tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הטקסטים ישירים ופחות פיוטיים, והסאונד מאופק ומרוכז.
האלבום משתלב בגל של יצירה אישית ובוגרת בזמר הישראלי שלאחר מלחמת חרבות ברזל.
שיר הפתיחה "האהבה שלי" הוא בעל אופי אינטימי, העוסק באהבה כואבת ומורכבת, הנמצאת בין תשוקה להרס עצמי.
הדובר מתאר אישה שנשברה ונשרפה מהעיר ומהחיים בה, אך הוא ממשיך לאהוב אותה למרות הפצעים והכאוס.
הוא מבוסס על תזמור פסנתר וכלי מיתר.
שיר הנושא של האלבום, "עד סוף העולם", מתאר אהבה עזה, טוטאלית ותמימה – מערכת יחסים שבה הדוברת בוחרת להאמין באהובה, למרות עברו המפוקפק והרמזים לכך שהוא עלול לפגוע גם בה.
זהו סיפור על התמסרות רגשית מוחלטת, על אמונה באהבה "נגד כל העולם", ועל הרצון להישאר בתוך הפנטזיה, גם אם יש חשש שזו אשליה שתתנפץ.
מבוצע בדואט עם שירה בן שמחון.
השיר "תגיד לי אתה" מתאר סערה רגשית פנימית, מאבק בין שכחה וזיכרון, אהבה וכאב, שקט וסערה.
הדוברת חווה מצוקה נפשית עמוקה וחיפוש אחר משמעות או רגיעה, ומול זה מופיעה דמות אהובה שמביאה נחמה רגעית בתוך הכאוס.
זהו שיר על התמודדות עם כאב רגשי, כמיהה לשלווה, והניסיון למצוא ריפוי דרך אהבה או חיבור אנושי.
השיר "שרק אוכל לשכוח" עוסק בזיכרון ובמאבק הקשה לשכוח את העבר – כאב, אובדן או טראומה שנצרבו עמוק.
הדוברת מתארת רצון להשתחרר מהמחשבות והזיכרונות כדי למצוא שלווה ולחזור לחיים, אך מגלה עד כמה הזיכרון עיקש וכמה קשה באמת להירפא.
השיר "דרישת שלום מחיים אחרים" מתאר געגוע עז לאדם שאיננו עוד, ייתכן אהוב שנפטר או התרחק, כשהמפגש עימו מתאפשר רק בחלום.
הדוברת חיה בין עולמות: מציאות של בדידות ושגרה מול לילות שבהם הוא "שב" אליה בדמיון.
השיר "ויום אחד" הוא על קבלה, התבגרות פנימית ופיוס עם האל והעצמי, רגע לפני הסוף.
השיר "לא לעצור" הוא שיר מחאה המבטא רוח של תקווה והתעוררות קולקטיבית לאחר תקופה של אובדן דרך או משבר.
הדובר מכירה בכך שהעבר כבר לא ניתן לתיקון, אך מאמין באור חדש ובכוח ההתחדשות שבא מהעם, מהרוח ומהמאבק על חיים בעלי משמעות.
השיר "שמלת חלומותיה" מתאר את התעוררותה של אישה צעירה, פיזית ונפשית, אל עולמה הפנימי ואל השאלה הנצחית על משמעות האהבה.
השיר "אם את הולכת" מתאר פרידה שקטה אך טעונה, שבה הדובר משחרר את אהובתו לדרכה מתוך השלמה עצובה.
השיר "עוד ועוד" מבטא אהבה עיקשת ועמוקה העומדת מול קשיים, פחדים ושבירה, אך בוחרת שוב ושוב להמשיך.
השיר "געגועים לא מזדקנים" מתאר התמודדות מתמשכת עם כאב, אובדן וגעגוע, רגש שלא נעלם גם כשמנסים להסתירו.
הדמות שבמרכזו נראית מתפקדת כלפי חוץ, אך נושאת בתוכה לב שבור, פחדים ולילות ארוכים של בדידות.
השיר "רחוקה מכאן" הוא שיר קינה אינטימי המבטא שברון לב עמוק ואבל על אהובה שאיננה עוד, פרידה שהותירה עולם ריק וחסר חיים.
שיר הסיום, "ארץ", הוא המנון פיוס ותקווה למדינת ישראל, דיוקן של מקום מורכב, מלא סתירות ורגשות.
הוא מתאר את הארץ כמרחב שבו יופי ושבר, אמונה ומאבק, חיים זה לצד זה.
האלבום הושק בישראל במהלך ספטמבר 2025, בסמוך לראש השנה.
ההשקה לוותה בראיונות נרחבים שנערכו עם עידן רייכל באמצעי התקשורת המרכזיים, בהם ידיעות אחרונות, אולפן שישי, 103FM ואתר ynet.
בראיונות אלה הציג רייכל את האלבום כביטוי אישי לתקופה של טלטלה אישית ולאומית.
ההשקה לוותה בפרסום רחב בפלטפורמות דיגיטליות, ברשתות החברתיות ובערוצי סטרימינג, לצד סדרת הופעות מצומצמת באולמות ברחבי הארץ.
שירים אחדים מתוך האלבום בוצעו לראשונה במסגרת ההופעות לקראת צאתו, ובהם שירי הנושא "עד סוף העולם" ו"האהבה שלי".
השיר "ויום אחד" זכה לחשיפה תקשורתית בעקבות ביצועו בתוכנית הרדיו של איריס קול ובמהלך הופעה מיוחדת שהוקדשה למשפחות החטופים.
רייכל כלל את מרבית שירי האלבום במופעיו בתקופה שלאחר צאתו, ובמיוחד בגרסאות אינטימיות שכללו פסנתר, כלי מיתר וכלי הקשה קלים.
בניגוד לאלבומיו הקודמים, "עד סוף העולם" לא לווה בסיבוב הופעות בינלאומי.
רייכל ציין כי בעקבות המלחמה בישראל גברה הרתיעה של גורמים בינלאומיים מהפקת אירועים שבהם משתתפים אמנים ישראלים.
מספר פסטיבלים בחו"ל ביטלו השתתפות מתוכננת של ההרכב, בשל שיקולי ביטחון ולחץ ציבורי.
בהתאם לכך, קידום האלבום התמקד בישראל, וכלל פעילות תקשורתית מוגברת ומעורבות של רייכל בפרויקטים ציבוריים, בהתנדבות ובאירועים חברתיים.
עם יציאת האלבום "עד סוף העולם" זכה רייכל לשבחים מצד מבקרי מוזיקה אחדים, שציינו את רגישותו האמנותית ואת יכולתו לשקף את רוח התקופה בישראל שלאחר אירועי טבח שבעה באוקטובר.
המבקרים הדגישו את האמינות הרגשית של הכתיבה, את הפשטות הישירה של הביצוע ואת היכולת לתרגם חוויות אישיות לכדי שפה מוזיקלית נגישה לציבור רחב.
ביקורות אחדות ציינו לטובה את השירים "עד סוף העולם", "תגיד לי אתה" ו"דרישת שלום מחיים אחרים" כנקודות שיא באלבום, בזכות השילוב בין אינטימיות, איפוק והבעה רגשית גבוהה.
כמו כן, צוין לטובה הדואט עם שירה בן שמחון, שנתפס כהמשך למסורת שיתופי הפעולה הנשיים המזוהים עם רייכל מראשית דרכו.
לצד ההערכה, הושמעו גם ביקורות שליליות כלפי האלבום.
מבקרים ציינו כי חלק מהשירים סובלים מחזרתיות מלודית ומחוסר חידוש משמעותי ביחס ליצירותיו הקודמות של רייכל.
בן שלו, מבקר המוזיקה של עיתון הארץ, טען כי מרבית שירי האלבום "פושרים מבחינה מוזיקלית ונדושים מבחינת הטקסט", וכי האלבום מתמקד במסרים כלליים של תקווה וריפוי ללא עומק רגשי או תובנה חדשה.
מבקרים אחרים העירו על נטייה להימנע מהתמודדות ישירה עם נושאים חברתיים או פוליטיים, ועל העדפה של טקסטים כלליים ונוחים, שאינם מחדשים או מעוררים מחלוקת.
עם יציאתו בספטמבר 2025 זכה האלבום "עד סוף העולם" לקבלת פנים חמה מצד הקהל הישראלי.
ההופעות הראשונות בעקבות האלבום, שנערכו באולמות סגורים ברחבי הארץ, היו מלאות עד אפס מקום.
רייכל, ששמר על קהל נאמן לאורך שני עשורים, הצליח לשמר את מעמדו כאחד האמנים הפופולריים בישראל, גם מבלי להוציא להיטי ענק ברדיו.
הקהל קיבל את האלבום בעיקר כיצירה כנה המשקפת את התקופה האישית והלאומית שלאחר מלחמת חרבות ברזל.
מספר שירים מתוך האלבום, ובהם "עד סוף העולם", "דרישת שלום מחיים אחרים" ו"ויום אחד", זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו הארציות והאזוריות.
השירים שולבו בפלייליסטים של גלגלצ ותחנות נוספות, וזכו לביצועים חוזרים בהופעות חיות ובאירועים ציבוריים.
אף כי האלבום לא הניב "להיט מדינה" בהיקף של יצירות קודמות של רייכל, הוא הצליח לשמר נוכחות גבוהה לאורך חודשים ולזכות למעמד של אלבום משמעותי בשנת תשפ"ו.
עָדָה היא שפת תכנות עילית, מובנת, אימפרטיבית, מונחת עצמים עם טיפוסיות סטטית.
עדה הורחבה מפסקל ושפות אחרות.
עדה תומכת בתכנות לפי חוזה, טיפוסיות חזקה מאוד, הקבלת תהליכונים, ותכנות אי דטרמיניסטי .
עדה פותחה במקור על ידי מדען המחשב היהודי צרפתי בעקבות מכרז של משרד ההגנה האמריקני על מנת להחליף מעל 450 שפות תכנות שהיו בשימוש צבאי בארצות הברית.
החל מהתקן השני של עדה שהופיע ב־1995, המתכנן והמעצב המרכזי של עדה הוא מדען המחשב האמריקני .
עדה מצטיינת באמינותה ומפחיתה את הסבירות לשגיאות תוכנה בזמן ריצה באמצעות תחביר נוקשה ומפורש שמאפשר בדיקות קוד בזמן הידור ואכיפת סגנון תכנות החיוני לבטיחות גורלית.
על מנת להתמודד עם שגיאות בזמן ריצה, עדה מציעה טיפול מתקדם בחריגות ותכנות לפי חוזה שיבטיח את יכולת התכנה להתמודד עם מצבים בלתי צפויים ולמנוע קריסת מערכת שהמחיר שלה עלול לעלות בחיי אדם או בנזקים כלכליים אדירים.
בשנות השבעים משרד ההגנה האמריקני התמודד עם יותר מ־450 שפות תכנות בחומרה ותוכנה שהיו בשימוש צבאי בכל הזרועות של ארצות הברית.
חלקן היו מיושנות, קשות לתחזוקה או תלויות בחומרה.
אף אחת מאותן שפות מיושנות לא נתנה מענה לתכנות מודולרי בטוח שיאפשר שימוש חוזר בקוד ופיצול צוותי הפיתוח מבלי לסרבל את תהליך התחזוקה ואמינות הקוד.
בשנת 1974 משרד ההגנה האמריקני הקצה קבוצת עבודה ייעודית למשימה כדי למצוא או לאפיין שפת תכנות שתחליף את כל השפות המיושנות בהתאם לדרישות שהציבו משרד ההגנה האמריקני ומשרד ההגנה הבריטי.
בשנת 1978 משרד ההגנה האמריקאי פרסם באופן סופי את הדרישות לעיצוב והתכנון של השפה באפיון שכונה .
ארבעה צוותים נענו למכרז, והצעותיהם כונו באופן אנונימי בארבע צבעים באנגלית: אדום, ירוק, כחול, וצהוב.
באפריל 1978 רק ההצעות ירוק ואדום עלו לשלב הבא.
במאי 1979, ההצעה "ירוק" בהובלת ז'אן אישביה זכתה בתחרות וקיבלה את השם עדה (באנגלית Ada) על שם הרוזנת עדה לאבלייס שנחשבת למתכנתת הראשונה בהיסטוריה.
העיצוב של אישביה הושפע משפת התכנות LIS שאישביה וצוותו פיתחו במהלך שנות ה־70.
בשנת 1979 בחודש ביוני, ACM פרסמו לראשונה מדריך ההוראות עבור שפת התכנות עדה.
בשנת 1980 בחודש יולי הופיעה ההצעה הראשונה לתקן רשמי עבור השפה.
באותה שנה ב־10 בדצמבר (יום הולדתה של הרוזנת עדה), משרד ההגנה האמריקני תיקנן באופן רשמי את השפה בתקן MIL-STD-1815 המציין את שנת הלידה (1815) של הרוזנת עדה לאבלייס במספר התקן.
בשנת 1981 ניצל טוני הואר את ההזדמנות בטקס זכייתו בפרס טיורניג כדי למתוח ביקורת על שפת התכנות עדה שהיא מורכבת למדי ולכן לא אמינה.
אך מאוחר יותר חזר בעצמו כשכתב הקדמה לספר לימוד עבור עדה.
החל משנת 1983 עדה נכנסה לשימוש צבאי בארצות הברית ובצבאות נאט"ו וחברות אזרחיות נאלצו לתכנת עם השפה כל רכיב חומרה או תוכנה שנועדו לשימוש צבאי בארצות הברית, אך הדרישה נזנחה עם השנים עקב מחסור במתכנתי עדה.
מהדרי עדה הראשונים התקשו ליישם את השפה המורכבת הגדולה, מה שהוביל לביצועים ירודים הן בהליך ההידור והן בזמן הריצה.
מפתחי המהדרים השונים השקיעו מאמצים ומשאבים רבים כדי לעמוד בכל התנאים התובעניים של מערכת האימות העצומה והמסובכת שהציב בפניהם משרד ההגנה האמריקני כדי לוודא שהמהדרים אכן עומדים בתקני השפה ומוכנים לשימוש תעשייתי.
בשנת 1983 אושר היישום החוקי הראשון של עדה שעמד במבחן האימות וכל התקנים: NYU Ada/Ed Translator (כיום מכונה GNAT).
היישום פותח באוניברסיטת ניו יורק.
המהדר פותח בשפת התכנות SETL שהייתה מבוססת על תורת הקבוצות במתמטיקה ופותחה גם היא באוניברסיטת ניו יורק.
עדה משכה תשומת לב בקרב מתכנתים רבים בתחילת דרכה.
תומכיה ואחרים טענו שעם הזמן היא תהפוך לשפה פופולרית גם בשימוש כללי למטרות אזרחיות.
אישביה הכריז אז שבתוך עשור תהיינה רק שתי שפות שתשרודנה והן עדה ו־Lisp.
לעומת זאת, בקובץ הז'ארגון של מונחי ההאקרים שהצטבר מהשנים 1975–1983 תוארה השפה באותם ימים בקרב האקרים כך:היא בדיוק מה שכל אחד היה יכול לצפות - שפה שאושרה בפקודה, עוצבה על ידי ועדה, קשה לשימוש, ובאופן כללי גרמה לבזבוז מיותר של הון עתק.
[...] עדה לאבלייס בוודאי הייתה מחווירה מהשימוש שנעשה בשמה.
בשנת 1991 משרד ההגנה האמריקני דרש לראשונה שכל תוכנה המיועדת לשימוש צבאי תהיה חייבת להיות מתוכנתת בעדה, עם זאת נתנו אישורים מיוחדים למקרים חריגים לעיתים קרובות.
הדרישה נזנחה באופן הדרגתי ופסקה בשנת 1997 כשמשרד ההגנה הראה מגמה עולה באימוץ רכיבי מדף שלא היו מתוכנתים בעדה.
במדינות נאט"ו הייתה דרישה דומה עבור מערכות פיקוד ובקרה.
עדה הייתה השפה המועדפת למטרות הגנה במדינות כמו שוודיה, גרמניה וקנדה.
עד סוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים מהדרי השפה כבר השתכללו, הביצועים שלהם השתפרו, ורוב הבעיות נעלמו.
אך השפה עדיין התמודדה עם בעיות שמנעו או עיכבו את אימוצה וניצול מלוא כוחה, כמו צורת ניהול תהליכונים בשפה שרוב מתכנתי מערכות זמן אמת לא היו רגילים אליה משפות אחרות.
השפה נחשבה לשפה טובה ומתוכננת היטב, אך העובדה שהיא נבחרה להיות השפה הכמעט בלעדית שבשימוש משרד ההגנה האמריקני, גרמה למפתחי מהדרים להעדיף למכור אותם במחיר יקר לגופים שפתחו תוכנה עבור משרד ההגנה האמריקני, וכך היא לא התקבלה אצל חברות קטנות בעלות מטרות אזרחיות ובאוניברסיטאות.
עיקר השימוש בעדה נמצא בחומרה ותוכנה בציוד צבאי של מדינות נאט"ו.
הודות לאמינותה הגבוהה ויעודה הצבאי, עדה הפכה להיות השפה המועדפת גם בשימוש אזרחי בתכנות מערכות זמן אמת, מערכות תומכות חיים בענף הרפואה, מסחר אלקטרוני ובנקאות, מערכות תעופה וחלל שונות, לוויינים, בקרות לניווט משגרי לוויינים וטילים, תחבורת המונים לרבות רכבות תחתיות ומטוסי נוסעים.
עדה ראתה שימוש צבאי נרחב ברכיבי חומרה ותוכנה בין היתר עבור חמקנים, מפציצים, מטוסי קרב, מסוקי קרב, כטב"מים, כלי שריון, צוללות, מערכות מכ"ם, ולוחמה אלקטרונית במדינות נאט"ו ובמיוחד בארצות הברית.
הודות ליכולתה של עדה לאכוף תנאי פיתוח החיוניים לבטיחות גורלית, השפה אומצה גם בפרויקטים מסחריים ללא מטרות צבאיות היכן שקריסת מערכות עלולה לעלות בחיי אדם או בנזקים כלכליים אדירים כגון בתעשיית התעופה האזרחית, מערכות לפיקוח טיסה, משגרים מסחריים כגון אריאן, לוויינים ומערכות חלל אחרות, תחבורת רכבות, ובנקאות.
לדוגמה מערכת בקרת הטיסה של מטוס הנוסעים הידוע בואינג 777 פותחה בעדה.
מערכות פיקוח הטיסה של קנדה ובריטניה פותחו אף הן בעדה.
דוגמה נוספת לשימוש אזרחי בעדה שאינו בענף התעופה היא מערכות האיתות ברכבת המהירה TGV של צרפת, והרכבות התחתיות של לונדון, פריז, ניו יורק, והונג קונג.
התקן של עדה מגדיר, בנוסף לשפה עצמה, את ספריית השגרות בה חייב המהדר לתמוך.
עדה היא בעלת טיפוסיות חזקה, וככזו, היא מציעה כלים רבים למתכנת כדי להגדיר טיפוסים.
התמיכה בטיפוסי enum (טיפוסים שבהם מקבצים ערכים בצורה מסודרת, למשל צבעים) מקיפה מאוד, וכוללת מעבר בין טיפוסים, איטרציה, המרה למחרוזות והמרה ממחרוזות, תת-טיפוסים, טווחים ועוד.
עקרונות הנדסת תוכנה רבים נאכפים בעדה כדי לשמור על "הרגלים טובים".
בין ההרגלים האלה ניתן למנות: משתנה לולאת For מוכר רק בתוך הלולאה, ולא ניתן לשנות אותו; במשפט Switch/Case חייבים למלא Case-ים עבור כל הערכים האפשריים; כשמבצעים השמה למבנה, חייבים למלא את כל השדות; שינוי ערכם של מצביעים אפשרי, אך הוא מורכב ולא נפוץ.
יש לעדה סביבת הרצה רחבה: טיפול בחריגות, מאפייני טיפוסים (גודל, מספר ספרות בערך מספרי וכדומה), אפשרות לתרגם ערכי enum למחרוזות, בדיקות טווח למשתנים לפי הטיפוסים שלהם, ועוד.
עדה תומכת בריבוי משימות, כולל אובייקט סנכרון שנקרא "מפגש" (בין Task-ים).
כמו תוכניות במודולה-2, שפה שנתנה השראה לעדה, תוכניות בעדה הן מודולריות, וכל יחידת קוד מקור בתוכנית עוברת הידור נפרד.
בעדה קיימים ארבעה סוגי יחידות קוד בסיסיים: , , , ו (יחידה גנרית).
הן שגרות שמכילות קוד אימפרטיבי עם פקודות לביצוע, או קוד פונקציונלי שמוביל לחישוב של ביטוי.
הן יחידות שמכילות הגדרות של עצמים ונתונים, כגון טיפוסים.
כמו כן, חבילות יכולות להכיל גם תת-תוכניות.
הן יחידות שמגדירות אוסף תהליכים שניתן לבצע באופן בו זמני עם משימות אחרות.
הן יחידות שמסוגלות להגדיר ו באופן סוגני.
באופן דומה לשפות כמו C++, כל יחידה בעדה היא מורכבת משני רבדים: , ו.
רובד האפיון מכיל קוד הכרזתי בלבד על מה שיש ליחידה להציע לשאר התוכנית, ועל מה שצפוי מהמימוש של אותה יחידה.
רובד זה חשוף ליחידות בתוכנה.
לעומת זאת, רובד המימוש ממש את רובד האפיון, הוא פרטי ליחידה ואינו חשוף לשאר התוכנית.
כמו כן, עדה מפצלת גם בכל יחידת קוד בין החלק ההצהרתי (הכרזות על משתנים וכדומה) והחלק הביצועי (פקודות, בקרת זרימה וכדומה).
הפיצול בין ארבעת סוגי היחידות וכמו כן בין האפיון למימוש בכל יחידה מאפשר לצוותים ומתכנתים שונים לעבוד באופן נפרד ומקביל על חלקים שונים של התוכנית.
בעדה קיימים שני סוגים של (שגרות): ו.
ההבדל המרכזי בין תהליך ופונקציה הוא שפונקציה חייבת להחזיר ערך כלשהו.
בעדה הן יחידות שמכילות בהן מבנים שונים כגון משתנים, שגרות, וטיפוסים.
כמו כן, חבילות מגדירות את החשיפה של כל רכיב בתוכן לשאר התוכנית.
בעדה ניתן להגדיר אוסף תהליכים כ שניתן לבצע באופן מקביל עם משימות אחרות.
ניתן גם להגדיר כך שמשימה היא בת ביצוע יחידני בלבד, כלומר, שלא ניתן לבקש לבצע את אותה משימה באופן מקביל יותר מפעם אחת.
לחלופין, ניתן גם להגדיר מספר מרבי של ביצועים בו זמניים עבור כל סוג של משימה.
בעדה קיימות פקודות מסוימות שניתן לעשות בהן שימוש אך ורק בתוך משימות.
לדוגמה, פקודת עיכוב או פקודת המתנה למשימה אחרת.
בעדה, נמצאות בקטע נפרד והצהרתי בכל יחידת קוד עם הפקודות שעושות שימוש בהן.
באותו קטע נפרד, ניתן להגדיר משתנים ועצמים חדשים ולתת להם שמות בתחום ההכרזה.
תחום ההכרזה בעדה הוא לקסיקלי.
עם זאת, ניתן להגדיר גם בתוך תחום הכרזה חדש שמקונן שוב קטע הצהרתי עם הכרזות חדשות ומיד אחריו קטע ביצועי שעושה שימוש באותן הכרזות.
כמעט עבור כל סוגי ההכרזות לעצמים ומספרים ניתן להכריז על מספר משתנים מאותו סוג בבת אחת.
תהליך האתחול שבו הכזרה הופכת לעובדה בזיכרון התוכנית בזמן ריצה נקראת בעדה .
לא ניתן לשנות את ערכם של לאחר האתחול שלהם.
בשגרות, פרמטרים במצב פורמלי in, כמו כן פרמטרים סוגניים במצב כזה, נחשבים תמיד לקבועים.
פרמטר של לולאה נחשב לקבועה בתוכה.
בעדה, ניתן להקצות לקבועים גם ביטויים שאינם ניתנים לחישוב בזמן הידור.
לדוגמה, חישוב של פונקציה מסוימת.
בעדה, מתבצעות בכל תת-תוכנית לפי סדר הופעתן, אלא אם כן נעשית קפיצה, יציאה או עצירה ידנית.
- פקודה שמקצה ערך חדש למשתנה כלשהו.
- פקודת בקרת זרימה בו כל האפשרויות מותנות בתוצאה של אותו הערך.
- פקודת בקרת זרימה על פי תנאי של ערך אמת או שקר.
- פקודת בקרת זרימה לחזרה על רצף פקודות.
לולאה עוצרת עם באמצעות פקודת יציאה.
- בתחום הכרזה ניתן להכריז על משתנים מקומיים שאינם נגישים מחוץ לו.
- פקודה זמינה רק למשימות.
מעכבת את המשך ביצוע המשימה לפי זמן מוקצב מראש.
מעכבת את המשך ביצוע המשימה עד שמשימה אחרת גם פוגשת את אותה פקודת המתנה.
לאחר מכן שתי המשימות יכולות להמשיך.
בעדה, ניתן להגדיר שורת תוכניות התאוששות לטיפול במצבי חריגה שונים בסוף כל קטע פקודות.
כמו כן, ניתן להתריע על חריגה באופן ידני בפקודה.
עדה היא שפה עם טיפוסיות סטטית וחזקה.
לפיכך, כל עצם בשפה מסווג לפי טיפוס כלשהו.
בעדה קיימים ארבעה סוגי טיפוסים: (הכולל ו), , , ו.
מגדיר מראש קבוצת ערכים מספריים עם מזהים ששייכים לו.
לדוגמה, טיפוס בוליאני (Boolean) וטיפוס תו (Character) הם טיפוסי נמנים בעדה.
בעדה מוגדרים מראש טיפוסים מספריים יסודיים: טיפוס מספר שלם (Integer), טיפוס נקודה צפה (Float), וטיפוס אורך זמן (Duration).
הטיפוסים מספר חיובי (Positive) ומספר טבעי (Natural) הם של טיפוס המספר השלם (Integer) בעדה כשמאולץ עליהם טווח שונה.
טיפוס אורך זמן, לעומת זאת, מוגדר כטיפוס נקודה קבועה עם דיוק של 0.000000001 בשנייה.
כוללים בהם בין היתר מערכים ורשומות, וכמו כן את טיפוס המחרוזת.
בעדה ניתן להגדיר גם על טיפוסים.
לדוגמה, טיפוס מספרים טבעיים יהיה תת-טיפוס של מספרים שלמים עם על הערכים המותר שלו.
כאמור, באמצעות ניתן להגדיר גם טיפוסים סוגניים.
בעדה ניתן להגדיר , אך אלה הם אינם טיפוסים שתומכים בפולימורפיזם, ההפך, הם טיפוסים שנועדו למנוע תאימות אבל ליצור טיפוס דומה למטרת שימוש שונה.
בעדה ניתן לעשות שימוש גם בטיפוס נקודה קבועה, אך חובה להכריז על טיפוס כזה ולהגדיר את מידת הדיוק שלו בהתאם לשימוש הנדרש.
לפיכך עדה לא מספקת טיפוס מוכן מראש לנקודה קבועה.
בטיפוסי , ניתן להרכיז על , שהם מתנהגים באופן דומה ל ברשומה.
באמצעותם ניתן להתנות או לאפיין את המרכיבים בתוך הרשומה.
+טיפוסי הנתונים הבסיסיים של עדהסיווגשםפעולותבתיםסיביותטווח ערכים מותר (GNAT)שלםInteger432חיוביPositive431טבעיNatural431נקודה צפהFloat432אורך זמןDuration8649,223,372,036 שניות (כ-292 שנים), בטווח חיובי ושליליבוליאניBoolean11True או FalseתוCharacter18ASCII מורחב (255 תווים)מחרוזתStringמשתנה: בית לכל תו2,147,483,647 תווים
בעדה, פרמטר של לולאה הוא תמיד קבוע.
בעדה ניתן גם להגדיר את ה של הטיפוסים כשהם עוברים הידור לשפת מכונה.
לדוגמה, כמות הסיביות שטיפוס מסוים צפוי לתפוס בזיכרון, או תבנית זיכרון מוגדרת מראש עבור רשומות מטיפוס מסוים.
ניתן אפילו להכניס קוד מכונה ייחודי לחומרה מסוימת.
הספרייה הסטנדרטית של עדה מספקת שגרות וטיפוסים מיוחדים עבור קלט ופלט.
בעדה, מאפיינים שהמהדר מספק את המידע שלהם אודות עצמים שונים וטיפוסים בתוכנית נקראים .
הגישה לתכונות היא באמצעות תו מירכאה בודד '.
לדגמה, Integer'Last ישיב את הערך הגדול ביותר שניתן להכניס במשתנה מסוג Integer.
חלק מהתכונות נחשבות לפונקיות, לדוגמה Integer'Image היא פונקציה שתקבל פרמטר מסוג Integer ותחזיר מחרוזת שהערך יוצג בו.
מטבע תכליתה, התחביר של עדה הוא מפורש, מורכב ממילים באנגלית, ונמנע משימוש בסימנים או תחביר מרומז כדי למנוע טעויות אנוש.
תווים חוקיים בעדה כוללים בהם את תווי ASCII הנראים, ובינם התווים האלפאנומריים (A–Z ו־0–9), שורת תווי סימנים, ומספר תווים בלתי נראים שהם נחשבים ל ותווי שבירת שורה.
הוא שורת תווים חוקיים שיוצרים יחד אחת משבע האפשריות ההבאות: , , ערך מספרי, ערך תו, ערך מחרוזת, הערה, או (למהדר).
להערות אין שום השפעה על התוכנית.
תווי רווח נחשבים תמיד לתווים שמפרידים בין אסימונים, אלא אם כן הם מופיעים בתוך הערות או מחרוזות.
לעומת זאת, תווי שבירת שורה נחשבים בכל מצב לתווים שמפרידים בין אסימונים.
בעדה ניתן להוסיף אפסים מקדימים בערכים מספריים.
+אסימונים בעדהסיווגהגדרהדוגמהתוחםהופעה של כל אחד מהתווים הבאים: וכמו כן התו לסימן קריאה !.
או הופעה של כל אחד מרצפי זוגות התווים הבאים: מזההשםרצף של תווי אותיות אלפבית לטיניות, קו תחתון _, וסיפרות עשרוניות, כשהתו הראשון מוכרח להיות אות.X_1מילה שמורהifערךערך מספרימספר שלםרצף סיפרות עשרוניות וקו תחתון להפרדה בין הסיפרות.
אפשרות למעריך בכתיב מדעי הנכתב עם האות E ומיד אחריו מספר המעריך ברצף ספרות עשרוניות.מספר ממשירצף סיפרות עשרוניות, קו תחתון להפרדה בין הסיפרות, ותו נקודה עשרונית (.).
אפשרות למעריך בכתיב מדעי הנכתב עם האות E.
גם מספר המעריך יופיע על אותו בסיס.ערך תואחד מ־95 תווי ה־ASCII הנראים מוקף בין שני תווי מירכה בודדת '.ערך מחרוזתרצף תווי ASCII נראים מוקפים בין שני תווי מירכאות ".
כל הופעה של שני תווי מירכאות צמודים ("") בתוך המחרוזת ייחשבו לתוו מירכאות אחד שיהיה חלק מהמחרוזת עצמה.
לא ניתן להכניס שבירת שורה לתוך אסימון של מחרוזת.
תו שבירת שורה תמיד מפריד בין אסימונים.
פרמטרים מופרדים זה מזה באמצעות פסיק ,.
הוראה יכולה להופיע רק לאחר נקודה ופסיק ; בסוף שורה.
קיימות הגבלות נוספות למיקום ההוראות.
בעדה לא ניתן להשתמש במילים שמורות כשמות.
בעדה 1983 הופיעו לראשונה 63 מילים שמורות:
בעדה הכרזת חדשים נעשית באמצעות המילה השמורה type.
באופן דומה, הכרזת חדש נעשית באמצעות המילה השמורה subtype.
הכרזת נעשית באמצעות המילה השמורה new בהגדרה של הטיפוס.
חשוב להזכיר כי טיפוסים נגזרים בעדה אינם תומכים בפולימורפיזם.
ההפך, הם משמשים כדי למנוע תאימות אך בו זמנית להגדיר טיפוס דומה, בדרך כלל עם טווח שונה או מטרת שימוש אחרת.
לדוגמה, משתנה המחזיק בו ערך במעלות מטיפוס Degree לא יקבל יותר ערכים ממשתנים עם טיפוס Float וההפך, וגם יהיה שונה מטיפוס Radian.
עם זאת, משתנים מכל שלושת הטיפוסים האלה כן יקבלו ערכים מספריים מפורשים עם נקודה צפה.type Radian is new Float range 0.0 ..
360.0;במספרים שלמים, ניתן להגדיר טיפוס נגזר בקיצור באמצעות טווח בלבד, ללא שימוש במילה השמורה new.
לדוגמה, לא קיים בעדה טיפוס מספרי באורך בית (Byte), למטרה זאת נהוג להכריז על טיפוס נגזר של מספרים שלמים (Integer) בטווח מ-0 עד 255.type Byte is range 0 ..
255;טיפוס מוגדר בעדה באמצעות רשימת מזהים חוקיים, או באמצעות רשימת ערכי תווים.type Color_Format is (RGB, HSV, HSL);
בעדה ניתן להכריז על טיפוס נקודה קבועה באמצעות המילה השמורה delta.
בניגוד לנקודה צפה, טיפוסים אלה שומרים על דיוק קבוע לפי הערך הקטן ביותר שמוגדר באמצעות delta.type Radian is delta 0.00001 range 0.0 ..
בעדה מכריזים על משתנים באמצעות שם המשתנה והטיפוסיות שלו.Red : Color;
בהכרזת תת-טיפוס, טיפוסים נגזרים, ובהכרזת משתנים עם ערכים סקלריים, עדה מאפשרת להגדיר טווח באמצעות המילה השמורה range.R, G, B, A : Integer range 0 ..
לאחר הכרזה, ניתן את העצם, איך אין חובה לעשות זאת אלא אם כן זהו קבוע.
בעדה ניתן להכריז על מספרים קבועים חדשים באמצעות המילה השמורה constant ללא הטיפוסיות של המספר.Pi : constant := 3.14159;
הכרזת מערכים בעדה יכולה להיות בזמן הכרזת משתנה כמו בשפות תכנות רבות, או באמצעות הכרזת טיפוס מערך לשימוש חוזר.
כמו כן, עדה מאפשרת להכריז על מערכים רב-ממדיים באותה צורה עם הפרדה של פסיק , בין הטווחים, ולהכריז על טווח פתוח באמצעות הערך <> בטווח.
בטיפוסי מערכים עם טווח פתוח, ניתן להכריז על שימוש עם טווח סגור באדגום.
בנוסף, ניתן ל טיפוסי מערך בתוך חבילות סוגניות.
לדוגמה, במישורים, לטיפוס מערך כמו וקטור יהיו רק שני ערכים, אבל במרחבים, לאותו הטיפוס יהיו שלושה ערכים.
דוגמה להכרזה על טיפוס מערך וקטור סוגני:type Vector is array (Natural range 1 ..
הכרזת רשומות בעדה נעשית באמצעות המילה השמורה record.
המרכיבים של הרשומה לא חייבים להיות מאותו טיפוס.
וכל מרכיב יכול להגדיר לעצמו טווח שונה.type Date is record
end record;כמו כן, הכרזת נעשית לצד שם הטיפוס.
יישום ההבחנה בהכרזת הרכיבים של הרשומה יכול להיעשות בכמה דרכים, ואף באמצעות .
דוגמה לטיפוס רשומה עבור תאריכים שמתחשב בשני שימושים שונים לפי טיפוס נמנים: כדור הארץ ומאדים.
חודשים וימים יוגדרו רק במקרה של כדור הארץ, בעוד שיממת מאדים (Sol) תוגדר רק במקרה של מאדים.
המרכיב של השנה יהיה מוגדר בשני המקרים.type Date (Planet : Planets) is record
בשגרות, ניתן להכריז על פרמטרים לקריאה בלבד באמצעות in.
התקן הרשמי והחוקי של עדה הוא תמיד התקן האחרון שיוצא לציבור.
עמותת עדאלה , או בשמה המלא עדאלה - המרכז המשפטי לזכויות המיעוט הערבי בישראל, היא ארגון זכויות אדם המגדיר את מטרותיו ב"השגת זכויות אישיות וקולקטיביות למיעוט הערבי הפלסטיני בישראל" ובהגנה "על זכויות האדם של הפלסטינים החיים תחת הכיבוש, בהתבסס על המשפט הבינלאומי ההומניטרי והמשפט הבינלאומי לזכויות אדם".
הארגון נוסד בנובמבר 1996 כארגון משפטי בלתי-מפלגתי.
עם זאת, רבים מאנשי עדאלה זוהו בעבר עם מפלגת בל"ד.
מייסד "עדאלה" ומנכ"ל הארגון הוא עו"ד חסן ג'בארין, בוגר תוכנית המלגאים של הקרן החדשה לישראל, שאת ראשית דרכו המקצועית עשה במחלקה המשפטית של האגודה לזכויות האזרח בישראל.
הארגון מייצג במקרים רבים ערבים ישראלים ופלסטינים שנפגעו על ידי מדינת ישראל או על ידי ישראלים.
האמצעים שנוקט ארגון "עדאלה" כדי להשיג מטרות אלו:
פנייה לערכאות משפטיות ולרשויות השונות בישראל בנושאים הנוגעים לזכויות המיעוט הערבי.
הפעלת שדולה למען חקיקה שתבטיח שוויון בזכויות האינדיבידואליות והקולקטיביות של המיעוט הערבי.
נתינת ייעוץ משפטי לאזרחים, ארגונים לא-ממשלתיים, ולמוסדות ערביים בישראל.
פנייה לערכאות, מוסדות ופורומים בינלאומיים למען קידום זכויות המיעוט הערבי בפרט וזכויות האדם בכלל.
ארגון ימי עיון, כנסים וסדנאות, והוצאה לאור של פרסומים ודוחות העוסקים בנושאים משפטיים הנוגעים לזכויות המיעוט הערבי בפרט וזכויות האדם בכלל.
הכשרתם של סטודנטים למשפטים ועורכי-דין ערבים צעירים בתחום זכויות האדם.
הגשת עתירות לבג"ץ לחייב את המדינה לפתוח בתי ספר ומרפאות, ולהכיר ביישובים בדואיים בנגב.
הגשת העתירה, במסגרתה קבע בג"ץ בשנת 2006 כי קיימת בישראל אפליה של יישובים ערבים בקביעת אזורי עדיפות לאומית, לצורך הקצאת תקציבים שונים, ובמיוחד בתחום החינוך.
הגשת ערעורים על החלטות ועדת הבחירות לפסילת מועמדים ורשימות ערביות לכנסת.
הגשת שתי עתירות לבג"ץ שבעקבותיהן חויבו מע"צ ורשויות מקומיות של ערים מעורבות להחליף בתוך 5 שנים את שלטי ההכוונה לשלטים הכוללים כיתוב בערבית.
מעקב אחרי דיוניה של ועדת אור וייצוג של העדים הערביים בה.
מתן הגנה משפטית לעזמי בשארה בעת שהוגשו נגדו אישומים פליליים בשל דברים שאמר בנאומיו באום אל-פחם ובסוריה.
הגשת שתי עתירות (שנדחו) לבג"ץ כנגד חוק האזרחות והכניסה לישראל, עם ח"כ זהבה גלאון והאגודה לזכויות האזרח.
יחד עם ארגונים אחרים עתר הארגון נגד נוהל "אזהרה מוקדמת" הקובע כי חיילי צה"ל המבקשים לעצור פלסטיני החשוד בפעילות חבלנית עוינת רשאים להסתייע בתושב פלסטיני מקומי כדי לתת באמצעותו אזהרה מוקדמת לעצור מפני פגיעה אפשרית בו ובמי שמצוי עמו תוך ביצוע המעצר.
בג"ץ קיבל את העתירה ופסק שהנוהל מנוגד למשפט הבינלאומי.
בג"ץ 8276/05 עדאלה - המרכז המשפטי לזכויות המיעוט הערבי ואחרים נגד שר הביטחון ואחרים שניתן ביום 30.8.06
ב־2006 התפרסמה 'החוקה הדמוקרטית' שניסח הארגון כהצעה לחוקה למדינת ישראל, שבה הקו הירוק ("קווי 1967") הוא גבול המדינה.
עדאלה הציע שחוקת ישראל תבטל את חוק השבות ואת הגדרתה של ישראל כמדינה יהודית, והציע במקום זאת להגדיר את ישראל כמדינה דו-לאומית ודו-לשונית.
כמו כן, עדאלה הציע לקבוע בחוקה הסדרים בדבר ייצוג פרלמנטרי למיעוט הערבי בכנסת, במסגרת מה שהוא מכנה "מיעוט-מולדת".
בסוף 2007 התפרסם כי הארגון מנסח הצעת חוקה חדשה הקוראת לכינון משטר על-לאומי בשטח שבין הים התיכון לנהר הירדן (שטח המנדט הבריטי לשעבר), שישמש מעין רשות פדרלית שתאחד את מדינת ישראל עם מדינה פלסטינית, בדומה למודל האיחוד האירופי.
יתרה מכך, ההצעה החדשה יוצאת נגד העמדה הרשמית של אש"ף התומכת בפתרון 'שתי המדינות'.
בינואר 2008, השתתף בהגשת עתירה לבג"ץ לחדש אספקת סולר לתחנת הכוח ברצועת עזה מטעמים הומנטריים, שבעקבותיה חודשה האספקה.
ביולי 2019, עתר לבג"ץ נגד החלטת עיריית עפולה לפתוח את הפארק העירוני לתושבי העיר בלבד.
באופן חריג הצטרף היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט לעתירה.
בעקבות העתירה חזרה בה העירייה מההחלטה.
מחזור הפעילות של העמותה לשנת 2007 היה 5.3 מיליון שקל, מתוכם 4.8 מיליון שקל מתרומות.
הוצאות הנהלה וכלליות היו 692 אלף שקל שהם 13% מהמחזור.
עם התורמים לעמותה נמנים האיחוד האירופי, מדינות אירופאיות, וקרנות בינלאומיות.
בין השנים 2006–2010 נהנתה העמותה מתמיכה של האיחוד האירופי (6,171,211 שקלים), שווייץ (388,820 שקלים) וכן הועברה תרומה דרך המרכז לפיתוח ארגונים לא ממשלתיים (NDC) של כ-94,194 שקלים.
בין השנים 2006–2008 קיבלה העמותה מענקים בסך 1,045,292 דולר מהקרן החדשה לישראל.
בנוסף, משמשת הקרן להעברת תרומות פטורות ממס מחוץ לישראל עבור העמותה.
גופים נוספים שתרמו לעמותה הם: קרן פורד, קרן נחמיה ונעמי כהן, מכון החברה הפתוחה בראשות ג'ורג' סורוס וקרנות אחרות.
עָדָה היא דמות מקראית המופיעה ב, אשתו של לֶמֶך בן מְתוּשָׁאֵל ואימם של יָבָל ויוּבָל.
פירוש השם עָדָה הוא עדי, תכשיט.
לפי ספר הישר היא הייתה ביתו של קֵינָן ואחותם של מַהֲלַלְאֵל, עֵינָן, מֶָרֶד וצִלָּה.
אביה השיא אותה ללֶמֶך יחד עם אחותה, צִלָּה.
רש"י, בעקבות בראשית רבה, מסביר מדוע היו ללֶמֶך שתי נשים: .
על עָדָה עצמה מוסיף רש"י: .
עם זאת, גם לצִלָּה נולדו שני ילדים, תּוּבַל קַיִן ונַעֲמָה.
לפי ספר הישר, לאחר שהרג לֶמֶך בשוגג את קַיִן ואת תּוּבַל קַיִן, היא ואחותה רצו להורגו ומאותו יום שנאו אותו.
הן נפרדו ממנו, ובעקבות זאת לֶמֶך שר לנשותיו, עָדָה וצִלָּה: .
בסופו של דבר הן שבו אליו בציוויו של אָדָם הראשון.
"עד שתבין אותי" הוא סינגל הבכורה של הזמרת שירי מימון, מתוך אלבום הבכורה "שירי מימון".
הפזמון נכתב והולחן על ידי הזמרת בתי.
השיר הגיע למקום ה-9 במצעד השבועי של רשת ג'.
כאשר בתי אספה חומרים לאלבומה "נסה אותי" היא החליטה שהשיר "עד שתבין אותי" אינו מתאים לה.
בתי שכמו שירי מימון חתומה בהליקון העדיפה להעבירו לזמרת אחרת, וכך הועבר השיר למימון שאספה גם היא, חומרים לאלבום הבכורה שלה באותה העת.
השיר דורג בעשרת המקומות הראשונים של המצעדים בישראל והיה מועמד יחד עם שני הסינגלים הבאים שלה לתואר "שיר השנה" ב-2005.
בשיר מבטא את קולה של בחורה שמאסה ביחסיה עם בן זוגה, שאינו מבין אותה.
הבחורה פונה לבן זוגה המשיב לה בזלזול ש"עד שהוא יבין אותה היא כבר לא תהיה איתו".
היא נוטשת אותו ויוצאת למסע חדש בלעדיו ומרגישה שנפתחו בפניה דרכים חדשות בהן היא תוכל להמשיך בלעדיו.
עיבוד: בתי, גיא ליכטנטל, פיני ארונבייב
עֵד עוֹיֵן הוא עד אשר אופן עדותו בבית המשפט שונה באופן מהותי מעדות קודמת שמסר, והשינוי גורם נזק לבעל הדין שהביא אותו להעיד.
מרגע שבית המשפט הכריז עליו כ"עוין" ניתן להטיל דופי במהימנותו, עד כדי קביעה כי עדותו הקודמת היא הנכונה.
הליכי עד עוין מעוגנים בסדרי הדין ובדיני הראיות, ומתקיימים בהליך פלילי ובהליך אזרחי.
עדות שהפכה להיות עוינת לבעל הדין ומסייעת לצד שכנגד, שכיחה בהליכים פליליים.
למשל, כאשר עד מסר עדות מוקדמת בחקירתו במשטרה או בכל אמרת חוץ אחרת.
בהגיעו להעיד בבית המשפט הוא מוסר עדות שונה במהותה הגורמת נזק לתביעה, או שהוא מרבה לשכוח פרטים באופן שנראה כמו שכחה מכוונת, או שהוא בוחר לשתוק מעל דוכן העדים.
ישנן סיבות שונות לעדות עוינת, בין השכיחות שבהן:
העד מאוים על ידי הנאשם או על ידי גורמים מטעמו.
העד טוען כי עדותו המוקדמת ניתנה תחת לחץ או הפעלה של השפעה בלתי הוגנת.
חשש להפללה עצמית מעל דוכן העדים.
במקרים של עבירות בתוך המשפחה כגון עבירות מין או אלימות, לפעמים בוחרים המתלוננים לחזור בהם מעדותם מתוך רצון לשמור על שלמות המשפחה.
גם בתביעה אזרחית יכול עד לסתור עדות קודמת שנתן, בדיון קודם או באימרת חוץ אחרת כמו תצהיר משפטי, באופן שתחשב לעוינת.
הדרישה לקבוע כי עד הוא עוין, יכולה לבוא רק מצד בעל הדין אשר הביא את העד.
עליו לשכנע את בית המשפט כי הפיכת העדות לעוינת נעשתה בזדון ומתוך מניעים פסולים אשר נועדו לסייע לצד הנגדי.
במקרים רבים נוהגים שופטים להתרות בעד ולהבהיר לו את משמעות הקביעה ותוצאותיה.
במקביל, מתבקש בית המשפט לקבל את העדות הקודמת שנמסרה על ידי העד כעדות קבילה.
לאחר ההכרזה על העד כעוין ניתנת הזדמנות שנייה לצד שהביא אותו לחקור אותו בחקירה נגדית, בה הוא יכול לשוב לעדותו הראשונה, או להתמיד בקו העוין.
בית המשפט יכול לראות את עדותו המוקדמת כאילו היא העדות הנכונה, אם כי אין הוא חייב לעשות כך, והכל לפי נסיבות העניין.
בדרך כלל עדות עוינת הופכת את העד לבלתי אמין והעדות הקודמת מקבלת משקל כבד לעומת העדות העוינת.
עד פופ היא תוכנית פופ טלוויזיונית ישראלי, ששודרה לראשונה ב-17 באוקטובר 1982 ועד לתחילת שנות ה-90 בערוץ הראשון.
הרעיון לתוכנית היה של אהוד מנור, שהיה גם המנחה הראשון שלה.
בתוכנית שודרו וידאו קליפים של זמרים מישראל ומחוצה לה, ובנוסף שולבו בו ראיונות.
לאחר פרישתו של מנור ב-1985 ועד לסגירתה ב-1992 הנחו את התוכנית מנחים שונים, בהם: יואב קוטנר, מנחם גרנית, ענת דולב, אברי גלעד, יואב גינאי.
את הפורמט הראשון הנחה אהוד מנור עם שירים ישנים לצד חדשים, בחלק מן התוכניות ראיין אמנים, הראיונות נמשכו כרבע שעה.
על כל שיר היה מנור מסביר מידע מפורט על כל שיר וזמר.
פורמט זה שודר משנת 1982 ועד שנת 1985. בתוכנית הפרידה שלו אירח מנור את עפרה חזה.
מנגינת הפתיחה הייתה Les Chants Magnetique, נעימה מאת ז'אן מישל ז'אר.
באוגוסט 1985 שונה מעט הפורמט והפעם המנחים היו ענת דולב ומנחם גרנית.
עדיין היו ראיונות ולהיטים לצד שירים ותיקים יותר.
פורמט זה כלל 72 תוכניות עד 14 בפברואר 1988, וכלל פינת "סקירת תקליטים חדשים" ו"מוזיקה בקולנוע", את האינפורמציה על השירים הגישה ענת דולב, ואת הראיונות מנחם גרנית, שהגיש מספר תוכניות לבד לקראת הסוף.
באוקטובר 1986 קוצרה התוכנית מ-50 דקות ל-20 דקות.
בשנת 1988 פרש מנחם גרנית מצוות מערכת התוכנית ומהגשתה.
מנגינת הפתיחה הייתה Good-Bye Bad Times של פיל אוקי וג'ורג'ו מורודר.
לאחר השביתה ברשות השידור, בפברואר 1988 התוכנית חזרה בהגשתם של מיכל ניב ואברי גלעד.
ביולי 1988 הצטרף להגשה יואב קוטנר במקום מיכל ניב, שהמשיך עם אברי גלעד באותה המתכונת.
במאי 1989 פרץ סכסוך עם חברות התקליטים על התעריף שישולם להם על שידורי קליפים, שעמד על 30 דולר בלבד.
באותה תקופה הוחלט להאריך את התוכנית שוב לכ-45 דקות והיא שודרה פעם בשבוע, לאחר שבמשך זמן מה שודרה רק פעם בשבועיים.
בפברואר 1990 השתנתה התפאורה ומנגינת הפתיחה, ובנוסף למגזין הערב הרגיל, פעמיים החודש בימי א', התווספה גם תוכניות מגזין לילה תחת השם "עד פופ לילה", ששודרה במשך שעה כל יום רביעי בחצות.
בתוכנית הלילה שודרו קליפים וקטעי הופעות של מוזיקאים מהעולם.
בספטמבר החליט מנהל הטלוויזה יוסף בראל לקצר את התוכנית ל-15 דקות בלבד, ולבטל את מגזין הלילה.
בתגובה הודיעו גלעד וקוטנר על פרישה מהגשת התוכנית.
לאחר פרישתם של גלעד וקוטנר, התוכנית עברה למתוכנת מצומצמת בהגשתו של חיים צינוביץ'.
במהלך מלחמת המפרץ בינואר-פברואר 1991 התוכנית לא שודרה ובאפריל חזרה במתכונת לילית בהגשתם של דידי הררי, לאה עוז ואחרים.
מנגינת הפתיחה בחלקו הראשון של פורמט זה הייתה Touched by the Hand of God של ניו אורדר ולאחר מכן Midnight Man של Flesh and the Pan שהיה גם הפתיח בהמשך.
באוקטובר 1991 החל הפורמט האחרון של התוכנית בהגשת יואב גינאי.
בפורמט זה בוטלו הראיונות ומגזין הלילה באופן סופי ושודרו בו קליפים לועזיים בלבד.
באוגוסט 1992 גינאי החל להגיש מספר תוכניות של קליפים עבריים מארכיון הערוץ הראשון בשם "עד פופ נוסטלגי", אחרי מספר תוכניות בסגנון זה, ירדה התוכנית מהמסך.
בשנת 1984 אירח אהוד מנור באולפן את האמנים הבולטים שהיו באותה שנה: שלמה ארצי, ירדנה ארזי, עפרה חזה, מאיר בנאי וג'קי מקייטן לסיכום שנת תשמ"ד.
בשנת 1987 מנחם גרנית וענת דולב אירחו באולפן את רמי קלינשטיין, אהוד מנור ויעקב גלעד בסיכום הפזמונים לשנת 1986. בספטמבר 1987 אירח מנחם גרנית את אביהו מדינה, שרון מולדאבי ויואב קוטנר והראו קליפים משנת תשמ"ז.
התוכנית השנייה, ששודרה ב-31 באוקטובר 1982 הוקדשה התוכנית לשנתיים לרצח ג'ון לנון, וביוני 1987 במלאת 20 שנה לתקליט של הביטלס Sgt.
אהוד מנור אירח את עפרה חזה בתוכנית כמגיש בפעם האחרונה.
יואב קוטנר ואברי גלעד נהגו להשתטות בזמן הגשת התוכנית.
בנובמבר 1986 בפינה הקבועה "תקליט חדש" צוין אוהב להיות בבית של אריק איינשטיין לדיסק העברי הראשון.
ענת דולב המציאה את המונח "תסמין התקליט השני", המתייחס לאמן שתקליטו הראשון נחל הצלחה אך תקליטו השני נכשל.
קורין אלאל בריאיון בתוכנית לרגל הוצאת אלבומה "פירות אסורים" שכחה להזכיר את שותפיה לאלבום ולהופעות, להקת "גן עדן" ודורון פיקר, ובעקבות כך הם ניתקו את הקשר עמה.
דנה אינטרנשיונל הופיעה לראשונה בתוכנית בטרם עברה ניתוח שינוי מין וביצעה את השיר "סעידה סולטנה" בליווי עופר ניסים.
עדה אהרוני (נולדה ב-30 ביולי 1933 בקהיר) היא סוציולוגית, סופרת, משוררת, מחזאית, מפיקת סרטים, מתרגמת ופעילת ציבור ישראלית.
חוקרת בתחום הספרות, תולדות יהודי מצרים וסוציולוגית התרבויות.
סוציולוגית בתחום פתרון סכסוכים והחינוך לתרבות השלום.
עד הפרישה, הרצתה בטכניון בחיפה ובאוניברסיטת חיפה.
היא פרסמה 33 ספרים, שתורגמו לשפות רבות, וקבלו פרסים בישראל ובעולם, בהם: פרס המועצה הבריטית, פרס הנשיא שמעון פרס – לתרבות השלום, ופרס כתר הזהב העולמי.
יקירת העיר חיפה, ויקירת אגודת הסופרים בישראל.
אהרוני היא המייסדת והנשיאה העולמית של איפלק: הפורום הבינלאומי לספרות ולתרבות השלום.
אהרוני נולדה בקהיר בשם אנדרֵה ידיד (Andrée Yadid) לנסים ידיד, סוחר קמח מבוסס יליד מצרים, ולפורטונֵה (Fortunée, לבית חמסי).
משפחתה הייתה בעלת אזרחות צרפתית ובבית דיברו בעיקר צרפתית.
דודה היה דיין בבית הדין הרבני של יהודי מצרים.
בנעוריה הייתה אהרוני פעילה בארגונים של נוער ציוני (מכבי החלוץ), במצרים.
היא למדה ב"בית הספר האנגלי לבנות" ALVERNIA ברובע זמאלכ בקהיר, בבית הספר היא למדה ספרות אנגלית ובאותן השנים התחילה לכתוב שירים באנגלית.
בריאיון ל"ג'רוזלם פוסט" אמרה שבאותן שנים החליטה להיות סופרת.
בשנת 1949 בעקבות המלחמה נגד ישראל הונהגו חוקים ותקנות כנגד היהודים במצרים.
עקב כך בוטל רישיון המסחר של אביה והמשפחה נאלצה לעזוב את מצרים.
בהגיעם בשנת 1949 לצרפת גילה אביה כי נותרו חסרי כל לאחר שכל כספם שהופקד בבנק שווייצרי במצרים הופקע על ידי ממשלת מצרים.
תוך זמן קצר מרגע הידיעה לקה אביה בהתקף לב ונפטר לאחר מכן.
המשפחה השתקעה בצרפת ובשנת 1950 בגיל 17 עלתה עדה אהרוני לבדה לישראל.
בהגיעה לישראל ללא משפחתה בשנת 1950 הייתה חברה בגרעין של השומר הצעיר בקיבוץ עין שמר יחד עם חלוצים צעירים אחרים מבין חניכי השומר הצעיר במצרים, וביניהם בעלה, חיים.
נכנסו לעימות עם הנהגת הקיבוץ, לאחר שדרשו השוואת שכרם של העובדים יוצאי תימן לשאר הפועלים חברי ההסתדרות.
סירובה של הנהגת הקיבוץ להשוואת השכר ועוד מחלוקות רעיוניות נוספות, הובילו בשנת 1953 לעזיבתם את הקיבוץ, יחד עם 52 חלוצים נוספים מתנועת השומר הצעיר ממצרים.
אהרוני קיבלה תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים בהיסטוריה, סוציולוגיה, וספרות אנגלית, בשנת 1964. תואר שני בספרות באוניברסיטת לונדון על יצירתו של הנרי פילדינג.
בשנת 1975 תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על מחקרה "הסיפורת האינטרוספקטיבית של סול בלו".
אהרוני לימדה ספרות אנגלית באוניברסיטת חיפה.
הייתה גם מרצה בכירה במחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות של הטכניון ולימדה שם סוציולוגיה – לימודי פתרון קונפליקטים, בדגש על הסכסוך הישראלי-פלסטיני ועל יהדות ארצות ערב.
אהרוני הייתה מרצה אורחת ופרופסורית אורחת במספר אוניברסיטאות ביניהן אוניברסיטת פנסילבניה ממנה קיבלה פרופסורה ב-1985. אהרוני התפרסמה, בין השאר, בפעילותה להשגת פיוס בין היהודים והערבים על בסיס הכרה הדדית בסבל שנגרם לערבים הפלסטינים וליהודים מארצות ערב, בנסיבות הסכסוך בין שני העמים.
אהרוני היא המייסדת והנשיאה של איפלק: הפורום הבינלאומי לספרות ולתרבות השלום.
אהרוני ייסדה את "אגודת שוחרי הספרות" באזור חיפה והצפון, שפעלה לגישור בין תרבויות ועדות ושימשה כיו"ר שלה וכעורכת כתב העת "גלים" במשך 20 שנה.
היא הוציאה לאור 20 אנתולוגיות "גלים", ביניהם מס.
בנוסף, היא הייתה המארגנת ונשיאת של הקונגרס העולמי השני של יהודי מצרים (WCJEׁׂ) שהתקיים באוניברסיטת חיפה בשנת 2006. אהרוני הייתה בשנת 2012 לאישה הראשונה שנאמה במסגד האחמדים שבכבאביר חיפה.
בשנת 2012 הוענק לעדה אהרוני אות המתנדב על ידי הנשיא שמעון פרס, על פעילותה לקידום "תרבות השלום" וקידום יוזמות שלום בין ערבים ויהודים.
מנימוקי ועדת הפרס: "אהרוני מאמינה בכוחה של התרבות והיצירה ובכוחה של המילה.
היא משוכנעת שקומוניקציה, ספרות ותרבות יכולות לעזור לרפא את המחלות העיקריות של הכפר הגלובלי שלנו: מלחמה, טרור ואלימות.
הנושאים: יישוב סכסוכים, פיוס, דו – קיום ושלום, כמו גם שוויון זכויות לנשים, תופסים מקום נרחב במחקריה, ספריה ושיריה ובפעילותה התרבותית הנמרצת.
על כל פועלה הייחודי הוענק לפרופ' עדה אהרוני "אות הנשיא שמעון פרס למתנדב".
בשנת 2015 הוענק לה עיטור ההוקרה "יקירת העיר חיפה".
בשנת 2017 הוענקה לה תעודת "יקירת אגודת הסופרים העבריים" כהוקרה על יצירתה ופעילותה למען הספרות התרבות העברית.
עדה אהרוני היא תושבת העיר חיפה.
היא הייתה נשואה משנת 1950 לחיים אהרוני, פרופסור מן המניין להנדסה כימית בטכניון, אף הוא יליד קהיר, שנפטר בשנת 2006. לזוג שני ילדים: אריאל – רופא גינקולוג וטליה וינקלר, מייסדת "דורות", שנפטרה בשנת 2011 ממחלת הסרטן.
אקסודוס השנייה – יציאת מצרים השנייה
המונח "יציאת מצרים השנייה" הוטבע על ידי עדה אהרוני ומתייחס להגירה הכפויה של יהודי ארצות ערב אחרי הקמתה של מדינת ישראל ב-1948. ההערכה היא שכמיליון יהודים נעקרו, רובם הגיעו למדינת ישראל.
לעומתם כ-650,000 פלסטינים ברחו מישראל לארצות ערב השכנות.
העקירה של היהודים זכתה להתעלמות גם בניסיונות הפיוס בין הישראלים לפלסטינים.
אהרוני כותבת במחקר שלה "ההגירה הכפויה של יהודים מארצות ערב והשלום" וגם במאמרה בויינט "מה עם הנכבה היהודית?".
אהרוני טוענת שלשתי הטרגדיות האלה ולקהילות שחוו אותן יכול להיות אפקט מפייס על שני הצדדים, מה שיכול לתרום לקידום השלום.
אלא על ידי יצירת מצב חדש שמועיל ומתאים לתנאים החדשים".
73 הסיפורים של אנשים שנעקרו ממצרים נאספו בספר מונומנטלי "עידן הזהב של יהודי מצרים – עקירה ותקומה בישראל", החל מ-2013 נערכו ופורסמו על ידי עדה אהרוני בהוצאת אוריון,2017 ,2018.
שירתה של אהרוני יכולה להיות מחולקת לשלוש קטיגריות: שלום, אהבה, נשים.
לעיתים קרובות הנושאים הליריים המרגשים חופפים רעיונות השלום, ביטול המלחמה, שוויון נשים וכוח הנשים קידום שלום.
בגיל 13 אחרי מלחמת העולם השנייה, אהרוני ותלמידה ערביה ערכו את עיתון בית-ספר שנקרא "קשת בענן באלברניה", המוטו של העיתון היה:ביטול מלחמות לעד.
משורר השלום הבריטי וילפרד אוון היווה השראה לשירת השלום שלה.
הוא הראה לה את האבסורדיות שבמלחמה.
אהרוני החלה לכתוב שירה על מלחמה ושלום במהלך מלחמת יום-כיפור.
ג'ואל בניין כתב ב"תפוצה של יהדות מצרים" שברוב שיריה הראשונים של אהרוני של מלחמה ושלום מוצאה ממצרים מושהה בדיסקרטיות ברקע, מה שמדגים את גיוון הזהויות שלה ושל יהדות מצרים.
"המשא-ומתן הישראלי-מצרי והסכמי הפסקת האש לאחר המלחמה שינו את שירתה מקריאה כללית לשלום לקריאה לשלום ישראלי-ערבי תוך היזכרות בחייה במצרים, ועקירת קהילת יהודי מצרים המפוארת.
כמה משירי השלום המוקדמים של אהרוני מביעים דאגה למאבקה של ישראל, כמו שמודגם בשיר "לחייל מצרי" שיר שנכתב במהלך מלחמת יום-כיפור.
בשיר היא אומרת לחייל המצרי "לך יהיה תמיד הנילוס...אבל אם אנו נפסיד יש רק את הים." לן גולדזוויג כותב בהקדמה לספרה "שירים מישראל", 1992, שהמקור לתשוקה למולדתה החדשה הוא המעבר ממצרים שם הייתה הזרה הלא רצויה.
אהרוני נזכרה בתחושת הניכור בעת מפגש טלוויזיוני עם סטודנט ערבי שהרהר על המקום בו הוא חי.
אהרוני שאלה אותו:האם אתה מרגיש ערבי-ישראלי או ישראלי ערבי?
אני נזכרת בפצע חסר השורשים שלי במצרים ואני כואבת את כאבך בן דודי.
אהרוני מאמינה ששירה היא כלי יעיל לבניית אמון וכבוד בין תרבויות ובאנושות בכלל.
במהלך הזמן נעשינו ניידים יותר וההבדל המשמעותי בינינו היא התרבות ולא הטריטוריה.
לשירת שלום יש את היכולת להציג את סיפורם של שני הצדדים בקונפליקט, "על כל המציאות שלה, כאב, תקווה וגעגועים לשלום".
דוגמאות לשתי נקודות ההשקפה נמצאות בשירים "המלחמה הארורה" ו"תזכרו אותי כל פעם שהירח זורח מעל הספניקס", שקיבלו השראה ממכתבים שנכתבו על ידי חיילים ישראלים ומצרים שנפלו בשבי במלחמת יום הכיפורים.
"הדרך היחידה לגשר בין תרבויות שונות ובין אנשים היא דרך הידע על האחר", אהרוני אמרה זאת במהלך ריאיון לספרה של בירות' ראג'ין "פרפר הברזל: נשים משנות את עצמן ואת העולם".
בספר אהרוני היא אחת מפרפרי הברזל.
בשירה של אהרוני "גשר של שלום" פורשת גשר לנשים פלסטיניות:"אחותי הערבית, בואי נבנה גשר איתן מעץ הזית שלך לשלי, מעולמי הכתום לשלך....
אנו לא רוצות לגרום אחת לשנייה לפחד תחת גפנינו ותחת תאנותינו."
קובץ השירה של אהרוני:"פרח נדיר", שירה על אהבה ושלום על גבי חמישה דורות.
הספר שמוקדש לזכרם של בעלה חיים אהרוני ובתה טליה אהרוני-וינקלר, בתרגומו לאנגלית בהוצאה היקרתית Dignity Press, היה מועמד לפרס נובל בשנת 2014.
כמה משיריה של אהרוני אף הולחנו ויצאו בשלושה אלבומים: שבוע ירוק, לחיים – שירי אהבה, פרח נדיר.
בשנת 2017 אהרוני פרסמה את הספר "אופק של תקווה":קובץ שירה דו לשונית עברית-אנגלית, על אהבה, שלום, שירת נשים, שירה המבוססת על מכתבי חיילים לאהובותיהם בישראל במהלך מלחמות לבנון ועזה, כמו גם שירה נגד טרור ונגד דאעש.
בהקדמה ל"שירה מישראל" שהוזכרה קודם גולדוויז מתאר את שפת השירה של אהרוני כלא יומרנית:"היא לא מתחבאת מאחורי המילים" וזה יוצר "אמת חסרת רחמים".
גולדוויז גם מציין את השימוש הבלתי רגיל שלה בחריזה ובבתים,"זו צורה של עירום, בגלל שכ"כ הרבה שירה גרועה מתחבאת מאחורי חריזה בוטה".
פרופסור רבקה אוקספורד בספרה "שפת השלום – תקשורת יוצרת הרמוניה", מנתחת את השימוש של אהרוני "בביטויים של שלום כדרך לגשר חוצה תרבויות" בשיר:"גשר של שלום", פרופ' אוקספורד טוענת שהמסלול הדימויים והביטויים " עולם זית", ו"עולם כתום" מביאים את שתי הנשים (ישראלית ופלסטינית) יחדיו ומראים שיש להן מן המשותף.
"גשר של הבנת יסמין", היכול לגרש את הפחד, כשהוא מרשה לכל אישה לשבת עם תינוקה "מתחת לגפן ולתאנה ושום דבר לר יגרום להן לפחד".
אהרוני בריאיון לירחון הספרותי סקצ'בוק מאשרת שהיא מעדיפה שירה פתוחה מכיוון שהיא מאפשרת יותר עומק ואינטימיות.
איפלק:הפורום הישראלי והבינלאומי לספרות ותרבות שלום
אהרוני היא המייסדת של איפלק: הפורום הבינלאומי לספרות ולתרבות השלום.
הארגון נוסד בשנת 1999 במטרה לבנות גשרים של הבנה ושלום דרך תרבות, ספרות ותקשורת.
שגרירי איפלק נמצאים בעשרים מדינות.
עדה אהרוני כיו"ר איפלק ערכה ופרסמה יותר מ-4500 לקטים של איפלק באינטרנט בשם:"איפלק דייג'סט".
בשנת 2017, היא פרסמה באמזון אנתלוגיה בעלת עוצמה ותפוצה עולמית בשם:"אנתלוגיה איפלק לשלום ונגד טרור" ובשנת 2018: "אנתלוגיה איפלק אנטי-מלחמה".
שתי האנתלוגיות החשובות כוללות: מאמרים מעמיקים, סיפורים אמיתיים ושירה מרגשת, מישראל וממיטב החוקרים, הסופרים והמשוררים מ-25 מדינות.
האתלוגיה נלמדת באוניברסיטאות ומכללות ברחבי העולם.
אהרוני שימשה כנשיאה של הקונגרס העולמי השני ליהודים ממצרים.
הקונגרס התקיים באוניברסיטת חיפה בשנת 2006 בהשתתפות של 350 כתובים וחוקרים.
בשנת 2007 התקיים סימפוזיון של הקונגרס בשיתוף אוניברסיטת חיפה ובשנת 2008 התקיים סמפוזיון של הקונגרס באוניברסיטת בר-אילן.
ההרצאות והמסקנות של הקונגרס פורסמו בספר "היסטוריה ותרבות של יהודי מצרים בזמנים המודרניים", שיצא לאור באנגלית עברית וצרפתית.
פעילותה ודעותיה בנושא הסכסוך הערבי-ישראלי
בפועלה הציבורי ובכתביה טוענת אהרוני כי יהודי מדינות ערב ובכללם יהודי מצרים עברו טיהור אתני.
היא טוענת כי טיהור זה, אובדן הנכסים והרכוש, והקשיים שליוו את הגירתם הכפויה וקליטתם בישראל, שעד לאחרונה לא זכה לטענתה להכרה בישראל או בקרב האומות, חופפים לגורל הפלסטיני ולשיח הנכבה.
לכן שני הסיפורים יכולים לשמש גשר בין שני העמים, בבחינת "כולנו קורבנות, שילמנו את מחיר הסולחה כבר לפני חצי מאה שגזלה מיהודי ארצות ערב את כל מחייתם ורכושם", עובדות היסטוריות אלה יכולות להוות בסיס לסיום הסכסוך הערבי-ישראלי והפלסטיני-ישראלי.
לטענת אהרוני לאורך שנים התעלמה ההסברה הישראלית משיח הפליטות המשותף לכמחצית מתושביה – הפליטים היהודים ממדינות ערב וצאצאיהם.
מפליא אותה שהמדינה לא עשתה שימוש בעניין זה על מנת לקדם את ענייני ישראל בעולם וזאת אף על פי שבעיית הפליטים במזרח התיכון משמשת כלי ניגוח עיקרי בידי מבקרי ישראל.
לדעת אהרוני, הרצון של האליטה האשכנזית השלטת בישראל לשמר את ההגמוניה בידה, מנע את הפצת שיח הפליטות של היהודים ממדינות ערב:את העלאת נושא עקירתם וסבלם של יהודי ארצות ערב.
עקב המשך הרדיפות האנטי-ציוניות על ידי המשטרים הערבים - הפצת הנרטיב על הטיהור האתני - העקירה היהודית ההמונית מארצות ערב, היא תגובה הולמת.
עדה אהרוני מנסה לרתום לטובת השגת פיוס או "סולחה" בין העם היהודי בישראל ובין עמי ערב.
פעילות זאת באה לידי ביטוי בפורומים שהקימה – כמו האיפלק: הפורום הבינלאומי לספרות ולתרבות השלום" שהיא הקימה בשנת 1999 והוא נושא מרכזי בכל יצירותיה.
עדה אהרוני פעילה במסגרת כמה ארגונים של יהודי מצרים שנמנתה עם מייסדיהם: "האיגוד נביא דניאל", "הקונגרס העולמי של יהודי מצרים" ו"האגודה למחקר ולהפצת מורשת יהדות מצרים" ממנה קיבלה את עיטור ה-MERIT בשנת 1997 בניו-יורק.
סרט – רימון הסולחה והכבוד
סרט בהפקתה של עדה אהרוני.
הסרט מאיר את הצורך להגיע לשלום בין הישראלים והפלסטינים.
הסרט מבוסס על הסיפור האישי של עקירתם של יהודי מצרים.
אהרוני מצטטת את אלי ויזל מנאום הזכייה שלו בפרס נובל:"מי הוא אויב?", "האויב הוא סיפור שאינך יודע!" אהרוני אומרת לחברים הפלסטינים שלה שהיא הצליחה לספר את סיפור העקירה שלה בעוד שמיליון יהודים מארצות ערב עדיין לא הצליחו.
בסרט היא מספרת לשכנים הפלסטינים שלה את סיפורה התקווה שבסוף הם יהיו חברים ולא אויבים.
זהו גם סיפורה של "יציאת מצרים השנייה" של יהודי מצרים בחצי השני של המאה ה-20.
1972 – פרס המועצה הבריטית.
1975 – פרס חיפה וברמן לתרבות וספרות
1986 – פרס קרן עמוס – בית הנשיא ירושלים
1992 – פרס כתר הזהב הבין-לאומי, ניו-יורק
1992 – פרס שירה בטורקיה – פרס יונוס אמרה.
1995 – פרס חיפה וברמן ומשרד החינוך
1997 – פרס "המריט" לחקר ההיסטוריה, התרבות והמורשת של יהודי מצרים, 1992
1998 – פרס רחל שירה, ירון גולן, תל אביב
2012 – אות הנשיא למתנדב על קידומה של תרבות השלום.
2014 – פרס לספרי עדות מטעם הוצאת הספרים Le Manuscrit, על ספרה "האישה בלבן".
2017 – יקירת אגודת הסופרים העבריים על יצירתה ופעילותה למען הספרות והתרבות העברית.
יציאת מצרים השנייה – עקד, 1985
זיכרונות מאלכסנדריה – ראובן מס, ירושלים, 1985
מהנילוס לירדן – תמוז, תל אביב, 1992. מהדורה מורחבת, אמזון, 2017, היה לרב מכר
לא לשווא:חיים יוצאי דופן – ליידיבאג, קליפורניה, 1998
האישה בלבן: זיכרונות מאלכסנדריה – איפלק-מיכה לחמן, 2008. מהדורה צרפתית, 2016, הוצאת Hachette, זכה בפרס לוראט לעדות ספרותית ב-2017. פורסם באנגלית ב-2018 באמזון והיה לרב מכר
קירוב לבבות – רומן על יהודי מצרים – גוונים, תל אביב, 2010 מהדורה בערבית יצאה בהוצאת אל-ניל, תרגום: פרופ' פאוזי דאיף, אוניברסיטת קהיר
תיאה וולף – האישה בלבן מבית החולים באלכסנדריה – מנוסקריט, צרפת, 2014
מהדורה שנייה מורחבת – לא לשווא:חיים יוצאי דופן – מהדורה מורחבת – אמזון, 2017
מהפירמידות לכרמל – סדרת בגבולם – עקד, תל אביב, 1979
מתכת של ויולט - (בצרפתית) – קרקטרס, פריס, 1987
נשימה: שירים נבחרים – לירית, חיפה, 1992
ביער הכרמל שלי – מיכאל לחמן, חיפה, 1993
בחיק כפות ידיך – ירון גולן, תל אביב, 1994
את ואני נשנה את העולם – מיכאל לחמן, חיפה, 1999, אנגלית
שירי שלום – מהדורה דו-לשונית, עברית-ערבית, תרגם לערבית: פרופ' מ' פאוזי דאיף – מיכאל לחמן, חיפה
נשים – יצירת עולם מעבר למלחמה ואלימות (שירה ופרוזה) – מיכאל לחמן, חיפה, 2005
הרימון: שירי אהבה ושלום – ספריה ראשונה, אינדיאנה, 2007 (באנגלית)
פרח נדיר: שירי אהבה ושלום – רימונים, רמת גן, 2012
הרימון:שירי אהבה ושלום – חדרים-הוצאה לאור, פרויקט ספרא טבא, תל אביב, 2014
אנתלוגית איפל"ק:שלום ונגד טרור – 17–2016, אמזון, באנגלית, בספרית ובאתר איפלק בעברית
אופק התקווה:אוסף שירה דו-לשונית:אנגלית-עברית – גוונים, 2017
זר תבואה – גוונים, 2017 (תורגם על ידי המשוררת לאנגלית, צרפתית, יצא גם בערבית בהוצאת אל-ניל
קירוב לבבות – מהדורה בערבית יצרה בקהיר, 2018
אנתולוגיית איפל"ק: נגד מלחמה – אמזון, 2018, בעברית באנגלית ובספרדית
פרח השלום, הרפתקה בחלל – ירון גולן תל אביב, 1994
פרח נדיר – דגניטי, אורגון, 2013, באנגלית ובעברית, רימונים, רמת-גן 2012
ש' שלום, השירים החדשים – מהדורה דו-לשונית עברית-אנגלית, עקד, תל אביב, 1985
מייסדת ומתרגמת LIRIT – ,תרגום לאנגלית של שירה ישראלית- מטעם אגודת הסופרים בישראל.
תרגומים מעברית לאנגלית בכתבי עת למיטב המשוררים הישראלים:יהודה עמיחי, לאה גולדברג, דליה רביקוביץ, נתן אלתרמן ועוד.
סול בלו – חתן פרס נובל לספרות – מוזאיקה, פטר לאנג: ניו יורק, 1992
נשים יוצרות עולם ללא מלחמות ואלימות – הוצאת לנה-איפלק, חיפה, 2003, יצאה גם מהדורה מורחבת באנגלית
הקול הפנימי ביצירות חתן פרס נובל סול בלו, פרדס, חיפה 2007
היסטוריה ותרבות של יהודי מצרים בעת החדשה (WCJE בשיתוף אוניברסיטת חיפה, 2008, 550 עמ'), עורכות: ד"ר עדה אהרוני, פרופ' אימה פלטיא, לבנה זמיר.(עדה אהרוני ייסדה, ארגנה וכהנה כהנה כנשיאת הקונגרס WCP באוניברסיטת חיפה 2008,2010 ובאוניברסיטת בר-אילן 2011,2012)
"עידן הזהב של יהודי מצרים – עקירה ותקומה בישראל", הוצאת אוריון, 2014, 2017
עורכת המדור לספרות ותרבות של אנציקלופדיה EOLSS של אונסקו, לונדון, 2009-2011
עידן הזהב של יהודית מצרים – עקירה ותקומה בישראל, הוצאת אוריון, חולון ,2014.
מעל 120 מאמרים פורסמו בכתבי עת, בעיתונות ובאנתולוגיות בישראל ובעולם.
המחזה "ענבר" – INBAR – הוצג לראשונה באנגלית באוניברסיטת פנסילבניה ובאוניברסיטת טקסס – 1980 – לאחר מכן באוניברסיטה העברית לרגל 300 שנה לירושלים
"דליה בת הנילוס", 1999, הוצג בקונגרס העולמי ליהודי מצרים באוניברסיטת חיפה
"דליה בת הנילוס", 1987, סינמטק חיפה.
"רימון הסולחה והכבוד", 2017. מפיקה.
סרט על הפיוס האפשרי בין הישראלים והפלסטינים על בסיס הנרטיב של "יציאת מצרים השנייה".
עדה אהרוני העניקה ראיונות רבים בכלי התקשורת בישראל ובעולם על מחקריה וספריה ועל עושר הספרות והתרבות בישראל.
הראיון האחרון התקיים בקול ישראל על "יציאת מצרים השנייה", על ידי ד"ר יצחק נוי בתוכנית: "תרבות עולמית".
עד קצה העולם הוא סרט הישרדות אמריקני משנת 2007 המבוסס על סיפורו האמיתי של כריסטופר מקנדלס, הבורח ממשפחתו, ציפיותיה ומהווי החברה המסואבת, נודד ברחבי אמריקה ומגיע בסופו של דבר לאלסקה.
במהלך נדודיו הוא פוגש אנשים שונים, אולם שומר על עצמאות מרבית.
הסרט רצוף בתצלומי נוף וטבע.
הסרט מלווה בפסקול עטור שבחים של הזמר אדי ודר.
במאי 1990, כריסטופר מקנדלס (אמיל הירש) מסיים בהצטיינות את אוניברסיטת אמורי באטלנטה, ג'ורג'יה.
זמן קצר לאחר מכן, מקנדלס דוחה את החיים הקונבנציונליים בכך שהוא משמיד את כל כרטיסי האשראי ומסמכי זיהוי שלו.
הוא תורם כמעט את כל חסכונותיו (24,000 דולרים) לאוקספם, ויוצא עם מכוניתו הישנה לחוות את החיים במדבר.
עם זאת, מקנדלס לא מספר להוריו וולט (ויליאם הרט) ובילי מקנדלס (מרשה גיי הארדן) או אחותו היחידה (ג'נה מאלון, אשר מקריינת רבות בסרט) על מעשיו ומטרותיו, ומסרב לשמור על קשר איתם לאחר עזיבתו.
לאחר עזיבתו, המשפחה הופכת למודאגת ולבסוף נואשת.
מקנדלס יוצא לטיול ארוך באריזונה ובקולורדו עם רכבו, בו נהג לישון בלילות.
באחד הלילות מכוניתו נסחפה בשיטפון גדול ומקדנלס מאבד הכרה.
כשהוא מתעורר חבול בבוקר, הוא מגלה כי מכוניתו נהרסה.