tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדרך חזרה ממשחק הגומלין של רבע הגמר מול הכוכב האדום בלגרד, שבעקבותיו העפילה יונייטד לחצי הגמר, המטוס שנשא את השחקנים והצוות המלווה התרסק בשדה תעופה במינכן.
האסון האווירי במינכן גבה את חייהם של שמונה שחקנים, ובכך מנע מיונייטד להוות יריב משמעותי לדומיננטיות של ריאל.
השליטה המוחלטת של ריאל מדריד במפעל, הסתיימה בעונת 1960/1961, כאשר היריבה המרה ברצלונה הדיחה אותה כבר בסיבוב הראשון.
ברצלונה עצמה הפסידה לבנפיקה ליסבון 3-2 בגמר שנערך באצטדיון ונקדורף.
עונה לאחר מכן בגמר הטורניר, הצליחה בנפיקה לנצח את ריאל מדריד 5-3 באצטדיון האולימפי באמסטרדם, ולזכות בתואר בפעם השנייה ברצף.
בנפיקה שהגיע לגמר בפעם השלישית ברצף בעונת 1962/1963, הצליחה להבקיע במשחק הגמר שנערך באצטדיון ומבלי ולהוביל משערו של אאוזביו, אך הכוכב הברזילאי-איטלקי ז'וזה אלטפיני כבש צמד ונתן את הגביע בפעם הראשונה בהיסטוריה למילאן האיטלקית, כאשר הוא יוצא מתחומי חצי האי האיברי בפעם הראשונה.
אינטר מילאנו שראתה את יריבתה המרה זוכה עונה לפני כן, הצליחה להגיע לגמר הטורניר בעונת 1963/1964, וניצחה את ריאל מדריד 3-1 באצטדיון ארנסט האפל.
הגביע נשאר בעיר מילאנו בפעם השלישית ברצף אחרי שבגמר 1965, ניצחה אינטר את בנפיקה 1-0 באצטדיונה הביתי, הסן סירו.
עונה לאחר מכן ריאל הצליחה להדיח את אינטר בחצי הגמר של 1966, וזכתה בטורניר בפעם השישית לאחר שגברה על פרטיזן בלגרד באצטדיון הייזל שבבריסל.
פרנסיסקו חנטו הוא השחקן היחיד מריאל שזכה בכל ששת הטורנירים.
סלטיק הייתה לקבוצה הבריטית והצפון אירופית הראשונה שזכתה בטורניר, לאחר שגברה על אינטר בתוצאה 2-1 בגמר שנערך בליסבון, ושחקניה באותה תקופה כונו "האריות מליסבון".
סלטיק היא הקבוצה היחידה שזכתה בטורניר כאשר כל שחקניה נולדו באזור הסמוך לאצטדיון שלה.
עשר שנים לאחר האסון במינכן הייתה מנצ'סטר יונייטד לקבוצה האנגלית הראשונה שמנצחת בגמר, לאחר שגברה על בנפיקה 4-1 לאחר הארכה במשחק שנערך באצטדיון ומבלי.
מאט באזבי, מאמן היונייטד בזמן האסון, שרד למרות הפציעות הקשות שספג והיה המאמן של הקבוצה גם בגמר זה, בנוסף לשני ניצולים אחרים - בובי צ'רלטון (שהבקיע שני שערים בגמר) וביל פולקס.
בנפיקה הייתה קרובה לנצח במשחק, אך אאוזביו החמיץ בעיטה לשער בשניות האחרון לזמן הרגיל של המשחק.
בעשור שלאחר זכיית היונייטד רק שלוש קבוצות זכו בטורניר, כל אחת שלוש פעמים, והעפילו באופן קבוע לשלבים המתקדמים.
הקבוצה הראשונה שעשתה זאת הייתה אייאקס אמסטרדם ההולנדית, שהפסידה למילאן בגמר של 1969. לאחר הזכייה של פיינורד ב-1970 הצליחה אייאקס לזכות בשלוש אליפויות רצופות (ניצחונות על פנאתינאיקוס, אינטר ויובנטוס) כשהיא משחקת בסגנון הטוטאל פוטבול בהנהגתם של יוהאן קרויף, רוד קרול, יוהאן ניסקנס, ארי האן ופיט קייזר.
כל אחד מהשחקנים הללו היה יכול לשחק במגוון עמדות ותפקידים, כולל חילופים בין חלוצים למגנים.
שיטת המשחק הזו פותחה על ידי רינוס מיכלס ושופרה על ידי סטפן קובץ', ועד לעזיבתו של קרויף לברצלונה ב-1973 נראה היה כי לא ניתן לגבור על אייאקס שהשתמשה בה.
ב-20 השנים שלאחר מכן לא זכתה אייאקס להצלחות רבות בטורניר.
באיירן מינכן הייתה הקבוצה הבאה שזכתה בטורניר, ועשתה זאת שלוש פעמים ברציפות בין 1974 ל-1976. מנהיג הקבוצה באותה תקופה היה פרנץ בקנבאואר, ולצידו שיחקו ספ מאייר, גרד מילר, אולי הנס ופול ברייטנר.
באיירן הוסיפה שינויים משל עצמה לטוטאל פוטבול ההולנדי.
היא גברה על אתלטיקו מדריד במשחק חוזר ב-1974, על לידס יונייטד במשחק מתוח בפארק דה פראנס ב-1975, ועל איי אס סנט אטיין במשחק שנערך בגלאזגו ב-1976. באיירן לא הצליחה לשחזר את הצלחתה לאחר הגמר בסקוטלנד, ולא זכתה בתואר במשך עשרים וחמש שנים.
בשנת 1977 זכתה ליברפול לראשונה בתולדותיה, ופתחה ברצף של שש זכיות אנגליות רצופות בגביע, ושבע זכיות מתוך שמונה אפשריות.
היא גברה על בורוסיה מנשנגלדבך בתוצאה 3-1 ברומא, וב-1978 הייתה לקבוצה הבריטית הראשונה שזוכה בגביע פעמיים ברציפות, לאחר שגברה על קלאב ברוז' הבלגית במשחק שנערך בומבלי.
ליברפול הודחה בסיבוב הראשון של הטורניר ב-1979, ובמקומה זכתה בתואר נוטינגהאם פורסט לאחר ניצחון בגמר במינכן על מאלמה השוודית, ובהדרכתו של המאמן הידוע בריאן קלאף.
כעבור שנה היא ניצחה את המבורג בסנטיאגו ברנבאו, ובכך הפכה לזוכה היחידה בטורניר עם יותר ניצחונות בו מאשר אליפויות בליגה המקומית.
ליברפול הצליחה להעפיל לגמר של 1981, שנערך בפריז, וגברה בו על ריאל מדריד בתוצאה 1-0. כעבור שנה זכתה בגביע אסטון וילה, לאחר שגברה בגמר ברוטרדאם על באיירן מינכן.
המבורג הצליחה לזכות בגביע בשנה שלאחר מכן בעקבות ניצחון על יובנטוס, ולמנוע זכייה אנגלית בתואר לראשונה מזה שבע שנים.
ליברפול חזרה וזכתה בתואר ב-1984 לאחר ניצחון על רומא, והייתה לקבוצה הראשונה מאז ריאל מדריד בשנות ה-50 שזוכה בגביע ארבע פעמים.
משחק זה זכור בשל התנהגותו של השוער ברוס גרובלאר מליברפול, שעשה מחוות גופניות מלגלגות לכיוונם של שחקני רומא לפני שבעטו לעברו את הכדור.
היא הצליחה להעפיל לגמר גם בשנה שלאחר מכן, אך הפסידה בתוצאה 0-1 ליובנטוס (משער בפנדל של פלאטיני) במשחק שזכור בגלל מותם של 39 אוהדי יובנטוס באצטדיון הייזל.
בעקבות אסון הייזל הוחלט להשעות את כל הקבוצות האנגליות מתחרויות אירופיות למשך חמש שנים, ואילו על ליברפול, שאוהדיה נתפסו כאחראים לאסון, הוטלה השעיה של שנה נוספת.
ההשעיה פגעה רבות בהצלחתן של קבוצות הכדורגל האנגלי, שנאבקו להותיר את חותמן לאחר ששבו מההשעיה.
רק כעבור 14 שנים מהאסון הצליחה קבוצה אנגלית לשוב ולזכות בתואר.
הרחקת הקבוצות האנגליות גרמה לסיום תקופת הדומיננטיות שלהן בטורניר.
בשלוש השנים שלאחר האסון זכו בטורניר שלוש קבוצות חדשות: סטיאווה בוקרשט ב-1986 (עם ניצחון על ברצלונה בגמר), פורטו ב-1987 (עם ניצחון 2:1 על באיירן מינכן אחרי שפיגרה 1:0) ופ.ס.וו.
מילאן הצליחה לזכות בתואר ב-1989, והגנה על זכייתה בשנה שלאחר מכן.
הזכיות הללו ידועות בזכות משחקם של שלושת ההולנדים מרקו ואן באסטן, רוד חוליט ופרנק רייקארד.
ב-1991 החמיצה מילאן את ההזדמנות לזכות בגביע שלישי ברציפות, והפסידה לכוכב האדום בלגרד שגברה על מרסיי בדו-קרב פנדלים לאחר שהגמר ביניהן הסתיים בתיקו 0-0. הגמר של 1991 היה היחיד בשנים 1989 עד 1998 שבו לא נטלה חלק קבוצה איטלקית.
האיסור על הקבוצות האנגליות כבר לא היה בתוקף עם תחילת עונת 1990/1991, אך ליברפול (שזכתה באליפות אנגליה) לא הייתה יכולה להשתתף בטורניר כיוון שעליה הוטל עונש של שנה נוספת.
הקבוצות האנגליות חזרו לטורניר ב-1991, לאחר שחזרו להשתתף בעונה שלפני כן בטורנירים אחרים (מנצ'סטר יונייטד זכתה בגביע המחזיקות).
אולם, הן לא זכו להצלחה רבה בחמש השנים שלאחר תום ההשעיה בגלל "חוק שלושת הזרים" שמנע מהן לשתף את שחקניהן הטובים ביותר.
קבוצות הסרייה א' האיטלקית העפילו לשבעה גמרים רצופים, אך ניצחו רק ב-2. בגמר של 1992, שנערך בוומבלי, גברה ברצלונה של המאמן יוהאן קרויף על סמפדוריה משער של רונאלד קומאן בהארכה, אחרי 0:0 בסיום 90 דקות.
לפני עונת 1992/1993 שונה שם המפעל ל"ליגת האלופות".
מרסיי ניצחה בגמר של 1993 את מילאן, בתוצאה של 1:0, אך הושעתה מהמפעל בשנה שלאחר מכן לאור שערוריית שחיתות, כיוון שאליפות צרפת נשללה ממנה לאחר שהתברר כי טאפי ביצע עבירות בספרי החשבונות שלה.
מרסיי היא הקבוצה הצרפתית היחידה (נכון ל-2017) שזכתה בטורניר.
ב-1994 גברה מילאן על ברצלונה בתוצאה 4 - 0, וזאת אף על פי שלפני המשחק נחשבה כבעלת סיכויים נמוכים לנצח בגלל היעדרם של שחקני מפתח בהגנה.
מרסל דסאי, מגן מילאן, שיחק במרסיי כשזו גברה על הקבוצה האיטלקית ובכך קבע שני תקדימים: הוא היה השחקן הראשון שזוכה בתואר במשך שנתיים רצופות עם שתי קבוצות שונות, והוא היה גם השחקן הראשון שמנצח עם קבוצה אחת, עובר לקבוצה השנייה ואז מנצח גם איתה.
מילאן העפילה גם לגמר שלישי ברציפות ב-1995, אך הפסידה בתוצאה 0 - 1 לאייאקס אמסטרדם ששיחקה עם החלוץ בן ה-19 פטריק קלייברט.
היה זה הניצחון הראשון של הקבוצה ההולנדית מאז 1973, אז ניצחה בשלושה גמרים ברציפות, וחלק משמעותי מהסגל שהוביל את אייאקס לניצחון בגמר שיחק גם במדי נבחרת הולנד.
אייאקס העפילה גם לגמר של 1996, אך הפסידה ליובנטוס בדו-קרב פנדלים אחרי 1:1 בסיום 90 דקות.
בתקופה זו נאלץ עולם הכדורגל להסתגל לשינויים הרדיקליים שנכנסו לתוקף בגלל חוק בוסמן, שלפיו שחקנים לאחר תום חוזה רשאים לעבור לקבוצות אחרות ללא צורך לשלם סכום העברה תמורת כרטיס השחקן שלהם.
המשמעות המרכזית של החוק עבור קבוצות ליגת האלופות הייתה ביטול מכסת השחקנים הזרים ממדינות האיחוד האירופי, כיוון שהם לא נחשבו יותר לזרים ויכלו לשחק בחופשיות בכל אחת ממדינות האיחוד.
בורוסיה דורטמונד תחת אימונו של המאמן אוטמר היצפלד זכתה בגביע היחיד בתולדותיה ב-1997 לאחר שניצחה את מנצ'סטר יונייטד בחצי הגמר ואת האלופה המכהנת יובנטוס בגמר בתוצאה של 3:1, וזאת אף על פי שנחשבה כבעלת סיכויים נמוכים לנצח בגמר.
כעבור שנה החליטה אופ"א לאפשר גם לקבוצות שסיימו במקום השני בליגה שלהן להתחרות בטורניר.
הבסיס להחלטה זו היה הרצון לכלול קבוצות בכירות נוספות ובכך להגביר את הפופולריות של הטורניר.
למרות השינוי הייתה זו ריאל מדריד, אלופת ספרד, שזכתה בגביע ראשון מאז 1966 לאחר שניצחה את יובנטוס שהעפילה לגמר שלישי ברציפות.
עונת 1998/1999 זכורה בתור עונת ה"טרבל" של מנצ'סטר יונייטד.
יונייטד סיימה ללא הפסד את משחקי הבית המוקדם שכלל את ברצלונה ובאיירן מינכן, ואז הדיחה את האיטלקיות אינטר ויובנטוס.
לפני הגמר זכתה היונייטד באליפות הפרמייר ליג ובגביע ה-FA.
הקפטן רוי קין היה מושעה מהגמר, והחליף אותו השוער הדני פטר שמייכל ששיחק את משחקו האחרון בקבוצה.
באיירן מינכן, יריבת יונייטד, הייתה מועמדת גם כן לזכייה בטרבל והצליחה להוביל במשחק כבר לאחר שש דקות בעקבות שער של מריו באסלר.
נראה היה כי באיירן תנצח במשחק, וכאשר השופט פיירלואיג'י קולינה הורה על תוספת זמן של שלוש דקות כל השחקנים (כולל שמייכל) נעו לעבר רחבת העונשין של באיירן לפני שדייוויד בקהאם בעט את בעיטת הקרן.
מהלך זה הוכיח את עצמו לאחר שהמחליף טדי שרינגהאם הצליח להבקיע את שער השוויון.
כדקה לאחר מכן בעט בקהאם קרן נוספת, שבאמצעותה בישל שרינגהאם את שער הניצחון לאולה גונאר סולשייר הנורווגי.
אלכס פרגוסון, מאמן היונייטד, אמר בראיון שלאחר המשחק "כדורגל, לעזאזל", בציטוט שמסמל את אותו הגמר.
הייתה זו זכייתה הראשונה של יונייטד מאז 1968, והראשונה של קבוצה אנגלית מאז ליברפול ב-1984.
בעונת 1999/2000 הוכנסו הקלות חדשות בתנאי הכניסה לליגת האלופות, כאשר שלוש הליגות הראשונות בדירוג אופ"א (לה ליגה הספרדית, סרייה א' האיטלקית והבונדסליגה הגרמנית) שלחו ארבע נציגות כל אחת, ואילו שלוש הבאות בדירוג (הפרמייר ליג האנגלית, ליגה 1 הצרפתית וליגת העל ההולנדית) שלחו שלוש נציגות כל אחת.
בעונה זו חזרו הקבוצות הספרדיות לשלבים המתקדמים של הטורניר.
לליגה הספרדית היו שלוש נציגות בחצי הגמר (ריאל מדריד, ברצלונה וולנסיה).
הגמר בין ריאל מדריד לוולנסיה היה הראשון בהיסטוריה של הטורניר שבו שיחקו שתי קבוצות מאותה מדינה.
בדרך לגמר הדיחה ריאל את האלופה מנצ'סטר יונייטד ברבע הגמר ואת סגניתה באיירן מינכן בחצי הגמר.
בגמר עצמו ניצחה ריאל בתוצאה 3 - 0.
ולנסיה העפילה לגמר שני ברציפות והפסידה גם בו, הפעם לבאיירן מינכן שהדיחה את האלופה ריאל מדריד בחצי הגמר.
המשחק הסתיים בתיקו 1 - 1, ודו-קרב הפנדלים בתוצאה 5 - 4 לטובת הגרמנים.
בזכות הניצחון היה אוטמאר היצפלד מבאיירן למאמן הראשון שזוכה בטורניר עם שתי קבוצות, לאחר שב-1997 עשה זאת עם בורוסיה דורטמונד.
ריאל התמודדה בגמר של 2002 מול באייר לברקוזן, שהייתה הקבוצה הראשונה שמעפילה לגמר מבלי לזכות קודם לכן באליפות מקומית.
הנהלת ריאל הנהיגה באותה תקופה מדיניות של החתמת כוכב כדורגל ("גלקטיקו") בכל שנה, ובאותה עונה היה זה זינדין זידאן שעבר לשורותיה תמורת 71 מיליון לירות שטרלינג.
זידאן הגשים את הציפיות שתלו בו והוביל את ריאל לניצחון 2 - 1 ולזכייה תשיעית בתואר, לאחר ניצחון בחצי הגמר על ברצלונה.
ספרד שוב נהנתה מדומיננטיות בחצי הגמר בפעם השלישית ברציפות, וזכייתה של ריאל הייתה השלישית בתוך חמש עונות.
הקבוצות האיטלקיות שבו לשלבים המתקדמים של הטורניר בעונה שלאחר מכן, וזאת ששפל המדרגה מבחינתן היה אפס נציגות ברבע הגמר של 2002. בגמר של 2003, שנערך באולד טראפורד במנצ'סטר, גברה מילאן על יובנטוס בתוצאה 3 - 2 בדו-קרב פנדלים, לאחר 0 - 0 בתום תשעים הדקות.
ניצחון זה היה סמלי עבור הקפטן המנצח פאולו מלדיני, שהניף את הגביע 40 שנים בדיוק לאחר שאביו צ'זארה הניף את הגביע בלונדון.
קלארנס סיידורף זכה בטורניר בפעם השלישית, לאחר שקודם לכן עשה זאת עם אייאקס (1995) וריאל מדריד (1998).
בגמר של 2004 גברה פורטו על מונקו בתוצאה 3 - 0. שתי הקבוצות לא היו מועמדות כלל להעפלה לגמר, ובדרך הצליחו להדיח את מנצ'סטר יונייטד, ריאל מדריד וצ'לסי.
עונה אחת לפני הזכייה הצליחה פורטו לזכות בגביע אופ"א.
הרוסי דמיטרי אלניצ'ב היה לשחקן השלישי (מלבד רונאלד קומאן ורונאלדו) שהבקיע בשני גמרים אירופיים שונים ברציפות, ואילו ויטור באיה היה לשחקן העשירי שזוכה בכל שלושת התארים האירופיים האפשריים.
ליברפול של המאמן רפא בניטז העפילה לגמר של 2005, לראשונה מאז אסון הייזל ב-1985. יריבתה מילאן העפילה לגמר שני בתוך שלוש שנים.
במחצית הראשונה של המשחק הובילה מילאן בתוצאה 3 - 0 משער של מלדיני ושניים של הרנן קרספו, אך במחצית השנייה השוותה ליברפול משערים של סטיבן ג'רארד, ולדימיר שמיצר וצ'אבי אלונסו, ובכך כפתה הארכה.
בזמן ההארכה הציל השוער הפולני דודק שני שערים מרגליו של אנדריי שבצ'נקו, ובדו-קרב הפנדלים שנערך בסיום ההארכה הציל שני פנדלים שבזכותם ניצחה ליברפול.
ליברפול סיימה באותה עונה רק במקום החמישי שלא מקנה מקום בטורניר, אך בעקבות פסיקה מיוחדת של אופ"א נקבע כי הזוכה בטורניר תשתתף בו בשנה שלאחר מכן בכל מקרה.
בחצי הגמר של 2006 התמודדו ויאריאל, ארסנל, מילאן וברצלונה.
ארסנל גברה על ויאריאל 1 - 0 בהייבורי, ובמשחק הגומלין בספרד הצליחה להשיג תיקו 0 - 0 שבזכותו העפילה לגמר ראשון בתולדותיה.
בחצי הגמר השני הדיחה ברצלונה את מילאן.
בגמר, שנערך ב-17 במאי בסטאד דה פראנס, הפך ינס להמן מארסנל לשחקן הראשון אי פעם שמורחק בכרטיס אדום לאחר שהכשיל את סמואל אטו מחוץ לרחבת העונשין, אם כי החלטה זו הייתה שנויה במחלוקת כיוון שהוא כבר לא החזיק בכדור ברגליו.
למרות זאת הצליחה ארסנל לעלות ליתרון משער של סול קמפבל בדקה ה-37 לאחר הגהת כדור חופשי של תיירי הנרי, והצליחה להחזיק בו לאורך רוב המחצית השנייה.
אטו השווה בדקה ה-76 מבישול של המחליף הנריק לארסון.
חמש דקות לאחר מכן מסר שוב הנריק לארסון את הכדור לז'וליאנו בלטי, שהכניע את השוער המחליף של ארסנל מנואל אלמוניה והעניק את הניצחון לברצלונה.
ב-23 במאי 2007 נערך משחק הגמר בין ליברפול למילאן, בפעם השנייה בתוך שלוש שנים.
מילאן ניצחה בתוצאה 2 - 1 מצמד של פיליפו אינזאגי, וליברפול הצליחה רק לצמק בדקה ה-89 משער של דירק קויט.
בדרך לגמר הדיחה ליברפול את איינדהובן ברבע הגמר ואת צ'לסי בחצי הגמר.
בגמר של 2008, שנערך באצטדיון לוז'ניקי במוסקבה, התמודדו צ'לסי ומנצ'סטר יונייטד.
היה זה הגמר הראשון בתולדות הטורניר שבו התמודדו שתי קבוצות אנגליות.
יונייטד הובילה במחצית הראשונה משער של כריסטיאנו רונאלדו בדקה ה-26. סדרה של טעויות בהגנת היונייטד אפשרה לפרנק למפארד להשוות את תוצאת המשחק בדקה האחרונה של המחצית.
אף על פי ששתי הקבוצות הגיעו להזדמנויות אחדות במחצית השנייה התוצאה נותרה 1 - 1, ובסופו של דבר המשחק עבר להכרעה בדו-קרב פנדלים.
שתי הקבוצות הבקיעו את שתי הבעיטות הראשונות, אך הבעיטה של כריסטיאנו רונאלדו נעצרה על ידי פטר צ'ך.
אולם, הקפטן ג'ון טרי החמיץ את הבעיטה שלו ואת ההזדמנות לנצח עבור צ'לסי את המשחק.
בסיבוב הבעיטות השני הבקיע ראיין גיגס, ואילו אדווין ואן דר סאר מנע מניקולא אנלקה להבקיע ובכך הבטיח את זכייתה של יונייטד בפעם השלישית.
ב-27 במאי 2009 נערך בסטאדיו אולימפיקו שברומא משחק הגמר בין ברצלונה למנצ'סטר יונייטד, שקודם לכן זכו בדאבל במדינתן.
ברצלונה עלתה ליתרון של 1 - 0 משער של סמואל אטו במחצית הראשונה לאחר בישול של אנדרס אינייסטה, ובמחצית השנייה בישל צ'אבי לליונל מסי את השער השני והאחרון במשחק.
בכך הייתה ברצלונה לקבוצה הספרדית הראשונה שמשלימה זכייה בכל שלושת התארים הבכירים באותה עונה (טרבל).
ז'וזפ גוארדיולה, מאמן ברצלונה, היה למאמן הצעיר ביותר שזוכה בטורניר.
ב-22 במאי 2010 נערך גמר ליגת האלופות באצטדיון סנטיאגו ברנבאו במדריד בין אינטר מילאנו האיטלקית ובאיירן מינכן הגרמנית, שהסתיים בניצחון 2 - 0 לטובת אינטר מצמד של הארגנטיני דייגו מיליטו.
אינטר השלימה זכייה בטרבל בסיכום עונת , והייתה לקבוצה השנייה ברציפות שעושה זאת בליגת האלופות.
ב-26 במאי 2011 נפגשו באצטדיון ומבלי שבלונדון ברצלונה ומנצ'סטר יונייטד.
ברצלונה ניצחה 3 - 1 משערים של פדרו רודריגס, ליונל מסי ודויד וייה, אל מול שער שוויון זמני של ויין רוני, ובכך השלימה זכייה שנייה בגביע בתוך שלוש שנים ושלישית בתוך שש שנים.
ב-19 במאי 2012 נערך באליאנץ ארנה שבמינכן משחק הגמר של עונת 2011/2012 בליגת האלופות בין באיירן מינכן לצ'לסי.
במשחק עצמו עלתה באיירן ליתרון בדקה ה-83 מנגיחה של תומאס מילר, אך כעבור חמש דקות איזנה צ'לסי את התוצאה מנגיחה של דידייה דרוגבה וכפתה הארכה שהסתיימה ללא שערים.
במהלך ההארכה החטיא שחקנה של באיירן, אריאן רובן, בעיטת עונשין.
בתום דו-קרב בעיטות עונשין, גברה צ'לסי על באיירן בתוצאה 3 - 4, וזכתה לראשונה בתולדותיה בתואר.
לגמר של עונת 2012/2013 העפילו בורוסיה דורטמונד ובאיירן מינכן לאחר שגברו בשלב חצי הגמר על ריאל מדריד וברצלונה בהתאמה.
באיירן מינכן עלתה ראשונה ליתרון משערו של מריו מנדז'וקיץ', דורטמונד השוותה כעבור 8 דקות מבעיטת פנדל של אילקאי גונדוגאן שהספיק רק עד לדקה ה-89 בה אריאן רובן קשרה ההולנדי של באיירן מינכן כבש את שער הניצחון.
באיירן השיגה ניצחון בתוצאה 2:1 והניפה את הגביע בוומבלי לראשונה מ-2001.
גמר ליגת האלופות ב-2014 נערך באצטדיון האור בליסבון בין ריאל מדריד לאתלטיקו מדריד, והיה זה הגמר הראשון בו נפגשו שתי קבוצות מאותה העיר.
המשחק החל בשער של שחקן אתלטיקו, דייגו גודין, שהחזיק עד לדקה ה-93 במשחק בתוספת זמן, אז השווה סרחיו ראמוס את התוצאה ל-1:1 והמשחק המשיך להארכה.
בהארכה הבקיעה ריאל מדריד שלושה שערים ב-10 דקות האחרונות של המשחק, והמשחק הסתיים בניצחונה של ריאל 4:1 על אתלטיקו, שהניפה את גביע ליגת האלופות בפעם העשירית בהיסטוריה שלה.
גמר ליגת האלופות 2015 נערך ב בין ברצלונה ליובנטוס.
המשחק החל בשער מהיר של איוואן רקיטיץ' מברצלונה בדקה ה-4, יתרון שהחזיק עד הדקה ה-55 אז הצליח אלברו מוראטה מיובנטוס להשוות את התוצאה.
בדקה ה-68 קבע לואיס סוארס מברצלונה יתרון לקבוצה, ובדקה האחרונה של תוספת הזמן קבע ניימאר את תוצאת המשחק, 3:1, וניצחון לברצלונה שהניפה את גביע ליגת האלופות בפעם החמישית מצידה.
הגמר ב-2016 נערך באצטדיון סן סירו במילאנו והפגיש פעם נוספת את ריאל מדריד ואתלטיקו מדריד, שנפגשו שנתיים מוקדם לכן.
המשחק החל בשער בדקה ה-15 של סרחיו ראמוס מריאל, שהחזיק עד לדקה ה-79, אז השווה שחקן אתלטיקו יאניק קרסקו את התוצאה ל-1:1. המשחק המשיך להארכה בה אף אחת מן הקבוצות לא הצליחה לכבוש, והגיע לדו-קרב בעיטות עונשין מהנקודה הלבנה.
בתום 3 בעיטות התוצאה הייתה 3:3 בין הקבוצות, ובבעיטה הרביעית החטיא שחקן אתלטיקו, חואנפראן את הבעיטה שלו.
לאחר מכן הבקיע כריסטיאנו רונאלדו את הבעיטה שלו והמשחק נגמר בתוצאה 5:3 לאחר בעיטות הכרעה.
ריאל הניפה את הגביע ה-11 שלה בהיסטוריה.
הגמר ב-2017 נערך באצטדיון המילניום בקארדיף, והפגיש את ריאל מדריד עם יובנטוס.
המשחק החל עם שער יתרון של ריאל מדריד מרגלי כריסטיאנו רונאלדו בדקה ה-20. יתרון זה החזיק 7 דקות עד לשוויון שקבע מריו מנדז'וקיץ' מיובנטוס.
בדקה ה-61 קבע שחקן ריאל קאסמירו יתרון לריאל, ו-3 דקות לאחר מכן הרשית רונאלדו פעם נוספת.
בדקה ה-90 קבע מרקו אסנסיו מריאל את תוצאת המשחק, 4:1 וניצחון של ריאל מדריד שהניפה את גביע האלופות האירופי בפעם ה-12.
הגמר ב-2018 נערך באצטדיון אולימפיסקי בקייב והפגיש את ריאל מדריד שהגיעה לגמר בפעם השלישית ברציפות, ובפעם ה-15 בהיסטוריה, עם ליברפול שהצליחה להעפיל לגמר לראשונה אחרי 11 שנים.
הגמר החל במחצית מאופסת, שלאחריה קבע בדקה ה-51 כרים בנזמה מריאל יתרון לקבוצתו.
4 דקות בלבד לקחו לסאדיו מאנה מליברפול להשוות, ובתום הדקה ה-55 התוצאה הייתה 1:1. גארת' בייל מריאל מדריד הבקיע צמד בדקות ה-64 ו-83 וקבע את תוצאת המשחק הסופית 3:1, ששלח את ריאל להניף את גביע האלופות בפעם ה-13 בהיסטוריה שלה.
הגמר ב2019 שנערך באצטדיון ונדה מטרופוליטנו במדריד, הפגיש בין שתי קבוצות אנגליות: ליברפול שהגיעה לגמר בפעם השנייה ברציפות, וטוטנהאם שזוהי הפעם הראשונה בהיסטוריה שלה בגמר ליגת האלופות.
המשחק נפתח בסערה, כאשר מוחמד סלאח מליברפול קבע יתרון 1:0 לקבוצתו משער בפנדל לאחר נגיעת יד ברחבה של קשר טוטנהאם מוסא סיסוקו.
התוצאה נשמרה לאורך כל המשחק ועד לדקה ה-87, אז הבקיע דיבוק אוריגי מליברפול וקבע את תוצאת המשחק, 2:0 לליברפול, שהניפה את גביע האלופות בפעם השישית בהיסטוריה שלה.
הגמר ב-2020 היה אמור להיערך ב-30 במאי באצטדיון אטאטורק באיסטנבול אך בגלל מגפת הקורונה המשחק נדחה ושוחק ב-23 באוגוסט באצטדיון האור בליסבון ביחד עם כל משחקי הנוקאאוט החל מרבע הגמר שנערכו בליסבון.
הגמר הפגיש בין באיירן מינכן אלופת גרמניה, לפריז סן-ז'רמן אלופת צרפת.
שתי הקבוצות יכלו להשלים טרבל לאחר שזכו באליפות ובגביע במדינתם.
המשחק נגמר בתוצאה 1-0 לבאיירן מינכן משער של קינגסלי קומאן בנגיחה בדקה ה-59. באיירן זכתה בגביע.
לגמר של 2021 העפילו צ'לסי ומנצ'סטר סיטי לדרבי אנגלי שני תוך שלוש שנים, קאי האברץ כבש את שער הניצחון בדקה ה-42 והעניק לצ'לסי גביע שני בתולדותיה באצטדיון הדרגאו שבפורטו.
בגמר של 2022 נרשמה היסטוריה כשבפעם הראשונה נפגשו שתי קבוצות בגמר בפעם השלישית כשריאל מדריד וליברפול העפילו לגמר בפריז.
במשחק עצמו נכבש שער אחד שכבש ויניסיוס ג'וניור בדקה ה-59 והעניק לריאל מדריד את התואר בפעם ה-14. כתוצאה מכך קבע המאמן האיטלקי קרלו אנצ'לוטי שיא זכיות למאמן במפעל, עם זכייה רביעית בקריירה (2003 ו-2007 עם מילאן, 2014 ו-2022 עם ריאל מדריד).
בגמר של 2023 נרשמה היסטוריה כשבפעם הראשונה זכתה מנצ'סטר סיטי בגביע האלופות.
במשחק עצמו נכבש שער אחד שכבש רודרי בדקה ה-68.
לגמר של 2024 בוומבלי העפילה בורוסיה דורטמונד שזה עבורה היה גמר שני באצטדיון הזה אחרי ההפסד לבאיירן מינכן ב-2013 ,הפעם היריבה שלה בגמר הייתה ריאל מדריד שחיפשה תואר שני בשלוש שנים ו-15 בתולדותיה.ריאל מדריד ניצחה 0-2 משערים של דני קרבחאל וויניסיוס ז'וניור וזכתה בגביע.
רשימת משחקי גמר גביע אירופה וליגת האלופות
גמר גביע אופ"א 2008 היה משחק ההכרעה ה-37 של גביע אופ"א, טורניר כדורגל המועדונים השני בחשיבותו מטעם אופ"א, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר לעונת 2007/2008 היא זניט סנקט פטרבורג מרוסיה, שניצחה במשחק הגמר את גלאזגו ריינג'רס מסקוטלנד.
המשחק נערך באצטדיון סיטי אוף מנצ'סטר, מגרשה הביתי של מנצ'סטר סיטי במנצ'סטר שבאנגליה ב-14 במאי 2008.
במשחק נפגשו דיק אדבוקאט, מאמנה של ריינג'רס לשעבר וכיום מאמנה של זניט, מול מאמנה הנוכחי של ריינג'רס וולטר סמית'.
שני המאמנים, שאימנו בעבר את גלאזגו ריינג'רס, הוליכו אותה לשני טרבלים מקומיים: סמית' ב-1993 ואדבוקאט ב-1999. זניט סנקט פטרבורג ניצחה במשחק 2–0, בזכות שערים של איגור דניסוב וקונסטנטין זיריאנוב.
היא זכתה בפעם הראשונה בתולדותיה בגביע אופ"א, והפכה לקבוצה הרוסית השנייה בלבד שעושה זאת, אחרי צסק"א מוסקבה שזכתה בטורניר בעונת 2004/2005.
הלוגו של משחק הגמר מציג תמונה של אצטדיון סיטי אוף מנצ'סטר, ונוצר על ידי האמן האנגלי ליאם ספנסר.
הוא התגלה בטקס שנערך באצטדיון ב-6 בדצמבר.
קבוצהמשחקיםניצחונותתיקוהפסדיםנקודות ברצלונה642014 אולימפיק ליון63121062137 שטוטגרט61053
הנהלת זניט סנקט פטרבורג ונשיא אופ"א מישל פלאטיני ביקשו מהממשל הבריטי לאפשר קבלת אשרה לכניסה למשחק לאוהדים הרוסים, אף על פי שרוסיה לא אישרה לאוהדים הבריטים את הכניסה לגמר ליגת האלופות 2008 שנערך במוסקבה.
ראש אגף שירות האשרה הבריטי של חבר המדינות, מנדי איברמי, גרם לאיפשור כניסתם של האוהדים הרוסים למשחק.
זניט סנקט פטרבורג הייתה ללא המבקיע המצטיין של הטורניר, פאבל פוגרבניאק, שצבר כמות מרבית של כרטיסים צהובים בשלבי הנוק-אאוט של הטורניר ולפיכך הושעה.
עם זאת, היא הייתה מסוגלת לנצח את ריינג'רס בזכות הקשרים ההתקפיים המצטיינים שלרשותה, אנדריי ארשאבין וקונסטנטין זיריאנוב, בנוסף לקשר האחורי אנטולי טימושיוק.
מאמן ריינג'רס וולטר סמית' פתח עם ז'ין-קלאוד דרשווילה בעמדה הקדמית במערך שלו, כאשר חמישה קשרים תומכים בו מאחור: סטיבן דייוויס, קווין תומסון, סטיבן וייטקר, בארי פרגוסון וברהים המדני.
נלי אלכסנדר פתח בפעם העשירית בלבד בהרכב ריינג'רס.
בפתיחת המשחק, שתי הקבוצות לא הרבו להשיג הזדמנויות לכיבוש.
זניט סנקט פטרבורג הגיעה למספר מצבים טובים של אנדריי ארשאבין, ויקטור פייזולין ואיגור דניסוב שהיו קרובים לכיבוש שערים.
גלאזגו ריינג'רס הגיעה למצב טוב אחד במהלך המחצית הראשונה.
בתוספת הזמן של המחצית הראשונה טענו שחקני זניט לנגיעת יד ברחבת העונשין של מגן ריינג'רס סאשה פפץ' ודרשו משופט המשחק פסיקת בעיטת עונשין לזכותם.
הדבר אירע גם בצד המגרש השני, כאשר שחקני ריינג'רס טענו לנגיעת יד ברחבה של קונסטנטין זיריאנוב.
המחצית השנייה נפתחה בשליטתה של זניט, שנחשבה כמנטרלת את ריינג'רס.
בדקה ה-63 זכתה ריינג'רס בבעיטת קרן לאחר הדיפה החוצה של ויאצ'סלב מלאפייב, אך זניט חטפה את הכדור ויצאה להתקפה מתפרצת בהנהגת אנדריי ארשאבין, שהיה קרוב פעם נוספת לכיבוש.
השער הראשון במשחק נכבש בדקה ה-73 על ידי איגור דניסוב מזניט, לאחר בישול של אנדריי ארשאבין.
השער נחשב למפתיע, עקב עובדת חוזק ההגנה של ריינג'רס.
מאמן ריינג'רס וולטר סמית' העלה לשחק שלושה שחקנים בעלי יכולת התקפית על מנת לסייע לקבוצתו להשוות את התוצאה.
עם זאת, לאחר שני כרטיסים צהובים שנתן השופט פטר פרוידפלדט בתוספת הזמן של המשחק, קונסטנטין זיריאנוב העלה את זניט ליתרון 0–2 בדקה האחרונה.
בסיום המשחק הצדיקה התקשורת את תוצאת המשחק, בזכות סגנון משחקה ההתקפי של זניט שהוביל אותה לניצחון.
מדד זניט ריינג'רסשערים שהובקעו 2 0בעיטות 19 8בעיטות למסגרת 8 3החזקה בכדור 56% 44%בעיטות קרן 9 2עבירות 12 12נבדלים 3 0כרטיסים צהובים 2 1כרטיסים אדומים 0 0
במהלך האירוע התחוללה התפרעות אוהדים במרכז העיר מנצ'סטר.
בעקבות המהומה שהתחוללה, נאלצה המשטרה המקומית להתערב על מנת להרגיע את המהומות.
צוות ערוץ החדשות של ה-BBC הפסיק את תוכנית השידורים הרגילה שלו לטובת שידור חי בטלוויזיה של אירועי האלימות, ותוכנית הדגל של רשת ITN "חדשות בעשר" (News at Ten) נתנה סיקור נרחב לאירועים.
גמר גביע ה-FA 1923 היה משחק הגמר ה-48 של גביע ה-FA, שנערך ב-28 באפריל 1923 באצטדיון ומבלי שבלונדון, ובו התמודדו וסטהאם יונייטד ובולטון וונדררס.
היה זה המשחק הראשון שנערך באצטדיון זה.
המלך ג'ורג' החמישי נכח בין הצופים על מנת להעניק את הגביע לקפטן הקבוצה המנצחת.
לפני פתיחת המשחק התרחשו אירועים שגרמו למהומה גדולה כיוון שהקהל פרץ לאצטדיון, ועבר את התכולה הרשמית המותרת שעמדה על 125 אלף צופים.
ההערכה הייתה שכ-300 אלף צופים הצליחו להיכנס ליציעים, כך שמרוב צפיפות הגיעו חלק מהצופים עד כר הדשא.
שוטרים רכובים על סוסים נאלצו לפנות את הקהל מהמגרש על מנת לאפשר את פתיחת המשחק.
שוטר אחד, שהיה רכוב על סוס אפור, הפך לסמל המשחק לאחר שבתמונות שחור-לבן שהתפרסמו בתקשורת מאוחר יותר, נראה הסוס לבן ובלט במיוחד.
המשחק מכונה לעיתים "גמר הסוס הלבן", ועל שמו קרוי "גשר הסוס הלבן" שנבנה באצטדיון ומבלי החדש.
המשחק התחיל באיחור של 45 דקות.
בולטון ניצחה בתוצאה 2–0 משערים של דייוויד ג'ק וג'ק סמית'.
בעקבות האירועים שקדמו למשחק נערכו מספר דיונים בבית הנבחרים, וכתוצאה מהם נקבעו מספר אמצעי בטיחות לקראת משחקי הגמר הבאים.
+ בולטון וונדררססיבוביריבהתוצאהראשוןנוריץ' סיטי (חוץ) 2–0שנילידס יונייטד (בית) 3–1שלישיהאדרספילד טאון (חוץ) 1–1האדרספילד טאון (בית)1–0רביעיצ'רלטון אתלטיק (חוץ)1–0חצי-גמרשפילד יונייטד (אולד טראפורד) 1–0
+ וסטהאם יונייטדסיבוביריבהתוצאהראשוןהאל סיטי (חוץ) 3–2שניברייטון אנד הוב אלביון (חוץ) 1–1ברייטון אנד הוב אלביון (בית) 1–0שלישיפליימות' ארגייל (בית) 2–0רביעיסאות'המפטון (חוץ) 1–1סאות'המפטון (בית) 1–1סאות'המפטון (וילה פארק) 1–0חצי-גמרדרבי קאונטי (סטמפורד ברידג') 5–2
בולטון ווסטהאם שיחקו בליגה הראשונה והשנייה בהתאמה.
שתי הקבוצות נכנסו לתחרות בסיבוב הראשון בהתאם לחוקי התחרות באותה עת.
בולטון עלתה לגמר פעמיים בעבר: ב-1894 וב-1904, אך הפסידה בשני המשחקים.
וסטהאם הצטרפה לפוטבול ליג רק ב-1919, והיה זה הגמר הראשון בתולדותיה לאחר שבעונות הקודמות היא לא הצליחה להגיע רחוק יותר משלב רבע-הגמר.
בסיבוב הראשון גברה בולטון על קבוצת נוריץ' סיטי מהליגה השלישית הדרומית.
היה זה ניצחון החוץ הראשון של בולטון במפעל מאז הניצחון בסיבוב השני על קבוצת מנצ'סטר סיטי בעונת 1904/1905. לאחר ניצחון ביתי על לידס יונייטד בסיבוב השני היא התמודדה מול קבוצת האדרספילד טאון מהליגה הראשונה.
דייוויד ג'ק הבקיע את שערי הניצחון עבור בולטון בכל המשחקים החל מהסיבוב השלישי, עובדה שזיכה אותו בתואר הלא-רשמי של שחקן, שבמו רגליו הוביל את קבוצתו לגמר.
משחקיה של וסטהאם בטורניר זה התאפיינו בקצב מהיר ובמשחק התקפי במיוחד.
המועדון הלונדוני החל את הטורניר בניצחון 3–2 על קבוצת האל סיטי מהליגה השנייה.
בסיבוב השני סיימה הקבוצה בתיקו את המשחק הראשון מול קבוצת ברייטון אנד הוב אלביון מהליגה השלישית הדרומית, ובמשחק החוזר שנערך בלונדון ניצחה בתוצאה 1–0. בסיבוב השלישי גברה וסטהאם על קבוצת פליימות' ארגייל מהליגה השלישית, אך התקשתה בסיבוב הרביעי מול קבוצת סאות'המפטון.
המשחק הראשון נערך בבוליין גראונד, אצטדיון הבית של וסטהאם, והסתיים בתיקו 1–1 וכך גם המשחק החוזר שנערך באצטדיון הדל שבסאות'המפטון.
המשחק החוזר השני נערך באצטדיון וילה פארק השייך לקבוצת אסטון וילה, והסתיים בניצחון של וסטהאם בתוצאה 1–0 בזכות שערו של בילי בראון.
חצי הגמר מול דרבי קאונטי נערך באצטדיון סטמפורד ברידג' השייך לקבוצת צ'לסי, והסתיים בניצחון 5–2 לטובת וסטהאם (בראון ובילי מור הבקיעו צמד כל אחד).
כך קרה שכל חמש הקבוצות שווסטהאם הדיחה בדרכה לגמר שיחקו בליגה השנייה או בליגה נמוכה יותר.
בכך הפכה וסטהאם לקבוצה הראשונה, מאז חלוקת הפוטבול ליג לליגות, שהעפילה לגמר ללא התמודדות מול קבוצה מהליגה הבכירה.
המשחק היה האירוע הראשון שהתקיים באצטדיון ומבלי, שהיה אמור להיפתח רק ב-1924, אולם בנייתו הסתיימה לפני הזמן הצפוי.
שלושת הגמרים הראשונים לאחר מלחמת העולם הראשונה נערכו בסטמפורד ברידג'.
מספר הצופים שהגיעו למשחקים אלה לא היה מספיק גבוה על מנת למלא את האצטדיון, והיה חשש שהמשחק בוומבלי ייערך כשמחצית מהמושבים ריקים.
עובדה זו הביא את התאחדות הכדורגל האנגלית לקבל החלטה לצאת במסע פרסום מסיבי כדי למשוך יותר אוהדים לאצטדיון החדש.
החששות הללו התבדו עד מהרה, ואף על פי שוומבלי היה בזמנו האצטדיון הגדול ביותר בעולם הוא התמלא במהירות באוהדים שלא יכלו לעמוד בפיתוי שנבע מהפרסום הרב.
אחוז נכבד מהאוהדים שהגיעו היו מהעיר לונדון, שבאו למשחק על מנת לעודד את קבוצת וסטהאם הלונדונית.
עיתוני הבוקר ביום המשחק דיווחו על הגעתם של כ-5,000 אוהדים מהעיר בולטון, ונאמר כי הם צפויים להצטרף אל "לפחות 115,000 צופים נלהבים מלונדון ומחלקים אחרים של המדינה".
העובדה שביום המשחק שרר מזג אוויר נאה, ולאצטדיון הייתה גישה נוחה בעזרת תחבורה הציבורית, אפשרה את הגעתם של צופים רבים כל כך.
שערי האצטדיון נפתחו כמתוכנן בשעה 11:30, שלוש וחצי שעות לפני מועד פתיחת המשחק.
עד לשעה אחת בצהריים נוצר טור קבוע של אנשים בכניסות, אך זרימת הקהל לאצטדיון המשיכה להתנהל כסדרה.
בשעה 13:45, לאחר הערכת מצב שבוצעה, התברר כי מספרם של הצופים המבקשים להיכנס גדול מדי, והנהלת האצטדיון החליטה לסגור את השערים.
אלפי אנשים המשיכו להגיע ולהצטופף מחוץ לשערים על אף שהמידע על הבעיות הועבר לתחנות הרכבת השונות.
בינתיים, בתוך האצטדיון שרר כאוס.
במאמר על המשחק שנכתב על ידי אחד הכתבים של עיתון הדיילי מייל, שהיה בתוך האצטדיון, נאמר כי דיילי האצטדיון היו חסרי תועלת, ונראה היה כי העובדים בתוך ומחוץ לאצטדיון לא ידעו מאומה.
האוהדים לא קיבלו הכוונה למקומות מוגדרים כלשהם, וכל אדם פעל לפי רצונו האישי.
הדבר הביא לחלוקה לא שווה באצטדיון, וטבעות המושבים בחלקו התחתון התמלאו במהירות גבוהה הרבה יותר מאלו שבחלקו העליון.
במקביל להגעתם של צופים נוספים מחוץ לאצטדיון, החלו לזרום קריאות רבות לתחנות המשטרה המקומיות.
השוטרים הראשונים שהגיעו למקום מצאו עצמם חסרי אונים לנוכח הקהל העצום.
בשעה 14:15 החל הקהל שמחוץ לאצטדיון להתקדם במהירות לעבר השערים ופרץ אותם.
הצופים בטבעות המושבים התחתונים נאלצו לטפס על הגדרות על מנת לא להימחץ, וחלקם אף הגיעו עד לכר הדשא שעליו היה אמור להיערך המשחק.
בדיווחים הרשמיים נמסר על 126,047 צופים, אך ההערכות הן שהמספר האמיתי נע בין כ-150 אלף ללמעלה מ-300 אלף איש.
התאחדות הכדורגל נאלצה להחזיר 10% מהתשלומים שהתקבלו על ידי אוהדים שקנו כרטיסים אך לא הצליחו להיכנס לאצטדיון.
באותה שעה היו הדרכים מסביב לאצטדיון כבר חסומות, ושחקני בולטון שהגיעו למקום נאלצו לנטוש את מאמנם במרחק של מייל אחד מהאצטדיון ולפלס את דרכם דרך הקהל.
עיתון הטיימס דיווח כי לנוכח המצב, נראה היה בנקודת זמן מסוימת היה כי המשחק לא יוכל להתקיים, אך כאשר הגיע המלך ג'ורג' החמישי למקום חל שינוי במצב הרוח של הקהל.
לאחר שירה נמרצת של "אל נצור את המלך" החל הקהל לסייע לרשויות לפנות את אזור המשחק.
בסופו של דבר הוחלט להביא שוטרים רכובים על סוסים על מנת לפנות את הקהל מהמגרש, כולל השוטר ג'ורג' סקורי שרכב על סוס לבן בשם ביליי.
סקורי לא היה בתפקיד באותו יום, אך נענה לקריאה שביקשה סיוע חירום כאשר החל הכאוס באצטדיון.
הסוס היה למעשה אפור, אך נראה לבן בתמונות ביומני הקולנוע הישנים של אותה תקופה שהיו עדיין בצבעי שחור-לבן.
בניגוד לדעה הרווחת כיום, היו סוסים נוספים באירוע, אך היה זה סוסו "הלבן" של סקורי שנראה בבולטות מיוחדת בתמונות שהגיעו לחדשות, והוא הפך לסמל של אותו יום.
פקידים אחדים הצהירו מאוחר יותר כי פתיחת המשחק התאפשרה רק בזכות התערבותו של סקורי.
בריאיון שערך ה-BBC מספר שנים מאוחר יותר אמר סקורי:
בסופו של דבר הצליחו המשטרה והשחקנים (שפנו אל הקהל בבקשה אישית) לתמרן את הצופים לכיוון יציעי האוהדים, והמשחק החל באיחור של 45 דקות כאשר חלק מהאוהדים עומדים בסמוך לקו הגבול של המגרש.
שתי הקבוצות עלו במערך טיפוסי לאותה תקופה: שני מגנים, שלושה קשרים (אחד מרכזי ושניים בצדדים) וחמישה חלוצים (שני חלוצי כנף, שני חלוצים שניים וחלוץ מרכזי אחד).
תוכנית המשחק של וסטהאם הייתה מבוססת על שני החלוצים המהירים דיק ריצ'רדס וג'ימי ראפל, אך שחקני בולטון הצרו את צעדיהם של השניים מתחילת המשחק.
לאחר שתי דקות בלבד נתקל הקשר ג'ק טרסאדרן באנשים מהקהל, לאחר שזרק כדור חוץ והתמהמה לחזור למגרש.
דייוויד ג'ק מבולטון ניצל זאת על מנת להבקיע את השער הראשון במשחק.
אחד מהצופים שעמד בצמוד לרשת השער התעלף לאחר שהכדור שבעט ג'ק פגע בו בעוצמה.
שלוש דקות לאחר מכן קלט ויק ווטסון מסירה כאשר הוא עמד מול השער של בולטון, אך בעיטתו לא הייתה מדויקת והכדור חלף מעל למשקוף השער.
בדקה ה-11 של המשחק פרץ הקהל פעם נוספת למגרש, והמשחק הופסק עד שהצופים פונו על ידי השוטרים הרכובים על סוסים.
חלק מהצופים נזקקו לעזרה ראשונה, וקיבלו טיפול מהצלב האדום הבריטי בזמן שהשחקנים המתינו לחידוש המשחק.
לאחר שהמשחק חודש החלו השוטרים לסייר בסמוך לגבולות המגרש על מנת למנוע הפרעות לעבודת הקוונים.
זמן קצר לאחר חידוש המשחק הצליח דיק ריצ'רדס מווסטהאם להתחמק משני מגנים של בולטון, ובעט את הכדור לכיוון השער.
השוער של בולטון דיק פיים לא הצליח לאחוז היטב בכדור, אך למרות זאת הצליח להרחיקו מתחומי המגרש.
בולטון הייתה הקבוצה הדומיננטית על המגרש גם בדקות הבאות, ושחקניה לא הצליחו להבקיע בעיקר בזכות יכולותיו הגבוהות של המגן בילי הנדרסון מווסטהאם.
שחקני בולטון עצמם הצליחו להסתגל במהירות למשחק, וחיזקו את המערך ההגנתי שלהם במטרה להתמודד עם משחקה ההתקפי של וסטהאם.
הרעיון הצליח, והביא לבלימת התקפותיה של וסטהאם עד לסיום המחצית הראשונה.
השחקנים לא יכלו לרדת לחדרי ההלבשה בגלל הצפיפות של הקהל מסביב למגרש, ובמקום זאת נותרו על המגרש למשך חמש דקות שבסיומן החלה המחצית השנייה.
וסטהאם הצליחה להתאושש בסופו של דבר, ובפתיחת המחצית השנייה היא הייתה הקבוצה הדומיננטית יותר.
כמה דקות לאחר תחילת המחצית קלט ויק ווטסון מווסטהאם מסירה בעמדה נוחה להבקעה אך החמיץ הזדמנות להשוות את התוצאה.
בדקה ה-53 הובקע שער שני לטובת בולטון, אך בנסיבות שנויות במחלוקת.
החלוץ טד ויזארד בעט את הכדור לכיוון מרכז ההתקפה של בולטון, שם היה ג'ק סמית' שהצליח להכניע את השוער האפטון.
שחקני וסטהאם טענו שהכדור לא חצה את קו השער וניתז מהקורה, אך השופט ד.ה אסון שלל את טענתם, וקבע כי הכדור חדר לתוך השער וניתז ממנו על יד אחד הצופים.
כמו כן, שחקני וסטהאם טענו שבולטון קיבלה יתרון לא הוגן כיוון שאחד מאוהדיה שעמד בסמוך למגרש בעט בכדור לכיוון ויזארד.
השופט ביטל גם את הטענה הזו ואישר את השער.
בשלב זה, צופים רבים החלו לנוע לכיוון היציאות מהאצטדיון כיוון שחשו כי ניצחונה של בולטון מובטח.
שתי הקבוצות לא הגיעו למצבי הבקעה טובים, ובדקות שנותרו לא גילו שתי הקבוצות מוטיבציה ונטו למשוך זמן.
תוצאת המשחק לא השתנתה עד לשריקת הסיום.
המלך ג'ורג' העניק את גביע ה-FA לג'ו סמית', ולאחר מכן עזב את האצטדיון לקול מחיאות כפיים מהקהל.
צ'ארלי פיינטר, מאמן הכושר של וסטהאם, ייחס את הפסד קבוצתו לנזק שנגרם לכר הדשא לפני בעיטת הפתיחה על ידי הסוסים שעזרו לפנות את הצופים.
הכאוס והצפיפות לפני המשחק ובזמנו הביאו למספר נפגעים בגוף.
כ-900 צופים קיבלו טיפול רפואי בעקבות פציעות קלות, ו-22 פונו לבית חולים, מתוכם שוחררו עשרה בתוך זמן קצר.
בזמן המשחק נפצעו גם שני שוטרים.
כתוצאה מהאירועים הכאוטיים שהתרחשו במשחק נערך דיון בבית הנבחרים הבריטי, ובו שיבח מזכיר הפנים הבריטי ויליאם ברידג'מן את פעילותה של המשטרה ואת התנהגות הקהל.
בזמן הוויכוח נזף יושב ראש בית הנבחרים באוסוולד מוזלי על כך שקרא לאוהדים שנכחו במגרש בשם הגנאי "חוליגנים".
ברידג'מן התבקש לשקול את פתיחתה של חקירה ציבורית, אך לבסוף סיכם ואמר שהמשטרה טיפלה באירועים בצורה מוצלחת, וכי הוא סומך על רשויות האצטדיון והמשטרה שיצליחו להגות תוכנית שתמנע אירועים דומים בעתיד.
חודש לאחר המשחק נבדק האצטדיון על ידי ועדה מטעם בית הנבחרים, שנתנה להנהלת האצטדיון מספר המלצות.
בדו"ח המסכם הוצע להחליף את השערים המסתובבים לשערים יותר מודרניים, הקמת שערים וגדרות נוספים, וחלוקת טבעות המושבים למקטעים נפרדים עם כניסות עצמאיות.
כמו כן, נקבע כי במשחקי הגמר הבאים לא תתאפשר מכירת כרטיסים ביום המשחק, על מנת שאוהדים לא יגיעו לאצטדיון בתקווה להשיג מקום.
ההכנסה ברוטו מהמשחק הייתה 27,776 לירות שטרלינג.
לאחר הפחתת עלויות השימוש בוומבלי נותרו 19,095 לירות שטרלינג שהתחלקו באופן שווה בין ההתאחדות ושתי הקבוצות.
ההחזרים לאוהדים שלא הצליחו להיכנס שולם מהחלק של ההתאחדות.
לאחר המשחק נערכה ארוחה משותפת לשחקנים ולמספר פקידים בכירים בנוכחותו של ראש הממשלה דייוויד לויד ג'ורג', שערך את הרמת הכוסית.
שחקני בולטון חזרו לעירם ברכבת.
כשהגיעו לתחנה הם התקבלו על ידי יושב ראש מועצת מחוז פרנוורת', ולאחר מכן הלכו לקבלת פנים אצל ראש העיר.
המועדון העניק לכל אחד מהשחקנים שעון זהב כמתנה.
שחקני שתי הקבוצות קיבלו מדליות על השתתפותם במשחק.
בשנת 2005 נערכה מכירה פומבית שבה נמכרה המדליה של ג'ורג' קיי מווסטהאם תמורת 4,560 לירות שטרלינג, בנוסף לכרטיסים ולתוכניות מהמשחק שנמכרו במחיר גבוה.
תמונתו של הסוס הלבן ביליי נחשבת לאחת התמונות המפורסמות ביותר בתולדות הכדורגל האנגלי, ובמקרים רבים מכונה המשחק "גמר הסוס הלבן".
בשנת 2005 נערך משאל ציבורי על שמו של הגשר להולכי רגל המוביל אל אצטדיון ומבלי החדש, והשם שנבחר היה "גשר הסוס הלבן".
מנהל רשות הפיתוח של לונדון, שארגנה את המשאל, הצהיר כי השם שנבחר ראוי ביותר כיוון שהגשר (בדומה לסוס) יגביר את רמת הבטיחות בוומבלי.
ג'ורג' סקורי, שרכב על הסוס, קיבל מההתאחדות כרטיסים למשחקי הגמר הבאים, אך הוא לא נכח בגלל חוסר העניין שלו בכדורגל.
בשנת 2007 נערך מחזה בתיאטרון בבולטון, שעלילתו עסקה בתגובתה של קבוצה מתושבי העיר לאירועי הגמר.
גמר גביע אירופה לאלופות 1992 התקיים באצטדיון ומבלי בלונדון, אנגליה ב-20 במאי 1992, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת היא ברצלונה הספרדית, שניצחה במשחק את סמפדוריה האיטלקית בתוצאה 1-0 לאחר הארכה.
משחק הגמר נעל את המהדורה ה-37 של גביע אירופה לאלופות, והאחרונה בהיסטוריה לפני המעבר למתכונת ליגת האלופות.
לראשונה בטורניר שולב בו שלב בתים, כששמונה העולות מהסיבוב השני של הטורניר חולקו לשני בתים, מהם העפילו המסיימות במקום הראשון למשחק הגמר.
ברצלונה זכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה, בהופעה השלישית בתולדותיה בגמר המפעל.
היא הייתה הקבוצה הספרדית השנייה בהיסטוריה שזוכה בתואר, אחרי ריאל מדריד, והראשונה מזה 26 שנים.
בנוסף, היא הייתה לזוכה ה-19 בתולדות הטורניר.
עבור סמפדוריה הייתה זו הופעתה הראשונה, והיחידה עד כה, בגמר הטורניר.
הופעתה של סמפדוריה בגמר החלה רצף של שבעה משחקי גמר רצופים בהם השתתפה קבוצה מאיטליה.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר עקב זכייתן באליפות בארצן בעונת .
ברצלונה זכתה באליפות ספרד בפער עשר נקודות מאתלטיקו מדריד, בעוד סמפדוריה זכתה באליפות איטליה בפער של חמש נקודות ממילאן.
שתי הקבוצות, תחת אותם מאמנים (יוהאן קרויף בברצלונה, וויאדין בושקוב בסמפדוריה), נפגשו שלוש שנים קודם לכן בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע 1989, אשר הסתיים בניצחונה של ברצלונה בתוצאה 2-0.
במשחק עצמו, החמישי בהיסטוריה במעמד זה שהתקיים באצטדיון ומבלי הישן, ניצחה ברצלונה את סמפדוריה בתוצאה 1-0 משער בבעיטה חופשית של רונאלד קומאן בדקה ה-112.
ברצלונה החלה את דרכה בטורניר בסיבוב הראשון, בו הוגרלה לשחק מול הנזה רוסטוק מגרמניה.
לאחר שגברה על יריבתה 3-0 במשחק הראשון בבית, נוצחה ברצלונה 1-0 בגומלין, אך העפילה לשלב הבא בזכות פער שערים עדיף.
בסיבוב השני פגשה ברצלונה קבוצה נוספת מגרמניה, פ.צ.
צמד של צ'יקי בגיריסטיין העניק לה ניצחון ביתי 2-0, ובגומלין הייתה קרובה ברצלונה להדחה מהטורניר, לאחר שקייזרסלאוטרן עלתה ליתרון 3-0 פחות מרבע שעה לסיום.
בדקה ה-90 של המשחק כבש חוסה מריה באקרו את שער החוץ שהעניק לקבוצתו העפלה דרמטית לשלב הבתים בזכות חוק שערי חוץ.
בהגרלת שלב הבתים הוגרלה ברצלונה לבית ב', לצידן של ספרטה פראג, בנפיקה ליסבון ודינמו קייב.
ברצלונה ניצחה שלושה מארבעת משחקיה הראשונים, אך נקלעה לשוויון נקודות עם ספרטה פראג ערב מחזור הסיום, לאחר שנוצחה על ידה 1-0. במחזור הנעילה הבטיחה ברצלונה את העפלתה לגמר לאחר שגברה 2-1 על בנפיקה, בעוד ספרטה פראג נוצחה בקייב וסיימה במקום השני.
בסך הכול רשמה ברצלונה מאזן של ארבעה ניצחונות, תיקו והפסד, והעפילה לגמר השלישי בתולדותיה.
חריסטו סטויצ'קוב הבולגרי כבש ארבעה שערים בשלב הבתים, והיה למלך שערי הקבוצה במפעל.
הוא לא כבש באף אחד משלבי הטורניר האחרים.
אלופת איטליה פתחה את הטורניר בסיבוב הראשון מול רוזנבורג הנורווגית, והעפילה באופן מרשים עם 7-1 בסיכום שני המשחקים, כולל ניצחון 5-0 במפגש הראשון באיטליה.
בסיבוב השני פגשה סמפדוריה את בודפשט הונבד ההונגרית.
במשחק הראשון הופתעה סמפדוריה ונוצחה 2-1 בבודפשט, אך בגומלין ניצחה 3-1 והעפילה בזכות פער שערים עדיף.
בהגרלת שלב הבתים הוגרלה סמפדוריה לבית א', לצידן של הכוכב האדום בלגרד, אנדרלכט ופנאתינאיקוס.
על אף שהכוכב האדום אירחה את משחקיה בסופיה עקב מלחמות יוגוסלביה שהתחוללו באותה תקופה, היא היוותה יריב שקול לאורך שלב הבתים לסמפדוריה.
האיטלקים ניצחו את הכוכב האדום בשני מפגשיהן בשלב הבתים, מה שסייע לה להעפיל.
במחזור הנעילה השיגה סמפדוריה רק שוויון 1-1 מול פנאתינייקוס, והייתה על סף הדחה מהטורניר, אלא שהפסדה של הכוכב האדום לאנדרלכט הותיר את סמפדוריה ראשונה בבית.
סמפדוריה השיגה בשלב זה שלושה ניצחונות, שתי תוצאות תיקו והפסד בודד, והעפילה לגמר לראשונה בתולדותיה.
ברצלונהסיבוב סמפדוריהיריבהסיכוםמשחק ראשוןמשחק שניסיבוב ראשוןיריבהסיכוםמשחק ראשוןמשחק שני הנזה רוסטוק3 – 13 - 0 (בית)0 - 1 (חוץ) רוזנבורג7 – 15 - 0 (בית)2 - 1 (חוץ) פ.צ.
קבוצהמשחקיםניצחונותתיקוהפסדיםשערי זכותשערי חובההפרש שעריםנקודות ברצלונה64111046+9 ספרטה פראג62227706 בנפיקה ליסבון6132853+5 דינמו קייב62043129−4טבלאות שלב הבתיםטבלת בית א'
קבוצהמשחקיםניצחונותתיקוהפסדיםשערי זכותשערי חובההפרש שעריםנקודות סמפדוריה63211055+8 הכוכב האדום בלגרד63039101-6 אנדרלכט6222891-6 פנאתינאיקוס6042143−4
ברצלונה, בעונתו הרביעית של המאמן יוהאן קרויף, הגיעה למשחק הגמר כפייבוריטית לזכייה, לאחר שעונה קודם לכן שברה רצף של חמש אליפויות ספרד רצופות בהן זכתה ריאל מדריד.
מנגד הגיעה סמפדוריה, עם מאמנה הסרבי וויאדין בושקוב, שהוביל את הקבוצה שנתיים קודם לכן לזכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע ולאחת התקופות הטובות בהיסטוריית המועדון, ועשור קודם לכן אימן את ריאל מדריד והוביל אותה לאליפות ספרד.
ההזדמנות הממשית הראשונה במשחק הגיעה בדקה ה-22, כשאטיליו לומברדו בעט חזק מתוך הרחבה, ונהדף על ידי קפטן ברצלונה, אנדוני זוביזרטה.
המחצית הראשונה כולה התאפיינה במשחק שקול וכמעט נטול מצבים מסוכנים.
המחצית השנייה נפתחה בשליטה של ברצלונה, שהחלה להגביר את קצב המשחק.
שלוש דקות בלבד מפתיחת המחצית, כדרר חוליו סלינאס ברחבה, והתמודד באופן מוצלח עם שלושה שחקני הגנה של סמפדוריה לפני שבעט מקרוב בחצי גובה, וסחט הדיפה מוצלחת מג'אנלוקה פליוקה.
בדקה ה-61 התקרבה ברצלונה עוד יותר לשער היתרון, כשמיכאל לאודרופ מצא את חריסטו סטויצ'קוב בהתקפה מתפרצת והותיר אותו לפרוץ לבד מול השוער.
סטויצ'קוב בעט כדור שטוח לפינה השמאלית שהכניע את פליוקה, אך נעצר בעמוד השער.
בתום 90 דקות, הייתה התוצאה שוויון 0-0, והמשחק עבר להכרעה בהארכה.
בדקה ה-104 של המשחק, מסר חואן קרלוס רודריגס כדור רוחב מצד שמאל, אליו הגיע חוסה מריה באקרו שבעט בנגיעה, הכדור השטוח הלך אל מרכז השער אך נקלט על ידי פליוקה.
שמונה דקות אחר כך זכתה ברצלונה בבעיטה חופשית, לאחר עבירה של ג'ובאני אינברניצי המחליף על אוסביו סקריסטן, כ-25 מטר משערה של סמפדוריה.
רונאלד קומאן ההולנדי בעט כדור בעוצמה רבה לפינה בה עמד פליוקה, והשוער האיטלקי נכנע לבעיטה, 1-0 לברצלונה.
התוצאה, 1-0 לברצלונה, נשמרה עד לסיום.
חוסה רמון אלשנקו, הקפטן הקבוע שנכנס כמחליף, היה זה שהניף את הגביע הראשון בתולדות המועדון.
גמר גביע אירופה לאלופות 1991 התקיים באצטדיון סאן ניקולה בבארי שבאיטליה ב-29 במאי 1991, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת היא הכוכב האדום בלגרד מיוגוסלביה, שניצחה במשחק את אולימפיק מרסיי הצרפתית בתוצאה 5-3 בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שוויון 0-0 בתום הארכה.
משחק הגמר נעל את העונה ה-36 של גביע אירופה לאלופות.
בהופעה הראשונה בתולדותיה בגמר המפעל, זכתה הכוכב האדום בתואר לראשונה בתולדותיה.
היא הייתה הקבוצה היוגוסלבית השנייה בהיסטוריה שמגיעה לגמר, לאחר הפסדה של פרטיזן בלגרד לריאל מדריד ב-1966, וכן הייתה לזוכה ה-18 בתולדות הטורניר.
עבור מרסיי הייתה זו הופעה ראשונה בתולדותיה במשחק הגמר.
שנתיים אחר כך, בגמר ליגת האלופות 1993, היא זכתה לראשונה בתולדותיה בתואר.
היא הייתה לקבוצה הצרפתית השלישית בתולדות גמר גביע אירופה, אחרי סטאד ריימס (שתי הופעות) וסנט אטיין, אך לא הצליחה להפוך באותה עונה לזוכה הצרפתית הראשונה.
הכוכב האדום זכתה באליפות יוגוסלביה בפער ניכר של 11 נקודות מיריבתה דינמו זאגרב, בעוד מרסיי זכתה אליפות צרפת בפער של שתי נקודות בלבד מבורדו.
במשחק עצמו לא הובקעו שערים ולא הושגה הכרעה בתום הארכה, והקבוצות התמודדו בדו-קרב בעיטות עונשין.
הבועט הראשון לזכות מרסיי, מנואל אמורוס, היה היחיד להחמיץ בדו-קרב, ודרקו פאנצ'ב כבש את הפנדל המכריע לזכות הכוכב האדום.
קבוצת הכוכב האדום החלה את דרכה בסיבוב הראשון, בו הוגרלה לשחק מול גראסהופרס ציריך השווייצרית.
במשחק הראשון בבלגרד נקלעה הכוכב האדום לפיגור, אך חזרה למשחק וסיימה אותו בשוויון 1-1. בגומלין בציריך הפגינה הכוכב האדום שליטה מוחלטת והביסה את יריבתה 4-1 בדרך לסיבוב הבא עם 5-2 בסיכום שני המפגשים.
בשמינית הגמר פגשה הכוכב האדום את גלאזגו ריינג'רס הסקוטית.
במשחק הראשון ניצחה הכוכב האדום 3-0 בבית את אלופת סקוטלנד, ובגומלין עוד הובילה 1-0 בדרך לשוויון 1-1 בסיום, וניצחון 4-1 בסיכום שני המפגשים.
בשלב רבע הגמר פגשה הכוכב האדום את דינמו דרזדן, נציגת גרמניה המזרחית.
הכוכב האדום ניצחה 3-0 מרשים במשחק הראשון בבית, וכעבור שבועיים הגיעה למשחק הגומלין בדרזדן.
כבר בדקה השלישית נקלעה הכוכב האדום לפיגור, אך במהלך המחצית השנייה השלימה את המהפך ועלתה ליתרון 2-1. בדקה ה-78 של המשחק הפסיק השופט הספרדי אמיליו סוריאנו אלאדרן את ההתמודדות עקב התפרעות וזריקת חפצים מצד הקהל הביתי.
אופ"א החליטה להעניק ניצחון טכני של 3-0 לכוכב האדום, שגם כך הייתה ביתרון משמעותי ברגע הפסקת המשחק, ובסיכום שני המשחקים היא ניצחה 6-0 והעפילה לשלב הבא.
בחצי הגמר נפגשו הכוכב האדום ובאיירן מינכן הגרמנית, היחידה מבין יריבותיה באותה עונה שזכתה בעברה בגביע אירופה.
מרסיי פתחה את הטורניר בסיבוב הראשון מול דינמו טירנה.
היריבה האלבנית לא היוותה יריב שקול במשחק הראשון בסטאד ולודרום, ומרסיי ניצחה 5-1 עם שלושער של ז'אן-פייר פאפן.
שוויון 0-0 בגומלין הספיק למרסיי כדי להעפיל לשלב הבא.
בשמינית הגמר פגשה מרסיי את לך פוזנן הפולנית.
במשחק הראשון עלתה מרסיי ליתרון מוקדם, אך הופתעה על ידי הפולנים שהפכו את התוצאה ועלו ליתרון 3-1 במהלך המחצית השנייה.
כריס וודל רק צימק ומרסיי נוצחה 3-2 במפגש הראשון.
בגומלין בסטאד ולודרום הפגינה מרסיי עליונות מוחלטת.
פאפן כבש ראשון, פיליפ ורקרויס השלים שלושער, ומרסיי הביסה את לך פוזנן 6-1. בסיכום שני המשחקים, 8-4 למרסיי שהשיגה את הכרטיס לשלב הבא.
בשלב רבע הגמר פגשה מרסיי את מחזיקת גביע אירופה המכהנת מזה שנתיים, מילאן.
במשחק הראשון בסן סירו עשתה מילאן צעד לעבר זכייה שלישית ברציפות, כשעלתה ליתרון משער של רוד חוליט, אך פאפן הצליח לאזן והקבוצות נפרדו בשוויון 1-1. בגומלין בסטאד ולודרום נזקקה מילאן לשער, אך בדקה ה-75 כבש וודל והעלה את מרסיי ליתרון חשוב במשחק.
בתוך תוספת הזמן של ההתמודדות, שניים מעמודי התאורה באצטדיון הפסיקו לפעול.
השופט עצר את המשחק, וכאשר שב החשמל כעבור כרבע שעה, סירבה מילאן לחזור למגרש.
אופ"א העניקה למרסיי ניצחון טכני של 3-0, שקבע 4-1 בסיכום שני המפגשים.
מרסיי הדיחה את האלופה המכהנת בדרך לחצי הגמר.
בשלב חצי הגמר פגשה מרסיי את ספרטק מוסקבה, נציגת ברית המועצות.
לראשונה באותה העונה השלימה מרסיי ניצחון כפול על יריבה אירופית, 3-1 בחוץ ו-2-1 בגומלין הביתי שהעניק לה את הכרטיס הראשון בתולדותיה לגמר גביע אירופה לאלופות.
מרסיי, תחת המאמן הבלגי ריימונד גותאלס, הגיעה כפייבוריטית למשחק הגמר בבארי.
היו אלו היסודות לקבוצה שזכתה בתואר שנתיים מאוחר יותר, לאחר ניצחון במשחק הגמר על מילאן.
מנגד ניצבה קבוצת הכוכב האדום בלגרד של המאמן ליופקו פטרוביץ', שהציגה קבוצה יוגוסלבית לחלוטין (למעט הבלם הרומני מיודרג בלודדיצ'י), בה שיחקו בעיקר שחקנים צעירים ומבטיחים.
הכוכב האדום הגיעה לאיטליה מוקדם מהרגיל, שישה ימים לפני משחק הגמר.
היא שכנה בבית מלון בעיר מונופולי, ארבעים קילומטרים ממקום המשחק, ובשל התעניינותן של קבוצות אירופאיות בכירות בשחקניה הצעירים של הקבוצה, הוחלט לבודד את השחקנים כמעט לחלוטין.
עם הגעתם הם הופרדו מבנות זוגם, ולא הורשו לקבל שיחות נכנסות, אלא לבצע שיחות יוצאות בלבד.
את המשלחת היוגוסלבית ליוו שחקני ומאמני עבר מפורסמים, וכן ידוענים שונים מהמדינה שבאו לחזות במשחק הגמר.
המשחק עצמו נפתח בשליטה של מרסיי.
בדקה ה-12 הגיעה אלופת צרפת למצב מסוכן כאשר ז'אן-פייר פאפן קיבל כדור גובה ונותר פנוי לחלוטין בצד שמאל של הרחבה.
פאפן עצר את הכדור, ובעט מהאוויר לפינה הרחוקה, כדור שהחמיץ במעט את המסגרת.
מנגד, משחקה של הכוכב האדום התבסס על מערך הגנתי והתקפות מתפרצות, בהן ניסתה הקבוצה לנצל את המהירות של שחקניה.
דרגישה ביניץ' כמעט והצליח לכבוש בהתקפה כזו, כשקיבל כדור עומק אותו בעט בנגיעה לרשת החיצונית.
מרסיי הוסיפה לשלוט בכדור בחצי המגרש של היריבה.
מנואל אמורוס הצליח לחדור לרחבה מאגף ימין ולהעביר כדור רוחב שנהדף על ידי השוער סטבן סטויאנוביץ' למרכז הרחבה, שם ניסה כריס וודל להגיע לכדור ונבלם ברגע האחרון.
המחצית הראשונה הסתיימה בשוויון 0-0.
גם במחצית השנייה נשמרה שיטת המשחק של שתי הקבוצות.
מרסיי הוסיפה להגיע ליותר הזדמנויות כיבוש.
באחת ההזדמנויות הגיע וודל למצב מסוכן נוסף, כשנגח מתוך הרחבה סמוך למסגרת, לאחר הגבהה מצוינת מהאגף השמאלי.
מן העבר השני הוסיפה הכוכב האדום להתבסס על מתפרצות.
באחת ההתקפות המסוכנות הגיע דרקו פאנצ'ב אל מעבר לקו ההגנה וניצב מול פסקל אולמטה, אך ברגע האחרון תוקל מאחור על ידי אמורוס.
השופט פסק לעבירה ולכדור חופשי, אותו בעט רוברט פרוסינצ'קי סמוך לעמוד.
אקורד הסיום של המשחק הגיע שוב מכיוונו של וודל, שנגח מתוך הרחבה כדור קשתי שכבר הכניע את השוער אך נחת מחוץ למסגרת.
בתום 90 דקות התוצאה נותרה על כנה, שוויון 0-0.
המשחק עבר להכרעה בהארכה, שם הוסיפה מרסיי לחפש את שער הניצחון ללא הועיל.
בתום 120 דקות ללא שערים, עבר המשחק להכרעה בדו-קרב בעיטות עונשין.
הבעיטה הראשונה בדו-קרב הייתה של פרוסינצ'קי, והיא הכניעה את אולמטה.
מנגד ניגש אמורוס, שלקח טווח הרצה גדול והחל את הריצה שלו מחוץ לרחבה.
לבסוף הוא בעט חזק למרכז השער, אך השוער סטויאנוביץ' הדף והותיר את הכוכב האדום ביתרון.
שלושה הבועטים הבאים של כל קבוצה מצאו את המסגרת, ובתום ארבע בעיטות לכל קבוצה עמדה התוצאה על 4-3 לכוכב האדום.
דרקו פאנצ'ב ניגש לבעוט את הפנדל החמישי של קבוצתו.
הוא בעט בעוצמה והכניע את אולמטה, 5-3 לכוכב האדום שזוכה בתואר לראשונה בתולדותיה.
גמר גביע אירופה לאלופות 1990 התקיים באצטדיון פראטר בווינה, אוסטריה ב-23 במאי 1990, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת היא מילאן האיטלקית, שניצחה במשחק את בנפיקה ליסבון הפורטוגלית בתוצאה 1-0. משחק הגמר נעל את המהדורה ה-35 של גביע אירופה לאלופות.
מילאן הגיעה למשחק כאלופת אירופה המכהנת, לאחר שניצחה שנה קודם לכן במשחק הגמר את סטיאווה בוקרשט בתוצאה 4-0. הייתה זו הופעתה החמישית של מילאן בגמר גביע אירופה, וזכייתה הרביעית בתואר.
עבור בנפיקה הייתה זו הופעה שביעית בגמר המפעל.
חמש מהופעותיה היו במהלך שנות ה-60, אז גם זכתה בתואר פעמיים ברציפות.
היא הגיעה לגמר השביעי שנתיים לאחר שהפסידה בגמר גביע אירופה לאלופות 1988 לפ.ס.וו.
שתי הקבוצות נפגשו בעבר במעמד גמר גביע אירופה, כשמילאן גברה 2-1 על בנפיקה ב-1963 וזכתה לראשונה בתולדותיה בתואר.
מילאן העפילה לטורניר רק בעקבות זכייתה עונה קודם לכן בטורניר, לאחר שסיימה שלישית בלבד בסרייה א' בעונת .
בנפיקה העפילה בעקבות זכייתה באליפות פורטוגל באותה עונה.
במשחק עצמו גברה מילאן על בנפיקה 1-0 משער של פרנק רייקארד ההולנדי בדקה ה-65. מבשל השער, מרקו ואן באסטן, כבש בעצמו פעמיים בגמר העונה הקודמת.
מילאן הייתה לאחרונה בעידן גביע אירופה לאלופות, שהסתיים ב-1993 והוחלף בליגת האלופות, שזוכה בתואר פעמיים ברציפות.
ריאל מדריד הייתה הראשונה ששחזרה הישג זה כאשר זכתה שנתיים ברציפות בשנים 2016 ו-2017.
אלופת אירופה החלה את דרכה בטורניר בסיבוב הראשון מול ה.י.ק.
במשחק הראשון בסן סירו הביסה מילאן את הלסינקי בתוצאה 4-0. היא השלימה ניצחון כפול בגומלין כשגברה על יריבתה 1-0 והעפילה עם 5-0 בסיכום שני המשחקים.
בשמינית הגמר פגשה מילאן יריבה חזקה בדמותה של ריאל מדריד הספרדית.
במשחק הראשון בסן סירו כבשה מילאן פעמיים (פרנק רייקארד ומרקו ואן באסטן בפנדל) בתוך רבע השעה הראשונה וקבעה את תוצאת המשחק, 2-0. בגומלין באצטדיון סנטיאגו ברנבאו העלה אמיליו בוטרגניו את ריאל ליתרון על סף המחצית, אך ריאל כשלה לכבוש בשנית, ומילאן העפילה עם 2-1 בסיכום שני המשחקים.
לאחר שגברה על היריבה הקשה ממדריד, פגשה מילאן את מכלן הבלגית ברבע הגמר.
הקבוצות נפרדו בשוויון 0-0 באצטדיון הייזל, ובתוצאה זהה בתום 90 דקות בגומלין בסן סירו.
המפגש הכפול הגיע להארכה, שם נכנעה מכלן והפסידה 2-0 משערים של ואן באסטן ומרקו סימונה במחצית השנייה של ההארכה.
בשלב חצי הגמר פגשה מילאן את באיירן מינכן מגרמניה.
באיירן החזיקה מעמד בסן סירו עד לדקה ה-77, אז ואן באסטן כבש בפנדל וקבע את תוצאת המשחק, 1-0. במשחק הגומלין במינכן כבש תומאס שטרונץ בדקה ה-59, והשווה את המפגש הכפול.
התוצאה נשמרה בתום 90 דקות, והקבוצות הלכו להארכה.
בדקה ה-100 למשחק כבש סטפאנו בורגונובו את שער השוויון של מילאן, שער חוץ יקר שקבע כי באיירן תצטרך שני שערים כדי להעפיל.
אלן מקינלי עוד העלה את באיירן ליתרון בדקה ה-106, אך ברבע השעה הנותרת שמרה מילאן על התוצאה והעפילה לגמר בזכות חוק שערי חוץ.
בנפיקה החלה את הטורניר מול דרי סיטי האירית.
במפגש הראשון בחוץ ניצחה בנפיקה 2-1 והשיגה מקדמה לקראת הגומלין, בו הביסה את יריבתה בתוצאה 4-0 והעפילה עם 6-1 בסיכום שני המפגשים.