tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הודעה זו, יחד עם המלצה של אילון מאסק ואדוארד סנודן להחליף את וואטסאפ בסיגנל, יצרה היסטריה שהובילה מיליוני משתמשים להוריד אפליקציות חלופיות, כמו טלגרם וסיגנל.
כתוצאה מכך מספר משתמשי סיגנל הוכפל פי 36 תוך שבוע אחד.
באוקטובר 2022 הקרן הודיעה שיישומון האנדרואיד שלה יפסיק לתמוך בשליחת מסרונים.
בפברואר 2024, סיגנל התחילה לתמוך ביצירת שמות משתמש, כך שכברירת מחדל לא כל מי שמתקשרים איתו ידע את מספר הטלפון של השני, ומאפשר יצירת קשר ללא שיתוף מספר הטלפון.
באותו זמן, נוספה אפשרות לחסום אנשים מלמצוא את החשבון שלך רק מידיעת מספר הטלפון.
במרץ 2025 האפליקציה עמדה במרכזה של פרשה ביטחונית חמורה בארצות הברית, לאחר שג'פרי גולדברג, עורך מגזין "האטלנטיק", צורף בטעות לקבוצת צ'אט סודית בה התכתבו בכירי ממשל טראמפ, כולל היועץ לביטחון לאומי מייק וולץ ומזכיר ההגנה פיט הגסת'.
הצ'אט, שהתנהל בסיגנל, חשף פרטים מבצעיים רגישים על תוכנית התקיפה האמריקנית נגד החות'ים בתימן, כולל יעדים, כלי נשק ותזמון המבצע, שנערך ב-15 במרץ.
הפרשה עוררה סערה בוושינגטון וחקירה בבית הלבן, תוך שהיא מעלה שאלות על שימוש לא מאובטח בסיגנל לדיונים מסווגים ועל חולשותיה כפלטפורמה לניהול מידע רגיש.
דוברת הבית הלבן, קרוליין לוויט, הגנה על השימוש באפליקציה במהלך מסיבת עיתונאים ב-26 במרץ, וטענה כי "סיגנל היא אפליקציה מאובטחת ומוצפנת, הדרך הבטוחה ביותר לתקשורת כאשר אנשים אינם נמצאים באותו חדר"
סיגנה סוונדסן (בדנית: Signe Svendsen; נולד ב-16 באוקטובר 1974) היא זמרת ומנחת טלוויזיה דנית.
סיגנה סוונדסן נולדה בעיירה ניובורג.
היא סיימה לימודי בית ספר ולמדה מוזיקה בקונסרבטוריון של קופנהגן אותו סיימה בשנת 2003. בשנת 2001 היא שרה ביחד אם להקה דנית Rollo & King שיר שזכה בפרס בתחרות שירים דנית, הגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים והיה נציג של דנמרק ב-אירוויזיון 2001 בה הוא זכה במקום השני.
בשנת 2002 היא הגישה ציונים דנים של תחרות זו (השיר הדני הגיע למקום האחרון בתחרות).
בעקבות הצלחתה בשנת 2003 סוונדסן הוזמנה להנחות תוכנית טלוויזיה לצד ביארנה סלוט כריסטיאנסן.
בהמשך היא עשתה עם כריסטיאנסן תוכניות טלוויזיה נוספות Signe og B.S.
היא הייתה מנחה של תוכניות נוספות ובשנים 2006–2011 הייתה חלק של צוות Spørg Charlie בערוץ TV 2 Charlie.
במקביל לקריירה בטלוויזיה סוונדסן המשיכה לשיר.
בשנים 2007–2010 היא שרה לצד נילס האוסגארד.
היא המשיכה לשתף פעולה איתו להופיע בהופעותיו עד לשנת 2015. בשנת 2010 היא שחררה את האלבום הראשון שלה Ny passager.
הוא הגיע למקום ה-12 במצעד הפזמונים הדני.
סוונדסן כתבה בעצמה 8 שירים מ-10 שהיו באלבום.
לאחר הוצאת האלבום סוונדסן ערכה סיבוב הופעות בה שיתפה מוזיקאים דנים נוספים.
היא שחררה אלבום Live 2010 לאחר סיום ההופעות.
בשנת 2012 היא שחררה שיר Din Sang.
בהמשך הוא נכלל באלבומה השני שהגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים.
גם לאחר הופעות עם שירי אלבום זה יצא אלבום Sange på Tour (2012).
סוונדסן עשתה אלבומים נוספים בשנים 2016 ו-2020 אך הם לא זכו לאותה הצלחה.
סיגמא הוא צמד מוזיקלי דראם נ' בייס בריטי, המורכב מקמרון ג'יימס "קאם" אדוארדס וג'וזף אלון "ג'ו" לנזי.
לנזי ואדוארד נפגשו ב-2006 באחד מערבי הדראם נ' בייס באוניברסיטת לידס.
לאחר שסיימו בלידס, הצמד עבר לגור בלונדון, וצירפו ללהקה את בן מאורהוף.
הם הוחתמו בברייקביט קאוס .
לאחר זמן מה, מאוארהוף עזב.
בדצמבר 2008, הם הקימו את חברת התקליטים העצמאית לייף רקורדינגס.
ב-2007, הצמד הוציא את המיני-אלבום הראשון שלהם, El Presidente.
ב-2009, הצמד הוציא את המיני-אלבום השני והשלישי שלהם, El Presidente (VIP) ו-Nexus בהתאמה.
הצמד הוחתם בהוספיטל רקורדס .
ב-2010, הצמד הוציא את המיני-אלבום הרביעי והחמישי שלהם, Stand Tall (Part 1) ו-Stand Tall (Part 2) בהתאמה.
ב-28 בנובמבר 2010, הם הוציאו, בשיתוף פעולה עם די ג'יי פרש וקוקו, את הסינגל "Lassitude".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום השמיני במצעד האינדי הבריטי, למקום ה-11 במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-98 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-2011, הצמד הוציא את המיני-אלבום השישי והשביעי שלהם, Night & Day (Part 1) ו-Night & Day (Part 2) בהתאמה.
בקיץ 2013, הצמד הוחתם ב-3 ביט רקורדס .
ב-15 בדצמבר 2013, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם דוקטור, את הסינגל "Rudeboy".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-12 במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-56 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-2014, הצמד הוציא את המיני-אלבום השמיני שלהם, Rudeboy (VIP).
ב-6 באפריל 2014, הצמד הוציא את הסינגל "Nobody to Love".
ב-14 בספטמבר 2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם פאלומה פיית', את הסינגל "Changing".
ב-22 במרץ 2015, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם לאברינת' , את הסינגל "Higher".
ב-24 ביולי 2015, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם אלה הנדרסון, את הסינגל "Glitterball".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום הראשון במצעד השירים הדיגיטליים הבריטי, למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום השני במצעד הדאנס הבריטי.
ב-2 באוקטובר 2015, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם דיזטוריאון וג'ייקוב בנקס , את הסינגל "Redemption".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-138 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-6 בנובמבר 2015, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ריטה אורה, את הסינגל "Coming Home".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-4 בדצמבר 2015, הצמד הוציא את אלבום האולפן הראשון שלהם, Life.
אלבום המוזיקה הגיע, בשיאו, למקום ה-28 במצעד האלבומים הבריטי.
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-178 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-20 במאי 2016, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם טייק ד'את, את הסינגל "Cry".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-21 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-4 בנובמבר 2016, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם בירדי, את הסינגל "Find Me".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום התשיעי במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-36 במצעד הסינגלים הבריטי.
השיר זכה לאישור כסף בבריטניה.
ב-2017, הצמד הוציא את המיני-אלבום התשיעי שלהם, Life (remixes).
ב-15 ביוני 2018, הצמד הוציא את הסינגל "Anywhere".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-90 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-29 במרץ 2019, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם לואיזה, את הסינגל "Here We Go Again".
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-98 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-12 ביולי 2019, הצמד הוציא גרסת רמיקס לשיר "Dilemma" של נלי וקלי רולנד.
ב-12 ביוני 2020, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'ון ניומן, את הסינגל "High on You".
ב-17 ביוני 2022, הצמד הוציא את אלבום האולפן השני שלהם, Hope.
סיגנון מזון או עיצוב מזון הוא הכנה ועיצוב של מזון לצורכי צילום.
הצילומים משמשים לספרי בישול, כתבי עת, פרסומות, אריזות מזון ועוד.
לסגנון המזון היבטים הנובעים מאילוצים של שיווק, תעשיית המזון וצילום.
מלבד המזון עצמו, העיצוב מתייחס גם לרקע הכללי - מטבח, ציוד הבישול וכלי האוכל.
העוסק בסיגנון מזון נקרא "סטייליסט מזון" (Food Stylist).
כמקצוע, נדרשת לסיגנון מזון הכרת סוגי מאכלים ותכונותיהם כאורך חיי המדף, במיוחד משך הזמן שמזונות יישמרו על טריות ומראה.
בנוסף לרכישת חומרי הגלם, נדרש הסטייליסט להכיר טכניקות להכנתו ומתכונים שונים.
שימוש ראשון במונח "סטייליסט מזון" נעשה כנראה באמצע שנות ה-50. לפני שנות ה-50 אך גם במהלך שנות ה-60 הוצגו רוב מודעות האוכל באמצעות איורים ולא צילומים.
התחום המקצועי החל להתפתח עם המעבר מאיור לצילום.
בנובמבר 1979 פרסם מגזין "הניו יורקר" את אחת הכתבות המוקדמות ביותר על קריירת סטייליסט המזון והסביר לקוראיו מה בדיוק משמעות הקריירה.
מלבד מכשירי המטבח הרגילים כמו כפפות, סכו"ם, נעשה שימוש גם בכלים כמו פינצטה כירורגית כדי לנקות פירורי מזון.
לעיתים נעשה שימוש בחומרים לא אכילים, כמו צבע תעשייתי וגליצרין המשווה למזון מראה נוצץ וטרי.
חלב ומוצריו מוחלפים לעיתים בדבק פלסטי לבן כדי לקבל צבע בהיר ומראה סמיך.
סיגנום לאודיס או מדליית ההצטיינות הצבאית (בלטינית ובהונגרית: Signum Laudis הוא עיטור צבאי שנוסד על ידי מלך הונגריה פרנץ יוזף הראשון, שהוא פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
לפני הקמתו היה זה רק ציון לשבח בכתב, אך מאז הקמתו כעיטור לווה במדליית הצטיינות כ"סימן גלוי", ועם הכתובת "SIGNUM LAUDIS" בגב המדליה התייחסה לכך.
בתחילה ניתן היה להעניק את מדליית ההצטיינות לקצינים בלבד.
בימי שלום היא הוענקה על רקע סרט אדום רגיל, ורק במלחמה הוצמד לה סרט הצלב הצבאי.
העיטור נוסד ב-12 במרץ 1890 על ידי פרנץ יוזף הראשון, עם דרגה יחידה.
לפני כן, קצינים בעלי ביצועים יוצאי דופן זכו להכרה בכתב, אליה נוספה גם מדליה מאותו היום ואילך.
לאלו שזכו לציון לשבח בעבר, הוענק רטרואקטיבית מדליית ההצטיינות.
בהתחלה, קצינים יכלו לקבל אותו, ובימי שלום הוא היה על רקע צבע אדום אחיד.
מדליות ההצטיינות שהוענקו בזמן מלחמה ובזמן השלום הותר לענוד יחד, אבל קצינים שלא היו סדירים ביחידות לוחמות יכלו לענוד אותם רק על סרט אדום עד 1915.
מה-26 במרץ 1911, העיטור הפך לרב-דרגי והוצגו מדליית ההצטיינות הצבאית הכסף ומדליית ההצטיינות הצבאית ארד, תוך שמירה על גרסת המדליה הצבאית (הדרגה הגבוהה ביותר).
התארים הוענקו גם על שני סוגי סרטים, וניתן לענוד את גרסאות המלחמה והשלום יחד, אך הענקת מדליית הכסף לאחר דרגת הארד גרמה לכך שהעונד נאלץ להסיר את הדרגה הנמוכה יותר.
על בסיס תקנות שהוכנסו מ-7 באפריל 1914 ניתן היה לענוד את המדליות בעלות הדרגים השונים בו-זמנית ומ-1915 היו זכאים לסרט המלחמה גם קצינים שלא היו סדירים ו/או ביחידות לוחמות שקיבלו גם את סרט המלחמתי.
מאפריל 1917 הוענק מדליית ההצטיינות הצבאית על ידי השליט החדש קרל הראשון, קיסר אוסטריה כשהיא הייתה מקושטת בדמותו של קרל וגם הכתר הקדוש ההונגרי שהוצב ליד הכתר הקיסרי.
עם הדחתו של בית הבסבורג, פסקה הענקת העיטור בהונגריה.
גם ענידת העיטור נאסרה לזמן מה, אך ממלכת הונגריה, המערכת שנישאה את המורשת האוסטרו-הונגרית, אפשרה זאת מאוחר יותר.
ציון העוצר, שנוסד על ידי מיקלוש הורטי בשנת 1922, נשא רבים מהמאפיינים של מדליית ההצטיינות הצבאית.
היעדר עיטורים צבאיים הונגריים החיה את הסיגנום לאודיס במאי 1939. נוצרה מחדש האפשרות להעניק אותו כעיטור צבאי על הסרט או בחרבות.
הברון הרמן קבש יועץ סודי אימפריאלי ומלכותי.
מיקלוש הורטי, אדמירל לימים עוצר ממלכת הונגריה.
סדר ענידת המדליות של האימפריה האוסטרו-הונגרית לפי המצב ב-1918
סדר ענידת המדליות של האימפריה האוסטרו-הונגרית לפי המצב ב-1939
סדר ענידת העיטורים של הונגריה לפי המצב ב-1944
סיגמונד ברסטיסון (בפארואזית: Sigmundur Brestisson; בנורדית עתיקה: Sigmundr Brestisson) היה לוחם ומנהיג באיי פארו של סוף המאה ה-10 ותחילת המאה ה-11, המוכר בעיקר מסאגת איי פארו, העוסקת רבות בחייו, ומעידה כי הוא זה שהביא את הנצרות לאיים, בעידודו ובצוו של מלך נורווגיה, אולף הראשון.
על פי הסאגה, סיגמונד נולד באיי פארו בשנת 961. משפחתו הייתה מהמשפחות המובילות באיים, אך כמעט הושמדה על ידי פולשים מצפון וסיגמונד עצמו נמלט לנורווגיה.
על פי הסאגה, סיגמונד היה הפארואזי הראשון שהמיר את דתו לנצרות.
במהלך שהותו בנורווגיה, זכה סיגמונד לאמונו של המלך אולף הראשון, אשר שלח אותו חזרה לאיי פארו כדי להמירם לנצרות וכדי להחזיר את השליטה באיים לידיו, וסימן את סיגמונד במנהיג האיים.
בשנת 999 לערך, הגיע סיגמונד לאיים, והצליח להמיר רבים מתושביהם לנצרות.
על פי הסאגה, סיגמונד תחילה ניסה להמיר את התושבים ברצון, והקריא את צוו של אולף בת'ינג (אספה נורדית) בת'ורסהובן (Þórshǫfn).
לאחר שזה לא צלח והוא כמעט נהרג על ידי המון זועם, הוא שינה את המודוס אופרנדי שלו, צעד בעת לילה עם כוח חמוש לביתו של המנהיג ת'ראנדור אי גטו (Þrándur í Götu) ופרץ פנימה.
כשסיגמונד הקריא לו את הצו והציע לו לבחור בין מוות להמרה לנצרות, הוא בחר בהמרה לנצרות.
הסאגה מספרת כי ת'ראנדר יריבו של סיגמונד הוא זה שגרם למותו.
על פי הסאגה, כשת'ראנדר בעת לילה הגיע לאי סקובוי (Skúfey), שם סיגמונד שכן, סיגמונד הצליח להימלט בשחייה לאי סמוך בשם סודריי (Suðrey) ולהגיע לחווה בשם סאנדוויק אך הוא נהרג שם על ידי איכר בשם ת'ורגרימר אילי (Þorgrímr illi, "ת'ורגרימר הרשע").
סיגמונד הוא דמות מרכזית בסאגה, נחשב לדמות חשובה בתולדות איי פארו, והוא מוזכר רבות בכתבים ובפולקלור המקומי.
הבאת הנצרות על ידו נחשבת לנקודת מפנה משמעותית בתולדות האיים.
קיים אתר באיי פארו שעל שבו על פי מסורת (ולפי סאגת איי פארו) סיגמונד בנה את הכנסייה הראשונה באיי פארו, בשם אולנסגארדור (Ólansgarður), באי סקובוי.
על פי מסורת מקומית האתר ננטש במאה ה-14 בעקבות המגפה השחורה, ונותר באתר צלב חרוט על אבן שלפי המסורת המקומית מסמנת את מיקומו של הקבר של סיגמונד.
בחפירות ארכאולוגיות בתחילת המאה ה-20 התגלו באתר מספר אבנים נוספות המעידות על קשר לכנסייה ששכנה במקום ולאתר קבורה.
Orbital-3, הידועה גם בשם Orb-3, הייתה משימת שיגור של החללית הלא-מאוישת סיגנוס, שפותחה על ידי חברת Orbital Sciences האמריקנית.
זו הייתה המשימה הרביעית של חללית סיגנוס לתחנת החלל הבין-לאומית, והמשימה החמישית של משגר אנטארס.
עם זאת, זמן קצר לאחר ההמראה, המשגר אנטארס התפוצץ – דבר שהוביל לכישלון המשימה.
זו הייתה אמורה להיות הטיסה השלישית מתוך שמונה טיסות של אורביטל סיינסס במסגרת חוזה שירותי אספקה מסחריים (CRS-1) עם נאס"א.
זו הייתה הניסיון הראשון לשגר את אנטארס 130, המשתמש בשלב שני משופר מסוג קסטור 30XL, והטיסה האחרונה של מודול המטען הלחץ בגודל הסטנדרטי של סיגנוס.
במסורת של אורביטל סיינסס, חללית סיגנוס זו נקראה S.S.
דיק סלייטון על שם אחד משבעת המרקורי, האסטרונאוטים הראשונים של נאס"א ומנהל פעולות הטיסה, שנפטר ב-1993. מאחר שהשיגור נכשל, גם החללית הבאה נקראה על שם דק סלייטון.
המשימה תוכננה לשיגור ב-27 באוקטובר 2014 בשעה 22:45 UTC מנמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי במתקן הטיסות וולופס שבאי וולופס, וירג'יניה, עם מפגש ועגינה עם תחנת החלל הבינלאומית בשעות הבוקר המוקדמות של 2 בנובמבר 2014. זה היה השיגור הלילי הראשון של משגר אנטארס וחללית סיגנוס.
השיגור בוטל עקב חששות בטיחות לאחר שסירת מפרש נכנסה לאזור אסור פחות מעשר דקות לפני השיגור.
נקבע עיכוב של 24 שעות, והזדמנות השיגור הבאה נקבעה לשעה 22:22:38 UTC ב-28 באוקטובר 2014.
משגר אנטארס שנשא את חללית אורב-3 שוגר כמתוכנן מכרית שיגור 0A בנמל החלל האזורי התיכון-אטלנטי ב-28 באוקטובר 2014. כחמש עשרה שניות לאחר ההמראה אירע כשל בהנעה בשלב הראשון.
המשגר החל ליפול בחזרה לכן השיגור, וקצין בטיחות הטווח הפעיל את מערכת סיום הטיסה רגע לפני הפגיעה.
ההתפוצצות שנוצרה הורגשה בפוקומוק סיטי, מרילנד, במרחק של כ-32 ק"מ מהאתר.
השריפה באתר טופלה במהירות וניתן לה להיכבות מעצמה במהלך הלילה.
בדיקה ראשונית של נתוני הטלמטריה לא מצאה חריגות בהכנות לשיגור, ברצף השיגור או בטיסה, עד לזמן הכשל.
בהודעה לעיתונות, נאס"א ציינה כי לא היו בעיות ידועות לפני השיגור, לא היו נפגעים או נעדרים, אך כל המטען אבד והיה נזק משמעותי לכן השיגור.
ב-29 באוקטובר 2014, צוותי חוקרים החלו לבדוק את ההריסות באתר ההתרסקות, ובאותו יום סקר מצא כי לא נגרם נזק חמור לכן השיגור או למכלי הדלק באתר, אם כי נדרשו תיקונים.
חקירה שלאחר מכן מצאה כי משאבת הטורבו של חמצן נוזלי התפוצצה, מה שגרם לגל הלם שקרע קווי דלק סמוכים והצית שריפה מדליפת דלק.
השריפה פגעה ברכיבים שונים בחלק ההנעה, מה שהוביל לכיבוי הדרגתי של המנועים, אם כי לא ניתן היה לקבוע סיבה ספציפית לכשל.
סיבות אפשריות כללו מיסב משאבה פגום, שאיפת פסולת רופפת או פגם בייצור.
אורב-3 נשאה מגוון מטענים שהוזמנו על ידי נאס"א, חלקם נקבעו זמן קצר לפני השיגור.
חללית סיגנוס נשאה כ-2,215 ק"ג של אספקה וניסויים המיועדים לתחנת החלל הבינלאומית.
היא כללה מספר קיובסאטים שתוכננו להשתחרר מתחנת החלל.
Planet Labs שיגרה את פלוק-1d, קבוצה של 26 לווייני ננו לצורך תצפית כדור הארץ.
לאחר התאונה, החברה הצהירה כי הכישלון לא יפגע בהתקדמותם, בשל גישתם הכוללת שימוש בלוויינים רבים במספר קונסטלציות.
ארקיד-3 הייתה קיובסאט 3U שהיוותה הדגמה טכנולוגית של החברה הפרטית פלנטרי ריסורסס.
החברה ארזה מספר טכנולוגיות לוויין לא-אופטיות של דגם הלוויין הגדול יותר ארקיד-100 – בעצם את כל הבסיס של דגם ארקיד-100 שהוצג בינואר 2013, אך ללא הטלסקופ החללי – בתוך "קופסה חסכונית" של ארקיד-3, או A3, לבדיקה מוקדמת בחלל כננו-לוויין.
החברה התקשרה עם ננו-ראקס כדי להביא את A3 לתחנת החלל, שם תוכנן להשתחרר מתא האוויר במודול קיבו.
המערכות שנבדקו כללו אוויוניקה, מערכת עוקב כוכבים ובקרה (חיישנים ומפעילים), ומערכת הנעה משולבת שתאפשר פעולות קרבה ללווייני ארקיד בעתיד.
ניסיון זה לאימות והבשלה של טכנולוגיית הלוויינים של פלנטרי ריסורסס תוכנן לשיגור באוקטובר 2014, לפני שיגור ובדיקת טיסה של ארקיד-100 ב-2015.
אורב-3 נשאה שמונה עשרה ניסויים של תלמידים שנועדו לחקור היווצרות גבישים, נביטת זרעים, גידול צמחים ותהליכים אחרים במיקרו-גרביטציה כחלק מתוכנית תוכנית ניסויי חלל של תלמידים (SSEP).
היא גם נשאה את ניסויי התלמידים הראשונים המופעלים על ידי ArduLab בקוד פתוח.
שני קיובסאטים של רדיו חובבים, RACE ו-GOMX-2, היו על הסיפון, לצד לוויינים נוספים.
על גבי GOMX-2 היו שני מטענים.
מטען אחד היה ניסוי חלוץ למערכת קוונטית לשזירה של פוטונים קטנים, שתוכננה על ידי המרכז לטכנולוגיות קוונטיות.
המטען השני היה ניסוי בלם מפרש להוצאת קיובסאט ממסלול על ידי הגברת הגרר האווירודינמי.
אורביטל סיינסס כבר ערכה הערכה ובדיקה של מנוע חלופי ל-AJ-26 לפני התקרית, ובשנה שלאחר ההתפוצצות בחרה באנרגומאש RD-181, הגרסה המיוצאת של RD-191, להחליף את ה-AJ-26 במשגר אנטארס.
הרוסים בחרו באותו מנוע (RD-193) להחליף את מנוע NK-33 בשימוש בסויוז 2. משגר אנטארס שעוצב מחדש טס שוב ב-2016.
מועדון ספורט סיגמה אולומואוץ (בצ'כית: Sportovní klub Sigma Olomouc) הוא מועדון כדורגל מהעיר אולומואוץ שבצ'כיה, המשחק בליגת העל הצ'כית, ולו שתי זכיות בגביע הצ'כי.
המועדון נוסד בשנת 1919 והוא מארח את משחקיו באצטדיון אנדרוב המכיל 12,566 מקומות.
המועדון נוסד בשם הייצ'ין אולומואוץ (FK Hejčín Olomouc) בשנת 1919, אך העפיל לליגה הצ'כית הבכירה לראשונה בעונת 1982/1983 בשם סיגמה ZTS אולומואוץ (Sigma ZTS Olomouc).
לאחר מכן, בעונת 1984/1985, עבר המועדון לשחק בליגת העל הצ'כוסלובקית עד פירוקה של צ'כוסלובקיה ושל הליגה הצ'כוסלובקית בסיום עונת 1992/1993. שנה קודם לכן, בעונת 1991/1992 הגיעה הקבוצה לרבע גמר גביע אופ"א, בו הודחה על ידי ריאל מדריד.
לאחר פירוקה של הליגה הצ'כוסלובקית עבר המועדון לשחק בליגת העל הצ'כית, ובעונת 1995/1996 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה, הישג שיא שלא הצליחה הקבוצה לשחזר מאז.
הקבוצה המשיכה לשחק בליגת העל הצ'כית בשנות ה-90 ובעשור הראשון של המאה ה-21. באוגוסט 2011, נקנס המועדון ב-4 מיליון קורונות צ'כיות והורדו לו תשע נקודות בעקבות מעורבותו בפרשת שחיתות.
כתוצאה מכך הידרדרה הקבוצה וסיימה את העונה במקום ה-11 בליגה.
באותה שנה זכתה אולומואוץ בגביע הצ'כי לשנת 2012, התואר הראשון שהשיגה.
עם זאת, בעקבות מעורבותה בפרשת השחיתות אסרה עליה אופ"א להשתתף בליגה האירופית.
בסיום עונת 2013/2014, לאחר שלושה עשורים בליגות הצ'כית והצ'כוסלובקית הבכירות, ירדה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום ה-15. את עונת 2014/2015 סיימה הקבוצה כאלופה בליגת המשנה ועלתה חזרה לליגה הבכירה, אך בעונת 2015/2016 היא שוב סיימה במקום ה-15 בליגה הבכירה ושבה לליגת המשנה.
בעונה הבאה הגיעה הקבוצה למקום הראשון בליגת המשנה ושבה לליגה הבכירה.
את עונת 2017/2018 סיימה אולומואוץ במקום הרביעי בליגה הבכירה, ולראשונה מזה עשור העפילה לליגה האירופית, שם הודחה בשלב הפלייאוף על ידי סביליה.
בעונת 2024/2025 זכתה אולומואוץ בגביע הצ'כי בפעם השנייה בתולדותיה והעפילה פעם נוספת לליגה האירופית.
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של אולומואוץ מוצג ראשון.
סיגמא בוי הוא שיר של הבלוגריות הרוסיות "בטסי" בת ה־11 ו"מריה ינקובסקאיה" בת ה־12, שיצא כסינגל בחברת התקליטים Rhymes Music ב־4 באוקטובר 2024. השיר הפך לוויראלי בטיקטוק ודורג במצעדים של ספוטיפיי, יוטיוב, Shazam, אפל מיוזיק ו־iTunes.
בספוטיפיי הגיע למקום הראשון במצעד "Viral 50 Global".
השיר נחשב למם פופולרי במיוחד בקרב בני דור אלפא.
בטסי הקליטה שירים במשך כמה שנים לפני יציאת "סיגמא בוי".
במיוחד נודע שירה "Simple Dimple Pop It Squish" , שהיה פופולרי במיוחד באסיה.
מריה ינקובסקאיה היא בלוגרית ומנחת טלוויזיה קבועה בערוץ הילדים הרוסי СТС Kids.
ב־19 באוקטובר 2024 קיבלו בטסי ומריה את פרס "SuperLikeShow" של הערוץ בקטגוריית "הסופר־טרנד", והופיעו בטקס עם ביצוע חי של שירן "סיגמא בוי".
השיר נכתב על ידי אביה של בטסי, המלחין "מיכאיל צ'רטישצ'ב", בשיתוף עם זמר הרוק מוקקה, הידוע בעיקר בזכות שירו "הנערה עם התספורת הקצרה" .
לפי צ'רטישצ'ב, השירים נולדים אצלו באופן ספונטני וללא משמעות מוגדרת מראש — הוא מקליט אותם במכשיר הקלטה, ובהמשך בוחן את "פוטנציאל הוויראליות" שלהם.
הצלחת השיר מיוחסת לתופעת "הפצה מפה לאוזן" בטיקטוק.
במיוחד בלט הטיקטוקר הגרמני "Streichbruder", שהחל טרנד שבו היה משמיע את השיר בווליום גבוה בתחבורה הציבורית.
השיר "סיגמא בוי" עוסק בדינמיקה רומנטית-חברתית שבה הדמות הגברית המרכזית היא "סיגמא בוי" – זכר סיגמא ארכיטיפ פופולרי ברשת המייצג גבר עצמאי, מופנם, מרוחק חברתית, אך נחשב למצליח ובעל כריזמה שקטה.
הזמרות בשיר מתארות את ה"סיגמא בוי" כדמות נחשקת מאוד ש"כל בחורה רוצה לרקוד איתו".
במקביל, הן מצהירות על ביטחון עצמי גבוה משל עצמן ומציבות תנאי ומחסום בפניו, באומרן שייקח לו זמן רב לזכות בהן.
חלק מהמבקרים תיארו אותו כ־"brain rot" ("ריקבון מוחי"), בשל מילותיו הנתפסות כחסרות היגיון ושימושו במונח "סיגמה".
לדברי בטסי, משמעות השיר היא: .
היא הסבירה עוד כי: .
"המרכז האוקראיני למאבק בדיסאינפורמציה" גינה את השיר, וכינה אותו "נשק במלחמת המידע של מוסקבה", כחלק מניסיון רוסיה "לחזק את הנרטיבים וההשפעה התרבותית שלה".
דוברת משרד החוץ הרוסי, מריה זכארובה, דחתה את הביקורת וכינתה אותה "שיגעון" ו־"רוסופוביה קלינית".
התנועה האורתודוקסית השמרנית "Sorok Sorokov" האשימה את יוצרי השיר ב"החפצת ילדים" וקראה לפרקליטות המדינה הרוסית לפתוח בחקירה.
כותב השיר, מיכאיל צ'רטישצ'ב, דחה את ההאשמות.
מצעד (2025)מיקוםמקוררוסיה (Streaming – TopHit)10
סיגריה היא מוצר מתכלה לעישון, המאפשר החדרת עשן לחלל הפה ולריאות.
מרבית הסיגריות מכילות טבק המיוצר מצמח הטבק, אולם חלקן מכילות גם עשבים, צמחים וכימיקלים אחרים (לדוגמה, סיגריית מרווה) שנועדו לשפר את רווחי חברות הטבק.
סיגריות מסחריות המיוצרות בימינו מכילות בנוסף לטבק עטוף בנייר גם מגוון גדול של חומרים נוספים, כמו חומרים המשמשים להארכת חיי המדף של הסיגריה, שיפור הטעם, הגברת ההתמכרות, והסתרת תסמינים של הרעלה ממעשנים מתחילים - לדוגמא חומרים נגד שיעול.
בשל השפעת הניקוטין המצוי בצמח הטבק על מוח האדם, נחשבת הסיגריה לסם ממכר.
טבק הוא אחד החומרים הממכרים ביותר והנפוצים ביותר בעולם ומהווה את אחת התעשיות הקטלניות והפוגעניות ביותר בעולם.
מיליוני אנשים חיים בתנאי בריאות גרועים בגלל הטבק במשך שנים וחולים במחלות שונות כמו מחלות לב, שבץ, סרטן ועוד.
על-פי ארגון הבריאות העולמי ומקורות נוספים, נכון לשנת 2023, בכל שנה מתים כ-8 מיליון בני אדם כתוצאה ממחלות הנגרמות משימוש בטבק — זה כולל גם מעשנים פעילים וגם מי שנחשפו לעישון פסיבי.
אחד מתוך 8 אנשים בממוצע מת עקב עישון טבק.
במהלך המאה ה-20 כ-100 מיליון בני אדם מתו בטרם-עת כתוצאה מעישון מוצרי טבק כמו סיגריות, סיגרים, מקטרות נגרילות וכדומה.
אורך הסיגריה לרוב אינו עולה על כ־10 סנטימטרים וקוטרה כ־7 מילימטרים.
סיגריות הן מוצר מתוכנן בקפידה, ותעשיית הטבק משקיעה מאמצים בהרכב הכימי, בפילטר ובעיצוב המוצר והאריזה.
בעבר שיווקו חברות טבק "סיגריות קלות" בטענה משתמעת להפחתת נזק, בין היתר באמצעות חורים זעירים בצידי הפילטר.
בבדיקות מעבדה אוורור זה הפחית את מדידת החומרים המזיקים שנמדדו, אך בעישון בפועל מעשנים חסמו את החורים באצבעות או בשפתיים, וכתוצאה מכך נשאפו כמויות דומות או אף גבוהות יותר של חומרים מזיקים.
החל משנות ה־20 של המאה ה־20 החלו להתפרסם מחקרים על השפעות שליליות של עישון סיגריות על בריאות האדם במחקרים של רופאים כמו אנחל רופו ומדענים נוספים מתחום בריאות הציבור.
בשנות ה-60 קיבלו מחקרים אלה הכרה רחבה מטעם השלטונות במדינות מערביות, ומאז החל תהליך של הסברה על נזקי העישון, הגבלת עישון במקומות ציבוריים בחקיקה והגברת המיסוי, צעדים שהובילו להפחתה במספר המעשנים במדינות מערביות.
נכון לשנת 2023, ברחבי העולם מיוצרים בכל שנה כ-6 טריליון סיגריות, עליה של כ-12% אחוז מאז שנת 2000.
השימוש בטבק החל בסביבות המאה ה-9, ופותח על ידי שבטים אינדיאנים (בני המאיה והאצטקים) במרכז אמריקה.
במאה ה־16 הביאו מגלי הארצות האירופאים את הטבק לאירופה ולאסיה, ושימושו נפוץ במהרה בצורת מקטרת, לעיסה, סיגרים, ושאיפה לאף (הסנפה).
סיגריות ידניות הופיעו לראשונה בספרד ובצרפת במאה ה־18–19, ככל הנראה כהתפתחות של השימוש בשאריות טבק שהיו קטנות מדי להכנת סיגרים.
הסיגריה הפכה לפופולרית במיוחד במהלך מלחמת קרים (1853–1856), שם החיילים הבריטים נחשפו להרגל של חיילים טורקים לעשן טבק בגליל נייר.
ב־1881 ג'יימס בונסאק (James Bonsack) המציא את מכשיר גלגול הסיגריות האוטומטי, שהפך את הייצור למהיר וזול משמעותית.
דבר זה זה איפשר לראשונה ייצור המוני של סיגריות, מה ששינה את כלכלת שוק הטבק - העישון הפך נפוץ הרבה יותר - גם בקרב ילדים וצעירים (אך בעיקר בקרב גברים) וגם בקרב אנשים ממעמד כלכלי נמוך יותר.
בתקופה זו החלו להיווצר חברות הטבק הגדולות שהחלו לשווק את הסיגריות בצורה נרחבת הרבה יותר ולנסות לשווק אותן לקהלים חדשים.
בתחילת המאה ה־20 צריכת הסיגריות צוברת תאוצה, במיוחד במדינות המערב.
מלחמת העולם הראשונה (1914–1918): הייתה נקודת מפנה - חיילים קיבלו סיגריות בחינם כחלק מהאספקה הצבאית, והרגל העישון הפך נפוץ מאוד.
חברות הטבק עבדו על שינויים בתחום הטבק כדי להקל על תחילת העישון ולהסתיר סימנים של הרעלה כמו שיעול והקאות.
לאחר המלחמה, העישון כבר הפך לחלק מהתרבות הפופולרית — גברים, עישנו סיגריות כחלק מדימוי חברתי של סטייל, עצמאות, גבריות, בריאות ספורט ועוד.
בחברות מסורתיות קיים טאבו נגד עישון בקרב נשים.
בשנות ה־20 וה־30 חברות טבק השיקו קמפיינים פרסומיים אגרסיביים, והחלו לשווק סיגריות גם לנשים, תוך שימוש במסרים של שחרור פמינסטי, יופי ועצמאות.
קמפיין לפידי החירות עודד נשים לעשן בטענה כי הסיגריות הן סוג של "לפיד חירות" ומסמלות "מרד" נגד החברה הגברית כסמל כביכול של פמיניזם.
הסיגריות, ששווקו לגברים בטענה שגבר מעשן הוא גבר גברי יותר (איש המרלבורו), שווקו במותגים נפרדים לנשים בהקשר שבו לעשן זה דבר פמיניסטי או דבר שמגיבר את הנשיות.
סיגריות החלו להופיע בסצנות רומנטיות בסרטים, כחלק מפרסום סמוי וכדי לשווק אותן כדבר סקסי.
בנוסף חברות טבק החלו להבליט כי רופאים וספורטאים מעשנים בטענה כי העישון בריא - לדוגמה בגלל שהוא מנקה את חלל הריאות מפני חיידקים או "מטהר את הנשימה".
לאורך אמצע המאה ה־20, שיעורי העישון הגיעו לשיאם במדינות רבות, בעוד שמספר מחקרים החלו להצביע על קשר בין עישון למחלות, ובעיקר לסרטן ריאה.
הרופא והמדען אנחל רופו הצביע על הקשר בין עישון לבין מספר סוגי סרטן כבר בשנות ה-20. ב־1954 פרסמו חברות הטבק בארה"ב את "הודעה כנה למעשנים", שבה ניסו להרגיע את הציבור ולערער על הקשר בין עישון וסרטן.
עם פרסום הדו"ח ההיסטורי של המנתח הכללי של ארה"ב ב־1964 (אנ'), הוכרה רשמית הסכנה שבעישון, והחלו צעדים רגולטוריים ראשונים כמו אזהרות על אריזות סיגריות.
בשנות ה־80 וה־90 התעצם המאבק הציבורי והמשפטי נגד תעשיית הטבק, בעקבות חשיפות על הסתרת מידע, ושיעורי העישון החלו לרדת במדינות המערב.
מאוחר יותר נכנסו לתוקפן אמנות בינלאומיות, מגבלות פרסום, מסי טבק ואיסורי עישון במקומות ציבוריים.
הסיגריה, שבעשורים הראשונים של המאה ייצגה מודרניות וסטטוס, הפכה לסמל של נזק בריאותי ומאבק רגולטורי.
אם בעבר העישון היה נחלת השכבות העשירות יותר הוא הפך לנפוץ יותר בשכבות העניות יותר במדינות מערביות.
כמו כן מרכזי העישון הגדולים בעולם "נדדו" למדינות בעלות הכנסה בינונית ומודעות נמוכה יותר לעישון - בעיקר גברים במדינות כמו סין, הודו, אינדדונזיה, המזרח התיכון ומזרח אירופה.
נכון לשנת 2022 כ-21% מתוך אוכלוסיית העולם מעל גיל 15 מעשנים טבק, כאשר הצורה הנפוצה ביותר היא באמצעות סיגריות.
יש הבדלים גדולים בין מדינות שונות ובין גברים ונשים.
קיימת מגמה כללית של ירידה בשיעורי המעשנים בשני המינים מאז שנות ה-80 וה-90, במיוחד במדינות מערביות.
גברים עדיין מעשנים בשיעור גבוה יותר מאשר נשים כמעט בכל המדינות.
נשים הציגו ירידות חדות במדינות רבות, אך יש הבדלים אזוריים מובהקים.
שיעור הגברים המעשנים בעולם ירד מ-50% בשנת 2000, ל-35% בשנת 2022, לא כולל סיגריות אלקטרוניות.
מעל שליש מהגברים מבוגרים (מעל גיל 15), בעולם מעשנים טבק (בעיקר סיגריות) — לעומת פחות מ־10% מהנשים.
במדינות רבות, במיוחד באסיה, מזרח אירופה והמזרח התיכון, שיעורי עישון בקרב גברים גבוהים במיוחד.
יש פערים גבוהים בעישון בין אזורים ומדינות שונות - במדינות רבות שיעור הגברים המעשנים גבוה פי 5–10 משיעור הנשים.
שיעור הגברים המעשנים הגבוה בעולם נמצא באינדונזיה שבה מעל 70% מהגברים מעשנים.
שיעור הגברים המעשנים גבוה גם בסין (45%), רוסיה (41%) והודו (37%) אם כי במדינות אלה העישון במגמה ירידה מאז 2000 - לדוגמה בעבר העישון בקרב גברים בסין עמד על 50% ובהודו הוא היה מעל 70%.
כמו כן העישון בקרב גברים גבוה במדינות המזרח התיכון - לדוגמה ירדן (57%), ומצרים (49%) ואלג'יר (41%).
בקרב מדינות מערביות יש ירידה בעישון בקרב גברים.
נכון לשנת 2022, בצרפת שיעור המעשנים הגברים הבוגרים עומד על 35%, בין הגבוהים ביותר במדינות המערביות.
בארצות הברית שיעור הגברים המעשנים עומד על 30% ובישראל על 27%.
לשם השוואה בבריטניה שיעור הגברים המעשנים הוא 16%, בנורווגיה 15% ובקנדה על 14%.
שיעור העישון בקרב נשים ברחבי העולם ירד מ-18% בתחילת שנות ה-2000 ל-8% בשנת 2022, וגם בנתונים אלה יש הבדלים גבוהים בין מדינות שונות.
ברוב המדינות שיעורי העישון בקרב נשים ירדו, אך במספר מדינות כמו רוסיה, צרפת, פורטוגל, טוריקה וירדן שיעור הנשים המעשנות דווקא במגמת עליה.
במדינות רבות בעלת הכנסה נמוכה או בינונית עדיין יש טאבו חזק נגד עישון בקרב נשים, ושיעור הנשים הוא נמוך מ-10% ולפעמים אף 5% או 1%.
במדינות מערביות שיעור הנשים המעשנות גבוה יחסית לשאר העולם.
העישון בקרב נשים גבוה בכמה מדינות כמו סרביה – מעל 30% מהנשים מעשנות והעישון בקרב נשים גבוה גם ביוון, צרפת (33%) וצ'כיה.
בקרב מדינות מערביות עישון בקרב נשים הוא נמוך במיוחד בבריטניה ובשוודיה - כ-13% ובקנדה אף נמוך יותר 9.7 נכון לשנת 2022.
באופן כללי יש המשך מגמת עליה מתמותה עקב עישון, הן בגלל תקופת חביון של הסרטן (אנשים שעישנו לפני 20 שנה חולים בסרטן ומתים) והן בגלל גידול האוכלוסייה.
בחלק מהמדינות מגמות התמותה מעישון בסימן ירידה ובחלק בעליה.
הסיגריה עטופה בנייר המכיל חומרים מעכבי בעירה ולכן חמצן יכול להגיע לאזור הבעירה בסיגריה כמעט רק מהקצה הפתוח של הסיגריה - בדיפוזיה או באמצעות שאיבה אקטיבית של המעשן.
הטמפרטורה באזור הבעירה מגיעה ל-°C700–950, באזור זה תוצרי הבעירה הם בעיקר גזים כדו־תחמוצת הפחמן ופחמן חד-חמצני ומים.
חומרי העשן נוצרים באזור הפירוק הנמצא מעט בהמשך הסיגריה לכיוון פיו של המעשן.
שם בטמפרטורה של כ-600 °C ובהיעדר חמצן (ריכוז חמצן של כ-2% בלבד בהשוואה ל-21% באוויר) מתפרקים חומרים אורגנים שבטבק, מתנדפים ומגיבים ומתקבלת תערובת גזית של כ-5,000 חומרים שונים.
מה שנותר באזור זה הוא חומר מפוחם שיבער ויתפקד כאזור בעירה בשאיפה הבאה.
הגזים הנפלטים ממשיכים להתקרר בדרכם לפה, מתחת ל-350 °C מתחילה התעבות היוצרת את חלקיקי העשן שהן טיפות נוזל כדוריות שקוטרן בין עשירית מיקרון למיקרון.
צפיפות העשן הנוצר הוא 109 עד 1010 חלקיקים (טיפות) במיליליטר אוויר.
יש מעשנים המעדיפים "לגלגל" (כלומר, לעטוף בנייר) את הטבק במו ידיהם, אולם רוב המעשנים מעדיפים להשתמש בסיגריות מוכנות הנקנות כאשר הן מוכנות לעישון.
לרוב הסיגריות מצורף פילטר שאמור לסנן או להפחית את כמות הרעלים והחומרים המסוכנים שנמצאים בתערובת הטבק שבסיגריה.
הפילטר מעדן את הטעם החריף שיש לסיגריה.
סיגריות הטבק הן סם ממכר.
החומר הפסיכו-אקטיבי הפעיל בטבק, הניקוטין, פועל על המוח ויוצר בו בעת העישון שינויים ביוכימיים מידיים.
מעשני טבק מדווחים על העישון כמשפר לריכוז, ערנות וכן תחושת עונג ורגיעה.
ככל הנראה ההשפעות המעוררות נובעות משחרור של ההורמון אדרנלין, וההשפעות הקשורות לשיפור מצב הרוח נובעות משינוי ברמת ההורמון דופמין.
כאשר השפעת הניקוטין יורדת, המעשן הקבוע חש דחף לסיגריה, תחושת עצבנות וחוסר שקט.
הגמילה מסיגריות היא קשה יחסית לסמים נפוצים אחרים (כגון קפאין, ואלכוהול).
תסמיניה הם עצבנות, כאבי ראש, עצירות, חרדה ודיכאון קל.
עוצמת תסמיני הגמילה הוא כ-2–3 יממות לאחר הפסקת השימוש, אך שיא הגמילה מתרחש לרוב לאחר 5 ימים עד כשבוע.
לאחר כשבוע ישנה לרוב הקלה משמעותית בתסמיני הגמילה אשר ישתפרו במהלך הימים הבאים.
הסיגריות ממכרות אף יותר מהרואין וקוקאין.
יש הטוענים כי האופי הממכר של הסיגריות הוא ההסבר המרכזי לתפוצה הנרחבת של השימוש בהן על אף הנזק הבריאותי הידוע.
קיימים טיפולים שונים האמורים לסייע לגמילה.
חלקם פועלים באמצעות שחרור מבוקר של ניקוטין (מדבקות, מסטיקים וכדומה).
אחרים עושים שימוש בתרופות פסיכיאטריות המשפיעות על רמות הדופמין במוח וכפועל יוצא מכך על הדחף לעשן.
העישון נחשב לפעולה מזיקה בריאותית בקנה מידה רחב: היות שסיגריה בודדת מחדירה עשרות רבות של כימיקלים מסרטנים לגוף - קיים קשר ברור בין עישון סיגריות לבין סרטן הריאה.
כמו כן נמצא קשר ודאי בין העישון לבין סרטן שלפוחית השתן.
מחקרים נוספים הראו על קשר בין עישון סיגריות, לבין סיכוי גבוה לחלות במחלות לב וכלי דם.
אותם כימיקלים מעישון הטבק, נכנסים למחזוריות הדם, ויכולים לפגוע ברשתות העדינות של העין - מחקר שנערך בשנת 2008, הראה שעישון מגביר את הסיכוי לעיוורון בלתי הפיך.
בנוסף, מחקרים הוכיחו כי נזק כתוצאה מעישון לא נגרם רק למעשנים, אלא גם למצויים בקרבתם (מעשנים פסיביים).
תעשיית הטבק ניסתה במשך שנים להכחיש את הקשר בין הדברים, אולם הקונצנזוס בקרב עולם הרפואה הוא שקשר כזה קיים.
חברות טבק רבות נתבעו משפטית בעניין זה.
מלבד השפעות בריאותיות, סיגריות מוכרות כסיבה נפוצה לשריפות ברחבי העולם.
מחקר בטורקיה מצא שכ-16.9% מהשריפות שמקורן לא ידוע קשורות לסיגריות, ומחקר ניסויי מצא שההסתברות של בדל סיגריה שמושלך ביער מחטני לגרימת שריפה הוא כ-2.36%.
בישראל, כ-4.8% מהשריפות בשנת 2018, על פי הערכות, נגרמו מכלי עישון (על-פי חישוב של 12% של אש גלויה בתור סיבת השריפה, ומתוכם 40% מהמקרים הם מכלי עישון).
בנוסף, סיגריות שלא כובו כראוי, וכן אנשים שנרדמו עם סיגריות דולקות, הן סיבות נפוצות לשריפות בבתים בישראל.
לסיגריות השפעה שליליות על איכות הסביבה, בכמה דרכים: בדומה למוצרי עישון טבק אחרים, הם מהווים מקור לזיהום אוויר בעת השימוש בהם, כאשר נפלט עשן המזיק ליצורים חיים סמוכים.
העשן נקלט במשטחים החשופים אליו, ונותרים עליהם חומרים רעילים מתמידים העלולים להזיק גם זמן רב מאד לאחר כלות העשן, תופעה המכונה 'עישון מיד שלישית'.
אמנם, עיקר הנזק לסביבה מסיגריות נגרם מהשלכת בדלי סיגריות, שמלבד היותם מפגע אסטתי, תורמים להרעלת בעלי חיים וצמחים וזיהום מקורות מים.
כמו כן סיגריות עלולות להצית שריפות הגורמות לנזק עצום לסביבה.
יתר על כן, בדלי סיגריות הם מקור משמעותי של זיהום מיקרופלסטיק (המתהווה מהתפרקות סיבי פלסטיק המרכיבים את הפילטר של הסיגרייה), אשר לו השפעות הרסניות על איכות הסביבה.
לסיגריה מוספים בתהליך הייצור כ-600 חומרים שונים.
בתהליך השריפה נוצרים חומרים חדשים מהם.
לפיכך עשן הסיגריה מכיל אלפי חומרים שונים, 350 מהם רעילים, ומתוכם 70 ידועים כמסרטנים.
אחד החומרים המסוכנים והמסרטנים בסיגריה הוא היסוד הרדיואקטיבי פולוניום.
הפולוניום הוא תוצר ביקוע רדיואקטיבי של רדון הנמצא בדשן המשמש להגברת קצב הצמיחה של צמח הטבק.
למעשה, מעשני סיגריה חושפים את עצמם ואת הסובבים אותם לקרינה רדיואקטיבית מעבר לרמות הרקע .
בשנת 2002, קרוב ל-5,500 מיליארד סיגריות יוצרו מדי שנה בעולם.
עד שנת 2023 עלה מספר זה לכ-6,000 מיליארד סיגריות, עליה של כ-12% אחוז מאז שנת 2000. סין מייצרת כמעט 40% מסך הייצור של הסיגריות.
למרות העלייה במודעות לנזקי העישון במערב ושנים של ירידה במעשנים, במדינות רבות, במיוחד במדינות בעלות כלכלה מתפתחת כמו סין, הודו, המזרח התיכון ועוד, מגמת העישון משנות ה-70 דווקא גדלה.
סה"כ התמותה מעישון בעולם הן במגמת עליה.
מספר המעשנים בעולם עומד על מעט יותר מ-1.1 מיליארד אנשים.
בשנים האחרונות, מספר זה יורד במדינות המפותחות אך עולה בעקביות במדינות המתפתחות.
אחוז המעשנים באזורים שונים בעולם, בהפרדה בין המינים:
על פי סקר שערך משרד הבריאות אחוז המעשנים בישראל ירד בשנים האחרונות, ונכון לשנת 2007, עומד על כ-23% מהאוכלוסייה.
בחלוקה בין המינים, 29% מהגברים מעשנים, לעומת 18% מהנשים.
עד לשנת 2001 מחירי הסיגריות בישראל היו תחת פיקוח משרד התעשייה והמסחר, ונמכרו במחיר זהה בכל החנויות, הקיוסקים ורשתות השיווק למיניהן.
בינואר 2001 הוסר הפיקוח על מחירי הסיגריות.
פתיחת שוק הסיגריות לתחרות הביאה לעליית מחירים ולשוני גדול במחירי הסיגריות.
בשנת 2004 הועלה שיעור מס הקנייה על רכישת סיגריות בישראל בכאחוז אחד מעל שיעורו הקודם שהיה בקירוב 70% (המספרים אינם מדויקים בשל חישוב המתבצע בצמוד למדד המחירים לצרכן).
שיעור מס זה נמוך מעט מהממוצע העולמי.
על פי אתר רשות המיסים בישראל, גובה המס אמור לגלם את עלות תוצאותיו הבריאותיות והכלכליות של העישון לחברה.
הכנסות המדינה ממס זה עמדו ב־2009 על 4.1 מיליארד שקלים, כאשר עלות העישון למערכת הבריאות בלבד עומד על 1.75 מיליארד שקלים.
בקנדה לדוגמה, המס גבוה יותר והרגל העישון הופך לנטל כלכלי משמעותי.
העלאת המס בקנדה בשיעור חד של 146% בשנת 1991 הביאה לפער של כ-50% במחיר של פאקט (חבילה שבה 10 קופסאות סיגריות רגילות) קנדי בהשוואה לפאקט זהה בארצות הברית.
הדבר אמנם הוביל לירידה בשיעור המעשנים, אך גם לעלייה בנתח השוק של סיגריות מוברחות (רבות מהן מיוצרות בקנדה).
בארצות הברית המס המוטל על הסיגריות שונה ממדינה למדינה, עובדה שמביאה לפער מחירים גדול בין המדינות, ולתופעות של הברחות בלתי חוקיות של חפיסות סיגריות לאזורים היקרים יותר.
בקרב עניי בנגלדש, פקיסטן, אפגניסטן, סרי לנקה, קולומביה והודו סיגריות הבידי צברו פופולריות עקב מחירן הנמוך וזמינותן.
חוקי הכנסת נגד הסיגריות בישראל
בישראל חוקק חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון כבר בשנת 1983, זאת על מנת לצמצם את נזקי העישון הפסיבי ואת תופעת העישון בישראל בכלל.
החוק עבר תיקונים ותוספות בשנת 1994, בנוסף לכך העבירה הכנסת תיקון לחוק באוקטובר 2008, אשר הוסיף מפורשות את הפאבים והמועדונים לאיסור, ואשר מחמיר עם בעלי עסקים שלא אוכפים את החוק.
החוק כפי שקיים היום אוסר בין היתר על עישון במקומות עבודה, מכוני כושר, מסעדות, פאבים, מועדונים, אולמות אירועים, אוטובוסים, גנים, בתי ספר, מוסדות חינוך, בתי חולים, מרפאות, ספריות, מעליות, ורכבות.
עם זאת, החוק מתיר ברוב המקומות להקצות חדר עישון שאינו עולה על 25% מכלל השטח הפתוח לציבור, בתנאי שהעישון בו אינו מהווה מטרד בחלקים אחרים של המקום, וישנם הסדרי אוורור תקינים במקום.
החוק מחייב בעלי עסק לתלות שלטים האוסרים על עישון, למנוע מלקוחות לעשן באזורים שהם לא חדר עישון על פי חוק, ולקרוא לפקחים עירוניים במקרה שהלקוחות מסרבים להפסיק לעשן.
מעשן או בעל עסק העוברים על החוק צפויים לקנס.
בחודש אוקטובר 2018 העבירה הכנסת חוק שמחייב שכל חפיסות הסיגריות, מוצרי הטבק והנרגילות יהיו בצבע אחיד, החוק נכנס לתוקף החל מ-8 בינואר 2020. חפיסות הסיגריות נצבעו בצבע חום "pantone 448c" שמוגדר כצבע "הדוחה בעולם" אשר נבחר על ידי כ-1,000 משתתפי סקר שנערך באוסטרליה.
החפיסות צבועות בצבע האחיד, ללא לוגו החברה ועם האזהרה המזוהה עם הסיגריות שתופסת 65% משטח הקופסה בשני הצדדים.
בהלכה היהודית נאסרה מלאכה ביום טוב, אך הותרו מלאכות הקשורות ל"אוכל נפש".
ולגבי סיגריות נחלקו הפוסקים האם מדובר בסוג של אוכל נפש או לא.
לדעת רבים מהפוסקים היה היתר לעשן ביום טוב כל עוד מדובר במנהג של רוב הגברים, אך כיום כשהרוב כבר לא מעשנים, יש אומרים שאסור לעשן ביום טוב, מפני שאין בו "צורך השווה לכל נפש".
יש כאלו שמתירים למי שסובל מאוד כשהוא לא מעשן מהסיבה שהעישון מבחינתו אינה פינוק, הרי זה נחשב כ"דבר השווה לכל נפש".
יש הסוברים שמותר לעשן כי "שווה לכל נפש" הכוונה שאחוז ניכר נהנים ממנו.
בנוסף צריכים המעשנים להזהר לא לנער את האפר מראש הסיגריה, כי זה יכול לגרום לכיבוי של אש.
סיגפריד ששון היה משורר וסופר אנגלי ממוצא יהודי.
התפרסם תחילה בזכות שיריו מהחזית ובזכות פעולותיו ההפגנתיות כנגד מלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן על ידי שירתו וכתביו בזכות עצמם.
ששון נולד במטפילד, בחבל קנט שבאנגליה.
אביו עזרא אלפרד היה בנו של דוד ששון, ראש הענף האירופאי של משפחת ששון, אילי הון יוצאי בגדאד.
אמו, תרזה תורניקרופט (Thornycroft), הייתה אנגלייה קתולית, נכדתו של הפסל ג'ון פרנסיס.
האב נודה ונושל על ידי משפחתו לאחר שנשא נוכריה, ולאחר שהוא ואשתו נפרדו, נשאר סיגפריד בן הארבע עם אימו וגדל והתחנך כנוצרי.
ששון למד בבית ספר פרטי ולאחר מכן בקיימברידג'.
ששון הצטרף לצבא מיד עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כשהוא שש אלי קרב כמרבית בני דורו.
תחילה ל"חיל הפרשים המתנדבים" ולאחר פציעה בתאונת רכיבה, עבר לשרת כקצין בגדוד הרובאים המלכותיים הוולשים (RWF) והגיע ב-1915 לחזית בצרפת.
ששון השתתף במלחמת החפירות ובקרבות וזכה במספר עיטורים.
הוא נודע באומץ ליבו, ויש שייחסו זאת לרצונו לנקמה בעקבות מותו של אחיו הצעיר בגליפולי ובעקבות מותו של חבר אהוב בקרב.
בזמן היותו בחזית הוא החל לשלוח לעורף שירים סאטיריים שלעגו לפוליטיקאים שניהלו את המלחמה.
השירים פורסמו ועוררו זעם ותדהמה מאחר שהיה מדובר בקצין מעוטר.
במרץ 1917 נפצע בקרב ונשלח להחלמה באנגליה.
בזמן שהחלים נפגש עם אנשי רוח שהתנגדו למלחמה (ביניהם ברטראנד ראסל).
בעידודם פרסם הצהרה בגנות המשך הלחימה, ובצעד הפגנתי השליך גם את סרט העיטור (הצלב הצבאי) שזכה בו לנהר המרזי (המדליה עצמה נמצאה ב-2007 בעליית גג בבית שבו התגורר בנו של ששון, ונרכשה על ידי המוזיאון של הרובאים המלכותיים הוולשים).
ששון היה אמור להשלח לכלא בשל מעשהו זה, אך ניצל בזכות קשריו של ידידו לגדוד – הסופר רוברט גרייבס, ונשלח למוסד להחלמה לנפגעי הלם קרב בסקוטלנד.
שם פגש גם את המשורר הצעיר וילפרד אוון (שנהרג מאוחר יותר במלחמה), ועודד אותו להמשיך ולפרסם שירה.
לאחר שחרורו מהמוסד חזר לשרת ביחידתו המקורית.
תחילה (במרץ 1918) שירת כחודש בארץ ישראל (בגדוד 25 של דיוויזיה 74) בעת שהמערכה על ארץ ישראל הייתה בהפוגה, ולאחר מכן חזר לחזית הצרפתית שם נפצע קשה בראשו וחזר לאנגליה.
לאחר החלמתו הוא המשיך לכתוב שירה, לתת הרצאות והתרועע בין היתר עם הסופרים תומאס הרדי, ג'ון גולסוורתי וא.מ.
כמו כן, הוא הפך למעורב בפוליטיקה ותמך בלייבור ובתנועה הסוציאליסטית.
בשנת 1928 התפרסם החלק הראשון מששת חלקי האוטוביוגרפיה שלו שנקרא "זכרונות של צייד שועלים".
ב-1930 התפרסם "זכרונות של קצין רגלים", וב-1936 "עלייתו של שרסטון".
שלושת החלקים אוגדו תחת השם "הזכרונות המלאים של ג'ורג' שרסטון".
שלושת החלקים האחרים של האוטוביוגרפיה יצאו במהלך השנים עד שנת 1945. בתקופה זו החלה פרשת האהבים הממושכת שלו עם בן האצילים סטיבן טננט, שנודע לשמצה בשל אורח חייו הפרוע.
ששון מת מסרטן הקיבה ב-1 בספטמבר 1967.
לשיריו הראשונים שיצאו לאור לפני המלחמה היה אופי רומנטי.
לעומת זאת, השירים ששלח מהחזית חשפו את הזעזוע שעבר עליו וניסו להעביר את המציאות המכוערת של מלחמת החפירות.
הוא לא בחל בתיאורי זוועות המלחמה ובחשיפת החולשות שנתגלו בלוחמים.
הוא אף הצביע, תוך שימוש באירוניה ובזעם, על האחראים לשליחת החיילים אל מותם, וזאת מתוך אדישות, חוסר מקצועיות ואידאולוגיה עיוורת.
לשירתו, שדגלה בעיקרון שכל דבר ראוי לחשיפה, היה תפקיד בעיצוב של זרם השירה המודרני.
שירים אנטי מלחמתיים של ששון
אריוך, מתוך "זכרונות של צייד שועלים".
ששון היה בזוגיות עם מספר גברים.
הזוגיות הארוכה ביותר הייתה עם סטיבן טננט .
לאחר שעזב את טננט התחתן עם הסטר גטי בתו של השופט סטיבן גטי וממנה נולד לו בנו ג'ורג' מדען וחוקר קבלה.
סיד וישס היה מוזיקאי, זמר-יוצר בסיסט, ומתופף אנגלי, שעלה לתהילה רחבה והיקפית ברחבי העולם בזכות היותו מתופף חד פעמי עבור להקת הרוק "סוזי והבנשיז" עד שהפך לבסיסט וסמל הפאנק בלהקת הרוק-פאנק "סקס פיסטולס" משהיה חבר ילדותו של ג'וני רוטן.
ביחד עם הסקס פיסטולס, נחשב וישס לאחד מחלוצי ז'אנר הפאנק בבריטניה ובכלל.
וישס היה ידוע בקולו הצרוד, אישיותו המבולגנת ובעיקר בהתמכרותו הקשה לסמים ביחד עם בת זוגו ננסי ספאנג'ן שהובילה את וישס למותו בעקבות מנת יתר של סמים.
הוא מת בגיל 21 ב-2 בפברואר 1979 כשנה אחרי שהסקס פיסטולס כבר התפרקו ב-1978.
וישס נשאר שנוי במחלוקת עד היום, בשל חוסר יכולתו לנגן למעשה ובשל אישיותו הבעייתית.
גארי אולדמן גילם את וישס בסרט "סיד וננסי" שיצא לאור ב-1986, כשבע שנים לאחר מותם של וישס וספאנג'ן.
נולד בשם ג'ון סיימון ריצ'י בלונדון, לג'ון ואן.
אביו, שהיה חייל במשמר המלכה בארמון בקינגהאם ונגן טרומבון, עזב את הבית זמן קצר לאחר לידתו.
וישס עזב את לונדון עם אימו ועבר לאי איביזה, שם עסקה אימו בסחר בסמים.
אימו התחתנה עם כריסטופר בוורלי ב-1965.
וישס היה חבר ילדות של ג'וני רוטן, סולן הסקס פיסטולס, ונהג לבוא להופעות של הלהקה.
בתחילה היה מעריץ אלמוני של להקת הסקס פיסטולס, אך הוא התפרסם במהרה כמעריץ מספר אחת שלה, לאחר שהמציא את ריקוד הפוגו במהלך אחת ההופעות של ה"סקס פיסטולס".
הוא זכה לכינוי סיד וישס ("סיד המרושע") לאחר שהכה בשרשרת ברזל צלם שהגיע לאחת ההופעות של הסקס פיסטולס.
לאחר שהחליטו הסקס פיסטולס להוציא את נגן הבס שלהם, גלן מטלוק, מהלהקה, הם הציעו לסיד וישס להחליף אותו.
סיד לא ידע לנגן על גיטרה בס אך קיבל את ההצעה למרות זאת, למד לנגן מספר סולמות פשוטים על הגיטרה והפך לחלק בלתי נפרד מתדמיתה הפרועה של הלהקה.
בשנת 1977 הכיר וישס את ננסי ספאנג'ן, יהודייה-אמריקנית, שעסקה בעברה בחשפנות ובזנות והייתה משתמשת וסוחרת בסמים.
הם הפכו לזוג, וננסי הכירה לסיד את ההרואין.
חברי להקת הסקס פיסטולס לא אהבו את השפעתה של ננסי וניסו להפריד בינה לבין סיד, אך ללא הצלחה.
זמן מה לאחר שהכיר סיד את ננסי החליטו הסקס פיסטולס לצאת לסיבוב הופעות בארצות הברית.
במהלך אחת ההופעות רכן סיד לקהל וחטף אגרוף באף מאחת ממעריצות הלהקה.
הוא החל לדמם מהאף, אך המשיך לנגן כשהוא מגחך באדישות.
תמונתו עומד ללא חולצה כשפניו וחזהו מכוסים בדם והוא מחייך מהווה את אחד הסמלים של תנועת הפאנק בבריטניה.
מצבו של סיד הלך והידרדר, ובעקבות כך נתגלעו מחלוקות פנימיות בין חברי הלהקה, ולבסוף הם החליטו לפרק אותה.
רצח ננסי ומותו של וישס
לאחר שהתפרקו הסקס פיסטולס ניסה סיד לפתוח בקריירת סולו.
ננסי, חברתו של סיד, הייתה האמרגנית שלו ותיאמה עבורו מספר הופעות.
ההופעות נכשלו כיוון שסיד היה מסומם מדי ולא זכר את מילות השירים.
ב-1979 נכנסו סיד וננסי למלון צ'לסי ופתחו בחגיגת סמים.
סיד התעורר לאחר מספר שעות ומצא את ננסי שוכבת על רצפת החדר כשהיא דקורה בבטנה.
סיד טען לאורך כל הדרך כי אינו זוכר מה קרה.
הוא נעצר בחשד לרצח ושוחרר בערבות.
בשבועות שלאחר מכן שקע סיד בדכדוך עמוק וציין שוב ושוב שהיה שמח להצטרף לננסי.
מספר שבועות לאחר מכן הוא מת ממנת יתר של הרואין שסיפקה לו אימו.
בשנת 1986 יצא הסרט "סיד וננסי", בבימויו של אלכס קוקס – סרט ביוגרפי על חייו של סיד, עם גארי אולדמן בתפקיד הראשי.
סיגריות מַסְפֶּרוֹ הן סיגריות מתוצרת ארץ-ישראלית שהיו מקובלות בתקופת היישוב.
סיגריות מספרו יוצרו בארץ ישראל החל מ-1921 על ידי חברת "האחים מספרו בע"מ", Maspero Freres Ltd (מלבדן יוצרו באותה תקופה סיגריות "דובק" ו"מטוסיאן").
קודם לכן החברה התקיימה בקהיר שבמצרים, ואף החזיקה מחסן לאחסון טבק ביפו בין השנים 1911–1914, אז חודש מונופול חברת Regie .
החברה הייתה חברה בת של ענקית הטבק "British American Tobacco" .
החברה ייצרה במשך השנים סיגריות בשמות שונים.
למרות היותה חברה בבעלות בינלאומית, השתתפה החברה במאבקי היישוב, והייתה בין הראשונות שעל קופסאותיה התנוסס בול "כופר היישוב".
החברה אף תרמה מתוצרתה וכסף למעפילים, אך עדיין בעיתונות התקופה הוזכרה העובדה שעל אף היותה חברה המעסיקה יהודים - אין זו חברה ישראלית.
החברה נסגרה באפריל 1956, בעקבות החרם הערבי.
אולם מותגיה נמכרו לחברת דובק.
מטוסיאן, מטוסיאן 4, מטוסיאן דה לוקס
סיגריות מספרו זכו להנצחה בזכות שני מבצעי איסוף תמונות, שצורפו לכל חפיסת סיגריות, אשר כל מי שאסף את כולן (עשרות רבות במספר), קיבל מהחברה אלבום מהודר להדבקתן.
האלבום הראשון היה "תמונות לדברי ימי ישראל" והוא הופץ ברבבות עותקים.
בעקבותיו בא האלבום "במה עברית" ובו תמונות של שחקני תיאטרון, במאים וצילומים מהצגות.
ההקדמה לאלבום נכתבה על ידי מקס ברוד ונכללו בו הפרקים "הבימה" ובו מבוא מהרצאה על "הבימה" שנשא חיים נחמן ביאליק, "האהל" ובו מבוא מאת פרידריך לובה, "המטאטא" ו"על אמנות הריקוד".
שני האלבומים מהווים פרטי אספנות, ו"במה עברית" מהווה מקור רב ערך לתולדות התיאטרון העברי.
סיד וננסי הוא סרט ביוגרפי שבוים על ידי אלכס קוקס ויצא בשנת 1986. הסרט מספר על חייו של סיד וישס מלהקת הסקס פיסטולס וחברתו לחיים ננסי ספאנג'ן, ומותם כתוצאה מהתמכרותם לסמים.
הסרט ידוע גם בשם סיד וננסי: אהבה הורגת ("Sid and Nancy: Love Kills").
בסרט מגלם את דמותו של סיד גארי אולדמן ואת ננסי מגלמת קלואי ווב.
לתפקיד ננסי הייתה מועמדת קורטני לאב, שהייתה מאוד מעוניינת בתפקיד (ואף הרשימה את קוקס), אבל מפיקי הסרט העדיפו להעניק את תפקיד ננסי לשחקנית מנוסה יותר, ולאב קיבלה תפקיד משני, כחברתה של ספאנג'ן.
את שיר הנושא בסרט שר ג'ו סטראמר שהיה חבר בלהקת הקלאש.
הסרט מטיף נגד סמים שהרסו את חייהם של השניים.
עם זאת, למרות שמרבית המבקרים שיבחו אותו, הוא ספג ביקורת מצד חבר הסקס פיסטולס לשעבר, ג'ון ליידון, בשל המצאת אירועים שלא קרו (וכן המצאת דמויות משנה שכלל לא היו קיימות), והצגתו באור שלילי.
סיגריד אונדסט (בדנית: Sigrid Undset; 20 במאי 1882 - 10 ביוני 1949) הייתה סופרת נורווגית, זוכת פרס נובל לספרות לשנת 1928.
אונדסט נולדה בקאלונדבורג שבדנמרק ב-1882. אביה, אינגוואלד מרטין אונדסט, היה ארכאולוג נודע ואמה הייתה בתו של ראש העיר.
בשנת 1886, בהיותה בת ארבע, עברה המשפחה לאוסלו שבנורווגיה.
סיגריד קיבלה חינוך תרבותי מעולה ובהיותה בת 14 הייתה מסוגלת לקרוא שירה איטלקית בשפת המקור.
היא הצטיינה בטוב לבה ובהיותה ילדה נהגה לאסוף תולעי אדמה שעלו על פני הקרקע אחרי הגשם, כדי שלא יירמסו על ידי עוברים ושבים.
היא התייתמה בגיל מוקדם והמשפחה חשה את טעם העוני.
בגיל 16 היא כבר הושפעה מהספרות האנגלית של ימי הביניים והרנסאנס.
לאחר שסיימה את בית הספר הריאלי חיפשה סיגריד עבודה בתחום הציור, היות שהיה לה ניסיון בהכנת תפאורות לתיאטרוני בובות, אך היא לא הצליחה למצוא עבודה בתחום לכן נאלצה לצאת לעבודה כפקידה ועסקה בכך במשך עשר שנים.
אונדסט פרסמה מספר סיפורים ובשנת 1907 ראו אור שני רומנים שלה ולאחריהם קיבלה מלגה קטנה מעירית אוסלו.
בשנת 1912 יצא לאור הרומן "ג'יני" שזכה להצלחה ותורגם לאנגלית ולגרמנית.
באותה שנה נישאה לצייר הנורווגי סווארסטאד, שהתגרש לשם כך מאשתו הראשונה, והביא עמו לביתם המשותף שלושה ילדים קטנים.
השניים התגוררו תקופות קצרות בלונדון וברומא, עד שחזרו לנורווגיה, השתקעו בלילהאמר, ונולדו גם להם שלושה ילדים.
אונדסט פרסמה עוד כמה רומנים וקובץ מסות על בעיות הנשים.
ב-1919 עברה משבר דתי שארך מספר שנים שבסופו עברה לכנסייה הקתולית.
בעקבות המשבר הדתי התגרשה מבעלה והקדישה את כל משאבי רוחה לחיבור רומן היסטורי רחב יריעה בשם "כריסטין בת לאוראנס".
מכאן המשיכה ברומנים היסטוריים על תקופת ימי הביניים.
בשנת 1928 הוענק לה פרס נובל לספרות "בעיקר על תאוריה המזהירים על חיי סקנדינביה בימי הביניים".
בתה מוסה, שהייתה נכה, נפטרה בשנת 1939. באביב 1940 עזבה את נורווגיה לשוודיה, ובאוגוסט 1940 הגיעה לארצות הברית.
לאונדסט היה יחס חם ליהודים ולציונות.
בעת שהותה בארצות הברית עמדה אונדסט בקשר עם ארגונים מחתרתיים במדינות אירופה הכבושות, וניסתה לנצל את השפעתה על ממשלת שוודיה כדי לשכנע אותה להנפיק דרכוני מעבר ל-700 יהודים מהגטו בבודפשט.
היא גם הצטיינה ביכולת לחזות תופעות פסיכולוגיות בעמים, יכולת הבאה לידי ביטוי במכתב שכתבה לפרופסור יוסף קלוזנר ומאמר שפרסמה בחודש אוגוסט 1944.
המכתב לפרופסור קלוזנר (שנת 1943):
גברת מרתה אוליה (1907) (Fru Marta Oulie) רומן
כריסטין בת לאוראנס (1920 - 1922) (Kristin Lavransdatter) טרילוגיה היסטורית, תורגם לעברית.
גברת דורתאה (1939) (Madame Dorthea) רומן
ויגה-ליוט וויגדיס, סיפור אהבה ונקמה צפוני, תרגם דוד קלעי, תמוז, תל אביב, 1984; מהדורה קודמת בתרגום מגרמנית של ד.
כריסטין בת לברנס, תורגם על ידי צפורה אהרונוביץ (בשם העט שבתאית), הוצאת שטיבל, 1937; תורגם שנית מנורווגית בשם קריסטין לוורנסדטר בידי דנה כספי, הוצאת שוקן, 2007.
סִיד הוא תרכובת המכילה סידן (Ca) וחמצן (O).
סימנו הכימי הוא CaO ומסתו המולקולרית היא 56.0774 amu.
בטמפרטורת החדר הסיד הוא גבישי, מְאַכֵּל ואלקלי.
הסיד הופרד לראשונה מתערובת בשנת 1808, על ידי אלקטרוליזה של סידן וכספית חמצנית.
הסיד מופק על ידי שרפה של אבן גיר תוך פליטת פחמן דו-חמצני CaCO_3 -> CaO + CO_2 האבקה מופקת מטחינת תוצרי השרפה הנקראים "רגבים".
אבקת הסיד מכונה גם בשם "סיד חי".
במגע של אבקת סיד עם מים תתרחש תגובה אקסותרמית, המפיקה חום גבוה, ונוצר סידן הידרוקסידי - משחה רכה המכונה מימת הסידן או סיד כבוי 2(Ca(OH.
במגע עם האטמוספירה מתחברת מימת הסידן עם פחמן דו-חמצני ולמעשה חוזרת להרכב המקורי של אבן הגיר CaCO3.
התגובה הכימית של הסיד עם המים היא מקור סכנת הכוויות של רקמה חיה עם הסיד.
זו הסיבה שהסיד מכונה "חומר מליטה אווירי" או "סיד אווירי", כיוון שהוא מתקשה במגע עם האוויר.
מלט הסיד הוא תערובת הסיד הכבוי ואגרגטים, בייחוד אגרגטים דקים כגון חול ים או חול מחצבה.
מלט הסיד הוא אחד מחומרי המליטה הראשונים בהם בוצעו עבודות בנייה בתרבות האנושית ונעשה בו שימוש כבר בעת העתיקה.
החיסרון העיקרי שלו מול חומרי מליטה מודרניים כגון צמנט פורטלנד הוא בזמן התקשותו הממושך.
ההתחזקות הממושכת של מלט הסיד נובעת מהעובדה שלהתחזקות הסיד דרוש מגע עם האוויר וכאשר מלט הסיד מבוצע בשכבה עבה, הרי החלקים החיצוניים של העיסה נאטמים ומונעים מעבר אוויר אל החלקים הפנימיים.
השימוש הידוע הראשון לסיד הוא אטימת בורות מים.
מכאן גם נובעת האימרה שמקורה במסכת אבות, "בור סוּד [=מסויד] שאינו מאבד טיפה".
בימי קדם עשו שימוש קוסמטי בסיד.
בתלמוד הבבלי (מסכת שבת, פ:) מסופר על רב ביבי שסך את ביתו בסיד כדי ליפותה, ועל תגובתו של רב נחמן שביתו שלו נאה מספיק ואינה צריכה טיפול שכזה.
לסיד חי (Quicklime) מיוחס שימוש במתכון הסודי להכנת האש היוונית ככל הנראה ליצירת ההתלקחות הראשונית באמצעות חשיפתו למים, המעלה את הטמפרטורה שלו מעל 150 מעלות צלזיוס.
בתקופה העות'מאנית הוקמו כבשני סיד בארץ ישראל לשרפה של אבני גיר במשך כמה ימים לצורך ייצור סיד לציפוי קירות.
שימוש נוסף כנשק תועד כאשר אחד ממצביאיו של המלך הנרי השלישי פיזר סיד חי על צי צרפתי פולש ועיוור את המתקיפים.
כיום השימוש העיקרי של הסיד הוא שימוש של בנייה וצביעה.
עקב צבעו הלבן של הסיד הוא משמש כצבע לבן שכיח בעולם הבניה.
הסיד משמש גם כחומר גלם למלט וטיח.
לסיד שימושים רבים בתעשיות כימיות.
סיד משמש לתאורה על ידי פנסי סיד.
הבסיס ליצירת אור דרומנד, המכונה אור סיד.
סיד אחמד חאן בהאדור (אורדו: سید احمد خان بہا در; 1817–1898) היה מחנך ומדינאי הודי, ממייסדי התנועה הרפורמיסטית באסלאם.
תורתו של חאן, שהייתה מנוגדת לאסלאמיזם, דיברה על הצורך בסינתזה תרבותית בין האסלאם לרעיונות אחרים, ועל אימוץ של כל הגישות המדעיות.
חאן ניסה להפריד בין שני מרכיבים בדת:
מרכיבים שעוסקים בניהול חיי החברה ובפוליטיקה - תלויי זמן ומקום.
לטענתו של חאן, על האסלאם להתאים עצמו לעולם המודרני, מבחינה טכנולוגית.
הוא עודד קליטת הידע המדעי והטכנולוגי מהמערב, וקרא לרפורמיזציה במשפט האסלאמי; וזאת מבלי שייפגעו המרכיבים המוסריים והרוחניים באסלאם.
סיגר הוא צרור עלי טבק מיובשים ומגולגלים המשמש לעישון.
מבנהו עגול וארוך, וצבעו חום.
אופן עישונו של הסיגר שונה מאמצעי עישון אחרים כגון סיגריה ונרגילה, שכן המעשן מוצץ את הסיגר לתוך פיו, ולרוב לא שואף את העשן לריאותיו.
עישון סיגרים עלול להוביל לסרטן הגרון או הריאה.
הסיגרים הנחשבים לאיכותיים ביותר מיוצרים בקובה, אך קיימים סוגים איכותיים נוספים המיוצרים בניקרגואה, הונדורס, הרפובליקה הדומיניקנית ועוד.
מקור שמו של הסיגר הוא מהמילה הספרדית Cigarro, הנגזרת מהמילה המקבילה בשפתם של בני המאיה לטבק - Siyar.
קיימות עדויות עוד מהמאה ה-10 שתושביה המקוריים של יבשת אמריקה והאיים בים הקריבי עישנו סיגרים.