tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באמצעות קומפוזיציה פתוחה, משיחת מכחול חופשית והעמדת הצופה בתוך ההתרחשות, יוצר מאנה דיוקן של תודעה מודרנית שבה מבט, מעמד ואי־ודאות מוסרית שזורים זה בזה, והופך סצנת פנאי יומיומית לבחינה מורכבת של החברה הפריזאית בת זמנו.
הדמות הנשית צוירה על פי המודל הנרייט האוזר, שחקנית ופילגשו של וילם, נסיך אורנז'.
מאנה בחר במודל המשתייך בפועל לעולם הבידור והחברה הגבוהה, ובכך חיזק את הדו־משמעות שבין הופעה מכובדת לבין קריאה אפשרית של זמינות מינית, נושא מרכזי ביצירתו משנות ה־70 ואילך.
החמצה או כבישה היא תהליך של עיבוד מזון המשנה את טעמו, מרקמו וצבעו, ולרוב מאפשר את שימורו לאורך זמן.
למוצרי החמצה ("חמוצים") חיי מדף ארוכים, וטעם שאהוב על אנשים רבים.
כיום משווקים מוצרי מזון מוחמצים רבים, המוכרים בהם מלפפון חמוץ, כרוב כבוש, קימצ'י, מיסו ועוד.
החמצה משמשת גם בחקלאות להכנת כמות גדולה של מזון בהמות, לעיתים תוך ניצול תוצרי לוואי של תעשיית המזון (למשל קליפות פרי הדר), ועל ידי כך אספקה של תזונה טובה לאורך כל השנה ללא תלות בכמות היבולים החודשית ובאיכותם.
החמצת מספוא לבהמות במגדלי ובבורות תחמיץ היא מראה שכיח במשקים חקלאיים רבים.
השורשים ח.מ.צ וכ.ב.ש נמצאים בשימוש בעברית בהקשר של עיבוד מזון כבר במקרא ובדברי חז"ל.
המונח החמצה של מזון בא לידי ביטוי בספר שמות במונח חמץ המנוגד למונח שאור, או "חומצתו" המתייחס לתהליך שעבר בצק.
עדות לשימוש במונח בתקופת חז"ל ניתן לראות גם ב: .
הפועל 'החמיץ' ושם הפעולה 'החמצה' בהקשר זה משמעם "להפוך דבר מה לחמוץ".
הפועל כבישה משמעותו לחיצה או הידוק.
בתלמוד הבבלי מתייחס שמואל לכבישה כאל פעולה של עיבוד מזון: .
התהליך המסורתי כלל לחץ פיזי על הירקות באמצעות אבנים או משקולות, מה שמחזק את הקשר למשמעות המקורית של המילה - לחיצה או דחיסה.
הלחץ היה חיוני כדי להוציא נוזלים מהירקות ולאפשר לתמיסת המלח או החומץ לחדור אליהם.
השימוש העיקרי במונחים כיום נעשה לתיאור תהליך העיבוד של פירות וירקות, אך לעיתים גם לתיאור הפעולה על בשר ודגים.
בפועל, המונחים "החמצה" ו"כבישה" אינם כוללים אבחנה בין תהליכי העיבוד השונים.
לעיבוד ושימור של ירקות ופירות קיימים תהליכים שונים זה מזה, המכונים כאמור החמצה או כבישה.
עם זאת, המכנה המשותף לכל התהליכים הוא פעולה של אטימת החומר האורגני מפני כניסה של חמצן.
התהליכים הנפוצים ביותר להחמצה הם:
התססה - זהו התהליך העתיק ביותר.
בכל חומר מן החי וגם בסביבה, כלומר במים ובאוויר, קיימת אוכלוסיית חיידקים פעילה, שמהווה חלק בלתי נפרד מהפעילות התקינה של חיי האורגניזם.עם היעלמות החמצן מהסביבה, מתחילה אוכלוסיית חיידקים מסוימים, הקרויים חיידקים אירוביים (אשר חמצן דרוש לפעולתם) להצטמצם.
ככל שמתארכת השהיה בסביבה נטולת החמצן, אוכלוסיית החיידקים האנאירוביים (אשר לא מתבססים על חמצן) שבדרך כלל זניחה, מתחילה לשגשג.
חיידקים אלה מאופיינים במטבוליזם שונה מהחיידקים הארוביים, כלומר הם צורכים חומרים אחרים לשם ייצור אנרגיה ופולטים חומרים שונים כתוצאה מהייצור הזה.
החיידקים האנארוביים משתמשים בסוכרים הנמצאים בחומר המוצא ופולטים לאחר עיבודו חומצה הנקראת חומצה לקטית.
חומצה זו, וכן הירידה ברמות הסוכר של חומר המוצא, מקנה לחומר המוחמץ את הטעם והריח האופייניים לו.
תהליך ההחמצה מסתיים כאשר ירידת ריכוז הסוכר או עליית ריכוז החומצה הלקטית בחומר המוחמץ אינו מאפשר לחיידקים שיצרו את החומצה להמשיך ולפעול.
לאחר סיום התהליך, חיי המדף של המוצר ארוכים ביותר כשהוא עדיין אטום, בשל חומציותו והיעדר חמצן בסביבתו, אך הוא עדיין מכיל פרוביוטיקה.
תהליכי החמצה תעשייתיים עוברים את כל השלבים הללו בתוספת שלב של עיקור המוצר המוגמר, תהליך שכמעט ואינו משנה את הטעם אך מאריך מאוד את חיי המדף של המוצרים, אשר אינם מכילים פרוביוטיקה או כל אורגניזם אחר.
תהליך ההתססה הבסיסי מתחיל בהכנסת הירק למכל וכיסויו במים בתוספת מלח.
הוספת מלח למים מסלקת מהמים את החמצן המומס בהם.
ללא הוספת המלח תהליך ההחמצה עדיין יכול להתקיים, אך עלול להשתבש משום שהסביבה עשויה להכיל חמצן.
פעולת התסיסה מתחילה מעצמה ועשויה לארוך כמה ימים עד שבועות ספורים, בתלות בגורמים רבים כריכוזי החומרים בירק, ריכוז המלח במים, טמפרטורת הסביבה, חשיפה לאור ועוד.
ניתן להשפיע על הטעם של מוצרי ההתססה באמצעות תבלינים וחומרי טעם נוספים, ויש הטוענים שאף החומר ממנו עשוי הכלי בו מתבצעת ההתססה משפיע על הטעם.
מספוא לחיות משק מוחמץ בבור תחמיץ בו נכבש המספוא כדי למזער כיסי אוויר, והבור מכוסה ביריעת ניילון אטומה.
בשיטת ההחמצה בחומץ נובע השימור מסביבה חומצית העוינת לחיידקים, הנוצרת על ידי כיסוי המוצרים בתערובת של מים, חומץ ותבלינים (תחמיץ).
קיימים שלושה תהליכים עיקריים לשימור בחומץ:
התחלת התהליך על ידי התססה ראשונית (כנ"ל) לזמן קצר של עד שלושה ימים, סינון החמוצים מהנוזל והעברתם לכלי עם תחמיץ.
חליטה של הירקות במים רותחים או בתחמיץ רותח.
תהליך זה הורס את האנזימים בירקות וכך מאפשר שימורם לאורך זמן.
כיסוי המוצר בתחמיץ ללא טיפול מקדים - בשיטה זו השימור הוא משני והמוצר טוב לשימוש לזמן קצר יחסית לשיטות האחרות, אך שמירת הטעמים והערכים התזונתיים של המוצר היא הטובה ביותר.
שימור בשמן מושג באמצעות כיסוי החמוצים בשמן.
החמוצים יעברו בדרך כלל אחד משני התהליכים הנ"ל, ואז יסוננו מנוזל ההתססה או התחמיץ ויכוסו בשמן לאטימה מפני חדירת חמצן.
שמנים המשמשים לשימור חמוצים הם שמן זית, תירס וחמניות.
היתרון של שימור בשמן הוא הארכת משך השימוש במוצר גם לאחר פתיחת האריזה.
לחמוצים משומרים בשמן טעם שונה, ויש העושים שימוש בשמן המשמש לשימור כחומר תיבול, שכן הירקות המשומרים משנים את טעמו.
מאחר שהחיידקים המתאימים להתססה צריכים ריכוזים ספציפיים של סוכר, גזים וחומרים אחרים, לא כל חומרי הגלם מן הצומח מתאימים להתססה, ולחומרי גלם שונים מתאימים תהליכי החמצה שונים.
שליטה בכלל תנאי הסביבה של המוצר והתאמתם זה לזה עשויה לעזור בהצלחת ההחמצה ומניעת קלקול המוצר.
ניתן לכוון את רמת המליחות או החמיצות של התמיסה לטמפרטורת הסביבה, ולשלוט בכמות האור המגיע את המוצרים ובכך לטייב את התהליך.
בשל החשיבות הרבה של החמצת מספוא לבהמות במשק החקלאי, ובעקבות תיעוש של תעשיות המזון, פותחו זני חיידקים מותאמים במיוחד להחמצה, שניתנים לערבוב עם חומר המוצא טרם אטימתו ומבטיחים החמצה אחידה ויעילה, בעלת טעם ידוע מראש.
בהלכה פסקו כשיטתו של האמורא שמואל, לפיה מאכל שעבר תהליך כבישה מקבל מעמד של מאכל שבושל בתוך הנוזל שבו נכבש.
כך שאם נכבש בשר או ירק בחומץ שנאסר מטעם יין נסך, הוא נאסר באכילה כאילו בושל בו.
ישנה מחלוקת אם גם כלי ששהה בו נוזל אסור למשך זמן של יממה מעת לעת, נאסר מכח אותו נוזל כאילו בושל בו, וצריך לעבור הגעלה.
החמישייה הקאמרית היא תוכנית מערכונים סאטיריים שנוצרה על ידי אסף צפור, שהיה גם התסריטאי הראשי, ואיתן צור, שביים את כל פרקיה.
התוכנית שודרה במקור בשנים 1993–1997, תחילה בטלעד בערוץ 2 ובהמשך ב.
בינואר 2010 קיבלה התוכנית תואר עמית כבוד של בית הספר לקולנוע סם שפיגל.
התוכנית הופקה על ידי מטר הפקות במשך חמש עונות.
שורשי התוכנית בספיישל לכבוד יום העצמאות, שאותו כתבו וביימו צפור וצור, וצולם באולפני החוג לקולנוע של אוניברסיטת תל אביב.
נוסף למערכונים בתוכנית השבועית הופקו מספר מערכונים מיוחדים שליוו את ליל השידורים של הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה ב.
בהמשך, עם הקמת הערוץ השני, "החמישייה הקאמרית" הייתה תוכנית שבועית, אשר נכתבה על ידי התסריטאים אסף צפור (שהיה לתסריטאי ראשי), מודי בר און, אתגר קרת, עוזי וייל ויוסף אל-דרור.
המערכונים התאפיינו בראייה סאטירית, שלא חסה גם על פרות קדושות כמו הכור האטומי בדימונה, אמהות, רבנים, ראשי ממשלה, שרים, מיניות וגופים ממשלתיים.
במערכונים נעשה שימוש רב בניבולי פה.
מאפיין נוסף בחלק מהמערכונים היה היעדר פואנטה מובהקת.
שתי העונות הראשונות של התוכנית שודרו בערוץ 2 אצל הזכיינית טלעד.
בקיץ 1995 התעוררו חילוקי דעות כספיים בין יוצרי התוכנית למנכ"ל טלעד עוזי פלד, מה שהביא למעברה של התוכנית ל, בתמיכתו של מנכ"ל רשות השידור מוטי קירשנבאום.
בשנת 2002 התוכנית שודרה בשידורים חוזרים אצל הזכיינית רשת שכיום נקראת רשת 13.
אחוזי הצפייה בתוכנית היו נמוכים יחסית לתוכניות הומור אחרות ששודרו באותה תקופה, כגון יריבתה - "הקומדי סטור", שפנתה לקהל צעיר יותר.
מכיוון שהמסר של המערכונים היה, במקרים רבים, מרומז או לא ברור, לא תמיד היה הסגנון מובן לצופים.
כמו כן, הגישה הפרובוקטיבית של התוכנית לעיסוק בתכנים שנויים במחלוקת או באופן בוטה, נתפשו כפוגעניים על ידי חלקים מאוכלוסיית הצופים.
מערכונים רבים עסקו בנושאים פוליטיים, ואישים מציבור המתנחלים והדתיים הלאומיים התלוננו כי ציבור זה מוצג בתוכנית באופן שלילי.
עם זאת, הייתה לתוכנית השפעה חברתית מתגברת וארוכת טווח, ולימים היא הפכה לסדרת קאלט.
מערכונים ומושגים רבים ממנה הפכו לביטויים שגורים או מושאי השוואה בשיח התרבותי, כמו גם מטבעות לשון בהקשרים הומוריסטיים (למשל: "הוא היה סקפטי", "אני רק מראה שאפשר", "סְמוֹל קַנְטְרִי מוקפת אויבים" "haven't the Jewish people suffered enough").
עד היום נחשבת החמישייה הקאמרית לאחת מסדרות הקאלט החשובות שהיו בישראל, ומושגים ממנה מופיעים בהקשרי שיח תרבותיים או פוליטיים.
נעימת הנושא של התוכנית היא יצירה אינסטרומנטלית בשם "Homecoming", שבוצעה על ידי הלהקה הארמנית נייט ארק, מתוך האלבום "Picture", שיצא לאור ב-1986. הנעימה הולחנה על ידי מייסד הלהקה ארא דינקג'יאן.
היצירה שימשה כאות הפתיחה והסיום, וקטעים ממנה בעיבודים שונים שימשו כקטעי קישור בין המערכונים.
בסוף אחת מעונות התוכנית שודר מערכון ובו הופיעו חמשת שחקני התוכנית, הויברגר בתפקיד הסולן, מבצעים שיר במסגרת הופעה בסגנון אוריינטלי, עם מילים חדשות, כאשר Homecoming, בביצועה המקורי והאינסטרומנטלי, הושמעה ברקע.
מלודיית השיר הועתקה מתפקיד כלי המיתר המובילים ביצירה (ג'ומבוש או עוד).
החמישייה הציגה מערכון נוסף עם המעבר לערוץ הראשון בו מנגנים חברי הלהקה בתזמורת את מנגינת הפתיח.
ביצוע השיר "מתוך אפלה", לו כתב אסף גולן את המילים, נודע בשם "מגיע יום חדש" ונכלל באחד האלבומים המייצגים את שנות התשעים במארז אלבומי האוסף "גדלנו יחד", שיצא לרגל חגיגת היובל למדינת ישראל.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 הופקו על ידי הד ארצי מספר קלטות וידאו ותקליטורי DVD המקבצים את מיטב הקטעים מהתוכנית:
"החמישייה הקאמרית בירוק" - מערכונים בנושאי צבא.
"החמישייה הקאמרית בכחול" - מערכונים בנושאי מין.
"החמישייה הקאמרית זהב" ו"החמישייה הקאמרית פלטינה" - לקטים מובחרים ללא נושא מוגדר.
בנובמבר 2008 הופק מארז של חמישה תקליטורי DVD חדשים תחת הכותרת "עשרת הדיברות על פי החמישייה הקאמרית", בני 50 דקות כל אחד, מחולקים לפי נושאים: טלוויזיה וכסף, יהדות ומולדת, מלחמה וצבא, סקס וזוגיות, ספורט והחבר'ה.
עיצוב עטיפת התקליטורים התאים כל אחד מחמשת התקליטורים לאחד מחמשת השחקנים.
בשנת 2011 יצא לאור ספרו של יוסף אל-דרור "חולדה עם רין רן" אשר הכיל מערכונים מהתכנית אשר שודרו בשנים 1993–1996. הספר יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות.
פעילות ההרכב מחוץ לסדרה ואחריה
התוכנית הזניקה את קריירות המשחק של כל חמשת משתתפיה, שכיום הם שחקנים בולטים בתעשייה המקומית.
בשנת 1996 יצא סרט הקולנוע "כלבים לא נובחים בירוק", שבו השתתפו כל חברי ההרכב, למעט שי אביבי, שהזדהה עם יוצרי התוכנית, שכעסו על כך שקאסט השחקנים משתתף בפרויקט של יוצרים אחרים.
בשנים 2000–2004 השתתפו חברי ההרכב בסדרת הדרמה "הבורגנים", שיצרו צור וציפור וששודרה בערוץ 2. גם "הבורגנים", כמו החמישייה הקאמרית, זכתה להצלחה.
ב-29 באוקטובר 2011 ביצעה החמישייה מערכון סאטירי בעצרת שאורגנה על ידי אנשי מחאת האוהלים בכיכר רבין בתל אביב.
המערכון נכתב על ידי אתגר קרת, מתסריטאיה המקוריים של הסדרה.
הַחְפָּצָה היא התייחסות אל אדם, או אל כל דבר שאינו חפץ, כאל חפץ.
אין המדובר רק בדה-הומניזציה, שלילת אנושיותו של האדם, אלא בהגדרתו מחדש כאובייקט.
עבדות, למשל, נובעת מהחפצה, משום שהיא דורשת התייחסות אל אדם כאילו היה רכושו של אדם אחר, ככלי המשרת את רצונותיו וצרכיו, כסחורה שניתן לקנות ולמכור.
בספרות זהו אמצעי ספרותי הפוך להאנשה.
בעוד שעבור האנשה די בייחוס פעולות בסיסיות לחפץ או לחיה, כגון דיבור, רגש וחשיבה, כדי שתיאור אדם ייחשב כהחפצה יש לייחס לו פעולות או תכונות שהחברה שוללת מבני אדם.
למשל, שייכות ממונית, שימוש בגוף האדם למטרות בזויות, העדר יחס של כבוד והעדר תכונות אנושיות.
במונח נעשה שימוש ביקורתי בתאוריה המרקסיסטית, בעקבות ההוגה ג'רג' לוקאץ'.
בחיבורו "חזיון הראיפיקציה" (1923) לוקאץ' מבקר את השיטה הקפיטליסטית וטוען כי היא הופכת את הפועל, על תכונותיו, יכולותיו ויחסיו עם אחרים, לסחורה ולרכוש.
במאה ה-20 נעשה במונח גם שימוש תכוף בתאוריות פמיניסטיות, המבקשות להסביר את היחס אל האישה בחברה המערבית כאל חפץ או אובייקט מיני.
יחס זה מתבטא באלימות מינית ובנרמול שלה, בנוסף להערכת נשים אך ורק על פי תכונות הנוגעות ליכולתן לספק מינית אדם אחר (כגון מראן החיצוני או התנהגותן בסיטואציות מיניות).
במאמר "תאוריית ההחפצה" (1997), החוקרות ברברה פרדריקסון וטומי-אן רוברטס טוענות שנשים בחברה אשר מחפיצה אותן נוטות להפנים יחס זה כלפיהן ולהתייחס אל עצמן ואל גופן מנקודת מבטו של צופה מהצד.
לפי מרתה נוסבאום, אדם מוחפץ אם התקיים אחד מהתנאים הבאים:
התייחסות לאדם ככלי עבור המטרות של אדם אחר
התייחסות לאדם כחסר אוטונומיה או בחירה חופשית
התייחסות לאדם כחסר שליטה או אקטיביות
התייחסות לאדם כניתן להחלפה בחפצים
התייחסות לאדם כדבר שניתן לשבור, לרמוס או לפרוץ אליו
התייחסות לאדם כרכוש שניתן לקנות או למכור
התייחסות לאדם כאילו אין צורך לקחת בחשבון את חוויותיו ותחושותיו
ראה הלן לנגטון הציעה להוסיף להגדרה את התנאים הבאים:
התייחסות לאדם כאל גופו או חלקי גופו
התייחסות לאדם כאל מראהו ותפיסתו על ידי חושים נוספים
התייחסות לאדם כאל חסר יכולת לדבר ולתקשר
חמניות הוא נושאן של שתי סדרות ציורי טבע דומם, שמן על בד של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך.
הסדרה הראשונה צוירה בפריז בשנת 1887, והיא כוללת ציורי חמניות המונחות על הקרקע.
הסדרה השנייה נוצרה בארל וכוללת זרי חמניות באגרטל.
הקשר בין הסדרות נוצר כאשר הצייר פול גוגן, ידידו של ואן גוך, התרשם מהסדרה הפריזאית וקנה שתיים מהיצירות בה.
כשמונה חודשים לאחר הרכישה של גוגן קיווה ואן גוך לשוב ולהרשים את ידידו בציורים החדשים של חמניות, וקישט בהם את חדר האורחים שנועד לשמש את גוגן בעת ביקורו ב'בית הצהוב', ביתו של ואן גוך בארל.
אחרי עזיבתו של גוגן חיבר ואן גוך את שני ציורי החמניות המרכזיים שבסדרה ואת תמונת 'המערסלת' (לה ברקוז) לטריפטיך, שהחמניות הן שתי כנפיו.
את הטריפטיך כלל ואן גוך בין ציוריו בתערוכה הקבוצתית של ה-Les XX (צרפתית, 'העשרים') בבריסל.
כפי ששער ואן גוך ב-1889, הפכו החמניות, לצד הדיוקנאות העצמיים שלו, ליצירות המייצגות ביותר שלו, וכל תערוכה רטרוספקטיבית של ואן גוך מבקשת להציגן.
כבר יש לו שתיים, שיסתפק בזאת.
ואם הוא לא מרוצה מההחלפה שביצע עימי, הוא יכול לקחת חזרה את הבד הקטנטן של מרטיניק ואת הדיוקן העצמי ששלח לי מבריטני ולהחזיר לי את שני הפורטרטים ואת שני הבדים עם החמניות שלקח לפריז".
שתי החמניות המדוברות הן שתי וריאציות על אותו נושא - שני ראשי פרחים המונחים על הקרקע.
לאחת מהן קדמה סקיצת הכנה, המהווה גם היא חלק מן הסדרה.
הציור הרביעי בסדרה, בד גדול שצויר מאוחר יותר, כולל שילוב של שתי הגרסאות.
ואן גוך צייר חמניות קודם לכן, כחלק מציורי טבע דומם ונופים, אך אלו היו הציורים הראשונים שלו שהוקדשו במלואם לחמניות.
כעת, כשאני מחכה לחיות עם גוגן בסטודיו משלנו, אני רוצה להכין קישוטים לסטודיו.
סדרת החמניות של ארל כוללת גרסאות שונות על אותו נושא: זר חמניות הנתון באגרטל.
הגרסאות צוירו בשתי תקופות, והן מובחנות זו מזו ומתייחסות זו אל זו באופנים שונים.
בסדרת הגרסאות הראשונה מארל, אותה השלים ואן גוך באוגוסט 1888, בולט יותר המשחק בשינויים ומתבטא בהבדלים בניגוד הצבע, בגודל הבד, בנקודת המבט ובמספר החמניות.
בסדרת הגרסאות השנייה, אותה השלים ואן גוך בינואר 1889, מצטמצמים ההבדלים – גודל הבד אחיד, נקודת המבט קבועה, מספר החמניות כמעט זהה ופלטת הצבעים בה משתמש ואן גוך מצומצמת הרבה יותר.
הגרסאות השניות מתייחסות לציור השלישי ולציור הרביעי מן הקבוצה הראשונה.
סדרת הגרסאות הראשונה של ארל, אוגוסט 1888
סדרת הגרסאות השנייה של ארל, ינואר 1889
שתי החזרות על גרסה 4 השתנו ממועד יצירתן.
לגרסת אמסטרדם הוספה בחלק העליון רצועת עץ - ככל הנראה על ידי ואן גוך עצמו - ואילו גרסת טוקיו הוגדלה על ידי תוספת היקפית של בד, שינוי שנעשה בתקופה מאוחרת יותר, כנראה על ידי הרוכש הראשון, אמיל שופננקר.
בינואר 1889, כשסיים ואן גוך את הציורים החוזרים של אוגוסטין רולן, 'המערסלת' (Berceuse), ואת סדרת החמניות, הוא כתב לאחיו תיאו: "אני מדמיין לעצמי את הבדים האלו בין אלו של החמניות, כך שהם יהיו כמו מנורות או פמוטים לצידם...
וכך השלם יהיה מורכב משבעה או עשרה בדים".
דברים אלו הם רמז ברור לארגון טריפטיך 'המערסלת' ששרטט ואן גוך במכתב מיולי 1889.
ציורי החמניות של ואן גוך נחשבו חדשניים בתקופת יצירתן, גם בשל השימוש בספקטרום הצבע הצהוב, בין היתר הודות להמצאת פיגמנטים חדשים שאיפשרו יצירת צבעי שמן חדשים.
את ייחודן האמנותי זיהו מיד ואן גוך עצמו והצייר פול גוגן.
במכתב לאחיו תיאו, כתב ואן גוך: "הם מסוג הציורים שאופיים משתנה ומעמיק ככל שאתה מתבונן בהם.
ומעבר לכך, כפי שאתה יודע, גוגן מעריך אותם בצורה יוצאת דופן.
אחד הדברים שאמר לי בין היתר הוא: 'זה...זהו..
הפרח.' אתה יודע האדמונית היא של ג'ינין, והחוטמיות שייכות לקוסט, אבל החמניות הן די שלי."
ציורי החמניות של ואן גוך נפוצו, בהעתקים צבעוניים, והפכו אחת היצירות המוכרות של האמן.
במרץ 1987, כאשר רכש יאסו גוטו אחד מציורי הסדרה ב-39,921,750 דולר, הפכו ציורי החמניות מן היקרים ביצירות האמנות המודרניות ושם דבר בשוק המסחרי.
מאז האמיר מחירן של כלל היצירות של ואן גוך, כאשר השיא האחרון עומד על 53.9 מיליון דולר ששולמו בתמורה ל'אירוסים'.
החנות ברחוב הראשי (במקור: Obchod na korze) הוא סרט צ'כוסלובקי מ-1965 בבימויים של צמד הבמאים יאן קדר ואלמר קלוס, על פי רומן קצר מאת לדיסלב גרוסמן שגם השתתף בכתיבת התסריט.
הסרט עוסק בעלייתו של הנאציזם בצ'כוסלובקיה דרך סיפורם של נגר פשוט ואלמנה יהודיה קשישה שחנותה הועברה לבעלותו של הנגר, במסגרת תהליך האריזציה.
הסרט העניק לצ'כוסלובקיה את זכייתה הראשונה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
שייך לגל החדש בקולנוע הצ'כוסלובקי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, עם עליית הנאציזם בעיירה סלובקית בה מתגורר הנגר טונו ברטקו, אדם פשוט ונוח לבריות, מקבל טונו בעלות על חנות כלי תפירה ברחוב הראשי של העיירה, במסגרת תהליך האריזציה.
החנות השתייכה עד כה לרוזלי לאוטמן, אלמנה יהודייה קשישה וחרשת-למחצה, שלכאורה מנותקת מן העולם החיצוני ואינה מבינה את הסבריו של ברטקו על מצבה החדש.
ידידו של טונו, אימריך קוצ'אר, הוא מתנגד מוצהר לאריזציה.
הוא מסביר לטונו כי החנות אינה רווחית וכי גברת לאוטמן מתקיימת מתרומות.
הקהילה היהודית מציעה לטונו תשלום קבוע כדי שלא יוותר על החנות, במטרה להגן על גברת לאוטמן מפני השתלטותו על החנות של אדם אחר שאינו נוח לבריות כמו טונו.
טונו מסכים להצעה וגורם לגברת לאוטמן להאמין שהוא בן דודה שהגיע על מנת לסייע לה בעבודתה.
בעוד מערכת היחסים בין השניים מתפתחת, אשתו של טונו מזהירה אותו כל העת מפני ערמומיותה של הקשישה.
כאשר רשויות החוק אוספות את כל יהודי העיירה לשם גירושם, טונו מוצא עצמו נקרע בין תיעובו כלפי משמר הלינקה והנאצים, לבין ההכרח להסגיר את גברת לאוטמן על מנת להגן על עצמו.
כאשר גברת לאוטמן מבינה שמדובר בסוג של פוגרום היא נבהלת.
עם התקרבותם של שוטרים אל הבית, טונו דוחף אותה בכוח לתוך ארון כדי להחביא אותה.
הדחיפה גורמת למותה, דבר שממוטט את טונו רגשית וגורם לו להתאבד בתליה.
הסרט מסתיים בסצנה סוריאליסטית בה נפתחת דלת החנות אל הרחוב הראשי, שם טונו וגברת לאוטמן צועדים יחד בצעדי ריקוד באור יום בהיר ובבגדים נאים, לצלילי נגינתה של להקה המנגנת עבורם.
אחד מבמאי הסרט, יאן קדר, הוא יהודי סלובקי שבמהלך השואה היה עצור במחנה עבודה.
קדר וקלוס התרשמו לטובה מגישתו הטרגית-קומית והאנושית של סיפורו הקצר של גרוסמן, שבמקור נקרא "המלכודת", והחליטו לעבד אותו לסרט.
גרוסמן כתב את התסריט בצ'כית, השפה בה נכתב גם הספר ב-1962, והבמאים עיבדו אותו לתסריט צילומים במשותף עם גרוסמן תוך תרגומו לסלובקית.
העלילה רצופה בהומור, גם במצבים הטרגיים ביותר של הסרט (במיוחד על רקע חוסר ההבנה השורר בין שתי הדמויות הראשיות), אך היוצרים הקפידו על כך שהצופה יבין תמיד שחיי אדם מונחים על כף המאזניים.
הסרט עוסק בשואה דרך הטרגדיות הפרטיות של שתי הדמויות הראשיות.
קדר אמר על כך כי השחזור הקולנועי המושלם ביותר של מצב כלשהו, אינו מסוגל לעלות על סרט העוסק בפשיזם דרך הטרגדיה של אדם יחיד.
הוא הביא כדוגמה לגישה זו את דבריו של הסופר הסלובקי לדיסלב מניצ'קו על משפט אייכמן: מניצ'קו הסיק כי עבורו, "המפתח להבנה" נעוץ בגורלם של היהודים אותם הכיר באופן אישי, ולא במספר המדויק של האנשים שאייכמן גרם למותם במישרין או בעקיפין.
הסרט צולם בעיירה הסלובקית סבינוב, שהתאימה לסרט משום שלא עברה שינויים רבים מאז התקופה שלפני היווצרות צ'כוסלובקיה.
הבמאים עיצבו את העיירה כך שתתאים לתקופה בה מתרחשת עלילת הסרט.
הבמאים נתקלו בקשיים למצוא שחקנית צ'כוסלובקית שתגלם את דמותה המורכבת של רוזלי לאוטמן.
לבסוף הם החליטו ללהק לתפקיד את אידה קמינסקה, שחקנית יהודיה פולניה בעלת ניסיון משחק רב.
קדר טען כי קמינסקה שיחקה מתוך ניסיון אישי.
לדיסלב גרוסמן אמר על כתיבתו של הספר: "אנחנו היהודים ידענו תמיד לבטא את אסונותינו בבדיחות, בדמעות המהולות בצחוק...
אני רואה גם את החיים עצמם בבחינת טראגי-קומדיה – אין הם טרגדיה צרופה וודאי שאין הם בבחינת קומדיה...".
המבקר זאב רב-נוף טען שעלילת הסרט מזכירה אגדות עממיות הנוטות להפרזה ולחוסר-היגיון ובכך אינה מתאימה לנושא רציני כמו השואה, ושסגנונו האמנותי של הסרט הוא לעיתים קרובות מיושן ומזכיר את הסרטים ההוליוודיים הרגשניים שיצאו שלושים שנה לפניו.
הוא שיבח את משחקם של קרונר וקמינסקה וסיים את ביקורתו במילים "כבר אמרתי כי 'החנות ברחוב הראשי' הוא כישלון, אך הלוואי שנהיה גם אנחנו מסוגלים לכשלונות כאלה...".
פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר
פסטיבל קאן – ציון לשבח על משחק (יוזף קרונר ואידה קמינסקה)
פרס מעגל המבקרים של ניו יורק – הסרט הזר הטוב ביותר
פרס מעגל המבקרים של קנזס סיטי – הסרט הזר הטוב ביותר
פסטיבל פילסן – פרס חביב הקהל (יאן קדר)
פסטיבל קאן – פרס דקל הזהב (יאן קדר ואלמר קלוס)
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (אידה קמינסקה)
פרס גלובוס הזהב – השחקנית הטובה ביותר – דרמה (אידה קמינסקה)
החמציצים הייתה להקת זמר ישראלית שהוקמה בשנת 1966 על ידי נעמי פולני וארבעה מחברי להקת התרנגולים: ליאור ייני, עליזה רוזן, דבורה דותן וצביקה גרטל.
הלהקה המשיכה, במובנים רבים, את דרכה ואופן פעולתה של להקת התרנגולים, הן מבחינת אופי הרפרטואר והן מבחינת ההקפדה על הפרטים המאפיינת את פולני, אולם התוכנית שבנו לא הצליחה מבחינה מסחרית, על אף איכותה המוזיקלית והבימתית.
הלהקה פוזרה ב-1967 לאחר שנת פעילות אחת בלבד ותקליט בודד שיצא באותה שנה.
מלבד ארבעת הזמרים, היו חברים בהרכב הרצל בודינגר (אקורדיון), עודד ייני (חליל צד), בנו הודס (בס), אהרלה קמינסקי (תופים) ויגאל קלאוס (קלרינט).
משיריהם הידועים: "מיהו המיילל ברוח", "שיר פרידה לקיץ", "מישמיש", "מרפסות" ו"את מה שרציתי".
החממה היא סדרת נעורים ישראלית שנוצרה על ידי גיורא חמיצר.
הסדרה כוללת רומנטיקה, דרמה ומתח.
הסדרה מתארת את עלילותיהם של בני נוער הלומדים בבית הספר למנהיגים "החממה", בית ספר הממוקם על שפת הכנרת.
הסדרה שודרה בשנים 2012-2016 בערוץ ניקלודיאון למנויי Yes ונמשכה שלוש עונות (175 פרקים).
החממה היא הסדרה הישראלית שהופקה בהכי הרבה תקציב בישראל.
בינואר 2014 עלתה הסדרה לשידור בערוץ ניקלודיאון בבריטניה, בדיבוב לשפות שונות.
ב-28 בינואר 2016 הודיעה הפקת הסדרה על מכירת הזכויות לנטפליקס, ובגרסתה האמריקאית היא נקראת "אקדמיית החממה".
בעקבות הסדרה יצאו שלושה ספרים: "החממה – בעקבות גן העדן האבוד", "החממה – הרפתקה במאיץ" ו"החממה – מלכודת בלב ים" שנכתבו על ידי דניאלה זליגובסקי וגיורא חמיצר.
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית "סדרת הילדים והנוער הטובה ביותר" בשנים 2013–2015, וזכתה להצלחה רבה בקרב הנוער בישראל.
ב-1 ביולי 2015 הודיע יוצר הסדרה גיורא חמיצר כי הסדרה תסתיים לאחר חלקה השני של העונה השלישית, ובכך הסדרה הגיעה לסיומה ב-28 בפברואר 2016, לאחר 175 פרקים.
הסיבה לסיום הסדרה לטענת חמיצר היא לסיים בשיא.
בין העונות רצה חמיצר ליצור נשיקה גאה בסדרה, אך כאשר פנה לשיר מורנו (סופי) שתעשה זאת – הסבירה לו מורנו כי דבר זה עלול לבלבל את הצופים, גיורא הסכים עימה ורעיון זה בוטל.
ב-8 במרץ 2017 עלה ספיישל איחוד לרגל 5 שנים לסדרה המצליחה ושנה לסיום.
ב-22 במרץ 2020 עלה הפרק הראשון של "החממה נגד הקורונה", ספר שכתב חמיצר בהשראת הסדרה.
בכל פרק מקריא שחקן אחר בסדרה את הטקסט.
ב-2023 כל פרקי העונה הראשונה יצאו ליוטיוב.
בפסטיגל 2025, ביצע לי בירן את שיר הנושא של החממה - יותר מעשור לאחר תחילת שידורי הסדרה.
אל בית הספר "החממה", בית ספר למנהיגים השוכן על שפת הכנרת, מצטרפים האחים אלפי ואלה-לי רשף.
בחממה ישנם שני מועדונים; העורבים והנשרים.
מועדון העורבים מתעסק בעיקר בהשכלה באמנות ובמוזיקה.
הנשרים מתעסקים בספורט כאשר מרכז העניין הוא נבחרת הכדורסל בה הבנים משחקים והבנות מעודדות.
אלה-לי ואלפי הם ילדיהם של גורי ונעמי רשף; האסטרונאוטית הישראלית הראשונה, אשר חוקרת אפשרות למניעה של רעידות אדמה באמצעות מגנטיט שנמצא בחלל, ונהרגת בעת חזרתה לכדור הארץ כשהחללית שלה מתפוצצת.
בהמשך העונה מתגלה שמאחורי החזות המרשימה של בית-הספר, מסתתרת מזימה נוראית מתחת לפני השטח של המקום.
"הלקוח", דמות מסתורית שאף אחד לא יודע מי עומד מאחוריה, זומם להשתמש במגנטיט מהמחקר של נעמי לתוצאה ההפוכה - יצירה מכוונת של רעידות אדמה.
תלמידי החממה מרגישים שבמקום מתרחשים דברים מוזרים ומחליטים לחקור זאת בשיתוף פעולה של שני המועדונים, למרות המתח והתחרותיות בין הבתים האויבים.
יחד, תוך הקמת חבורת "גלאפגוס" ורקימת קשר מיוחד בין הבתים, הם מגלים מה היא המזימה ופועלים כדי למנוע אותה, זאת במקביל לדברים אישיים שהם חווים והלימודים בבית הספר.
לאחר שסיכלו את מזימתו של "הלקוח" המסתורי,
תלמידי החממה חוזרים לשגרה, אבל לא להרבה זמן.
הלקוח מתכנן מזימה חדשה - לאחר שהוא מגלה כי במגע עם חום המגנטיט פולט וירוס קטלני, הוא מתכוון להפיץ אותו בכנס שלום שייערך בישראל, בו יתארחו כל מנהיגי העולם.
בהמשך העונה אלה-לי ויפתח נדבקים בווירוס, ובזכות זה מצליחה מדענית בשם קארין פינטו לייצר נוגדן לווירוס, אך זה לא מונע מהלקוח להמשיך במזימתו.
כשהעורבים והנשרים שמים לב ששוב פעם משהו מסריח קורה מתחת לאף שלהם, הם לא נשארים אדישים, וחבורת "גלאפגוס" יוצאת לדרך בשנית.
במקביל לחקירותיהם, הם חווים אתגרים, משברים, אהבות ואכזבות.
העונה השלישית נפתחת בגילוי של פצצת האטום "איקארוס" אשר פותחה על ידי המדען ראלף אייזנברג.
עלילת החלק הראשון של העונה סובבת סביב היחסים בין ישראל לנוביה, מדינת ערב בנשיאותו של באסם אל-שריף, שנרצח על ידי אחיו, ראפיק.
לאחר שרוצח את אחיו, הוא הופך את נוביה לדיקטטורה ומאיים להפעיל את פצצת האיקארוס שקיבל מאייזנברג, בשטח ישראל.
בינתיים, עומאר אל-שריף, בנו של באסם ויורש העצר של נוביה, עובר את הגבול עם ישראל ובורח מדודו לאחר שמבין כי הוא מתכנן להרוג גם אותו.
בעזרת תושייתם של תלמידי החממה, שלטונו של ראפיק נופל ועומאר עולה לשלטון בנוביה.
בחלק השני של העונה, לאחר שישראל ונוביה חתמו על הסכם שלום, מגיעים מספר ניסיונות לסכסך בין המדינות מצדו של זאב נאמן, נבל מהעונה הראשונה.
מטרתו של זאב היא להפר את הסכם השלום והיחסים הטובים בין נוביה לישראל ולגרום למלחמה במזרח התיכון שתוביל למלחמת עולם.
כשתלמידי החממה מגלים על תוכניותיו של זאב, הם פועלים על מנת למנוע את הצלחתן.
בסצנת הסיום של הסדרה, בוגרי החממה מסיימים את לימודיהם בבית הספר בטקס סיום חגיגי.
לואי - מכשיר המשלב בתוכו פונקציית מחשב ופונקציות טלפון חכם ורשתות חברתיות.
מורכב ממוט מתכת עליו מורכבות שתי ידיות פלסטיק לבנות שהזזתן לקצוות פותחת את המכשיר ומעלה את המסך שלו, הנדמה כמרחף באוויר בזכות עצמו (דמוי הולוגרמה).
המכשיר ניתן לתלמידי החממה וצוות החממה בלבד.
בעזרת הלואי פותחים תלמידי בית הספר החממה את דלת המועדון שלהם, הקפטנים של הבתים מקבלים 'לואי מאסטר' שבאמצעותו ניתן לפתוח את כל הדלתות בחממה כמו כן לשלוט בפתיחת וסגירת דלת המועדון שבראשו הם עומדים.
הפעלתו של הלואי מבוססת על רשת פנימית של בית הספר החממה, הכוללת בתוכה תוכנת איתור מובנית דרכה ניתן לאתר את מיקומם של מכשירי הלואי במידת הצורך (למרות שקיימים מקרים במהלך הסדרה בה מאתרים את מיקומם של מכשירי הלואי גם בדרכים אחרות).
מכשיר הלואי קרוי על שם לואיס קליין, מייסד החממה.
בית העורבים - אחד משני בתי תלמידים בבית הספר החממה.
בית העורבים מתמקד בהשכלה, חשיבה אסטרטגית כמו גם במחוננות מדעית ומחוננות אומנותית.
בבית העורבים קיים דגש ערכי על חשיבה עצמאית, עידוד מצוינות אישית ועזרה הדדית בין חברי הבית.
צבעי בית העורבים הם אדום וכחול.
בבית העורבים חברים בין היתר אלה-לי (עונות 1 ו-3), יפתח (קפטן בית העורבים במשך רוב הסדרה), דינה, מתי, נטלי (עונות 2–3), אלונה, איימי (עונות 1–2) ועמנואל (עונה 3).
בית הנשרים - אחד משני בתי תלמידים בבית הספר החממה.
בית הנשרים מתמקד בעיקר בספורט, בליבו נמצאת נבחרת הכדורסל של החממה, בה הבנים משחקים והבנות מעודדות.
עם זאת, רוב הבנות בבית הנשרים מצטיינות בענף ספורט אחד לפחות.
בבית הנשרים קיים דגש ערכי על עבודת צוות, קבלת החלטות קבוצתית ועידוד פתיחות בין חברי הבית.
צבעי בית הנשרים הם צהוב וסגול.
בבית הנשרים חברים בין היתר דניאל, נטלי (עונות 1–2), אלפי (עונות 1–2), סופי (קפטנית בית הנשרים במשך רוב הסדרה), רון, אלה-לי (עונה 2), איימי (עונה 3) ויובל (עונה 3).
נקסוס (עונה 1) - פרויקט ממשלתי סודי מטעם סוכנות החלל הישראלית, אותו הובילה האסטרונאוטית נעמי רשף.
הפרויקט קודם על-ידי ראש הממשלה בעונה הראשונה, מרדכי רוזן.
מטרתו המוצהרת של הפרויקט היא מניעת רעידות אדמה, על-ידי שימוש במגנטיט כדי להרגיע פעילות סיסמית בבטן כדור הארץ.
רוזן האמין שבאמצעות הצלחה של פרויקט נקסוס ישראל תוכל להשכין שלום אמת עם אויבותיה.
אלא שעם ההשתלטות של זאב וג'ודי על המגנטיט הם ניסו להשיג מטרה הפוכה לזו של פרויקט נקסוס - יצירת רעידות אדמה על-ידי עידוד פעילות סיסמית, זאת בהנחייתו של הלקוח.
מזימה זו של הלקוח סוכלה על-ידי תלמידי החממה בסוף העונה.
המערה (עונות 1–2) - חלל סודי הממוקם באתר המטאור שגילתה נעמי רשף בבית הספר החממה.
כדי לפתוח את דלת המערה בעונה הראשונה היה צורך בטביעות אצבע של גו'די או של שותפיה.
במקור שימשה המערה כחדר הפיקוד של פרויקט נקסוס, ממנה תוכננה טיסתה של נעמי לירח.
לאחר השתלטותם של זאב וג'ודי על פרויקט נקסוס המערה הפכה לחדר הפיקוד ממנו פעלו במטרה להוציא לפועל את רעידות האדמה שהלקוח הזמין מהם.
בתקופה זו המערה כללה גם תא כליאה בו הוחזקו אנשים שונים שעמדו בדרכם של זאב ושותפיו, בעוד שבחלק אחר של המערה הוחזקה נעמי במתקן חסין לפיצוצים בעת שהייתה מורדמת לאורך רוב העונה הראשונה.
מזימת רעידות האדמה סוכלה בחלקה הגדול במערה - אלה-לי איפסה את החומרה ששלטה בלוויין בנימין בקופסה שממוקמת בכניסה למערה, יפתח ודניאל לקחו את ההתקן שהיה אמור לייצר רעידת אדמה בכנרת למתקן החסין לפיצוצים שבמערה.
בעונה השנייה אנשיו של הלקוח השתלטו על המערה, לקחו משם את המגנטיט הגדול ושינו את קוד הכניסה הביומטרי למערה.
בהמשך העונה הלקוח ואנשיו מלכדו את המערה עם חומר נפץ והמגנטיט הקטן, שחימומו גרם להשתחררות וירוס קטלני; כך שכשאלה-לי ויפתח נכנסו למערה אלה-לי דרכה על מוקש שהביא לקריסת המערה, גם אלה-לי וגם יפתח נדבקו בווירוס שהשתחרר מהמגנטיט הקטן.
קריסת החלק העליון של המערה חשפה חלק תת-קרקעי שאליו נפלה אלה-לי, שם קבלה אלה-לי את הנוגדן לווירוס בו נדבקה על-ידי כך ששתתה אותו ממי המערה.
קצת לפני שהמערה קרסה סופית אלה-לי נמלטה מהמערה דרך יציאת סתר.
המערה יצאה מכלל שימוש בחצי השני של העונה השנייה.
מגנטיט (עונות 1–2) - חלק ממגנט גדול שנמצא על הירח, שהובא לכדור הארץ בעזרתה של נעמי רשף כחלק מפרויקט נקסוס.
המטרה המקורית מאחורי הבאת המגנטיט לכדור הארץ הייתה שימוש בו למניעת רעידות אדמה, אלא שבהוראת הלקוח זאב וג'ודי מנסים להפעיל את המגנטיט כדי ליצור רעידות אדמה, מזימה שמסוכלת בסוף העונה הראשונה על-ידי תלמידי החממה.
בעונה השנייה אנשיו של הלקוח מוציאים את המגנטיט מהמערה, זאת במטרה לחלוב ממנו וירוס קטלני שמשתחרר מהמגנטיט בעת שמחממים אותו.
בחלק הראשון של העונה מקבלת נעמי, מנהלת בית הספר החממה, מגנטיט קטן יותר (מזה שהיא עצמה הביאה מהירח) מסוכנות החלל הישראלית.
נעמי נותנת אותו במתנה למועדון העורבים, אלא שאוזי גונב אותו משם במטרה לשלם חוב עם מעמד הזהב אליו המגנטיט מחובר.
הניסיון של שני מאפיונרים שנשלחו לגבות מאוזי את החוב לקחת את הזהב מהמגנטיט מוביא לחימום המגנטיט הקטן והשתחררות הווירוס הקטלני ממנו באופן שהורג את שניהם.
אוזי עוזר לדינה ומתי להחזיר את המגנטיט הקטן לחממה וההתנסות הזאת משמשת בהמשך העונה כמפתח להבנה כיצד פועל הווירוס ולכך שניתן להחליש אותו באמצעות קור.
המגנטיט הקטן מועבר למערה בהוראתו של הלקוח (שפקד על אורנה המהופנטת לעשות זאת עבורו) כחלק מפעולת המלכוד של המערה, כך שהוירוס משתחרר ממנו בשעה שאלה-לי ויפתח נמצאים במערה.
המגנטיט הקטן ככל הנראה מושמד בשעת הפיצוץ של המערה.
נוביה (עונה 3) - מדינה ערבית בדיונית, המוצגת כשכנתה של ישראל ממזרח וכמדינה איתה ישראל נמצאת על סף הסכם שלום בתחילת העונה השלישית.
בסאם אל-שריף, נשיא נוביה בתחילת העונה השלישית, נרצח על-ידי אחיו הצעיר ראפיק משום שבקש להמשיך עם תהליך השלום ולהחזיר את פצצת "איקארוס" שפותחה בישראל לאחר שזו הגיעה לנוביה.
מהפך השלטון בנוביה אילץ את עומאר אל-שריף, בנו של בסאם ויורש העצר, לברוח מנוביה לישראל.
בהמשך העונה עומאר חוזר לנוביה יחד עם אלה-לי, דניאל ונפתלי (אביו של דניאל) כדי לדרוש בחזרה את השלטון, יחד עם חוליית מורדים מקומית ובעזרתם של תלמידי בית העורבים בחממה הם מצליחים להדיח את ראפיק ולהחליף את השלטון בנוביה.
עומאר נהפך לנשיא נוביה והסכם השלום בין ישראל ונוביה נחתם סופית בפרק 127. על פי חמיצר, סוריה היא מקבילתה של נוביה במציאות.
איקארוס (עונה 3) - פצצה קטלנית בעלת יכולת תעופה באוויר, מופעלת על ידי שלט ובחלק השני של העונה השלישית גם בהפעלה מרחוק.
הומצאה על ידי המדען ראלף אייזנברג, המתאר את "איקארוס" כפצצה היעילה כמו עשר פצצות אטום, אך אינה רדיואקטיבית.
כדי להפעיל את "איקארוס" מרחוק יש צורך בטיימר שנותן טווח בטיחות למפעיל הפצצה.
הפצצה נגנבה מהבונקר הסודי שבו פותחה בפרק 103, בדיעבד מסתבר שאייזנברג הוא זה שהזמין את גניבת הפצצה כחלק מעבודתו עבור "הלקוח", כדי שיבקשו מאייזנברג לייצר העתקים נוספים שלה.
כאשר האב-טיפוס הראשוני של הפצצה מוצא את דרכו אל נוביה, ראש ממשלת ישראל ספי שחל מורה לאייזנברג לייצר עותקים נוספים של פצצת איקארוס.
האב טיפוס הראשוני של "איקארוס" נמצא בסופו של דבר בשטח בית הספר החממה.
בעת חתימת הסכם השלום בין ישראל לנוביה 24 פצצות האיקארוס שנמצאות ברשות ישראל מושמדות, לדרישתו של נשיא נוביה עומאר אל-שריף.
אלא ש-16 פצצות איקארוס נוספות שאייזנברג ייצר מתחת לאף של הממשלה נלקחות מהבונקר על-ידי אנשיו של זאב.
תחילה זאב מטמין את אחת מפצצות האיקארוס במטוס ראש הממשלה כך שיהיה מיועד להתפוצץ בשעה שמנהיגיהם של ישראל ונוביה נמצאים עליו ומטמין פצצת איקארוס נוספת כמלכודת בבונקר שבו התחבא, אלא שאלה-לי ודניאל מוצאים את הפצצה השנייה בבונקר, נוסעים איתה לזאב ובכך מאלצים אותו לתת את הקוד שמנטרל את שתי הפצצות.
זאב קונה את חירותו על ידי הסגרת 14 הפצצות האחרות ומטמין 2 מהן במעבורת "נעמי", אלו מתפוצצות בסופו של דבר בשעה שהמעבורת "נעמי" עושה את דרכה לחלל.
בית הדרורים (עונה 3) - בית תלמידים בבית הספר החממה, הוקם בסוף העונה השלישית.
אביגיל קליין, אשתו של מייסד החממה לואיס קליין, הגתה את חזון בית הדרורים לקראת מותה.
על פי חזון זה, בית הדרורים אמור להיות בית לילדים שאין להם בית אחר ולא היו יכולים להתקבל לבית הספר החממה בדרך הרגילה (הכוללת מבחן פסיכומטרי, מבחן ספורט וראיון אישי), כך שבטווח הארוך בית העורבים ובית הנשרים יעזרו לדחוף את תלמידי בית הדרורים קדימה ואולי להצמיח מתוכם מנהיגים.
לואיס, לעומתה, התנגד לחזון זה מפני שזה סותר את הגישה התחרותית שלו וכי חשב שתלמידי בית כזה ירגישו נחותים ביחס לתלמידי בית העורבים ובית הנשרים, כך שעם מותה של אביגיל נגנז חזון בית הדרורים.
בסופו של דבר לואיס משתכנע מדבריהם של חברי בית העורבים ושל סופי ונותן אור ירוק להקמת בית הדרורים בחממה.
צבעי בית הדרורים הם ירוק ושחור.
בבית הדרורים חברים בין היתר מורי, דוד ואסתי.
בעקבות הסדרה הופק מופע שירים וריקודים המציגים כוכבי הסדרה המופע נקרא "החממה Live".
המופע הראשון עלה ב-7 באפריל 2014 בהיכל נוקיה במהלך חופשת הפסח.
המופע הוצג בהשתתפות רוב השחקנים הראשיים בסדרה: גאיה שליטא-כץ, לי בירן, דר זוזובסקי, דניאל ליטמן, ג'וי ריגר, שיר מורנו, תמיר גינזבורג וסמדר חייט.
המופע כלל עיבודים חדשים לשירים מהסדרה, במהלכו הוצגו קטעים מהסדרה, קליפים וסיפורים של הדמויות ובסוף המופע הוקרן הפרק האחרון של העונה השנייה.
המופע השני עלה ב-24 ביולי 2014 בהיכל התרבות בפתח תקווה במהלך החופש הגדול ובמהלך מבצע צוק איתן.
במופע השתתפו רוב השחקנים הראשיים בסדרה: גאיה שליטא-כץ, לי בירן, דר זוזובסקי, דניאל ליטמן, שיר מורנו ותמיר גינזבורג.
בעקבות ההחלטה לסיום הסדרה, עלה מופע פרידה מהסדרה בכיכובם של גאיה שליטא כץ, שיר מורנו, דניאל ליטמן ותמיר גינזבורג.
המופע, שנקרא "החממה על הבמה" התקיים בחמישה היכלי תרבות, לעומת המופעים הקודמים, שהתקיימו במקום אחד בלבד.
בתחילת פברואר 2016 הוחלט לקיים סרט של החממה בפלאנט, ב-DVD ובערוץ ניקלודיאון, הסרט היה איגוד של כל חמשת הפרקים האחרונים של הסדרה.
הסרטים שודרו בכל בתי הקולנוע של פלאנט, בסוף השבוע שלפני שידורם של חמשת הפרקים האחרונים בערוץ.
רק לקוחות yes יכלו להיכנס לאתר האינטרנט ולקבל את הכרטיסים בחינם לסרט הגדול של החממה.
במהלך הסגר שהיה במדינת ישראל בשיאה של מגפת הקורונה בישראל החליט יוצר החממה גיורא חמיצר ליצור תסריט לעונה רביעית, שבמהלכה גיבורי החממה נמצאים 4 שנים לאחר מאורעות העונה השלישית, ומולם נמצא אויב חדש.
בכל פרק שחקן אחר מהסדרה הקריא את התסריט שנכתב על ידי גיורא כמה ימים בודדים לפני כן.
תסריט הפרקים פורסם בעיתון "הארץ" והם זמינים ביוטיוב.
החפרנים היא תוכנית טלוויזיה מדעית קומית ישראלית, בהנחיית דודו ארז, ובהשתתפות רחלי רוטנר (עונות 5-1) מירב פלדמן, יובל סגל (עונות 1–6), תמר עמית יוסף (עונה 6), אביתר ליכטנשטט (עונה 6) ומשה מלכה.
התוכנית זכתה בשנת 2018 בתואר התוכנית הטובה ביותר בקטגוריית מגזין ילדים ונוער על ידי האקדמיה לטלוויזיה.
התוכנית עלתה לשידור ב-31 באוגוסט 2014 בערוץ הטלוויזיה החינוכית הישראלית, ובערוץ 2. ב-22 במרץ 2015 עלתה לשידור העונה השנייה, וב-20 בדצמבר 2015 עלתה לשידור העונה השלישית.
התוכנית זמינה לצפייה גם באתר וביישומון של "כאן חינוכית".
החל מאוגוסט 2018 לאחר סגירת הטלוויזיה החינוכית, התוכנית עברה לשידור בערוץ כאן חינוכית וזמינה באתר, ובאפליקציית כאן 11 וכאן חינוכית.
עונה רביעית של התוכנית צולמה בין יולי לספטמבר 2016 ועלתה לשידור ב-25 בדצמבר באותה שנה.
בנובמבר 2016 החלו צילומי העונה החמישית, ששודרה ביולי 2017. ב-1 ביולי 2018 עלתה לשידור העונה השישית של התוכנית.
בעונה השישית היו שינויים בתוכנית כגון: אולפן חדש ושינויים בצוות השחקנים, כשאת מקומה של רחלי רוטנר תופסים תמר עמית יוסף ואביתר ליכטנשטט.
ב-17 בספטמבר 2019, יום הבחירות לכנסת העשרים ושתיים שודר הספיישל "בוחרים בחפרנים" – ספיישל בן ארבע שעות בשידור חי של צוות החפרנים הקבוע: דודו ארז, מירב פלדמן, יובל סגל יחד עם מאיה בכובסקי, אביעד בנטוב, מיכל מצוב, עומר דרור, בר מיניאלי, והראפר איתי לוקץ'.
הספיישל כלל מערכונים שמסבירים מושגי יסוד בדמוקרטיה, פריצות בשידור חי מקלפיות, משאלי רחוב, כתבות (לראשונה בטלוויזיה – ועדת הבחירות המרכזית חשפה איך מתבצע הליך ספירת הקולות לאחר סגירת הקלפי), אירוח חברי הכנסת איילת נחמיאס-ורבין ורועי פולקמן, סוקרים, פרשנים פוליטיים, ילדים אורחים ועוד.
המשדר ליווה את חשיפת תוצאות המדגמים בערוצים השונים, תוך הנגשת התוצאות לילדים.
ב-2 במרץ 2020, יום הבחירות לכנסת העשרים ושלוש שודר הספיישל "בוחרים בחפרנים 2020" – מופע הבחירות של החפרנים, בכיכובם של צוות החפרנים הקבוע: דודו ארז, מירב פלדמן, יובל סגל ובנוסף כוכבי כאן חינוכית רבים: ליטל שוורץ, יניב ביטון, רוני הדר, איתי הרמן, איתי לוקץ', נעמי לבוב, וכוכבי "ילדי בית העץ".
בין היתר בתוכנית נערכה חשיפת בכורה של הבובות החדשות של נולי ובץ מ"פרפר נחמד".
כמו כן, התארחו בין היתר גם אורי וייל (ד"ר מולקולה) והקוסם חזי דין.
הספיישל עצמו שודר לראשונה מול קהל חי.
בכל תוכנית הצופים שולחים אל צוות החפרנים שאלות מצולמות בווידאו, וצוות החפרנים נשלח לברר את התשובות.
במהלך התוכנית מתארחים גם מומחים אמיתיים כגון: רופאים, פיזיקאים, אקולוגים, תזונאים, מרצה לחקר המוח, מרצה למדע פופולרי, גנטיקאי, היסטוריון, אמן חושים ועוד.
באולפן החפרנים נמצא "מקלחון הזמן", המאפשר לשגר את החפרנים לעבר, לעתיד ולחלל.
במהלך התוכנית, הכתבים מוצגים כ"חפרנים".
למירב, יובל, ורחלי נוסף ללא הסבר שם המשפחה "קידר", בנוסף לשם משפחתם המקורי.
בעונה השישית נוסף לתמר ולאביתר ללא הסבר שם המשפחה "בריר".
במהלך העונות נכנסו לשימוש הביטויים "צ'קגו" (כינוי למצב של כאוס ובלאגן), "זה – חמור!", "לא נעים", "הו, טורבלד", "איזה אמן" ו"מבחינתי העניין חפור", הנאמרים דרך קבע בתוכנית.
במהלך הסדרה נערכו תוכניות מיוחדות (ספיישלים), שיוחדו לנושא אחד:
מבזק ההתנצלות – התנצלות שנועדה לתקן טעות היסטורית, או תפיסה שגויה שהושרשה.
את הפינה מגיש דודו ארז יחד עם אומן ההתנצלויות הבינלאומי, משה מלכה, שמתנצל בפני: כל מי שנעקצו על ידי גלילאו, חיפושית פרת משה רבנו, הירח וכו'.
לעיתים נדירות מבזק ההתנצלות הופך להיות מבזק תודה, במסגרתו משה מלכה מודה לאישיות מדעית או היסטורית על תרומתה לאנושות.
בספיישל בחירות נעשה מבזק מה נסגר איתכם?!
עם אומנית המה נסגר איתכם, רחלי רוטנר.
לעיתים רחוקות אף יותר ממבזק התודה נהפך מבזק ההתנצלות למבזק סליחה?!
שבו דודו מבקש בפני משה להתנצל בפני דמות היסטורית והוא מסרב בעודו מפרט את חטאיה של הדמות ואז באה הדמות ומתנצלת.
לעיתים רחוקות אף יותר נהפך מבזק הסליחה?!
שבו מתנצל משה בפני דמות היסטורית והדמות ההיסטורית מתנצלת לפניו (כמו האננס) והנדיר מכולם, מבזק התנצלות ותודה שבו משה מתנצל ומודה לאישיות מדעית או היסטורית אשר תרומתה לאנושות אינה מוכרת.
שיחה מיותרת עם התוכנית שאחרינו – בסוף כל תוכנית, דודו ארז מנהל שיחת חולין עם המנחה של התוכנית הבאה, לרוב זה יובל סגל, שבכל פעם נקרא בשם אחר.
המנחה מספר בהתלהבות במה תעסוק תוכניתו, אך מגלה שמדובר בדיוק באותם נושאים בהם עסקו החפרנים, מבין שהתוכנית שלו זהה לחלוטין, מבטל את התוכנית שלו, מפזר את הצוות שנמצא איתו, ומבקש מארז לחזור ללוח השידורים הרגיל של החינוכית.
פינה זו מהווה, למעשה, סיכום קצר של כל הדברים שנלמדו באותו פרק.
טריוויה – דודו, מציג שני קטעים שעוסקים באשליה כלשהי ושואל את הצופים בבית מה סוג האשליה בה מדובר.
בסוף התוכנית דודו ארז חושף את הסוג האשליה.
כרוב הזהב – שעשועון פיקטיבי שנועד ללמד פרט טריוויה במסווה של שעשועון, בהשתתפות שני מתמודדים קבועים: מירב פלדמן ויובל סגל.
המנחה דודו ארז מציג פרט טריוויה, מירב פלדמן נשאלת האם היא ידעה את פרט הטריוויה, היא עונה ש"כן", ויובל סגל נשלח למשרדו של דודו, משם הוא יכול לקחת כל מה שהוא רוצה, במשך 30 שניות, לקול צעקותיה של פלדמן: "את המיקרו" שהוא לעולם אינו לוקח.
השעשועון הוא פרודיה על "כלוב הזהב".
יובל מפסיד בהתערבות לד"ר רוני – יובל מתערב עם ד"ר רוני טייכר בעניין מדעי, ד"ר רוני עורך באולפן ניסוי, ומוכיח את צדקתו.
ההפסד של יובל בהתערבות מסבך גם את דודו ארז, שנאלץ לעמוד גם הוא במשימת ההפסד: ריקוד סטפס, ביצוע קטע פנטומימה, ריקוד ברייקדאנס, גירגור מים תוך כדי שירה וכו'.
שאלות שהתשובה עליהן היא לא – דודו ארז מציג שאלה שהתשובה עליה היא "לא", כשאת ה"לא", בכל פעם אומר אדם אחר, בקטע וידאו מצולם.
לצוף על המיליון – שעשועון טריוויה שבו דודו ארז ויובל סגל עורכים תחרות בין חפצים – מה יצוף ומה ישקע.
השעשועון הוא פרודיה על "לעוף על המיליון".
זה לא קסם, זה גדעון – אמן החושים גדעון זגהר מדגים אשליה המבוססת על מדע, ומסביר את ההיגיון המדעי שבבסיסה.
קסם נגד מדע – הקוסם יובל סגל קידר מתחרה בגיא המדען.
על גיא ויובל מוטלת משימה, יובל מצהיר שהוא יעמוד במשימה באמצעות קסם, כשגיא המדען מבצע את המשימה באמצעות המדע.
גיא המדען תמיד מנצח ויובל שלא עומד במשימה, מעלים את עצמו באמצעות קסם.
פינה זו היא מעין המשך לפינה "יובל מפסיד בהתערבות לד"ר רוני".
חדר ניתוח קידר – יובל סגל קידר ורחלי רוטנר קידר משחקים רופא ואחות ראשית בבית חולים.
בכל פינה הם מנסים לנתח את דודו ארז בכל דרך אפשרית, אחרי שהוא מספר להם שקרה לו משהו – לא חמור במיוחד (העור שלו התקמט עקב שהות ארוכה במים וכו').
דודו מתחנן בפני יובל ורחלי שלא לנתח אותו, ודוחק בהם להתקשר לרופאה אמיתית.
רחלי ויובל מתקשרים לבסוף לרופאה אמיתית (ד"ר קרן לנדסמן) שמסבירה להם על התופעה, ושאין צורך בניתוח.
בסוף הפינה יובל משכנע את הצופים לצפות גם בפרק הבא, כשכתוב על המסך "המשך יבוא", ללא סיבה מוצדקת.
תותח הכסף – שעשועון טריוויה שבו מוצגת שאלה לצמד משתתפים.
אם אחד המתמודדים עונה תשובה נכונה, הזוג זוכה באינסוף שקלים, ואם לא – המתמודד השני משוגר לאוויר באמצעות תותח הכסף.
בכל פרק נבחרים באקראי כביכול על ידי המחשב של התוכנית – יובל סגל קידר ומירב פלדמן קידר, ומירב עונה את התשובה הנכונה רק אחרי שיובל כבר משוגר לאוויר, ולכן לא זוכה בכסף.
דומה במעט ל "כרוב הזהב" מהעונה הראשונה.
מעין פרודיה על "משאבת הכסף".
החפרנטרוקים – חבורת גיבורי על שמנסה להציל את העולם מפני בעיות, שאינן באמת בעיות.
בכל תוכנית צוות החפרנים צופים בדודו ארז שמופיע על מסך טלוויזיה, ומספר להם על "בעיה", כביכול (כדור הארץ נוטה בזווית, במרכז גלקסיית שביל החלב קיים חור שחור וכו').
החפרנים לא מקשיבים עד הסוף לדבריו של ארז, ומחליטים שמדובר בבעיה חמורה שיש לפתור.
החפרנים הופכים לגיבורי על – החפרנטרוקים (שמם נלקח מ"רובוטריקים", אך הם עצמם דומים לפאוור ריינג'רס).
רגע לפני שהחפרנטרוקים מתקנים את המצב, דודו ארז מגיע לאולפן כשבידו כוס תה, מופתע מהלבוש שלהם, ומסביר להם שה"בעיה" איננה באמת בעיה, ויש להשאיר את המצב על כנו.
הוא שולח אותם אל חדר ההלבשה, כדי שיחליפו בגדים לקראת התוכנית.
בעונה השלישית הפינה התפתחה לפינת הניסוי המדעי.
המירוץ לתרווד – תוכנית מציאות העוסקת באוכל.
מידי תוכנית מתקיים ב'מרוץ לתרווד' גמר גדול, כשרחלי ויובל (המשתתפים היחידים בגמר) מקבלים את משימה הגמר החגיגית אך הטריוויאלית מהמנחה (ארז שמצולם מאחור).
רחלי פונה למצלמה, ומסבירה על שלל תופעות הקשורות באוכל, וזאת על חשבון זמן המשימה, מה שגורם לצמד להפסיד בגמר, אבל לחזור גם בתוכנית הבאה, לעוד גמר גדול.
צחוק מהעובדה – פינת סטנדאפ, ובה יובל מספר בדיחת סטנדאפ, שבבסיסה עובדה מדעית.
יובל לא מצליח להצחיק את הקהל, זוכה לקריאות 'בוז', ומסולק מהבמה.
מיד אחריו עולה לבמה הסטנדאפיסט מני גנרי (יגאל שפירא), שמצליח להצחיק את הקהל באמצעות בדיחה על תא כפפות.
ממש לא עובדה – פינת התחקירים של רחלי רוטנר ויובל סגל.
בפינה, רוטנר מביאה לצופים מיתוסים וסיפורים מיתולוגיים שאינם נכונים.
המיתוסים נבדקים על ידי התחקירן יובל סגל, שבכל פעם נכשל באימות המידע שמובא לצופים, שכן מדובר במיתוסים ולא בעובדות.
מסע בין חפרנים – מעין פרודיה על "מסע בין כוכבים" – חללית החפרנים טסה ברחבי היקום בחיפוש אחר מקום אלטרנטיבי לכדור הארץ עבור האנושות, לאחר שכדור הארץ הושמד בטעות על ידי יובל סגל.
המפקד העליון (יגאל שפירא, עורך התוכנית) מזהיר את החפרנים מפני סוכנת הנדל"ן הבין גלקטית מירב פלדמן קידר, שאכן מגיעה בכל פרק, ומנסה למכור לחפרנים מקום חלופי לכדור הארץ, בעייתי בכל פעם מסיבה אחרת.
מי שואל את מי שנופל על מאה – הכסף – דודו ארז מנחה את המגה-שעשועון שמכיל כל גימיק אפשרי בתחום השעשועונים.
בתחילת השעשועון נבחרים המתמודדים (מירב ויובל), דודו ארז מסביר את כללי השעשועון, שאינם ברורים לאף אחד (הסבר ארוך במיוחד עד כדי שקופית "אחרי כמה שעות"), יובל בוחר את שואל השאלה (תמיד בוחר בדודו), השאלה מכוונת למירב, שלא יודעת את התשובה הנכונה, אבל לא נופלת דרך הרצפה, בגלל תקלה טכנית.
בסופו של דבר יובל שבודק את מנגנון הנפילה – נופל בעצמו, לנוכח אדישותם של דודו ומירב.
הפינה היא פרודיה על שעשועונים רבים המשודרים בטלוויזיה, על שלל הגימיקים שלהם.
דומה ל"כרוב הזהב" ול"תותח הכסף".
החפרנטרוקים (פינת זעמו של הפרופסור) – חבורת גיבורי על שמנסה להציל את העולם מפני בעיות, ונכשלת במשימה, אבל העולם ניצל בזכות אלון שחם מגן המדע שבמכון דוידסון, שעומד במשימה באמצעות ניסוי.
החפרנטרוקים נשלחים להציל את כדור הארץ, על ידי המפקד שלהם דודו ארז, בכל פעם מפני פרופסור רשע אחר (הרובוט הירושלמי – זורג שלוש מאתיים וכו'), שמאיים להשמיד את העולם אם לא תיפתר חידה מדעית (כמו הפקת לבן מאדום, ירוק וכחול או הוכחה שבלי אבק אין שלג).
החפרנטרוקים לא מספיקים להגיע בזמן לאולפן, בכל פעם מסיבה אחרת הנובעת מכך שהם נוסעים באוטובוס על אף היותם גיבורי על, ובינתיים דודו ארז משתמש במדען אמיתי, כדי לפתור את החידה שהציג הרשע (המדען מבצע ניסוי באולפן, להוכיח את פתרון החידה), וכך כדור הארץ ניצל.
החפרנטרוקים שמגיעים לאולפן באיחור – ננזפים על ידי דודו, שבכל פעם מופתע לגלות מחדש שכוח העל היחיד שלהם הוא להחליף בגדים במהירות על.
החידה הלשונית לעודד פז – מירב פלדמן נשלחת לעבר, למצוא מקור של ביטוי עברי, בדרך כלל בתקופת התנ"ך, ועל עודד פז בלבד לגלות מהו אותו ביטוי.
אחרי הצגת החידה, להקת החפרנים מנגנת באולפן כדי להעביר את הזמן (כל החפרנים), עד שעודד פז יתקשר לאולפן, והוא אכן מתקשר ופותר את החידה בהצלחה, אבל לא זוכה בפרס, למורת רוחו.
הפינה מהווה פרודיה על פינות "זהו זה".
פינה לא קבועה, אשר נתנה השראה לפינה "פרסומת מזויפת אחת וחזרנו".
קונג פו סגל – יובל סגל קידר סאן (לוחם יפני) הוא "האחד", ועליו להילחם בקיסר מינג הרשע, אבל מאחר שהוא לא יודע להילחם, הוא מנסה ללמוד את רזי הקונג פו מהמאסטרית רחלי רוטנר קידר סאן, שמתעקשת ללמד אותו תובנות פילוסופיות ורוחניות, ולא לחימה פיזית.
פינה זו לא שודרה בקביעות.
פרסומות מהעבר – ערוץ קניות פיקטיבי מהעבר, שבו מירב פלדמן קידר מנסה למכור מוצרים ישנים (ראשית הצירים, סדרת פיבונאצ'י וכו'), כאשר דודו ארז מאוכזב מהמוצר שהיא מביאה, וגוער בה על כך שאף אחד לא יקנה את המוצר.
דודו ארז מתאכזב בכל פעם שלא מדובר בקוצץ סלט, לו הוא חיכה, ובסוף כל פינה הוא מסלק את מירב, וקורא לאישה אחרת שאכן מביאה קוצץ סלט, אך דודו בכל זאת מאוכזב, בכל פעם מסיבה אחרת הקשורה בקוצץ הסלט (הסלט יוצא מושי וכו').
קידר הטבעות – פרודיה על סרטי פנטזיה, ובמיוחד על טרילוגיית "שר הטבעות".
דודו ארז נקלע למקום קסום, ובו הוא פוגש חבורה מקומית שמנסה למצוא את 'טבעת הכוח', וכך להציל את העולם.
החבורה כוללת את הקוסם יובל, הלוחמת רחלי, והגמדה מירב, שמציעים לדודו להצטרף להרפתקה, שכן הם זקוקים למנחה טלוויזיה, אך דודו מסרב, בכל פעם בתירוץ יומיומי אחר.
הקוסם יובל מתעקש להוכיח לדודו שהוא קוסם, באמצעות קסם, שמתברר כתופעה מדעית ידועה.
השקרנטרוקים (פינת יסודות) – המשך לפינת החפרנטרוקים בעונה השלישית.
השקרנטרוקים, חבורת רשעי-על שמאיימת להשמיד את העולם, אלא אם מישהו בתוכנית טלוויזיה כלשהי, יסביר על יסוד כלשהו מהטבלה המחזורית.
דודו ארז מיד פונה לחפרנטרוקים, חבורת גיבורי העל שמתיימרת להציל את העולם, כדי שהם יצילו את העולם מפני השקרנטרוקים, אלא שבכל פינה הם מתחמקים מהצלת העולם, תוך שימוש בתירוץ קלוש אחר.
דודו ארז נאלץ לפנות למדען אבי סאייג, שמסביר על אותו יסוד, וכך מציל את העולם מפני השקרנטרוקים.
בום הכסף – דודו ארז מנחה שעשועון פיקטיבי שבו פצצה נמצאת באולפן, ואם המתמודדים לא עונים על השאלה, הפצצה מתפוצצת והורסת את האולפן (מה שאכן קורה מדי פינה).
המתמודדים הקבועים בשעשועון הם יובל סגל קידר, ומירב פלדמן קידר, שנבחרים כביכול מתוך 10,000 מתמודדים (שכולם מירב פלדמן ויובל סגל).
סגל ופלדמן נשאלים שאלת טריוויה, לא יודעים מה התשובה, והפצצה מתפוצצת בכל פעם, למורת רוחם של המשתתפים ושל המנחה.
הפרס בשעשועון הוא אגרטל, בחסות משה מלכה, אומן ההתנצלויות הבינלאומי, שמתנפץ בכל פעם, כשהאולפן ניזוק מהפצצה.
פרודיה על "תותח הכסף", פינה בתוכנית בעבר.
פינת המהפכות – רחלי רוטנר משמשת ככתבת, המדווחת מהפגנה שמתרחשת אי שם בהיסטוריה.
ההפגנות הן נגד/בעד תופעות טכנולוגיות, חברתיות או כלכליות, כמו למשל: הפגנה נגד מהפכת הדפוס, הפגנה בעד המסחר ועוד.
המפגין הראשי הוא יובל, שמסביר מדוע הוא מפגין נגד/בעד המהפכה, ומבין בכל פעם שהדברים אינם כה חד משמעיים כפי שהוא חשב, ולמעשה ללא אותה מהפכה, ההפגנה לא הייתה יכולה להתקיים, או הייתה יכולה להתקיים.
הפינה מביאה לצופים את היתרונות והחסרונות של מהפכות שונות בהיסטוריה.
משימה ממש בלתי אפשרית – פרודיה על סדרת הטלוויזיה וסרטי הקולנוע "משימה בלתי אפשרית".
חבורת סוכנים מקבלים משימה מהמפקד שלהם (דודו ארז) ש"אף פעם לא רואים אותו" אבל בהחלט רואים, כשהמשימה ממש בלתי אפשרית, תוך דגש על זה שאי אפשר לבצע אותה.
למרות זאת, הם ניגשים למשימה, נכשלים, וננזפים על ידי המפקד.
למשל, לגרום לפיל לקפוץ במקום.
הפינה מסתיימת בדרך כלל בפיצוץ כדור הארץ.
מבנה הפינה דומה באופן מפתיע לפינת החפרנטרוקים מעונה 2.
החפרנטרוקים אפוקליפסה – המשך לפינת החפרנטרוקים.
השקרנטרוקים השתלטו על העולם, ובני האדם ובראשם החפרנטרוקים חיים במחתרת.
החפרנטרוקים מצליחים לתקן את מקלחון הזמן, שולחים בזמן את חפרנטרוק יובל, למנוע מהשקרנטרוקים שבעבר, להשתלט על העולם.
(פינת ניסויים מדעיים, בכיכובו של גל המדען).
המירוץ לאורגן – פרודיה על תוכניות המציאות שעוסקות במוזיקה.
דודו ארז מנחה תוכנית מציאות, שבה מגיעה בכל פעם מירב, מנסה לשיר, כשמתברר לה שהיא אמורה ללמד משהו שקשור למוזיקה, ולא לשיר.
השופטים הם יובל, דודו ורחלי.
הפינה היא מעין המשך לפינה מעונה 2 "המירוץ לתרווד".
מז"פ הרצליה – בכל פינה דודו נתקל בבעיה, ומי שמתגייסים לעזרה הם: צוות זיהוי פלילי הרצליה (יובל סגל ומירב פלדמן), המנסים לפתור אותה, ונכשלים.
מה חשבו פעם – פרודיה על שעשועון, אותו מנחה דודו ארז, ובמסגרתו המתחרים, יובל סגל ומירב פלדמן, צריכים לגלות מה חשבו בעניין מדעי מסוים בעבר.
כדי לגלות את התשובות, עוברים לקטע מהשעשועון הנוסטלגי, "מה יחשבו בעתיד", שמציג את התפיסה הקדומה באותו נושא.
כדי לגלות את התשובה, עוברים לקטע מהשעשועון "מה חשבו פעם", ולאחר מכן עוברים שוב לשעשועון "מה יחשבו בעתיד", ושם אומרים שהם לא יכולים עם כל קפיצות הזמן הללו משום שהם בכל זאת טלוויזיה של פעם.
באטל אבולוציה – פינת ראפ בה יובל סגל מתווכח עם לוקץ' על סוגיה אבולוציונית.
בכל באטל יובל מנצח ומציג את הדעה הרווחת בנושא האבולוציה.
כל פינה מסתיימת בסולו אקורדיון (חוץ מפעם אחת) של דודו ארז שמוביל למעברון.
הדגים – יובל, דודו ומירב מופיעים בתור דגים בתחילת התוכנית ובסופה.
כאשר בתחילת התוכנית הם מספרים מה יהיה בה, ובסוף התוכנית הם מופתעים ממה שלמדו בתוכנית.
חור וסדק – פרודיה על סוגת הדרמה המשפטית בטלוויזיה, תוך עיסוק בחוקי הטבע.
מירב מגיעה בטעות מידי פינה, למשרד עורכי הדין יובל את סגל את קידר, שם עו"ד יובל סגל קידר מציע לה להגיש תביעה נגד חוקי הטבע.
בבית המשפט מירב נדהמת לגלות שמי שמסנגר על חוקי הטבע הוא עו"ד סגל קידר בעצמו.
השופט (דודו ארז) דוחה את התביעות השונות, ומשית קנסות ועונשים על מירב.
המשקיענים – פרודיה על תוכניות המציאות שעוסקות בהצעה של המצאות חדשות לפאנל של בעלי הון.
מידי פינה מירב מציגה המצאה מדהימה, אבל למורת רוחה, מישהו ממש לפניה, כבר הציע את אותה הצעה בדיוק.
הפינה היא מעין המשך לפינה "המירוץ לאורגן" מהעונה החמישית.
מסע מיותר בין כוכבים – כדי ללמוד על תופעות פיזיקליות שונות, צוות החפרנים טס לחלל באמצעות ספינת החלל החפרנטרפייז.
כשמפקד החללית דודו ארז, נתקל בדילמה: האם לנצל את שאריות הדלק שבחללית כדי ללמוד אודות התופעה, או להציל את ספינת החלל.
מידי פינה ההחלטה היא ללמוד על התופעה.
הפינה היא מעין המשך ל"מסע בין חפרנים" מעונה 3.
מכתב תלונה – אומן ההתנצלויות הבינלאומי, משה מלכה, כותב מכתב נזיפה בתוכנית, על זה שלא הוזכרו עובדות רלוונטיות.
דודו ארז מסביר לו שהוא חלק מהתוכנית, וגם מכתב הנזיפה, ולכן זה נחשב למשהו שהוזכר בתוכנית.
הפינה היא מעין המשך של מבזק ההתנצלות מהעונות הקודמות.