tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מלגזות משוכללות יותר, היכולות להטות את המזלג ולא רק לשלוט על גובה המזלג, הקלו על העמסת משטחים על כלי רכב וגרמו להפצת השימוש במשטח כאמצעי שינוע.
ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) קבע שש מידות למשטחי שינוע, המפורטים בתקן ISO 6780
משטח השינוע הנהוג באירופה, הנקרא אירופלט (EuroPallet), הוא משטח אשר נבנה לפי תקני האיחוד האירופי.
יצרני האירופלט חייבים לקבל רישיון יצור מהתאחדות האירופלט (EuroPallet Pallet Association - EPAL), המפקחת לא רק על ממדי המשטח אלא אף על סוגי המסמרים ואיכות העץ.
ארבעת הגדלים המקובלים של האירופלט הם:
על פי האמנה הבינלאומית להגנת הצומח , משטחים החוצים גבולות בינלאומיים חייבים להיות בנויים מחומרים אשר אינם נושאים מינים פולשים של חרקים ומחלות צמחים.
שמו של התקן להגנת הצומח הוא ISPM 15.
על פי ההנחיות החדשות באירופה לא יורשו משטחי עץ שלא יוצרו באירופה להיכנס לאירופה וזאת החל מינואר 2009.
משטחים הבנויים מעץ לא מטופל אינם עומדים בתקן ISPM 15. כדי לעמוד בתקן יש לטפל במשטח באחד מן האמצעים הבאים, תחת פיקוח של רשות מוכרת:
העץ חייב להיות מחומם לטמפרטורה של 56 מעלות לכל עומקו, למשך 30 דקות לפחות.
משטחים שטופלו בדרך זו ישאו את ראשי התיבות HT בסמוך לסמליל IPPC, על מדבקת האישור.
העץ חייב לשהות בתא עישון במתיל ברומיד.
משטחים המטופלים בדרך זו ישאו את ראשי התיבות MB בסמוך לסמליל IPPC, על מדבקת האישור.
משטחים שאינם עשויים מעץ (כגון, פלדה, אלומיניום, פלסטיק, או עץ לבוד) אינם זקוקים לאישור IPPC.
בגאומטריה אלגברית, משטח ורונזה הוא יריעה אלגברית דו-ממדית במרחב הפרוייטיבי ה-5-ממדי .
המשטח מהווה שיכון ריבועי של המישור הפרויקטיבי ב- .
את משטח ורונזה אפשר לשכן גם ב- , באמצעות הטלה מנקודה גנרית של .
ההטלה הבאה, מנקודה גנרית של ל- , קרויה משטח שטיינר.
משטח ורונזה הוא תמונת ההעתקה , המוגדרת לפי העתקת ורונזה , כאשר הן קואורדינטות הומוגניות של המרחב הראשון.
התמונה מוגדרת גם באמצעות המשוואות .
לכל n ו־d, אפשר להגדיר שיכון , כאשר הוא המקדם הבינומי הסופר את המונומים מדרגה d ב־n משתנים, וההעתקה מוגדרת על ידי:
כאשר ה- הם אוסף כל המונומים מדרגה d ב-n משתנים.
תמונת השיכון היא יריעת ורונזה.
אפשר להוכיח שהיא קבוצה סגורה אי-פריקה, ולכן יריעה פרויקטיבית (משטח ורונזה הוא היריעה המתקבלת עבור d=2 ו-n=2).
בניסוח אחר, שאינו תלוי בקואורדינטות, מדובר בהעתקת החזקה הסימטרית, , כאשר V הוא מרחב וקטורי מממד n.
ניתן להראות כי כל יריעה פרויקטיבית היא חיתוך של יריעת ורונזה ויריעה ליניארית.
משטח בזלת נרחב הוא חבל גאולוגי המתאפיין בנפח גדול מאוד של סלעים געשיים מאפיים – בעיקר בזלת אך גם ריוליט – תוצאה של התפרצויות געשיות נרחבות במשך תקופת זמן קצרה יחסית במונחים גאולוגיים: מאות אלפים עד מיליוני שנים.
שטחם הניכר של המשטחים נמדד בקילומטרים רבועים, ואת נפחם מודדים בקילומטרים מעוקבים.
משטחים אלה אינם קשורים לגעשיות הנובעת מתהליכים טקטוניים כנביעת לבה ברכסים מרכז אוקייניים או קשתות איים געשיות באזורי הפחתה, אלא כוללים שטפי לבה יבשתיים ואוקייניים נרחבים מתוך סדקי-ענק.
המונח האנגלי "Large igneous provinces" המגדיר משטחים אלה הוטבע לראשונה בשנת 1992.
טומוגרפיה סייסמית גילתה גם כי גושים של ליתוספירה מופחתת יכולים לחדור את כל המרחק עד לבסיס המעטפת, מעט מעל הגבול בין המעטפת התחתונה לגלעין, בעומק של קרוב ל-2,900 ק"מ.
אם מניחים כי נפח המעטפת נותר קבוע לאורך הזמן הגאולוגי, הרי שמסת חומרי הקרום שניתכו לתוך המעטפת חייבת להשתוות למסת החומר המותך העולה מן המעטפת אל הקרום.
ניתן להניח כי רוב – אם לא כל – הפעילות הגעשית הקשורה לתהליכים טקטוניים של התפשטות קרקעית הים ושל אזורי הפחתה (על בסיס טומוגרפיה גאוכימית וסייסמית) נובעת מן המעטפת העליונה (עד עומק של 660 ק"מ).
סביר להניח כי חומר ליתוספירי החודר אל המעטפת התחתונה וממוחזר בסופו של דבר, תורם בחלקו להתהוות משטחי הבזלת על פני השטח בכדור הארץ.
משטחי בזלת נרחבים נוצרים במגוון מבנים ומקומות, כרמות אוקייניות, הרים ורכסים תת-ימיים, שולי יבשות, שטפי בזלת יבשתיים ושטפי בזלת באגנים אוקייניים.
היווצרות משטחי בזלת נרחבים מיוחסת לרוב לתימרות מעטפת או נקודות חמות והם מייצגים בין 5% ל-10% מפליטת המאגמה העולמית.
עם זאת, במונחים של הפקת מאגמה, מדובר באפיזודות קצרות לעומת הרצף היחסי של פעילות געשית ברכסים מרכז אוקייניים.
משטחי הבזלת נוצרים מפעילות מאגמטית הקרובה לפני השטח ושכיחים בכוכבי הלכת ובירחים של מערכת השמש.
משטחים אלה – והמקבילות העכשוויות קטנות המידה: הרי געש שמעל נקודה חמה – מיוחסים בדרך כלל להתכה בלחץ נמוך של חומרי מעטפת בצפיפות נמוכה, העולים ממעמקי כדור הארץ בתמרות מעטפת, ולכן מספקים חלון לתהליכים המתרחשים במעטפת.
נעשו כמה ניסיונות להבין כיצד נפחים עצומים של מאגמה בזלתית נוצרים ונפלטים בפרק זמן קצר יחסית, בקצב השתפכות העולה בהרבה על זה של פליטת הבזלת ברכסים מרכז-אוקייניים.
היווצרות המשטחים נקשרת לרוב לפעילות נקודות חמות הבונות שרשרת רציפה של איים געשיים או הרי געש, מה שמוביל לבניית מודלים המקשרים את מקורותיהם לתימרות מעטפת.
בהנחה זו, תימרות המעטפת מורכבות מראש תימרה בולבוסי ומזנב דק המזין את הראש בחומרים חמים מן המעטפת.
כאשר ראש התימרה המתרומם פוגש בליתוספירה, הוא מתפשט לצדדים ונמס, ובכך יוצר נפח עצום של מאגמה בזלתית הנפלטת במהלך 1–2 מיליון שנה.
הנחה זו משערת כי מקור הפעילות הגעשית בזנב התימרה.
תזוזת הליתוספירה על-פני המעטפת כתוצאה מפעילות טקטונית גורמת לגעשיות הנובעת מזנב התימרה ליצור שרשרות איים.
השפעת התימרה על בסיס הליתוספירה היבשתית עשויה לגרום לסידוק ושבירת היבשת וליצירת משטחי בזלת צמודים משני צדי האגן האוקייני, לדוגמה: הצמד פרנה-אטנדקה (Parana-Etendeka) באמריקה הדרומית ובדרום אפריקה, בהתאמה.
הנחה זו נתמכת בעובדה שרוב, אם לא כל משטחי הבזלת, קשורים לנקודות חמות, כפי שהחבל הגעשי הצפון אטלנטי קשור לנקודה החמה של איסלנד, מדרגות דקאן לנקודה החמה של ראוניון ורמת קרגלן (Kerguelen) לנקודה החמה של קרגלן.
העובדה כי משטחי בזלת במגוון גדלים וטקטוניים מתהווים בליתוספירה היבשתית והאוקיינית כאחד, מציעה כי סטיות תרמיות במעטפת גורמות לעליית המאגמה, וכי סוג הליתוספירה שולט בהיווצרותם.
למשל, סטיות תרמיות מתחת לליתוספירה האוקיינית אמורות ליצור בה השפעה מאגמטית יתרה, מאחר שהקרום האוקייני דק יותר ומאפשר התכה בלחץ נמוך, יותר מאשר קרום יבשתי.
באופן דומה, סטיות תרמיות דומות במרכז לוח (למשל, הוואי) ולאורך שולי לוח (למשל, איסלנד) אמורות ליצור יותר מאגמטיות מאחר שבנקודות אלה מתגברת ההתכה בלחץ נמוך.
עם זאת, טומוגרפיה סייסמית שנערכה בשנים האחרונות על מבנה מהירות המעטפת (mantle-velocity) – קירוב לטמפרטורה (a proxy for temperature) – מתחת לאיסלנד ולהוואי, מצביעה על הבדלים משמעותיים בין השתיים.
על אף שניתן להניח כי מקורם של משטחי הבזלת בתימרת מעטפת הנוצרת על ידי תהליכים של חומרים מוצקים, הוצעו מנגנונים חלופיים:
שיוך שפכי הבזלת על הירח למכתשי פגיעה, כמו גם עדויות מוגבלות בכדור הארץ, מציעים כי התכה מסיבית בלחץ נמוך של המעטפת – או לפחות הידקקות משמעותית של הקרום וסדיקתו, היוצרים מוליכים לחומרי מעטפת אל פני השטח – עשויים להסביר את התהוותם של כמה משטחי בזלת.
מנגנון כזה הוצע כחלופה להנחת התימרה באשר למדרגות סיביר, רמת אונטונג-ג'אווה (Ontong Java) ומדרגות דקאן.
תאוריות אחרות לסיבת היווצרות משטחי הבזלת כוללות היפרדות שכבות האקלוגיט בתחתית הקרום, תופעות געשיות בשולי הליתוספירה העבה, וכן פגיעת מטאוריט.
משטחי בזלת אחדים עשויים לנבוע מצירוף של שבירת שולי יבשת וסטיות תרמיות במעטפת.
לכן, מנגנונים מרובים עשויים להידרש להסבר כל משטחי הבזלת הנרחבים, גם בכדור הארץ וגם במקומות אחרים במערכת השמש.
סלעי משטחי הבזלת שונים בהרכבם מן הסלעים הנוצרים ברכסים מרכז-אוקייניים ובאיים געשיים מבחינה פטרולוגית, גאוכימית, גאוכרונולוגית וגאופיזית.
סלעי המשטחים מוגדרים על-פי המאפיינים המאפיים הדומיננטיים של סלעי הפרץ: עושר בברזל ובמגנזיום וכן בזלת אלקלית ותולאיטית.
עם אלה מופיעים גם סלעים עתירי סיליקה, אך אלה מקושרים לשלבים הראשונים של התהוות המשטחים ולסיומה בלבד.
מאחר שהשכבה הזמינה ביותר למחקר היא הקרום העליון של המשטחים, מרבית הידע עליהם נובע מהלבה היוצרת אותו.
שכבה זו עשויה להגיע לעובי של 10 ק"מ.
בחינה גאופיזית וסייסמית ומידע המשווה בין המשטחים לבין קרום אוקייני מצביעים על כך שמתחת לקרום העבה של המשטחים קיימת שכבת מחדר מאגמטית, שביסודה היא שכבת עיבוי – מאגמה שנלכדה בתחתית הקרום ונקרשה במקום.
מדידות סייסמיות מצביעות על כך ששכבה זו מכילה סלעי גברו (סלע פלוטוני מאפי) ומתחתם סלעים אולטרה-מאפיים.
עוביו של קרום ימי בו מצוי משטח בזלת – ביחד עם שכבות סלעי הפרץ והמחדר – עשוי להגיע ל-35 ק"מ, כפי שעולה ממדידות סייסמיות וכבידתיות ברמת אונטונג-ג'אווה.
ברמה ימית זו, וכן מתחת למדרגות דקאן ופרנה היבשתיות, נצפו אזורים של מהירות מעטפת נמוכה.
אזורים אלה, הנחשבים לשורשים הליתוספריים של המשטחים, עשויים לחדור עד לעומק של 500–600 ק"מ במעטפת.
בניגוד לאזורים של מהירות גבוהה (מתחת למרבית הקרומים היבשתיים ובחלק מן הקרומים האוקייניים), אזורי מהירות נמוכה מתחת למשטחי הבזלת הנרחבים משקפים שרידים כימיים ותרמיים ראשוניים של פעילות תימרת מעטפת.
כושר הציפה הגבוה של שורשים אלה רומז על תפקידם המשמעותי של משטחי הבזלת בהתרחבות שטח היבשות באמצעות צמיחת שוליהן.
משטחי בזלת נרחבים נוצרים באזורים יבשתיים ואוקייניים כאחד, פנים-לוחיים ובשולי לוחות, ופריסתם עולמית.
המשותף לכל משטחי הבזלת הנרחבים הוא תקופת פעילות קצרה באירועים מאגמטיים אפיזודיים וארעיים, המגבירים באופן משמעותי את שיעורי פליטת המאגמה העולמית לתקופה קצרה.
אם נוצר משטח נרחב בשולי לוח, הוא ירכיב את כל המקטע הקרומי באותו מקום.
לעומת זאת, אם המשטח ייווצר בתוך לוח, הרי שהקרום הראשוני יופרע באזור החדירה ויתעבה משני צדדיו ככריך – שכבת בזלת תיווצר מעליו ושכבת מחדר בתחתיתו.
משטחי הבזלת היבשתיים – שהם הנחקרים ביותר בזכות נגישותם – מתפרצים מסדקי-ענק בקרום היבשתי.
רובם מכסים אגני השקעה, וכולם משטחים בשולי לוח הנוצרים כתוצאה מגעשיות נרחבת במהלך שבירת יבשת.
כאלה הן מדרגות דקאן בהודו, המשתרעות על כמיליון קמ"ר וגילן 64–69 מיליון שנה, והרמה הבזלתית של נהר קולומביה במערב ארצות הברית, שהתפרצה לפני 15–17 מיליון שנה.
הרמה האתיופית, שנוצרה לפני כ-30 מיליון שנה והחלה להיקטע לפני כ-25 מיליון שנה, עת נוצר השבר הסורי-אפריקני.
שניים מחלקיה מצויים בתתי-לוחות של הלוח האפריקאי: תת-הלוח הנובי הנושא את חלקה הצפון-מערבי של הרמה, תת-הלוח הסומלי הנושא את חלקה הדרום-מזרחי, והחלק השלישי, הצפון-מזרחי, נמצא על-גבי הלוח הערבי בדרומו של חצי האי ערב.
מדרגות סיביר – אזור בצפון אסיה שכוסה בשכבת בזלת בעובי של 7 ק"מ על שטח של כ-4 מיליון קמ"ר, שהצטמצם לאחר בליה לכ-2 מיליון קמ"ר.
מדרגות אומיישאן בחבל סצ'ואן בדרום-מערב סין, שנפחן קטן בהרבה מזה של מדרגות סיביר, אך הן מהוות תוואי בולט ומרשים.
מדרגות סיביר ומדרגות אומיישאן נוצרו בסוף הפרם, לפני כ-250–260 מיליון שנה.
שולי יבשת סבילים (passive margins) הם נקודת המעבר בין קרום יבשתי לקרום אוקייני השייכים ללוח אחד, ואינם שולי יבשת פעילים.
שוליים אלה מכילים סלעי משקע המורבדים מעל בקע עתיק ויוצרים אגנים אוקייניים חדשים.
כתוצאה מהידקקות הקרום לאורך הבקע, עשויה להתפתח בשוליים אלה געשיות (שוליים געשיים סבילים) שתוביל להיווצרות משטחי בזלת ואף לפתיחת רכס מרכז אוקייני.
דוגמה למשטח בזלת בשולי יבשת היא החבל הגעשי המרכז-אטלנטי שנוצר בעת התפרקות פנגיאה ופתיחת האוקיינוס האטלנטי.
חבל זה כולל את החופים המזרחיים של אמריקה הצפונית וצפון אמריקה הדרומית, ואת החופים הצפון מערביים של אפריקה.
לצפונו שוכנים שרידי רמת תוליאן מן הפלאוגן.
הרמה השתרעה ככל הנראה על שטח של 1.8 מיליון קמ"ר בצפון האוקיינוס האטלנטי של ימינו, ומניחים כי התפרקה ברובה כשנוצר האוקיינוס האטלנטי.
שרידיה מצויים בצפון אירלנד, צפון-מערב סקוטלנד, איי פארו, צפון-מערב איסלנד, מזרח גרינלנד ומערב נורווגיה.
באגנים אוקייניים עמוקים נוצרים ארבעה סוגי משטחים:
רמה אוקיינית – בדרך כלל מבודדת מן היבשת, רמה שטוחה שהשתרעותה נרחבת שגובהה 2 ק"מ או יותר מקרקעית הים המקיפה אותה.
אלה נוצרות במפגש לוחות משולש, ברכס מרכז אוקייני או במרכז לוח.
הגדולה בהם היא רמת אונטונג-ג'אווה באוקיינוס השקט, המכסה שטח של כ-5 מיליון קמ"ר.
חבל נרחב זה נוצר בתקופה קצרה באמצע הקרטיקון וגילו בין 118 ל-124 מיליון שנה, בקצב של עשרות ק"מ מעוקבים בשנה.
רמת קרגלן בדרום האוקיינוס ההודי קטנה יותר – כ-2.3 מיליון קמ"ר – וגילה 110–114 מיליון שנה.
החבל הגעשי הצפון אטלנטי, הנובע מנקודה חמה המצויה כעת מתחת לאיסלנד, משתרע על שטח של 1.3 מיליון קמ"ר וגילו בין 55 ל-58 מיליון שנה.
רכסים תת-ימיים או רכסי מצולה – מבנים מוארכים ותלולים המתרוממים מעל קרקעית הים, שחלקם נוצר לאורך גבולות חילוף.
סמוך למפגש הלוחות המשולש קוקוס-נסקה-פסיפי, ממערב לאיי גלאפגוס, קיימים שלושה רכסים תת-ימיים שהחלו להתפתח במהלך המיוקן: רכס קוקוס, רכס נסקה ורכס קרנגי.
בתחום האוקייני, רמות אוקייניות ורכסים תת-ימיים הם התוואים המובנים פחות בין המשטחים בהקשר למיקום הטקטוני שבהם נוצרו.
הרים תת-ימיים או הרי מצולה – הקשורים גם לרכסים התת-ימיים, הם התרוממות מקומית של קרקעית הים.
הם עשויים להיות לא רציפים, ליצור קבוצות אקראיות או שרשרות, בסיסיהם עשויים להיערך לאורך בקע או מתלול אחד ולרוב הם נוצרים באזורים תוך-לוחיים.
האיים האזוריים התרוממו במפגש לוחות משולש צפון אמריקה-אפריקה-אירואסיה לפני כ-4.8 מיליון שנה.
כמוהם נוצרו גם האיים הגעשיים הקנריים, שהתרוממותם מעל נקודה חמה חלה בשלבים בתקופה שבין 1.12 ל-20.6 מיליון שנה.
שפכי בזלת באגן אוקייני – משטחי בזלת אלה, הנחקרים פחות בשל מיקומם, נוצרים מזרמי בזלת תת-ימיים נרחבים וממחדרים המצויים מעל שכבות הבזלת של הקרום האוקייני ומאוחרים להן.
אגן מריאנה המזרחי במערב האוקיינוס השקט נוצר בתחילת הקרטיקון התחתון, כנראה מעל אותה נקודה חמה שיצרה את רמת אונטונג-ג'אווה מיליונים ספורים של שנים לאחר מכן.
בכדור הארץ קיימים משטחי בזלת נרחבים רבים:
+משטחי בזלת נרחביםשם/פרטיםזמן למ"שמקוםנפח טפרה במיליוני ק"מ3הערות רמת אונטונג-ג'אווה 121 דרום האוקיינוס השקט 59-77 המבנה הגעשי הגדול ביותר בכדור הארץ, שהתפצל לאחר היווצרותו לשלוש רמות אוקייניות נפרדות ולחלק רביעי שהתלכד עם אמריקה הדרומית.
קשור כנראה לנקודה החמה של לואיסוויל.
כולל מרכזים געשיים רבים נוספים, בהם השדה הגעשי סן חואן.
משטחי בזלת נרחבים נחשדו פעמים רבות כגורם לשינויים אקלימיים עולמיים, ונמצא מתאם בולט בין אירועי התפרצויותיהם לבין גבולות בין עידנים ותקופות בלוח הזמנים הגאולוגי, המתבטאים בחתכים סטרטיגרפיים ובתיעוד המאובנים.
נפחם הניכר מוביל להשערות הנוגעות להשפעתם על הסביבה, ובעיקר לכמות החומרים הנדיפים שהם פולטים ולהשפעתם הכימית של אלה על האוקיינוסים.
לסוג זה של פעילות געשית מיוחסים כ-10% מזרימת המסה והאנרגיה מתוך כדור הארץ אל הקרום.
ייתכן וזרימה זו הייתה גבוהה יותר בעבר, אולם במונחים גאולוגיים היא נחשבת אפיזודית, בניגוד לרציפות היחסית של התפשטות קרקעית הים ברכסים המרכז-אוקייניים.
אפיזודות אלה מגלות מחזוריות לא יציבה בתוך המעטפת, שייתכן ונמשכת הרחק אל ראשית ההיסטוריה של כדור הארץ, ומצביעות על השפעה רבה על שינויים סביבתיים מהותיים, אם לא על גרימתם.
השפעתם של משטחי הבזלת מתמקדת בשני גורמים עיקריים:
שחרור נפח גדול של גופרה היוצר חומצה גופרתית באטמוספירה, שבתורו סופג חום וגורם להתקררות משמעותית ולחורף געשי.
משטחי בזלת אוקייניים עשויים להוריד באופן משמעותי את כמות החמצן במי הים, אם באמצעות חימצון ישיר במגע עם מתכות המצויות בנוזלים הידרותרמיים או בגרימת התפתחות נרחבת של אצות הצורכות כמויות גדולות של חמצן.
להיווצרות משטחי בזלת נרחבים השפעה סביבתית מתועדת, גם מקומית וגם מרחבית.
ההשפעה העולמית עדיין אינה נהירה דיה, אולם ייתכן ולהיווצרות כמה מן המשטחים הייתה השפעה בקנה-מידה עולמי, בעיקר כאשר כבר הייתה נטייה למפנה.
התפרצויות רבות עוצמה של לבה בזלתית היוצרות משטחי הבזלת משחררות חומרים נדיפים כגון פחמן דו-חמצני, גופרית, כלור ופלואור.
גורם חשוב המשפיע על סדרי הגודל של שחרור חומרים נדיפים אלה הוא היות ההתפרצות תת-אווירית או תת-ימית: לחצים הידרוסטטיים מעכבים היווצרות בועות ושחרור גזים של מרכיבים נדיפים (מים, גופרית, כלור ופלואור) במהלך התפרצות תת-ימית עמוקה.
עם זאת, מרכיבים מסיסים פחות (פחמן דו-חמצני וגזים אצילים) משתחררים כגזים גם בעומק רב.
גורם חשוב נוסף הוא קו הרוחב שבו מתרחשת ההתפרצות.
במרבית ההתפרצויות הבזלתיות, חומרים נדיפים נותרים בטרופוספירה.
אולם, בקווי רוחב גבוהים הסמוכים לקטבים, הטרופופאוזה (שכבת האוויר המפרידה בין הטרופוספירה לסטרטוספירה) נמוכה יחסית ומאפשרת לשטף הבזלתי לשחרר גופרית דו-חמצנית לתוך הסטרטוספירה.
חלקיקי חומצה גופרתית הנוצרים שם עמידים לאורך זמן ופיזורם נרחב מאשר לו הייתה הגופרית הדו-חמצנית נותרת בטרופוספירה.
לכן, ההשפעה על האקלים ועל הכימיה של האטמוספירה רבה יותר באזורים אלה.
הנפח הרב של החומרים הנדיפים המשתחררים בהתפרצויות תת-אוויריות בקווי רוחב גבוהים במהלך פרקי זמן גאולוגיים קצרים, תורמים לשינויים סביבתיים עולמיים.
התפרצויות בעוצמה גבוהה עשויות לפלוט גופרית דו-חמצנית ופחמן דו-חמצני ישירות לסטרטוספירה, ללא מעבר-ביניים בטרופוספירה.
התחממות, התקררות ומפלס מי הים
במונחי היסטוריה של כדור הארץ, אירועים כאלה הם קטסטרופיים – עובדה שמעלה את השאלה אם להתפרצות משטחי בזלת נרחבים בקנה מידה גדול יש השפעה נרחבת או אף גלובלית מבחינה סביבתית ואבולוציונית.
כמה מנגנונים כאלה הוצעו: שחרור כמות גדולה של פחמן דו-חמצני עשויה להעלות באופן ניכר את רמתו באטמוספירה, דבר שיש בו כדי להמריץ את אפקט החממה ותהליכים של התחממות עולמית.
לעומת זאת, אם משטחי בזלת נרחבים הם תת-אוויריים, הרי שהפליטה של גופרית דו-חמצנית לאטמוספירה עשויה להוביל להיווצרות תרסיס סטרטוספירי, שיגרום להתקררות עולמית באמצעות חסימה של קרינת השמש.
בעוד הדעות חלוקות באשר להשפעת משטחי הבזלת, ניתן לקבוע בוודאות כי התפרצותם על קרקעית האוקיינוס – בעוצמה ובקצב המוכרים עד כה – יגרמו להעתקת כמויות מים רבות ולעליית מפלס פני הים.
בהתאם לכך, מעריכים כי היווצרות רמת אונטונג-ג'אווה גרמה לעליית מפלס פני הים בכ-10 מ'.
מאחר שמשטחי בזלת מסוימים התפתחו במקביל לאירועים של מיעוט חמצן באוקיינוסים והכחדות המוניות, הוצע כי תוצרי לוואי של התפרצויות אלה היוו השפעה עזה ומזיקה על הסביבה ברחבי העולם, ואף תרמו ישירות לאירועי הכחדה.
בתקופה שלפני 50–145 מיליון שנה התאפיינו האוקיינוסים בשינויים כימיים, טמפרטורות ומפלס גבוהים יחסית, השקעה תקופתית של פצלים שחורים, הפקה רבה של פחמימנים, הכחדה המונית של יצורים ימיים ושינוי במגוון הפלורה והפאונה.
מתאם זמנים בין הפרצים הגעשיים הקשורים בהיווצרות משטחי הבזלת ובין שינויים סביבתיים – מחייב בחינת סיבתיוּת.
ייתכן והדוגמה המרשימה ביותר היא התפרצות מדרגות סיביר לפני כ-250 מיליון שנה ומדרגות אומיישאן בסין לפני כ-260 מיליון שנה, החופפת להכחדה המונית בגבול פרם-טריאס – ההכחדה ההמונית הגדולה ביותר הידועה עד כה – בה נכחדו כ-90% ממיני הצמחים ובעלי החיים מן התיעוד הגאולוגי.
דוגמה אחרת היא התפרצות לאקי באיסלנד, המספקת את התיעוד האנושי היחיד לסוג הגעשיות שמייצרים משטחי הבזלת.
אף שלאקי הפיק שטפי לבה המייצגים כ-1% אחד בלבד מן הנפח הממוצע של משטחי הבזלת הנרחבים, הרי שהשפעתו המקומית על סביבתו התבטאה בהכחדת 75% ממשק החי של איסלנד ובמות 25% מאוכלוסייתה מחמת רעב.
קארו-פראר (Karoo-Ferrar) – חבל געשי שחלקיו העיקריים מצויים היום בדרום אפריקה ובאנטארקטיקה – וההכחדה בגבול פלינסבאך-טואר (סמוך לסוף הליאס) לפני 183 מיליון שנה
החבל הגעשי המרכז-אטלנטי והכחדת טריאס-יורה לפני כ-200 מיליון שנה
פלאומגנטיזם הוא המדע החוקר את הסטיות וההיפוכים בשדה המגנטי של כדור הארץ לאורך קיומו, ובהיסטוריה הגאולוגית של כדור הארץ ידועים היפוכים מגנטיים רבים.
בזלת מכילה את המינרל מגנטיט, תחמוצת ברזל המושפעת משדה זה.
משטחי הבזלת הנרחבים – כמו גם הבזלת הנוצרת ברכסים מרכז אוקייניים – מתעדים היטב את השדה המגנטי של כדור הארץ, כפי שהתקיים בעת קרישת סלעיהם.
כיוון השדה המגנטי המוטבע בהם מאפשר תיארוך מדויק של זמן היווצרותם.
בטופולוגיה, משטח הוא יריעה טופולוגית דו-ממדית, כלומר מרחב טופולוגי שבאופן מקומי נראה כמו המישור האוקלידי.
משטח המהווה שפה של גוף תלת-ממדי נקרא פני שטח.
דוגמאות מוכרות למשטחים הם המישור, הספירה הדו-ממדית, הטורוס, המישור הפרויקטיבי, טבעת מביוס, מטריית וויטני ובקבוק קליין.
בגאומטריה, משטח ישרים הוא משטח שבו דרך כל נקודה, עובר ישר השוכן על המשטח.
מלבד המישור עצמו, גם הגליל, והחרוט הם משטחי ישרים.
לעומת זאת, פני הכדור אינם משטח ישרים.
קל להסביר משטח ישרים כאשר חושבים על יצירתו באמצעות משיכה של קו ישר.
מישור ניתן ליצור על ידי הזזה של קו ישר לאורך קו ישר אחר.
גליל ניתן ליצור על ידי הזזה של קו ישר, תוך שהוא שומר על מרחק קבוע מישר מקביל אליו.
חרוט ניתן ליצור על ידי הזזה של קו ישר שנקודה אחת שלו (קודקוד החרוט) מקובעת ואילו נקודה אחרת שלו נעה במעגל.
משטחי ישרים נוספים הם הפרבולואיד ההיפרבולי, הקונואיד, המשטח הבורגי.
טבעת מביוס ניתנת לשיכון במשטח ישרים, למרות שהיא אינה כזו בעצמה.
האליפסואיד, וכמוהו כל משטח קומפקטי, אינו משטח ישרים.
הפרבולואידים, למעט הפרבולואיד ההיפרבולי, אינם משטחי ישרים.
ישנם משטחי ישרים בהם על כל נקודה ניתן להעביר שני ישרים שונים ששוכנים עליו ולא רק ישר אחד.
משטחים אלו מכונים באנגלית "doubly ruled".
המשטח היחיד בו ניתן על כל נקודה למצוא יותר משני ישרים ששוכנים עליו (למעשה אינסוף) הוא המישור.
ההצגה הפרמטרית של משטח ישרים
יריעה דיפרנציאבילית תיקרא משטח ישרים אם היא מהווה איחוד של משפחה בת-פרמטר אחד של קווים ישרים.
הישרים במשפחה הזאת הם היוצרים של משטח הישרים.
משטח ישרים ניתן לתיאור על ידי הצגה פרמטרית מהצורה
כל עקומה עם פרמטר קבוע היא יוצר, בעוד שהעקום הוא עקום מכוון (directrix) של ההצגה.
הווקטורים מתארים את הכיוונים של היוצרים.
לעיתים, אחד העקומים המכוונים עשוי לקרוס לנקודה (למשל, במקרה של חרוט).
באופן חלופי, משטח הישרים (CR) ניתן לתיאור גם כ-
כאשר העקום המכוון השני הוא .
משטחי ישרים המהווים משטחים פריסים
כל המשטחים הפריסים הם משטחי ישרים; עם זאת, הטענה ההפוכה אינה נכונה, ובחלק זה נאפיין את משטחי הישרים המהווים גם משטחים פריסים.
בעבור הקביעה של הווקטור הנורמל למשטח הישרים בנקודה נתונה נזדקק לנגזרות החלקיות של ההצגה :
מכיוון ש- (מכפלה מעורבת שמכילה שני וקטורים זהים היא תמיד 0), הווקטור הוא וקטור משיק בכל נקודה .
המישורים המשיקים למשטח בכל הנקודות על הישר הזה יהיו זהים אם יהיה כפולה של .
זה אפשרי רק כאשר שלושת הווקטורים נחים במישור (כלומר פורשים מישור ולא מרחב תלת-ממדי), כלומר כאשר הם תלויים ליניארית.
התלות הליניארית של שלושת הווקטורים הללו ניתנת לבדיקה באמצעות חישוב הדטרמיננטה של שלושת הווקטורים הללו:
המישורים המשיקים לאורך הישר יהיו זהים, אם
החשיבות של קריטריון הדטרמיננטה הזה באה לידי ביטוי בטענה הבאה:
משטח ישרים הוא פריס למישור, אם בכל נקודה עקמומיות גאוס מתאפסת.
את השקילות בין התאפסות עקמומיות גאוס לאי-השתנות של המישור המשיק כאשר נעים לאורך ישר יוצר ניתן להבין על ידי מיפוי גאוס - אודות לאי-השתנות הווקטור הניצב למישור המשיק, התמונה של אלמנט שטח של משטח הישרים (תחת מיפוי גאוס) על ספירת היחידה היא בהכרח עקומה חד-ממדית בעלת שטח אפס.
מכיוון שעקמומיות גאוס היא גם היחס בין שטח התמונה לשטח המקור, נקבל שאי-השתנות המישור המשיק גוררת עקמומיות גאוס אפס.
המסקנה המתבקשת מתנאי הדטרמיננטה היא שמשטח ישרים אשר בו הווקטורים פורשים מרחב תלת-ממדי יהיה משטח בלתי פריס.
באופן שקול, ניתן לתאר זאת במונחי (הנגזרות של c ו-d הן הווקטורים המשיקים לשני עקומי ההכוונה של משטח הישרים) היות ש-:
את ההבדל בין משטח ישרים שאינו משטח פריס למשטח ישרים שהוא גם משטח פריס כפי שבא לידי ביטוי בתנאי הדטרמיננטה ניתן להמחיש ביתר בהירות באמצעות ההשוואה בין שני משטחי ישרים: גליל (או חרוט) והיפרבולואיד.
הגליל הוא משטח ישרים שבו הם וקטורים זהים, ולפיכך יחד עם היוצר הם פורשים בכל רגע מישור.
לעומת זאת, ההיפרבולואיד הוא משטח ישרים הנוצר על ידי זיהוי וחיבור בקו ישר של שתי נקודות שונות במעגל העליון והתחתון (מוראה באיור השמאלי עבור חיבור כל שתי נקודות הנבדלות זו מזו בחצי-זווית מרכזית ), ולפיכך הווקטורים המשיקים המתאימים פורשים לבדם מישור, ויחד עם הקו היוצר פורשים מרחב תלת-ממדי.
המקרה של חצי-זווית מרכזית הוא מקרה מנוון של היפרבולואיד שהופך לחרוט כפול, ולפיכך הוא כן פריס.
משטח יבשתי או פלטפורמה הוא חבל גאולוגי, מישור בחלקו העליון של שילד הנוצר לאחר שסחיפה הסירה ממנו סלעים ומבנים.
על המשטח שנוצר עשויים להצטבר סלעי משקע.
מקובל להשתמש ב"משטח" או "פלטפורמה" כמונחים כלליים להגדרת רצף של משטחים קרבונטיים המצויים במים רדודים.
משטחים קרבונטיים עשויים להתפתח במרבית המיקומים הטקטוניים, אך הם נפוצים בעיקר בשולי יבשת סבילים.
רבים משדות הנפט בעולם נובעים משכבות סלעי משקע המצויות לאורכם של משטחים קרבונטיים כאלה.
דוגמה למשטח קרבונטי כזה היא מפרץ הדסון בקנדה.
לאחר שמסתיימת בניית השילד באמצעות אורוגנזה והוא חדל מלהתרומם, מתפתח בחלקו העליון מישור גידוע.
מישור זה הוא תוצר סופי של סחיפה החלה על השילד בתנאים של ים רדוד.
הסחיפה האיטית גודעת את הרכסים שהתהוו בשילד בשלבי היווצרותו, ומותירה פני שטח ישרים.
במישור הגידוע נחשפת התשתית הקריסטלינית של השילד המורכבת מסלעי יסוד וסלעים מותמרים.
בהמשך השהייה בים הרדוד מצטברים על מישור הגידוע משקעים המצטברים לשכבות סלעי משקע.
משטח כזה החל להיווצר לקראת סוף הקמבריון בשילד הערבו-נובי, ועליו הורבדו במהלך הזמן סלעי משקע.
בדומה לשילדים, גם המשטחים היבשתיים הם אזורי קרום יציבים מבחינה טקטונית ובעלי תבליט טופוגרפי שטוח למדי.
משטחים אלה חסרי כיסוי משקעי או שהם מורכבים מכיסוי משקעי מועט שאינו עולה על קילומטרים ספורים.
בסלעי המשקע המצויים על משטחים יבשתיים לא חל מעוות וגילם נע בדרך-כלל מהפרקמבריון ועד הקנוזואיקון.
למשטחים היבשתיים מאפיינים סייסמיים דומים לאלה של שילד.
משטחים יבשתיים מרכיבים כ-35% מנפח הקרום ואת מרבית שטחו החשוף.
המשטח הגדול ביותר מצוי בשטחה של אירואסיה ומשתרע על חלק גדול משטחה.
משטח גדול נוסף הוא "אגן ויליסטון" (Williston basin) במרכזה של אמריקה הצפונית ובשוליו המערביים של השילד הקנדי.
משט יובל היהלום הוא משט חגיגי שנערך על נהר התמזה בלונדון לציון יובל היהלום למלכות אליזבת השנייה.
המשט נערך ב-3 ביוני 2012, והשתתפו בו למעלה מ-1,000 ספינות.
המלכה אליזבת השנייה ובני משפחתה הפליגו על אחת הספינות במשט.
במשט הפליגו למעלה מ-20,000 משתתפים, ולפי ספר השיאים של גינס, זה המשט הגדול ביותר שהיה אי פעם.
המשט אורגן על ידי קרן משט יובל היהלום (Thames Diamond Jubilee Foundation), ומומן בתרומות גופים פרטיים.
המשט הפליג מוונדסוורת' לגשר מצודת לונדון.
בשל המשט נסגרו נתיבי הנהר בתמזה לתנועת ספינות מסחריות וספינות נוסעים, וכן, על מנת להקל על הניווט בנהר ובטיחות הספינות במשט, נקבע מועד המשט למועד הניסוי השנתי של סגירת מחסום התמזה (ניסוי במהלכו נמנעת הפלגת ספינות במעלה הנהר לכיוון לונדון).
לאורך כל הפלגת המשט נותר המחסום סגור, על מנת לשמור על מפלס מים גבוה ועל ביטחון ההפלגה בנהר).
המלכה אליזבת השנייה ובעלה הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו הפליגו על המעבורת הממונעת "הרוח של צ'רטוול" במהירות של 11 קשרים.
המשט החל בציפרה מספינת הקיטור "הנסיכה אליזבת" בגשר הרכבת בטרסי בשעה 14:15. יאכטת הוד מלכותה בריטניה הביאה את המלכה ובעלה ל"רוח של צ'רטוול" שעגנה ברציף קאדוגן (Cadogan Pier), בסמוך לגשר אלברט.
על מעבורת "הרוח של צ'רטוול" הוכנה עבור המלכה חופה מוזהבת, בסגנון המזכיר את הרפסודות המלכותיות שהיו בשימוש בית המלוכה במאה ה-17 ובמאה ה-18. בראש המשט הפליגה הספינה גלוריאנה שהונעה על ידי 18 חותרים אולימפיים ובהם זוכי מדליית הזהב האולימפית סטיב רדגרייב ומתיו פינסנט.
הספינה נבנתה במיוחד כמתנה עבור יובל היהלום של המלכה.
המשט הפליג לאורך נתיב שאורכו 12.1 ק"מ.
במשט השתתפו למעלה מ-20,000 משתתפים, מרביתם מפליגים על ספינות נוסעים שהורשו להשתתף במשט.
המשט חולק לחמישה מקטעים, כאשר בין המקטעים הפליגה רפסודה עם כרוז.
על הרפסודה הראשונה בין המקטעים הראשון והשני הוצב מגדל פעמון, וכאשר צלצל פעמון מגדל זה, השיבו לו הכנסיות הסמוכות לגדת הנהר.
משחתות תמורת בסיסים היה הסכם שנעשה בין בריטניה לבין ארצות הברית ב-2 בספטמבר 1940, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה.
במסגרתו מסרה ארצות הברית הנייטרלית לידי בריטניה 50 משחתות מעודפי הצי האמריקני כנגד קבלת זכויות שימוש בבסיסים צבאיים של בריטניה באיי הים הקריבי ובדרום אמריקה.
ההסכם היה הקדמה להסכמי הסיוע שלם וקח והחכר והשאל שנעשו בהמשך בין שתי המדינות.
מלחמת העולם השנייה החלה ב-1 בספטמבר 1939. במאי ויוני 1940 הביסה גרמניה הנאצית את צרפת, הולנד ובלגיה וכבשה את שטחיהן.
בריטניה ומדינות האימפריה הבריטית נותרו להתמודד לבדן מול גרמניה ואיטליה.
במאי 1940 קבעו ראשי הכוחות המזוינים הבריטים כי אם תיפול צרפת לא תוכל בריטניה להמשיך במלחמה עם תקווה כלשהי להצלחה ללא סיוע כלכלי ופיננסי מלא מארצות הברית.
הגם שגישת הממשל האמריקאי כלפי מלחמתה של בריטניה הייתה אוהדת, הרי שדעת הקהל בארצות הברית נטתה באותה עת בבירור לטובת בדלנות אמריקאית, על מנת שלא להיסחף להשתתפות במלחמה נוספת באירופה.
ברוח זו חוקק הקונגרס בשנים 1935 עד 1939 חוקי נייטרליות, שאסרו על ארצות הברית למכור אמצעי לחימה למדינה כלשהי המעורבת במלחמה או להובילם אליה.
כמו כן חופש הפעולה של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט היה מוגבל עקב מערכת הבחירות לנשיאות המתקרבת בסתיו 1940, שבה ביקשו מתחריו להציגו כתומך בהצטרפות למלחמה באירופה.
לאחר פינוי הכוחות הבריטים מדנקרק בראשית יוני 1940 והתגברות לוחמת הצוללות הגרמנית באוקיינוס האטלנטי נגד השיירות שהובילו לבריטניה מזון ואספקה חיונית נזקק הצי המלכותי בדחיפות לתגבורת של כלי שיט.
בסוף מאי, לנוכח תבוסת צרפת הקרבה וההערכה כי גם בריטניה תיפול פנתה ארצות הברית לבריטניה בהצעה לחכור שדות תעופה שלה בטרינידד, ברמודה וניופאונדלנד.
ב-27 במאי דחה ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל את ההצעה - אלא אם כן תקבל בריטניה תמורה מיידית עבורה.
הנשיא רוזוולט הגיב בהכרזה שעקפה את חוקי הנייטרליות על העברת כמויות גדולות של תחמושת נשק קל "עודפת" ומיושנת לבריטניה.
עם זאת הוא דחה את דרישת צ'רצ'יל להעביר לבריטניה משחתות.
במאמץ לקבל מארצות הברית משחתות הזהיר צ'רצ'יל באוגוסט 1940 את רוזוולט כי אם תיפול בריטניה עלולים איי המושבות שלה שבקרבת חופי ארצות הברית ליפול לידי גרמניה, דבר שיהווה איום על ארצות הברית.
ב-2 בספטמבר 1940, בעיצומו של הקרב על בריטניה, הודיע מזכיר המדינה של ארצות הברית קורדל הול לשגריר בריטניה בארצו על ההסכמה להעביר לארצות הברית זכויות שימוש להקמת בסיסים צבאיים בבסיסים קיימים ובשטחים במושבות בריטניה, חינם ולמשך 99 שנים, בבהאמס, ג'מייקה, סנט לוסיה, טרינידד, אנטיגואה וגיאנה הבריטית.
בתמורה הוסכם כי ארצות הברית תעביר לבריטניה 50 משחתות מעודפי הצי האמריקאי.
בנוסף ובנפרד הוסכם על מתן זכויות שימוש לבסיסים לארצות הברית, ללא תמורה לבריטניה, גם בברמודה ובניופאונדלנד (כיום חלק מקנדה).
ההסכם קבע כי ארצות הברית תבנה בברמודה שדה תעופה למטוסים גדולים, שיופעל במשותף על ידי חילות האוויר של צבא ארצות הברית וחיל האוויר המלכותי.
למעשה אפשר ההסכם לבריטניה למסור את רוב הגנת ברמודה בידי ארצות הברית ועל ידי כך לשחרר כוחות בריטים לפעולה בזירות אחרות.
הוא גם אפשר לבריטניה לעשות שימוש בבסיסים שתבנה ארצות הברית בברמודה על חשבונה.
מבחינה מעשית היה ההסכם מועיל לארצות הברית הרבה יותר מאשר לבריטניה - אך לה לא הייתה ברירה אלא לקבלו.
המשחתות שנמסרו לבריטניה לא אוחסנו כהלכה בארצות הברית ועקב כך נזקקו רבות מהן לשיפוץ מקיף בטרם ניתן היה לעשות בהן שימוש, ועד מאי 1941 נכנסו לשירות רק 30 מהן.
אחד האדמירלים הבריטים אף טען כי אלו המשחתות הגרועות ביותר שראה אי פעם.
עוזרו של צ'רצ'יל ג'וק קולוויל (Jock Colville) השווה את העסקה ליחסים שבין ברית המועצות לפינלנד.
גם צ'רצ'יל לא היה מרוצה מהמשחתות, אך בעצת עוזריו הסתפק באמירה לרוזוולט כי כניסתן לשירות בצי הבריטי התעכבה עקב פגמים שנפלו בהן בשל החשיפה הממושכת למזג האוויר באוקיינוס האטלנטי במהלך אחסנתן.
רוזוולט הגיב על כך בהוראה להעביר לבריטניה עשר אוניות של משמר החופים מסדרת לייק (Lake Class) בהדחק של 1,571 טון כל אחת.
אלו היו צעירות בעשר שנים מהמשחתות שנמסרו ובעלות טווח גדול יותר, וככאלו הביאו לבריטניה תועלת רבה יותר בפעילות נגד הצוללות הגרמניות.
חשיבותו של ההסכם הייתה כמובן בכך שהוא היה החלוץ של עסקאות הנשק בין ארצות הברית לבין בריטניה במהלך המלחמה, ובכך שהוא נעשה במועד מוקדם במהלך התקופה שבה קיימה ארצות הברית מדיניות של נייטרליות במלחמה.
במסגרת ההסכם קיבלה ארצות הברית זכויות שימוש בבסיסים באיי הודו המערבית הבריטיים כמפורט להלן:
אנטיגואה - שני שדות תעופה
בהאמה - בסיס מטוסי ים
גיאנה הבריטית - בסיס מטוסי ים ושדה תעופה
ג'מייקה - בסיס ימי ושני שדות תעופה
סנט לוסיה - שני שדות תעופה
טרינידד - בסיס ימי, שלושה שדות תעופה, בסיס לספינות אוויר ותחנת רדיו.
מקצת שדות התעופה שנמסרו לארצות הברית הופעלו על ידי זרוע האוויר של הצי המלכותי.
מרבית בסיסים אלו נסגרו על ידי ארצות הברית עד 1949.
בנוסף לזכויות השימוש בקרקע לבסיסים שנמסרו לארצות הברית כנגד המשחתות נמסרו לה ללא תמורה זכויות שימוש בבסיסים בברמודה ובניופאונדלנד.
ארצות הברית הקימה בברמודה בסיס ימי ושדה תעופה.
שניהם פעלו עד 1995 ואז נסגרו.
בניופאונדלנד קיבלה ארצות הברית זכויות שימוש בחמישה שדות תעופה ומספר בסיסי צבא אחרים.
בסיסים אלו נסגרו בהדרגה מתחילת שנות ה-60 ועד 1994.
50 המשחתות שנמסרו במסגרת ההסכם היו מסדרות קולדוול (Caldwell) (שלוש), וייקס (Wickes) (27) וקלמסון (Clemson) (20), בהדחק של 1,125 עד 1,245 טון.
הן נבנו בשנים 1916–1922 ומקצתן השתתפו במלחמת העולם הראשונה.
שמות כל האוניות שונו והן נקראו בשמות ערים הקיימות בבריטניה וגם בארצות הברית.
בהתאם לכך כולן יחד הוכרזו כמשחתות מסדרת "תאומים" (Twin).
שבע משחתות נמסרו לצי המלכותי הקנדי והיתר לצי המלכותי הבריטי.
תשע מהמשחתות שנמסרו לבריטניה הועברו לצי הסובייטי ב-1944 (שתיים מהן הוחזרו בהמשך לבריטניה).
חמש מהמשחתות בצי המלכותי אוישו על ידי צוותים מהצי הנורווגי המלכותי ואחת על ידי אנשי צוות מהצי ההולנדי המלכותי.
שש מהמשחתות טורפדו על ידי צוללות גרמניות וטבעו.
ארבע נוספות אבדו במהלך המלחמה בנסיבות אחרות.
המשחתות ששרדו לאחר המלחמה פורקו במהרה לגרוטאות.
בגאומטריה, משטח בורגי או הליקואיד הוא משטח ישרים דמוי בורג.
משטח בורגי הוא השלישי בעל שטח מינימלי אחרי המישור והקטנואיד, עובדה שהוכיח אז'ן שרל קטלן.
משטח בורגי הוא משטח ישרים וגם קונואיד ישר.
משטח בורגי הוא ההכללה האינסופית של בורג ארכימדס.
אפשר לאפיין אותו על ידי המשוואה עם פרמטרים הבאה:
אם α גדול מאפס, אז המשטח מסתובב נגד כיוון השעון (ימני), ואם שלילי, אז עם כיוון השעון (שמאלי).
משטח בורגי הוא הומיאומורפי לישר , וכאשר α=0 אז המשטח הוא מישור.
אם קובעים h שהוא הערך המקסימלי של ציר ה-z, ו-R זה הרדיוס, אז השטח של המשטח הבורגי בין ערך ה-h וציר ה-x וה-y יהיה .
העקמומיות גאוסיאנית של משטח בורגי ביא .
משטח בורגי הוא איזומטרי לקטנואיד על ידי פונקציה רציפה שהיא:
עם פרמטרים המוגדרים להיות , ,
מִשְׁטַח דָּם הֶקֵּפִי הוא בדיקת דם שבה נמרחת טיפת דם על גבי זכוכית נושא של מיקרוסקופ לצורך בחינה מיקרוסקופית של תאי הדם.
בדיקה זו מסוגלת לזהות ולאפיין מחלות של מערכת הדם, וכן זיהומים טפיליים בדם, כגון מלריה ו.
ההכנה של משטחי דם מתבצעת על ידי הנחת טיפה של דם בקצה האחד של זכוכית נושא ומריחתה באמצעות זכוכית מכסה לאורך זכוכית הנושא.
מטרת המריחה היא השגת אזור שבו תאי הדם מרוחקים מספיק זה מזה על מנת שאפשר יהיה לספור אותם ולאפיין אותם.
לאחר המריחה המשטח מושאר לייבוש באוויר, ולאחר מכן מקובע על ידי טבילה קצרה במתנול.
הקיבוע הכרחי לצביעה טובה יותר והבלטה של התאים במשטח.
לאחר הקיבוע המשטח נצבע בצביעות המאפשרות הבדלה בין סוגי התאים.
בשגרה נצבעים משטחי הדם בצביעות צביעת רומנובסקי, צביעת רייט או צביעת גימזה.
צביעות אלה מאפשרות זיהוי של הפרעות בתאי הדם הלבנים, תאי הדם האדומים ובטסיות הדם.
לאחר הצביעה נצפית שכבת הדם הדקה במיקרוסקופ בהגדלה של עד 1000X.
התאים אז נספרים וצורתם נבחנת ומתועדת.
משטח דם מאפשר לאבחן הפרעות בשורת תאי הדם האדומים לפי שינויים בגודלם של התאים, צורתם, מידת הצבע בהם ומאפיינים נוספים.
במדינות מפותחות המכשור המעבדתי מודד בצורה אוטומטית את גודל התאים וריכוז ההמוגלובין בהם, אולם הפרעות בצורה או גופיפי הסגר ניתנים לצפייה במשטח דם בלבד.
מיקרוציטוזיס, המוגדר כנפח תא ממוצע נמוך מ-80 פמטוליטר, נראה במשטח דם כתאים רבים קטנים, והוא יכול לרמז, בין היתר לנוכחות של אנמיה מחוסר ברזל או תלסמיה.
בניגוד אליו, מקרוציטוזיס, המוגדר כנפח תא ממוצע גבוה מ-100 פמטוליטר, נראה במשטח כתאים רבים גדולים, והוא יכול לרמז, בין היתר, על אנמיה מגלובלסטית, ריבוי רטיקולוציטים, תת-פעילות של בלוטת התריס וממאירויות המטולוגיות.
שונות גדולה בגודלם של תאי הדם האדומים נקראת אניסוציטוזיס, ומעבדתית היא מאופיינת במדד RDW.
היפוכרומיה, הניכרת במשטח דם כלובן במרכזם של תאי הדם האדומים, היא ביטוי לתכולת המוגלובין נמוכה, והיא יכולה להיגרם, בין היתר, מחוסר ברזל.
מאידך, היפרכרומיה, שבה התאים אדומים מאוד, נצפית יותר בספרוציטוזיס תורשתי למשל.
מחלות רבות של תאי הדם האדומים מאובחנות לפי צורתם הלא-תקינה של תאי הדם במחלות אלו.
ההפרעות בצורת התאים נקראות בשם הכולל פויקילוציטוזיס (תאים מגוונים), והן יכולות להיגרם מפגמים בקרום התא או מגורם חיצוני.
באקנתוציטוזיס נראים תאי הדם האדומים משוננים כדרבן.
מצב זה מתרחש למשל באבטאליפופרוטאינמיה.
תאי מטרה יכולים להופיע למשל לאחר כריתת טחול ובתלסמיה.
ספרוציטים ואליפטוציטים הם בעלי צורה כדורית וסגלגלה, בהתאמה, בניגוד לצורת הדסקה הקעורה הכפולה של תאי הדם התקינים.
הפרעה מבנית נוספת היא חרמשיות התאים המופיעה באנמיה חרמשית.
ההרס החיצוני של תאי דם אדומים שמשתקף במשטח דם יכול לבוא לידי ביטוי, למשל, בתאי טיפה, המופיעים בתלסמיה מסוג בטא ובמיילופיברוזיס ראשונית, ובסכיסטוציטים (שברי תאים), הנגרמים מפירוק חלקי של התאים בטחול על רקע אנמיה מיקרואנגיופתיות, כגון בארגמנת תרומבוציטופנית פקקתית.
ממצאים נוספים בתאי הדם האדומים במשטח הדם יכולים להיות גופיפי הסגר, כמו גופיף האוול-ג'ולי המופיע בהיעדר טחול או גופיף היינץ המופיע בעת נזק חמצוני להמוגלובין, כמו בחוסר G6PD.
הופעה של צורות תאי דם לא בשלים בדף ההיקפי, בניגוד למח העצם, היא פתולוגית ועלולה להעיד על ממאירות המטולוגית.
בנוסף, ישנן צורות תאים האופייניות למחלות מסוימות.
למשל, תאי מריחה הם סוג של לימפוציטים מסוג B הנשברים בקלות בעת הכנת המשטח ומופיעים בלוקמיה לימפוציטית כרונית.
שינויים אחרים בלימפוציטים יכולים להופיע בזיהומים מסוימים, כגון מונונוקלאוזיס זיהומי.
במקרים אלה הלימפוציטים נקראים לא טיפוסיים.
כאשר הגרעין בנויטרופילים בנוי מלמעלה מ-5 שנצים, הדבר יכול לתמוך בממצא של אנמיה מגלובלסטית.
הבדיקה המועדפת והאמינה ביותר לאבחנה של מלריה היא באמצעות משטח דם, מאחר שלכל אחד מהמינים העיקריים של טפיל הפלסמודיום יש מאפיינים ייחודיים לו.
המשטחים לאבחון מלריה מוכנים בשני אופנים: משטח דק, המאפשר זיהוי של מין הטפיל, ומשטח עבה, המאפשר סריקה של נפח גדול יותר של דם, ולכן רגישותו גבוהה למעלה מפי עשרה בהשוואה למשטח הדק.
המכשלה העיקרית במעבדות במדינות מפותחות היא העיכוב הרב שבין לקיחת הדגימה להכנת המשטח.
בתנאים אלה חלים שינויים בדגימת הדם העלולים לגרום לטפיל להיראות כטפיל ממין אחר.
כמו כן, משטח דם למלריה דורש דרגת חומציות של 7.2, ולא 6.8 כפי שמתבצע עבור משטחי דם אחרים.
משטח לעכבר (נקרא גם פד לעכבר) הוא משטח לעכבר העשוי לרוב גומי ובד ומיוצר במגוון צורות וגדלים ועיצובים.
הראשונה שבהם היא להפחית את החיכוך של העכבר עם השולחן ולספק סביבת עבודה נוחה יותר.
בנוסף, המשטחים מגנים על החיישן של העכבר ועל הרגליים המייצבות את העכבר מפני שחיקה, ומספקים לעיתים תמיכה ארגונומית עבור כף היד.
מלבד זאת, משטחים לעכבר מוסיפים דיוק ומהירות לעכבר ולמשתמש, משפרים את זמן התגובה של העכבר ומונעים רעידות.
כמו כן, ישנם סוגי משטחים כמו זכוכית, עליהם חיישנים סטנדרטיים לא יכולים לעבוד, ואז המשטח לעכבר חיוני עבור שימוש במשטח.
ישנם סוגים שונים של משטחים במטרה לאפשר התאמה גדולה עבור המשתמש.
ישנם משטחים בסיסיים המיועדים עבור שימושים שונים: מניעת רעש, רעידות ושיפור הדיוק, המהירות או זמן התגובה, יתר על כן, משטחים שונים ומקצועיים מיועדים עבור חיישני לייזר או חיישנים אופטיים.
ישנם משטחים רכים יותר, מחוספסים, קשים או חלקים.
ההתאמה של החיישן למשטח מאפשרת ביצועים מקסימליים של דיוק ומהירות.
כמו כן, ישנם סוגי עיצוב שונים עבור עכברים: עיצובי שטיח מסורתי, צורות שונות, משטחים בעלי תאורה וקירור המחוברים באמצעות USB ועוד.
רובם של המשטחים הם בצורה של מלבן ריבוע או עיגול.
מחירו של משטח לעכבר מתחיל בעשרות שקלים ויכול להגיע עד למאות שקלים.
משטח מינימלי במתמטיקה הוא משטח שממזער באופן מקומי את השטח שלו.
הגדרה זו שקולה לכך שהמשטח יהיה בעל עקמומיות ממוצעת אפס .
במונח "משטח מינימלי" נעשה שימוש מכיוון שמקורם של המשטחים הללו הוא בבעיות שעסקו במציאת המשטח שממזער את שטח הפנים הכולל שלו בהינתן אילוצים מסוימים.
ניתן להכין מודלים פיזיקליים למשטחים מינימליים באמצעות טבילת מסגרת תיל בסבון, מה שיוצר קרום סבון המהווה פתרון מתמטי לבעיה של מציאת משטח בעל שטח מינימלי ששפתו היא מסגרת התיל.
עם זאת, במונח נעשה שימוש גם כדי להתייחס למשטחים יותר כלליים שיכולים לחתוך את עצמם או שאינם נתונים לאילוצים.
באופן כללי, בהינתן אילוץ ספציפי עשויים להתקיים מספר משטחים מינימליים, כל אחד עם שטח שונה: ההגדרות הסטנדרטיות מתייחסות לאופטימום מקומי, ולא לאופטימום גלובלי.
משטחים מינימליים יכולים להיות מוגדרים בכמה דרכים שקולות ב-R3. העובדה שהן שקולות מדגימה כיצד התאוריה של משטחים מינימליים מהווה צומת חשוב ביחסי הגומלין בין כמה תחומים מתמטיים, בייחוד גאומטריה דיפרנציאלית, חשבון וריאציות, תורת הפוטנציאל, אנליזה מרוכבת ופיזיקה מתמטית.
להלן מוצגות כמה מן ההגדרות למשטח מינימלי.
משטח שממזער מקומית את השטח: משטח M ⊂ R3 הוא מינימלי אם ורק אם לכל נקודה p ∈ M יש סביבה בעלת שטח מינימלי בהשוואה לשפה שלה.
ההגדרה הזו היא מקומית: ייתכנו משטחים אחרים בעלי אותה שפה הממזערים שטח טוב יותר.
הגדרה וריאציונית: משטח M ⊂ R3 הוא מינימלי אם ורק אם הוא מהווה נקודה קריטית של פונקציונל השטח עבור כל הווריאציות האפשריות.
הגדרה זו הופכת את המושג של משטחים מינימליים לאנלוג הדו-ממדי לגיאודזות.
הגדרת קרום הסבון: משטח M ⊂ R3 הוא מינימלי אם ורק אם לכל נקודה p ∈ M יש סביבה Dp הזהה לזו של קרום הסבון האידיאלי הייחודי עם שפה Dp∂.
לפי משוואת יאנג-לפלס העקמומיות הממוצעת בנקודה של קרום סבון פרופורציונלית להפרש בלחץ משני צידי המשטח: אם הוא שווה לאפס, אז לממברנה יש עקמומיות ממוצעת אפס.
שימו לב שבהתאם להגדרה הזאת, בועות סבון כדוריות אינן משטחים מינימליים: בעוד הן ממזערות את השטח הכולל בהינתן אילוץ של נפח פנימי קבוע, יש להן עקמומיות ממוצעת חיובית.
עקמומיות ממוצעת אפס: משטח M ⊂ R3 הוא מינימלי אם ורק אם העקמומיות הממוצעת שלו מתאפסת בכל נקודה.
השלכה ישירה של ההגדרה הזאת היא שכל נקודה על משטח מינימלי היא נקודת אוכף עם ערכי עקמומיות ראשיים שווים והפוכים בסימנם.
קיום משוואה דיפרנציאלית מסוימת: משטח M ⊂ R3 הוא מינימלי אם ורק ניתן לבטא אותו באופן מקומי כגרף של הפתרון למשוואה הדיפרנציאלית:
משוואה דיפרנציאלית חלקית זאת נמצאה ב-1762 על ידי לגראנז'.
הגדרה הרמונית: שיקוע איזומטרי של משטח רימן M ב-R3 הוא משטח מינימלי אם רכיבי ה-x,y,z שלו הם פונקציות הרמוניות של M.
מקורה של התאוריה של משטחים מינימליים הוא בעבודתו של לגראנז' אשר ב-1762 חקר את הבעיה הווריאציונית של מציאת המשטח (z = z(x, y בעל שטח מינימלי הנמתח לאורך מתאר סגור נתון.
הוא גזר את משוואת אוילר-לגראנז' של הפתרון:
אך לא הצליח במציאת פתרון אחר פרט למישור.
ב-1776, Jean Baptiste Meusnier גילה שההליקואיד והקטנואיד מקיימים את המשוואה הדיפרנציאלית, והראה שהביטוי הדיפרנציאלי שמופיע במשוואה שווה לפעמיים העקמומיות הממוצעת של המשטח.
מכך הוא הסיק שמשטחים עם עקמומיות ממוצעת אפס הם ממזערי-שטח.
באמצעות פיתוח של משוואת לגראנז' ל-:
גספאר מונז' ואדריאן-מארי לז'נדר גזרו ב-1795 נוסחאות הצגה למשטחים המהווים פתרונות אפשריים.
אף על פי שנעשה בהן שימוש בידי היינריך שרק (Heinrich Scherk) ב-1830 כדי לגזור את משטחי Scherk, הנוסחאות הללו נחשבו באופן כללי לבלתי שמישות.
אז'ן שרל קטלן הוכיח ב-1842/43 שההליקואיד הוא משטח הישרים המינימלי היחיד.
ההתקדמות בנושא הייתה איטית עד אמצע המאה ה-19, כאשר בעיית Björling נפתרה באמצעות שיטות סבוכות.
כך החל "תור הזהב" הראשון של המשטחים המינימליים.
שוורץ מצא את הפתרון לבעיית פלטיאו בעבור מרובע רגולרי ב-1865 ובעבור מרובע כללי ב-1867 (מה שאפשר את הבנייה של משפחות המשטחים המחזוריות שלו) באמצעות שיטות מאנליזה מרוכבת.
ויירשטראס ואלפרד אנפר פיתחו נוסחאות הצגה שימושיות יותר, מה שיצר זיקה בין התאוריה של משטחים מינימליים לאנליזה מרוכבת ופונקציות הרמוניות.
תרמו גם בלטראמי, בונה, דארבו, לי, רימן, סרה וויינגרטן.
בין השנים 1925 ל-1950 חלה תחייה מחודשת בעיסוק בתאוריית המשטחים המינימליים, שכעת כוון בעיקר לחקר משטחים מינימליים לא פרמטריים.
הפתרון המלא לבעיית פלטיאו בידי ג'ס דגלאס היה נקודת ציון, והוביל לזכייתו באחד מפרסי פילדס הראשונים.
בעיית ברנשטיין ועבודתו של רוברט אוסרמן על משטחים מינימליים שלמים בעלי עקמומיות כוללת סופית היו גם הן בעלות חשיבות.
בשנות ה-1980 חלה תחייה נוספת.
סיבה אחת הייתה התגלית של Celso Costa מ-1982 של משטח שהפריך את ההשערה שהמישור, הקטנואיד וההליקואיד הם המשטחים המינימליים השלמים היחידים המשוכנים ב-R3 ובעלי טיפוס טופולוגי סופי (כלומר שנוצרים על ידי מספר ניקובים סופי של משטח קומפקטי).
העיסוק העכשווי על התאוריה של משטחים מינימליים כולל גם את החקר של תת-יריעות מינימליות בגאומטריות משכנות אחרות, מה שהפך את התאוריה לרלוונטית בפיזיקה מתמטית (השערת המסה החיובית, השערת פנרוז) ובחקר יריעות תלת-ממדיות (השערת פואנקרה והשערת הגאומטריזציה של תרסטון).
דוגמאות קלאסיות למשטחים מינימליים כוללות את:
הקטנואיד - משטח מינימלי הנוצר על ידי סיבוב קו השרשרת מסביב לציר ה-x.
ההליקואיד - משטח ישרים בורגי.
דוגמאות מפורסמות מהמאה ה-19 כוללות את:
המשטח המינימלי של קוסטה - הפרכה מפורסמת של השערה מתמטית.
הוא תואר לראשונה על ידי Celso Costa ב-1982, והפריך את ההשערה שהמישור, הקטנואיד וההליקואיד הם המשטחים המינימליים השלמים היחידים המשוכנים ב-R3 ובעלי טיפוס טופולוגי סופי.
משט יום העצמאות הוא משט שנערך מדי שנה ביום העצמאות בישראל, ובו שטים כלי השיט המתקדמים ביותר של חיל הים.
ב-1960, ביום העצמאות ה-12, נערך המשט לצד מטס יום העצמאות ומצעד צה"ל, בשנה זאת הוצגה לראווה במהלך המשט הצוללת החדשה של חיל הים, "אח"י תנין".
ב-1998, במהלך חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, נערך המשט מול חופי תל אביב-יפו, בשילוב עם מטס יום העצמאות.
במשט צפו למעלה ממאה אלף אנשים.
ב-2011, ביום העצמאות ה-63 של מדינת ישראל, יצא המשט מחיפה והמשיך עד חופי אשקלון.
שנה לאחר מכן, ביום העצמאות ה-64 של ישראל, החליטה מערכת הביטחון שעל אף קיום המטס המסורתי של יום העצמאות, לא יתקיים המשט המסורתי, וזאת לאור הקיצוץ בתקציב משרד הביטחון.
ב-2015, יום העצמאות ה-67 של ישראל, התקיים המשט במפרץ אילת על ידי פלוגת הביטחון השוטף שמקום מושבה בבסיס אילת.
במשט השתתפו הדבורות, הנחשולים והצרעות.
ב-2021, ביום העצמאות ה-73 של ישראל, לקחו במשט חלק כ-150 כלי שיט, ששטו בין חופי הרצליה לחופי תל אביב-יפו.
המשט התקיים בסימן הצעדה למתנדבים, שניקו את חופי הים התיכון לאחר אסון הזיהום בזפת של חופי ישראל.
ב-2022, יום העצמאות ה-74 של ישראל, התקיים המשט במפרץ אילת.
ב-2025 הוחלט לבטל את מטס ומשט יום העצמאות, בעקבות מלחמת חרבות ברזל במקום יתרחשו מטסים ומשטים אזרחיים במקומות מסוימים
משטח דשא הוא אחד משלושת הסוגים השונים של משטחי טניס בהם משחקים את ספורט הטניס, בנוסף למשטח קשה ומשטח חימר.
מגרשי דשא עשויים מדשאים בהרכבים שונים בהתאם לטורניר.
אף על פי שמגרשי דשא ותיקים יותר מאשר סוגי המשטחים האחרים, עלויות התחזוקה של מגרשי דשא גבוהות מאלו של מגרשים קשים ומגרשי חימר.
יש להשאיר מגרשי דשא (בהיעדר כיסויים מתאימים) להתייבש במשך היום אם יש גשם, מכיוון שהדשא הופך לחלקלק מאוד כשהוא רטוב.
מגרשי דשא הם הנפוצים ביותר בממלכה המאוחדת, אם כי בצפון-מזרח ארצות הברית יש גם כמה מגרשי דשא פרטיים.
מכיוון שמגרשי הדשא נוטים להיות חלקלקים, הכדור מחליק ומקפץ לעיתים קרובות נמוך יותר תוך שמירה על מרבית המהירות שלו, ורק לעיתים רחוקות עולה מעל גובה הברך.
בנוסף, לעיתים קרובות קורות עליו הקפצות שגויות.
כתוצאה מכך, שחקנים חייבים להגיע לכדור מהר יותר, במיוחד בהשוואה למשטחים איטיים יותר כמו חימר או מגרשים קשים, לכן סביר להניח שהנקודות יהיו קצרות יחסית.
מהירות וכוח הן התכונות החשובות ביותר למשחק על הדשא.
על הדשא, ההגשה והחזרה ממלאות תפקיד מרכזי בקביעת תוצאת הנקודה.
הגשה, החזרה ומיקוד אינטנסיבי הם קריטיים לזכייה בנקודות, ומגרש דשא מעדיף סגנון משחק של הגשה וחבטה מהאוויר (וולה).
שחקני הסינגלים המצליחים ביותר על הדשא בעידן הפתוח היו מרטינה נברטילובה, רוג'ר פדרר, מרגרט קורט, בילי ג'ין קינג, פיט סמפראס, שטפי גראף, סרינה ויליאמס, נובאק ג'וקוביץ', רוד לייבר, ג'ון ניוקומב, איבון גולגונג, ביורן בורג, כריס אוורט ו-ונוס ויליאמס.
כולם זכו לפחות בחמישה תוארי יחידים גדולים על הדשא: נברטילובה זכתה ב-12, פדרר וקורט שמונה כל אחד, קינג, סמפראס, גראף וסרינה ויליאמס בשבעה כל אחד, וג'וקוביץ' בשישה.
שחקנים נוספים שהצליחו יחסית על הדשא בעידן הפתוח הם ארתור אש, קן רוזוול, בוריס בקר, ג'ון מקנרו, סטפן אדברג, וירג'יניה וייד, רפאל נדאל, פטרה קביטובה ואנדי מארי.
בקרב גברים, סמפראס זוכה לשבחים על ידי פרשני טניס רבים כאחד משחקני הדשא הגדולים בכל הזמנים.
פדרר התמודד בשיא כל הזמנים של 12 גמרים בטורניר הגברים של וימבלדון.
לפדרר יש את רצף הניצחונות הארוך ביותר במגרשי הדשא בעידן הפתוח, כאשר הוא ניצח 65 משחקים רצופים על משטח הדשא בין 2003 ל-2008, עד שהפסיד לרפאל נדאל בגמר וימבלדון 2008.
השחקניות הפעילות המוצלחות ביותר במגרשי הדשא הן האחיות ונוס וסרינה ויליאמס, עם חמש ושבע אליפויות וימבלדון בהתאמה.
ונוס ניצחה בחמש מתוך תשע הופעותיה בגמר ווימבלדון (הפסידה שלוש לאחותה סרינה), והצמד זכו יחד בחמישה תארים בטורניר הזוגות לנשים.
עונת מגרשי הדשא המקצועיים קצרה יחסית.
עד 2014 היא כללה רק את אליפות וימבלדון, שבועיים של טורנירים בממלכה המאוחדת וביבשת אירופה שהובילו אליו, ואליפות היכל התהילה בטניס בניופורט, רוד איילנד, ארצות הברית בשבוע שלאחר מכן.
ב-2015 היא הוארכה, עם שבוע נוסף בין אליפות צרפת הפתוחה לווימבלדון.
בסבב ה-ATP, הטורניר הפתוח של שטוטגרט הפך באותה שנה לטורניר דשא.
ב-2017 התקיים טורניר ATP 250 חדש באנטליה, טורקיה, שבוע לפני וימבלדון.
בסבב הנשים WTA, מיורקה, ספרד, החלה לארח טורניר דשא ב-2016.
מַשְׁטוּבָּה (תעתיק מערבית: مشطوبة, תרגום מילולי: מחוק) הוא כינוי ערבי שחדר גם לעברית לכלי רכב שירד מהכביש עקב גניבה או התיישנות, אך ממשיכים לנסוע בו באופן בלתי חוקי ומסוכן.
התופעה רווחת בעיקר בשטחי יהודה ושומרון, ברשות הפלסטינית ובאזור הנגב.
הסכנה העיקרית מרכבי המשטובה היא ליקויי בטיחות ותקלות מכניות במערכות קריטיות, הגורמות למעורבות גדולה וקטלנית של כלי רכב אלו בתאונות דרכים.
היות שלוחיות הזיהוי של רכבים אלו אינן תקפות, יש קושי בתפיסת והענשת בעליהן.
רכבי המשטובות אף עלולים להיות בשימוש לטובת פיגועי טרור, מכיוון שפעמים רבות למשטובות יש לוחית רישוי צהובה - כך שאינן מעוררות חשד אצל חיילים, ואין אפשרות לקשר בין הרכב למפגע.
לפי המשטרה קיימות שתי צורות פעולה עיקריות שבהם כלי רכב שהורדו מהכביש חוזרים לשימוש כ"משטובות": הדרך ראשונה היא שלאחר שהרכב מורד מהכביש הוא נמכר על ידי חברות הביטוח לפירוק ומועבר למשחטות רכב בשטחי הרשות הפלסטינית שמשפצים אותם ומוכרים אותם בתור כלי רכב שמישים.
הדרך השנייה היא אזרחים שמוכרים בעצמם את כלי הרכב הישנים לתושב הרשות הפלסטינית.
במחוז ש"י יוצאים מדי פעם לפעולות אכיפה ומחרימים משטובות.
ב-2014 נתפסו 600 משטובות, ב-2015 המספר עלה ל-1000. ב-2018 לוחמים מגדוד שמשון בחטיבת כפיר פעלו בכפר רנטיס שבשומרון והחרימו עשרות משטובות.
בשנת 2022 קבע מפקד מחוז ש"י שאחד היעדים לשנה הזו יהיה המלחמה בתופעת המשטובות.
ובמהלך 2022 נתפסו למעלה מ-2,500 משטובות.
בסוף שנת 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל אוגדת איו"ש יצאה למבצע במהלכו הוחרמו מעל 1,500 משטובות באזור השומרון
משטח אנרגיה פוטנציאלית הוא כלי תאורטי המשמש לתיאור האנרגיה של מערכת כימית או פיזיקלית במונחים של פרמטרים מסוימים.
לרוב מדובר במערכת של אטומים, כאשר הפרמטרים הם מיקומי האטומים.
משטח זה מתאר את האנרגיה של מערכת כתלות בקואורדינטות הגרעיניות, תוך התחשבות בהנחת היסוד של קירוב בורן-אופנהיימר, המפריד בין תנועת האלקטרונים לתנועת גרעין האטום.
כאשר מדובר בקואורדינטה אחת בלבד, המשטח מכונה "עקומת אנרגיה פוטנציאלית" או "פרופיל אנרגיה".
דוגמה לכך היא הפוטנציאל בין-אטומי Morse/Long-range (אנ'), המתאר את האנרגיה של קשרים כימיים, וכולל את פונקציית Morse עם תיקון לטווחים ארוכים, דבר המשפר את הדיוק בשיפור דיוק התחזיות של אורכי קשרים ואנרגיות דיסוציאציה.
באנלוגיה לנוף טופוגרפי: עבור מערכת עם שתי דרגות חופש (למשל, שני אורכי קשר), האנרגיה (האנלוגיה: הגובה של השטח) היא פונקציה של שני אורכי קשר (האנלוגיה: הקואורדינטות של המיקום על פני הקרקע).
עם זאת, במערכות עם יותר משתי דרגות חופש, המשטח הופך לרב ממדי, מה שמקשה על תיאורו באמצעות אנלוגיה ויזואלית כמו נוף טופוגרפי.
יישומים של משטח אנרגיה פוטנציאלית נמצאים בעיקר בהיבטים התאורטיים של הפיזיקה, הכימיה והביוכימיה.
ניתן להשתמש משטח זה לחקר תכונות של מבנים המורכבים מאטומים, כגון מציאת הצורה בעלת האנרגיה המינימלית של מולקולה או חישוב קצב תגובה כימית.
כמו כן, משטח זה מסייע בתיאור כל התצורות האפשריות של ישות מולקולרית, המיקומים המרחביים של מולקולות במערכת, וכן פרמטרים ורמות האנרגיה התואמות להם, לרוב מדובר באנרגיה חופשית של גיבס.
מבחינה גאומטרית, נוף האנרגיה הוא הגרף של פונקציית האנרגיה על פני מרחב התצורות של המערכת.
המונח משמש גם בהקשרים רחבים יותר בתיאור גאומטרי באופטימיזציה מתמטית, כאשר תחום פונקציית ההפסד הוא מרחב הפרמטרים של מערכת מסוימת.
הגאומטריה של קבוצת אטומים יכולה להיות מתוארת על ידי וקטור r, אשר רכיביו מייצגים את מיקומי האטומים.
הווקטור r יכול להיות קבוצת הקואורדינטות הקרטזיות של האטומים, או קבוצת מרחקים וזוויות בין-אטומיים.
בהינתן r, האנרגיה כפונקציה של המיקומים E(r), מייצגת את ערך האנרגיה עבור כל r רלוונטי.
באמצעות האנלוגיה לנוף האנרגיה שהוזכרה קודם, הפונקציה E מייצגת את הגובה ב"נוף האנרגיה", וכתוצאה מכך נוצר המושג של משטח אנרגיה פוטנציאלית.
כדי לחקור תגובה כימית באמצעות משטח אנרגיה פוטנציאלית כפונקציה של מיקומי האטומים, יש לחשב את האנרגיה עבור כל סידור אטומי רלוונטי.
שיטות לחישוב האנרגיה של סידור אטומים מסוים תוארו היטב בתחום הכימיה החישובית, וההתמקדות כאן היא במציאת קירובים ל-E(r) במטרה לקבל מידע מדויק על הקשר בין אנרגיה ומיקום.
עבור מערכות כימיות פשוטות מאוד, או כאשר מבוצעים קירובים מחושבים על האינטראקציות בין האטומים, ניתן לפעמים להשתמש בביטוי אנליטי שמפיק את האנרגיה כפונקציה של מיקומי האטומים.
דוגמה לכך היא הפוטנציאל של London-Eyring-Polanyi-Sato עבור המערכת H + H₂ כפונקציה של שלושת המרחקים בין אטומי המימן.
עבור מערכות מורכבות יותר, חישוב האנרגיה של סידור אטומים מסוים עשוי להיות תובעני מבחינה חישובית, ולכן ייצוג מלא של המשטח אינו תמיד ישים.
עבור מערכות כאלה, ניתן לחשב רק קבוצת נקודות מצומצמת על המשטח, ואז להשתמש בשיטות אינטרפולציה חישוביות חסכוניות כמו אינטרפלציית Shepard (אנ') כדי להשלים את המידע החסר.
משטח אנרגיה פוטנציאלית הוא כלי תאורטי המשמש בניתוח גאומטריה מולקולרית ובדינמיקה של תגובות כימיות.
לאחר חישוב נקודות חיוניות על המשטח, ניתן לסווג אותן לפי הנגזרות הראשונה והשנייה של האנרגיה ביחס למיקום, כלומר הגרדיאנט (שיפוע) והעקמומיות.