tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ד"ר אלי שוסהיים נפטר ב-9 ביוני 2021 (כ"ט בסיוון תשפ"א).
נטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
היה נשוי לשושנה-רחל ואב לחמישה.
התגורר בשכונת קריית משה בירושלים.
נכדתו אמונה שוסהיים, (בתו של בנו ד"ר יונתן) הייתה מאורסת ליהונתן דויטש שנרצח בפיגוע הירי בצומת מחולה.
ירושלים : המדור הרפואי של אגודת אפרת.
אלי שׁוּקְרוֹן הוא ארכאולוג ישראלי המתמחה בארכאולוגיה של ירושלים, ומנהל פרויקטים מטעם רשות העתיקות.
הוא גילה מספר ממצאים חשובים מהתקופה של בית המקדש השני בירושלים.
אלי שוקרון הוסמך על ידי המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית.
בשנות ה-90 הוא החל את עבודתו בעיר דוד, וכיום הוא מנהל את החפירות במקום ונחשב לאחד המומחים בתחום.
משנת 1995 ועד שנת 2010 חפר שוקרון ביחד עם הארכאולוג רוני רייך, חפירה מתמשכת בעיר דוד.
חשובה במיוחד החפירה סמוך למעיין הגיחון, שחשפה חלקים בנויים וחצובים חדשים של מערכת המים הכנענית, זו המכונה מערכת פיר וורן.
כך יכלו רייך ושוקרון להציע הבנה מחודשת, שונה בתכלית למה שהיה מקובל במחקר ביחס לאתר שהוא הנחפר ביותר בישראל.
המסקנות החשובות שעלו בחפירה כוללות את העובדה שנמצא שהמעיין היה מבוצר במגדל גדל-מידות כבר בתקופת הברונזה התיכונה II.
כן הבחינו שפיר וורן למעשה איננו חלק ממערכת המים, שכן בתקופת הברונזה התיכונה הפיר לא נראה לעין ולא היה כלל נגיש.
תחת זאת חשפו בצד המעיין חציבה גדולה (המכונה הברכה החצובה), שבה נשאבו מי המעיין על ידי תושבי העיר.
בשנת 2004 שוקרון חשף יחד עם רייך את בריכת השילוח שמתקופת בית שני.
התגלית פורסמה רשמית ב-9 באוגוסט 2005. הבריכה שימשה עבור יהודי העיר לצורכי ריפוי ולטקסים.
בברית החדשה מצוינת הבריכה כמקום בו התרפא ישו באורח נס.
בשנת 2007 חשפו רייך ושוקרון את תעלת המים של ירושלים העתיקה שניקזה את הביוב אל מחוץ לעיר.
הפריטים שהתגלו במנהרה מאששים את סיפורו של יוסף בן מתתיהו על שימושם של יהודי במערכות הביוב לשם הימלטותם מהעיר הבוערת בשלביו המאוחרים של המצור על ירושלים.
בין הממצאים היה מטבע נדיר של מחצית השקל, אותו נהגו לשקול לקופת בית המקדש.
נכון להיום, רק שבעה מטבעות מסוג זה נמצאו בחפירות.
חפץ נוסף שנמצא על ידו במקום הוא פעמון מזהב ששימש כתכשיט לבגד.
ככל הנראה מדובר בפעמון שתלה על מעילו של הכהן הגדול.
ממצא נוסף שהתגלה בחפירות הוא חרב מברזל באורך 60 ס"מ הנתונה בתוך נדן מעור.
החרב כנראה הייתה שייכת ללגיונר רומי.
בספטמבר 2009 חשפו רייך ושוקרון את הגן הארכאולוגי ירושלים.
כיום חלקים ממנו פתוחים לציבור.
במאי 2012 דיווח שוקרון על איתור שבר של בולה שנמצאה במהלך סינון פסולת מאתר החפירות בעיר דוד, דרומית לחומות של העיר העתיקה של ירושלים, על הבולה הופיע שם העיר בית לחם.
בולה זו היא למעשה המקור העתיק יותר לאזכור העיר מחוץ לתנ"ך.
במאי 2014, טען שוקרון כי גילה את מצודת דוד המוזכרת בתנ"ך, במהלך חפירת עתיקות עיר דוד במזרח ירושלים.
עמיתו, רייך, חולק על המסקנה.
אלי ראכלין (נולד ב-18 ביולי 1966) הוא עיתונאי ואיש רדיו וטלוויזיה ישראלי המשמש כמגיש ועורך מבזקי חדשות בחדשות 13.
את הקריירה העיתונאית שלו החל ראכלין בגלי צה"ל, שם שימש עורך חדשות ומאוחר יותר, גם כתב בריאות.
היה בצוות ההקמה של "רדיו לב המדינה", הקים את מחלקת החדשות בתחנה והגיש תוכניות שונות.
מעברו לטלוויזיה החל בתחנה המקומית "תבל דרום", שם שימש כעורך ראשי וכמגיש חדשות.
בהמשך עבד בתוכנית "כלבוטק" כתחקירן וכבמאי כתבות וערך את "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית.
בקיץ 2003 חבר לדסק החדשות של "חדשות 10", שם שימש, בין היתר, כעורך במהדורת החדשות המרכזית של ערוץ עשר, ב"מועצת החכמים" ובמשדרים מיוחדים.
הוא הגיש את "מהדורת 19:00" ושימש גם כמנהל הניו מדיה בחדשות 10 ואחראי על התיאום עם "נענע 10" ועם מחלקת הסלולר.
מאז מיזוג רשת וערוץ עשר, ראכלין עורך ומגיש מבזקי חדשות ב"חדשות 13".
לראכלין שלושה ילדים, ובהם מאיה, שדרנית גלי צה"ל בעברה, כיום מגישת חדשות בכאן.
אלי קמיר (נולד ב-24 במרץ 1964) הוא יועץ אסטרטגי לחברות ישראליות ותאגידים בינלאומיים ויו"ר חברת הייעוץ קמיר אסטרטגיה.
בעבר שימש בתפקיד ראש המטה של סגן ראש הממשלה ושר התחבורה, ויועץ התקשורת של שר הביטחון.
לפני כן עבד כעיתונאי בעיתון מעריב.
קמיר החל את דרכו העיתונאית בראשית שנות ה-80 במדור הספורט של מעריב.
בשנת 1990 מונה לכתב לענייני משפט, ולאחר מכן שימש כעורך המשפטי-כלכלי של העיתון.
לצד תפקידו בעיתון, חיבר קמיר את המוסף הישראלי לספר מקלטי מס בעולם בהוצאת האקונומיסט, שפורסם בישראל בהוצאת סדן.
באותן שנים הוביל קמיר מאבק עיתונאי מול לשכת עורכי הדין ומשרד המשפטים, שעד אותה עת אסרו על עורכי דין לפרסם את עצמם.
קמיר טען שהדבר מנציח את ההגמוניה של עורכי הדין הוותיקים ולא מאפשר לעשרות אלפי עורכי דין צעירים לזכות בהכרה.
מאבקו של קמיר הגיע עד לבית הדין הארצי של לשכת עורכי הדין ואף לפסק דין של חבר בית הדין, עו"ד אביגדור פלדמן, שסלל את הדרך שמאפשרת כיום לעורכי דין לפרסם עצמם.
בשנת 1995 מונה קמיר לשליח מעריב בלונדון, משם סיקר, בין היתר, את הסכמי השלום בצפון אירלנד, עלייתו של טוני בלייר לשלטון ואירועי בית המלוכה הבריטי.
במהלך שהותו בבירת אנגליה פרסם יחד עם שחקן ווסטהאם ונבחרת ישראל בכדורגל באותם ימים, אייל ברקוביץ', את הספר 'הקוסם', שזכה להד גדול בכל רחבי הממלכה הבריטית ודורג בצמרת רבי המכר בישראל.
בשנת 1999 שב קמיר לישראל ומונה לכתב המדיני של מעריב.
בתפקידו זה סיקר, בין היתר, את ועידת שפרדסטאון, שעסקה בשיחות השלום בין ישראל לבין סוריה ואת שיחות השלום בין ישראל לבין הפלסטינים, שניהל ראש הממשלה דאז אהוד ברק.
בשנת 2002 מונה קמיר ליועץ התקשורת של שר הביטחון שאול מופז, תפקיד אותו מילא ארבע שנים.
בתקופה זו שימש בנוסף כחבר בצוות לגיבוש מערך ההסברה הלאומי בראשות מזכיר הממשלה לשעבר ישראל מימון.
במהלך מלחמת המפרץ השנייה שימש קמיר בתפקיד יו"ר פורום ההסברה של מערכת הביטחון.
עם מינויו של שאול מופז לשר התחבורה ולסגן ראש הממשלה בממשלת ישראל ה-31 בשנת 2006, מונה קמיר לראש המטה וליועצו האסטרטגי.
במסגרת תפקידו תיכלל את פעילות צוות המשלחת הישראלית לדיאלוג האסטרטגי עם ארצות הברית.
בשנת 2009 ייסד קמיר משרד לייעוץ אסטרטגי ותקשורת, ובמשך מספר שנים שיתף פעולה עם האסטרטג ישראל בכר בפירמת הייעוץ 'קמיר בכר'.
משרדם של השניים העניק ייעוץ מחקרי ואסטרטגי לראש הממשלה בנימין נתניהו לאחר היבחרו לראשות הממשלה בבחירות לכנסת ה-18. עוד היה מעורב משרדם בחזרתו של אריה דרעי לראשות ש"ס ובקמפיין המפלגה לכנסת ב-2013, ובהמשך בקמפיין הבחירות של משה כחלון עם מפלגת כולנו בשנת 2015 ועד למינויו לשר האוצר.
בשנת 2010, עם כניסתו של יהודה וינשטיין לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, הפקיד וינשטיין בידי קמיר את הטיפול בנאמנות בהשקעותיו האישיות.
קמיר הוא חברו הקרוב של מאמן הכדורגל אברהם גרנט ואף ייעץ לו לאורך קריירת האימון שלו ובתקופתו כמנג'ר צ'לסי.
אלי קמיר מעניק ייעוץ אסטרטגי לחברות ישראליות ולתאגידים בינלאומיים.
שימש כלוביסט של חברת פרטנר תקשורת.
מאז 2009 הוא מלווה את התאגיד האמריקאי לחיפוש ולהפקת נפט וגז טבעי נובל אנרג'י בפעילותו בישראל בדיוני ועדת ששינסקי וועדת צמח, במתווה הגז ובמאבק הציבורי להרחקת אסדת לווייתן.
בשנת 2011 שימש קמיר כאסטרטג של התאחדות הסטודנטים והעומד בראשה, השר איציק שמולי, במאבק הציבורי שניהלו במסגרת המחאה החברתית.
בשנים 2014–2015 ייעץ למשרד הביטחון בסוגיית תקציב הביטחון, שהסתיימה בהסכמה מול משרד האוצר על תקציב רב-שנתי.
ב-2015 מונה קמיר ליועץ אסטרטגי עבור קבוצת בזק.
באותה שנה החל לייעץ גם לבנק דיסקונט, בין היתר בסוגיות שונות שנדונו בוועדת שטרום.
בשנת 2020 הוביל קמיר, בשיתוף התאחדות מגדלי הבקר ומועצת החלב, את גיבוש הסכם החלב שנחתם ביניהם לבין משרד האוצר ומשרד החקלאות.
ב-20 בפברואר 2018 נבדקה מעורבותו של קמיר בתיק 1270, הפרקליטות לא מצאה כל בסיס לחשד זה וסגרה את התיק.
הטענה הייתה, כי בשנת 2015, בעיצומו של המרוץ לאיוש תפקיד היועץ המשפטי לממשלה, נפגש יועץ התקשורת ניר חפץ עם קמיר, מקורבה של השופטת בדימוס הילה גרסטל.
במהלך הפגישה, כך נטען, שאל חפץ את קמיר האם גרסטל תהיה מוכנה להתחייב לסגור את פרשת מעונות ראש הממשלה בעניינה של שרה נתניהו בתמורה למינויה לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה.
המשטרה מצאה כי אין כל בסיס לטענה ובעקבות המלצתה הפרקליטות סגרה את התיק.
בנוסף לכך, נחקר קמיר במסגרת פרשת 4000, לפיה נכח בפגישות בין אנשי קבוצת בזק למנכ"ל משרד התקשורת שלמה פילבר והשתתף בהעברת מידע סודי מהמשרד לבזק.
המשטרה ורשות ניירות ערך המליצו לא להגיש נגד קמיר כתב אישום מכיוון שלא נמצאה תשתית ראייתית לביצוע עבירות, ולבסוף החליטה הפרקליטות לסגור את התיק נגדו וקבעה כי לא נפל רבב בהתנהגותו המקצועית.
בין השנים 2002–2006 היה חבר בצוות האסטרטגי לגיבוש חזון וייעוד מרכז יצחק רבין.
קמיר פעיל באגודת הידידים של עמותת עזרה למרפא בראשותו של הרב אלימלך פירר, ואף שימש כחבר בוועדת הפרס של קרן דניאלי לבחירת הרופא של המדינה.
כמו כן שימש קמיר כמרצה במכון להשתלמות שופטים ומרצה אורח במוסדות אקדמיים.
קמיר בעל תואר ראשון במדעי המדינה ופילוסופיה יהודית ובוגר המכון לשלטון מקומי מאוניברסיטת בר-אילן.
כמו כן, למד עיתונאות במסגרת החוג לעיתונאות באוניברסיטת תל אביב שבראשו עמד חתן פרס ישראל שלום רוזנפלד.
קמיר הוא בוגר התוכנית למנהיגות מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית בנושא Preventing Diplomacy and Conflict Resolution ובוגר התוכנית Conflict Transformation Skills מטעם אוניברסיטת Eastern Mennonite University בווירג'יניה בשנת 2001.
בת זוגו היא מיכל רוזנבוים, לשעבר מנהלת רשות החברות הממשלתיות.
אלי קליין ואיצי ברי הם צמד מוזיקאים חרדים ישראלים בולטים.
הלחינו ועיבדו מאות שירים ועשרות אלבומים עבור זמרים רבים במגזר החרדי, רבים משיריהם הפכו ללהיטים.
למדו בישיבת קול תורה, שם הכירו לראשונה.
הרב גרשון כהן מעמודי התווך בישיבה תמך בהם והנחה להם את הדרך המוזיקלית.
לא פעם בראיונות לתקשורת ציינו כי "חייבים לו את הקריירה".
השניים הלחינו, עיבדו והפיקו מאות שירים ועשרות אלבומים, רבים משיריהם הפכו ללהיטים.
שירים ואלבומים רבים שהשתתפו ביצירתם זכו בתור "שיר השנה" או "אלבום השנה" והם עצמם זכו פעמים רבות בתואר "מעבדי השנה" ואף "מעבדי העשור" במצעדי מוזיקה של תחנות הרדיו וערוצי התקשורת בישראל.השניים שימשו כשופטים בעונה השנייה של תוכנית הריאליטי "הקול הבא" ששודרה ברדיו קול חי.
אלי קליין מגיש בעצמו מספר תוכניות מוזיקה, וביניהן בערוץ קול חי מיוזיק, וכמו כן הוא משתתף בקולו במספר שירים.
החל מינואר 2025 הצמד משמשים כשופטים בתוכנית המציאות "הקול החדש" המשודרת ברדיו קול חי.
באוקטובר 2019, זכו השניים בתואר "מעבדי העשור" במצעד העשור במוזיקה החסידית של רדיו קול חי.
בספטמבר 2020 נבחרו למקום עשירי ברשימת "המעבדים המוזיקליים המושמעים ביותר בישראל" על פי דו"ח אקו"ם.
זכו בתואר "מעבדי השנה" לשנים ה'תש"ף - ה'תשפ"ג במצעד השנתי של רדיו קול חי מיוזיק.
במצעד המוזיקה השנתי של האתר כיכר השבת לסיכום שנת תשפ"ב במוזיקה היהודית, זכה אלי קליין במקום השני בקטגוריית "מלחין השנה" והצמד קליין וברי זכו במקום השני בקטגוריית "מעבד השנה".
בספטמבר 2023 זכו במקום השישי בתואר "מעבדי השנה" בכל מצעדי הרדיו (הלא דתיים) שנערכו באותה שנה.
באוקטובר של אותה שנה, זכו השניים בתואר "מעבדי השנה" במצעד המוזיקה של אתר המחדש, ובמקום השני בקטגוריה זו במצעד של האתר כיכר השבת.
אלכסנדרה אייגנדורף (; נולדה ב-25 בספטמבר 1995), הידועה בשם הבמה שלה אלי ריאן (), היא זמרת פופ גרמנייה.
אלכסנדרה אייגנדורף נולדה ב-25 בספטמבר 1995 בעיר מוסקבה שברוסיה לזוג העיתונאים הגרמנים יורג וקתרין אייגנדורף.
לאלכסנדרה היה אח בשם פיליפ הגדול ממנה בשנתיים.
בשנת 1999 משפחתה עברה לעיירה אוברורסל אים טונוס אשר בסביבת פרנקפורט.
בגיל ארבע החלה אייגנדורף ללמוד נגינה על גיטרה ופסנתר במסגרת מקהלת הילדים של בית הספר הבינלאומי של אוברורסל.
בגיל 11 השתתפה בקורס לילדים ונוער באקדמיית אוברסוסל לאמנות הבמה.
כשהייתה בת 15 נפטר אחיה ממחלת ניוון שרירים ממנה סבל מינקותו.
לאחר מותו אחיה, הקימה המשפחה עמותה לטיפול בהורים לילדים עם ALS על מנת להנציח את זכרו.
בגיל 16 עברה אייגנדורף ללוס אנג'לס במסגרת תוכנית לחילופי תלמידים, שם סיימה את לימודיה התיכוניים.
בשנת 2010 הופיעה ריאן בתוכנית ריאליטי מוזיקלית, "Beste Stimme", בערוץ הגרמני KiKa שם סיימה במקום החמישי.
ב-2015 החלה אייגנדורף בעבודה על אלבומה הראשון.
היא אימצה לעצמה את שם הבמה צ'ארלי קול והוציאה בשנת 2016 את אלבום הבכורה שלה "Gotcha".
בשנת 2015 גם כן החלה אייגנדורף לעבוד גם על אלבומה השני, הפעם בשם אלי ריאן.
היא עבדה על האלבום יחד עם פזמונאים מלוס אנג'לס.
השיר שזכה להצלחה הגדולה ביותר בו הוא "No Parachute", עליו עבדה ריאן עם האמנים האמריקאים טימבלנד ובייבי פייס.
השיר זכה להצלחה רבה ב-Soundcloud והגיע לראש המצעדים במדינות דוברות הגרמנית באירופה.
ב-18 בנובמבר 2018 נחשף כי אלי ריאן היא אחת המתמודדות בקדם הגרמני לאירוויזיון 2019 "Unser Lied Fur Israel".
מאוחר יותר, ב-22 בפברואר 2019 נחשף שירה "Wear Your Love".
השיר זכה לאהדה בקרב חובבי האירוויזיון ופאנל חובבי התחרות העניק לו ניקוד מרבי.
בסופו של דבר השיר למקום הרביעי בלבד בעקבות החלטות השופטים והקהל.
ב-17 באפריל 2020 הוציאה את הסינגל "Greedy" כחלק מאלבום שיצא חודש לאחר מכן ב-29 במאי, "Heroine".
אלי (אליהו) ריקוביץ (נולד ב-21 בדצמבר 1946) הוא איש עסקים, מנהל, יזם ואיש היי-טק.
כיהן בתפקידים בכירים בתחומי התעשיות המסורתיות ובהיי-טק, כמנכ"ל, כחבר דירקטוריון ויו"ר במועצות מנהלים.
בשירותו הצבאי היה לוחם וקצין בסיירת של חטיבה 7 ובתפקידו האחרון שימש כמפקד היחידה.
במילואים שימש בתפקידי מ"פ סיור, מג"ד סיור ומודיעין, וקצין מטה בכיר במסגרת על-עוצבתית.
בעל עיטור המופת על פועלו בקרבות מלחמת ששת הימים.
למד בין השנים 1960-1964 בבית הספר "תיכון חדש" בתל אביב.
הוריו, מרדכי ואסתר ריקוביץ, עלו לארץ מפולין בשנת 1935. האב היה תעשיין בתחום הפלסטיק והאם עובדת התעשייה הצבאית.
לאחר השירות הצבאי, בין השנים 1969-1974, למד לתואר ראשון ותואר שני (.M.Sc) הנדסת מכונות ותעשייה ב-.
בת זוגו של אלי היא ד"ר רות גלייס.
התגייס לצה"ל בשנת 1964 ושירת כלוחם וכקצין בסיירת של חטיבה 7. בתפקידו האחרון בשירות הסדיר שימש כמפקד היחידה.
במסגרת שירותו הצבאי השתתף לפני מלחמת ששת הימים ב"מלחמה על המים" בגבול הצפון.
במלחמת ששת הימים שירת ריקוביץ כאחד משלושת מפקדי צוותי הסיור בסיירת חטיבה 7, כאשר כל צוות כלל ארבעה ג'יפים, זחל"ם פיקוד, זחל"ם מרגמה, זחל"ם לוחמים, קומנדקר של החוליה הטכנית ושני טנקים לתגבור.
בפרוץ הקרבות, בבוקר 5 ביוני, משימתה של הסיירת הייתה להוביל את חטיבה 7 שהייתה חלק מאוגדה 84 בפיקודו של ישראל טל, ואשר פעלה בצפון סיני וברצועת עזה, במטרה לבצע הבקעה ולהשמיד את הצבא המצרי בקדמת סיני.
המשימה של חטיבה 7 הייתה לפרוץ לגזרת ח'אן יונס, לעקוף את רפיח מדרום ולכבוש את החלק הצפוני של מתחם צומת רפיח.
פלוגת הסיור הובילה את החטיבה במשך ארבע היממות הבאות, בקרבות קשים ועל אף האבדות הכבדות שספגה, תוך כיבוש מתחמי צומת רפיח, מתחם הג'יראדי, אל עריש, ביר לחפן, ביר חמה, ביר גפגפה ומערבה בואכה צומת איסמעיליה, על גדות תעלת סואץ.
סיירת חטיבה 7 הייתה הכוח הישראלי הראשון שהגיע לתעלת סואץ בסיום המלחמה.
אלי ריקוביץ, אז מפקד צוות סיור בדרגת סגן, חצה תחת אש כבדה את מוצבי הג'יראדי, כשהוא נוסע בג'יפ הראשון, המשיך במילוי המשימה ויצר מגע עם אל–עריש, למרות הנפגעים הרבים שהיו בקרב אנשיו.
תחת אש הוא ארגן את פינוי הפצועים ונשאר בשטח עד לחבירה עם החטיבה.
על כל אלו הוענק לו עיטור המופת.
שישה עשר מפקדים ולוחמים מהסיירת נפלו במהלך הקרבות, ולאחד עשר ממפקדיה ולוחמיה הוענקו עיטורים, חלקם לאחר נפילתם.
עם תום מלחמת ששת הימים מונה אלי למפקד פלוגת הסיור, תפקיד שבו כיהן עד לשחרורו משירות הקבע בחודש מרץ 1968.
במשך כשלושים וחמש שנים שימש אלי בתפקידים רבים במערך המילואים:
פיקוד על פלוגת סיור של חטיבת מילואים, כולל פיקוד על הגזרה הדרומית בבקעת הירדן בתקופת המרדפים.
במלחמת ההתשה, פיקוד כ"נמר" על מוצב בגזרה הצפונית של תעלת סואץ, בתקופה בה הגזרה כולה הופצצה על ידי המצרים ללא הרף באש כבדה.
במלחמת יום הכיפורים, פיקוד על כוח סיור בגזרה הדרומית של התעלה, ובהמשך, עם חציית התעלה, הובלת הכוחות עד לנמל אל-אדביה על שפת מפרץ סואץ.
מינוי לתפקיד מג"ד מודיעין, כולל פיקוד על הגדוד מיד עם סיום מלחמת לבנון הראשונה, בגזרה המזרחית בלבנון ולאחר מכן - בגזרת ביירות.
פיקוד על הגדוד במשך השנים שלאחר מלחמת לבנון הראשונה ועד לנסיגת צה"ל מלבנון.
מינוי לתפקיד קצין איסוף של אחד מהגייסות, שכלל את מערך איסוף המודיעין במרחב הלחימה של הגיס.
בתחילת שנות האלפיים - התנדבות לשירות מילואים במסגרת "יחידת התקו"ה - פרויקט מתנדבי קו התפר" שמטרתו הייתה לתמוך ביחידות הלוחמות הסדירות בתנאים המשתנים והמורכבים ששררו בשטח באותה תקופה.
העברת מורשת קרב, במסגרות שונות בצה"ל לחיזוק הקשר של הדורות הצעירים עם ארץ ישראל.
יו"ר הדירקטוריון של חברת סיקא בע"מ (במסגרת תפקידו כמנכ"ל קדם כימיקלים - אשר סיקא חברת בת שלה).
יו"ר פעיל של מועצת המנהלים בחברת "הבונים ברזים ומפעילים לתעשייה בע"מ" מקיבוץ כפר הנשיא העוסקת ביצור, שיווק, מכירה והפצה של ברזים ומפעילים לתעשיות התהליכיות, לתעשיות הנפט בישראל ומחוצה לה.
יו"ר הוועדה האקזקיוטיבית של חברת קוואזר (Quasar Med) בסין ובהונג קונג.
החברה מעסיקה למעלה מ-1,000 עובדים ועיקר פעילותה פיתוח וייצור של מוצרים מתוחכמים לתחומי הרפואה (ביניהם צנתרים ומוצרים אחרים של מכשור רפואי).
דירקטור (שאינו חבר קיבוץ) בשגיב משאבי שדה - אגודה שיתופית חקלאית (אגש"ח) בבעלות קיבוץ משאבי שדה.
דירקטור בחברת לודן הנדסה - חברה ציבורית העוסקת בתכנון, ניהול והקמת פרויקטים הנדסיים בארץ ובאירופה.
נציג של קבוצת גרנית הכרמל בדירקטוריון של חברת TRIAD בהודו אשר עסקה בתחום האוטומציה של תחנות דלק.
מנכ"ל משותף ובעלים משותף בחברת סקר, מחברות הייעוץ המובילות בישראל בתחומי הניהול והארגון, הנדסת תעשייה והנדסת מערכות ובתחום התכנון ובהקמת פרויקטים אגרו-תעשייתיים.
בשנים 1990–1992, בדנמרק - אחריות על פעילות השיווק וקידום המכירות של סניף אגרקסקו בסקנדינביה וניהול חברת סחר שעסקה, ממקום מושבה בדנמרק, בהקמת פרויקטים שונים ברוסיה, עם נפילת ברית המועצות.
סמנכ"ל בחברת סנו העוסקת ביצור, שיווק והפצה של מוצרי צריכה בתחום היגיינת הבית והיגיינה אישית.
בשנים 1995–2000, לאחר שניהל והוביל בדיקת נאותות לחברת קדם כימיקלים עבור קבוצת דיסקונט השקעות, שעל בסיסה רכשה דסק"ש את השליטה בקדם כימיקלים בע"מ, מונה אלי מנכ"ל קדם כימיקלים בע"מ.
במסגרת תפקידו זה, הוביל מהלך להקמת מיזם משותף עם קונצרן יוניליוור (Unilever), ומונה להיות גם מנכ"ל המיזם המשותף (DIVERSEYLEVER ISRAEL).
מנכ"ל חברת גפים, חברה ממשלתית אשר עסקה, החל משנת 1949, בייצור ואספקה של מגוון ציוד אורתופדי.
מינויו של אלי כמנכ"ל נועד להוביל מהלך הפרטה של החברה שעמדה בסוף 2002 על סף סגירה.
שותף, יזם ומנכ"ל של חברת כמיטק שיקום בע"מ - חברה פרטית שעסקה ביבוא, שיווק ומכירה של ציוד שיקום נכים.
סגן נשיא, חבר הנהלה ויו"ר ועדת הכספים של "המועדון המסחרי והתעשייתי" (מועדון העסקים של ישראל).
מתנדב ומנטור בקרן שמש, חברה לתועלת הציבור (חל"צ) המסייעת ליזמים צעירים בהקמת עסקים חדשים.
אלי רונן (נולד ב-20 באפריל 1953) הוא המנכ"ל והבעלים של החברה היזמית Wise-Soutions בתחום המים והאנרגיה.
כיהן כיו"ר מקורות, כמנכ"ל משרד התשתיות הלאומיות, כמנהל מחלקת הביוב הארצית וכסמנכ"ל תכנון וכלכלה במשרד התחבורה.
את שירותו הצבאי עשה בספינות סער בחיל הים, בתפקידו האחרון היה ראש מחלקת תקציבים וכלכלה במפקדת חיל הים.
נולד בקהיר, בנם השלישי של רג'ינה וג'ק לוי.
נקרא אלי על שם דוד מהמשפחה.
ב-13 באוקטובר 1957 עלתה משפחתו לישראל, ולאחר כחצי שנה השתקעה בחולון, שם עברה עליו ילדותו.
למד בבית ספר יסודי ע"ש "הס" ולאחר מכן בבית ספר "תיכון חדש" בשנת 1969 בהיותו בגיל 16 שינה את שם משפחתו ל"רונן".
באוגוסט 1971 התגייס רונן לקורס חובלים, אותו סיים כחניך מצטיין ביוני 1973. בסיום הקורס הוצב לפי בקשתו בפלגת ספינות סער 4 בפיקודו של סא"ל אלי רהב.
סג"ם רונן שובץ בספינה הראשונה אח"י רשף בפיקודו של רס"ן מיכה רם בתפקיד קצין גשר.
בשבת 5 באוקטובר 1973, עוד לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, יצאה אח"י רשף עם אח"י מבטח לאבטח בגזרה הצפונית.
מאוחר יותר הצטרפה לכוח משימה בפיקודו של אל"מ מיכאל ברקאי, שיצא לתקיפת נמל לטקיה בסוריה.
טבילת האש של רונן הייתה בקרב זה, בתפקיד סגן קצין גשר באח"י רשף, כשבאחריותו ניהול הגשר.
לאחר מכן אמר רונן כי היה זה האירוע המשמעותי ביותר בשירותו הצבאי.
עם החזרה לנמל התבשר רונן ע"י מפקד הספינה מיכה רם על הסמכתו לקצין משמרת גשר.
רונן המשיך בתפקידו באח"י רשף את קרבות הטילים וכל אירועי המלחמה.
קצין גנ"ק - בתחילת שנת 1974 הוצב רונן באח"י רומח (סער 4) תחת פיקודו של רס"ן אברהם אשור כממלא מקום קצין גנ"ק.
ביוני 1974 נשלח רונן לבה"ד חיל הים לעבור קורס קציני גנ"ק.
ובסיום הקורס בפברואר 1975 הוצב כקצין גנ"ק באח"י תרשיש (סער 4) תחת פיקודו של רס"ן אפי אשד.
באוגוסט 1975 נעשה רונן גם סגן המפקד תחת פיקודו של רס"ן שאול חורב שהחליף את אשד.
הפלגה לארצות הברית - ביוני 1976 תוכנן רונן לעבור להדרכה בבה"ד חיל הים אך התבשר ע"י מפקד שייטת ספינות הטילים אל"מ מיכה לצרוס שצורף לכוח, מבצע פעמון החירות כקצין גנ"ק נוסף באח"י תרשיש (סער 4) לתקופת ההפלגה.
הדרכה בחובלים - באוגוסט 1976 עם החזרה לישראל הוצב רונן לקורס חובלים כמדריך בשלב סטי"ל למחזור חובלים כ"ט.
בסיום השלב, מונה ע"י מפקד ביה"ס לקצינים סא"ל אברהם בן שושן לשמש כמפקד שלב יסודות בקורס חובלים אותו העביר למחזורים ל"ב ול"ג.
גף סיורי ים - בשנת 1977 מונה רונן לתפקיד מפקד גף סיורי ים שהפעיל תצפית מוטסת במטוסישחף מבסיס בח"א 27 בצמוד לנמל התעופה בן-גוריון.
במאי 1979 קיבל רונן את הפיקוד על אח"י עכו בשארם א-שייח'.
בינואר 1980 עבר רונן לפקד על אח"י תרשיש (סער 4) שהגיעה לשארם א-שייח'.
באותה שנה נרכשו חלק מספינות סער 4 על ידי צ'ילה.
צוות המיועד מהצי הצ'יליאני התאמן באח"י תרשיש (סער 4), להכשרתם להפלגת אח"י קשת LM CHIPANA לצ'ילה.
בדצמבר 1980 הצטרף רונן להפלגת אח"י קשת בשמה המעודכן LM CHIPANA לצ'ילה.
הפלגה עם צוות צ'יליאני, בפיקוד סא"ל אוסקר וידאל, שנמשכה כחודש ימים.
יציאה משארם א-שייח', דרך מצרי באב אל-מנדב, נמלי דרבן (דרום אפריקה) וקייפטאון, משם לפונטה ארנס בצ'ילה.
ב היה בתנאי ים סוער, גלים בגובה של כ־10 מ', באוקיינוס האטלנטי.
הים הסוער מנע אפשרות התקדמות לכיוון היעד, במשך כ־24 שעות התקדמה כ־40 מייל.
בלילה שמע רונן תנועת מים מתחת לחדר המפקד והתריע על כך.
הסתבר שאטם מעבר כבלים מהסיפון, יצא ממקומו והמים נכנסו מהסיפון.
במרץ 1981 חזר רונן לישראל והמשיך לפקד על אח"י תרשיש (סער 4) שהועברה על ידי מפקד מחליף רס"ן רון גינזבורג לבסיס חיפה.
בקיץ 1981 יצא רונן ללימודים אקדמיים בחוג משולב: כלכלה גאוגרפיה ומדעי המדינה, באוניברסיטת בר-אילן.
ב-5 ביוני 1982, בהיות רונן מהלך מבחני שנה א' באוניברסיטת בר-אילן.
נקרא לחזור לשירות פעיל ולפקד על אח"י כידון (סער 4) שהייתה במספנת חיל הים בשלבי גמר שיפוץ.
אח"י כידון (סער 4) הוכשרה וחומשה ערב פרוץ מלחמת לבנון הראשונה.
עם פרוץ הקרבות הוטלה על אחי כידון משימת סיוע באש לכוחות היבשה.
הספינה שהייתה מצוידת בשני תותח אוטו מלרה 76 מ"מ, ירתה במהלך הקרבות כ-500 פגזים לסייע באש לכוחות צה"ל המתקדמים בציר החוף.
אח"י כידון (סער 4) בפיקודו של רונן נתנה הגנה היקפית לכוח הנחתות בנחיתה בשפך נהר האוואלי.
אח"י כידון (סער 4) שהתה בכל מהלך הלחימה בים.
צוותה לכוח בפיקודו של אל"מ דוד הרפזי, בהערכות למניעת התערבות כוח סורי.
אש מהים – ב-10 ביוני בשעה 04:00 לפנות בוקר, התקבלה הידיעה על כניסת הפסקת אש מתוכננת להיכנס בשעה 06:00. ניתנה הפקודה להפליג לכוון בירות לסייע לכוח הצנחנים באש מן הים לכיבוש שדה התעופה, בטרם תיכנס הפסקת האש לתוקף.
הכוח בפיקוד דוד הרפזי שמנה חמישה סטי"לים, הפלגה במהירות מרבית לשדה תעופה חלדה, לטווח ירי תותחים.
ב 05:55 הגיע הכוח לטווח ירי, שדה תעופה ביירות הופצץ מהים ונכבש ע"י כוח צה"ל.
ב-6 בבוקר נכנסה הפסקת אש לתוקף.
בהתקרבות לביירות, נעשה ניסיון של משחתת של הצי הסובייטי לחסום את נתיב ההפלגה של אח"י כידון (סער 4).
רונן נאלץ לבצע תמרון חריף כדי למנוע התנגשות.
מצוד על ערפאת - במהלך הלחימה, נתקבלה ידיעת מודיעין שיאסר ערפאת צפוי לברוח מביירות על גבי יאכטה.
כל אותו הלילה סייר רונן עם אח"י כידון (סער 4) בפאתי נמל ביירות, בחיפושי יאכטות.
לפנות בוקר אותר אדם בים ע"ג מצוף במרחק 1,000 מטר מנמל בירות.
היה חשד שמדובר במחבל ממולכד.
כוח שייטת 13 שנמצא בספינה הונחה לבצע עליו חיפוש במים, לאחר שנשלל החשד הועלה לספינה.
לאחר תשאול הועבר בספינת דבורה לנמל חיפה להמשך תחקור.
בספטמבר 1982 מסר רונן את הפיקוד על אח"י כידון (סער 4) לרס"ן אברהמי סרולוביץ וחזר ללימודיו באוניברסיטת בר-אילן.
מדור לוחמה אלקטרונית - בשנת 1983 לאחר סיום הלימודים הוצב רונן לתפקיד ראש מדור לוחמה אלקטרונית בענף גנ"ק במחלקת אמל"ח.
תקופה מרתקת בה נבחנו מחדש נוהלי הגנה נגד טילים מתקדמים תוך יישום אמצעים חדשים.
בית ספר פיקוד ימי - בקיץ 1985 קיבל רונן את הפיקוד על בי"ס לפיקוד ימי בבה"ד חיל הים והועלה לדרגת סא"ל.
בקיץ 1987 קיבל רונן את הפיקוד על פלגה 33. תחת פיקודו היו שתי ספינות חוחית ושתי ספינות מדגם סער 4.
מיוני 1987 עד נובמבר 1987 שימש כמפקד אח"י עליה בנוסף לתפקידו כמפל"ג.
בתקופת פיקודו בוצעו מספר מבצעים מוצלחים ע"י ספינות הפלגה.
מבצע מקצה שיפורים - מבצע חשוב התקיים בין ה-2 ל-8 באוגוסט 1988, לכידת ספינת המחבלים אנג'ל, שיצאה מנמל דוברובניק שבקרואטיה.
מדובר במבצע לא מתוכנן, תוך כדי מבצע אחר במערב הים התיכון.
הכוח בפיקוד רונן כלל 4 ספינות אח"י גאולה ספינת הפיקוד ועליה מפקד שייטת ספינות הטילים יוסי לוי כמפקד בכיר בים.
לכוח בים התקבלה ידיעה מהמודיעין הימי על יציאת היאכטה עם מספר מחבלים מנמל דוברובניק.
המשימה תפיסת היאכטה בדרכה ללוב.
האילוץ חייב תפיסה בלב ים ללא פגיעה בריבונות מדינות האזור.
לפי תכנון של רונן, בוצע קו חסימה סמוך לחופי המגף באיטליה.
היאכטה נתפסה על הנתיב בדרכה ללוב בהתאם לתכנון,
עם תפיסת היאכטה הועלה צוות השתלטות בפיקוד אבי ארזוני.
לאחר תשאול ראשוני העביר רונן את המחבלים לישראל עם אח"י גאולה.
שאר הכוח השיט וגרר את היאכטה אנג'ל לנמל חיפה.
אג"מ בסיס חיפה – ביולי 1989 סיים רונן את תפקידו כמפל"ג 33 וקיבל את תפקיד מפל"ג אג"מ בסיס חיפה.
הפעילות העיקרית בתקופה זאת הייתה מבצע אבק דרכים - סריקות למניעת חדירת סירות מהירות של מחבלים מובלות בכלי שיט.
המתקן הטקטי - בשנת 1990 מונה רונן למפקד ה בבה"ד חיל הים.
תורגלו תוכניות תקיפה כנגד הצי הסורי.
תקציבים וכלכלה - בשנת 1991 מונה רונן ל תקציבים וכלכלה והועלה לדרגת אל"ם.
מפקד חיל הים היה אז עמי אילון.
בתחילת תפקידו התמודד רונן עם בעיה תקציבית שנוצרה ברכישת הצוללת השלישית מסדרת דולפין.
התנגד למימון הצוללת מתקציב חיל הים.
וטען חייב היה להגיע מתקציב התעצמות צה"ל.
העמדת תקציב בהיקף משמעותי לרכישת הצוללת, נעשה על חשבון רכישת מערכות לחימה לספינות סער.
התקציב שהועמד לטובת הצוללת קוצץ בבסיס מתקציב חיל הים, והחיל נכנס למצוקה תקציבית קשה.
בקיץ 1994 סיים רונן את תפקידו כראש מחלקת תקציבים וכלכלה ויצא לחופשת פרישה.
במרץ 1995, השתחרר רונן מצה"ל ויצא לגמלאות.
עם סיום שירותו הצבאי, מונה רונן בשנת 1994 לתפקיד סמנכ"ל תכנון וכלכלה במשרד התחבורה.
תפקיד אותו מילא עד שנת 1997.
בתחילת תפקידו זיהה פער משמעותי בקידום מערכות הסעה המונית.
רכבת ישראל, הייתה באותה עת כפופה לרשות הנמלים והרכבות בתקציב שנתי של 10 מיליון ש"ח.
היה ברור שאין תוחלת לפיתוח הרכבת במסגרת ארגונית זו, עוד באותה שנה הוגדל תקציב הרכבת ל 90 מיליון ש"ח בשנה.
באפריל 1997 עבר רונן למשרד התשתיות.
הייתה זאת תקופת כהונתו של אריק שרון שר התשתיות הלאומיות.
רונן מילא מספר תפקידים: סמנכ"ל תכנון ומדיניות, מנהל מנהלת הביוב הארצית, ראש פרויקט הגז הטבעי ומשנה למנכ"ל המשרד.
רונן נעשה ואחראי על רכבת ישראל שהוכפפה למשרד התשתיות הלאומיות, עם הקמתו בשנת 1996. בשנים 1997–1999 בהן הייתה תחת אחריותו של רונן הוגדל תקציבה ל-800 מיליון ש"ח בשנה.
באפריל 2003 מונה רונן לתפקיד מנכ"ל משרד התשתיות, תפקיד אותו מילא עד שנת 2007. במהלך שנותיו במשרד קידם מספר נושאים חשובים.
גז טבעי - בתקופה זו הוכנה תשתית הרגולציה בתחום הגז הטבעי, החלה הקמת מערכת הולכת הגז הטבעי, החלה הזרמת גז טבעי ממאגר מרי - B, תחנות הכוח החלו לעבוד על גז טבעי.
בשנת 2005 נחתם הסכם הגז הטבעי לאספקת גז ממצרים לישראל.
במהלך התקדמות להסכם ביקר רונן במצרים מספר פעמים יחד עם שר התשתיות בנימין בן אליעזר, נפגשו פעמיים עם נשיא מצרים חוסני מובארק לקידום ההסכם.
תמ"א 38 - הוקמה ועדת מנכ"לים בראשותו של רונן לקידום תמ"א 38, שהיוותה את הבסיס לבניה של מבנים מחוזקים מותאמים לרעידות אדמה.
תוכניות פינוי בינוי ושיפור פני הערים בישראל.
התפלת מי-ים - להערכתו של רונן הייתה התנגדות היסטורית במשרד האוצר להתפלת מי-ים.
לאור משבר המים המתמשך, הפעיל רונן לחץ לרדת בהתנגדותם, מדינת ישראל נכנסה לעידן התפלת מי-ים.
כיום ישראל מתפילה כ־600 מיליון מ"ק בשנה, ומתכננת לגדול ל-800 מיליון מ"ק בשנה.
בשנת 2007 מונה רונן ליו"ר חברת המים הלאומית מקורות.
באותה תקופה חוותה ישראל משבר קשה בתחום המים.
היה חשש אמיתי לקיום אספקת מים רציפה לאזרחי ישראל.
בהיותו יו"ר חברת מקורות וידא רונן ליישם את התוכנית לפתרון משבר המים.
נקדחו בארות מים נוספים, הוגדל השימוש במי קולחים לחקלאות, הוקמו מתקני התפלה יבשתיים להתפלת מי-תהום.
מדינת ישראל עברה את משבר המים החמור ללא הפסקת מים לבתים.
במהלך תקופות שונות כיהן רונן כדירקטור בכמה חברות פרטיות.
כיום משמש רונן דירקטור בחברה ציבורית קנדית Else Nutrition העוסקת בפיתוח מזון לתינוקות מהצומח.
החברה נמצאת בשלב שלקראת הנפקה בנאסד"ק.
בשנת 2010 סיים רונן את כהונתו כיו"ר חברת מקורות והקים חברה פרטית יזמית בתחום המים ואנרגיה - "ווייז יזמות מים ואנרגיה בע"מ" - WISE -Water Is Energy, הפועלת גם בימים אלה.
רונן למד לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן - חוג משולב כלכלה גאוגרפיה ומדעי המדינה.
הלימודים נקטעו לתקופת מלחמת שלום הגליל ונמשכו אחריה.
רונן סיים את הלימודים בהצטיינות בשנת 1983.
לרונן תואר שני בשנת 1986 במגמת כלכלה ומנהל עסקים בתחום המימון, באוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 2007–2018 שימש רונן כמרצה ב בתחום ניהול פיתוח תשתיות לאומיות ותהליכי קבלת החלטות, לתואר שני.
מרצה ב פרויקטים בנושאי וקבלת החלטות לתואר שני.
מרצה במכללה האקדמית כנרת ניהול פרויקטים לתואר ראשון למהנדסי מים.
מרצה במכללה האקדמית נתניה פרויקטים בתחום תשתיות וקבלת החלטות, לתואר שני.
בשנת 1976 נישא לאילנה מבית חלפון.
כיום ד"ר אילנה רונן מרצה בכירה וחוקרת חינוך, במכללת סמינר הקיבוצים.
לזוג רונן נולדו ארבעה בנים.
משפחת רונן התגוררה ביישוב רעות עד תחילת 2019 שאז העתיקה את מקום המגורים לתל אביב.
רונן חובב שיט ביכטות ומפליג מדי שנה באיי יוון ומקומות אחרים.
חג בלבן לצה"ל, ידיעות אחרונות, תמונת פתיחה, 13 ביוני 1973.
שלמה מן, הפגזת ששת הימים, 'בין גלים' יוני 1982
צביקה רייך, הצי הסובייטי הפריע 'בין גלים' הוצאה מיוחדת 13 ביוני 1982.
צביקה רייך, כוח ההרתעה של חיל הים מנע מעורבות ימית סורית 'בין גלים' הוצאה מיוחדת מס 4 16 ביוני 1982
אלי קשת (נולד ב-1945) הוא פרופסור לביולוגיה מולקולרית ב.
חתן פרס ישראל לחקר מדעי החיים לשנת ה'תשפ"א (2021).
אלי קשת נולד בשנת 1945 בנתניה, ללאה (לבית פייגנבוים) ועקיבא בקשט.
למד בתיכון על שם טשרניחובסקי בנתניה.
בשנת 1963 התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל.
בשנת 1968 קיבל תואר ראשון בביוכימיה, בשנת 1969 קיבל תואר שני בביוכימיה, ובשנת 1976 קיבל תואר דוקטור, כולם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודת הדוקטורט של עסקה בביו־סינתזה של חלבונים, ונעשתה בהדרכתו של פרופ' נתן דה-גרוט.
בשנים 1975–1979 שהה בפוסט-דוקטורט במכון חקר הסרטן של אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, ארצות הברית, בה חקר את מעורבותם של נגיפים בהתמרה סרטנית בהנחייתו של פרופ' הווארד טמין, חתן פרס נובל לרפואה.
בשנים 1980–1981 היה מדען בכיר במכון ויצמן למדע.
בשנת 1982 הצטרף למחלקה לווירולוגיה של הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית, בדרגת מרצה בכיר, והמשיך במשך כעשור בחקר רטרו-וירוסים.
בשנת 1986 מונה לפרופסור חבר, ומאז 1993 הוא פרופסור מן המניין.
קשת כיהן כפרופסור אורח במכון הסרטן הלאומי האמריקאי במרילנד, במכון קירי בפריז וכיועץ למספר חברות תרופות בינלאומיות.
בשנת 2015 נבחר פרופ' קשת כחבר באקדמיה הישראלית למדעים.
קשת מורה בחסד, ותלמידיו הרבים לתארים מתקדמים (18 דוקטורנטים, 10 פוסט-דוקטורנטים) מאיישים כיום משרות בכירות באקדמיה, בתעשייה, ובמערכות החינוך והבריאות.
בשנת 1991 שינה פרופ' קשת את כיוון מחקרו, ופנה לחקור את תהליך היצירה של כלי דם חדשים (אנגיוגנזה).
עבודתו הראשונה בתחום זיהתה את הפקטור האנגיוגני המרכזי (VEGF) ואת המנגנון הבסיסי השולט על ביטוי הגן ל-VEGF ועל תהליך היצירה של כלי דם בבריאות ובחולי: מחסור רקמתי בחמצן..
קשת המשיך לחקור את תהליכי היצירה של כלי דם, את המשמעות הפיזיולוגית והפתולוגית של יצירת כלי דם ועל הפוטנציאל התרפויטי הגלום בתובנות אלה, את הבנת האינטראקציות ההדוקות של המערכת הוסקולרית והפקטור VEGF עם התפתחות ותפקוד מערכת העצבים והמערכת ההמטופואטית, אינטראקציות המגלמות בחובן משמעויות תרפויטיות למגוון מחלות אנושיות, ועוד.
בנימוקי הוועדה לפרס ישראל 2021, הודגשו תרומותיו בהבנת המנגנון בו תנאי מחסור בחמצן מעוררים צמיחת כלי דם חדשים.
בתגליותיו הביא להכרה שעודף חמצן בטיפול בפגים מוביל לעיוורונם, ובכך הביא לשינוי בטיפול בפגים.
פרופ' קשת מעל 130 מאמרים, אשר צוטטו למעלה מ-33,000 פעמים.
פרס מפעל-חיים האמריקאי הגבוה ביותר למחקר מחלות כלי-דם (2016 ,Award Meritorious Beneditt).
פרס מייסדי טבע, 2014, על הישגים פורצי הדרך בחקר היווצרות כלי דם.
אלי זכריה רוזנברג הוא איש עסקים חרדי אמריקאי-ישראלי, בעליה של חברת כנפי נשרים תעופה המחזיקה העיקרית במניות חברת אל על.
בנו של המיליארדר קני רוזנברג.
נולד בארצות הברית בשנת 1995. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 עלה לישראל ועבר להתגורר בשכונת רמת אשכול בירושלים.
ב-21 ביולי 2020 הקים את חברת 'כנפי נשרים תעופה', שדרכה רכש לאחר מכן 42.8% ממניות חברת אל על, תמורת 360 מיליון שקלים.
בכך החליף את בעלי השליטה הקודמים – כנפיים אחזקות.
ברקע העסקה היה משבר הקורונה בישראל שבעקבותיו הפסידה החברה כ-500 מיליון דולר, ויצאה להנפקה.
לדברי רוזנברג את הכסף קיבל כהלוואה לטווח ארוך מאביו.
חברת 'כנפיים אחזקות' שהייתה בעלת השליטה בחברה עד אז, טענה כי הוא משמש כאיש קש של אביו לרכישה, מאחר שרק אזרחי ישראל מורשים לשלוט בחברה, ואביו לא היה באותה עת אזרח ישראל.
רוזנברג הכחיש את הדברים, וב-2 באוקטובר 2020 אושרה הרכישה על ידי הרשויות בישראל.
רוזנבאום הוא יהודי-אמריקאי, בין השנים 1994 ועד 2010 הוא היה המנהל של משרד החקירות המיוחדות במשרד המשפטים האמריקאי (the Office of Special Investigations = OSI), שהיה אחראי בעיקר על זיהוי, ביטול אזרחויות וגירוש נאצים פושעי מלחמה מארצות הברית.
החל משנות העשרים של המאה ה-21 הוא הוא מונה לתפקיד, מנהל האסטרטגיה ומדיניות אכיפת זכויות אדם במשרד המשפטים.
הוא כונה "צייד הנאצים האגדי".
בשנת 2022 אלי רוזנבאום נשלח לאוקראינה על מנת לחקור פשעי מלחמה של הרוסים במלחמה רוסיה-אוקראינה.
אלי רוזנבאום נולד ב-8 במאי 1955, לאירווינג וחני רוזנבאום.
אביו, שהיה יהודי נמלט מהמשטר הנאצי בשנת 1938. אירווינג היה גמלאי של הצבא האמריקאי שלחם בצפון אפריקה ובאירופה במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה, בעודו משרת בצבא ארצות הברית, הוא חקר נאצים ומשתפי פעולה לשעבר (כגון יוצרת הסרטים לני ריפנשטאהל), שחלקם נשפטו לאחר מכן במשפטי נירנברג ובמקומות אחרים.
מאוחר יותר, אירווינג רוזנבאום הפך לפילנתרופ במנהטן ויו"ר חברת S.E.
חברת ניקולס קורפ הייתה הבעלים והמפעילה של רשת חנויות הכלבו המוזלות, הראשונות, בארצות הברית.
החברה, פתחה את החנות הראשונה שלה בשנת 1960 בלנקסטר, פנסילבניה .
בשנת 1969, שנתיים לפני פתיחת החנויות הראשונות של Wal-Mart, Kmart, Target ו-Woolco.
בין השנים 1969–1977 החברה הייתה החברה הקמעונאית למוצרים מוזלים במקום 33 ביחס לגודלה, בארצות הברית לפי מדד המכירות השנתיות (204 מיליון דולר).
אלי גדל בווסטברי, ניו יורק , ולמד בתיכון W.
הוא סיים בהצטיינות את לימודיו ב-1976 בבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה, שבו הוענק לו גם התואר מוסמך במשפטים MBA.
בשנת 1980 הוא הועסק במשרד המשפטים של ארצות הברית במסגרת התכנית למצטיינים שסיימו את לימודיהם בבית הספר למשפטים בהרווארד.
רוזנבאום היה עורך דין במשרד OSI בין השנים 1980 ועד 1984. בשנת 1984, הוא עזב את משרד המשפטים ועבר לעבוד במשרת ליטיגטור תאגידי במשרד עורכי הדין סימפסון תאצ'ר ובארטלט במנהטן ולאחר מכן התמנה ליועץ המשפטי של הקונגרס היהודי העולמי.
בשנת 1988 הוא חזר ל-OSI, התמנה לסגן המנהל הכללי ובהמשך מונה למנהל הכללי של OSI.
ב-20 ביולי 2009, בהצגת החוק לאכיפת זכויות האדם 2009, הסנאטור ריצ'רד דורבין (D-IL) הצהיר בסנאט: "בשל העבודה המעולה של משרד החקירות המיוחדות במשרד המשפטים (OSI), ארצות הברית היא המדינה היחידה בעולם שקיבלה דירוג "A" ממרכז שמעון ויזנטל להבאת פושעי מלחמה נאצים לדין.
אני רוצה לשבח במיוחד את אלי רוזנבאום, שניהל את OSI יותר משני עשורים מאז 1995. הצלחתה של OSI נובעת במידה רבה ממנהיגותו וממסירותו האישית של מר רוזנבאום להעמיד לדין את הנאצים ועוזריהם על מעשיהם." ב-19 ביוני 1997, הסנאטור אלפונס מ.
ד'אמאטו (R-NY) שיבח את פועלו של רוזנבאום ושל אחרים, בקשר לחקירה של ועדת הבנקאות של הסנאט לגבי נכסים שנבזזו בתקופת השואה.
רוזנבאום מוערך כ"צייד נאצים" הן בקריירה המקצועית שלו והן בחייו האישיים.
ההיסטוריון הבריטי גאי וולטרס כינה את רוזנבאום "צייד הנאצים המצליח בעולם", וזאת לאור פעילויותיו הנרחבות לקידום ציידי נאצים "פרטיים".
"כתוצאה מכך רוב הציבור לא שמע על רוזנבאום למרות העובדה שהארגון שהוא עומד בראשו הביא יותר ממאה 'קרקפות' נאציות - שהם הרבה יותר מהסך הכולל של הנאצים ששמעון ויזנטל וכל צייד נאצים אחר, לכדו".
בספרו Useful Enemies: John Demjanjuk and America's Open-door Policy for Nazi War Criminals (Delphinium Books, 2013), כתב ריצ'רד רשקה (עמוד 537), "כאשר גילויים חדשים על פושעי מלחמה נאצים ומשתפי הפעולה שלהם מוצאים את דרכם לתקשורת, יש להודות לאמריקאים שכן אכפת להם, לאלי רוזנבאום וחברת הקונגרס האמריקאית לשעבר אליזבת הולצמן".
בשנת 1987 הצטרף רוזנבאום לתוכנית הדיונים בטלוויזיה הבריטית שנקראה After Dark לצד ניל אשרסון, ג'נה טורגל, פיליפ דאודי ופול אוסטרייכר כדי לדון עם ז'אק ורג'ס , סנגורו של קלאוס ברבי.
דמות צייד הנאצים במשרד המשפטים האמריקאי בספר "מספר הסיפורים" של ג'ודי פיקולט משנת 2013 (שהגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס), אודות המרדף אחר פושע מלחמה נאצי לכאורה בניו אינגלנד, התבססה על דמותו של רוזנבאום.
בראיון בוושינגטון פוסט כינתה אותו פיקולט "גיבור-על מודרני".
תחת הנהגתו של רוזנבאום, משרד החקירות המיוחדות במשרד המשפטים (OSI) כונה "ארגון הציד של הנאצים המצליח ביותר עלי אדמות" (ABC-TV News, 25 במרץ 1995) ו"מבצע הציד של הנאצים האגרסיבי והיעיל ביותר בעולם" (The Washington Post, 27 באוגוסט 1995).
מרכז שמעון ויזנטל אפיינו את OSI כ"תוכנית התביעות הפרואקטיבית המוצלחת ביותר" בעולם התביעות כנגד הנאציים ועוזריהם.
העיתון USA Today דיווח בתאריך 29 בינואר 1997 של-OSI היה "רקורד הצלחה אדיר, בחשיפה וזכייה במשפטים כנגד הנאצים, ביותר מקרים מכל מבצע ציד נאצים אחר בעולם".
בשנת 1997, רוזנבאום נבחר על ידי בית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה, לקבל את פרס, מלגת הכבוד של בית הספר, המוענק מדי שנה לעורך דין אחד "שבידל את עצמו במחויבות לשירות הציבור" על ידי "תרומה משמעותית למען הצדק במחיר של הקרבה וסיכון אישי".
הוא גם קיבל את פרס "גיבורים בכחול" של הליגה נגד השמצה ופרס עוזר התובע הכללי לאכיפת זכויות אדם ופרס החטיבה הפלילית על יוזמה מיוחדת.
מקרים שנחקרו והועמדו לדין בהנחייתו של רוזנבאום הביאו לגירושם לאירופה של נאצים שהורשעו שם על השתתפותם בעשרות אלפי רציחות בשואה.
ב-11 בינואר 2008, הוא הוגדר בתור הדמות השבועית של "עושה השינוי" ב-NBC Nightly News עם בריאן ויליאמס.
בשנת 1986 רוזנבאום ניהל את החקירה של הקונגרס היהודי העולמי שהביאה לחשיפת עברו הנאצי העולמי של מזכ"ל האו"ם לשעבר קורט ולדהיים.
על כך נכתב, החשיפה ה"סנסציונית" ביותר של נאצי, בהיסטוריה שלאחר המלחמה.
רוזנבאום היה המחבר של הספר "בגידה: הסיפור שלא סופר אודות החקירה והכיסוי של קורט ולדהיים" .
הספר שנבחר כאחד "הספרים הבולטים של 1993" על ידי הניו יורק טיימס ובנוסף הוא הוכנס לרשימת "הספרים הטובים ביותר של 1993" על ידי העיתון The San Francisco Chronicle המתאר כיצד וולדהיים היה מעורב בביצוע פשעי מלחמה נאציים בעת ששירת בצבא הגרמני כקצין נאצי.
לאחר המלחמה הפך ולדהיים לשר החוץ של אוסטריה ולשגריר האו"ם שלה.
בזמן חשיפתו בידי רוזנבאום, וולדהיים כיהן כמזכ"ל האו"ם והיה מועמד לנשיאות אוסטריה (בחירות שבהן ניצח ב-1987 למרות חשיפת עברו הנאצי).
הוא מעולם לא נחשב רשמית כחשוד על ידי ממשלת אוסטריה בפשעי מלחמה כלשהם, אך נאסר עליו להיכנס לארצות הברית כתוצאה מהחקירה של ממשלת ארצות הברית בשנים 1986–87 שהגיעה למסקנה כי הוא היה שותף לביצוע הפשעים של הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה.
במהלך ביקור פתע באוקראינה ב-21 ביוני 2022, התובע הכללי של ארצות הברית, מריק גרלנד, פרסם הודעה לפיה רוזנבאום זומן להוביל צוות שיחקור את פשעי המלחמה של הרוסים באוקראינה .
על רוזנבאום הוטל לתאם את המאמצים בכל גופי הממשל הפדרלי האמריקאי על מנת להטיל אחריות על האחראים לביצוע פשעי מלחמה באוקראינה.
במסגרת משימתו הוא יוכל להיעזר בתובעים מהמשרד לזכויות האדם והתביעות המיוחדות במשרד המשפטים.
הצוות של רוזנבאום גם יתמוך בחקירה המתמשכת של משרד המשפטים של פשעי מלחמה פוטנציאליים שעליהם יש סמכות שיפוט של ארצות הברית, לרבות פציעה והרג של עיתונאים אמריקאים שמסקרים את הפלישה הרוסית.
אלייז'ה ג'יימס קריין הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת אריזונה.
חבר במפלגה הרפובליקנית, קריין שירת באריות הים של הצי של ארצות הברית ושותף להקמת החברה Bottle Breacher, חברה המייצרת פותחני בקבוקים העשויים מארזי קליפה בקוטר 50. בבחירות לבית הנבחרים של 2022, קריין ניצח את הדמוקרטי המכהן טום או'הלרן.
קריין נולד בטוסון שבאריזונה וגדל בעיר יומה.
קריין שירת בצי ארצות הברית מ-2001 עד 2014. במהלך שירותו הצבאי הוא שירת ביחידת אריות הים והוצב במדינות שונות חמש פעמים.
לאחר שסיים את שירותו הצבאי, הוא הקים את חברת "Bottle Breacher" אשר מייצרת פותחני בקבוקים.
במהלך הקריירה שלו, הוא היה חבר ב-SEALs של הצי של ארצות הברית והוצב חמש פעמים.
לאחר שעזב את הצבא, קריין ייסד את Bottle Breacher, חברה המייצרת פותחני בקבוקים העשויים מ-50 מעטפות קליבר.
קריין ואשתו הציגו את המוצר שלהם בפרק של הכרישים, שניים מ"הכרישים", מארק קיובן וקווין או'לירי החליטו להשקיע במוצר של קריין.
ב-2022 הודיע קריין על מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של אריזונה.
במהלך קמפיין הבחירות ובפריימריז, קיבל קריין את תמיכתו של נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ.
הוא ניצח בפריימריז שנערכו באוגוסט 2022 ובהמשך, ניצח בבחירות הכלליות לאחר שניצח את המועמד הדמוקרטי, טום או'הלראן.
בשנת 2023, היה בין 47 רפובליקנים שהצביעו בעד H.Con.Res.
21 צו שהנחה את הנשיא ג'ו ביידן להרחיק את החיילים האמריקנים מסוריה בתוך 180 יום.
הוא גם הצביע בעד שליחת נשק לאוקראינה במסגרת מלחמת רוסיה אוקראינה במהלך מלחמת חרבות ברזל הצביע בעד סיפוק סיוע נשק לישראל
אלי רגב (נולד ב-18 במרץ 1948) הוא קצין צה"ל בגמלאות שהיה מנהל בית הספר לקציני ים עכו.
החל את דרכו כלוחם בטרפדות וזכה לציון לשבח על פעילות בקרב רומני.
שירת כמפקד ספינת טילים ומפל"ג שליטה בבסיס חיפה.
אלי רגב נולד ב-18 במרץ 1948 בניקוסיה שבקפריסין.
בכור לאסתר ונתן הוניגספלד ניצולי שואה שעלו כמעפילים במולדת (אוניית מעפילים) לחופי חיפה וגורשו לקפריסין ב-31 במרץ 1947.
לאחר הולדתו של רגב עלו הוריו אסתר ונתן הוניגספלד באפריל 1948 לקיבוץ אשדות יעקב, בשנת 1952 בגיל 4 עברה המשפחה למושב לימן, וכעבור שנתיים עברה לנהרייה.
רגב למד שמונה שנים בבית הספר היסודי "דוד רמז" בנהריה, והצטרף לאגודת הימייה בנהריה.
המשיכה לים שנוצרה באגודת השייט הניעה את רגב להירשם לבית הספר הימי מבואות-ים שבמכמורת בניהולו של מרדכי פאיאנס, המדריך חיים מגדלי ואם הבית אסתר ריימונד.
בחופשת הקיץ עבר רגב קורס מפקדי סירות במסגרת גדנ"ע ים בעכו בהדרכתו של יוסף זברק.
בספטמבר 1966 התגייס רגב עם רוב בני מחזורו מבית הספר מבואות ים והוצב בבסיס חיפה, בפלגת ספינות הטורפדו, פלגה 914 על הספינה ט-205 בפיקודו של סגן רפי רז.
רגב הוצב בספינה ט-205 בנזין כימאי ותותחן תותח אורליקון 20 מ"מ, בפיקודו של סגן רפי רז.
השירות בטרפדות היה כרוך בהפלגות אימונים ומבצעים רבים.
לפני מלחמת ששת הימים ט-205 עלתה לשיפוץ והצוות עבר לספינה ט-203 שירדה משיפוץ.
במלחמת ששת הימים שפרצה ב-5 ביוני 1967 השתתף רגב עם הספינה בפיקודו של סרן (מיל) רמי רפאלי בפעולת פורט סעיד (1967).
ביום 8 ביוני השתתפה הספינה באירוע תקרית ליברטי, תקיפת אונית ביון אמריקאית שנכנסה לאזור הלחימה.
מיד לאחר מלחמת ששת הימים ב-11 ביולי 1967 השתתף רגב בכוח שמנה שתי טרפדות אח"י "דיה" ט-204 בפיקודו של סגן גיל קרן ואח"י "איה " בפיקודו של סרן רפי רז.
מפקד זוג הטרפדות סגן מפקד הפלגה סרן אלי רהב, והמשחתת אח"י אילת בפיקוד סא"ל יצחק שושן, נתקלו בשתי ספינות טורפדו מצריות P-183 מול חופי רומני בצפון סיני.
בקרב שהתפתח שנודע בשם "קרב הרומני", הוטבעו שתי ספינות הטורפדו המצריות, האחת על ידי הטרפדות והשנייה על ידי המשחתת אח"י "אילת".
רגב היה תותחן חרטום ותפקד גם ירה וגם טען מחסניות.
על תפקודו בקרב רומני זכה רגב לציון לשבח, ממפקד חיל הים האלוף שלמה אראל.
לאחר קרב רומני שכנע מפקד הספינה סרן רפי רז את רגב להתנדב לקורס החובלים.
לאחר מעבר המבדקים, עבר רגב לבסיס ההדרכה של חיל הים והחל בקורס חובלים מחזור י"ז (17) מספר חובל 471. מפקדו של הקורס היה סרן אבשלום יחיאל ומפקד בית הספר לחובלים היה סא"ל משה אורן, שהיה מפל"ג הטרפדות במלחמת ששת הימים.
בסיום קורס חובלים 1969 נשלח רגב בשייטת ספינות הטילים ושובץ בספינת הטילים אח"י עכו סער 2 בפיקודו של רס"ן יעקב ניצן, בתפקיד סגן קצין גנ"ק.
לאחר שנה מונה כמ"מ קצין גנ"ק בפיקודו של רס"ן מאיר נוי.
בהמשך נשלח לבה"ד חיל הים לקורס פיקוד ימי גנ"ק בפיקודו של רס"ן מיכה רם.
בסיום הקורס הוצב כקצין גנ"ק וסגן מפקד הספינה באח"י חיפה (סער 2) בפיקודו של רס"ן יצחק קוראל אלמוג.
אח"י "חיפה" עלתה לשיפוץ ארוך במספנת חיל הים.
במרץ 1973 הוצב רגב באח"י מזנק בפיקודו של סא"ל מיכאל ברקאי ששימש גם מפל"ג 32.
ביוני 1973 נעשה ברקאי מפקד השייטת וסא"ל יעקב ניצן נעשה מפל"ג 32 וכמפקד אח"י מזנק.
באותה עת הותקנו מערכות טילי גבריאל ואח"י מזנק הפכה לסער 2 ספינת טילים.
במהלך תקופת ההתקנות באפריל 1973 השתתף רגב עם הספינה במבצע אביב נעורים בכוח החפ"ק.
רגב שירת באח"י "מזנק" כקצין גנ"ק וסגן מפקד הספינה בתקופת מלחמת יום כיפור.
כל תקופת ההתקנות הספינה לא אוישה בצוות מלא, שעות ההפלגה והאימונים צומצמו דרסטית עד שבוע לפני המלחמה, שאז הוצב בה מפקד רס"ן משה בן ישי (צינר).
אח"י "מזנק" הייתה ספינת הפיקוד של שייטת 3, בפיקוד מפקד השייטת אל"ם מיכאל ברקאי (יומי) עם החפ"ק, בקרב לטקיה שפתח את המבצעים בזירה הימית במלחמת יום כיפור.
אח"י מזנק הותקפה שוב בטילי סטיקס ב-8 באוקטובר 1973 בעת שהפליגה צפונית לנמל פורט סעיד, בדרכה לאזור ימת ברדאוויל להגשת סיוע לאח"י חנית (סער 3) שעלתה על חוף סיני ליד בסיס דפנה.
לאחר המלחמה דצמבר 1973 אח"י "מזנק" ואח"י "קשת" בפיקוד מש"ט 3 יומי, בצעו ליווי אוניות שהובילו רכש ביטחוני במרכז הים התיכון.
בעקבות ים קשה נכנסו הספינות לעגינה במים הטריטוריאליים של האי מלטה, כמסתור מהים הסוער.
המלטזים הזמינו את הספינות להיכנס לנמל ולטה, אך מפקד השייטת מיכאל ברקאי, חשד בכוונותיהם ולא נענה להזמנה.
הספינות יצאו מהעגינה לים הסוער.
מאוחר יותר הועברה התנצלות דיפלומטית מישראל.
במאי 1974 מונה רגב למפקד מחזורים בבית הספר לחובלים מחזורים כ"ה ומחזור כ"ו עד יולי 1975. מפקדי בית ספר לחובלים היו סא"ל שאול סלע והחליפו סא"ל אברהם בן שושן.
מפקד אח"י נוגה - ביולי 1977 מונה רגב למפקד אח"י נוגה, שהחליף את רס"ן עמי שראל.
אח"י נגה שימשה אוניית הדרכה ואוניית עזר, ויצא איתה להפלגות אימונים והדרכה של קורסי החובלים ובתי ספר ימיים.
שירת עד אוגוסט 1978, ואז מסר את הפיקוד לרס"ן עמי שגב, ומונה זמנית לקצין הדרכה ואג"מ ש/3 תחת המש"ט אל"ם חיים שקד.
בינואר 1979 מונה רגב כמפקד אח"י מולדת סער 4 סדרת נדרן שהייתה בבנייתה במספנות ישראל.
המולדת הושקה ב-22 מרץ 1979, על ידי הגברת מרים איתן, אשתו של הרמטכ"ל רפאל איתן, שגם נכח בהשקה.
ב־14 בנובמבר 1979 זכתה אחי מולדת תחת פיקודו של רגב מקום ראשון בשייטת.
במבחן הכשירות, בציון משוקלל 93.37%.
ב-4 במאי 1980 השתתפו אח"י מולדת ואח"י קוממיות, שתי הספינות החדשות ביותר, במבצע "פעולה מוצלחת" לאלכסנדריה שבמצרים, לאחר שהוזמנו על ידי נשיא מצרים לביקור ראשון והיסטורי שם.
הקוממיות כספינת פיקוד, בפיקודו של רס"ן יעקב גז והמולדת בפיקודו של רס"ן אלי רגב.
מפקד המשלחת אל"ם אברהם בן שושן, מפקד הכוח סא"ל אלכס טל.
עוד הפליגו אל"ם יצחק קוראל אלמוג, אל"ם זאב יחזקאלי, ואל"ם ישראל לשם.
השגריר ישראל במצרים ד"ר אליהו בן אלישר הגיע לביקור בספינות.
צוותי הספינות ביקרו באלכסנדריה ובקהיר, וזכו לקבלת פנים של מפקד חיל הים המצרי האדמירל מוחמד עלי ואשתו.
באוגוסט 1980 סיים רגב את הפיקוד על אח"י מולדת ומסר אותה לסרן זאב ינובסקי.
מפקדי פו"ם זרוע ים היו אל"ם ישראל לשם ואל"ם דב בר שהחליפו בינואר 1981.
בספטמבר 1981 מונה רגב לתפקיד מפקד פלגת שליטה בסיס חיפה.
הפלגה עוקבת באופן רצוף בשגרה ובמלחמה אחרי המתרחש בזירה הימית בצפון המדינה.
עם פריסת תחנות מכ"ם מאולגה בדרום ועד ראס בידה בלבנון.
הפלגה התבססה על חיילים וחיילות סדיר, קציני וחיילי מילואים.
במלחמת לבנון הראשונה יוני 1982, בסיס חיפה בפיקודו של תא"ל אברהם בן-שושן פרס תחנות מכ"ם בלבנון, בשפך הזהרני ובדוחא דרומית לעיר דאמור עם צוותי מילואים.
תחנת המכ"ם בדוחא נסגרה עם יציאת צה"ל מבירות.
בשנים אלה הצליח חיל הים לסגור את הגבול הימי באופן מוחלט כנגד ניסיונות פיגוע רבים בדרך הים.
בשנת 1984 הוצב רגב בזירת ים סוף לתפקיד סגן מפקד זירת ים סוף.
בשנת 1985 פיקד רגב על בתי ספר הפעלה בבה"ד חיל הים.
בשנת 1987 מונה רגב לתפקיד מפקד הקדטים בבית הספר לקציני ים עכו, תחת ניהולו של סא"ל (מיל) זאב אלמוג (אברוצקי).
במהלך שירותו הצבאי סיים רגב תואר ראשון בהיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במדעי החברה וחינוך אוניברסיטת חיפה.
לאחר שחרורו מצה"ל ביולי 1991, הומלץ רגב על ידי מחלקת פרישה ללימודי "הסבת אקדמאיים להוראה" במכללת בית ברל במשך שנת לימודים אקדמית, במקצועות היסטוריה, אזרחות ומדעי החברה.
ובשנת 1992 המשיך ללימודי הכשרת מנהלי בתי ספר.
במהלך השנים 1992–1996 לימד רגב כמורה בחטיבות העליונות בעכו, נהריה וכברי, ושימש מחנך כתה.
מנהל בית הספר לקציני ים עכו
ביוני 1996 החליף רגב את זאב אלמוג (אברוצקי) בתפקיד מנהל בית הספר, לאחר שהלה מילא את התפקיד במשך 23 שנים 1973–1996.
תקופת ניהולו של רגב התאפיינה בשינויים רבים, בעקבות מעבר בית הספר מתקצוב ישיר של משרד החינוך, לפיקוח והדרכה של "המנהל לחינוך התיישבותי." משמעות המעבר הייתה קיצוץ תקציבי משמעותי, דבר שהצריך שינוי מבני וארגוני רחב.
השינוי נעשה בעבודת צוות בית ספרי רחב, בהשתתפות נציגי עמותת הבוגרים, נציגי ועד ההורים, הפיקוח על בית הספר מהמינהל לחינוך התיישבותי - "צוותי דיון וחשיבה" בליווי יועצת ארגונית חיצונית.
מטרת הצוותים הייתה רענון של חזון בית הספר, מטרותיו ויעדיו (באישור מועצת המנהלים).
פעילות זו חזרה מדי שנתיים.
הדגש בפעילות החינוכית היה על הפעילות הימית - "הים כאמצעי חינוכי".
הפלגות עם ספינות האימונים "עתיד" ו"ארי הים" לאורך חופי המדינה והפלגות לאיים במזרח הים התיכון.
השתתפות ברוב השיוטים והמשטים הארציים ופעילות שייט ענפה לאחר שעות הלימודים ובסופי שבוע.
בדיקה עצמית – מדי שנתיים קיים רגב צוותי חשיבה בסיוע מומחי עיסוק לבדיקת "בית הספר לאן?" לאחר מפגש ניתוח עיסוק פסיכולוגי בשנת 2010 נקבעה סיסמת ניהול חדשה
בתקופת ניהולו של רגב זכה בית הספר לקציני ים עכו, בפרסים רבים חינוכיים, ימיים, לימודיים והתנדבותיים.
הפרס בחתימת השרה לימור לבנת שנמסר להנהלת בית הספר על ידי הנשיא משה קצב בשנת 2002.
"פרס המוענק למוסדות וליחידים שהצטיינו בעשייה חינוכית.
על העמדת התלמיד במרכז העשייה החינוכית, על השאיפה להובילו למצוינות ולמיצוי מלא של יכולתו, ועל הישגים הראויים לשבח במניעת נשירה של תלמידים ובהעלאת מספר הזכאים לתעודת בגרות.
על פיתוח ויישום תוכניות לימודיות מקוריות וייחודיות, המבוססות על מקצועות הים, ועל גישה חינוכית הרואה בים אמצעי לגיבוש אישיותו של התלמיד לאחריות אישית, התמדה, משמעת עצמית וחיים בצוות.
על טיפוח מסגרת חינוכית ייחודית, הרואה את בית הספר כבית חינוך ואת הפנימייה כחלק ממנו.
ועל אקלים בית ספרי המאפשר למידה וחיים בצוותא של תלמידים יהודים, עולים חדשים, וותיקים יחד עם דרוזים, ערבים וצ'רקסים.
כל זאת באווירה של מתן כבוד לזולת, סובלנות ועזרה הדדית.
על פעילות ענפה בחינוך לערכים ועל טיפוח מעורבות, מחויבות ומנהיגות בקרב התלמידים באמצעות פרויקטים ייחודיים כ"ניהול עצמי", הנחיית עמיתים, "אתגרים" ו"קהילה הוגנת".
בית הספר הבין לאומי להוראת השואה ביד ושם, מביע את הערכתו למפעלים חינוכיים בנושא השואה בהענקת פרסים.
בית הספר לקציני ים עכו זכה בפרס על שביצע את פרויקט "סלוניקי".
ששיאו הייתה הפלגה בספינות האימונים "עתיד" בפיקודו של ניר בוים ו"ארי הים" בפיקודו של גיל שרמן בספט' 2008 מעכו לסלוניקי ביוון.
השתתפו הקדטים ממחלקה ג' (כתה י"א) מחזור נ'.
הפרויקט נתמך בתרומות עמותת הבוגרים ובמיוחד בוגרי מחזור ז'.
ההפלגה ארכה תשעה ימי הפלגה לכל כיוון ושהות של שלושה ימים בעיר הנמל סלוניקי ומפגש עם הקהילה היהודית.
הפרויקט שילב את לימודי הימאות עם לימודי שואת יהודי אירופה.
על התוכנית הייחודית, ייחודה, אופן ביצועה והשפעותיה קיבל בית הספר לקציני ים עכו פרס על תוכנית חינוכית בהוראת השואה לשנת הלימודים תשס"ט.
אלי רגב נישא בשנת 1971 לאורה רגב (לבית יוסף) והמשפחה מתגוררת בנהריה.
לבני הזוג שלושה ילדים ושישה נכדים.
בנם ניר רגב נרצח ב בחיפה ב-4 באוקטובר 2003. בן 25 היה במותו.
שמשון עדן, אנשי הברזל על ספינות העץ.
חוברת פרסי חינוך ותעודות הערכה לשנת הלימודים התשס"א, הוצאת משרד החינוך מחלקת הפרסומים.
אלי צ'ארלס דניאל שורטרידג' היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הצפונית, איש המפלגה הדמוקרטית-העצמאית, שכיהן כמושל דקוטה הצפונית השלישי בשנים 1893–1895.
אלי שורטרידג' נולד במחוז קאבל שבווירג'יניה (כיום בתחומי וירג'יניה המערבית) כשמיני מבין תשעת ילדיהם של לוי ואליזבת לאב שורטרידג'.
הוא גדל במחוז מונרו שבמיזורי, והשלים את חינוכו בבית ספר תיכון ליד עיירת המחוז פריס.
ב-1882 עבר שורטרידג' עם אשתו השנייה, אנה ברטון, ועם שתי ילדותיו התאומות לעיר לארימור שבטריטוריית דקוטה (כיום בתחומי דקוטה הצפונית).
ב-1892 התמודד שורטרידג' בבחירות על משרת מושל דקוטה הצפונית כמועמד מטעם ברית פוליטית שנוצרה בין אנשי המפלגה הפופוליסטית, המפלגה הדמוקרטית וברית החוואים , שהתמזגו למפלגה אחת בשם המפלגה הדמוקרטית-עצמאית של דקוטה הצפונית .
המפלגה החדשה קצרה הצלחה, אך הייתה קצרת ימים, ופורקה זמן קצר לאחר תום כהונתו של שורטרידג' כמושל.
במהלך תקופת כהונתו כמושל, אישר שורטרידג' את הפקתם של 50,000 דולר באיגרות חוב למימון בניית האגף הדרומי של הקפיטול המדינתי ואת רכישת מעון המושל הרשמי, שהוא היה ראשון מושלי המדינה שהתגורר בו.
הוא גם תמך ביצירתה של מעלית דגנים עבור המדינה בדולות', ויסקונסין.
מסוף דגני זה מחוץ לתחומי המדינה, לא נבנה בסופו של דבר בעיקר בשל הסעיף בהצעת החוק שדרש את ריבונותה של דקוטה הצפונית על שטחו.
הצעת החוק עברה, אך הסעיף שעל פיו היה על מינסוטה וויסקונסין לוותר על ריבונותם על האתר לא התקבל על ידי שתי המדינות.
לאחר תקופת כהונה אחת פרש שורטרידג' מהחיים הפוליטיים.
הוא מונה כפקיד של משרד הקרקעות הכללי של ארצות הברית בדייוויס לייק שבדקוטה הצפונית.
לאחר מות רעייתו אנה, נישא שורטרידג' בשלישית לדורקס וירג'יניה בריידי, ולשניים נולדו חמישה ילדים.
אלי שורטרידג' נפטר בעיר דווילס לייק שבדקוטה הצפונית ב-4 בפברואר 1908. הוא נטמן בבית הקברות המקומי.