באופן שונה ללחץ התחרותי מהמגלודון – הם התרחקו מאזורים שהיו מיושבים על ידי המגלודון, וחיו בעיקר באזורים שבהם המים היו קרים יותר.
מעדויות של מאובנים ניתן להסיק כי אזור הגידול המועדף על המגלודון היה במים חמים בסביבה חופית, שבה האיומים הפוטנציאליים היו קטנים ומקורות המזון היו בשפע.
כמו רוב הכרישים, גם המגלודון השריץ ולדות חיים.
לפי גודל השיניים של ולד שרק נולד עולה כי הוולדות נולדו באורך 2–3 מטרים.
סביר להניח כי מגלודון צעיר היה טורף טורפים ימיים, דגים, צבי ים ענקיים, תחש המשכן ולווייתנאים צעירים.
בגיל הבגרות, המגלודון העדיף בעיקר לווייתנאים שחיים רחוק יותר מהחוף ויצורים ימיים גדולים.
עדיין לא ברור למה המגלודון נכחד לאחר מיליוני שנות שליטה, אולם מספר גורמים עשויים להיות מעורבים.
הסיבה העיקרית להכחדה היא ירידה בטמפרטורת האוקיינוס בקנה מידה עולמי.
מצר פנמה נסגר לפני כ-5 מיליון שנה ושינה את מחזור האוקיינוס העולמי.
האירוע הגאולוגי הזה הכין את הבמה להתקררות הקרחונים בחצי הכדור הצפוני, ומאוחר יותר, סייע לקרר את כדור הארץ כולו.
כתוצאה מכך, לקראת סוף הפליוקן והפלייסטוקן היו תקופות קרח, שהקפיאו את האוקיינוסים באופן משמעותי.
הקירור השפיע לרעה על המגלודון, שהעדיף מים חמים.
עדויות ממאובנים מאשרות כי לא היו מגלודונים באזורים בהם הטמפרטורה ירדה באופן משמעותי במהלך הפליוקן.
בנוסף, הקרחונים התרחבו במהלך הפליוקן והפלייסטוקן וכתוצאה מכך גובה פני הים ירד באופן משמעותי.
הלווייתנאים הגיעו למגוון הגדול ביותר שלהם בתקופת המיוקן, עם מעל עשרים סוגים בהשוואה לשישה סוגים החיים בימינו.
גיוון כזה הציג סביבה מושלמת לטורף על כמו המגלודון.
בנוסף, במהלך הפליוקן נכחדו מינים רבים של יונקים ימיים, ורוב המינים ששרדו נעלמו מן האזורים הטרופיים.
דפוסי הנדידה של הלווייתנאים במהלך הפליוקן שוחזרו מהמאובנים, מה שמראה כי מינים רבים ששרדו עברו לכיוון אזורי הקוטב.
ירידת טמפרטורת המים במהלך הפליוקן דחקה את המגלודון מאזורי הקוטב, וגם מיני הטרף הגדולים יצאו מטווח פעולתו לאחר ההגירות.
התפתחויות אלו הפחיתו את אספקת המזון של המגלודון במים חמים.
הפליאונטולוג אלברט סנדרס (Albert Sanders) הציע כי המגלודון הפך לגדול מדי מכדי לחיות על אספקת המזון הזמינה באזור הטרופי.
בנוסף, המחסור במקורות המזון במים חמים במהלך הפליוקן והפלייסטוקן גרם לקניבליזם אצל המגלודון.
מגלודונים צעירים היו בסיכון מוגבר להתקפות של מגלודונים מבוגרים בתקופות רעב.
במהלך הפליוקן התפתחו קרובי משפחה עתיקים של האורקה (קטלן), וכמה פליאונטולוגים העריכו כי לווייתני השיניים תרמו אף הם להכחדת המגלודון.
עם זאת, הפליאונטולוג רוברט פורדי (Robert Purdy) ציין כי אין הרבה עדויות ממאובנים במשך שלושה מיליון השנים בהיסטוריה של החולייתנים הימיים כדי לתמוך בהשערה זו.
בנוסף, המגלודון נעדר מקווי הרוחב הגבוהים כבר מתחילת הפליוקן עקב התקררות המים באוקיינוסים, כנראה באזור זה חי קרוב משפחה עתיק של האורקה בן זמננו.
למרות התחרות שהייתה עשויה להופיע באזורים אחרים – נמצאו סימני נשיכה על שרידי מאובנים של דולפינים, שמצביעים על קשר של טורף-נטרף בין המגלודון ובין לווייתני השיניים.
עם זאת, הופעה שכיחה יחסית של קרובי משפחה עתיקים של האורקה בקווי רוחב גבוהים במהלך הפליוקן, מצביעה על הפוטנציאל של בעלי החיים האלו להתמודדות עם טמפרטורות מים קרים, ויכולת זו ככל הנראה עזרה להישרדותם.
גם אחרי עשרות שנים של מחקרים, המחלוקת על תולדות הגזע של מגלודון עדיין נמשכת.
חוקרי כרישים אחדים (למשל ר.
בואמן) מתעקשים שהמגלודון הוא קרוב משפחה של העמלץ הלבן.
עם זאת, כמה חוקרי כרישים אחרים (למשל ד.
קפטה) דוחים את הרעיון הזה, ואומרים שמקור הדמיון הוא באבולוציה מתכנסת.
הטיעונים של התומכים ברעיון שהמגלודון הוא קרוב משפחה של העמלץ הלבן, זוכים לתמיכה בולטת.
עם זאת, למשימה הטקסונומית המקורית יש הסכמה בסדר גודל גדול.
השערת המגלודון טוענת שהעמלץ הלבן קרוב יותר למגלודון מI.
hastalis.השערת מקור-הOtodus טוענת שהעמלץ לבן הוא המשך של המגלודון
ההשקפה המסורתית היא כי המגלודון צריך להיות מסווג במשפחת העמלץ עם העמלץ הלבן.
הסיבות העיקריות שצוינו עבור התאוריה הזו הן: (1) ביולוגיה התפתחותית, לפיה השיניים של העמלץ הלבן הן בצורה מחוספסת כמו של המגלודון; (2) דמיון מורפולוגי בין שיני המגלודון לשיני העמלץ הלבן; (3) השן השנייה מקדימה סימטרית; (4) שן ביניים גדולה שנוטה לכיוון הגוף; (5) לשיניים העליונות יש שבר בצורה דומה.
התומכים בסיווג המגלודון כעמלץ מציעים כי למגלודון ולעמלץ הלבן יש אב משותף, Palaeocarcharodon orientalis.
השערת hastalis טוענת שהעמלץ הלבן קרוב יותר לI.
hastalis מאשר למגלודון.השערת מקור-הIsurus טוענת שהעמלץ הלבן הוא המשך של I.
בסביבות 1923 הוצע הסוג קרכרוקלס על ידי שני חוקרי כרישים, ד.
Hannibal), כדי לסווג את הכריש C.
מאוחר יותר מיינו תומכי קרכרוקלס את המגלודון לסוג קרכרוקלס.
תומכי קרכרוקלס גם הציעו כי אב קדמון של הכרישים שייך לסוג קרכרוקלס שבמשפחה אוטודונטיים, והוא כריש ענק בשם אוטודוס, שחי בתקופות פליאוקן עד איאוקן.
לפיכך, האב הקדמון המיידי של המגלודון הוא Carcharocles chubutensis, משום שהוא החוליה החסרה בין Carcharocles angustidens למגלודון והיא מגשרת על האובדן של ה"חוד צדדי" המאפיין את המגלודון.
חוקר הכרישים, דוויד וורד (David Ward), הרחיב עוד יותר על תהליך האבולוציוני של הקרכרוקלס על ידי אמירה כי שושלת זו, המשתרעת מן הפליאוקן אל הפליוקן, היא סוג של כריש בודד ענקי שהשתנה בהדרגה לאורך הזמן, דבר המרמז על כך שמגלודון משתלשל כמין-עוקב (chronospecies).
עמדה אבולוציונית חדשה לגבי העמלץ הלבן
תומכי קרכרוקלס מציינים כי לעמלץ הלבן יש קשר עתיק עם Isurus hastalis (במקור מהסוג עמלץ מאקו), ולא עם המגלודון.
אחת הסיבות שצוינו על ידי הפליאונטולוג, ד"ר צ'אק סמיוזון (Chuck Ciampaglio), היא כי השיניים של I.
hastalis והעמלץ הלבן דומות להפליא.
סיבה נוספת היא כי חודי השיניים של המגלודון הם דקים יותר משל עמלץ לבן.
עדויות נוספות מקשרות בין עמלץ לבן לבין Isurus עתיק, ולא למגלודון.
בשנת 1988 נמצאו שרידי מאובנים של עמלץ לבן עתיק מלפני ארבעה מיליון שנה בדרום-מערב פרו.
שרידי מאובנים אלו מציעים אב קדמון משותף ל-Isurus מודרני ועמלץ לבן.
Ciampaglio), טוען כי הדמיון בין השיניים של המגלודון ושל העמלץ הלבן שטחי בלבד ולא קיימים הבדלים בולטים ביניהם, וממצאים אלו מספיקים כדי להצדיק סוג נפרד מהמגלודון.
עם זאת, כמה תומכי הסוג עמלצים בתור מגלודון (כלומר M.
Fordyce) סיפקו סיבות נוספות כדי לאמת את הקשר הקרוב בין המגלודון הנכחד והעמלץ הלבן.
מאז ששרידי המגלודון התגלו, היה זה יעד למשיכה.
המגלודון הופיע בכמה יצירות ספרותיות, סרטים ורומנים, והוא ממשיך להחזיק את מקומו בין הנושאים הפופולריים ביותר במדע בדיוני שעוסק במפלצות ים.
בסיפורים רבים ביצירות בדיוניות אלו המגלודון שורד את ההכחדה ואורב במעמקי האוקיינוס, ופרטים בודדים מצליחים להגיע לפני השטח, כתוצאה מהתערבות האדם או מסיבות טבעיות.
הסיפור של ג'ים שפרד "טדפורד והמגלודון" הוא דוגמה טובה לזה, אמונות כאלו הושפעו מגילוי שן של מגלודון על ידי אה"מ צ'לנג'ר בשנת 1872, שיש המאמינים שהייתה שייכת למגלודון בן 10,000 שנה.
שן זו כבר נבדקה והממצאים מעלים כי למעשה לא ניתן לבדוק את גילה.
חלק מהיצירות הבדיוניות (כגון "מתקפת הכרישים 3: מגלודון" והסדרה של סטיב אלטן, "מג" ) מתארות באופן שגוי שהמגלודון חי לפני 70 מיליון שנה, כדי להתאים לזמנם של הדינוזאורים.
בסרט "אימה במצולות" מופיע המגלודון כחי בעת המודרנית לאחר שהסתתר בעומק המצולות מיליוני שנים ולפתע תוקף אנשים.
המגלודון הוא המאובן הלאומי של קרוליינה הצפונית.
שן כריש מאובנת היא גם המאובן הלאומי של ג'ורג'יה.
המגלודון הופיע בסדרה "מועדון הקרב הג'ורסי", שם הוא טורף בריגמופיסטר.
המגלודון מופיע גם בסדרה "מפלצות ים" שם הוא טורף צטותריום.
בנוסף הוא מופיע בסדרות "טורפים פרהיסטוריים" ו"פלאווורלד".
בנוסף הוא מופיע במשחק "עולם היורה: המשחק".
הכריש מופיע גם כן במשחק "Battlefield 4" במפה Nansha strike בתור איסטר אג.
מגלה את אמריקה הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1988 בכיכובו של אדי מרפי.
הסרט, שבוים על ידי ג'ון לנדיס, מספר על נסיך אפריקאי מפונק במיוחד ממדינה דמיונית בשם זמונדה שמחליט לטוס לארצות הברית כדי למצוא כלה שתשפוט אותו על פי כישוריו ולא על פי הייחוס המשפחתי שלו.
אקים ג'ופר (בגילומו של אדי מרפי) הוא נסיך עשיר ומפונק, יורש העצר של המדינה הבדויה זמונדה.
כיאה למעמדו, ג'ופר לא עושה שום דבר לבד ולכל פעולה יש לו משרתים.
הם מצחצחים לו את שיניו, רוחצים אותו, משכיבים אותו לישון ואפילו מאכילים אותו.
לג'ופר קצת נמאס מהפינוק הזה והקש ששובר את גב הגמל הוא ההחלטה של הוריו כי בהתאם למסורת עליו להינשא בשידוך לאישה שהוכנה לכך מילדותה ומפגישים אותו עם אשתו לעתיד, שמתגלה כטיפשה שמצייתת ללא תנאי לכל פקודותיו המגוחכות ביותר.
אקים מודיע שהוא לא רוצה אישה כזאת ומחליט לטוס לארצות הברית כדי להכיר שם אישה אמיתית, כזאת שלא חונכה לציית לכל פקודותיו ותעניק לו אהבה בזכות מי שהוא ולא בזכות ייחוסו המשפחתי.
הוא לוקח איתו את עוזרו האישי וחברו הטוב סמי SEMMI (בגילומו של ארסניו הול) והשניים נוחתים בניו יורק.
ג'ופר לא מכיר את המדינה וחושב שהמקום הטוב ביותר למצוא אישה הוא בקווינס (על פי התרגום שלו - מלכות).
הם שוכרים דירה מוזנחת בשכונת ג'מייקה וג'ופר מתחיל לעבוד לראשונה בחייו במסעדת המזון המהיר של מקדואל.
אקים מתאהב בבתו של מקדואל שבתחילה מסרבת לצאת איתו לבלות ולומד לחיות את החיים הפשוטים.
סמי לא כל כך אוהב את הרעיון ומזעיק את הוריו להגיע מיד לניו יורק ו"להציל" את בנם.
למרות שמקדואל מאושר מהעובדה שבתו תתחתן עם נסיך, היא לעומת זאת זועמת על השקר של אקים ובשלב הזה לא מוכנה לחזור איתו לזמונדה.
משפחת ג'ופר חוזרת הביתה כשאקים שבור לב.
המלך מבין לליבו של בנו ובניגוד למסורת המשפחה הוא מבטל את האיסור להתחתן עם נשים שלא מזמונדה.
הזוג המאוהב משלים והשניים עוברים למדינה האפריקאית ומתחתנים.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותאדי מרפיהנסיך אקים ג'ופרארסניו הולסמימשרתו של אקיםג'יימס ארל ג'ונסהמלך ג'אפה ג'ופראביו של אקיםג'ון עמוסקליאו מקדואל
הסרט קיבל ביקורות חיוביות למדי וזכה לציון של 67% מתוך 36 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes.
גם בקופות רשם הסרט הצלחה גדולה ודורג בארצות הברית במקום השלישי מבחינת הכנסות עם 128 מיליון דולר, כשהסרטים "מי הפליל את רוג'ר רביט" ו"איש הגשם" מקדימים אותו.
גם ברחבי העולם אהבו את הסרט שהכניס לקופתו עוד $160,600,000 שהיוו 55.6 אחוזים מהכנסותיו.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, האחד בקטגוריית האיפור, למאפר ריק בייקר והשני בקטגוריית עיצוב התלבושות אך לא זכה בסופו של דבר.
מגלוזאורוס (שם מדעי: Megalosaurus; מיוונית עתיקה: "לטאה גדולה") הוא סוג של דינוזאור טורף, שאורכו כ-9 מטרים והוא שייך תת-הסדרה תרופודה.
המגלוזאורוס חי לפני כ-166 מיליון שנה באמצע תור היורה, לפני זמננו ביבשת אירופה.
שרידיו נתגלו בדרום אנגליה, צרפת ופורטוגל.
המגלוזאורוס, שנתגלה על ידי ויליאם בקלנד ותואר על ידי הפלאונטולוג הבריטי גדעון מנטל ב-1827, היה הדינוזאור הראשון שנתגלה, ובכך חשיבותו הגדולה.
בשנת 1818, ויליאם בקלנד, הראשון בתפקיד Reader בגאולוגיה באוניברסיטת אוקספורד, הציג את האוסף לאנתרופולוג והאנטומיסט ההשוואתי הצרפתי המפורסם ז'ורז' קיווייה.
ב־1824 תיאר בקלנד את העצמות ונתן להן את השם מגלוזאורוס (Megalosaurus), שפירושו "לטאה גדולה".
הפלאונטולוגים כיום משערים שהמגלוזאורוס היה תרופוד טורף הדומה באופן כללי לאלוזאורוס או טורווזאורוס אך קטן יותר.
אורכו היה כ- וגובהו למעלה מ-3 מטר.
המדענים חלוקים בנוגע לאסטרטגיית הטרף שלו, והועלו מספר השערות:
צייד שחי ביבשה וצד בעלי חיים יבשתיים.
צייד שחי ליד חופים ומקווי מים, וצד זוחלים ימיים קטנים.
המגלוזאורוס נקט בכל האסטרטגיות שתוארו לעיל.
כיום הסברה הרביעית היא המקובלת על הפלאונטולוגים.
המגלוזאורוס הוא הדינוזאור הראשון שהתגלה אי פעם, והוא נראה במספר סרטים פלאונטולוגיים או במוצגים מוזאונים, אף שהוא לא נפוץ במדיות ובספרות הפופולרית:
דגמי מגלוזאורוס נראים בפארק קריסטל פאלאס שבלונדון.
הדגמים הם בצורה לא עדכנית דמוית איגואנה טורפת המהלכת על ארבע, כשבפועל היה זה יצור טורף דו-רגלי.
המגלוזאורוס נראה בכמה סרטים ישנים על דינוזאורים, ביניהם ב-"When Dinosaurs Ruled the Earth" מ-1970, אף שייתכן שהוא טירנוזאורוס לא-מדויק, בדומה לסרטים: "The Beast from 20,000 Fathoms" מ-1953 וכוכב הדינוזאורים.
בסדרה דינוזאורים הדמות הראשית, ארל סינקלייר, היא מגלוזאורוס.
הוא מופיע גם בסדרות הדינוזאורים!, פלאווורלד ורכבת הדינוזאורים ומגלוזאורוס זהוב נדיר מופיע בפרקי מלך הדינוזאורים.
מגלוזאורוס נראה כבובה על חוט במיני-סדרה "Dinosaur!" מ-1991.
הוא מופיע בספרו של רוברט בקר "The Dinosaur Heresies", בו הוא נראה הורג תנין קדום ומוצא לסת של מגזוסטרודון.
מספר איורים ובולים שלו נראו בידי אמנים פלאונטולוגים כמו צ'ארלס ר.
מגלוזאוריים (שם מדעי: Megalosauridae) היא משפחה של דינוזאורים תרופודים מאינפרא-סדרה טטנורים.
המגלוזאוריים חיו בתור היורה באירופה, אמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית ואפריקה.
הם כללו דינוזאורים טורפים בגדלים שונים: מדינוזאורים קטנים יחסית עד לדינוזאורים גדולים למדי.
הטורפים הגדולים ביותר במשפחה זו הם המגלוזאורוס והטורווזאורוס.
קליידוגרמה - "עץ משפחה" פילוגנטי המתבסס על המאמרים של בנסון 2010:
מגלה טמירין הוא חיבור סאטירי אנטי-חסידי שנכתב על ידי יוסף פרל בשנת 1819 כרומן מכתבים פארודי בין חסידים, והפך לסמל במאבקי תנועת ההשכלה היהודית בתנועת החסידות.
אחרי שכתב את ספרו "על מהות כת החסידים, על פי ספריהם שלהם עצמם" בשפה הגרמנית, שבו מתח פרל ביקורת חריפה על תנועת החסידות בהסתמך על בקיאותו בחיבורי ראשוני החסידות הראשונים, ואותו ייעד לקהל משכיל וגרמני, חיבר פרל את מגלה טמירין בלשון הקודש שיועדה ליהודים.
השם מגלה טמירין רומז לשמו של פרל, כפי שרשם בחידות בסוף לוח שנה שפרסם, לגבי הצוללנים שולי הפנינים (משמעות שם משפחתו) והמילה טמירין היא גימטריא י' פרל.
הספר נכתב בצורה של רומן מכתבים (רומן אֶפּיסטוֹלָרי) בתכתובת של 151 איגרות בדויות ששלחו חסידים שהעיקרי שבהם הוא גבאו של אדמו"ר שגם את שמו בדה.
האיגרות ברובן עוסקות ב"בוך" (יידיש: ספר חולין, בניגוד לספר קודש) מסתורי שנכתב כנגד החסידות ונשלח לשלטונות, ובעקבותיו התגברו הגזירות והרדיפות על החסידים.
הגבאי מבקש ממכותביו לעשות כל שביכולתם לנסות להשיג את הבוך, לראות מה כתוב בו, ולגלות מתוך ההקדמה מיהו המחברו.
בדרך אגב, הוא מספר כיצד הבוך משפיע על מתנגדי החסידות המתלוצצים על החסידים, ומביא דוגמאות מפורטות לכך.
ככל הנראה מתכוון פרל ב"בוך" לחיבור הגרמני שחיבר הוא עצמו קודם לכן, אך נראה שגם ספר זה עצמו יכול להיות הבוך האמור, והקורא מתחיל לגלות זאת עם התקדמותו בקריאת התכתובת.
פרל העלים את שמו וחתם על החיבור בשם "עובדיה בן פתחיה", בדמותו של חסיד שקיבץ את האיגרות והוסיף הקדמה מפורטת עם ציטוטים מכמה ספרי חסידות, ובהם שבחי הבעש"ט וכתבי ר' נחמן מברסלב.
הגבאי הכותב את הספר מקבל פתקה שאם שם אותה בכיס ימין הופך רואה ואינו נראה ואם שם אותו בכיס של בגד הציצית יוכל לעוף בעננים ממקום למקום, וכיס שמאל לא מסייע לו בדבר, וכך הוא יוצא למשימתו לראות את מעשיהם היומיומיים של ה"צדיקים" - מנהיגי החצרות החסידיות.
בשלב מסוים הוא מגלה את שם כותב האיגרת יוסל פראדעלס.
הסאטירה והלגלוג היו כל כך שנונים עד שבתחילה לא הבינו חסידי גליציה שהספר שלפניהם הוא זיוף סאטירי, והחלו מפיצים אותו ביניהם, ורק אחר כך עמדו על התרמית והחלו רודפים את עותקי הספר ושורפים אותם.
פרל עצמו כתב את "מגלה טמירין" גם ביידיש; החיבור נשמר בספרייתו ופורסם על ידי ישראל ויינלז ב-1937.
יש חוקרים הסבורים ש"מגלה טמירין" הוא הרומן העברי הראשון; אך מרבית החוקרים אוחזים בדעה שמכיוון שמדובר בחיבור סאטירי ובז'אנר אפיסטולרי (קובץ איגרות), אין התואר הזה מתאים לו, ויש לראות את הרומן העברי הראשון ב"אהבת ציון" לאברהם מאפו.
לספר חשיבות רבה, משום שבין קפלי הסאטירה והפרודיה יש תיעוד רב-ערך של עולם החסידות בתקופתו ובמקומו של פרל.
כך גם הלשון העברית המיוחדת שבה השתמש, שנועדה להיות חיקוי והגחכה של העברית המשובשת של החסידים, התעצבה כלשון ציורית ועסיסית, רבת כוח-הבעה ומדויקת מאוד.
הספר נאסר על ידי החסידים ונידון לשרפה, דבר שגרם לו להיות יקר המציאות עד השנים האחרונות כאשר יצא לאור על ידי פרופ' יונתן מאיר במהדורה מוערת ומבוארת עם מבוא על גלגולי כתיבתו, בצירוף אחרית דבר מאת דן מירון על ידי מוסד ביאליק.
הפטרונית של חסידות פולין, אשת העסקים תמר'ל ברגסון, מצאה את עצמה נפגעת מאזכור מלעיג בתוך הספר:
ומשום כך ניסתה לדכא את הפצת הספר, והציעה שלושה זהובים תמורת כל עותק זמין.
היא שרפה את כל אלה שרכשה.
מגלה ארצות הוא חוקר או מטייל שעורך מסעות חקר ותגלית בחבלי ארץ ובתרבויות שלא היו מוכרים לאנושות, או שלא היו מוכרים בקרב בני תקופתו ותרבותו.
המושג מגלה ארצות הוא מושג אתנוצנטרי ביסודו והוא יוצא מנקודת הנחה שדבר שאינו ידוע אינו קיים.
המניעים של מגלי הארצות במסעותיהם הם רבים ומגוונים ובהם גילוי נתיבי מסחר חדשים, מציאת משאבים ואוצרות, השגת יוקרה לאומית ואישית, או ניסיון לספק את שאיפת האדם לחקר הלא נודע.
למרות שמגלי ארצות היו קיימים משחר ההיסטוריה האנושית ובקרב כל התרבויות, המונח מתייחס בעיקר בתרבות המערב לחוקרים האירופים בני המאות ה-15, ה-16 וה-17, שחשפו בפני עמי אירופה את ארצות אמריקה, אפריקה, אוסטרליה ובמידה מסוימת גם את המזרח הרחוק וסיביר.
מגלוגרפטוס (שם מדעי: Megalograptus) הוא סוג של עקרב ימי מתור האורדוביק שחי לפני 449-433.8 מיליון שנה.
מאובניו נמצאו באוהיו, למעט המין Megalograptus alveolatus שנמצא בווירג'יניה.
המגלוגרפטוס היה מעקרבי המים המוקדמים ביותר שנמצאו.
הוא תואר ב-1874 ומשמעות שמו הוא: "גרפוליט ענק", מאחר שסברו שמדובר על מאובני גרפטוליטים (Graptolithina).
יצור זה היה טורף אימתני שהיה קרוב רחוק של העכבישים והעקרבים המודרניים.
הוא הגיע לאורך 1.2 מטרים והיה בעל צבתות גדולות בעלות דוקרנים רבים.
הוא שט במים עם גפי השחייה הארוכים שבצידי גופו והיה מסוגל להלך על קרקעית הים.
היה לו זנב שטוח וגוף שדמה לגוף הלובסטר.
מבנה הצבתות שלו היה משונה מאוד ונועד למנוע מטרף שלכד לברוח וכן לפצוע את הטרף.
הוא ניזון מחסרי חוליות ימיים שונים כמו רכיכות, קווצי עור, תולעים ואלמוגים ואולי גם מחולייתנים פרימיטיביים.
לא ברור אם הוא שחה לעבר טרפו או המתין לו במארב.
קבוצה של יצורים אלה הופיעה בסדרה מפלצות ים שם הם נמשכים לנבלה של איסוטלוס אך אחד מהם נטרף על ידי קמרוצרס.
מגלוניקס (שם מדעי: Megalonyx; מילולית: "טופר גדול") הוא סוג נכחד של עצלן קרקע ממשפחת עצלני דו-אצבע ממנה נותר כיום הסוג עצלן דו-אצבע (Choloepus).
המגלוניקס חי לפני 10 מיליון עד 11,000 שנים.
בניגוד לשאר העצלנאים התפתח באמריקה הצפונית, לאחר שאבותיו היגרו אליה מאמריקה הדרומית.
מאובניו הראשונים התגלו באיווה ובהמשך התגלו עוד מאובנים לאורך אמריקה הצפונית ואמריקה המרכזית עד לאלסקה וליוקון.
יצור זה היה גדול בהרבה מקרוביו הקיימים, והגיע לגובה של 3 מטרים ולמשקל של טון אחד, אצל המין Megalonyx leptostomus, הצפוני ביותר.
הוא היה בעל זרועות גדולות, רגליים קטנות ואגן נמוך, ראש קטן ולסת כבדה ובה שיניים לא-מפותחות בצורת יתד וזנב קטן אך עבה.
מאפיינים אלו מעידים שהוא היה יצור איטי ופרימיטיבי, וייתכן שחי בדומה לעצלנים המודרניים, אך לא היה יכול לטפס על עצים אלא ניזון מענפי עצים תוך עמידה על הקרקע.
ככל הנראה הוא חי לאורך מורדות הרי הרוקי וניזון מעצי אשוח באמצעות שימוש בטפריו החזקים כדי לתלוש את העלים.
כמו כן שימשו אותו טפריו להגנה מטורפים, כמו הסמילודון.
במספר מערות של פלאו-אינדיאנים, שמתוארכות לתקופה שלפני כ-11,000 שנים, נמצאו ציורי קיר המתארים ציד של המגלוניקס.
ייתכן שהעצלן נכחד עקב הציד האינטנסיבי.
המגלוניקס הוא מאובנה הלאומי של וירג'יניה המערבית.
בנוסף הוא מופיע בסדרות לפני ששלטנו על הארץ, מפלצות חוזרות לתחייה וטורפים פרהיסטוריים.
מגלוצרוס (שם מדעי: Megaloceros; מילולית: "קרניים ענקיות") הוא סוג נכחד של אייל גדול שחי בסוף הפליוקן עד להולוקן.
בעבר המין נחשב המין אייל אירי (Megaloceros giganteus) ליחיד בסוג זה, אך נמצאו עוד כמה מינים באתרי חפירות באירואסיה.
איילים אלה היו בעלי קרניים מסועפות גדולות שהזכירו את האייל קורא מאמריקה הצפונית וצפון אירואסיה, אך היו כבדים וארוכים יותר.
לפי מראה השלד היה המגלוצרוס קרוב יותר לאיילי העולם הישן, כמו אייל אציל או ואפיטי, מאשר לאייל קורא.
מבנה הקרניים הכבדות נועד לסמן לנקבות שהזכרים חזקים וקשוחים מספיק, וכן כדי להילחם בזכרים יריבים חסונים, דבר התואם את עקרון ההכבדה של החוקר אמוץ זהבי.
אפשרות נוספת היא שהקרניים שימשו כנשק משני להגנה מטורפים, אף שמשקלן עלול היה לגרום לטריפת בעליהם האיטי יותר במקרה והיה מסתבך בעטיין בצמחייה.
מגלוזאורים (שם מדעי: Megalosauroidea) היא קבוצה של דינוזאורים תרופודים גדולים הכוללים 3 משפחות שחיו מאמצע היורה עד לסוף הקרטיקון לפני 170-85 מיליון שנה.
לבני המשפחה היו לסתות דקות יחסית ומלאות שיניים וייתכן שהם הותאמו לחיים על חופי ימים או נהרות ושלו מהם דגים או אף זוחלים ימיים קטנים.
הגדול שבבני הקבוצה היה הספינוזאורוס שהיה גדול התרופודים והגדול שבכל טורפי היבשה אי-פעם.
הוא הגיע לאורך של 6-18 מטר ולמשקל 7-20 טון.
מגליבגוויליה (שם מדעי: Megalibgwilia; משמעות השם: "קיפודן נמלים אוסטרלי גדול", כשחלק מהאבוריג'ינים מכנים את הקיפודן האוסטרלי "Libgwil") הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת הקיפודניים אשר חי באוסטרליה בין המיוקן לסוף הפליסטוקן, ונכחד לפני 50,000 שנה בקירוב.
זהו הקדום ביותר בבני המשפחה והיחיד שחי בתקופת המיוקן.
המגליבגוויליה התגלה ב-1884 מכמה עצמות זרוע שבורה שהובאו לחוקר האנגלי הידוע ריצ'רד אוון שנתן לסוג את שמו.
עצמות אלה השתייכו למין Megalibgwilia ramsayi ומאובניו התגלו ברחבי אוסטרליה וגם באי טסמניה.
ב-1896 התגלתה בניו סאות' ויילס גולגולת שבורה שהשתייכה למין דומה, Megalibgwilia robusta.
מינים אלו הגיעו לגודל דומה לזה של קיפודן חרטומני מערבי, הגדול שביונקי הביב המודרניים והיו בעלי רגליים ארוכות יותר, איתם הם פילסו את הדרך ביער.
עם זאת, הם היו קטנים יותר מהמין קיפודן חרטומני האקטי, שהגיע למשקל 30 ק"ג ולאורך של מטר אחד.
מגלוקנוס (שם מדעי: Megalocnus; מילולית: "עצלן גדול") הוא סוג נכחד של עצלן קרקע מהמשפחה עצלני דו-אצבע.
הוא היה קרוב למגלוניקס מיבשת אמריקה הצפונית וחי במשך הפליסטוקן ובחלק מההולוקן באיים הקריביים.
בסוג זה היו שני מינים: M.
rodens, אשר חי באי קובה ו-M.
המגלוקנוס היה הגדול שבעצלני הקריביים והגיע עד למשקל 90 ק"ג.
בעל מבנה שרירי ובית חזה גדול וכן ראש קטן בעל שיניים קטנות.
הוא היה קרובו של הנאוקנוס אשר חי באיים הקריביים באותו הזמן.
הממצאים מעריכים שהוא נכחד לפני 5,900-4,190 שנה מהיום, ע"פ תיארוך פחמן-14. הוא חי ביערות הרריים במרכז האיים וניזון מעלים של העצים.
ככל הנראה הוא נכחד בדומה למיני עצלנים דומים בידי האדם, אשר הגיע לאיים במשך תחילת ההולוקן וכנראה צד את העצלן לבשרו.
מגלדאפיס (שם מדעי: Megaladapis) הוא סוג של למור נכחד אשר חי במדגסקר עד העת האחרונה.
הוא מכונה גם למור קואלה, עקב מבנה השלד המזכיר קואלה.
מסוג למור זה התגלו 3 מינים שונים, יחידים במשפחה מגלדאפיזיים (Megaladapidae).
הוא שרד עד לתחילת התקופה הנוכחית ונכחד באזור המאה ה-13 עד המאה ה-15, כשראשוני הפורטוגלים שהגיעו לאי גילו אותו.
למור זה היה גדול מכל למור חי והוא היה קרובו של הלמור הענק והגיע לאורך 1.3-1.5 מטר ולמשקל של 40-80 ק"ג.
במראהו הוא הזכיר קואלה עם זרועות ארוכות וכבדות, טפרים מעוקלים שתמכו ביציבה, גוף מכווץ ולסתות רחבות בעלות ניבים גדולים ושרירי לסת חזקים בהרבה מכל למור מודרני וכן היה בעל עיניים מצידי הגולגולת, דבר שאין לאף פרימט מודרני.
ככל הנראה הוא היה קרובם של למורי הספורט הקיימים, אף שאלה בעלי מוח גדול יותר ולסתות קצרות יותר מהמגלדאפיס.
למור זה היה בעל חוטם צר שהזכיר מראה קרנפי ואולי עזר לבעליו לכופף את העלים לפיו.
בשל מוחו הקטן יחסית הוא כנראה היה יצור איטי ונמנמן שהיה מגושם על הקרקע.
הלמורים כנראה נכחדו עם בוא האדם למדגסקר לפני 2,300 שנה ונפגעו מציד למטרות בשר ומשריפות מכוונות שהאדם הבעיר כדי לפנות מיערות מדגסקר לשדות חקלאיים.
בהמשך; עקב בצורות, השריפות התמשכו והרגו למורים רבים.
דבר זה היה גורם משמעותי בהקטנת אוכלוסייתם ועקב תהליך הרבייה הממושך והנדיר שלהם, הם לא הצליחו להתאושש מכך.
מגל פתרונות , היא חברה ישראלית הפועלת כאינטגרטורית של פתרונות תפעוליים לשיפור הביטחון, הבטיחות והיעילות התפעולית.
מגל מתמחה בתכנון ובמסירת פתרונות הגנה Turnkey 'מקצה לקצה' עבור נמלים ימיים, גבולות, נפט וגז, ותשתיות קריטיות.
בפברואר 2021 פוצלה "מגל פתרונות" מחברת "מגל מערכות בטחון" ששינתה את שמה ל-"סנסטר טכנולוגיות".
חברת מגל מערכות ביטחון הוקמה בשנת 1969 כחטיבה בתוך התעשייה האווירית לישראל, במטרה למצוא פתרון שיחסום את חדירות המחבלים לאורך נהר הירדן, בתקופת מלחמת ההתשה בבקעת הירדן.
ב-1978 צוות של מפעל מבת של התעשייה האווירית פיתח עבורה מערכת של חיישנים שמותקנים על גדרות.
ברגע שגוף אדם מגסה לעבור את הגדר מפעילים כבלים שמחוברים לחיישנים, את מרכז ההתראה והתגובה.
ב-1979 הנהלת התעשייה האווירית החליטה לשווק את מערכות הגדרות האלקטרוניות ברחבי העולם, ולצורך כך הוקמה מגל כחברה נפרדת.
בשנת 1984, נמכרו 75% ממניות החברה, תמורת 1.5 מיליון דולר (כלומר לפי שווי שוק של 2 מיליון דולר) לחברת מירה-מאג, שבבעלות אנשי העסקים נתן קירש ויעקב אבן עזרא, ששימש כמנכ"ל ויושב ראש מועצת המנהלים של החברה מאז ועד 2006. התעשייה האווירית המשיכה להחזיק ב-25% מהחברה.
נתן קירש שימש כסוכן של החברה בדרום אפריקה, שהייתה הלקוח העיקרי של החטיבה מלבד ישראל והוזמן לשמש כשותף.
בשנת 1993 הונפקה לראשונה בנאסד"ק.
את ההנפקה הוביל בית ההשקעות אוסקר גרוס.
באותה שנה גם רכשה את חברת סטלר (Stellar Security Products Inc) מקליפורניה.
ב-1997 רכשה את חברת סנסטאר הקנדית, וחברת בת של התאגיד הגרמני דיימלר בנץ.
במקביל ביצעה מגל הנפקה שנייה.
ההנפקה דיללה את בעלי המניות: מירה-מאג ירדה להחזקה של 43%, התעשייה האווירית ל-12.2% והציבור החזיק 44.8%.
בסוף אותה שנה רכשה החברה מתחרה נוספת בארצות הברית.
מ-1 ביולי 2001 ועד דצמבר 2011 מניותיה של מגל נסחרו גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ביולי 2003 רכשה חברת מירה-מאג את החזקת התעשייה האווירית במגל.
בין השנים 2008–2013 היה יעקב פרי יושב ראש מועצת המנהלים של החברה.
ביולי 2014 רכשה קרן פימי 40% ממניותיה של מגל מערכות מידי חברת מירה-מאג, תמורת 22.6 מיליון דולר.
בפברואר 2021, מכרה מגל את חטיבת הפרויקטים שלה לחברת אירונאוטיקס, חברת בת של רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, ומאז היא פועלת תחת השם "מגל פתרונות" (Magal Solutions) כאינטגרטורית פתרונות HLS של הקבוצה.
חטיבת המוצרים ממשיכה לפעול כחברת עצמאית בשם "Senstar Technologies".
גדר המערכת של ישראל - מגל מערכות היא הספקית העיקרית של רכיבי הגדר האינדיקטיבית (גדר אלקטרונית שכל נגיעה בה מקפיצה את כוחות צה"ל) לאורך גבולות מדינת ישראל.
גדר ההפרדה - בשנים 2002–2007 זכתה במספר מכרזים להקמת קטעים שונים של גדר ההפרדה.
גדרה התרעה סביב ארמון בקינגהאם בלונדון.
מערכות הגנה היקפית ל-13 בתי סוהר בארצות הברית.
מערכת הגנה היקפית לנמל התעופה בן-גוריון.
מערכת אבטחה עבור גביע אפריקה לאומות ב-2012.
מגלוטרגוס (שם מדעי: Megalotragus) הוא סוג נכחד בן שלושה מינים של אנטילופה מתת-משפחת הבובאלים, שחיו בין הפליוקן לתחילת ההולוקן שלפני 5-0.055 מיליון שנה באפריקה.
היא הוגדרה לראשונה ב-1932 בידי החוקר ההולנדי אגברט קורנליס ניקולאס ואן הופן .
אנטילופה זו הייתה קרובתם של הבובאל, הדאמאליסק והגנו המודרניים, אך הייתה גדולה מהם, הגדולה מכל הבובאלים, והגיעה לאורך 2.8 מטר, לגובה 1.4 מטר בכפתיים, ומשקלה הגיע ל-180–300 קילוגרם.
ככל הנראה היא הייתה קרובה למיני הבובאל, והייתה בעלת מבנה קרניים הבולטות הפונות מעלה, ובעלות מבנה של נבל, המצוי אצל הבובאלים.
ייתכן שבהמה זו רעתה בסוואנות של הפליוקן והפליסטוקן בעדרים כמו הגנואים.
היא חיה עד לתחילת ההולוקן, בתאריך משוער של 7,500 עד 5,500 שנים לפני הספירה.
לא ברור ממה נכחדה, ייתכן שמציד אנושי או משינויי אקלימים.
מגלוכרוס (שם מדעי: Megalochoerus; מילולית: "חזיר ענקי") הוא סוג נכחד של חזיר גדול אשר חי באפריקה במהלך תקופת המיוקן.
הוא הוגדר ב-1993 בידי החוקר פיקפורד על סמך ממצאים שהתגלו בקניה ובאזורים קרובים במזרח אפריקה, אך גם בלוב, בפקיסטן ובטורקיה.
כמה חוקרים מעריכים שסוג חזיר זה שייך לסוג קובנוכרוס והוא בטל מספק.
מספר חוקרים מניחים שהוא אינו חזיר אמיתי אלא שייך למשפחת האנתרקותריים.
סוג חזיר זה היה גדול מאוד ובעל רגליים ארוכות.
הוא הגיע לאורך 3.8 מטר, לגובה של 2 מטר בכתפיים ולמשקל של מעל 1,600 קילוגרם, כך שהוא היה הגדול שבכל החזיריים מעולם.
הוא היה בעל זוג ניבים ארוכים בקדמת לסתו ובעל זיזי עצם דומים לקרניים מעל הגולגולת בדומה לאלה של הקובנוכרוס.
ככל הנראה הם שימשו לראווה וללחימה ביריבים, כמו אצל חזירי יבלות מודרניים.
הרגליים שלו היו חסונות וגבוהות ותמכו בגוף הגדול.
מגלוצה (בהונגרית: Maglóca) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם במגלוצה מספר התושבים נמצא בירידה.
במגלוצה חיו 9 יהודים בשנת 1880.
מגלה את אמריקה 2 הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2021 בכיכובם של אדי מרפי וארסיניו הול.
זהו סרט ההמשך ל"מגלה את אמריקה" משנת 1988.
הסרט היה אמור לצאת לאקרנים על ידי סרטי פרמאונט, אולם עקב מגפת הקורונה זכויות הסרט נמכרו לאולפני אמזון אשר שידרו את הסרט באופן דיגיטלי ב-5 במרץ 2021 בפריים וידאו., מלבד ארצות אחרות שם פרמאונט יפיצו את הסרט בקולנוע.
נאמר על הסרט, בין השאר, שהוא מנסה להתאים את עצמו לאקלים התרבותי הנוכחי על חשבון הדמויות האהובות וגם שאינו מצחיק כמו הראשון.
בעיקר ניכרת בסרט ההמשך השפעה של ערכים של תנועת הWOKE
הסרט היה אמור לצאת לאקרנים על ידי סרטי פרמאונט ב-7 באוגוסט 2020 ואז הועבר אל 18 בדצמבר 2020, אולם עקב מגפת הקורונה זכויות הסרט נמכרו לאולפני אמזון ב-125 מיליון דולר אשר הפיצו את הסרט באופן דיגיטלי ב-5 במרץ 2021 בפריים וידאו, מלבד ארצות אחרות שם פרמאונט יפיצו את הסרט בקולנוע.
מגלוהירקס (שם מדעי: Megalohyrax) הוא סוג של שפן פרהיסטורי מהמשפחה הנכחדת פליוהירקיים שחי באפריקה ואסיה בתקופת האוליגוקן שבעידן הקנוזואיקון.
בעל חיים זה שונה מהשפניים המודרניים והיה גדול מהם, אך קטן מהטיטאנוהירקס.
המגלוהירקס הגיע לגודל של טפיר, אורכו של המגלוהירקס היה כ-1.5 מטר.
כמו שאר השפניים המגלוהירקס היה אוכל צמחים.
גולגולתו הייתה גדולה והיו בה 3 סוגי שיניים: קדם-טוחנות, טוחנות וניבים.
המגלוהירקס תואר על ידי החוקר צ'ארלס ויליאם אנדרוס בשנת 1903. המאובנים שלו התגלו באלג'יריה, מצרים, אתיופיה וערב הסעודית.
לצד ממצאי המגלוהירקס נמצאו גם מאובנים של יונקים קדומים אחרים כמו: ארסינואיתריום, מריתריום, בריתריום, פיומיה, פלאומסטודון, הלווייתנים דורודון ובסילוזאורוס והפרימט אגיפטופיתקוס.
מגלופוליס הוא סרט דרמה ומדע בדיוני אפי אמריקאי, שנכתב בוים והופק בידי פרנסיס פורד קופולה.
בסרט אנסמבל שחקנים הכולל את אדם דרייבר, פורסט ויטאקר, נטלי עמנואל, ג'ון ווייט, לורנס פישבורן, אוברי פלזה, שיה לה-באף, ג'ייסון שוורצמן, גרייס ונדרוואאל, קתרין האנטר, טליה שייר, דסטין הופמן, די-בי סוויני וג'אנקרלו אספוזיטו.
הסרט הוקרן בפסטיבל קאן ב-16 במאי 2024, והוא יצא לאקרנים בבתי הקולנוע ב-27 בספטמבר 2024.
בניו יורק, אישה נקרעת בין נאמנות לאביה השמרן, לבין בן הזוג האדריכל שלה, המעוניין לבנות את ניו יורק מחדש אחרי אסון הרסני.
הסרט הוא פרויקט ארוך שנים של פרנסיס פורד קופולה, שהחל לעבוד על התסריט כבר בשנות ה-80. קופולה השקיע 120 מיליון דולר מכספו האישי בסרט.
פרנסיס פורד קופולה הוציא טריילר שני לסרט שצפוי לצאת לאקרנים בארצות הברית ב-27 בספטמבר 2024 בהפצת ליונגייט.
בטריילר מוצג קופולה כגאון יצירתי שהקדים את זמנו, כאשר הסרט מציג ציטוטים (שלימים התברר שהיו בדויים) מביקורות שליליות על סרטיו הקודמים כמו "הסנדק" ו"אפוקליפסה עכשיו".
הסרט הוקרן פסטיבל הקולנוע בקאן וקיבל תגובות מעורבות, אך זכה לתשואות ממושכות של שבע דקות.
Lionsgate רכשה את הסרט לאחר הקרנת הבכורה בפסטיבל קאן.
תקציב הסרט עומד על 120 מיליון דולר, שמומנו בעיקר על ידי קופולה עצמו.
לפני צאתו הרשמית לאקרנים, הסרט הרוויח 770,000 דולר מהקרנות המוקדמות.
עם צאתו, הסרט חווה כישלון בקופות עם הכנסות של 4 מיליון דולר בלבד וציונים נמוכים מהקהל ומהמבקרים.
המגלן המצויץ הצפוני (שם מדעי: Geronticus eremita) הוא מין עוף הנמנה עם משפחת הכפניים ותפוצתו היא אגן הים התיכון.
המגלן המצויץ הצפוני שוכן בטורקיה, במדבר הסורי ובמרוקו.
עד להקמת מדינת ישראל הזדמן גם לארץ ישראל, אך מאז נחשב כנכחד בה.
עם זאת, מדי פעם מזדמנים לארץ פרטים אחדים, בעיקר בדרום.
מגלנים מצוייצים החלו להתרבות בהצלחה במרכז לחקר חיות הבר של אוניברסיטת תל אביב.
באביב 1984 שוחררו פרטים אחדים ברמת אביב כדי שיתאקלמו בטבע, אך הם לא ידעו לאתר את מזונם בעצמם וניסיון השבתם לטבע נכשל.
המגלן ניזון בעיקר מחרקים וזחלי חרקים, תולעים, חלזונות, עכבישים, דו-חיים ולעיתים גם יונקים קטנים.
מגלים עם דורה היא סדרת אנימציה אמריקאית לילדים.
הפיילוט לסדרה שודר במקור במהלך שנת 1999 בעוד שהסדרה עצמה החלה את שידוריה בערוץ ניקלודאון בשנת 2000 וסיימה את שידוריה ב-2019. הסדרה יועדה במקור ללימוד השפה הספרדית בקרב ילדים דוברי אנגלית.
בהמשך כאשר התוכנית שווקה במדינות שונות ברחבי העולם היא נערכה מחדש כתוכנית ללימוד השפה האנגלית.
כאשר השפה הראשית בה משתמשות הדמויות בתוכנית הפכה לשפת המדינה בה התוכנית משודרת ומשולבים בה בכל פרק מילה או מושג באנגלית.
לסדרה נלווה גם קו של מוצרי צריכה, בהם כלי כתיבה, תיקים, בובות, ספרים, קלטות וידאו וביגוד.
לאורך השנים זכתה הסדרה להצלחה עצומה ברחבי העולם והכניסה בין היתר כמיליארד דולר ממכירת המוצרים הנלווים לסדרה מיום הפצתם ועד תחילת 2004.
החל משנת 2014 משודרת סדרת ספין אוף "דורה וחברים בעיר הגדולה".
ב-9 באוגוסט 2019 יצא סרט לייב אקשן לסדרה בשם "דורה והעיר האבודה".
בשנת 2024 יצאה גרסה של התוכנית בהנפשה ממחושבת הנקראת "דורה".
בשנת 2025 יצא סרט לייב אקשן נוסף ב"פאראמונט פלוס" בשם "דורה בעקבות השמש המוזהבת", שבשונה מהלייב אקשן הקודם, הוא מתרחש בציר זמן שונה שבו החיות אינן מאונשות (בוטס בסרט הוא קוף סנאי וחטפני הוא שועל המחמד של הנבלית בסרט, קאמילה).
העלילה מספרת על ילדה בשם דורה שיוצאת למסעות בג'ונגל יחד עם ידידה הטוב בוטס הקוף, וחטפני השועל שמופיע כל פעם ומנסה לחטוף להם דברים ולהפריע למסע.
בהרפתקה נמצא לפעמים גם בן דודה, דייגו.
על מנת להגיע למקום המשימה עליהם להיעזר במפה, המפרטת שלושה מקומות בהם הם עתידים להיתקל במשימות ובאתגרים.
בכל נקודה שצוינה צריכים הילדים הצופים בבית לומר מילה מסוימת או לבצע תנועה מסוימת כדי "לסייע" לדורה להתגבר על הקושי.
עם הסיום המוצלח של המשימה נערכת חזרה על הדברים שהתרחשו בפרק ועל המילה או המושג באנגלית (במקור ספרדית) שנלמדו.
דורה (Dora) - ילדה בת שבע ממוצא לטיני, חובבת ספורט.
בפרק 12 מתגלה ששם משפחתה הוא מארקז (Márquez).
מתגוררת עם הוריה, בשלבים מתקדמים נולדו לה גם שני אחים תאומים.
לעיתים מופיעה גם סבתא ודמויות נוספות ממשפחתה המורחבת.
דורה צריכה להשיג חפצים ולהתגבר על מכשולים שונים במסע, שבדרך כלל כולל שלוש תחנות שונות (לעיתים נדירות ביותר, ארבע).
דורה תמיד מבקשת מהצופים בבית לעזור לה לעשות דברים או לספר לה דברים שהיא צריכה לדעת.
בוטס (Boots) - קוף וחברה הטוב ביותר של דורה.
בוטס תמיד נלהב ובדרך כלל לא לובש בגדים, מלבד מגפיים אדומים, שמהם הגיע שמו (Boots - מגפיים באנגלית).
בוטס עוזר לדורה בהרפתקאות השונות שלה.
חטפני (Swiper) - שועל ערמומי וחמקני בעל כפפות ומסכה.
מטרתו העיקרית היא לחטוף דברים מדורה וחבריה.
לרוב הוא לא מצליח, הוא ידוע במשפטו "אוף, חבל", וכשהוא מצליח הוא לוקח וזורק את הדברים ואומר "מאוחר מדי, לעולם לא תמצאו את זה!" ונפתחת סצנת חיפוש.
החפצים שהוא זרק נמצאים תמיד תוך שניות אחדות.
הילדים הצופים מונחים לצעוק שלוש פעמים כשהם רואים אותו "חטפני, אסור לך לחטוף!".
טיקו (Tico) - סנאי דובר ספרדית במקור (ובשאר השפות אנגלית), ולכן הוא מאלץ את דורה, בוטס והצופים בבית לתרגל מילה בסיסית באנגלית בכל פרק.
בני (Benny) - שור צעיר וכחול, וחבר טוב של דורה ובוטס.
איסה (Isa) - איגואנה המגדלת פרחים, וחברה טובה של דורה ובוטס.
הטרול הרגזן (Grumpy Old Troll) - טרול עצבני שמתגורר מתחת לגשר וחד חידות הגיון לדורה ולצופים.
דייגו מארקז (Diego Márquez) - בן דודה של דורה.
דייגו בן השמונה הוא מציל חיות, והוא תמיד ישמח לעזור לדורה כשתזדקק לעזרה.
כוכב סדרת הבת של "מגלים עם דורה", "רוץ, דייגו, רוץ!" דייגו הופיע לראשונה במגלים עם דורה בפרק "פוגשים את דייגו".
המפה (The map) - המפה של דורה אשר עוזרת להם במסע ומורה על התחנות שהם צריכים לעבור.
תיק גב (Backpack) - התיק של דורה, בתיק גב יש הרבה דברים שיכולים לעזור לדורה אם הם נקלעו לבעיה.
בנוסף, בחלק מהפרקים מופיעות דמויות אורחות, חלקן דוברות אנגלית (ספרדית במקור) וחלקן דוברות עברית (אנגלית במקור).
לסדרת הבת של דורה קוראים "רוץ דייגו רוץ" המתארת את בן דודה של דורה, דייגו, מציל חיות בסכנה.
הסדרה זכתה להצלחה רבה, ולכן ב-2014 יצאה סדרת ספין אוף נוספת שנקראת "דורה וחברים בעיר הגדולה" שבה דורה מוצגת כנערה ומלמדת מקצועות נוספים מלבד אנגלית.
בעונה השנייה של "דורה וחברים" מצטרפים בתור אורחים חבריה של דורה מהסדרה המקורית (כמו בוטס, חטפני, תיק גב ואיסה), מפה הוא היחיד שנשאר מהסדרה המקורית כדי לעזור לדורה וחבריה החדשים בעיר הגדולה.
בנוסף בשנת 2024 הופקה סדרת ספין אוף נוספת הנקראת "דורה" המבוססת, על הסדרה המקורית ובשונה ממנה היא מונפשת באנימציה ממוחשבת.
במהלך 2006 עלתה הסדרה לשידור בערוץ הופ!, בניקלודיאון ובניק ג'וניור בדיבוב לעברית ובתרגום גלית לירון.
הסדרה צברה פופולריות רבה בקרב קהל הצופים הצעיר בישראל אשר צופה בסדרה מדי יום.
לאורך השנים זכו גם המוצרים הנלווים של הסדרה להצלחה מסחרית גדולה בישראל.
את שיר הפתיחה בעברית ביצעו שירה נאור, גלעד קלטר ועדי קוזלובסקי.
בקיץ 2007 עלה מחזמר לילדים בשם "הרפתקאות דורה והפיראטים".
בין השחקנים הופיעו לירן ספורטה בתפקיד דורה, לירון לב בתפקיד דייגו ומיכל מוכתר בתפקיד מפת האוצר.
חלק מפרקי הסדרה הופצו בDVD מבית "קלסיקלטת".
מֶגָלית (מיוונית: μέγας [megas] – גדול, λίθος [lithos] – אבן) היא אבן גדולה ששימשה לצורך בניית מבנה או מונומנט, לבדה או ביחד עם אבנים אחרות.
משערים כי למגליתים רבים היה תפקיד בקביעת אירועים אסטרונומיים חשובים כגון תאריכי נקודת השוויון ווההיפוך.
המונח מגלית משמש גם לתיאור עצם המורכב מסלע (או סלעים) שעוצבו בצורה מיוחדת למטרה חשובה.
המונח שימש על מנת לתאר בניינים שנבנו על ידי אנשים בחלקים רבים של העולם בתקופות זמן שונות.
אבנים גדולות רבות נחשבות כמגליתים, כאשר רוב המגליתים הידועים קשורים לקברים.
בניית המבנים הללו התרחשה בעיקר בתקופה הנאוליתית, אם כי קיימות דוגמאות קדומות יותר מהתקופה המזוליתית באירופה, והיא נמשכה עד לתקופה הכלקוליתית ותקופת הברונזה.
מגלן חום או מגלן מצוי (שם מדעי: Plegadis falcinellus) הוא עוף מים במשפחת הכפניים.
בתי הגידול המועדפים עליו הם ביצות ואזורים הסמוכים למקווי מים, בנוסף ללגונות, מישורי הצפה, מאגרי מים ואתרי שפכים.
למגלן מקור ארוך ומעוקל, דמוי מגל, ומכאן שמו העברי.
המין תואר על ידי קארולוס ליניאוס בשנת 1766. המגלן ידוע מימי קדם: מגלן חום תועד על ידי הפילוסוף והזואולוג היווני אריסטו, ביצירתו "Historia animalium".
המגלן היה ידוע גם להיסטוריון הרודוטוס, שתיאר את ה"מגלן השחור" והמגלן הקדוש, תוך שהוא מזכיר את נוכחותם במצרים.
המגלן הוא עוף בינוני בגודלו בצבע חום ערמוני.
הצוואר והרגליים ארוכים, והמקור ארוך וכפוף.
הכנפיים והזנב בצבע ירוק מתכתי בוהק.
הכנפיים בינוניות באורכן, מקומרות מטה ומעוגלות בקצותיהן, הצוואר והמקור בולטים קדימה והרגליים מתוחות לאחור.
הזכר והנקבה דומים מאוד במראה אבל הזכר גדול יותר.
אצל המגלן הבוגר הצוואר מבריק באדום.
עור הפנים כחול-אפור, הדונגית לבנה וקשתית העין כהה.
בחורף, הצוואר נהיה מנוקד בנקודות לבנות.
המגלן הצעיר דומה לפרטים בוגרים, אך בהיר יותר.
במהלך עונת הרבייה, צבע הנוצות מתעצם עד לחום ערמון חזק.
צבע מתכתי סגול-ירוק מופיע על הראש, הגב, הזנב והכנפיים.
עור הפנים הופך לכחול חיוור במהלך עונת החיזור, ודוהה לסגול כהה לאחר מכן.
המגלן הוא עוף פעיל יום.
המגלנים עפים בלהקה דמוית קו או חץ.
תוחלת החיים הממוצעת היא 8 שנים, אך ידוע על פרט שהיה לפחות בן 21 שנים במותו.
המגלן החום מקנן במושבות, לרוב בין מינים אחרים של מגלנים, אנפות, כפנים, וקורמורנים.
המושבות שלהם ממוקמות בחופי אגמים, דלתות נהרות וביצות.
לקינון במושבות יש את היתרון של עיניים רבות שמתריעות מפני טורפים.
מושבות עשויות להיות גם מקומות שבהם מינים קהילתיים מאוד כמו מגלנים יכולים לחלוק מידע על אזורים פורים מאוד במזון.
המגלן בדרך כלל שקט, אך בזמן התעופה עשוי להשמיע קולות דמויי עורב שנשמעים כמו "גאר גאר".
בשטח הרבייה ישמעו נהמות גרוניות שונות, שריקות ונשיפות.
תזונתו של המגלן החום משתנה לפי העונה בשנה וזמינות המזון.
אם כי, חרקים בוגרים ופגיות מהווים חלק גדול מתזונתו, בין השאר חיפושיות, שפיריות, צרצרים, חגבים, זבובים ושעירי כנף; המגלן ניזון גם מתולעים טבעתיות כמו עלוקות; מרכיכות, בין השאר שבלולים וצדפות; סרטנים; ולעיתים רחוקות דגים, דו-חיים, זוחלים, נחשים קטנים וגוזלים של מיני עופות אחרים.
הגוזלים ניזונים בעיקר מצפרדעים קטנות, שפיריות, חיפושיות מים וחלזונות מים, וסרטנים.
המגלן מקנן בחצי הכדור הצפוני מאפריל עד יוני, אך בחצי הכדור הדרומי מאוקטובר עד מרץ.
הקן מוקם בדרך כלל על צמחי קנה או עצים כמו אקליפטוס וערבה.
הקן בנוי מזרדים ושורשים ומרופד בעשב ועלים הנקבה מטילה 3–4 ביצים בצבע טורקיז-אפרפר, שגודלן 52.4x35.8 מ"מ; היא והזכר דוגרים עליהן לסירוגין במשך 20 עד 28 יום.
כשהגוזלים צעירים הם מואכלים במזון מעוכל למחצה מתוך מקור ההורים וכשהם גדולים יותר הם ניזונים מטרף שהובא על ידי ההורים לקן.
בגיל שבועיים מתחילים הגוזלים לשוטט בסביבות הקן אבל חוזרים אליו לקבל מזון.
הגוזלים פורחים מהקן בגיל 25–28 ימים.
המגלן מגיע לבגרות מינית בגיל שנה – שנתיים.
התאמת בית גידול לרבייה נקבעת על ידי מספר גורמים: נפח המים, משך ההצפה, זמינות בתי גידול לבניית קנים, כמות משאבי המזון וכו', כשהגורם העיקרי הוא נפח המים הכולל.
הפחתת זרם המים יכולה להוריד את מפלס המים, להפחית את משך ההצפה, ובכך לגרום לנטישות קן ולתמותה גבוהה.
הסבר נוסף הוא שהמים הרדודים מאפשרים גישה לטורפים קרקעיים כגון חזירים ושועלים שעלולים לגרום לתמותה המונית משמעותית.
המגלן מצוי באזורים חמים באפריקה, דרום אירופה, הקווקז, המזרח התיכון, דרום אסיה ודרום מזרח אסיה, אוסטרליה, ניו זילנד ואמריקה סביב הים הקריבי; שם הוא נמצא בתהליך התפשטות מאז הגיע לשם לראשונה במהלך המאה ה-19. הוא מוצא את מזונו במקווי מים רדודים.
שטח התפוצה הוערך כ– 180,000,000 קילומטרים רבועים.
בתי הגידול המועדפים על המגלן החום הם ביצות בשולי אגמים ונהרות, לגונות, מישורים מוצפים, כרי דשא רטובים, שדות אורז ואזורים מעובדים תחת השקיה.
באזרבייג'ן נדידת האביב מתרחשת מסוף מרץ עד אמצע מאי.
נדידת הסתיו מתרחשת מאמצע אוגוסט עד תחילת אוקטובר אך בשנים מסוימות הנדידה נמשכת עד נובמבר-דצמבר.