tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2008, כחלק מפינוי מוסדות צה"ל מאזור המושבה שרונה לטובת שימור המבנים, עמדה הספרייה בפני סגירה והועלתה הצעה להעביר את רוב תכולתה לספרייה חדשה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם) בגלילות ולהשאיר מספר מצומצם של ספרים בספרייה קטנה במחנה מטכ"ל.
תוכנית זו לא יצאה אל הפועל, ובמרץ 2009 עברה הספרייה למיקומה הנוכחי בתוך מחנה המטכ"ל.
ספריית וידאו הוא עסק המאפשר לצרכן לשאול סרטי קולנוע או סדרות טלוויזיה מגוונות מתוך ארכיון גדול.
תחילה השאילו הספריות קלטות וידאו כדוגמת VCR ו-VHS, ובהמשך בתקליטורי DVD או Blu-ray.
ההשאלה התבצעה למשך זמן קצוב המוגדר מראש, ובתמורה לתשלום כדי שהלקוח יוכל לצפות בסרטים על גבי מסך הטלוויזיה, צג המחשב או המקרן הביתי שברשותו.
תהליך זה כונה "השכרה", ופעל בדומה לתהליך של השאלת ספרים מספרייה.
בדרך כלל, עסק להשכרת סרטים פעל ישירות מול לקוחות תחת תנאים שעל הלקוח להסכים להם בטרם ההשכרה.
ההסכם בין העסק לבין הלקוח יכול להיות בכתב או בעל פה.
בדרך כלל ספריות הווידאו היו בנויות כחנות.
הסרטים בספריות הווידאו היו מוצגים על מדפים, והסרטים היו מסודרים לפי סוגות, כאשר כל סוגה נמצאת במסדרון או במדף שונה.
כמו כן, על מנת למנוע גנבות של סרטים, לרוב התקליטורים עצמם אינם מאוחסנים בתוך העטיפה, והלקוחות מקבלים אותם רק כאשר הם ניגשים לדלפק לשכור את הסרטים.
מבנה נוסף של ספריות וידאו היה במכשירים אוטומטיים שנקראו וידאו-מט, אשר פעלו בצורה דומה למכונת ממכר.
משך ההשכרה יהיה בדרך כלל בין מספר שעות למספר ימים, הזמן הדרוש לרוב הלקוחות בשביל לצפות בסרט.
לעיתים קרובות יש תיבה מיוחדת מחוץ לחנות שבה אפשר להחזיר את הסרטים כשספריית הווידאו סגורה.
אם הלקוח מחזיר את הסרט באיחור, לרוב יחויב בקנס.
בתחום ספריות הווידאו פעלו מספר מותגים שהפעילו רשתות של ספריות בפריסה נרחבת.
בישראל החלו לפעול ספריות וידאו בתחילת שנות ה-80 והוקמו רשתות כמו "אימפריה של קולנוע" ו"ענק הווידאו" וברחבי העולם רשת בלוקבסטר.
החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21, ירד בחדות הביקוש להשכרת סרטי וידאו, בשל האפשרויות לראות סרטים באינטרנט וב-VOD, ומספר ספריות הווידאו ורשתות המסחר בהן ירד בהתאם.
נכון לשנת 2023 נותרו רק 2 רשתות מסחר, אחת בשם "CCC" (Culture Convenience Club) הפועלת ברחבי יפן וטאיוואן והשנייה בשם "Network Bideo" הפועלת ברחבי אוסטרליה וניו זילנד.
ספריית הר הצופים למדעי הרוח ולמדעי החברה ע"ש בלומפילד היא ספרייה אקדמית מרכזית למדעי הרוח והחברה בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים, והיא הגדולה מבין ספריות מערך הספריות של האוניברסיטה העברית בירושלים.
הספרייה הוקמה בשנת 1981, לקראת חנוכתו של הקמפוס המחודש של האוניברסיטה בהר הצופים.
היא הוקמה על בסיס איחודן של 24 ספריות אקדמיות מחלקתיות, ששכנו לפני כן בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה.
הספרייה שוכנת בבניין בן חמש קומות שנבנה בסוף שנות ה-70, במסגרת פרויקט השיקום וההרחבה של קמפוס הר הצופים.
את הבניין תכנן האדריכל יעקב רכטר.
הוא שוכן במרכז הקמפוס, בתווך שבין בנייני הפקולטות למדעי הרוח ולמדעי החברה.
קומת הכניסה (קומה 3) מכילה מבואה, דלפק השאלה של ספרים, מתחם מסכי מחשב לעיון בקטלוג הספרייה, מתחם ספריית כתבי עת, אזור נרחב של שולחנות עבודה לסטודנטים ולאורחים, וחלונות תצוגה של פריטי יודאיקה מאוסף יובילר של האוניברסיטה העברית.
בקומה שמתחתיה (קומה 2) שוכנים אוספי ספרים במדעי החברה (כלכלה, סטטיסטיקה, גאוגרפיה, פסיכולוגיה וסוציולוגיה) וכן אוסף המפות של הספרייה, ובמתחם אחר ספריית סרטי קולנוע, לצפייה ולהשאלה.
הקומות העליונות (קומה 4 וקומה 5) כוללות אוספי ספרים במדעי הרוח (היסטוריה, פילוסופיה, בלשנות, אסלאם, לימודי אסיה ואפריקה ומדעי היהדות).
בקומה התחתונה (קומה 1) שוכנים שירותי-עזר שונים כגון צילום מסמכים.
שטח בניין הספרייה הוא כ-15 אלף מטרים מרובעים, ובו 1,700 מקומות ישיבה לסטודנטים.
בשנת 2010 מנה אוסף הספרייה יותר מ-566 אלף כותרים (כ-971 אלף כרכים) וכ-130 מאגרי מידע אלקטרוניים.
בשנת 2017 אוסף הספרייה מכיל כמיליון כרכים וחומרים מגוונים בפורמטים שונים: ספרים בנייר ובפורמט דיגיטלי, כתבי עת בנייר ודיגיטליים, קלטות וסרטי DVD, מאגרי מידע דיגיטליים, עבודות מאסטר ודוקטורט.
האוסף כולל פריטים ביותר מ-100 שפות מכל רחבי העולם.
לרשות הבאים עומדים ספרנים מתמחים בנושאי הקטלוג של הספרייה.
הכניסה לספרייה חופשית לכל אדם, אך השאלה והוצאת ספרים אפשרית רק לאנשי הסגל, סטודנטים, מינויים או חוקרים.
אוסף הספרייה מאורגן בשיטת "מדף פתוח", בו ניתנת גישה חופשית לשליפת הספרים על ידי המעיינים היישר ממדפי האחסון (זאת בניגוד לספרייה הלאומית בה יש צורך להזמין את רוב הספרים מהמחסן על מנת לעיין בהם).
חלק קטן מהספרים הם ספרים שמורים, שהגישה אליהם מוגבלת וניתנת לזמן קצר בלבד.
הספרים בספרייה ממויינים לפי שיטת המיון של ספריית הקונגרס.
ספריית הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי היא ספרייה דיגיטלית ושער לנתונים ומחקרים של הארגון.
היא כוללת גרסאות דיגיטליות של ספרים, מאמרים וסטטיסטיקות.
הגישה חופשית לכל משתמש בעל גישה לאינטרנט.
שירותים נוספים ניתנים בתשלום כאשר מרבית המנויים הם אוניברסיטאות, מוסדות מחקר, עסקים, סוכנויות ממשלתיות וגופי ציבור.
החל מיוני 2010 הספרייה מחליפה את SourceOECD.
הספרייה מכילה תכנים שנמסרו על ידי הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD), סוכנות האנרגיה הבינלאומית, הסוכנות לאנרגיה אטומית, המרכז לפיתוח של ה OECD, פיז"ה (התוכנית הבינלאומית להערכת תלמידים) ופורום התחבורה הבינלאומי.
הארגון מפרסם בין 300 ל-500 ספרים בשנה, רובם באנגלית וצרפתית.
נגישים כל הכותרים ומאגרי הנתונים שפורסמו משנת 1998.
ניתן לסנן מידע לפי נושאים ומדינות (למשל מאמרים העוסקים בישראל בנושא פיז"ה).
התכנים נמסרים בפורמטים שונים: EPUB ,PDF, WEB, XLS, DATA .
הספרייה מופיעה ברשימת המאגרים של נתוני מחקר - the Registry of Research Data Repositories במסגרת מדע פתוח (Open Science).
ספריית המדינה של וירטמברג היא אחת משתי ספריות ההפקדה של באדן-וירטמברג, גרמניה וממוקמת בשטוטגרט (השנייה היא ספריית המדינה של באדן בקרלסרוהה).
שורשיה בספרייה המרכזית של הדוכסות ההיסטורית של וירטמברג.
הספרייה כוללת 3.8 מיליון פריטים והיא הרביעית בגודלה במדינת באדן-וירטמברג, לאחר ספריות אוניברסיטת פרייבורג, אוניברסיטת היידלברג ואוניברסיטת טיבינגן.
בספרייה אוסף גדול וחשוב של כתבי יד מימי הביניים, כולל כ-7,000 פרטי אינקונבולה ("דפוס ערש", פריטים שהודפסו מהמצאת הדפוס עד 1500) וכן האוסף הגדול בעולם של ספרי ביבליה.
הספרייה הוקמה ב-1765 על ידי קרל השני אויגן, דוכס וירטמברג כספרייה ציבורית מרכזית של הדוכסות, בחסות הדוכס בעיר לודוויגסבורג.
קרל אויגן עצמו התעניין באיסוף ספרים כמו גם מטבעות וחפצי אמנות ועסק באופן אישי בהגדלת האוסף ושיפורו עד מותו ב-1793. ב-1803, בעת כיבוש נפולאון, הועברו לספרייה ספריותיהם הגדולות של מוסדות דתיים כקתדרלות ומנזרים.
ב-1820 הועברה הספרייה ל-Invalidenhaus (בית חולים צבאי לשעבר) ונקראה "הספרייה המלכותית" (Königliche Landesbibliothek).
המבנה נהרס כמעט כליל בעת מלחמת העולם השנייה.
חלק ניכר מאוצרות הספרייה ניצלו, אך כ-400,000 פריטים הושמדו בהפצצות הלילה שבין ה-12 ל-13 בדצמבר 1944, רובם ככולם הודפסו לאחר 1930.
המבנה הנוכחי של הספרייה, בסגנון הברוטליזם, נחנך במיקומה ההיסטורי ב-1970.
כתבי יד: כ-15,000 כתבי יד מימי הביניים, בהם כרוניקות משפחת צימרן (Zimmerische Chronik), מקור חשוב לחקר ההיסטורי והאתנוגרפי של האזור בסוף ימי הביניים.
אינקונבולה: כ-7,000 פריטים, האוסף החמישי בגדלו בעולם.
אוסף הביבליה: 16,000 ספרי תנ"ך והברית החדשה מודפסים.
בהם תנ"ך גוטנברג שנרכש ב-1978, העותק המלא היחיד של התנ"ך בתרגומו לאנגלית מאת ויליאם טינדייל.
אוסף מפות, כ-136,000, חלק גדול מהן מפות אזוריות
היסטוריה של הבלט בפרט וריקוד בכלל, כ-2,700 כרכים
ספריית הנוער הבין-לאומית היא ספרייה בעיר מינכן שבגרמניה, המתמחה באיסוף ספרי ילדים ונוער מכל רחבי העולם.
הספרייה, שנפתחה ב-1949, היא הגדולה מסוגה בעולם.
הספרייה נוסדה על ידי העיתונאית והסופרת היהודיה ילה לפמן.
לפמן ביקשה לקדם באמצעות הספרייה סובלנות, פיוס והבנה בין תרבויות שונות, במיוחד על רקע הטראומה של מלחמת העולם השנייה.
חזונה מנחה את פעילות הספרייה עד היום.
לפמן, תושבת גרמניה, נמצאה במהלך המלחמה בגלות בבריטניה.
לאחריה נשכרה על ידי שלטונות אזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה לשמש שם כיועצת לענייני חינוך ותרבות.
ב-1946 ארגנה לפמן במינכן תערוכת ספרי ילדים נוער על בסיס תרומות ספרים שהצליחה לקבל מבתי הוצאה בינלאומיים.
אוסף התערוכה, שמנה 4,000 כרכים, היווה את הבסיס הראשוני לאוסף הספרייה.
לפמן שימשה כמנהלת הספרייה עד 1957.
עד 1983 שכנה הספרייה בבית פרטי ברובע שוואבינג במינכן.
מאז היא פועלת בטירת בלוטנבורג (Schloss Blutenburg) בעיר.
בעת הקמתה כלל אוסף הספרייה 8,000 כרכים.
כיום בידי הספרייה אוסף ייחודי של ספרים, הכולל כ-600 אלף כרכים ב-150 שפות ויותר, וביניהם מהדורות רבות ערך ונדירות של ספרי ילדים היסטוריים.
הספרים פתוחים לעיון בתוך הספרייה וכ-30 אלף מהם זמינים להשאלה.
בספרייה גם למעלה מ-30 אלף כרכים של ספרות מחקר על ספרות ילדים וגיליונות מ-150 כתבי עת בשפות שונות, וכן מקורות אלקטרוניים.
האוסף מתרחב על ידי קבלת תרומות ספרים מארגונים ומאישים ובכלל זה תרומות ועיזבונות מאוספיהם האישיים של סופרי ילדים.
קטלוג הספרייה נגיש דרך האינטרנט.
בספרייה מצויים מספר חדרי תצוגה המשמשים כמוזיאונים ספרותיים לסופרים ובכללם אריך קסטנר ומיכאל אנדה.
בנוסף לספרים מוצגים בהם יומנים, מכתבים וכתבים אחרים של הסופרים.
הספרייה מקיימת ויוזמת פעילויות מגוונות, וביניהן מפגשי קריאה, מפגשי דיון, סדנאות כתיבה, תערוכות ומפעלי פיתוח.
היא מקיימת פעילויות רבות בשיתוף פעולה עם בתי ספר.
הספרייה מפעילה תוכנית מלגות מחקר לחוקרי ספרות ילדים ונוער ממדינות שונות, אשר ממומנת על ידי משרד החוץ של גרמניה.
מדי שנה מפרסמת הספרייה את "קטלוג העורבים הלבנים" ובו כ-200 ספרי ילדים ונוער חדשים מומלצים ממדינות שונות ובשפות שונות.
ב-2010 ייסדה הספרייה את "פסטיבל העורבים הלבנים" לספרות ילדים, המתקיים מדי שנתיים.
ב-2013 העניקה הספרייה לראשונה את הפרס על שם סופר הילדים הגרמני ג'יימס קרוס (James Krüss).
הפרס מוענק מדי שנתיים לסופרים בתחילת דרכם על מנת לעודד את פעילותם.
ספריית הרמן למדעי הטבע היא הספרייה האקדמית המרכזית של הפקולטה למדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים.
הספרייה ממוקמת בקריית אדמונד י.
ספרא בגבעת רם וקרויה על שמו של ד"ר אברהם הרמן, מנשיאי האוניברסיטה העברית.
בניין הספרייה תוכנן על ידי האדריכלים אברהם יסקי ושמעון פובזנר והוא הוקם בשנת 1957 ונקרא במקור בניין בית הספר לכלכלה ולמדעי החברה על שם אליעזר קפלן.
המבנה המקורי של הספרייה היה בעל שתי קומות, מעל עמודים, במתכונת קופסתית-מלבנית ישרת זווית.
קומת הכניסה כללה רצף עמודים עגולים וקירות זכוכית.
כיום מבנה הספרייה כולל חמש קומות.
קומת הכניסה מכילה את דלפק ההשאלה המספק שירותי השאלה לסגל האקדמי, לסטודנטים ולעובדי האוניברסיטה העברית.
קומה מינוס אחת כוללת מרכז מידע ספרייתי על שם ברל ואגנס גינגס.
במרכז המידע אזורי למידה, חדרי למידה, כיתת מחשבים וקפיטריה.
הקומה כוללת גם חדרי לימוד בקבוצות, חדר אתנחתא לרווחת הסטודנטים, סורקים, מדפסות ומכונות צילום.
קומה מינוס אחת A מכילה ספרי לימוד, ספרי יעץ, עבודות מוסמך ודוקטורט וכן מילונים.
קומה 1 מכילה אזור למידה שקט, אזור למידה בצוותא, עמדות מחשבים.
מבנה הספרייה מונגש לאוכלוסייה בעלת צרכים מיוחדים: הכניסה הראשית מותאמת למשתמשים בכיסא גלגלים.
כל אזורי השירות בספרייה נגישים גם למוגבלי תנועה והמעלית בבניין מאפשרת נגישות לכל אולמות הקריאה.
בספרייה קיימים גם עזרי נגישות הכוללים תוכנה להגדלת טקסט ותוכנות הקראה באנגלית המותקנות בכל מחשבי הספרייה.
מכשיר HD CLEAR VIEW טמ"ס (טלוויזיה במעגל סגור) נמצא בקומה מינוס 1.
אוספי הספרייה המרכזיים שייכים לתחומי הפיזיקה, כימיה, מדעי החיים, מדעי כדור הארץ והוראת המדעים.
אוספי הספרייה כוללים מעל ל-300,000 פריטים שונים הכוללים ספרי לימוד ומחקר, ספרי יעץ, כתבי עת ועבודות גמר.
חלק גדול מאוספי הספרייה הוא מקוון וכולל גישה למאגרי מידע עדכניים, כתבי עת אלקטרונים, ספרים אלקטרונים, תקליטורים וסרטי DVD.
הספרייה גם מספקת שירותי השאלה של מחשבים ניידים, מטענים, מודלים בכימיה, מילוניות אלקטרוניות וציוד היקפי למחשבים.
הזכאים להשתמש בשירות ההשאלה הם חברי קהילת האוניברסיטה העברית, סטודנטים וסגל מאוניברסיטאות אחרות בהתאם לתקנון.
כחלק משירותי הספרייה, ניתן גם לקבל הדרכות אישיות וקבוצתיות בנושא שימוש במאגרי מידע, עיתונות אלקטרונית וחיפושים מתקדמים בקטלוג הספרייה.
קיימת האפשרות לשירות הזמנת פרסומים בארץ ומחו"ל- השאלה בין ספרייתית, שהוא שירות הניתן בתשלום לבעלי כרטיס קורא תקף בספרייה.
ספריית המכללה האקדמית ספיר ממוקמת במכללה שבצפון הנגב המערבי.
ספריית המכללה האקדמית ספיר משמשת ספרייה אקדמית, ספריית בית ספר וספרייה ציבורית אזורית.
זוהי ספרייה ייחודית בישראל, המספקת שירות למגוון רחב של משתמשים: סטודנטים ומרצים במכללה, בית חינוך משותף שער הנגב ותושבי המועצה האזורית שער הנגב.
כמו כן, הספרייה משמשת כספרייה אזורית לעשר ספריות קהילתיות של קיבוצי שער הנגב.
הספרייה נקראת על שם תורמיה, "הספרייה האקדמית על-שם יונס וסוראיה נזריאן".
הספרייה הוקמה בשנות השישים של המאה העשרים.
הספרייה החלה את פעילותה כספרייה אזורית שער הנגב, ושירתה את תושבי המועצה האזורית שער הנגב ובית חינוך משותף שער הנגב.
במהלך השנים הוקמה המכללה האקדמית ספיר, והספרייה משרתת גם אותה.
בעקבות גידול המכללה מבחינת היקף הלימודים ועלייה בכמות הסטודנטים, נוסף לספרייה ב-2009 אגף בתרומתה של משפחת יוניס וסוראיה נזריאן.
המבנה בן שלוש הקומות שהכפיל את גודל הספרייה, תוכנן על ידי משרד האדריכלים נדלר-נדלר-ביקסון-גיל.
הספרייה מונגשת לאוכלוסייה בעלת צרכים מיוחדים, כך למשל יש נגישות לדלפקי השאלה ולכל אולמות הקריאה.
קומת הכניסה מכילה את אוסף סיפורת ילדים ונוער והגלריה הלימודית, שהיא באחריות בית הספר לאומנות.
בנוסף, באותה קומה בכניסה נפרדת, ממוקמת מחלקת ספרי הלימוד של בית הספר והמכינות.
מרחב הקומה הוא אזור רועש וניתן לעבוד בו בקבוצות, לאכול ולשתות.
הקומה השנייה מכילה את דלפק ההשאלה, השאלה בין ספרייתית, שתי עמדות יעץ, חדר מולטימדיה גדול ובו סורקים ומחשבים המאפשרים צפייה בסרטים, אולמות קריאה ולימוד, אזור מחשבים ומדפסות לשימוש הציבור.
הקומה השלישית מכילה עמדת יעץ, אוסף כתבי עת בעברית ואנגלית, אוסף ספרי משפטים, מילונים, אנציקלופדיות, מפות, אולם קריאה לסטודנטים, חדר לימוד בקבוצות, סרטי מיקרופילם של עיתונות יומית, מחשבים, מדפסות ומכונות צילום לשירות המשתמשים.
אוסף כללי – כלל הספרים ניתנים להשאלה לתקופה שבין שלושה ימים לשבוע, והם מוארכים באופן אוטומטי עד תשע הארכות, אם אין הזמנות לספר.
אוסף משפטים – למחלקת משפטים הקיימת במכללת ספיר, ישנו חומר מודפס ואלקטרוני, ספרים, כתבי עת בעברית ואנגלית ומאגרי מידע משפטיים.
אוסף מדיה – הספרייה, בשיתוף פעולה עם מחלקת אמנויות הקול והמסך הקיימת במכללת ספיר, מנגישים לסטודנטים את כל הנדרש ללימודי המחלקה, אוסף דיגיטלי (VOD), חומרים אור-קוליים, סרטי וידאו, סרטים עלילתיים ותיעודיים.
כמו כן, מוצג אוסף מוזיקה (דיסקים) תרומת משפחתו של אהוד זלצבוך.
אוסף מפות – מפות קיר המושאלות לשיעורים.
מאגרי מידע בשפות עברית ואנגלית.
אוסף כתבי עת – כתבי עת בשפות עברית ואנגלית מודפסים ואלקטרוניים.
כתבי העת לא ניתנים להשאלה.
כמו כן, האוסף כולל סרטי מיקרופילם של עיתונות יומית, שניתן להשתמש בהם בספרייה בלבד.
אוסף שמורים – ספרים שלא יוצאים מהספרייה על פי בקשת המרצים.
אוסף סיפורת – ספרי קריאה למבוגרים, נוער וילדים.
אוסף "מיוחדים" – שירה, מחזות ותסריטים.
ספרי יעץ – אטלסים, אנציקלופדיות, מילונים בשפות שונות הניתנים להשאלה ללילה.
אוסף ספרי לימוד – כל ספרי הלימוד לבית הספר ולמכינות.
הספרים מושאלים לכל שנת הלימודים על מנת שהתלמידים לא יצטרכו לרכוש ספרי לימוד מדי שנה.
שירותי הספרייה ניתנים למרצים, עובדי מינהלה וסטודנטים במכללה, לתלמידי המרכז הקדם אקדמי והמכינות, לתלמידי המרכז ללימודי חוץ, לתלמידי בית חינוך משותף שער הנגב ותושבי מועצה האזורית שער הנגב.
בספרייה עמדת השאלה והשאלה בין ספרייתית, עמדות יעץ, וחדר מולטימדיה.
בנוסף, בספרייה קיימות כ-150 עמדות מחשב למשתמשים, שירותי צילום מסמכים, הדפסה, סריקה ושירות גלישה אלחוטית.
לספרייה אתר המספק מידע ושירותי יעץ מרחוק בטלפון ובמייל וכן שירותי צ'ט.
האתר מציע את קטלוג הספרייה והזמנת ספרים מרחוק.
ניתן להיכנס למאגרי מידע מהספרייה ומהבית.
באתר מתפרסם "מידעון הספרייה" היוצא לאור פעמיים בשנה.
הספרייה האקדמית ספיר, משמשת גם כספרייה אזורית שער הנגב ומספקת שירות לכל תושבי המועצה האזורית.
כמו כן, משמשת כספרייה מרכזית ומהווה מטה לכל פעילות שמתקיימת בעשרת הסניפים הקהילתיים ביישובי המועצה.
פעילות המטה כוללת פיקוח ודיווח תקציבי וייעוץ מקצועי.
הגלריה הלימודית הממוקמת בקומת הכניסה, היא גלריה שהנצאת באחריות בית הספר לאמניות במכללה.
בית הספר מחויב להציג לפחות חמש תערוכות בשנה, בגלריה מוצגים פרויקטים בציור, פיסול, צילום, וידאו ועוד.
ספריית העיר מאלמה (בשוודית: Malmö stadsbibliotek) היא ספרייה ציבורית במאלמה.
הספרייה נפתחה בשנת 1905 במלון טונלן, ובאותו זמן הכילה 3,096 פריטים.
ב-1946 עברה הספרייה למיקומה בטירה שיועדה בתחילה להכיל בתוכה מוזיאון, הטירה נבנתה בהשראת תקופת הרנסאנס בדנמרק ודרום שוודיה.
כיום מכילה הספרייה שלושה בניינים.
הבניין השני (נוסף לזה שספרייה עברה אליו בשנת 1946) תוכנן על ידי הנינג לארסן בשנת 1997. שני הבניינים הראשיים מחוברים על ידי הבניין השליש שנקרא "הגליל", והוא מכיל את מרכזי הייעוץ והמידע ודלפק השאלה.
מלבד שוודית יש בספרייה ספרים במספר שפות ובין היתר בהולנדית.
ב-2006 נהייתה לספרייה הראשונה בשוודיה המכילה ומשאילה משחקי וידאו.
ספריית הדוכס אוגוסט היא ספרייה הממוקמת במדינת סקסוניה התחתונה שבגרמניה.
הספרייה נוסדה בשנת 1572 על ידי יוליוס, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
במהלך המאה ה-17 היא הייתה הספרייה הגדולה ביותר מצפון להרי האלפים.
היא נקראה על שם אוגוסט הצעיר, דוכס ברונסוויק-לינבורג אשר הרחיב רבות את האוסף של הספרייה.
גנרלים וצבאות שמרו על הספרייה תחת הגנה מיוחדת ואוספיה כמעט ולא נפגעו מאז הקמתה.
בין הספרנים שעבדו בה נמנה גוטהולד אפרים לסינג.
לספרייה חשיבות בינלאומית בכך שהיא מכילה אוספים מימי הביניים ותחילת אירופה המודרנית.
חוקרים ואנשי אקדמיה רבים מרחבי העולם עובדים ביחד עם צוות הספרייה בפרויקטים ומחקרים שונים.
ספריית הנשים באוניברסיטת LSE היא ספרייה מרכזית מסוגה, ומהווה מרכז ומוזיאון לתולדות תנועות הנשים (פמיניזם בבריטניה) במאות ה-19 וה-20. לספריה היסטוריה רציפה מאמצע שנות ה-20 של המאה ה-20 ואוסף "הליבה" שלה הגיע לספריה הנוכחית מספריית הנשים שהוקמה על ידי רות קוונדיש בנטינק בשנת 1909.
מאז 2013, עברה הספרייה תחת חסות בית הספר של לונדון כלכלה ומדעי המדינה (LSE), המנהל אותה כחלק מהספרייה הבריטית למדע המדינה ולכלכלה, בשטח ייעודי הקרוי "ספריית הנשים @ LSE".
האוספים המודפסים בספריה מכילים למעלה מ־60,000 ספרים, עלונים וחוברות, מעל 3,500 כותרים של פרסומים (סדרות של מגזינים, וכתבי-עת), ויותר מ-500 זינים (עלונים שיוצאו לאור בהפקה ומימון עצמאי Zines).
בנוסף לחומרי מחקר על היסטורית הנשים.
יש בספריה ביוגרפיות, יצירות פופולריות, פרסומים ממשלתיים ויצירות ספרותיות.
קיימים גם אוספים מיוחדים של גזרי עיתונים כמו אוסף ביקורות מעיתוני התקופה על ספרה של ג'ודית האבאק "נשים שלמדו באוניברסיטה".
אוסף המוצגים של הספרייה מכיל מעל 5,000 חפצים, כולל מעל 100 שלטים, צילומים, פוסטרים, תגים, בדים, וכלי קרמיקה השייכים לקמפיינים השונים של הסופרז'יסטיות.
בספרייה קיימים מעל 500 ארכיונים, שונים בגודלם, של נשים פרטיות, ושל ארגוני נשים.
בפברואר 2007 צוינו לשבח האוספים של הספרייה על ידי מועצת המוזיאונים, הספריות והארכיונים בשל "חשיבותם הלאומית והבינלאומית המיוחדת".
בשנת 2011, הוספו פריטים מארכיון הסופרג'יזם בספריה לרשימות אונסק"ו כ"מורשת המתועדת של התנועה הסופרז'יסטית בבריטניה, 1865 - 1928".
האגודה הלונדונית של הסופרז'יסטיות / אגודת פוסאט
תחילתה של הספרייה באגודה הלונדונית לנשים סופרז'יסטיות, קבוצה שהוקמה בשנת 1867 במטרה לנהל קמפיין לקידום זכות בחירה לנשים.
אוסף "הליבה" היה ספריית קוונדיש-בנטינק שהוקמה בשנת 1909 על ידי רות קבנדיש בנטינק.
האוסף אורגן על ידי הספרנית הצעירה וורה דואי, שמונתה לתפקיד ב-1 בינואר 1926. בתקופה זאת, ובמשך שנים רבות לאחר מכן, נקראה הספרייה "ספריית השירות לנשים", בהתאמה לאגודה האחראית לשירות הנשים במלחמת העולם הראשונה.
דואי ניהלה את הספרייה 41 שנה, והפכה אותה מספריה קטנה של אגודה למרכז משמעותי בעל מוניטין בינלאומי.
במקורה שכנה הספרייה בבניין ציבורי ברחוב מרשהאם שבסיטי של ווסטמינסטר.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הפך הבניין למרכז שירות לנשים, בקרבת בית הנבחרים.
חברות האגודה והספרייה כללו סופרות כמו ורה בריטן ווירג'יניה וולף, ופוליטיקאיות כאלינור רת'בון.
במהלך מלחמת העולם השנייה ספג הבניין נזק מהפצצה, וכתוצאה מכך עד לשנת 1957 לא היה לספריה בית קבע.
באותה שנה הועברה הספרייה לרחוב וילפרד, ליד תחנת ויקטוריה.
בשלב זה, שינו החברה והספרייה את שמם לאגודת פוסאט ולספריית פוסאט, לזכרה של הסופרז'יסטית המתונה המיליסנט גארט פוסאט, ובתה פיליפה פוסאטש, שהייתה אשת חינוך מוערכת ותמכה כספית האגודה.
המוסד הפוליטכני של לונדון / אוניברסיטת גילדהול בלונדון / אוניברסיטת מטרופוליטן בלונדון
בשנות ה-70 נקלעה אגודת פוסאט לקשיים בתחזוקת הספרייה.
בשנת 1977 נרכשה הספרייה על ידי האוניברסיטה הפוליטכנית בלונדון, ששינתה את שמה בשנת 1992 לאוניברסיטת גילדוול בלונדון.
לאחר מכן מוקמה הספרייה כמעט 25 שנה במרתף צפוף ומועד להצפות, ובו בזמן האוסף שלה והביקוש לשירותיה הלכו וגדלו, והקשרים בתוך המדינה ומחוצה לה התרחבו והסתעפו.
בשנת 1998 העניקה קרן הפיס לאוניברסיטה מענק בסך 4.2 מיליון לירות אנגליות לבניית בניין ספרייה חדש.
האתר שנבחר, ברחוב אולד קאסל באלדגייט באיסט אנד לונדון, היה בעבר מכבסה.
האדריכלים שימרו את החזית, אך שינו את שמו מ"ספריית פוסאט" ל"ספריית הנשים", המוסד החדש נפתח לקהל בפברואר 2002. הבניין תוכנן ונבנה על ידי משרד האדריכלים רייט ורייט.
הוא כלל חדר קריאה עם מדפים פתוחים, אולם תצוגה לתערוכות, מספר חללים המיועדים לפעילויות חינוכיות, ואזור אחסון לאוספים המיוחדים.
הבניין זכה בפרס המכון המלכותי לאדריכלים בריטים.
באוגוסט אותה שנה התאחדה אוניברסיטת גילדהול בלונדון עם אוניברסיטת צפון לונדון וביחד הפכו לאוניברסיטת מטרופוליטן לונדון.
בחסות אוניברסיטת מטרופוליטן לונדון קיימה הספרייה תצוגות מתחלפות במוזיאון שלה.
הנושאים שהוצגו היו זכות בחירה של נשים, מלכות יופי, עבודות משרד, פוליטיקה של שנות השמונים, שחרור נשים, עבודת נשים ומלאכות יד של נשים.
התוכנית החינוכית והמוזיאלית של הספרייה בנושא הזנות הייתה מועמדת לפרס גולבנקיאן בשנת 2007. בספרייה התקיימו דיונים פומביים, הקרנת סרטים, קבוצות קריאה וקורסים קצרים, סיורים מודרכים ושיתופי פעולה עם בתי ספר וקבוצות קהילתיות.
שלושה אנשים קיבלו הוקרה פומבית על עבודתם בספריה על ידי מערכת ההוקרה הבריטית: וורה דואי OBE; דייוויד דיואן MBE (תרומה ותמיכה בתחום לימודי נשים); וז'אן פלורנס הולדר MBE (על ההתנדבות בספריית הנשים).
בית הספר לכלכלה בלונדון (LSE)
באביב 2012 הודיעה אוניברסיטת מטרופוליטן בלונדון, כי אינה יכולה עוד לשמש מעון לספרייה, מכיוון שרוב מבקרי הספרייה אינם שייכים לאוניברסיטה.
היא אף איימה להגביל את השימוש בספרייה ליום בשבוע אם לא יימצא ספונסר חדש לספרייה.
האוניברסיטה תכננה גם להפוך את בניין הספרייה למרכז תיאטרון והרצאות ששייך לאוניברסיטה.
קמפיין מיוחד ל"הצלת ספריית הנשים" שאורגן על ידי הסניף הלונדוני של יוניסון פעל להבטיח את שימור אוספי הספרייה בכללותו, שימור הצוות המומחה שלה והשארתה בבניין הייעודי שנבנה במיוחד בשביל הספרייה.
יותר מ-12000 חתימות נאספו לעתירה המתנגדת לצמצום או סגירת ספריית הנשים שהיא "אחת מספריות המומחים המפוארות בעולם" ו"נכס לאומי".
האוניברסיטה הזמינה הצעות ממוסדות שהתעניינו לקבל חסות על ספרית הנשים, וההצעה של בית הספר לכלכלה בלונדון (LSE) התקבלה.
בהצעה זאת הבטיחה האוניברסיטה לשמר, לתחזק ולפתח את האוספים כחלק נפרד ועצמאי בתוך הספרייה למדע המדינה וכלכלה, עם חדר קריאה ייעודי ומרחב ארכיוני.
ה-LSE הסכימה להמשיך להעסיק את העובדים הקבועים בצוות שרצו להמשיך לעבוד בספרייה.
ההעברה נכנסה לתוקף ב־2 בינואר 2013. הבניין הקיים ברחוב אולד קסטל נשאר כחלק מאוניברסיטת מטרופוליטן בלונדון.
ידידי ספריית הנשים מילאו גם תפקיד חיוני בקידום והבטחת המשך הצמיחה וההכרה של ספריית הנשים.
ידידי ספריית הנשים תמכו בספריה במשך למעלה משלושים שנה, ובנסיבות רבות ומשתנות.
החברים מגייסים כספים נדרשים להעצמת האוספים, ורכשו פריטים נדירים במכירה פומבית, מימנו דיגיטציה של ראיונות מוקלטים והעניקו חסות לתערוכות.
הם גם מארגנים ביקורים במקומות ואוספים בעלי עניין מיוחד בתולדות הנשים הבריטיות.
הספרייה הפמיניסטית, גם היא בלונדון.
Fawcett Society, קבוצת צדקה ולחץ ברחבי בריטניה.
הספרייה של האקדמיה הרוסית למדעים היא ספרייה רוסית, אחת הספריות הגדולות בעולם, בבעלות המדינה הממוקמת בסנקט פטרבורג באי וסילי ופתוחה לעובדי מוסדות האקדמיה הרוסית למדעים ולמלומדים בעלי השכלה גבוהה.
הספרייה מהווה חלק מהאקדמיה וכוללת מלבד האוסף המרכזי את אוספי הספרייה ששוכנו על ידי מוסדות אקדמיים מיוחדים בפטרבורג וערים אחרות והיא השלישית בגודלה ברוסיה, אחרי הספרייה הממלכתית של רוסיה והספרייה הלאומית הרוסית.
הספרייה הוקמה בסנקט פטרבורג על ידי צו של פיוטר הראשון בשנת 1714 ונכללה לאחר מכן במבנה האקדמיה למדעים בסנקט פטרבורג.
מאז שנת 1747 כללה את כל המוסדות האקדמיים ומאז 1783 כל בעלי האתרים במדינה מחויבים כדין לספק לספריה עותק בחינם של כל פריט שפורסם ויצא לאור.
בשנים 1728–1924 אוחסנו אוספי הספרייה בבניין קונסטקאמרה, איתו נוסד מוסד אקדמי יחיד עד 1803. בשנות העשרים קיבלה הספרייה פריטים רבים שהוחרמו במהלך מבצע ההלאמה ברוסיה הסובייטית.
בשנים 1924–1925 הועברו האוספים לבניין חדש שנבנה לספרייה בשנת 1914 ואוכלס על ידי בית חולים צבאי במלחמת העולם הראשונה.
במהלך המצור על לנינגרד בשנים 1941–1944 האוספים נשארו בעיר הנצורה והספרייה הייתה פתוחה.
ב-15 בפברואר 1988 ספגה הספרייה שרפה חמורה במיוחד, שהוגדרה להרסנית ביותר בתולדותיה, שהרסה או פגעה בחלק ניכר מהאוספים.
לפני השריפה, החל מ-1 באוקטובר 1986, אוסף הספרייה והספריות הכפופות לה כלל 17,288,365 פריטים.
ספריית הרנסנס היהודי (בהונגרית: Zsidó Renaissance Könyvtár) היא סדרת הספרים שהוצאה על ידי "דפוס זוננפלד" באורדיאה.
הסדרה הראשונה - ללא שם העורך - החלה עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1910, בה יצאו לאור "מלחינים יהודים ואגדות אוקראיניות" של מור גילאני, זולטאן לייטנר-לוקאץ' כתב על "סוציאליזם והתנועה הלאומית היהודית", שאנדור ס.
אולמן כתב על "צוואת סבא רבא שלי" קלמן פוירשטיין כתב על "יהדות העתיד" כיצירה מקורית, כמו גם כרך האוטומנציפציה של יהודה לייב פינסקר (בתרגום לאיוש זינגר) וכן כרך בשם נובלות יהודיות-רוסיות.
ההמשך היה בשנת 1919 מאת מקס נורדאו "מהי ציונות?" באותה שנה הופיעו עוד ארבעה פרסומים בסדרה, כולל אחד מאת המשורר ההונגרי אנדרה אדי "על היהדות" מבחר מאמרים עם הקדמה מאת הסופר ההונגרי-יהודי דז'ה פהר ו"גסיסת הכפר" של הנריק גוטמן.
החוברות האחרות הן של שלום אש (אל הנקמה, בתרגום זולטן לייטנר), מקס נורדאו, אוסיאס תון ואוריאל זנגוויל.
הסדרה השנייה, בציון מקום ההוצאה כאורדיאה-סאטו מארה, הושקה בשנת 1923, בהוצאת דפוס Szabadsajtó Könyvnyomda Rt., עשר חוברות לרוב ללא תאריך, בעריכת זולטאן לייטנר.
היצירה המקורית היחידה הייתה של ינה זילברמן "התרבות היהודית ותפיסת העולם המודרנית", חוברת הנושאת את המספר 10. שתי חוברות הכילו קטעים מהתלמוד.
יוצרי ומתרגמי שאר החוברות היו: מקס ברוד, מרטין בובר, בן אלעזר, אחד העם.
1. מור גילאני: מלחינים יהודים.
2. זולטאן לייטנר: סוציאליזם והתנועה הלאומית היהודית.
3. שאנדור אולמן: צוואת של סבא רבא שלי.
4. יוז'ף מַנְדֶל: עקרונות המשפט הפרטי והפלילי היהודי.
5. קלמן פוירשטיין: יהדות העתיד.
6.י.ל.פרץ - ש"י עגנון: סיפורים קצרים רוסים-יהודים.
7. יהודה לייב פינסקר: אוטומומנציפציה.
ייעוץ של יהודי רוסי לאחיו היהודים.
עם הקדמה מאת אחד העם.
8. מור גילאני: אגדות אוקראינה.
עם הקדמתו של יוזף פטאי.
9. מקס נורדאו: מהי ציונות?
10. אנדרה אדי על יהדות.
עם הקדמה של דז'ה פהר.
11. ישראל זנגוויל: אוריאל אקוסטה.
12. הנריק גוטמן: גסיסת הכפר
13. שלום אש: אל הנקמות.
14. תון אוסיאס: חייו של בנימין זאב הרצל.
ביוגרפיה של מייסד הציונות האלמותי.
רשימת סדרות ספרים שהוצאו בהונגריה
ספריית המרצ'אנה או ספריית סן מרקו (באיטלקית: Biblioteca Marciana, ביבליוטקה מרצ'אנה; במסמכים היסטוריים שמה המלא: הספרייה הציבורית של סן מרקו) היא ספרייה ציבורית חשובה ב שבאיטליה.
המרצ'אנה היא אחת הספריות הוותיקות באיטליה.
היא עשירה בכתבי יד ומחזיקה באחד האוספים המשמעותיים בעולם של טקסטים קלאסיים.
הספרייה נקראת על שם סן מרקו, הקדוש הפטרון של ונציה.
ספריית הדוכסית אנה אמליה היא ספרייה בוויימאר, גרמניה, המאחסנת אוסף נרחב של ספרות גרמנית ומסמכים היסטוריים שמהווה חלק מאתר המורשת העולמית של אונסק"ו "ויימאר הקלאסית".
ב-2004 שרפה הרסה את האגף הראשי וחלק ניכר מאוסף הספרייה.
עד 2015 נמשכה עבודת השיקום של ספרים שחולצו מההריסות.
אוסף הספרייה כולל כמיליון ספרים, כאלפיים כתבי יד מימי הביניים ומהעת החדשה המוקדמת, כשש מאות רישומים גנאלוגיים, כעשרת אלפים מפות וכארבעת אלפים ספרי תווים.
אגף המחקר בספרייה כולל כ-850 אלף ספרים, בדגש על פרסומי ספרות גרמנית.
עם האוספים הבולטים שבספרייה נמנה אוסף כתבי שייקספיר הכולל כעשרת אלפים כרכים מיצירותיו.
כרך חשוב נוסף באוספי הספרייה הוא תנ"ך מהמאה ה-16 שהיה שייך למרטין לותר.
המבנה המרכזי בחלל הספרייה מכונה "הטירה הירוקה" (Grünes Schloss).
ב-1761 החליטה אנה אמליה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל שהמבנה ישמש כספרייה, וב-1788 החליטה להעביר לספרייה את אוסף הספרים המלכותי שלה.
הדוכסית, שחיפשה מורה פרטי לבנה הדוכס קרל אוגוסט, העסיקה את המשורר, הסופר ומתרגם כתבי שייקספיר כריסטוף מרטין וילנד.
כרכי שייקספיר שבהם החזיק וילנד היוו את הבסיס לאוסף השיקספירי של הספרייה.
בפן האדריכלי, הספרייה ידועה בעולם בהיכל הראשי הבנוי בסגנון רוקוקו, שבמרכזו דיוקן של הדוכס קרל אוגוסט.
אחד הפטרונים הידועים של הספרייה היה יוהאן וולפגנג פון גתה, שעבד בה בין 1797 ל-1832. הספרייה כוללת בין היתר את האוסף הגדול ביותר בעולם של ספרי פאוסט, דמות המדען המוכר את נשמתו לשטן מהסיפורת העממית הגרמנית.
ב-1991, באירוע פתיחתה של הספרייה לציבור, שונה שמה מ"הספרייה הדוכסית" ל"ספריית אנה אמליה".
ב-2001 הורחבה הספרייה למתחם חדש בשם "כיכר הדמוקרטיה" (Platz der Demokratie) על מנת לאחסן עוד כמיליון ספרים, ולצד זאת נעשתה עבודת בינוי לחיזוק יסודות המבנה.
ב-2 בספטמבר 2004 אירעה בספרייה שרפה, שבה נהרסו כ-50 אלף ספרים, כ-12,500 מהם נחשבו עותקים ייחודיים שאינם ברי תחליף.
62 אלף ספרים נוספים נפגעו בצורה קשה.
כששת אלפים כרכים היסטוריים ניצלו, כולל התנ"ך של מרטין לותר ואוסף כתביו של אלכסנדר פון הומבולדט, על ידי חילוצם מהשרפה.
28 אלף כרכים נוספים לא נפגעו מהשרפה.
פריטים נוספים, כמו מסכת המת של פרידריך שילר, נפגעו קשות, ו-35 ציורי שמן היסטוריים נהרסו.
ביוני 2005 פורסם כי עם הכרכים שניצלו מהשרפה נמנו דפי הפריטורה של Alles mit Gott und nichts ohn' ihn, רי"ב 1127, יצירתו של יוהאן סבסטיאן באך משנת 1713 שלא התגלתה עד מאי 2005.
לאחר השרפה שוחזר מבנה הספרייה בעלות של 18.2 מיליון דולר והיא נפתחה מחדש באוקטובר 2007.
ספריית חב"ד ליובאוויטש (שמה המלא: ספריית אגודת חסידי חב"ד אוהל יוסף יצחק ליובאוויטש; באנגלית: Library of Agudas Chassidei Chabad) היא ספרייה גדולה, הכוללת ספרי יהדות עתיקים ונדירים.
הספרייה מורכבת מאוספי הספרים וכתבי היד בספריות אדמור"י חב"ד לדורותיהם, והיא שוכנת כיום בשכונת קראון הייטס שבברוקלין, במרכז חב"ד העולמי – 770 ובבית הצמוד למרכז.
לפי פסק דין בית משפט פדרלי, הספרייה שייכת כיום לאגודת חסידי חב"ד העולמית.
אדמור"י חב"ד חיבבו ספרים וכתבי יד תורניים.
בשל שריפות שהיו פוקדות את העיירות שבהן חיו האדמו"רים הראשונים נותרו אך שרידים מעטים מספריות ארבעת האדמו"רים הראשונים.
בשנת 1915 נאלץ האדמו"ר שלום דובער שניאורסון (הרש"ב) לעזוב את לובביץ', עקב התקרבות הכוחות הגרמנים במלחמת העולם הראשונה.
הוא עבר לרוסטוב על הדון, ושלח לאחסון במוסקבה את אוסף הספרים שלו, שאותו יסד רבי שניאור זלמן מלאדי, וכלל כ-15,000 ספרים.
עם הרגיעה במלחמת האזרחים ברוסיה, ביקש בנו וממשיך דרכו, האדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון, לקבל את אוסף הספרים, אך השלטון הסובייטי החדש הלאים את המחסן שבו אוחסנו הספרים, והעביר את האוסף, שנודע בשם "אוסף שניאורסון", לספרייה הממלכתית של רוסיה.
רבי יוסף יצחק שניאורסון החל לרכוש ספרים בכסף רב.
הוא רכש את ספרייתו של האספן והביבליוגרף ר' שמואל וינר בחודש כסלו תרפ"ה.
לאחר יציאתו מברית המועצות הוציא עמו את ספרייתו, ובפולין אף הרחיב אותה.
הוא ייסד קרן במטרה להגדיל את "ספריית ליובאוויטש".
במכתביו לאספני ספרים הדגיש כי הספרייה מיועדת גם עבור חוקרים העוסקים בעבודות מחקר על היהדות.
לפיכך, התקבלו בברכה גם ספרים שאינם קשורים במישרין ליהדות, ואף ספרי כפירה.
במשך תקופה זו נוהלה הספרייה על ידי מזכירו ואיש ימינו של הרבי הריי"צ, חיים ליברמן.
לאחר שנמלט הריי"צ מאירופה הוא הצליח לאחר מאמצים רבים של שנה וחצי להביא את הספרייה לארצות הברית, במימון אגודת חסידי חב"ד בארצות הברית וקנדה.
חלק מהספרים שוכנו בבניין המשרדים שמצד שמאל של 770, עד להרחבתו בשנת תשל"ד אז כל הספרים עברו לבניין הספרייה.
בקיץ תשמ"ה (1985) נטל מהספרייה נכדו של הרבי הריי"צ, בארי גוראריה, כ-450 ספרים לכל הפחות, ומכר את חלקם במחירי עתק, בטענה כי הם שייכים לו, בתור יורש של סבו (הן הרב מנחם מנדל שניאורסון והן הרב שמריהו גור-ארי, אביו של בארי, היו חתניו של הריי"צ).
לאחר שסירב גוראריה להתדיין בבית דין רבני, הגישה נגדו חסידות חב"ד תביעה בבית משפט פדרלי בניו יורק.
במשפט, שכונה "משפט הספרים", פסק השופט צ'ארלס סיפטון כי הספרים הם רכוש הקהילה ולא רכוש פרטי, ולפיכך היורשים הם אגודת חסידי חב"ד.
בין הטענות המכריעות הייתה טענתה של הרבנית חיה מושקא שניאורסון, בתו של רבי יוסף יצחק ואשתו של הרבי מנחם מנדל שניאורסון, שאמרה בעדותה (במענה על השאלה למי שייכת הספרייה): "לחסידים, שכן גם אבי היה שייך לחסידים".
יום הניצחון במשפט נקרא בפי החסידים "דידן נצח" (מארמית: "הניצחון שלנו"), ובהוראת הרבי נוהגים חסידי חב"ד לקיים פעולות לחיבוב ספרים ובעיקר קניית ספרים ביום הזה קרא הרבי להוצאת ספרים קה"ת לקיים הנחות על כל ספרי חב"ד.
מנהל הספרייה והספרן הראשי הוא הרב שלום דובער לוין (משנת תשל"ז (1977)).
תחתיו הספרן הרב יצחק וילהלם.
שיטת המיון של הספרייה נבנתה באופן עצמאי על ידי הספרנים שלה.
בשנים האחרונות נבנה אתר אינטרנט, המעניק גישה לקטלוג המקוון, המחולק לשפות (אנגלית, עברית, צרפתית, גרמנית, איטלקית ורוסית).
הספרייה משתפת פעולה עם אתר HebrewBooks, המציע מעל 50,000 ספרים תורניים סרוקים, רבים מהם מאוסף הספרייה.
הספרייה שוכנת בבניין בן שלוש קומות, שתי הקומות הראשונות בבניין משמשות לאחסון הספרים והקומה השלישית משמשת כמשרד, חדר קריאה (בו ניתן להזמין ספרים שונים ולערוך צילומים), ואולם תצוגה בו מתקיימת תערוכה מתחלפת של פריטים מאוצרות הספרייה.
בחדר נוסף עובדים צוות המהדירים העורכים את כתבי אדמו"רי חב"ד ומכינים אותם לדפוס.
במאי 2014 נרכש הבניין הסמוך לספרייה כדי להרחיב את מבנה הספרייה אליו.
בספרייה ישנם ספרים מודפסים וספרים דיגיטליים, מוזיקה, קלטות, כתבי עת, מפות, ארכיונים גנאלוגים, מדריכי עסקים, והיסטוריה מקומית שיש להם שייכות לעם היהודי וההיסטוריה שלו.
בשנת תשע"ה (2015) נרכש בית מגורים סמוך לספרייה על מנת להרחיבה.
משרדו של הרב יואל כהן, בו הוא ערך את ספר הערכים, שכן בקומה הראשונה של בית זה.
בשלהי 2018 התחילו לשפץ על מנת להרחיב לבית הנוסף.
בה' בטבת ה'תשפ"ב נחנך האגף החדש.
בספרייה יש מעל 250,000 כותרים, חלק גדול מהם עתיקים ונדירים ביותר, דפוסי-ערש והוצאות ראשונות, ששוויים נאמד בעשרות אלפי דולרים.
מתוכם, כמאתיים אלף ספרים בעברית וביידיש, וכחמישים אלף בשפות אחרות.
בולט ביניהם הוא אוסף ההגדות של פסח שיש בו כאלפיים הגדות מכתבי יד ודפוסים נדירים חלקם עותק יחיד בעולם.
בין הספרים הנדירים ביותר, נמצא "סידור הבעל שם טוב" המוחזק במקום שמור, ואין לאיש גישה אליו, מלבד לספרן הראשי.
באדר א' תשפ"ב העלתה הספרייה סריקה של הסידור לאתר הספרייה.
בספרייה נמצאים כיום יותר משלשת אלפים כרכים כתבי-יד.
עיקרו של האוסף הוא כתבי-יד של תורת חסידות חב"ד.
יותר ממאה מהם כתובים בכתב יד אדמו"רי חב"ד ליובאוויטש.
באדר א' תשפ"ב העלתה הספרייה לאתר הספרייה סריקה של 3,000 כרכים מאוסף כתבי היד של הספרייה
בנוסף יש בספרייה ארכיון שבו כמאה אלף מכתבים ומסמכים משבעת אדמו"רי חב"ד, חלקם מגניזת חרסון.
בגנזך הספרייה שמורים פריטי יודאיקה, כתובות, תמונות, ציורים, ועוד.
כמו כן חפצים ותשמישי קדושה כמו תפילין, מגילות-אסתר וכדומה של צדיקים שונים ובעיקר של אדמו"רי חב"ד ואוסף של אלפי חפצי ערך, ציורים, פיסולים ועבודות מיוחדות ששלחו לרבי מליובאוויטש חסידיו ומעריציו, מפתחות מדליות ומגילות כבוד שנשלחו אליו על ידי אישי ציבור, באב תשע"ח זה עלה לאתר הספרייה
באב תש"ף עלה לאתר הספרייה מדור "ספר החסידים" ובו כרטסת עם פרטים אישיים שמילאו חסידי חב"ד ותלמידי ישיבות חב"ד, וכמה מידידי חב"ד בסביבות שנת תשכ"ג ולאחריהם.
מערכת "אוצר החסידים" של הוצאת "קה"ת", ערכה והוציאה לאור למעלה ממאתים כרכים מספרי חסידות חב"ד על פי כתבי היד, חלקם מעותק יחיד, שבספרייה, או מהערות בכתב יד שנרשמו על ספרים שבאוסף.
המכתבים והמסמכים השמורים בארכיון הספרייה היו הבסיס לסדרת הספרים "אגרות קודש" - מכתבי אדמו"רי חב"ד, וסדרת הספרים "תולדות חב"ד" - פרקים בהיסטוריה של התנועה.
במשך כעשור (תשל"ז-תשמ"ו) יצא לאור כתב העת קובץ "יגדיל תורה" בימה לפרסום אוצרות הספרייה ודיון בהם.
בשנת תשס"ט התפרסם חומר נוסף בספר "מבית הגנזים".
בשנת תשנ"ד (1994) פתחה הספרייה אולם תצוגה לציבור הרחב.
בתערוכה המתחלפת מדי 18 חודש מוצגים פריטים מאוצרות הספרייה בנושא מסוים.
לדוגמה, ב־2013 הנושא היה 'מפתחות ערים ותעודות כבוד' שנמסרו לרבי מליובאוויטש, ביניהם "מדליית הזהב של הקונגרס" ועוד.
מקיץ תשע"ד (2014) עד אלול תשע"ה (ספטמבר 2015) נושא התערוכה היה 'גנזי ספרים' - ספרים מערש הדפוס העברי, כתבי יד עתיקים בני מעל 1,000 שנה דפוסים ראשונים מהתנ"ך, תלמוד, זוהר, רמב"ם ועוד.
הוצג בה דף מאחד הספרים הראשונים בעולם שנדפסו, והספר העברי הראשון המתוארך שנדפס - רש"י על התורה.
בשנת תשע"ו פרסם מנהל הספרייה הרב שלום בער לוין ספר בשם "תערוכות הספרייה" - סקירה של 15 תערוכות ספריית חב"ד
"אוסף שניאורסון" הוא חלק מספריית אדמור"י חב"ד הכולל יותר מ-12 אלף כותרים של ספרים וכתבי יד.
האוסף הופקד על ידי שלום דובער שניאורסון, האדמו"ר החמישי של חב"ד בזמן מלחמת העולם הראשונה בידי שלטונות רוסיה דאז.
תקופה לא ארוכה אחר כך כאשר הקומוניסטים עלו לשלטון, הולאם האוסף על ידם.
בהמשך שלח את בנו האדמו"ר השישי להוציא את הספרים, אך הרוסים מנעו זאת.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 עם התפרקות ברית המועצות, המשיך הרבי מליובאוויטש את המאמצים להשבת האוסף לספריית חב"ד.
במשך השנים נעשו על ידי חסידיו פעולות שונות כדי שממשלת רוסיה תשיב את האוסף לחב"ד (בדרכים דיפלומטיות בתוך רוסיה, דרך הסנאט האמריקאי ובתי משפט בינלאומיים), אך בפועל סירבו הספרייה במוסקבה והשלטונות להעביר את הספרים למרות פסק דין של בית משפט ברוסיה המורה כי האוסף שייך לחב"ד.
בשנת 2000 הזמינה ספריית מוסקבה את הרב לוין לזהות את הספרים מאוסף שניאורסון שברשותה ובמשך כמה שבועות זיהה בעזרת ספרני הספרייה 4,300 ספרים מהאוסף עליהם הודבקה מדבקה "אוסף ליובאוויטש".
לדבריו בספרייה נמצאים עוד אלפי ספרים מאוסף שניאורסון המופיעים בקטלוג המקורי שנרשם בליובאוויטש בשנת תרע"ד (1914) אך לא הרשו לו לזהות אותם.
בסביבות 2005 הוגשה תביעה כנגד הממשל הרוסי בבית משפט פדרלי בארצות הברית.
ממשלת רוסיה סירבה לשלוח נציג למשפט, בטענה כי לבית המשפט אין סמכות לדון בעניין, והדיון נערך במעמד צד אחד.
ב-5 באוגוסט 2010 הורה בית המשפט הפדרלי בארצות הברית לממשלת רוסיה להעביר בתוך 30 יום את כל כרכי ספריית שניאורסון הנמצאים בספריות הציבוריות במוסקבה לידי תנועת חב"ד.
ההחלטה גרמה למתח דיפלומטי בין ארצות הברית ורוסיה ולהימנעותה של רוסיה מלאשר לאונייה בבעלות הממשלה מלעגון בארצות הברית מחשש כי תעוקל.
ב-2012 הוציא בית המשפט צו בו הוא מחייב את רוסיה לשלם 50 אלף דולר על כל יום שהספרים לא הושבו.
בתחילת 2013 החליטה ממשלת רוסיה בהחלטה חד צדדית, למרות תוצאות המשפט בארצות הברית, כי היא תעביר את הספרים לידי חב"ד ברוסיה והם יופקדו במוזיאון היהודי במוסקבה שקם באותה שנה.
בחודש אפריל הודיע הממשל הרוסי כי בכוונתו להעביר את האוסף למוזיאון בשלבים, בשלב ראשון 500 ספרים, ועד סוף 2013 כ-4500 ספרים, שכבר מזוהים כחלק מהאוסף, ולאחר מכן ימיינו ויעבירו את כל השאר.
ב-13 ביוני 2013 כינס נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, מסיבת עיתונאים בה נכחו שלוחי חב"ד ברוסיה בה הודיע רשמית על העברת הספרים למוזיאון היהודי במוסקבה, אחריו דיבר הרב בערל לאזאר ואמר שהמטרה הסופית היא שהספרים יגיעו למקומם בספריית חב"ד בניו יורק.
בתגובה הודיע מנהל ספריית חב"ד בניו יורק כי הספרים חייבים לחזור למקומם האמיתי בניו יורק ולא להישאר ברוסיה.
בתחילת יולי העבירה רוסיה בפועל את 500 הספרים הראשונים למוזיאון.
ביניהם היה כתב יד של הספר שפת אמת על סדר נשים וסדר נזיקין שנחשב כאבוד עד למציאתו.
באפריל 2014 סיימה ספריית מוסקבה, להעלות לאתר האינטרנט שלה 4,300 ספרים מאוסף שניאורסון שברשותה.
לפני שהעבירה את כתבי היד, המסמכים והספרים למוזיאון היהודי, היא סרקה והעלתה אותם לאתר האינטרנט שלה.
ספרים אלו זוהו בשנת 2000 על ידי לוין כחלק מאוסף שניאורסון.
לפי שלום בער לוין מנהל הספרייה בניו יורק, לא היה ידוע כלל על קיומם של חלק מכתבי יד אלו.
בין הפריטים הנדירים שנסרקו והועברו למוזיאון נמצא דפוס ראשון של סידור אדמו"ר הזקן, זהו עותק יחיד בעולם שידוע מדפוס זה.
כמו כן נסרקו כתבי יד שונים (כגון קטלוג בכתב יד אדמו"ר הריי"צ מספרי אביו אדמו"ר הרש"ב, מכתב של הרבי הרש"ב אל הרב חיים הלוי סולובייצ'יק) ועוד.
ביולי 2022 רתמה האגודה את ישראל ופנתה ליועצת המשפטית לממשלה בבקשה להקפיא את ההליכים בהעברת בעלות במקרקעין בירושלים לממשלת רוסיה, ולהתנות את ההליכים בהשבת האוסף לחסידות.
בנובמבר 2022 הגישה האגודה תביעה משפטית בישראל נגד ממשלת רוסיה בנושא, בדרישה שהאוסף יוחזר לחזקת החסידות.
כמו כן הגישה בבית המשפט הפדרלי, בקשת הטלת קנס של למעלה מ-170 מיליון דולר על ביזיון בית המשפט בארצות הברית
ספריית ח'אלדיה היא ספרייה חשובה של כתבי יד וספרים בתולדות האסלאם השוכנת ברובע המוסלמי בירושלים.
הספרייה מכילה כתבי יד חשובים ונדירים ושוכנת במבנה ייחודי ברחוב השלשלת 116.
ראשיתו של המבנה בתקופה הצלבנית, במאה ה-13. ייעודו בתקופה זו אינו ידוע.
בהמשך, נקברו באתר שלושה לוחמים ח'ואריזמים (כת לוחמים שהביסה באמצע המאה ה-13 את הצלבנים בארץ ישראל), אב ושני בניו.
האב הוא בִּרכּת ח'אן (ולכן נקרא המבנה בתקופה הממלוכית "תורבּת ברכּת ח'אן", מבנה הקבר של ברכת ח'אן).
יש סבורים כי ברכת ח'אן הוא בנו של הסולטאן הממלוכי ביברס, שנשא לאישה את בתו של אחד המפקדים הח'ואריזמים.
השורה האחרונה היא בפרסית ומצביעה על הפילוסופיה הצופית שאחזו בה הקבורים כאן.
מבחינה אדריכלית יש במבנה עירוב סגנונות של קשת-כריות וקשת-זיגזג המאפיינות בנייה צלבנית או איובית ארצישראלית עם מאפיינים ממלוכיים, כגון אבלק, שילוב אבנים אדומות ולבנות במשקופי הדלת וחלונות עגולים מוקפים במסגרת זיג-זג.
את הספרייה פתח לציבור בשנת 1900 השופט חג' ראע'ב אל-ח'אלדי (1866–1952), ממשפחת ח'אלדי הידועה כאחת מהמשפחות המיוחסות בירושלים עוד מהמאה ה-13 (כמה מבני המשפחה שירתו כראשי העיר ירושלים בתקופת השלטון העות'מאני והבריטי, למשל חוסיין אל-ח'אלדי ויוסף אל-ח'אלדי).
בני משפחה זו עסקו באיסוף ספרים וכתבי יד לאורך דורות וכך נצבר אוסף ייחודי ויקר-ערך.
ב-1952, לאחר מות הספרן הראשון של הספרייה, היא שקעה בהתדרדרות ונסגרה.
לאחר 1967 היו מספר ניסיונות של הרב שלמה גורן לרכוש את המתחם, אולם בשנת 1992, כתוצאה מהשתדלות של המזרחן פרופ' אמנון כהן והארכאולוג פרופ' דן בהט, שופץ המבנה והוא נפתח מחדש כספרייה בשנת 1995. מנהלת הספרייה היא הגב' הייפאא אל-ח'אלידי (למרות שהאוסף הוקדש על ידי אבותיה "לגברים בלבד").
בספרייה 1,278 כתבי-יד מהתקופה הממלוכית והעות'מאנית וכן 5,000 ספרים מודפסים, בנושאי היסטוריה, גאוגרפיה, אסטרונומיה, קוראן, פילוסופיה ושירה.
רובם הגדול בערבית, 18 מתוכם בפרסית ו-46 מתוכם בטורקית.
כתב היד העתיק ביותר באוסף עוסק במשפט שארעי של האסכולה המאלכית מן המאה ה-11. בספרייה כמות רבה יחסית של כתבי-יד מקוריים (אוטוגרפים), שנכתבו ביד היוצרים ולא בידי מעתיקים, וכן, ספרים מעוטרים הקרויים מָכּרוּמָה.
ספרים אלה הוענקו כמתנות, ובהם מכּרומה שנמסר לצלאח א-דין, המוצג בספרייה.
כמו כן נמצאים בספרייה ספרי רפואה הודים מעוטרים מהמאה ה-13, קוראן ענק מעוטר מהמאה ה-16.
קטלוג מדעי מפורט של הספרייה נערך על ידי Lawrence I.
במקביל, קוטלגו כתבי היד, נסרקו למיקרופיש ולפורמט PDF על ידי עמותת ידידי הספרייה ומוסד אל-פורקן.
בשנת 2008 פתחה עמותת ידידי הספרייה את אתר האינטרנט של הספרייה, ובו קטלוג כולל של כתבי-היד.
ספריית פבזנר היא הספרייה המרכזית של עיריית חיפה.
היא נקראת על שם שמואל פבזנר וממוקמת בשכונת הדר הכרמל.
בעשור השני של המאה ה-21, מנהלת הספרייה היא רונית ברזילי.
שורשה של ספריית פבזנר ב"אגודה להשתלמות במדע", שנוסדה בתל אביב על ידי קבוצה שכללה את אהרן צ'רניבסקי.
בעקבות קשיים כלכליים נתקבלה בשנת 1923 הצעתו של שמואל פבזנר לשכן את ספריית האגודה בבניין הטכניון בחיפה.
לקראת סוף שנת 1925 הכילה הספרייה מעל 4000 ספרים במדע, פילוסופיה ואמנות והיא שירתה חינם כ-750 קוראים מדי חודש.
הספרייה הייתה פתוחה בימי השבוע לאחר שעות העבודה בשעות 5-10 ובשבת למשך 7 שעות ויותר.
הספרייה רכשה את כל הספרים המדעיים שיצאו בעברית, הייתה מנויה על מספר כתבי עת והחזיקה אוסף של צילומים וגלויות.
בשנת 1925 נערכה האגודה להקמת בית לספריה ותוכנית מפורטת לבניין הוכנה על ידי אלכסנדר ברוולד.
בשנת 1932 הכילה הספרייה 9000 ספרים וכללה את ספרייתו של ישראל פרידלנדר במדעי היהדות.
הבניין לספרייה נבנה על מגרש שנקנה מכספו של תורם יהודי מרוסיה בשם א.
הורביץ, אשר ביקש שיוקם בכספו "בית עם" בחיפה.
הבניין נבנה על ידי "קרן פבזנר" שהוקמה למטרה זאת על ידי ועד הדר הכרמל, וב-18 במרץ 1933 נחנך בית פבזנר.
התורם מחה על שינוי הייעוד של תרומתו ופנה לבית המשפט כנגד ועד הדר הכרמל אשר בנה בכספו ספרייה במקום בית עם.
בנוסף לשיכון הספרייה שימש בית פבזנר להשתלמויות והרצאות של האגודה להשתלמות במדע ולכינוסים ציבוריים שונים, כמו כנס התאחדות בעלי הבתים.
כן התקיימו בבית פבזנר תערוכת שונות של אמנים בהם ציונה תג'ר ומרדכי לבנון (צייר), ובתחילת מלחמת העולם השנייה התקיימה בבית תערוכה של אמצעי הגנת שמשות (בניהולו של מרדכי נמצא-בי).
הספרייה נוהלה במשותף על ידי האגודה להשתלמות במדע וועד הדר הכרמל ובגלל זו האחרונה ניתן לראותה כסוג של ספרייה עירונית.
בצוואתו הוא הוריש את אוסף הספרים שלו שהכיל קרוב ל-10,000 ספרים, שבו נכללו בין היתר ספרי יודאיקה רבים לספריות בחיפה, ספרי העיון לאגודה להשתלמות במדע וספרי הקריאה לספריה הציבורית.
וכך, ב-1934 קבלה ספריית האגודה תרומה של כ-7000 ספרים מספרייתו של בנימין עברי.
כן קבלה הספרייה תרומות ספרים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ואנשים פרטיים.
ב-1934 נחתם הסכם לאיחוד שתי הספריות, המדעית – של האגודה להשתלמות במדע, והעיונית של ועד הדר הכרמל, לספרייה אחת - "הספרייה הציבורית בהדר הכרמל".
ההסכם כלל סעיף בו הוסכם שגם להבא ספרי "ספרות יפה" יהיו שייכים לוועד ואילו ספרי מדע יהיו שייכים לאגודה.
עם קום מדינת ישראל היו בספרייה כ-40,000 ספרים - מתוכם, כמחצית ספרי מדע ומחצית ספרות יפה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 קיבלה הספרייה תרומה של כ-2000 ספרים משגרירות ארצות הברית בישראל במסגרת פעילות המרכז לתרבות, במקום להחזיק ספרייה בחיפה נוסף על אלו בתל אביב וירושלים.
בתחום בית פבזנר פועל סניף ארגון חברי ההגנה, וסניף של הגרפוטק הישראלי.
הפפירוסים ותוכנם מוזכרים בספרו של פיליפ ק.
בנוסף, מוזכרים הפפירוסים ותוכנם גם בספרו של דן בראון "צופן דה וינצ'י".
בישראל פועלת מאז 2005 להקת רוק ששמה נאג' חמאדי, כאחת מצורות ההגייה של שם המקום.
ספריית מלאטסטיאנה (באיטלקית: Biblioteca Malatestiana) היא ספרייה ציבורית בצ'זנה (Cesena) שבמחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה.
ספריית מלאטסטיאנה הייתה הספרייה העירונית הראשונה באירופה, קרי ספרייה בבעלות העיירה (Commune) שדלתותיה פתוחות לכל.
את בניית הספרייה הזמין אדון צ'סנה, מלאטסטה נובלו (Malatesta Novello), ועל כן היא מוכרת גם בשם ספריית מלאטסטה נובלו.
מתאו נוטי (Matteo Nuti) פיקח על בניית הספרייה שהחלה ב-1447 והסתיימה ב-1452.
ספריית מלאטסטיאנה היא הספרייה היחידה מסוגה בעולם אשר שימרה את המבנה, הריהוט והאביזרים, וכתבי היד המופקדים בה מיום היפתחה לפני כ-550 שנים.
הכניסה לספרייה היא מעשה ידיו של אגוסטינו די דוצ'ו (Agostino di Duccio 1418–1481), ודלת האגוז המרהיבה שלה גולפה בידי כריסטופורו דה סאן ג'ובאני (Cristoforo da San Giovanni) ב-1454.
פנים הספרייה מעוצב בסגנון אופייני לרנסאנס האיטלקי המוקדם.
האולם המרכזי מזכיר בעיצובו בזיליקה ובו שלושה אולמות תווך המחולקים באמצעות עשר שורות של עמודי אבן מקומית לבנים הכולאים ביניהם אחד עשר חללים פתוחים המופרדים באמצעות קמרונות.
תקרת האולם המרכזי בנויה בצורת קמרון חבית ובסופה פעור פתח בצורת חלון רוזטה אשר מתחתיו ניצבת מצבת קברו של מלאטסטה נובלו.
ריהוט הספרייה כולל 58 שולחנות שצידם מרופד.
החלל מואר באמצעות 44 חלונות בסגנון ונציאני המספקים תאורה מספקת לקריאה.
בספרייה שמורים כ-250,000 ספרים, בהם 287 ספרי אינקונבולה, כ-4,000 ספרים בני המאה ה-16 ו-1,753 כתבי יד מהמאות ה-16 וה-17; המכסים מספר תחומי ידע בהם דת, כתבים קלאסיים ביוונית ולטינית, מדעים ורפואה.
בספרייה שמורים גם למעלה מ-17,000 מכתבים וחתימות.
כתב היד העתיק ביותר בספרייה הוא עותק מ"האטימולוגיות" מאת איזידורוס מסביליה.
בשנת 2005 נכללה הספרייה בתוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו, העוסקת בשימור המורשת העולמית הכתובה.
בספטמבר 2008 הנפיק הדואר האיטלקי בול המוקדש לספרייה כחלק מהסדרה "המורשת התרבותית והאמנותית של איטליה".
ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה היא ספרייה אקדמית כוללת הגדולה בישראל.
מאז הקמתה בשנת 1963, פועלת הספרייה על כל מחלקותיה תחת קורת גג אחת והנהלה מרכזית.
הספרייה מציעה שירות אקדמי מידעני למציאת מקורות מידע במגוון סוגי החומר הנמצא בספרייה.
פעילות הספרייה בעשייה האקדמית באוניברסיטה מבוססת על התמחויות מקצועיות המאפשרות הצעת שירותי-מידע במגוון עשיר של תחומי דעת וסוגי מידע.
הספרייה מקדישה משאבים לפיתוח, שימור ודיגיטיזציה של אוספים מיוחדים כגון מאגר עבודות גמר, פרסומי חוקרים, תמונות היסטוריות של ארץ ישראל וכן ארכיוני תיאטרון ואמנות הבמה.
אוספים אלה מהווים תרומה להוראה ולמחקר באוניברסיטה ומחוצה לה.
דגש רב מושם על הבטחת נגישות בטווח הקצר והארוך לקהילה האקדמית ולציבור הרחב המתעניין בנושאי שימור מורשת.
פרויקט ייחודי נוסף בספרייה הוא "המפתח למאמרים בעברית".
באוסף הספרייה יותר משני מיליון פריטים הכוללים: ספרים (מודפסים ואלקטרוניים), כתבי-עת (מודפסים ואלקטרוניים) מאגרי מידע מקוונים במגוון תחומי ידע, מפות וחומר קרטוגרפי, סרטים, תקליטורי שמע, חומר ארכיוני ותמונות לצפייה ברשת.
כל פריטי הספרייה ניתנים לחיפוש ודלייה באמצעות "חיפוש אחד" - תיבת חיפוש אחודה באתר הספרייה.
אוסף כללי - רוב הספרים נמצאים באוסף זה וניתנים להשאלה לשבועיים.
אוסף שמורים - אוסף להשאלה קצרת טווח הכולל יותר מ-15,000 פריטים, בהם ספרי לימוד שהועברו לאוסף השמור על פי בקשת מרצים, אוסף איבחונים פסיכולוגיים וספרים פרטיים של מורים לשימוש תלמידיהם.
מרבית הפריטים באוסף זה ניתנים להשאלה לשלושה ימים, חלקם ללילה בלבד ומיעוטם אינם להשאלה כלל.
אוסף כתבי עת - מחולק לכתבי עת לועזיים, כתבי עת בעברית ואוסף זיעורים.
כתבי-העת ניתנים להשאלה לשבוע לאנשי סגל ולתלמידי תואר שלישי בלבד.
נכון לשנת 2011 לספרייה אוסף של יותר מכ-45,000 כותרי כתבי-עת מהם יותר מ-20,000 כתבי-עת אלקטרוניים.
אוסף המדיה - כאן מצויים חומרי ספרייה אור-קוליים כגון: וידאו, אודיו, תווים, תקליטורים, מפות, תצלומי לוויין, תצלומי אוויר, אטלסים וגלובוסים וכן מפות שמורות.
לצד אלה מצויים אמצעי שימוש בחומר הלא-ספרי (מערכות סטריאו, מכשירי וידאו, מכשירי DVD).
אוסף המשפטים - באוסף המשפטי חומר מודפס ואלקטרוני, הכולל ספרות משפטית מהארץ ומהעולם - ספרים, כתבי-עת ואנציקלופדיות משפטיות.
נכללים בו גם ספרים "שמורים" - חומר חובה לקורסים השונים בפקולטה למשפטים על פי בקשת המרצים, חקיקה ופסיקה ישראלית וזרה ומאגרי מידע משפטיים.
אוסף כלי אבחון - כולל שאלונים וערכות איבחון בתחומים שונים כגון: פסיכולוגיה, ריפוי בעיסוק, פזיותרפיה וליקויי למידה.
לצורכי פיתוח האוסף הספרייה נמצאת בקשר שוטף עם החוגים השונים הנעזרים בו.
בנוסף כל שאלון הנמצא בעבודות הגמר: מקורי, מתורגם או מעובד, מקוטלג בקטלוג הספרייה.
אוסף מילונים - כולל מילונים בשפות רבות; ניתנים להשאלה למבחן בלבד.
האוסף נמצא בקומה השנייה בספרייה.
אוסף ספרי ילדים - נוסד בשנת 1982 ביוזמת פרופ' אירן סבר.
באוסף כ-22,000 ספרי קריאה וספרי מידע לילדים, מתוכם כ-20,000 בעברית וכ-2,000 בערבית.
באוסף ספרי הילדים נערכות פעילויות שונות בתחום אוריינות מידע ועידוד קריאה לתלמידי בתי-ספר יסודיים ולתלמידים בחינוך המיוחד.
"המפתח הנושאי לספרות ילדים ונוער", בפיתוחה של הספרייה, מאפשר חיפוש לפי נושא של ספרי הילדים שבאוסף.
אוסף הספרים הנדירים - מונה יותר מ-3,000 ספרים, בהם ספרים מיוחדים שבשנות האלפיים כבר לא ניתן להשיגם, ספרים שיצאו לאור במהדורה מצומצמת וספרים להם חשיבות מבחינת הכריכה.
בין הספרים באוסף הנדירים ניתן למצוא ספרים בתחום היודאיקה, דפים בודדים מגניזת קהיר וספרו של שפינוזה: מאמר תאולוגי מדיני מלווה בהערות בכתב-ידו.
אוסף ספרים בשפה הטורקית עות'מאנית - כ-1,700 ספרים המהווים מקור חשוב בחקר תולדותיה של האימפריה העות'מאנית.
הארכיון ע"ש אבא חושי - הארכיון כולל מסמכים רבים, הרצאות, פרוטוקולים, תמונות ומקצת מחפציו האישים של אבא חושי מן השנים 1919–1969 אשר הצטברו בתקופת פעילותו של אבא חושי בארץ כאיש ציבורי וכפעיל מפלגתי, כמזכיר מועצת פועלי חיפה וכראש עיריית חיפה בין השנים 1951–1969.
נוסף על כך, קיימים אוספים מיוחדים הכוללים ספרים בתחום האמנות, צילום, גאוגרפיה, לימודי סביבה, מוזיקה, ארכאולוגיה וקרטוגרפיה וחומר ספרי רלוונטי נלווה לאוספים הלא-ספריים.
מיקומה של הספרייה השתנה לאורך השנים.
בשנת 1963 נפתחה הספרייה לראשונה בבית הספר הגבוה בבית ארדשטיין ברחוב י.
באמצע שנות השישים עברה הספרייה למשכן חדש במסגרת "המכון האוניברסיטאי של חיפה" בבית הספר תיכון עירוני ה' ברחוב הביכורים במרכז הכרמל.
משנת 1969 ועד לקיץ 1973 הועברה הספרייה באופן זמני לקומה העליונה של הבניין הרב תכליתי, בתחילת שנות השבעים החלו לבנות את הספרייה במיקומה הנוכחי בתכנונו של אוסקר נימאייר במסגרת פרויקט הקמת האוניברסיטה.
כחלק מהתפיסה של "אוניברסיטה תחת גג אחד" הוקמה גם הספרייה כספרייה מרכזית המשמשת את כל הפקולטות, ומהווה מרכז אקדמי שבו אנשים מתחומי ידע שונים נפגשים זה עם זה ומפרים זה את זה.
במשך חודשים ארוכים, שקד מנהל הספרייה, פרופ' שמואל סבר, על תכנון ספרייה מודרנית וגדולה שתשרת בעתיד, והאדריכל שלמה גלעד תרגם את מחשבותיו וחזונו לשרטוטים אדריכליים.
אוסקר נימאייר תכנן את הבניין שבו נמצאת הספרייה בסגנון האדריכלות הברוטליסטית המאופיינת בבנייה בבטון חשוף בצורות פשוטות ומורכבות המאפשרות שטחים פתוחים רחבים שניתנים לחלוקה פנימית ולהרחבה עתידית.
גישה זו הייתה נפוצה בין שנות החמישים ועד אמצע שנות השמונים של המאה העשרים בהשפעתו של לה קורבוזיה.
עבודות התכנון והבנייה נמשכו שנים מספר, ורצה הגורל שסיומן התרחש דווקא כאשר פרצה, במפתיע, מלחמת יום הכיפורים.
למרות האילוצים והמחסור בכוח אדם גברי לשם הקמת מדפים, תחזוקה וסבלות, ביקש פרופ' שמואל סבר שהספרייה תעבור למשכנה החדש כמתוכנן.