tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
"ערפל המלחמה" מקדיש תשומת לב לשירותו כקצין בחילות האוויר של צבא ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, ובעבודתו בתום המלחמה בחברת פורד עד להתמנותו לנשיא החברה.
הסרט מתמקד בשבע שנות כהונתו כמזכיר ההגנה של ארצות הברית, תחת הנשיאים ג'ון פיצג'רלד קנדי ולינדון ג'ונסון (בכלל זה מעורבותו במשבר הטילים בקובה ובמלחמת וייטנאם).
ב-2004 בנאומו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי סיפר ארול מוריס כי קיבל את ההשראה לסרטו התיעודי מספרו של מקנמארה (אותו כתב במשותף עם ג'יימס ג'י בלייט), "רוחו של וילסון: הפחתת הסיכון לקונפליקט, הרג וקטסטרופה במאה העשרים ואחת"Wilson's Ghost: Reducing the Risk of Conflict, Killing, and) Catastrophe in the 21st Century,2001).
מוריס ראיין את מקנמארה לאורך עשרים שעות, אותן ערך לסרט בן שעתיים.
הסרט כולל 11 לקחים מתוך הספר "במבט לאחור: הטרגדיה של הלקחים מווייטנאם" – In Retrospect: The Tragedy and Lessons of Vietnam (1995) ודן בהם בצורת ראיונות.
באירוע בברקלי מקנמארה לא הסכים עם פרשנותו של מוריס ב"ערפל מלחמה".
כהשלמה להם הוא הוסיף 10 לקחים משלו והם נכללים ב-DVD של הסרט.
כשנשאל לגבי ישימותם של 11 הלקחים בספר "במבט לאחור" לפלישת ארצות הברית לעיראק, סירב מקנמארה לענות על כך.
הוא טען שמזכירי הגנה לשעבר לא צריכים לחוות דעה לגבי מדיניותם של מזכירי הגנה מכהנים.
הוא הציע שאנשים אחרים יכולים לדון בסוגיה הזו, אבל לא הוא, וציין שהלקחים מתייחסים למלחמה באופן כללי, ולא למלחמה ספציפית.
הסרט נסוב בעיקר סביב הריאיון עם רוברט מקנמארה, מזכיר ההגנה לשעבר של ארצות הברית.
הבמאי ארול מוריס ראיין את מקנמארה במשך עשרים שעות.
ארול מוריס השתמש במכשיר שפיתח בשם "מראיינטרון" (Interrotron), שמאפשר למרואיין להסתכל ישירות לתוך המצלמה.
בראיונות מקנמארה משוחח אודות היבטים שונים של הביטחון הלאומי ובאילו אופנים השפיעו והושפעו מהנסיבות.
הסרט התיעודי חוקר מאורעות בני זמננו בהיסטוריה האמריקאית וגם עוסק בחייו של מקנמארה וכיצד הגיע בן המשפחה האמריקאית הצנועה להיות פוליטיקאי בעל כוח והשפעה עצומים.
מקנמארה עבד עם הנשיאים ג'ון פיצג'רלד קנדי ולינדון ג'ונסון ועם הגנרל קרטיס לה מיי, והייתה לו גישה למסמכים ממשלתיים רבים.
דעותיו, ניסיונותיו האישיים והלקחים שלמד כשכיהן כמזכיר ההגנה, עשויים לספק לקהל הצופים פילוסופיה מאירת עיניים ונקודת מבט על ההיסטוריה האמריקאית.
"ערפל מלחמה" מכסה אירועים משמעותיים כגון מלחמת העולם השנייה, מלחמת וייטנאם, משבר הטילים בקובה ורבים אחרים להם מקנמארה היה עד ובהם לקח חלק.
מקובל לסבור שמקנמארה הוא "אדריכל" מלחמת וייטנאם; מלחמה שגבתה מספר עצום של קורבנות, ונערכה מול אויב שזלזלו מאוד בנחישותו.
הריאיון של מקנמארה, ביחד עם תצלומי ארכיון, מציג מבט מקרוב בסוגיות הביטחון הלאומי והיחסים הבינלאומיים של ארצות הברית; והבנה לגבי הסיבות להיווצרותם של קונפליקטים, והלקחים שניתן ללמוד מהקונפליקטים הללו.
הביקורות על הסרט היו חיוביות מאוד.
הסרט זכה בציון משוקלל של 98% באתר Rotten Tomatoes,
ולכן קיבל דירוג של "Certified Fresh" .
מבקר הקולנוע רוג'ר איברט מהעיתון שיקגו סאן-טיימס כתב: "אף על פי שמקנמארה מצולם באמצעות המראיינטרון, הסרט רחוק מלהציג מונולוג.
מוריס ניחן ביכולת מופלאה להפיח חיים בנושא מופשט, וכאן הוא נעזר בגרפים, שרטוטים ואמצעים חזותיים על מנת לחדד ולהדגים את דבריו של מקנמארה."
פיטר בIMDb כתב: "רוברט מקנמארה: טוב-לב או רשע ?" התשובה היא בעיני המתבונן ומעט מאוד מוחות מסוגלים (או מוכנים) לחשוב מעבר לשני הקצוות הללו.
יש לקוות שזהו רק סימן לרוח תקופתנו, ויום אחד יבוא לכך קץ ואנשים יוכלו להעריך את הסרט הזה בשל מה שהוא: "זכרונותיו" (הסלקטיביים) של מקנמארה, אותם ערך אדם אחר.
זוהי אינה בהכרח האמת, וגם לא בהכרח גרסה מתוקנת של ההיסטוריה.
זהו רק מקנמארה משוחח על ניסיון חייו בדרכו שלו, מסיבותיו שלו.
אולם, כמה מהביקורות לא היו כה מחמיאות.
צ'ארלס טיילור מהאתר Salon כתב: "ארול מוריס מנסה לפענח במדויק את רוברט מקנמארה, רב-האמן בשחמט של מלחמת וייטנאם, והתוצאה מרתקת – אם כי מטרידה, מאוד מבלבלת ומאוד חשובה אמנותית." ביקורתו מדגישה בבירור את העובדה שהסרט התיעודי הזה מעורפל בעזרת אמצעים טכניים מיותרים רבים שניתן היה להימנע מהם.
למרות זאת, קורט הולמן מהעיתון Creative Loafing מחזיק בדעה חיובית למדי בדבר הטכניקות שננקטו בסרט.
הוא כותב: "מוריס משתמש בכלי אותו הוא מכנה "מראיינטרון", שמאפשר למרואיין להתבונן ישירות לתוך המצלמה ולראות את מוריס על גבי מוניטור קטן.
אמצעי זה בסרט מאפשר למרואיינים לשמור על קשר עין עם הצופים."
11 הלקחים מחייו של רוברט ס' מקנמארה
בנושאים אלה בחר ארול מוריס והם מובלטים בסרט, מקנמארה לא בחר בהם:
יש משהו שהוא מעבר לאני.
פרופורציונליות צריכה להיות קו מנחה במלחמה.
אמונה ומראה עיניים מטעים לעיתים קרובות.
היה מוכן לבחון מחדש את הנחות היסוד שלך.
על מנת לעשות טוב, ייתכן שתצטרך לעסוק ברע.
אף פעם אל תגיד לעולם לא.
אינך יכול לשנות את הטבע האנושי.
10 לקחים נוספים מרוברט ס' מקנמארה
בנושאים אלה בחר מקנמארה להוסיף לסרט התיעודי; הם נכללים בתוספות ל-DVD:
הגזע האנושי לא ישים קץ למלחמות במאה הזאת, אבל אנחנו יכולים לצמצם את האכזריות של המלחמה – את כמות ההרג – בכך שנדבוק בעקרונותיה של "מלחמה צודקת", במיוחד בעקרון ה"מידתיות".
הצירופים המעורפלים של הנטייה האנושית לשגות ונשק גרעיני יובילו אותנו להשמדת אומות.
אנחנו (ארצות הברית) האומה החזקה ביותר בעולם – כלכלית, פוליטית, וצבאית – וסביר להניח שנישאר כאלה במשך עשרות השנים הבאות.
אם איננו יכולים לשכנע אומות אחרות בעלות אינטרסים דומים וערכים דומים בנחיצות השימוש בכוח, אסור לנו לנקוט בכך באורח חד-צדדי, אלא אם כן ייווצר הצורך הבלתי סביר להגן ישירות על יבשת אמריקה, אלסקה והוואי.
אנחנו, האומה העשירה ביותר בתבל, כשלנו באחריותנו לעניים שלנו ולאוכלוסיות המוחלשות ברחבי העולם לסייע להם לדאוג לרווחתם במונחים הבסיסיים ביותר של תזונה, השכלה, בריאות ותעסוקה.
מנהלי תאגידים צריכים להכיר בכך שאין סתירה בין לב רחום לכובד ראש.
אף שהם נושאים באחריות לבעלי מניותיהם, יש להם בה בעת גם אחריות לעובדים שלהם, ללקוחותיהם ולחברה ככלל.
הנשיא קנדי האמין שאחריותו העיקרית של הנשיא – ואכן זוהי אחריותו העיקרית של הנשיא - למנוע מהאומה מלהגיע למלחמה, במידת האפשר.
מלחמה היא כלי קהה ליישוב סכסוכים בין או בתוך אומות, וסנקציות כלכליות יעילות רק לעיתים רחוקות.
לכן, עלינו לבנות מערכת משפטית המבוססת על בית משפט בינלאומי – שארצות הברית סירבה לתמוך בו – שימנע מאנשים בודדים לבצע פשעים כנגד האנושות.
אם אנחנו רוצים לפעול ביעילות נגד טרוריסטים ברחבי תבל, עלינו לפתח רגש של אמפתיה – אני לא מתכוון "סימפתיה", אלא "הבנה" – על מנת להתמודד עם ההתקפות המופנות כלפינו וכלפי העולם המערבי.
אחת מהסכנות העיקריות שבפניהן אנו עומדים כיום היא הסכנה שטרוריסטים יקבלו גישה לנשק להשמדה המונית כתוצאה מההפצה של נשק להשמדה המונית.
אנו בארצות הברית תורמים להפצת הנשק הזה.
11 לקחים של רוברט ס' מקנמארה ממלחמת וייטנאם
לקוחים מתוך ספרו של רוברט מקנמארה "במבט לאחור: הטרגדיה של הלקחים מווייטנאם" (In Retrospect: The Tragedy and Lessons of Vietnam):
טעינו בשיפוט אז – וכך אנו עושים מאז – בכוונות הגאופוליטיות של יריבינו...
ואנחנו מגזימים בסכנות לארצות הברית מפעולות אלה.
הסתכלנו על האנשים והמנהיגים של דרום וייטנאם במונחים של ניסיוננו שלנו...
טעינו לגמרי בהבנתנו את הכוחות הפוליטיים בתוך ארץ זו.
לא הערכנו נכונה את כוחם של כוחות הלאומיות בהנעת אנשים להילחם ולמות על אמונותיהם וערכיהם.
זלזלנו בידידים ובאויבים כאחד, כפי שניתן לראות בבורותנו העמוקה בהיסטוריה, תרבות ופוליטיקה של עמי האזור, ושל האופי וההרגלים של מנהיגיהם.
נכשלנו אז – ואנחנו נכשלים מאז – להבחין במגבלות הנשק, הכוחות, והדוקטרינות המודרניים והחדשניים.
נכשלנו בהבאת הקונגרס והעם האמריקאי לדיון וויכוח מלאים ופתוחים על הטיעונים בעד ונגד השימוש בכוח צבאי גדול...
לפני שאנחנו יוזמים פעולה כזו.
אחרי שנוקטים בפעולה, ולא צופים אירועים שנכפים על תוכניותינו המתוכננות – אנחנו לא יורדים לעובי הקורה של מה שקרה, ולמה עשינו מה שעשינו.
איננו מבינים שאנשינו ומנהיגינו אינם יודעים הכול.
יש להעמיד במבחן את כושר השיפוט שלנו בדבר טובתם של עמים ואומות אחרים, על ידי הבאתם לדיון פתוח בפורומים בינלאומיים.
אלוהים לא נתן לנו את הזכות לקבוע את גורלה של כל אומה כפי שאנחנו היינו רוצים לראות אותה.
איננו הולכים לפי העיקרון שהפעולות הצבאיות האמריקאית...
צריכות להתבצע בשיתוף פעולה עם כוחות בינלאומיים שזוכים לתמיכה מלאה מהקהילה הבינלאומית.
נכשלנו להבין שביחסים בינלאומיים, כמו בהיבטים אחרים של החיים, יכולות להיווצר בעיות שאין להן פתרונות מיידיים...
ייתכן שאנחנו צריכים לחיות בעולם לא מושלם.
ביסוד רבות מהטעויות הללו מונחות כישלוננו להכשיר את הדרג הניהולי להתמודד ביעילות עם סוגיות פוליטיות וצבאיות סבוכות ומורכבות.
ערפילית הטרנטולה היא אזור H II בענן המגלני הגדול.
במקור הערפילית נחשבה לכוכב אבל בשנת 1751 האסטרונום ניקולא לואי דה לאקאי גילה שמדובר בערפילית.
ערפילית הטרנטולה נמצאת במרחק של כ-160,000 שנות אור (49,000 פארסק) מכדור הארץ, קוטרה כ-600 שנות אור (180 פארסק) ויש לה בהירות נראית מדרגה 8. זהו אחד מגרמי השמים הבהירים ביותר בשמים אשר אינו כוכב.
גודלה ובהירותה של ערפילית הטרנטולה כה גדולים, כך שאם מרחקה מכדור הארץ היה כמו זה של ערפילית אוריון (1,300 שנות אור) היה גודלה הזוויתי כ-4 מעלות (פי 8 מהירח המלא) ואורה היה חזק מספיק כדי להטיל צללים על כדור הארץ.
זהו האזור הפעיל ביותר מבחינת היווצרות כוכבים בקבוצה המקומית וזהו גם אחד האזורים הגדולים ביותר מסוגו בקבוצה המקומית.
ערפילית הטרנטולה מכילה בתוכה את צביר הכוכבים NGC 2070 אשר כולל כוכבים רבים דחוסים מאוד וביניהם ריכוז הכוכבים הידוע בתור R136 (המסיבי שבהם הוא R136a1), שקרינתם מעוררת את אטומי הגז שבערפילית והופכת אותה לנראית.
המסה המוערכת של הצביר היא 450,000 מסות שמש דבר שמצביע על כך שהצביר יהפוך בעתיד לצביר כדורי.
בנוסף ל-NGC 2070, ערפילית הטרנטולה מכילה מספר צבירים נוספים וביניהם הצביר המבוגר Hodge 301 אשר רוב הכוכבים המסיביים בו כבר התפוצצו בסופרנובה.
הסופרנובה הקרובה ביותר שנצפתה מאז המצאת הטלסקופ היא סופרנובה 1987A אשר התרחשה בפאתי ערפילית הטרנטולה.
צביר הכוכבים NGC 2060, אשר נמצא גם כן בתוך ערפילית הטרנטולה, מכיל שארית סופרנובה בולטת, אבל שאריות סופרנובה רבות אחרות קשות לזיהוי בגלל המבנה הערפילי המורכב של הערפילית.
ערפילית המשקולת הקטנה (נקראת גם M76 מ-Messier 76 וכן NGC 650/651) היא ערפילית פלנטרית בקבוצת הכוכבים פרסאוס שמרחקה המדויק אינו ידוע ומוערך בין 2,500 ל-3,900 שנות אור ממערכת השמש.
הערפילית דומה לערפילית המשקולת (M27) שבקבוצת שועלון, אך נראית קטנה וחיוורת בהרבה והיא למעשה הערפילית העמומה ביותר בקטלוג מסיה.
הערפילית מוארת על ידי כוכב מרכזי מסוג ננס לבן.
הערפילית התגלתה על ידי האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, עוזרו של שארל מסיה, ב-5 בספטמבר 1780. מסיה עצמו צפה בה ב-21 באוקטובר של אותה שנה והכניס אותה לקטלוג מסיה, כשהוא מתאר אותה כערפילית קטנה ועמומה ללא כוכבים ליד הרגל הימנית של אנדרומדה.
הוא שיער שהיא מורכבת מכוכבים קטנים מכדי להראות בטלסקופ שברשותו.
ב-12 בנובמבר 1787 צפה ויליאם הרשל בערפילית וציין שיש שם שתיים, כאשר הוא מייחס את M76 רק לאחת מהן.
ג'ון הרשל רשם את הערפילית כשתי ערפיליות נפרדות בקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים, כשהוא מתייחס לאחת מהן כאל M76 ואל השנייה כערפילית שהתגלתה על ידי אביו ויליאם ומשום כך היא קיבלה גם ציון כפול בקטלוג הכללי החדש.
ב-1866 בחן האסטרונום ויליאם האגינס את הספקטרום שנפלט מהערפילית והגיע למסקנה שלא מדובר באור של כוכבים אלא בספקטרום פליטה של גז חם.
אייזק רוברטס העלה ב-1891 השערה שמדובר בערפילית דומה לערפילית הטבעת כפי שהיא נראית מהצד, אבל רק ב-1918 זיהה האסטרונום האמריקאי הבר קרטיס שמדובר בערפילית פלנטרית.
ערפילית המשקולת הקטנה היא אחד העצמים החיוורים והקשים ביותר לצפייה שברשימת מסיה.
נחוץ טלסקופ בינוני ותנאי צפייה טובים כדי להבחין בה וגם אז היא נראית ככתם מוארך שקצותיו מעט יותר בהירים ממרכזו.
את צבעי הערפילית ואת החלקים פחות בהירים שלה ניתן לראות רק באמצעות בצילום ארוך חשיפה דרך טלסקופ מקצועי.
הערפילית נמצאת כמעלה מצפון-צפון-מערב לכוכב φ בפרסאוס כך שלא קשה לאתרה עם ציוד מתאים ובתנאי תצפית טובים.
חלקה המרכזי של הערפילית הוא בצורת טבעת אליפטית באורך של כ-1.5 דקות קשת וברוחב של כ-0.7 דקות קשת והיא מתפשטת במהירות של כ-42 ק"מ בשנייה.
קו הראייה מכדור הארץ אל הערפילית הוא בזווית של כ-15 מעלות ביחס למישור הטבעת כך שהיא נראית כאליפסה שקצותיה בהירים יותר ממרכזה.
בניצב למישור הטבעת יש שתי טבעות של גז שהדרום-מזרחית (עליונה בתמונה) מגיעה למרחק זוויתי של 2.75 דקות קשת ממרכז הערפילית והצפון-מערבית (תחתונה בתמונה) למרחק זוויתי של 2.25 דקות קשת ממרכז הערפילית.
טבעות אלו נוצרו ככל הנראה לפני הערפילית המרכזית כתוצאה מרוח השמש של הענק האדום שקדם לננס הלבן שבמרכז הערפילית.
טבעות אלה מתפשטות במהירות של כ-20 ק"מ בשנייה והגז שבהן מיונן מהקרינה העל-סגולה של הננס הלבן, בדומה לחלק המרכזי של הערפילית.
רוב האור הנפלט מהערפילית הוא באורך גל של 5,007Å שמאפיין חמצן מיונן פעמיים ([O III]).
מכיוון שמרחקה של הערפילית אינו ידוע בוודאות, קשה להעריך את גודלה.
אם המרחק אליה הוא 2,500 שנות אור, אז קוטר הטבעת המרכזית הוא כשנת אור אחת וקוטר הטבעות החיצוניות הוא 1.5-1.7 שנות אור, ואם המרחק של הערפילית הוא 3,900 שנות אור אז קוטר הטבעת המרכזית הוא כ-1.7 שנות אור וקוטר הטבעות החיצוניות הוא 2.5-3 שנות אור.
לננס הלבן שבמרכז הערפילית יש בהירות מדרגה 16 וטמפרטורת פניו מוערכת בכ-60,000 קלווין.
כמעט כל הקרינה שלו היא בתחום העל-סגול.
ערפילית שבתאי (ידועה גם כ-NGC 7009), היא ערפילית פלנטרית בקבוצת הכוכבים דלי שמרחקה ממערכת השמש אינו ידוע במדויק ומוערך בין 2,400 ל-4,500 שנות אור.
הערפילית התגלתה ב-7 בספטמבר 1782 על ידי האסטרונום הגרמני-אנגלי ויליאם הרשל, שתיאר אותה כערפילית בהירה מאוד, כמעט עגולה, שנראית כמו כוכב לכת עם דיסקה ששוליה אינם ברורים.
זהו ככל הנראה השימוש הראשון בתיאור "פלנטרית" (כלומר דמוית כוכב לכת) לערפילית ומכאן נגזר השם "ערפילית פלנטרית" לגרמי שמים מסוג זה.
מאוחר יותר ציין הרשל שערפילית זו מורכבת ממספר חלקים שקשורים זה לזה ושיוצרים את צורתה כפי שהיא נראית לעין.
ג'ון הרשל הכניס אותה לקלוג הכללי שלו תחת המספר 4628 וציטט את ויליאם לאסל שתיאר אותה כ"טבעת אליפטית" עם כוכב במרכזה.
הוא לא ציין אם צפה בה בעצמו.
בשנת 1849 ויליאם פרסונס, רוזן רוס השלישי צפה בה באמצעות הטלסקופ בקוטר של 36 אינץ' שלו ושרטט אותה.
השרטוט, שנראה כמו כוכב הלכת שבתאי כאשר מישור הטבעות שלו כמעט מקביל לקו הראייה אליו, נתן לה את שמה.
פרסונס תיאר את הערפילית כ"ערפילית פלנטרית עם ידיות" ושיער שהידיות הן למעשה טבעת המקיפה את הערפילית.
ויליאם לסל צפה בה שוב ממלטה בשנת 1862 ותיאר אותה כדומה לשבתאי עם צבע כחול בהיר.
ערפילית שבתאי נמצאת כ-מעלה ושליש ממערב לכוכב ν (נו) בדלי וכ-3.7 מעלות מדרום-מזרח לכוכב μ (מו) בדלי.
עם בהירות נראית מדרגה 8 ניתן להבחין בה באמצעות משקפת, אך נדרש טלסקופ כדי להבחין בצורתה המיוחדת או בכוכב שבמרכזה, שבהירותו הנראית היא מדרגה 12.8. בשל הספקטרום של הקרינה הנפלטת ממנה, שחלק ניכר ממנו נמצא בסמוך לשיא הרגישות של העין האנושית, הערפילית נראית יותר בהירה בתצפית ישירה מאשר בצילום.
ערפילית שבתאי נחשבת לאחד העצמים המומלצים ביותר לצפייה על ידי אסטרונומים חובבים.
כ-1.8 מעלות מדרום-מערב לערפילית שבתאי נמצא האסטריזם M73 וכ-2.8 מעלות ממערב-דרום-מערב לה נמצא הצביר הכדורי M72.
המרחק המדויק אל הערפילית אינו ידוע ומוערך בין 2,400 שנות אור ל-4,500 שנות אור.
כתוצאה מכך לא ידועות חלק מתכונותיה, כמו גודלה, בהירותה המוחלטת ומהירות ההתפשטות שלה והערכתן תלויה בהערכת המרחק אליה.
בנוסף יוצאים ממנה שני סילונים של חומר בכיוונים מנוגדים וסילונים אלה יוצרים את ה"ידיות" שבולטות ממנה למרחק של כ-50 שניות קשת, השקולות למרחק של בין כ-0.6 שנת אור ל-1.1 שנות אור ממרכזה, כך שלמעשה אין לה טבעת שמקיפה אותה.
הסילונים נעים החוצה מהערפילית במהירות של 25-35 אלפיות של שניית קשת בשנה ששקולות למהירות של בין 100 ל-200 קילומטר בשנייה.
ספקטרום הקרינה של הערפילית מכיל קווי פליטה רבים של מימן, הליום, פחמן, חנקן, חמצן, כלור, ניאון, גופרית וארגון, חלקם במצב נייטרלי וחלקם מיוננים.
העירור והיינון של החומר בערפילית שיוצרים קרינה זו נובעים מהקרינה העל-סגולה של הכוכב המרכזי.
כוכב זה הוא ננס לבן עם טמפרטורה של כ-50,000 קלווין ובהירות נראית מדרגה 12.8. מסתו מוערכת בכ-0.6 מסות שמש והוא השריד של הענק האדום שמשכבותיו החיצוניות נוצרה הערפילית.
ערפילית סולארית היא ענן בין-כוכבי של גזים ואבק המוביל להיווצרות מערכת השמש.
הערפילית הסולארית הייתה מורכבת בעיקר ממימן ומהליום שמקורם במפץ הגדול ומעט יסודות כבדים יותר (כ-2%) שמקורם בתהליכי נוקליאוסינתזה בכוכב סמוך אשר סיים את חייו.
בשלב מסוים, הפרעה כלשהי, כנראה גל הלם של סופרנובה קרובה, גרמה ללחץ חזק על הערפילית הסולארית שדחף את החומר כלפי פנים, כאשר הכבידה שפעלה על החומר כלפי המרכז התגברה על לחץ הגזים שפעל כלפי חוץ, הערפילית החלה לקרוס במהירות.
הערפילית התחממה בתהליך הקריסה כתוצאה מגידול בצפיפות, ובעקבות שימור התנע הזוויתי היא החלה להסתובב במהירות גדולה.
היות שהקריסה הכבידתית יעילה יותר בכיוון ציר הסיבוב, הערפילית הפכה להיות ליותר ויותר שטוחה.
במרכז הערפילית, היכן שמרבית החומר התרכז, החלה להיווצר השמש.
"השערת הערפילית" ("Nebular Hypothesis"), שהוצעה בשנת 1755 על ידי עמנואל קאנט ונוסחה בנפרד על ידי פייר-סימון לפלס, היא המודל המקובל בשנות האלפיים להסברת התהליכים שהובילו להיוצרות מערכת השמש.
משערים שההצעה מבוססת על רעיון ראשוני של עמנואל סוודנבורג משנת 1734. השערת הערפילית גורסת כי מערכת השמש נוצרה כתוצאה מקריסה כבידתית של ענן בין כוכבי המורכב מגזים ואבק המכונה ערפילית סולארית.
קוטרה של ערפילית זו היא אלפי יחידות אסטרונומיות ומסתה הייתה גדולה אך במעט ממסת השמש שנוצרה ממנה.
מענן זה של גזים ואבק נוצרו גם כוכבי הלכת.
מקורם של כוכבי הלכת בגופים קטנים יותר, הקרויים "פלנטסימליים", שגודלם מספר קילומטרים.
גופים אלו תפחו כתוצאה מהתאחדות וספיחת אבק במשך מיליוני שנים.
מערכת השמש הפנימית הייתה חמה, ולכן תרכובות מימן (למשל מתאן) לא יכלו להתעבות בה.
כוכבי הלכת שנוצרו שם היו קטנים יחסית (הם מכילים כ-0.6% מהחומר של הדיסקה הפלנטרית), והם היו מורכבים בעיקר מחומרים בעלי נקודות התכה גבהות כמו סיליקטים ומתכות.
רחוק יותר מהשמש נוצרה חגורת האסטרואידים שנמצאת על הגבול הכבידתי בין השמש לכוכב הלכת הענק צדק.
החומר בחגורה זו לא הצליח להתמזג לכדי כוכב לכת בגלל ההשפעה הכבידתית החזקה של צדק.
עוד יותר רחוק מהשמש, מעבר לקו הכפור, התפתחו ענקי גזים, אשר היו מסיביים מספיק כדי לשמור על "האטמוספירה הראשונית" של מימן והליום.
מנגד, כוכבי הלכת הארציים שהיו קרובים יותר לשמש איבדו עם הזמן את המימן וההליום שלהם ויצרו "אטמוספירות משניות", כתוצאה מתהליכים וולקניים, פגיעת אסטרואידים, או במקרה של כדור הארץ גם בעקבות הופעת בעלי חיים וצמחים.
כ-100 מיליון שנה לאחר שהחל התהליך, העלייה בלחץ המימן במרכז הערפילית שקרסה והעלייה בצפיפות שלו גרמו לטמפרטורת הליבה לעלות, והכוכב החל לבצע היתוך גרעיני.
בשלב זה נוצר הדף מתמשך שהיה אחראי לסילוק שאריות הגזים מהערפילית, ולהרס "האטמוספירה הראשונית" של כוכבי הלכת הארציים.
סילוק שאריות החומר שלא היו קשורות חזק לגופים הגדולים יחסית במערכת השמש, גרם להפסקת גדילתם של גופים אלו, ולהתייצבות המבנה של מערכת השמש בצורת מערכת כוכבי הלכת הדומה מאוד למערכת הנוכחית.
ערפילית שדרית היא ערפילית בקבוצת הכוכבים שדרית.
הערפילית נמצאת במרחק מוערך של כ-8,500 שנות אור מכדור הארץ.
הערפילית התגלתה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי ב-1752.
ערפל הוא מחזה ישראלי מאת מתי גולן, אשר הועלה בתיאטרון בית לסין בבימויו של שמואל הספרי.
המחזה הוצג לראשונה ב-6 ביולי 1997. על אף שהוצהר כי "כל קשר בין המוצג במחזה לבין המציאות הוא פרי הדמיון", המחזה מתבסס בבירור על אירועי אסון צאלים ב', ואף חשף פרטים אודות האסון שלא היו ידועים לציבור הרחב באותה עת.
עלילת המחזה מתרחשת במהלך משפט צבאי, אשר נערך לקצין זוטר (סרן אילן ברקוביץ'), בגין תאונת אימונים שהתרחשה כשנתן הוראה לירות טיל "חי" במהלך תרגיל , הוראה שכתוצאה ממנה נהרגו חמישה חיילים.
ברקוביץ' מיוצג במשפט על ידי עורך הדין ברזני, אשר מנסה להוכיח באמצעות הבאת עדים מהדרגים הבכירים ביותר בצבא, כי האחריות לתאונה אינה יכולה ליפול על כתפי קצין כה זוטר, וכי הדרגים הבכירים הם אלו שבמעשיהם (ומחדליהם) יצרו את הרקע שאפשר את התרחשות התאונה.
בשל היותו של התרגיל סודי ביותר, המשפט נערך תחת תנאים מגבילים ביותר.
אף על פי כן, מותרת כניסתה של יעל דותן שאיבדה את בנה היחיד בתאונה כנציגת ההורים השכולים במשפט.
המחזה עוסק במספר תופעות הלקוחות מתוך המציאות הישראלית ושנמצאות בדיון הציבורי באופן נרחב וקבוע: על דרך קבלת ההחלטות, רשלנות, הפקת לקחים (או הימנעות ממנה), על היחס למשפחות השכולות ועל זכותן לקבל דין וחשבון על שקרה ליקיריהן.
אך הנושא העיקרי עליו נסוב המחזה הוא אחריות ובריחה מאחריות.
עו"ד ברזני (יגאל נאור) - הסניגור.
רא"ל (מיל') אבנר סלע (עודד תאומי/עודד קוטלר) - רמטכ"ל לשעבר, שהיה בתפקיד בעת התרחשות התאונה והוא שהציע את המבצע.
עו"ד כץ (רפי תבור) - התובע.
האלוף זמיר (דליק ווליניץ) - האלוף שהיה ממונה ("פרויקטור") על המבצע.
סרן אילן ברקוביץ (ליאור אשכנזי/נתן רביץ) - הנאשם במותם של חמשת החיילים.
היה אמור לפקד על הכוח העיקרי במבצע לו היה יוצא לפועל.
יעל דותן (נאוה זיו) - אמו של אחד ההרוגים בתאונה, מייצגת את המשפחות השכולות.
בנה, שנהרג, היה בן יחיד ואף אביו נהרג, כך שעל מנת שיוכל להתגייס ליחידה המובחרת היה עליה לחתום כי היא מסכימה לזאת.
רס"ן יובל כהן (צחי גראד) - מפקד הסיירת ומפקדו הישיר של הנאשם.
סג"ם פלג צור (גור יערי)
ילד (אושרי כהן) - רוחו של החייל ההרוג.
ערפילית הסליל הכפול היא ערפילית גז בכיוון קבוצת הכוכבים נושא הנחש, ליד מרכז הגלקסיה שלנו.
משערים שהיא עוותה על ידי פיתול מגנטי לצורת שתי ספירלות מחוברות, המכונה סליל כפול, הדומה לצורה של מולקולת DNA.
ישנם כוכבים זוהרים באינפרא אדום הכלולים בערפילית שהם ענקים אדומים וכוכבים על-ענקיים אחרים.
ישנם כוכבים אחרים נוספים המהווים חלק מהערפילית, אך הם לרוב עמומים מכדי שניתן יהיה לצפות בהם.
הערפילית התגלתה על ידי טלסקופ החלל שפיצר.
הקטע שנראה עד כה משוער באורך של 80 שנות אור, 300 שנות אור מהחור השחור העל-מאסיבי שמשערים שנמצא במרכז הגלקסיה ו-25,000 שנות אור מכדור הארץ.
ערפילית זו נתפסת כעדות נסיבתית לכך שהשדות המגנטיים במרכז הגלקסיה חזקים ביותר, חזקים יותר מפי 1,000 מאלה של השמש.
אם אכן כך, הם עשויים להיות מונעים על ידי דיסקית הגז המאסיבית המקיפה את החור השחור העל-מאסיבי הנזכר.
ערפל הוא ציור מעשה ידי הצייר הגרמני קספר דויד פרידריך.
היצירה מתארת נוף אפוף ערפל, שבו אור ערב חיוור בוקע מבעד לעננים, בעוד להקות ציפורים שחורות ממריאות לשמיים.
דמות בודדה מכורבלת לפני בקתת קש פשוטה, מוגנת מן הקור הלח, או לחלופין, יושבת מהורהרת בשדות הערפל, מוצלת על ידי חום הקש, כאילו נהנית משלוות הטבע.
היצירה מציגה עמימות פרשנית – האם מדובר בהתבוננות רומנטית על החיים הפשוטים בטבע, או בסצנת פתיחה לסרט אימה?
פרידריך ממחיש ביצירה זו את החשיבות של חוויית המתבונן בפרשנות היצירה.
הפשטות הצורנית של הציור מבוססת על חישובים מתמטיים מוקפדים – יחס השטח בין השמיים לאדמה נשען על עקרון "יחס הזהב", מה שממקם את הבקתה באופן הרמוני במרכז הקומפוזיציה.
החוקר יוהנס גרבה ציין כי אלמנט הבקתה בציור מופיע גם ביצירותיו של הצייר הדני ינס יול, אשר שימש כמורה בקופנהגן.
עם זאת, בשונה מהדימויים הסמליים של יאן לייקן בספרו "אתיקה נטורליס" (Ethica Naturalis), שם הדמויות ניצבות בקדמת הציור, פרידריך ממקם את הדמות במרכז הנוף, תוך יצירת נתק מסוים בינה לבין הרקע.
הבקתה מפרידה בין האדם לטבע, ובכך מזמינה את הצופה להרהר במערכת היחסים ביניהם.
הציור נרכש עוד בחייו של פרידריך, בשנת 1834, על ידי גאורג אנדראס ריימר, שהיה תומך חשוב באמן.
ידוע כי אוסף יצירותיו כלל בין 36 ל-44 ציורים של פרידריך.
לאחר מותו, בשנת 1842, נמכר הציור מתוך האוסף, אך זהות הרוכש אינה ידועה.
בשנת 1911 נרכש הציור על ידי אלפרד ליכטוורק עבור האוסף של הקונסטהאלה של המבורג, שם הוא מוצג עד היום.
עשבֿים שוטים (גם: צִמחי בָּאֳשה) הם צמחים לא רצויים הגדלים פרא בין צמחי התרבות ומפריעים לגידולם.
הגנן או החקלאי טורחים לעקור את העשבים השוטים.
המושג "עשב שוטה" הוא אפוא מושג סובייקטיבי – צמח הנחשב עשב שוטה בעיני אדם אחד יכול להיחשב פרח בר בעיני אדם אחר.
לדוגמה, צמח שן הארי, אשר נחשב גם לעשב שוטה, אבל יש הרואים בו פרח מושך.
בנוסף, ניתן להשתמש בעלים ובשורשים של צמח זה בהכנת תרופות או כמזון.
מצד שני, בעלי מדשאות רואים אותו לרוב כעשב טורדני.
לרוב הכרחי שצמח יוכל לגדול מהר על מנת שיחשב עשב שוטה מכיוון שצמחים הדורשים טיפול ניתנים להסרה בקלות מבלי שישובו לגדול במקום.
צמחים רבים הפכו למינים פולשים משום שהועברו על ידי האדם למקומות שבהם אין להם טורפים רועים טבעיים והם מתחרים עם צמחים אחרים על מקום.
כך לדוגמה צמח הצבר אשר הציף אזורים נרחבים באוסטרליה עד אשר הוצג לאזור עש שחיסל למעלה מ-90% מצמחי הצבר בתוך 10 שנים.
מקרה זה הוא דוגמה טובה לבקרה ביולוגית על מפגע סביבתי.
במקרים כמו זה של הצבר באוסטרליה, העשבים השוטים נקראים מינים פולשים (או פולשים אקזוטיים).
מונח זה מוּחַל על צמחים שהובאו לאזור מסוים שבו הם לא היו קיימים קודם לכן, וכתוצאה מכך הם פלשו והפריעו למערכת האקולוגית המקומית וגרמו לנזק.
עשבים מזיקים הם עשבים שיכולים להיות מסוכנים לבריאותם של בני אדם או בעלי חיים.
במטרה להקטין את גדילת העשב השוטה, פותחו אסטרטגיות רבות להדברתם.
הבסיסית ביותר נקראת חרישה – חתיכת שורשי העשבים.
כיום, נעשה שימוש רב בקוטלי עשבים, כימיקלים אשר מתוכננים כך שלא ישאירו שארית רעילה בקרקע.
בגנים ביתיים, שיטות לשליטה על עשבים כוללות כיסוי הקרקע עם כמה שכבות של עיתון רטוב או יריעת פלסטיק שחורה למשך מספר שבועות.
במקרה שמשתמשים בנייר עיתון רטוב, השכבות הכפולות מונעות מאור השמש להגיע לצמחים מתחת, והם מתים.
הַסְפָּגַת העיתון במים מדי יום מאיצה את פירוק הצמחים המתים.
לאחר מספר שבועות כל הצמחים (כולל העשבים) יהיו מתים, וניתן יהיה להסיר את העיתון ולזרוע או לשתול מחדש בקרקע.
במקרה שמשתמשים ביריעת פלסטיק שחורה, הצמחים מתים בגלל אפקט החממה שנוצר מתחת ליריעה.
בהשאלה משמש מושג זה לתיאור אדם שהתנהגותו אינה מוסיפה כבוד לחברה שבה גדל.
הכינוי "עשב שוטה" בא לציין שאדם זה אינו מייצג את חברתו, אלא הוא חריג שהיא מתנערת ממנו ואינה רואה עצמה אחראית לגידולו ולטיפוחו.
מרבים להשתמש בביטוי כאשר התנהגות בזויה של אדם עלולה להיראות כהקצנה של הלכי רוח המקובלים בחברה שממנה יצא.
עשה את הדבר הנכון הוא סרט דרמת-פשע קומית משנת 1989 ביצירתו של ספייק לי, המספר את סיפורה של שכונת בדפורד-סטייבסנט האפרו-אמריקאית בברוקלין, על המתחים בין הגזעים שבה.
העלילה מתרחשת ביום הכי חם בשנה, כשבמרכז נמצאת דמותו של מוקי (בגילומו של ספייק לי), ויחסיו עם תושבי השכונה, כולל המעסיק שלו סאל (דני איילו), בעל הפיצרייה השכונתית ממוצא איטלקי.
ברקע הסיפור משדר שדר הרדיו שירים, בעיקר שירי אהבה ומספר את רקע הסיפור.
משתתפים בסרט: דני איילו, ג'ון טורטורו, ספייק לי, אוסי דייוויס, רובי די, ג'יאנקרלו אספוזיטו ועוד.
הסרט נבחר לאחד מ-25 הסרטים השנויים ביותר במחלוקת (או השערורייתיים) של המגזין "Entertainment weekly".
הסרט מבקר את הפערים בחברה האמריקנית, ובעיקר בקרב המהגרים והשחורים.
לעיתים רבות הוא נכלל ברשימות הסרטים הכי טובים בכל הזמנים.
נבחר על ידי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס לסרט הטוב ביותר ל-1989.
עשב הוא שם כללי לצמחים עשבוניים רב-שנתיים או חד-שנתיים ירוקים, שהגבעול שלהם אינו מעוצה.
הבננה, למשל, מוגדרת מבחינה בוטנית כ"עשב" משום שאין לה גזע מעוצה כמו לעצים רגילים.
עשבים רבים משמשים מזון לבעלי חיים במרעה ובחווה חקלאית.
לדוגמה, רובם של מיני הדגניים הם עשבים חד או רב שנתיים הכוללים דגנים למאכל, צמחים שימושיים אחרים כמו קנה הסוכר ומינים של עשבים שוטים.
ישנם עשבים המצמיחים פרחים אשר יכולים לשמש לנוי, לדוגמה - דמומית קטנת-פרי.
ישנם מספר סוגים של עשבים שהאדם עושה בהם שימוש:
עֲשֵׂה לְךָ רַב היא עצה והנחית חכמים שנכתבה על פי חז"ל, והיא מופיעה פעמיים במסכת אבות.
לאורך הדורות חכמי חז"ל כתבו ביאורים שונים סביב הוראה זו, שעיקרם הוא – שעל כל אדם יהודי לקבוע עבור עצמו דמות רב: אדם כלשהו, שהוא גדול ממנו בתורה ובהלכה (בהתאם למנהגי העדה אליה הוא משתייך, עד כמה שניתן).
המקור להוראה זה מובא לראשונה במסכת אבות ושם הדבר נאמר בשם רבי יהושע בן פרחיה: .
כאמור, הסברים שונים נכתבו במהלך הדורות בהסבר וטעם הוראה זו:
הרמב"ם כתב בפירושו למשנה, שהסיבה היא .
המאירי מפרש באותו הסגנון: .
הכוונה היא שגם אדם חכם כל כך, שאינו יכול למצוא מישהו חכם יותר ממנו או אפילו שווה לו – עדיף שימצא אפילו מישהו קצת פחות חכם, אבל שיהיה אובייקטיבי לגבי עניינים אישיים.
רובד נוסף מביא רבי עובדיה מברטנורא, שכותב בפירושו למשנה: .
באבות דרבי נתן מובא הסבר זה ביתר פירוט: .
בפירוש זה מלמד רבי מאיר את ההבדל בין רב אחד על פני כמה בכך שאפילו אם אותו אחד שכח ללמדו טעם במקצוע אחד כבר ילמד אותו במקצוע השני, לעומת כמה רבנים שנאלץ לרוץ מאחד לשני ומטריח אותו ולא מוצא ברכה וטוב בלימודו.
עצה זו מובאת פעם שנייה במסכת אבות, בהמשך אותו הפרק: .
על אמרה זו נוטים הפרשנים להסביר שרצוי שיהיה לאדם רב שיהיה כתובת לפנות אליה במקרה של ספק בהלכה.
הם מסיקים זאת, כנראה, מהמשך דבריו 'והסתלק מן הספק', שהכוונה היא להימנעות מספק בהלכה (גם המשך המשנה: "אל תרבה לעשר אומדות" היא עצה דומה: למדוד את התרומה בצורה מדויקת, כדי להימנע מההתלבטות האם התרומה הייתה במידה הראויה או לא).
רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר מחב"ד, הורה לכל חסידיו, אנשים, נשים, ואפילו ילדים, שימנו לעצמם רב שעימו יתייעצו, כיוון ש"אדם קרוב אצל עצמו", ו"האהבה מקלקלת את השורה", וכדי לבחור את ההחלטות הנכונות בצורה אובייקטיבית – עליו להתייעץ עם אדם נוסף.
הוא אף הוסיף מימד נוסף לכך: בנוסף לתפקידו כ"יועץ", הרב משמש גם כ"שוטר", כלומר, על האדם לעמוד מזמן לזמן אצל הרב ל"מבחן" בנוגע למעמדו ומצבו בלימוד התורה, בנתינת הצדקה, ובכללות הנהגתו בעבודת ה'.
באופן זה, טען, ירגיש מחויב יותר להיטיב את דרכיו.
הרב שי פירון כתב בנושא כך: .
עשה לך רב היה גם שמה של תוכנית רדיו ששודרה בקול ישראל בשנות השמונים.
בתוכנית שושדרה בשידור חי הופנו לרב חיים דוד הלוי שאלות הלכתיות מן הקהל באולם ומן המאזינים בבית.
עשב לימון (שם מדעי: Cymbopogon; נקרא גם לימונית ריחנית או לֶ֫מון גראס) הוא צמח עשבוני רב שנתי ממשפחת הדגניים.
עשב הלימון צומח במקור באזורים טרופיים בדרום-מזרח אסיה ובאפריקה.
הצמח מתנשא לגובה של 1–2 מטר.
חלקו התחתון של הגבעול מעובה ודומה לבצל ירוק, והעלים משוננים ומחודדים בקצותיהם וטעמם דומה ללימון.
זהו צמח שקל לגדלו: הוא גדל כמעט בכל סוג של אדמה וזקוק לחשיפה רבה לאור שמש והשקייה תכופה.
ריבויו נעשה על ידי חלוקת גוף הצמח והפרדת שורשיו.
עשב הלימון נפוץ במטבחים דרום- מזרח אסייתים, למשל המטבח התאילנדי, המטבח האינדונזי, המטבח הסרי לנקי, המטבח הווייטנאמי ועוד, כמו גם במטבח הקריבי.
בגבעול הבשרני משתמשים לבישול תבשילים ובמחיות קארי, והעלים משמשים לחליטות.
מכיוון שהגבעול סיבי, נהוג לקצוץ אותו דק או לכותשו בעלי ומכתש.
הלימונית נחשבת תרופת סבתא עם מספר שימושים: חליטה של עלי עשב הלימון מקובלת כמשמשת להרגעת מערכת העיכול, להרגעת כאבים ונגד נדודי שינה.
שמנים אתריים המופקים מהציטראל, החומר שנותן לעשב הלימון את טעמו הלימוני, משמשים בעיסוי.
יש המאמינים כי הוא תורם לחיזוק שרירים והרגעת כאבי עצבים.
מאחד ממיני עשב הלימון (Cymopogon nardus) מפיקים את שמן הציטרונלה הנחשב למחטא ומשמש לייצור חומר דוחה יתושים.
שמנים אלה משמשים גם בתעשיית הסבונים והבשמים.
מחקר מדעי שבוצע באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 2005 מצא כי לציטראל אפקט של "מוות תאי מתוכנן" הפועל גם על תאים סרטניים, בינתיים במבחנה בלבד.
עָשָׂה לֵילוֹת כַּיָּמִים הוא ביטוי המתאר עבודה אינטנסיבית, כזו הנעשית בימים ובלילות, ללא שינה - כשם שנהוג לעבוד ביום, כך עבד אף בלילה.
הביטוי לקוח מן התלמוד הבבלי, "מֵשים לילות כימים" (מסכת מועד קטן כה ע"ב) ושולב בספרות העברית החדשה בכתבי אחד העם ועגנון.
ביטויים נוספים המתארים לילה ללא שינה הם לילה לבן וליל שימורים.
בלשון הדיבור בימינו רווח הביטוי המשובש "עשה ימים כלילות".
בבוטניקה, עִשְׂבּיָה היא אוסף של פריטי צמחים משומרים, המכונים גיליונות עשבייה.
פריטים אלה יכולים להיות צמחים שלמים או חלקי צמחים; אלה יוחזקו בדרך-כלל במצב מיובש על נייר, אך לעיתים עשויים להיות מוחזקים בתוך אלכוהול או חומר משמר אחר.
המונח "עשבייה" משמש גם לתיאור הבניין בן מוחזק אוסף הצמחים, או המוסד המדעי שמאחסן את האוסף וחוקר אותו.
הבוטנאי הצרפתי ז'וזף פיטון דה טורנפור טבע את המונח 'עשבייה' (Herbarium).
לפני כן, היו כינויים שונים לאוספים אלו.
כדי לשמור על צורתם וצבעם, צמחים הנאספים בשדה נפרשים על-גבי נייר ומיובשים בתוך שכבות של נייר סופג.
הצמחים המיובשים מועברים לגיליונות של נייר לבן נוקשה, בצירוף תיעוד מפורט של כל המידע הרלוונטי אודותיהם, כגון תיאור הצמח (למשל צבע הצמח, שעשוי להשתנות עם הייבוש וחלוף הזמן), מועד ומקום האיסוף (כולל נקודת ציון, גובה מעל פני הים, תיאור בית הגידול), ושם האדם שאסף את הצמח.
הצמח בצירוף המידע מוחזקים בתוך תיק מגן - גיליון עשבייה.
כהגנה בפני תקיפה בידי חרקים, הצמח המיובש מוקפא או מורעל, והגיליון עובר חיטוי.
גיליונות העשבייה ממוינים הן לפי סדר סיסטמטי והן לפי האזור הגאוגרפי בו נאסף כל צמח.
מוסדות רבים, כגון אוניברסיטאות, מוזיאונים וגנים בוטניים, מחזיקים עשביות.
העשביות חיוניות למחקר אודות טקסונומיה ותפוצה גאוגרפית (פיטוגאוגרפיה) של צמחים.
פריטי הצמחים שבעשבייה יכולים לשמש לתיאור של טקסונים חדשים ו/או קיימים, הן על ידי תיאור מורפולוגי של הצמחים שנאספו, והן על ידי מחקר פילוגנטי, תוך שימוש ב-DNA שנלקח מהצמחים שבעשבייה.
לכל אחת מהעשביות החשובות בעולם ישנו שם מקוצר בן כמה אותיות לטיניות.
כך למשל, שמה של עשביית הגנים הבוטניים על-שם קיו שבאנגליה, הוא K; שמה של עשביית המוזיאון הלאומי לטבע בפריז הוא P.
רשימת העשביות הרשמיות בעולם נקראת אינדקס הרבריורום (Index Herbariorum).
העשביות הגדולות ביותר בעולם, מסודרות לפי גודל יורד, הן:
המוזיאון הלאומי לטבע בפריז, צרפת (P)
הגנים הבוטניים המלכותיים על-שם קיו, אנגליה (K)
הגן הבוטני של ניו יורק, ארצות הברית (NY)
החממה והגן הבוטני של ז'נבה, שווייץ (G)
המכון הבוטני על-שם קומרוב, סנקט פטרבורג, רוסיה (LE)
המוזיאון השוודי לטבע, סטוקהולם, שוודיה (S)
המוזיאון הבריטי לטבע, לונדון, אנגליה (BM)
אוניברסיטת הרווארד, קיימברידג', מסצ'וסטס, ארצות הברית (HUH)
הגן הבוטני של מיזורי, סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית (MO)
העשבייה הלאומית של ארצות הברית, מוסד סמית'סוניאן, וושינגטון, ארצות הברית (US)
אוניברסיטת מונפלייה, מונפלייה, צרפת (MPU)
המוזיאון על-שם פילד, שיקגו, ארצות הברית (F)
בישראל קיימות עשביות אחדות, והגדולה ביניהן היא עשביית האוניברסיטה העברית בירושלים (שם מקוצר HUJ).
העשבייה שייכת לאוספי הטבע הלאומיים של הפקולטה למדעי הטבע, והיא ממוקמת בבנין ברמן שבקמפוס גבעת רם בירושלים.
העשבייה הוקמה בשנת 1920 בידי הבוטנאי פרופ' אלכסנדר איג, ועם השנים גדלה והתפתחה.
כיום העשבייה מהווה את האוסף הגדול ביותר בעולם של צמחי ארץ-ישראל והלבנט (כ-700,000 גליונות), והיא מהווה כלי-עזר חשוב בידי החוקרים את הצמחייה הזו.
עשבי תיבול הוא שם כולל לכל אותם צמחים אשר ניתן להשתמש בהם לתיבול "כמו שהם" - ללא ייבוש, טחינה, בישול או עיבוד אחר כלשהו.
עשבי תיבול משמשים בסלטים, מרקים, מגוון תבשילים ומאפים ואפילו בכריכים.
רוב עשבי התבלין קלים לגידול, ואינם שיחים המצריכים גינה לשם גידולם, דבר זה מאפשר לגדל אותם באדניות או עציצים קטנים גם בבתים חסרי גינה אך בעלי חלון או מרפסת, וכך גם דיירי בניינים נהנים מעשבי תיבול טריים בתבשיליהם.
עשבי תיבול נפוצים ברפואה העממית, שם מיוחסים להם סגולות של ריפוי מחלות.
במטבח הישראלי משמשים עשבי תיבול שמקורם במטבחי העדות השונות, בין השאר שמיר מהמטבח האשכנזי, כוסברה ונענע מהמטבח המזרחי, ובזיליקום ואורגנו שאומצו מהמטבח האיטלקי.
פטרוזיליה משמשת במתכונים של מטבחי רוב העדות.
עשה זאת בעצמך הוא גישה של עשיית פעולות כמו תחזוקה ושיפוץ בבית, הרכבת מכשירים שימושיים ללא עזרת בעלי מקצוע.
במובן הצר של המילה, המונח "עשה זאת בעצמך" מתייחס לפעולות ושיפוצים בבית ללא עזרה מקצועית.
במסגרת זו נמכרים ברשתות, בין היתר:
אביזרים לחשמל ותאורה והחלפת מנורות
גישת "עשה זאת בעצמך" משמשת גם בתחומים אחרים פרט לשיפוץ.
לדוגמה, להקות פאנק רבות מאמצות גישה זו ופועלות באופן עצמאי שכולל הפצת כרזות להופעות והוצאת אלבומים באופן ידני ועצמאי, ללא שום תמיכה בחברות תקליטים או כל גורם אחר.
הרשת המובילה בארצות הברית וכנראה גם בעולם בתחום "עשה זאת בעצמך" היא "הום דיפו" האמריקאית.
מחזורה השנתי ב-2017 היה כ-100 מיליארד דולר.
חנות ממוצעת של הרשת עשויה להגיע לשטח של עשרת אלפים מ"ר ויותר, ומחזיקה עשרות אלפי פריטים שונים.
הום דיפו הוקמה ב-1978, וצמחה במהירות מסחררת: ב-1981 נפתחו בפלורידה ארבע חנויות, בהיקף מכירות של 50 מיליון דולר; ב-1985 הגיע היקף המכירות ל-700 מיליון דולר, ב-50 חנויות; ב-1995 מכרה הרשת בכ-12 מיליארד דולר ב-340 חנויות, וב-2017 הגיע מחזורה ל-100 מיליארד דולר, בכ-2300 חנויות.
תחום "עשה זאת בעצמך" מפותח מאוד בארצות הברית, גם בגלל המרחב היחסי בבתים האמריקניים המאפשר אחסון כלים וחומרי עבודה.
האמריקאי הממוצע, החי בבית בפרברים, משתמש בשירותיהן של החנויות המתמחות לצורך שיפוץ ותחזוקה של הבית.
כיום גישת "עשה זאת בעצמך" כוללת היבטים רבים, שלאו דווקא קשורים לשיפוץ הבית, והיא מציינת למעשה התנהלות תרבותית וחברתית, המחשיבה עשייה עצמאית ויצירתית.
כך למשל תומכי גישה זו יעדיפו הכנת מתנות על קנייתן, הכנה עצמאית של תחפושות לפורים על פני רכישה של תחפושת מוכנה, וכדומה.
הגישה מעודדת יצירתיות, עבודה מקורית וייחודית, העדפת מגוון של סגנונות על פני התעשייתי והסיטונאי, וכן מיחזור.
עם התפתחות האינטרנט וה-Youtube החלה הפצת סרטוני "עשה זאת בעצמך", למשל של היוצר האמריקאי Kip Kay, שבערוץ שלו ניתן למצא סרטונים רבים בתחום.
תחום "עשה זאת בעצמך" נתמך בישראל, עד תחילת שנות התשעים, בחנויות שכונתיות לחומרי בנין (בעיקר אלו הנקראות "טמבוריות" על שמה של חברת הצבעים טמבור), שמספרן הגיע בשנת 1992 ל-1,500, שהתמקדו בעיקר בצבעים ובחומרי בניין בסיסיים.
מקימי הרשתות בישראל זיהו מגמה שהחלה עם פתיחתו של קניון איילון ב-1985, והיא מעבר של קונים מחנויות שכונתיות לקניונים וחנויות מתמחות.
הגידול במספר המכוניות בסוף שנות השמונים של המאה העשרים ותחילת שנות התשעים היה דרמטי, והעלה את רמת הניידות של הצרכנים.
במקביל, עם המעבר לחמישה ימי עבודה בשבוע (במהלך הרבע האחרון של המאה העשרים), גדל הזמן הפנוי.
הקונספציה של רשתות "עשה זאת בעצמך" הייתה מתן חוויית קנייה ללקוח, תוך התבססות על קנייה במסגרת משפחתית בערבים או ביום הפנוי.
ב-1993 הוקמה הום סנטר (כיום מקבוצת פישמן רשתות), המנהלת כיום כ-40 סניפים.
באותה שנה הוקמו "אייס" ו-"קנה ובנה".
ב-1995 רכשה רשת "קנה ובנה" את מתחרתה והתמזגה איתה, וכיום נקראת הרשת הממוזגת "אייס קנה ובנה".
במשך שנים נמנתה החברה עם קבוצת גאון אחזקות עד לרכישתה על ידי קבוצת אלקטרה מוצרי צריכה בחודש מרץ 2012. לרשת 28 סניפים וכן היא בעלת 12 סניפי רשת החנויות למוצרי רכב אוטו דיפו.
במקביל לפריסת סניפי ה"עשה זאת בעצמך" של הרשתות, חל מפנה באופי החנויות הטכניות.
אותן "טמבוריות", בחרו לשפר את נראות ונגישות החנות, ולייצר חוויית קנייה משופרת, בדומה לזו הקיימת ברשתות, תוך הרחבת המחלקות והגדרתן.
ב־19 בדצמבר 2017 עלה ערוץ "DIY ישראל" ערוץ ראשון מסוגו בארץ ל"עשה זאת בעצמך" בחברת HOT וב־1 בינואר 2019 הערוץ עלה גם בחברת yes.
הרכבה ותיקון של מכשירים ביתיים ושיפוצים עצמיים היו דבר מאוד מקובל בברית המועצות לאורך רוב ההיסטוריה שלה וממשיך להיות נפוץ במדינות חבר המדינות.
לדוגמה יצא ג'ורנל בשם "עשה זאת בעצמך" (Сделай сам), שבין היתר פרסם גם מתכונים להכנת מזון.
בנוסף, אפשר לציין את הגישה של הדפסת והעתקת ספרים בהוצאה פרטית (סאמיזדאט).
עשה דוחה לא תעשה הוא כלל פסיקה הלכתי שקובע שכאשר חל חיוב אקטיבי לקיים מצווה, אך הוא כרוך בביצוע עבירה שאיסורה נובע ממצוות לא תעשה, יש לקיים את המצווה מכיוון שמצוות עשה גוברת על מצוות לא תעשה.
קיימות שתי גישות באשר להגדרת העדיפות של מצוות עשה על לא תעשה, לדעות מסוימות מצוות העשה מבטלת את האיסור מלכתחילה, ולאחרות מדובר בעליונות של מצוות העשה בסדר העדיפויות.
מכלל זה למד הרמב"ן: "מצות עשה גדולה ממצות לא תעשה, כמו שהאהבה גדולה מהיראה".
מקור הכלל הוא על פי המובא בתלמוד: מסמיכות המשפטים בפסוק זה שבמקרא נלמד כי מותר ללבוש ציצית שעשויה משעטנז כדי לצאת ידי חובת המצווה.
התלמוד מוסיף שלא מדובר רק במצוות לא תעשה רגילות, אלא אף במצוות לא תעשה שעונשן כרת במקומות מסוימים.
הכלל מובא בתלמוד בצורה מפורשת בשם ריש לקיש: "כל מקום שאתה מוצא עשה ולא תעשה: אם אתה יכול לקיים את שניהם מוטב, ואם לאו: יבוא עשה, וידחה את לא תעשה."
בעלי התוספות (בתחילת מסכת יבמות) מתלבטים מדוע התלמוד לא בחר ללמוד זאת ממצוות מפורשות כמו דין ייבום שעצם חיוב הייבום תלוי באופן בלתי נפרד באיסור נשיאת אשת-אח שנחשבת לערווה, ודוגמה נוספת שיכולה הייתה להוות מקור לדין זה היא מאבנט בבגדי כהונה שהיה בעצמו עשוי משעטנז.
לדעתם של בעלי התוספות מקורות אלה שונים במאפייניהם משאר כלל המקרים מכיוון ש"מצוותם בכך"; כלומר, מכיוון שהאיסור הוא חלק אינטגרלי מעשייתם, הם נחשבים לקטגוריה בפני עצמה שאינה יכולה ללמד על מצבים שבהם ישנה התנגשות מקרית בין מצווה לאיסור.
ראשונים אחרים (הראב"ד והר"ן) חולקים עליו, וסוברים שמצוות הלא תעשה בטלה לחלוטין כאשר יש עשה, ולכן במצבים הללו אף שלא קיימת מצוות עשה, הלא תעשה כבר התבטל ולכן לא קיים שום איסור.
כלל זה של "עשה דוחה לא תעשה" לכאורה מתנגש עם כלל אחר - שב ואל תעשה עדיף.
משמעותו של כלל זה היא שכאשר יש ספק האם דבר מסוים הוא עבירה או מצווה (למשל מקרה של טיפול רפואי שספק יחיה את החולה או ספק יהרוג אותו), עדיף לנקוט בגישה פסיבית ולא לעשות דבר.
הסיבה בגינה עשה דוחה לא תעשה ולא מעדיפים לנקוט גישה פסיבית, היא שבעשה דוחה לא תעשה לא מדובר בספק וברורים לנו פן המצווה ופן האיסור, במקרים אלה התורה נותנת זכות-קדימה למצווה האקטיבית והחיובית על פני צד האיסור השלילי.
הרמב"ם בהתאם פוסק "וכל מקום שאתה מוצא עשה ולא תעשה, יבוא עשה וידחה את לא תעשה".
וכן הוא פוסק בהלכות מילה כי מילה בזמנה (ביום השמיני) אם חלה להיות בשבת מתקיימת ודוחה את השבת.
כמו כן, במקרה שיש צרעת על העורלה, אף שיש לא תעשה לקצוץ נגע צרעת, מילה דוחה את הלא תעשה.
הנימוק של הרמב"ם הוא "יבוא עשה, וידחה את לא תעשה".מקרה נוסף הוא נזיר שהצטרע בימי נזירותו ונרפא, להלכה הוא חייב לגלח את כל שערו מדיני צרעת, אף שמדיני נזירות אסור לו לגלח את שער ראשו.
כאמור לעיל, בתלמוד מבואר בשם ריש לקיש שכאשר ישנה אפשרות לקיים את מצוות העשה מבלי לעבור על הלאו, אין לעבור עליו.
הרשב"א מעלה אפשרות לפיה רק אם האפשרות לקיים את העשה מבלי לעבור על הלאו קיימת כעת יש לקיים את מצוות העשה מבלי לעבור על הלאו, אך אם כדי לקיים שניהם יש להשהות את מצוות העשה ולאחר את זמן קיומה, עדיף לקיימה כעת ולעבור על הלאו.
כך לדבריו מוסברת ההווה אמינא בגמרא שמותר לעשות מלאכה ביום טוב כדי לקיים את מצוות כיסוי הדם, אף על פי שניתן להשהות את מצוות הכיסוי למוצאי יום טוב ובכך לקיים גם את העשה וגם את הלאו.
עשה איננו דוחה לא תעשה ועשה
עם זאת המשנה בדיני שופר קובעת שאין לחלל יום טוב כדי להשיג שופר, אף שיש חובת תקיעה, והתלמוד מסביר מפני ששמירת יום טוב, היא גם מצוות עשה וגם לא תעשה ואילו לתקוע בשופר הוא רק מצוות עשה, ואין מצוות עשה דוחה מצוות עשה ומצוות לא תעשה ביחד.
דוגמה נוספת היא כהן שרואה אבידה בבית הקברות, אינו נכנס לבית הקברות כדי להשיב אבידה מפני שכנגד המצווה יש בכניסתו לבית הקברות איסורי עשה ולאו גם יחד.
גזרה משום אפשרות לעבור עבירה אחרת
ישנם מקרים שבהם חז"ל גזרו שמצוות עשה לא תדחה מצוות לא תעשה בנימוקים אחרים.
למשל, במקרה של יבמה שאסורה באיסור לאו על המייבם שלה, שנחלצת ולא מתייבמת משום גזירה אחרת, שמא לאחר הבעילה הראשונה שרק היא בגדר מצווה, ימשכו לפעם נוספת.
התוספות בקידושין מבארים שהסיבה שבני ישראל לא אכלו מצות שאסורות באיסור חדש אף על פי שעשה דוחה לא תעשה, מכיוון שאין בכחה של מצוות עשה שנאמרה לפני מתן תורה לדחות מצוות לא תעשה שנאמרה לאחר מתן תורה.
מקור דבריהם הוא מתלמוד ירושלמי.
ישנן מקרים, כמו אכילת מצת טבל בפסח, אכילת מצה גזולה, נטילת לולב גזול בסוכות, והקרבת קורבן גזול, שבהם אנו לא אומרים את הכלל של עשה דוחה לא תעשה, ומי שעובר ועושה זאת, לא מקיים מצווה, מכיוון שמדובר במצווה הבאה בעבירה.
מצווה הבאה בעבירה היא, מצווה שבבסיסה קיימת עבירה (תוספות), או מצווה שגורמת לעבירה להעשות (ריטב"א), לעומת "עשה דוחה לא תעשה" שאין בו חיבור עקרוני בין המצווה לעבירה.
הטעם של האיסור לדעת חלק מהראשונים הוא "שלא יהא נעשה סנגורו קטגורו".
על פי הירושלמי הכלל של מצווה הבאה בעבירה יוחל כאשר מנסים לקיים מצווה בחפץ שנעשה בו איסור.
הירושלמי מחלק בין אבל שקורע בשבת, שאף שמחלל את השבת, יוצא ידי חובת קריעה, לבין אכילת מצה גזולה בפסח שבה לא יוצא ידי חובתו.
החילוק ביניהם הוא שבקריעה עבר עבירה סתמית, שאינה קשורה דווקא לבגד המסוים, מה שאין כן באכילת מצה ש"גופה עבירה", ואין לעשות מצווה באמצעות אותו חפץ שנעברה בו עבירה.
על פי תפיסה זו הרמב"ם פוסק כי לולב שעבדו בו עבודה זרה פסול למצוות ארבעת המינים מדין מצווה הבאה בעבירה.
ערש המין האנושי הוא שם קיבוצי לקבוצת אתרים פרהיסטוריים ופלאונטולוגיים בדרום אפריקה, בעלי חשיבות רבה לחקר האבולוציה של האדם.
האתרים הוכרזו כאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו בשנת 1999, בשל הממצאים הנדירים של מאובני הומינינים שנמצאו בהם.
האתר הכולל 12 מערות ובהן סטרקפונטיין, סווארטקראנס וקרומדראי, נמצא בפרובינציית חאוטנג שבדרום אפריקה, כ-50 ק"מ מצפון-מערב ליוהנסבורג ומשתרע על שטח של 474 קמ"ר.
מערך מערות אבן גיר באזור מתוארכות כבנות מיליוני שנים, ומספקות מידע על תמונת הנוף ועולם החי בדרום אפריקה לפני כ-3.5 מיליוני שנים.
עוד נמצאו במקום כלי האבן העתיקים ביותר הידועים בדרום אפריקה, ואלה מתוארכים ללפני 2 עד 1.5 מיליון שנים.
בשנת 2005 הרחיב ארגון אונסק"ו את היקף השטח המוכרז, וזה כולל כיום גם עמק מקאפן בפרובינציית לימפופו ואת אתר מאובני הגולגולת בטאונג שבפרובינציה הצפון-מערבית.
מערות סטרקפונטיין שוכנות על גבעה בעמק הנהר ריטספוט, בין מערות סווארטקראנס הנמצאות 1.2 ק"מ דרומית-מערבית להן, לבין מערות קרומדראי השוכנות 1.6 ק"מ בכיוון צפון-מזרח (מיקום ).
שלוש מערות אלה הן חלק מקבוצה של 12 המערות שנכללות בהכרזה המקורית.
מבין אלה, נמצאו מאובני הומינינים בשלוש מערות נוספות, בעוד שיתר השש חשפו רק מאובני בעלי חיים:
בסטרקפנטיין (Sterkfontein) לבדה נמצאו 500 פריטים השייכים לאוסטרלופיתקוס אפריקנוס, לאוסטרלופיתקוס רובוסטוס ולהומו הביליס.
בנוסף נמצאו אלפי כלי אבן בני 1.5 עד 2 מיליוני שנים, אלפי ממצאי בעלי חיים ומאות מאובני עצים המעידים על הנוף והסביבה באותה עת.
מערות סווארטקראנס (Swartkrans) הן המקור השופע ביותר לממצאי אוסטרלופיתקוס רובוסטוס ולמין נוסף בן זמנו שהחוקרים סוברים כי הוא שייך להומו ארקטוס.
עוד נמצאו במערות כ-900 כלי אבן שגילם כמיליון שנים, ועדות בדמות עצמות שרופות לשימוש מבוקר באש לפני 1.8 מיליון שנה.
במערה זו נחשפו גם אלפי מאובני בעלי חיים.
מערות קרומדראי (Kromdraai) חשפו את השרידים הראשונים של פרנתרופוס רובוסטוס בשנת 1938, ועוד נמצאו בהן כלים ומאובני בעלי חיים.
ב-1935 מצא הפלאונטולוג הדרום אפריקני רוברט ברום את מאובני קופי האדם הראשונים במערות סטרקפונטיין, ובעקבות כך החל לחקור לעומק את האתר.
ב-1938 הציג נער מקומי בפני האנתרופולוג האוסטרלי ריימונד דארט חלקי גולגולת שנמצאו במערות קרומדראי שבסביבה, ואלה זוהו בהמשך כשייכים לפרנתרופוס רובוסטוס.
באותה שנה נתגלתה גם שן יחידה של קוף-אדם במערת קופרס, בין סטרקפונטיין לקרומדראי.
הממצא הידוע ביותר באזור התגלה במערת סטרקפונטיין כאשר מאובן ההומיניד הקדום אוסטרלופיתקוס אפריקנוס אשר זכה לכינוי גב' פלס (Mrs.
ב-1948 חפרה משלחת קמפ-פיבודי מארצות הברית בחוות בולטס ובמערת גלדיסווייל בניסיונות למצוא מאובני הומונידים, אך לא העלתה ממצאים.
בהמשך אותה שנה זיהה רוברט ברום את שרידי ההומיניניים הראשונים ממערת סווארטקראנס.
ב-1954 החל הפלאונטולוג הדרום אפריקני צ'ארלס קימברלין בריין בעבודה במערות האתר, ולאורך שלושה עשורים התמקד במערת סווארטקראנס, שבה נמצאו במהלך העבודה שרידי הומיניד המהווים את הממצא השני בגודלו ממערות האתר.
באותה מערה נמצאה גם העדות העתיקה ביותר לשימוש מבוקר באש, המתוארך כבן כמיליון שנה.
ב-1966 החל הפלאואנתרופולוג הדרום אפריקני פיליפ טוביאס את חפירותיו בסטרקפונטיין, שנמשכות עד היום.
ב-1991 מצא עמיתו האמריקני לי ברגר את דוגמיות ההומונידים הראשונות במערת גלדיסווייל.
אנדרה קייסר גילה ב-1994 מאובני הומונידים באתר דרימולן, וב-1997 מצאו חוקרים מאוניברסיטת ויטווטרסראנד שתי שיניים מאובנות באתר גונדולין.
באותה שנה מצא רונלד קלארק שלד כמעט שלם של אוסטרלופיתקוס שזכה לכינוי "ליטל פוט" (כף-רגל קטנה), ומתוארך כבן 3 מיליון שנה.
ב-2001 גילה סטיב צ'רצ'יל מאוניברסיטת דיוק, יחד עם לי ברגר, שרידים מוקדמים של אדם מודרני באגם פלוברס.
באותה שנה נתגלו גם מאובני הומינידים במערת קופרס.
בראשית המאה ה-21 פתחו חוקרים מאוניברסיטת ויטווטרסראנד בראשות לי ברגר במבצע מחקר ומיפוי מדויק של האתר באמצעות ניווט לוויני וGoogle Earth.
בשנת 2010 מבצע זה הוליך לגילוי מערת מאלאפה, אתר סמוך לסטרקפונטיין שבו התגלו מספר שלדים מפורטים ממין חדש של הומינין - אוסטרלופיתקוס סדיבה שגילו כשני מיליון שנה.
עמק מקאפן (Makapan Valley) (מיקום ) מכסה שטח של 2,220.04 הקטאר ובו שלושה אתרים פלאונטולוגיים ומספר אתרים ארכאולוגיים והיסטוריים.
הידוע מבין אלה הוא מערת מקאפנסחאט (Makapansgat), ובשנות ה-20 בעת פיצוצים מבוקרים שנערכו במקום, הועפה ממנו כמות גדולה של מאובני עצמות, שהסתברו כשייכים לאוסטרלופיתקוס.
העצמות תוארכו כבנות כ-3.3 מיליון שנה, אך האתר עצמו החל להיחקר לעומק רק ב-1947.
אתר מאובני הגולגולת בטאונג (Taung Skull Fossil Site) (מיקום ) משתרע על שטח של 158.74 הקטאר וכולל ארבע מערות, 19 אתרים פלאונטולוגיים אחרים ומספר מכרות ואתרים היסטוריים.
באתר זה התגלתה בשנת 1924 גולגולת אשר זכתה מאוחר יותר לכינוי "הילד מטאונג", השייכת לאוסטרלופיתקוס אפריקנוס ואשר גילה בין 3 ל-3.5 מיליון שנים.
מספר סברות הועלו באשר לאופן מותו של הילד, וביניהן בידי בני מינו, על ידי יונק טורף או בפגיעתה של ציפור טרף.
המחקר הטפונומי מצביע לסברה אחרונה זו כמקובלת ביותר כיום.
עוד נתגלו במקום מאובני בבונים.
חשיבותו של הילד מטאונג היא בכך שזהו הממצא הראשון שהתגלה באזור המוכרז כולו, ואשר אישר את סברתו של צ'ארלס דרווין בדבר הקרבה בין קופי האדם האפריקאים לאדם.
בשנת 2013 התגלו כ-1,500 חלקי מאובנים, המייצגים לפחות 15 פרטים של אדם, במערת רייזינג סטאר (Rising Star - "הכוכב העולה"), כ-40 ק"מ צפונית-מערבית ליוהנסבורג.
עם תום בדיקת המאובנים, הוכרז ב-10 בספטמבר 2015 כי הם שייכים למין לא מוכר של אדם, אשר זכה לשם הומו נאלדי, על שם המערה בה התגלו שרידיו (נאלדי הוא "כוכב" בשפת סותו).
ערר הוא סוג צמחים במשפחת החבלבליים.
מיני הערר גדלים באזורים הטרופיים והסוב-טרופיים של כדור-הארץ וגם בארץ ישראל על אדמות מליחות.
מיני הערר הם שיחים מכווצים ונמוכים מאוד, אך בעלי גבעולים זקופים ועלים ירוקים הנוטים לעטות מעטה מלח לבן.
פרחי הערר הם לבנים וגודלם הוא כחצי סנטימטר.
מיני הערר המוכרים ביותר הם:
Cressa Cretica (ערר כּרֵתי, גדל בישראל)
עשבי קדם הוא מפעל לייצור מוצרי טיפוח טבעיים מתמציות צמחיות בהתנחלות כרמל, שבדרום הר חברון.
מחזור המפעל הוא 1.5 מיליון דולר, כאשר רבע ממנו ליצוא לארצות הברית, לקנדה ולצרפת.
המפעל הוקם בשנת 1996 על ידי מיכל אבריאל אמזלג, בעקבות מחקר רב תחומי שערך בעלה, ד"ר ניסים אמזלג, בוטנאי.
מנכ"ל המפעל הוא ד"ר אמיר קיטרון.
חומרי-הגלם שבשימוש החברה, הם צמחים מגבול מדבר יהודה-הר חברון מחד עם בקעת ים המלח מאידך.
באזור גבול זה בין אזורי אקלים אחדים, אקלים מדברי חם ואקלים ים תיכוני-הררי קריר, הצמחים מתמודדים עם מצבי עקה מגוונים, בצירוף ייחודי.
לכן, הצמחים מכילים, בין היתר, כמות גבוהה יחסית של הורמונים צמחיים וחומרים נוגדי חמצון, כמו ויטמינים.
בסיוע חברת "עשבי קדם", צמחים אלו אוקלמו לגידול חקלאי אורגני.
החברה מגדלת בעצמה את הצמחים ומפיקה מהם את חומרי הגלם המבוקשים.
מן הצמחים מפיקים מהם כ-35 מוצרים לשימושים כלכליים.
החברה משתמשת בשיטת חליטה, אשר לפי ממצאים מחקריים, הייתה בשימוש עתיק בעין בוקק, שבמדבר יהודה.
שיטה זו מאפשרת עבודה יעילה עם כמויות קטנות של חומר, דבר שלא מקובל, יחסית, בתעשיית העת החדשה.
מיצוי חלקי הצמח המיועדים להיות חומרי הגלם מבוצע על ידי חליטה בשמן.
חליטת הצמחים מבוצעת בשמנים צמחיים-טבעיים בלבד; בעיקר בשמן זית ושמן גרעיני ענבים.
המיצוי מבוצע בטמפרטורה של 60 מעלות צלזיוס.
זו טמפרטורה, שמחד יעילה להמסת חומרים שומניים, כולל חומרים ריחניים ועם זאת נמוכה דיה כדי להגן על שלמות החומרים הפעילים מפני ריאקציה כימית, כגון חמצון.
השיטה מאפשרת להימנע מתופעות לוואי הידועות של שימוש מתמשך במוצרים על בסיס שמן אתרי בלבד.
את העשב טוחנים במטחנה שהיא בעצם מעין מסחטה ייחודית לסחיטת עשב חיטה המפרישה את מיצי העשב והמיצוי שלו ניתן לשימוש בדרכים רבות ומועילות, בעיקר בשתייה.
את העשב ניתן להשיג בחנויות טבע, לשתות את המיץ בדוכנים שונים או לגדל בבית על מצע ולסחוט אותו במסחטה ביתית.
ערקא , הוא כפר בצפון לבנון השוכן 22 ק"מ מצפון-מזרח לטריפולי ליד החוף.
הכפר ידוע באתר הארכאולוגי תל ערקא המכיל שרידים ארכאולוגים מהתקופה הנאוליתית ועד התקופה הצלבנית.
העיר מוזכרת במכתבי אל-עמארנה ובתעודות אשוריות.
בתקופה הרומית נודעה בשם קיסריה של לבנון או בשם ערקה קיסריה .
הקיסר הרומי אלכסנדר סוורוס, ששלט במאה השלישית, נולד בה.
האתר נבדק בשנת 1925 על ידי הארכאולוג ויליאם פוקסוול אולברייט.
הוא מצא באתר חרסים מתקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת.
העיר נזכרת בכתבי המארות בשתי הסדרות.
בסדרה הראשונה שנכתבה על גבי חרסים ומתוארכת למאה ה-20 לפנה"ס העיר מופיעה בשם ערקם.
בסדרה השנייה שנכתבה על גבי צלמיות מוזכרת משפחת הערקתי ומושל ערקת.
העיר ושכנותיה נהרסו על ידי תחותמס השלישי בעת מסעו בשנת 42 למלכותו לכיבוש קדש שליד האורונטס.
בתקופת אל-עמארנה הייתה ערקת, עיר-מדינה.
במכתבי אל-עמרנה שם העיר מופיע בשמונה מכתבים בתעתיק עַרקַתַ או עִרקַתַ המכתבים הם: א"ע 62, 75, 88, 100, 103, 109, 139 ו-140. המכתבים עוסקים בהשתלטות של מלכי ממלכת אמורו על ערקת ועל צומור וניסיון ההשתלטות על גבל, וזאת במסגרת הסכסוך עם השלטון המצרי והרצון לעבור מחסות מצרית לחסות האימפריה החתית.
במכתב 62, פונה עַבְּדִאַשִירִתָה מלך אמורו לנציב המצרי פַּחַנַתֶ ומנסה לתרץ ולהסביר למה הוא כבש את צומור.
הוא כותב במפורש שהוא יושב בערקת ב"בית המנוחה".
ומכאו שהעיר נכבשה על ידו.
מכתב א"ע 75 הוא מכתבו של ריבהדה מושל גבל למלך מצרים, הוא מתלונן על מעשיו של עבדיאשירתה, ומציין שהעפירו הרגו את אַדּוּנַה מלך ערקת.
לאחר חיסולו של עבדאשירתה, המשיכו בניו לפעול לניתוק ממלכת אמורו ממצרים והעברתם לחסות המלך החתי שופילוליומש השני.
הם המשיכו במסעות כיבוש של הערים השכנות.
הבולט שבהם היה בנו עזירו.
ריבהדה מלך גבל המשיך בהתנגדותו למהלכים שלהם.
במכתב 103 כותב ריבהדה למלך מצרים שכל הארץ שייכת לבני עבדיאשירתה ורק ערקת וצומור נשארו למלך, ומכאו שבשלב מסוים, ערקת שנכבשה לפני כן, חזרה לשליטת הנציב המצרי.
במכתב 109 הוא כותב שערקת נכבשה על ידם שוב.
מכתב א"ע 100 נכתב על ידי זקני העיר ערקת למלך מצרים בו הם מביעים את נאמנותם למלך:
מכתבים א"ע 139 ו-140 הם מכתביו של אִילִירַפִא שהיה מושל גבל לאחר ריבהדה שכותב למלך מצרים שעזירו הרג את מלך ערקת ומלכים נוספים, והתקיף את כל ארצות עמקו.
השם ערקי מופיע ב כאחד מהבנים שנולדו לכנען: רשימה דומה, ובה מופיע גם הערקי, נמצאת ב.
העיר השתתפה בקרב קרקר שהתקיים במאה ה-9 לפנה"ס.