tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאמור, לדגם שנבחר, XP3Y-1 (בחברה כונה דגם 28) הייתה כנף גבוהה שחוברה לגוף באמצעות תמוכות נשענה על סמוכות חיזוק חיצוניות.
בקצה הכנפיים היו מצופים מתקפלים, שבעת טיסה היוו את קצה הכנף ובעת נחיתה ושיוט על המים נפתחו כדי לייצב את המטוס.
הגוף היה בעל מבנה הידרודינמי בדומה לדגם P2Y, אך בשונה ממנו היה בעל הגה כיוון מוצלב, בניגוד לדגם הקודם שהיה בעל הגה כיוון כפול.
המבנה האווירודינמי היה טוב יותר מזה של הדגם הקודם והעניק למטוס ביצועים טובים יותר.
למטוס היו שני מנועים כוכביים מתוצרת פראט אנד ויטני, מדגם R-1830-54 טווין וואספ, שסיפקו 825 כוח סוס כל אחד, והיו מותקנים בשפת ההתקפה של הכנפיים.
חימושו של המטוס היה ארבעה מקלעי בראונינג 0.3 (7.6 מ"מ) ויכול היה לשאת פצצות במשקל עד 910 ק"ג.
צוות המטוס כלל מקלען אוויר שישב בחרטום (בדגמים מאוחרים יותר הותקן בחרטום צריח מעוגל), ובתא הטייס שני טייסים.
מאחוריהם, בהמשך גוף המטוס, ישבו נווט, מהנדס טיסה, אלחוטן אוויר, ובדגמים מאוחרים יותר גם מפעיל מכ"ם.
בהמשך גוף המטוס היה תא מנוחה לצוות ובו מיטות, ומקום לשני מקלענים שהפעילו את נשקם מתוך חלונות בועה, שאיפשרו גם תצפית.
טיסת הבכורה של אב הטיפוס XP3Y-1 הייתה ב-28 במרץ 1935, ולאחריה הועבר המטוס לצי לטיסות ניסוי.
המטוס היווה שיפור משמעותי לעומת המטוסים הימיים שקדמו לו, אולם הצי ביקש שיפורים נוספים כדי שהמטוס יוכל לשמש גם כמפציץ סיור.
באוקטובר הוחזר המטוס למפעל, והותקנו בו מנועים חזקים יותר מדגם R-1830-64, שייצרו הספק של 900 כוח סוס כל אחד.
שיפור נוסף היה תכנון מחדש של הגה הגובה, שבדגם הראשון היה עלול לשקוע במים בעת המראה וכך לא לאפשר למטוס להתנתק מהמים.
הדגם החדש, שהוגדר XPBY-1, המריא לטיסת הבכורה שלו ב-19 במאי 1936, ובמהלכה קבע שיא כאשר טס למרחק של 5,541 ק"מ ללא הפסקה.
הטייסת הראשונה שקלטה את המטוס הייתה VP-11F, ולאחריה הוכנס המטוס לטייסת VP-12, שהחלה לקלוט את מטוסיה בתחילת 1937. ב-25 ביולי 1936 קיבלה חברת קונסולידייטד מהצי הזמנה נוספת למטוסים.
במשך שלוש השנים הבאות שופר בהדרגה התכנון, ותת-דגמים משופרים נכנסו בהדרגה לשירות.
שירות מבצעי במלחמת העולם השנייה
מטוסי קטלינה שירתו ברוב זירות הלחימה במלחמת העולם השנייה, במגוון תפקידים.
מטוסי קטלינה לחמו רבות כנגד צוללות באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס השקט, ונטלו חלק בלוחמה נגד צוללות גם באוקיינוס ההודי, מבסיסים באיי סיישל וציילון, וגם בליווי השיירות הארקטיות למורמנסק.
יכולת השהייה הממושכת מאוד של המטוסים (גיחה הייתה יכולה להימשך עד 20 שעות רצופות) ומהירותם האיטית סייעו מאוד לצוותי המטוסים לאתר צוללות לאורך נתיבי השיירות, אם כי משמעותה הייתה שהצוללות היו יכולות לצלול ולהיעלם לפני שהמטוס יכול היה לתקוף אותן.
משימות הלוחמה בצוללות המשיכו גם כאשר צוידו הצוללות במקלעי ותותחי נ"מ.
שני טייסי קטלינה זכו בצלב ויקטוריה, העיטור הגבוה ביותר של בריטניה, כאשר תקפו צוללות מול אש כבדה.
בסך הכל נזקפה לזכות צוותי מטוסי PBY השמדת 36 צוללות, תוך שהם סופגים לא מעט אבדות בעצמם.
התקנת מכ"ם הגבירה מאוד את יכולת האיתור - מטוסי קטלינה היו מכלי הטיס הראשונים שבהם הותקן מכ"ם.
עם גילוי צוללת היו צוותי המטוסים יכולים לתקוף אותה במקלעים, וגם בפצצות עומק וטילי טורפדו שנשאו.
הכנף הגבוהה של מטוסי הקטלינה, יחד עם חלונות הבועה שהותקנו בחלקם האחורי, איפשרו לצוותים שדה ראייה רחב וללא הפרעות.
יכולת השהייה הארוכה של המטוס ומהירותו האיטית סייעו מאוד גם במשימה זו.
ב-26 במאי 1941 גילה מטוס קטלינה, שהמריא מבסיס בצפון אירלנד, את אוניית המערכה ביסמרק שהצליחה לחמוק מהמעקב הבריטי לאחר קרב מצר דנמרק.
גילוי האונייה הוביל לתקיפתה על ידי מטוסים מנושאת המטוסים אה"מ ארק רויאל מאוחר יותר באותו יום, ולהטבעתה למחרת על ידי אוניות מערכה בריטיות.
ב-3 ביוני 1942 גילו מטוסי קטלינה את אוניות הצי הקיסרי היפני המתקרבות לאטול מידוויי, ובכך החל קרב מידוויי שהסתיים בניצחון חשוב לארצות הברית.
ב-4 באפריל 1942 גילה מטוס קאנסו קנדי אוניות של הצי היפני הקיסרי, שהתקרבו לציילון כדי לתקוף את אוניות הצי המלכותי הבריטי.
למרות ההתראה המוקדמת, הצליחו היפנים להטביע מספר אוניות בריטיות, ובהן נושאת מטוסים, שתי סיירות כבדות, ואוניות נוספות.
חיל האוויר האוסטרלי הפעיל מטוסי קטלינה במשימות תקיפה ליליות.
טייסות מס' 11, 20, 42 ו-43 הניחו מוקשים ימיים מסוף אפריל 1943 עד יולי 1945 בדרום האוקיינוס השקט, עמוק בתוך תחומי השליטה היפנית.
הנחת המוקשים הכבידה מאוד על התעבורה הימית היפנית, על הכניסה לנמלים ועל התנועה בנתיבי הים, וחייבה את האוניות היפניות להפליג בנתיבים אחרים, שחשפו אותן לפגיעת הצוללות של צי ארצות הברית.
המוקשים גרמו לקושי חמור ביציאה מנמלים חשובים, כמו באליקפאפן בבורנאו, שממנו שונעו 80 אחוזים מתצרוכת הנפט של יפן.
בסוף 1944 הגיעו הגיחות לשיא, כאשר המטוסים ביצעו גיחות שנמשכו 20 שעות ברציפות, והתבצעו בגובה 60 מטר בלבד, בחשיכה.
חלק מהמבצעים כללו הנחת מוקשים בפתחו של מפרץ מנילה, כדי לסייע לנחיתות כוחות בעלות הברית במינדורו.
לאחר ההשלטות על הפיליפינים פעלו מטוסים אוסטרליים ממפרץ לייטה כנגד מטרות יפניות בחופי סין.
גם מטוסי קטלינה של צי ארצות הברית ושל חיל האוויר המלכותי הבריטי פעלו נגד בסיסים יפניים, ובהם הבסיס הגדול ברבאול.
הטייסים הבריטיים אימצו את הסיסמה "הראשונים והרחוקים" (The First and the Furthest).
בנוסף למטען הפצצות הרגיל נהגו הטייסים להטיל גם מה שכונה "פצצות הפחדה" ("terror bombs") שכללו גרוטאות מתכת, אבנים וגם בקבוקי בירה שבתוכם להבים של סכיני גילוח, שהשמיעו קולות מעין צריחה נוקבת בעת נפילתם וגרמו לבהלה אצל היפנים.
כל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית עשו שימוש במטוסי קטלינה למשימות חיפוש והצלה.
אחד המקרים שהתפרסמו היה הסיוע שניתן על ידי צוות מטוס קטלינה לניצולי הסיירת הכבדה אינדיאנפוליס, שאונייתם טובעה על ידי צוללת יפנית.
הניצולים מהטביעה היו במים שלושה וחצי ימים עד שהתגלו על ידי מטוס לוקהיד ונטורה.
צוות המטוס הזעיק את כל הכוחות באזור, והמטוס הראשון שהגיע היה מטוס קטלינה.
צוות המטוס הצניח סירות הצלה ומצופים, ומשאזל ציוד ההצלה נחת במים ואסף ניצולים ככל שניתן.
כאשר התמלא המטוס, הועלו ניצולים גם לכנפי המטוס.
מטוסי קטלינה המשיכו במשימות חיפוש והצלה עשרות שנים לאחר המלחמה.
שירות אזרחי ושירות לאחר מלחמת העולם השנייה
מטוסי קטלינה הופעלו על ידי חברת התעופה האוסטרלית קוואנטס מאמצע 1943. אחד מקווי התעופה שהופעלו על ידי החברה במטוסי קטלינה הייתה טיסה מפרת' לקולומבו, בסרי לנקה, מרחק של 6,652 ק"מ.
בשל מהירות הטיסה האיטית של המטוס (כ-200 קמ"ש) נמשכה הטיסה בין 28 ל-32 שעות, וכונתה "טיסת שתי הזריחות", מכיוון שנוסעים ראו שתי זריחות במהלך הטיסה הרצופה.
טיסה זו נחשבת לטיסה הסדירה הארוכה ביותר אי פעם, ומכיוון שהתבצעה במהלך המלחמה נעשתה תמיד בדממת אלחוט, מחשש לתקיפה יפנית.
בסך הכל נשאו המטוסים בטיסה כזו מטען במשקל 450 ק"ג, או שלושה נוסעים ודואר צבאי או דיפלומטי במשקל 65 ק"ג.
עם תום מלחמת העולם השנייה הוצאו רוב מטוסי הקטלינה משירות בצי ארצות הברית, אם כי הגרסאות האמפיביות נותרו בשירות כמה שנים נוספות.
המטוס האחרון הוצא משירות בתחילת 1957. פיקוד האוויר האסטרטגי של חיל האוויר של ארצות הברית הפעיל מטוסי קטלינה במשימות סיור בשנים 1946–1947. המטוס נותר בשירות כוחות צבאיים של מדינות אחרות, במספרים משמעותיים, עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20.
חיל האוויר הברזילאי הפעיל מטוסי קטלינה במשימות לוחמה נגד צוללות החל מ-1943. המטוסים שימשו גם להטסת דואר.
ב-1948 הוקמה טייסת תובלה שצוידה במטוסי PBY-5A, כטייסת תובלה אמפיבית.
הטייסת נקראה טייסת התובלה הראשונה (ETA-1), והפעילה מטוסי קטלינה ו-C-47 Skytrain עד 1982. יתרונם של מטוסי הקטלינה היה ביכולתם להגיע לאזורים נידחים לאורך נהר האמזונאס, שהגישה אליהם הייתה קשה מאוד, ואפשרית רק באמצעות מסוקים.
סמלה של הטייסת היה צב מכונף והמוטו "אמנם איטי, אך אני תמיד מגיע".
מטוס קטלינה מוצג כיום במוזיאון האוויר והחלל בריו דה ז'ניירו.
ב-1951 ביצע מטוס קטלינה אוסטרלי את הטיסה הטרנס-פסיפית הראשונה מאוסטרליה לצ'ילה, מרחק של למעלה מ-11,000 ק"מ.
הטיסה כללה נחיתות ביניים רבות באיים לאורך הדרך, כדי לתדלק ולאפשר מנוחה לצוות.
שני המטוסים הראשונים של צ'יינה איירליינס, חברת התעופה של טייואן, היו מטוסי קטלינה.
החוקר ז'אק איב קוסטו עשה שימוש במטוסי קטלינה לתמיכה במשלחות החקר התת-ימי שערך.
בנו השני, פיליפ, נהרג בתאונה במטוס קטלינה בנהר הטאגוס בפורטוגל, ליד ליסבון.
שיפורים נוספים הותקנו גם בתא הנוסעים.
קפטן רוברטו פאראגואה, טייס בחיל האוויר של צ'ילה, ביצע ב-1951 טיסה ראשונה מסוגה מצ'ילה לאי הפסחא, וטיסה דומה לטהיטי.
את הטיסות ביצע במטוס קטלינה שזכה לשם "מאנו-טארה", "ציפור בת מזל" ברפה נוי.
הטיסה אושרה על ידי נשיא צ'ילה, והטייס היה לגיבור לאומי בצ'ילה וגם בצרפת.
ב-1957 חזר פאראגואה על טיסתו, אך הפעם ללא אישור, ובשל כך סולק מחיל האוויר הצ'ילאני.
שלושה מטוסי PBY-A5 קטלינה נרכשו בארצות הברית על ידי ישראל כדי לשמש את חיל האוויר הישראלי וחיל הים הישראלי לסיור חופים.
המטוסים נכנסו לשירות חיל האוויר הישראלי ב-1953 והופעלו על ידי טייסת 69 ("טייסת הפטישים") עד סגירתה ולאחר מכן הועברו אל טייסת 103 ("טייסת הפילים") עד להוצאתם משרות.
על פי ההערכה נבנו בין יוני 1937 למאי 1945 4,051 מטוסי קטלינה, קאנסו ו-GST מכל הדגמים.
המטוסים נבנו עבור חיל הים של ארצות הברית, חילות האוויר של צבא ארצות הברית, משמר החופים של ארצות הברית, חיל האוויר המלכותי הבריטי, חיל האוויר המלכותי הקנדי, חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, הצי הסובייטי, מדינות נוספות שהיו חלק מבעלות הברית, וכן עבור משתמשים אזרחיים.
מספר שינויים ביחידת הזנב וכמה חיזוקים לגוף.
יוצרו 66 מטוסים בין נובמבר 1936 לאוגוסט 1938
בעל מנועים חזקים יותר, ספינרים למדחפים, חלונות בועה מזכוכית אקרילית למקלעי הגוף.
בעל מנועים חזקים יותר, מונעים בדלק בעל מספר אוקטן גבוה יותר.
הוסרו הספינרים מהמדחפים, והותקנו חלונות בועה סטנדרטיים למקלעי הגוף.
במהלך הייצור הותקנו מכלי דלק נאטמים מעצמם.
דגם אמפיבי, בעל כני נסע מתכנסים, מופעלים הידראולית.
הותקנה עמדת מקלען זנב, ועמדת מקלען החרטום הוחלפה בצריח עגול מסתובב, ובו שני מקלים 0.303 מ"מ.
שופר המיגון, והותקנו מכלי דלק נאטמים מעצמם.
דגם שיוצר בחברת תעשיית מטוסים ימיים, ובו שורת שיפורים ושינויים.
החרטום הוארך ב-60 ס"מ וקיבל צורה מחודדת יותר, ויחידת הזנב הוגדלה -ושונתה.
מכלי הדלק הוגדלו, וכך התאפשרה הגדלת הטווח ב-50%.
כנפי המטוס חוזקו והתאפשרה נשיאת מטען גדולה יותר.
הותקנה יחידת כח משנית, וכן מערכת חשמלית משופרת.
שולבו שיפורים שיושמו ב-PBN-1, כולל הגה כיוון גבוה יותר, כנפיים מחוזקות, מערכות חשמליות משופרות, צריח חרטום וראדום מכ"ם מכל תא הטייס.
אב טיפוס, דגם 28, של סירה מעופפת.
סמל הצי - XPBY-1. נבנה מטוס אחד.
במטוס זה הותקנה מאוחר יותר טבעת בקוטר 15 מטרים, שיצרה שדה מגנטי לסריקה ונטרול של מוקשים מגנטיים.
אבטיפוס שנבנה עבור צי ארצות הברית, עם שני מנועים R-1830-64, 900 כוח סוס כל אחד.
ביצועים משופרים ושינויים במערכות המטוס.
אחד המטוסים נבנה כדגם XPBY-4, ומאוחר יותר הפך ל-XPBY-5.
שדרוג המנועים לדגם R-1830-82 או R-1830-92, והוספת מכלי דלק, בעלי יכולת אטימה עצמית חלקית.
חלק מן המטוסים הועברו לחיל האוויר המלכותי הבריטי, ואחד הועבר למשמר החופים של ארצות הברית.
דגם זה נבנה גם בברית המועצות תחת הסמל GST.
PBY-4 שהוסב לגרסה אמפיבית (בעל יכולת נחיתה על היבשה, בנוסף ליכולת הנחיתה בים).
קבוצה ראשונה (124 מטוסים) נבנתה עם מקלע 0.3 אינץ אחד' בחרטום.
שאר המטוסים (679 מטוסים) נבנו עם שני מקלעים מסוג זה בחרטום.
מטוס אחד הועבר למשמר החופים, חלק הועברו לחילות האוויר של צבא ארצות הברית, וחלק לחיל האוויר המלכותי הבריטי, תחת השם קטלינה IIIA.
דגם אמפיבי, בעל שני מנועים מדגם R-1830-92, 1,200 כוח סוס כל אחד, עם הגה כיוון והגה גובה.
מעל תא הטייס הותקנה אנטנת מכ"ם, ובחרטום הוצבו שני מקלעים 0.5 אינץ'.
נבנו 175 מטוסים, 21 מהם הועברו לצי הסובייטי.
מטוס אחד של משמר החופים של ארצות הברית, שהותאם להובלת מפקדים.
דגם PBY-5 שנבנה על ידי חברת בואינג, שלוחת קנדה, עבור חיל האוויר המלכותי הבריטי וחיל האוויר המלכותי הקנדי.
דגם שנבנה על ידי חברת בואינג, שלוחת קנדה, עם יחידת הגה כיוון והגה גובה של דגם PBN-1. נבנו 67 מטוסים.
רובם סופקו לחיל האוויר המלכותי הבריטי, תחת השם קטלינה VI.
דגם של PBY-5 שנבנה על ידי תעשיית מטוסים ימיים (Naval Aircraft Factory).
כלל שינויים רבים, שכללו הארכת החרטום ב-60 ס"מ (2 רגל), שינויים במבנה הגוף והקווים ההידרודינמיים, תכנון מחדש של מצופי קצה הכנפיים ושל משטחי הגה הכיוון והגה הגובה, ומערכות חשמליות משופרות.
נבנו 155 מטוסים, שעל פי התכנון היו אמורים להיות מועברים לחיל האוויר המלכותי כקטלינה V, במסגרת תוכנית השאל-החכר, אך בסופו של דבר הועברו 138 לחיל הים הסובייטי תחת הסימון KM-1.
דגם PBY-5 שנבנה על ידי חברת ויקרס, שלוחת קנדה.
נבנו 380 מטוסים, 150 מהם הועברו לחיל הים המלכותי הקנדי, שם נקראו קאנסו A, והשאר לחילות האוויר של ארצות הברית, בסמל OA-10A.
חילות האוויר של ארצות הברית
הסימול בחילות האוויר של צבאות ארצות הברית לדגם PBY-A.
הסימול שניתן בחילות האוויר של צבא ארצות הברית לדגם PBV-1, שנבנה בחברת ויקרס בקנדה.
המטוסים שנותרו לאחר המלחמה סומלו מחדש A-10A ב-1948. שלושה מטוסים שהועברו מהצי ב-1949 סומלו A-10As.
הסימול שניתן בחילות האוויר של צבא ארצות הברית לדגם PBY-A.
מטוסים מדגם PBY-5 שנרכשו עבור חיל האוויר המלכותי הבריטי.
חמושים בשישה מקלעים 0.303 אינץ': אחד בחרטום, ארבעה בחלונות הבועה בצידי הגוף, ואחד בחלקו האחורי של הגוף.
הופעל על ידי חיל האוויר המלכותי הקנדי תחת השם קאנסו.
מטוסים מדגם PBY-B שהועברו לחיל האוויר המלכותי הבריטי במסגרת הסכם החכר והשאל.
שיפורים בציוד, נבנו 6 מטוסים.
דגם קטלינה II שנבנה על ידי חברת ויקרס עבור חיל האוויר המלכותי בהבריטי, נבנו 50 מטוסים.
12 מטוסים מדגם PBY-5A, שהיו בשירות צי ארצות הברית והועברו לשירות חיל האוויר המלכותי הבריטי לשימוש בהעברת מטוסים מארצות הברית לבריטניה.
אלו היו המטוסים האמפיביים היחידים בשירות חיל האוויר המלכותי הבריטי.
מטוסים מדגם PBY-5 שנבנו עבור חיל האוויר המלכותי הבריטי.
מטוסים מדגם PB2B-1 שנבנו עבור חיל האוויר המלכותי הבריטי במסגרת החכר והשאל.
חלקם הועברו לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
מטוסים מדגם PB2B-2 שנבנו עבור חיל האוויר המלכותי הבריטי במסגרת החכר והשאל.
סימול של חיל האוויר המלכותי הקנדי ל-PBV-1A
גרסה סובייטית של דגם PBY-5
סטיוארט דייוויס סופר קטלינה ("סופר קאט", Super Cat)
מטוסי קטלינה שבהם הותקנו מנועים מדגם רייט R-2600 ציקלון 14, 1,700 כוח סוס כל אחד, עם הגה כיוון מוגדל ושינויים נוספים
דגם מוצע של מטוס קאנסו מוסב למטוס כיבוי אש, עם מנועי טורבו פרופ רולס-רויס דארט
צבאות שהפעילו מטוסי PBY קטלינה המפעיל יחידות הערות חיל האוויר המלכותי האוסטרלי טייסות 11, 20, 40, 42, 43טייסות קישור 6, 8טייסות חיפוש והצלה 111, 112, 113טייסות אימונים הופעלו 168 מטוסים בזמן המלחמה.
הוזמנו שלושה מטוסים ועמם הגיעו מהנדסים מחברת "קונסולידייטד" שהקימו את התשתית לייצור המטוס.
הסימול הסובייטי היה GST, והונע בשני מנועים כוכביים מתוצרת שבסטוב, דגם M-62 או ASh-62IR, בעלי הספק של 900 עד 1,000 כוח סוס.
המטוס האחרון הוצא משירות בסוף 1956. חיל האוויר של פרגוואי ב-1955 נרכשו בארצות הברית שלושה מטוסים מדגם PBY-A לשימוש חיל האוויר של פרגוואי.
אחד נשרף עוד בארצות הברית טרם האספקה.
לאחר התאמות קיבלו את הסימול Tp 47. הופעלו בעיקר במשימות חיפוש והצלה, אך גם במשימות סיור.
צוות: 9 - 10: טייס, טייס משנה, מקלען חרטום, מהנדס טיסה, אלחוטן אוויר, נווט, מפעיל מכ"ם, מקלעני גוף, מקלען זנב
4000 ליברות של פצצות, מטעני עומק ומוקשים ימיים כולל 2 טורפדו
PBS (ראשי תיבות של Public Broadcasting Service, "שירות השידור הציבורי") היא רשת הטלוויזיה הציבורית של ארצות הברית.
הרשת, שבסיסה בארלינגטון, וירג'יניה, היא מלכ"ר ופועלת דרך 354 תחנות מקומיות ברחבי אמריקה.
הרשת נוסדה ב-1969 והחלה לשדר באוקטובר 1970. לפניה הייתה קיימת רשת ציבורית אחרת, NET .
לאורך השנים שידרה הרשת תוכניות איכות רבות, בתחומי האמנות, תרבות, מדע, טבע ועוד.
בין התוכניות הידועות ביותר שלה ניתן למנות את רחוב סומסום, תוכניות החדשות והאקטואליה הוותיקות Newshour ו"קבוצת מקלכלן"; ואת סדרת קוסמוס בהגשת ועריכת קרל סייגן.
כמו כן היא הביאה לארצות הברית את הטלטאביז והחברים של ברני ושידורים חוזרים של הקרקס המעופף של מונטי פייתון.
בתחום הכלכלה הביאה הרשת לאמריקה בכל יום שישי במשך שלושה עשורים את "Wall Street Week", בהנחיית לו רוקייזר.
פוספט באפר סליין או Phosphate buffered saline (ראשי תיבות: PBS) הוא תמיסת באפר המשמשת בביוכימיה.
התמיסה מכילה יוני נתרן כלורי (מלח שולחן), נתרן פוספט, ואשלגן פוספט.
הבאפר שומר על רמת pH פיזיולוגית (7.4) והריכוז היוני דומה לזה הקיים ברקמת יונקים (תמיסה איזוטונית).
ל-PBS שימושים רבים בביולוגיה תאית ובביוכימיה בזכות אי רעילותו לתאים והעובדה כי אינו משנה את מבנה החלבונים המומסים בו.
המסה ודילול של מולקולות ביולוגיות תוך שמירה מבנם המרחבי.
המבנה המרחבי של חלבונים נשמר בזכות הצטברותם של יונים בשכבה דקה (פילם) מסביב לחלבון.
PBS משמש למהילת נוגדנים בבדיקות חלבונים שונות כגון ELISA או תספיג חלבון.
ניקוי תאים הגדלים בתרבית רקמה.
ניקוי תאים מנוזלים ביולוגים (כגון דם).
הפרדת תאים (לאחר הוספת EDTA).
ריקוע (רפרנס) בבדיקות חלבונים שונות (PBS נחשב לתמיסה בה ריכוז 0 של חלבון).
על מנת להכין 10 ליטרים PBS מרוכז פי 10 (PBSX10) יש להמיס ב-8 ליטר מים נקיים מיונים:
לאחר התמוססות המלחים השונים יש להשלים את נפח המים ל-10 ליטר.
חומציות התמיסה המרוכזת היא 6.8 אך לאחר דילול ל-PBSX1 רמת החומציות עולה ל-7.4.
הפצת PCLinuxOS נוצרה בתור הפצה חיה על בסיס הפצת מנדריבה על ידי ביל ריינולד במטרה לפשט את שימושיות לינוקס.
ביל ריינולד (המכונה "טקסטר") התחיל לפרסם במאגרי תוכנה RPM להפצת מנדרייק וקרא להם 'TEX'.
התוכנות לרוב היו קנייניות לדוגמה תוכנת DivX ללינוקס או תוכנות שהוסיפו מקודדים קנייניים, אפשרות לנגן סרט DVD או השמעת מוזיקה בפורמט קנייני MP3, מאחר שהוא קיבל הרבה פניות ממשתמשים, הוא החליט להוציא הפצה פשוטה שיהיה אפשר להתקין בה בקלות גם תוכנות קנייניות.
ההפצה הראשונה של טקסטר PCLinuxOS Pre4 הייתה מושג חדש בעולם הלינוקס.
ההפצה היא הפצת Live CD (הסקריפט Live CD מבוסס על קנופיקס) מבוססת מנדרייק 9.2, וההפצה מכילה מאגר עשיר של תוכנות שימושיות וטובות.
במערכת שולבה תמיכה ודרייברים בכרטיסי מסך NVIDIA, ATI.
וכללה תוכנות כמו פלאש, ג'אווה, Gaim, ועוד מגוון רחב של אפליקציות שימושיות.
היו פרויקטים רבים שהוציאו הפצות Live CD, אך PCLinuxOS הייתה הראשונה להביא את כל התוכנות השימושיות מותקנות מראש ומוכנות לשימוש.
הגרסה הבאה PCLinuxOS Pre5 הייתה ציון דרך רציני למשתמש דובר העברית מאחר שנוספה לה חבילת גופני "קולמוס".
המערכת שודרגה לתוכנות יותר מעודכנות, נוספה לה מערכת Samba לצפייה וקינפוג רשת ביתית באופן פשוט, ותוכנת עדכון המערכת הוחלפה ל-apt-get עם תוכנת Synaptic, שיפור ניכר יחסית לתוכנת השדרוג של מנדרייק.
אולי התוספת החשובה ביותר הייתה האפשרות להתקין את ההפצה ישירות לכונן הקשיח במחשב.
הפצה זו כבר התקדמה הרבה מעבר למקור (מנדרייק), והפכה להפצת הלינוקס הנוחה והפשוטה ביותר להתקנה ולשימוש שהייתה אז בשוק.
עם הוצאת PCLinuxOS Pre7 ההפצה נכנסה לעידן חדש.
קרנל (ליבה) 2.6 הוכנסה במערכת וההפצה כבר התחילה להיות עצמאית ולעמוד בזכות עצמה.
במערכת הזאת שולבו דרייברים מעודכנים יותר לכרטיסי NVIDIA והרבה אפשרויות חדשות שמנצלות את הקרנל החדש.
כמו כן נוספו הרבה תוכנות חדשות כמו, קאזה (נוטלה), תוכנת Gramps (תוכנת חיפוש קרובים) ושופץ המאסטר קונטרול (לוח הבקרה במנדרייק).
בגרסה Pre94 הרבה קוד שוכתב וההתקנה של המערכת חייבה התקנה מחדש, אך מההתקנה הזו קיבלו המשתמשים עדכונים שוטפים ללא צורך בהתקנה מחודשת למערכת.
הגרסה החדשה הגיעה עם אפקטים תלת־ממדיים שמושגים באמצעות תוכנות בריל וקומפיז שמגיעות מותקנות במערכת, ומראה חדש למסך ההתחברות.
ביפנילים עתירי כלור הן תרכובות אורגניות בעלות 1 עד 10 אטומים של כלור הצמודים לביפניל (מולקולה המורכבת משתי טבעות בנזן).
בכתיב כימי נוסחת ה-PCB היא C12H10-xClx.
סוגים שונים של תרכובות PCB היו בעבר בשימוש נרחב ביישומים רבים, במיוחד כחומר מבודד בשנאים, קבלים ונוזלי צינון, ובארצות הברית גם לבידוד וצינון משנקים להפעלת נורות פלואורסצנטיות.
הוכח שלתרכובות PCB יש השפעות רעילות, ביניהן שיבוש במערכת העצבית והפרעה אנדוקרינית.
המבנה הכימי של ביפנילים עתירי כלור (PCBs) כולל שתי טבעות פניליות המחוברות ביניהן בקשר שבין שני אטומי פחמן, בעמדה מס' 1 בטבעת הימנית ובעמדה מס' 1- של הטבעת השמאלית.
אל כל אחת משאר העמדות (2 עד 6, 6- עד 2-) יכול להתחבר אטום של כלור.
באופן תאורטי קיימים 209 איזומרים של PCBs לפי השילובים האפשריים של מיצוב אטומי הכלור בעמדות השונות, אולם בפועל משתמשים בכ-130 איזומרים בתרכובות PCB תעשייתיות.
לתרכובות PCB מסיסות נמוכה במים, ומסיסות גבוהה בחומרים אורגניים ושמנים.
יש להן יכולת הולכה גבוהה מאוד, ועמידות גבוהה בפני חמצון-חיזור, התאיידות ושחיקה.
הן לא מתפרקות בקלות, ותהליך הפירוק שלהן, בעזרת חום או אמצעים כימיים או ביוכימיים, קשה במיוחד.
קיים חשש לפליטת חומרים רעילים נוספים כתופעת לוואי של תהליך הפירוק של PCB, כתוצאה מחמצון חלקי.
תרכובות PCB חודרות מבעד לעור האדם ודרך כפפות לטקס.
רק חומרים עמידים יותר, כמו כפפות ניטריל, חסינים מחדירת PCB.
מבחינת רעילות, ישנם שני סוגים של תרכובות PCB.
הסוג הראשון (coplanar) הוא בעל מבנה כימי קשיח יחסית, שבו שתי טבעות הפניל ממוקמות על אותו משטח.
סוג זה רעיל ביותר, במיוחד כשהוא מעורבב עם דיוקסין.
בתערובת כזו, ה-PCB מגביר את רמת הרעילות של חומרי הדיוקסין שבהם הוא מעורב.
בסוג השני (Noncoplanar) שתי טבעות הפניל ממוקמות בניצב זו לזו, ורעילותו פחותה.
הוא אומנם גורם לשיבוש במערכת העצבית והפרעות אנדוקריניות, אבל רק אם הוא בריכוז גבוה מאוד.
לתרכובות PCB תעשייתיות ניתנו שמות מסחריים במדינות שונות, כגון Ascarel בברזיל, Phenoclor בצרפת ו-Aroclor xxxx בארצות הברית.
השימוש ב-PCBs החל לראשונה בשנות השישים כחומרים בתעשיית הפלסטיק.
לאחר מכן השתמשו בתרכובות PCB כנוזלי קירור במערכות עתירות חום, ובעיקר בתחנות כוח חשמליות בצינון שנאים וקבלים.
נזקים מחשיפה של בני אדם ובעלי חיים ל-PCB
ב-1966 גילה החוקר השוודי Jensen ריכוזים גבוהים של PCB ברקמות של בעלי-החיים בקוטב הצפוני.
באהן גילתה קשר בין ה-PCB לסרטן.
ב-1968 אירע אסון תזונתי ביפן מחשיפה לאורז שהוכן בשמן שזוהם ב-PCB שזלג לשמן הבישול ממערכת החלפת החום של מפעל המזון.
עד מהרה יפנים רבים פנו לקבלת עזרה רפואית בשל הופעת נגעים "דמויי-אקנה" על פני העור בפניהם.
הנגעים היו רבים ביותר, גדולים וצפופים יותר ממה שנהוג לראות במתבגרים הסובלים מפצעי בגרות, ולא נעלמו.
המחלה זכתה ביפן בשם "מחלת יושו" (Yushu) ובשם המדעי "כלוראקנה" (Chloracne) להדגיש את המקור להופעת הנגעים: הכלור שב-PCB.
הסתבר שהצטברות ה-PCB בגוף התרחשה גם בכבד ובעצבים ההיקפיים וגרמה להפרעות פתולוגיות מגבילות ומציקות הן במבוגרים והן בילודים שזה עתה נולדו.
בניסיונות בתרנגולות התגלתה הפרעה בהטלת הביצים עד כדי הפסקתה.
בשנים 1983–1984 אירע אסון אקולוגי בחופי האוקיינוס האטלנטי בסמוך לשפך נהר סנט לורנס בקנדה: כמה עשרות לווייתני בלוגה עלו על החוף ומתו במה שנחשד באותם ימים כהתאבדות קולקטיבית.
בדיקות פתולוגיות ונתיחה שלאחר המוות הצביעו בין השאר על ריכוז גבוה של PCBs ברקמותיהם של הלווייתנים.
הם סבלו ממחלות סרטניות, הפרעות אנדוקריניות שהתבטאו באי-יכולת של הנקבות להרות, בהפלות מוקדמות ובאי-יכולת של הנקבות להניק.
במחקר בימת מישיגן בארצות הברית נמדדו ריכוזים של PCB בפלנקטון בסמוך לקרקעית, ברקמות של שפמנונים במים הרדודים וברקמות של השחפים שניזונו מהם.
הוכח ש-PCB מצטברים ברקמות וריכוזיהם עולים בשרשרת המזון, תופעות המוכרות כהצטברות ביולוגית (Bio-accumulation) והגברה ביולוגית–Bio-magnification.
ידוע כיום ש-PCB מתפזרים בטבע הן על פני טיפות-מים באוויר והן במי האוקיינוסים.
הנזק הביו-פתולוגי מזיהום ב-PCB זכה לתהודה עולמית עם הופעת המחלה כלוראקנה על פניו של המנהיג האוקראיני ויקטור יושצ'נקו.
ניתוח הממצאים מאירועים ומחקרים אלו מלמד ש-PCB הם סוג של מזהמים אורגניים יציבים בטבע (POPs).
בני האדם נחשפים לביפנילים עתירי הכלור (PCBs) בריכוזים נמוכים בשגרה בעיקר דרך המזון.
למרות הידע הנרחב על PCB, לא היה ברור לחוקרים אם הנזקים הטוקסיים-פתולוגיים שתוארו בבעלי-החיים ובבני האדם שנחשפו לביפנילים עתירי כלור אלו נובעים מהם עצמם, או מחשיפה לחומרים רעילים אחרים.
העמקת המחקר לזיהוי הקשר בין סיבה למסובב העלתה שהנזקים הטוקסיים קשורים להימצאות חומרים רעילים אחרים בתוך התמיסות הנוזליות של PCB: הדיאוקסינים והפוראנים.
מארטין PBM מארינר היה ספינה מעופפת ומטוס סיור ימי שהופעל בתקופת מלחמת העולם השנייה ותחילת המלחמה הקרה.
המטוס פעל במקביל ל-PBY קטלינה.
המטוס טס לראשונה ב-18 בפברואר 1939 ונכנס לשירות בצי האמריקני בספטמבר 1940.
מרטין ספינה מעופפת דו-מנועית חדשה שנועדה להחליף את מטוס המרטין P3M המיושן.
החברה קיבלה הזמנה לייצור אב טיפוס ראשון ב-30 ביוני 1937, וב-28 בדצמבר קיבלה הזמנה לייצור 21 מטוסי מרטין מרינר מדגם PBM-1. ב-18 בפברואר 1939 טס מטוס ה-PBM הראשון.
במטוס הותקנו חמישה צריחים ותאי פצצות.
המצופים שעל הכנפיים בדגם ה-PBM-1 היו מתכנסים בעוד שבדגם ה-PBM-3 היכולת הזו בוטלה.
מטוס המרינר הראשון נכנס לשירות בצי האמריקני ב-1 בספטמבר 1940. לפני הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, נעשה שימוש במטוסי המרינר בעיקר לצורך ביצוע סיורים באוקיינוס האטלנטי.
לאחר המתקפה היפנית על פרל הארבור שהביאה לכניסתה של ארצות הברית למלחמה, נעשה שימוש במטוסים לצורך לחימה בצוללות אויב.
ב-30 ביוני 1942 הוטבעה צוללת אויב ראשונה (צוללת גרמנית) על ידי מטוס מרינר.
בסיום המלחמה נזקפו 10 הטבעות של צוללות לטובת מטוסי המרינר.
הצי האמריקני המשיך לעשות שימוש במטוסי המרינר גם לאחר מלחמת העולם השנייה.
במלחמת קוריאה נעשה שימוש במטוסים לצורך משימות סיור.
המטוסים הוסיפו לשרת בצי עד יולי 1956, אז הוחלפו על ידי מטוסי P5M מרלין.
בסוף 1943 הוחכרו 12 מטוסי מרינר מדגם PBM-3R לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי לצורך הובלת חיילים וציוד.
המטוסים נותרו בשירות האוסטרלים עד 1948.
חיל האוויר המלכותי הבריטי רכש 17 מטוסי מרינר מדגם PBM-5A בסוף שנת 1955 אולם לא עשה בהם כמעט שימוש וחלקם אף הוחזר לצי האמריקני.
חיל האוויר המלכותי ההולנדי רכש 17 מטוסי מרינר מדגם PBM-5A בסוף שנת 1955, אולם לאחר סדרה של תאונות הוצא אחרון מטוסי המרינר משימוש בחודש דצמבר 1959.
הנעה: שני מנועים כוכבים מדגם רייט R-2600
פצצות מסוגים שונים במשקל של עד ל-4,000 ליברות (1,800 ק"ג) או
זהו טיל שגר ושכח היכול לשמש כנגד מטרות אוויריות או קרקעיות.
הטיל מיועד לשימוש מטווח רחוק, והוא נועד לפגוע במסוקים, טנקים ומטרות נוספות תוך סיכון מינימלי של הרכב המשגר לאש האויב.
זהו הנשק העיקרי המיועד למסוק הקרב יורוקופטר טייגר.
את הטילים ניתן יהיה לשגר במטח של עד 4 טילים ב-8 שניות.
לטיל יש אפשרות לתקיפה ישירה או תקיפה מלמעלה כמו לטילי הספייק והג'אוולין.
הפיתוח של הטיל החל כתוכנית משותפת לגרמניה, צרפת ובריטניה.
לאחר שבריטניה פרשה, נותרו צרפת וגרמניה, צרפת נטשה את הפרויקט בשנת 2004 כתוצאה מקשיי מימון.
המפתחים העיקריים היו Diehl BGT Defence מגרמניה ו-LFK מגרמניה, שכיום שייכת לקבוצת EADS מגרמניה וצרפת.
תוכנן גם דגם קל יותר, לטווח בינוני הנישא על ידי חיילים בשם "Trigat-MR", אך הפרויקט בוטל.
הפרויקט הפך בסופו של דבר למערכת ה-טריגאן (Trigan) המוצעת, המבוססת על עמדת ירי של המילאן 3 ועל טילי Trigat-MR.
בשנת 2006 צבא גרמניה הזמין 680 טילי PARS 3 LR בעסקה שעלותה 380 מיליון אירו.
PCBoard היא תוכנה להפעלת מערכת BBS אשר פותחה במקור עבור מערכת ההפעלה DOS והייתה פופולרית במיוחד בסוף שנות השמונים ובמחצית הראשונה של שנות התשעים.
התוכנה פותחה על ידי החברה האמריקנית Clark Development Corporation והגרסה הראשונה של התוכנה הושקה במהלך שנת 1983.
התוכנה הייתה אחת ממערכות ה-BBS הקנייניות הראשונות עבור מערכות DOS, והיא נחשבה לאחת ממערכות ה-BBS היוקרתיות והנחשבות ביותר שיצאו לשווקים במהלך הפיתוח המואץ והפופולריות הרבה לה זכו מערכות ה-BBS בתחילת שנות התשעים.
לאחר שה-World Wide Web הפך פופולרי במהלך אמצע שנות ה-90, מערכות BBS הפכו מיושנות ולא רלוונטיות ובעקבות כך לבסוף חברת Clark Development Corporation פשטה את הרגל ביולי 1997.
הגרסה המלאה האחרונה של התוכנה הייתה גרסה 15.3 שיצאה לשווקים בספטמבר 1996.
תמיכה במשתמשים מרובים - התוכנה הייתה מסוגלת לארח מספר משתמשים בו-זמנית - פיצ'ר מתקדם באותה התקופה.
לוחות הודעות - המשתמשים היו מסוגלים לפרסם ולקרוא הודעות בפורומים שונים.
העברת קבצים - התוכנה תמכה בהעלאות והורדות של קבצים, ורבים מהמשתמשים נהגו לעסוק בשיתוף של תוכנות, מסמכים ותכנים דיגיטליים אחרים.
שפת סקריפטים - לתוכנה הייתה תמיכה בשפת סקריפטים בשם PCBoard Programming Language (או בקיצור PPL), אשר אפשרה למפעילי המערכת לבצע התאמות אישיות שונות במערכת אותה הם הפעילו ולהוסיף פונקציות חדשות למערכת.
משחקים (Door Games) - התוכנה הכילה מספר משחקים שהמשתמשים יכלו לשחק לבד או נגד מפעיל המערכת.
דואר אלקטרוני - המשתמשים יכלו לשלוח הודעות פרטיות זה לזה בתוך ה-BBS.
PCI DSS (ראשי תיבות של Payment Card Industry Data Security Standard) הוא תקן שנוצר על ידי 5 חברות כרטיסי האשראי הגדולות (ויזה, מסטרקארד, JCB, Discover ואמריקן אקספרס) כדי להבטיח הגנה על נתוני כרטיסי אשראי בכל סביבה בה הם מאוחסנים, מועברים או מעובדים.
התקן כולל דרישות שונות ליישום בקרות אבטחת מידע במטרה ליישם הגנה בארגונים המטפלים בפרטי כרטיסי אשראי באמצעים שונים כגון קופה רושמת, ארנקים אלקטרוניים, אתרי אינטרנט, מכונות ממכר אוטומטיות וכספומטים.
התקן מוגדר על ידי מועצת PCI (ר"ת: Payment Card Industry Security Standard Council), אשר הוקמה כדי להגביר את השליטה בנתוני אשראי ולהפחית את הסיכון להונאות כרטיס האשראי הנגרמות מחשיפה לא מבוקרת של נתונים.
אימות העמידה בתקן נעשה בצורה שנתית על ידי מעריך עצמאי (QSA) עבור ארגונים המבצעים מספר גדול של פעולות חיוב, ועל ידי שאלון עצמי עבור ארגונים המחזיקים בפעילות קטנה יותר.
מועצת PCI הוקמה במטרה לייצר תקנים וחומרים תומכים להגברת בטיחות התשלומים בכרטיסי אשראי.
אלה כוללים כלים, מדדים ומשאבים שנועדו לסייע לארגונים להבטיח טיפול בטוח יותר בפרטי המשלמים בכל שלב בדרך.
הבסיס לפעילות המועצה הוא סטנדרט PCI Data Security Standard, או בקיצור PCI DSS, המספק מסגרת פעולה לפיתוח תהליכי תשלום באשראי אמינים ובטוחים – כולל מניעה, זיהוי ותגובה מתאימה לבעיות אבטחת מידע.
בין הכלים לאימות העמידה של ארגונים בתקן PCI DSS נכלל שאלון הערכה עצמית, המספק אפשרות לעסקים קטנים לבצע בדיקה של העמידה בתקן.
עבור ספקים של מכשירי סליקה, מועצת PCI מספקת דרישות אבטחת מידע לגבי PIN Transaction, המכילים מערך דרישות עבור כל מכשירי הסליקה, כולל קופות ומכשירי מכירה אוטומטיים.
עבור מפתחי תוכנה, המועצה מספקת סטנדרט PA-DSS ורשימת יישומים מאושרים לביצוע תשלומים.
תקן PCI DSS החל במקור כ-5 תוכניות שונות של חברות האשראי ויזה, מאסטרקארד, אמריקן אקספרס, Discover ו-JCB.
המטרות של החברות היו זהות במהותן: ליצור רמה נוספת של הגנה עבור מנפיקי כרטיסי האשראי על ידי הבטחת רמה מינימלית של אבטחת מידע בעסקים, כאשר הם מאחסנים, מעבדים ומשדרים נתוני אשראי.
1.0 - מועצת PCI הוקמה ב-15 בדצמבר 2004, כשהחברות החליטו לאחד מאמצים ואת קווי המדיניות אל תוך תקן אחיד, PCI DSS.
1.1 - בספטמבר 2006, סטנדרט PCI עודכן כדי לספק הבהרות ותיקונים לגרסה הראשונה.
1.2 - הגרסה יצאה ב-1 באוקטובר 2008 ללא שינוי בדרישות אלא הוספת הבהרות; הגרסה שיפרה את הגמישות וענתה על איומים מתפתחים.
1.2.1 - באוגוסט 2009 יצאה תת-גרסה כדי להטמיע מספר תיקונים קטנים שנועדו ליצור אחידות לרוחב התקן.
המשמעות של התקן במונחי אבטחת מידע, היא כי העסק עומד בדרישות התקן לגבי ניהול אבטחה, מדיניות הארגון, תהליכים, מבנה הרשת הארגונית, מבנה תוכנה, והפעלת אמצעי הגנה שונים.
תפעולית, המשמעות היא שהעסק לוקח חלק פעיל בהגנה על נתוני האשראי של הלקוחות בכל עסקה, וכי גם לעסק וגם ללקוחות יש ביטחון כי הם מוגנים.
עמידה בתקן PCI לעומת אימות התקן
על אף שכל הישויות המאחסנות, מעבדות או משדרגות נתונים בתהליך החיוב חייבות להטמיע את דרישות PCI DSS, אימות התקן אינו חובה עבור כל הגורמים.
כרגע מאסטרקארד וויזה דורשים מעסקים לבצע אימות על פי PCI DSS.
בנקים אינם נדרשים לעבור אימות.
מועצת PCI מעודדת עסקים המאחסנים נתוני אשראי לעמוד בתקן כדי להפחית סיכונים העלולים לגרום לפגיעה כספית כתוצאה מדליפת נתונים, אך היא אינה בעלת סמכות אכיפה של התקן.
חברות האשראי הן המחזיקות בכוח לקבוע נהלים, לוחות זמנים ודרישות לעמידה בתקן.
חברות האשראי כי החל מתחילת 2013 כל חברה המבצעת חיובים בכרטיסי אשראי תידרש לעמוד בתקן.
חברה שתתקיים אצלה דליפה של נתוני אשראי ואשר לא עמדה בתקן תעמוד בפני מגבלות וקנסות מצד חברות האשראי.
משמעות ה-PCI עבור מוקדי שירות
במוקדי שירות, לקוחות מקריאים את נתוני האשראי, קוד CVV ותאריכי תפוגה לסוכני המכירות.
ישנם רק מעט בקרים שניתן ליישם כדי למנוע הדלפה של הנתונים.
נוסף על כך ניתן לציין את מערכות ההקלטה הפועלות במוקדי שירות.
כדי לטפל בנושא זה, בינואר 2010, מועצת האשראי הוציאה מסמך שאלות ותשובות לגבי הקלטות במוקדי שירות, שמטרתו להתחיל תהליך שימנע הקלטות מספרי אשראי הכוללים את קוד הבקרה.
ביולי 2009 יצרה מועצת PCI קווים מנחים עם המלצות לשימוש במערכות מניעת חדירה לרשתות אלחוטיות עבור ארגונים גדולים.
PDD-NOS (ראשי תיבות מאנגלית של pervasive developmental disorder not otherwise specified) או הפרעה התפתחותית נרחבת לא משויכת היא אחת מהתסמונות של הקשת האוטיסטית שכיום יצאה משימוש.
מאפייניה, על פי מדריך האבחנות הפסיכיאטרי DSM-IV-TR, כוללים לקויות בתחום החברתי, וכן בתחום ההתנהגותי או השפתי, אך ברמה נמוכה משאר הסיווגים האחרים של תסמונות הקשת האוטיסטית, בין השאר
מכיוון שהתסמינים קרובים לסף שנקבע בתסמונות האחרות אך לא עוברים אותו.
האבחנה יצאה משימוש במהדורה החמישית של ספר האבחנה הפסיכיאטרית "DSM-5".
הלוקים בסימני PDD-NOS, כיום מאובחנים עם אוטיזם בלבד.
אבחון PDD-NOS נעשה על פי התסמינים הבאים:
קשיים תקשורתיים (בעיות בהבנת השפה)
קשיים בהבנת התנהגות חברתית ובביצועה
קשיים בשינויי שגרה או שינויים בחברה
פערים בהתפתחויות כישורים (חוזקה בכישורים מסוימים וחולשה בכישורים אחרים)
משחק לא שגרתי בצעצועים ובחפצים אחרים
תנועות או דפוסי התנהגות חזרתיים (ידועות גם כחשחוש)
עיסוק בפנטזיה ובעולם דמיוני, למשל חברים דמיוניים בילדות
האבחנה ניתנת לאחר אבחון מקצועי, בו עולים קשיים בתחום החברתי או התקשורתי, או מתבטאים דפוסי התנהגות או תחומי עניין סטריאוטיפיים חזרתיים; קשיים אלו קרובים לסף שנקבע בתסמונות אחרות של הקשת האוטיסטית, אך לא עוברים אותו, או שאינם מתאימים להפרעות אחרות כגון סכיזופרניה, הפרעת אישיות סכיזוטיפלית או הפרעת אישיות נמנעת.
לפיכך, ההפרעה היא לאו דווקא מתונה יותר מהפרעות אחרות בקשת האוטיסטית; היא כוללת השפעות נרחבות על תחומי ההתנהגות, השפה והחברה של האדם.
בדומה לשאר ההפרעות על הקשת האוטיסטית, האבחון נערך על ידי צוות מקצועי שכולל רופא התפתחותי, נוירולוג, פסיכולוג, פסיכיאטר, קלינאי תקשורת או מרפא בעיסוק, הבוחנים את ההיסטוריה ההתפתחותית של הילד או הבוגר ואת תפקודו הנוכחי, בתחום הרפואי, חברתי, התנהגותי, שפתי, תקשורתי ומוטורי.
באבחון נעזרים המאבחנים בכלים כגון תצפיות, ראיונות עם ההורים, הערכה פסיכולוגית, הערכה חינוכית, הערכה עיסוקית-מוטורית, שאלוני הערכת התנהגות להורים ולמורים של הילד ועוד.
קיימים מגוון טיפולים העשויים להקל על תסמיני ההפרעה, במיוחד בשילוב מספר טיפולים, בהתאם להמלצות הצוות המקצועי:
תרופות לסיוע בתסמינים כגון חרדה או קשיי קשב
קלינאות תקשורת לשיפור השפה והתקשורת
ריפוי בעיסוק לשיפור המוטוריקה הגסה והעדינה ותחום הוויסות החושי
חינוך מיוחד או שילוב בחינוך, תוך שימוש באמצעים כגון תמיכה חזותית לחומר הלימודי ועיצוב התנהגות
תרגול ושימוש בסיפורים חברתיים, במיוחד חזותיים, לשיפור ההבנה החברתית ויישומה
Payday: The Heist הוא משחק יריות בגוף ראשון שפותח על ידי Overkill Software ו-Valve והופץ על ידי Valve לסטים.
המשחק יצא לפלייסטיישן 3 בתאריך ה-18 באוקטובר 2011 (ל-צפון אמריקה) ובתאריך ה-2 בנובמבר 2011 (ל-אירופה), ולמחשב המשחק יצא בתאריך ה-20 באוקטובר 2011. המשחק יצא לפלטפורמות ה-PlayStation 3 וה-Microsoft Windows בלבד.
ב-Payday: The Heist, השחקנים יכולים להשתמש במגוון של כלי נשק כדי להשלים את מטרותיהם (בדרך כלל גנבת חפץ מסוים או כמות מסוימת של כסף).
המשחק הוא בגוף-ראשון, אבל מציע כמה פיתולים על נוסחת FPS הסטנדרטית: כאשר השחקן הורג אזרחים השחקן "נענש" במשחק.
לעומת זאת, לשחקן יש אפשרות לקחת אזרחים כבני ערובה.
המשחק מתמקד בצוות של ארבעה שודדים: דאלאס, הוקסטון, צ'יינס ווולף.
השוד הראשון שלהם מתקיים בבנק העולם הראשון, שאותו ביצעו תוך שימוש במסיכות של ליצנים שמסתירים את פניהם.
לאחר השוד הראשון מופיעה הודעה שבה כתוב שהם מסודרים לכל החיים, אך כדאי לשדוד עוד מקומות.
מכיוון שהחברה Valve השתתפה בפיתוח המשחק, המשחק מזכיר קצת באופיו את המשחק Left 4 Dead.
כאשר השחקן מאבד את כל כמות החיים שלו הוא נופל לרצפה, ויש לו זמן מוגבל עד למוות, אלא אם אחד מחברי הקבוצה עוזר לו לקום,
השלבים בנויים באותו סגנון כמו Left 4 Dead, פאט לכך שבמקום זומבים ישנם אזרחים, ומקומות כגון בנקים.
אחד השלבים במשחק מתרחש בבית החולים "Mercy", בדומה לשלב הראשון ב-Left 4 Dead (ששמו "No Mercy").
באוקטובר 2012 המשחק Payday: The Heist נמכר כבר מעל ל-700,000 יחידות.
PATH היא רשת של מנהרות הולכי רגל תת-קרקעיות, שבילים מוגבהים ומסלולי הליכה המחברים בין מגדלי המשרדים של מרכז טורונטו, אונטריו, שבקנדה.
בסך הכל מורכבת הרשת מכ- של אורך.
על פי ספר השיאים של גינס, PATH הוא מתחם הקניות התת-קרקעי הגדול ביותר בעולם עם של שטח קמעונאי.
הנקודה הצפונית של רשת ה- PATH היא מסוף המאמנים של טורונטו ברחוב דונדס ורחוב ביי, ואילו נקודתה הדרומית היא ווטרפארק פלייס שבקווינס קי.
צירי שביליהם הראשיים צפון-דרום מקבילים בדרך כלל לרחובות יונג ופרץ, ואילו ציר מזרח-מערב עיקרי מקביל לרחוב קינג.
מערכת ה- PATH נמצאת כעת בעבודות הרחבה סביב תחנת יוניון.
שני מגדלים נבנים כחלק מכיכר CIBC ויחוברו אל PATH, וארכו את PATH מזרחה כדי לחצות את רחוב יונג על ידי גשר להולכי רגל לתוך הבניין Backstage Condominium (Esplanade פינת יונג), מה שמאפשר גישה סגורה לאיחוד ארנה, סקוטיאבנק, ומבנים אחרים במחוז הפיננסים.
בשנת 1900 בנתה חנות הכלבו של איטון מנהרה מתחת לרחוב ג'יימס, מה שאפשר לקונים ללכת בין החנות הראשית של איטון ברחובות יונג ומלכה לבין נספח איטון שנמצא מאחורי בית העירייה (אז).
זה היה מסלול ההולכי רגל הראשון התת-קרקעי בטורונטו, ולעיתים קרובות נזקף לזכותו כמבשר היסטורי לרשת PATH הנוכחית.
מנהרת איטון המקורית עדיין נמצאת בשימוש כחלק ממערכת ה- PATH, אם כי כיום היא מחברת את מרכז איטון טורונטו למתחם המשרדים של בל טריניטי, באתר בניין הנספחים לשעבר.
מעבר תת-קרקעי מקורי נוסף, שנבנתה בשנת 1927 לחיבור יוניון סטיישן ומלון רויאל יורק, נותרה גם היא חלק בלתי נפרד מרשת ה- PATH של ימינו.
רשת מסלולי ההליכה התת-קרקעיים התרחבה תחת מתכנן הערים מתיו לוסון בשנות השישים.
מדרכות העיר התחתית של טורונטו היו צפופות, ומגדלי משרדים חדשים הוציאו את העסקים הקטנים הנחוצים מהרחובות.
לוסון שכנע אפוא כמה מפתחים חשובים להקים קניונים תת-קרקעיים, תוך התחייבות שהם בסופו של דבר יהיו קשורים זה לזה.
מעצבי מרכז טורונטו-דומיניון, הראשון מהפיתוחים העירוניים הגדולים בטורונטו בשנות ה -60 (שהושלמו בשנת 1967) היו הראשונים שכללו במתחם קניות תת-קרקעיות, עם אפשרות להרחבה עתידית שנבנתה.
העיר עזרה במקור במימון הבנייה, אך עם בחירת מועצת עירייה רפורמית זה הסתיים.
הרפורמטרים לא אהבו את המערכת המחתרתית בהתבסס על התפיסה של ג'יין ג'ייקובס שחיי רחוב פעילים חשובים לשמירה על ערים ושכונות וחייבים לעודד את הצרכנים לקנות בחנויות בגובה הרחוב ולא בקניונים (בין אם הם מעל פני האדמה או מתחת).
עם זאת, המערכת המשיכה לצמוח, כאשר היזמים השתחוו לרצונם של הדיירים וחיברו את הבניינים שלהם למערכת.
זה גם הסב מרתפים מוערכים נמוכים לכמה מהשטחים הקמעונאיים החשובים ביותר במדינה.
ההרחבה הראשונה של הרשת התרחשה בשנות השבעים עם חיבור הבנייה והתחתית של מגדל המשרדים ריצ'מונד-אדלייד ומתחם המלונות שרתון סנטר.
בניית מנהרת PATH צפונה מסקוטיה פלאזה דרך מרכז מפרץ אדלייד החלה בסתיו 2007. השלמת קטע זה סגרה את הפער האחרון שנותר בתוואי צפון-דרום דרך PATH המקביל לרחוב יונג, ובכך ביטל את הצורך לחזור לכפול מרחוב מפרץ כדי להגיע בין מבנים שנמצאים בקצה המזרחי של PATH.
בשנת 2011 פרסמה עיריית טורונטו תוכנית הרחבה ארוכת טווח עבור ה- PATH, שפותחה על ידי Urban Strategies Inc.
כחלק מתוכנית ההרחבה יהיו 45 נקודות כניסה חדשות, והמסלול המורחב התארך עד 60 ק"מ בסיום השינויים.
באוגוסט 2014, הרחבה משמעותית דרומה של רשת PATH קירבה אותה לחוף הים של טורונטו, עם פתיחת גשר הולכי רגל מקורה המחבר בין ארנה סקוטיאבנק דרומה למתחם ווטרפארק שבקווינס קוואי (חוצה את שדרת אגם שור/מסדרון כביש גרדינר ) רחוב).
העיר טורונטו בונה מנהרה בגובה של 65 מיליון דולר, בגובה 65 מיליון דולר, המחברת את תחנת יוניון לרחוב וולינגטון, הקטע הראשון בבעלות ציבורית של אזור הקניות התת-קרקעי PATH.
מתכנני טורונטו החלו בעבודות להנחות פיתוח עתידי של PATH ולהבטיח כי בניית קישורי PATH כלולה ברמות המרתף של בניינים חדשים מרכזיים.
PATH מספקת תרומה חשובה לכדאיות הכלכלית של ליבת העיר התחתית, ומשמשת גם לתוספת יכולת המדרכה במרכז העיר טורונטו.
המערכת מאפשרת קישוריות להולכי רגל לתחבורה ציבורית, ומאכלסת יותר מ־200,000 נוסעים מדי יום, ואלפי תיירים ותושבים נוספים בדרך לאירועי ספורט ותרבות.
מיקומו התת-קרקעי מספק להולכי רגל חוף מבטחים מהקור והשלג בחורף, לצד החום והלחות בקיץ.
בשנת 1987 אימצה מועצת העיר מערכת איתור דרכים אחידה ברחבי הרשת.
חברות העיצוב Gottschalk + Ash International ו- Muller Design Associates הושכרו כדי לתכנן וליישם את המערכת הכוללת בהתייעצות עם קבוצה מגוונת של בעלי קרקעות, עובדי עיר ובעלי עניין.
מערכת מקודדת צבע עם רמזים כיווניים נפרסה בראשית שנות התשעים.
בתוך המבנים השונים, הולכי הרגל יכולים למצוא מפת מערכת PATH, בתוספת כיווני קרדינל P (אדום) לדרום, A (כתום) למערב, T (כחול) לצפון, H (צהוב) למזרח (על שלטי התקרה שנבחרו) צומת.
קשה למצוא את השילוט בתוך כמה מהבניינים המחוברים השונים.
בעלי בניינים שדאגו לאבד לקוחות לבניינים שכנים התעקשו כי השלטים לא ישלטו בבניינים שלהם, או במערכת השילוט שלהם.
העיר הסתמכה והתוצאה היא המערכת הנוכחית.
רבים מתלוננים על כך שקשה לנווט במערכת.
יותר מ־50 בניינים או מגדלי משרדים מחוברים דרך מערכת PATH.
הוא כולל עשרים מוסכי חניה, חמש תחנות רכבת תחתית (תחנת אוסגודה מתחברת רק למרכז ארבע העונות), שתי חנויות כלבו מרכזיות, שני מרכזי קניות מרכזיים, שישה מלונות מרכזיים וטרמינל רכבת.
מגדל CN, האקווריום של ריפלי של קנדה ומרכז רוג'רס מחוברים דרך שביל מוגבה מוגף, המכונה SkyWalk, מתחנת יוניון, אם כי למסלול ההליכה אין קשרים פנימיים לאטרקציות אלה.
PCManFM (שם מלא: PCMan File Manager) הוא מנהל הקבצים של סביבות שולחן העבודה LXDE ו-LXQt.
מנהל קבצים זה פותח במקור על ידי הונג ג'ן יי (Hong Jen Yee), ממפתחי LXDE, במטרה להיות תחליף ליישומים דומים אחרים דוגמת ת'ונר או נאוטילוס.
בתחילת 2013 ניסה ג'ן יי לנסות להסב את התוכנה ל־Qt (היסב שכונה PCManFM-Qt) בשל קשיי תאימות וצריכה רבה של זיכרון כאשר התוכנה נכתבת ב 3+GTK, ושחרר גרסה ראשונית במרץ של אותה שנה.
עם זאת, הוא הבהיר שגרסת Qt לא תחליף את גרסת +GTK, ושתי הגרסאות "יתקיימו האחת לצד השנייה".
בעקבות ההסבה התוכנה מהווה נדבך עיקרי בסביבת שולחן העבודה LXQt.
PCD הוא אלבום הבכורה של להקת הבנות הפוסיקט דולז אשר יצא ב-12 בספטמבר 2005 על ידי A&M רקורדס.
הלהקה נוסדה עוד ב-1993 על ידי הכוריאוגרף רויבן אנטין כלהקה בורלסקית.
לאחר שמשכו תשומת לב תקשורתית, אנטין הקים מיזם משותף עם אינטרסקופ רקורדס כדי לפתח ולמתג את הפוסיקט דולז.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום החמישי במצעד הבילבורד 200.
הפרויקט הוקצה לרון פייר אשר הפיק את מרבית האלבום ביחד עם מפיקים נוספים כמו פאולו דה-דון, קוואמה וריץ' הריסון.
מבחינה מוזיקלית האלבום הוא אלבום R&B ודאנס-פופ.
מבחינה לירית האלבום עוסק ברומנטיקה ופמיניזם תוך כדי שהוא משלב רמיזות מיניות.
באלבום מתארחים אמנים כמו ויליאם אדמס וטימבלנד.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים אשר החמיאו לשירי הדאנס-פופ של האלבום אבל מתחו ביקורת על הבלדות ועל גרסאות הכיסוי.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-5 בארצות הברית ומכר 2.9 מיליון עותקים במדינה ובכך היה זכאי למעמד פלטינה כפולה.
נוסף האלבום דורג בעשירייה הפותחת בעוד מדינות רבות בעולם כמו אוסטרליה, גרמניה והממלכה המאוחדת והגיע למקום הראשון בניו זילנד.
מתוך האלבום יצאו 6 סינגלים: "Don't Cha" אשר יצא כסינגל הראשון מהאלבום באפריל 2005 וזכה להצלחה ענקית.
הוא הגיע למקום השני בארצות הברית ומכר 6 מיליון עותקים בכל העולם מה שהופך אותו לבין השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
לאחר מכן יצאו הסינגלים "Stickwitu", "Beep" ו-"Buttons" אשר גם הם הפכו ללהיטי ענק.
השירים "I Don't Need a Man" ו-"Wait a Minute" יצאו כסינגלים האחרונים מהאלבום אך זכו להצלחה פחותה.
כמו כן, זכה "Buttons" להצלחה רבה כאשר נכנס לחמישייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100.
PD-4501 סינאקרוזר הוא אוטובוס דו מפלסי בעל ציר שלושה סרנים המוגדר "Multi-axle bus" מתוצרת GMC חברת בת של קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס אשר יוצר בין השנים 1956–1954 בארצות הברית
בגלל נוכחותו של דגם ה-"PD-4501 סינאקרוזר" ברחבי ארצות הברית בערים ולאורך כבישים מהירים, הדגם היה פופולרי בקרב הקהל המטייל.
1 דלת (רוחב דלת כניסה 66.0 סנטימטרים
43 מושבים (10 מושבים בסיפון התחתון בתוספת שירותים, 33 מושבים בסיפון העליון)
קבולת מכל דלק – 680 ליטר
מעבר עם פלטפורמות מושב מורמות מכל צד, רוחב המעבר בין המושבים – 35.6 סנטימטרים
לכל אחד משני הסרנים האחוריים היו 4 גלגלים
PCGamingWiki היא אנציקלופדיית אינטרנט מבוססת ויקי הבנויה על בסיס תוכנת מדיה-ויקי, אשר מטרתה לאסוף מידע טכני על משחקי מחשב (כמו המיקום בו נמצאות השמירות של המשחק ופרמטרים לאתחול המשחק) על מנת לייעל את המשחקיות ולתקן בעיות במשחקים אלו.
הצעות הייעול והתיקון מתפרשות על ספקטרום רחב, החל מהסרת סצנות מסוימות ועד שינויים המאפשרים תמיכה במסכים רחבים (ביחס גובה-רוחב שאינו 16:9, לדוגמה - 21:9) ועוד.
הוויקי נבנתה על ידי אנדרו טסיי ב-9 בפברואר 2012. נכון ליוני 2024, ישנם כ-38,000 משתמשים רשומים וכ-50,000 דפי תוכן בוויקי.
מאז השקתה, הוויקי מוזכרת פעמים רבות באתרי חדשות על משחקי וידאו, כמו Kotaku, Destructoid ו-Rock, Paper, Shotgun.
הוויקי זוכה למעלה מ-10,000 כניסות ייחודיות בכל יום.
האתר נוסד על ידי אנדרו "אנדיטיזר" טסיי בפברואר 2012. טסיי ציין כי הוא קיבל השראה לייסד את האתר על בסיס חוויותיו האישיות במשחקי הווידאו LA Noire ו-Titan Quest.
האתר היה נטוש וחסר דפי תוכן, עד אשר טסיי פנה למשתמשים באתר רדיט.
ב-11 באפריל 2012, טסיי ניסה להתחיל קמפיין מימון המונים באמצעות האתר Kickstarter, כאשר הוא הציב את מטרת המימון ל-60,000 דולר אמריקני.
הקמפיין הסתיים בכישלון ב-12 במאי, כאשר נאספו רק 2,736 דולר.
ב-19 בדצמבר, טסיי הרים את פרויקט מימון ההמונים מחדש, כאשר הגדיר את המטרה ל-500 ליש"ט.
הקמפיין הסתיים בהצלחה רבה ב-20 בינואר 2013, כאשר נאספו יותר מ-2000 ליש"ט.
ב-24 בדצמבר 2012, הוקם הפורום של האתר בסיועו של המשתמש JRWR.
מטרת הפורום היא שהמשתמשים ידונו על הערכים ועל שיפורים, תיקוני בעיות ודיווח על באגים במשחקי המחשב השונים.
ב-26 במרץ 2013, טסיי הכריז על פינה חדש בוויקי בשם "The Port Report".
הפינה, אשר מבוססת על פינת "Port Authority" באתר GameSpy מרכזת את כלל משחקי הווידאו שבוצעו בהם הסבה (פורט) מקונסולות משחקים למחשב האישי ומדרגת אותם על פי ביצועיהם הטכניים ולא על פי תוכנם ומשחקיותם.
בדומה לוויקי, הפינה מאפשרת לכל אחד לתרום ולכתוב ערכים.
ב-29 בנובמבר 2014, טסיי פתח בקמפיין מימון המונים באתר Patreon , על מנת להמשיך ולתחזק את הוויקי.
.PBG S.A היא חברה פולנית, שבסיסה בפוזנן שבפולין.
היא הוקמה בשנת 1994. החברה עוסקת בתכנון, ביצוע ותיקון של צינורות וציוד להובלת נפט, גז טבעי, מים ושפכים, תשתית למתקני חימום ואחסון דלק.
החברה השתתפה בניית פרויקטים גדולים דוגמת האצטדיון הלאומי בוורשה.
ב-4 ביוני 2012 הגישה .PBG S.A בקשה לפשיטת רגל, שהוכרזה בצו מ-13 ביוני 2012. מאז החברה פעלה תחת פירוק.
נכון לשנת 2019, מעל ל-60% ממניות החברה היו בידי בעלי מניות שונים, כ-24% ממניות החברה היו בידי מלגוז'טה וישנייבסקה והיתר בידי הבנקים.
PD-14 (מנוע פרספקטיבי עם דחף של 14 טון) הוא מנוע טורבו-מניפה תעופתי עיקרי ממשפחת מנועי טורבו רוסיים מבטיחים מדור 5 ו-5+ עם דחף המראה מ-9 עד 18 טון.
פותח על ידי תאגיד בניית המנועים המאוחד והוא מנוע הטורבו הראשון שנוצר בפדרציה הרוסית.
עלות הפיתוח מוערכת ב-70 מיליארד רובל, מתוכם 35 מיליארד הוקצו מהתקציב הפדרלי.
כמו כן, יוצא לדרך פרויקט עם מנוע PD-8 עם דחף של 8 טון ותוכנית של מנועי PD-35 עם דחף המראה של 20 עד 50 טון.
ההסכם לייצור מנועי PD-14 נחתם ב-2006. פיתוח המנוע החל בשנת 2008, ניסויי הרצה הראשונים התקיימו בשנת 2012, מבחני הטיסה הראשונים - בשנת 2015. באוקטובר 2018, הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית הנפיקה למנוע תעודת רישוי המאשרת את מוכנותו של המוצר לייצור ותפעול סדרתי.
הטיסה הראשונה במטוס MC-21-310 התקיימה בדצמבר 2020. האישור לייצור סדרתי התקבל בפברואר 2021. השימוש המסחרי הראשון במנועי PD-14 מתוכנן עבור מטוסי MS-21-310 בשנת 2022.
כמו כן נוצר מנוע תעשייתי PD-14GP-1 / GP-2 עבור מתקני טורבינות גז ויחידות להובלת גז; בנוסף החל פיתוח מנוע PD-12V להתקנה על מסוקים.
פי.בי.אס קידס הוא ערוץ טלוויזיה אמריקאי חינוכי לילדים ונוער שהוקם ב-14 ביולי 1994, כאשר הוא בבעלות חברת PBS.
PBS שידרה תוכניות לילדים כמו רחוב סומסום, שכונת מיסטר רוג'רס (וגם את הסדרה השנייה שלה טיגי הטיגריס) וקשת קשת; לפני 1993, תוכניות אלו שודרו תחת מיתוג כללי של PBS.
באוגוסט 1993, PBS הציגו מיתוג חדש לתוכניות הילדים שלהם הכוללות את "The P-Pals" (בעברית: דמויות ה - פ), דמויות מונפשות המעוצבות כמו לוגו PBS שעודדו מיומנויות כמו איסוף מידע, הערכה עצמית, שיתוף פעולה והשגת יעדים במודעות ביניים שפותחו במיוחד.
המסגרת ל-PBS Kids הוקמה כחלק מיוזמת "מוכן ללמוד" של PBS, פרויקט שנועד להקל על הגישה של תכנות חינוכיות לגיל הרך לילדים מוחלשים.
ב-11 ביולי 1994, PBS ארזו מחדש את התוכניות החינוכיות של הילדים הקיימות שלהם כגוש חדש בשם "PTV", המשודר ב-11 תחנות חברות בעת ההשקה.
בנוסף לתכנות חינוכיות מתוכננות, PTV שילבה גם תוכן ביניים עם ה-P-Pals בעולם הבדיוני שלהם "PTV Park" לילדים צעירים יותר.
ילדים מבוגרים יותר היו ממוקדים עם מודעות ביניים של לייב אקשן וסרטוני מוזיקה.
תוכניות של PBS Kids ששודרו בישראל
חלק מתכני הערוץ שודרו בישראל בערוצים שונים, ביניהם ערוץ הילדים, לוגי, כאן חינוכית וערוץ הופ!, להלן רשימה הכוללת חלק מהן:
ארתור (Arthur) (משודר גם בערוץ הילדים ולוגי)
אוטובוס הקסמים (The Magic School Bus) (משודר גם בערוץ הילדים ולוגי)
קאיו (Caillou) (משודר גם בערוץ הופ!)
קליפורד (Clifford the Big Red Dog) (משודר גם בערוץ הופ!)
רחוב סומסום (Sesame Street) (בארצות הברית משודר ב-PBS kids, בבריטניה משודר ב-CBeebies ובישראל משודר בערוץ הופ!)
אחים וחיות אחרות (Wild Kratts) (משודר גם בערוץ לוגי)
ג'ורג' הסקרן (Curious George) (משודר גם בלוגי ויויו)
בית הספר לגיבורים (Hero Elementary)
יוצאים לחקור עם אלינור (Elinor Wonders Why)
טבע של חתול (Nature Cat)
תומאס הקטר וחברים (Thomas & Friends)
PDF (קרי: פִּי-דִי-אף; ראשי תיבות של: Portable Document Format; בתרגום חופשי: תַּסְדִּיר מסמך יביל) הוא פורמט קובץ חופשי אשר הומצא על ידי חברת אדובי מערכות וכיום מפותח על ידי ארגון התקינה הבינלאומי.
מטרת הפורמט היא הצגה מדויקת של מסמכים ושאר תוכן ללא תלות בפלטפורמה.
כמו כן, התפישה מאחורי פורמט ה־PDF היא של "דף וירטואלי" כך שמה שמוצג על המסך יתקבל בהדפסה בדיוק רב, שלא כפי שבמקרים רבים, בעיקר ב־HTML, בהם ישנן גרסאות נפרדות לתצוגה ולהדפסה.
יתרון נוסף ומשמעותי של פורמט PDF הוא היכולת לנעול מסמכים באמצעות סיסמה כך שאי אפשר יהיה לשנותם או להדפיסם ובכך לאפשר שמירה על זכויות יוצרים ומניעת זיופים.
בנוסף, קובץ PDF מאפשר הטמעה של חתימה דיגיטלית.
פורמט זה נפוץ מאוד כיום, והוא מהווה תקן דה פקטו להפצה של מסמכים עשירים.
השימוש בו נפוץ במיוחד בכתבי עת מדעיים מקוונים.
קובצי PDF ניתן להציג באמצעות תוכנת אדובי רידר (Adobe Reader), הזמינה חינם באינטרנט עבור מערכות הפעלה רבות, באמצעות הדפדפן, וכן באמצעות תוכנות נוספות כגון אופן אופיס ופוקסיט רידר.
ניתן ליצור את הקבצים בעזרת תוכנת אדובי אקרובט המופצת בתשלום, או בעזרת מעבדי תמלילים ותוכנות רבות אחרות.
קובצי PDF מאפשרים הוספת שדות אינטראקטיביים כגון שדות טקסט, כפתורים, תפריטי גלילה וכדומה.
לשדות אלה ניתן להצמיד פעולות חישוביות.
השימוש ביכולת זו הוא בעיקר לטפסים אלקטרוניים אשר ניתנים למילוי בהקלדה.
Adobe אימצה את שפת ה־JavaScript אשר פותחה במקור על ידי חברת נטסקייפ והוסיפה פונקציות רבות הרלוונטיות יותר עבור ה־PDF.
שפה זו מובנית בפורמט ה־PDF ומאפשרת להגדיל את היכולות האינטראקטיביות והחישוביות.
הוספת שדות אינטראקטיביים ו־JavaScript למסמך PDF ניתנים רק באדובי אקרובט ולא בתכנת אדובי רידר החינמית.
עם זאת, השימוש בשדות האינטראקטיביים וב־JavaScript אפשרי גם באדובי רידר.
מספר רב של פרצות אבטחה התגלו בעבר בפורמט זה, חלקן שימשו להשתלטות עוינת על מחשבים מרוחקים, למשל בפרשת GhostNet.
בעקבות כך יצאו מספר רב של עדכוני אבטחה לפורמט ולתוכנת Acrobat Reader.
אדובי מערכות החליטה להעביר את פיתוח הפורמט לידי ארגון התקינה הבינלאומי והנציבות הבינלאומית לאלקטרוטכניקה וב-1 ביולי 2008 פורסם הפורמט כסטנדרט ISO/IEC 32000-1:2008 ובכך הפך פורמט ה-PDF לחופשי באופן רשמי.
PETN (פנטאריטריטול טטרניטרט או פנתריט, C(CH2ONO2)4) הוא אחד מחומרי הנפץ החזקים ביותר הידועים לאדם.
מהירות הפיצוץ של PETN בדחיסות 1.7 גרם לסמ"ק היא כ-8,400 מטר לשנייה.
החומר יוצר לראשונה על ידי הכימאים הגרמנים טולנס וויגנד.
נרשם עליו פטנט של ממשלת גרמניה ב-1912, והוא היה בשימוש במלחמת העולם הראשונה.
ה-PETN רגיש יותר לחום וחיכוך מאשר TNT או טטריל, ואינו משמש לעולם כמאיץ בפני עצמו.
משתמשים ב-PETN כחלק מהתערובת ההודפת (אבק שרפה) בקליעים קטני קליבר, מרעומים למוקשים, ליבות לפתיל רועם ורכיב מרכזי בחומר הנפץ הפלסטי סמטקס.
מטול ה"בזוקה" M9A1 האמריקאי בקוטר 60 מ"מ חומש בראש קרבי בן 227 גרם של פנטוליט (תערובת PETN ו-TNT), ויכל לחדור 127 מ"מ של פלדה.
PETN הוא גם תרופה מרחיבת כלי דם לטיפול במחלות לב.
PETN מיוצר בתגובת ניטרציה של פנטאריטריטול באמצעות תערובת מרוכזת של חומצה חנקתית וגפרתית.
שיטת ICI המועדפת משתמשת בחומצה חנקתית טהורה בלבד, למניעת יצירת תוצרי לוואי גופרתיים בלתי יציבים ומסוכנים:
לפי פרסומים שונים חומר הנפץ שימש להתפוצצות זימוניות חזבאללה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ב-22 בדצמבר 2001 ניסה הטרוריסט ריצ'רד ריד לפוצץ את טיסת אמריקן איירליינס 63 באמצעות מטען PETN שהסתיר בסוליות נעליו.
ב־30 באפריל 2003 ביצעו שני מחבלים בריטים מוסלמים בשליחות החמאס את פיגוע ההתאבדות בפאב "מייק'ס פלייס" בטיילת בתל אביב.
חלק מהמטען הכיל PETN שהוברח מרצועת עזה בתוך קוראן.
ב-25 בדצמבר 2009 תכנן הטרוריסט עומר פארוק עבדול מוטלב לפוצץ את טיסת נורת'ווסט איירליינס 253 באמצעות מטען PETN שהוסתר בכיס מיוחד בתוך תחתוניו.
בשני המקרים, הסתיימו ניסיונות הפיצוץ בהצתה בלבד.
ב-19 באוקטובר 2010 ניסה ארגון הטרור אל-קאעידה לשלוח חבילות נפץ מתימן לבתי כנסת בשיקגו.
החבילות התגלו באמצעות מידע מודיעיני סעודי במבצע שכלל את סוכנויות המודיעין של ארצות הברית ובריטניה.
עצם השימוש במילים "מעבד מידע מתוכנת" בא כדי להימנע מהשימוש במילה "Computer" (מחשב) שהייתה בעלת קונוטציות למכונה גדולה ומסורבלת.