tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דוגמה לכך הייתה יציאתו של המשחק Unreal Tournament 2004 כיממה לפני השקתו הרשמית על ידי חברת אטארי ב-16 במרץ 2004.
בנוסף לפריצת תוכנות ומשחקי מחשב, הקבוצה גם מייצרת ומפיצה מחוללי רישיונות (בסלנג לועזי: "Keygen" (הלחם מקוצר של המילים באנגלית key ו-generator)).
למרות שמעט מחבריה עדיין מפיצים לעיתים רחוקות פרצות תוכנה באופן פעיל, קבוצת DEViANCE נסגרה באופן רשמי.
כך הכריז מנהלה ב-25 בדצמבר 2006, ונשא את נאומו בנושא באתר http://deviance.untergrund.net.
עם זאת, הקבוצה עדיין נחשבת לפעילה, כיוון שחבריה לשעבר ממשיכים להפיץ פרצות בתוכנה בשמה.
DEViANCE מפיצה במקביל לתוכנה הפרוצה גם קובץ מידע (עם סיומת קובץ nfo (אך בפורמט קובץ טקסט (סיומת txt) בסיסי)), הכולל מידע אודותיה.
בסופו של קובץ זה מופיעה תמיד ההצהרה הבאה (מתורגמת מאנגלית):
Defense Readiness Condition (תרגום חופשי מאנגלית: "מצב כוננות הגנתית"), או בקיצור DEFCON, הוא מדד לדרגת הכוננות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית שנקבע בהתאם לחומרת המצב הצבאי.
הדרגה הרגילה בעתות שלום היא DEFCON 5, והיא יורדת ככל שהמצב הביטחוני מחמיר.
הדרגה החמורה ביותר, DEFCON 1, מייצגת את הצפי למתקפה העומדת להתרחש בטווח המיידי, או בעת התרחשותה של מתקפה.
כל דרגת כוננות קובעת תרחישי הגנה, הפעלה ותגובה לכוחות הרלוונטיים.
דרגת הכוננות עשויה להשתנות בין זרועות שונות של הכוחות המזוינים האמריקניים, ובין בסיסים ופיקודים שונים.
בעת מצב חירום לאומי ניתן להכריז על שבעה מצבי כוננות הידועים כ-LERTCON.
אלו מורכבים מחמישה מצבי כוננות הגנתית ושני מצבי חירום (EMERGCON).
DEFCON 5: כוננות צבאית רגילה בעתות שלום.
DEFCON 4: מצב נורמלי שבו מוגברת פעילות המודיעין וננקטת פעילות מוגברת לשמירה על הביטחון הלאומי.
DEFCON 3: העלאת רמת כוננות הכוחות למעל לנורמלי.
אותות קריאה המשמשים את הכוחות האמריקניים בשגרה מוחלפים לאותות קריאה מסווגים.
DEFCON 2: העלאה נוספת ברמת כוננות הכוחות, דרגה אחת מתחת לדרגת הכוננות המרבית.
מצב זה יוכרז במקרה של מתקפה גרעינית צפויה ובלתי נמנעת בטווח הזמן המיידי, או במהלכה של מתקפה, על כוחות צבא אמריקניים או על שטח ארצות הברית על ידי כוח צבאי זר.
לאורך מרבית תקופת המלחמה הקרה היו מתקני הטילים הבליסטיים הבין-יבשתיים בכוננות DEFCON 4. ב-23 באוקטובר 1962, במהלך משבר הטילים בקובה, הועלתה הכוננות של פיקוד האוויר האסטרטגי לדרגת DEFCON 2 לראשונה בהיסטוריה, כאשר יתר הצבא הועלה לכוננות DEFCON 3 (מלבד חילות האוויר האמריקניים באירופה).
ב-25 באוקטובר 1973, בשלהי מלחמת יום הכיפורים, הועלתה הכוננות לדרגת DEFCON 3, ובזירות אחדות אף לדרגת DEFCON 2 לצורך הרתעת כלי שיט סובייטים מלהיכנס למצר הבוספורוס.
כך למשל, טילי פרשינג 1 במערב גרמניה הוכנו לשיגור.
במהלך מלחמת המפרץ ב-1991 הועלתה הכוננות של הכוחות האמריקניים במפרץ הפרסי בלבד לדרגת DEFCON 2.
במהלך פיגועי 11 בספטמבר הועלתה הכוננות לדרגת DEFCON 3.
במהלך מבצע עם כלביא הועלתה הכוננות לדרגת DEFCON 4.
DHL (ראשי תיבות של מייסדיה: Dalsey, Hillblom, Lynn) היא חברה העוסקת במשלוחי אקספרס בינלאומיים, שילוח בינלאומי ותובלה יבשתית וכן בשילוח ימי ושירותים לוגיסטיים.
החברה נמצאת בבעלות חברת הדואר הגרמני (Deutsche Post, המוחזקת 20% על ידי בנק KfW אשר מוחזק 80% על ידי ממשלת גרמניה הפדרלית).
החברה נוסדה בסן פרנסיסקו בשנת 1969 על ידי אדריאן דאלסי, לארי הילבלום ורוברט לין.
המייסדים החלו בהובלה אישית של מסמכים רשמיים דרך האוויר מסן פרנסיסקו להונולולו, כשהם מבצעים את השלבים הראשונים של העברת המטענים במכס עוד לפני הגעת הספינה המובילה, ובכך צמצמו באורח ניכר את משך זמן ההמתנה בנמל.
השיטה החדשה של מייסדי החברה חסכה זמן וכסף רב ללקוחות שהורגלו לעמוד בתור הנמל ולחכות זמן רב.
שיטה זו הולידה תעשייה שלמה: משלוחי אקספרס אוויריים בינלאומיים, שהם העברה מהירה של מסמכים ומשלוחים בדרך האוויר.
חברת DHL המשיכה לגדול בקצב מסחרר.
החברה התרחבה מערבה, מהוואי למזרח הרחוק ולשולי האוקיינוס השקט, ולאחר מכן הגיעה למזרח התיכון, לאפריקה ולאירופה.
בשנת 1988 כבר הייתה נוכחות של DHL ביותר מ-170 מדינות והחברה העסיקה 16 אלף עובדים.
DHL EXPRESS - משלוחי אקספרס בינלאומיים מדלת לדלת.
DHL FREIGHT - שילוח מטענים ומשלוחים מיוחדים.
DHL תעופה - שילוח אווירי וימי ומשלוחים מיוחדים.
DHL SOLUTIONS -מכלול פתרונות לוגיסטיים, אחסון והפצה.
למעלה מ-450 מרכזי מיון בינלאומיים.
למעלה ממיליארד וחצי משלוחים בשנה.
DHL ישראל פועלת בישראל מאז 1997 בבעלות DHL העולמית והיא החברה היחידה בתחומה הפועלת בארץ ישירות ולא באמצעות זכיין מקומי.
החברה מעסיקה 420 עובדים ומחזיקה צי של 120 כלי רכב ומטוס אחד אשר מבטיחים איסוף מהיר ויציאה מיידית בטיסת DHL היומית.
אותה שרשרת הפצה משרתת גם את המשלוחים המגיעים ממדינות אחרות, שרובם משוחררים ונמסרים באותו יום לנמען בישראל.
DEF CON (שנכתב גם DEFCON או DefCon) הוא אחד הכנסים הגדולים בעולם ההאקרים, המתקיים בכל שנה בלאס וגאס, נבדה.
הכנס הראשון התקיים ביוני 1993.
רבים מן המשתתפים ב-DEF CON הם מומחי אבטחת מידע, עיתונאים, עורכי דין, עובדי הממשל הפדרלי, קראקרים, פושעי סייבר, חוקרי אבטחה, והאקרים עם עניין כללי בתכנות, ארכיטקטורת מחשב, פריקינג של טלפונים, שינוי חומרה, וכל דבר אחר שניתן ל"האקינג".
הכנס מורכב ממספר הרצאות על מחשבים ועל נושאים הקשורים להאקינג, כמו גם אירועים חברתיים ותחרויות מהרבה סוגים, החל בפריצת מנעולים, תחרויות רובוטיקה, אמנות, תחרויות סלוגן, ציד נבלות וללכוד את הדגל.
ללכוד את הדגל (CTF) היא אולי הידועה ביותר בין תחרויות אלה.
זוהי תחרות שבה צוותי פריצה של האקרים מנסים לתקוף ולהגן על מחשבים ורשתות.
CTF כבר זכה לחיקוי בכנסי האקינג אחרים וכן בכינוסים אקדמיים וצבאיים.
עובדי סוכנויות בילוש בארצות הברית, כגון ה-FBI, ה-CIA, ה-NSA וסוכנויות פדרליות אחרות נוהגים לבקר באירועים אלה באופן קבוע, לעיתים במסגרת תפקידם.
DEF CON נוסדה בשנת 1992 על ידי ג'ף מוס כמסיבת פרידה עבור ידידו ההאקר.
המסיבה תוכננה להתקיים בלאס וגאס, ימים ספורים לפני שחברו היה אמור לעזוב את ארצות הברית, כי אביו קיבל עבודה מחוץ לארצות הברית.
עם זאת, אביו של חברו עזב מוקדם, ולקח את החבר יחד אתו, כך שג'ף נשאר לבדו עם המסיבה המתוכננת.
ג'ף החליט להזמין את כל החברים ההאקרים שלו לנסוע ללאס וגאס איתו ולעשות את המסיבה איתם במקום.
חברים האקרים ממרחקים הגיעו והניחו את היסודות ל-DEF CON, עם בערך 100 אנשים שנכחו במסיבה.
המונח DEF CON מגיע ממשחקי מלחמה, ומרמז על סרט בנושא מצב המוכנות של הכוחות המזוינים וכוחות הביטחון של ארצות הברית (DEFCON).
בסרט, לאס וגאס נבחרה כמטרה להפצצה גרעינית.
מאז ועד היום הכנס מתקיים בלאס וגאס, וג'ף מוס נתן לו את השם DEFCON .DEF CON תוכנן להיות אירוע חד פעמי, מסיבה לחבר של ג'ף, אבל הוא כל הזמן קיבל הודעות דוא"ל מאנשים שעודדו אותו לקיים את האירוע שוב בשנה הבאה.
לאחר זמן מה, הוא שוכנע לארח את האירוע שוב, בנוכחות כמעט כפולה בשנה השנייה.
הכנס הראשון התקיים במלון/קזינו "סנדס" ביוני 1993
הכנס השני התקיים במלון/קזינו "סהרה" בשנת 1994
הכנס השלישי התקיים במלון/קזינו "טרופיקנה" בשנת 1995
הכנס הרביעי התקיים במלון/קזינו "מונטה קרלו" בשנת 1996
הכנס החמישי התקיים במלון/קזינו "אלאדין" בשנת 1997
הכנס השישי התקיים במלון/קזינו "פלזה" בשנת 1998
הכנסים השביעי עד השלושה עשר התקיימו במלון/קזינו "אלקסיס" בשנים 1999 עד 2005
הכנסים הארבעה עשר עד השמונה עשר התקיימו במלון/קזינו "ריביירה" בשנים 2006 עד 2010
הכנסים התשעה עשר עד העשרים ושניים התקיימו במלון/קזינו "ריו" בשנים 2011 עד 2014
הכנס העשרים ושלושה התקיים במלונות/קזינו "פאריס" ו-"באלי'ס" בשנת 2015
הכנס העשרים וארבעה התקיים במלונות/קזינו "פאריס" ו-"באלי'ס" באוגוסט 2016
כל הכנסים מתקיימים בלאס וגאס, נבדה, ארצות הברית.
במדינות רבות מתקיימים כנסים מקומיים בסגנון DEFCON, ולעיתים אף בחסות הארגון העולמי, בהם מתקיימות הרצאות ופעילויות דומות לאלו שבכנסים.
בישראל פועלת החל מנובמבר 2010 הקבוצה DC9723, שנקראת גם "קבוצת ה-DEFCON הישראלית", אשר מקיימת מפגשים חודשיים באזור המרכז.
שמה של הקבוצה הישראלית מבוסס על קוד הטלפון הישראלי: 972 הוא הקוד הבינלאומי למדינת ישראל, ו-3 הוא הקוד לאזור גוש דן (קיצור של 03).
Deutsche Erd- und Steinwerke GmbH או בקיצור DEST (בתרגום לעברית: "חברה גרמנית לעבודות עפר ואבן") הייתה חברה בבעלות האס אס שהוקמה במטרה לרכוש ולייצר חומרי בנייה לשימוש בפרויקטים שונים בגרמניה הנאצית.
DEST הייתה חברה בת של אגף W (Amt.
W) שבמשרד הראשי למשק ומנהל של האס אס (WVHA).
ראש ה-WVHA היה ס"ס אוברגרופנפיהרר ולוטננט גנרל בוואפן אס אס אוסוולד פוהל, וסגנו היה גרופנפיהרר גאורג לורנר.
המשרד הראשי של DEST שכן בעיירה הקטנה סנקט גאורגן אן דר גוזן שבאוסטריה, בה הוקם בשנת 1944 מחנה החוץ של מאוטהאוזן - גוזן II.
חברת DEST הוקמה ב-29 באפריל 1938 בברלין למטרות רכישת חומרי בניין, ארגון עבודות הכפייה ופיקוח על הפעילות במחצבות.
המיקום של מחנות הריכוז זקסנהאוזן (1936), בוכנוואלד (1937), פלוסנבירג (1938), מאוטהאוזן (1938), נאצוויילר-שטרוטהוף (1939), גרוס-רוזן (1940) ונוינגמה (1940) נבחר בגלל קרבתם לאתרים בעלי אדמה מתאימה לבניית לבנים או בגלל קרבתם למפעלי לבנים או מחצבות אבן.
חברת DEST הצטיינה בניצול עובדי הכפייה, רובם יהודים, במחצבות; עובדי הכפייה נוצלו בצורה כה אכזרית, ו-DEST הפכה להיות לאחת הדוגמאות העיקריות לפשעי מלחמה במשפטי נירנברג.
מנהל התוכנית היה ס"ס אוברגרופנפיהרר אוסוולד פוהל, שהוצב בברלין ונשפט בעוון פשעי מלחמה ב-1947 בנירנברג, ובשנת 1951 הוצא להורג בתלייה.
בשנת 1943 הפסיקה DEST להתמקד בתעשיית אבן, והחלה להתמקד בתעשיית החימוש.
מכאן ואילך החברה שיחקה תפקיד מרכזי וסייעה לאס אס בכניסה לתעשיות הנשק החשובות.
המרכז התעשייתי שלהם בסנקט גאורגן הפך את האס אס לאחת מהספקיות העיקריות של מרכבי מטוסים ( Me-262, Bf 109), קרבינים ומקלעים לחברו כמו מסרשמיט ושטייר דיימלר פוך..
מפלגת החזית המהפכנית לשחרור העם (בטורקית: Devrimci Halk Kurtuluş Partisi-Cephesi ובראשי תיבות DHKP/C) היא מפלגה מרקסיסטית-לניניסטית בטורקיה.
היא הוקמה בשנת 1978 תחת השם "שמאל מהפכני" (בטורקית: Devrimci Sol או Dev Sol) ושינתה את שמה בשנת 1994 לאחר מלחמות פנימיות בין פלגים בארגון.
המפלגה מתנגדת להשפעה המערבית על טורקיה ועל חברותה בברית נאט"ו ושואפת לכונן משטר מרקסיסטי במדינה.
המפלגה הוגדרה ארגון טרור על ידי טורקיה, ארצות הברית והאיחוד האירופי בעקבות שורת מעשי רצח ופיגועי התאבדות שביצעו פעיליה.
הארגון מממן את פעילותו באמצעות תרומות וסחיטת כספים.
בשנות ה-90 החל הארגון לתקוף מטרות זרות, בהן דיפלומטים, אנשי צבא ומבני שגרירות ומתקני צבא אמריקניים.
במהלך מלחמת המפרץ התנקש ה-Dev Sol בשני אנשי צבא אמריקנים, פצע קצין בחיל האוויר והטמין פצצות ביותר מ-20 מבנים צבאיים, מסחריים ותרבותיים של ארצות הברית ושל נאט"ו.
על אף שהארגון היה תחת מעקב של סוכנויות המודיעין המערביות, הוא הווה אתגר עבור היחידות שעסקו בלוחמה בטרור בשל יכולתו להוציא לפועל מבצעים מתוכננים היטב ולבצע ריגול נגדי.
ב-13 באוגוסט 1991, נרצח ביריות אנדרו בלייק, שעמד בראש האיחוד המסחרי של בריטניה באיסטנבול.
ה"שמאל המהפכני" קיבל אחריות על ההתנקשות בו, אולם הפלג הטורקי של הג'יהאד האסלאמי קיבל אף הוא אחריות לרצח.
נוסף על כך, טען ה"שמאל המהפכני" כי בין השנים 1992-1990 הוא התנקש בחייהם של היראם עבאס, ממדו אונלוטורק, איסמעיל סלן, אדנן ארסוזנד סיין וכמאל קאייצ'ן – כולם שירתו בעברם בצבא או במודיעין הטורקי.
ב-9 בינואר 1996 התנקש הארגון באיש העסקים הטורקי הבולט אוזדמיר סבנצ'י ובשני אנשים נוספים שהיו עמו במתחם גורדי השחקים סבנצ'י שבאיסטנבול.
החזית המהפכנית לשחרור העם החלה להוציא לפועל ב-2011 גם פיגועי ההתאבדות, כשתקפה שוטרים בחודשים ינואר וספטמבר באותה שנה.
ב-10 בספטמבר 2011, מחבל מתאבד פוצץ את עצמו באיסטנבול והרג שלושה אנשים נוספים.
פעילות כוחות הביטחון בטורקיה ובמקומות נוספים באירופה החלישו את הארגון, שלא ביצע אף מתקפה משמעותית ב-2003. ב-20 במאי באותה שנה פעילת הארגון שנשאה חגורת נפץ התפוצצה בחדר שירותים באנקרה בזמן שהתכוננה לבצע פיגוע.
ב-24 ביולי 2004 אירעה תאונה דומה, כשמחבל מתאבד של הארגון התפוצץ באוטובוס שנסע באיסטנבול, הרג יחד עמו שלושה בני אדם נוספים ופצע 15 איש אחרים.
ב-1 ביולי 2005 ביצע הארגון פיגוע התאבדות כושל במשרד המשפטים באנקרה ובמהלכו נהרג המחבל.
ב-11 בספטמבר 2012 נהרגו שני בני אדם, בהם קצין משטרה, בפיגוע התאבדות של הארגון ברובע סולטנגאזי באיסטנבול.
ב-1 בפברואר 2013 מחבל מתאבד התפוצץ בכניסה לשגרירות ארצות הברית באנקרה והרג מאבטח טורקי שהיה במקום.
כמה בני אדם נוספים נפצעו בפיגוע שבוצע בידי החזית המהפכנית לשחרור העם.
ב-19 במרץ 2013 ביצעו פעילים של הארגון מתקפה כפולה נגד משרדי מפלגת הצדק והפיתוח השלטת במדינה ונגד משרד המשפטים.
ב-31 במרץ 2015 חטפן שני פעילים של הארגון את התובע מחמט סלים קיראז בבית משפט באיסטנבול.
הם דרשו מהמשטרה לפרסם את שמותיהם של ארבעה מחברי כוחות הביטחון, שלטענתם היו קשורים להרג של הנער ברקין אלוון בן ה-15, שמת בהפגנה נגד השלטון בשנת 2013. המשטרה ניהלה עמם משא ומתן במשך שש שעות, אבל לבסוף הסתערה על המקום לאחר שלטענתה נשמעו יריות ממשרדו של התובע.
שני פעילי הארגון נהרגו במבצע, בזמן שהתובע שנפצע אנושות מירי של הפעילים בראשו, מת מאוחר יותר מפצעיו בבית החולים.
החזית המהפכנית לשחרור העם היא אחת מ-12 ארגוני טרור הפועלים בטורקיה לפי היחידה ללוחמה בטרור של המשטרה המקומית.
כמו כן, החזית המהפכנית לשחרור העם הוספה לרשימת ארגוני הטרור הזרים של מחלקת המדינה האמריקנית בשנת 2011.
המנהל הכללי לביטחון חוץ הוא שמה של סוכנות הביון של צרפת, הפועלת לאיסוף מידע ביטחוני מחוץ לגבולותיה.
הסוכנות נוסדה בשנת 1982 והמטה שלה נמצא ברובע העשרים של פריז.
הסוכנות כפופה למשרד הכוחות המזוינים ומשתפת פעולה עם סוכנות הביון הפנימית, ה-DGSI (המינהל הכללי לביטחון פנים).
הסוכנות מונחת על ידי מועצת המודיעין הלאומית.
בין ראשיו הבולטים במהלך השנים ניתן למנות את האדמירל פייר לקוסט.
כיום עומד בראש הארגון ברנאר אמייה (מאז יוני 2017).
מנהל הארגון וסגנו ממונים ישירות על ידי נשיא צרפת.
אגף טכנולוגי - העוסק בניתוח מידע מודיעיני ממקורות כגון לוויינים וציתות תקשורתי.
האגף הטכנולוגי לאיסוף מודיעין - העוסק במבצעים חשאיים באמצעות הפעלת סוכנים וסייענים.
האגף המבצעים (Action Division) - אגף האמון על המבצעים המיוחדים.
הטבעת האונייה ריינבו וורייר - בשנת 1985 פוצצו סוכני הארגון ספינה של גרינפיס בהוראה ישירה מאת נשיא צרפת דאז, פרנסואה מיטראן.
בשנים האחרונות ניהל הארגון מספר רב של מבצעים חשאיים ללוחמה בטרור כנגד אל-קאעידה ודאעש.
בין היתר פעלו אנשיו, בשיתוף עם יחידות מיוחדות של צבא צרפת בסומליה, במאלי, בסוריה ובעיראק.
DF-ZF (לשעבר WU-14) הוא ראש קרב סיני שגא-קולי גולש המסוגל לשאת ראשי נפץ גרעיניים.
ידוע על שש טיסות ניסוי של ה-DF-ZF, מתוכן שלוש ב-2014, שתיים ב-2015 ואחת ב-2016. לפחות חלק מטיסות הניסוי יצאו ממרכז שיגור הלוויינים טאיואן, מרכז השיגור העיקרי של סין עבור טילים בליסטיים.
משרד ההגנה הסיני אישר את הניסוי בינואר 2014, וטען ש"ניהול ניסויים מדעיים בתוך שטחנו תקין", ושהניסויים "אינם ממוקדים באף מדינה או מטרה מסוימת".
גורמים רשמיים בממשל האמריקאי תיארו את הניסוי באוגוסט 2014 ככושל.
עם זאת, מעריכים שרוב הניסויים הצליחו.
לפי מגזין ג'יינס ומקורות נוספים, ה-DF-ZF מסוגל לשאת ראש נפץ גרעיני, בנוסף ליכולתו להשיג פגיעה מדויקת עם חימוש קונבנציונלי.
שימושיו הפוטנציאליים, אם כן, מגוונים למדי.
שימוש אפשרי אחד שהועלה הוא היותו הדור הבא של הטילים הבליסטיים נגד ספינות, שיוכלו לחדור את מערכות ההגנה של נושאות המטוסים האמריקאיות.
כלי טיס שנעים במהירות שגא-קולית כמעט אינם ניתנים ליירוט על ידי מערכות הגנת טילים.
לפי מספר מקורות, חולשה אחת של התוכנית הסינית לפיתוחו של ה-DF-ZF היא היעדר מחשבי על בעלי כוח חישוב מספק, דבר שעשוי להיות מכשול שיעכב את השלמת תכנונו (ותחילת ייצורו באופן נרחב).
למרות דיווחים מסוג זה, התוכנית ממשיכה להתקדם עם 6-7 שיגורים עד כה, ומוערך שרובם – כלומר לפחות 4 – הוכתרו בהצלחה.
ה-DF-ZF יועד להיות רגיש פחות למערכות יירוט טילים בליסטיים.
טיל בליסטי רגיל חוזר לאטמוספירה במסלול צפוי מראש – ומהירותו הגבוהה היא שעושה אותו קשה מאוד ליירוט.
עם זאת, בשנות ה-80 מספר מדינות פיתחו טילי יירוט שנועדו להשמיד טילים בליסטיים.
לעומת זאת, טילים בליסטיים שנעים במהירות היפר-קולית יכולים למשוך את עצמם חזרה למעלה לאחר כניסה לאטמוספירה, ולהתקרב למטרתם ב'גלישה' חלקה יחסית, מה שמפחית את פרק הזמן בו ניתן לזהות וליירט אותם.
'גלישה' זו מאפשרת תמרון רב יותר ומרחיבה את הטווח.
ה-DF-ZF, כמו כלֵי טיס מסוגו, נשאר בסטרטוספירה בזמן ה'גלישה', למרות שהדבר מייצר יותר גרר מאשר אילו היה יורד מהחלל במסלול בליסטי רגיל.
הגרר הזה יוצר חיסרון חשוב שלו – הוא פחות גבוה ופחות מהיר בקרבת המטרה, ולכן פגיע יותר לטילי יירוט בטווח קצר, כמו ה-53T6 הרוסי והספרינט האמריקאי.
אמצעי נגד נוספים עשויים לכלול, בין היתר, טכנולוגיית לייזר.
ה-DF-ZF יכול להתאים לשיגור מספר טילים בליסטיים סינים, כמו ה-DF-21 וDF-17 בינוני הטווח וה-DF-31 הבין-יבשתי.
למרות זאת, אנליסטים מעריכים שהשימוש הראשון ב-DF-ZF יהיה בתור טיל נגד ספינות ולמטרות טקטיות נוספות של פגיעה במטרות נעות בטווח קצר-בינוני.
יעדים ארוכי טווח עשויים לכלול הרתעת יכולת הטילים של ארצות הברית, על ידי איום בהפצצה אסטרטגית שלה או של מדינות נוספות.
מכיוון שטילי יירוט מתקשים מול טילים שמזוהים באיחור, מתמרנים במהלך שיוט ונעים במהירות גבוהה מ-5 מאך, ארצות הברית עשויה, כצעד נגדי לפיתוח ה-DF-ZF, להקדיש חשיבות ומאמצים רבים יותר לפיתוח נשק אנרגיה מוכוונת.
השיטה הקרקעית מקומית ומוגבלת יותר ונועדה למדידות מדויקות וניווט ימי, ואילו השיטה הלווינית היא גלובלית יותר ומיועד לניווט אזרחי כללי וניווט אווירי.
ברחבי העולם ישנן תחנות קרקעיות שמיקומן הגאוגרפי ידוע בדיוק גבוה מאוד.
תחנה קרקעית מקבלת מהלוויינים את המיקום המשוער של אותה תחנה והיות שמיקום התחנה ידוע, ניתן לדעת מה הסטייה שתתקבל על ידי מערכת הממח"ע (GPS) רגילה.
אותה תחנה קרקעית משדרת "תיקון" למכשיר הממח"ע (GPS) וכך מתקבל דיוק גבוה יותר.
כך ניתן לשפר את דיוק המדידה על פני מדידה רגילה ממקלט הממח"ע (GPS).
בהסתמך על תחנות אלו אפשר להגיע לדיוק גבוה של כ-2-1 ס"מ, הדרוש למודדים מקצועיים.
בארצות הברית קיימת מערכת בשם NDGPS, שמורכבת מרשת של 85 תחנות קרקע.
במקורה המערכת נועדה לניווט ימי באזור הקרוב ליבשה, ולאחר מכן היא התרחבה לכל אזור היבשה.
כיום היא מנוהלת על ידי מחלקת הניווט של המרכז להגנת המולדת של ארצות הברית.
המערכת הקנדית דומה למערכת בארצות הברית היא בעיקר לשימוש ימי המכסה את החוף האטלנטי והאוקיינוס השקט, כמו גם את האגמים הגדולים ואת נתיב מי סנט לורנס.
אוסטרליה מפעילה שלוש מערכות DGPS: הראשונה משמשת בעיקר לניווט ימי שמשודר בפס רחב, השנייה משמשת לסקרי קרקע וניווט קרקעי, והתיקונים משודרים בערוץ רדיו FM המסחרי.
בעוד השלישית בנמל התעופה בסידני בשלבי בדיקות כרגע לדיוק נחיתת מטוסים (2011), כגיבוי למערכת נחיתת מכשירים לפחות עד 2015.
רשת DGPS האירופי פותחה בעיקר על ידי הממשלים הימיים הפיניים והשוודים, כדי לשפר את הבטיחות בארכיפלג שבין שתי המדינות.
בבריטניה ואירלנד, המערכת יושמה כעזר לניווט ימי, למלא את החוסר שהשאירה סגירתה של מערכת הניווט Decca בשנת 2000. עם רשת של 12 משדרים ברחבי החוף ושלוש תחנות שליטה, המערכת הוקמה בשנת 1998 על ידי רשויות המגדלור הכלליות, והוכרזה כמבצעית בשנת 2002.
בישראל מפוזרות ברחבי הארץ 18 תחנות כאלו, שעיקר השירות שהן נותנות הן שירותי מדידה.
ניתן להתעדכן במדידות שלהן דרך האינטרנט.
לעתיד מתוכנן שתחנות אלו תספקנה מידע בזמן אמת, ובכך תאפשרנה להגיע לחישובים מדויקים ובכך לוותר על נקודות שילוש (הטריאנגולציה) הקיימות בשטח.
המערכת כוללת מקטע חללי וקרקעי, המשולבים לכדי מערכת אחודה.
בכל לוויין משיב (טרנספונדר) מיוחד המוקדש למערכת.
מהלוויינים משודר המידע על תדר לווייני ה-GPS הנקלט במכשירים אזרחיים נפוצים, בלא צורך בחומרה נוספת לקליטתו.
למערכת תחנות ייחוס קרקעיות המרכזות ומעבדות את נתוני הבקרה ומכינות אותן לשידור מיידי.
המערכת מורכבת מתחנות קליטה וייחוס דיפרנציאלי המכונות RIMS (Reference & Integrity Monitoring Stations).
תחנות הייחוס הקרקעיות מצוידות במקלטי GPS מיוחדים ושעונים אטומיים לביצוע ניטור רציף של שידורי ה-GPS וחישוב התיקונים הנדרשים לשם שיפור הדיוק.
מערכות שידור משדרות את נתוני הסטיה אל לווייני התקשורת של המערכת, והם בתורם משדרים את הנתונים למשתמשי הקצה.
קיימות היום ארבע מערכות גלובליות עיקריות.
WAAS הפועל בצפון אמריקה, EGNOS הפועל באירופה, MSAS היפני הפועל במזרח אסיה, ו-GAGAN ההודי הפועל במרכז אסיה.
WAAS (Wide Area Augmentation System) בצפון אמריקה - פותח על ידי מנהל התעופה הפדרלי האמריקני, ונועד לסייע לפעילותם של מטוסים.
למערכת שלשה לוויינים גיאוסינכרוניים ורשת תחנות קרקע בצפון אמריקה ובהוואי.
רמת הדיוק של המערכת היא 1 מטר אנכי ו-1.5 מטר אופקי, ברוב ארצות הברית ובחלקים גדולים של קנדה ואלסקה.
החל מחודש אוקטובר 2007 היו 38 תחנות קרקע: עשרים בארצות הברית, שבע באלסקה, ארבע בקנדה, אחד בהוואי, אחד בפוארטו ריקו, וחמש במקסיקו.
EGNOS באירופה - המערכת כוללת משיבים ייעודיים על ארבעה לוויינים גיאוסינכרוניים המכסים אזור נרחב באירופה, המזרח התיכון ואפריקה, ורשת של יותר מ-40 תחנות ייחוס קרקעיות (RIMS), המשרתים את אירופה, והיא מסוגלת להעלות את דיוק המקלטים פי 10, לרמת דיוק של 1.5 מטר.
EGNOS גם משמשת כמערכת עזר לנחיתה, ותומכות בה בספטמבר 2014 למעלה מ-114 שדות תעופה באירופה.
ישראל הצטרפה לפרויקט בינואר 2016. עם הקמת תחנת יחוס ראשונה בקמפוס הטכניון.
השימוש במערכת הגברה מסוג זה יכולה לשפר דיוק של מקלט GPS מטווח שגיאה של 20 מטרים לרמה של 1.5-2 מטרים.
למערכת שלשה לוויינים גיאוסינכרוניים ו-15 תחנות ייחוס קרקעיות.
רמת הדיוק שלה עומדת על 3 מטר.
המינהל הכללי לביטחון פנים הוא שירות ביטחון הפנים של צרפת, העוסק במודיעין פנימי, סיכול ריגול, לוחמת סייבר ובמלחמה בטרור.
הסוכנות נוסדה במאי 2014 כיורשת מספר שירותי ביטחון פנים כדוגמת המינהל המרכזי למודיעין פנים (DCRI), המינהל המרכזי למודיעין כללי (direction centrale des Renseignements généraux) והמינהל לפיקוח טריטוריאלי (DST).
הסוכנות כפופה למשרד הפנים הצרפתי ומשתפת פעולה עם סוכנות הביון, ה-DGSE (המינהל הכללי לביטחון חוץ).
היא מקבילה בתפקידה לשב"כ, ל-FBI האמריקאי ול-MI5 הבריטי.
שירות הביטחון הצרפתי יונק את שורשיו מגוף המינהל לפיקוח טריטוריאלי (direction de la surveillance du territoire) שפעל בכפיפות למשטרה הלאומית משנת 1944 ועד 2008. היה אחראי למניעת חתרנות וריגול, לוחמה בטרור ואחריות על הביטחון הלאומי של צרפת.
ההכרזה על הקמת DCRI נערכה ב-13 בספטמבר 2007. כתב האמנה אומץ ב-7 באפריל 2008 ונכנס לתוקף ב-1 ביולי 2008, לאחר מיזוג מספר גופים לביטחון הציבור ומודיעין פנים במשרד הפנים הצרפתי.
לראש DCRI מונה מפקד DST לשעבר, ברנאר סקווארצ'יני.
במאי 2012 פטריק קלבר מונה להחליף את סקווארצ'יני בתור המנהל המרכזי למודיעין פנים.
במהלך מתן דו"חות המודיעין הקבועים לפרלמנט, במאי 2013, עלה הצורך בארגון מחדש לגוף ביטחון הפנים.
הדו"ח ביקר את תפקוד ה-DCRI במהלך הטיפול במתקפת הטרור של טולוז והעלה את הצורך ברפורמה בגופי ביטחון הפנים וזו נכנסה לתוקף ב-30 באפריל 2014, כאשר DCRI שינתה את שמה ל-DGSI, המינהל הכללי לביטחון פנים, שהפך לגוף שאינו כפוף למשטרה הלאומית אלא ישירות למשרד הפנים, עם סמכויות מורחבות.
פטריק קלבר המשיך לכהן כראש הארגון.
ב-26 ביוני 2017 הנשיא עמנואל מקרון מינה את לורן נונייז לראש הארגון החדש.
DFSK C35, C36, C37 הם סדרות של כלי רכב המוגדרים כמסחריות ו-מיניוואנים מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Dongfeng Sokon (DFSK) , (שם נוסף: Dongfeng Xiaokang, בסינית: 东风小康) אשר מיוצרים משנת 2009 ועד היום בסין.
בשנת 2018 החל ייצור הדגמים עם מצברים במקום מנוע בנזין.
"C37" של דונגפנג שיאוקאנג הוא דגם חדש עם תצורה נוחה בהשוואה לדגם הקלאסי ועלותו גבוהה יותר ב-1,000 יואן.
הדגם החדש נוקט באותו סגנון במראה החיצוני והפנימי של הרכב.
המתלים הקדמיים וקפיץ העלה האחורי הם בעלי ביצועי נשיאה טובים יותר.
כולל כוונון חשמלי חיצוני למראה האחורית, מפתח שלט רחוק, חיישן רוורס, מערכת הדמיה אחורית, מושבי עור, מסך שליטה מרכזי בגודל 8 אינץ' ונעילה מרכזית.
המכונית לא מצוידת בכריות אוויר, וכן מצוידת במערכות בטיחות אקטיבית של ABS + EBD.
דונגפנג-17 (בסינית: 东风-17; תרגום: 'רוח מזרחית-17'), הוא טיל בליסטי סיני לטווח בינוני מונע בדלק מוצק אשר מכיל את ראש הקרב ההיפר-קולי המתקדם DF-ZF.
החימוש העל-קולי של ה-DF-17 נותן לסין יתרון משמעותי לעומת טילי היירוט הקיימים בשל מסלול הגלישה הבלתי צפוי שלו וכן מהירותו העצומה.
מערכת הנשק נחשפה במפגן הצבאי המסורתי ב-1 באוקטובר 2019.
DHL תעופה היא החטיבה האווירית של חברת השילוח "DHL" (שהיא בעצמה חברת בת של דויטשה פוסט).
החטיבה אחראית בחברה על שינוע ושילוח באמצעות תחבורה אווירית, החברה למעשה אינה חברת תעופה אחת, אלא מספר חברות תעופה, שנמצאות תחת בעלות משותפת או בשכירות של חברת DHL.
שירות התחבורה האירופי בלייפציג היא החברה האחראית על השילוח של החברה למרבית חלקי יבשת אירופה וכן לחלקים מהמזרח התיכון, מטה החברה יושב בנמל התעופה לייפציג , שבגרמניה.
החברה מפעילה צי של מטוסי בואינג וכן מספר מטוסי איירבוס.
DHL אייר בריטניה היא החברה האחראית על השילוח בבריטניה, מטה החברה ממוקםבנמל התעופה מזרח המידלנדס והיא פועלת מאז שנת 2000, החברה מחזיקה בצי של מטוסי בואינג 757 וכן צי של מטוסי בואינג 767.
DHL אירו-אקספרס S.A היא החברה האחראית על השילוח של החברה באמריקה המרכזית וכן באמריקה הדרומית.
מטה החברה יושב בנמל התעופה הבינלאומי טוקומן שבפנמה.
החברה מפעילה צי של מטוסי בואינג 767-300, מטוסי בואינג 757-200 וכן מטוסי בואינג 737-400. החברה משרתת גם מספר יעדים באיים הקריביים ובפלורידה.
DHL תעופה מידל איסט היא החברה המטפלת ביעדי המזרח התיכון, מטה החברה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי בחריין.
החברה מפעילה צי של מטוסי בואינג 767.
בשנת 2003 Chongqing Yu'an Innovation Technology (Group) שמתמחה בייצור אופנועים וחלקים למכוניות ויצרנית מכוניות Dongfeng Motor החליטו לבדוק אפשרות להיכנס לשוק של מכוניות מסוג מיניוואן עבור עסקים קטנים בשוק המקומי.
ל-Dongfeng כבר היה ניסיון בייצור מכוניות בשיתוף פעולה עם קבוצת PSA הצרפתית.
סוכם שמרכז החברה החדשה תהיה בצ'ונגצ'ינג והחלו הכנות להקמת המפעל החדש.
ייצור מכוניות התבסס על חלקים של סוזוקי.
בשנת 2005 הוצגה המכונית הראשונה מסדרת DFSK סדרת C.
בהמשך החל ייצוא של מכוניות לאירופה.
בשנת 2013 הוחלט להיכנס לשוק של SUV.
בשנת 2016 הוצגה המכונית החדשה שהתבססה על מנועים מתוצרת מיצובישי.
באותה שנה התרחב ייצור של מכוניות מיניוואן לארצות נוספות.
בשנת 2015 החלה הרכבת מוכניות באינדונזיה תוך כוונה להגיע לייצור 50 אלף מכוניות בשנה.
בשנת 2017 החברה יצרה 402 אלף מכוניות.
בשנת 2018 חלקה של Dongfeng נרכשה תמורת 621 מיליון יורו ובעלות על החברה התרכזה בחברת Chongqing.
בשמת 2018 החל ייצור של דגמי מכוניות עם מנוע חשמלי במקום מנוע בנזין.
נכון לשנת 2022 ייצור מכוניות מתבצע במספר מפעלים בסין, באינדונזיה ובארצות הברית.
DELAG (ראשי תיבות של: Deutsche Luftschiffahrts-Aktiengesellschaft; בתרגום חופשי לעברית: תאגיד הנסיעות הגרמני לספינות אוויר) הייתה חברת התעופה הראשונה בהיסטוריה שהשתמשה בכלי תעופה לשימוש מסחרי.
החברה השתמשה בצפלין, סוג של ספינת אוויר קשיחה אך קלה מהאוויר אשר פותחה על ידי הרוזן הגרמני פרדיננד פון צפלין בפרידריכסהאפן בתחילת המאה ה-20. מטה החברה היה ממוקם בפרנקפורט, גרמניה, והיא הוקמה ב-16 בנובמבר 1909. החברה הוקמה בהשראת יצרנית המטוסים הגרמנית לופטשיפבאו צפלין (Luftschiffbau Zeppelin).
DELAG עיצבה צפלין משלה והטיסה 34,028 נוסעים ב-1,588 בטיסות מסחריות, שטסו לאורך 172,535 קילומטר למשך 3,176 שעות בסך הכל.
החברה DLEAG עיבצה צפלנים גם לצבא היבשה הגרמני.
בין שתי מלחמות העולם, החברה עיצבה את הצפלין LZ 127 Graf שנכנס לשימוש ב-11 באוקטובר 1928. החברה הפסיקה לייצר כלי טיס ב-1935.
עד מלחמת העולם השנייה החברה DELAG יצרה 7 כלי טיס:
לאחר מלחמת העולם הראשונה החברה יצרה את כלי הטיס:
במרץ 1935, החברה השתלבה אל תוך חברת הספנות זפלין הגרמנית (Deutsche Zeppelin-Reederei).
DIMM (ראשי תיבות של Dual In-line Memory Module) הוא סוג של זיכרון מחשב – מעגל מודפס שמכיל שבבי זיכרון ומיועד לשימוש במחשבים אישיים (PC).
ה-DIMM עושה שימוש ב-64 סיביות זיכרון, דבר המקנה לו העברת מידע מהירה וטובה יותר מאשר ה-SIMM (SIMMs (Single In-line Memory Modules - זיכרון דומה, אך עושה שימוש ב-32 סיביות, ולכן פחות פופולרי).
DIMM נוצר בשנת 1990 כדי לתמוך במחשבי פנטיום של אינטל כאשר SIMM היה חלש מדי.
DJ Yella הוא כינויו של אנטואן קראבי (נולד ב-11 בדצמבר 1967 בקומפטון, לוס אנג'לס), ראפר ודיג'יי בעבר של להקת ה-World Class Wreckin' Cru ויותר מאוחר של להקת הראפ המצליחה N.W.A.
הוא שאל את שמו ממועדון ה"טום טום" - מר.
קראבי ידע לנגן בתופים והיה מושפע מתקליטנים כמו DJ גרנדמאסטר פלאש.
ב-1983 חבר קראבי לאנדרה יאנג, המכונה ד"ר דרה ויחד עם לונזו, בעל מועדון ריקודים ברובע קומפטון וקלי-אנ-טל, הקימו השלושה את להקת ה-World Class Wreckin' Cru שניגנה אולד סקול ראפ ומוזיקת טכנו.
בשנת 1986 הלהקה התפרקה בשל בעיות כלכליות.
ד"ר דרה, Eazy-E ואייס קיוב שהגיע מלהקה קטנה בשם C.I.A וצורף בשל כישרונו לכתיבת שירים, החליטו להקים להקה ומאוחר יותר צירפו גם את קראבי שיעבוד על מנגינה לשיר של קיוב הנקרא "Boyz-n-The Hood".
הלהקה, שטרם בחרה שם, צירפה אליה גם את הראפר The D.O.C.
שהתפרסם כחבר בלהקת הראפ הקטנה והמצליחה מטקסס, The Fila Fresh Crew.
לבסוף הוחלט לקרוא ללהקה N.W.A וב-1987 הם הוציאו אלבום בשם N.W.A.
יותר מאוחר צורף ללהקה MC Ren.
ב-1988–1989 הלהקה הצליחה מאוד עם האלבומים Straight Outta Compton, שנחשב לאחד מאלבומי הראפ הטובים ביותר של כל הזמנים, ו-Eazy-Duz-It של Eazy-E.
קראבי לא היה דמות בולטת בלהקה והוזכר בשירים רק כאחד שמתחיל קצבים שונים של מוזיקה.
באוגוסט 1991 התפרקה הלהקה בשל בעיות כלכליות.
ב-1995 מת Eazy-E מאיידס וקראבי היה היחיד מחברי הלהקה שהגיע ללווייתו.
ב-1996 הוציא קראבי את אלבומו הראשון כזמר יחיד, One Mo Nigga To Go, שהוקדש ל-Eazy-E.
מאז נפסקה לחלוטין הקריירה המוזיקלית שלו
ב-1992, בזמן שמרבית חברי להקתו לשעבר פתחו בקריירות ראפ מצליחות, נהיה קראבי במאי סרטים פורנוגרפיים.
DIMES הוא מיזם של חישוב מבוזר קהילתי למיפוי רשת האינטרנט, שהחל את דרכו בספטמבר 2004. מטרת הפרויקט היא מיפוי מבנה וטופולוגיית הרשת.
הפרויקט מנוהל בפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב, ובראשו עומד פרופסור יובל שביט.
הפרויקט מתבסס על קהילת מתנדבים שהתקינו במחשבם תוכנת לקוח קטנה.
תוכנת הלקוח מפעילה, בתדירות נמוכה, כלי מדידה שונים כמו פינג (ping) ו-traceroute ושולחת את התוצאות לשרת מרכזי.
השרת המרכזי משתמש בנתונים הנאספים מכל העולם להרכבת תמונה כוללת ודינמית של רשת האינטרנט.
נכון לאפריל 2007, הפרויקט כולל 12,500 תוכנות לקוח ששולחות נתונים לשרת המרכזי, מ-95 מדינות שונות.
נכון לתאריך זה נאספו למעלה מ-2.2 מיליארד דגימות, עובדה שהופכת את פרויקט DIMES לפרויקט מיפוי הרשת הגדול בעולם.
DIR (ראשי תיבות של Developmental Individual differences Relationship - based) מכונה גם שיטת גרינספן, או Floor time, הוא מודל אינטגרטיבי להערכה וטיפול בילדים בעלי צרכים מיוחדים בכלל וילדים על הספקטרום האוטיסטי בפרט.
המודל פותח על ידי פרופ' סטנלי גרינספן וד"ר שרינה וידר על בסיס תצפיות רבות שנערכו על אינטראקציה של תינוקות בעלי התפתחות תקינה והוריהם אשר שימשו בסיס להבנת התפתחות ותפקוד תקינים.
ילדים מתפתחים (בכל תחומי התפקוד), מתוך התנסויות באינטראקציה עם הוריהם או עם המטפלים המשמעותיים עבורם - זהו מרכיב מערכת היחסים (Relationship).
המודל רואה בקשר ובאינטראקציה את המנוע המרכזי להתפתחות תינוקות וילדים.
ההורים לפיכך, הם המטפלים העיקריים והאינטראקציה עמם היא במוקד ההתערבות הטיפולית.
כל תחומי ההתפתחות (המוטורי, התחושתי, הרגשי, השפתי, החברתי וכו') מתפתחים במקביל, קשורים ומשפיעים זה על זה.
ההתבוננות על תפקוד הילד לפיכך חייבת להיות כוללנית - זהו מרכיב ה- Developmental.
ההבנה של תפקוד תינוקות וילדים מושתתת על התפיסה כי הבסיס הנוירו-ביולוגי הקונסטיטוציוני שעמו מגיע התינוק לעולם ישפיע על הדרך בה הוא יקלוט, יעבד, יחווה את העולם סביבו ויפעל בו.
הבנת הדרך שבה כל ילד קולט ומעבד את העולם ופועל בתוכו מהווה את הבסיס להבנת עוצמותיו וחולשותיו שעל בסיסה תיבנה לכל ילד וילד תוכנית טיפול ייחודית התפורה בדיוק לצרכיו ולצורכי משפחתו.
תוכנית טיפולית לפי המודל תכלול שעות טיפוליות של רכיב הליבה של המודל - ה- Floor time, את רכיב העבודה המובנית חלקית בה יינתן מענה לצרכים טיפוליים בתחומי התפקוד השונים (בטיפולי השפה והתקשורת, הריפוי בעיסוק, הפיזיותרפיה וכו') ואת רכיב העבודה הסנסו-מוטורית (מפורטים מטה).
תוכנית כוללנית תכלול גם עבודה עם ההורים, התערבות רפואית, עבודה על התאמת אמצעי תקשורת תומכת וחליפית במידת הצורך עבור ילדים הזקוקים לכך, התערבות חינוכית במסגרת בה נמצא הילד, עבודה טיפולית עם בני גילו - למעשה, החזקת המערך הטיפולי של הילד והמשפחה על מרכיביו השונים.
מרכיב ה-Floor time הוא מרכיב הליבה של המודל ומטרתו המרכזית היא להביא את הילד לתוך קשר מהנה ומתמשך עם ההורה/המבוגר המשמעותי באמצעות התחברות אל מוקדי העניין וההנעה הרגשית של הילד ותוך הבאה בחשבון של צרכיו הייחודיים.
מתוך המותאמות של ההורה אל השלב בו הילד נמצא ואל צרכיו התחושתיים-רגשיים, צפויים להתפתח שלבי ההתפתחות הבאים (שתוארו מעלה בקצרה).
מרכיב העבודה המובנית חלקית הוא זה אשר בו מתקיימת עבודה טיפולית על מטרות טיפוליות שונות המותאמות לצרכיו של הילד והמשפחה.
הטיפולים הפארה רפואיים על סוגיהם, העבודה החברתית ומטרות שונות עליהם מושם דגש - נכנסים לתוך מרכיב העבודה המובנית חלקית.
מרכיב העבודה הסנסו-מוטורית הוא זה אשר בא לתת מענה לצרכים החושיים-מוטוריים של הילד על מנת להביאו לתפקוד מיטבי ובו תתקיים בו זמנית התאמה מרבית של הסביבה לצרכיו של הילד והן עבודה ממוקדת עם הילד על מנת להביאו לתפקוד אופטימלי בסביבתו.
תוכנית טיפול כוללנית תודרך ותנוהל על ידי איש מקצוע טיפולי אשר הוכשר לכך בתהליך ההכשרה הרשמי.
בישראל מיושם מודל ה-DIR במספר מסגרות חינוכיות ברחבי הארץ אשר מודרכות על ידי מטפלים מוסמכים לטיפול והדרכה במודל.
סמואל בוריה (נולד ב-19 באוקטובר 1969 בפלמה דה מיורקה), המוכר בשם הבמה די.ג'יי סמי (DJ Sammy), הוא DJ ומפיק מוזיקלי ספרדי.
בוריה החלה את הקריירה המוזיקלית שלו במהלך שנת 1984, בהיות בן 15 בלבד, כאשר החל לתקלט במועדונים שונים בפלמה דה מיורקה, בהם "Alexandra's", "Banana's", ו-"Zorba's".
במהלך תקופה זו בוריה עברה הכשרה כטכנאי קול.
באותה תקופה הוא גם עבד כתקליטן בתחנת הרדיו "Cadena Top".
בשנת 1991 פגש את הרקדנית מארי ז'וזה והשניים החלו בהמשך לעבוד יחד במועדון "Zorba's Club" שבפלמה דה מיורקה.
בשנת 1992, בוריה הפך לתקליטן הבית של המועדון "Joy Palace Club".
בנובמבר 1995 בוריה הוציא לשווקים את סינגל הבכורה שלו "Life Is Just a Game" בשיתוף עם מארי ז'וזה, אשר ביצעה את קטעי השירה.
הסינגל הפך ללהיט והגיע בשיא למקום העשירי במצעד הספרדי.
בהמשך הוא הוציא לשווקים גם את הלהיטים "You're My Angel" ו-"Prince of Love" אשר זכו לפופולריות רבה במיוחד במצעד הגרמני.
ביוני 1998 בוריה הוציא לשווקים את אלבום הבכורה שלו "Life Is Just a Game".
בוריה הקים בהמשך את חברת התקליטים "Super M Records".
בשנת 2002 הוציאו לשווקים את האלבום "Heaven" אשר הכיל מספר סינגלים שזכו להצלחה בינלאומית רבה במיוחד, בהם "Sunlight", גרסת כיסוי לשירו של בריאן אדמס "Heaven" בשיתוף עם הזמרת ההולנדית דו וגרסת כיסוי לשירו של דון הנלי, "The Boys of Summer".
בשנת 2004 בוריה הוציא לשווקים את האלבום "The Rise" שהכיל בין היתר את הלהיטים "Rise Again" (שהופיע בהמשך בפסקול של הסרט "It's All Gone Pete Tong"), וכיסוי לשירה של אנני לנוקס "Why".
בשנת 2007 בוריה הוציא לשווקים את הסינגל "Tired of Being Sorry" בשיתוף פעולה עם אנריקה איגלסיאס.
מאז 2006 בוריה הוציא לשווקים מספר סינגלים בסגנון טראנס פרוגרסיב בשיתוף עם גבריאל וורד, תחת שם הבמה "פרקר והנסון" (Parker & Hanson).
בוריה היה נשוי בעבר לזמרת Loona.
מנישואים אלו יש לו בת (נולדה ב-10 בפברואר 2005).
תחת שם הבמה DJ Sammy
המפלגה הקומוניסטית הגרמנית היא מפלגה גרמנית שנוסדה בשנת 1968. עד שנת 1990 היא הייתה המפלגה הגדולה ביותר שמאלה מה-SPD.
זו מפלגה שלמעשה ממשיכה את המפלגה הקומוניסטית ההיסטורית KPD, שבמזרח גרמניה התמזגה לתוך ה-SED ובמערב גרמניה נאסרה בשנת 1956.
היוזמה להקמת המפלגה באה ממזרח-גרמניה, והממסד המזרח-גרמני המשיך לתמוך בכסף ובאימונים צבאיים במפלגה עד לפירוק המדינה המזרח-גרמנית.
המפלגה השיגה את הצלחותיה הגדולות ביותר בין פועלי המתכת.
החל משנת 1980 היא הייתה גורם מרכזי בתנועת השלום המערב-גרמנית.
אחרי הקמת ה-PDS איבדה המפלגה כל משמעות, אך היא ממשיכה להתקיים, ואף קיבלה בשנת 2006 תוכנית פעולה חדשה.
DICE Los Angeles (לשעבר Danger Close Games, EA Los Angeles) היא חברה אמריקאית לפיתוח משחקי וידאו הממוקמת בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית.
החברה הוקמה בשנת 1995 כ-DreamWorks Interactive LLC כחברת בת של דרימוורקס, בשנת 2000 נרכשה על ידי Electronic Arts ושמה שונה ל-EA Los Angeles.
בשנת 2010 שונה שמה ל-Danger Close Games והחברה עברה להתמקד בסדרת משחקי Medal of Honor.
בשנת 2013 פתחה DICE סטודיו בלוס אנג'לס, שלאחר מכן התברר כתחליף ל-Danger Close Games.
משחקים שפותחו על ידי החברה כ-DreamWorks Interactive
משחקים שפותחו על ידי החברה כ-EA Los Angeles
משחקים שפותחו על ידי החברה כ-Danger Close Games
מערכת אמצעי נגד כיווניים אינפרה-אדומים היא מערכת להגנת מטוסים מפני טילים.
המערכת עובדת כך שהיא משבשת באמצעות קרן אינפרא-אדום את התבייתות טיל כתף המשוגר לעבר המטרה.
המערכת קלת משקל, ניידת, קטנה ומיועדת להפחית את סיכון פגיעת הטיל במטרה.
המונח DIRCM הוא מונח כללי הנועד לתאר כל אמצעי נגד הפועל באמצעות קרן אינפרא-אדום המשוגרת אל עבר מקור האיום, כדוגמת מערכת מגן רקיע המיוצרת על ידי אלביט מערכות ומערכות נוספות המיוצרות על ידי נורת'רופ גראמן, BAE מערכות ותאגיד ITT.
DIS (ראשי תיבות של: Distributed Interactive Simulation) הוא שמו של סטנדרט של IEEE עבור סימולציות זמן-אמת של הדמיית מלחמה ברמת פלטפורמות, עם ביזור על פני שרתים רבים הנמצאת בשימוש בעיקר בארגונים צבאיים ובמידה רבה גם בתחום חקר החלל והרפואה.
DIS מוגדר כסטנדרט סימולציה בשימוש רשמי של משרד ההגנה האמריקאי (ה-DoD).
דא-ג'יאנג חידושים מדע וטכנולוגיה, או בשמה הנפוץ DJI (בסינית: 大疆创新科技有限公司) היא חברת טכנולוגיה סינית שנוסדה ב-2006 על ידי פרנק ואנג.
החברה מייצרת ומשווקת כלי טיס בלתי מאוישים (כטב"מ) עבור צילום ווידאוגרפיה אוויריים, מייצבים (גימבל), פלטפורמות טיסה, מצלמות, מערכות הנעה, מייצבי מצלמות ובקרי טיסה.
החברה שולטת בשוק הרחפנים בשוק הצרכני, והיא מפתחת ומשווקת סדרת רחפנים לשווקים נוספים, ביניהם תעשיית הקולנוע, בחקלאות ובכבאות, וכן משטרה צבא ואף ארגוני טרור.
על פי האקונומיסט, כבר ב-2015, החברה שלטה בתעשיית הכטב"מים האזרחית.
שווי החברה הוערך בספטמבר 2016 בכ-10 מיליארד דולר.
ב-2018 העריך פורבס את שוויה בכ-15 מיליארד דולר.
בסוף 2015, יצרנית צילום האוויר והרחפנים הסינית DJI רכשה זכויות מיעוט בחברת הצילום הוותיקה Hasselblad.
בתחילת ינואר 2017 DJI רכשה את רוב החברה.
באוגוסט 2018, DJI הכריזה על Mavic 2 PRO, הרחפן הראשון שנשא מצלמה עם מיתוג Hasselblad.
בשנת 2020 הכריז הבית הלבן על הכנסת החברה לרשימת החרם של הממשל, ותגביל את שיווק מוצריה בארצות הברית, בטענה שלחברה יש קשרים עם צבא השחרור העממי (צבא סין), המשתמש במוצריה כטכנולוגיה דו-שימושית לדיכוי העם האויגורי.
כמו כן הזהירו האמריקאים מפני דליפת פרטיהם האישיים של המשתמשים במוצרי החברה, ממסדות הנתונים שלה.
באוקטובר 2022 הכניסה מחלקת ההגנה של ארצות הברית את החברה ל"רשימה שחורה" של חברות שעליהן מוטלות מגבלות עסקיות, כולל השקעות.
בשנת 2021 נמסר שרחפני החברה נפוצים מאוד בשוק הרחפנים העולמי ובישראל.
על פי ההערכות, שוק הרחפנים הישראלי מונה כ-30,000 רחפנים, חלקם הגדול של חברת DJI.
בין היתר משתמשים בהם ארגונים ביטחוניים כגון צה"ל, שב"כ ומשרד ראש הממשלה.
DKW מונזה (גרמנית: DKW Monza) היא מכונית ספורט קטנה שנבנתה על ידי חברת DKW הגרמנית בשנת 1956, ויוצרה עד שנת 1958. יוצרו, כנראה בין 230 ל-240 יחידות.
חברת DKW נוסדה ב- 1916 כחברה לאביזרי קיטור ומכוניות קיטור.
ב- 1920 הייתה DKW יצרנית האופנועים הגדולה בעולם.
בשנת 1932, אוחדו אאודי, DKW, הורך וונדראר (Wanderer) לחברה אחת - אוטו אוניון AG (Auto Union).
סמל החברה - ארבע טבעות שלובות נועד לסמן את איחוד בין ארבע החברות.
קונצרן הרכב הגרמני פולקסווגן רכש את החברה בשנת 1964.
מכונית ספורט קטנה שפותחה בשנת 1956, והייתה בנויה על גוף עשוי פלסטיק.
מנוע 3 צילינדרים בהספק של 900 סמ"ק, המפיק 40 כ"ס
בשנת 1955 זכתה ה- DKW מונזה במקום הראשון באליפות ראלי גרמניה, ובמקום השלישי באליפות אירופה.
DKW ג'וניור (גרמנית: DKW Junior) היא מכונית סופרמיני שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית DKW בין השנים 1959–1963.
אב טיפוס של ה-DKW ג'וניור הוצג ב-1957.
חברת DKW נוסדה ב-1916 כחברה לאביזרי קיטור ומכוניות קיטור.
ב-1920 הייתה DKW יצרנית האופנועים הגדולה בעולם.
סמל החברה - ארבע טבעות שלובות נועד לסמן את איחוד ארבע החברות.
דגם DKW ג'וניור - מנוע קדמי, 3 צילינדרים, 2 פעימות, 741 סמ"ק, המפיק 25 כ"ס
דגם DKW ג'וניור - מנוע קדמי, 3 צילינדרים, 2 פעימות, 796 סמ"ק, המפיק 25 כ"ס
תמסורת ידנית - 4 מהירויות
מערכת חשמל - 6 וולט
מהירות שיא - 114 קמ"ש לדגם הג'וניור
מהירות שיא - 116 קמ"ש לדגם הג'וניור דה-לוקס
יחס דחיסה 1:7 לדגם הג'וניור
יחס דחיסה 1:8 לדגם הג'וניור דה-לוקס
משקל - 700 ק"ג לדגם הג'וניור
משקל - 710 ק"ג לדגם הג'וניור דה-לוקס
לווייני DIDO הם משפחת לוויינים זעירים מסוג קיובסאט הנבנים לבחינת ניסויים בתנאי מיקרו כבידה על ידי חברת ספייס פארמה.
הלוויינים תוכננו על ידי חברת ספייס פארמה (Space Pharma, חברה שווייצרית וישראלית), לבדיקת ניסויים בתנאי מיקרו כבידה.
מעבדת המיקרו-כבידה שעל הלוויין נקראת mGnify (מבוטאת MA-Gni-FY).
הלוויין הוא לוויין זעיר מסוג קיובסאט בגודל של 10x10x30 סנטימטר.
נפח של 2U ששווה ערך ל-10x10x20 סנטימטר מוקצה לניסויים והחלק הנותר מיועד לתפעול מערכות הלוויין.
ייחודיות הלוויין היא בכך שהוא מאפשר לשלוט על הניסויים על ידי החוקרים דרך המחשב או הטלפון הסלולרי.
בכך החוקרים יכולים לשלוט בזמן אמת בניסוי, לקבל מידע ותמונות ללא תיווך תחנת הקרקע.
DIDO-1 תוכנן להיות משוגר על משגר פאלקון 9 במהלך שנת 2016. לאחר פיצוץ משגר הפאלקון ועליו הלוויין עמוס 6 נדחה השיגור למועד לא ידוע ובהמשך בוטל.
במקום זאת שיגרה החברה ב-12 בנובמבר 2017 מעבדת חלל בשם "נקסוס" באמצעות חללית המטען סיגנוס אל תחנת החלל הבינלאומית.
מעבדת החלל שקלה 2.3 ק"ג וגודלה היה נפח של 2U ששווה ערך ל-10x10x20 סנטימטר.
לאחר תום הניסויים הונחתה המעבדה האוטומטית ב-13 במרץ 2018 חזרה בכדור הארץ והניסויים שנשאה הושבו למעבדות המחקר.
שנה אחריה שוגרה בנובמבר 2018 מעבדה נוספת בשם נקסוס 2 לתחנת החלל הבינלאומית.
DIDO-2 שוגר ממשגר PSLV ב-15 בפברואר 2017. השיגור, היה שיגור שכלל מספר שיא של 104 לוויינים מאותו משגר, מתוכם 88 לוויינים זעירים ממערך הלוויינים של חברת Planet Labs, וגם הנאנו-לוויינים הישראליים BGUSAT ו-PEASSS.
DIDO-3 שוגר ב-3 בספטמבר 2020 מבסיס החלל האירופי בגינאה הצרפתית.
הלוויין הוא פרויקט של שיתוף פעולה בין ספייס פארמה וסוכנויות החלל הישראלית והאיטלקית ולכלול ניסויים של חוקרים ישראליים מהטכניון לצד חוקרים איטלקיים.
הלוויין מעט יותר ארוך מקודמיו וכן כולל לוחות סולאריים נפרסים מה שמגדיל את יכולת ייצור החשמל שלו שכן הניסויים בו דורשים שמירת טמפרטורה של 37 מעלות צל', כחום גופו של אדם בריא.
DKW Schnellaster היא מכונית מסחרית קטנה (בתצורת ואן ובתצורת טנדר) אשר יוצרה על ידי חברת DKW הגרמנית בין השנים 1949–1962.
ה-DKW Schnellaster יוצר ברישיון, בארגנטינה בין השנים 1960–1969. בספרד יוצר משנת 1954 ובפינלנד משנת 1956. מנוע ה-700 סמ"ק נלקח מדגם DKW F8,.
במאי 2002 הוכרז שערוץ ניקלודיאון האמריקאי משתף פעולה עם DIC Entertainment, כדי ליצור רצועת שידור שתכלול 39 סרטים באורך מלא שתתפרס במשך שלוש שנים, כאשר בכל שנה ישודרו 13 סרטים שמבוססים על סדרות טלוויזיה מונפשות ויצירות ספרותיות.
עוד הוכרז שתקציב כל הסרטים יהיה 80 מיליון דולר, משמע כ-2 מיליון דולר לסרט.
אנדי הייוורד, מנכ"ל DIC Entertainment, אמר: "הקמנו צוות של סופרים, מפיקים ובמאים עטורי פרסים להפליא.
הם נמצאים כעת בהפקה על 13 הסרטים הראשונים, הכוללים סרטים שמבוססים על כמה מהסדרות החזקות והמוכרות ביותר בבידור המשפחתי."
13 הסרטים הראשונים שודרו בערוץ ניקלודיאון האמריקאי החל מ-6 באוקטובר 2002 עד 29 בדצמבר באותה שנה, כאשר בכל יום ראשון שודר סרט אחר.
הסרט הראשון ששודר היה "חוש-חש הבלש: הסרט" שמבוסס על סדרת ההנפשה "חוש חש והחושחשים", והסרט האחרון ששודר היה "20,000 מיל מתחת למים" שמבוסס על ספר בעל אותו שם מאת ז'ול ורן.
באוקטובר 2002, לפני שידור 13 הסרטים הראשונים, הוכרז שיופקו סרטים שמבוססים על "אנני", "הסייח השחור" ו"הקוסם מארץ עוץ", אשר ישודרו בשנת 2003. הסרטים אינם יצאו לפועל, וסדרת הסרטים הסתיימה לאחר 13 סרטים.
הסרטים נרכשו על ידי ערוצים מקומיים ושודרו ברחבי העולם, כמו כן הם הופצו ב-DVD וב-Blu-ray.
בישראל, כל הסרטים הופצו בדיבוב עברי ב-VOD של חברות התקשורת HOT ו-Yes בשנת 2014, מלבד הסרט "מזמור חג המולד".
DomainKeys Identified Mail, הידועה בעיקר בראשי התיבות DKIM הוא פרוטוקול לאימות דואר אלקטרוני שפותח כדי לזהות זיוף והתחזות לגורמים אחרים.
הוא עושה זאת בעזרת חתימה על כל הודעות דואר היוצאות.
המפתח הציבורי לחתימה מפורסם במערכת שמות המתחם: DNS.
בשנת 2005 פרוטוקול עבר לInternet Engineering Task Force לקבלת מעמד של תקן אינטרנט.
הפרוטוקול מוגדר ב־ משנת 2011 ובהמשך עודכן פעמיים בשנת 2018 כדי לאפשר שימוש בדרכי חתימות טובות יותר.
הן DKIM והן SPF מנסות למנוע זיופים באמצעות קישור טוב יותר בין הודעת דואר שנשלחת בפרוטוקול SMTP לבין מידע שנמצא במערכת שמות המתחם.
לדוגמה: אם נשלחת הודעה וכתובת השולח בה היא someone@example.org, בשני הפרוטוקולים שרתי SMTP שמקבלים את ההודעה יחפשו מידע נוסף ברשומת ה־DNS של שם המתחם example.org.
ההנחה היא שיש כאן אילוצים שבהם רק שולח לגיטימי יכול לעמוד, ואילו מי שמזייף הודעה שלא עוברת דרך שרתי הדואר של example.org לא יעמוד בהם וכך הודעות שהוא יוצר יתגלו כמזויפות.
DJ Mag (הידוע גם בשם DJ Magazine) הוא מגזין מוזיקת דאנס אלקטרונית ותקליטנים בריטי.
המגזין, שנוסד ב-1991, מתפרסם מדי חודש.
העיתון מפרסם את רשימת 100 תקליטני השנה, רשימת 100 מועדוני השנה, רשימת 100 פסטיבלי השנה ורשימת האמנים הבריטים הטובים ביותר.
גרסה מוקדמת למגזין הופיעה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 כ-Disc Jockey Magazine.
מאוחר יותר, שם המגזין שונה ל-Jocks Magazine.
המגזין נוסד באמצע 1991. בתחילה, המגזין, בעריכתו של כריס מלור כעורך הראשי של המגזין, פורסם מדי שבוע.
בשלב זה, המגזין היה מגזין התקליטנים הנמכר ביותר בבריטניה, ואחד מהחשובים ביותר בסצנת המוזיקה המתפתחת.
עקב עומס העבודה לפרסום המגזין מדי שבוע, הנהלת המגזין החליטה ב-1992 (עד ל-2008) כי המגזין יתפרסם מדי שבועיים.
באותה תקופה, החלו לפרסם את תקליטן השנה, בהצבעת עורכי המגזין.
מאוחר יותר, שונה שמה של הרשימה לרשימת 100 תקליטני השנה.
ב-2001, העיתונאית לסלי רייט החליפה את כריס מלור כעורכת הראשית של המגזין.
ב-2011, קרל לובן החליף את לסלי רייט כעורך הראשי של המגזין.
הנכס הגדול ביותר של המגזין הוא סקר ציבורי של 100 הדיג'ייז הפופולריים בעולם.
הסקר משך יותר ממיליון קולות ב-2015, מה שהפך אותו לסקר המוזיקה הגדול בעולם.
דני רמפלינג היה הראשון שזכה לתפקיד הדיג'יי מספר 1 בעולם על ידי עיתונאי המגזין ב-1991. בשנת 1992 נבחרה סמוקין ג'ו לדיג'יי מספר 1 על ידי עורכי המגזין והיא ה-DJ האישה היחידה שזכתה אי פעם בדירוג העליון.
עם זאת, בשנת 1997 התקבלה ההחלטה על ידי הפרסום לתת לקוראי המגזין להחליט מי לדעתם הוא התקליטן המוביל בעולם, ובשנת 1997 הדיג'יי הבריטי קארל קוקס היה הזוכה הראשון בפרס 100 הדיג'ייז המובילים בהצבעה פומבית.
נכון לשנת 2017, פרגי מחזיק בשיא השיר החדש הגבוה ביותר בתולדות הסקר, שהושג כאשר הגיע למקום ה-8 בשנת 2000. הדיג'יי ההולנדי ארמין ואן ביורן מחזיק כרגע בשיא של מרבית הזכיות הכוללות עם חמש ושיא ארבע ברציפות.
סקר 100 הדיג'ייז המובילים נחשב לחשוב מאוד לתקליטנים כמשפיעים על דמי ההזמנה ורמת הפופולריות הנוכחית שלהם.
דיג'ייז בקביעות מסע פרסום להצבעות, תהליך המותר על ידי המגזין.
הדיג'יי ההולנדי הארדוול עשה פעם צניחה חופשית כחלק מסרטון הקמפיין שלו; דייוויד גטה יוצר באופן קבוע סרטוני אנימציה כחלק ממסע ההצבעה שלו; דימיטרי וגאס ולייק מייק הוציאו מיקס בלעדי למעריצים שלהם כחלק מקמפיין 2015 שלהם.
מאז 2005 נכנסו לדירוג "100 הדיג'ייז המובילים" כ-11 שמות מישראל: אינפקטד מאשרום, יהל שרמן, אסטריקס, סקאזי, אסטרל פרוג'קשן, ויני ויצ'י, בלסטויז, האחים פלאש, מושיק שלומי, עופר ניסים ובורגור.
שנהאמן/הרכבמיקום2005אינפקטד מאשרום26יהל45Flash Brothers66אסטריקס75Mo-shic952006אינפקטד מאשרום14Flash Brothers23יהל28עופר ניסים29סקאזי37אסטריקס412007אינפקטד מאשרום9אסטריקס18יהל28עופר ניסים562008אינפקטד מאשרום10אסטריקס43עופר ניסים51יהל56סקאזי86אסטרל פרוג'קשן942009אינפקטד מאשרום12עופר ניסים43אסטריקס55אסטרל פרוג'קשן67סקאזי81יהל902010אינפקטד מאשרום13אסטריקס59סקאזי832011אינפקטד מאשרום21אסטריקס53סקאזי612012אינפקטד מאשרום432013אינפקטד מאשרום53סקאזי852014בורגור41אינפקטד מאשרום492015בורגור682016בורגור76אינפקטד מאשרום952017Vini Vici722018Vini Vici342019Vini Vici312020Vini Vici24בלסטויז972021Vini Vici20בלסטויז942022Vini Vici212023Vini Vici282024Vini Vici272025Vini Vici32
דירוג ה-Top 100 DJs ספג לאורך השנים ביקורת על התמסחרותו, כיוון שלטענת המבקרים הוא משקף יותר את יכולות השיווק והמכירות של הדיג'יים שברשימה, יותר מאשר כישוריהם המוזיקליים.
כמו כן, ספג הדירוג ביקורת על כך שאינו מאוזן מוזיקלית ואינו נותן במה מספקת לז'אנרי דאנס פחות מיינסטרימיים כגון דראם נ' בייס וברייקביט.
ב-2017 העלה הדיג'יי ההולנדי ליידבאק לוק טענה לפיה התבצעה הטיית הצבעות מכוונת לאחר שגילה שהשמיטו את שמו כליל מהרשימה באותה השנה.
ב-2021, מתוך תחושת מיאוס של קהל הקוראים בתהליך הדירוג, החליטו קבוצה של גולשי רדיט להטריל את הרשימה ולנסות להכניס אליה דיג'יי מזוייף בשם "Thicc Booty McSpin Daddy".
DIA ביקון הוא מוזיאון לאוסף האמנות של קרן Dia Art משנות ה-60 ועד היום, והוא אחד מ-12 המקומות והאתרים שהקרן מנהלת.
המוזיאון, שנפתח בשנת 2003, ממוקם על גדות נהר ההדסון בביקון, ניו יורק .
האתר של "DIA ביקון - גלריות ריג'יו", היה מתקן לשעבר להדפסת קופסאות של חברת נביסקו , ששופץ על ידי DIA עם האמן רוברט ארווין והאדריכלים אלן קוך, לינדה טאלמן, לין רייס וגליה סולומונוף - אז ממשרד OpenOffice.
לצד האוסף הקבוע של DIA, מוצגים ב-Dia ביקון גם תערוכות מתחלפות, וכן תוכניות ציבוריות שנועדו להשלים את האוסף והתערוכות, לרבות שיחות גלריה חודשיות, אירועי להקת המחול מרס קנינגהם, ימים חופשיים בקהילה למחוזות שכנים (מחוז דאטשס והסמוכים לו), ותוכנית חינוך המשרתת את תלמידי האזור בכל הרמות.
עם 15,000 מ"ר, זהו אחד מחללי התצוגה הגדולים בארצות הברית לאמנות מודרנית ועכשווית.
קרן דיא-ארט הייתה חלוצת ההסבה של מבנים תעשייתיים למוזיאונים של אמנות עכשווית, פרקטיקה ואסתטיקה, שאומצה כיום על ידי מוזיאונים וגלריות ברחבי העולם.
ההסבה האחרונה של דיא, הוא המוזיאון בביקון, שממוקם במפעל דפוס לשעבר שנבנה ב-1929 על ידי חברת נביסקו, שהייתה חברת ביסקוויטים.
המוזיאון ממוקם על שלושים ואחד דונם ליד גדות נהר ההדסון, והוא צמוד לתשעים דונם של פארק על שפת הנהר.
הוא נמצא במרחק של חמש דקות הליכה מתחנת הרכבת מטרו-נורת' בביקון, כ-96 קילוטרים (80 דקות ברכבת) צפונית לעיר ניו יורק.
העובדה שקו זה יוצא מתחנת גרנד סנטרל במרכז העיר ניו יורק, ומשך הנסיעה אליו הוא כ־80 דקות, הופכות את המוזיאון נגיש לתיירים ולתושבי העיר ניו יורק והערים והעיירות שנמצאים על הקו.
ב-17 באוקטובר 2005, שירות המעבורות לתחנת הרכבת מניוברג התחדש לאחר 42 שנים, בהן רק גשר ניוברג-ביקון שימש להעביר אנשים מעבר לנהר באזור זה.
עובדה זו אפשרה לרשות התחבורה המטרופולינית של ניו יורק - MTA להגדיל למעשה את החנייה הזמינה לתחנה, עם מעט בנייה חדשה, בזכות זמינות הקרקע על קו המים של ניוברג.
מחיר הנסיעה במעבורת הוא $1.75 לאדם לכל כיוון; ובניגוד לביקון, החניה בניוברג היא בחינם.
למי שרוכש כרטיסי רכבת חודשיים, יש גם אפשרות לכלול את המעבורת ניובורג-ביקון בכרטיס שלהם.
שירות הרכבות והמעבורות בביקון הופרע קשות על ידי הוריקן איירין ב-2011 והוריקן סנדי ב-2012, אך לא הופסק.
החללים הנרחבים של Dia ביקון מתאימים היטב לצרכים של ציורים ופסלים בקנה מידה גדול.
בהתאם למסורת של DIA כשהיא עוסקת באמן יחיד, כל גלריה מתוכננת במיוחד עבור האמנות שהיא מכילה.
תנאי הצפייה האידיאליים שנוצרו על ידי אור צפוני מוחזר מיותר מ-3,200 מ"ר של צהריים, ניכרים במיוחד בגלריות המוקדשות לציורים של און קאווארה , אגנס מרטין, בלינקי פאלרמו ורוברט ריימן.
שטח המוזיאון כולל מגרש כניסה ומגרש חניה עם חורשת עצי פרי פורחים ו"גן רשמי" .
בפארק Long Dock הסמוך, על נהר ההדסון, יש יצירה ספציפית לאתר של הפַּסָל הסביבתי ג'ורג' טראקס .
ה־DI MA-1 היא משפחת רובי סער מתוצרת מיאנמר, המיועדים לקליבר 5.56×45 מ"מ של נאט"ו, המיוצרים על ידי מינהל התעשיות הביטחוניות של מיאנמר.
הטטמדאו היה חמוש ב־BA63 (צבא בורמה 63), הגרסה מתוצרת מיאנמה של רובה הקרב Heckler & Koch G3A3 שיוצר במסגרת הסכם רישיון עם מערב גרמניה תחת מפעלי Ka Pa Sa בשיתוף פעולה עם סוכנות התאגיד הטכני הגרמנית.
דווח כי צוות מהנדסים מתעש ביקר ביאנגון בשנת 1991, וסייע בהכנת הקרן לייצור רובי ה־MA-1. דיווחים מציינים את תמיכתה של ישראל במיאנמר בפיתוח ה־MA-1. ישראל חיפשה את מיאנמר כדי להשיג בעלות ברית בינלאומיות עקב האיום המתמיד של כתירה על ידי מדינות עוינות במזרח התיכון.
סדרת DI MA-1 מבוססת על רובה גליל של תעש עם כמה שינויים מקומיים שיוצרו בסיוע ישראלי.
הייצור הסידורי החל בשנת 2002 לאחר חתימת הסכם עם תעש.
רובי הסער יוצרו בעיקר ב־DI-1, מפעל הממוקם ליד אגם איניה המשמש כמפעל הראשי.
רובי MA-1 עשויים עם מגני יד מאווררים וידיות טעינה אופקיות, בניגוד לגליל בעל ידית טעינה אנכית.
I) יש לחי מעוקלות בקתות, בעוד שדגמים מאוחרים יותר (Mk.
רובי MA תואמים למחסניות גליל, למרות שניתן להשתמש בהן במחסניות פולימר.
כל רובה MA יכול להשתמש בשכפול של כידון מ־Type 81 אם קיים נעל כידון.
בתחילה הם הוצגו עם מגני יד מעץ; דגמים מוקדמים יוצרו עם ריהוט פולימר חום ואחיזות אקדח מעוגלות וחלקות.
גרסאות מאוחרות יותר יוצרו עם ריהוט שחור וידיות גליל חדות, שסומנו כ־Mk II.
הוא משתמש גם בסגסוגות סינתטיות ובפלסטיק בבנייתו.
אינדיקטור לרובה MA המותאם לירי רימוני רובה הוא נוכחותן של כוונות ברזל גבוהות.
הרובים יכולים להשתמש ברימון רובה MG-2.
הבוררים כוללים מצב בטוח, חצי אוטומטי ואוטומטי מלא.
רובה סער סטנדרטי עם יתד כידון ואפשרות להתקנת כידון.
דווח על ידי סבלים שהורשעו תחת הטטמדאו, שחיילי מיאנמר נהגו לכתוב את מספר הגדוד על קת הרובה שלהם.
הדו-פוד לא סופק כסטנדרט עם רובי MA-1, כאשר ערכת הניקוי אוחסנה בחלל חלול בקת.
רובי MA-1 אינם מצוידים במערכת בטיחות מסוג ידית אקדח.
גרסת מקלע קל עם קנה כבד ודו־רגל מותקן.
במקור הוא פותח ללא כוונה לשימוש במחסנית תופים, תוך הסתמכות על מחסניות בקיבולת סטנדרטית, אך ניתן להשתמש בו גם עם מחסניות תופים.
למגן היד שתי שורות של חורי אוורור המקבילים לקנה.
לרובה יש ידית נשיאה, קנה ארוך/כבד ודו-רגל.
I היו בעלי בסיס דק, בעוד שגרסאות Mk.
II נצפו עם דו-פודים הדומים לאלה של ה-M60 GPMG.
גרסת קרבין עם קת מתכת מתקפלת.
הקת נמצאת בשימוש לעיתים רחוקות, עקב הקושי הרב בהזזתה ובצורך ללחוץ לחיצה מלאה על המנעול כדי לפתוח אותה.