tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט נשמר תחת מעטה סודיות גבוה החל משלבי הפיתוח, וצוות השחקנים וההפקה היה תחת מגבלות הדוקות לגבי מה שהם יכולים לומר על הפרויקט.
גיליגאן האמין שהסרט מהווה קודה עבור הסדרה, ושהוא ימשוך רק את מעריצי הסדרה, ולא יהיה מהנה לאלה שלא צפו בה.
רק סמוך לתחילת הצילומים בנובמבר 2018, נפוצו שמועות על סרט המשך, ודווח שפול שב לגלם את ג'סי.
בריאיון בנובמבר 2018, בריאן קרנסטון, שגילם בסדרה את דמותו הראשית וולטר וייט, אישר שאכן הסרט נמצא בשלבי ההפקה, אך אמר שהוא לא קרא את התסריט, אם כי הוא יהיה מעוניין לשוב אם גיליגאן יבקש זאת.
הסרט צולם ביחס רוחב-גובה של 2.39 למסך באמצעות מצלמת Arri Alexa 65, זאת על מנת לצלם את היצירה באופן קולנועי.
מרבית הצילומים התרחשו באלבקרקי החל בנובמבר 2018 תחת הכותרת "גרינברייר" ("Greenbrier").
בהשוואה לקצב הלחוץ בו הסדרה צולמה - כשישה עד שמונה עמודים של תסריט ביום - צילומי הסרט היו רגועים יותר: עמוד וחצי עד שלושה עמודים של תסריט ביום.
פרק זמן הכולל שלקח לשלב הצילומים להימשך היה כחודשיים.
התקציב הגדול יותר ולוח הזמנים הרגוע איפשרו לגיליגאן לצלם לסרט סצנות גם מחוץ לאלבקרקי, משהו שרצה לעשות כבר במהלך צילומי הסדרה, אך לא הצליח לעשות.
לפי דבריו של פול, עד שהתקשורת המקומית עלתה על הקשר בין "גרינברייר" ל"שובר שורות", רוב הצילומים כבר הושלמו.
באוגוסט 2019, השחקן בוב אודנקירק, שמגלם את דמותו של סול גודמן ב"שובר שורות" ובסדרת הספין-אוף "סמוך על סול", אמר: "שמעתי על כך כל כך הרבה דברים שונים, אבל אני מתרגש מהסרט של שובר שורות.
אני לא יכול לחכות לראות את זה." לגבי סודיות הסרט, אודנקירק הצהיר ש"אני לא יודע מה אנשים יודעים ולא יודעים.
אני מתקשה להאמין שאתם לא יודעים שהסרט צולם.
אתם יודעים למה אני מתכוון?
הם עשו עבודה מדהימה בשמירת הסוד."
בפברואר 2019, הוכרז רשמית על סרט של "שובר שורות" שיופץ על ידי נטפליקס ו-AMC.
נטפליקס חשפה את שמו הרשמי של הסרט, יחד עם טריילר ההכרזה על הסרט ב-24 באוגוסט 2019. בימים שלפני ההכרזה הרשמית, נטפליקס פרסמה את שם הסרט באופן זמני באתר שלה, ומשתמשים הבחינו בו לפני שהשם הוסר.
שם הסרט מתייחס לשברולט האל-קמינו שג'סי בורח באמצעותה בסיום הסדרה.
טריילר ההכרזה על הסרט הופץ על ידי נטפליקס ב-24 באוגוסט 2019. טיזר טריילר רשמי לסרט הוקרן במהלך טקס פרסי האמי ה-71 שהתקיים ב-22 בספטמבר 2019, וטריילר רשמי מלא הופץ ב-24 בספטמבר 2019.
הסרט עלה לשידור בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-11 באוקטובר 2019, כשבמקביל הועלה הסרט לשידור בהפצה טלוויזיונית במועד מאוחר יותר בערוץ AMC.
בנוסף, הסרט עלה לאקרנים בהפצה מצומצמת בין התאריכים 11–13 באוקטובר בערים שונות בארצות הברית.
"אל תגנבו לי התור" הוא ספר ילדים מאת הסופר והעיתונאי עודה בשאראת, אשר מלווה באיוריה של בתיה קולטון.
הסיפור יצא לאור על ידי כתר הוצאה לאור, בנובמבר 2018. הספר מתאים לבני שבע עד עשר, מכיל 45 עמודים והוא מנוקד.
"אל תגנבו לי את התור" מדבר על חלא, תלמידה בכיתה ב, שמחליטה יום אחד להיות עצמאית יותר ולהכין בעצמה את הכריך לבית הספר.
חלא, תלמידה בכיתה ב, מחליטה יום אחד להיות עצמאית יותר ולהכין בעצמה את הכריך לבית הספר.
אמהּ של חלא מעודדת את הבת להתחייב לתפקיד אחראי יותר: לקנות בכל בוקר במכולת לחמניות טריות, גבינה ונקניק, וכל מה שצריך כדי להכין כריך בריא וטעים.
ההתנסות הראשונה של חלא הייתה מתסכלת, התברר לה שנוח למבוגרים להתעלם מילדה העומדת בסבלנות בתור ולקבל את מבוקשם.
גם הניסיון השני לא עלה יפה, כשהגיע תורה של חלא לקבל את המצרכים נכנס למכולת שכן שהכיר אותה, החמיא לה על יופייה ומיד קיבל את מבוקשו מהמוכר כאילו חלא בכלל לא קיימת.
המחמאה - כביכול שלוותה בזלזול מתנשא הכעיסה את חלא ועוררה בה מחשבות, חלא לא מוכנה לשתוק יותר…
בסיפור, חלא מייצגת את בני גילה ומנסה להשמיע את קולם כדי שהמבוגרים יפסיקו להתעלם מהם.
עוֹדֶה בִּשַׁארַאת הוא סופר ופובליציסט.
מתגורר עם משפחתו בכפר יפיע.
אל תגנבו לי את התור הוא ספרו הראשון לילדים.
הסיפור שכתב עודה בשאראת מתרחש ביישוב ערבי.
חלא ואימה ממלאות תפקיד מגדרי וחברתי חשוב, הן מסמנות עצמאות נשית, חופש דעה וחופש ביטוי כערכי חיים.
עם זאת, הבעיה שחלא אינה מוכנה להשלים איתה ופועלת לפתור אינה מקומית ואינה קשורה לזהות לאומית זו או אחרת.
היא מעסיקה את בני גילה של חלא באשר הם, בהיותם קבוצה מוחלשת בידי מבוגרים ותלויה בהם.
הסיפור רלוונטי לחברה הישראלית הרחבה, ועשוי לעורר קוראים צעירים להשוואת ניסיונם האישי לזה של חלא והצפת סימני שאלה.
בשאראת מתמקד בתופעה הזאת כפי שילדים חווים אותה לעיתים קרובות מצד מבוגרים.
לגיבורה שלו הוא ארגן מאבק פוליטי בין־דורי.
זה כמעט אינו נמצא בספרות ילדים ישראלית עכשווית, שבה הקונפליקטים עם המבוגרים הם בדרך כלל פסיכולוגיים־ אישיים בתוך המשפחה.
בשאראת מדגים לקוראים שיעור בסיסי ביחסי כוחות, אבל גם מספר על התקדמות והתבגרות, שפירושן לעיתים קרובות מרד בדור המבוגרים.
"אל תגיד" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נוי פדלון.
השיר יצא לאור ב-18 בפברואר 2020, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל מתוך אלבום הבכורה של פדלון, "סוודר".
השיר נכתב והולחן על ידי נוי פדלון, רובי פאייר ויונתן גולדשטיין, והופק על ידי גולדשטיין.
השיר הוא בלדת פופ אלקטרונית בשילוב מוזיקה מזרחית, המתארת מערכת יחסים.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם עבור השיר, בוים על ידי דורון סרי והועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של פדלון ב-18 בפברואר 2020, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו.
נכון ליוני 2020 עומד מונה הצפיות של הקליפ על כמיליון צפיות.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר, תוך שדירג אותו באופן מעורב והעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה, באומרו כי "פדלון מתישרת על קו של קינה מוכר בז'אנר הננטשות.
השיר בנוי כתלפיות במנגינה, בקצב ובעיבוד כדי לזכות בעוד מיליון צפיות ואולי יותר האזנות בסטרימינג.
אל תאכל את המרגניות הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1960, בבימויו של צ'ארלס וולטרס, עם דוריס דיי ודייוויד ניבן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על רב המכר האוטוביוגרפי "אל תאכל את המרגניות" של ג'ין קר משנת 1957. על הספר הופקה גם סדרת טלוויזיה של קומדיית מצבים של NBC בשנים 1965–1967.
דוריס דיי שרה בסרט שני שירים – "בבקשה אל תאכל את המרגניות", ו"לכל שנושבת הרוח" כן היא מזמזמת באחת הסצנות את "קה סרה, סרה (מה שיהיה, יהיה)".
לורנס "לארי" מקיי (דייוויד ניבן) הוא פרופסור לתיאטרון שעבר להיות מבקר תיאטרון בעיתון חשוב בניו יורק.
הוא גר עם אשתו קייט (דוריס דיי) בדירה שכורה בניו יורק ביחד עם ארבעה בנים קטנים שהופכים את הבית ומשתעשעים בזריקת פצצות מים על העוברים ושבים ברחוב.
גם העוזרת/מטפלת מגי (פטסי קלי) מתקשה להשתלט עליהם.
הביקורת הראשונה של לארי היא על הצגה בהפקתו של חברם אלפרד נורת' (ריצ'רד היידן) עם השחקנית הראשית דבורה ווהן (ג'ניס פייג').
לארי קוטל את ההצגה ובעיקר את ווהן.
אלפרד הופך מאוהב לאויב ווהן מזכה את מקיי בשתי סטירות לחי במסעדת סארדיס שמצולמות ומפורסמות בכל העיתונים, לארי הופך לידוען ומוזמן לכל המסיבות האנשים החשובים לחוסר שביעות רצונה של קייט.
לארי נאלץ גם לקרא מחזה של נהג המונית שלהם ג'ו פוזיטאנו (ג'ק ווסטון) ולהבהיר לו שהוא גרוע.
חוזה השכירות שלהם מסתיים והם מחליטים לעבור לבית עזוב ומוזנח בעיירה קטנה בשם הוטון (שם פיקטיבי) מצפון לניו יורק.
קייט ומגי מתחילות לשפץ את הבית ולארי שלא יכול להתרכז בכתיבה מחליט לחזור לניו יורק ולגור במלון עד שהבית ישופץ.
קייט בינתיים משתלבת בחיי הקהילה במקום ושרה ורוקדת עם הילדים את "בבקשה אל תאכל את המרגניות".
קייט מתבקשת למצוא מחזה ולהעלות אותו בקהילה.
היא מבקשת מאלפרד מחזה וזה רוצה להתנקם בלארי.
הוא נזכר במחזה שנתן לו לארי כשהיה עדיין בקולג' ולא הועלה מעולם, מחליף את שם המחבר ונותן אותו לקייט.
לארי מוזמן לחזרה וקייט שרה עם חברי הלהקה "לכל שנושבת הרוח".
לארי נזכר שזה המחזה שלו, כועס מאוד ומסרב לתת הסכמתו להעלאתו ורק אחרי תחינות הוא מסכים בחוסר רצון וחוזר לניו יורק כועס.
דבורה ווהן מנצלת את ההזדמנות ומתחילה לפלרטט אתו.
אמה של קייט, סוזי רובינסון (ספרינג בינגטון), מצליחה להשפיע על בתה קייט להגיע לניו יורק ושניהם מתפייסים.
שניהם חוזרים מחובקים להוטון כשהילדים משליכים עליהם פצצת מים.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותדוריס דייקייט מגיידייוויד ניבןלורנס מגיימבקר תיאטרוןדניס פייג'דבורה ווהןשחקניתריצ'רד היידןאלפרד נורת'מפיקספרינג בינגטוןסוזי רובינסוןאמא של קייטג'ק ווסטוןג'ו פוזיטנונהג מוניתפטסי קלימגיעוזרת
אל שאט היה כפר קטן במערב חצי האי סיני, המצוי מול העיר סואץ.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוקמה במקום מפקדה של כוח בריטי רכוב על גמלים (בנוסף למפקדות דומות באל עריש, כונתילה וא-טור).
דרך הרוחב שחצתה באותן שנים את סיני, יצאה מאל שאט מזרחה, עברה במעבר המיתלה, אל ביר חסנה ואל קוסיימה.
בזמן מלחמת העולם השנייה הוקמה בה תחנת רכבת שהייתה הנקודה הסופית בקו שיצא מקנטרה שבצפון תעלת סואץ.
ב-1944 הוקם בסמוך לאתר צבר של מחנות פליטים.
פליטים גרו בו מקיץ 1944 עד תחילת 1946. רוב תושביו הגיעו מדלמטיה (בקרואטיה המודרנית של ימינו, אז יוגוסלביה) שחלק מתושביה שתמכו בפרטיזנים היוגוסלבים ובתומכי המלוכה היוגוסלבית פונו על ידי הבריטים לדרום איטליה ומשם פונו חלקם על ידי בעלות הברית ב-1944 לאזור הגדה המזרחית של תעלת סואץ.
המחנה פורק בשנת 1946 לאחר סיום המלחמה ותושביו חזרו למולדתם.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בעת שהיית הכוחות הבריטים באזור תעלת סואץ על פי ההסכם האנגלו-מצרי, בין השנים 1945–1951, הוקם במקום גם שדה תעופה ובאזור שהו אלפי חיילים בריטים.
בשנות שהיית צה"ל בסיני ובמלחמת ההתשה, הוקם במקום מעוז שכונה על ידי חיילי צה"ל "הכפר" והיה סמוך למוצב המזח.
במלחמת יום הכיפורים הותקף המעוז (מעוז ניסן על פי מפת קוד סיריוס) במסגרת ההתקפה המצרית על קו ברלב ולוחמיו נפלו בשבי המצרי ב-9 באוקטובר 1973 לאחר לחימה קשה.
רקע כללי להקמת מחנה הפליטים
לאחר שנמלטו מהמתקפה הגרמנית ביוגוסלביה בראשית 1944, נמלטו מספר גדול של אזרחים (מעל 30,000) מחשש לנקמה, לאי ויס .
בוויס הוקמה מפקדה של צבא הפרטיזנים בראשות יוסיפ טיטו.
חלק מפליטים אלו ופליטים נוספים מדלמטיה הצליחו לברוח לדרום איטליה שהייתה בשליטת בנות הברית לאחר פלישת בעלות הברית לאיטליה בסוף 1943. הצבא הבריטי ששלט בדרום איטליה שלח את הפליטים לאזור בארי ואז לטאראנטו.
הפליטים היו בעיקר ממקרסקה (בסביבות 6,000), וודיצה , חוור , ויס, קורצ'ולה , רבני קוטארי ובוקוביצה .
באיטליה היו קרבות קשים בין כוחות בעלות הברית לגרמנים, והוחלט להעביר את הפליטים למצרים, שהייתה אז בשליטת בריטניה.
המחנה היה ממוקם ליד דרום תעלת סואץ.
הוא חולק לחמישה מחנות קטנים יותר.
הפליטים שוכנו באוהלים (בממוצע, משפחה אחת עד שתיים לאוהל).
אף על פי שהיו רחוקים מביתם והתגוררו בתנאים קשים ובאקלים מדברי שלא הורגלו אליו, הם ניסו לשמור על חיי יום יום רגילים ככל הניתן.
הם הקימו בתי ספר, סדנאות שונות, מכבסה משותפת והוציאו עיתון.
יוסיפ האצה , מלחין ומנצח מפורסם שנולד בספליט, שהיה בשנותיו המאוחרות, השקיע את זמנו בארגון מקהלות.
אנשי דלמטיה התקשו להסתגל לתנאי המדבר, במיוחד הילדים שסבלו ממחלות מעיים ורבים מהם מתו.
ממשלת בריטניה שמרה גם על משטר קפדני, ואפשרה יציאה מהמתחם רק עם אישורי יציאה .
במהלך המלחמה הופצץ אזור אל שאט מספר פעמים.
בין הפליטים היו כמה עשרות יהודים.
הרב יעקב גולדמן, ששירת כרב צבאי ב ביחידות הארץ-ישראליות ובמסגרת שירותו סייע לניצולי השואה, פקד בין היתר את מחנה אל-שאט ונתן שירותי דת לפליטים היהודים.
יותר מ-30,000 איש התגוררו במחנה הפליטים בסך הכול 18 חודשים.
בתקופת שהותם במחנה התקיימו 300 טקסי נישואין.
הפליטים שבו לביתם בתחילת 1946, כאשר המלחמה הסתיימה והמצב הפוליטי ביוגוסלביה הפך ליציב יותר.
במקום גלותם נותר בית קברות ובו 825 קברים.
ג'ון קורסליס, עובד בריטי (שהפך לימים לסופר) במחנה כתב: "אנשים הופיעו ונעלמו באופן מסתורי בתדירות שמזכירה מלון זול".
עוד הוסיף: "אסור לי ליצור את הרושם שאנשים אלה יצרו כאן בתושייתם גן עדן קטן במדבר למרות המחסור הקיצוני במשאבים.
המחסור בכל דבר הופך את מה שהם עשו למרשים יותר, כשהוא עומד על רקע המצב הזה." הפליטים היו בעיקר נשים וילדים.
בית הקברות שבו נקברו מתי מחנה אל שאט, נמצא על הכביש המוביל אל מעבר המיתלה, 3.5 קילומטרים ממזרח לתעלת סואץ ו-1.5 קילומטרים ממערב לצומת כביש מספר 50 וכביש ראס סודר - מנהרת אחמד חמדי.
בית הקברות בנוי בצורת מחומש הבנוי מחמישה מחומשים פנימיים שבהם נמצאות חלקות הקברים.
במרכזו ניצב פסל גדול של אישה המייצגת את האנשת האומה - "אמא דלמטיה" (מקרואטית: אמא מולדת).
את הפסל יצר הפסל, אנטה קוסטוביץ' (Ante Kostović).
בזמן שהות צה"ל באזור זה בסיני, בשנים 1967–1973 (האזור נכבש על ידי הארמייה השלישית המצרית במלחמת יום הכיפורים), וכונה במפת סיריוס שהייתה בשימוש צה"ל "מצבת זיכרון (ויקטוריה)".
ככל הנראה, בשל סברה שגויה של חיילי צה"ל שמדובר בבית קברות בריטי.
ברבות השנים בית הקברות הוזנח ונפגע.
לטענת המצרים, הפגיעה בו הייתה על ידי הישראלים במלחמת ששת הימים.
הפסל שוקם ב-1985 ושוקם פעם נוספת ב-2005, בתמיכת ובמימון ממשלת קרואטיה, הוקם אתר הנצחה במקום.
אוסף אתנוגרפי של חפצים מהאל שאט מוצג במרכז התרבות המקומי בעיירה ולה לוקה שבאי קורצ'ולה ומדי פעם נערכות תערוכות במקומות שונים בקרואטיה המציגות את המחנה ואת החיים בו.
דגם מוקטן של הפסל "אמא דלמטיה" נמצא במשרד הנשיאות הקרואטי.
העתק הפסל בגודל המקורי נבנה על ידי הפסל קוסטוביץ' בעיירת מגוריו, דרווניק ולי .
אישים ששהו במחנה אל שאט
רנקו מרינקוביץ' - סופר ומחזאי קרואטי
וייקוסלב קאלב - סופר קרואטי
סאווקה דבצוו'יץ'-קוצ'אר - פוליטיקאית מהמפלגה הקומוניסטית הקרואטית
מירוסלב פלדמן - סופר יהודי קרואטי
יוסיפ האצה - מלחין ומנצח קרואטי
איוואן חלבניאק - כדורגלן קרואטי שנולד במחנה אל שאט
אל רבאל (בקטלאנית: El Raval) היא שכונה בברצלונה.
היא שוכנת מדרום-מערב לדרך לה רמבלה, ויחד עם הרובע הגותי ושכונת אל בורן היא יוצרת את העיר העתיקה של ברצלונה, סיוטט וליה.
באל רבאל מתגוררים כ-50,000 אנשים.
השכונה ידועה היסטורית בעבור חיי הלילה והקברטים שהתקיימו בה, כמו גם בעבור פשע וזנות שרווחו בה.
עד היום, נחשב האזור לאחד המסוכנים בברצלונה, עם מקרי שוד, אלימות ושימוש בסמים.
עם זאת, האזור משנה את פניו לאורך הזמן וכיום נחשב לאחד האזורים הפופולריים בעיר, בין השאר בגלל מיקומו המרכזי.
אל רבאל היא ביתם של קהילת מהגרים גדולה ומגוונת, עם 47.4% מתושביה שנולדו מחוץ לספרד.
ניתן למצוא בה מסעדות, ברים ומועדוני לילה רבים.
ניתן למצוא ברבאל אתרים מונומנטיים היסטוריים דוגמת מנזר סנט פאו דל קאמפ, כמו גם תוספות חדשות יותר לאזור דוגמת שדרת רמבלה דל רבאל ומוזיאון MACBA (מוזיאון האמנות המודרנית של ברצלונה).
בקרבת המוזיאון נמצא ציור הקיר Todos Juntos Podemos Parar el SIDA ("יחד אנחנו יכולים לעצור את האיידס") מאת האמן האמריקאי קית' הרינג.
בחלקה הדרומי של השכונה ניתן לצפות בחלק מהחומה ומהשער של העיר העתיקה פורטל דה סנטה מדרונה שהתקיימה בימי הביניים, שמוצגים לראווה במוזיאון המריטיים, ובצפונה אפשר למצוא את השוק המפורסם של ברצלונה, לה בוקריה, ולהתרשם מיצירתו של פרננדו בוטרו, El gat del Raval ("חתול רבאל").
בחלקה המזרחי של השכונה נמצא בית פלאו גואל, שתוכנן על ידי אנטוני גאודי עבור פטרונו, אאוזבי גואל.
חואן חויה בורחה, הידוע בכינויו אל ריסיטאס (בספרדית: Juan Joya Borja, ובכינויו: El Risitas; 5 באפריל 1956 – 28 באפריל 2021) היה קומיקאי ושחקן ספרדי.
הוא הפך לתופעת אינטרנט משנת 2015 בשל פרסום סדרת ממים המבוססים על ראיון שנתן ב-2001 בתוכנית הטלוויזיה הספרדית "Ratones coloraos" .
אל ריסיטאס נולד בסביליה ב-5 באפריל 1956. בצעירותו נע בין עבודות, כולל בישול ופריקת שקי מלט.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה ב-2001, בתוכניתו של חסוס קווינטרו "אל וגאמונדו", שם התראיין בנימה קומית על מצבים שונים בחייו.
הוא הפך למזוהה בשל צחוקו הגבוה והצפצפני, אותו כינה הגרדיאן: "צחוק של דולפין מעשן כבד", וכך קיבל את השם "אל ריסיטאס" ("צחקוקים").
בשנת 2001 הופיע בתוכנית "Ratones coloraos" של חסוס קווינטרו, ותיאר תקרית שאירעה כשעבד כעוזר במסעדה על שפת הים.
הוא סיפר שבלילה הוא השרה מחבתות פאייה באוקיינוס כדי שיתנקו, אך כשחזר בבוקר לאסוף אותן – גילה שהן נשטפו לים בשל הגאות.
הסיפור נקטע על ידו לעיתים תדירות בשל צחוקו.
סרטון מהראיון הועלה ליוטיוב ב-25 ביוני 2007.
במרץ 2014 השתמש ארגון "האחים המוסלמים" במצרים בקטעים מהסרטון כדי לעשות פרודיה על המועמד לנשיאות עבד אל-פתאח א-סיסי.
בשנת 2015 זכה הסרטון לפרסום רב, כשהשתמשו בו ברשת כדי להציג את אל ריסיטאס כמהנדס של המקבוק החדש שיצא באותה שנה, ומאז הפך לתופעת רשת ויראלית.
בספטמבר 2020 הוא אושפז בבית החולים דה לה קארידד בסביליה, שם נקטעה רגלו בגלל בעיה בכלי הדם.
ב-28 באפריל 2021 הועבר מבית החולים דה לה קארידד לבית החולים "Universitario Virgen del Rocío", בשל הרעה פתאומית במצבו.
הוא נפטר מסיבוכים של מחלתו מאוחר יותר באותו יום, בגיל 65.
"אל תאמר" הוא שיר בביצוע הזמרת הישראלית יובל דיין, שיצא לאור ב־27 באוקטובר 2013 כסינגל מתוך אלבום הבכורה של דיין, "לאסוף" (2014).
דודו טסה הלחין את השיר, והשתתף בכתיבת מילותיו עם גלעד כהנא.
"אל תאמר" זכה להצלחה גדולה מאוד.
הוא היה השיר המושמע ביותר ברדיו בשנת תשע"ד, והגיע למקום השני במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשע"ד של רשת ג', ולמקום ה־18 במצעד השנתי של גלגלצ.
אמיר טל ביים את הווידאו קליפ לשיר.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי תיאר את השיר כסולידי ויפה.
הוא העניק לשיר ציון של 4 כוכבים מתוך 5. הוא כתב שלדיין "קול נמוך, לא מנעד מרשים, אבל הטון האפלולי משדר את סיפור ההשלמה הכואבת עם מציאות של הכרה בכישלון האהבה, למרות שהלילות שהיו לה איתו מאירים לה את החשיכה בריח שלו.
עכשיו היא יותר מפוכחת מאשר בפרק הקודם".
חרסונסקי הוסיף וכתב על אופי הזמרה של דיין ועל ההפקה המוזיקלית של סבג: "דיין מסלסלת את המר בלי שהוא יהפוך מלודרמה.
פטריק סבג קישט מאוד סולידי בצלילים מן המזרח.
[...] דיין משדרת צניעות יפה, עצב סולידי, מעבירה את השיר של כהנא את טסה לחלקתה המסוגננת.
השיר הוצג למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־31 באוקטובר 2013, זכה להצלחה גדולה מאוד וצעד 14 שבועות, עד 13 בפברואר 2014, אז יצא מהמצעד.
הוא שהה במקום הראשון שלושה שבועות לא רצופים: הוא הגיע למקום הראשון ב־5 בדצמבר 2013, ולאחר מכן שהה בו שבועיים רצופים החל מ־16 בינואר 2014.
השיר ערך את הופעת הבכורה שלו במצעד הישראלי השבועי של גלגלצ ב־19 בדצמבר 2013 במקום הרביעי.
הוא צעד שבעה שבועות, עד 6 בפברואר 2014, ובשבוע שלאחריו, ב־13 בפברואר 2014 יצא מהמצעד.
שבועיים שהה במקום הראשון, החל מ־9 בינואר 2014.
גם במצעד ההשמעות השבועי של "מדיה פורסט" השיר הגיע למקום הראשון.
על פי נתוני "מדיה פורסט" השיר המושמע ביותר בישראל בשנת תשע"ד היה "אל תאמר" של יובל דיין עם 1,805 השמעות (השמעות הרדיו נקבעות ברובן המכריע על ידי שדרנים, עורכים ומנהלים בתחנות הרדיו, ומשקפות את הבחירות שלהם מה לשדר יותר ומה פחות במהלך השנה).
גם במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשע"ד של רשת ג' השיר זכה להצלחה גדולה ודורג במקום השני.
דיין זכתה בתואר "תגלית השנה" במצעד הזה.
במצעד השנתי הישראלי של גלגלצ השיר דורג במקום ה־18.
הערה: הסיכום השנתי של "מדיה פורסט" מתייחס לנתוני השמעות בתחנות הרדיו בתאריכים קבועים: מ־1 בספטמבר 2013 עד 31 באוגוסט 2014. מצעדי סוף השנה של רשת ג' ושל גלגלצ מתייחסים בדיוק לשנה העברית (תשע"ד), ומדורגים על ידי הצבעות המאזינים.
עדי הר צבי – בס
פטריק סבג – הפקה, עיבוד
אל שדאייל ביטשיאבו הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ר.ב.
ביטשיאבו נולד בצרפת להורים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הוא גדל במחלקות הנוער של US סן-דני ובולון-בילנקור, ובשנת 2017 הצטרף למחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן.
ב-29 ביולי 2021 חתם על חוזה מקצועני לשלוש שנים במועדון.
ב-19 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על SC Feignies Aulnoye במסגרת הסיבוב העשירי של הגביע הצרפתי לעונת , ובגיל 16 שנים ו-213 ימים הפך לשחקן הצעיר ביותר שעורך הופעת בכורה רשמית עבור המועדון, שיא שהוחזק על-ידי קינגסלי קומאן.
ב-20 באפריל 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, בניצחון 3-0 על אנז'ה במסגרת המחזור ה-33 לעונת 2021/2022. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו, בה זכתה פריז סן-ז'רמן באליפות צרפת.
ב-8 במרץ 2023 ערך ביטשיאבו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 2-0 לבאיירן מינכן במסגרת שלב שמינית הגמר לעונת 2022/2023. בעונה זו ערך 13 הופעות ליגה, והיה שותף לזכייה נוספת של פריז סן-ז'רמן באליפות צרפת.
ב-18 ביולי 2023 חתם ביטשיאבו על חוזה לחמש שנים בר.ב.
ב-4 בפברואר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על אוניון ברלין במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת 2023/2024.
מחשב-על אל קפיטן של חברת היולט פקארד אנטרפרייז , הוא מחשב-על ברמת חישוב אקסה-סקייל, הממוקם במעבדה הלאומית לורנס ליברמור בליברמור, קליפורניה, ארצות הברית.
המחשב הפך למבצעי בשנת 2024 והוא מבוסס על ארכיטקטורת Cray EX Shasta1.
אל קפיטן הדיח את כמחשב העל המהיר בעולם, כפי שדווח, במהדורה ה-64 של רשימת Top500 (נובמבר 2024).
זהו מחשב האקסה-סקייל השלישי שמופעל בארצות הברית, ומטרתו העיקרית היא לתמוך בתוכנית Stockpile Stewardship של מינהל הביטחון הגרעיני הלאומי של ארצות הברית (NNSA).
ה-MI300A משלב 24 ליבות CPU מבוססות Zen 4 עם ליבת GPU מבוססת CDNA3, ומשולב בתוך מארז אורגני יחיד יחד עם 128GB של זיכרון HBM3.
הלהבים במערכת מחוברים זה לזה באמצעות מתג HPE Slingshot 64 בעל 64 יציאות המספק רוחב פס (קצב העברת נתונים) של 12.8 טרה-ביט לשנייה.
קבוצות של להבים מקושרות בטופולוגית Dragonfly (שפירית) שבה יש לכל היותר שלושה דילוגים (hops) בין שני צמתים במערכת.
החיבוריות מבוססת על כבלים אופטיים או כבלי נחושת.
מותאמים אישית כדי למזער את אורך הכבל.
סה"כ 145 קילומטרים כבלים פעילים.
אל קפיטן עושה שימוש בארכיטקטורת APU (Accelerated Processing Unit), שבה המעבד המרכזי (CPU) והמעבד הגרפי (GPU) חולקים חיבור פנימי קוהרנטי על גבי השבב.
מערכת אל קפיטן תופסת שטח של כ-700 מטרים רבועים, גודל דומה לשני מגרשי טניס.
המערכת מורכבת מלפחות 87 ארונות חישוב, כולל מערכי אחסון מהירים מסוג "ארנב Rabbit" מבוססי NVM-Express וכן צמתים חישוביים.
על פי The Next Platform: "אל קפיטן כולל 11,136 צמתים בארונות Cray EX מקוררי-נוזל, כאשר בכל צומת ארבעה מנועי חישוב MI300A, ובסך הכול 44,544 התקנים ברחבי המערכת.
לכל התקן יש 128GB של זיכרון HBM3, המחולק בין יחידות CPU ו-GPU.
הזיכרון פועל בתדר 5.2GHz ומספק רוחב פס מצרפי של 5.3 טרה-בייט לשנייה לצורך העברת נתונים בין רכיבי ה-CPU וה-GPU."
מערכת אל קפיטן הוזמנה כחלק מיוזמת CORAL-2 של מחלקת האנרגיה של ארצות הברית, שנועדה להחליף את סיירה (Sierra (supercomputer) ), מערכת של IBM ו-NVIDIA שהופעלה בשנת 2018. העיצוב המקורי כלל תכנון למאות אלפי יחידות עיבוד גרפי (GPU) והספק של 40 מגה-ואט.
מעבדת לורנס ליברמור LLNL שיתפה פעולה עם HPE Cray ו־AMD לצורך בניית המערכת.
שלושה אבות טיפוס של אל קפיטן - בשם rzVernal, Tioga ו-Tenaya - היו חזקים מספיק כדי להיכלל ברשימת TOP500 של מחשבי העל ביוני 2023. rzVernal הגיע לביצועים של 4.1 פטא-פלופס petaflops.
בתחילת יולי הותקנו הרכיבים הראשונים של אל קפיטן הותקנו במעבדת לורנס ליברמור, כאשר ההתקנה המלאה הייתה צפויה להסתיים עד אמצע 2024.
עד 18 בנובמבר 2024, אל קפיטן היה מבצעי ואושר כמחשב העל המהיר בעולם, לאחר שהשיג ביצועים של 1.742 אקסה-פלופס exaFLOPs.
בפברואר 2025, הושק אל קפיטן באופן רשמי במעבדה הלאומית לורנס ליברמור (LNNL) בקליפורניה.
המעבדה ציינה כי עלות בניית מחשב-העל עמדה על 600 מיליון דולר וכי הוא ישמש משימות מסווגות ורגישות הקשורות למאגר הנשק הגרעיני של ארצות הברית.
אל קפיטן נחנך רשמית ב-9 בינואר 2025. בטקס נכחו מנכ"ל היולט פקארד אנטרפרייז Hewlett Packard Enterprise (HPE) אנטוניו נרי, ומנכ"לית אדוונסד מיקרו דיבייסס Advanced Micro Devices (AMD), ליסה סו, אשר הגיעו לציין את האירוע.
במהלך האירוע דנו שני המנכ"לים דנו בהשלכות של אל קפיטן על יוזמות הבינה המלאכותית-AI של חברותיהם.
אנטוניו נרי ציין כי "יש כאן מינוף מלא", והדגיש את הדמיון בין אל קפיטן למערכות המשמשות לאימון בינה מלאכותית.
ליסה סו הרחיבה: "אלה בעצם אותם אבני בניין, כפי שאנטוניו אמר, רק בקונפיגורציה שונה", והדגישה את גמישותה של הטכנולוגיה שפותחה עבור אל קפיטן בשיפור יכולות הבינה המלאכותית של החברות.
"אל תיגע בזמיר" הוא רומן התבגרות מאת נל הרפר לי.
הרומן, שנכתב בשנת 1960, הוא ספרה הראשון של הרפר לי שפורסם.
הספר זיכה את הרפר לי בפרס פוליצר, היה לרב-מכר ואף עובד בשנת 1962 לסרט.
ב-14 ביולי 2015 יצא לאור ספר המשך מאת הרפר לי, שתורגם לעברית תחת השם "ניצב כל הלילות".
הסיפור מתרחש בעיר הבדיונית, מייקום, שהיא בירת המחוז הבדיוני באותו השם הנמצא באלבמה, בין השנים 1933–1935, בשיאה של תקופת השפל הגדול.
הספר מסופר מנקודת ראותה של ילדה, ג'ין לואיז ("סקאוט") פינץ' בת השש, ועוסק לא מעט באפליה גזעית בדרום ארצות הברית ובהתייחסות לאדם השונה.
הילדה ואחיה הגדול ג'רמי (ג'ם) הם ילדיו של עורך דין בשם אטיקוס פינץ', אדם שקול וחכם.
אטיקוס מגדל את שני ילדיו לבדו, שכן אמם נפטרה כשהיו פעוטות.
מאוחר יותר, אחותו של אטיקוס, אלכסנדרה, מגיעה לביתם כדי לסייע לו בחינוכם של הילדים (ובייחוד של סקאוט).
סקאוט היא ילדה נערית ("טום-בוי"), נבונה וחריפה, בעוד ג'ם הולך בדרכי אביו; הוא מנומס, שקט ושקול.
חברם הטוב של סקאוט וג'ם הוא דיל, שמגיע לבקר בעיירה בכל קיץ.
דמיונם של שלושת הילדים עוסק בשכנם, ארתור רדלי, המכונה בּוּ, שלא יצא מהבית מזה עשרות שנים, והם סקרנים מה מראהו וניזונים בעיקר משמועות זדוניות אודותיו.
סקאוט וג'ם מתבגרים על רקע משפט שבו מתגייס אביהם לייצג צעיר שחור הנאשם באונס נערה לבנה.
הנאשם, תום רובינסון, הוא צעיר שחור, שטרם האשמתו נחשב בעיירה כאדם טוב לב, הגון וישר, אולם עתה מקבלים אנשי העיירה, הנגועים בדעות קדומות, את חשד האונס כמובן מאליו.
השופט טיילור מטיל על עורך הדין אטיקוס פינץ' את ייצוג תום רובינסון בבית המשפט, ואטיקוס, המכיר את תום ומקבל את גרסתו, מסכים לייצגו.
מכאן מוצגות בעלילה הדעות הקדומות והגזענות השוררות בעיירה.
תושבי העיירה בזים לאטיקוס, ומתקשים לקבל את העובדה כי הוא מייצג בבית המשפט אדם שחור.
סקאוט וג'ם מנודים על ידי בני גילם, והמשפחה חשופה לכעס ולעוינות בעקבות מעשיו הלא פופולריים של אביהם עורך הדין אטיקוס פינץ'.
במהלך המשפט מתברר כי מבחינה עובדתית קיים ספק רב באשמתו של רובינסון, מעל ומעבר לספק סביר, ולמעשה לא ייתכן שביצע את המעשה בו הוא מואשם.
נראה כי מאילה היא-היא שניסתה לפתות את רובינסון, שסירב, ואביה השיכור והאלים בוב יואל, תפס אותה בשעת מעשה והכה אותה.
כדי "לנקות" את שמה, יואל האב מחליט להאשים את תום בביצוע אונס.
אלא שלמרות ההוכחות שנאספות במשפט, וערעור עדותם של האב ובתו, חבר המושבעים העוין מרשיע את רובינסון.
אך כיוון שברור לכל תושבי העיירה, ולשופט, שאביה השיכור של הבחורה הכה אותה וספק אם היא נאנסה בכלל, חש האב השיכור, שהצליח לגרום להרשעת רובינסון, מושפל, ומנסה לנקום בדרכים אלימות; הוא פורץ לביתו של השופט טיילור ועוקב אחר אשתו של רובינסון.
בשיאן של התקיפות אורב יוּאל בלילה, שיכור וחמוש בסכין, לסקאוט וג'ם, ותוקף אותם בחורשה.
ג'ם נאבק אתו, ויואל שובר את ידו.
לפתע צץ מן החשכה השכן, ארתור רדלי ("בו" המסתורי), שנאבק ביואל, הורג אותו ומציל את הילדים.
הוא מביא את ג'ם הפצוע לבית פינץ', ואטיקוס מזעיק את הרופא והשריף.
לאחר שהרופא עוזב, ולאחר בירור התקרית, מחליטים אטיקוס והשריף לא לחשוף את ארתור ואת מעשה הגבורה שלו.
במקום זאת, השריף ידווח כי יואל השיכור מעד ונפל על סכינו בחורשה.
ברור לשניהם, כי ארתור יצא זכאי במשפט, משום שהגן על הילדים מפני רוצח, אך מצד שני הם מודעים לפגיעוּתו הרבה, כיוון שלא בא במגע עם אנשים במשך שנים רבות.
יהיה עליו לעמוד למשפט, להעיד, להיחקר ולהיות במרכז העניינים.
השניים יודעים, כי ארתור הביישן והמסתגר לא יעמוד בכל אלה.
לסקאוט הם אומרים, שברצונם למנוע מנשות העיירה מלערוך עליה "מתקפת ידידות" ולהציפה בעוגות.
סקאוט מבינה ומקבלת את שיקול דעתם של אביה והשריף.
הרומן מסתיים במחווה עדינה של סקאוט כלפי ארתור: היא מתגברת על הפחד והרתיעה שחשה כלפיו בעבר, מתיישבת לידו, ומנהלת איתו שיחת נימוסים כ"גברת דרומית" אמיתית.
המספרת, סקאוט (צופה, באנגלית), ילדה נערית ופרועה אך נבונה מאוד ובוגרת מכפי גילה;
אטיקוס פינץ', אביה של סקאוט, עורך דין מצפוני ובעל השקפת עולם ליברלית וסובלנית;
אחיה הגדול ג'ם, ההולך בדרכי אביו ולומד לראות את העולם באופן מורכב ושקול;
קלפורניה, מנהלת משק הבית ותחליף האם (שמתה כאשר הילדים היו בני שש ושנתיים).
על אף היותה שחורה מתייחסים אליה בכבוד ובאהבה;
דיל, חברם של סקאוט וג'ם שמידת ההרפתקנות שלו עומדת ביחס הפוך למידות גופו הקטנטנות;
תום רובינסון, הצעיר השחור וטוב הלב שנפל קרבן להאשמת שווא;
בוב יואל, אביה של מאילה, אדם שיכור ואלים שדוחף את בתו מאילה לתבוע את תום;
ארתור ("בּוּ") רדלי, נכלא בביתו על ידי אביו כעונש על מעשה משובה בנעוריו.
מאז לא יצא מפתח הבית ומהווה מטרה לשמועות זדוניות של אנשי העיירה.
בדיעבד מתברר שמדובר בבחור טוב לב, עדין ואמיץ;
הדודה אלכסנדרה, אחותו המהוגנת והצדקנית של אטיקוס שנקראת לבוא כדי לעדן את סקאוט וללמדה להיות "גברת דרומית".
העיירה שבה מתרחש הסיפור היא עיירה שלווה בה כולם מכירים את כולם, והאווירה בה כביכול משפחתית ונעימה, אבל בהמשך הספר מסתבר שישנן בעיירה גזענות ודעות קדומות.
האנשים בעיירה לא מוכנים לשקול את גרסתו של רובינסון, צעיר שחור, ומעדיפים במקום זאת להאמין לנערה לבנה.
הגזענות גורמת לכך שהם לא מוכנים לקבל את העובדה שעורך דין לבן יאמין לנאשם שחור וייצג אותו - דבר שסותר את עקרונות המוסר של העיירה.
שמו של הספר מבוסס על קטע בו אומר אטיקוס לילדיו היורים ברובי אוויר כי הריגת זמיר היא חטא, שכן ציפורי שיר אינן עושות רע ומזמרות להנאת שומעיהן.
כיוון שהציפור Mockingbird (חקיינית) אינה מוכרת בישראל, נבחר הזמיר בתרגום לעברית כסמל ליפי זמרת הציפור בתום לב.
שם זה בא להדגיש שכפי שהזמיר הוא יצור שאינו פוגע ברכוש אדם או בגופו ורק מנעים את זמנו באמצעות שירתו, ולכן חטא להורגו, כך אין להפריע לארתור רדלי המסתגר בביתו ולא מפריע לאיש.
טרומן קפוטה, חבר ילדות של הרפר לי, היה ככל הנראה מקור ההשראה לדמותו של הילד דיל בסיפור.
קפוטה רמז פעמים מספר כי הוא זה שכתב את הסיפור, אך מכתב ששלח לדודתו בשנת 1959 שנחשף מאוחר יותר הפריך שמועות אלו.
"אל תיגע בזמיר" היה הספר היחיד שפרסמה הרפר לי עד לפרסומו של "ניצב כל הלילות" (באנגלית Go Set a Watchman), שיצא לאור ב-2016. ספר זה היה כנראה הגרסה הראשונה של הספר "אל תיגע בזמיר" ששלחה הרפר לי בשנת 1957 להוצאת הספרים.
בספר זה סקאוט היא בת 26 וחוזרת לביקור בבית אביה, וסיפורי הילדות מהווים רק חלק קטן ממנו.
העורכת שקיבלה את הספר, Therese von Hohoff Torrey, זיהתה את הפוטנציאל בסיפור והתוצאה הייתה "אל תיגע בזמיר".
הספר עובד לתסריט לסרט קולנוע באותו השם שיצא לאקרנים ב-1962.
ב-2018 עובד הספר למחזה מאת אהרן סורקין, שעלה על במות ברודוויי ב-11 בינואר 2018.
מיכל אלפון, הוצאת ידיעות אחרונות, 2015
( אַר אִידַרְדוֹ; ) הוא קומדיה קלילה של הבמאי גיאורגי דאנליה משנת 1969, המבוססת על סיפור צרפתי בנובלה של קלוד טילייה מ-1970, "הדוד שלי בנימין" (סרט צרפתי באותו שם צולם בערך באותה תקופה).
רֵווַאז גַבַּרִידזֶה (קודם הבמאי של תיאטרון מריונטה בטביליסי), שינה את מקום התרחשות העלילה לעיר גאורגית קטנה בסוף המאה ה-19. המוזיקה לסרט הזה נכתבה על ידי גיה קנצ'לי, מלחין גאורגי ידוע, שמתלווה פעמים רבות אל דאנליה בעבודתו.
יחד עם חברו הם רוקדים ושרים בטברנה מקומית, ונהנים עם אשתו של הטבח.
לֵווַאן הוא רופא מבוגר שרוצה שבנימין יישא את בתו לאישה, אבל היא בורחת עם קצין צבא.
שיחק בסרט בתפקיד החייל אגור, אנסטסיה ורטינסקיה כמרי ופרונזיק מקרטצ'אן כאסיר.
"אַל תְּהִי צַדִּיק הַרְבֵּה" היא עצה המופיעה ב; הפסוק השלם הוא .
הוראתו הראשית של פסוק זה, לפי רוב המפרשים, היא הנחיה שלא להפריז במידת האדיקות הנדרשת בקיום המצוות.
גישה קיצונית מדי בתחום זה עלולה לגרור את האדם המאמין לחסר מגופו ומנפשו דברים נחוצים - עד כדי סיגוף - ולהפוך לנטל על סביבתו.
חז"ל רואים בפסוק אזהרה לאדם שלא יחשוב להיות צדיק יותר מבוראו, כשאול, ש"דימה להיות צדיק וריחם על הרשעים" (כאשר לא קיים בשלמותה את מצוות הנביא על מחיית זכר עמלק):
"אל תהי צדיק הרבה": יותר מבוראך.
מדבר בשאול, דכתיב "ויבא שאול עד עיר עמלק וירב בנחל".
רב הונא ורבי בניה אומרים: התחיל מדיין כנגד בוראו, אמר: כך אמר הב"ה: "לך והכית את עמלק"; אם אנשים חטאו – נשים וטף ושור ובקר וצאן מה חטאו?
יצתה בת קול ואמרה לו: "אל תהי צדיק הרבה" – יותר מבוראך.
ורבנין אמרין: התחיל מדיין כנגד עגלה ערופה, אמר: כתיב "וערפו שם את הָעֶגְלָה בנחל" () – הוא הורג והיא נערפת; אם אדם חטא – בהמה מה חטאת?
יצתה בת קול ואמרה "אל תהי צדיק הרבה".
ריש-לקיש אמר: כל מי שנעשה רחמן במקום אכזרי – סוף שיעשה אכזרי במקום רחמן.
ומנין שנעשה רחמן במקום אכזרי?
ומנין שנעשה אכזרי במקום רחמן?
שנאמר "ואת נוב עיר הכהנים הכה לפי חרב" (), ולא תהא כזרעו של עמלק.
ורבנן אמרין: כל מי שנעשה רחמן במקום אכזרי סוף שמדת הדין פוגעת בו, שנאמר "וימת שאול ושלשת בניו" ().
לפי פירוש אחר, הפסוק ממליץ שלא להגזים ברדיפת הצדק.
פרשנות זאת יוצאת מנקודת המוצא שההפרזה ברדיפת הצדק מפחיתה ממעלת הצדיקות ומורידה את דרגתה.
לפיכך ניתן לראות בסיום הפסוק, , אזהרה כי רדיפת הצדק המוחלט באופן בלתי מתפשר עלולה להמיט אסון.
דוגמה לכך מספרות העולם ניתן למצוא בדמותו של מיכאל קולהאס בנובלה בשם זה מאת היינריך פון קלייסט.
הפסוק העוקב במגילת קהלת שולל גם הליכה בדרך הנגדית: .
לסיכום ממליץ קהלת על בחירה בשביל הזהב: .
אל תעש עצמך כעורכי הדיינין הוא משפט הדרכה של התנא רבי יהודה בן טבאי, ב.
הפסקה המלאה שם היא "אל תעש עצמך כעורכי הדינים, וכשיהיו בעלי דינים עומדים לפניך יהיו בעיניך כרשעים, וכשנפטרים מלפניך יהיו בעיניך כזכאין, כשקיבלו עליהם את הדין".
רוב הפרשנים המסורתיים מזהים כי כוונת המשנה לתת יחס שלילי כלפי מקצוע עריכת הדין.
פרשני המשנה המסורתיים כתבו להסביר את המושג 'עורכי הדיינים' באופנים שונים:
הרמב"ם בפירוש המשניות הסביר כי הכוונה היא לבני אדם שאינם דיינים, המלמדים את העדים להתמודד עם החקירה הצפויה להם מאת הדיינים.
פירוש דומה מופיע בפירוש המיוחס לרש"י למשנה.
רבי עובדיה מברטנורא הסביר, בין יתר האפשרויות, כי כוונת המשנה היא לדיינים מהשורה, שלא יחשיבו את עצמם כחשובים שבדיינים וימהרו לפסוק דין, אלא יכירו את מקומם וישקלו היטב את דבריהם.
רבינו יונה סבר גם הוא כי המשנה מכוונת אל הדיינים עצמם ולא אל הציבור.
לדבריו, כוונת המשנה היא שלא ילך אדם לדיין יקבל ממנו חוות דעת מסוימת, וכשייפסק הדין נגדו ישלוף את חוות הדעת של ראש הדיינים שקיבל קודם לכן ויטען כנגד פסק הדין שקיבל כעת.
באופן דומה התלמוד הירושלמי מסביר כי האיסור הוא לגלות לאדם העומד בפני דיון בבית דין את פסק הדין הצפוי לו.
לעומתם פרופ' יחזקאל קוטשר מסביר את המשנה כמכוונת לדיינים עצמם ובמיוחד לבכירים שבהם.
קוטשר טען שהאות ע החליפה את האות א, והמשנה כמכוונת לארכי (כלומר "ראש", ביוונית) הדיינים.
חלק מכתבי היד מסייעים לפירוש זה.
בתלמוד הירושלמי מסופר אודות רבי יוחנן שהסכים לגלות את דינה של אישה מסוימת בדין (עשה עצמו ארכי דיינים לגלות סופו של הדין) כשהיה בטוח שהיא 'כשרה', וככל הנראה הכוונה היא - שידע שהיא דוברת אמת.
בתלמוד הבבלי הופגנה גישה השוללת כנגד כל ייעוץ משפטי על ידי תלמידי חכמים ואפילו לקרובי משפחתם (שלא יעשו עצמם כעורכי הדיינים).
אל תפחד מהחושך הוא סרט אימה משנת 2011 שנכתב על ידי גיירמו דל טורו ומת'יו רובינס ובוים על ידי טרוי ניקסי.
בסרט מככבים קייטי הולמס, גאי פירס וביילי מדיסון.
הסרט הוא חידוש לסרט טלוויזיה של ABC בעל אותו שם.
באחוזת בלקווד במחוז פרובידנס, רוד איילנד, הצייר הנודע לורד בלקווד מזמן את מנהלת משק הבית שלו למרתף והורג אותה עם פטיש ואזמל.
הוא מסיר את שיניה ומציע אותם ליצורים מסתוריים שנמצאים למטה בבור אפר בתוך האח הישן; אך היצורים דורשים את השיניים של הילדים.
בלקווד מתחנן שיחזירו את הבן החטוף שלו, אך הוא נגרר לתוך בור האפר על ידי היצורים.
בהווה, סאלי בת ה-8 מגיעה לרוד איילנד כדי לחיות עם אביה אלכס וחברתו קים, ששניהם משפצים את אחוזת בלקווד כדי למכור אותה עבור הלקוח שלהם מר ג'קובי.
סאלי בדיכאון בגלל שאימה הכריחה אותה לעבור לחיות עם אלכס.
בלילה הראשון לשהותה בבית, הלחן המתנגן של מנורת הלילה שלה בצורת קרוסלה, מעירה את היצורים בבור האפר.
למחרת, כשסאלי משוטטת בשטח היא מוצאת צוהר של מרתף נסתר.
אחד הפועלים שמשפצים את הבית, מר האריס, מזהיר אותה, ואת אלכס וקים, לא להסתובב במרתף, למרות שהם עושים זאת בכל מקרה.
סאלי מתעניינת באח האטום שבו היא שומעת את היצורים קוראים בשמה ועוקבת אחר הקולות המסתוריים.
סאלי פותחת את האח כדי לפגוש את היצורים ומוצאת אחת מהשיניים של עוזרת הבית.
היצורים מתגלים במהרה כעוינים, הם גונבים את סכין הגילוח של אלכס וחותכים את בגדיה של קים.
אלכס מאשים מיד את סאלי.
בעיקר לאחר שהוא מוצא מטבע כסף מהמאה ה-19 ברשותה, (את המטבע מצאה מתחת לכרית אחרי שהשן נעלמה.) אלכס וקים נוסעים לעיר לנסיעת עסקים וסאלי מתגנבת למרתף לדבר עם היצורים, אבל האריס מסלק אותה ומנסה לאטום את האח.
היצורים יוצאים ופוצעים אותו באכזריות עם כליו והוא מתאשפז.
מפגשיה המפחידים יותר ויותר של סאלי עם היצורים גורמים לאלכס לקרוא למטפל שידבר עם סאלי, שמציירת ציור של אחד היצורים ,שתקפו אותה מתחת לסדינים שלה.
קים מבקרת את האריס בבית החולים.
הוא אומר לה למצוא יצירות אמנות שלא פורסמו של לורד בלקווד בספרייה המקומית.
הספרן מראה לה את יצירות האמנות, שבאחת מהן מצויר יצור שמתואר כפיית השיניים, ומצוין כי מדי פעם הוא לוכד אדם והופך אותו לאחד משלהם.
קים ממהרת הביתה בעוד סאלי מותקפת שוב על ידי היצורים באמבטיה.
קים מוצאת את ציור הקיר הנסתר שצייר לורד בלקווד במרתף, הציור מתאר את בנו נטרף על ידי היצורים.
קים מתעמתת עם אלכס וטוענת נגדו שהוא מעוניין יותר באירוח מר ג'קובי וחבריו לארוחת ערב, מאשר להגן על בתו.
הוא סוף סוף מבין את מה שקורה כאשר סאלי נלכדת בספרייה על ידי היצורים, אבל היא הודפת אותם בעזרת פלאש המצלמה שלה.
אלכס וקים מחליטים לעזוב את הבית יחד עם סאלי, אבל היצורים אורבים להם ומצליחים לתפוס ולגרור את סאלי למרתף.
קים מתעוררת ומתעמתת איתם, ומשחררת את סאלי רק כדי להיתפס בחבלים ורגלה נשברת.
היצורים גוררים את קים לתוך האח בדיוק כשאלכס מגיע וקים נעלמת.
סאלי ואביה מתאבלים על אובדנם.
זמן מה לאחר מכן, שניהם חוזרים לאחוזה הנטושה כדי להשאיר שם ציור של קים, אבל משב רוח מעיף את הציור לתוך האח של היצורים, שם קים (שעכשיו הפכה לאחת מהיצורים) נשמעת משכנעת את היצורים לשכוח מסאלי ולחכות לאחרים שיבואו, בטענה שיש להם "כל הזמן שבעולם".
גאי פירס - אלכס הירסט
ביילי מדיסון - סאלי הירסט
ג'ק תומפסון - מר האריס
גארי מקדונלד - אמרסון בלקווד
ג'וליה בלייק - גברת אנדרהיל
אל תלחצי, אני בדרך הוא סרט קומדיה משנת 2010 בבימויו של טוד פיליפס ובכיכובם של רוברט דאוני ג'וניור וזאק גליפיאנאקיס.
הסרט נכתב על ידי אלן ר.
כהן, אלן פרידלנד, אדם סזתיקיאל וכן על ידי הבמאי טוד פיליפס.
הסרט יצא לאור ב-5 בנובמבר 2010 וצולם בלאס קרוסס, ניו מקסיקו, אטלנטה, ג'ורג'יה ואלבמה.
פיטר היימן (רוברט דאוני ג'וניור) הוא אדריכל מתוח ורציני, שהיה צריך לטוס הביתה מאטלנטה ללוס אנג'לס כדי להיות נוכח בלידה של הילד הראשון שלו עם אשתו, שרה (מישל מונאהן).
בסצנת הפתיחה, הוא נזכר בחלום שחלם שהוא היה ביער עם אשתו.
אשתו החלה את תהליך הלידה, אך הוא לא הצליח להגיע אליה ולעזור להוליד את התינוק, אבל בסופו של דבר, דוב גריזלי הגיע ועזר לה על ידי לעיסה של חבל הטבור.
כאשר הגיע פיטר אל שדה התעופה בלימוזינה, הוא פוגש את אית'ן טרמבליי (זאק גליפיאנאקיס).
אית'ן החזיק בידו את כלבו – סאני.
כאשר עבר פיטר בבדיקות הביטחוניות, ראו שבתוך המזוודה שלו היו חומרי סמים ומריחואנה, דבר שבעקבותיו הוא הבין שהמזוודה שברשותו היא לא שלו, אלא של אית'ן.
על המטוס, במחלקה הראשונה, אית'ן התיישב מאחורי פיטר והם התחילו לדבר.
פיטר אמר לאית'ן שהם התבלבלו במזוודות שלהם, ושכל המזוודה שלו מלאה במריחואנה.
אית'ן אמר לפיטר שזוהי מריחואנה רפואית.
לאחר שפיטר השתמש במילים "טרור" ו"הפצצה" בטעות, הוא נורה על ידי קצין הביטחון ברובה כדורי גומי, ונכנס לתוך רשימת מסורבי הטיסה.
לכן, פיטר ואית'ן נאלצו לצאת מן המטוס לפני המראתו.
לאחר שנחקר על ידי אנשי הביטחון, פיטר גילה שהוא נמצא ברשימת מסורבי הטיסה ושהוא יצטרך למצוא דרך אחרת להגיע לקליפורניה.
אחרי שהבין שהוא השאיר את ארנקו על המטוס, ושהמטוס כבר המריא, פיטר הסכים בחוסר רצון לנסוע עם אית'ן, מסומם, מעצבן, אבל עם כוונות טובות, שחקן שאפתן שמקווה לעשות את זה בהוליווד, ללוס אנג'לס.
אית'ן היה בדרכו להוליווד עם כלבו סאני לאחר הלווייתו של אביו, והוא נשא איתו את האפר של אביו בצנצנת קפה.
לאחר נסיעה בה הכירו אחד את השני, עצר אית'ן בברמינגהם, אלבמה, כדי שיוכל לרכוש מריחואנה.
פיטר ואית'ן הבינו שיש להם רק 60 דולרים במזומן.
פיטר החליט לבקש מאשתו שתעביר לו כסף.
מאחר שלא היו לו כל המסמכים המזהים שצריך כדי שתוכל להעביר אליו כסף, פיטר אמר לאשתו להעביר את הכסף אל השם הבדוי של אית'ן.
אית'ן הבין כי הכסף לא ישלח לשמו האמיתי, אלא לשמו הבדוי – אית'ן צ'ייס, שהיה כתוב על תמונה שלו.
עובד בווסטרן יוניון (דני מקברייד) סירב לקבל את השם הבדוי והתמונה של אית'ן (בתור תעודת זהות), דבר שגרם לפיטר להיות מתוסכל, עד שתקף אותו מילולית.
העובד נכה על כיסא גלגלים, יצא לפיטר ואית'ן והכה אותם.
לאחר שבילה את הלילה בתחנת רענון, פיטר החליט בהחלטה של הרגע לנסוע ולהשאיר את איתן בזמן שהוא התרחץ במלתחות.
כאשר נסע חזר כעבור כמה דקות כיוון שאפר אביו של אית'ן היה ברכב, והוא לא היה מסוגל להשאירו בצד הדרך.
פיטר חזר לתחנת הרענון והשניים יצאו לדרך – אית'ן נהג ופיטר נח.
לאחר נסיעה של כמה זמן, איתן נרדם על ההגה והמכונית התרסקה.
בבית החולים, פיטר, שידו ושלוש מצלעותיו שבורות, עלה לרכב של חברו כהה העור דאריל (ג'יימי פוקס) שהגיע לקחת אותו.
שוב, פיטר החליט להיפרד מאית'ן, שלא נפצע כלל מהתאונה, אבל דאריל שכנע אותו לקחת אותו.
השלושה עצרו בביתו של דאריל.
פיטר גילה כאשר השלושה דיברו, כי תשעה חודשים לפני, דאריל ושרה בילו סוף שבוע ביחד.
זה מוביל את אית'ן לחשוד כי דאריל הוא האב של העובר של פיטר ושרה.
אחרי שמונה דקות בלבד בחברה של אית'ן, דאריל זורק אותו מביתו.
דאריל איפשר להם להשתמש ברכבו.
בנסיעה, אית'ן עישן כמויות עצומות של מריחואנה כאשר פיטר נמנם.
העשן מילא את פנים הרכב, פיטר השתכר, דבר שגרם לו להיכנס להזיות ולחשוב שאית'ן הוא הדוב מחלומו.
השניים נכנסו בטעות לגבול מקסיקו-ארצות הברית, באל פאסו, כיוון שאית'ן חשב שהסימן "מקסיקו" הוא בעצם סימן תחנת 'טקסיקו' לגז.
למרות ההבטחות לפיטר שהוא יטפל במצב, איתן ברח ממחסום הגבול והשאיר את פיטר שנעצר בחשד לאחזקת מריחואנה.
המשטרה הפדרלית המקסיקנית לקחה את פיטר למעצר, אבל בזמן שהחוקרים המקסיקנים עישנו את המריחואנה של אית'ן, אית'ן גנב את הקרון בו היה פיטר וגרם לכמה תאונות דרכים בתהליך.
הצמד עצרו בגרנד קניון, שבו איתן אמר שלום לאבא שלו בפעם האחרונה ופיזר את האפר שלו.
פיטר התוודה שהוא ניסה להשאיר את איתן בתחנת הרענון, אבל אית'ן סלח לו כי הוא לא עזב אותו לבסוף.
אית'ן אז החליט להתוודות וגילה לפיטר כי הוא מחזיק את הארנק שלו כל הזמן, במטרה לגרום לו לנסוע איתו, כדי שהוא לא יצטרך לעשות זאת לבד.
פיטר תקף את אית'ן בהתקף של זעם.
שרה התקשרה להודיע לפיטר שהמים שלה ירדו.
פיטר ואית'ן מיד התחילו להאיץ לקליפורניה.
לאורך הדרך, אית'ן ירה בטעות בפיטר עם אקדח שהוא מצא בתא הכפפות של המשאית.
פיטר סירב לעצור לטיפול רפואי, ובמקום זאת התעקש שהם ימשיכו לבית החולים בלוס אנג'לס.
השניים הגיעו לבית החולים, וניסו למצוא את החדר בו שוכבת שרה.
פיטר בטעות נכנס לחדר של אישה בהריון אחרת, ראה את התינוק שחום העור, ובאמת האמין שדאריל היה אביו של הילד של שרה, עד שהוא גילה ששוכבת שם אישה אחרת.
הם נכנסו לחדרה של שרה, ובזמן שהיא נמצאה בהליך הלידה, פיטר התעלף מאיבוד הדם.
פיטר עבר ליד חדר הילדים וראה את הבת שלו.
אית'ן סיפר לפיטר שהוא סייע בלידתה של רוזי על ידי חיתוך חבל הטבור, כמו בחלומו של פיטר.
השניים הלכו כל אחד לדרכו, אחרי הבטחה של פיטר שהוא יתקשר לאית'ן כדי שהם ישמרו על ידידותם ללא פגע.
בסוף הסרט – פיטר, שרה, ורוזי התינוקת צפו בפרק של "שני גברים וחצי", שבו איתן קיבל תפקיד.
אל תיגע בזמיר הוא סרט קולנוע משנת 1962 לפי הרומן באותו שם זוכה פרס פוליצר מאת נל הרפר לי, העוסק בגזענות בדרום ארצות הברית ובקבלת השונה.
הסרט נבחר ב-1995 לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית, הגיע למקום ה-34 ברשימת "מאה שנים...
מאה סרטים" של מכון הסרטים האמריקאי וגיבורו, אטיקוס פינץ', זכה במקום הראשון בין הגיבורים ברשימת "מאה שנים...
הסיפור מתרחש במחוז מיקום שבאלבמה, בשנת 1935 ומסופר מנקודת ראותה של הילדה בת התשע, סקאוט פינץ' (בגילומה של מרי בדהם).
ג'ין לואיז ("סקאוט") פינץ' ואחיה הגדול ג'ם, הם ילדיו של עורך דין בשם אטיקוס פינץ' (בגילומו של גרגורי פק).
דמיונם של סקאוט וג'ם עוסק בשכנם, הקרוי בו (בגילומו של רוברט דובאל באחד מתפקידיו הראשונים על הבד), שלא יצא מהבית מזה עשרות שנים כיוון שנכלא בביתו על ידי אביו כעונש על מעשה משובה בנעוריו והם סקרנים מה מראהו וניזונים בעיקר משמועות זדוניות על אודותיו.
עם זאת, נראה כי השכן המסתורי משאיר לילדים מיני מתנות קטנות בגזע עץ חלול ליד ביתו.
הנאשם, טום רובינסון (ברוק פיטרס), הוא צעיר שחור, שנחשב בעיירה לפני האשמתו כאדם טוב לב, הגון וישר.
הוא נאשם באונס הנערה הלבנה מאילה יואל, ואנשי העיירה, הנגועים בדעות קדומות, מקבלים כמובנת מאליה את אשמתו.
השופט טיילור מטיל על עורך הדין אטיקוס פינץ' את ייצוג טום רובינסון בבית המשפט, ואטיקוס, המכיר את טום ומקבל את גרסתו, מסכים לייצגו.
מכאן מוצגות בעלילה הדעות הקדומות והגזענות השוררים בעיירה.
תושבי העיירה בזים לאטיקוס, ומתקשים לקבל את העובדה כי הוא מייצג בבית המשפט אדם שחור, טום רובינסון, הנאשם באונס אישה לבנה.
האחים סקאוט וג'ם מנודים על ידי בני גילם, והמשפחה חשופה לכעס ולעוינות בעקבות מעשיו הלא פופולריים של עורך הדין אטיקוס פינץ'.
פינץ' אף מגן על רובינסון מפני לינץ' אותו מעוניינים לבצע בו בני העיירה.
במהלך המשפט, מתברר כי מבחינה עובדתית קיים ספק רב באשמתו של רובינסון מעל ומעבר לספק סביר, ולמעשה לא ייתכן שהנאשם ביצע את המעשה בו הוא מואשם.
אך למרות ההוכחות חבר המושבעים מרשיע את רובינסון.
אולם משום שברור לכל תושבי העיירה, לחבר המושבעים ולשופט, שאביה השיכור של הבחורה הכה אותה ושספק אם היא נאנסה בכלל, האב השיכור שהצליח להרשיע את רובינסון בתביעתו, חש מושפל ומנסה לנקום בדרכים אלימות.
השיכור אורב לסקאוט וג'ם ופוצע את ג'ם.
אולם, מן החשכה צץ השכן בו שמציל את הילדים והורג את השיכור.
הילדים, אביהם והשריף של העיירה, מחליטים לא לדווח על התקרית.
ברור שבו יצא זכאי אם ייערך משפט משום שהגן על הילדים מפני רוצח, אך בד בבד הם מודעים לפגיעות הרבה של בו, ורוצים למנוע מנשות העיירה לבוא אליו עם עוגות כאות תודה על הצלת הילדים.
בו הביישן שמסתתר בביתו שנים כה רבות לא יוכל לעמוד בפני מתקפת ידידות כזאת.
הסרט מבוסס על ספר באותו שם.
שם הספר נלקח מקטע בו אומר אטיקוס לילדיו היורים ברובי אוויר כי הריגת ציפור השיר המכונה באנגלית "Mockingbird" היא חטא, כי ציפורי שיר אינן עושות דבר רע אלא שרות להנאת שומעיהן.
כיוון שציפור זו אינה מוכרת בישראל, נבחר הזמיר בתרגום לעברית כסמל ליפי השירה בתום לב.
הפסקול, שהולחן על ידי אלמר ברנסטין, זכה לפרס גלובוס הזהב.
הפסקול הוקלט מחדש ב-1997 על ידי התזמורת הסקוטית הלאומית בניצוחו וראה אור כתקליט.
"אל תוך מלתעות המוות" הוא תצלום מפורסם שצולם על ידי צלם משמר החופים האמריקני רוברט פ.
סרג'נט בעת הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה.
בתצלום נראים חיילי דיוויזיית הרגלים הראשונה נוחתים מנחתת LCVP בחוף אומהה, בשעה 7:40 בבוקר הפלישה לנורמנדי.
כותרת הצילום, "אל תוך מלתעות המוות", מתייחסת לשורה מתוך שירו של אלפרד טניסון "הסתערות הבריגדה הקלה".
הצילום הפך לאייקון, ונעשה בו שימוש באמנות ובקולנוע, למשל בסרט האמריקאי "להציל את טוראי ריאן" (1998).
הצילום הופיע על כריכת התרגום האנגלי לספר "איליאדה" (1998) של סטנלי לומברדו, כסמל לאוניברסליות של המלחמה.
אל תיתנו להם רובים הוא שיר פציפיסטי בן 17 בתים, שחיבר נתן אלתרמן הצעיר בשנת 1934 (שהיה אז בן 23) ופורסם לראשונה בחוברת "טורים" ב-27 ביולי 1934, במלאת 17 שנים לשימוש בגז כלור במלחמת העולם הראשונה.
השיר מושפע מחוויות מלחמת העולם הראשונה ובפרט לוחמת הגז במלחמה.
לימים שינה אלתרמן את טעמו והתייחס לשיר כיצירה בוסרית ואף התנגד למסר הפציפיסטי שבו.
לפיכך לא נכלל השיר באף קובץ שירים רשמי שיצא בחיי המשורר, ונדפס מתוך מחברותיו רק ב-1984 במסגרת הקובץ "שיריו הראשונים של אלתרמן" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
במהלך ההתנגדות להסכמי אוסלו שימש שם השיר ככותרת לסטיקר שביקש להתריע בפני ההיתר שניתן על ידי ממשלת יצחק רבין לאספקת נשק ל.
לדברי אלישע פורת, האירוע שהשפיע על אלתרמן לכתיבת השיר היה הדיווח על מותו של אחרון נפגעי התקפות הגז בפריז (או ידיעה דומה כגון הידיעה ב"דבר" אודות גורלם של נפגעי הגז המתעוורים ויוצאים מדעתם, גם 16 שנים לאחר המלחמה).
השיר השתלב במגמה הפציפיסטית בכתיבה העברית, שאותה הוביל אברהם שלונסקי והיו שותפים לה משוררים נוספים כרפאל אליעז, לאה גולדברג ואלכסנדר פן, שפרסם ביולי 1935 את שירו "נגד!".
השיר הוא מונולוג אותו נושא פצוע מן המלחמה באוזניה של אחות רחמניה.
בדבריו הוא מספר חוויות חיילים וזוועות מתקופת שירותו ובעיקר חוזר על כך שהרג חיילי אויב שהיו בדיוק כמוהו והפכו לאויביו רק משום שניתנו להם רובים.
אלתרמן כמובן לא חווה בעצמו את חוויות המלחמה (שכן היה עוד ילד אז), אך יכול היה ללמוד עליהן מספרי חוויות המלחמה שהתפרסמו בסמוך לכתיבת השיר.
בשנת 1929 פרסם אביגדור המאירי את ספרו "השגעון הגדול", וב-1932 פרסם את המשכו "בגיהנום של מטה".
ב-1929 גם ראה אור ספרו של אריך מריה רמרק "במערב אין כל חדש".
המילים "אל תיתנו להם רובים", המהוות את כותרת השיר, מופיעות בשורה האחרונה: "שְׁנֵי בָּנִים לִי.
השיר התקבל בקרב בני הנוער ובתנועות הנוער, אך לא ההנהגה ואף לא אלתרמן עצמו בשנים שלאחר כתיבת השיר קיבלוהו.
השיר הולחן על ידי סטפן וולפה, שהיה קומוניסט וסבר כי שיר אמור לצמוח "מלמטה", ולכן לא מסר אותו לביצוע אמן, והוא הושר רק במסגרת תנועות הנוער.
לפי האתר "זמרשת", הוא הוקלט בלחנו המקורי לראשונה בשנת 1951, מאז הוקלט מספר פעמים נוספות.
בשנת 1991 הולחן השיר מחדש והוקלט על ידי דויד ברוזה עבור אלבומו "נשיקה גנובה".
בשנת 2008 הקליט גרסה נוספת לשיר, עבור התקליט "לשם שינוי - אוסף שירים לשינוי חברתי".
במסגרת ההתנגדות להסכמי אוסלו הופץ סטיקר עם הכיתוב "אל תיתנו להם רובים", שמחה נגד הקמת מנגנוני הביטחון הפלסטיניים, בנימוק שכל נשק שיועבר לפלסטינים ישמש לטרור נגד ישראל.
לטענת בצלאל סמוטריץ', את הסלוגן המציא אביו הרב חיים ירוחם סמוטריץ' שהדפיס את הפלקטים מכספו.
הסטיקר נכלל ב"שירת הסטיקר" שחיבר דויד גרוסמן וביצעה להקת "הדג נחש".
הביטוי הופנה גם מהכיוון ההפוך, מחוגי השמאל נגד מתנחלים, והשימוש החופשי מדי שהם עושים בנשקם לטענתם.
כאשר התחוללו בירושלים בשנת 2008 פיגועי דריסה שבהם השתמשו המפגעים בטרקטור, נתלו כרזות בלשון "אל תתנו להם טרקטורים".
ביוני 2025 נעשה שימוש מחודש בביטוי, לאחר שנחשף כי ממשלת נתניהו חימשה ארגוני פשיעה וקבוצות ג'יהאדיסטיות בעזה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
אל תוך היער הוא סרט פנטזיה מוזיקלי שבוים על ידי רוב מרשל.
הסרט מבוסס על מחזמר באותו השם, שמתמקד בזוג חשוך ילדים שיוצאים למסע ביער האפל על מנת להסיר מעליהם את הקללה שהטילה עליהם מכשפה נקמנית.
בסרט משתתפים בין היתר מריל סטריפ, ג'יימס קורדן, אמילי בלאנט, אנה קנדריק, כריסטין ברנסקי, כריס פיין וג'וני דפ.
הסרט יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2014.
אופה (ג'יימס קורדן) ואשתו (אמילי בלאנט) רוצים להוליד ילד, אך ללא הצלחה.
יום אחד, האופה ואשתו מקבלים ביקור משכנתם, מכשפה זקנה ומכוערת (מריל סטריפ), שמספרת להם שהם סובלים מקללה שהוטלה על המשפחה של האופה על ידה, אחרי שמצאה את אביו של האופה (סיימון ראסל ביל) גונב ירקות מהגינה שלה, בשביל אשתו ההרה לקחה להם את אחותו של האופה.
בנוסף, המכשפה מספרת לאופה שאביו גנב גם אפוני פלא וגרם לאמה להעניש אותה בקללת כיעור ולכן קיללה היא את משפחתו.
המכשפה מציעה לבטל את הקללה, אבל רק אם האופה ואשתו ישיגו ארבעה פריטים קריטיים עבורה לעשות שיקוי מסוים: פרה לבנה כחלב, שכמייה אדומה כדם, שיער צהוב כתירס, ונעל מזהב טהור.
מאוחר יותר, המכשפה מספרת לאופה שהיא ביקשה ממנו לבצע את המשימה הזו בשבילה, מפני שאסור לה לגעת בחפצים.
לאחר שורה של ניסיונות וכישלונות, האופה ואשתו מצליחים לבסוף לאסוף את ארבעת הפריטים הדרושים כדי לשבור את הכישוף.
הצמיחה של שיח האפונים השני מאפון הפלא האחרון שנותר מאפשר לאלמנת הענק (פרנסס דה לה טור) לרדת ולאיים על תושבי הממלכה אם הם לא ימסרו לה את ג'ק כגמול על הריגת בעלה.
לאחר שמצאו את ג'ק, הדמויות ששרדו דנות במוסריות של מסירת ג'ק לאלמנת הענק, ועד מהרה מאשימים אחד את השני באנוכיות שלהם שהובילה לטרגדיה, ובסופו של דבר מאשימים את המכשפה.
נגעלת וזועמת מהאנוכיות שלהם, המכשפה זורקת את אפוני הפלא שנותרו לה, משחזרת את הקללה של אמא שלה (וככל הנראה גם מצליחה לחזור להיות מכשפה), ומשאירה את שאר הקבוצה לגורלם.
האופה, סינדרלה, ג'ק, וכיפה אדומה שנותרו כדי לפתור את הבעיה, מצליחים בסוף להרוג את אלמנת הענק, אם כי סינדרלה והאופה מנסים להסביר לכיפה אדומה וג'ק הנסערים את המוסר המסובך של גמול ונקמה.
אלמנת הענק נהרגת, והדמויות נעות קדימה בחייהם ההרוסים: האופה, במחשבה על אשתו המתה, נחוש בדעתו להיות אבא טוב יותר לבנו; סינדרלה עוזבת את הנסיך ומחליטה לעזור לאופה בגידול התינוק; וג'ק וכיפה אדומה, היתומים כעת, עוברים לחיות ביחד עם האופה וסינדרלה.
האופה מתחיל לספר את הסיפור שלהם לבנו, כשברקע שומעים את המכשפה מזהירה: "תיזהר במה שאתה מספר, ילדים יקשיבו..."
מריל סטריפ - המכשפה הרעה
אמילי בלאנט - אשת האופה
כריס פיין - הנסיך של סינדרלה
ג'וני דפ - הזאב הרע
ליילה קרופורד - כיפה אדומה
בילי מגנוסן - הנסיך של רפונזל
טרייסי אולמן - אמא של ג'ק
כריסטין ברנסקי - האם החורגת של סינדרלה
תמי בלנשרד ולוסי פאנץ' - פלורינדה ולוסינדה
אנט קרוסבי - סבתה של כיפה אדומה
ג'ואנה רידינג - אמה של סינדרלה
פרנסס דה לה טור - אלמנת הענק
ריצ'רד גלובר - העוזר של הנסיך
סיימון ראסל ביל - אביו של האופה
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי סטיבן סונדהיים.
אל תעקוב או DNT (ראשי תיבות של: Do Not Track) הוא שדה כותרת מוצע עבור הפרוטוקול HTTP אשר מבקש מיישום או אתר אינטרנט לא לבצע עקיבה עבור משתמש מסוים.
השדה הנוסף הוצע לראשונה בשנת 2009 על ידי כריסטופר סוגויאן, סיד סתם ודן קמינסקי.
מאמצים נעשו להפכו לסטנדרט המוכל ב־W3C.
בדצמבר 2010 הודיעה מיקרוסופט כי היא תתמוך במנגנון DNT בדפדפן שלה, אינטרנט אקספלורר מגרסה 9. מוזילה הייתה הראשונה לממש את התמיכה בדפדפן פיירפוקס ואחריו הוספה תמיכה בכל הדפדפנים הראשיים, כולל כרום, ספארי ואופרה.
שם השדה הנוסף הוא DNT והערכים האפשריים הם:
1 – בקשה של משתמש לא לבצע מעקב עליו
0 – אישור לביצוע מעקב
לדפדפן אין כל אפשרות לאלץ את השרת לכבד את הבקשה.
אל תלך הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבומה החמישי, סיפור אופטימי.
השיר יצא לאור ב-6 באוגוסט 2016, כסינגל השני מתוך האלבום, תחת חסותה של חברת התקליטים "Helicon Music - הליקון".
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השני במצעד של מדיה פורסט, השני במצעד של רשת ג', השני במצעד של רדיו אמצע הדרך, והשמיני במצעד של גלגלצ.
השיר נכתב על דיקלה, הולחן על ידי דיקלה ויפתח שחף והופק על ידי רוני בראון, גיל פלדמן, יפתח שחף ודיקלה.
השיר הוא שיר פופ קצבי, המשלב בתוכו מילים המתארות בתוכן תחושת אכזבה אך בעלת תקווה.
את השיר ביצעה דיקלה בשידור חי מאולפן אקו לייף ביחד עם יפתח שחף.
הווידאו קליפ המלא שיצא לשיר הוא מעין קליפ עם מילותיו של השיר, אשר בו ניתן לראות את דיקלה יושבת על הרצפה בזמן שהיא נשענת על קיר בצבע תכלת בדומה לצבע שאפיין את עטיפת האלבום סיפור אופטימי.
על אותו הקיר ניתן לראות את שמה של דיקלה, ואת שם השיר.
אל תסתכל בקנקן אלא במה שיש בו - הוא פתגם, שמקורו בפרקי אבות, ומשמעותו: אל תשפוט דבר או אדם על פי מראהו החיצוני, אלא על פי תוכנו הפנימי.
דהיינו, רבי יוסי ממליץ לא ללמוד מילדים קטנים, כשם שלא מומלץ לאכול ענבים שטרם הבשילו, או יין שטרם עבר עיבוד והתיישנות.