tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רקמות שהוקרנו נוטות להיות פחות גמישות עם הזמן כתוצאה מתהליך הצטלקות מתפשט.
נשירת שיער יכולה להתרחש על כל אזור שעיר בעור המוקרן בעוצמה שמעל 1Gy.
הנשירה קורית רק באזורי הקרינה.
עבור מנה יחידה של 10Gy, אובדן השיער יכול להיות קבוע, אבל אם מנת ההקרנה מחולקת לחלקים, אובדן השיער לא יהיה בהכרח קבוע, עבור מנות הנמוכות מ-45Gy.
לבלוטות הרוק ובלוטות הדמעות ישנה יכולת ספיגה של כ-30Gy במנות של 2Gy, אשר נחשבות כגבוהות יותר מאלו הניתנות בטיפולי סרטן הצוואר והראש החמורים.
יובש בפה ויובש בעיניים יכולים להוות מטרד לטווח ארוך ולהשפיע לרעה על איכות החיים של המטופל.
באופן דומה, בלוטות הזיעה בעור מטופל (כגון בית השחי) נוטות להפסיק לעבוד.
בנוסף, רירית הנרתיק הלחה באופן טבעי, לרוב מתייבשת כתוצאה מהקרנה על האגן.
מצב של הצטברות נוזלים והתנפחות רקמות, העלול להיגרם כתוצאה מנזק למערכת הלימפה במהלך טיפולי הקרינה.
זהו הסיבוך הנפוץ ביותר המדווח בטיפולי קרינה באזור החזה אצל מטופלים אשר קיבלו טיפול אקסילרי מקדים לאחר ניתוח כדי לנקות את צמתי הלימפה האקסילריים.
קרינה היא גורם פוטנציאלי לסרטן, וממאירות משניות נראות במטופלי קרינה מסוימים.
למטופלים ששרדו סרטן סיכוי גבוה יותר מאשר האוכלוסייה הכללית לפתח גידולים ממאירים כתוצאה ממספר גורמים הכוללים גנטיקה, אורח חיים וטיפולי קרינה קודמים.
קשה לכמת באופן ישיר את הקצב בו מתפתחים הסרטנים החוזרים מכל גורם כלשהו.
מחקרים מצאו שטיפולי קרינה יהיו גורם לסרטנים חוזרים רק עבור חלק קטן מהמטופלים.
טכניקות חדשות כדוגמת טיפולי קרני פרוטונים ורדיותרפיה של יוני פחמן, אשר נועדו להפחית את מנות הקרינה לרקמות בריאות, יפחיתו את הסיכונים הללו.
אלו מתחילים להתרחש כארבע עד שש שנים לאחר הטיפול, אם כי ממאירות המטולוגיות יכולות להתפתח כשלוש שנים לאחר מכן.
ברוב הגדול של המקרים, סיכון זה נחשב משני ביחס להורדת הסיכון המתבצעת על ידי מתן טיפול לסרטן העיקרי, אפילו בממאירות ילדים היכולים לשאת בנטל גבוה יותר של ממאירות משניות.
קרינה יכולה להגביר את הסיכון למחלות לב ומוות כפי שנצפה בטיפולי רדיותרפיה של סרטן השד.
קרינה רפואית מעלה את הסיכון לאירוע לב שלאחר מכן (כגון שבץ או התקף לב) פי 1.5 עד 4 מזה של אדם רגיל, כולל גורמים מחמירים, ואף יכול לעלות יותר בנוכחות גורמים קודמים למחלות לב.
העלייה הסיכון תלויה במנת הקרינה הניתנת, הקשורה לעוצמת הקרינה, לנפחה ולמיקומה ברדיותרפיה.
שמן של תופעות לוואי מאוחרות של מחלות לב נוסחו כ"מחלות לב כתוצאה מקרינה" (RIHD) ו"מחלות כלי דם כתוצאה מקרינה" (RIVD).
הסימפטומים גם הם תלויים בעוצמת מנת הקרינה וכוללים קרדיומיופתיה, פיברוזיס שריר הלב, מחלות לב מסתמיות, מחלות עורקים כליליות, הפרעות בקצב הלב ומחלות עורקים היקפיות.
פיברוסיס (fibrosis) כתוצאה מקרינה, נזק לתאים של כלי דם ולחץ חמצוני יכולים לגרום לסימפטומים אלו ואחרים.
רוב מחלות כלי הדם הנובעות מקרינה מתרחשות עשר או יותר שנים לאחר הטיפול, עובדה ההופכת את קביעת הגורם העיקרי להופעתן לקשה יותר.
במקרים שבהם הקרינה מוכוונת לראש, הטיפול יכול לגרום להידרדרות (ירידה) קוגניטיבית.
תופעה זו נצפתה במיוחד בילדים קטנים, בגילאים שבין 5 ל-11. מחקרים הראו, למשל, שרמת ה-IQ של ילדים בני 5 ירדה כל שנה לאחר הטיפול בכמה נקודות.
טיפול בקרינה משמש לטיפול במחלת כוויצת דופיטרן.
כאשר המחלה בשלב הנודולונים והמיתרים, או בשלב התחלתי של עיוות מינימלי של פחות מ-10 מעלות, קרינה יכולה להאט או לעצור את ההתקדמות לשלבים יותר חמורים; כמו כן, קרינה יכולה לעכב את ההחמרה לאחר התערבות ניתוחית.
במקרים כאלה, מקובל לטפל בשני טיפולים של קרינה במינון נמוך של 3 Gy ל-5 ימים עם מרווח של 3 חודשים.
ישנן שלוש דרכים עיקריות בהן ניתן להעניק טיפול של רדיותרפיה לחולים: טיפול בקרינה חיצונית , טיפול בקרינה פנימית (ברכיתרפיה) או הקרנות מערכתיות.
טיפול בקרינה חיצונית מגיע ממקור קרינה מחוץ לגוף ואילו ברכיתרפיה מגיעה מחומר רדיואקטיבי המוצב בתוך הגוף בסמוך לתאי הסרטן.
קרינה מערכתית כוללת חומר רדיואקטיבי, הניתן דרך הפה או דרך הווריד ומגיע לרקמות דרך זרימת הדם.
הבחירה בטיפול בהקרנות שנקבע על ידי האונקולוג תלויה בגורמים שונים, כולל סוג ומיקום הסרטן.
טיפול בקרינה חיצונית (external beam radiation therapy – EBRT) נחשב הסוג הנפוץ ביותר בטיפולי רדיותרפיה.
מועבר בדרך כלל בצורה של קרני פוטון (קרני רנטגן או מסילות).
צורת טיפול זו ניתנת בדרך כלל במנות מקוטעות; במילים אחרות, ניתן בפגישות טיפול יומיות לאורך מספר שבועות.
הסיבה העיקרית לטיפולים יומיומיים מקוטעים היא כפולה: ראשית, למזער את הפגיעה ברקמות בריאות, ושנית להגדיל את הסבירות שתאי הסרטן ייחשפו לקרינה בנקודות קריטיות במחזור התאים שלהם כיוון והם רגישים ביותר לפגיעה ב-DNA.
הקרינה נוצרת בדרך כלל על ידי מכונה הנקראת מאיץ חלקיקים קווי.
המאיץ מסוגל לייצר קרני רנטגן או אלקטרונים בעלי אנרגיה גבוהה לטיפול בתאי הסרטן.
קרני הקרינה המשמשות בטיפול "קרינה חיצונית" מגיעים משלושה סוגים של חלקיקים: פוטונים, פרוטונים ואלקטרונים.
מרבית המכונות לטיפול בהקרנות משתמשים בקרינות פוטונים.
בנוסף, משמשים גם בצילומי רנטגן, אך צילומי רנטגן משתמשים במינונים נמוכים יותר.
קרני פוטון יכולות להגיע לגידולים הנמצאים בעומק הגוף.
בזמן שהם עוברים בגוף, קרני פוטון מפזרות קטעי קרינה קטנים לאורך דרכם.
קרינות אלה אינן נעצרות ברגע שהן מגיעות לגידול, אלא עוברות לרקמות בריאות מעבר לו.
פרוטונים הם חלקיקים עם מטען חיובי.
קרני פרוטון יכולות להגיע גם הם לגידולים הנמצאים בעומק הגוף.
עם זאת, קרני פרוטון לא מפזרים קרינה בדרכם בתוך הגוף והם נעצרים ברגע שהם מגיעים לגידול.
ישנם מחקרים המעידים כי קרינת פרוטון עשויות להפחית את כמות הרקמה הבריאה שנחשפת לקרינה.
בשיטה זו המכונות גדולות וכמו כן העלויות גבוהות.
אלקטרונים הם חלקיקים עם מטען שלילי.
קרני אלקטרונים אינן יכולות לחדור עמוק דרך רקמות הגוף.
לכן השימוש בהם מוגבל לגידולים על העור או בסמוך לפני השטח של הגוף.
ישנם סוגים רבים של טיפול בקרינה חיצונית, שכולם חולקים את המטרה להעביר את המינון הקבוע בעל הסבירות הגבוהה לפגיעה בגידול תוך שמירה על הרקמות הבריאות סביבו.
כל סוג מסתמך על מחשב לניתוח תמונות של הגידול על מנת לחשב את המינון המדויק ביותר ואת מסלול הטיפול האפשרי.
טיפול בקרינה קונפורמלית תלת־ממדית (Three-dimensional Conformal Radiation Therapy-3DCF) נחשב לטיפול נפוץ בטיפולי קרינה חיצונית.
תכנון הטיפול בקרינה עבר מהפכה על ידי היכולת לתחום גידולים ומבנים בריאים סמוכים בתלת מימד באמצעות סורקי CT או MRI ותוכנות תכנון.
תוכנית מחשב משמשת לניתוח התמונות ולעיצוב קרני הקרינה התואמות את צורת הגידול.
הדמיה וירטואלית, היא צורת התכנון הבסיסית ביותר, מאפשרת מיקום מדויק יותר של קרני קרינה ממה שאפשר באמצעות קרני רנטגן קונבנציונליות (X-rays), בהן לעיתים קרובות קשה להעריך מבנים של רקמות רכות וקשה להגן על רקמות בריאות.
שיפור של סימולציה וירטואלית הוא טיפול בקרינה קונפורמית תלת־ממדית (3DCRT) בה מעוצב הפרופיל של כל קרן קרינה כך שיתאים לפרופיל המטרה באמצעות קולימטור רב שכבתי (multileaf collimator-MLC) ומספר משתנה של קרינות.
כאשר נפח הטיפול תואם את צורת הגידול, מופחתת הרעילות של הקרינה לרקמות הבריאות שמסביב לגידול, ומאפשרת העברת קרינה גבוהה יותר לגידול מאשר טכניקות אחרות.
קרינה מייננת בעלת עוצמה מאופננת
קרינה מייננת בעלת עוצמה מאופננת (Intensity-modulated radiation therapy –IMRT) היא סוג מתקדם של קרינה בעלת דיוק גבוה שהוא הדור הבא של 3DCRT.
IMRT משפר גם את היכולת להתאים את נפח הטיפול לצורות גידול קעורות, למשל כאשר הגידול נכרך סביב מבנה פגיע כמו חוט השדרה, איבר ראשי או כלי דם.
בדומה לקרינה תואמת תלת-ממדית, קרני הקרינה מכוונות לגידול מכמה כיוונים.
בטכניקת IMRT משתמשים בקרינות קטנות רבות יותר מאשר בקונפורמט תלת־ממדי (3DCRT) וניתן לשנות את חוזק הקרינות באזורים מסוימים על מנת לתת מינונים גבוהים יותר לחלקים מסוימים של הגידול.
מורכב ממערך של טכנולוגיות הדמיה המיועדות לשפר את לוקליזציית הגידול והכנת המטופל.
במהלך הטיפול מתבצע סריקות חוזרות כמו סריקות CT, MRI או PET.
סריקות אלה מעובדות על ידי מחשבים כדי לאתר שינויים בגודל ובמיקום הגידול.
ההדמיות החוזרות מאפשרות הבחנה בשינויים בגודל ובמיקום הגידול.
התאמות אלה יכולות לשפר את דיוק הטיפול ולעזור בהגנה על רקמות בריאות.
טיפול טומותרפיה-הלילי (Helical-tomotherapy) הוא סוג של IMRT המשתמש במכונה שהיא שילוב של סורק CT ומכונת קרינה חיצונית.
לצורך טיפול זה מכונת הקרינה מעבירה לגידול הרבה קרני קרינה קטנים מזוויות שונות בגוף.
עשוי לאפשר לקרינה להיות ממוקדת אפילו יותר.
קרינה סטראוטקטית (Stereotactic radiation) היא סוג מיוחד של טיפול בקרינה חיצונית.
בה משתמשים בקרינה ממוקדת המועברת לכיוון גידול מוגדר היטב תוך שימוש בסריקות הדמיה מפורטות במיוחד.
אונקולוגי קרינה מבצעים טיפולים סטראוטקטיים, לרוב בעזרת נוירוכירורג לגידולים במוח או בעמוד השדרה.
ישנם שני סוגים של קרינה סטראוטיפטית:
(Stereotactic radiosurgery – (SRS המתייחסת למוח ועמוד שדרה-מערכת עצבים מרכזית.
רופאים טוענים כי יתרון בטיפולים מסוג זה הוא שהם מספקים את הכמות הנכונה של הקרינה לסרטן בפרק זמן קצר יותר מטיפולים מסורתיים, אשר לעיתים קרובות יכולים לארוך בין 6 עד 11 שבועות.
נוסף לכך, טיפולים ניתנים בדיוק רב, מה שאמור להגביל את השפעת הקרינה על רקמות בריאות.
מצד שני טיפל מסוג זה מתאימים רק לגידולים קטנים מסוימים.
הוא הטיפול הקרינתי הראשון שניתן בתולדות הקרינה, לפני יותר ממאה שנים.
בטיפול מסוג זה משתמשים באיזוטופים רדיואקטיביים אטומים בתוך כדורים זעירים מונחים בגוף החולים באמצעות נשאים בצורות מחטים או צינורות רפואיים.
מכיוון שאיזוטופים אלה מתפרקים באופן טבעי, הם מפיצים קרינה הפוגעת בתאי סרטן השכנים.
העיקרון הפיזיקאלי המרכזי עליו מבוססת שיטת קרינה זו ידוע כ- law square Inverse (חוק ריבוע המרחק ההפוך).
כלומר, דעיכת מנת הקרינה נמצאת ביחס הפוך לריבוע המרחק ממקור הקרינה, ולכן סמוך למקור תתקבל מנת קרינה גבוהה, אולם כבר במרחק של סנטימטרים בודדים ממנו, מנת הקרינה תהיה קלושה.
סוג זה של טיפול עשוי לספק מינון גבוה יותר של קרינה לצורות מסוימות של סרטן מאשר טיפול בקרינות חיצוניות תוך גרימת פחות נזק לרקמות הבריאות.
יכול לשמש לדוגמה כטיפול לסרטן הראש והצוואר, השד, צוואר הרחם, הערמונית והעין.
ישנן מספר שיטות למתן ברכיתרפיה:
Interstitial (תוך רקמתי): המקורות הרדיואקטיבים מוחדרים דרך מחטים, בצורה של גרגירים בודדים או סרטי-גרגירים.
האיברים השכיחים: שד, ערמונית, לשון.
Intracavitary (תוך חללי): לשם ביצוע הטיפול מוחדרים אפליקטורים מסוגים שונים, כמו צילינדר, מכשיר על שם פלטצ'ר.
האיברים השכיחים: רחם, צוואר הרחם, נרתיק, חלחולת, ושט, ברונכוס.
שימוש במקורות חשופים (בניגוד למקורות חתומים- sealed) כמו I131 במתן פומי בסרטן התירואיד, MIBG לגידולים אנדוקריניים, כגון פאוכרומוציטומה☃☃.
המאפיינים המרכזיים החשובים בבחירה של מקור רדיואקטיבי לטיפול ברכיתרפי הם: זמן מחצית החיים שלו (למשל השתלה קבועה - זמן חיים קצר יחסית), תכונות פיזיקאליות של החומר ואספקטים של בטיחות קרינה.
קיימות שתי טכניקות למתן ברכיתרפיה:
השתלה קבועה של מקורות רדיואקטיביים (למשל בסרטן הערמונית).
במקרים אלו משתמשים לרוב במקורות בעלי זמן חיים קצר יחסית, כגון I125, Pd103.
השתלה זמנית של מקורות רדיואקטיביים המקור נשאר לזמן קצוב (למשל בממאירויות גינקולוגיות, ראש-צוואר, שד ואנדו-ברונכיאלי).
כיום המקור הנפוץ ביותר בשימוש הוא Ir192.
ניתן לתת טיפול ברכיתרפי בקצב מינון גבוה או נמוך, כאשר במינון נמוך השתל מוציא קרינה לאורך תקופה ארוכה יותר.
כיום יש נטייה גוברת לעבור למתן טיפולים בגישת בקצב מינון גבוה.
טיפול קרינתי מערכתי (Unsealed source radiotherapy או Systemic radioisotope therapy) נחשב לשיטת טיפול הנופלת בדרך כלל בתחום הרפואה הגרעינית.
מקורות הקרינה הניתנים לחולים הם דרך הפה או באמצעות הזרקה, כאשר פעולת הקרינה מרוכזת באיבר הלא תקין לעומת חלקי הגוף הבריאים הנחשפים בו זמנית לקרינה אך ברמות נמוכות.
ישנם סוגים שונים של חומרים רדיואקטיביים, רדיונוקליד כמו יוד - 131 ( I31), וזרחן-32 (P32) המרוכז בבלוטת התריס או ברקמה המטופואית.
רדיו-פרמצבטיקה היא סוג של קרינה המשתמשת בנוגדן מסומן, בו הרדיונוקליד מורכבת ממולקולות נשא, אשר תפקידן העיקרי הוא העברת מקור הקרינה ברקמה הייעודית, תוך ריכוז ושמירה על הרדיואקטיביות.
תכונות החומרים הרדיואקטיביים מאפשרות להם להישאר ברקמה ולפלוט מספיק קרינה הרסנית לרפוי ההפרעה.
זמן מחצית החיים של הרדיונוקליד הוא בדרך כלל ימים עד שבועות, והפליטות הן בדרך כלל חלקיקים מסוג ביטא, אלפא או אוגר, מבניהם חלקיקי ביטא נמצאות יותר בשימוש קליני, כאשר אלקטרוני אלפא ואוגר נמצאו כיותר הרסניים.
לכל סוג של חלקיקים יש טווח, מרחק אפקטיביות ויעילות ביולוגית מסוימת, והבחירה ברדיונוקליד מסוים מבוססת על הדברים הבאים: תכונות פיזיקליות וכימיות של הרדיונוקליד, שיטות ייצור והתנהגות ביולוגית.
חלקיקי ביטא: חלקיקי ביטא נמצאו כיעילות ביותר מבחינה קלינית לכן כיום הן יותר בשימוש.
חלקיקי ביטא מקרינות לרקמות בטווח ארוך של 0.1 עד 10 מ"מ, כאשר האלקטרונים עם האנרגיה הגבוהה יותר נעות הלאה
חלקיקי אלפא: חלקיקים הטעונים באופן חיובי במסה ובמטען השווה לגרעין ההליום ופליטתם מובילה לגרעין בת עם 2 פחות פרוטונים ו-2 פחות נייטרונים.
לחלקיקים יש אנרגיית הנעה בין 5 עד 9 MeV המתאימים ברקמות שקוטרם נע גם כן בין ערכים אלו.
החלקיקים נעים בקווים ישרים 80–100 keV והמהירות עולה עד 300 kEv כאשר מגיעים לסוף הרקמה המוקרנת.
לחלקיקי אלפא יש אנרגיית העברה ליניארית גבוהה, והם מועילים פוטנציאליים, עם זאת קשה מאוד למדוד אותם והם דורשים טיפול מיוחד, לכן אינם בשימוש נרחב.
Auger electron emitters: סוג אלקטרונים עם רמת אנרגיה נמוכה, נפלטים על ידי איזוטופים שמתפרקים על ידי לכידת אלקטרונים או המרה פנימית בהתפרקותם.
בכל פליטה כזו נפלטים אלקטרונים בעלי אנרגיה נמוכה מאוד וטווח קצר, תכונות אלו מולידים צפיפות אנרגיה גבוהה מאוד באזור הספציפי, הגורמת לקליטת קרינה במינון מאוד גבוה באזור המטרה.
הרעילות הביולוגית הגבוהה והפוטנציאל הטיפולי הניכר קשורות בעיקר לצפיפות היינון הגבוהה הנוצרת ברקמה הביולוגית.
בטיפול בהקרנות תוך ניתוחי (Intraoperative radiotherapy – IORT) המטופל עובר ניתוח תוך כדי חשיפתו לרמות שונות של קרינה באזור בו התפתח גידול סרטני.
להקרנות מסוג זה יש פוטנציאל מאוד גבוה להפחית את הזמן והמשאבים הנדרשים לטיפול בסרט השד, כאשר ההקרנה ניתנת מיד לאחר החתך הכירורגי.
המכשיר מורכב ממקור רנטגן נייד קומפקטי עם פוטנציאל מואץ של 50 kvp, כמו גם מוליכים כדוריים כדי לספק קרינה לטווח קצר וישירות מבפנים לאזור הגידול.
תכונות אלו זכו להפחית את תופעות הלוואי האפשריות בעקבות ההקרנות, תוך הפחתה גם כן בדרישות ההגנה, אך ישנו צורך בשליטה ובקרה על איכות הטיפול הניתן.
טיפול בהקרנות נשימה עמוקה (Deep inspiration breath-hold – DIBH) נשימת נשימה עמוקה היא שיטה של אספקת הקרנות תוך הגבלת חשיפה לקרינה לאזור הלב והריאות.
משתמשים בשיטת טיפול זו בעיקר לטיפול בסרטן השד השמאלי.
והטכניקה כוללת עצירת נשימות של המטופל במהלך הטיפול.
ישנן 2 שיטות בסיסיות לטיפול:
נשימה עמוקה אשר מפחיתה את צפיפות הריאות
עצירת הנשימה אשר משתקת את הגידול ובכך מאפשר שוליים מופחתים.
טכניקה זו עשויה להפחית את נפח הריאות ובמיוחד השוליים, דבר המאפשר הקרנה במינון גבוה לאזור הגידול.
קרינה מביאה לאפקט טיפולי דרך פגיעה ב-DNA של תא סרטני, אשר נגרם על ידי אנרגיה משני סוגים, פוטון או חלקיק טעון, שגורמת ליינון ישיר או בלתי ישיר לגרעינים שמרכיבים את ה-DNA.
יינון בלתי ישיר קורה דרך יינון מים, מה שמייצר רדיקלים חופשיים כמו hydroxyl radicals שמזיקים ל-DNA.
בטיפולי פוטון, רוב האפקט הקרינתי הוא מרדיקלים חופשיים; לתאים יש מנגנון תיקון גם ל-DNA חד-גדילי וגם ל-DNA דו-גדילי, אך נזק ב-DNA דו-גדילי קשה יותר לתיקון, ועלול לגרום למחלות כרומוזומליות ומחיקות גנטיות, ומעלה את הסיכוי למוות של התאים.
תא סרטני מתאפיין בהתמיינות פחותה ובתכונות של stem cell-like; הם מיוצרים בקצב יותר גבוה מרוב התאים שעברו התמיינות, ויש להם יכולת פחותה לתקן נזק שאינו קטלני.
נזק ב-DNA חד-גדילי מועבר דרך חלוקת תאים, מה שגורם לו להצטבר, ומביא למוות של התאים או להתרבות איטית.
אחת המוגבלויות העיקריות של טיפול בקרינה היא שלתאים של גידול מוצק אין מספיק חמצן.
גידול מוצק עלול לגדול בקצב יותר מהיר מקצב ההזנה הדמית, מה שגורם להיפוקסיה, כלומר ריכוז חמצן נמוך.
חמצן מגביר את השפעת הקרינה ועל כן מייעל את הטיפול הקרניתי על ידי ייצור יותר רדיקלים חופשיים.
תאים שנמצאים באווירה היפוקסית עלולים להיות עמידים פי 2–3 בפני קרינה מאשר תאים שנמצאים בתווך עם ריכוז חמצן רגיל.
רוב המחקרים שנשעו בתחום מנסים להתגבר על ההיפוקסיה דרך מספר שיטות, כולל שימוש בתאים עם לחץ חמצן גבוה, טיפול היפר-תרמי (טיפול בחום שמרחיב כלי דם בגידול), מרכיבי דם נשאים לחמצן, חומרים המגבירים את הרגישות לקרינה בתא ההיפוקסי כמו misonidazole ו-metronidazole, או ציטו-טוקסין היפוקסי כמו tirapazamine.
ישנן גישות מחקריות חדשניות שנמצאות תחת ניסויים, בין היתר מחקרים קליניים ותת-קליניים שמשתמשים בהם במרכיב שהוא oxygen diffusion-enhancing כמו trans sodium crocetinate (TSC).
חלקיקים טעונים כמו פרוטונים, בורונים, קרבון ויוני ניון יכולים לגרום לנזק ישיר ל-DNA של תא סרטני על ידי high-LET (linear energy transfer), ויש להם אפקט אנטי-סרטני שאינו תלוי בהספקת החמצן לרקמה מאחר שחלקיקים אלה מזיקים ל-DNA דו-גדילי באופן ישיר.
חשיבות תכונה זאת באה לידי ביטוי במיוחד כשיש קרבה של איברים סמוכים רגישים ליינון (לדוגמה ראש וצוואר), ובמקרים של ילדים שגופם מתפתח ויש להם 30% סיכוי לפתח גידול משני תוך 5 שנים לאחר טיפול קרינתי.
כמות הקרינה שמשתמשים בה בטיפול בפוטונים נמדדת ביחידות של גריי (Gy), ומשתנה לפי סוג ורמת התקדמות הגידול.
על מנת לגרום להחלמה, המינון השגרתי המקובל לטיפול בגידול אפיתליאלי סולידי עומד על 60–80 Gy, ובלימפומות מ-20 עד 40 Gy.
מינון מניעתי (אדג'ובנטי) עומד על 45–60 Gy במנות של 1.8–2 Gy (לגידולי שד, ראש וצוואר).
כשמחליטים על מינון טיפולי, לוקחים בחשבון מספר שיקולים, כולל האם המטופל מקבל כימותרפיה או רדיותרפיה נוספת, תחלואה ומידת הצלחת הניתוח.
הפאראמטרים השונים של המינון הטיפולי נקבעים תוך כדי תכנון הטיפול.
התכנון טרם הטיפול נעשה בעזרת מחשבים ותוכנות ייעודיות, ולפי סוג ושיטת הטיפול הקרינתי מחליטים בכמה מקורות קרינה ובאיזה זוויות למקם אותם, ומנסים לבחור בפאראמטרים המיטביים שיגרמו להכי פחות תופעות לוואי ופגיעה ברקמות סמוכות.
חשוב לחלק את המינון הקרינתי הכולל ולפרוס אותו למנות טיפוליות (לאורך תקופה זמנית) מכמה סיבות עיקריות.
קודם כל פריסת טיפול נותנת חלון זמני לתאים בריאים להחלים בין טיפול לטיפול, לעומת תאים סרטניים שאין להם יכולת זאת; שנית, פריסת הטיפול וחלוקתו מאפשרת לפגוע בתאים בפאזות שונות ב-cell-cycle, שחלקן עמידות לטיפול קרינתי וחלקן רגישות.
יתר על כן, מספר טיפולים מעלה את הסיכוי "לתפוס" את התא הסרטני במצב של חמצון טוב (רגישות טובה לקרניה) אם הייתה היפוקסיה בשלב מסוים, בין טיפול לטיפול.
המשטר הטיפולי ופריסתו שונה ממרכז רפואי לאחר, ומרופא לרופא.
בצפון אמריקה, אוסטרליה ואירופה מקובל לתת את הטיפול במנות של 1.8–2 Gy ליום למשך 5 ימים בשבוע.
בסוגי סרטן מסוימים (כמו גידולי ראש-צוואר וצוואר הרחם), פריסת הטיפול לאורך תקופה ארוכה מדי עלולה לתת לגידול לגדול מחדש, לכן עדיף להשלים טיפול תוך כדי תקופה קצרה יותר.
לילדים, מקובל להקרנין במנות של 1.5–1.8 Gy, מאחר שמינון קטן יותר עשוי לגרום לפחות תופעות לוואי בטווח הארוך.
במקרים מסוימים ולקראת סיום משטר טיפולי, שתי מנות קרינתיות יכולות להינתן באותו יום.
שיטה זאת שנקראת concomitant boost regimen או hyperfractionation, נמצאת בשימוש בטיפול בגידולים שיש להם קצב גדילה גבוה יותר בהיותם יותר קטנים, במיוחד גידולי ראש-צוואר.
מטופלים שמקבלים קרינה פליאטיבית לטיפול בגרורות בעצמות שאינן מסובכות שגרומות לכאבים אמורים לקבל מנה קרינתית בודדת, שמפחיתה כאבים ומטיבה למטופל לא פחות ממספר טיפולים קרינתיים, כולל מטופלים עם תוחלת חיים מוגבלת.
קביעת מינון לפי רגישות מטרה
לסוגי גידולים שונים יש רגישות שונה לרדיותרפיה.
ניבוי והערכת רגישות רקמות גידול בהתבסס על נתונים גנומיים ופרוטאומיים לביופסיות לא הראה תוצאות מבטיחות.
שיטה חלופית לכך מתבססת על העובדה שעמידות מיקרובים שונים לקרינה מתקיימת בזכות קומפלקסים לא-אנזימטיים של מנגן ומטבוליטים אורגניים קטנים.
תכולת וכמות המנגן נחשבת למנבא אמין לרגישות להקרנות בתאים אנושיים.
יש קשר בין כמות ומגוון המנגן התאיים לבין לתגובה לטיפול קרינתי בסוגי גידולים שונים, דבר שעשוי לעזור לקבוע משטרים קריניתיים טיפוליים באופן יותר מדויק ויעיל.
הרפואה השתמשה בטיפול הקרנות כטיפול בסרטן במשך יותר מ-100 שנים.
לאחר גילוי הקרינה בשנת 1895 על ידי וילהלם רנטגן, השימוש הראשון בקרני רנטגן לטיפול בסרטן נעשה כנראה על ידי אמיל גרוב משיקגו בשנת 1896.
תחום הטיפול בקרינה החל לגדול בתחילת המאה ה-20, ובעיקר לאחר עבודתה של המדענית מארי קירי וזכייתה בפרס נובל, המדענית גילתה את היסודות הרדיואקטיביים פולניום ורדיום בשנת 1898. בפריצת דרך זו התחיל עידן חדש בטיפול רפואי ומחקר.
אך ניכר כי היה מעט שימוש בהגנה.
בתחילת המאה התחילו לעבוד על מכונות רנטגן במתח יחסית נמוך של 150 KV לטיפול בגידולים שטחיים, ובמהלך שנות ה-20 החלו להשתמש בקרינה עם מתחים יותר גבוהים של 200 עד 400 KV לטיפול בגידולים משמעותיים יותר באמצעות קרני רנטגן Orthovoltage.
כדי להגיע לגידולים פנימיים מבלי לחשוף את העור והרקמות המתערבים במינונים מסוכנים של קרינה נדרשו קרניים עם אנרגיות של 1 MV ומעלה, כאשר לייצור קרני רנטגן נדרש מתחים על צינור רנטגן של 3 עד 5 מיליון וולט, וזה דרש התקנות יקרות במיוחד.
יחידות הרנטגן של מגה וולטאז' נבנו לראשונה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20, אך בשל העלות הם הוגבלו רק לכמה מוסדות כמו, בית החולים St.
Bartholomew's hospital בלונדון היו בין הראשונים אשר שהשתמשו בו בשנת 1937 ועד שנת 1960, צינור רנטגן היה באורך 10 מטרים ושקל 10 טון.
בשנת 1937 אספקת הרדיום העולמית הייתה 50 גרם, אשר הוערך ב 50 מיליון דולר.
המצאת הכור הגרעיני בפרויקט מנהטן במהלך מלחמת העולם השנייה, אפשר יצירת רדיואיזוטיפים מלאכותיים להקרנות.
בשנות 50-80 התחילה המהפכה של יצירת מכונות טלתרפיה - טיפול קובלט באמצעות קרני גמא מגה וולט, מכונות קובלט היו זולות יחסית, חזקות ופשוטות לשימוש, אורך מחצית החיים של המכונה הוא 5 שנים.
בשנות ה-1940, פותחו מאיצי חלקיקים ליניאריים רפואיים, אשר החלו להחליף את יחידות רנטגן וקובלט בשנות ה-80, חומרים חדשים אלו הוכנסו לראשונה לשימוש בבית חולים Hammersmith בלונדון בשנת 1953. המאיצים הרפואיים זכו ליכולת ייצור אנרגיה גבוהות יותר, ולייצר פחות פסולת רדיואקטיבית שעלולים לגרום להשלכות בטיפול.
בשנת 1971, דוגפרי הונספילד המציא את הטומוגרפיה הממוחשבת - CT עם תכנון תלת־ממדי, פריצת דרך זו אפשרה את המעבר מאספקת קרינה דו־ממדית לקרינה תלת-ממדית.
לתכנון מבוסס CT יש יתרון גדול, אשר הוא מאפשר לרופאים לקבוע בצורה מדויקת יותר את חלוקת המינון באמצעות תמונות תרומוגרפיות וכתוצאה מכן את האנטומיה של המטופל.
הופעת טכנולוגיות ההדמיה החדשות של הדמיית תהודה מגנטית MRI בשנות ה-70 וטומוגרפיה פליטת פוזיטרונים (PET) בשנות ה-80, פתחו דלת חדשה למעבר מטיפול תלת־ממדי לטיפול הקרנות המאופנן בעוצמה, וטיפול בהקרנות מסוג (IGRT).
התקדמויות אלו אפשרו לרופאים אונקולוגים לראות טוב יותר ולכוון את הגידולים, אשר הביאו לתוצאות טיפול טובות יותר, שימור איברים יותר ופחות תופעות לוואי.
בעוד הגישה לרדיותרפיה משתפרת ברחבי העולם יותר ממחצית החולים במדינות בעלות הכנסה נמוכה ובינונית עדיין אין גישה זמינה לטיפול מתאים נכון לשנת 2017.
במתמטיקה, רדיוס ההתכנסות (; בראשי תיבות: ROC) של טור חזקות הוא רדיוס הדיסק הגדול ביותר במרכז הסדרה בו היא מתכנסת.
זה מספר ממשי (לא שלילי או ).
כשהיא חיובית, סדרת החזקה מתכנסת באופן מוחלט ואחיד על קבוצה קומפקטית בתוך הדיסק הפתוחה ברדיוס השווה לרדיוס ההתכנסות, וזוהי סדרת טיילור של הפונקציה האנליטית שאליה היא מתכנסת.
במקרה של ריבוי סינגולריות של פונקציה (סינגולריות הם ערכים של הארגומנט שעבורם הפונקציה לא מוגדרת), רדיוס ההתכנסות הוא המינימלי מכל המרחקים המתאימים (שכולם מספרים לא שליליים) המחושבים מתוך מרכז דיסק ההתכנסות לסינגולריות המתאימות של הפונקציה.
עבור סדרת חזקות המוגדרת כך:
הוא קבוע מרוכב, מרכז דיסק ההתכנסות
רדיוס ההתכנסות הוא מספר ממשי לא שלילי או כך שהסדרה מתכנסת אם:
אחרים עשויים להעדיף הגדרה חלופית, שכן הקיום ברור:
על הגבול, כלומר עבור , ההתנהגות של סדרת החזקה עשויה להיות מסובכת, והסדרה עשויה להתכנס עבור כמה ערכים של ולהתבדר עבור אחרים.
רדיוס ההתכנסות הוא אינסופי אם הסדרה מתכנסת עבור כל המספרים המרוכבים .
המקרה הראשון הוא תאורטי: כאשר יודעים את כל המקדמים , עבור הגבולות הידועים מוצאים את רדיוס ההתכנסות המדויק.
המקרה השני הוא מעשי: כאשר בונים פתרון עבור סדרת חזקה של בעיה קשה, בדרך כלל נדע רק מספר סופי של מונחים בסדרת חזקה, בכל מקום מכמה איברים עד מאה איברים.
במקרה השני הזה, אקסטרפולציה של גרף מעריכה את רדיוס ההתכנסות.
ניתן למצוא את רדיוס ההתכנסות על ידי החלת מבחן השורש על תנאי הסדרה.
כאשר מציין את הגבול העליון.
מבחן השורש קובע שהסדרה מתכנסת אם ומתבדר אם .
מכאן נובע שסדרת החזקה מתכנסת אם המרחק מ־ למרכז קטן מ־:
ומתבדר אם המרחק עולה על מספר זה; הצהרה זו היא משפט קושי-אדמר.
מתפרש כרדיוס אינסופי, כלומר ש־ היא פונקציה שלמה.
הגבול הכרוך במבחן היחס הוא בדרך כלל קל יותר לחישוב, וכאשר הגבול הזה קיים, זה מראה שרדיוס ההתכנסות הוא סופי.
מבחן היחס אומר שהסדרה מתכנסת אם:
הערכה מעשית של רדיוס במקרה של מקדמים ממשיים
בדרך כלל, ביישומים מדעיים, רק מספר סופי של מקדמי ידועים.
בדרך כלל, ככל ש- גדל, מקדמים אלה מתקרבים להתנהגות קבועה שנקבעת על ידי הסינגולריות הקרובה ביותר.
במקרה זה פותחו שתי טכניקות עיקריות, המבוססות על העובדה שהמקדמים של טור טיילור הם בערך מעריכיים עם יחס כאשר הוא רדיוס ההתכנסות.
המקרה הבסיסי הוא כאשר המקדמים בעלי סימן זהה או מתחלף.
כפי שצוין קודם, במקרים רבים הגבול קיים, ובמקרה זה הוא שווה .
אם שלילי, פירוש הדבר שהסינגולריות המגבילה את ההתכנסות נמצאת על הציר השלילי.
כדי להעריך את הגבול הזה, נשרטט את כתלות ב-, ונמשיך גרפית אל (כלומר אל ) באמצעות קירוב ליניארי.
נקודת החיתוך עם נותנת קירוב עבור .
במקרה המסובך יותר, כאשר לסימני המקדמים יש תבנית מורכבת, מרסר ורוברטס הציעו את ההליך הבא.
נגדיר את הסדרהː , נשרטט את כל הידועים (מספר סופי) ביחס ל-, ונמשיך כמו קודם.
תעשיות רדימיקס (ישראל) בע"מ היא החברה הגדולה בישראל לייצור חומרי גלם ואספקתם לתעשיית הבנייה.
החברה הוקמה בשנת 1962 כסניף הישראלי של חברת Ready Mixed Concrete Limited) RMC) הבריטית, בשותפות עם חברת האחים מאיר (שבבעלות האחים משה ומרדכי מאיר).
מאז ועד היום שוכנים משרדי החברה ברמת גן.
רדימיקס הייתה החברה הראשונה בישראל שסיפקה בטון מוכן והפעילה מערבלי בטון ניידים בישראל, עד אז היה נהוג להכין את הבטון באתר הבנייה.
משה מאיר קיבל בין השאר את מניות השליטה ב"יצוא חברה להשקעות" שעם עסקיה נמנים בנק ירושלים ו-32% ממניות "רדימיקס".
כנה, קיבלה את מניות השליטה בחברת "יצוא".
בשנת 2002 מכרה "יצוא" את חלקה בחברה ל-RMC תמורת 18 מיליון דולר.
בשנת 1990 רכשה "רדימיקס" מחברת "סולל בונה" מחצית מהבעלות בחברת "תעשיית אבן וסיד", ובכך הרחיבה את תחום המוצרים והיקף הפעילויות שלה.
בשנת 2008 רכשה את מלוא הבעלות.
חברת "אבן וסיד" חולשת על ייצור חצץ, אספלט, בלוקים וסיד.
בשנת 1995, החלה עיריית רעננה במאבק לסגירת מפעל החברה באזור התעשייה בעיר שפעל במשך 25 שנים, במטרה להפוך את האזור למתחם היי-טק ומסחר.
העירייה שינתה רטרואקטיבית את תוכנית המתאר, לפיה יהיו אסורים השימושים הבאים באזור התעשייה: ייצור בטון, טיט, זפת, סיד, בלוקים וגומי.
החברה החלה במאבק משפטי שהגיע עד בית המשפט העליון אך הפסידה בו ולבסוף סגרה את המפעל ומכרה את המגרש בו הוא פעל.
בשנת 1996, נכנסת החברה לפעילות של ייצור מוצרי בטון לענף התשתיות התת-קרקעיות על ידי רכישת מפעל למוצרי בטון באשדוד.
בשנת 2000, רכשה את חברת "בר בטון" מחברת הבנייה א.צ.ברנוביץ' תמורת 11.5 מיליון דולר.
במרץ 2005 הושלמה עסקת רכישת חברת האם דאז "RMC" על ידי חברת "CEMEX" המקסיקנית, חברה גלובלית המייצרת ומשווקת חומרי בנייה ביותר מ-50 מדינות, היא חברת מוצרי בנייה השנייה בגודלה בעולם והמובילה בתחום הבטון המוכן.
CEMEX נסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק ומעסיקה כ-50 אלף עובדים ברחבי העולם.
בשנת 2015, חברת הביטוח הגדולה בנורווגיה KLP, החליטה למשוך את השקעותה בחברת "CEMEX".
חברת הביטוח טענה כי רדימיקס ישראל מפעילה מחצבות בגדה המערבית ומנצלת משאבי טבע בשטח כבוש בניגוד לאמנת ז'נבה.
רדימיקס מוצרי בטון (ישראל) בע"מ
רדיית דבש (או ליקוט דבש) היא פעולת הפקת הדבש מתאים אשר נמצאים בחלות הדבש, המצויות בכוורת הדבורים, הרדייה היא השלב בעבודתו של הדבוראי בה הוא אוסף את הדבש מהכוורות.
לקראת שלב זה, הוא מתארגן היטב והכשרתו המקצועית מכוונת לקראת ארגון עבודת הרדייה, זוהי עבודה קשה, הכרוכה בספיגה של עוקצי דבורים, אפילו כאשר לובש הדבוראי את בגדי המיגון המקובלים.
הדבורה נאבקת באלה הנוטלים ממנה את הדבש - המזון שהיא מכינה לימים בהם היא לא תמצא צוף או אבקת פרחים למחייתה, כמו בימי החורף.
רדיית הדבש נעשית בסוף עונת אגירת הצוף של הדבורים, לאחר תקופת עיבוד על ידי דבורת הדבש, הופך הצוף לדבש.
בסיום עונת הפריחה, רוב הדבורים עפות בסביבת הכוורת, ולכן, כאשר מגיע הדבוראי לבצע את הרדייה הוא נתקל בהתנגדותן.
למרות כל ה"תחבולות" שנוקט הדבוראי, הוא לא יכול לרדות את הדבש ללא גרימת נזק לנחיל הדבורים.
לכן, למרות המאמץ הארגוני הכרוך בדבר, יש הנוהגים לרדות פעמיים: פעם באמצע הפריחה ופעם שנייה בסופה.
באמצע התקופה, הדבורים עדיין מצויות בשדות הפריחה ורק חלק מהן בכוורת ובסביבתה.
יש הטוענים כי רדיית הביניים אפילו ממריצה את הדבורים למלא את החלות שהתרוקנו בפעולת הרדייה הראשונה.
יחד עם זאת, ישנו חיסרון לרדיית הביניים, שכן הדבורים ה"פועלות" עוסקות בתיקון תאי חלות הדבש שניזוקו בפעולת הרדייה ואין להן את היכולת לצאת לאסוף צוף, וזאת בזמן שעדיין יש פריחה בחוץ.
בשל זאת, נוהגים באזורי פריחת פרי ההדר, שם עונת הפריחה היא קצרה, לבצע רק רדייה אחת כדי לא להפריע לאיסוף הצוף.
חיסרון נוסף, מהותי יותר ברדיית הביניים, הוא שהדבש הנלקח ברדיית הביניים עלול להיות לא בשל דיו.
הדבש המופרש מהדבורה הוא מימי.
רק לאחר שנשלמת מלאכת האידוי שלו - הדבש בשל.
דבש לא בשל עלול לתסוס.
על מנת לרדות את הדבש יש להוציא את חלות הדבש מתוך הכוורת.
בעונת הרדייה, הכוורות מאוכלסות מאוד והדבורים שומרות על המאגרים שאגרו לקראת החורף הדל בצמחים אשר מניבים צוף.
גם משפחות דבורים המוכרות לדבוראי בתור רגועות לא מניחות לקחת מהן את חלות הדבש.
הן נאבקות בבעלי החיים ובבני האדם בנשקן האחרון - עוקץ הדבורה.
הדבוראי מצטייד לעבודה עם הדבורים בבגד קל, על מנת שלא יזיע.
ריח הזיעה אינו אהוד על הדבורה וממריץ אותה לפעולות תקיפה, על ידי הרחתו היא חשה כי האויב שלה בסביבתה.
בנוסף, מגנים במסכה על הפנים ונוהגים גם ללבוש כפפות על הידיים.
למרות כל ההגנות, נטילת הדבש מהכוורת גורמת להתעוררות הדבורים וכמעט תמיד הדבוראי נעקץ בעת הרדייה.
לשם הרגעת הדבורים והפחתת תוקפנותן משתמשים בעשן מאש שהופקה במפוח - סבורים כי מתעורר בהן את החשש כי פרצה שרפה והן עטות על חלות הדבש על מנת להתמלא בדבש מלאי לשעת חירום - הדבורה נעשית כבדה יותר לתנועה ולתגובה על התקיפה וכך הדבוראי מרוויח זמן.
בדרך כלל לא מוציאים את החלות מהקומות אלא לוקחים קומה שלמה ומחליפים אותה בקומה ריקה.
לשם כך, מספר ימים לפני מועד הרדייה מפרידים בין הקומה המלאה ובין הכוורת, מניחים מתחת לקומה המלאה קומה ריקה וביניהן רשת המאפשרת מעבר של דבורים בכיוון אחד בלבד.
כעבור מספר ימים נותרות רק דבורים בודדות בקומה המלאה וניתן להורידה מהכוורת ולהעביר אותה על תכולתה לרדייה.
ניתן עם זאת גם לקחת רק מספר חלות מהקומה ולהחליפן בחלות ריקות, אך פעולה זו לוקחת זמן רב יותר והיא מקלה על הדבורים לתקוף את הרודים.
את קומת הבסיס לא רודים, שכן מייעדים אותה למשכן המלכה ותאי הביצים.
מקובל להניח בכוורת רשת מיוחדת, המכונה "רשת הנימן", המונעת את מעבר המלכה מקומת הבסיס לקומות העליונות, זאת מכיוון שהמלכה היא היחידה שמטילה ביצים.
כך הקומות העליונות מתמלאות בדבש בלבד ואין חשש שהמלכה תיפגע בזמן הוצאתן מן הכוורת.
הסרת מעטה השעווה, החותם את תאי הדונג בהם מצוי הדבש - פעולה זו נעשית באמצעות סכין מיוחד או בתהליך ממוכן.
סִרכּוּז (צנטריפוגציה) של חלת הדבש - לא ניתן להוציא את הדבש מהתאים שמהם הוסרה חותמת השעווה בעזרת כוח המשיכה בלבד ולשם כך מפעילים צנטריפוגה.
סינון ושקיעה - הדבש המופק באמצעות הצנטריפוגה מועבר בצינורות לבריכות השקעה בהן הוא מאוחסן למספר ימים.
חלקי דבורים מתות ופרורי שעווה צפים כלפי מעלה ומוּסרים מהדבש.
פיסטור (שלב שאיננו הכרחי) - מטרת הפיסטור היא להרוג את השמרים שבדבש על מנת למנוע תסיסה, למנוע התגבשות ולהגדיל את צמיגותו של הדבש.
קיימות כמה שיטות לפיסטור, למשל - חימום הדבש במשך שתי דקות לטמפרטורה של 77°C וקירורו מיד ל-54°C.
אחסון - הדבש הנקי מועבר למכלים בהם הוא מאוחסן עד שיועבר לכלים בהם יימכר.
התנאים האידיאליים לאחסון דבש הם במקום חשוך, בטמפרטורה נמוכה (מתחת ל-11°C או בטווח של 21°C ל-27°C באריזה סגורה), ולחות יחסית של 60%-80%.
בתנאים מיטביים ניתן לרדות כ-30-40 ק"ג דבש מתא כוורת אחד בעונה.
לאחר גמר הרדייה מחזירים את החלות הפגומות אשר עדיין מכילות מעט דבש - עד 10% - לכוורת, בקומה נפרדת, למניעת הפרעה נוספת לקומה הבסיסית של הכוורת.
הדבורים מלקטות את הדבש שנשאר ובונות מחדש את החלות.
כאשר החלות מתרוקנות, עדיף לאחסנן בארונות מיוחדים והרמטיים כדי שלא ייפגעו מעש הדונג.
יש שיטות לטיפול בחלות וזאת על מנת לחסוך ממשפחת הדבורים מאמץ בעונה הבאה לבנות חלות חדשות.
לאחר הרדייה, נוהגים להמתין עשרה ימים ויותר עד שהדבש נהיה מזוקק וראוי לשיווק.
בשנת 1865 מצא פרנצ'סקו דה-הרושקה מאיטליה את העיקרון לבניית מכונת הרדייה.
הוא צפה בילד המניף בעזרת חבל, סל שבו היו יערות דבש.
כאשר סובב את הסל עם החבל במהירות מסביב לראשו הוא גילה כי הדבש נזרק מהחלות.
לנגסטרוט האמריקאי, ממציא הכוורת המתפרקת, התעניין בהמצאה והוסיף למכונה תמסורת, אשר מכפילה את מהירות הסיבובים.
בסופו של דבר, היערות עומדות בתוך תוף המסתובב במהירות על צירו.
הכוח הצנטרופוגלי לוחץ על הדבש וזורק אותו המרכז אל קיר החבית.
משם הוא נוזל מטה ונאסף בכלי קיבול מיוחדים.
כיום ישנם "כוורות ביתיות" לרדייה המעודדים רדיית דבש בגינות ביתיות או מעל גגות של בניינים.
בשנת 1871 חוקק בגרמניה סעיף 175 אשר אסר על קיום יחסי מין הומוסקסואליים.
בשנת 1919 הוקם בברלין מכון לחקר המיניות על ידי החוקר היהודי מגנוס הירשפלד.
בשנת 1935 הוחמר סעיף 175 והוא כלל גם איסור על נשיקות, חיבוקים וכל מגע מיני הומוסקסואלי (לעומת האיסור הקודם שהיה תקף אך ורק לקיום יחסי מין).
הנאצים שינו את הגדרת היחסים ההומוסקסואלים ל"פשע" ובכך הגדילו את העונש הפוטנציאלי לחמש שנות מאסר.
בשנתיים הבאות נעצרו כ־25 אלף הומוסקסואלים ומרביתם נשלחו למחנות ריכוז שם עברו רבים מהם עיקור כפוי.
משנת 1942 הוחרפה הענישה כלפי הומוסקסואלים עד לכדי הוצאה להורג.
עמדתה של המפלגה הנציונאל-סוציאליסטית כלפי ההומוסקסואלים
עמדתה של המפלגה גרסה כי צורת חיים זו פוגעת בכבודה וחוסנה של האומה.
הבעיה העיקרית של הנאצים עם הקהילה ההומוסקסואלית הייתה שהם לא מביאים ילדים, דבר הנוגד את השאיפות לטוהר הגזע הארי.
הכעס על כך התגבר בשנות המלחמה, בהן נהרגו גברים רבים, והנרטיב הרשמי גרס כי יש צורך לאומי בהגדלת מספר הילדים במשפחות אריות.
הטענה של הנאצים הייתה כי ההומוסקסואלים מבזבזים את הזרע הארי בתקופה בה האומה חייבת לגדול ולהתחזק.
בשנת 1936 נבחר היינריך הימלר לייצג את המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות.
שנה לאחר מכן אמר הימלר כי ההומוסקסואלים פוגעים בחוק הגזע, ולכן יש להשמידם.
הם החלו להישלח למחנות ריכוז בגרמניה, בעיקר לדכאו, בוכנוואלד וזקסנהאוזן.
תופעה נרחבת הייתה רדיפת הומוסקסואלים בתוך שורות האס אס, ואלו שנתפסו הושפלו בפומבי ונשלחו למחנות ריכוז.
מעל הכול, ההומוסקסואלים נתפסו כפוגעים בגאווה הלאומית הנאצית.
למרות היחס הקשה כלפי ההומוסקסואלים בגרמניה הנאצית, היחס כלפי הלסביות נחשב לסלחני.
סעיף 175 בחוק התייחס רק ליחסי מין בין גברים.
לסביות לא נרדפו באופן שיטתי.
באוסטריה, אסר החוק הפלילי בסעיף 129 פסקה 1ב' גם יחסי מין בין נשים, אולם כמעט שלא ידוע על ענישת לסביות לפי סעיף זה.
לעיתים הואשמו לסביות כ"בלתי סוציאליות".
המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות
המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות הוקם ב-10 באוקטובר 1936 על ידי צו מיוחד של מפקד האס אס, היינריך הימלר.
במחנות הריכוז נהגו לסמן נקודה שחורה על שרוול חולצתם של ההומוסקסואלים ועל גב החולצה שלבשו נכתב המספר 175. בשלב מאוחר יותר, ההומוסקסואלים הוכרחו לענוד טלאי שצורתו משולש שווה-צלעות הפוך וצבעו ורוד .
אם לא עמדו בכך היו שופכים עליהם בבוקר מים קרים, פעולה שגרמה למותם של רבים מהם שלקו בדלקת ריאות או פשוט קפאו למוות.
ורנט פנה אל האס אס בהצעה לחקור עבורם את התופעה וקיבל מהם הומוסקסואלים כ"שפני ניסיון", ובכך הפכו אלו לקורבנות הראשונים שבגופם נערכו ניסויים רפואיים.
הרדיפות הופעלו רק בתחום הרייך הגרמני ולא ידוע על מסעות נגד הומוסקסואלים מחוץ לשטח הרייך.
שיעור התמותה בקרב ההומוסקסואלים בתקופת המלחמה היה מהגבוהים מבין קבוצות האסירים, כ-55%–60%, ביחס לכ-40% בקרב כלל האסירים.
מוערך שלפני עליית השלטון הנאצי היו בגרמניה יותר ממיליון הומוסקסואלים.
על פי ההערכות, עד לסוף המלחמה, כ-100 אלף מתוכם נעצרו וכ-10 אלף מהם נשלחו למחנות ריכוז.
היחס לקרבנות לאחר תום המלחמה
מעבר לדחיה החברתית ולחקיקה המפלה כלפיהם, נותר בעינו גם הרישום הפלילי מתקופת המלחמה, שראה בהם עבריינים, ופגע בזכויותיהם למשך יתרת חייהם.
בגרמניה המזרחית הושב החוק בדצמבר 1957 לגרסתו המתונה משנת 1935 ועקב כך נפסקה הענישה כנגד הומוסקסואלים.
סעיף 175 נמחק מספר החוקים בשנת 1994. עם ביטול הסעיף, הכירה ממשלת גרמניה בהומוסקסואלים כקורבנות שואה והחלה לפצותם.
באיחור של כמעט חמישים שנה, בשנת 2002, הודיע הפרלמנט הגרמני, על חנינה כללית להומואים בגרמניה הנאצית שהורשעו בתקופת השלטון הנאצי, וביקש את סליחתם.
בערים רבות בעולם הוקמו אנדרטאות להנצחת הקורבנות ההומוסקסואלים בשואה, וביניהן: אמסטרדם, ברלין, סידני, קופנהגן, ברצלונה וסן פרנסיסקו.
ב-10 בדצמבר 2013 הוקמה אנדרטה בגן מאיר בפתחו של המרכז הגאה בתל אביב לזכר קורבנות הנאצים אשר נרדפו על רקע נטייתם המינית.
האנדרטה כוללת שלושה משולשים, משולש בטון, עליו מופיע הסבר היסטורי, משולש הפוך וצבוע ורוד ומשולש הנוצר משלושה ספסלים ורודים כשעל כל אחד מהם נכתב בשפה אחרת (עברית, אנגלית וגרמנית) המשפט הבא: "לזכר נרדפי המשטר הנאצי בשל נטייתם המינית וזהותם המגדרית".
המחזה עקומים (1979) והסרט המבוסס על המחזה עקומים (1997) עוסק ברדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית לאחר רצח מנהיג אס אה ארנסט רהם, בליל הסכינים הארוכות.
הסרט התיעודי אלדורדו: כל מה שהנאצים שונאים עוסק בחייהם של להט"בים ברפובליקת ויימאר ובתקופת שלטונה של גרמניה הנאצית.
רדיוס ואן דר ואלס של אטום הוא הרדיוס של ספֵירה דמיונית חזקה היכולה לשמש מודל לאטום למטרות שונות.
רדיוסי ואן דר ואלס נקבעו ממדידות של מרחב אטומי בין זוגות של אטומים לא קושרים בגבישים.
רדיוס ואן דר ואלס נקרא על שם יוהנס דידריק ואן דר ואלס, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1910.
שינויים של חוק הגז האידיאלי, , התכוונו לכך.
מקרה פרטי ידוע הוא משוואת המצב של גז ואן דר ואלס: , כאשר a ו־b הם פרמטרים מתכווננים הנקבעו ממדידות נסיוניות שבוצעו עם גזים ממשיים.
ערכיהם משתנים מגז אל גז.
נפח ואן דר ואלס של אטום הוא הנפח של ספֵירה עם רדיוס ואן דר ואלס של האטום.
לשני אטומים לא קשורים כימית יש מרחק מינימלי בין מרכזיהם, השווה לסכום רדיוסי הוואן דר ואלס שלהם.
אולם, אם האטומים קשורים בקשר קוולנטי, המרחק בין מרכזי האטומים קטן יותר.
לפיכך, נפח ואן דר ואלס של מולקולה עם קשרים קוולנטים קטן מסכום נפחי הוואן דר ואלס של האטומים המרכיבים אותה.
נפח ואן דר ואלס של מערכת מולקולות הוא הסכום של נפחי הוואן דר ואלס שלהן.
"רדינג 3" (נקרא בעבר תיאטרון על הירקון) הוא אולם מופעים ואירועים שהוקם בשנת 2002 בשטח נמל תל אביב.
תיאטרון על הירקון נבנה בשנת 2002 על ידי חברת אתרים כאולם תיאטרון בשטח נמל תל אביב.
האולם, ששטחו כ-1,000 מ"ר וכולל כ-430 מקומות, עוצב על ידי האדריכל רם כרמי.
מבנה האולם עוצב בשלושה יציעים שסודרו סביב זירה או במה "פורצת" בגובה הרצפה (בצורת האות ח').
האולם היה בשימוש משותף של תיאטרון הבימה והתיאטרון הקאמרי.
את האולם חנכה הפקה מחודשת שהעלה תיאטרון הבימה של אופרת הרוק "מאמי".
ההצגה הראשונה התקיימה ב-5 באוקטובר 2002, אולם חנוכתו הרשמית של האולם הייתה בערב גאלה שהתקיים ב-12 באוקטובר באותה שנה.
בין ההפקות הנוספות שהוצגו באולם היו "פרגודים" מאת ז'אן ז'נה של הבימה, "ילדים רעים" מאת עדנה מזי"א ו"יום במותה של ג'ו" מאת פיטר ניקולס של הקאמרי, ו"לב של כלב" על פי רומן קצר של מיכאיל בולגאקוב של תיאטרון קליפה.
לאחר כשנה החליטו התיאטראות לוותר על השימוש באולם, הן משום שהצריך העלאת הפקות ייחודיות המתאימות לצורת הבמה השונה, הן משום שבאותה עת נחנך המבנה החדש ומרובה האולמות של התיאטרון הקאמרי.
לאחר תקופה של כשנתיים שבהן עמד המקום שומם, שימש האולם כאולפן טלוויזיה שממנו שודרה התוכנית "כל לילה עם אסף הראל".
בשנת 2006 עבר המקום לידיו של ערוץ 24, שהשתמש במקום כמועדון הופעות וכאולפן צילומים.
רדיית הפת בהלכות שבת היא הפרדת הפת האפויה מדפנות התנור אליו הייתה מודבקת במהלך אפייתה.
רדיית הפת בשבת מותרת כשהאפייה נעשתה בהיתר, ואסורה מדרבנן כאשר האפייה נעשתה באיסור.
רדיית הפת האסורה היא רק כאשר הפת מודבקת לדפנות התנור, כפי שהיה בתנורים בזמן העתיק, אך לא כאשר הפת נמצאת בתחתית התנור, כמו בתנורים כיום.
פעולה זו אסורה רק מדרבנן היות שאין היא נחשבת למלאכה (האסורה מהתורה) אלא לחָכְמָה.
הראשונים, וביניהם הרי"ף והרמב"ן, סבורים כי מדובר באיסור שבות, שבמסגרתו גזרו חכמים לרדות את הפת.
לעומתם בעל המאור סבור כי מכיוון שזו פעולה כל כך פשוטה וכל כך רחוקה ממלאכה, אין בה אפילו איסור שבות, אלא רק איסור קל מדברי חכמים.
רדיית הפת במקום היתר ובמקום איסור
על פי ההלכה מותר להניח פת בתנור על מנת שתאפה עם כניסת שבת, בתנאי שבעת כניסת השבת הבצק כבר עבר שלב התחלתי של האפייה ("קרימת פנים").
במקרה זה הותרה רדיית הפת כדרכה, בהגבלה של שיעור הפת הנצרך למאכל השבת.
אולם אם האפיה נעשית בניגוד להלכה (בשעת כניסת שבת עוד לא קרמו פניו של הבצק): אם דבר זה נעשה בשוגג מותר לאדם לרדות בשינוי (באמצעות כל אחר במקום כלי הרדייה הרגיל) בשיעור הנצרך לשלוש סעודות שבת לו ולבני ביתו.
היתר זה מתבסס על חשיבות הלחם למאכל האדם.
אולם אם הדבר נעשה במזיד, חכמים קנסו את האדם ואסרו עליו להוציא את הפת מהתנור כלל, אפילו אם אין לו מה לאכול בשבת.
רדיית הפת על מנת למנוע איסור תורה
למסקנה אומרת הגמרא כי מותר יהיה לאדם לרדות את הבצק כדי למנוע עבירה על איסור תורה, כלומר חכמים לא העמידו את דבריהם במקום שאדם יבוא על ידי קיום דבריהם לכדי איסור תורה.
היתר זה הוא בין אם הנחת הבצק בתנור נעשתה בשוגג או במזיד.
עם זאת, היתר זה הוא רק לאדם שהכניס את הבצק לתנור, אך לא לאדם אחר, היות שאין אומרים לאדם חטא כדי שיזכה חברך, כלומר אסור לאדם לעבור אפילו על איסור קל על מנת להציל את חבירו מלעבור על איסור חמור.
כיום אפיית לחם בתנור אינה נעשית בהדבקה לדפנות התנור כבזמן העתיק, אלא בהנחה על תחתית התנור.
לכן הוצאת הלחם מהתנור אינה נחשבת רדיית הפת, ואם אפיית הלחם נעשתה בהיתר, מותר להוציא מהתנור אפילו כמות גדולה, אך לא בכלי המשמש בדרך כלל לרדייה אלא בכלי אחר.
אם האפייה נעשתה באיסור, קנס חז"ל על השוגג והמזיד נשאר בעינו כמו בתנורים בזמן העתיק.
רדינג היא עיר באנגליה הממוקמת בהצטלבות נהרות התמזה והקנט, ובמרחק 64 ק"מ מהעיר לונדון.
שם המקום הגיע משמו של שבט קלטי עתיק שישב במקום "הרדינגס" (באנגלית עתיקה "Rēadingas").
בשנת 870 פלשו הוויקינגים הדנים לאנגליה, הקימו מחנה במקום ולאחר מכן גם התיישבו באזור.
הנרי הראשון מלך אנגליה בנה בשנת 1121 את מנזר רדינג, ולאחר מותו נקבר בתחומי המנזר.
ייסוד המנזר הביא לתושבי רדינג פרנסה ושגשוג עקב העלייה לרגל למקום הדתי.
בזמן מגפת המוות השחור נפגעה רדינג קשות, וכ-60 אחוז מתושבי המקום נקטלו על ידה.
כמו כן ידוע היה כי ראש המנזר היה בין הנפגעים בשנת 1361.
בשנת 1538 נחרב חלק נרחב מהמנזר, עקב העברת שלטון הכנסייה לידי הנרי השמיני מלך אנגליה.
עם השנים, והחל מהמאה השמונה עשרה, שגשגה רדינג והתפרסמה בעקבות תעשיית הברזל שהחלה לתפוס תאוצה ומרחב.
בתחילת המאה התשע עשרה, בשנת 1801, עמדה אוכלוסיית רדינג על 9,400 איש, אך בשנת 1851 עלה המספר ל-21,500 תושבים.
על פי הערכות משנת 2010, מונה אוכלוסיית רדינג וסביבתה כ-154,200 תושבים.
הפוליטיקאי והמשפטן היהודי-בריטי לורד רופוס דניאל אייזקס, המרקיז הראשון מרדינג, הגיע למשרות רמות בשירות הממשלתי הבריטי וזכה בתוארי אצולה גבוהים.
הוא גם היה פעיל ציוני שנרתם לעשייה בארץ ישראל, והיה מעורב בהקמת מפעל החשמל בארץ ישראל (שעל שמו נקראת תחנת הכוח רדינג) ובתמיכה בצי העברי המתחדש של יישוב.
קבוצת הכדורגל הבכירה של העיר, מועדון הכדורגל רדינג, שיחקה בעונת 2012/2013 בפרמייר ליג אך ירדה לליגת המשנה (הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ) לאחר עונה אחת.
בשנת 2020 התרחש בעיר פיגוע דקירה שגבה את חייהם של שלושה אנשים (שלושה אחרים נפצעו קשה).
בגאומטריה, רדיוס העקמומיות, R, של עקום בנקודה הוא הרדיוס של המעגל המקרב בצורה הטובה ביותר את העקום בנקודה זו.
רדיוס זה הוא ההופכי של העקמומיות בנקודה זו.
במקרה של עקום במרחב, רדיוס העקמומיות הוא האורך של וקטור העקמומיות.
במקרה של עקום במישור, R הוא הערך המוחלט של:
כאשר s הוא אורך הקשת מנקודה מסומנת, φ הוא הזווית שיוצר המשיק לעקום ו- היא העקמומיות.
אם העקום נתון בקואורדינטות קרטזיות, אזי רדיוס העקמומיות הוא (בהנחה שהעקום גזיר לפחות פעמיים):
אם העקום נתון באופן פרמטרי על ידי פונקציות (x(t ו-(y(t, אז רדיוס העקמומיות הוא:
מבחינה היוריסטית, תוצאה זאת ניתנת לפרשנות כך:
עבור חצי מעגל ברדיוס a בחצי המישור העליון:
עבור חצי מעגל ברדיוס a בחצי המישור התחתון:
למעגל ברדיוס a יש רדיוס עקמומיות ששווה ל-a.
רדיוס שמש היא יחידת מרחק באסטרונומיה, המשמשת בעיקר למדידת גודלם של כוכבים ומסומנת כ: .
היחידה שווה לרדיוס (מחוג) ממוצע של השמש וערכה 695,500 ק"מ או בערך 109 רדיוסים של כדור הארץ, או 10 רדיוסים של צדק.
פחיסותה של השמש נמוכה ולכן לא מבחינים בהבדל בין רדיוס פולרי (בקטבים) לבין רדיוס אקווטוריאלי (בקו המשווה).
בשנים 2003-2006, מדדה הגשושית SOHO את רדיוס השמש בעזרת תזמון של מעבר כוכב חמה על־פני השמש.
עם זאת, מקובל להשתמש בערך 695,500 כיחידה סטנדרטית, אף על פי שהיא קטנה מערכו המדוד של רדיוס השמש.
רדיוס בוהר הוא קבוע פיזיקלי השווה בערכו בערך למרחק בין הפרוטון לאלקטרון באטום מימן במצב היסוד ומסומן .
הקבוע נקרא על שם נילס בוהר, תודות לחלקו במודל האטום של בוהר.
ביחידות SI רדיוס בוהר מוגדר באופן הבא:
ואילו ביחידות cgs הוא מוגדר באופן הבא:
נכון לשנת 2013, ערכו של רדיוס בוהר, הוא מטר שהם כ-53 פיקומטר או 0.53 אנגסטרום.
מודל האטום של בוהר, שהוצע על ידי נילס בוהר בשנת 1913, מתאר אלקטרון המסתובב סביב גרעין במסלולים סגורים.
יחודו של המודל בכך שהאלקטרון יכול להקיף את האטום רק במרחקים מסוימים כתלות באנרגיה שלו.
באטום הפשוט ביותר, אטום המימן, אלקטרון יחיד מקיף את הגרעין, ובמסלול הקרוב ביותר האפשרי, כלומר באנרגיה הנמוכה ביותר שלו, המרחק בין האלקטרון לגרעין הוא בקרוב רדיוס בוהר.
הטעות נובעת מכך שלא מתחשבים באפקט המסה המצומצמת וההבדל הוא בערך 0.1%.
אף על פי שמודל האטום של בוהר כבר אינו המודל המשמש לתיאור מבנה האטום, רדיוס בוהר נותר קבוע שימושי לחישובים בפיזיקה אטומית, תודות לקשר הפשוט שלו לקבועים בסיסיים אחרים וזו גם הסיבה בגינה הוא מוגדר עבור מסת המנוחה של האלקטרון ולא עבור מסה מצומצמת.
לדוגמה, רדיוס בוהר הוא יחידת אורך ביחידות אטומיות.
במודל העדכני של אטום המימן, לפי מכניקת הקוונטים, המרחק הממוצע או ערך התצפית של המרחק בין האלקטרון לגרעין אטום המימן הוא כ-1.5a0≈, התוצאה שקיבלנו היא מאותו סדר גודל.
רדיוס בוהר הוא אחת משלוש יחידות האורך הקשורות, כאשר השתיים הנוספות הן אורך גל קומפטון של האלקטרון, והשני הוא הרדיוס הקלאסי של האלקטרון, .
רדיוס בוהר מורכב ממסת האלקטרון, , קבוע פלאנק, ומטען האלקטרון (המטען היסודי), .
אורך גל קומפטון של האלקטרון, , קטן בערך פי 20 מרדיוס בוהר, ומורכב מ , ומהירות האור .
רדיוס האלקטרון הקלאסי, , קטן בערך פי 1000 מאורך גל קומפטון, ומורכב מ , ו-.
הקשר בין האורכים השונים ניתן להבעה באמצעות קבוע המבנה הדק במשוואה
רדיוס בוהר המצומצם הוא ערך אשר לוקח בחשבון את ההשפעה של תנועת האלקטרון על הגרעין.
באופן קלאסי האלקטרון והגרעין שניהם "נעים" סביב נקודה משותפת.
את האפקט הזה לוקחים בחשבון אם במקום מסת האלקטרון משתמשים במסה המצומצמת של האלקטרון והגרעין, או באופן שקול במקום אורך גל קומפטון של האלקטרון משתמשים בסכום אורכי הגל של האלקטרון והגרעין.
מכך נובע שעבור אטום המימן ניתן לבטא את רדיוס בוהר באופן הבא:
הוא אורך גל קומפטון של הפרוטון
הוא אורך גל קומפטון של האלקטרון
Reddit (רדיט) הוא אתר מדיה חברתית מסוג מערכת לוח מודעות מקוונת אשר משתמשים הרשומים אליו יכולים לשתף תכנים, כגון טקסטים או קישורים בכל נושא אפשרי וללא הגבלה והפרסומים הזוכים לדירוג גבוה יותר מופיעים בראשו, בתצוגה מתחלפת שמשאירה מקום לפוסטים חדשים שטרם זכו למידת פרסום משמעותית.
מיליוני הרשומים באתר אשר מכונים "redditors" הם המפרסמים את התכנים השונים והם לוקחים חלק פעיל בדירוג האיכות של הפוסטים ובכך מסייעים לגרום לכך שההודעות והקישורים המוצלחים ביותר שזוכים לדירוג הגבוה ביותר בפרקי זמן מסוימים (דרך ה-upvotes), זוכים באותם פרקי הזמן לחשיפה גבוהה במיוחד.
התכנים מאורגנים לפי תחומי העניין השונים, המכונים subreddits (או בקיצור subs).
ה-subreddits עוסקים בכמות גדולה של נושאים, בהם חדשות, משחקי וידאו, סרטים, מוזיקה, ספרים, כושר, מזון ועוד.
האתר נוסד בשנת 2005 על ידי סטיב האפמן ואלקסיס אוהאניאן.
באוקטובר 2006 האתר נרכש על ידי חברת "Condé Nast Publications".
מטה החברה שוכן בסן פרנסיסקו שבקליפורניה.
נכון למאי 2021, לפי מדד אלכסה, אתר Reddit הוא האתר ה-19 הפופולרי ביותר בעולם.
האתר מכיל אוסף עצום של פוסטים שמתווספים כל העת על ידי משתמשים רשומים, ועל כן הוא במהות מערכת לוח מודעות מקוונת.
שם האתר הוא משחק מילים: Reddit באנגלית נשמע כמו "קראתי את זה" (Read it).
תוכן האתר מחולק לכמות גדולה של נושאים, בעוד שרק 50 מאותם הנושאים, אשר נחשבים ל"נושאי ברירת מחדל", גלויים בעמוד הראשי של האתר עבור משתמשים חדשים ועבור משתמשים רשומים שטרם נכנסו לאתר תחת שם המשתמש שלהם.
נכון ליוני 2015 חמישים נושאי ברירת המחדל של האתר הם:
כאשר המשתמשים הרשומים מוסיפים פוסטים חדשים (קישורים או הודעות מלל) לאחד מה-subreddits, כל יתר המשתמשים (המכונים redditors) יכולים לעשות upvote או downvote לפוסט ובכך לקבוע את מידת האיכות של הפוסט.
לכל subreddit יש עמוד ראשי שבו מוצגים הפוסטים החדשים ביותר שנכון לאותו הרגע זכו לדירוג גבוה.
יתר המשתמשים רשאים להוסיף תגובות משלהם לכל פוסט.
גם עבור כל אחת מהערות ניתן לעשות upvote או downvote ובאופן זה הקהילה מצליחה לוודא שהתגובות/תשובות הרלוונטיות ביותר מופיעות בדרך כלל בראש העמוד של הפוסט.
בעמוד הראשי של רדיט, אשר זוכה בכל יום לכמות הצפיות הרבה ביותר באתר, מוצגים הפוסטים החדשים שזכו לדירוג הגבוה ביותר מכל ה-subreddits באתר.
הפלטפורמה בוחרת להציג בעמוד הראשי של האתר ובעמוד הראשי של כל אחד מה-subreddits קומץ פוסטים אשר מתחלפים בזמן אמת כל העת, כאשר הפלטפורמה לוקחת בחשבון את הזמן שבו הפוסט פורסם (מוצגים רק פוסטים חדשים), את היחס והכמות של ה-upvotes או downvotes.
מדי יום עשרות פוסטים שונים מוצגים בעמוד הראשי של האתר ובעמוד הראשי של כל אחד מה-subreddits.
כל משתמש רשום רשאי ליצור subreddit חדש, אף על פי שקישור שהמערכת מאפשרת לעשות זאת רק למשתמשים רשומים אשר נרשמו לאתר לכל הפחות לפני 30 ימים.
כל המשתמשים הרשומים באתר מסוגלים להתאים אישית את רשימת הקישורים ל-subreddits המוצגת בעמוד הראשי האישי.
נכון ליולי 2018 היו מעל ל-138,000 subreddits פעילים (מתוך 1.2 מיליון).
במשך השנים אירעו מקרים רבים של תכנים שנויים במחלוקת שפורסמו באתר, ובעקבות כן, במקרים מסוימים החליטו מפעילי האתר להסיר subreddits שלמים אשר בהן פורסמו לאורך זמן תכנים בעייתיים שונים.
על אף שמדיניות ההסרה של subreddits נאכפת היטב, עדיין קיימים באתר subreddits המפרסמים תכנים שנויים במחלוקת בנושאי גזענות, פגיעה עצמית, זואופיליה, פגיעה בבעלי חיים, מיזוגיניה ועוד.
I-AMA (שאל אותי הכל) - פורום בו לרוב אנשים נודעים שונים מנסים לענות על שאלות מצד משתמשי רדיט בזמן אמת.
למשתמשים יש את האפשרות לדרג את התגובות לפי מה שיותר מעניין בעיניהם ובכך התגובות הפופולריות נמצאות בדרג העליון של הפורום.
האנשים שנשאלים שאלות בפורום הם בדרך כלל במאים, שחקנים מפורסמים, פוליטיקאים ועוד.
בשנת 2012 התארח בפורום "שאל אותי הכל" הנשיא ברק אובמה וענה על שאלות הגולשים במשך חצי שעה בזמן אמת.
הנשיא פנה אל המשתמשים ואמר כי בכוונת הממשל להגן על הרשת החופשית, כך שתישאר פתוחה לבעלי עסקים או לאנשים הרוצים להביע דעה ללא סינון של אתרים מבוקרים.
כ-200,000 התחברו לאתר בו זמנית כדי לקחת חלק באינטראקציה עם אובמה.
אובמה קיבל כ-6,500 תגובות ומספר עצום של שאלות, שעל רובן לא הספיק לענות.
DIY (עשה זאת בעצמך) - פורום בו הגולשים משתפים מידע אודות איך לעשות דברים באופן עצמאי על ידי מתן הוראות מדויקות או תמונות המציגות את תהליך השגת התוצר.
בנוסף קיימת אפשרות להתייעצות עם הגולשים על איך להכין דבר מסוים.
מטרת פורום זה הוא לעזור לשאר הגולשים לחסוך בהוצאות גדולות על דברים שהם יכולים לעשות בעצמם.
לדוגמה, הכנת טבעת ממטבע כסף, תספורת לחיית מחמד, בניית מיטה ניידת באוטו ועוד.
יצירת שם משתמש באתר היא חופשית והמשתמשים שנרשמים אינם נדרשים לספק את כתובת הדואר האלקטרונית שלהם לצורך אימות.
כל משתמשי האתר מכונים "redditors".
כאשר המשתמשים מחוברים לאתר הם יכולים לעשות upvote או downvote לפוסטים (ובכך להשפיע על הגדלת או הקטנת החשיפה לה זוכים הפוסטים באתר) או להוסיף הערות לפוסטים.
משתמשי האתר יכולים גם ליצור subreddit חדש בנושא המועדף עליהם, ומשתמשים אחרים המתעניינים גם הם ב-subreddit החדש שנוצר יכולים להוסיף קישור אליו בדף הראשי שלהם על ידי הרשמה לאותו ה-subreddit.
לדוגמה, נכון לינואר 2022 ישנם מעל ל-455,000 משתמשים הרשומים ל-subreddit של ויקיפדיה באנגלית.
הפוסטים באתר נקראים מדי יום על ידי מיליוני משתמשים מרחבי העולם.
בפוסטים שמפרסמים משתמשי האתר נכללים לעיתים רבות מונחים שונים הנפוצים במיוחד בקרב קהילת משתמשי האתר כגון:
OP – קיצור ל"Original Poster" (התייחסות למשתמש שהוסיף את הפוסט המקורי אשר עליו משתמשים אחרים מגיבים).
NSFW – קיצור ל"Not Safe For Work" (מציין בדרך כלל כי תוכן ההודעה בעייתי ועלול להיות פורנוגרפי או אלים ועל כן לא מומלץ לצפות בה במקום העבודה).
"Link Karma" ו-"Comment Karma" – הפלטפורמה מעניקה סטטוסים אלו למשתמשים מסוימים אם אותם המשתמשים הוסיפו קישורי היפר טקסט או הערות פופולריות במיוחד, וכמות ה-Link Karma וה-Comment Karma המצטברת מוצגת עבור כל המשתמשים בדף הפרופיל של המשתמשים.
"Reddit Gold" – תכונה הזמינה למנויים בתשלום המאפשרת בין היתר להציג תגובות רבות יותר בכל עמוד, לקבל התראה בכל פעם ששם המשתמש של מנוי בתשלום מוזכר בתגובה ועוד.
המנויים בתשלום מסוגלים גם להעניק בעילום שם Reddit Gold למשתמשים אחרים באתר שהוסיפו תגובות או קישורים מועילים במיוחד כהערכה על כך.
המשתמשים באתר רשאים להוסיף גם הודעות מלל.
ישנם subreddits רבים אשר בהם מתנהלים דיונים בלבד ועל כן הם הוגדרו כך שניתן להוסיף אליהם רק פוסטים מסוג הודעות מלל – כגון ה-subreddits הפופולרי "AskReddit" אשר בו חברי הקהילה רשאים להוסיף שאלות בכל נושא אפשרי בפני הקהילה בכללותה, במקום משתמשים המתמחים בנושא מסוים.
קהילות משתמשי האתר לעיתים רבות מתאמת מיזמים שונים מחוץ לפלטפורמת האתר – כגון ניסיונות הטיית התוצאות של סקרים מקוונים שונים.