tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נמל התעופה משמש לכמה טיסות סדירות וצ'רטר, אך גם תעופה עסקית ותעופה כללית, ושירת 239,517 נוסעים בשנת 2022.
נמל התעופה מורכב מטרמינל נוסעים אחד קטן עם מתקנים בסיסיים הכוללים עמדות שירות, בר/בית קפה קטן במסדרון הכניסה ובשער, ובר/מסעדה עם מרפסת.
רחבת החניה כוללת עשרה מקומות חניה למטוסי נוסעים קטנים יותר כמו הפוקר 50. מכיוון שאין גשרי עלייה למטוס, נעשה שימוש בהליכה למטוס.
בשל אורך המסלול הקצר שלו שהוא באורך של קצת יותר מ בלבד, לא ניתן להפעיל מטוסים גדולים יותר מהבואינג 757 בנמל התעופה.
אוטובוסים 51, 52 ו-53 מחברים את נמל התעופה עם תחנת הרכבת אנטוורפן-ברכם המפעילה רכבות מקומיות, בין-עירוניות ובין-לאומיות .
אוטובוסים אלה מופעלים על ידי דן ליז'ן.
נמל התעופה הוא ביתם של מספר בתי ספר לטיסה, סדנאות תחזוקה ותיקון מטוסים, מפעילי מטוסי מנהלים, למספר האנגרים למטוסים פרטיים, ולמוזיאון סטמפ אן ורטונגן .
ב-8 בספטמבר 2022, מטוס מנהלים מסוג Cessna Citation שהופעל על ידי GlobeAir חרג ממסלול 11 בזמן נחיתה באנטוורפן.
אף אחד על הסיפון, כולל התקליטן ההולנדי אפרוג'ק, לא נפגע, ולפי הדיווחים לא נגרם נזק למטוס.
נכון לספטמבר 2022, האירוע נמצא בחקירה.
נמל התעופה הבין-לאומי של טמפה (IATA: TPA, ICAO: KTPA, FAA LID: TPA) (היה ידוע כנמל התעופה העירוני דרו פילד עד 1952) הוא נמל תעופה בן-לאומי הממוקם כ 9.7 ק"מ מערבית למרכז טמפה, פלורידה, ארצות הברית.
נמל התעופה נמצא בבעלות ציבורית של רשות התעופה של מחוז הילסבורו (רתמ"ה).
נמל התעופה משרת 100 יעדים בטיסות ישירות ברחבי אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית, הקריביים ואירופה על פני מספר חברות תעופה.
מבנה הטרמינל היבשתי והאווירי של נמל התעופה היה הראשון מסוגו בעולם כאשר ישנו מבנה טרמינל יבשתי מרכזי לפני השיקוף הביטחוני בו נמצאים תהליכי הצ'ק אין ושליחת המזוודות.
ממבנה הטרמינל המרכזי יוצאות ארבע שלוחות (המזכירות איים) בהן ממוקמים שערי העלייה למטוס.
כל שלוחה מחוברת לטרמינל המרכזי באמצעות מערכת מסיעונים אוטומטית.
נמל התעופה הבין-לאומי של טמפה היה נמל התעופה הראשון בעולם להשתמש במערכת אוטומטית זו.
ישנן ארבע שלוחות (A, C, E ו-F) עם 59 שערים בסך הכל.
כולם נבנו אחרי 1985 וכל השלוחות כוללות מתחם אוכל וחנות מזכרות, בנוסף לאזורי עישון חיצוניים.
שלוחות E ו-F כוללות חנויות דיוטי פרי בתוכן, בנוסף לחנויות המזכרות הרגילות.
זאת בכדי לשרת נוסעים הממריאים או נוחתים בטיסות בין-לאומיות.
שלוחה A כוללת 16 שערים.
שלוחה C כוללת 16 שערים.
שלוחה E כוללת 13 שערים.
שלוחה F כוללת 14 שערים.
נמל התעופה הבין-לאומי של טמפה משתרע על שטח של 13 קמ"ר בגובה של מעל גובה פני הים הממוצע.
יש לו שלושה מסלולי טיסה ב-13 בינואר 2011 שינו ייעודי המסלולים עקב שינוי בכיוון המגנט.
נתח השוק של חברות התעופה
נמל התעופה הבינלאומי קלמטה "קפטן ואסיליס קונסטנטאקופולוס" הוא נמל תעופה בעיר קלמטה שביוון.
הוא מקבל בעיקר טיסות במהלך הקיץ.
במרץ 2013, אג'יאן איירליינס פתחה בנמל בסיס פעולה מרכזי.
נמל התעופה ממוקם בין קלמטה ומסיני על כביש GR-82 (פילוס–קלמטה–ספרטה) וממערב לפסי הרכבת במישור נהר פאמיסוס.
אורכו של המסלול היחיד הוא בערך 2.7 ק"מ והוא עובר מצפון לדרום מהכביש המהיר צפונה למישור.
הטרמינל שוכן ממזרח והגישה אליו מתבצעת באמצעות כבישים GR-7 / E55 / E65 (קלמטה–טריפולי–קורינתוס).
בצמוד לנמל תעופה, ממערב למסלול ההמראה, נמצא בסיס צבאי של חיל האוויר היווני.
בסיס האווירי משתמש באותו מסלול כמו כלי טיס אזרחיים.
משנת 1976 פועלים בבסיס הזה מרכז לאימונים אוויריים והמרכז להכשרת טיסות מכשירים של הכנף האווירי ה-120 של חיל האוויר היווני.
ב-2021, בשיתוף פעולה עם אלביט מערכות, הוקם בבסיס בית ספר לטיסה לחיל האוויר היווני.
העסקה כוללת רכישת 10 מטוסי M-346 מאסטר, סיוע של אלביט בשדרוג מטוסי T-6 טקסאן II, אספקת מאמני טיסה, הדרכה תחזוקה.
נמל התעופה הבינלאומי קלמטה נפתח בשנת 1959. טיסות שכר החלו לפעול משדה התעופה ב-1986 ובניין טרמינל החדש נבנה ב-1991. באותה שנה קיבל חיל האוויר היווני אחראיות על הפעלת נמל התעופה.
בשנת 2012 נקרא נמל תעופה על שם קפטן ואסיליס קונסטנטאקופולוס.
ב-16 באוקטובר 1971 נחטף מטוס נוסעים אזורי מסוג NAMC YS-11 טורבו-פרופ של אולימפיק איירווייס.
הוא יצא מנמל התעופה הבינלאומי קלמטה לנמל התעופה הבינלאומי הליניקון.
היה חוטף אחד, שדרש לקחת אותו ללבנון.
כל 64 הנוסעים ואנשי הצוות שרדו לאחר שכוחות הביטחון הסתערו על המטוס והחוטף נעצר.
בנובמבר 2001 נעצרו על ידי המשטרה 14 תצפיתני מטוסים (ספוטרים), 12 אזרחים בריטים ו-2 אזרחים הולנדים, לאחר שנצפו מצלמים מטוסים בבסיס האווירי.
חברות התעופה הבאות מפעילות טיסות סדירות וצ'רטר בנמל התעופה קלמטה:
חברת תעופהיעדיםאג'יאן איירליינסאתונה, קופנהגן, גוטנבורג, הלסינקי, הרקליון, מינכן, סטוקהולם ארלנדה, תל אביבאוסטריאן איירליינסוינהבריטיש איירווייזלונדון הית'רוקונדור איירליינסדיסלדורף, פרנקפורט, מינכןDiscover Airlinesפרנקפורט, מינכןאיזיג'טלונדון גטוויק, מנצ'סטראדלווייס איירציריךיורווינגסדיסלדורףFLYYOתל אביבJet2.comברמינגהאם, בריסטול, אדינבורו (מתחיל ב-6 במאי 2026), לונדון סטנסטד, מנצ'סטרלופטהנזהמינכןמרתון איירליינסאינסברוקQanot Sharqטשקנטריינאיירברגמו, לונדון סטנסטד, וינהסקנדינביאן איירליינססטוקהולם ארלנדהסוויס אינטרנשיונל אייר ליינסז'נבהטראנסאוויהאמסטרדם, פריז אורליVoloteaליל, ליון, נאנט
ניתן להגיע לנמל תעופה קלמטה באוטובוס או במונית.
תחנת האוטובוס ממוקמת קרוב לבניין הטרמינל.
הנסיעה באוטובוס בין נמל התעופה לעיר קלמטה אורכת כ-25–20 דקות.
נמל התעופה הבין-לאומי שהיד מדני תבריז (בפרסית: فرودگاه بینالمللی شهید مدنی تبریز) הוא שדה תעופה שמשרת את העיר האיראנית תבריז.
זהו שדה התעופה העיקרי של עיר זו במחוז מזרח אזרבייג'ן שבצפון מערב איראן.
מסלול ההמראה של שדה התעופה משמש גם את חיל האוויר של איראן.
ב-13 ביוני 2025 הותקף על ידי חיל האוויר הישראלי, במסגרת מבצע עם כלביא, ובעקבות זאת נסגר עד לפתיחה מחודשת ב-7 ביולי.
נמל התעופה הבין-לאומי שהיד האשמי-נז'אד משהד (בפרסית: فرودگاه بینالمللی شهید هاشمینژاد مشهد) הוא נמל תעופה שמשרת את העיר האיראנית משהד.
נמל התעופה משרת גם את חיל האוויר האיראני.
נמל תעופה זה נבנה בשנת 1955 תחת השם נמל התעופה משהד.
נמל תעופה זה הוא נמל התעופה השני מבחינת עומס באיראן, אחרי נמל התעופה הבין-לאומי מהראבאד.
ב-15 ביוני 2025 ישראל תקפה בנמל התעופה במשהד, והשמיד בין היתר מטוס תדלוק איראני.
נמל התעופה הבין-לאומי שהיד אשרפי כרמאנשאה (בפרסית: فرودگاه بینالمللی شهید اشرفی کرمانشاه) הוא נמל תעופה בעיר כרמאנשאה שבאיראן.
הוא ממוקם בחלקה המזרחי של העיר כרמאנשאה, ומשרת את העיר כרמאנשאה ואת האזורים הסמוכים לעיר.
מנמל התעופה מופעלות טיסות פנים איראניות על בסיס יומי, וטיסות בין-לאומיות על בסיס עונתי.
נמל התעופה הבין-לאומי שהיד דסתע'יב שיראז (בפרסית: فرودگاه بینالمللی شهید دستغیب شیراز) הוא נמל תעופה בין-לאומי הממוקם סמוך לשיראז שבאיראן.
זהו נמל התעופה הראשי של פרובינציית פארס, והוא גם נמל התעופה הגדול ביותר בחלק הדרומי של איראן כולה.
נמל התעופה החל את פעילותו בשנת 1961, ועבר שיפוץ וחידוש נרחב בשנת 2005. בעקבות השיפוץ הוא נחשב עד היום כנמל התעופה השני באמינותו ובמודרניות שלו באיראן, אחרי נמל התעופה טהראן, מבחינת בטיחות הטיסה.
זאת, בין היתר, משום שהוא כולל מערכות בקרת ניווט ואלקטרוניקה במגדל הפיקוח שלו.
בנמל התעופה קיימים שני טרמינלים עיקריים המחוברים זה לזה.
טרמינל הפנים הוא טרמינל 1 – הוא ותיק וגדול יותר מהטרמינל השני, והוא מטפל אך ורק בטיסות פנים בתוך איראן.
הטרמינל הבינלאומי הוא טרמינל 2, המשמש לכל הטיסות הבין-לאומיות הסדירות וטיסות הקונקשיין.
טרמינל בין-לאומי נוסף נמצא בבנייה, ולאחר השלמתו צפוי טרמינל 2 לשמש עבור טיסות לחג'.
גובה השדה 1,500 מטרים מעל גובה פני הים, ונמצאים בו שני מסלולי המראה.
ארבע חברות תעופה משתמשות בנמל התעופה כבסיס פעולה מרכזי, והן: , איראן אסמאן איירליינס, ו.
27 חברת התעופה נוספות טסות לנמל התעופה, ואלו הן: אייר ערביה, , איראן אייר, אסא ג'ט, , , , , , טורקיש איירליינס, , , כווית איירווייז, , מהאן אייר, סאהה איירליינס, סלאם אייר, , עומאן אייר, פגאסוס איירליינס, , פליי דובאי, , קטר איירווייז, , ו-
מנמל התעופה יוצאים קווים ל-48 יעדים, כולם במזרח התיכון.
36 מהיעדים הם בתוך איראן ו-12 הם בין-לאומיים.
מתוך הקווים הבין-לאומיים, ארבעה הם קווים עונתיים בלבד.
להלן רשימת היעדים אליהם יוצאות טיסות מנמל התעופה שיראז:
+נמל היעדמקום היעדמדינהאבאדאןכרמאןאיסטנבולאיסטנבולאיסטנבול סביהה גקצ'ןאיסטנבולאספהאןבנדר עבאסבנדר עבאסגרגאןדובאידובאי איחוד האמירויותמאזנדראןזאהדאןצ'אבהארח'ארגחמדדוחהכווייתכוויית כווייתכישכישכרמאנשאהכרמאנשאהמהראבאדטהראןמסקטמסקטמשהדמשהדסוחאראהוואזקשםרשתשארג'ה איחוד האמירויותתבריזתבריזעונתיהמלך עבד אל-עזיזג'דהטביליסיטביליסיאל-מדינהנג'ף
ב-15 ביוני 1971 מטוס דאגלס C-47 דקוטה נפגע בתאונה בנמל התעופה ונגרם לו נזק.
בדצמבר 2018 מטוס בואינג 737 MAX של חברת התעופה נורוויג'ן אייר שאטל שהתקבל בחודש שלפני נאלץ לבצע נחיתת חירום בנמל התעופה בעקבות כשל טכני באחד מתוך שני מנועיו.
בעקבות הסנקציות על איראן המטוס הושאר באיראן ולא טופל, והוחזר לשוודיה רק ב-22 בפברואר 2019.
נמל התעופה הבין-לאומי קליבלנד הופקינס הוא נמל תעופה בקרבת העיר קליבלנד, במדינת אוהיו, המשרת את המרחב המטרופוליטני של העיר וכן משרת אוכלוסייה של ערים נוספות באזור ואת צפון-מזרח מדינת אוהיו.
הוא נמל התעופה העמוס ביותר במדינת אוהיו, ומדורג בין 50 נמלי התעופה העמוסים ביותר בארצות הברית.
סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה ברשות התעופה הפדרלית (FAA) וגם בארגון יאט"א הוא CLE, והוא מסומן באותיות KCLE בארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית ICAO.
הנמל נמצא בבעלות העיר קליבלנד, ומפעילה אותו מחלקת הנמלים העירונית.
שני חלקים נפרדים יש לשמו של נמל התעופה הבין-לאומי קליבלנד הופקינס.
השם הראשון "קליבלנד" הוא כמקובל בנמלי תעופה בעולם, שמה של העיר המרכזית שבסמיכות לה נמצא הנמל, ואת תושביה הוא משרת.
החלק האחר "הופקינס" הוא תוספת מאוחרת, שהוספה כאות כבוד לוויליאם הופקינס (William R.
Hopkins) מי שכיהן בעבר כמנכ"ל עיריית קליבלנד, ויזם ודחף בפועל את הקמת נמל התעופה, וגם ליווה את תהליך ההקמה.
שמו של ויליאם הופקינס הוסף לשם נמל התעופה קליבלנד בשנת 1951, לכבוד חגיגות יום הולדתו ה-82.
נמל התעופה נחנך בתאריך 1 ביולי 1925 וחגג ב-2025 מאה שנים להיווסדו.
שמו המקורי היה "נמל התעופה העירוני של קליבלנד" (Cleveland Municipal Airport).
היוזמה בהחלטה על הקמת הנמל, רכישת הקרקע והפיקוח על ההקמה נעשו ע-די מנכ"ל העירייה ויליאם הופקינס.
הטיסות הראשונות אל ומהנמל היו טיסות שהובילו דברי דואר של דואר אוויר, בשירות הדואר האווירי של ארצות הברית (U.S.
לפני חנוכת הנמל, שירות דואר האוויר לקליבלנד הופעל משדה תעופה קטן, שהיה במיקום קרוב לאתר הנוכחי של נמל התעופה.
בתחילה השתמשו בנמל אלפים אחדים של נוסעים, אך תוך ארבע שנים בלבד, כבר ב-1929 הגיע מספר הנוסעים ל-20,000. באותה השנה נחנך בנמל טרמינל חדש.
הודות לגודלו של הנמל, החל מ-1939 נערכו בו תערוכות אוויריות לאומיות וכן מפגנים אוויריים, שמשכו מאות אלפי צופים ודמיויות ידועות מעולם התעופה דוגמת צ'ארלס לינדברג (Charles Lindbregh), אמיליה ארהארט (Amelia Earhart) ודמויות ידועות אחרות.
המפגנים הופסקו בעת מלחמת העולם ה-2, ולאחר תאונה שבה מטוס P-51 מוסטנג התרסק לתוך בית מגורים קרוב, ונהרגו 2 דיירים וטייס המטוס, המפגן הופסק סופית.
לנמל התעופה קליבלנד ראשונויות במספר תחומים.
הוא היה נמל התעופה הראשון בבעלות עירונית ובתפעול עירוני.
בתחומיו נבנה מגדל פיקוח ראשון במתכונת מודרנית, מוגבה מעל יתר מתקני הנמל, עשוי מזכוכית וצופה 360° לכול כיוון.
ב-1930 היה גם לנמל הראשון להאיר בלילות את מסלולי הטיסה שלו.
הנמל היה הראשון להפעיל בשנת 1939 בקרת רדיו קרקע-אוויר.
בנמל זה הופעל לראושנה בצפון אמריקה ב-1956 טרמינל במבנה של חלוקה לשתי קומות, המפרידות בין הנוסעים ממריאים לנוסעים הנוחתים.
בנוסף, היה לנמל הראשון בצפון אמריקה, אליו חובר ישירות קו רכבת אזורי, בשנת 1968.
ב-1942 בעת שהתנהלה מלחמת העולם השנייה, הוקמו בשולי הנמל שני מתקנים משמעותיים.
האחד מפעלי פישר, שייצרו חלקים עבור מטוסי הפצצה מדגם בואינג B-29 סופרפורטרס (לאחר המלחמה, המפעלים שינו את ייעודם מספר פעמים).
האחר היה מרכז מחקר ומעבדה בשם הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA-National Advisory Committee for Aeronautics), שלאחר המלחמה הפך מרכז מחקר של נאס"א, ומאוחר יותר קראו לו על-שם האסטרואנאוט ג'ון גלן.
לאחר מלחמת העולם ה-2 בשנות ה-60 ושנות ה-70 הסיטו בעיות כלכליות אזוריות את תשומת הלב של שלטונות קליבלנד מפיתוח הנמל, אך ב-1973 הושלם מהלך מודרניזציה והרחבה של מתקני הטרמינל.
ב-1987 חברת קונטיננטל איירליינס פתחה בסיס בנמל התעופה קליבלנד, ובזכות בסיס זה עברו ב-1999 בנמל מספר שיא של 13.26 מיליוני נוסעים, נתון שהלא שוחזר מאז.
מאוחר יותר סגרה קונטיננטל את הבסיס בנמל (לאחר איחוד עם יונייטד איירלינס).
ב-2008 הושלם מהלך נוסף של שדרוג בנושאי בטיחות וזמני טיפול בטיסות ונוסעים.
ב-2014 המספר הנוסעים חצה את רף 10 המיליון, לראשונה מזה עשר שנים, ונעשו תוכניות להחלפת הטרמינל בחדש בשנת 2021, אך התפרצות מגפת הקורונה מנעה את ביצוע התוכניות.
בשנת 2023 הפעילה חברת פרונטיר איירליינס בסיס משלה בנמל.
נמל התעופה קליבלנד נמצא בצפון מזרח ארצות הברית, בקרבת העיר קליבלנד, שאותה ואת המרחב העירוני שלה הוא משרת.
הנמל נותן שירות לאזור הצפון-מזרחי של מדינת אוהיו, מחוז קויאהוגה.
העיר מרוחקת כ-19 ק"מ מהעיר התחתית של קליבלנד.
מרחק הנסיעה לקולומבוס בירת אוהיו והעיר הגדולה ביותר בה מסתכם בכ-215 ק"מ, לעיר אקרון מעט פחות מ-60 ק"מ, ואל סינסינטי בדרום מערב אוהיו המרחק הווא כ-386 ק"מ.
מרחקו של נמל התעופה לימת אירי (Erie) פחות מ-10 ק"מ בקו אווירי, וכ-70 ק"מ מגבול ארצות הברית-קנדה, העובר באמצע אגם אירי.
בתקופות הקיץ שורר בנמל התעופה מזג אוויר חמים, ועונות החורף מושלגות וקרות מאוד.
אחד מתנאי מזג האוויר החשוב לתפעול נמלי תעופה הוא מהירות הרוחות.
מהירות הרוח השנתית הממוצעת בנמל עומדת על 18.11 קמ"ש.
בחודשים נובמבר עד פברואר מהירות הרוח הממוצעת נעה בין 22.7-21 קמ"ש, ובחודשים יולי ואוגוסט הרוח נושבת בממוצע במהירות של 13.5 קמ"ש.
כמות המשקעים השנתית עומדת על ממוצע כללי של 1,005.5 מ"מ, כמות משקעים זו מורכבת מ-679 מ"מ גשם ו-326.5 מ"מ שלג.
באזור יורדים משקעים (גשם, שלג או במעורב) בממוצע שנתי במשך 103.6 ימים.
החודש החם ביותר בשנה בנמל הוא יולי, והקר ביותר הוא ינואר.
מסלולים, טרמינלים, נוסעים, מטענים, שירות טכני
מסלולים: קיימים בנמל שלושה מסלולי טיסה, כולם ברוחב 45.72 מטר (150 רגל).
טרמינלים: טרמינל אחד משרת את הנמל.
לטרמינל שתי קומות, לצורך הפרדה בין נוסעים ממריאים ונוחתים.
שלוש שלוחות C-A יוצאות מהטרמינל המרכזי.
בכל שלוחה יש בידוק ביטחוני, חנויות וישירותים, וגשרי עלייה למטוסים.
כל שלוחה משרתת חברות תעופה מסוימות.
קיימת גם שלוחה D, אך היא פנויה מאז שנת 2014, כאשר חברת יונייטד איירליינס סגרה בסיסה בנמל ואת רוב הפעילות, ואת הפעילויות הנותרות העבירה לשלוחה C.
נוסעים, מטענים ותנועו מטוסים: מספר הנוסעים בשנת 2024 עמד על 10.17 מיליון, גידול בשיעור של 3% מול שנת 2023. הנתונים טרם חזרו לנתוני השיא של מספר הנוסעים שעברו בנמל בשנת 2008, שעמד על 11.11 מיליון, וגם לא לשיא של 1999, לפני מגפת הקורונה.
כמות המטענים ב-2024 הגיעה לכ-110,000 טון, ותנועות המטוסים (המראות ונחיתות) הסתכמו ב-91,100.
שירותים טכניים ומזון: בתחומי הנמל מתנהלת תחנת תחזוקה טכנית אזורית של חברת יונייטד איירליינס בנוסף, קיים מפעל קייטרינג לחברות תעופה, המופעל על-ידי חברה בת של יונייטד.
חניה: קיים חניון בנמל התעופה.
עם זאת, נוצרה מצוקת חניה החל משנת 2013, כאשר שלטונות הנמל הרסו מבנה חניה לטווח ארוך שהכיל 2,600 מקומות, ונבנה במקומו חניון של 1,000 מקומות בלבד.
מאז הנמל מתמודד עם הבעיה בדרכים שונות, בוטלה חצי שעת חניה חינם שהייתה נהוגה בעבר, וחניון אחד הוסב ל"חניון חכם".
הצעדים שננקטו פתרו חלקית בלבד את בעיית המחסור במקומות חניה בנמל.
לנוסעי נמל התעופה קליבלנד הופקינס מוענק שירות ברמה הניתנת בנמלי תעופה בין-לאומיים מודרניים אחרים בגודל דומה, בארצות הברית, אירופה ובעולם.
כללי ומזון: דרגנועים, מעליות, בתי קפה, מזון מהיר ומסעדות.
אין שירות שמירת חפצים (לוקרים), קיים חדר תפילה למאמיני כל הדתות.
שירותים עסקיים וכספיים: עמדות מידע (i), שירותי מכס ופטור ממכס, חנויות פטורות ממכס, כספומטים, שירותי בנקאות והמרת מטבע.
תאי עבודה אישיים בתשלום, שני חדרי VIP בתשלום.
תחבורה: אוטובוסים ציבוריים, רכבת אזורית, שירות שאטל, מוניות, חניה רגילה וחניה לטווח ארוך (מאז הריסת אחד החניונים קיימת מצוקת חניה), עמדות השכרת רכב של חברות רב-לאומיות, שירות בתשלום של הבאת מכוניות אל ומהחניון.
סיוע אישי, רפואי ונכים: שירותי נכים, סיוע בניוד לנכים ולמוגבלי תנועה, עזרה ראשונה, צ'ק-אין אינטרנטי, אישור כניסה של מקבלי פנים לאזורים מוגבלים (בתיאום מראש), כלבי ריפוי וסיוע (בתיאום מראש).
רוב היעדים אליהם ומהם נמל התעופה הבין-לאומי קליבלנד הופקינס מקיים קווים סדירים, נמצאים בתחומי ארצות הברית לפי המפורט טבלה, המידע עדכני לינואר 2026:
מהנמל מתבצעות טיסות ליעדים בצפון ובמרכז אמריקה, וליעד אחד באירופה.
טבלת יעדים מחוץ לארצות הברית, טיסות וחברות תעופה:
שבועיותאייר קנדהנמל התעופה הבין-לאומי טורונטו-פירסון (YYZ) 1-0פרונטיר איירליינס, יונייטד איירליינסנמל התעופה הבין-לאומי קנקון (CUN) 2-0אייר לינגוסנמל התעופה דבלין (DUB) 1-0פרונטיר איירליינסנמל התעופה הבין-לאומי פונטה קאנה (PUJ) 1-0אייר קנדהנמל התעופה הבין-לאומי מונטריאול-פייר אליוט טרודו (YUL) עונתי
תאונות ותקריות משנות ה-60, או מימי מלחמת העולם השנייה ועוד קודם לא נכללו, עקב היעדר רלוונטיות ושינויים שחלו מאז בנמל, ובציוד הבקרה והשליטה.
התרסקות מסיבה לא ברורה: בתאריך 20 ביולי 1983 התרסק מטוס נוסעים קטן דו מנועי מסוג רוקוול איירו קומנדר 685 (Rockwell Aero Commander 685) שעל סיפונו היו 5 נוסעים ואנשי צוות.
המטוס הנמיך לקראת נחיתה בנמל וההתרסקות אירעה פחות מ-10 ק"מ מקצה מסלול הנחיתה.
נהרגו חמשת האנשים שהיו על סיפון המטוס ועוד אדם באזור התעשייה, בסך הכל 6 הרוגים.
סיבת ההתרסוקת לא נקבעה והועלו מספר אפשרויות, לרבות כשל טכני ותפעול לא מתאים של המטוס.
החלקה על המסלול: בתאריך 20 בדצמבר 1985 הגיע מטוס נוסעים קטן מסוג פיירצ'יילד סוורינגן מטרוליינר (Fairchild Swearingen Metroliner-תשעה עשר מושבים), שעל סיפונו היו 16 נוסעים ואנשי צוות.
המסלול היה מכוסה בכתמי קרח ושלג.
הצוות לא הצליח לשלוט במטוס, הוא החליק והתנגש בערימת של שלג שערמו קודם לכן כלי פינוי שלג בצידי המסלול.
איש לא נפגע בתאונה, אך למטוס נגרם נזק משמעותי.
קרח על כנפי המטוס: בתאריך 17 בפברואר 1991, המתין מטוס מטען מסוג דאגלס DC-9 בתפעול חברת ראיין (Ryan International Airlines) להמראה, במשך זמן רב.
תנאי מזג האוויר היו קרים מאוד וירד שלג.
הצוות לא בדק הצטברות של קרח על הכנפיים במהלך ההמתנה על המסלול בת ה-35 דקות.
זמן קצר לאחר ההמראה החרטום הזדקר והמטוס צנח לקרקע והתרסק.
סיבת התאונה הייתה הצטברות קרח על כנפי המטוס.
שני הטייסים הרגו והמטוס אבד.
הגאי גובה תקועים: בתאריך 15 בדצמבר 1992 המריא מהנמל מטוס מסוג וולפאר טורבוליינר 18 (Volpar Turboliner 18).
מייד אחרי ההמראה הזדקר המטוס בזווית של 69 מעלות וצנח לקרקע מגובה של כ-76 מטר (250 רגל).
חקירה העלתה כי הגה גובה הוחלף בצורה לא נכונה 166 שעות טיסה לפני ההתרסקות.
התנגשות על הקרקע: בתאריך 29 בנובמבר 2004 הסיע על מסלול ההמראה למקום חניה, מטוס נוסעים מסוג אמבראר 135 אשר נחת בנמל.
המטוס המתין להכוונתו של איש צוות קרקע ומשזה אחר להגיע, החליט צוות המטוס להסיע בעצמו, כשטייס המשנה היה על ההגה והטייס הראשי כיוון אותו.
המטוס פגע עם אחת מכנפיו במטוס מסוג דומה, שחנה לפני הנגר.
לכנף מטוס הפוגע נגרם נזק משמעותי, ואילו המטוס שחנה נפגע במידה קלה בלבד.
איש מנוסעי או מצוות המטוס לא נחבל.
נקבע שסיבות התאונה היו אי הבנה בין הטייסים, או הכוונה לא מדויקת של הטייס הראשי, ואי ציות לנוהל המחייב להמתין להכוונת המטוס על-ידי איש צוות קרקע.
ניסיון חטיפה עם נפגעים: ב-5 בינואר 1985 התכונן מטוס בואינג 727 בתפעול חברת פאן אמריקן להמראה מנמל התעופה.
אשה בת 42 בשם אורנט מייס (Oranette Mays), שלפה אקדח ודרשה לטוס לדרום אמריקה, לברזיל.
היא ירתה באשת ביטחון שניסתה לעוצרה ופצעה אותה פצעים קלים, ונכנסה למטוס באיומי אקדח.
החוטפת החזיקה בשבעה בני ערובה בתוך המטוס, אך שחררה אם ואת שני ילדיה, ונשראה עם 4 בני ערובה.
בעת תחילת התקרית, כאשר עלתה החוטפת למטוס, היו על סיפונו 35 אנשים נוספים, שהצליחו להימלט באמצעות הדלת האחורית.
לאחר כשש שעות של משא ומתן, פרץ למטוס צוות של יחידה מיוחדת (SWAT).
האשה ירתה באחד מאנשי צוות הפריצה שהיה מוגן באפוד מגן, ונפצעה בעצמה מאש של צוות הפריצה.
חבלה במתקן מכ"מ: בתאריך 23 בנובמבר 2022 התפרץ אדם בן 26 עם כלי רכבו לתחומי נמל התעופה, נטש את כלי הרכב, המשיך רגלית וחיבל במתקן מכ"ם של הנמל.
הפוגע נתפס, איש לא נפגע בתקרית, אך הטיסות הממריאות מהנמל עוכבו, והטיסות הנוחתות הוסטו לזמן מה לנחיתה בנמל תעופה אחר.
כבישים: סביב נמל התעופה כמה כבישים מהירים, כביש מס' 480 המשיק לחלק הצפוני של הנמל, כביש 71 בצד מזרח, כביש 80 בצד דרום, וכביש 90 שמסלולו מקביל לימת אירי.
אוטובוס: קיים שירות אוטובוסים מנמל התעופה לקליבלנד ולערים רחוקות יותר דוגמת אקרון (Akron) ופיטסבורג (Pittsburgh).
לרוב, השירות לערים הרחוקות יותר ניתן על-ידי חברת קווי גרייהאונד (Greyhound).
רכבת: הקו האדום של רכבות רשות התחבורה של המרחב העירוני קליבלנד (RTA), מחבר את נמל התעופה, עם תחנות שונות בעיר קליבלנד, בתדירות של כ-20 דקות בימי חול, החל ב-4:32 בבוקר ועד 1:14 אחר חצות.
תעופה: נמלי תעופה בין-לאומיים קרובים יחסית היכולים לשמש תחליף בעת הצורך לנמל התעופה הבין-לאומי קליבלנד הופקינס, הם נמל התעופה של מטרופולין דטרויט (DTW) במרחק של כ-235 ק"מ, נמל התעופה הבין-לאומי של פיטסבורג (PIT) במרחק של כ־204 ק"מ, ונמל התעופה הבין-לאומי קולומבוס ג'ון גלן (CMH) במרחק של כ-215 ק"מ.
נמל התעופה הבין-לאומי של פרנקפורט הוא נמל התעופה הגדול והחשוב בגרמניה, הנמל השני בגודלו באירופה, והשמיני בגודלו בעולם מבחינת תעבורת נוסעים.
הנמל ממוקם כ-11 ק"מ דרומית מערבית ממרכז העיר פרנקפורט, ומשמש כבסיס פעולה המרכזי של חברת לופטהנזה.
דרום-מערבית לנמל פעל עד שנת 2005 בסיס של חיל האוויר האמריקאי (Rhein-Main Air Base).
עם סגירתו נמכר השטח לחברת פראפורט לשם הרחבת הנמל האזרחי.
נכון לשנת 2010 פועלים בנמל שני טרמינלי נוסעים, ובאפריל 2026 עומד להיפתח הטרמינל החדש טרמינל 3. הרחבה מתוכננת נוספת היא בניית מסלול טיסה נוסף כדי להגביר את היכולת להתמודד עם המראות ונחיתות מרובות של מטוסים בעל גוף רחב (דוגמת האיירבוס A380), אשר הסתיים בשנת 2010.
"שדה התעופה ריין-מיין" נפתח בשנת 1936 והיה לשדה התעופה השני בגודלו בגרמניה, אחרי נמל התעופה ברלין-טמפלהוף.
במרוצת שנות מלחמת העולם השנייה עיקר שימושו היה למטרות צבאיות, ובקרבתו הוקם מחנה הריכוז וואלדורף, שאוכלס בנשים אשר עבדו בשדה.
לאחר המלחמה, הוא שימש כשדה התעופה המרכזי לטובת הגשר האווירי לברלין בגיחות שבוצעו על ידי חיל האוויר האמריקאי, ובשנת 1955, קבעה אותו חברת לופטהנזה כנמל התעופה המרכזי לפעילותה הבין-לאומית.
רק בשנת 1972 החל הנמל לתפוס חשיבות בין שדות התעופה בעולם, כשנפתח הטרמינל החדש המרכזי בו (כיום טרמינל 1), הבנוי בצורה מלבנית ארוכה אשר אפשרה בהמשך מספר הרחבות של הטרמינל.
בשנת 1994 נסתיימה בניית טרמינל 2 של השדה, ובניית הרכבת העילית המקשרת בין הטרמינלים.
טרמינל 1 בשדה מורכב מ-3 מסדרונות עם שרוולי אוויר (מסומנים A–C).
בטרמינל זה התבצעו בשנים האחרונות שדרוגים לעגינה ושינוע נוסעים למטוס ה-A380 של איירבוס, בטרם ייכנס לשימוש על ידי חברת לופטהנזה.
טרמינל 2 הוסיף עוד שני מסדרונות (D ו-E).
בנוסף פועל בשדה טרמינל מיוחד לנוסעי מחלקה ראשונה בטיסות של חברת לופטהנזה, המכיל מסעדה מפוארת, חדר סיגרים, וספא רחצה.
הנוסעים מובלים משם לטיסותיהם השונות באמצעות רכבי מרצדס בנסיעות פרטיות עד למטוס.
בצמוד לטרמינל 1 פועל מלון של חברת שרתון.
בשדה מופעלת במקביל לטרמינלים תחנת רכבת ממנה ניתן להגיע למרכז העיר פרנקפורט (באמצעות ה-S-Bahn), או לערים מרוחקות יותר המקבלות שירות מנמל התעופה (באמצעות רכבות R, IC, ICE).
נמל התעופה הבין-לאומי של קראסקו/גנרל סיסאריו ל.
בריסו (בספרדית: Aeropuerto Internacional de Carrasco) הוא נמל התעופה הראשי והגדול ביותר של אורוגוואי.
הוא ממוקם בסיודד דה לה קוסטה, במרחק 5.2 ק"מ מעיר הבירה מונטווידאו.
שימש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הלאומית האורוגוואית פלונה עד סגירתה, וכיום הוא משמש כבסיס המרכזי של רוב חברות התעופה הפועלות אורוגוואי.
נמל התעופה הבינלאומי של קראסקו נפתח בשנת 1947. בשנת 2003 העבירה ממשלת אורוגוואי את הנהלת והפעלת נמל התעופה לחברת פוארטה דל סור (.Puerta del Sur S.A) של קבוצת קורפורסיון אמריקה.
ב-15 בנובמבר 2009 נפתח הטרמינל החדש על ידי נשיא אורוגוואי דאז טאבארה ואסקס והנשיא הקודם חורחה באז'ה איבנייס.
בנמל התעופה פועלות 16 חברות תעופה, המפעילות טיסות סדירות ל-24 יעדים באורוגוואי, ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, פרגוואי, פרו, קולומביה, פנמה וכן למיאמי, פריז ומדריד.
כמו כן פועל בנמל התעופה טרמינל של מטען שבו פועלות 13 חברות תעופה (נכון לנובמבר 2010).
נמל התעופה הבין-לאומי של קהיר הוא נמל התעופה הגדול והחשוב ביותר במצרים, ומשמש כשער הכניסה האווירי הראשי שלה.
הנמל ממוקם כ-15 קילומטרים מצפון מזרח לקהיר, והוא השני בגודלו במדינות אפריקה.
טרמינל 1 – נבנה בשנות מלחמת העולם השנייה על ידי חיל האוויר של ארצות הברית במטרה לשרת את כוחות בעלות הברית שנלחמו באזור.
בסוף המלחמה החלה רשות התעופה האזרחית להשתמש בטרמינל לתעופה אזרחית.
בשנת 1963 החליף הנמל את נמל התעופה הליופוליס.
בטרמינל שלושה אולמות: אולם 1 משמש בעיקר את חברת התעופה הסעודית סעודי ערביין איירליינס, אולם 2 המשמש לטיסות מקומיות, אולם 3 שהיה בשימוש חברות התעופה האירופיות עד לפתיחתו של טרמינל 3, ואולם 4 המשמש לטיסות פרטיות.
בסה"כ יש בטרמינל 1 שנים-עשר גשרי עלייה למטוס.
טרמינל 2 – נחנך בשנת 1986 היו בו 7 שערי עליה למטוס, והוא שימש בעיקר טיסות לאירופה.
הטרמינל נסגר באפריל 2010 לצורך שיפוצים שהחלו ב-2011, הטרמינל היה אמור להיפתח מחדש במהלך שנת 2014, אך לאחר עיכובים חוזרים ונשנים בהתקדמות הפרויקט, הוא נפתח מחדש רק ב-28 בספטמבר 2016. עלות הפרויקט כ-400 מיליון דולר.
קיבולת הטרמינל 7.5 מיליון נוסעים בשנה, אשר מביאה את הקיבולת הכוללת של השדה ל-30 מיליון נוסעים בשנה.
כיום הטרמינל מכיל 14 שערי עליה למטוס (מתוכם 2 מסוגלים לקלוט את מטוסי האיירבוס A380) ובנוסף 5 שערים מרוחקים.
בשנת 2017 חברת התעופה "סעודיה" פתחה את הטרקלין הבין לאומי הראשון שלה "אל-פורושאן לאונג'" על שטח של 1,500 מטרים רבועים ובעל קיבולת של 300 אורחים.
טרמינל 3 – נבנה בעקבות הגידול בתעבורת הנמל.
בנייתו החלה בשנת 2004 והוא נפתח באפריל 2009. לטרמינל קבולת של עד 11 מיליון נוסעים בשנה.
חברת התעופה המצרית איג'יפטאייר וחברות התעופה החברות בברית סטאר אלייאנס פועלות מטרמינל זה.
בטרמינל 23 שערים, מהם שניים המסוגלים לקלוט את האיירבוס A380, 5,000 מ"ר חנויות דיוטי פרי, וחניון רב קומות המסוגל לקלוט כ-3,000 כלי רכב.
יותר משמונים חברות תעופה מפעילות טיסות לנמל התעופה, מהם כשישים חברות תעופה, כ-15 חברות שכר, ו-10 חברות מטען.
מהנמל יוצאות טיסות לאפריקה, אסיה, אירופה, וצפון אמריקה.
באפריל 1980 לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים החלה חברת אל על להפעיל טיסות לנמל.
החברה הפסיקה את טיסותיה בקו זה.
הטיסות בוצעו במטוסי בואינג 737-800.
מטעמי ביטחון, טיסות אל על נחתו בלילה מה שמייצר מצב לא נוח לטיסה קצרה של שעה ו־20 דקות.
הכביש המהיר Obora, מקשר בין הנמל לקהיר ולשאר המדינה.
שירות אוטובוסים סדיר מגיע לנמל וממנו ממרכז העיר ומהערים הגדולות במצרים, שרותי מוניות ולימוזינות נפוצים גם הם.
בשנת 2010 החלו בתכנון קו חדש לרכבת התחתית של קהיר שיגיע לנמל התעופה.
ב-20 במאי 1965 התרסקה טיסה 705 של פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס בעת הגישה לנחיתה בנמל התעופה.
הטיסה בוצעה במטוס בואינג 720, 119 נהרגו.
נמל התעופה הבין-לאומי של קנסאי (ביפנית: 関西国際空港, Kansai Kokusai Kūkō, באנגלית: Kansai International Airport) הוא נמל תעופה בין-לאומי המשמש את מחוז אוסקה.
נמל התעופה ממוקם באוסקה, על אי מלאכותי במפרץ אוסקה, כ-35 ק"מ דרומית מערבית לתחנת הרכבת אוסקה.
נמל התעופה משמש כבסיס פעולה מרכזי לחברות התעופה אול ניפון איירוויז, ג'פאן איירליינס, ניפון קרגו איירליינס, וחברת התעופה הזולה Peach.
נמל התעופה נפתח בשנת 1994 במטרה להקל על הצפיפות שהייתה בנמל התעופה הבין-לאומי של אוסקה, שכיום מטפל בטיסות פנים ארציות בלבד.
עקב העלייה במספר הטיסות העוברות בנמל, נפתח מסלול נוסף ב-2 באוגוסט 2007.
בשנת 2020 זכה הנמל במקום העשירי בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" של SKYTRAX
ב-4 בספטמבר 2018, נמל התעופה נפגע על ידי טייפון ג'בי (2018) נמל התעופה הפסיק לפעול לאחר שהטייפון הציף את האי.
המצב החמיר עוד יותר כאשר מכלית גדולה התרסקה על הכביש המהיר המקשר את נמל התעופה ליבשת.
נמל התעופה מחובר ליבשה באמצעות "גשר שער השמיים R" (Sky Gate Bridge R), שאורכו 3,750 מטרים.
בגשר שישה נתיבים ושתי קומות.
הקומה העליונה סלולה ומיועדת לכלי רכב ובתחתונה מסילות המיועדות לרכבות.
נמל התעופה הבין-לאומי של סן פרנסיסקו הוא נמל תעופה מרכזי הממוקם 21 קילומטר מדרום למרכז העיר סן פרנסיסקו, ארצות הברית.
הנמל משמש טיסות ליעדים בצפון אמריקה ומהווה שער גדול לאירופה ואסיה.
נמל זה הוא שדה התעופה הגדול ביותר באזור מפרץ סן פרנסיסקו ונמל התעופה השני העמוס ביותר בקליפורניה, אחרי נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס.
בשנת 2009 נמל התעופה סן פרנסיסקו היה נמל התעופה העשירי בעומסו בארצות הברית, והעשרים מבין מספר הנוסעים בנמלי תעופה בכל העולם.
נמל התעופה סן פרנסיסקו הוא הבסיס השישי בגודלו של חברת התעופה יונייטד איירליינס ובסיסה היחיד של החברה לתחזוקת המטוסים.
נמל התעופה סן פרנסיסקו הוא גם בסיסה הראשי של וירג'ין אמריקה.
נמל התעופה מעניק מגוון של שירותים לרווחת הנוסעים, כמו חנויות לממכר מזון וחנויות פטורות ממכס.
בנוסף ברוב חלקי הנמל ניתן להתחבר לאינטרנט אלחוטי בחינם.
שדה התעופה נפתח ב-7 במאי 1927, על 150 דונם של מרעה פרות.
הקרקע הוחכרה מאחד מבעלי הקרקע הגדולים באזור, אוגדן.ל.
מילס, והשדה נקרא "שדה התעופה העירוני מילס".
שם השדה שונה בשנת 1931 ל"שדה התעופה העירוני סן פרנסיסקו".
שדה התעופה הפך מ"עירוני" ל"בינלאומי" בשנת 1955.
יונייטד איירליינס החלה להשתמש בשדה בתחילת שנות ה-30. במרץ 1939 הציגה OAG שתים עשרה יציאות וכניסות של חברות תעופה בשדה, אחד עשר מהם של יונייטד איירליינס וטראנס וורלד איירליינס.
אחרי המלחמה יונייטד איירליינס החלה להשתמש בטרמינל "פאם אם" לטיסות במטוסי ה־DC-6 להוואי החל משנת 1947.
שדה התעופה כיום הוא אחד מבסיסי יונייטד איירליינס, ומרכז התחזוקה הגדול ביותר שלהם.
בשנת 1954 נפתח טרמינל הנוסעים המרכזי.
באפריל 1957 השדה החל להעניק שירות למטוסי סילון.
ב-1959 בנתה יונייטד מתקן תחזוקה גדול בסן פרנסיסקו למטוס הדאגלס החדש שלה.
באותה שנה נבנה גשר עלייה למטוס ראשון, ובין הראשונים בארצות הברית.
שדה התעופה פועל כדי להפחית את זיהום הסביבה.
ב-2019 נאסר על מכירת בקבוקי פלסטיק לנוסעים, והוצב יעד של 100% מיחזור עד 2021.
יונייטד איירליינס מפעילה טיסה יומית בין תל אביב לסן פרנסיסקו במשך כל השנה.
בינואר 2018 הודיעה אל על על כוונתה לחנוך ברבעון האחרון של השנה קו טיסה בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
אך לבסוף קו זה נדחה, ונפתח לבסוף ב-13 במאי 2019.
נמל התעופה שֶרֶמֶטְיֶיבוֹ הוא נמל תעופה בינלאומי הממוקם כ-29 ק"מ מצפון-מערב למרכז העיר מוסקבה.
זהו נמל התעופה הגדול והעמוס שבנמלי התעופה ברוסיה, והוא משמש כנמל הבית לטיסות אזרחיות-מסחריות של חברת התעופה הרוסית אירופלוט.
הוא משרת מעל 40 מיליון נוסעים וכ-300 אלף טיסות בשנה.
נמל התעופה שרמטייבו נפתח באוגוסט 1959 והטיסה הבינלאומית הראשונה יצאה ממנו ב-1 ביוני 1960 לברלין.
בשנת 1964 נפתח טרמינל שרמטייבו-1 המשמש לטיסות פנים ברוסיה.
בינואר 1980, לקראת אולימפיאדת הקיץ במוסקבה, נחנך טרמינל שרמטייבו-2 הדומה בתכנונו לטרמינל בשדה התעופה של הנובר, במטרה לשמש כמעבר הראשי של התעבורה הבינלאומית.
למעשה, שני הטרמינלים מופרדים לחלוטין אחד מהשני כשני נמלי תעופה שונים אך שניהם משתמשים באותם מסלולים להמראות ונחיתות.
התחרות הגוברת של נמל התעופה שרמטייבו מול נמל התעופה הבין-לאומי דומודדובו החדש והמודרני ממנו, גרמה לנטישה של חברות תעופה גדולות וחשובות לטובת הנמל החדש וחייבה ביצוע של תוכנית שיפוצים מקיפה, במטרה לשפר את כושר התחרות והמשיכה בעיני החברות.
במסגרת תוכנית הפיתוח נבנה טרמינל חדש-C בשטח של כ-40 אלף מ"ר ובעלות של כ-87 מיליון דולר, בסמוך לטרמינל 1 הישן והוא יכול לשרת כ-5 מיליון נוסעים בשנה.
טרמינל 1 הישן המשמש כיום לטיסות פנים, צפוי לעבור שיפוץ מאסיבי, וישמש בעתיד לשירות מטוסים פרטיים ויכונה טרמינל B.
טרמינל ענק נוסף-D בשטח של כ-170 אלף מ"ר נפתח בחודש נובמבר 2009 במטרה לשמש כנמל הבית של החברות אירופלוט וסקאי.
טרמינל D הוא בעל קיבולת שירות של 12 מיליון נוסעים בשנה.
טרמינל 2 הישן המכונה כעת טרמינל F עובר גם הוא תהליך של שיפוץ מאסיבי.
טרמינל חדש נוסף-E נחנך ומשמש כמעבר מקשר בין הטרמינלים D ו-F.
פרט לשיפוץ ובינוי הטרמינלים ישודרגו גם מסלולי ההמראה והנחיתה והשיפוץ יכלול הרחבה וציפוי מחדש שלהם.
תוכנית הפיתוח הגדולה העלתה את קיבולת התעבורה של נמל התעופה לכ-25 מיליון נוסעים בשנה, ולאחר השלמת תוכניות פיתוח נוספות בחלקו הצפוני של הנמל צפויה הקיבולת לעלות לכ-40 מיליון נוסעים בשנה.
חברת אירופלוט מקיימת 5 טיסות יומיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
נמל התעופה שרמטייבו מקושר למוסקבה באמצעות רכבת אארואקספרס המובילה מתחנה הסמוכה לטרמינל F לתחנת הרכבת סביולובסקי שבמרכז העיר.
שירות אוטובוסי שאטל מעבירים את הנוסעים מן הטרמינלים המרוחקים לתחנת הרכבת שבטרמינל F.
נמל התעופה הבינלאומי פלרמו-פונטה רייסי (באיטלקית: Aeroporto di Palermo-Punta Raisi) הקרוי באופן רשמי נמל התעופה פלרמו-פלקונה ובורסילנו (Aeroporto di Palermo-Falcone e Borsellino) הוא נמל תעופה אזרחי הנמצא ליד העיירה פונטה רייסי, 35 ק"מ צפונית-מערבית לפלרמו, שבסיציליה.
זהו נמל התעופה השני בגודלו בסיציליה אחרי נמל התעופה קטאניה-פונטנרוסה.
בשנת 2011 עברו בו כ־5 מיליון אנשים.
השם "לקונה ובורסילנו" ניתן לנמל לזכרם של ג'ובאני פלקונה ופאולו בורסלינו, שני שופטים איטלקים שנלחמו במאפיה האיטלקית, ונרצחו בשנת 1992, דבר שהמחיש את כוחה של המאפיה באזור ואת תעוזתה.
חברות תעופה איטלקיות שנמל התעופה הזה משרת:
הנמל מחובר לפלרמו באמצעות כביש מהיר, מסילת רכבת ורכבת תחתית.
נמל התעופה הבין-לאומי של פורט הרקורט הוא נמל התעופה בינלאומי שממוקם ליד אומגוואה (Omagwa), פרבר של פורט הרקורט, ניגריה.
בנמל התעופה מסלול אחד שמשרת טיסות פנים בניגריה וכן טיסות לאירופה.
היעדים העיקריים הם לאגוס ואבוג'ה בניגריה ופרנקפורט ופריס באירופה.
בשנת 2012 עברו בנמל התעופה 1,256,854, זהו נמל התעופה השלישי בכמות נוסעים בניגריה לאחר נמלי התעופה בבירה אבוג'ה ובלאגוס.
ב-26 בספטמבר 1968, מטוס דאגלס DC-4 של Pan African Airlines התרסק לפני הנחיתה כאשר הטייס ניסה לנחות בחושך.
57 מנוסעי הטיסה ואדם נוסף שהיה על הקרקע נהרגו.
ב-17 בדצמבר 1996, טיסת מטען של MK Airlines מלוקסמבורג, נחת והתחיל לבעור.
ב-27 בנובמבר 2001, טיסת מטען של MK Airlines התרסקה, בגלל תנאי מזג אוויר קשים, ממש לפני הנחיתה, איש צוות אחד נהרג.
ב-10 בדצמבר 2005, טיסה 1145 של חברת Sosoliso Airlines התרסקה.
מתוך 110 נוסעים ואנשי צוות רק 2 ניצלו.
נמל התעופה הבין-לאומי של סוצ'י , שכונה בעבר נמל התעופה הבינלאומי של אדלר-סוצ'י (Международный Аэропорт Адлер-Сочи), הוא נמל תעופה השוכן ברובע אדלר במזרחה של העיר סוצ'י ברוסיה.
הנמל ממוקם בעמק הנהר מזימטה בגובה של 27 מטרים מעל פני הים, כשני ק"מ מחופי הים השחור וכ-22 ק"מ ממרכז העיר.
במקום שכן שדה תעופה קטן אשר הוקם בין 8 ביולי ל-1 בספטמבר 1941 כדי להגן על חופי הים השחור של רוסיה במלחמת העולם השנייה.
נמל התעופה נוסד לאחר תום המלחמה, ב-23 בנובמבר 1945, ובשנה שלאחר מכן עשו בו שימוש 17,000 נוסעים.
ב-1956 נבנה בנמל טרמינל ונסלל בו מסלול הטיסה הראשון.
במחצית הראשונה של שנות ה-60 של המאה ה-20 הוקמו בנמל טרמינל נוסעים (כיום הטרמינל הישן) ומסוף מטען חדשים וכן בית מלון ובו 200 חדרים.
ב-1981 החל הנמל לשרת קווי טיסה בינלאומיים.
בשנת 2006, לקראת משחקי החורף האולימפיים של אולימפיאדת סוצ'י, הוחלט להפריט את הנמל, וב-20 בנובמבר 2006 הוא נמכר, תמורת סכום של כ-5 מיליארד רובל, לחברת ההשקעות "בייסיק אלמנט" (Basic Element) שבבעלות אולג דריפסקה.
בשנת 2009 נחנך טרמינל הנוסעים החדש, ובשנת 2013 נוסף לנמל טרמינל אח"מ.
בשנת 2013 עשו 2,427,676 מיליון נוסעים שימוש בנמל התעופה, והוא דורג מבחינה זו במקום השמיני ברוסיה.
התחבורה הציבורית אל השדה מבוססת על שירותי אוטובוסים ומוניות שירות, וכן קו הרכבת "אירואקספרס" (Aeroexpress) שנחנך בסוף 2013 ומקשר אותו אל מרכז העיר.
ב-28 ביולי 1962 פגע מטוס אארופלוט בצלע הר בגובה של 600 מטרים, והתרסק במרחק של כ-21 ק"מ דרומית-מזרחית לנמל התעופה.
במטוס שעשה את דרכו מסימפרופול לסוצ'י, היו 74 נוסעים ושבעה אנשי הצוות, וכולם נספו.
ב-1 באוקטובר 1972 המריא מטוס איליושין Il-18 של אארופלוט מנמל התעופה, בדרכו לנמל התעופה הבינלאומי ונוקובו במוסקבה, אך הוא התרסק במרחק של 4 ק"מ ממערב לנמל ונפל לים השחור.
המטוס שקע בנקיק תת-ימי בעומק של 600 מטרים מתחת לפני הים.
כל 101 הנוסעים ושמונת אנשי הצוות שהיו במטוס נספו.
ב-3 במאי 2006 עשה מטוס איירבוס A320 של חברת ארמוויה את דרכו מירוואן לנמל התעופה בסוצ'י בטיסה 967. בזמן הגישה לנחיתה התרסק המטוס לים השחור כשישה ק"מ דרומית מערבית לנמל, וכל 105 הנוסעים ושמונת אנשי הצוות נספו.
ב- 25 בדצמבר 2016 התרסק מטוס טופולב Tu-154 של משרד ההגנה הרוסי לתוך מימי הים השחור כ-20 דקות לאחר שהמריא מנמל התעופה בדרכו לבסיס חיל האוויר בחמיימים שליד לטקיה שבסוריה לקראת חגיגות חג המולד.
במטוס היו 92 נוסעים וכולם נספו מתוכם 68 חברי מקהלת הצבא האדום.
נמל התעופה הבין-לאומי של צ'יאנג מאי (בתאית: ท่าอากาศยานเชียงใหม่) הוא נמל תעופה בין-לאומי שהוקם בשנת 1921 ומשרת את צ'יאנג מאי, עיר הבירה של מחוז צ'יאנג מאי.
נמל התעופה צ'יאנג מאי הוא אחד מארבעת נמלי התעופה העמוסים ביותר בתאילנד והוא מהווה שער מרכזי לצפון תאילנד.
ב-2013 שירת הנמל יותר מ-5.3 מיליון נוסעים, 43 אלף טיסות ו-18 אלף טון של מטען.
בנמל פועלות כ-19 חברות תעופה.
החל מ-24 בינואר 2011 הנמל מהווה בסיס פעולה משני לאייר אסיה תאי.
בנמל שני טרמינלים, האחד לטיסות פנים והשני לטיסות בין-לאומיות.
נמל התעופה הבין-לאומי של קו סמוי (בתאית: ท่าอากาศยานนานาชาติสมุย), הוא נמל תעופה בין-לאומי הנמצא באי סמוי שבתאילנד.
הנמל נבנה בין השנים 1982 ל-1989 והוא בבעלות פרטית של חברת בנגקוק איירווייז.
נמל התעופה סמוי שונה מרוב נמלי התעופה בכך שאין בו אזורים בתוך מבנים, למעט חנות מזכרות.
הוא הנמל השישי מבחינת עומס בתאילנד, ועוברים בו יותר ממיליון נוסעים בשנה.
בנמל שני טרמינלים, האחד לטיסות פנים והשני לטיסות בינלאומיות.
ב-21 בנובמבר 1990 התרסק מטוס בומברדיה דאש 8 של בנגקוק איירווייז, בעת שניסה לנחות בנמל התעופה בגשם כבד וברוחות עזות.
ב-4 באוגוסט 2009 החליק מחוץ למסלול הטיסה, מטוס ATR 72 בטיסה 266 של בנגקוק איירווייז.
נמל התעופה הבין-לאומי של צ'יאנג ראי (בתאית: ท่าอากาศยานแม่ฟ้าหลวง เชียงราย), הוא נמל תעופה בינלאומי הנמצא בעיר צ'יאנג ראי אשר בצפון תאילנד.
הנמל ממוקם כ-10 קילומטרים ממרכז העיר.
בשנת 2013 שירת הנמל יותר ממיליון נוסעים ו-10,000 טיסות.
לנמל מתקנים גם לטיסות בינלאומיות אך מתקיימות בו טיסות בינלאומיות רק לקונמינג.
בשנת 2014 הודיעה חברת נמלי התעופה של תאילנד, כי בכוונתה להרחיב את נמל התעופה צ'יאנג ראי.
התוכניות כוללות בניית מסלול הסעה נוסף וחנויות דיוטי פרי נוספות, ואולי גם הרחבת המסלול.
פרויקט זה צפוי להסתיים בשנת 2030.
נמל התעופה הבין-לאומי תוניס-קרתגו הוא נמל התעופה של העיר תוניס, בירת תוניסיה.
הנמל נקרא על שם העיר הקדומה קרתגו, שחורבותיה נמצאות בקרבתו.
נמל התעופה ממוקם כשמונה קילומטרים מצפון-מזרח למרכז העיר תוניס, מעט מצפון לגדתו הצפונית של אגם תוניס.
תחילת דרכו הייתה בשנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר האגם שימש כאתר לנחיתות והמראות של מטוסי ים.
נמל התעופה עצמו נפתח ב-1938 ונקרא בתחילה תוניס-אל אעוינה (Tunis-El Aouina).
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש הנמל את חילות האוויר של צבא ארצות הברית.
תחילה השתמש בו חיל האוויר ה-12 כבסיס לטיסות קרביות במהלך המערכה על איטליה; מאוחר יותר הפך הנמל לבסיס לטיסות תובלה.
ב-1944 נבנה הנמל מחדש במימון מלא של צרפת.
כיום משרת הנמל כ-25 חברות תעופה, והוא משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברת תוניסאייר.
פועלים ממנו קווי תעופה ליעדים בצפון אפריקה, טורקיה והמפרץ הפרסי.
כמו כן יוצאות ממנו טיסות ליעדים רבים בצרפת ובאירופה של חברת תוניסאייר אך גם של החברות אייר פראנס, לופטהנזה ואליטליה.
ב-7 במאי 2002 התרסקה טיסה 843 של איג'יפטאייר בקרבת הנמל בעת ניסיון נחיתה בו.
14 מבין 62 יושבי המטוס נספו.
בנמל שני מסלולי טיסה מצטלבים באורך של 3,200 ו-2,840 מטרים.
טרמינל הנוסעים הראשי ממוקם בחלקו הדרום-מערבי.
ב-1997 הושלמה הרחבת הטרמינל לשטח של 57,448 מטרים רבועים ולקיבולת של 4.4 מיליון נוסעים בשנה.
ב-2005 הוגדל ב-5,500 מטרים מרובעים נוספים ולקיבולת של 4.9 מיליון נוסעים בשנה.
בטרמינל מותקנים שמונה גשרי עלייה למטוסים.
ב-2006 נחנך בנמל טרמינל לטיסות שכר.
אמצעי התחבורה אל הנמל וממנו כוללים כלי רכב אך לא קו רכבת.
נמל התעופה הבינלאומי של ע'רדקה (הורגדה) שוכן בעיר ע'רדקה (הורגדה) שלחוף הים האדום במצרים, כ-500 קילומטרים מדרום-מזרח לקהיר.
זהו נמל התעופה השני בגודלו במצרים מבחינת היקף תנועת הנוסעים בו.
בשנת 2009 עברו בו 6.7 מיליון נוסעים.
נמל התעופה משמש כשער ראשי לתיירי חוץ בדרכם לאתרי התיירות המצריים שלחוף הים האדום.
הוא משרת עשרות חברות תעופה, מרביתן חברות שכר וחברות טיסה מוזלות, הפועלות בינו לבין יעדים בכל רחבי אירופה ובטורקיה, וכן משרת טיסות פנים-ארציות.
בנמל פועלים שני טרמינלים לנוסעים.
הטרמינל השני בשטח של 92 אלף מטר רבוע ובו גשרי עלייה למטוסים הוקם במטרה להגדיל את קיבולת הנמל עד ל-13 מיליון נוסעים בשנה, במסגרת מאמצי ממשלת מצרים להגדיל את תנועת התיירות למדינה.
הוא נבנה מדרום לטרמינל הישן, ונחנך ב-17 בדצמבר 2014 במעמד נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי.
בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים.
הנמל משרת גם את חיל האוויר המצרי, ובשטחו נמצאים מוסכים ממוגנים למטוסי קרב.
מאז מלחמת ששת הימים, עת הופגז שדה התעופה הצבאי בע'רדקה במבצע מוקד, ועד לשנת 1976 לא היה הנמל בשימוש.
נמל התעופה הבין-לאומי קרסנודאר-פשקובסקי ע"ש יקטרינה השנייה имени Екатерины II) הוא נמל תעופה הממוקם כ-15 ק"מ מזרחית למרכז העיר קרסנודאר שבדרום מערב רוסיה.
בנמל התעופה הבין-לאומי קרסנודאר יש שלושה מסלולי המראה שיכולים להכיל מטוסים מודרניים, כגון בואינג 737 (לא כולל בואינג 737-900), בואינג 757 (עם מגבלות), איירבוס A319, איירבוס A320, אמבראר 195 ומסוקים מכל הסוגים.
קיבולת נמל התעופה היא 500 נוסעים בשעה לטיסות פנים ו-200 נוסעים בשעה לטיסות בינלאומיות.
ב-1932 לא הרחק מהאחוזה המרכזית של סובחוז פשקובסקי, נחתו שבעה מטוסי פו-2 של האגודה למניעת מזיקים (OBV).
בסוף 1932 בוצע ארגון מחדש של האגודה.
על בסיסו נוצר בסיס האוויר פשקובסקי, ובסוף 1933 ונמל התעופה של קרסנודאר עבר למיקומו הנוכחי.
ב-1934 בסיס האוויר התארגן מחדש על ידי טייסת המבצעים המיוחדת של פשקובסקי של צי האוויר האזרחי (צי האוויר האזרחי) ובאותה עת הוסב חלק משמעותי ממטוסי הפוליקרפוב Po-2 לנוסעים.
טיסות סדירות פעלו מקרסנודאר למייקופ, סוצ'י, אנאפה ועוד.
במהלך שנות המלחמה הפטריוטית הגדולה (1941–1945), מטוסי הטייסת המיוחדת של חברת התעופה קרסנודאר העבירו תחמושת, דלקים וחומרי סיכה לחזית, והפצועים פונו.
ב-1946 נמל תעופה קרסנודאר החל לקבל מטוסי Li-2, ומשנת 1948 איליושין Il-12.
ב-1960 הסתיימה הקמת מסלול הבטון הראשון ושדה התעופה של קרסנודאר החל לקבל מטוסי איליושין Il-18. הקמת טרמינל בן שתי קומות הושלמה.
הובלות סדירות של נוסעים ומטענים קבועים בוצעו בקווי בעלות הברית במטוסי ה-An-10, Il-18, ו-An-12.
ב-1962 מטוסי Tu-124 החלו לנחות בשדה התעופה.
ב-1964 הוקמה חולית התעופה המשותפת של קרסנודאר של רשות התעופה האזרחית בצפון הקווקז.
בשנת 1964 קיבלה הטייסת מטוס אנטונוב An-24 משלה.
ב-1981 החלה הפעלת מטוס יאק-42 בשדה.
בשנת 1984 נסלל מסלול בטון שני.
בעשור השני של המאה ה-21 נערכו בנמל התעופה שיפוצים רבים כדי לאפשר לו להגדיל את הקיבולת ורמת השירות שהוא מציע.
ב-31 במאי 2019 נקרא נמל התעופה על שם הקיסרית יקטרינה הגדולה.
נמל התעופה הבין-לאומי של קנזס סיטי (IATA: MCI, ICAO: KMCI) (במקור נמל התעופה הבין-לאומי מרכז היבשת) הוא נמל תעופה ציבורי בקנזס סיטי, מיזורי הממוקם מצפון-מערב למרכז העיר קנזס סיטי.
נמל התעופה נפתח ב-1972 וב-2023 הושלם מתחם חדש בשדה התעופה, שהחליף את הישן.
נמל התעופה החליף את נמל התעופה העירוני של קנזס סיטי (MKC) ב-1972, כאשר כל טיסות התעופה הסדירות של עברו מ-MKC ל-MCI.
הוא משרת את אזור המטרופולין של קנזס סיטי ומהווה כנמל התעופה העיקרי לנוסעים בחלק גדול ממערב מיזורי וממזרח קנזס.
נמל התעופה משתרע על פני ויש לו שלושה מסלולי טיסה.
נמל התעופה תמיד היה נמל תעופה אזרחי ומעולם לא הוקצה לו יחידה של המשמר הלאומי האווירי.
מאז השבתת המגפה ב-2020, מספר המראות המטוסים הסדירות בימי השיא מתאושש בהתמדה.
נכון לאוקטובר 2022, היו בממוצע 303 נחיתות והמראות יומיות.
שירות ללא הפסקה הוצע ל-47 נמלי תעופה, הכוללים את קנקון, מפרץ מונטגו, סן חוסה דל קאבו וטורונטו.
לנמל התעופה יש טרמינל יחיד עם 40 שערים ושני מתחמים: במתחם A יש 13 שערים (A1–A20) ובקונקורס B 27 שערים (B40–B69).
נמל התעופה הבין-לאומי של פיטסבורג – שנקרא במקור נמל התעופה של פיטסבורג רבתי, ומאוחר יותר נמל התעופה הבין-לאומי של פיטסבורג רבתי – הוא נמל תעופה בין-לאומי אזרחי-צבאי הנמצא במחוז אלגני , בפנסילבניה שבארצות הברית.
הנמל ממוקם כ-15 ק"מ מערבית למרכז העיר פיטסבורג.
הנמל משרת את פיטסבורג רבתי וכן אזורים סמוכים בוירג'יניה המערבית ואוהיו.
הוא בבעלות רשות התעופה של מחוז אלגני ומתופעל על ידה.
הנמל מציע טיסות נוסעים ליעדים ברחבי אמריקה הצפונית ואירופה.
בנמל ארבעה מסלולי טיסה ושטחו כ-40 קמ"ר.
לנמל התעופה הבין-לאומי של פיטסבורג מתווה רחב ופתוח, הכולל ארבעה מסלולי טיסה: שלושה מסלולים מקבילים ממזרח למערב, ומסלול צולב רביעי.
שני המסלולים הארוכים ביותר בשדה התעופה הם באורך של ו-, מה שמאפשר למטוסי הנוסעים הגדולים ביותר להשתמש בו.
בשל התפתחות עסקים שאינם קשורים לטיסות בשטח נמל התעופה, ניתן להוסיף לנמל רק מסלול אחד.
עם שלושה מסלולים מקבילים, ניתן לבצע בנמל נחיתות או המראות בו-זמנית כמעט בכל מצב.
כאשר נושבות רוחות מערביות, מסלול 28L משמש כמסלול הנחיתה הראשי, בעוד 28R משמש כמסלול ההמראה הראשי ומסלול נחיתה משני.
מסלול 32 משמש כמסלול הנחיתה הראשי לתעופה כללית.
כאשר נושבות רוחות מזרחיות, מסלול 10L משמש כמסלול הנחיתה הראשי, 10R כמסלול הנחיתה המשני, ו-10C כמסלול ההמראה.
מתחם נמל התעופה מורכב משני בניינים מרכזיים, אחד לפני השיקוף הביטחוני ואחד אחריו.
הטרמינל מורכב מ-75 שערי עלייה בארבע שלוחות; עם זאת, רק 56 שערים זמינים לשימוש.
שלוחה A מכילה 25 שערים.
שלוחה B מכילה 25 שערים.
שלוחה C מכילה 6 שערים.
שלוחה D מכילה 7 שערים.
לאחר שעברו את השיקוף הביטחוני, הנוסעים עולים על אחד משני מסיעונים תת-קרקעיים הנוסעים לטרמינל, שם נמצאים כל שערי העלייה למטוס.
כל הנחיתות הבין-לאומיות, למעט ערים עם שירותי מכס לפני הגעה לארצות הברית, עוברות דרך שלוחה C.
לאמריקן איירליינס יש מועדון אדמירלים בקומת הביניים של הטרמינל.
טרקלין המועדון נפתח באוקטובר 2017 בשלוחה C, מול שער C52, ליד הליבה המרכזית.
הטרקלין שופץ והורחב ב-2019. נמל התעופה מפעיל גם טרקלין חינם לאנשי צבא וחיילים משוחררים בשלוחה C.
בטרמינל יש איירמול , עם חנויות קמעונאיות ומסעדות רבות, המופעל על ידי חברת פראפורט.
האיירמול היה מהראשונים מסוגו בנמלי תעופה.
החנויות בנמל התעופה נדרשות למחירים זהים לסניפיהן שאינם בנמל התעופה.
לפני פיגועי 11 בספטמבר האיירמול היה פתוח לכל, אך לאחריהם הוא נסגר למי שאינם נוסעים.
בשנת 2017 נפתח האיירמול מחדש למי שאינם נוסעים שהשיגו מנמל התעופה כרטיס כניסה חופשית, אך גישה זו מושעית כעת באופן זמני.
נמל התעופה נפתח בשנת 1952. בתחילה היה הנמל בשימוש על ידי חמש חברות תעופה, והוא שימש כבסיס פעולה משני עבור חברת TWA במשך יותר משני עשורים.
נמל התעופה עבר בנייה מחדש והרחבה משמעותית בעלות של מיליארד דולר, שתוכננו במידה רבה לפי המפרט של חברת יו אס איירווייז, כך שיוכל להפוך לאחד מבסיסי הפעולה המרכזיים והעיקריים שלה.
נמל התעופה החדש, שבנייתו הסתיימה בשנת 1992, היה אחד מהחדשניים בעולם, וכונה על ידי הניו יורק טיימס "נמל התעופה של העתיד".
עיצוב הנמל היה חלוצי וחדשני: צורת ה-X שלו נועדה לצמצם את המרחק בין השערים, הוא כלל חשמלית תת-קרקעית להסעת נוסעים ברחבי נמל התעופה, וכן כלל מגוון חנויות שכולן היו מתקדמות יחסית לתקופה.
התנועה הגיעה לשיא של 20 מיליון נוסעים בסוף שנות ה-90.
ב-2001 הגיעה יו אס איירווייז הגיעה לשיא של 542 טיסות ו-11,995 עובדים בנמל התעופה, שהיה נדבך חשוב בכלכלת פיטסבורג.
הירידה בביקוש לטיסות מייד לאחר פיגועי 11 בספטמבר פגעה קשות במצב הפיננסי של יו אס איירוייז, והיא הכריזה על פשיטת רגל פעמיים ברציפות, נטשה את פיטסבורג כבסיס פעולה מרכזי ב-2004, צימצמה אלפי מקומות עבודה, וכמעט הביאה לפשיטת רגל של נמל התעופה עצמו, שנבנה בעיקר כדי להתאים לצרכיה.
עם זאת, הקיבולת המופחתת של החברה בפיטסבורג פתחה את הדלת לחברות תעופה אחרות, שהרחיבו את הפעילות שלהן באזור פיטסבורג ושיפרו את השירות שלהן לנוסעים מקומיים, במקום להתמקד בנוסעים בעצירת ביניים.
בשנות ה-20 של המאה ה-21 הוכפל מספר חברות התעופה שמשתמשות בנמל ל-16, כאשר רשות התעופה של מחוז אלגני חיפשה באגרסיביות חברות תעופה, ולחצה עליהן לפתוח קווים חדשים.
סאות'ווסט איירליינס הגדילה את נוכחותה בנמל התעופה בשנים אלו, ועקפה את אמריקן איירליינס (שהתמזגה עם יו אס איירווייז) כחברת התעופה הגדולה ביותר מבחינת נוסעים.
נמל התעופה הוא גם בסיס פעולה מרכזי עבור חברת התעופה האזורית סאת'רן איירווייז אקספרס.
בשנת 2017 נמל התעופה הפך לנמל הראשון בארצות הברית שפתח מחדש את הגישה לטרמינל שנמצא אחרי השיקוף הביטחוני עבור אנשים שאינם נוסעים, כל עוד הם עוברים דרך האבטחה, לאחר שהממשל הפדרלי הסיר את ההגבלות שהוטלו לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
בשנת 2021 הפך נמל התעופה לנמל הראשון בעולם עם מיקרו-רשת חשמל משלו, המייצרת חשמל באמצעות גז טבעי ואנרגיה סולארית ומספקת את כל נמל התעופה.
בשנת 2021 החל בנמל שיפוץ בעלות 1.39 מיליארד דולר שיכלול טרמינל חדש לביצוע צ'ק-אין, שיקוף ביטחוני והעברת כבודה בצמוד לשערים.
השיפוץ נועד לבטל את הצורך בחשמלית ולהגדיל את מספר מקומות החניה.
השיפוץ, עליו הוכרז לראשונה בשנת 2017, התעכב עקב מגפת הקורונה והתחדש בשנת 2021. הפרויקט ממומן על ידי חברות התעופה.
נמל התעופה הבינלאומי באו'אן שנג'ן (במנדרינית: 深圳宝安国际机场) הוא נמל תעופה בין-לאומי המשרת את העיר שנג'ן במחוז גואנגדונג בדרום-מרכז סין.
הנמל נמצא על הגדה המזרחית של נהר הפנינה במחוז באו'אן, 32 קילומטרים צפון-מערבית למרכז העיר.
הנמל משמש כבסיסה של חברת שנג'ן איירליינס ודונגהאי איירליינס ועבור חברות המטענים SF איירליינס, צ'יינה סאות'רן איירליינס והאינאן איירליינס.
זהו אחד משלושת שדות התעופה הגדולים ביותר המשרתים את דלתת נהר הפנינה, לצד נמל התעופה הבין-לאומי הונג קונג ונמל התעופה הבינלאומי גואנגג'ואו באייון.
לנמל התעופה קווי מעבורת ישירים לשדה התעופה הבינלאומי של הונג קונג, שם נוסעים יכולים לנסוע מבלי לעבור בדיקות הגירה ומכס.
נמל התעופה נפתח ב-12 באוקטובר 1991. הוא משתרע על שטח של 10.8 קילומטרים.
בשנת 2023 עברו בו כמעט 53 מיליון נוסעים על פי נתוני מינהל התעופה האזרחית של סין, מה שהופך אותו לשדה התעופה הרביעי העמוס ביותר בסין היבשתית.
בשנת 2018 היה נמל התעופה החמישי העמוס ביותר בסין.
אייר צ'יינה השיקה את קו האוויר הבין-יבשתי הראשון שלה משנג'ן, לנמל התעופה הבין-לאומי של פרנקפורט, גרמניה, ב-21 במאי 2016.
טרמינלים A ו-B שימשו בעיקר טיסות פנים.
טרמינל D, הטרמינל הבינלאומי, נפתח בדצמבר 2008. ללא שערים ישירים אלא עם שירות אוטובוסים לנקודות מרוחקות סביב שדה התעופה.
שלושת הטרמינלים נסגרו ב-27 בנובמבר 2013, כאשר טרמינל 3 החלופי החדש נפתח למחרת.
בתחילת 2008 החלה בנייתו של טרמינל חדש לקראת אוניברסיאדת שנג'ן 2011. הטרמינל נפתח ב-28 בנובמבר 2013. הטרמינל תוכנן על ידי האדריכל האיטלקי מסימיליאנו פוקסס, הוא בנוי כמנהרה באורך קילומטר וחצי, מקונסטרוקציית מתכת בצורת חלת דבש ומילוי זכוכית, המייצרת פתחי אור טבעי לאורך המבנה.
הטרמינל הנוכחי גדול פי שלושה משטחו של טרמינל A ו-B הקודמים, בגודל של 450,000 מטרים רבועים, 62 שערי עלייה למטוס, ויכולת לקבל כל סוג של מטוס בעולם.
לבניין ארבע קומות מעל הקרקע ושתי קומות מתחת לאדמה.
הקומה השלישית של הבניין הראשי היא אזור ההמתנה לטיסות פנים ובינלאומיות, היוצאות מהאגף המזרחי.
מתחם חדש המתפקד כטרמינל לווייני, שתוכנן על ידי אדאס , נפתח בדצמבר 2021. הוא ממוקם מצפון לטרמינל 3 הקיים ומתוכנן עם קיבולת של 22 מיליון נוסעים בשנה.
הוא מחובר ישירות לטרמינל הראשי באמצעות מערכת אוטמטית להובלת אנשים (APM).
אזורי המטען נמצאים במרחק הליכה קצר ממרכז התחבורה הקרקעית (GTC), שם ממוקמת תחנה תת-קרקעית לקו 11 ברכבת התחתית של שנג'ן לצד מסופי אוטובוסים ומוניות בקומות העליונות.
בנוסף, מעבורות מהירות זמינות לטרמינל המעבורות אאוטר הארבור ולטרמינל המעבורות טאיפה במקאו, וכן לטרמינל המעבורות סקייפיר בנמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג דרך מזח פויונג הסמוך.
אוטובוסי הסעות חינמיים מחברים את הרציף לשדה התעופה.
נמל התעופה הבינלאומי וורונז' ע"ש פיוטר הראשון הוא נמל תעופה השוכן כ-11 ק"מ צפונית מערבית לעיר וורונז', בסמוך לכפר צ'רטוביצי שבדרום מערב רוסיה.
ב־9 בפברואר 1933 הוקם שדה התעופה האזרחי הראשון בוורונז'.
ב-10 ביולי 1933 נפתחה תנועה אווירית רגילה בתוואי מוסקבה-וורונז'-סטלינגרד במטוסי K-5. מאוחר יותר, הצי חידש את R-5, U-2, ואז AIR-6.
בשנים 1930–1940, בגלל מצבו הירוד של המסלול הלא סלול, הוחלט להעביר את בסיס התעופה האזרחית בעיר מהשדה הקיים לשדה תעופה צבאי הממוקם בשוליים הצפוניים של וורונז', באזור רחוב חוסלנוב.
שדה תעופה זה הפך לאזרחי לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1946 נפתח שם מסוף שדה התעופה הראשון בוורונז'.
בנייתו החלה מיד לאחר המלחמה.
בתחילה נבנו מבני עץ, ועם העלייה בתעבורה כמה מבני לבנים.
בקיץ הגיעו לטרמינל החדש, שבו היו מתקני תקשורת, חדר בקרה, קנטינה ומסעדה, הנוסעים הראשונים.
המסלול הלא סלולה של שדה התעופה אירחה את מטוסי ה-An-2, Yak-12, Li-2, Il-12 ו- Il-14.
באפריל 1965, כ-11 ק"מ צפונית לעיר, בנפת רמונסקי, בסמוך לכפר צ'רטוביצי, נבנה נמל התעופה במקומו הנוכחי עם מסלול בטון שנחנך בשנת 1971.
בשנת 1975 הגיעה רשימת היעדים של שקושרו לשדה התעופה ל-72 ערים בברית המועצות, בהן מוסקבה, קייב, מינסק, טביליסי, ריגה, טאלין, טשקנט וקישינב.
בשנת 2008 החל תהליך שיפוץ ומודרניזציה של נמל התעופה.
תוכניות שיפוץ כללו החלפת הכיסוי והארכת המסלול ל-2,600 מטר (בשל תוואי השטח הארכה נוספת אינה ניתנת לביצוע), החלפת גדר המערכת והניקוז המים.
מערכות, עדכון ציוד איתות אור, שחזור הסינר ומסילות המוניות וכן מתחם נמל התעופה.
מאז שנת 2010, לאחר סיום העבודות העיקריות על המסלול, המאפיינים הטכניים שלה מאפשרים לקבל מטוסי בואינג 737 ואיירבוס A320.
בשנת 2016 הושלם שלב השיפוץ הבא בנמל התעופה הבינלאומי וורונז' וכעת התאפשר למקם עד 20 מטוסים בינוניים וארוכי טווח.
עד דצמבר הוחלף הציפוי על רחבות המטוסים RD-A ו- RD-V לחלוטין.
עכשיו בשדה התעופה משתמשים בכל שלוש רחבות המטוסים.
הותקנו תרני תאורה חדשים וציוד איתות אור, מערכת הניקוז והניקוז ורשתות אספקת החשמל שופצו גם כן.
נמל התעופה הבינלאומי צ'וקורובה (טורקית:Çukurova Uluslararası Havalimanı) הוא נמל תעופה בינלאומי הממוקם במישור צ'וקורובה טורקיה שעל-שמו הוא קרוי.
הוא שוכן במרחק של 15 ק"מ מהעיר טרסוס, 45 ק"מ ממרכז העיר מרסין, ו-35 ק"מ ממרכז העיר אדנה.