tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעבר נעשה שימוש נרחב בתחומים רבים ומגוונים בחיי היום-יום, אך עם חדירת המחשב והמדפסת לכל תחומי החיים, מתמעט בה השימוש.
המחברת מזוהה בעיקר עם בית הספר והתלמידים המשתמשים בו.
היא כלי עיקרי לביצוע מטלות שונות במסגרת הלימודים, הכוללות העתקה מהלוח ושיעורי בית.
גם בעידן המחשב, עדיין מהווה המחברת פריט הכרחי בכל ילקוט של תלמיד בית ספר.
הכתיבה במחברת מתחילה כבר בכיתה א' ונמשכת עד כיתה י"ב, ובכל השנים הללו כותבים בה התלמידים בעט או בעיפרון - שיעורי בית, סיכומי שיעורים, תקצירים של נושאים, עבודות, בחינות, ותרגילים בכל התחומים הנלמדים בבית הספר.
המחברות נקראות על שם השיעור בו הן עוסקות.
כך מכיר אותן התלמיד הכותב בהן כ"מחברת לשון" או "מחברת גאוגרפיה" או "מחברת אלגברה".
גם במערכות החינוך הגבוהות יותר, המכללות והאוניברסיטאות, עדיין נעזרים בה הסטודנטים להכנת סיכומי הרצאות ורישומים שונים, אם-כי במערכות אלה עיקר המטלות נעשות באמצעות מחשבים ומדפסות.
בחיי היום יום התמעט השימוש במחברת, אך עדיין היא נחשבת כציוד משרדי או כלי שנעזרים בו לכתיבה במקום בו אין מחשב, וכן על ידי אנשים שמסיבות שונות מעדיפים לכתוב בכתב יד ולא באמצעי המקובל היום – מעבד תמלילים.
לכל המחברות מבנה דומה: הדפים הפנימיים של המחברת משמשים לכתיבה, ושני דפי נייר עבים משמשים לכריכה.
דף הכריכה החיצוני הוא עמוד השער ובו ניתן לכתוב כותרת ומידע נוסף.
מבנה חלוקת הדף המקובלת בנויה מקוי הנחיה כחולים (שורות או משבצות) וקו אדום אנכי המסמן את שול הדף, ישנה סברה כי שול הדף לא נועד לכתיבה מכיוון שזה הטווח המרבי בו מכרסמים נוהג לכרסם מהדף, ויש הטוענים שהיא נועדה לאפשר להעיר הערות על הנכתב.
בישראל נהוג לסווג את המחברות לפי הנושא הייעודי של הכתיבה בהן, לפי גודלן וצורת כריכתן.
מחברת עם שורות – בה 14 או 10 שורות לכתיבה בכל עמוד.
השורות מופרדות ברווחים, והתלמיד אמור לכתוב "בתוך" השורות ולהותיר את הרווח ביניהן ריק.
מחברת "חכמה" - מחברת שורות, בה חלק מהשורות מודגשות או שביניהן קווקווים או עיגולים, נועדו להנחיית כתיבה נאה לתלמידים בראשית דרכם ולתלמידים עם לקויות למידה.
קיימת גם מחברת חכמה לחשבון.
מחברת שורה - הדף בה מחולק לשורות רחבות, שכולן מיועדות לכתיבה (בניגוד למחברת שורות).
מחברת חשבון – משובצת, לשיעורי חשבון ומתמטיקה.
מחברת אנגלית 14 שורות מיוחדות לכתיבה בשיעורי אנגלית.
מחברת חלקה – לשיעורי ציור ואמנות.
מחברת נגינה הכוללת שורות לכתיבת תווים.
למחברות שתי צורות עיקריות של כריכת הדפים: במכלב ובספירלה.
גודל המחברת הסטנדרטית הוא A5 ומספר הדפים בה כולל שלושה סוגים עיקריים: 12 דפים, 40 דפים ו-72 דפים.
מחברות משרדיות נמכרות גם בגודל 90 דפים או יותר.
משווקות גם מחברות בגודל A4.
בשנות ה-50 ובשנות ה-60, המחברות יוצרו במראה אחיד, כרוכות עם סיכות בנייר עבה בצבע חום.
על הכריכה האחורית של מחברות החשבון נהגו להדפיס את לוח הכפל, בו נעזרו התלמידים בימים שלפני המחשבונים.
על מחברות אחרות הודפסו פתגמים ומשפטים חינוכיים.
המחברות החומות עדיין נמכרות בחנויות, ויצרנית המחברות הגדולה "דפרון" ששיווקה אותן הוסיפה להן תכנים שונים כעזרה לתלמיד, כמו: תקצירי מידע, נוסחאות מתמטיות, וציורי טבע ונוף.
כיום, יצרנים ויבואנים נוספים חדרו לשוק, ומוכרים לתלמידים מחברות מצועצעות שכריכותיהן עטורות בציורים שונים, או ממותגות בתמונות של ידוענים ודמויות מסרטים וסדרות טלוויזיה.
בדומה למחברת, הפנקס הוא דפים מאוגדים לצורך כתיבה, פנקסים רבים מותאמים לתלישת דפים לצורך כתיבת פתקים.
חלק מהפנקסים מתוכנן כך שהפיכת הדפים ותלישתם נעשית מלמעלה למטה ולא מהצד.
הפנקס מיועד בעיקר לרישומים זמניים תוך כדי עבודה או עיסוק אחר.
הוא מוכר במקורות, "הפנקס פתוח והיד רושמת" כשייך לחנווני.
המחשב, מעבד תמלילים, המדפסת וכלי עזר טכנולוגיים אחרים כמו מכונת צילום - דחקו את המחברת מחיי היום-יום ורק מעטים עושים בה שימוש.
מחברות העבר הן פריט נוסטלגי הנמצא בבתים רבים, ובין כל חפצי העבר יש למחברת ערך נוסטלגי הקשור בזיכרונות אישיים מבית הספר ומחוויות שקרו למי שהעלה אותן על הכתב.
מְחַדֵּד הוא כלי המשמש לחידוד עפרונות על מנת להביאם לצורה הנוחה לכתיבה.
במחדד מותקן להב פלדה שמסיר מקצה העפרון שכבה דקה של עץ וגרפיט בפעולת גילוף תוך כדי סיבוב של העפרון בתוך המחדד או במחדדים מסוימים סיבוב הלהב סביב העפרון.
חידוד עפרונות בוצע עד למאה ה-19 בעיקר באמצעות גילוף ידני בעזרת סכין.
שיטה זו רווחת עד היום בנוגע לחידוד עפרונות נגרים בשל גודלם וצורתם.
במהלך המאה ה-20 נרשמו פטנטים במדינות שונות למחדדים והם הפכו בהדרגה לכלי זמין וזול.
מחדד רגיל – מכניסים את העיפרון ומסובבים אותו באופן ידני עד שהוא נעשה חד.
מחדד פח – מחדד עם מכל פסולת שאליו מתרוקנים השבבים.
מחדד שולחני – מכשיר המקובע לשולחן ומכיל בתוכו מחדד וגם תופסן לעיפרון, כך שהחידוד בו מתבצע על ידי סיבוב של ידית חיצונית, שגורמת לסיבוב הלהב סביב העיפרון הנייח.
מחדד חשמלי – עם הכנסת העיפרון הלהב מסתובב באופן אוטומטי עד לחידודו המלא.
יתרון שני האחרונים הוא בחיסכון של סיבוב העיפרון (בחשמלי יותר ובשולחני פחות), וכן בדיוק של חוד העיפרון.
רוב המחדדים עשויים ממתכת אך חלקם עשוי מפלסטיק.
עם ההתפתחות בתחום מכשירי הכתיבה עלתה הפופולריות של העיפרון המכני, שחוסך את הצורך בשימוש במחדד.
מחברת המוות (ביפנית: デスノート, תעתיק: Desu Nōto; באנגלית: Death Note) היא סדרת מאנגה מסוגת מותחן שנכתבה על ידי צוגומי אוֹבה ואוירה על ידי טקֶשי אוֹבָטַה.
הסדרה עובדה גם לסדרת אנימה בהפקת חברת Madhouse.
עלילת הסדרה עוקבת אחרי תלמיד תיכון גאון ונרקיסיסט בשם לייט יאגאמי (Light Yagami), המגלה מחברת על-טבעית בשם "מחברת המוות" השייכת לשיניגאמי (מעין אל מוות במיתולוגיה היפנית) בשם ריוק.
כשלייט מגלה שכל אדם ששמו נכתב במחברת נהרג, הוא מחליט 'לנקות' את העולם בהריגת כל מי שבעיניו נחשב ללא-מוסרי.
ההרג המוני שלייט מחולל מושך את תשומת הלב של צוות בלשים מובחר בהנהגת הבלש האניגמטי L, שיוצאים בעקבותיו.
המאנגה זכתה לפופולריות רבה ולעיבודים בתחומי מדיה שונים: סדרת אנימה, שני סרטי הנפשה, שלושה סרטי לייב אקשן, נובלה ומספר משחקי וידאו.
סרט הוליוודי המבוסס על שלושת הכרכים הראשונים של המאנגה בהפקת האחים וורנר יצא בשנת 2017.
עלילת המאנגה מתחלקת לשני חלקים.
הראשון נמשך בכרכים 1–7 והשני בכרכים 8–12.
חלק ראשון: קילר נגד L
לייט יאגאמי (Light Yagami) / קילר הוא תלמיד תיכון מבריק המשועמם מחייו השגרתיים.
חייו של לייט משתנים כאשר הוא מוצא מחברת מסתורית בשם "מחברת המוות".
בהוראות השימוש של מחברת המוות, המפורטות בתוכה, נאמר שאדם ששמו ייכתב במחברת – ימות.
לייט מפקפק באמיתות המחברת וחוקיה ומחליט לבדוק אותם, הוא כותב שם של פושע מקומי שהופיע בחדשות באותו רגע, וכעבור 40 שניות מדווח כי הפושע מת מהתקף לב.
כעבור חמישה ימים פוגש לייט בריוק, אל מוות ובעליה הקודמים של המחברת.
ריוק, כמו לייט, השתעמם משגרת חייו ומהעולם של אלי המוות, ועל מנת להכניס עניין לחייו, זרק את המחברת לעולם בני האדם.
לייט, שכבר הספיק להרוג מספר רב של פושעים, מספר לריוק על תוכניותיו להפוך ל"אל של העולם החדש" – הוא מצפה שכאשר פושעים ימשיכו למות, אנשים יבחינו בדפוס מסוים ויכירו במי שעושה זאת כמושיע.
מהר מאוד מספר המיתות הגבוה של פושעים מגיע לתשומת הלב של ארגון האינטרפול שפותחים בחקירה בשיתופו של L, בלש מסתורי שזהותו לא ידועה אך הוא עזר לאינטרפול בפתרון חקירות רבות ברחבי העולם, ונחשב כבלש הטוב בעולם.
L מסיק מייד שהרוצח הסדרתי, שזכה מהציבור לכינוי קילר (מאנגלית "Killer" - רוצח), פועל ביפן.
הוא מערים על לייט בתחבולה מתוחכמת: הוא שידר משדר מיוחד בו הופיע מתחזה שטען כי הוא הבלש L וכי בכוונתו לתפוס את הרוצח.
לייט, שצפה במשדר, הרג מייד את המתחזה במחשבה שבכך הוא מעלים מכשול, אך הוא לא ידע שהמשדר שודר רק במחוז קאנטו, ולכן, לאחר שמת המתחזה בשידור חי, מתגלה מיקום ספציפי יותר של הרוצח.
מכאן, מתחיל קרב מוחות המתנהל בין לייט ו-L, בעוד כל אחד מנסה לגלות את זהותו של השני.
בהמשך, L מסיק שלקילר יש גישה למידע משטרתי ומכניס ליפן 12 סוכני FBI כדי שיעקבו אחר מקורבים לאנשי משטרה.
לייט, שאביו הוא מפקד המחלקה האחראית על "חקירת קילר", מגלה את זהותו של הסוכן שעוקב אחריו, ריי פנבר, ובעורמה משיג את שמו וגורם למותם של כל שנים עשר הסוכנים.
במקביל, לאחר ששוטרים רבים פרשו מהחקירה בגלל הפחד שהם או משפחתם ייפגעו, נשארים רק חמישה, ו-L מחליט להיפגש איתם לראשונה ולהעביר את חדר החקירה לחדרו שבבית מלון.
בהמשך, לאחר שהסיק כי קילר היה תחת מעקבו של ריי פנבר, הוא מתמקד בלייט כחשוד עיקרי ומחליט לשתול מצלמות בחדרו.
על אף ההפתעה מהתקדמות חקירתו של L, מצליח לייט להערים על מצלמות האבטחה ומסתיר את הכתיבה במחברת.
L, למרות ההתנהגות הנורמלית לעיני המצלמות, ממשיך לחשוד בלייט, ועל כך מחליט ליצור איתו קשר לראשונה.
השניים נפגשים לאחר שלייט מסיים את בית הספר התיכון ומתחיל את לימודיו באוניברסיטה.
להפתעתו, L חושף את עצמו כ-L, וגלוי עימו בנוגע למחשבותיו על היותו החשוד העיקרי, אך למרות זאת, החקירה זקוקה לבחור מבריק כמוהו.
במהלך החקירה L מתקרב אל לייט ואף מכנה אותו "החבר הראשון שאי פעם היה לי".
בהמשך, מיסה אמאנה, סלבריטאית ילדותית ותמימה שבבעלותה מחברת מוות נוספת, שולחת הקלטה שבה היא מתחזה לקילר, על מנת לתפוס את תשומת ליבו.
זאת מכיוון שקילר הרג את רוצח הוריה, ועל כך מיסה מעריצה אותו.
בינתיים, L חושד שההקלטה שנשלחה היא התחזות לקילר ומחליט לעצור את מיסה באשמת "קילר השני", במטרה לחקור אותה על זהותו של קילר האמיתי.
לייט מתווה תוכנית פעולה על מנת להרוג את L ולהוציא אותו ואת מיסה נקיים מאשמה.
הוא מבקש מ-L להכניס גם אותו למעצר תחת פיקוח כדי להוכיח את חפותו.
במהלך המעצר מוותרים לייט ומיסה על הבעלות על מחברות המוות, ובעקבות כך כל זכרונותיהם מהמחברת נמחקים, ושניהם למעשה אינם יודעים שלייט הוא קילר.
לייט פעל כך מכיוון שהכיר את דרכי פעולתו של L וידע כי הוא יסתכל היטב על תגובותיהם, לכן, הדרך הבטוחה ביותר לפעול בה הייתה לשכוח את עצם היותו קילר.
כחלק מתוכניתו של לייט, רם, אלת המוות שהיא גם הבעלים הקודם של המחברת של מיסה, מעבירה את המחברת להיגוּצ'י, אדם תאב בצע שמשתמש במחברת כדי לקדם את החברה יוֹטסוּבּה, שבה הוא עובד.
היגוּצ'י מקבל את המחברת לשימושו האישי בתנאי שימשיך להרוג פושעים, וכך, כאשר פושעים ממשיכים להישפט גם לאחר 50 ימים, נאלץ L לשחרר את לייט ומיסה מהמעצר.
לייט חוזר לצוות החקירה, עדיין ללא זכרונותיו, וביחד הם מגלים שהיגוצ'י הוא בעל הכוח של קילר.
התוכנית של לייט ממשיכה לעבוד כאשר הם עוצרים את היגוצ'י וזאת לאחר מרדף משטרתי.
לאחר מעצרו של היגוצ'י וחיפוש ראיות בזירת המרדף, מצאו צוות החקירה את המחברת והביאו אותה ל-L וללייט.
כאשר לייט נוגע במחברת כל זכרונותיו לגבי היותו קילר האמיתי שבים אליו.
לאחר שחזרו אליו זכרונותיו החל לייט את השלב האחרון שבתוכניתו, להרוג את L.
הוא נתן למיסה לגעת במחברת, ולאחר שחזרו אליה זכרונותיה ביקש ממנה לשוב ולשפוט פושעים.
על אף הבלבול שנוצר בצוות החקירה, שכן מבחינתם קילר כבר נתפס, L נשאר מחושב והסיק שקיימת מחברת נוספת.
רם, אלת המוות המלווה את מיסה, התאהבה בה במהלך נוכחותה בעולם בני האדם, ויודעת ש-L הוא בלש מבריק ושזהו רק עניין של זמן עד שיגלה שמיסה היא קילר הנוכחי.
לכן, בשביל להציל את מיסה, רם כותבת את שמו של L במחברת האישית שלה ובכך הורגת גם את עצמה, שכן לאלי מוות אסור להשתמש במחברת כדי להציל בני אדם אחרים.
חלק שני: קילר נגד N
כעבור חמש שנים, ניר ומלו – שני ילדים שגודלו בבית יתומים באנגליה שטופחו על ידי L במטרה לגדול ולהפוך ליורשיו – מופיעים במטרה ללכוד את רוצחו של L, קילר.
לשניהם הוצע לעבוד יחד בחקירה, אבל מלו, חמום המוח מבין השניים, סירב וירד למחתרת על מנת לעבוד לבדו.
ניר עבר לארצות הברית וארגן לבדו את קבוצת חקירה בשם SPK שמטרתה למצוא את קילר, וכינה את עצמו N.
בינתיים, לייט הצליח להשיג את מטרתו – להפוך ל"אל של העולם החדש".
הוא זוכה לתמיכה רבה מהציבור והתקשורת.
מדינות העולם מכירות בקילר ובפעולותיו כמוסריות, ורודפיו הוכרזו כפושעים ופועלים כעת במחתרת.
לייט עצמו עוד מכהן כראש צוות החקירה ביפן ודואג – בהצלחה – שהחקירה לא תתקדם.
הצוות למד היטב את מחברת המוות והם אף מרגישים בנוח עם ריוק, שכן ניתן לראות את אל המוות לאחר שבאים במגע עם המחברת.
יום אחד, מדווח שמפקד המשטרה היפנית נחטף בידי מאפיה – שאליה הגיע מלו, וכעת הוא עומד בראשה – בארצות הברית.
המאפיה משתמשת במפקד לבקשת כופר: הם רוצים את מחברת המוות שברשות צוות החקירה ביפן.
לאחר שקילר דואג שהמפקד ימות, חוטפים המאפיה את סאיו יאגאמי, אחותו הקטנה של לייט, ואביהם יוצא לבצע את העסקה בלוס אנג'לס.
בהמשך, מלו מפוצץ את המקום ובורח.
אביו של לייט נשאר מאחור, פצוע; הוא מת מפצעיו בבית החולים, משוכנע עד הרגע האחרון שבנו אינו קילר.
ניר יוצר כאוס בצוות החקירה היפני לאחר שהוא מספר להם שהסיק ש"L החדש" עשוי להיות קילר.
הצוות חושד בלייט, בעיקר מכיוון ששני מוחות גדולים כמו ניר ו-L הגיעו לאותה מסקנה.
לייט, שמבין שהולכים לעקוב אחריו ואחרי מיסה, פועל בהתאם ומבקש ממיסה – שעד אותה עת פעלה כקילר – לוותר בשנית על בעלות המחברת ולהעביר אותה ל"קילר רביעי".
לתפקיד בחר לייט בטרו מיקאמי, מעריץ של קילר, בעל השקפה דיכוטומית שכל אדם הוא או "טוב" או "רע", ושעל הרעים למות.
ובעוד מיקאמי שופט פושעים, חשדותיהם של צוות החקירה מתחילים לרדת, מכיוון שאינם מוצאים דבר חשוד בהתנהגותם של לייט ומיסה.
מיקאמי, מתוקף תפקידו כקילר החדש, מגייס את מגישת החדשות קיוֹמי טאקאדה על מנת שתתפקד כדוברת של קילר באמצעי התקשורת.
במהלך מפתיע, מופיע מלו וחוטף את קיומי.
קיומי, שהחביאה אצלה פיסת נייר ממחברת המוות של מיקאמי, כותבת את שמו של מלו על הפיסה והורגת אותו.
לאחר מכן, נאלץ לייט לגרום לקיומי להתאבד באמצעות דף מהמחברת שגם הוא החביא אצלו, מכיוון שהיא יודעת את זהותו ועלולה לסבך אותו.
לבסוף, קובעים לייט וניר להיפגש, כל אחד עם צוות החקירה שלו, בפעם הראשונה.
מטרת הפגישה, כביכול, היא לבדוק האם לייט הוא קילר או לא.
אך לייט תכנן שמיקאמי – בעל "עסקת העיניים" המאפשרת לו לראות את שמותיהם של אנשים - יתחבא בקרבת מקום, ויכתוב את שמו של ניר ואת שמותיהם של שני צוותי החקירה במחברת.
ביום הפגישה, מיקאמי פועל לפי התוכנית, ובעודו מתחבא הוא כותב את שמותיהם של ניר ושל שני הצוותים, אך לאחר 40 שניות, כפי שאמור להיות, אף אחד לא מת.
לייט מצידו, לא יודע שלמיקאמי יש בעיות עם המחברת, ומודיע לכולם שהוא "ניצח" את ניר.
ניר ואנשיו מוצאים את מקום מחבואו של מיקאמי, ומראים לכולם את המחברת – בה כתובים שמות כל הנוכחים מלבד לייט – כהוכחה לכך שהוא קילר.
לייט (רייטו) יאגאמי (ביפנית: 夜神 月) הדמות הראשית במאנגה.
לייט הוא נער מחונן שאינו מרוצה מהתנהלות העולם בו הוא חי.
כאשר הוא מוצא את מחברת המוות, אשר נפלה מהשמיים כשהיה באמצע השיעור, הוא מחליט להרוג בעזרתה פושעים, ולהפוך ל"אל" של עולם חדש ואוטופי שייצור לבדו.
בהמשך, הוא מוכר לציבור כקילר, האדם או הישות השופטת פושעים.
המאנגה מתחילה כשלייט בן 17 ועלילתה נמשכת עד מותו בגיל 24. אופיו של לייט נבנה סביב האינטליגנציה שלו, יכולת התכנון שלו בשילוב עם מוחו המבריק עוזרים לו להיות כמעט בלתי מנוצח.
בסרט האמריקאי שמו שונה ללייט טרנר אך עם זאת האלטר-אגו שלו נשאר קילר.
שמו הפרטי של לייט הוא במקור מהמילה "light" באנגלית, אך מאחר שבשפה היפנית אין הבדל בהגיית האותיות ל' ור' ואין ט' עיצורית בלי תנועה אחרי, שמו נשמע 'לייטו' או 'רייטו'.
משמעות שמו ה'אלוהי', 'קילר', היא 'רוצח' ביפנית.
L (מבטאים כ"אֶל", ביפנית:エル・ローライト) נחשב לבלש הטוב בעולם.
זהותו לא הייתה ידועה עד שהחל לחקור את "פרשת קילר".
L מצטייר מצד אחד כבחור חסר יכולות חברתיות, תחרותי וילדותי שאינו מוכן להפסיד, ומצד שני, כבחור מבריק בעל כישורים פנומנליים להסקת מסקנות, ומוצג כאדם היחיד שיכול להתמודד נגד קילר.
מראהו של אל מטעה והוא מאופיין במספר הרגלים משונים.
לדוגמה, זלילת מאכלים מתוקים, לבישת אותם פרטי לבוש לאורך כל העלילה, וישיבה כשרגליו על הכיסא.
L טוען שכאשר הוא יושב בצורה רגילה, יכולת הסקת המסקנות שלו יורדת ב-40%.
לא ידוע דבר על עברו, מלבד שגדל בבית יתומים באנגליה.
L חשד שלייט הוא קילר מתחילת החקירה ועד יום מותו.
מיסה אמאנה (ביפנית: 弥 海砂) דוגמנית יפנית שמעריצה את קילר מכיוון שהרג את רוצח הוריה.
בעליה של מחברת מוות נוספת שניתנה לה על ידי השיניגאמי רֵם ויכולת "עיני השיניגאמי" הנותנים לראות שמות ותוחלת החיים של בני אדם מעל ראשם.
מיסה מוצגת כבחורה ילדותית ועקשנית, ולאחר שהיא פוגשת בלייט לראשונה היא מתאהבת בו ומוכנה לעשות הכל על מנת שיהיה מאושר, ללא קשר להיותו קילר.
לאורך הסיפור לייט משתמש במיסה וביכולת עיני השיניגאמי בשביל להיפטר מאויבים, לייט שומר על שליטה על מיסה דרך מניפולציה רגשית כשהוא מעמיד פנים שהוא אוהב אותה.
בכרך בונוס שיצא למאנגה, מסופר שמיסה גילתה את מותו של לייט כשנה לאחר מכן, והתאבדה בעקבות זה.
בגרסת האנימה הדבר מרומז בסוף הפרק האחרון.
מייקל קיל (מֵלוֹ) (ביפנית: メロ) נער הגדל בבית יתומים באנגליה בחברת ניר ומאט, וטופח כיורש אפשרי לבלש הטוב בעולם, L.
למרות מוחו המבריק, מלו נותן לרגשותיו להשתלט עליו.
כך, למשל, מכיוון שלא נחשב לטוב ביותר, אלא דורג כשני לניר – ברח מלו והפך לעבריין, במטרה ללכוד את קילר בכוחות עצמו.
מלו לובש בגדים אשר מבטאים את אישיותו המוקצנת, אוהב לאכול שוקולד, ותמיד נראה עם חפיסה ביד.
נהרג בידי טאקאדה קיומי שרשמה אותו בדף ממחברת המוות שנתן לה לייט, ולאחר מכן נשרף ביחד איתה ועם כל הבניין בו הייתה המשאית בה הוחזקו שניהם כחלק ממזימתו של לייט להשמיד את טאקאדה וכל הוכחה לקשר הקודם שלה עם קילר.
נייט ריבר ("ネイト・リバー" רומאנג'י: "nate river" תעתיק: "Neito Ribā") "ניר" ("ニア" רומאנג'י: "near" תעתיק אנגלי: "nia") ניר גדל יחד עם מלוו בפנימיית Wammy House.
ניר דומה ל-L באופיו, הוא ילדותי, עקשן וקר רוח ולובש תמיד חולצה לבנה מכופתרת, מכנסיים לבנים וגרביים לבנים.
ניר אוהב מאוד צעצועים ומשחקים ומשתמש בהם לחקירה שלו, ועיצב בובות לכל הדמויות בחקירה והציבן על לוח שחמט כדי לפתח את החקירה.
ניר לעומת מלו לא התרגש ממותו של L וכשהציעו לו לעבוד עם מלו כדי לתפוס את קילר הוא הסכים במהרה.
בין מלו לניר ישנה יריבות מרה אך ניר רוכש כבוד מסוים אל מלו.
סוייצ'ירו יאגאמי - אביהם של לייט וסאיו, בעלה של סאצ'יקו ובלש ותיק במשטרה היפנית.
פעולותיו של קילר מטרידות אותו והוא חובר לצוות החקירה המצומצם בו שותף L כדי לתפוס את קילר תוך סיכון חייו שלו.
נפצע אנושות בפיצוץ שנגרם בידי מלו במהלך המרדף שהתרחש לאחר החלפת השבויים, ולאחר מכן מת מפצעיו בבית החולים.
מת במחשבה שלייט בנו אינו קילר, מאחר שאם היה קילר באותו הזמן, לא היה מצליח סוייצ'ירו לראות את תאריך מותו של לייט, מאחר שגם אנשים שעשו את עסקת עיני השינאגמי לא יוכלו לראות את תאריך מותם של משתמשי מחברת אחרים.
מאצודה טווטה - השוטר הצעיר ביותר בצוות החקירה, אך מאמין שהצדק חייב להיעשות ותורם כל שביכולתו למאמצים במרדף אחר קילר.
מאצודה מספק אתנחתות קומיות עקב השלומיאליות שבאישיותו, וכונה גם על ידי L כבעל התנהגות טיפשית.
אך חלק ממעשיו תורמים להתפתחות המשך החקירה.
בסוף הסדרה, מאצודה הוא מי שמונע ברגע האחרון מלייט לרצוח את ניר בעזרת הדף החבוי שלו בשעון היד בכך שיורה בידו, ולאחר מכן, כשלייט מנסה שוב להרוג את הנוכחים בחדר בעזרת דמו, יורה מאצודה בלייט עוד 2 פעמים.
אף על פי שהתגלותו של לייט כקילר זעזעה את מאצודה, שסגד לאביו של לייט ואימץ את עקרונות צדקו, בחר ביחד עם אייזווה, מוגי ואישדה, חברי 'חקירת קילר' לשעבר, להמשיך ולרדוף אחרי לייט הגוסס.
טרו מיקאמי - מכונה X קילר.
ביצע את עסקת עיני השינגאמי עם ריוק.
הוא חכם מספיק כדי להבין את דרך המחשבה של לייט, אך עם זאת הוא לא מבין את לייט לגמרי.
מיקאמי היה ילד שתמיד נהגו להציק לו.
כמו לייט, גם הוא רצה ליצור אוטופיה בעולם ולהעלים את הרוע ממנו.
הוא החל ליישם את זה כשהיה בן 14 והגן על החלשים מבריונים.
כשמיקאמי שמע על קילר הוא חשב שהתפילות הרבות שלו סוף סוף נענו.
הוא הגיע לכל אספת מאמינים של קילר, שם לייט שם לב אליו ונתן לו את המחברת כדי שיישתמש בה ויעזור לו ליישם את תוכניותיו.
מיקאמי דומה למיסה בכך שהוא משועבד ללייט, אך ההבדל הוא שמיקאמי פועל לעיתים על סמך דעתו.
בסוף הסדרה התאבד מיקאמי לאחר שחזה במפלתו של האדם אשר החשיב בעיניו כ'אל', לייט יאגאמי.
טאקאדה קיומי - קיומי היא בחורה בגילו של לייט.
הופיעה לראשונה באנימה כאשר לייט הזמין אותה לצאת איתו ודיבר איתה באוניברסיטה.
קיומי הופיעה שוב בחלק השני בתור מגישת חדשות.
לייט נזכר בה וכך גם שאר הצוות והם החליטו להשתמש בה לצורך החקירה בעקבות רצונותיו של לייט.
כשלייט גילה שקיומי תומכת בקילר הוא החליט להשתמש בה וגילה לה שהוא קילר.
מאז קיומי הייתה עוד כלי של לייט ואפילו השתמשה בדף מהמחברת כדי להרוג את מלו.
בדומה למיסה, קיומי חשבה שלייט אוהב אותה אך היא גילתה שזה שקר כאשר לייט הרג אותה בהתאבדות בשריפה בעזרת קרע מהמחברת.
אייזווה שואיצ'י - חבר נוסף בצוות החקירה.
נשוי עם ילדה בת 12. היה הראשון לחשוד בלייט כקילר לאחר מותו של L, ואף שיתף פעולה עם ניר במהלך התוכנית תוך כך שהוא מסר לו מידע על התקדמותם ועל פעולותיו של לייט.
בסוף הסדרה, בחר ביחד עם מאצודה, מוגי ואישדה, חברי 'חקירת קילר' לשעבר, להמשיך ולרדוף אחרי לייט הגוסס.
מוגי קאנזו - חבר נוסף בצוות החקירה.
בסוף הסדרה, בחר ביחד עם אייזווה, מאצודה ואישדה, חברי 'חקירת קילר' לשעבר, להמשיך ולרדוף אחרי לייט הגוסס.
אישדה קאורי - חבר נוסף בצוות החקירה.
יוקיטה הירוקאזו - חבר נוסף בצוות החקירה.
ריוק - אל מוות (שיניגאמי) שמאס בחיים האפורים בעולם השיניגאמי ושהפיל את אחת משתי מחברות המוות שברשותו לכדור-הארץ.
בדרך כלל מותר לכל שיניגאמי להחזיק מחברת אחת, אך ריוק הערים על מלך עולם השיניגאמי וקיבל שתיים.
ריוק אוהב תפוחים באופן אובססיבי, עובדה שלייט מנצל לא פעם כדי לסחוט ממנו מידע.
ריוק הצהיר כי הוא אינו שייך לשום צד במלחמה בין קילר לבין L: הוא מעדיף לצפות מהצד ולהשתעשע.
נוסף על כך, ריוק הזהיר את לייט שהוא יהיה זה שירשום את שמו במחברת המוות בבוא העת, והוא אכן רשם וגרם לו להתקף לב.
רם - אלת מוות (שיניגאמי), רצינית ושקטה.
העבירה למיסה את מחברת המוות ובניגוד ליחסיהם של ריוק ולייט, היא אוהבת את מיסה מאוד ומוכנה לעשות עבורה הכל, לאחר שבלית ברירה שהשאיר לה לייט, הרגה את L ווטארי ובכך הרגה גם את עצמה.
מאט - לא ידוע אם זה שמו האמיתי.
גדל גם הוא בפניימיה יחד עם ניר ומלו.
מאט נראה רק לזמן קצר בסדרה כי הוא נראה חשוד ונורה על ידי המשטרה.
מאט נראה מעשן והוא אוהב משחקי וידאו.
סאצ'יקו יאגאמי - אימו של לייט.
סאיו יאגאמי - אחותו הקטנה של לייט, אינה חכמה כמו אחיה הגדול.
היא נעזרת בו להכנת שיעורי הבית שלה.
מעדיפה לבלות את זמנה בצפייה בטלוויזיה.
במהלך הסדרה נחטפה על ידי מלו ושוחררה.
וואטארי - איש הקשר של L עם העולם החיצון, מלווה אותו מאז גיל צעיר.
אחראי לסיפוק ציוד ומכשירים לצוות החקירה ונאמן מאוד לאדונו.
הוא נחשב לאדם עשיר ומפורסם מאוד, ומנהל בית יתומים הקרוי על שמו.
נרצח בהמשך הסדרה על ידי רם.
היה מאוהב במיסה אך לאחר שהשתמש במחברת שלו כדי להרוג אדם שניסה להרוג את מיסה, הוא מת והפך לחול.
ראם, שנכחה במקום באותו הרגע, לקחה את מחברת המוות שלו ונתנה אותה למיסה, בטענה שמשום שג'לווס השתמש במחברת כדי להציל את חייה, כל תוחלת חייו הנותרים ומחברת המוות שייכים כעת לה.
שידו -שיניגאמי, שמחברתו נלקחה על ידי ריוק שרימה אותו ואת מלך השיניגאמי, הוא נראה כי הוא אוהב שוקולד לאחר שמלו נותן לו לטעום כדי להשתיק אותו, הוא הגיע לכדור הארץ כדי לקחת את המחברת שלו בחזרה, לבסוף הוא מצליח ולוקח את המחברת שלו ולא נראה יותר מאז.
בעת הגיעו של ריוק לאדמת עולם בני האדם, היו שתי מחברות מוות על אדמת בני האדם: אחת המוחזקת אצל ריוק ובבעלותו ואחת בבעלות לייט.
כשנתנה ראם למיסה את מחברתו של ג'לווס, היא הוסיפה לכדור הארץ מחברת אחת.
בנוסף, הביאה איתה ראם את מחברתה-שלה.
בסוף הסאגה הראשונה הורגת ראם את וואטארי ואת L, והמחברת נשארת באפרה.
לייט לוקח את המחברת והופך להיות בעליה הרשמיים.
מאוחר יותר, בחלק השני של הסדרה, מגיע שידו, שיניגאמי שממנו נלקחה מחברת המוות על ידי ריוק, ולוקח עמו את המחברת חזרה לעולם השיניגאמי.
בכך הוא מותיר בעולם בני האדם 3 מחברות בלבד.
המאנגה הופצה במגזין השבועי Shonen Jump בין השנים 2003–2006 והסתיימה בכרך 12 (פרק 108).
המאנגקה המסתורי/ת של הסדרה, טסוגומי אוהבה, לא הייתה ידועה לציבור ויש חשד כי "טסוגומי אוהבה" זה שם העט של הירושי גאמואו, שעבד בעבר על מאנגות קודומו (לילדים) ועקב המעבר לז'אנר בוגר הוחלט להשתמש בשם עט.
את המאנגה אייר טאקשי אובאטה שעבד בין השאר על המאנגה של היקארו נו גו ו-Blue Dragon.
המאנגה לא שונה בהרבה מהאנימה, אף על פי שיש הבדלים:
באנימה האווירה אפלה יותר ומותחת יותר.
במאנגה ישנם קטעים לא צפויים.
יוצרי האנימה הוסיפו מספר קטעים שלא היו במאנגה המקורית.
דוגמה אחת לכך היא המחשבות של הדמויות, שהוספו לאנימה על מנת להפוך את האווירה לאפלה יותר.
הטירוף הנפשי של לייט חזק יותר באנימה.
במאנגה, לייט צפוי פחות וחברותי יותר מאשר באנימה.
חלקה השני של העלילה, כפי שמופיע במאנגה, מקיף הרבה יותר מזה שמופיע באנימה.
חלק זה מכיל סיפור שלם, שאינו קשור כלל לסיפור הרקע של קילר נגד N.
בסוף האנימה, לייט נפצע משתי יריות של מאצודה, עמיתו לחקירה.
פצעים אלה כמעט ומשתקים אותו כליל.
מיקאמי טרו, הרואה בנפילת האדם אותו ראה כאל, לא עומד בכך ושולח יד בנפשו.
לייט מנצל את המהומה שקמה ובורח.
הוא הולך בשדה הנטוש, תוך שהוא הוזה, ומגיע למבנה עזוב.
ריוק, היושב על גג המבנה, מזכיר ללייט את מה שאמר לו בהתחלה: כאשר יגיע זמנו של לייט, יהיה זה ריוק אשר יכתוב, במחברתו-שלו (של ריוק), את שמו של לייט, ושזהו ההסכם בין השינאגמי שהפיל את מחברתו אל עולם בני האדם עם האדם הראשון שהשתמש באותה המחברת.
ואכן, רגע לפני סוף הסדרה, כותב ריוק את שמו של לייט, ומזכיר לו כי מי שמשתמש במחברת המוות לא מגיע לא לגן העדן ולא לגיהנום, אלא ל"כלום" (Nothingness).
בסוף המאנגה, לעומת זאת, יוצא לייט מכלל שליטה ומבקש מריוק להרוג את N ואת כל מי שאיתם בחדר.
ריוק אכן מתחיל לכתוב במחברתו, אבל לא את שם הנוכחים אלא את שמו של לייט בלבד.
ריוק מזכיר ללייט את מה שאמר לו בהתחלה, ואז מוסיף כי גן העדן והגיהנום כלל אינם קיימים.
לייט פשוט נשכב על הקרקע, ומת.
הפרק האחרון באנימה הוא הפרק בו מת לייט.
במאנגה, לעומת זאת, ישנו פרק נוסף, המתרחש שנה לאחר מותו של לייט.
בפרק זה מתואר עולם, ש"חזר לסורו" לאחר שהשתחרר מאימתו של קילר: אנשים נוסעים בפראות בכבישים, יש גנבים ויש פושעים.
מאצודה וחברו דנים במאורעות שחלפו בשנה האחרונה, מאז מותו של לייט.
תוך כדי אנו מבינים ש־N, ניר, ממלא את מקומו של L.
בסוף הפרק רואים את עדת המאמינים של קילר הולכים לעבר מקום מסוים, כנראה סוג של מקדש, ואת אחת התומכות מדליקה נר לזכרו.
האנימה נבנתה עם אווירה אפלה וקודרת.
לכן, קטעים רבים המופיעים במאנגה שחשפו הומור פנימי של היוצרים, או קטעים שאינם נוגעים במישרין בעלילה המרכזית, אינם מופיעים באנימה.
קטעים אחרים נגנזו על מנת לקצר את האנימה.
עם זאת, הופיעו חלק מהקטעים הגנוזים בספיישל השני של האנימה.
כרך 0 הוא כרך שיצא בנוסף למאנגה אשר מספר על אודותיו של נער בן 13 אשר מוצא את מחברת המוות שריוק הפיל וחושב בטעות שהיא מחברת רגילה כיוון שלא למד את משמעות המילה Death (מוות) אך הבין את משמעות המילה Note (מחברת).
הוא רושם במחברת על מה שקרה לו במהלך היום שבו חמישה בריונים התנכלו אליו.
הוא רשם את שמותיהם, וזמן קצר לאחר כתיבת שמם חמשת הנערים מתו מהתקף לב.
משהלך לבית הספר יום למחרת, מורו מכריז כי חמשת התלמידים שלמדו עם הנער בכיתה מתו באופן פתאומי.
הנער חוזר לביתו ופוגש את ריוק ונבהל ממנו.
ריוק מסביר לו כי המחברת שהוא מצא היא מחברת מוות וכל מי ששמו ייכתב במחברת ימות.
ריוק מראה גם לו כלי ייחודי נוסף למחברת – מחק אשר כאשר מוחקים את שמו של מת שנכתב במחברת המת יחזור לחיים אם גופתו לא נשרפה – דבר שלא הוצג ואפילו לא אוזכר במאנגה או באנימה.
בנוסף לכרך 12 החליטו היוצרים להוציא כרך נוסף - כרך 13, שכותרתו היא "How To Read".
בתוך הכרך לא נמצאים פרקים אלא מספר דברים על הסדרה עצמה:
True Name Card -L- (בעברית: קלף השם האמיתי -L-) - עמוד מיוחד שמציין את שמו האמיתי של L, פרטים מיוחדים עליו - כמו החטיפים שהוא נראה אוכל לאורך הסדרה, ומדריך קצר לציור ועיצוב הדמויות על ידי המאנגקה טאקשי אובאטה.
נוסף גם קטע מידע על כל אחת מרוב הדמויות שמופיעות בשמן במאנגה, לצד כמה עמודים המסבירים על השימוש במחברת המוות ומדגימים את כללי השימוש בה.
בנוסף נכללה בספר מיני-מאנגה (One Shot) - סיפורים קצרים עם הדמויות מהמאנגה עם קטעים משעשעים לכבוד הכרך האחרון וראיונות עם יוצרי המאנגה.
לאחר הצלחת הסרטים וסיום המאנגה, הפיקה חברת Madhouse סדרת אנימה בת 37 פרקים.
הפרק הראשון עלה ב-4 באוקטובר בערוץ Nippon Television (מקבוצת Nippon שהפיקו את הסרטים).
אף על פי שעת השידור המאוחרת (חצות) זכתה הסדרה לפופולריות רבה ביפן ומחוצה לה (כולל ישראל, ואפילו עלה מחזמר בסינמטק תל אביב על בסיס הסיפור בשם "הטוב, הרע והמחברת").
הוכחה לפופולריות טמונה בעובדה כי עוד לפני תום שידורי הסדרה ביפן, רכשה חברת Viz את זכויות ההפצה בארצות הברית.
החברה מתכננת להעלות לאינטרנט ולהוציא ל-DVD גרסאות מתורגמות ומדובבות לאנגלית.
לאנימה 37 פרקים, שתי סאגות ו-10 תתי סאגות.
לכל תת-סאגה מרכוז על חלק אחר בעלילה ורובן מתמקדות על אדם מסוים או על תרחיש מסוים בעלילה, הסאגות עצמן מספרות את המכלול שלה בעלילת הסדרה.
האדם ששמו נכתב במחברת ימות תוך 40 שניות מכתיבת השם.
האדם ייהרג רק אם הכותב יודע את שמו ופניו של האדם ששמו נכתב, לכן לא יהיה מצב שבו שני אנשים עם אותו השם ייהרגו.
אם סיבת המוות לא תיכתב, האדם ימות מהתקף לב.
אם סיבת המוות תיכתב בתוך 40 שניות מרגע כתיבת השם, ניתן להוסיף פרטים על המוות ב-6 הדקות ו-40 השניות הבאות.
אין ביכולתם של הפרטים של סיבת המוות לגרום לאנשים לעשות דברים שאינם יכולים לעשות או שאינם יודעים לעשות.
אם סיבת מותו של האדם ששמו נכתב תגרום למותם של אנשים אחרים, רק האדם ששמו נכתב ימות וסיבת המוות תהיה התקף לב.
אם השם נכתב במחברת, לא יהיה ניתן לבטל את מותו של האדם שצוין שמו.
חברת Nippon Television הפיקה שני סרטי קולנוע מצולמים המבוססים על כותר המאנגה.
הסרטים הופץ ביפן על ידי האחים וורנר הפצה אקסקלוסיבית וזכה לפופולריות רבה.
כמו כן גרף הסרט מספר פרסים (יחד עם סרט ההמשך) וביניהם בפרס חביב הקהל בפסטיבל הסרטים הבינ"ל של בלגיה.
הסרט הראשון יצא לאקרנים ביפן ב-17 ביוני 2006 וחצי שנה לאחר מכן, ב-3 בנובמבר 2006, יצא גם סרט ההמשך Death Note: The Last Name שהצליח יותר מקודמו.
ב-2008 יצא סרט ספין אוף אשר נקרא L:Change the world בו כיכבו דמויותיהם של L ומיסה.
ב-2017 יצא סרט הלייב אקשן האמריקאי "Death Note" מבית נטפליקס בו מככב נאט וולף בתור תלמיד התיכון לייט טרנר והאלטר-אגו שלו קירא.
את ריוק מדבב וילם דפו.
חברתו של לייט, מיה סאטון, מגולמת על ידי מרגרט קוואלי.
את הבלש אל מגלם לקית' סטנפילד.
לאחר ש-Madhouse סיימו לשדר את האנימה המצליחה, ב-29 באוגוסט 2007 שידר הערוץ שמשדר את האנימה ספיישל מיוחד שנותן את נקודת המבט של ריוק על הקרב של לייט נגד L ומספר קטעים נוספים שלא שודר באנימה.
בנוסף לכך כל הדיאלוגים הוקלטו מחדש, הכל צויר מחדש ושינו את הרכב הפסקול.
פרשיית רצח שאירעה בבלגיה כאשר ב-28 בספטמבר 2007 נמצאה גופה מבותרת ליד כתובת גרפיטי שנשאה את הכיתוב "אני הוא קירא" ("Watashi wa Kira dess", כך במקור).
הקורבן זוהה כגבר בן 30 בשם סידי לרבי עזוביירי.
ארבעה חשודים נעצרו בחשד לביצוע המעשה ושלושה מביניהם הורשעו ברצח, כאשר שניים מהם נידונו ל-20 שנות מאסר והשלישי נידון ל-23 שנות מאסר לאחר שברח לגבון זמן קצר לאחר תחילת משפטו.
שמיניסט מהאקדמיה הצבאית "פרנקלין" בריצ'מונד, וירג'יניה, ארצות הברית הושעה לאחר שנמצא אצלו חיקוי של מחברת המוות ובה שמות של חבריו לספסל הלימודים.
בשנת 2008, שני שוטרים מצאו בדרום קרוליינה מחברות מוות אצל תלמידים מחטיבת הביניים "הארטסוויל".
התלמידים הושעו מבית הספר מיד.
בגדסדן שאלבמה נעצרו שני תלמידים מכיתה ו' שנמצאו אצלם מחברות מוות ובהן שמות של מורים וחברים לספסל הלימודים.
שני הילדים הושעו מבית ספרם.
חרם בסין העממית: עקב מקרים בהם תלמידים הכינו עותקים של המחברת בהם רשמו את שמות חבריהם, אסרה ממשלת סין על הפצת המאנגה של מחברת המוות והחרימה אלפי עותקים שלה בפשיטות שהתבצעו מספר פעמים במהלך 2006 ו-2007.
תלמיד כיתה ח' בסידני שבאוסטרליה נתפס בספטמבר 2009 כשברשותו "מחברת מוות" בה כתב את שמות חבריו לשכבה לצד "תוכנית קרב" שכללה מקומות אפשריים בבית הספר בהם ניתן להטמין מטעני חבלה.
שיניגאמי (死神) - מורכב מהסימניות "死", מוות, ו"神", קאמי (אל בדת השינטו).
עין השיניגאמי - שם העסקה שבעלי מחברת המוות יכולים לבצע עם השיניגאמי.
בתמורה למחצית החיים הנותרים שלו, יכול בן האדם לקבל את הכוח לראות את שמות כל האנשים ותוחלת חייהם רק ממבט בפניהם, מלבד תוחלת חייהם של בעלי מחברות מוות אחרות.
בעת השימוש בעיני השינאגמי, עיני המשתמש הופכות לאדומות.
בדיני הנזיקין, מחדלים מעלים את סוגיית חיובו של אדם כמזיק בשל אי נקיטת פעולה (על אף החובה שיש לנקוט בפעולה כזו), אשר בעטיה נגרם נזק.
מחדלים בנזיקין מתאפיינים בדרך כלל על ידי אי נקיטה באמצעי זהירות.
מחדל כהגדרתו המשפטית הוא הימנעות מעשיית מעשה או אי התערבות למניעת התממשותה של סכנה, מקום שהייתה מוטלת החובה להתערב כדי למנוע את התממשות אותה סכנה.
בניגוד למשפט הפלילי, שם הרציונל הוא הגנה על החברה ועל מוסדותיה, בדיני הנזיקין הסכנה נקשרת יותר לנזקים שיכולים להיגרם לאדם מסוים.
לכן הוגדרו אותם נזקים על ידי עוולות ספציפיות, כאשר אם אחת מהן מתרחשת וכתוצאה מהתרחשותה נגרם נזק כלשהו, המזיק יכול למצוא את עצמו חב בפיצוי הניזוק על גרימת הנזק.
דיני הנזיקין מגינים גם על אינטרסים רכושיים וממוניים ולכן יספקו סעד גם במקרה של פגיעה ברכוש ולא רק במקרה של נזקי גוף.
בפקודת הנזיקין מופיע המחדל במשמעויות שונות ומתוך הקשר הדברים ניתן לעמוד על מובנו.
בעוד שמספר המעשים שאותם מסוגל אדם לבצע ברגע מסוים הוא מוגבל בדרך הטבע, הרי אין סוף למחדלים שהוא יכול לעשות בכל רגע.
לכן, בתחום האחריות בנזיקין אין ספק כי החובה לפעול כדי למנוע נזק מצומצמת לאין שיעור מהחובה להימנע ממעשה העלול לגרום נזק.
עם זאת, כפי שיוצג בהמשך, הפסיקה הרחיבה חלק מהעוולות בדיני הנזיקין (כגון הפרת חובה חקוקה), כך שיחולו גם על גם גרימת נזק במחדל.
אחת הבעיות המרכזיות העולות בהקשר של מחדל נזיקי, היא שאין כל אפשרות לתת תשובה חד-משמעית לשאלה האם הנזק נגרם על ידי מעשה או מחדל.
לדוגמה, אדם נוהג במכוניתו במהירות מופרזת וגורם לנזק: האם אחריותו בנזיקין מבוססת על המעשה האקטיבי של נסיעה במהירות מופרזת, או על המחדל של אי נהיגה במהירות הנאותה?
הבחנה ברורה תתגבש רק אם ייוחד המושג מעשה לתנועות הגוף המביאות לידי תוצאות שהחוק מעוניין למנען.
ועל מחדל מדובר אפוא אם התוצאה מתרחשת ללא כל תנועת גוף מצד המזיק.
בעיה נוספת שעולה היא הפגיעה החזקה באוטונומיה של הפרט.
כאשר נאסר על אדם לבצע פעולה מסוימת מני רבות, אין כאן פגיעה יותר מדי גדולה באוטונומיה שלו, אולם הטלת חובה על אדם לבצע משהו ספציפי, שוללת ממנו באופן יותר גורף את חירותו לנהוג כרצונו.
לכן, הן החקיקה והן הפסיקה מצמצמות את החובה וקובעות סייגים להטלת חובות פעולה ומבחנים שונים באשר להטלת אחריות בגין הפרה של אותן חובות.
בסקירת ההתפתחות ההיסטורית של דוקטרינת המחדל, יתמקד הערך בהתפתחותה של חובת ההצלה הקיימת לאדם להציל את חברו שנתון בסכנת חיים מיידית.
חובה זו מדגימה באופן די ברור את הדילמה בהטלת חובת עשה על אדם.
שכן מצד אחד ערך "קדושת החיים" הוא ערך עליון במערכת המשפט הישראלית ועל כן ישנה שאיפה להציל כל אדם הנמצא בסכנה.
מאידך, הקמת חובה לפלוני לקום ולפעול על מנת להציל אדם זר, עלולה להיות בעייתית בנסיבות מסוימות, בעיקר כאשר נאמר כי בגין אי-מילוי חובה זו אותו פלוני עבר על החוק וצריך לעמוד לדין.
נוסף לכך, קיימת הוראה כללית בדיני העונשין, המחייבת להגיש עזרה בנסיבות מיוחדות.
סעיף 491 לחוק העונשין, תשל"ז-1977 קובע: "המסרב להגיש עזרה, שיש ביכולתו להגיש, כשהוא נדרש לכך מאת עובד הציבור לנוכח עבירה בעיצומה או ספינה נטרפת או דליקה, שיטפון, רעש או כל אסון אחר לציבור, דינו מאסר חודש ימים".
הוראות חוק אלה משמשות גם כמקור חובה בנזיקין, זאת מכח סעיף 63 לפקודת הנזיקין הקובע כי מי שהפר חובה חקוקה, ישא באחריות נזיקית אם החיקוק שאותו הפר נועד לטובתו של אחר, וההפרה אכן גרמה לאותו אדם נזק שאליו התכוון החיקוק.
בשנת 1998 נכנס לתוקפו חוק לא תעמוד על דם רעך, המטיל חובה על אדם להושיט עזרה לאחר.
זו הוראת החוק היחידה המטילה חובה על כל אדם להושיט יד עזרה לזולת הנתון בסכנה.
הרחבה בעניין הוראות החוק תינתן בהמשך.
בהקשר הנזיקי ניתן לראות כי בעבר לא פיצה בית המשפט בקלות ניזוקים בשל מחדלים, זאת בשל כל הסייגים להטלת חובת-עשה שהוזכרו לעיל.
עם זאת, כפי שיוצג בהמשך, בשנים האחרונות ניכרת מגמה לפיה ניתן להבחין כי בית המשפט נוטה להרחיב את ההלכה לעניין פיצוי בגין מחדל.
דוגמה טובה למדי לכך ניתן לראות בהקשר של רשלנות רפואית בעניין של מחדל ברישום רפואי כנדרש:
מזה שנים רבות מחילה הפסיקה במקרים של רשלנות רפואית כלל ראייתי, שנקרא "כלל העדר הרישום".
כלל זה פועל להעברת נטל הוכחת הרשלנות בעניינים רפואיים מן התובע אל הצוות הרפואי הנתבע.
זאת כאשר שאלת רשלנותו של הצוות המקצועי שנויה במחלוקת, ומתברר כי רישום שהיה יכול לעזור לענות על שאלה זו אינו בנמצא על אף שהיה ראוי כי יימצא.
במקרה כזה, עובר אל הצוות הרפואי הנתבע הנטל להראות כי לא התקיימה רשלנות מצידו, בקשר עם אותו טיפול או פעולה רפואית.
כלל זה בא לתמרץ את המערכת הרפואית לדאוג לתיעוד ראוי של ממצאים וטיפולים רפואיים ולשמירה על תיעוד זה.
זאת, כדי לקיים מעקב שוטף אחר המטופל ולהבטיח העברת מידע ממטפל אחד למטפל שני – תנאים אלו חיוניים לקבלת החלטות נכונות בעניינו של המטופל.
כמו כן, כלל זה בא לסייע לתובע המצוי בדרך כלל בעמדת נחיתות בהליך המשפטי בשל העדר מידע רלוונטי לתביעתו, באמצעות העברת נטל השכנוע אל מי שבידיו אמור להימצא המידע הרלוונטי.
בפרשת שטרנברג נ' ד"ר צ'צ'יק עברה התובעת ניתוח להחלפת מפרק בברך ונפגעה בעצב המצוי באזור הניתוח.
בית המשפט הדגיש כי תחום פעולתו של "כלל העדר הרישום" תלוי בהיקפו של החסר הראייתי הנגרם עקב היעדר הרישום.
הנטל יועבר רק באותם עניינים שהיעדר הרישום משליך עליהם, זאת אומרת - שולל חומר ראייתי הרלוונטי להכרעה בעניין המסוים – אם החסר הראייתי שולל מן התובע (הניזוק) להוכיח את יסודות העוולה כולם, "אז עשוי חסר זה להעביר לנתבע (המזיק) את נטל ההוכחה ביחס לכל יסודות העוולה.
ואילו כאשר הפגם ברישום ממוקד בעניין בודד ותו לא, יהיה מקום להעביר את הנטל אך ורק לאותו עניין נקודתי".
בפרשת שטרנברג עשה בית המשפט שימוש מאוזן ב"כלל היעדר הרישום" אולם היו גם מקרים בהם הרחיב בית המשפט את השימוש בכלל זה הרחבה כוללת.
דוגמה להרחבה שכזו ניתן למצוא בפרשת מרדכי נ' קופת החולים הכללית.
מדובר באדם שנולד כשהוא סובל משיתוק בכתפו.
בדיעבד התברר כי היה צורך ליילדו בביצוע ניתוח קיסרי ולא בלידה רגילה.
בהקשר זה התעוררו שתי שאלות:
1. בהינתן העובדה שבדיעבד משקל העובר היה כזה שהצדיק ניתוח קיסרי, האם לא הייתה התרשלות באי-ביצוע הערכת משקל כראוי ?
2. האם השיתוק בכתף נגרם עקב אי-ביצוע ניתוח קיסרי או שמא מדובר במום מולד שאינו קשור לאופן ביצוע הלידה?
דעת רוב השופטים בפסק הדין הייתה כי היעדרו של רישום רלוונטי מעביר אל הנתבעת (קופת החולים) הן את הנטל באשר להוכחת העדר התרשלות של הרופאים והן את הנטל לשלילת הקשר הסיבתי בין התרשלות זו לבין השיתוק בכתף.
עם זאת, השופט אנגלרד בדעת המיעוט, מתח ביקורת על השימוש הרחב שנעשה בכלל בהקשר זה.
זוהי גם דעתם של אנשי אקדמיה שראו בפסק דין מרדכי נ' קופת החולים הכללית הרחבה גדולה מדי של "כלל היעדר הרישום".
שכן בעוד שלגבי השאלה הראשונה (שאלת ההתרשלות) נראה כי נכון היה לעשות שימוש בכלל היעדר הרישום, הרי שלגבי השאלה השנייה, קשה לדעת כיצד היעדר הרישום בעניין המשקל משליך על השאלה הסיבתית "מה גרם לשיתוק"?; יכול ומדובר כאן בביטוי נוסף של המגמה להרחבת-יתר של האחריות בגין מחדל של אי רישום רפואי.
על מנת לעמוד טוב יותר על השאלה מהו מחדל בדיני הנזיקין, יש להבין מעט רקע על דיני הנזיקין עצמם.
דיני הנזיקין (המעוגנים בעיקרם בפקודת הנזיקין) מחולקים לשני סוגים של עוולות:
1. עוולות פרטיקולאריות אשר מתייחסות למקרים ספציפיים כגון עוולת התקיפה, עוולת כליאת השווא, עוולת הנגישה וכדומה.
2. עוולות מסגרת אשר משתרעות על מגוון רחב של תחומים ונושאים: עוולת הרשלנות ועוולת הפרת חובה חקוקה.
עוולות אלה משמשות בדרך כלל כעוולות-סל שאליהן פונה בדרך כלל תובע המתקשה להוכיח את קיומה של עוולה פרטיקולרית.
באופן גס, ניתן לחלק את מטרות דיני הנזיקין לשניים:
צדק מתקן - מטרות שנוגעות רק למערכת היחסים בין התובע ולנתבע.
צדק מחלק - הסתכלות גם על הסביבה שמסביב לתובע ולנתבע.
מה שרלוונטי הוא שהמפעל ימשיך לייצר אם הוא מביא יותר תועלת מנזק.
זאת אומרת, מטרות דיני הנזיקין הן להגדיל את ה"עוגה" (התועלת והעושר הכללי) ככל שניתן; החלוקה למי מגיע יותר ולמי מגיע פחות, תיעשה אחר כך במסגרת של דינים אחרים (דיני מסים לדוגמה).
דיני הנזיקין מטרתם, בין היתר, היא להגדיל את העושר המצרפי (של כלל החברה) למקסימום וזהו הצדק המחלק.
אם עלות המניעה גבוהה מתוחלת הנזק, לא משתלם להשקיע במניעת הנזק.
לעומת זאת כאשר תוחלת הנזק גבוהה מעלות המניעה, אזי תוטל אחריות נזיקית על המזיק.
עם זאת, אחת הנקודות השנויות במחלוקת בקשר לנוסחת הנד היא הטענה כי לא ניתן למדוד כל נזק, או כל תועלת בערכים כלכליים.
כיצד נוסחת הנד מיושמת במחדל?
כאשר עוסקים במחדלים בנזיקין, נוסחת הנד תיושם באופן הבא: אם סך כל עלות מניעת הנזק עולה על תוחלת הנזק הכללית, אזי לא קמה למזיק חובה לנקוט באמצעים למניעת הנזק ולכן גם לא ייתבע בגין במחדל.
זאת להבדיל מחובה על הימנעות מפעולה אקטיבית היוצרת נזק, חובה אשר תקום בדרך כלל גם לפי שיקולי נוסחת הנד.
ניתן להמחיש זאת בדוגמה פשוטה: ידוע כי מפעל מייצר בתועלת של 100 ש"ח, וידוע כי עקב פליטה של פיח מייצר המפעל לסביבתו נזק (בהסתברות של 100%) בגובה של 50 ש"ח, וידוע גם כי התקנת מסנן לארובה, אשר ימנע את הנזק, עולה 30 ש"ח.
לאחר בחינה של שלושתן יש לראות באיזו אפשרות כדאי לבחור, על מנת להגיע למצב הטוב ביותר מבחינה כלכלית:
1. המפעל יורשה להמשיך לייצר ללא הגבלה - במצב כזה מרוויחים את התועלת שמייצר המפעל (100 ₪), אך נושאים גם בנזק שהוא מייצר (50- ₪).
ולכן בסך הכל מקבלים תועלת של 50 ₪.
2. המפעל יוכל להמשיך לייצר בתנאי שיתקין את המסנן (הטלת חובת זהירות) – במצב כזה מרוויחים את התועלת שמייצר המפעל (100 ₪), אולם משלמים על התקנת המסנן (30- ₪).
ולכן בסך הכל מקבלים תועלת של 70 ₪.
3. יימנע מהמפעל להמשיך לייצר - במצב כזה מפסידים את התועלת שמייצר המפעל (100- ₪), אך מרוויחים את מניעת הנזק (50 ₪).
לכן בסך הכל מגיעים לתועלת שלילית (הפסד) של 50- ₪.
מהדוגמה לעיל ניתן לראות בבירור כי דרך הפעולה העדיפה ביותר היא לתת למפעל להמשיך לייצר, אם כי יש להטיל עליו חובה להתקין את המסנן.
במצב כזה, שהמחוקק אכן מטיל על המפעל חובת זהירות (להתקין מסנן), אי התקנה של המסנן תיחשב מצד המפעל כמחדל נזיקי ועל כן הוא יצטרך לשאת באחריות ולשלם את הנזק בהתאם לדיני הנזיקין.
חוק לא תעמוד על דם רעך, תשנ"ח -1998
בדברי ההסבר להצעת החוק יצוין, כי מקור החוק נמצא כבר בראשית המשפט העברי, בצו מן התורה הקובע הלכה מוסרית: "לא תעמוד על דם רעך אני ה'"(ויקרא, י"ט, ט"ז).
בהמשך קבעו חכמים להלכה, כי על אדם מוטלת חובה להציל את חברו גם אם הדבר כרוך בטרחה רבה ובהוצאות כספיות.
עוד נאמר בהצעת החוק כי אמנם לא מקובל להעניש אדם על עבירה המתבצעת באופן פסיבי, אולם נראה כי "עמידה על הדם" באפס מעשה אינה רק עמידה פסיבית, אלא יש בה ביטוי בוטה וחמור לזלזול בחיי אדם ולפיכך ראויה לענישה הולמת.
המטרה העומדת בבסיס חקיקת חוק לא תעמוד על דם רעך (הידוע גם כחוק השומרוני הטוב) היא ליצור מצב של תמריץ לפעול במצבים מסוימים על מנת להושיט עזרה לזולת.
לדוגמה, אם אדם עושה את דרכו לים, ובדרך נתקל בתאונת דרכים, אותו אדם חייב להושיט עזרה לנפגעי התאונה אם ישנם כאלה.
זאת מכוח החובה המוטלת עליו על פי חוק לא תעמוד על דם רעך שכן אחרת הדבר ייחשב כעבירה על החוק.
אין כל ספק כי החוק פוגע באוטונומיה של הפרט, אך מצד שני אין אותו פרט נדרש לעשות מעל ומעבר.
על פי הוראת החוק די בניסיון לפעול כדי לצאת ידי חובה, שכן המינימום הנדרש הוא להודיע לרשויות החוק, לדוגמה למשטרת ישראל, למגן דוד אדום וכדומה.
בנוסף לכך, בא החוק והגדיר מסגרת נורמטיבית וקבע תנאים ברורים שבהם מוטלת החובה לפעול, ואין דרישה להושיט עזרה בכל מצב שכן הסדר שכזה ייפגע קשות ברקמה החברתית ובמהלך החיים הסביר.
בשל כך, נקבעו תנאים שבהתקיימם נדרש האדם להושיט יד לעזרה ומשלא עשה כן ישא באחריות לתוצאת מחדלו.
היות האדם השני נתון בסכנה חמורה ומיידית.
האדם נקלע לסכנה עקב אירוע פתאומי.
האדם הנתון בסכנה נמצא לנגד עיניו – הווה אומר, שרק אם אותו אדם הזקוק להצלה נמצא בטווח ראייתו של המציל, קמה חובת ההצלה.
אין אדם נדרש להסתכן או לסכן את הזולת על מנת להציל אדם אחר.
הצעת חוק דיני ממונות (הקודיפיקציה) היא הצעה הבאה לאחד סדרה של חוקים אזרחיים ישראלים, שחוקקו על ידי הכנסת כבר משנות השישים ונועדו להחליף את החקיקה העות'מאנית והאנגלית ששררו בארץ בתחום המשפט האזרחי.
רוב ההלכות הקשורות למחדל בנזיקין, נשארו בהצעת הקודיפיקציה על כנן, אך עם זאת ישנם מספר תיקוני חוק העלולים לשנות מעט מהמצב הקיים כיום בפקודת הנזיקין.
סעיף 6 להצעת חוק דיני ממונות שהוא סעיף ההגדרות הכלליות בחוק, קובע כי: כל מקום בו תופיע המילה "מעשה", תהיה הכוונה גם לרבות "מחדל".
כך שבעצם ניתן לראות כי בעיני המחוקק אין הבדל לצורך הוראות החוק, בין חיוב בעשייה, לחיוב באי עשייה.
כיום אין הגדרה שכזו בפקודת הנזיקין והטלת האחריות במחדל נעשית לפי קיום הוראה שכזו בסעיף ספציפי, או לפי פיתוח פסיקתי הקובע כי למזיק קיימת חובה לביצוע מעשה והוא נמנע ממנה.
כמו כן, גם מסעיף 2 לחוק הפרשנות, התשמ"א-1981 ניתן ללמוד כי איסור על מעשה גורר בחובו גם איסור על מחדל.
סעיף 387 להצעת חוק דיני ממונות, העוסק בעוולת הרשלנות, קובע (חלופה ב' לסעיף קטן ב'): כיצד יש לבחון התנהגות של אדם סביר, כדי להכריע האם התקיימה התרשלות מצד המזיק.
הסעיף קובע כי התנהגות סבירה תיבחן בין היתר תוך שימת לב על עלות המניעה, או בהקטנה של סיכונים העלולים להיגרם מאותה התנהגות.
בכך בעצם מעגן המחוקק את המבחן של נוסחת הנד שפותח בפסיקה, לבחינת השאלה מתי יש להטיל על אדם חובת זהירות שיכולה בין היתר להתבטא בחובה לנקוט אמצעי זהירות.
נקודה נוספת המתקשרת לנושא המחדל עולה בסעיף 374 להצעת חוק דיני ממונות, המדבר על "היעדר שליטה".
לפי הסעיף לא ישא אדם באחריות בנזיקין, בגין מעשה (או מחדל) שלא היה בידו לבחור בין עשייתו ובין הימנעות ממנו, מחמת היעדר שליטה על תנועותיו.
עם זאת, הוראות הסעיף לא יחולו כאשר המעוול הביא את עצמו מרצון למצב של היעדר שליטה (לדוגמה השתכרות לפני נהיגה).
לכן אם על אדם מסוים הייתה מוטלת חובה כלשהי, בין חובה חקוקה או חובה אחרת לעשות מעשה, אולם בשל חוסר יכולת לשלוט בעצמו או שיתוק שאחז בו הוא לא פעל, לא תקום לו בשל כך אחריות בנזיקין.
לעניין המחדל הוראה זו מתקשרת יותר לחובת הצלה המוטלת על אדם מכח הוראות החיקוק השונות.
לכן, אם למשל קמה לאדם חובת הצלה מסוימת כלפי חברו, אך בגין שיתוק שאחז בו (שלא באשמתו) הוא לא הצילו, לא תקום לו חבות בגין מחדל בנזיקין.
כפי שניתן לראות, מעמדו של המחדל בדיני הנזיקין כמעט זהה למעמדו של מעשה נזיקי.
הדבר בא לידי ביטוי גם בהצעת חוק דיני הממונות, בה כל הוראה המתייחסת אל מעשה, כוללת התייחסות גם למחדל.
מובן שהשאלה המרכזית העולה כשדנים בהטלת אחריות בגין מחדל היא היכן עובר קו הגבול.
כפי שהוצג לעיל, ברגע שמטילים על אדם חובה להימנע מעשיית מעשה מסוים, אין כאן פגיעה גדולה בחירותו שכן כל שאר המעשים (החוקיים) מותרים לו.
אולם, כאשר מטילים על אדם חובת עשייה, בעצם שוללים במידה רבה את חירותו.
האדם מחויב להימנע מעשיית כל מעשה אחר מלבד אותה חובת עשייה.
בעבר, נמנעו בתי המשפט מלהטיל חבות בגין מחדלים, אולם עם השנים פיתחו מבחנים פסיקתיים שונים שהרחיבו את האחריות בגין מחדלים.
כך למשל בפרשת ולעס נגד אגד - בפרשה זו הותקף מר ולעס ללא סיבה על ידי אדם זר בתחנה המרכזית בירושלים.
השופט ריבלין קבע כי גם חברת "אגד" חייבת בנזקיו של מר ולעס, זאת משום שבשאלת הטלת חובה לנקוט באמצעי זהירות לפי נוסחת הנד, יילקחו בחשבון גם הנזקים העלולים להיגרם למזיק עצמו ("אגד") בגין אי נקיטת אמצעי הזהירות.
כמו כן נקבע בפסק הדין, כי לפעמים תקום חובת פעולה גם כדי למנוע מעשה מזיק שנגרם על ידי גורם חיצוני.
דוגמה נוספת להרחבת האחריות בגין מחדל, ניתן לראות בתחום הפלילי, בפרשת ג'ייסון לורנס.
מדובר במקרה בו חבורה של נערים שיחקו ב"רולטה רוסית" כאשר בסופו של דבר אחד הנערים נהרג מפליטת כדור.
אמנם האקדח היה שייך לאביו של הנער ההרוג, שגם הביא את האקדח, אך היה זה לורנס, שיזם את המשחק.
בית המשפט קבע כי ברגע שפלוני יוצר תשתית מסוכנת שאליה נקלע אלמוני, קמה לפלוני קרבה היוצרת חובת הצלה כלפי אותו אלמוני.
ג'ייסון לורנס הפר את חובת הזהירות שקמה לו בכך שלא מנע מאותו נער לשחק עם האקדח.
עוד קבע בית המשפט כי הכרעה שהתקיימה התרשלות בהליך פלילי, משליכה ישירות גם על ההליך הנזיקי.
דוקטרינת החבות של "יוצר מצב מסוכן", באה בהקשר הנזיקי בפרשת אילן חמו שבה נפגע הנער אילן חמו כאשר גחל שהשליך לעברו בטעות בעל מסעדת סטייקים (שהדליק את גריל הפחמים על המדרכה בסמוך לבית העסק) גרם לו לכוויות חמורות.
בית המשפט קבע כי למועצה המקומית עתלית קמה חובה למנוע הדלקת גריל פחמים על מדרכה ציבורית, שכן יש בכך ליצור מצב מסוכן.
לעניין הרחבת האחריות במחדל בגין חובת הצלה, רלוונטי מאוד גם כפי שתואר, חוק "לא תעמוד על דם רעך" שחוקק ב-1998, המטיל חובת הצלה כללית כלפי כל אדם הנמצא בסכנה חמורה ומיידית לחייו.
ככל הנראה ההחלטה מתי הייתה קיימת לאדם חובה לפעול, רצוי שתהיה תלוית-הנורמה החברתית הקיימת ואשר אמורה להיות מבוטאת על ידי שיקול דעתו של בית המשפט.
נוסחת הנד, בה משתמש בית המשפט לעיתים קרובות, יכולה לבטא באופן הולם את השיקולים הרלוונטיים לעניין הטלת חבות במחדל, אולם לעיתים על בית המשפט להפעיל שיקולי מדיניות חברתיים שונים מהגישה הכלכלית על מנת לקבוע אם ראוי להטיל חובת פעולה למניעת נזק.
מחבר VGA (על שם ראשי תיבות של Video Graphics Array) הוא מחבר חשמלי המשמש להעברת אותות וידאו אנלוגיים.
המחבר שווק לראשונה ב-1987 על ידי חברת IBM וידוע לעיתים גם בשם D-sub 15.
במחשבים, ה-VGA היה מחבר תצוגה נפוץ בין הכרטיס הגרפי לבין הצג, אולם מאז תפוצתם של מסכי ה-LCD הוא הולך ונעלם בהדרגה לטובת חיבור ה-DVI וה-HDMI הדיגיטליים.
מחבר ה-VGA היה פופולרי בכרטיסי מסך ומחשבים ישנים, אך כיום יצרניות כרטיסי המסך כמו אנבידיה ו-ATI ויצרניות מחשבים נוהגות ליישם במכשיריהם חיבורים כמו HDMI ,DVI, DisplayPort.
מחבר של יצירה ספרותית הוא האדם שכתב אותה, הסופר.
המונח מחבר נוצר בתורת הספרות כדי להבחין בינה ובין המספר, שהוא פרסונה ספרותית המשמשת בתוך עלילת הסיפור או השיר (בשירה המספר קרוי "דובר").
מעבר להיותו האדם שברא את היצירה, אפשר לאפיין את המחבר לעומת הדמות הספרותית המחקה אותו, המספר.
דמותו של המספר היא בעלת אופי ומאפיינים משל עצמה, ואלה אינם זהים בהכרח לאלה של המחבר.
מחברים נוהגים לעיתים לשלב אלמנטים אוטוביוגרפיים בדמותו של המספר, ולכן חשובה ההבחנה ביניהם.
המספר יכול להיות גיבור העלילה, אך קורה לא פעם שדמותו אינה ברורה וחבויה בסיפור בגוף שלישי, לעיתים כמספר יודע כל.
חילוץ דמותו של המספר עשויה ללמד גם על זהותו של המחבר, במיוחד בספרים שלא נודע מחברם.
קריאה זהירה בספרי התנ"ך, למשל, יכולה ללמד על דמויות אחדות של מחברים ומספרים המעורבות ביצירת ספר אחד.
ביצירות עיוניות, כספרי מחקר או מדע פופולרי לא קיימת בדרך כלל דמות מובחנת של מספר, והמחבר עצמו מוכר כמספר, כמוסר העובדות וכזה שמחווה דעתו לגביהן.
בספרי אסופות ובכתבי עת המחבר עשוי להיות העורך, או העורכים, של האסופה.
שיטות ביקורת המקרא השונות עסקו לעיתים בחילוץ דמותו של המחבר והמחבר המובלע וביצירת ההבחנה בינו ובין מספרי הסיפור.
בספר דברים, למשל, מוצג משה כמספר העיקרי, כשמרבית הספר היא נאומו האחרון קודם מותו.
בחיבורו "מאמר תאולוגי-מדיני" עמד ברוך שפינוזה על ההבחנה שיש לערוך בין המספר - משה, לבין המחבר - דמות שהמסורת אמנם ייחסה גם כן למשה אך זאת בניגוד לרושם המתקבל מקריאת הספר עצמו וההבחנה ההכרחית בין דמויותיהם של המספר והמחבר.
כמו כן, על פי ביקורת המקרא ספרים אחדים בתנ"ך נדמים כיצירה ספרותית אחת, אך בעצם משולבות בסיפור דמויות אחדות של מספרים, לפעמים כתוצאה של עריכה וכתיבה של מחברים אחדים.
מחבר RF (RF - באנגלית: radio frequency, תדר רדיו) הוא מחבר חשמלי המשמש להעברת אותות חשמליים, לרוב בתדר רדיו.
השימוש במחברי RF הוא לרוב יחד עם כבלים קואקסיאליים, והמחבר מאפשר לשמור על הרציפות בסיכוך בין שני חלקי החיבור.
דגמים שונים של מחברי RF מאפשרים לשמור גם על עכבה חשמלית קבועה ומניעת הפסדי מעבר בחיבור.
מהבחינה המכנית, מחברי RF מספקים אמצעי חיבור או נעילה, המאפשרים לשמור על החיבור במקומו.
מחקרים בני זמננו מתמקדים בפיתוח מחברי RF שיאפשרו תקשורת ברוחב פס הולך וגדל.
מחברי BNC משמשים להעברת RF, אותות חשמליים אנלוגיים, אותות וידאו דיגיטליים-טוריים, חיבורי אנטנה לחובבי רדיו, אוויוניקה, וכמעט בכל מכשיר מדידה אלקטרוני מזה 35 שנה.
כמו כן, מחבר ה-BNC מהווה חלופה למחבר הקומפוננט להעברת וידאו בפורמט composite.
בעבר מחברי BNC שימשו כמחבר לכרטיסי הרשת ברשתות Ethernet שפעלו תקן 10BASE-2 (שקדם לתקן המקובל כיום, 10BASE-T שמשתמש במחבר RJ-45).
מחבר ה-BNC קיים בתצורת 50Ω ו- 75Ω.
מחבר ה-BNC המקורי היה בתצורת 50Ω, ושימש גם לכבלים בעלי עכבה חשמלית אחרת (בגלל האיבודים הזניחים בתדרים נמוכים).
גרסת 75Ω של מחבר ה-BNC פותח בשלב מאוחר יותר, והוא מאופיין בהיעדר חומר מבודד בקצוות.
ניתן לחבר בין BNC של 75Ω ל-BNC של 50Ω, אך אי ההתאמה בעכבות תגרום לאיבודים והחזרת גלים.
מחבר ה-BNC נקרא ע"ש מנגנון Bayonet (נעילה) וע"ש שני ממציאיו Paul Neill ו- Carl Concelman.
מחבר F הוא סוג של מחבר RF קואקסיאלי המשמש בעיקר לשידורי טלוויזיה (באוויר, בכבלים, ובלוויין) וגם עבור מודמים לאינטרנט בכבלים, בדרך כלל בשילוב עם כבל מסוג RG-6/U ובעבר עם כבל RG-59/U.
המחבר הומצא בתחילת שנות ה-50 על ידי אריק וינסטון.
מחבר F הוא זול יחסית, והוא מספק עכבה של 75Ω עד לתדר של 1GHz.
אחת הסיבות למחירו הנמוך הוא השימוש בגיד המרכזי של הכבל שמחובר אליו בתור הפין במחבר הזכר.
מצד שני, דבר זה גורם להפחתה משמעותית בעמידותו של המחבר.
מחבר IEC-169-2 נמצא בשימוש באירופה כמחבר האנטנה במקלטי טלוויזיה ולפיכך קיבל גם את הכינוי "מחבר טלוויזיה".
שימוש נפוץ נוסף הוא חיבור האנטנה במקלטי רדיו FM.
מחבר זה הוא המחבר הקואקסיאלי הוותיק ביותר שעדיין נמצא בשימוש נפוץ ברחבי העולם.
חיסרון עיקרי של מחבר זה הוא חוסר התיאום לעכבה של 75Ω, הגורמת להפסדים באות החשמלי העובר דרך המחבר - עובדה הגורמת להפרעות וניחות בקליטת שידורים אנלוגיים בעיקר בתחומי התדרים של ה-UHF והתחום הגבוה ב-VHF ביתר התדרים הניחות היא זניחה.
מחבר ה-N-type הוא מראשוני המחברים לחיבור כבלים קואקסיאליים שהיה מסוגל להעביר אותות בתדרי המיקרוגל.
המחבר הומצא בשנות הארבעים על ידי פול ניל (Paul Niell) ממעבדות בל, ועל שמו נקרא המחבר.
במקור, המחבר תוכנן בהתאם לתקן MIL-C-39012 לשימושים צבאיים עד 1GHz.
עם זאת, מחברי N-type הנפוצים יכולים לשמש להעברת אותות עד 11GHz בצורה טובה, ובאמצעות שיפורים נוספים ניתן להגיע גם ל-18GHz.
מחבר ה-75Ω משמש בעיקר במערכות טלוויזיה בכבלים.
כמו כן, המחבר נפוץ מאוד כמחבר האנטנה של נקודות גישה ברשתות Wireless LAN הפועלות בתדרים 2.4GHz או 5GHz.
מחבר SMA (קיצור של SubMiniature version A) הוא מחבר RF קואקסיאלי שפותח בשנות השישים.
למחבר יש עכבה של 50Ω והוא מפגין ביצועים טובים עד 18GHz.
מחֶדריוֹני (בגאורגית: მხედრიონი) הייתה קבוצה חצי-צבאית וארגון פוליטי בגאורגיה שמילאה תפקיד חשוב בהתרחשויות שהיו בגאורגיה עם הכרזתה על עצמאותה ובמלחמת האזרחים של גאורגיה.
משנת 1995 הוצא מחדריוני מחוץ לחוק אולם מאוחר יותר נרשם הארגון כמפלגה פוליטית בשם "ארגון הפטריוטים".
אחד מתוצאות הטרגדיה של 9 באפריל הייתה התמקצעות מהירה של קבוצות חצי-צבאיות שהחשובה מביניהן הייתה מחדריוני שהונהגה על ידי שודד בנקים לשעבר, ג'אבא יוסליאני.
מחדריוני נוסדה לראשונה בשנת 1988. כתוצאה מאירועי 9 באפריל היא הצליחה לגייס מתנדבים רבים.
תרמה לכך העובדה שרוב הנפגעים באירועים אלה היו נשים.
יוסליאני טען כי המודל שעל פיו הקים את הארגון על פי מודל ה"לשכארי" בעזרת מתנדבים, כפי שהיה לפני הסיפוח הרוסי של גאורגיה בשנת 1801.