tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקומיקסאית האמריקאית, אליסון בכדל, מחברת רצועת הקומיקס "Dykes to Watch Out For" , אמרה שהשימוש במונח דייק הוא "אקטיביזם לשוני".
ביוני 2017, פייסבוק צנזרה את השימוש במילה דייק באתר האינטרנט שלה וטענה שזהו "תוכן פוגעני".
החלטה זו הובילה לעצומת מחאה שנוצרה באתר העצומות האמריקאי, Change.org , על ידי קולקטיב ה-Lensing 2 Lesbians, שנחתמה על ידי 7,247 תומכים.
מצעד הדייקיות הוא אירוע גאווה פופולרי ברחבי ארצות הברית וקנדה.
המשימה המוצהרת של מצעד הדייקות בבוסטון, למשל, היא "לספק מרחב דינמי ומסביר פנים למשתתפים מכל נטייה מינית, מגדר, גזע, גיל, מוצא אתני, גודל, רקע כלכלי ויכולות פיזיות".
מצעד הדייקות הראשון בבריטניה נערך בלונדון ב-2012. ב-2013, החל לפעול מצעד הדייקות בברלין, גרמניה.
במקסיקו, ה-Marcha Lésbica נוסד במרץ 2003, ומתקיים מדי שנה במקסיקו סיטי.
דיישון בוקר הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הרכז והקלע בהפועל אילת.
קריירת המכללות של בוקר כללה מעבר בקבוצות הכדורסל של מכללת ג'ילט, מכללת דרום איידהו ואוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלונג ביץ'.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2019 ב-NBA, חתם בנימבורק הצ'כית.
ולוצלאווק הפולנית, בה שיחק עשרה משחקים.
ב-26 בדצמבר 2020 חתם בגטינגן הגרמנית.
ב-3 באוגוסט 2021 חתם בלה-מאן סארת הצרפתית.
ב-28 בפברואר 2022 חתם בפוס פרובנס באסקט הצרפתית.
ב-30 ביולי 2022 חתם בהפועל גליל עליון.
דייסון ג'יימס דניאלס הוא כדורסלן אוסטרלי המשחק בעמדות הרכז והקלע באטלנטה הוקס מליגת ה-NBA.
בצעירותו שיחק דניאלס גם פוטבול אוסטרלי, ואף ייצג את מדינתו בתחרויות בין־לאומיות עד שהחליט להתמקד רק בכדורסל.
לאחר שבשנת 2019 הצטרף לאקדמיית ה-NBA באוסטרליה, ביוני 2021 בחר להצטרף לקבוצת ג'י ליג איגנייט מליגת הפיתוח של ה-NBA.
הוא שיחק במשחק הכוכבים העולים 2022, וסייע לקבוצתו לזכות בתואר.
ב-26 משחקיו בליגת הפיתוח הוא העמיד ממוצעים של 12 נקודות, 7.1 ריבאונדים, 5.1 אסיסטים ושתי חטיפות למשחק.
בדראפט נבחר דניאלס בבחירה השמינית על ידי ניו אורלינס פליקנס.
הוא הצטרף לסגל הקבוצה לקראת ליגת הקיץ של ה-NBA, אך במשחק הפתיחה נקע את קרסולו הימני, ונעדר עד לסוף הטורניר.
ב-9 ביולי 2022 חתם על חוזה בקבוצה.
ב-28 ביוני 2024 עבר בטרייד לאטלנטה הוקס ביחד עם לארי נאנס ג'וניור, ושתי בחירות סיבוב ראשון עתידיות בדראפט 2025 ו-2027 בתמורה לדג'ונטה מארי.
דניאלס נבחר כשחקן המשתפר של עונת 2024/2025.
ב-20 בפברואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטרליה בכדורסל במסגרת מוקדמות אליפות אסיה בכדורסל 2022. הוא רשם 23 נקודות, שש חטיפות וארבעה אסיסטים בניצחון 81–52 על ניו זילנד.
אלודר אנתוני "דייר" רוז הוא שחיין אמריקאי, אלוף עולם (פוקואוקה 2023) במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, זוכה מדליית ארד באליפות העולם (פוקואוקה 2023) ואלוף ארצות הברית (2023) במשחה ל-100 מטר פרפר.
רוז נולד בניו יורק בנם של קמי ואנתוני רוז.
החל לשחות בגיל 6. הוא לומד ושוחה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
באליפות ארצות הברית שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה בסוף יוני 2023 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי דחש של 50.74 שיות, לפני תומאס הילמן (51.19 שניות) ושיין קאסאס (51.42 שניות), כבר בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 50.87 שניות.
מדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.20 שניות, אחרי מייקל אנדרו (23.11 שניות) ולפני קיילב דרסל (23.35 שניות), בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 23.16 שניות ועלה ראשון למשחה הגמר.
נוסף לכך, הוא סיים עשירי, שני במקצה ב', במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:55.93 דקות, מאית אחרי אהרון שאקל (1:55.92 דקות).
התוצאה שקבע הייתה התוצאה השביעית במשחה הגמר.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכה ב-3 מדליות, זהב ו-2 ארד.
מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ראיין מרפי, ניק פינק וג'ק אלכסי בשיא אליפות חדש של 3:27.20 דקות, לפני הרפובליקה העממית של סין שקבעה שיא אסיה חדש של 3:29.00 דקות ואוסטרליה (3:29.62 דקות), כשחיין שלישי הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 50.13 שניות.
מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 50.46 שניות, אחרי מקסים גרוסה מצרפת (50.14 שניות) וג'ושוע ליינדו מקנדה (50.34 שניות) ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.01 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 22.79 שניות ועלה שני למשחה הגמר, התוצאה שקבע הייתה התוצאה השנייה בטיבה במשחה הגמר.
דייקי האשיוקה (ביפנית: 橋岡 大樹; נולד ב-17 במאי 1999 בסאיטאמה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סלביה פראג מליגת העל הצ'כית ובנבחרת יפן.
האשיוקה גדל במחלקת הנוער של אוראווה רד דיימונדס, ובשנת 2017 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל היפנית.
בסך הכל ערך 74 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-31 בינואר 2021 הושאל האשיוקה לסנט טרוידן מליגת העל הבלגית עד לתום עונת , ולאחר סיום תקופת ההשאלה חתם על חוזה קבוע במועדון.
ב-30 בינואר 2024 חתם האשיוקה בלוטון טאון מהפרמייר ליג.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-27 בפברואר 2024 כשעלה כמחליף בהפסד 2–6 למנצ'סטר סיטי במסגרת הגביע.
את הופעת הבכורה שלו בליגה הוא ערך ב-2 במרץ בהפסד 2–3 לאסטון וילה.
ב-27 ביוני 2025 חתם האשיוקה בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית.
ב-10 בדצמבר 2019 ערך האשיוקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בניצחון 2–1 על נבחרת סין במסגרת אליפות מזרח אסיה 2019.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021, וערך שלוש הופעות בטורניר.
דיירון יושה שארפ הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ברוקלין נטס מליגת ה-NBA, בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
שארפ נולד בעיר גרינוויל שבקרוליינה הצפונית.
בשנת 2019 למד באקדמיית הספורט "מונטוורדה" שבפלורידה, לצד שחקני ה-NBA לעתיד סקוטי בארנס, קייד קנינגהם ומוזס מודי.
בשנת 2020 החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ובעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 9.5 נקודות, 7.6 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
שארפ נבחר בבחירה ה-29 של דראפט ה-NBA 2021, על ידי פיניקס סאנס.
כחודשיים לאחר מכן, באוגוסט 2021, הועבר עם ג'בון קרטר בטרייד לברוקלין נטס, תמורת לנדרי שאמט.
דייפוקו (ביפנית: 大福餅 ;Daifukumochi), או (Daifuku; 大福); מילולית: "מזל גדול"), הוא ממתק מסורתי יפני (וואגאשי ).
דייפוקו מורכב ממוצ'י עגול קטן ממולא במילוי מתוק, לרוב אנקו, דהיינו משחת שעועית אדומה ממותקת.
דייפוקו הוא וואגאשי פופולרי ביפן ומוגש לעיתים קרובות עם תה ירוק.
הנפוצים ביותר הם מוצ'י לבן, ירוק בהיר או ורוד חיוור במילוי אנקו.
דייפוקו הם בערך 4 ס"מ בקוטר.
כמעט כל הדייפוקו מכוסים בשכבה דקה של קמח אורז (עמילן אורז), עמילן תירס או עמילן תפוחי אדמה, כדי למנוע מהם להידבק זה לזה או לאצבעות.
אף על פי שמוצ'יטסוקי היא השיטה המסורתית להכנת מוצ'י ודייפוקו, ניתן לבשל אותם גם במיקרוגל.
דייפוקו נקרא במקור Habutai mochi (עוגת אורז עבה בבטן) בגלל אופי המילוי שלה.
מאוחר יותר, השם שונה ל-"Daifuku mochi" (עוגת אורז בטן גדולה).
מכיוון שההגיות של Fuku ((腹) בטן) Fuku ((福) מזל) זהות ביפנית, השם שונה עוד יותר ל-Daifuku mochi (עוגת אורז למזל רב) שמביא מזל טוב.
עד סוף המאה ה-18, הדייפוקו צבר פופולריות, ואנשים החלו לאכול אותם קלויים.
הם שימשו גם למתנות באירועים טקסיים.
גרסה האשוייה עם קושה מוצ'י (草餅), שהוא מוצ'י בטעם יומוגי.
גרסה שבה נמצאים שעועית אזוקי או פולי סויה מעורבב לתוך ממתק מוצ'י ו/או אזוקי.
גרסה המכילה מילוי אנקו לא ממותק.
יש לה טעם מלוח עדין.
גרסה העשויה עם אווה מוצ'י (粟餅), שהיא מוצ'י מעורבב עם דוחן זנב שועל.
גרסה המכילה מילוי תות ומתוק, לרוב אנקו, בתוך מוצ'י עגול קטן.
גרסה שכוללת מילו שזיף יפני במקום אזוקי.
גרסה שכוללת מילוי מתוק בטעם קפה.
כירסה שכוללת קרם ערמונים ממותק (קרם מון בלאן) במקום מילוי של אזוקי מתוק.
גרסה שכוללת קרם קרמל (プリン) במקום מילוי מתוק של אזוקי.
גרסה הכוללת גלידה במקום מילוי אזוקי.
דְיֶיצִ'ין (בצ'כית: Děčín; בגרמנית: Tetschen, טֶצֶ'ן) היא בירת מחוז משנה דייצ'ין במחוז אוסטי נד לבם בצ'כיה.
העיר ממוקמת במפגש הנהרות פלואוצ'ניצה ואלבה בחבל בוהמיה, 14 קילומטרים דרומית לגבול עם גרמניה.
האזכור הראשון של דייצ'ין הוא מסוף המאה ה-10, אז היא תפקדה כמרכז מנהלי אזורי וכגורד , סוג של התיישבות מבוצרת אופיינית לסלאבים בימי הביניים.
במאה ה-13 הגורד הוחלף בטירת אבן שלצידה נבנתה על ידי אוטוקר השני, מלך בוהמיה , עיירה מלכותית.
במאות שלאחר מכן דייצ'ין החליפה ידיים בין משפחות אצולה שונות וגם שינתה את מיקומה לאזור גבוה יותר לאחר שנפגעה בשיטפונות.
במאה ה-16 העיר עברה לשליטת משפחת האצילים בינאו ובתקופה זו העיר התפתחה באופן משמעותי.
ב-1628 העיר עברה לשליטת משפחת טון אונד הוהנשטיין , ונותרה בשליטתה כ-300 שנים.
העיר נפגעה קשות במלחמת שלושים השנים, ירדה למעמד של עיירה חסרת חשיבות ולקח לה זמן רב להתאושש.
במאה ה-19 האזור עבר התפתחות משמעותית ביחד עם המהפכה התעשייתית.
ב-1851 נחנך קו רכבת בין פראג ודרזדן שעבר במקום ובמקביל הייתה עלייה בתנועה של אוניות קיטור לאורך האלבה.
דייצ'ין שישבה בגדה המזרחית של הנהר והכפר פודמוקלי שישב בגדה המערבית הפכו למרכזי תחבורה ותעשייה משמעותיים והאוכלוסייה צמחה, בפרט פודמוקלי קיבלה מעמד של עיירה ב-1901.
ב-1918, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, האימפריה האוסטרו-הונגרית ששלטה באזור התפרקה והשטח עבר למדינה החדשה צ'כוסלובקיה.
ב-1938, בעקבות ועידת מינכן, אזור דייצ'ין סופח לגרמניה הנאצית כמו יתר חבל הסודטים.
ב-1942 הרשויות הגרמניות החליטו לאחד את דייצ'ין ופודמוקלי לרשות מקומית אחת.
ב-1945, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, האזור חזר לשליטת צ'כוסלובקיה, התושבים הגרמנים גורשו ועוד מספר רשויות מקומיות בפרוורי העיר סופחו לדייצ'ין.
לפני איחוד הרשויות והשואה התקיימה קהילה יהודית הן בדייצ'ין והן בפודמוקלי.
התיעוד הראשון של יהודים בדייצ'ין הוא מהמאה ה-16, אך ככל הנראה לא קמה קהילה ששרדה לאורך זמן.
בעקבות המהפכה התעשייתית והאמנציפציה ליהודים בבוהמיה באמצע המאה ה-19, יהודים החלו בהדרגה להתיישב בדייצ'ין.
בעשורים שלאחר מכן הקהילה היהודית הרשמית התגבשה בהדרגה, כשהתעשיין המקומי אדולף פכטר אירח בביתו בית כנסת מאולתר.
הקהילה קיבלה מעמד רשמי מבחינת השלטונות בסוף המאה ה-19, ובהמשך מונה רב, הוקמו מוסדות קהילתיים וכמות היהודים משני צידי הנהר הגיעה לכמה מאות.
ב-1907 נבנה בית כנסת בפודמוקלי.
אחרי הקמת צ'כוסלובקיה התעוררה התנועה הציונית בקהילה והוקמו סניפים של תנועת הנוער בלאו-וייס וארגון הנשים ויצו.
ב-1930 נמנו בדייצ'ין 161 יהודים ובפודמוקלי 354. במהלך ליל הבדולח בנובמבר 1938 היה ניסיון להשמיד את בית הכנסת המקומי.
הרשויות המקומיות מנעו זאת אך ורק בשל חשש שהשרפה תתפשט מבית הכנסת למבנים סמוכים, וכך בית הכנסת של דייצ'ין הוא אחד הבודדים באזור ששרדו את מלחמת העולם השנייה.
במהלך השואה רוב יהודי האזור נשלחו למחנה טרזיינשטט ומשם למחנות השמדה, ורק בודדים שרדו.
רב הקהילה ערב השואה, ברנרד פרקש , הצליח לשרוד את השואה וניסה לחדש את חיי הקהילה בדייצ'ין, שכעת הורכבה ברובה מפליטים ממקומות אחרים בצ'כוסלובקיה.
ב-1957 הוא נעצר על ידי ה-StB, המשטרה החשאית הצ'כוסלובקית, באשמת "פעולות נגד המדינה" כשניסה לסייע ליהודים מקומיים בשיתוף פעולה עם דיפלומטים מישראל.
לאחר ששוחרר כעבור שנתיים פרקש לא חזר לדייצ'ין ומרבית בני הקהילה האחרים היגרו מצ'כוסלובקיה.
בהמשך שרידי הקהילה נאלצו להחכיר ובסופו של דבר למכור את בית הכנסת לרשויות המקומיות, והוא הפך למבנה הארכיון המקומי.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר נפילת מסך הברזל והתפרקות צ'כוסלובקיה, הקהילה היהודית החלה להשתקם וקיבלה בחזרה מעמד רשמי.
ב-1996 בית הכנסת הוחזר לבעלות הקהילה ושופץ בסיוע השלטונות.
כמו כן הקהילה קיבלה לחזקתה בעלות על בית הקברות היהודי העתיק בצ'סקה ליפה הקרובה.
לדייצ'ין יש הסכמי ערים תאומות עם הערים הבאות:
דייסון היא חברה סינגפורית-בריטית רב-לאומית.
החברה הוקמה ב-1991 על ידי ג'יימס דייסון, בריטי ממלמסבורי.
החברה מייצרת שואבי אבק, מטהרי אוויר, מייבשי ידיים ומייבשי שיער.
נכון ל-2022, דייסון מעסיקה 14,000 עובדים ברחבי העולם.
ב-2019, דייסון הזיזה את המטה שלה מהממלכה המאוחדת לסינגפור, קרוב יותר לתעשייה היצרנית של החברה וללקוחותיה באסיה.
פרס ג'יימס דייסון ומכון דייסון להנדסה וטכנולוגיה קרויות על שם החברה והמייסד שלה.
בתחילת שנות ה-70, ג'יימס דייסון רכש את החברה Hoover, אשר עסקה בתעשיית שואבי האבק.
החברה נקלעה לקשיים כלכליים ודייסון ניסה להחיותה.
דייסון עבד על סוג של מריצה המחוברת לשואב אבק.
בהמשך התעשיין ג'רמי פרי השקיע 49% מהחברה בשביל לעבוד על שואבי האבק על שלה.
ב-1985, החברה היפנית Apex Ltd הביעה עניין בחברה, ורצתה לרכוש את עיצוב שואב האבק שלה.
ב-1986, Apex הוציאו גרסה משופרת של שואב האבק בשם "G-Force".
בהמשך, החברה ייצרה מכשירים נוספים, כמו מייבשי ידיים ומטהרי אוויר.
בהמשך היא גם עברה לייצר בסין ובסינגפור.
ב-2007, שיתפה פעולה עם החברה הסינגפורית ממנה רכשה חומרי גלם.
ב-2013 היא השקיעה 360 מיליון דולר על מפעל בטואס, סינגפור.
על פי החברה, רוב העובדים שלה עובדים תחת החברה הסינגפורית .
ב-2017 הרחיבה את פעילותיה בארצות הברית.
דיכאון קליני (קרוי גם: דיכאון מז'ורי, הפרעת דיכאון מז'ורית; וכן בשם העברי התקני דיכאון רבא.
אוסף תסמינים זה קיבל את שמו המקצועי, תואר וסווג כהפרעת מצב רוח במהדורה משנת 1980 של ספר האבחנות של האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה (ה-DSM).
אבחון דיכאון קליני מתבסס על חוויית המטופל לפי דיווחו העצמי, התנהגותו לפי דיווח קרובי משפחה או חברים, ובדיקת מצב פסיכיאטרי על ידי איש מקצוע.
אין בדיקת מעבדה המאבחנת דיכאון קליני, עם זאת כאשר החולה סובל מהתסמינים במשך תקופה של שבועיים או יותר רופאים נוהגים לערוך בדיקות כדי לשלול מצבים פיזיים שעלולים לגרום לתסמינים דומים.
דיכאון יכול להופיע בכל גיל, אך הזמן השכיח ביותר להופעה ראשונית של תסמיני דיכאון קליני הוא בגילאי ה-20; נשים לוקות בדיכאון פי 2 מגברים.
ברוב המקרים יש מופע נוסף בגיל מבוגר יותר.
דיכאון מופיע בקרב 15-20% מהאוכלוסייה.
מחלה זו שכיחה כיום בקרב צעירים יותר מבעבר.
דיכאון קליני הוא מצב משתק רגשית המשפיע לרעה על מגוון תחומים בחיי האדם כגון משפחה, עבודה ולימודים, הרגלי אכילה ושינה, ובריאות כללית.
מהלך ההפרעה מתאפיין בתקופות דיכאוניות הנקראות התלקחויות (אפיזודות), ומשתנה ממקרים של התלקחות בודדת הנמשכת שבועות ספורים ואינה חוזרת ועד למקרים של הפרעה הקיימת כל החיים עם התלקחויות דיכאוניות חוזרות ונשנות.
לאנשים מדוכאים תוחלת חיים קצרה מהממוצע, בין השאר עקב אובדנות ורגישות גבוהה יותר למחלות מסוימות כגון מחלות לב.
ממחקרים על אוכלוסיית ארצות הברית עולה כי כ-3.4% מהלוקים בדיכאון קליני מתאבדים, ועד 60% מהמתאבדים סבלו מדיכאון קליני או הפרעת מצב רוח אחרת.
הסובלים מדיכאון עלולים להיות מתויגים חברתית בגלל תמונת המחלה, קשיי התפקוד, האבחנה והטיפול התרופתי.
הבנת הדיכאון והגורמים לו התקדמה רבות במשך השנים, עם זאת, ההבנה עדיין אינה שלמה והיבטים מסוימים של הדיכאון מהווים נושא לדיון ומחקר.
בין השאר הוצעו הסברים מתחום הפסיכולוגיה, פסיכו-סוציולוגיה, תורשה, אבולוציה וביולוגיה.
צריכת סמים ואלכוהול עלולה לגרום או להחריף תסמיני דיכאון בטווח הארוך.
טיפולים פסיכולוגיים לדיכאון מתבססים על תאוריות של האישיות, תקשורת בין-אישית ולמידה.
תאוריות ביולוגיות מתמקדות בעיקר בקשר בין דיכאון למוליכים העצביים סרוטונין, נוראדרנלין ודופמין, המעורבים בתקשורת בין תאי העצב, ובפעילות מערכת החיסון.
לדיכאון יש כמה סימנים ותסמינים נפוצים כמו:
מצב מתמשך של עצב, חרדה או ריקנות
עצבנות, תסכול או חוסר מנוחה
תחושת אשמה, חוסר ערך או חוסר אונים
אובדן עניין או הנאה בתחביבים ופעילויות
עייפות, חוסר אנרגיה או תחושה של האטה
קשיים בריכוז, זיכרון או קבלת החלטות
קשיי שינה, התעוררות מוקדמת מדי בבוקר או שינה מרובה מדי
שינויים בתיאבון או שינויים בלתי מתוכננים במשקל
כאבים פיזיים, כאבי ראש, התכווצויות או בעיות עיכול ללא סיבה פיזית ברורה שאינן חולפות לאחר טיפול
מחשבות על מוות, מחשבות על התאבדות או ניסיונות התאבדות
יכולים להופיע גם שינויים אחרים במצב הרוח או בהתנהגות כמו:
תחושת חוסר מנוחה או מתח
הִסתגרות, נטייה לשליליות או ניתוק רגשי
עלייה בצריכת אלכוהול או סמים
חוסר יכולת לעמוד בהתחייבויות או התעלמות מתפקידים חשובים אחרים
לדיכאון קליני יש השפעה משמעותית על קשרי משפחה, קשרים אישיים, חיים במסגרת עבודה או לימודים, אכילה, שינה ובריאות כללית.
רמת הפגיעה הניכרת בתפקוד וברווחה אצל אנשים עם דיכאון דומה לזו שיש למחלות כרוניות כמו סוכרת.
במהלך התלקחות דיכאונית אדם יפגין מצב רוח ירוד מאוד המשפיע על כל היבטי החיים או על חלקם, חוסר יכולת לחוש הנאה מפעילויות שהיו מקור הנאה בעבר.
כמו כן, אדם מדוכא עלול להרהר ולעסוק באופן כפייתי - או בחשיבה רומנטיבית - במחשבות ורגשות של חוסר ערך, אשמה וחרטה ללא סיבה הגיונית, חוסר אונים, ייאוש ושנאה עצמית.
במקרים חמורים עלולים להופיע תסמינים פסיכוטיים, הכוללים מחשבות שווא, או נדיר יותר, הזיות, בדרך כלל לא נעימות.
תסמינים נוספים של דיכאון הם יכולות זיכרון וריכוז נמוכים (במיוחד בסוגים הכוללים תסמיני מלנכוליה או פסיכוזה), רתיעה ממצבים ופעילויות חברתיות, חשק מיני ירוד ומחשבות על מוות או אובדנות.
אצל הנפגעים מדיכאון נפוצים נדודי שינה, כשהדפוס האופייני הוא של התעוררות מוקדם מהרגיל עם קושי להירדם שוב.
מנגד, קיימים מקרים של שנת יתר.
אנשים השרויים בדיכאון מדווחים רבות על מגוון רחב של תסמינים פיזיים כגון עייפות, כאבי ראש ובעיות עיכול.
לפי ארגון הבריאות העולמי, מבין הקריטריונים לדיכאון, בעיות פיזיות הן התלונות הנפוצות ביותר במדינות מתפתחות.
התסמינים יכולים להשתנות כשמדובר בילדים.
התנהגותם יכולה להיות חרדתית או עצבנית, הם יכולים להעמיד פנים שהם חולים, לסרב ללכת לבית הספר, להיצמד לאחד ההורים או לחשוש שההורה עלול למות.
ילדים גדולים יותר ובני נוער עלולים להסתבך בבית הספר, להיות זעופים או להתעצבן בקלות, לחוש חוסר מנוחה או לסבול מדימוי עצמי נמוך.
אצל ילדים בגיל זה יכולות להופיע הפרעות נוספות, כמו חרדה, הפרעת אכילה, הפרעת קשב וריכוז או שימוש בסמים ואלכוהול.
ילדים גדולים ובני נוער נוטים יותר לחוות ישנוניות יתר ותיאבון מוגבר.
מבוגרים צעירים נוטים יותר להיות עצבניים, להתלונן על עלייה במשקל ועודף שינה, ולהיות בעלי השקפה שלילית על החיים ועל העתיד.
לעיתים קרובות יש להם הפרעות נוספות, כמו הפרעת חרדה מוכללת, חרדה חברתית, הפרעת פאניקה או שימוש בסמים ואלכוהול.
מבוגרים בגיל העמידה עלולים לחוות יותר אפיזודות דיכאון, ירידה בחשק המיני, נדודי שינה באמצע הלילה או התעוררות מוקדמת בבוקר.
לעיתים קרובות הם מדווחים על בעיות במערכת העיכול כמו שלשול או עצירות.
בגיל הזיקנה חשים לעיתים קרובות עצב, צער או תסמינים אחרים שהם פחות מובהקים.
זקנים עשויים לדווח על היעדר רגשות ולא על מצב רוח מדוכא.
זקנים נוטים גם לסבול ממצבים רפואיים אחרים או מכאבים שיכולים לגרום לדיכאון או לתרום לו.
בעיות זיכרון וחשיבה (פסאודודמנציה) עשויות לבלוט במקרים חמורים.
במקרים שבהם הדיכאון מופיע בגיל הזיקנה יש לעיתים תסמינים קוגניטיביים כגון שכחה, "ובולט ביניהם: איטיות בתגובות.
דיכאון קיים לעיתים קרובות במקביל למחלות הנפוצות אצל מבוגרים כמו שבץ מוחי, מחלות כלי דם אחרות, פרקינסון ומחלת ריאות חסימתית כרונית.
בחלק מן המקרים יתאפיין דיכאון קליני בשינויים בהתנהלות ובהעדפות הכלכליות.
דיכאון הוא הפרעה מורכבת שלא ניתן להסביר אותה במלואה בעזרת גורם ביולוגי או סביבתי יחיד.
נראה שהיא נגרמת בשל שילוב של מספר גורמים גנטיים וסביבתיים.
ברוב הקבוצות האתניות, שכיחות הדיכאון גדולה כפליים בקרב נשים מאשר בקרב גברים.
נראה שבקרב יהודים השכיחות בגברים גבוהה יותר, עד כדי שוויון עם הנשים.
מחקרים מצביעים על שכיחות גבוהה יותר של דיכאון בקרב בני משפחה של חולי דיכאון.
אחוז התאימות בקרב תאומים זהים הוא כ-50 אחוזים, ואחוז התאימות בקרב תאומים לא זהים הוא בין 10 ל-25 אחוזים.
עד כה אותרו מספר גנים הקשורים בדיכאון, אך אף אחד מאלו אינו יכול להסביר התפתחות של דיכאון ללא תנאים נוספים.
על אף מחקר ענף שנערך בנושא, הפתופיזיולוגיה של דיכאון אינה מובנת די הצורך.
אחת התזות המקובלות ביותר על החוקרים מניחה כי דיכאון נגרם מחוסר איזון ביוכימי במוליכים העצביים נוראדרנלין, סרוטונין ודופאמין במרווחים הסינפטיים שבין תאי העצב במוח.
חיסרון של מוליכים עצביים אלו גורם גם לשינוי פיזי, בניוון הדנדריטים שאמורים לקלוט את המוליכים העצביים.
שלושת החומרים האלה הם גם המוקד לפעילותן של רוב התרופות נוגדות הדיכאון השימושיות כיום.
התרופות נוגדות-הדיכאון פועלות בכמה כיוונים במטרה לשמור על רמה סבירה של מוליכים עצביים אלו במרווח הסינפטי.
יש שמנסות לפגוע בתהליך הספיגה החוזרת של המוליכים העצביים בחזרה אל האקסון.
יש כאלו החוסמות קולטנים המונעים הפרשה של המוליכים העצביים.
התרופות פועלות במלוא תועלתן כשבועיים עד שישה שבועות מרגע נטילתן.
בשנת 2022 התפרסמה סקירה מקיפה של מחקר שנעשה לאורך עשרות שנים בו לא נמצא קשר בין חוסר איזון ביוכימי ברמות של סרוטונין ודיכאון.
המאמר מייצג את עמדת רוב המומחים החושבים שדיכאון לא נגרם רק משיבוש בסרוטונין.
עם זאת, על אף שהמנגנון טרם הובהר, יעילותן של התרופות להפחתת דיכאון מבוססת למדי.
מחסור בוויטמינים (כגון ויטמין B6 ו-ויטמין B12) וחוסר איזון הורמונלי, בפרט הורמונים הקשורים בציר היפותלמוס-היפופיזה (בלוטת יותרת המוח)-יותרת הכליה (קורטיזול, DHEA ופרגננולון), וכן שינויים ברמות הורמוני בלוטת התריס (תירוקסין ותריודוטירונין) נקשרו אף הם להתפתחות דיכאון.
במקרים אלה טיפול הורמונלי יכול לעזור.
דיכאון עשוי להיות תסמין של תסמונת התשישות הכרונית, או של תסמונות אנדוקריניות כמו תת-פעילות של בלוטת המגן, מחסור בהורמון אדרנוקורטיקוטרופי, מחלת קושינג.
בנוסף דיכאון עשוי להיות תסמין של פיברומיאלגיה כמו גם סוגים מסוימים של סרטן – כמו סרטן הלבלב.
החל משנות ה-90 נעשו מחקרים רבים שהראו מתאם וקשר בין חוסר ויסות של המערכת החיסונית ודיכאון, כגון רמות גבוהות של ציטוקינים פרו-דלקתיים בדם ובנוזל המוח והשדרה, ירידה בתגובה החיסונית הנרכשת, הבדלים במגוון של סוגי תאים ספציפיים במערכת החיסון, נטייה לאוטואימוניות, פעילות מוגברת של מיקרוגלייה ושינויים חיסוניים אחרים.
אף על פי שהסיבתיות בקשר בין ממצאים אלה לדיכאון אינה ברורה לחלוטין, הם מעידים כי מנגנוני חיסון יכולים לתרום להיווצרות דיכאון.
באופן רגיל, בזמן דלקת או זיהום, פועלים ציטוקינים על המוח וגורמים לסימפטומים התנהגותיים האופייניים למחלה , כגון עייפות, בחילה, דיכאון, חוסר תיאבון, בעיות בקשב, חוסר עניין ובעיות קוגניטיביות קלות.
התנהגות מחלה זו היא מנגנון אבולוציוני הסתגלותי שקיים גם בחיות, ונועד לארגן את סדרי העדיפויות של הפרט להתמודדות עם פתוגן.
אחת ההשערות היא שדיכאון נגרם מחוסר ויסות של המערכת החיסונית הגורם לתחושת מחלה מתמדת וכי תרופות הפועלות על מערכת החיסון יכולות להקל על הסימפטומים.
הסבר נוסף לדיכאון הוא דיכוי יתר של אזור ה-MTL במוח על ידי אזור ה-MPFC, וכן פגיעה או צמצום בגודלו של איבר ההיפוקמפוס.
התפתחות דיכאון קשורה לא פעם בסיבות פסיכוסוציאליות כמו אירועי דחק או התעללות בילדות, אירועים טראומטיים חריפים או אובדן של אדם קרוב.
מחקרים חדשים מצביעים על קשר בין נטייה גנטית לבין אירועי דחק, כלומר: הסיכון להתפתחות של דיכאון בעקבות אירועי החיים תלוי גם בנטייה הגנטית.
אנשים הסובלים מהפרעת קשב, או מהפרעות אישיות כמו הפרעת אישיות גבולית, הפרעה טורדנית-כפייתית או תסמונת בתר חבלתית סובלים מדיכאון בשכיחות גבוהה יותר.
מספר תאוריות פסיכואנליטיות להסבר הדיכאון הוצעו על ידי פרויד, אברהם קליין ואחרים.
ההשערה המרכזית ביחס למנגנונים המסבירים את מחלת הדיכאון, ומחלות פסיכיאטריות נוספות, הייתה השערת המונואמינים.
לפי השערה זו, מחסור במעבירים עצביים מונואמינרגיים (כגון סרוטונין, נוראדרנלין ודופמין) הוא הסיבה לדיכאון.
התיאוריה נבעה מתוך עדויות שהראו שתרופות שמווסתות את רמות הסרוטונין והנוראדרנלין משפיעות על מצב הרוח.
עם זאת, נראה כי המחלה קשורה למנגנונים אחרים.
ראשית, משך הזמן שעובר בין מתן תרופות נוגדות דיכאון המווסתות מסלולי מונואמין לבין ההשפעה הקלינית יכול להימשך שבועות.
שנית, קיימת שונות גבוהה בתגובה של מטופלים לתרופות אלה.
דיכאון היא הפרעה מורכבת הקשורה לגורמים גנטיים וסביבתיים.
קיימים גורמי סיכון מרובים, שלכל אחד מהם יש תרומה קטנה.
גורמים אלה קשורים להפרעות שונות, ואינם ספציפיים לדיכאון.
המודל המקובל בתחום זה הוא מודל הרגישות-דחק, הקובע כי דיכאון נוצר כאשר לאדם יש רגישות גנטית, פסיכולוגית או ביולוגית, והוא נחשף לגורמי דחק סביבתיים היוצרים טריגר להתפרצות ההפרעה.
מאפיינים דמוגרפיים, פסיכולוגיים, חברתיים והתנהגותיים יכולים להוות גורמי סיכון להתפתחות דיכאון.
מאפיינים דמוגרפיים כוללים מגדר (נקבה), גיל (גיל ההתבגרות או בגרות מוקדמת) ומעמד סוציואקונומי נמוך.
מאפיינים פסיכולוגיים כוללים תכונות אישיות (נוירוטיות ומופנמות), מיקוד שליטה חיצוני, רומינציה, טראומות בילדות ובעיות בהתקשרות.
מאפיינים חברתיים כוללים עוני, אבטלה, מגורים בשכונה לא בטוחה, דיור ירוד, אירועי חיים שליליים, היעדר תמיכה חברתית, אפליה, התעללות, מלחמה, אסונות טבע, זיהום אוויר ורעש סביבתי.
מאפיינים התנהגותיים כוללים אורח חיים לא בריא (מעט פעילות גופנית, עישון, שימוש בסמים, תזונה לא בריאה), פגיעה בטיפול (היעדר טיפול, מחסור באפשרויות טיפוליות, היענות נמוכה לטיפול ), מחלות גופניות ונפשיות.
ילדים להורה עם דיכאון מז'ורי נמצאים בסיכון כפול (35-40%) לפתח דיכאון בעצמם, עד לבגרות המוקדמת.
הסיכון המשפחתי נובע במידה שווה מגורמים גנטיים וגורמים סביבתיים משפחתיים (כגון השכלה ומצב כלכלי).
מקדם התורשתיות של דיכאון הוא כ-37%, מקדם נמוך בהשוואה להפרעות נפשיות אחרות.
קיימות גם עדויות ראשוניות להסברים אפיגנטיים לדיכאון.
למשל, שטראומה בילדות או אירועי חיים קשים יוצרים שינויים אפיגנטיים (על גבי ה־DNA) הקשורים להופעת הדיכאון.
עם זאת, נכון לשנת 2023, הממצאים עדיין אינם די מבוססים.
במצב של דיכאון קיים שיבוש בפעילות עצבית נרחבת במוח, ולא רק באזור אחד או במוליך עצבי אחד.
אזורים מוחיים הקשורים לדיכאון הם קליפת המוח הקדם-מצחית והקליפה הקדמית של החגורה (אזורים המעורבים בשליטה ברגש, בקשב ובקוגניציה).
מספר קטן של מחקרים לאחר המוות מצאו שלאנשים עם דיכאון מז'ורי היה נפח קטן יותר של אזורי מוח, במיוחד ההיפוקמפוס.
גודל האפקט להבדלים מבניים כאלה הוא בדרך־כלל קטן.
קיימות כמה רשתות עצביות בהם זוהו הבדלים תפקודיים בקרב חולי דיכאון: רשת הבולטות, הרשת הפרונטופריאטלית ורשת ברירת המחדל.
קיימים גם שיבושים בנוירופלסטיות ונוירוגנזה.
הפרעות בוויסות של מערכות הדחק
דיכאון מג'ורי משפיע על כל הגוף ולא רק על מערכת העצבים המרכזית.
הוא קשור לפעילות יתר כרונית של מערכת העצבים האוטונומית והמערכת החיסונית.
ציר ה-HPA פועל באופן לא תקין, המתבטא בעלייה ברמות הקורטיזול, גם במנוחה וגם בתגובה לדחק.
בנוסף, קיימת עלייה בסמנים דלקתיים בדם ובנוזל המוח והשדרה.
אבחון של דיכאון קליני מבוסס על ספרי האבחון DSM ו־ICD.
קיימים גם כלים כמו PHQ-9 שמשמשים לסקירה של אוכלוסיות רחבות וכן לאבחון עצמי, תוך שימוש בציון חתך של 10 ומעלה.
11-ICD מבחין בין שני מצבי דיכאון - אפיזודה בודדת והפרעה חוזרת.
אפיזודה דיכאונית מתאפיינת בתקופה של מצב רוח דיכאוני או חוסר עניין בפעילויות.
מאפיינים אלה קיימים רוב שעות היום, כמעט בכל יום במשך תקופה של לפחות שבועיים.
בנוסף, קיימים סימפטומים נוספים כמו קושי בריכוז, תחושת חוסר ערך עצמי או אשמה לא מתאימה, חוסר תקווה, מחשבות חוזרות על מוות או התאבדות, שינויים בתיאבון או בשינה, עוררות או עיכוב פסיכומוטורי וירידה באנרגיה או עייפות.
בהפרעה החוזרת האדם חווה לפחות שתי אפיזודות דיכאוניות, בהפרש של לפחות כמה חודשים ללא הפרעה ניכרת.
באבחון מציינים גם את עוצמת ההפרעה (קל, בינוני, חמור), אם קיימים גם סימפטומים פסיכוטיים, ואם ההפרעה בהפוגה.
ספר האבחנות הפסיכיאטריות, DSM-5-TR, כמעט זהה בקריטריונים לאבחנה.
לקבל האבחנה נדרש מצב רוח דיכאוני או חוסר עניין בפעילויות, ועוד 3–4 סימפטומים נוספים.
בשתי מערכות האבחון, הסימפטומים הדיכאוניים גורמים מצוקה משמעותית או פגיעה בתפקוד, והם לא נגרמו בשל מצב רפואי אחר.
דיכאון תת־סיפי, כזה שלא עומד בקריטריונים הרשמיים של האבחון, עלול אף הוא לגרום לפגיעה בתפקוד, והוא מהווה גורם סיכון לפתח בעתיד דיכאון מז'ורי.
מאמצי מניעה מופנים כלפי שלוש אוכלוסיות: האוכלוסייה הכללית, אוכלוסיות בסיכון (למשל ילדים שלהוריהם יש דיכאון או אנשים שחוו לאחרונה טראומה נפשית), וכן אנשים הסובלים מדיכאון תת־סיפי (מתחת לקריטריונים המלאים לאבחון).
ברמת האוכלוסייה המניעה מתמקדת במיגור גורמי סיכון כמו עוני, אי־שוויון, בדיקות ואלימות.
ברמה הפרטנית וכן בבתי ספר ניתן להפעיל התערבויות פסיכולוגיות כמו טיפול קוגניטיבי־התנהגותי או טיפול בינאישי.
ישנן שיטות שונות לטיפול בדיכאון.
העיקריות שבהן הן טיפול פסיכולוגי וטיפול תרופתי בנוגדי דיכאון.
מטופלים רבים משתמשים בשתי השיטות גם יחד.
יעילות ההשפעה של טיפול תרופתי לבד נמצאה מובהקת רק במקרים של דיכאון חמור.
יש לקחת בחשבון שפעילות התרופות מתחילה כ-2–4 שבועות אחרי תחילת הטיפול ובתקופה זו יש לעיתים קרובות לצרף תרופות להרגעה.
אשפוז עלול להיות נחוץ כשמעורבת הזנחה עצמית או סיכון משמעותי לפגיעה עצמית או בזולת וחוסר מערכת תמיכתית ואפשרות להשגחה בבית.
לעיתים נדירות מטפלים בנזעי חשמל או באסקטמין.
פעילות ספורטיבית – כגון הליכה מהירה, אופניים, אימון משקולות.
בפעילות ספורטיבית מופרשים אופיאטים (אנדורפינים ואחרים) המשפרים את מצב הרוח.
כמו כן הפעילות הספורטיבית משפרת את הבריאות, מעלה את סף האנרגיה הזמינה ואת כוח הסבל, ומשפיעה לטובה על יצירת הורמונים.
שינה – דיכאון מקושר לשינה לא טובה, בעוד הקניית הרגלי שינה יציבים, זמני שינה קבועים ומניעת צריכת קפאין, במיוחד לפני השינה, תורמים לשיפור בדיכאון.
טיפול באמצעות מניעת שינה במקרים נדירים, שבהם הדיכאון אינו חולף בהשפעת כדורים או נזעי חשמל, קיימת אפשרות לטיפול באמצעות מניעת שינה מהמטופל.
טיפול פסיכולוגי יכול לעזור לאנשים הסובלים מדיכאון בכך שהוא מלמד אותם דרכי חשיבה והתנהגות חדשות וכן לסייע להם לשנות הרגלים שתורמים לדיכאון.
פסיכותרפיה יכולה להיות יעילה בטיפול אישי, קבוצתי, פנים אל פנים או טיפול מרחוק באמצעות טלה-בריאות.
אפשר לתמוך בטיפול באמצעות אפליקציות או כלים דיגיטליים אחרים.
מחקר מטא-אנליזה משנת 2014 בחן 92 מחקרים על קרוב ל-7,000 חולים המאובחנים בדיכאון.
בקרב אלה שקיבלו טיפול פסיכולוגי, 62% כבר לא עמדו בקריטריונים לאבחון בסיום הטיפול.
עם זאת, גם בקרב חולים שהיו בקבוצת הביקורת, רבים לא היו מאובחנים עם חלוף הזמן (43%) וגם בקרב חולים שהמשיכו את חייהם כרגיל (48%).
מכאן עולה שתועלת הטיפול, מעבר לזמן שחולף, אינה גדולה
קיימים הבדלים ברמת האפקטיביות של גישות פסיכולוגיות שונות לטיפול בדיכאון.
טיפול קוגניטיבי התנהגותי וטיפול בין-אישי הם טיפולים מבוססי ראיות לטיפול בדיכאון.
בטיפול קוגניטיבי התנהגותי מתמקדים בשינוי מחשבות והתנהגויות בלתי מועילות ולפעמים משלבים עקרונות מתחום המיינדפולנס.
בטיפול בין־אישי מנסים לשפר תקשורת בינאישית, לפתח מערכות תמיכה ולשפר את ההתמודדות עם משברים.
שיטות אחרות של פסיכותרפיה, כמו טיפול פסיכודינמי לטווח קצר, עשוי גם הוא לעזור לחלק מהאנשים.
מחקר מטא-אנליזה על 52 מחקרים השווה בין שיטות פסיכותרפיה שונות לילדים ומתבגרים הסובלים מדיכאון.
נמצא שטיפול בינאישי וטיפול קוגניטיבי-התנהגותי היו אפקטיביים יותר משאר הטיפולים.
טיפול במשחק וטיפול פסיכודינמי היו אפקטיביים פחות משאר הטיפולים.
יתרה מכך, הם לא היו יותר אפקטיביים מאשר הימצאות ברשימת המתנה.
על מנת לקבל טיפול תרופתי, יש לפנות לפסיכיאטר או לרופא כללי בעל ניסיון, לקבלת תרופות פסיכיאטריות המיועדות להקל על הדיכאון.
מציאת התרופה המתאימה והמינון המתאים ביותר למטופל ספציפי היא משימה מורכבת, שעשויה להימשך על פני שבועות עד חודשים.
לכל התרופות יכולות להיות תופעות לוואי.
התרופות הנפוצות ביותר לטיפול בדיכאון הן תרופות נוגדות דיכאון.
הן משנות את הדרך בה המוח מייצר או משתמש במעבירים עצביים הקשורים למצב הרוח או ללחץ.
לוקח זמן (4–8 שבועות) עד שהתרופות מתחילות להשפיע, כאשר בדרך־כלל יחול שיפור בבעיות שינה, תיאבון וריכוז לפני שמצב הרוח ישתפר.
את הטיפול בדיכאון בדרך כלל מתחילים בימינו עם תרופות מקבוצת SSRI הכוללת את התרופות פלואוקסטין (פרוזאק, פלוטין, פריזמה, אפקטין), פארוקסטין (סרוקסט, פאקסיל, פאקסט), סרטרלין (לוסטראל, סרנאדה, זולופט), ציטאלופרם (ציפרמיל, רסיטל), פלובוקסמין (פבוקסיל, לובוקס), ואסציטלופרם (ציפרלקס).
בדרך כלל חולפים כשבועיים עד חודש עד שהשפעת התרופות מסוג זה ניכרת.
לתרופות מסוג SSRI יש תופעות לוואי נפוצות בתחילת נטילתן, בהן עצבנות, הפרעות שינה, הפרעות במערכת העיכול, וכאבי-ראש, אך ברוב המקרים הן נעלמות בשימוש מתמשך.
תופעה אפשרית בטווח הארוך היא הפרעה בתפקוד המיני, הנפוצה יותר אצל גברים.
במקרים מסוימים, ילדים, בני נוער ומבוגרים צעירים מתחת לגיל 25 עלולים לחוות עלייה במחשבות או בהתנהגות אובדנית בעת נטילת תרופות נוגדות דיכאון, במיוחד בשבועות הראשונים לאחר התחלת הטיפול או כאשר משנים את המינון.
לכן, צריך לעקוב מקרוב אחר מטופלים, במיוחד בשבועות הראשונים של הטיפול.
כאשר הטיפול בתרופות מסוג SSRI אינו מועיל, אפשרות אחרת היא תרופות מקבוצת SNRI כמו ונלפאקסין (אפקסור) ומילנציפרן (איקסל).
במקרים מסוימים ניתן לטפל גם בתרופות מדור ישן יותר עם פחות תופעות לוואי כמו תרופות טריציקליות (למשל, נורטריפטילין (נורטילין) או קלומיפרמין (אנאפרניל) או תרופות טטרציקליות (מפרוטילין, טרזודון, מיאנסרין או בונסרין, ומן הדור החדש יותר – מירטזאפין).
מטא-אנליזה מ-2009, שהשוותה 12 נוגדי דיכאון מהדור החדש, הראתה שהן משמעותית יותר אפקטיביות מן השאר.
במקרים נדירים יותר ייעשה שימוש בתרופות מסוג מעכבי MAO, כמו נרדיל, פרנט, מרפלן ומובמיד החוסמות את החמצון של המונואמינים (שחלק מהמוליכים העצביים, ובהם סרוטונין ונוראדרנלין, נמנים עליהם), ובכך מעלות את רמתם במרווח הסינפטי.
לתרופות אלה תופעות לוואי קשות יותר, בעיקר באינטראקציה עם טירמין, חומר המצוי במאכלים מסוימים וביניהם גבינות מיושנות, נקניקים מעושנים, שוקולד ויין אדום.
מטופל שאוכל בזמן הטיפול מאכל המכיל טירמין עלול לחוות עליה קיצונית בלחץ הדם (hypertension crisis).
מכיוון שבקבוצה זו ישנן הגבלות דיאטטיות חמורות, תרופות מקבוצה זו ניתנות כיום לעיתים רחוקות, בעיקר כאשר מצבו של המטופל לא משתפר בעקבות נטילת נוגדי דיכאון אחרים.
דיכאון עמיד לטיפול מתרחש כאשר אדם אינו משתפר לאחר שניסה לפחות שתי תרופות נוגדות דיכאון.
במקרה כזה, ניתן להשתמש בתרסיס אף, אסקיטמין (שם מסחרי: Spravato), שאושר על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) למצבים כאלה.
התרופה, ניתנת במרפאת רופא, קליניקה או בית חולים, ופועלת במהירות, בדרך כלל תוך מספר שעות.
רוב האנשים עם דיכאון עמיד לטיפול, ימשיכו לקחת גם תרופות נוגדות דיכאון.
אפשרות נוספת לדיכאון עמיד לטיפול היא לשלב תרופה נוגדת דיכאון עם תרופה מקבוצה אחרת, כגון תרופה אנטי-פסיכוטית או תרופה נוגדת פרכוסים.
כאשר דיכאון עמיד לא מגיב היטב לטיפולים תרופתיים ופסיכולוגיים, קיימת גם אפשרות לטיפול בגירוי מוחי.
טיפול כזה מעורר או מעכב את הפעילות המוחית באמצעות נזעי חשמל או גלים מגנטיים.
טיפול בגירוי מוחי לא מבוצע בשכיחות גבוהה, והוא משמש כלי טיפול כאשר הדיכאון חמור ומסכן חיים, למשל כשהאדם הפסיק לאכול או לשתות או נמצא בסיכון גבוה להתאבדות.
ה-FDA אישר מספר סוגים של טיפול בגירוי מוחי.
הנפוצים ביותר הם טיפול אלקטרו-כפייתי (ECT) וגירוי מגנטי טרנסקרניאלי חוזר (rTMS).
קיימים גם טיפולי גירוי מוחי חדשניים יותר, אך הם עדיין נחשבים ניסיוניים.
גירוי העצב התועה (ואגוס) (VNS) – בטיפול זה מושתלת באזור העצב התועה אלקטרודה המחוברת לקוצב חיצוני, ומחוללת גירוי חשמלי.
טיפול זה משמש גם כנגד מחלת האפילפסיה.
גירוי מוחי עמוק (DBS) – בטיפול זה מושתל קוצב יחד עם אלקטרודות באזורים ממוקדים במוח.
הטיפול מיועד רק למצבים קשים ביותר, מכיוון שמדובר בניתוח חודרני לא פשוט.
מטפלים באמצעותו גם במחלת פרקינסון.
אלקטרותרפיה באמצעות גירוי גולגולתי (CES) היא שיטת טיפול לא חודרני העושה שימוש בפולסים של זרמי חשמל זעירים (mA מיקרו-אמפר) על-פני מוחו של המטופל.
טיפול זה מופעל על ידי מטופל עצמו.
מפעם לפעם מתפרסמים מחקרים הבודקים את היעילות של דיקור סיני (אקופונקטורה) לטיפול בדיכאון.
במאמר סקירה של האגודה הבריטית לאקופונקטורה משנת 2005 נקבע כי "העדויות מניסויים מבוקרים אינן מספיקות כדי להסיק שאקופונקטורה יעילה בטיפול בדיכאון, אך מצדיקות ניסויים נוספים באלקטרואקופונקטורה".
בסיכום מטא-אנליזה של 30 מחקרים שפורסמה בשנת 2010, נקבע כי "לא נמצאו עדויות מספיקות להמליץ על שימוש באקופונקטורה למטופלים הסובלים מדיכאון".
הכותבים הצביעו על סיכון גבוה לקיום נטאי ברוב הניסויים שנסקרו.
ישנם דיווחים בודדים על שיפור במצבי דיכאון גם בעקבות שינוי בהרגלי השינה (חשיפה רבה יותר לאור השמש), או שימוש במכשיר המדמה זריחה ומפיץ אור רב במקום שעון מעורר, וגם על שיפור בעקבות שינוי בהרגלי התזונה, ובמיוחד הוספת שמן המכיל אומגה 3.
אדם בן 18 ומעלה שנקבעו לו 40% נכות רפואית על ידי המוסד לביטוח לאומי בעקבות הפרעה נפשית זכאי לקבל שירותי סל שיקום.
בדרך־כלל, המחלה מתפרצת בבגרות המוקדמת ונמשכת בין חודשיים לחצי שנה.
ב־70% מהמקרים, האפיזודה חולפת תוך שנה או פחות, ורוב החולים נותרים ברמיסיה.
כמה גורמים קשורים למשך מחלה ארוך יותר: הדיכאון חמור, עובר הרבה זמן עד לתחילת הטיפול, הבריאות הפיזית והנפשית לא טובה.
תוחלת החיים של אנשים עם דיכאון מז'ורי קצרה מהרגיל.
ראשית, הם נמצאים בסיכון לסבול ממחלות אחרות כמו מחלות קרדיו-וסקולריות, השמנה וסוכרת מסוג 2. שנית, הם נמצאים בסיכון מוגבר להתאבדות, סיכון של פי 20 יחסית למי שאינו סובל מדיכאון.
הסיכון לאובדנות ומחשבות אובדניות גבוה יותר כאשר החולה סובל מתסמינים פסיכוטיים, יש לו ניסיונות אובדניים קודמים, הסימפטומים שלו חמורים יותר, הוא סובל גם מחרדה, הוא משתמש בסמים והוא זכר.
מוערך שבין 10 ל־30 אחוזים מהאנשים בעולם יסבלו מדיכאון במהלך חייהם.
ההבדלים בין ההערכות נובעות בעיקר משיטות המדידה.
הסיכון לסבול מהמחלה בתקופה של 12 חודשים היא כ־5%.
קיימים הבדלים בין מדינות, בגרינלנד וביוון השכיחות גבוהה יותר ובדרום מזרח אסיה ואוקיאניה השכיחות הכי נמוכה.
לנשים יש סיכון כמעט כפול לסבול מדיכאון.
הבדל זה יכול לנבוע מגורמים ביולוגיים (למשל גנטיקה והורמונים), פסיכולוגיים (למשל נטייה לרומינציה) וסביבתיים (למשל אי שויון מגדרי).
בישראל שכיחות הדיכאון דומה לזו שברוב המדינות.
על פי נתוני 2009 קצת פחות מעשרה אחוז פיתחו הפרעת דיכאון לאורך החיים.
שיעור האבחנה השנתי עומד על כ-6%.
אנשים הסובלים מדיכאון נמצאים בסיכון מוגבר לסבול גם ממחלות קרדיו-וסקולריות, השמנה וסוכרת מסוג 2.
הדיכאון הוא הפרעה נפשית הידועה מימי קדם.
בימי התנ"ך האמינו שהגורם לו הוא רוח רעה התוקפת את האדם מבחוץ.
לטענות מסוימות, דמות מקראית מפורסמת שלקתה בו היא שאול המלך, שכדי להקל עליו ניגנו לפניו בכינור.
בעקבות היפוקרטס היווני, "אבי הרפואה המערבית", אשר קבע כי חולאי הגוף נובעים מחוסר איזון בין המרות שבגוף, הוענק לדיכאון השם "מלנכוליה" (מרה שחורה), כיוון שהאמין שהסיבה לה היא התגברות כמות המרה השחורה בגוף האדם הדיכאוני.
אחד הטיפולים הנפוצים לשיטתם של היוונים היה באמצעות הקזת דם, שהייתה אמורה לאזן את מינונה של המרה השחורה בגוף החולה.
קלאודיוס גלנוס, רופא יווני בחצר רומא, סבר כי הטיפול צריך להיות באמצעות שחרור נוזלים מיניים במעשה האהבה.
בימי הביניים נפוצה באירופה הנוצרית האמונה כי מקורו של הדיכאון בשד שנכנס לגופו של האדם וגורם לו לעצבות ואדישות, והתופעה נחשבה לחטא חמור שדינו גיהנום.
בעקבותיהם תיאר דנטה אליגיירי בקומדיה האלוהית את מיקום ומצבם של אלו שנפלו לחטא העצלות (במעגל החמישי טבולים עמוק בנהר סטיקס).
היו אף שידעו לנקוט בשמו של השד שבחר להטריד את החוטאים הללו כ"בלפגור" (שיש המזהים אותו עם בעל פעור התנכ"י).
בתקופה זו היו נפוצים בנצרות טקסים של "גירוש שדים" כחלק מתהליך הריפוי של אלו שחטאו ב"חטא העצלות".
במאה ה-12, הרמב"ם, שהתייחס לנושא בהרחבה בספר "הנהגת הבריאות", שנכתב למלך נור א-דין עלי שסבל כנראה מהתקפי דיכאון, המליץ למי שסובל ממרה שחורה "לשמוע ניגונים ומיני זמר, ולטייל בגנים ובניינים נאים, וחברת צורות יפות ודברים המרחיבים את הנפש" (שמונה פרקים, פרק חמישי).
הפוריטנים החלוצים והחרוצים בארצות הברית שהעלו על נס את ערך העבודה, התייחסו למחלה זאת כאל חטא חמור, ודנו לעונשים שונים את הלוקים בה, למשל בכבילה לסד.
רק לאחר שאשתו של קוטון מת'ר, כומר פוריטני חשוב לקתה בדיכאון, היחס לחוטאים בחטא העצלות התרכך, ושורבבה אליו גם חמלה ונטייה לראות בו מחלה ולא חטא.
בסוף המאה ה-19 היו מספר רופאים שהאמינו כי השתלה של אשכי קופים יכולה לשפר את מצבו הרפואי של אדם שלקה בדיכאון, והיה אף מטפל אמריקני, ג'ון ר.
ברינקלי (שלבסוף התגלה כשרלטן), שהשתיל במטופליו אשכי עזים.
בתחילת המאה ה-20 כתב זיגמונד פרויד מאמר בנושא, שהפך לאחד מאבני הדרך בפסיכולוגיה בשם "אבל ומלנכוליה", ובו אפיונים של הפרעה נפשית זו כפי שאנו מבינים אותה כיום.
דיכוטומיה היא חלוקה ממצה והדרה של קבוצה לשתי תת-קבוצות, תוספים.
כלומר, כל חבר אשר היה חבר בקבוצה המקורית יהיה חבר באחת משתי תת-הקבוצות החדשות, ואף חבר לא יהיה חבר בשתיהן.
הדיכוטומיה משמשת להעצמת הניגוד בין שתי קבוצות, גם אם לפעמים החלוקה היא מעורפלת.
המונח נגזר מה-יוונית, שפירושה "לבוש": dich- הוא צורתה של "dicha", כלומר "לשניים"; טומייה- פירושה לחתוך או לחלק משהו.
המילה דואליות (או דואליות לעיתים) מכילה את משמעות המילה דיכוטומיה ויש לה גם משמעויות אחרות.
הדיכוטומיה משמשת לחלוקה בין שני הפכים קיצוניים במהותם, כגון חיים ומוות, עבר ועתיד, אמת ושקר, גוף ונשמה, שחור ולבן, טוב ורע.
בתורת הקבוצות, יחס דיכוטומי "R" הוא יחס כזה שלכל "a" ו-"b", קיים רק "aRb" או "bRa", אך לא שניהם.
בניתוח באמצעות רגרסיה, משתנה דמה הוא משתנה דיכוטומי המייצג מאפיין מסוים, המקבל רק את הערך 1 (המציין את קיומו של המאפיין) או 0 (מציין לא - קיום המאפיין).
דיכוטומיה כוזבת היא כשל לוגי הנובע מהנחתו של הטוען, ששתי האפשרויות שהוא מציג הן ממצות וקבוצות זרות (כלומר, אחת מהן חייבת להיות נכונה, ורק אחד מהם).
בדרך כלל הסיבה לאי נכונות ההנחה היא כי ישנן אפשרויות נוספות שלא נלקחו בחשבון (כשל לוגי הנקרא בחירה כוזבת), אך לעיתים ההנחה אינה נכונה כי ייתכן ששתי האפשרויות יכולות להתקיים יַחַד.
בבוטניקה, דיכוטומיה היא סוג של הסתעפות, על ידי פיצול ענף לשני ענפים.
דיכוי הוא הפעלה של כוח שרירותי ואכזרי על אדם או על קבוצה של בני אדם.
המונח משמש בעיקר לתאר דיכוי של קבוצה מסוימת באמצעות אלימות, סמכות או נורמות חברתיות.
דיכוי יכול, אך אינו חייב, להיות ממוסד באופן רשמי, ולעיתים רחוקות הוא מוגבל לפעילות ממשלתית.
פרופסור אילן גור זאב, בהסתמכו על יסודות בחשיבתם של הוגי אסכולת פרנקפורט, חילק את הדיכוי לשלוש רמות :
דיכוי מרמה ראשונה - דיכוי ישיר, על ידי כוחנות ועונשין.
הדיכוי מתאפשר משום שהמדכא חזק מן המדוכא.
בדיכוי זה הנדכא חש עצמו פגוע במישרין.
כנגד דיכוי זה ניתן להתקומם אם כי לא תמיד להצליח.
דוגמה לתצורה זו יכולה להיות בריונות וסחטנות.
דיכוי מרמה שנייה - דיכוי המיוצר על ידי מערכת מחשבה אידאולוגית, המצדיקה את קיום המעמדות.
התקוממות כנגד דיכוי זה דורשת הכרה והטלת ספק במסגרות וחייבת להיות במסגרת של ביקורת המציאות.
דוגמה לתצורה זו יכולה להיות משטרים דוגמת משטרים טוטאליטריים או מונרכיים.
דיכוי מרמה שלישית - דיכוי זה מעצב בדרך של מניפולציה על נפש המדוכא, כך שלא רק שלא יוכל להתקומם - אלא גם שלא ירצה בכך.
לשם כך מייצר המדכא צרכים במדוכא באופן מלאכותי וממלא אותם עבורו, וכך שומר על מסגרת הכוח בה הוא פועל.
המדוכא לא מורד ולא ירצה למרוד משום שמסגרת הדיכוי מספקת לו את הצורך המלאכותי.
דוגמה לתצורה זו יכולה להיות למשל השימוש שחברות סיגריות עושות בלקוחותיהן.
הרברט מרקוזה טוען כי צורת דיכוי זו היא הבסיס לחברה הקפיטליסטית הצרכנית, על ידי עיצוב התודעה של "רמת חיים" כמושפעת מ"הצורך לקנות\לנכס" שהוא בלתי סופי ומושפע מחוויית "פוסט-קניה" מתמדת.
רמה זו קרויה לעיתים גם "על-דיכוי".
דיכאון עונתי (Seasonal affective disorder - SAD) הוא סוג של דיכאון המופיע באופן מחזורי בתקופות מסוימות בשנה.
הצורה הנפוצה ביותר של ההפרעה נקראת "דיכאון חורף", עם זאת אצל חלק קטן מהאנשים ההפרעה יכולה להופיע דווקא בקיץ - מצב נדיר שבו התסמינים שונים מאלה שמאפיינים את דיכאון החורף.
התסמינים של ההפרעה נוטים להחמיר בעונת החורף, בדרך כלל מחודש אוקטובר עד חודש פברואר - תקופה שבה שעות האור מצומצמות באופן ניכר.
מחקרים הראו כי קיים קשר בין אור לבין מצב הרוח, שמושפע לרעה משעות חושך ארוכות וחשיפה פחותה לאור השמש ובזמן שהטמפרטורות יורדות.
ההפרעה נפוצה יותר בקרב נשים וכן היא שכיחה במיוחד בקרב מבוגרים צעירים בשנות העשרים לחייהם.
בדומה להפרעות נפשיות אחרות, אין גורם יחיד להתפתחותו של דיכאון עונתי, אך הוא קשור לשינויים עונתיים ומופיע לרוב בקרב נשים עם נטייה ביולוגית או סביבתית מסוימת.
אחת ההשערות המרכזיות היא שירידה ברמות האור בעונת החורף משפיעה על רמות הסרוטונין - מוליך עצבי המעורב בוויסות מצב הרוח, ועלולה להביא לירידה בתפקוד הרגשי.
נוסף על כך נמצא קשר בין רמות גבוהות של מלטונין לבין דיכאון חורף - מצב שעלול לגרום לעייפות מוגברת במהלך העונה.
מחסור בוויטמין D, הנגרם לעיתים מחשיפה מופחתת לשמש, נחשב כגורם אפשרי שמחמיר את הסיכון.
היסטוריה משפחתית של דיכאון או הפרעה דו-קוטבית עלולה להוות גורם סיכון נוסף.
לעיתים קרובות מאובחנים אנשים עם דיכאון עונתי עם תחלואה נפשית נלווית ובפרט התמכרות לחומרים כמו תרופות מרשם, אלכוהול או סמים.
שימוש בחומרים אלה עלול להחמיר את התסמינים, לעורר מחשבות אובדניות ולהוביל לקשיים חברתיים, הפרעות אכילה או חרדה.
דיכאון חורף מאופיין בתסמינים דומים לאלה של דיכאון קליני וניתן לאבחן אותו באמצעות הערכה רפואית ופסיכולוגית מקצועית.
הטיפול בדיכאון עונתי כולל מגוון אפשרויות, בהן פוטותרפיה שהיא טיפול באור מלאכותי בעוצמה גבוהה המדמה אור שמש, ומקובל לבצעו במשך כחצי שעה מדי יום.
מקובל לשלב טיפול תרופתי באמצעות תרופות נוגדות דיכאון מקבוצת SSRI, טיפולים פסיכולוגיים כמו טיפול קוגניטיבי התנהגותי (CBT) או ייעוץ רגשי.
אורח חיים בריא באמצעות פעילות גופנית סדירה, הפחתת מתחים, שמירה על תזונה מאוזנת, תזונה עשירה בוויטמין D.
התופעה אינה שכיחה בישראל ומקיפה רק כאחוז אחד מהאוכלוסייה.
היא שכיחה יותר באזורים שבהם שעות החושך ארוכות יותר.
השכיחות של דיכאון עונתי משתנה לפי אזור גאוגרפי.
במדינות צפוניות כמו קנדה וסקנדינביה, השכיחות נעה בין 1% ל-10%.
ממחקרים עולה כי נשים סובלות מדיכאון עונתי בשיעור הגבוה פי 5 מזה של גברים.
כ-9.96% מהנבדקים חוו אפיזודה עונתית אחת בלבד.
בסך הכל 7.52% מהמשתתפים אובחנו כסובלים מדיכאון עונתי חמור או קל, ו-13.4% דווחו על תסמינים דיכאוניים כלשהם הקשורים לעונות השנה.
שכיחות התופעה הייתה גבוהה במיוחד בקרב אנשים עם דיכאון חמור 3.02% או הפרעה דו-קוטבית 1.89%, לעומת שיעורים נמוכים יותר בקרב מי שסבלו מדיכאון קל או דיסתימיה.
מבצעי דיכוי הגנה אווירית נועדו לפגיעה במערכות המכ"ם של סוללות טילי קרקע-אוויר (טק"א) ותותחי הנ"מ של האויב.
פעולת אלו מתבצעות בדרך כלל בשעות הראשונות של המערכה, ונועדו לאפשר חופש טיסה לכלי הטיס התוקפים.
דיכוי הגנה אווירית כוללים את המרכיבים הבאים:
הפעלת לוחמה אלקטרונית לשיבוש פעולת המכ"מים של האויב.
תקיפה של סוללות הטק"א והנ"מ והמכ"מים שלהם.
תקיפה כזו יכולה להיעשות באמצעות שימוש בנשק כללי כמו פצצות שימוש-כללי, מצרר, מונחות-לייזר או אחרות.
כמו כן, קיימות מערכות נשק שתוכננו במיוחד למטרות דיכוי הגנה אווירית.
נשק שתוכנן במיוחד למטרת דיכוי הגנה אווירית הוא טיל נגד קרינה .
טיל זה משוגר מהאוויר או מהקרקע, מתביית על הקרינה הנפלטת ממכ"ם האויב, ובכך מביא להשמדתה של תחנת המכ"ם – או להפסקת פעולתה על ידי מפעיליה, מחשש שתתגלה ותיפגע.
דיכוגמיה (Dichogamy) היא מצב של הפרדה בזמן בין ביטוי התכונות הנקביות והזכריות באורגניזמים דו-מיניים.
דיכוגמיה קיימת בדגים ובחלזונות מסוימים, ובחלק ניכר מצמחי הפרחים.
דיכוגמיה גם נקראת חילופי זוויג - החלפת מין מזכר לנקבה או להפך.
בדגים ישנם מינים החיים בקבוצות של נקבות וכולם נולדים כנקבות ורק זכר אחד עומד בראשם, כשזכר מת או נעלם משנה אחת הנקבות את מינה לזכר ומעתה הוא השליט היחיד בקבוצה.
ישנם מינים שבהם המצב הפוך - כולם נולדים כזכרים והגדול ביותר הופך לנקבה במקום הקודמת.
דוגמה למין כזה בישראל הוא פזית ים סוף.
דגי פזית ים סוף מתחילים את חייהם כנקבות.
הפזיות חיות במים הפתוחים בקרבת השונית בלהקות צפופות הנשלטות על ידי זכר בודד, שהוא הפרט הגדול ביותר בלהקה.
במקרה שהזכר השולט נטרף או נעלם, תהפוך הנקבה הגדולה ביותר בלהקה לזכר תוך כמה שבועות.
במצבים של מונוגמיה או במצבים שבהם ההזדווגות היא אקראית, למשל באלמוגים, הצלחתה הרבייתית של הנקבה תלויה בגודלה יותר מאשר אצל הזכר, שכן העלות האנרגטית של ייצור ביצים גבוהה מזו של ייצור זרע.
במצב זה עם העלייה בגודל הגוף יועדף חילוף זוויג מזכר לנקבה.
לדוגמה הדג שושנון אילתי, החי בזוגות בין זרועות שושנת ים: הנקבה גדולה מן הזכר ותוקפנית ממנו כלפי דגים החודרים לנחלתה.
אם הנקבה נטרפת הזכר הופך לנקבה בזמן קצר וזכר צעיר אחר יחדור לנחלה ויהפוך לבן זוגה.
דוגמאות מעין אלו של חילוף זוויג המתרחש פעם אחת בחיי הפרט אופייניות לדגים.
החלפת זוויג דו–כיוונית נדירה בדגים.
בחלק ממיני החלזונות ובמיוחד בחלזונות המים אין הבדל בין זכר לנקבה ולכל חלזון תאים זכריים ונקביים ויכול להטיל ביצים מופרות מהם יצאו החלזונונים הצעירים דומים להוריהם
בפרחים דו-מיניים, דיכוגמיה היא מצב שבו קיים פער בזמן בין חיוניות העלי לבין חיוניות האבקנים.
דיכוגמיה היא מנגנון חשוב למניעה או צמצום של האבקה עצמית.
מידת החפיפה בזמן בין פעילות הצלקת והאבקנים משתנה בין צמחים שונים.
ישנם צמחים שבהם הפרדה מוחלטת בזמן בין הפונקציה הזכרית לבין הפונקציה הנקבית, דבר המונע לחלוטין את אפשרות ההאבקה העצמית.
בצמחים אחרים קיימת חפיפה חלקית בין שתי הפונקציות, דבר שמאפשר לעיתים אחוז מסוים של האבקה עצמית, שיכולה לפצות על היעדרה של האבקה זרה.
בצמחים רבים משתנה משך החיוניות של איברי הרבייה, בהתאם לשיעור ההאבקה: אבקנים שלא התרוקנו מאבקה, יאריכו ימים יותר מאבקנים ריקים; צלקת שלא קיבלה אבקה, תאריך ימים יותר מאשר צלקת שהואבקה.
התאמה זו יוצרת אופטימיזציה של שיקולי עלות-תועלת עבור הצמח: כשההאבקה מהירה ויעילה, רקמות הצמח חיות זמן קצר בלבד, וכך חוסכות לצמח משאבים; כשההאבקה אינה יעילה, רקמות הצמח חיות זמן רב יותר, וכך מגבירות את הסיכוי להצלחת ההאבקה.
ברוב הפרחים הדיכוגמיים, האבקנים מבשילים לפני הצלקות, מצב המכונה פרוטאנדריה (protandry).
המצב ההפוך, שבו הצלקות מבשילות לפני האבקנים, מכונה פרוטוגיניה (protogyny).
דיכלורופנול אינדופנול (2,6-Dichlorophenolindophenol, ובקיצור DCPIP) הוא תרכובת כימית, המשמשת כקולט או מוסר פרוטונים ואלקטרונים.
נוסחתו הכימית C12H7NCl2O2 ומסתו המולקולרית הוא 268.1 גרם למול.
בצורתו המחומצנת, צבעו כחול; לאחר חיזורו על ידי שני פרוטונים ושני אלקטרונים הוא הופך לחסר צבע.
משתמשים בתכונה זו כדי לקבוע ריכוז ויטמין C שהוא חומר מחזר בתמיסה (למשל בשתן) בטיטרציה.
החומר אינדופנול הוא בעל צבע כחול בסביבה בסיסית וסגול בסביבה חומצית.
כתוצאה מהתגובה בינו לבין החומצה האסקורבית בתהליך של חמצון חיזור, צבעו הופך לחסר צבע.
נמצא שעל כל מולקולה של אינדופנול דרושה מולקולה של חומצה אסקורבית.
מכאן שכמות האינדופנול הדרושה לשינוי הצבע מהווה מדד לכמות החומצה הנמצאת בתמיסה.
דיכאון פסיכוטי (באנגלית Psychotic depression) הוא מופע דיכאוני שכולל מספר תסמינים פסיכוטיים בנוסף לתסמיני דיכאון קליני.
אנשים רבים עם דיכאון פסיכוטי חווים אמונות שווא (דלוזיות) – אמונות או תחושות לא נכונות, או כאלה שאינן נתמכות במציאות.
דיכאון פסיכוטי עשוי להיראות כמו דיכאון שאינו פסיכוטי, הפרעה סכיזואפקטיבית, סכיזופרניה או הפרעות פסיכוטיות אחרות.
הלוקים בהפרעה דו-קוטבית חווים לעיתים דיכאון פסיכוטי במהלך מצבים דיכאוניים.
דיכאון פסיכוטי בדרך כלל מופיע באפיזודות חולפות, עם זאת במקרים מסוימים הוא עלול להיות כרוני.
דיכאון פסיכוטי מאופיין סממנים ביולוגים ייחודיים אשר הובילו לטיפולים חדשניים.
לרוב דיכאון פסיכוטי מטופל באמצעות שילוב של תרופות נוגדות דיכאון ותרופות נוגדות פסיכוזה, אך כיום חוקרים החלו לפתח טיפולים הפונים לפתופיזיולוגיה של דיכאון פסיכוטי באופן ישיר יותר.
דיכאון פסיכוטי אינו מהווה הפרעה עצמאית ב DSM 5, אלא הוא מאפיין מיוחד (Specifier) בהפרעת דיכאון מז'ורי.
משמעות הדבר היא שכדי שאדם יקבל אבחנה של דיכאון פסיכוטי עליו לעמוד בקריטריונים לאבחנה של דיכאון מז'ורי וכן להציג תסמינים פסיכוטיים בנוסף לכך.
אבחנת דיכאון פסיכוטי ניתנת על ידי פסיכיאטר לרוב על סמך יותר מפגישה אחת.
מדידת חומרת תסמיני דיכאון פסיכוטי
ישנם כלי מדידה כמותיים המאפשרים מדידה כמותית של חומרת תסמיני דיכאון פסיכוטי.
כיוון שהתסמינים הפסיכוטיים הם קצרי מועד יחסית להפרעות פסיכוטיות אחרות, קשה לאמוד את שיעור הפרעה באוכלוסייה או בקרב מי שיש להם אבחנת דיכאון, וכל אומדן יהיה אומדן חסר.
לפי נתוני משרד הבריאות, כ 40% ממקרי הדיכאון שאובחנו הוגדרו כדיכאון חמור.
סביר להניח שלפחות חלק מקבוצה זו כולל אנשים שעברו דיכאון פסיכוטי.
אנשים שפיתחו את ההפרעה דיכאון פסיכוטי דיווחו על אפיזודה ראשונית בין הגילאים 20-40. במהלך חיים שלמים, נראה שאפיזודות מופיעות בין 4–9 פעמים בממוצע.
בדומה לדיכאון שאינו פסיכוטי, האפיזודות תחומות במבחינת משכן.
עם זאת דיכאון פסיכוטי יכול להיות כרוני (להימשך יותר משנתיים), רוב האפיזודות נמשכות פחות מ-24 חודשים.
בשונה מהפרעות פסיכוטיות כמו סכיזופרניה והפרעה סכיזואפקטיבית, החולים בדיכאון פסיכוטי מתפקדים היטב באופן כללי בין אפיזודות, הן חברתית והן מקצועית.
כיום, דיכאון פסיכוטי נחשב לביטוי חמור של דיכאון מז'ורי, אף על פי שגם חולים בדיכאון מתון עשויים לחוות סממנים פסיכוטיים.
אנשים רבים עם דיכאון פסיכוטי חווים אמונות שווא (דלוזיות) – אמונות או תחושות לא נכונות או כאלה שאינן נתמכות במציאות.
אמונות שווא פרנואידיות או אמונות שווא של אשמה הן מהתסמינים הפסיכוטים הנפוצים ביותר בדיכאון הפסיכוטי.
החולים בדיכאון פסיכוטי מודאגים לעיתים קרובות מכך שאנשים מתעניינים בהם יתר על המידה או מנסים לרדוף אותם.
חולים החווים אמונות שווא של אשמה מאמינים שהם נענשים על חטאים שביצעו בעבר או שהם אחראים לבעיות שונות שבמציאות אין להם כל השפעה עליהם.
אמונות שווא נפוצות נוספות כוללות אנשים שחוששים שיש בעיות חמורות במצבם הבריאותי, למרות שלמעשה אין זה כך.
בשונה מהפרעות פסיכוטיות אחרות, אמונות השווא בדיכאון הפסיכוטי אינן כה בולטות לעין, אך בהחלט קיימות ואף נוטות להיות נפוצות יותר מהזיות.
הזיות אודיטוריות (שמיעת קולות) הן הנפוצות ביותר מבין סוגי ההזיות.
הזיות של מגע, ראייה או ריח נפוצות פחות.
תסמינים נוספים הנפוצים בדיכאון פסיכוטי הם עצבנות, קשיים בהירדמות והתעוררויות תכופות במהלך הלילה.
בנוסף, חולים בדיכאון פסיכוטי נמצאים בסיכון אובדני גבוה יותר מחולים בדיכאון שאינו פסיכוטי.
לבסוף, הראשונים נוטים יותר להראות לקויות קוגניטיביות (לדוגמה בעיות זיכרון).
הבחנה בין אבחנות (אבחנה מבדלת)
הפרעות אלה מובחנות מדיכאון פסיכוטי בכך שהן כוללות תסמינים פסיכוטיים המתרחשים מחוץ לאפיזודה הדיכאונית.
בחולים סכיזואפקטיביים, למשל, הזיות ואמונות שווא יתרחשו רק כאשר לא מתקיימת אפיזודה של דיכאון מז'ורי.
סכיזופרניה כוללת יותר חשיבה לא מאורגנת ותסמינים של אמונות שווא מאשר דיכאון פסיכוטי.
זה יוצא דופן עבור חולי דיכאון פסיכוטי להראות תסמינים של מעוף מחשבות, חשיבה רפויה, "סלט מילים" (אמירות חסרות משמעות), אקולילה (חזרה על דבריהם של אחרים) ואלמנטים נוספים של הפרעות בחשיבה שמאפיינים חולי סכיזופרניה.
בדומה לכך, נראה שנוכחותן של אמונות שווא יוצאות דופן (למשל, "חייזרים טמנו מקלט בראשי") הן נפוצות פחות בדיכאון הפסיכוטי מאשר בסכיזופרניה.
עם זאת, שלילתן של חשיבות ההפרעה ואמונות השווא שלעיל לא מספיקה כדי לשלול בוודאות את האבחנה של דיכאון פסיכוטי.
הפרעות דו-קוטביות יכולות לעיתים להתרחש יחד עם דיכאון פסיכוטי.
ההערכה היא שכ-42% מהחולים עם דיכאון פסיכוטי בגיל ההתבגרות הם בסבירות גבוהה לפתח סוג כלשהו של אפיזודה מאנית בהמשך.
לכן חשוב לבדוק היסטוריה של תסמינים מאנים בכל חולה מתבגר הסובל מדיכאון פסיכוטי.