tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במסגרת זאת הורשע ויסנר, על פי הודאתו, באי הגשת דוחות על הכנסות המפעל בשנים 1990–1992.
בשנות ה-90 הקים את עמותת "האדם עץ השדה" אשר פעלה לשימור, להצלה ולנטיעה של עצים ברחבי ישראל.
לאחר אסון המכביה, שנזקו הוחמר עקב זיהום הירקון, הקים ויסנר את מפלגת הירוקים, המפלגה הראשונה בישראל שמוקדשת לשמירה על איכות הסביבה.
בבחירות לכנסת ה-15 הוצב ויסנר במקום השני ברשימת המפלגה לכנסת.
בבחירות לכנסת ה-16 ובבחירות לכנסת ה-17 היה במקום הראשון, אך בכל המקרים לא עברה המפלגה את אחוז החסימה.
בבחירות לכנסת ה-17 התקרבה המפלגה לאחוז החסימה עם 47,595 קולות.
בבחירות המוניציפליות שנערכו בשנת 1998, זכתה המפלגה בשני מושבים בעיריית תל אביב.
בבחירות המקומיות בשנת 2003, התמודד ויסנר לתפקיד ראש עיריית תל אביב-יפו, אך הפסיד לרון חולדאי.
באותה שנה מפלגת הירוקים בתל אביב-יפו השיגה בבחירות 4 מושבים במועצת העיר וויסנר מונה לסגן ראש העיר.
במסגרת תפקידו פעל ויסנר לפיתוח הסביבתי, לפיתוח הכלכלי, לתכנון ולבנייה.
בבחירות לראשות עיריית תל אביב בנובמבר 2008, זכה ויסנר ב-4% מהקולות המצביעים והגיע למקום הרביעי אחרי המועמדים רון חולדאי, דב חנין ואורן שחור.
מפלגת הירוקים זכתה בבחירות בשלושה מושבים במועצת העירייה.
במקביל הריצה המפלגה בראשותו גם כ-30 רשימות מועמדים בערים נוספות ברחבי ישראל.
במהלך כהונתו השתתף במאבק על אולם אוסישקין בו שינה את עמדתו במהלך המאבק ותמך בעמדת אוהדי הקבוצה.
ויסנר ספג ביקורת על תפקודו במפלגת הירוקים, ואף נטען נגדו שעיקר עניינו הוא פוליטי והוא אינו פועל באמת לשמירה על איכות הסביבה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18, הוקמה מפלגה ירוקה נוספת בשם התנועה הירוקה.
בינואר 2011 הוגש נגד ויסנר כתב אישום בגין זיוף מסמך במטרה לקבל דבר, שימוש במסמך מזויף וקבלת דבר במרמה.
באוקטובר 2011 הורשע בכל סעיפי כתב האישום וכעבור חודש השעה את עצמו מראשות המפלגה בשל הרשעתו בפלילים.
במאי 2012 ביטל בית משפט השלום בתל אביב את ההרשעה, וגזר עליו 250 שעות של עבודות לתועלת הציבור ופיצוי בסך 5,000 ש"ח למתלונן עליו.
הפרקליטות ערערה על ביטול הרשעתו ועל ההחלטה שבמעשיו לא דבק קלון.
ובשנת 2013 בית המשפט המחוזי קיבל את ערעור המדינה, הרשיע את ויסנר והטיל עליו קלון.
פאראיבה, היא מדינה בצפון-מזרח ברזיל, על חוף האוקיינוס האטלנטי.
בצפון היא גובלת במדינת ריו גראנדה דו נורטה, במזרחה נמצא האוקיינוס האטלנטי, בדרום פרנמבוקו ובמערב סיארה.
עיר הבירה של המדינה היא ז'ואאו פסואה.
העיר הגדולה היחידה הנוספת היא קמפינה גראנדה.
52.7% מהאוכלוסייה מגזעים מעורבים, 39.8% לבנים, 5.7% שחורים, 1.8% ממוצא אסייתי ואמריקני.
מגזר השירותים הוא הגדול ביותר בכלכלה המקומית, ולאחריו התעשייה והחקלאות.
הייצור מתבסס בעיקר על מוצרי עור, בקר, קני סוכר ותירס.
מאז שנות השישים פאראיבה התפתחה מבחינה תעשייתית.
שני פארקי תעשייה בג'ואו פסואה וקמפינה גרנדה מאכלסים מגוון רחב של תעשיות, כולל ביגוד, מכונות חקלאיות, תאית, פלסטיק, סבונים, סיבים סינתטיים, תנורים ונעליים מגומי.
בתחילת שנות השבעים קווי החשמל הביאו אנרגיה חשמלית מפרנמבוקו והפיצו אותה בין כל עיירות פאראיבה.
פאראלימני היא עיירה בדרום־מזרח קפריסין.
במרחק קטן מהחוף, במחוז פמגוסטה.
היישוב קיבל את שמו מאגם סמוך (לימני ביוונית פירושו 'אגם'), שמתמלא מים בחורף.
אגם עונתי זה הוא האזור הנמוך ביותר בחלקו המזרחי של האי.
בתקופה ההלניסטית הייתה בעבר עיירה בשם לבקולה במקום היישוב המודרני, ובתקופה הביזנטית היו שם יישובים רבים שעיקר עיסוקם היה חקלאות.
יש לציין כי האדמה עדיין פורייה באזור זה ויש לה גוון אדום בגלל תכולת הברזל הגדולה.
מאז הפלישה הטורקית לקפריסין ב-1974, העיירה גדלה, עקב הגירה של פליטים רבים שברחו מהצפון.
רבים מן התושבים העובדים באתרי התיירות של פרותראס ואיה נאפה מתגוררים בפאראלימני, המהווה את המרכז המנהלי הזמני של מחוז פמגוסטה והיישוב הגדול ביותר באזור "היווני קפריסאי המבוקר של המחוז".
העיירה הפכה להיות מעין עיר בירה קטנה באזור היווני של פמגוסטה.
בפאראלימני קיימת קבוצת כדורגל בשם אנוסיס נאון פאראלימני המשחקת בליגת העל הקפריסאית.
פאראמגנטיות (; על פי האקדמיה ללשון העברית: פָּרָמַגְנֵטִיּוּת) היא צורה של מגנטיות המתרחשת רק בנוכחות של שדה מגנטי חיצוני.
חומרים פאראמגנטיים נמשכים לשדות מגנטיים, ולפיכך יש להם פרמיאביליות מגנטית גדולה מאחד (או, באופן שווה ערך, סוספטיביליות מגנטית חיובית).
אולם, בניגוד לפרומגנטים שנמשכים גם כן לשדות מגנטיים, פאראמגנטים אינם שומרים על המגנטיזציה בהיעדר שדה מגנטי חיצוני שמופעל עליהם.
לאטומים או מולקולות המהווים חלק מחומרים פאראמגנטיים יש מומנט מגנטי קבוע (דיפולים), גם בהיעדר נוכחות של שדה מגנטי.
דבר זה מתרחש בעיקר בגלל נוכחות של אלקטרונים לא מזווגים באורביטלים האטומיים או המולקולריים.
בפאראמגנטיות טהורה, הדיפולים לא יוצרים קשר אחד עם השני והם מאורגנים באופן אקראי בהיעדר שדה מגנטי חיצוני בעקבות התנועה התרמית הטבעית, והתוצאה של כך היא שנטו המומנט המגנטי הוא אפס.
כאשר מופעל שדה מגנטי, הדיפולים נוטים להיערך כמו השדה המופעל, כך שהתוצאה נטו של המומנט המגנטי היא בכיוון של השדה המופעל.
בתיאור קלאסי, ניתן להבין כי סידור זה מתרחש בעקבות המומנט הסיבובי שמופעל על המומנטים המגנטיים על ידי השדה, שמנסה לסדר את הדיפולים במקביל אליו.
אולם, ניתן להבין את המוצא האמיתי של הסידור הזה רק באמצעות התכונות הקוונטיות של ספין ושל תנע זוויתי.
אם יש מספיק חילופי אנרגיה בין דיפולים שכנים הם יצרו קשר, ועשויים באופן ספונטני להסתדר או להיות במצב אנטי-מסודר וליצור תחום מגנטי, מה שמסתיים בפרומגנטיות (מגנטים קבועים) או אנטי-פרומגנטיות, באופן עקבי.
ניתן לצפות בהתנהגות פאראמגנטית בחומרים פרומגנטיים הנמצאים בטמפרטורה הגבוהה מטמפרטורת קירי שלהם, ובאנטי-פרומגנטים מעל לטמפרטורת ניל שלהם.
באופן כללי, אפקטים פאראמגנטיים הם די קטנים: הסוספטיביליות המגנטית היא בסדר גודל של 10-3 עד 10-5 עבור רוב הפאראמגנטים, אבל עשויה להגיע עד 10-1 עבור פאראמגנטים סינתטיים כגון פרו-נוזלים.
עבור רמות נמוכות של מגנטיזציה, ניתן לחשב את המגנטיזציה של פאראמגנט בקירוב על ידי חוק קירי:
היא צפיפות השטף המגנטי של השדה המופעל, הנמדדת בטסלה.
היא הטמפרטורה המוחלטת, הנמדדת בקלווין.
הוא קבוע ספציפי של החומר הנקרא קבוע קירי.
חוק זה מצביע על כך שהסוספטיביליות של חומרים פאראמגנטיים נמצאת ביחס הפוך לטמפרטורה שלהם.
אולם, חוק קירי תקף רק בתנאים של מגנטיזציה נמוכה, כיוון שהוא לא מתחשב ברווית המגנטיזציה שמתרחשת כאשר כל הדיפולים האטומיים מסודרים במקביל (לאחר שהכל מסודר, הגדלת השדה המגנטי החיצוני לא מגדילה את המגנטיזציה כיוון שלא יכול להיות "סידור נוסף").
יסודות יכולים להיות פאראמגנטים אם יש להם אלקטרונים לא מזווגים.
להלן מספר דוגמאות: אלומיניום, בריום, חמצן, פלטינה, נתרן, סטרונציום, אורניום, מגנזיום, טכנציום (מלאכותי) ודיספרוסיום.
הרבה מלחים של קבוצת מתכות מעבר מסוג d ו-f מראים התנהגות פאראמגנטית.
להלן מספר דוגמאות: נחושת גופרתית, דיספרוסיום אוקסיד, ברזל כלורידי, ברזל חמצני, הולמיום אוקסיד, מנגן כלורידי.
פאקרד בל הייתה חברה אמריקאית לייצור ושיווק מחשבים.
החברה הוקמה ב-1986 כעסק קטן להרכבת מחשבים שהוזמנו לפי מידות ספציפיות (כלומר לפי דרישת הלקוח) ונוסדה על-ידי שלושה יזמים ישראלים-אמריקאים, אך מאז נרכשה והחלה לשמש כחברת-בת של Acer הטאיוואנית.
עד שנות ה-60 של המאה ה-20 התקיימה חברה אמריקאית לייצור מקלטי רדיו וטלוויזיה ששמה היה פאקרד-בל (Packard Bell).
במהלך שנות ה-70, עקב חוסר גמישות וחוסר יכולת להתחרות עם הייצור מהמזרח הרחוק (מזרח-אסיה), הפסיקה החברה את פעולתה העסקית.
מייסדיה הם שלושה אנשי העסקים הישראלים-אמריקאים: בנימין (בני) אלג'ם, יחד עם אלכס סנדל וג'ייסון ברזילי – שרכשו את השם המסחרי והחלו למכור מערכות מחשב אישי.
החברה נחלה הצלחה, ובשנת 1994 הייתה ליצרן המחשבים הגדול בארצות הברית, והרביעי בגודלו בעולם.
אולם, חברת קומפאק החלה לנגוס בנתח השוק שלה באמצעות מחירי היצף, ובתגובה מיזג אלג'ם את פאקרד-בל עם חברת NEC בשנת 1996, ונותר בתפקיד נשיא חטיבה בחברה המאוחדת.
לאחר הצלחה של מספר שנים – ב-1996 נמכרה פאקרד בל לחברת NEC היפנית – ואחר כך ב-2008 נמכרה לחברת Acer.
פאראלקס הוא דמות בדיונית של ישות-על חייזרית המופיעה בחוברות הקומיקס גרין לנטרן ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה כמארחו של האל ג'ורדן בחוברת Green Lantern Vol.3 #50 ממרץ 1994 ונוצרה על ידי הכותב רון מארץ והמאייר דאריל בנקס.
מאוחר יותר היא הופיעה לראשונה כישות בחוברת Green Lantern: Rebirth #1 מדצמבר 2004 ונוצרה על ידי הכותב ג'ף ג'ונס והמאייר אית'ן ואן סקייבר.
דמותו של פאראלקס מדורגת במקום 92 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
את קולו בסרט הלייב אקשן גרין לנטרן מדבב השחקן קלנסי בראון.
בשנת 1994, כותרי גרין לנטרן הפכו פחות רווחיים והוחלט להוציא את דמותו של האל ג'ורדן לפרישה ולהחליפו בדמות חדשה וצעירה יותר, קייל ריינר.
בסיפור דמדומי הברקת, שהחל בחוברת Green Lantern Vol.3 #48 מינואר 1994, האל ג'ורדן נדחף לכדי שיגעון בעקבות השמדת עיר הולדתו קוסט סיטי בידי נבל-העל מונגול (באירועי שלטונם של הסופרמנים).
הוא יוצא למסע של הרס וחורבן, משמיד את חיל הפקחים הירוקים והורג את חברו הטוב קילווג ואת שומרי היקום פרט לאחד - גאנטת.
במיני סדרה שעת אפס: משבר בזמן, פאראלקס ניסה לשכתב את ההיסטוריה ולבטל את האירועים שגרמו להשמדת העיר קוסט סיטי.
במיני סדרה גרין לנטרן: לידה מחדש משנים 2004-2005, התגלה כי פאראלקס למעשה היה ישות חייזרית טפילה שגילה כגילו של היקום עצמו והיא נוצרה מאורו הצהוב של הספקטרום הרגשי.
הישות הייתה התגלמותו של הפחד, שעברה מעולם לעולם וגרמה להשמדתן של ציוויליזציות שלמות מתוך פרנויה.
שומרי היקום כלאו את פאראלקס בסוללת הכוח הראשית בכוכב הלכת אואה, באמצעות כוח הרצון, האנרגיה המנוגדת לפחד ובעזרתה של הישות הקוסמית איון, המקבילה לפאראלקס בספקטרום הרגשי.
פאראלקס שכב רדום בסוללת הכוח הראשית למשך עידנים ועקב צבעו הצהוב נודע בפשטות כ"טומאה הצהובה" - פגם שטבעו נסתר מחברי החיל והחליש את טבעות הכוח הירוקות.
מאוחר יותר, כאשר סינסטרו נכלא בסוללת הכוח הראשית, טבעת הכוח הצהובה שלו מכוכב הלכת קווארד הייתה מסוגלת להתחבר לכוחו של פאראלקס ולהעיר אותו מתרדמתו.
מכיוון שסינסטרו אצר בחובו שנאה תהומית לג'ורדן, פאראלקס בחר בג'ורדן ככלי שבאמצעותו הוא ישתחרר לחופשי.
ככל הנראה, פאראלקס השפיע במשך שנים על ג'ורדן והגביר את חוסר ביטחונו, עד אשר היה זה צערו העמוק בעקבות השמדת קוסט סיטי שאפשר לפאראלקס להשתלט עליו לחלוטין, לצאת למסע רצחני, להרוג את סינסטרו ולהשמיד את סוללת הכוח הראשית.
במיני סדרה "נשורת הברקת", כוח בין-גלקטי נשלח לחקור את קורותיו של אואה, לאחר שגאי גרדנר נתקף חזיונות כשענד את טבעת הכוח הצהובה של סינסטרו.
בין חברי הקבוצה נמנים גרדנר, אלן סקוט, וונדר וומן, הצייד ממאדים, אריסיה, קפטן אטום ופרין קולוס מקבוצת הדארקסטארס.
הם התעמתו מול ג'ורדן, אך רק גרדנר וסקוט הצליחו למעשה להכות בו (גרדנר אף הצליח לספוג את האנרגיה בה השתמש ג'ורדן בקרב).
ג'ורדן הביס אותם ביתר קלות, השמיד את טבעת הכוח הצהובה בה השתמש גרדנר, ושלח אותם חזרה לכדור הארץ.
משום שפאראלקס כבר לא נכח בסוללת הכוח הראשית, לא הייתה בטבעת האחרונה שניתנה לקייל ריינר החולשה לצבע הצהוב.
הגרין לנטרן הצעיר גם היה חסין במידה מסוימת נגד השפעת הפחד של הישות בשל כוח רצונו.
למרות שג'ורדן היה אחוז דיבוק, מעלותיו החיוביות היו צצות מדי פעם, בסופו של דבר מביאות אותו להצית מחדש את אור השמש במהלך אירועי הלילה האחרון ולעזור לגיבורי היקום הגדולים ביותר במלחמתם נגד המלאך אסמודל, שרצה להפוך את כדור הארץ לגיהנום עלי אדמות באירועי "יום הדין".
נשמתו הנשלטת של ג'ורדן אוחדה עם הספקטר, שלבסוף חילץ את פאראלקס ממנה לפני שעבר למארח חדש.
גאנטת הדריך את נשמתו של ג'ורדן בחזרה לגופו הגשמי, שנשמר לאחר אירועי "הלילה האחרון".
ג'ורדן חזר לחיים, כאשר נשמתו ומחשבותיו היו צלולות בפעם הראשונה מזה שנים, וחזר לתפקידו כגרין לנטרן.
יחד עם גאנטת, ריינר, גרדנר, ג'ון סטוארט וקילווג שאף הוא הוחזר לחיים, הם לכדו את הישות הטפילה חזרה בסוללת הכוח הראשית.
כעת לאחר שהתוודעו לטבעה של "הטומאה הצהובה", חולשת טבעות הכוח כנגד הצבע הצהובה כבר אינה תקפה, משום יכולתם של חברי החיל המנוסים להתגבר על פחדם.
אולם, עדיין מדובר בחולשה ניכרת אשר מצליחה להשפיע על חניכים חדשים, שחייבים ללמוד את טבעה וכיצד להילחם בה.
במהלך אימוניהם, טבעות הכוח של החניכים מאבדות לרוב את כוחן עקב הצגת פחד או פרנויה.
באירועי "מלחמת חיל סינסטרו", חיל סינסטרו לוכד את קייל ריינר מתוך כוונה להפכו למארח החדש של פאראלקס.
סינסטרו מגלה לריינר את דבר קיומו של איון, ושמדובר בישות אנרגטית שנדרשת למארח בדומה לפאראלקס, והיא מחוברת לנשמתו של ריינר.
לאחר מכן, סינסטרו מחלץ בכוח את ישותו של איון מריינר, ופאראלקס משתלט עליו כמעט מיידית.
פאראלקס כריינר הופך לאחד מחייליו של אנטי-מוניטור, יחד עם האנק הנשאו (סייבורג סופרמן), סופרבוי פריים וסינסטרו עצמו.
לאחר טבח של כמה מחברי חיל הפקחים הירוקים, פאראלקס לוכד את ג'ורדן, גרדנר וסטוארט ולוקח אותם לקווארד.
הפקחים האבודים מגיעים ומצילים את חבריהם השבויים.
במהלך הקרב, פאראלקס הורג את ג'ק טי צ'אנס לאחר שגורם לו לחוות מחדש פחד ממשפחתו המתעללת.
על כדור הארץ, פאראלקס מתכוון להרוג את אחיו של ג'ורדן, כאשר זה מתעמת מולו והכוח שבטבעתו אוזל.
בעקבות כך, פאראלקס משתלט גם עליו.
בסופו של דבר, הפקחים הירוקים של סקטור הארץ עוזרים לריינר להתגבר על פחדיו ולהשתלט על ישות הפחד.
כעת בצורתו המקורית, פאראלקס מתקיף אותם עד אשר גאנטת וסאיד מגיעים ולוכדים את הישות לתוך ארבע סוללות הכוח של ג'ורדן, ריינר, גרדנר וסטוארט.
בשעה שג'ורדן ובני בריתו מגינים על קוסט סיטי מפני מתקפה של פקחים שחורים, הספקטר כפקח שחור מנסה להשתלט עליו.
בהאמינו שהספקטר פוחד מפאראלקס, ג'ורדן מזמן את גאנטת וסאיד שברשותם ארבע סוללות הכוח מתוך כוונה לשחרר את פאראלקס.
סינסטרו משחרר אותו מכלאו, וג'ורדן מאפשר לישות להשתלט עליו שוב.
פאראלקס נלחם בפקח השחור וקורע אותו לגזרים, לפיכך מחלץ ממנו את הספקטר האמיתי.
לאחר מכן, פאראלקס מנסה להשמיד את הספקטר, אך זה משתמש בפחדו נגדו בשילוב עם אהבתה של קרול פריס לג'ורדן, ומצליח לחלץ את פאראלקס ממארחו.
לבסוף, פאראלקס נמשך בידי כוח מסתורי למיקום שאינו ידוע.
כאשר סינסטרו הופך לפקח לבן, הוא מנטר את דפי ההיסטוריה של הספקטרום הרגשי ומגלה כי היצור הראשון בקיום התבונתי שאי פעם חווה פחד התפתח לכדי פאראלקס.
פאראלקס נלקח לכוכב המת ריוט, היכן שדמות עוטה שחורים כולאת אותו בבועת אנרגיה וכובלת אותו למונולית הנושא את סמל חיל סינסטרו.
מסביב לפאראלקס כבולות שאר ישויות האנרגיה של הספקטרום הרגשי, כאשר כל אחת כבולה למרגלות מונולית הנושא את סמל החיל אליו היא שייכת.
מאוחר יותר, כאשר ג'ורדן, בארי אלן ויתר בני בריתם מנסים לאתר את ישויות הרגש, הם מוצאים את פאראלקס, שמנצל חולשה זמנית אצל הפלאש כדי להשתלט עליו.
בכך שהוא כעת בעל כוחותיו של מאיץ השני, פאראלקס מסוגל לשלב את כוחותיו עם האנרגיה הבין-ממדית אותם יוצרים מאיצי השני באשר הם.
אולם, פאראלקס עדיין מעוניין להשתלט במארחו הישן ג'ורדן, והשניים נלחמים.
הדמות המסתורית מתערבת ומונעת מפאראלקס את נסיונותיו.
פרוסליט, התגלמות החמלה, משחררת את פלאש מאחיזתו של פאראלקס, ואילו אדארה - התגלמות התקווה - נלחמת בדמות המסתורית, שמגלה כי כל מעשיו נועדו ללכוד את כולם יחדיו, והוא מתגלה כשומר היקום העריק קרונה.
כשקרונה מתקיף את אואה, הוא מכניס את פאראלקס לתוך סוללת הכוח הראשית, מה שמחדש את "הטומאה הצהובה" ומאפשר לו להשתלט על כל הפקחים הירוקים באשר הם.
לפאראלקס כוחות עצומים לשליטת מחשבות ולהטלת פחד, חזקים דיים להשתלט על גיבורי על כסופרמן, וונדר וומן ואף הספקטר, למעט אלה אשר מסוגלים להבין את מהות רגש הפחד ולהתגבר עליו, כמו קייל ריינר ובאטמן.
למרבה הפליאה, אין הוא מסוגל להשתלט על אלן סקוט, הגרין לנטרן מתור הזהב (אבין סור מסביר כי העובדה שכוחותיו של סקוט נובעים מלב הכוכב האגדי ולא מטבעת הכוח של שומרי היקום יכולה להיות הסיבה לכך).
מה שכן, סקוט חלה והדבר גרם לו להיחלש מאוד מהתקפותיו של פאראלקס.
פאראלקס מסוגל להשתלט על כל יצור תבונתי ברגע שהוא חש בו מעט פחד.
כמו כן, הוא מסוגל ליצור מבני אנרגיה ירוקים וצהובים.
על ידי כך הוא הצליח ליצור תעתיק מושלם של סינסטרו בשעה שג'ורדן אחוז הדיבוק נלחם בו באואה לפני ששבר את מפרקתו, בכך גרם לכולם להאמין שסינסטרו מת.
פּאראלוֹס הייתה טריארה אתונאית, ששימשה כאוניית קודש ומלאכות בשלהי המאה ה-5 ובמאה ה-4 לפנה"ס.
אנשי צוותה נודעו בדעותיהם הפרו-דמוקרטיות הנחרצות.
הספינה מילאה תפקיד חשוב בכמה מאירועי המלחמה הפלופונסית.
"פאראלוס" נזכרת במקורות הספרותיים והאפיגרפיים של התקופה הקלאסית יותר מכל ספינה יחידאית אחרת; היא הסיעה כמעט את כל המשלחות הדיפלומטיות של אתונה במאות ה-5 וה-4 לפנה"ס, ובמרביתן – כפי הנראה – מילא גזבר הפאראלוס, הטאמיאס (tamias), את תפקיד השליח הראשי.
אנשי הצוות של האונייה, הפאראלוֹי (paraloi), התפרסמו בדעותיהם הדמוקרטיות הרדיקליות, ואפשר שאחדות דעים זו נבעה מהיותם בני שבט אחד ושמו הפאראלוי.
אותם מלחים שימשו גורם חשוב בסיכול ההפיכה האוליגרכית בסאמוס ב-411 לפנה"ס.
אך כשהגיעו עם הידיעות על המקרה לאתונה, גילו כי השלטון בעירם נתפס על ידי הסיעה האוליגרכית והם נאסרו; אחד מאנשי הצוות הצליח להימלט משביו ולמסור לצי האתונאי בסאמוס את שארע, ובכך נפתחה תקופה של קרע גלוי בין העיר לבין הצי המלחמתי.
ב-405 לפנה"ס הייתה הפאראלוס אחת מעשר אוניות שהצליחו להיחלץ ולהימלט לאחר תבוסת הצי האתונאי בפיקוד קונון בקרב אייגוספוטמוי; הספינה נשלחה אל אתונה כדי להודיע על המפלה, ועוררה עם הגיעה פאניקה ובהלה בקרב אזרחי העיר ותושביה.
פאר איסט מובמנט היא להקת היפ הופ הממוקמת בלוס אנג'לס.
הלהקה זכתה לפרסום העיקרי שלה כאשר שיריה נכנסו לפסקול הסרט מהיר ועצבני 3.
2003-2007: ההרכב המקורי ואלבום בכורה
שלושת חברי הקבוצה המקוריים הם קווין נישימורה (קוו ניש), ג'יימס רו (פרוגרס) וג'יי צ'ונג (ג'יי סליף) גדלו בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הפכו לחברים טובים במהלך לימודיהם בתיכון.
משנת 2001 הקימו את ההרכב המוזיקלי "Emcees Anonymous" איתו החלו להופיע באירועים מקומיים וברים בלוס אנג'לס.
לאחר מכן שינו השם לפאר איסט מובמנט וב-2005 הוציאו מיני דיסק בשם "Audio-Bio".
אלבום הבכורה שלהם נקרא "Folk Music" ויצא בתחילת 2006. השיר "Round Round" מתוך האלבום נכנס לפסקול הסרט מהיר ועצבני 3 ולמשחק הווידאו והביא ללהקה את הפריצה הגדולה שלה.
התקליטן של תחנת הרדיו "Power 106" די ג'יי וירמן הפך לתקליטן הרשמי של הלהקה בתחילת 2008. הקבוצה החלה לעבוד על חומרים חדשים וזמן קצר לאחר מכן יצא אלבומם השני שנקרא "Animal".
האלבום כלל רצועות שזכו להצלחה רבה וביניהם השיר "Girls On The Dance Floor" שהגיע למקום ה-27 במצעד הבילבורד והיה השיר הראשון של הלהקה שנכנס למצעד.
האלבום הכיל שיתופי פעולה עם אומנים כמו בייבי באש, ויז קאליפה וברונו מארס.
השירים שלהם הופיעו בסרטים וסדרות כמו: תביא אותו לגריק, CSI: מיאמי, שקר לי ואחת שיודעת.
ב-2009 הם היו חלק ממופע של תחנת הרדיו "Power 106" והופיעו לצידם של אומנים כדוגמת ג'יי זי, קיד קאדי, שון פול, פיטבול, ליל ג'ון, LMFAO, בלאק אייד פיז ופלו ריידה.
בפברואר 2010 חתמה הלהקה על חוזה עם חברת אינטרסקופ רקורדס.
באותה שנה הלהקה הייתה ההרכב הפותח בסיבובי הופעות של אומנים כמו La Roux, רובין, מייק פוזנר וקליס, הם אף חיממו את ליידי גאגא בסיבוב ההופעות The Monster Ball Tour.
ב-12 באוקטובר 2010 יצא האלבום השלישי של הלהקה שנקרא "Free Wired".
האלבום כלל שיתופי פעולה עם אומנים ידועים כמו קרי הילסון, ליל ג'ון, סנופ דוג, קומי קודה וראיין טדר.
ב-13 באפריל יצא סינגל הבכורה מהאלבום שהיה "Like a G6" והיה שיתוף פעולה עם הקטרקס ודב.
שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד ולראשי המצעדים בכעשרים מדינות.
הסינגל זכה למעמד של פלטינה מרובעת בארצות הברית עם מכירות של למעלה מ-4 מיליון עותקים.
הסינגל השני היה שיתוף פעולה עם ראיין טדר שיצא ב-29 באוקטובר ונקרא "Rocketeer".
לאחר מכן יצא שיתוף פעולה של הלהקה עם הזמר רוג'ר סנצ'ס בשיר "2gether".
הסינגל השלישי והאחרון מהאלבום היה "If I Was You (OMG)" שיצא ב-20 במרץ 2011. לאחר מכן יצאה הלהקה לסיבוב הופעות יחד עם ריהאנה וקלווין האריס במסגרת סיבוב ההופעות של "Last Girl on Earth Tour".
בנובמבר 2011 יצא השיר "Jello" יחד עם הזמרת ריי ריי.
האלבום הרביעי של הלהקה יצא ב-21 במאי 2012 ונקרא "Dirty Bass".
הסינגל הראשון היה "Live My Life" שהיה שיתוף פעולה יחד עם ג'סטין ביבר.
הסינגל השני היה "Dirty Bass" שיצא ב-10 במאי.
ב-21 ביוני יצא השיר "Turn Up the Love" שהיה שיתוף פעולה עם הלהקה האמריקאית קאבר דרייב.
ב-26 באוקטובר 2012 יצא הסינגל הרביעי מהאלבום שנקרא "Change Your Life".
ב-11 בדצמבר יצא שיתוף פעולה עם הבינגו פליירס בשם "Get Up (Rattle)".
ב-29 באפריל 2013 הוציאה הלהקה את הסינגל "Lovetron".
פאראווס (שם מדעי: Paraves; "פארא" מיוונית = "מעל, "אווס" מלטינית = "עופות") היא ענף טקסונומי של דינוזאורים תרופודים, אשר כוללת את משפחת הדרומאוזאוריים, משפחת הטרודוניים, וקבוצת האביאלאה, כולל כל העופות (בני-ימינו ונכחדים).
אך פאראווס היא אחת הקבוצות הגדולות והמגוונות ביותר של דינוזאורים, ומוכרים ממנה גם מאובנים של סוגי דינוזאורים רבים שלא היו עופות, מרביתם בעלי גוף קטן או בינוני, בהם דינוזאורים מפורסמים בציבור כגון ולוצירפטור.
מאובנים רבים של דינוזאורים מקבוצת פאראווס מראים רישומי נוצות, והסברה המקובלת אצל הפלאונטולוגים שמרבית חברי הקבוצה היו דינוזאורים מנוצים.
המיון המדויק של הפאראווס עדיין איננו חד-משמעי ומתעדכן תדירות, בעיקר כתוצאה מגילוי סוגים חדשים למדע של דינוזאורים ועופות קדומים.
את פאראווס הגדיר לראשונה הפלאונטולוג האמריקאי פול סרנו (Paul Sereno) בשנת 1997, על פי ניתוח פילוגנטי ואבולוציוני של הדינוזאורים, כענף הכולל את הדרומאוזאוריים, הטרודוניים, ארכאופטריקס והעופות.
הגדרה מקובלת של הקבוצה כיום היא "קבוצת כל הדינוזאורים הקרובים יותר לעופות בני-ימינו מאשר לאובירפטורזאוריים (Oviraptorosauria)" הגדרה זו מוציאה מן הקבוצה את האובירפטורזאוריים, ענף קרוב של דינוזאורים תרופודים.
ההשתלשלות האבולוציונית המדויקת של פאראווס והקבוצות בתוכה עדיין איננה ידועה במדויק, והיא מתפענחת בעיקר באמצעות עצים פילוגנטיים אשר מחושבים מתוך מאפייני מאובנים, לכן היא מתעדכנת לעיתים כתוצאה מתגליות של מאובנים חדשים למדע.
עם זאת, עדויות רבות מראות שהיא אכן מהווה ענף מונופילטי בפני עצמו, שהתפתח לפני 160 מיליון שנה לפחות, בשלהי תור היורה.
מיון מפורט משנת 2013 סיווג את קבוצת הפאראווס כך:
פאראווס (Paraves) - לפני כ-175 מיליון שנה
במיון זה, קבוצת הסקנסוריופטריגיים (כגון אפידקסיפטריקס) והסוג אאוסינופטריקס כלולים בפאראווס סמוך לבסיסה.
גם במיונים חלופיים של חוקרים אחרים סוגים אלו נכללים בפאראווס, אך לרוב הם מסווגים לאחת משלוש הקבוצות העיקריות: האביאלאה, הדרומוזאוריים או הטרודוניים.
ברבים מן המיונים החלופיים, משפחות הדרומאוזאוריים והטרודוניים מקובצות לענף נפרד מן האביאלאה, אשר נקרא דיינוניכוזאוריה (Deinonychosauria'') על שמו של הסוג דיינוניכוס.
המונח "דיינוניכוזאוריה" משמש לעיתים ככינוי כללי לסוגי פאראווס שאינם שייכים לקבוצת האביאלאה.
הם דמו לעופות, וחלקם (כמו מיקרורפטור) אף היו בעלי כושר מסוים של תעופה או דאייה.
הם היו נפוצים מאוד בתקופת הקרטיקון, במקביל לעופות הקדומים שהתפתחו בקבוצת האביאלאה.
פאר טסי (נולד ב-10 במאי 1984) הוא זמר-יוצר ומלחין ישראלי, זוכה פסטיבל הזמר והפזמון לשנת 2013, פרס אקו"ם לשיר השנה 2015 ולאלבום השנה 2023 ופרסי איש השנה ואלבום השנה של גלגלצ לשנת תשפ"ד.
פאר טסי נולד, גדל והתחנך בפרדס חנה-כרכור לפנינה ורחמים טסי, ממוצא תימני, אחד מבין שבעה אחים.
אחיו הצעיר הוא הזמר אביחי טסי.
טסי החל לשיר כבר בגיל שש בבית הכנסת התימני שבשכונת מגוריו, ובמהלך נעוריו הופיע במקומות ואירועים רבים ומגוונים, כגון מועדוני קריוקי ומסיבות.
החל את שירותו בצה"ל כלוחם בחטיבת כפיר.
במהלך שירותו הצבאי הופיע בתחרות ה"זמיר של השרון", שיזמה חברת "הוט".
עם סיום שירותו הצבאי התקבל ללהקת הבידור של רשת מלונות "פתאל" בים המלח, ובהמשך אף מונה למנהל האמנותי של הלהקה.
לאחר כשנה, החליט מנכ"ל הרשת לבנות עבור טסי הופעת יחיד, וטסי הפך ל"זמר הבית" של רשת המלונות.
כעבור שנתיים, לאחר שצבר ניסיון בתחום המוזיקלי והבימתי, החליט טסי לעזוב את הרשת כדי להתחיל ולעבוד על אלבום בכורה משלו.
בשנת 2009 יצא הסינגל הראשון שלו, "אהבת אמת".
בשנת 2011 יצא השיר "סיכוי נוסף", שזכה להצלחה ברדיו.
בהמשך אותה שנה הוציא את הדואט "עושה אותי משוגע" עם הזמר אלון דה לוקו.
בשנת 2012 פרסם את השיר "סליחה", שהושמע ברדיו.
בהמשך הוציא את "הכל יכול", גרסת כיסוי לשיר של צמד "הבליינים" (מאור כהן ואורן לוטנברג), שגם הוא הושמע ברדיו.
2013: אלבום בכורה: פאר טסי
בשנת 2013 זכה במקום הראשון ב"פסטיבל הזמר והפזמון" של רשות השידור עם השיר "תחזרי", אותו יצר יחד עם דודו מתנה לזכרה של תאיר ראדה.
טסי הוא הזמר המזרחי/ים-תיכוני היחיד שהשתתף באותו פסטיבל אשר שודר בערוץ הראשון.
ב-5 בפברואר 2013 הוציא לאור את השיר "תחזרי" כסינגל, שהיה לאחד השירים המושמעים ביותר באותה שנה.
ב-24 באפריל 2013 הוציא את השיר "כמו שיכור", וב-24 ביוני הוציא את השיר "דפיקות הלב", שזכה להצלחה והפך ללהיט.
הסינגל האחרון לפני צאת האלבום היה "בלי לומר שלום".
ב-26 בנובמבר יצא אלבום הבכורה של טסי שנקרא "פאר טסי", עליו עבד במשך ארבע שנים.
באותה שנה גם כתב והלחין שלושה שירים לאייל גולן: את הלהיט "מתפלל", את שיר הנושא של האלבום "הלב על השולחן".
2014: אלבום שני כוחה של אהבה
בתחילת 2014 כתב והלחין את השיר "אהבתי בלחש" מתוך האלבום "ימים יגידו" שיצא באפריל אותה שנה.
בנוסף כתב לנסרין קדרי את השיר "לאן המשכת".
בחודש מאי, הוציא טסי את הסינגל הראשון מאלבומו השני "רוקד עם הכאב".
ב-14 ביולי הוציא את הסינגל השני מהאלבום, "אל תהיי עצובה", לפרויקט של שרים לשמשון.
ב-9 באוגוסט הוציא את הסינגל "דינה דינה".
השיר "בואי ניפגש" מתוך האלבום הגיע למקום העשירי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-25 באוקטובר 2014 הוציא טסי את הסינגל "דרך השלום".
השיר הפך ללהיט ישראלי פופולרי מאוד, והיה לשיר המושמע ביותר ברדיו במשך חמישה שבועות ברציפות, הגיע למקום הראשון של המצעד של "מדיה פורסט", השיר גם צעד בראש מצעדי תחנות הרדיו השונות, בין היתר שלושה שבועות רצופים בראש המצעד השבועי של גלגלצ ושל רשת ג'.
השיר נכלל באלבומו השני של טסי, "כוחה של אהבה".
השיר זכה בפרס אקו"ם בתואר "שיר השנה".
האלבום הגיע למעמד של "אלבום זהב".
ב-2015 כתב והלחין את השירים "השמיים הם הגבול", ו"שקרים" (ביחד עם אריק זנטי), מתוך האלבום "בסוף כל יום" של אייל גולן.
ואת השיר "לנשום אותך" מתוך האלבום "שרית חדד" של שרית חדד.
ב-7 במאי 2015 הוציא את הסינגל הראשון מהאלבום השלישי שלו "משקה יקר".
השיר זכה להצלחה והשמעות בכל תחנות הרדיו והגיע למקום השני במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-18 באוגוסט יצא הסינגל השני מהאלבום, "היי מאמא", וב-18 באוקטובר יצא הסינגל השלישי, "אם תחכי לי".
ב-2 בינואר 2016 הוציא טסי את הסינגל הרביעי "תוציא תוציא" מתוך האלבום החדש.
ב-6 בפברואר הוציא את הסינגל החמישי "כמה דמעות", הסינגל האחרון לפני צאת אלבומו השלישי, וב-14 במרץ יצא אלבומו השלישי "מה נשים רוצות".
ב-6 ביוני הוציא טסי דואט משותף עם הזמרת עדן בן זקן בשם "כל העיר שלנו".
ב-1 באוגוסט הוציא את השיר "כמה טוב", סינגל אחרון לפני צאת אלבומו הרביעי, ובספטמבר הוציא את האלבום המלא, "שחור או לבן".
2018–הווה: אלבום חמישי, שישי ושביעי
בתחילת שנת 2018, שיתף פעולה עם זמרים שונים בפרויקט "הפוך לשנינו".
במסגרת הפרויקט הקליט את הדואט "מאושרים" יחד עם טליסמאן.
ב-2019 הוציא את הסינגל "רוקדת" יחד עם הראפר רון נשר.
במרץ הוציא את "שלוש בלילה", יחד עם הזמרת שרית אביטן ואת "שופט כל הארץ" עם ציון גולן.
ב-23 במאי, לאחר שעזב את חברת שרית הפקות, פאר טסי החליט לצאת לדרך עצמאית, והוציא את שיר הבכורה הראשון שלו כמפיק עצמאי, שנקרא "מי אני".
לאחר מכן הוציא טסי את שאר שירי האלבום, בניהם "הולך ומתרחק", "חורף בחלון" ו"האיפור שלך" השיר האחרון באלבום "פרק א' נגמר".
ב-21 במרץ 2021 יצא השיר "בלונים" של אייל גולן אותו כתב ביחד עם טאליסמאן ואיתן דרמון.
וב-23 במאי הוציא את הסקיצה לאותו השיר ליוטיוב לאחר בקשות ממעריציו.
ב-5 במאי יצא השיר "דבר אליי עם העיניים" של עדן בן זקן אותו כתב ביחד עם טאליסמאן, וב-7 בדצמבר הוציא את המיני אלבום .
ב-20 בספטמבר 2022 יצא השיר "פותח את ידיך" של פרויקט ותן חלקנו בביצוע שלו יחד עם ישי ריבו, משה פרץ ועקיבא תורג'מן.
ב-10 בנובמבר 2022 השיק טסי בהפתעה את אלבומו השביעי רדיו שטח.
האלבום זכה לביקורות אוהדות בקרב מבקרי המוזיקה, ובתואר אלבום השנה בפרסי אקו"ם וממנו יצאו שירים מצליחים כמו "אהבה חולה", "38", ו"אחרי הנצח".
בשנת 2023, בצל טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל, הוציא את השיר "לא תירא".
בינואר 2024 הוציא יחד עם שלמה ארצי את השיר "נהר הדמעות", העוסק בכאב שבא בעקבות המתקפה והמלחמה.
ב-21 במאי 2024, יצא השיר "דרכו של עולם", שיר הנושא של אלבומו השלישי של לי בירן שנכתב על ידי טסי בשיתוף עם איתן דרמון ובירן עצמו.
ב-26 במאי 2024, הוציא טסי את אלבומו השמיני "רדיו שטח 2" וממנו יצאו סינגלים אשר הגיעו למצעדים, כמו "רוז" "מלודי" ו"מה יהיה מחר".
כמו קודמו, גם אלבום זה זכה להצלחה נרחבת ולביקורות חיוביות.
האלבום זכה בפרס אלבום השנה במצעד השנתי של גלגלצ, וטסי זכה בפרס איש השנה.
בזמן שידוריה של העונה ה-12 של הכוכב הבא של ישראל לאירוויזיון 2026, מנובמבר 2025 לדצמבר 2025, טסי היה הזמר הכי מושמע באודישני העונה.
טסי נשוי לטל שושן ולהם בת ושלושה בנים.
2013: פאר טסי - אלבום הבכורה
פאקרואוייס (בליטאית: Pakruojo rajono savivaldybė, ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, הוא ממוקם בצפון המדינה על גבול לטביה, ובחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז שאולאי.
מחוז-משנה פאקרוייס משתרע על פני 1,316 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, קרוב ל-22,000 תושבים.
הוא גובל במזרחו במחוז פוניבז'.
העיירה פאקרואוייס היא היישוב הגדול ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
פארא הוקי קרח (מאנגלית: Para Ice Hockey; נקרא בעבר הוקי מזחלות, ובאנגלית Sledge hockey או Sled Hockey) הוא משחק קבוצתי שפותח על מנת לאפשר לאנשים בעלי לקות פיזית לשחק הוקי קרח.
פארא הוקי קרח הומצא בתחילת שנות ה-60 בסטוקהולם, שוודיה, במרכז שיקום ונחשב לאחד המשחקים הפופולרים ביותר במשחקים הפאראלימפיים.
הוועד הפאראלימפי הבינלאומי משמש גם כגוף העליון שמנהל את הענף בעולם, ומארגן, בנוסף לטורניר הפאראלימפי, גם את אליפויות העולם שלו.
בתחילת שנות ה-60, זוג שוודי פיתח מזחלת עבור הוקי קרח על מנת שיוכלו להמשיך לשחק הוקי קרח למרות לקותם הפיזית.
העיצוב כלל שני להבי מחליקיים על מסגרת מתכת שאפשרה לדיסקית המשחק לעבור תחתיה.
העיצוב הושלם על ידי הרכבת מוטות מעוגלים על ידיות אופניים כתחליף למקלות ההוקי הסטנדרטיים.
למרות הקפדה על מדידות הציוד במשחקים הפאראלימפיים, העיצוב כיום דומה לעיצוב המקורי.
בשנת 2010, במשחקים הפאראלימפיים בוונקובר שבקנדה התקיימה לראשונה תחרות לקבוצות מעורבות, בהן הורשו להשתתף גברים ונשים יחד.
חוקי המשחק מאוד דומים לחוקים הרגילים של הוקי קרח כשההבדל העיקרי הוא חוקים לגבי המזחלות עצמן והשחקנים.
קובץ החוקים הבינלאומי הראשון נערך בשנת 1990 על בסיס החוקים הקנדים להוקי קרח.
החוק הייחודי היחיד לפארא הוקי קרח הוא זה האוסר על התנגשות חזיתית באמצעות המזחלת בשחקן יריב.
ספסל השחקנים וספסל העונשין נמצאים בגובה הקרח על מנת לאפשר כניסה ויציאת שחקנים ללא צורך בעזרה ממאמן או אדם אחר ואף רצפתם עשויה קרח או קרח סינתטי על מנת למנוע נזק ללהבי המזחלות.
כל ציוד השחקנים חייב להיות מאושר על ידי הוועדה לאישור ציוד הוקי, כולל המזחלות, המקלות, הקסדות וכל ציוד מגן אחר.
המקלות בנויים מלהבי מקלות הוקי רגילים אך בזווית גדולה יותר על מנת לאפשר לשחקנים שליטה נוחה בדיסקית.
בקצה המקל יש 6 עד 8 שיני מתכת לצורך תנועה, המתבצעת על ידי דחיפת הקרח באמצעות חלקו המשונן של המקל.
על שיני המתכת להיות באורך של עד סנטימטר אחד על מנת למנוע נזק לקרח או פציעה לשחקנים אחרים.
פאר מקדושים הוא שמו של בית הוצאת ספרים אשר מוציא לאור את ספרי החסידות של תלמידי הבעל שם טוב במהדורה מחודשת.
זכה לעידודם של אדמו"רים רבים.
בראש הארגון עומד הרב ישראל מנחם אלתר, בנו של האדמו"ר מגור.
לצד כל קטע נוספה כותרת בשולי העמוד.
נפתחו בהם כל ראשי התיבות והקיצורים, ותוקנו שיבושי ראשי תיבות מדפוסים אחרים.
סומנו במירכאות הציטוטים מפסוקים ומאמרי חז"ל, וכן תיבות שנדרשו עליהן גימטריא או ראשי תיבות.
לספרים נוספו הערות וצוינו מראי מקומות ומקבילות בספרים אחרים.
בסוף הספרים נערכו מפתחות לפי נושאים.
בנוסף לזה נערך גם 'מדור הפנינים', אשר בו קטעים נבחרים מדברי תורתם הפזורים בספר ונוגעים הלכה למעשה.
קטעים אלו מסודרים לפי נושאים בסדר האל"ף בי"ת.
הרב ישראל מנחם אלתר - בנו של האדמו"ר מגור, ראש רשת הכוללים של חסידי גור - עורך ראשי.
הרב יוחנן גוראריה - רב העיר חולון, חבר בית דין רבני חב"ד, וראש מכון המחקר התורני "אהלי שם".
הרב יחיאל בוים - מרבני צאנז.
הרב יצחק ישעיה וייס - גאב"ד נוה אחיעזר, בני ברק.
הרב דוד אברהם מנדלבוים - יו"ר מכון גלעד.
הרב אברהם דירנפלד מרבני בעלזא.
הרב יעקב דוד וינטרויב - מרבני סטריקוב.
הרב אביגדור רובינשטיין - ראש ישיבות "מאור ישראל" גור.
הרב טוביה פריינד - סגן ראש עיריית מודיעין עילית - עורך אחראי.
הרב יעקב ישראל מייזליש - רבה של קריית באבוב, בת ים.
פאראד (בהונגרית: Farád) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, בצפון-מערב הונגריה.
המצבות היהודיות העתיקות בבית העלמין של הכפר מעידות על כך שיהודים התגוררו במקום כבר במאה ה-17. בשנת 1831 ישבו בפאראד 146 יהודים.
הקהילה היהודית הוקמה לקראת המחצית השנייה של המאה ה-19 אז הוקם גם בית כנסת.
בשנת 1930 חיו בקהילה רק 34 יהודים.
במאי 1944 כחודשיים לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, רוכזו יהודי פאראד בבית הכנסת ומשם הובלו לגטו שהוקם בעיירה הסמוכה צ'ורנה.
מיד לאחר גירוש היהודים מהכפר, הרסו הגרמנים את בית הכנסת, ותושבי הכפר בזזו את רכוש היהודים.
ב-18 ביוני הועברו כל יושבי גטו צ'ורנה לגטו שופרון, וב-5 ביולי 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
פאראטקסט הוא מושג בפרשנות ספרותית.
גוף הטקסט של סופרים (למשל סיפור, תיאור עיוני, שירים וכדומה) מוקף לרוב בחומרים אחרים שמספקים המחברים, העורכים, המדפיסים והמו"לים, הידוע כ"פאראטקסט".
אלמנטים אלה מהווים מסגרת לטקסט הראשי, ויכולים לשנות את הקבלה של הטקסט בידי הציבור, או את הפרשנות שלו.
לרוב מצורפים פאראטקסטים לספרים, מכיוון שהם בדרך כלל כוללים כריכה (עם אמנות עליה), כותרת, דפים נלווים הבאים בספר לפני דפי התוכן שלו ואינם חלק מהמספור השוטף (הקדשה, הקדמה), דפים שמופיעים בסוף הספר (הערות שוליים, קולופון) וחומרים רבים אחרים שלא המחבר יצר.
החלטות עריכה אחרות יכולות גם הן להיחשב "פאראטקסט", כמו עיצוב או טיפוגרפיה.
מושג ה"פאראטקסט" קשור קשר הדוק למושג ההיפוטקסט , שהוא טקסט קודם שמשמש מקור לטקסט הנוכחי.
למשל, ב"אודיסיאה" של הומרוס ניתן לראות היפוטקסט של "יוליסס" מאת ג'יימס ג'ויס.
חוקר הספרות ז'ראר ז'נט מגדיר את הפאראטקסט כדברים שמלווים את הטקסט של יצירה שפורסמה, כמו שם המחבר, הכותרת, הקדמה או המבוא, או איורים.
זהו לא גבול בלתי עביר, לדבריו, אלא מעין "מפתן של דלת", שמאפשר לקורא להמשיך הלאה או לסוב על עקביו.
זהו "אזור שבין טקסט ללא-טקסט", בעל השפעה על הציבור, שיכולה לאפשר קבלת-פנים טובה יותר לטקסט וקריאה רלוונטית יותר בו.
במילים אחרות, לדבריו, אלו "שולי הטקסט המודפס, שלמעשה שולטים כל תהליך הקריאה של האדם".
לדבריו, ניתן לחלק את הפאראטסקט לשני חלקים: החלק הראשון, פֶּריטקסט (peritext), הוא חלק מהמסמך הכתוב.
הוא כולל את שם הטקסט, שמות הפרקים, את ההקדמה, איורים וכיתוביהם, הערות שוליים, הקדשות, איורים; ואֶפּיטקסט (epitext), הכולל מסרים שנמצאים מחוץ לטקסט, כגון ראיונות, הודעות של יח"צ וביקורות בעיתונות.
פאראטי (בפורטוגזית: Paraty או Parati, הגייה מדויקת: פאראצ'י) היא רשות מקומית במדינת ריו דה זנ'יירו שבברזיל שהשתמרה בה התיישבות של האימפריה הפורטוגזית והאימפריה הברזילאית.
בעיר חיים כ-36 אלף תושבים והיא ממוקמת בקוסטה ורדה.
המרכז ההיסטורי של העיר וכן חלקים מהיער האטלנטי השוכנים באזור פאראטי הוכרזו כאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו בשנת 2019. אתר המורשת העולמית נקרא "פאראטי ואיליה גראנדה" והוכנס לרשימה בשל עמידתו בקריטריונים 5 ו-10.
העיירה שוכנת במפרץ איליה גראנדה שמכיל איים טרופיים רבים המתנשאים לגובה של כ-1,300 מטר.
מאחורי היערה יש יערות טרופיים, הרים ומפלי מים.
זו העיר הדרומית ביותר וכן העיר המערבית ביותר במדינת ריו דה ז'ניירו.
פאראטי נחשבת לציון דרך היסטורי לאומי לפי ארגון IPHAN.
יותר מ-80% משטחה מוגן על ידי מספר יחידות שימור:
הפארק הלאומי סרה דה בוקיינה
הטמפרטורה בפאראטי נעה בין 16 מעלות צלזיוס ל-37 מעלות צלזיוס.
החודש הרטוב ביותר בפאראטי הוא פברואר.
החום בפאראטי ממותן בידי רוח ימית המאפשרת ירידת משקעים בחודשי הקיץ.
דגל פארטי אומץ ב-12 באוגוסט 1967. צבע הזהב מסמל כוח, הכסף מייצג תמימות, האדום מייצג אומץ, הכחול מייצג שלווה, והצבע הירוק מייצג שפע.
אדום, לבן וכחול הם שלושת הצבעים ששימשו באופן מסורתי לקישוט הבתים ההיסטוריים של העיר.
הצבעים מוצגים בשלושה פסים אנכיים, כשבמרכזם מעיל נשק.
הכוכב הלבן הגדול על הפס האדום מסמל את המחוז הראשון של העיר, ועל הפס הכחול שני כוכבים קטנים מייצגים את המחוזות השני והשלישי.
שלושת הכוכבים ממוקמים בצורה משולשת, כמחווה לנוכחות החזקה של מסדר הבונים החופשיים בארכיטקטורה של העיר.
הכתר מייצג את המסורות המלכותיות שגילו את הארץ וייסדו את המדינה העצמאית.
הסיבה האמיתית לירוק היא הבית הפורטוגלי של בראגאנסה וצהוב לבית האוסטרי של הבסבורג (דום פדרו הראשון ודונה לאופולדינה).
הרבע הירוק מייצג את שבט הגוארני, התושבים הראשונים בפאראטי .
הרבע באדום מייצג חותם ששימש בתקופה הקולוניאלית לאימות מסמכים רשמיים.
הרבע הלבן מתייחס לשפת הטופי שממנה מגיע שם העיר.
הרבע הכחול מייצג את הסגנון הארכיטקטורי שבו העיר נבנתה.
הכפר נוסד בשנת 1597. והוקם רשמית כעיירה על ידי קולוניסטים פורטוגלים בשנת 1667, באזור מאוכלס על ידי עמים ילידים ביבשת אמריקה.
אנשי גואיאנאס, שבט אינדיאני שהמתגורר במקום בו נמצאת כיום העיר כינו את כל האזור "פאראטי".
בשפת השבט "פאראטי" פירושו "נהר דגים".
השם "פאראטי" אומץ בידי הפורטוגלים.
לאחר גילוי מכרות הזהב העשירים בעולם בשנת 1696 בהרי מינאס ז'ראיס, הפך פאראטי לנמל ייצוא זהב לריו דה ז'ניירו ומשם לפורטוגל.
הבהלה לזהב שבאה לאחר מכן הובילה להקמת "קמיניו דו אורו" (בעברית: "שביל הזהב"), דרך של כ-1200 קילומטרים הסלולה באזורים תלולים עם אבנים גדולות, שחיברה את פאראטי לדיאמנטינה דרך אורו פרטו וטירדנטס .
השביל שימש לא רק לצורך הובלת זהב אלא גם לצורך העברת אספקה, כורים ועבדים אפריקאים ברכבת פרדות מעל ההרים לאזורי כריית הזהב ומהם.
בשני קטעים של שביל זהב בוצעו חפירות ארכאולוגיות ליד פאראטי וכיום הם מהווים יעד תיירותי.
בגלל התקפות של פיראטים שפקדו את האיים והמפרצונים של מפרץ אנגרה דוס רייז על ספינות עמוסות זהב הופסק השימוש בשביל הזהב.
את שביל הזהב החליפה דרך יבשתית ממינס גיר לריו דה ז'ניירו, שהייתה בטוחה יותר לשימוש.
באוגוסט 2004 הציעו להכניס את שביל הזהב לרשימת אתרי המורשת העולמית, אך הוא לא התקבל לרשימה.
הפעילות הכלכלית של העיר התחדשה בזכות הסחר בקפה בעמק של נהר פאראיבה דו סול בתחילת המאה ה-19, והוחלט לבנות רכבת שתגיע מפאראטי לריו דה ז'ניירו בזמן קצר יותר ובמחיר נמוך יותר.
העיר עברה פרחה כלכלית שוב לקראת סוף המאה ה-19, בזכות משקה הקשאסה, אם כי במידה קטנה יותר מבעבר.
בשל כך, השם "Paraty" הפך לשם נרדף לקשאסה באותה התקופה.
מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 עיקר הכלכלה בפאראטי מתבססת על דיג, תיירות וחקלאות (בעיקר של בננות, מניהוט וקני סוכר).
פאראטי ידועה ברחובותיה מרוצפי האבנים ברובע המרכז ההיסטורי.
רבים מהמבנים ההיסטוריים בפאראטי מתוחזקים באופן מיטבי.
חלק ניכר מהארכיטקטורה של העיר לא השתנתה במשך למעלה מ-250 שנה.
אסור להשתמש בכלי תחבורה כמו מכוניות או משאיות בחלק זה של העיר וניתן לנוע שם רק באופן רגלי או באמצעות אופניים.
רכבים מנועים מותרים ברובע ההיסטורי רק ביום רביעי לצורכי משלוחים.
סוסים ועגלות הם מראה נפוץ מאוד בפאראטי ומשמשים לעיתים קרובות לתנועה ברחבי העיר.
כנסיית סנטה ריטה היא הכנסייה הישנה ביותר בפאראטי.
בנייתה הושלמה בשנת 1722. כיום נמצא שם המוזיאון לאמנות קדושה.
כנסייה זו נבנתה ושימשה את העבדים האפריקאים של פאראטי החל משנת 1725. הכנסייה נבנתה בסגנון פשוט וכפרי.
בכל שנה בשבוע הראשון של דצמבר מתקיימות בכנסייה זו חגיגות סאו בנדיטו.
כנסיית דה נוסה סניורה דאס דורס
בניית כנסייה זו מתוארכת לשנת 1800. כנסייה זו שימשה בעיקר את הנשים העשירות בחברה.
על הבנייה פיקח הכומר אנטוניו שאבייר דה סילבה בראגה.
בניין הכנסייה שופץ מאוחר יותר בשנת 1901.
האדמה שעליה עומדת הכנסייה נתרמה בשנת 1646 בידי אישה בשם מריה ז'קום.
בניית הכנסייה הושלמה בשנת 1873.
העיירה ידועה בפסטיבלים המקומיים שלה בתאריכים קדושים קתוליים ובפסטיבל הג'אז המתקיים בה בכל חודש מאי מאז שנת 2009. פסטיבלים אלו מביאים אליה תיירים רבים.
המרכז ההיסטורי של העיר יחד עם גבעת וילה וליה (Morro da Vila Velha), כמו גם ארבעה אזורים של היער האטלנטי הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2019. אתר המורשת העולמית נקרא "פאראטי ואיליה גראנדה – תרבות ומגוון ביולוגי".
השופטים נימקו את ההחלטה על כך שהאתר עונה על קריטריון (5):
על קריטריון (10) אמרו השופטים:
הרכיבים של אתר המורשת העולמית כוללים את:
הפארק הלאומי סרה דה בוקיינה (מסומן במפה במספר 1) – משתרע על של 1,309 קילומטרים רבועים שהרוב מכוסה ביער האטלנטי
הפארק המדינתי איליה גראנדה (Parque Estadual da Ilha Grande, מספר 2 במפה) – משתרע על שטח של 120.52 קילומטרים רבועים, 62.5% משטח האי איליה גראנדה
השמורה הביולוגית המדינתית פראיה דו סול (Reserva Biológica Estadual da Praia do Sul, מספר 3 במפה) – משתרעת על שטח של 35.02 קילומטרים רבועים, באי איליה גראנדה.
אזור הגנת הסביבה בקאירוסו (מסומן במפה במספר 4) – משתרע על שטח של 266.52 קילומטרים רבועים.
המרכז ההיסטורי של פאראטי (Centro Historico Paraty, מספר 5 במפה) – משתרע בפועל על שני שטחים: המרכז ההיסטורי (המסומן כ-5a) בשטח של 460 דונם וגבעת וילה וליה (Morro da Vila Velha, המסומנת כ-5b) על שטח של 130 דונם.
ניתן להגיע לשדה התעופה פאראטי מריו דה ז'ניירו או מסאו פאולו באמצעות מסוק שכור או מטוסים מסחריים ופרטיים קטנים מכיוון שכיום אין טיסות סדירות אליו.
אפשרות נוספת של תחבורה היא הגעה דרך הים באמצעות סירת מפרש או ספינת שייט מריו דה ז'ניירו, אנגרה דוס חייס ואיליה גראנדה.
כמו כן, פאראטי מחוברת לריו דה ז'ניירו ולסאו פאולו דרך כביש BR-101.
אנגרה דוס חייס - 95 ק"מ
בלו הוריזונטה - 572 ק"מ
פֿאר רוקאוויי היא שכונה בחלק המזרחי של חצי האי רוקאוויי ברובע קווינס בניו יורק.
היא הקטע המזרחי ביותר של חצי האי.
השכונה משתרעת מרחוב בּיץ' (Beach) 32 מזרחה ועד לקו מחוז נסאו.
גבולה הדרומי הוא האוקיינוס האטלנטי; היא אחת מכמה שכונות לאורך חוף רוקאוויי.
השכונה שייכת לנפה 14 של קווינס, והמיקוד שלה הוא 11691. אכיפת החוק בה היא באחריות המחוז ה־101 של משטרת ניו יורק.
התושבים הילידים של חצי האי רוקאוויי היו בני שבט קנארסי, תת־קבוצה של המוהיגן, ששכנו באזור.
בסביבות שנת 1639, מכר שבט המוהיגן את רוב הרוקאוויי לחברת הודו המערבית ההולנדית.
בשנת 1664 הביסו האנגלים את המושבה ההולנדית והשתלטו על אדמותיה, בניו יורק של היום.
בשנת 1685, הסכימו ראש השבט, טאקאפּוּצָ'ה, והמושל האנגלי של המחוז, למכור את הרוקאוויי לפלוני קפטן פּאלמר תמורת 31 לירות שטרלינג.
חצי האי רוקאוויי הוגדר במקור חלק מהעיר המפסטד, ולימים חלק ממחוז קווינס.
פאלמר ושלטונות העיר המפסטד התווכחו על הבעלות על רוקאוויי, וב־1687 מכר פאלמר את האדמה לריצ'רד קורנל, בעל בית יציקה מפלאשינג.
קורנל ומשפחתו גרו באחוזה במה שהיום נקרא השדרה המרכזית (Central Avenue) של פאר רוקאוויי, ליד חוף האוקיינוס האטלנטי.
במותו, נקבר קורנל בבית קברות משפחתי קטן, כיום בית העלמין קורנל.
בסוף המאה ה־19 רצתה אגודת בעלי הרכוש ברוקאוויי להקים מלון בחצי האי, מכיוון שהלך והפך מבוקש כיעד לנופש קיץ.
האגודה, המורכבת מעשירים רבים בעלי בתים באזור, קנתה את רוב הרכוש של קורנל.
הם פיתחו מלון בשם "הביתן הימי" באותו מקום, אתר שמשך אליו אורחים כמו הנרי וודסוורת' לונגפלו, וושינגטון אירווינג ומשפחת ואנדרבילט.
אגודת רוקאוויי בנתה גם את "כביש רוקאוויי".
המלון נשרף עד היסוד בשנת 1864, אך באזור נבנו בתי מלון ובתי מגורים פרטיים נוספים.
במאה ה־19 נהגו אנשים לנסוע לרוקאוויי בכרכרות רתומות לסוסים, או ברכיבה.
מעבורת קיטור הפליגה ממנהטן תחתית לברוקלין.
בשנות ה־80 של המאה ה־19 פתחה חברת הרכבת של לונג איילנד קו רכבת חדש בשם "הסתעפות חוף רוקאוויי" כדי לשרת את תחנת פאר רוקאוויי.
מסילת הברזל הגיעה ללונג איילנד סיטי ולטרמינל פלטבוש (כיום אטלנטיק טרמינל).
פתיחת קו הרכבת הביאה לגידול האוכלוסייה בחצי האי.
בנג'מין מוט העניק לחברת הרכבת 28 דונם קרקע עבור מחסן רכבת.
שווי הקרקע האמיר והעסקים באזור גדלו, וב־1888 היה פאר רוקאוויי כפר גדול יחסית.
הוא התאגד ככפר מוכר ב־19 בספטמבר של אותה שנה.
בשנת 1898, סופח האזור לניו יורק רבתי, שכללה את קווינס.
בכמה הזדמנויות ניסו פאר רוקאוויי, האמלס, ארוורן, וקווינס כולה להתנתק מהעיר.
בשנים 1915 ו־1917 עברה בבית המחוקקים הצעת חוק המאשרת את ההיפרדות, אך ראש עיריית ניו יורק, ג'ון פרוי מיטשל הטיל וטו ומנע זאת.
לפי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית של 2010, מונה אוכלוסיית פאר רוקאוויי 50,058 נפש, שינוי בן 1,714 נפשות (3.4%) ביחס לשנת 2000. השכונה משתרעת על שטח של כ־5000 דונם, וצפיפות האוכלוסין בשכונה היא 9,900 תושבים לכל קילומטר מרובע.
היספנים או לטינים מכל גזע היו 24.7% (12,366) מהאוכלוסייה.
הגיוון בשכונה רב ויש בה מהגרים רבים מג'מייקה, גיאנה, וגואטמלה, וכן מרוסיה ומאוקראינה.
בשכונה מתגוררים גם יהודים אורתודוקסים רבים.
בתחילת ובאמצע המאה ה־20 התיישבו בפאר רוקאוויי מהגרים יהודים רבים.
הם הקימו בתי כנסת ובתי ספר פרטיים רבים, כולל מוסדות בהפרדה מגדרית לחינוך ילדים אורתודוקסים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר נוספו שיכוני מגורים במחוז נסאו ולאחר מכן במחוז סאפוק, עזבו משפחות יהודיות רבות את רוקאוויי לטובת השיכונים החדשים.
לפי ה"הניו יורק טיימס", פאר רוקאוויי "פרחה בשנות הארבעים אבל קמלה ...
בשנות השישים", עד ש"כמה משפחות יהודיות...
הקימו את האגודה להלוואות חינם עבריות לרוכשי דירות חדשים".
עם בתי הכנסת בשכונה נמנה גם בית הכנסת קהילת כנסת ישראל בפאר רוקאוויי (בית הכנסת הלבן), שנוסד ב־1922. בתי הספר כוללים את המכון למדעי היהדות (והישיבה) "שאר ישוב", ישיבת דרכי תורה, וישיבת פאר רוקאוויי.
בתי כנסת נוספים (בעבר ובהווה)
אגודת ישראל של לונג איילנד
אגודת ישראל של ווסט לורנס
ישראל הצעיר של פאר רוקאוויי
בתי ספר אחרים (בעבר ובהווה)
בית הספר היסודי לבנים שיח יצחק
המכון העברי של לונג איילנד
פאר-עם היה כפר עבודה של עולים יוצאי תימן בגליל, חצי קילומטר מערבית לחצור הגלילית.
במקום נמצאו שרידים המעידים על קיומו של יישוב יהודי ובית כנסת בתקופת המשנה.
במאות השנים האחרונות התקיים במקום הכפר פירעם (או פירים) שהיה מיושב על ידי ערבים.
היו גם עדויות על יהודים שגרו או ביקרו ב"כפר פרעם", וכן עלו לקברו של חוני המעגל שבמקום.
ערבים המשיכו להתגורר בכפר עד כיבושו במלחמת השחרור.
כפר העבודה פאר-עם הוקם בי' ניסן תש"י (28 במרץ 1950) במסגרת תוכניתו של יוסף ויץ, מראשי הקרן הקיימת, להקמת כפרי עבודה להתיישבות עולים בגליל ובהרי יהודה.
בתחילת שנת 1951 היו בו 70 משפחות.
הכפר הוקם בתוך בתיו של הכפר הערבי הנטוש פירעם ובתיו שופצו על ידי המתיישבים.
66 משפחות עולי תימן הגיעו למקום ממחנה עולים עין שמר.
הובטח להם שיקבלו את שטחי האדמה שבאזור וכן סיוע בהקמת משק עצמאי, ובתחילה אכן ניתן להם ציוד חקלאי ואף טרקטור ומשאית.
בינתיים התפרנסו התושבים מעבודות סיקול, הכשרת קרקעות וחציבה באזור.
במקום היה בית ספר עם 2 כיתות ובו 90 תלמידים ותלמידות.
תושבי פאר-עם נחשבו לאנשים חרוצים ובעלי רצון להצליח להתיישב.
הם היו דוגמה ומופת לחריצות והתבלטו בין כפרי העולים.
התושבים רצו להשתלב בהווי מדינת ישראל, אך נתקלו בקשיים:
פחות משנה לאחר אכלוסו, הוחלט לבטלו ולהקים על שטחו את היישוב חצור הגלילית.
ב־2 בינואר 1951 נשלחה הודעה מטעם המחלקה להתיישבות חקלאית בסוכנות היהודית, ובה החלטה בדבר על העברת שטחיו של כפר העבודה פאר-עם: "היות ששטחי חצור הגלילית כוללים את כל השטח המיועד לכפר העבודה פאר-עם, הננו נאלצים לבטל את הכפר הזה.
לאחר שנה נוספת, הופסק הסיוע למושב ונלקח מהם הציוד החקלאי כולל המשאית והטרקטור.
התושבים נדרשו על ידי המוסדות להחליט אם ברצונם לעבור ולהתיישב במקום אחר, או להשתכן בחצור.
התקיימה אספה בנושא זה בבית הכנסת בתחילת 1952. בינתיים הוסיפו התושבים לעבוד בסביבה בהכשרת קרקעות, וכן בבניית הבתים הראשונים של חצור.
המוסדות שכנעו את רוב התושבים לעבור למושב חדיד עילית ליד לוד.
הייתה טענה שהעברתם למקום זה לא הייתה מתוך שיקול של טובת התושבים, אלא מתוך שיקול של תנועת ההתיישבות של הפועל המזרחי, שהאזור שבו נמצאת חדיד הוקצה להם, והיה להם צורך למלא את היישוב חדיד עילית שהתרוקן מתושביו הקודמים.
מנגד, הכחישו טענה זו, וטענו שלא הייתה זו החלטה של הפועל המזרחי אלא של המוסדות המיישבים, וההחלטה להושיבם בחדיד הייתה על פי גורמים ביטחוניים.
בחודש אוגוסט 1952 עברו 15 משפחות ליישוב ספסופה, ובחודש אוקטובר אותה השנה עברו 44 משפחות לחדיד.
כמה משפחות עברו לחצור או למקומות אחרים בגליל.
נראה שכמה משפחות נשארו בפאר-עם עוד מספר חודשים, לפני שעברו לחצור הגלילית, שהוקמה תחילה כמעברה בשנת 1953.
בשנת תשכ"ב-1962 הועלה רעיון להפוך את שרידי הכפר ל"כפר מזרחי לתיירים" כדי לפתח את התיירות באזור חצור, אך רעיון זה לא יצא לפועל.
בקיץ תשכ"ו-1966 נהרסו שרידי בתי הכפר פירעם, והמושב פאר-עם הועבר לידי מינהל מקרקעי ישראל, כחלק ממהלך ארצי, ושטחו סופח לחצור הגלילית.
פאראטה (בהינדי: परांठा; באנגלית: Paratha) הוא לחם שטוח ועגול העשוי מקמח חיטה מלא ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
בצק הפאראטה עשוי לרוב מקמח חיטה מלא בשם אטה שאותו מרדדים עם מים ומלח, מקפלים את הבצק משמנים עם גהי או שמן וממלאים בפירה, פניר וירקות או בשר.
בדרך כלל אוכלים אותו לצד חביתה, חמאה, צ'אטני, חמוצים, קטשופ, יוגורט או ראיטה.
השם "פאראטה" נגזר מצמד המילים פאראט (Parat) ואטה (Atta), שפירושם שכבות של בצק מבושל בשפת הסנסקריט.
הלחם מוזכר לראשונה באנציקלופדיה בסנסקריט שנכתבה על ידי סומשווארה השלישי במאה ה-12.
המקורות המדויקים של הפאראטה אינם ברורים, שכן היא התפתחה עם הזמן מלחם שטוח פשוט יותר.
עם זאת, לחמים שטוחים היו חלק מהמסורת הקולינרית של תת-היבשת ההודית במשך אלפי שנים.
ללחם הפאראטה גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית קיימות גם גרסאות נוספות:
אלו פאראטה (Aloo Paratha): לחם פיקנטי, ממולא בתפוח אדמה מבושל ובצל.
צ'ילי פאראטה (Chili Parotha): לחם חריף הממולא בצ'ילי.
גובי פאראטה (Gobi Paratha): לחם ממולא בכרובית וירקות.
מוגלאי פאראטה (Mughlai Paratha): לחם ממולא המטוגן בשמן עמוק במילוי ביצה ובשר טחון, גרסה זו נפוצה בבנגלדש.
מורטל פאראטה (Murthal Paratha): לחם ממולא הנפוץ באזור דלהי.
פאראטה רוטי (Paratha Roti): לחם שנמרח בחמאה מזוקקת (גהי) ולאחר מכן מבושל על מחבת טאווה.
פאראגון פתרונות (Paragon Solutions) היא חברת סייבר התקפי ישראלית, שנוסדה בשנת 2019 וממוקמת בישראל.
החברה מתמחה בפיתוח כלי ריגול מתקדמים, ומצהירה על שימוש אתי ומוגבל למדינות דמוקרטיות בלבד.
פאראגון הוקמה ב-2019 על ידי קבוצה של יוצאי יחידה 8200, בין המייסדים הבולטים נמנים אהוד שניאורסון, לשעבר מפקד היחידה, המשמש כיו"ר החברה; ועידן נוריק, מנכ"ל החברה.
ראש ממשלת ישראל לשעבר, אהוד ברק, הוא מהמשקיעים הבולטים בחברה, עם אחזקה של מספר אחוזים ממניותיה, ברק אף משמש בה כדירקטור.
עד לשנת 2024 פאראגון גייסה כ-30 מיליון דולר בלבד, אך הצליחה להגיע לרווחיות מרשימה על פי ההערכות.
בין המשקיעים הבולטים: קרנות ההון סיכון Battery Ventures ו-Red Dot.
על פי דיווחים שונים בין לקוחות החברה נמצאים גופים ממשלתיים או ביטחוניים במדינות רבות בהן ישראל, קנדה, סינגפור, אוסטרליה, דנמרק, איטליה, וארצות הברית.
רק חלק מהעסקאות פורסמו בזמן אמת כמו זו עם ממשלת סינגפור או זו שנחתמה באוקטובר 2024 עם רשות ההגירה והמכס האמריקאית.
בדצמבר 2024 נרכשה פאראגון על ידי קרן ההשקעות האמריקאית AE Industrial Partners בעסקה בשווי של עד 900 מיליון דולר.
העסקה כללה תשלום מיידי של 500 מיליון דולר, עם אפשרות לתוספת של 400 מיליון דולר בהתאם לעמידה ביעדי צמיחה ורווחיות.
על פי ההודעה הרשמית העסקה אושרה על ידי משרד הביטחון הישראלי אך כשלושה ימים לאחר מכן הכחיש משרד הביטחון כי אישר את העסקה.
המוצר המרכזי של פאראגון הוא תוכנת הריגול "Graphite", המסוגלת לחדור לאפליקציות תקשורת מוצפנות כמו וואטסאפ, טלגרם וסיגנל.
בניגוד למתחרות כמו NSO, פאראגון מצהירה על מדיניות מכירה מחמירה, המגבילה את השימוש בטכנולוגיה שלה ל-34 מדינות דמוקרטיות בלבד, תוך תיאום עם רשויות הביטחון והחוק המקומיות.
למרות מדיניות המכירה האתית של פאראגון, עצם עיסוקה בסייבר התקפי מעורר מחלוקת בשל הפגיעה האפשרית בזכויות הפרט.
החברה נקלעה לסערה כאשר דווח כי תוכנת Graphite שימשה למעקב אחר עיתונאים ואנשי חברה אזרחית בכ-24 מדינות.
בינואר 2025, הודיעה מטא כי זיהתה והפסיקה קמפיין ריגול שבוצע באמצעות תוכנת Graphite, אשר כיוון נגד כ-90 משתמשים, כולל עיתונאים ואנשי חברה אזרחית.
הודעת החברה באה לאחר מחקר מקיף שנערך במכון סיטיזן לאב באוניברסיטת טורונטו.
הפרסום פגע קשות בתדמית החברה וגררה ביקורת מצד גופי זכויות אדם ובכירים בתעשייה.
פאראפסיכולוגיה (מילולית: "מעבר לפסיכולוגיה" או "מחוץ לפסיכולוגיה") היא תחום פסאודו-מדעי, העוסק בתופעות כגון טלפתיה, תפיסה על-חושית, חיזוי העתיד, טלקינזיס (פסיכוקינזיס).
מושגים אלו מתארים תופעות בהן נעשה לכאורה שימוש בכישורים נפשיים ורוחניים לשם השפעה על-טבעית על הסביבה הפיזית או על בני אדם.
ב-1882 נוסד בלונדון הארגון הראשון לחקר התופעות העל-טבעיות.
החברה למחקר פסיכי (Society for Psychical Research) כינו אותו מקימיו – אנשי האקדמיה, המדע והספיריטואליזם המובילים באנגליה של אותה תקופה.
מטרותיו היו "לבחון ללא דעה קדומה או משוא פנים, ובגישה מדעית, אותן יכולות אנושיות, אמיתיות או משוערות, שנראות כבלתי מוסברות בכל דרך השערה מוכרת".
גישה מדעית זו נבעה הן מהתמורה העצומה שחלה באותה תקופה ביחס ל"על-טבעי", והן מתוך ההתנגדות הגדולה למדיומים שרלטנים שצצו בזמן ההוא ברחבי אנגליה.
זמן קצר לאחר מכן נוסדו ארגונים דומים בארצות הברית, ברוסיה ובצרפת.
בכל המקרים הייתה המטרה לבור את המוץ מהתבן של מעשי שרלטנות והולכת שולל, ולגלות את האמת מאחורי הלא-יאומן.
המחקר התמקד תחילה באירועים על-טבעיים מסורתיים, כמו העלאת רוחות רפאים, כתיבה אוטומטית ופולטרגייסט (רוחות שאין להן דמות).
אבל מאוחר יותר התמקדה תשומת הלב במה שנודע כתופעות PSI (על שם האות היוונית ψ, הפותחת את המילה פסיכה = נפש).
כללית, תופעות הפסי נחלקות לשתי קבוצות עיקריות:
Extra-Sensory Perception) ESP) – התפיסה העל-חושית העוסקת בשידור או בקבלת ידע לאחרים או מהם בצורה שאינה אפשרית בכל דרך "נורמלית" (דהיינו, שהמדע תופס בכלים העומדים לרשותו).
קבוצה זו מתחלקת לכמה קטגוריות: טלפתיה, ראייה מרחוק (Clairvoyance) והידיעה מראש (אם בצורת חלום נבואי, או בראיית תמונות ורמזים למה שיקרה).
Psychokinesis) PK) – הזזת חפצים והשפעה על אנשים וחפצים בלי שימוש בכוח פיזי מוכר, כולל כיפוף מתכות והפעלת דוממים (או הדממת גופים נעים או פעילים).
כשנוסדו הארגונים הראשונים לחקר תופעות על-טבעיות, שמאוחר יותר נקראו "פאראפסיכולוגיה" , הייתה מטרתם חקר הטלפתיה , היכולת להעביר מחשבות, רגשות ותחושות מאדם לאדם.
רוב המדענים שוללים קיומה של טלפתיה, שכן טרם נמצאו ניסויים מדעיים שיצליחו להדגים את קיומה.
חקר הטלפתיה קיבל תנופה מדעית בראשית שנות ה-30, עם תחילת מחקריו של הפרופסור האמריקני לפסיכולוגיה מאוניברסיטת דיוק, ג'וזף בנקס ריין, שכינה את התופעה תפיסה על-חושית.
ביחד עם עמיתו לאוניברסיטה, קרל זנר, פיתחו חבילת כרטיסים המכונים "כרטיסי זנר", הנושאים 5 צורות: ריבוע, עיגול, כוכב מחומש, גלים וסימן (+) אותם היה צריך לנחש "קורא המחשבות".