tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שיגעון גדלות או מגלומניה (מיוונית: Μεγαλομανία) נקרא גם "תסמונת נפוליאון" הוא תסמין (סימפטום) או התנהגות אבנורמלית המאופיינת במחשבות שווא על עליונות וכוח רב שיש לאדם.
במצב זה האדם מייחס לעצמו תכונות אלוהיות ומנהיגותיות, אומניפוטנטיות או גאונות בתחום כלשהו (למשל כוח צבאי, פוליטי, כלכלי – עושר מופלג, כישורים קוגניטיביים, אמנותיים או מיסטיים), אשר אינן קיימות בו.
שיגעון גדלות יכול להתבטא בהתנהגויות מסוגים שונים ודרגות חומרה שונות, החל באדם שתלטן יתר על המידה, המאמין כי הוא מעצב את סביבתו ואת אישיות הסובבים אותו לפי רצונו, ועד למקרים קיצוניים של הזיות ומחשבות שווא, שבעקבותיהן האדם עשוי ללקות בפרצי אלימות פיזית או מילולית.
בשפה היומיומית, כאשר שיגעון הגדלות לא מאובחן בבירור כמחשבת שווא על פי הקריטריונים של המדריך האבחוני DSM, משתמשים במושג זה לתיאור תכונות אופי של אנשים המבטאים התנהגות של עליונות.
לרוב מאפיינת המגלומניה בצורתה זו אנשים בעלי נטיות וקווי אישיות נרקיסיסטים או פרנואידים, או בעלי מזג ציקלותימי (תנודות מצב רוח) בתקופות של רוממות רוח עם מרץ יתר.
במקרים אלה מחשבות הגדלות עשויות להיות בעלות עוצמה ושכנוע עצמי רב, אך אינן הופכות למחשבות שווא ממש.
לעיתים מחשבות מגלומניות עשויות להופיע גם בקרב אנשים בעלי כישורים יוצאי דופן אמיתיים, המרגישים שעצם היותם גאוניים או מיומנים מאוד בתחום מסוים, גורם להיותם בעלי כוחות ויכולות יוצאי דופן גם בתחומים אחרים.
כהתנהגות אבנורמלית, שגעון הגדלות נקרא מחשבות שווא של גדלות או גרנדיוזיות (מצרפתית: délire de grandeur).
הוא מופיע בעיקר בקרב אנשים הלוקים בפסיכוזות מסוגים שונים, ומלווה לעיתים בהזיות שמיעתיות (כגון "אלוהים אמר לי שאני השליח שלו").
שיגעון הגדלות נפוץ, בין השאר, בסכיזופרניה (בעיקר בסכיזופרניה פרנואידית), בהפרעה דלוזיונלית או פרנויה, במאניה ובמצבים מאניים של הפרעה דו-קוטבית (מאניה-דפרסיה) או של הפרעה סכיזו-אפקטיבית, ובמצבים פסיכוטיים "אורגניים" על רקע מחלה גופנית או מוחית גסה (מצב בלבולי ופסיכוזה אורגנית).
יושידה נולד בטוקיו, שם למד באוניברסיטת טוקיו.
הוא הצטרף לסגל הדיפלומטי של יפן ב-1906, מיד לאחר ניצחונה של יפן במלחמת רוסיה–יפן.
הוא היה שגרירה של יפן באיטליה ובריטניה בשנות ה-30 של המאה ה-20 ולבסוף פרש מתפקידו כשגריר בלונדון ב-1938.
במשך שנות ה-30 של המאה ה-20 ובשנות ה-40 המוקדמות (לפני סיום מלחמת העולם השנייה), יושידה השתתף בתנועה האימפריאליסטית היפנית.
הוא פרש מבית המחוקקים של יפן ב-1955.
מדיניותו של יושידה התרכזה סביב "החוק היבש של יושידה", אשר הדגיש את ההתאוששות הכלכלית של יפן על חשבון העצמאות בענייני חוץ.
תחת שלטונו של יושידה, יפן התחילה לבנות מחדש את התשתית התעשייתית והסתמכה על ארצות הברית להגנתה.
יש הסבורים כי רעיון זה מרכזי במדיניות וכלכלה של יפן גם כיום.
שיגרו מיאמוטו (ביפנית: 宮本茂; באנגלית: Shigeru Miyamoto; נולד ב־16 בנובמבר 1952) הוא מעצב משחקי וידאו יפני ובכיר בחברת המשחקים נינטנדו.
מיאמוטו הוא אחד ממעצבי המשחקים המוערכים ביותר בתעשייה.
רבים ממשחקיו היו לאבני דרך בתעשיית משחקי הווידאו והוא לעיתים קרובות מכונה "אבי המשחקים המודרניים".
בין יצירותיו המפורסמות סדרות המשחקים "דונקי קונג", "סופר מריו"', "זלדה" וקונסולת המשחק Wii.
מיאמוטו נולד ב-16 בנובמבר 1952, בעיירה הכפרית סונובה אשר בקיוטו, יפן.
בילדותו אהב לטייל בטבע ולצייר נופים, חוויות שהיו מקור השראה חשוב לעבודתו כמעצב
בשנת 1970 החל ללמוד במכללת "קאנאזאווה מוניצ'י לאומנות תעשייתית ומלאכה", לימודים אותם סיים כעבור חמש שנים כמעצב תעשייתי.
מיאמוטו תכנן קריירה כמאייר מנגה, אך ב-1977, שנתיים מסיום לימודיו ולאחר מפגש מוצלח עם מנכ"ל נינטנדו, החל מיאמוטו לעבוד בזרוע פיתוח המשחקים של נינטנדו כמעצב.
בשנת 1980 היה מיאמוטו שותף בפיתוח משחק הארקייד Radar Scope.
לאחר הצלחת המשחק ביפן, ניסתה החברה לשווק את המשחק גם לשוק האמריקאי ויחידות רבות של מכונת המשחק נשלחו לארצות הברית.
אלה לא נמכרו, מה שהוביל לתסבוכת כלכלית.
בניסיון להיפטר מהסחורה העודפת, מנכ"ל החברה הטיל אז על מיאמוטו את מלאכת הסבת מכונות המשחק הקיימות למשחק חדש.
מיאמוטו הגה ופיתח רעיון למשחק, וצוות טכני דאג לשלבו בחומרה הקיימת.
המשחק שנקרא "דונקי קונג", על שם דמות במשחק, היה ללהיט מסחרר.
לא רק שהמשחק הציל את החברה מפשיטת רגל, הוא גם הוליד את דמותו של סופר מריו, הנחשבת עד היום לספינת הדגל של נינטנדו ולאחת הדמויות המצוירות האהודות ביותר.
המשחק זוכה גם כיום לאזכור של כבוד כמשחק הפלטפורמה ה"אמיתי" הראשון.
לאורך שנות פעילותו בתעשייה היה מיאמוטו מעורב בפיתוח שלל כותרים פורצי דרך.
שנתיים לאחר ההפצה של "האחים מריו", ראשון הכותרים בכיכוב האחים, ראה אור ב-1985 משחק ההמשך "האחים סופר מריו" שפותח למכשיר ה-NES.
המשחק הוכר עד לאחרונה כמשחק הווידאו הנמכר בכל הזמנים והנחיל סטנדרטים חדשים לז'אנר משחקי הפלטפורמה.
מיאמוטו הוביל את פיתוחו של משחק המשך נוסף בשם סופר מריו 64, ששוחרר בשנת 1996 והיה למשחק הפלטפורמה התלת-ממדי הראשון, המשחק אפשר לראשונה שליטה בנקודת ההשקפה ולווה בשלט אנלוגי, בעיצובו של מיאמוטו, שנהיה הסטנדרט לאלו שבאו בעקבותיו.
בנוסף לעבודתו בפיתוח משחקים, מיאמוטו היה מעורב גם בפיתוח קונסולות.
כשנינטנדו עבדה על ה-SNES, הוא הציע עיצוב של שלט הכולל ארבעה כפתורים מקימה ועוד שני "כפתורי כתף", הנמצאים בצד השלט.
עיצוב זה שופר במהלך השנים והפך למבנה המקובל של שלט קונסולה.
בשנת 1986 ראה אור ראשון הכותרים בסדרת "האגדה של זלדה", משחק הנחשב לאבי משחקי התפקידים (אף שלא היה משחק תפקידים בעצמו), וב-1998 יצא הכותר החמישי מסדרת זלדה, רב מכר (גרף 150 מיליון דולר עד לסוף השנה) הנחשב על ידי רבים כמשחק הטוב בכל הזמנים.
שניהם פירות רוחו של מיאמוטו.
בשנת 2015 כהן בקצרה כנשיא נינטנדו בעקבות מות הנשיא, אך הוחלף.
הוא מפיק סרט "האגדה של זלדה" שהקרנתו מתוכננת לשנת 2027.
מיאמוטו גר ביפן ונשוי ליאסוקו, לזוג שני ילדים.
מיאמוטו מספר שאינו מרבה לשחק מחוץ למסגרת העבודה, אלא מעדיף להעביר את זמן הפנוי בנגינה בגיטרה ובבנג'ו.
מיאמוטו זכה לא אחת להכרה בתרומותיו, בקרב קהילת השחקנים ועמיתיו.
בשנת 1998 חנך את היכל התהילה של האקדמיה לאמנות ומדע אינטראקטיביים.
בטקס הנבחרים של מפתחי המשחקים שנערך במרץ 2007, זכה מיאמוטו בפרס מפעל חיים על עבודתו בתחומי משחקי הווידאו ומערכות המשחק.
שם המשחק תאריך יציאה שם המכשיר תפקידו של מיאמוטו Radar Scope 1980 מכונת ארקייד יוצר Donkey Kong (גרסת הארקייד) 1981 מכונת ארקייד יוצר Donkey Kong Jr.
שידוך הולם (A Suitable Boy), רומן מאת ויקרם סת, נכתב בדלהי ב־1993. הספר זכה לשבחים רבים והיה לרב מכר עם צאתו לאור.
"שידוך הולם" יצא לאור בעברית בהוצאת זמורה-ביתן ותורגם בידי שרון פרמינגר.
המקור האנגלי של הספר, בן כ־1500 עמודים, הוא אחד הרומנים הארוכים ביותר שנכתבו באנגלית.
הרומן מגולל את סיפורן של ארבע משפחות בהודו ב־1950.
רוב עלילת הספר מתרחשת בעיר הבדויה בראהמפור, בירת מדינת פורווה-פרדש (בדויה גם היא) בצפון הודו.
כרקע לסיפור משמשות ההתרחשויות הדרמטיות המלוות את שנות עצמאותה הראשונות של הודו: פרצי האלימות העדתיים, מלחמת המעמדות, מערכת הבחירות הראשונה והשבר העמוק שהותירה אחריה חלוקתה של הודו.
אחד המאפיינים הבולטים בספר היא ההיצמדות של המספר לנקודת הראות של הגיבורים - בכל פרק מלווה המספר אחת מן הדמויות - ורק במקום אחד, לקראת הסוף, נשמע לראשונה קולו העצמאי של המספר.
המספר נשאר אם כן מינורי בכוונה, אך בעל ראייה חודרנית ויכולת ניתוח מעמיקה.
בכל משפט בספר ניכרת אהבתו הרבה של סת לגיבוריו ולהודו, הארץ אותה הוא מתאר בדייקנות וברגישות.
הספר עובד על ידי "נטפליקס" למיני-סדרת דרמה בריטית בת שישה פרקים, באותו שם בבימויה של מירה נאיר וכתיבת התסריט של אנדרו דייוויס.
הסדרה יצאה למסכים בשנת 2020.
בתורת הגרפים, שידוך או זיווג עבור גרף הוא אוסף של קשתות מאותו הגרף, כך שאין שתי קשתות באוסף שנוגעות בצומת משותף.
מקור השם "שידוך" הוא בכך שבחירת הקשתות "משדכת" זוגות של צמתים זה לזה באופן מונוגמי: לכל צומת המשתתף בשידוך יש בן זוג אחד ויחיד.
הגודל של השידוך מוגדר להיות מספר הקשתות שבו.
לשידוכים חשיבות רבה בתורת הגרפים, והם מתקשרים באופן טבעי לבעיות רבות (למשל לבעיית הנישואים היציבים).
ישנם מספר סוגים מיוחדים של שידוכים:
שידוך מקסימלי הוא שידוך שלא ניתן להגדיל אותו על ידי הוספת קשתות נוספות.
שידוך מקסימום הוא שידוך מקסימלי, אך ההפך אינו בהכרח נכון.
דוגמאות לשידוך מקסימלי (הקשתות בקבוצת הזיווג מסומנות באדום):
שידוך מקסימום שידוך מקסימום הוא שידוך מקסימלי בעל מספר הקשתות הרב ביותר מבין כלל השידוכים בגרף.
הוא אוסף של קשתות בגרף, כך שלכל שידוך אחר בגרף מתקיים .
ניתן לראות, שבמקרה c השידוך המקסימלי הוא גם שידוך מקסימום, אך במקרים a ו-b השידוכים שהוצגו בפסקה הקודמת קטנים בגודלם משידוכי המקסימום בגרף שלהם, על אף שהם מקסימליים, ועל כן אינם שידוכי מקסימום.
שידוך מקסימלי ניתן למציאה על ידי אלגוריתם חמדן פשוט.
שידוך מקסימום הוא גם שידוך מקסימלי, לכן ניתן למצוא שידוך גדול ביותר בזמן פולינומי.
עם זאת, אין אלגוריתם פולינומי ידוע עבור מציאת שידוך מינימלי, כלומר שידוך מקסימלי שמכיל את המספר הקטן ביותר של קשתות.
שידוך מושלם הוא שידוך שבו משתתפים כל הצמתים בגרף.
כלומר, הוא חלוקה של צמתי הגרף לזוגות, כך שכל זוג צמתים מקושר על ידי קשת.
לעיתים מגדירים שידוך מושלם גם בגרף עם מספר אי-זוגי של צמתים; במקרה זה מתירים לצומת אחד להישאר ללא בן זוג (כלומר, לא להיות מכוסה על ידי אף קשת בשידוך).
משפט החתונה נותן תנאי הכרחי ומספיק לכך שיהיה שידוך מושלם בגרף דו-צדדי.
עבור גרפים כלליים, משפט טט (Tutte) מגדיר הכללה לקיום שידוך מושלם.
ניתן לראות, שבמקרה b השידוך מקסימום הוא גם שידוך מושלם.
שידוך כמעט מושלם הוא שידוך שבו אין שידוך בדיוק לקודקוד אחד.
גרף יכול להכיל שידוך כמעט מושלם רק כאשר לגרף יש מספר אי זוגי של קודקודים, ושידוך כמעט מושלם הוא גם שידוך מקסימום.
באיור לעיל, חלק c מציג שידוך כמעט מושלם.
בעיית מציאת מספר השידוכים המושלמים בגרף דו-צדדי היא שלמה ל-, בעוד שבעיית ההכרעה המקבילה לה - השאלה האם בגרף דו-צדדי קיים שידוך מושלם - ניתנת לפתרון יעיל, כלומר ידוע שהיא שייכת ל-P.
מספר השידוכים בגרף שלם של עבור n אי זוגי ניתן לביטוי באמצעות עצרת כפולה: לכל קודקוד יש n אפשרויות שידוך, ולאחר שבוחרים שידוך לקודקוד אחד עם אחר נותר לבחור שידוך ליתר הקודקודים מלבד שני אלו ששודכו.
שיגרון או ראומטיזם (מאנגלית: Rheumatism, בעברית ארכאית רבמטיזם) הוא מונח כללי המתאר מחלה הכוללת כאב כרוני ותסמינים נוספים שמקורם במפרקים ורקמות החיבור.
מחלות שיגרוניות עלולות לפגוע בלב, בעור, בריאה, בעצמות ובכליות.
הענף ברפואה העוסק במחלות שיגרוניות נקרא ראומטולוגיה.
נמצא קשר בין תחושת הכאב לבין לחץ ברומטרי.
שידוך הוא חלק מיחסי גברים–נשים והוא תהליך ההתאמה בין איש ואישה, במטרה להביאם בברית נישואים.
בתרבויות רבות נישאים בעיקר באמצעות שידוך, ובחוגים מסוימים השלב הסופי בשידוך נותן גושפנקא ממסדית לקשר בין איש ואישה בטווח הזמן שבין ההיכרות לנישואים.
בחברות המסתמכות על השידוך בהפגשת בני-זוג, התהליך מתבצע פעמים רבות בעזרת שדכן או שדכנית, העוסקים בשדכנות לפרנסתם, כמו כן שידוך נעשה גם באמצעות מכרים וידידים - על ידי הצעת מועמד לנישואים אחד למשנהו, או להורי הצעירים.
ההורים או המועמדים עצמם מבררים אחד על השני אצל חברים וקרובי משפחה, על מנת לוודא התאמה מקסימלית ככל האפשר בטרם יפגשו.
הר"ן (רבינו ניסים בן ראובן גירונדי - פוסק ומפרש על הרי"ף, חי בברצלונה בשנים 1320–1380) מייחס את השורש למילה 'שידוך' לשורש המילה 'שקט' בשפה הארמית, כנראה בהתבסס על תרגום הפסוק בספר שופטים: "וַתִּשְׁקֹט הָאָרֶץ", אשר המתרגם לארמית תרגמו: "וּשְׁדוֹכַת אַרְעָא".
מכאן, ששורש המילה 'שקט' בארמית היא 'שידוך' והוא "מלשון שקט ומנוחה שהאשה מוצאת בבית בעלה", כמו שנכתב במגילת רות: ..וּמְצֶאןָ מְנוּחָה, אִשָּׁה בֵּית אִישָׁהּ וגו'.
המונח "שידוכין" השתרש בתקופת התלמוד כתיאור לשלב הראשון בתהליך הנישואים באותה תקופה, שהיה התחייבות חוקית של הגבר והאישה לקיים ביניהם את השלבים הבאים, שהם הקידושין והנישואים.
שידוך ראוי נקרא בפי חז"ל "ענבי הגפן בענבי הגפן".
הפגשת בן/בת הזוג התחייבות להתחתן קניין (נתינת טבעת) חופה/חתונה המונח במקרא אירוסין לקיחה המונח במשנה שידוכין קידושין נישואין המונח כיום שידוכים אירוסין קידושין נישואין
נישואי השידוך ביהדות אשכנז עד העת החדשה
דפוס המשפחה המסורתי של יהדות אשכנז בשלהי ימי הביניים היה של משפחה מונוגמית-גרעינית המבוססת על נישואי שידוך.
הילדים הושאו בסמוך להגעתם לבגרות, בגיל שתים עשרה לבנות ושלוש עשרה לבנים נישואי שידוך בגיל כזה מכונים 'נישואי בוסר'.
אהרון גינצבורג באוטוביוגרפיה שלו 'אביעזר' כותב כי דפוס זה היה נפוץ בעיקר ביהודי פולין בראשית המאה ה-19, בשונה מיהודי מערב אירופה והאוכלוסייה הלא-יהודית במזרח אירופה.
הבסיס הכלכלי לדפוס נישואי השידוך היה בנדוניה וב'קעסט' (מזונות).
הנדוניה הייתה סכום ראשוני שהכניסו משפחת ההורים (משפחת הכלה הכניסה סכום גדול יותר) והיוותה קרן ראשונית להשקעה שתאפשר את פרנסת הזוג הצעיר.
הקעסט היה קביעה של מספר שנים (לרוב כשנתיים) שבהן הזוג הצעיר יחיה אצל ההורים, לרוב הורי הכלה, ויהיה סמוך על שולחנם.
בתקופה זו יוכל החתן הצעיר להקדיש את זמנו ללימוד תורה בלא דאגות פרנסה טרם כניסתו לשוק העבודה.
ההתחייבויות הכלכליות המדויקות בין המשפחות נחתמו בהסכם ה'תנאים' בין המשפחות, לרוב לפני שהחתן והכלה נפגשו זה עם זה.
היות ששהקשר הדתי הפורמלי בין בני הזוג נקבע רק במעמד החופה והקידושין, נקבעו קנסות וחרמות על מי שמיפר את ה'תנאים'.
נישואי השידוך אורגנו על ידי ההורים בסיועם של שדכנים החתן והכלה עצמם לרוב לא נפגשו עד לחתונה.
החוק הרוסי קבע את גיל הנישואים המינימלי ליהודים ל-16 שנים לנשים ו-18 שנים לגברים (תקנות הצאר ניקולאי מ-1835).
התקנות דרשו הסכמה של האב לנישואי ילדיו ואסרו על הורים להכריח את ילדיהם להתחתן.
משנות ה-60 למאה התשע עשרה הממשלה הרוסית הושפעה ממגמות של רפורמות ליברליות וצמצמה את התערבותה בנושא של כפיית ציות להורים.
מקומה של האהבה בנישואי השידוך ההיסטוריים ביהדות מזרח אירופה
ביחס למצב הרגשי הנלווה לנישואי השידוך ישנן במחקר שתי דעות מנוגדות.
לפי האחת, שמוצגת בכתבי כץ וכנעני, נישואי השידוך היו מוסד אימפרסונלי, אמצעי להולדת ילדים ושימור הטוהר המיני, ללא ציפייה לאושר בנישואים ול'אהבה'.
דפוס זה התאים לאופייה הקולקטיביסטי של התקופה .
כנעני טוען כי עצם השימוש במושג 'אהבה' ליחסי גבר ואישה לא היה מקובל בחברה היהודית במזרח אירופה עד למאה ה-19. לדבריו המונח היידי 'ליבע' לא התייחס לאהבת גבר ואישה.
השידוכים נקבעו על פי ערכים אובייקטיביים, וכן גם המתנות והמכתבים שהועברו בין הצדדים בתקופה שבין חתימת ה'תנאים' לנישואים היו על פי דפוסים חברתיים קבועים וחסרי חותם אישי.
טקס הנישואים עצמו היה הפגישה הראשונה בין בני הזוג וקיום יחסי המין היה מלווה בקשיים עקב הזרות ביניהם וגילם הצעיר.
חיי הנישואים שנוצרו לאחר השידוך היו מלווים במבוכה, זרות ותקשורת לקויה בין בני הזוג.
כך גם לאחר הנישואים בני הזוג לא נהגו לפנות זה אל זו בשמם הפרטי או אף בכינוי 'אשתי/בעלי' אלא בכינוי הסתמי 'ציהערסטו' (השומעת את).
לעומתם שטמפפר טוען כי בנישואי השידוך האהבה הופיעה לאחר הנישואים.
החום והאינטימיות שאפיינו את יחסי ההורים לילדיהם הועתקו לאחר הנישואים לזוגיות.
לדעתו נורמות של אי ביטוי ציבורי של רגשות, כגון השימוש בכינוי 'ציהערסטו', אינן מעידות על אי קיומם של רגשות אלא על אי ביטוי פומבי של קרבה אינטימית.
לדעתו דווקא התפוצה הרחבה של גירושים בחברה היהודית במאה ה-19 מעידה כי קיימת אלטרנטיבה לנישואים.
ולכן התמדת הרוב בנישואים, ונטייתם של אלמנים וגרושים להינשא מחדש במהירות, מעידות על כך שדפוס זה העניק סיפוק לרוב היהודים.
גם ההנהגה הרבנית הכירה בחשיבות הפן הרגשי בנישואים ולכן למשל הפוסקים התירו לזוג חשוך ילדים שלא להתגרש, וזאת בניגוד להלכה המקורית שראתה בנישואים רק אמצעי לקיום מצוות 'פרו ורבו'.
עם זאת, הנימוקים המובאים במקורות לאי פירוק הנישואים הם מעשיים (האישה עוזרת לבעלה, יש לה תכונות אישיות טובות וכו') ולא רגשיים .
כמו כן שלמון-מאק מציינת כי בספרות המוסר ביידיש שנפוצה בשכבות העם הרחב במאות ה-17-18 מוצג אידיאל של נישואי שותפות, אהבה ושמחה בין בני הזוג .
המעבר מנישואי שידוך לנישואי היכרות ביהדות אשכנז
כץ מדגיש כי השינוי בדפוסי יצירת המשפחה היהודית לא היה שינוי כמותי, של הפיכת הדפוסים יוצאי הדופן של נישואי בחירה ודחיית גיל הנישואים לדפוסים הרווחים בלבד.
אלא שינוי מהותי של חדירת אידיאל ארוטי חדש ודרך הערכה חדשה של הנישואים.
בניגוד לימי הביניים שהתאפיינו בחברה קולקטיבית ודפוסים מוסדיים שהפרט נבלע בהם בעת החדשה עולה עם תנועת ההשכלה ערכי האינדיבידואליות: ההכרה בחופש הבחירה של הפרט, ובזכותו לבחור ולעצב את חייו.
האוטונומיה האינדיבידואלית דרשה את מעמדה גם בתחום הרומנטי.
וכך נוצרה הנורמה של בחירת בת הזוג מתוך הכרה פנימית ולא משיקול תועלתני-חיצוני, וממנה נובעים שאר השינויים בדפוסי יצירת המשפחה: פסילה מוצהרת של ערכי כלכלה וייחוס כקריטריון להתאמת בני זוג, וכן דחיית השדכן ומעבר להרגלי חיזור אישיים.
שטמפפר לעומתו מצמצם בדרמטיות של השינוי וטוען כי בעקבות עליית האליטה החדשה דפוס נישואי האהבה שרווח בשכבות הנמוכות עבר למעמדות הגבוהים .
פריז טוענת לקיומו של משבר במשפחה היהודית המסורתית במזרח אירופה במחצית השנייה של המאה ה-19. משבר זה נוצר עקב שילוב תהליכים פנימיים של מרד בדפוסי נישואי השידוך וביקורת אידאולוגית עליהם, עם תהליכים חיצוניים של ירידת מעמד הרבנים והתערבות הממשלה הרוסית ופגיעה באוטונומיה של הקהילה היהודית בענייני נישואים וגירושים.
עם זאת גם בשלהי המאה ה-19 שיקולי התועלת וההתאמה הכלכלית לא נעלמו אלא הסתגלו לאידיאל החדש של משיכה הדדית ארוטית כתנאי חברתי מחייב.
וכך בנישואים החדשים הוצנע הצד המאורגן והמשא ומתן הכלכלי שנותרו בבסיסם .
גם בשלהי המאה ה-19 שיקולים של משיכה רומנטית היו גורם נוסף לצד התנאים החומריים של גובה הנדוניה והמצב הכלכלי ולא החליפו אותם לחלוטין .
גם פריז מסיקה מניתוח מודעות שידוכים בעיתון היהודי 'דער שדכן', בתחילת המאה העשרים, כי "אף שהעיתון הוקיע את מי שהעדיפו 'נישואי תועלת על נישואי אהבה' המודעות מראות שאפילו המחזרים הרומנטיים ביותר היו קשובים לנושא הכספי."
גם השדכנים לא נעלמו אלא למדו להסתגל לתנאים החדשים.
כך היילפרין מספר על הסתגלות השדכנים למשחקי החיזור של הנוער, והתערבות שלהם לטובת מתן לגיטימציה חברתית של 'שידוך' לאהבת הנעורים שנוצרה לפני התערבותם .
גם פריז מזכירה נושא זה ומצטטת שדכן מקצועי שאומר "בימינו אלה מוכרחים לדון בשידוך עם הילדים יותר מאשר עם ההורים" .
דוגמה נוספת להסתגלות השדכנים ניתן לראות בעדותה של גולדה מאיר מספרת על נישואי הוריה.
לדבריה אמה הייתה גאה בכך שהכירה את בעלה, בפינסק של שנת 1903, "בצורה בלתי שגרתית מאד, בלי להסתייע בשדכן".
ולאחר שהזוג הצעיר כבר החליט להינשא הורי הכלה השלימו עם ההחלטה, על אף שהחתן לא היה מיוחס ולא במצב כלכלי טוב, והזמינו שדכן "אבל רק בשביל הסידורים הטכניים" .
בשלהי המאה ה-19 פרשיות אהבים וחיזורים היו רווחים גם בחברה היהודית האורתודוקסית, וכפי שצוין לעיל גם בחברה זו עלה גיל הנישואים בעידודם של ראשי הישיבות .
בקהילות יהדות המזרח היה נהוג לשדך את ילדיהם בגיל צעיר מחשש לחטיפת הבנות או נישואים לשכניהם הלא יהודים.
בני ישיבות דתיים ממוצא מזרחי במדינת ישראל נוהגים כיום להישתדך לבנות סמינר לבנות בשידוכים המאורגנים על ידי מורי ומנהלי המוסדות בהם הם לומדים ולאחר מציאת התאמה בין תלמיד לתלמידה בין המוסדות השונים.
רובם של הזוגות במגזר החרדי נישאים בשידוך, אחת הסיבות המרכזיות לקיום מערכת השדכנות היא צניעות.
על פי כללי הצניעות הנהוגים בחברה החרדית, בחור ובחורה אינם נפגשים סתם כך בלי סיבה, אלא אך ורק למטרת נישואים, ולכן עליהם להיפגש על ידי שידוך, בתיאום הסביבה הקרובה כמו המשפחה או המכרים וכדומה, אליהם קשור המועמד לנישואים.
ישנם הבדלים בתוך המגזר בין הליטאים שנוהגים להיפגש מספר פעמים לבין החסידים הממעטים בהן ויש הנפגשים פגישה אחת בלבד.
סיבה נוספת לבחירת בן זוג באמצעות שידוך, לדעת המצדדים בשיטה זו, היא החשש שמועמד צעיר הבוחר בן זוג באופן עצמאי עלול לקבל החלטה שגויה בגלל 'אהבה עיוורת' מבלי להכיר לעומק את התכונות והמידות האישיות של בן הזוג.
המצדדים בשידוך סבורים שמוטב לבחור את בן הזוג על פי תכונותיהם (תכונות הנפש, בקיאות בתורה, שושלת, מצב כלכלי, מצב משפחתי וכו') בהתאם לדרישות של כל משפחה, ולאו דווקא מתוך אהבה או קשר רגשי למועמד, לפחות בשלבי ההיכרות הראשוניים.
בשידוך אידיאלי נוצרת ההיכרות רק לאחר בירור מקיף באמצעות שדכנים מקצועיים ומכרים הבוחנים את המועמדים ואת התאמתם ההדדית.
בחברה הדתית לאומית נהוג גם כן להשתמש בשידוך אך בשונה מהחברה החרדית כאן בני הזוג אינם נפגשים פעמים בודדות וברוב המקרים הקשר נמשך מספר חודשים.
גם קשר זה מתחיל בהצעה משדכן או מכר של בני הזוג, ולרוב נערך בירור מקדים על פיו יחליטו בני הזוג אם להפגש.
לאחר קשר, יחליטו בני הזוג אם להתמיד ולהינשא או להיפרד.
בני הזוג נוהגים להתייעץ עם חבריהם הנשואים או יועצים מוסמכים טרם ההחלטה.
בחוגים שאינם דתיים, יש אשר ינסו למצוא בן או בת זוג באמצעות שדכן מקצועי, מכר משותף או אתר הכרויות באינטרנט.
שידוכים באמצעות גורם שלישי הם מאוד נפוצים בחברה החילונית ומתאימים במיוחד לאנשים שמתקשים להכיר בן או בת זוג באופן עצמאי מסיבות שונות, כגון ביישנות, מגורים במקום מבודד או מוגבלות.
בחברה החילונית הזוג, על פי רוב, יוצא זמן רב יותר כדי לגבש דעה אישית על מידת ההתאמה של בן או בת הזוג ולא בהכרח מסתמך על בירור מקיף שנעשה קודם לכן בידי גורמים אחרים.
כמו כן, מטרת ההיכרות אינה בהכרח נישואים פורמליים.
השידוך המסורתי - היסטורית היה נהוג בעולם היהודי מסורתי והתבסס על צניעות והיכרות דרך צד שלישי (שדכן/ית, קרוב משפחה או מכרים).
הפגישות בין הבחור והבחורה לרוב היו מוגבלות במספרן ובאורכן, ומתמקדות בבירור התאמה ערכית, משפחתית ודתית.
קריטריונים חשובים כללו ייחוס משפחתי, בקיאות דתית, יראת שמיים, מידות טובות, בריאות ויכולות כלכליות.
בחסידויות מסוימות, כמו גור ובעלז, נמנע שיח ומגע בין בני הזוג בין האירוסים לחתונה.
היסטורית ילדי רבנים נחשבו לשידוך ראוי ומושך יותר.
שדכנות מקוונת - שינויים חברתיים כמו דחיית גיל הנישואין ועליית תופעת "הרווקות המאוחרת" המלווים בלחץ חברתי וסטיגמות יצרו צורך באלטרנטיבות לשדכנות המסורתית.
בהקשר זה, צצו תוכניות ואתרי היכרויות מקוונים, כמו "SAYS" שהוקם בשנת 2003 ואושר על ידי רבנים.
בו משתמשים בוחרים שדכנים מתוך רשימה, והשדכנים מתאימים עבורם בני זוג.
סגל טוענת כי מיזמים אלו אינם "חדש אסור מן התורה" אלא כלים מודרניים לשעתוק המסורת היהודית.
בשנים האחרונות התפתח במגזר הדתי-לאומי תחום חדש הקרוי: שדכנות.
גזענות בשידוכים - בציבור החרדי קיימת רתיעה ואף סירוב נחרץ להכיר צעירים וצעירות ממוצאים שונים ובעיקר מזרחים דבר המקשה על המשתייכים לקבוצות אלו במציאת שידוך, פגיעה בזהות ובדימוי העצמי מניעת אפשרות לאינטגרציה מלאה בחברה.
שיגעון הצבעונים (בהולנדית: Tulpenmanie; טוּלִיפּמַאנְיָה) היה תופעה בתקופת תור הזהב של הולנד בשנים 1636–1637 שבמהלכה חלה גאות מתגברת במסחר בבצלי פרח הצבעוני, שהגיע לראשונה להולנד, ומחירם עלה באופן לא־פרופורציונלי לערכם.
בשיא שיגעון הצבעונים, בפברואר 1637, הגיע מחירם של פריטים מסוימים ליותר מפי עשרה מההכנסה השנתית של בעל מלאכה מיומן.
הבועה הכלכלית גברה עקב מסחר ממניעים ספקולטיביים, ובסוף חורף 1637 היא התפוצצה ומחירי בצלי הצבעונים ירדו בחדות.
שיגעון הצבעונים נחשב לבועה הספקולטיבית (או הבועה הכלכלית) הראשונה, ולעיתים משתמשים כלכלנים ואנשי שוק ההון במושג "שיגעון הצבעונים" (Tulipmania) בתור דוגמה לבועה כלכלית.
עבודות מחקר בנושא מעידות כי השימוש במילה "שיגעון" אינו מבוסס.
הגעת הצבעוני לאירופה מיוחסת לרוב לאוגייר דה ביזבק, שגרירו של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
דה ביזבק נשלח אל הסולטאן העות'מאני ושב עם הבצלים ועם הזרעים הראשונים של הצבעונים, שנשלחו מן האימפריה העות'מאנית אל וינה בשנת 1554. הצבעונים הופצו במהרה מווינה אל אאוגסבורג, אל אנטוורפן ואל אמסטרדם.
הפופולריות והטיפוח שלהם ברפובליקה ההולנדית צברו תאוצה בשנת 1593 ככל הנראה, לאחר שהבוטנאי הפלמי קארולוס קלוסיוס חקר באוניברסיטת ליידן את הצבעונים.
הוא שתל מינים אחדים של צבעונים ומצא שהם מסוגלים לסבול את תנאי השטח הקשים של ארצות השפלה.
זמן קצר לאחר מכן החלו הצבעונים לצבור פופולריות.
בשל עליית הביקוש ואי־התאמתו של ההיצע נסק מחירו של הצבעוני.
רבים מהשכבות העניות שאפו גם הם ליהנות מהמגמה של עליית המחירים ולצבור רווחי הון.
מכירה וקנייה פומביות של הפרחים ושל בצליהם התנהלו בפונדקים באמסטרדם ובהארלם ובערים אחרות.
המסחר התנהל לרוב בצבעונים מסוג ב, שהביקוש להם בקרב שכבת האצולה היה נמוך ולכן היה מחירם נמוך בהרבה.
הסחר התנהל לרוב בחוזים עתידיים על פרחים – אנשים סחרו בזכויות על פרחים שעדיין לא פרחו.
התשלום לא בוצע מיידית אלא היה מבוסס על הלוואות.
סוחרים קנו חוזים עתידיים על פרחים ומכרו אותם למחרת במחיר גבוה יותר, בהלוואה, מבלי ששילמו או קיבלו כסף, ומחירם המשיך לעלות לשיאים חדשים.
השיגעון הגיע לסופו בחורף של שנת 1637, כאשר לא נמצא קונה לזכויות על צבעונים מסוימים באחד מפונדקי העיר הארלם.
הידיעה המרעישה התפשטה לשאר הערים של הפרובינציות הפלמיות, ומחירם של הצבעונים מסוג ב ירד בחדות.
החל תהליך של התנפצות הבועה, שלבסוף הותירה את המשקיעים כאשר ערכי הנכסים שבידיהם – בצלי הצבעונים או החוזים לרכישתם – היו נמוכים בהרבה מהמחיר שבו נקנו.
ארמון הקלפים שנבנה על מתן הלוואות קרס, ומרבית השותפים פשטו את הרגל מכיוון שלא יכלו להחזיר את ההלוואות שנטלו לרכישת הנכסים.
הפרופסור האמריקאי פיטר גארבר טוען שאין לקרוא לאירוע זה "בועה", מכמה סיבות:
הצבעונים שבאמת נמכרו במחירי שיא, כגון הצבעוני "סמפר אוגוסטוס", היו בעלי היצע נמוך במיוחד משום שהם היו מוצרים בתחילת דרכם בשוק ההולנדי.
תמחור מוצרים במחיר גבוה בשלב השקתם, ולאחר מכן הפחתת המחיר עם חדירתם לשוק, מקובלים גם בימינו.
לדוגמה, מחירו של גאדג'ט אלקטרוני יורד בצורה משמעותית לאחר שהוא חודר לשוק, ועם זאת אין לקרוא "משוגעים" לקונים טלפון סלולרי משודרג.
עוד טוען גארבר שהסחר השתולל לרוב בשולי החברה ההולנדית.
אומנם מחירם של הצבעונים זינק לשיאים חדשים בכל ערב מסחר, אך הסיכון היה ידוע לשותפים שסחרו בהימור.
כל מי שמשחק בלוטו יוצא מההנחה שהוא עלול להפסיד, ולמרות זאת תעשיית ההימורים הזאת מגלגלת מיליונים (אם לא יותר) ואין זה משפיע על המצב הכלכלי של המדינה.
לפי גארבר יכול להיות שהמסחר השתולל בשל מגפת הדבר, שהייתה אז בשיאה.
ההולנדים, שהיו חסרי תקווה לחיות, שיחקו משחק שתייה שבו הם קנו ומכרו צבעונים בהגזמה.
בתקשורת, שידור היא הפעולה של מסירת אותות (שידור) ממקור מסוים (הנקרא משדר), אל יעד מסוים או קבוצת יעדים.
שידור יכול להתבצע באמצעות קו תקשורת המחבר בין שתי נקודות, או באמצעות אנטנות לתקשורת אלחוטית מנקודה אל מספר נקודות.
בתקשורת המונים, ביצוע שידור של תוכן מסוים תוך כדי יצירתו נחשב כשידור חי, או שידור ישיר.
תווך: קו תקשורת, תקשורת אלחוטית
סוג האות: אותות חשמליים, גלי רדיו, גלי מיקרו
מאפיינים טכניים: תדר, אפנון, קידוד (קידוד אודיו או קידוד וידאו בהתאם לאופי השידור), רוחב סרט
מטרת השידור: טלגרף, טלפוניה, רדיו, טלוויזיה, תקשורת נתונים
סוג התוכן: תוכנית טלוויזיה, תוכנית רדיו
תפקידו של תא העצב במערכת העצבים הוא לקלוט, לעבד ולהעביר מידע באמצעות אותות אלקטרו-כימיים.
כאשר דחף עצבי מגיע לאקסון מגוף התא הוא משודר לתאי המטרה בתהליך של העברה סינפטית.
הסתעפות האקסון בקצותיו מאפשרת לו ליצור מגעים עם תאים רבים בו זמנית.
שיגעון של מסיבה , הוא סרט נעורים צרפתי משנת 1980 בכיכובה של סופי מרסו שהיה להצלחה בינלאומית.
הסרט בוים על ידי קלוד פינוטו ומככבים בו גם קלוד ברסו ובריג'יט פוסי.
ריצ'רד סנדרסון שר את שיר הנושא "Reality", שהפך ללהיט ולקלאסיקה.
שמו העברי של הסרט נבחר על ידי צופי זהו זה!, בתחרות שנערכה לגבי שם הסרט, כשיצא בארץ בסוף 1982.
הסרט מספר את סיפורה של נערה בת 13 בשם ויק, המגיעה כתלמידה חדשה לבית ספר תיכון.
היא וחברותיה מבלות במסיבות נעורים.
הוריה לא מאפשרים לה לבלות במסיבה גדולה המכונה "boum", אך סבתה מסייעת לה.
במסיבה היא מתאהבת בנער מבית ספרה.
הוריה של ויק מנהלים רומנים מן הצד, אך מתאחדים מחדש לקראת סוף הסרט.
הסרט זכה להצלחה מסחרית ברחבי אירופה.
צפו בו יותר מ-4 מיליון צופים בצרפת, ויותר ממיליון בהונגריה.
משחק שידוכים הוא משחק שיתופי בתורת המשחקים, שמטרתו לשדך בין חברי שתי קבוצות בצורה התואמת ביותר להעדפותיהם.
דוגמאות טובות המייצגות את המשחק הן שידוך בין נשים וגברים, מוסדות לימוד וסטודנטים וכן הלאה.
הבעיה מוגדרת על שתי קבוצות A ו-B כאשר בכל אחת מהן יש n חברים כאשר לכל חבר בקבוצה A יחס העדפות חזק על חברי הקבוצה B, ולכל חבר בקבוצה B יחס העדפות חזק על חברי הקבוצה A.
שידוך בין חברי שתי הקבוצות יהיה פונקציה חד-חד-ערכית שמתאימה לכל חבר בקבוצה A חבר בקבוצה B.
בהינתן שידוך בין חברי הקבוצות, הזוג ו- מערער על השידוך אם הם מעדיפים אחד את השני על פני בני הזוג אליהם הם שודכו.
שידוך בין חברי הקבוצה A לבין חברי הקבוצה B יקרא יציב אם אין אף זוג שמערער עליו.
ב-1962 פרסמו דייוויד גייל ולויד שפלי מאמר שהציג את הבעיה ובו הם הוכיחו כי לכל בעיית שידוכים ניתן למצוא שידוך יציב.
ההוכחה הייתה קונסטרוקטיבית והציעה אלגוריתם לפתרון הבעיה.
לימים זכה לויד שפלי בפרס נובל לכלכלה לשנת 2012, בין היתר על תרומה זו (דייוויד גייל נפטר בשנת 2008).
תיאור האלגוריתם למטה מתייחס למקרה שבו הקבוצה A היא קבוצת הגברים המחזרים, והקבוצה B הוא קבוצת הנשים שאחריהן הם מחזרים.
בתחילת האלגוריתם כל הגברים והנשים נמצאים בביתם.
בכל שלב באלגוריתם יקרו הדברים הבאים:
כל גבר ניגש אל ביתה של האישה המועדפת עליו, מבין הנשים שלא דחו אותו עד לשלב זה.
כל אישה שגברים עומדים ליד ביתה, משאירה איתה את הגבר המועדף עליה ושולחת את השאר בחזרה.
התהליך מסתיים כאשר אף גבר לא נמצא בביתו.
נסמן את השידוך היציב שמתקבל באלגוריתם חיזור גברים ב - Am.
כאשר הגברים והנשים מחליפים תפקידים והנשים הן אלה שמציעות נסמן את השידוך היציב שמתקבל ב - Aw.
לאורך כל ביצוע האלגוריתם מתקיימות התכונות הבאות:
כל הנשים העדיפות - בעבר: גבר שמגיע לביתה של אישה כבר נדחה על ידי כל הנשים שהוא מעדיף על פניה
כל הגברים העדיפים - בעתיד: אישה שנשאר איתה גבר עדיין לא פגשה את הגברים שהיא מעדיפה על פניו
כל אישה מבוקרת - תפוסה: כל אישה שביקר אותה לפחות גבר אחד תהיה תפוסה
ביצוע האלגוריתם מסתיים בשידוך יציב תוך לכל היותר צעדים.
שלב שני - סופיות האלגוריתם
נרצה להראות כי יש שלב שבו אף גבר לא נשלח לביתו
כל אישה דוחה לכל היותר n-1 גברים
לכן, לאחר צעדים אף גבר לא דחוי
נניח בשלילה כי אבי נמצא בביתו לאחר שנדחה על ידי כל הנשים.
מכאן נובע כי כל הנשים כבר תפוסות
אבל זו סתירה שכן יש מספר זהה של נשים וגברים
כעת בפני כל אישה עומד גבר אחד ויחיד.
שלב ארבע - השידוך יציב
נניח בשלילה כי קיים זוג המעוניין לערער על השידוך שיצרנו, נניח דני ודנה.
כלומר, בהכרח בשידוך שלנו דני ודנה לא משודכים זה לזה
נניח : דני - אביבה, אבי - דנה.
דני : דנה > אביבה
דנה : דני > אבי
אבל מצב זה אינו ייתכן.
אם דני : דנה > אביבה, אז דני ביקר אצל דנה לפני שביקר אצל אביבה ונדחה על ידי דנה (לפי תכונת כל הנשים העדיפות - בעבר).
אבל תכונת כל הגברים העדיפים - בעתיד תכתיב לנו כי דנה : אבי > דני, וזו סתירה לכך שדנה רוצה לערער עם דני על השידוך.
ומסתירה זו נקבל כי השידוך יציב.
דוגמה לשימוש באלגוריתם גייל שפלי
בהינתן טבלאות יחסי ההעדפות הבאות, נבצע את האלגוריתם המתואר לעיל.
יחסי העדפות גברים עדיפות ראשונה עדיפות שנייה עדיפות שלישית עדיפות רביעיתמעין רותם נועה גרטה ליטלאמיר נועה ליטל גרטה רותםיונתןגרטה נועה ליטל רותםישעיהו ליטל נועה גרטה רותם
יחסי העדפות נשים עדיפות ראשונה עדיפות שנייה עדיפות שלישית עדיפות רביעיתרותם מעין אמיר ישעיהו יונתןנועה מעין יונתן ישעיהו אמירגרטהאמיר מעין ישעיהו יונתןליטל יונתן אמיר ישעיהו מעין
נרשום בכל שלב מי הנשים שעומדות בפתח ביתו של כל גבר.
המספר בסוגריים ליד השם מייצג את ההעדפה של האישה ביחס לגבר מולו היא ניצבת.
כך למשל בשלב הראשון, ליד כל השמות רשום המספר (1), כי כל הנשים מגיעות לגבר בעדיפות הראשונה שלהן.
בכל שלב, כשמול גבר מסוים ניצבות יותר מאישה אחת, הוא שולח את כולן הביתה מלבד העדיפה עליו ביותר (מבין אלה שניצבות מולו).
בשלב הבא, אותן הנשים שנשלחו לביתן, ילכו לגבר בעדיפות הבאה שלהן.
אלגוריתם חיזור גברים רותם נועה גרטה ליטל נשלחו הביתהשלב ראשון מעין (1) אמיר (1) יונתן (1) ישעיהו (1)
לפי אלגוריתם חיזור נשים נקבל את הזוגות הבאים:
נשים לב שאלגוריתם חיזור הגברים נגמר אחרי השלב הראשון.
זאת משום שכל גבר מעדיף אישה אחרת בעדיפות ראשונה, ולפי אלגוריתם גייל שפלי- התהליך נגמר.
חיזור הגברים יוצר את הזוגות הבאים: מעין-רותם, אמיר-נועה, יונתן-גרטה, ישעיהו-ליטל.
מלבד השידוכים המתקבלים לפי אלגוריתם חיזור הנשים והגברים, ישנם שידוכים יציבים נוספים, למשל: מעין-רותם, אמיר-ליטל, יונתן-גרטה, ישעיהו-נועה.
אם השידוך המתקבל לפי חיזור גברים הוא בדיוק אותו שידוך המתקבל לפי חיזור נשים, אז אין עוד שידוכים יציבים מלבד השידוך הזה.
המבנה הסריגי של קבוצת השידוכים היציבים
יהיו A ו-B שני שידוכים.
A B היא ההתאמה המתאימה לכל אישה y את הגבר שאותו היא מעדיפה מבין הגברים שלהם היא משודכת ב-A וב-B.
באותו אופן ניתן להגדיר את ההתאמה A B, שבה כל גבר בוחר באישה העדיפה בעיניו מבין הנשים המשודכות לו ב-A וב-B.
הגדרות אלו מגדירות מבנה של סריג על קבוצת השידוכים היציבים, כאשר פעולת המקסימום מתייחסת ל"מקסימום נשים" ופעולת המינימום מתייחסת ל"מקסימום גברים".
כלומר, המקסימום עבור קבוצת השידוכים היציבים , יהיה
על ידי שימוש חוזר במשפט הבא נקבל כי המקסימום והמינימום הם שידוכים יציבים.
משפט: אם A ו-B הם שידוכים יציבים, אז גם A B ו- A B הם שידוכים יציבים.
הוכחה: נוכיח עבור A B ועל ידי החלפת המינים נקבל את המבוקש עבור A B.
ראשית נוכיח כי C הוא שידוך, ולאחר מכן נוכיח כי הוא שידוך יציב.
שלב ראשון - C הוא שידוך:
נניח בשלילה כי C אינו שידוך.
כלומר, נניח כי בתהליך בו כל אישה בוחרת בגבר העדיף בעיניה מבין המשודכים לה ב-A וב-B, יש גבר הנבחר על ידי שתי נשים.
נניח למשל כי דוד נבחר ב-C הן על ידי מיכל והן על ידי בת-שבע.
מכאן שבשידוך A הוא משודך לאחת מהן, ובשידוך B לשנייה.
נניח כי בשידוך A דוד משודך למיכל ואוריה לבת שבע, ובשידוך B דוד משודך לבת שבע ויוחאי למיכל.
(איננו פוסלים את האפשרות כי אוריה ויוחאי הם אותו אדם).
כיוון שלפי C הן מיכל והן בת שבע בחרו בדוד, נקבל כי:
אם דוד מעדיף את מיכל על פני בת-שבע, אז הזוג (דוד, מיכל) מערער על השידוך B.
אם דוד מעדיף את בת-שבע על פני מיכל, אז הזוג (דוד, בת-שבע) מערער על השידוך A,
בסתירה לכך שגם A וגם B הם שידוכים יציבים.
הסתירה נובעת מההנחה כי C אינו שידוך, ולכן C הוא שידוך.
שלב שני - C הוא שידוך יציב:
נניח בשלילה כי C אינו שידוך יציב.
אזי, יש זוג, נאמר דוד ובת-שבע, שאינם משודכים ב-C זה בזה ומערערים על השידוך.
נניח כי בשידוך C דוד משודך למיכל, ואוריה משודך לבת-שבע.
מכיוון שדוד ובת-שבע מערערים על השידוך, בהכרח מתקיים:
מכיוון שב-C בת-שבע משודכת לאוריה, הרי שהיא משודכת לו או ב-A או ב-B.
נניח בה"כ כי היא משודכת לו ב-A, ונניח כי ב-B היא משודכת ליואב.
אזי, בת-שבע מעדיפה את דוד על פני אוריה, ואת אוריה על פני יואב (שכן ב-C היא משודכת לאוריה ולא ליואב), ובפרט גם את דוד על פני יואב:
בת שבע: דוד אוריה יואב.
מכיוון ש-A הוא שידוך יציב, דוד ובת-שבע אינם מערערים עליו.
מכיוון שבת-שבע מעדיפה את דוד על פני אוריה, הרי שדוד מעדיף את המשודכת לו ב-A על פני בת-שבע.
מכיוון שדוד מעדיף את בת-שבע על פני מיכל, לא ייתכן שמיכל משודכת לדוד ב-A.
מכיוון ש-B הוא שידוך יציב, דוד ובת-שבע אינם מערערים עליו.
מכיוון שבת-שבע מעדיפה את דוד על פני יואב, הרי שדוד מעדיף את המשודכת לו ב-B על פני בת-שבע.
מכיוון שדוד מעדיף את בת-שבע על פני מיכל, לא ייתכן שמיכל משודכת לדוד ב-B.
כלומר, מיכל אינה משודכת לדוד לא ב-A ולא ב-B, וזאת סתירה לכך שמיכל משודכת לדוד ב-C.
קיבלנו סתירה להנחה כי C אינו שידוך יציב, ולכן C הוא אכן שידוך יציב, כנדרש.
יהיו ו - שני שידוכים יציבים, בין הגברים לנשים.
אם ורק אם לכל גבר שמשודך לנשים שונות ב - ו - , הוא מעדיף את השידוך שלו ב - על פני השידוך שלו ב - .
אם ורק אם לכל אישה שמשודכת לגברים שונים ב - ו - , היא מעדיפה את השידוך שלה ב - על פני השידוך שלה ב - .
משפט: לכל שני שידוכים ו - מתקיים: אם ורק אם .משפט: לכל שידוך יציב מתקיים:
בהינתן שמספרי החברים בקבוצות A ו- B שונים, עדיין ניתן למצוא שידוך יציב בעזרת אלגוריתם שפלי וגייל, אם ליחסי ההעדפות של כל חבר בקבוצה הגדולה יותר מכניסים את האופציה שהוא נשאר רווק.
כעת אנחנו מוסיפים לכל חבר בקבוצה B מכסה למספר החברים בקבוצה A אליהם הוא יכול להיות משודך.
שידוך כזה משקף שידוך בין אוניברסיטאות וסטודנטים למשל.
אוניברסיטה וסטודנט מערערים, במקרה שבו מספר התלמידים באוניברסיטה קטן ממכסתה, ויש סטודנט שמעדיף אותה על פני האוניברסיטה אליה הוא התקבל, או שסטודנט מסוים התקבל לאוניברסיטה כאשר הוא מועדף על פניה פחות מסטודנט שהתקבל לאוניברסיטה שהוא מעדיף פחות.
במקרה כזה גם מובטח שידוך מושלם, על ידי שינוי קטן של אלגוריתם גייל ושפלי.
כשמישהו מחברי הקהילה אדיש לבחירה בין שניים או יותר מבני המין השני, פירושו של דבר שבבואו לדרג את בני המין השני בקהילה בסדר העדפות, לא יוכל להעדיף ממש בן זוג אחד על פני השני (יהיה אדיש ביניהם).
למשל, יוכל גבר לדרג את אישה B בעדיפות ראשונה, בעדיפות שנייה להיות אדיש בין A ו-D ובעדיפות שלישית להיות אדיש בין C ל-E ובעדיפות רביעית לבחור את F.
מהגדרת היציבות של שידוך משתמע שגבר לא יעזוב את האישה המשודכת לו בעבור אישה אחרת, כשהוא אדיש לבחירה בין השתיים ושאישה לא תעזוב גבר בעבור גבר אחר, כשהיא אדישה לבחירה בין השניים.
תהליך גייל-שפלי מבוסס על ההנחה שלא קיימת אדישות.
עם זאת, ניתן ליישם תהליך זה גם כשקיימת אדישות.
לשם כך, נרשום באופן שרירותי העדפות ממש במקום העדפות חלשות יותר, שיש בהן אדישות לבחירה בין שניים או יותר.
מתקיים שהשידוך היציב המתקבל לאחר השינוי ליחס העדפות חזק מקיימות שידוך יציב גם במערכת המקורית.
ראוי לשים לב שתהליך גייל-שפלי, אשר במקרים של חוסר אדישות, מוביל למערכת שידוכים יציבה אחת בלבד, יכול להוביל במקרה של אדישות, לכמה מערכות שידוכים יציבות.
משפט גייל שפלי מבטיח שבכל בעיית שידוכים באוכלוסייה דו-מינית ניתן למצוא שידוך יציב, ובנוסף ניתן אלגוריתם למציאתו.
באוכלוסייה חד מינית לא תמיד קיים שידוך יציב, כפי שמראה הדוגמה להלן: נתבונן במקרה שבו יש ארבע נשים שלכל אחת מהן יש יחס העדפות על השלוש האחרות.
יחסי ההעדפות מופיעים בטבלה הבאה:
יחסי העדפות נשים עדיפות ראשונה עדיפות שנייה עדיפות שלישיתאורית בתיה גליה דנהבתיה גליה אורית דנהגליהאורית בתיה דנהדנה אורית גליה בתיה
נוכיח שלנשים עם יחסי ההעדפות הללו אין שידוך יציב.
השידוך הראשון אינו יציב, שכן אורית וגליה יערערו עליו: אורית מעדיפה את גליה על פני דנה וגליה מעדיפה את אורית על פני בתיה
השידוך השני אינו יציב, שכן אורית ובתיה יערערו עליו: אורית מעדיפה את בתיה על פני גליה ובתיה מעדיפה את אורית על פני דנה
השידוך השלישי אף הוא אינו יציב; הפעם המערערות הן בתיה וגליה.
בתיה מעדיפה את גליה על פני אורית וגליה מעדיפה את בתיה על פני דנה
רוברט אירווינג הציע בשנת 1986 אלגוריתם יעיל למציאת שידוך חד-מיני יציב במקרה שקיים כזה.
שידוך רב-ערכי הוא מונח בתורת המשחקים המתאר שידוך שבו יש א-סימטריה בין הצדדים, לדוגמה: מתמחה, תלמיד או עובד מעוניין לעבוד במוסד אחד (בית חולים, אוניברסיטה או מפעל); כאשר המוסד מעוניין ביותר ממתמחה אחד, תלמיד אחד או עובד אחד.
בעיית שידוכים רב-ערכית נתונה על ידי:
קבוצת אוניברסיטאות X וקבוצת תלמידים Y
לכל אוניברסיטה x מכסה של מספר התלמידים המקסימלי שהיא מתכוונת לקבל.
לכל תלמיד, יחס העדפות על הקבוצה X.
לכל אוניברסיטה, יחס העדפות על הקבוצה Y.
הגדרה: שידוך הוא התאמה המתאימה לכל אוניברסיטה x תת-קבוצה (אולי ריקה) של Y שבה יש לכל היותר איברים, כך שלכל תלמיד מותאמת לכל היותר אוניברסיטה אחת.
הגדרה: נאמר כי אוניברסיטה x ותלמיד y מערערים על שידוך, אם שני התנאים הבאים מתקיימים:
- התלמיד y מעדיף את האוניברסיטה x על פני האוניברסיטה שהותאמה לו.
- לאוניברסיטה x הותאמו פחות מ- תלמידים, או שהותאמו לה תלמידים אך היא מעדיפה את y על פני אחד התלמידים שהותאמו לה.
שידוך נקרא יציב אם אין אף אוניברסיטה ותלמיד המערערים עליו.
נרצה להראות כי קיים תמיד שידוך יציב.
כדי להראות זאת נתבונן בתהליך חיזור תלמידים.
כל אוניברסיטה x מבקשת מ- התלמידים העדיפים בעיניה להישאר ודוחה את כל היתר, (אם פנו אליה פחות ממכסה זאת, היא מבקשת מכולם להישאר).
כל תלמיד שנדחה הולך לאוניברסיטה הבאה בסולם ההעדפות שלו.
שידול הוא מונח משפטי המתאר מצב בו אדם אחראי בשל כך שהביא אדם אחר לביצוע עבירה פלילית או עוולה אזרחית.
הרציונל המשפטי לעבירת השידול הוא הרצון להעניש לא רק מי שביצע את העבירה בעצמו, אלא גם שותפים אחרים.
לעיתים קרובות קו הגבול בין מבצע בצוותא, מסייע ומשדל הוא דק ביותר.
כך, למשל, במקרה הנפוץ של כנופיית עבריינים, מנהיג הכנופיה המפעיל לחץ או מעודד את העבריינים לביצוע הפעולה, יקשה לעיתים להוכיח את מעורבותו הישירה בעבירה כמסייע או כשותף, ויהיה קל יותר להוכיח את מעורבותו כמשדל.
במשפט המקובל הייתה מקובלת עבירת ה-"incitement", שעיקרה שכנוע, עידוד, או הפעלת לחץ על אדם אחר לביצוע עבירה.
עבירה זו הוחלפה במשפט הבריטי בשנת 2007 ב-Serious Crime Act 2007 בשלוש עבירות שונות המבחינות בין סוגים שונים של שידול וסיוע.
סעיף 12 לפקודת הנזיקין [נוסח חדש] במשפט הישראלי, מטיל "אחריות משתף ומשדל" על "המשתף עצמו, מסייע, מייעץ, מפתה למעשה או למחדל, שנעשו או שעומדים להיעשות על ידי זולתו, או מצווה, מרשה או מאשרר אותם, יהיה חב עליהם".
כלומר, ייחודה של הוראת חוק זו הוא בהטלת אחריות לעוולה על צד שלישי שאינו המבצע הישיר של העוולה הנזיקית, על בסיס זיקה של הסכמה או למעשה של המבצע הישיר.
זיקה זו נוצרת אם האדם שהוא הצד השלישי בצע את אחת הפעולות המנויות בהוראת החוק ביחס לעוולה שבוצעה - במעשה או במחדל - על ידי המבצע הישיר.
שידול במשפט הפלילי הוא עבירה נגזרת בדומה לניסיון ולסיוע.
על פי סעיף 30 לחוק העונשין "המביא אחר לידי עשיית עבירה בשכנוע, בעידוד, בדרישה, בהפצרה או בכל דרך אחרת שיש בה משום הפעלת לחץ, הינו משדל לדבר עבירה".
על פי סעיף 34ד לחוק, זהה עונשו של המשדל לעונשו של עובר העבירה העיקרי.
יש הטוענים כי שידול יכול להתבצע גם על ידי שתיקה אך שתיקה זו תיחשב למעשה ולא למחדל.
משדל לא ישא באחריות פלילית בשלושה מקרים - אם מנע את עשיית העבירה לה שידל, או הודיע מבעוד מועד לרשויות על הכוונה של המבצע העיקרי לבצע את העבירה, או אם העבירה לה שידל הייתה מסוג "חטא" כאשר הכוונה היא לעבירות שעונשן עד שלושה חודשי מאסר.
ניסיון לשידול דינו בדרך כלל חצי מעונשו של המשדל, אולם בחוק חריגים רבים בעניין זה.
על פי הפסיקה לצורך התקיימות היסוד הנפשי הנדרש לשם הרשעה בשידול יש להוכיח שתי דרישות - "ראשית, על המשדל להיות מודע לכך שיש בהתנהגותו כדי להביא את האחר (ה"משודל") לידי ביצוע העבירה נושא השידול.
דרישה זו עניינה מודעות לטיב ההתנהגות המשדלת וכן מודעות לקיומו של אחר הזקוק להנעה מנטלית על-מנת לבצע את העבירה נושא השידול.
שנית, על המשדל להתכוון להביא את המשודל לידי ביצוע העבירה יעד השידול.
לשון אחר, השידול צריך להיות מלווה בשאיפה – מטרה – מצד המשדל כי העבירה נושא השידול אכן תבוצע, על כל יסודותיה, על ידי ה'משודל'".
עבירות רבות בחוק העונשין אוסרות על שידול להתנהגויות מסוימות שאינן בכלל עבירה כשלעצמן -
סעיף 148 לחוק העונשין אוסר על שידול לתשלום דמי חבר להתאגדות אסורה.
סעיף 193 לחוק העונשין אוסר על שידול קטין לשתיית משקה משכר.
סעיף 201 לחוק העונשין אוסר על הבאת אדם לידי מעשה זנות.
סעיף 202 לחוק העונשין אוסר על הבאת אדם לידי עיסוק בזנות.
סעיף 205 לחוק העונשין אוסר על פרסום שירותי זנות.
סעיף 216 לחוק העונשין אוסר על שידול קטין מתחת לגיל 16 לקבץ נדבות.
סעיף 302 לחוק העונשין אוסר על שידול להתאבדות.
סעיף 402 לחוק העונשין קובע כי המשדל אדם במרמה לעשות מסמך דינו כמזייף, וכי המשדל אדם במרמה להשמיד מסמך וכתוצאה מכך נגרם לו נזק כספי, דינו כמי שקיבל דבר במרמה
העונש בשל עבירות אלו אינו אחיד, והוא נקבע לכל עבירה באופן ספציפי, על פי חומרתה.
סעיפים מסוימים בחוק העונשין אוסרים על "הסתה" השונה משידול בדרך כלל בכך שהשידול מכוון לאדם מסוים, בעוד שהסתה מכוונת לציבור של אנשים שאינם מסוימים:
סעיף 109 לחוק העונשין אוסר על הסתה להשתמטות משירות צבאי.
סעיף 110 לחוק העונשין אוסר על הסתה של חייל לאי ציות לפקודה חוקית.
סעיף 144ב לחוק העונשין אוסר על הסתה לגזענות.
סעיף 144ד2 לחוק העונשין אוסר על הסתה לאלימות או טרור.
סעיף 166 לחוק העונשין אוסר על הסתה למעשי איבה כלפי מדינה ידידותית.
סעיף 289 לחוק העונשין אוסר על הסתה להימנע מתשלומי חובה.
שידוכים: מעשה שלא ייאמן בשתי מערכות (בעברית קרוי גם שידוכין או נישואים, ברוסית: Женитьба) הוא מחזה מסוגת הפארסה פרי עטו של ניקולאי גוגול.
גוגול כתב את הסקיצה הראשונה בשנת 1833. היה זה מחזה קומי בשם "חתנים" שהתרחש בפרובינציה הכפרית ועסק בעולמם של בעלי אחוזות.
באביב 1835 השלים את עריכת הנוסח הראשון של המחזה וקרא לו "שידוכים" אותו הציג בפני ידידיו במוסקבה.
הוא העביר את העלילה מהכפר לעיר והוסיף לה את שני גיבוריה הראשיים, פודקוליוסין וקוצ'קרב, שלא הופיעו במחזה המקורי.
בסתיו של שנת 1835 סיים את גרסת המחזה שהייתה מוכנה להיות מוצגת בתיאטרון.
למרות הפצרותיהם של מנהלי תיאטראות, סירב גוגול להעלות את "שידוכים"., זאת מכיוון שהיה עסוק בכתיבת "רביזור", שייחס לו חשיבות גדולה יותר.
לבקשת השחקן הדגול שצ'פקין שיכתב גוגול את "שידוכים".
הנוסח הסופי של המחזה היה מוכן ב-1841 ונכלל באוסף כתביו של גוגול שראה אור ב-1842. הצגת הבכורה נערכה בסנקט פטרבורג ב-9 בדצמבר 1842 בסנקט פטרבורג, שם נחלה כישלון חרוץ ובמוסקבה ב-6 בפברואר 1843.
יועץ החצר איוואן קוזמיץ' פודקוליוסין מחליט לשאת אישה, אולם בשל התלבטותו הוא מעדיף להאזין לסיפוריה של השדכנית הזקנה פיוקלה איוואנובה.
היא מספרת לו על אגפיה טיכונובנה, בתולה צנועה בעלת נדוניה שמנה.
אלא שחברו קוצ'קרב מוציא מהשדכנית את שם הכלה וכתובתה ואחר-כך מגרש אותה, אף על פי שהיא אומרת בזעם שהשידוכים אינם מלאכה לגברים.
קוצ'קרב משכנע את פודקוליוסין לנסוע עמו לבית הכלה.
בבית הכלה יושבת השדכנית עם הכלה ומספרת לה על מחזריה השונים: אחד חפץ בנדוניה שלה, אחר בכלה משכילה, השלישי בכך שתפיג את בדידותו.
אגפיה נבוכה ואינה יודעת במי לבחור.
אחר-כך מגיעים לביתה קוצ'קרב ופודקוליוסין.
קוצ'קרב מונה בפני אגפיה את מעלותיו של פודקוליוסין, לעומת מגרעותיהם של מתחריו ומשכנע אותה לבחור בחברו.
בערב מגיעים המחזרים שוב לבית הכלה.
קוצ'קרב משוחח איתם ומפריך את בפני כל אחד מהם את הבטחותיה של השדכנית.
לאחד הוא אומר שלא זו בלבד שהנדוניה של הכלה אינה שווה מאום, אלא היא אף ממושכנת.
לשני הוא ספר שלא רק שאין היא יודעת צרפתית כטענת השדכנית, אלא היא אף טיפשה.
החתנים שזועמים על השדכנים מסתלקים מהמקום.
כעת קוצ'קרב מארגן פגישה בין פודקוליוסין לאגפיה.
השיחה ביניהם מתנהלת בידידות, אולם אין הם משוחחים על העניין שלשמו נפגשו.
קוצ'קרב עורך הכנות לחתונה ומשהוא שומע על הפגישה, הוא גוער בחברו, משכנעו לבקש את ידה של אגפיה.
פודקוליוסין מבקש את ידה והחתונה אמורה להיערך עוד באותו ערב.
אולם, פודקוליוסין נתקף חשש מהבאות, קופץ דרך החלון ובורח.
קוצ'קרב רוצה לרדוף אחריו ולקיים את החתונה.
השדכנית מספרת לו שהחתן ברח דרך החלון ואומרת לו ששדכנות אינה עסק לגברים.
פּוֹדְקוֹלִיוֹסִין – חבר מועצה, רווק.
מאדאם פיוקלה איוואנובה – שדכנית.
קוֹצְ'קָרֶב – חברו הנשוי של פודקולוסין.
אגפיה טיכונובנה – רווקה בת 26.
דוניאשקה – משרתת בביתן של אגפיה וארינה.
חביתה (בתרגומים אחרים: ביצה או ביציה) – עובד מדינה, רווק.
אָנוּצְ'קִין – קצין לשעבר בחיל הרגלים, רווק.
ז'באקין - קצין לשעבר בחיל הים, רווק.
ניקולאי גוגול, שידוכין, האדרת, רביזור, ספרית פועלים, תל אביב, 1981.
ניקולאי גוגול, שידוכים; מחזה בשתי מערכות (התרחשות בלתי אפשרית), מרוסית: יעקב בסר, ספרי עתון 77, 1987.
בכל ההפקות נקראה ההצגה בשם "שידוכים" או "שידוכין", למעט ההפקה האחרונה משנת 2007, של תיאטרון החאן, בה נקראה "נישואים".
תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 15 ביולי 1945
יוצרים - תרגום : אברהם שלונסקי, בימוי : יהושע ברטונוב, תפאורה ותלבושות : ג'ניה ברגר.
במת השחקנים של התיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 28 בינואר 1969
יוצרים - תרגום : אברהם שלונסקי, בימוי : מייקל אלפרדס, תפאורה ותלבושות : דוד שריר, מוזיקה : רפי בן משה, תאורה : בן-ציון מוניץ.
שחקנים – פודקוליוסין : יהודה אפרוני, סטיפן סטריקוב : אהרון אלמוג, פיוקלה איוואנובה : עדנה פלידל, קוצ'קריוב : עודד קוטלר, אגאפיה טיכונובנה : זהרירה חריפאי, ארינה פנטימולנובנה : לאורה ריבלין, דונישקה : לבנת שלם, ביציה : יוסי אלפי, אנוצ'קין : גדליה בסר, ז'בקין : מיכאל כפיר.
תיאטרון באר שבע, הצגת בכורה: 6 ביוני 1978
יוצרים - תרגום : עדה בן-נחום, בימוי : סופי מוסקוביץ', תפאורה ותלבושות : איתן לוי, מוזיקה :יוסי מר חיים, תאורה : בן-ציון מוניץ.
שחקנים – פודקולוסין : יוסי יבלונקה, קצ'קרוב : דורון תבורי, פיוקלה איבנובנה : ג'טה לוקה, אגפיה טיכונובנה : עדי לב.
שלושת המשתדכים - יוסי קאנץ, הוגו ירדן, רוברט הניג, רבקה נוימן, יהודה מור.
תיאטרון חיפה, הצגת בכורה: 9 באפריל 1987
יוצרים - תרגום :יעקב בסר, בימוי : אילן תורן, תפאורה : אדריאן ווקס.
שחקנים – פודקוליוסין : אמנון מסקין, קוצ'קרוב : שלום שמואלוב, אגפיה טיכונובנה : עופרה ויינגרטן, פיוקלה איבנובנה : רות סגל, ארינה : דינה בליי, חביתה : יוסף באשי, מיכאל כפיר, אלכס מונטה.
התיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 5 בדצמבר 1998
יוצרים - נוסח עברי ובימוי: מיכאל גורביץ', תפאורה ותלבושות: רות דר, מוזיקה: ערן דינור, תאורה: פליס רוס.
שחקנים – פודקוליוסין : רמי ברוך, סטפן : אלי מגולאנו, פיוקלה – ג'יטה מונטה, קוצ'קרב : אבי קושניר, אגאפיה טיכונובנה : יעל לבנטל, ארינה : אודליה מטלון, דוניאשקה : איה שבא, חביתה : רוני בליץ, אנוצ'קין : נדב אסולין, ז'באקין : אבי פניני.
תיאטרון החאן, הצגת בכורה: 28 באפריל 2007
יוצרים -תרגום: רבקה משולח בימוי: אודי בן-משה, תפאורה: סבטלנה ברגר, תלבושות: דליה פן, תאורה: רוני כהן, מוזיקה: יוני רכטר ודניאל רן
שחקנים – פודקוליוסין : ארז שפריר, סטפאן – יהויכין פרידלנדר, פיוקלה : פלורנס בלוך, קוצ'קארוב – ניר רון, אגאפיה טיכונובנה – עירית פשטן, ארינה פנטילימונובה – שרון שטרק, דוניאשה – יהויכין פרידלנדר, ביצה קשה – לירון ברנס, אנוצ`קון – יואב היימן, ז'באקין : אודי רוטשילד.
שיגעון הברייקדאנס הוא סרט קולנוע בבימויו של יואל זילברג שיצא לאור בשנת 1984. הסרט העוסק בריקודי ברייקדאנס ובשבירת מוסכמות ומסורות.
ההשראה לסרט הגיע מסרט תיעודי גרמני בשם 'Breakin' and Enterin (תרגום: פריצה) העוסק בתרבות ההיפ הופ במועדון רדיוטרון שהיה בלוס אנג'לס.
רבים מהאומנים והרקדנים המופיעים בסרט 'Breakin' and Enterin שיחקו בסרט שיגעון הברייקדאנס כולל: אייס טי ומייקל בוגלו שרימפ צ'יימברס.
קלי (מגולמת על ידי לוסינדה דיקי) היא רקדנית ג'אז צעירה העובדת במסעדת מזון מהיר ומשתוקקת לקבל הכרה כרקדנית.
קלי נפגשת עם "אוזון" (מגולם על ידי אדולפו קווינונס) ו"טורבו" (מגולם על ידי מייקל צ'יימברס) - שני רקדני רחוב מוכשרים המשתתפים בקרבות ריקודי רחוב בסגנון ברייקדאנס.
קלי מצטרפת אל החבורה ומפתחת רומן עם אוזון.
הסוכן של קלי עמל ומנסה לארגן לשלושה מבחני-בד, אך ללא הצלחה.
התדמית של רקדני רחוב, לובשי קרעים, בנדנות וצמידי ניטים אינה מטיבה עימם.
בעקבות כך, השלושה לובשים חליפות מהודרות וניגשים למבחן בד.
בתחילה הבוחנים אינם מוכנים לבחון אותם, אך אוזון אינו מוכן לקבל "לא" כתשובה והשלושה רוקדים למרות מחאותיהם של הבוחנים אשר לבסוף מתלהבים מן הריקוד.
בסוף הסרט השלושה משתתפים במופע ריקוד מוזיקלי המבוסס על ריקודי ג'אז וריקודי רחוב.
שִיד (בסרבית בכתב קירילי: Шид, בכתב לטיני: Šid) היא עיירה ורשות מקומית בסרביה, השוכנת במחוז סרם אשר בפרובינציית וויבודינה, 104 קילומטרים מהבירה בלגרד.
תיעוד לקיומו של היישוב מצוי בכתובים החל מראשית המאה ה-18 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הבסבורג שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
בהמשך, הייתה שיד חלק מממלכת הונגריה ומאוחר יותר האימפריה האוסטרו-הונגרית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה העיירה לחזרת ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ואזור סרם נכלל בשטח מדינת קרואטיה העצמאית בשליטת האוסטאשה.
במהלך 1942 החלו באזור תקיפות של כוחות צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ובשלהי אוקטובר 1944 עלה בידם לשחרר את העיירה.
לאחר המלחמה נכללה שיד בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ולאחר התפרקותה בשטחי סרביה.
בנובמבר 1991, במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה הופגזה העיירה ו-4 מתושביה נהרגו ו-12 נפצעו.
קהילה יהודית התקיימה בעיירה ככל הנראה מסוף המאה ה-19. בני הקהילה היו סוחרי חיטה ועורות.
בית הכנסת שכן בתוך ביתה של אחת ממשפחות הקהילה וכן הוקמה חלקת בית עלמין יהודי.
בשיד נרשמה פעילות ציונית מסוימת.
בראש הקהילה עמד יוליאן לֶבֶּל ובנו קורנל שהיה משפטן, עמד בראש סניף התנועה הציונית.
לקהילת שיד השתייך מספר מצומצם של משפחות שהתגוררו בכפרי הסביבה:קוּקוּיֶבְצִי, אָדָאשֶבְצִי וטוֹבָארְנִיק המצוי בשטחי קרואטיה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 95 נפשות.
באפריל 1941, עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והקמת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, הוחל ברדיפת יהודים.
ביולי 1942 נעצרו בני הקהילה והועברו ביחד עם יהודי אילוק, רומה וסרמסקה מיטרוביצה למחנה ריכוז בעיר וינקובצי, אשר מוקם באצטדיון הכדורגל המקומי.
באוגוסט גורשו אל מותם במחנות ההשמדה יאסנובאץ ואושוויץ.
ב-1947 התגוררו בשיד 17 יהודים וכולם עלו לישראל לאחר הקמתה.
ב-2013 יזם הארכאולוג ראדובן סרמאץ (בסרבית: Radovan Sremac) בן העיירה, את הקמתו של גלעד לזכר תושביה היהודים של שיד שנרצחו בשואה.
הגלעד הוקם בסמוך למרכז החינוך והתרבות של שיד, במקום בו שכן עד למלחמת העולם השנייה ביתה של אחת ממשפחות הקהילה היהודית.
הקמת הגלעד מומנה על ידי התאחדות עולי יוגוסלביה בישראל.
בדצמבר 2014 נערך טקס הסרת הלוט מעל הגלעד בראשות ד"ר ראובן פוקס נשיא הפדרציה של הקהילות היהודיות בסרביה והרב הראשי לסרביה, הרב יצחק אסיאל.
שידוך הוא התהליך המקובל במגזר החרדי, כמו בחברות מסורתיות נוספות למציאת בן/בת זוג למטרת נישואין.
השידוך מנוהל על ידי גורמים נוספים פרט לבני הזוג, ה"שדכן" ובדרך כלל גם הורי המיועדים.
הם מבררים על המוצע עוד לפני שבני הזוג נפגשים ביניהם, לאחר הבירור ניגשים בני הזוג למספר משתנה של פגישות, ואם הם מעוניינים בסגירת השידוך, הם מקיימים "וורט" - מעמד הרמת "לחיים" בין בני המשפחה המצומצמת בלבד, לעיתים הוורט משתלב ב"תנאים" הציבורי יותר.
בזרם הליטאי והחרדי ספרדי מקובל כי בני הזוג נפגשים מספר פעמים טרם האירוסין והם נפגשים גם בזמן שבין האירוסין לחתונה, כאשר בדרך כלל הם ייפגשו עם יותר ממועמד פוטנציאלי אחד.
בציבור החסידי לעומת זאת בני הזוג נפגשים שתיים שלוש פגישות בממוצע לפני הוורט, לאחר שהמשפחות הסכימו עקרונית ביניהן.
מלבד פגישות ספורות אלה, החסידים ממעיטים את הפגישות (הקצרות) בין האירוסין לחתונה, ולעיתים אלה לא מתקיימות כלל.
השידוכים מתנהלים על ידי שדכנים - לעיתים מקצועיים, העוסקים בתחום כמקצוע, אך גם מכרים וחברים.
נהוג לשלם לשדכן עבור עבודתו על שידוך.
קיימים גם ארגוני שידוכים כמו ארגון "בניין עולם".
ישנם מוסדות להם יש רב או מורה העוסקים בהצעות ועזרה בתחום השידוכים לתלמידים הלומדים בהם.
ברוב המקרים, מהלך השידוך נעשה מול ההורים, ולעיתים אף ההורים ייפגשו עם המועמד טרם הפגישה הראשונה או בתחילתה.
בשלב זה נאסף מידע בעבור השידוך הפוטנציאלי.
החיפוש כולל שיחות ותִשאוּל מכריהם של השידוך, ולפעמים גם מפגשים בפועל של ההורים עם המועמדים.
סביב שיחות הבירורים קיימת ספרות הלכתית הדנה בשאלות כמו חובת הדיווח או האם יש מידע שאפשר להסתיר וכדומה.
אם בירור הנתונים הראשוני מוכיח עמידה בקריטריונים, מבררים ההורים את דרכי ההתקשרות הטכניים, כמו מקום מגורים וכו', כדי לוודא שהפגישה תתקיים כראוי.
במהלך הבירורים אודות המשודך יערכו הצדדים בירורים אודות משפחתו בנושאים כמו ייחוס, רקע הוריו וכדומה, וכן בירורים אודות נתונים אישיים כמו מראה ואופי.