tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרב יחיאל מיכל פיינשטיין, ראש ישיבת בית יהודה בתל אביב ולאחר מכן בבני ברק
הרב שלמה וולבה, משגיח בישיבת באר יעקב ולאחמ"כ בישיבת גבעת שאול
הרב זלמן רוטברג ראש ישיבת בית מאיר
הרב שמואל רוזובסקי מראשי ישיבת פוניבז'
הרב אריה לייב מאלין, מייסד וראש ישיבת "בית התלמוד" בארצות הברית
הרב אהרן זליג אפשטיין - מרושמי שיחותיו
הרב שמואל הלוי שכטר - ממקימי ישיבת לייקווד בארצות הברית.
דעת חכמה ומוסר – שלשה חלקים שיצאו בין השנים תרצ"ט עד תשל"ב, המלקטים את שיחותיו מכתבי תלמידים, למעט החלק השלישי ששם נמצאים כתביו שלו.
(חלקו הראשון נקרא 'חבר מאמרים').
דעת תורה – לימוד מוסרי התורה, שישה כרכים.
מאמרי המשגיח – אלול תשרי – שני חלקים, שיחות על הימים הנוראים שיצאו לאור לזכר בנו, נכתבו מפי השמועה
שביבי דעת – מאמרים על מועדים זמנים וימים נוראים, ונוסף לזה עניינים שונים, [תשע"ד]
שפתי דעת – על אבות, בתוך מאורי אורות המוסר על אבות כרך א' [תשס"ט].
בכרך ב' הובאו בפירוש דעת זקנים מאות משמועותיו [תשע"א].
בשידוכין עם אשתו רבקה סיכמו שהרב ירוחם ילמד שמונה שנים בפרישות ולאחר מכן יסייע בפרנסה.
בשנים אלו הפעילה מסעדה בעירה אוזבנט שבליטא.
כששב לביתו התנגדה רבקה שיסייע בפרנסה.
בנו ישראל היה נשוי לחוה, בת הרב יצחק קוסובסקי.
בני הזוג וילדיהם נספו בשואה.
בנו הרב שמחה זיסל ייסד ישיבה בארצות הברית.
נשא לאישה את שולמית בת הרב ד"ר הרטוויג נפתלי קרליבך ואחות הרב שלמה קרליבך.
הוא עסק בעריכת והדפסת כתבי אביו וכן השלים את מלאכתו של אביו בהוצאה לאור של הספר חכמה ומוסר לרב שמחה זיסל זיו.
כתב אזהרה שלא להדפיס דברים בשם אביו בלי רשות, שכן הרבה לא ירדו לעומק כוונתו ועלול לצאת מכך מכשול.
את העיסוק בכתבי אביו הוריש לבנו ישראל.
בנו הרב אברהם, היה ר"מ וראש ישיבה בישיבת רבי חיים ברלין.נשא לאישה את בתיה בת הרב אליעזר שמחה רייך.
בנו הרב משה ליב, היה רב בקהילה קטנה בפנסילבניה שבארצות הברית וגם שימש כשו"ב.
חתנו היה הרב ישראל חיים קפלן, ראש ישיבת תורת חסד בבריסק, ראש ישיבה ומשגיח בישיבת בית מדרש עליון במונסי.
הרב ירוחם אשר וַרְהַפְטִיג (3 באוגוסט 1875 – 1 באוקטובר 1965) היה פוסק, תלמיד חכם ומחבר ספרים בהלכה.
נטה לציונות, בוגר ישיבת טלז, הכולל של ר' חיים סולובייצ'יק בבריסק וישיבת וולוז'ין.
ורהפטיג נולד לשלמה יעקב ורבקה גרונה בעיירה פיעסק (בפולנית: Piaski, ברוסית:Пески) בנפת וולקוביסק שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס).
עד גיל עשר למד בעירו בתלמודי התורה המקומיים, ואז עבר לישיבה ששכנה בוולקוביסק.
בשלב הזה רכש ירוחם הצעיר בקיאות בשני סדרים מתוך התלמוד הבבלי, סדר נשים וסדר נזיקין, והוא שאף להגיע לישיבה מרכזית ואיכותית יותר.
קינאתו של אביו בילד שבתי יגל שאמר פלפול חריף, הביאה להסכמתו לשלוח את בנו, ירוחם, לישיבת טלז.
עם הגיעו למבחן הכניסה בישיבת טלז התרשמו ראשי הישיבה הבוחנים מבקיאותו של ורהפטיג, אך חשו מיד בהיעדר של העמקה, שיטתיות ויד מכוונת בלימודו.
וכך מתאר זאת ורהפטיג עצמו: "...ברם, הבקיאות שלי לא עמדה לי כאשר נתבקשתי להוציא דין מדברי התוספות במסכת בבא קמא י' א' מכיוון שלא נוסיתי בכך, לא הצלחתי...
ר' אליעזר (גורדון) ניסה אותי בשלישית על מנת לעמוד על הסתירה המפליאה בין הבקיאות שלי ובין העדר ידיעה לאסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא".
כתוצאה מכך, כשהתקבל ללמוד בישיבה הוא לא נכנס ישר לכיתה החמישית, הכיתה הגבוהה ביותר בה השיעור נמסר על ידי ר' אליעזר גורדון, אלא לשלושה חודשים נשאר בכיתה הרביעית הנמוכה יותר אצל ר' שמעון שקופ ור' יוסף יהודה לייב בלוך.
תוך זמן לא רב הפך ורהפטיג לתלמיד בולט בישיבה והתחבר לתלמידי חכמים מפורסמים לעתיד, בהם ר' אלחנן וסרמן ור' משה אביגדור עמיאל.
על פי עדותו תקופת לימודיו בישיבת טלז חוללה בו התפתחות משמעותית ביכולת הלימוד וההעמקה שלו.
לאחר תקופת לימודיו בישיבת טלז עבר ורהפטיג לבריסק ללמוד בכולל מצומצם בן שמונה לעשרה לומדים תחת הנהגת ר' חיים מבריסק שנחשב ללמדן מבריק ולאחד מגדולי הדור.
לר' חיים הייתה שיטה ייחודית על פיה הוא התכונן לשיעור היומי יחד עם התלמידים.
חבריו ללימודים שם היו ר' שלמה פוליצ'ק, שנודע בכינויו "העילוי ממייצ'ט" וכן בני ר' חיים מבריסק: ר' משה סולובייצ'יק ור' יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.
בכולל מצבם הכלכלי היה רע והגיע עד לפת לחם, אך ר' ירוחם ורהפטיג וחבריו ללימודים למדו באינטנסיביות רבה.
סיפור על שקיעתם הרבה בלימוד בכולל בבריסק, כותב ר' ירוחם ורהפטיג בזכרונותיו:
הישיבה האחרונה בה למד ורהפטיג הייתה ישיבת וולוז'ין, הסיבות בגללן הוא עבר לשם אינן ברורות, אך הוא למד שם שולחן ערוך אצל ר' רפאל שפירא, ראש הישיבה, שגם היה הראשון שהסמיך אותו לרבנות.
לאחר חתונתו עם רבקה מלכה (נפטרה בשנת ה'תשכ"ח, 1968), בתו של ר' יעקב זרח פיינשטיין, עבר ורהפטיג לנובהרדוק, בה שימש את ר' יחיאל מיכל אפשטיין מחבר ספר "ערוך השולחן" שהיה הפוסק הבולט בדורו והוסמך גם על ידו לרבנות.
בעיר זו גם הכיר את בנו של ר' יחיאל מיכל אפשטיין - ר' ברוך אפשטיין מחבר ספר תורה תמימה.
במקביל לכך, מסר ר' ירוחם ורהפטיג שיעורים בישיבת נובהרדוק, שהייתה בראשות ר' יוסף יוזל הורוביץ - "הסבא מנובהרדוק".
בשלב מסוים הציע לו "הסבא מנובהרדוק" את ראשות הישיבה בתנאי שילך לאסוף את משכורתו שלו מתרומות.
ר' ירוחם ורהפטיג דחה את ההצעה והעדיף להתמנות לרבה של העיירה קוזלושציזנה, ובתגובה בירך אותו ר' יוסף יוזל הורוביץ "שלא יצליח במסחר ושיחזור ליעודו כראש ישיבה".
בתפקידו כרב העיירה לא הספיק ר' ירוחם ורהפטיג להישאר זמן רב בעקבות סכסוך מקומי עם אדם אחר שחפץ ברבנות ולכן הוא עזב את המקום וחזר לעיר וולקוביסק (בה למד בצעירותו) שם החל לסחור בקמח תפוחי אדמה ובעצים.
הוא הצליח יחסית במסחרו גם בעקבות כך שידע את השפה הרוסית, אך לקראת תחילת מלחמת העולם הראשונה חל משבר בעסקיו והוא חזר לחפש לו משרה רבנית.
בתחילה חשב להתמנות לדיין בעיר פינסק ואכן ר' ברוך אפשטיין תמך בו, אך התייאש מכך בעקבות התנגדות חרדית שקמה נגדו בעיר למול דעותיו הציוניות יחסית.
התנגדות זו גרמה לעיכוב במינויו עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
במלחמה הצליח ורהפטיג להשיג למשפחתו דירה בוורשה, בה עברו את המלחמה.
לאחר סיומה של המלחמה הוא נטש את הרבנות וחזר למסחר, הפעם בנדל"ן.
בשנת 1935 ביקר ורהפטיג בארץ ישראל, שם נפגש עם הראי"ה קוק שהסדיר לו אשרת עלייה לישראל, וכמה חודשים לאחר שיבתו לוורשה הוא עלה יחד עם אשתו לארץ ישראל בהשאירו את ילדיו בפולין.
תחילה גר ורהפטיג בתל אביב, ובשנות ה-40 עבר לבני ברק.
כשגר בבני ברק התיידד עם הרב יוסף שלמה כהנמן והחזון איש, ויחד עמם השתתף בסבב הגדת שיעורים בכולל חזון איש.
כמו כן מסר שיעור בישיבת תפארת ציון.
כשעבר לירושלים קיים יחסים קרובים עם הרבנים איסר זלמן מלצר, צבי פסח פרנק ויעקב קלמס, וכן השתתף בשיעור שבועי לרבנים שהתקיים בביתו של הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
בבחירות לכנסת חתם על עצומה הקוראת להצביע למפד"ל.
בשנת 1965 חלה ירוחם ורהפטיג ואושפז בבית החולים שערי צדק בירושלים.
לאחר שישה שבועות בבית החולים הוא נפטר, ונקבר בבית העלמין סנהדריה בעיר.
ורהפטיג נולד למשפחה אורתודוקסית ממוצעת, בעיירה פיעסק ששני שלישים ממנה היו יהודים, וחלק ממשפחתו שם נספה בשואה.
ר' שלמה פוליצ'ק - "העילוי ממייצ'ט" היה קרוב משפחה של ר' ירוחם ורהפטיג, וגם היה חברו הקרוב ללימוד בעת שלמדו בכולל בבריסק אצל ר' חיים סולובייצ'יק.
לרב ירוחם אשר היו ארבעה ילדים.
בנו האחד הוא ד"ר זרח ורהפטיג שהיה תלמיד חכם, חבר הכנסת ושר הדתות.
ובנו הנוסף הוא ד"ר שילם ורהפטיג, משפטן.
נכדיו גרים בישראל, וביניהם בניו של זרח - ד"ר עמנואל ורהפטיג, המשפטן פרופסור איתמר ורהפטיג, השופטת נילי מימון והרב יעקב ורהפטיג.
זרח ורהפטיג, בנו של ר' ירוחם, נשא ונתן עמו רבות בהלכה.
באחת הפעמים דיבר איתו אודות אימרתו של רב אשי "עדי טרפה שהוזמו אין נהרגין לפי שאינם בזוממי זוממים" (מסכת סנהדרין ע"ח עמוד ב') ושאל זרח ורהפטיג (וכן הקשה גם הכסף משנה) מדוע דנים על פי עדות של עדי טרפה הרי מדובר בעדות שאי אתה יכול להזימה?
תירוצו של ר' ירוחם ורהפטיג היה שקיימים שני סוגים של עדות שאי אתה יכול להזימה.
סוג ראשון הוא מצב בו לא ניתן לְהָזֵם את העדים כתוצאה מאי מסירת פרטים חיוניים (כגון: זמן ביצוע המעשה או מקומו המדויק) וסוג שני של עדות שאי אתה יכול להזימה הוא מצב בו אמנם ניתן להפריך את עדותם, אך לא ניתן לבצע בהם דין "כאשר זמם".
בסוג השני של העדות מדובר בעדים שניתן להאמין לדבריהם, אלא שאי אפשר לבצע בהם את העונש המיועד להם בתורה, ולכן עדי טרפה הם עדים אמינים למרות אי יכולתנו לעונשם אם יתגלו כזוממים.
הבחנה נוספת של ר' ירוחם ורהפטיג נאמרה לגבי דין רודף.
לדבריו ההבדל בין דין רודף לבין הדין של "הבא להרגך השכם להורגו" עומד על ההבדל בין חיוב לרשות.
כלומר, במצב של רודף מוטל עלי חיוב להציל את חברי ממוות, לעומת זאת במצב של "הבא להרגך השכם להורגו" מדובר ברשות משפטית שניתנה לי לשם הגנה עצמית.
- על ארבעת חלקי ה"שולחן ערוך".
- על "משנה תורה" של הרמב"ם בעניינים המקבילים לאלה שב"סדר קדשים" שבמשנה.
"חידושי ירוחם על הרמב"ם", ירושלים, ה'תש"ה.
- על "משנה תורה" של הרמב"ם.
- חידושים שונים וחידושים על "משנה תורה" של הרמב"ם בענייני קדשים.
- חידושים שונים וחידושים על "משנה תורה" של הרמב"ם בהלכות מעילה.
ר' ירוחם ורהפטיג זכה פעמיים בפרס הרב קוק לספרות תורנית מעיריית תל אביב; פעם בפרס שניתן בשנת ה'תש"ז על ספרו "חידושי ירוחם" ופעם בשנת ה'תשי"ב על ספרו "אמרי ירוחם".
הפרס ניתן לו בפעם השלישית לאות כבוד בשנת ה'תשכ"ג על ספרו "אושר ירוחם".
כן קיבל את פרס ירושלים לספרות תורנית על ספרו "עולת ירוחם", בשנת תשט"ו.
רבי יהודה ירוחם פישל פרלא (פערלא) (ה'תר"ו, 1846 – ל' בשבט תרצ"ד, 15 בפברואר 1934), מכונה גם הגרי"פ, חיבר ספרים חשובים מהספרות התורנית, נודע בעיקר בזכות חיבורו על מניין המצוות שחיבר הרס"ג.
בהיותו כבן 15 הלך ללמוד תורה מפי רבי יהושע לייב דיסקין בלומז'ה והיה צעיר התלמידים.
לאחר מכן למד בישיבת וולוז'ין והיה תלמיד מובהק של הנצי"ב (ואף ספרו כתוב בסגנון ספרי רבו).
לאחר מכן עבר לבריסק ולמד תורה מפי רבי חיים הלוי סולובייצ'יק.
היה איש עשיר בעל נכסים רבים מושכרים, ובעל חנות אותה ניהלה אשתו.
סירב לתפקידי רבנות שהציעו לו, כמו רבנות העיר לובלין והעיר קראקא, משום שרצה לעסוק רק בתורה בלא טרדות אחרות.
בביתו הייתה לו ספרייה ענקית - אחת הגדולות בפולניה באותה תקופה, ולא היה חוסך שום טרחה כדי להשיג ספר חדש שיצא לאור.
בשנים תרע"ד-תרע"ז הוציא לאור את חיבורו על ספר המצוות לרב סעדיה גאון.
התאלמן מאשתו בסביבות שנת תרפ"ג, ומכיוון שבניו היו גרים רחוק מוורשה היה גלמוד לבדו בביתו.
תלמידו רבי מנחם מנדל כשר שכנעו שהמקום הראוי לו הוא ארץ ישראל, ובשנת תרפ"ו החליט לעלות לארץ ישראל וביקש מידידו רבי צבי פסח פרנק שישתדל להשיג עבורו סרטיפיקט.
רבי צבי פסח השיג בעבורו את מבוקשו, ובחודש כסלו תרפ"ז עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, שם התקבל בכבוד גדול.
עם בואו לירושלים דאג רבי יוסף חיים זוננפלד עבורו למקום מגורים בבתי מחסה, ואף הושיבו על מקומו שלו במזרח בית הכנסת סמוך לארון הקודש.
בהיותו בירושלים המשיך להתבודד ולא היה מעורב בעסקי הציבור, אך עם זאת לעיתים חתם על כרוזים כמו למשל על כרוז למניעת מכשול באכילת נבלות וטרפות.
בירושלים הוציא את ספרו "פרחי ציון".
בימיו האחרונים חש חולשה, אף שלא היה חולה, והמשיך במתכונת לימודיו.
נפטר בליל חמישי, יום ראשון של ראש חודש אדר.
במהלך לווייתו הספידוהו, הרב יוסף צבי דושינסקי, הרב יונתן בנימין הלוי הורוויץ, הרב פנחס עפשטיין, הרב יוסף גרשון הורביץ, הרב דוד יונגרייז, הרב יעקב דודבסקי, הרב יוסף סלנט והרב בן ציון ידלר.
בניו נהרגו בשואה ולא הותיר אחריו צאצאים.
חיבורו על פיוט מניין המצוות של רבנו סעדיה גאון
חיבורו העיקרי הוא ביאורים ודיונים על פיוט לחג השבועות של רב סעדיה גאון ששזר בו את תרי"ג המצוות (בשלשה כרכים עבי כרס, ס"ה למעלה מ-1600 עמודים).
הרב פרלא עסק בכתיבתו כמעט ארבעים שנה, שעל ארבע עשרה שנה מתוכם מסופר שלא יצא מפתח ביתו ולא ראה את אור השמש, את ארוחותיו הייתה אשתו מעבירה לו דרך פתח צר בחלון, ודרך חלון ביתו היה שומע קדיש וקדושה מבית הכנסת.
כשיצא החיבור לאור הייתה הפתעה רבתי בוורשה התורנית, שכן הציבור לא הכירוהו כתלמיד חכם בעל שיעור קומה שכזה, וגם אורך הפירוש ביחס למתפרש היה מדהים.
רבי יוסף חיים זוננפלד אמר למקורביו על חיבור זה: "ליהוי ידוע לכם שבלי יגיעה של ארבעים שנה רצופות ושקידה בלתי פוסקת אין בכוח אנוש לחבר יצירה כזאת".
רבנו סעדיה גאון ניסח את תרי"ג המצוות באופן תמציתי, מילים ספורות בלבד לכל מצווה ומצווה, בלשון פיוטית.
הרב פרלא מדייק בלשונו של רס"ג, מדוע בחר להשתמש במילה זו ולא באחרת, ומסיק מכך על תפיסתו של רס"ג על מהות המצווה, ועל ההשלכות ההלכתיות הנובעות מתפיסה זו.
אגב כך, הוא דן על המשתמע ממקורות חז"ל ומדברי הראשונים בנקודה זו, האם הם נוטים להבנתו של רס"ג או לא.
פעמים רבות מדובר בנושאים שלא נדונו בצורה מסודרת בספרות התורנית עד ימיו, ובהם סולל לו הרב פרלא דרך חדשה, ודולה רמזים מכתבי הקדמונים אודות התייחסותם לנושא.
לדוגמה, במצוות עשה ז כותב רבנו סעדיה גאון: "בכנפיך ציצית נצח", ובשלוש מילים אלה מסתכמת התייחסותו של רס"ג למצוות ציצית.
הרב פערלא דן בשאלה: מהי ההדגשה במילה "נצח"?
האם כוונת רס"ג שהחיוב הוא תמידי במובן זה שהחיוב גם בלילה?
לפי מסקנתו, כוונת רס"ג לחדש שהחיוב הוא תמידי בכל דור ודור, גם בהיעדר תכלת.
מכאן עובר הרב פרלא לדיון נרחב בשאלה מדוע מותר ללבוש בגד בן ארבע כנפות, החייב בציצית, בזמן שאין תכלת; הרי בכך האדם מחייב את עצמו במצוות התכלת, שאינו יכול לקיימה!
מכאן מסתעף הדיון בשאלה כללית, האם רשאי אדם לגרום לעצמו חיוב במצווה שמבחינה מעשית אין לו אפשרות לקיים אותה, תוך דוגמאות ממאות מקורות בש"ס ובכתבי הראשונים.
בשנת 2005 הוציא בן משפחתו הרב דב פרלא (חתנו של הרב בן ציון נשר) ספר הכולל אסופת מצוות על המועדים בתוספת הערות והארות הדנות בהרחבה בדברי הרב פרלא.
בשנת 2007 הוציא אסופה נוספת על מצוות מדע ואהבה.
אחר עלייתו לארץ ישראל חיבר ביאור מקיף לספר כפתור ופרח לרבי אשתורי הפרחי בשם "פרחי ציון", אך לא הספיק להשלימו ונפטר בעת שעמד לסיים את כתיבת ביאורו.
בגלל רוחב היריעה, בנו מסר לדפוס את הביאור רק לחמשת פרקיו הראשונים של הספר, והתכוון להמשיך ולהוציאו אט אט.
בין כך ובין כך נסע הבן לפולין כשעמו המשך החיבור, ובינתיים פרצה השואה שבה נרצח והמשך החיבור אבד פרט לחמשת הפרקים הראשונים.
חמשת הפרקים הראשונים של הספר יצאו בהוצאת מוסד הרב קוק בשנת ה'תש"ו.
הסכים על חיבורו רבי יעקב משה חרל"פ, ומסיבה בלתי ידועה לא צורפה ההסכמה לספר.
רבי ירוחם פישל היה רושם הגהות והערות בספרים בהם היה משתמש.
לאחר פטירתו רכש רבי מנחם מנדל כשר מבנו את הספרים, ופרסם חלק מדברי רבי ירוחם פישל בקובצי נועם במהלך השנים.
כמו כן נדפסו הגהותיו למדרש לקח טוב (פסיקתא זוטרתא), להלכות גדולות, לשו"ת הרשב"א, לספר "זוהר הרקיע" של הרשב"ץ, לשו"ת הרשב"ש, לספר "התשב"ץ", לנודע ביהודה, לקצות החושן ול"אבני מילואים", לחידושי רבי יעקב אטלינגר "ערוך לנר", למנחת חינוך ולספר "שם הגדולים" של החיד"א במהדורות החדשות שלהם.
חידושים נוספים מפרי עטו הודפסו בקובצי קול התורה ובקבצים תורניים נוספים.
יש אומרים כי היו עמו בכתובים ספר על הראב"ן באותה המתכונת כמו ספרו על הרס"ג, וכן חידושים על ראשונים נוספים, אך חיבורים אלו נעלמו.
רבי יהודה לייב הכהן מימון מתאר את רבי ירוחם פישל כותב את חידושיו: "ראיתיו כמה פעמים כשהיה יושב וכותב את חידושיו, ידיו היו רוטטות ורותחות כשהיה כותב וחורת שורה אחרי שורה, והכל בקדושה, בזהירות, בבהירות וודאות".
ירום אריאב (נולד ב-15 ביוני 1954) הוא איש ציבור ישראלי.
אריאב נולד בקיבוץ כברי כבן בכור לציונה, מורה במקצועה, ול, ששירת בחיל האוויר כטייס קרב.
סבו היה דב אריאב, ראש עיריית בית שאן.
בהיותו כבן חודשיים נהרג אביו בתאונת אימונים.
לאחר מות אביו עבר עם אמו להתגורר בקיבוץ הולדתה עין חרוד.
בשנת 1959, בהיותו כבן חמש, נישאה אימו בשנית לשי קיפניס (בנו של הסופר והמשורר לוין קיפניס) ועברה להתגורר עמו ברמת השרון.
אריאב אומץ על ידי קיפניס כבן.
אריאב שירת בצה"ל כקצין, בין השנים 1972–1977, והשתחרר בדרגת סרן.
באוניברסיטה העברית בירושלים סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בכלכלה (1981) ותואר שני בכלכלה ויחסים בינלאומיים (1984).
בשנים 1984–1985 עבד ככלכלן באגף התכנון של משרד האנרגיה והתשתית.
בשנת 1985 החל לעבוד באגף התקציבים של משרד האוצר, לצד עבודות כמרצה מן החוץ, באוניברסיטה העברית.
בשנת 1989 מונה אריאב לסגן הממונה על התקציבים האחראי על המשרדים הכלכליים.
תפקיד אותו מילא כארבע שנים, ובמסגרת תפקידו מילא תפקיד מרכזי בביצוע רפורמות כלכליות מרכזיות במשק ופעל, בין השאר להקמת חברת "יוזמה" לעידוד קרנות הון סיכון.
בשנת 1993 עזב את שירות המדינה ושימש נציג חברת כימיקלים לישראל בדרום אמריקה (1993–1996) וכסמנכ"ל שיווק בחברת "רותם" (1996–2000).
בשנת 2000, ביצע את המיזוג בין מפעלי ים המלח ורותם אמפרט ומונה לסמנכ"ל השיווק של החברה המאוחדת חברת "כי"ל דשנים".
משנת 2002 עמד בראש חברת כי"ל דשנים אירופה, ישב במשרדיה בהולנד וניהל את מכרות האשלג ומפעלי הדשנים של כי"ל ביבשת.
אריאב הוביל את המיזוג של חטיבות הפוספאט והאשלג של כיל באירופה.
המיזוג כלל איחוד מטות מרכזי לוגיסטיקה ומכירות של חברות השיווק של כי"ל באירופה.
בעקבות מינויו למנכ"ל משרד האוצר בינואר 2007, שב אריאב לישראל.
נודע בגישתו החברתית ופעל להצבת והגשמת מטרות לעידוד תעסוקה וצמצום העוני, ועמד בראש הוועדה הממשלתית ליישום האג'נדה החברתית כלכלית לצמצום פערים בחברה.
בשנת 2010 עמד בראש הוועדה הציבורית לבחינת המכינות הקדם אקדמיות.
בשנים 2010 עד 2012 כיהן כמרצה בבית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית.
בשנים האחרונות מכהן ירום אריאב בשורה של תפקידים במגזר העסקי, הציבורי והשלישי.
כמו כן משמש אריאב (בהתנדבות) כיו"ר הקרן לפיתוח לוד, והוא חבר בוועדה המייעצת בישראל של קרן וקסנר.
כמו כן, אריאב גם מכהן כנציג ציבור במועצת הקרן לאזרחי ישראל, והוא עומד בתפקיד יו"ר ועדת ההשקעות של הקרן.
אריאב נשוי ואב לארבעה ילדים.
ירוחם לוריא (19 בספטמבר 1914 – 2 בדצמבר 1977) היה משורר, מתרגם ועורך ישראלי.
נולד בנווה צדק נצר לאר"י הקדוש (מצד אביו) ונכד לאהרן שלוש, ממייסדי נווה צדק, (מצד אמו).
למד בבית ספר "כל ישראל חברים" ("אליאנס") בנווה צדק, ואחר כך (1930-31) במכינה האוניברסיטאית של האוניברסיטה הצרפתית בביירות (לבנון) וב-1932 סיים את לימודי ב"קולג' דה פרר" (קולג' האחים) ביפו.
מילא תפקידי מנהלה שונים בקונסוליה הבולגרית, בבנק אפותיקאי כללי, במנהל המזון של שלטונות המנדט הבריטי ובצנזורה על העיתונות (תחילה תחת שלטונות המנדט ועם קום המדינה בצנזורה הצבאית).
במקביל עסק בעריכה ובתרגום במקומות שונים (עיתון "הצופה", הוצאת הספרים "מ.
בשנת 1952 מונה כמזכיר הספרותי בהוצאת "דביר" ומשנת 1958 היה מזכיר המערכת בהוצאת "עם עובד".
היה נשוי לעיתונאית תקוה וינשטוק לבית הכהן, נינת מיכל הכהן.
לוריא נפטר ב-1977 ונקבר בבית העלמין הדרום.
הוצאת עם עובד העניקה מספר פרסים לסופרים ומשוררים על שמו.
החל לפרסם את שיריו ב-1934 בכתבי העת "גזית" ו"גליונות".
בהמשך פרסם שלושה ספרי שירה:
"גן החרוזים לילד" מאת רוברט לואיס סטיבנסון (1945).
"התתרים השחורים" מאת ויליאם סארויאן (1947).
"הנסיכה דה קליו" (הנסיכה מִקְלֵב) מאת מאדאם דה לה פאייט (1975)
רבי ירוחם פישל יהושע ברנשטיין (מכונה ר' פישל דיין) (ה'תר"ם 1880 לערך - כ"ט בחשוון תש"ט, 1948) היה רב עדת החסידים בירושלים, וראש ישיבת חיי עולם, חבר ועד הישיבות בארץ ישראל.
בהמשך פרש לאגודת ישראל ובסוף ימיו היה חבר העדה החרדית.
נולד לרבי משה ישראל בירושלים בנו של רבי בנימין יהודה לייב ברנשטיין.
צאצא של אדמו"רי לעלוב, קרלין ושל היהודי הקדוש מפשיסחה.
היה מקורב לאדמו"ר רבי אברהם אלימלך מקרלין ולמד עמו בחברותא.
לאחר הגעת רבי אברהם מרדכי אלתר מגור לישראל התקשר גם אליו.
נישא לדינה, בתו של רבי יהושע אשר רבינוביץ.
בכ"ו בטבת תרפ"ח (1928) פרש באופן רשמי יחד עם הרב צבי פסח פרנק מכנסת ישראל, הארגון הכללי של יהודי ארץ ישראל.
השניים לא הצטרפו לאגודת ישראל אלא עמדו בראש ארגון חדש: "עדת ישראל החרדית".
עם זאת, המשיכו שני הרבנים לשמש כחברים במועצת הרבנות הראשית.
מצב זה גרם לתרעומת בציבור והיו שקראו להם להתפטר מתפקידם.
עם זאת, הרב קוק סירב לגנותם ומנע ניסיונות להדיחם מן התפקיד.
בשל קרבתו לרבי מגור פרש הרב ברנשטיין בתרצ"ה משותפותו עם הרב פרנק והצטרף למעשה לאגודת ישראל.
בטבת תרצ"ז, לאחר שנבחרה מועצה חדשה לרבנות הראשית (ובין חבריה הרב פרנק), הצטרף הרב ברנשטיין באופן רשמי לבית הדין של העדה החרדית.
כיהן כראב"ד בד"ץ כוללות החסידים בירושלים, שהיה בית הדין של הציבור החסידי בירושלים.
בנוסף לכך כיהן כראש ישיבת חיי עולם וכיהן בתפקיד לאחר פטירת סבו רבי בנימין יהודה לייב, ראש הישיבה הראשון.
לאחר פטירתו ירש את מקומו בראשות ישיבת חיי עולם הרב דב בריש ווידנפלד.
הוא כיהן גם כחבר ועד הישיבות בנשיאות הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג ובראשות הרב איסר זלמן מלצר.
כחודשיים לפני פטירתו, בי"ג באב תש"ח, כאשר כיהן כרב בעדה החרדית, חתם יחד עם רבנים נוספים מהעדה על כרוז המביע התנגדות חריפה לגיוס נשים לצה"ל.
נקבר בבית העלמין הקטן ליד מבנה שערי צדק הישן.
חידושיו נקבצו ונדפסו לאור בה'תשנ"ו בספר תורת ירוחם, שנדפס יחד עם הספר "פרי אהרון" שבו נקבצו שיעורי בנו רבי אהרון ברנשטיין.
היה ברשותו אוסף של כתבי יד נדירים.
כך למשל היו בידו כ"ח תשובות הלכתיות מהרב דוד שלמה אייבשיץ הלבושי שרד, שנדפסו על ידי בניו וחתניו בשנת תשכ"ב בספר "מי מנוחות".
כתביו של היהודי הקדוש ששכנו אצלו, נדפסו בספר "כתר היהודי".
לרב ברנשטיין היו שלושה בנים ושתי בנות.
בנו יעקב חנניה היה מנהל ישיבת חיי עולם.
בתו ברכה נישאה לרב משה אדלר, רב שיכון הרבנים.
בנם הוא הרב בנימין אדלר, ממלא מקום אביו ברבנות, חבר בד"צ אגודת ישראל.
בנו הרב אהרן היה חבר בד"ץ אגודת ישראל וראש ישיבת חיי עולם.
ירוחם פישל (פיליפ) קוֹרְנְגְרִין (Philip Korngruen; 28 במרץ 1883 – 10 במרץ 1960) היה משפטן ועסקן ציבור, פעיל ציוני בגליציה, מזכיר הוועד הפועל הציוני המצומצם, מנהל המשרד הארצישראלי בוורשה, חבר מועצת עיריית תל אביב, חבר אספת הנבחרים השנייה, חבר הוועד הלאומי ושופט מחוזי במערכת השיפוט הבריטית בתקופת המנדט.
קורנגרין נולד בטרנופול שבגליציה המזרחית (אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית) לדוד קורנגרין, מורה בבית הספר מיסודו של יוסף פרל, ולפרידה בת מאיר וולף וקסלר.
קורנגרין הצעיר למד בבית הספר שבו לימד אביו, והתחנך ברוח ההתבוללות, אך לאחר שקרא בגיל 14 את ספרו של הרצל "מדינת היהודים", החל לפעול בתנועה הציונית, ולאחר שסיים את לימודיו, ביולי 1901, ארגן וניהל בטרנופול את הכינוס הארצי הראשון של בוגרי הגימנסיות הציוניים מכל גליציה.
החל ללמוד משפטים, ובשנתו הראשונה ללימודים היה בין מארגני תנועת הסטודנטים "בר כוכבא".
בשנת 1906 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת לבוב, התמחה במשרד עורכי דין, ובשנת 1909 קיבל תואר דוקטור למשפטים ולמדעי המדינה.
פעל במערכת הבחירות שהביאה לכניסת מפלגה ציונית לפרלמנט האוסטרי בשנת 1906. החל בשנת 1907 השתתף בקונגרסים ציוניים.
עמד בראש הסתדרות בתי הספר העבריים בגליציה.
התמנה כמזכיר הוועד הפועל הציוני המצומצם ועבר לברלין.
באוגוסט 1913 שב לגליציה ועבד כעורך דין בדרוהוביץ'.
במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בצבא האוסטרי בחזית ובאדמיניסטרציה הצבאית ובחיל הכיבוש האוסטרי באוקראינה.
לאחר המלחמה נבחר מטעם הוועד הלאומי היהודי שברפובליקה העממית של מערב אוקראינה (הישות המדינית החדשה שחלשה עתה על גליציה המזרחית) כשליחו לוועד המשלחות היהודית שליד ועידת השלום בפריז (1919).
עסק בפוליטיקה היהודית המקומית לקראת הבחירות לפרלמנט המערב-אוקראיני, ולאחר ניצחון פולין במלחמת פולין-אוקראינה שב למקצועו, ופעל כחבר הוועד המרכזי של ציוני גליציה שבראשות ליאון רייך.
בין השנים 1920–1924 שימש מנהל המשרד הארצישראלי בוורשה, ומ-1922 היה גם בא-כוחה של חברת הכשרת היישוב בפולין.
פעל בסיעת "עת לבנות" בוועד המרכזי של ציוני פולין, ונבחר לוועד קהילת ורשה.
בשנת 1921 נישא לפרידה בת מרים גיטל ומנחם מֶנדֶל זילבּרדיק מוורשה, עורכת דין, פעילה חברתית (ממייסדות חברת "חלוקת לחם בסתר" בארץ) ומזכירת הקלוב של הצירים היהודים בפרלמנט הפולני.
במהלך השנים ביקר קורנגרין פעמיים בארץ ישראל, ובשנת 1925 עלה אליה עם אשתו.
בארץ עבד בעריכת דין ובפעילותו הציבורית היה חבר מועצת עיריית תל אביב ונבחר לחבר באספת הנבחרים השנייה מטעם רשימת העלייה הרביעית (עולי פולין).
שנת 1929 מונה לשופט, וכיהן בבית משפט השלום בתל אביב ובחיפה.
בשנת 1935 מונה לבית המשפט המחוזי בתל אביב כיהן בו עד 1944. בין היתר ישב במשפטו של אברהם סטבסקי על רצח ארלוזורוב ובמשפט שהתנהל נגד סעדיה שושני על חובותיו לעיריית תל אביב.
היה נשיא לשכת הכוכב מס' 13 של הבונים החופשיים.
בשנותיו האחרונות חזר לעסוק בעריכת דין, עסק בחקר משפט עברי והרצה בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה.
היה נשיא כבוד של החברה הישראלית לחקר המקרא.
קורנגרין נפטר ב-1960, סמוך ליום הולדתו ה-77. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
בנו היחיד, דוד קורנגרין (1930–2010), היה איש חינוך, מנהלו של התיכון הראשון ברעננה, תיכון אוסטרובסקי, במשך מרבית תקופת קיומו.
נכדו ד"ר אלון קורנגרין הוא פרופסור בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן.
חוקי המזרח הקדמון: מחקר השוואה במשפטי ישראל, בבל אשור וחת, תל אביב: יבנה, תש"ד.
מושבות צבאיות של היהודים בימי קדם, תל אביב: מסדה, תש"ח.
קורנגרין (עורך), טרנופול: כרך ג של "אנציקלופדיה של גלויות", ירושלים – תל אביב: חברת אנציקלופדיה של גלויות, תשט"ו-1955.
אשר וייזר וב"צ לוריא (עורכים), ספר קורנגרין: לזכר ד"ר י"פ קורנגרין נשיאה הראשונה של החברה לחקר המקרא, תל אביב: החברה לחקר המקרא בישראל – סניף תל אביב על ידי הוצאת ניב, תשכ"ד 1964.
ירוחם כהן (20 במאי 1916 – 12 באוגוסט 1991) היה מראשוני הפלמ"ח, המפקד הראשון של המחלקה הערבית, קצין מודיעין ודיפלומט ישראלי.
כהן נולד בשנת תרע"ו (1916) בתל אביב לאהרון ואורה, יוצאי תימן, במשפחה בת חמישה ילדים.
אביו, אהרון כהן, היה שמש הגימנסיה הרצליה; בית המשפחה עמד בחצר הבניין, וכהן למד בגימנסיה.
בשנת 1932, בגיל 16, הצטרף לארגון ב' שפרש ב-1931 מן ההגנה, ולימים הפך לאצ"ל.
עם פרוץ המאורעות בשנת 1936 השתתף כהן בהגנת שכונת ברנר בתל אביב.
בקיץ 1936 עבר קורס מפקדי קבוצות בקריית אריה, ואחריו עסק בהדרכה בכרם התימנים.
עם הפילוג הראשון באצ"ל, ב-1937, חזרו להגנה כמחצית מאנשיו, ועימם כהן.
בתחילת 1938 התגייס כהן לנוטרות.
הוא שרת בכפר תבור, במושבה מגדל ובסג'רה, השתתף באבטחת צינור הנפט תחת פיקודו של וינגייט, והצטרף למשמר הנע שאבטח את הדרך מעפולה לטבריה.
בתקופה זו הכיר את יגאל אלון.
באביב 1940 השתחרר כהן וחזר לתל אביב.
באוגוסט 1940 יצא לקורס חבלה וצליפה, בהדרכת קצין בריטי, ביערות הכרמל.
כהן הצטרף לפלמ"ח עם הקמתו בשנת 1941. הוא נמנה עם ראשוני המחלקה הסורית, פעל בסוריה ובלבנון, ועסק בגיוס אנשים נוספים להרחבת המחלקה.
במאי 1943 הוטל על כהן להקים את המחלקה הערבית בפלמ"ח.
הוא פיקד על המחלקה עד 1945. במהלך התארגנותה, יצא לקורס מפקדי מחלקות בפיקודו של משה כרמל.
במאי 1945 יצא כהן להכין נוער יהודי בסוריה ובלבנון להגנה עצמית, ועסק גם בארגון עליה בלתי חוקית לארץ.
במהלך שליחות זו נעצר בלבנון ונשפט לחודשיים מאסר, אך הוברח מן הכלא.
באוקטובר 1946 חזר כהן לארץ, ופיקד על מחלקת המודיעין שהוקמה אז במטה הפלמ"ח.
במסגרת זו ביצע סיורים רבים לאיסוף מודיעין ולהכנת תיקי כפרים.
בדצמבר 1947 נשלח כהן לביירות כדי לבדוק אפשרויות לשתילת מסתערבים.
באמצע ינואר התפרסמה ידיעה על נוכחותו בעיר בעיתון "אל יום".
עם הקמת חטיבת יפתח, שרת בה כהן כקצין מודיעין.
במסגרת פעולות החטיבה בצפון, הפעיל מודיעים ומסתערבים, וערך סיורי אוויר יומיים במטוסי טייסת הגליל.
באוקטובר 1948 עבר כהן למפקדת חזית הדרום, כשלישו של מפקד החזית, אלוף יגאל אלון.
כהן היה קצין הקישור אל הכוחות המצריים הנצורים בכיס פלוג'ה, ונפגש מספר פעמים עם גמאל עבד אל נאצר, לימים נשיא מצרים, שנמנה עם הנצורים.
במרץ 1949 יצא לשליחות הסברה בארצות הברית.
ביוני 1949 צורף כהן לוועדת שביתת הנשק ישראל–מצרים.
ב-1951, אחרי שסיים קורס מג"דים, השתחרר מצה"ל, ולמד בחוגים למדע המזרח ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
מדצמבר 1954 עד ספטמבר 1956 היה כתב לעניינים ערביים בעיתון "למרחב".
בהמשך יצא ללימודים מתקדמים באוניברסיטת אוקספורד באנגליה, ועם סיומם הצטרף למשרד החוץ.
בשנים 1958–1960 היה כהן נציג ישראל בניגריה, ובשנים 1960–1962, שגריר ישראל בליבריה.
אחרי שחזר משליחות זו עסק בכתיבה ובמחקר, ופרסם שלושה ספרים.
בחודש פברואר 1991, בימי מלחמת המפרץ בה נורו טילים מעיראק על ישראל, לקה ירוחם באירוע מוחי בעת נפילת טיל ואושפז בבית חולים.
הוא לא התאושש ואחרי כחצי שנה, בב' באלול תשנ"א, נפטר בבית החולים ע"ש שיבא תל השומר ונטמן בבית העלמין בסביון.
הותיר אחריו את רעייתו, דינורה, שני ילדים רונית ואהרון צבי ונכדים.
לאור היום ובמחשך (הוצאת עמיקם, 1969).
איך בסוריה צעד הפלמ"ח (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1972).
תוכנית אלון (הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ג).
הרב ירוחם גורליק (תרע"א, 1911 - ג' בתשרי תשמ"ג, 20 בספטמבר 1982) היה ראש ישיבה ליטאי-אמריקאי.
כיהן כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן שליד ישיבה יוניברסיטי.
נולד בסלוצק לרבי אברהם משה, רבן של מספר עיירות בפולין.
אמו רבקה מרים הייתה בתו של רבי ירוחם, רבה של דוברוב שכונה "ר' ירוחם חריף", ומקורבו של רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, ה"בית הלוי".
בשנת תרפ"ז משפחתו היגרה לארצות הברית אך הוא נשאר בליטא ולמד בישיבת לומז'ה, ולאחר מכן למד 10 שנים בישיבת ראדין.
לאחר מכן למד שנים בבריסק אצל רבי יצחק זאב סולובייצ'יק.
בשנת תרצ"ח נישא לבתו של ר' שמואל יהודה בלקיס, מראשי הקהילה בבריסק.
בפרוץ המלחמה, נמלט לווילנה, שם המשיך ללמוד אצל הרב מבריסק.
נמלט מווילנה ליפן והגיע לארצות הברית בחורף תש"ב.
בבואו לאמריקה מונה לר"מ במתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק, ועסק בפעולות ההצלה של יהודי מזרח אירופה.
כשנה לאחר מכן, מונה לראש ישיבה בישיבה יוניברסיטי, וכיהן בתפקיד זה כארבעים שנה.
כמו כן הקים את ישיבת זיכרון משה ברובע הברונקס (ובהמשך בסאוט פלסבורג), בית ספר בית יעקב, "בית מרים" בהברונקס ו"ישיבה למצוינים" בסאוט פלסבורג.
הרב צבי אבא, כיהן כראש ישיבה ומשגיח בזיכרון משה עד לפטירתו.
הרב חיים עוזר, כיהן בישיבה בסאוט פלסבורג, ופילדלפיה, וכיום ר"מ בישיבת בית מדרש עליון.
רבי איסר גורליק, חתנו של הרב אליהו שווי, ר"מ בישיבת זיכרון משה בסאות' פולסברג.
הרב מרדכי לייב, חתן רבי דוד הלר משווייץ.
כיהן כראש ישיבת אלכסנדר בבורו פארק.
בתו, שרה, היא גרושתו של הרב ברוך שמואל דויטש
גיסו היה הרב יהודה אלטוסקי רב בקווינס ואביו של הרב חיים דוב אלטוסקי.
ירוחם ורדימון (1 בנובמבר 1897 - 23 בספטמבר 1968) היה מראשוני הקולנוע הישראלי, מחנך וחוקר האות והלשון העברית.
דור שישי בארץ ישראל, סבו היה סוחר עצים בירושלים ואביו גבן ומגדל צאן בירושלים.
משפחתו הגיעה לארץ ישראל מויטבסק (רוסיה הלבנה), במחצית השנייה של המאה ה-18, והתיישבה בצפת.
ענף אחר של המשפחה הגיע לירושלים ב-1819 מאוסטריה.
ירוחם ורדימון, בנם של מנחם מנדל ומרים, נולד בשם ירוחם (דוב בער) רוזמן, גדל במאה שערים בירושלים.
בשנת 1911, בהיותו בן 14, עיברת את שם משפחתו מרוזמן לוורדימון.
בוגר המחזור השני של בית המדרש למורים בירושלים, שם למד אצל דוד ילין ויוסף יואל ריבלין, בתום לימודיו עבד מספר שנים כמורה.
נסע לארצות הברית ולמד באוניברסיטת הרווארד, שב לירושלים ועסק בהוראה.
נסע לגרמניה, הוסמך למהנדס חשמל ועבד בחברת AEG.
ירוחם ורדימון היה גזבר "ההגנה" בירושלים עד לשנת 1921
ומראשיה, חבר בוועד "ההגנה" בירושלים, לצד רחל ינאית והמהנדס פפר.
בנובמבר 1922 הקים את מקהלת צעירי ירושלים, בבית הספר לבנים, מאחורי אגד, בקרבת מטה הבולשת האנגלית;
זאת במטרה להסוות את אימוני הנשק של "ההגנה" – המקהלה שרה, והמתאמנים יכלו לירות מבלי שישמעו אותם.
המקהלה מנתה מאה איש, ורדימון גם ניצח עליה והלחין מנגינות.
ורדימון נסע לאוסטרליה וכששב לישראל עבר להתגורר עם אמו ברחוב ביאליק בתל אביב.
ורדימון גם עסק בהוראת מקצועות הבנייה והחשמל במסגרת ההסתדרות.
משפחת מוגרבי, יהודים יוצאי דמשק, הקימו בניין גדול ברחוב אלנבי 25 בתל אביב.
זיאמה אלשינסקי, איש עסקים רוסי שישב במצרים חכר מידי יעקב מוגרבי, נציג המשפחה, את הבניין והפכו לקולנוע.
אלשינסקי השקיע כספים, אך נכשל, הפסיד כספים ושב לאירופה.
ורדימון חכר את קולנוע אופרה מוגרבי החל מ-16 ביוני 1931 וניהל אותו עד 1959.
בקומת המרתף היה אולם הצגות ומעליו היה בית הקולנוע, שהכיל עד 1954, 1140 מקומות ישיבה.
ב-1954, עם כניסת מקרן הסינמסקופ, צומצם מספר מקומות הישיבה ל-1050. אולם המופעים שימש את התיאטראות העבריים הבימה, הקאמרי, האהל והמטאטא וכן נערכו במקום מופעי בידור שונים, חזנות, קונצרטים ואסיפות עם.
ורדימון המציא ויזם, ובשיתוף עם המהנדס מקס זרניצקי בנה והרכיב את "הגג הנוסע" - פתרון אוורור בעידן של טרום מיזוג האוויר.
השיטה, שרק בשנים האחרונות הוטמעה והייתה לפופולרית באולמות גדולים ברחבי העולם (אפילו באצטדיונים), הציבה גג נייד ענק על גבי שתי מסילות ענק – עם רדת החשיכה היה הגג הנייד נוסע עליהן עד שנפתח וסיפק אוורור טבעי לבאי הקולנוע, ושמים זרועי כוכבים לזוגות הרומנטיים.
פתרונות שכאלה הותקנו בארץ גם בבתי הקולנוע אלנבי בת"א, אורדע בר"ג ועוד.
על מנת למשוך את הקהל לבקר בקולנוע הגה ורדימון ויצר את "פרסום החוצות" הראשון בארץ (אין עדות לקיום דבר שכזה בבתי קולנוע אחרים בעולם של אותה תקופה) ובאמצעים שונים: בחזית הבניין בנה תפאורות ענק מתחלפות, לסרטיו וזאת בנוסף לכרזות הסרטים שהוזמנו על ידו והודבקו שם.
עד 1935 צוירו הפרסומות ברובן על ידי הצייר ישראל הירש ולאחר מכן על ידי שמואל אשכנזי, המעצב וצייר התפאורות הראשי של בתי הקולנוע מוגרבי ואלנבי - על הגגון שבחזית הקולנוע הוצבו שמות הסרטים באותיות בודדות כשבחזיתן נורות ניאון צבעוניות, "כמו באמריקה", מראה מרהיב בשעות החשיכה.
ב-314 השבועות הראשונים לקיומו הוקרנו בקולנוע מוגרבי 250 סרטים, בהם צפו כשני מיליון מבקרים (בממוצע 8000 איש לשבוע, בעיר של 30,000 עד 40,000 איש).
בראשית קיומו הוקרנו בו כמעט רק סרטים גרמניים, אבל במאי 1933 פסקו הסרטים הגרמניים, אלא אם כן נכתב עליהם "עשוי באוסטריה" והחליפו אותם בעיקר סרטים אמריקאיים, רוסיים (ולשם כך אף למד רוסית) וצרפתיים ולעיתים גם פולניים ועוד.
ב-1933 ביחד עם יעקב בנאור-קלטר, משה גרידינגר (מייסד קולנוע ארמון בחיפה), אירמה לינדהיים ואחרים, השתתף ורדימון ביסודה של חברת הסרטים "קדם", במטרה ליצור סרטים אמנותיים על הווי הארץ ותולדותיה, חיי המזרח סיפורי התנ"ך ועוד.
ב-1934 נחלץ ורדימון לעזרת נתן אקסלרוד ויומני כרמל, כשרכש מכונה להקלטת קול ליומנים, שעד אותה עת היו אילמים.
בניין קולנוע אלנבי נבנה בשנים 1934-33 על ידי קבוצת שותפים בראשות ארנברג ושלוסברג.
הקולנוע פעל החל משנת 1935, בשם קולנוע רימון בשנת 1936 נכנס ורדימון כשותף והחל מ-1937 שינה את שמו לקולנוע אלנבי.
לאחר מותו של ירוחם ורדימון, ב-1968, המשיכו בני משפחתו לנהל את הקולנוע, עד לשנת 1988.
בתקופת השיא שלו, בסוף שנות השלושים הפעיל ורדימון, שכר וניהל עוד בתי קולנוע ברחבי ישראל.
ורדימון גם ייבא את הסרטים ביחד עם שותפיו זוננפלד מירושלים.
ורדימון האמין שהצלחת סרט תלויה במידה רבה בשמו והקפיד על מתן שמות עבריים לסרטים.
ב-1935 השתתף בהקמת "התאחדות בעלי בתי הקולנוע בישראל" וכיהן זמן מה כנשיאה.
על קולנוע מוגרבי ועל ורדימון המנצל את "הגג הנוסע", לתפיסת גנב, נכתב פרק בעלילות הבלש תדהר, הבלש העברי הראשון.
ורדימון היה אחד מהשלושה שחנכו בנאומיהם את "היומן המדבר" הראשון של "יומני כרמל", לצידם של מאיר דיזנגוף ונתן אקסלרוד (1936).
ב-30 במרץ 2015 נפתחה במוזיאון ארץ ישראל תערוכת "מוגרבי ואלנבי - היו זמנים בקולנוע", המתבססת על אוסף של כמאתיים תצלומים וכרזות לסרטים, שבמקורם הוזמנו על ידי ירוחם ורדימון מהצלם אפרים ארדה ואחרים, לשימור פעילותו זו בבתי הקולנוע מוגרבי ואלנבי בשנים 1959-1931.
ורדימון הוציא לאור ספר על הכתב העברי.
הוא עיצב פונט עברי חדש בו השתמש לפרסום הסרטים, והוציא גם חוברת בנושא.
ירוחם ורדימון התחתן ב-1936 עם בבט לבית בנאריו, שעלתה מגרמניה.
הזוג התגרש תוך זמן קצר, ולאחר מכן היה נשוי לחנה ורדימון, שהחלה לכתוב ספרים בהיותה בת 75 ועד למותה בגיל 91 כתבה והוציאה לאור 24 ספרים.
חנה ורדימון נפטרה ב-31 באוקטובר 2009 ונטמנה בצמוד לקבר בעלה.
ילדיו של ירוחם ורדימון: ראודור ורדימון (מנישואיו הראשונים עם בבט לבית בנאריו), אורגד ורדימון, וירום ורדימון.
ירוחם ורדימון נפטר בבית החולים אסותא ביום א' ראש השנה, לאחר מחלה ממושכת, נטמן בבית הקברות טרומפלדור, לא הרחק מקולנוע מוגרבי אותו ניהל.
מורו לשעבר, פרופ' יוסף יואל ריבלין, ספד לו.
ורדימון אומר לנו - ה"נפוליאון" של הקולנוע הא"י חוזה ב"כוכבים" ומשקיף על הקהל...', בעיתון תשע בערב, 1931, עמ' 8, 10.
אורי קיסרי, 'אגדת הצללים של מר ורדימון...
אורות וצללים באמנות', בעיתון דואר היום, 28 בנובמבר 1932, עמ' 3.
אורי קיסרי, "האיש שמכר לעצמו אשליות, אך אחת שמר לעצמו: ירוחם ורדימון ז"ל", בעיתון הארץ, 18 באוקטובר 1968, עמ' 3.
"שדרות ורדימון" בעיירת הפיתוח ירוחם.
ירוזלם (בסלובנית: Jeruzalem, השם הסלובני של ירושלים) הוא כפר בנפת ליוטומר (Ljutomer) באזור פומורסקה בחבל שטיריה תחתית בסלובניה.
נכון לשנת 2020 מתגוררים בו 32 תושבים.
באזור בו נמצא הכפר מגדלים גפנים ומייצרים יין, יש ליד הכפר יקב המייצר יין בשם "ג'רוזלם".
כנסיית הכפר הוקמה ב-1652 ולאחריה שאר הכפר.
ירוחם שמעון ברק (11 במרץ 1954 – 2 באוגוסט 2013) היה ספורטאי אולימפי, ד"ר בתחום הפסיכולוגיה של הספורט.
אלוף ישראל ושיאן בהרמת משקולות, יו"ר האיגוד להרמת משקולות הישראלי, חבר ההנהלה האירופאית וההנהלה העולמית בהרמת משקולות ויו"ר הוועדה הרפואית בפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות, חבר מזכירות הוועד האולימפי הישראלי ושופט בינלאומי בכיר בתחרויות הרמת משקולות ובאולימפיאדות אתונה, בייג'ינג והאחרונה שבהן – לונדון 2012.
ירוחם שמעון ברק נולד וגדל ברמת גן, ישראל.
בגיל 11 החל לשחק כדור-יד בקבוצת "מכבי-ארזים" רמת גן.
בגיל 13 החל לעסוק בהרמת משקולות באופן מקצועי ובין השנים 1968–1982 הרים משקולות באגודת הפועל רמת גן ואגודת מכבי תל אביב, מתוכן 12 שנה אלוף ישראל ושיאן ישראל בקטגוריית משקל עד 100 ק"ג.
בשנת 1972 ייצג את ישראל באולימפיאדת מינכן כחבר משלחת הנוער לאולימפיאדה.
בשנת 1979 ברק נישא ליוכי ולהם שלושה ילדים בן, יובל ודור, העוסקים גם הם בספורט.
נפטר ב-2 באוגוסט 2013, לאחר מאבק במחלה קשה.
קריירת אימון, ניהול ושיפוט בישראל
ב-1979 - החל לאמן את קבוצות הפועל רמת גן ומכבי תל אביב בהרמת משקולות וזכה עימן באליפויות המדינה.
בין השנים 1981–1997 ניהל את משחקי המכביה ה-11 והמשיך לנהל את המשחקים עד למכביה ה-15, ובמכביה ה-15 – כיהן כיו"ר אגף הספורט.
בין השנים 1983–1990 שימש כמאמן הכושר של נבחרות ישראל וקבוצות לאומיות רבות: נבחרות הנוער והבוגרים של ישראל בכדורסל, נבחרת ישראל בכדור-מים ונבחרת ישראל בג'ודו, קבוצת בני הרצליה בכדורסל, הפועל רמת-גן בכדורסל, בית"ר תל אביב בכדורסל ומכבי תל אביב בכדור סל.
בין השנים 1983–2002 כיהן כיו"ר האיגוד הישראלי להרמת משקולות
בין השנים 1994–2002 היה בין המוציאים לפועל של פרויקט צבאי ארצי של כושר גופני בקרב נוער לקראת גיוס
בין השנים 1989–2009 כיהן כיו"ר הוועדה המקצועית אס"א ישראל והיה יוזם של משחקי אס"א הבינלאומיים באילת
כמו כן, כיהן כיו"ר של כמה וכמה ועדות מארגנות:
יו"ר הוועדה המארגנת של הבית"ריה הראשונה והשנייה;
יו"ר הוועדה המארגנת של האליצוריה;
יו"ר הוועדה המארגנת של "נשים הולכות רחוק" בשנתה הראשונה;
יו"ר הוועדה המארגנת של משחקי הידידות בכדורסל.
מ-1983 – שימש כשופט בינלאומי לדרגה 1 באליפות אירופה ואליפות העולם בהרמת משקולות.
בין השנים 1996–2000 היה חבר הוועדה המדעית בפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות, ה-IWF.
בשנת 2000 מונה ליו"ר ועדה זו.
בשנת 2004 כיהן כיו"ר הוועדה הרפואית ויו"ר ועדת הסמים בהרמת משקולות באולימפיאדת אתונה.
החל משנת 1996 כיהן, למשך 14 שנים, כחבר הנהלה ויו"ר הוועדה המשפטית בהתאחדות האירופית בהרמת משקולות, ה-EWF.
בשנת 2008 כיהן כיו"ר ועדת הסמים באולימפיאדת בייג'ינג, מטעם הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות, ה-IWF.
קידום הספורט ואורח חיים בריא בחקיקה ובאקדמיה
במקביל לפועלו ולמעורבותו המקצועית המשמעותית בזירת הספורט הבינלאומית, ד"ר ברק ירוחם שמעון השלים לימודי הסמכה ולימודים אקדמאיים למאמנים ולמנהלים בתחומי הספורט השונים.
ברק היה בעל תואר BA בחינוך גופני ותואר MA במינהל חינוך מטעם אוניברסיטת תל אביב, ובעל תואר PHD בתחום הפסיכולוגיה של מדעי הספורט מטעם אוניברסיטת בודפשט בהונגריה, בשיתוף היחידה למחקר במכון וינגייט.
עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופ' בר-אלי ופרופ' טננבאום, עסקה בפיתוח מוטיבציה בקרב ספורטאים.
ברק פעל רבות בכנסת בחקיקת "חוק מכוני כושר (רישוי ופיקוח) התשנ"ד - 1994", חוק המגדיר ומסדיר את אחריותם של מנהלי מכוני כושר, מאמנים ומתאמנים.
ברק עמד בראש הוועדה לשינוי חוק הספורט בנושא אימון ילדים ומתבגרים בחדר הכושר, שעסקה בשינוי החוק בשנת 2002, היה מומחה בתחום זה ועסק בייעוץ לכוחות הביטחון, עיריות ורשויות מוניציפליות.
ד"ר ברק ירוחם כיהן כראש המחלקה לחינוך גופני באוניברסיטת ת"א, תמך, עודד וטיפח ספורטאים בענפי ספורט רבים ומאוכלוסיות מגוונות, ביניהן סטודנטים, עולים חדשים, תושבי פריפריה ועוד.
ברק היה חלק בלתי נפרד ממערכת הספורט באוניברסיטת תל אביב במשך 37 שנים, במהלכן נשא בשלל תפקידים.
משך שנים רבות שימש כסמנכ"ל מרכז הספורט באוניברסיטת תל אביב עד שבשנת 2011 מונה לתפקיד המנכ"ל.
בשנת 2003 פעל להקמת שני קמפוסים במועדון לספורט באוניברסיטת תל אביב;
"קמפוס שיאים" – המרכז להסמכת מדריכים ומאמנים בספורט ובתנועה במועדון לספורט באוניברסיטת תל אביב, ו"קמפוס ברושים" - בית הספר להכשרת מטפלים ברפואה משלימה אינטגרטיבית.
כיהן כמנהל ועמד בראש שני הקמפוסים, עד פטירתו.
ירוחם שָׁרוֹבְסְקִי (נולד ב-27 בדצמבר 1956 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא מנצח ישראלי.
ירוחם שרובסקי למד נגינה בחליל צד ובקונטרבס ובמקביל למד גם הלחנה וניצוח ממורים בקונסרבטוריון הלאומי של בואנוס איירס למוזיקה ובבית האופרה תיאטרו קולון.
במהלך שנות השבעים עלה לישראל, ושם סיים את לימודיו באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בהדרכתו של מנדי רודן.
ב-1990 נבחר ע"י זובין מהטה לקבל את תואר 'האמן הצעיר של השנה' - פרס פרנסואה שפירא.
בעקבות הזכייה ניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית בקונצרט גאלה, ולאחר מכן ניצח על התזמורות החשובות בישראל.
בנובמבר 1991 היה המנצח הישראלי הראשון שהוזמן לנצח על סיור קונצרטים בברית המועצות לשעבר, שם ניצח על התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה, הפילהרמונית של ריגה והתזמורת הפילהרמונית של ירוסלב.
בין השנים 1991 - 1995 היה המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של תזמורת סימפונט רעננה.
תחת שרביטו הפכה התזמורת לאחד מההרכבים המוזיקליים הפופולריים ביותר בישראל, וניגנה מאות קונצרטים למבוגרים ולנוער, הופיעה בהקלטות רבות לרדיו ולטלוויזיה, ויצאה לשלושה סיורי קונצרטים בצרפת, באריתריאה ובגרמניה.
בין השנים 1998–2004 היה שרובסקי מנהלה האמנותי ומנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית הברזילאית של ריו דה ז'ניירו.
בתקופה זו גדל מספר המנויים ומספר סדרות הקונצרטים של התזמורת באופן משמעותי, והיא ערכה סיורי קונצרטים בברזיל ובארה"ב וכן הקליטה שלושה תקליטורים ובהם יצירות מאת רימסקי-קורסקוב, בטהובן והמלחינים הברזילאיים קרלוס גומז וגרה פיישה.
בשנה הראשונה של ניהולו, ייסד ירוחם שרובסקי את התזמורת הלאומית הצעירה של ברזיל, שהורכבה ממאת המוזיקאים הצעירים המוכשרים ביותר בברזיל, ושהפכה לאחת התזמורות הנפלאות ביותר של ברזיל.
ב-2002 זכה ירוחם שרובסקי לתואר 'אזרח כבוד של ריו דה ז'ניירו', עבור תרומתו האמנותית והחברתית לעיר.
בספטמבר 2001 הוביל את התזמורת הסימפונית הברזילאית בסיור קונצרטים בארה"ב, בין השאר בקונצרט גאלה בסנטרל פארק שבניו יורק מול קהל שמנה 50,000 איש ובקונצרט בלינקולן סנטר.
שני הקונצרטים זכו לביקורות נלהבות.
בשנת 1985 ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית ירושלים.
מאז ניצח לעיתים קרובות על התזמורת בקונצרטים ובהקלטות, בכללן בשלושה סיורי קונצרטים בדרום אמריקה, בהם הופיעה התזמורת בכמה מהערים החשובות בברזיל, אורוגוואי וארגנטינה.
בשנת 2000 חילק את שרביט המנצחים בסדרת קונצרטים עם לורין מאזל, באולם הפילהרמוני של מינכן, ועם התזמורת הסימפונית ירושלים יחד עם תזמורת רדיו בוואריה בקונצרטים שהוקדשו לעיר ירושלים.
שרובסקי גם מונה בידי לורין מאזל להיות חלק מחבר השופטים בתחרות הבינלאומית למנצחים ע"ש לורין מאזל בשנת 2002.
במקביל לקריירה האמנותית שלו, לשרובסקי קריירה ארוכה גם בתחום החינוך המוזיקלי.
הוא העניק כיתות אמן בניצוח תזמורת בקונסרבטוריון כפר סבא, באוניברסיטת אוניריו בברזיל, באוניברסיטת חבריאנה ובאוניברסיטת אנדינה בקולומביה, בקונסרבטוריון ליובק (גרמניה), באקדמיה לאומנויות ברומא ובקונסרבטוריון בדחוס בספרד.
בין השנים 1985 עד 1990, ניהל את הקונסרבטוריון של מטה אשר, ובין השנים 1990 עד 2011 היה מנכ"ל המערכת המוזיקלית בכפר סבא (קרן המוזיקה) והמנכ"ל של הפסטיבל הישראלי לתזמורות כלי נשיפה לנוער.
בעבר היה המנהל של הקונסרבטוריון העירוני בהוד השרון.
בשנת 2023 נבחר לתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית הלאומית של קולומביה ובשנת 2024 נבחר לתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של צפון מקדוניה.
ירואן טסלר (בהולנדית: Jeroen Tesselaar; נולד ב-16 בינואר 1989) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת קוויק בויס.
טסלר התחיל לשחק כדורגל בקבוצת HVV הולנדייה ובגיל 13 הצטרף לקבוצת הנערים של א.ז.
בקיץ חתם לשנתיים בקבוצה הבוגרת והושאל לטלסטאר ספורטקלאב בה שיחק שלוש עונות ובסופן שוחרר מאלקמאר.
ב-14 ביולי 2011 חתם בסנט מירן מליגת העל הסקוטית.
ב-25 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד דונפרמליין.
ב-20 באוגוסט 2011 בישל שני שערים בניצחון 1–2 נגד היברניאן.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, טסלר רשם במחזור הפתיחה של העונה בתיקו 0-0 נגד דנדי.
במהלך עונת טסלר שבר את אפו ארבע פעמים, דבר שאילץ אותו ללבוש מסכה על פניו עד סוף הקריירה שלו.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה בסנט מירן.
ב-25 באוקטובר 2014 טסלר הבקיע את שער הבכורה שלו בסקוטלנד במשחק הליגה נגד רוס קנטרי שהסתיים בתיקו 2-2.
ב-14 באוגוסט 2015 חתם בדה חראפסחאפ מליגת העל ההולנדית עד לסיום העונה.
את עונת התחיל כשחקן חופשי ובנובמבר חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית.
ב-24 באפריל 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו ברמת גן בהפסד 3–5 למכבי נתניה.
ב-1 ביולי 2017 חתם בהפועל קטמון ירושלים.
את עונת , טסלר התחיל כשחקן חופשי.
ב-5 בפברואר 2019 טסלר חתם בקוויק בויס.
הרב ירוחם אולשין הוא ראש ישיבה אמריקאי; אחד מארבעת ראשי ישיבת לייקווד בניו ג'רזי, ונמנה עם חברי מועצת גדולי התורה בארצות הברית.
נולד לרב חיים ברוך אולשין ופעסיל, ונישא לשלוה דבורה בתם של הרב דב שוורצמן והרבנית שרה פעשא – בתו של מייסד ישיבת ליקווד הרב אהרן קוטלר.
לאחר פטירת דודו הרב שניאור קוטלר בשנת 1982 התמנה יחד עם גיסו הרב ישראל ניומן, ובני דודיו הרב אריה מלכיאל קוטלר והרב דוד שוסטל לעמוד בראשות הישיבה.
בסוף שנת הלימודים תשפ"ד החל בנו אהרן למסור שיעורים כלליים בישיבה.
תלמידיו הוציאו שתי סדרות ספרים משיעוריו
ירח למועדים – סדרת ספרים רבת כרכים על פסח, בין המצרים, ימים נוראים, סוכות, חנוכה.
מגד ירחים – 2 כרכים, על פורים ועל חומש בראשית
קונטרס 'תורה אור' – על ענייני פסח
רבי ירוחם ישראל בן שבתי הכהן הירשקוביץ [הירשקאויטש או גירשקאויטש] כהנא (תר"ג – י' באדר א' תרס"ח המכונה ירוחם הכהן, 1908) היה רב מורה צדק ואב בית דין בערים הונטשעשט קאושאני איזמאיל ודובסרי בבסרביה (כיום אוקראינה ומולדובה).
גאון ולמדן מופלג, חיבר ספרים העוסקים בכל מקצועות התורה.
ירוחם ישראל נולד לרבי שבתי בן אהרון הכהן ולאסתר בשנת תר"ג.
ומשפחתו מיוחסת למשפחת צאצאי הש"ך.
אביו רבי שבתי היה גאון גדול.
רבי ירוחם התייתם מאמו בגיל 19 כאשר היא נפטרה בתשעה באב תרכ"ב.
היה מלמד תינוקות בטומשפול, ושם הוא לימד את תלמידו הרב משה נחום ירושלמסקי, שבצעירותו גדל בעיר זו.
בשנת תרל"א כיהן כאב"ד בהונטשעשט במחוז קישנוב שם התגורר.
בשנת תרל"ב כיהן כמורה הוראה ואב"ד בקאושני בבסרביה ושם נשא על כתיפיו עול רבנות העיר.
עם זאת היה דחוק בפרנסתו כיוון שהעיר הייתה קטנה וענייה ולא היה בידו לפרנס את בני ביתו המרובים, ולממן את הוצאות נישואי ילדיו.
בניסן תרמ"ו נתמנה להיות רב באיזמאיל, ושם פירנסוהו כהוגן, כי עיר זו הייתה מלאה גבירים מפורסמים ונדיבי לב.
בבין המצרים בשנה זו השלטונות גירשו אותו ואת משפחתו מאיזמאיל, היות שעיר זו הייתה סמוכה לגבול, ומשם הוא גלה לעיר קישינב, שם היה מגדולי רבני העיר.
בט"ו באב תרמ"ו להיות רב ואב"ד בעיר דובוסרי השוכנת ליד נהר דניסטר במחוז בסרביה, ושם כיהן כאב"ד עד סוף ימיו.
מלבד למדנותו המופלגת היה גם נעים זמירות, וגדול היה כוחו בנגינה, ולתפילתו בציבור יצאו מוניטין בדובסרי והסביבה.
וכאשר היה עולה לדוכן לברכת כהנים יחד עם בניו נשמעה ברכתם כשל להקה מוזיקלית, וקהל המתפללים היו מאזינים לברכתם ולתפילותיו בהנאה מרובה.
בניו של ר' ירוחם נחנו כולם בקול ערב ובכישרון מוזיקלי, ושימשו בחזנות בקהילות גדולות, בקישנוב, באודסה, ובארצות הברית.
היה פעיל ברבנות העיר דובסארי כאשר בתקופת רבנותו התגוררו בעיר יותר מ 14,000 תושבים.
כמו כן רבי ירוחם היה מעורב בהרגעת הרוחות בין היהודים לנוצרים בדובסרי ובפרט בעלילת הדם שנפלה על ראשם של יהודי דובסרי, שהביאה בסופו של דבר לפרעות קישינב.
רבי ירוחם נפטר בגיל 65 בי' באדר א' תרס"ח מתוך עיסוק בלימוד גמרא לעיני בתו רחל'ה.
רבי ירוחם כתב חידושים רבים שחידש בכל מקצועות התורה.
כתבי ידו נמצאים במכון לתצלומי כתבי יד עבריים בספריה הלאומית.
הגדה של פסח בריש גלי – פירוש על ההגדה של פסח, בפירוש זה מבואר הסדר של כל משפט ומשפט בהגדה, ומקושר כל קטע וקטע בהגדה אחד לחבירו, כאשר יסוד הדברים שכל ההגדה רומזת לגאולה האחרונה במהרה בימינו אמן.
ספר זה נכתב בהיותו בן 20.
הגדה זו הודפסה באודסה, אך ככל הנראה כמעט כל העותקים נעלמו מלבד כמה עותקים שנשתמרו בעולם מאוסף של הצנזורה באודסה, אחד מהם נמצא כיום בספריית חב"ד בברוקלין.
הגדה זו נדפסה מחדש על ידי ספריית חב"ד מאותו עותק שנשתמר בידם.
בריש גלי ובו 3 חלקים.
ליקוטים נחמדים - ובהם ביאורים על כ"א מדרשי פליאה על התורה, ועוד חידושים על התנ"ך והתלמוד בבלי.
דרוש לשבת תשובה, דרוש לחג השבועות ודרוש על הציונות.
שמועות טובות - מאביו הרב שבתי הכהן.
כהן צדק – הגהות על התלמוד בבלי לתרץ את כל הקושיות שבגיליון הש"ס לגאון רבי עקיבא איגר שנשאר בצריך עיון גדול.
שאלות ותשובות התשב"י - שאלות ותשובות על ארבעה חלקי שולחן ערוך, שהשיב לשואלים אותו, ובעיקר לשואלים ממקומות רבנותו בטומשפול קישינב הונטשעשט, קאושני, ודובסרי.
על אורח חיים ויורה דעה.
על חושן משפט ואבן העזר.
ספר זה הוא גולת הכותרת של ספריו, כתיבת הספר החלה עוד בצעירותו, ושנים רבות עסק בהכנתו להוצאה לאור, עד שסיים את כתיבתו בשנת תר"ס.
הספר מעוטר בהסכמה מרבי יצחק אלחנן ספקטור.
ומכתב ברכה מרבי נתן אדלר מלונדון בעל הנתינה לגר.
בשנת תרמ"ו התלבט ר' ירוחם האם לקבץ כסף כדי שיוכל להדפיס שו"ת התשבי, ובזה יהיה לו ממון להוצאות נישואי ילדיו, אך קודם שהחליט נתמנה להיות רב בעיר איזמאיל.
ולאחר מכן החליט רבי ירוחם שלא להדפיס את ספרו שו"ת התשב"י, מחמת שחשב שלא יהיו לו הרבה קונים עקב מיעוט חושקי תורה לומדי פוסקים באזור מגוריו.
המחבר מבטיח בהקדמתו לספרו שו"ת התשב"י "וכל מי שיהיה בקי היטב בשלוש התשובות שכתבתי: א.
איסור דבוק ואפשר לסוחטו - וחתיכה נעשית נבילה.
כללי שמות גיטין, בטח בעזר השי"ת יהיה לו יד בענייני ההוראה כחד מן קמאי לברר הלכות מסברא דנפשאי".
מודה ועוזב ירוחם - רבי ירוחם כותב שחיבר ספר בשם מודה ועוזב ירוחם.
ספר זה לא נמצא לעת עתה.
כתבי ידו לא נדפסו, מלבד ההגדה של פסח, ובריש גלי.
כמו כן היה נושא ונותן בהלכה עם גדולי דורו, בספר עץ חיים תקנת עגונות ובספר כנסת חכמי ישראל לרבי אברהם יואל אבלסון, ובספר שו"ת מנחת משה לתלמידו רבי משה נחום ירושלימסקי.
ובספר שדי חמד לרבי חזקיהו מדיני.
בת אהרן, מצאצאי הבעל שם טוב ומצאצאי הש"ך.
לאחיו של רבי ירוחם קראו אלטר הכהן ויוסף הכהן.
ר' ירוחם כותב שיש לו במשפחתו י"ב נפשות, ככל הנראה עשרה ילדים.
דבורה, נולדה בי' אב תרל"ו.
חיים זאב ז"ק כהנא נולד בכ"ח אייר תרל"ח.
השתדל בהדפסת ההגדה של פסח בריש גלי שכתב רבי ירוחם.
שבתי הכהן המכונה שבתי הדיין.
התגורר בעירו של אביו קאושני.
בנו הצעיר שלמה זלמן - התגורר במילווקי ארצות הברית.
פייגה - נפטרה באודסה (בת 49) בשנת 1924 בשל מאסר בניה עבור הציונות.
נישאה לשמעון ב"ר יחיאל ב"ר מאיר מחסידי טאלני נצר לשושלת רבנים.
אריה ליב בן אחותו מאביו ובן אחיו מאימו.
רבי משה נחום ירושלימסקי אב"ד קילץ ואב"ד קאמינקא הוא תלמידו חביבו.
ומשום כך שלח לו מכתבים רבים, במשא ומתן בהלכה, ואף מספר לו ר' ירוחם במכתביו את הקורות אותו ואת הנעשה עימו ועם משפחתו.
המכתבים נמצאים היום במכון שוקן - אוסף ירושלמסקי.
סמך להוראה, את שמואל מרדכי בן הרב מאיר ישכר [אב"ד קליעוו] ראבינאוויץ מפטרובקה – פלך בסרביה.
נתן הסכמה בשנת תרנ"ח על ספר יד שלום שחיבר הרב שלום בן אברהם לוקיניבסקי [ואף הבטיח לקנות את הספר כשיצא לאור אך נפטר קודם שהספר נדפס בפיעטרקוב תר"ע].
רבי ירוחם ליינר (בכתיב יידי – ליינער; ה' בסיוון תרמ"ח – כ' באב תשכ"ד) היה אדמו"ר בארצות הברית מבית חסידות איזביצה ראדזין, חוקר תורני, ומחבר ספרים.
רבי ירוחם נולד בראדזין שנת תרמ"ח לפסיה רבקה ולרבי אברהם יהושע העשיל ליינר אשר כיהן באדמו"רות בחלם, עוד בצעירותו נודע כתלמיד חכם והתכתב עם גדולי הרבנים דאז, דוגמת המהרש"ם מברז'אן ועוד, נשא את ריקל בת רבי צבי הירש הלברשטאדט.
בשנת תרצ"א היגר לאנגליה והתגורר בשכונת קריקלווד (Cricklewood) שבלונדון, שם כיהן באדמו"רות.
כאשר בלו ציציותיו, חדל מללבוש עוד ציצית עם תכלת מכיוון שהיו מצויות רק הציציות החדשות, אולם כשמצא ציצית מהצביעה הישנה חזר ולבשה.
נקבר בבית הקברות בית ישראל שבוודברידג ניו ג'רזי, לאחר פטירתו שימש בנו רבי מרדכי יוסף כאדמו"ר מאיזיביצא ראדזין.
תפארת ירוחם ברוקלין תשכ"ח, הספר נדפס על ידי בנו.
מפי השמועה שמועות מדודו רבי גרשון חנוך העניך ליינער, ניו יורק תשי"ב, (באתר היברובוקס).
מאמר זיכרון לראשונים תולדות אדמור"י ראדזין נדפס מחדש בירושלים תשנ"ז.
הערות על הזהר, ניו יורק תשי"ג, באתר אוצר החכמה.
קדמות ספר הזוהר לרד"ל בתוספת מאמר נרחב בשם זוהר הרקיע באותו נושא
כמו כן נדפסו ממנו הגהות לספרי התכלת של דודו רבי גרשון חנוך הניך ליינר, לספר , ולספרו של סביו מי השילוח.
הגהות ממנו נדפסו לפירוש רבינו בחיי, ולספר יצירה.
בסוף "סדר עולם, שארית יוסף, גלגולי נשמות, סדר הדורות השלם", ניו יורק, תשמ"ה.
הגהותיו על ספר החינוך ועל מנחת חינוך נדפסו בתוך "ספר ההשלמה על ספר מנחת חינוך", בסוף ספר מנחת חינוך, דפוס האחים שולזינגר, ניו יורק תשי"ב (דפוס צילום, ישראל 1984).
רבי ירחם מאיר ליינר (בכתיב יידי - ליינער; י"ד בתשרי תרל"ה - ה'תרצ"ג בערך) היה חוקר תורני ומחבר ספרים מבית חסידות איזביצה ראדזין.
נולד בראדזין לרבי יעקב ליינר (בן רבי מרדכי יוסף ליינר) וליוטא, נתייתם מאביו כשהיה בן שלוש.
אחיו רבי גרשון חנוך הניך ליינר גידל אותו.
בצעירותו כתב חידושי תורה, אשר התפרסמו בספר "שדי חמד", ב"המאסף", "הפלס", ועוד.
נשא לאישה את חוה בת רבי אברהם יעקב הכהן גילרנטר.
בשנת תרס"א התגורר בהרוביישוב ובשנת תרע"א התגורר בראדזין.
לפרנסתו הקים דפוס בשם "הוצאת מקיצי נרדמים" בראדזין.
בית הדפוס עבר אחר כך לוורשה ואחר כך לאוטבוצק.
בנו דוד נפטר בצעירותו ובפרק זמן קצר נפטר גם הוא ולאחריו אשתו חוה, מאורעות אלו התרחשו בסביבות ניסן ה'תרצ"ג.
בנים נוספים הם יחזקאל, אליעזר ואיטה.
היה מחותן של הרב יוסף לוינשטיין.
אחיינו רבי ירוחם ליינר הספידו במילים אלו:
חיבר את הספר , מפתח מכל שמות האנשים הנמצאים במשניות ...
על פי אל"ף בי"ת, ראדזין תרע"א, הספר יצא בהסכמת הרב אליהו חיים מייזל (באתר היברובוקס).
כמו כן ההדיר את הספרים:
סדר הדורות השלם בתוספת הערות רבות, הגהות, תיקונים - חלק מאות א, ורשה, תרס"א-לובלין, תרס"ז.
בנוסף הדפיס וכתב הקדמה נרחבת לספרו של אביו , לובלין, תרס"ו.
כמו כן כתב שעומד להדפיס את הספרים מדרש תנחומא, ילקוט שמעוני, "צמח דוד", "שלשלת הקבלה" עם הערותיו, ואף תכנן להוציא לאור שני ספרים, "שמות שבתנ"ך", ו"מפתח אגדות".
חיים ירוחם הלוי בלינדמן (ה'תקנ"ח – ה'תרנ"א; 1798–1891), הידוע בכינויו ירוחם הקטן בשל קומתו הנמוכה, היה מן החזנים הבולטים והמשפיעים במזרח אירופה במאה ה־19 ומורם של חזנים מפורסמים רבים.
נודע בכינויי כבוד כ"חזן הפלא", "אביר החזנות העתיקה" ו"אמן האימפרוביזציה".
קולו, סגנונו המאולתר ורגש תפילתו הותירו חותם עמוק על מסורת החזנות האשכנזית, וניגוניו מושרים עד ימינו.
ירוחם נולד בשנת תקנ"ח (1798), לאביו אברהם.