tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט שוחרר בבריטניה ב-1 בספטמבר 2017.
לסרט דירוג של 92% באתר Rotten Tomatoes, על פי 12 ביקורות, עם ממוצע משוקלל של 8.3 מתוך 10. ב-Metacritic, לסרט דירוג של 81 מתוך 100, על פי 9 מבקרים.
בפסטיבל סאנדנס נאמר כי "אתה יכול להריח את הבוץ בסרט הזה"; הבמאי פרנסיס לי תואר ככישרון גדול חדש והסרט נחשב כסרט ש-"אסור לפספס".
פיטר ברדשו (הגרדיאן) העניק לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה.
בראדשו תיאר את הסרט כ-"כמעט, אבל לא ממש גרסת העמק של הר ברוקבק", וגם כ"סיפור אהבה בריטי מאוד, מתפוצץ מרגשות מודחקים, פחדים בלתי מודעים לגבי העתיד, ונכונות להדחיק כל רגש [באמצעות] עבודה פיזית קשה".
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין 2017, הסרט זכה בפרס הארווי שהוצג על ידי תוכנית פרסי טדי לסרטי להט"ב בשיתוף עם חבר מושבעים של קוראי המגזין הלהט"בי הגרמני Männer.
אד פוטון (הטיימס) העניק לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה ותיאר את הסרט כ-"מפואר", "קולנוע חזק", "הר ברוקבק ביורקשייר".
ארץ החרדונים הוא אתר טבע הממוקם באילת, ממזרח לכביש 90. המקום משמר בעיקר את המין חרדון צב מצוי, אשר אוכלוסייתו באתר נאמדת בכמה מאות פרטים.
האתר הוקם על ידי קק"ל ושטחו הוא 140 דונם.
בעבר המקום שימש כאתר בלתי חוקי להשלכת פסולת מבתי המלון שבאזור, וכחלק מתהליך פיתוח השמורה הציבה קק"ל בשטח שלטי הסבר וגידרה את החלקות בבולי עץ, כדי למנוע מכלי רכב לנסוע בשטח ולהרוס את המחילות שבהן החרדונים מסתתרים.
בנוסף ישנה גבעה קטנה הצופה על נופי הערבה, על ארץ החרדונים ועל פארק הצפרות, שנמצא ממזרח לגבעה ושמה היא מצפור החרדונים.
לפי נתוני 2012, קיימות באתר כמאה מחילות, ומהשביל המוביל למצפור החרדונים ניתן לפנות דרומה ולהגיע לפארק הצפרות אילת.
ארץ אש וארץ ים הוא אלבום האולפן השמיני של הזמרת הישראלית מרגלית צנעני.
האלבום יצא לאור בפברואר 1995, בהוצאת חברת התקליטים האחים ראובני.
בתקופה בה יצא האלבום, נפגעה צנעני בתאונת דרכים, בה נפגע גם האמרגן שלה, אשר ראובני.
זהו האלבום האחרון של הזמרת בהוצאת חברת התקליטים, שצנעני הייתה מבין הזמרים המזוהים עמה.
לאחריו את יתר אלבומיה הוציאה בהוצאת חברת התקליטים הפרטית שלה.
את מרבית שירי האלבום הלחינה מרגלית צנעני לבדה.
שניים מתוכם הולחנו על ידי יאיר אלוני.
בין היתר, נכתבו שירי האלבום על ידי הפזמונאים והמוזיקאים רחל שפירא, חוה יעקובר, ארלט ספדיה ונורית בת-שחר צפריר.
השיר "סבך הקשר", נכתב והולחן על ידי צנעני עצמה.
עוד בלט באלבום השיר "אלה אלה" ללחן יווני.
מתוך האלבום, יצא כסינגל ראשון לרדיו שיר הנושא "ארץ אש וארץ ים" בדצמבר 1994.
ארץ האבודים הוא סרט קומדיה והרפתקאות אמריקאי שיצא לאקרנים ב-5 ביוני 2009 בידי אולפן סרטי יוניברסל.
הסרט בכיכובם של ויל פרל, אנה פריל, דני מקברייד וג'ורמה טאקונה מבוסס על סדרת הטלוויזיה משנת 1974, בה קבוצת מדענים מגלה יקום שונה הנשלט בידי דינוזאורים, אנשי מערות ואנשי לטאה.
עם זאת היו הרבה מאוד הבדלים בין הסרט לסדרת הטלוויזיה.
הסרט לא הצליח בקופות וגרף 68.8 מיליון דולר אף שהפקתו עלתה 100 מיליון דולר.
הוא גם נקטל בידי המבקרים שנתנו לו ציונים שליליים.
הסרט זכה בפרס פטל הזהב לפריקוול, הרימייק, ההמשך או ההעתק הגרוע ביותר לשנת 2010.
ד"ר רייק מרשל, פלאונטולוג בעל תאוריות מוזרות, מקבל עבודות זולות כמורה בבית ספר לאחר פיצוץ ריאיון עם המגיש מאט לאוור בתוכניתו לפני 3 שנים.
באחד הימים מועמדת דוקטורט בשם הולי קנטרל מספרת לו שתאוריה שלו על מסעות בזמן אפשרית ומוכיחה זאת באמצעות מאובן שהגיע ממערה נידחה.
הם נוסעים לחקור אותה מלווים בוויל סטנטון, בעל חנות ממתקים המסיע אותם ברפסודה שלו.
המערה מכוסה בגבישים חזקים בעלי אנרגיית טכיון חזקה וכשמרשל מפעיל את הממיר שהכין הוא מסיע אותם לשממה נידחה.
בשממה מדברית זו הם מצילים פרימט אנושי בשם צא-קא מזוג שודדים והוא חובר אליהם.
הם נמלטים מטירנוזאורוסית גדולה שמתקרבת לעברם, מתחבאים במערה ושם ישנים.
מרשל מקבל בבוקר הודעה טלפתית מאיש הלטאה אנוק הצריך עזרה ומצוי בקצה חורבות בקצה העמק.
מרשל וחבריו מגיעים לשם ונתקלים בצבא אנשי לטאה קטלניים המובילים אותם לאנוק, המודיע להם שגורש משבטו ומנסה למנוע מהמנהיג זארם לכבוש את כדור הארץ בעזרתם.
לאחר מכן הם יוצאים לשממה ומוצאים מכונת גלידה המושכת קומפסוגנתוסים, ולוצירפטורים ונקבה של אלוזאורוס רעבה הנתקלת בטירנוזאורוסית.
שני הענקים מחליטים לרדוף אחרי האנשים ולאחר מרדף מרשל זורק לעבר האלוזאורוסית מכל של חנקן נוזלי הגורם לה להתפוצץ ומחלץ מגופה את הממיר שלהם ואולם הוא נחטף מהם בידי פטרנודון.
הם מחלצים את הממיר מהקן מלא הביצים והולי משתמשת בו, בזמן שהחבורה נרגעת בחיפוש ביצי הלטאים.
אך היא נתפסת ומובאת אל המנהיג זארם, המודיע לה שאנוק משקר להם ומנסה בעצמו לכבוש את כדור הארץ.
מרשל וסטנטון לצד צא-קא מגיעים לחלץ אותה משוביה ומצליח.
המאבק מושך את הטירנוזאורוסית המכונה "גראמפי" ומרשל לוחם איתה בדו-קרב שבסופו הוא נבלע בבטנה אך שורד.
הטירנוזאורוסית מתיידדת איתו ויחדיו הם נעים לצבא אנשי הלטאה ומביסים אותם ואז עוברים דרך דלת גבישית לחדרו של אנוק.
הם לוחמים איתו ושוברים את גביש הבדולח, איתו הוא יכול לחדור לכדור אך להולי יש גביש נוסף שאיתו הם יכולים לחזור לכדור.
ואולם וויל מחליט להישאר בעולם האבוד, כדי למנוע מאנוק להגיע לכדור הארץ.
בסוף הסרט, לאחר שנים ד"ר מרשל המוציא ספר חדש שוב מוזמן לתוכניתו של מאט לאוור על הביצה שהולי הביאה.
לבסוף מסתבר שהביצה לא הייתה ביצה של דינוזאור.
ויל פרל - ד"ר רייק מרשל.
אנה פריל - הולי קנטרל.
דני מקברייד - וויל סטנטון.
ג'ורמה טאקונה - הפרימטית צא-קא.
מאט לאוור - בתפקיד עצמו.
מורן אטיאס - אשת פרימט צא-קא
נואה קרופורד - נער מתבגר
ארץ אנדרבי או אדמת אנדרבי היא אזור חוף באנטארקטיקה.
ארץ אנדרבי היא האזור שבין קרחון שינאן () לבין מפרץ ויליאם סקורסבי ().
באזור מצויים מפרץ אמונדסן, מפרץ קייסי, כף מונקוב, וכן רכסי ההרים: סקוט, טולה ונייפייר, ונונאטאקי צ'רץ'.
הפסגה הגבוהה בארץ אנדרבי היא הר אלקינס, שגובהו 2,300 מטרים מעל פני הים.
אזור זה תועד לראשונה על ידי ג'ון ביסקו בפברואר 1831 ביומן הספינה של ספינת הבריג טולה (Tula) - ספינת ציד לווייתנים.
אוסטרליה טוענת לריבונות בארץ אנדרבי, כחלק מהטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית; ריבונות זו אינה מוכרת בשל אמנת אנטארקטיקה.
באזור זה לראשונה התגלה סלע אנדרביט.
האזור נקרא על שם חברת האחים אנדרבי מלונדון, שהיו בעלי הספינה טולה, ועודדו את מיפוי האזור לצורכי גילויים וכן לצורכי ציד כלבי ים.
גם הר ג'ורג' שבהרי סקוט נקרא על שם אחד מהאחים אנדרבי.
ארץ המוקשים (בדנית: Under sandet) הוא סרט דרמה היסטורית גרמני–דני משנת 2015, שנכתב ובוים על ידי מרטין זנדבליט.
היסטוריונים מתחו ביקורת על הסרט שמראה חיילים גרמנים מפנים מוקשים תחת פיקודו של קצין דני, דבר שלא התרחש מעולם.
הסרט מספר את סיפורים של שבויי המלחמה הגרמנים שנשלחו לנקות את חופי דנמרק ממוקשים לאחר מלחמת העולם השנייה.
ההערכה היא כי למעלה מ-2,000 חיילים גרמנים, חלקם בני נוער, תחת פיקודם של קצינים גרמנים, נשלחו להוציא מוקשים מהאדמה בניגוד לאמנת ז'נבה; כמעט מחצית מהשבויים נהרגו או נפצעו במהלך פעילות זו.
הדבר בוצע כחלק מהסכם שנוי במחלוקת בין הגנרל-אוברסט הגרמני גאורג לינדמן לבין ממשלת דנמרק והכוחות הבריטיים, ולפיו חיילים גרמנים עם ניסיון בהוצאת מוקשים יופקדו על פינוי שדות מוקשים.
עם סיום מלחמת העולם השנייה ושחרור דנמרק מהכיבוש הגרמני במאי 1945, הוורמאכט המובס מפנה את המדינה.
קבוצת שבויים גרמנים צעירים מועברים לרשות הצבא הדני ונשלחים לחוף המערבי, בו הם מאומנים בהוצאת ופירוק מוקשים שקברו הגרמנים בחול.
בידיהם היחפות נאלצים הצעירים לבצע את העבודה המסוכנת.
הם מוזהרים שלא לצפות ליחס חם מצד הדנים, שמתעבים את כובשיהם לשעבר.
מפקדם, קצין דני בשם קרל לאופולד רסמוסן, חולק בוז זה והוא נחוש להתייחס לשבויים הגרמנים ללא אהדה.
רסמוסן גס רוח ומזלזל בהם, בדומה למשפחה המתגוררת בקרבת מקום.
לאחר שהוא מצעיד את היחידה בחולות, הוא מבטיח להם שישובו הביתה בתוך שלושה חודשים, בתנאי שיפנו שישה מוקשים בשעה.
רסמוסן מגלה כי לא קל לנטור טינה לנערים הגרמנים, בזמן שהמנהיג שלהם, כריסטיאן שומן, מנסה לשמור על אופטימיות.
לשבויים לא ניתן אוכל בשל מחסור במזון ברחבי המדינה, וחלקם מתחילים לסבול מתת-תזונה.
השבויים מנסים לגנוב אוכל מהחווה הסמוכה, אך מקבלים הרעלה מפני שהמזון היה מעורבב בגללי עכברושים.
אחר כך הקצין הדני מתחיל להתייחס לחייליו באופן אדיב יותר וגונב עבורם אוכל מהבסיס.
הוא גם מאפשר להם להשתמש במכשיר שפיתח אחד הנערים כדי להעלות את הפרודוקטיביות.
במהלך פינוי החוף, אחד הנערים, ורנר, נהרג מהתפוצצות מוקש.
אחיו התאום, ארנסט, שרוי בהכחשה ומנוחם על ידי רסמוסן, אך לשווא.
אחרי משחק כדורגל בחוף, הכלב של רסמוסן מתפוצץ באזור בטוח לכאורה של החוף.
הדבר גורם לקצין לשוב להיות אכזרי, והוא מאלץ את החיילים לצעוד ברחבי החוף כדי לוודא שהוא נקי ממוקשים.
זמן קצר לאחר מכן, נכנסת ילדה מהמשפחה שגרה בסמוך לחוף, לאזור מסוכן.
על מנת להציל אותה, נכנס ארנסט שמרים אותה ומעביר אותה לידי החיילים ואמה, ולאחר מכן מתאבד בדריכה על מוקש.
במהלך ניקוי של החוף, שבעה גרמנים עוסקים בסידור המוקשים שהוצאו מהאדמה, וגורמים בטעות לתגובת שרשרת שיוצרת פיצוץ עז שמביא למותם של השבעה.
עתה נותרו רק ארבעה חיילים.
אף שהובטח לחיילים להשתחרר עם סיום ניקוי החוף, מחליט המפקד של רסמוסן לשלוח אותם לשדה מוקשים אחר.
רסמוסן מסרב לקבל את רוע הגזרה, אוסף את ארבעת הנערים ומשחרר אותם במרחק 500 מטרים מגבול גרמניה.
ארץ החיוכים היא אחת מאופרטות בת שלוש המערכות של המלחין ההונגרי פרנץ להאר.
הלברית נכתבה על ידי לודוויג הרצר ופריץ לנר-בדה .
הבכורה הראשית התקיימה ב-10 באוקטובר 1929 בתיאטרון מטרופול בברלין.
היצירה היא עיבוד מחודש לאחת האופרטות הקודמות של להאר, "המעיל הצהוב".
כיום, על פי רוב, האופרטה מוצגת בשתי מערכות.
הדמות הקול הרוזנת ליסה סופרן הנסיך סו צ'ונג טנור פרנץ האטפלודי טנור מי, אחותו של סו צ'ונג סופרן הנסיך צ'אנג, הדוד של סו צ'ונג בריטון הרוזן ליכטנפלס, גנרל בריטון הסריס הראשי טנור פיני נערה צעירה ואלי, נערה צעירה פו-לי, מזכיר השגרירות אדונים, גבירות.
מקום: אולם נשפים בארמונו של הרוזן ליכטנפלס
בתו של הרוזן ליכטנפלס ניצחה במרוץ פרשים.
משפחתה חוגגת את ההצלחה בנשף בית.
כמו כן מופיעה משלחת מגדוד ההוסארים בראשות סגן פרנץ האטפלודי, חבר ילדות של ליסה.
זה אפילו יותר מזה, מצדו, הוא מטפח כלפיה רגשות רציניים יותר.
כעת הוא הפקיד ערבות במיניסטריון כדי שיוכל לבקש את ידה של ליסה כדת וכדין.
עם זאת, הנערה נמשכת לנסיך סו-צ'ונג, השגריר הסיני.
רגשותיה הוסתרו בקפידה עד כה, אך מתרחשת תפנית בלתי צפויה: הנסיך נקרא הביתה לסין.
למשמע החדשות, ליסה והנסיך, מחשש שלעולם לא תהיה להם הזדמנות לדבר זה עם זה שוב, מודים באהבתם זה לזה.
בשמחה על כך שרגשותיהם הדדיים, הם מחליטים לנסוע יחד לסין.
לפני הנסיעה מתחתנים במהירות, לפי טקס בכנסייה, ואז ליסה נפרדת, מאביה שמזהיר אותה מפני סין והשוני בתרבות שלה, ומהאטפלודי.
לבסוף יוצאים בני הזוג לבייג'ינג.
בעיצומם של טקסים מפוארים, מוענק לסו-צ'ונג הפרס הגבוה ביותר, המעיל הצהוב.
עם זאת, הנסיך כמעט ולא נשאר לבד, כבר ניגלות הסתירות בינו לבין שאר בני משפחתו.
דוד של הנסיך סו-צ'ונג, הוד מעלתו מר צ'אנג, שונא את האישה האירופית, זועם על ההרגלים שלה, ומוכיח את מי, אחותו של סו-צ'ונג, על מעורבותה בספורט האירופי בהשפעת ליסה.
הוא דורש מסו-צ'ונג להתחתן עם ארבע בנות מנצ'ו אצילות על פי חוקים עתיקים, בנות שהוא כבר בחר ואף קבע תאריך לחתונה.
עם זאת, סו-צ'ונג מוכן למלא רק את הדרישות המבוססות על המנהגים העתיקים הללו, אבל הוא לא מסכים שנערות אלה תהיינה, מי מיהן, אשתו האמיתית או לוותר על ליסה.
עם זאת, פרנץ מגלה את הדברים ומזהיר את ליסה לגבי מה שקרה.
ליסה לא מאמינה עד שבעלה מאשר את העובדות.
הגעגועים הביתה והעובדה שמשפחת בעלה לא ממש מקבלת אותה גורמת לה להימלט.
עם זאת, סו-צ'ונג מציב שומרים מול הסוויטה של אשתו, ומנסה למנוע כל בריחה אפשרית.
הנסיך יודע שהסוף של הכל קרב ומקריב באופן סמלי תצלום של ליסה על מזבח בודהה.
פרנץ האטפלדי מתגנב אל ליסה האסירה.
הוא סומך על עזרתה של מי בניסיון הבריחה.
אולם מתברר שכל הדלתות והמעברים הסודיים סגורים.
מי מציעה בריחה דרך הקפלה כמוצא אחרון.
היא פותחת את הדלת לקפלה ואז כל החבורה קופאת מהמראה הבלתי צפוי: הנסיך חוסם את דרך המילוט בזרועות שלובות, בוהה חסר תנועה בנמלטים.
עם זאת, סו-צ'ונג אינו מסוגל לנקמה קטנונית כזו ובסופו של דבר עוזר לליסה ולפרנץ עצמו לעזוב את הארמון.
הנסיך וליסה נפרדים זה מזה בכאב בפעם האחרונה, ואז ליסה חוזרת לביתה באוסטריה.
בסצנה האחרונה, סו-צ'ונג צופה מהארמון באהובתו עוזבת אותו לנצח מתמוטט, כי יודע שהם לעולם לא יראו זה את זה שוב.
שתה איתי ספל תה ריחני - ליסה, סו-צ'ונג
ענף אפרסק פורח שופע - סו-צ'ונג
דואט לב - פרח לוטוס, אני חי רק בשבילך - סו-צ'ונג, ליסה
אל תפחד, אל תפחד, לב טיפש.
ארץ המוזיקה הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", אשר הופץ בשנת 1935.
הסרט מתחיל בהצגה של מפת ארץ המוזיקה, לפני התקרבות כדי להציג את ארץ המוזיקה, ממלכה ענקית עם נושאי מוזיקה קלאסית שבה הנסיכה (כינור מאונש) משתעממת מריקודים סלוניים איטיים ומתגנבת החוצה.
מעבר לים נמצא אי הג'אז, ממלכה ענקית בנושא ג'אז עם מוזיקת ג'אז לוהטת וריקודים, אבל הנסיך (סקסופון אלט) מתעניין בה בקושי.
ומתגנב החוצה, הוא מבחין בנסיכה מעבר לים בעזרת קלרינט המשמש כטלסקופ, ומתאהב בה מיד.
הוא נוסע במהירות על פני הים בסירה העשויה מקסילופון כדי לפגוש אותה.
הפלירטוט שלהם נקטע כאשר אמה של הנסיכה (צ'לו) שולחת את השומרים שלה לנעול את הנסיך בכלא מטרונום.
כדי להימלט מהמצוקה הזו, הוא כותב פתק לעזרה (הלחן של "שיר האסירים") ומעביר אותו לציפור, שמביאה אותו לאביו (סקסופון בריטון), שמעלה את קריאת הקרב - גרסת ג'אז של המנגינה הצבאית "אספה".
אי הג'אז פורס את הלהקה המרובה שלו כארטילריה, ומפציץ רבע מארץ המוזיקה בתווים מוזיקליים נפיצים למספר ג'אז/סווינג.
ארץ המוזיקה מחזירה אש באמצעות צינורות עוגב המסתובבים לתותחים, משגרים ומיירטים קולות מוזיקליים רועשים וזועמים במיוחד לפזמונים של "דהרת הוולקירות" של ריכרד וגנר.
הנסיכה מתערבת כדי לעצור את המלחמה על ידי הנפת דגל הכניעה, אך נופלת לים כאשר תו סימפוני פוגע בסירה שלה.
הנסיך נאבק כדי להימלט מתאו, אך פתק נפץ מסייע לו בכך שהוא נוחת לידו ומפוצץ אותו, והוא ממהר להציל אותה, אך בסופו של דבר גם הוא נאבק.
שני ההורים רואים מה קורה ומפסיקים במהירות את האש כדי לחלץ את ילדיהם.
כשהם סוף סוף מצילים את ילדיהם, הם מפרידים אותם אחד מהשני ומתחילים לנעוץ מבטים זועמים זה בזה, המלך מתחיל להתחבב על המלכה, והם מחליטים לעשות שלום באמצעות לחיצת יד.
הסיפור מסתיים בשמחה עם חתונה זוגית, בין הנסיך והנסיכה, לבין המלך והמלכה, בראשות שר קונטרבס, כאשר אזרחי שתי הארצות רוקדים על גשר ההרמוניה החדש שנבנה וקשת בענן עם תווים מוזיקליים על פניו מופיעים בשמים בזמן שארץ המוזיקה בונה את עצמה מחדש.
בניסיון לגשר על הפער בין מוזיקה קלאסית לג'אז, הסרט כולל מוזיקה מתוך הסימפוניה השלישית של בטהובן ו"דהרת הוולקירות" של וגנר, כמו גם מנגינות קלאסיות פופולריות, ג'אז וכו'.
הסרט אינו מכיל דיבור ממשי, אלא הדמויות מתקשרות באמצעות צלילים מוזיקליים, כאשר כל אחד "מדבר" באמצעות שימוש בצליל של הכלי המסוים עליו הם מבוססים.
לפי לאונרד מלטין, מקורו של סיפור הסרט בדילמה המוזיקלית האמיתית של החברה האמריקאית; כמה אנשים בשנות ה-30 ראו בג'אז את סוף הציוויליזציה, בדומה לאופן שבו חלק מההורים נוטים להיות מבולבלים מתחומי העניין המוזיקליים של ילדיהם.
אגב, אביו של נסיך הסקסופון הוא קריקטורה מונפשת של "מלך הג'אז", פול וייטמן.
מאז, הפרק של עולמו המופלא של דיסני, "טוט, שריקה, פלאנק ובום" והגרסה המחודשת שלו לסרט המונפש, נשכחו מזמן.
בתערוכה של "כמה מהשימושים בעלי ההשראה והבלתי נשכחת ביותר של מוזיקה קלאסית בהנפשה", הסרט הוקרן בשלמותו ב-"מה נשמע האופרה, דוק?
– הנפשה ומוזיקה קלאסית" כחלק מ"חגיגת ההנפשה של מרק דייוויס" בהנחיית האקדמיה האמריקאית לקולנוע בתיאטרון סמואל גולדווין בבוורלי הילס במאי 2010.
האוסטין כרוניקל כותב כי בתור אחד הסרטים המוקדמים מבין הסרטים בסדרת סימפוניות טיפשיות, "ארץ המוזיקה היא מקום רצוף מתח, כאשר ים המחלוקת שוכן בין אי הג'אז לארץ המוזיקה", ושהפעולה היא בקושי דרמטית כמו הסרט "להציל את טוראי ריאן".
יצוין כי "זוהי הצצה ראשונה, גם להיבט קריטי של הנפשת דוממים: כיצד להשתמש בפרטים המבניים של אובייקט - יתד הכוונון בצ'לו, הפיה בסקסופון - בצורה הטובה ביותר."
במילון הסרטים של ג'ורג'ס סדול ופיטר מוריס, מוצע שלסרט יש "טווח יוצא דופן של עיצוב גרפי ושימוש דמיוני בסאונד".
הסרט הופץ מספר פעמים ב-VHS, בפעם הראשונה ב-1985 ב"וולט דיסני סרטי הנפשה קלאסיים: מהדורת זהב מוגבלת 2 - מפעל החלומות של דיסני: 1933-1938 וב"וולט דיסני מיני-קלאסיקה: פטר והזאב".
מאוחר יותר הוא יצא שלוש פעמים ב-DVD.
הפעם הראשונה בשנת 2000 כסרט בונוס ב"הבה לי מוזיקה", ב-4 בדצמבר 2001 ב"אוצרות וולט דיסני: סימפוניות טיפשיות - הקלאסיקות המוזיקליות המצוירות ההיסטוריות" ובשנת 2005 ב"סרט המצויר הקלאסי של וולט דיסני: כרך 6 - כיף מוזיקה קיצוני".
ארץ החוף האוסטרית הייתה נחלת כתר (Kronland) של האימפריה האוסטרית, שהוקמה ב-1849. היא הורכבה משלושה אזורים: חצי האי איסטריה, גוריציה וגרדיסקה, והעיר החופשית הקיסרית טריאסט.
לאורך ההיסטוריה, האזור התמודד לעיתים קרובות, כאשר חלקים ממנו נשלטים בזמנים שונים על ידי הרפובליקה של ונציה, אוסטריה-הונגריה, איטליה ויוגוסלביה, בין היתר.
ממלכת איטליה סיפחה אותו לאחר מלחמת העולם הראשונה על פי הסכם לונדון ומאוחר יותר חוזה רפאלו.
לאחר מלחמת העולם השנייה, היא חולקה בין איטליה (מערב) ליוגוסלביה (מזרח).
לטריאסטה הייתה חשיבות אסטרטגית כנמל הימי העיקרי של אוסטריה-הונגריה וחופי הפרובינציה היו יעד נופש, הריביירה האוסטרית.
האזור היה רב לאומי, כאשר האיטלקים, הסלובנים, הקרואטים, הגרמנים והפריוליאנים היו הקבוצות האתניות העיקריות.
ההבסבורגים לא עשו בתחילה אפילו מעט כדי לגבש או לפתח את אחזקותיהם בארץ החוף.
עליונותה של הרפובליקה של ונציה בים האדריאטי, ותשומת הלב לאיום הנשקף מהאימפריה העות'מאנית המתרחבת, העניקו לארכידוכסים האוסטרים הזדמנות מועטה להרחיב את נכסי החוף שלהם.
למרות ששולבו בחוג האוסטרי של האימפריה הרומית הקדושה, גרץ, טריאסטה ואיסטריה נותרו מנוהלות בנפרד ושמרו על האוטונומיה שלהן עד המאה ה-18.
הקיסר קרל השישי הגדיל את כוחה הימי של המלוכה ההבסבורגית על ידי עשיית שלום עם העות'מאנים והכרזה על ספנות חופשית בים האדריאטי.
ב-1719 נעשו טריאסטה ופיומה לנמלים חופשיים.
בשנת 1730, מינהל ארץ החוף אוחד תחת האינטנדנסיה בטריאסטה.
עם זאת, בשנת 1775 חילק הקיסר יוזף השני את המינהל של שני הנמלים העיקריים, והקצה את טריאסטה כנמל ל"ארצות התורשה" האוסטריות ואת פיומה לממלכת הונגריה.
זמן קצר לאחר מכן אוחדה טריאסטה עם המחוז הנסיכי של גוריציה וגרדיסקה בצפון.
עם תבוסותיו של נפוליאון, האימפריה האוסטרית החזירה לעצמה את האזור.
בשנת 1813, כל ארץ החוף, כולל טריאסטה, גוריציה וגרדיסקה, כל איסטריה, איי קווארנרו, פיומה והעורף של פיומה, קרואטיה האזרחית, כולל קרלשטאדט (קרלובץ'), הפכו ליחידה מנהלית אחת.
משנת 1816, ארץ החוף היה חלק מממלכת איליריה של האימפריה האוסטרית.
ב-1822 הופרדו פיומה וקרואטיה האזרחית מהשטח ונמסרו לממלכת הונגריה (וב-1849 לממלכת קרואטיה).
ארץ החוף כלל רשמיתאת מחוז טריאסטה (טריאסט), אחד משני מחוזות של הממלכה, והשני הוא מחוז לייבאך (ליובליאנה).
היא חולקה לארבעה מחוזות (kreis): גוריציה ("גרץ"; כולל גוריציה והמרקיזות היוליאנית), איסטריה ("איסטריה"; איסטריה המזרחית ואיי קוארנרו), טריאסטה ("טריאסט"; העורף של טריאסט ואיסטריה המערבית), והעיר טריאסטה ("Triester Stadtgebiet").
בסביבות 1825, ארץ החוף אורגנה מחדש לשני מחוזות בלבד: איסטריה ובירתה מיטרבורג (פיסינו/פאזין) וגוריציה עם טריאסט וסביבתה הקרובה בשליטה ישירה של הכתר ונפרדת מהמבנה המנהלי המקומי.
בשנת 1849, ממלכת איליריה פורקה וארץ החוף הפכה לנחלת כתר נפרדת עם מושל בטריאסטה.
היא חולקה רשמית למחוז איסטריה ולמחוז הנסיכותי (Gefürstete Grafschaft) של גוריציה וגרדיסקה, כאשר טריאסטה נותרה נפרדת משניהם.
לאחר פירוק אוסטריה-הונגריה, ארץ החוף נפלה בתוך גבולותיה החדשים שהורחבו של איטליה כחלק מהמרקיזות היוליאנית.
אזור בהיקף דומה תחת השם האזור המבצעי החוף האדריאטי (Adriatisches Küstenland) היה אחד מאזורי הפעולה של הכוחות הגרמניים במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר כניעת איטליה בספטמבר 1943 עד תום המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, רובו נכלל ביוגוסלביה הקומוניסיטית.
כיום קרואטיה וסלובניה מחזיקות כל אחת בחלקים מהשטח, והעיר טריאסטה נותרה תחת שלטון איטלקי.
שמו של האזור מתקיים בגרסתו הסלובנית, Primorska (סלובנית Littoral), אזור בסלובניה.
ארץ אין זמן היא סדרת טלוויזיה מונפשת לילדים, בהפקת CINAR Animation ו-France Animation בשיתוף פעולה עם Paramount Television, ששודרה בין השנים 1994 ל-1996, תחילה ב-Showtime, מאוחר יותר בניקלודיאון, ורצה במשך 65 פרקים.
סדרת הטלוויזיה התבססה על הספרים שצוירו ונכתבו על ידי ריצ'רד סקארי.
בישראל, העונה הראשונה של הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ הראשון בשנת 1995 ובשנת 1999 עונתה השנייה של הסדרה שודרה בדיבוב נוסף לעברית של אולפני "תומיתות" בערוץ הילדים.
כמו כן הסדרה שודרה בדיבוב המקורי בערוץ המזרח התיכון תחת השם "מסיפורי ריצ'רד סקארי".
ב"ערוץ הופ!" שודרה סדרת בת בשם "כל הכבוד לנמרוד" ששם לכל דמות יש כלי תחבורה משלה, וכמו כן טוטי (שנקרא בדיבוב הזה בשם "נמרוד") פותר תעלומות עם חבריו.
הסדרה מתרחשת בעיר הבדיונית "אין זמן" ומככבים בעיקר את טוטי החתול, לולי התולעת ורבים מתושבי העיר האחרים.
כל דמות בסדרה היא בעל חיים אנתרופומורפי, לרוב חזירים, שועלים, גזעי כלבים, עכברים, ארנבות, עיזים וחתולים.
כל פרק תמיד כולל בעיה (שבסופו של דבר נפתרת).
עם זאת, פרקים בהם הוצגו חיות אנתרופומורפיות אחרות, כמו קוסקוס שתופס את פפה לה גנגסטר ואת החולדות המלוכלכות שלו, סם ודאדלי, סניף ורחרח, מלפפון וחמוצים וכו', התרחשו מחוץ לארץ אין זמן במקומות אחרים ברחבי העולם.
סוניה בול בתור טוטי החתול, קולות נוספים
קית' נייט בתור לולי התולעת, הארי היינה, סנוזל, צ'רלי האופה המיומן, עז סויה, קולות נוספים
ג'ודי מרשק בתפקיד פיונה קאט, קולות נוספים
פיליפ וויליאמס בתפקיד סמל מרפי, ברונו בר, קולות נוספים
סטיבן אוימט בתפקיד דוקטור ליאון, מר דביבון, קולות נוספים
לן קרלסון בתפקיד מר פראמבל, מר גרונקל, ראש העיר פוקס, קולות נוספים
טארה מאייר בתפקיד סאלי קאט, קולות נוספים
קאתי גאלאנט בתפקיד הילדה היפו, פיג, ת'אמפ, סגנית פלו, קולות נוספים
ג'ון סטוקר בתפקיד ג'ון קאט, מר האמפרדינק, סקוטי דוג, פדרו, וולפגנג וולף, קולות נוספים
רינו רומנו בתור בילי דוג, קולות נוספים
דייוויד ברני בתפקיד גורילה בננות, קולות נוספים
פיטר ווילדמן בתפקיד מר פיקסיט, רודולף פון פלוגל, סניף, חמוצים, קולות נוספים
הדלי קיי בתפקיד ספראוט גואט, דניס אלפנט, קולות נוספים
סטיוארט סטון בתפקיד קני בר (עונות 1–3), פיג וויל (עונות 1–3), פיג וואן'ט, מנואל
לינדה פייגי בתפקיד מיס האני (פרקים מוקדמים)
סוזן רומן בתפקיד מלפפון, פרופסור דוג, אפריל ריינו, סקווירטי האמפרדינק, קולות נוספים
טרה סטרונג בתור ליני ראקון (עונה 5), אייב, קולות נוספים
מייקל קאלז בתפקיד קני בר (בהמשך עונה 3), ונדרבילט גרונקל, רובי ליון, פיג וויל (עונה 5)
ג'ולי למיו בתפקיד ראס, קולות נוספים
ליסה יאמאנאקה בתפקיד ברידג'ט מרפי, קאסי קאט, קולות נוספים
טלי גוטפריד – סאלי / דמויות שונות
אלי לולאי – אבא חתול / המפקד בולי / חזי הצבוע / דמויות שונות
שרית סרי – אמא חתול / דמויות שונות
יואב בר-לב – מר זירו / מיקי הזאב / דמויות שונות
גיורא קנת – מר בננה / מר בורג / דמויות שונות
דבי בסרגליק – פיפה / דמויות שונות
קובי אשל – דמויות שונות
ארץ האגמים הפינית (בפינית: Järvi-Suomi, בשוודית: Insjöfinland, (שתיהן במשמעות: "פינלנד האגמית"), נודעת במפות בעברית כ-"טבלת הימות הפיניות") היא חבל ארץ המשתרע במרכזה ובמזרחה של פינלנד.
ארץ האגמים מתפרסת כ-350 ק"מ מצפון לדרום וממזרח למערב.
גובה הקרקע הממוצע בה הוא 200 מטרים מעל פני הים והיא שטוחה ברובה.
החבל זרוע אגמים מרובים בו הם תופסים כמחצית מכלל השטח, בעוד שבחבלי פינלנד האחרים גופי המים תופסים רק כ-10% מן השטחים, מה שהפך את החבל לאזור בעל ריכוז גופי המים הגבוה ביותר במדינה.
ארץ האגמים, כמו שאר פינלנד, נוצרה על ידי סחיפה קרחונית של העידן הקרח הרביעוני לפני 10,000 שנה.
הקרחונים ולאחר מכן בליה יצרו שקעים בקרקע ואלו הפכו לאגמים המרכיבים את החבל.
הסחיפה הקרחונית יצרה גם גבעות מורנות קצה בשם גבעות סלפאוסלקה (בפינית: "Salpausselkä") המהוות את גבולו הדרום מערבי של החבל.
המחוז משתרע על פני רוב מרכזה ומזרחה של פינלנד ותחום מדרום מערב בידי גבעות סלפאוסלקה – שהן אזור כפרי מיוער.
ארץ האגמים מתמזגת אל תוך אזור החוף הפיני ממערב ומצפון-מערב, וגובלת באזור פינלנד הגבוהה מצפון.
הסביבה האגמית מתקדמת מזרחה הלאה אל תוך רוסיה (רפובליקת קרליה).
לגדות האגמים הרבים אלפי בתי קיץ וביניהם שדות ויערות.
האגם הגדול בחבל הוא אגם סאימה (בפינית: "Saimaa") ששטחו 4,400 קמ"ר ועומקו כ-82 מטרים.
האגם העמוק בחבל הוא אגם פאייאנה (בפינית: "Päijänne") שעומקו 95 מטרים.
עומקם הממוצע של האגמים הגדולים האחרים הוא כ-10 מטרים ועומקם של האגמים הקטנים הוא מספר מטרים בודדים.
מפלס המים בשני האגמים המרכזיים סאימה ופאייאנה הוא 75 מטרים מעל פני הים.
באגמים ישנם איים רבים ומימיהם זורמים בנחלים אל הים הבלטי.
אֶרֶץ הַקּוֹדֶשׁ הוא אזור הממוקם בין הים התיכון והגדה המזרחית של נהר הירדן, באופן מסורתי שם נרדף הן לארץ ישראל המקראית והן לארץ ישראל הפוליטית.
המונח "ארץ הקודש" מתייחס בדרך כלל לשטח המתאים בערך לשטחי מדינת ישראל והרשות הפלסטינית המודרניות.
יהודים, נוצרים, ומוסלמים רואים כולם את השטח כקדוש.
חלק מחשיבותה של הארץ נובע מהמשמעות הדתית של ירושלים (העיר הקדושה ביותר ליהדות, ומיקומם של בית המקדש הראשון והשני), כאזור ההיסטורי של פעילותו של ישו, וכאתר הקיבלה הראשון של האסלאם, כמו גם סופו של המסע הלילי של מוחמד בשנת 621.
קדושת הארץ כיעד לעלייה לרגל נוצרית תרמה לפתיחת מסעי הצלב, שכן הנוצרים באירופה ביקשו לכבוש בחזרה את ארץ הקודש מידי המוסלמים, שכבשו אותה מהאימפריה הביזנטית הנוצרית בשנת 630. במאה ה-19 הפכה ארץ הקודש לנושא של ויכוחים דיפלומטיים, שכן המקומות הקדושים מילאו תפקיד בשאלה המזרחית שהובילה למלחמת קרים בשנות ה-50.
אתרים רבים בארץ הקודש היו זה מכבר יעדי עלייה לרגל לחסידי הדתות האברהמיות, כולל יהודים, נוצרים, מוסלמים ובהאים.
עולי רגל מבקרים בארץ הקודש כדי לגעת ולראות ביטויים פיזיים של אמונתם, כדי לאשר את אמונותיהם בהקשר הקדוש, ולהתחבר באופן אישי לארץ.
חוקרים סבורים שהמושג של ארץ הקודש כ"משכנו הארצי של אלוהי ישראל" היה קיים ביהדות לכל המאוחר בתקופת זכריה (המאה ה-6 לפנה"ס).
יהודים מתייחסים בדרך כלל לארץ ישראל כ"ארץ הקודש".
עם זאת, התנ"ך מתייחס אליה במפורש כ"אדמת קודש" רק בקטע אחד, .
המונח "ארץ קודש" נמצא בשימוש נוסף רק פעם אחת בספרים החיצוניים לתנ"ך, בספר מקבים ב' פרק א', פסוק ז'.
קדושת ארץ ישראל משתמעת בדרך כלל בתנ"ך בכך שהארץ ניתנת לבני ישראל על ידי אלוהים, כלומר היא הארץ המובטחת, חלק בלתי נפרד מברית בין הבתרים.
בתורה ניתן לקיים מצוות רבות שנצטוו לבני ישראל רק בארץ ישראל, דבר המשמש להבחנה מארצות אחרות.
למשל, ארץ ישראל "לא תמכר לצמיתות" ().
שמיטה קיימת רק לגבי ארץ ישראל, ושמירת ימי קודש רבים היא שונה, שכן קיים יום נוסף הנחגג בגלות.
מנקודת המבט של האנציקלופדיה היהודית משנת 1906, קדושת ישראל התרכזה מאז המאה ה-16, במיוחד לקבורה, בארבע ערי הקודש: ירושלים, חברון, צפת וטבריה.
ירושלים, כמקום המקדש, נחשבת למשמעותית במיוחד.
קבורה קדושה עדיין מתבצעת ליהודי התפוצות המבקשים להיקבר באדמת ישראל הקדושה.
על פי המסורת היהודית, ירושלים היא הר המוריה, מקום עקדת יצחק.
התנ"ך מזכיר את השם "ירושלים" 669 פעמים, לעיתים קרובות משום שניתן לקיים מצוות רבות רק בסביבתה.
השם "ציון", המתייחס לרוב לירושלים, אך לעיתים גם לארץ ישראל, מופיע בתנ"ך 154 פעמים.
התלמוד מזכיר את החובה הדתית של אכלוס ישראל.
מעשה רכישת הקרקע בישראל הוא כה משמעותי ביהדות, שהתלמוד מאפשר הסרת מגבלות דתיות מסוימות של שמירת שבת כדי לקדם את רכישתה ויישובה של הארץ.
רבי יוחנן אמר כי "כל המהלך ארבע אמות בארץ ישראל, מובטח לו שהוא בן העולם הבא".
עקב ריכוז האוכלוסייה היהודית בישראל, נמנעה בדרך כלל העלייה אליה, מה שהביא להגבלת כמות השטח הפנוי ללימוד יהודי.
אולם, לאחר שסבלו רדיפות בישראל במשך מאות שנים לאחר חורבן בית המקדש, רבנים שהתקשו מאוד לשמור על מעמדם עברו לבבל, מה שהעניק להם הגנה טובה יותר.
יהודים רבים רצו שישראל תהיה מקום מותם, כדי להיקבר שם.
אמר רב ענן: כל הקבור בארץ ישראל – כאילו קבור תחת המזבח.
עבור הנוצרים, ארץ ישראל נחשבת קדושה בגלל הקשר שלה ללידתו, פעילותו, צליבתו ותחייתו של ישו, אותו רואים הנוצרים כמושיע או משיח.
לספרים נוצריים, לרבות מהדורות רבות של התנ"ך, יש לרוב מפות של ארץ הקודש (שנחשבת לגליל, שומרון ויהודה).
לדוגמה, ה-Itinerarium Sacrae Scripturae ("ספר מסעות דרך כתבי הקודש") מאת היינריך בינטינג (1545–1606), כומר פרוטסטנטי גרמני, הציג מפה כזו.
ספרו זכה לפופולריות רבה, והוא סיפק "את הסיכום הזמין השלם ביותר של הגאוגרפיה המקראית ותיאר את הגאוגרפיה של ארץ הקודש על ידי התחקות אחר מסעותיהן של דמויות מרכזיות מהברית הישנה והחדשה".
כמונח גאוגרפי, התיאור "ארץ הקודש" כולל, באופן רופף, את ישראל של ימינו, השטחים הפלסטיניים, לבנון, מערב ירדן ודרום-מערב סוריה.
ב-4 בינואר 1964 ערך האפיפיור פאולוס השישי את ביקורו הראשון של אפיפיור מכהן בארץ הקודש, ביקור של יום אחד בירושלים.
ב-20 באפריל 1984, יוחנן פאולוס השני הכיר באופן מלא באומה היהודית וב-21 במרץ 2000 הוא עלה לרגל לחמישה ימים בישראל.
הנחיות הכנסייה הקתולית לעולים לרגל לארץ הקודש ממליצות לצליינים לחפש "איזון בריא בין ביקור במקומות הקדושים לבין מפגש עם הקהילה הנוצרית המקומית".
בקוראן, המונח "אל-ארץ' אל-מקדסה" (الأرض المقدسة) משמש בקטע על מוסא (משה) המכריז בפני בני ישראל: "עמי!
זכור את הטובה אשר גמל לך אללה בהשימו עליך מלכים ונביאים, ויתן לך את אשר לא נתן לכל עמי הארץ.
ועתה עברו בארץ הקדושה, אשר הנחיל אללה אתכם.
אל תשובו, פן תאבדו ותספו!" () הקוראן מתייחס לארץ גם כ"מבורכת".
לירושלים (אל-קֻדְס, الـقُـدس, "הקדושה") יש משמעות מיוחדת באסלאם.
הקוראן מתייחס לחוויותיו של מוחמד במסעו הלילי כ"מסע בלילה ממסגד אל-חראם למסגד אל-אקצא, שאת מחוזותיו ברכנו..." ().
החדית' מסיק ש"המסגד הרחוק ביותר" (מסגד אל-אקצא) נמצא באל-קודס; למשל, כפי שמסופר על ידי אבו הוריירה: "במסע הלילה של שליח אללה, הוגשו לו באל-קודס (ירושלים) שתי כוסות, האחת מכילה יין והשנייה מכילה חלב.
הוא הביט בהן ולקח את כוס החלב.
המלאך גבריאל אמר, 'השבח לאללה, שהדריך אותך לאל-פיטרה (הדרך הנכונה); אם היית לוקח את (כוס) היין, האומה שלך הייתה נשללת." ירושלים הייתה הקיבלה (כיוון התפילה) הראשון של האסלאם בחייו של מוחמד, אולם זה שונה מאוחר יותר עכעבה בעיר החג'אזית מכה, בעקבות התגלות המלאך ג'יבריל למוחמד.
הבנייה הנוכחית של מסגד אל-אקצא, שנמצאת על הר הבית בירושלים, מתוארכת לתקופת השלטון המוקדמת של בית אומיה בארץ ישראל.
היסטוריון האדריכלות קפל ארצ'יבלד קרסוול, בהתייחס לעדותו של הנזיר הגאלי ארקולף במהלך עלייתו לרגל לארץ הקודש בשנים 679–682, מציין את האפשרות כי הח'ליף השני של ח'ליפות ראשידון, עומר בן אל-ח'טאב, הקים את בניין הרועבי האדיבי לבניית ריבוע בעל קיבולת של 3,000 מתפללים אי שם על אל-חרם א-שריף.
עם זאת, ארקולף ביקר בישראל בתקופת שלטונו של מועאויה הראשון, וייתכן שהוא הורה על הבנייה ולא עומר.
על פי הקוראן והמסורת האסלאמית, מסגד אל-אקצא הוא המקום שממנו יצא מוחמד למסע הלילי, שבמהלכו רכב על בוראק, שלקחה אותו ממכה לאל-אקצא.
מוחמד קשר את בוראק לכותל המערבי והתפלל במסגד אל-אקצא.
לאחר שסיים את תפילתו, נסע איתו המלאך ג'יבריל (גבריאל) לגן עדן, שם פגש עוד כמה נביאים והוביל אותם בתפילה.
המשמעות ההיסטורית של מסגד אל-אקצא באסלאם מודגשת עוד יותר על ידי העובדה שהמוסלמים פנו אל אל-אקצא כשהתפללו, לתקופה של 16 או 17 חודשים לאחר ההג'רה למדינה ב-624. כך הפך אל-אקצא לקיבלה ("הכיוון").
האזור המדויק המכונה "המבורך" בקוראן, בפסוקים כמו , ו, פורש אחרת על ידי חוקרים שונים.
עבדאללה יוסף עלי מדמה אותו לטווח יבשתי רחב הכולל את סוריה ולבנון, במיוחד הערים צור וצידון.
א-זוג'אג' מתאר אותו כ"דמשק, ארץ ישראל וקצת מירדן".
על פי מועאד' אבן ג'בל האזור הוא "האזור שבין אל עריש לפרת", על פי אבן אל-עבאס "ארץ יריחו".
ההתייחסות הכללית היא כאל אזור סוריה (الـشَّـام).
הגנים הם מקומות פופולריים מאוד לביקור, והמקומות הקדושים ביותר לעולים הבהאים לרגל כיום הם מקדש אל-באהג'ה בעכו ומקדש הבאב בחיפה, שהם אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
ארץ העוגות או ארץ הממתקים (נקראת גם קוקניה או קוקאניה) היא ארץ מיתית שמקורה בימי הביניים, שבה ניטלו כל הקשיים של חיי האיכר וכל מזון וצורך סופקו בן רגע ובלא כל מאמץ.
שם הארץ מקורו במילה בצרפתית עתיקה "ארץ העוגות" או "ארץ השפע", païs de cocaigne.
למילה מקבילות בשפות אחרות כמו בהולנדית ("ארץ העצלות," Luilekkerland), בגרמנית ("ארץ חלב ודבש", Schlaraffenland) ובספרדית, בה ארץ העוגות ממוקמת בחאוחה (Jauja), ארץ מכרות עשירה בהרי האנדים.
ארץ העוגות, כמו אטלנטיס או אל דוראדו, היא אוטופיה בדיונית, מקום שבו הבטלה והזלילה הם העיסוק העיקרי.
לפי שיר צרפתי מן המאה השלוש עשרה, הייתה זו:
"ארץ שבה הבתים עשויים סוכר ועוגות, הרחובות מרוצפים במאפה, והחנויות מספקות מוצרים בלא כל תמורה."
בספרות מאוחרת יותר שימשו תיאורים דמויי אלו של "ארץ העוגות" לא כחלום אוטופי מתוק אלא כסוג של אזהרה מוסרית, מפני עצלות, זללנות ובטלנות, במיוחד כלפי ילדים שנחשבו נוטים לכך במיוחד.
כך, בסיפור "הנזל וגרטל" ביתה של המכשפה העשוי ממתקים וסוכר הוא פיתוי שאחריתו אסון, ואילו "הר הממתקים" שאחריו נוהה פינוקיו ב"פינוקיו" הופך מגן שעשועים שבו כל אחד מקבל לפי צרכיו ורצונו, לממלכת עבדות בה המתפתים לחלום המתוק הופכים אט-אט לחמורים, ומשתעבדים לנוגשי העבדים.
בספרו שלושים וחמישה במאי מתאר אריך קסטנר את ארץ העצלנים: ארץ בה המזון זמין לכל דורש.
לקראת סוף חייהם הופכים התושבים שמנים כל כך, עד שקשה להם לזוז כדי לאכול, והם ניזונים מכדורים כדי לחסוך את הטרחה שבאכילה.
ארץ המלכה מוד (בנורווגית: Dronning Maud Land) היא השם לחלק של אנטארקטיקה שממלכת נורווגיה טוענת לשליטה עליו.
שטח ארץ המלכה מוד הוא 2,500,000 קילומטרים רבועים, והיא ממוקמת בין 20° מערב ל-44° מזרח, 60° דרום לבערך 85° דרום.
14 בדצמבר 1911 - רואלד אמונדסן הגיע אל הקוטב הדרומי באנטארקטיקה וקרא לרמה שדרכה הוא עבר על-שם המלכה מוד, רעייתו של הוקון השביעי, מלך נורווגיה ובתו של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
14 בינואר 1939 - ארץ המלכה מוד באנטארקטיקה הופכת לתביעה רשמית של ממלכת נורווגיה.
19 בינואר 1939 - גרמניה הנאצית תובעת שטח הכולל, בין השאר, 60% משטח ארץ המלכה מוד, וקוראת לו שוואביה החדשה, דבר שלא הוכר בידי שום מדינה.
7 במאי 1945 בשעה 02:41 - גרמניה הנאצית נכנעת לבעלות הברית, ותביעתה על שוואביה החדשה בוטלה.
1985 - נורווגיה מקימה את תחנת-המחקר "תּור".
2005 - נורווגיה מקימה את תחנת-המחקר "טרול".
2009 - נוסד המרכז הבלגי לחקר אנטארקטיקה על שם אליזבת, נסיכת בלגיה.
ספטמבר 2015 נורווגיה מצהירה כי בכוונתה להרחיב את תחום טביעת הבעלות שלה בארץ המלכה מוד כך שתכלול את השטח מהחוף ועד מרכז הקוטב (כמו כל שאר הטריטוריות באנטארקטיקה.
ארץ המערב הפרוע היא אחת מה"ארצות" או ה"אזורים" שבפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני.
בדיסנילנד שבטוקיו מכונה הארץ "ארץ המערבונים" (Westernland).
בארץ המערב הפרוע שבדיסנילנד בקליפורניה נפתחה לראשונה רכבת הר הרעם הגדול בשנת 1979. כמו כן נמצאים בארץ זו נהרות אמריקה, עליו מפליגה ספינת הנהר מארק טוויין והספינה קולומביה.
כמו כן נערך על גדת הנהר, המופע פנטזמיק!.
ארץ המערב הפרוע שבממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה דומה מאוד לארץ המערב הפרוע בדיסנילנד.
ארץ המערב הפרוע בדיסנילנד שבטוקיו קרויה "ארץ המערבונים" (Westernland).
רפסודות האי של תום סויר
ארץ המערב הפרוע בדיסנילנד שבפריז ממוקמת בחלק הפארק, שבפארקים אחרים של חברת וולט דיסני נמצאת ארץ ההרפתקאות.
"ארץ" זו היא (על פי סיפור העלילה של הפארק) כפר כורים במערב הפרוע שנקרא "ת'נדר מסה" (Thunder Mesa).
גן החיות לילדים של החיות הקטנות
כפר האינדיאנים של פוקהונטס - גן משחקים.
נהרות המערב הרחוק - עליהם מפליגה אוניית הקיטור "מולי בראון".
בדיסנילנד שבהונג קונג אין "ארץ מערב פרוע" - אולם ארץ כזו מתכוננת להיבנות בשלב השני של בניית הפארק.
בשל גודלו הקטן של הפארק, תהיה ארץ זה הראשונה מבין הארצות העיקריות הנמצאת מחוץ לשטח התחום על ידי קו הרכבת של הפארק.
אם תיבנה ארץ זו, היא תהיה במקום בו נמצאת עיר ההנפשה של מיקי.
ארץ הפנטזיה היא אחת ה"ארצות" או ה"אזורים" שבפארקי השעשועים כדוגמת ממלכת הקסם או דיסנילנד של חברת וולט דיסני ברחבי העולם.
בכל ארץ פנטזיה ישנה טירה וכן מספר מתקנים המבוססים על סרטי אולפני וולט דיסני.
בעת פתיחת ארץ הפנטזיה בדיסנילנד ציין וולט דיסני: "ארץ הפנטזיה נועדה לכל מי שצעיר ברוחו, ומאמין שאם יביע משאלה על כוכב נופל, חלומו יתגשם".
בארץ הפנטזיה המקורית בדיסנילנד הייתה כיכר מרכזית במרכזה עמדה קרוסלת המלך ארתור, ולפניה חרב תקועה בסלע (מסיפורי המלך ארתור - מספר פעמים ביום הקוסם מרלין עוזר לילד להוציא את החרב מהסלע, אחרי שמספר מבוגרים שמנסים לא מצליחים).
בשנת 1983 בוצע שיפוץ נרחב בארץ הפנטזיה, וחזית הבניינים שונתה מחזית של אוהלים בינימיים לבניינים המתאימים לתמות של המתקנים שבתוכם.
הכניסה המרכזית לארץ הפנטזיה היא דרך טירת היפהפייה הנרדמת - בה היה מתקן שהמבקרים הלכו דרכו.
המתקן, שנפתח בשנת 1957 נסגר בשנת 2001 בעקבות אירועי ה-11 בספטמבר מנימוקי בטיחות.
רכבת הקרקס של קייסי ג'וניור
המסע הפרוע של מר קרפד
סירות התעלה של ארץ הסיפורים
בארץ הפנטזיה בממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה ישנם עשרה מתקנים, וכן אזורים בהם ניתנת למבקרים הזדמנות לפגוש את דמויות ההנפשה של דיסני (שחקנים מחופשים) - המערה של אריאל, בה ניתן לפגוש את בת הים מהסרט "בת הים הקטנה", וכן גן הפיות בו ניתן לפגוש את "היפה" מהסרט היפה והחיה".
מסיבת התה המשוגעת (Mad Tea Party)
הרפתקאותיו הרבות של פו הדוב
בארץ הפנטזיה שבדיסנילנד בטוקיו ישנם שלושה מתקנים מקוריים מסוג מתקן אפל: "סיור המסתורין של טירת סינדרלה" המציג את הדמויות הרעות מסרטי וולט דיסני, את המופע של מיקי מאוס, וכן את ציד הדבש של פו.
מסיבת התה של עליזה (Alice's Tea Party)
סיור המסתורין של טירת סינדרלה
ארץ הפנטזיה הרביעית שנפתחה הייתה בדיסנילנד שבפריז.
הארץ כללה את כל האטרקציות הרגילות, וכן מופע בימתי של סיפור שלגיה.
מסיבת התה של הכובען המטורף (Mad Hatter's Tea Cups)
בדיסנילנד שבהונג קונג נמצאת ארץ הפנטזיה מאחורי טירת היפהפייה הנרדמת.
אחד המתקנים הייחודיים של הפארק הוא "גני הפנטזיה".
מסיבת התה של הכובען המטורף
ארץ ויקטוריה או אדמת ויקטוריה היא חלק מאנטארקטיקה.
ארץ ויקטוריה נמצאת ממערב לים רוס וממזרח לארץ וילקס.
נמצאים בה ההרים הטראנס-אנטארקטיים והעמקים היבשים מקמרדו.
ארץ ויקטוריה נמשכת מערבה מחוף ים רוס ועד תחילת רמת הקוטב הדרומי.
ארץ ויקטוריה שוכנת דרומית לניו זילנד.
ארץ ויקטוריה התגלתה בשנת 1841 על ידי ג'יימס קלארק רוס.
ג'יימס קלארק רוס ודאגלס מוסון חקרו את ארץ ויקטוריה ומיפו אותה.
שמה של ארץ ויקטוריה ניתן לה על ידי רוס.
רוס קרא לארץ ויקטוריה על שם המלכה ויקטוריה.
כוונתו של רוס הייתה לקרוא לכל אנטארקטיקה "ארץ ויקטוריה".
ארץ הצ'וקצ'ים הוא ספרו של טיכון סיומושקין, סופר ומורה סובייטי, שנשלח בשנות העשרים של המאה ה-20 להקים בית ספר סובייטי לילדי הצ'וקצ'ים בטונדרה שבמחוז הקוטב.
כמי שביקר ושהה פעמים אחדות במחנות הצ'וקצ'ים, היה סיומושקין היחיד שידע לדבר בלשונם, ולכן עמד בראש המשלחת, שייעודה היה לאסוף ילדים בני 8 עד 12 מן ה"יאראנגות" של משפחותיהם, להביאם אל פנימיית בית הספר וללמדם שם רוסית, השכלה כללית ומנהגי האדם הסובייטי המודרני.
בספר מתוארים תפקידיהם של סיומושקין ועוזריו שהיו קשים ומאתגרים, החל בצורך לשכנע את הצ'וקצ'ים להיפרד מילדיהם האהובים ולשלוח אותם לעשות חודשים ארוכים בין אנשים, שאינם יודעים את שפתם ואינם מכירים את מנהגיהם, בעולם זר ומוזר להם.
המשימה לא הייתה קלה, אבל בעזרת זקן השבט וראש הוועד המקומי, שניהם אהובים ומכובדים בקרב בני עמם, הצליחו סיומושקין ואנשיו להביא כמה עשרות ילדים אל בית ספרם ולהתחיל במשימה הקשה פי כמה - להרגיל את הילדים אל חייהם החדשים, להתגבר על פחדיהם, געגועיהם הביתה וחשדנותם הטבעית.
ההורים המודאגים באו לבקר את ילדיהם, להפיג את חששותיהם מיחס בלתי הוגן, שמא יכו את הילדים לטעת בהם משמעת, ישבו עם ילדיהם בחדרי הכיתות והשתאו לקטנים אלה, שמבינים את דברי המורה ומצליחים "לדבר על נייר", ואפילו מסתגלים לפלאי פלאים כמו ראינוע ומטוס.
מאבקם הקשה ביותר של סיומושקין ועוזריו היה בשאמאנים - רופאי אליל, שקיימו בידיהם את כוחם ועושרם תוך ניצול פחדיהם של הצ'וקצ'ים והאמונות הטפלות השולטות בחייהם.
הרוסים ניצלו כל הזדמנות להוכיח לצ'וקצ'ים, כי השאמאנים מזיקים ואינם מועילים להם, ופתחו בשכנועם, כי ב"יאראנגה" הלבנה של בית הספר אין שליטה לרוחות הרעות ואין צורך בשאמאנים שיגנו על ילדיהם הרכים מפגיעתן.
בספרו מתאר סיומושקין את ההסתגלות ההדדית של הצ'וקצ'ים אל הרוסים ולהפך, את הכבוד ההדדי, האמון והחיבה המתפתחים בין שני הצדדים, שבמרכזם טובת הילדים.
הספר זרוע התייחסויות לשלטון הסובייטי החדש ולטובה הרבה שהוא מביא לשבטי הצפון הנידחים, אבל אין בו התנשאות, פטרונות או זלזול.
המורים והרופא מתפעלים מכישרונותיהם הטבעיים של הילדים ומן היחסים השוררים בינם לבין משפחותיהם ובני שבטם, בד בבד עם מאמציהם להקנות להם ידע וכישורים חדשים.
הספר מגלה לקוראים עולם שאינו מוכר להם, קדום, ששינה מאז את פניו וכבר איננו קיים, ובזה ייחודו.
"ארץ הצ'וקצ'ים" יצא לאור בעברית בתרגומו של אברהם שלונסקי בהוצאת ספרית פועלים (הקיבוץ הארצי) בשנת 1945.
ארץ הנהר היה פארק המים הראשון שנבנה באתר הנופש וולט דיסני וורלד.
הפארק נפתח ב-20 ביוני 1976 ונסגר ב-1 בספטמבר 2001 (ההודעה הרשמית על סגירתו באה ב-2005), ככל הנראה בגלל הידלדלות מספר המבקרים אחרי פתיחת חוף סופת השלגים ולאגונת הטייפון, שני פארקי המים הנוספים של דיסני.
הפארק הוקם על גדת אגם, סמוך לאי התגליות, והיה בפועל חלק מאתר הנופש מצודת השממה של דיסני.
בהתאם לתמה של אתר הנופש, נבנה הפארק בסגנון כפרי פשוט, ברוח שאיזכרה במשהו את המערב הפרוע ואת הנופים שתוארו בספרי מארק טוויין.
במהלך בניית הפארק נבנה סכר בעל מראה טבעי בין האגם לפארק, ונוצרה לגונה פנימית.
מערכת סינון תת-קרקעית אפשרה מעבר מים מהאגם לתוך הלגונה הפנימית.
בשטחי הפארק הוצבו סלעי ענק מלאכותיים, בדומה למתקן רכבת הר הרעם הגדול שבממלכת הקסם).
הצלחתו הגדולה של הפארק, שהדמות שזוהתה איתו הייתה כוכב הסרטונים המונפשים "גופי," הובילה את חברת דיסני לפתוח שני פארקי מים נוספים, ששטחם גדול יותר, ואלו משכו בהתמדה קהל מבקרים גדול יותר.
חברת דיסני ניסתה להחיות את הפופולריות של הפארק, בשנות התשעים של המאה הקודמת, באמצעות כינון מסורת של "מסיבת מים כל-אמריקנית", אך הניסיון לא צלח.
הפארק כלל מספר מוקדי עניין ומתקנים, עמם ניתן למנות את:
"וופ אן הולר הולו" (Whoop 'n' Holler Hollow) - שתי מגלשות מים שגובהן 79 מטרים ואורכן 49 מטרים.
מוצא המגלשות היה לתוך הלגונה המלאכותית, ששטחה היה 2,000 מ"ר.
"מפלי המגלשה החלקלקה" (Slippery Slide Falls) - שתי מגלשות מים שמוצאן לתוך בריכה גבוה יותר שנקראה "בריכת מעלה הזרם" (Upstream Plunge) - בריכה שהכילה 1,250 מ"ק מים.
"האשדות המקציפים" (White Water Rapids) - מגלשה מקורה, שאורכה 100 מטרים.
"שביל הטבע נקודת הברוש" (Cypress Point Nature Trail) - מסלול נופים על טיילת עץ מוגבהת, אל תוך ביצת הברושים.
ארץ המרדפים הוא כינויו של אזור בגדה המערבית, הכולל את בקעת הירדן, מדבר שומרון וחלקו הצפוני של מדבר יהודה, לאורך המורדות המזרחיים של שדרת ההר המרכזית מצפון לים המלח.
הכינוי ניתן לאזור במהלך מלחמת ההתשה בבקעת הירדן, שהתנהלה בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים (1968–1970), בשל המרדפים שנערכו בו אחר מחבלים שחדרו מירדן לישראל דרך אזורים אלו.
התקופה שבין מלחמת ששת הימים (1967) לבין ספטמבר השחור (1970) התאפיינה במאבק מתמשך במחבלים ערביים שחדרו לשטחה של ישראל דרך הגבול עם ירדן.
בתקופה זו הוקמה חטיבת הבקעה שתפקידה היה להגן על גבולה המזרחי החדש של מדינת ישראל.
מאות מחבלים נהרגו ונשבו בעשרות מרדפים בבקעת הירדן, ומנגד גם לצה"ל היו עשרות נפגעים, רבים מהם מפקדי הכוחות בשטח.
כנגד החוליות שהצליחו לחצות את הירדן ולחדור לשטחים שבשליטת ישראל הופעלה במלחמת ההתשה צורת קרב חדשה – המרדף.
בשיטת קרב זו הופעלו כוחות ניידים של חי"ר (צנחנים וסיירות) שהשתמשו במסוקים ובזחל"מים.
לאיתור המחבלים החודרים נעשה שימוש בקשתות – מכ"ם קרקעי נייד לאיתור תנועת בני אדם.
המרדפים התנהלו בתנאי שטח קשים ביותר ולעיתים בתנאי מזג אוויר קשים.
לאחר שאותרה חדירת מחבלים, נעו גששים עם הכוחות כדי להמשיך ולעקוב אחרי המחבלים.
כשאותרו המחבלים היו כוחות צה"ל מכתרים אותם וקוראים להם להיכנע.
אם סירבו היו כוחות צה"ל נכנסים איתם לקרב.
תקופת המרדפים הסתיימה במהלך שנת 1970. באמצע יולי 1970 החל צבא ירדן לפעול ביד חזקה כנגד המחבלים.
ב-17 בחודש נלכדו 16 מחבלים בצפון הבקעה.
40 מחבלים הסגירו עצמם לצה"ל, מאימת הצבא הירדני.
מאז ועד ספטמבר 1972 לא הייתה בבקעת הירדן אף תקרית משמעותית.
חקלאים החלו מעבדים את חלקותיהם בעברו השני של הנהר ללא חשש, ודייגים ישראלים יצאו לדוג בירדן במקומות שקודם לכן לא העזו להתקרב אליהם.
ב-26 ביולי 1968 נהרגו באזור פצאל 8 מחבלים ואחד נפצע ונתפס.
בקרב זה נהרגו מפקד חטיבת הבקעה אל"ם אריה רגב וסרן גד מנלה.
על שמם נקרא היישוב ארגמן.
מחנה אריה ומחנה גדי בבקעה נקראים על שמם.
ב-19 בספטמבר אותה שנה נהרגו חמישה מחבלים שחדרו בגזרת אום-צוץ והצליחו להתרחק כ-14 ק"מ מהירדן, במעלה ואדי שובאש (נחל בזק).
בקרב זה נהרגו שישה חיילי צה"ל ובהם סא"ל משה פלס (סטמפל), מפקד גדוד 50. על שמו נקרא בסיס הטירונים של חטיבת כפיר – מחנה פלס.
ב-20 בדצמבר נערך קרב בוואדי קלט נגד חולית מחבלים.
2 מחבלים נהרגו ו-6 נשבו.
בקרב נהרג סא"ל צבי עופר מפקד סיירת חרוב.
על שמו נקרא מחנה עופר.
ב-11 במרץ 1969 התרחש "מרדף המערה" בו נהרגו שבעה מחבלים ושלושה חיילי צה"ל.
המרדף העלה לסדר היום הציבורי את סוגיית המפקדים ההולכים בראש הכוח ובכך חשופים לסיכון גבוה ואת סוגיית טוהר הנשק בהקשר של שימוש המחבלים באזרחים.
ב-5 במרץ 1970⁩ כוח של צה"ל נחת במזרח ים־המלח, ופשט על בסיס של אנשי פת"ח בשפך ואדי זרקא-מעין, הרג שלושה מחבלים ולקח בשבי שלושה אחרים.
כן תפס מצבור נשק גדול ושבע סירות ששימשו את המחבלים.
הכוח נסוג לאחר כ־7 שעות ללא נפגעים.
ארץ המרדפים היוותה השראה לשירו של ירון לונדון "מירדף", ולשיריו של חיים חפר, "ארץ המרדפים", "הימים האחרים", "האיש מן הבקעה" ו"יש לי אהוב בסיירת חרוב".
אֶרֶץ וְרוּם בְּהִבָּרְאָם הוא פיוט המיוחס לרבי אברהם אבן עזרא.
נהוג לשירו כחלק משירת הבקשות, במסורת קהילות הספרדים בירושלים ובמסורת יהדות בבל.
יש הנוהגים לשירו כפזמון בליל שבת.
הפיוט מורכב מקטעי מדרשים העוסקים בבריאת העולם ומתאר את ששת ימי בראשית.
הוא פותח ברמז לקיומו של עולם אחר (העולם הבא) וחותם את הפיוט בתפילה שנזכה לחיי העולם הבא; "וְיַנְחִיל עַם דַּל וְאֶבְיוֹן עוֹלָם שֶׁכֻּלוֹ שַׁבָּת".
האקרוסטיכון בפיוט הוא "אני אברהם חזק".
ארץ המלך קרל (בנורווגית: Kong Karls Land) היא קבוצת איים בארכיפלג סבאלברד שנמצא באוקיינוס הקרח הצפוני.
האיים התגלו על ידי משלחת בריטית בשנת 1617. האיים מופו לראשונה פחות או יותר כראוי בשנת 1898, כאשר ביקרה בהם גם משלחת גרמנית (תיאודור לרנר על הספינה Helgoland) וגם משלחת שוודית (אלפרד ג' נתורסט עם הספינה אנטארקטיקה).
האזור כולל שלושה איים מרכזיים: קונגסקויה, סוונסקויה ואבלויה ועוד שני איים: הלגונדויה וטירפטזויה.
האזור כולו הוא חלק משמורת נורדוסט סבאלברד.
רוב האי היא הוא רמה בגובה של כ-300 מטר כשהמסלע הוא בזלתי.
ארץ המלך קרל הוא האזור בעל צפיפות דובי קוטב הגבוהה בתבל.
ארץ הפלאות של אליס הוא סרט אנימציה אמריקאי קצר, הראשון שהופק על ידי היוצר וולט דיסני.
הסרט הוא הראשון בסדרת סרטי "קומדיות אליס", סרטי לייב אקשן המתארים את הרפתקאותיהם של ילדה בשם אליס והחתול שלה ג'וליוס.
הסרט, באורך 12 דקות ו-29 שניות, הופק כסרט אילם בשחור-לבן.
הוא הופק בקנזס סיטי שבמדינת מיזורי בארצות הברית.
הסרט מעולם לא הוקרן באופן מסחרי, אלא הוצג על ידי דיסני למפיצי סרטים שונים במטרה לגייס כסף למימון יצירתו.
אליס (וירג'יניה דייוויס) מבקרת באולפני אנימציה, בהם מציגים לה האנימטורים (ובהם וולט דיסני עצמו) איורים של סצנות מגוונות שמהם הם יוצרים אנימציה.
בין הסצנות מוצג חתול רוקד לצד להקת חתולים שמנגנת; עכבר שמציק לחתול עד שהוא זז ממקומו; ותחרות אגרוף בין חתול לכלב, שבה קהל האנימטורים מעודד את הנצים.
באותו לילה חולמת אליס שהיא נוסעת ברכבת אל ארץ האנימציה, שם היא מתקבלת על השטיח האדום בתהלוכת מקבלי פנים, והופכת לדמות לייב אקשן.
היא רוכבת על פיל ורוקדת עם דמויות האנימציה.
במקביל בורחים האריות מגן החיות ורודפים אחריה, עד לעץ חלול ובהמשך לתוך מערה ומאורת ארנבים.
לבסוף היא קופצת ממצוק - ואז מתעוררת מחלומה.
אליס מספרת על החלום המוזר שלה לאמה, שהעירה אותה.
ארץ השלגים היא רמה בעלת צורת משולש על פני הירח.
שמה של הרמה ניתן לה על ידי הסלנוגרף ג'ובאני ריקיולי בספרו "האלמגסט החדש" (Almagestum novum).
הרמה מצויה צפונית לים האדים.
מצפון מערב לרמה מצוי רכס הרי אפנינוס ובצפון מזרחה רכס הרי האמוס.
על פני הרמה מספר חלקים נמוכים יותר המכוסים בזלת, ומהווים ימות קטנות.
שם האזורשם לטיניקו רוחבקו אורךקוטרמפרץ האמוןSinus Fidei18.0° N2.0° E70 ק"מאגם השמחהLacus Felicitatis19.0° N5.0° E90 ק"מאגם השנאהLacus Odii19.0° N7.0° E70 ק"מאגם הצערLacus Doloris17.1° N9.0° E110 ק"מאגם העדינותLacus Lenitatis14.0° N12.0° E80 ק"מאגם העונגLacus Gaudii16.2° N12.6° E113 ק"מאגם החורףLacus Hiemalis15.0° N14.0° E50 ק"מ
ארץ וטבע הוא מגזין גאוגרפי ישראלי העוסק בכל תחומי ידיעת הארץ.
המגזין הוקם בשנת 1987 על ידי חברת המגזינים "ארץ הצבי" בשיתוף רשות שמורות הטבע.
דרכיהן של השתיים נפרדו ב-2002, ומאז יוצא המגזין לאור על ידי "ארץ הצבי" באופן בלעדי.
בראשיתו נקרא בשם "אֶרֶץ" והוגדר כמגזין לידיעת הארץ.
בטרם הוצאת הגיליון הרביעי בחורף 1988 שוּנה שמו ל"ארץ היעל".
ב-1994 חוברו "טבע וארץ" הוותיק ו"ארץ היעל" ל"ארץ וטבע", ששימש אף הוא כדבר החברה להגנת הטבע.
במשך 21 שנים ערך את המגזין יעקב שקולניק, וב-2008 החליף אותו ידין רומן שהמשיך במקביל לתפקד כעורך הראשי של החברה.
טווח הנושאים שבהם מתמקד "ארץ וטבע" נע בין גילויים ארכאולוגיים עדכניים, מוזאונים חדשים וישנים על תערוכותיהם המשתנות, מסלולי טיולים המתאימים לתקופת הדפסת הגיליון, פסטיבלים בישראל ועוד.
מאמרים רבים מוקדשים לפרקי היסטוריה מנקודות מבטם של כותבים שונים.
ארץ הפלאות היא סדרת פנטזיה-דרמה המשכית אמריקאית שנוצרה על ידי אדוארד קיציס, אדם הורוביץ, זאק אסטרין וג'יין אספנסון עבור אולפני ABC.
התוכנית היא סדרה בת של "עד עצם היום הזה".
הסדרה מבוססת על סיפורו הקלאסי של לואיס קרול, "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", אך עם טוויסט שונה בעלילה.
סיפור העלילה מתרחש באותו יקום בו מתרחשת סדרת האם "עד עצם היום הזה", בארץ הפלאות של ימינו, ומציג גם פלשבקים לארץ הפלאות בתקופה שלפני הקללה האפלה שהטילה המלכה הרעה מסיפורי שלגיה.
בגלל זה, הסדרה מחויבת לעקוב גם אחר העיבודים של דיסני ודומיה לסיפור.
בנוסף, הסדרה הציגה פרקי קרוסאובר עם "עד עצם היום הזה", וקשר לדמויות הסדרה שלכודות בעיירה הבדיונית סטוריברוק שבמיין.
עלילת הסדרה מתחילה באליס, נערה החיה באנגליה הוויקטוריאנית, שמספרת לאביה על ארץ חדשה ומוזרה שקיימת בצדה השני של מחילת ארנבים.
חתול בלתי נראה, זחל המעשן נרגילה וקלפי משחק מדברים הם רק חלק מהדברים המופלאים שקיימים בארץ זו, אותה ראתה בהרפתקה שחוותה (המתוארת בספר "אליס בארץ הפלאות").
בעקבות הסיפור שלה, מתכננים הוריה לשולחה לבית משוגעים, שם תטופל על ידי פסיכולוגים.
אליס יוצאת חזרה לארץ הפלאות, כדי למצוא הוכחה לביקורה שם.
בארץ הפלאות היא פוגשת בג'יני בשם סיירוס, ומתאהבת בו, אך המלכה האדומה מפילה אותו מצוק, ולכאורה הורגת אותו.
אליס חוזרת לבית המשוגעים, שם מנסים לטפל בה, עד שהארנב הלבן ונסיך הלבבות (המזוהה עם ויל סקרלט מסיפורי רובין הוד) מגיעים לבית המשוגעים, מספרים לאליס שסיירוס אהובה עדיין חי, ומחזירים אותה לארץ הפלאות.
השלישייה יוצאת למסע להשבתו של סיירוס, השבוי בידיו של ג'אפר (דמות מסיפורי אלאדין), שעובד עם המלכה האדומה.
השניים מנסים יחדיו לשנות את חוקי הקסם המתקיימים בארץ הפלאות, וזקוקים לשם כך לג'ינים.
בדרכה היא מתמודדת עם מזימותיהם של ג'אפר והמלכה האדומה, הזקוקים כעת גם לאליס, עם גחמותיה של ארץ הפלאות, בניהם הג'ברווקי משיר האיגיון המפורסם שמופיע בספר "אליס בארץ הפלאות".
אליס (סופי לואו; את אליס הילדה מגלמת מילי בובי בראון) – מחפשת אחר אהובה סיירוס בלווי נסיך הלבבות והארנב הלבן.
ויל סקרלט/נסיך הלבבות/המלך הלבן (מייקל סוקה) – גנב העוזר לאליס במסעה בארץ הפלאות תמורת משאלה משלוש משאלות הג'יני.
סיירוס (פיטר גדיוט) – ג'יני שהגיע לארץ הפלאות.
המלכה האדומה/אנסטסיה (אמה ריגבי) – ארוסתו לשעבר של ויל.
ג'אפר (נאבין אנדרוז; אנתוני קיוואן משחק את ג'אפר הילד) – קוסם אפל, רוצה לנקום באביו הסולטאן שניסה להורגו.
הארנב הלבן (אותו מדבב ג'ון לית'גו) – ארנב שמחזיר את אליס לארץ הפלאות, עובד עבור המלכה האדומה, ולאחר מכן עבור ג'אפר בתמורה להצלת אשתו וילדיו, ולאחר שאליס וויל משחררים את משפחתו, מפסיק.
אדווין (שון סמית') – אביה של אליס, הגיע בעקבותיה לארץ הפלאות.
טידלדי וטידלדם (מאטי פינקיו ובן קוטון בהתאמה) – משרתיה של המלכה האדומה; טידלדי עובד בחשאי עבור ג'אפר.
הזחל (מדובב על ידי איגי פופ) – בעליו של מועדון "העולם התחתון".
הסולטאן (בריאן ג'ורג') – אביו של ג'אפר, נכלא לצידו של סיירוס.
אמארה (זולייקה רובינסון) – קוסמת אפלה שלימדה את ג'אפר קסם אפל והייתה אהובתו.
שרה (הת'ר דארקסין) – אמה החורגת של אליס, מסיתה את אביה לא להאמין באמיתות סיפוריה של אליס על ארץ הפלאות.
ג'ברווקי (פטה סרג'נט) – יצור קסום דמוי אישה שג'אפר משחרר במאמציו למצוא את הג'יני.
אליזבת' / "ליזארד" (לורן מק'נייט) – הייתה גנבת לצידו של ויל, עזרה לאליס למצוא את ויל.
רובין הוד (שון מגווייר) - גנב, צירף את ויל סקרלוט לאנשיו העליזים.
קורה/מלכת הלבבות (ברברה הרשי) - הפרידה בין ויל לאנסטסיה ותלשה את לבו של ויל הבודד לבקשתו.
ארץ המלכה מרי או חוף המלכה מרי הוא קטע החוף של הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית שבין כף פילכנר, ב-'54 91° מזרח וכף הורדרן, ב-'30 100° מזרח.
משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1914–1911, בהנהגת דאגלס מוסון, גילתה את חוף המלכה מרי בפברואר 1912.
שמו של אזור החוף ניתן לו על ידי מוסון.
מוסון קרא לחוף על שם מרי מטק, רעייתו של המלך ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת.
ארץ הפלאות היא ארץ בדיונית מתוך ספרו של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" (1865).
בסיפור, המעבר לארץ הפלאות נעשה דרך מעבר תת-קרקעי, ואליס מגיעה אליה על ידי נפילה במורד מחילתו של הארנב הלבן, ככל הנראה על גדת נהר התמזה.
המיקום של ארץ הפלאות מוערך על פי נתונים אלו להיות מתחת למחוז אוקספורדשייר.
קרול לא מציין בספרו באיזה עומק נמצאת ארץ הפלאות, אך אליס דנה בשאלה זו בעצמה עת שהיא נופלת במורד המחילה.
היא תוהה האם כבר עברה את מרכז כדור הארץ, והאם תצוץ מצידו השני.רוב ארץ הפלאות היא אזור מיוער, ויש גדילה מרובה של פטריות.
הארץ מלאה בגנים שמורים ומטופחים היטב, ומצויים בה גם בתים, כדוגמת בית הדוכסית וביתו של הארנב הלבן.
ידוע גם שקיים בארץ ים וחוף.
ארץ הפלאות נשלטת באופן טוטליטרי על ידי המלכה האדומה (קלף מלכה, מסוג לב).
המלכה שולטת באכזריות, והמלך האדום נאלץ באופן קבוע לנסות להניא אותה מהוצאות להורג בעריפת ראש.
חיות שונות בארמון משמשות ככלי משחק (כדוגמת פלמינגו המשמש כמחבט), ככיסאות, וכהדום לרגליים.<div>הספר מכיל גם דוכסית, אך מעמדה אינו היה ברור.
האוכלוסייה המרכזית היא קלפי משחק שונים: משפחת המלוכה (לב), אנשי חצר (יהלום), חיילים (תלתן), ומשרתים (עלה).
בנוסף, ישנם הרבה סוגים של חיות מדברות.
בין הדמויות שאליס פוגשת בארץ הפלאות: