tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתהליך זה, בניגוד לתהליכים מרקוביים, משתלם לזכור את ההיסטוריה גם מעבר למצב הנוכחי - המידע הנוסף (על מזג האוויר מיום ראשון עד יום חמישי) מחדד את הניבוי לגבי מזג האוויר ביום שבת.
במצב זה ישנם גורמים נסתרים, שאינם מתבטאים במלואם במצב מזג האוויר של יום שישי, ומשפיעים על מזג האוויר ביום שבת.
שרשראות מרקוב משמשות במגוון רב של תחומים ובפרט במדע ובמתמטיקה.
ניתן למצוא שימושים של שרשראות מרקוב בפיזיקה סטטיסטית, כימיה, ביולוגיה ותורת התורים
דוגמאות למודלים אשר מהווים שרשראות מרקוב:
מודל המתאר את הדיפוזיה של חלקיקים בין שני מכלים זהים.
המודל מתאר זאת כתהליך לידה ומוות מרקובי בעל מצבים וההנחה שלכל היותר מעבר יחיד מתרחש בכל צעד.
הסתברות המעבר מהמצב ה למצב ה היא והסתברות המעבר מהמצב ה למצב ה היא כאשר הוא קצב החלפת המכל של חלקיק.
כאשר אנחנו במצב שיווי משקל התהליך הפיך ולכן נדרוש קיום של תנאי האיזון המפורט.
כלומר ש נקבל ש ממשוואה זו נקבל באינדוקציה כי
מכיוון שאנחנו דורשים שהווקטור יתאר התפלגות הסתברות נדרוש כי על ידי שימוש בנוסחא נקבל כי .
כאשר ייצג את פרק הזמן היחסי שבו יהיו במכל חלקיקים.
באופן דומה ניתן להתייחס לכמות הכדורים בכל מכל כאל טמפרטורת המכל ובכך לקבל תיאור סטטיסטי של מעבר חום במקום תיאור קלאסי.
עקב העובדה שהשרשרת במודל זה הם מחזוריים (בעלי מחזור 2) וקטור ההתפלגות אינו יתכנס להתפלגות הסטציונרית ללא תלות במצב ההתחלתי אלא יבצע תנודות סביבה.
למרות זאת בשנת 1947 הוכיח מארק קארק כי עבור מצב התחלתי השונה ממצב שיווי המשקל מתקיים כי האנטרופיה מונוטונית עולה (תאוריית H).
ובכך בעצם המודל מהווה הסבר לחוק השני של התרמודינמיקה ופותר את הפרדוקס הנוצר מההפיכות המיקרוסקופית הנובעת מחוקי ניוטון לבין החוק השני של התרמודינמיקה.
מודל דומה נוסף הוא מודל ברנולי לפלס המאפשר מהלך ללא מעבר של חלקיקים בין המכלים ובכך יוצרים שרשרת בלתי פריקה לא מחזורית ובכך מתקיים שווקטור ההתפלגות במודל זה יתכנס לווקטור ההתפלגות הסטציונרית ללא תלות במצב ההתחלתי.
גם במודלים הללו האנטרופיה מקסימלית עבור ההתפלגות הסטציונרית והם מהווים הסבר לחוק השני.
בנוסף במודלים הללו ניתן להשתמש בקשר על מנת להראות שתוחלת זמן החזרה למצבים הרחוקים ממצב שיווי משקל במערכות רב חלקיקיות גדולה בהרבה מהזמנים המאפיינים ניסויים ולהסיק מכך שניתן באופן פרקטי להתעלם ממשפט ההישנות של פואנקרה.
Markov chain Monte Carlo או בקצרה MCMC הם סוג של אלגוריתמים המיועדים לדגימת התפלגות הסתברות.
על ידי יצירת שרשרת מרקוב בעלת התפלגות סטציונרית השווה לפונקציה ידועה הפרופורציונית להתפלגות ההסתברות ניתן לדגום את ההסתברות עצמה גם אם היא אינה ידועה ובאמצעות הדגימות ניתן לבצע קירוב של התפלגות ההסתברות.
בנוסף ניתן להשתמש בדגימות על מנת להעריך גדלים אותם אנו מעוניינים לחשב.
דוגמה לצורך באלגוריתם מסוג זה היא בחישוב התפלגות בולצמן על ידי שימוש באלגוריתם מטרופוליס.
ידוע שעבור מערכת קנונית ההסתברות של חלקיק להימצא במצב נתונה על ידי - כאשר .
אם מספר המצבים האפשרים קטן, ניתן למצוא את Z על ידי סכימה ישירה, אך כיוון שמספר המצבים האפשרי גדל אקספוננציאלית כתלות במספר החלקיקים לרוב לא יהיה ניתן לבצע זאת.
לעומת זאת ניתן להגדיר שרשרת מרקוב המקיימת עבור כאשר היא סביבת המצבים של אשר ההבדל בין המצבים הוא חלקיק יחיד.
בדומה לאלגוריתם מונטה קרלו המצב ה יבחר באופן אחיד מתוך .
לבסוף על מנת שהשרשרת תהיה לא מחזורית נגדיר .
כעת בזכות העובדה שזוהי שרשרת מרקוב ניתן להבטיח שההתפלגות תשאף להתפלגות הסטציונרית ללא תלות בבחירה ההתחלתית ולכן ניתן לבחור מצב התחלתי כללי (על מנת לעשות זאת באופן נומרי צריך לספור את מספר הביקורים עבור כל מצב ולחלק במספר הביקורים הכולל בסך כל המצבים).
בנוסף ניתן לראות שהתהליך שבחרנו הוא תהליך הפיך שכן תנאי האיזון המפורט מתקיים.
מודלים פיזקלים רבים מהווים למעשה שרשראות מרקוב בזמן רציף.
עבור שרשראות מרקוב בזמן רציף ניתן לחשב - בהתאם לקצבי המעבר וההגעה את המטריצה היוצרת האינפיניטיסמלית ובאמצעותה להגיע למערכת משוואות דיפרנציאליות.
מודלים מסוג זה כוללים את התנועה הבראונית ואת משוואת המסטר.
על ידי מעבר לגבול הרצף (כלומר, הגבול בו המצבים הבדידים בשרשרת המרקוב הופכים לרציפים) ניתן לפתח מתוך משוואת המסטר את משוואות קולמגרוב ומשוואת פוקר פלאנק.
בנוסף על ידי שימוש בתנאי האיזון המפורט עבור משוואת פוקר פלנק ניתן להסיק את יחס איינשטיין.
שרת HTTP (נקרא גם שרת דפי אינטרנט, שרת web או שרת אינטרנט) הוא תוכנת שרת המתקשרת בפרוטוקול HTTP.
השם משמש לעיתים גם ככינוי למחשב עליו פועלת תוכנת השרת, אם כי לאותו מחשב יכולים להיות גם תפקידים נוספים.
שרתי HTTP הם שרתי התוכן המרכזיים ברשת האינטרנט וברשתות מחשבים אחרות, ומשמשים להפצת דפי HTML, תמונות, וקבצים אחרים.
שרת ה-HTTP הראשון, httpd (ראשי תיבות של: Hyper-Text Transfer Protocol Daemon) נכתב על ידי טים ברנרס-לי.
הוא החל לעבוד על הפרויקט בשנת 1989 במסגרת עבודתו ב-CERN, ובשנת 1990 הציג את הגרסה הראשונה של השרת, במקביל להצגת דפדפן האינטרנט הראשון, WorldWideWeb.
טים ברנרס-לי יצר למעשה את הגרסה הראשונה של פרוטוקול ה-HTTP, שלימים נקראה HTTP 0.9, גרסה זו של הפרוטוקול הייתה פשוטה ביותר ולמעשה כללה פקודה אחת בלבד – "GET", ללא מבנה פתיח, ניהול תקשורת או הודעות שגיאה.
כיום, שרתי דפי אינטרנט מסוגלים לא רק לשלוח ללקוח קבצים השמורים על מחשב השרת, אלא גם להריץ יישומים על השרת בתגובה לבקשות שהתקבלו, לשמור ולמחוק נתונים שצורפו לבקשה, ולשלוח ללקוח תכנים המיוצרים באופן דינמי.
מערכת מדיה-ויקי אשר עליה מבוססת ויקיפדיה היא דוגמה ליישום המורץ על שרת כזה.
על-מנת לייצר את התכנים הדינמיים מריצים בדרך כלל תוכנה בשילוב עם שרת דפי האינטרנט.
בעבר תוכנות כאלו נכתבו בשפות כמו C++ וקושרו לשרת באמצעות CGI.
כיום משתמשים בשפות וטכנולוגיות כמו PHP, JSP, ASP ו-ASP.NET למימוש מטרה זו.
רוב שרתי ה-HTTP תומכים גם בפרוטוקול HTTPS לשם הצפנת התקשורת בין השרת ללקוח.
השרתים בולטים בתחום זה הם אפאצ'י מבוסס הקוד הפתוח ושרת IIS של מיקרוסופט, הטבלה שבהמשך מציגה את התפלגות שרתי ה-HTTP השונים ברשת האינטרנט, על פי בדיקת חברת Netcraft מחודש דצמבר 2024.
NCSA httpd – שרת HTTP שנכתב ב-NCSA (המרכז הלאומי ליישומי מחשוב-על.
שם פותח גם הדפדפן הפופולרי הראשון, NCSA Mosaic) והיה השרת הפופולרי ביותר בימיה הראשונים של האינטרנט.
אפאצ'י התבסס עליו בהמשך, לאחר שפיתוחו הופסק.
נטסקייפ – בשנת 1994 הוקמה חברת הזנק חדשה בשם נטסקייפ על ידי מארק אנדרסן מ-NCSA.
רוב המפתחים של השרת והדפדפן מ-NCSA עברו לשם ופיתוחם הופסק כמעט כליל.
נטסקייפ פיתחה, בנוסף לדפדפן המפורסם שלה, גם אוסף של תוכנות שרת, ביניהן שני שרתי HTTP.
לחברת סאן מיקרוסיסטמס היו שרתים משל עצמה.
בשנת 1998 נרכשה חברת נטסקייפ על ידי אמריקה און ליין.
כחלק מהעסקה נמכרו כל מוצרי השרתים של נטסקייפ לסאן ושולבו במותג "Java One".
שרת Exchange הוא תוכנת צד שרת לרשת דואר.
הטכנולוגיה היא חלק מסדרת מוצרי השרתים של מיקרוסופט ונמצאת בשימוש נרחב אצל ארגונים המשתמשים בתשתיות אחרות של מיקרוסופט.
היכולות הבולטות של Exchange הן של תשתית דואר, לוחות שנה, אלפונים ומשימות.
כמו כן Exchange תומך בגישה למידע דרך טלפונים סלולריים ורשת האינטרנט וכן מספק תמיכה באחסון מידע.
העברת משתמשים אל שרתי Exchange החלה באפריל 1993. בינואר 1995 כבר עבדו בסביבה כ-500 משתמשים.
שנה מאוחר יותר, באפריל 1996, 32,000 משתמשים הספיקו להעביר את עצמם לעבודה אל שרתי Exchange Beta version 1.
יצאה לאור ב-11 ביוני 1996 והייתה הגרסה המקורית של שרתי Exchange שנמכרה לציבור הרחב.
הגרסה הוצגה כשיפור למוצר קודם שמיקרוסופט מכרה.
מנהל המשתמשים שהשרת השתמש בו לימים הפך להיות ה-Active directory הנפוץ כיום.
הושק ב־ב-23 במאי 1997, כאשר מוטמעת בו לראשונה קונסולת מנהל הרשת וכן הוא כולל גישה לרשתות SMTP אחרות.
גרסה זאת כללה גם ממשק Web-י לתיבת הדואר של המשתמש.
ממשק זה לימים זכה לכינוי OWA או Outlook Web Accss.
הושקה בנובמבר 1997, ונמכרה בשתי מהדורות, רגילה ומוגברת.
ההבדלים ביניהן היו בגודל בסיס הנתונים ויכולות אישכול (Clustering).
למהדורה הרגילה את אותן מגבלות, 16 ג'יגה בייט (GB), גודל מסד נתונים כמו של גרסאות קודמות של שרתי Exchange בעוד שלמהדורה המוגברת היה גודל אחסון מקסימלי של 8 טרה בייט (TB).
המהדורה המוגברת הציגה לראשונה שתי יכולות אשכול.
כמו כן גרסה 5.5 של שרתי Exchange שיפרה את OWA עם תמיכה בלוחות שנה ואפשרות לשחזר פריטים שנמחקו.
הושקה ב-29 בנובמבר 2000, התגברה על הרבה מכשולים שקודמיה לא הצליחו.
למשל, היא הרחיבה את הגודל המקסימלי של מסדי הנתונים שלה וכן שינתה את המספר המקסימלי של מחשבים שיכלו לשבת באשכול מ-2 ל-4. למרות זאת לקוחות רבים בחרו שלא להשתדרג לגרסה זאת בגלל דרישתה לתשתית שלמה של Active Directory.
זאת מכיוון שלגרסת 2000 לא הייתה שום מערכת של ניהול משתמשים והסתמכה לחלוטין על Active Directory.
גרסה זאת גם תמכה במסרים מיידיים אך יכולת זאת הועברה מאוחר יותר ל-Microsoft Office Live Commenucations Server.
מודל שרשרת הערך הוא כלי ניתוח עסקי שהוצג לראשונה על ידי פרופ' מייקל פורטר בשנת 1985. המודל הפך במהירות לכלי מוביל בתהליך תכנון אסטרטגי.
בבסיס המודל עומדות הטענות שמוצרים עוברים דרך שרשרת פעילויות בארגון ובכל תחנה מתווסף להם ערך עבור הארגון כיוון שערכם ללקוחות גדל או שהסיכוי שהם יהיו בעלי ערך ללקוחות גדל (הדבר נכון גם בארגוני שירותים, בהתאמת מינוחים בלבד).
טענת המודל היא ששרשרת הפעילויות מוסיפה למוצר ערך העולה על סכום הערכים שהוספו בכל תחנה.
אין לבלבל בין רעיון שרשרת הערך ובין העלויות הנצברות לאורך שרשרת הפעילויות.
דוגמה להבחנה בין השניים הוא ליטוש יהלומים.
פעולת הליטוש עשויה להיות בעלת עלות נמוכה, אך הפעולה עצמה מוסיפה ערך רב למוצר הסופי מכיוון שיהלום גולמי שווה הרבה פחות מיהלום מלוטש.
המודל מחלק את הפעילויות בארגון לפעילויות ראשוניות, אלו הפעילויות יוצרות הערך, בהן כלולות הפעילויות הגנריות הבאות: לוגיסטיקה נכנסת (חומרי גלם), תפעול (ייצור), לוגיסטיקה יוצאת (תוצר מוגמר), שיווק, מכירות ושירות.
שאר הפעילויות הן פעילויות תמך כגון ניהול משאבי אנוש וכספים.
לכל פעילות ממפים את העלויות ואת מניעי הערך.
למרות שפעולות שרשרת הערך נפרדות ומהוות את אבני הבניין של היתרון התחרותי, הן אינן בלתי תלויות.
הן קשורות ביחסי זיקה בתוך השרשרת, המשקפים את היחסים בין הדרך שבה פעולת ערך אחת מבוצעת והעלות (או רמת הביצוע) של פעולה אחרת.
יחסי הזיקה בתוך שרשרת הערך הם קריטיים ליצירת היתרון התחרותי, וניצול נכון של הקשרים זקוק לרוב לזרימה של מידע ומאפשר אופטימיזציה.
יצירת ערך לפי מודל שרשרת הערך מצריכה תיאום ושיתוף פעולה, השקעה במערכות מידע, שינויים בתהליכים ארגוניים, מחויבות ההנהלה, משרות גמישות ומסתגלות לשינויים, עובדים בעלי יכולות וכן גישה ותרבות ארגונית תומכת.
יצירת הערך מחייבת שיתוף פעולה של ספקים, יצרנים, מפיצים ולקוחות.
היצרנים צריכים להבין ולהכיר את צורכי הלקוח, ולתת מענה לצרכים אלו באופן יצירתי, חדשני ויעיל, תוך התאמה לסביבה העסקית התחרותית והדינמית.
שיפורים מתמידים והקטנת עלויות תורמים ליצירת ערך גבוה יותר.
תפיסת שרשרת הערך הורחבה מעבר לארגון הבודד והשרשרת יכולה לכלול גם את שרשרת האספקה ואת ערוצי ההפצה.
שרת או (נקרא גם: אב בית או איש תחזוקה) הוא תפקיד הכולל תחזוקה כללית של מבנה, כדוגמת בית חולים, בית ספר, בניין משרדים, בניין דירות ועוד.
שרתים אחראים לרוב על הניקיון, התחזוקה ולעיתים גם על האבטחה.
במבנים גדולים ובקמפוסים קיים בדרך כלל צוות אנשי תחזוקה, במקרים האלה "אב בית" יהיה האחראי הראשי על מבנה מסוים, ובאחריותו גם ניהול צוות התחזוקה של אותו מבנה.
עבודות השרת כוללות לרוב את המטלות הבאות או השגחה על ביצוע עבודות אלו:
פתיחה ונעילה של הבניין בתחילת וסוף יום.
ניקיון המבנה על כל חלקיו.
תיקון ליקויים במבנה או באביזרים שבו.
שרשרת פרוטון-פרוטון (מכונה שרשרת PP) הוא תהליך היתוך גרעיני, בו ממיר כוכב מימן להליום.
זהו התהליך הדומיננטי בכוכבים שגודלם כגודלה של השמש ומטה.
בכוכבים גדולים יותר (1.3 מסות שמש ומעלה) לעומת זאת, מחזור CNO הוא התהליך הדומיננטי.
כאשר ענן מולקולרי קורס כבידתית ומתהווה קדם-כוכב (protostar), הטמפרטורה שלו מתחילה לעלות.
עם המשך הקריסה של הענן עולה הטמפרטורה למעל 10 מיליון מעלות ומתחיל היתוך גרעיני.
בתגובות אלו מתמזגים שני גרעיני אטומי מימן, שבכל אחד מהם יש פרוטון אחד, ויוצרים גרעין חדש, בעל פרוטון אחד ונייטרון אחד.
גרעין זה נקרא מימן כבד או דאוטריום.
כתוצאה ממיזוג זה נפלטים החלקיקים פוזיטרון וניטרינו.
בהמשך הדיאוטריום מתמזג עם פרוטון נוסף ויוצר איזוטופ הליום-3, כלומר גרעין בעל שני פרוטונים ונייטרון אחד.
תוך כדי התהליך נפלט פוטון של קרינת גמא.
לבסוף, מתמזג איזוטופ ההליום-3 עם איזוטופ זהה ויוצר איזוטופ הליום-4, בעל שני פרוטונים ושני ניטרונים.
זאת תוך פליטת שני פרוטונים.
בתגובה זו לוקחים חלק שישה פרוטונים.
ארבעה יוצרים את גרעין ההליום והשנים הנותרים חוזרים למאגר הפרוטונים אשר בליבת הכוכב.
לפי הקשר מסה אנרגיה (E=mc²) שינוי באנרגיה של המרכיבים גורר ירידת מסה של התוצרים.
כך שלמעשה כ-0.75 אחוזים מהמסה של המרכיבים המקוריים משתחררת כאנרגיה.
לצורך קיום התהליך נדרשת טמפרטורה גבוהה מ-10 מיליון מעלות קלווין מכיוון שיש צורך להתגבר על כוח הדחייה החשמלי בין הפרוטונים, ולקרב אותם מספיק עד שהכוח הגרעיני (שהוא כוח משיכה הדועך במהירות עם המרחק ודומיננטי רק במרחקים קטנים מאוד), יתגבר על הדחייה החשמלית.
בטמפרטורה של 10 מיליון מעלות קלווין רוכשים הפרוטונים אנרגיה קינטית מספקת כדי לקרב את הפרוטונים מספיק, למרות הדחיה החשמלית.
שרשרת קרקעות או קַטֶנָה (מלטינית: Catena; שרשרת) היא מונח בפדולוגיה (חקר האדמה), המתאר רצף של קרקעות בעלות אותו מקור, שנוצרו במשטר אקלימי זהה, אך שונות באופן הופעתן בשטח עקב שינוי המיקום שלהן יחסית למדרון.
המדרון, בשל צורתו הלא הומוגנית, מכיל קרקעות שונות בעקבות הליכי בלייה, סחיפה והשקעה אשר משפיעים על עובי הקרקע, מרקם, מבנה,יציבות, תכונותיה וכן על הצומח בה.
כמו כן ישנה חשיבות רבה למקור סלע האב ותכונותיו והוא אחיד עבור כל הקרקעות הנמצאות במדרון.
למרות ששרשרת הקרקעות זקוקה לתנאים ספציפיים להיווצרותה, היא יכולה להתהוות ביחידות בסיס ואקלים שונות.
את התופעה גילה מדען הקרקע ג.
מילן (Milne) בשנת 1935 במהלך עבודתו באפריקה, בעת בחינת הופעת הקרקעות כפונקציה של מיקום הקרקע.
ההבחנה הייתה כי הקרקע נעשית יותר מפותחת ועבה בתחתית המדרון ובמעלה המדרון הקרקע נעשית דלילה וצעירה יותר.
המושג קַטֶנָה נמצא בשימוש נרחב גם במדעים אחרים ובמיוחד באקולוגיה.
העיקרון הקטנרי מלמד אותנו כי יש קשר מבני בין כל הקרקעות, דהיינו כולן באו מאותו סלע אב והן בעלות משקעים אחידים, אך עקב שינוי המיקום שלהן על המדרון, קיים שוני כימי, ולכן קיים שוני במרקם של כל אחת מהן.
השתנות ההרכב יכולה להיות הדרגתית או חדה.
ניתן להבין את הרכב וסוג הקרקע אך ורק אם מתייחסים גם לשאר הקרקעות בסביבה הקרובה.
לפי עיקרון זה, ניתן לחלק את הקרקעות על פי מיקומן הטופוגרפי:
בחלק העליון: הקרקע תהיה רדודה, בשל בליה חזקה (הפסגה היא המקום החשוף ביותר), מרקם הקרקע יהיה חולי יחסית, תהיה בו מעט לחות וכמעט ולא ימצא בו חומר אורגני.
בחלק התלול: הקרקע תהיה מסוג ליתוסול (קרקע הדומה מאוד לסלע האב).
לעיתים לא מתפתחת כמעט קרקע, עקב תנועת בלית.
החלק מאופיין מאוד בתהליכי סחיפה.
לרגלי המדרון: הקרקע גסה יותר, מופיעים בה שברי סלע רבים וחומר גס אחר שמושקעים - תופעה זו מכונה "השקעה קוליוית".
בתחתית המדרון: הקרקע מפותחת מאוד, שופעת בחומר אורגני ששקע, בעלת מרקם של חרסית, וכן לחות רבה יותר.
בחלק זה נמצא אגן ניקוז בו יש הצטברות של נגר עילי המשקיעים סחף דק - תופעה זו מכונה "השקעה אלווית".
קיימים מודלים רבים המסבירים את השוני בקרקעות.
המודל הראשון הוא מודל המחלק את המדרון ל-5 קטעים מהפסגה המישורית יחסית ועד אגן הניקוז הנמצא בתחתית.
הפסגה (sumit) - מתאפיינת בתהליכים פתוגניים רבים, הקרקע באזור עבה ומפותחת עקב המישוריות של חלק זה של המדרון.
הכתף (shoulder) - מתאפיינת בקימור ושיפוע חזקים יחסית, קרקע רדודה, לא מפותחת, חשופה לתהליכי בלייה וסחיפה, חומר מושקע מועט.
כל זאת נובע מהקימור של החלק הזה של המדרון.
גב המדרון (back slope) - מתאפיין בשיפוע מקסימלי, מתאפיין בעיקר בהעברת ובסחיפת חומר לתחתית, הצמחייה באזור זה היא רבה יותר ומתקיימת בעיקר מהנגר העילי שמגיע מהפסגה.
פעמים רבות סביב הצמחים ישקע חומר קרקע.
רגלי המדרון (foot slope) - אזור זה מתאפיין בהתחלה של היווצרות קער, השיפוע מתמתן וכתוצאה מכך מתחיל להצטבר חומר גס יחסית כגון שברי סלע.
בוהן המדרון (toe slope) - האזור הנמצא בקרבה לאגן הניקוז, השיפוע בו מאוד אופקי,כמעט מישורי.
מתאפיין בתהליכי השקעה של חומר דק יחסית המגיע מהנחלים.
לתופעה זו קוראים סחף (alluvium).
מודל זה מסביר את מאפייני הקרקע בכל אזור של המדרון.
המודל השנימחלק את המדרון ל-9 חלקים על בסיס השינוי בקרקע.
גישת דו־ממדיות החומר-כלומר מתקיימת תנועת חומר במישור האופקי והאנכי.
מבוסס על הפעולות הבאות: הסעה, הסרה,שקיעה ובלייה.
מתייחס למדרונות מפותחים באזורים לחים יחסית.
לא בכל מדרון קיימות כל היחידות והן גם לא מסוגרות בהכרח לפי המודל.
קו פרשת המים (interfluve)- מתאפיין בעיקר בקרקע מפותחת, בתהליכים פדוגנים, בשיפוע כמעט אופקי, זווית השיפוע בין 0 ל-1 מעלה.
ישנה זרימה תת-קרקעית של מים.
seepage slope- מאפייניו דומים ל'קן פרש המים' רק עם שיפוע חזק יותר, אך עדיין מאוד מתון.
זווית השיפוע נעה בין 2 ל-4 מעלות.
קמר המדרון (convex creep slope)- השיפוע מתחזק, עדיין קיימים תהליכים פדוגנים של היווצרות קרקע, אך מתחילה תופעה של זחילת קרקע כלפי מטה.
זוהי תנועה איטית המושפעת בעיקר משינויי טמפרטורה.
fall face- שיפוע חד, התהליכים הפדוגנים מאוד זניחים באזור זה משום שהאזור משופע מאוד, בזווית של יותר מ-45 מעלות.
האזור מושפע בעיקר מתהליכים גרוויטציוניים של כוח המשיכה, כלומר נפילה של שברי סלע שונים.
אזור ההסעה (transportational midslope)- מתאפיין במיתון מסוים של השיפוע.
מתאפיין בעיקר בתהליכים גרוויטציוניים, עם השקעת חומר מעטה.
אזור סחיפה והצטברות (colluviual toeslope)-מתאפיין בהצטברות של חומר גס יחסית, כגון שברי סלע כתוצאה מתנועה בלית.
קיימים תהליכים רבים של סחיפה והצטברות.
ניתן לראות חומר שהוסע לאזור על ידי מים.
alluviual toeslope- מתאפיין בחומר דק שהגיע לאזור כתוצאה מזרימה של נגר עילי עונתי והצפות.
קיימת זרימת מים תת-קרקעית רבה.
החומר באזור זה כמעט יציב.
channel wall- מדרגת האפיק, תלולה מאוד, יחסית נמוכה.
צמחים אינם גדלים עליה והיא תוחמת את האפיק.
מתאפיין בעיקר בהתמוטטות גדות והשקעת חומר באפיק.
כל היחידות המפורטות אינן חייבות להופיע.
כמו כן, הן אינן חייבות להופיע בסדר זה.
כתוצאה מפעילות גאולוגית סביב מערכת ההעתקה הסורית-אפריקנית, האזור בו נמצאת ארץ ישראל הוא הררי ומרובים בו מדרונות בעלי שיפועים חדים.
כתוצאה מכך, במקומות רבים בארץ פרופיל הקרקע הוא בעל השתנות גבוהה ביחס לאורך המקטע אליו הוא מיוחס.
הפעילות הגאולוגית גורמת לתנועה גרוויטציונית רבה של סלעים גדולים.
האזור הפעיל גאולוגית נמצא לרוב במשטר אקלימי אחיד של אקלים ארידי, יבש למחצה או ים תיכוני.
האזור המדברי מתאפיין פעמים רבות במיעוט משקעים ובקרקע חרסיתית.
הדבר גורם להיווצרות נגרים עיליים רבים ואף להצפות.
כתוצאה מכך קיימת באפיקים וברגלי המדרון הצטברות סחופת רבה של חומר דק.
כל התנאים עוזרים להיווצרות קטנות.
שרשרת פולימרית גאוסיאנית היא שרשרת בה אורך הווקטור המחבר בין מונומרים סמוכים מתפלג גאוסיאנית.
פונקציית התפלגות ההסתברות של השרשרת כולה להיות בקונפורמציה מסוימת נקבעת על ידי מכפלת פונקציות ההתפלגות של כל וקטורי הקשר בשרשרת.
מודל השרשרת הגאוסיאנית מתאר את השרשרת הפולימרית כרצף של חלקיקים ספריים המחוברים ביניהם על ידי מוטות קשיחים או קפיצים.
חיבורים אלו מכונים "וקטורי הקשר".
פולימר גמיש יכול להיות באחת מיני קונפורמציות רבות אפשריות.
הקונפורמציה היא הסידור המרחבי האפשרי של הפולימר הנקבע על ידי סט של וקטורי קשר המחברים אטומים שכנים.
הקונפורמציה הספיציפית של הפולימר נקבעת על ידי שלושה מאפיינים: גמישות השרשרת, אינטראקציות בין מונומרים על גבי השרשרת ואינטראקציות עם הסביבה.
בין המונומרים לאורך השרשרת יכולות להיות אינטראקציות דוחות או מושכות.
מספר הקונפורמציות האפשריות עבור פולימר גמיש הוא כה רב כך שמועיל יותר לתאר את צורת הפולימר באמצעות כלים סטטיסטים.
מודל השרשרת הגאוסיאנית נמצא בשימוש נרחב בתיאור קונפורמציות ותנועה של שרשראות בודדות באופן תאורטי.
כמו כן, מודל זה יעיל בתיאור תנועה קולקטיבית של מערכות בהן יש שרשראות רבות.
מודלים עבור שרשראות פולימריות מתחלקים לשתי קבוצות: מודלים המתארים שרשראות אידיאליות (Ideal chains) ומודלים המתארים שרשראות אמיתיות.
שרשראות אידיאליות הן שרשראות הממודלות תחת ההנחה כי בין המונומרים לא קיימת אינטראקציה בעוד שעבור שרשראות אמיתיות מתבצעת אינטראקציה בין המונומרים ובין השרשרת לבין התמיסה בה היא מצויה.
חוזק אינטראקציה זו הוא שקובע האם באופן אפקטיבי קיימת דחייה או משיכה בין המונומרים.
וקטור קצה-קצה הוא הווקטור המחבר בין קצות הפולימר:
כאשר הוא "וקטור הקשר" המחבר בין האטום ה- לאטום ה- .
במקרה של שרשרת אידיאלית מניחים שגודלו של וקטור הקשר קבוע: .
לשרשראות שונות יהיו וקטורי קשר שונים ולכן וקטורי קצה-קצה שונים.
המודל הכללי והפשוט ביותר של שרשרת אידיאלית, Freely Joint Chain, מניח כי כל אחד מן הקשרים הוא בלתי תלוי בשכניו כך שיש לווקטור המתאר אותו הסתברות שווה להצביע לכל כיוון במרחב.
תחת הנחה זו, משיקולי סימטריה מרחבית, מתחייב כי הממוצע על גבי הצבר (Ensemble average), שהוא הממוצע על גבי כל המצבים האפשריים של המערכת, מתאפס: .
אולם, שורש ממוצע הריבועים של וקטור הקצה-קצה אינו מתאפס:
היא הזווית בין המונומר ה- למונומר ה-.
מחושב באופן שונה עבור כל אחד מן המודלים השונים המתארים שרשרשת אידיאלית ולכן שורש ממוצע הריבועים מקבל ערך שונה עבור כל אחד ממודלים אלו.
פיתוח מתמטי של ההתפלגות הסטטיסטית של וקטור הקצה-קצה
ההסתברות של וקטור קצה-קצה של שרשרת פולימרית בעלת קישוריות (וקטורי קשר) להיות באורך נתונה על ידי פונקציית התפלגות ההסתברות :
היא פונקציית ההתפלגות של פולימר להיות בקונפורמציה מסוימת.
כיוון שווקטורי הקשר בלתי תלויים זה בזה, ניתן לכתוב את כמכפלה: .
מבטא את גודלו הקבוע של וקטור הקשר כך ש- תחת הנרמול .
על ידי שימוש בטרנספורם פורייה הפוך של פונקציית הדלתא של דיראק, ניתן לשכתב את באופן הבא:
ניתן לבחור את מערכת הצירים כך ש- ועל ידי בחירה זו מתקבל
עבור המקרה בו אנו דנים, כאשר , אלא אם .
כאשר ניתן להשתמש בקירוב טיילור לקבלת:
כך ש- ועל ידי השלמה לריבוע האינטגרל על הופך לאינטגרל גאוסיאני פשוט שמניב את התוצאה:
כך שפונקציית ההתפלגות של וקטור הקצה-קצה היא גאוסיאן.
אף על פי שתוצאה זו התקבלה עבור מודל Freely Joint Chain, היא תקפה עבור מקרה כללי יותר.
פונקציית התפלגות זו עלולה לתאר מצב לא פיזיקלי בו מתקיים שגודלו של גדול יותר מאורך השרשרת המקסימלי כאשר היא מתוחה לחלוטין, כלומר .
כאשר עוסקים בתיאור פולימר על ידי המודלים הפיזיקליים הפשוטים ביותר, ניתן להניח כי הפולימר אינו במקסימום מתיחה אפשרית כך שזהו תיאור מספק.
באופן כללי, ניתן להראות כי מתקבלת תוצאה זהה עבור התפלגותו של וקטור הקצה-קצה בהינתן וכאשר השרשרת ארוכה .
תוצאה זו מתקבלת על ידי משפט הגבול המרכזי.
שרשרת גאוסיאנית היא שרשרת שאורך קשר שלה מתפלג גאוסיאנית: כאשר .
באמצעות הכפלת ההתפלגויות של כל אחד מווקטורי הקשר ניתן לקבל את פונקציית התפלגות ההסתברות של הקונפורמציות של השרשרת כולה:
שרשרת גאוסיאנית אינה מתארת באופן מדויק מבנה מקומי של פולימר אך מתארת היטב את תכונות הפולימר בסקאלת אורך גדולה.
היתרון של מודל זה נובע מן הפשטות המתמטית המקלה על החישובים המתבצעים באמצעות המודל.
שרשרת זו מתוארת לרוב על ידי מודל מכני בו חרוזים מחוברים זה לזה באמצעות אוסצילטורים הרמוניים שהאנרגיה הפוטנציאלית של כל אחד מהם היא:
כאשר הוא קבוע בולצמן, הטמפרטורה ו- הם וקטורי המיקום של הקפיץ ה- .
בהקבלה לאנרגיה פוטנציאלית של אוסצילטור הרמוני פשוט ניתן לראות שקבוע הקפיץ .
בפיזיקה, המושג שרשרת פולימר אידיאלית, מתייחס למודל פשוט לתיאור תרמודינמי של פולימרים.
בדומה למושג גז אידיאלי, שהוא מודל פשוט לתיאור תרמודינמי של זורמים.
במודל שרשרת הפולימר האידיאלית נניח כי לא קיימות אינטראקציות בין המונומרים המרכיבים את השרשרת מלבד הגבלות פיזיות שונות המתוארות על ידי תת-המודלים של השרשרת.
המודל מציג תיאור פשוט של פולימר כשרשרת של אובייקטים זהים בעלי אורך סופי l המתחברים זה לזה בקצותיהם בקונפורמציות זוויתיות שונות (ראה איור 1).
N מונומרים זהים מרכיבים את הפולימר שאורכו הוא:
כאשר N הוא מספר המונומרים.
גישה זו היא פשטנית ביותר, היות שהיא לא מתחשבת כלל באינטראקציות בין המונומרים המרכיבים את הפולימר.
בגישה זו האנרגיה החופשית של הפולימר לא תלויה במבנה שלו.ומכך נובע שבשיווי משקל תרמודינמי כל ההסתברות לקבל קונפיגורציית מבנה כלשהו שוות זו לזו.
נגדיר וקטור קצה-קצה של שרשרת פולימרית אידיאלית ווקטוריםהמצביעים המשתייכים למונומרים.נציין כי פיתוח זה מתייחס למצב בו מספר המונומרים N גדול מספיק, כך שמשפט הגבול המרכזי יתקיים.קצוות השרשרת לא מחוברים לזה לזה לכן נקבל שערך התוחלת :
היות ש בלתי תלויים זה בזה, מתפלג לפי התפלגות נורמלית (או גאוסיאנית).
ולכן בשלשה ממדים נקבל שהשונות תהיה:
כמו כן, וקטור הקצה-קצה מתפלג לפי פונקציית צפיפות ההסתברות הבאה:
גודל נוסף, שמחושב פעמים רבות בפיזיקה של פולימרים, הוא רדיוס ההתמדה של הפולימר:
רלוונטיות המודל במציאות והכללה של המודל
על אף שהמודל הפשוט שמתואר לעיל לא מניב תוצאות מדויקות כלל עבור פולימרים מציאותיים ברמה המיקרוסקופית, הוא מתאר במידה יחסית מדויקת התנהגות פיזיקלית של פולימר בתמיסה שהמונומרים שלו מומסים בצורה אידיאלית עם הממס.
במצב כזה האינטראקציות בין מונומר למונומר ובין מולקולת ממס למולקולת ממס ובין מונומר למולקולת ממס הן זהות ולכן ניתן להתייחס לאנרגיה של המערכת כקבועה.
(אחת ההנחות המרכזיות של מודל זה).
אמנם, הרלוונטיות של מודל זה פוחתת משמעותית בתמיסות בהן יש חשיבות לנפח של הפולימר.
ישנם מודלים אחרים המתארים שרשרת פולימרית אידיאלית תוך כדי הזנחת אינטראקציות בין המונומרים המרכיבים אותו המנבאים תוצאות נסיוניות מדויקות יותר, הנפוץ ביותר בניהם הוא מודל התולעת .
באיור 2 (משמאל) מוצג שרטוט של פולימר המורכב משלושה מונומרים, נקודת המוצא של כל מונומר i מסומנת ב .
לפי הגדרת הפולימר כל המונומרים זהים כלומר .
שתי דרגות החופש של כל מונומר הן: הזווית בין שני מונומריםו- זווית הסיבוב
פונקציית החלוקה : האנרגיה החופשית :
כדי להסתכל על התרמודינמיקה של הפולימר נגדיר שני משתנים חשובים:
הוא המרחק מקצה לקצה של הפולימר ומוגדר על ידי והזווית בין מונומר i למונומר i+1 תוגדר על ידי (ראה איור 2) נזכיר כי ממוצע תרמי מוגדר ע"פ עבור מודל זה: ההמילטוניאן יהיה תלוי בזוויות בלבד : ובהתאם גם פונקציית החלוקה.
אידיאליות השרשרת תבוא לידי ביטוי על ידי חוסר קורלציה (מתאם) בין זוויות שונות המופרדות על ידי מרחקים גדולים כלומר אך שימו לב שהסכום על כל מיצועי הזוויות לא בהכרח מתאפס אלא שואף לקבועוסה"כ נקבל את "היחס האופייני של פלורי"
גודל בעל חשיבות נוסף במערכת הוא אורך קהן (Kuhn length).
ניתן להגדירו באמצעות היחס האופייני של פלורי: .יש הקוראים לו האורך האפקטיבי של המערכת ובספרים שונים הוא יכול להופיע בסימנים שונים.למעשה, באמצעות גודל אופייני זה ניתן לתאר שרשראות מורכבות, בעלות קורלציה (נמוכה!) בין זוויות של מונומרים קרובים, כשרשרת אידיאלית פשוטה עם אורך "מונומר" אפקטיבי b.
במערכת ישנם שני אורכים חשובים: האורך האופייני של השרשרת ורדיוס ההתמדה , את הראשון קל לחשב משיקולים תרמודינמיים ואת השני קל למדוד בניסויי פיזור.
בין שני הגדלים קיים יחס ליניארי : ,כך שע"י הצבת אחד הגדלים ניתן למצוא את השני.
ואז אפשר לחשב את רדיוסי ההתמדה ע"פ הגאומטריה של הפולימר:
סוג השרשרת ליניארית טבעתית f-arm star H-polymer תיאור גאומטרי של הפולימר
(ע"פ מונומר באורך קהן b) (ממוצע רדיוס ההתמדה בריבוע)
מציאת האורך האופייני של השרשרת משיקולים תרמודינמיים
משיקולי סימטריה ברור כי הממוצע .
זאת מכיוון שאנו סוכמים על כל הקונפיגורציות האפשריות בבעיה ומאחר ו- הוא וקטור, נוכל למצוא עבור כל וקטור השווה לו בגודלו והפוך בכיוונו .
מאחר שהממוצע על מתאפס, השונות : נגדיר את האורך האופייני של השרשרת כסטיית התקן :
מודלים לתיאור שרשרת פולימר אידיאלית
במודלים הבאים נחשב את תחת מגבלות שונות על הזוויות בין המונומרים.
במודל זה נניח כי אין הגבלות על בחירת הזוויות לאורך השרשרת.
מתפלגת אחיד (התפלגות אחידה) בין 0 ל- : מתפלגת אחיד (התפלגות אחידה) בין ל- :
ולכן : כאשר היא הדלתא של קרוניקר.כלומר היחס האופייני של פלורי הוא: , ואורך קהן הוא: והאורך קצה-קצה האופייני של השרשרת :
במודל זה נניח כי אחת הזוויות קבועה: מתפלגת אחיד בין ל :
שכנים קרובים מדרגה ראשונה: שכנים קרובים מדרגה שנייה:מכאן נסיק כי עבור i,j כלליים נקבל : כלומר : נשים לב כי : הוא פשוט סכימה על הוא פשוט סכימה על
נחליף למשתנה סכימה קל יותר : ונקבל:תוצאת הסכום עד N כללי: ולכן נקבל כי
בשונה מהשרשרת החופשית, בשרשרת המסתובבת קיימת קורלציה בין זוויות מונומרים שכנים בשרשרת :
אם נגדיר את אורך הקורלציה : נקבל כי אורך הקורלציה יורד אקספוננציאלית עם המרחק בין המונומרים.
ובגבול וזוויות גדולות נקבל:אורך קורלציה : , היחס האופייני של פלורי , ואורך קהן
והאורך קצה-קצה האופייני של השרשרת :
נגדיר את הגודל המקסימלי שהפולימר יכול לקבל:
לכן נדרוש , כך ש .
גבול זה נקרא שרשרת דמוית-תולעת .
נקבל לאחר מעבר לגבול הרצף:
נקבל שני מקרים: (בכל מקרה )
המקרה הקשיח: נפתח את האקספוננט לטור ונקבל
המקרה הגמיש: נקבל שהאקספוננט שואף לאפס, ולכן לכן מקבלים , כלומר שרשרת אידיאלית עם
שרשרת מסתובבת מוגבלת: Hindered Rotation
במודל זה נניח כי אחת הזווית קבועה:
מתפלגת ע"פ פוטנציאל בין ל , וההסתברות לקבלת זווית מסוימת מתפלגת ע"פ התפלגות בולצמן
ובגבול נקבל פשוטאורך קורלציה : , היחס האופייני של פלורי , ואורך קהן
איזומר היא מולקולה שבה סידור האטומים יכול להתקיים בצורות שונות.
מודל השרשרת המסתובבת האיזומרית מתייחס לקבוצת איזומרים מוגדרת:
בין המצבים ניתן לעבור באמצעות סיבוב סביב קשר קוולנטי בודד בין שני אטומים.
נניח מחסום פוטנציאל גבוה, כלומר .
כאשר הוא פער האנרגיה בין המצבים.
ההנחות הזוויתיות של המודל מסתכמות ל: מתפלג אחיד בין מספר מצומצם של זוויות בדידות.
מספר המצבים של המערכת נקבע ע"פ מספר הקשרים הראשיים בשרשרת, כלומר עבור קשרים ראשיים יהיו זוויות סיבוב ולכן סה"כ יהיו מצבי סיבוב איזומריים.
לדוגמה ל-n-pentane יש 4 קשרים ראשיים ולכן מצבי סיבוב.
מאחר שמספר המצבים לא אחיד לכל הפולימרים שניתן לתאר באמצעות מודל זה, התפלגות ההסתברות של כל זווית לא נקבעת במודל.
לכן לא קיים חישוב כללי של או של אורך קהן.
אפשר לראות כי דרגת המורכבות של מודל זה גבוהה בהרבה משאר המודלים ועל כן הוא מצליח לשקף את המציאות בצורה הטובה ביותר.
ואכן הוא נחשב למודל המוצלח ביותר עבור שרשרת אידיאלית.
סיכום והשוואה בין מודלי שרשרת הפולימר האידיאלית
בכימיה אורגנית ובביוכימיה, שרשרת צד היא קבוצה כימית המחוברת לחלק מרכזי של המולקולה הנקראת "השרשרת הראשית" או עמוד השדרה של המולקולה.
שרשרת הצד היא אלמנט מסתעף פחמימני של מולקולה המחובר לעמוד שדרה פחמימני גדול יותר.
זהו גורם אחד בקביעת תכונותיה ותגובותיה של מולקולה.
האות R משמשת לעיתים קרובות כסימן מציין מקום כללי עבור קבוצות צד אלקיל (פחמימנים רוויים) בנוסחאות מבנה.
כדי לציין קבוצות אחרות שאינן פחמן בנוסחאות מבנה, משתמשים לעיתים קרובות ב-X, Y או Z.
במדע הפולימרים, השרשרת הצדדית של הסתעפות אוליגומרית או פולימרית נמשכת משרשרת השלד של הפולימר.
לשרשראות הצדדיות יש השפעה משמעותית על תכונות הפולימר, בעיקר על דרגת הגבישיות והצפיפות שלו.
הסתעפות אוליגומרית יכולה להיקרא ענף קצר־שרשרת, ואילו הסתעפות פולימרית יכולה להיקרא ענף ארוך־שרשרת.
קבוצות צד שונות משרשראות צד; הן אינן אוליגומריות ואינן פולימריות.
בחלבונים, המורכבים משיירי חומצות אמינו, השרשראות הצדדיות מחוברות לאטומי הפחמן אלפא של שלד האמיד.
השרשרת הצדדית המחוברת לפחמן אלפא ייחודית לכל חומצת אמינו, והיא אחראית לקביעת המטען והקוטביות של חומצת האמינו.
שרשראות הצד של חומצות האמינו אחראיות גם לרבות מהאינטראקציות שמובילות לקיפול התקין של החלבון ולתפקודו.
אינטראקציות לא קוטביות/קוטביות עדיין יכולות למלא תפקיד חשוב בייצוב המבנה המשני בשל הכמות הגדולה יחסית שלהן המתרחשת ברחבי החלבון.
ניתן לחזות את המיקומים המרחביים של אטומי שרשרת הצד על סמך גאומטריית עמוד השדרה של החלבון באמצעות כלי חישוב לשחזור שרשרת צד.
שֵׁשׁ-רַגְלִים או בעלי שש-רגלים (שם מדעי: Hexapoda) היא תת-מערכה המכילה את המספר הגדול ביותר של פרוקי-רגליים (בחישוב לפי מספר מינים).
תת-המערכה מחולקת לשניים: מחלקת החרקים הידועה, וזנבאים (Entognatha) המכילה שלוש סדרות קטנות הרבה יותר של פרוקי-רגליים חסרי כנפיים: קפזנביים (Collembola), קדם-זנבאים (Protura) ודוזנבאים (Diplura).
שש-רגלים קרויים על שם התכונה המבחינה אותם יותר מכל: חזה מגודל שממנו צומחים שלושה זוגות של רגליים.
לרוב פרוקי-הרגליים האחרים יותר משלושה זוגות רגליים.
שש-רגלים הם בעלי גוף המחולק לראש קדמי, חזה וגחון אחורי.
הראש מורכב מחלק דמוי בלוט, הנושא בדרך כלל עיניים, ולאחריו שישה מקטעים מחוברים היטב, הנושאים את התוספות הבאות:
מקטע ראשון - ללא תוספת
מקטע שני - מחושים (לא נמצא בקדם-זנבאים)
מקטע שלישי - ללא תוספת
מקטע רביעי - לסת תחתונה (לריסוק)
מקטע חמישי - לסת עליונה (ללעיסה)
מקטע שישי - שפה תחתונה
הפה נמצא בין המקטע הרביעי לחמישי, ומכוסה בבליטה מהשישית, הקרויה Labium.
בחרקים אמיתיים, חלקי הפה חשופים, ובשאר הקבוצות הם חבויים.
איברים דומים ניתן למצוא בראשי הסרטנאים ומרבי הרגל, אך לאלו יש מחושים משניים.
חזה מורכב משלושה מקטעים, שלכל אחד מהם זוג רגליים.
באופן המאפיין פרוקי רגליים המותאמים לחיים ביבשה, לכל רגל יש חלק אחד בלבד המותאם להליכה, ומורכב מחמישה מקטעים, ללא ענפי הזימים שניתן למצוא אצל חלק מפרוקי הרגליים.
אצל רוב החרקים המקטעים השני והשלישי של בית החזה תומכים גם בכנפיים.
יש הסוברים שאלו הומולוגיות לזימים של הסרטנאים, או שהתפתחו מהמקטעים עצמם.
הגחון מורכב מאחד עשר מקטעים אצל כל החרקים האמיתיים, אך אצל הקדם-זנבאים קיימים שנים עשר ואצל הקפזנביים רק ארבעה עד שישה.
בגחון יש איברים מועטים, בדרך כלל רק איברי מין ולעיתים גם איברי חישה על המקטע האחרון.
באופן מסורתי, תת-המערכת מרבי-רגל נחשבה לקרובה ביותר לשש-רגלים, עקב דמיון צורני, ושתי הקבוצות סווגו לתת-מערכה בשם "Uniramia".
מחקרים עדכניים הציבו סימני שאלה על חלוקה זו, ונראה שקרוביהם המידיים הם הסרטנאים דווקא.
שש-רגלים שאינם חרקים נחשבו לעיתים כקו אבולוציוני יחיד, שנקרא מחלקת הזנבאים (Entognatha), ולעיתים כמספר קווים עם מערכות יחסים שונות עם מחלקת החרקים.
הדוזנבאים במיוחד עשויים להיות קרובים יותר לחרקים משאר השותפים לתת-המערכה.
ניתוח מולקולרי מצביע על כך שהקבוצה התפצלה מקבוצת-האחות Anostraca בתקופת הסילור, לפני כ-440 מיליון שנה - במקביל להופעת הצמחים הווסקולריים.
שש בש (בפרסית shesh – שש, וטורקית beş – חמש) הוא משחק לוח וקוביות לשני שחקנים.
זהו משחק מזל ואסטרטגיה עם חשיבות למיומנות השחקן.
לוח המשחק מחולק ל-24 "תחנות" בצורת משולשים (בהן השחקן אמור להניח את אבני המשחק העגולות, בהתאם לכללים).
כל שחקן פותח את המשחק כשברשותו 15 אבני משחק בצבע אחיד, אך שונה מהצבע של היריב (לרוב הצדדים משחקים בצבעים שחור ולבן).
האבנים ממוקמות בתחילת המשחק בצורה אופיינית .
על השחקנים לקדם, כל אחד את אבניו, לעבר ששת המשולשים ברבע האחרון של הלוח בצד הסמוך אל השחקן (מכונה "בסיס").
מהלך הקידום (מכונה "מסע") מתנהל בכיוונים מנוגדים (לרוב, הלבן נע בכיוון השעון, והשחור נע נגד כיוון השעון).
הקידום מתבצע על ידי הטלת קוביות, והשחקן רשאי לקדם את אבניו בהתאם לתוצאת ההטלה.
לאחר ששחקן הכניס את כל האבנים שלו לרבע האחרון של הלוח הסמוך אליו, הוא רשאי להמשיך בקידומן אל מחוץ ללוח.
שחקן שסיים להוציא את כל אבניו מהלוח מוכרז כמנצח.
לפי המחקר ההיסטורי, המשחק התפתח מן המשחק המלכותי של אור, מהאלף השלישי לפנה"ס.
שש בש הוא אחד המשחקים העתיקים ביותר שעדיין בשימוש בראשית המאה ה-21.
משולש – אחד מ-24 המקומות שעליהם יכולות לנוע אבני המשחק.
משולש פנוי – משולש שאין עליו אבני משחק.
משולש תפוס – משולש שיש עליו שתי אבני משחק או יותר מאותו הצבע.
היריב לא יכול להניח אבנים על משולש זה.
משולש כזה מכונה גם "בית".
משולש לכידה – משולש עליו רק אבן אחת של היריב, ואז השחקן יכול להניח אבן משלו על יריבו בתורו, וללכוד את האבן שהייתה מונחת שם מלכתחילה.
בסיס – לכל שחקן שישה משולשים המהווים את בסיסו.
בתרשים, הבסיס של השחקן בכלים האפורים הוא משולשים 1 עד 6, ובצורה סימטרית הבסיס של השחקן בכלים הוורודים הוא משולשים 19 עד 24.
מסע ויעד – השחקנים מזיזים את אבני המשחק שלהם בכיוונים מנוגדים (כל הזזה נקראת "מסע").
כל שחקן מזיז את אבניו מהמשולשים עליהם הם מונחים בתחילת המשחק או מקצה בסיסו של היריב אם האבן נלכדה – עד לבסיסו שלו ("היעד").
דאבל – מצב בו שני המספרים היוצאים בהטלת הקוביות זהים; במקרה כזה מספר הצעדים מוכפל.
לדוגמה: אם יצא בהטלת הקוביות 5:5, יזכה השחקן לארבעה מסעים של חמישה צעדים בכל מסע.
המשחק הופרד – כאשר השחקנים משאירים את כל אבני יריבם מאחוריהם.
אף שחקן לא יכול יותר ללכוד את אבני השחקן השני.
מכאן ואילך השחקנים נתונים במרוץ להוצאת כל אבניהם מבלי יכולת להשפיע על מצבו של היריב.
כל שחקן בתורו זורק שתי קוביות ומזיז את האבנים שלו על פי התוצאה המספרית שקיבל.
השחקן מזיז את האבנים על פי התוצאה של כל קובייה בנפרד (ולא על פי סכומן הכולל של הקוביות).
אם למשל הראו הקוביות 4 ו6, השחקן צריך להניע אבן אחת למסע של 4 משולשים ואבן שנייה למסע של 6 משולשים.
ניתן גם לנוע עם אבן אחת למרחק של 10 משולשים, ובלבד שהאבן יכולה "לנוח" באמצע במרחק של 4 או 6 משולשים ממשולש המוצא שלה.
אי אפשר "לוותר" על תור, דהיינו, השחקן חייב להזיז את האבנים אם יש מצב שהמשטח מאפשר לו, וכמו כן, הוא אינו רשאי לנוע אחורה.
כדי לנצח במשחק צריך השחקן להכניס את כל האבנים שלו ליעדן, כשלאחר מכן הוא רשאי להוציאן מהלוח.
צעד מעבר ללוח הוא למעשה משולש 0 או 25 בהתאמה.
בשלב זה, בשונה ממהלך המשחק עצמו, ניתן להשתמש רק בחלק מהמספר במצב מסוים.
הכנסת האבן שנלכדה מבזבזת את המספר שהשחקן השתמש בו.
שחקן שלא הצליח לשחרר את האבן הלכודה, יוותר על תורו.
אין הגבלה על מספר החיילים הלכודים.
טכניקה הגנתית במשחק היא לנסות ולהשאיר כמה שפחות אבנים בודדות על המשולשים, מכיוון שאבנים אלו יכולות להילכד ואז הן מתחילות את המסלול שלהן מההתחלה, כלומר מהבסיס, ומפחיתות את הסיכוי לסיים את הוצאת האבנים לפני היריב.
טכניקה אחרת מכוונת להקים בתים בכל המשולשים באזור הבסיס, כדי למנוע מהיריב את האפשרות לחלץ אבן לכודה.
ניצחון רגיל (נקודה) – השחקן שהוציא ראשון את כל האבנים שלו.
ניצחון כפול (מארס) (שתי נקודות) – ניצחון כאשר היריב עדיין לא הוציא אפילו אבן אחת מהלוח.
ניצחון משולש (מארס טורקי) (שלוש נקודות) – מארס שבו ליריב יש אבנים על בסיסו של השחקן המנצח, והוא עדיין לא הוציא אפילו אבן אחת.
המנצח הוא בעל מספר הנקודות הגבוה ביותר.
אם יש שוויון נקודות, המנצח בתחרות הוא בעל מספר ניצחונות המשחקים הגבוה יותר.
וריאציות ומשחקים נוספים על לוח השש בש
מלבד השש בש המסורתי, קיימות וריאציות נפוצות פחות של המשחק וכן משחקים נוספים שניתן לשחק על לוח השש בש.
שש בש עם קוביית הכפלה
בשש בש תחרותי משתמשים בקוביית הכפלה, המוסיפה אתגר ועניין למשחק.
קוביית ההכפלה משמשת להכפלה (או להכפלות חוזרות) של תוצאת המשחק.
בתחילת המשחק קוביית ההכפלה ממוקמת במרכז הלוח, וכל שחקן, בתורו, רשאי להכפיל, דהיינו להכריז כי תוצאת המשחק תזכה בניקוד כפול (למשל "מארס" יזכה ב-4 נקודות, במקום 2).
השחקן השני, המוכפל, רשאי לקבל את ההכפלה, ובמקרה זה קוביית ההכפלה תעבור אליו כאופציה להכפלה חוזרת, או לסרב להכפלה, ולהפסיד את המשחק במקום (השחקן שהציע את ההכפלה יזכה בניקוד של ניצחון בודד כפול ערך קוביית ההכפלה, לפני ההכפלה האחרונה).
שש בש מקסיקני משוחק על אותו לוח שש בש, מטרות המשחק זהות, אך החוקים שונים במעט: אחרי זריקת הקוביות, על השחקן לנוע קודם רק את מספר הצעדים הקטן יותר שמורות הקוביות.
אם מהלך זה לא ניתן לביצוע עקב משולש תפוס, השחקן מאבד את תורו.
בשש בש מקסיקני כל "דאבל" מזכה בתור נוסף.
זאת בתנאי, שמצליחים לנוע את כל ארבע הכפולות של הדאבל.
אם נגמרו האפשרויות לנוע לפני שהסתיים התור, לא מקבלים תור נוסף.
כמו כן, בעת הוצאת האבנים, אפשר להוציא רק אבנים העומדות במשולשים שאת מספריהם מורות הקוביות במדויק.
בשש בש ערבי המטרה והכללים זהים לאלו של שש בש רגיל, למעט כמה שינויים:
אם התקבלה התוצאה 2:1, הלוח מתהפך, וכל שחקן יקבל את החיילים של יריבו.
אם לשחקן יצאה תוצאה המורכבת ממספרים עוקבים שאינה 2:1 (לדוג': 4:3, 2:3, 5:6 וכו'), הוא מקבל שני מהלכים שבהם הוא יכול להזיז את האבנים שלו לאיזה משולשים שירצה.
מצב זה מתקיים כל עוד המספרים העוקבים לא החזירו אבן ללוח ממצב לכוד.
במקרה כזה, השחקן חייב לדרוך על המשולש הפנוי בבסיס שלו, ואז לבצע את המהלך השני איך שירצה.
בחלק מהגרסאות, עם מספרים עוקבים לא ניתן להוציא אבנים מהלוח, אלא חייבים להעבירן למשולש אחר, והתוצאה 6:1 נחשבת לכזו המורכבת ממספרים עוקבים.
דאבלים – כל דאבל כולל גם את הדאבלים של כל המספרים הקטנים ממנו.
התנועה בדאבל זהה לזו שב-שש בש רגיל.
מספר מזל – המספר שהוטל בהטלה שלפני המשחק, שמטרתה להכריע מי יתחיל.
מספר המזל יכול להיות כל תוצאה שאינה מורכבת מזוג מספרים עוקבים או 2:1. אם בהטלה שלפני המשחק יצא מספר שאינו עונה לדרישות אלו, יש להטיל שוב ושוב עד שיתקבל מספר כזה.
או לחלופין, להגיע להסכמה הדדית לגביו.
היה והתקבל מספר המזל, השחקן רשאי לשנותו לכל תוצאה שירצה.
לפי חלק מהגרסאות, מספר המזל ייתן לשחקן שקיבל אותו את יכולת התנועה של תוצאת 6:6, על כל המשתמע מכך.
הטלת 5:2 – כאשר שחקן מטיל את התוצאה 5:2 הכלי המתקדם ביותר שלו נהפך לאכול.
משחקים נוספים על לוח השש בש
בנוסף למשחק השש בש, על לוח השש בש משחקים משחקים נוספים וביניהם מחבוסה ושלושים ואחד.
במשחק שלושים ואחד המטרה זהה למטרה בשש בש – להוציא את כל האבנים מהלוח.
כל שחקן מעמיד את כל האבנים שלו על המשולש הקיצוני בלוח במקביל לאלו של השחקן היריב.
המטרה היא להביא את כולן לבסיס ואז להתחיל להוציא אותן מהלוח כמו בשש בש.
בניגוד לשש בש אי אפשר ללכוד אבנים של היריב, כך שאם אבן אחת של שחקן עומדת על משולש כלשהו הוא בנה "בית" והאבן של היריב לא יכולה לעמוד עליו.
לאחר ששחקן מצליח להעביר את כל האבנים שלו לבסיס, הוא מתחיל להוציא אותן החוצה.
המנצח הוא מי שהוציא ראשון את כולן.
מספר הנקודות שווה למספר האבנים שנותרו ליריב על הלוח, והמשחק נמשך עד שאחד הצדדים מצליח להגיע ל־31 נקודות ומוכרז כמנצח.
השש-בש פופולרי בימינו בטורקיה, איראן ובקרב עמי הקווקז כגון הגאורגים והארמנים, אם כי המשחק המצרי העתיק סנת, המוכר כמשחק הלוח העתיק ביותר, נתפס על ידי חוקרים כראשון מבין שורה של משחקים מהם התפתח השש בש.
משחק נוסף הוא המשחק המלכותי של אור ששני לוחות משחק שלו נמצאו בעיראק על ידי ארכאולוגים בריטיים ושויכו לתקופה שקדמה לשושלת אור 1, לפני 2600 לפנה"ס.
חפירות שנערכו בשהר-י סוח'תה שבאיראן ב-2004 העלו לוח משחק בן כ-5000 שנה המחולק ל-20 משבצות, 60 אבני משחק ושתי קוביות, המוכר כלוח המשחק העתיק ביותר שנמצא.
ברומא העתיקה נהגו לשחק במספר משחקי לוח.
אחד מהם, "משחק 12 השורות", דומה לשש בש בכך שתנועות האבנים על גבי הלוח הונחו על ידי זריקת הקוביות.
משחק נוסף, "טבולה" (שולחן, או לוח במשמעותו המילולית.
בטורקית מודרנית, נקרא השש בש "טאוולה"), התקרב יותר לשש בש המודרני; המשחק נערך על לוח המחולק ל-24 משבצות, השחקנים הניעו את אבני המשחק בכיוונים הפוכים בעזרת שלוש קוביות, ומטרת המשחק הייתה להיות הראשון שמסיר את האבנים מהלוח.
המשחק הוזכר באפיגרמה של הקיסר הביזנטי זנו (המאה ה-5 לספירה).
קוביית ההכפלה נוספה למשחק בשנת 1920 במועדוני שש בש בלואר איסט סייד, ניו יורק.
תוספת זו מחייבת את השחקנים להעריך את סיכויי הזכייה בכל מצב, ומוסיפה חישובי תוחלת לאסטרטגיית המשחק.
באמצע שנות השישים זכה השש בש לפופולריות הודות לאציל רוסי, הנסיך הכריזמטי אלקסיס אובולנסקי, שייסד תחרויות שש-בש בין-לאומיות, ואף כתב ספר העוסק באסטרטגיה של המשחק.
הוא פרסם סט של כללים רשמיים והקים מועדון שש בש בין-לאומי במנהטן.
במרץ 1963 נערך טורניר השש בש הבין-לאומי הגדול הראשון, ומאז נערכות תחרויות רבות, בעיקר בלאס וגאס, באיי בהאמה ובמונטה קרלו שבנסיכות מונקו.
בין הזוכים בתחרויות השש בש הבין-לאומיות נמנים ביל רוברטי ומיכאל נתנזון.
ניתוח ומחקר במסגרת מדעי המחשב
בדומה לשחמט, שש בש נלמד בעניין רב על ידי מדעני מחשב.
רשתות עצביות מלאכותיות וגישות אחרות הובילו להתקדמות משמעותית בפיתוח תוכנות שש בש עבור משחק וניתוח.
תוכנת השש בש החזקה הראשונה היא BKG 9.8. התוכנה פותחה על ידי מדען המחשב הנס ברלינר כחלק מניסוי על פיתוח מצבים במשחקי לוח.
בגרסאותיה המוקדמות, התוכנה התמודדה בקושי אפילו מול שחקנים חלשים, אך ברלינר הבחין בכך שטעויות קריטיות תמיד נעשות בשלבי מעבר במשחק.
הוא השתמש בעקרונות של לוגיקה עמומה כדי לשפר את המשחק בין שלבים, וביולי 1979 התוכנה הייתה חזקה מספיק כדי לשחק מול אלוף העולם .
התוכנה ניצחה בתוצאה 1–7, ובכך הייתה לתוכנת המחשב הראשונה שניצחה אלוף עולם במשחק לוח.
במשחק זה נעשה שימוש בקוביות רגילות, וניתוח סטטיסטי שביצע ברלינר לאחר המשחק הראה שהתוכנה קיבלה, במקרה, מספרים שאיפשרו לה לבצע מהלכים טובים יותר מאלה של היריב האנושי.
בסוף שנות ה-80, מתכנתי שש בש הצליחו יותר בעזרת גישות המבוססות על רשת עצבית מלאכותית.
TD-Gammon, שפותחה על ידי עמית במרכז המחקר של IBM הייתה הראשונה שהתקרבה לרמה של שחקן מומחה, ואף למעלה מזה, לטענת מספר שחקני שש בש מובילים.
כתוצאה מהתפתחות המחקר ברשתות עצביות, יצאו לשוק מספר תוכנות מסחריות וכן תוכנה שיתופית ותוכנה חינמית מבוססת קוד פתוח.
תוכנות אלו יכלו גם לשחק את המשחק וגם להציע כלים לניתוח משחקים, כולל השוואות מפורטות של מסעים בודדים.
בנוסף למשחק ולניתוח משחקים, תוכנות שש בש פותחו גם כדי לתווך בין שחקנים דרך רשת האינטרנט.
משחק שש בש מקוון בזמן אמת התחיל עם FIBS (ראשי תיבות של First Internet Backgammon Server) ב-1992, שנחשב לאתר השש בש הלא מסחרי הוותיק ביותר באינטרנט, המצליח לשמר קהילת שחקנים בינלאומית.
משחק שש בש על כסף באינטרנט החל עם Gamesgrid ב-1997. האתר הוקם על ידי מתכנת מחשבים ושחקן שש בש בשם קן ארנולד והיה הראשון לאפשר לשחקנים להכריז על נכונותם לשחק מול משתמשים אחרים, אך אסר עליהם להצהיר בפומבי על העדפות המשחק שלהם (כמו סכום ההימור וסוג המשחק).
ישנן מספר רשתות שש בש באינטרנט המציעות משחק אונליין נגד שחקנים אחרים, את אחד האתרים המרשימים ביותר ניתן למצוא תחת פלטפורמת הפייסבוק.
האתר מציע לשחק נגד חברים בפייסבוק, בחירת יריב מרשימה ובחירת יריב אקראי.
בין שחקני השש בש הידועים נמנה גם אלוף ישראל בשחמט ואלוף העולם בשש בש שמעון כגן והישראלי לשעבר מיכאל נתנזון.
מודל שרת–לקוח הוא ארכיטקטורת תוכנה לחישוב מבוזר, אשר מגדירה את היחס בין תוכנות משתפות פעולה.
המודל מחלק את המשימות או עומס העבודה בין ספק השירות או המשאבים – השרת, לבין מבקש השירות – הלקוח.
שרת–לקוח הוא אחת מתצורות ההתקשרות הנפוצות ברשתות מחשבים.
השרת הוא תוכנה פסיבית, המאזינה לרשת ומחכה לקבל בקשות.
הלקוח לעומתו בדרך כלל מהווה את ממשק המשתמש – הוא מופעל על ידי המשתמש ופונה לשרת כאשר הוא זקוק למידע או שירותים ממנו.
בדרך כלל, תוכנות השרת והלקוח רצות על גבי מחשבים שונים והתקשורת ביניהן מתבצעת על גבי רשת מחשבים.
עם זאת, תוכנות השרת והלקוח יכולות לפעול גם על גבי אותו המחשב.
שרת הוא מחשב המריץ תוכנת שרת אחת או יותר, אשר חולקת את המשאבים שלה עם הלקוחות.
הלקוח אינו חולק את המשאבים שלו, אלא מבקש תכנים ושירותים (ביצוע פונקציות) מהשרת.
לפיכך, הלקוח הוא זה שיוזם את ההתקשרות עם השרת, אשר ממתין לבקשות נכנסות.
מודל שרת–לקוח הפך לאחד מהרעיונות המרכזיים ברשתות מחשבים.
רבים מהיישומים העסקיים הנכתבים כיום משתמשים במודל זה , כמו גם פרוטוקולי התקשורת העיקריים של האינטרנט, לדוגמה: Telnet, SSH, SMTP, DNS, HTTP ועוד.
את האינטראקציה בין לקוח ושרת נוהגים לתאר באמצעות תרשימי הרצף במסגרת ה-Unified Modeling Language.
שירותים כגון דואר אלקטרוני (לדוגמה: שרת Exchange), גישה לאתרי אינטרנט, וגישה למסדי נתונים, כולם בנויים במודל שרת–לקוח.
לדוגמה, משתמש הניגש לחשבון הבנק שלו דרך האינטרנט, משתמש בדפדפן המשמש כתוכנת לקוח על מנת לשלוח בקשה לשרת HTTP של הבנק.
שרת ה-HTTP יכול בתורו להעביר את הבקשה לתוכנת לקוח מסד נתונים שהוא מריץ, אשר שולחת בקשה לשרת מסד נתונים שנמצא על גבי מחשב אחר של הבנק, על מנת לאחזר את פרטי החשבון של המשתמש.
מצב החשבון מוחזר לתוכנת לקוח מסד הנתונים, שמחזירה את הנתונים לדפדפן (תוכנת הלקוח של המשתמש), אשר לבסוף מציג את הנתונים למשתמש.
דוגמאות ספציפיות לתוכנות לקוח: דפדפנים, לקוחות דואר אלקטרוני (לדוגמה: Microsoft Outlook), לקוחות צ'אט, ועוד.
דוגמאות ספציפיות לתוכנות שרת: שרתי HTTP, שרתי FTP, שרתי יישומים, שרתי מסדי נתונים, שרתי דואר, שרתי קבצים, שרתי הדפסה, ועוד.
רוב ה-Web services הם גם סוגים של שרתים.
נהוג להפריד את הלקוחות ללקוח "דל" (Thin client), כזה שמסוגל רק לבצע את ההתחברות לשרת, והשרת הוא זה שמנהל את כל התקשורת עם המשתמש, ולקוח "עשיר" (Rich client), כזה שמבצע את כל האינטראקציה עם המשתמש בעצמו, ופונה לשרת רק על מנת לאחזר נתונים.
בעבר היה שימוש נפוץ במסופים, שהיוו לקוחות "רזים", התחברו למחשב מרכזי (Mainframe) וביצעו את כל הפעולות עליו, אך עם ההתקדמות המהירה של המחשבים האישיים הם נדחקו הצידה בשנות ה-90 ופינו את מקומם ללקוחות "עשירים", המקטינים את תעבורת הרשת ואת העומס על השרת.
התפתחות האינטרנט והגידול ברוחב הפס החזירו את הלקוח הדל למרכז התמונה.
שרת פרוֹקסי הוא שרת שתפקידו העיקרי לספק גישה מהירה למשאבים חיצוניים ברשת מחשבים.
הסוואת כתובת ה-IP מתאפשרת על ידי חיבור לשרת פרוקסי שדרכו כל חיבורי האינטרנט עוברים (הנתונים נשלחים אליו וממנו אל השרת ומן השרת אליו ועד למשתמש) כפי שניתן לראות בתמונה.
תפקידו העיקרי של שרת הפרוקסי מתאפשר באמצעות תוכנה השומרת בזיכרון המטמון שלו עותקים של דפי אינטרנט ומאפשרת גישה מהירה אליהם מהמחשבים המחוברים לפרוקסי.
בחלק מהמקרים משמש הפרוקסי כנקודת הפרדה וביקורת בין רשת המחשבים הפנימית של הארגון אליו הוא שייך לבין העולם החיצוני.
הוא מאפשר מעקב, חסימה או שינוי לדפי HTML על פי מדיניות הארגון בענייני אבטחת מידע ותכני מידע קבילים (אפשר, למשל, לחסום אתרים פורנוגרפיים).
יש מקרים שהוא משמש למימוש SSO (מסיר את הצורך בהכנסת שם לכל אפליקציה שונה) ולהוספת הגנות לדפי הארגון על פי הרשאת המשתמש.
שרתי פרוקסי אחרים, הנקראים שרתי פרוקסי אנונימיים, מאפשרים פרטיות.
על ידי שימוש בשרת פרוקסי, המחשבים איתם הגולשים יוצרים קשר, מזהים את כתובת ה־IP של שרת הפרוקסי במקום את כתובת ה־IP של הגולש.
בנוסף, ישנם שרתי פרוקסי שלא מאפשרים לאתרים ולמחשבים שאיתם גולשים לדעת שהם מתקשרים עם שרת פרוקסי.
שרתי לך ארצי הייתה סדרת תוכניות זמר ובידור ישראלית ששודרה ברצף בשנים 1974–1976 בערוץ הראשון.
את התוכנית הנחו דן אלמגור ואליהו הכהן.
התוכנית הראשונה תחת הפרק "לארץ אבותינו" עסקה בשירים שקדמו לעלייה הראשונה, ושודרה בערב יום העצמאות ה-26 למדינת ישראל, ב' באייר תשל"ד – 24 באפריל 1974. בתוכנית השתתפו חבורת רננים, יהורם גאון, חוה אלברשטיין, עוזי מאירי, ניצה שאול, שלישיית אף אוזן גרון ועוד.
התוכנית עסקה בשירים שנכתבו והושרו בארץ ישראל מראשית ההתיישבות ועד קום המדינה, וכללה גם ראיונות שמספרים על השירים ועל התקופות בהן נכתבו השירים.
התוכנית צולמה רובה ככולה בשחור-לבן מלבד הפרק האחרון "האמיני יום יבוא" ב-18 בנובמבר 1975 שצולם בצבע.
משתתפת קבועה בתוכנית הייתה חבורת רננים בניהולו המוזיקלי של גיל אלדמע.
החל מהתוכנית השישית של 'שרתי לך ארצי' באוקטובר 1974 החל אלמגור להגיש את התוכנית לבד, ואליהו הכהן הגיש את תוכנית הזמר "על הדשא".
ביום העצמאות ה-27 למדינה, ה' באייר תשל"ה – 15 באפריל 1975 שודרה התוכנית במקום פסטיבל הזמר והפזמון (שבוטל השנה בעקבות ביקורות קשות בשנה הקודמת), והתקיימה במוצאי יום העצמאות בשם '"אנחנו שרים לך"-שירי ארץ ישראל שאהבנו'.
התוכנית התקיימה במתכונת חגיגית של 100 דקות, בעריכת ובהגשת אליהו הכהן ודן אלמגור, ושודרה בשידור ישיר בטלוויזיה.
בשנת 1975 הסתיימה התוכנית עם כל 20 פרקיה.
בנוסף שודרו ארבע תוכניות מיוחדות: ביום העצמאות ה-30 למדינה, באייר תשל"ח–אפריל 1978 שודר הפרק "השנים הקשות" שעסק בצעדיה הראשונים של המדינה ובתקופת הצנע.
ביום העצמאות ה-31 למדינה, באייר תשל"ט–אפריל 1979 שודר הפרק "הדרך ארוכה היא ורבה" שעסק בשנות ה-50, המעברות, מבצע קדש ועוד.
בראש השנה תש"ם – ספטמבר 1979 שודר הפרק "סתם יום של חול" שעסק בתחילת שנות ה-60, סיום תקופת הצנע ועוד.
בכ"ח באייר תש"ם – מאי 1980 שודר הפרק האחרון והסופי "לכל שירייך אני כינור" שעסק בתקופת שחרור ירושלים.
בטבת תשל"ו – דצמבר 1975 זכתה התוכנית בפרס כינור דוד בטקס שנערך בבאר שבע.
הפרס מטעם ידיעות אחרונות הוענק על ידי שר החינוך – אהרן ידלין, ראש עיריית באר שבע – אליהו נאוי, ראשי ידיעות אחרונות – נח מוזס ודב יודקובסקי, ונשיא אוניברסיטת בן-גוריון – יוסף תקוע.
הערוץ הראשון שידר בשידור חוזר גם בשנים האחרונות פרקים מהסדרה במסגרת רצועת השידורים הנוסטלגים שמשודרים בכל לילה עד הבוקר.
ב־2009 יצא מארז DVD של הסדרה, שכלל את המופע "אנחנו שרים לך" ששודר ביום העצמאות 1975 וסיכם את התוכניות עד אז.
מספר תוכנית כותרת עוסקת בשנים משתתפים ניהול מוזיקלי א לארץ אבותינו 1800-1882 יהורם גאון, חוה אלברשטיין, אילקה רווה, ד"ר זלוד, שלישיית אף אוזן גרון, חבורת רננים.
ירון גרשובסקי על שירי הזמר העבריים במאה התשע-עשרה שקדמו לעלייה הראשונה, שירי 'חיבת ציון'.
על השר מונטיפיורי ועל ייסוד המושבה הראשונה פתח-תקווה.
ב האח, ראשון לציון 1882-1890 שמעון ישראלי, עוזי מאירי, אופירה גלוסקא, שלומית אהרון, מרי סוריאנו, נתן כוגן, חמישיית נעמי שמר, חבורת רננים שמעון כהן על העלייה וייסוד המושבות הראשונות, ובעיקר ראשון לציון.
ג דבר עברית - והבראת 1881-1900 עדנה גורן, הפרברים, אבי טולדנו, נירה גל, חבורת רננים שמעון כהן על אליעזר בן יהודה ותחיית הלשון העברית.
ד אל יבנה הגליל 1904-1914 אילקה רווה, אילנית, עוזי מאירי, אופירה גלוסקא, חבורת רננים ירון גרשובסקי על מושבות הגליל, בעיקר בימי העלייה השנייה.
ה עוד אבנך ונבנית 1909-1917 שלמה ארצי, לוליק, רותי בן-אברהם, מלי ברונשטיין, חבורת רננים גיל אלדמע על ייסוד תל אביב.
אורחים: בני המשפחות הראשונות בת"א.
ו מה יפים הלילות בכנען 1909-1914 אריק לביא, שולי נתן, מרי סוריאנו, דודו זכאי, שלישיית אדלר פולדי שצמן עוד על העלייה השנייה, ייסוד דגניה והשומר.
ז קום, התנדב לגדוד העברי 1914-1919 שושנה דמארי, אברהם פררה, נתנאלה, אופירה גלוסקא, חבורת רננים קובי אשרת על ימי מלחמת העולם הראשונה, הגדוד העברי, סוף שלטון הטורקים בארץ.
ח היינו כחולמים 1917-1922 שושנה דמארי, אופירה גלוסקא, גלי עטרי, חבורת טוב לאהוב, מקהלת שפיים קובי אשרת על ימי העלייה השלישית והשנים הראשונות לשלטון הבריטי.
ט נהיה כולנו חלוצים 1919-1924 שמעון ישראלי, שולה חן, דני גולן, האחים והאחיות קובי אשרת על ימי העלייה השלישית.
י שם, בעמק 1921-1927 שמעון ישראלי, שולה חן, דני גרנות, דני גולן, אלכסנדרה, האחים והאחיות קובי אשרת על ההתיישבות בעמק יזרעאל, ימי העלייה השלישית וגדוד העבודה.
יא אומרים ישנה ארץ 1924-1927 רפאל קלצ'קין, צילה דגן, מרדכי בן-שחר, מיכאל סינואני, חבורת רננים פולדי שצמן על העלייה הרביעית וחיי התרבות בת"א בשנות העשרים.
יב על הגורן בליל לבנה שנות העשרים אוהלה הלוי, צילה דגן, דודו אלהרר, מיכאל סינואני, אסתי כץ, חבורת רננים פולדי שצמן הווי שנות העשרים, בעיקר בקיבוצים ובמושבים.
יג מה נעשה בלי עבודה?
1927-1930 טובה פירון, אילנה רובינא, רבקה לוינסון, שלישיית רחל, חבורת רננים פולדי שצמן על האבטלה והמשבר הכלכלי בימי העלייה הרביעית ותחילת העלייה החמישית.
יד אדמה, אדמתי 1936-1939 אסתר גמליאלית, אילקה רווה, סולימאן הגדול, אריק לביא, עוזי מאירי, גיורא פיידמן, חבורת רננים אורי קריב על ימי מאורעות 1936-1939, אלכסנדר זייד ועוד.
אורחים: ילדיו של אלכסנדר זייד, הסופר אליעזר שמאלי, יצחק חנקין.
טו טוב לחיות בתל אביב 1930-1939 ברכה צפירה, יוסף גולנד, גאולה נוני, דודו זכאי, עירית דותן, יזהר כהן, חבורת רננים אורי קריב על חיי התרבות והאמנות בת"א בשנות השלושים.