tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, הכתם הנוכחי נראה לראשונה רק לאחר שנת 1830, והוא נחקר ביסודיות רק בשנת 1879. פער גדול מפריד בין תקופת המחקר הנוכחית שלו, שהחלה בשנת 1830, לבין הגילוי שלו במאה ה-17, וייתכן כי עברו עליו שינויים דרסטיים בתקופה זו.
כך לדוגמה, האבחנה הראשונה של הכתם בדרך כלל נזקפת לזכותו של רוברט הוק, שתיאר כתם על כוכב הלכת בחודש מאי 1664; עם זאת, ייתכן שהכתם של הוק היה ברצועת קו המשווה הצפונית.
תיאור יותר משכנע ניתן על ידי ג'ובאני קאסיני על "כתם קבוע" בשנה שלאחר מכן.
עם עליות וירידות בראות, הכתם של קאסיני נצפה בין השנים 1665 ל-1713; עם זאת, אורכו הקצר ותנועתו האיטית יותר לעומת הכתם האדום המודרני, יחד עם הפער של 118 השנים שבהן הוא לא נצפה, הופכים את זיהויו ככתם הנוכחי לבעייתי.
אין לבלבל בין הכתם האדום הגדול לבין הכתם האפל הגדול, שנראה היטב באטמוספירה של נפטון על ידי החללית וויאג'ר 2 בשנת 1989. ייתכן שהכתם הכהה הגדול היה חור אטמוספירי ולא סופה, והוא כבר לא קיים משנת 1994 (אם כי כתם דומה נראה במרחק מה צפונה).
מידע המתבסס על תצפיות באור תת-אדום מצביע על כך שהכתם האדום הגדול הוא קר יותר (ולכן נמצא גבוה יותר באטמוספירה) ממרבית העננים על גבי הפלנטה.
בנוסף, מעקב דקדקני אחר האטמוספירה של צדק החל משנת 1966 הראה כי הכתם האדום הגדול מסתובב נגד כיוון השעון.
תצפיות אלו אושרו על ידי התצלומים של החללית וויאג'ר 1. למרות שהרוחות בקצה הכתם האדום מגיעות למהירות שיא של 120 מטרים לשנייה, הזרמים בתוך הכתם לא משתנים, ויש זרימה חלשה פנימה והחוצה.
מיקומו של הכתם האדום על קווי הרוחב של צדק נראה יציב במהלך כל תצפיות המעקב עליו.
לעומת זאת, מיקומו על קווי האורך משתנה בקביעות.
הוא הקיף את רצועת קווי האורך שבה הוא נמצא עשר פעמים לפחות מאז תחילת המאה ה-19. שיעור הסטיה של הכתם הגדול השתנה באופן דרמטי במהלך השנים; השיעור קשור לבהירות רצועת קו המשווה הדרומית, ולהיעדרה או נוכחותה של הפרעה טרופית מכיוון הדרום.
כאשר גזים חמים שנמצאים באטמוספירה של צדק עולים משכבה נמוכה לשכבה גבוהה יותר, הם מתערבלים ומתמזגים יחד.
כוח קוריוליס נוצר וגורם לאוויר קר יותר לסגת בתנועת מערבולת שקוטרה עשוי להגיע לקילומטרים רבים.
המערבולות הקטנות האלו יכולות להימשך זמן רב, מפני שאין שטח מוצק שיספק חיכוך ועננים קרים יותר שנמצאים מעל למערבולת מאפשרים למעט אנרגיה להשתחרר בצורת קרינה.
לאחר שנוצרו, מערבולות כאלה חופשיות לנוע, וכך הן יכולות להתמזג או להשפיע על ההתנהגות של סופות אחרות באטמוספירה.
התאוריה שמסבירה את היווצרותו של כתם זה מתבססת על מכניזם זה.
לפי התאוריה, הרבה מערבולות נבלעו והתמזגו עם הכתם, וכך הוסיפו לכוחה של הסופה ותרמו לאריכות חייה.
תצלום דרמטי של הכתם האדום הגדול של צדק וסביבתו הושג על ידי החללית וויאג'ר 1 ב-25 בפברואר 1979, כאשר החללית הייתה במרחק של 9.2 מיליון ק"מ מצדק.
ניתן להבחין בתמונה בעננים שגודלם עד 160 ק"מ.
התבנית הצבעונית של העננים הגליים משמאל לכתם האדום היא אזור של תנועה גלית משתנה ומסובכת בצורה יוצאת מהכלל.
כדי להמחיש את גודלו של צדק, הסופה הלבנה העגולה שנמצאת ישירות מתחת לכתם האדום הגדול היא בערך בגודלו של כדור הארץ.
לפני מסעות וויאג'ר, האסטרונומים לא ידעו הרבה על הכתם האדום.
רבים האמינו שזהו גוף נוזלי או מוצק הנמצא על פני השטח של צדק.
ב-5 ביוני 2006, אתר המדע של נאס"א דיווח שייתכן כי הכתם האדום הגדול והסופה Oval BA יתמזגו.
הסופות עוברות זו על פני זו בערך כל שנתיים, אך בשנים 2002 ו-2004 דבר לא קרה.
ד"ר אמי סימון-מילר, ממרכז טיסות החלל גודרד, חזה שהסופות יתקרבו הכי הרבה זו לזו ב-4 ביולי.
סימון-מילר עבד יחד עם ד"ר אימק דה פיטר וד"ר פיל מרקוס מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ויחד עם צוות של אסטרונומים מומחים החל מאפריל, על מעקב על הסופות בעזרת טלסקופ החלל האבל.
ב-20 ביולי, שתי הסופות צולמו על ידי מצפה הכוכבים ג'מיני כאשר עברו זו על יד זו.
הכתם האפל הגדול היה כתם שחור על כוכב הלכת נפטון, הדומה לכתם האדום הגדול של צדק.
אף על פי שהוא נראה כמעט זהה לכתם של צדק, אסטרונומים לא החשיבו אותו כסופה אלא כחור באטמוספירה, בדומה לחור בשכבת האוזון.
צבע הכתם נובע מכמויות גדולות של גז מתאן באטמוספירה של נפטון, הנותן לה ולכתם את הגוון הכחול.
הכתם התגלה על די חללית נאס"א וויאג'ר 2, שעברה ליד נפטון בשנת 1989. הוא היה דומה בגודלו לכתם של צדק, והוא נמצא בחצי הכדור הדרומי של הכוכב.
מהירות הרוח שנמדדה בתוך הכתם הייתה 2,400 קילומטרים בשעה.
לפי השערות, הכתם הסתובב נגד כיוון השעון בדומה לכתם שנמצא על פניו של צדק.
מסביב לכתם הכהה היו אזורים מרוכזים של מתאן גבישי וחלקיקי עננים ממים קפואים שמזכירים את ענני הנוצה על כדור הארץ.
כאשר טלסקופ החלל האבל כוון לעבר נפטון ביוני 1994, הכתם נעלם.
עם זאת, כתם אחר שמאוד דומה לכתם הישן הופיע בחצי הכדור הצפוני של הכוכב מאוחר יותר באותה השנה.
לא ידוע מדוע הכתם האפל הופיע על נפטון והאם זו התרחשות שכיחה או תופעה נדירה.
האטמוספירה שלו מורכבת בעיקר ממימן ומהליום.
חלק מהמדענים סבורים שתנועתו של הכתם האפל נגרמה עקב זרמי סילון במהירות של 2,250 קילומטרים לשעה על גבי נפטון.
הכתר האימפריאלי של הודו היה הכתר של קיסרי הודו במהלך השלטון הבריטי בהודו הבריטית.
הכתר נשמר עם יתר תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת אולם אינו מהווה חלק מהם.
הכתר נוצר עבור המלך ג'ורג' החמישי, קיסר הודו, עבור הדורבר דלהי של 1911. הצורך בהכנת הכתר לאירוע מקורו בחוק הבריטי האוסר על הוצאת תכשיטי הכתר הבריטי משטחי הממלכה המאוחדת.
המלך ג'ורג' החמישי ורעייתו, המלכה מרי, נסעו לדלהי לטקסי הדורבר על מנת לחגוג את הכרתם כקיסרי הודו בפני כל נסיכי הודו.
המלך לא הוכתר כקיסר במהלך הטקס עצמו משום שהארכיבישוף מקנטרברי סבר שאין זה ראוי לערוך טקס נוצרי (טקס ההכתרה) במדינה שאינה נוצרית, ולכן ההכתרה נערכה באנגליה, והמלך נכנס אל הטקס כשהוא חובש את הכתר על ראשו.
מאז אירוע זה לא נעשה שימוש בכתר, והוא מוצג בבית התכשיטים שבמצודת לונדון.
הכתר נוצר על ידי חברת היהלומים ג'ררד ושות' בעלות של 60,000 ליש"ט.
משקלו של הכתר 970 גרם, ומשובצים בו אבנים יקרות מסוג ירקן, רובי, ספיר ו-6,100 יהלומים.
הכתר עוצב בדומה ליתר כתרי הממלכה המאוחדת - בבסיס הכתר ארבעה צלבי פאטה שביניהם ארבעה פרחי חבצלת.
מעל הבסיס שמונה חצאי קשתות (בניגוד לארבעת חצאי הקשתות שביתר הכתרים) שבראשם צלב, הפונה ישירות מעלה (בשונה מיתר כתרי אנגליה בהם הצלב נוטה אחורנית).
הכתר הממלכתי של ג'ורג' הרביעי הוא כתר המהווה חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת.
הכתר יוצר בשנת 1820 על ידי חברת התכשיטנים רנדל וברידג' לטקס ההכתרה של המלך ג'ורג' הרביעי.
עיטורי הכתר כוללים שושנים, קוץ ותלתן - סמלי אנגליה, סקוטלנד ואירלנד.
בכתר נעשה שימוש במהלך תהלוכת ההכתרה של המלכה ויקטוריה ובתהלוכת ההכתרה של המלכה אליזבת השנייה.
הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון היה כתר ממלכתי שיוצר עבור ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה.
לאחר הכתרתו של ג'ורג' הראשון כמלך בריטניה הגדולה ואירלנד בשנת 1714 הוחלט להחליף את הכתר הממלכתי (הכתר שנוצר עבור המלך צ'ארלס השני ושימש ככתר ממלכתי רשמי בו נעשה שימוש בעת טקסי פתיחת הפרלמנט).
ההחלטה נבעה ממצבו הירוד של הכתר.
בדומה לכתר הממלכתי הקודם, גם הכתר החדש עוטר באבנים וזכוכית ולא ביהלומים.
הכתר כלל בסיס שממנו עלו ארבעה חצאי קשתות המתחברות במרכז הכתר מתחת למונד עשוי אקוומרין שמעליו צלב.
בשנת 1727 הוצאו חלקי הזכויות והאבנים והוחלפו ביהלומים שכורים בשווי של 109,200 ליש"ט.
בכתר נעשה שימוש להכתרתו של המלך ג'ורג' השני - אולם לרגל ההכתרה חצאי הקשתות שנטו מטה במרכז הכתר נמשכו כלפי מעלה.
בכתר נעשה שימוש גם בהכתרת המלכים: ג'ורג' השלישי, ג'ורג' הרביעי וויליאם הרביעי.
הכתר שופץ בשנת 1820 בשל מצבו הקשה והתברר שהאבן שבראש הכתר הייתה למעשה זכוכית כחולה ירוקה - וזו הוחלפה באבן יקרה.
בכתר המשופץ נעשה שימוש בהכתרתו של ויליאם הרביעי בשנת 1831, והיה זה השימוש האחרון שנעשה בכתר.
בשנת 1838 המלכה ויקטוריה החליפה את הכתר בכתר האימפריה הממלכתי תוך שימוש באבנים היקרות והיהלומים של הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון.
מסגרת הכתר הריקה, יחד עם מסגרת כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי ועם כתר ההכתרה של אדליידה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, רעייתו של ויליאם הרביעי) נמכרו לצורפים המלכותיים.
מסגרות הכתרים הריקות הוענקו במתנה למלכה אליזבת השנייה בשנת 1995 והם מוצגים בבית התכשיטים שבמצודת לונדון.
בשחמט, הכתרה או קידום היא עמדה שבה רגלי מגיע לשורה האחרונה בלוח (שורה 8 ללבן, שורה 1 לשחור).
במצב זה, הרגלי מוסר מהלוח ובמקומו מציבים באופן מידי ובאותו מסע כלי אחר, מאותו צבע (לפי בחירת השחקן): מלכה,
צריח, רץ או פרש (אך לא מלך).
ניתן להציב כלי גם אם הוא עוד לא הוכה.
בדרך כלל השחקן בוחר להציב מלכה, מאחר שהיא הכלי החזק ביותר.
ברישום התנועות רושמים את ההכתרה באמצעות הסימן = (לדוגמה א8=מה).
ההכתרה מהווה חלק מרכזי בסיום משחק השחמט, מאחר שבדרך כלל נשארו בעיקר רגלים, שאיתם קשה לעשות מט.
משום כך, כל שחקן מנסה להכתיר את אחד מהם למלכה, ובעזרתה להנחית מט על יריבו.
הכתרה אפשרית רק למלכה, צריח, רץ או פרש, אולם קיימות וריאציות של משחק השחמט שבהן אפשרי להכתיר מלך או כלי אגדתי.
המצב לאחר המסע ה-10 של הלבן
הכתרה בפתיחה היא נדירה מאוד, מאחר שהשחקנים טרודים בפיתוח הכלים, ולא בקידום הרגלים.
כמו כן, השורה האחרונה עדיין מלאה בכלים שיכולים להגן מפני אפשרות להכתרה.
למרות זאת, לעיתים נדירות ניתן לראות הכתרה גם בפתיחה, כמו בדוגמה משמאל (הלקוחה מהמשחק פ.
שורט נגד דאלי, אליפות אירלנד 2006).
בכך התקבל מצב נדיר ביותר, שבו ישנן 4 מלכות על המגרש.
בשלב המציעה הכתרות הן גם כן נדירות יחסית, אם כי נפוצות יותר.
כיוון שיש הרבה כלים על המגרש, לא קל לקדם את הרגלי, ובדרך כלל נחוץ לשם כך שיתוף פעולה של עוד מספר כלים.
לעיתים זה בא כנגד ניסיון של היריב להתקפת מט על המלך.
בסיום המשחק, בדרך כלל נשארים לכל אחד מהצדדים רק רגלים, או כלים בודדים.
בשלב זה, ההכתרה הופכת להיות המטרה העיקרית של המשחק, וכל צד מתאמץ לקדם את אחד מהרגלים שלו לשורת הסיום על מנת להכתיר למלכה ולנצח.
בדרך כלל זה תלוי במשחקו בכלי שעוד נותר, ומכאן כינוי הסיום: סיום צריחים, פרשים וכו'.
בתמונה ממול דוגמה לסיום מלכות (סיום זה הוא נדיר, כיוון שמלכות מוחלפות בדרך כלל עד לסיום).
אם תורו של הלבן, הוא ינצח, ואם תורו של השחור, הוא יכפה תיקו.
מלכה היא הכלי החזק ביותר, ומשום כך, ברוב מוחלט של המקרים בוחר השחקן להכתיר מלכה.
אולם קיימים גם מקרים מיוחדים שבהם יבחר השחקן להכתיר כלי אחר.
מבין ההכתרות שאינן למלכה, הכתרה לפרש היא נפוצה יותר כיוון שלפרש יש דרך הליכה מיוחדת שאין למלכה, ומשום כך, יש דברים שרק הפרש יכול לעשות כגון: להנחית מט מיידית, לבצע מזלג ועוד.
בציור משמאל דוגמה למקרה בו עדיף להכתיר פרש ולא מלכה: אם ישחק הלבן 1.ה8=מה??
אם, לעומת זאת, ישחק הלבן 1.ה8=פ+!
הוא יאיים על המלך והמלכה בו זמנית, ובכך ישיג תיקו.
לכאורה אין שום סיבה להכתיר את הרגלי לרץ או לצריח ולא למלכה, כיוון שהמלכה מאגדת בתוכה את כוחותיהם של הרץ והצריח יחד.
אולם בכל זאת קיים מקרה שבו עודף כוח עומד לרועץ והוא הפט.
לעיתים הכתרת מלכה תגרום לפט, ואילו הכתרת צריח או רץ תגרור ניצחון.
כאלה הן שתי הדוגמאות הבאות:
בדוגמה משמאל אם ישחק הלבן 1.ג8=מה??
הוא יכול להזיז את המלך, אבל קיים ניצחון קצר בהרבה: 1.ג8=צ!
בדוגמה למטה הדרך היחידה לנצח היא הכתרה לרץ: 1.ג8=ר!!
ואחר כך, ללא תלות במסעי השחור, 2.פד7 ו-3.רב7 מט.
ההכתרה מהווה מוטיב מרכזי בבעיות שחמט רבות.
לעיתים האתגר הוא לחשוב על הכתרה לכלי שאינו מלכה, או לא להכתיר רגלי אף על פי שהוא נמצא בשורה השביעית.
מוטיב בו נעשה שימוש מרכזי בהכתרה הוא ה"אלומוואנדלאנג" שבו רגלי אחד מוכתר לכל ארבע האפשרויות, בהתאם למסעי השחור.
הבעיה משמאל היא דוגמה לנושא זה (מאת נילס עוג, 1905).
הפתרון הוא 1.ו7 ואחר כך:
קיים גם סוג בעיה המכונה "באבסון" שבו על כל הכתרה של השחור, הלבן מכתיר את אותו הכלי.
הל"ה למען החינוך בשכונות ובעירות-פתוח היא עמותה שפעלה לקידום מעורבות הורים במערכת החינוך ככלי לשיפור רמת הלימודים בשכונות ובעיירות הפיתוח, כמנוף לצמצום פערים ולמוביליות חברתית-כלכלית.
ראשי התיבות הל"ה הם "הורים למען החינוך"; הארגון כותב את שמו גם כ"הלה", ללא גרשיים.
הארגון הוקם בינואר 1986, בשם "הל"ה- הורים למען החינוך", על ידי קבוצת פעילי חינוך שכללה הורים, סטודנטים, אנשי חינוך, סופרים, חוקרים ואנשי תיאטרון, בהם: ד"ר שלמה סבירסקי, פרופ' מאיר עמור, אילנה שמאי (עובדת סוציאלית), הסופר אמנון שמוש, השחקן יוסף שילוח, עו"ד יעקב אלעזר, האמן שלמה בר והפעיל החברתי יוסף דחוח-הלוי.
בשנותו הראשונה היה הארגון ממוקם בחיפה ונשען בעיקר על פעילות מאיר עמור שלמה סבירסקי, שולמית אדוני ואילנה שמאי.
עיקר פעולתה של הלה אז היה לארגן הורים לפעולה לשינוי דמוקרטי של מערכות החינוך במקומות מגוריהם.
קבוצות הורים ראשונות הוקמו בחצור הגלילית, בבאר יעקב, בראש העין, בשכונת דורה שבנתניה וברמת שקמה בתל אביב.
בשנת 1987 עבר הארגון לתל אביב.
בשנת 1989 פרסמה הל"ה את "מדריך להורים" בעריכתם של נורית פרסמן עמור ושלמה סבירסקי.
מאז 1987 ועד פטירתה בשנת 2012, נוהל הארגון על ידי תקוה לוי, שהייתה ממובילות המאבק הפמיניסטי מזרחי בשנות ה-90. הארגון משלב פעילים יהודים וערבים.
במאי 2020, אחרי 34 שנות פעילות, העמותה נסגרה.
מטרות העמותה, כפי שמוצגות באתר האינטרנט שלו, הן:
מטרתו העיקרית של הארגון היא להגדיל את מעורבותם והשפעתם של הורים בשכונות, עיירות פיתוח וכפרים במערכת החינוך.
לשם כך פועל הארגון להפיץ מידע על זכויותיהם וחובותיהם של ההורים במערכת החינוך, וכן מייעץ ומסייע להורים ותלמידים החושבים שזכויותיהם הופרו במערכת החינוך.
פיתוח מנהיגות חינוכית מקומית ברמות השונות.
חיזוק החינוך הציבורי ושוויון הזדמנויות בחינוך.
קידום חקיקה ומדיניות הנוגעים להרחבת זכויות הורים ותלמידים במערכת החינוך.
צמצום ההפניה המאסיבית של תלמידים משכבות חלשות למסגרות חינוך מיוחד.
הפסקת הלחץ המופעל על ההורים לתת לתלמידים טיפולים תרופתיים (ובמיוחד רטלין) והשארת ההחלטה בידי ההורים, על סמך חוות דעת מקצועיות ושיקול דעתם.
קבוצות ההורים של קדמה, הן בשכונת התקווה בתל אביב, הן בקטמונים בירושלים והן בקריית מלאכי, כולן תולדה של עבודת מנהיגות ותודעה קבוצתית רבת שנים במסגרת ארגון ההורים הל"ה.
הרעיון לרשת בתי ספר עיונים בשכונות קרם עור וגידים בהל"ה ומוביליו היו: ד"ר שלמה סבירסקי, קלרה יונה-משומר, עו"ד נוגה דגן-בוזגלו ופרופ' סמי שלום שטרית.
בית הספר תיכון קדמה שהוקם בשכונת פת בירושלים פועל בהצלחה עד היום וכ-80% מתלמידיו משיגים תעודת בגרות.
העמותה היא בין הארגונים שנאבקו על הסדרת מעמדם ולפיתוח מעורבות ההורים במערכת החינוך.
משרד החינוך עיגן חלק גדול מהצעות הלה בנהלים שהתפרסמו בחוזר מנכ"ל מיוחד י"ז, ממאי 1996 "בית הספר וההורים" שהגדיר והרחיב את היחסים בין מערכת החינוך וההורים.
בהנחיית הלה, הורים השתלבו במוקדי קבלת החלטות בחינוך והצליחו לשפר את איכות החינוך בקהילותיהם.
ועד ההורים העירוני של שדרות הצליח להחזיר שעות של יום חינוך ארוך באמצעות עתירה לבג"ץ בשיתוף עם ארגון הלה ובסיוע עורכי דין מתנדבים מהקליניקה לסיוע משפטי באוניברסיטת תל אביב.
בנוסף הושג שיפור בהכנה לבחינות הבגרות, באמצעות פיקוח על איכות כוח ההוראה והלימוד בבתי הספר התיכוניים, וזאת באמצעות הכנסת הורים כנציגים בוועדת הבדיקה העירונית שמונתה לבית הספר.
בהנחיית ארגון הלה, הורי ומורי בית הספר התיכון בערערה סיכלו את הפרטת בית הספר התיכון לידי רשת עמל המקצועית.
ועד ההורים של בי"ס "ניצן" במועצה אזורית חוף אשקלון ביטל את החוגים של "קרן קרב" בבית הספר ומעסיק באופן עצמאי מדריכים בחוגים איכותיים, בשעות שהוא קבע ובתקציב מוזל יותר.
בשנת 1998 הגישה הגב` רחל גולן, עובדת באגף לחינוך מיוחד במשרד החינוך, עבודת תיזה למחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, בנושא: "השפעת הוועד הצבורי למען בתי-ספר בשכונות ובעיירות פיתוח על השמת תלמידים לחינוך המיוחד".
הארגון סייע (דרך ייעוץ וליווי להורים) למאות תלמידים להשתלב במסגרות הרגילות.
תלמידים אלה סיימו תיכון וחלקם לומדים במוסדות להשכלה גבוהה.
הארגון החל בשנת 2006 במאבק לפרסם תוצאות המיצ"ב בחתך בית ספרי.
מאז הוחלט על עריכת מבחני המיצ"ב בעקבות מסקנות ועדת דוברת, התגאו בבתי ספר מבוססים בתוצאות המיצ"ב ודיווחו עליהם להורים, בעוד שבבתי ספר בעלי הישגים נמוכים ההורים לא הצליחו לקבל כל מידע שיאפשר להם להעריך את המצב.
מדיניות אי-הגילוי של משרד החינוך יושמה באופן סלקטיבי שאפשר להורים חזקים נגישות למידע ולאחרים לא.
חשיבות הפרסום בחתכים בית ספריים נבעה מהצורך בחשיפת הפערים ומהבעייתיות המתרחבת של אופן קיום המיצ"ב, הכנה מראש, השארת תלמידים חלשים בבית כדי שלא יקלקלו את הממוצע הבית ספרי ועוד.
כלומר, המטרה הייתה לחשוף את הבעיות ואת הכשל הפדגוגי של שיטת המדידה הזו.
לאחר שמשרד החינוך לא הגיב לפניות הארגון בעניין, הוגשה ב-2008 עתירה יחד עם התנועה לחופש המידע, שנדונה בבית משפט מנהלי.
משרד החינוך הודיע שלאחר כשנה וחצי של בדיקה, כי הפרסום יזיק ויביא לנטישת תלמידים חזקים מבתי ספר חלשים.
ב-2012 הגיש הארגון ערעור על פסק הדין לבית המשפט העליון וזכה.
מאבק לחינוך חינם ושוויון ההזדמנויות בחינוך
במשך שנים ניהל הארגון מאבק להבטיח חינוך חינם ושוויון ההזדמנויות בחינוך בישראל, נגד הפרטה ותשלומי הורים.
בשנת 2018 הגיש הארגון, יחד עם מספר ארגונים אחרים, עתירה לבג"ץ נגד מדיניות משרד החינוך, המאפשרת לבתי הספר לגבות תשלומים בעבור תוכניות לימודים נוספות בבתי ספר רגילים וייחודיים, מרכזי למידה, תשלומים על מקצוע בחירה מוגבר, למידה בקבוצות קטנות, סייעות בגני ילדים ורכישת שירותים ותשלומים נוספים.
בג"ץ דחה את העתירה ואפשר באופן רשמי לקבוצות מבוססות ליצור לעצמן בתוך מסגרת החינוך הממלכתית מסלולי חינוך נפרדים, שהזכות ללמוד בהם תלויה באמצעים הכלכליים של משפחת התלמיד.
העמותה מעסיקה 5 עובדים בשכר ומתבססת על מתנדבים רבים.
הכתם האנושי הוא רומן מאת הסופר האמריקאי פיליפ רות, שיצא לאור בשנת 2000. הרומן מתרחש באזור הכפרי של ניו אינגלנד בשנת 1998, שבה הייתה ארצות הברית עסוקה בפרשת מוניקה לווינסקי.
המספר ברומן הוא נתן צוקרמן, סופר בדיוני בן 65 המופיע ברומנים נוספים מאת רות, והוא חושף בהדרגה את תולדותיו של קולמן סילק, פרופסור בדימוס ללימודים קלאסיים.
הספר היה רב־מכר, ובשנת 2003 עובד לסרט קולנוע באותו שם בבימויו של רוברט בנטון ובכיכובם של אנתוני הופקינס, ניקול קידמן וגארי סיניז.
הספר תורגם לעברית בידי דוני ענבר, ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן בשנת 2002.
זמנה, מקום התרחשותה ואווירתה של העלילה מתוארים בפתח הרומן:
זה עורר לתחייה את הלהט הציבורי הנושן, אולי התענוג הכי בוגדני וחתרני בהיסטוריה: האקסטזה שבהתחסדות."
קולמן סילק היה פרופסור ללימודים קלאסיים בקולג' אתֶנה שבהרי ברקשייר במערב מסצ'וסטס ודיקן הסגל בקולג' זה.
לאחר ששאל את תלמידיו אודות שני סטודנטים שנעדרו משיעוריו מתחילת השנה "הם קיימים או שהם שדים שחורים?" נאלץ לפרוש, משום שהואשם בגזענות, אף שבפיו היה זה סתם ביטוי למי שאינו נראה.
בזעמו הרב על העוול שנגרם לו, שלדבריו אף גרם למותה הפתאומי של אשתו.
אחרי שלא היה מרוצה מספר בשם "שדים שחורים" שכתב בעצמו על הפרשה, הוא דורש משכנו, הסופר נתן צוקרמן, שיספר את סיפורו.
במקביל מנהל סילק רומן עם פוניה פארלי, עובדת ניקיון בקולג' שגילה כחצי מגילו גרושה מבעל אלים ששני ילדיהם מתו בשריפה.
הוא מספר לצוקרמן על כך:
"אני חייב את כל התוהו ובוהו והאושר הזה לוויאגרה.
בלי ויאגרה שום דבר מזה לא היה קורה.
בלי ויאגרה הייתה לי תמונת עולם שמתאימה לגילי, והמטרות שלי היו שונות בתכלית.
בלי ויאגרה הייתה לי חזות מכובדת של אדם בגיל הזהב המשוחרר מתשוקה ומתנהג כהלכה.
לא הייתי עושה דברים חסרי היגיון.
לא הייתי עושה שום דבר פזיז, בלתי יאה, לא שקול, ושעלול להיות הרסני כלפי מי שמעורב בו.
בלי הוויאגרה יכולתי להמשיך, בסוף דרכי, לפתח זווית ראייה רחבה ואובייקטיבית של אדם מלומד ורב־ניסיון שפרש אחר כבוד מתפקידו ולפני זמן רב ויתר על התענוגות החושניים של החיים."
בעקבות רומן זה סילק מקבל מכתב אנונימי שבו נאמר: "כולם יודעים שאתה מנצל מינית אישה מוכה ואנאלפביתית שהגיל שלה חצי מגילך".
סילק מזהה ללא קושי שכותבת המכתב היא דלפין רוּ, עמיתתו לקולג' שאותה קיבל לעבודה, אך לאחר מכן התעמת איתה, בין השאר על כך שסטודנטית הלומדת אצלו התלוננה בפנירוּ.
וגם, ברוח התקינות הפוליטית, שמחזות של אוריפידס שהוא מלמד חוטאים ב"השפלת נשים".
ברומן מסופרים קשרי זוגיות שהיו לסילק בצעירותו, ומתברר שהוא למעשה אפרו־אמריקאי.
בזכות עורו הבהיר יחסית התגייס לצי ארצות הברית כאדם לבן.
לאחר שאהובתו הלבנה סטינה פאלסון נפרדה ממנו ברגע שנודע לה מוצאו בעקבות ביקורה בבית הוריו, החליט סילק להסתיר את מוצאו ולחיות כאדם לבן, ועקב כך ניתק את קשריו עם אמו ואחיו, שמראם היה מסגיר את מוצאו.
את מוצאו הסתיר גם מאשתו היהודייה, אייריס גיטלמן, (שבעקבות נישואיו לה נחשב אף הוא ליהודי) ומארבעת ילדיו.
מנקודת מוצא זאת ממשיך סיפורו של סילק קולמן בהמשך חייו, תוך התמקדות בתקופה שלאחר פרישתו מהקולג' שבו לימד.
דמות נוספת ברומן היא לסטר פארלי, בעלה לשעבר של פוניה פארלי, הסובל מפוסט טראומה בעקבות שירותו במלחמת וייטנאם.
במהלך נישואיהם סבלה פוניה מאלימותו.
לסטר רואה את פוניה אשמה בשרפה בדירתה שבה נספו שני ילדיהם, והוא עוקב אחריה ומטריד אותה ואת קולמן ואף מוביל למותם בתאונה.
אחרי מותם של פוניה וקולמן, פושטות שמועות בקולג' ושמו מושחר.
אך בהתערבות בניו, נעשית לו הלוויה מכובדת.
אחרי ההלוויה פוגש המספר, צוקרמן את אחותו של קולמן שמספרת לו מדוע אחיהם, וולטר (וולט) דאג לנתק את קולמן מהמשפחה, בין השאר, כי התכחש למוצאו השחור.
"הכתם האנושי" ביצירתו של רות
"הכתם האנושי" הוא רומן שלישי בטרילוגיה שבה המספר הוא נתן צוקרמן, המופיע בתשעה מספריו של רות ונחשב לאלטר אגו שלו.
בטרילוגיה קדמו ל"הכתם האנושי" הרומנים
"פסטורלה אמריקנית" משנת 1997, ו"התחתנתי עם קומוניסט" משנת 1998. הטרילוגיה בוחנת את המוסריות האמריקאית דרך עיסוק במלחמת וייטנאם, במקארתיזם, בתקינות פוליטית ובזהות גזעית.
רות אמר שנושאים אלה הם רגעים היסטוריים בארצות הברית שלאחר מלחמת העולם השנייה, שלהם ההשפעה הגדולה ביותר על בני דורו.
רות תיאר את האירוע: במהלך הסמסטר טומין שם לב ששניים מהסטודנטים הרשומים בכיתתו לא הגיעו לשיעור כלשהו, ואף לא יצרו אתו קשר להסביר את היעדרותם.
הוא שאל בכיתה – בדיוק המילים שרות שם בפיו של קולמן סילק.
למילה "spooks" יש שתי משמעויות: באנגלית תקנית פירושה רוחות רפאים, אך בסלנג היא שימשה כינוי גנאי לאפרו־אמריקאים.
כיוון ששני הסטודנטים הנעדרים היו אפרו־אמריקאים, נדרש טומין להסביר לשלטונות האוניברסיטה שלא התכוון לשימוש פוגעני במילה.
למרבה האירוניה, בעבודתו האקדמית ואף קודם לכן עסק טומין ביחסים בין־גזעיים.
רות הוסיף וכתב: אירוע "שדים שחורים" הוא התקרית המניעה את הספר "הכתם האנושי".
זאת ליבת הספר, אין רומן בלעדיה ואין קולמן סילק בלעדיה.
כל פרט שאנו לומדים על קולמן סילק במהלך קריאת הספר מתחיל ברדיפתו הבלתי מוצדקת על שפלט "שדים שחורים" בכיתה.
בביטוי זה, שנאמר בתום לב, נמצא המקור לכעסו של סילק, לצערו ולנפילתו.
בליס ברויארד, בתו של אנטול ברויארד, הגיבה לדבריו של רות וציינה: "סביר לחלוטין שלרות תהיה המילה האחרונה בשאלה מי שימש השראה לספרו, ואפילו לערפל את מקורותיו אם הוא חפץ בכך, ...
אבל אינני סבורה שזה סביר שרות יוכל להכתיב את המסקנות שאנשים אחרים יגיעו אליהן ביחס לדמויות שבספרו".
הספר היה לרב־מכר, וזכה להוקרה ספרותית:
בחירת העורכים של הניו יורק טיימס לשנת 2000
בחירת העורך של שיקגו טריביון לשנת 2000
הפרס הספרותי של WH Smith לשנת 2001
הפרס הלאומי לספרים יהודיים לשנת 2001
פרס ארגון הסופרים הבינלאומי לשנת 2001
פרס מדיסיס לסופר זר לשנת 2002.
הכתר היא סדרת דרמה ביוגרפית בריטית-אמריקאית, שיצר וכתב פיטר מורגן והופקה על ידי Left Bank Pictures ו-Sony Pictures Television עבור שירות הזרמת המדיה נטפליקס.
הסדרה מתארת את תקופת שלטונה של המלכה אליזבת השנייה בממלכה המאוחדת.
הסדרה "הכתר" התפתחה בעקבות סרטו של מורגן "המלכה" משנת 2006 והמחזה "The Audience" מ-2013 שעוסק אף הוא במלכה אליזבת.
הסדרה מבוססת על אירועים אמיתיים, עם זאת, בעלילה ישנם יסודות בדיוניים רבים.
היסטוריונים אף קראו למפיקים להוסיף תניית פטור בפתיח.
עלילת העונה הראשונה מתרחשת החל מ-1947 עם נישואיה של המלכה לפיליפ, דוכס אדינבורו ומסתיימת באירוסיה של אחותה הנסיכה מרגרט לפיטר טאונסנד ב-1955. עלילת העונה השנייה מתרחשת החל ממשבר סואץ ב-1956 עד לפרישתו של ראש הממשלה הרולד מקמילן בעקבות השערורייה של פרשת פרופיומו.
עלילת העונה השלישית מתרחשת החל משנת 1964 ועד 1977 ומתחילה בבחירתו של הרולד וילסון לראשות ממשלת הממלכה המאוחדת ומסתיימת בחגיגות 25 שנה למלכותה של אליזבת.
העונה הרביעית מתרחשת במהלך כהונתה של מרגרט תאצ'ר כראש הממשלה.
כשהעונה החמישית התמקדה בשנות ה-90 של המאה ה-20 והעונה השישית והאחרונה הסתיימה בחגיגות ה-50 לשלטונה של אליזבת, בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, בתקופתו של טוני בלייר כראש ממשלה.
בסך הכול כוללת הסדרה 60 פרקים ששודרו בשש עונות, בעשרה פרקים בני שעה בכל עונה, המתארים את כל שנותיה של המלכה.
בכל שתי עונות מוחלפים השחקנים.
קלייר פוי מגלמת את המלכה בשתי העונות הראשונות ולצדה מופיעים מאט סמית בתפקיד הנסיך פיליפ וונסה קירבי בדמות הנסיכה מרגרט.
בעונה השלישית והרביעית גילמה את אליזבת השחקנית אוליביה קולמן ולצידה מופיעים טוביאס מנזיס כנסיך פיליפ והלנה בונהם קרטר כנסיכה מרגרט.
בעונה החמישית והשישית הם הוחלפו על ידי אימלדה סטונטון בתור המלכה, ג'ונתן פרייס בתור הנסיך פיליפ ולסלי מנוויל בתור הנסיכה מרגרט, דומיניק וסט בתור הנסיך צ'ארלס ואוליביה ויליאמס בתור קמילה.
אליהם הצטרפה אליזבת דביקי בתור הנסיכה דיאנה.
הצילומים נערכו באולפני אלסטרי בבורהמווד שבהרטפורדשייר, ובאתרי צילומים במקומות שונים ברחבי הממלכה המאוחדת.
העונה הראשונה עלתה לשידור במלואה על ידי נטפליקס ב-4 בנובמבר 2016. היא קיבלה ביקורות חיוביות, המבקרים שיבחו את הופעות השחקנים, את הבימוי, הכתיבה, הצילומים, ההפקה והדיוק ההיסטורי היחסי של תיאור שלטונה של המלכה אליזבת.
בשנת 2021 זכתה הסדרה בפרס אמי לבידור בפריים טיים לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
במיוחד זכו לשבחים קלייר פוי על התפקיד הראשי וג'ון לית'גו בדמות וינסטון צ'רצ'יל.
פוי זכתה בפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר ולית'גו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בטקס ה-23 של פרס גילדת שחקני המסך וכן בפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה.
עוד זכתה הסדרה פעמיים בפרס גלובוס הזהב, בשנים 2016 ו-2020, בפרס בחירת מבקרי הטלוויזיה ובפרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה.
חלקה הראשון של עונתה השישית והאחרונה של הסדרה עלה לשירות ב-16 בנובמבר 2023; ואילו חלקה השני עלה ב-14 בדצמבר 2023.
הסדרה "הכתר" מתחקה אחר חייה של המלכה אליזבת השנייה החל מנישואיה ב-1947 עד ימינו.
העונה הראשונה מתארת אירועים עד 1955, עם קלייר פוי המגלמת את המלכה בעשור הראשון של שלטונה.
העונה השנייה מתרחשת החל ממשבר סואץ ב-1956 עד פרישתו של הרולד מקמילן, ראש הממשלה השלישי של המלכה ב-1963 בעקבות הסקנדל הפוליטי שנוצר עקב פרשת פרופיומו.
העונה השלישית כוללת את הרומן של הנסיכה מרגרט עם הברונט רודי לואלין.
העונה הרביעית מתרחשת בין 1979 ל-1990, וכוללת את ימיה של מרגרט תאצ'ר בדאונינג 10 ואת נישואיו של הנסיך מוויילס עם דיאנה ספנסר.
אירועים היסטוריים מרכזיים נוספים הם: מלחמת פוקלנד, ביקור הנסיך צ'ארלס והנסיכה דיאנה באוסטרליה, וההתנקשות בלורד מאונטבאטן.
העונה החמישית מתרחשת מתחילת שנות ה-90 עם עלייתו של ג'ון מייג'ור לשלטון ועד 1997, עם הפסדו בבחירות הכלליות, שהעלו לשלטון את מפלגת הלייבור בראשות טוני בלייר.
תקופה זו מכסה אירועים כמו הריאיון השנוי במחלוקת של הנסיכה דיאנה לתקשורת, גירושיה מצ'ארלס ותחילת הידידות שלה עם דודי אל-פאיד.
העונה מסתיימת עם מסירת הונג קונג בחזרה לסין במקביל להוצאתה משירות של האונייה "בריטניה" שהיוותה סמל אישי חשוב עבור המלכה ומשמשת מוטיב חוזר לכל אורך העונה.
העונה השישית מתחילה בהתחזקות היחסין בין דיאנה לבין אל-פאיד עד אשר הם מוצאים את מותם בתאונה בפריז.
מחציתה השנייה של העונה נפתחת עם הלוויית דיאנה, הנסיכה מוויילס ומלווה את השנים הראשונות לשלטונו של בלייר כראש ממשלה.
קלייר פוי (עונות 1 ו-2); אוליביה קולמן (עונות 3 ו-4); אימלדה סטונטון (עונות 5 ו-6) – הנסיכה אליזבת ואחר כך המלכה אליזבת השנייה.
מאט סמית (עונות 1 ו-2); טוביאס מנזיס (עונה 3 ו-4) – הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, בן זוגה של אליזבת.
ונסה קירבי (עונות 1 ו-2); הלנה בונהם קרטר (עונה 3 ו-4); לסלי מנוויל (עונות 5 ו-6) – הנסיכה מרגרט, אחותה הצעירה של אליזבת.
איילין אטקינס – המלכה מרי, סבתה של אליזבת (עונה 1).
ג'רמי נורת'ם – אנתוני אידן, שר החוץ שהיה ראש ממשלת בריטניה אחרי צ'רצ'יל.
ויקטוריה המילטון (עונות 1 ו-2); מריון ביילי (עונה 3 ו-4) – המלכה אליזבת, אשתו של ג'ורג' השישי ואמה של אליזבת, בהמשך נקראה המלכה אליזבת, המלכה האם כדי להבדיל בינה ובין בתה אליזבת.
בן מיילס – פיטר טאונסנד, קצין בשירותו של המלך ג'ורג' השישי, ומקווה לשאת לאישה את הנסיכה מרגרט.
גרג וייז (עונות 1 ו-2); צ'ארלס דאנס (עונה 3) – לואי מאונטבאטן, הרוזן הראשון מבורמה, שר ההגנה ודודו השאפתן של פיליפ.
ג'ארד האריס – המלך ג'ורג' השישי, אביה של אליזבת.
שמו בקרב בני המשפחה היה ברטי.
ג'ון לית'גו (עונות 1–3) – וינסטון צ'רצ'יל, ראש הממשלה הראשון בתקופת מלכותה של המלכה אליזבת.
אלכס ג'נינגס (עונות 1 ו-2); דרק ג'קובי (עונה 3) – אדוארד, דוכס וינדזור, היה בעבר המלך אדוארד השמיני שוויתר על הכתר למען אחיו הצעיר ברטי, כדי לשאת לאישה את ווליס סימפסון.
ליה ויליאמס (עונות 1 ו-2); ג'רלדין צ'פלין (עונה 3) – ווליס, דוכסית וינדזור (סימפסון), אשתו של אדוארד.
אנטון לסר – ראש הממשלה הרולד מקמילן (עונה 2).
מת'יו גוד (עונה 2); בן דניאלס (עונה 3) – אנתוני ארמסטרונג-ג'ונס, בן זוגה של הנסיכה מרגרט.
ג'ייסון ווטקינס (עונה 3) – ראש הממשלה הרולד וילסון.
ארין דוהרטי (עונות 3 ו-4) – הנסיכה אן, בתם של המלכה אליזבת והנסיך פיליפ.
ג'וש או'קונור (עונות 3 ו-4); דומיניק וסט (עונות 5 ו-6) – צ'ארלס, נסיך ויילס, בנם של המלכה אליזבת והנסיך פיליפ.
ג'יין לפוטייר (עונה 3) – אליס, נסיכת באטנברג, אמו של הנסיך פיליפ.
מייקל מלוני (עונה 3) – ראש הממשלה אדוארד הית'.
אמרלד פנל (עונות 3 ו-4) – קמילה שנד, מושא אהבתו של צ'ארלס.
אנדרו באקן (עונה 3) – אנדרו פארקר-בולס, בן זוגה של קמילה.
ג'יליאן אנדרסון (עונה 4) – ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר.
אמה קורין (עונה 4); אליזבת דביקי (עונה 5 ו-6) – דיאנה ספנסר, אשתו של הנסיך צ'ארלס.
סטיבן בוקסר (עונה 4) – דניס תאצ'ר, בן זוגה של מרגרט תאצ'ר
שמות השחקנים הבאים הופיעו בקרדיטים בכותרות הפתיחה ושיחקו בתפקיד משמעותי בפרק יחיד:
סטיבן דיליין – גרהם סאת'רלנד, אמן ידוע שצייר את דיוקנו של צ'רצ'יל הקשיש (עונה 1).
ג'ון הפרנן – לורד אלטרינגהם, בן אצולה שפרסם ביקורת חריפה על המלכה (עונה 2).
ג'מה וילן – פטרישה קמפבל, מזכירתו של לורד אלטרינגהם (עונה 2).
פול ספרקס – בילי גרהאם, מטיף אמריקאי שהמלכה אליזבת מתייעצת איתו (עונה 2).
מייקל סי הול – ג'ון פיצג'רלד קנדי, נשיא ארצות הברית ה-35 (עונה 2).
ג'ודי בלפור – ג'קלין קנדי הגברת הראשונה של ארצות הברית (עונה 2).
בורגהארט קלאוסנר – ד"ר קורט האן, מייסד בית הספר גורדונסטון שם למדו פיליפ וצ'ארלס (עונה 2).
פין אליוט – הנסיך פיליפ בנעוריו בבית הספר (עונה 2).
ג'וליאן בארינג – הנסיך צ'ארלס בגיל בית ספר (עונה 2).
קלנסי בראון - לינדון ג'ונסון, הנשיא ה-36 של ארצות הברית (עונה 3).
מארק לואיס ג'ונס - אדוארד מילוורד, המורה של צ'ארלס בוויילס (עונה 3).
טים מקמולן - רובין וודס, הכומר בטירת וינדזור (עונה 3).
הארי טרדוויי - רוֹדי לואלין, מאהב של הנסיכה מרגרט (עונה 3).
חאליד עבדאללה - דודי אל-פאיד
סלים דאו - מוחמד אל-פאיד
בן לויד-יוז - מארק בולנד
Kennedy גברת קנדי היקרה סטיבן דאלדרי 19 9 Paterfamilias ראש המשפחה טום אדג' ופיטר מורגן 20 10 Mystery Man האיש המסתורי בנג'מין קרון פיטר מורגן
וילסון ופיטר מורגן 36 6 Terra Nullius טרה נוליוס ג'וליאן ג'רולד פיטר מורגן 37 7 The Hereditary Principle סדר הירושה ג'סיקה הובס 38 8 48:1 48:1 ג'וליאן ג'רולד 39 9 Avalanche מפולת ג'סיקה הובס 40 10 War מלחמה
פיטר מורגן, שכתב את הסרט "המלכה" שיצא ב-2006 ואת המחזה "The Audience" מ-2013, הוא התסריטאי הראשי של הסדרה "הכתר".
במאי הסדרה הם סטיבן דלדרי, פיליפ מרטין, ג'וליאן ג'רולד ובנג'מין קרון.
העונה הראשונה בת 10 פרקים הייתה סדרת הדרמה היקרה ביותר שהופקה על ידי נטפליקס ו-Left Bank Pictures בתקציב של יותר מ-100 מיליון ליש"ט.
עונה שנייה הוזמנה, והסדרה מתוכננת להתפרש על 60 פרקים במשך 6 עונות.
בכל שתי עונות יוחלפו השחקנים לשחקנים מבוגרים יותר, כדי להציג את האירועים עם התקדמות העלילה עד לימינו.
חלק מצילומי הסדרה נערכו באולמי אלסטרי בבורהמווד שבהרטפורדשייר, ושאר הצילומים נערכו באתרים שונים במשך 152 ימים.
סטים עבור מגורים פרטיים, הפנים של המטוס הפרטי, חדר הממשלה, והחזית של דאונינג 10 הוקמו באולפני אלסטרי.
לנקסטר האוס, וורת'הם פארק ווילטון האוס שימשו עבור סצנות שהתרחשו בארמון בקינגהאם.
קתדרלת אילי שימשה כאתר צילומים עבור מנזר וסטמינסטר, והסצנות שהתרחשו בקניה צולמו בדרום אפריקה.
אתרי צילום נוספים בבריטניה כוללים את ארמון אלת'ם, רויאל נייבל קולג', גולדסמיתס הול, שדה התעופה סורהם, טירת ניו סליינס, טירת בלמורל, קורדן ביי, תיאטרון ליסאום, לוסלי פארק, הטפילד האוס, המספנה ההיסטורית בצ'טהם, קתדרלת סאת'ק, בית ארדווריקי, אנגלפילד האוס ואחוזת גלנפשי.
צילומי העונה השנייה החלו בתחילת אוקטובר 2016.
שני הפרקים הראשונים של הסדרה הוקרנו בבתי הקולנוע בבריטניה ב-1 בנובמבר 2016. הסדרה במלואה הופצה ברחבי העולם ב-4 בנובמבר 2016. העונה השנייה יצאה לאור בנובמבר 2017. העונה השלישית עלתה ב-17 בנובמבר 2019. העונה הרביעית עלתה לשידור ב-15 בנובמבר 2020. העונה החמישית עלתה לשידור ב-9 בנובמבר 2022
הכתר החלול היא סדרת סרטי טלוויזיה המבוססים על המחזות ההיסטוריים של ויליאם שייקספיר.
הסדרה הופקה ושודרה בשני מחזורים.
המחזור הראשון, שהופק ושודר ב-2012 כלל עיבוד למסך של המחזות ריצ'רד השני, הנרי הרביעי, חלק ראשון, הנרי הרביעי, חלק שני והנרי החמישי.
המחזור השני נקרא בכותרת המשנה "מלחמות השושנים", הופק ב-2015 ושודר שנה לאחר מכן.
מחזור זה כלל את המחזות הנרי השישי, חלק ראשון וחלק שני (שאוחדו לסרט אחד), הנרי השישי, חלק שלישי וריצ'רד השלישי.
הסדרה התבססה על מספר עקרונות: שמירה על כל הטקסט השייקספירי של המחזות, דיוק היסטורי בעיצוב התפאורה ותלבושות, ליהוק שחקנים מהשורה הראשונה ושאיפה לגילום כל דמות (רובן דמויות היסטוריות) על ידי אותו שחקן או שחקנית על פני כל המחזות בהם היא מופיעה.
השחקנים סיימון ראסל ביל ובן וישו זכו בפרס באפט"א לטלוויזיה עבור גילום דמויותיהם של סר ג'ון פלסטף וריצ'רד השני, מלך אנגליה, בהתאמה.
שם הסדרה מבוסס על מונולוג מפורסם מן המחזה ריצ'רד השני אודות הכתר החלול המעטר ראשי מלכים.
הסדרה הופקה על ידי סם מנדס יחד עם פיפה האריס מחברת ניל סטריט פרודקשן (Neal Street Productions) בשיתוף חטיבת NBCUniversal של Comcast עבור ערוץ BBC2. את המחזור הראשון ביימו רופרט גולד, ריצ'רד אייר ות'יאה שארוק והמחזור השני בוים על ידי מנהלו האמנותי של תיאטרון רויאל קורט, דומיניק קוק.
הסדרה הופקה כחלק מחגיגות התרבות האנגלית בשנת "האולימפיאדה התרבותית -2012".
הסדרה כללה צילומי חוץ באזור קנט, כולל בטירת דובר.
סרט במאי/ת מועד שידור מקורי אורך פרק בדקותריצ'רד השנירופרט גולד30 ביוני 2012 148הנרי הרביעי, חלק ראשון ריצ'רד אייר7 ביולי 2012 120הנרי הרביעי, חלק שני14 ביולי 2012121הנרי החמישית'יאה שארוק21 ביולי 2012139הנרי השישי, חלק ראשון וחלק שני דומיניק קוק7 במאי 2016111הנרי השישי, חלק שלישי14 במאי 2016123ריצ'רד השלישי21 במאי 2016130
"הכתרה, או אחרון הרומנובים" הוא הספר השביעי בסדרת תיבת פנדורין מאת בוריס אקונין.
ספר זה מתאר אירועים הקשורים לחברה הגבוהה של האימפריה הרוסית, הלא היא משפחת הצאר.
הרומן מתרחש בשנת 1896, לפני ובמהלך הכתרתו של הקיסר ניקולאי השני.
נחטף מיכאיל, בנו בן הארבע של הדוכס הגדול גאורגי אלכסנדרוביץ'.
החוטף מכנה עצמו "דוקטור לינד" ותובע בתמורה לבן את "יהלום הרוזן אורלוב", המקשט את השרביט המלכותי - אלא שבלי השרביט לא תיתכן ההכתרה.
אֶראסְט פֶּטרוֹביץ' פַנְדוֹרין נקרא להציל את כבוד הקיסרות.
הספר משחזר את האווירה הטראגית ברוסיה של שלהי המאה ה-19, מתאר את טקס ההכתרה של ניקולאי השני (כתוכנית פעולה, שמוזכרת על ידי זיוקין) ואת אסון חודינקה (שבה משתתף לינד, זיוקין ופנדורין).
כמו שאר הספרים בסדרה, הספר יצא לאור על ידי הוצאת "זכרוב" הרוסית ותורגם לעברית על ידי יגאל ליברנט בהוצאת ספרי עליית הגג.
הספר מהווה מחווה לווילקי קולינס עם "אבן הירח", ארתור קונאן דוֹיל עם "הבעיה הסופית" של שרלוק הולמס ו"שארית היום" של קאזוּאוֹ אישיגוּרוֹ.
הנרטיב נכתב בצורת יומן מטעם אפאנסי זיוקין, רב-המשרתים של הדוכס הגדול גאורגי אלכסנדרוביץ'.
הרומן מתחיל עם הגעתו לחצר המלוכה במוסקבה לקראת ההכתרה בממלכה.
זיוקין בבירור לא מרוצה מההכנות והקישוטים המוצעים על ידי אישי מוסקבה.
עם הגעתו, תוך כדי טיול, מידי האומנת דה-קליק נחטף הבן הצעיר של הדוכס הגדול, בן דודו של הקיסר לעתיד מיכאיל (מיקה).
לאחר זמן מה, המשפחה מקבלת דרישת כופר בדמות תכשיטים (תחילה תכשיטים נשיים, ואז "יהלום אורלוב", המעטר את השרביט הקיסרי), אחרת מיק יוחזר בחלקים.
בני משפחת המלוכה מורים לאראסט פטרוביץ' פנדורין לפתוח בחקירה באופן רציני, רגיש וללא פרסום העניין.
במהלך החיפושים, פנדורין מוצא שכל הפושעים קשורים לאדם המכונה דוקטור לינד, אשר לו קשר כלשהו יוצא דופן, על גבול האהבה.
פנדורין עצמו נכנס לתוך מערכת יחסים רומנטית עם הנסיכה הגדולה קסניה, מה שגורם לזיוקין לתעב אותו.
אפאנסי זיוקין עדיין עוזר לאראסט בחקירה, עם זאת, המשרת נאסר ומחמיץ את ההכתרה, אשר כל כך התכונן אליה וציפה לה.
מאוחר יותר, נחטפת העלמה דה-קליק על ידי לינד, אבל מחולצת על ידי פנדורין וזיוקין, שמשיבים גם את התכשיטים האבודים.
זיוקין ופנדורין יוצאים במרדף אחר לינד ומגיעים לחודינקה.
לינד צועק לקהל שמתנות המלך לקהל מחולקות באופן לא הוגן ופורצת שעטה המונית במהלכה נרמסים מאות אנשים למוות .
אראסט ואפאנסי באורח נס מצליחים להישאר בחיים.
אראסט פטרוביץ' מתחיל לחשוד מי הוא למעשה הדוקטור לינד, ובכך עוזרת לו מדמואזל דה-קליק שמספרת מה קרה לה בעת שנפלה בשבי.
לבסוף מתגלה שדה-קליק עצמה היא הדוקטור לינד המסתורי, ופנדורין יורה בה בדו-קרב.
עם זאת, את הנסיך הוא לא מצליח להציל, והוא מחליט לעזוב את תחומי רוסיה בידיעה שנוכחותו אינה רצויה לבני משפחת המלוכה.
אקונין עיוות בכוונה כמה מקשרי המשפחה של רומנוב.
כמו בכל עבודותיו, הוא שינה את שמות האישיים ההיסטוריים:
אקונין הוסיף ברומן גם את שמו שלו: שם משפחתו של רב-המשרתים האנגלי פרייבי הוא הכתיבה ברוסית של המילה "Akunin", בפריסת המקלדת האנגלית.
לאורך כל ספרי פנדורין, ניתן לאתר בבירור אלגוריה על שרלוק הולמס:
לאראסט כמו שרלוק יש מוח ייחודי וכוח פיזי ומיומן באמנויות לחימה ומיומנויות ההתגנבות;
לפנדורין, כמו להולמס, יש חבר נאמן, שעוזר בחקירות;
לשניהם היו מערכות יחסים טרגיות בעבר, עם זאת, לפנדורין יש כמה נשים כל ספר, בעוד לשרלוק הייתה רק אהבה אחת.
בספר "הכתרה" ישנם השוואות מוצקות יותר:
האנטגוניסט הראשי של הספר הוא "דוקטור לינד", בעל שם בעולם המדע, בדומה לפרופסור מוריארטי;
הסצנה הסופית שבה פנדורין ולינד עומדים על גשר, הוא קריצה למאבק בין הולמס למוריארטי במפלי הרייכנבך.
הכתר המשולש של הספורט המוטורי הוא הישג לא רשמי המתייחס לנהגי מרוצים שהשיגו ניצחונות בשלושת המרוצים היוקרתיים בעולם הספורט המוטורי: מרוץ 24 השעות של לה מאן, גרנד פרי מונקו ואינדיאנפוליס 500.
במשך 11 שנים (1950–1960) היו גרנד פרי מונקו ומרוץ האינדיאנפוליס 500 חלק מאליפות הפורמולה 1. בשנת 1961 הוצא המרוץ בארצות הברית מהסבב.
18 נהגים התחרו בשלושת המרוצים וניצחו לפחות אחד מהם.
גרהאם היל הוא הנהג היחיד שהצליח לנצח את שלושת המרוצים.
בין השנים 1971–1990 במרוצי האינדי בארצות הברית היה כתר משולש.
עד לשנת 1980 הוא כלל שלושה מרוצי 500 מייל: אינדיאנפוליס 500, פוקונו 500 וקליפורניה 500. אל אונסר הוא היחיד שניצח את שלושת המרוצים בעונה אחת (1978).
בשנת 1980 בוטל מרוץ בקליפורניה והוחלף על ידי מרוץ מישיגן 500. בשנת 1989 בוטל המרוץ בפוקונו.
הכתר המשולש חזר בשנת 2013 עם המרוצים באינדיאנפוליס, פוקונו ומרוץ ה-MAVTV 500, שהתקיים בקליפורניה.
פרס של מיליון דולר הובטח לנהג שיזכה בשלושת המרוצים.
הכתר המשולש של מרוצי הסיבולת מתייחס לזכייה במרוץ 24 השעות של לה מאן, מרוץ 24 השעות של דייטונה ומרוץ 12 השעות של סברינג.
עשרה נהגים ניצחו את שלושת המרוצים: אי.
פויט, הנס הרמן, ג'קי אוליבר, ג'קי איקס, אל הולברט, הארלי הייווד, מאורו בלדי, אנדי וולאס, מרקו ורנר וטימו ברנהרד.
הכתר המשולש הן שלוש התחרויות החשובות והיוקרתיות ביותר בעולם הסנוקר: אליפות העולם בסנוקר (הראשונה בחשיבותה), אליפות בריטניה (השנייה בחשיבותה), וטורניר המאסטרס (השלישית בחשיבותה).
שלושת הטורנירים משודרים באופן ישיר ומלא ברשת ה-BBC הבריטית וכן על ידי יורוספורט.
השחקן הראשון בהיסטוריה שזכה בכל שלושת תוארי הכתר המשולש, ושגם החזיק לראשונה בשלושתם בו זמנית, הוא סטיב דייוויס, שצלח הישג זה בין עונת 1980/1981 לעונת 1981/1982.
שיאן מספר הזכיות של טורנירי הכתר המשולש בכל הזמנים הוא רוני או'סאליבן, עם 23 זכיות במספר (שיא בתקופה המודרנית של 7 זכיות באליפות העולם בסנוקר, שיא כל הזמנים של 8 זכיות באליפות בריטניה, ובשיא כל הזמנים של 8 זכיות בטורניר המאסטרס).
השחקנים היחידים שזכו בכל אחד מתוארי הכתר המשולש יותר מפעם אחת הם: רוני או'סאליבן, סטיבן הנדרי, סטיב דייוויס, מארק סלבי, ג'ון היגינס, ומארק ויליאמס.
הישג זה מכונה "זכייה בכתר המשולש".
בנוסף, ג'ון היגינס החזיק גם הוא בכל שלושת התארים בו זמנית, אך לא כל שלושת התארים הושגו על ידו באותה העונה (הוא ביצע הישג זה בין עונת 1997/1998 לעונת 1998/1999).
השחקנים היחידים שזכו פעמיים ברציפות או יותר בכל אחד משלושת תוארי הכתר המשלוש לפחות פעם אחת הם סטיבן הנדרי ורוני או'סאליבן.
סטיב דייוויס, סטיבן הנדרי ורוני או'סאליבן הם השחקנים היחידים שזכו בלפחות תואר כתר משולש אחד בכל עונה, במשך תשע עונות רצופות (שיא בתקופה המודרנית של הענף).
השחקן הצעיר ביותר בכל הזמנים שזכה בתואר כתר משולש הוא רוני או'סאליבן (גיל 17 ו-358 ימים.
אליפות בריטניה 1993), והשחקן המבוגר ביותר בכל הזמנים שזכה בתואר כתר משולש הוא רוני או'סאליבן גם כן (גיל 48 ו-40 ימים.
שיאן ההופעות בשלבי הגמר של טורנירי הכתר המשולש בכל הזמנים הוא רוני או'סאליבן, עם 31 הופעות במספר (8 הופעות בגמר אליפות העולם בסנוקר, 9 הופעות בגמר אליפות בריטניה, ובשיא כל הזמנים של 14 הופעות בגמר טורניר המאסטרס).
מארק אלן הוא השחקן היחיד שביצע רצף מקסימלי רשמי של 147 נקודות בכל אחד מטורנירי הכתר המשולש (אליפות בריטניה 2016, מאסטרס 2024, ואליפות העולם בסנוקר 2025).
כיום ישנם שבעה שחקנים פעילים בלבד אשר רשאים לענוד את תג הכתר המשולש בתחרויות סנוקר רשמיות, והם: רוני או'סאליבן, מארק סלבי, ג'ון היגינס, מארק ויליאמס, ניל רוברטסון, ג'אד טראמפ, ושון מרפי.
אם זאת, כיום השחקנים כבר אינם עונדים את תג הסמל.
השחקן היחיד שמעולם לא הרכיב את תג הכתר המשולש מתוך בחירה הוא רוני או'סאליבן.
ארבעת טורנירם אלה נקראים באנגלית: The Snooker Major Tournaments.
השחקן הראשון שזכה בכל ארבעת טורנירי הסנוקר הגדולים של הענף הוא ג'אד טראמפ, כשזכה במהדורתו הראשונה של מאסטרס ערב הסעודית בשנת 2024.
אלוף מאסטרס ערב הסעודית הנוכחי הוא ניל רוברטסון (2025) והוא השחקן השני שזכה בכל ארבעת הטורנירי הסנוקר הגדולים של הענף.
הכתיב העות'מאני הוא הכתיב שהיה מקובל על כל חברי הנביא מוחמד.
הוא נקרא "עות'מאני" כיוון שהתגבש והתקבל בזמן חליפותו של עות'מאן בן עפאן, שציווה על איסופו של הקוראן.
היחס לכתיבת הקוראן בכתיב העות'מאני
לחוקרי האסלאם היו שתי עמדות כלפי הכתיב העות'מאני:
העמדה הראשונה היא שהכתיב הזה תואם את כוונת אללה, כי הוא מקובל על כל הצחאבה, וגם הנביא עצמו הסכים לו לפני מותו.
העמדה השנייה היא שמקורו של הכתיב הזה הוא בהסכמה בין הח'ליף עות'מאן לבין שאר חברי הנביא, בלי מעורבות אלוהית.
דעה זו נתמכת בעובדה שאין בנמצא חדית' נבואי מתאים.
החכמה בכתיבת הקוראן בכתיב העות'מאני
1. להצביע על מקור המילה.
למשל המילה "סלאה" (תפילה), נכתבה בקוראן "סלוואה", להצביע שמקור המילה היא "אל-סלוואה".
2. להצביע על כך שאפשר לקרוא את הקוראן בלהגים שונים.
ישנם עשרה להגים, והם נקראים "אל-קיראאת אלעשר".
למשל המילה מאלכּ ("מולך") נכתבה מלכ ("מולך") אם א' קטנה אחרי אות ה-מ', כי בקריאה אחרת היא נקראת מלכּ ולא מאלכּ.
הכתר האבוד הוא סרט תיעודי ופרויקט אינטראקטיבי משנת 2018 המתחקה אחרי תעלומת הדפים האבודים של כתר ארם-צובא, ספר התנ"ך העתיק והיקר בעולם, שהוברח לארץ מסוריה בשנות החמישים.
במאי הסרט, אבי דבאח, נינו של שמש בבית הכנסת הגדול בחלב בו הוחזק הכתר במשך מאות שנים, יוצא לברר מה עלה בגורל הדפים שנעלמו - יותר משליש מספר התנ"ך אבד בסמוך להברחתו לארץ, וחלקים ממנו נסחרו ככל הנראה במהלך השנים.
דבאח פוגש חבורת חוקרים - "מחתרת הכתר" המציגה בפניו גילויים חדשים ומעוררי מחלוקת.
בסרט מופיעים אנשים שונים מהקהילה החלבית ומהממסד הישראלי, המספרים את סיפור הכתר בניסיון להבין לאן נעלמו הדפים החסרים ומי לקח אותם.
הסרט הופק עבור "כאן 11", ובתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות, מועצת התרבות – מפעל הפיס, בית לעברית ראשון לציון- מרכז לעברית כשפה וכתרבות, וארגון הג'ויינט בארצות הברית (JDC).
הפרויקט מורכב מסרט תיעודי ומאתר אינטראקטיבי בו ניתן להעמיק בתוך חומרי החקירה ההיסטורית, ולהצטרף באופן פעיל למאמץ לפענח את התעלומה.
הכתרת הבתולה (בספרדית: Coronación de la Virgen) הוא ציור שמן של הצייר דייגו ולאסקס, שצויר בין השנים 1635–1644. היצירה מוצגת במוזיאון הפראדו במדריד.
הכתרת הבתולה הוא נושא באמנות הנוצרית שהפך פופולרי במיוחד באיטליה במאות ה-13 עד ה-15, אך המשיך בפופולריות רבה עד המאה ה-18. הוא מתאר את ישו בגן העדן, לעיתים בליווי האל האב ורוח הקודש בצורת יונה, מניח כתר על ראשה של אמו מרים הבתולה כ"מלכת השמים" .
בגרסאות מוקדמות גן העדן נראה כחצר ארצית המאוישת על ידי קדושים ומלאכים.
בגרסאות מאוחרות רואים את גן העדן בשמיים, כאשר הדמויות יושבות על עננים.
ולאסקס צייר את "הכתרת הבתולה" עבור קפלת התפילה החדשה של המלכה אליזבת מצרפת במצודה בה שוכן הארמון המלכותי של מדריד, שם נועד להשלים סדרה בת תשעה ציורים דתיים שהקרדינל גספר דה בורחה שלח למדריד מרומא בשנת 1635. זה היה הציור הדתי האחרון של ולאסקס.
האיקונוגרפיה של הציור היא מסורתית ודומה לעלייתה של הבתולה השמיימה של טיציאן ולציור "עליית הבתולה " של רובנס.
מידות הבד והדמויות הקטנות מהחיים הן לא שגרתיות עבור ולאסקס ועשויות לשקף את הצורך שלו להסתגל לסדרת הציורים הקיימת.
היצירה מתוארכת לעיתים קרובות לתחילת שנות הארבעים של המאה ה-17, אך ישנן אינדיקציות לכך שהיא צוירה בשנת 1636. חוקר האמנות אנטוניו פלומינו , שהכרונולוגיה שלו בדרך כלל מדויקת, העריך שנוצרה בו זמנית עם כניעת ברדה אשר הושלמה באפריל 1635. מותה של המלכה בשנת 1644 תוחם לשנה זו את טווח התאריכים.
בשנת 1819 הועברה היצירה למוזיאון הפראדו.
לדעתו של חוקר תולדות האמנות הספרדי חוסה לופס-ריי, הדוגמנית בציור זה שימשה גם עבור ונוס מול המראה ומשל ארכנה של ולאסקס.
הקומפוזיציה היא של משולש הפוך ומעניקה תחושה של איזון רב והרמוניה.
המוקד הוא דמותה של מרים המביטה מטה כאשר פניה מביעות צניעות, יראת כבוד ורגש.
הרכב הציור בכללותו, הן בצורתו והן בצבעו, מזכיר לב.
הבתולה, המצביעה עם ידה הימנית על לבה, מחזקת את הרעיון הזה.
צורת לב זו, שהיא הדבר המקורי ביותר בציור יחד עם הטבעיות של הדמויות, יכולה לדעתו של היסטוריון האמנות חוליאן גייגו, להיות קשורה לתמת "הלב הקדוש של מריה" בכנסייה הקתולית.
מימין צופה האל האב, המיוצג בכבוד רב כאדם זקן ואדיב.
משמאל ישו עם שיער ארוך, שניהם מכתירים את הבתולה עם זר פרחים.
במרכז רוח הקודש בדמות יונה לבנה.
שלוש הישויות הללו מסודרות באותו הגובה, לאורך קו היפותטי המגדיר את בסיס המשולש, ובכך מייצגות את אותה דרגת אלוהות של מרכיבי השילוש הקדוש.
הצבעים המשמשים הם כחול, בעיקר לפיס לזולי בגוונים עזים של מעיל הבתולה, אדום, סגול ולבן.
לצורך הצבע האדום הועדף פיגמנט כרמין מיובא מדרום אמריקה על פני הפיגמנטים האיטלקיים המסורתיים.
שש הדמויות המלאכיות בתחתית הציור הן כרובים, או פוטי (המסמלים אהבה).
הכתמים היא סדרת טלוויזיה בריטית מונפשת לילדים, אשר מבוססת על סדרת ספרים בעלת אותו שם שיצאה לאור על ידי DC Thomson בשנת 1980. הסדרה הופקה בשנת 1996 על ידי Siriol Animation בויילס, כאשר היא בוימה על ידי ווין תומאס, הופקה על ידי רובין ליונס והולחנה על ידי כריס סטיוארט.
הסדרה, אשר הופקה לה עונה אחת הכוללת 26 פרקים באורך 10 דקות, שודרה במקור בין השנים 1997–1999. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בשנת 1999 בטלוויזיה החינוכית הישראלית, בין היתר במסגרת תוכנית הטלוויזיה "בחדר של חני".
הסדרה מתרחשת בארץ הצבעים (במקור: "Paintbox Land", בתעתיק לעברית: "ארץ פיינטבוקס"; "ארץ קופסת הצבעים"), הנשלטת על ידי המלך הכחול ומתגוררת בה קהילה של כתמי צבעים צבעוניים.
בכל פרק יש לכתם שונה בעיה לפתור, ביניהן לעזור לזולת, ללמוד לא לפחד, ללכת לאיבוד ועוד.
הכתמים יכולים לשנות את צורתם כרצונם.
הדיבוב המקורי בשפה אנגלית בריטית נעשה על ידי ג'יין הורוקס, כאשר גיא מרסדן דיבב דמויות נוספות.
בשנת 1999, שהסדרה נרכשה על ידי TV Ontario לשוק הצפון אמריקאי, דובבה הסדרה לשפה אנגלית אמריקנית על ידי ג'ולי צוויליך.
הדיבוב העברי בוים על ידי חנה דרורי קשי, והופק על ידי אורית יואלי סנה.
אסתי ברעד פורים – קפיצי הכתום / דמויות שונות
דני שגב – זעפני הירוק / המלך הכחול
איריס זינגר – סגלגלי הכלבלב / חומי העכבר / מספרת / דמויות שונות
ירון לויטה – כתם קשת / דמויות שונות
את שיר הפתיחה של הסדרה ביצעה איריס זינגר, על פי המילים שנכתבו על ידי חנה דרורי קשי והייעוץ המוזיקלי של גיורא קנת.
הכתרת זמרי־לים הוא ציור קיר צבעוני גדול שהתגלה בארמון המלכותי בעיר העתיקה מָרי שעל הפרת.
התמשיח, שראשיתו במאה ה־18 לפנה"ס, מתאר את זמרי־לים, מלך מָרי, המקבל טבעת ומטה , סמלי השלטון, מהאלה אשתר (/עשתרת).
הציור התגלה באתרו על הקיר המקורי הממוקם מול הפתח הגדול אל הפודיום המוביל לחדר הכס של הארמון.
הוא התגלה על ידי הארכאולוג הצרפתי אנדרה פארו במהלך חפירות במָרי בשנים 1935–1936. הציור מוצג כעת במוזיאון הלובר.
הציור מורכב משלושה לוחות אנכיים המסודרים בסימטריה, כאשר שני החלקים החיצוניים ממסגרים את המרכזי.
הלוח האמצעי מחולק אופקית לשני חדרים מלבניים הממוסגרים בשישה קווים מקבילים בצבעים שונים.
הסימטריה בציור מקלה על שחזור החלק הפגוע בלוח השמאלי.
החדר העליון בלוח האמצעי הוא מרכז ציור הקיר ומתאר את זירת האינווסטיטורה, ההמלכה.
הוא מכיל חמישה אנשים העומדים על רקע ריק.
אישתר עטורת הקובע האלוהי שלה, כשכלי נשק בולטים מאחורי כתפיה וחרב מגל בידה השמאלית, מציגה בפני המלך את טבעת ומטה , סמלי שלטון.
המלך מושיט את ידו השמאלית אל האלה, ואילו ידו הימנית מתוארת כנגד פניו בתנוחת כבוד או תפילה.
משני צדי המלך ואישתר עומדת האלה לַמַה, אלת התפילה לשלום המלך הזוטרה במסופוטמיה, חובשת קובע עם קרניים.
מימין ניצב נינשובור , הסוּכַּל (המשרת) של אישתר.
בחדר נראית האלה לַמַה נוסכת מים מכד עגול.
צמחים נובטים מהאגרטל, ודגים שוחים בנהר הננסך וזורם מהכד.
שני הלוחות החיצוניים מתארים גן של עצי תמר ועץ מיתולוגי נוסף עם גזע אדום ועלים כחולים.
האלה לַמַה עומדת בגן, משני צדי הסצנה המרכזית, ומרימה את ידיה בתפילה.
שלוש חיות מיתיות, אריה, כרוב, ושור עם ראש אדם, מתוארות כל אחת על קו מקביל לקרקע.
החיות ממוקמות באופן סימטרי מכל צד, ופונות לעבר הסצנה המרכזית בציור.
יונים מעופפות מופיעות מעל עצי התמר.
הציור ככל הנראה משקף את המבנה האמיתי של הארמון שבו נמצא ציור הקיר.
החדר התחתון בלוח האמצעי משקף את חדר הפודיום שבו התגלה גוף פסל של אֵלה הדומה לאלה לַמַה המתוארת בציור הקיר.
הפסל החזיק אגרטל שממנו זרמו מים ממש.
חדר הפודיום נפתח לחדר הכס, שם מתרחשת החקירה.
עצי התמר המתוארים בלוחות הצדדיים מייצגים עצים ממשיים שנשתלו בחצר הארמון.
החדר התחתון בלוח האמצעי מסמל את מסמל את הפריון והשגשוג של שלטונו של זמרי־לים, כפי שמבטאים המים, הצמחים הנובטים והדגים.
היונים בגינה מסמלות את היבט השלום של אישתר, ומאזנות את האריה המסמל את התוקפנות של אותה אלה.
ניתן להשוות את המקדש בעל הקומות שמשני צדיו חיות קודש לכן פולחני מתענך בעל ארבע קומות (שאמנם מתפרש כמקדש, אך איננו תיאור אדריכלי טהור אלא מבטא את הסביבה הסמלית של המקדש) ובו סצנות מקודשות, ומשני צדדיו חיות קודש (כולל אריות וכרובים).
הסמלים והאיקונוגרפיה בציור הקיר מושווים לעיתים קרובות לדמויות על גבי מצבת עמורפיא (חמורבי).
תיאור המלך מקבל את סמלי המלוכה מהאלים במבנה באמצע גן עם חיות מיתולוגיות, ביניהן כרובים, וכן הדמויות המחזיקות כדים מהם בוקעים נהרות ב, הושוו לסיפור גן עדן, ובעיקר לתיאור מלך צור בו בקינת יחזקאל על צור.
האנשים המטפסים על עץ התמר בגינת המבנה, כנראה מקדש האלה, מקושרים לקדושת עץ התמר במזרח הקדום, ובפרט לפעולה הקדושה של הטיפוס על העץ והאחיזה באשכולות התמר, המשולים לעיתים שדי אישה.
הפרסקו השתמר בצורה גרועה בשל תנאי האזור והרס הארמון בשריפה כאשר חמורבי בזז את העיר ב־1760 לערך לפנה"ס.
הציור עבר מספר שחזורים וצביעה מחדש, רובם נוקו לאחרונה על ידי הלובר.
הניקוי חשף כמה פרטים שלא נראו עד כה, כולל הדגים במים שננסכו.
הניקוי גם החזיר קצת ברק לצבעי הציור.
טקס ההכתרה של אליזבת השנייה התקיים ב-2 ביוני 1953 במנזר וסטמינסטר בלונדון.
אליזבת השנייה עלתה לכס המלכות בגיל 26 עם מות אביה, ג'ורג' השישי, ב-6 בפברואר 1952, כשהוכרזה כמלכה על ידי המועצות החסויות והמנהלות שלה זמן קצר לאחר מכן.
ההכתרה נערכה יותר משנה לאחר מכן בגלל המסורת לאפשר פרק זמן הולם לאבל לאחר מותו של מלך לפני קיום חגיגות כאלו.
ההמתנה גם נתנה לוועדות התכנון זמן מספיק כדי לבצע את ההכנות לטקס.
במהלך הטקס, אליזבת נשבעה אמונים למשרתה, נמשחה בשמן קדוש, הולבשה בגלימות ובתכשיטים, והוכתרה למלכת בריטניה, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, פקיסטן וציילון (כיום סרי לנקה).
חגיגות התקיימו ברחבי ממלכות חבר העמים הבריטי והונפקה מדליית הנצחה .
זו הייתה ההכתרה הבריטית הראשונה ששודרה במלואה בטלוויזיה; מצלמות טלוויזיה לא הורשו להיכנס למנזר במהלך הכתרתם של הוריה ב-1937. ההכתרה של אליזבת הייתה ההכתרה הבריטית הרביעית והאחרונה של המאה ה-20. עלותה הוערכה ב-1.57 מיליון לירות שטרלינג (ששוויים כ-43,427,400 ליש"ט ב-2019).
הטקס, שאורכו היה יום אחד, דרש 14 חודשי הכנה: הישיבה הראשונה של ועדת ההכתרה הייתה באפריל 1952, בראשות בעלה של המלכה, פיליפ, דוכס אדינבורו.
כמו כן הוקמו ועדות אחרות, כגון הוועדה המשותפת להכתרה והוועד הפועל להכתרה, שניהם בראשות הדוכס מנורפוק, אשר, בגלל תפקידו כ, היה האחראי הראשי לאירוע.
ההכנות הפיזיות והקישוטים לאורך המסלול היו באחריות דייוויד אקלס, שר העבודה.
הוועדות כללו נציבים עליונים ממלכות אחרות של חבר העמים הבריטי, מה ששיקף את האופי הבין-לאומי של ההכתרה; עם זאת, פקידים ממדינות אחרות של חבר העמים סירבו להזמנות להשתתף באירוע מכיוון שממשלות מדינות אלה ראו בו טקס דתי ייחודי לבריטניה.
כפי שאמר אז ראש ממשלת קנדה לואי סן-לורן: "לדעתי ההכתרה היא ההכתרה הרשמית של הריבון כריבון בריטניה.
אנו שמחים להשתתף ולחזות בהכתרת הריבון של בריטניה, אך איננו משתתפים ישירים בתפקיד זה." ועדת ההכתרה הודיעה ביוני 1952 כי ההכתרה תתקיים ב-2 ביוני 1953.
נורמן הארטנל הוזמן על ידי המלכה לעצב את התלבושות עבור כל בני משפחת המלוכה, כולל שמלת ההכתרה של אליזבת.
אליזבת התאמנה לרגל המאורע עם עוזרות הכבוד שלה.
סדין שימש במקום רכבת הקטיפה, ומבנה של כיסאות שימש בתפקיד הכרכרה.
היא גם חבשה את כתר האימפריה הממלכתי בזמן שעסקה בעסקיה היומיומיים – ליד שולחנה, בשעת התה ותוך כדי קריאת עיתון – כדי שתוכל להתרגל לתחושתו ולמשקלו.
אליזבת השתתפה בשתי חזרות מלאות במנזר וסטמינסטר, ב-22 וב-29 במאי, אם כי כמה מקורות טוענים שהיא השתתפה בחזרה אחת או ב"כמה".
הדוכסית מנורפוק "שיחקה" בדרך כלל את תפקיד המלכה בחזרות.
סבתה של אליזבת, המלכה מרי, נפטרה ב-24 במרץ 1953, לאחר שהצהירה בצוואתה שמותה לא אמור להשפיע על תכנון ההכתרה, והאירוע התנהל כמתוכנן.
עלותו הוערכה ב-1.57 מיליון ליש"ט (כ-41,710,000 ליש"ט בשנת 2019.), שכלל יציעים לאורך מסלול התהלוכה שיכלו להכיל 96,000 איש, שירותים, קישוטי רחוב, תלבושות והשכרות כלי רכב.