tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדי שנה מאז 2005, ובהשראת רשימת "50 האנשים הכי יפים בעולם" של המגזין "פיפל", מפורסם ב"פנאי פלוס" דירוג 50 האנשים "היפים והנכונים" בתעשיית הבידור הישראלית.
האישים שדורגו במקום הראשון בכל שנה הם:
במהלך השנים כתבו בפנאי פלוס עיתונאים צלמים וכותבים שונים, בהם יצחק בירן, שמואל יערי, חנוך גריזיצקי, חגית גינזבורג, שי פרץ, הדס בשן, יעקב בר און, נחום מוכיח, אפרת שלום, יסמין אבן, אהרן מורג, רון לוונטל ויובל אברמוביץ'.
העיתונאי נמרוד דביר שימש ככתב העיתון באמריקה ולאחר חזרתו לארץ מונה לעורך מדורי התרבות במגזין ולבסוף לסגן עורך העיתון.
העורך הראשון של השבועון היה דוד פז.
לאחריו החליפו בתפקיד יגאל גלאי.
בין השנים 2004 ל-2010 ערכה את השבועון נירית וייס.
בין השנים 2010 ל-2013 אור קניספל, ומאז 2013 עורכת העיתון הייתה ליאת לוי-קופלמן.
פנאנתאיזם (מיוונית: πᾶν "הכול"; ἐν "ב־"; ו־Θεός "אל") היא תפיסה שלפיה העולם הוא חלק מהאל, אך האל אינו רק העולם, אלא גם מה שמעבר לו.
המונח נטבע על ידי הפילוסוף הגרמני קרל כריסטיאן פרידריך קראוזה בשנת 1828 כדי להבדיל בין רעיונותיהם של גאורג וילהלם פרידריך הגל (1770–1831) ופרידריך וילהלם שלינג (1775–1854) על יחסי האל והיקום מהפנתאיזם כביכול של ברוך שפינוזה.
הפנאנתאיזם דומה לפנתאיזם בכך ששתי הגישות דוגלות בתפיסת אלוהות אימננטית, לפיה העולם אינו נבדל מהאל אלא הוא מזוהה עימו.
אך בשונה מהפנתאיזם שאינו מכיר בדבר מעבר לתחום ההכרה והשפה, ובכך הוא בעצם חומרי, ומזהה את האל עם הטבע בלבד, הרי הפנאנתאיזם מאמין בקיומם של דברים מעבר לתחום ההכרה והשפה, ולכן לשיטתו אין האל מצטמצם בטבע והעולם בלבד, אלא כולל גם את מה שמעבר לו.
בניגוד לפנתאיזם המניח אל סופי, הפנאנתאיזם מכיר בקיומו של אל אינסופי.
במסגרת זו אף ניתן להכניס מערכות של עולמות נסתרים, כדוגמת אלו המופיעים בקבלה.
מקובל כי הוגים יהודיים רבים, ואף דתיים, דוגלים בפנאנתאיזם.
תופעה זו מופיעה בעיקר אצל פילוסופים יהודים שהושפעו מתורת הקבלה, שבה מופיעים משפטים שונים אודות הימצאותו של האל בכל מקום, כמו (ארמית: "אין מקום הריק ממנו [מאלוהים]"), ו (בראשית רבה ס"ח, ט'), לצד ביטויים המורים על אינסופיותו של האל.
גישה פילוסופית לעניין מובילה כמעט בהכרח לפנאנתאיזם, ויש המגדירים את תורת החסידות כפנאנתאיסטית, במיוחד כפי שהיא מתבטאת בכתבי רבי שניאור זלמן מלאדי מייסד חסידות חב"ד, ויש המגדירים גם את רבי אברהם יצחק קוק כפנאנתאיסט, בפרט על פי תלמידו הגדול הרב דוד כהן ("הנזיר") בספרו קול הנבואה.
אך יש חוקרים שרואים את משנתם של אלו כאקוסמיזם, לפיו היקום כפי שהוא נראה אינו בסופו של דבר אלא אשליה, ומה שקיים באמת אינו אלא האינסוף המוחלט.
כמו כן מצויה תפיסה זו גם בפלגים שונים של רוב ככל הדתות: נצרות, הינדואיזם, סיקיזם, אסלאם, גנוסיס ובודהיזם.
בין הפנאנתאיסטים עצמם, הדוגלים בתפיסת אלוהות אימננטית ועם זאת בכך שהאל מכיל גם מה שמעבר לתחום הטבע, ההכרה והשפה, קיימים שני זרמים עיקריים:
זרם אחד יוצא מתוך הכרת האל כאינסופי, בתפיסה שדורשת הרחקת הגשמיות ממנו בצורה מוחלטת, ובעקבות כך הרי היא דורשת הרחקת כל תפיסה הגורסת שינוי באלוהות, הן השתנות בזמן והן השתנות במקום.
משכך, מציאותו בבריאה לא השתנתה מאומה אחרי הבריאה כיוון שהאל לא השתנה לפני הבריאה ואחריה, ואם כך מצוי הוא בכול אחרי הבריאה כשם שהיה מצוי בכול לפני כן.
תפיסה זו מחייבת אימננציה מוחלטת של האלוהות בכל אתר ואתר של המציאות, ולצד זה הרי היא מכירה באל אינסופי ולא מוגבל.
הזרם האחר מגבש תפיסה של אימננציה על מנת לקרב את האל לעולם ולזהותו עימו, בדומה לפנתאיזם, וההבדל ביניהם הוא רק בתפיסת העולם – הפנתאיזם חומרי ולכן אינו מזהה את האל אלא עם הטבע בלבד, ואילו הפנאנתאיזם מכיר גם במציאות שמעבר לטבע, ולכן מזהה גם עימה את האל.
פנאקיט הוא מינרל נזוסיליקטי המכיל בריליום ושייך לקבוצת הפנאקיט, קבוצת מינרלים במבנה דומה הקרויה על שמו.
נוסחת המבנה הכימי של פנאקיט היא Be2SiO4. לפנאקיט יש סימטריה טריגונלית, אחד המינרלים הסילקטיים הבודדים בעלי סימטריה זו, הנפוצה יותר במינרלים קרבונטיים.
לפנאקיט יש סימטריה זהה למינרל הירוק דיופטאז ולמינרל וילמיט השייך גם הוא לקבוצת הפנאקיט.
הפנאקיט מופיע בטבע בדרך כלל בגבישים בלתי מפותחים שצורתם רומבוהדרונים פחוסים כמעט עד צורת לוחיות או עדשות קמורות בתוך מסת אם.
פחות נפוץ כגבישים פריזמתיים קצרים, אבל במקרים קיצונים יכול הגביש לגדול לאורך של 20 ס"מ.
כמו כן במקבצים של גבישים בצורת עמודים, כספרוליטים (גופים מעוגלים בתוך מסת אם) וכגרגירים.
הגבישים נעדרי פצילות, והם נשברים בצורת קונכייה.
הקשיות של המינרל גבוהה יחסית ונעה בין 7.5 ל-8 בסולם מוס והמשקל הסגולי הוא בממוצע 2.96.
מקדם השבירה הממוצע של הפנאקיט הוא 1.66. גבישי הפנאקיט הם לפעמים שקופים לחלוטין וחסרי צבע, אבל בדרך כלל צבעם לבן, צהבהב או אפרפר והם שקופים למחצה.
לעיתים יש גבישי פנאקיט בגוון ורוד וחום ולפעמים מופעים כתמים מנומרים על פאות הגביש.
המופע השקוף חסר הצבע דומה מאוד לקוורץ ולכן טועים לא פעם בין שני סוגי המינרלים.
את השם למינרל נתן המינרלוג הפיני (בן המיעוט השוודי) נילס גוסטף נורדנשלד ב-1833 על סמך דוגמאות שקיבל ממכרה האזמרגד והכריזובריל על פלג טקובאיה בסמוך ליקטרינבורג בהרי אורל ברוסיה.
מקור השם ביוונית, "פנקוס", כלומר מרמה.
השם רומז לדמיון של הגבישים השקופים של הפנאקיט לגבישי קוורץ.
לעיתים נעשה שימוש בפנאקיט כאבן חן.
לשם כך חותכים את האבן בצורת יהלום.
שתי דוגמאות נאות של אבנים שנחתכו כך, השוקלות 34 ו-43 קרט (6.8 ו-8.6 גרם בהתאמה), מצויות במוזיאון הבריטי.
מקדם השבירה של הפנאקיט גבוה מזה של הקוורץ, הבריל או הטופז, וכתוצאה מכך פנאקיט מלוטש מבריק יותר ויש הטועים בינו לבין יהלום.
בנוסף, פנאקיט הוא מינרל מבוקש על ידי אספנים.
פנאקיט מופיע בעורקים בפגמטיטים שנוצרו בטמפרטורה גבוהה, בסלעי גרייזן, בעורקים הידרותרמיים ובשיסטים נציציים יחד עם קוורץ, כריזובריל, אפטיט וטופז.
הפנאקיט הוא מינרל נדיר, אבל שכיחותו יחד עם אבנים יקרות גורמת לכך שהוא זמין למדי בחנויות למינרלים.
המינרל מוכר זמן רב מדוגמאות שנמצאו במכרה האזמרגד והכריזובריל על פלג טקובאיה בסמוך ליקטרינבורג בהרי אורל ברוסיה, שם מצוים גבישים גדולים בשיסט נציצי.
המינרל נמצא גם יחד עם טופז ואמאזוניט בסלעי הגרניט של הרי אילמן בדרום אורל ובאזור פסגת פייק (Pikes Peak) שבמדינת קולורדו בארצות הברית.
גבישים פריזמתיים גדולים נמצאו במחצבת פצלות השדה בקראגרו (Kragerø) שבנורווגיה.
פראמון (Framont) ליד שירמק (Schirmeck) שבאלזס הוא אתר ידוע נוסף.
גבישים גדולים נמצאו בסאו מיגל דה פיראקיקבה (São Miguel de Piracicaba), כ-50 קילומטר מבלו הוריזונטה בירת מדינת מינאס ז'ראיס בברזיל.
גבישים גדולים יותר שקוטרם נע בין 3 ל-5 ס"מ ומשקלם עד 13 קילוגרם נמצאו בגרינווד (Greenwood) שבמדינת מיין בארצות הברית, אך כאן מדובר על פסאודומורף של קוורץ.
פֵּנְגַ'אבִּי (בכתב שאהמוקהי: پنجابی; בכתב גורמוקהי: ਪੰਜਾਬੀ) היא שפה הודו-ארית המדוברת בעיקר בחבל פנג'אב שבצפון תת-היבשת ההודית.
היא אחת השפות הנפוצות בעולם, עם כ-150 מיליון דוברים.
בשל חלוקת הודו, גם השפה פנג'אבי מחולקת לשני ניבים עיקריים:
ניב מערבי (פקיסטני), הנכתב בכתב שאהמוקהי (شاہ مُکھی) המבוסס על האלפבית הערבי, והוא השפה הרשמית במחוז פנג'אב של פקיסטן.
ניב מזרחי (הודי), הנכתב בכתב גורמוקהי (ਗੁਰਮੁਖੀ), והוא השפה הרשמית במדינת פנג'אב של הודו.
לפנג'אבי מעמד רשמי בדת הסיקית, שרוב מאמיניה דוברי פנג'אבי מזרחית, ולרוב הם מבצעים גם את הטקסים הדתיים שלהם בשפה זו.
+פונמות בפנג'אבי סדקי וילוני חכי כפוף בתר־מכתשי מכתשי/שיני שפתי(־שיני) אפיŋɲɳnm סותםgkʰɖʈʰd̪t̪ʰbpʱ מחוכךʤʧʰ חוכךɦ (ʃ)(z)sʋ(f) מקורב(צדי)jl מקיש(צדי)ɾɺ̢ * תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
פנאיוטיס "פאנוס" ואסילופולוס הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל יווני ששיחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
ואסילופולוס החל את הקריירה שלו בקבוצת היראקליס פירגו מהליגה הרביעית ביוון בשנת 1998, ושיחק בה במשך שלוש שנים.
ב-2001 עבר לפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית, והחל בה את הקריירה המקצוענית שלו.
בעונתו הראשונה בפאוק מיעט ואסילופולוס לשחק, אך בשנים שלאחר מכן הפך לאחד מהשחקנים החשובים בקבוצתו.
הוא פיתח בפאוק שותפות מוצלחת יחד עם הגארד קוסטאס וסיליאדיס והפורוורד לוקאס מברוקפלידיס שכונתה "השלישייה האגדית", והצטיין במשחק ההגנה.
באותה תקופה הוא ביסס את מעמדו בנבחרת יוון עד גיל 21.
בקיץ 2005 חתם ואסילופולוס באולימפיאקוס.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 2005/2006, הגיעה הקבוצה לראשונה מזה ארבע שנים לגמר פלייאוף הליגה היוונית, בו הפסידה לפנאתינאיקוס.
בעונה זו שיחק לראשונה במסגרת היורוליג, והעפיל עם קבוצתו עד לרבע הגמר לאחר שקלע 7.2 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2006/2007 הוא שיפר את יכולתו מהעונה הקודמת, והעפיל עם אולימפיאקוס פעם נוספת לגמר הליגה היוונית ולרבע גמר היורוליג.
בעונת 2008/2009 סיימו ואסילופולוס וקבוצתו לראשונה במקום הראשון בעונה הסדירה בליגה היוונית, אך הפסידו שוב בגמר לפנאתינאיקוס.
הוא אף העפיל עמה לראשונה בקריירה שלו לפיינל פור היורוליג, לאחר ניצחון על ריאל מדריד ברבע הגמר.
הוא קלע 4.5 נקודות בממוצע למשחק ביורוליג בעונה זו.
בעונת 2009/2010 זכה עם אולימפיאקוס בגביע היווני.
ואסילופולוס שיחק בנבחרות הצעירות השונות של יוון.
הוא זכה במדליות ארד באליפות אירופה עד גיל 18 ב-2002 ובאליפות אירופה עד גיל 19 ב-2003, וכן שיחק עם הנבחרת הצעירה של יוון באליפויות אירופה עד גיל 20 ועד גיל 21.
בשנת 2005 שיחק ואסילופולוס לראשונה עבור הנבחרת הלאומית של יוון באליפות אירופה בכדורסל.
הוא זכה עם נבחרתו במדליית הזהב, אך בשל גילו הצעיר כמעט ולא קיבל דקות משחק בטורניר זה.
באליפות העולם בכדורסל בספטמבר 2006 הוא הפך לשחקן חשוב יותר בנבחרת, והיה שותף לזכייתה במדליית הכסף.
ואסילופולוס השתתף עם נבחרת יוון גם באליפות אירופה 2007, והיה שותף להצלחה נוספת שלה - הגעה לחצי הגמר וזכייה בכרטיס לטורניר הקדם-אולימפי, תוך שהוא קולע 3.4 נקודות למשחק.
בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת בייג'ינג 2008, אליה הצליחה יוון להגיע מהטורניר הקדם-אולימפי, קלע ואסילופולוס 7 נקודות בממוצע למשחק.
הוא העפיל עם נבחרתו לרבע גמר הטורניר האולימפי, וסיים עמה במקום החמישי.
בנוסף, זכה ואסילופולוס ארבע פעמים רצופות עם נבחרת יוון בטורניר אקרופוליס, בשנים 2005–2008.
ואסילופולוס מסוגל לשחק הן בעמדת הפאוור פורוורד והן בעמדת הסמול פורוורד ולעיתים אף כגארד, ובעל יכולות בהתקפה ובהגנה.
הוא מצטיין במשחק מתחת לסל - בלקיחת ריבאונדים ובחסימות, וכן בעל יכולת מסירה טובה ויכולת טובה בזריקות מטווח שלוש הנקודות.
ואסילופולוס נחשב גם לשחקן בעל יכולת אתלטית טובה, ולשחקן הגנה שנצמד ליריביו ומקשה עליהם מאוד.
בעקבות זאת, הוא נחשב לאחד משחקני ההגנה המועילים ביותר באירופה, וגורר השוואות לשחקן העבר יורגוס סיגלאס.
פנאיוטיס דנגליס (ביוונית Παναγιώτης Δαγκλής; 1853, אגריניו, ממלכת יוון – 9 במרץ 1924, אתונה, ממלכת יוון), היה גנרל יווני, שר המלחמה היווני ומפקדו בפועל של צבא יוון אשר הוביל אותו לניצחון על ממלכת בולגריה בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.
פנאיוטיס דנגליס נולד לגאורגיוס דנגליס, מהפכן יווני אשר לחם במלחמת העצמאות היוונית.
ב-1878 סיים דנגליס את האקדמיה הצבאית היוונית והוסמך כקצין ארטילריה בדרגת סגן משנה.
מאוחר יותר נשלח לשנת לימודים נוספת בבלגיה.
בין 1884–1887 שימש כקצין הקישור היווני למשלחת הצבאית הצרפתית, שעסקה בהכשרתו, ציודו והפיכתו של צבא ממלכת יוון, לצבא אירופי מודרני.
דנגליס שנחשב מומחה למקצועות הארטילריה הוצב לתפקידי הדרכה באקדמיה הצבאית.
בשלהי המאה ה-19 המציא דנגליס את תותח ההרים שייחודו ביכולת הובלתו הקלה בשטחי קרקע קשים ויועד ללוחמה בשטח הררי, כסיוע לכוחות חיל הרגלים.
התותח בקוטר 75 מילימטרים יוצר באופן סדרתי על ידי חברת שניידר אלקטריק, כונה "תותח שניידר-דנגליס" והופעל במלחמות הבלקן ובמלחמת העולם הראשונה.
דנגליס שימש כראש מטה חטיבת רגלים באזור אפירוס, ב-1904 הועלה לדרגת לויטננט קולונל והועבר לתפקיד במטה הכללי היווני וב-1907 הועלה לדרגת קולונל.
במקדוניה היוונית שהייתה עדיין נתונה רשמית תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, התחולל בראשית המאה ה-20 עימות בין מיליציות יווניות לבולגריות במטרה לקבוע עובדות בשטח לקראת מאבק עצמאות עתידי.
האימפריה שנתונה הייתה בעימות בין הסולטאן עבדול חמיד השני לתנועת הטורקים הצעירים הפגינה חולשה צבאית ופוליטית וצבאה לא התערב בנעשה.
ידם של הבולגרים הייתה על העליונה ודנגליס נשלח לעמוד בראש הארגון "הפאן-הלני" במקדוניה כדי לארגן את ההתנגדות היוונית.
צעדיו הוגבלו על ידי המלך גאורגיוס בשל רצונו להימנע מעימות ישיר נוסף מול העות'מאנים, עניין שהוביל לאי שקט בקרב החוגים הלאומנים בצבא שראו בחבל שטח מולדת היסטורי.
ביוני 1909 נקראו בחזרה לממלכה, כל קציני הצבא אשר פעלו באופן לא רשמי ברחבי מקדוניה והעניין הוביל להפיכה כנגד המלך.
ב-1911 הועלה דנגליס לדרגת מייג'ור-ג'נרל ומונה לראש המטה של צבא היבשה, הן בשל כישוריו והן בשל הצורך לאזן בין תומכי הקיסרות הגרמנית נאמני המלך במטה הכללי כדוגמת הגנרל יואניס מטאקסס, לבין הלאומנים היוונים.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה שימש כראש המטה של הארמייה עליה פיקד יורש העצר קונסטנטינוס ובנובמבר 1912 מונה כאחד מנציגי ממלכת יוון לוועידת השלום בלונדון.
במרץ 1913 הועלה לדרגת לויטננט ג'נרל ומונה למפקד גיס.
בשלהי 1914 פרש דנגליס מהשירות הצבאי והצטרף למפלגה הליברלית היוונית בראשות אלפתריוס וניזלוס וב-1915 נבחר כחבר פרלמנט מטעם חבל אפירוס.
הוא מונה לשר המלחמה וביחד עם וניזלוס והאדמירל פבלוס קונטוריוטיס פעלו להדחת המלך קונסטנטינוס, בשל עמדתו הפרו-גרמנית.
לאחר ההפיכה שפרצה בסלוניקי בראשות הגנרל אמנואיל זימברקקיס ובעידודו של מפקד כוחות מדינות ההסכמה בחזית המקדונית מוריס סראי, הצטרך דנגליס ל"ממשלה הזמנית להגנת האומה" שהוקמה בעיר בראשות וניזלוס.
דנגליס, וניזלוס וקונטוריוטיס נודעו כ"טרויקה" להגנת האומה.
לאחר הצטרפותה של יוון למלחמה והדחתו של המלך קונסטנטינוס, מונה למפקד בפועל של צבא יוון.
וניזלוס ודנגליס פעלו לארגונו מחדש של צבא יוון והצליחו לגייס כוח שצבאי שמנה 160,000 חיילים אשר אורגנו ב-10 אוגדות.
כך, עלתה מצבת הכוח הלוחם של מדינות ההסכמה בחזית המקדונית ל-600,000 לוחמים, לעומת 450,000 חיילים של מעצמות המרכז, רובם בולגרים.
יתרון כמותי זה, איפשר למפקד הצרפתי החדש בזירה הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה להכריז בתחילת ספטמבר 1918 על מתקפה כוללת לאורך עמק הווארדאר אשר הובילה להכרעת החזית.
ב-29 בספטמבר נכנעה ממלכת בולגריה וחודש מאוחר יותר האימפריה העות'מאנית.
מפקד קבוצת הארמיות הבריטיות הגנרל ג'ורג' מילן ציין במברק לדנגליס שללא הצטרפות הכוחות היוונים לחזית, מדינות ההסכמה לא יכולות היו להוציא לפועל את מתקפת הווארדאר ולנצח במערכה.
לאחר תום המלחמה חזר דנגליס לחיים הפוליטיים ולאחר ההפסד בבחירות 1920 ויציאתו לגלות מרצון של וניזלוס, התמנה ב-1921 ליושב ראש המפלגה הליברלית במקומו.
הוא המשיך לכהן בממשלה היוונית עד לבחירות של 1923 וב-1924 פוטר מהממשלה.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים הידרדר מצב בריאותו והוא נפטר מדום לב ב-9 במרץ 1924.
פנאי הוא כותר ספר אוסף שיריה הראשון של המשוררת הישראלית זלדה, אשר ראה אור בתשכ"ז 1967 בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתל אביב.
כמה ביטויים, שטבעה בו זלדה, זכו לציטוט בתרבות הישראלית.
זלדה הקדישה את הספר לזכרם של הוריה: הרב שלום-שלמה שניאורסון והרבנית רחל שניאורסון.
נושאי הקובץ הם מצבי הנפש והתודעה, ובכלל זה הדיכאון והגעגועים, ועמם והחוויה הדתית, הכוללת אמונה, דבקות, וקיום המצוות.
כמו בכלל שירתה, כך גם ב"פנאי", השפה הפואטית של המשוררת מכילה פרפרזות רבות מהתנ"ך, ספרות חז"ל, הפיוט והתפילה היהודית לדורותיה.
נהר אחד זורם אל ים מול הים
יש כי אראה את עצמי
הסתרת נפשך ישן לו גרעין
אז תצעק נשמתי סר מר המוות
פָנָאטיות דתית היא מונח מתחום מדעי החברה (ובפרט הפסיכולוגיה החברתית) המתאר מצב שבו אדם מחזיק בעמדה דתית דומיננטיות באופן כה קיצוני עד כדי כך שהוא מנסה לסתור כל הבעת התנגדות כלפיה או מדחיק התנגדות כזאת, גם אם התנגדות זו מבוססת ומדויקת מבחינה מציאותית ובפרט אמפירית.
צורה זו של פנאטיות ידועה לאורך ההיסטוריה, ובמקרים רבים הביאה לפילוג ולאלימות הן בתוך מעגל המאמינים והן בין קבוצות אמונה שכנות.
הפנאטיות הדתית היא חלק מתופעה רחבה יותר של פנאטיות בחברה האנושית.
המונח פנאטיות דתית דומה למונח הפנאטיות בכללותו אך הוא מדגיש את ההיבט הדתי; פנאטיות תיתכן לא רק במסגרת חשיבה או פילוסופיה דתית, אלא גם במסגרת אידאולוגיות חילוניות שבניגוד לדתות אינן בהכרח מדגישות פרקטיקה ופולחן.
אין הכרח שאדם דתי יהיה פנאטי בעמדה מסוימת דווקא מהיותו דתי; לא כל הדתות בהכרח מחנכות לחשיבה פנאטית ולקיחת עמדות מסוימות לרמת הפנאטיות נעשית לעיתים באופן דטרמיניסטי, מתוך אינדוקטרינציה ולעיתים אין לפרט בכלל שליטה על התפתחותה.
אין לבלבל פנאטיות דתית עם פונדמנטליזם.
בעוד שפונדמנטליזם קורא לחזור ליסודות הדת המקוריים (הפונדמנטליות), אין הכרח שקריאה זו תביא עימה חשיבה והתנהגות שתזוהה עם פנאטיות.
הפנאטיות יכולה אפוא להגיע גם כאשר מתרחקים מהפונדמנטליזם, כלומר ניתן להיות פנאטי בהקשר לעמדות דתיות-רפורמיות או חדשניות.
ורסיה של מושג הפאנאטיות הוא הקנאות הדתית המשותפת בעיקר למאמיני שלוש הדתות המונותאיסטיות, היהדות, הנצרות והאסלאם.
הקנאות הדתית הקיצונית ניזונה מהטענה של המאמין שהוא מבטא במעשיו את רצון האלוהים המסור בידו או שהוא בא לקדש את שם האלוהים במעשיו.
מופעים היסטוריים של קנאות דתית מצויים בהיסטוריה של שלוש הדתות המונותאיסטיות מאז היווסדן, ביהדות אלו מקנאי השם ומקדשי השם לאחר מכן, בנצרות אלו המרטירים, ובאסלאם השהידים.
בעת המודרנית עלתה התקווה שההשכלה תביא לצמצום התופעה אולם המאבק של אנשי המסורת הדתית במודרניזציה הביא לגילויים של קיצוניות דתית אלימה במיוחד.
דוגמה בולטת במשרעת גלובלית היא התקפת הטרור ב 11 בספטמבר ההוא על מגדלי התאומים בניו יורק.
במשרעת ישראלית אנו פוגשים אלימות על בסיס קנאות דתית בערים עם אוכלוסייה חרדית משמעותית, כמו גם אלימות משטרתית כנגד.
תופעות של קנאות לאלוהי ישראל אנו מוצאים במסורת ישראל מימי המקרא ועד ימינו, תופעות שמתאפיינות במעשי אלימות בשם האלוהים כולל מעשי רצח.
אמנם ההלכה היהודית רואה ברצח ללא משפט פשע חמור נגד האלוהים ונגד האדם, אבל הסיפור המסופר במסגרת מסורת זו מכיל לצד ערך קדושת החיים גם מקרים של רצח בשם האלוהים או למען שמו שזכו לשבח ולשכר רבתי.
פנחס בן אלעזר הכהן הגדול הרג ללא משפט את זמרי בן סלוא והמדיינית שהתייחדו בקרבת אהל מועד וזכה על כך לשכר שמשרת הכהונה הגדולה תימסר לו ולמשפחתו לדורות.
(במדבר, כ"ה) אליהו התשבי, נביא האלוהים, שחט את ארבע מאות וחמישים נביאי הבעל.
(מלכים א, י"ח) הוא נרדף על מעשהו בידי מלכות אחאב, אבל זכה לשם גדול במסורת ישראל לדורות.
מתתיהו החשמונאי שחט את שליח המלך שבא לזבוח זבח אלילי במודיעין במצוות המלך ואף הוא זכה, כנאמר שם, לשבח ולשכר פנחס, כהונה גדולה לדורות.
וככלותו לדבר את הדברים האלה קרב איש יהודי לעיני כולם לזבח על הבמה במודיעים כמצות המלך.
וירא מתתיהו ויקנא וישתונן כליותיו וישלח חרונו כמשפט וירץ ויזבחהו על הבמה.
ואת איש המלך המאלץ לזבח המית בעת ההיא ואת הבמה הרס.
ויקנא לתורה כאשר עשה פנחס לזמרי בן סלוא.
ויקרא מתתיהו בעיר בקול גדול לאמר כל המקנא לתורה העומד בברית ילך אחרי.
(מקבים א', ב')הקנאות שבה להופיע כהתנגדות לשלטון הרומאי ומרכיב משמעותי בפרוץ "המרד הגדול" בשנת 66 לספה"נ.
אנו מכירים שתי קבוצות של קנאים, משפחת יהודה הגלילי שממנה יצאה קבוצת הסיקריים, וקבוצת הקנאים הירושלמיים, מחוגי הכהונה.
קבוצות אלו הובילו את המרד, תוך סירוב מוחלט לקבלת עולם ובסופו של דבר לחורבן ירושלים.
בין מנהיגי הקנאים בלטו יוחנן מגוש חלב ושמעון בר גיורא.
הסיקריים, שמוצאם גלילי, הטילו טרור על אנשי ירושלים תוך רצח באמצעות הפיגיון המכונה סיקאר, ומכאן שמם.
הם גורשו מירושלים בידי קנאי ירושלים והתבססו במבצר מצדה עד לנפילתם בשנת 73.[...] וכאשר טהרה הארץ מהשודדים האלה צמח וגדל בירושלים מין שודדים אחרים, אלה הנקובים סיקריים.
הם היו רוצחים את האנשים בעצם היום ובראש חוצות העיר ובחרו להם להתערב ביום מועד בקרב ההמון החוגג, בהסתירם תחת בגדיהם חרבות קצרות, ובהן המיתו את אנשי חרמם, וכאשר נפלו האנשים חללים, היו הרוצחים צועקים חמס יחד עם כל ההמון...
יונתן הכהן הגדול היה הראשון שנשחט בידיהם ואחריו נרצחו אנשים רבים מדי יום ביומו....
כמו בעת מלחמה ירא כל איש, פן יבוא מותו פתאום, ומרחוק נזהר מאנשי ריבו, וגם חדל לבטוח באוהביו הקרובים...
כה מהירים היו האורבים האלה במלאכתם וכה השכילו להיעלם מן העין!
(יוספוס פלוויוס, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ב, פרק י"ג, פסקה ג' (תרגום שמחוני)יוסף בן מתתיהו מתייחס בשלילה מוחלטת לתופעת הקנאות בכלל וקבוצת המתנקשים הסיקריים בפרט.
כך הוא גם מתאר את מותם על אמונתם במצדה.
(ספר תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר ז', פרק ט', פסקה א') אולם, הקנאות באותה העת היא תופעה אותנטית בקרב הציבור היהודי.
מסורת השבח לרוצחים ממשיכה גם במאה העשרים כאשר הד"ר ברוך גולדשטיין מבצע טבח במתפללים מוסלמים במערת המכפלה בחברון, קברו נהיה מוקד לעליה לרגל ושמו זוכה לעטרת צדיקים בעיני רבים.
גם רוצחו של ראש הממשלה יצחק רבין בשם ערך דתי של "דין רודף" זוכה לשבח בציבורים שונים.
גם במאה העשרים ואחת ישנם פרטים יהודים שמצדיקים בשם אמונתם מעשי אלימות ורצח של ערבים.
מסורת קידוש השם הלכה והתפתחה מימי בית שני, אל תוך מסורת היהדות הרבנית והביאה את הקנאות לאלוהי ישראל לניסוח קיצוני חדש של מוות על קידוש השם של המאמין עצמו או של בני משפחתו.
כבר בספר מקבים א; מסופר על נכונות יהודי ארץ ישראל למות על אמונתם ולא להיענות לגזרות אנטיוכוס.
ורבים מבני ישראל דבקו בתורת ה' ויישמרו מאכול כל דבר טמא.
וייבחרו את המוות משקץ את נפשותם, ומחלל את ברית ה', וימותו.
בהמשך מסופר שהיהודים שברחו למערות מפני הגזרות, לא נלחמו בשבתות והעדיפו למות ולא לחלל את אמונתם.
(מקבים א', ב') הטקסט מביא את בדברי מתתיהו לבניו טרם מותו, "לכן קומו בני וקנאו לתורת אלוהינו" (מקבים א', ב') והוא מונה את קנאי השם, שבזכות מסירות הנפש המוחלטת שלהם זכו לשכר גדול ובהם פנחס הכהן ואליהו הנביא ואחרים.
ספר מקבים ב' המאוחר יותר, ממשיך את תיאור המרטירולוגיה היהודית בסיפור אלעזר הזקן שסירב לאכול מבשר החזיר (מקבים ב', ו') ואת סיפור "אם הבנים" שעודדה את שבעת בניה למות ולא לחלל ולו למראית עין את אמונתם.
(מקבים ב', ז') הסיפור זכה להתחדשות במהדורות רבות, בספר מקבים ד', ובספרות התלמודית ובימי הביניים קיבל את השם המוכר כעת לכל ילד בישראל, "חנה ושבעת בניה".
כך גם סיפורם של "עשרת הרוגי מלכות", עשרת חכמי ישראל שמתו על אמונתם ובראשם רבי עקיבא, סיפור שנהיה לסיפור מכונן במסורת היהודית.
בסיפור התלמודי על מותו של רבי עקיבא (ברכות ס"א, ע"ב) אומר עקיבא שכל ימיו הוא ייחל לכך שיוכל למות על קדושת השם.
בשעה שהוציאו את רבי עקיבא להריגה זמן קריאת שמע היה, והיו סורקים את בשרו במסרקות של ברזל, והיה מקבל עליו עול מלכות שמים.
אמרו לו תלמידיו: רבינו, עד כאן?
אמר להם: כל ימי הייתי מצטער על פסוק זה בכל נפשך - אפילו נוטל את נשמתך, אמרתי: מתי יבא לידי ואקיימנו, ועכשיו שבא לידי לא אקיימנו?
היה מאריך באחד עד שיצתה נשמתו באחד.
יצתה בת קול ואמרה: אשריך רבי עקיבא שיצאה נשמתך באחד.
(בבלי, ברכות ס"א, ע"ב)התלמוד הבבלי מביא את סיפורם של ארבע מאות "ילדים וילדות" שנשבו בידי הרומאים לקלון, ז.א.
לעבודת זנות והם בחרו להשליך עצמם לים ולטבוע ורק לא להגיע לכך (תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף נ"ז, עמוד ב').
הסיפור זכה להדהוד בספרות העברית.
צָלְלוּ כַּעוֹפֶרֶת בִּמְצוּלוֹת הַמָּיִם.[...] (יל"ג, במצולות ים, פרויקט בן יהודה)הסיפור מהדהד, בגרסה מעט שונה, גם במגילת האש של ח"נ ביאליק, שם מסופר על מאתים בחורים ומאתים בחורות שנתפסו לקלון (חלק ד', פרויקט בן יהודה).
וכך נאמר באחת הכרוניקות מאותה תקופה על הרג ילדים בידי הוריהם כדי שלא יפלו לשמד:מי ראה ומי שמע, מה שעשתה זאת הצדקת אשה החסידה מרת רחל...
ותאמר אל חברותיה: ארבעה בנים יש לי, גם עליהם אל תכסו, פן יבואו הערלים הללו ויתפשום חיים ויהיו מקויימים בתעתועם...
והנער אהרון, כשראה שנשחט אחיו, והיה צועק: 'אמי אל תשחטני' והלך לו ונחבא תחת תיבה אחת, וכשהשלימה הצדקת לזבוח שלושת בניה לפני יוצרם, אז הרימה קולה וקראה לבנה: אהרון, אהרון, איפה אתה.
גם עליך לא אחוס ולא ארחם.
ותמשכהו ברגלו מתחת התיבה אשר נחבא שם ותזבחהו לפני אל רם ונישא.
(מתוך התיעוד של האנונימי ממיינץ 4H)סיפור ידוע נוסף הוא סיפורו של ברוך ממגנצא, בן המאה ה-11, שלו מיוחס לפי המסורת חיבור פיוט "ונתנה תוקף".
רבי אמנון, אישש קהילת מגנצא, אחת מקהילות שו"ם, מת על קידוש השם בסרבו לדרישת ההגמון להמיר את דתו.
מושג הערך קידוש השם ממשיך ומתגלגל גם אל ימי השואה ואל מערכות ישראל.
מנגד, בעת המודרנית,; מתנערים יהודים רבים ממסורת זו של מוות בשם האמונה.
בולטת בין הקולות הללו הפואימה של טשרניחובסקי "ברוך ממגנצא" שמעלה את האבסורדיות שבאמונה זו.
המושג "צאן טבחא" שמקורו בספר תהילים והמשכו כתואר לשבח לעם היהודי מקבל תפנית בכרוז שחיבר אבא קובנר בינואר 1942 בווילנה ובו קרא ליהודים "אל נלך כצאן לטבח", אבל גם משמעו שלה כרוז הוא שיהודים נדרשים להתגונן ואולי להילחם על כבודם ולכן למות על קדושת שמם הלאומי.
בראשית התפשטותה של הנצרות באגן הים התיכון היו מאמיניה נרדפים בידי השלטונות הרומאיים, מציאות שהביאה להתפתחות מושג הערך "מרטיר", מי שמעיד בסבלו ואף במותו על אמונתו, המקבילה הנוצרי למקדש השם היהודי.
המרטיר המתועד הראשון, דמות מיתית, הוא סטפנוס הקדוש, שעמד בראש שבעת נושאי הבשורה לאחר שקיבלוה משליחיו של ישוע.
בנאומיו הביקורתיים על היהדות, כך מסופר (מעשי השליחים, פרק ז'), הוא העלה את חמת הסנהדרין באשמה שביזה את בית המקדש, נדון למוות ונסקל באבנים מחוץ לירושלים.
המסורת הנוצרית מכילה עשרות רבות של קדושים שמתו על אמונתם במשך הדורות לאחר מכן.
מעת שהפכה הנצרות לדת האימפריה הרומית, תולדותיה רצופים במעשי קנאות ורדיפה של בני דתות אחרות.
בשלהי ימי הביניים, במאה ה-13, התהווה מנגנון האיימים של האינקוויזיציה, זרוע של הכנסייה הקתולית, שפעל לאיתור גורמי כפירה בעולם הנוצרי.
יהודים רבים, במיוחד יהודים שהמירו את דתם בכפייה ושמרו על יהודיותם בסתר סבלו קשות מידה של האינקוויזיציה.
רבים מהם העלו על המוקד בטקס האוטו דה פה, לאחר שסבלו עינויים קשים והודו בחטאי מינות.
מוסד האינקוויזיציה בוטל בהדרגה במדינות הקתוליות במהלך המאה ה-19.
קנאות בשם הדת המוסלמית מתקיימת מראשית ימי האסלאם.
כבר מוחמד, מכונן האסלאם, יוצא למלחמת דמים כנגד שלושת השבטים היהודים של קיבלו את סמכותו.
שנים הוא הגלה ואת שבט בני קורייטה הוא הכרית לגמרי.
תנועות של קנאות דתית מוסלמית עלו לאורך ההיסטוריה המוסלמית לצד תקופות של מתינות.
המונח מות קדושים באסלאם, המקביל לקידוש השם היהודי, הוא השאהידה.
מי שנהרג במלחמה נגד אויב האסלאם הוא שהיד.
השהיד זוכה לקבורה מפוארת ומובטח לו שכר גדול בעולם הבא.
במאה ה-12 נוסדה במרוקו תנועת ה-אל-מֻוַואחִידוּן שנודעה ביחסה הקשה אל היהודים, שלעיתים הועמדו בפני הברירה של התאסלמות או גירוש או מוות.
קרבן ידוע של תנועה קנאית זו הייתה משפחתו של הרמב"ם שנאלצה לעזוב את ספרד (1148 לספה"נ) ואחר כך את פאס במרוקו (1163 לספה"נ) ולהגר למצרים.
קנאות מוסלמית בעלת השפעה חזקה – אינטלקטואלית, חברתית ומדינית – נודעה בשנים האחרונות הן בתחומי האסלאם השיעי והן בארצות האסלאם הסוני.
האיסלאמיזם שהתפתח בעשרות השנים האחרונות הביא לעליית תנועות קיצוניות שקראו למאבק אלים נגד החברה ה"יהודו-נוצרית" שקמה לכאורה על האסלאם.
בולטות במסגרת גל זה תנועת "האחים המוסלמים" שנוסדה במצרים ב–1928, ותנועת הג'יהאד המוסלמי, פלג של האחים המוסלמים שקם בשנות השבעים של המאה הקודמת והוא גם שביצע את רצח סאדאת..
המאבק בישראל של תנועות אלו הנו מלחמת מצווה, ג'יהאד, שכל מוסלמי מחויב להכין עצמו אליה.אדמות [המוסלמים] נכבשו, וכבודם נרמס.
אויביהם הם האחראים לניהול ענייניהם, ופולחניהם הדתיים נדחקו לשוליים במחוזותיהם...
לפיכך מוטלת חובה אישית, שאין להתחמק ממנה, על כל מוסלמי להכין את ציודו ולהחליט להשתתף בג'יהאד, ולהתכונן לכך עד אשר תבשיל ההזדמנות...(מדברי חסן אל בנה, מייסד האחים המוסלמים)שפיכות דמים על בסיס אמונה דתית אינה תופעה נדירה מאז המאה העשרים.
על בסיס טענות לכפירה או פגיעה בקודשי האסלאם הוצאו להורג רבים במדינות האסלם השונות ובהן סעודיה הסונית ואיראן השיעית.
הקיצוניות המוסלמית מגלמת איבה לכל גילויי המודרניות, דחיית של תרבות המערב, שנאת ישראל ושנאת זרים בכלל, ואף התנגדות לניסיון לכונן מדינות לאום ערביות מודרניות.
לצד משטרים קיצוניים, עלו גם תנועות טרור מוסלמיות והבולטות שבהן הן אל קאעידה ודאעש.
פנאיוטיס רטסוס הוא כדורגלן יווני המשחק באולימפיאקוס ובנבחרת יוון בעמדת הבלם.
רטסוס נודע במשחק הראש שלו ובתרומתו הגדולה להתקפה על אף היותו שחקן הגנה.
רטסוס נולד ביוהנסבורג להורים יוונים.
כילד וכנער שיחק באולימפיאקוס, ובקיץ 2016 הועלה לקבוצה הבוגרת על ידי מאמנו ויקטור סאנצ'ס.
הופעת הבכורה של רטסוס בקבוצה הבכירה של אולימפיאקוס הייתה בפלייאוף העלייה לליגה האירופית מול ארוקה.
עד לסיום עונת 2016/17 ערך רטסוס 18 הופעות והבקיע שני שערי ליגה במדי אולימפיאקוס, וזכה עמה באליפות ליגת העל היוונית, בעונה בה ספגה הקבוצה 16 שערי ליגה בלבד.
רטסוס ואולימפיאקוס הגיעו באותה עונה לשמינית גמר הליגה האירופית, שם הודחו על ידי בשיקטש.
באותה עונה, בפברואר 2017, במשחק הגביע מול אטרומיטוס, שימש רטסוס כקפטן, והיה לקפטן הצעיר ביותר של הקבוצה אי פעם, בגיל 18 שנים, חמישה חודשים ושלושים יום.
יכולתו הטובה של רטסוס בעונה זו משכה התעניינות ממועדונים רבים.
את עונת 2017/18 פתח רטסוס באולימפיאקוס, ובאוגוסט 2017 נמכר לבאייר לברקוזן מהבונדסליגה תמורת 15.75 מיליון לירה שטרלינג, וחתם על חוזה בקבוצה לחמש שנים.
בספטמבר 2017 ערך רטסוס את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, בניצחון 0–4 על פרייבורג, ונבחר כאיש המשחק.
באפריל 2018 הבקיע רטסוס את שער הבכורה שלו בבאייר לברקוזן, שהיה גם השער הראשון שלו בקריירה המקצוענית, בניצחון 1–4 על ר.ב.
עד לסיום עונת 2017/18, ערך רטסוס 24 הופעות ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום החמישי בבונדסליגה.
באוגוסט 2018, במהלך ההכנות לפתיחת העונה, סבל מפגיעה בשריר הארבע ראשי ואובחן כסובל מדלקת בגידים ברגל ימין.
הפציעה השביתה אותו מפעילות במשך חודש וחצי ולקראת סוף אוקטובר שב לסגל הקבוצה.
המשחק הראשון בו שותף היה נגד קבוצת לודוגורץ ראזגרד במסגרת הליגה האירופית בסוף חודש נובמבר.
לאחר כחצי שעה מתחילת המשחק נאלץ לצאת בעקבות פציעה בשרירי ירך שמאל.
בינואר 2020, לאחר שלא ערך הופעות במחצית הראשונה של עונת 2019/20, הושאל רטסוס לשפילד יונייטד מהפרמייר ליג עד לתום עונת 2019/20.
רטסוס נולד בדרום אפריקה, והיה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת דרום אפריקה, אך בחר לשחק בנבחרת יוון, אליה הוא משתייך במוצאו האתני.
את הופעת הבכורה שלו ערך רטסוס בתיקו 0-0 מול נבחרת אסטוניה באוגוסט 2017, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. רטסוס ויוון כשלו להעפיל למונדיאל 2018 עצמו.
אליפות ליגת העל היוונית: 2016/17
השחקן הצעיר של השנה בליגת העל היוונית: 2016/17
פֻּנְגָ'אב (באורדו ובפנג'אבי: پنجاب; מילולית: "חמש הימות") הוא מחוז במרכז פקיסטן.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2023 אוכלוסייתו מנתה כ-127.689 מיליון בני אדם, מה שהופך אותו למחוז המאוכלס ביותר בפקיסטן וליחידה המנהלית התת-מדינית החמישית הכי מאוכלסת בעולם.
ביחד עם מדינת פנג'אב בהודו, שתי המדינות חולקות ביניהן את חבל פנג'אב ואת מרכזי הדת הסיקית.
המחוז הוא המרכז התעשייתי והמדיני של פקיסטן ומרב אוכלוסייתו ממוקמת על נהר האינדוס.
האתר הארכאולוגי הָארָאפָּה מלמד כי עוד בימיה של תרבות עמק האינדוס, במאה ה-26 לפנה"ס, הייתה תרבות מפותחת בעברו של המחוז העכשווי.
פנג'אב מייצגת את היצירה האפית של המהאבהארטה לדת ההינדואיזם ונוסף על כך יישובה של תכסילא, האוניברסיטה הראשונה בהיסטוריה, גם הוא בגבולות המחוז.
בשנת 326 לפנה"ס, אלכסנדר הגדול הביס את המלך ההינדי פורוס במסגרת קרב הידספס.
האסלאם הגיע לפנג'אב במסגרת כיבושי הח'ליפות האומיית במאה ה-8 לספירה.
מאותה תקופה ואילך שימשה פנג'אב כדרך המעבר של ממלכות פרסיות, אפגניות וטורקיות לתוך תת-היבשת ההודית.
במהלך המאה ה-16 נבנה פורט אטוק במטרה להגן על הגבול מפני פולשים אפגנים.
אחמד שאה דוראני השליט סדר ממשל אפגני של האימפריה הדוראנית על פנג'אב, אך תוך זמן קצר איבדה האימפריה את שליטתה בחבל הארץ לידי האימפריה הסיקית שבהמשך נפלה לידי הראג' הבריטי.
עם חלוקת הודו חבל הארץ חולק ועברו המערבי בעל הרוב המוסלמי סופח למדינת פקיסטן.
פנג'אב הוא המחוז המתועש ביותר של פקיסטן.
התעשייה והישגיה ממלאים 24% מכלל התוצר המקומי גולמי של המחוז.
פנג'אב ידועה בעושר יחסי והיותה המחוז העשיר ביותר במדינה.
פנג'אב עצמה מחולקת מבחינת עושר, בעוד צפון המחוז הוא מהאזורים העשירים ביותר במדינה, הדרום הוא אחד מהעניים ביותר במדינה.
פנג'אב היא מהאזורים המעוירים ביותר בכל דרום אסיה כאשר 40% מהאוכלוסייה מתגוררים בערים ומדד הפיתוח האנושי גם הוא די גבוה ביחס לשאר המדינה.
מבחינה דתית, מדי שנה ההשפעה הסופית החזקה על המחוז מביאה אלפי מאמינים כתיירים.
אבי הדת הסיקית, גורו נאנאק נולד בכפר קטן בפנג'אב.
מקדשי קטאי ראג' ההינדיים גם הם נמצאים במחוז אשר סך הכול ממוקמים בו מספר אתרי מורשת עולמית שהוכרזו בידי אונסק"ו כגון גני שאלימאר, מצודת לאהור, האתרים הארכאולוגיים בתכסילא ומבצר רוהתאס.
פַּנְגְ'שיר (בפרסית/דארי: پنجشیر) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן.
המחוז ממוקם במזרח אפגניסטן בתוך רכס הרי הינדו-כוש.
פנג'שיר הפך למחוז עצמאי מפרוואן רק בשנת 2004, אך לאזור חשיבות גדולה בהיסטוריה של אפגניסטן עוד שנים קודם לכן.
בירת המחוז היא העיר באזארכ.
אוכלוסיית המחוז מונה 153,500 איש (נכון לרישום משנת 2015) ושטחו 3,610 קילומטרים רבועים.
מנהיג הברית הצפונית, אחמד שאה מסעוד, כונה "האריה מפנג'שיר" על שם מוצאו.
אוכלוסיית המחוז מרוכזת בתוך עמק פנג'שיר וההרים שסובבים אותו; רכס פנג'שיר מצפון ורכס קוהסטן מדרום; פסגות ההרים מכוסות לצמיתות בשלג; השטחים המישוריים בעמקים, ביחד עם הגשמים שיורדים מההרים לאורך השנה, מאפשרים את היווצרותה של אדמה פורייה המותאמת לחקלאות.
ישנם למעלה מ-400 פרויקטים של סיוע מחוזי בפנג'שיר עם עלויות מתוכננות של מעל 11 מיליון דולר אמריקני.
גידולי משק הבית המרכזיים במחוז הם כבשים, עזים ופרות.
מחוז פנג'שיר גובל במחוזות פרוואן, בגלאן, תח'אר, בדח'שאן, לגמאן, נורסתאן וכאפיסא המקיפים אותו.
הקבוצות האתניות-עדתיות הגדולות ביותר במחוז הן טג'יקים (המהווים יותר מ-90 אחוז מכלל האוכלוסייה ומפוזרים ברחבי המחוז), הזארים, פשאים, נוריסטאנים ופשטונים משבט גילזאי.
רוב האוכלוסייה מאמינה באסלאם סוני אך ישנו מיעוט שיעי.
כמו כן ישנם 544 מסגדים במחוז.
ישנם 46 מוסדות חינוך במחוז ו-27% מכלל האוכלוסייה יודעת אוריינות.
במחוז ישנם 3 בתי חולים ו-15 קופות חולים.
העבודות המרכזיות של האוכלוסייה הן חקלאות, גידול בעלי חיים ועסקים שונים בתעשייה העירונית.
עד 2021, במחוז לא נערכה פעילות של ארגונים בדלנים, טרור, אנטי-ממשלתיים והטליבאן.
מקור תקשורת אחד מתייחס לנוכחות מוגבלת של ארגוני מחתרת בפנג'שיר.
עד לכיבוש קאבול מחדש בקיץ 2021, כל הנפות במחוז נמצאו תחת שליטה ממשלתית מלאה.
דווח על 2 תקריות הקשורות למורדים בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019. לא תועדו נפגעים אזרחיים בשנת 2018. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019, לא דווח על שום עקירה של אזרחים ממחוז פנג'שיר.
מכאן שמחוז פנג'שיר היה המחוז הבטוח ביותר מבחינת המאבק באפגניסטן מכל מחוזות המדינה.
בקיץ 2021 הפך למעוז מחתרת פנג'שיר, המהווה להתאגדות המרכזית שממשיכה להיאבק באופן פעיל נגד הטליבאן.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז פנג'שיר ואוכלוסייתן.
פנאקסיה תעשיות פרמצבטיות בע"מ היא חברה לפיתוח, ייצור ושיווק קנאביס רפואי שמקורה בישראל.
לחברה פעילות מסחרית גם בגרמניה, צרפת, קפריסין ומלטה.
פנאקסיה היא בעלת השליטה בחברת "פנאקסיה מעבדות ישראל" (Panaxia Labs Israel Ltd), שנסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
פנאקסיה היא החברה הראשונה והיחידה בישראל שקיבלה תקן ייצור אירופאי (EU-GMP) מרשות בריאות באיחוד האירופאי, הדרוש לייצור ויצוא מסחרי של קנאביס רפואי ומוצריו לאירופה.
פנאקסיה הוקמה בשנת 2010, כחטיבת הקנאביס של קבוצת "סגל פארמה", המייצרת מוצרים פרמצבטיים שונים, ומשווקת אותם ברחבי העולם.
פנאקסיה ארצות הברית (חברת אחות של פנאקסיה ישראל) מייצרת בצפון אמריקה מוצרים מבוססי קנאביס רפואי המיועדים לטיפול במחלות שונות.
בשנת 2020 הועסקו בפנאקסיה כ-150 עובדים, אולם מאז היא נקלעה לקשיים כלכליים ופיטרה 20 עובדים עד שנת 2021 ועוד 71 עובדים בשנת 2022 - במהלכה הפסידה כ-39 מיליון ש"ח.
נכון למרץ 2023 מועסקים בחברה 59 עובדים.
בשנת 2010 הוקמה פנאקסיה כחטיבת הקנאביס של קבוצת "סגל פארמה", קבוצת חברות פרטית בתחום התרופות והמכשור הרפואי.
עם היווסדה, החלו לעבוד בחברה על מחקר ופיתוח בתחום הקנאביס הרפואי.
בשנת 2016, עם הכרזת הממשלה על מתווה ההסדרה ל"מדיקליזציה" של מוצרי הקנאביס הרפואי הוקמה חברת "פנאקסיה תעשיות פרמצבטיות בע"מ" על ידי ד"ר דדי סגל, ד"ר ערן גולדברג ועו"ד אסי רוטברט, כחברה נפרדת בשליטת קבוצת סגל.
בשנת 2018 החל שיתוף פעולה בין פנאקסיה לחברת מעבדות רפא, שהייתה לחברת התרופות הראשונה בישראל שנכנסה לתחום הקנאביס הרפואי.
במסגרת שיתוף פעולה זה מייצרת פנאקסיה שמני קנאביס תחת המותג "אקסיבן" (AXIBAN) בעבור רפא.
בשנת 2018 החלה פנאקסיה בהפצה של מוצרי קנאביס רפואי לבתי מרקחת שונים בישראל.
בנובמבר 2018 נכנסה החברה לפעילות כחברה ציבורית בבורסה לניירות ערך בתל אביב וחתמה על מזכר הבנות למיזוג פעילותה בישראל לתוך החברה הציבורית הרודיום השקעות.
ביולי 2020 פנאקסיה חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם חברת התרופות הגרמנית ניורוקספארם (Neuraxpharm).
על פי ההסכם ייצרו שתי החברות תרופות ומוצרים מבוססי קנאביס למטרות רפואיות ולשיווקם והפצתם בגרמניה.
בנובמבר 2020 שלחה החברה משלוח מסחרי ראשון של מוצרי קנאביס רפואי לאוסטרליה בשיתוף פעולה עם שותפתה, חברת שיח מדיקל.
בדצמבר 2020 שלחה משלוח מסחרי ראשון לגרמניה של סדרת מוצרי הקנאביס הרפואי תחת המותג המשותף,NAXIVA-PANAXOL, עם חברת ניורוקספארם הגרמנית.
בינואר 2021 נבחרה כאחת מארבע הזוכות הראשיות במכרז לתוכנית של ממשלת צרפת להסדרת ענף הקנאביס הרפואי לצד ענקיות הקנאביס טילריי ואורורה.
היא תספק למטופלים בתוכנית שמנים וטבליות תחת המותג NAXIVA-PANAXIR, יחד עם שותפתה, חברת הפארמה האירופאית, ניורוקספארם.
בפברואר 2021 החלה במכירות קמעונאיות ראשונות של מוצריה למטופלים בגרמניה ובכך הפכה לחברה הישראלית הראשונה למכור את מוצריה בשוק הקנאביס באירופה.
בנוסף, החברה נבחרה על ידי ממשלת קפריסין לספק מוצרי קנאביס רפואי עבור ציבור המטופלים במדינה, אשר ישווקו תחת המותג PANAXIR.
בשנת 2017 הוקמה חברת פנאקסיה תעשיות פרמצבטיות ישראל והוקם מפעל החברה הראשון לייצור קנאביס רפואי בלוד.
ביוני 2020, קיבלה פנאקסיה ישראל אישור רשמי לתקן EU-GMP האירופאי והפכה לחברת הקנאביס הרפואי הראשונה בישראל אשר מקבלת אישור זה.
תקן זה הכרחי לייצור, ייצוא ושיווק של תרופות בגבולות האיחוד האירופאי.
בשנת 2021 הודיעה פנאקסיה על מהלכי מיזוג בין פנאקסיה ופנאקסיה ישראל והקמת ועדה בלתי תלויה לבחינת המיזוג.
מהלך זה נגנז בשנת 2022 לאור חילוקי דעות בקשר לשווי החברות המתמזגות.
בנובמבר 2022, לאור תוצאותיה הכספיות הגרועות והערת עסק חי בדוחותיה, הודיעה פנאקסיה על מכירת פעילות הקנאביס לכל המרבה במחיר והכנסת פעילות ניהול השקעות אל תוך השלד הבורסאי הנותר
פנאקסיה ארצות הברית הוקמה בשנת 2016. במסגרת החברה הוקם מפעל הקנאביס הפרמצבטי הראשון בארצות הברית, במחוז ברנלילו שבמדינת ניו מקסיקו.
המפעל משמש לייצור מגוון תרופות ותכשירים תרופתיים, מבוססי קנאביס רפואי, ללא עישון.
חברת אולטרה הלת' (Ultra Health), מפיצת הקנאביס הרפואי הגדולה והמובילה בניו מקסיקו, משווקת ומפיצה את התרופות והתכשירים המיוצרים במפעל.
לאור תוצאותיה הדלות, פעילות זאת פסקה כמעט לחלוטין בשנת 2021.
פנג'שיר (בדארי/פשטו: پنجشیر) הוא נהר באפגניסטן, אחד מיובליו המרכזיים של נהר קאבול.
הנהר זורם דרך עמק פנג'שיר, בצפון-מזרח אפגניסטן, כ-150 קילומטרים צפונית לקאבול.
מקורו של הנהר הוא במעבר אנג'ומן שבהודו-כוש, והוא מצטרף לנהר קאבול בסמוך לעיר סורובי.
יובלו העיקרי הוא הנהר גורבנד, המתחיל במחוז פרוואן ומצטרף לנהר פנג'שיר כ-10 קילומטרים מזרחית לעיר צ'אריכאר.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 נבנה סכר על הנהר בסמוך לסורובי, כדי לספק מים לתושבי האזור.
על הנהר ישנו רק גשר אחד קבוע, כדי לספק מעבר לנמל התעופה באגרם.
ב-12 ביולי 2018 הוצף הנהר, וגרם לעשרה הרוגים מתושבי עמק פנג'שיר.
פנבילי (בלועזית: Pennabilli) היא קומונה בנפת רימיני שבמחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה, הממוקמת כ־140 ק"מ דרומית־מזרחית לבולוניה וכ־45 ק"מ דרומית לרימיני.
שטחה של העירייה מושפע מהפארק הטבעי הבין-אזורי של סאסו סימון וסימונצ'לו והוא חלק מקהילת ההרים אלטה ולמרצ'יה.
פנבילי היא העירייה השנייה בגובהה במחוז רימיני, אחרי , והעירייה השנייה הדרומית ביותר במחוז אמיליה-רומאניה, אחרי .
על פי ממצאים ארכאולוגיים, בני האדם הראשונים החלו להתיישב באזור פנבילי בתקופות האטרוסקים והרומאים.
במהלך הפשיטות הברבריות של אמצע האלף הראשון לספירה, שתי הפסגות שעליהן ניצבת הבירה (הנקראים כיום "רוקיונה" ו"רופה"), שימשו מקלט לאוכלוסיות שהתיישבו בסביבה ולאורך נהר ה.
כך נוצרו הקהילות של "פנה" ו"בילי"; על פי חוקרי טופונימיה, השם הראשון נובע מהמילה הלטינית "פינה" (פסגה/קצה), והשני מ"ביליה" (ראשי עצים), והם מתייחסים למבנה אופייני של שתי גבעות.
קהילת פנה התפתחה ככפר, בעוד קהילת בילי הייתה מעוז של ; הוא מוזכר כבר בשנת 962, כאשר הקיסר אוטו הגדול העניק אותו כמחנה לרוזני .
עד ל-15 באוגוסט 2009, פנבילי הייתה משויכת למחוז מארקה (נפת פזארו אה אורבינו) ממנו היא התנתקה, יחד עם עוד שש רשויות מקומיות נוספות מאזור אלטה ולמרצ'יה, בעקבות יישום תוצאת משאל עם שנערך ב-17 וב-18 בדצמבר 2006.
ב-20 במאי 2010 הצטרפה פנבילי הצטרף למועדון התיירות האיטלקי .
במחצית הראשונה של פברואר 2012 אזור העירייה היה אחד המושפעים ביותר מירידת שלגים חריגה, שהגיעו אפילו לגובה של 3 מטרים במרכז העיירה.
פנאיוטיס יאנאקיס הוא מאמן כדורסל יווני וכדורסלן מקצועני בעברו.
כשחקן, שיחק בעיקר בעמדת הרכז, אך יכול היה לשחק גם בעמדת הקלע.
יאנאקיס החל את קריירת הכדורסל שלו במועדון יוניקוס ניקאיאס.
לאחר מכן התקדם למועדון אריס סלוניקי, ובו שיחק במהלך מרבית הקריירה שלו.
בשנותיו באריס סייע להוביל את הקבוצה לשלוש העפלות רצופות לפיינל פור היורוליג, בשנים 1988 – 1990, כמו גם לזכייה בגביע ספורטה (שאז נקרא הגביע האירופי של פיב"א), ב-1993.
בקיץ 1993 הועבר יאנאקיס למועדון היווני פאניוניוס, ושנה לאחר מכן הועבר למועדון היווני פנאתינאיקוס, שם היה שותף לזכייה באליפות היורוליג ב-1996. ב-3 בפברואר 2008 נבחר יאנאקיס כאחד מ-50 התורמים הגדולים ליורוליג במחצית המאה האחרונה, על ידי ועדת מומחים של היורוליג בסקטבול.
לאחר שהסתיימה קריירת המשחק שלו היה יאנאקיס המאמן של קבוצת הכדורסל המקצוענית מארוסי, אותה הוביל לצמרת ליגת העל היוונית בכדורסל.
יאנאקיס גם היה המאמן הראשי של מעצמת היורוליג היוונית אולימפיאקוס פיראוס, אותה הוביל לפיינל פור היורוליג של עונת 2009/2010 ביורוליג, ואף כיהן כמאמן נבחרת יוון בכדורסל.
תחת הדרכתו של יאנאקיס זכתה נבחרת יוון בכדורסל במדליית הזהב באליפות אירופה בכדורסל 2005, כמו גם במדליית הכסף באליפות העולם בכדורסל 2006, שם העפילו היוונים לגמר לאחר שניצחו את נבחרת ארצות הברית בכדורסל 101-95. יאנאקיס היה גם מאמן נבחרת הוותיקים של נבחרת סין בכדורסל.
יאנאקיס נולד וגדל בשכונת עוני של ניקאיה, במטרופולין של אתונה.
הוריו, דימיטריס, הבעלים של בית מלאכה לאופנועים ואִמו, קאליופה, אורגת במקצועה, הביאו לעולם חמישה בנים.
פנאיוטיס היה הילד הצעיר במשפחה.
יאנאקיס החל לשחק כדורגל בשכונת מגוריו.
הוא הראה נטייה חזקה מוקדמת לעיסוק בספורט, ונחשף להתנסות גם בכדורסל.
הוא החל לצפות במשחקיו של מועדון הכדורסל המקומי, ומאוחר יותר פנה אליו המאמן הראשי של קבוצת הנוער של יוניקוס ניקאיאס, שביקש ממנו להצטרף לקבוצה.
יאנאקיס החל את קריירת המשחק במועדונים במדי הקבוצה הצעירה של יוניקוס ניקאיאס, ב-1971. המאמן הראשי שלו, יורגוס ואסילקופולוס, העביר את יאנאקיס מהקבוצה הצעירה לקבוצת הבוגרים המקצוענית ב-1972, כשיאנאקיס היה רק בן 13. המועדון שיחק אז בליגה היוונית השנייה.
ב-1975 העפילה הקבוצה לליגת העל היוונית.
יכולותיו יוצאות הדופן של יאנאקיס במדי יוניקוס ניקאיאס משכו אליו את תשומת לבם של אנשי מקצוע רבים מעולם הכדורסל.
ב-24 בינואר 1981, שיחקה יוניקוס ניקאיאס, שהובלה בידי יאנאקיס בן ה-22 באותה העת, נגד אריס סלוניקי, אותה הוביל ניקוס גאליס.
אריס ניצחה במשחק צמוד, בתוצאה 114-113. המשחק נחקק בדפי הזיכרון של הכדורסל היווני המקצועני, בשל העובדה שגאליס קלע בו 62 נקודות, ויאנאקיס קלע 73, כשהם משיגים את הישגי הקליעה הרביעי והשני בהיסטוריה, בהתאמה, לשחקן במשחק אחד, במשחק על אליפות ליגת העל היוונית בכדורסל.
ב-1981, מאמן הכדורסל האמריקני דיק דיוקשייר, אשר אימן את יאנאקיס בנבחרת יוון בכדורסל, הזמין את יאנאקיס לעבור לארצות הברית, על מנת לשחק כדורסל בליגת מכללות בברוקליין, מסצ'וסטס, כחלק מקבוצת הכדורסל של ה-Hellenic College Holy Cross Greek Orthodox School of Theology.
דיוקשייר האמין שיאנאקיס מוכשר מספיק על מנת לשחק בליגת ה-NBA.
באותה העת, הבוסטון סלטיקס השתמשו במתקנים של הקולג' בו הוזמן יאנאקיס לשחק, למחנה האימונים שלהם.
דיוקשייר האמין שאם יאנאקיס יתאמן עם נבחרת הקולג' באותו הזמן שהסלטיקס נמצאים באולם, יהיה לו סיכוי להיכלל בסגל של הסלטיקס.
יאנאקיס הסכים בסופו של דבר לעבור לארצות הברית, והצטרף לקבוצת הכדורסל של הקולג'.
בזמן שהתאמן בקבוצת הכדורסל של הקולג' שלו, הבחינו הסלטיקס ביאנאקיס, והזמינו אותו להצטרף לקבוצה לליגת הקיץ של 1981. עם זאת, במהלך אימוני הקיץ סבל יאנאקיס מפציעה בברך אשר סיכנה את המשך קריירת הכדורסל שלו; יאנקיס נאלץ לעבור מספר ניתוחים בברך, ונדרש גם לתקופת שיקום ממושכת.
לאחר שהתאושש מהפציעה, סיים יאנאקיס את העונה עם 25 נקודות למשחק, במדי קבוצת הקולג' שלו.
באותה העת חזר יאנאקיס ליוון, שם סיים את העונה עם קבוצתו הקודמת, יוניקוס ניקאיאס, כשהוא מסייע לה להימנע מלרדת ליגה.
בסופו של דבר נבחר יאנאקיס על ידי הבוסטון סלטיקס בדראפט של 1982, בסיבוב התשיעי כבחירה ה-205 בסך הכל.
יאנאקיס לקח חלק באימוני טרום עונת 1982/1983 של הבוסטון סלטיקס.
כשבוע לפני תחילת העונה הסדירה, העבירו הסלטיקס בטרייד את הסנטר דייב קאונס למילווקי באקס, בתמורה לרכז קווין באקנר.
עם הצטרפותו של באקנר לקבוצה, לא נזקקו עוד הסלטיקס לרכז.
בשלב זה ביקשו הסלטיקס מיאנאקיס להצטרף לקבוצת ה-CBA שלהם, כדרך לבחון את יכולתו להתאים את עצמו לסגנון המשחק האמריקאי, עם הסיכוי שיזכה בחוזה בליגת ה-NBA, ויצטרף לשאר הקבוצה בהמשך.
עם זאת, יאנאקיס סירב להצעה וחזר ליוון, שם שיחק בכל יתר המשך הקריירה שלו.
ב-3 באוגוסט 1984 הועבר יאנאקיס למועדון הפאר היווני אריס סלוניקי, לאחר שהמועדון שילם דמי העברה לצורך רכישת ביטול החוזה של יאנאקיס עם יוניקוס ניקאיאס, בסך של 42 מיליון דרכמות, מה שנחשב באותה העת לסכום עצום של כסף להעברת שחקן ושחרורו מחוזהו בקבוצה אחרת.
יאנאקיס גם קיבל באופן אישי מכונית BMW, חנות לציוד ספורט, ומענק חתימה מאריס שעמד על סך של שמונה מיליון דרכמות.
באריס, שיתוף הפעולה הקבוצתי של יאנאקיס עם ניקוס גאליס, כשהיה מחצית ה-"tag-team" ההיסטורי, סחף הן את הכדורסל היווני והן את זה האירופי בסערה, בשנים שתבואנה.
החל ב-6 במרץ 1985 ועד ה-5 בנובמבר 1988, הצמד של הקו האחורי, המורכב מגאליס ויאנאקיס, הוביל את אריס לרצף של 80 ניצחונות בליגה היוונית.
עונתו הראשונה של יאנאקיס באריס סלוניקי, עונה 1984-85, הייתה מוצלחת ביותר.
הוא זכה הן באליפות הליגה היוונית, הן בגביע היווני.
בגמר הגביע היווני קלע יאנאקיס שמונה שלשות מ-12 ניסיונות קליעה, והוביל את קבוצתו לניצחון על פנאתינאיקוס אתונה.
והייתה זו רק ההתחלה, כשבהמשך זכה יאנאקיס עם אריס בשש אליפויות ובחמישה גביעים נוספים ברציפות.
במדי אריס סלוניקי לקח יאנאקיס חלק גם בשלוש תחרויות פיינל פור היורוליג ברציפות.
הוא לקח חלק בפיינל פור היורוליג של 1988 שנערך בגנט, בלגיה, בפיינל פור היורוליג של 1989 שהתקיים במינכן, גרמניה, ובפיינל פור היורוליג של 1990, שהתקיים בסרגוסה, ספרד.
אריס סלוניקי נמנתה עם העילית של מועדוני הכדורסל האירופיים באותה העת, אך תואר אירופי נפל בחיקם של יאנאקיס וחבריו לקבוצה רק מספר שנים לאחר מכן.
ביוני 1991 נבחר יאנאקיס לחבר בקבוצת האול-סטאר של הבלקן, אשר התמודדה מול קבוצת האול-סטאר האירופית, במסגרת טורניר שאורגן על ידי פיב"א לרגל יובל ה-100 להמצאת משחק הכדורסל, על ידי הקנדי ג'יימס נייסמית', ב-1891. המשחק לרגל יובל ה-100 להמצאת הכדורסל נערך בהיכל השלום והאחווה שבעיר הנמל פיראוס, חלק מהמטרופולין של אתונה.
במשחק נטלו חלק רבים מגדולי הכדורסל האירופיים של אותה העת והבלקנים ניצחו בו 103-102.
בעונת 1992/1993 בגביע האירופי, זכו יאנאקיס ואריס בגביע ספורטה.
אריס ניצחה בגמר את אלופת ליגת העל הטורקית בכדורסל, אפס פילזן בתוצאה 50-48 בגמר, אשר נערך בטורינו, איטליה.
באותה העת, ניקוס גאליס כבר לא נמנה עם סגל הקבוצה לאחר שעזב אותה שנה קודם לכן, ויאנאקיס היה השחקן הבולט והמנהיג של הקבוצה.
ב-1993, לאחר שבילה תשע עונות באריס סלוניקי, עזב יאנאקיס את הקבוצה ועבר לשחק בקבוצת פאניוניוס אתונה.
עם פאניוניוס קלע יאנאקיס בממוצע 14 נקודות, קטף 3.6 ריבאונדים, מסר 3.3 אסיסטים וחטף 1.4 כדורים למשחק, בעונת 1993-94 של הליגה היוונית.
באותה העונה התחרה יאנאקיס עם קבוצתו גם בגביע קוראץ'.
באותה עונה קלע יאנאקיס 17 נקודות, קטף 3.7 ריבאונדים, מסר 3.4 אסיסטים וצבר 2 חטיפות למשחק בממוצע, בגביע קוראץ'.
לאחר שבילה עונה עם פאניוניוס אתונה, עבר יאנאקיס ליריבה העירונית של פאניוניוס, פנאתינאיקוס אתונה, שם שיחק בין השנים 1994 – 1996. בפנאתינאיקוס אתונה גם סיים יאנאקיס את קריירת המשחק שלו.
עם פנאתינאיקוס זכה יאנאקיס סוף סוף בתואר האירופי החשוב ביותר, היורוליג.
פנאתינאיקוס ויאנאקיס זכו בתואר בסיומו של הפיינל פור שהתקיים ב-1996 בפריז, צרפת.
יאנאקיס גם זכה בגביע היווני עם פנאתינאיקוס באותה השנה.
היה זה הגביע היווני השביעי בו זכה יאנאקיס בקריירת המשחק שלו, לצד שבע זכיות באליפות הליגה היוונית.
יאנאקיס סיים את קריירת המשחק המקצוענית שלו ב-1996. במהלך הקריירה הוא התחרה חמש פעמים בפיינל פור היורוליג, שלוש פעמים עם אריס סלוניקי ופעמיים במדי פנאתינאיקוס אתונה.
בסך הכל, בקריירת המועדונים המקצוענית שלו קלע יאנאקיס 9,291 נקודות, ב-493 משחקים בליגת על היוונית, עם ממוצע קריירה של 18.8 נקודות למשחק.
ביורוליג קלע יאנאקיס 1,514 נקודות ב-119 משחקים, ממוצע של 12.7 נקודות למשחק.
יאנאקיס מדורג במקום השני ברשימת קלעי השלשות בפיינל פור אחד, עם תשע שלשות מ-14 ניסיונות, בפיינל פור שהתקיים במינכן ב-1989.
יאנאקיס הוביל את נבחרת הכדורסל היוונית לגילאי 16 ומטה, לזכייה במדליית הכסף באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 16 ב-1975. שנה לאחר מכן הופיע יאנאקיס לראשונה בנבחרת יוון בכדורסל, כשחקן מוכשר בצורה יוצאת דופן, והוא בן 17 בלבד, בהתמודדות נגד נבחרת צ'כוסלובקיה בכדורסל.
יאנאקיס לבש את מדי נבחרת יוון גם בטורניר של פיב"א לציון יובל ה-100 להמצאת משחק הכדורסל שנערך ב-1991. בשלושת המשחקים ששיחק יאנאקיס בטורניר הוא קלע 14.3 נקודות למשחק.
יאנאקיס פרש ממשחק בנבחרת ב-2 באוגוסט 1996, לאחר ההשתתפות באולימפיאדת אטלנטה (1996), בה סיימה יוון במקום החמישי.
במהלך התקופה בה לבש את מדי נבחרת יוון, השתתף יאנאקיס ב-29 טורנירים רשמיים של פיב"א וב-40 תחרויות בין-לאומיות רשמיות בסך הכל.
יאנאקיס מחזיק בשיא של כל הזמנים במספר המשחקים ששיחק במדי נבחרת יוון, עם 351 משחקים.
זהו גם שיא של הזמנים בקרב הנבחרות הלאומיות של כל מדינות אירופה.
יאנאקיס גם מחזיק בשיא של כל הזמנים במספר הנקודות שקלע שחקן אחד במדי נבחרת יוון בכדורסל, עם 5,301 נקודות.
גם כאן הנתון מהווה שיא בקרב כל הנבחרות הלאומיות של מדינות אירופה.
באופן לא שגרתי, כבר בשנה שלאחר פרישתו ממשחק פעיל במדי נבחרת יוון, החל יאנאקיס, ב-1997, את קריירת האימון שלו כמאמן ראשי, כשמונה למאמן נבחרת הגברים של יוון.
הוא החזיק בתפקיד זה במשך שנתיים.
יאנאקיס הוביל את הנבחרת למקום הרביעי באליפות אירופה בכדורסל 1997 ולמקום הרביעי גם באליפות העולם בכדורסל 1998.
יאנאקיס חזר לתפקיד המאמן הראשי של נבחרת הגברים ב-2004, בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת אתונה (2004), בו הוביל את הנבחרת היוונית למקום החמישי.
בשנה העוקבת, תחת הדרכתו, זכתה יוון במדליית הזהב באליפות אירופה בכדורסל 2005, בפעם הראשונה מאז זכתה בתואר ב-1987. בכך גם הפך יאנאקיס לאדם הראשון שזכה באליפות אירופה בכדורסל הן כשחקן (ב-1987), הן כמאמן (ב-2005).
שכרו של יאנאקיס בגין אימון נבחרתה הלאומית של יוון הגיע בשיאו להכנסה נטו של 1.2 מיליון אירו בשנה.
ב-2007 הוביל יאנאקיס את נבחרת יוון לסיים במקום הרביעי באליפות אירופה בכדורסל 2007. בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת בייג'ינג (2008) הוביל יאנאקיס את יוון למקום החמישי.
בדצמבר 2008 סיים יאנאקיס את כהונתו כמאמן הראשי של נבחרת הגברים של יוון בכדורסל.
החליף אותו בתפקידו יונאס קאזלאוסקאס.
לבד מנבחרת יוון, אימן יאנאקיס גם את נבחרת סין בכדורסל.
יאנאקיס אימן את הסינים באליפות אסיה בכדורסל ב-2013. סין סיימה את הטורניר במקום החמישי.
לאחר שהחל את קריירת האימון שלו כמאמן הראשי של נבחרת יוון, החל יאנאקיס לאמן גם מועדוני כדורסל מקצועניים.
יאנאקיס אימן את פאניוניוס אתונה מליגת העל היוונית בכדורסל עד 2002, אז מונה לתפקיד המאמן הראשי של מועדון הכדורסל מארוסי.
יאנאקיס נשאר באתונה עד 2006. במהלך התקופה שלו במארוסי, לצד הסיוע שהושיט לו הכוכב הצעיר שלו, הרכז ואסיליס ספאנוליס, אשר סגנון המשחק שלו ומאפייניו כשחקן הושוו לאלו של יאנאקיס עצמו, הוא העלה את המועדון מאפלה יחסית והפך אותו לקבוצה השלישית בטיבה בליגה היוונית באותה התקופה.
ב-3 בפברואר 2008 חתם יאנאקיס על חוזה שהפך אותו למאמן הראשי של המועדון אולימפיאקוס פיראוס.
הוא חתם עם הקבוצה לחוזה של שנתיים וחצי, עם שכר שנתי נטו של 1.1 מיליון אירו.
ביוני 2010 הודיעה אולימפיאקוס כי יאנאקיס לא יאמן את הקבוצה בעונה שלאחר מכן.
במהלך התקופה בת השנתיים וחצי בה אימן את אולימפיאקוס פיראוס, הוביל יאנאקיס את קבוצתו לזכייה בגביע היווני בכדורסל ב-2010, זכייה שהייתה התואר הראשון בו זוכה המועדון מזה שמונה שנים, ולשלוש הופעות ברציפות בגמר ליגת העל היוונית בכדורסל (2008, 2009, 2010).
בנוסף, הוביל את קבוצתו לשתי הופעות רצופות בפיינל פור היורוליג (2009, 2010), שהיו הופעותיו הראשונות של המועדון בפיינל פור היורוליג מאז 1999. ב-2010 אף העפילה הקבוצה לגמר היורוליג.
עם תום התקופה שלו באולימפיאקוס עבר יאנאקיס לאמן את אלופת צרפת בכדורסל, לימוז', במהלך עונת 2012/2013. ב-2017 היה יאנאקיס למאמן מועדון הכדורסל בו הופיע כשחקן במשך כעשור, אריס סלוניקי.
יאנאקיס נשוי ליוג'יניה ולהם שני ילדים: קאליופה ודימיטריס.
בשנת 2010 איבד את אחיו ימים ספורים לפני משחק דרבי עם פנאתינאיקוס.
כל ארבעת אחיו מתו בתקופה של עשר שנים.
אליפות ליגת המשנה היוונית בכדורסל (1975)
הקלע המצטיין בליגה העל היוונית בכדורסל, עם 36.5 נקודות למשחק (1980)
פעמיים הקלע המצטיין בגמר הגביע היווני בכדורסל (1985, 1988)
מלך האסיסטים של ליגת העל היוונית בכדורסל עם 3.1 אסיסטים למשחק (1989)
שיא הקליעה האישי שלו היה 73 נקודות במשחק אחד, שיא שנקבע ב-1981 במשחק קבוצתו, יוניקוס ניקאיאס כנגד קבוצתו העתידית אריס סלוניקי
נבחר על ידי הבוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA בדראפט ה-NBA 1982
זכייה בגביע האירופי של פיב"א (גביע ספורטה) (1993)
לצד ניקי גאליס, הוביל את אריס סלוניקי לרצף של 80 ניצחונות בליגת העל היוונית, בשנות ה-80 של המאה ה-20
כשפרש מקריירת המשחק, החזיק בשיא במספר המשחקים בהם נטל חלק בליגת העל היוונית בכדורסל (493)
קלע 9,291 נקודות בליגת העל היוונית בכדורסל (כשנכללים כל הפורמטים של הליגה מאז עונת 1963-1964), השלישי בכל הזמנים אחרי ניקי גאליס ווסיליס גוּמאס
נכלל ברשימת 50 התורמים הגדולים ליורוליג (2008)
נבחר להיכלל בהיכל התהילה של פיב"א (2021)
נבחר להיכלל בהיכל התהילה של ליגת העל היוונית בכדורסל (2022)
נבחרת הקדטים של יוון - אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 16 1975 - מדליית כסף
אליפות הבלקן 1976 - מדליית ארד
אליפות הבלקן 1977 - מדליית ארד
אליפות הבלקן 1979 - מדליית זהב
משחקי הים התיכון 1979 - מדליית זהב
משחקי הבלקן 1980 - מדליית ארד
משחקי הבלקן 1983 - מדליית כסף
משחקי הבלקן 1984 - מדליית ארד
משחקי הבלקן 1986 - מדליית זהב
אליפות אירופה בכדורסל 1987 - מדליית זהב