tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הגדול שבהם הוא תרנגול הודו מצוי, אשר בפרטים המבויתים יכול להגיע למשקל 40 ק"ג.
הזנים המבויתים אינם מסוגלים לעוף אך פרטי הבר הם זריזים הן על הקרקע והן באוויר.
בעונת הרבייה הזכרים מגדלים נוצות זנב ארוכות המזכירות זנבות טווסים ונועדו להתפאר לנקבות.
מין תרנגול הודו עינוני (Meleagris ocellata)
מין תרנגול הודו קליפורני (Meleagris californica) - נכחד
תרנגול סרי לנקה או תרנגול ציילון (שם מדעי: Gallus lafayetii) הוא עוף מהסוג תרנגול שבמשפחת הפסיוניים.
תרנגול זה הוא מין אנדמי המצוי בסרי לנקה בלבד.
תרנגול זה דומה מאוד במראהו לתרנגול מבוית.
אורכו של הזכר כ-70 ס"מ, נוצות גופו אדומות-כתומות, נוצות הזנב שחורות עם גוון מטאלי ירוק וכרבולתו אדומה.
אורכה כ-35 ס"מ, וצבעה חום.
התרנגול שוכן ביערות, וניזון מדגנים ומעלים אך גם מבעלי חיים קטנים כמו תולעים וצרצרים.
תרנגול סרי לנקה הוא הציפור הלאומית של סרי לנקה.
מין זה מתרבה בשיטת הפוליאנדריה: קבוצה קטנה של תרנגולים, לרוב אחים, מחזרת אחר נקבה אחת.
הנקבה בוחרת את זכר האלפא מתוך הקבוצה ומזדווגת אתו.
לאחר מכן, בזמן הדגירה, זכר האלפא שומר על הדוגרת במרחק קטן ממנה ואילו זכרי הבטא שומרים על הטריטוריה באופן היקפי.
תרנגול סונרט או תרנגול בר אפור (שם מדעי: Gallus sonneratii) הוא מין של עוף מהסוג תרנגול שבמשפחת הפסיוניים אשר חי ביערות סבוכים ונפוץ בהודו.
הוא ניזון בעיקר מחרקים ומתולעים.
כמו אצל שאר התרנגולים יש הבדל במראה של שני המינים:
לזכר כרבולת אדומה או גדיל בשר, בדומה לתרנגול הבנקיבה, נוצותיו אפורות וזנבו שחור.
לנקבה כרבולת זעירה וכהה מעט מהזכר.
תרנגול זה הוא קרוב משפחה של תרנגול הבית.
מחקרים גנטיים מראים כי מין זה קרוב יותר לתרנגול סרי לנקה מאשר לתרנגול בנקיבה,
אולם מספר מחקרים אחרים מצביעים על כך שבמהלך ביותו של תרנגול הבית הייתה הכלאה מסוימת של תרנגול הבנקיבה עם תרנגול זה.
שמו נקרא על שם החוקר הצרפתי פייר סונרט.
תרנגולת או תרנגולת ראשונה הוא שמה של ביצת הפברז'ה הראשונה, מבין הביצים הקיסריות שהוכנו על ידי "בית פברז'ה", בית המלאכה של פטר קארל פברז'ה עבור המשפחה הצארית ברוסיה.
ביצה זו הוכנה עבור הצאר אלכסנדר השלישי בשנת 1885 כמתנה לרעייתו, הצארינה מריה פיודרובנה.
הביצה כיום ממוקמת ברוסיה ומהווה חלק מאוסף ביצי הפברז'ה במוזיאון פברז'ה, שבבעלות ויקטור וקסלברג.
הביצה עשויה זהב, ומצופה אמייל לבן כך שהאמייל מדמה קליפת ביצה רגילה.
במרכז הביצה ניתן לראות פס מוזהב המסמן את המקום שבו ניתן לפתוח את הביצה, לשני חצאים שווים.
אורכה של הביצה 66 מ"מ ורוחבה 35 מ"מ.
בתוך הביצה מסתתרת ה"הפתעה" - חלמון עשוי זהב, המכיל בתוכו "הפתעה" נוספת - תרנגולת עשויה זהב עם עיני אודם.
גם התרנגולת נפתחה ובתוכה היו שתי הפתעות נוספות: דגם מוקטן עשוי זהב ויהלומים של הכתר הקיסרי, וכן תליון עשוי אבן אודם.
לביצה צורפה שרשרת עשויה זהב על מנת שהצרינה תוכל לענוד את התליון.
הדגם של הכתר והתליון אבדו.
בהתאם למסורת הנוצרית האורתודוקסית לחג הפסחא חשיבות דתית רבה, מאחר שהחג מציין את תחיית ישו לאחר צליבתו.
במסגרת החג נוהגים להעניק מתנות.
הצאר אלכסנדר השלישי הזמין את הביצה כמתנה לאשתו, הצארינה.
בתכתובת מיום 21 במרץ 1885 הזמין ולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, אחיו של הצאר את הביצה.
לקראת חג הפסחא של 1885 היו תקיפות נגד משפחתו של הצאר והיו ניסיונות לפגוע במשפחה הקיסרית.
הצאר ביקש להזמין את ביצת ההפתעה על מנת לעודד את רוחה של הקיסרית.
ביצה זו התבססה על מנהג להעניק ביצי הפתעה בדנמרק.
הצארינה גדלה בחצר המלוכה של דנמרק והכירה מנהג זה.
פברז'ה עיצב את הביצה בדומה לביצת הפתעה שניתנה בדנמרק (והייתה עשויה שנהב והכילה אף היא תכשיט הפתעה).
בעקבות שמחתה של הצארינה מהביצה הזמין הצאר ביצה נוספת לשנה הבאה, הרשה לבית פברז'ה לשאת את התואר "ספק החצר הקיסרית" והתיר לו לשאת את סמל המדינה לצד סמל חנותו.
הביצה הוחזקה בארמון אניצ'קוב עד המהפכה הרוסית בשנת 1917. במהלך המהפכה נתפסו הביצים ועברו לארמון הנשקייה בקרמלין שבמוסקבה.
בשל מחסור בכספים נמכרו חלק מהביצים.
סוחר תכשיטים לונדוני בשם פרדריק ברי רכש את הביצה בשנת 1920. הביצה נמכרה במכירה פומבית בבית המכירות כריסטי'ס במחיר של 85 ליש"ט למר ר.
סוונסון טיילור בשנת 1934. בשנת 1955 קיבל טיילור את התואר לורד גרנטצ'סטר והעביר את הביצה לאחוזת גרנטצ'סטר.
לאחר מותו של טיילור בשנת 1976 נרכשה הביצה על ידי בית המכירות "אה לה ויל רוסי" (La Vieille Russie) מניו יורק, ומכר אותה יחד עם ביצת התחייה בשנת 1978 לאפסן מלקולם פורבס.
בשנת 2004 רכש ויקטור וקסלברג את הביצה מאת המגזין שאותו ייסד פורבס והעביר אותה לסנקט פטרבורג, לארמון נרישקין-שובאלוב, שם היא מוצגת כיום.
גידול תרנגולות כחיות מחמד הוא החזקה של תרנגולות או תרנגולים בחצר הבית או בתוכו, לשם צרכים שאינם כלכליים בלבד.
הסיבות לכך יכולות להיות פרגמטיות כגון אספקת ביצים שוטפת, חינוך לאהבת בעלי חיים, דישון הקרקע וכיוצא באלה; או לא תועלתניות כגון גידול תרנגולות לשם הנוי בלבד.
ברוב המקרים, אדם המגדל תרנגולות בחצר ביתו, צורך את הביצים שהן מטילות.
על ידי האכלת יד וטיפול נכון, ניתן להרגיל תרנגולות לקרבת בני אדם.
גם ההתנהגות הכוחנית האופיינית לתרנגולים זכרים ניתנת למיתון על ידי טיפול נכון.
גזעים כגון משי וגזעי בנטם הם לרוב כנועים וצייתנים, ולכן הם אידיאליים לגידול בקרבת ילדים וטף.
במדינות מסוימות באסיה ישנה מסורת ארוכת שנים של החזקת תרנגולות מגזעים מקומיים, בעלות ניצוי מרשים (דוגמת גזע המשי, קוצ'ין ועוד), למטרות נוי.
במאה ה-19 גזעים אלה הובאו לבריטניה ולארצות הברית, ושם פותחו גזעים חדשים, שהתבססו על הגזעים האסייתים.
לול ביתי לרוב יהיה מיועד למספר תרנגולות מצומצם, והוא שונה מאוד מלול תעשייתי.
התנאים הבסיסיים להם זקוקה תרנגולת הם תא הטלה מרופד ויחסית מבודד, אזור שינה (תא ההטלה ואזור השינה יכולים להיות חופפים) ושטח לשוטטות, ליקוט זרעונים וציד חרקים.
מגדלי עופות רבים נוהגים לשחרר את עופותיהם במשך חלק או כל היום, אך בלילה על העופות לשוב לאזור השינה המסוגר, וזאת בשל החשש מטריפת התרנגולות בידי טורפי בר או כלבים.
חתולים אינם מסוגלים לצוד תרנגולת בוגרת.
תרנגול הרוקנרול הוא סרט הנפשה מוזיקלי אמריקאי שיצא בבריטניה ב-1991 ובארצות הברית ב-1992, הסרט מבוסס על הקומדיה "שנטיקלייר" מאת אדמונד רוסטאנד.
את הסרט ביים והפיק האנימטור דון בלות'.
שנטיקלייר הוא תרנגול גאה שגר בחווה ובכל פעם שהוא קורא בבוקר השמש מאירה את החווה, כל החיות השמחות אהבו את שנטיקלייר ואת קולו, עד שיום אחד, תרנגול זר שנשלח על ידי הינשוף הדוכס, ששנא את אור השמש, התגנב לחווה ונלחם נגד שנטיקלייר.
שנטיקלייר אמנם ניצח בקרב אולם הדוכס גרם לכך שהחיות יצחקו עליו ויגרשו אותו מהחווה, שנטיקלייר עזב את החווה ועבר לעיר והחווה הפכה לגשומה.
בינתיים הסיפור הוא חלק מספר שאמא בשם דורי הקריאה לבנה אדמונד.
לפתע החווה של אדמונד הפכה להיות מלאה שיטפונות בעקבות הגשם, כאשר פרנק, אביו של אדמונד, קרא למשפחה להציל את החווה, אמו של אדמונד אמרה לו להישאר בבית.
כאשר נזכר אדמונד בשנטיקלייר, הוא קרא לו בקול, אולם הדוכס הגדול והמרושע הגיע במקומו והפך את אדמונד לחתול קטן כדי לטרפו, למרבה המזל, ניצל אדמונד על ידי הכלב פאטו שנשך את רגלו של הדוכס ובעזרת פנס גירש אדמונד את הדוכס.
אדמונד פוגש גם את סנייפס העורב ואת פיפרס העכברה, וביחד הם נסעו בתיבה לעיר על מנת להחזיר את שנטיקלייר, בעוד שאר החיות נשארו.
הדוכס שלח את אחיינו האנץ ואת הינשופים כדי לחסל אותם אולם האנץ' נכשל.
כאשר הם הגיעו לעיר, גילו אדמונד וחבריו כי שנטיקלייר שינה את שמו ל"המלך", זמר דמויי אלביס ששר באולם הופעות מול קהל גדול.
פינקי השועל, הסוכן שלו, נשכר על ידי הדוכס על מנת שידאג ששנטיקלייר לא יחזור לחווה.
כתוצאה מכך הוא שכר זמרת מקהלה בשם גולדי, פסיונית יפת תואר, כדי לפתות את שנטיקלייר.
שנטיקלייר התעניין כל כך בגולדי כך שלא התגעגע לחווה.
כאשר אדמונד נכנס לקרונה של גולדי וביקש ממנה לדבר עם שנטיקלייר, גולדי חשבה שהוא חתול מרושע וגירשה אותו משם בכעס, אולם לאחר שפינקי והצפרדעים תפסו את אדמונד וחבריו, גולדי פתחה את לבה והבינה שעשתה טעות.
באולם הצילומים גולדי סיפרה לשנטיקלייר בעצב שחבריו מהחווה נמצאים בעיר ומחפשים אותו.
בינתיים אדמונד וחבריו נכלאו בקרוואן של פינקי.
כששנטיקלייר גילה שפינקי שיקר לו וניצל אותו, ברח שנטיקלייר יחד עם גולדי מהאולם ישר אל הקרוואן להציל את חבריהם.
כאשר עמדו לחזור הביתה, הבינו אדמונד וחבריו שהדינשופים עומדים לאכול את חבריהם בגלל מחסור באור, למרבה המזל אדמונד רדף אחרי הינשופים עם הפנס של המסוק.
ברגע שחזרו לחווה, ניסו אדמונד וחבריו לגרום לשנטיקלייר לקרוא אולם הם הבינו ששנטיקלייר שכח איך לקרוא.
אדמונד ניסה לשחרר את רוחו של שנטיקלייר וקרא פעמים רבות בשמו, אולם הדוכס תפס את אדמונד והפך אותו לחסר הכרה.
בעקבות כך פאטו וכל החיות קראו בשמו של שנטיקלייר וזה גרם לדוכס להתרגז, למרבה המזל זיכרונו של שנטיקלייר חזר אליו והוא קרא בקול גדול עד שקרני השמש פגעו בדוכס אש גרמו לו להתכווץ לממדים קטנים.
לאחר שהשטפונות נגמרו, כל החיות הסתובבו סביב אדמונד, אשר הפך בחזרה לילד.
כאשר פיפרס קראה בשמו, אדמונד התעורר בחדרו מול אימו.
כאשר אדמונד הסתכל מחוץ לחלון הוא ראה את השמש המאירה בחווה ומשוכנע ששנטיקלייר קרא לשמש.
אמו של אדמונד הסבירה לו שזה רק חלום שחלם בלילה אולם אדמונד אמר לה שזה אמיתי.
כאשר אמו של אדמונד עזבה את חדרו, יצא אדמונד אל החווה של שנטיקלייר, בתור ילד, ופגש שם את כל חבריו החיות וגם את שנטיקלייר ששר לשמש השמחה.
עמי מנדלמן - פאטו \ האנץ'
יורם יוספסברג - הדוכס הגדול
מיה בר שלום - דמויות משנה נשיות
גיא רושיניאק - דמויות משנה גבריות
תרנגול הודו מצוי (שם מדעי: Meleagris gallopavo) הוא מין של תרנגול הודו גדול-ממדים, במשפחת הפסיוניים ולמעשה המין הגדול יותר בסדרת התרנגולאים.
תת-המין המצוי בטבע הוא אביו הקדמון של תת-המין המבוית המגודל בחוות.
הוא נפוץ בטבע ביערות ואזורים הרריים באמריקה הצפונית, בארצות הברית ובמקסיקו.
הוא קיבל את שמו בעברית עקב הטעות של מגלים אמריקה שחשבו שהגיעו להודו.
לתרנגול ההודו יש רגליים ארוכות אפרפרות-ירוקות ונוצות שחורות או חומות.
לקראת הזנב הנוצות חומות יותר והזנב קצר ומעוגל עם נוצות ארוכות מאוד הנפרשות לצורת מניפה גדולה.
לזכרים ראש חשוף מנוצות ורדרד ולעיתים גם כחול עם דלדלים וגרון חשוף ואדמדם.
כאשר התרנגול ההודי נרגש הוא חושף גדילי עור על חזהו וראשו וצווארו מאדימים כמעט לגמרי.
במצבים כאלה תרנגול ההודו נרגש וכנראה יתעמת עם תרנגול הודו אחר, מה שעלול להיות מאוד מסוכן לשניהם עקב הדרבנות הארוכים של הרגליים החזקות.
בניגוד לתת-המין המבוית, לתרנגולי הודו בטבע יכולת תעופה לא רעה והם עפים לעבר ענפים נמוכים כדי להימלט מאויבים.
תרנגול ההודו הוא התרנגולאי הגדול ביותר בעולם - משקל הזכרים מגיע ל-5-11 ק"ג ואורכו ל-100–125 ס"מ.
הנקבות כמו רב התרנגולאים קטנים הרבה יותר מהזכרים ומגיעות למשקל 2.5-5.4 ק"ג ואורכה 76–95 ס"מ.
תרנגול ההודו המצוי בוית לפני 2,000 שנה לפחות על ידי תושביה הילידים של מסו-אמריקה, ככל הנראה באזור שכיום הוא מרכז מקסיקו.
תרנגול ההודו נודע לאדם הלבן והובא לאירופה רק בעקבות גילוי אמריקה.
לתת-המין המבוית יש נוצות לבנות כמעט לגמרי והוא כבד הרבה יותר מקרובו ויכול להגיע למשקל של 40 ק"ג.
עם זאת הוא לא מסוגל לעוף.
תרנגול הודו עינוני (שם מדעי: Meleagris ocellata) הוא מין של תרנגול הודו, הסוג הגדול ביותר בסדרת התרנגולאים וקרובו הקטן של המין הגדול ביותר - תרנגול הודו מצוי.
הוא חי ביערות בחצי האי יוקטן שבמקסיקו ובאיים סביבו.
הן לזכרים והן לנקבות נוצות שחורות-חומות עם גוון מתכתי חזק ורגליים ארוכות ורדרדות.
לזכרים עור צוואר חשוף בצבע כחול וראש אדמדם וקצהו כחול.
על העיניים האדומות יש לזכרים גבשושיות כתומות.
הכנפיים ירוקות מעט מבחוץ והחזה מנופח וגדול.
הזנב מנוקד בכתמים דמויי עיניים והם אלה שהעניקו לו את שמו.
משקלם של תרנגולי ההודו 4–6 ק"ג בזכרים ו3–4 ק"ג בנקבות ואורכם 70–122 ס"מ.
בניגוד לקרוביהם המצויים הדו-צורתיות הזויגית קטנה הרבה יותר.
תרנגולי הודו אלה חיים ביערות של מקסיקו וחיים רוב הזמן על הקרקע שם הם ניזונים ממזונות מהצומח ומהחי.
בשעת סכנה הם יעדיפו לרוץ רחוק ולא לעוף, אף שהם יכולים לעשות זאת בעת הצורך והם אף מקננים בשטח.
הנקבה מטילה 8–12 ביצים מוסתרים היטב ודוגרת עליהם 28 ימים לאחריהם הביצים בוקעות ואחרי יום הנקבה עוזבת את הקן יחד עם האפרוחים שהולכים אחריה.
תרנגול הודו מבוית הוא הזן המבוית של המין תרנגול הודו מצוי (Meleagris gallopavo) שבסוג תרנגול הודו.
תרנגול ההודו בוית באמריקה הצפונית בעת החדשה לפני 200–500 שנה בקירוב, כשבמרכז אמריקה הוא בוית כבר בשנת 2,000 לפנה"ס, כנראה על ידי המאיה.
בניגוד לשמו, הוא כלל איננו מגיע מהודו, אליה חשבו שהגיעו מגלי אמריקה.
באותו אופן הכינוי האנגלי "turkey" (באנגלית גם שמה של טורקיה), התפתח בשל בלבול בין תרנגול ההודו לבין הפנינייה, שמקורה באפריקה והיא נודעה כנראה לאנגלים דרך סוחרים טורקיים.
תרנגול ההודו בוית ומגודל בעיקר בשביל בשרו, ביציו ונוצותיו.
התרנגול המבוית שונה ביותר מאביו הפראי.
הוא גדול יותר ויכול להגיע לאורך 12–100 ס"מ למשקל 40 ק"ג - כמעט העוף הכי גדול מבין המעופפים.
בגלל משקלם וכנפיהם הקצרות הם אינם יכולים לעוף בניגוד למין החי בטבע.
התרנגולים המבויתים הם בדרך כלל לבנים לגמרי או שחורים לגמרי למעט אזור החזה שיכול להיות מעט ירוק-חום מבריק או אדום.
הראש קטן אדום עם פנים כחולות ומעל למקור ישנו דלדל.
תכולת החלבון והברזל בבשר הודו גדולה משל תרנגול הבית, ותכולת השומן קטנה יותר.
תרנגול שלג (שם מדעי: Tetraogallus) היא סוג של חוגלות החיים בהרים גבוהים וברחבי אירואסיה, בעיקר בהימלאיה.
תרנגולי השלג הם עופות קטנים הקרובים לשליו ולא לתרנגול אך הם בעלי כרבולת שחורה על ראשם.
צבע הנוצות אפור עם דפוסי צבע לבנים, שחורים, אדמוניים וורודים.
הזכרים והנקבות דומים בהופעתם אך הנקבות קטנות יותר וצבעיהן דהויים יותר.
לתרנגולי השלג יש פלומה עבה שבבסיסה נוצות מבודדות, מעטה המסייע להם לשרוד בקור עז, עד 40 מעלות מתחת לאפס.
תרנגולי השלג כמעט אינם מסוגלים לעוף ומעופם מסורבל.
עם זאת, הם נוהגים להפיל עצמם ממקומות גבוהים ולנווט במעוף את דרכם למטה.
הם ניזונים בעיקר מצמחים, בתוספת חרקים מזדמנים.
תרנגול פולני הוא גזע של תרנגול אירופאי המפורסם בציצת הנוצות שעל ראשו.
התיאור הוודאי הראשון של גזע זה מגיע מהולנד, אך ארץ המוצא שלו אינה ברורה.
גם מקור השם של הגזע אינו ידוע; למרות שלכאורה הגזע קרוי על שם מדינת פולין, ייתכן שמקור השם הוא מהמילה "פול" שפירושה "ראש" בהתייחס לציצת הנוצות על ראשו שמזכירה את הכובע של החיילים הפולנים.
גזע זה הוכרז כתרנגול גזעי במהלך המאה ה-16, ונטען שבשרו וביציו טעימים יותר מהתרנגול הרגיל.
התרנגול הפולני מפורסם כאמור בציצת הנוצות שעל ראשו; ציצה זו עשויה לכסות את מרבית הראש ולהגביל את שדה הראייה של התרנגול, ועקב כך גם עשויה להשפיע על מצב הרוח שלו.
לפיכך, תרנגולים מאולפים עשויים להיות ביישנים ולהיבהל מקולות בקלות עקב אי יכולתם לבחון היטב את הסביבה.
לתרנגול הפולני יש כרבולת קטנה דמוית מסרק קטן בצורת V, ולרוב היא מוסתרת על ידי ציצת הנוצות שבראש.
הסנטר ותנוכי האוזניים קטנים למדי ועלולים להיות מוסתרים על ידי ציצת השיער והזקן.
הכרבולת והסנטר בצבע אדום בהיר-בורדו והתנוכים לבנים.
אצל גזע זה ניתן למצוא פרטים מזוקנים, לא מזוקנים או עם נוצות פרועות.
אף שבתחילה גידלו אותן עבור ביציהן, התרנגולות הפולניות גודלו במשך מאות שנים בעיקר כעופות נוי.
בעקבות כך, נדיר שהתרנגולת מגזע זה תלך לדגור על ביציה מעצמה, ויש צורך במדגרה.
"תרנגול לבן" (1979) הוא הדפס מאת הצייר הישראלי יעקב פינס.
ההדפס "תרנגול לבן" נוצר בשנת 1979 והודפס במהדורה של 110 עותקים בסדנת ההדפס ירושלים על נייר "ריבס" (Rives) בגובה 76.5 ס"מ, וברוחב 57 ס"מ במכבש על ידי סידון רוטנברג.
דימוי התרנגול הוא אחד מן הנושאים הרווחים ביצירתו של פינס.
קטלוג הדפסיו מציין עוד 8 הדפסים בנושא זה.
ההדפסה כללה שימוש בארבעה לוחות הדפסה, עשויים עץ אורן, שאחד מהם שימש לטכניקת "איריס".
השימוש של פינס בלוחות ההדפס מעידים על שליטתו הגדולה בטכניקה.
בשונה מעבודותיו המוקדמות יותר, כגון "טיגריס", בעבודה זו ובדומות לה פינס אינו עושה שימוש ב"לוח מפתח" שחור, המגדיר את הדימוי ושלוחות הצבע האחרים מהווים תוספת לו, כי אם הצבע השחור מהווה מרכיב שווה ערך בקומפוזיציה הצבעונית.
תרנגול הבר (בארמית: "נַגַּר טוּרָא", נגר ההר, לפי רש"י דוכיפת) הוא יצור מיתולוגי המוזכר באגדת שלמה המלך ואשמדאי שבתלמוד הבבלי כעוף אשר נוהג להפריח את השממה בעזרת השמיר.
תרנגול הבר נזכר באגדת שלמה המלך ואשמדאי שבתלמוד הבבלי כעוף אשר נוהג להפריח את השממה.
לשם כך ביקש משר הים את השמיר, חפץ או יצור אגדי המסוגל לחתוך כל חומר, ונשבע לו שישמור עליו.
התרנגול היה נוהג להגיע למקומות נידחים, מניח את השמיר על שן ההר ומבקע את הסלעים, לאחר מכן מביא זרעי אילנות וזורע אותם בסדקי הסלע.
מסופר כי שלמה חיפש את השמיר כדי לסתת את אבני בית המקדש ללא עזרת כלים (כפי שהורה לו אלוהים), אך ידע שלא יוכל לקחת אותו מתרנגול הבר מאחר שזה נשבע לשר הים שישמר עליו.
שלמה שלח את שר הצבא בניהו בן יהוידע, שהיה גם יועצו הקרוב, להביא את השמיר.
בניהו הצליח בערמה לשכנע את אשמדאי לגלות לו את מיקום הקן וכשהגיע אליו מצא בו גוזלים.
הוא סתם את פתח הקן בזכוכית לבנה (שקופה) וחיכה.
כשתרנגול הבר חזר לקן וראה את הזכוכית פחד לשבור אותה פן הרסיסים יפגעו בגוזליו ולכן הלך להביא את השמיר מהמחבוא כדי לחתוך את הזכוכית.
כשחזר זרק בניהו עפר לעיניו והצליח להפילו ולגנוב ממנו את השמיר.
כשהבין תרנגול הבר שלא יוכל להחזיר את השמיר לשר הים כפי שנשבע חנק את עצמו למוות.
תרנגול הודו קליפורני (שם מדעי: Meleagris californica) הוא מין נכחד של תרנגול הודו שחי באמריקה הצפונית ומאובניו התגלו בעיקר בקליפורניה, ממנה קיבל את שמו.
המאובנים התגלו לאורך קליפורניה ממחוז סנטה ברברה בצפון עד למחוזות אורנג' ולוס אנג'לס בדרום.
הוא תואר לראשונה ב-1909. במקור הוא שויך בידי המתאר גריט סמית מילר , לסוג טווס (Pavo) אך בהמשך עבר לסוג תרנגול הודו (Meleagris).
תרנגול זה דמה לקרובו החי - תרנגול הודו מצוי, אך כנראה היה נמוך ומוצק ממנו ומותאם יותר לחיים על הקרקע.
הוא בעל קירבה רחוקה מעט יותר לתרנגול הודו עינוני, החי בעיקר ביערות גשם באמריקה המרכזית.
מין זה הסתובב ביערות פתוחים, ערבות עשב וסביבות דומות בקליפורניה.
ממצאים רבים של תרנגולי הודו התגלו בבורות הזפת בלה בריאה שבלוס אנג'לס, לצידם של בעלי חיים רבים אחרים מהפליסטוקן, בהם ממותה קולומביאנית, סמילודון, זאב בלהות, עצלני קרקע ועוד.
ככל הנראה קבוצת תרנגולים נתקעה בבורות הזפת ולא יכלה לעוף עוד, וגם משכה אחריה טורפים שנתקעו גם הם בבורות.
ככל הנראה תרנגול ההודו נכחד כתוצאה מציד יתר אנושי, מאחר שנמצאו עדויות לציד תרנגולי הודו לאורך אמריקה הצפונית.
מאובניו האחרונים התגלו לפני 10,000 שנה, בעת ההולוקן.
תרנגול הזהב היא אופרה בשלוש מערכות, עם פרולוג ואפילוג קצרים, שהלחין ניקולאי רימסקי-קורסקוב.
את האופרה הזו רימסקי-קורסקוב עוד הצליח להשלים לפני פטירתו בשנת 1907. הלברית של האופרה, שנכתבה על ידי ולדימיר בלסקי , לקוחה מתוך שיר מאת אלכסנדר פושקין משנת 1834 "מעשה בתרנגול הזהב." האופרה הושלמה ב-1907 והוצגה בבכורה לאחר מות המלחין בשנת 1909 במוסקבה.
מחוץ לרוסיה, האופרה מבוצעת לעיתים קרובות בצרפתית בשם Le coq d'or.
העבודה על תרנגול הזהב החלה בשנת 1906 והסתיימה בספטמבר 1907. בסוף פברואר 1908 העביר מנהל התיאטראות הקיסריים, ולדימיר טליקובסקי, את התווים לסוכנות הצנזורה הרוסית על מנת לקבל אישור להציג את האופרה בתיאטרון הבולשוי.
תחילה התווים הוחזרו כמעט ללא שינוי בהם, אך למחרת נלקחו במפתיע בחזרה לסוכנות הצנזורה.
הפעם רימסקי-קורסקוב התבקש לבצע שינויים רבים בלברית כמו גם בטקסט המקורי של פושקין.
הוא המשיך בעבודתו על התזמור תוך כדי מאבק במחלה שפקדה אותו.
ביוני 1908 הודיע לו טליקובסקי כי המושל הכללי של מוסקבה סרגיי גרשלמן מתנגד נחרצות לאופרה.
במכתבו האחרון ביקש רימסקי-קורסקוב מהמוציא לאור וחברו, בוריס יורגנסון, ליצור קשר עם הסופר ומבקר המוזיקה מישל-דימיטרי קלבוקורסי ולהציע לו להעלות את תרנגול הזהב בפריז.
רימסקי-קורסקוב נפטר יומיים לאחר מכן ולא זכה לצפות בהצגת הבכורה של האופרה האחרונה שלו.
הבכורה התקיימה ב-7 באוקטובר 1909, בתיאטרון סולודובניקוב במוסקבה בהפקה של האופרה זימין בניצוחו של אמיל קופר ותפאורה של איוואן יאקובלביץ' ביליבין.
חודש לאחר מכן האופרה בוצעה בתיאטרון הבולשוי ב-6 בנובמבר, בניצוחו של ויאצ'סלב סוק ותפאורה של קונסטנטין קורובין.
הבכורות של האופרה בלונדון ופריז התקיימו ב-1914. בפריז האופרה הועלתה בפלה גרנייה על ידי בלט רוס בסגנון בלט אופראי, בכוריאוגרפיה מאת מיכאיל פוקין ועם עיצובי תפאורה ותלבושות של נטליה גונצ'רובה .
הבכורה של האופרה בארצות הברית התקיימה במטרופוליטן ב-6 במרץ 1918 בניצוחו של פייר מונטה.
מאז ועד היום הועלו עוד הפקות רבות לאופרה זו.
האופרה תוזמרת לכלי הנגינה שלהלן:
כלי נשיפה מעץ: פיקולו, 2 חלילים, 2 אבובים, 3 קלרינטים, קלרינט בס, 2 בסונים וקונטרה-בסון.
כלי נשיפה ממתכת: 4 קרנות יער, 3 חצוצרות, 3 טרומבונים וטובה.
כלי הקשה: טימפני, משולש, תוף צד, תוף מרים, גלוקנשפיל, מצלתיים, מערכת תופים, קסילופון וגונג.
כלי מיתר: כינורות, ויולות, צ'לו וקונטרבס.
האסטרולוג מופיע לפני הקהל ובידו מפתח גדול.
הוא מודיע לצופים על היותו קוסם ובדעתו להפיח חיים בנפשותיה המתות של אגדה עתיקת יומין.
אמנם האגדה היא אגדה בלבד, אך הוא מציע שלא להקל ראש במוסר ההשכל שלה.
לנוכח סכנת הפלישה של צבא עוין אל תוך ממלכתם, מציעים שני בניו של המלך רעיונות בלתי שגרתיים לשיפור עמדות ההגנה של צבאם.
הגנרל פולקן מתנגד, כמובן, לתוכניות החדשניות, אך המלך תומך בעמדת הנסיכים.
האסטרולוג מופיע ומביא למלך מתנה יקרת ערך - תרנגול עשוי זהב, המסוגל לחזות את העתיד: לבשר על תקופה של שלום, או להזהיר מפני אסונות העומדים להתרחש.
כאשר שואל המלך את האסטרולוג מה יוכל לתת לו בתמורה למתנה הנפלאה הזו, משיב האסטרולוג שאינו חפץ במאומה והמלך מבטיח לו למלא בכל עת כל בקשה שתהיה לו.
לאחר צאתו של האסטרולוג, משלח המלך מעליו את כל אנשי החצר והולך לישון.
לפתע מתעורר המלך למשמע קריאות התרנגול, המתריע בפני סכנות.
המלך פוקד על הגנרלים להתכונן למלחמה.
הוא מחלק את צבאו לשתי חטיבות ומעמיד בראש כל אחת מהן את אחד מבניו.
הנסיכים אינם ששים לקרב אך ממלאים את פקודת אביהם.
שוב נשמע קול התרנגול: הפעם הוא מרגיע ומבשר שהכל כשורה.
המלך דודון יוכל לשוב אל החלום המתוק שנקטע, ואולם למרות כל המאמצים, אין המלך נזכר בחלום.
הגנרל פולקן חוזר ומעיר את המלך משנתו לנוכח הסכנה.
הפעם מחליט המלך שהוא בעצמו יעמוד בראש חייליו.
משרתיו עוזרים לו להיכנס את תוך השריון הישן והחלוד שלו, ולקול תשואות נתיניו, הוא יוצא אל הקרב.
המלך דודון וצבאו מגיעים למקום בשעת הלילה.
ומגלים לאור הירח גופות חיילים פזורות בשטח.
שני סוסים עומדים מיותמים ולידם מוצא המלך את גופות שני בניו.
על פי תנוחתם אפשר היה להסיק שהם נלחמו זה בזה והרגו זה את זה.
פולקן מפציר במלך לצאת ולחפש את האויב.
ואז, באור הערפילים של השחר, הם מגלים לפתע אוהל צבעוני מרהיב ביופיו.
כולם סבורים שזה האוהל של מפקד הכוח הפולש.
פולקן מכוון תותח אל עבר האוהל, ואז יוצאת מתוכו עלמה יפהפייה.
היא שרה שיר תהילה לשמש הבוקעת.
כשהמלך ניגש אליה ומבקש לדעת מי היא, היא מזדהה כמלכת שמחאן ומודיעה לו שבכוונתה לכבוש את עירו.
כאשר מודיע המלך שצריך לארגן צבא לכבוש את השטח שנכבש, מודיעה המלכה שבשל יופיה כולם עושים כרצונה.
לפתע פותחת המלכה במתקפת חיזורים אל עבר המלך, והמלך דודון נבוך.
היא מבקשת שיפגין את כוחו בפניה באמצעות שירה ובמחול, שתי מלאכות שאין הוא מצטיין בהן, אך הוא נעתר לבקשותיה ולאחר מכן אף מציע לה את כס המלכות שלו.
כולם שבים בתהלוכה ובתרועה אל בית המלך.
הרחוב הראשי מול ארמון המלך
תרנגול הזהב מוצב מעל שער הארמון.
המון רב נאסף לפני הארמון.
האנשים מבחינים שתרנגול הזהב שותק, בעוד שעננים כבדים ניראים במזרח.
אמלפה, סוכנת הבית בארמון המלך, מופיעה ומסרבת להשיב לבקשת ההמון, הדורש לדעת את שלום הצבא.
שמועות בעניין כלתו הצעירה של דודון מתפשטות במהירות בין הקהל, ואז נשמעות חצוצרות המבשרות על בוא התהלוכה המלכותית.
חגיגות הכלולות של המלך והמלכה כבר החלו והאסטרולוג מופיע.
הוא בא כדי לבקש את שכרו, כמוסכם בינו לבין המלך והדבר שהוא חפץ בו זו המלכה.
חמתו של דודון על חוצפתו של האסטרולוג גוברת והוא מצווה להרחיקו מן הארמון.
כאשר מתנגד האיש בכוח לאנשי המשמר, מכה המלך בראשו בעזרת שרביטו הכבד.
האסטרולוג נופל ללא רוח חיים.
נעלמת השמש וסערה פורצת., מלווה בסופות רעמים.
המלך מפחד וממלמל שהוא מקווה שלא צפוי לו ביש מזל.
כשהוא מנסה לשנק את מלכת שמחאן, היא מסרבת בהחלטיות ודוחה אותו.
הזוג המלכותי עולה אל הארמון בגרם המדרגות ולפתע מעופף תרנגול הזהב על ראשם.
הוא מתקיף את המלך ואז נופל ארצה ומת.
שוב נשמעים הרעמים ונראים הברקים ולפתע משתחרר חושך מוחלט.
כאשר מתבהרים השמיים, אין עוד שום זכר למלכה ולתרנגול.
בנפול המסך מסביר האסטרולוג בקצרה, שאין להיבהל מסופו הטראגי של הסיפור, מאחר שזוהי רק אגדה.
הוא מוסיף שייתכן שהדמויות האמיתיות היחידות שבסיפור היו הוא והמלכה, וכל השאר חלומות ורוחות.
ניתוח של הסיפור מאת כותב הלברית, ולדימיר בלסקי
הדמות האנושית הטהורה של סיפורו של פושקין, תרנגול הזהב, קומדיה טראגית המציגה את התוצאות הקטלניות של תשוקה וחולשה אנושית, מאפשרת לנו למקם את העלילה בכל סביבה ובכל תקופה.
בנקודות אלו המחבר אינו מתחייב, אלא מציין בצורה מעורפלת בנוסח האגדות: "בארץ רחוקה", "בארץ השוכנת על גבולות העולם".
בכל מקרה, בסיפור, המלך דודון מוכיח את רצונו של המשורר להעניק ליצירתו אווירה של אגדה רוסית פופולרית (כמו הצאר סאלטן).
בהפקת האופרה יש להקדיש תשומת לב רבה לכל פרט נופי, כדי לא לקלקל את האופי המיוחד של היצירה.
ההערה הבאה חשובה לא פחות.
למרות הפשטות הנראית לעין, המטרה של התרנגול הזהב היא ללא ספק סמלית.
מה שמדגיש את המסר הכללי של הסיפור, כמו מהאופן שבו אפף פושקין במסתורין את מערכת היחסים בין שתי דמויותיו הפנטסטיות: האסטרולוג והמלכה.
האם הם רקמו מזימה נגד דודון?
האם הם נפגשו במקרה, שניהם בכוונה לנפילתו של המלך?
המחבר אינו מספר לנו, ובכל זאת זו שאלה שיש לפתור כדי לקבוע את הפרשנות של היצירה.
הקסם העיקרי של הסיפור טמון בדמיון העשיר שלו, אבל, כדי להפוך את העלילה לקצת יותר ברורה אסביר זאת כך:
לפני מאות שנים, מכשף, שעדיין חי היום, ביקש, מהקסם שלו, שיחשל את ביתו.
משכשל בפרויקט שלו, הוא ניסה לזכות בה באמצעות דמותו של הצאר דודון.
הוא לא מצליח וכדי להתנחם בכך, הוא מציג זאת בפני הקהל.
תרנגולי חלל בחלל היא סדרת טלוויזיה אוסטרלית קומית מצוירת מדע בדיוני שנוצרה על ידי José C.
García de Letona ו-Rita Street ופותחה על ידי טומי ומרקוס ואד פלאטן, אלן קין, שיין פרז וסקוט זונבורן עבור 9Go!
צ'אק, סטארלי ופינלי נלקחים מביתם ונרשמים בטעות לאקדמיה צבאית בין-גלקטית עילית לשעבר.
יידרש את כל הכוח שלהם, ועבודת צוות, כדי לשרוד כל בריחה שיש להם.
צ'אק - הוא תרנגולת גבוהה זכר שהוא מנהיג האחים העוף.
הוא יכול להיות אנוכי ועקשן כשזה מגיע לאתגרים, אבל הוא רך מאוד כשזה מגיע לאחים שלו.
ב-Rebel to the Beak, התגלה שהוא אלרגי למונסטונאטס וב-The Good, The Bad and The Clucky, התגלה גם שהוא היה פעם אחד מהצופים מ-Slurp, מחנה בוקרים קטן יחד עם פינלי.
הוא הצעיר ביותר מבין השלושה.
פינלי - הוא תרנגולת קצרה זכר שהוא המוח של האחים העוף.
הוא חכם, סקרן ובעיקר רגוע.
אבל הוא יכול להיות קצר רוח כשאף אחד (במיוחד אחיו ואחותו) לא מתאר את הרעיונות שלו כרעיונות טובים.
ב-The Good, The Bad and The Clucky, התגלה שהוא היה פעם אחד מהצופים מ-Slurp, מחנה בוקרים קטן יחד עם צ'אק, איינטה והוגו.
הוא המבוגר ביותר מבין השלושה.
סטארלי - היא תרנגולת נקבה שהיא אחת האחים האוהבים.
בהיותה האחות האמצעית, סטארלי תמיד דואגת לאחיה ומגנה עליהם לא משנה מה.
ב-Set little Puff-Cloud, נחשף שסטארלי זכתה בתחרות ה-Caddlebug כשהייתה אפרוחה.
דמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתצ'אקדוד מנקיןאורי זלצמןפינליניק מוחמדליאור חקוןדאש קרוקסטארלילורה אייקמןאלעד סמוכהגלארגרוג'ר גרגיורם יוספסברגדמיאן גארוויאליעזר וייסניבןלינט קלהאןלא ידועלא ידועלא ידועאלי לולאישיר כהןרונה ברקמןערן מוראלונה אלכסנדרמאיה מיטלפונקטתומר שביט
בנוסף, שיר פתיחה ושיר סיום בדיבוב העברי ביומו על ידי גילן שחף.
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית שידור ראשוןשידור אחרון12630 בספטמבר 20189 ביוני 2019
הסדרה: תרנגולי חלל בחלל מונפשת באופן מלא בבית בסטודיו Moshi (אוסטרליה) באמצעות צינור האנימציה ההיברידית Harmony המותאמת אישית שלהם, המשלבת תערובת של אנימציה מצוירת ביד ואיכות גבוהה.
סטודיו מושי סיפק בימוי אנימציה, עיצוב (דמויות מקוריות מוכנות להפקה ופיתוח עולם מקורי), פיקוח על לוח תכנון ויצירות אמנות, אנימציה דיגיטלית בעבודת יד, FX חזותי.
באוסטרליה ב-30 בספטמבר 2018, בערוץ הטלוויזיה 2x2 ברוסיה ב-1 בינואר 2020, והייתה בבכורה של דיסני XD באירופה, ב-המזרח התיכון וב-אפריקה ב-19 בנובמבר 2018. באפריל 2022, כל הפרקים והסרטים הקצרים זמינים ב-דיסני+.
התרנגולות בכביש המהיר הוליווד הן מושבה של תרנגולות פראיות שחיות תחת רמפת היציאה מהכביש המהיר הוליווד (כביש US 101) לשדרות ויינלנד בלוס אנג'לס, קליפורניה.
לא ברור איך הגיעו לשם, אך לפי רוב סיפורי החדשות מקורן במשאית עופות שהתהפכה.
התרנגולות תחת רמפת היציאה של ויינלנד הפכו לסלבריטאיות מקומיות עם הגעתן בסביבות 1970. בשנת 1976, הלהקה כללה כ-50 עופות, שתוארו כרוד איילנד אדומים.
הן נודעו בשם "תרנגולותיה של מיני", על שם מיני בלומפילד, גמלאית מבוגרת שהאכילה אותן באופן קבוע.
כשנחלשה ולא יכלה עוד להאכיל אותן, ג'ודי מאן, שחקנית צעירה מארגון "שחקנים ואחרים למען בעלי חיים", דאגה להעברת התרנגולות למקום אחר.
כמעט מאה מהתרנגולות והתרנגולים הועברו לחווה בסימי ואלי, קליפורניה.
לא כל חברי הלהקה נלכדו, ואלה שנותרו הקימו אוכלוסייה חדשה.
מאמצי הפינוי בשנים שלאחר מכן הניבו תוצאה דומה.
המושבה הראשונה ברמפת ויינלנד התפשטה וכעת יש מושבה שנייה ברמפת ברבנק, במרחק של שני מיילים משם.
הישרדות מושבת התרנגולות והתפשטותן לרמפה נוספת בכביש מהיר עוררה השראה לסיפור קצר מאת טרי פראצ'ט, "תרנגולות הוליווד", אשר פורסם לראשונה בשנת 1990 ומופיע באסופת סיפוריו "הבהוב המסך" משנת 2012 .
החל משנות השמונים של המאה העשרים, עשרים שנה לאחר הגעת המושבה, החלו אנשים שונים לטעון שהם יודעים את הפתרון לתעלומת מוצאם.
בשנת 1990, ג'ף שטיין מגרנדה הילס, קליפורניה, טען שבשנת 1968, כאשר אשתו ג'נט ואחותה התאומה היו בנות 12, נודע להן שבית ספר סמוך שגידל בעלי חיים נסגר, ושהתרנגולות שחיו בו ישחטו.
התאומות אספו אותן והצליחו להחביא אותן בבית עד שהתרנגולים התחילו להתעורר כל יום בשעה 5 בבוקר.
התרנגולות לא יכלו להישאר, אז הבנות צעדו דרך שדה לשטח פתוח ליד הכביש המהיר והניחו שם שתי ציפיות מלאות בעופות.
בשנת 1992, גבר מצפון הוליווד, שמסר רק את שמו הפרטי ("מייקל"), טען כי כילד הוא ואחיו השאירו את תרנגולות המחמד שלהם מתחת לכביש המהיר לאחר ששכנים התלוננו עליהן שוב ושוב.
"פחדנו להודות בכך אחרי ש (המספרים שלהם) יצאו משליטה כי חשבנו שהעירייה תקנוס אותנו", הוא אמר.
ההסבר הנפוץ, שמעולם לא אומת, לגבי משאית עופות שהתהפכה בכביש המהיר צץ מחדש בשנת 2000, כאשר ג'ו סילברט מלגונה הילס, קליפורניה, טען שהוא נהג הרכב האגדי, ואמר: "ניסיתי להימנע מגברת שחתכה אותי בכביש והתהפכתי.
הובלתי בין 500 ל-1,000 תרנגולות מהעמק לבית מטבחיים בלוס אנג'לס.
אלו היו תרנגולות שהפסיקו להטיל.
הן אכלו אבל לא ייצרו, אז הן עלו לחקלאים כסף.
בכל מקרה, היה לי ארגז ביצים על המושב לידי, וכשהתהפכתי, הראש שלי נפל לתוך הארגז.
התחלתי לרדוף אחרי תרנגולת אחת וזה היה בחדשות הטלוויזיה באותו לילה".
מושבת תרנגולות בלי תרנגול לא תוכל להתרבות, מה שהופך את ההסבר הזה למפוקפק למדי.
אף על פי כן, הייתה לפחות עדה אחד להסבר על משאית העופות ההפוכה.
נהגת שהייתה בדרכה לעבודה בגלנדייל נסעה דרומה בכביש המהיר 5 כשראתה שלוש מכוניות בצד הדרך שהיו מעורבות בתאונת שרשרת.
דם ונוצות היו בכל רחבי הכביש המהיר.
על הגשר ממש מעל אתר התאונה עמדה משאית עמוסה בכלובי עופות, וכל כלוב הכיל מספר תרנגולות.
למטה, על הכביש המהיר, כלוב עופות מרוסק ניצב על צידו, ותרנגולות נראו מהלכות באמצע הכביש המהיר (שלא היו בו קירות באותה תקופה).
פרק ייחודי זה בהיסטוריה של לוס אנג'לס היה אמור להיות מצוין בשנת 1984 בציור קיר גדול שיצויר לאורך הקיר הצפוני של כביש המהיר הוליווד, אך בסופו של דבר לא אושר מימון הציור, והוא לא בוצע.
תרסיס (נקרא גם "ספריי" בהשפעת המילה האנגלית Spray) הוא נוזל הנמצא בצורת תרחיף באוויר, כלומר בצורת המוני טיפות זעירות המרחפות באוויר, או מוצק הנמצא במצב דומה, של המוני חלקיקים שלו המרחפים באוויר.
ישנם סוגים שונים של תרסיסים, כגון תרסיס שמן, תרסיס לשיער, דאודורנט, מטהר אוויר, תרסיס צבע ועוד.
לחיצה על כפתור במכל גורמת להתזת התרסיס מהמכל ופיזורו באוויר.
מכל התרסיס מכיל חומר נוזלי אותו רוצים להתיז, למשל, שמן.
בנוסף מכיל התרסיס גז אחסון היוצר לחץ במכל.
כך, שבעת לחיצה על פיית המכל משתחרר הגז בלחץ ומתיז איתו טיפות מהחומר.
גז זה נקרא "גז הדף" או "חומר מניע" (פרופלנט).
בעבר שימשו חומרים כלורופלואורופחמנים כחומר מניע, אך מכיוון שחומרים אלו גורמים נזק לשכבת האוזון, עברו לחומרים מניעים שאינם גורמים נזק לאוזון, כגון פרופאן או בוטאן.
חומרים אלו הם חומרים דליקים, ולכן אין להשתמש במכלים אלו בקרבת אש או להבה, או להשליכם לאש.
תֵּרַפְּיָה בלייזר רך (הידועה גם בשם "תרפיה בלייזר קר" או "ביוסטימולציה באמצעות לייזר") היא שיטת טיפול ברפואה אלטרנטיבית (גם ברפואה וטרינרית), בה חושפים את המטופל לאור לייזר בעוצמה נמוכה או לדיודות פולטות אור.
השיטה שנויה במחלוקת, ומבוצעים מחקרים בתחום במטרה להבין אם ומתי היא מועילה.
מחקרים מסוימים הראו שיש לשיטה השפעה לטווח קצר בהקלה על כאבים שנגרמים מדלקת מפרקים שיגרונית וכדומה.
גורמים רבים מבצעים טיפולים בלייזר למגוון מטרות רפואיות.
בשנת 1967 ערך הרופא ההונגרי אנדרה מסטר מאוניברסיטת זמלווייס סדרה של ניסויים כדי לבחון את השפעת הלייזר על סרטן העור.
הוא מצא שקבוצה של עכברים שגבם גולח וטופלו בלייזר, צימחו שיער מהר יותר מקבוצה מקבילה שלא עברה טיפול.
אנשי מקצוע מתחום הרפואה כדוגמת רופאי כאב, מטפלים ורופאי שיניים משתמשים בתרפיית לייזר קר במגוון של דרכים.
טיפול בלייזר קר יכול לגרות את כל סוגי התאים כולל שרירים, רצועות, סחוס, עצבים וכדומה.
חלק מהמצבים שעשויים להיות מטופלים על ידי לייזר קר כוללים:כאבי מפרקים, כאב גב, תסמונת מנהרת שורש כף היד, כאבי פיברומיאלגיה, כאבי ברכיים, כאבי צוואר ודלקות גידים.
תרסיס פלפל הוא תרסיס המכיל קפסאיצין, החומר הפעיל בפלפל חריף; התזתו על פני אדם גורמת לגירוי עז בעיניים עד למצב של דימוע מיידי, קוצר נשימה, גודש באף, שיעול, ודלקת.
השפעות אלה נמשכות כחצי שעה לאחר התזה בודדת אך תופעות הלוואי הקלות יותר, עלולות להימשך גם שעות.
חולים במחלות דרכי הנשימה או אחרות, כגון קצרת, עלולים גם למות כתוצאה משאיפת הגז.
תרסיס פלפל משמש כאמצעי להגנה עצמית בתור גז מדמיע, וגרסאות חריפות שלו משמשות לניטרול התפרעויות ושליטה בקהל על ידי כוחות ביטחון.
מכל התרסיס הוא קטן ונייד, בדרך כלל, כדי שיוכל להיות בשימוש כאמצעי הגנה עצמית שניתן להסתירו בתיק יד.
קיימות גם גרסאות מסחריות של מכל תרסיס פלפל קטן, שניתן לשגרו מרובה, שמיועד לשיגור מטעני צבע ("פיינטבול").
הקפסיאצין מופק מפלפלים באמצעות מיצוי מהצמח לאחר כתישה בממס אורגני דוגמת אתנול.
לאחר שהממס מתאדה נשאר השרף שמורחף במים בעזרת חומר פעיל שטח כפרופילן גליקול.
האמולסיה נארזת במכלי לחץ ליצירת התרסיס.
תכולת הקפסאיצין בתרסיס צריכה להיות 1% לפחות על פי התקן האמריקני.
גרסה סינתטית של קפסאיצין, pelargonic acid vanillylamide, נמצאת בשימוש בתרסיסי פלפל בבריטניה.
גרסה סינתטית הדומה בהשפעותיה לתרסיס פלפל, pelargonic acid morpholide, נמצאת בשימוש נרחב ברוסיה.
בשני המקרים המוצרים נמכרים למטרות דומות ומתאפיינים בתגובה דומה בהתזה על פני אדם.
התזת תרסיס פלפל על פני אדם מעוררת דלקת, גורמת לדימוע מיידי של העיניים, קשיי נשימה, גודש באף ושיעול.
השפעת התזה בודדת יכולה לגרום להשפעות אלו למשך 30-45 דקות, ולהשפעות לוואי קלות יותר למשך שעות לאחר מכן.
לחולי קצרת התגובה מהתזת תרסיס פלפל עלולה להיות קטלנית.
שטיפת פני המותקף במים לא תקל על הצריבה.
בבדיקה קלינית בה נבדקו ארבעה סוגי שטיפות (מים, חלב, סותר-חומצה, ג'ל לידוקאין ושמפו תינוקות) נמצא כי אף אחד מפתרונות אלו לא הקל על הצריבה, וזו פגה כעבור אותו פרק זמן.
פרמדיקים המובילים חולים שהותקפו בתרסיס פלפל, משתמשים לעיתים בשמפו תינוקות, וטוענים כי הדבר מועיל במידת מה.
הקפסאיצין הגורם להפעלה של קצות תאי עצב תחושתיים ולדלדול תכולת הנוירו-פפטידים בהם, התוצאה היא כאב עז ותגובה דלקתית המתבטאת בהגברת זרימת הדם ללחמית והתנפחות של תאי אפיתל בקרנית.
נגרם נזק לתאי אפיתל בעין שנרפא לאחר כיום.
בשבוע שלאחר הפגיעה נצפתה ירידה ברגישות העין לגרוי מכני, הרגישות הכימית עולה ביום שלאחר הפגיעה ואחרי שבוע יורדת מתחת לנורמלי.
מחקר שבחן כ-3,600 מקרים בהם הופעל תרסיס פלפל על אסירים העלה ששיעור הפגיעות החמורות (המצריכות טיפול רפואי) היה 6.8% מהנפגעים כשרוב הפגיעות החמורות היו בעיניים (כ-54%) או בדרכי הנשימה (32%).
תֶרֶסָה סַנְצֶ'ס דֶה סֶפֶּדָה אי אַאוּמַדָה המוכרת בשם תרסה מאווילה (בספרדית: Teresa de Ávila; 28 במרץ 1515 – 4 באוקטובר 1582) הייתה נזירה, מיסטיקאית, קדושה ודוקטור של הכנסייה הקתולית.
הייתה דמות מרכזית בקונטרה-רפורמציה ככותבת וכסמל, וייסדה את מסדר הכרמליתיות היחפות .
תרסה נולדה באווילה לביאטריס דה אווילה אי אאומדה ואלונסו סנצ'ס דה ספדה, שאביו היה יהודי מומר.
לא היה זה כאב גופני, אלא כאב רוחני, אף שגם לגוף היה בו חלק, ואפילו חלק נכבד".
היא כתבה שירה ומדיטציות עמוקות לחיבור האדם עם נפשו ואלוהיו (מדיטציה לפי החלטת האקדמיה בּוֹנְנוּת).
היא גם כתבה את הספר "הטירה הפנימית" המסמלת את ההגנה שבחיפוש האמת הפנימית מפני הרוע שבחוץ.
(בתבליט המוצב בכנסיית מנזר סטלה מאריס בחיפה, נראית הטירה הפנימית שנמצאת באווילה ומעליה יונה המסמלת את רוח הקודש).
תרסה קדמה לפילוסוף רנה דקארט בפיתוח טיעון דומה לטיעון הקוגיטו ("אני חושב משמע אני קיים") המיוחס לו, וסביר שהוא למעשה הושפע ממנה.
ספרה הטירה הפנימית בתרגום עברי של דניס הרן בן-דור הופיע בחדקרן הוצאה לאור בשנת 2015.
תרסה הוכרזה כמבורכת ב-24 באפריל 1614 על ידי האפיפיור פאולוס החמישי.
ב-1617 הוכרזה כפטרונית של ספרד.
ב-12 במרץ 1622 הוכרזה כקדושה על ידי האפיפיור גרגוריוס החמישה עשר.
היצירה המפורסמת ביותר שנוצרה בהשראתה היא האקסטזה של תרזה הקדושה קבוצת פסלים שיצר הפסל האיטלקי ג'ובאני לורנצו ברניני בין השנים 1647 - 1652. היצירה נמצאת בכנסיית סנטה מריה דלה ויטוריה ברומא והיא נחשבת לאחת מיצירות הבארוק הידועות ביותר.
תרסה היא הדמות המרכזית באופרה "ארבעה קדושים בשלוש מערכות" ( Four Saints in Three Acts) של וירג'יל תומסון לפי ליברית של גרטרוד שטיין.
תרסה היא נושא השיר "Theresa's Sound-World" של להקת הרוק האלטרנטיבי סוניק יות'.
תרסה היא נושא הפואמה "ברייקדאנסינג" (Breakdancing) של המשוררת יורי גרהאם (Jorie Graham).
תרסה היא מושא הבלדה The Humility of St.
Teresa of Ávila, מאת המשוררת האמריקאית רושל הארט.
מאלין תרסה אלסהמר (בשוודית: Malin Therese Alshammar; נולדה ב-26 באוגוסט 1977) היא שחיינית שוודית.
סגנית אלופה אולימפית (סידני 2000).
כמו כן היא בעלת 8 מדליות באליפויות עולם מ-7 אליפויות עולם, מהן 2 זהב ובעלת 21 מדליות באליפויות אירופה מ-7 אליפויות אירופה, מהן 10 זהב.
נוסף לכך, זכתה אלסהמר ב-17 מדליות ב-6 אליפויות עולם (בריכת 25 מטר), מהן 10 זהב ו-22 מדליות ב-7 אליפויות אירופה (בריכת 25 מטר), מהן 15 זהב.
אלסהמר נולדה בסולנה, במחוז סטוקהולם שבשוודיה.
אמה, בריט-מרי סמדה, הייתה שחיינית מצטיינת שייצגה את שוודיה באולימפיאדת מינכן (1972) וסיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה.
אלסהמר החלה את הקריירה שלה כשחיינית גב ובשנת 1991 זכתה לראשונה באליפות שוודיה בשחייה (בריכה של 25 מטר) במשחה ל-50 מטר גב.
ב-1992 היא זכתה באליפות שוודיה במשחה ל-100 מטר גב.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, אנגליה בשנת 1993 סיימה אלסהמר במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.39 דקות ובמקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:12.46 דקות.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 סיימה אלסהמר במקום 15 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.46 דקות ובמקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:19.17 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 סיימה אלסהמר במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב תוצאה של 1:03.12 דקות ובמקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:13.20 דקות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה אלסהמר במקום 16 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.15 דקות.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:03.79 דקות.
בנוסף, היא סיימה במקום 10 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:10.88 דקות.
בשנת 1997 עברה אלסהמר להתגורר בארצות הברית בלינקולן שבנברסקה על מנת ללמוד ולשחות באוניברסיטה המקומית.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1997 זכתה אלסהמר בשתי מדליות.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:43.69 דקות ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.78 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 1999 זכתה אלסהמר במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:07.52 דקות ובשתי מדליות כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.30 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי 3:43.07 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בליסבון פורטוגל בדצמבר 1999 זכתה אלסהמר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 24.09 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2000 זכתה אלסהמר ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.44 דקות, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.41 דקות, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:42.38 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:06.00 דקות.
בנוסף, היא זכתה מדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:40.30 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:36.61 דקות והולנד (3:39.83 דקות).
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במוסקבה, רוסיה באפריל 2002 זכתה אלסהמר ב-4 מדליות זהב והייתה לשחיינית המצטיינת באליפות פעם שנייה ברציפות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2002, זכתה אלסהמר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.84 שניות ובשתי מדליות כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:40.66 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:06.15 דקות.
בנוסף היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.41 שניות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 סיימה אלסהמר במקום 11 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.46 שניות ובמקום 27 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.68 שניות.
בנוסף, היא סיימה במקום 6 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:41.36 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 2004 זכתה אלסהמר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.12 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 25.01 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה אלסהמר במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.93 שניות ובמקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:41.22 דקות.
באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005, זכתה אלסהמר במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.39 שניות, אחרי דאני מייטקה מאוסטרליה (26.11 שניות) ובת ארצה קאמרלינג (26.36 שניות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2006 זכתה אלסהמר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.06 שניות ובמדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.87 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד בשנת 2008 זכתה אלסהמר במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.71 שניות, אחרי מרליין פלדהויס שקבעה שיא עולם חדש של 24.09 שניות והינקליין שריידר (24.59 שניות) שתיהן מהולנד.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה אלסהמר במקום 14 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.96 שניות ובמקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:40.52 דקות.
באליפות העולם שנערכה ברומא בשנת 2009, זכתה אלסהמר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.88 שניות, אחרי בריטה שטפן מגרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 23.73 שניות ולפני קייט קמפבל מאוסטרליה ומרליין פלדהויס (23.99 שניות).
היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.59 שניות.
בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 25.07 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט בשנת 2010 זכתה אלסהמר ב-5 מדליות, שתי מדליות זהב, אחת כסף ושתי מדליות ארד.
מדליות זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.45 שניות, לפני הינקליין סחרדר הולנד (24.66 שניות) ופרנצ'סקה הלסול מבריטניה (24.67 שניות) ובמשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.63 שניות, לפני יינט אוטסן מדנמרק (25.69 שניות) ומלני הניק מצרפת (26.09 שניות).
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה אלסהמר בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.14 שניות, לפני ראנומי קרומווידג'ויו מהולנד (24.2 שניות) וולדהויס (24.49 שניות) ומדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.76 שניות, אחרי אינגה דקר מהולנד (25.71 שניות) ולפני מלני הניק מצרפת (25.86 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.71 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה אלסהמר במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.61 שניות.
ביוני 2016, קבעה אלסהמר את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) במשחה 50 מטר חופשי ובכך הייתה לאישה השחיינית הראשונה המשתתפת בשש אולימפיאדות והשלישית בכלל.
היא זכתה לכבוד לשאת את דגל שוודיה בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים.
במשחקים עצמם היא סיימה במקום 15 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.72 שניות.
אלסהמר שברה במהלך הקריירה שלה 9 שיאים עולמים בשחייה.
6 שיאים במשחה ל-50 מטר פרפר (2 בבריכה אולימפית ו-4 בבריכה של 25 מטר), 2 שיאי עולם במשחה ל-50 מטר חופשי (בריכה של 25 מטר) ושיא עולם במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (בריכה של 25 מטר).
משנת 2006 זכתה אלסהמר במהלך הקריירה שלה במספר תוארי אליפות שוודיה האישיים הרב ביותר (73 במספר).
מאז היא צברה תארים נוספים.
התֵרָפּוֹיְטִים (נכתב גם תיראפויטים; ביוונית: Θεραπευταί, תראפאוטאי; בתעתיק לטיני: Therapeutae) היו כת יהודית מסוף תקופת בית שני שמרכזה במצרים.
המקור הכתוב היחיד ששרד ומתאר אותה הוא פילון האלכסנדרוני בקונטרס "על חיי העיון".
הם קרויים בשם "תרפויטים" כי הם עוסקים ברפואה הכוללת את הגוף והנפש כאחד.
מטפלים בנפש שנפגעה מתענוג ותשוקה, צער ופחד, חמדנות, סכלות, עוולה ושאר יצרים ומעשי שחיתות וגם כי הם חונכו לשרת את האל.
לפי פילון, התרפויטים, שהאמינו כי סיימו את פרק חייהם הארצי, ומשום שאיפתם לחיי נצח, היו נוטשים את רכושם, את משפחותיהם, ידידיהם, ויוצאים להתבודד מתוך ידיעה שהתחברות עם כאלו שאינם שותפים לאידיאלים היא חסרת תועלת ואף מזיקה.
פילון מוצא צידוקים ויתרונות לצעדים אלו של התרפויטים.
כבר באחד המשפטים הראשונים כותב פילון ומכאן (וממשפטים שנכתבו בהמשך) מסיקים כי התרפויטים קיבלו לשורותיהם הן גברים והן נשים.
לפי פילון רוב התרפויטים היו אנשים מבוגרים ומבוססים, שבערוב חייהם היו מעוניינים להעמיק בידע ולהתעמק בהגות.
ומכאן ההסבר מדוע אינו מתאר ילדים או דאגות פרנסה, ומדוע לא מוזכרת עבודה בסדר חייהם, אלא תפילות והרהורים בלבד.
לפי עדותו של פילון האלכסנדרוני, התרפויטים קבעו את מקומם על גבעה קרוב לאגם מאריה (אגם מריוט בימינו), קילומטרים ספורים מאלכסנדריה.
בכל בית יש חדר מקודש, הנקרא "סמניון" או "מונסטריון".
במקום זה הם מתבודדים ובאים ברזי החיים הנעלים.
לחדר זה לא מכניסים מזון או משקה אלא רק ספרי קודש.
הם כה עסקו באלוהים עד שהוא הופיע אפילו בחלומותיהם.
תפילת בוקר בה הם מבקשים יום יפה ובהיר, כך שיזכו למחשבה מוארת ועם השקיעה תפילה בה הם מבקשים שנשמתם תחלץ מהמועקות ותעזור להם להגיע לחקר האמת.
במהלך היום הם מקדישים את זמנם לקריאה בכתבי הקודש ולפרשנותם בדרך אלגורית, כלומר מתוך נקודת מוצא האומרת שהמילים עצמן הן סמלים למציאות נסתרת הנגלית באמצעות רמזים הטמונים בהן.
יש להם גם כתבים שנכתבו על ידי מייסדי הכת, נכתבו בדרך אלגורית ומהווים להם דוגמה.
בנוסף הם מחברים פיוטים, שירים ומזמורים לאלוהים.
במהלך השבוע מתבודד כל אדם במונסטריון שלו וביום השביעי (שבת) מתכנסים כולם בסמנטיון אחד ומתיישבים בתנוחה המתאימה ליום שבת, ידיהם בתוך הגלימה, יד ימין מונחת בין החזה והסנטר, יד שמאל מאחרי הגוף בקו המותניים.
תנוחה המסמלת את היותו של יום השבת יום מנוחה.
זקן הקהילה, הבקיא באמונה, נושא בפני הקהל דברי טעם בקול שקט, עיקר הדיבור אינו הוכחת כישרון הדיבור של הנואם אלא הסברים, המבוססים על הגות רבה, של הרעיונות.
בסמניון יש עזרת גברים ועזרת נשים שביניהן מעקה נמוך ושאר הקיר פתוח עד התקרה.
כך נשמרת הצניעות בלי שתהייה הפרעה לנשים לשמוע את הדובר ולהבינו.
כיבוש היצר הוא נדבך חשוב בחייהם וכולל גם הסתפקות במועט באוכל.
היום מיועד להגות רוחנית ולכן לא אוכלים בשעות האור אלא בשעות החושך בלבד.
יש בהם שמדלגים על ארוחות מפאת הרצון להעמיק בלימודיהם.
לשתייה הם שותים מי מעיין טריים.
ביום שבת, יום קדושה ומנוחה הם אוכלים ארוחות משביעות אם כי צנועות, הכוללות בעיקר לחם, מלח, ותבלין אזוב.
בגדיהם פשוטים ונועדו להגן עליהם מפני פגעי מזג האוויר.
לכן יש להם מעיל עבה מפרוות עזים לחורף וכותונת בד לקיץ.
להבדיל מהגויים, שמשתאותיהם פריצות, אלימות ובזבוז הון.
זקני התרפויטים וזקנותיהם מתכנסים אחת לשבעה שבועות, לובשים בגדים לבנים, מסתדרים לפני מיטות הסעודה, ומתפללים בידיים פרושות מעלה שהחגיגה תהיה לרצון אלוהים.
התרפויטים מתיישבים לא לפי סדר גילם אלא לפי סדר קבלתם לכת (כלומר המעמד בכת נקבע על פי הוותק בה), רוב הנשים המשתתפות במשתאות הן בתולות מבחירה (ומכאן ניתן להסיק שאם רובן כאלו, סימן שיש גם אחרות, כלומר נשים נשואות שיש להן ילדים) ולא העמידו משפחה.
מקומות ההסבה קבועים, הגברים מימין והנשים משמאל.
אמנם הם מסבים לסעודה, אבל כהמשך לצניעותם ההסבה על מחצלות הפרוסות על מצע עלים, קצות המחצלות מגולגלים שיהיה נוח להשעין עליהם את המרפקים.
המשתה מתחיל כאשר הנשיא היושב בראש השולחן נושא דרשה על סוגיה בכתבי הקודש, פרשנות על דרך הרמז בשיטה אלגורית.
לאחר מכן שר הנשיא מזמור לאלוהים, ואחריו שרים האחרים מזמורים שונים.
גברים ונשים שרים יחד .
לתרפויטים אין משרתים או עבדים ולכן מי שמשרת את המסובים הם צעירי הקהילה.
כשמסתיים המזמור מכניסים צעירי הקהילה את השולחן ועליו התקרובת.
פילון לא מזכיר את הצעירים כמשתתפים במשתה.
למשתה מגישים מים (קרים או חמים לפי בחירה), לחם ומלח המתובל באזוב.
וזאת מנקודת מוצא שהיין הוא סם הכסילות ומאכלי פאר מעוררים את התשוקה.
הלחם והמלח מזכירים את לחם הפנים ואת שולחן הזהב בכניסה להיכל.
האחת של הגברים והשנייה של הנשים.
עם ההתלהבות מצטרפות תנועות ריקוד.
אחר כך מתמזגות שתי המקהלות למקהלה אחת מעורבת, נשים וגברים ששרים לשם יראת שמים.
עם עלות השחר פונים כולם מזרחה (לא לכיוון ירושלים) ומתפללים ליום יפה, לידיעת האמת ולמחשבה צלולה.
בסיום התפילה פורש כל אחד לסמיון שלו.
את הרעיון למקהלה אחת הם נוטלים משירת הים, אחרי בקיעת ים סוף, כאשר משה הנהיג את שירת הגברים ומרים הנביאה את שירת הנשים.
משתאות התרפויטים מזכירים את המשתאות המתוארות במגילת הסרכים.
שם השתתפו במשתה רק אנשי הכת רמי המעלה, אנשי המועצה.
סעודתם כללה לחם ו/או תירוש.
בראש השולחן ישב כהן שאמר את הברכות.
גם ספרי הברית החדשה מתארים את מנהג "בציעת הלחם" שנערך על ידי חסידי ישו, ממנו התפתח טקס האוכריסטיה.
במשפט העברי, תרעומת הוא מונח בו משתמשים חז"ל בכמה מקומות לתאר את ההשלכות המשפטיות של פעולה שאינה גורמת נזק ממוני אך גורמת לעוגמת נפש.
ההשלכות המשפטיות של דין זה אינן ברורות, חז"ל אינם טורחים לפרש את המשמעות המשפטית של המונח תרעומת, אך מצד שני הם טורחים לברר באילו מקרים חל דין זה.
רבי ישראל מסלנט מפרש שמשמעות המונח תרעומת הוא שישנה חובת פיוס של הפוגע על המתרעם, הרב יהודה סילמן פוסק להלכה שלמתרעם מותר להוציא דיבה על הפוגע.
כלומר, במקרה זה, התרעמות חלה כאשר בעל הבית או הפועלים מבצעים הפרת אמון ומבטלים את ההסכם ביניהם.
בתלמוד מוסבר כי מהמילים "והטעו זה את זה" מופנות כלפי שני פועלים המטעים זה את זה, כלומר - שליח של בעל הבית המטעה את הפועלים.
הגמרא מציעה ארבע אפשרויות מהו המקרה המדובר:
אפשרות שנייה: לפועלים יש שדה משלהם והם טוענים שאילו היו יודעים שבעל הבית משלם רק שלושה זוזים הם היו מעדיפים לעבוד בשדה שלהם.
אפשרות שלישית: מכיוון שהפועלים חשבו שהם מקבלים ארבעה זוזים הם עבדו עבודה ששווה ארבעה זוזים, הם מתרעמים כי אילו ידעו שבעל הבית משלם שלושה, הם לא היו עובדים עבודה באיכות של ארבעה זוזים.
אפשרות רביעית: מדובר במקרה שבעל הבית ביקש מן השליח לשכור פועלים בארבעה זוזים, והשליח שכר פועלים בשלושה זוזים, לכאורה לפועלים לא אמורה להיות תרעומת, מכיוון שהם הסכימו לקבל שלושה זוזים, אך בכל זאת הגמרא מצטטת את הפסוק .
כלומר למרות שהם הסכימו לקבל שלושה זוזים, מגיע להם לקבל את הזוז הרביעי.
תרסיס לשיער (או ספריי לשיער) הוא מוצר קוסמטי נפוץ שאותו מרססים על השיער כדי לשמור אותו נוקשה או בסגנון מסוים.
את תרסיסי השיער המודרניים פיתחו בערך באותו הזמן שפותח התרסיס, בשנות ה-40, והפטנטים הראשונים העושים שימוש בקופולימרים לצורך עיצוב שיער פורסמו בשנות ה-40.
מוצרי תרסיס לשיער הם תערובת של פולימרים תעשייתיים פשוטים, המספקים תמיכה מבנית לשיער.
אלה לעיתים קרובות, הם מורכבים מקופולימרים של פוליוויניל-פירולידון ופוליוויניל-אצטטי (דבק פלסטי).
תערובת קופולימר זו, בדרך כלל, עוברת שינוי כדי להשיג את התכונות הפיזיות הרצויות עבור המוצר (היותו דביק, מוקצף וכדומה), באמצעות שימוש בתוספים כימיים, כגון פרופנול אמינומתילי (Aminomethyl propanol), פעילי שטח כגון בנזלקוניום כלוריד, ואחרים כגון דימטיקון (Polydimethylsiloxane).
חומרים פעילים אלו מרכיבים רק חלק קטן בתרסיסים לשיער (תרסיס).
רוב המכל מלא בממיסים נדיפים הנחוצים להפיכת תערובת הקופולימר לתמיסה שאותה ניתן לרסס.
אלה כוללים אלכוהול פשוט כמו אתנול או כוהל בוטילי שלישוני, ממיסים את החומרים הפעילים, ודימתיל אתר או תערובת פחמימן פחמימנים, כהודפים.
תערובת קופולימר, חומרים, וחומרים הודפים הם, בדרך כלל, נדיפים מאוד ודליקים מאוד (כמו רוב התרסיסים).
מסיבה זו, רוב סוכנויות הביטחון שבשדות התעופה אוסרות על נוסעים במטוסים לשאת עימם תרסיסי שיער.
תרסיס לשיער הפך להיות מוצר נפוץ במהלך שנות ה-40, לאחר המצאת הפטנט המאפשר את יצירת התרסיס ולאחר יצירת המכל של התרסיס.
עד לשנת 1964, התרסיס לשיער הפך להיות מוצר היופי הנמכר ביותר בשוק.
עם זאת, מכירות המוצר ירדו במהלך שנות ה-70, כאשר תסרוקות השיער של נשים הפכו ליותר חלקות ומשוחררות.
בשנות ה-80 חזרה הפופולריות של התרסיס לשיער, עם העלייה בפופולריות של תסרוקות תקופתיות התואמות לסצנת הפאנק רוק (Punk rock) של התקופה.
כיום, תרסיסי שיער מיוצרים בהתאם לדרישות השוק, שכן המראה הטבעי יותר הוא זה השולט כיום באופנת התסרוקות.
תרסיס לשיער הוא מוצר המכיל כימיקלים מזיקים רבים.
בגלל שהמוצר עצמו הוא תרסיס - הוא דליק מאוד.
בשנת 1993, ה-FDA פרסם אזהרה כדי למנוע שריפות הקשורות לתרסיסי שיער.
לפני אזהרה זו, היו דיווחים רבים אודות שריפות רבות, שנגרמו כתוצאה משימוש במוצר זה.
תרכובות אורגניות נדיפות, אשר גורמות ערפיח, נמצאות לעיתים קרובות בסוגים כאלה של מוצרים.
תרכובות אלה יכולות לגרום נזק לאוזון וקשורות להתחממות כדור הארץ.
כמו כן, הן גם מזיקות לבני אדם.
אם הם מצברים בגוף האדם בכמויות גדולות, הם עלולים לגרום לסחרחורת וכאבי ראש, ובמקרים מסוימים - לתגובות אלרגיות ואפילו להתקפי אסתמה.
חומר מסוכן נוסף שנמצא בתרסיסים לשיער נקרא פורמלדהיד, תרכובת אשר בריכוזים גבוהים יותר נעשה בה שימוש לצורך שימור דגימות, רקמות וגופות.
מאחר שהוא משמש גם על מנת כדי גם כן להרוג עובש וחיידקים, הוא מוכנס גם לתרסיסי שיער, כדי להדוף מתוכם מזהמים פוטנציאליים.
עם זאת, פורמלדהיד יכול לגרום לבעיות רבות כגון דרמטיטיס, כאבי ראש, ומחלה בדרכי הנשימה.
כמו כן, חומר זה חשוד כמסרטן.
בתרסיסי שיער נמצאים גם פתלטים, על מנת להגדיל את גמישותם של פולימרים אחרים.
משפחה זו של כימיקלים נמצאת בתרסיסי שיער על מנת לשפר את השימוש קוסמטי שלה.