tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הגדודים שהרכיבו את החטיבה פעלו בירושלים ובסביבותיה מפרוץ מלחמת העצמאות:
הגדוד הרביעי (גדוד המטה של הפלמ"ח, שכלל בתוכו את המחלקות המיוחדות וכונה מאוחר יותר "גדוד הפורצים") פעל, עד הקמת החטיבה, במשימות התקפיות במרכז הארץ.
הגדוד החמישי ("שער הגיא") הוקם רק בסוף 1947. יחידותיו חנו ביישובים במרכז הארץ ובדרומה, והגדוד התאמן ולחם במקומות מושביו עד סוף מרץ 1948. בהמשך, ועד להקמת החטיבה, הגדוד פעל בעיקר באבטחת התחבורה העולה לירושלים באמצעות ליווי השיירות לירושלים, כיבוש והחזקת משלטים ובפעולות ככוח מגן.
באפריל הועלה למרחב ירושלים במבצע נחשון, ועם הקמת החטיבה היה לגדוד השני שלה.
הגדוד השישי ("ירושלים") התארגן בסוף 1947 ובתחילת 1948. הוא השתתף בהגנת מרחב העיר ובעיקר באבטחת התחבורה מהשפלה לירושלים ובין ירושלים, גוש עציון וצפון ים המלח.
מטה חטיבת "הראל", שהורכב בעת המלחמה, הופעל למעשה בשתי מערכות.
האחת - המערכת המבצעית, שעיקרי תפקידיה היו חיזוק כוחו של מרחב ירושלים והפרוזדור המוביל אליה, שמירה מפני התקפות כוחות ג'יהאד אל מוקאדס והלגיון הערבי, כיבוש שטחים שהיו עדיין בשליטת אותם כוחות ואבטחת התחבורה הנעה מהשפלה לירושלים.
במערכת זאת שימשו, בנוסף למח"ט, גם קציני אג"ם, מודיעין ומבצעים.
המערכת השנייה, שהייתה מורכבת מהקצינים הממונים על נושאי ההדרכה, עסקה בארגון האימונים.
המדריכים החטיבתיים שהיו מסופחים למטה השגיחו על אימוניהם של הגדודים, הפלוגות, המחלקות והכיתות, וקבעו את המועמדים המתאימים לקורסים השונים.
בימים 15-21 באפריל פעלה החטיבה במבצע הראל (שהמשיך את מבצע נחשון), ובמסגרתו העלתה שתי שיירות לירושלים, האחרונות לפני המצור.
השיירה הראשונה עברה את הדרך בשלום ואילו את השנייה התקיפו פורעים ערביים, ונגרמו לה אבדות רבות ביניהם קצין המנהלה מכבי מוצרי ומפקד הפלוגה יעקב סטוצקי.
מיד לאחר מכן, בין 22 באפריל ו-1 במאי פעלה החטיבה במבצע יבוסי שנועד להשתלטות על הרכסים השולטים על צפון ירושלים ואחר-כך על השכונות הדרומיות שלה, במהלך מבצע זה ספגה החטיבה אבדות קשות בקרב נבי סמואל, שנכשל ובקרב סן סימון, שהצליח.
במבצע מכבי (א' וב'), שנערך בימים 1–16 במאי 1948, טיהרה החטיבה את הפרוזדור מירושלים מערבה לאורך דרכי ההר ורכסיו עד שער הגיא, כולל את גבעת הרדאר, אך לא הצליחה לפתוח את הדרך לירושלים.
לאחר שהקימה את המשלטים בצידי הדרך, העבירה את האחריות לכוחות גדוד החי"ש "בית חורון" מחטיבת "עציוני", כאשר הנוהג היה שלוחמי הפלמ"ח מסתערים וכובשים ולוחמי החי"ש מגינים ושומרים.
בימים 17-19 במאי כבש כוח מהחטיבה את הר ציון, פרץ לרובע היהודי בעיר העתיקה, הכניס כח תגבורת מחטיבת עציוני ויצא משם, למרות בקשותיו של מפקד הרובע להישאר ולנצל ההצלחה.
עד היום לא ברורות נסיבות היציאה.
מאוחר יותר, בסוף מאי, השתתפה החטיבה בניסיונות שנכשלו, לכבוש מחדש את גבעת הרדאר; ביולי, בקרבות המוצלחים במבצע דני בגזרה המזרחית שלו, לכיבוש אזור הרטוב, עד המשלט המשותף; בחודש אוקטובר במבצע ההר לכיבוש בית שמש והאזור; ובחודש דצמבר במבצע חורב בסיני, באזור ניצנה ואל מול רפיח.
החטיבה הפעילה בית חולים קדמי וחדר ניתוח, בניהולו של ד"ר יששכרי, במנזר באבו גוש.
בקרבות ירושלים נפלו 352 מלוחמי החטיבה.
רבים מנופלי החטיבה בקרבות בהרי ירושלים ובירושלים נקברו בבית הקברות בקיבוץ קריית ענבים.
לאחר המלחמה הוקמה בבית קברות זה אנדרטה בתכנונו של הצייר והפסל מנחם שמי, שבנו סרן אהרן (ג'ימי) שמי, שנפל במבצע "ההר" קבור במקום.
בשנת 1968 לאחר הכיבוש המחודש של גבעת הרדאר, מצאה הרבנות הצבאית גופות של נופלים מהחטיבה.
הלוויתם נערכה בהר הרצל ב-28 במרץ 1968.
אנדרטה מרכזית, לזכרם של 431 חללי החטיבה במלחמת העצמאות, הוקמה בגן חטיבת פלמ"ח הראל, במעלה גן סאקר, ליד בית המשפט העליון בירושלים.
אנדרטה מרכזית נוספת, לזכרם של חללי החטיבה במלחמות ישראל, הוקמה על גבעת הרדאר וניצבת כיום בלב היישוב הר אדר.
במבצע קדש החטיבה בפיקוד אל"ם שמואל גודר (גורודצקי), כללה 3 גדודי חי"ר - גדוד 104 בפיקוד רס"ן מנחם רוסק, גדוד 105 בפיקוד רס"ן יהודה תמיר, וגדוד 106 בפיקוד רס"ן סולל כהן.
החטיבה לחמה בקרב על מתחם אום כתף.
המבצע נכשל, ובשל כך מונה ישראל טל למפקד החטיבה במקום שמואל גודר שהודח ביום השלישי למלחמה.
בדיעבד נמצא, שעקב מתחים בין הרמטכ"ל לבין אלוף הפיקוד, ומתן פקודות לביצוע משימות שלא לפי התכנון, נשלחו כוחות מהחטיבה להתקפה מול כח מגן בהיקף גדול מדי, בניגוד לתורת הלחימה.
בשנת 1959 הוסבה החטיבה לחטיבה ממוכנת.
ערב מלחמת ששת הימים החטיבה בפיקוד אל"ם אורי בן ארי וסגנו סא"ל אלדד אבידר כללה שני גדודי חרמ"ש - גדוד 104 בפיקוד סא"ל יגאל בן דוד, וגדוד 106 בפיקוד סא"ל אהרן גל, וגדוד טנקי שרמן - גדוד 95 בפיקוד סא"ל צביקה דהב.
בבוקר ה-5 ביוני 1967, בזמן שהתארגנה לקראת מלחמה, הופתעה החטיבה בצפירת אזעקה שבישרה את תחילת המלחמה במבצע מוקד.
בשעה 13:00 ניתנה הפקודה לחטיבה "עלו לירושלים, הבקיעו מהפרוזדור צפונה והשתלטו על שטח חיוני מצפון לבירה".
באותו היום החלו כוחות הטנקים לירות לעבר המוצבים הערביים גבעת הרדאר ושייח' עבדול עזיז בעזרת ארטילריה ומטוסי קרב.
לקראת ערב, נכבשו היעדים: הרדאר ובית איכסא, ועוד לפני חצות נכבשו כל היעדים - עבדול עזיז וחירבת לאוזה, בית קיקא ווראס אל באד.
בחסות החשכה התקדמו הצוותים לכיוון רמאללה, ועם שחר הכוחות הראשונים השתלטו על א-זהרה הסמוך לכביש ירושלים-רמאללה, השמידו את כוחות האויב, ובכך חילקו לשניים את הגדה המערבית.
בקרבות שייח' עבדול עזיז וח'רבת אל-לוז נפלו 15 מלוחמי החטיבה וכן מפקד פלוגה, , אשר קיבל את עיטור המופת.
לזכרם הוקם אתר הנצחה בצפון מבשרת ציון הנקרא י"ד אסא.
לאחר שמשימה זו הושלמה, הכוחות נעו במהירות לכיוון ירושלים, בה נלחמו באותה עת כוחות חטיבה 55 כדי לכבוש את תל אל פול, שועפאט, גבעת המבתר והגבעה הצרפתית, עד לצהרי 6 ביוני, תוך קרבות שריון בשריון, הסתערויות ואבדות רבות.
התבצע פינוי אווירי של פצועים וכוחות שאינם בקרב ביצרו ואבטחו את אזור הפעולה.
לאחר תיקונים של כלי הרכב והטנקים התאגדו הכוחות והתחילו בתנועה דרך ירושלים המשוחררת ומעבר מנדלבאום כדי להצטרף ללוחמים שבעיר.
חלק מהכוח עלה עם הצנחנים לעבר שער האריות, וחלק המשיך דרומה במטרה לתגבר את הכוחות הנמצאים בגוש עציון, בית לחם וחברון.
בצהרי 6 ביוני בשעה 11:30 קיבל הכוח פקודה לכבוש את רמאללה.
נווה יעקב ושדה התעופה עטרות (קלנדיה) נכבשו במהירות.
תחת אש חיפוי ותקיפה מהירה, בשעת השקיעה נכבשה רמאללה על ידי הכוח.
בבוקר 7 ביוני נשלח גדוד 104 לעבר שכם והגיע אחר הצהריים למחנות חווארה.
כאשר הושלמה המשימה מול התנגדות קלה, עיקר הכוחות (גדודים 106 ו-95) ירדו מזרחה לעבר יריחו.
בערב כבשו הכוחות את יריחו, כשהמתנגדים בעיר ברחו ועמם פליטים רבים לעבר ירדן.
בחצות קיבלה החטיבה פקודה נוספת: "נוע מיד ופוצץ את גשרי הירדן", פקודה זו הייתה קשה לביצוע עקב העייפות שהתגלתה בכוח אך עם אלתור של המפקדים ובעזרת חיילי ההנדסה והחבלה פוצצו כל גשרי הירדן - גשר אלנבי, גשר מנדסה (מצפון מזרח ליריחו) וגשר בית הערבה.
הגשר הרביעי (גשר אל מע'טס) שהתבקשו לפוצץ, לא פוצץ מכיוון שלא היה קיים כגשר אלא כמעברה (מעבר מים נמוכים).
ב-8 ביוני השתקעו הכוחות בבקעת יריחו, והתארגנו לממשל צבאי ביריחו.
בלילה, לקראת תום הקרבות והפסקת האש, קבלה החטיבה פקודה להתרכז מחדש ביחד ולעלות לרמת הגולן בעקבות הכוחות שכבר כבשו אותה, למשימות טיהור השטח שנכבש.
במלחמה נפלו 39 מלוחמי החטיבה ונפגעו עשרות.
בגבעת המבתר ניצבות שתי אנדרטאות - האחת, עם שמות כל חללי החטיבה במלחמה זו.
השנייה, אנדרטה שהוקמה בסמוך לשרידי המוצב הירדני, עם שמות חללי גדוד 106 וסיירת דוכיפת שנהרגו בקרבות תל אל־פול וגבעת המבתר.
סיפורה של חטיבת הראל במלחמת ששת הימים מונצח גם באתר גבעת התחמושת, לצד הנצחת מורשת חטיבה 55 וחטיבת ירושלים, שפעלו במשולב לכיבוש החלק המזרחי של ירושלים ואיחודה.
גדוד השריון 95, שהיה חלק מהחטיבה במלחמת ששת הימים, הועבר בתחילת שנות ה-70 לחטיבה 4. הגדוד הקים אנדרטה להנצחת חלליו ביער המגינים.
מלחמת יום הכיפורים - חטיבה 164
החטיבה, שמספרה הוחלף בינתיים ל-164, בפיקודו של אל"ם אברהם ברעם, סיימה באימון בצאלים, בחודש מאי 1973, הסבה מטנקי שרמן לשוט קל.
כעת הורכבה משלושה גדודי טנקים מדגם שוט קל - גדוד 104 בפיקוד סא"ל אמנון אשכול, גדוד 106 בפיקוד סא"ל משה גל, שלאחר פציעתו בתחילת המלחמה הוחלף בסגנו, רס"ן חיים זיו, שנהרג בסוף המלחמה בק"מ ה-101, וגדוד 183 בפיקוד סא"ל חגי כהן.
לכל גדוד טנקים צורפה פלוגת חרמ"ש על גבי זחל"מים.
החטיבה, שבסיסה היה במחנה נפתלי באזור צומת גולני, הייתה מיועדת להילחם ברמת הגולן.
בתחילת המלחמה נלקחו טנקי החטיבה שבימ"ח במחנה נפתלי על ידי חטיבה 179, חטיבת הגיוס המהיר של פיקוד צפון, שחלק מהטנקים בימ"ח שלה במחנה פילון נלקחו על ידי שני גדודים מחטיבה 7, שהועלתה ערב המלחמה ללא טנקים מהדרום לרמת הגולן.
בהיעדר טנקים בצפון נשלחה החטיבה ללא טנקים לדרום והוכפפה לעוצבת סיני (אוגדה 252).
החטיבה נשלחה ללקט טנקים במחנות שדה תימן ומחנה נתן הסמוכים לבאר שבע וכן במחנה שבטה, בבית ספר לשריון, זיקים ובאילת.
החטיבה הצטיידה בטנקים והתקדמה על זחלים עד לרפידים, ב-8 באוקטובר קיבלה אחריות על הבלימה בציר הגידי והשתתפה בקרבות הבלימה הקשים מול הצבא המצרי בסיני ובקרב השריון של ה-14 באוקטובר שבתחילתו הסתערה על הכוחות המצריים אך בסופו, עקב האבדות הקשות, נסוגה.
ב-13 באוקטובר, בעת ביקור בחפ"ק החטיבה, נהרג מפקד אוגדה 252 אלוף אלברט מנדלר, מפגיעה ישירה בנגמ"ש שלו.
כוחות החטיבה צלחו את תעלת סואץ והתקדמו תוך לחימה רצופה אל תוך מצרים עד הק"מ ה-101 מקהיר ומשם דרומה עד נמל עדביה.
בשלב זה הייתה החטיבה לחטיבת החוד באוגדת סיני והקדומנית ביותר של צה"ל בזירה המצרית.
במלחמת יום הכיפורים שכלה החטיבה 35 לוחמים.
לאחר חתימת הסכם ההפרדה עם המצרים הועלתה החטיבה צפונה ופעלה במובלעת הסורית ברמת הגולן.
רק בתום יותר מעשרה חודשי שירות רצופים, שבתוכם המלחמה, שוחררו החיילים משירות המילואים.
מלחמת שלום הגליל - חטיבה 786
בפרוץ מלחמת שלום הגליל גויסה החטיבה, שהייתה תחת פיקודו של יצחק בריק, לעיבוי גזרת רמת הגולן ולתפיסת אחריות חלף חטיבות סדירות שנכנסו ללחימה בדרום לבנון.
חטיבה 786, יחד עם כוחות נוספים שהוצבו ברמת הגולן, נערכה לאפשרות של תגובה לתוקפנות סורית בגזרת הרמה בעקבות פעולות צה"ל בדרום לבנון.
לאחר סגירתה של חטיבה 786, בשנת 1999, הועברה חטיבת השריון 395 לתפוס את מקומה בימ"ח נפתלי.
חטיבה זו, שקיבלה את השם 'הראל', שינתה את מספרה למספר של קודמתה, 786, ובהמשך אף למספר המקורי, 10. בתחילת שנות האלפיים נסגרה חטיבה זו גם כן.
ב-2003 עבר השם 'הראל' לחטיבת שריון במילואים - חטיבה 213, שהיוותה חלק מעוצבת עמוד האש.
שבמהלך עוקב ומשלים גם שונה מספרה למקורי של 'הראל' - 10.
במבצע עמוד ענן גויס גדוד ההנדסה של החטיבה, שאחד מלוחמיו נהרג בעת נפילת פצמ"ר בשטחי כינוס.
כחלק מצמצום מערך המילואים, החטיבה עברה להיות חלק מעוצבת סיני.
פלוגת הסיור ושלושת גדודי טנקי מרכבה סימן 2 של החטיבה נקראו בצו 8 במבצע צוק איתן.
פלוגת הסיור ליוותה וניתבה כוחות שונים אל ומתוך רצועת עזה.
טנקים מהחטיבה השתתפו במספר קרבות בעוטף עזה, כולל ב-22 ביולי באירוע החדירה ליד קיבוץ ניר-עם שבו נהרגו ארבעה קצינים, טנק מהחטיבה השמיד חוליית מחבלים.
בשנים 2020–2021 נפרדה החטיבה, כאחרונה בצה"ל, מטנקי המרכבה דגם 2ב' והשלימה הסבה לטנקי מרכבה 3 ב"ז.
במקביל, בוצעה התארגנות מחדש כצק"ח (צוות קרב חטיבתי), הכולל, אורגנית, גדודי טנקים, גדוד הנדסה וגדוד חי"ר.
ב-7 באוקטובר 2023, עקב התקפת חמאס על כל מרחב יישובי הנגב המערבי סביב עזה, גויסה החטיבת בצו 8 כחטיבת גיוס מהיר פיקודית, ותוך פחות מיממה הגיעו הטנקים של החטיבה, בנסיעה על זחלים מהימ"ח, אל תוך היישובים ובהמשך לייצוב גזרת המכשול וביצוע פשיטות לתוך הרצועה.
במסגרת התמרון הקרקעי הצטרפה החטיבה תחת פיקוד אוגדת סיני (אוגדה 252), ללחימה בצפון הרצועה, בין בית חאנון לג'באליה, תחילה לגזרת בית חאנון, ובהמשך כבשה את מתחם אלקארמאן, תוך פגיעה במחבלים ובתשתיות חמאס.
בהמשך גדוד 363 של החטיבה עבר להילחם תחת חטיבה 55 במרחב ציר נשיד ובלחימה זו נפל סרן ליאור סיון.
לאחר מכן עבר הגדוד להיות תחת פיקוד צק"ח קרייתי שם פעל במרחב חאן יונס וציר טנצ'ר.
את הנחלת מורשת החטיבה לדורותיה, מתש"ח, עוד טרם הקמתה הרשמית, ואילך, מובילה עמותת הראל (ע"ר), שהוקמה בשנת 1987 על ידי מפקדים מחטיבת "הראל" ממלחמת ששת הימים, בראשם אורי בן ארי.
העמותה מקיימת פעילויות שונות וכן מפעילה את קבוצת הפייסבוק הציבורית "חטיבת הראל לדורותיה וחבריה", המונה מעל ל־3,000 חברים.
בראש העמותה עמד משך כ-20 שנה, עד לפטירתו, סגן אלוף (במילואים) ד"ר נחום ברוכי.
את פעילות העמותה כיום מוביל רס"ן (בדימוס) יוני אמיר.
לציון 75 שנים להקמת החטיבה התקיים, ביום השנה הלועזי, 16/4/2023, טקס לחנוכתה של אנדרטה לציון מורשת החטיבה לדורותיה, בפארק העוצבות המשוריינות, ביד לשריון בלטרון.
האנדרטה הוקמה בייזום ובגיוס המונים בהובלתה של עמותת הראל (ע"ר), תוכננה על ידי אדריכל ערן שקד, בעצמו בוגר החטיבה, ופרויקט בנייתה הובל על ידי גיא אליהו וליאור פרומר, גם הם בוגרי החטיבה.
טקס חנוכת האנדרטה, במעמד מפקד עוצבת 'סיני', מנכ"ל עמותת יד לשריון ויו"ר ועדת ההנצחה בעמותה, יו"ר וחברי הוועד המנהל של עמותת הראל, מפקדי ולוחמי עבר בחטיבה, משפחות שכולות וחובבי מורשת, היה שיאו של יום מורשת חטיבתי, בו סיירו קציני החטיבה באתרי מורשת החטיבה במלחמות העצמאות וששת הימים במרחב הרי ירושלים.
לאחר הטקס התקיים ערב מורשת לציון 50 שנים למלחמת יום הכיפורים, בדגש על פיקוד ומנהיגות קרבית בשדה הקרב.
אירוע נוסף שארגנה עמותת הראל (ע"ר) לציון 75 שנות החטיבה, היה ערב מורשת להוקרת מפקדי החטיבה, מהקמתה ועד היום - 40 מפקדים, מיצחק רבין עד אלעד צורי.
הערב התקיים באולם 'מלווי השיירות' בבית הפלמ"ח, ביום השנה ה-75 להכרזת עצמאות המדינה, 14/5/2023.
על שם החטיבה נקרא מחלף הראל שבכביש 1, ובערים רבות בישראל קיימים רחובות בשם "חטיבת הראל".
+תמונהשםתקופת כהונההערות יצחק רבין אפריל–יוני 1948 מפקד החטיבה במלחמת העצמאות.
לימים הרמטכ"ל ה-7, שר הביטחון וראש ממשלת ישראל ה-5 יוסף טבנקין יוני 1948 –
אגף ההדרכה היה אחד האגפים במטה הכללי של צה"ל עם הקמתו, בהמשך הפך למחלקת ההדרכה באגף המטה הכללי ולימים הפך לחטיבת התורה, ההערכה וההדרכה תחת אגף המבצעים.
מקורו של האגף בלשכת ההדרכה של ארגון ההגנה.
כחלק מההכנות להקמת צבא, מונה חיים לסקוב בספטמבר 1947 לראש לשכת ההדרכה והוטל עליו לארגן מחדש את הלשכה ואת מערך ההדרכה, כך שיכשיר צבא סדיר.
חיכוכים ומחלוקות עם מפקדי ההגנה האחרים, שלא הסכימו לאמץ שיטות הדרכה מהצבא הבריטי ובפרט שיטת "תרגולת הקרב" (Battle Drill) שניסה לסקוב להטמיע, הביאה למינויו של אליהו בן חור לראש הלשכה, כשלסקוב משמש כסגנו, ומתרכז בהכנת קורס המ"מים.
בדצמבר 1947 הוחלט בישיבת המטה הכללי להקים צבא בן 20,000 חיילים והוגדר תפקידו של אגף ההדרכה החדש להכין את הכוח הנ"ל.
מבנה אגף ההדרכה כלל שלוש מחלקות: הדרכה, מינהל, ואפסנאות.
תפקידו כלל הכנה ואישור של כל תוכניות האימונים בבתי הספר הארציים ובחטיבות, פרסום ספרות הדרכה והפצתה, השגת עזרי אימון והקצבתם ליחידות, חלוקת תחמושת אימונים, ביצוע קורסים מפקדי כיתות ומפקדי מחלקות, השתלמויות מפקדים ואימונם למחלקות הנשק המסייע.
לאחר הקמתם של החילות המקצועים באפריל 1948, שונתה הגדרת תפקידו של האגף והוא כלל אימון מפקדים, פיקוח על ההדרכה בחטיבות, ותיאום ההדרכה בחילות ובשירותים השונים.
בחודשים הבאים, סבל אגף ההדרכה משיתוק, כאשר לחץ המבצעים במלחמת העצמאות הביאו לביטול תוכניות השתלמות שונות, לקיחת מדריכים לצורך הקמת יחידות חדשות כמו גדוד ייעודי לצורך מבצע נחשון, ומינוי של בן חור לקצין המינהלה של המבצע.
ביקורת על תפקוד האגף הביאה להדחתו של בן חור ולמינויו של לסקוב ביולי 1948 לתפקיד.
לסקוב ערך רפורמה באגף ובתקופתו התרכז בהכשרת חיל רגלים כשהאגף הורכב ממטה האגף, מחלקה להוצאה לאור, מרכז בתי ספר לחיל רגלים ושירות לאימון גופני.
בספטמבר 1949, הוקם במחנה סרפנד "מרכז אימונים ותגבורות לחיל השריון", שלימים הפך לבה"ד 5 ובית הספר לשריון.
האגף הפך למחלקה באגף המטה הכללי ובראשו עמד מאיר זורע, בדצמבר 1953 הוחלט על הקמת שני אגפים חדשים במטה הכללי, אגף ההדרכה ואגף המודיעין, ולתפקיד ראש אגף ההדרכה מונה אלוף-משנה יצחק רבין שקודם לאחר שנה לדרגת אלוף.
לפני מבצע קדש הוחלט כי אגף ההדרכה יחזור להיות למחלקת הדרכה (מה"ד) באגף המטה הכללי ומפקדו קצין בדרגת אלוף-משנה, לאחר מינויו של צבי זמיר ב-1960 שונה התקן לאלוף.
לאחר מלחמת ששת הימים הועברו סמכויות הדרכת החי"ר למפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי.
במהלך מלחמת יום הכיפורים שימש ראש מה"ד אלוף מנחם מרון כמפקד אוגדה 440. כממלא מקומו מונה אלוף (מילואים) מאיר זורע והמחלקה הוכפפה לאגף כוח האדם.
לאחר מלחמת יום הכיפורים קיבלה המחלקה גם את משימת המחקר ולימוד תורת הלחימה של האויב ויישום התגובות בהדרכה והאימונים של צה"ל.
ב־1986 הוקמה מפקדה לתכנון וביצוע מבצעים מיוחדים על בסיס מה"ד שהועברה ממקחצ"ר.
המפקדה פקדה על מבצע כחול וחום ב־1988 ועסקה בהכנה למבצע בעיראק במלחמת המפרץ.
בדצמבר 1990 הפכה מה"ד לאגף הדרכה ובטיחות (אגה"ב), בעקבות המלצת ועדה לבחינת תאונות האימונים בצה"ל בראשות אלוף יעקב לפידות להקים מנהל בטיחות בראשות אלוף בכפיפות ישירה לרמטכ"ל.
בסוף 1991 פורק האגף והפך לחטיבת תוה"ד, בו נכללה מחלקת בטיחות מטכ"לית שנועדה לפעול בזיקה ישירה לרמטכ"ל ובתיאום עוזר ראש אג"ם.
קורס פו"ם הועבר למכללות הצבאיות, יחד עם המכללה לביטחון לאומי.
המפקדה לתכנון וביצוע מבצעים מיוחדים הועברה לחטיבת המבצעים.
בשנת 1992 הועברה סמכות פיתוח ההדרכה ממחלקת הדרכה למפח"ש ונקבע כי המפח"ש תהווה גוף עם סמכות מטכ"לית, שתיתן שירותים כלל-צה"ליים בתחום פיתוח ההדרכה.
בשנת 1995 פורקה מחלקת הפיתוח וההדרכה וענפיה צורפו לאחת החטיבות במפח"ש.
לאחר ארגון המטכ"ל ב-1999 והקמת אגף המבצעים הפכה המחלקה לחטיבת התורה וההדרכה באגף שבראשה אלוף וייעודה: "פיתוח הידע בתחום הפקת הלקחים, יישומם והטמעתם בצה"ל ולשאת באחריות מטה לתיעוד ותחקור מלחמות ומבצעים ברמה המערכתית-אסטרטגית ואימוני המפקדה הכללית והמפקדות הראשיות".
מחלקת בטיחות צומצמה לשני ענפים.
ב־2004 צומצמה מחלקת בטיחות לענף אחד, כשמחלקת הבטיחות במז"י מקבלת את האחריות לחלק מתחומי האחריות שלה בעבר.
הענף תוה"ד צומצם עד כדי קצין בודד.
ראשי אגף, מחלקת וחטיבת ההדרכה
חטיבת יואב (חטיבה 406) (בעבר חטיבת אילת) היא חטיבה מרחבית תחת פיקודה של עוצבת אדום בפיקוד הדרום של צבא ההגנה לישראל.
החטיבה החלה לתפוס אחריות בגזרתה בדצמבר 2012 והיא החטיבה המרחבית השנייה תחת פיקודה של עוצבת אדום.
תחת אחריות החטיבה מרחב הגבול בסמוך לעיר אילת, מועצה אזורית חבל אילות וגזרת הערבה.
מיד לאחר כיבוש אילת במבצע "עובדה" הוקמה באזור מפקדת גוש שהתמקמה בהמשך במחנה "המצודה" מערבית לעיר, שהחלה נבנית.
תחת מפקדה זו הועמדו כוחות הגמ"ר מקומיים ונבנו גדודי מילואים, וכן כוח טנקים, יחידות סיוע אש ויחידות חטיבתיות.
יחידות אילת גויסו ופעלו באזור במערכת סיני ב-1956, בעת מלחמת ששת הימים תחת פיקודו של אל"ם אביב ברזילי, וכן במהלך מלחמת יום הכיפורים, תחת פיקודו של אל"ם (מיל') אורי בידץ.
גדודי המחוז / חטיבה 512 השתלבו גם בפריסת כוחות צה"ל לאחר המלחמה, כולל בעברה המערבי של תעלת סואץ.
בשנים 1980–2003 פעלה חטיבה מרחבית בשם חטיבת אילת תחת עוצבת אדום.
החלטה על הקמת היחידה מחדש התקבלה ב-2011 בעקבות ההפיכה במצרים והפיגוע בכביש 12, אולם היא הוקפאה בתחילת 2012, לבסוף החטיבה הוקמה ב-26 בדצמבר 2012.
ביוני 2016 אוחדה חטיבת הערבה (406) עם חטיבת אילת (270) תחת פיקודו של מפקד חטיבת אילת אלוף-משנה מאיר אלמלם, ושם היחידה שונה בהמשך לחטיבת יואב.
סמל החטיבה משלב סמלים הקודמים של חטיבות שהתאחדו, את סמל חטיבת אילת המנציח את הנפת דגל הדיו במלחמת העצמאות על רקע ים סוף והרי אילת, ואת סמל חטיבת הערבה המתאר באופן סימבולי את אזור דרום ים המלח ואת אזור הערבה.
גדוד שועלי המדבר (9271) הוא גדוד חי"ר מילואים.
הגדוד מורכב ברובו מיוצאי חטיבת גבעתי, ובשנים האחרונות הוא מוזן בכוח אדם בעיקר מגדוד "שקד".
שמו של הגדוד מסמל את הקשר ההיסטורי לחטיבת גבעתי ולגזרת המדבר, הנגב, שבה פועלת חטיבת יואב.
הגדוד פועל בעיקר בגזרת גבול מצרים וירדן, אך גם בגזרת יהודה ושומרון.
המוטו של הגדוד הוא "משפחה אחת", אשר מסמל את הלכידות והקהילתיות בקרב חיילי המילואים ומשרתים בו לוחמים וחיילים מכל גוני החברה הישראלית.
סיסמת הגדוד היא "מוכנים, נכונים, מנצחים יחד" והיא מביאה לידי ביטוי את הרוח והערכים שלאורם פועל הגדוד.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הגדוד ביצע עד כה כ-300 ימי מילואים בגזרה המזרחית, בעזה וביהודה ושומרון.
הגדוד ביצע תעסוקה מבצעית בגזרת "מגן ערבה" במשך ארבעה חודשים.
לאחר מכן, הגדוד עבר לסבב שני בגזרת עתניאל בדרום הר חברון.
בין לבין, כוח מפלוגה ב' וכוח מפלוגה א' תגברו את הכוחות בפרוזדור נצרים ברצועת עזה.
בהמשך, לקראת סוף שנת 2024, הגדוד חזר לסבב נוסף בגזרת "מגן ערבה".
המוטו של הגדוד הוא "כולם כאחד", אשר מסמל את הלכידות והקהילתיות בקרב חיילי המילואים ומשרתים בו לוחמים וחיילים מכל גוני החברה הישראלית.
חטיבת יהודה (ידועה גם כחטיבת חברון) היא חטיבה מרחבית (חטמ"ר) של צה"ל שתפקידה להשליט חוק וסדר בגזרת חברון ולמנוע פעילות חבלנית עוינת.
חטיבת יהודה הוקמה ב-4 בנובמבר 1981 בשם "מרחב יהודה", כאשר הממשל הצבאי הישראלי בשטחים, שהיה אמון הן על ההיבט הביטחוני והן על הטיפול באוכלוסייה האזרחית, פוצל.
מפקד "מרחב יהודה" הראשון היה שלום לוגסי.
בסוף שנת 1982 המליץ הפרקליט הצבאי הראשי להעביר מתפקידם במרחב-יהודה את סא"ל שלום לוגסי וסגנו, ולשבצם בתפקיד אחר, שאינו בתחום הממשל הצבאי, לאחר שהצטברו נגדם מספר תלונות על התעללות בפלסטינים, בין השאר שהכו באמצעות אלות כמה פלסטינים.
לאחר האינתיפדה הראשונה, הורחבה פריסת צה"ל והוקמה אוגדת אזור יהודה ושומרון (במקום חטיבת יהודה ושומרון) "מרחב יהודה" הפך ל"חטיבת יהודה" בראשות אלוף-משנה משה גבעתי, ששימש קודם גם בתפקיד מפקד "מרחב יהודה".
שירותו כמפקד החטיבה הסתיים לאחר תקרית בה ירה למוות בפלסטיני שיידה אבנים בעיירה בני נעים, בהתאם להחלטת הפרקליט הצבאי הראשי אמנון סטרשנוב, הוא הועמד לדין משמעתי באשמת שימוש לא חוקי בנשק, וספג נזיפה חמורה מסגן הרמטכ"ל.
באותה עת פוצלה גם חטיבת עציון מחטיבת יהודה.
חטיבת עציון קיבלה את האחריות על אזור בית לחם וחטיבת יהודה רק על אזור חברון (מאז מכנים אותה גם בשם חטיבת חברון).
בנובמבר שנת 2001, הוקם גדוד לביא, שהיה גדוד של החטיבה.
הגדוד הוקם כגדוד חי"ר ייעודי בגזרת דרום הר חברון תחת פיקודה של החטיבה.
בניגוד למרבית גדודי הבט"ש האחרים באותה עת, לא היה הגדוד יחידת חרמ"ש בעברו והוא הוקם כגדוד בט"ש.
בשנת 2003 צורף לאגד 900, אך נשאר בגזרת חברון.
בקיץ 2007 נחשפה פרשה במסגרתה חטפו חיילים מגדוד לביא בפיקוד קצין מונית פלסטינית בדאהרייה, כפתו את נהג המונית, נסעו ברחבי העיירה ולבסוף ירו בעובר אורח לא חמוש ופצעו אותו קשה.
לאחר-מכן, במהלך התחקיר הצה"לי, שיקרו החיילים על הפעולה.
אירועים אלו היו חלק מהגורמים שהובילו לניתוק הקשר בין גדודי הבט"ש לחטיבות המרחביות, ובין השאר בעקבותיהם החלו הגדודים, ובהם גדוד לביא, לנוע בין גזרות שונות.
ב-2017 ביצעו כוחות חיל ההנדסה הקרבית של חטיבה יהודה ביטחון שוטף הכולל מעצרים, סיורים, טיפול בהפרעות סדר, סריקות אמל"ח, פתיחת צירים ממטענים וחבלה, וגילוי אמל"ח באמצעות מגלה מוקשים.
בנוסף בגזרת חברון פועלות כוחות נוספים של חיל רגלים ועוד כחלק מתפיסת קו בגזרה או תגבור.
בנוסף יחידות הנדסה ייעודיות בלבד ביצעו פעולות נרחבות של בנייה ושיפור ביצורים בגזרות חברון וכביש 60 על מנת לשפר את מיגון ובטיחות החיילים המאבטחים אזורים אלה ולהקטין את הטרור הפלסטיני.
ב-2022, במהלך מבצע שובר גלים, ביצעו כוחות חיל ההנדסה הקרבית באמצעות עשרות כלי צמ"ה חידוש של מכשול קו התפר בגזרה וחפירת תעלה נגד טנקים שנועדה למנוע הסתננות, הברחות (בעיקר של אמל"ח), כניסת שב"חים ופח"ע.
בניית המכשול נקראה "מבצע לוט" ועליה הוענק לחיל ההנדסה הקרבית (מקהנ"ר), גדודי חיל ההנדסה הקרבית הסדירים וגדודי הצמ"ה שלקחו חלק במבצע אות הערכה מבצעי מטעם הרמטכ"ל.
מפקדת החטיבה (המפח"ט) ממוקמת בהר מנוח, הנמצא מדרום לעיר חברון ומתנשא מעליה.
במחנה החטיבה נמצאים גם משרדי מנהלת התאום והקישור של המנהל האזרחי בגזרת חברון.
עד שנת 1997 שכנה מפקדת החטיבה בבית הממשל הצבאי בחברון, מצודה בריטית במרכז העיר חברון.
לאחר הסכם חברון התפנו חלק מכוחות צה"ל מהעיר ומבנה החטיבה הועבר לידי המשטרה הפלסטינית, ובסופו של דבר פוצץ על ידי צה"ל במהלך מבצע חומת מגן, על מנת לפנות מחבלים שהתבצרו בו.
זמנית חלק מהחטמ"ר ישב בבסיס אדוריים עד האינתיפאדה השנייה.
עד שנת 2000 סמל החטיבה היה מורכב מסמל קריית ארבע ומהאריה של פיקוד המרכז.
מאז הסמל השתנה ובו מופיעה מערת המכפלה ושודרג ב-2023. באוגוסט 2023 נערך טקס חגיגי לציון 35 שנות פעילות חטיבת יהודה.
החטיבה, כשאר החטיבות המרחביות באוגדת איו"ש, אמונה על פעילויות בט"ש, מודיעין ולחימה בתחומה של העיר חברון, אחת הערים המרכזיות ברשות הפלסטינית ועל הכפרים, היישובים ומחנות הפליטים שבגזרתה.
כמו גם אחראית החטיבה על שמירת החוק והסדר באתר ההיסטורי מערת המכפלה שבין מרכז העיר לקריית ארבע.
תחת פיקוד החטמ"ר ארבעה גדודי לוחמים אשר מתחלפים כל מספר חודשים.
במפקדת החטמ"ר מס' אגפים מקצועיים תחת פיקודם של קציני המטה של החטיבה - אגף ההגמ"ר (הגנה מרחבית), אג"ם, מודיעין, תקשוב (פלחי"ק), רפואה, משא"ן, גששים, לוגיסטיקה, חימוש (טנ"א) ומתחם נוסף בפיקוד נפרד של המת"ק (מנהלת תיאום וקישור)
חטיבת מנשה (ידועה גם כחטיבת ג'נין) היא חטיבה מרחבית (חטמ"ר) של צה"ל שתפקידה להשליט חוק וסדר בגזרות ג'נין ומחומש הכפרים ולמנוע אירועי פח"ע וטרור פלסטיני.
החטיבה נמצאת תחת פיקוד אוגדת איו"ש.
בסמל החטיבה מופיעים הרי הגלבוע.
בשנות ה-70 הוקם מחנה דותן, דרומית-מערבית לג'נין, שהיה בסיס טירונות עבור נוער בסיכון בדומה לנערי רפול, בכפיפות למחנה 80 שהיה בסיס טירוני (בט"ר) הנח"ל.
בשנות ה-90, עם ביצוע שלב א' בהסכמי אוסלו הפך מחנה דותן למִפקדת חטיבת מנשה (מפח"ט מנשה) והפסיק לשמש כמחנה טירונים.
באוקטובר 2004 בוצע במקום פיגוע ירי שבו נהרג חייל צה"ל.
בספטמבר 2005, כחלק מתוכנית ההתנתקות, פונה מחנה דותן.
מפקדת החטיבה ממוקמת כיום במחנה סמוך למנחת עין שמר.
בשונה משאר החטיבות המרחביות באיו"ש, חטיבת מנשה לא אחראית על עיר פלסטינית מרכזית אחת בלבד, אלא על שתיים: ג'נין וטובאס.
גזרת החטיבה משתרעת על פני שטח נרחב ומוקפת מצדה הצפוני והמערבי בגדר ההפרדה, המפרידה בין שטחי איו"ש ועורף ישראל.
מדרום הגזרה גובלת בחטיבת שומרון ובחטיבת אפרים, וממזרח בחטיבת הבקעה.
בנוסף לערים, בגזרת החטיבה ישנם מאות כפרים פלסטינים, לדוגמה יעבד וברטעה.
הכפרים מתחלקים בין נפת טולכרם לנפת ג'נין, ורבים מהם נמצאים בשטחי A.
בגזרה ישנן מספר מחנות פליטים כאשר המרכזית ביניהן היא מחנה הפליטים ג'נין.
כמו כן, בגזרה ישנן מספר התיישבויות, כמו מבוא דותן, וגוש היישובים המונה את שקד, ריחן, חיננית וטל מנשה.
בעקבות תוכנית ההתנתקות פונו בגזרת החטיבה שלוש התנחלויות – גנים, כדים ושא־נור.
במפקדת החטמ"ר מחלקות שונות, ביניהן פלוגת תקשוב (פלחי"ק), פלוגת כ"ג של מג"ב, ימ"ס מג"ב, מחלקת מודיעין, רפואה, שלישות, לוגיסטיקה וטנ"א.
במפקדה נמצאים גם מחלקת צמ"ה מפלוגת הצמ"ה (ציוד מכני הנדסי) של אוגדת איו"ש ("חתולי הבר") אשר מופעלים תחת הקהנ"ח (קצין ההנדסה החטיבתי), גששים, מחלקת אג"ם (אגף המבצעים) וכמו כן מחלקת הגמ"ר (הגנה מרחבית) האחראית על הקשר עם ההתנחלויות בגזרת החטיבה.
לחטיבה כפופים שלושה גדודי מילואים: 941, 7014 ו־9306. לחטיבה יש גם גדוד הגמ"ר.
גדוד נצח ישראל 941 הוקם ב־2009 כגדוד מילואים במסגרת הדומה לגדוד נצח יהודה החרדי, ורוב חיילי הגדוד הם יוצאי גדוד נצח יהודה.
חטיבת הביניים ע"ש מרדכי טביב היא בין החטיבות הראשונות בראשון לציון והוקמה בשנת הלימודים ה'תשמ"ד (ספטמבר 1983).
החטיבה נקראת על שמו של הסופר והמשורר מרדכי טביב שהיה תושב שכונת שיבת ציון בראשון לציון ותרם רבות לעיר בתחום התרבותי.
בין השנים ה'תשמ"ד - ה'תשמ"ו: ציפי לביא
בין השנים ה'תשמ"ז - ה'תשנ"ז: רעיה בירן
בין השנים ה'תשנ"ח - ה'תשע"ד: חגית גוטדינר
בין השנים ה'תשע"ד - ה'תשפ"ג: דינה אלסנר-אדמי
משנת הלימודים ה'תשפ"ד: הגר קון
במסגרת תהליך הארגון מחדש בחינוך העל-יסודי בעיר, השתלבה החטיבה במבנה בית הספר השש-שנתי "מקיף ו'" בשנת הלימודים ה'תשע"ו (2015/2016).
בחטיבה זו מגמות מגוונות כמו:
מגמת מופ"ת - (ראשי תיבות של מתמטיקה, פיזיקה ותרבות קהילתית).
בעמותת מופת נכללים בתי ספר רבים בישראל, והם מדגישים את מקצועות המדעים המדויקים: מתמטיקה, כימיה, פיזיקה.
במסגרת התרבות תלמידי כיתות מופת יוצאים לפעילויות העשרה כדוגמת קונצרטים בנוסף לפעילויות האחרות.
תלמידי כיתת-מופ"ת ילמדו במתכונת שש-שנתית.
כדי להתקבל לכיתה זאת תחילה יש לעבור 2 מכינות (תקופות קצרות של לימודים בהן לומדים אנגלית, מתמטיקה ופיזיקה, ואחרי כל מכינה יש מבחן) אשר בסופן בית הספר יקבע מי ילמד בכיתת מופת.
מגמה מדעית טכנולוגית - היא תוכנית מצוינות יוקרתית, ייחודית ופורצת דרך לקידום עתידם של התלמידים בתחומי המדעים השונים.
התוכנית חושפת את התלמידים בפני נושאים מתקדמים מתחום המדע והטכנולוגיה כגון ביולוגיה, כימיה, פיזיקה ומדעי המחשב.
מטרת התוכנית היא לייצר מסלול מצוינות שש שנתי המוביל לתעודת בגרות איכותית בתחומי המדע והטכנולוגיה.
התוכנית מופעלת בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה.
מגמת מחוננים- בשנת תשע"ח (2017) נפתחה כיתת מחוננים בחטיבה.
המגמה שמה דגש על לימודי מקצועות העשרה כגון פיזיקה, פילוסופיה ומנדרינית.
מגמת ספורט (כיתת אתלטיקה קלה)- כיתות הספורט ההישגיות שפועלות בעידוד ובתמיכה של הנהלת
בית-הספר יצרו כיתות ספורט הישגיות, המבוקשות מאוד בעיר ובסביבה.
מבין בוגרי המגמה ניתן למנות את פיטר פלצ'יק.
בכל שכבת גיל יש בין חמש לשש כיתות וכיתת חנ"מ.
מגמת ניו מדיה - כיתה הלומדת את תחומי האומנות, כגון: צילום וקולנוע, ציור, מחול, ואת מקצוע העיתונות.
חטיבת התכנון (בשמה המלא: חטיבת תכנון והתעצמות) בזרוע היבשה היא חטיבה שאחראית לתכנן וליישם את התכנון של עבודת זרוע היבשה, לרכז את עבודת המטה של הזרוע ולנהל את התקציב של זרוע היבשה.
בראש החטיבה עומד ראש מטה זרוע יבשה.
שםתפקידמפקדמחלקת דיגיטלאחראית על תכנון ויישום תוכניות בניין הכוח בדיגיטלאלוף-משנה זאב פרוימוביץ'מחלקת תכנוןאחראית על תכנון אמצעים, כח האדם, הכשרה ומוכנות כוחות היבשהאלוף-משנה נתנאל לסרימחלקת ארגוןאחראית על ארגון ומבנה כוחות היבשהאלוף-משנה עידו ז'ורנומחלקת אמצעי לחימהאחראית על תכנון ההצטיידות באמצעי הלחימה המשמשים את הזרוע.
על הובלת הפיתוח מתהליך הייזום אמונה החטיבה הטכנולוגית ליבשה.
אלוף-משנה אילון הופמןמחלקת מת"באחראית על תכנון התקציב ועל שאר ההיבטים הכספייםאלוף-משנה הדס ברוךמחלקת תורת לחימה (מת"ת)אחראית על תורת הלחימה ביבשהאלוף-משנה רן מורענף קשרי חוץאחראי על קשרים עם צבאות זרים ונספחי זרוע יבשה בעולםסגן אלוף הילה בוים
חטיבת ירושלים על שלל יחידותיה (שמונה גדודים, יחידות של סיור, טנקים, הנדסה ועוד) הייתה הציר המרכזי בהגנת ירושלים בפתיחת המלחמה.
החטיבה גויסה לתקופת ההמתנה ב-25 במאי 1967. מאזן הכוחות נטה לטובת הירדנים, עם פתיחת המלחמה.
החטיבה התכוננה למלחמה עם תוכניות למחטפים, ביצורים ושדות מוקשים שעובו בזמן ההמתנה.
היא הגיבה במהירות לאתגרים שעמדו לפניה וביצעה פעולות התקפיות נועזות במתחמי ארמון הנציב וצור באהר ובשכונת אבו תור.
החטיבה השתתפה בכיבוש העיר העתיקה.
בתום הקרבות בירושלים נעה החטיבה במהירות ובנחישות, כבשה את דרום הגדה המערבית ביומיים והתארגנה לשליטה על האזור בנפות בית לחם וחברון.
חטיבת המלך טלאל, חטיבת חי"ר 3 (ובה גדודים 4, 2, ו-8), בפיקוד קולונל עלי עטא הזעא - הייתה אחראית על מרחב ירושלים, מבית חנינא עד ג'בל מוכאבר; כאשר גדוד 2 בקו העירוני, גדוד 8 בעיר העתיקה, בהר ציון ובאבו תור, וגדוד 4 בגבעת המבתר, בגבעה הצרפתית, ברכס שועפת, ותל אל-פול.
חטיבת האימאם עלי, חטיבת חי"ר 27 - גדוד 31 באבו דיס - עיזריה ושני גדודים (33 ו-35) בעתודה באזור מעלה אדומים;
חטיבת חיטין, חטיבת חי"ר 29 - הייתה אחראית על הגנת מרחב חברון, וגדוד אחד שלה נפרס בדרום ירושלים, מצור באהר ומר אליאס ודרומה;
גדודי ארטילריה: גדוד תותחי שדה 9, מצפון לירושלים, בגזרת חטיבה 3; שתי סוללות מגדוד תותחי שדה 1.
חטיבת שריון 60 ועוד גדוד מתנייע חת"ם 8, בפיקוד קולונל שריף זייד בן שאכר – הייתה בעתודה באזור יריחו.
בחטיבה היו 90 טנקים מדגם פטון M48 בשני גדודים, וגדוד שלישי, הגדוד השלישי של משמר המלך, שהיה גדוד חרמ"ש על נגמ"שים מדגם M-113, וכן גדוד הנדסה;
חטיבה משוריינת 40 ועוד גדוד מתנייע חת"ם 8 ממזרח לירדן.
חטיבת חי"ר מוגברת 16 (חטיבת ירושלים), בפיקוד אלוף-משנה אליעזר אמיתי - הייתה אחראית על גזרת ירושלים.
שתי פלוגות הנדסה מגדוד 603 וגדוד 262.
פלוגת טנקי סופר שרמן (M4A1 - 14 טנקים) מגדוד השריון הפיקודי (גדוד 182) ומחלקת טנקים (4) מחטיבה 60.
היתרון האווירי המכריע עם תחילת המלחמה, אפשר לפיקוד הישראלי לפגוע בכוחות השריון הירדנים שעלו בדרכים העולות לירושלים ולהעביר ללא הפרעה את חטיבה ממוכנת 10 ואת חטיבה 55 לתגבור כוחותיו באזור ירושלים.
יחסי הכוחות הם מלפני פרוץ המלחמה.
סך הכל, ערב פרוץ המלחמה נהנה הצבא הירדני מעדיפות על כוחות צה"ל במרחב ירושלים, הן מבחינה כמותית - במיוחד בשריון ובארטילריה, והן מבחינה איכותית, בשל היתרון של טנקי הפטון M-48 הירדניים החדישים על טנקי הסופר שרמן המיושנים של ישראל (עם מפעילים מיומנים יותר).
אולם, החל מצהרי היום הראשון למלחמה השתנה מאזן הכוחות לטובת ישראל, הודות לעליונות האווירית שהשיג חיל האוויר הישראלי.
שליטה אווירית זו אפשרה לחיל האוויר למנוע מהירדנים להעביר את כוחות עתודת השריון מעמק הירדן לתגבור כוחותיהם במרחב ירושלים.
פיקוד מרכז ריכז את כוחותיו למתקפה בסדר כוחות אוגדתי (3 חטיבות) במרחב ירושלים, וכך הצליח להשיג עדיפות מקומית מכרעת על הכוחות הירדניים, שניצבו מולו בגזרה זו במהלך המלחמה.
המטרות העיקריות של צה"ל בהגנה על ירושלים הייתה מניעת פריצה ירדנית בקו העירוני, נפילת מובלעת הר הצופים בידי ירדן, ומניעת מחטפים ירדניים בשטחה של ישראל.
תוכניות ישראל כללו את תוכנית "סדן" - מגננה, תוכנית "פרגול" - מתקפה ותוכניות "מחטפים".
תוכנית "סדן" כללה חסימת צירי התקפה עיקריים, מערך בלימה עמוק והחזקת כוחות להתקפת נגד.
תוכנית "פרגול" כללה כיבוש ירושלים והגדה המערבית.
בירושלים התוכנית כללה כיבוש מוצבי צפון ומזרח ירושלים עד תל אל-פול ורכס עזרייה והתחברות להר הצופים וכיבוש אוגוסטה ויקטוריה וא-טור.
עם הגיוס של יחידות החטיבה היא נכנסה למערך "סדן" כאשר גדוד 161 בדרום העיר.
גדוד 163 בצפון הפרוזדור וגדודי החי"מ מוצבים בצפון העיר, בדרומה ובדרום הפרוזדור.
גדוד 68, יחידת הסיור ופלוגת הטנקים המוגברת היו בעתודה חטיבתית במחנות סטף וצובא.
פיקוד המרכז זיהה את ארמון הנציב כנקודה בעייתית, שכן גם בנקודה זו היו הירדנים יכולים לבצע מחטף מהיר וקל יחסית, ואז הייתה נפתחת לפניהם הדרך להסתערות לכיוון דרום ירושלים.
תוכניות המחטפים הירדניים כללו כיבוש הר הצופים וארמון הנציב.
בדומה לתכנונים הירדניים היו לחטיבה 16 תכנונים ל'מחטפים' של שטחים אסטרטגיים באזור ירושלים והפרוזדור אליה.
למחרת הפעילו הגדודים 161 ו- 163 את התוכניות בצורה זו או אחרת.
מלחמת ששת הימים החלה בבוקר 5 ביוני, כאשר מטוסי חיל האוויר הישראלי המריאו לתקיפת שדות התעופה במצרים, במבצע 'מוקד'.
באותה עת, ישראל עדיין קיוותה שתצליח לשכנע את ירדן שלא להתערב במלחמה.
במסר הדגישה ישראל כי לא תתקוף את ירדן אם תשמור על השקט, אך אם ירדן תתקוף תגיב ישראל בעוצמה.
ואולם, ב-9:27 בבוקר הודיע חוסיין מלך ירדן ברדיו לעמו על תחילת המלחמה מול ישראל.
דקות ספורות לאחר הכרזתו של חוסיין פתחו הירדנים באש לעבר עמדות הכוחות בקו העירוני ובהר הצופים.
בשלב הראשון עד הצהרים עיקר המערכה הייתה בקו העירוני בה נשאו פלוגות הקו מגדוד 62 בצפון וגדוד 161 בדרום שהיו תחת פיקוד החטיבה.
הר הצופים היה גם הוא תחת אש.
בתחילה נצרו החיילים את האש אולם בשעה 10:30 ניתנה הפקודה של אלוף פיקוד מרכז למפקד הקו העירוני בגזרה הדרומית רפי בנבנשתי "להשיב באש בכלים שיורים עליו".
כל עמדות הקו פתחו באש על הירדנים כולל עמדות הקו בגזרה הצפונית בפיקוד ניצן רייס מגדוד 62 (ואחרי הצהרים המאוחרים חיים גורי מגדוד 962) ועמדות הכוח בהר הצופים בפיקוד מנחם שרפמן.
בשעה 11:30 הכניס מג"ד 161 את פלוגה ג' מהגדוד לעמדות הקו בהר ציון ועמדת אריה באבו תור, ואת פלוגות ב' וה' לחוות הלימוד בשעה 12:30. בהדרגה החלו הכוחות הירדניים לאורך כל הקו העירוני לפתוח באש ארטילרית: תחילה ממרגמות, ומאוחר יותר מתותחים.
האש הירדנית כוונה אל בסיסי צבא ומוסדות שלטון, ובהם מחנה שנלר, מחנה אלנבי, הר הצופים, מקומות הכינוס של חיילי חטיבה 16 ועוד, אך נורתה גם אש תותחים ללא הבחנה לעבר שכונות בעיר.
במשך היום והלילה הצליחה חטיבת ירושלים לפגוע ברוב מקורות הירי הירדניים ולשתק אותם.
בשעה 11:55 ניתנה הפקודה למפקדי הקו להפעיל את טילי ה-ל' (מטען ל') שנמצאו בעמדות מסוימות.
הטילים נועדו להשמיד את העמדות המבוצרות הירדניות שממול.
הטילים סופקו והותקנו בעמדות על ידי יחידת יפת"ח מחיל הנדסה קרבית במיוחד למטרת השמדת עמדות של צבא ירדן בקו העירוני.
בגזרת אבו תור הופעלו הטילים על עמדות "לולב" ו"אריה" וגרמו להרס העמדות והפסקת הירי הירדני.
בגזרה הצפונית הופעלו המטענים בעמדת "תורג'מן" (שער מנדלבאום) והרסו כליל את העמדות הירדניות שהיו ממול.
עם הפעלת טילי ה-ל' על ידי העמדות במנדלבאום, הר ציון ואבו תור נחלשה מאוד האש לאורך הקו.
הריסת העמדות הירדניות סייעה לכיבוש אבו טור ולחדירה למזרח ירושלים על ידי חטיבה 16 וחטיבה 55.
בישראל העריכו וקיוו בתחילה שהמדובר בירי שנועד לאפשר לירדן "לצאת ידי חובה" בלבד ולכן, בסביבות הצהריים, נעשה ניסיון נוסף מצד ישראל להגיע להפסקת אש, באמצעות משקיפי האו"ם.
עם התגברות הירי הורה הפיקוד לחטיבה 16 להתחיל להשיב אש, ולהניע כוחות שריון אל תוך העיר.
זמן קצר לאחר מכן נכבש ארמון הנציב על ידי הירדנים, והניסיונות להגיע להפסקת אש הופסקו.
עם תחילת המלחמה החל המטכ"ל הירדני להניע את חטיבות השריון שהיו בעתודה בבקעת הירדן, והורה לחטיבה 60 הירדנית לנוע לבמת ההר.
הפיקוד הירדני העריך לא נכון את כוונותיה של ישראל, והנעת הכוחות נעשתה בדרך לא יעילה: במשך השעות הראשונות של המלחמה קיבלו החטיבות ארבע פקודות תנועה שונות, ברובן סותרות, ששחקו את הטנקים ובזבזו דלק וזמן.
שני הצדדים העריכו נכונה שהמטרה העיקרית היא גב ההר: הצד הראשון שיצליח להגיע לבמת ההר, מצפון לירושלים, ינצח במערכה.
בצהריי יום 5.6.67 הורה המטכ"ל הירדני על כיבוש השטח המפורז של ארמון הנציב.
מייג'ור באדי עווד, מפקד גדוד בחטיבה 27 קיבל פקודה לקחת פלוגה מוגברת, שישה תול"רים, ארבעה טנדרים עם מקלעים כבדים ומחלקת מרגמות ולכבוש את מתחם ארמון הנציב.
בשעה 13:35 שלח עווד סיור קדמי לעבר חוות הלימוד.
ב-12:30 אשר דר מקדם פלוגות ה' ו-ב' לחוות הלימוד כדי להתכונן להפתעות באזור.
הפלוגות נעות ממחנה אלנבי ופלוגה ה' תופסת עמדות הגנה.
באותה זמן הודיעו החיילים הישראליים שהיו בתצפית בחוות הלימוד למפקד הקו, מ"פ ד' מגדוד 161, כי מחלקה ירדנית מתחילה להתקדם לכיוונם.
פלוגות ה' וב' בפיקוד בורנשטיין ופרלשטיין פתחו באש מרגמות ומקלעים על הכוח הירדני שירדה מהארמון לכיוון חוות הלימוד ועצרו אותו.
הסיירת והטנקים הגיעו למחנה אלנבי בשעה 14:00. בשעה 14:20 מקבל המג"ד דר פקודה לכבוש את מתחמי ארמון הנציב ולהתכונן להמשך כיבוש מוצב הפעמון בצור באהר.
בשעה 14:30 מנהל המג"ד קבוצת פקודות חפוזה לכיבוש מתחם הארמון.
ואולם, לאחר לחצו של אלוף הפיקוד, עוזי נרקיס, אושרה ההתקפה רק ב-13:10. זמן קצר לאחר מכן התקבלה בקשה נוספת של ראש משקיפי האו"ם, גנרל אוד בול, לנסות ולהשיג הפסקת אש; בול ביקש שישראל לא תתקוף את הארמון ותאפשר לו למצות את המגעים עם ירדן.
ואולם, עד שנוצר הקשר עם הפיקוד ולאחר מכן עם החטיבה, כבר הייתה ההתקפה בעיצומה.
בשעה 15:15 נפרץ שער מתחם הארמון על ידי הטנקים.
רוב הכוח התוקף המשיך לגבעה מזרחית לארמון, שנקראה "גבעת האנטנה" ובהמשך מוצב 'הצומת' ששלט על הדרך לבית לחם.
רק כוח קטן של הסיירת בפיקוד יוסי לנגוצקי נכנס אל הארמון עצמו.
פלוגה ה' מגדוד 161 נעה רגלית מחוות הלימוד ונתקלה באש מהחורשה המערבית של הארמון וסבלה נפגעים.
הכוח המשיך במשימתו כבש את החורשה שממערב וממזרח לארמון ביחד עם חיילי הפלס"ר.
על חלקו בלחימה בחורשה וגילויי נחישות ואומץ לב קיבל זרח אפשטיין, חייל בסיירת, את עיטור העוז.
אפשטיין המשיך להצטיין בקרב גם בכיבוש מוצב הפעמון.
המג"ד אשר דר נפצע פעמיים במהלך הקרב אך המשיך בנחישות ובכישרון לפקד על הכוחות ולהוביל את ההתקפה.
על כך קיבל את עיטור העוז.
על השלוחה שמדרום לארמון הנציב היה מוצב שנקרא על שם צורתו מן האוויר, מוצב "הנקניק" (המוצב הקביל פחות או יותר לחלקו העליון של רחוב עולי הגרדום בשכונת תלפיות מזרח של היום).
המוצב היה באורך כ־1,000 מטר עם תעלות ועמדות מדופנות ומאויש על ידי פלוגה ירדנית.
המג"ד דר הורה לחיילי הסיירת שלא השתתפו בכיבוש הארמון וכוח מפלוגה ה' לכבוש את המוצב.
בשעה 16:00 החלו חיילי הסיירת בהתקפה על המוצב שהיה מוגן על ידי פלוגה ירדנית אחת ובה כ-60 חיילים.
על הנחישות והדבקות במשימה של כיבוש הנקניק קיבלו שני לוחמים את אות המופת, סגן דני בכרך וטוראי יוסי אוחנה.
לפי עדות מפקד הגדוד הירדני עווד, הפלוגות הירדניות מהארמון ו'הנקניק' נסוגו עם אבדות כבדות (כמאה הרוגים ופצועים) לבית לחם.
תוך כדי כיבוש מוצב "הנקניק", אישר המטכ"ל גם את כיבוש מוצב "הפעמון" והכפר צור באהר.
המג"ד דר ארגן כח של שלושה טנקים, חמישה זחל"מים ושני ג'יפי תול"ר בפיקוד לנגוצקי, והחל לנוע דרומה בכביש אל צור באהר בשעה 18:20 לאחר עיכוב מהפיקוד של שעתיים.
במקביל, הורה מח"ט 16, אל"ם אליעזר אמיתי, לגדוד 62 של החטיבה לנוע לרמת רחל ולהסתער משם על מוצב הפעמון.
אולם הגדוד היה בהר הרצל, ומכיוון שלא היו לו אמצעי תחבורה, נאלצו חיילי הגדוד לנוע מהר הרצל לרמת רחל ברגל והיה עיכוב בביצוע.
הכוח של המג"ד דר נע בכביש המפותל ממוצב הנקניק דרומה.
בדרך סטה אחד הטנקים מן הדרך והידרדר לוואדי.
תותחן הטנק, אליהו גואטה נהרג בהתהפכות, ושאר אנשי הצוות נפצעו.
למרות זאת המשיך הכוח של דרייזין דרומה.
הכח כבש במהירות את הכפר, והסתער על מוצב "הפעמון" ממזרח באור אחרון.
בעקבות תצפית מוקדמת איתר דר את פתח התעלה האחורית של המוצב ושלח את החיילים הישראליים לתקוף את המוצב מאחור, ממזרח, הכיוון היחיד שממנו לא היה מוגן.
חלק מכוחות הסיירת התעכב בכפר וכוח מצומצם בראשות לנגוצקי פרץ לתעלות וכבש אותן.
המוצב נכבש במהירות עד שעה 19:30. במהלך הטיהור נהרגו חמישה לוחמים מהכוח ו-25 חיילים ירדניים.
גדוד 62 פרץ את שדה המוקשים ממערב למוצב 'הפעמון' וחבר לכוח של דר בשעה 22:00. על גילויי המנהיגות, האומץ והלחימה הבלתי מתפשרת בקרב הפעמון קיבל יוסי לנגוצקי את עיטור המופת.
במשך הערב החליפה פלוגה ב' את פלוגה ה' בחורשה מצפון לארמון.
למחרת בבוקר קיבלה הפלוגה התקפת נגד מאש טנקים ירדנית עם נפגעים רבים.
פלוגה ד' שירדה מהקו העירוני מחליפה את פלוגה ב'.
פלוגה ג' נכנסה למוצבי 'הנקניק'.
פלוגה א' כובשת את מוצב טבליה (גבעת המטוס) בהתקפה מתואמת עם גדוד 62.
אור ל-5 ביוני 1967, במקביל לפעילות חטיבה 10 בכיבוש שייך עבדול עזיז ומוצבי הרדאר, הופעל גדוד 163 של חטיבת ירושלים, בפיקוד סא"ל מיכאל פייקס.
הגדוד היה ערוך להגנה באותה גזרה ממבשרת ירושלים עד שער הגיא והיה מיועד לבצע מחטף על המוצב הירדני השייך עבדול עזיז.
מפקדת הגדוד הייתה במבנה משטרת אבו גוש.
עם כיבוש שייך עבדול עזיז ותכנון הכיבוש של מוצבי הרדאר על ידי חטיבה 10 ביקש מג"ד 163 לקחת חלק בהתקפה.
פלוגה של הגדוד הסתערה על מוצב רדאר 3, כחלק מהתקפה כוללת על מוצבי הרדאר של חטיבה 10, והשתלטה עליו עד השעה 22:00. השלב הראשון של ההבקעה בגזרה זו הסתיים בשעה 2:00 לפנות בוקר.
לקראת בוקר ה-6.6 הוסע הגדוד להתארגנות לעין כרם ומשם למושבה היוונית בירושלים כהכנות להתקפה על אבו טור.
החל משעות הבוקר של ה-6.6.67 הוחל בהכנות לכיבוש שכונת אבו תור, שמדרום לעיר העתיקה.
ואולם, היה צורך להעביר את הגדוד מאזור מוצבי הרדאר, ליד מבשרת ירושלים לעין כרם ולמזרח ירושלים; שעת פתיחת ההתקפה נקבעה ל-15:00.
על קו הגבול באבו תור חלשו ארבע עמדות ירדניות.
הקו העירוני היה לאורך רחוב עשהאל של היום.
עמדת "לולב" הישראלית הייתה בבית הנמצא ברחוב נעמי 21; עמדת לולב הירדנית הייתה כ-30 מטר ממנה, במורד ההר.
עמדת "אריה" הירדנית הייתה ברחוב עשהאל 16, והישראלית מולה, בתוך מתחם הכנסייה היוונית האורתודוקסית.
העמדה שנקראה "בית המחלקה" נמצאת ברחוב עין רוגל 9. ועמדת "בית התריסים הצהובים" נמצאת ברחוב המלאך בלבן - רחוב קטן היורד מרחוב המפקד לכיוון גיא בן הינום.
מחלקת טנקים סייעה באש מרכס חוות הלימוד ומדרך עין רוגל בצפון אבו טור.
המ"פ הורה על המשך התקדמות לכיוון עמדה נוספת, עמדת "הלשון", שהייתה ממוקמת כ-300 מטרים ממזרח, ואולם, עם המשך ההסתערות נתקלו החיילים הישראליים בצלף ירדני.
במקביל לתקיפת עמדת "לולב" תקפה פלוגה ה' ("הפלוגה המיוחדת") בפיקוד יעקב אבן את עמדת "בית המחלקה", העמדה השנייה מצפון.
עם תחילת ההתקפה פרצו חיילי מחלקת החוד שתי גדרות בעזרת בונגלור, ואולם הסתבר להם שישנה גם גדר שלישית, שלא היו בידיהם אמצעים לפריצתה, ולכן נשכב אחד מהחיילים על הגדר ושאר הכוח עבר עליו.
מיד לאחר מכן הסתערה פלוגה ד' בפיקוד אלי קדר על העמדה, כבשה אותה, והחלה בטיהור הבתים שבין עמדת "לולב" הדרומית ועמדת "בית המחלקה".
פלוגה ב', בפיקוד עוזי ילובסקי, שנועדה לתקוף את העמדה הצפונית ביותר, "בית התריסים הצהובים", ספגה אש כבדה כאשר נערכה להתקפה ליד בית המדפיס הממשלתי, בדרך חברון.
למרות האבדות הצליחה הפלוגה לכבוש את יעדה, בסיוע טנקים מרכס חוות הלימוד שירו על העמדות הירדניות באבו תור והר ציון, ארטילריה ויחידת צלפים של החטיבה.
כניסת חטיבת ירושלים לעיר העתיקה ודרום הגדה המערבית
לפנות בוקר ה-7.6.67 הודיע מפקד העיר הירדני עטא עלי הזאע לחייליו המגנים על שערי העיר העתיקה שבידם הבחירה אם להישאר בעמדותיהם או לסגת לכיוון יריחו.
מרבית המפקדים והחיילים העדיפו לסגת.
בבוקר בסביבות השעה 10 נכנס חפ"ק מח"ט 55 דרך שער האריות ופנה להר הבית.
גדוד 163 מהחטיבה הירושלמית נכנס לעיר העתיקה דרך שער האשפות לאחר שעבר דרך הר ציון הירדני ללא קרב.
הגדוד היה בפיקוד מפקד הגדוד החדש, יוסף ברוש (כאמור לעיל, המג"ד הקודם, מיכאל פייקס, נהרג ביום שלפני כן בעת כיבוש אבו תור).
פלוגה ד' בפיקוד אלי קדר נכנסה לעיר ופנתה מערבה לרובע היהודי והרובע הארמני.
פלוגה א' נתקלה באש ליד שער האשפות ושיתקה את מקורותיה.
היא נעצרה בדרכה ברובע המוגרבים בגלל החשש מהתקלות ללא תיאום עם כוח הצנחנים.
פלוגה ב', בפיקוד עוזי ילובסקי, הייתה פלוגת העתודה.
לפני כניסת כוחות גדוד 163 נכנסה פלוגת צנחנים מגדוד 71 דרך שער האשפות והמשיכה בתנועה להר הבית.
בתאריך 7.6.67 בשעות הצהריים הורה הפיקוד לחטיבה הירושלמית לנוע דרומה ולכבוש את העמדות הירדניות שמדרום לעיר.
גדוד 62, בפיקוד סא"ל רוטשילד, נע מרמת רחל ותקף את מוצב מר אליאס, ובמקביל כבשה הפלס"ר החטיבתית את ג'בל אבו ע'וניים (כיום שכונת הר חומה) והמשיכה לגוש עציון וחברון דרך פאתי בית לחם.
גדוד 163 המשיך דרומה עד מדרום לחברון ב-8.6. גדוד 161 נכנס לבית לחם ובית סחור.
גדוד 161 בפיקוד אשר דר.
פלוגה ד' נכנסה מיד עם הגיוס לקו העירוני מרמת רחל עד פאג"י.
יומיים לפני המלחמה תפסה פלוגה ב' מגדוד 62 את הקטע הצפוני של הקו ממנזר נוטרדם.
פלוגה א' תפסה את המוצבים בגזרה הדרומית של הפרוזדור לירושלים ממזרח לקריית מנחם, ת"פ גדוד 963. יתר הגדוד היה בשטחי כינוס בקטמון ומחנה אלנבי.
עם פתיחת המלחמה פלוגה ג' עברה לעמדות הקו - אריה באבו תור והעמדות בהר ציון.
פלוגות ה' וב' עברו לחוות הלימוד.
פלוגות אלו היו חלק מהכוח שכבש את מתחם ארמון הנציב בפיקוד המג"ד אשר דר.
המג"ד אשר דר קיבל עיטור העוז על חלקו בקרב.
פלוגה א' כבשה, בתיאום עם גדוד 62, את מוצב טבלייה (גבעת המטוס) ליד מר אליאס.
ב-7.6 נע הגדוד על ציר חברון ונכנס ראשון למרכז בית לחם, בית ג'אלה ובית סחור.
בכניסה לבית לחם מוזמן מפקד פלוגה ד' של הגדוד רפי בנבנשתי לאולם גדול בכנסיית המולד ופוגש שם לאור נרות את ראשי הכנסייה, ראשי הערים והנכבדים מחכים לטקס כניעה לכובשים.
בנבנשתי הרגיע הנוכחים, הסביר להם שמפקד העיר יגיע רק למחרת ויוציא הוראות לגבי הכיבוש ושלח אותם לביתם.
הגדוד מקבל שליטה על נפת בית לחם ב-12.6. פלוגה ד' נשלחה לסיוע לחטיבה 10 וביצעה מארבים על הירדן במשך שבוע.
גדוד 62, בפיקוד גדעון רוטשילד, התמקם בפרוזדור ירושלים להגנה על גבול הפרוזדור הדרומי.
פלוגה ב' נכנסה לגזרה הצפונית של הקו העירוני יומיים לפני המלחמה.
יתרת הגדוד הייתה בתחילת המלחמה בהר הרצל.
ב-5.6 נע הגדוד מהר הרצל לרמת רחל והיה בכוננות לפריצה ל'פעמון' בצור באהר.
הגדוד פרץ את שדה המוקשים בצור באהר, חבר לגדוד 161 והחליפו.
לאחר טיהור צור באהר, תפס הגדוד את גזרת רמת רחל - צור באהר.
פלוגת הקו העירוני סופחה לחטיבה 10 ונכנסה לרמאללה.
ב-7.6 תפס הגדוד את מר אליאס ונע והתארגן לשהייה בבריכות שלמה.
ב-8.6 נע לגוש עציון והתארגן לתפיסת האזור.
לאחר כמה ימים נע הגדוד בחזרה לירושלים ותפס את אזור העיר העתיקה
גדוד 163, בפיקוד מיכה פייקס, התמקם בפרוזדור ירושלים להגנה על גבול הפרוזדור הצפוני ממבשרת ירושלים למוצב החתולות בשער הגיא.
ב-5.6 לאור ידיעות על אפשרות מחטף של רכס 'החתולות' השולט על שער הגיא ניתנה פקודה לפלוגה א' לחזק את פלוגת החי"מ שישבה במקום.
בזמן התנועה למוצב החתולות נפתחה אש ירדנית על הפלוגה.
באותו היום השתתף הגדוד בכיבוש מוצבי הרדאר על ידי חטיבה 10. אחת הפלוגות כבשה את מוצב הרדאר האחורי (3).
לאחר מכן הוא נע להתארגנות בסביבות עין כרם.
ב-6.6 נע הגדוד לעבר שכונות מזרח העיר ברכב ונערך לכיבוש המוצבים הירדנים בגזרת שכונת אבו תור.
פלוגה ג' כבשה את 'לולב' ומתחמים צמודים.
פלוגה ד' את 'אריה' ומתחמים צמודים.
פלוגה ה' (עתודה אקדמאית) את 'בית המחלקה' ומתחמים צמודים.
פלוגה ב' את 'בית התריסים הצהובים'.
ב-7.6 פלוגות א' ו- ד' כבשו את עמדות הירדנים בהר ציון, נכנסו לעיר העתיקה דרך שער האשפות.
פלוגה ד' פנתה מערבה לרובע היהודי והרובע הארמני.
פלוגה א' פנתה לשכונת המוגרבים והכותל ונעצרה בדרך לפי פקודה כדי למנוע מגע מסוכן עם הצנחנים.
ב-8.6 התארגן הגדוד ונע לדרום הר חברון ודהריה.
גדוד 68, בפיקוד צבי עופר, התארגן כעתודה חטיבתית בצובא.
ב-6.6 הועבר ת"פ חטיבה 10 ונכנס לנבי סמואל ובית חנינה.
ב-7.6 נע דרומה לגוש עציון.
ב-8.6 נע לדרום הר חברון ודהריה.
ב-9.6 נכנס לחברון ומקבל שליטה על נפת חברון.
יחידת סיור 90 (הסיירת הירושלמית), בפיקוד יוסי לנגוצקי, הייתה במחנה סטף בתקופת ההמתנה.
ב-5.6 בצהרים קודמה למחנה אלנבי.
הצטוותה לשתי מחלקות טנקים ופלוגה מגדוד 161 בכיבוש מתחמי ארמון הנציב והפעמון בצור באהר.
מילאה תפקיד מרכזי בקרב וארבעה חיילים (אפשטיין, לנגוצקי, בכרך ואוחנה) קיבלו אותות קרב.
ב-7.6 תפסה את ג'בל אבו רונים (הר חומה), מערב בית לחם והמשיכה בראש החטיבה לפאתי בית לחם, בריכות שלמה, גוש עציון וחברון.
פלוגה נ' מגדוד שריון פיקודי (גש"פ) 182 (14 טנקים) ועוד מחלקה מחטיבה 60 (4 טנקים), בפיקוד אהרון קמארה, (ת"פ).
באימונים בסטף עד 5.6.67. ב-5.6 בצהרים בסטף, שנלר, במגרש הרוסים ובמחנה אלנבי.
עם שתי מחלקות טנקים השתתפה בכיבוש ארמון הנציב.
הובילה בפריצה לארמון עם שני טנקים.
לפנות ערב שלושה טנקים הובילו בתקיפה על צור באהר/הפעמון.
אחד הטנקים התהפך ושני טנקים הגיעו כרתק ל'פעמון'.
והתארגנו בארמון הנציב ורמת רחל.
שתי מחלקות סייעו באש מרכס חוות הלימוד, וכביש עין רוגל לגדוד 163 שכבש את אבו תור.
שלוש מחלקות טנקים סייעו לכוחות חטיבה 55 בכיבוש גבעת התחמושת וכיבוש העיר מצפון לעיר העתיקה בציר סאלח-א-דין.
לאחר מכן סייעו בכיבוש א-טור - הר הזיתים והכניסה לעיר העתיקה דרך שער האריות.
גדוד 953 בפיקוד ביל אהרונסון.
ב-5.6 בצהרים נשלח לתפוס עמדות בצפון תלפיות.
בלילה נשלח לקו העירוני הדרומי, כולל הר ציון, כדי לשחרר את הפלוגה של גדוד 161. פותח את ציר הר ציון מזרח (גליקנטוס) לתנועה של כוחות גדוד 163 לעיר העתיקה.
ב-9.6 הגדוד במחנה אלנבי ואבו תור.
גדוד 954 בפיקוד יעקב ורדי.
בערב 5.6 החליף את גדוד 163 בקו הפרוזדור הצפוני עד שער הגיא (פרט למבשרת ציון).
במוצב 'החתולות' ליד שער הגיא, היה תחת אש ירדנית ותוגבר על ידי פלוגה מגדוד 163. בערב מחליף את כוחות חטיבה 10 בשיך עבד אל עזיז ליד מבשרת ציון.
ב-6.6 נכנס לכפר בידו מצפון למבשרת ציון.
גדוד 962 בפיקוד נחמיה עוז.
לפנות ערב ב-5.6 מחליפה פלוגה בפיקוד חיים גורי את אנשי גדוד 62 בקו העירוני הצפוני, מפעילה אש כבדה וסובלת נפגעים.
ב-7.6 תופס את רכס שועפת ונע לרמאללה להחליף את חטיבה 10 בעיר.
גדוד 963 בפיקוד שמואל שקד.
התמקם ב-30.5 עם שתי פלוגות חי"ר (מגדודים 161 ו-62) באזור עדולם ומבוא ביתר.
ב-5.6 בערב פלוגות החי"ר עוזבות בחזרה לגדודים.
ב-7.6 פורץ שדה מוקשים ממזרח למבוא בית"ר ונע בציר חוסן אל חדר להחליף את גדוד 62 בבריכות שלמה.
ב-9.6 הגדוד בבריכות שלמה ואל חדר.
גדוד מרגמות כבדות 346 בסיוע ישיר, בפיקוד יוסי ישעיה, וקצין ניהול אש יוסי ורסנו והקמ"ן שלוש סוללות הגדוד (12 קנים - 120 מ"מ) נתנו סיוע ארטילרי לכל שלוש החטיבות שלחמו בירושלים 10, 16 ו-55, מאזור נבי סמואל, הר הזיתים, אזור רוקפלר, דרום ירושלים, מר אליאס עד בית לחם.
הגדוד התמקם בעמק המצלבה כבר בשבוע לפני פרוץ המלחמה.
לאחר שחרור ירושלים הגדוד נע דרומה לכיוון בית לחם שנכנעה ללוא קרב.
משם התקדם הגדוד לכיוון גוש עציון ופרס את המרגמות לפני חברון שנכנעה לאחר מכן .
פלוגה א' מגדוד הנדסה 262 בסיוע ישיר, בפיקוד אילעאי אלון, במשך תקופת ההמתנה ביצעה הנחת שדות מוקשים בירושלים והפרוזדור לפי תוכניות ההגנה של הפיקוד והחטיבה ביניהם השדות: בסנהדריה; לרגלי מוצב טבלייה מדרום מזרח לבית צפפה ואחרים.
סייעה בפריצת גדרות הקו העירוני במבצעים ההתקפיים.
בגמר המלחמה פעלה לסילוק שדות מוקשים ואמצעי גידור בירושלים והפרוזדור.
28 מן הלוחמים (פרט ללוחמי חטיבה 55) בקרב על ירושלים עוטרו באחד מעיטורי צה"ל:
24 לוחמים עוטרו בעיטור המופת (מתוך 207 לוחמים שזכו בעיטור זה במלחמה כולה).
ארבעה לוחמים עוטרו בעיטור העוז (מתוך 39 לוחמים שזכו בעיטור זה במלחמה כולה).
חטיבת ירושלים (חטיבה 16) הוקמה על ידי צה"ל, בשלהי מלחמת העצמאות, כחטיבת המחוז של אזור ירושלים על בסיס חטיבת עציוני שפורקה.
רקע כללי : מלחמת העצמאות החלה ב-30 בנובמבר 1947, מיד לאחר קבלת תוכנית החלוקה של האו"ם, עת פתחו ערביי הארץ במהומות דמים כדי למנוע את יישומה.
בשלב הראשון עד מרץ 1948 התנהלה לחימה בלתי סדירה בערים המעורבות כדוגמת ירושלים, לחימה ביישובים יהודיים כדוגמת גוש עציון ועטרות ולחימה על צירי התנועה כדוגמת הדרך לירושלים.
בשלב השני הופעלה ב-10 במרץ 1948 תוכנית ד' שהייתה תוכנית אב למבצעים הצבאיים של המטכ"ל.
התוכנית נועדה להשתלטות קבועה על כל השטח שהוקצה בהחלטת האו"ם למדינה היהודית ועל גושי ההתיישבות שמחוץ לשטח זה.
בשלב זה נעשו מאמצים להסיר את המצור על ירושלים כדוגמת מבצע נחשון ולהרחיב השליטה בעיר כדוגמת מבצע קלשון.
השלב הבא החל עם הכרזת המדינה ב-14 במאי 1948 ופלישת צבאות ערב.
בשלב זה הייתה המערכה בעיקרה בלימת הצבאות הסדירים הערבים בקרבות בתוך העיר כדוגמת הקרב על הרובע היהודי בעיר העתיקה ונפילתו, ולחימה עיקשת ביישובים צמודים כדוגמת רמת רחל.
בשלב זה נכבשו על ידי הלגיון הערבי היישובים כמו גוש עציון, בית הערבה, ועטרות.
בשלב הבא הוקם צה"ל והתארגנו היחידות הצבאיות באזור ירושלים לחטיבות סדירות.
נערכו מאמצים להרחבת השליטה בעיר ובפרוזדור המוביל אליה.
בראשון לדצמבר 1948 הייתה הפסקת אש בירושלים כתוצאה משיחות של משה דיין מפקד המחוז עם מפקד הלגיון הערבי בעיר.
בתחילת מלחמת העצמאות היו בירושלים וסביבותיה כוחות של ארגון "ההגנה" : פלוגות חי"ש, פלוגות חי"ם פלוגות פלמ"ח וכן פלוגות של האצ"ל ושל הלח"י .
בשלב השני והשלישי הייתה התארגנות של גדודים וחטיבות.
כתוצאה מההתארגנות לחטיבות היו בירושלים שתי חטיבות עיקריות חטיבת עציוני (6) (חי"ר) וחטיבת הראל (10) (פלמ"ח).
חטיבת עציוני לחמה קשה במלחמת העצמאות בחזיתות רבות וסבלה לפעמים כישלונות עם אבדות כבדות.
החטיבה גם זכתה להצלחות רבות בבלימת הצבא הירדני בירושלים והפרוזדור.
חטיבת הראל הוקמה בתחילת אפריל 1948 ולחמה בירושלים ובפרוזדור המוליך אליה.
לקראת סוף המלחמה היא לחמה באזור הדרום.
בחלק האחרון של המלחמה הוקמה בירושלים חטיבה שלישית והיא 'חטיבת המחוז'.
עם תום המלחמה פורקו חטיבת עציוני (חטיבה 6) וחטיבת המחוז וחייליהם התמזגו עם חטיבה 16 שהפכה להיות חטיבת מחוז ירושלים עם שמונה גדודים.
בראשית המלחמה הדפו כוחות החי"ש, החי"ם, הפלמ"ח והאצ"ל את התקפות של בלתי סדירים על שכונות מרכז ודרום העיר: ימין משה, ארנונה, תלפיות, מקור חיים, חוות הלימוד ורמת רחל.
היישובים בוצרו, נשים וילדים פונו והיחידות של חי"ש, חי"ם, פלמ"ח ואצ"ל שהחזיקו את היישובים תוגברו.
הנהגת היישוב החליטה שלא לפנות אף יישוב.
החלטה זו החזיקה עד הופעת הכוחות הסדירים הערבים.