tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעשור האחרון לחייה אימצה קינג אורח חיים טבעוני.
במהלך שנות ה-80, חזרה קינג על עמדתה משכבר הימים נגד האפרטהייד, והשתתפה בסדרה של שביתות שבת בוושינגטון די.
סי., שעוררו הפגנות ברחבי ארצות הברית נגד מדיניותה הגזענית של דרום אפריקה.
בספטמבר 1986 ערכה קינג ביקור של עשרה ימים בדרום אפריקה.
ב-9 בספטמבר היא ביטלה פגישה עם נשיא דרום אפריקה פיטר וילם בותה ועם הצ'יף ביום המחרת היא נפגשה עם אלאן בוסאק.
הנהגת החזית הדמוקרטית המאוחדת, בוסאק וויני מנדלה, איימו להימנע מפגישה עם קינג אם היא תיפגש עם בותה ועם בותלזי.
היא גם נפגשה עם ויני מנדלה באותו יום, והגדירה את הפגישה "אחד הרגעים הגדולים והמשמעותיים ביותר בחיי".
נלסון מנדלה היה אז עדיין כלוא בכלא פולסמור לאחר שהועבר לשם ב-1982 מרובן איילנד.
לפני שיצאה מארצות הברית לדרום אפריקה, תיארה קינג השוואות בין התנועה לזכויות האזרח לבין מקרהו של מנדלה.
עם שובה לארצות הברית, האיצה קינג בנשיא רייגן לאשר עיצומים כלכליים נגד דרום אפריקה.
במשך שנים קידמה קינג את השאיפה לשלום עולמי.
הסופר מייקל אריק דייסון תיאר אותה "פציפיסטית מוקדמת יותר ומסורה יותר בהשוואה לבעלה".
אף על פי שקינג עצמה התנגדה למונח "פציפיזם", היא קידמה פעולות ישירות בלתי אלימות להשגת שינויים חברתיים.
ב-1957, היא הייתה אחת ממייסדי "הוועדה למדיניות גרעין שפויה" (The Committee for a Sane Nuclear Policy, כיום Peace Action), והיא נאמה בסן פרנסיסקו במקביל לנאומו של בעלה בניו יורק בצעדה גדולה נגד מלחמת וייטנאם ב-15 באפריל 1967, שאורגנה על ידי ועדת הגיוס הלאומית לסיום המלחמה בווייטנאם .
קינג הייתה גם דוברת מרכזית בהתנגדות לעונש מוות ולמלחמת עיראק.
סי., הפעילה קינג לחצים שחוק זכויות האזרח של 1964 יתוקן כך שיכלול את הלהט"ב כקבוצת אוכלוסייה מוגנת.
בתגובה להחלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין באוורס נגד הארדוויק ב-1986, פנה לקינג ידידה הוותיק וינסטון ג'ונסון מאטלנטה, והוא היה פעיל בארגון היותה של קינג נואמת מרכזית במסגרת הקמפיין לזכויות אדם בניו יורק.
קינג ציינה שהיא הייתה שם כדי להביע את הסולידריות שלה עם תנועת הלהט"ב.
היא שיבחה את הלהט"בים כמי ש"תמיד היו חלק מהתנועה לזכויות האזרח".
ב-1 באפריל 1988, במלון פאלמר האוס הילטון בשיקגו, קראה קינג לקהילת זכויות האזרח להצטרף למאבק נגד הומופוביה ולהטיה נגד להט"בים.
"הומופוביה היא כמו גזענות וכמו אנטישמיות וכמו צורות אחרות של דעה קדומה, בכך שהיא שואפת לבצע דה-המוניזציה של קבוצה גדולה של אנשים, של הכבוד והאישיות שלהם", היא הכריזה.
"היא מכינה את הקרקע לדיכוי ואלימות נוספים שהתפשטו בקלות רבה מדי כדי להפוך את קבוצת המיעוט הבאה לקורבן".
ב-31 במרץ 1998, אמרה קינג: "אני עדיין שומעת אנשים אומרים שאל לי לדבר על זכויות להומואים ולסביות, ושעלי להתרכז בסוגיות הצדק הגזעי.
אבל אני מזכירה להם שמרטין לותר קינג אמר, 'אי צדק בכל מקום הוא איום לצדק בכל מקום'.
...אני פונה לכל מי שמאמין בחלום של מרטין לותר קינג לפנות מקום בשולחן של האחווה ללסביות ולהומואים".
ב-9 בנובמבר 2000, שבה וחזרה קינג על דברים דומים בפתיחת המליאה השנתית של כוח המשימה הלהטב"קי הלאומי.
ב-2003 הוזמנה קינג לכוח המשימה הלהטב"קי הלאומי כדי להשתתף באירועי יום השנה ה-40 של המצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות והנאום יש לי חלום.
הייתה זו הפעם הראשונה בה קבוצות זכויות להט"ב הזמינה לאירוע מרכזי שלה אישיות מהקהילה האפרו-אמריקאית.
את טקס הלוויה של קינג, ניהל הבישוף אדי לונג, שעליו נמתחה ביקורת על ידי מי ששימש אז כיושב ראש ה-NAACP ג'וליאן בונד, שסירב להשתתף בטקס באומרו שהוא "לא מסוגל לדמיין שהיא הייתה מוכנה להיות נוכחת בכנסייה עם כומר שמחזיק בדעות הומופוביות".
מרכז קינג לשינוי חברתי בלתי אלים , שהוקם על ידי קורטה סקוט קינג ב-1968, הוא אתר הזיכרון הרשמי המוקדש לקידום מורשתו ורעיונותיו של מרטין לותר קינג.
יומיים לאחר הלווייתו של בעלה, החלה קינג לתכנן איסוף קרן של 15 מיליון דולר למימון המרכז.
בהמשך היא העבירה את תפקיד המנהלת הכללית והנשיאה של המרכז לבנה, דקסטר סקוט קינג.
בתחילה היו למשפחת קינג קשיים באיסוף המסמכים, שכן הם היו במספר מקומות, כולל בקולג'ים בהם למד מרטין לותר קינג ובארכיונים.
לקינג הייתה קבוצה של תומכים שהחלה באיסוף מסמכיו של בעלה ב-1967, השנה שלפני הרצחו.
לאחר גיוס כספים מתורמים פרטיים ומהממשלה, עלה בידיה להשיג את מימון המבנה ב-1981.
ב-1984 ספגה קינג ביקורת מהוזייה ויליאמס , אחד מחסידיו הראשונים של בעלה, על כך שעשתה שימוש במרכז לקידום "חומר מקורי" על חלומותיו ורעיונותיו של בעלה, והוא פסל את המסחור כניסיון לנצל את מורשת בעלה.
היא התירה יצירת ערכה, שכוללת כרזה, חמישה תצלומים של קינג ושל משפחתו, קלטת שמע של הנאום יש לי חלום, חוברת עם הנחיות על האופן לציון יום מרטין לותר קינג, וחמש גלויות עם ציטוטים מדבריו.
היא האמינה שזו היא הדרך המקורית לציין את היום ולכבד את זכרו, ודחתה את ההאשמות של ויליאמס.
בדצמבר 1987 תבעה קינג את אוניברסיטת בוסטון, בה למד בעלה, על כך שהחזיקה ביותר מ-83,000 מסמכים שמקומם לדבריה בארכיון מרכז קינג.
על כל פנים, כאשר קיבל קינג את פרס נובל לשלום ב-1964, הוא הצהיר שמסמכיו יישמרו באוניברסיטה.
עורכי דינה של קינג טענו שההצהרה לא הייתה מחייבת ושקינג לא השאיר אחריו צוואה.
קינג העידה שבפגישה עם נשיא האוניברסיטה ג'ון ר.
סילבר ב-1985, הוא דרש שהיא תשלח אליהם את כל המסמכים של בעלה, ולא ההפך.
היא פרסמה הצהרה, "דר' קינג ביקש שהדרום יהיה המקום בו יופקדו רוב מסמכיו.
כעת, כאשר הספרייה והארכיון של מרכז קינג שלמים, ונמצא בהם אחד האוספים הטובים ביותר בעולם בנושא זכויות האזרח, זה הזמן שהמסמכים הללו יושבו הבייתה".
ב-6 במאי 1993, דחה בית משפט את טענותיה של קינג לקבלת המסמכים לאחר שנמצא מכתב מ-16 ביולי 1964 ממרטין לותר קינג אל האוניברסיטה, ובו הובעה התחייבות לאוניברסיטה שהיא תקבל את הבעלות על מסמכיו לאחר מותו.
קורטה קינג אמרה בכל אופן, שבעלה שינה בהמשך את דעתו בנוגע לשמירת המסמכים על ידי האוניברסיטה.
ב-17 בינואר 1992, הניח הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש זר על קברו של מרטין לותר קינג והתקבל במרכז קינג על ידי קורטה קינג.
קינג שיבחה את תמיכתו של בוש בהחלטה על קיום יום מרטין לותר קינג, ובסיום הטקס הם שילבו ידיים ושרו את השיר We Shall Overcome.
לאחר שבנה דקסטר היה לנשיא המרכז בפעם השנייה ב-1994, התפנה לקינג זמן רב יותר לכתיבה, לטיפול בנושאים שונים ולבילוי זמן עם הוריה.
לקראת סוף שנת חייה ה-77, החלה קינג לסבול מבעיות בריאותיות.
מזכירתו לשעבר של בעלה, דורה מקדונלד, סייעה לה באופן חלקי באותה תקופה.
באפריל 2005, חודש לאחר שנאמה בסלמה, אלבמה לרגל 40 שנה למצעדים מסלמה למונטגומרי, אושפזה קינג לאחר שאובחנה עם בעיות בליבה, ושוחררה מאשפוז ליום הולדתה ה-78 והאחרון.
בהמשך היא סבלה מכמה מקרים של שבץ מוחי.
ב-16 באוגוסט אותה שנה היא אושפזה שוב לאחר שלקתה שוב בשבץ ובהתקף לב קל.
בתחילה היא הייתה מוגבלת בדיבור ובתפקוד פלג גופה הימני.
ב-21 באוגוסט דיווחה בתה, ברניס, שהיא הצליחה להניע את רגלה, בעוד שבתה הבכורה יולנדה טענה שהמשפחה מצפה להחלמתה המלאה.
ב-22 בספטמבר היא שוחררה מבית החולים פידמונט שבאטלנטה, לאחר ששב אליה הדיבור באופן חלקי, והיא המשיכה לקבל פיזיותרפיה בביתה.
בשל בעיות בריאות מתמשכות, ביטלה קינג מספר אירועים בהם הייתה אמורה לנאום עד לסוף השנה.
ב-14 בינואר 2006 קיימה קינג את הופעתה הציבורית האחרונה בארוחת ערב לזכרו של בעלה באטלנטה.
ב-26 בינואר היא אושפזה במרכז שיקום ברוסריטו שבמקסיקו בשם בדוי.
הרופאים במרכז לא ידעו על זהותה האמיתית עד שמסמכיה הרפואיים הגיעו ביום המחרת, והם לא החלו בטיפול עקב מצבה.
קורטה סקוט קינג נפטרה בשעות הערב המאוחרות של 30 בינואר 2006 במרכז השיקומי ברוסריטו.
הסיבה העיקרית למותה הייתה כשל נשימתי שנבע מסיבוכים של סרטן השחלה.
ב-1 בפברואר הוטסה גופתה של קינג לאטלנטה.
טקס ההלוויה שארך שמונה שעות, התקיים ב-7 בפברואר 2006 בכנסייה הבפטיסטית הלידה מחדש שבליתוניה, ג'ורג'יה.
את ההספד נשאה ברניס קינג.
בטקס נכחו נשיאי ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, ביל קלינטון, ג'ורג' הרברט ווקר בוש וג'ימי קרטר ונשותיהם, למעט הגברת הראשונה לשעבר ברברה בוש שהייתה מחויבת לאירוע אחר.
משפחתו של הנשיא לשעבר ג'רלד פורד לא נכחה בשל מחלתו (הוא נפטר בעצמו בהמשך אותה שנה).
הסנאטור והנשיא לעתיד ברק אובמה, ופקידי ממשל אחרים, נכחו גם הם בטקס.
הנשיא לשעבר קרטר והכומר ג'וזף לואורי נשאו דברים בטקס ומתחו ביקורת על מלחמת עיראק ועל ההאזנות לבני משפחת קינג.
קינג נטמנה באופן זמני בקבר זמני במתחם מרכז קינג עד שנבנה עבורה מקום מנוחה קבוע לצד קברו של בעלה, זאת על פי בקשתה מבני משפחתה.
ב-20 בנובמבר אותה שנה נחנך הקבר המשותף של בני הזוג בנוכחות בני משפחה וחברים.
קבר זה הוא מקום מנוחתו השלישי של מרטין לותר קינג והשני של קורטה סקוט קינג.
קורטה קינג הייתה האישה הראשונה והאפרו-אמריקאית הראשונה שארונה הוצב בקפיטול המדינתי של מדינת ג'ורג'יה.
היא הוכנסה להיכל התהילה של נשות אלבמה, ולהיכל התהילה הלאומי לנשים.
מרכז קורטה סקוט קינג לחופש תרבותי ואינטלקטואלי
ב-2005, הוקם לכבודה של קינג מרכז קורטה סקוט קינג לחופש תרבותי ואינטלקטואלי על ידי אנטיוק קולג', בו היא למדה, כתוכנית לימודים ניסיונית בסוגיות גזע, מעמד, מגדר, מגוון וצדק חברתי עבור קמפוס הקולג' והקהילה המקומית.
המרכז נפתח בקמפוס אנטיוק ב-2007.
ב-2014 הוענקה לזוג מדליית הזהב של הקונגרס, העיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
המדליה נמסרה לילדיהם של מרטין לותר קינג וקורטה סקוט קינג ונמסרה לשימור בסמית'סוניאן.
ז'וזפ פוץ' אי פוץ' (בקטלאנית: Josep Puig i Puig, לעיתים נקרא בשם הספרדי "חוסה" (José); נולד ב-22 בפברואר 1922 בסנט מרטי דה לימנה שבספרד, נפטר ב-9 ביולי 1997 בסלט) היה כדורגלן קטלאני-ספרדי ששיחק בעמדת הבלם ונודע בכינוי קורטה.
את רוב הקריירה שלו בילה קורטה במדי ברצלונה, שם שיחק במשך 9 שנים בין 1942 ל-1951 והיה שותף לזכייה בשלוש אליפויות ספרד.
כמו כן, השתתף קורטה ב-3 משחקים במדי נבחרת ספרד.
קורטה שיחק בנעוריו בקבוצה קטנה בעיירה סלט שבקטלוניה, בקרבת ז'ירונה.
ב-1939 הצטרף לקבוצה ל'אסקלה, שם שיחק במשך שנה.
ב-1940 עבר לז'ירונה, שהייתה אז בליגה השנייה.
קורטה שיחק בז'ירונה במשך שתי עונות, ובקיץ 1942 חתם בברצלונה, מהקבוצות הבכירות בכדורגל בספרד.
את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ערך ב-27 בספטמבר, במחזור הראשון לעונת 1942/1943, אז הפסידה ברצלונה בקלאסיקו לריאל מדריד בתוצאה 3-0.
קורטה, ששיחק לרוב בעמדת הבלם ולעת צורך בעמדת המגן השמאלי, במהרה תפס מקום בהרכב הקבוצה.
בעונתו הראשונה שם פתח ב-15 מחזורי ליגה, בעונתו השנייה ב-25. בעונת 1944/1945 עזר לברצלונה לזכות באליפות השנייה בתולדותיה, כשהוא מופיע ב-20 מתוך 26 משחקים במהלך העונה.
ב-4 בפברואר 1945 כבש שער עצמי לרשת קבוצתו, אך לשמחתו קבוצתו ניצחה את קאסטיון 3-1. לאחר שהחמיץ משחק בודד בעונת 1946/1947, פתח קורטה ב-62 משחקי ליגה רצופים, כולל בכל המשחקים לעונות 1947/1948 ו-1948/1949, בהן זכתה ברצלונה בשתי אליפויות רצופות.
בקיץ 1949 פתח בהרכב ברצלונה בשני המשחקים בגביע הלטיני, והיה שותף לזכיית קבוצתו בגביע.
החל מעונת 1949/1950 דעך מעמדו של קורטה בקבוצה.
בעונה זו שותף ב-10 משחקים בלבד, ובעונה שלאחר מכן שותף ב-8 משחקים.
בעונה זו כבש את שערו היחיד בליגה הספרדית, ב-4 בפברואר 1951, בניצחון 3-1 על ריאל ואיאדוליד.
בתום העונה זכתה ברצלונה בגביע הספרדי, אך קורטה לא לקח חלק במשחק הגמר.
בתום עונת 1950/1951 החליט לעזוב את ברצלונה, בתום 9 שנים בקבוצה, בהן הופיע ב-178 משחקי ליגה וב-270 משחקים בסך הכול.
קורטה עבר לסבדל שמהליגה השנייה, שם ערך 5 הופעות בעונת 1951/1952, לפני שפרש ממשחק, בגיל 30.
ב-6 בספטמבר 1955 נערך לכבודו משחק הוקרה בלס קורטס, אצטדיונה של ברצלונה, נגד אוסטריה וינה.
קורטה הופיע במדי נבחרת ספרד ב-3 משחקי ידידות.
השלישי והאחרון היה בתיקו 3-3 עם ב-20 ביוני 1948, אז הבקיע קורטה שער עצמי.
יתר על כן, כקטלאני, השתתף קורטה ב-5 משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה בין 1942 ל-1947.
קורטי (בקורסיקאית: Corti; בצרפתית: Corte, קורטה) הוא יישוב צרפתי בקורסיקה עילית.
זו הקומונה הרביעית בגודלה בקורסיקה.
קורטה הייתה בירתה של הרפובליקה הקורסיקנית בתקופת פסקואלה פאולי.
בעיר נמצאת מצודת קורטי (Citadelle de Corte) – מצודה מהמאה ה-19 שנבנתה סביב טירה מהמאה ה-15, ששימשה בין היתר להחזקת שבויים גרמניים במלחמת העולם הראשונה, ומאז 1997 שוכן בתוכה מוזיאון קורסיקה.
בעיר גם שוכנת מאז 1981 אוניברסיטת קורסיקה, האוניברסיטה היחידה בקורסיקה, ובה כ-4,000 סטודנטים.
האקלים בעיר הוא אקלים ים-תיכוני.
קורט וינסנט תומאס הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1995–2013, בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
לאורך הקריירה רשם ממוצעים של 8.1 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
תומאס נולד בעיר דאלאס שבטקסס, ולמד ב"תיכון הילקרסט" המקומי.
לאחר מכן עבר ללמוד באוניברסיטה הנוצרית של טקסס שבפורט וורת', ושיחק עבור קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה בין השנים 1990–1995. בעונתו האחרונה הוביל את כל ליגת המכללות בממוצעי נקודות וריבאונדים כשרשם 28.9 נקודות ו-14.6 ריבאונדים למשחק, ובסיום העונה נבחר לשחקן המצטיין של המחוז הדרום-מערבי (SWC).
תומאס נבחר על ידי מיאמי היט בבחירה העשירית של דראפט ה-NBA לשנת 1995. בעונת הרוקי שלו פתח בחמישייה ב-42 משחקים לצד הסנטר אלונזו מורנינג, וקלע 9.0 נקודות בממוצע למשחק עבור ההיט אשר הפסידו בסיבוב הפלייאוף הראשון מול שיקגו בולס.
לאחר 18 משחקים בעונתו השנייה סבל משבר מאמץ בקרסולו הימני, ונאלץ לפספס את המשך העונה.
בעקבות הפציעה נשלח תומאס בטרייד לדאלאס מאבריקס, יחד עם סשה דנילוביץ' ומרטין מורספ, בתמורה לג'מאל משבורן.
בעונתו היחידה בדאלאס השתתף בחמישה משחקים בלבד בטרם סבל משבר מאמץ חוזר באותו קרסול שפצע בעונה הקודמת.
על אף גילו הצעיר, מונה תומאס לתפקיד עוזר מאמן הקבוצה עד סיום אותה עונה, כמחווה של מאמן וג'נרל מנג'ר הקבוצה דאז, דון נלסון.
שנות השיא בניו יורק ניקס
לקראת עונת המקוצרת חתם תומאס על חוזה בניו יורק ניקס, בה שיחק ב-7 העונות הבאות.
תחת מאמן הקבוצה ג'ף ואן גנדי הפך תומאס לשחקן חמישייה קבוע, לצד פטריק יואינג, לארי ג'ונסון, אלן יוסטון וצ'ארלי וורד, ועזר לניקס להשתחל לפלייאוף ה-NBA מהמקום השמיני במזרח.
בפלייאוף עצמו הפתיעו הניקס כשגברו על המדורגת ראשונה מיאמי היט, ולאחר מכן על אטלנטה הוקס ואינדיאנה פייסרס, אך הפסידו לסן אנטוניו ספרס בגמר ה-NBA, בתוצאה 1–4. בעונה העוקבת העפילה ניו יורק לשלב גמר המזרח, בו הודחה על ידי הפייסרס בתוצאה 2–4.
לאורך תקופתו עם הניקס הגיע תומאס לפלייאוף ה-NBA 4 פעמים בסך הכול, ורשם ממוצעים כוללים של 11.2 נקודות ו-7.9 ריבאונדים ב-530 משחקים.
בעת פרישתו דורג במקום הרביעי בתולדות המועדון בחסימות עם 479, ותשיעי בריבאונדים עם 4,272.
ביוני 2005 נשלח תומאס בטרייד לפיניקס סאנס, יחד עם דיז'ון תומפסון, בתמורה לקוונטין ריצ'רדסון ונייט רובינסון.
בעונות ו- עזר לסאנס להעפיל לגמר המערב וחצי גמר המערב, בהתאמה, לצידם של סטיב נאש, אמארה סטודמאייר ושון מריון.
לקראת עונת הועבר תומאס לסיאטל סופרסוניקס בניסיון של פיניקס לחסוך בתשלום "מס מותרות".
במהלך אותה עונה נשלח על ידי סיאטל לסן אנטוניו ספרס בתמורה לברנט בארי ופרנסיסקו אלסון, ועלה עם הספרס לשלב גמר המערב, בו הפסידו ללוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 1–4.
ב-4 עונותיו האחרונות בליגה שיחק עבור מילווקי באקס, שיקגו בולס (עמה העפיל לגמר המזרח), פורטלנד טרייל בלייזרס וניו יורק ניקס, בהתאמה.
ב-12 באפריל 2013 נופה תומאס בן ה-39 מסגל הקבוצה של הניקס, בעת שהיה השחקן המבוגר ביותר בליגה.
קורטוב של דבש הוא סרט דרמה רומנטית בריטי משנת 1961 בבימויו והפקתו של טוני ריצ'רדסון עם ריטה טאשינגהם בתפקיד הראשי.
התסריט נכתב על ידי שילה דילייני וטוני ריצ'רדסון הוא מבוסס על מחזה מוצלח בשם זה של דילייני שהועלה לראשונה ב-1958 בגיל 19. המחזה תורגם לשפות רבות והוצג ברחבי העולם כולל בישראל בתרגומה של תרצה אתר בשם "טעם הדבש".
הסרט היה ממייצגי הגל החדש הבריטי - סרטים ריאליסטים בשחור-לבן שכונו גם "סרטי כיור המטבח" וחשפו את הצד הפחות מושך של המעמד החברתי הנמוך בבריטניה.
השיר A Taste of Honey זכה לגרסת כיסוי של החיפושיות, הלחן הוא מההפקה של ההצגה בברודוויי ב-1960. השיר מופיע באלבום הראשון שלהם, Please Please Me משנת 1963.
צילומי החוץ נערכו בשכונות העוני של סלפורד במחוז מנצ'סטר, שם גדלה שילה דילייני.
את הרקע "מקשטים" בתי חרושת עם ארובות רבות.
ג'ו (ג'וזפין) (ריטה טאשינגהם) היא נערה בת 17 בבית ספר תיכון לבנות בסלפורד.
היא גרה ביחד עם אמה הלן (דורה בריאן).
הלן היא אלכוהוליסטית בשנות ה-40 לחייה, החיה על רווחי גברים שבדרך כלל צעירים ממנה ולעיתים שרה במועדונים.
ביחד עם ג'ו היא בורחת מדירה לדירה כדי להתחמק מתשלום שכר הדירה.
לאחרונה היא יוצאת עם פיטר סמית' (רוברט סטיבנס) הצעיר ממנה ורוצה להתחתן איתה.
הוא מתעב את ג'ו המפריעה לו בקשר עם אמה.
ג'ו המרגישה דחוייה מסתובבת בנמל העיר ופוגשת בג'ים (פול דנקואה), צעיר שחור וסימפתי המתייחס אליה בהבנה ובחיבה.
היחס ביניהם מתהדק והם מקיימים יחסים אך ג'ים שעובד כטבח על ספינה נאלץ להיפרד ממנה.
הלן מתחתנת עם פיטר וג'ו מוצאת עבודה כזבנית בחנות נעליים ושוכרת דירה.
באחד הימים מגיע לחנות בחור בשם ג'פרי אינגהם (מארי מלוין) ומתפתחת ידידות בינו לבין ג'ו.
הוא מגלה לה שהוא סטודנט לאמנות וכי בעלת הבית שלו גרשה אותו לאחר שגילתה שהוא הומוסקסואל.
ג'פרי מטפל בג'ו ההריונית, משפץ את הדירה ודואג לכל מחסורה.
היא מרגישה שהיא טועמת דבש אך התקופה הזאת קצרה ונקטעת מהר.
לאחר שפיטר זורק את הלן, היא חוזרת ומשתכנת בדירתם של ג'ו וג'פרי.
היא שונאת את ג'פרי ומעליבה אותו והוא בוחר לעזוב את המקום.
ג'ו נשארת עם הלן האלכוהוליסטית, היא הספיקה לטעום רק קורטוב של דבש.
הסרט נבחר על ידי מכון הסרטים הבריטי בשנת 1999 במקום ה-56 ברשימת הסרטים הבריטיים הטובים ביותר.
ריטה טאשינגהם זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה מבטיחה ביותר.
היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן ביחד עם מארי מלוין שזבה בפרס השחקן הטוב ביותר.
הסרט זכה בארבע פרסי באפט"א:
שילה דילייני וטוני ריצ'רדסון - על התסריט הטוב ביותר
טוני ריצ'רדסון - על הסרט הטוב ביותר
דורה בריאן - השחקנית הטובה ביותר
ריטה טאשינגהם - השחקנית החדשה המבטיחה ביותר.
קורטיים (שם מדעי: Kurtidae) היא משפחת דגי גרם מסדרת הדקראים יחידה בתת-סדרה Kurtoidei.
בתוך משפחה זו סוג יחיד - קורטוס (Kurtus) ובו רק 2 מינים.
כמה חוקרים רואים בהם סדרה עצמאית (Kurtiformes).
דגים אלה חיים במים מתוקים, מים מליחים ומי חופים ברחבי האוקיינוס ההודי מהודו עד גינאה החדשה וצפון אוסטרליה באזורים טרופיים.
הם מזכירים במראם את האפוגוניים.
אורכם 12–33 סנטימטרים בממוצע, כשהמין Kurtus gulliveri גדול יותר.
דגים אלה ידועים כמדגירי ביצים על קרומים במצח הזכר, דבר שנצפה במין Kurtus indicus, אך כנראה שאיננו מבוצע בידי המין Kurtus gulliveri.
הדגים בעלי גב מוגבה עם צלעות בולטות וזנבות ארוכים ביותר.
הראש גדול ומרובע עם עיניים גדולות.
צבע הגוף שקוף עם קשקשים כתומים עד ירוקים לאורך מרכז הגוף.
לא ידוע על דגים אלה הרבה וקשה להחזיק אותם בשביה.
קורטינה ד'אמפצו (באיטלקית: Cortina d'Ampezzo), או בקיצור קורטינה, היא עיר וקומונה הממוקמת בהרי האלפים הדרומיים (הדולומיטים) במחוז ונטו בצפון איטליה.
העיר ממוקמת על גדות נהר .
העיר אירחה את אולימפיאדת החורף בשנת 1956 וכן את אולימפיאדת החורף בשנת 2026 ביחד עם מילאנו.
בימי הביניים הייתה העיר נתונה לשליטת האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1420 נכבשה העיר על ידי הרפובליקה של ונציה.
לאורך השנים הייתה העיר תחת שליטה אוסטרית, בהמשך לתקופה קצרה תחת כיבוש נפוליאון בונפרטה, ולאחר מכן חזרה העיר לשליטה אוסטרית עד לשנת 1918, שלאחריה עברה העיר לשליטה איטלקית.
במאה ה-19 הפכה העיר למרכז תרבותי בולט לעבודת יד.
בנוסף, נודעה העיר כמרכז לייצור רהיטים מעץ ומוצרים נוספים מנחושת, ברזל וזכוכית.
בעיר נמצאת בזיליקת סנטי פיליפו אה ג'אקומו, שנבנתה בשנים בין 1769 ל-1775, באתר שבו שכנו שתי כנסיות לשעבר במאות ה-13 ו-16. הבזיליקה היא המבנה המרכזי של הדקנות של קורטינה.
בנוסף לכך, בעיר יש שלושה מוזיאונים מרכזיים.
מאחר שהעיר שוכנת בלב הרי הדולומיטים בעמק אלפיני, היא מהווה אתר נופש פופולרי עבור תיירי ספורט חורף, ויש בה אתר סקי מהחשובים בעולם.
בעונות החורף, אוכלוסיית השוהים בעיר מטפסת בממוצע מ-7,000 ל-40,000.
העיר נבחרה לארח את אולימפיאדת החורף 1944, אך המשחקים בוטלו עקב מלחמת העולם השנייה.
12 שנים לאחר מכן, אירחה העיר את אולימפיאדת החורף 1956. אלו היו משחקי האולימפיאדה הראשונים ששודרו באמצעות הטלוויזיה.
בשנת 2026, אירחה העיר את אולימפיאדת החורף 2026 יחד עם העיר מילאנו.
מספר סרטי קולנוע צולמו בעיר, הידועים מביניהם הם "הפנתר הוורוד", "לעינייך בלבד" ו"סחרור מסוכן".
בשנת 1941 נפתח מוזיאון לאמנות מודרנית שמציג באוסף שלו יצירות של אמנים איטלקים של המאה ה-20 לרבות פיורנצו תומאה שנולד באזור.
בעיר ישנן חנויות של מעצבי אופנה מובילים, ובכלל זה בנטון, גוצ'י וג'אוקס, כמו גם חנויות אמנות, עתיקות, מלאכה שונות, וכן חנויות המתמחות בציוד עבור טיפוס הרים.
עם זאת, המרכז "לה קופרטיבה די קורטינה" שנוסד בשנת 1893, הוא הסמל של העיר לקניות.
שמה של העיר היווה השראה לשמה של דגם המכונית פורד קורטינה, שחברת פורד ייצרה בשנים 1962–1982.
קורט שלזינגר היה מכונאי יהודי וניצול השואה, אסיר במחנה הריכוז וסטרבורק ובעל תפקיד מנהלתי בכיר במחנה זה מטעם השלטונות הנאציים.
בשנת 1937 נישא שלזינגר לתאה פרנסיס קליין (ילידת 1913) מנירנברג.
בליל הבדולח ספגו בני הזוג איומים על חייהם וב-12 בינואר 1939 ברחו לאמסטרדם, שם הושמו במעצר, כאזרחי מדינת אויב, עד סוף השנה.
ב-6 במרץ 1940 נכלאו קורט שלזינגר ותאה במחנה המעבר וסטרבורק, שם עבד שלזינגר בתחילה ככורה.
בפברואר 1942 הועלה שלזינגר לדרגת קצין הראשי של שירות הסדר היהודי.
סגנו היה היינץ טודטמן .
משימתו העיקרית של שלזינגר הייתה ניהול מרשם האסירים והכנת רשימות הגירוש למשלוחי היהודים והצוענים מווסטרבורק למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ, למחנה ההשמדה סוביבור ולגטו טרזיינשטט.
האסירים הראשונים בווסטרבורק היו בעיקר יהודים-גרמנים.
שלזינגר השתמש בעמדת ההנהגה שלו כדי להגן על בני ארצו, יהודים-גרמנים, מפני גירוש ובמקומם הציב בעיקר אסירים יהודים הולנדים ברשימות הגירוש.
שלזינגר נהג להתלבש בסגנון פרוסי - במכנסיים, מגפיים, מעיל עור וכובע קצינים.
הוא לקח מדי פעם כסף וחפצי ערך בתמורה להגנה מפני גירוש או בתמורה לקביעת יעד גירוש חלופי ועדיף, למשל לטרזיינשטט במקום לאושוויץ.
הוא ניהל את השוק השחור במחנה.
אתי הילסום, עדה בת זמנו וקורבן אושוויץ, תיארה את שלזינגר כיד ימינו של מפקד המחנה.
בימי הגירושים הוא הופיע עם שומרי האס אס על הרציף כדי לפקח על המשלוחים.
ב-11 באפריל 1945 מסר אלברט גמקר את הנהלת המחנה לשלזינגר, שבאותו יום מסר את התפקיד לאדריאנוס ואן אס, נוצרי שעמד בראש מנהלת המזון במחנה מאז 1942. מחנה המעבר וסטרבורק שוחרר למחרת על ידי כוחות מהצבא הקנדי.
האס-אס השמיד את רשימות הגירוש בימים שלפני השחרור, אולם שלזינגר הסתיר עותק שלהן ומסר את העותק לבעלות הברית.
בשנת 1946 נפתחו הליכים נגד שלזינגר ובעלי תפקידים אחרים, אך הסתיימו ללא הרשעה.
במשפט גמקר בשנת 1949 בפני בית הדין המיוחד בלייוורדן, העיד שלזינגר כעד מטעם ההגנה.
שלזינגר ואשתו תאה היגרו ב-19 בינואר 1951 באוניה מרוטרדם לניו יורק.
בשנת 1973, כעשור לאחר מותו של שלזינגר, התנהל הליך נוסף נגד גמקר, לגביו סברו החוקרים שעדותו של שלזינגר רלוונטית.
תאה שלזינגר סירבה להעיד נגד גמקר בקונסוליה הגרמנית.
היא נפטרה בג'קסונוויל, פלורידה בשנת 2002.
טרם היבחרו לקונגרס היה שריידר חבר בבית המחוקקים של אורגון בשנים 1997–2008.
שריידר נולד בברידג'פורט שבקונטיקט, ובשנת 1973 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קורנל.
בעת היותו סטודנט שם פגש שריידר את מרתה נורת'האם, והשניים נישאו ב-1975. שריידר קיבל תואר אקדמי של דוקטור לרפואה וטרינרית מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בשנת 1977. כעבור שנה עבר הזוג שריידר לאורגון, וקורט פתח את המרפאה הווטרינרית של מחוז קלקמאס בעיר אורגון סיטי, שם החל את ראשית נתיבתו המקצועית כווטרינר.
במשך 16 שנה היה חבר במועצת התכנון של העיר קנבי (Canby).
בבחירות אמצע הכהונה של 1994 התמודד שריידר לראשונה אל בית הנבחרים של אורגון, הבית התחתון בבית המחוקקים המדינתי.
הוא הפסיד לג'רי גרישם, מועמד המפלגה הרפובליקנית, בפער זעום בן 38 קולות.
בשנת 1996 התמודד פעם נוספת והפעם גבר על פול קרקסבורגר.
בעקבות זאת, ב-13 בינואר 1997 החל לייצג את מחוז הבחירה ה-23 בבית הנבחרים של אורגון.
בבחירות 2002 התמודד שריידר אל הסנאט של אורגון, במקומו של ורן דאנקן שפרש מהחיים הפוליטיים כעבור ארבע שנים של ייצוג מחוז הבחירה ה-20. ביום הבחירות הכלליות שריידר נבחר לסנאט המדינתי ללא התנגדות רפובליקנית.
במאי 2008 זכה שריידר במועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס החמישי של אורגון בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בבחירות הכלליות ניצח שריידר את מייק אריקסון הרפובליקני, וגרף 54% מקולות הבוחרים.
שרדר זכה בכל שבעת מחוזות אורגון השוכנים במחוז הקונגרס החמישי, אף על פי שזכה במרב קולות הבוחרים במחוז פולק ללא קבלת 50% תמיכה לפחות.
שריידר הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2009, עם התכנסות הקונגרס ה-111 של ארצות הברית.
חיש מהר התגלה שריידר כמתון בעמדותיו הפוליטיות, ובתחילת דרכו התגלעו חילוקי דעות בינו לבין הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים בכ-63% מהמקרים.
לראיה, הוא חבר ב"קואליציית הכלבים הכחולים", קבוצה של חברי קונגרס מתונים ושמרנים מהסיעה הדמוקרטית.
ניתן לייחס מתינותו זו בשל היותו נציג מחוז קונגרס מתנדנד, בו חוזקת הבוחרים הרפובליקנים אינה מבוטלת.
שריידר היה שותף לניסוח חוק ניידות הרפואה הווטרינרית משנת 2014 בקונגרס ה-113 של ארצות הברית, הצעת חוק ששמה לה למטרה לתקן את חוק הסמים המבוקרים (Controlled Substances Act) כך שווטרינרים אינם ידרשו למרשמים נפרדים כדי להפיץ חומרים מבוקרים מחוץ לבית העסק העיקרי שלהם, כמו בעת טיפול בבעל חיים בחווה חקלאית.
בדצמבר 2017 היה שריידר אחד מששת הדמוקרטים בבית הנבחרים שתמכו בחקיקה שאפשרה לנושאי כלי נשק מוסתרים לשאת זאת בכל חמישים מדינות ארצות הברית.
משהוסרה ההוראה, הצביע שריידר בעד קידום הצעת החוק למעבר סופי במליאת בית הנבחרים.
בבחירות 2022 התמודד לתקופת כהונה נוספת, אך בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית הפסיד שריידר למתמודדת הפרוגרסיבית ג'יימי מקלאוד-סקינר ביחס של 42.7%–56.9%.
הניצחון של מקלאוד-סקינר בבחירות המקדימות התבסס בעיקר על דריסת הרגל שלה במחוז דשוטס (Deschutes), שסופח לתחומי מחוז הקונגרס של שריידר לראשונה בבחירות אלה.
שריידר הוא החבר המכהן הראשון במשלחת אורגון לקונגרס שהפסיד בבחירות מקדימות מאז 1980. האתר "פוליטיקו" ייחס את הפסדו לתסכולם של בוחרים פרוגרסיביים מעמדותיו המתונות בנוסף על התמיכה שקיבל מהנשיא ג'ו ביידן.
מאמר מערכת של ה"וול סטריט ג'ורנל", בו כונה שריידר "ג'ו מנצ'ין של אורגון", הסביק כי ההפסד שלו הוא דוגמה לאופן שבו הוצבו הדמוקרטים השמרנים בסכנת הכחדה.
אי לכך, כהונתו תמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023.
שרדר וסנאטורית מדינת אורגון לשעבר, מרתה שרדר, התגרשו ב-2011. יש לו חמישה ילדים.
ב-31 בדצמבר 2016, התחתן עם הלוביסטית לשעבר של פפקו, סוזן מורה.
ג'וסף קורטיס הניג הוא מתאבק אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה, קורטיס אקסל.
הניג חתם על חוזה ב-WWE בשנת 2007 והתאבק במתחם הפיתוח השייך לו Florida Championship Wrestling (FCW), שבו היה פעם אחת אלוף פלורידה במשקל כבד של FCW וארבע פעמים אלוף פלורידה לזוגות של FCW עם ארבעה שותפים שונים.
בשנת 2010, לאחר שהשתתף בעונה השנייה של התוכנית NXT תחת שם הבמה מייקל מקגיליקטי, הוא ערך את הבכורה שלו ברוסטר הראשי כחלק מקבוצת הנקסוס.
שנה לאחר מכן, הוא זכה פעם אחת באליפות הזוגות של ה-WWE ביחד עם דייוויד אוטונגה.
בשנת 2013, הוא הצית מחדש את הקריירה שלו, הפעם תחת שם במה אחר - קורטיס אקסל, כמחווה לאביו, קורט הניג וסבו, לארי "הגרזן" הניג.
תחת שם במה זה הוא זכה פעם אחת באליפות הבין יבשתית ומאוחר יותר באליפות הזוגות של Raw ביחד עם בו דאלאס כחלק מצוות The B-Team.
תקופתו בארגון הגיעה לקיצה באפריל 2020.
ג'וסף קורטיס הניג נולד ב-1 באוקטובר 1979 בצ'מפלין, מינסוטה להורים לאוניס הניג והמתאבק המקצועי "מיסטר פרפקט" קורט הניג.
הוא הנכד של המתאבק המקצועי לארי "הגרזן" הניג.
יש לו אחד צעיר ממנו בשם האנק, ושתי אחיות צעירות ממנו בשם קייטי ואיימי, שהאחרונה גם היא מתאבקת מקצועית.
הוא סיים את לימודיו במכללה הקהילתית של צפון הנפין עם תואר במערכות מחשב וניהול עסקי.
הניג נשוי לברוק הניג מאז שנת 2004.
אליפות פלורידה לזוגות של FCW (4 פעמים) - עם גייב טופט (1), הית' מילר (1), ברט דיביאסי (1) וקאבאל (1)
PWI דירג אותו במקום ה-47 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2013
אליפות הזוגות של WWE/Raw (פעמיים) - עם דייוויד אוטונגה (1) ובו דאלאס (1)
קורטידו (בספרדית: Curtido) הוא סוג של ירקות מוחמצים או רליש, המותסס קלות, מבוסס על כרוב.
אופייני למטבח הסלבדורי ובשאר מדינות מרכז אמריקה.
הקורטידו עשוי בדרך כלל מכרוב, בצל, גזר, אורגנו, ולפעמים מיץ ליים; הוא מזכיר כרוב כבוש, קימצ'י או סלאו קולי טארט.
נהוג להגיש אותו לצד המעדן הלאומי pupusas.
לבליז יש מתכון דומה שנקרא "curtido" על ידי דוברי הספרדית שלה.
זהו רליש חריף ומותסס עשוי מבצל, הבנורוס וחומץ.
הוא משמש כתוספת ל-salbutes garnaches, ומנות נפוצות בטבח הבליזאי.
קורט ארנסט קרל שומאכר היה פוליטיקאי ומדינאי גרמני, מייסדה מחדש והיושב ראש הראשון של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה בגרמניה המערבית לאחר מלחמת העולם השנייה.
שומאכר, בנו של סוחר, התחנך באוניברסיטאות האלה, ברלין ומינסטר.
לאחר ששירת במלחמת העולם הראשונה שבה איבד את זרועו הימנית, הוא הפך לעורך עיתון פוליטי ב-1920 של העיתון "ההארה השוואבית" (Swäbische Tagwacht) שפעל מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברפובליקת ויימאר.
הוא נבחר לחבר בית המחוקקים של המדינה החופשית וירטמברג ב-1924. ב-1930 נבחר לחבר ברייכסטאג מטעם המפלגה.
לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הוא נעצר ונשלח למחנות ריכוז.
במשך עשור עבר בין מחנות ריכוז עד אשר שוחרר במרץ 1943. באוגוסט אותה השנה נעצר בשנית ושוחרר בפברואר 1944. הוא נעצר מחדש לאחר המזימה להרוג את אדולף היטלר ב-20 ביולי 1944 מחשד למעורבות בקשר.
הוא החל לארגן מחדש את המפלגה המפורקת לאחר כניעת גרמניה הנאצית וחלוקת גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
באוקטובר 1945 בהנובר עמד בראש הישיבה הפתוחה הראשונה של המפלגה מזה 12 שנים.
במאי 1946 הוא התמנה ליו"ר ה-SPD עבור שלושת האזורים המערביים של גרמניה הכבושה תחת בעלות הברית המערביות, אשר בהמשך התאחדו לגרמניה המערבית.
הוא ביקש להרחיב את בסיס מפלגתו על ידי פיתוח מצע שפנה למעמד הביניים ולמעמד המסורתי דתי, ובבחירות בברלין המערבית של 1947 הופיעה ה-SPD עם קולות גבוהים מאי פעם.
דרך מצע זה, המפלגה התקרבה לעבר המרכז הפוליטי.
סירובו להתפשר עם הקומוניסטים, לעומת זאת, גרם להתקפות מתמידות נגדו מאזור הכיבוש הסובייטי (בהמשך גרמניה המזרחית).
שומאכר גינה את הקומוניסטים כ"נאצים צבועים באדום." מחלה ממושכת, שהגיעה לשיאה ב-1948 בכריתת רגלו השמאלית, החלישה עוד יותר את בריאותו הנחלשת, והוא נעשה מריר יותר ויותר כלפי יריביו הפוליטיים.
לקראת הבחירות הכלליות הראשונות בגרמניה המערבית ב-1949, קידם מצע פוליטי שקרא להפיכת גרמניה המערבית למדינת רווחה נייטרלית במלחמה הקרה.
בחירות הסתיימו בתוצאות צמודות, כאשר ה-SPD השיגה 131 מושבים בבונדסטאג לעומת 139 מושבים ל"איחוד" (CDU\CSU) הנוצרית-דמוקרטית בראשות קונראד אדנאואר.
אדנאואר הקים קואליציה ביחד עם מספר מפלגות קטנות יותר, בהן המפלגה הדמוקרטית החופשית.
לאחר הבחירות שומאכר סירב לממשלת אחדות עם אדנאואר והיה למנהיג האופוזיציה הראשון בבונדסטאג, ולאחר מכן התנגד באופן עקבי לתוכנית שומאן, לאיחוד המכס בין צרפת לחבל הסאר (הבסיס לקידום הקהילה הכלכלית האירופית) ולהקמת הבונדסוור במסגרת חימוש מחודש של גרמניה.
הוא נשאר מחויב עמוקות לאיחוד גרמניה מחדש.
שומאכר כיהן כיו"ר האופוזיציה עד לפטירתו ב-20 באוגוסט 1952.
קורטינה יודזביצ'יוטה (בליטאית: Kotryna Juodzevičiūtė; נולדה ב-13 במאי 1999) היא זמרת, כותבת שירים ושחקנית ליטאית.
יודזביצ'יוטה הייתה חברה בלהקת סיילנט בלאסט, שהוקמה על ידי ויטאוטאס לאבוטיס.
יחד איתה, הופיעה בפסטיבלי ג'אז באסטוניה, סרביה, אוקראינה ופולין.
מאוחר יותר לאחר פירוקה, הקימה יודזביצ'יוטה את האנסמבל KJ קולקטיב, איתו מופיעה עדיין בקביעות.
בשנת 2022 שיחקה תפקיד ראשי בסרט בבימויו של דונטאס אולבידאס.
במהלך הצילומים עבדה עם אנסמבל הג'אז של וילנה.
אחרי הסרט הוציאה עם האנסמבל שלושה סינגלים: "Deadly Dance", "With The Wind" ו-"Lazy Palms".
בשנת 2023 עברה להתגורר בלונדון.
יודזביצ'יוטה הייתה אמורה להשתתף ב-Eurovizija.LT, הקדם הליטאי לאירוויזיון 2024, עם השיר "Let's Get Lost".
אולם היא פרשה כמה ימים לפני התחרות.
קורטיזנה סופרת כסף הוא ציור שמן על לוח עץ מאת הצייר ההולנדי יאן ואן מיריס, שנוצר ככל הנראה בסביבות שנת 1680. גודל היצירה 28.4 על 22.6 סנטימטרים, והיא חתומה בפינה השמאלית העליונה בצבע בהיר בחתימה חלקית: "J.
הציור מתאר סצנה אינטימית בחדר סגור, ובה צעירה יושבת ליד שולחן שעליו מונחים ארנק, מטבעות ומחרוזת פנינים.
מאחורי וילון אדום שנסוך באלכסון נראית האישה, קורטיזנה מציבה מטבע על השולחן ומביטה ישירות בצופה במבט מפתה.
מאחוריה ניצבת אישה זקנה בעלת הבעה מרוצה, כשל פיה מתעקל לחיוך שמעיד על שביעות רצון משותפת מהמעשה.
הרקע כולל מיטה עם חופה, המרמזת על יחסי מין שהתקיימו זה עתה, וגבר הנראה בדרכו החוצה מהחדר.
בגדיה של הצעירה – מקטורן קטיפה ירוק כהה עם מחשוף עמוק וחצאית סאטן בעלת ברק כסוף – והחיוך הגס של הזקנה המכוסה בכיסוי ראש כפול, תורמים לאופי התיאטרלי והחושפני של הסצנה.
מכלול הרמזים החזותיים, לרבות הפנינים שעל השולחן שכנראה הוסרו במהלך האקט, מצביעים על זיהוי חד משמעי של המקום כבית בושת, ועל מערכת יחסים של תיווך מסחרי בין הדמויות.
היצירה משתייכת לסוגת ציורי הז'אנר שיאן ואן מיריס יצר בתקופה שבה היה תלמידו של אביו, פרנס ואן מיריס האב.
ציורים אלה מתאפיינים בגימור מלוטש כשל אמייל, ברמת פירוט גבוהה של מרקמים, ובמשטחים חלקים וקרים המתארים את עור הדמויות.
יאן שאב השראה ישירה מיצירה של אביו "אישה עם כלב קטן בחיקה, מלווה במשרתת" משנת 1680. לפי זיהוי פרשני שהוצע במחקר ציור זה מתאר את בת שבע לאחר שמסר לה המשרת מכתב מאת דוד.
הדמיון ניכר בלבוש, בתווי הפנים ובהבעת הפנים של הדמויות.
עם זאת, יאן בחר בגישה נרטיבית שונה: בניגוד לאביו, שהתמקד ברגע אינטימי חידתי, יאן כלל סמלים חזותיים ברורים כמו מיטה, גבר עוזב, ומחרוזת פנינים על השולחן - כדי לבנות סיפור שלם המוביל אל הרגע המיוצג.
הבדל מהותי בין הציור של יאן לבין זה של אביו נוגע למעמדו של הצופה.
בציורו של פרנס, האישה אינה מביטה החוצה והצופה נותר מחוץ לסצנה.
לעומת זאת, הקורטיזנה של יאן מביטה אל הצופה באופן ישיר ומפתה, ובכך היא פונה אליו כלקוח פוטנציאלי.
שיקול זה עשוי להסביר את העדפתה של פטרונלה דה לה קור לרכוש את הציור לאוספה.
עם זאת, בעת תיעוד האוסף לאחר מותה, סוחר האמנות יאן פיטרסז זומר פירש את התמונה כתיאור של "משק בית חסכוני" - פרשנות צנועה במיוחד לתוכן האירוטי המרומז של הסצנה.
היצירה מצוירת על לוח עץ אלון בודד, מלבני ובעל סיבים אנכיים, עם בליטות בשוליו.
צדה האחורי לא עבר שיוף או חיזוק, ומופיעים בו סימני כלי עבודה, מספרים בכתב יד ושאריות של תוויות.
שכבת בסיס בהירה נמרחה באופן אחיד, והצבע הונח בשכבות שקופות.
קווי המתאר של הדמויות והבדים מורמים במעט מהמשטח.
רקע הציור דליל במידת מה, ומאפשר לתשתית להיראות מבעדו.
תצלומי אינפרא אדום חושפים שינויים קומפוזיציוניים - בין היתר בעיצוב לחיה הימנית של האישה, באצבעות ידה ובחיוך של הזקנה.
בעבר יוחסה היצירה בטעות גם לפרנס ואן מיריס ולוילהלם ואן מיריס, אך החתימה תומכת בזיהוי עם יאן ואן מיריס.
הבעלות המוקדמת על הציור מתועדת כבר בשנת 1707, אז נמכר באמסטרדם במכירת האוסף של פטרונלה דה לה קור.
מאוחר יותר נרכש על ידי הברון פון שנבורן, והופיע במכירה פומבית נוספת באמסטרדם בשנת 1738, כיצירה שיוחסה לפרנס ואן מיריס.
בשנת 1983 נמכר בבית המכירות דרואו בפריז, שוב תחת ייחוס שגוי לפרנס, ובשנת 2004 נמכר בבית המכירות כריסטי'ס בפריז כעבודה של וילהלם ואן מיריס, אחיו של יאן ובנו של פרנס.
מאותה שנה הציור נמצא בבעלות אוסף ליידן.
קורטולוש (בטורקית: Kurtuluş) היא שכונה ברובע שישלי שבאיסטנבול, אשר נקראה במקור טטבלה (בטורקית: Tatavla), שמשמעותו ביוונית "אורוות" (בשפת מקור: Ταταύλα).
פירוש השם הטורקי המודרני הוא "שחרור", "גאולה", "עצמאות" או "הצלה".
ב-13 באפריל 1929, שש שנים לאחר ייסוד הרפובליקה הטורקית, פרצה בשכונה שרפה גדולה שהחריבה אותה ברובה, ו-207 בתים נשרפו.
השם שונה ל"קורטולוש" לציון שיקומו של האזור ובנייתו מחדש.
השכונה, שהייתה בעבר מאוכלסת בעיקר ביוונים נוצרים-אורתודוקסים ובארמנים, מאוכלסת כיום בעיקר בטורקים שעברו אליה לאחר הקמת הרפובליקה של טורקיה ב-1923. עם זאת, עדיין מתגוררת בה אוכלוסייה מצומצמת של יוונים, ארמנים ויהודים, וכן מספר כורדים שהם מהגרי עבודה חדשים יחסית.
את קורטולוש משרתת תחנת המטרו אוסמאנביי (בטורקית: Osmanbey) וקווי אוטובוס רבים מכיכר טקסים.
השכונה גובלת בפאנגלטי, פריקיי ודולאפדרה.
ראשיתה של השכונה במאה ה-16 כאזור מגורים עבור יוונים מהאי כיוס, אשר יושבו במקום כדי לעבוד במספנות הראשיות של האימפריה העות'מאנית ברובע השכן קסימפאשה (בטורקית: Kasımpaşa).
במקור הם התגוררו בקסימפאשה, אך נאלצו לעבור לאזור חדש במעלה הגבעה לאחר שהכנסייה שלהם שם הפכה למסגד.
בשנת 1793 הוציא הסולטאן סלים השלישי צו שקבע כי רק יוונים יורשו להתגורר בטטבלה, מעמד ייחודי שהיה משותף לה ולעיירה הקטנה אייוואליק שנמצאה בחוף הים האגאי.
ב-1832 כילתה שרפה את השכונה לחלוטין, ו-600 בתים ו-30 חנויות נשרפו.
במהלך המאה ה-19 הגיעה אוכלוסיית טטבלה ל-20,000 תושבים, ופעלו בה מספר כנסיות אורתודוקסיות (אגיוס דימיטריוס, אגיוס גאורגיוס ואגיוס אלפתריוס), בתי ספר וטברנות; היא זכתה לכינוי "אתונה הקטנה" בשל אופייה היווני המובהק.
השכונה הייתה בדרך כלל אזור מגורים ליוונים בעלי הכנסה צנועה יותר.
אף על פי כן, בסוף המאה ה-19 נבנו בה מספר בתים מפוארים, שחלקם עומדים על תילם עד היום, בעיקר לאורך שדרות קורטולוש.
למרות התהפוכות של מלחמות הבלקן, ולאחריהן מלחמת העולם הראשונה ומלחמת יוון–טורקיה, ואף השרפה ההרסנית ב-1929, המשיכה השכונה לשמש בית לאוכלוסייה יוונית גדולה (לצד אוכלוסייה ארמנית ויהודית משמעותית).
עם זאת, פרעות איסטנבול בשנת 1955 שכנעו את מרבית היוונים כי הגיעה העת להגר מהמדינה.
טטבלה הייתה מפורסמת בעבר בקרנבל הבאקלהורני (בטורקית: Baklahorani) התוסס שלה, אירוע שנתי שאורגן על ידי הקהילה היוונית-אורתודוקסית ב"יום שני הנקי", יום שני האחרון לפני התענית.
הקרנבל התקיים במהלך המאה ה-19 ואולי אף קודם לכן.
האירוע נאסר על ידי השלטונות הטורקיים ב-1943, אך חודש בשנת 2010.
תיאור חי של טטבלה לפני מלחמת העולם הראשונה ניתן למצוא ברומן "לוקסנדרה" (Loxandra) מאת מריה יורדנידו שפורסם ב-1963, המבוסס על חוויותיה של סבתה.
קורטני מישל לאב היא זמרת רוק ושחקנית אמריקאית.
לאב מוכרת גם בשל נישואיה לקורט קוביין, הסולן של להקת נירוונה.
היא גם הייתה המייסדת והסולנית של להקת הגראנג' הול שזכתה להצלחה בשנות ה-90.
נולדה בשם קורטני מישל האריסון (Courtney Michelle Harrison) בסן פרנסיסקו, קליפורניה שבארצות הברית.
הוריה התגרשו כשהייתה בת 4, והיא עברה לגור עם אמה שהתחתנה לאחר מכן שלוש פעמים ובילדותה סבלה מהתעללות.
בילדותה אובחנה עם אספרגר ברמה מתונה.
בגיל 15 עזבה את משפחתה וטיילה ברחבי ארצות הברית, אנגליה ואירלנד.
באנגליה היא הכירה את המוזיקאי ג'וליאן קופ, ועברה להתגורר עמו בליברפול.
בשנות נעוריה המאוחרות עבדה לאב באופן קבוע בתור חשפנית ביפן, טאיוואן, גואם, לוס אנג'לס ואלסקה.
לאב החלה את הקריירה המוזיקלית שלה כסולנית להקת פיית' נו מור.
שם היא הכירה את הקלידן רודי בוטום.
השניים הפכו לחברים טובים, וב-2005, הם עבדו יחד על פסקול הסרט "Adam & Steve".
ב-1985, עברה לאב לפורטלנד והכירה את המוזיקאית קט ביילנד.
השתיים הקימו תחילה להקה בשם "Sugar Baby Doll".
מאוחר יותר, הקימו השתיים להקה בשם "Pagan Babies" בסן פרנסיסקו.
הלהקה הקליטה דמו אשר הכיל 4 שירים.
לאחר מכן הקימה ביילנד את בייבס אין טוילנד בה הייתה לאב חברה מספר שבועות לפני שפוטרה.
ב-1989, לאב לימדה את עצמה לנגן בגיטרה, והחליטה להקים להקה משלה.
היא פרסמה מודעה בפנזין "Flipside".
אריק ארלאנדסון התעניין במודעה, פנה ללאב והשניים הקימו את להקת הגראנג' הול בה שימשה לאב כסולנית.
ההופעה הראשונה של הלהקה הייתה בנובמבר 1989. אלבום הבכורה של הלהקה, "Pretty on the Inside" יצא בספטמבר 1991, וזכה להצלחה בסצנת הגראנג', כשמכר מעל 200,000 עותקים בארצות הברית.
האלבום קיבל ביקורות טובות ממבקרי המוזיקה והסינגל מהאלבום, "Teenage Whore", הגיע למקום הראשון במצעד האינדי בממלכה המאוחדת.
בהמשך שנות התשעים הוציאה הלהקה שני אלבומים נוספים שזכו להצלחה גדולה ולשבחי רוב המבקרים, "Live Through This" הכנה שנחשב לאחד מאלבומי הרוק הטובים של שנות ה-90 וכן האלבום בעל הסאונד הפחות אלטרנטיבי ויותר פופי ומתאים למיינסטרים, "Celebrity Skin".
לאב הייתה מעורבת כמעט בכל אחד השירים בכל אחד מהאלבומים והיכולת המילולית שלה שהתבטאה בשיריה זכתה לתשומת לבם של מבקרי המוזיקה.
ב-24 במאי 2002, הודיעה הלהקה על התפרקותה.
אלבום הסולו הראשון שלה יצא ב-2004 ויצר ציפיות גבוהות אצל רבים וקיבל ביקורות מעורבות.
האלבום הוא ברוח רוק שנות ה-60 של לד זפלין וכולל את להיט ה־MTV "Mono", שיר אהבה לג'וליאן קזבלנקס, כמה בלדות וכמה שירים על שימוש בסמים.
לאב שיחקה במספר סרטים, אחד מהזכורים בהם הוא "לארי פלינט האיש והסקנדל" שיצא ב-1996, וזיכה אותה במועמדות לפרס גלובוס הזהב.
לאב היא אחת הדמויות השערורייתיות בתולדות התרבות האמריקאית.
ב-2 באוקטובר 2003, נעצרה לאב בלוס אנג'לס, לאחר ששברה מספר חלונות בביתו של ג'ים ברבר, אשר היה המפיק, המנהל האישי והחבר שלה.
היא הודתה בשימוש בהרואין בשלבים מוקדמים של הריונה, הושוותה על ידי חלק ממעריצי נירוונה ליוקו אונו (כשגם הועלתה סברה שקורט קוביין בעצם נרצח על ידה ולא התאבד), נעצרה מספר פעמים על ידי המשטרה וחשפה את חזה 6 פעמים בתוכנית האירוח של דייוויד לטרמן במרץ 2004 ובהזדמנויות אחרות.
ביוני 2005, שלושה חודשים לאחר שחרורה של לאב ממכון גמילה מסמים, התחילה להקליט את אלבום הסולו השני שלה Nobody's Daughter (הבת של אף אחד).
חלק מהשירים שנכתבו לאלבום זה חוברו על ידי לאב בזמן שהותה במכון הגמילה.
את האלבום הפיקה לינדה פרי, סולנית להקת 4 Non Blondes בשיתוף עם סולן ומוביל להקת הסמאשינג פאמפקינס, בילי קורגן.
יציאת האלבום תוכננה תחילה לפברואר 2007, לאחר מכן נדחה התאריך לינואר 2009, ובסופו של דבר יצא האלבום לאור ב-23 באפריל 2010. בזמן זה הייתה לאב עסוקה בצילום הסרט הדוקומנטרי בשם "The return of Courtney Love" ("שובה של קורטני לאב"), העוסק ביציאת האלבום.
בראיון שהעניקה ל-NME, הכריזה לאב כי הסינגל הרשמי הראשון יצא לשיר "סמנתה" מתוך האלבום שישווק תחת להקתה של לאב, "הול", אשר עתיד לצאת בחודש אפריל 2010. למרות הכרזה זו, הסינגל הראשון והרשמי שיצא במהלך חודש מרץ 2010, היה לשיר "Skinny Little Bitch".
הסינגל הופץ להורדה חינם באמצעות האתר הרשמי של הלהקה.
להקת הול המחודשת הופיעה לראשונה בתוכניתו של ג'ונתן רוס בערוץ BBC ב-12 בפברואר 2010.
בשנת 2015 התארחה בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "אימפריה" ברשת פוקס בתפקיד אל דאלאס, כוכבת רוק שנאבקת בהתמכרותה לסמים.
ב-1989 נישאה לסולן להקת The Leaving Trains, ג'יימס מורלנד.
אולם נישואיהם היו קצרים ונגמרו בביטולם.
ב-12 בינואר 1990, פגשה במועדון את קורט קוביין, סולן וגיטריסט להקת נירוונה, עוד לפני שהלהקות של השניים התפרסמו.
הזוג נישא בהוואי ב-24 בפברואר 1992. שישה חודשים לאחר מכן, ב-18 באוגוסט, נולדה בתם, פרנסס בין קוביין.
לאב איבדה מספר פעמים את המשמורת עליה לאורך השנים האחרונות בגלל הסתבכויות עם סמים ועם החוק.
ב-8 באפריל 1994, 4 ימים לפני יציאת האלבום של להקת הול, "Live Through This", נמצאה גופתו של בעלה קוביין בסיאטל, וושינגטון.
ב-1996, פגשה לאב את השחקן אדוארד נורטון.
השניים היו בזוגיות עד 1999. התארסו ולבסוף נפרדו.
1996 – לארי פלינט: האיש והסקנדל
קורטרייק (בפלמית: Kortrijk, בצרפתית: Courtrai) היא עיר במחוז פלנדריה המערבית באזור פלנדריה שבבלגיה.
העיר ממוקמת על הנהר לייה, 42 ק"מ דרומית מערבית לעיר גנט.
העיר, שנוסדה על ידי הרומאים בשם קורטוריאקום, שכנה על פרשת דרכים רומיות שהובילו מן העיר קלן בגרמניה אל עיר הנמל בונוניה (כיום בולון-סור-מר בצרפת), ומן העיר טורנה (כיום בבלגיה) אל חוף הים הצפוני.
במרוצת המאה התשיעית ביצר בודואן השני דוכס פלנדריה את העיר נגד פלישות הנורמנים.
באפריל 1190 העניק פיליפ מאלזס לקורטרייק מעמד של עיר חופשית, ותושביה הפכו לאזרחים חופשיים.
פיליפ אוגוסט מלך צרפת רצה למנות את פראנד מפורטוגל לדוכס פלנדריה, אולם הערים החופשיות התנגדו למינוי זה.
בנו של פיליפ אוגוסט, לואי השמיני, מלך צרפת, פשט על העיר והחריב אותה כליל, אך דוכסי פלנדריה הבאים הקימו אותה מחדש.
ב-11 ביולי 1302 התנהל מחוץ לחומת העיר קרב דורבנות הזהב שבו הביסו הפלמים את חיל האבירים הצרפתי שנשלח על ידי פיליפ הרביעי, מלך צרפת.
דורבנות הזהב של האבירים הצרפתים נאספו משדה הקרב ונקבעו על תקרת כנסיית נוטרדאם שבעיר.
בכך הפכה קורטרייק לסמל ההתנגדות הפלמית לשלטון צרפת, והשאיפה להקמת בלגיה כמדינה עצמאית, מה שהושג רק ב-1830.
כבר בימי הביניים שגשגה העיר כמרכז חשוב לייצור אריגים ובמאה ה-15 הפכה למרכז הגדול באירופה לייצור בדי פשתן.
גם כיום העיר נודעת כמרכז טקסטיל חשוב.
קיימות בעיר גם תעשיות ברזל ופלדה, אלקטרוניקה, כימיקלים, שמנים עצים וצורפות כסף וזהב.
בעיר נמצאת קבוצת הכדורגל קורטרייק, המשחקת בליגת העל הבלגית.
קורטני בס קוקס היא שחקנית וקולנוענית אמריקאית, הידועה בעיקר בשל גילום דמותה של מוניקה גלר בקומדיית המצבים "חברים" (1994–2004), וכן הופעותיה כג'ולס קוב בסדרה "קוגר טאון" (2009–2015), וכגייל ות'רס בסדרת סרטי "צעקה" (1996–הווה).
קוקס נולדה וגדלה בברמינגהאם, אלבמה.
היא בתם של איש העסקים ריצ'רד לואיס קוקס ושל קורטני קופלנד (לבית באס).
לקוקס שתי אחיות גדולות יותר, וירג'יניה ודורותי, ואח גדול, ריצ'רד ג'וניור; היא הצעירה מתוך ארבעה ילדים.
משפחתה ממוצא אנגלי, אירי, וולשי, סקוטי, גרמני, שוודי וצרפתי.
הוריה התגרשו כאשר הייתה בת עשר, ואימה נישאה בשנית לאיש העסקים האנטר קופלנד (דודו של המתופף סטיוארט קופלנד).
בתחילת שנות השמונים, קוקס עבדה בחברת ההוצאה לאור Bethesda Softworks.
לאחר סיום לימודיה בתיכון מאונטיין ברוק, קוקס החלה בלימודי אדריכלות במכללת מאונט ורנון בוושינגטון די.
סי., אך קטעה אותם לטובת פיתוח קריירה של דוגמנות ומשחק.
בשנת 1984, קורטני, כשהייתה אנונימית לגמרי, נבחרה בשיחת טלפון על ידי הבמאי בריאן דה פלמה להופיע בקליפ לשיר "Dancing in the Dark" של ברוס ספרינגסטין, כאישה צעירה שעולה לבמה במרכז סיינט פול כדי לרקוד עם ספרינגסטין.
בהמשך השתתפה גם בקליפ לשיר "A Long December" של להקת הרוק Counting Crows (ואף הייתה במערכת יחסים עם סולנה של הלהקה, אדם דוריץ).
בעקבות הופעתה בקליפ של ספרינגסטין, קוקס החלה קריירת משחק.
תפקידיה הראשונים בטלוויזיה כוללים תפקיד ראשי בתור גלוריה דינאלו בסדרת המדע הבדיוני קצרת הימים "המוזרים של המדע" (אנ'), ורשת NBC ביטלה אותה לאחר 16 פרקים.
ותפקידי אורח בסדרת הדרמה הקומית של "ספינת האהבה" (1986) וסדרת דרמת הפשע "רצח במשיכת קולמוס" (1986) ברשת CBS.
מאוחר יותר היה לה תפקיד חוזר בתור לורן מילר, חברתו של אלכס פ.
תפקידיה הראשונים בסרטי קולנוע כוללים את "שליטי היקום" (1987) ו"קוקון 2: החזרה" (1988).
היא התפרסמה גם כראשונה שהשתמשה במילה "מחזור" בטלוויזיה האמריקאית – במסגרת מסע פרסום לטמפונים.
בשנת 1990 קוקס השתתפה בתפקיד משני בסרט הפנטזיה "צחוק הגורל", שבו היא גילמה את דמותה של ג'וול – מפעילת מלגזה/הפילגש של לארי בוראוס (ג'יימס בלושי).
ב-1992 היא שיחקה בסרט "הקרב על הנכדה".
ב-1994, זמן קצר לפני הבכורה של קומדיית המצבים "חברים", הופיעה קוקס לצדו של ג'ים קארי בסרט "אייס ונטורה: בלש בצחוק" ובפרק "האישה" בסדרה "סיינפלד", כחברתו של ג'רי סיינפלד, מריל.
בשנת 1994 הוצע לקוקס לגלם את דמותה של רייצ'ל גרין בסיטקום "חברים".
קוקס בתגובה ביקשה לגלם את דמותה של מוניקה גלר, בטענה שהדמות מתאימה לה יותר.
הפקת התכנית נענתה לבקשתה וקוקס קיבלה את התפקיד של מוניקה.
השתתפותה בסדרה היוותה את נקודת הפריצה בקריירה שלה שהביאה לה הצלחה ענקית.
קוקס שיחקה ב"חברים" במשך עשר עונות, עד סיום הסדרה בשנת 2004. במהלך צילומי ושידורי הסדרה, נישאה קוקס לדייוויד ארקט והוסיפה לשמה את שם משפחתו; כמחווה לרגל האירוע, כל חבריה לסדרה הוסיפו לשמם את השם "ארקט" בכתוביות שהופיעו בתחילת הפרק הראשון של העונה השישית.
הסדרה מכונה כאחד הסיטקומים הגדולים ביותר בעולם.
על פי ספר השיאים של גינס (2005), קוקס הפכה לשחקנית הטלוויזיה בעלת השכר הגבוה ביותר בכל הזמנים, עם מיליון דולר לפרק עבור שתי העונות האחרונות של "חברים".
הסדרה זיכתה את קוקס ושותפיה בכוכבי הסדרה בכ-20 מיליון דולר בהכנסות שנתיות מוערכות משידורים חוזרים בכל מיני ערוצים ובעיקר בנטפליקס.
קוקס זכתה להכרה נוספת ולשבחים מצד המבקרים על תפקידה הראשי ככתבת גייל ות'רס בסרט האימה המתוקשר "צעקה" (1996), ובסרטי ההמשך שלו "צעקה 2" (1997) ו"צעקה 3" (2000).
סדרת הסרטים של "צעקה" היא אחת מזכיונות האימה המכניסים ביותר וזכו לשבחי המבקרים בכל הזמנים.
דמותה של קוקס הייתה ידועה בזכות "הערותיה החדות והשתלטנות המבריקה שלה".
שם היא פגשה לראשונה את בעלה לשעבר, דייוויד ארקט, שגילם את המאהב שלה על המסך, דיואי ריילי, בזמן צילומי סרט "צעקה" הראשון, וכך משם החלו להיות בזוגיות.
הוא גם שיחק בתפקיד אורח בפרק אחד מתוכנית הטלוויזיה "חברים".
קוקס גם הנחתה פרק בסדרת המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" באפריל 1995, והופיעה בסרט מותחן הפשע "הרץ" (1999) (אנ').
בין הופעותיה הקולנועיות של קוקס, נמנה סרט דרמת הפשע "3000 מייל לגרייסלנד" (2001).
ב-2004, לאחר סיום "חברים", קוקס הייתה הבחירה הראשונה של המפיק מארק צ'רי לתפקיד הראשי של סוזן מאייר ב"עקרות בית נואשות", אך קוקס לא הייתה זמינה עקב הריונה והתפקיד עבר מאוחר יותר לטרי האטצ'ר.
2005–הווה: המשך הקריירה עם תפקידי משחק ועבודה כמפיקה בפועל, קבלת כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד
בשנת 2005, שיחקה תפקיד קטן לצד אדם סנדלר בסצנת הפתיחה של סרט קומדיית הספורט "משחק מכור".
בשנת 2006, דיבבה את קולה לסרט האנימציה "בלאגן בחווה".
בשנת 2007, קוקס כיכבה בתור לוסי ספילר, עורכת צהובונים צינית, בסדרת הדרמה "צהוב!".
קוקס ובעלה דאז, דייוויד ארקט, שימשו כמפיקים בפועל של הסדרה.
הסדרה בוטלה לאחר עונתה השנייה ב-2008. באותה שנה קוקס שיחקה בשלושה פרקים של סדרת הטלוויזיה הקומית הרפואית "סקראבס".
כמו כן גם באותה שנה, היא כיכבה לצד אדם סנדלר בסרט הקומדיה הפנטזיה "סיפורים לפני השינה".
בשנת 2009, החלה את תפקידה הראשי בסדרת הקומדיה של ABC, קוגר טאון, שם גילמה אם חד הורית בת 40 המחפשת חוויות חדשות.
זוהי עבודתה המצליחה ביותר של קוקס מאז "חברים", וזיכתה אותה במועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה קומית.
הסדרה הסתיימה ב-2015, לאחר שש עונות.
בשנת 2011, קוקס גילמה מחדש את תפקידה כגייל ות'רס מטרילוגיית "צעקה" בסרט ההמשך "צעקה 4".
באותה שנה התארחה בעונתה הראשונה של הסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.
בשנת 2014 ביימה והפיקה את הסרט "הכל הולך" בכיכובו של שון ויליאם סקוט.
בשנת 2016, קוקס כיכבה בסרט הדרמה "אמהות ובנות", לצד סוזן סרנדון, מירה סורבינו ושרון סטון.
בשנת 2018, גילמה תפקיד אורח בסדרת הדרמה הקומית "חסרי בושה".
בשנת 2019, היא יצרה והפיקה בפועל את הסדרה הדוקומנטרית "9 חודשים עם קורטני קוקס", המתמקדת באנשים מכל רחבי ארצות הברית, מגזעים, דתות ומעמדות שונים, המתעדים את מסע ההיריון בן תשעת החודשים שלהם.
העונות נמשכו שלוש עונות עד 2021.
בשנת 2020 הוכרז כי תפיק ותככב בעיבוד עלילתי לסדרת התעודה "מכללת הסיכוי האחרון", באותה שנה היא הופיעה בתפקיד אורח בסיטקום "משפחה מודרנית" לצד דייוויד בקהאם.בחודש מאי בשנת 2021 קורטני קוקס ושאר משתתפי הסדרה השתתפו בספיישל "חברים: האיחוד".
באותה שנה, היא השיקה את קו מוצרי הבית שלה, בשם Homecourt.
בשנת 2022 קוקס גילמה מחדש את תפקידה כגייל ות'רס בסרט החמישי של "צעקה", בבימויי מאט בטינלי-אולפין וטיילר ג'ילט.
בשנת 2023 שיחקה שוב את תפקידה כגייל ות'רס בצעקה 6. באותה שנה קיבלה כוכב משלה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2026, קוקס תחזור שוב לשחק את תפקידה הממושך כגייל ות'רס בסרט האימה "צעקה 7".
בשנה זו גם צפויה להפיק יחד עם ג'ייסון בייטמן את סרט מותחן הפשע "גאון מרושע" בכיכובם של דייוויד הארבור ופטרישה ארקט.
באוקטובר 2023, קוקס, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
קוקס יצאה עם השחקן מייקל קיטון מ-1989 עד 1995.
ב-12 ביוני 1999 קוקס נישאה לשחקן היהודי דייוויד ארקט בקתדרלת גרייס בסן פרנסיסקו.
לבני הזוג יש בת, ילידת 13 ביוני 2004. חברתה הטובה ומי ששיחקה לצדה ב"חברים", ג'ניפר אניסטון, היא הסנדקית של בתה.
קוקס חשפה שהיא סבלה מדיכאון לאחר לידה שישה חודשים לאחר הלידה.
בסוף העונה האחרונה של "חברים", קוקס כבר הייתה בהיריון עם בתה, ולבושה התאפיין בבגדים רחבים, כדי לא לפגוע בעלילה שכללה אימוץ בשל העובדה שדמותה, מוניקה, לא יכלה להיכנס להיריון.
ב-11 באוקטובר 2010, קוקס וארקט הודיעו כי הם נפרדו, למרות שהם עדיין שומרים על ידידות קרובה וקשר עסקי.
בחודש יוני 2012, ארקט הגיש בקשה לגירושין לאחר כמעט שנתיים של פרידה מקוקס.
הגירושים הפכו לסופיים במאי 2013.
בסוף שנת 2013 היא החלה לצאת עם הזמר והמוזיקאי הצפון-אירי ג'וני מקדייד (אנ'), חבר בלהקת הרוק סנואו פטרול.
הזוג אף התארס ביוני 2014. האירוסין בוטלו זמן קצר לאחר מכן, אך השניים נשארו יחד כבני זוג עד היום.
גם מפיקה בפועל2009–2015קוגר טאוןג'ולס קובתפקיד ראשי (6 עונות); 102 פרקים
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית (2010)2009סקראבסד"ר מדוקס3 פרקיםטיפול אונלייןסרינה דובאלסדרת רשת; 3 פרקים2011פרק: "Psychic Analysis"מרפאה פרטיתאישהפרק: "Step One"2012Talhotblondאמנדהסרט טלוויזיה של Lifetime
גם במאית ומפיקה2013תתקדםטליהפרק: "Matchup Problems"2014, 2016היסטוריה שתויהאדית בולינג וילסון2 פרקים2018חסרי בושהג'ן ווגנרפרק: "Face It, You're Gorgeous"2019–הווה9 Months with Courteney Coxמנחה60 פרקים; משודר ב-Facebook Watch
גם יוצרת ומפיקה בפועל2020משפחה מודרניתעצמהפרק: "The Prescott"2021חברים: האיחודספיישל של HBO Max
גם מפיקה בפועל2022–2023Shining Vale פטרישיה "פאט" פלפסתפקיד ראשי; 8 פרקים
מועמדת פרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה (2022)TBALast Chance Uבריטני ווגנרסדרת טלוויזיה עתידית של נטפליקס
קוּרְטָם (שם מדעי: Carthamus) הוא סוג של צמח קוצני חד-שנתי במשפחת המורכבים, ובו כ-25 מינים.
קוצי הצמח הם עליו ומעטפת התפרחת.
קורטם הצבעים הנקרא גם "חריע" הוא מין נפוץ בגידול חקלאי ומזרעיו מופק שמן.
זהו המין היחיד אשר תורבת.
בישראל גדלים בר ארבעה מיני קורטם:
קורטם דק הפורח בקיץ הוא המין הנפוץ ביותר.
קורי בבית הלבן היא קומדיית מצבים לילדים של חברת וולט דיסני.
הסדרה, ששודרה לראשונה ב-12 בינואר 2007, היא ספין אוף של הסדרה "כל כך רייבן", שמתארת את משפחתה של רייבן שעוברת לוושינגטון.
כוכב הסדרה הפעם הוא אחיה הקטן, קורי.
ויקטור בקסטר (אביהם של רייבן וקורי מ"כל כך רייבן") מתחיל לעבוד כשף בבית הלבן לאחר שרייבן התחילה ללמוד בקולג' לאופנה ועובדת אצל דנה קבנה ואשתו בלימודים בבריטניה.
קורי בנו, עובר לגור עם אביו בבית הלבן, ולומד בבית הספר היוקרתי של וושינגטון.
בבית הספר, קורי מכיר שני חברים שבאים ממשפחות מצליחות ועשירות, ניוט, הרוקיסט "קשה ההבנה", מנגן על גיטרה, לא כל כך חכם ואוהב להגיד "that rocks" (זה קול), ומינה, הנערה הבאהווית.
קורי התאהב בה מהפרק הראשון ומנסה כל הזמן להרשים אותה ולא תמיד מצליח.
קורי בקסטר (קייל מאסיי): הדמות הראשית בסדרה.
קורי הוא בנו של ויקטור, השף של הבית הלבן.
ויקטור בקסטר (רונדל שרידן): שף הבית הלבן, מבשל בעיקר לבת הנשיא.
הנשיא ריצ'רד מרטינז (ג'ון ד'אקווינו): נשיא ארצות הברית.
הוא האבא של סופי, והבוס של ויקטור.
סופי מרטינז (מדיסון פטיס): בתו של הנשיא, מכריחה את האחרים לעשות את הדברים שהיא אוהבת.