tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט הופץ ב-12 במאי 2021 על ידי שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
אישה צעירה (מלאני לורן) מתעוררת בתוך תא קריוגני רפואי, ולא זוכרת כיצד הגיעה לתוך התא.
היא מקבלת סיוע מבינה מלאכותית מתקדמת בשם "מ.י.ל.ו" (קולו של מתייה אמלריק), אך לא מקבלת שליטה מלאה במערכת, ולשם כך יש לה צורך בקוד מנהל מערכת.
היא מצליחה להתקשר לשירותי החירום, אך נמסר לה שהַהֶתְקֵן הושמד שלוש שנים קודם לכן.
מאחר שהיא לא מצליחה לשחזר את זכרונותיה, האישה מחפשת רמזים על עברה באמצעות חיפוש תמונות ומאמרים במערכת הבינה המלאכותית.
בסופו של דבר, היא מגלה ששמה הוא אליזבת אונסן, דוקטור לקריוניקה.
אחר כך היא מוצאת את בעלה, ששמו לאו פרגוסון (מאליק זידי), ואת מספר הטלפון ליצירת קשר איתו.
היא מתקשרת, אך קול לא מוכר מסרב לשוחח איתה.
מאחר שהחמצן בתא מתמעט, אליזבת מתחילה לסבול מהזיות.
היא מנסה לפתוח את הפוד, אך מתחשמלת.
כעבור זמן מה היא מקבלת שיחת טלפון חוזרת מהמשטרה, אך חושדת שבמשטרה מסתירים ממנה דבר מה, ומנתקת את השיחה.
הקול הלא מוכר מתקשר אליה שוב, אך אליזבת מאיימת לנתק, ודורשת לקבל את קוד מנהל המערכת לצורך פתיחת הפוד.
היא מקבלת הסבר קצר, שממנו מתברר שהיא נמצאת בתוך חללית, והייתה במצב של שינה במשך 12 שנה עקב הקפאה קריוגנית.
אליזבת שוגרה לחלל החיצון במסגרת משימה של העברת קבוצת בני אדם לאכלס כוכב לכת חדש לצורך הישרדות, מאחר שנגיף קטלני עמד להשמיד את המין האנושי כולו בקרוב.
שבורת לב מהגילוי, אליזבת מגיעה למסקנה שהיא התעוררה עקב תקלת התחממות יתר של מעבד, וכעת עליה להסיט את תפקודי המעבד התקול, למעבד משני שהופקד על משימות שאינן חיוניות.
הפעולה נכשלת בתחילה, משום שכמות הנתונים גדולה מדי עבור הנפח של המעבד החלופי.
הזמן חולף וכמות החמצן מידלדלת.
אליזבת מתכוננת להתאבד על ידי פתיחת הפוד.
אולם מיד לאחר מכן, היא מגלה שגם לאו, בעלה, נמצא בחללית במצב של שינה, אך מבחינה בהיעדרה של הצלקת שהייתה על מצחו בעבר.
מסרטון וידאו שמציגה לה גרסה מבוגרת יותר של עצמה, מתחוור לאליזבת שהיא למעשה שיבוט שבו הושתלו אישיותה וזכרונותיה של אליזבט אונסן המקורית, וזו הסיבה שהיא ראתה חזיונות שלה עם לאו.
עקב התקלה במעבד, המערכת מפעילה נוהל של המתת חסד לצורך המתתה של אליזבת, אך היא מצליחה לנטרל את ההליך, מסיטה בהצלחה את תפקודי המעבד, וחוזרת למצב של שינה.
בסצנת הסיום, אליזבת ולאו נמצאים על הכוכב החדש, מחייכים ומחובקים.
מלאני לורן בתפקיד אליזבת' "ליז" אונסן.
מתייה אמלריק בתפקיד מ.י.ל.ו (קולו בלבד).
מאליק זידי בתפקיד לאו פרגוסון.
לורה בוז'נה בתפקיד אליס אונסן.
אני בלסטרה בתפקיד פמה אָזֶ'ה.
קאטי סרדה בתפקיד אליס אָזֶ'ה.
מארק סאאז בתפקיד מפקח במשטרה.
אריק ארסון-מאקארל בתפקיד קפיטן במשטרה.
ליה ואלאד בתפקיד אליזבת' "ליז" בצעירותה.
התסריט נכתב עוד בשנת 2015 בידי כריסטי לבלאן בשפה האנגלית, בשם הזמני "O2" (צורתו הטבעית של גז החמצן), ומאז כתיבתו נכלל בסקר "הרשימה השחורה" השנתי של הוליווד, רשימה של התסריטים הטובים ביותר שעדיין לא הופקו בשנה נתונה.
אז'ה היה אמור להפיק בלבד, משום שהתכונן לביים סרט אמריקני אחר, אך עקב סגר מגפת הקורונה חזר לפריז.
בהתייעצות עם המפיקים הנוספים, הוא שלח את התסריט ל"נטפליקס", וקיבל מיד אור ירוק לצלם את הסרט בצרפת, בשפה הצרפתית.
מאז ההכרזה על הפרויקט, זהות המועמדות לתפקיד הראשי השתנתה כמה פעמים.
ב-23 ביולי 2020 פורסם שאלכסנדר אז'ה יביים את הסרט "O2", בנוסף לתפקידו כמפיק, ולא פרנק כלפון.
עוד נמסר שמלאני לורן תגלם את הדמות הראשית, ולא נומי ראפאס, כפי שנמסר קודם לכן.
זו נחשבת להפקה הגדולה הראשונה של "Getaway Films", שיתוף פעולה של בראהים שיוואה, מייסד-שותף של חברת "Wild Bunch", עם המפיקים וינסנט מראוואל ונואימי דוויד.
בכך ניתן אור ירוק להפקה, והתסריט הוסר מ"הרשימה השחורה".
על מעורבותו בפרויקט, אמר אז'ה, שאחרי תקופת סגר מגפת הקורונה, בחירה בפרויקט שבמרכזו עומדים ריתוק למקום אחד וקלאוסטרופוביה, היא בחירה קלה, כמעט צורך.
"נטפליקס" נתנו אור ירוק לתחילת הצילומים מיד בתום סגר הקורונה הראשון בצרפת, במאי 2020. שלב הצילומים התחיל ביולי 2020, והתקיים באולפנים באיברי-סיר-סן.
לצורך הצילומים בתוך התא הקריוגני נדרשו 25 ימים, ושבוע נוסף נדרש לצילומי החוץ.
מלאני לורן שכבה תשע שעות במצטבר, בתוך חלל ששטחו שלושה מטרים רבועים
ב-21 באפריל 2021 הפיצה "נטפליקס" קדימון רשמי, והסרט הופץ לצפייה מסחרית ב-12 במאי 2021.
חמריה שחורה (שם מדעי: Cercotrichas podobe) היא ציפור ממשפחת החטפיתיים.
החמריה השחורה הראשונה נצפתה בישראל בשנת 1981, ומאז היא מגיעה לארץ כל שנה בעונת האביב.
ישנם מעט פרטים המקננים בארץ.
עד 2015 כלל לא נמצאו פרטים מקננים, ורק אז נמצאו שני זוגות דוגרים, אחד הזוגות מדרום לאילת, והשני בחי-בר יטבתה.
החמריה היא ציפור שיר שחורה.
זנב החמריה ארוך, עם קצוות לבנים ומאוד בולטים.
כאשר היא פורשת את כנפיה אפשר לראות בהן כתם גדול כתום חלודי.
אזור הדגירה העיקרי באזורים היבשים של מזרח אפריקה, ולאורך חופו הצפוני של ים סוף בחצי האי ערב.
מופיעה מדי שנה באילת ובדרום הערבה.
מועדון הכדורגל חמרון ספרטנס (במלטית: Ħamrun Spartans Football Club) הוא מועדון כדורגל מלטזי מהעיר שבמלטה, המשחק בליגת העל המלטזית.
המועדון נוסד בשנת 1907, נחשב לאחד מהמועדונים שהקימו את הליגה המלטזית בכדורגל, וזכה ב-11 אליפויות הליגה הבכירה, 6 גביעים מלטזים, 7 גביעי סופר-קאפ מקומיים, 4 גביעי יורוצ'לנג' וגביע "סופר פייב" אחד.
אחד השחקנים בהיסטוריה של המועדון, סטפן סולטנה, כבש בסך הכל 252 שערים בקריירה שלו (225 מהם במדי המועדון), מה שהופך אותו למלך השערים של הליגה של מלטה (נכון ל-12 במאי 2007).
קבוצת חמרון ספרטנס נוסדה בשנת 1907. בעונה 1913/1914, הספרטנס כבר הייתה קבוצה מבוססת בזירה המקומית שזכתה בתואר במהלך אותה עונה הודות לממוצע שערים טוב יותר מהיריבה סנט ג'ורג'.
האליפות השנייה שלהם בליגה הגיעה ארבע שנים מאוחר יותר כאשר הם סיימו שוב במקום הראשון במשותף עם סנט ג'ורג'.
הפעם הספרטנים הוכתרו לאלופי מלטה כשהם ניצחו אותם במשחק פלייאוף.
השחקן הבכיר של חמרון באותה תקופה היה ג'טו פסילה, המכונה "איל-האקה".
בשנות ה-20 וה-30 עבר המועדון תקופה לא קלה כאשר רוב שחקני חמרון עזבו את המועדון בכדי להצטרף למועדונים אחרים.
לאחר מכן הוקמה קבוצה חדשה מתחתית הכדורגל המלטי שנקראה "Hamrun Liberty", ובתוך כמה שנים בלבד, ליברטי טיפסה במעלה הכדורגל המלטזי.
עם שובם לליגה הראשונה בשנים 1946/1947 שינה המועדון את שמו חזרה לחמרון ספרטנס.
עד מהרה הם היו להיט כשזכו בגביע האליפות של ג'וני ווקר, וזכו גם בגביע קאסאר.
הם זכו שוב בגביע קאסאר בעונת 1948/1949. במשך ארבע פעמים בין 1947 ל-1952, הם היו ארבע פעמים סגני האלופה.
הקבוצה החלה לדעוך בשנות ה-60 עד שירדו ליגה בעונת 1969/1970. לאחר שחזרו לליגה הראשונה, הם ירדו פעם נוספת ב-1973/1974. אולם לאחר שנתיים בליגת המשנה, הם חזרו לליגה הראשונה.
במלאת 75 שנים להקמת המועדון, בעונת 1982/1983, המועדון חזר לצמרת וזכה בתואר הראשון לאחר היעדרות של 36 שנים.
חמרון גם זכתה בגביע ה-FA המלטזי במהלך אותה עונה (גביע המדינה).
זו הייתה תחילתו של עידן חדש בהדרכתו של הנשיא ויקטור טדסקו.
הקבוצה התחזקה בשחקנים מובילים כמו ג'יג'י סלרנו, ריימונד וג'ורג' שורב, אדווין פארוג'יה, ריימונד ולה, ג'ו ברינקאט וקרלו סיישל ובהדרכתו של המאמן אלפרד קרדונה.
אחרי הרבה מחלוקות עם מחלקת ההגירה, ויקטור טדסקו החתים שני זרים, האנגלים פיטר האץ' וג'ון לינאקר - הזרים הראשונים ששיחקו באי מלטה לאחר תקופה ארוכה.
הספרטנים קבעו שיא חדש בהיותם הקבוצה המקומית הראשונה שמנצחת הן את שלב הבית והן בחוץ בתחרות אופ"א לאחר שניצחה את באלמינה יונייטד מצפון אירלנד.
בעשור זכתה חמרון בשלוש אליפויות ליגה, שלושה גביעי FA מלטזים, גביע הסופר-קאפ ויורו קאפ צ'אלנג' פעמיים כל אחד.
לאחר תקופה של קמפיינים מוצלחים, הספרטנים התמודדו עם קשיים כלכליים.
הקבוצה נאלצה למכור את מיטב שחקניה עד שלבסוף ירדו לליגה השנייה בשנים 1998/1999. לאחר שנה, הם עלו חזרה לליגת העל מהמקום הראשון בליגת המשנה.
ארבע העונות שלאחר מכן היו שנים של עליות ומורדות.
לאחר העלייה לליגת העל המלטזית, הספרטנים סיימו במקום ה-6 ב-2007/2008 ועמדו בכל המטרות שלהם ואף הגיעו לגמר גביע ה-FA המלטזי מול קבוצת בירקירקארה אך הפסידו בדקה האחרונה בהפרש של שער אחד בלבד.
העונה הזו גם זכתה להצלחה גדולה עבור אוהדיה לאחר שזכתה בפרס האוהדים הטובים ביותר של מלטה.
לכאורה, לאחר שהתחזק במספר עמדות, הספרטנס שאפו לאתגר על מקום באירופה בעונה שלאחר מכן.
עם זאת, הקבוצה לא הצליחה להגיע להתמודדות על האליפות.
בליגה פתחה חמרון עם ניצחון 3-0 על מסידה סנט.
ג'וזף, אך ספג אז תבוסה 1-5 מול טרקסיין ריינבווס.
ארבע נקודות בשלושת המשחקים הבאים לא הספיקו כדי להבטיח השארות, ובמשחק הגמר קבוצת חמרון הובסה בקלות על ידי קורמי.
כשטרקסיאן ומסידה הגיעו גם הם ל-16 נקודות בעקבות התיקו ביניהן, חמרון ספרטנס ירדה ליגה עם מאזן הראש בראש הגרוע ביותר.
אך מקרי השחיתות שנגרמו על ידי ויטוריוסה סטארס ומרסקסלוק הביאו לכך ששתי הקבוצות שבעצם "ירדו ליגה" על המגרש, נשארו בליגה הבכירה לעונת 2009/2010.
עונת 2009/2010 הספרטנס סיימו במקום השמיני של ליגת העל המלטזית כשהמשחק האחרון היה בפלייאוף הירידה נגד מסידה כשהתוצאה הסופית הייתה תיקו 2-2.
הספרטנס התמודדו עם קשיים נוספים ואף על פי שנשארו בליגה הבכירה במשך כמה שנים, היא ירדה לליגת המשנה המלטזית בעונת 2012/2013. גרוע מכך היה לאחר שהקבוצה ירדה לליגה המלטזית השנייה - המיקום הגרוע ביותר בתולדותיה.
הספרטנס עלתה מהליגה השנייה על ידי מיקום במקום השני בעונת 2014/2015.
עונת 2015/2016 הסתיימה בהצלחה עבור הספרטנס, כאשר הקבוצה סיימה במקום השני בליגה השנייה ועלתה שוב לליגת העל לאחר היעדרות של ארבע שנים.
בתקופה זו השתפר מאוד הנהלת המועדון והתגברו על קשיים רבים, בעיקר כלכליים.
התלהבות ואופטימיות חדשה בקרב האוהדים.
בעונת 2016/2017 חמרון חזרה למעמד של ליגת העל ובעונה שלאחר מכן התבססה בליגת העל.
עונת 2018/2019 הייתה עונה של הצלחה גדולה.
הקבוצה, בראשות המאמן האיטלקי ג'ובאני טדסקו, הלכה נגד כל הסיכויים וסיימה במקום ה-4 לאחר שהשיגה שער שוויון בדקה ה-94 במשחק האחרון של העונה מול היריבה המושבעת ולטה, מה שאילץ את האחרונה להכריע את התואר.
אוהדי חמרון כבר שמחו שהתחרות האירופית שוב בהישג יד, אבל בלזאן ניצחה את ולטה בגמר גביע ה-FA המלטזי, מה שאומר שבלזאן לקחה את הכרטיס המלטזי הרביעי והאחרון לתחרויות האירופיות על חשבונה של חמרון.
בעונת 2019/2020 הייתה הקבוצה תחת המאמן החדש מנואל בלאסי.
הקבוצה תפקדה טוב בתחילה אך עקב קשיים כלכליים נאלצה לשחרר שחקני מפתח.
בלאסי הוחלף על ידי אנדריאה סיארמלה בתחילת 2020 כשהקבוצה סיימה במקום ה-9 והליגה הושעתה עקב מגפת הקורונה העולמית במרץ 2020 עם 6 משחקים שנותרו לשחק בליגה.
בקיץ 2020 התנהל משא ומתן אינטנסיבי למציאת גב כלכלי איתן עבור הספרטנס.
אלה התגלו כמוצלחים כאשר ג'וזף פורטלי הסכים להשתלט על המועדון.
המועדון החתים מיד שלושה משחקני נבחרת מלטה הצעירים והמבטיחים ביותר - חואן קרלוס קורבאלן, ג'וזף מבונג ומתיו גיום.
תדמית תאגידית מקצועית ניתנה למועדון והוא החל את עונת 2020/2021 בכל הכוח, כשבראש הליגה בסוף 2020. לאחר הפסקת הליגה שעליה החליטה התאחדות הכדורגל של מלטה באפריל, הספרטנים הוכרזו כאלופי הליגה, 30 שנה לאחר תואר האליפות האחרון שלהם.
ב-9 ביוני 2021, נקבע כי המועדון לא יכלל בליגת האלופות לעונת 2021/2022 בשל היותו מעורב בשערוריית הטיית משחקים עוד מ-2013.
ב-11 באוגוסט 2022, לאחר ניצחון על לבסקי סופיה בפנדלים, הפכה חמרון לקבוצה המלטזית הראשונה אי פעם שהגיעה לשלב הפלייאוף של תחרות מועדוני אופ"א; שם שיחקו מול המועדון הסרבי פרטיזן בלגרד.
לאחר שהפסידה 4-1 בבלגרד במשחק הראשון, חמרון הצליח להשיג 3-3 מכובד במשחק השני במלטה.
הספרטנים ניצחו את אלאשקרט, ולז' מוסטר ולבסקי סופיה בשלושת סיבובי המוקדמות הראשונים לפני כן.
חמצון סוורן, הקרוי על שם דניאל סוורן, הוא תגובה כימית לפיה אלכוהול ראשוני או שניוני מתחמצן לאלדהיד או קטון באמצעות אוקסליל כלוריד (oxalyl chloride), דימתיל סולפוקסיד (DMSO) ובסיס אורגני, כגון טריאתילאמין .
זוהי אחת מתגובות החמצון הרבות המכונות בדרך כלל חמצון 'DMSO משופעל'.
התגובה ידועה באופי המתון שלה ובסיבולת הרחבה לקבוצות פונקציונליות.
תוצרי הלוואי הם דימתיל סולפיד ((CH3)2S) , פחמן חד-חמצני (CO), פחמן דו-חמצני (CO2), וכאשר טריאתילאמין משמש כבסיס - טריאתיל אמוניום כלוריד (Et3NHCl).
מבין תוצרי הלוואי הנדיפים, לדימתיל סולפיד ריח חזק שמתפשט ופחמן חד-חמצני רעיל בצורה חריפה, ולכן יש לבצע את התגובה והעבודה עליה במנדף.
דימתיל סולפיד הוא נוזל נדיף (נקודת רתיחה 37°C) בעל ריח לא נעים אפילו בריכוזים נמוכים.
השלב הראשון בחמצון סוורן הוא תגובה בטמפרטורה נמוכה של DMSO, המסומן כ-1a, באופן רשמי בתור תורם רזוננס, המסומן כ-1b, עם אוקסליל כלוריד, 2. תוצר הביניים הראשון, 3, מתפרק במהירות תוך מתן פחמן דו-חמצני ופחמן חד-חמצני ומייצר כלורו (דימתיל)סולפוניום כלוריד, 4.
לאחר הוספת האלכוהול 5, הכלורו (דימתיל)סולפוניום כלוריד 4 מגיב עם האלכוהול כדי לתת את יון האלקוקסיסולפוניום, 6, תוצר הביניים העיקרי.
תוספת של לפחות 2 אקוויוולנטים של בסיס - בדרך כלל טריאתילאמין - תגרום לדה-פרוטונציה של יון האלקוקסיסולפוניום כדי לתת את יליד הגופרית, 7. במצב מעבר של טבעת בעלת חמישה איברים, יליד הגופרית 7 מתפרק ליצירת דימתיל סולפיד ואת תרכובת הקרבוניל הרצויה, 8.
כאשר משתמשים באוקסליל כלוריד כחומר ההתייבשות, יש לשמור על התגובה בטמפרטורה נמוכה יותר ממינוס 60 מעלות צלזיוס בכדי להימנע מתגובות לוואי.
באמצעות כלוריד ציאנורי (Cyanuric chloride) או אנהידריד טריפלואורואצטי במקום אוקסליל כלוריד, ניתן להעלות את טמפרטורת התגובה למינוס 30 מעלות צלזיוס ללא תגובות לוואי.
שיטות אחרות לשפעול של DMSO כדי ליזום את היווצרותו של תוצר הביניים המרכזי 6 הן השימוש בקרבודיאימידים (חמצון פיצנר-מופאת ), קומפלקס גופרית טריאוקסיד פירידין (חמצון פאריך-דורינג ) או אנהידריד אצטי (חמצון אולברייט-גולדמן).
את תוצר הביניים 4 ניתן להכין גם מדימתיל סולפיד ו-N-Chlorosuccinimide (חמצון קורי-קים ).
במקרים מסוימים, השימוש בטריאתילאמין כבסיס יכול להוביל לאפימריזציה בפחמן אלפא לקרבוניל החדש שנוצר.
שימוש בבסיס נפחי יותר, כגון דיאיזופרופילאתילאמין, יכול להפחית את תגובת הלוואי הזו.
דימתיל סולפיד, תוצר לוואי של חמצון סוורן, הוא אחד הריחות הלא נעימים הידועים לשמצה בכימיה אורגנית.
בני אדם יכולים להבחין בתרכובת זו בריכוזים נמוכים כמו 0.02 עד 0.1 חלקים למיליון.
פתרון פשוט לבעיה זו הוא שטיפת כלי זכוכית משומשים עם אקונומיקה או תמיסת אוקסון , אשר תחמצן את הדימתיל סולפיד בחזרה לדימתיל סולפוקסיד או לדימתיל סולפון, שניהם חסרי ריח ואינם רעילים.
תנאי התגובה מאפשרים חמצון של תרכובות רגישות לחומצה, שעלולות להתפרק בתנאי חמצון חומציים כגון חמצון ג'ונס .
לדוגמה, בסינתזה של תומפסון והית'קוק של ססקויטרפן isovelleral, השלב האחרון בו משתמשים בפרוטוקול סוורן, נמנע משחלוף של הציקלופרופאן מתאנול במולקולה, הרגיש לחומצה.
חַמֶּצֶת היא מצב שבו יש יותר מדי חומצה או מעט מדי אלקלי בדם, ופירוש הדבר הוא ירידה בערכי ה-PH ועלייה בערכי המימן H + בדם.
כאשר ערך זה פוחת, הדם נעשה חומצי יותר.
מקובל להבחין בין חמצת מטבולית כתוצאה מהפרעה מטבולית, כגון סוכרת, לבין חמצת נשימתית (רספירטיבית).
על פי רעיון פופולרי, החמצת של הגוף היא מחלה עממית שסיבוכיה הם מחלות עממיות אחרות של זמננו.
אף על פי שהדיאטה הבסיסית מומלצת על ידי רופאים רבים, אין תוצאות מדידה שתומכות ברעיון זה.
יתרה מכך, לו דמו של מישהו היה חומצי כפי שהתיאוריה טוענת, הוא יזדקק להתערבות מהירה מצילת חיים.
חמצת נשימתית: היא תוצאה של נשיפה לא מספקת של פחמן דו-חמצני
חמצת מטבולית: תשישות של מערכת הבופר של הדם.
הדבר נגרם על ידי סוכרת מטופלת בצורה גרועה או מאי ספיקת כליות כרונית.
אז ה-PH של הדם יורד, ולעיתים קרובות מתפתח מצב מסכן חיים.
גליקוליזה אנאירובית (למשל במקרה של חוסר חמצן בדם) או הצטברות של גופי קטון (עקב חוסר באינסולין) גורמת להצטברות של מוצרים מטבוליים בעלי השפעה כימית חומצית, כגון גופי חומצה לקטית או קטון ברקמות.
הלם, תרדמת סוכרתית, דום לב או מחסור בדם לחלקים בגוף (איסכמיה) עלולים להתרחש.
זה יכול להיגרם גם ממאמץ אנאירובי חזק של השרירים.
ניתן לזהות חמצת על ידי ניתוח גזים בדם.
על פי הלחץ החלקי של ביקרבונטים ופחמן דו-חמצני, ניתן להבחין בחמצת נשימתית ומטבולית.
בחמצת נשימתית הלחץ החלקי של פחמן דו-חמצני גבוה ואילו בחמצת מטבולית ריכוז הביקרבונט נמוך.
באבחון של חמצת מטבולית נעשה שימוש גם בחישוב פער בפער אניונים בסרום (serum anion gap), במהלכו מופחתים ריכוזי האניונים המוגדרים (כלוריד וביקרבונט) מריכוזי הקטיונים (נתרן ואשלגן) הנמדדים בשגרה בנסיוב.
בפרקטיקה הקלינית, נתרן משמש לעיתים קרובות רק:
אף על פי שהמטענים החיוביים (אניון) והשליליים (קטיון) בדם מאזנים זה את זה, מכיוון שכמות כל המולקולות הטעונות בדם לא נמדדת באופן שגרתי, והקטונים שולטים בין היונים הנמדדים, החישוב מביא להפרש חיובי, שהוא פרופורציונלי לכמות אניונים לא מדודה.
הערך התקין של פער האניונים הוא בערך 10 mmol / L, אם לוקחים בחשבון רק נתרן, כלוריד וביקרבונט.
במקרה של פער אניון מוגבר, יש עודף אניון בגוף, למשל חומצה לקטית, או במקרה של סוכרת בשליטה גרועה, גופי קטון, או אולי אניון כלשהו שנלקח מבחוץ כהרעלה (תרופה, אלכוהול), אבל אי ספיקת כליות מובילה גם לפער אניונים מוגבר, הפרשה מופחתת של חומצות וביקרבונט עקב ספיגה חוזרת מופחתת.
על פי הרעיון הפופולרי לגבי החמצת, מאז שהתזונה האנושית חרגה מהפרופורציות הטבעיות, מאזן החומצה-בסיס בגוף עבר לכיוון החומצי.
זה הגורם למחלות הפופולריות של היום, כמו השמנת יתר חולנית, סוכרת, סרטן או מחלות פטרייתיות.
עם זאת, ניתן להחזיר את האיזון הזה על ידי התאמת התזונה בהתאם.
באופן כללי, מומלץ יותר מזון מהצומח ופחות מזון מהחי, אך הרשימות המדויקות אינן תואמות.
ברשימות מסוימות, פירות רבים, כולל לימונים, הם בסיסיים, ולמים מזוקקים מיוחסת גם אפקט בסיסי.
אם כי דיאטת אלקליין מומלצת על ידי רופאים רבים, אין תוצאות מדידה תומכות ברעיון שהחמצת היא מחלה נפוצה.
אין לזהות חמצת על ידי ניתוח השתן, אלא על ידי ניתוח הדם.
חמקמילים, מילת סמור, ביטוי דו-משמעי, או סמכות אנונימית, היא מילה או ביטוי שיוצרים רושם של אמירה שיש לה מקור מוסמך או בעלת משמעות כאשר למעשה נמסרה רק טענה מעורפלת, טענה לא רלוונטית, או שלא ברור מיהו המקור שהציג את הטענה.
חמקמילים יוצרים רושם כאילו יש בהם תמיכה בעובדות או קביעות או דעות מסוימות, בלי שתמיכה זו תעוגן במקורות שהקורא יכול לבחון או לבדוק.
הם מאפשרים לשכנע בלי עובדות, או להבטיח בלי להתחייב.
דוגמאות לחמקמילים כוללות את הביטויים "יש אנשים שאומרים", "מקובל לחשוב ש-" ,"ידוע ש-", "חוקרים מאמינים", "רוב האנשים בישראל" וכדומה.
אם מישהו טוען מאוחר יותר שהטענה אינה נכונה, שימוש במילות סמור עשוי לאפשר לדובר המקורי להכחיש כל משמעות ספציפית, מכיוון שהאמירה מעולם לא הייתה ברורה וספציפית מלכתחילה.
מילות סמור יכולות להוות צורה של הטיה ועשויות לשמש במגוון תחומי תקשורת כדי להטעות או להסוות דעה מוטה, טענה לא מבוססת.
מילות סמור עלולות להתקיים בפרסום, ביחסי ציבור, בתעמולה, במאמרי דעה, באמירות פוליטיות ובמדע פופולרי.
לעיתים חמקמילים הם ביטוי סלנג, או אימוג'ים שמשמעותם אינה ברורה.
חמקמילים יכולים לשמש גם לשם הצדקת ביטויים גזעניים, וכדי לקדם תעמולה, הסתה וכדומה.
לדוגמה "אנשים רבים אומרים שהיהודים הם תאבי בצע", באופן זה הדובר יכול לקדם מסר רעיל בלי לעמוד מאחוריו במפורש.
אם מאוחר יותר דבריו יתקלו בביקורת ציבורית, הוא יוכל להתנער מהדברים, בטענה שלא הוא אמר את הדברים אלא מקור אחר, עמום, כלשהו.
המקור לביטוי האנגלי "מילות סמור" אינו ברור.
בספרות ובתרבות, הסמור משמש לעיתים כסמל לנוכל או לאדם ערמומי.
צ'ארלס דיקנס השתמש בביטוי "ערמומיות כסמור" כמו כן, הסמורים מפורסמים בשל הנזקים שהם יכולים לגרום לחקלאות, על ידי טריפת תרנגולות, ולכן נתפסים לפעמים כמרושעים.
קשה לתפוס סמורים, בהיותם חיה גמישה וזריזה.
הגדרות של המילה 'סמור' באנגלית המרמזות על הונאה וחוסר אחריות כוללות: צורת שם העצם, המתייחסת לאדם ערמומי, לא אמין או לא כן; צורת הפועל, כלומר לתמרן מישהו; והביטוי "לסמור החוצה", כלומר "להתחמק מאחריות".
ייתכן כי הביטוי נובע מהרגלי אכילת הביצים של סמורים.
מאמר שפרסם ה"באפלו ניוז" מייחס את מקור המונח למחזותיו של ויליאם שייקספיר, "הנרי החמישי" ו"כטוב בעיניכם", שבהם כולל המחבר דימויים של סמורים גומעים ביצים.
אם כי דימוי זה שגוי, מכיוון שלסמורים אין שרירי הלסת המתאימים למציצת ביצים.
השיר "מטמורפוזות" של המשורר הרומי אובידיוס מהמאה הראשונה לספירה מספק מקור קדום לאותה אטימולוגיה.
אובידיוס מתאר כיצד האלה הרומית יונו מצווה על אלת הלידה, לוסינה, למנוע מאלקמנה ללדת את הרקולס.
המשרתת של אלקמנה, גלנטיס, מבינה שלוסינה נמצאת מחוץ לחדר ומונעת את הלידה באמצעות קסם.
היא מגיחה מהחדר ומודיעה שהלידה עברה בהצלחה.
לוסינה, בתדהמתה, מפילה את לחשיה והרקולס נולד.
לאחר מכן גלנטיס לועגת ללוסינה, אשר בתגובה הופכת אותה לסמור.
אובידיוס כותב "ומכיוון שפיה השקרני עזר בלידה, היא [כסמור] יולדת דרך פיה".
היוונים הקדמונים האמינו שסמורות הרות דרך אוזניהם ויולדות דרך הפה.
ככל הנראה רוזוולט הכניס מאוחר יותר את המונח לשימוש פומבי לאחר שהשתמש בו בנאום בסנט לואיס ב-31 במאי 1916. לפי מריו פיי, רוזוולט אמר: "כאשר סמור יונק ביצה, הבשר נשאב מהביצה; ואם אתה משתמש במילות סמור אחרי מילה אחרת, לא נשאר דבר מהמילה האחרת".
סמכות לא ברורה היא טיעון שמנסה לשכנע שיש סמכות מאחוריו בלי שיש ראיה לכך או מקור סמוכתי שיגבה את הטענה.
דוגמאות לכך כוללות ביטויים כמו: "אנשים רבים אומרים", "לעיתים קרובות נטען ש-", "יותר ויותר מחקרים מראים ש-", "כלכלנים אומרים ש-", "חוקרים מצאו", "מדענים אומרים ש-", "היפנים חושבים ש-", "הרבה אמריקאים מרגישים ש-", "מבקרים מציינים ש-", "כולנו יודעים היטב...", "אנשים אומרים שאני...",
תיאורים אלה יכולים להיות חמקמילים אם לא מפורטות בהמשך דוגמאות משכנעות.
לעומת זאת "יותר ויותר מחקרים" אינו בהכרח ביטוי סמור אם הדובר יכול לפרט מספר מחקרים כאלה.
במצב זה יש לוודא שאין כשל לוגי אחר כמו קטיף דובדבנים - כלומר בחירה סלקטיבית של 3 מחקרים שנותנים אישוש לכאורה לטענה מסוימת, תוך התעלמות מ-40 מחקרים שסותרים טענה זו.
מחקר משנת 2009 על ערכים בוויקיפדיה מצא שניתן לחלק את רוב מילות הסמור בה לשלוש קטגוריות עיקריות:
ביטויים מעורפלים מבחינה מספרית (לדוגמה, "מספר אנשים", "מומחים", "רבים", "הראיות מרמזות")
שימוש בקול הפסיבי כדי למנוע ציון סמכות (לדוגמה, "נאמר")
תוארי פועל שנחלשים (לדוגמה, "לעיתים קרובות", "כנראה")
צורות אחרות של מילים סמור עשויות לכלול:
אמירות לא הגיוניות או לא רלוונטיות
שימוש בהתקנים דקדוקיים כגון מוקדמות, שלילה ותילוי
הכללה - באמצעות מכמתים לא ברורים, כמו "רבים", כאשר ניתן היה לספק הערכה מדויקת יותר לכימות (כמו עשרות, מאות וכו'), מערפלת את הנקודה, ואם היא נעשית בכוונה היא דוגמה ל"מילת סמור".
מוגדרת כשימוש בקול פסיבי ללא ציון שחקן או סוכן.
לדוגמה, אמירת "הוחלט" מבלי לציין על ידי מי, וציטוט של "רשויות" או "מומחים" בלתי מזוהים, מספקים אפשרות לשימוש במילות סמור.
הביטוי "נעשו טעויות" מאפשרת לדובר להכיר בטעות מבלי לזהות את האחראים.
לעיתים משלבים דבר זה יחד עם הקטנה או הכפשה של תיאור נקודת מבט מנוגדת, על ידי הצגתה כ"נטענת" או "לכאורה".
דבר זה כולל את מה שמכונה "שוטר סמנטי", המיוצג על ידי המונח לכאורה.
הדבר מרמז על היעדר בעלות על הדעה, מה שמטיל ספק בדעה המנוסחת.
עם זאת, הקול הפסיבי משמש באופן לגיטימי כאשר זהות השחקן או הסוכן אינה רלוונטית.
למשל, במשפט "דרושים מאה קולות להעברת הצעת החוק", אין עמימות, ולא ניתן או לא מועיל למנות באופן מעשי את הסוכנים,
דוגמה נוספת לשימוש לגיטימי בקול פסיבי היא במאמר בכתב עת מדעי.
כדי שתוצאת ניסוי תהיה שימושית, כל מי שמפעיל את הניסוי צריך לקבל את אותה תוצאה.
כלומר, זהות הנסיין צריכה להיות חסרת חשיבות.
השימוש בקול הפסיבי ממקד את תשומת הלב בפעולות, ולא בסוכן - מחבר המאמר.
עם זאת, כדי להשיג תמציתיות ובהירות, רוב כתבי העת המדעיים מעודדים מחברים להשתמש בקול הפעיל כאשר הדבר מתאים, לזהות את עצמם כ"אנחנו" או אפילו "אני".
ניתן להשתמש בקול האמצעי כדי ליצור רושם מטעה.
"ההגיון אומר שמצבם של רוב האנשים יהיה טוב יותר לאחר השינויים".
"יש חשש גדול שמצבם של רוב האנשים יהיה גרוע יותר לאחר השינויים".
"הניסיון מתעקש שמצבם של רוב האנשים לא יהיה טוב יותר לאחר השינויים".
הטענה הראשונה מדגימה גם סמכות כוזבת, בכך שכל מי שלא מסכים עם הטענה מעלה את חשד שהוא לא הגיוני רק על ידי הצגת התנגדות.
דוגמה נוספת מהפוליטיקה הבינלאומית היא השימוש בביטוי "הקהילה הבינלאומית" כדי לרמוז על תמימות דעים כוזבת.
לשון נקייה – עשויה לשמש כדי לרכך את דעת הקהל ועלולה להטעות.
לדוגמה, פיטורי עובדים עשויים להיקרא "התייעלות", "צמצום מספר העובדים" ו"צמצום".
ז'רגון מסוג זה משמש לתיאור דברים בלשון נקייה.
הצהרות לא הגיוניות או לא רלוונטיות
הצהרות לא רלוונטיות משמש לעיתים בפרסום כאשר ההצהרה מתארת תכונה מועילה של מוצר או שירות המפורסם.
דוגמה לכך היא ידוענים שמעניקים אישור למוצר, ללא קשר אם יש להם מומחיות כלשהי הקשורה למוצר.
לא נובע מכך שהאישור מספק ערובה כלשהי לאיכות או התאמה ללקוח.
לדוגמה, ציון שמוצר "...עכשיו זול ב-20%!" מעלה את השאלה, "זול ממה?" אפשר לומר ש"ארבעה מתוך חמישה אנשים מעדיפים..." משהו, אבל זה מעלה את השאלות של הגודל והבחירה של המדגם, וגודל הרוב.
"ארבעה מתוך חמישה" יכול למעשה לומר שהיו 8% בעד, 2% נגד ו-90% אדישים.
התנצלות ללא התנצלות היא בקשת סליחה שרומזת שהדובר לא עשה שום דבר שאינו בסדר.
לדוגמה "אנחנו מצטערים שזה קרה לך" או "אנו מצטערים שאתה מרגיש ככה".
הכחשה ללא הכחשה היא הצהרה שמעבירה תחושה של הכחשה, בלי שהיא בעצם מכחישה משהו.
לדוגמה, יצרנית של קסדת אופניים שנכשלה בבדיקות בטיחות יכולה להגיד "אנחנו לוקחים את הבטיחות ברצינות", "הבטיחות היא בליבה של כל מה שאנו עושים", בלי שנאמר שהקסדה שלהם באמת בטוחה לשימוש.
בפסיכולוגיה, חמש התכונות הגדולות או מודל חמשת הגורמים ('Big Five Personality Traits') הן חמש תכונות בעלות השפעה ניכרת על אישיות האדם ועל האופן שבו הוא מתנהג.
מודל חמש התכונות פותח על ידי הפסיכולוגים פול קוסטה ורוברט מקריי בשנות השמונים והתשעים.
על פי מודל זה, ניתן לייחס שלל התנהגויות ומאפייני אישיות לחמישה ממדי אופי: מוחצנות, נעימות, פתיחות לחוויות, מצפוניות ויציבות רגשית.
ניתן לאפיין את האדם על ידי מציאת מיקומו בכל אחד מממדים אלו.
מודל חמש התכונות הוא המקובל ביותר כיום בפסיכולוגיית התכונות.
תחילתה של זו בקרל יונג, שהדגיש את ממד המופנמות - מוחצנות ובמחקריהם של גורדון אולפורט, הנס אייזנק וריימונד קאטל , שהוסיפו גורמים נוספים, מקצתם נכללו גם במודל חמש התכונות.
טכניקת ניתוח גורמים, בחינת גורמי-על שעל פיהם ניתן להסביר מגוון רחב של תשובות במבחני אישיות, היא שעומדת בבסיס המודל.
תאוריה זו מבוססת על קשר בין מילים, אך לא על ניסויים נוירופסיכולוגיים.
מוחצנות-מופנמות הוא ציר תכונות המייצג את נטייתו של האדם להפנות אנרגיות כלפי חוץ.
עד כמה הוא נוטה להיות מעורב בחברה, פעלתן, אסרטיבי והרפתקני.
האדם המופנם, בעל הדירוג הנמוך בסקלת המוחצנות, הוא ביישן, שקט וזהיר.
תכונת אישיות המתבטאת בהתנהגות האינדיבידואל אשר נצפית כאדיבות, סימפתיה, שיתוף פעולה, חמימות והתחשבות.
בענף המודרני, פסיכולוגיה אישיותית, נעימות משקפת הבדלים בשיתוף פעולה והרמוניה חברתית של אינדיבידואלים.
לרוב נשים מדורגות גבוה יותר במדד הנעימות ונוטות יותר לשתף פעולה.
מצפוניות (מתורגם גם כמוכוונות או אמינות) אל מול רשלנות מייצגת את נכונות הפרט לעבודה קשה, אחריות, מעשיות ויכולת להתמקד במטרה.
מיקום נמוך פירושו עצלות, חוסר אחריות, הנאה מההווה ורישול.
יציבות רגשית אל מול נוירוטיות מייצגת את יכולתו של האדם להיות רגוע, בעל ביטחון עצמי וקר רוח.
האדם אשר בעל ציון גבוה על ציר תכונות זה יהיה נתון לרגש נחיתות ולהיסטריה וככל הנראה גם אפוף בחרדות.
סמל קולנועי לנוירוטיות נמצא בדמותו של וודי אלן.
הנוירוטיות קשורה במוח לרגש שלילי ולחרדה, ויש המוצאים בה שני רכיבים נפרדים: חרדה ורוגז.
פתיחות מחשבתית / פתיחות לחוויות (Openness to experience)
נמצא שיש מתאם בין פתיחות מחשבתית לבין אינטליגנציה גבישית, כלומר ההיבט של האינטליגנציה המושפע מהסביבה באופן חזק יותר מאשר אינטליגנציה נוזלית, דהיינו המרכיב המולד של האינטליגנציה.
שאלון Neo-Personality Inventory פותח בידי פול קוסטה והנס מְקרֵיי.
השאלון בוחן ששה פנים של כל אחת מחמש התכונות.
לדוגמה: עבור נעימות נבחנים - יושר, אמון, אלטרואיזם (כלומר: זולתנות מסירות והקרבה עצמית), צניעות, רכות ונכונות לציית.
לכל פן מוקדשות שמונה שאלות.
בסך הכול מכיל השאלון 240 שאלות.
על פי התשובות נקבע מיקומו של הנבדק בממדי חמש התכונות.
במחקר לגבי שאלון זה לאורך זמן, נמצא שיש דמיון רב בין האופן שבו מתואר אדם על ידי עצמו לבין האופן שבו הוא מתואר על ידי חבר, או במידה רבה עוד יותר, על ידי בן זוג.
נראה שחמש התכונות הן אוניברסליות במידה רבה.
אף שלא בוצעו מחקרים רבים על תרבויות לא אירופאיות, אלו שבוצעו איששו את המודל.
היו שהציעו להוסיף לגבי בני תרבויות מסוימות ממד אישיות נוסף שיצביע על מחויבותם למסורת התרבותית.
ההנחה היא שהרקע לחמש התכונות הוא ביולוגי במידה רבה.
אמנם תנודה בציוני התכונות היא אפשרית, ורק מעטים יסברו שתכונות אלו יציבות במידה שבה אינטליגנציה יציבה, אך המידה המדויקת שבה רווח שינוי בתכונות שנויה במחלוקת.
מקרי וקוסטה הטעימו את אופיין הביולוגי של התכונות.
הסביבה, לדעתם, באה לידי ביטוי במרכיבי אישיות אחרים: תפיסה עצמית, מטרות ועמדות.
עם זאת, ניתן לספק גם הסבר סביבתי לכך שתכונות הן עקביות למדי: אדם נוטה למצוא עצמו בסביבות המתקפות את נטייתו הראשונית, ודבר זה תורם ליציבות התכונות.
לדוגמה, אדם מוחצן ירבה ללכת למסיבות ולאירועים חברתיים המוניים, ילמד להפיק מהם הנאה רבה ומוחצנותו תתקבע.
נמצאו ראיות לכך שילדים בכורים הם בעלי מוכוונות גבוהה יותר ומוחצנות רבה יותר, ומנגד - אוחזים במיקום נמוך יותר בדירוג נועם ההליכות והפתיחות המחשבתית.
אצל ילדים ניתן להבחין בשבע תכונות מרכזיות.
רק מאוחר יותר, כאשר תתמעט חשיבותה של פעלתנות שאינה בהקשר חברתי, הן יתמזגו לכדי ממד
גם רגזנות ופחדנות אינן זהות אצלם ורק אצל מבוגר הן הופכות לממד אחד של נוירוטיות.
עם תום תקופת ההתבגרות הולך ועולה הדירוג בנועם ההליכות, במוכוונות וביציבות הרגשית ואילו מידת המוחצנות יורדת.
חיסרון שמביאה עמה עליית הגיל הוא ירידה בפתיחות המחשבתית.
קיימים "שילובים מסוכנים": לפושעים אופיינית מוכוונות נמוכה שבאה עם מיקום נמוך בסקלת נועם ההליכות.
מנגד, מוכוונות גבוהה שלצידה יציבות רגשית נמוכה עלולה להתבטא באובססיביות.
יש עבודות הדורשות תכונות אופי מסוימות.
מבדרן יש לצפות בדרך כלל לאופי מוחצן, ומוחצנות חשובה בדרך כלל גם לאנשי ציבור, אם כי היו פוליטיקאים מצליחים שנודעו במופנמותם.
עבודותיהם של סופרים, אמנים וחוקרים דורשות פתיחות מחשבתית גבוהה.
על מודל חמש התכונות נמתחה ביקורת מכיוונים שונים.
יש שטוענים שאין די בחמש התכונות ואחרים סוברים שניתן להסתפק בפחות.
המודל אינו מספק פתרון טיפולי ואין הוא מסביר כיצד תכונות אופי יכולות להשתנות.
עם זאת, ניתן להפיק ממנו תועלת לצרכים שונים, בין השאר: אבחון תעסוקתי ושידוכים.
קשה לראות את המודל כתאוריית אישיות מגובשת.
יש בו תיאור, אך אין בו הסבר.
אין זה ברור, למשל, מדוע רמת הפעלתנות ורמת החברותיות מתחברות יחדיו לגורם אחד - מוחצנות.
המודל מתעלם מהתייחסות למצבים, אין הוא מסביר מדוע בסיטואציה אחת יכול אדם להתנהג באופן השונה מאוד מהתנהגותו במצב אחר.
בעיה מתודולוגית קשה עם המודל היא הסתמכותו הרבה על דיווח עצמי בשאלונים, דיווח שעלול להיות מוטה.
חמש-חתרית הוא השם העברי המודרני של ספינת מלחמה מונעת במשוטים מן העת העתיקה, שנקראה ביוונית πεντήρης (פֶּנְטֶרֵס) ובלטינית quinqueremis (קְוִוינְקְוֶורֶמִיס).
אונייה זו ירשה את מקומה של התלת-חתרית, ויחד עם הארבע-חתרית הצעירה ממנה שימשה ספינת המלחמה הסטנדרטית בציי הים התיכון מסוף המאה ה-4 ועד סוף המאה ה-1 לפנה"ס.
החידוש בחמש-חתרית, זה שהבדיל בינה לבין התלת-חתרית (טריארה) ממנה צמחה, היה הקצאת שני חותרים למשוט במקום חותר יחיד.
המספר "חמש" (פֶּנְטֶה-, קְוִוינְקְוֶוה-) בשמה של האונייה מתייחס למספר החותרים ב"יחידת חתירה" או למספר שורות החותרים שלאורכה.
האונייה הייתה בעלת 90 משוטים בכל צד, המסודרים בשלושה טורים, זה מעל זה.
בכל אחד ממשוטי הטור העליון והטור האמצעי אחזו שני חותרים, ובכל אחד ממשוטי המפלס התחתון אחז חותר יחיד.
יחידת החתירה מנתה אפוא חמישה חותרים, וסך כל החותרים בספינה היה 300 לעומת 170 בתלת-חתריות שקדמו לה.
נשקה של החמש-חתרית היה איל ניגוח, שבלט מקצה השדרית בגובה קו המים לערך.
באמצעותו ניגחה והטביעה את יריבותיה או שברה את משוטיהן ושיתקה את תנועתן.
כמו כן הוצבו על סיפונה חיילי צי, קשתים ואף מכונות קלע, להכרעת האויב בלוחמת סיפונים.
מאז המאה ה-4 לפנה"ס, עם הופעתה של החמש-חתרית ואחר כך של הרב-חתריות הגדולות והכבדות ממנה, הלכה ודחקה לוחמת הסיפונים את תמרוני הניגוח.
לאחר קרב אקטיום (31 לפנה"ס), כשהים התיכון הפך ל"אגם רומאי" ולא נותרו עוד ציים יריבים להתמודד עימם בקרבות סדורים, פינו החמש-חתריות והרב-חתריות האחרות את מקומן לספינות מלחמה קלות ומהירות יותר, המתאימות למשימות שיטור ולחימה בפירטים.
חמרמורת היא תופעה גופנית אשר עלולה להתרחש מספר שעות אחרי צריכה של אלכוהול או ללוקים במחלת תסמונת מבשלה עצמית.
חמרמורת הנגרמת מצריכת אלכוהול מאופיינת בדרך כלל בכמה תסמינים:
כאבי ראש, בחילות והקאות, עייפות, צמא, קושי בריכוז, תגובות מואטות, חרדות, עצבנות יתרה, רגישות גבוהה לאור ולרעש, נדודי שינה, הרגשת דכדוך בלתי פרופורציונלית, צרבת, או הרגשת נפיחות.
הסיבות המלאות לחמרמורת לא ידועות במלואן.
סיבה אחת היא שהחמרמורת נגרמת כתוצאה מהתייבשות שהיא התוצאה של סילוק האלכוהול מהגוף.
האלכוהול מעודד יצירת שתן וכך מביא לאובדן ניכר של מים, דבר הגורם להתייבשות ולתסמינים המתוארים.
ככל שכמות האלכוהול שנצרכה היא גדולה יותר, כך התסמינים חדים יותר וקשים יותר.
ההתייבשות מצידה מביאה לירידה בנפח הנוזל במוח.
סברה נוספת היא שריכוז גבוה של תוצרי פירוק אלכוהול שמקורם בכבד, הנגרם כתוצאה מפירוק כמות גדולה של אלכוהול הוא מהגורמים לחמרמורת.
ישנן מספר דרכים להקטין את עוצמת החמרמורת:
שתייה מרובה של מים (באופן קבוע, ולא במנות גדולות מדי בבת אחת)
אכילה של דברים קלים לעיכול
צריכת אלכוהול באמצעות משקאות דופמין
שונות בתסמינים בין אדם לאדם
תסמיני החמרמורת עשויים להיות שונים מאדם לאדם.
כך, למשל, אנשים מסוימים עשויים לא לחוש בחמרמורת גם לאחר צריכת כמות גדולה של אלכוהול, ואנשים מסוימים עשויים לחוש אותה גם אחרי צריכת כמות קטנה.
בנוסף - אנשים מסוימים עשויים לא להרגיש כאב ראש, ואילו אחרים לא ירגישו רגישות לאור ולרעש.
חמש אבנים הוא משחק המבוסס על הטלת אבן אחת באוויר וביצוע משימות שונות במהלך ההטלה.
זהו כנראה המשחק העתיק ביותר בעולם.
עצמות משחק מתאימות נמצאות במערות פרה-היסטוריות באוקראינה, וכן בכדי חרס ביוון העתיקה.
אפשר לשחק חמש אבנים עם אבנים, זרעים, עצמות.
מקור השם האנגלי, ג'קסטונס הוא מ'צ'קסטונס', אבנים מוטלות לאוויר.
במצרים משחקים בעשרה גלעיני משמש, בהודו הוא מוכר בשם גיטה, ואילו ילדות יהודיות במזרח אירופה שיחקו בחמש עצמות קטנות שכונו ghop bagi.
האביזר היחידי הנדרש למשחק הוא חמש אבנים.
אלו יכולות להיות כל חמישה עצמים קטנים שווי גודל.
אבני משחק מועדפות הן חלוקי נחל, או קוביות מתכת (לרוב – פליז), בגודל 1×1×1ס"מ עם פינות מעוגלות (בראשית המאה ה-20 היו משחקים בעצמות קטנות מרגלי בקר, ובשנות ה-40 בכוכבי מתכת רב-צלעיים המכונים ג'קים).
למשחק קיימות גרסאות רבות, אך העיקרון זהה בכולן.
מטרת המשחק היא להשלים את כל השלבים של זריקת האבנים ותפיסתן, בלי טעות (פסילה).
דרגת הקושי עולה משלב לשלב, שמסתיים כשכל האבנים בכפו של המשחק.
כישלון בשלב כלשהו מעביר את התור למשתתף הבא, כאשר המשתתף הראשון נדרש בתורו לשוב ולבצע את השלב בו נכשל עד שישלימו בלי טעות.
המנצח במשחק הוא זה שהשלים ראשון את כל שלבי המשחק.
בישראל זה כינוי לחמישה עצמים קטנים ומרובעים, המשמשים לסוג של משחק ילדים הדורש זריזות ידיים ומיומנות בזריקה ותפיסה של חמש אבנים.
המשחק מותאם לשחקן יחיד או לזוג שחקנים או יותר.
קיימות גרסאות רבות לזריקת האבנים.
להלן העיקריות שבהן, והסבר כיצד יבוצעו בשלב "ראשון", לאחר שהאבנים נזרקו לרצפה, ובידו של השחקן אבן אחת:
הגרסה הרגילה, בה אופן הזריקה מכונה "ירושלמי" – השחקן המשחק זורק אבן כלפי מעלה, אוסף אבן אחת מהרצפה לכף ידו ותופס את האבן שנזרקה.
גרסה בה אופן הזריקה מכונה "חיפאי" – השחקן המשחק זורק אבן כלפי מעלה, אוסף אבן אחת מהרצפה לכף ידו, ותופס את האבן שנזרקה כאשר כף ידו מופנה כלפי מטה (בצורת "הכפלה").
גרסה בה אופן הזריקה מכונה "מודיעיני''" – השחקן המשחק זורק אבן כלפי מעלה, אוסף אבן אחת מהרצפה, מוחא כף עם שתי ידיו, ותופס את האבן שנזרקה באמצעות מחיאת הכף.
גרסה בה אופן הזריקה מכונה "נתנייתי" – השחקן המשחק זורק אבן כלפי מעלה, אוסף אבן אחת מהרצפה, עושה סיבוב אחד מסביב לאבן שנזרקה כאשר כף ידו מופנה כלפי מעלה, ותופס את האבן שנזרקה.
המשחק מתנהל כך שכל משתתף צריך לעבור את כל שלבי המשחק.
התור עובר עם פסילה, ובתור הבא ממשיך המשתתף מהשלב שבו נפסל, ומתקדם עד לפסילה הבאה.
שלבי המשחק הירושלמי (סגנון "כלב")
המשחק מורכב משלושה שלבים ראשונים ושלושה שלבים מתקדמים.
כל שלב נקרא "קוֹן" (ראשון, שני ושלישי – כולם במלעיל), ובשלבים המתקדמים: "קוֹן הַקָּשֶה" (במלעיל).
מבנה כל קון הוא זהה, פרט לעליית שלב המציינת למעשה את מספרו של הקון.
כל קון מורכב ממבוא ומחמישה שלבים.המבוא כולל ארבעה מהלכים, ראשון, שני שלישי ורביעי (כולם במלעיל).
• ראשון: זורקים בעדינות את האבנים על הרצפה.
בוחרים אבן ומשליכים אותה באוויר, ובזמן שהיא באוויר, אוספים אבן אחת מן הרצפה ותופסים את האבן שנזרקה.
כך ממשיכים ומלקטים מהרצפה אבן אחר אבן בזמן זריקת אבן אחת באוויר.
בזמן כל פעולה (בכל שלבי המשחק) – אסור להזיז אבן שאותה לא אספת.
• שני: כנ"ל, ואולם איסוף האבנים מהרצפה מתבצע בזוגות.
• שלישי: כנ"ל, אך האיסוף מהרצפה הוא שלוש אבנים ביחד, ואחר כך- הנותרת.
• רביעי: לא זורקים את האבנים על הרצפה, אלא מעיפים אבן באוויר, מניחים בזמן מעופה את יתר הארבע על הארץ ותופסים את האבן החוזרת.
זורקים אותה שוב אוספים את כל הארבע מהרצפה, ותופסים שוב את האבן מן האוויר.
[יש הנוהגים לשלב בין שלישי לרביעי: לאחר איסוף שלוש האבנים הראשונות, משליכים את אחת האבנים באוויר.
בזמן שהיא באוויר אוספים את האבן האחרונה, ולאחר מכן, כשהאבן שהושלכה עדיין באוויר, מניחים בחזרה את הארבע שביד, ותופסים בחזרה את האבן שהושלכה.
אחר כך ממשיכים כמו בסוף רביעי הרגיל.
פעולה זו מכונה "מחובר" במלעיל].השלבים לאחר המבוא הם: על היד, קוגלך, החלפות, תקיעות ושער, כאשר לפני כל שלב כזה ישנה הקדמה שנקראת "אחדים ל..", והיא למעשה חזרה על "ראשון" (כך בקון הראשון, וחזרה על שני או שלישי בקונים הבאים בהתאמה).
על היד (מבוטא במילה אחת במלעיל, כשהטעם על הע'): זורקים בעדינות את כל חמש האבנים באוויר, הופכים את כף היד ומנסים שכל האבנים ינחתו על גב היד.
הצלחת – חזור על הפעולה מגב היד לכף היד.
הצלחת להנחית על גב היד רק ארבע אבנים – מותר להעלות את החמישית בעזרת היד השנייה ולהמשיך.
קוּגָלַך: משליכים בעדינות את האבנים על הארץ, בוחרים אחת מעיפים אותה ומלקטים אבן אחת ותופסים את האבן החוזרת, מעיפים את השתיים ואוספים עוד אחת, מעיפים את השלוש ואוספים עוד אחת, ואז את הארבע ואוספים את החמישית.
לסיום מעיפים את כל החמש באוויר, מכים בכף היד ברצפה ותופסים את הארבע בחזרה (פעולה אחרונה זו נקראת פָּאץ').
בקון השני אוספים תחילה שתי אבנים, מעיפים שלוש באוויר ואוספים עוד שתיים, ואז מבצעים פעמיים פאץ', בקון השלישי אוספים תחילה שלוש אבנים מעיפים את הארבע ואוספים את הנותרת, ואז שלוש פעמים פאץ'.
לפני הפאץ' רשאי המשַחֵק להכריז "פאץ' עומד" – ואז אם ייכשל, לא יצטרך בתור הבא להתחיל את שלב קוגלך מההתחלה; יריבו רשאי להקדים אותו בהכרזת "פאץ' לכול", ואז יתהפך המצב.
החלפות (במלעיל): משליכים את האבנים על הארץ, בוחרים אחת מעיפים אותה ומלקטים אבן ושוב תופסים את האבן החוזרת.
כעת מעיפים שוב אבן באוויר ומחליפים את האבן שהרמת באבן אחרת מהרצפה, מבלי להזיז אבנים אחרות, וחוזר חלילה עד להחלפת כל הארבע זו בזו.
כשנוחתת ביד האבן שהוחלפה אחרונה, מעיפים אבן באוויר ומניחים את הנותרת על הרצפה (ותופסים את האבן החוזרת).
לסיום יש להעיף את האבן שבידך, ולאסוף את כל הארבע האחרות בבת אחת מן הרצפה.
(בקון שני אוספים שתים ומחליפים בשתים, ובקון שלישי אוספים שלוש ומחליפים באחת).
תקיעות (במלעיל) : מאגרפים את היד כשכל האבנים בתוכה, מניחים אחת מהן בתחתית האגרוף בין הזרת המקופלת לתחתית כף היד, מעיפים אבן באוויר ו"תוקעים" את האבן שבתחתית האגרוף ברצפה.
כך עם כל שלוש הנותרות – מבלי להזיז אבנים שכבר מונחות על הרצפה, ואז מעיפים את האבן שביד באוויר, אוספים את כל הארבע ביחד ותופסים את האבן החוזרת.
(בקון שני תוקעים שתים – שתים, ובשלישי שלוש ואחת).
[יש הנוהגים לשלב בין החלפות לתקיעות, כשההחלפה מתבצעת תוך תקיעת האבן המוחלפת על הרצפה, ולסיום תקיעה כפולה].
שער: מציבים את האגודל והאמה ביד שאינה המשחקת על הרצפה בצורת קשת, ומשלבים את האצבע מעל לאמה, כך שלא תפריע.
זורקים את האבנים לפני ה"שער" שנוצר, בוחרים אבן ואז משליכים אותה באוויר ומעבירים אבן אחת מתחת ל"שער" לצידו השני ותופסים שוב את האבן.
כך ממשיכים אבן אחר אבן מבלי להזיז אבנים אחרות, ומבלי שהאבנים יתנגשו זו בזו בצידו השני של השער.
(בקון שני מעבירים את האבנים שתיים – שתיים, ובשלישי שלוש ואחת).
עם סיום מעבירים את האבן הנותרת גם היא דרך השער, ומכים ברצפה פעמיים – אות לסיום הקון – פעם באגרוף עומד ופעם בכף יד שטוחה.
יש אפשרות לבחור לאחר מכן אבן מבין החמש שעברו את השער והתפזרו, ולזרוק אותה באוויר ולנסות לאסוף את כל האבנים הנותרות בצידו השני של השער בבת אחת.
אם הצלחת – צברת זכות לתור ממשיך במקרה של פסילה בהמשך.
עם סיום שלושת הקונים הרגילים, מתבצע שלב קריטי הנקרא "אחדים לקון הקשה" – שהוא למעשה "ראשון" פשוט.
פסילה בשלב זה מחזירה את המשתתף לתחילת המשחק.
ישנה גרסה בה "אחדים לקון הקשה" נקראת "תפול בפח" (במלעיל, דגש על ת' ו-ב'), ובה שחקן אחר מקיף באצבעותיו את האבן האחרונה (מהלך זה נקרא "יהלום"), מה שמקשה על הרמת האבן מהרצפה.
קוֹן הַקָּשֶה בשלושת שלביו ("קון ראשון קון הקשה", "קון שני קון הקשה" ו"קון שלישי קון הקשה" – כשמספר הקון והמילה "קשה" – במלעיל), זהה לקונים הרגילים, אלא שבכל פעם שצריך לאסוף שתי אבנים מהרצפה ("שני" אחדים ל..
בקון שני, קוגלך והחלפות וגם בשער) – על המשתתף לשאול את יריביו: "איזה ואיזה?", והם מכתיבים לו איזה שתי אבנים עליו לאסוף ראשונות, תוך ניסיון להקשות עליו ככל האפשר.
כך גם בכל שלב המחייב איסוף שלוש אבנים תחילה – על המשחק לשאול את יריביו: "חוץ מ..?" והם מכתיבים לו איזה שלוש אבנים לאסוף מבין הארבע, שוב תוך ניסיון להקשות.
בנוסף: ב"על היד" תפיסת האבנים מגב היד מתבצעת ב"הכפלה" – היינו, השלכת האבנים מגב היד באוויר ותפיסתן מלמעלה.
כך גם בפאץ' (המכונה בקון הקשה: פאץ' הכפלה).
ב"החלפות" מורה היריב לשחקן איזו אבן יש להחליף בכל פעם, ובשער – איזו אבן להעביר (או איזה ואיזה, או חוץ מאיזו אבן – לפי הקון).
המנצח האולטימטיבי הוא זה שסיים ראשון את קון שלישי קון הקשה.
לפני תחילת המשחק, על מנת לקבוע מי משחק ראשון, מבצע כל משתתף את מהלך "על היד".
מי שמעלה ותופס בחזרה את מספר האבנים הגדול יותר – זוכה ומתחיל ראשון.
ניתן להכפיל את הנקודות הנצברות בשלב זה על ידי "הכפלה" (תפיסת האבנים מגב היד מלמעלה), ואף לשלש ולרבע את התוצאה על ידי תפיסת האבנים מגב היד כך שחלק נתפסות ב"הכפלה" וחלק באופן רגיל (שלא לדבר על הכפלת התוצאה במאה, על ידי תפיסת האבנים לאחר שמניחים אותן על קצה המרפק המורם).
כישלון בביצוע מהלך כלשהו מביא כאמור להעברת התור למתחרה הבא.
כישלון כולל אי תפיסת אבן שנזרקה, אי איסוף האבנים שנדרשו על פי השלב, הזזת אבן שלא היה עליך לאסוף, התנגשות אבנים, ואי ביצוע המשימה הנדרשת (כמו: אי הצלחה להעלות מינימום אבנים על גב היד ב"על היד", אי העברת אבן דרך הקשת ב"שער" וכו').
כישלון המביא לפסילה נקרא: "אבוּד לך".
קיימת גרסה קלה יותר הנהוגה גם בירושלים וגם בשפלה ומיועדת למתחילים ולילדים קטנים, הנקראת: "חתול" (להבדיל מהגרסה הקלאסית שלעיל המכונה "כלב"), ובה במקום להעיף אבן באוויר, מניחים אותה על גב היד ומלקטים את האבנים הנותרות מן הרצפה (מבלי להפיל את האבן שעל גב היד).
לסיום כל מהלך – מעיפים את האבן מגב היד ותופסים אותה בכף היד.
המשחק בגרסה באזור החוף והשפלה
להלן מתוארים שלבי המשחק לפי הגרסה הנהוגה בשפלה ובמקומות אחרים שאינם ירושלים.
בשלב הראשון במשחק עורכים הגרלה של סדר המשתתפים במשחק.
המשחק הראשון אוחז בכף יד פשוטה כלפי מעלה באבני המשחק ומטיל אותן מעלה ואז מנסה לתפוס אותן על גב ידו.
במצב זה, למשחק שלוש אפשרויות לצבירת נקודות:
מאות: המשחק מעיף את האבנים מגב ידו ותופש אותן כשכף ידו מופנית כלפי מעלה.
כל אבן אותה תפס ערכה מאה נקודות.
אלפים: המשחק מעיף את האבנים מגב ידו ותופש אותן כשכף ידו מופנית כלפי מטה.
כל אבן שתפש שווה אלף נקודות.
מיליונים או הכפלות: המשחק מעיף את כל האבנים לבד מאחת כלפי מעלה ובעודן באוויר משליך גם את האבן האחרונה כלפי מעלה.
לאחר מכן, עליו לתפוס מספר מרבי של האבנים שהעיף תחילה כשכף ידו מופנית כלפי מטה, ולאחר מכן, בתנועה נפרדת, את האבן האחרונה.
כל אבן שתפש שווה מיליון נקודות.
אם לא נתפשו לפחות שתי אבנים, בהן זו שהושלכה מאוחר יותר, אין המשחק זוכה בנקודות.
תפישת "מיליונים" דורשת מיומנות וזריזות ידיים ניכרת.
כדי להביא לכך שהאבן האחרונה לא תועף עם האחרות, יש למקמה על האמה, אחוזה בין האצבע המורה לקמיצה.
אין חשיבות לדירוג בנקודות, כל עוד נשמר העיקרון שבין סוגי התפיסה יש הפרש של פי עשרה לפחות.
כאשר המשחק אינו משלים את כל השלבים ב'שלב' כלשהו הוא נדרש לשוב ולבצעו מן ההתחלה.
ראשון (שמות כל השלבים נהגים תמיד במלעיל: רי-שון) – המשחק משליך את האבנים על הרצפה, זורק אחת מהן כלפי מעלה, ובעודה באוויר הוא נדרש לאסוף באותה יד אחת האבנים המפוזרות על הרצפה ואז לתפוס את האבן שהעיף קודם לכן.
כששתי אבנים בידו, המשחק חוזר על הפעולה – משליך אבן באוויר ואוסף אבן נוספת.
הוא ממשיך כך פעמיים נוספות, עד שכל האבנים מצויות בכפו.
שני – המשחק נדרש לחזור על התהליך הקודם, אך תוך איסוף של שתי אבנים בכל פעם.
שלישי – המשחק נדרש לחזור על התהליך, תוך איסוף אבן אחת בתחילה ואחר כך שלוש אבנים בבת אחת.
רביעי – המשחק מבצע את התהליך כמו בשלב "ראשון".
בסיומו, כשכל האבנים בידו, הוא זורק אבן אחת כלפי מעלה, מניח את כל האבנים שנותרו בידו על הקרקע (בפאץ') ואז תופס את האבן שהעיף.
כעת, הוא משליך את האבן מעלה פעם נוספת, מלקט שוב את כל האבנים שהניח ואז תופס את האבן שזרק.
חמישי – המשחק זורק אבן אחת, אוסף אבן המונחת על הרצפה ואז תופס את האבן שזרק.
לאחר מכן, הוא זורק אבן אחת כלפי מעלה שוב, מלקט אבן אחת ומשמיט מכפו אבן אחרת.
לאחר שלוש פעמים בהן מבוצע תהליך זה, המשחק זורק אבן אחת, אוסף במהירות את כל האבנים, ואז תופס את האבן שנזרקה.
שישי – השחקן יוצר 'גשר' בידו באמצעות פישוק האגודל מצד אחד והאצבע והאמה משולבות מצד שני.
הוא משליך ארבע מהאבנים לפני ה'גשר' ואז זורק אבן למעלה, מעביר אבן אחת מתחת ל"גשר" לעברו השני, ותופס את האבן שנזרקה.
לאחר העברת כל האבנים, השחקן מרים את ה'גשר' (כלומר, את ידו), זורק אבן, אוסף את כל האחרות, ותופס את האבן שנזרקה.
בגרסה הפשוטה של המשחק, הוא מסתיים בנקודה זו.
משחקים מתקדמים, ממשיכים לשלבים הבאים.
שבת – המשחק חוזר על שלב ההגרלה, במטרה להגיע למספר הרב ביותר של נקודות.
דרישות הניקוד הן לפי החלטת המשחקים, כאשר מקובל בדרך כלל כי צבירת מספר גדול במיוחד של נקודות תזכה את המשחק בדילוג על אחד השלבים הבאים.
עיוור – חזרה על השלבים "ראשון" עד "שישי", כאשר עיני המשחק עצומות בעת זריקת האבן.
כיס – המשחק יוצר 'כיס' באמצעות כף יד קמוצה למחצה הקרובה לחזה, ובעת זריקת אבן כלפי מעלה הוא אוסף אבן אחרת לתוך ה"כיס".
כשארבע אבנים מצויות ב"כיס", הוא נדרש לזרוק את החמישית, לאסוף את האבנים מהכיס בידו השנייה, ולתפוס את האבן שנזרקה.
כוכב – המשחק משליך ארבע אבנים על הקרקע ומניח כף יד פשוטה שפניה כלפי מטה.
כעת הוא זורק אבן כלפי מעלה ואז נדרש להחליק אבן אחרת על הקרקע אל בין אחת מאצבעות ידו הפשוטה.
כשכל ארבע האבנים הוחלקו למקומן בין אצבעותיו הוא נדרש להרים את כף ידו, בלי שאף אחת מהאבנים תישמט (לעיתים, גם להפוך את ידו לצד השני) ואז הוא מורשה להניח את ידו על הרצפה ולאפשר לאבנים להישמט ממנה.
לאחר מכן, עליו להשליך שוב את האבן החמישית ובעודה באוויר לתפוס את כל האבנים שעל הקרקע ואז לשוב ולתפוס את האבן שנזרקה.
תמנון''' – השלב האחרון, בו המשחק מניח את היד כך שרק קצות האצבעות מונחות על הקרקע, ובמהלך זריקת אבן הוא מנסה להעביר אבן אחרת מבעד למרווחים שבין אצבעותיו, בכל פעם בין שתי אצבעות שונות, כך שבסיום מונחות כל האבנים תחת כף היד.
לסיום יש להשליך את האבן החמישית, ללקט את כל האבנים ולתפוס אותה, להשליך שוב את האבנים, ואז לאסוף אותן שוב ולתפוס את האבן החמישית.
חמש מגילות הוא הכינוי לחטיבה של חמישה ספרים המופיעים, על פי נוסח המסורה, בחלק הכתובים של התנ"ך.
במרבית המהדורות הנדפסות, מקומו של קובץ זה הוא מיד לאחר שלושת ספרי אמ"ת (איוב, תהילים ומשלי).
הקובץ כולל את הספרים: שיר השירים, רות, איכה, קהלת ואסתר.
בספרות חז"ל, הכינוי "מגילה" מיוחד, בדרך כלל, למגילת אסתר.
גם שמה של מסכת המשנה העוסקת בדיני פורים וקריאת מגילת אסתר קרויה "מסכת מגילה".
בתלמוד הירושלמי, ספר איכה מכונה "מגילת קינות".
עם זאת, קובץ מובחן בפני עצמו של חמש מגילות איננו נזכר בספרות חז"ל ואף אינו קיים במשפחת נוסחי המקרא של תרגום השבעים.
אזכורו הראשון של קובץ מגילות כזה נמצא במסכת סופרים, אך (ברוב המהדורות) שם כולל קובץ זה ארבעה ספרים בלבד, ללא ספר קהלת.
מחזור ויטרי הוא המקום הראשון בו אנו מוצאים חמש מגילות מכונסות יחד, אותן חמש הכלולות בקובץ זה עד ימינו אלה.
בשאלת סדרן של חמש המגילות, בתוך משפחת נוסח המסורה עצמה קיימות שתי שיטות:
בכתביהם של בעלי המסורה ובכתבי היד הספרדיים בעקבותיהם, הסידור הוא כרונולוגי ונעשה על פי התיארוך המסורתי של זמן כתיבת ספרים אלה:
מגילת רות – על פי עדותה, מתארת את תקופת השופטים וכתיבתה מיוחסת במסורת לשמואל הנביא.
מגילת שיר השירים ומגילת קהלת – מיוחסות שתיהן לשלמה המלך.
מגילת איכה – מקוננת על חורבן בית ראשון ומיוחסת לירמיהו הנביא.
מגילת אסתר – מתארת את גלות פרס ומיוחסת למרדכי היהודי ולאסתר המלכה.
בכתבי היד האשכנזיים ובדפוסים, מסודרים ספרים אלה על פי שיקולים ליטורגיים – סדר קריאת המגילות בבית הכנסת במהלך השנה העברית המתחילה בחודש ניסן:
שיר השירים – נקראת בחג הפסח.
רות – נקראת בחג השבועות.
איכה – נקראת בצום תשעה באב.
קהלת – נקראת בחג הסוכות.
אסתר – נקראת בחג הפורים.
בעקבות צורת סידור זו, ישנם דפוסים בהם צורפו המגילות לחומשי התורה השונים, בהתאם לזמן קריאתם במעגל השנה.
מבחינה הלכתית, רמת החיוב של קריאת המגילות השונות איננה זהה ולא כל קהילות ישראל נהגו לקרוא את כל המגילות במועדים הנזכרים.
קריאת מגילת אסתר בפורים היא הקריאה היחידה שתיקנו חכמים.
יש אף המונים את מצוות קריאת מגילת אסתר בפורים כאחת משבע מצוות דרבנן.
שנייה לה בתפוצה ובתוקף היא קריאת מגילת איכה בתשעה באב.
כל קהילות ישראל נהגו לקרוא את איכה לאחר תפילת ערבית בליל הצום, ויש שאף קוראים אותה למחרת, לאחר תפילת שחרית.
ויש שקוראים אותה לפני התפילות.
לגבי מנהגי קריאת שלוש המגילות הנוספות, התמונה ברורה מעט פחות: נראה שהמנהג לקרוא את שיר השירים בפסח הוא הנפוץ ביותר.
אזכור מנהג זה במסכת סופרים, וכן פיוטים ארצישראליים קדומים לפסח המבוססים על שיר השירים מהווים עדות לקיומו של מנהג זה כבר בתקופת הגאונים הן בארץ ישראל והן בבבל.
כמו כן, נוהגים בחלק מהקהילות לקרוא אותה כל ערב שבת.
במקום הרביעי עומדת מגילת רות שגם קריאתה נזכרת במסכת סופרים.
המנהג לקרוא את מגילת קהלת בסוכות הוא המנהג הנפוץ פחות מבין חמש המגילות ויש קהילות שאינן קוראות ספר זה כלל.
גם מקורו של מנהג זה איננו ודאי, אם כי נראה שגם הוא נוסד בתקופת הגאונים.
גם בשאלת הקשר בין המגילות למועד קריאתן, נראה כי הקשר המובהק ביותר הוא באשר למגילות אסתר ואיכה אשר תוכנן מעיד בבירור על הקשר ההדוק למועד הקריאה.
תשעה באב מציין את תאריך החורבן והגלות עליהם מקוננת המגילה ואילו מגילת אסתר מתארת את הרקע וההסבר לייסודו של חג פורים.
באשר לשלוש המגילות הנוספות, ניתנו כמה הסברים שונים.
חלק מההסברים ביקשו למצוא קשר נקודתי כלשהו בין המועד למגילה, קשר הנרמז בתוכנן של המגילות, חלקם מעניק הסבר רעיוני יותר וחלק מההסברים מבקש לתת נימוק מערכתי יותר לכמה מהמגילות יחד.
באשר לקריאת שיר השירים בפסח, אחד הטעמים המבוססים יותר מסביר כי הסיבה לקריאה היא משום שבחג זה נהוג ממילא לקרוא שירות רבות (שירת הים, שירת דוד, שירת הלל המצרי ועוד).
כמו כן, על פי פירושו האלגורי של שיר השירים, עוסקת המגילה בקשר האירוסין בין עם ישראל ואלוהיו – תהליך שביטויו ההיסטורי במסורת היהודית הוא ביציאת מצרים.
מלבד רמזים דרשניים שונים (כמו הפסוק "לסוסתי ברכבי פרעה"), דברי הדוד "כי הנה הסתיו עבר, הגשם חלף הלך לו" מרמזים להפסקת בקשת הגשמים בחג הפסח.
הסבר חקלאי נוסף הוא בכך שמגילת שיר השירים כולה מלאה בתיאורים אביביים ובכך נמצאת הולמת את חג האביב – פסח.
גם למנהג קריאת מגילת רות בחג השבועות ישנו הסבר חקלאי.
הרקע החקלאי המצטייר במגילה הוא של תקופת הקציר – "בימי קציר חיטים", תקופה המקבילה לזו של חג השבועות.
כמו כן, חג השבועות נקבע גם כחג מתן תורה, והמגילה מתארת את התגיירותה של רות וקבלתה עול תורה ומצוות.
הסבר חשוב נוסף שניתן הוא בכך שמגילת רות מייחסת את דוד המלך, שעל פי המסורת נולד ונפטר בחג השבועות, לרות המואביה ולבועז.
הקשר בין מגילת קהלת לחג הסוכות מטושטש יותר ופרשנים שונים ניסו לקשור בין תוכן המגילה לחג – דוד אבודרהם, בהתבססו על מדרש חז"ל, הציע כי הפסוק "תֶּן-חֵלֶק לְשִׁבְעָה, וְגַם לִשְׁמוֹנָה" () רומז לחג סוכות ושמיני עצרת ומזהיר על דיני תרומות ומעשרות את העוסקים באסיף.
ה'מגן אברהם' מציע הסבר שונה וכותב כך: "ובסוכות קהלת מפני שהם ימי שמחה וכתוב בקהלת 'ולשמחה מה זו עושה'".
הסבר מערכתי יותר מתבסס על דברי ר' יונתן על שלמה המלך במדרש שיר השירים רבה: "כשאדם נער – אומר דברי זמר (-שיר השירים), הגדיל – אומר דברי משלות (-משלי), הזקין – אומר דברי הבלים (-'הבל הבלים אמר קהלת')".
מעגל החיים המתואר במדרש קיים גם במעגל השנה.
על פי הסבר זה, בחג האביב המסמל את ימי הנערות, קוראים את מגילת שיר השירים ובחג האסיף, המקביל לתקופת הזקנה, קוראים את ספר קהלת העוסק בסופו ותכליתו של האדם – "סוף דבר הכול נשמע, את האלוהים ירא ואת מצוותיו שמור כי זה כל האדם".
דרשנים ביארו, כי חג הסוכות הוא חג האסיף, יש חשש שתזוח דעתו של האדם עליו, לכן תיקנו את קריאת קהלת ובשל דברי המוסר שבה.
בכל קהילות ישראל נהגו לקרוא את מגילת אסתר מתוך מגילת קלף ולברך על קריאה זו.
בעקבות דברי מסכת סופרים, נהגו חלק מהקהילות לברך גם על קריאת יתר המגילות את ברכת "על מקרא מגילה" וברכת "שהחיינו" (אותה אין מברכים על קריאת איכה, מאחר שהברכה מיועדת לדברים שמחים).
מנהג זה קיים בחלק מקהילות האשכנזים עד ימינו, ובעיקר אצל אלו הנוהגים לפי הגר"א.
חמש המגילות מוטעמות במערכת הטעמים הנהוגה בכל ספרי התנ"ך (למעט ספרי אמ"ת בהם קיימת מערכת שונה).
מאחר שחמשת הספרים הללו הם מהספרים ששימושם הציבורי הוא הגדול ביותר, התפתח, במרבית העדות, אופן נגינה מיוחד של טעמים אלה, בשונה מאופן נגינת הטעמים בספרי התורה והנביאים.
בחלק ממסורות הקריאה קיים דמיון באופן קריאת חמש המגילות וההבדלים ביניהן הם בחילופי סולמות או בשינויים אחרים – בהתאם לתוכן המגילה.
באופן זה, קריאת מגילת אסתר נעשית במנגינה חגיגית יחסית לעומת קריאת איכה הנעשית בנעימה נוגה.
מגילת שיר השירים היא סדרה של שירי אהבה בין בני זוג המכונים "דוד" ו"רעיה".
המגילה עשירה במטפורות ובדימויים שונים הנוגעים לתיאורי אהבה וטבע.
זו גם אחת הסיבות האפשריות למנהג לקרוא אותה בפסח, חג האביב.
במסורת חז"ל נתפרשו שירים אלה באופן אלגורי כמשל ליחסי עם ישראל ואלוהיו.
במסורת הנוצרית מופיע פירוש אלגורי דומה, הרואה במגילה דימוי ליחסי ישו והכנסייה הנוצרית.
מגילה זו פותחת במילים "שיר השירים אשר לשלמה", ולכן ייחסה המסורת את חיבורה לשלמה המלך.
אמנם, המסורת מייחסת לחזקיה וסיעתו (שחיו כמאתיים שנה לאחר שלמה) את עריכת המגילה.
מגילת רות היא הקצרה ביותר בין חמש המגילות והיא מתארת את סיפורה של רות המואביה שחזרה עם חמותה נעמי, משדה מואב לבית לחם.