tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מזעור הרכיבים מאפשר ייצור משולב של המערכות המופעלות ומערכות הבקרה בשבב אחד וחסכון מקסימלי באנרגיה.
פיתוח זה מאפשר יצור מחשבים, "סמארטפונים" או כל מכשיר אלקטרוני מתקדם, מערכות מדיה, תעבורה אווירית, מכוניות מודרניות, שליטה במערכות החשמל והמים ואפילו הפעלה של לוויינים.
מדד פרמינגהם (Framingham Risk Score) מבוסס על נתונים שנאספו בארצות הברית במסגרת מחקר מעקב שמבוצע באוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטאות נוספות בבוסטון אחר 5,209 תושבי העיירה פרמינגהם במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית.
המחקר החל בשנת 1949 ונמשך למעשה עד היום (כיום נחקרים צאצאי הנבדקים הראשונים).
פרמינגהם נבחרה למחקר עקב נטיית תושביה שלא לעזוב אותה - תנאי חשוב למחקר שנפרש על פני עשרות שנים.
המדד מחשב את הסיכון לתחלואה קרדיו-וסקולרית לעשר שנים קדימה לצורך ניבוי הסיכון לאירועי לב בקרב בוגרים בגילי 70-35 בריאים וללא תסמינים לבביים וכן את סיכון התחלואה הכללית במחלות לב וכלי דם – לרבות תעוקת חזה, שבץ מוחי, מחלת עורקים היקפית ואי ספיקת לב.
המדד מבוסס על נוסחה המשקללת מספר משתנים: גיל, מין (זכר), ערכי כולסטרול בדם, רמות HDL, לחץ דם סיסטולי, סטטוס עישון בהווה וטיפול בתרופות ליתר לחץ דם.
סיכון מוגדר נמוך אם הוא קטן מ-10%, בינוני כשהוא בין 10% ל-20% וגבוה כשהוא עומד על 20% ומעלה.
מחלות עם סיכון שווה ערך למחלת לב כלילית (CHD)
לחלק מהחולים ללא CHD ידוע, קיים סיכון לאירועים קרדיווסקולריים הדומה לזה של חולים עם CHD ידוע.
לחולים כאלה מתייחסים כבעלי סיכון אקוויוולנטי ל-CHD ויש לטפל בחולים אלו כאילו מדובר ב-CHD ידוע.
מקבילי סיכון ל-CHD הם חולים עם סיכון לפתח אירוע לבבי (MI) בתוך 10 שנים או מוות כתוצאה מאירוע כלילי של מעל 20%.
מדובר בעיקר על צורות קליניות שונות של מחלה טרשתית.
המחלות עם סיכון שווה ערך למחלת לב כלילית הן:
מחלת לב כלילית קלינית (CHD).
מחלת עורקים קרוטידית סימפטומטית (CAD).
מפרצת אבי העורקים של הבטן (AAA).
אל עאדל באדר א-דין סולמיש (1272, קהיר - 1291, קונסטנטינופוליס) שמו המלכותי: אלמלכ אלעאדל בדר א-דין סֻלאמש (ערבית: الملك العادل بدر الدين سلامش) היה סולטאן ממלוכי של מצרים בשנת 1279.
סולמיש בנו של הסולטאן ביברס ואחיו הצעיר של הסולטאן ברקה .
בגיל 7, בתמיכת קלאון, נבחר למלא את מקום אחיו כסולטאן.
שלט כמאה ימים בין 8 באוגוסט עד 27 בנובמבר 1279. בימיו העוצר היה קלאון, שתמך בבחירתו אך כשצבר מספיק כוח הדיח אותו.
לאחר הדחתו נשלח סולמיש למצודת כרכ, שם כבר שהה אחיו.
ב-1286 הותר לו לחזור לקהיר, אך כעבור 5 שנים הסולטאן החדש ח'ליל בן קלאון הגלה אותו לקונסטנטינופוליס, שם נרצח.
אמו שמרה על גופתו, ובשנת 1297 בתקופה הסולטאן לג'ין היא הועברה למצרים, שם נקברה בבלקרפה בקהיר.
סולם רוסי-פורל הוא סולם סייסמי המעריך את העוצמ הסיימית של רעידת אדמה באמצעות השפעתה על תחושתם של בני אדם ועל מבנים.
הסולם פותח בשנת 1873 על ידי הסייסמולוג האיטלקי מיקלה דה רוסי (Michele Stefano Conte de Rossi, 1834–1889), ופיתוח מקביל נעשה בעזרתו של הלימנולוג השווייצרי פרנסואה-אלפונס פורל (François-Alphonse Forel, 1841–1912).
הסולם – שנקרא על שם שני מפתחיו – הוצג בשנת 1886.
בסולם זה – שהניח את היסוד לסולמות העצימות שפותחו אחריו – נעשה שימוש עד לפיתוחו של סולם מרקאלי.
סולם רוסי-פורל מורכב מ-10 דרגות עצימות:
דרגה הגדרה מאפיינים I מיקרוסייסמית נרשמת באמצעות סייסמוגרף יחיד או סייסמוגרפים מאותו דגם, אך לא באמצעות סייסמוגרפים מדגמים אחרים.
הרעידה מורגשת על ידי צופה מנוסה.
II קלושה במיוחד נרשמת באמצעות סייסמוגרפים מדגמים שונים.
מורגשת על ידי מספר זעום של אנשים המצויים במנוחה.
III קלושה מאוד מורגשת על ידי מעט אנשים המצויים במנוחה.
חזקה דיה להיות ניכרת אם היא ממושכת.
IV קלושה מורגשת על ידי אנשים בתנועה.
הפרעה לחפצים נעים: חלונות, דלתות, תקרות סדוקות.
V מתונה מורגשת על ידי כולם.
הפרעה לרהיטים, צלצול של חלק מהפעמונים.
VI חזקה למדי מעירה אנשים ישנים.
נברשות מתנדנדות, עצירת שעונים, עצים ושיחים מתנועעים.
אנשים מבוהלים יוצאים מתוך מבנים.
VII חזקה חפצים לא מקובעים מושלכים, נפילת טיח, צלצול פעמוני כנסיות.
VIII חזקה מאוד נפילת ארובות, סדקים בקירות.
IX חזקה במיוחד הרס חלקי או כולל של מבנים.
X קיצונית אסון כללי, הריסות, הפרעת שכבות מסלע, סדקים בקרקע, מפולות סלעים בהרים.
סולם פריגיש הוא סולם מוזיקלי פופולרי במוזיקה היהודית, היוונית, הטורקית, הערבית ובפלמנקו.
שמו המקובל של הסולם בתאוריית המוזיקה הוא "Harmonic Minor 5th Below", או "דומיננט פריגי".
בחזנות ובחסידויות מזרח אירופה מוכר המודוס כ"אהבה רבה שטייגער" או "פריגיש שטייגער", על שם נעימה חזנית ישנה על תפילת אהבה רבה.
במוזיקה המזרחית שמו הוא "מקאם חיג'אז", על שם חג'אז שבערב הסעודית.
במוזיקת הג'אז נהוג לכנותו ספאניש ("סולם ספרדי") או ג'יואיש סקייל ("סולם יהודי").
הסולם הוא למעשה סולם מינור הרמוני המבוסס על הדרגה החמישית של הסולם.
שמו ניתן לו בשל היותו מבוסס על מודוס פריגי, שגם בו ההפרש בין הדרגה הראשונה לשנייה הוא חצי טון אך בפריגיש הדרגה השלישית מוגבהת בחצי טון.
מבנה זה של הסולם יוצר כאמור מרווח של טון וחצי (סקונדה מוגדלת/טרצה קטנה) בין הצליל השני לצליל השלישי, שהוא מרווח שנשמע זר וחריף לאוזן, במיוחד כשהוא מופיע עם פתיחת הסולם.
הסולם נחשב לסוער, ומבטא רגשות שמחה ועצב מהולים יחד.
מבנה הסולם הוא חצי טון, טון וחצי, חצי טון, טון, חצי טון, טון, טון.
למשל: לה, סי במול, דו דיאז, רה, מי, פה, סול, לה.
שירים רבים בעולם היהודי ובמוזיקת הכליזמר מבוססים על סולם זה, בין המפורסמים שבהם נמנה הניגון הבה נגילה (המילה "נגילה" בפתיחת השיר מורכבת מצלילים בהפרש של טון וחצי, המאפיין ה"מזרחי" של הסולם), שיר השיירה, וכן ניגונים חסידיים רבים, ובהם "ני'ה זשטורצ'י חלפצי", "צמאה", "ארבע בבות" והרבה מניגוני חסידות חב"ד.
סוֹלָן בבלט קלאסי הוא רקדן בלהקת הבלט שנמצא דרגה מעל הקור דה בלט, אך דרגה לפני סולן ראשון ורקדן ראשי.
רקדנים בדרגה זו מציגים לרוב ריקודי ביצירות הבלט, אך לא יגלמו את הדמויות הראשיות או המרכזיות.
חלק מהסולנים יגלמו תפקידים משניים בבלט, כמו מרקוציו מהבלט רומיאו ויוליה או אחת הפיות מהבלט היפהפייה הנרדמת.
לפעמים הסולנים יהיו ממלאי מקום לתפקידים מרכזיים בבלט (התפקידים שבדרך כלל יגלמו הסולנים הראשונים או הרקדנים הראשיים).
בבלט, סוֹלָן רִאשׁוֹן הוא רקדן בלהקת בלט, דרגה אחת מתחת לרקדן ראשי.
בדרך כלל, רקדנים בדרגה זו מגלמים תפקידי סולו רבים, כמו הסולנים, אך חובקים רפרטואר עשיר יותר ומקצועיות יתרה.
בנוסף, הסולן הראשון ייחשב לרקדן המתאים ביותר לגלם תפקיד של רקדן ראשי בהיעדרו או בתקופת החלמה מפציעה, שאינה נדירה כלל בעולם המחול הקלאסי.
סולמית יקרה (שם מדעי: Epitonium scalare) הוא מין של חילזון ימי טורף בסוג סולמית (אפיטוניום) שבמשפחת Epitoniidae (סולמיים, אפיטוניים) בענף חלזונות עילאיים.
השם העממי האנגלי של החילזון, "Precious Wentletrap" ("קונכיית מדרגות ספירליות יקרה"), נובע מהצורה הייחודית של הקונכייה שלו - קונכייה מגדלית סלילית שלאורכה שורת טבעות או צלעות מעגליות העוטפות את פיתולי הקונכייה.
בשל יופייה ונדירותה הפכה קונכייה זו למבוקשת ויקרה מאוד, ולכן הקידומת Precious - יקר.
חילזון זה נפוץ באזור האוקיינוס ההודי ומערב האוקיינוס השקט, בעיקר בים סוף (הים האדום), חופי מדגסקר ודרום אפריקה וסביב האיים של פיג'י ויפן.
החילזון לא נצפה עד כה בחופי ישראל, אולם קיימים בהם מינים אחרים בני הסוג סולמית, כגון סולמית סתומה Epitonium lamellosum, הדומים לו באופן כללי.
הסולמית שייך לענף חלזונות עילאיים, אך יש מחלוקת האם לשייכו לענף הבן Sorbeoconcha או לענף הבן Hypsogastropoda.
הקונכייה שלו נחשבת ליפה ומרשימה במיוחד, והיא אחת הגדולות במשפחת הסולמיים, שמכונים גם Wentletraps.
גודלה נע בין 25 ל-72 מילימטר, כך שהקונכיות הגדולות יכולות להגיע למעל 7 סנטימטר באורך.
צבע הקונכייה הוא לבן עד קרם בהיר.
צורתה מגדלית סלילית ופיתוליה תפוחים ועגולים, ואינם חופפים.
לפרט בוגר יש בדרך כלל 6–9 פיתולים.
לאורך ציר הפיתול משובצות במרווחים אחידים טבעות לבנות (מעין צלעות מעגליות) העוטפות את פיתולי הקונכייה ומחזקות אותה.
צלעות טבעתיות אלה מאפיינים את המשפחה והעניקו לה את שמה העממי: ונטלטרפ - Wentletrap, בהולנדית: wendeltreppe, שפירושו "מדרגות לולייניות" או "מדרגות ספירליות".
גם השם העברי "סולמית" מקורו בטבעות אלה המזכירות שלבים של סולם ספירלי המתפתל לאורך הקונכייה.
הסולמית חייה על קרקעיות חול וטין בתוך הים, תזוזתה מועטה מאוד ומלבד גיחות תקופתיות לאכילה ורבייה, רוב הזמן היא מחופרת בסמוך לטרף שלה - בעלי חיים ישיבים (כלומר, כאלה הקבועים במקומם), בעיקר בני מערכת הצורבים (אלמוגים ושושנות-ים).
רוב מיני הסולמית מתמחים בטריפת שושנות-ים ומנהלים איתן יחסים של טפילות חיצונית.
הם מתחפרים לידן ופעם בכמה זמן יוצאים ממחבואם וניזונים מהן.
הסולמית שולפת חדק ארוך מאוד (אורכו מגיע לעיתים לפי 4 מאורך הקונכייה), מפרישה חומרים משתקים ומרדימים, ובעזרת המשננת חותכת זרוע משושנת-הים ובולעת אותה וכן תולשת בשר מגוף שושנת-הים ואוכלת אותו.
הסולמית מקפידה לא להרוג את שושנת-הים שממנה היא ניזונה (הפונדקאית) אלא רק לפצוע אותה על מנת שתוכל לאכול ממנה שוב ושוב.
מינים שונים של סולמית ניזונים גם מחלקים אחרים בשושנת-הים.
יש מינים של סולמית שמתמחים באכילת שושנת-ים ממין מסוים וביניהם לבין שושנות-הים מתנהל מרוץ חימוש כימי, שכן הסולמיות מפתחות חסינות לתאים הצורבים של שושנות-הים.
אצל הסולמית קיימת דו-מיניות עוקבת: היא מתחילה את חייה כזכר וכשהיא גדלה ומתבגרת היא הופכת לנקבה.
הנקבות גדולות פי 3 מהזכרים.
לא ברור עדיין כיצד הזכר מפרה את הנקבה, אך אחרי שהיא הופרתה, הנקבה מטילה כ-100 כמוסות בלילה בסמוך לפונדקאית.
כל כמוסה מכילה כ-250 ביצים מוקפות בחלמון.
מן הביצים בוקעים וליגרים זעירים שחיים במשך כחודש בפלנקטון, ואז שוקעים לקרקעית ומתגלגלים לגרסה קטנה של הצורה הבוגרת.
הם גדלים מהר בתחילת חייהם ולא מפסיקים לגדול עד יום מותם.
סולנודון היספניולי (שם מדעי: Solenodon paradoxus) הוא מין של אוכל חרקים ממשפחת הסולנודוניים האנדמי לאי היספניולה שבאיים הקריביים.
הוא המין השני בגודלו מבני סדרתו, לאחר קרובו - סולנודון קובני.
אורכו של הסולנודון 49–72 ס"מ ומשקלו עד 800 גרם.
הוא בעל פרווה זהובה־בהירה עם אף מוארך ורוד וחשוף משיער עם זיפי שפם בקצהו, זנב ארוך וורוד ואוזניים ועיניים קטנות.
הוא מזכיר במראהו את בני משפחת הטנרקיים.
הוא מצוי בטבע רק באי היספניולה ובכמה איים קטנים ברפובליקה הדומיניקנית.
Solenodon paradoxus paradoxus - נפוץ בצפון הרפובליקה הדומיניקנית
Solenodon paradoxus woodi - נפוץ בקצה הדרומי של הרפובליקה הדומיניקנית ובמזרח האיטי.
יצור זה חי לבדו, פעיל בלילות על הקרקע ובין הענפים הנמוכים וניזון ממגוון מאכלים הכולל: פירות, שורשים, פירות יער וחרקים אך גם מבשר של לטאות, עופות קטנים ואפילו מכרסמים קטנים.
הוא קוטל אותם עם טפריו ועם הארס החזק שלו.
סולמית סתומה (שם מדעי: Epitonium lamellosum) הוא מין חילזון ימי טורף בסוג סולמית (אפיטוניום) שבמשפחת Epitoniidae (סולמיים, אפיטוניים).
חילזון זה נפוץ בים התיכון וניתן למצאו גם בחופי ישראל.
הקונכייה שלו נחשבת ליפה ומרשימה, וגודלה כ-30 מילימטר.
צלעות טבעתיות אלה מאפיינים את המשפחה והעניקו לה את שמה העממי: ונטלטרפ - Wentletrap, בגרמנית: wendeltreppe, שפירושו "מדרגות לולייניות" או "מדרגות ספירליות".
סולנה היא פלטפורמת בלוקצ'יין ציבורית מבוססת קוד פתוח הפועלת בשיטות מערכת הוכחת סיכון ומערכת הוכחת היסטוריה לצורך השגת קונצנזוס במסחר וביצוע של עסקאות בין עמיתים, הרצת אפליקציות ויישומים מבוזרים ופריסת חוזים חכמים.
הרשת ממונעת על ידי המטבע המבוזר סול (SOL) שהוא אמצעי התשלום המקובל באקו-סיסטם שלה, ומסוגלת להגיע עד לעומס עבודה של כ-710 אלף עסקאות בשנייה.
היא נוסדה ב-2017 בידי מעבדות סולנה בסן פרנסיסקו ועלתה לאוויר לראשונה באפריל 2019, וכיום מנוהלת בידי קרן סולנה המבוססת בז'נבה.
הפלטפורמה נוצרה כפתרון טכנולוגי לבעיות המוכרות ברשתות הבלוקצ'יין של ביטקוין ואתריום, הדורשות זמן המתנה ארוך בביצוע עסקאות או עמלות תשלום גבוהות עבור קיצורו.
הפלטפורמה קרויה על שם עיירת חוף קטנה בשם סולנה ביץ' או חוף סולנה הנמצאת צפונית לסן דייגו, בה התגוררו ונהגו לגלוש מייסדיה, אנטולי יקובנקו, גרג פיצג'רלד וסטפן אקרידג', בזמן שעבדו בקוואלקום.
הפרויקט נוסד ב-2017 בידי מעבדות סולנה ובהובלתו של אנטולי יקובנקו, מהנדס תוכנה אשר עבד קודם לכן בקוואלקום ובדרופבוקס, יחד עם שותפיו אריק ויליאמס, גרג פיצג'רלד וסטפן אקרידג', במטרה להקים פרוטוקול מבוזר חדש ונטול הבעיות האופייניות לרשתות הבלוקצ'יין של ביטקוין ואתריום, קרי גביית עמלות שירות גבוהות וזמן המתנה רב בביצוע עסקאות.
מטבע הפלטפורמה החל להיסחר ב-7 באפריל 2020 על ידי חברת בינאנס, אשר הודיעה על תוכנית הזנק מיוחדת בה יוכלו להשתתף לקוחותיה ולזכות במטבעות חדשים מתוך מאגר האצה בשווי חמשת אלפים דולרים.
ביממה החולפת זינק ערכו של המטבע ביותר מ-300 אחוזים, וכעבור מספר חודשים נפתח מסחרו גם אצל חברת הבת של בינאנס הפועלת בארצות הברית.
חברת FTX פרסמה הודעה בחודש יולי על כך שבחרה לבנות על גבי הרשת של סולנה את פרויקט סירום, שוק למטבעות מבוזרים וכלים פיננסים המשתמש בטכנולוגיית הבלוקצ'יין החדשה של סולנה בכדי לעבד עסקאות במהירות תוך גביית עמלות מינימליות.
כמו כן הודיעה החברה כי תשיק את מטבע סולנה בזירת המסחר שלה ב-27 ביולי ותפתח בהגרלה לסוחרים בו עם סיכוי לזכות בטסלה סייברטראק וב-10,000 מטבעות שיחולקו על ידי אירדרופ.
כעבור מספר חודשים הודיעה חברת אוקיאקס על פתיחת קמפיין חלוקת פרסים בשיטת אירדרופ בסך 20,000 מטבעות סולנה, ועל הקמת בריכת נזילות להפקדת מטבעות סולנה אשר תחלק בין משתתפיה מטבעות טתר בשווי 40,000 דולר, וזאת לרגל הקמת השותפות החדשה בין שתי החברות והשקת המטבע בזירת המסחר שלה.
רשת שיתוף המוזיקה אודיוס הכריזה על הצטרפותה לשורות האקו-סיסטם של סולנה ב-29 באוקטובר, ומסרה כי במהלך השנה הבאה תעזוב את רשת POA עליה היא בנויה ותפתח בתהליכי הקמת תשתית על גבי הבלוקצ'יין החדש.
רשת אודיוס מספקת שירות לאמנים המבקשים להעלות את תוכנם בצורה מתועדת וחתומה על גבי הבלוקצ'יין, ונחשבת לאחד הפרויקטים הבולטים ביותר הבנויים על סולנה.
חברת המסחר האמריקאית קוינבייס פרסמה ב-20 במאי 2021 ציוץ בחשבון הטוויטר שלה על כוונתה להשיק את מטבע סולנה על קוינבייס פרו, פלטפורמת המסחר שלה עבור סוחרים מקצועיים, וגרמה למחירו לזנק ל-49 דולר.
המטבע החל להיסחר בזירה הפומבית של החברה לאחר חודשיים.
כעבור חודש הודיעה חברת קראקן על כוונתה להשיק את המטבע בפלטפורמה שלה.
המטבע החל להיסחר ב-17 ביוני עם פתיחת הרשאות הפקדה ומשיכה, וכן צבירת ריבית שנתית בתשואה של 6.5 אחוזים.
כמו כן פתחה החברה בשוקי מסחר עבור מטבע סירום, שהוא אמצעי התשלום המקובל של פרויקט סירום הנבנה כשנה לפני כן על סולנה.
לאחר שנרשם עומס כבד בכמות העסקאות שבוצעו על גבי הרשת ב-14 בדצמבר, קרסה הרשת למשך יום שלם והובילה ירידת ערך של חמישה אחוז במטבעה.
כמות העסקאות שהצטברה הייתה כ-400 אלף בשנייה, אף על פי שבספר הלבן של הפרויקט נטען כי הרשת מסוגלת לעמוד בעומס של עד כ-710 אלף עסקאות לשנייה.
המאמתים לא הצליחו להגיע לקונצנזוס והרשת עמדה להתפצל, אולם אותחלה והושבה לסדרה כעבור יום.
במהלך כנס שהתקיים ב-8 בנובמבר בליסבון הודיע מנכ"ל מעבדות סולנה אנטולי יקובנקו על הקמת שותפות חדשה עם חברת התוכנה ברייב במטרה לשלב את טכנולוגיית הבלוקצ'יין של סולנה בדפדפן שלה.
העיתונאית ג'ואנה אוסינגר מסוכנות הידיעות בלומברג תיארה ב-2 בדצמבר 2021 את סולנה כ"יריבה אפשרית לאתריום בטווח הארוך" וזקפה לזכות הרשת את מהירות עסקאותיה הגבוהה והעמלות הזולות שהיא גובה.
מאוחר יותר באותו החודש הודיעה חברת אופרה כי החל מ-2022 יתמוך הארנק הקריפטוגרפי שלה במטבע הסולנה, נתון אשר עשוי להעיד על מרוץ אפשרי בינה לבין מתחרתה ברייב בנוגע לשילוב טכנולוגיית הבלוקצ'יין בתוכנות לקוח.
מעבדות סולנה הכריזו על השלמת אירוע מכירת מטבעות פרטי שהתרחש ביוני 2021 בהובלת חברות ההשקעות אנדריסן הורוביץ ופוליצ'יין קפיטל, בו גייסה סכום בסך כ-314 מיליון דולר שבכוונתה להשקיע בפיתוח אפליקציות ויישומים מבוזרים על הבלוקצ'יין שלה.
כדורסלן העבר מייקל ג'ורדן הודיע בדצמבר 2021 על כוונתו לבנות יחד עם בנו ג'פרי פלטפורמת Web 3.0 על גבי הבלוקצ'יין של סולנה, בה יוכלו ספורטאים וחובבי אתלטיקה לגלוש ולשוחח איש עם רעהו.
הפלטפורמה תיקרא בשם Heir Inc ותשיק מטבע מבוזר משלה על גבי הרשת.
ההשקעה הראשונית לפרויקט הגיעה מידי ת'רייב קפיטל, אולם משקיעים נוספים הם גם חברת סולנה ונטורס, וכן מספר אנשי מפתח מענף הכדורסל כגון לונזו בול מקבוצת השיקגו בולס, ויליאם וסלי, סגן נשיא קבוצת הניו יורק ניקס, והיזם אלכסיס אוהניהן.
הגברת הראשונה של ארצות הברית לשעבר מלאניה טראמפ פרסמה באותו החודש את תוכניותיה להקים פלטפורמה לאסימונים חסרי תחליף על רשת סולנה בעזרת חלפנית המטבעות Moonpay.
נציג מקרן סולנה מיהר להגיב ואמר כי החלטתה של הגברת הראשונה הייתה עצמאית ואינה נובעת בשום צורה מיוזמות או כוונות כלשהן המקושרות לסולנה.
הבלוקצ'יין של סולנה (SPL) הוא פלטפורמה המשיגה קונצנזוס על ידי שילוב של מערכת הוכחת סיכון ומערכת הוכחת היסטוריה.
משתמשים המפקידים את מטבעות הסולנה שברשותם כערבות ובכך שמים אותם "בסיכון" הופכים למאמתים או לצמתים (Nodes), כלומר הם רשאים לאשר עסקאות שנעשות בין מחזיקי המטבע ומצטברות לתוך מאגר משותף.
כל העסקאות נספרות בסדר אחיד באמצעות שעון המוטמע בבלוקצ'יין ובכך נוצרת פונקציית זמן או היסטוריה המאפשרת לקבוע מתי בוצעה עסקה מסוימת ביחס לאחרת.
המאמת הראשי (המנהיג) מוציא לפועל את כלל העסקאות ומעביר אותן לידי המאמתים, אשר מוציאים אותן לפועל בשנית ובכך למעשה מגשימים את תכליתם.
ברגע שכמות העסקאות שאומתו מגיעה לגודל מסוים נוצר בלוק חדש.
דמות המנהיג מתחלפת בכל פעם באמצעות רוטציה.
משתמשים המפקידים את נכסיהם עשויים להפוך למאמתים או לשליחים.
המאמתים נחוצים על מנת לעבד עסקאות שמתרחשות ברשת, ובכדי לקבל את תפקידם הם נדרשים לסכן כמות גדולה של מטבעות.
מאחר שלא כל המשתמשים יכולים להרשות לעצמם ערבות בסדר גודל כזה, ניתנה להם האפשרות להפוך לשליחים על ידי הפקדת נכסיהם עבור מאמת לבחירתם.
אין זה אומר כי המאמתים מקבלים חזקה על כספי השליחים, אלא שתהליך בחירת המאמתים אינו מושפע אך רק מסכום הכסף אשר מונח על הכף, וכי גם לתמיכתם של שאר העמיתים ברשת יש משקל.
מטבע הפלטפורמה נקרא גם הוא סולנה או בקיצור סול (SOL) ומשמש למסחר, גביית עמלות בגין ביצוע עסקאות, והפקדות ערבות וסיכון.
כמות המטבעות המקסימלית היא 511,013,553 כאשר מטבעות חדשים מגיעים לידי המאמתים והשליחים בתמורה לתמיכתם ברשת.
המטבע נסחר במרבית הבורסות וזירות המסחר, ונחשב לאחד הנכסים המובילים ביותר בשוק.
על רשת סולנה בנויים יותר מ-800 יישומים, אפליקציות, שירותים, מטבעות מבוזרים ושותפויות.
פרוטוקול מבית חברות אפ טי אקס ואלמידה ריסארצ' המאפשר לזירות מסחר לקצר את זמן העסקאות שלהן ולהפחית את העמלות הכרוכות בביצוען.
הפרויקט ממונע על ידי מטבע הבית שלו (SRM) ומסוגל ליצור אינטגרציה בין מטבעות ERC-20 ונכסים הבנויים על בלוקצ'יין האתריום ובין אלו המושתים על זה של סולנה.
פלטפורמת הזרמת מדיה המבקשת להשיב את השליטה ביצירות המוזיקה לידי יוצריהן.
השירות מאפשר לאמנים להעלות מוזיקה המתועדת ונחתמת על גבי הבלוקצ'יין.
הפרויקט ממונע על ידי מטבע הבית שלו (AUDIO).
סולם קינסי, הנקרא גם סולם הדירוג ההטרוסקסואלי-הומוסקסואלי, מתאר את הנטייה המינית של אדם על סמך החוויה או התגובה של האדם בזמן נתון.
הסולם בדרך כלל נע בין 0, כלומר הטרוסקסואל בלבד, ל-6, כלומר הומוסקסואל בלבד.
בדוחות קינסי, צוין גם "X", אשר הצביע על "אין מגע או תגובה סוציו-מינית" (א-מיניות).
אלפרד קינסי, היוצר של סולם קינסי, ידוע בתור "אבי המהפכה המינית".
סולם קינסי נוצר על מנת להדגים כי מיניות אינה מתאימה רק לשתי קטגוריות קפדניות: הומוסקסואל והטרוסקסואל.
במקום זאת, קינזי האמין שהמיניות נזילה ונתונה לשינוי לאורך זמן.
במקום להשתמש בתוויות חברתיות-תרבותיות, קינסי השתמש בעיקר בהערכות התנהגות על מנת לדרג אנשים על הסקאלה.
סולם הדירוג הראשון של קינזי כלל שלושים קטגוריות שייצגו שלושים מקרים שונים, אם כי בסולם הסופי שלו יש רק שבע קטגוריות.
למעלה מ-8,000 ראיונות נערכו במהלך המחקר שלו.
הסולם לא מתייחס אם הם "מזדהים" כהטרוסקסואלים, ביסקסואלים או הומוסקסואלים.
הוא כתב כי "יש להכיר בכך שהמציאות כוללת פרטים מכל סוג ביניים, השוכנים ברצף בין שני הקצוות ובין כל קטגוריה וקטגוריה בסולם".
על אף שהסוציולוגים האמריקאיים, מרטין ס.
ויליאמס, כתבו שבאופן עקרוני אנשים המדורגים בין 1 ל-5 יכולים להיחשב כביסקסואלים, קינסי לא אהב את השימוש במונח זה כדי לתאר אנשים שעוסקים בפעילות מינית עם זכרים ונקבות כאחד, אלא במובן הביולוגי המקורי שלו כהרמאפרודיט.
יתר על כן, אף על פי שדרגת X הנוספת הייתה משמעותה "אין מגע או תגובה סוציו-מינית" (א-מיניות), הפסיכולוג האמריקאי, ג'סטין ג'יי.
להמילר, קבע כי: "הסיווג X של קינסי הדגיש חוסר התנהגות מינית, בעוד שהסיווג המודרני ההגדרה של א-מיניות מדגישה חוסר משיכה מינית.
ככזה, סולם קינסי עשוי שלא לתת סיווג מדויק של א-מיניות."
סולנהופיה (שם מדעי: Solnhofia) הוא סוג של זוחל קרוב לצבים, אשר התקיים בתקופת היורה העליון.
הסוג תואר בידי החוקר גפני ב-1975 על בסיס שרידים שנמצאו בגרמניה.
בסוג זה ישנם 2 מינים: Solnhofia parsonsi שתואר ב-1975 ו-Solnhofia brachyrhyncha שתואר ב-2020. המין הראשון ידוע משרידים מאובנים של גולגולת ולסת חלקית מתצורות זולהופן שבבוואריה.
ממצאים לא שלמים נוספים התגלו בשווייץ ובבוואריה וכנראה שגם בצרפת, מה שמראה על שכיחותו של המין באירופה במשך היורה העליון.
בשנת 2020 תואר מין נוסף, Solnhofia brachyrhyncha שבשוויץ.
זוחל זה למרות דמיונו לצבי הים המודרניים היה קשור למשפחה הנכחדת Eurysternidae, אליה הופנה על ידי החוקר Anquetin ועמיתיו ב-2017. משפחה זו הייתה חלק מהקבוצה טסטודינטה, ממנה התפצלו הצבים המודרניים.
צב זה התקיים במימי היורה וכנראה שחי בדומה לצבי ים מודרניים, ניזון מיצורי ים קטנים ונטרף בתורו בידי זוחלים ימיים גדולים כמו הפליוזאורוס.
סולם ריכטר – מידת רעש, מידת אדם הוא ספר ביוגרפי מאת סוזן הָאף, אודות הסייסמולוג והפיזיקאי צ'ארלס ריכטר, ממציא הסולם הראשון למדידת גודלה של רעידת אדמה – סולם ריכטר.
ריכטר נולד בשנת 1900 באוברפק הכפרית, בסמוך לסינסינטי שבאוהיו ארצות הברית, למשפחת מהגרים מגרמניה.
הסבא רבא שלו היגר בשנת 1848 מבאדן באדן לארצות הברית.
קטנותו וילדותו הצעירה עברו עליו בחוות סבו שבאוברפק.
על ידי פיתוח הסקאלה הנושאת את שמו, צ'ארלס ריכטר לא רק המציא את מושג המגניטודה כמדד לגודל רעידת אדמה, הוא הפך את עצמו ללא פחות ממילה מוכרת ששגורה בפי הבְּרִיות בשימוש יום-יומי.
הוא נשאר הסייסמולוג היחיד שסביר להניח שאדם מחוץ למעגלים מדעיים צרים, יזהה את שמו, אך מעטים מבינים את סולם ריכטר עצמו, ומעטים עוד יותר הבינו את האיש.
בהסתמך על עושר המסמכים שהשאיר אחריו ריכטר, כמו גם עשרות ראיונות עם משפחתו ועמיתיו, סוזן אליזבת הָאף, סייסמולוגית וגאופיזיקאית בעצמה, לוקחת את הקורא עמוק לתוך סיפור חייו המורכב של ריכטר, ומציבה אותו בהקשר של התקשרויותיו המשפחתיות והבינאישיות, הקריירה האקדמית שלו, וההיסטוריה של הסייסמולוגיה.
בין עמיתיו היה ריכטר ידוע כאדם שמקפיד מאוד על פרטיותו, מתעניין בלהט ברעידות אדמה ורודף פרסום.
הוא היה נודיסט נלהב ואיקונוקלסטי והתעסק בשירה.
אפילו מקורביו לא היו מודעים לכך, שהוא נאבק ליישב צורך עז ומתמשך בביטוי אמנותי עם תחומי העניין המדעיים שלו, או שיחסיו המתוחים לכאורה עם אשתו היו יותר לא שגרתיים, אך גם חזקים ממה שהם ידעו.
יתר על כן, הם מעולם לא הבינו שחסרונותיו הידועים, אולי היו אפילו תוצאה של הפרעה נוירולוגית עמוקה.
בביוגרפיה זו, סוזן הָאף שוזרת את סיפורי חייו של ריכטר עם ההיסטוריה של חקר רעידות אדמה וסייסמולוגיה.
בכך היא מאירה את עולם מדעי כדור הארץ עבור הקורא ההדיוט, כפי שסילביה נסאר הביאה את עולם המתמטיקה לחיים בנפלאות התבונה.
"באביב 1981 מלאו לי (למְחָבֶּרֵת) עשרים שנה; צ'ארלס ריכטר ציין שנה קודם לכן את יום הולדתו השמונים.
כסטודנטית לתואר ראשון באוניברסיטת ברקלי, בחרתי בהתמחות בגאופיזיקה – עם עניין ספציפי בסייסמולוגיה – בדיוק כפי שצ'ארלס ריכטר חמק מהתחום הספציפי שלו, והיה לאחר מכן לאחד ממאורותיה הבהירים ביותר במשך כמעט חצי מאה.
ריכטר בילה את השנים האחרונות לחייו הרחק, לא רק מהעין הציבורית, אלא במידה רבה גם הרחק מעיני אלה שהכירו אותו.
אף פעם לא הייתה לי הזדמנות לפגוש אותו; הוא מת ב-30 בספטמבר 1985, ללא ילדים, ללא קרובים כמעט שהיו מוכרים לו".
לאחר תקופת פוסט דוקטורט בניו יורק, בשנת 1992, הצעת עבודה במכון הגאולוגי של ארצות הברית בפסדינה, החזירה את המחַברת לקליפורניה.
כאן המסלול המקצועי שלה חפף עם ריכטר, לפחות במרחב: משרדי ה-.U.S.G.S בפסדינה נמצאים בקאלטק – הקמפוס, ממש מעבר לרחוב והבניין ששיכן את המעבדה הסייסמולוגית מאז 1974.
במהלך שנותייה במכון הגאולוגי של ארצות הברית, הפכה לדבריה לחלק מהמורשת של הסייסמולוגיה התצפיתית, ששורשיה מגיעים ישירות לצ'ארלס ריכטר ועמיתיו – חלוצי תחום הסייסמולוגיה המודרנית.
לעיתים הייתה פורסת סייסמומטרים ניידים לתיעוד רעידות עוקבות ורעידות אדמה אחרות.
סייסמומטרים הדומים לאלה הניידים הראשונים שעמיתיו של ריכטר תכננו, ושהוא עצמו פרס לאחר רעידות האדמה הגדולות בדרום קליפורניה.
היא ניתחה סייסמוגרמות שנרשמו בשני הסייסמוגרפים הניידים וברשת הניטור הקבועה, האחרונה גם היא "צאצא" ישיר של ההתפתחויות שפּוּתחו על ידי צ'ארלס ריכטר ועמיתיו.
המחברת ממשיכה לתאר את המשותף לה ולריכטר, לרבות התשוקה לכתיבת מאמרים פופולריים וספרי לימוד על רעידות אדמה, ובאקראי אמרה לעמית, שהיא מתקשה להבין כיצד עד כה, לא נכתבה כל ביוגרפיה עליו.
בהדרגה היא מספרת, כיצד אט אט נכבשה על ידי הרעיון שהיא תכתוב את הביוגרפיה שלו, רעיון שכאשר חוותה את היקף המסמכים אודותיו ושלו בארכיון קאלטק, השתכנעה שאכן היא תהיה זו שתכתוב אותה.
פרק ראשון: גודל הבעיה (עמ' 1–8)
הָאף פותחת את הספר בתיאור רצף רעידות האדמה הגדולות ביותר שנרשמו עד כה בארצות הברית.
רעידות האדמה, שהתרחשו באזור ניו מדריד שבמדינת מיזורי, בשנים 1811 ו-1812, ואשר כולן היו במגניטודה משוערת של יותר מ-8. רעידות האדמה הללו התרחשו, באזור לא אופייני, בזה של מרכז היבשת, ולא לאורך הגבולות בין לוחות טקטוניים, כפי שקורה ברוב של מעל 96% מרעידות האדמה על פני כדור הארץ.
מול האירועים הללו מציבה הָאף את רעידת האדמה המפורסמת ביותר בקרב האמריקאים, היא רעידת האדמה שהרסה את סן פרנסיסקו בשנת 1906, ומציגה בפני הקוראים מסקנה, שכל אחת מהרעידות של ניו מדריד הייתה גדולה יותר מהרעידה הזו, גם אם מספר הנפגעים בסן פרנסיסקו היה גדול בסדרי גודל.
הספר הוא לא רק על רעידות האדמה והסולם המודד את גודלן, כי אם גם על האיש ריכטר כאדם פרטי, כמו גם על מערכת היחסים שלו עם העולם, כולל עמיתיו המקצועיים.
אדם בודד, שהתחיל וסיים את חייו המקצועיים באותה מעבדה, במכון הטכנולוגי של קליפורניה – Caltech.
פרק שני: השנים המכוננות (עמ' 9–24)
ילדותו של ריכטר באזור כפרי במדינת אוהיו אינה ממש ברורה בכל הקשור לקיומו של אביו (שמו אינו רשום בתעודת הלידה שלו), וכך גם לגבי דודנים אלה ואחרים.
הוא גדל בילדותו בצִילָן של האם, שחינכה אותו בחינוך ביתי ולא בבית ספר, ואחותו למחצה (אם משותפת).
חלק לפחות מקרוביו מצד אביו, היו שייכים לכת האימיש באוהיו.
הוא היה ילד חלוש ונמוך למדי, לאחר שסבל ממתקפת כולרה כבר בגיל 15 חודשים.
הסב, אבי אימו, היה דמות דומיננטית במשפחה, שבשנת 1909 העביר אותה ללוס אנג'לס.
המשפחה הגרעינית מנתה את הסב, האם, האחות הבכורה וריכטר עצמו.
הסב הזדקן, ולפי עדותו של ריכטר, אמו ואחותו "שלטו" בחייו הצעירים.
בבית הספר הציבורי בלוס אנג'לס , קשה היה לריכטר להסתגל, ללא ניסיון קודם בלימודים מסודרים בבית ספר.
הוא היה חלש במתמטיקה, אך התעניין מאוד באסטרונומיה, וערך תצפיות ששלח לאגודה של אסטרונומים חובבים.
רעידות אדמה לא משכו את תשומת לבו, בין השאר גם מאחר ששני העשורים הראשונים של המאה ה-20 התאפיינו במיעוט רעידות אדמה בדרום קליפורניה.
לאחר שאמו רשמה אותו ב-1912 לבית ספר שליד אוניברסיטת דרום קליפורניה, השתפרו ציוניו משמעותית, ובמיוחד בשפות זרות.
התעניינותו המוגברת באסטרונומיה, הביאה אותו ללימודי פיזיקה, וב-1920 סיים תואר ראשון באוניברסיטת סטנפורד, שם סיימה אחותו תואר ראשון באנגלית שנתיים לפניו, והייתה כנראה אחת הסיבות שריכטר בחר באוניברסיטה זו.
הוא המשיך לתואר שני בסטנפורד, אך חזר הביתה לאחר שנה בעקבות בעיות פסיכוטיות.
לאחר שנה התאושש, וקיבל מישרה אקדמית במכון הטכנולוגי החדש בפסדנה – קאלטק, במקביל להמשך לימודים לתואר שני במכון, שלא היו חפים מבעיות נפשיות שעליהם כתב גם ביומנו.
חלק גדול מבעיותיו הנפשיות קשורות ביחסיו עם אמו, והעדר דמות גברית בסמוך לו.
הדמות התומכת בחייו הצעירים היא אחותו, מרגרט רוז ריכטר, שבה יעסוק הפרק הבא.
מרגרט, אחות בכורה, דעתנית ומשכילה באופן חריג, חיה עם אמה באותו בית, וכשריכטר נישא ב-1928 לאשתו ליליאן, גם הוא בחר לחיות באותו בית.
לפי דיווחו של ריכטר עצמו, הוא עשה בכך טעות, מכיוון שאשתו הייתה "קצת פרועה ולא יציבה באותה תקופה", אמו לא הבינה אותה, ואחותו החמירה את המצב "עם הצעות עוינות תמידיות".
כמו אחיה היא סבלה מבעיות פסיכוטיות, בעיקר מפרנויה וגם מסכיזופרניה, וטופלה על ידי אותו פסיכיאטר (ד"ר מוריארטי) שטיפל באחיה.
הָאף מקיימת דיון, על בסיס כתיבת השירים של מרגרט ומסמכים נוספים של אחיה, אודות מהות הבעיות הפסיכוטיות (שלהּ), ומקורן: אלצהיימר הנובעת מגנטיקה, או מתזונה לא מאוזנת.
מרגרט נפטרה ב-6 באפריל 1979. היא כנראה סבלה מטרשת עורקים מוחית, לפחות בחמש השנים האחרונות לחייה.
פרק רביעי: רותמים את הסוסים (עמ' 36–50)
לאחר רקע קצר על קאלטק, מספרת הָאף שהגעתו למכון, בשנת 1917, של הפיזיקאי מאוניברסיטת שיקגו רוברט מיליקן (שבהמשך יזכה בפרס נובל), גרמה לריכטר להפסיק את עבודתו, ולהתחיל את לימודיו שם לתואר שני.
ריכטר הושפע מאוד מפיזיקאי אחר שפקד את המכון, פאול אפשטיין , והוא זה שהדריך למעשה את ריכטר בעבודת הגמר שלו, הגם שהנושא לעבודה הוצע על ידי מיליקן – "עבודת המשך, על אטום מימן עם אלקטרונים מסתובבים" ("Further work on a hydrogen atom with spinning electrons").
בהמשך הפרק מתעכבת הָאף על יחסו של ריכטר לנשים, אהבה, אך בעיקר בהקשר לדיון באשר לקבלת נשים ללמוד ולחקור בקאלטק, כשהיא מסתמכת על קטעים מיומנו, מכתבים ומסמכים אחרים שכתב, כשחלקם שירים שנהג לכתוב.
היומן שלו מסתיים ביום 8 יוני, 1928 בציון העובדה שהוא Ph.D .
שנה קודם לכן, ב-1927, זומן ריכטר לרוברט מיליקן, למעבדה הסייסמולוגית המתהווה שחיפשה לשכור עוזר מחקר במשרה חלקית עם רקע בפיזיקה.
ריכטר נשאל אם הוא מעוניין?
חלק נכבד במערך ההתלבטויות שלו אם לקבל את ההצעה, היה השיקול שכך הוא יכול להישאר בקאלטק, ובסביבת הנוחות שלו מבחינת המגורים.
למעשה זו הייתה הפעם הראשונה שריכטר החל להתעניין בסייסמולוגיה.
פרק חמישי: חקר רעידות אדמה (עמ' 51–61)
אומנם סיפורו של ריכטר הוא סיפור חקר רעידות האדמה (מעתה ואילך, עקב ריבוי השימוש במונח זה, להלן: רע"א בלשון רבים ויחיד כאחד) בדרום קליפורניה, אך כשהוא נכנס לתחום זה, הסצנה של החקר הזה כבר נפתחה, והיא ראשית חקר רעידות האדמה בדרום קליפורניה, שבה יש להתחיל.
הָאף חוזרת לרעידות אדמה היסטוריות בארצות הברית בכלל, ובניו מדריד, מיזורי (שאותן תיארה בפרק הראשון) בפרט.
לעת סיום המאה ה-19, למבינים בדבר, היה ברור שלקליפורניה חלק נכבד בהתרחשותן ותפוצתן של רעידות האדמה ביבשת.
תרמה לכך רעידת האדמה המשמעותית של הייוורד בשנת 1868 שסיפקה טלטלה חברתית, מכה בלב מרכז כלכלי מתפתח!
מחד מדענים הזהירו מעמידות נמוכה של מבנים בפני רעידות אדמה, אך מאידך בעלי אינטרסים כלכליים, אחרי: 2 עשורים של הבהלה לזהב; הפיתוח המואץ; והגידול באוכלוסייה; נטו להמעיט ואף להסתיר מסקנות קשות.
מכאן עוברת הָאף לתיאור הרעידה הגדולה של 18 באפריל 1906, שמכיוון שעיקר הנזק נגרם מדליקות, אותם גורמים שהמעיטו בחומרת הסיכון מרע"א בקליפורניה, המשיכו לטעון לכך, שהבעיה היא באש המתפשטת ולא בעמידות המבנים בפני מה שהיום אנו מכנים תאוצת הקרקע המקסימלית (PGA).
פעילותו הנמרצת של ה-CGS הביאה לכך שהקונגרס העביר את האחריות לניטור רע"א וחקירתן מלשכת מזג האוויר ל-CGS וכך היה עד שנת 1965. הארי או.
ווד (שמוזכר במוטו של תחילת הפרק), הקים בשנת 1910 את המעבדה הסייסמולוגית הראשונה של המדינה שהחלה לפעול באוניברסיטת ברקלי, בהנחיית המחלקה לגאולוגיה של האוניברסיטה.
מאוחר יותר, היה ווּד פעיל בהקמת המעבדה הסייסמולוגית בקאלטק, ועל כך נכתב בפירוט בספר על ההיסטוריה של המכון הטכנולוגי של קליפורניה, שנקרא "בית הספר של מיליקן".
בולטת במיוחד תרומתו של ווּד בפיתוח סייסמומטר ווּד-אנדרסון החדשני, שנחשב אמין, קומפקטי, ואפילו נייד, אך גם לכך גורסת הָאף בסיום הפרק, שתרם לגיוסו של ריכטר, למדע הסייסמולוגיה.
קְרֶסְגִי הוא שם המעבדה הסיסמולוגית שנבנתה בקאלטק.
במהלך השנים הראשונות של המעבדה, הסייסמומטר של ווּד-אנדרסון קבע במהירות את הסטנדרד לתיעוד של רעידות אדמה מקומיות.
בשנת 1926 החלה המעבדה בפרויקט שיתופי, עם חטיבת הגאולוגיה של קאלטק, להתקנת הרשת הראשונה של תחנות ניטור רעידות אדמה ברחבי דרום קליפורניה.
יעברו עוד שש שנים, עד שלהארי ווּד ולצוות שלו תהיה רשת של שישה מכשירים כדי להתחיל להשתמש ברשומות מהמכשירים האלה, כדי להפיק עלון (בולטין) רגיל.
הישג נוסף למעבדה היה מַדֵי המתח (strainmeters) שהוגו בניוף פיתח.
הָאף מתעכבת גם על תרומת אנשי הדת הישועים שטיפחו תחנות סייסמוגרפיות ברחבי העולם, ובראשם האב הישועי האמריקאי ג'יימס ב.
הָאף מתארת את ההליכים המייגעים לקליטת ורישום האותות מהסייסמומטרים במעבדה, ובתהליך האיסוף המייגע של הרישומים מהתחנות ברחבי קליפורניה, אך זאת בצד חיי חברה תוססים של צוות המעבדה.
עוד מתארת הָאף את הגלגולים השונים שעברה המעבדה מהמבנים הראשונים, למבנים חדשים יותר, והניסיונות להימנע מ"רעשים תרבותיים" שמפריעים לרישום האותות (סיגנלים) שמתקבלים במעבדה.
הפרק מתחיל בתיאור סדנאות וסיורים מקצועיים של צוות המעבדה ואורחים, לאזורי המקטעים (סגמנטים) השונים של העתק סן אנדראס.
זה המונח המקובל ובמיוחד אלה שמציגים ביטוי של קריעה על פני השטח מרעידת האדמה של שנת 1906. במעבדה הצטברו נתונים רבים שחיכו לאנליזות, ורוברט מיליקן וצוותו נטו למצוא את הפתרון לבעיה אצל בֶּנוֹ גוטנברג, ולא אחר.
גוטנברג הגיע לסדנאות מגרמניה, והיה גם על הכוונת של אוניברסיטת הרווארד.
הצעת מינוי רשמית נשלחה לגוטנברג בינואר 1930, והציעה לו פרופסורה מלאה בגיאופיזיקה ומטאורולוגיה בקאלטק.
לאחר משא ומתן בעניין השכר, שהועלה ב-20% ביחס להצעה הראשונית, אישר גוטנברג בן ה-31, ואחד הסייסמולוגים המוערכים ביותר בעולם, את ההצעה ביוני 1930, ובספטמבר הגיע לפסדינה עם אשתו ו-2 ילדיו.
מלבד העניין המקצועי בקליפורניה, עובדת יהדותו של גוטנברג, החלה להוות גורם שלילי בקידומו ושרידותו המדעית בגרמניה, וכן ההיפר אינפלציה הנוראית בגרמניה, שהשפיעה דרמטית על רמת החיים של המשפחה.
כל אלה דחפו את גוטנברג לזרועות קאלטק.
המוטו של הפרק הזה, "מתכתב" יפה עם הטענה שמופיעה בפרק החמישי, שמספר גורמים אינטרסנטיים, טרחו להפיץ המְעָטַה ברמת הסיכון הנובעת מרעידות אדמה בקליפורניה.
רעידת האדמה הראשונה שריכטר חש כבוגר התרחשה בסנטה ברברה בשנת 1925 .
בתים עם מסגרת עץ באזור הצליחו להתגבר על הרעידות בצורה טובה יחסית, אך רעידת האדמה גבתה מחיר כבד בהרבה, במבנים המסחריים באזור מרכז העיר.
הרעד הורגש (באופן חלש) עד ווֹטסוֹנְוִויל מצפון (כ-390 ק"מ מסנטה ברברה) וסן ברנרדינו ממזרח (כ-240 ק"מ מסנטה ברברה).
חברות הביטוח מצאו את עצמן מתמודדות עם חובות כבדים.
חברות רבות העלו מיד את התעריפים על פוליסות עתידיות; אחרים הפסיקו להציע ביטוח רעידות אדמה לחלוטין.
רעידת האדמה גם חשפה סכנה פחות ברורה: הפוטנציאל של מבנים צמודים, אך נפרדים, לגרום נזק זה לזה, כאשר כל אחד מהם הגיב באופן עצמאי לתאוצת הקרקע המקסימלית ברעידת האדמה.
רעידת האדמה בסנטה ברברה הייתה פרק מוקדם חשוב בפיתוח תקני הבנייה בקליפורניה – עניין מרכזי בקריירה ובחייו המאוחרים של ריכטר.
רעידת האדמה של 1925 אולי מצאה את דרכה למודעות של ריכטר לאחר מעשה, אבל רק עד שהתרחשה רעידת האדמה בלונג ביץ' ב-10 מרץ 1933 בשעה 17:54. ריכטר ובניוף היו בזמן רעה"א במעבדה הסייסמולוגית, על כל המשתמע מכך שהמעבדה לא רחוקה מאוד מהמוקד.
ילדי דרום קליפורניה ניצלו במידה רבה ברעידה הזו, שהכתה שעות ספורות בלבד לאחר סיום הלימודים, ובתי ספר רבים קרסו, אך 120 בני אדם נהרגו בכל זאת ברעידת האדמה, כולל 5 ילדים שנהרגו בבנייני אולמות ספורט בית סִפְרִיִים.
הרעידה גרמה נזק לרכוש המוערך ב-50 מיליון דולר – בדולרים של תקופת השפל הגדול.
ההרס הגדול במיוחד במבני בתי הספר, הותיר רושם בל יימחה.
יש שהעלו את שאלת תקני הבנייה: מספר מבני בית ספר חדשים ויקרים יחסית, ספגו ככל הנראה נזקים חמורים יותר ממבנים מודרניים אחרים.
ב-10 באפריל 1933, חודש אחד בלבד לאחר רעידת האדמה, התקבל "חוק פילד".
על פי חוק זה, מדינת קליפורניה הייתה מוסמכת לבדוק ולאשר את כל תוכניות בתי הספר הציבוריים לפני הבנייה, עם פיקוח קפדני מאוד לאחר מכן במהלך הבנייה.
חוק פילד נותר כיום אחד מהוראות הבנייה המחמירות ביותר של רעידות אדמה בכל מקום בעולם.
רעידת לונג ביץ של 1933 חיזקה את התודעה, שדרום קליפורניה היא אזור מועד ומסוכן לרעידות אדמה הרסניות, וחיזקה את נחישותו של ריכטר להילחם בצורך לחזק מבנים שמועדים לפורענות.
מלבד שלל תרומותיו המדעיות, שיעור קומתו של ריכטר בזירה הציבורית נובעת בבירור ולחלוטין מהסקאלה שלו: סקאלת סולם ריכטר - מונח ביתי יום-יומי, הגם שרבים עדיין לא מבינים את עצם טבעו של הסולם, למרות שלמעשה הוא הורחב – אחרים יגידו שהוּדח – לפני שנים בתוך קהילת הסייסמולוגים.
הביוגרפיות טוענות שהסקאלה הומצאה בשנת 1935. למעשה ריכטר השתמש בסולם שלו לקבוע את גודל רעידות האדמה בדרום קליפורניה כבר ב-1932. רעידת האדמה בלונג ביץ' ב-1933 הייתה בין האירועים הגדולים המוקדמים ביותר שהוא חישב.
הסולם, יתר על כן, לא "הומצא" ב-1935; אלא המאמר המתאר אותו פורסם באותה שנה: "סולם מגניטודה אינסטרומנטלית של רעידת אדמה", שתפס את 32 העמודים הראשונים של ינואר 1935, בגיליון הבולטין של החברה הסיסמולוגית האמריקאית .
עצם המילה "המצאה" מעבירה רושם של מכשיר מכני שהומצא לכאורה, שכפי שנראה בהמשך, הוא לא!
בקריאת הסיפור של סולם ריכטר, מַחְשֵבִים, כפי שאנו מכירים אותם היום, היו רחוקים עשרות שנים מהמצאות תחילת שנות ה-30. חישובים אריתמטיים בסיסיים היו מייגעים מאוד; ייצור גרף פשוט דרש מאמצים עמלניים ביד.
ריכטר הסתמך על ניתוח סייסמוגרמות של רעידות אדמה בדרום קליפורניה, כדי לפתח את הסולם שלו.
היום הניתוח המקביל יכול להיעשות על ידי סטודנט מוסמך מוכשר.
בשנות ה-30 זה דרש, בנוסף להשראה, גם יזע ("ודמעות") ומאמץ ממוקד.
זה דרש, למעשה, את סוג האנרגיה והעקשנות הבלתי פוסקים שהיו לריכטר, שסיפקו פורקן יעיל לתכונות האלה – תכונות שבאופן נטול רסן, נהגו בבירור להמיט הרס על הנפש הפגיעה שלו.
הָאף סוקרת קודם את ראשית הכימות של רעה"א באמצעות התפתחות סולמות העוצמה הסייסמית (Seismic Intensity), ורק אז עוברת לסולם ריכטר.
עבודתו על מיקומים של רע"א, הובילה אותו להציע כי ניתן להשוות ביניהן באמצעות משרעות השיא, של רעידות שנרשמו על ידי אותם סייסמומטרים.
העניין היה להקליט את כל רעידות האדמה על סוג סטנדרטי של סייסמומטר, ולמדוד אותן בצורה מסוימת, שישקפו את הגדלים היחסיים שלהם בצורה הגיונית.
עוד נקודה ראויה לדגש: הגדלים אינם מְטוּוָחִים בסולם של 1 עד 10 או עד 12 כמו סולמות העוצמות הסייסמיות למיניהם.
במקום זאת, הם ערכים מחושבים, המבוססים על המשרעת הגדולה ביותר של התְּנוּדוֹת שנרשמו על הסייסמוגרף של ווד-אנדרסון.
גודל התנודות בכל סייסמוגרמה, היה תלוי גם עד כמה רחוקה רעידת אדמה מהסייסמומטר שתיעד אותה.
לפיכך, כל תוכנית סיווג, חייבה הכללת תיקון למרחק.
אבן הנגף הבאה כללה טווח גדול מאוד של גודלי רעידות אדמה.
ערכת סיווג שימושית לגודלי רעידות אדמה, מחייבת להשתמש בטווח ערכים שניתן לניהול, אך הטווח שבין האמפליטודות הגדולות ביותר לקטנות ביותר הנרשמות על הסייסמוגרף, נראה גדול בצורה בלתי ניתנת לשליטה.
בנו גוטנברג הציע לריכטר לתכנן את טווח האמפליטודות על סקאלה לוגריתמית, כך שניתן יהיה לשלוט בגדלים הללו.
כך רע"א במגניטודה 5 גדולה פי 30 מרע"א במגניטודה 4, ורע"א במגניטודה 6 גדולה מזו שבמגניטודה 4 פי 900. כלומר; הבסיס לגבי השוואת כמות האנרגיה הוא של 30, אבל הבסיס לגבי השוואת המשרעות בכל רע"א, הוא בסיס רגיל של 10.
תוך שימוש טוב בהצעתו של גוטנברג, ריכטר המשיך בעבודתו.
הלוגריתם אכן "ממוטט" את טווח המספרים הבלתי ניתן לניהול שלו, כך שניתן לניהול, ואִפְשֵר לריכטר "הסתערות" נוספת על הבעיה: צמצום טווח המספרים היה שלב מרכזי בפיתוח הסקאלה, אך נדרשו שלבים נוספים אחרים.
בפרט, צריך היה להסתכל על רעידות אדמה בודדות שתועדו ממרחקים גדולים, כדי להבין את תיקון המרחק.
היום אפשר לפנות לספרות הסייסמולוגית ולמצוא ספרות רבה מאוד, כולל הדוקטורט של הָאף (המחברת), תזה המתייחסת לנושא של תיקוני ניחות, שמתארים כיצד רעידות נוחתות, או מוחלשות, עם המרחק.
המאמצים של ריכטר בשנות ה-30 היו כמעט ללא תקדים.
ריכטר בחן "ערמות" של סייסמוגרמות מרעידות אדמה בגדלים שונים.
הוא הכין גרפים של משרעותיהם כפונקציה של מרחק והבין, שבעוד שעקומות מרעידות בודדות היו גבוהות יותר או נמוכות יותר בהתאם לגודל רעידת האדמה, הצורות שלהם היו זהות.
על ידי הזזה של המשרעות זו על גבי זו, הוא קיבל עקומה "חלקה" אחת, שתיארה איך התנודות פוחתות ככל שמתרחקים ממוקד רעה"א.
זה אומר שכדור הארץ הוא מערכת ליניארית: הקצב שבו הרעידה פוחתת אינו תלוי ברמת הרעד הראשונית.
אם במרחק נתון רעידת אדמה אחת חמורה פי שניים מחברתהּ, היא תישאר פעמיים חמורה יותר בכל המרחקים (רק בשנים האחרונות סייסמולוגים למדו, שהלינאריות הזו לא תופסת את רמות הרעד הכי חזקות, אבל זה החומר שממנו עשויים המאמרים הסייסמולוגים לעת ההיא).
הסופרפוזיציה של ריכטר של המשרעות המוסטות, סיפקה אפוא את מה שהוא היה זקוק לו: דרך פשוטה לתקן מדידות משרעת עבור המרחק ממוקד רעידת האדמה לסייסמומטר (ריכטר הגדיר את הסולם כך שכל המשרעות תוקנו למרחק ייחוס של מאה קילומטרים).
לסקאלה של ריכטר אין גבול תחתון ולא גבול עליון.
דרגת האפס בסקאלה היא מגניטודת רעה"א הסטנדרטית/הקטנה ביותר האפשרית לרישום לעת ההיא, שנקלטת במרחק של 100 קילומטר מהמוקד.
כל רעידות האדמה מתייחסות לרעידה הסטנדרטית הזו, בדיוק כמו שהטמפרטורות בסולם צלזיוס מתייחסות לנקודת האפס, שהיא טמפרטורת קפיאת המים, ובסולם ריכטר היא המגניטודה של אותה רע"א סטנדרטית.
1 בסקאלה של ריכטר אנרגטית פי 30 מאפס, 2 פי 900 וכך הלאה.
ריכטר בחר את "רעידת האפס" כמספיק קטנה, כך שרוב מכריע של הרעידות שיְרַשמו יקבלו ערכים חיוביים.
עם זאת, ניתן להניח שריכטר חשב על העתיד שיביא עימו סייסמומטרים רגישים יותר, ואשר יהיו מסוגלים לרשום רעידות אדמה קטנות יותר מרעידת האפס, והם יקבלו ערכים שליליים בסולם שלו.
האמפליטודה של 1 אכן תהיה גדולה פי 10 מהאמפליטודה של הרעידה הסטנדרטית, ו-2 פי 100 וכך הלאה.
לגבי הגבול העליון, תאורטית הוא לא קיים, כי תמיד ניתן יהיה לקלוט רע"א גדולה יותר מהגדולה ביותר שנרשמה עד כה.
אך קרום כדור הארץ אינו יכול לאֵצוֹר בתוכו אנרגיה, בכמות שתספיק לחולל רע"א בגודל 10 בסולם ריכטר.
האנרגיה תשתחרר הרבה לפני כן ברע"א קטסטרופלית בגודלה, או בכמה רעידות קטנות יותר.
הָאף דנה בסוגיה, האם שֵם הסולם עושה עוול לבנו גוטנברג, כאילו הסקאלה היא מעשה ידיו של ריכטר לבדו, ומה עשה ריכטר, או לא עשה, כדי לתת מִזְכֶּה נאות לגוטנברג, כשותף להמצאה.
רעידת אדמה של 5 ריכטר ..." - מכתב "המזכה" את ריכטר מ"אשמת" הדרת גוטנברג משם הסולם.
היא ממשיכה לדון בקשר שבין הסולם לסוג הסייסמומטרים המודדים, ולכך שסולם המגניטודה על פי המומנט, שעושים בו שימוש הסייסמולוגים המודרניים, לא "תפס" בקרב הציבור, שהמשיך להתייחס לסולם ריכטר, וכך גם כלי התקשורת, שתרמו להמשך התייחסות הציבור לסולם ריכטר.
גלי רעידת אדמה אופייניים שאנשים מרגישים הם בעלי זמן מחזור של בדרך כלל עשירית שנייה עד עשר שניות.
כאשר כוכב הלכת רוטט כמכלול, במה שסייסמולוגים מכנים Normal Modes או אופני תנודה עצמיים, זמן המחזור יכול להיות באורך שעה.
הגלים המוזרים האלה, כמעט מתריסים את הדמיון האנושי: רעידות אדמה גדולות מאוד, יכולות להיות בעלות משרעת מאוד גדולה, אך עדיין בלתי מורגשות לבני אדם, כי הגל חולף כל כך לאט.
בעקבות רעידת האדמה ההרסנית בגודל 9 של סומטרה ב-26 בדצמבר 2004, הסיסמולוגית ת'ורן ליי חישבה שסרי לנקה נעה למעלה ולמטה (אנכית) בעוצמה של תשעה סנטימטרים, כתוצאה מאורכי הגל הארוכים של הרעידה.
הקצב התזזיתי של הגלים האלה, נע משיא לשפל, וחזרה לשיא בטווח של שעה, והיו עדינים מכדי להרגיש אותם.
ובכל זאת, תשעה סנטימטרים הם מרחק מרשים למדינת אי לנוע מעלה ומטה.
סוגיית גודל רעה"א יצרה בלבול, מכיוון שגופים שונים השתמשו בסולמות שונים, ואליהם נוסף סולם "חדש", שבנו גוטנברג הגיע אליו "בדרך" לייסוד סולם המגניטודה על פי המומנט, והוא הגודל על פי המשרעת המקסימלית של גלי השטח (סוגים של גלים סייסמיים), סקאלה שמוּטֵית לצד הגבוה ברעידות אדמה שאינן עמוקות במיוחד.
כך גם סולם ריכטר בעייתי לשימוש לרעידות אדמה מעל 6.5, שכשעיתונאים התעקשו לקבל ערך בסולם ריכטר לרע"הא בנורת'רידג' שבלוס אנג'לס ב-1994 שהייתה בגודל ממונט סייסמי של 6.7, סולם ריכטר הצביע על 5.7. זה הביא לכך שסייסמולוגים מאזכרים מספר בלבד כגודל, מבלי להתייחס לפי איזה סולם הוא נמדד.
גם הניסיון להעריך מגניטודות לרע"א היסטוריות, מהעידן הפרה-מכשירני, הוסיפו לבלבול (למשל אודות רעידות האדמה בניו מדריד בשנים 1811–1812, כשכל מחקר התייחס לגודל שונה).
הָאף מסיימת את הפרק בתחושה שבסופו של דבר, "המידה האלמותית" של צ'ארלס ריכטר עלולה לדעוך, מכיוון ש"סולם ריכטר" והסולמות האחרים מתרחקים יותר ויותר מהמכנה המשותף שלהם, וגודלי רעידת אדמה מדווחים פשוט כ"מגניטודות".
ברם לדעתה, בהמצאת סולם ריכטר והשימוש בו, הוא אכן תרם תרומה בעלת ערך אלמותי.
הָאף מתארת אותו פיזית ונפשית.
מרואיין מוצלח, שלהבדיל מבֶּנוֹ גוטנברג למשל, מסוגל להעביר לקהל עממי נושאי מדע מורכבים.
המונח מגניטודה למעשה שאוּל מהאסטרונומיה, מונח, שהערך שלו מצביע על מידת בהירותו של כוכב.
ריכטר, היה צופה אדוק בפרקי הסדרה מסע בין כוכבים, ובעל זיכרון פנומנלי לפרטים.
בסוף שנות השבעים לחייו, הוא ניהל יומן יום יומי של פרקי הסדרה, שכולל מאות ערכים הקשורים בה, במדע הבדיוני ובאסטרונומיה.
בנוסף לאסטרונומיה, שיחק שחמט, הקשיב למוזיקה קלאסית, ועם אשתו ליליאן הרבה לבקר בתיאטרון.
אם לשפוט מהעיתונים שבארכיון בקאלטק, הוא כתב שני רומנים, מסה פילוסופית אחת, ו"הָרִים" של שִׁירָה.
הוא כתב וכתב מחדש, סיים שירים ונאבק לאסוף יחד כתבי יד עלילתיים שלו, או עיוניים.
התלהב כילד כאשר התרחשו רעידות אדמה רבות, כמו בקיץ 1952, ואדם שהתקשר כבר בפעם השלישית לריכטר לאחר סדרה של רע"א ושאל אותו אם הוא אופטימי, ריכטר ענה "בהחלט כן, יהיו עוד הרבה רעידות עוקבות".
הוא היה טייל מובהק, ותיעד לפרטי פרטים כל טיול ומסע שלו.
"ספר הלימוד שכתב 'סייסמולוגיה אלמנטרית' נשאר על מדף הספרים של סייסמולוגים רבים, משם הוא עשוי למצוא את עצמו לפעמים נשלף, ומשמש כאסמכתא.
הערך המתמשך של הספר, הגם שהוא קַָדַם לתאוריית טקטוניקת הלוחות, וכן לפיתוחים סייסמולוגיים רבים ומשמעותיים של סוף המאה העשרים, עדיין מהווה אנציקלופדיה שלא תסולא בפז של רעידות אדמה, כזו שנותרת שימושית כמעט חצי מאה מאוחר יוֹתר.
כל כך הרבה מעבודתו המוקדמת של ריכטר, ושל עמיתיו, הוחלפו כבר על ידי מחקרים עדכניים יותר, עם נתונים ממוחשבים רבים, והתוצאות הבסיסיות שבספר, החזיקו מעמד בצורה יוצאת דופן.
עמידות זו מעידה על זהירות יוצאת דופן שננקטה במחקרים המוקדמים הללו." כך הָאף!
הוא קיבל מכתבים רבים ממתעניינים, ואף ממעריצות וממעריצים רבים, והוא השיב לכמות "מסחררת" של מכתבים, בין השאר גם בעזרת תלמידיו.
ריכטר לא היסס להודות בטעויות כאשר העירו לו על כך, אפילו סטודנטים, ולקראת סיום הפרק חוזרת הָאף שוב לסוגיית העוול לכאורה שנעשה לגוטנברג בכך שסולם ריכטר לא נקרא "סולם גוטנברג–ריכטר".
איש צוות מעבדת הסייסמולוגיה שפגש לראשונה את ריכטר בשנות ה-70, העיר באומרו, "בניגוד לרוב האנשים, אהבתי אותו".
לעמיתיו של ריכטר אולי היו דעות שונות על האיש, אבל הם נטו להסכים על דבר אחד: כולם ראו אדם שעבורו סייסמולוגיה הייתה תשוקה בוערת בחייו.
"הוא היה מסור לחלוטין למדע שלו", כתב עמיתו הצעיר קלרנס אלן, "כמעט בלי כל דבר אחר".
עמית אחר נזכר גם בשעות הארוכות של ריכטר במעבדה: הרבה בקרים מוקדמים ומאוחר בערבים, בסופי שבוע וגם במהלך השבוע.
זה היה ידוע שהוא חלק מהידע ב-Caltech.
מעבר לכך, ריכטר התקין סייסמומטר בסלון ביתו.
עמיתיו ראו את כל הדברים האלה, אבל הם לא ראו כמעט שום דבר מחייו הפרטיים.
מעטים אפילו ידעו שיש לו בן חורג; אפילו פחות ידעו שהייתה לו אחות.
אותם עמיתים שהכירו את ריכטר הכי טוב, התחילו לראות ולהעריך את החום שמתחת לחיצוניות המוזרה ולפעמים הדוקרנית שלו, ההומור מתחת לרגישויות, החמלה מתחת לשכחה.
אלה שהכירו היטב את צ'ארלס פרנסס ריכטר הכירו אותו בתור צ'ארלי – לא צ'ארלס ובוודאי לא ד"ר ריכטר.
אלה במעבדה הסייסמולוגית שהיו הכי קרובים אליו, פיתחו תחושת חיבה בסיסית ומתמשכת, כבוד לעמית החבר החידתי שלהם - אבל לאהוב אותו לא היה בהכרח להבין אותו.
ליליאן, האישה השלישית (אחרי אימו אנה ואחותו רוז), שסביב שלוש הנשים הללו, נסבו חייו הבלתי מוכרים של ריכטר.
הָאף טוענת ששלוש הנשים האלה יצרו את "הקונסטלציה" הקבועה של היקום של ריכטר לאורך כל חייו.
לליליאן, בוגרת תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת קליפורניה ברקלי משנת 1921, הייתה אחות בשם אתל שהקימה משפחה.
אימן של ליליאן ואתל הצעירה ממנה, נפטרה כשהשתיים היו צעירות.
האב נישא בשנית לאישה נוצריה אדוקה, שהפעילה משטר שמרני מאוד על הבנות, שהיום היה נחשב לגובל בהתעמרות.
ייתכן שנישואיה של ליליאן לריכטר ששחררו אותה מכבליה הנוקשים של האם החורגת, הם ההסבר וההבנה לדרכיה הפרועות של ליליאן, שהיוו מקור לסכסוכים עם אמו ואחותו של ריכטר .
לליליאן היה בן מנישואיה הראשונים ושמו רג'ינלד פלויר סונדרס הבן.
ריכטר תיאר את יחסיהם ההדדיים כקרובים, והיו נפגשים לעיתים קרובות לטיולים רגליים ולמשחקי שחמט.
כפי שהוזכר כבר, רבים מעמיתיו הקרובים של ריכטר לא היו מודעים כלל לקיומו של בן חורג.
הבן שלח יד בנפשו, עובדה שהיוותה מהלומה קשה לליליאן, אך גם לריכטר.
הָאף מרחיבה מעט על 2 הבתים שרכשו וגרו בהם, כשליליאן היא המובילה בבחירת הארכיטקט והעיצוב.
בבית השני שהיה באלטאדנה , כ-22 ק"מ מדאונטאון לוס אנג'לס, ששם הותקן הסייסמוגרף הביתי שלו, ומְגֵרות בבית היו עמוסות בסייסמוגרמות.
ריכטר אהב את הבית באלטאדנה, כי היה קרוב להרים, ומתאים לטיולי הבוקר שלו רחוק מההמון הסואן, ולא פחות חשוב, קרוב להעתק סיירה מָאדְרֶה .
ליליאן הרחיבה את אופקיה בדרכים שהוא כנראה מעולם לא היה מדמיין לעצמו כאדם צעיר יותר.
בשנת 1935 הפכו בני הזוג לחברי אחוות אליסיה, ארגון נודיסטי שמרכזו בקניון לה טונה 9804. נודיזם מאורגן יובא לארצות הברית מגרמניה פחות מעשור קודם לכן.
אחוות אליסיה המקורית, הממוקמת בגבעות ליד אגם אלסינור , הייתה רק מחנה הנודיסטים המאורגן השלישי בארצות הברית.
"והנה הגענו לאחד מבין הטיפים האישיים הבודדים המוכרים בדרך כלל בחוגי הסיסמולוגיה: 'הוא היה נודיסט, אתה יודע?' החיוך לא נוטה להצטמצם כשנזכרים בתצלומים של ריכטר, שגדל מצעיר מסורבל ורזה למגושם ופחות רזה בגיל העמידה.
עם זאת, נודיסטים יגידו שנודיזם אינו על מין או אקסהיביציוניזם, אלא על קבלה של עצמך וקִרבה לטבע.
כך או כך, בתוך המסדרונות הקבועים של אמצע המאה העשרים של קאלטק, רבים התייחסו לסייסמולוג נודיסט עם אי נחת אם לא סלידה".
"פרשיית" הנודיזם של הזוג הסתבכה כאשר מארגנת הקבוצה, בת זוגו של המארגן הראשון שנהרג בתאונה, הועמדה לדין על פעילותה, וריכטר היה פעיל, לפחות בכתיבה, במחאה שהפגינו הוא וחבריו, שלדעתם המדינה פגעה בזכויות האזרח שלהם.
הפרשייה הופקה לסרט שנקרא "ללא בושה" (The Unshamed).
הָאף מרחיבה למדי בנושא, לרבות בכך שהזוג ריכטר יישם נודיזם גם בביתם, למרות שהיו בו חלונות גדולים ושקופים, ואפילו מתוארת כניסה של ליליאן למטבח המלא בבני משפחה כשהיא ערומה לחלוטין, ונסוגה משם ללבוש משהו לאחר הערות בני המשפחה.
גם בטיולים המשותפים של הזוג בשטח הפתוח מחוץ לביתם, יישמו נודיזם, כפי שנכתב במאמר קצר במגאזין "Nude and Natural" ש-1,000 מטרים של פילם מתעדים את הטיולים בעירום של הזוג בחיק הטבע.
אלה הושמדו בדליקה בעקבות רעה"א של נורת'רידג' בשנת 1994.
ליליאן ברנד ריכטר הייתה למעשה לא רק סופרת אלא גם מורה כותבת לשיעורי חינוך מבוגרים במספר בתי ספר תיכוניים מקומיים ומכללות, והָאף מביאה כמה עדויות חיוביות מאוד על ההוראה שלה מפי סטודנטים ואחרים.
הָאף גם מנתחת מספר שירים שכתבה ליליאן, ואשר לדעתה משקפים עליות ומורדות בחייה, בעיקר הזוגיים.
אהבה לטייל בחו"ל, וככל הידוע הייתה האישה הראשונה שטיילה לבדה בטימבוקטו שבמאלי.
הזוג התכתב במהלך המסע הזה מדי יום.
לפי עדות כמה מבני משפחתה, ליליאן הייתה אישה שהקדימה את זמנה בעצמאותה, תחומי התעניינותה והתנהגותה.
היא לקחה על עצמה את תפקיד מנהלת התרבות של המשפחה, ולקחה את קרוביה לעיתים קרובות לקניות, ויצאה לרקוד במשך שנים עם בן זוג גבר, מבלי שניתן היה להבחין בשמץ של קנאה מצדו של ריכטר, שקשה היה לראות אותו במסורבלותו, רוקד על רחבת ריקודים.
היא הייתה עצמאית בשאיפותיה, ולא ביטלה אותן מול שאיפותיו והקריירה של בעלה, כפי שהיה מקובל בעת ההיא בקרב נשות אנשי אקדמיה.
הָאף, מהצד השני, מנתחת בהקשר זה שיר של ריכטר עצמו משנות ה-60, שמראה לכאורה שהוא היה קשור מאוד לאישה אחרת.
גם ריכטר יצא לטיולים לבדו, שהיו למעשה סיורי שדה למחנה סקויה, אך היו הרבה פחות נועזים מטיוליה של ליליאן לבד או עם חברה מחוץ למדינה, לברמודה למשל.
ואז עולה נושא כאוב של חשש ממחלת מעיים חריפה, שהיא למעשה סרטן המעי הגס אצל ליליאן, דבר שהשפיע בכיוון של התמעטות הטיולים המשותפים בשטח.
ייתכן שביטויים מוקדמים של המחלה הזו מנעו מליליאן לגדל את בנה מנישואיה הראשונים, וגם להביא ילד בנישואיה השניים לריכטר, למרות ששניהם אהבו ילדים.
ובכל זאת, מכתב של ריכטר מ-1949 לדוקטור מוריארטי, חושף מתחים משמעותיים בין ריכטר לאשתו.
מכתב זה מוביל לפרק נוסף של חייו של ריכטר: אחד הפרקים היותר מסובכים של סיפור החיים המסובך שלו; אחד גם בנפרד וגם רלוונטי לסיפור של מערכת היחסים האניגמטית שלו עם ליליאן.
ולכן הפרק הבא יעביר את הקוראים מסיפור אהבת חייו של צ'ארלס ריכטר, לסיפור המורכב יותר שהוא סיפור אהבות חייו.
יכול להיות שהתחתנתי עם ליליאן לא משום שהייתה חשובה לי, אלא בגלל שהייתי צריך אישה והיא רצתה אותי; שמעולם לא אהבתי אותה באמת; שבסופו של דבר, עשר שנים לאחר מכן, התאהבתי באמת ובתמים במרגרט, שלא אכפת לה ברצינות ממני ...
"רק אדם בודד בשם זה מופיע בעבר במכתב, ואת מרגרט ההיא כבר פגשנו.
זה נראה מאוד מסוכסך עם כל שאר הביטויים שלו לרגשות נאותות של אחים: דאגה, חובה, מטרד מדי פעם – להניח שהוא חש מידה חזקה של רומנטיקה, אהבה רומנטית כלפי אחותו שלו?
מרגרט אחרת אכן מופיעה במסמכים של ריכטר: מרגרט מרפי, חברה בקבוצת גלסי (הנודיסטית).
אוּלָם מוקדם יותר במכתב לרופא שלו הוא מתייחס למרגרט, מציין אותה במפורש כאחותו, מה שנראה שמשאיר מעט מקום לספק למי החלק המאוחר יותר של המכתב מתייחס.
אפשר היה לחשוב שאם מרגרט השנייה הייתה שונה מהראשונה, ריכטר היה מקפיד לציין זאת", כך הָאף.
אז אנו עומדים בפני השאלה: האם הוא יכול היה להתאהב באחותו שלו?
"החוויות המשותפות של ילדות ואסוציאציות הדדיות...
עלולות ליצור קשר חזק וסימפתי, אהבה, ערבוב משותף של רגשות ארוטיים בין אחים, אשר אנחנו חייבים להכיר כסוג של גילוי עריות".
אין ספק שהילדות המשותפת של צ'ארלס ומרגרט הייתה סרוגה באופן חזק, הרבה יותר מאשר רוב היחסים בין אח צעיר ואחות בוגרת יותר.
הוא כינה אותה ביומנו משנת 1927 כ"סוג האישה שלי".
הוא לא הזכיר ולוּ ברמז לעמיתיו הקרובים, את יחסו הקרוב במיוחד לאחותו.
לאחר מותה של מרגרט ב-1979, ריכטר נעזר בעמית כדי לפנות את החפצים שלה מחוץ לדירתה, ולַבָּחוּר לא היה ידוע כלל לפני כן, על קיומה.
כך גם לגבי ברוס וולפורט, אחיינה של ליליאן, שהירבה לבלות בביתם של הריכטרים.
הוא נזכר שפגש את מרגרט פעם או פַּעֲמַיִם בלבד.
זכור גם שריכטר הלך בעצם בעקבות מרגרט לסטנפורד.
מכתבו של ריכטר משנת 1949 מצביע על כך שהוא התאהב במרגרט עשר שנים לאחר נישואיו לליליאן, בסביבות 1937, זמן לא רב לאחר שמרגרט חזרה הביתה מארקנסו.
הוא המשיך וכתב, "יש מקרים שבהם הלוואי שיכולתי להיות מאוהב בליליאן במקום במרגרט."
אפשר לחפש בשירים של מרגרט ריכטר רמזים אפשריים.
אחד משנת 1937 מציע שהייתה מאוהבת במישהו, והָאף מצטטת ממנו.
השיר הוקלד על כרטיס לבן קטן ללא תאריך או מידע אחר.