tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1910 חיו בפאפקובאצ'י שני יהודים.
פאפשלמון (בהונגרית: Pápasalamon) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפאפשלמון מספר התושבים נמצא בירידה.
הכפר נהרס בזמן הכיבוש הטורקי ויושב מחדש בתחילת המאה ה-18.
בפאפשלמון חיו שני יהודים בשנת 1880.
פאפטסר (בהונגרית: Pápateszér) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפאפטסר מספר התושבים נמצא בירידה.
בפאפטסר חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
בנג'מין סאטרלי הידוע יותר בשם הבמה שלו, פאק הוא מתאבק אנגלי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW).
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה נוויל (קיצור של שם הבמה המקורי שלו אדריאן נוויל) בין השנים 2012 ל-2018.
סאטרלי נודע בזכות סגנון ההיאבקות בעל מהלכים אוויריים מסוכנים, שהעניקו לו את הכינוי "The Man That Gravity Forgot" (שפירושו: "האיש שכוח המשיכה שכח אותו").
בארגון PWG, הוא היה פעם אחת אלוף הזוגות של PWG ביחד עם רודריק סטרונג בנוסף לזכייתו עם האחרון בטורניר ה-DDT4 הראשון בתולדות הארגון.
בין השנים 2012 ל-2015, נוויל הופיע ב-NXT, ששימש כמתחם הפיתוח של ה-WWE.
הוא זכה פעמיים באליפות הזוגות של NXT, האחת עם אוליבר גריי (אלופי הזוגות הראשונים) והאחרת עם קורי גרייבס.
בנוסף, הוא פעם אחת אלוף ה-NXT, מה שהפך אותו למתאבק הראשון שזוכה גם באליפות ה-NXT וגם באליפות הזוגות של NXT.
נוויל קודם לרוסטר הראשי בתחילת שנת 2015. הוא היה חלק ממחלקת משקל הקל של הארגון החל מדצמבר 2016 ואף זכה פעמיים באליפות ה-WWE במשקל קל.
לאחר שעזב את ה-WWE בשנת 2018, סאטרלי שב בחזרה לשם הבמה הקודם שלו, פאק, וחזר לארגון ההיאבקות Dragon Gate, שבו זכה באליפות פתחו את שער החלום והיה חלק בקבוצת הנבלים R.E.D.
בשנת 2019, הוא עזב את ארגון זה וחתם בשורות ארגון ההיאבקות החדש AEW, שבו הקים את קבוצת ה-Death Triangle ביחד עם הלוצ'ה בראדרס (פנטגון ג'וניור וריי פיניקס).
בנג'מין סאטרלי נולד ב-22 באוגוסט 1986 בניוקאסל, אנגליה להורים סטפן וג'יל סאטרלי.
בתור נער הוא השתתף במידה רבה ביותר בפעילויות ספורטיביות, כשהשתתף בענפי ספורט כמו פוטבול, הוקי, כדורסל ושחייה.
ההתעניינות שלו בענף ההיאבקות המקצועית הגיעה דרך אחת מהדודות שלו, שהייתה מעריצה של ארגון ההיאבקות World Wrestling Federation (ה-WWF, כיום ה-WWE).
הוריו אסרו עליו לצפות בהיאבקות בביתם, מה שהוביל אותו לצפות במתרחש בבית דודתו.
עד גיל 16, סאטרלי השתתף בארגוני היאבקות חובבנים בחצרות האחוריות של בתים.
סאטרלי הוא אוהד של קבוצת הפרמייר ליג מעיר הולדתו, ניוקאסל יונייטד.
הלהקה המועדפת עליו היא הספשלז.
שם הבמה שלו ב-WWE נגזר משמו הפרטי של אחד מחברי הלהקה, נוויל סטייפלס.
הישגים בארגון ההיאבקות Count Wrestling – 3CW 3
אליפות במשקל כבד של 3CW (פעם אחת)
אליפות האריות הצעירים של 3CW (פעם אחת)
האליפות האול-אטלנטית של AEW (פעם אחת)
אליפות השלשות של AEW (פעמיים) - עם הלוצ'ה בראדרס (פנטה אל זרו מיידו וריי פיניקס) ועם ה-Blackpool Combat Club (קלאודיו קסטניולי ווילר יוטה)
אליפות ללא גבולות של AWR (פעם אחת)
אליפות פתחו את שער החלום (פעם אחת)
אליפות פתחו את השער התאום (פעם אחת) - עם דרגון קיד
אליפות פתחו את השער המשולש (3 פעמים) - עם מסאטו יושינו ו-BxB האלק (1), נאוקי טאניסאקי ונארוקי דוי (1) ומסאטו יושינו ונארוקי דוי (1)
טורניר אליפות פתחו את השער האמיץ (2010)
אליפות פתחו את השער המאוחד (פעם אחת) - עם מסאטו יושינו
טורניר אליפות פתחו את השער המאוחד (2011)
אליפות במשקל זבוב של FWA (פעם אחת)
אליפות הזוגות של IWF (פעם אחת) - עם הארי פיין
אליפות הזוגות של PWG (פעם אחת) - עם רודריק סטרונג
טורניר DDT4 (2007) - עם רודריק סטרונג
PWI דירג אותו במקום ה-11 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2017
מהלך הסיום שמפיל לסתות (2015) - Red Arrow
הפייס טרן החד פעמי של השנה (2017)
הישגים במגזין ההיאבקות SoCal Uncensored
קרב השנה (2006) - נגד אל ג'נריקו בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Guerrilla (PWG), 18 בנובמבר
אליפות ה-WWE במשקל קל (פעמיים)
אליפות הזוגות של NXT (פעמיים) - ביחד עם אוליבר גריי (1) וקורי גרייבס (1)
טורניר אליפות הזוגות של NXT (2013) - עם אוליבר גריי
אליפות ה-wZw במשקל קל (פעם אחת)
פאק וואנג-ריונג (בקוריאנית: 박광룡; נולד ב-27 בספטמבר 1992) הוא כדורגלן צפון קוריאני המשחק בעמדת החלוץ.
פאק, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קיגוואנצ'ה המקומית, ממנה עבר לוולמידו ולאחר מכן חזר לקיגוואנצ'ה.
בינואר חתם בוויל השווייצרית וב-27 ביוני 2011 חתם בפ.צ.
ב-13 ביולי 2011 הבקיע בניצחון 1-2 נגד ווסטהאם יונייטד במסגרת גביע יוהרן.
3 ימים לאחר מכן, פאק ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל השווייצרית בתיקו 1-1 נגד יאנג בויז ברן.
במקביל, פאק שיחק גם בקבוצה הצעירה של המועדון.
ב-14 בספטמבר 2011 הפך לצפון קוריאני הראשון שרושם דקות משחק בליגת האלופות כאשר רשם דקות משחק בניצחון 1-2 נגד אוצלול גאלאץ.
בעונת פאק שיחק בעיקר בקבוצה הצעירה של המועדון ובינואר פאק הושאל לבלינצונה עד לסיום העונה.
ואדוץ עד לסיום העונה, אמנם כעבור זמן קצר הוחזר לסגל הקבוצה בעקבות פציעתו של מרקו סטרלר וחזר לוואדוץ בינואר והיה שותף לעלייה של המועדון לליגת העל השווייצרית.
ב-1 ביולי 2015 חתם בביל ביין שהצטרף לקבוצה בהעברת חופשי.
ב-4 בינואר 2016 הצטרף ללוזאן.
בעונתו הראשונה במועדון רשם מאזן מרשים של 6 שערים ב-9 משחקים.
ב-27 בדצמבר 2009 פאק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוריאה הצפונית בניצחון 0-1 נגד , כאשר הוא בן 17 שנים ו-3 חודשים בלבד.
ב-19 בפברואר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-4 נגד .
השתתף עם הנבחרת פעמיים בגביע אסיה בכדורגל.
גביע האתגר של ה-AFC: ,
פאפולה היא בליטה קטנה ומוגדרת היטב בעור המהווה מחלת עור.
לפאפולה עשויה להיות חלק עליון מעוגל, מחודד או שטוח.
הפאפולה יכולה להופיע עם גבעול, להיות דמוית חוט או להיראות יבלת.
היא יכולה להיות רכה או יציבה ושטח הפנים שלה עשוי להיות מחוספס או חלק.
לחלקם יש קרום או קשקשים.
פאפולה יכולה להיות בצבע הבשר, צהובה, לבנה, חומה, אדומה, כחולה או סגולה.
יכול להיות שיש רק אחת או שיש רבים, והן עשויות להופיע באופן לא סדיר בחלקים שונים של הגוף או להופיע באשכולות.
היא אינה מכילה נוזלים, אך עלולה להתקדם לכדי פוסטולה או שלפוחית.
היא יכולה להיות קטנה כמו ראש סיכה והיא בדרך כלל פחות מ-1 ס"מ רוחב, לפי כמה מקורות, ו-0.5 ס"מ לפי אחרים.
כאשר כמה מתמזגות יחד, הן מופיעות כלוח.
צבעו עשוי להצביע על הסיבה, כגון לבנה במיליה, אדומה בגרב, צהבהבה בקסאנטומה ושחורה במלנומה.
הן עלולות להיפתח כאשר נשרטים ולהיות נגועות וקרומיות.
פפולה היא כאמור בליטה קטנה ומוגדרת היטב בעור.
היא יכולה להיות זעירה כמו ראש סיכה והוא בדרך כלל פחות מ-1 ס"מ רוחב, לפי כמה מקורות,
היא יכולה להיות מצולעת אך לעולם אינה מלבנית או מרובעת.
יכולה להופיע עם גבעול, להיות דמוי חוט או להיראות יבלת.
עוצמת האדמומיות עשויה להצביע על כמה זמן הפאפולה קיימת.
יכול להיות שיש רק אחת או רבות, והן עשויות להופיע באופן לא סדיר בחלקים שונים של הגוף או כאמור באשכולות.
Angiofibromas (אנגיופיברומות הן כינוי תיאורי למגוון רחב של עור שפירים דוגמת אנגיומה דובדבנית או קרום רירי) הן פאפולות וסוגיהם כוללים את הפאפולה הסיבית הבודדת בדרך כלל של האף ו-periungual angiofibroma, מרובים בפפולות הפין פנינה, ואת אנגיופיברומות הפנים כפי שניתן לראות בטרשת גבשושית.
פאפולות עם אבנית בכפות הידיים וכפות הרגליים עלולות להופיע בעגבת משנית, פסוריאזיס, גרב, ועוד.
ביַלֶפֶת שטוחה הפאפולות עשויות להיות מגרדות, שטוחות, מצולעות, סגולות עם פסים לבנים, ויכולות להיות בודדות, או להופיע בצברים או בקו.
ּפַּאפֶּט ווֹדוּאָה הוא מאכל שמקורו בקנטון וו השווייצרי.
הוא מורכב בעיקרו מכרישה ותפוחי אדמה ומלווה בנקניקיות.
לעיתים קרובות נחשב למאכל הלאומי של וו.
פאפט וודואה מכינים על ידי הרתחת תפוחי אדמה וכרישה יחד, לעיתים קרובות עם שמנת ויין לבן.
על אף שבדרך כלל מבושלים היטב עד שהמרכיבים משיגים סמיכות נמסה בפה, הכרישה ותפוחי האדמה שומרים על צורותיהם ואינם מעוכים ביחד.
יחד עם תפוחי האדמה והכרישה מבושלות גם נקניקיות - נקניקיית כרוב שמכילה גם כרוב מבושל או נקניקיות חזיר מעושנות אחרות מהקנטון.
המונח הצרפתי פאפט (papet) נגזר מפאפטה (papette), שפירושו "דייסה" או "נזיד".
לא ידוע מתי הוכנה המנה בפעם הראשונה.
היא מוגשת לעיתים קרובות ביום העצמאות (שהתרחש לראשונה ב-24 בינואר 1798), אבל המנה כנראה מאוחרת יותר.
בשר חזיר היה יקר יחסית עד המאה ה-19, לכן נקניקיית כרוב לא הייתה נפוצה במיוחד.
כרישה גם לא נצרכה באופן נרחב, והייתה בעלת מוניטין רע.
פאפט וודואה נחשב מורשת תרבותית בלתי מוחשית של הקנטון.
מאז 2009, אגודת הקצבים וו מארגנת את "יום הפאפט וודואה" (Journée du Papet vaudois) ביום שישי הראשון של אוקטובר.
מועדון כדורגל פאפוס הוא מועדון כדורגל מהעיר פאפוס שבקפריסין אשר נוסד בשנת 2014, על ידי מיזוג של המועדונים א.א.פ.
למועדון זכייה אחת באליפות קפריסין וזכייה אחת בגביע הקפריסאי והוא משחק כיום בליגת העל הקפריסאית.
המועדון מארח את משחקיו באצטדיון סטליוס קיראקידיס המכיל 9,300 מקומות.
סמל המועדון פאפוס FC הוא וריאציה מודרנית של סמל א.א.פ.
פאפוס (AEP Paphos) ההיסטורי, ומהווה גם רענון של הלוגו הראשון של פאפוס FC וגם מחווה לשורשי המועדון.
הסמל מציג באופן בולט את שם הקבוצה והעיר, ובמרכזו מתנוססת דמותו הקלאסית של אווגורס פלקירידיס, גיבור לאומי ומשורר קפריסאי.
מועדון הכדורגל פאפוס הוקם ביוני 2014 באמצעות מיזוג בין שני המועדונים החזקים של מחוז פאפוס, א.א.פ.
בעונתו הראשונה של המועדון עונת 2014/2015 הוא התחרה בליגה הקפריסאית השנייה, כשאת עונת הבכורה שלו סיים המועדון במקום השני בליגה ועלה לליגה הבכירה.
את עונת הבכורה שלו בליגת העל, עונת 2015/2016, סיים המועדון במקום ה-12 ונשר חזרה לליגת המשנה.
בעונה הבאה עונת 2016/2017 שוב סיים המועדון במקום השני בליגת המשנה ושב לליגה הבכירה.
בעונה שלאחר מכן עונת 2017/2018 הצליחה הקבוצה להישאר בליגה הבכירה כשסיימה במקום ה-10 בהנהגת הבעלים החדש שלה, Total Sports Investments, בניהולו של איש העסקים הבריטי רומן דובוב.
מאז הגעתו של דובוב, מיקומה של הקבוצה בליגה השתפר כמעט מדי שנה, כשמיקום השיא של הקבוצה היה בעונת 2022/2023 בה סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגת העל.
בעונה לאחר מכן הגיע גם התואר הראשון של הקבוצה כשבמאי 2024 זכתה פאפוס בגביע הקפריסאי.
זכייה שזיכתה את הקבוצה בכרטיס למוקדמות הליגה האירופית בעונת 2024/2025. שם פגשה פאפוס את אלפסבורג השוודית בשלב המוקדמות הראשון, אך הפסידה לה פעמיים ונשרה לקונפרנס ליג.
בקונפרנס ליג צלחה פאפוס את כל שלבי המוקדמות והעפילה לשלב הליגה כבר בעונתה הראשונה באירופה.
פאפוס סיימה את שלב הליגה במקום ה-12, עלתה לשלב הנוקאאוט והודחה לבסוף בשמינית הגמר על ידי יורגודן משוודיה.
גם בליגה המשיכה פאפוס את ההתקדמות שלה כשזכתה באליפות היסטורית בסיום עונת 2024/2025 והעפילה למוקדמות ליגת האלופות.
בנוסף הגיעה הקבוצה גם פעם נוספת לגמר הגביע שם נכנעה לא.א.ק.
לרנקה ופספסה הזדמנות לזכות בדאבל מקומי.
בהופעתה הראשונה במוקדמות ליגת האלופות השיגה פאפוס העפלה היסטורית לשלב הליגה לאחר שניצחה בשלבי המוקדמות את מכבי תל אביב, דינמו קייב ואת הכוכב האדום בלגרד בשלב הפלייאוף.
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של פאפוס מוצג ראשון.
עונהתחרותשלביריבהביתחוץתוצאה2024/2025הליגה האירופיתשלב המוקדמות הראשון אלפסבורג2–50–32–8הקונפרנס ליגשלב המוקדמות השני ז'לגיריס וילנה3–0 1–24–2שלב המוקדמות השלישי צסק"א 19484–0 1–25–2שלב הפלייאוף צ.פ.ר.
צליה2–0 — לוגאנו — 2–2שלב הנוקאאוט הראשוני אומוניה ניקוסיה2–1 1–13–2שמינית הגמר יורגודן1–00–31–32025/2026ליגת האלופותשלב המוקדמות השני מכבי תל אביב 1–11–02–1שלב המוקדמות השלישי דינמו קייב2–01–03–0שלב המוקדמות הפלייאוף הכוכב האדום בלגרד 1–12–13–2שלב הליגה אולימפיאקוס— באיירן מינכן— קאיראט אלמטי— ויאריאל— מונקו— יובנטוס— צ'לסי— סלביה פראג—
"פאפי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אודיה.
"פאפי" יצא לאור בשלהי חודש יוני 2025 כסינגל כפול עם השיר "אליס".
השיר יצא תחת חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק, וזכה לחשיפה מוקדמת ברשת החברתית טיקטוק, שם הפך לויראלי עוד לפני פרסומו הרשמי.
בעקבות הביקוש הרב מהקהל, הוציאה אודיה את הגרסאות המלאות של שני השירים לפלטפורמות הדיגיטליות.
השיר "פאפי" נכתב והולחן על ידי אודיה, עידו נצר ועמית מרדכי, שגם הפיקו אותו מוזיקלית.
זהו שיתוף פעולה ראשון של אודיה עם צמד המפיקים.
בעוד השיר "אליס" עוסק במסע פנימי וזהות עצמית, "פאפי" מתמקד בניתוח אינטימי של מערכות יחסים, ומציג זווית אישית ובלתי מתפשרת על חוויות רגשיות וגבולות בין־אישיים.
מבחינה סגנונית השיר מציג השפעות של סגנון הרגאטון, כולל אזכור של הראפר הלטיני באד באני.
פאצ'טה נרה (באיטלקית: Faccetta Nera, "פנים שחורות יפות") הוא שיר לכת איטלקי פשיסטי וגזעני שנכתב בשנת 1935 על רקע המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, מנקודת מבטו של חייל איטלקי בצבא החולצות השחורות במהלך הפלישה לאתיופיה.
כותב השיר חושק בנערה אתיופית נאה, ומציע לה לנסוע לרומא, שם מובטחים לה חיים חדשים וטובים יותר.
השיר מאמץ את הנרטיב של התעמולה הפשיסטית באיטליה, לפיה הפלישה לאתיופיה אינה כיבוש, אלא מלחמת שחרור שנועדה לבטל את העבדות באתיופיה.
השיר "פאצ'טה נרה" הוא אחד משירי התעמולה שנכתבו בידי תומכי ממשלת מוסוליני באיטליה, שנועדו ליצור תמיכה עממית במשטר הפשיסטי ובשאיפות האימפריאליזם שלו.
זהו שיר עליז שנועד להסתיר את אכזריות הכיבוש האיטלקי באתיופיה, שכלל בין היתר שימוש בנשק כימי נגד אזרחים.
השיר זכה לפופולריות במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה.
בתקופה שבה אתיופיה נשלטה על ידי ממשלת איטליה הפשיסטית, נשים אתיופיות רבות שימשו כפילגשים לחיילי איטליה, אף על פי שחוקי הגזע באיטליה אסרו זאת.
השיר נכתב על ידי הפזמונאי רנאטו מיצ'לי, תושב רומא, והולחן על ידי מריו רוצ'ונה.
השיר מפאר את הקולוניאליזם האיטלקי באפריקה, ומתייחס לתופעת הפילגשים האתיופיות כאחת הדרכים של איטליה לביצוע "ציוויליזציה" של אתיופיה.
מיצ'לי התכוון לבצע את השיר בפסטיבל זמר ב-1935, אך בסופו של דבר הוא בוצע במחזמר פופולרי שהוצג ברומא, בסצנה שבה אישה שחורה צעירה מופיעה על הבמה קשורה בשלשלאות, ואז מגיעה אליה שחקנית עטויה בדגל איטליה, משחררת אותה ומלבישה אותה בחולצה שחורה.
לאחר מכן זכה השיר למספר גרסאות כיסוי.
להלן מילות השיר בתרגום חופשי לעברית.
לאחר הוצאתו להורג של בניטו מוסוליני הפך השיר לטאבו ולא נהוג להשמיע אותו בפומבי.
בגלל ההקשר ההיסטורי שלו, השיר הוא חלק מהפסקול של מספר סרטים, יחד עם שירים איטלקיים נוספים, בהם סרטו של מרטין סקורסזה "רחובות זועמים" (1973).
השיר מופיע באופן בולט בסרטו של פרנצ'סקו רוזי "ישו עצר באבולי", בסצנה שבה החולצות השחורות מתארגנות לקראת כיבוש אתיופיה.
כמו כן הוא חלק מהפסקול בסרטים "The Best of Enemies" של גאי המילטון (1962) ו"כרמן" של קרלוס סאורה (1990).
פַּאק צ'וֹנְג-הִי (בכתב הנגול: 박정희; בהנג'ה: 朴正熙; נהגה כ"פַּאק צַ'אנְג-חְאִי", IPA: [pak.ʨʌŋ.xɰi]; 14 בנובמבר 1917 – 26 באוקטובר 1979) היה מדינאי, דיקטטור ומצביא דרום קוריאני שכיהן כנשיאהּ השלישי של קוריאה הדרומית והנהיג אותה משנת 1961 ועד ההתנקשות בו ב-1979.
צ'ונג-הי פאק נולד ב-14 בנובמבר או ב-30 בספטמבר 1917 במחוז קיונגסאנג בקוריאה (זאת הייתה כבושה באותה העת על ידי יפן), לא הרחק מהעיר טגו.
בשנת 1937 עבר למנצ'וקוו (בזמנו, מדינת-חסות יפנית במנצ'וריה), שם נרשם לאקדמיה הצבאית היפנית.
הוא עבר לאקדמיה הצבאית שבטוקיו והיה בוגר מחזור 1944. יריביו הפוליטיים לא שכחו לו את הפרק היפני בתולדותיו.
עם תום הכיבוש היפני בקוריאה בסיום מלחמת העולם השנייה, מצא דרכו לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית בקוריאה הדרומית, שהקימו האמריקנים זמן קצר קודם לכן.
במלחמת קוריאה, נלחם בשורות הצבא הדרום קוריאני.
ב-16 במאי 1961 עמד בראש הפיכה צבאית בקוריאה הדרומית.
להפיכה, שנחלה הצלחה, היו שותפים כמה מבכירי הצבא.
בלחץ ממשל קנדי האמריקני, הושב השלטון האזרחי על כנו.
עם עריכת בחירות ב-15 באוקטובר 1963 גבר פאק ברוב קטן על יריבו, נציג המפלגה הדמוקרטית ונשיאה הקודם של קוריאה הדרומית, יון פו-סאן.
הגם שנוהגים לייחס לפאק תפקיד מכריע בהתפתחות הכלכלה הדרום-קוריאנית, הרי שנטייתו הידועה לשמצה לריכוז סמכויות השלטון בידיו זיכתה אותו בביקורת רבה בארצו שלו ובמדינות המערב גם יחד.
ב-1964, הביא לנרמול היחסים הדיפלומטיים עם יפן.
היה זה צעד מאוד לא פופולרי, שגרם לסערה בציבור.
בתגובה, הכריז על מצב חירום במדינה והשיב על כנו את המשטר הצבאי בה.
אף כי מוסדות הדמוקרטיה לא בוטלו, הועצמה עד מאוד סמכות הנשיא בחוקתה החדשה של הדמוקרטיה הדרום-קוריאנית, פרי יצירתו, "חוקת יושין" (1972).
ב-15 באוגוסט 1974 נכשלה התנקשות של סוכני קוריאה הצפונית בפאק, שבמהלכה נהרגה אשתו.
ב-26 באוקטובר 1979 נרצח פאק צ'ונג-הי, בשעת ארוחת הערב, בידי קים צ'ה-גיו, ראש סוכנות הביון המרכזית של קוריאה הדרומית.
ב-2012 נבחרה בתו של פאק, פאק גון-הייה, לנשיאת קוריאה הדרומית.
פאק נולד בשנת 1917 למשפחת חקלאים ענייה.
בצעירותו היה פאק ילד שאפתן ונלהב וחיפש את הדרך להשגת השפעה על אף היותו קוריאני במהלך הכיבוש היפני בחצי האי הקוריאני, ומכאן "נחות" ליפנים הכובשים.
פאק למד במכללת מורים ועבד זמן קצר כמורה לדקדוק בבית הספר היסודי של מונגינג, עיירה קטנה במחוז קינגסאנג-פוקדו לפני שהחליט להמשיך בקריירה צבאית.
בשנת 1931 התרחשה הפלישה היפנית למנצ'וריה, במסגרתה נכבשה מנצ'וריה (צפון-מזרח סין) בידי קצינים שאפתנים בשורות הצבא הקיסרי היפני ובהמשך השטחים הכבושים הפכו למדינת חסות יפנית בשם מנצ'וקוו.
עם הקמתה של מנצ'וקוו, פאק עבר אל מדינת החסות ונרשם שם למבחני קבלה לאקדמיה צבאית.
פאק עבר את מבחן הכניסה עבור האקדמיה הצבאית המנצ'ורית בניסיונו הראשון.
כישרונותיו כקצין הוכרו במהירות והוא היה אחד הקוריאנים המעטים שהורשו ללמוד ולהתאמן באקדמיה הצבאית הקיסרית היפנית ליד טוקיו.
עם הכשרתו בשנת 1944 והפיכתו לצוער הוצב בתור מפקד רגימנט חיל רגלים בצבא קוואנטונג (הזרוע הצבאית של יפן במנצ'וריה) ושירת בתפקיד זה עד לכניעת האימפריה היפנית בשנת 1945, בסופה של מלחמת העולם השנייה.
לאורך תקופת שירותו בצבא הקיסרי היפני פאק לא השתתף באירועים צבאיים משמעותיים אך פעל מספר פעמים להפלת מרידות של קוריאנים אנטי-יפנים בדרום מנצ'וקוו.
על פועלו במנצ'וקוו ניתן לו אישית שעון זהב מידי קאנגדה, קיסר מנצ'וקוו.
עם כניעת האימפריה היפנית, חצי האי הקוריאני חולק בין אזורי כיבוש על גבי קו רוחב 38 צפון בין ארצות הברית בדרום וברית המועצות בצפון.
כשפאק שוחרר מהצבא היפני המובס, הוא חזר לכפר הולדתו ובילה שנה שקטה בה עבד בחקלאות למחייתו.
הודות לרקע שלו בצבא היפני ניתן היה לצפות בידי קרוביו את הצטרפותו של פאק לצבא הדרום קוריאני המאורגן (שהיה אז עדיין תחת השפעה אמריקאית), וכך גם רבים מבני דורו שהיו בעלי רקע צבאי דומה.
כשנכנס לאקדמיה הצבאית הקוריאנית בספטמבר 1946, הוא חזר לקריירה הצבאית שהחל קודם לכן.
עם סיום לימודיו בדצמבר אותה שנה הוא הועלה לדרגת קפטן.
חוקת קוריאה הדרומית אומצה ב-17 ביולי 1948, מה שהפך אותה לאומה עצמאית קפיטליסטית פרו-מערבית המופרדת מקוריאה הצפונית שהייתה בשליטה קומוניסטית.
פאק הודח מתפקידו הצבאי בשנת 1948, עקב האשמות ששיתף פעולה עם פעילים קומוניסטים.
קצינים הממונים עליו התחננו בפני ממשלת לי סינג-מן לחוס על חייו של פאק על בסיס הפוטנציאל הרב שלו כקצין צבאי.
הסכסוך האידאולוגי בין צפון ודרום קוריאה הגיע לנקודת הצתה כאשר צפון קוריאה פלשה לדרום ביוני 1950 ובכך החלה את מלחמת קוריאה.
עם תחילת המלחמה פאק נקרא לשוב לצבא הדרום במהרה.
הקריירה של פארק התאפיינה בעלייה מתמדת בשורות הצבא החדש שהתרחב במהירות - במיוחד במהלך מלחמת קוריאה.
פארק הוכיח הן את הפוטנציאל שלו והן את נאמנותו במהלך שירותו בכוחות המזוינים של הרפובליקה של קוריאה לאורך מלחמת קוריאה.
לאחר תחילת המלחמה הוחזר כקצין שירות פעיל בצבא דרום קוריאה ועלה בהדרגה בשורותיו.
עד לסיום המלחמה זכה למוניטין של אחד הקצינים הצעירים המבטיחים ביותר בצבא.
בשנת 1953, השנה האחרונה למלחמת קוריאה, פאק התקדם לדרגת בריגדיר גנרל (מקביל לתא"ל); הוא היה בן 36, גיל צעיר יחסית אפילו לצבא הקוריאני החדש.
בתור מפקד בחיל תותחנים, פאק השתתף בקורס המתקדם של בית הספר לאמנות ארטילריה של צבא ארצות הברית בפורט סיל, אוקלהומה.
פאק חזר לקוריאה הדרומית וקיבל תפקיד כמפקד בית הספר לארטילריה של צבא הרפובליקה של קוריאה.
מתפקיד זה הועבר לפקד על דיביזיית החי"ר החמישית בדרגת גנרל, תפקיד אשר מילא עד שנת 1957, כאשר הועבר ללמוד במכללת הפיקוד והמטכ"ל של הצבא הדרום קוריאני.
מאוחר יותר הוא מונה לסגן מפקד הארמייה השנייה הדרום קוריאנית.
לאורך כלל הקריירה הצבאית שלו נודע פאק בהיעדרו הכמעט מוחלט מהתפקידים החברתיים בהם השתתפו מרבית הקצינים הבכירים.
תפקידים אשר כללו התערבות ממושכת בפוליטיקה המדינית ביחד עם עמיתיהם האמריקאים ויועצי הצבא האמריקאים במדינה.
אף על פי שרבים מגנרלי צבא קוריאה הצעירים נהנו באופן בולט מעמדותיהם החברתיות שזה עתה זכו להם בעקבות מלחמת קוריאה, פאק היה יוצא מן הכלל.
הרפובליקה הדרום קוריאנית הראשונה, שהוקמה באוגוסט 1948, אימצה מערכת ממשל נשיאותית, ולאחר מכן נבחר לי סינג-מן לנשיא הראשון שלה.
דרום קוריאה אימצה גם חוק ביטחון לאומי, שלמעשה אסר על קיומן של קבוצות פוליטיות שהתנגדו לממשל או הביעו תמיכה בקוריאה הצפונית.
לי נבחר מחדש באוגוסט 1952 בזמן שהמדינה הייתה במלחמה.
עוד לפני פרוץ מלחמת קוריאה היה סכסוך חמור בין לי לבין האספה הלאומית הנשלטת על ידי האופוזיציה.
הסכסוך כלל הצעת חוק לתיקון חוקתי שהאופוזיציה הציגה בניסיון להדיח את לי על ידי החלפת המערכת הנשיאותית במערכת קבינט פרלמנטרית בראשות האספה הלאומית של קוריאה הדרומית.
הצעת החוק נפלה, אך המחלוקת נמשכה בפוסאן, הבירה הזמנית בזמן המלחמה, שם התכנסה האספה הלאומית.
כמו רבים מהקצינים הצעירים האחרים בצבא הדרום קוריאני בשנות החמישים המאוחרות, פאק חש במידה מסוימת של תסכול מהשלטון האזרחי.
בעיניהם של קצינים אלו, לי סינג-מן, ששלט בפוליטיקה בדרום קוריאה עד 1960, היה אוטוקרט מזדקן שממשלתו המושחתת לא עשתה אף לא מעט כדי להעלות את רמת החיים או לשפר את כלכלת דרום קוריאה, מה שהביא למרידות.
בשלב הקריטי ביותר, כשעצם הישרדותו של משטר לי היה מונח על כף המאזניים, ההחלטה הפוליטית של המטה הכללי הצבאי להישאר "נייטרלי" במצב הייתה ללא ספק אחד הכוחות המכריעים ביותר ששכנעו את לי להתפטר מתפקידו.
צ'אנג מיון, שהפך לראש ממשלה בשנת 1960 לאחר שהתקוממות בהנהגת סטודנטים צעירים הביאה להדחתו הרשמית של לי, התקשה לשלוט בכוחות שהעלו אותו לשלטון ולהסדיר את סמכויות הממשל בעת המשבר.
אי שקט וחוסר יציבות שלטוני שרר בהתפטרותו של לי ומצבה הכלכלי של הדרום קוריאה לא השתפר.
הנשיא החדש שהחליף את לי, יון פו-סאן, התקשה גם הוא לנהל את המדינה ובתגובה להתנגדות למשטר האוטוקרטי של לי שינה את המשטר במדינה לפרלמנטרי, מה שהפך את מוסד הנשיאות לטקסי בלבד.
מתוסכלים מהמצב השורר בדרום קוריאה, פאק יצר קשרים עם קצינים צבאיים אחרים כדי להקים חונטה צבאית, שכונתה "ועדת המהפכה הצבאית", והחל לתכנן הפיכה צבאית.
הרפובליקה השנייה, שאימצה מערכת קבינט פרלמנטרית, נמשכה תשעה חודשים בלבד.
ממשלת צ'אנג עשתה מאמצים ליזום רפורמות כלכליות וחברתיות.
עם זאת, היא לא הצליחה להתמודד עם המצב הלא יציב שנוצר בעקבות השינוי הפוליטי האלים שהדיח את לי.
עם נפילת יציבות המשטר האוטוקרטי שהנהיג לי, החלו מאבקים בין הפלגים במפלגה השלטת שעד כה דוכאו והפלגנות פוליטית ממושכת רק החמירה את מצבה של היציבות השלטונית.
עם מקור הסמכות האולטימטיבי שהוקנה כעת בלשכת ראש הממשלה, כל הפלגים, שמרניים ומתונים, עסקו בתמרון מתמיד של גופים ופלגים פוליטיים כדי ליצור רוב בבית המחוקקים.
לפני שצ'אנג הספיק להשיק תוכנית מלאה של רפורמה כלכלית, הנהגת המפלגה הדמוקרטית השלטת הייתה חסרת סמכות בפועל ממריבות הפלגים בשורותיה.
ב-16 במאי 1961 תפס הצבא את השלטון בסיאול הבירה באמצעות הפיכה מאורגת בקפידה בידי פאק ותומכיו.
עם לקיחת השלטון הצבא הוביל שלב חדש של פוליטיקה קוריאנית לאחר הליברציה הקצרה שלפיהם הוכיחה כי היא חסרת כל יכולת.
החונטה הצבאית, בראשות גנרל פאק צ'ונג-הי שהפך כעת לנשיא החדש, השתלטה על הארגונים הממשלתיים, משרדים ניהוליים ועסקים המקושרים לממשל, פיזרה את האספה הלאומית והטילה איסור מוחלט על כל סוגי הפעילויות הפוליטיות.
הוטל חוק חירום של מצב מלחמה מדיני, והמועצה העליונה לשיקום לאומי (SCNR) בראשות פאק לקחה את מושכות הממשלה והחלה להנהיג סדרה של רפורמות.
בנובמבר 1961, פגישה של פאק וממשלתו החדשה עם נשיא ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי בוושינגטון די.
קבעה את הלגיטימציה של הממשל החדש של פאק בעיני הממשלה האמריקאית והסדירה את יחסי ארצות הברית–קוריאה הדרומית שלאחר המהפכות בקוריאה.
לאחר הסדר הממשל והסדר המדיני, בנובמבר 1962 פרסם ה-SCNR הצעת חוק שעברה במהירות לתיקון החוקה.
לפי התיקון החוקתי נקבע שנשיא המדינה מחזיק ברוב סמכויות הממשל לכדי מצב שיחשב במדינות רבות כדיקטטור בעוד הפרלמנט הלאומי נחלש קשות.
הצעת החוק אושרה על ידי משאל עם לאומי חודש לאחר מכן.
התוכנית הראשונית הייתה להסדיר את יציבות השלטון בקוריאה ולאחר מכן לסיים את הממשל הצבאי בבחירות דמוקרטיות שיתרחשו במהלך שנת 1963. בפברואר שנת 1963 הודיע פאק כי לא ייקח חלק בממשלה האזרחית שתוקם בהמשך השנה אם מנהיגים פוליטיים אזרחיים יבחרו לקיים הצעת ייצוב פוליטית שתשיב ממשל פרלמנטרי.
עם זאת, כתוצאה מסערה מרה בחונטה השלטת וממצב כאוטי שנוצר בעקבות התפשטות המפלגות הפוליטיות הקטנות, עד מהרה שינה פאק את דעתו והציע להאריך את השלטון הצבאי בארבע שנים.
ההצעה נתקלה בהתנגדות נמרצת של מנהיגים פוליטיים אזרחיים, אך כ-160 מפקדים צבאיים, רובם גנרלים, תמכו בהרחבת תקופת המשטר הצבאי בטענה כי זו הדרך היחידה לשמור על היציבות במדינה.
באפריל, פאק, בלחץ מקומי ובינלאומי ניכר (במיוחד מארצות הברית של משטרו של לינדון ג'ונסון התנגד לדיקטטורה צבאית בקוריאה), הודיע על תוכנית לקיום בחירות לקראת סוף השנה.
פאק נבחר בתור מועמד לנשיאות המפלגה הרפובליקנית הדמוקרטית (DRP) שזה עתה הוקמה בסוף מאי.
הבחירות לנשיאות הרפובליקה השלישית התקיימו ב-15 באוקטובר 1963. פאק ניצח בהפרש קטן את מועמד האופוזיציה, יון פו-סון, נשיא המדינה לשעבר אשר כאשר התאפשר לו לשוב לפעילות פוליטית עם תחילת מערכת הבחירות, הפך למוביל גוש האופוזיציה האנטי-צבאי והמועמד לנשיאות של מפלגת השלטון האזרחי.
במאי 1967 פאק נבחר לכהונתו השנייה, וה-DRP זכה ברוב גדול באספה הלאומית.
חברי המפלגה האופוזיציונית החדשה (NDP), שראשם היה יון שהובס פעמיים, טענו להונאה וסירבו במשך זמן מה לתפוס את מושבם באספה הלאומית.
זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון, פאק הסדיר הסכם שהסדיר יחסי יפן–קוריאה הדרומית.
לפי ההסכם, יפן העבירה 300 מיליון דולר פיצויים על תקופת הכיבוש היפני בחצי האי, עוד הלוואה בסך 200 מיליון דולר ועוד הלוואה בסך 300 מיליון דולר לשיפור איכות החיים האזרחית בקוריאה הדרומית.
יחסים שווים בין קוריאה הדרומית וארצות הברית סובסדו בשנת 1966 לפי "הסכם סטטוס הכוחות".
פאק נודע בגרמנופיליה אך בכל זאת סבסד קשרים כלכליים עם גרמניה המערבית למען האחרונה תתמוך בקשיים הכלכליים של קוריאה הדרומית עם אוכלוסייתה הגדלה במהירות.
בתקופת שלטונו של פאק יחסי הממלכה המאוחדת–קוריאה הדרומית היו מתוחים שכן פאק נאם מספר פעמים נגד הממלכה המאוחדת אשר לפיו תמכה בסיפוח היפני של קוריאה בכך שחתמה בשנת 1902 על הברית האנגלו-יפנית.
פאק הוסיף וזעם על הממלכה המאוחדת עקב אי מעורבותה במלחמת וייטנאם שבה הייתה קוריאה הדרומית מצידה מעורבת קשות.
מלבד ארצות הברית, קוריאה הדרומית הייתה המדינה ששלחה את מספר החיילים הגבוהה ביותר לתמוך בדרום וייטנאם במהלך מאבקה נגד צפון וייטנאם והוייטקונג.
אותם לוחמים קוריאנים בווייטנאם אחראים ל-80 אירועי טבח וכתוצאה מכך 8,000 עד 9,000 הרוגים אזרחיים.
בעוד שהטבח בידי כוחות ארצות הברית במיי לאי זכה לסיקור נרחב, זיכרון הטבח בדרום קוריאה התאדה ברובו, ולא הוזכר על ידי ארגוני התקשורת כמעט הכלל.
ראשית, ממשלת דרום קוריאה הכחישה את ההרג עוד בתחילתו.
מנהיגים צבאיים מעורבים רמזו כי הדיווחים על ההרג היה מזימה קומוניסטית.
משרד ההגנה של דרום קוריאה טען שטבחים סיסטמיים ומאורגנים שכאלה מעולם לא התרחשו.
שירות הביון הלאומי תחת משטרו של פאק דחה את הבקשות לפרסם את חקירתם בשנת 1969 בנושא הטבח.
כמה נשיאים ליברלים לאחר שלטונו של פאק, יצאו בהצהרות התנצלות, אך הם מעולם לא הזכירו ישירות את מעשי הטבח ולא הודו בהריגה.
שנית, הפוליטיקה הפנימית מנעה מהנושא להיכנס לסדר היום הממשלתי.
ממשלתו של פאק הטילה תקנות מחמירות על חופש הביטוי, שעזרו לצבא לכסות את הדיווחים על אירועי הטבח.
כל מי שיצא בהצהרה נגד הפעילות הדרום קוריאנית בווייטנאם היה עלול להיעצר ולעבור עינויים.
בשנות השישים היו קשרים חזקים ביחסי ישראל–קוריאה הדרומית שכללו תמיכה ישראלית בנוגע לכלכלה והצבא.
בהמשך היחסים נפגעו עם המשברים הכלכליים בשוק הנפט שהביאו את ממשלו של פאק לבוא בידיים פתוחות אל מדינות המפרץ העשירות בנפט.
בתגובה נסגרה השגרירות הישראלית בסיאול ואף על פי שפאק ביקש משר הביטחון הישראלי, משה דיין, לשקול בשנית את סגירתה, השגרירות נותרה סגורה להמשך שלטונו של פאק.
קוריאה הדרומית ואיראן (דאז המדינה האימפריאלית של איראן) כוננו יחסים דיפלומטים רשמיים בשנת 1962 ונפתחו שגרירויות בשנת 1967.
בשנת 1953 החלה הפסקת אש ממושכת במלחמת קוריאה, הפסקת אש שנמשכת עד היום.
תחת ממשל פאק צ'ונג-הי בדרום וממשל קים איל-סונג בצפון החלו לראשונה שיחות בין הצדדים להגיע להסדר מיוחל.
מתוך רצון משותף להשיג את איחוד קוריאה מוקדם ככל האפשר, שני הצדדים עסקו בחילופי דעות גלויים ופתוחים במהלך שיחות אלה וביצעו התקדמות רבה לקידום הבנה הדדית.
במאמץ להסיר את אי ההבנות ואת חוסר האמון, למתן את המתח המוגבר שנוצר בין הדרום לצפון כתוצאה מהתקופה הארוכה של החלוקה ויתרה מכך, כדי לזרז את האיחוד, שני הצדדים הגיעו להסכמה מלאה בנושא הנקודות הבאות.
שני הצדדים הסכימו על העקרונות הבאים כבסיס להשגת איחוד: ראשית, האיחוד יושג באופן עצמאי, ללא תלות בסמכויות זרות וללא כל הפרעות זרות.
שנית, איחוד יושג באמצעים שלווים, מבלי לנקוט בשימוש כוח אחד נגד השני.
שלישית, יש לחפש תחילה אחדות לאומית גדולה כעם אחד, שמתעלה על הבדלים רעיוניים, אידאולוגיות ומערכות מדיניות.
על מנת להקל על המתחים ולטפח אווירה של אמון הדדי בין דרום הארץ וצפון הארץ, שני הצדדים הסכימו לא להשמיץ או לפגוע זה את זה, ולא לבצע פרובוקציות צבאיות אם בקנה מידה גדול או קטן, ולנקוט באמצעים חיוביים כדי למנוע אירועים צבאיים בשוגג.
על מנת להשיב קשרים לאומיים מנותקים, לקדם הבנה הדדית ולזרז איחוד עצמאי בשלום, הסכימו שני הצדדים לבצע חילופים רבים בתחומים שונים (מידע, כלכלה וכו).
שני הצדדים הסכימו לשתף פעולה באופן פעיל בחיפוש אחר ההצלחה המוקדמת של שיחות השלום דרך הצלב האדום צפון/דרום קוריאה, המתקיימות בימים אלה בתמיכה נלהבת של כלל אנשי קוריאה.
על מנת למנוע התפרצות של אירועים צבאיים בלתי צפויים והתמודדות צבאית ישירה, לכל מקרה אפשרי של בעיות המתעוררות בין הדרום לצפון, שני הצדדים הסכימו להתקין קו טלפון ישיר בין סיאול לפיונגיאנג.
על מנת ליישם את הפרטים הנ"ל, לפתור בעיות שונות הקיימות בין הדרום והצפון, וליישב את בעיית החלוקה על בסיס העקרונות המוסכמים עבור איחוד, שני הצדדים הסכימו להקים ולהפעיל תיאום דרום-צפון בראשות יושבי ראש הוועדה משותפת לי הו-ראק מהבדרום וקים יאנג-ג'ו מהצפון.
בשכנוע מוטב כי פריטי ההסכם הנ"ל תואמים את השאיפות המשותפות של כל העם הקוריאני, שכולם דואגים לאיחוד מוקדם, שני הצדדים מתחייבים בזאת בחגיגיות בפני העם הקוריאני כולו להביע נאמנות לפריטים המוסכמים האלה.
דרום קוריאה העתיקה את ההצלחה הכלכלית של יפן, אם כי דחף הצמיחה שלה החל יותר מעשור לאחר זה של יפן.
במהלך מלחמת קוריאה, הכלכלה החקלאית הענייה כבר הייתה הרוסה לחלוטין והתשתיות נפגעו קשות.
דרום קוריאה נאלצה לסמוך על סיוע מזון מארצות הברית לצורך הישרדות.
ההכנסה הממוצעת לנפש בקוריאה הדרומית הייתה 89 דולר בלבד בשנת 1961, מקום 101 מתוך 125 המדינות שנבדקו באותה שנה על ידי הבנק העולמי; קוריאה הדרומית דורגה באותה השנה ליד מדינות כמו טוגו ואוגנדה.
בסוף שנת 1965 דרום קוריאה הייתה ענייה יותר מהודו, עם תוצר לנפש של 106 דולר בלבד לעומת 121 דולר עבור הודו.
בתחילת שנות השישים דרום קוריאה הייתה מדינה ענייה טיפוסית עם משאבי טבע ירודים, ייצור נמוך ושוק מקומי קטן.
בתחילת העשור המשיכה קוריאה הדרומית עם תוכניות פיתוח כלכליות די איטיות שהיו במקומן עוד קודם לעלייתו של פאק.
בתחילה, פריטי הייצוא העיקריים של המדינה היו בעיקר מוצרים תעשייתיים קלים המיוצרים במפעלים קטנים, או חומרי גלם.
תפוקה זו סייעה בהשגת תוכנית פיתוח כלכלי אגרסיבית שהוצאה לפועל במהלך השנים 1962–1966, שמטרתה לפתח את הכלכלה על ידי הרחבת החקלאות, האנרגיה, פיתוח תעשיות בסיסיות (מלט, נפט, ברזל, פלדה), שיפור התשתיות עומדות והגברת הייצוא.
בנוסף, התוכנית העלתה את מעמדם ההשפעה של המדע והטכנולוגיה בכלכלתה, שתי תעשיות עליהן בנתה המדינה את המוניטין העולמי שלה בהמשך.
בשנות השבעים השקיעה המדינה במתקנים כימיים כבדים והניחה את הבסיס לייצוא מוצרים תעשייתיים כבדים.
הסיוע הכלכלי בקוריאה הדרומית החל לרדת משנות ה-60, ולכן המדינה נדרשה להחל במהרה בפיתוח עצמאי.
הסכמים חדשים הסדירו סיוע כספי מצד ה-ICA (מנהל שיתוף הפעולה הבינלאומי), תוך שהוא מספק תעשיות כרייה וייצור אספקה, חומרי גלם ומתקני תחבורה.
מתקופה זו, קוריאה הדרומית החלה לייצא מוצרי תעשייה קלה, כגון בגדים ונעליים.
כמו כן, קרן הפיצויים מהאמנת הנורמליזציה ביחסים עם יפן, כספים ותשתיות ברחבי העולם תרמו לקידום התעשייה.
קוריאה הדרומית התמקדה בהרחבת תעשיות אנרגיה חשמלית ופחם, הגדלת התפוקה החקלאית, קידום נטרול יתרות התשלום וקידום הטכנולוגיות על ידי התוכנית חמש השנים (1962–1966).
ממשל פאק צ'ונג-הי התמקד בתעשייה כימית, פלדה והתעשייה המכנית.
בתקופה זו נפח הכלכלה הדרום קוריאנית הוכפל והתמ"ג לנפש של דרום קוריאה עלה על צפון קוריאה בשנת 1969 בעוד הממוצע המדיני הוציא אותה מהדרג הבינלאומי של מדינה ענייה ומדינת עולם שלישי.
באופן אירוני, צמיחתה של כלכלת קוריאה הייתה בשיאה בתקופת הדיקטטורה של פאק צ'ונג-הי.
הוא השקיע בתעשייה כבדה עתירת עבודה, כמו פלדה, בניית ספינות וייצור מכוניות, בזכות דור הבייבי-בום (ילידי שנות ה-50 וה-60).
בשנות השבעים של המאה העשרים נשלחו פועלים צעירים רבים למזרח התיכון לבניית תשתיות בחו"ל, כדי להרוויח משקיעים.
עם זאת, חוסר היציבות הפוליטית ומשבר הנפט בסוף שנות השבעים גרמו לכלכלת קוריאה הדרומית כמעט להתרסק.
הנשיא פאק צ'ונג-הי הרגיע את הכלכלה בכך שניהל תוכנית שיקום אוקטובר והשקיע בבניית ספינות וייצור מכוניות בזכות כוחו הפוליטי המוחלט, פעולה שחיפתה על המשבר בשוק הנפט.
אזרחי דרום קוריאה החלו להרוויח יותר כסף וחסכון מאחר שמאזן התשלומים השתפר.
בשנת 1973, דרום קוריאה הפכה עצמאית לגמרי בכל הנוגע לייצור מזון לאזרחיה, ולכן יכלה לנהל משא ומתן עם קוריאה הצפונית על ידי הצעת אוכל לאזרחיה של האחרונה.
היקף המסחר של קוריאה הדרומית דורג במקום ה-19 בעולם בשנת 1976 והתוצר לנפש עלה על 1,000 דולר בשנת 1977. בסוף שנות השבעים החלה דרום קוריאה לבנות את תת-מחוז חדש מתוך הבירה סיאול.
הנדל"ן והמחירים עלו בצורה דרסטית בתקופה זו.
במהלך כהונתו השנייה התמודד הנשיא פאק עם החוק שהגביל את שירות הנשיא לשתי קדנציות רצופות של ארבע שנים.
על רקע מהומה פוליטית נרחבת שנוצרה על ידי הפגנות פוליטיקאים וסטודנטים באופוזיציה, חברי ה-DRP המחוקקים העבירו תיקון חוקתי שהפך את הנשיא לזכאי לשלוש קדנציות רצופות בנות ארבע שנים כל אחת.
התיקון אושר על ידי משאל עם לאומי באוקטובר 1969. בבחירות לנשיאות שהתקיימו באפריל 1971 ניצח פאק בהפרש קטן יותר מהבחירות הקודמות ורוב התמיכה באופוזיציה נראתה באזורים עירוניים גדולים.
האופוזיציה בבחירות קיבלה 89 מושבים באספה הלאומית לעומת 113 מושבים שזכו בה ה-DRP השולט.
בדצמבר 1971, זמן קצר לאחר כניסתו לקדנציה שלישית לנשיאות, הכריז פאק על מצב חירום לאומי, וכעבור 10 חודשים (אוקטובר 1972) הוא השעה את החוקה ופיזר את הרשות המחוקקת.
החוקה החדשה, שאפשרה את בחירתו מחדש של הנשיא למספר בלתי מוגבל של כהונות של שש שנים, הוכרזה בדצמבר, והשיקה את הרפובליקה הרביעית.
החוקה החדשה הייתה פרי יצירתו של פאק עצמו ונודעה בתור "חוקת יושין".
החוקה החדשה שינתה את מערכת הבחירות כפי שנראה בבחירות הכלליות הבאות בשנת 1973. ב-27 בפברואר 1973 התקיימו בחירות כלליות לבחירתם של רק 146 נציגים לאספה הלאומית מכלל 219 המושבים.
מפלגת השלטון זכתה ב-73 מושבים, כאשר האופוזיציה העיקרית, "המפלגה הדמוקרטית החדשה" זכתה ב-52 מושבים ומפלגת האיחוד הדמוקרטית המינורית קיבלה שני מושבים בלבד.
את 73 המושבים הנותרים פאק עצמו בחר.
מאפיין נוסף בחוקת יושין היה בכך שהיא אפשרה לנשיא לנקוט בצעדים יוצאי דופן בזמן "משבר לאומי".
לפיכך, ב-8 בינואר 1974 הוציא פאק צו חירום נשיאותי מס' 1, שהוציא מחוץ לחוק את כל הפעילויות או ההצהרות המתנגדות לחוקת יושין עצמה, וכן כל דיווחים בעיתונות על פעילויות אלה.
צו חירום מס' 2 מאוחר יותר אפשר לרשויות לקחת את כל המפרים את צו מס' 1 ללא צווי מעצר ולתת להם עונשי מאסר של עד 15 שנים.
באותה שנה הוציא פרק עוד סדרת צווים: צו החירום הנשיאותי מס' 3, גם הוא בינואר 1974, קיצץ או פטר באופן דרסטי את צורך שילום המיסים עבור בעלי הכנסה נמוכה.
באפריל הוצא צו מס' 4 לפיו הוצא מחוץ לחוק ארגון פוליטי בשם הפדרציה הלאומית של צעירים וסטודנטים דמוקרטיים, שדעתו של פאק, תכננה להפיל את הממשלה.
מבין הסטודנטים הרבים שמחו באותה העת נגד משטרו האוטוקרטי של פאק היה מון ג'יאה-אין, ששנים רבות אחר כך הפך לנשיא קוריאה הדרומית בעצמו.
+הבחירות לנשיאות קוריאה בתקופת נשיאותו של פאק צ'ונג-הישנת הבחירות19631967197119721978הנשיא הנבחר
45.3%אין (פאק היה המועמד היחיד)אין (פאק היה המועמד היחיד)
פאק החל את הפיתוח הגרעיני מחשש שארצות הברית תבודד עצמה בסופו של דבר מהמצב הפוליטי במזרח אסיה, תיסוג מיחסיה עם קוריאה הדרומית (כפי שקרה שנה קודם לכן בדרום וייטנאם) ותאפשר השתלטות קומוניסטית כמו שאירע במלחמת האזרחים הסינית.
היסטוריונים מייחסים את פועלו של פאק צ'ונג-הי להגנה מדינית שתהיה תלויה כמה שפחות בארצות הברית עקב אירועים מדיניים כמו הנטישה האמריקאית של דרום וייטנאם.
בשנת 1968 התרחש משבר בין קוריאה הדרומית והצפונית כאשר צוללת קומנדו בחזקת הצי של קוריאה הדרומית נתפסה בידי הכוחות המזוינים העממיים של קוריאה הצפונית ואנשיה הפכו שבויים של קוריאה הצפונית.
לאורך המשבר הממשל האמריקאי כמעט ולא הגיב נגד קוריאה הצפונית, מה שהעלה את חששותיו של פאק.
אירועים אלו החלו לייצר את הרושם שארצות הברית חלשה בהתמודדות עם התוקפנות הצפון קוריאנית.
ההתקפה הצפון קוריאנית על מטוס הריגול EC-121 האמריקני במרחב האווירי הבינלאומי התרחשה על רקע מגמות אלה, והובילה את הנשיא האמריקאי ניקסון להכין את הצבא האמריקאי לתקיפת צפון קוריאה בתגובה מסיבית, כולל התקפה גרעינית.
אך בסופו של דבר הוא לא נקט פעולה צבאית ממשית, מה שהוסיף לחששותיו של פאק.
הגורם השלישי לחשדותיו של פאק היה הנסיגה החד צדדית של דיוויזיית החי"ר השביעית האמריקאית מהגבול בין הקוריאות בשנת 1971, והדיונים המתמשכים בוושינגטון והלחץ הפוליטי של הקונגרס לנסיגה נוספת של עוד כוחות.
עד 1975 הוקמה תוכנית נשק גרעיני ייעודית, עם שלושה צוותים מדעיים שעבדו על תכנון טילים וראשי נפץ גרעיניים וכימיים.
התוכנית נוהלה על ידי סגן הנשיא הבכיר של הסוכנות לפיתוח ביטחון (ADD), ונקבע לשם "פרויקט 890".
הנשיא פאק אישר את מרכיב תכנון הנשק הגרעיני בדצמבר 1974, אם כי פיזיקאי בודד שהיה טכנאי חומרי נפץ עבד על תכנון נשק גרעיני מאז שנת 1972 ב-ADD, כחלק ממשרד הביטחון.
ADD גייסה מדענים דרום קוריאנים מחו"ל ובאמצע 1975 היו לה שלוש קבוצות משנה שעבדו על ראשי נפץ, ייצור חומרי נפץ וקודי מחשב.
מאמצי העיצוב של ראשי הקרב כללו כחמישים מדענים וטכנאים, והקבוצה סבלה מריבים פנימיים ומחוסר יכולת טכנית וככל הנראה ההתקדמות הייתה איטית.
צוות ראש הנפץ הכימי היה קטן יותר, אך באמצע 1976 מנה צוות פיתוח הטילים יותר מ-250 איש שכיסו במקצועותיהם דלקים, מכניקה, אלקטרוניקה, בדיקות, הערכה ותמיכה במחשבים.
"התמקדות זו במערכות טילים", שה-CIA תיארה כאובססיבית, "מרמזת על אינטרס לרכוש מספר מכשירים גרעיניים" אם כי סוג הנשק לא היה ברור ל-CIA (ביקוע גרעיני, היתוך גרעיני, פצצת נייטרון וכו).
על פי דו"ח של ה-CIA, בסוף 1974, אישר פאק צ'ונג-הי תוכנית לפיתוח טכנולוגיית נשק גרעיני במטרה לפתח אפשרות גרעינית ארוכת טווח.
בינואר 1976, כדי למנוע חיכוכים ביחסים עם ארצות הברית, פאק סיים את המשא ומתן עם צרפת להשגת צנטריפוגות, ובדצמבר 1976, בלחץ אמריקאי שכלל עיצומים קשים, הוא השעה את כל תוכנית הנשק הגרעיני (הדבר היה ידוע באותה תקופה ותועד על ידי חוקרים רבים).
מה שפחות ידוע הוא שפעילות התפשטות גרעינית זו נמשכה גם לאחר 1976.
מפגן כוח עצום זה, שמטרתו הייתה "להכניס" את הצפון קוריאנים להסדר על פי הנרי קיסינג'ר, חרג מהמדיניות שציפה אליה פאק.
קוריאה הצפונית לא הגיבה מחשש לפלישה מלאה, "מעולם לא ראיתי את צפון קוריאה כל כך מפוחדת", הגיב קיסינג'ר ב-26 באוגוסט 1976. השפעה של אירוע זה, בשילוב עם האיום האמריקני לנתק את התמיכה בתוכנית הגרעינית של דרום קוריאה שהועברה ישירות על ידי צבא ארצות הברית.
פאק סיים את פרויקט 890 בדצמבר אותה שנה.
לאחר "חיפוש מדוקדק של כל המידע הזמין", ה-CIA קבע כי ביוני 1978 לגבי התוכנית הגרעינית הדרומית קוריאנית כי:
אין שום עדות לכך שבימים אלה מתבצעת כל עבודת תכנון נשק גרעיני.
אין שום הוכחה לכך שהדרום קוריאנים מנסים לרכוש יכולת העשרת אורניום.
אין עדות לפעילות שוטפת כלשהי הקשורה לרכישת יכולת גרעינית.
אין עדות לאגירת חומר לביקוע גרעיני.
אין עדות לעבודה על ייצור נשק להשמדה המונית.
בשעות הערב המוקדמות של 26 באוקטובר 1979, התיישב פאק צ'ונג-הי לארוחת ערב בבית הכחול (המעון הנשיאותי בסיאול).
הנושא שעל ליבו היה התפרצות תסיסה אזרחית לאחר גירושו של מנהיג האופוזיציה קים יאנג-סם מהאסיפה הלאומית מפני שהמשיך לבקר את מדיניות הדיכוי של פארק.
בחירת חבריו לארוחת הערב שיקפה את דאגותיו, מנהל סוכנות הביון הקוריאני, קים ג'ה-קיו, שומר הראש הראשי צ'ה ג'י-צ'ול, שהפך למשפיע יותר ויותר על הפוליטיקה המדינית עם הזמן והמזכיר הראשי של הבית הכחול.
כולם היו קצינים צבאיים והשתתפו בהפיכה הצבאית שהעלתה את פאק לשלטון 18 שנה קודם לכן.
מאבק כוח בין צ'ה וקים על ההשפעה של כל אחד מהם על הנשיא העלה את חמתו של קים, שיצא מהחדר ושב עם אקדח מוסתר בשרוולו.
בנקודה מסוימת בשיח שלאחר הארוחה, קים הרים נשקו וכיוון אותו אל עבר צ'ה וגינה את האחרון בפני פאק.
קים אז ירה לכתפו של צ'ה ולחזהו של פאק שנפל במקום ומת.
קים ברח ובהמשך נתפס בידי הרשויות הקוריאניות.
בחקירה שעל מותו של פאק טען קים כי פעל לשימור הדמוקרטיה הקוריאנית ושפועלו היה למען האומה.
ראש החקירה, צ'ון דו-הוואן, קבע לבסוף כי קים פעל מתוך כעס ולמען שימור כוחו האישי.
פאק נקבר בהלוויה צבאית בבית העלמין הלאומי בסיאול.
במותו של פאק, ראש הממשלה דאז, צ'וי קיו-הה החליף אותו והמדינה התדרדרה למשבר פוליטי חמור.
מרידות סטודנטים הגיעו לשיאן במהלך מרד גוואנגז'ו.
בדצמבר 1979 הצבא שם סוף לחוסר היציבות הממשלתית וצ'ון דו-הוואן, ביחד עם מספר מפקדים צבאיים נוספים ארגנו הפיכה צבאית שהסדירה מחדש את המשטר הדרום קוריאני.
ממשלתו של צ'ון החלה להתקדם לעבר דמוקרטיזציה.
בשנת 1981 חוקת יושין בוטלה ובתוך מספר שנים הפכה קוריאה הדרומית למדינה דמוקרטית עם בחירות חופשיות.
המדיניות הכלכלית המוצלחת של פאק המשיכה לפעול וממשיכה נכון לשנת 2020, היא האדירה את כלכלתה של קוריאה הדרומית פי עשרות מזאת של קוריאה הצפונית, הפכה את המדינה למרכז פיתוח טכנולוגי בינלאומי ועוד.
ישנן שתי אידאולוגיות לאומיות עיקריות שהשפיעו על שלטונו של פאק שהיה אדם בודהיסטי מסור.
ראשית הם תורתם של הלאומנים הקוריאנים בתחילת המאה התשע עשרה, הבולטת ביותר סין צ'אה-הו וצ'ו נם-סון.
פילוסופיות אלה העניקו לפאק את היסודות לבסס את משטרו האוטוקרטי.
באופן ספציפי, התייחסותם של תורות אלו למיתוס היצירה לפיהם העם הקוריאני זכאי לארץ משגשגת והומוגנית.
היה גם מרכיב אחד בעיקרי המיניג'וק שלהם (מיניג'וק בתרגום חופשי זה "עם הקוריאני").
זוהי פילוסופיה אתנו-לאומית המרמזת על כך שכל הקוריאנים וארצות מקורם מקורבים בדם.
שנית, פאק לקח את התורות הללו וערבב אותן עם אידאולוגיה דרוויניסטית, נאו-קונפוציאנית ותורת הבושידו, קוד התנהגות עתיק יומין של הסמוראים ביפן.
תורות אלו אוחדו תחת פאק לאמונה של עם קוריאני הומוגני הנשמע בציות מוחלט למנהיגו אשר יביא אותו לשיא של שגשוג והצלחה בתחומים חברתיים וביטחוניים כאחד.
צו הכבוד עבור הקרן הלאומית
מסדר הכבוד של הביטחון הלאומי
מסדר הכבוד האזרחי מסדר המשחרר סן מרטין
עיטור הכבוד של גרמניה המערבית
כוכב הרפובליקה של אינדונזיה מסדר הכבוד של איטליה
מסדרו של מנואל אמדור גררו
מסדר השמש של פרו מסדר סיקטונה
פרנסיסקו סנצ'ס גומס (בספרדית: Francisco Sánchez Gomes; 21 בדצמבר 1947, אלחסירס, ספרד – 25 בפברואר 2014, קנקון, מקסיקו), שנודע בשם הבמה פאקו דה לוסיה (Paco de Lucía) או פאקו, היה יוצר וגיטריסט ספרדי, הוכר ברחבי העולם כאמן פלמנקו מוערך.
דה לוסיה הוביל קו של סגנון פלמנקו מודרני, והיה לאחד מנגני הפלמנקו הבודדים שהצליחו גם בסגנונות אחרים, כמו ג'אז, מוזיקה קלאסית ומוזיקת עולם.
שיתוף הפעולה החדשני של פאקו עם זמר הפלמנקו המצליח קאמארון דה לה איסלה היה לחלק ממהפכת הפלמנקו המודרני.
פאקו שיתף פעולה גם עם אמני הפיוז'ן אל דימיולה וג'ון מקלפלין, ושלושתם הוציאו יחד אלבום בשם "Friday Night In San Francisco", שהתחבב על אוהבי הפיוז'ן.
פאקו דה לוסיה העריך מאוד את סאביקאס איתו נפגש מספר פעמים ודה לוסיה הדגיש לו את מיצירותיו.
בתחום הקלאסי - פרשנותו ל"קונסיירטו דה ארנחואס", יצירתו הידועה של חואקין רודריגו, זכתה לשבחים רבים.
לקהל הרחב, דה לוסיה נודע בעקבות הופעתו בקליפ של בריאן אדמס לשיר "?Have You Ever Really Loved a Woman".
זכה בפרס נסיך אסטוריאס לשנת 2004 בקטגוריית אמנויות.
מת מדום לב כששהה במקסיקו, בגיל 66.
Live in América (1993) שישיית דה לוסיה
The Guitar Trio (1996) עם ג'ון מקלפלין ואל דמיולה
פאקס הוא שמה של אלה במיתולוגיה הרומית המקבילה לאלה היוונית "אירנה", המהווה האנשה של המושג "שלום".
פולחן האלה החל באימפריה הרומית בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס ותחילת "השלום הרומאי".
חגה של האלה נחוג מדי שנה ב-3 בינואר, והוקם לכבודה מקדש ב"שדה מרס" שנקרא "ארה פאקיס", ומקדש נוסף בפורום פאקיס, פורום שנקרא על שמה.
האלה, שעל פי המיתולוגיה היא בתם של יופיטר ויוסטיטיאה, מתוארת כאישה המחזיקה בידה ענף עץ זית, קרן השפע ושרביט.
פאקט רקורדס הייתה חברת תקליטים עצמאית (לייבל) שפעלה בירושלים בין השנים 1999–2003, בניהול יורם אליקים.
בין האמנים שהוציאו אלבומים בחברה ניתן למנות את הראפר סגול 59, גלברט, פרויקט הגומיה, יאפים עם ג'יפים, טפט, צוקי, גאזה, מורפלקסיס, הדרה לוין ארדי ואחרים.
במהלך שנות קיומה יצאו גם מספר אוספים שאיגדו שירים של אמני הלייבל השונים.
פאקט רקורדס גם הוציאה בהדפסות מחודשות אלבומים אלטרנטיביים שנעלמו מהשוק, דוגמת אלה של פלסטיק ונוס, להקת הפאנק-רוק "אינפקטד מאשרום" (שעל שמה נקרא הרכב הטראנס באותו השם) ואף של להקת ישראל, על אף שזו הייתה ידועה כמעוררת סערה (במילות השירים והשימוש בשם המפורש).
ב-21 במרץ 2003 סגר אליקים את הלייבל ועבר עם חלק מהאמנים לחברת התקליטים אן אם סי, תחת השם "אודיו קולאג'".
אודיו קולאג' פעלה כ-10 חודשים ואז נסגרה.
כיום אליקים אינו עוסק בתחום המוזיקה באופן רציף, למעט הפעלת "משהו על הדרך", לייבל קטן המשחרר אלבומים בצורה דיגיטלית דרך רשת האינטרנט ובמהדורות מדפסות מוגבלות.
באוגוסט 2009 יצא הסרט הדוקומנטרי "Fact By Fact", של הבמאי רן אייזנשטט, שגם היה מעורב בלייבל, המספר את סיפורה של פאקט רקורדס.
פקסי הוא אחד האיים היוניים והוא מצוי דרומית לאי קורפו.
אנטיפאקסוס או אנדיפאקסוס הוא אי יווני קטן הנמצא שלושה קילומטרים דרומה לפאקסוס.
האי פאקסי הוא הקטן מבין האיים היוניים הראשיים.
אורך האי כשנים עשר קילומטר והרוחב שלו בערך חמישה קילומטרים.
אוכלוסיית האי מונה כ-2500 תושבים.
בעונת התיירות בקיץ, מבקרים באי כמאתיים אלף תיירים.
הצרוף פאקסוס ברבים, מציין את שני האיים הצמודים זה לזה: פאקסוס ואנטי פאקסוס כאשר האי אנטי פאקסוס הוא הקטן שבהם.
האיים האלה ידועים בחופי הים ובמפרצים היפים ובמטעי הזיתים שלהם.
למרות גודלו, האי פאקסוס הוא יצרן שמן הזית השני בגודלו מבין כל איי יוון.
הכלכלה באי מבוססת על תיירות ועל חקלאות.
אורכו של אנטיפאקסוס כשלושה קילומטרים, רוחבו כשניים ושטחו כחמישה קמ"ר.
האוכלוסייה של האי מונה מספר עשרות תושבים בלבד.
באופן מנהלי הוא חלק מפאקסי.
האי אנטיפאקסוס מכוסה בכרמי ענבים ליין ובעצי זית וידוע בחופיו היפים המושכים תיירים.
באנטי פאקסוס נמל אחד, אגראפידיה.
ככל הנראה היה המקום כבר בתקופה הפרה-היסטורית.
הרומאים שלטו באי מהמאה השנייה לפני הספירה.
בתקופה הביזנטית ובימי הביניים סבלה פאקסוס מהתקפות של פירטים.
במסעי הצלב עברו בו הצלבנים ומסוף המאה ה-14 לספירה הוא נשלט על ידי הרפובליקה הוונציאנית.
נפוליאון שהכה את הוונציינים באיטליה כבש מיד לאחר מכן את האיים היוניים ובהם את פאקסוס.
האי נכבש על ידי כוח רוסי-טורקי ובשנת 1815 על ידי הבריטים שהקימה את האיחוד של האיים היוניים.
בשנת 1864 הועבר האי פאקסוס יחד עם שאר האיים היוניים שהתאחדו עם יוון.
לפי המיתולוגיה היוונית, פוסידון יצר את פאקסוס כשהיכה בקלשון שלו בקורפו וכך יכול היה פוסידון ואמפיטריטה אלת הים למצוא מעט שקט ושלווה.
באי פאקסי מצויים שלושה יישובים עיקריים ועוד מספר כפרים קטנים:
הקשר העיקרי עם האי נעשה בדרך הים מהאי קורפו ומיוון עצמה בספינות, רחפות ובמטוסי ים פרטיים.
הנמל הראשי של האי נמצא בגאיוס הבירה הנמצאת בחוף המזרחי של האי.
גם נמל לאקה משמש את היוצאים והבאים.
בפאקסי קיים כביש אחד המקיף את האי וקו אוטובוס היוצא מדי שעה מהתחנה הראשית בגאיוס ועובד בין כל היישובים באי.
בחוף הצפון מערבי של פאקסי ישנם נקרות במפלס פני הים בגדלים שונים, ביניהם גדולים דיים לשייט בספינה.
סדרת טלוויזיה המאסטרו והים Maestro in Blue ששודרה בנטפליקס צולמה באי פאקסוס.
יוצר הסדרה, כריסטופורוס פאפאקליאטיס, שגם ביים ומככב בתפקיד הראשי סדרה, בחר בפאקסוס מאחר שהאי מציע נופים מגוונים שמשמשים כרקע מושלם לדרמה המתרחשת.
הצילומים התמקדו במיוחד בכפרים המרכזיים של האי – גאיוס, לאקוס ולונגוס.
הכפרים הקטנים והציוריים עם הבתים המסוידים לבן והנמלים המלאים בסירות דייגים יחד עם מפגש של הדמויות, יוצרים תחושה של קהילה קטנה.
מי הטורקיז הצלולים והחופים הסלעיים, שבילי הכפר יחד עם עצי הזית העתיקים והצמחייה העשירה של האי, סייעו ליצירת אווירה שלווה ומבודדת, המופיעים בסצנות רבות בסדרה יצרו רקע חיוני לעלילה.
מאז שידור הסדרה בנטפליקס, ניכר זינוק משמעותי בתיירות לאי פאקסוס.
תיירים רבים מגיעים לאי במטרה לחפש את המקומות שבהם צולמו הסצנות.
אתרי תיירות ובלוגים מפרסמים מסלולי סיור בעקבות הסדרה הן לחופים ונקודות תצפית והן למסעדות, שהופיעו בסדרה.
המאסטרו ואני הפכה לסדרה היוונית הראשונה שנטפליקס הפיצה באופן גלובלי, והיא זוכה להצלחה בינלאומית, בעיקר בזכות הסיפור המרתק והצילום של נופי האי.
פרנסיסקו "פאקו" איבנז גורוסטידי (בספרדית: Paco Ibáñez Gorostidi, נהגה: פאקו איבאנייס, באלפבית פונטי בינלאומי: ; נולד ב-20 בנובמבר 1934) הוא זמר ומלחין ספרדי ממוצא בסקי.
איבנז הלחין שירים מאת משוררים כפדריקו גארסיה לורקה, רפאל אלברטי, פבלו נרודה ומיגל ארננדס.
הוא שר לרוב את שיריו בליווי גיטרה, אך הופיע גם עם שירים מאת ז'ורז' ברסנס.
נולד בעיר ולנסיה שבספרד, לאב יליד העיר ולאם ממוצא בסקי, הוא הצעיר מבין ארבעה אחים.
את ילדותו המוקדמת בילה בברצלונה, שם התגורר שוב מאז 1994. לאחר מלחמת האזרחים בספרד, משפחתו נאלצה לגלות בצרפת, מאחר שאביו היה לוחם אנרכו-סינדיקליסט של ה-CNT.
בין חורף 1939 לתחילת הכיבוש הגרמני הם שהו בפריס.
אביו נעצר ונכלא במחנה עבודה של הרפובליקנים הספרדים.
אמו חזרה אז עם ארבעת ילדיהם לסן סבסטיאן בשביל עבודה, והתגוררה בכפר המשפחתי אדונה במחוז גיפוזקואה בחבל הבסקים, שם גר עד גיל 14. מאוחר יותר, זיכרונות ילדות אלה בכפר המשפחתי נאספו באלבומו Oroitzen (זוכר), המושר בבסקית.
בשנת 1948 המשפחה הבריחה את הגבול ופגשה את האב בפרפיניאן.
פאקו למד מאביו את מקצוע הנגרות, והחל ללמוד כינור, אותו החליף במהרה בגיטרה.
הוא התיישב לצמיתות עם משפחתו בפריס בתחילת שנות החמישים, וגילה לראשונה את המוזיקה של ז'ורז' בראסנס, אדית פיאף, ז'אק ברל, ברברה, ואחרים בני התקופה, ונמשך לתנועת האקזיסטנציאליזם הצרפתית, שהייתה בעיצומה.
בשנת 1956, התצלום של אישה אנדלוסית לבושה בשחור עורר השראה לכתיבת שירו הראשון "הילדה הכי יפה", למילים מאת לואיס דה גונגורה.
בשנת 1964 ערך את ההקלטה הראשונה שלו בשירים של גונגורה וגרסיה לורקה.
אלבום זה, מרגע הופעתו, הפך ל"קלאסיקה" המשמשת מורי שפה וספרות ספרדית כחומר פדגוגי ועל ידי לוחמי חופש כסמל להתנגדות תרבותית.
בשנת 1958, לקח חבר של איבנז לסלבדור דאלי, הקלטה ביתית שלו עם כמה שירים של לורקה וגונגורה.
כשסלבדור דאלי הקשיב לו, הוא רצה לפגוש את "הילד" שהכין את האלבום.
כשנפגשו, נולד הרעיון שדאלי יכין את הציור לעטיפת האלבום ובדרך זו איבנז החל קשר הדוק, לא רק עם עולם השירה והספרות בכלל, אלא גם עם האמנות הפלסטית.
בשנת 1966, יחד עם פעילי תרבות שונים שהתיישבו בפריז, הקים את מועדון "לה קראקה" שם היו מוצגים מופעים בשפה הספרדית (הצגות תיאטרון, תערוכות ציור, ערבי ספרות, הופעות מוזיקליות והקרנות סרטים).
באותה תקופה, ביתו של איבנז בפריז היה מרכז מעבר וקבלה עבור האמנים, הפוליטיקאים והאינטלקטואלים הספרדים הרבים שעברו בבירה הצרפתית, חלקם הגיעו כדי להימלט מהדיכוי של פרנקו.
לרגל יום השנה הראשון למרד הסטודנטים, ב-12 במאי 1969, הוא הופיע בקונצרט בסורבון.
כרזה צהובה קטנה שהכין התלמידים והודבקה על העצים, על חלונות בתי הקפה, במסדרונות הכיתות, והכריזה על קונצרט של "פאקו איבנז, הקול החופשי של ספרד".
סטודנטים באוניברסיטה הזדהו עם איבנז והוא היה לאחד הסמלים של המחאה שלהם.
באותה שנה הוציא את אלבומו השלישי עם שיריו של רפאל אלברטי, לואיס סרנודה, ליאון פליפה, גלוריה פוארטס, אנטוניו מצ'אדו, חוסה אגוסטין גויטיסולו.
מעצב עטיפת האלבום היה אנטוניו סאורה.
בדצמבר 1969 הוא הופיע באולם האולימפיה בפריז, הופעה שהוקלטה והייתה לאלבום כפול.
באולימפיה הוא שר לראשונה שיר של ז'ורז' בראסנס שתורגם לספרדית.
בשנת 1970 פגש את המשורר פבלו נרודה בפריז, ששמע את שיריו מושרים לראשונה.
"אתה צריך לשיר את השירים שלי, הקול שלך עשוי לשיר את השירה שלי ..." אומר לו נרודה.
שנה לאחר מכן, ממשלת ספרד כללה את איבנז ברשימה ארוכה של אמנים שצונזרו, ונאסר עליו להופיע בשטח ספרד.
בשנת 1975, לאחר מותו של פרנקו, הוסרה הצנזורה על המוזיקה שלו, אך הוא עדיין נשאר בפריז.
באותן שנים מתקיימים קונצרטים עצומים בספרד והוא מוזמן להשתתף, אם כי הוא בדרך כלל מסרב.
במערכת הבחירות בשנת 1982 הוא ערך קונצרט במדריד לפני אלפי אנשים, בתום מסע הבחירות של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית, שזכתה אז לראשונה בבחירות הכלליות.
איבנז הופיע בישראל לראשונה ב-1965. כנראה בסיבוב הופעות זה שמעה נעמי שמר את שיר העם הבסקי שלפיו הלחינה את ירושלים של זהב.
בשנת 2005 דווח בעיתון הארץ כי נעמי שמר התוודתה שבעת שהלחינה את השיר ירושלים של זהב הושפעה מהלחן של שיר עם בסקי בשם "פיו חושפה", ששמעה בביצועו של איבנז.
באלבומו של דויד ברוזה "האשה שאיתי" נכללו השירים "כמו שאת" ו"בנהר של סביליה" שתרגם יהונתן גפן על פי לחנים של איבנז.
כמו כן הקליט ברוזה גרסה עברית לשירו "La más bella niña", שתרגם גפן כ"הילדה הכי יפה בכפר".
באוגוסט 1983 הגיע איבנז לישראל וערך סיבוב הופעות משותף עם ברוזה.
בשנת 1987 השתתף איבנז בישראל במופע "חמש אחרי הצהריים", ערב משירי לורקה, בו נטלו חלק גם צמד הדודאים והגיטריסט הישראלי באלדי אולייר.
שיאו של המופע היה בהופעה בהיכל האולימפיה בפריז.
בספטמבר 1987 השתתף איבנז גם במופע לכבוד שלושים שנה לדודאים.
איבנז הכיר את הדודאים במקור בשנות ה-60 בעת שהופיעו בפריז.
בשנת 2014 אירחה הזמרת רונה קינן את איבנז בסיבוב הופעות בצרפת.
פאקס דאי (pax dei, מילולית "שלום אלוהי" או "שלום האל") הוא ביטוי לטיני שנועד לתאר תקופה ואורח מחשבה באירופה של ימי הביניים שנבעו מרצון לרפורמה דתית רוחנית.
תנועה של טיהור פנימי בכנסייה הקתולית ובחברה, רצון להיאבק נגד ההשפעות החילוניות בתוך הכנסייה, הטלת סנקציות דתיות על מנת להגביל את האלימות וקריאה לאנשי הדת להתנהג לפי ערכי הנצרות ולא לשאת נשק.
תוצאת התנועה הייתה ריבוד חברתי שונה באירופה.