tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ייתכן ומכך ניתן לשער שהשימוש במזחלות (אשר נמשכו על ידי שוורים) קדם לשימוש בעגלות עם גלגלים.
תיארוך מדויק של הטבלאות אינו ניתן לביצוע, אך בדיקה מעלה כי שרידי עץ מגג מבנה המקדש, שנשרף, שימשו לבנייתו בתקופה שבין 3300-3100 לפנה"ס.
המקום שבו נמצאו השרידים נקרא היום בערבית וַרְכּא (وركاء), וממוקם כ־30 ק"מ מזרחה מסמאווה, במחוז אל-מות'נא שבעיראק.
באתר החפירות ארְסְלנְטפּ (Arslantepe) (ליד מלטיה שבמזרח אנטוליה, טורקיה) בתוך הריסותיו של ארמון-מקדש, נמצא פריט מיניאטורי דמוי-גלגל עשוי מחימר, אשר ייתכן והיה חלק מדגם זעיר-אנפין של עגלה.
התיעוד הברור המוקדם ביותר של רכב עם גלגלים, הוא ציור חרס שתוארך לשנים שבין 3350-3500 לפנה"ס.
זהו ציור של קרון ולו ארבעה גלגלים, עול ורתמה.
הוא נמצא על גבי כד מחרס באזור ברונוצ'יצה שבפולין ומשויך לתרבות פִּיית המשפך (Funnelbeaker culture או TRB - Trichterbecker) .
החרס נמצא כיום במוזיאון הארכאולוגי שבעיר קרקוב.
ציור של שתי דמויות בקר ארוך-קרניים, המושכות מה שנראה כמו עגלה דו-גלגלית, נחקקו על קיר אבן באתר הקבורה Lohne-Züschen של תרבות וורטברג , ליד הסן שבמרכז גרמניה.
התיארוך, בין השנים ,3400-2800 לפנה"ס, אינו ניתן לביצוע בדיוק רב יותר.
קדירת מתכת - שעל צדה מרוקעת דוגמה שמייצגת עֹל, גלגל, קרון וחיה מושכת - נמצאה בקוּרְגן של אֶבְדִיק (Evdik), ליד שפך הוולגה ותוארכה לשנים שבין 3500-3100 לפנה"ס.
דגמים תלת-ממדיים של עגלות עם ארבעה גלגלים נמצאו במטמונות-תקרובת בשני קברים השייכים לתרבות באדן (Pécel) המאוחרת - ב-Budakalász ו-Szigetszentmárton במחוז פֶּסְט (Pest) שבמרכז הונגריה - תוארכו באופן מוסכם לשנים שבין 3300-3100 לפנה"ס.
שרידים של כ-250 עגלות וקרונות אשר הוטמנו בתִלי-קבורה (קורגן, או רוג'ום) בין השנים 3000-2000 לפנה"ס בערך, נמצאו באתרים שונים בערבות אוקראינה (שבמערב הערבה האירואסייתית).
הקדומים שבשרידי העץ מממצאים אלו, תוארכו (בתיארוך פחמן-14) בממוצע לשנים 3300-2800 לפנה"ס.
גלגל ללא ציר הוא שימוש מוקדם ופשוט בגלגל, שבעזרתו ניתן לקדם משאות כבדים ללא הפסד עבודה בגין החיכוך של המשא עם האדמה.
חיסרון בולט של השימוש הפשוט הוא שהמשא מתקדם במהירות כפולה מזו של הגלגל ולכן את הגלגלים צריך לקדם בנפרד כל משך התנועה.
גלגל המחובר לציר הוא המכונה אליה מתייחסים בדרך כלל.
כיוון שהתנועות החזקות ביותר בטבע (כמו הפעלה של שרירים, תנועה של בהמת משא, מים זורמים) הן קוויות ואופקיות, השילוב של גלגל עם ציר אפשר בעת העתיקה לשנות את כיוון התנועות לכיוון אחר מבוקש (על ידי הטיה של גלגל אנכית בגלגל-טחנה אשר ממונע על ידי סוס, למשל).
האנרגיה של הכוח הקווי המושקע נשמרת בזכות התנועה הסיבובית של הגלגל, במקום שחלקה הגדול יאבד בגלל חיכוך המכונה עם המשטח.
גלגל יכול לשמש כדי להמיר כוחות גדולים לקטנים המופעלים על ידי חיכוך עם חגורות או גלגלים אחרים.
השילוב של הגלגל עם יתדות הביאה להמצאת גלגלי השיניים, שהכרחיים להרבה מכונות בתעשייה.
וריאציות אחרות של גלגלים הן המצאת הגלגלת והעגורן.
חישוק הוא חלקו החיצוני, הטבעתי, של הגלגל.
בגלגל חישור, צידו הפנימי של החישוק מחובר במוטות למרכז הגלגל.
בגלגלי עץ נוספת על החישוק מבחוץ מעטפת של עור או ברזל אשר מצמידה יחדיו את חלקי הגלגל כדי שלא יתפרק.
ברוב הגלגלים המודרניים עוטף צמיג את החישוק מבחוץ.
מרכז הגלגל מחובר לחישורי הגלגל.
לרוב הוא מכיל מסב המאפשר לו לתמוך בסרן, או לחלופין מקובע לסרן והמסב תומך בנקודה הנשענת על הסרן.
חישור הוא מוט (מעץ, מתיל מתכת וכדומה) רדיאלי המחבר את מרכז הגלגל אל היקפו (החישוק).
החישורים לרוב מאונכים למרכז הגלגל, בחלק מהגלגלים המודרניים הם משיקים לו.
גלגלי דיסקה, גלגלים יצוקים ואחרים, עשויים מקשה אחת או יותר, אינם עושים שימוש בחישורים.
היתרון העיקרי בחישורים הוא משקל נמוך לגלגל, אך גם גמישות ובלימת זעזועים.
חסרונם בכך שהם פחות עמידים בעומס.
הצְמיג הוא מעטפת גומי טבעתית העוטפת את החישוק.
תפקיד הצמיג לספק אחיזת כביש לכלי הרכב, לבלום זעזועים ולהגן על החישוק.
עם היותו מקטין מומנט סיבובי, מפחית חיכוך והקטנת הכוח הדרוש להזזת עצמים, הגלגל הפך לגורם חשוב ביותר בתחבורה.
בכלי רכב עם יותר מגלגל אחד (כמו אופנוע, מכונית, אוטובוס משאית או רכבת), הגלגל אינו בא במגע עם המשטח באופן ישיר, אלא מהווה נקודת עיגון לצמיג גמיש, אשר בדרך כלל ממולא באוויר דחוס.
לכלי רכב הנעים על פסים המקרה שונה.
פיתוח של גלגלים המאפשרים להם לנוע בפני קרקע קשים למעבר הוא מסילות זחל המורכבות על הגלגלים, ואשר אותם אפשר למצוא עם טרקטורים מסוימים וכלי צבא משוריינים (טנקים למשל).
כלי רכב יבשתיים הנעים ללא גלגלים הם רחפת, רכבת חד-פסית (מונורייל) אלקטרו-מגנטית, וכלי הרכב המיועדים לתנועה על שלג, דוגמת מזחלת, סנובורד וסקי.
כלי רכב: החל מאופניים, דרך מכוניות וכלה ברכבות.
שיטת הסרט הנע בייצור המוני ובמדרגות נעות.
שעונים מכניים המבוססים על גלגלי שיניים.
מנופים כשבאמצעות מערכות גלגלים, נוצר אפקט של התרחקות מאובייקט ההרמה.
מכונת החישוב של פסקל, ומכונות חישוב מכניות רבות נוספות, היו מבוססות על מערכות גלגלים.
"גלגול שני" הוא אלבומה השני של להקת "גזוז" אשר בדומה לאלבום הראשון של הלהקה, אף הוא יצא בשנת 1979.
כמו באלבום הקודם, דני סנדרסון היה מי שכתב והלחין את כל השירים, פרט לקטעים האינסטרומנטליים "מנגו א לה רמפה", "אלופי הדמקה" ו"נוסטלגיה".
האלבום נחשב לפחות מצליח מקודמו, והשירים המוכרים ביותר בו הם "רוני", "מילים יפות", "אה או" ו"רק עם אופנוע".
האלבום מעולם לא יצא על גבי תקליטור, ורק חלק משיריו צורפו לאוסף "20 הלהיטים" של גזוז.
זמן קצר אחרי הוצאתו התפרקה הלהקה.
כמו כן, שני שירים מתקליט זה מעולם לא ראו אור על גבי תקליטור והם הנעימה האינסטרומנטלית "מנגו א לה רמפה" והגרסה המקורית של השיר "היא התיישבה ליד פסנתר" (באלבומי האוסף הבאים של הלהקה מופיעה גרסה שהוקלטה מחדש).
מהאלבום יצאו השירים הללו לרדיו: "רוני" שהגיע למקום 3 במצעד השבועי ברשת ג', "אה או" שהגיע לראש המצעד השבועי של רשת ג' למשך 3 שבועות, ומאוחר יותר הגיע למקום ה-19 במצעד השנתי של תש"ם (1980) של התחנה, ו"רק עם אופנוע" שהגיע גם הוא בשיאו למקום ה-3 במצעד השבועי ברשת ג'.
הלהקה הגיעה גם למקום השני בתואר "להקת השנה" במצעד השנתי.
גלגו ספרדי הוא גזע של תת-המין כלב הבית.
יכולות הצייד שלו הפכו אותו לפופולרי במיוחד בקרב בני האצולה ברחבי אירופה בימי הביניים המוקדמים.
הגלגו הספרדי כנראה טיפוס קרוב לגרייהאונד קדום מהתקופה הרומית, גם בצורתו ובעיקר בכישורי הצייד שלו.
הספרדים מאמינים, וגם נתנו לזה ביטוי בהקדמה ההיסטורית בתקן הגזע, שהגלגו הספרדי הוא "אבי" הגרייהאונד האנגלי המודרני.
החל מהמאה ה-15 ואילך נשלחו כלבי גלגו ספרדיים במתנה למשפחת המלוכה באנגליה.
חילופי מתנות בעלי חיים (כלבים, סוסים) בין חצרות המלוכה באירופה היו מנהג דיפלומטי מקובל.
הכיבוש הערבי של חצי האי האיברי במאה ה-8 הביא עמו גם כלבי סלוקי-סלוגי שהשפיעו רבות על דמותו המיוחדת והמתפתחת של הגלגו הספרדי.
גלגול לשון הוא כינוי לתכונה תורשתית המתבטאת ביכולתו של האדם לגלגל את לשונו לצורת האות U ואף לצורת גליל.
לתכונה זו קיימים שני פנוטיפים: היכולת לגלגל את הלשון ואי היכולת לגלגל אותו.
תכונה זו בשני הפנוטיפים שלה אינה משפיעה על רמת התפקוד של הלשון ורבים כלל אינם מודעים לקיומה.
בדיקת היכולת לגלגל את הלשון אצל הורים וילדים הובילה את החוקרים לשער תחילה שהאלל הגורם ליכולת גלגול הלשון הוא דומיננטי.
מאוחר יותר, נמצאו מקרים רבים בהם ילד יכול לגלגל את הלשון בעוד שהוריו אינם מסוגלים.
מצב זה לא יכול להיות מוסבר על ידי גן יחיד לפי חוקי התורשה של מנדל משום שאצל שני הורים שאינם מסוגלים לגלגל לשון אין אף אלל דומיננטי של גן זה, ולא ייתכן שילדיהם יוכלו לגלגל לשון.
כיום נראה שמנגנון התורשה של תכונה זו מורכב יותר והוא משלב מספר גנים.
גלגה הוא משחק ארקייד מצליח מתחילת שנות השמונים שפותח על ידי חברת נאמקו.
במשחק השחקן משתמש בחללית בתחתית המסך כדי לירות בפולשים מעופפים בדמויות צבעוניות של זבובים ודבורים.
בתחילת כל שלב המסך ריק והפולשים חודרים אליו בטיסה במבנה.
הפולשים ממלאים את החלק העליון של המסך בשורות ואז יורדים אל החללית של השחקן תוך כדי יריות עליה.
השחקן עובר שלב כאשר השמיד את כל הפולשים.
למשחק הופקו מספר גרסאות המשך כולל גרסה ל-XBox.
"גלגוליו של מעיל" (ביידיש: "אַ מאַנטל פון אַ טונקעלן געוואַנטל", מילולית: "מעיל מאריג כהה") הוא שיר ילדים מאת המשוררת היידית קדיה מולודובסקי.
השיר, בתרגומה לעברית של פנינה הלפרין ומלווה באיוריו של נחום גוטמן, התפרסם ב-9 בפברואר 1934 במוסף לילדים של העיתון "דבר" בשם "יקטן".
תרגום נוסף, מאת שמשון מלצר, התפרסם במרץ 1937 ב"דבר לילדים" בשם "יגיל והמעיל".
השיר התפרסם בתרגומו של נתן אלתרמן, בשם "גלגוליו של מעיל", ופורסם בספר פתחו את השער: שירי ילדים (איירה: תרצה טנאי; הקיבוץ המאוחד, תש"ו 1945).
השיר מתאר את קורותיו של מעיל שנתפר במיוחד לילד, ולאחר שהילד גדל, המעיל עובר לילדים אחרים.
במהלך גלגוליו הרבים, מתבלה המעיל ומאבד אט-אט חלקים ממנו, עד שלבסוף מתפורר לגמרי.
בתים ראשונים - מקור ותרגומים
באופניים שני גלגלים בעלי רדיוס זהה.
קוטר הגלגל הנהוג באופני מבוגרים הוא "26, 27.5 או "29. נשים רוכבות לפעמים עם גלגלים של "24. "20, או פחות, משמש נוער וילדים.
הגלגל האחורי מונע בעזרת תמסורת, במרבית המקרים גלגלי שיניים ושרשרת, אשר הרוכב מסובב בכוח הרגליים, בעזרת דוושות.
הגלגל הקדמי מונע בגלל הדחף שיוצר הגלגל האחורי.
על הגלגל מורכב צמיג, אשר ייתכן שיהיה עם, או בלי, אבוב (פנימית).
בפועל, ציר הגלגל ארוך מספיק, ובולט מהגלגל.
בעבר היה נהוג שהציר מחובר לשלדה עם אומים.
בישראל הקוטר הנפוץ, ולכן גם האום הדרוש, הוא בגודל 15 מ"מ.
כיום צורת חיבור כזו נמצאת בעיקר באופניים זולים.
באופניים יקרות יותר נפוץ מנגנון של שחרור מהיר.
בחיבור כזה יש ידית קטנה המאפשרת לשחרר, ולהדק, את הגלגל לשלדה (בתמונה).
מנגנון כזה מאפשר לפרק את הגלגל ללא מפתח או כלי עבודה אחרים.
לכן הוא נוח לתיקונים, אך גם מקל על גנבה.
הגלגל בצורתו כיום נוצר רק בסוף המאה ה-19. לפני כן הגלגל הקדמי היה בעל רדיוס גדול יותר מהאחורי.
כאשר במהלך ההתפתחות של האופניים הפרשי הרדיוסים בין הקדמי לאחורי הלכו ופחתו.
הבדל נוסף בין גלגל מודרני לעתיק הוא שהגלגלים הראשונים דמו מאוד לגלגלים של עגלות.
לא היה להם צמיג, או חומר רך אחר בהיקף.
בנוסף לכך, החישורים שלהם היו מאונכים לציר הגלגל.
בגלגל מודרני החישורים משיקים לציר.
גלגויים (שם מדעי: Galagidae) הם משפחת טרום קופים קטנים החיים רק באפריקה שמדרום לסהרה באזורי שיחים ויערות טרופיים.
הם בין הקטנים שבפרימטים וגם בין הפרימיטיבים ביניהם יחד עם הלוריסיים והם שונים מאוד מקרוביהם הקופים – עיניהם הגדולות מותאמות לראיית לילה ואוזניהם גדולות בהרבה יחסית לפרימטים.
הגלגויים מסוגלים לקפוץ באופן מרשים תוך כדי שיטוטיהם בין העצים או השיחים בחשכת הלילה באמצעות שרירי רגליהם העצומים והעצמות הארוכות ובאמצעות כפותיהם המרופדות התופסות ויכולים להגיע בקפיצה אחת למרחק 2.25 מטרים.
הם רודפים בלילה אחרי חרקים שונים ויכולים לתפוס אותם גם במעופם.
ביום הם מקננים בחבורות בחורים בין העצים ומשמיעים קולות גבוהים שמזכירים תינוקות, מה שנתן להם את שמם האנגלי "בושבייבי" (תינוקות הסבך).
גלגו ענק (Otolemur) – בו שלושה מינים
גלגו מחטני (Euoticus) – בו שני מינים
גלגו (Galago) – בו ארבעה מינים
גלגו הסנאי (Sciurocheirus) – בו ארבעה מינים
גלגו ננסי מערבי (Galagoides) – בו שלושה מינים
גלגו ננסי מזרחי (Paragalago) – בו שבעה מינים
גלגו סנגלי (שם מדעי: Galago senegalensis) הוא מין של גלגו הנפוץ ביערות והסוואנות של אפריקה ופעיל בשעות הערב.
הגלגו הוא קרוב רחוק של הקופים והוא קטן מהם, פעיל לילה ובעל עיניים ואוזניים גדולות מאוד יחסית לגופו הקטן; אורכו עד 130 מ"מ ומשקלו 95–300 גרם.
לגלגו רגליים גדולות המסייעות לקפוץ למרחק וזנב שעיר וארוך המסייע באיזון.
צבע הפרווה חום-כתום עד אפור כהה והוא פעיל בחבורות בעיקר בלילה, אז עושה הגלגו שימוש בעיניו ואוזניו הגדולות, בעלות ארבעה שרירים בצוואר, כדי לקלוט את רעשי הסביבה.
הנקבות והצאצאים ישנים יחד, בעוד הזכרים מעדיפים להתבודד.
הגלגו חי בסוואנות וערבות מיוערות או שיחיות ברחבי אפריקה וקופץ מעץ לעץ ומדי פעם יורד לקרקע.
בדומה לרוב הפרימטים הוא אוכל-כול הניזון בעיקר מחרקים, כגון פרפרים, עשים, חגביים וזחלים שונים.
בנוסף, ניזון הגלגו מאגוזים, פירות, זרעים, פרחים, דבש, עופות וביצים.
תקופת הרבייה נפתחת בתחילת נובמבר (תקופת הגשמים) כאשר הנקבה ממליטה 1–2 גורים הנמצאים בחלל בגזע עץ והם מועברים בפה שלה עד שהם מתבגרים ועוזבים.
לגורים טורפים רבים, הכוללים עופות דורסים, נחשים ונמרים וגם להקות שימפנזות.
השימפנזות מנסים להרוג אותם באמצעות מקלות חדים באזורים בהם הם ישנים.
אפשרות יותר נפוצה שלהם היא זריקת אבנים גדולות על הגלגויים וריסוק עצמותיהם.
גלגו ענק צפוני (שם מדעי: Otolemur garnettii) הוא מין של גלגו גדול מתת-סדרת בעלי אף-לח שבסדרת הפרימטים.
הוא גדול יחסית לעומת שאר מיני המשפחה.
הגלגו הענק הוא מין הדומה לקרוביו מהסוואנה, אך בעל פרווה עבה יותר והוא גדול יותר באופן כללי ומזכיר את האיי איי ממדגסקר.
הוא בעל זנב ארוך וזעיר ורגליים ענקיות העוזרות לו לקפץ בין הענפים ביער.
העיניים גדולות וגם האוזניים, אם כי מעט פחות ממיני גלגו אחרים.
צפע הפרווה חום-אדמדם עד אפור (בהתאם לתת-המינים) והזכרים גדולים מהנקבות במעט.
לגלגו פנים קתרו עם אף לח ואדום.
הגלגו חי רק במזרח אפריקה בסומליה, קניה, טנזניה, מוזמביק וזנזיבר.
הם חיים על גבי עצים באזורי גדת נהרות וכן ביערות גשם שופעים.
הם כלל לא קיימים בסוואנה.
הם פעילי לילות החיים בבדידות וניזונים מהכל החל בפירות וחרקים וכלה בביצים ובאזורים מסוימים הם אף למדו לשלות דגים ורכיכות מהמים.
גלגו (שם מדעי: Galago) הוא סוג של טרום קופים החיים ביבשת אפריקה בערבות, סוואנות וביערות.
הגלגו דמויי למור, קטנים מאוד ושוקלים לא יותר מ-300 גרם.
הם שעירים ובעלי עיניים ואוזניים גדולות והם יוצאים מקנם שבין העצים בלילה.
ליצורים אלה רגליים ארוכות ביותר העוזרות להם לקפוץ למרחק של כמה מטרים בכל זינוק, מה שעוזר להם לתפוס טרף קטן ולהתחמק בקלות מטורפים.
במכניקה, גלגול הוא סוג של תנועה המתקיימת כאשר שני גופים, שקיים מגע רצוף ביניהם, נעים האחד ביחס לשני בתנועה המשלבת סיבוב סביב מרכז המסה ותנועה של מרכז המסה עצמו.
בדרך כלל מקובל להתייחס לתנועה שבה לאחד מהגופים יש סימטריה סביב אחד מציריו, בעוד הגוף האחר הוא משטח ישר, כמו גלגול של כדור או גלגל על רצפה, אם כי, תתכנה גם אפשרויות אחרות.
בתנאים אידיאליים, שטח המגע בין הגופים מצטמצם לנקודה אחת בלבד (או לקו ישר, במקרה של גליל או חרוט), ובנוסף המהירות היחסית בין הגופים בנקודת המגע היא אפס וכתוצאה מכך לא מתקיימת החלקה.
תנועת גלגול כזו נקראת גלגול טהור, בגלגול טהור כוח החיכוך אינו מבצע עבודה ולכן אין איבוד אנרגיה שכן נקודת המגע נחה ביחס למשטח.
במציאות, עקב עיוותים באזור המגע, מתקיימת תמיד מידה מסוימת של החלקה.
כתוצאה מכך, וכתוצאה מתהליכים פנימיים נוספים, חלק מהאנרגיה הקינטית האצורה במערכת הופך לחום.
פיזיקה של תנועת גלגול פשוטה
תנועת הגלגול הפשוטה ביותר היא של דיסקה מעגלית קשיחה, המתחילה להתגלגל על גבי משטח ישר, כשציר הסימטריה שלה מקביל למשטח כשמהירותה היחידה בתחילת התנועה היא מהירות קווית .
תנועה זו משלבת תנועה סיבובית של הדיסקה סביב מרכז המסה שלה, ותנועה של מרכז המסה עצמו במקביל למשטח.
כאשר הגלגול הוא גלגול טהור המסלול אותו מתווה כל נקודה על פני היקף הדיסקה נקרא ציקלואידה.
כאשר דסקה זו מתחילה בגלגול עם החלקה, כלומר שיש לדיסקה מהירות בנקודת המגע בין המשטחים, ישנו איבוד אנרגיה בעקבות החיכוך.
איבוד האנרגיה יגרום לאיבוד מהירות, עד שהדיסקה תתקבע על מצב של גלגול טהור.
במקרה כזה, הזמן שייקח לה לעבור מגלגול עם החלקה לגלגול טהור הוא: כאשר מייצג את מומנט ההתמד של הדיסקה, כלומר את התנגדות הדסקה לסיבוב, R את רדיוסה, את מהירותה ההתחלתית ו את מקדם החיכוך של הקרקע עם הדסקית.
מהירות מרכז המסה של הדסקה כתוצאה מהחיכוך לפי החוק השני של ניוטון היא:
נבצע אינטגרציה על שני האגפים
מהירותה הסיבובית של הדיסקה נוצרת כתוצאה ממומנט כח החיכוך, לכן נחשב את המומנט:
המהירות של נקודת המגע בין הדסקה לרצפה מורכבת מחיבור הווקטורים של מהירות מרכז המסה והמהירות הסיבובית, והגדרת גלגול טהור הוא שאין איבוד אנרגיה מהחיכוך ולכן כדי שלא ייווצר חיכוך על נקודת המגע להיות נחה כלומר נדרש שהמהירות היחסית בין נקודת המגע למשטח תהיה שווה לאפס.
תנאי זה מתקיים כאשר חיבור הווקטורים הוא אפס.
נציב את הנתונים בתנאי ונבודד את הזמן:
תנועת דסקה סביב ציר רגעי נח
תכונה נוספת היא שדסקה המתגלגלת גלגול טהור מבצעת תנועה המקבילה לתנועה סיבובית סביב ציר המגע הרגעי בעודו נח, באותה המהירות הסיבובית בה היא מסתובבת סביב מרכז המסה שלה.
נוכיח תחילה שהמהירות הסיבובית של כל נקודה על הדיסקה ביחס לציר הנח היא אכן , לאחר מכן נוכיח כי האנרגיה הקינטית של הדיסקה ביחס לציר הנח אכן שומרת על האנרגיה הקינטית המקורית.
נניח שהגלגל נע ברגע מסוים במהירות ושמהירותו סביב הציר הרגעי הנח היא .
נבחן את הנקודה העליונה בדיסקה ללא הגבלת הכלליות.
לפי הגדרת המהירות הזוויתית מהירותה הרגעית של כל נקודה בדסקה נתונה במשוואה: כאשר הוא המרחק בין הנקודה לנקודת המגע ו-
הוא וקטור המהירות הזוויתית של הגוף.
לכן הנקודה העליונה של הדיסקה מקיימת את המשוואה:
כיוון שהתנאי לגלגול טהור במקרה זה, כפי שהוכח לעיל, הוא מכאן ש:
נשתמש במשפט הצירים המקבילים של שטיינר:
תנועת גלגול של דיסקה על פני דיסקה אחרת.
דיסקה אחת נייחת והדיסקה השנייה מתגלגלת על פניה.
זהו מצב שקול לגלגול של דיסקה על פני משטח ישר, פרט לעובדה שבמקרה זה המשטח הוא מעגלי.
צירי הסיבוב של שתי הדיסקיות נייחים, ושתי הדיסקיות מסתובבות.
במקרה זה, המהירות הרגעית בנקודת המגע אינה שווה לאפס, המהירות בשתי נקודות המרוחקות ביותר מנקודת המגע שווה למהירות בנקודת המגע, והפוכה לה בכיוונה.
תנועת גלגול של חרוט על פני חרוט אחר.
במקרה זה אחד החרוטים חייב להיות קמור בעוד האחר יכול להיות קעור, קמור, או משטח ישר (זהו בעצם מקרה פרטי של חרוט שזווית הראש שלו שווה ל- ).
ייחודה של תנועת הגלגול של חרוט היא, שמרכז המסה שלו מבצע תנועה מעגלית בניגוד לדיסקה, או גליל, שמרכז המסה שלהם נע בקו ישר.
ייחוד נוסף הוא שקיימת נקודה על פני החרוט, (הקדקוד שלו), הנמצאת במנוחה במהלך התנועה כולה.
גלגול של גופים חסרי סימטריה צירית.
תנועת גלגול אינה מותנית בכך ששני הגופים, או אפילו אחד מהם, יהיו בעל סימטריה צירית.
שתי דוגמאות ידועות הן משולש רולו (Reuleaux triangle) וגופי מייסנר (Meissner bodies).
הספריקון (Sphericon) והאולואיד (Oloid) הם חברים בקבוצה מיוחדת של גופים מתגלגלים, שבמהלך תנועתם פורסים את כל שטח הפנים שלהם, כך שבמהלך כל מחזור גלגול, כל נקודה על פני השטח שלהם נוגעת במשטח עליו הם מתגלגלים.
כיון שבאזור המגע של שני גופים המתגלגלים זה על גבי לזה, כמעט ולא מתקיימת תנועה יחסית, כוח החיכוך הקינטי המתנגד לתנועה הוא מזערי.
ניתן לנצל זאת בהתקנים בהם נדרשת תנועה יחסית בין רכיבים הנמצאים במגע זה עם זה.
גלגל - האביזר העתיק ביותר, והנפוץ ביותר, המנצל את היתרונות המכניים הגלומים בתנועת גלגול.
כיוון שכוח החיכוך הנוצר בתנועה זו נמוך במאות אחוזים מכוח החיכוך הנוצר בתנועת החלקה, מאפשר השימוש בגלגל לשנע מטענים ממקום למקום תוך השקעה של אנרגיה מינימלית.
מסב גלילה - הוא חלק במכונה שמטרתו, בין היתר, למזער את כוח החיכוך בין שני אלמנטים של המכונה הנעים האחד ביחס לשני.
המסב בנוי, בדרך כלל, משתי טבעות קונצנטריות, שביניהן נמצאים גופי גלילה בעלי סימטריה צירית, כגון כדורים, גלילים, חרוטים וכו'.
כל אחת מהטבעות מחוברת לאלמנט אחר של המכונה, ובשעה שאחד האלמנטים, או שניהם, נמצאים בתנועה, מתחילים גופי הגלילה להתגלגל על פני שתי הטבעות בו זמנית, ומאפשרים הפחתה של ממש בכוח החיכוך.
גלגל שיניים - הוא חלק במכונה שמטרתו לאפשר העברת מומנט בין שני צירים, או יותר, במכונה.
בהיקפם של גלגלי השיניים נמצאות בליטות (השיניים), המתוכננות באופן כזה שכאשר שני גלגלי שיניים משולבים ונעים בתנועה סיבובית האחד ביחס לשני, הבליטות של גלגל אחד נעות בתנועת גלגול מושלמת על פני הבליטות של הגלגל השני.
גלגלת - היא מתקן שמטרתו לאפשר שינוי בכוונו של כבל משיכה, באופן שממזער את התנגדות כוח החיכוך.
בהיבט של תנועת הגלגול זהו מקרה מיוחד בו אחד העצמים במערכת (הכבל) הוא גמיש, ולכן מתקיים מצב בו בין שני גופי המערכת (הגלגל והכבל) קיים מגע לאורך קו, ולא מגע נקודתי בלבד.
מצב דומה ניתן למצוא גם בכלי רכב זחלי ובמסוע.
גלגו ענק חום (שם מדעי: Otolemur crassicaudatus) הוא מין של גלגו מסדרת הפרימטים.
הגלגו הוא קרוב רחוק של הלמורים השוכן ביערות אפריקה.
הוא בעל פרווה שעירה חומה ומעט אפורה וראש מגודל עם עיניים צהובות ובורקות.
הכפות רגליים גדולות ונקיות משיער והזנב שעיר וארוך מאוד.
הגלגו חי ביערות שמסומליה וטנזניה עד לצפון דרום אפריקה.
הוא שוכן בין ענפי העצים ויוצא לחפש מזון בלילות.
הגלגו יכול לזנק למרחק גדול באופן משמעותי מאורך גופו לאורך ולגובה כשהוא מוצא מזון.
הוא ניזון מפירות כמו פיקוס, בננה ופירות יער, זרעים שונים, פרחים, חרקים, חלזונות ואף מזוחלים קטנים.
הוא לופת את הטרף בידיו ומוחץ אותו או מעביר אותו לפיו.
הגלגו הוא בעל חיים יחידאי - הזכרים טריטוריאליים ויתקפו מסיג גבול.
גלגו ענק (שם מדעי: Otolemur) הוא סוג של פרימט אפריקני ממשפחת הגלגויים.
פרימטים אלה הם פעילי לילה בעלי עניים גדולות ופרווה שעירה אפורה וחומה.
הם משתמשים בזנבם הארוך והשעיר כדי לקפץ בין ענפי העצים ולמצוא לעצמם טרף.
הם ניזונים מחרקים, חלזונות, עכבישים, ביצים, זוחלים קטנים ומגוון גם בכמה פירות כמו בננה ופיקוס.
הם יחידאים וטריטוריאליים במשך רוב הזמן, למעט בעונת הרבייה.
גלגול אסקימואי או גלגול קיאק הוא פעולה של יישור קיאק הפוך, על ידי שימוש בתנועת הגוף או משוט.
בדרך כלל הדבר נעשה על ידי הרמת פלג גוף עליון כלפי פני השטח, ותנועת מותניים חזקה, ושימוש בכוח קטן באמצעות המשוט כדי לסייע לפלג הגוף העליון לחזור מעל הסירה.
"גלגול" הוא פעולה חיונית עבור חותרי whitewater (נהרות גועשים) מאתגרים (Class IV או יותר), כיוון שהיציאה מהסירה ושחייה מותירים לחותר אפשרות פחותה לתמרון ושליטה, ולכן מותירה אותו חשוף יותר מאשר בסירה.
המיומנות של יישור קיאק הפוך נוצרה על ידי חברות ציידים-לקטים שגם פיתחו את הקיאק כסירת ציד; האלואיטים והאינואיטים.
האינואיטים בגרינלנד השתמשו בכמה טכניקות שאפשרו את תיקון הקיאק לאחר התהפכות, עם או בלי משוט, וגם באמצעות יד אחת בלבד, או בלי ידיים בכלל.
בסקר שנערך בשנת 1911 בגרינלנד נמצא כי מתוך 2,228 ציידים עם קיאק משלהם, 867 הצליחו "להתגלגל" (בלשון הקיאקיסטים בעברית הפעולה קרויה "גלגול" והפועל מכונה "להתגלגל").
בשנת 1605, מספר גברים אינואיטים יחד עם הקיאקים שלהם הובאו לאירופה על ידי משלחת דנית; הם נתנו הדגמה של גלגול ומרוצים נגד סירות חתירה בנמל קופנהגן, ולעיני המלך כריסטיאן הרביעי.
תערוכה דומה התקיימה בהאג בשנת 1625. פול אגדה, בנו הצעיר של מיסיונר שחי עם האינואיטים, היה כנראה הלא-יליד הראשון שלמד לגלגל קיאק, בשנות השלושים של המאה ה-18. גלגול קיאק הודגם בשנת 1889 ב-Sandviken, נורווגיה על ידי Oluf Dietrichson, חבר משלחת 1888 של ננסן לגרינלנד.
עם הצמיחה המהירה של ספורט קיאקים באירופה ובארצות הברית במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, היכולת "להתגלגל" הופצה על ידי הקיאקיסט האוסטרי, אדי הנס פאולטה (1900–1966).
אף על פי שלא היה, כפי שטען, האירופאי הראשון לרכוש את המיומנות, הוא פיתח טכניקה שבה היד אוחזת בקצה המשוט, דבר שמקל על השליטה בו.
סגנון ה "Pawlata רול" שפיתח עדיין משמש לעיתים ללימוד חותרים מתחילים.
גרינלנדי משבט ה Kalaaeq בשם מאנאסה מתוסן (1915–1989), התפרנס מהדגמת גלגולי קיאק ותעלולי קיאקים עבור תעשיית הסרטים.
בשנת 1949, הוא קבע שיא של ביצוע 10 גלגולים רצופים ב 18 שניות.
ישנם סוגים רבים של גלגול, אשר משלבים וריאציות שונות על הטכניקה הנפוצה של שילוב הנעת המשוט על פני השטח, עם "מכת מותן" (hip-flick).
טכניקות שונות של גלגול עשויות להיות יותר או פחות שימושיות במצבים שונים.
כלל מפתח אחד לכל סגנונות הגלגול, הוא שעל הראש להיות האיבר האחרון שיוצא מן המים, עוקב אחרי פלג הגוף העליון - ולא הראשון, דבר שגורם לפרופיל לא-הידרודינמי ונוטה להתנגד לתנע הזוויתי שהוא סימן ההיכר של גלגול מוצלח.
שלושים וחמישה סוגים שונים של גלגול ותמרונים הקשורים אליו מבוצעים באליפויות חתירת קיאק בגרינלנד.
לגלגולים שונים ישנן מטרות שונות, כגון תיקון כיוון הקיאק אם הזרועות מסתבכות או נפצעות, אם המשוט אובד לחותר, אם חצאית החתירה ירדה או לא שכלל לא נלבשה, או אם הקיאקיסט צריך לאחוז ולשמור על חפץ כלשהו (בתחרות - באחיזת שק מנופח או משקלות של שמונה ק"ג).
זהו אחד מסגנונות הגלגול העיקריים, ונוהגים ללמד אותו ראשון חותרים מתחילים.
לכן סגנון זה הוא בדרך כלל מה שמכונה "גלגול קיאק".
סגנון זה טוב לשימוש על מים פתוחים או שטוחים, אבל דורש שטח גדול למדי כדי לבצעו היטב, ולכן הוא פחות שימושי במקומות פחות מרווחים או בנהרות.
גלגול C-to-C הוא עוד גלגול נפוץ ונוטים להשתמש יותר בחתירה בנהרות.
שמו של הסגנון הוא בהשראת שתי צורות העיקול הנדרשות מהגוף במהלך הגלגול.
גלגול בורג הפוך (ידוע גם כגלגול סיפון-אחורי - "Back Deck Roll")
כפי שהשם מרמז זה דומה גלגול זה ל"גלגול בורג", אך הוא מבוצע בהיפוך, או באופן כללי כאשר החותר מפנה את פלג גופו העליון לאחור, לעבר הסיפון האחורי.
בתרחיש זה הרבה יותר מהר לבצע את הגלגול מאשר להניע את המשוט למקומו בעמדת המוצא של הגלגול הרגיל.
החיסרון של גליל זה הוא שהוא משאיר את פניו של הקיאקיסט חשופים, וכן הוא מסכן במידת מה את הכתף.
גלגול זה מיועד יותר להדגמת יכולת, אבל יכול להיות גם שימושי אם החותר איבד את המשוט שלו.
הוא גם שימושי במשחק של פולו הקאנו.
גלגול זה מתבסס באופן מאסיבי על "מכת האגן" ("hip-flick").
הוא משמש לעיתים קרובות גם על ידי חותרים אשר חוצים מפלים גדולים, שכן נחיתה במהירות גבוהה ללא משוט נחשבת לסיכון פחות מאשר הנחיתה עם המשוט.
גלגול ללא משוט, כאשר הקיאקיסט משלב את זרועותיו על החזה ומתכופף קדימה.
ישנן טכניקות מסוימות שעושים בהן שימוש לעיתים נדירות בלבד על ידי חותרים מודרניים.
גלגול Pawlata מבוצע תוך אחיזה בקצה הרחוק של להב המשוט אחד והנעת הלהב השני מהחרטום לכיוון הירכתיים.
גלגול Stery הוא פאוולטה הפוכה.
בגלגול בסגנון ה Put Across אוחזים בלהב אחד של המשוט בעוד יתר המשוט נשען בזווית ישרה על הקיאק.
החותר נשען על המשוט לתיקון מיקומו של הקיאק, ללא פעולת גריפה עם המשוט.
גלגול הסערה ("Storm Roll") עושה שימוש בתנועת גריפה אנכית במקום גריפה אופקית.
גלג או גלגי (בדנית: gløgg, בשוודית: glögg ובפינית: glögi) הוא משקה אלכוהולי מתובל המוגש חם.
הגלאגי הראשון שהוכן היה למעשה ליקר מתובל, והוא נצרך על ידי שליחים ואנשי הדואר שרכבו על סוסים או על מגלשיים במזג אוויר קר בסקנדינביה.
את משקה הגלאגי מכינים תחילה על ידי הרתחת מים והוספת תבלינים לתוכם.
לאחר שהנוזל מבעבע מסננים אותו ומוסיפים לו מיץ ענבי שועל, יין או ליקר צלול.
במטבח הפיני, נהוג להכין את המשקה בתיבול ציפורן, קינמון וזנגביל.
תבלינים אחרים בהם נעשה שימוש הם קליפת תפוז והל.
לעיתים מוסיפים למשקה צימוקים או שקדים.
בחנויות בהם ניתן לקנות גלאגי תעשייתי, הגלאגי יכיל מיץ ענבים או מיץ ענבי שועל, תערובת של מיצי פירות, מיץ תפוחים או יין.
הגלאגי יכול להתבסס גם על רום.
מחממים היטב לקונים את הגלאגי אם הוא מבוסס על מיצים טבעיים, אך אם הגלאגי מבוסס על משקה אלכוהולי אין להרתיח את המשקה.
נהוג להוסיף צימוקים שלמים או שקדים למשקה עם חימומו או מיד לפני צריכתו.
בפינלנד ישנם שלושה סוגים של גלאגי: גלאגי נטול אלכוהול, גלאגי עם מעט אלכוהול וגלאגי עתיר אלכוהול.
גלאגי ללא אלכוהול נחשב למשקה לילדים, אך כיום נהיה פופולרי גם בקרב מבוגרים.
גלאגי עתיר אלכוהול יכול להכיל עד 22% אלכוהול במשקה.
מאז תחילה המאה ה-19 היה הגלאגי למשקה האלכוהלי החורפי לגבר, חיממו וערבבו אותו עם מיץ, סירופ ולעיתים גם עם ליקר או פונץ'.
בסוף המאה ה-19 היה נהוג להוסיף לגלאגי אך ורק משקאות אלכוהוליים, אך בשל איסור על צריכת אלכוהול באותה תקופה כמעט שהפסיקו לשתות את המשקה.
כאשר חוק היובש בוטל בשנות ה-30 של המאה ה-20, הגלאגי פורסם במגזינים פינים ושוודים, ובשנות החמישים והשישים נהפך למשקה אלכוהולי המזוהה עם המטבח הפיני והמטבח השוודי.
שתיית גלאגי נהפכה למנהג של חג המולד ברחבי פינלנד.
שמו הפיני של המשקה, גלאגי (glögi) נגזר משמו השוודי, גלוג (glögg), שהוא נגזרת של הביטוי glödgat vin שפירושו יין חם בשוודית.
גלגו ננסי מערבי או גלגו ננסי (שם מדעי: Galagoides) הוא סוג של פרימטים קטנים ממשפחת הגלגויים, אשר חיים רק ביערות הטרופיים של מרכז ומערב אפריקה.
סוג זה קרוב לסוג גלגו ענק, ובמקור שייכו את המינים הכלולים בו לגלגו.
הסוג הופרד ב-1833 בידי החוקר הסקוטי אנדרו סמית' ועד 2017 הוא כלל 9 מינים.
עם זאת מחקר חדש מצא הבדלים במורפולוגיה ובצורת הקול שמשמיעים חלק מהמינים והם הועברו לסוג אחר - גלגו ננסי מזרחי (Paragalago).
במראם הם קטנים יחסית, אך לא הקטנים ביותר מבין הגלגויים (הסוג נקרא עקב השוואה בינו לבין מיני הגלגו הענק, אליו שויכו במקור).
אף על פי ששני הסוגים קטנים הם אינם קרובים טקסונומית וייתכן שקטנותם התפתחה באופנים שונים במשך האבולוציה.
המינים הכלולים כיום בסוג הם:
גלגו ננסי מזרחי (שם מדעי: Paragalago) הוא סוג של פרימטים ממשפחת הגלגויים, אשר חיים ביערות אפריקה.
במקור מינים אלה השתייכו לסוג גלגו ננסי מערבי (Galagoides).
בני סוג זה בעלי גוף קטן, אך מעט גדול יותר מהגלגויים המערביים, אך שני הסוגים אינם קרובים טקסונומית.
הם כנראה התפתחו לכיוונים שונים עם פיצול שנגרם בידי הבקע המזרח-אפריקני.
עד 2017 הם אוחדו עם הגלגויים המערביים באותו סוג.
אך מחקר חדש מצא הבדלים במורפולוגיה ובצורת הקול שמשמיעים חלק מהמינים והם הופרדו בשנת 2017 לסוג אחר.
בני הסוג הם קטנים, במשקל של 60 עד 120 גרם בממוצע והם בעלי שרירי רגליים ארוכים העוזרים להם לקפץ למרחקים ארוכים בהרבה מאורך גופם.
הם פעילי לילה היוצאים מחללי עצים לחפש חרקים וטרף דומה.
בני הסוג נפוצים בעיקר במזרח אפריקה.
גלגו הסנאי (שם מדעי: Sciurocheirus) הוא סוג של פרימטים ממשפחת הגלגויים, החיים רק במערב אפריקה מקמרון, ניז'ר וניגריה עד לנהר הקונגו.
סוג זה כולל 4 מינים, חלקם נדירים מאוד.
במקור שויכו לסוג גלגו עד 1872.
מינים אלה הם בינוניים ביחס למשפחתם, באורך 16 עד 23 סנטימטרים, בעלי זנב ארוך כמו של סנאי (ומכאן שמם) באורך 20 עד 30 סנטימטרים ומשקלם 190 עד 430 גרם בממוצע.
הם בעלי חוטם דק מוארך ועיניים גדולות מותאמות לראיית לילה שצבעם חום-אדמדם.
מינים אלו שוכני ביערות ואזורים סבוכים והם פעילי לילה היוצאים מחללי עצים לחפש חרקים ופירות על העצים והענפים סביבם והם יכולים לטפס על משטחים כמעט אנכיים, תוך שימוש בכפות הרגליים הגדולות והרגישות שלהם.
גלגו מחטני (שם מדעי: Euoticus) הוא סוג של טרום-קופים ממשפחת הגלגויים, הכולל רק 2 מינים החיים ביערות הטרופיים של מרכז ומערב אפריקה.
מינים אלה בינוניים בגודלם, בעלי אורך ממוצע של 18 סנטימטרים, והם בעלי רגליים וטפרים גדולים וחדים העוזרים להם לאחוז בענפים ובחפצים בחוזקה.
צבע הפרווה אפור-אדמדם עם חלקים בהירים יותר סביב הבטן והחזה.
העיניים גדולות ומותאמות לראייה לילית והחוטם כהה ומוארך.
מינים אלה יחידאים או חיים בקבוצות קטנות והם ניזונים בלילות מחרקים וגם משרף עצים.
כמו שאר הגלגויים הם מסוגלים לקפץ למרחק רחוק יחסית לגודלם, מה שעוזר להימלט מטורפים.
גלגו מחטני דרומי (Euoticus elegantulus) - מצוי ביערות קמרון, גינאה המשוונית, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, הרפובליקה של קונגו והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
גלגו מחטני צפוני (Euoticus pallidus) - מצוי לאורך יערות החופים של ניגריה, קמרון והאי ביוקו שבגינאה המשוונית.
גלגיליות (שם מדעי: Rotifera) היא מערכה הכוללת 2,200 מינים של חסרי חוליות מיקרוסקופיים, שגודלם 50 מיקרומטר עד 2 מילימטר הנפוצים בעיקר במים מתוקים שכמה מינים חיים במים מלוחים.
המדען ג'ון האריס (John Harris) תיאר כמה מינים מהמערכה כבר ב-1696, מינים אחרים במערכה תוארו על ידי אנטוני ואן לוונהוק ב-1703 אך השם ניתן למערכה רק על ידי החוקר ז'ורז' קיווייה.
משמעות שם המערכה היא נושא גלגל בשל כתר בעל ריסים שנמצא מסביב לפה הנראה כמו גלגל שבעל החיים נע.
למינים במערכה יש סימטריה דו-צדדית ומגוון גדול של צורות החל מצורת קופסה עד לצורת תולעת.
הריסים של הכתר יוצרים זרם שסוחף מזון לתוך הפה.
המינים במערכה זו בעלי מוח קטן.
מערכת העצבים מהווה כ-25 אחוזים מ-1,000 התאים שבגופו של בעל החיים.
המינים במערכה זו ניזונים מחליקיקים אורגניים, חיידקים מתים, אצות ופרוטיסטים.
המינים במערכה זו משמשים לעיתים לניקוי אקווריומים.
המינים במערכה זו מתרבים ברבייה אל-זוויגית דרך הטלת ביצים.
חלק מהמינים שומרים על הביצים בתוך הגוף שלהם עד שהביצים בוקעות.
רוב המינים בוקעים מהביצים כגרסאות מיניאטוריות של הבוגר, לעומת זו מינים אחרים בוקעים בצורת פגית ששוחה חופשי ומגיעה לגודלה המרבי תוך כמה ימים בעוד הזכרים גדלים לאט יותר.
תוחלת החיים היא מבין הקצרות ביותר בקרב עולם החי ונעה בין יומיים לשלושה שבועות אצל הנקבות בעוד שתוחלת החיים של הזכרים לא ידועה.
למינים במערכה זו יש הרבה טורפים כמו שטרגליים, דגים קטנים כמו סרדינאים וסלמוניים, חיטחבים, מסרקניות, מדוזות, כוכבי ים ודובוני מים.
גלגול המוות הוא תמרון טריפה והתנהגות של תנינאים, בו הם אוחזים בטרף בלסתותיהם ואז מתגלגלים סביב צירם בפראות במטרה להמם את הטרף ולבתרו.
התנינאים הם בעלי חיים טורפים ששיטת הציד העיקרית שלהם היא מארב מתחת לפני המים בסמוך לגדה ואז זינוק מהיר על בעל חיים שהתקרב יותר מידי לשפת המים, נשיכתו בעוצמה, תפיסתו בלסתות ואז גרירתו אל המים על מנת להטביעו ולאוכלו.
שיני התנין מותאמות לריסוק ואחיזה בלבד, והוא אינו מסוגל ללעוס את האוכל שלו או לחותכו בפה.
לשם כך, הוא משתמש ב"גלגול המוות" על מנת לבתר את טרפו לנתחי בשר קטנים יותר אותם הוא יוכל לבלוע.
במסגרת התמרון התנין אוחז בטרף בפיו ואז מסתובב בפראות סביב צירו (הציר האורכי, מקצה החרטום ועד לזנב).
המומנט שיוצר הגלגול החזק והמהיר קורע נתחי בשר מהגופה, אותם בולע התנין.
לפעמים מבצעים התנינים את "גלגול המוות" גם נגד טרף שטרם נהרג ועדיין נאבק, על מנת להמם אותו ולהכניעו ביתר קלות.
בקרב תניני היאור לעיתים קרובות מבוצע "גלגול המוות" בשיתוף פעולה בין שני פרטים או יותר: תנין אחד תופס בפיו את הגופה או הטרף בתור עוגן, ותנין שני מסתובב בפראות ותולש חתיכות בשר, ולאחר מכן הם מתחלפים בתפקידים.
התנהגות דומה מאוד מפגין המין כלב ים נמרי בעת ציד פינגווינים, אותם הוא מטלטל בשיניו מתחת למים עד שהם נקרעים.
עם זאת הוא עושה זאת ללא שיתוף פעולה, מאחר שהוא צייד יחידי.
גלגו מוהול (שם מדעי: Galago moholi) הוא מין של גלגו הנפוץ ביערות והסוואנות של מרכז אפריקה ואפריקה הדרומית ופעיל בשעות הערב.
בבער הוא נחשב לתת-מין של גלגו סנגלי, אם כי הופרד לאחר בדיקות שהראו שאלו שני מינים שונים.
המין כולל כיום 2 תת-מינים:
גלגו זה חי בסוואנות מיוערות וביערות משווניים, אך פתוחים יותר מיערות גשם, לרוב באזור המסיק והוא חי בטבע במדינות: אנגולה, בוצואנה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מלאווי, מוזמביק, נמיביה, דרום אפריקה, אסוואטיני, טנזניה, זמביה וזימבבואה ואולי גם ברואנדה ובבורונדי.
הגלגו מגיע לאורך של 15 ס"מ והוא בעל זנב באורך 23 ס"מ בקירוב.
הוא בעל פרווה אפורה-כסופה, אוזניים רחבות ומעוגלות ועיניים גדולות וחומות המותאמות לראיית לילה.
לגלגו רגליים עבות וארוכות העוזרות לו לזנק והוא בעל זנב שעיר.
הגלגו הוא מין פעיל לילה החי בין ענפי עצי שיטים, בעיקר משיטת הסוכך ושיטת הקארו (Vachellia karroo) לרוב והוא ניזון מחרקים ומשרף ולשד עצים של השיטים.
הוא מקפץ ביעילות ממקום למקום ולעיתים יכול להימצא על הקרקע, אם כי שם הוא פגיע לטורפים.
הגלגויים חיים ביחידות משפחתיות קטנות הנחות ביום בחללי עצים.
אוכלוסייתו נרחבת ואינה נמצאת בסכנה בטבע.
גלגולי שלג או תיקון שלג הם סוג של סיגוף שמטרתו כפרת עוונות, תיקון עולם, הזדככות והיטהרות.
סיגוף על ידי שלג מוזכר אצל רבי אלעזר מוורמייזא בספרו "הרוקח" כתשובה למי שבא על אשת איש.
סיגוף זה מבוצע בישיבה בקרח או בשלג פעם או פעמיים מדי יום, כשבכל פעם צריך לשהות שעה בתוך הקרח והשלג.
הסיגוף מצוין כסיגוף הקשה כמו מוות (מובאים שם גם סיגופים זהים לכך, כמו ישיבה לפני זבובים, נמלים או דבורים).
גלגולי השלג מופיעים בעיקר אצל המקובלים וגדולי תנועת החסידות.
רבי חיים טירר מביא בספרו "סידורו של שבת" שמועה שלפיה רבי סעדיה גאון נהג בעשיית גלגול שלג, לשם סיגוף עצמי על שלא עבד את ה' בעבר כפי הכרתו את ה' בהמשך.
לא ידוע על מקורות קדומים יותר לסיפור זה, ולאחר הדפסת הספר "סידורו של שבת" התגלגל הסיפור לספרים רבים, ובחלק מהם הוא מופיע עם מספר שינויים.
יש הנוהגים לבצע גלגול שלג גם במדינת ישראל כיום, אך דבר זה נדיר יחסית עקב מיעוט השלג בישראל.
יש שהזהירו גם מפני סכנת כוויות הקור וההיפותרמיה הכרוכות בביצוע לא זהיר של הגלגול.
הרב מרדכי אליהו מביא גרסה מעודנת יותר לגלגולי השלג, לקיחת שלג ומריחתו על המצח תוך כוונה וייחוד ייחודים.
גם בעקבות פעולה זו "ילכו כל עוונותיו", ובתנאי שיהרהר בתשובה.
במקום שאין שלג כתב רבי יוסף חיים מבגדאד שלכל הפחות ייקח חתיכת שלג בשיעור שיוכל לגלגל בה ידיו מתחילת האצבעות עד הכתף פנים ואחור תשע פעמים.
וחתיכה זו אפשר להשיג בימות החורף גם במקום שאין שלג, "שאם יניחו בקערה מעט מים על הגג בלילה יהיו המים ההם באור הבוקר חתיכת שלג".
עוד כתב רבי יוסף חיים מבגדאד שיכול להפשיר את השלג ולטבול בו, כל עוד המים קרים ביותר, כיון שסוד תיקון השלג הוא תלוי בזה שטובל את גופו בשלג כשהוא קר מאד ועל ידי זה מתקרר גופו.
יש שכתבו שאפילו אם אדם הולך ברחוב בזמן שיורד גשם ורגליו נרטבות, והוא מכוון בדעתו שיהיה לו זה כגלגול שלג, הרי זה נחשב לו כאילו קיים בפועל גלגול שלג ומועיל לו לדברים שהתיקון שלהם מצריך גלגול שלג דווקא.
אבל אם אינו מכוון אף שכל ייסורים מועילים לכפרת עוונות אבל אין זה במדרגת גלגול שלג.
האר"י כתב כתיקון למשכב זכור להתענות 233 תעניות ולהתגלגל בשלג.
רבי יוסף חיים מבגדאד מדייק מדברי האר"י שיש לעשות את תיקון השלג דווקא בימי התענית.
רבי שלום שרעבי כותב, שאחר הטבילה בשלג יכוון תיבת "בצלמון" מהפסוק "בפרש ש-די מלכים בה תשלג בצלמון" בכתיב מלא, העולה בגימטריה 216.
הרב מרדכי אליהו כותב, שבשעה שמניח את השלג על מצחו יכוון כי של"ג עולה בגימטריה 333, כנגד ג' אלפין שעולים בגימטריה של"ג.
ובעת שמניח את השלג על המצח יאמר "וסר עוונך וחטאתך תכופר", ובזה ילכו כל עוונותיו, ובתנאי שיהרהר בתשובה.
רמח"ל כותב שהמון העם טועה לחשוב שהחסידות תלויה באמירת מזמורים רבים ווידויים ארוכים מאד, צומות קשים, וטבילות קרח ושלג, אותם הוא מגדיר כ.
גם הגר"א כתב שעל האדם להתייסר לא בתעניות וסיגופים אלא רק ברסן פיו ובתאוותיו, וזוהי התשובה וזהו כל פרי העולם הבא, וזה יותר מכל התעניות והסיגופים שבעולם.
על האדמו"ר רבי ישראל מרוז'ין מסופר שכאשר אחד מחסידיו השתבח בפניו על כך שהוא נוהג בגלגול שלג ושאר סיגופים, הצביע האדמו"ר על סוס בחצר ואמר שאף הוא נוהג בגלגול שלג ושאר סיגופים ובכל זאת אינו אלא סוס.
שימוש בשלג, קרח או מים קרים כאמצעי סיגוף למטרת בקשת מחילה וכפרה, מאבק ביצר או טהרה, מוכר במידת מה גם בכמה תרבויות אחרות.
דוגמה היסטורית מפורסמת הוא המקרה של ההליכה לקנוסה שבו לפי המסופר בשנת 1077 הקיסר הגרמני היינריך הרביעי, ניצב בשלג שלושה ימים, כורע ברך לפני שערי טירת האפיפיור בעיירה קנוסה, כשהוא יחף ולבוש בגדי צמר של איכר וביקש מהאפיפיור רחמים ומחילה.
הבישוף בונוונטורה מספר בספר האגדות שלו על חיי פרנציסקוס מאסיזי על מקרה שבו פרנציסקוס התגלגל ערום בשלג כחלק ממאבקו בפיתויי היצר.
בתרבות היפנית של היום מוכרת פרקטיקה סגפנית (כחלק מדת השינטו ומדת הבודהיזם בגרסה יפנית) שמכונה מיזוגורי (mizugori) או טקיגיו (takigyo), שבה אנשים שופכים על עצמם מים קרים או עומדים במשך זמן ממושך בתוך מפל מים קרים כדי לטהר את עצמם מבחינה רוחנית.
גלגול עיניים הוא הבעת פנים ומחווה גופנית בה אדם מפנה את עיניו כלפי מעלה, לעיתים קרובות בתנועה קשתית מצד אחד לצד השני.
באנגלוספירה, תנועה זו זוהתה כתגובה פסיבית-אגרסיבית למצב או אדם לא רצויים.
הבעת פנים זו משמשת כדי לבטל או להביע בוז כלפי דברים שנאמרו או נעשו על ידי אדם אחר.
גלגול עיניים קיים בספרות לפחות מאז המאה ה-16, על פי מילון אוקספורד האנגלי.
ויליאם שייקספיר השתמש מעת לעת בהבעת פנים זו ביצירותיו כדי לתאר תאווה או תשוקה לדמות אחרת, כפי ששימשה בשירו "האונס מלוקרס".
בתקופתו נעשה שימוש נפוץ בגלגול עיניים כביטוי לתשוקה או לפלירטוט, והוא המשיך לשמש בדרך זו בספרות במשך מאות שנים.
משמעות זו לגלגול עיניים שימשה במוזיקה ובסרטים עד סביב שנות ה-50 של המאה ה-20, אך בהמשך החלה לקבל את המשמעות המוכרת כיום.
הבעת פנים היא אחת הצורות הנפוצות ביותר של תקשורת לא מילולית בקרב בני אדם.
במחקרים שנעשו על בנות מתבגרות עלה שגלגול עיניים הוא התגובה הבולטת ביותר למורת רוח.
נערות בנות 13 הראו שגלגול עיניים הוא הסימן העיקרי לתוקפנות כלפי בני גילן במצבים חברתיים.
גלגול עיניים מלווה לרוב בהצלבת זרועות וזריקת הראש או הגוף לאחור, במאמץ מוגבר לסמל הימנעות או אי-נחת.
הימנעות עשויה להתאפיין בהעברת עוינות או ריחוק, לרוב במטרה לסיים מערכת יחסים מכל סוג שהוא.
מחקר שנערך על ידי ג'ון גוטמן קובע כי התנהגות מבזה כמו גלגול עיניים היא הגורם המרכזי בחיזוי גירושין, ואחריו ביקורת, התגוננות והסתגרות.
גלגול העיניים משדר לצד השני שמה שהוא עושה כל כך לא רצוי, עד שלא כדאי אפילו להסתכל או להקדיש מחשבה, וזו הסיבה שמערכות יחסים רבות נהרסות משימוש מופרז בפעולה זו.
בשנת 2010, חברי מועצת העיר אלמהרסט שבאילינוי ביקשו לחוקק חוק האוסר על שימוש בגלגול עיניים.
בשנת 2018, גלגול עיניים של עיתונאית סינית הפך לחדשות בינלאומיות.
היא גלגלה את עיניה בהיותה מוטרדת מההתנשאות המופרזת של עיתונאי אחר כלפי פקיד ממשלתי, וזכתה לצנזורה כתוצאה מכך, כאשר CNN דיווחה על שמועות לפיהן אישורי העיתונות שלה בוטלו בגלל גלגול העיניים.
ביוני 2024 ראיינה בריאנה ג'וי גריי מערוץ הטלוויזיה של חברת החדשות The Hill בוושינגטון את ירדן גונן, אחותה של רוני גונן החטופה ברצועת עזה.
במהלך הריאיון, המגישה גלגלה עיניים כשירדן דיברה על אחותה החטופה.
יומיים לאחר מכן המראיינת פוטרה מעבודתה.
במרוצת השנים הועלו השערות הטוענות כי גלגול עיניים הוא תכונה אבולוציונית של נשים, ולכן מחווה זו מבוצעת יותר על ידי נשים מאשר גברים.
השערה אחת היא שגלגול עיניים התפתח כדרך הכרוכה בסיכון נמוך להביע תוקפנות וחוסר הסכמה.
בהשוואה לגברים, נשים נטו להשתמש בטקטיקות הישרדות שלא היו כרוכות באלימות פיזית בקונפליקט.
בתרבויות רבות קיימת הסתכלות הצידה בדחייה או בחוסר הסכמה.
גלגול עיניים משמש למטרות דומות.
אופיה הבין-תרבותי של התופעה תומך בהשערה שזו תגובה מולדת לגירויים לא נעימים.
גלגיליות עלוקתיות או בדלואידים (Bdelloidea) היא מחלקת בעלי חיים במערכת הגלגיליות המצויים בבתי גידול של מים מתוקים בכל רחבי העולם.
ישנם למעלה מ-450 מינים מתוארים של גלגלויות אלה, הנבדלים זה מזה בעיקר על בסיס מורפולוגיה.
המאפיינים העיקריים המבדילים את הבדלואידים מקבוצות קשורות של גלגיליות הם קיום בלבדי של רביית בתולים (פַּרְתֵנוֹגֶנְזָה) והיכולת לשרוד בסביבות יבשות וקשות על ידי כניסה למצב של תרדמה הנגרמת על ידי ייבוש (אנהידרוביוזה).
מיני המחלקה נחשבים מהשורדים הגדולים של הטבע.
כאשר הם מתייבשים, הדנ"א שבתאיהם עשוי להתפרק לאלפי מקטעים נפרדים.
עם שוב המים לסביבתם, מקטעים אלה מתחברים מחדש באמצעות פעילות אנזימטית, והם חוזרים לפעילות מלאה בתוך שעות אחדות.
תהליך דומה מתרחש גם כאשר הדנ"א נשבר לרסיסים בעקבות חשיפה לכמויות גבוהות של קרינה.
הגלגליות העלוקתיות הן בעלות גוף רב תאי ובעלות מבנה אנטומי מורכב.
הן נחשבות אחד מסוגי בעלי החיים העמידים ביותר - הן בעלות עמידות גבוה יחסית לקרינה רדיואקטיבית, יכולים לשרוד בתנאי חומציות גבוה, תנאים של מחסור בחמצן ושנים של יובש.
הגלגיליות העלוקתיות ייחודיות בקרב בעלי החיים בכך שאין בהן זוויג.
כל הפרטים, ללא יוצא מן הכלל, שייכים למין הנקבי.
ביציותיהן מתפתחות לעוברים מבלי שהופרו – תהליך של רביית בתולין.
זכרים אינם קיימים כלל, והיעדרם המוחלט הוא שמייחד את הגלגיליות הללו מכל שאר המינים הביולוגיים שבהם קיימת רביית בתולין.
גלגיליות עלוקתיות הן אחת הקבוצות הבודדות המסוגלות לקבל DNA מחוץ לתחומי המין הטקסונמי שלהן (העברה גנטית אופקית).
הן מכונות כ"א-מיניות עתיקיות" בשל ההיסטוריה האל-מינית הייחודית שלהם שמתפרשת על פני למעלה מ-25 מיליון שנה באמצעות עדויות מאובנים.
גלגיליות עלוקתיות הם אורגניזמים מיקרוסקופיים, בדרך כלל באורך של בין 150 ל-700 מיקרומטר.
רובם מעט קטנים מכדי להיראות בעין בלתי מזוינת, אך מופיעים כנקודות לבנות זעירות אפילו דרך עדשת יד חלשה, במיוחד באור בהיר.
ביוני 2021, ביולוגים דיווחו על החזרתן לחיים של גלגיליות עלוקתיות לאחר שאלו נותרו קפואות במשך 24,000 שנים בפרמפרסט הסיבירי.
גלגלי הרקיע או הגלגלים הקוסמיים (ביוונית עתיקה: Οὐράνιαι Σφαῖραι; בלטינית: Orbes caelestes) הוא מושג יסוד באסטרונומיה הקלאסית ובימי הביניים, המתאר את המבנה הפיזיקלי של היקום כסדרה של ספירות (גלגלים) קונצנטריות העשויות מחומר שקוף ובלתי משתנה, שבהן משובצים גרמי השמיים.
מודל זה שילב תצפיות אסטרונומיות עם עקרונות פיזיקליים, פילוסופיים ותאולוגיים, והיה דומיננטי במחשבה המערבית והאסלאמית במשך קרוב לאלפיים שנה, עד למהפכה הקופרניקאית.
שורשי המודל נעוצים בתצפיות המוקדמות של העת העתיקה.
כבר בבבל ובמצרים העתיקה הבחינו האסטרונומים בתנועה המחזורית של הכוכבים והפלנטות.
בטקסט הבבלי "MUL.APIN" (אנגלית) מן המאה השביעית לפנה"ס, השמיים חולקו לשלושה "נתיבים" (של האל אנו, אנליל ואאה), אך המושג של גלגלים מוצקים טרם גובש סופית.
הפילוסוף היווני אנכסימנדרוס (המאה ה-6 לפנה"ס) הציע דגם שבו גרמי השמיים הם גלגלים חלולים המלאים באש, ודרכם אנו רואים את האור כדרך נקבים.
מאוחר יותר, הפיתגוראים פיתחו את הרעיון של יקום ספרי ודיברו על "מוזיקת הגלגלים" – הרמוניה הנוצרת מתנועת הספירות השונות.
הניסיון המדעי הראשון להסביר את התנועות המורכבות של הפלנטות (כגון תנועה נסיגתית) באמצעות גלגלים נעשה על ידי אודוקסוס מקנידוס (המאה ה-4 לפנה"ס).
אודוקסוס הציע מערכת של 27 גלגלים הומוצנטריים (בעלי מרכז משותף בכדור הארץ).
כל פלנטה הופעלה על ידי מספר גלגלים המשולבים זה בזה, כאשר כל גלגל מסתובב סביב ציר שונה המחובר לגלגל שמעליו.
עבור הפלנטות, אודוקסוס פיתח עקומה גאומטרית בשם "היפופדה" (Hippopede), שנוצרה משילוב סיבובם של שני גלגלים פנימיים.
אריסטו העניק למודל הגאומטרי את המסגרת הפיזיקלית שלו.
הוא קבע כי העולם שמתחת לירח עשוי מארבעת היסודות (אדמה, מים, אוויר ואש), בעוד גרמי השמיים עשויים מיסוד חמישי, האתר (Ether).
בניגוד ליסודות הארציים שתנועתם הטבעית היא בקו ישר (מעלה או מטה), התנועה הטבעית של האתר היא מעגלית, נצחית ואחידה.
כדי להפוך את המודל של אודוקסוס למכניזם פיזיקלי רציף, אריסטו הוסיף "גלגלים מהפכים" (unrolling spheres) שתפקידם היה לבטל את התנועה של הפלנטה שמעל כדי שלא תפריע לתנועת הפלנטה שמתחת, מה שהביא את מספר הגלגלים הכולל ל-55.
המודל של גלגלי הרקיע הגיע לשיאו בעבודתו של קלאודיוס תלמי במאה ה-2 לספירה.
בספרו "אלמגסט" הציג תלמי מודל מתמטי מדויק המבוסס על אפיציקלים (גלגלי משנה) ודפרנטים (גלגלים נושאים).
בחיבורו המאוחר יותר, "הנחות הפלנטות" (Planetary Hypotheses), תלמי תרגם את המעגלים הגאומטריים למציאות תלת-ממדית של קליפות כדוריות.
תלמי הניח כי ביקום אין מקום ריק, ולכן כל מערכת גלגלים של פלנטה משובצת בדיוק בין המערכת שמעליה לזו שמתחתיה.
סדר הגלגלים שקבע תלמי (מהקרוב לרחוק: ירח, כוכב חמה, נוגה, השמש, מאדים, צדק, שבתאי, וכוכבי השבת) הפך לסטנדרט הקוסמולוגי.
על בסיס ההנחה שאין ריק, תלמי חישב את גודל היקום.
הוא קבע כי המרחק המרבי של הירח (64 רדיוסי כדור הארץ) הוא המרחק המינימלי של כוכב חמה, וכן הלאה.
לפי חישוביו, גלגל כוכבי השבת נמצא במרחק של כ-20,000 רדיוסי כדור הארץ.
עם עליית האסלאם, תורגמו כתבי תלמי לערבית בבגדאד, במוסדות כמו "בית החוכמה" תחת הח'ליף אל-מאמון.
מדענים מוסלמים כמו אל-פרע'אני ות'אבית אבן קורה אימצו את מודל הגלגלים הקונצנטריים ושיכללו את הערכים המספריים שלו.
אחד הפיתוחים החשובים היה המושג "הייאה" (Hay'a) – תיאור פיזיקלי של מבנה היקום כגופים מוצקים ולא רק כקווים גאומטריים.
מדענים כמו אבן אל-היית'ם מתחו ביקורת על תלמי משום שחלק מהאלמנטים הגאומטריים שלו (כמו נקודת ה"אקוואנט") סתרו את עקרון התנועה המעגלית האחידה של אריסטו.
ת'אבית אבן קורה הציע את תאוריית ה"טרפידציה" (Trepidation) – תנועה תנודתית של גלגל כוכבי השבת, שנועדה להסביר שינויים בקצב נקיפת השוויון ובנטיית המזלות.
לצורך כך נוסף ליקום גלגל תשיעי, ה"מניע הראשוני" (Primum Mobile).
במאה ה-12, תורגמו כתבי האסטרונומיה מערבית ללטינית (למשל על ידי ג'רארד מקרמונה), והמודל הפך לחלק בלתי נפרד מתוכנית הלימודים באוניברסיטאות בימי הביניים ("קוואדריוויום").
ספרי לימוד כמו "הספירה" (De sphaera mundi) של יוהנס דה סקרובוסקו הפכו לנפוצים ביותר.
הכנסייה שילבה את המודל האריסטוטלי-תלמאי עם התאולוגיה הנוצרית.
הגלגל החיצוני ביותר זוהה כמשכנו של אלוהים והנבחרים, בעוד שהמניעים של הגלגלים זוהו כמלאכים או אינטליגנציות שמימיות.
המודל החל להתערער במאה ה-16. ניקולאוס קופרניקוס, אף על פי שמרכז את היקום בשמש, עדיין דבק בשימוש בגלגלים (ספירות) ובאפיציקלים לתיאור תנועת הפלנטות.
המכה הניצחת הגיעה מתצפיותיו של טיכו ברהה על השביט הגדול של 1577. ברהה הוכיח כי השביטים עוברים דרך הגלגלים הפלנטריים, מה שהוכיח שהספירות אינן מוצקות.
לבסוף, יוהנס קפלר החליף את המעגלים והגלגלים במסלולים אליפטיים, ובכך סיים את תפקידו המדעי של מושג הגלגלים השמימיים.
גלגל, גלגל החיים או גלגל הקיום (בהוואצ'אקרה) הוא ייצוג סמלי מורכב לסמסרה בצורה של גלגל (מנדלה), בה משתמשים בעיקר בבודהיזם הטיביטי.
סמסרה היא המחזור האינסופי של לידה ולידה-מחדש, אשר אדם יכול לברוח ממנו רק על ידי השגת הארה.
הגלגולים השונים בתוך ה'גלגל' נתפסים כסבל.
המטרה העיקרית של הבודהיזם היא להגיע ל'נירוואנה' על פי זרם ה'מאהיאנה' או 'הארה' על פי זרם ה'האינהיאנה', דהיינו לכיבוי ההשתוקקות (yearning) ותחושת הסלידה, ובכך לכיבוי הסבל.
הגלגל הוא למעשה שרשרת של אירועים הקשורים זה בזה.
התרת החוליה הראשונה בשרשרת תשחרר מן הגלגול כולו.
החוליה הראשונה היא חוליית הבערות.
הבערות הבסיסית ביותר, היא האמונה כי יש 'אני'.
בשל צורת החוויה ובשל השתוקקות לעצמיות, אנו משיגים 'אני'.
למעשה אין 'אני' קבוע מאחורי כל התופעות המשתנות.
דוגמה ידועה היא משל המרכבה – אם מתירים את הסוסים ומפרקים את הגלגלים ואת גוף המרכבה, מה נותר ממנה?
דוגמה נוספת היא ערימת האורז – אם מוציאים את כל הגרגרים מן הערמה, היכן היא?
משמעות הגלגל לבודהיסט דומה למשמעות של הצלב בעיני נוצרי או חצי סהר למוסלמי, למרות שהוא אינו סמל של אלוהות.
ה"מנדלה" (גלגל בהינדו) הוא ייצוג נפוץ המבוסס על דמות הגלגל.
בודהיסטים רואים בגלגל החיים מפה רוחנית בה ניתן למקם אדם בעולם הזה ולראות את תהליך השינוי שחל בו.
במרכז הגלגל מוצגות שלוש חיות אוחזות זו בזנבה של זו, המייצגות את גורמי הסבל על פי הבודהיזם.
החזיר מייצג את הבערות, התרנגול מייצג את ההשתוקקות (או החמדנות), הנחש מייצג את השנאה או תחושת הסלידה.
העיגול שסביב החיות מייצג את ה'בארדו' (השלב שבין המוות ללידה מחדש).
בעיגול הבא מצוירים ששת עולמות הקיום, כאשר בכל אחד מהם מופיעה דמותו של הבודהה אמיטאבהה או של אוולוקיטשוורה, ייצוג החמלה במהיינה.
עולם האלים מוצג כעולם של תענוגות והנאה, העשויים להוביל לגאווה.
דמות הבודהה, המצויר אוחז בכלי נגינה מזכירה כי גם חיים אלו הם בני חלוף כמו הצלילים שמפיק הכלי.
עולם האלים למחצה מציג את הקנאה: כל הדמויות רבות על פירותיו של עץ המאווים.
הבודהה המוצג בעולם זה זועם ואוחז בחרב, וקורא לריסון מוסרי.
עולם האדם שקוע בסבל הנגרם על ידי הִתאוות ותשוקה, שבסופם ההזדקנות והמוות.
חשיבותו של עולם זה היא ביכולת הבחירה לנצל את כוח הרצון בהשקעה לקראת ההארה.
עולם החיות מראה חיים של בורות וחוסר הבנה של חוקי העולם.
דמות בודהה מלמדת כיצד להתגבר על הבורות על ידי השאיפה התמידית לחוכמה.
עולם הפְרֵיטות (רוחות רעבות) מסמל את הסבל מתוך חמדנות ותאוות בצע.
דמותו של בודהה מופיעה נושאת מתת, מייצגת התגברות על החמדנות על ידי נדיבות ונכונות להקריב.
בעולם השאול לפעמים מופיע יאמה, שר המוות, מאזן אבנים לבנות ביד אחת לעומת שחורות (מעשים טהורים לעומת מעשים בלתי טהורים), והוא אוחז במראה המשקפת את התודעה.
הסבל בעולם הזה, בסמסרה, נגרם על ידי כעס ושנאה, ודמותו של אמיטאבהה האוחז מים ואש, מלמדת סבלנות והיטהרות.
בכל אחד מן העולמות תהיה אחת מתוך שש ההברות של המנטרה אום מאני פדמה הום.
בהיקף מצוירים תריסר החוליות, כלומר 12 הצעדים לנירוואנה.
ברקע הגלגל מצויר יאמה, שר המוות, המחזיק את הגלגל בפיו.
גלגל המזלות או זודיאק (מיוונית: Ζῳδιακός κύκλος, "גלגל החיות") הוא דימוי ציורי לרצועה מעגלית בשמיים ובה 12 "מזלות" שהם 12 קבוצות כוכבים.
רצועה דמיונית זו נמצאת על מישור המילקה ועליה עובר מסלולה של השמש עבור צופה מכדור הארץ.
בעבר נאמר שמועד מסוים בשנה הוא "במזל" על פי שם הקבוצה בה נמצאה השמש.
אסטרולוגים עדיין משתמשים בלוח זמנים בן כ-2,000 שנה, ומאז בשל תופעת הנקיפה השמש אינה נמצאת במזל האסטרולוגי, אלא מקדימה בחודש.
לדוגמה, בטווח הזמנים 20 במרץ – 19 באפריל, המוכרז כמזל טלה, נמצאת השמש במזל דגים.
אף על פי שמסלול המילקה עובר גם דרך קבוצת נושא הנחש הושמטה זו מרשימת המזלות, אולי על מנת לשמר את החלוקה ל-12, כחלוקת החודשים ואולי מכיוון שרוב כוכבי נושא הנחש הם מעל מישור המילקה.
גלגל המזלות שימש את האסטרונומיה במיפוי השמיים, כאשר כל אזור בשמיים מכונה על שם המזל שלו – קבוצת כוכבים נראים שעל ידי חיבור קווים ביניהם יוצרים צורות.
המזלות הותאמו לתקופות בשנה על ידי ייחוס כל מזל לתקופה שבה השמש עוברת במזל, ולכן קבוצת הכוכבים שלה לא נראית במהלך הלילה, אלא רק שאר המזלות.
התקופה של כל מזל נמשכת כ-30 יום, בעונת שנה קבועה, ובאורך מקביל פחות או יותר לסיבוב הירח.
עם השנים השתנו הכוכבים הנראים במהלך תקופות שנה ובתרבויות השונות החסירו והוסיפו כוכבים שונים כדי להתאימן לציור הידוע ולתקופה האמורה לייצג את המזל.
זיהוי המזלות עם עונות שנה ושמות המזלות ניתנו בידי בני תרבות קדומה, ונמצאים בספרות הבבלית והמצרית העתיקה בכתב יתדות ובכתב חרטומים, וכן בציורים קדומים ששרדו, והיו מרכזיים גם לאמונות של התרבות האלילית היוונית והרומית.
המזלות המייצגות את חודשי השנה מרכזיות לפולקלור של תרבויות רבות, ומשמשות בהן גם כיום.
גלגל – על פי סיכומי אפלטון, שהובאו בספרו של אריסטו "פיזיקה" , בהמשך לדברי התוכנים הבבלים הקדומים האכדים והשוּמרים, היה גלגל בלתי-נראה בשמיים עשוי מחומר שקוף, אשר סובב את כוכבי השֶׁבֶת השמימיים הקבועים בו.
שקיפותו נבעה מהיותו עשוי חומר דומה לקרח, והברד, לפי כתבי תרבויות קדומות, היה נפילה של חלקים מגֶרֶם שמיים זה, או מים שקפאו בבואם במגע עם גלגל המזלות.
בתוך גלגל זה היו קבועים גלגלים נוספים שגרמו לתנועות כוכבי הלכת בשונה משאר הכוכבים הזורחים ושוקעים במהלך הלילה בסדר קבוע.
המילה גלגל הוא חידוש עברי תלמודי בעקבות המילים המקראיות אבן גולל (אבן עגולה המגולגלת על פי מערת קבורה) וצמח הגלגל – המתגלגל ברוח.
בעברית מקראית המילה היא אוֹפַן – המאפשר הפניית העגלה לכיוון חדש.
מזלות – היא מילה המשמשת בהרחבה בלשון המשנה והתלמוד, אך מופיעה באופן יחידאי במקרא לגבי יאשיהו בספר מלכים: "וְהִשְׁבִּית אֶת הַכְּמָרִים אֲשֶׁר נָתְנוּ מַלְכֵי יְהוּדָה...
צירוף האותיות ז-ל בשורשים של שפות שמיות רבות וביניהם עברית מקראית וארמית משמש להליכה, למסע, לזרימה, ולירידה.
בעברית מקראית לשורש נז"ל משמעות זרימה, היעלמות או התרחקות, והליכה.
ואלו קשורים עם תנועת "גלגל" שמימי זה.
יש המשערים ששרש המילה מזל, מקורו במילה הערבית "נזל" שפירושה – "יורד" שהרי מהותם של המזלות בתרבויות השונות היא התנועה הנצפית של ירידת הכוכבים ו"שקיעתם" (בים הארצי או מאחורי הים השמימי הכחול הכהה של הלילה, לקראת הופעתם המחודשת בתום החודש של המזל)
באסטרונומיה, גלגל המזלות הוא האזור על כיפת השמיים הקרוב למישור המילקה, עליו נעים כל כוכבי מערכת השמש.
הגלגל חולק לשנים עשר חלקים, כאשר את כל חלק מייצגת "קבוצת כוכבים" הנקראת מזל.
המזלות משמשים להגדיר את האזורים בשמיים, שכן הם יותר נוחים לשימוש מקואורדינטות.
גם תלמי הכיר בה כחלק מן הגלגל, עוד במאה ה-2, בספרו אלמגסט.
התאריכים האסטרונומיים המופיעים בטור השמאלי הם התאריכים האסטרונומיים הנכונים להיום, שבהם השמש עוברת על רקע קבוצת הכוכבים.