tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה שנה היא גם שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "אינדל" שבהוט, ובסדרה רוח צפונית.
בשנת 2025 שיחקה בסדרה "בית דוד", בתפקיד בְּסַאי ששודרה באמזון פריים.
באותה שנה השתתפה בעונה הרביעית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 והודחה חמישית.
בשנת 2018 סבן הכירה את אדם טל ונישאה לו לאחר כשנה של זוגיות.
שנהסדרהתפקידהערות2017רוי בוי ביער הסודיג'ויה הנסיכה2020תאג"דעדןעונה 2ג'ודהסנדריהספיידרזסופיזהו זה!2021מותק בול באמצעדינורשמשון גיבורמיכל2023זיגיתיליעונה 52024אינדלסלאם
עדן בר-טל (במקור בליטנטל) (נולד ב-1962) הוא איש עסקים ומנהל ישראלי.
כיהן כיו"ר הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו וכמנכ"ל במספר משרדים ממשלתיים.
בר-טל הוא עורך דין בהכשרתו, בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת לונדון.
ניסה להתמודד לרשימת מולדת לכנסת.
כיהן כמנכ"ל קוקרמן בית השקעות.
בר-טל כיהן כמנכ"ל משרד התקשורת בשנים 2009 ל-2013. בתקופת כהונתו תחת השר משה כחלון הונהגו רפורמות רבות בשוק התקשורת, ביניהן רפורמת הסלולר שאפשרה כניסת מפעילי סלולר חדשים והוזלת מחירים.
לאחר פרישתו מתח ביקורת על תפקוד המגזר הציבורי.
בשנת 2015 סייע במטה הבחירות של כחלון בבחירות לכנסת העשרים ושימש יועץ לחברת תנובה.
בשנת 2018 הקים את חברת הקנאביס הרפואי "סבבה" ביחד עם אברהם צור, רועי אוחיון ומייקל סיטרון.
בר-טל כיהן כיו"ר, נשיא ומנכ"ל החברה.
בשנים 2020–2021 היה מנכ"ל המשרד לשיתוף פעולה אזורי.
בינואר 2022 מונה ליו"ר הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
ביולי 2024 התפטר מתפקידו זה.
בנובמבר 2024 הודיע שר החוץ גדעון סער על מינויו לתפקיד מנכ"ל משרד החוץ וב-17 בנובמבר 2024 אושר מינויו בממשלה.
עדן ביזמן (נולד ב-1 במאי 1986) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כראש הסגל של ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט.
ביזמן גדל ברמת גן ולמד בתיכון אמי"ת גוש דן ולאחר מכן במכינה הקדם צבאית עצם ביישוב עצמונה.
את שירותו הצבאי עשה כקצין ביחידת דובדבן ולאחר מכן היה לוחם בימ"מ.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2014 עשה שנת התמחות במחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה.
בתחילת שנת 2015 היה יועצו של חבר הכנסת ינון מגל ולאחר מכן שימש כמנכ"ל היישוב אבני חפץ.
הוא שימש כיועץ מקצועי לנפתלי בנט, בעת שזה היה שר החינוך.
בין הפרויקטים שהוביל היו את הקמת הפקולטה לרפואה באוניברסיטת אריאל והפיכת המרכז הבינתחומי הרצליה לאוניברסיטת רייכמן.
משנת 2019 שימש כראש מטה מבקר המדינה ולאחר מכן קודם למשנה למנכ"ל משרד מבקר המדינה.
ביזמן מרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת רייכמן ובמכללה למינהל.
עם כניסתו של בנט למשרד ראש הממשלה מינה את ביזמן למשנה למנכ"ל משרד ראש הממשלה וממלא מקום מנכ"ל משרד ההתיישבות.
במאי 2022 הודיע בנט שמינה את ביזמן לראש הסגל בלשכתו, במקומו של טל גן צבי.
עם חילופי ראשי הממשלה בין בנט ללפיד המשיך ביזמן ללוות את בנט כמנכ"ל משרד ראש הממשלה החליפי עד לסיום ימיה של הממשלה.
בחודש דצמבר 2024 מונה למנכ"ל פורום הביתה.
בשנת 2020 תרם ביזמן כליה דרך עמותת "מתנת חיים".
עדן גולן (נולדה ב-5 באוקטובר 2003) היא זמרת-יוצרת ישראלית; זוכת העונה העשירית של "הכוכב הבא לאירוויזיון" ונציגת ישראל באירוויזיון 2024 עם השיר "Hurricane", שהגיע למקום החמישי בתחרות.
גולן נולדה וגדלה בכפר סבא לאדי ואולגה גלגולב, שבהמשך עיברתו את שמם לגולן.
מגיל שלוש וחצי ועד גיל שבע התאמנה בהתעמלות אמנותית והשתתפה במספר תחרויות שונות.
בגיל 6, בסוף שנת 2009, עברה עם משפחתה למוסקבה לצורך עסקיו של אביה.
לימים סיפרה כי המעבר הזה היה קשה מאוד עבורה.
לדבריה, החברה הרוסית לא קיבלה אותה.
בגיל תשע החלה ללמוד פיתוח קול.
בשנת 2014 התמודדה בתחרות "הגל החדש ג'וניור 2014" שהתקיימה בארטק שבחצי האי קרים, שטח שנכבש באותה שנה על ידי רוסיה.
באותה תחרות התמודדה גם הישראלית אמילי קופר.
בשנת 2015 השתתפה בתחרות לבחירת הנציג הרוסי לאירוויזיון הילדים 2015, עם השיר "Schastye" אך הגיעה למקום החמישי ולא נבחרה.
בשנת 2018 השתתפה בעונה החמישית של "The Voice Kids Russia".
בשלב האודישנים ביצעה את "Love on the Brain" של ריהאנה, ובחרה את פלאגיה לשמש עבורה כמנטורית.
במרוצת הזמן העפילה לשלב הגמר, שם הודחה ולא דורגה בשלושת המקומות הראשונים.
לאחר התוכנית נועד עמה מפיק רוסי, שהתרשם מיכולותיה וצירף אותה ללהקת פופ-בנות במוסקבה בה השתתפה במשך שנתיים.
גולן שבה לישראל בגיל 18 בתחילת שנת 2022. באותה שנה, פרסמה את סינגל הבכורה שלה, "Ghost Town", שיתוף פעולה עם המפיק הליטאי לאקי לוק, שצבר כ-700 אלף השמעות בספוטיפיי.
ב-2023 הוציאה לאור שני שירים: "Taxi" ו-"Dopamine".
באותה השנה השתתפה בפרק סיום העונה השנייה של תוכנית המציאות "רואים את הקול" והודחה בסיבוב הראשון, בשלב הרושם הראשוני.
באותה שנה הופיעה גם כרקדנית בקליפ לשיר "תיק קטן" של נס וסטילה.
בסוף שנת 2023 השתתפה בעונת העשור של "הכוכב הבא לאירוויזיון".
בעת האודישן שלה, בו ביצעה את "Rise Up" של אנדרה דיי, לראשונה בתולדות התוכנית, צברה ציון של 100%.
היא דורגה במקום הראשון, ונבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2024.
ב-10 במרץ 2024 נחשף השיר "Hurricane", איתו ייצגה גולן את ישראל באירוויזיון 2024 בשוודיה.
גולן התחרתה בחצי הגמר השני של האירוויזיון והעפילה לגמר מהמקום הראשון עם 194 נקודות.
בהמשך הופיעה בגמר והגיעה למקום החמישי עם 375 נקודות לאחר שסיימה במקום השני בהצבעת הקהל, שם קיבלה 323 נקודות ובמקום ה-12 בהצבעת השופטים בה קיבלה 52 נקודות.
במהלך תקופת התחרות, הופעלו לחצים רבים מצד מדינות שונות להרחקת ישראל מהתחרות עקב מלחמת חרבות ברזל.
ה-EBU סירב להרחיק את ישראל בטענה ש"האירוויזיון זו תחרות בין רשויות שידור ולא בין ממשלות".
יחד עם המשלחת נשלחו כוחות משירות הביטחון הכללי, גלויים וסמויים, במטרה להגן על המשלחת ועל גולן בפרט במהלך שהותם במאלמו.
על פי תיאורים שניתנו על ידי חברי המשלחת הישראלית לאירוויזיון וביניהם גולן עצמה, נודע כי חברי המשלחת לא יצאו הרבה מהמלון בו שהו חוץ מלחזרות ולמופע עצמו וכי גם כשיצאו מהמלון נאלצה גולן להתחפש על מנת שלא יזהו אותה.
במהלך המופעים והחזרות נשמעו קריאות בוז רבות במהלך הביצוע הישראלי שלפי גולן היו חזקים כל כך שהיא לא הייתה יכולה לשמוע את עצמה שרה.
בנוסף, מספר נציגים ממדינות שונות נהגו להשפיל את גולן ולבצע פרובוקציות במהלך כל תקופת התחרות.
פרובוקציות בולטות היו במסיבת העיתונאים שהתקיימה עם העולים לגמר מחצי הגמר השני, בו גולן השתתפה, כאשר נציג הולנד, יוסט קליין, כיסה את עצמו בבד בזמן דבריה של גולן כאשר במקביל נציגת יוון, מרינה סאטי, העמידה פני נרדמת כאשר פיהקה והניחה את ראשה על השולחן.
במאי, ימים ספורים לאחר התחרות, החלה לשמש כפרזנטורית של חברת "נטורל פורמולה" ושל רשת פוקס.
ביוני השתתפה במצעד ההצדעה לישראל בניו יורק, כאורחת הפדרציה היהודית של ניו יורק, לצד ראש העיר אריק אדמס.
בספטמבר 2024 הודיעה כי היא מתכוננת להתגייס לצה"ל לאחר שדחתה את גיוסה בעקבות מגוריה במוסקבה והשתתפותה באירוויזיון.
באותו החודש, הוציאה גולן את הסינגל "Older".
ב-7 באוקטובר 2024 ביצעה את "October Rain", באירוע זיכרון של שגרירות ישראל באו"ם לציון שנה לטבח 7 באוקטובר.
באותו היום, כחלק מפרויקט "שבעה שירים באוקטובר" של גלגלצ ומשרד הביטחון, הוציאה את הסינגל "מה היינו בחיינו" בהשתתפות עילי בוטנר.
באותו החודש, פורסם כי הליגה נגד השמצה הכריזה על אירוע מיוחד בשם "מופע נגד שנאה" שיתקיים ב-18 בנובמבר בוושינגטון.
את האירוע הנחה בן סטילר, והשתתפו בו גולן וסיה.
בסוף שנת 2024, גוגל פרסמו את סיכום החיפושים הכי הטרנדיים בשנה החולפת, והכלילו את גולן במקום השני ברשימת "האנשים הטרנדיים", מיד אחרי הזמר עידן עמדי.
ב-2 במרץ 2025 הוציאה את השיר "Beautiful Horizon", שנכתב על ידה לצד סתיו בגר והזמר השוודי יונאס מיירין.
במקור, נשלח השיר לוועדת התאגיד לייצוג ישראל באירוויזיון 2024, אך הפסיד לבסוף ל-"Hurricane".
"Beautiful Horizon" נכלל בפסקול הסדרה "בית דוד", שהופקה על ידי אולפני אמזון.
לכבוד פסטיבל הפורים של הדיג'יי עופר ניסים הוציאה ב-15 במרץ את השיר "Pieces".
ב-8 באפריל הוציאה את השיר "Wait For You" וב-5 ביוני הוציאה את הסינגל "You & I".
ב-15 בספטמבר באותה שנה הוציאה את שירה הראשון בעברית "סקסית" אשר זכה לפופולריות רבה ברשתות החברתיות עם פרסומו.
ב-26 בנובמבר הוציאה את השיר "אמן".
בחנוכה 2025 השתתפה ב-Imagine פסטיגל וביצעה עם שחר טבוך את השיר "סוויץ'" שזכה במקום הראשון בתחרות השירים באותה השנה.
עדן תעופה היא חברת תעופה ישראלית המספקת שירותי טיסה במסוקים פרטיים לאנשי עסקים, טיסות אח"מים, טיסות רפואיות וטיסות בשמי ישראל עבור תיירים.
בנוסף החברה מפעילה את בית ספר הטיסה לכנף סובבת ומכון בדק (MRO) למסוקים פרטיים.
לחברה צי המסוקים כולל 9 מסוקים ובהם אחד מדגם R22, שלושה מדגם R44.1 ומסוקים מדגם בל 206 לונג רנג'ר.
חלק ממסוקי בל-206 של החברה שירתו בעבר בחיל האוויר ובמשטרת ישראל.
החברה פועלת ממנחת ראשון לציון, באמצעות חברת די.
תעופה ומסוקיה פרוסים, בנוסף, בשדה התעופה בהרצליה, בעבר, החברה החזיקה גם מספר מסוקים בשדה התעופה דב בתל אביב.
עדן תעופה הוקמה בשנת 1988 על ידי אורי פרץ, טיס, בוגר חיל האוויר.
בחברה מועסקים כ-9 טייסים, כולם בוגרי חיל האוויר ומספר דיילי קרקע.
החברה מנוהלת על ידי דוד פרץ, בנו של אורי פרץ, המנכ"ל הקודם.
עדנאן ע'אלב ג'וואד אל-חוסייני הוא מהנדס ופוליטיקאי פלסטיני שכיהן כמושל נפת אל-קודס מטעם הרשות הפלסטינית בשנים 2008-2018 ובתפקיד השר לענייני ירושלים בשנים 2012–2019. בעבר שימש כמנהל הווקף בירושלים וכיועץ לענייני ירושלים לנשיא הרשות הפלסטינית.
עדנאן נולד בירושלים ב-1947 למשפחת אל-חוסייני.
בשנת 1965 סיים את לימודי הבגרות ב בעיר.
בשנת 1970 הוא קיבל תואר ראשון באדריכלות מאוניברסיטת עין שמס בקהיר.
בשנת 1977 השתתף בקורס הכשרה בתחום שימור מבנים עתיקים וארכאולוגיים וכיצד לשחזרם ממכון ICROM ברומא, איטליה.
בספטמבר 2007 מונה לכהן כיועצו של נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס לענייני ירושלים, תפקיד בו כיהן עד ספטמבר 2008, אז מונה לכהן כמושל נפת אל-קודס למשך עשור.
בתפקידו זה תקף את ישראל על הקמת גדר ההפרדה וטען כי היא יוצרת אפרטהייד ביחס לחלק מהפלסטינים.
בנוסף, הוא כיהן כראש מועצת הדיור הפלסטינית בשנים 1999–2002, ומאז 1999 הוא חבר במועצה העליונה לתיירות של הרשות הפלסטינית.
הוא גם חבר בוועדה הנשיאותית העליונה למעקב אחר ענייני הכנסייה בארץ ישראל, חבר הוועדה הקטרית המתמדת לתמיכה בירושלים, חבר בוועדה הלאומית העליונה האחראית על מעקב מול בית הדין הפלילי הבין-לאומי, חבר הוועדה האסלאמית העליונה בירושלים וכן חבר במועצת ההקדשים וענייני הדת והמקומות הקדושים בירושלים.
הוא כיהן בתפקיד השר לענייני ירושלים בארבע ממשלות שונות של הרשות הפלסטינית: ממשלת פיאד השלישית, ממשלת חמדאללה הראשונה, ממשלת חמדאללה השנייה וממשלת חמדאללה השלישית.
הוא עומד בראש המחלקה לענייני ירושלים באש"ף.
בנוסף, ב-28 באוקטובר 2019 הקים מחמוד עבאס את הוועדה העליונה לירושלים ומינה אותו לחבר בוועדה, כחבר הוועד הפועל של אש"ף.
כבר ב-2002 הצהיר כי לא יאפשר ליהודים לעלות להר הבית.
ב-2024, לאחר שהשר איתמר בן גביר עלה להר הבית, טען עדנאן כי מדובר ב"פלישה למסגד אל אקצא", ו"ביצוע טקסים תלמודיים בשטחו".
בעקבות מעורבותו בלכידת סוחרי קרקעות פלסטינים שמכרו קרקע ליהודים, נאסר עליו לצאת מהארץ.
ב-2019 היה מעורב במאבק הפלסטיני נגד תוכנית המאה של דונלד טראמפ.
עדנאן נשוי ואב לבן ולשלוש בנות.
עדנאן אוֹקטָר (בטורקית: Adnan Oktar; נולד ב-2 בפברואר 1956), ידוע גם כעדנאן חוג'ה (Adnan Hoca) או הארון יחיא (Harun Yahya),, הוא עבריין מין מוסלמי טורקי, מאמין ומטיף באמצעי תקשורת על בריאתנות, כפי שמתואר בקוראן, סופר ומנהיג דתי.
ארגונו מכונה בדרך כלל כת והוא נחשב כמנהיג כת.
בין 2000–2010 הוא יזם והשתתף בקמפיין להמרת דתם של נוצרים לאסלאם והפיק עשרות ספרים בנושא.
אוקטאר תמך בגרסה של האסלאם על פי פרשנותו האישית של הקוראן ובניגוד למסורות הסוניות והשיעיות.
הוא הטיף ל"אסלאם האמיתי" בערוץ הטלוויזיה שלו, A9 TV.
ב-17 בנובמבר 2022, הוא נידון ל-8,658 שנות מאסר בגין ניהול ארגון פשע, עיסוק בריגול פוליטי וצבאי, התעללות מינית בקטינים ואישומים נוספים.
ב-2007, לפני מעצרו ומשפטו, שלח אוקטאר אלפי עותקים של ספרו הבריאתני, "אטלס הבריאה" (The Atlas of Creation), לבתי ספר ואוניברסיטאות בצרפת וכן למדענים, חברי קונגרס, מוזיאוני מדע ובתי ספר בארצות הברית.
עדנאן אוקטאר נולד באנקרה, טורקיה, בשנת 1956, במשפחה חילונית יחסית ואמידה וגדל בה עד סיום לימודיו התיכוניים.
כבר בתקופה זו נחשף לכתביהם של הוגים מוסלמים, ובראשם סעיד נורסי, מלומד כורדי שכתב תפסיר קוראני בעל גוון אידאולוגי דתי ופוליטי רחב.
בשנת 1979 עבר לאיסטנבול' למד אדריכלות ב והתחזק בפעילותו הדתית.
לאחר ההפיכה הצבאית בטורקיה בספטמבר 1980, החל לפקוד באופן קבוע את והחל להיות מתואר כ"קנאי סוני".
בתחילת שנות ה-80 החל עדנאן אוקטאר להפיץ את רעיונותיו האסלאמיים בקרב צעירים ממשפחות עשירות ומקושרות באיסטנבול.
בין 1982 ל-1984 התגבשה סביבו קבוצה של 20–30 תלמידים, אליהם הצטרפו גם תלמידי תיכון פרטיים שחזרו בתשובה.
אוקטאר הציג גרסה "מעודנת ועירונית" של הרעיונות של סעיד נורסי, כדי למשוך את בני המעמד הגבוה.
בדומה לנורסי, יצא נגד מרקסיזם ואתאיזם, אך שם דגש מיוחד על שלילת תורת האבולוציה, שבה ראה מנוף להפצת חומרנות וחילוניות.
הוא השקיע מכספו בהוצאה לאור של חוברת נגד האבולוציה, בעלת גוון פסאודו-מדעי.
ב-1986 נרשם ללימודי פילוסופיה והחל להרצות בפני סטודנטים, באותה שנה פרסם את ספרו "יהדות וּבונים חופשיים", שהתבסס על תיאוריות קונספירציה ואנטישמיות על קבוצה סודית שחותרת להרוס את ערכי הדת והמוסר בטורקיה.
אוקטאר נעצר באשמת ניסיון למהפכה תיאוקרטית, הוחזק 19 חודשים אך לא הועמד לדין.
עשרה חודשים מתוכם שהה בבית חולים פסיכיאטרי, שם אובחן כסכיזופרן עם הפרעה אובססיבית-כפייתית, אך טען שמדובר ברדיפה פוליטית בשל פרסום ספרו ולא בשל מחלת נפש.
בסוף שנות ה-80 ותחילת ה-90 המשיך לבסס את קהילתו, כשאנשיו גייסו תומכים בעיקר באתרי נופש לאורך ים מרמרה.
בתקופה זו הוא היה שטוף שנאה ליהודים ולבונים החופשיים ונטש עקרונות מסורתיים כמו האמונה בחדית'.
בשנת 1990, אוקטאר הקים את הקרן לחקר המדע (Bilim Araştırma Vakfı, או BAV) ושימש נשיא כבוד של הקרן.
חברי ה-BAV זרקו את בגדיהם הרגילים לטובת בגדי מעצבים והכריזו שהם תומכים באידיאלים של מוסטפא כמאל אטאטורק, אף שהוא היה חילוני.
ה-BAV קיים כנסים וסמינרים בהם האשים אוקטאר את הדרוויניזם והמטריאליזם כגורמים לבעיות פוליטיות וחברתיות.
והקבוצה החל להתנהג ככת ובכלל זה הסתגרות ושליטה מלאה של אוקטאר על חייהם של חברי הכת.
מעצר וכתבי אישום ביולי 2018
ב-11 ביולי 2018, מחלקת הפשעים הפיננסיים של משטרת טורקיה עצרה את אוקטאר יחד עם כ-160 מחברי הכת, והם הואשמו בהקמת ארגון פשיעה, הונאה פיננסית והתעללות מינית, חטיפת ילדים, קיום יחסי מין עם קטינים, החזקת אנשים בשבי, ריגול פוליטי וצבאי, הלבנת הון ועינויים.
משרד התובע הראשי של איסטנבול, האשים את אוקטאר בניסיון לברוח מהשוטרים.
תגובתו של אוקטאר הייתה: "זוהי מזימה בריטית".
ב-11 בינואר 2021, אוקטאר נידון ל-1,075 שנות מאסר ועוד שלושה עשר נאשמים בפרשה נשפטו לעונשים כבדים.
על אופן ניהול המשפט נמתחה ביקורת קשה וב-15 במרץ 2022 בוטל פסק דינו על ידי בית המשפט לערעורים בטורקיה והנחה לקיים משפט חוזר לנאשמים, למעט 68 מהם.
נערך משפט חוזר וב-17 בנובמבר 2022, נידון אוקטאר ל-8,658 שנות מאסר.
אוקטאר כתב ספרים רבים תחת שם העט הארון יחיא .
"הארון" על שם אהרון המקראי ו"יחיא" על שם יוחנן המטביל מהברית החדשה.
אוקטאר התנגד נחרצות לתורת האבולוציהולדרוויניזם, שלדעתו מערערים את האמונה באלוהים, מערערים ערכים מעוררים מחלוקות ומביאים "טרור ואידאולוגיות פוליטיות קיצוניות".
בתחילה הסתמך אוקטאר על כתביהם של בריאתנים נוצרים, כדי לבסס את טיעונו נגד האבולוציה.
בהמשך, הוא ייצר תכנים שהיו דומים לתכנון תבוני ובאתר האינטרנט של הארון יחיא רשום שזה אתר "עיצוב תבוני אסלאמי".
על אף זאת, אוקטאר הסתייג מהמונח "תכנון תבוני" בשל היעדר אזכור של אלוהים, ואף כינה את המונח כ"עוד אחת ממלכודותיו של השטן".
הקמפיין הראשון של ה-BAV נגד האבולוציה, היה בשנת 1998. אלפי עותקים של הספר "הונאת האבולוציה" וחוברות שהתבססו על הספר, חולקו בחינם חולקו ברחבי טורקיה.
הקרן פרסמה בעיתונות הטורקית, באופן קבוע, מודעות על פני עמוד שלם, נגד האבולוציה.
לא ידוע מאין הגיע המימון לקמפיין.
ריצ'רד דוקינס, אתולוג וביולוג אבולוציוני בריטי, טען נגד אוקטאר שהוא "לא יודע כלום על זואולוגיה, לא יודע כלום על ביולוגיה.
הוא לא יודע כלום על מה שהוא מנסה להפריך".
באוקטובר 2006, פרסם אוקטאר את כרך 1 של "אטלס הבריאה" (Yaratılış Atlası) וכרך 2 פורסם ב-2007.
אטלס הבריאה כלל כ-800 עמודים ושקל כ-5.5 ק"ג, הוא כלל איורים מפורטים ועל פי הניו יורק טיימס, זהו "האתגר הבריאתני הגדול והיפה ביותר עד כה לתיאוריה של דרווין, אותה יחיא מכנה אידאולוגיה חלשה ומעוותת שסותרת את הקוראן".
עשרות אלפי עותקים של הספר נשלחו ללא הזמנה לבתי ספר, חוקרים בולטים ומכוני מחקר ברחבי אירופה וארצות הברית.
מדענים בצרפת, השמיעו קול נגד הספר, ובארצות הברית, מדענים "לא התרשמו" מהאטלס.
הפרופסורית גרדיאן דה יונג (Gerdien de Jong), מאוניברסיטת אוטרכט שקיבלו עותק של האטלס, תיארה את נימוקיו כ"מגוחכים עד אבסורד".
ועדת התרבות, המדע והחינוך של האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה כתבה בדו"ח כי "אף אחד מהטיעונים בעבודה זו אינו מבוסס על ראיות מדעיות כלשהן, והספר נראה יותר כמו חיבור תאולוגי פרימיטיבי, מאשר הפרכה מדעית של תורת האבולוציה."
אוקטאר הפיץ מגוון כמה תיאוריות קונספירציה.
הראשונה הייתה בספרו "יהדות ובונים חופשיים" (1986), בו טען כי יהודים ובונים חופשיים פועלים לערעור הערכים הדתיים והמוסריים בטורקיה, כדי "להפוך את העם לחייתי".
מאז 2004 שינה אוקטאר את גישתו ליהדות וטען נגד החומרנות ותורת האבולוציה, שלדבריו אחראיות גם לאנטישמיות וטרור.
בפגישה שקיים עם רבנים, הוא ביר רק "ציונים אתאיסטים" ו"בונים חופשיים אתאיסטים".
בנוסף, טען אוקטאר שקיים מנגנון דיפ סטייט בריטי, סודי, ששואף לשלוט בעולם.
עמדתו של אוקטר בנוגע לשואה התפתחה מ"תיאוריות קונספירציה אנטישמיות" (שנות ה-80), הכחשה שלנאצים הייתה תוכנית להשמדה המונית של יהודים ("הונאת השואה", 1996), להכרה ברצח העם ("אלימות השואה", 2006), ובהמשך הוא השתתף ב"אירועים רבים בישראל" והצטלם עם "ציונים ימניים קיצוני כמו יהודה גליק והרב ישראל מאיר לאו".
בשנת 2009, הביע אוקטאר את דעתו על יהודים: "שנאה או כעס כלפי שושלת הנביא אברהם אינם מקובלים לחלוטין.
הנביא אברהם הוא אבותינו, והיהודים הם אחינו...
אנו רוצים שהם יהיו חופשיים למלא את חובותיהם הדתיות, לחיות כרצונם בארצות אבותיהם ויזכרו את אללה לעיתים קרובות בנוחות ובביטחון".
אוקטאר הטיף לאיחוד טורקי-אסלאמי, "אימפריה עות'מאנית חדשה שתתפרש על העולם ממזרח רוסיה ועד מערב ניגריה, ותאחד את העולם האסלאמי תחת הנהגה טורקית".
מלומד משפטי טורקי שהיה במשפט הסביר את התפיסה של אוקטאר: "אהבת האם והאב היא עבירה על אלוהים.
הורים נתפסים כמוציאי לפועל את רצון האל לגדל את הילד.
ברגע שהילד מגיע לבגרות, תפקידם מתמלא.
אם ההורים מצטרפים במקרה, הם נחשבים אדוקים ועשויים להפוך לחברים.
אם הם נשארים 'כופרים', הם נחשבים אויבים".
למרות ניתוק היחסים עם ההורים, הקבוצה הייתה תלויה במשאביהם הכלכליים וחברי הכת "הונחו לבזוז את חשבונות הבנק של הוריהם ולמכור את נכסיהם".
בלשונו של אוקטאר: "אני רוצה להידמות לנביא שלמה.
הוא אהב להיות לבוש היטב.
הארמון שלו היה יפה, היו סביבו אנשים יפים.
אללה אוהב את אלה שיפים, רוצה שכל מקום יהיה יפה.
גם גן העדן הוא יפה.
מטרתו של מוסלמי צריכה להיות יופי".
אוקטאר הטיף כי יום הדין קרוב מאוד ותגיע תקופה אפוקליפטית של בעיות חומריות ורוחניות, שלאחריה יגיע "תור הזהב", שבו "הדת האמיתית" תשליט נדיבות וחסד, אך זה יסתיים בקריסה חברתית מהירה שתוביל ליום הדין.
אשר לנבואת גוג ומגוג, האויבים לא יהיו לוחמים של ממש אלא תוכניות טלוויזיה, ש"חסימתם" תתבצע באמצעים אלקטרומגנטיים על ידי בעל שני הקרניים.
לפי אוקטאר תפקידו של ישו באחרית הימים יהיה להאבק במשותף עם מוסלמים באנטיכריסט ובכך תנצל האנושות מהאתאיזם.
הספרים והחוברות של אוקטאר התפרסמו בטורקית ותורגמו לשפות רבות.
נכון לשנת 2008, הפיק מפעל ההוצאה לאור של אוקטאר "260 ספרים ב-52 שפות, מעל 80 תקליטורי DVD והפעיל עשרות אתרי אינטרנט".
עדן אוליאל (נולדה ב-19 בדצמבר 1986) היא מחזאית, ושחקנית תיאטרון ישראלית, ממייסדות "אנסמבל הפרחות" וזוכת פרס שר התרבות לשימור ולטיפוח תרבויות ישראל ע"ש יצחק נבון לשנת 2025.
אוליאל נולדה ב-1986 וגדלה בבנימינה.
אביה אמיר הוא ממוצא תימני, ואמה עשירה ממוצא מרוקאי.
בילדותה התגרשו הוריה והיא ואחותה גדלו עם אימה, ולאחר שביתם נשרף עברו לגור בחדרה.
למדה בתיכון "אורט השומרון", ואת שירותה הצבאי עשתה כתצפיתנית.
לאחר שלא התקבלה לסמינר הקיבוצים, סיימה בשנת 2011 תואר ראשון בהצטיינות בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, והיא בוגרת תוכנית מנדל למנהיגות יהודית בתרבות.
לווייתנים - מחזה פרי עטה של אוליאל על חוויותיה של מורה בכיתת מב"ר (פסטיבל Smallבמה, 2011)
תפוחים אדומים מבריקים - עיבוד לסיפור של ריימונד קארבר על מסע דרכים של סופר מתחיל לאחר מלחמת וייטנאם, בבימוי נופר ברקול ובהשתתפות אביתר אברהם, זוהר גלבוע, איציק סיידוף, זיטה זינגר, ג'ון פולטון, טרייסי אברמוביץ ולימור גרוברמן (פסטיבל Smallבמה, 2013)
אום כולתום - עיבוד לספרו של סלים נאסיב על חייה של הזמרת המצרייה בכיכובה של גלית גיאת.
המחזה זכה להצלחה בינלאומית והוצג במרוקו, צרפת והולנד (תיאטרון יפו, 2014)
לילה ומג'נון - מחזמר דו-לשוני בערבית ובעברית בליווי תזמורת המבוסס על סיפור מהאסלאם הסופי (2020)
הנסיכה מאלכסנדריה - עיבוד לקומדיה של יעקוב צנוע בבימויה של אילנה ללצ'וק ועם לחנים מקוריים של דניאל סלומון (תיאטרון השחר, 2022)
תיקונים - מחזה על סיפור חייה של לימור יצחייק בבימויה של חנה ואזנה גרינולד (תיאטרון יפו, 2023)
לאהוב את דייזי - דרמטורגיה למחזה מאת יוסי יונה המתרחש בעיראק של שנות ה-40 וישראל של שנות ה-50 (תיאטרון יפו, 2024)
פרסונז' - מחזה מאת עמית פורת ובבימויו, לצד אבישי מג'ירסקי, שירה חסיד, עדי ווידה, נעמה ארליקי ונעמה חזון (פסטיבל Smallבמה, 2013)
לא מכניסה את זה הביתה - פרויקט תיאטרוני ניסיוני ופורץ דרך בבימויו של ג'ייסון דנינו-הולט של מרתון וידויים אישיים הנמשך 24 שעות ברציפות, לצד ליר כץ, נטלי צוקרמן, חנה וזאנה גרינולד, מעין אבן, שחר נץ ואחרים
יומני הבית השרוף - מופע יחיד מאת אוליאל ובביצועה, המשלב ראפ, ספוקן וורד ומגולל את סיפור התבגרותה בבנימינה של שנות ה-90.
האדונים או #תעשומהשאומריםלכם - יצירה המוצגת במרחב הציבורי, שנוצרה בתקופת הקורונה בהתאם למגבלות שהוטלו אז על אירועי תרבות, לצד ליסה ג'יקובסון, ירון סנצ'ו גושן, שיר רגב, עינת קמפנר, דיצה משולם, שני צמחוביץ, הנס פלדה ושירי ג'ורנו.
אוליאל היא ממייסדות "אנסמבל הפרחות", קבוצת תיאטרון נשית-חברתית בבימויה של חנה ואזנה גרינוולד.
במסגרת האנסמבל יצרה והשתתפה בהפקות המבוססות על תחקיר חברתי ופוליטי:
פרחה שם יפה - הצגה העוסקת בזהות מזרחית נשית, בהשתתפות אוליאל, סלי ארקדש ואביטל מישל מאיר.
היצירה זכתה לתהודה רחבה בציבוריות הישראלית והרחיבה את השיח על תודעה מזרחית בתרבות ובפוליטיקה.
קטע מההצגה שולב בסדרה הדוקומנטרית "ערסים ופריחות: האליטות החדשות" של הבמאי רון כחלילי.
יולדות - הצגה העוסקת בחטיפת ילדי תימן, בהשתתפות אוליאל, ארקדש ומוריה בשארי־ליפשיץ.
ההצגה מבוססת על עדויות של אמהות הילדים שנחטפו, ועל הפואמה "יולדות" של איריס אליה כהן.
ב-2022 נבחרה ההצגה על ידי אי"ב ומשרד החוץ לייצג את ישראל בפסטיבל הפרינג' באדינבורו.
זה הדברים - עיבוד לרומן של סמי ברדוגו, לצד ארקדש, פזית ירון מינקובסקי ומני גרוס, שכולן מגלמות אותה דמות בנקודות זמן שונות בחייה (2025)
פאפעג'ינה - הצגה מאת וזאנה גרינולד ובבימויה, על חייה של ילדה בת 11 ביפו של סוף שנות ה-70.
סבתא טורבו ואלפי התנינים הבכיינים - הצגת ילדים על פי ספרה של איריס אליה כהן, לצד סלי ארקדש ורותם גולדנברג (תיאטרון יפו, 2024)
אל תתנו לגזענות לעבור מסך - סרטון מחאה שיצרה אוליאל בשנת 2015 עם הפעיל החברתי שלומי חתוכה כתגובה לפרסומת של חברת "מטרנה", שהציגה קבוצת אימהות וילדים בעלי חזות אשכנזית בלבד.
בגרסה האלטרנטיבית של אוליאל וחתוכה השתתפו אימהות וילדים ממגוון רקעים, בדגש על ייצוג לבני העדה האתיופית.
שיר הפרחה 2020 - גרסה אלטרנטיבית לשיר הפרחה שיצר אנסמבל הפרחות במהלך העבודה על "פרחה שם יפה".
אוליאל כתבה את המילים החדשות במטרה להפקיע את המילה "פרחה" מהקשרה המשפיל ככינוי גנאי סטראוטיפי, ולהחזיר לה את משמעותה המקורית (מערבית: "שמחה") כסמל לעוצמה נשית, שורשיות וגאווה תרבותית מזרחית.
בנות דודות - שיר שאוליאל כתבה, הלחינה וביצעה, ומשתתפת בקליפ לצד חברות אנסמבל הפרחות.
פרס שר התרבות ע"ש יצחק נבון (2025) – פרס לעידוד יוצרים בתחום התיאטרון.
מועמדות לפרס קיפוד הזהב (2014) – על העיבוד הטוב ביותר למחזה "אום כולתום".
התגוררה בעבר בכרם התימנים בתל אביב.
ב-2020 עברה עם משפחת לכרכור, ומאז היא פעילה במסגרת "תיאטרון הידית" של שירי ג'ורנו.
עדנה אוּלמן-מרגלית (21 באוגוסט 1946 – 16 באוקטובר 2010) הייתה פרופסור לפילוסופיה ומדעי החברה בבית הספר לחינוך ובמרכז לחקר הרציונליות באוניברסיטה העברית בירושלים, מתרגמת ופעילת זכויות אדם ישראלית וחברה במועצת האוניברסיטה הפתוחה.
אולמן-מרגלית נולדה לליזה ולפרופ' דוד תאודור אולמן, רופא נפרולוג שעבד בבית החולים הדסה.
גדלה בשכונת רחביה בירושלים וסיימה לימודיה בגימנסיה העברית בשכונה זו.
השתחררה מצה"ל בשנת 1966 בדרגת סגן.
לאחר לימודי מתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית השלימה תואר שלישי באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1973. לאחר סיום לימודיה שימשה כעמיתת מחקר באוניברסיטת אוקספורד, במכון ללימודים מתקדמים בברלין ובמכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
ב-1976 הצטרפה כחברת סגל לאוניברסיטה העברית.
בשנת 1996 נתמנתה לראשות החוג לחינוך באוניברסיטה העברית.
בשנים 2005–2008 כיהנה כראש המרכז לחקר הרציונליות.
החל משנת 2008 כיהנה כמנהלת בית הספר לחינוך.
אולמן-מרגלית הייתה פעילה בארגונים שונים: בשנים 1985–1993 הייתה חברה בהנהלת הקרן החדשה לישראל, ובתוך פרק זמן זה בשנים 1988–1992 שימשה סגנית נשיא הקרן.
אולמן-מרגלית הייתה נשואה לחתן פרס ישראל הפילוסוף אבישי מרגלית, הייתה אם לארבעה והתגוררה בירושלים.
אחיה הצעיר, שמעון אולמן, הוא פרופסור למדעי המחשב במכון ויצמן וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
חתן פרס ישראל למתמטיקה ולמדעי המחשב לשנת 2015.
אולמן-מרגלית נפטרה ב-16 באוקטובר 2010 ממחלת הסרטן, בגיל 64.
הפילוסופיה של חקר מגילות מדבר יהודה
בשנת 2006 פרסמה פרופ' אולמן-מרגלית את הספר "Out of the Cave" בהוצאת מאגנס והוצאת Harvard University Press.
בספרה היא בוחנת את התאוריות השונות לגבי כותבי מגילות מדבר יהודה מנקודת המבט של הפילוסופיה של המדע.
התאוריה המרכזית טוענת כי כותבי המגילות הם בני כת האיסיים וכי חרבת קומראן הסמוכה למערות בהן נתגלו המגילות שימשה את אנשי הכת.
פרופ' אולמן-מרגלית בוחנת את הנימוקים לתאוריה הזו ומוצאת שזו נולדה "בדרך נס": הראשון שהציע אותה היה פרופסור אלעזר סוקניק, והמגילה שהביאה אותו למסקנה הייתה סרך היחד, שהייתה מהראשונות שהתגלו.
האיסיים אינם מוזכרים בשמם במגילות עצמן, אין כל ממצאים בקומראן המוכיחים קשר כלשהו לאיסיים או למערות הסמוכות להן.
באותם כלים היא גם בוחנת את התאוריות החולקות על התאוריה המרכזית ומוצאת גם בהן ליקויים.
לדברי אולמן מרגלית "התפקיד שלי אינו להגיד מה נכון ומה לא נכון.
הפילוסוף של המדע איננו שופט.
תפקידו לחשוף את הלוגיקה של המחקר.
הוא איננו חלק מן המדע.
הוא רק מתבונן על התהליך המדעי מן הקומה השנייה".
המשורר ישראל אלירז הקדיש לזכרה של אולמן-מרגלית פרק בספרו "האם צפויה התבהרות" (מוסד ביאליק, 2011; שם הפרק: "זה הזמן ללכת אל עבר הפתוח").
לודוויג ויטגנשטיין, על הוודאות, הוצאת כתר 1986
לודוויג ויטגנשטיין, חקירות פילוסופיות, הוצאת מאגנס (סדרת ספרי-מופת פילוסופיים) 1994
עדנה ארבל (נולדה ב-22 ביוני 1944) היא משפטנית ישראלית, אשר כיהנה כפרקליטת המדינה בשנים 1996–2004 וכשופטת בית המשפט העליון בשנים 2004–2014.
עדנה ארבל (לבית אנגלנדר) נולדה בירושלים ולמדה בבית הספר התיכון "בית חינוך" בחיפה.
החלה את לימודי המשפטים במקביל לשירותה הצבאי, בשלוחה התל אביבית של האוניברסיטה העברית, וסיימה אותם ב-1967. היא הוסמכה כעורכת דין, לאחר התמחות במגזר הפרטי, ב-1969.
במרץ 1971, נורתה ברגלה מכדור תועה באולם בבית המשפט המחוזי בתל אביב במסגרת נקמת דם.
במהלך הדיון בבית המשפט, קם מהספסל האחורי קסאם באחסאן טופיק עבדול-חי וירה מאקדחו, אותו הצליח להסתיר מפני השומרים, 12 כדורים אל עבר בן דודו נגיב טופיק עבדול-חי שהואשם במהלך אותו הליך משפטי ברצח אחיו של קסאם על רקע סכסוך קרקעות, וכן ירה גם לעבר בנו של נגיב, מאזן.
נגיב מת במקום ומאזן נפצע קשה.
בשנת 1972 החלה לעבוד בפרקליטות מחוז מרכז וב-1984 מונתה לפרקליטת מחוז מרכז.
במסגרת תפקידיה בפרקליטות, הייתה חברה בוועדה מטעם היועץ המשפטי לממשלה לעניין פרשת קו 300. כמו כן, כיהנה כיו"ר הוועדה להסדרת נוהלי ההפעלה של סוכנים סמויים וסייעה לוועדת החקירה של אירועי הטבח בסברה ושתילה.
ב-1988 מונתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
במקביל לימדה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב קורסים בדיני ראיות ובסדר דין פלילי.
לאחר מינויה לשופטת התפרסם תחקיר עיתונאי שטען כי ארבל קיבלה שלא כדין פיצויי פיטורים מנציבות שירות המדינה בגין 16 שנות עבודתה בפרקליטות, על אף שהמשיכה לכהן כעובדת מדינה.
מבקר המדינה בדק את המקרה, מתח ביקורת על תפקודה של הנציבות אך ביחס לארבל קבע כי פעלה בתום לב.
בינואר 1996 מונתה ארבל לפרקליטת המדינה ושימשה כמ"מ היועץ המשפטי לממשלה בהיעדרו.
כן ישבה בראשות ועדת פרקליטות 2000 ובראשות ועדה שגיבשה קוד אתי לפרקליטים, השתתפה בדיונים ברומא, האג ושטרסבורג בנושא בית הדין הפלילי הבינלאומי.
ארבל שינתה את הנחיה 2.5 של הפרקליטות כך שתימנע, ככלל, העמדה לדין של עדים שטענו שהיו קורבנות לעבירות מין או אלימות ונמצאו סתירות בעדויותיהם.
כתבי אישום בולטים בהם הייתה מעורבת בתוקף תפקידה כפרקליטת המדינה:
נגד אלי הורביץ, מנכ"ל חברת "טבע", בגין עבירות מס.
התביעה הסתיימה בהרשעה בבית המשפט המחוזי, אך בזיכוי בבית המשפט העליון.
נגד מו"ל "מעריב", עופר נמרודי, בגין שיבוש מהלכי חקירה, מתן שוחד, קשירת קשר לרצח ואישומים רבים נוספים.
לאחר משפט שנמשך כשנה וחצי הגיעו הצדדים לעסקת טיעון, שבמסגרתה הודה נמרודי באישומים של שיבוש מהלכי משפט, מרמה והפרת אמונים בתאגיד, הטרדת עד ורישום כוזב במסמכי תאגיד, ונגזר עליו עונש מאסר.
ארבל אף הגישה כתב אישום נוסף נגד אביו יעקב נמרודי ושותפו הסופר אריה קרישק, שהסתיים אף הוא בהרשעות.
הגשת כתב אישום נגד ראש עיריית ירושלים, אהוד אולמרט, בגין עבירות על חוק מימון מפלגות.
התביעה הסתיימה בזיכויו של אולמרט (ת"פ (ת"א) 329/96).
בסופו של פסק הדין המזכה הצדיק השופט עודד מודריק את הגשת כתב האישום בנימוק של ניקיון ציבורי וניקיון האווירה שרדפה את אולמרט.
השופט ציין גם, בנוגע לדין וחשבון למבקר המדינה עליו חתם אולמרט, כי
המלצתה שלא להגיש כתב אישום כנגד אהוד ברק בפרשת עמותות הקש.
המלצתה על הגשת כתבי אישום כנגד בנימין נתניהו בפרשת עמדי.
המלצה שלא התקבלה על ידי היועמ"ש אליקים רובינשטיין.
המלצתה להגיש כתב האישום כנגד יעקב נאמן, בגין שיבוש מהלכי חקירה, אשר גרמה להתפטרותו מתפקידו כשר המשפטים.
נאמן הועמד לדין ונמצא זכאי.
ארבל והיועץ המשפטי לממשלה, מיכאל בן יאיר, טענו כל אחד שהשני היה זה שהחליט להגיש את כתב האישום נגד יעקב נאמן.
יוסף לפיד, שכיהן כשר המשפטים בעת מינויה של ארבל לבית המשפט העליון, תמך בגרסתה של ארבל.
הגשת כתב אישום כנגד אביגדור קהלני, הגשת ערעור לאחר שזוכה בידי השופט עודד אליגון, ודרישה להגשת ערעור נוסף לאחר שזוכה על ידי השופט דוד רוזן.
דרישה שנדחתה על ידי היועץ המשפטי אליקים רובינשטיין.
הגשת כתב אישום כנגד רפאל איתן, בעת שהיה מיועד לתפקיד השר לביטחון הפנים, אשר זוכה בדין.
המלצתה להגיש כתב אישום כנגד ראש הממשלה, אריאל שרון ובנו גלעד, על מעורבותם בפרשת האי היווני.
המלצתה זו לא התקבלה על ידי היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז, וגררה עימות מתוקשר בינו לבין ארבל.
מינויה לשופטת בבית המשפט העליון
כאשר עלתה ההצעה למנותה לשופטת בבית המשפט העליון, קמה התנגדות לכך מצד גורמים שונים:
בדיון בוועדת חוקה חוק ומשפט של הכנסת, קראו אחדים מחברי הוועדה לדחות את הדיון בוועדה לבחירת שופטים בעניין בחירתה של ארבל.
העיתון "מעריב" פרסם סדרת מאמרי דעה ותחקירים בגנותה.
העיתונאי יואב יצחק הביע התנגדותו בפני הוועדה לבחירת שופטים ועתר לבג"ץ, אך עתירתו נדחתה.
ב-6 במאי 2004 בחרה הוועדה לבחירת שופטים בעדנה ארבל כשופטת בבית המשפט העליון, וב-24 במאי 2004 מונתה לכהונה.
שבעה מתשעת חברי הוועדה תמכו במינוי, השר בני אלון התנגד, והשופטת דורית ביניש נמנעה בשל קשריה האישיים עם ארבל.
במהלך שקילת מינויה של ארבל לבית המשפט העליון, ובעת כהונתה כפרקליטת המדינה, קורות חייה הרשמיים של ארבל הציגו אותה כבעלת תואר שני.
לאחר מינויה פרסם יואב יצחק כי במשך שנים כתבה ארבל בקורות חייה כי סיימה בשנת 1979 את לימודיה לתואר שני, אף על פי שהיא מחזיקה בתואר ראשון בלבד.
רק לאחר פרסום זה, תיקנה השופטת ארבל את קורות חייה באתר הרשות השופטת.
בשנת 2012 מונתה על ידי שר המשפטים לראשות הוועדה המייעצת לסדר דין פלילי וראיות.
ב-22 ביוני 2014 פרשה מכס השיפוט לגמלאות, בהגיעה לגיל 70.
לאחר פרישתה כיהנה ארבל בוועדת השתיים.
ארבל אלמנה, שהייתה נשואה לאורי ארבל ואם לשלוש בנות.
ארבל מציגה עמדה עקבית של עמידה לצד החלש.
באחד מפסקי הדין הסבירה את עמדתה באותה סוגיה:
בפסקי דין של ארבל ניתן למצוא שיקולים של צדק חלוקתי, והיא ידועה כמי שעומדת באופן עקבי לצד הצרכן אל מול חברות הביטוח.
בהתייחס לדמי ביטול, חידשה ארבל שעסקה הכוללת רכישת מספר כרטיסי טיסה, תחשב לעסקה אחת בלבד, ותאפשר למוכר לגבות דמי ביטול רק פעם אחת.
עמדתה לא נתקבלה על ידי הרכב של שלושה שופטים אחרים של בית המשפט העליון, שדנו במקרה דומה.
בתביעה של אזרח מול מפעל הפיס חידשה עיקרון בדרישת תום לב בחוזים על פיו גם עמידה דווקנית על זכות, אף ללא קיומן של נסיבות המעידות על התחכמות, תחבולה או הכשלת הצד שכנגד יכולה להיחשב כחוסר תום לב.
מתוקף גישתה של עמידה עם החלש היא גם תמכה בצמצום תחולת הגנת ההתיישנות.
בדעת מיעוט שנדחתה על ידי חבריה למותב בקשה לקבוע שמרוץ ההתיישנות של תביעה לתגמולי ביטוח תאונות מתחיל לא במועד אירוע התאונה אלא במועד התגבשות הנכות הצמיתה של התובע.
באופן דומה, בקשה לקבוע בניגוד לדעת עמיתיה למותב שהתיישנות על נזק תחול רק 7 שנים לאחר גילוי הנזק בפועל על ידי התובע ולא 7 שנים לאחר שהנזק היה ניתן לגילוי באופן אובייקטיבי.
להצדקת פרשנות זאת של החוק היא כתבה:
בהתייחס לחוק התגמולים היא מצאה עצמה בעמדת מיעוט בבקשה להרחיב את התגמולים לנכה צה"ל, וסברה ש.
במקרה אחר, הובילה ארבל בעמדת רוב, להגדרה מחמירה של המונח "התנהגות רעה חמורה", באופן שמנע שלילת תגמולים מנכי צה"ל שפעלו שלא כראוי.
עדנה מזי"א (24 ביולי 1949 – 10 בדצמבר 2023) הייתה מחזאית, סופרת, תסריטאית ובמאית ישראלית.
מזי"א נולדה בתל אביב בשם עדנה קוטלוביץ' כבת יחידה להוריה.
אימה, שנולדה בווינה, הייתה פעילה בלח"י ואביה, שהיה עורך דין, פיקד על תא האצ"ל בדרום אפריקה.
הוריה היו ההשראה למחזה "המורדים" שהוצג ב, ועליו זכתה בפרס מחזאית השנה לשנת 1998.
מזי"א השלימה תואר שני באוניברסיטת תל אביב במגמת פילוסופיה ותיאטרון, ובהמשך לימדה שם כתיבה דרמטית.
את דרכה המקצועית החלה בכתיבת תסריטים לסרטי קולנוע ובהם – עם הבמאי עמוס גוטמן – "נגוע", "חימו מלך ירושלים" ו"בר 51".
המחזה הראשון שכתבה הוא "וינה על הים" (1991).
המחזה הראשון שביימה (1999) הוא "חברות הכי טובות", שחיברה ענת גוב והפך ללהיט בתיאטרון הקאמרי כשהוצג יותר מ־700 פעם.
מזי"א הרבתה לשתף פעולה עם חברתה, המחזאית ענת גוב, וביימה שישה ממחזותיה.
הצגהשנת הצגת בכורהחברות הכי טובות1999ליזיסטרטה 2000 (על פי אריסטופנס)2001עקר בית2004אוי, אלוהים2008משפחה חמה2009סוף טוב2011
בנוסף, ביימה את ההצגות הבאות:
הצגהמחזאיתיאטרוןשנת הצגת בכורהיומן חוף ברייטוןניל סיימוןהתיאטרון הקאמרי2006חולה אהבה בשיכון ג'שבי גביזוןהתיאטרון הקאמרי2015על אהבה וחברותאמליה בלמורתיאטרון בית ליסין2015
סדרהתסריטערוץמפיקשנת שידורחברות הכי טובותענת גובHOT3קובי גל-רדאי ואילון רצ'קובסקי2006
סרטבמאימפיקשנת הקרנת בכורהנגוע (עם עמוס גוטמן)עמוס גוטמןאנריקה רוטנברג ואסף מלכה1983בר 51 (עם עמוס גוטמן)עמוס גוטמןאנריקה רוטנברג ואסף מלכה1985חימו מלך ירושלים (על פי ספר מאת יורם קניוק)עמוס גוטמןאנריקה רוטנברג ואסף מלכה1987היה או לא היה (עם אלונה קמחי)לינה וסלבה צ'פליןאיילת קייט, אילון רצ'קובסקי, מוש דנון, גבי רוזנברג, אבי ארמוזה2003התפרצות Xאיתן צוראילון רצ'קבוסקי2010
ספרהוצאהשנההתפרצות Xהספריה החדשה1997רומן משפחתי (בעריכת צרויה שלו)הוצאת קשת2005
ספרהוצאהשנהסבתא עוד פעםכנרת זמורה-ביתן2010הרפתקה בתיאטרוןכנרת2012ילד יום ילד לילהכנרת זמורה-ביתן2014מה עושים עם סבתאכנרת זמורה-ביתן2017קוקולוליכנרת זמורה-ביתן2022
על פעילותה זכתה מזי"א בכמה פרסים:
הפרס על שם מאיר מרגלית לשנת 1997, למחזה "סיפור משפחתי"
הפרס על שם לאה גולדברג, למחזה "סיפור משפחתי"
מחזאית השנה של עמותת פרס התיאטרון הישראלי לשנת 1998/1999, על המחזה "המורדים"
הפרס על שם מאיר מרגלית לשנת 1999, למחזה "המורדים"
למזי"א שני ילדים מנישואיה ליואב מזי"א, שעימו התגוררה בתמרת שבשיפולי הגליל התחתון וביישוב הולדתו נהלל.
לאחר גירושיה ב־2004 חזרה לתל אביב.
בתה אלישבע מזי"א כיהנה כמנכ"לית תיאטרון החאן.
הלכה לעולמה ב־10 בדצמבר 2023, לאחר מאבק במחלת הסרטן.
עדנה גורן (נולדה ב-27 באוקטובר 1943) היא זמרת ישראלית.
עיקר הצלחתה היה בשנות השישים והשבעים.
גורן נולדה וגדלה בתל אביב בשם עדנה בדיחי להורים שעלו מתימן.
הוריה היו שחקנים ודודתה, אחות אימה, הייתה הזמרת אסתר גמליאלית.
את דרכה המקצועית החלה בגיל 16, כשהזמר בני ברמן גילה את כישרונה.
בשנת 1961 התגייסה לצבא ושירתה כסולנית של להקת חיל האוויר.
ב-1966 הקליטה גורן תקליטון בשם "עדנה" ובו 4 שירים, שאותם כתב חיים קינן, כולם גרסאות עבריות ללהיטים אמריקנים פופולריים באותם ימים.
השירים באלבום הם "ללילה יש צבע אחר", "לו", "את העולם חילקו לשניים" ו"חלום רחוק".
בגיל 22, בתחילת שנת 1966, שרה בסרט "שני קוני למל" את שלושת השירים של הדמות הנשית הראשית ליבל'ה - "הוא יהיה לי בעל", "אבי אומר שהחתן" ו"סליחה רבותי".
באותה שנה השתתפה גם בפסטיבל הזמר והפזמון וביצעה את השיר "לא פעם, בקיץ" של רחל המשוררת.
בסוף אותה שנה, 1966, הופיעה כזמרת בדיסקוטק ששרה את השיר "מנדלבאום" בסרט "האם תל אביב בוערת?" שצולם ב-1967, ובסוף אותה שנה הוציאה אלבום סולו ראשון בשם "כי מדברות עיניך".
בשנת 1969 הקליטה את השיר "בלדה לאיש הפשוט" לפסקול הסרט תעלת בלאומילך.
ב־1968 חברה לקובי רכט, חייל משוחרר, והקליטה יחד איתו את האלבום "משירי סשה ארגוב".
באלבום כלולים השירים "זמר מפוחית", "לילה בדרום", "למה בוכים גשמי החורף" ו"לפנות ערב", המזוהה עם גורן במיוחד.
ב־1969 הופיעו השניים יחד בפסטיבל הזמר בשיר "מכתבי אהבה".
השניים מופיעים ביחד עד היום מפעם לפעם בביצוע שירי סשה ארגוב.
בשנת 1970 ביצעה גורן את "כוכבים בדלי" לסירוגין עם צילה דגן, ושרה בפסטיבל שירי הילדים הראשון את "שיר לנמלה".
בשנת 1973 הופיעה בפסטיבל הזמר המזרחי בשיר "אהובי ישן בזרועותי", וב-1975 בפסטיבל השישי של שירי הילדים עם השיר "חלום בצבעים".
ב-1976 העלתה מופע עם שייקה אופיר.
ב-1978 הקליטה אלבום בשם "התחדשות", שכלל שירי ג'אז חדשים ובהם "אל נא תגידי לי שלום", שהוקדש לדודתה, הזמרת אסתר גמליאלית.
את סגנון הג'אז הכיר לה ידידה, הפסנתרן זיגי סקרבניק, כבר באמצע שנות ה-60.
באותה שנה השתתפה בתוכנית הטלוויזיה של רלף ענבר "אולפן קיץ עם ג'וזי כץ".
בשנת 1979 שרה את שיר הנושא לסרטו של זאב רווח, טעות במספר.
גורן לא הרבתה להופיע בשנות ה-80. ב-1982 הופיעה במחזמר "ילדי הכרך" בבימויו של צדי צרפתי שיצא לאור גם כאלבום.
ב-1984 העלתה מופע ג'אז בליווי מנחם ויזנברג, אלי מגן ופפו לוי.
בשנת 1989 הופיעה במופע שהוקדש לסשה ארגוב ונקרא "זר לסשה ארגוב", בו ביצעו את שיריו אומנים שונים.
בשנת 1990 הופיעה בפסטיבל ערד.
גורן שבה מדי פעם להופעות באותה תקופה, בעיקר במועדון ג'אז שהקים בני אמדורסקי.
ב-1997 הוציאה אלבום בשם "קולות", שלא זכה להצלחה, על אף השירים הבולטים "אתה רחוק ממני", "קולות" ו"יש לך חבר".
בשנת 1995 יצא אוסף עם מיטב להיטיה של גורן.
ב-2006 הופיעה גורן במופע איחוד שלה ושל קובי רכט בשם "שוב בשניים", והשניים התארחו בתוכנית של חינוכית 23 "מוזיקה היום".
בשנת 2010, לראשונה מאז הוצאת האלבום "קולות", הוציאה גורן אלבום חדש בשם "סתיו".
האלבום כולו משיריה של המלחינה חנה לוי, וגם כולל שירים באנגלית (את חלק מהמילים כתבה גם לוי עצמה).
ב-2011 הקליטה שני שירים חדשים ל"גוונים" - אלבום האוסף הכפול משירי חיים קינן: דואט עם ישראל גוריון בשם "ביחד, לטוב ולרע" (לחן: רן אלירן) ו"מקום" (לחן: חיים קינן).
ב-2014 דיבבה את גברת ג'וגינס בסרט "יצאת כוכב".
בשנת 2023 השתתפה גורן בפסטיבל "השיר הבא" 2023 בניהולו האומנותי של אלי ניסמן, וזכתה בפרס מפעל חיים על תרומתה הייחודית למוזיקה הישראלית.
גורן הייתה נשואה שלוש פעמים והיא אם לשני בנים.
נישואיה הראשונים היו בגיל 20 לפסל יוסי גרינברג אותו הכירה במהלך שירותה בלהקה הצבאית.
בני הזוג עיברתו את שם משפחתם אז לגורן.
מנישואיה אלה, שארכו שלוש שנים, נולד בנה אלון.
בנה השני, שי, הוא מנישואיה לאיש העסקים אדי קוצלמן, שארכו עשר שנים.
גורן היא אחייניתה של אסתר גמליאלית, זמרת שהייתה פעילה בשנות ה-30.
נכדתה, הילי, השתתפה בעונה ה-11 של תוכנית המציאות הכוכב הבא במטרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2025, ולא עברה לשלב הנבחרת.
ירושלים של זהב (תקליטון) - 1968
שירי סשה ארגוב (ביחד עם קובי רכט) - 1968
שרה משירי ברט בכרך ואחרים - 1974
שירי סשה ארגוב (ביחד עם קובי רכט) - הוצאה מחודשת - 2003
עדנה לב (נולדה ב-13 במאי 1950) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
עדנה לב נולדה וגדלה בשכונת הדר הכרמל בחיפה ליחיאלה ואליהו לב, שם גם התגלתה לראשונה על ידי המלחין אפי נצר.
לב היא אחותו של הזמר רני לב, סולן להקת "ההדים".
נצר הלחין את שירה הראשון, "כומתה אדומה", כשהייתה בגיל 16. השיר הוקלט ודורג במצעד הפזמונים של גלי צה"ל.
בשנת 1967 יצא גם תקליטון הבכורה שלה, שנקרא גם הוא "כומתה אדומה" ובו חמישה שירים: שיר הנושא, "הוא היה", "החייל שלי חזר" (נעמי שמר), "ירושלים של ברזל" (מאיר אריאל, לחן: נעמי שמר) ו"הם ישנם", במקור של יהורם גאון.
באותה שנה הקליטה עבור אלבום משירי מלחמת ששת הימים את שירו של דידי מנוסי "המכתב", שהלחין מיכה בר קול.
בשנת 1968 התגייסה לצה"ל ושירתה בלהקת פיקוד צפון, בתוכניות "קצת מזה וקצת מזה" ו"לצפון באהבה".
בתוכניות אלה שרה כסולנית את השירים "אם תשוב", "יצאתי לבד" ("זה קורה לפעמים, זה קורה..."), "רגע לפני", "שכב בני", ובסולו משותף לה וליגאל בשן את "מיכל מיכאל".
בשנת 1971 השתתפה בפסקול הסרט "מלכת הכביש", שם שרה בדואט עם שלמה ארצי את השיר הקצר "גלגל".
בשנת 1972 זכתה בתואר "זמרת השנה" של מצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל , ונבחרה להקליט את שיר הנבחרים, "צריך לשמור על הבית שלי" יחד עם זמר השנה יגאל בשן.
באותה השנה היא זכתה בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "בואו נשיר".
היא גם הוציאה באותה שנה את השיר "אל תשנה אותי", שהוא הראשון שהיא כתבה בעצמה.
השיר הולחן על ידי בשן וזכה להצלחה אך לא נכלל באלבומה הראשון "עדנה לב" שיצא גם באותה שנה.
העטיפה של האלבום יצאה בשתי מהדורות שונות.
בין להיטי האלבום נמצאים "עירי שבערים", "רגע לפני", "אם תשוב", "ידיד נפש", "שיר שכולו שאלות" ועוד.
התקליט זכה להצלחה רבה, ובשתי מהדורות העטיפה, ניתן לראות חתימה של השם "עדנה לב", שהפכה לסמלה המסחרי.
בשנת 1973 שיחקה את דמותה של דינה בסרטו של גד בן ארצי "מתנה משמיים" והשתתפה בפסקול, עם השירים "מתנה משמיים" ו"סוד" (שני השירים הם השרידים של הסרט, שלא יצא על גבי DVD).
שני שירים מצליחים אלה של הסרט, שקיבל ביקורת שלילית, נכללו באלבומה השני "עדנה לב" שיצא באותה שנה.
ופרט להם בלטו גם "ספר לי כוכב" (מפסטיבל הזמר המזרחי), "צריך לשמור על הבית שלי" (עם יגאל בשן), "בואו נשיר" ו"אהבתה של תרזה די מון" (שבוצע במקור על ידי שלמה ארצי).
בפסטיבל הזמר והפזמון 1973 זכתה לב במקום הראשון עם השיר "את ואני נולדנו בתש"ח" למילים של מוטי גלעדי, ללחן של יגאל בשן ולעיבוד של אלדד שרים.
בשנת 1974 הקליטה עבור אלבום משירי מלחמת יום הכיפורים בשם "מלחמה ושלום" גרסה משלה לשיר של נועם קניאל "מודה אני לפניך".
בעקבות הצלחתו הרבה של השיר, ביצועו זוהה ביותר עם לב.
באותה שנה היא הייתה אמורה להיכנס לתפקיד של גילה זוהר בסרט "צ'רלי וחצי" ועברה את הבחינה, אך ברגע האחרון החליט הבמאי להעביר את התפקיד לזמרת אילנית, שגם היא עברה את הבחינות.
לבסוף הבמאי העביר את התפקיד לחיה קציר.
באמצע שנות ה-70 נסעה לארצות הברית ושהתה שם עד 1987. בזמן שהותה שם עסקה לב בתכשיטנות.
בשנת 1980 הוציאה בארץ את אלבומה השלישי, "עדנה לב", שהוקלט במהלך שהותה בארצות הברית והורכב משירים עבריים, ביניהם גם שירים שכתבה לב עצמה.
שמה החל להיות מוזכר לרעה במדורי רכילות וצהובונים בגלל הכישלון.
בשנת 1987, לאחר גירושיה מיורם שיינמן ושובה לארץ, ניסתה פעם נוספת לחדש את הקריירה אך גם הפעם היא לא הצליחה לשוב אל השיא בו הייתה לפני שעזבה.
ההתחלה הייתה טובה, כאשר השתתפה בפסטיגל באותה שנה עם השיר "הדגל שלי" שזכה במקום השלישי.
אחר כך ב-1988 היא שיחקה בסרטו של יהודה ברקן "מצלמה בלי בושה", בתפקיד מתחנית.
בשנת 1989 הוציאה את אלבומה הרביעי "הדרך אלי", בשיתוף פעולה עם אריק רודיך ובחודשים הראשונים של ההקלטות גם עם יהודית רביץ, עד שזו פרשה.
בדומה ובשונה מאלבומה הקודם, כל השירים זכו להצלחה מסוימת.
לדברי לב, עלות ההפקה של האלבום הייתה גדולה, כמעט כשל רכישת דירה.
האלבום לא זכה להצלחה רבה, אך בדיעבד גם הצליח להביא להיטים שהפכו לידועים מאוד.
באלבום הופיעה גרסה חדשה ללהיט העבר שלה "שתי אחיות", אך מילות השיר לא כתובות בצד האחורי של עטיפת האלבום (האלבום לא יצא על גבי דיסק, ולא כולל דף מילים.
המילים מופיעות בצד האחורי של העטיפה).
בשנת 1993, לאחר שלוש שנים בארצות הברית והולדת בתה נטע-לי, חזרה לב לארץ והוציאה את אלבומה החמישי (והראשון על גבי דיסק), "יותר מקרוב", בשיתוף פעולה עם הקלידן אדי גרימברג, שהלחין חלק מהשירים עיבד את כולם, ואף שר קולות רקע.
האלבום כלל 11 שירים אישיים שתיארו את הרגשותיה של לב ומשברים שהיו לה, וממנו בלטו השירים "לחם" ("לחם בטעם של אדם"), "עד מתי", "עכשיו מותר ילדה" (שנכתב כהתנצלות לבתה נטעלי על החיים הקשים שעברה), "כמו שובר גלים" ובמיוחד "יש עוד".
האלבום לא זכה להצלחה, וגם הוצאתו המחודשת של האלבום בשנת 1994 לא עזרה.
השיר "אתה עושה לי להרגיש" שהופיע באלבום ונכתב על ידי לב והולחן על ידי גרימברג, הופיע קודם באלבום "עדנה לב" משנת 1980 בשם "הנכון בין השגיאות" ובלחן של צביקה פיק, ואף הזכיר בקצבו את שירה של ריקי גל "לגור איתו" (1979), שאף הוא הולחן על ידי פיק.
בשנת 1996 הוציאה חברת פונוקול עבור לב את "עדנה לב - האוסף", שאיגד את מיטב להיטיה וכלל שלושה מלהיטי האלבום "יותר מקרוב": "לחם", "כמו שובר גלים" ו"יש עוד".
האוסף הזה הוא האלבום הנדיר ביותר של לב; הוא גם בכלל כמעט לא זכה לחשיפה (כלומר, נכשל) וכבר לא מודפסים יותר עותקים חדשים שלו.
בשנת 2003 הוציאה חברת NMC בהפקת אילן בן שחר את "עדנה לב - האוסף הכפול", אוסף כפול ושני (והפעם גם מצליח) הכולל שירים מכל חמשת אלבומיה.
רוב השירים באוסף מעולם לא הופיעו באלבומיה הרשמיים של לב.
האלבום הראשון והשני יצאו ב-2017 על גבי דיסק כפול "עדנה לב - השנים הראשונות".
האלבומים השלישי והרביעי לא תועדו עד היום על גבי דיסק.
בשנת 2010 הקליטה תקליט שדרים בהפקת תמיר קליסקי שבו שישה שירים, מהם חידושים ללהיטי עבר.
האלבום שהיה אמור לצאת בספטמבר של אותה שנה והתקליט שדרים לא יצאו עדיין.
לאורך שנות הקריירה שלה מוזכרת לב בתדירות גבוהה במדורי הרכילות של העיתונים ובצהובונים.
בשנות ה-70 נקשר שמה ברומנים עם ידוענים כמו רפי שאולי, חיים רמון ויהודה ברקן.
בשהותה בארצות הברית חייתה עם כוכב הטלוויזיה דייוויד ברנר.
באותה תקופה הייתה בתחילת הקלטות של אלבום שלישי שנגנז.
לאחר פרידתה ממנו נישאה ליורם שיינמן, יורד ישראלי שהפך באמריקה למיליונר.
בהמשך נולדה בתם המשותפת נטע-לי, עליה נכתב השיר "עכשיו מותר ילדה", שהופיע באלבומה החמישי משנת 1993 "יותר מקרוב".
לב ושיינמן התגרשו לאחר שנת נישואין אחת בשנת 1987. לאחר גירושיה חזרה לישראל.
בשנת 1991 נישאה למפיק יורם גלובוס, והתגרשה ממנו כעבור זמן קצר.
במדורי הרכילות סופר בהרחבה על נישואיה לגלובוס, ועל גירושיה ממנו לאחר שגילתה כי הוא התאהב בגיסתה לאה, שאיתה התחתן מאוחר יותר.
למרות הגירושין שמרו השניים על קשר, וגלובוס אף ייעד לה תפקידים בסדרות "רמת אביב גימל" ו"סיטי טאוור", אך הייעודים עלו על שרטון ואחרות זכו בתפקיד.
אחייניה הם השחקנים עידו ולירון לב.
דודיה היו רותי ועזריה רפופורט, הוריה של אשת התקשורת טלי ליפקין-שחק.
בשנת 2005 שב שמה של לב להופיע בעיתונים, אך בהקשרים בלתי מחמיאים של מעצרים:
בפברואר התלונן אדר טיסונה, החבר של לב לשעבר, כי בשנת 2004 היא התחילה להטריד אותו בשיחות טלפון חוזרות.
בתחילת החקירה לב תקפה את השוטרת שניסתה לגבות ממנה עדות, ואף בעטה בשוטר שחש לעזרת השוטרת.
היא שוחררה בערבות, הובאה להארכת מעצר בית ולמשך חצי שנה נאסר עליה להתקרב לביתו של טיסונה.
במרץ הגיעה לב לאסוף כרטיס אשראי מסניף בנק.
כאשר פקיד הבנק הסביר לה כי אין באפשרותו לתת לה את הכרטיס, היא השתוללה והתפרעה.
היא נתבקשה להתפנות מהמקום אך סירבה, וכך גם כאשר השוטרים הגיעו לסניף הבנק.
גם הפעם נעצרה ונחבלה באפה לאחר ששוטר הטיח אותה לקיר, והובהלה להיבדק בבית חולים.
לטענתה, השוטרים אף אזקו אותה חזק מאוד, מה שגרם לה לקבל שטפי דם, זרקו אותה לניידת ואף צחקו עליה לאחר שנפלה משם.
גם לאחר הבדיקות בבית החולים היא לא שוחררה.
באפריל נעצרה לב לאחר שתקפה אישה שהגיעה להתלונן עליה במשטרה, ואת השוטרים שניסו להפריד ביניהן.
ב-2009 הסתיימה הפרשה, כאשר לב הורשעה בעבירות של העלבת עובד ציבור, איומים, הטרדה טלפונית, תקיפה, הסגת גבול, וניסיון לתקוף שוטר, ונגזרו עליה שישה חודשי מאסר על תנאי.
השנים הראשונות (אלבום כפול, 2017)
כל אחד יכול למצוא מאהב (תקליט שדרים באנגלית) (1968)
עדנה לב - תקליטון בגרמנית (1973)
המסע לבאלי (עם שמוליק קראוס) (1995)
עדנה או'בריאן הייתה סופרת אירית שכתבה רומנים וסיפורים קצרים.
או'בריאן נולדה בטומגרני, מחוז קלייר, אירלנד, ב-1930. אמה היגרה לתקופת מה לארצות הברית אך חזרה לאירלנד והקימה משפחה.
ב-1950 סיימה או'בריאן לימודי רוקחות, וב-1954 נישאה לסופר ארנסט גבלר, ועברה עמו להתגורר בלונדון.
לזוג נולדו שני ילדים והם התגרשו כעבור עשר שנים.
ב-2006 קיבלה מינוי של פרופסור נלווה לספרות אנגלית בקולג' אוניברסיטת דבלין.
עדנה או'בריאן כתבה רבות על אירלנד, למרות ששנים לא התגורה שם, ונגעה בנושאים חברתיים שנויים במחלוקת כמו הפלות וה-IRA.
ספרה הראשון, "נערות הכפר", פורסם ב-1960. הספר הפך בהמשך לטרילוגיה.
בכתיבתה התמקדה או'בריאן בתיאור רגשותיהן של נשים בודדות, והשתמשה בחומרים מחייה האישיים.
יחסה אל אירלנד היה מריר וביקורתי.
היחס אל נערות ונשים מצד החברה, בעיקר הכפרית, והכנסייה הקתולית כפי שהוא השתקף בכתיבתה היה כובל, משפיל ומבזה.
אחת הבעיות שהיא הרבתה לעסוק בה היא השתיינות, התורמת לאלימות הגברים כלפי נשותיהם וילדיהם ועם זאת מתקבלת בסובלנות, או לפחות בעצימת עין, מצד הכנסייה.
למעשה, בטרילוגיה "נערות הכפר" קשה למצוא התייחסות חיובית למישהו מן הנפשות הפועלות, ביוצא מן הכלל אחד – הווטרינר, אבי חברתה הטובה של הגיבורה הראשית, המתחלפת איתה בסיפור המעשה בגוף ראשון.
הנשים בספריה של או'בריאן בודדות גם כשהן נשואות (לכאורה בבחירה חופשית שלהן) ואמהות.
אין להן קשר ממשי ובונה עם שום אדם אחר, שיוכל להוות בשבילן מקור ייעוץ ומודל התנהגות - לא הוריהן, לא בני משפחה אחרים, לא מורות (נזירות קתוליות מחמירות) ולא כמרים.
גם אהבתה של קייתלין לקריאה איננה מרחיבה את אופקיה ואיננה פותחת לפניה אפשרויות לשינוי חייה.
היא נשארת נערת כפר נפחדת, נכלמת ונבערת מדעת עד יומה האחרון.
מבחינה זו ברור שאו'בריאן הייתה האנטיתזה לדמויותיה – זו שנחלצה והתקדמה.
בצעירותה קראה או'בריאן את ספרו של ת"ס אליוט על ג'יימס ג'ויס, שספרו דיוקן האמן כאיש צעיר השפיע עליה עמוקות.
הערצתה לסופר הביאה אותה ב-1999 לפרסום הספר "ג'יימס ג'ויס", ביוגרפיה של הסופר הכתובה בסגנון ייחודי, יותר כמחווה לסופר מאשר כביוגרפיה טיפוסית.
או'בריאן הודתה כי ג'ויס השפיע לעומק על כתיבתה.
ב-2009 פרסמה ביוגרפיה נוספת, של המשורר לורד ביירון, "Byron in Love".
2019 – פרס דייוויד כהן לספרות.
נערות הכפר – טרילוגיה ואפילוג
הבית שעל שפת האגם, מאנגלית: תרצה גור-אריה, הוצאת הד ארצי וספריית מעריב
ג'יימס ג'ויס, מאנגלית: יורם ברונובסקי, ספריית מעריב, 2002
עדנה גבריאלי (נולדה ב-1936) היא משפטנית בתחום דיני עבודה.
כיהנה בתפקידים רבים בפרקליטות מחוז תל אביב.
שימשה שופטת בפועל בבית הדין הארצי לעבודה בשנים 1995–1998. כיום משמשת יו"ר הוועד המנהל של "אנסמבל סולני תל אביב".
גבריאלי נולדה למיכל ונחום חת בחיפה.
מצד אימה היא נצר לר' שלמה מטולוצין, לראש"ז וליואל משה סלומון.
בשנת 1995 הפסידה השופטת גבריאלי את המינוי לשופטת מן המניין, כאשר התמודדה מול השופטת אלישבע ברק.
אי לכך, קיבלה גבריאלי מינוי של שופטת בפועל.
עם פרישתה, בשנת 1998, פנתה לפעילות ציבורית, הכוללת חברות במועצה הציבורית של העמותה לקידום החינוך בתל אביב יפו.
השופטת גבריאלי משמשת יו"ר הוועד המנהל של "אנסמבל סולני תל אביב" מיום הקמתו.
עדנאן ח'אשוקג'י היה סוחר נשק ואיש עסקים סעודי.
נודע במעורבותו ב"פרשת איראן-קונטראס" ובהיותו האיש העשיר בעולם בשנות ה-80.
נולד במכה כבן הבכור למוחמד ח'אשוקג'י, שהיה רופאו האישי של המלך אבן סעוד.
אביו היה טורקי שהשתקע בסעודיה ושימש תקופת מה כסגן שר הבריאות.
עד שנת 1952 למד בקולג' ויקטוריה היוקרתי באלכסנדריה, שם גם הכיר את מלך ירדן, חוסיין.
משנת 1953 למד באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטת המדינה של קליפורניה.
הוא הפסיק את לימודיו ונכנס לעסקים.
ח'אשוקג'י תיווך בעסקאות נשק בין חברות אמריקניות לסעודיה בשנות השישים והשבעים, ועבד בצמוד לתאגיד לוקהיד, כיום לוקהיד מרטין בהמשך ייצג את צרפת במרוץ מול בריטניה במטרה להשיג עסקה בסך 20 מיליארד דולר של נשק תמורת נפט עם הסעודים.
ב-1987 תמונתו פורסמה בשער מגזין "טיים", תחת הכותרת: "עסקאות הנשק האפלות - חיי החברה הגבוהה והעסקאות הנוצצות של עדנאן ח'אשוקג'י".
בשנת 1988 הוא נעצר בשווייץ והואשם בהסתרת כספים של נשיא הפיליפינים פרדיננד מרקוס ואשתו אימלדה, ולאחר שלושה חודשים הוסגר לארצות הברית.
הוא שוחרר בערבות ובסופו של דבר זוכה מהאישומים נגדו.
שנה לפני כן בית משפט בפריז חייב אותו לשלם 1.6 מיליון דולר על הברחת 37 ציורים לפריז, ציורים שאותם קנה בארצות הברית עבור מטוסו הפרטי.
בשיא גדולתו, הונו של ח'אשוקג'י נאמד ב-2.4 מיליארד דולר, והוא נחשב לאיש העשיר בעולם.
בניגוד לסוחרי נשק אחרים ששמרו על חשאיות, במסיבות שלו הופיעו סלבריטאים רבים, נשים יפהפיות, וטייקונים אחרים.
אחת המפורסמות שביניהן הייתה זו שערך באיסטנבול אחרי ניתוח של ליז טיילור, שחלתה בסרטן; לאחרת הזמין את להקת קווין.
להערכת העיתון הגרמני "דר שפיגל", ח'אשוקג'י החזיק רק כ-50 מיליון דולר ב-1990.
ח'אשוקג'י החזיק בעבר באחת היאכטות הגדולות בעולם, "נבילה", שנקראה על שם בתו.
היאכטה, שאורכה 86 מטרים, הכילה חניה לרולס-רויס פנטום 5, מסוק, וצוות בן 40 איש.
היאכטה הופיעה בסרט של ג'יימס בונד "לעולם אל תאמר לעולם לא".
כשהאימפריה שלו נקלעה לקשיים כספיים, הוא מסר את היאכטה לסולטן של ברוניי, שמכר אותה אחר כך לדונלד טראמפ תמורת 29 מיליון דולר - כ-30 שנה לפני שטראמפ נבחר לנשיא ארצות הברית (כיום בידי המשקיע הסעודי אל-וליד בן טלאל).
החזיק במספר מעונות בעולם, ביניהם וילה "מוחמדיה" בריביירה הצרפתית, "לה בראקה" במרבייה שבספרד, וכן שתי קומות במגדל אולימפיק בשדרה החמישית בניו יורק.
ח'אשקג'י היה מעורב בפרשת איראן-קונטראס כמתווך מרכזי בחילופי הנשק לבני ערובה יחד עם סוחר הנשק האיראני מנוכר גורבניפר.
בסדרת אירועים מורכבת נמצא כי לווה כסף בגין רכישות נשק אלה מהבנק לאשראי ומסחר בינלאומי (Bank of Credit and Commerce International) בגיבוי ערב הסעודית וארצות הברית.
תפקידו בפרשה יצר מחלוקת כאשר חשוגי תרם מיליונים לאמריקן יוניברסיטי בוושינגטון הבירה כדי לבנות אולם ספורט שנשא את שמו.