tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הספר מחולק לשני חלקים: הגהות המהרש"ל שבו מובאות שינויי הגראסות בגמרא מן הנוסח שהיה מקובל עד אז, וחידושי המהרש"ל שהו מובאת פרשנותו של לוריא על התלמוד.
הספר נדפס לראשונה בשנת 1581 או 1587, ומאז מהדורת אמשטרדם תקט"ו הוא נדפס בכל מהדורות התלמוד הבבלי שבדפוס.
במהדורתו המקורית כלל הספר הגהות רבות מאלו שבדפוסי התלמוד, ואולם לאחר שתוקן חלק מטקסט התלמוד לפי הגהותיו, הושמטו אותן הגהות מהספר שנדפס בסוף כל מסכת ולכן הספר שלפנינו מצומק יחסית לגרסת המקור.
לעיתים נגרמו שגיאות בשל העתקה לקויה של גרסאותיו, או תיקון טעויות בשורה אחרת מזו שאליה התכוון רש"ל.
ברוב המהדורות הודפס הספר מתחת לפירוש המהרש"א.
היינריך גרץ מכנה את רש"ל לאור חידושיו ופלפוליו בספר, , ואולם לדעת אייזיק הירש וייס, הגדרה זו חוטאת לאמת, כי בניגוד לשיטתו העיונית של רבנו תם שהשתדל להעמיד את גרסאות הגמרא שלפניו וליישבן, ברר רש"ל בין הגרסאות וקבע את נוסח הגמרא לפי עיונו.
הרבה משינויי הנוסחאות בספר השתרשו בדפוסי התלמוד המאוחרים.
שמואל אליעזר הלוי איידלס (רש"א) בחיבורו "חידושי מהרש"א" חלק עליו פעמים רבות, והם נדפסו זה לצד זה במהדורות התלמוד.
חִכְּמַת סַלְמַאן אל-הִיגְ'רִי הוא מנהיג רוחני מוביל בקרב הדרוזים בסוריה, ונחשב לדמות דתית וחברתית בולטת במחוז א-סווידא.
אל-היג'רי נולד ב-9 ביוני 1965 בוונצואלה, שם עבד אביו באותה תקופה.
לאחר מכן חזר עם משפחתו לסוריה, השלים את לימודיו היסודיים והתיכוניים, ובשנת 1985 נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת דמשק, וסיים אותם בשנת 1990.
בשנת 2012 ירש את מקומו של אחיו אחמד כמנהיג הרוחני של העדה הדרוזית לאחר מותו של האחרון בתאונת דרכים.
תפקיד זה עבר בירושה במשפחתו מאז המאה ה-19. כהונתו לוותה בפילוג בתוך ההנהגה הדתית הדרוזית, כאשר סיעתו התמקמה בעיירה קנטה, ואילו השיח'ים חמוד אל-חנאווי ויוסף ג'רבו הובילו קבוצה נפרדת במקאם עין א-זמאן שבעיר א-סווידא.
בתחילה נודע אל-היג'רי כתומך במשטרו של בשאר אל-אסד, דבר שפגע בפופולריות שלו בתוך העדה הדרוזית.
עם פרוץ המרד בסוריה, הופעל עליו לחץ להביע עמדה נחרצת נגד המשטר, במיוחד לאחר שכוחות הביטחון הרגו מפגינים.
ב-25 בינואר 2021 נודע כי ראש המודיעין הצבאי הסורי, לוּאַי אל-עלי, העליב אותו בשיחת טלפון בעקבות מעצר תושב מא-סווידא, מה שעורר סערה ציבורית והפגנות באזור.
באפריל של אותה שנה, בפגישה חשאית עם משלחת צבאית רוסית, דחה אל-היג'רי את המשך שלטונו של אסד, מתוך מטרה למנוע פילוג במדינה, לאפשר את חזרת העקורים, ולהתחיל בשיקום המדינה.
לאחר נפילת משטר אסד ב-8 בדצמבר 2024, קרא אל-היג'רי לדיאלוג לאומי כולל בפיקוח בין-לאומי, לצורך הקמת ממשלת מעבר שתייצג את כל מגזרי החברה הסורית.
בריאיון טלוויזיוני בינואר 2025, טען כי "מוקדם מדי" לדבר על פירוק מנשק, והגדיר זאת כ"בלתי מקובל לחלוטין" כל עוד לא קמה מדינה ונכתבה חוקה המבטיחה זכויות.
בפברואר 2025, פרסם הצהרה המדגישה את אחדות סוריה כעם וכארץ, ודחה כל מגמה בדלנית או ניסיון לשלב מחדש גורמים מושחתים במוסדות המדינה.
הוא קרא להקמת ממשל אזרחי-טכנוקרטי, שאינו תלוי באתניות, דת או פוליטיקה, והזהיר מפני איבוד הכיוון הלאומי לאחר נפילת המשטר.
אל-היג'רי הביע עמדות מעורבות כלפי נשיא סוריה הזמני אחמד א-שרע.
בהצהרה מוקלטת במרץ 2025, הכחיש כל זיקה פוליטית לממשלת סוריה, תיאר אותה כקיצונית וטען כי היא מבוקשת לדין הבין-לאומי.
הוא האשים את השלטונות בניסיון ללבות מתחים בא-סווידא באמצעות מינוי אישים בלתי פופולריים לייצוג המחוז.
הוא גם סירב להכיר בהצהרה החוקה החדשה, וכינה אותה "בלתי הגיונית".
ביולי 2025, בעיצומם של עימותים בין דרוזים לבדואים, הזהיר את כוחות המשטר מלהתערב בא-סווידא.
לאחר כניסת כוחות ממשלתיים, קרא ללוחמים הדרוזים "להתנגד למתקפה הברברית בכל האמצעים".
מאוחר יותר פנה לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, לראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, ליורש העצר הסעודי מוחמד בן סלמאן ולמלך ירדן עבדאללה השני בבקשה "להציל את א-סווידא".
ב-16 ביולי הכריזה ממשלת סוריה על הפסקת אש, בתיאום עם הנהגת הדת הדרוזית של השייח'ים חנאווי וג'רבו.
אל-היג'רי דחה את ההסכם, וטען כי הוא נכפה על ידי "כנופיות חמושות המתיימרות להיות ממשלה".
לאחר נסיגת כוחות המשטר, דווח כי לפחות 50 אזרחים בדואים נטבחו בידי קבוצות דרוזיות המזוהות עם אל-היג'רי.
חכמת אל-מסרי (1906–1994) היה איש עסקים ופוליטיקאי פלסטיני שכיהן כחבר הפרלמנט של ירדן, כנציג עיר הולדתו שכם.
הוא היה יושב ראש הפרלמנט הירדני במשך שתי קדנציות, בין השנים 1952 ל-1953 ובין השנים 1956 ל-1957, וכיהן כשר החקלאות בממשלת ירדן בשנים 1953–1954. הוא היה אחד משלושת סגני הנשיא של הארגון לשחרור פלסטין עם הקמתו בשנת 1964. הוא היה גם חבר הסנאט הירדני.
אל-מסרי נולד בשכם, האימפריה העות'מאנית, ב-14 ביולי 1906, לאחת המשפחות העשירות בעיר מהאליטה הפוליטית והכלכלית של העיר.
מקור עושרה של משפחתו היה בהפקת שמן זית וייצור סבון.
אביו היה נשוי לשתי נשים, אשר הולידו לו חמישה בנים וחמש בנות.
חכמת אל-מסרי היה בכור הבנים, דודו מעזוז אל-מסרי, שהיה בן גילו, שימש כראש עיריית שכם בשנים 1969–1976 ואחיו זעפר אל-מסרי שימש בתפקיד בשנים 1985–1986. אחיינו טאהר אל-מסרי כיהן כראש ממשלת ירדן ב־1991.
אל־מסרי למד בבית הספר א-נג'אח, ולאחר מכן באוניברסיטה האמריקאית בביירות ממנה קיבל תואר במנהל עסקים וכלכלה ב־1929.
לאחר סיום לימודיו, עבד אל-מסרי בבנק ברקליס הבריטי.
הוא היה חלק מהאופוזיציה הערבית־פלסטינית בראשות משפחת נשאשיבי בתקופת המנדט.
לאחר כיבוש הגדה המערבית על ידי ירדן, נבחר אל־מסרי לחבר מטעם שכם בפרלמנט הירדני בשנת 1950 וכיהן בתפקיד עד 1957. הוא היה יושב ראש הפרלמנט בין השנים 1952 ו-1953 ובין השנים 1956 ו-1957. הוא מונה לשר החקלאות בשנת 1953 וכיהן בתפקיד במשך שנה אחת.
אל-מסרי מונה לחבר הסנאט הירדני בשנת 1962, וכהונתו הסתיימה בשנת 1971. במהלך תקופה זו הוא שימש לעיתים גם כיו"ר בפועל של הסנאט.
הוא מונה שוב לחבר בסנאט הירדני ב-12 בינואר 1984, וכיהן עד 12 בינואר 1988.
אל-מסרי נבחר לאחד משלושת סגני נשיא אש"ף בשנת 1964, כאשר הוא נוסד בוועידה הפלסטינית הראשונה של המועצה הלאומית הפלסטינית.
שני סגני הנשיא האחרים היו חיידר עבד א-שאפי וניקולה אל-דיר, כאשר אחמד שוקיירי נבחר לנשיא באותה ישיבה.
אל-מסרי תמך בפתרון הסכסוך בדרכי שלום, על ידי יישום פתרון שתי המדינות והקמת מדינה פלסטינית עצמאית בגדה המערבית ורצועת עזה לצד ישראל.
במרץ 1987 נפגש עם שר החוץ הישראלי שמעון פרס יחד עם קבוצה של מנהיגים פלסטינים, עם תחילת תהליך השלום הישראלי-פלסטיני, במטרה לדון בדרכים לשיפור המצב בשטחים.
אל-מסרי הוביל משלחת פלסטינית בשנת 1984 כדי לשפר את היחסים בין מנהיג אש"ף יאסר ערפאת לבין מלך ירדן חוסיין.
בנוסף לתפקידיו הפוליטיים, אל-מסרי היה סוחר והקים את חברת השמן של שכם.
הוא ייסד את אוניברסיטת א-נג'אח בשכם והיה היו"ר הראשון של מועצת הנאמנים של האוניברסיטה בין השנים 1972–1994.
חלב יונים או חלב זֶפֶק הוא כינוי לנוזל המופק בזפק או בחלקים הקדמיים של מערכת העיכול אצל היונה, ומשמש להאכלת הגוזלים.
נוזלים דומים מופקים על ידי פלמינגו והפינגווין הקיסרי.
קיימים הבדלים בין חלב הזפק לחלב של יונקים.
בין השאר, חלב הזפק מופק על ידי שני ההורים, הוא מוצק יותר, אצל היונים הוא מכיל ריכוז גבוה במיוחד של חלבונים ודומה במראהו לגבינת קוטג' וצבעו צהבהב.
אצל הפינגווין הקיסרי הוא מופק על ידי הזכר רק במקרה שהנקבה לא שבה לפני בקיעת הביצה.
אצל היונים החלב לא מופק מבלוטות אלא ממעטה האפיתל הפנימי שבזפק, שמתרבה במהירות במהלך השלב האחרון של הדגירה.
תאים שמושלים מהמעטה מהווים את "חלב הזפק" ומשמשים כמזון להאכלת הגוזלים במהלך השבועיים הראשונים, במהלך השבוע הראשון הם ניזונים בלעדית מחלב הזפק.
תהליך השלת תאי האפיתל מושרה באמצעות ההורמון פרולקטין.
אחד היתרונות של חלב יונים הוא במרווחי האכלה ארוכים יותר של כשעה בניגוד להאכלה ישירה אצל ציפורי שיר המאכילות את הגוזלים בחרקים שונים כל מספר דקות.
אצל הפלמינגו מזון הזפק מכיל כמות גדולה של שומן ופחות חלבונים, ומופק ממעטה של בלוטות בחלקים העליונים של מערכת העיכול, מהפרשה זו הצאצאים ניזונים במשך כחודשיים.
צבע החלב אדום מאחר שדיאטת הפלמינגו מכילה מקָרוֹטֶנוֹאידים, אותו פיגמנט המקנה לפלמינגו את צבעו האדום.
היות שחלב היונים עשיר יותר מחלב יונקים, קשה למצוא עבורו תחליף לצורך האכלה ידנית של גוזלים.
חלב הוא לרוב נוזל לבן, הנוצר בבלוטות החלב של נקבות היונקים לאחר ההמלטה או הלידה.
החלב משמש כמקור תזונה בלעדי לצאצאי היונקים, כולל חלב אם לצאצאי האדם, בתקופת ינקותם.
חלב עשיר בנוטריינטים החיוניים להתפתחות הגוף ולחיזוקו בגיל הינקות.
לכל בעל חיים הרכב חלב שונה, שמתאים באופן מרבי לתזונת הוולדות של אותו מין.
צריכת חלב על ידי האדם בבגרותו, החלה רק בתקופה חדשה יחסית בסקאלה האבולוציונית, לפני כ-8,000 שנה, כאשר האדם החל לגדל ולביית בעלי חיים שניתן לחלוב.
לשם כך מגדל האדם יונקים, בעיקר בקר וצאן, וחולב אותם.
בתקופה המודרנית עובר החלב במחלבה תהליך של הפרדת שומן, הרכבתו מחדש לפי אחוזי השומן הרצויים, המגון, ופסטור או עיקור.
קיימים ציבורים הנמנעים מצריכת מוצרי חלב מסיבות מוסריות או בריאותיות.
החלב המיוצר בגוף האם מועבר לוולד באמצעות הנקה.
הוולד תופס את פטמות האם בפיו ויונק את החלב באמצעות תנועת יניקה של הפה.
משך תקופת ההנקה שונה אצל מיני היונקים השונים ונע בין ימים בודדים עד שנים בודדות.
אצל רוב היונקים חלב האם מתדלדל והולך.
כאשר תפוקת החלב פוחתת באופן ניכר, מתחילה תקופת הגמילה שבה הצאצא מתרגל לאכול מזונות אחרים באופן הדרגתי, עד שתפוקת החלב נפסקת לגמרי.
חלב הוא תחליב (אמולסיה) של שמן ומים, ובהם תערובת של חלבונים, סוכרים, ויטמינים ומינרלים.
הכמות היחסית של כל מרכיב משתנה בחלב של יונקים שונים בהתאם לצורכי הצאצא.
חלב אדם הוא רזה יחסית ועשיר בלקטוז, שהוא הסוכר העיקרי בחלב.
לעומת זאת, חלב פרה מתאפיין ברמה נמוכה יותר של סוכרים, מכיל כ-3.5% שומן ורמה גבוהה של חלבונים, כדי לאפשר לוולד לגדול במהירות ולהכפיל את משקלו במהלך 50 הימים הראשונים שלאחר הלידה.
השומנים בחלב נמצאים בעיקר בצבירים הנקראים גלובולות שגודלם נע בין 0.1 ל-10 מיקרומטר וניתנות לצפייה מבעד למיקרוסקופ אור.
לגלובולות השומן ממברנה אמפיפטית המאפשרת את יציבותה במים.
ממברנה זו מורכבת בעיקר מפוספוליפידים, אך גם מחלבונים, אנזימים, כולסטרול, גליקופרוטאינים, טריגליצרידים ועוד מרכיבים מינוריים.
בחלב המשווק לצרכנים (חלב פרה בעל 3% שומן 100 מ"ל) יש 60 קלוריות, 9 מיליגרם כולסטרול, 4.6 גרם פחמימות, 3.2 גרם חלבון ו-3 גרם שומן.
רוב החלבון בחלב פרה (80%) הוא קזאין.
חלב טרי שנשאר באוויר הפתוח מחמיץ כעבור זמן מה, ומתפרק באופן טבעי למרכיב מוצק שנקרא גבן ומשמש לייצור גבינה, ומרכיב נוזלי שנקרא מי גבינה.
ההחמצה נגרמת בשל תהליך תסיסה: חיידקי חומצת חלב הופכים את הלקטוז שבחלב לחומצת חלב, המורידה את ה-pH שלו ובכך גורמת לדנטורציה של החלבונים.
כתוצאה מכך מאבדים החלבונים הדנטורטיביים את מסיסותם במים, מתגבשים ושוקעים.
תעשיית החלב מנצלת תהליך זה כדי לייצר מוצרי חלב שונים.
לדוגמה, בתהליך יצור הגבינה מופרד הגבן ממי הגבינה בעזרת מחמצת חלב (תרבית של חיידקי חומצת חלב) ואנזים הקרוי רנין.
גם חלב מפוסטר יחמיץ אם לא יישמר בקירור, ועל כן יש לשמור אותו בטמפרטורה שבין 1°C ל-4°C.
ניתן להפוך חלב לחלב עמיד שאינו מחמיץ, באמצעות טיפול בטמפרטורות גבוהות מאוד (UHT).
חלב שעבר טיפול כזה – חלב עמיד – יכול להיות מאוחסן במשך מספר חודשים ללא קירור עד פתיחתו.
החלב בעת העתיקה היה מוצר מן החי, אשר היווה מרכיב חשוב בתפריט היום-יומי והטקסי של חברות ותרבויות קדומות.
החלב הוא תוצר משני, אשר מופק מיונקים ממין נקבה, ללא צורך בהריגתם, מה שמאפשר לאדם לנצלן מספר רב של פעמים.
(בקבוצת המוצרים המשניים, נכללים גם תוצרי הלווי של החלב (למשל גבינה), צמר ועור, ביצים, כמו גם הכוח שניתן להפיק מן החיות למטרות עבודה (למשל חריש, דיש), תובלה ורכיבה).
העדויות הקדומות ביותר לצריכת החלב, זוהו לראשונה באמצע האלף הרביעי לפנה"ס במסופוטמיה, אם כי ביות העז, הכבש והבקר תועד כבר באלף השמיני לפנה"ס.
בדרום הלבנט, החליבה מתחילה כבר בתקופה הנאוליתית, אולם מתגברת כבר בתקופה הכלקוליתית, ובתקופת הברונזה הקדומה נחשבת כבר לחלק מהצריכה היומית והפולחנית של האדם.
החלב משמש כחומר גלם למגוון רחב של מוצרי מזון, ובהם גבינה, שמנת, לבן, יוגורט וחמאה.
כמו כן מיוצרים משקאות מבוססי חלב, כגון שוקו.
מלבד השימוש בחלב למזון, חלב משמש בתעשייה לייצור מגוון מוצרים.
חלבון החלב, קזאין הוא חומר גלם נפוץ, בעיקר בשל הזמינות הרבה שלו, ומייצרים ממנו סוגי דבק שונים, ציפויי מגן, ועוד.
בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 נעשה שימוש נרחב בקזאין לייצור פלסטיק, בין השאר לייצור כפתורים, מסרקים ותכשיטים.
כן משמש הקזאין כמצע לגידול חיידקים.
בנוסף לכך, ניתן לייצר מחלב צבע, צביעה בחלב הייתה מקובלת יותר בעבר, אך כיום מעדיפים לרוב שימוש בצבע אקרילי.
בשנת 2007 הובילה פינלנד את מדד צריכת החלב במדינה לפי ראש, וב-20 המקומות שאחריה, היו 18 מדינות מאירופה, והמדינות ארצות הברית וקזחסטן.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 חלה ירידה בצריכת החלב לנפש בארצות הברית ובמדינות מערביות נוספות, לעומת עלייה בצריכה בסין.
נקבת היונקים מייצרת באופן טבעי חלב לפי הכמות שיונק הצאצא.
כאשר הצאצא ממעט לינוק בלוטות החלב מייצרות בהתאם כמות פחותה של חלב.
האדם, המעוניין בהגדלת כמות החלב לשימושו, מבצע מספר פעולות:
הגברת תנובת החלב על ידי טיפוח תורשתי (ריבוי מבוקר) בדרך של ברירה מלאכותית (השבחה גנטית).
בישראל רוב פרות החלב הן מזן הולשטיין, המושבח לייצור חלב.
במשק החלב מפרידים את הצאצא מאימו כדי שחלב האם ינותב לצריכה על ידי האדם.
עגלים מופרדים לאחר הלידה מאמם כדי שיתרגלו מיד להזנה מבקבוק.
הפרדת היילוד גורמת לפרה מצוקה.
אף שפרות חליבה לרוב אינן תוקפניות, פרה עשויה לתקוף כדי להגן על העגל שלה.
בישראל מקובל לחלוב כל פרה שלוש פעמים ביום.
בתנובת השיא פרה ברפת מניבה 50 ליטר ליום, לעומת 10 ליטר שמניבה פרה מאותו זן שמניקה באופן טבעי.
היות שתנובת החלב מגיעה לשיאה זמן קצר לאחר ההמלטה, במשקי חלב מודרניים הנקבות מוזרעות כדי שימליטו אחת לתקופה קבועה (כפעם ב-12 חודשים בקרב פרות).
ההריונות מתוכננים באופן שתנובת החלב תהיה כדאית כדי לשמור על רווחיות החזקת המניבה, ושלקראת "תקופת היובש" (תקופה בה הנקבה אינה נחלבת למשך כחודשיים לפני ההמלטה) תנובת החלב תהיה מספיק נמוכה כדי למנוע דלקות עטין.
בעבר, החליבה הייתה בעיקר חליבה ידנית, כלומר האדם נטל את העטין בידיו ועל ידי תנועות משיכה וסחיטה הפיק ממנו חלב.
כיום רוב החליבה במדינות המערב היא ממוכנת.
לפני מהפכת השימוש הנפוץ בפלסטיק נהגו להפיץ חלב באופן מסחרי בבקבוקי זכוכית.
היום נדיר לראות חלב בבקבוקי זכוכית, ורוב בני האדם רוכשים חלב כשקית חלב עשויה פלסטיק או בקופסאות קרטון מצופה שעווה אספטיות.
אור על סגול הנפלט מנורות פלואורסצנטיות יכול להרוס חלק מהחלבונים שבחלב, על כן יצרנים רבים עברו להפיץ חלב באריזות אטומות.
חלב אורגני מוגדר על ידי מחלקת החקלאות של ארצות הברית כחלב שיוצר על ידי מקנה שהיה בממשק אורגני מתמשך לפחות שנה לפני יצור החלב.
הממשק האורגני כולל נושאים רבים שהעיקריים בהם: הזנה בלעדית במספוא אורגני.
הפדרציה הבין-לאומית לחקלאות אורגנית (IFOAM) אף אוסרת שימוש בטכניקות של הנדסה גנטית בממשק הפוריות של העדר האורגני.
מועצת החלב בישראל טוענת כי התהליכים לייצור חלב אורגני וחלב שאינו אורגני בישראל זהים "מבחינת האיכות, הבטיחות, הרכב החלב והטעם" אבל שונים מבחינת "טיפול תרופתי והזנה" ובפרט כוללים הזנה במזון אורגני בלבד (שאינו מהונדס גנטית, רק מרכיבים מהצומח), ואיסור על מתן הורמונים לפרות.
חלב מכיל, בין היתר, מספר ויטמינים ומינרלים, המופיעים בו בצורה החיונית להתפתחות הצאצא:
אשלגן: חשוב לשמירת מאזן הנוזלים, האלקטרוליטים והחומציות בגוף.
כך הוא שומר על תפקוד נורמלי של תאי הגוף.
האשלגן עוזר במניעת עלייה בלחץ הדם כתוצאה מצריכה עודפת של נתרן, ומקטין את שחלוף העצם.
נתרן: חיוני לשליטה על נפח התא, להכנסה של חומרים לתוך התאים ולהוצאתם מתוכם (הוצאת סידן באמצעות משאבות נתרן-סידן והוצאת מימן באמצעות משאבות נתרן-מימן), וכן ליצירת המתח החשמלי המהווה את בסיס הפעולה של תאי עצב ותאי שריר.
הוא מסייע בהפקת אנרגיה מהמזון.
כמו כן, המגנזיום חשוב לתהליכי התכווצות והרפיית השרירים ולהעברת גירויים עצביים.
ויטמין A: הכרחי לראיית לילה תקינה, לביטוי של גנים, למערכת הרבייה ולמערכת החיסון.
הוא מעורב גם בתהליך הגדילה.
ריבופלאבין (ויטמין B2): חיוני להפקת אנרגיה מהמזון.
ניאצין: חשוב מאוד להפקת אנרגיה מהמזון.
הוא משתתף בתהליך הייצור של חומצות שומן.
ויטמין B12: חיוני לרקמות ולאיברים, שבהם מתרחש יצור רב של תאים (כמו מח העצם ומערכת העיכול).
הוא מהותי לתפקוד תקין של מערכת העצבים, לייצור של שומנים וחלבונים ולמניעת אנמיה.
מספר מטא-אנליזות של מחקרי עוקבה הראה מתאם בין צריכת חלב ומוצריו ושיעור מופחת של מספר מחלות
מטא-אנליזה של 18 מחקרים מצאה כי צריכה גדולה של חלב מקושרת לשיעור יחסי נמוך ב-12 אחוז של שבץ.
מטא-אנליזה של 5 מחקרים מצאה כי צריכה גדולה של חלב מקושרת לשיעור יחסי נמוך ב-13 אחוז של יתר לחץ דם.
מטא-אנליזה של 7 מחקרים מצאה כי צריכה גדולה של מנת יוגורט אחת ליום מקושרת לשיעור יחסי נמוך ב-18 אחוז של סוכרת מסוג 2. שאר מוצרי החלב לא היו מקושרים לסוכרת סוג 2.
מטא-אנליזה של 10 מחקרים מצאה כי צריכה של 400 גרם מוצרי חלב ליום מקושרת לשיעור יחסי נמוך ב-17 אחוז של סרטן המעי הגס.
מטא-אנליזה של 10 מחקרים מצאה שצריכה של מוצרי חלב, אך לא חלב, מקושרת לשיעור יחסי נמוך ב-15 אחוז של סרטן השד.
מספר מחקרים מצאו שחומצה לינולאית מצומדת (conjugated linoleic acid) אשר נמצאת בחלב ומוצריו וכן בבשר, מספקת מספר יתרונות בריאותיים כולל הפחתת טרשת עורקים, מספר סוגים של סרטן, יתר לחץ דם, ומשפרת את מערכת החיסון.
מדענים מהפקולטה לבריאות הציבור בהרווארד, זיהו ב-2010, חומצת שומן אשר נמצאה במוצרי חלב בשם trans-palmitoleic acid, אשר עשויה להקטין באופן ממשי את הסיכון לסוכרת מסוג 2. החוקרים עקבו במשך 20 שנה אחר משתתפים במחקר תצפיתי, כדי להעריך את גורמי הסיכון למחלות לב וכלי דם בגיל מבוגר.
במהלך המעקב נמצא שאנשים עם רמה גבוהה וחוזרת של trans-palmitoleic acid היו בעלי סיכון נמוך באופן ממשי לפתח סוכרת, ועם סיכון נמוך בכ-60% בקרב משתתפים אשר היו בחמישיון העליון ברמה של החומצה.
עוד נטען שחלב עשוי לעודד בריחת סידן מעצמות ולגרום בדרך זו לאוסטאופורוזיס.
טענה זו נשללה בשורת מחקרים.
על אף שהקונצנזוס המדעי רואה תועלת בצריכת חלב יש כאלה החולקים על מידת התועלת הבריאותית לאדם מצריכת חלב של בעלי חיים.
גופים כמו ה-USDA (משרד החקלאות האמריקני), שאחראי על ניסוח המלצות התזונה של האמריקאים, וכן משרד הבריאות הישראלי, ממליצים על צריכה של 3 מוצרי חלב ביום לבני כל הגילאים.
המלצה זו נתונה לביקורת מצד כמה גופי מחקר וארגוני בריאות, הטוענים שהיא מופרזת או מזיקה, ויש לבחון מחדש את תפקיד חלב בעלי החיים בתזונה האנושית.
ביקורת חמורה נשמעה מצד אוניברסיטת הרווארד האמריקאית, בין היתר מפי ראש המחלקה לתזונה, פרופ' וולטר וילט.
נייר עמדה של חוקרים מאוניברסיטת הרווארד, שפורסם בשנת 2013, קובע כי אף אם אין בצריכת החלב נזק, הרי שבניגוד לטענות קודמות, לא הוכח כי הוא תורם לשימור עצמות או למניעת שברים בקרב אנשים מבוגרים.
כמה עבודות מחקר מצאו קשר מתאמי בין חלב לאקנה (פצעי בגרות).
באחת העבודות הציע החוקר מלניק כי על אף שמדובר בהורמון פפטידי, הורמון ה-IGF-1 הנמצא בחלב עובר כנראה בהצלחה מסוימת את אנזימי מערכת העיכול, ונכנס למחזור הדם בצורתו הפעילה.
מחקרי תצפית מצאו מתאם בין רמות גבוהות של IGF-1 בדם ושיעור מספר סוגי סרטן אולם במחקרים גנטיים לא נמצא קשר בין מוטציות שמשפיעות על רמות ה-IGF-1 וסרטן, ולכן ייתכן שהקשר שנמצא במחקרי התצפית הוא לא סיבתי.
כמו כן, גם אם קיים קשר סיבתי, העלייה ברמות ה-IGF-1 כתוצאה מצריכת חלב היא קטנה, כך שייתכן שאין לעליה זו השפעה משמעותית על הסיכוי לסרטן.
חוקרים יפנים מצאו כי שתיית חלב שיוצר ביפן גרמה לעלייה בכמות האסטרוגנים בסרום הדם של שבעה ילדים, ומכך לדיכוי של ייצור הגונדוטרופינים בגופם ומכאן גם לדיכוי ייצור הטסטוסטרון שלהם.
מחקרם היה ללא קבוצת ביקורת, והתוצאות היו ללא מובהקות סטטיסטית.
לפי חלק מהמחקרים, רמות ההורמונים שבחלב נמוכות משמעותית מגבולות הצריכה הקבילה שנקבעו על ידי ארגון הבריאות העולמית.
לפי אחת העבודות, ליטר חלב מלא מכיל בערך 30 ננוגרם אסטרדיול, כאשר גבול הצריכה הקבילה הוא 3,000 ננוגרם ליום לאדם במשקל 60 ק"ג, ובערך 10 מיקרוגרם פרוגסטרון כאשר גבול הצריכה הקבילה הוא 1800 מיקרוגרם ליום.
אי סבילות ללקטוז ואלרגיה לחלבון חלב הן שתי תופעות שונות.
אי סבילות ללקטוז היא חוסר יכולת לעכל את סוכר החלב לקטוז אחרי גיל הגמילה, בגלל ירידה באנזים לקטאז שמתחילה אחרי גיל הגמילה, כשהתינוק כבר לא זקוק לחלב אם.
זהו למעשה המצב הטבעי לאדם וליונקים האחרים.
באזורים מסוימים בעולם התפתחה אצל בני האדם מוטציה ב-10,000 השנים האחרונות, שגורמת לייצור לקטאז גם אחרי גיל הגמילה ולאורך כל החיים.
הסימפטומים של אי סבילות ללקטוז עשויים להיות כאב בטן, גזים, שלשול, בחילה, או הקאות.
על פי מסקנות נייר העמדה של המכון הלאומי לבריאות בארצות הברית (NIH), שפורסם בפברואר 2010, מרבית האנשים בעלי ספיגה לקויה של לקטוז אינם סובלים מסימפטומים ברמה קלינית.
אלרגיה לחלבון חלב – בהשוואה לאי-סבילות ללקטוז הנפוצה יחסית, מחקרים מהשנים האחרונות מצאו שאלרגיה לחלבון חלב קיימת בשכיחות נמוכה מאוד – בסך הכול אצל 0.3% מהתינוקות.
יש המתנגדים לצריכת מוצרי חלב בהתבסס על העובדה שהפקת חלב מתועש כרוך בסבל ולרוב גם במוות לבעלי החיים.
האספקטים להם מתנגדים אנשים אלה הם למשל הפרקטיקה של בידוד עגלים בה נלקחים העגלים מאימותיהם הפרות מיד לאחר לידתם ונסגרים בכלובים במטרה למנוע מהם לינוק את החלב שישווק למרכולים.
כמו כן, הם מתנגדים לחליבה מכנית ומאסיבית של הפרות ולשלילת החופש הטבעי מהן.
בשנת 2007 הושלמה בישראל רפורמה, במהלכה הוקמו מכוני חליבה מתקדמים בהשקעה של כ-2 מיליארד שקל.
עוד לפני הרפורמה נחשב משק החלב הישראלי לאחד המובילים בעולם מבחינת איכות הייצור ובריאות העדר והפרה, לצד מקביליו בהולנד, שווייץ ודנמרק.
זאת מאחר שהפרות עוברות תהליך בקרת איכות קפדני ומחמיר.
במסגרת מעקב בריאותי לפרות בודקים רופאי השירות הווטרינרי לפחות פעם בשבוע כל עדר בקר לחלב.
הבדיקות כוללות את חלב הפרות, את דמן, ואת צואתן.
כתוצאה משיפור הטיפול בפרות ושכלול הבדיקות פחת אחוז החולי בסוף העשור הראשון של המאה ה-21. כך, למשל, שיעור תמותת העגלים מההמלטה ועד לגמילה נמוך כיום מ-5%, לעומת כ-10% בסוף שנות ה-90. גם מספר התאים הסומטים (תאי דם לבנים שנמצאים באופן טבעי.
ריבוי שלהם מהווה אינדיקציה לחולי העטין) ירד משמעותית: מ-500,000 בממוצע לפחות מ-200,000 למיליליטר חלב.
לשם בקרת התוצר, כל משלוח חלב מ-1,000 הרפתות ו-150 הדירים בישראל עובר 5 בדיקות עוד לפני כניסתו למחלבה.
בבדיקות נשללת נוכחות חומרים מעכבים (אנטיביוטיקות וסולפות), חמיצות וכן דם ומים.
בנוסף, נבחנים מאפיינים כמו טעם, ריח ומראה.
אם מתגלה ליקוי כלשהו, אזי בהתאם לתקנון איכות החלב, החלב נאסר לשימוש לאלתר.
במקביל, מתבצעות בדיקות מעבדה מסוימות לחלב.
במהלך כל שנה רופאי ופקחי הלשכות הווטרינריות מגיעים באקראי לכלל משקי החלב בישראל, ולוקחים כ-1,800 דגימות מקריות למעבדה לגילוי שאריות מן החי.
שם נעשות להן 7–10 בדיקות מקיפות לחומרים לא רצויים.
חלב המתגלה כנגוע נאסר לשימוש ולשיווק ונשפך.
פיקוח החלב נאכף דרך מספר חוקים שונים שקבעה הכנסת בהם "חוק הפיקוח על מוצרים ושירותים, תשי"ח –
1957 (צו בדבר יצור חלב), חוק תכנון משק החלב בישראל, התשנ"ב – 1992 ו ותקנון איכות החלב של המועצה לענף החלב בישראל.
ארץ ישראל מתוארת במקרא 21 פעמים כ"ארץ זבת חלב ודבש" – תיאור שבא ללמד על עושרה ופוריותה במכילתא דרשב"י, פרק י"ג, פסוק ה' רבי אלעזר אומר: "חלב", זה חלב הפירות, רבי עקיבה אומר: "חלב", זה חלב ודאי.
במשמעות הפוכה מופיעים החלב והדבש בנבואת חורבן של ישעיהו: "והיה מרב עשות חלב יאכל חמאה, כי חמאה ודבש יאכל כל הנותר בקרב הארץ" ().
בספר יואל מופיע החלב בנבואת נחמה "והיה ביום ההוא יטפו ההרים עסיס, והגבעות תלכנה חלב, וכל־אפיקי יהודה ילכו מים" ().
פעמים אחדות מתואר החלב כמאכל משובח:
בתיאור ביקורם של שלושת המלאכים אצל אברהם מסופר: ().
בשירת דבורה מסופר על פגישתה של יעל אשת חבר הקיני עם סיסרא: ().
מהציווי המופיע בתורה שלוש פעמים: "לא תבשל גדי בחלב אמו" למדו חז"ל כי שילובו של בשר בחלב אסור בבישול, באכילה ובהנאה.
מכאן גם למדו פרשני תנ"ך שונים, כי היה קיים מנהג כנעני ואף פולחן אלילי, שבו היו מבשלים גדי בחלב.
חז"ל אסרו חלב נוכרי מפני החשש שהגוי יערב בו חלב בהמה שאיננה כשרה.
בחג השבועות נהוג לאכול מוצרי חלב, ויש הנוהגים כך גם בחנוכה.
חז"ל אומרים שזה שחלב בהמה וחיה טהורים מותר בשתייה, הוא חידוש שהרי הוא נוצר מדם, וכן נלקח מחי ללא שחיטה.
במשנה יש דעות חלוקות בין התנאים האם החלב נחשב כתוצר של דם.
ברפואה לא ידוע כיום על קשר ישיר בין הדם לחלב, אך ברור שחומרי הזנה הנמצאים בדם עוברים אל בלוטות החלב, כך שאכן החלב תלוי בקיומה של כמות דם מספקת.
חלב האדם נחשב ביהדות כפרווה.
ואין איסור לאוכלו עם בשר שלא אסרה תורה אלא חלב בהמה.
אך אסור מדרבנן לאכולו עם בשר משום מראית העין.
אין איסור באכילתו-שתייתו לבדו (גם לשיטת הרמב"ם שבשר האדם אסור באכילה מהתורה) אך חכמים אסרו לגדול לינוק באופן ישיר מאימו אם הפסיק כבר לינוק.
בשבת אין איסור לינוק מאישה, למרות שהוצאת החלב בכלי או ביד נחשבת למלאכה.
שונה הדין ביניקה מבהמה (טהורה).
חלב נקבת האדם והבהמה הוא אחד משבעה משקין.
בהלכה ישנה התייחסות גם לחלב זכר וכנראה שהייתה מציאות של בלוטות חלב בזכרים.
במדרש ישנו מעשה בחסיד שמתה אשתו ונעשה לו נס שיכל להניק בעצמו את בנו.
דבר דומה כתוב במדרש על מרדכי היהודי.
הגבנה כמדד לבדיקת כשרות החלב
בתלמוד () מובא תהליך גיבון החלב כסימן להבחנה בין בהמות וחיות טהורות לטמאות, שכן רק חלב של יונקים טהורים מגבן ואילו חלב של טמאים אינו מגבן.
בדיקה זו התקבלה על ידי הרמב"ם להלכה ועליה מבוססות הלכות שונות בשולחן ערוך ובשאר הפוסקים.
במחקר משותף של זהר עמר, עוזי מרין ודוד אילוז מאוניברסיטת בר-אילן, נבדק חלב של יונקים שונים, טהורים וטמאים.
תוצאות הבדיקה הראו על יצירת גבן בחלב של פרה, עז, כבשה, ג'מוס, יחמור אירופאי, אייל אדום, יעל וג'ירף, המוגדרים כבעלי חיים טהורים.
לעומת זאת, לא נוצר גבן מהיונקים הבאים המוגדרים כבעלי חיים טמאים: סוסה, נאקה, אלפקה, ארנבון, קוף, כלבה, חזירה, וחלב אם (אדם).
תוצאות המחקר איששו את הקביעה שתהליך הגיבון הוא מדד אמין להבחנה בין יונקים טהורים לטמאים.
עם זאת, קיימות עדויות לניסיונות מוצלחים ליצירת גבינה מחלב חזירים, סוסים וחמורים, וגמלים.
"חלב" בלטינית (Lac, תעתיק עברי: לַק) וכיום הוא מופיע במושגים רבים הקשורים לחלב:
לקטוז (סוכר חלב) הוא מהמרכיבים החשובים של החלב.
נגזרות כימיות של סוכר זה הן חומצה לקטית (חומצת חלב) והיון שלה, לקטט.
לקטוז עצמו הוא דו-סוכר המורכב מגלוקוז ומגלקטוז; שמו של האחרון נגזר אף הוא מלטינית.
לקטאז הוא אנזים המפרק לקטוז.
לקטובצילוס (Lactobacillus) היא משפחת חיידקים הממירים לקטוז לחומצת חלב בתהליך תסיסה.
קפה לטה, לטה מקיאטו וקפה 'או-לה' הם משקאות חלביים ידועים.
Latte ו-Lait פירושם "חלב" באיטלקית וצרפתית, בהתאמה, והם נגזרים מהמילה הלטינית.
חלב אורז הוא משקה דמוי חלב המיוצר מאורז.
בדרך כלל מכינים אותו מאורז חום.
המתיקות שבו מתקבלת מפירוק פחמימות לגלוקוז ולעיתים מוספים למשקה במהלך ייצורו סירופ מקנה סוכר לקבלת מתיקות גבוהה יותר.
חלב אורז הוא חלופת חלב צמחית העשויה מאורז שבור טחון או קמח אורז עם מים והומוגניות.
בהשוואה לחלב פרה, הוא מכיל יותר פחמימות אך אין בו כולסטרול או לקטוז.
חלב אורז תעשייתי מועשר לרוב בוויטמינים ומינרלים, בהם סידן, ויטמין B12, ויטמין B3 (ניאצין) וברזל.
לנפח של משקה חלב אורז יש השפעה משביעה גדולה יותר מהצמיגות.
חלב אורז הוא אלטרנטיבה חלבית מהצומח, עשירה בפחמימות ודלה בשומן, מה שהופך אותו לאופציה תזונתית עבור צרכנים המעדיפים תחליפי חלב.
האורז השבור הוא תוצר הלוואי עיקרי של תעשיית האורז ויכול לשמש להכנת חלב אורז ואף להוסיף לו תרבית פרוביוטית.
ניתן להכין חלב אורז לטווח גדלים של 5–20 מיקרומטר באמצעות המגון.
בתהליך זה מופעל חימום, בעיקר כדי להבטיח בטיחות מזון ולהאריך את חיי המדף של המוצר.
אחסון חלב האורז בעת הייצור מתבצע ידי מילוי חלב האורז הפרוביוטי בבקבוקי זכוכית, HDPE ו-LDPE בתנאי סביבה.
אחסון חלב אורז בבקבוקי זכוכית מציג תוצאות טובות יותר מבקבוקי HDPE ו-LDPE מפני שכל חומרי האריזה שומרים כך על ספיגת תאים קיימא במהלך אחסון בקירור עד 21 יום.
חלב אורז משווק בטעם רגיל, וניל או שוקולד, ויכול לשמש תחליף לחלב פרה במתכונים רבים.
חלב אורז מכיל פחות חלבונים מחלב אם ומחלב פרה, ולכן אם נאלצים לתת אותו לפעוט (להבדיל מתינוק), יש הנוהגים לערבב בו אבקת ביצים.
משרד הבריאות בבריטניה ממליץ שלא לתת חלב אורז לילדים בני פחות מ-5 בגלל חשש מרמות גבוהות של ארסן.
האיגוד האירופי לרפואת ילדים ממליץ להימנע מחלב אורז לילדים בכל גיל, אלא אם רמת הארסן מצוינת במוצר.
לפי דו"ח של הארגון, חלב אורז עלול לחשוף תינוקות וילדים לארסן ברמה הגבוהה פי שניים או שלושה מבמבוגרים.
חלב ודבש הייתה להקת פופ ישראלית שפעלה בעיקר בשנים 1979–1984. באירוויזיון 1979, שנערך בירושלים, זכתה הלהקה במקום הראשון עם השיר "הללויה", כאשר הסולנית הייתה עדיין גלי עטרי.
הלהקה נוסדה ערב פסטיבל הזמר והפזמון של 1979, לצורך ביצוע השיר "הללויה" של שמרית אור וקובי אשרת.
במקור נכתב "הללויה" עבור להקת הכל עובר חביבי, אבל סולנית "הכל עובר חביבי" שלומית אהרון ויתרה על השיר.
אחרי שנשארו ללא הרכב מתאים לביצוע השיר בפסטיבל, המפיק שלמה צח, ויוצרי השיר שמרית אור וקובי אשרת החליטו להקים להקה חדשה במיוחד למטרה זו.
בישראל הוא הוכתר כשיר השנה במצעד הפזמונים השנתי של קול ישראל ושל גלי צה"ל.
למרות ההצלחה של הלהקה בישראל, לא הצליחה הלהקה לשחזר את ההצלחה הבינלאומית של "הללויה".
בעקבות ההצלחה, המשיכו חברי ההרכב בקריירה מוזיקלית עשירה.
אלבומם הראשון יצא בראשית 1980 ונקרא בפשטות "גלי עטרי וחלב ודבש".
חלקו הראשון של האלבום הכיל שירים בעברית כמו "גלגל ענק", "שמש אדומה", "קסם הלילה" ו"דרך ארוכה" (שעטרי הקליטה באופן עצמאי לפסקול הסרט "דיזנגוף 99").
חלקו השני של האלבום כלל שירים באנגלית בלבד, בניסיון לפרוץ לשוק הבינלאומי בעקבות ההצלחה העצומה של "הללויה", ושיריו הוקלטו באולפנים בלונדון.
שלמה צח וקובי אושרת הפיקו בפועל את האלבום, וקובי אושרת עיבד וניהל מוזיקלית.
בעקבות האלבום זכתה הלהקה בתארים "להקת השנה" ו"שיר השנה" (על "גלגל ענק") במצעד הפזמונים השנתי תש"ם (1980) של רשת ג'.
ב-1980 הוציאה הלהקה לאור את אלבומה השני, "חלב ודבש 2".
באותה שנה עזבה עטרי את הלהקה בעקבות סכסוך כספי עם מפיק הלהקה שלמה צח והוחלפה על ידי לאה לופטין, כך שחלק משירי האלבום בוצעו על ידי עטרי ובאחרים הייתה זו לופטין.
מאלבום זה יצא הלהיט "אולי עוד קיץ" ושירים נוספים כמו "יחד", "שיר לשירים", "מסע ארוך" (שחודש ב-2005 על ידי אסף אמדורסקי) ו"דון ז'ואן".
במרץ 1981 שבה הלהקה לתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "סרנדה" (מילים: שמרית אור, לחן ועיבוד קובי אושרת), עימו הגיעה למקום הרביעי בתחרות.
בהמשך אותה שנה הוציאה הלהקה את השיר "מיס אמריקה".
ב-1982 הגישה הלהקה שירים בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!", שיצאו גם בתקליטם השלישי "זהו זה חלב ודבש".
בשנת 1983 פרשה לופטין מההרכב לקריירת סולו, ושלושת הגברים שנותרו בלהקה הקליטו בהרכב זה מספר שירים נוספים לפני שהלהקה פורקה בסוף 1984.
לאחר הפירוק התאחדה הלהקה במספר אירועים (בהרכב המאוחר יותר עם לאה לופטין): ביום העצמאות בשנת 1987 פתחה הלהקה את המופע המרכזי בטלוויזיה בהרכב חסר (ללא לאה לופטין) בתור "שלישיית חלב ודבש".
בשנת 1989 השתתפה הלהקה בפעם השלישית בקדם אירוויזיון, עם השיר "אני מאמין" (מילים: שמרית אור, לחן ועיבוד: קובי אושרת) שהגיע למקום השמיני.
בשנת 1995 הוציאה חברת "פונוקול" את דיסק האוסף "חלב ודבש – להיטי הזהב", שהכיל את להיטיה של הלהקה עם הסולניות גלי עטרי ולאה לופטין.
בשנת 2001 התאחדה הלהקה שוב בערב לכבוד הפזמונאית שמרית אור, שכתבה את מרבית להיטיהם.
בעקבות זאת חזרה הלהקה לפעילות מינורית שלא כללה שירים חדשים.
איחודים נוספים היו ב-2009 באירוע "תרבות של שלום", וב-2017 בערב מחווה למפיק שהיה ממקימי הלהקה, שלמה צח.
חבר הלהקה שמוליק בילו נפטר ב-31 בדצמבר 2023 בבית החולים איכילוב בתל אביב בתום מאבק במחלת הסרטן בגיל 71.
גלי עטרי וחלב ודבש (1979)
חלאל הוא מונח בשריעה, דין דתם של המוסלמים, שמשמעותו "היתר".
מונח זה מתייחס לכל הפעולות המוגדרות בין תחום הציווי ("פארד") לתחום האיסור ("חראם").
אולם בשימוש יומיומי הכוונה בדרך כלל לבשר מותר לאכילה על פי האסלאם.
בשר מחיות כמו גמלים, חסילונים או ארנבים מותר לפי האסלאם – אך מנגד, אסור לצרוך אלכוהול כמשקה שבוודאות משכר (איסור "ח'מר" - خمر) ואף לא כמרכיב באוכל, וזאת על מנת שייחשב חלאל .
באסלאם, השריעה מורה כי על המוסלמי לאכול רק בשר שנשחט בשם אללה (שנאמר עליו תסמיה) ועונה על דרישות שונות.
בשר כזה קרוי "חלאל" (حَلال) או "חוקי".
מנגד, החוק המוסלמי אוסר לאכול בשר חזיר, או בשר שנשחט שלא בשם אללה.
החוק מגדיר גם "חראם", כלומר - סוגים אחרים של חיות האסורים למאכל, ביניהם בשר קוף, כלב, חתול וחיות טורפות אחרות.
דיני המאכלים המותרים והאסורים מופיעים, בין היתר בסורת אל-מאאידה (سورة المائدة, הסורה ה-5), איאת 3 - 4.
הצורה המסורתית לשחיטה היא על ידי חיתוך של כלי הדם בצוואר, הגורם מוות מאיבוד דם מהיר.
זאת בשונה מהשחיטה היהודית, שבה אין חובה לחתוך את כלי הדם, אף על פי שפעולה זו מומלצת.
על פי הקוראן, אין חובה כי הבהמה תישחט על ידי מוסלמי, וגם אהל אל-כתאב (בהם יהודים ונוצרים) יכולים לשחוט אותה בהתאם לחוקי החלאל.
לפיכך, רוב המוסלמים מקבלים בשר הכשר ליהודים כ"חלאל".
לפי נתוני דו-שנתון דת ומדינה לישראל של המכון הישראלי לדמוקרטיה לשנת 2024, 95% מהמוסלמים בישראל מקפידים על אכילת חלאל, ומתוכם 62% מחשיבים בשר הכשר ליהודים כחלאל.
חָלָב נׇכְרִי (או חלב עכו"ם{{הערה|ראשי תיבות של עובדי כוכבים ומזלות – שיבוש נוצרי למונח "נכרי".}}) הוא חלב שנחלב על ידי אדם שאינו יהודי, כאשר לאורך כל תהליך החליבה לא נמצא יהודי בשטח החליבה.
חלב זה אסרו חכמים באכילה מכיוון שיש חשד שהנוכרי עירב בו חלב מבעל-חיים שאינו כשר (כמו חזירה או נאקה).
בתלמוד מוסבר שהחשש אינו שהגוי החליף את כל החלב ורצה להציגו כחלב כשר, אלא שמא עירב בחלב הקיים חלב של חיה טמאה.
טעם נוסף מובא בתלמוד ירושלמי, והוא שהנוכרים אינם מקפידים על דין "גילוי", כלומר לכסות תמיד את הכלי, שמא יטיל נחש ארס לכלי.
מאחר שהגויים אינם מקפידים על דין זה, ויכול השותה לבלוע ארס ולמות, אסור לאכול מחלב זה.
בהלכה נקבע שאם יהודי עומד ורואה שהנוכרי אינו מערבב חלב אחר בתוך החלב שנחלב, החלב אינו אסור משום חלב נוכרי.
יתרה מזאת, די בכך שיהודי עומד בפתח המחלבה, או שהוא נכנס למחלבה לפרקים, מתוך הנחה שהנוכרי פוחד לערב חלב אחר מחשש שיפסיד.
היו שפסקו שגם קיום מצלמות שמתעדות את תהליך החליבה מספיק כדי שהחלב לא ייחשב חלב נוכרי, כך פסקו הרב יוסף שלום אלישיב והרב שמואל הלוי ואזנר.
הפוסקים האחרונים נחלקו בשאלה אם חלב נוכרי אסור אפילו כאשר אין לנוכרי אף בהמה טמאה בעדרו והיא נוגעת לשאלה מה היה היקף ותוקף הגזרה שגזרו חז"ל.
לשיטתו מצטרפים הבית מאיר והשדי חמד, אם מצד שסוברים שלא שייך שלא יהיה בנמצא דבר טמא, או מטעם שנהגו כבר להחמיר כדעת הסוברים שחלב זה אסור משום גזירה.
חז"ל גזרו שלא לאכול גבינת נוכרי.
בתלמוד הובאו כמה טעמים לאיסור.
חששו שמא יישאר בגבינה לאחר הגיבון מעט חלב טמא (צחצוחי חלב).
מחמת חשש גילוי החלב והטלת ארס נחש בו.
חששו שמא העמידו את הגבינה בעור קיבת נבלה.
חששו שמא עירב הנוכרי בגבינה חומץ שיוצר מחומר שאיננו כשר.
חששו שהנוכרי מעמיד אותה בשרף ערלה, כלומר שכדי להחמיצה השתמש הנוכרי בחומצת פרי שהוא ערלה.
נושא כשרות הגבינה חמור יותר מדין חלב, כיוון שחלב לדעת רבים מהפוסקים לא נאסר בגזירה, ומבחינה הלכתית דבר שנאסר בגזירה עומד באיסורו אף אם טעמי הגזירה אינם בתוקף עוד.
אי לכך, גם המקלים בחלב נוכרי כיום, אוסרים על אכילת גבינת נוכרי.
יוצאת דופן היא דעת חכמי נרבונא, הסוברים שבמקום שאין קיימים החששות הנזכרים לעיל, מותרת הגבינה לאכילה.
גזירה זו נפרדת מאיסור חלב נוכרי, ולפי חלק מהאחרונים אפילו היה פיקוח על החלב, אם לא היה פיקוח על הכנת הגבינה, היא אסורה למאכל.
איסור גבינת נוכרי הוא איסור מוחלט, עד כדי כך, שלעניין דינים מסוימים קיימת חומרה בגבינת נוכרי יותר מהגבינה האסורה מדאורייתא שמחמתה גזרו עליה.
כך למשל, לדעת פוסקים רבים, חתיכה הראויה להתכבד של גבינת נוכרי איננה בטלה אם נתערבה בחתיכות גבינה כשרות, לעומת חתיכה חשובה של גבינה שהעמידוה בקיבת נבלה או של גבינה שיש בה תערובת חלב בהמה טמאה - שדינן שבטלות ברוב.
למרות שחמאה לא נכללה בגזירת החלב, עדיין נתגלעה מחלוקת בעניינה עוד בזמן הגאונים, כיוון שלמרות שלא נכללה בגזרה עדיין יש חשש שעירב בה חלב טמא, שאינו נקרש אך נשאר בנוזלי החלב שבה (צחצוחי החלב), ולדעת המתירים בחמאה (בניגוד לגבינה) אין חלק נוזלי בו עלול להיוותר החלב הטמא.
בשולחן ערוך (יורה דעה סימן קטו) נפסק שאין למחות ביד מי שנוהג לאכול חמאת גויים, כיוון שיש מקומות שנהגו בה היתר ויש מקומות שנהגו לאסור, אך אם בישל את החמאה כך שודאי לא נשארו עליה צחצוחי חלב, היא מותרת.
ולדעת הרמ"א מותר אף לכתחילה לבשל את החמאה כדי להסיר ממנה את צחצוחי החלב.
בימינו התעוררה בעיה נוספת בחמאת גוי.
זאת מחמת שיש המקשים את החמאה על ידי שומן אסור מן-החי, מחמת האיסור על אכילת בשר וחלב יחד.
בעיה נוספת התעוררה גם למקילים בחלב נוכרי, זאת עקב האפשרות להכין חמאה גם ממי גבינה שאסורים משום הגזירה.
במאה השנים האחרונות התפשט השימוש באבקת חלב ליצור מוצרים שונים.
הפוסקים דנו האם גזירת חכמים על חלב נוכרי כוללת גם אבקה שהופקה מחלב זה.
הרב צבי פסח פרנק התיר אבקת חלב נוכרי בנימוק שגזירת חז"ל לא הייתה אלא על החלב הניגר, ולא על מוצרים המופקים מחלב כגון אבקת חלב.
לשיטתו, ראיה לכך היא שגבינה וחמאה, המופקות מחלב, לא נכללו בגזירת חלב נוכרי כי לפי דברי חז"ל חלב המופק מבהמה טמאה אינו מתגבן.
בדומה לכך, התיר גם חלב נוכרי שהפך לאבקה, אם אין בו חשש של עירוב חלב טמא.
מאידך, החזון איש סבר שדין אבקת חלב נוכרי כחלב עצמו.
לשיטתו, אבקת חלב אינה כגבינה וכחמאה, לפי שהם לא יכלו להיווצר מחלב טמא, אלא אבקת חלב היא חלב שנתייבש, ואף יש אפשרות להחזירו למתכונתו.
לפי דעה זו, דין מוצרים המכילים חלבונים מחלב נוכרי כדין חלב נוכרי בעצמו.
הרב עובדיה יוסף התיר גם הוא צריכת אבקת חלב נוכרי, מהטעם "שידוע שעושים אבקה זו מחלב פרות" (לאור פסיקתו בעניין החלב נוכרי בעצמו, נראה שטעם היתרו קרוב יותר לשיטת הרב פרנק מאשר לזו של החזון איש).
הרבנות הראשית לישראל מכשירה אבקת חלב נוכרי בכשרות רגילה, אך מחייבת פירוט על גבי האריזה - "כשר לאוכלי אבקת חלב נוכרי".
כהמשך למחלוקת הקדומה אם חלב נוכרי הוא גזירה או איסור רגיל, נחלקו הפוסקים בימינו האם להתיר חלב נוכרי במקום בו יש פיקוח ממשלתי שלא יערבו חלב אחר.
בין המתירים המרכזיים ניתן למנות את הפרי חדש, החזון איש והרב משה פיינשטיין.
הרב משה פיינשטיין הוסיף כי אף לדעת הסוברים שהאיסור משום גזירה, יש מקום להקל, מאחר שהתירו כאשר ישראל עומד בחוץ ומשגיח שלא יכניס הגוי בהמה אחרת, "יש להתיר גם בישראל יודעין ידיעה ברורה דהוי כראיה."
להלן דברי הרב משה פיינשטיין:
"ובדבר החלב של הקאמפאניעס (=החברות) במדינתנו אשר יש פקוח הממשלה ואם יערבו חלב בהמה טמאה ייענשו וגם יסגירו את העסק שלהם שלכן ודאי מירתתי (=מפחדים) מלערב, יש טעם גדול להתיר אף בלא שיטת הפרי חדש משום דהעיקר דידיעה ברורה הוא כראיה ממש וכו'."
על פי פסק זה של הרב משה פיינשטיין ובעקבות לשונו, יש רבנים בחו"ל שנמנעים מלכנות בשם "חלב נוכרי" את המוצר, ובמקום זה מכנים אותו "חלב החברות" או "חלב סתם", היות שהוא מותר לכתחילה, ולא חלה עליו גזירה כלל לפי פסיקה זו.
למעשה כיום ארגוני הכשרות האורתודוקסיים המקלים בארצות הברית (כגון ה-OU שהוא הגדול מביניהם) סומכים על היתרו של הרב פיינשטיין, אך עבור המחמירים, מסמנים בסימן Cholov Yisroel = חלב ישראל, מוצרי חלב הכשרים גם לדעתם.
בישראל הבד"צים אינם נותנים הכשר למוצרים המיוצרים בחלב נוכרי, כיוון שחלב ישראל מצוי ואפילו יותר מחלב נוכרי.
גם באירופה אין הבדצי"ם נותנים הכשר למוצרים המכילים חלב נוכרי.
כמו כן הרבנות הראשית לישראל אינה מאשרת כשרות של מוצרי יבוא המכילים חלב נוכרי נוזלי, אך מאשרת, תוך סימון, מוצרים המכילים אבקת חלב נוכרי או חמאת נוכרי.
חלב סויה הוא נוזל המופק מפולי סויה.
חלב הסויה הומצא בסין לפני יותר מ-2,000 שנה, וכיום הוא נמכר ומשווק ברחבי העולם.
לפי המסורת הסינית, חלב הסויה וגם טופו הומצאו על ידי הנסיך ליו אן (劉安, Líu Ān), משושלת האן הקיסרית, בערך בשנת 164 לפני הספירה, אולם אין עדות היסטורית נוספת שמבססת את המסורת הזאת.
אחרי כ-900 שנה יוצאו הטופו והסויה ליפן, ולאחר מכן יוצאו לרחבי ארצות המזרח.
במאה ה-20 הגיע חלב הסויה בתפוצה רחבה גם למדינות המערביות, בעיקר לחנויות טבע.
משנות ה-90 של המאה העשרים ועד היום חלה עליה בצריכת הסויה והטופו בעולם המערבי.
תהליך הכנת חלב הסויה כולל מספר שלבים עיקריים:
הפרדה בין החלק המסיס במים לבין זה שאינו מסיס
ניתן לבצע את התהליך בעזרת מכשיר חלב סויה.
הנוזל הלבנבן שמתקבל מכונה חלב סויה טרי.
מקורו בפולי סויה ומראהו דומה למראה של חלב פרה אך הוא שונה לחלוטין בטעמו.
הוא עשיר בחלבון מלא, בסידן ובמינרלים שונים אחרים.
להכנת טופו מוסיפים בדרך כלל לחלב הסויה מלח ניגרי טבעי, המשמש כמגבן.
הוספת מגבן גורמת להיפרדות החלבון מהנוזל.
בתהליך המסורתי מועבר החלב, במצבו זה, לתבניות מחוררות שבתוכן בד כותנה, ונדחס לגושים.
מותגי חלב סויה מסוימים נחשבים כמזון אולטרה-מעובד (לפי הגדרות משרד הבריאות).
ערכו התזונתי של חלב סויה דומה לערכו התזונתי של חלב.
כמות החלבונים דומה, אך קיים הבדל בהרכב השומנים.
בפולי הסויה שהם מוצר מהצומח, אין כולסטרול אשר נמצא בחלב יונקים.
בחלב סויה יש מעט יותר סידן, אם כי ספיגתו נמוכה יותר.
יחסית לצמחים אחרים סויה מכילה יותר פיטואסטרוגנים.
פיטואסטרוגנים מועילים למערכות שונות בגוף כגון מערכת השלד והלב.
משרד הבריאות ממליץ על צריכת סויה, כולל משקאות סויה ללא סוכר מוסף.
סקירת מחקרים חדשה שפרסם קובעת כי צריכת סויה אינה גורמת להתפתחות מינית מוקדמת (כפי שחששו בעבר), וכי אינה מעלה את הסיכון להתפתחות סרטן השד אלא להפך, היא עשויה לסייע במניעת סרטן השד וקשורה בהפחתת הסיכון לתמותה ולהישנות הגידול בקרב חולות ושורדות המחלה.
חלאקה (מערבית: حلاقة, תגלחת; או ביידיש: אָפּשערן, נהגה: Opshern, לסַפר.
בחב"ד: אָפּשֶׁערנֶעש, תספורת.) הוא טקס תספורת יהודי, הנערך לילדים כשהם מגיעים לגיל שלוש.
יש הנוהגים לערוך את החלאקה בל"ג בעומר בהר מירון ליד קבר רבי שמעון בר יוחאי, ומספרים שם את כל הילדים שיום הולדתם השלישי חל בין יום הראשון של חג הפסח לל"ג בעומר.
כי, לפי המנהג, אין לספר את הילד לפני יום ההולדת השלישי שלו.
אולם, כיוון שלא מספרים מתחילת ספירת העומר עד ל"ג בעומר, לכן ממתינים לל"ג בעומר (של אותה שנה).
הטקס נעשה בליווי נגינה של כליזמרים.
יש שנהגו לערוך את החלאקה בקבר שמואל הנביא, בקבר רבי מאיר בעל הנס או בקבר שמעון הצדיק בירושלים, כאשר בשנים האחרונות רווח המנהג לערוך את החלאקה בכותל המערבי.
המנהג חדש יחסית, והוא מובא לראשונה רק בתחילת תקופת האחרונים.
לראשונה הוא מוזכר בשו"ת הרדב"ז, כמנהג שרווח אז להסתפר בקבר שמואל הנביא ולתרום לצורכי המקום כמשקל השיער הגזוז.
רבי חיים ויטאל מספר שרבי יונתן סאגיס העיד לו שהאר"י ביום ל"ג בעומר "הוליך את בנו הקטן שם (=למירון) עם כל אנשי ביתו, ושם גילחו את ראשו כמנהג הידוע, ועשה שם יום משתה ושמחה".
אולם לפני הוא אומר בהערה: "אבל איני יודע אם אז היה בקי ויודע בחכמה הזו הנפלאה שהשיג אחר כך...
וכתבתי כל זה להורות כי יש שורש במנהג הנזכר", כלומר הוא מפקפק במשמעות הקבלית של המנהג.
המנהג התפשט בהדרגה ברחבי יהדות ארצות ערב, עד לתימן ומרוקו.
בקרב האשכנזים המנהג לא היה מקובל, אך לאחר בואם לארץ ישראל קיבלו את המנהג מהספרדים, ובהמשך הוא התפשט אף ליהדות אשכנז שבחוץ לארץ.
גם בתוך האשכנזים המנהג התקבל תחלה אצל החסידים, ואחר כך בצורה פחותה אצל שאר הקהילות.
את מנהג זה עושים בגיל 3.
הסיבה לגיל הזה היא לפי זה שכתוב בתורה כי האדם עץ השדה.
כמו שלא קוטפים מעץ בשלוש השנים הראשונות מאז הנטיעה שלו לא מספרים בן אדם לפני גיל 3.
באופן כללי בתרבויות שונות יש עניין מיוחד בתספורת הראשונה, כטקס מעבר מגיל הפעוטות כך בתרבות הגרמנית הלטינית והסלאבית.
פרופ' דניאל שפרבר בספרו מנהגי ישראל, קושר בין טקסי תספורת והקרבת שערות בספרות היוונית האלילית, לבין העקיקה מנהג המוסלמים לעלות לקברי קדושיהם ולגזוז שם את שערות הילדים, ולבסוף הגיע ליהודים רק במאה ה-16, דרך הנוהגים במנהגי קבלת האר"י.
למנהג זה ניתנו מספר טעמים:
הדגישו את עניין השארת פאות הראש לקטן.
כמו שכתוב בתורה "לא תקיפו פאת ראשכם".
ניתן לראות מגמה זו גם מתוך תפילות שונות.
יש מקורות שהמנהג צוטט בלא ציון של גיל מסוים, אלא בהתייחסות לתספורת הראשונה.
וכך כתב ה"שערי תשובה": "המנהג בארץ ישראל לעשות שמחה בתגלחת הראשונה של קטן, שמחנכין אותו במצוה להיות לו פאות הראש".
גיל זה נחשב בתורה כגיל מיוחד.
עד גיל שלוש הילד אינו בשל ללימוד תורה ומגיל שלוש אביו מקדישו לתורה, כפי שדורש זאת בילקוט שמעוני מהפסוק (ויקרא י"ט כג): "שלוש שנים יהיו לכם ערלים לא יאכל ובשנה הרביעית יהיה כל פריו קודש הילולים לה'":
מנהג החלאקה איננו נהוג בכל קהילות ישראל ויש אף שהתנגדו לו באופן מהותי או לפרטיו, כגון קיומו הנפוץ באזור קברי צדיקים או קיומו בל"ג בעומר.
יש שטענו שמקור המנהג מגיע מהערבים והודים ועמים אחרים, ויש בכך איסור של חוקות גוים.
לשיטת האר"י אין להסתפר כל משך ספירת העומר כולל ל"ג בעומר, לכן לא מסתבר לפיו לקבוע תספורת החלאקה דווקא אז.
טענה נוספת היא שאינו דרך כבוד למתים להסתפר ולעשות שמחה וחגיגה בתוך בית הקברות.
בהלכה נפסק שאין נוהגין בבית קברות בקלות ראש ואף לאכול ולשתות שם או לעשותו קיצור דרך אסור, כל שכן לחגוג שם בשירה וריקודים ולהסתפר שם.
בנוסף לכך היו הרבה רבנים שהתייחסו למנהג כלא מוסמך ובלי מקור.
הרב יצחק זאב סולובייצ'יק והרב יעקב ישראל קניבסקי התנגדו למנהג וסירבו לספר ילדים שהובאו אליהם (לעומת זאת בנו הרב חיים קניבסקי נהג לספר ילדי חלאקה שמגיעים לביתו).
חָלָב מְרֻכָּז אוֹ חָלָב מְשֻׁמָּר הוא מוצר חלב המבוסס על חלב פרה וסוכר לבן.
חלב מרוכז מוכן על ידי אידוי הנוזלים מחלב ממותק, הוא סמיך ומתוק מאוד וחיי המדף שלו ארוכים מאוד, דבר המאפשר לשמור חלב בקופסת שימורים לאורך תקופה של מספר שנים.
בעבר היו גם מוצרים דומים ללא סוכר, אולם כיום הם אינם נפוצים.
המוצר נמכר באופן מסחרי במקומות רבים בעולם.
לרוב חלב מרוכז נארז בקופסאות שימורים ובשפופרות.
הוא משמש במתכוני קינוחים בתרבויות רבות.
את החלב המרוכז המציא גייל בורדן ג'וניור בארצות הברית בשנת 1856 בגלל הקושי לאחסן חלב טרי.
קודם לפיתוח זה נשמר חלב טרי שעות אחדות בלבד, ולכן הוא היה זמין רק באזורים שהיו בהם רפתות לחלב.
בורדן הושפע ממותם של ילדים אחדים בשנת 1851, כנראה עקב מחסור בחלב.
לאחר כשנה של ניסויים וסדרת כישלונות, קיבל בורדן השראה ממחבת אידוי בלחץ ששימשה את השייקרס לריכוז מיצי פירות.
כך הצליח לבסוף לרכז חלב מבלי לחרכו או להקרישו.
ואולם גם אז שני המפעלים הראשונים שהקים כשלו, ורק במפעל השלישי הוא הצליח ליצור חלב מרוכז שמיש ובעל חיי מדף ארוכים ללא צורך בקירור.
לא פחות חשובה מהמצאת התהליך עצמו, היו דרישותיו של בורדן מהאיכרים שרצו למכור לו חלב גולמי: הוא דרש לרחוץ את עטיני הפרות לפני החליבה, להקפיד על ניקיון הרפתות ולהרתיח ולייבש את המסננות בבוקר ובערב.
עד 1858 המוצר של בורדן זכה למוניטין בשל טוהרו, אורך חיי המדף שלו והכדאיות הכלכלית שלו.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הממשלה הפדרלית של ארצות הברית הזמינה כמויות עצומות ממנו עבור מנות הקרב של החיילים.
הייתה זו מנת קרב יוצאת דופן במאה ה-19: פחית במשקל 400 גרם הכילה 1,300 קלוריות, 30 גרם חלבון, 30 גרם שומן ויותר מ-200 גרם של פחמימה.
החיילים שחזרו מהקרב והכירו את המוצר תרמו להגדלת תפוצתו.
עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-19, חלב מרוכז היה למוצר בולט.
חלב מרוכז משמש במתכוני פאי מרנג לימון, ממתקי קרמל, ריבת חלב וקינוחים נוספים.
בחלקים מאסיה זהו החלב המועדף כתוספת לקפה.
המשקה הוייטנאמי "קפה סואה דה" הוא קפה עם חלב מרוכז.
כיום נמכרים בשוק תחליפים זולים יותר לחלב מרוכז.
התחליפים הנמכרים המכילים כמויות גדולות של רכיבים נוספים מלבד רכיבי חלב וסוכר, בעיקר שמן צמחי (לרבות שמן דקלים).
הוספת שמנים צמחיים מורידה בצורה ניכרת את עלות המוצר, עם פגיעה קטנה בטעמו.
בנוסף, הערך התזונתי של חלב מרוכז כזה ירוד ביחס למקור.
מחוז חלב הוא אחד מ-14 מחוזותיה של סוריה והוא משתרע בצפון-מערבה של המדינה.
שטחו של המחוז הוא 18,482 קמ"ר (כ-10% משטח סוריה) ואוכלוסייתו הוערכה בשנת 2011 בכ-4,868,000 תושבים, רובם ערבים וכורדים.
המחוז מחולק לעשר נפות ובירתו היא העיר חלב.
האזור היה מיושב במשך אלפי שנים, ובתקופה ההלניסטית היה לאזור הפורה והמאוכלס ביותר בסוריה.
בשנת 193 לספירה, תחת השלטון הרומאי הוגדר האזור כחלק ממחוז קוילה-סוריה שנשלט מהעיר אנטיוכיה.
במאה הרביעית לספירה הוקם במזרח האזור, שמרכזו היה העיר מנבג'.
בתקופה המוסלמית הקדומה, תחת השושלות ראשידון ואומיה, האזור היה חלק מתת-הפרובינציה ג'ונד קינאסרין.
בתקופה העבאסית האזור נשלט עצמאית בידי שושלת השיעית.
הממלוכים שלטו באזור גם הם.
העות'מאנים שלטו באזור עד שנת 1918, והאזור היה חלק מהווילאייט של חלב.
בתקופת הטנזימאט קבעו השלטונות את חוק הרפורמה בקרקעות משנת 1858, במקביל לתוכניות להבאת מתיישבים בדואים לצפון סוריה.
תוכניות אלו הובילו לשילוב חזק יותר של אלו גם בכלכלה העות'מאנית המרכזית באנטוליה.
הדבר גם גרם לבעלי הון אירופיים לניצול המשאבים החקלאיים באזור, והביא לכך שחלק גדול מתוצרת האזור הועבר לידי סוחרים אירופיים.
בתקופת המנדט הצרפתי בסוריה ולבנון, בראשית המאה ה-20, האזור נכלל תחילה במדינת חלב, ובהמשך עם שורת הישויות המדיניות הבאות ששלטו בסוריה בתקופת המנדט הצרפתי.
בתקופה זו מחוז חלב כלל גם את מחוז אידליב, עד שפוצלו בסביבות שנת 1960.
הלחימה במחוז חלב הייתה אחת מזירות הלחימה הקשות ביותר במלחמת האזרחים הסורית.
ביוני 2017, כמעט שש שנים מפרוץ המלחמה ולאחר לחימה עזה, חולק המחוז כמעט שווה בשווה בין כוחות ממשלת סוריה, כוחות האופוזיציה הסורית, הצבא הטורקי והכוחות הסוריים הדמוקרטיים / רוג'אבה.
קודם לכן, בדצמבר 2016, הצבא הערבי הסורי בסיוע אווירי רוסי הצליח להשתלט על בירת המחוז חלב.
אותה שנה, באוגוסט 2016, פתח הצבא הטורקי, בגיבוי הצבא הסורי החופשי, את מבצע "מגן פרת" במטרה לגרש את המדינה האסלאמית, בעיקר מעיירות הגבול ג'ראבלוס, אַעְזַ֫אז ואל-באב.
המבצע הצליח והחל ממאי 2017, האזור נמצא תחת כיבוש טורקי.
המדינה האסלאמית של עיראק והלבנט חוסלה ברובה באזור, לאחר שהצבא הערבי הסורי לחם נגדה במתקפת חאלב המזרחית, במתקפת 'מישורי מסכנה' ובמתקפה הדרומית של א-רקה.
בינואר 2018 פתח צבא טורקיה בגיבויו של הצבא הערבי הסורי את מבצע "ענף זית" נגד יחידות ההגנה העממיות הכורדיות (YPG), שהביא לכיבוש העיר עפרין ונפת עפרין כולה.
מחוז חלב גובל מצפון לאורך כ-221 ק"מ עם המחוזות הטורקיים קיליס, גזיאנטפ ושאנליורפה, ממזרח עם מחוז א-רקה, מדרום במחוז חמה, ובמערב במחוז אידליב ומחוז האטאי הטורקי.
כ-34% משטחי המחוז כוללים אזורים מיושבים, רמות גבוהות, ביצות, יערות ואדמות מרעה, ו-66% הנותרים הם שטחים מעובדים.
האגם הגדול ביותר במחוז הוא אגם המלח אל-ג'בול, שמרוחק כארבעים ק"מ דרומית-מזרחית מהעיר חלב.
אגם אסד, שהוא הגדול בסוריה, מפריד בין המחוז למחוז א-רקה.
במחוז גם קיימים מאגרי מים מלאכותיים שנוצרו מסכרים, כמו אגם ה-17 באפריל על נהר עפרין ואגם שבאה על נהר קוויק.
רוב המחוז שוכן על רמה גדולה שנקראת רמת חלב, כשגבולות המחוז המזרחיים והצפוניים חופפים כמעט לקצוות אלו של הרמה.
דרום-מזרח המחוז מתחבר לערבה הצחיחה של צפון המדבר הסורי.
מדרום, המחוז גובל במישורים המזרחיים של מחוז חמה, ומדרום-מערב במישורים של צפון אידליב.
גובה השטח הממוצע הוא כ-379 מטרים מעל פני הים.
פני השטח משתפלים בהדרגה בכיוונים כלליים של צפון-דרום ומערב-מזרח.
השפלה מכוסה במשקעים פליאוזואיקונים ומזוזואיקונים שעוביים הממוצע הוא כארבעה עד חמישה קילומטרים על פני כלל השטח.
מעמק נהר הפרת במזרח מתגבהים פני השטח בהדרגה ויוצרים את מישור מנבג', ויורדים שוב בעמק נהר ד'הב שבמזרח, שמנקז את הרמות שמצפון לעיר אל-באב וזורם לאורך כ-50 ק"מ ממצפון לדרום, עד שנשפך לאגם ג'בול.
ממערב לעמק הדאהב חוזר ומתנשא השטח, ויוצר את הר עקל ממערב לאל-באב, ואת הר תימר ממערב לאגם ג'בול.
לאחר מכן השטח יורד בחזרה לעמק נהר קוויק, שביצת מאח' שבקצה הנהר היא הנקודה הנמוכה ביותר במחוז חלב, בגובה כ-249 מטר.
ממערב לעמק קוויק מתנשא הר שמעון, כשלדרומו משתרעים מישורי אידליב וממערבו זורם נהר עפרין.
מערבית לנהר עפרין שב ומתרומם השטח באזור הר הכורדים, שנמצא בחלקו בשטח טורקיה.
בצפון אזור זה עומד הר 'בולבול' בגובה של 1,269 מטרים, שהוא הנקודה הגבוהה ביותר במחוז חלב.
נהר עפרין זורם מצפון לדרום, בין הר שמעון להר הכורדים, כשאחריהם הוא פונה מערבה לעמק אורונטוס, ובכך מפריד את הר כורדי מהר ההר שבדרום.
כ-66% משטח המחוז הם אדמות שניתנות לעיבוד.
הגידולים העיקריים הם זיתים, תאנים, שזיפים, רימונים, ירקות, דגנים, אורז ופיסטוקים.
החקלאות באזור נשענה באופן מסורתי על הנהרות באזור, שהעיקריים שבהם הם הפרת, קוויק, עפרין, סאג'ור, אסוואד וד'הב.
עם זאת, מאחר שכל הנהרות האלו יוצאים מטורקיה ובשל פרויקטי השקיה בצד הטורקי, זרימת הנהרות, מלבד הפרת, נחלשה מאד עד שכבר לא יכלה לתמוך בחקלאות.
נהר הקוויק באזור, למשל, התייבש לחלוטין בשנות ה-50.
העלמות הנהרות אילצה את החקלאים להיתלות במידה רבה במי גשמים ובמים שהוסטו מהפרת.
תחנת השאיבה במסקנה מספקת מי שתייה למחוז מנהר הפרת.
לאחרונה אף הופנו מים מהפרת כדי להחיות את נהר הקוויק, ובכך לחדש את החקלאות במישורים שמדרום לחלב.
במחוז חלב יש שפע של אתרים ארכאולוגיים, בפרט בהר שמעון שבמערב המחוז ובמישורים שממערבו המשתרעים לכיוון אנטיוכיה ואידליב.
באזור זה, המכונה "מסיף אבן הגיר", נמצא הריכוז הגדול ביותר בעולם של כנסיות מהעת העתיקה, שבנויות בסגנון אדריכלי סורי ייחודי.
באזור זה גם נמצאות "הערים המתות" הידועות של סוריה, שהן מקבץ גדול של כ-700 יישובים עתיקים ונטושים מהאלף הראשון לספירה.
לפי מפקד האוכלוסין הרשמי של 2004 נמנו במחוז 4,045,200 תושבים, אם כי אומדן של UNOCHA בשנת 2011 העריך כי אוכלוסיית המחוז עומדת על 4,867,900 תושבים.
ככל הנראה מספר זה השתנה בעקבות מלחמת האזרחים.
הרשימה הבאה כוללת ערים המהוות את המרכזים האדמיניסטרטיביים של נפות המחוז:
עיקר התפוקה החקלאית במחוז חלב מגיעה מייצור דגנים וכותנה.
עם, זאת, בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, חלק רב מהמסחר עבר אל מעבר לגבול, לטורקיה ובעיקר לאזור גזיאנטפ.
התנאים הכלכליים התדרדרו באזור חלב וגרמו לעלייה משמעותית במחירי הסחורות.
המלחמה באוקראינה והירידה העקבית במפלסי המים של נהר הפרת, עלולים לגרום להשפעה גדולה לרעה על הגישה למים ולחשמל ועל ביטחון המזון באזור.
חַלַבּ או חאלב היא עיר בסוריה המשמשת כבירת מחוז חַלַבּ, המחוז המאוכלס ביותר בסוריה.
עד פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה הייתה חַלַבּ העיר הגדולה ביותר בסוריה, אך מאות אלפים ברחו ממנה במהלך המלחמה, ואוכלוסיית העיר הוערכה בכ-2,098,000 תושבים נכון לשנת 2021. רוב תושביה הם ערבים וכורדים.
גרים בה גם ארמנים וטורקים, ועד כחמישית מתושביה הם נוצרים.
חלב היא אחד המקומות הנושבים הידועים העתיקים ביותר בעולם והחלה להתפתח בתחילת האלף ה-5 לפנה"ס על קבוצה של גבעות השוכנות כיום סביב גבעת המצודה שבמרכז העיר.
ממצאים בסביבתה מראים כי העיר יושבה כבר באלף ה-11 לפנה"ס, והייתה לנקודת סחר חשובה במשך כל העת העתיקה, וזאת בשל מיקומה האסטרטגי במפגש דרכי מסחר, האחת בין הים התיכון ממערב לעמק הפרת במזרח, והאחרת בין דמשק מדרום לאסיה הקטנה מצפון.
חַלַבּ שמרה על חשיבותה במהלך ימי הביניים על אף שרעידת אדמה קשה החריבה אותה כמעט לחלוטין ב-11 באוקטובר 1138, ואף שניצבה במוקד קרבות ממושכים בין המונגולים לממלוכים.
כאשר המסחר בין אסיה לאירופה עבר לנתיבים הימיים המקיפים את כף התקווה הטובה, ירדה העיר מגדולתה.
בתקופת האימפריה העות'מאנית היא הייתה עיר צדדית, והידרדרות נוספת בחשיבותה אירעה לאחר פתיחת תעלת סואץ ב-1869.
באוקטובר 1918, בשלהי מלחמת העולם הראשונה, התחולל קרב חלב כשבסיומו שחררו פרשי דיוויזיית הפרשים החמישית של בריטניה את העיר משלטון האימפריה העות'מאנית.
העיר זכתה לתקופת שגשוג קצרה בתחילת המנדט הצרפתי בסוריה.
בשנת 1986 הכריז ארגון אונסק"ו על העיר כאתר מורשת עולמית.