tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יעקב אביו ייקח את דפי הספר יכרוך להם כריכה חדשה, ואז ימכרם מחדש וכך ישתפר מצבם הכלכלי.
התוכנית צולחת ומצבם הכלכלי של משפחת אליהו משתפר.
כשסבא אליהו היה קטן 2 - מבול של צרות (2019)
אליהו ומשפחתו מצליחים להתרומם מעט כלכלית כשאביו יעקב החל לעבוד ככורך, אך כשהחורף בא, מים מציפים את ביתו והעסק קורס, אליהו ומשפחתו נשארים חסרי כל.
המצב מחמיר כשאביו של אליהו חולה בשחפת ואין למשפחתו כסף לטיפול רפואי.
אליהו יוזם תוכנית במסגרתה אברהם בן יקר, ילד מכיתתו, ייתן לו את ה"פנקס האדום" של אביו העשיר (בתמורה לכך שאליהו יקבל חיסון במקומו), וכך אביו של אליהו יתחזה לאביו של אברהם וכך הוא יוכל לקבל טיפול רפואי בבית החולים.
התוכנית צולחת ואביו של אליהו מבריא.
כשסבא אליהו היה קטן 3 - אין כמו בבית (2022)
אליהו הוא בן למשפחה ענייה וכשהקיץ מגיע לאליהו אין נעליים לנעול כדי לחצוץ בין רגליו לרצפה הלוהטת וכשהוא חוזר לביתו השכור הוא מגלה שבעליו של הבית החליט לגרש אותם ממנו כיוון שהם מתעכבים בדמי השכירות.
בעקבות זה אליהו ומשפחתו מחפשים דירה חדשה ולאחר שלא מוצאים מחליטים לגור לעת עתה מתחת לעץ תות בקצה העיר.
בבית הספר אליהו פוגש את חדווה בן יקר, ילדה עשירה שהיא בת דודתו של אברהם בן יקר שמתחצפת למורים, והשניים מתיידדים.
חדווה מבקרת את אליהו מתחת לעץ התות המשמש את משפחתו כבית ומשכנעת אותו לשחק איתה במשחקים אינדיאניים.במהלך המשחק מגיעים למקום מנהל בית הספר של אליהו ודוד, האיש שגובה מהמשפחה של אליהו את שכר הדירה של הדירה הקודמת שלהם.
אליהו וחדווה עסוקים במשחק שבו אליהו מעמיד פנים שהוא מעלה את רוחות המתים, ודוד ומנהל בית הספר של אליהו בטוחים שאליהו אכן מדבר עם רוחות של אנשים מתים.
מנהל בית הספר ודוד מפיצים את השמועה שאליהו מדבר עם רוחות ובעקבות כך אנשים רבים באים אל אליהו ומשוחחים דרכו עם רוחות של מכרים שלהם, ובתמורה מקבלים אליהו ומשפחתו הענייה מזון וכסף.
בעקבות כך נפוצה השמועה שאת הכוח לדבר עם הרוחות שואב אליהו מקבר של קדוש בדיוני בשם שמעון בן לולו בן איברהים וכפי שהוא מכונה בקיצור- השבלב"א.
ראש העיר שמגיע לראות על מה ההמולה במקום, רואה שאנשים רבים מכל הדתות באים אל ה"קבר" של הקדוש.
בעקבות זאת הוא מחליט להקים סביב הקבר מבנה שתחזוקתו תיפול על משפחתו של אליהו ובתמורה היא תוכל להתגורר בו, וכך נפתרת בעיית המגורים של משפחת לוי.
מס' הספרשם הספרשנת הוצאהמחבר1כשסבא אליהו היה קטן2017ינץ לוי2כשסבא אליהו היה קטן: מבול של צרות20193כשסבא אליהו היה קטן: אין כמו בבית20224כשסבא אליהו היה קטן: האמת, כל האמת ורק האמת2023
כשניפגש שנית הוא רומן, שנכתב על ידי קריסטין הרמל ויצא לאור בשנת 2017. הספר מספר על סיפור אהבה בלתי אפשרי בין שבוי מלחמה גרמני לבין אזרחית אמריקאית.
קריסטין הרמל נולדה בשנת 1979 בניוטון ומתגוררת כיום באורלנדו, ארצות הברית.
ספרים רבים שכתבה תורגמו לשפות רבות ברחבי העולם.
ביניהם המתיקות שבשכחה, החיים שנועדו לי, הדירה ברחוב אמלי ועוד.
הסיפור הוא עלילה בתוך עלילה ומתרחש בשתי תקופות במקביל.
סיפור המסגרת הוא על עיתונאית לשעבר (אמילי) שמתגוררת באורלנדו.
היא מקבלת תמונה מסתורית מגרמניה, ובעקבות התמונה מתחילה במסע חיפושים על עברה ומתחקה אחר מי שהעביר לה את התמונה.
(בתמונה היה ציור של סבתא שלה והיה כתוב "סבא שלך אהב את סבתא שלך אהבת נצח")
בעקבות המסע חיפושים של אמילי היא מגלה את הסיפור של סבתא שלה.
הסיפור מתחיל בכך שפיטר (שבוי גרמני) פגש את מרגרט (סבתא של אמילי) בשדות שליד מחנה המעצר בלנדינג שבפלורידה, והתאהב בה אהבה ממבט ממבט ראשון.
לעיתים רחוקות הם גם נפגשו בסתר.
בסיום המלחמה פיטר הועבר למחנה באנגליה והם נאלצו להיפרד.
לאחר כמה שנים פיטר חזר הביתה וגילה שמרגרט שלחה לו מכתבים שהיא בהריון (אביו הסתיר ממנו את המכתבים).
הוא ניסה לחפש אותה, אך אמרו לו שהיא מתה ולכן הפסיק.
בהמשך חייו הוא גילה את כישוריו בתור אומן והתחיל לצייר את מרגרט.
לאחר כמה שנים התחתן עם מישהי אחרת,אך לעולם לא הפסיק לאהוב את מרגרט ולחשוב עליה.
בסוף הסיפור, יום לפני שפיטר ומרגרט מתו, הם דיברו בשיחת טלפון.
הם שיתפו האחד את השנייה בקורות חייהם והביעו עצב רב על כך שלא יכלו להיפגש לעולם.
אמילי אמרסון - הדמות הראשית בסיפור, אמילי היא דמות נחושה, אמיצה ומיוחדת, אמילי הייתה מיוחדת כי הייתה נחושה למצוא את סבא שלה האבוד.
פיטר דאהלר – נולד בשנת 1921 בהולצקירשן שבגרמניה.
הוא היה גרמני שבוי במחנה מעצר בפלורידה בזמן מלחמת העולם השנייה ושירת בקורפוס אפריקה.
הוא עבד בעבודות בשדה, חקלאות ובהמשך נהיה צייר מפורסם בשם רלף גרטנר.
פיטר היה אמיץ ודעותיו היו שונות מאחרים.
מרגרט - נולדה ב-1926 וגדלה בחווה בדרום פלורידה, חיה בזמן מלחמת העולם השנייה בבל קריק שבארצות הברית ליד מחנה עבודה, והתאהבה אהבה ממבט ראשון בפיטר.
נפטרה בפברואר שהייתה בת 88.
במהלך מלחמת העולם השנייה ארצות הברית שבתה כ-371 אלף שבויים גרמנים, 51 אלף שבויים איטלקים וחמשת אלפים שבויים יפנים.
רבים מהם הובאו לארה"ב באוניות מסע, בצפיפות גבוהה ובתנאים קשים ושהו עד סוף המלחמה במחנות מעצר בשטחי ארה"ב.
האזרחים האמריקאים ציפו לראות את השבויים הגרמניים שהיו חלק מה"מפלצת הנאצית"
המחסור בכוח אדם במשק האמריקאי, הוביל לכך ששבויי המלחמה נשלחו לעבודה בחוות, וקיבלו יחס טוב מבעלי החוות.
זו הייתה תקופה בה אזרחים אמריקאים נאלצו להסתפק בהקצבות מזון, וכאשר הציבור גילה על היחס הטוב והשפע שמקבלים השבויים הם מאוד כעסו על כך.
שדרן רדיו בארצות הברית הוביל מחאה ציבורית כנגד התנאים המפנקים שהשבויים זוכים להם.
הסיבה לתנאים הטובים עבור השבויים הייתה שכך ניתן היה ליצור תמריץ עבור האויב לדאוג לתנאים טובים עבור החיילים האמריקאים השבויים בידיו.
לא לקח זמן רב עד שבארה"ב גילו שלא כך המצב.
תנאי המחיה עבור אמריקאים שנשבו בידי הגרמנים היו קשים.
אף על פי כן, הממשל בארה"ב החליט להמשיך לספק לשבויים תנאים נאותים.
מחנה בלנדינג הוא מחנה מעצר של שבויים גרמנים, איטלקים ויפנים ובו היו כ-190 אסירים בזמן מלחמת העולם השנייה.
הוא נמצא בפלורידה שבארצות הברית, וממוקם ליד עיירת בל קריק וליד אגם אוקוצ'ובי.
מפקד המחנה אל"ם לואי א.
הביקורות על הספר היו בסך הכל טובות ומחמיאות.
הן אמרו שהספר מעניין, סוחף, מרגש ומרתק והמליצו לקרוא אותו.
מנגד היו כמה ביקורות שאמרו שהספר צפוי ואין טעם לקרוא אותו עד הסוף.
(ביידיש: אז מען גיט - נעמט מען!) הוא סרט קולנוע ישראלי דובר יידיש מסוגת קומדיית טעויות מוזיקלית משנת 1982, בבימיו של אלפרד שטיינהרדט.
זהו הסרט היידי הראשון באורך מלא שצולם בישראל.
אדלה שיינברג, יהודייה מניו יורק, מגיעה לתל אביב כדי "לצוד" את ליבו של מייק סטון, זמר יידיש נודע, אך מתחתנת בטעות עם אחיו, מנדל.
מדובר בהסרטה של מחזה מוזיקלי יידישאי טיפוסי הכולל שירים רבים וריקודים.
סרטים מן הסוג הזה נוצרו בארצות הברית בשנות ה-30 של המאה ה-20. המפיקים ניסו תחילה לגייס את יואל זילברג כבמאי, בשל הרקע היידישאי שלו.
כיוון שהדבר לא הסתדר, גויס אלפרד שטיינהרדט.
רוב השחקנים היו בעלי ניסיון במשחק בהפקות תיאטרון ביידיש.
מיכאל גרינשטיין, כותב התסריט, היה שחקן ובמאי בהפקות ביידיש.
את הלחנים והעיבודים המוזיקליים כתב מרטין מוסקוביץ.
הצילומים נמשכו בין שבוע לעשרה ימים ונערכו בבית מלון בתל אביב.
בתום הצילומים קיבל שטיינהרדט את שכרו, ואת העריכה ביצעו יאיר פרדלסקי ומזכירתו מאולפני רול.
יעקב בודו הכיר את התפקיד אותו שיחק מן המחזה, אולם לא היה בעל ניסיון רב במשחק קולנועי.
הסרט תוכנן לעלות כהצגה יומית בקולנוע "סטודיו" בתל אביב, אולם עקב הביקוש הרב הועבר הסרט "אות קין", שתוכנן לעלות בקולנוע בערב, להקרנה בקולנוע "צפון".
כֶּשֶׁל קטלני (fail deadly) הוא תכונה של מנגנון.
התכונה מתארת מנגנון שנבנה באופן שאם המנגנון יִכְשֹׁל במשימתו, אז הוא יגיב אוטומטית באופן קטלני שיפגע באחרים ו/או בעצמו.
כֶשֶׁל-קטלני היא תכונה מנוגדת לתכונת אל כשל (fail safe) אשר בה המנגנון לא רק שלא מגיב בצורה קטלנית אלא פועל באופן אוטומטי על מנת להקטין את הנזק שנגרם מהכֶשֶׁל.
השימוש במושג כֶשֶׁל קטלני בדרך כלל נעשה בהתייחס לאסטרטגיה צבאית גרעינית שמטרתה ליצור הרתעה שתגרום לאויב לפחד להפעיל התקפה גרעינית.
באסטרטגיה זו מדינה בונה מנגנון אוטומטי שיבטיח הפעלת 'מתקפת נגד' (תגובה) קטלנית כלפי האויב, בתרחיש שבו המדינה כבר הותקפה בכלי נשק גרעיניים של האויב, וכבר נִכְשְׁלָה מלמנוע את המתקפה הגרעינית הזו של האויב כנגדה.
המנגנון מבטיח ש'מתקפת הנגד' (התגובה) הקטלנית תצא לפועל אוטומטית, גם בתרחיש, שבמהלך כִּישָּׁלוֹן של המדינה, האויב כבר חיסל את כל האנשים שהיו יכולים להוציא לפועל 'מתקפת נגד' לא אוטומטית.
כלומר, כשל קטלני הוא דוגמה לאסטרטגיית מכה שנייה.
במקרה זה, עקרון הכשל הקטלני מרתיע את האויב מפני שיגור מכה ראשונה.
אלמנט חיוני באסטרטגיית המכה השנייה, אשר מושג בכשל קטלני, הוא שמדיניות ונהלים השולטים במתקפת התגמול מאפשרים שיגור כלי נשק גרעיניים, גם אם מבנה הפיקוד והשליטה הקיים כבר נוטרל על ידי מכה ראשונה.
היעילות ההרתעתית של מערכת כזו תלוי בכך שמדינות אחרות החמושות בנשק גרעיני יידעו אותה מראש.
ברית המועצות השתמשה במערכת קטלנית לכשל המכונה .
לאחר קריסת ברית המועצות, רוסיה שמרה על השיטה (למרות שכיום היא מופעלת רק בעתות משבר).
המדיניות הקטלנית של בריטניה מאצילה סמכות פגיעה למפקדי צוללות במקרה של אובדן פיקוד (באמצעות מכתבי המוצא האחרון), ומבטיחה שגם כאשר המהלך לא מתואם, ניתן לבצע תגמול גרעיני.
על פי פרסומים זרים צוללות דולפין AIP מותאמות לשיגור טילי שיוט שפותחו בישראל (על פי פרסומים שונים מדובר בטילי פופאי), שניתן לחמש אותם גם בראשי קרב גרעיניים לטווח של 1,500 ק"מ, ובכך מעניקות לישראל יכולת "מכה שנייה" גרעינית, למקרה שתותקף בנשק גרעיני.
"כשקיבלו את התורה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1974 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השביעית באלבומה שירו שיר לשמש.
"כשקיבלו את התורה" נכתב והולחן על ידי לאה נאור ונורית הירש, שעבדה עם אילנית ביצירות עבר, דוגמת "אי שם", "ושוב אתכם", "חמסין בגן חיות", "יחד לתמיד", "ללכת שבי אחרייך" ו"רינגולי".
השיר מדבר על הסיפור המקראי של מעמד הר סיני, בו עם ישראל קיבל את תורת אלוהים מידי משה.
ב-9 בספטמבר 1974 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-16. ב-4 בנובמבר עלה למקום השני – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע.
לבסוף, ב-2 בדצמבר יצא מהדירוג, לאחר תשעה שבועות צעידה רצופה.
ועד הכשרות של העדה החרדית הוא גוף כשרות פרטי הפועל בישראל כחברה בע"מ תחת השם "ק.ד.ש.
שירותי דת", וכפוף להנהגה הלכתית של בד"ץ העדה החרדית.
מותג ההכשר נחשב כיום לאחד הפופולריים ביותר בקרב כלל הציבור החרדי בישראל.
מערך הכשרות של "העדה החרדית" כולל תחת סמכותו שני גופי כשרות עיקריים: ועד הכשרות האחראי על ההשגחה במפעלי מזון ומסעדות ובראשו עומד כיום הרב אברהם יצחק אולמן; וועד השחיטה המנהל מערך השגחה על משחטות ומוצרי בשר כשר, ובראשו הרב שלמה יהודה הירש.
ההכשר מיועד בעיקר לחרדים ושומרי תורה ומצוות שאינם מסתמכים על הכשרים אחרים, הקריטוריונים של בד"ץ העדה החרדית למתן הכשר נחשבים למחמירים בהלכה.
בהתאם לחוק איסור הונאה בכשרות, נאסר על מערכת הכשרות, ככל גופי הכשרות הפרטיים, להשתמש במילה "כשר" באישורים שהיא מוציאה, ולכן הסמליל שלה מציין רק שהמוצר נמצא "בהשגחת הבד"ץ של העדה החרדית".
מערכת הכשרות פועלת משנת תרע"ז ועם השנים התרחב היקף הפעילות שלה.
בשנת 1966 דווח על קשרים עסקיים שמערך הכשרות מקיים עם מפעלים בתעשייה הישראלית.
כיום מחזיק ועד הכשרות מערך של משגיחי כשרות בארץ ובעולם הפועלים במגוון רחב של מפעלי מזון וכלי אוכל.
גוף הכשרות פועל באמצעות חברה בע"מ בשם 'ק.ד.ש.
שרותי דת קהילה חינוך וכשרות בע"מ', חברה שהוקמה בקיץ 2000 במקום עמותה שפעלה קודם לכן.
מנכ"ל החברה הוא הרב גבריאל פופנהיים.
מרבית הכנסות החברה מתקבלות מתשלומים המועברים מחברת מ.ב.
גלאט עוף למהדרין, שעוסקת בשיווק בשר עוף בכשרות בד"ץ העדה החרדית.
ועד הכשרות נותנת הכשר להרבה מוצרים בשוק הישראלי, בין החברות והמפעלים שעליהם מפקחת מערכת הכשרות ניתן למצוא את: תנובה, טרה, אסם, עלית, טמפו, מאפיות אנג'ל וברמן.
בגלל ההשלכות הרחבות שיש להסרת הכשר ממפעל לייצור מזון, מרכז ועד הכשרות של העדה החרדית כח רב.
בשנת 2000 נחתם בין החברה לבין רשות המיסים הסכם חריג שלפיו יותר לחברה לנכות מרווחיה הוצאות שנועדו להשגת הכנסות ללא צורך באסמכתאות (כדוגמת קבלות או תלושי שכר) בשיעור של עד 35% מכלל ההכנסות.
הסכם חריג זה הוסבר ברצון להעביר את פעולת ועד הכשרות ממעמד של עמותה, שאינה משלמת מיסים על פעולותיה, למעמד של חברה בע"מ, לטובת עובדיה שהועסקו עד אז באופן בלתי-רשמי וללא זכויות סוציאליות, על רקע מאפייני התנהלות חברתיים וכלכליים ייחודיים לעדה החרדית.
ועד הכשרות טען שגם לאחר המעבר למעמד של חברה בע"מ אין ביכולתו להציג אסמכתאות על חלקים מההוצאות הנדרשות לקיום העסק, כדוגמת תשלום לעובדים מסוימים, שכן ישנם עובדים שלא רוצים כל זיקה ל"ישות הציונית" ומשום כך ממאנים להירשם כעובדים חוקיים ולכן התשלום עבורם לא מתועד במסמכים נאותים.
בעקבות סכסוך שהתגלע בין רשות המיסים לבין החברה על רקע שומות המס שלה בשנים הבאות, נדון תוקפו של הסכם זה בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
בפסק דינה של השופטת מיכל אגמון גונן הוכר תוקף ההסכם, אך ניתנה למדינה אפשרות לבטלו בעתיד.
מאז שנת תש"ט, כמדי שנה בערב חג הפסח כחלק מההיערכות להכשרת המוצרים לחג הפסח, לאור האיסורים המיוחדים החלים בחג זה, מוציא ועד הכשרות חוברת מפורטת בה מצוינים החברות והמוצרים שעומדים תחת השגחת הוועד במשך כל ימות השנה ובאלו המיועדים לחג.
בשנים האחרונות, החלו להוציא שני חלקים למדריך, אחד המיועד לכשרות במשך השנה, והשני המיועד רק למוצרים מוכשרים לפסח.
החוברת יוצאת לאור - לרוב - בשיתוף פעולה עם רשתות השיווק השונות בישראל, ושמה דגש במיוחד על כשרות התרופות בפסח עם רשימה של התרופות המצויות.
המדריך מופץ למכירה בריכוזים של המגזר החרדי.
כמו כן, במסגרת המדריך מפעיל הוועד בשנים האחרונות מערכת קולית אוטומטית בה ניתנים פרטים על המוצרים הכשרים או אסורים בפסח ובימות השנה.
בנוסף לוועד הכשרות קיימת גם ועדה נוספת בשם ועד השחיטה, את הוועדה הקים הרב מאיר ברנדסדורפר בעקבות כשלים שהתעוררו במערך הכשרות בתחום השחיטה, ראה צורך בהקמת מערכת בלתי תלויה שתוכל לטפל בעניינים אלו.
כיום מכהן חבר הבד"ץ הרב שלמה יהודה הירש כרבה של הוועדה, וכיושב-ראש מכהן הרב שמעון וייס, אחיינו של הגאב"ד המנוח רבי יצחק טוביה וייס ומראשי הנהלת 'העדה'.
הרבנים החברים בוועד הם חברי הבד"ץ הרב שמואל והרב אהרן ברנסדורפר, הרב חיים יוסף בלוי רב שכונת פאג"י בירושלים והרב בן ציון בייער.
כשרות הבשר לשיטת הבית יוסף
לדברי הבד"ץ וועד השחיטה מחמירים בשחיטה ובדיקה לפי כל השיטות ולכן מוצריהם כשרים גם לספרדים המחמירים כדעת הבית יוסף.
בדצמבר 2020 התפרסם מכתב של הרב שלמה משה עמאר כי היה במשחטות של העדה החרדית והתבונן בעבודתם והבשר מותר גם לספרדים.
הראשון לציון הרב יצחק יוסף כתב בכ' בכסלו תשע"ו שבעופות אפשר לסמוך על כל ההכשרים של כל בד"ץ.
מאידך, התבטא הרב יצחק יוסף כמה פעמים במהלך שיעורו השבועי כי הבשר של העדה אינו טוב לספרדים.
מלבד שירותי כשרות, מספק הבד"ץ גם שירותי רישום נישואין, ועוד מספר גופים קטנים.
בראש חלק מהגופים עומדים דייני הבד"ץ.
במשך השנה מתפרסמים עדכונים שוטפים מוועד הכשרות בשבועון הרשמי של העדה החרדית בשם העדה ובחלק מהעיתונים החרדיים.
כמו כן פועלות ועדות שונות לטיפול באתגרים הלכתיים העומדים על הפרק.
במסגרת מערכת הכשרות קיימים גופי השגחה נוספים: "לשכת סת"ם" – לשכה העוסקת בתשמישי קדושה, "ועד השמיטה", ועד לענייני השקעות ופיננסים, ועד העירובין שמתקין עירוב בירושלים, בית שמש ומירון, ועוד מספר גופים קטנים.
בראש חלק מהגופים עומדים דייני העדה.
בשנת השמיטה, מקיים בד"ץ העדה החרדית מערכת השגחה ענפה לפירות וירקות, המסתמכת על יבול נוכרי בלבד.
הבד"ץ מתנגד הלכתית להיתרים של היתר מכירה ואוצר בית דין.
ועד הכשרות אף יצא בהכרזה כי "הבד"ץ אינו מתיר אוצר בית-דין, מלבד באתרוגים לצורך חג הסוכות, שבהם אין אפשרות אחרת".
הסיבות לפסיקה זו ניתנה גם באותה הכרזה ונטען כי
חלק מנטורי קרתא רואים פשרה אידאולוגית בכך שהבד"ץ נותן הכשר לגופים המזוהים עם הציונות ובפרט עם הקיבוצים, כמו "תנובה", והם מפעילים מחלבה עצמאית.
ישנם חרדים קיצוניים המותחים ביקורת על כך שהעדה החרדית נותנת הכשר למוצרי "מותרות" (כמו ממתקים, מסעדות ואוכל מוכן לפסח), דבר שהרב פנחס אפשטיין ורבנים נוספים התנגדו לו בעבר.
בשנת 2011 פרסמו הרב משה ברנדסדורפר מרבני חסידות תולדות אברהם יצחק והאדמו"ר מאמשינוב שלדעתם יש להימנע מאכילת בשר בהשגחת הבד"ץ בשל בעיות הלכתיות וזריקות העלולות להטריף את העוף.
התנגדות זו הפתיעה רבים כיוון שגם הרב ברנדסדורפר הבן וגם האדמו"ר מאמשינוב מחשיבים את עצמם כתלמידיו של הרב מאיר ברנדסדורפר - מייסדו של ועד השחיטה.
בשנת 2018 התפרסם תחקיר על פיו הבד"ץ לא מאפשר ליוצאי יהדות אתיופיה לגעת ביין ביקבים שתחת השגחתו, בשל פקפוק ביהדותם ומחשש סתם יינם.
בתגובה, הרב יצחק יוסף אמר: "ספק גדול אם ניתן לסמוך על גוף כשרות הרואה עצמו כמחמיר כביכול ומיקל בהלבנת ובשפיכות דמים של יהודים אחרים רק בשל צבע עורם".
כשמארני הייתה שם (ביפנית: 思い出のマーニー) הוא סרט דרמה בסגנון אנימה משנת 2014. הסרט בוים על ידי הירומסה יונביאשי, הופק על ידי סטודיו ג'יבלי והופץ על ידי חברת טוהו.
עלילת הסרט מבוססת על העלילה של ספר באותו השם מאת ג'ואן רובינסון, אשר פורסם לראשונה בשנת 1967.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-19 ביולי 2014. הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-88, אך הפסיד לבסוף לסרט "הקול בראש".
אנה סאסאקי היא נערה בת 12 עם הערכה עצמית נמוכה המתגוררת בעיר סאפורו עם הוריה.
לאחר שהיא מקבלת התקף אסתמה בבית הספר, רופא המשפחה ממליץ להוריה לשלוח את אנה למקום עם אוויר נקי.
בעקבות כך במהלך חופשת הקיץ אנה נשלחת לגור עם קרובי משפחתה בעיירת חוף כפרית בחבל הוקאידו שביפן.
אנה נתקלת ביום אחד במקרה באחוזה נטושה הנמצאת בקרבת ביצה מלוחה, בה היא פוגשת בנערה בלונדינית מסתורית ומקסימה בשם מארני שהופכת לחברתה הטובה ביותר, אך היא מבקשת מאנה לשמור על הקשר בסוד.
ככל שהקשר ביניהם מעמיק אנה לומדת על עברה הבעייתי של מארני.
ב-IMDb קיבל הסרט דירוג של 7.6/10 על פי 189 ביקורות.
ב-Rotten Tomatoes זכה הסרט בציון של 92% על פי 101 ביקורות וב-Metacritic קיבל הסרט ציון של 72% מה שמעיד על ביקורות חיוביות לרוב.
בסקירת סרטי סטודיו ג'יבלי בעין הדג נעמה רק ציינה ש"מארני הוא סרט מסתורין ודרמת התבגרות במחיר אחד." היא אמרה שמה שמאפיין אותו הוא הרגשות המוקצנים מאוד מה שעלול להרתיע את הקהל הצעיר כמו כן הבוגר אך לה זה עבד מצוין.
כשלים במחשוב מבוזר הם אוסף של הנחות שגויות שגובשו על ידי ל.
פיטר דויטש ואחרים ב-Sun Microsystems, אשר מתארות תפיסות שגויות שמפתחים נוטים להניח בעת תכנון ובניית מערכות מבוזרות.
הרשימה המקורית כללה שמונה כשלים:
ישנו מנהל מערכת אחד בלבד.
בשנת 2021 הוסיף דויטש כשל תשיעי:
הצד איתו אתה מתקשר אמין.
בשנת 2020 הוצעו שלושה כשלים נוספים על ידי מרק ריצ'רדס וניל פורד:
תצפית (Observability) היא עניין אופציונלי.
אי-התייחסות נכונה לכשלים הללו עלולה לגרום לבעיות תפעוליות חמורות בתוכנה:
חוסר בטיפול בשגיאות רשת עשוי לגרום לתוכנה להיתקע או להקפיא משאבים בזמן נתק.
התעלמות מהשהיית רשת ואובדן חבילות עלולה לגרום לשימוש מופרז במשאבים.
התייחסות לרשת כמאובטחת עלולה להוביל לפגיעות בפני התקפות.
טופולוגיה משתנה, כמו גם מדיניות ניהול מרובות, מחייבת ניתוח דינמי מתמיד של התקשורת.
הנחה שעלות התעבורה היא אפס עלולה לפגוע בחישובי תקציב או תמחור.
הסתמכות על הומוגניות הרשת מתעלמת ממגוון פרוטוקולים, מערכות הפעלה ותצורות ברשתות אמיתיות.
הרעיון גובש ב-Sun Microsystems בתחילת שנות ה-90. ל.
פיטר דויטש ניסח את הרשימה הראשונית ב-1994, ושילב בה תובנות של ביל ג'וי ודייב ליונס.
בשנת 1997 הוסיף ג'יימס גוסלינג את הכשל השמיני.
ב-2021 ציין דויטש בריאיון כי הכשל התשיעי הוא הרחבה של הכשל על אבטחת הרשת, ומתייחס לאמון בצדדים מרוחקים.
בשנת 2020, ניל פורד ומרק ריצ'רדס הרחיבו את הרשימה כדי לשקף את אתגרי העידן המודרני במערכות מבוזרות.
כשקיץ הופך לסתיו הוא סרט דרמה צרפתי משנת 2024 בכתיבה ובימוי של פרנסואה אוזון, עם הלן ונסן וז'וסייו בלסקו בתפקידים הראשייים.
הלן ונסן הייתה מועמדת לפרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר.
פרנסואה אוזון היה מועמד לפרס צדף הזהב לסרט הטוב ביותר ופייר לוטין היה מועמד לפרס צדף הכסף לשחקן המשנה הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי סן סבסטיאן.
מישל ז'ירו (הלן ונסן) היא קשישה שגרה בכפר במחוז בורגונדי.
חברתה הקרובה בכפר היא מארי-קלוד (ז'וסיין בלסקו).
שתיהן עסקו בעבר בזנות בפריס ובהגיען לגיל מבוגר החליטו לפרוש מהמקצוע העתיק ביותר ולעבור לבורגונדי.
מישל גרה לבד, יש לה בת אחת, ואלרי (לודיווין סנייה), שגרה בפריז בדירה שהורישה לה.
ואלרי נמצאת בתהליך גירושים ללורן.
יש להם בן בשם לוקא (גרלן אלרוס) שסבתא מישל קשורה אליו ומצפה לבואו לחופשה אצלה בקיץ.
למארי-קלוד יש בן אחד ונסן (פייר לוטין), עבריין שהסתבך ונכלא.
ואלרי שונאת את אמה בגלל עברה.
היא מגיעה בקיץ עם לוקא להתארח בכפר אצל מישל.
מישל מכינה לה מאכל מפטריות שקטפה וואלרי לוקה בהרעלת מזון המצריכה אשפוז.
היא מאשימה את אמה בניסיון הרעלה ולאחר שחרורה היא חוזרת עם לוקא לפריז ומנתקת את הקשר אתה.
ונסן משתחרר מהכלא ומישל שאוהבת אותו כבנה מעסיקה אותו כעובד בגינתה בתשלום.
ונסן מודע למצוקתה של מישל ונוסע לפריז להיפגש עם ואלרי ומטיח בה אשמה על התייחסותה לאמה.
הביקור הזה מסתיים כשואלרי נופלת ממרפסת דירתה ונהרגת.
לוקא עובר לכפר לגור עם מישל ומתקשר לונסן.
מישל "הרוויחה" נכד ולוקא "הרוויח" דמות אב.
כולם יודעים שלונסן יש קשר למותה של ואלרי אבל כשהמשטרה חוקרת את מות ואלרי מישל מספקת לונסן אליבי ואומרת כי בתה סבלה מדיכאון ולוקא אינו מזהה את ונסן במצלמת הבקרה בכניסה לבית ואלרי בפריז...
שם השחקן שם הדמות הערותהלן ונסןמישל ז'ירוז'וסיין בלסקומארי -קלוד פרןלודיווין סנייהואלרי טסייהפייר לוטיןונסן פרןמאליק זידילורן טסייהגרלן אלרוסלוקא טסייה
כַּת היא מונח המשמש כיום בדרך־כלל לציון תנועות דתיות חדשות וקבוצות חברתיות מסוגרות אחרות בעלות אמונות ומנהגים דתיים, רוחניים או פילוסופיים חריגים ואף קיצוניים, ובפרט לקבוצות בהקשרים שונים בעלות מאפיינים של דוגמטיות, פולחן, כפייה והתעללות.
התמסרות קיצונית לאדם מסוים, לאובייקט או למטרה צרה היא מאפיין נוסף המיוחס פעמים רבות לכת.
למונח ישנן הגדרות שונות ושנויות במחלוקת בשימוש רווח בתרבות ובמחקר האקדמי.
קבוצות המתויגות ככת נמצאות ברחבי העולם, בין שמדובר בקבוצות מקומיות קטנות ובין שמדובר בארגונים בין־לאומיים המונים מיליוני חברים אך נחשבים בכל זאת לקבוצה קנאית ופולחנית.
נגד רוב הכתות הקיימות היום, ובמיוחד נגד אלו שיש להן מנהיג פולחני, מוטחת ההאשמה כי הן משתמשות בדרכי עורמה ובשימוש לא אתי בטכניקות שליטה, כדי לשכנע אנשים להצטרף לכת או להישאר בה, או כדי להעצים את היקף נכסיו או את שמו של מנהיג הקבוצה.
בצרפת כת אסורה ומוגדרת בחוק כקבוצה סגורה בעלת מנהיג שבאמצעות הטפה דתית גורם למאמינים שלו נזק נפשי, מיני, עיסוק רפואי בלתי חוקי, הונאה (כולל דרישת תשלומים עבור שירות מסטי שלא מוכח מדעית), ומנהיג שמבצע התעללות ומרמה למאמיניו ממצב של בורות או חולשה, וגם מבודד אותם מן העולם.
המונח כת משמש לעיתים לצד המונח הקרוב כיתה גם ביחס לתנועה דתית חדשה או קבוצה חברתית אחרת המוגדרת על ידי האמונות והטקסים הדתיים, הרוחניים או הפילוסופיים יוצאי הדופן שלה, או העניין המשותף שלה באדם, אובייקט או מטרה מסוימת.
מובן זה של המונח מוגדר בצורה חלשה – בעל הגדרות שונות הן בתרבות הפופולרית והן באקדמיה – והוא גם היווה מקור מתמשך למחלוקת בין חוקרים בכמה תחומי מחקר.
בתולדות הדתות והאסכולות המיסטיות שימש המונח להגדרת קבוצת אנשים שאימצה תורה פילוסופית או דתית מסוימת, או קבוצה שנפרדה מאחד או יותר מעיקרי האמונה של הממסד הדתי הקיים .
בתולדות הדתות המונח משמש גם להגדיר ענף שהתפצל מדת מרכזית, ובמיוחד כזה שאימץ תפיסות טהרניות יותר או שונות לגבי יישום עיקרי דת מסוימים – לדוגמה הנאו-פיתגוראים, האיסיים, הקתרים או ה"דונמה".
במקרים רבים שימשה ההגדרה לייחד את הקבוצה המתבדלת לשלילה, ולעיתים קרובות לווֶה ייחוד זה גם ברדיפות ובניסיון להכרית את הכת.
התפתחה נטייה להבחנה בלשון הדיבור בצורת הרבים בין כִּתּוֹת עבור כִּתָּה לעומת כַּתּוֹת עבור כַּת, אף שהצורה כַּתּוֹת נחשבת בלתי תקנית, ואילו הצורה התקנית היא "כיתות".
כת, במשמעות צורה קיצונית של כיתה דתית פולחנית קנאית, עשויה להתפתח בדפוסים שונים, בהם:
קבוצה פולחנית שבמוקדה מנהיג כריזמטי או גורו נערץ.
כמעט כל הדתות שנוצרו בעת החדשה חוו שלב ראשוני או מתמשך של התמקדות במנהיג מרכזי.
לעיתים קרובות מרוממים כתביו של המנהיג למעלת כתבי קודש, וחסידיו מרבים לטעון כי מצויה בהם האמת כולה.
כת הסובבת סביב תפיסות מילניאריות.
במקרים רבים מנהיג את הכת מנהיג כריזמטי, הטוען כי אחרית הימים נמצאת בפתח, וכי על המאמינים להיערך לבואה בעתיד הקרוב.
תפיסות כאלו אפיינו את השבתאות בעבר הרחוק יותר, ואת כת הדוידים בעבר הקרוב.
לעיתים קרובות חוֹוה הכת משבר קשה, משמסתבר כי המועד הנקוב לתחילת אחרית הימים חלף, או כאשר המנהיג הכריזמטי נפטר מן העולם.
בכת כזו גבר אחד נשוי או מקיים זוגיות עם כמה נשים המאוגדות סביבו, גרות איתו, עושות את דבריו ויולדות לו ילדים לתוך הכת.
לעיתים בכיתות פוליגמיות, הסגידה והאמונה למנהיג גולשת מעבר לאמונה עצמה, והיא מתורגמת למעשים קיצוניים של הוכחת נאמנות לכת, באמצעות עבירות מין ומעשים קיצוניים כמו אכילת צואה, או קיום מין עם חיות.
לגבי הזן השישי של כיתות פוליגמיות, בשל האופי המשפחתי של הקבוצה, סיווג זה שנוי במחלוקת.
רוב הפסיכיאטרים מאמינים כי לא מדובר בכת, אלא בפסיכוזה משפחתית מסוג Folie à deux, Folie à famille, הנקראת גם תסמונת Lasègue-Falret.
למרות האי־בהירות האם מדובר בכת או בפסיכוזה משפחתית, הועמדו לדין בישראל שני מנהיגי כתות מסוג זה: גואל רצון מתל אביב ודניאל אמבש מירושלים.
סטיבן האנט, הפוסע בעקבות ווליס, מצביע על כך שמידת הלגיטימיות של כת קשורה לכבוד שהיא מצליחה לעורר באוכלוסייה בכללה, למספר המאמינים שהיא מצליחה לגייס, ולתפיסה העצמית של הכת.
כך, לדוגמה, כיתות שטוענות שהן מחזיקות ב"אמת יחידה" (לגיטימיות ייחודית), ומאמצות גישה מכלילה (ללא טקס הצטרפות התובע התכחשות לאמונה אחרת), נוטות להפוך עם הזמן לדתות חדשות.
כיתות שטוענות ללגיטימיות ייחודית אך גישתן אקסקלוסיבית, נותרות במעמד של כת.
במטבע דומה, כיתות שאינן דוגלות בלגיטימיות ייחודית ומקילות על ההצטרפות אליהן נוטות להפוך זרם בדת קיימת.
כיתות רבות סופגות ביקורת קשה על נוהגיהן, ובמיוחד על האופן שבו הן מגייסות מאמינים ומשמרות אותם.
ברומלי וקוון הצביעו על-כך שהבסיס העובדתי לטענות אלו, כמו גם לטענות על "שטיפת מוח" רעוע ואינו משכנע, וכי רוב הטיעונים הופיעו בשנות ה-60 וה-70, כתגובת נגד ("אנטי-כת") להופעתן של דתות חדשות בתקופה זו.
כת ודת נבדלות זו מזו בהיקף המערכת, בנפח המורשת, ובמידת הלגיטימציה שהן מקבלות.
סטרק וביינברידג' ציינו כי אף שבעיני רבים נתפסים המצטרפים לכיתות כ"לא נורמליים", אף כי קשה להצביע על הבדלים ניכרים לעין בין מי שעתידים להצטרף לכיתות ובין מי שעתידים להפוך מאמיני דת מקובלת.
סטרק וביינברידג' גורסים, כמוהם כהאנט, כי המספר הגדל של מצטרפים לכיתות מתקיים במקביל ובכיוון הופכי למגמות של התחלנות גוברת.
סטרק וביינברידג' תומכים טענתם זו בהצביעם על ייצוג היתר של יהודים בין חברי הכיתות השונות בארצות הברית, וגורסים כי ניתן לקשר בין תופעה זו להתחלנות הרבה יותר של היהודים, בהשוואה לבני דתות אחרות, בארצות הברית.
לכיתות, עם זאת, כמה מאפיינים ייחודיים משלהן:
מנהיג: קיומו של מנהיג בלעדי, כריזמטי, החובש כמה כובעים ומתיימר לגלם סמכויות רבות עבור חסידיו (הורה, מטפל, בן זוג).
מנהיג זה לרוב אינו נקרא בשמו הפרטי, ונחשב לחצי-אל, שליח האלוהות או מחובר לידע רוחני נסתר ונחשק.
מעמדו הרם מתבטא בטקסים ובמפגשים שבהם הוא מפגין שליטה בטכניקות של קריאה קרה ומניפולציות שונות.
לאחר מותו של המנהיג נוטים חסידיו לטעון כי התגלגל בגופו של המנהיג הנוכחי.
סודיות ודרגות: מאפיין ייחודי נוסף הוא מערך של סודיות, ולעיתים אף הגנה קנאית על סודות, הקשורים בטקסי החניכה והעלייה בדרגה של המצטרפים לכת.
בניגוד לדתות, שההצטרפות אליהן היא אוטומטית ונובעת, בדרך כלל, מהיות המאמין החדש בן של מאמין קיים, נדרשות הכיתות לספק למאמינים המבוגרים טקסי הצטרפות מיוחדים.
שינוי כלכלי: ראיית ההחזקה ברכוש עדות לפגם מוסרי, שהמאמין נדרש להתגבר עליו באמצעות ויתור על רכוש.
בחלק מהכיתות לובש הוויתור על רכוש דמות של היטהרות והתנערות מהרכוש ה"ארצי".
באחרות הוא מועבר למנהיגי הכת, או לקופה משותפת של הקבוצה.
העצמאות הכלכלית מתדרדרת עד מתבטלת.
ניתוק: בחינה מחודשת של מערכות יחסים, התנתקות וריחוק ממי שאינו מקבל את האמונה החדשה.
לעיתים נדרש ניתוק פיזי וגאוגרפי מהחברה הכללית, כמו גם ניתוק מתכנים הסותרים את מערכת האמונה החדשה, בספרים, בתקשורת ועוד.
התמסרות: אדיקות וצייתנות, ניסיון למלא בשלמות מלאה את מצוות הכת, הכפופות לרב או הגורו.
השקעת זמן, שינוי מגורים, שינוי לבוש, ופעולות נוספות כדי לרצות את הגורו.
הפצה ויח"צ: לצד הסודיות, כיתות מבצעות מיסיון וניסיון לשכנע אנשים נוספים להצטרף לקבוצה האקסקלוסיבית.
חלוקת עלונים, טלפנות, גיוס תרומות וכיוצא בזה, נעשים בתחכום שיווקי, השומר על מוניטין ורושם ראשוני חיובי, תוך הסתרה של מידע חיוני.
שפה חדשה: אימוץ טרמינולוגיה רליגיוזית, בהתאם לשפה הפנימית של הכת.
שימוש בשפה ככלי עיקרי להריסת/בניית תודעה חדשה, תוך הענקת הקשר ומשמעות חדשים למילים ומושגים, באופן המשרת את אינטרס המנהיג/ה.
לעיתים יש לכת סלוגן או סיסמה קצרה.
מבנה פטריארכלי: רוב הכיתות מתנהלות בהנהגה היררכית של גבר אחד, המייעד את חברי הכת לתפקידים סקסיסטיים, תוך ביטול ערכי תנועת הפמיניזם, להטב"ק וכדומה.
אירוניה ומוסר כפול: המנהיג משתמש במדע כאשר זה משרת אותו, ומסתייג מהמדע כשהוא לא משרת אותו.
ישנו היעדר רציונל ויציבות בהתנהלות הכת, היעדר תקנון, נהלים וביטחון.
המערכת לא מתפקדת ומניבה כפי שהובטח בהתחלה.
מאפיינים אלו שנויים במחלוקת מקצועית.
לעומת זאת, מאפיינים הקשורים בתחום הפסיכוזה של המנהיג, ואלמנטים פסיכוטיים בחברי הכת הנשלטים על ידו, זוהו על ידי פסיכיאטרים בצרפת לפני יותר מ-100 שנים.
למשל במקרה של כיתות פוליגמיות, מדובר בפסיכוזה הידועה בשם תסמונת Lasègue-Falret.
ארתור ג'יי דיקמן היה חוקר ופסיכיאטר שטיפל באנשים שעזבו כת (במשמעות קבוצה פולחנית).
בספר שכתב בנושא הוא ציין שני מניעים עיקריים להצטרפות לכת: רצון מודע לחיים רוחניים בעלי משמעות, ורצון לא מודע להיות מוגן ומכוון על ידי מישהו שמצהיר שהוא יודע מה לעשות בעולם קשה ומבלבל.
דיקמן סבור שצרכים אלה קיימים בכל אחד מאיתנו.
במאמר בנושא קבוצות רוחניות, דיקמן מפרט שהרצון לנצל ולשלוט על חברי הקבוצה מאפיין מנהיגי כיתות.
בספרו על כיתות בארצות הברית, דיקמן גם מפרט רשימה של התנהגויות פולחן, כגון תלות במנהיג ולחץ להסתגל, בקבוצות ובארגונים שאינם כת.
כלומר, ישנו מנעד של קבוצות פולחניות, וכת נחשבת למקרה קיצון.
דרכי התמודדות עם קרובים המצטרפים לכת
ההצטרפות של אדם לכת עשויה להשפיע על בריאותם הנפשית ורווחתם של בני המשפחה הנותרים מחוץ לקבוצה.
הההתמודדות עם מצב זה מורכבת ועשויה להשפיע על המשפחה הקרובה, חברים, בני זוג ומקום העבודה.
מדובר בתהליך מתמשך שאין לו פתרון אחיד, וקיימות גישות שונות להתמודדות עם מעורבותו של בן משפחה בכת.
קיימות מספר גישות ודרכי פעולה שיכולות לסייע בתהליך:
הבנת מאפייני הכת והשפעותיה: בחינת המאפיינים של הקבוצה עשויה לסייע בהבנת הדינמיקה הפנימית שלה.
בין היתר, ניתן לזהות שיטות לשליטה בחברים, כגון הפרדה מבני משפחה, שימוש במניפולציות פסיכולוגיות והגבלת קשרים חיצוניים.
טיפול משפחתי: מעורבות של כל בני המשפחה בתהליך הטיפולי יכולה לסייע בשיקום הקשרים המשפחתיים ובהבנת הדינמיקה שהובילה למעורבות בכת.
בסיוע מקצועי הדגש יינתן בהכשרת בני משפחה כיצד לשמור על הזהות הקודמת של חבר הקבוצה ודרכים יעילות להדברות ותשאול.
האסטרטגיה מבחינת המשפחה כוללת: צבירת ידע על הכת ומנהיגיה, שמירת קשר רציף עם המשפחה, למרות הקושי, בניית אמון וניסון לתפוס הזדמנויות גם אם הן קטנות.
תמיכה רגשית וחברתית: הענקת תמיכה רגשית וחברתית לבן המשפחה, כולל סיוע בהתמודדות עם תחושות של בושה, אשמה או פחד, יכולה לסייע בתהליך היציאה מהכת.
תהליך יציאה מהכת הוא תהליך שיכול לקחת זמן על כן ההשקעה בשמירה על קשרים והזהות הקודמת היא חשובה אם יהיה משבר בקבוצה או יתעורר ספק, הוא ידע שיש לו מקום בטוח לחזור.
ייעוץ משפטי: במקרים שבהם הכת פועלת באופן בלתי חוקי או פוגעני, ייתכן שיהיה צורך בייעוץ משפטי כדי להגן על זכויות בן המשפחה ולסייע ביציאתו מהכת.
פנייה למומחים בתחום: קבוצות מסוימות עושות שימוש בטכניקות שונות לשליטה בתודעה, לרבות יצירת פחדים עמוקים בקרב החברים בהן.
התמודדות עם היבטים אלו עשויה לדרוש מעורבות של אנשי מקצוע המתמחים בתחום.
סיינטולוגיה, קבוצה דתית שהוקמה על ידי ל.
רון האברד, מוגדרת ככת על ידי ממשלת ישראל ומדינות רבות נוספות ואף מוגדרת כ"כת הגדולה בעולם".
הכת של גואל רצון פורקה בינואר 2010, וחולצו ממנה 21 נשים ו-45 ילדים.
הנשים והילדים נזקקו לטיפול ממושך של רשויות הרווחה, שכלל הפניית הנשים וילדיהן למקלטים לנשים מוכות ברחבי הארץ.
אחרי כשנתיים הועברו להתגורר בקהילה ביישוב לפי בחירתן.
משרד הרווחה דאג לבצע אבחונים לילדים ולהפעלת מערך טיפולי לשיקומם.
בעקבות המקרה נכתב דוח כיתות בישראל בשנת 2011 מטעם משרד הרווחה.
הכת הירושלמית בהנהגת דניאל אמבש נחשפה בירושלים בשנת 2011. חולצו ממנה שש נשים ו-17 ילדים.
אלו סבלו מפגיעות קשות ועברו תהליך טיפול ושיקום ממושכים.
הכת בוסייר בצרפת, בניהולו של יוסי עניאל שרעבי, קהילה שהייתה לוקחת ילדים ישראלים ואמריקאים ומנתקת אותם מהמשפחות.
על פי עדויות, הכת הייתה מתעללת בקטינים, משפילה ילדים, עורכת טקסי כפרה, ונותנת מקים נרחב להתעללות מינית ונפשית.
הכת נסגרה בשנת 2021 בעקבות הסרט הדקומנטרי "לצאת מבוסייר".
לב טהור – כת יהודית אנטי-ציונית שידועה בנדודים בין מדינות, חטיפה של ילדים יהודיים אל תוך הכת ונישואים בכפייה של נערות.
הכת אף ניסתה להשיג מעמד פליט באיראן.
מקדש העם – כת נוצרית קומוניסטית בשם ג'ונסטאון, בראשות ג'ים ג'ונס שהוביל את אחת ההתאבדויות הגדולות בהיסטוריה, 909 בני אדם.
כת הדיווידים (The Branch Davidians) – כת בראשותו של דייוויד כורש שחבריה התבצרו בשנות ה-90 במתחם ליד וייקו שבטקסס.
87 מחברי הכת נהרגו בזמן הפשיטה על החווה, ובהם המנהיג.
אום שינריקיו – (האמת הצרופה, קוראת לעצמה כיום "אלף") – כת יפנית שרצתה להשתלט על מוקדי השלטון בכוח.
חברי הכת ביצעו מתקפות טרור הכוללות שימוש בנשק כימי, וביניהן פיזור גז עצבים מסוג סארין ברכבת התחתית בטוקיו.
הכת של סיננון (Synanon) – מרכז גמילה מסמים לנוער שהפך בהדרגה לכת אלימה כלפי חבריה.
נקסיום (NXIVM) – כת מין שהואשמה בסחר בבני אדם שהתחזתה לחברה לפיתוח עצמי.
התנועה להשבת עשרת הדיברות של אלוהים – כת שפעלה באוגנדה בשנות ה-90, מאות מחבריה נרצחו.
שער גן עדן – כת חוצנים שהאמינה במעבר למימד בחלל החיצון שמעבר לאנושות על ידי חללית לאחר המוות.
חבריה נרצחו בהתאבדות המונית שכללה את מנהיגה מרשל אפלווייט.
התנועה הראלית (The Raelian Movement/Raelism) – כת חוצנים שמאמינה שאלוהים הוא אינו ישות אחת, אלא זן של חייזרים שבראו את כדור הארץ, ומטרתה הייתה לפתוח שגרירות בישראל.
הכת פועלת לפיתוח טכנולוגיית שיבוט בני אדם ואף טוענת ששיבטו תינוקת.
מסדר מקדש השמש (Order Of the Solar Temple) – כת שפעלה בשווייץ שהחייתה מחדש את האידאולוגיה ואורח החיים של מסדר אבירי היכל שלמה.
הכת נכחדה בהתאבדות המונית שכללה גם את שני מנהיגיה לוק ג'ורה וג'ו דימאמברו.
אומת יָהוֶה (The Nation Of Yahweh) – כת שהתפתחה מתנועת העבריים השחורים בשנות ה-70 שמטרתה הייתה לבצע עלייה אפרו-אמריקאית המונית לישראל.
הכת דוגלת בעליונות שחורה ואחראית לעשרות מעשי רצח בתושבים לבנים במיאמי.
האומה הנוואבית המאוחדת של המורים – כת עליונות שחורה אמריקנית המערבבת שנאת לבנים יחד עם יסוד חזק של עבודת אלילים מצרית, אמונה בקיומם של חוצנים, ובתאוריות קשר על האילומינטי.
תנועת ראג'ניש/אושו – אשראם וכת סינקרטית בראשות בהגואן שרי ראג'ניש שקידשה מדיטציה ומיניות, אחראית למתקפת סלמונלה בדיינר באורגון.
התנועה הבינלאומית למען תודעת קרישנה (הרא קרישנה) - כנגד חלק מסניפי התנועה בעולם, ביניהם סניף הממוקם בישראל ומרכזו בעיר חריש, נטען כי הם בעלי מאפיינים כיתתיים.
כנסיית האיחוד (נקראים גם ה"מוניז" על שם מייסדה סאן-מיאנג מון) – דת דרום קוריאנית מודרנית הנחשבת לכת המבוססת על הנצרות.
ידועה בחתונות המוניות באצטדיונים והתרמת כסף למנהיגי עולם ימניים.
CVLT ו-764 – כתות שצמחו באינטרנט, פועלות ברשת הדיסקורד ועוסקות בסחיטה מינית ברשת, ביניהם של ילדים, בעידוד התאבדות, רצח והתעללות בבעלי חיים.
הקורבנות נקלעים לזרועות פעילי הארגון דרך משחקי רשת המוניים כמו מיינקראפט או רובלוקס.
הארגונים (ותתי-הארגונים שצמחו מתוכם) הינם בעלי מאפיינים שטניסטיים, נאו-נאציים וניהיליסטיים קיצוניים, ופועלים בהשראת מסדר תשע הזוויות השטניסטי.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 החלו להיות פופולריות תפיסות רוחניות חדשות בישראל, בסגנון "העידן החדש", שהחלו לפרוח בעולם המערבי בכללותו עשור קודם, בתקופת "ילדי הפרחים".
בעיתונות הישראלית החלו להופיע כתבות ו"תחקירים" על הכיתות, על בני טובים שהצטרפו לכיתות ומיטב הנוער שהולך לאבדון; ועל קבוצות רוחניות שגורמות נתק בין צעירים למשפחותיהם.
במקביל החל גם הארגון החרדי "יד לאחים" לפעול נגד "הכיתות", זאת מתוך חשש לנטישה המונית של היהדות.
קבוצה נוספת שהחל לפעול באותה תקופה וגרמה לסערה תקשורתית, כונתה "אצבע האלוהים" בהנהגת המשוררת רנה שני, לאחר שמספר הורים סיפרו, כי הם סובלים מהדרה של ילדיהם בהוראתה.
בעקב תלונות הולכות וגוברות ופרסומים מטרידים בתקשורת, החליט בפברואר 1982, שר החינוך והתרבות זבולון המר להקים את "הוועדה הבין משרדית לבדיקת נושא ה'כתות' ('קבוצות חדשות') בישראל".
ליושב ראש הוועדה מונתה חברת הכנסת וסגנית שר החינוך מרים גלזר-תעסה, שפעלה כבר קודם בנושא הכיתות המיסטיות מהמזרח, שלטענתה היוו איום ישיר על המסורת היהודית.
הוועדה מנתה 17 איש, נציגי משרד המשפטים, משרד החינוך, משרד הבריאות, משרד הדתות, נציגי המשטרה וצה"ל ואנשי אקדמיה מתחומי הפסיכולוגיה, הסוציולוגיה והקרימינולוגיה; והיא הכינה רשימה של 10 כיתות בישראל שאותם הוחלט לבדוק.
חלק רואה בכיתות תופעה חמורה שיש להילחם בה, ומן הצד השני היו דעות שדורשו לגלות סובלנות מרבית כלפי התופעה, כחלק מעקרון חופש הפרט.
בספטמבר 1983 חשף השבועון "העולם הזה" כי גם שר הפנים יוסף בורג יזם פנייה למשטרה בעניין ה"כיתות", ואף על פי שלא הוגשה תלונה על עבירה פלילית הכינה המשטרה דו"ח סודי על הכיתות.
הדו"ח כלל סקירה היסטורית-אקדמית על 11 "כיתות", בהם גם קהילת בית אל בזכרון יעקב (שכונתה כת "אמה ברגר") קהילה נוצרית שלא ניסתה לגייס לשורתיה יהודים.
בפברואר 1987⁩ "הוועדה הבין משרדית לבדיקת נושא ה'כתות' ('קבוצות חדשות') בישראל" הגישה את דו"ח הסיכום שלה שכלל מעל ל-500 עמודים.
הדו"ח האשים את הקבוצות השונות שנבדקו בפעילות המסוכנת לנפש ובחלק מהמקרים גם האשים אותן בהונאה כלכלית וסכנה לדמוקרטיה.
אך ההמלצות שלו לפעולה היו סתמיות וכללו ביצוע פעילות חינוכית להגברת מודעות ואכיפה מוגברת של חוקים קיימים, כגון החוק להגנת הצרכן ומס הכנסה, כנגד הכיתות.
אך הוא קבע שאין צורך בחקיקה מיוחדת נגד הכיתות.
בשנת 2006 הוקם המרכז הישראלי לנפגעי כתות, עמותה המציעה תמיכה ומידע בנושא.
כמו כן המרכז מתווך נפגעות ונפגעים למערכת בריאות הנפש, מארגן קבוצות תמיכה, מפגשים וכנסים, מפנה לסיוע משפטי ומספק חומרי הסברה והרצאות.
בעקבות המבצע חשיפת הכת של גואל רצון, הוקם צוות במשרד הרווחה והשירותים החברתיים שמטרתו הייתה לחקור את תופעת הכיתות בישראל ולבחון דרכים לסייע לנפגעות ונפגעי כיתות.
מדוח שפרסם צוות זה במאי 2011, עלה כי קיימים קשיים רבים בהגדרת "כת" ובזיהוי המאפיינים שלה.
קשיים אלו נובעים ממספר סיבות:
היעדר קונצנזוס בתפיסה החברתית של כת כתופעה בעייתית.
קיימת שונות גדולה בין הכיתות, והדבר מקשה על ניסוח הגדרה כוללת.
קשה להבחין בין כיתות לבין קבוצות חברתיות אחרות, בהן קבוצות דתיות, בשל הדמיון בין המאפיינים שלהן.
על בסיס נתונים ומידע שבחנה הוועדה, משרד הרווחה הגדיר כיתות פוגעניות כך: "קבוצות המתלכדות סביב אדם או רעיון, תוך שימוש בשיטות של שליטה בתהליכי החשיבה ובדפוסי ההתנהגות לצורך יצירת זהות נבדלת מהחברה ותוך שימוש במצגי שווא.
קבוצות אלה מעודדות, לרוב, תלות נפשית, נאמנות, ציות וכפיפות למנהיג הכת ולמטרותיו, מנצלות את חבריהן לצורך קידום מטרות הכת וגורמות לנזקים נפשיים, כלכליים וחברתיים (באחד או יותר מהתחומים) בקרב חברי הקבוצות, משפחותיהם והקהילה הסובבת".
משרד הרווחה אינו מגדיר מיהו נפגע כת.
ההגדרה שנוהגים להשתמש בה בספרות המדעית היא ממאמרו וסיפרו של רוברט ליפטון: מנהיג כריזמטי שמשעבד ומנצל את חברי הקבוצה באמצעות שבי פסיכולוגי.
המלצות הוועדה מתמקדות בכמה תחומים עיקריים, ובהם פעולות מניעה, התערבויות טיפוליות, תיקוני חקיקה והחלטת ממשלה.
הצוות המליץ על הקמת יחידה חדשה לטיפול בנפגעי כיתות בשירות לרווחת הפרט והמשפחה שבמשרד הרווחה והשירותים החברתיים.
על-פי המפקחת הארצית, כיום המשרד מעורב באבחון ובטיפול שניתנים, ברמות שונות, לכ-90 ילדים ולכ-60 מבוגרים נפגעי כיתות.
על-פי נתונים של המרכז הישראלי לנפגעי כיתות, כיום פועלות בישראל כ-80 קבוצות המתאימות לקריטריונים של כת פוגענית.
אולם, המרכז לא מגדיר קבוצה ככת אם היא לא עונה על מספר קריטריונים, בהם ניצול מיני מפורש.
ב-17 פברואר 2016 עברה הצעת חוק לטיפול בכיתות פוגעניות בקריאה טרומית במליאת הכנסת.
נכון להיום, כת בישראל היא תופעה חוקית, עקב חוסר ההגדרה האחידה, ומכיוון שהטלת הגבלות יכולה להיחשב כפגיעה בחופש הפולחן ובחופש הדת.
עם זאת, במדינת ישראל היו מקרים של פירוק כתות על ידי הרשויות, עקב פעילות פלילית (סחר בנשים, התעללות מינית, פדופיליה, החזקה בתנאי עבדות, הונאות מס, חיתון קטינות, ועוד).
לרוב, הקורבנות בכת, הם למעשה כל מי שלקח בה חלק והיה נתון למערכת שלה.
על פי נתונים ועדויות, בכל כת שנחשפה, אנשים מכל המגדרים והגילאים נפגעו נפשית ופיזית.
ההחלטה להצטרף לכת לרוב אינה צלולה, ומושפעת ממניפולציה וצרכים הישרדותיים.
ילדים נולדים לכיתות כתוצאה מהחלטה של הוריהם.
בני נוער לעיתים מצטרפים לכת באופן "עצמאי".
ילדים בכיתות אינם חשופים לחברה הכללית, על כל המשתמע מכך.
כיתות רבות מנצלות נערות ונשים לתחזוק הכת על ידי ילודה, עבודה ללא תשלום, ועוד.
מצבים מסוימים יכולים להחשב כעבדות.
גזענות ודיכוי להטבק"י מתקיימים תכופות בכיתות המתבססות על מקורות תנ"כיים.
ספקטרום הפגיעה שחווים חברי וחברות הכת הוא רחב, ומשפיע על כל היבטי החיים: חינוך, פרנסה, מיניות, בריאות הגף והנפש.
הפגיעה נוצרת כתוצאה מהזנחה והגבלה של משאבים ואמצעים על ידי המנהיג/ה.
ההגבלה הזו לרוב עטופה במסווה של אידאולוגיה, כשלמעשה היא מחלישה את נתיניה.
הסמכות והאחריות ההורית במשפחה, נעדרות כמעט לחלוטין בכת, בכדי לאפשר למנהיג/ה שליטה מוחלטת בכל שכבות הקבוצה.
בקרב שורדי כיתות מתפתחת לעיתים תסמונת טראומה דתית, המתגלה לאחר ההיחלצות מהכת.
משרד הרווחה, והמשטרה, מתערבים לאחר קבלת דיווח על קיומה של כת, במקרה שנשקף סיכון פיזי לילדים.
הדיווחים מתקבלים ממקורות שונים, בין אם מתוך הכת או מחוצה לה.
במקרים אלו, המשטרה, גורמי הרווחה, הרשות המקומית, והפרקליטות מקיימים מהלכים לפירוק הכת, מעצר מנהיג/ת הכת ומתן סיוע וטיפול בשורדות ובשורדים.
רייצ'ל ג'פס, בתו של מנהיג הכת המורמונית־פוליגמית FLDS בטקסס ארצות הברית, שרדה כדי לספר, וכתבה ספר אוטוביוגרפי על חייה.
על אותה כת בטקסס, הופקה סדרה תיעודית בשם "נופת צופים: מתפללים ושותקים", הבוחנת את עלייתו של וורן ג'פס ב-FLDS ואת פשעיו, בליווי עדויות של שורדות ושורדים.
ב-1988 יצא לאקרנים מיסיסיפי בוערת, סרט מתח מבוסס אירועים אמיתיים, על רצח גזעני בעיירה קטנה במיסיסיפי.
המעורבים ברצח היו שוטרים וחברים בכת הקו קלוקס קלאן.
ב-2023 שודרה הסדרה המונפשת "לשבח את פיטי", אשר עוקבת אחר עיירה בשם ניו אוטופיה, בה מתנהלת כת.
כת צבאית, הקרויה גם חונטה צבאית (בספרדית: Junta militar), או בקיצור חונטה ("אספה", "מועצה"), היא צורת משטר המונהג במשותף על ידי קציני צבא בכירים, בדרך כלל בעקבות הפיכה צבאית.
לעיתים מנהלת הכת הצבאית בעצמה את ענייני המדינה, ולעיתים היא ממנה את אחד מחבריה או אדם אחר לעמוד בראש הממשלה.
בניגוד למשטרים דיקטטוריים אחרים, הנבנים סביב אדם מסוים שתופס את השלטון, חונטות נוטות לתפוס את השלטון בדרך כלל במקרים של אי-יציבות פוליטית.
כך, למשל, היווה החשש מהקומוניזם עילה לתפיסת השלטון בידי חונטות במדינות שונות בעולם בין שנות ה-50 לשנות ה-70.
להלן רשימה חלקית של חונטות ששלטו במדינות החל משנות ה-50:
בעוד חונטות אלה ידועות לשמצה, בפורטוגל הנהיגה חונטה את מהפכת הציפורנים ב-1974, כשלב ביניים בדרך להפיכתה של המדינה לדמוקרטיה.
לאחר שנפוליאון בונפרטה הדיח את פרננדו השביעי, מלך ספרד, והכתיר במקומו את אחיו ז'וזף בונפרטה, נוצר ואקום שלטוני בספרד.
את מקום המלך מילאו חונטות שקמו בדרום ספרד, במקומות שלא נכבשו על ידי הצרפתים.
הקריאולים במושבות הספרדיות באמריקה הלטינית ניצלו את ההזדמנות והקימו חונטות משלהם בתואנה שהם כפופים למלך אך לא לחונטות שהתיימרו להחליפו ושהמנדט שלהן הצטמצם לספרד עצמה, מה גם שהיכולת של ספרד לשלוט במושבותיה התבטלה.
אותן חונטות מקומיות הובילו בסופו של דבר לעצמאותן של המושבות, ובהיסטוריה המקומית הן זכו למקום של כבוד.
לימים, כאשר קבוצות קצינים תפסו את השלטון במדינות שונות באמריקה הלטינית, הן הכתירו את עצמן בתור "חונטות" כדי לנכס לעצמן את היוקרה של מוסד החונטות המקוריות.
כת השטן או שטניזם הם מושגים המתייחסים בדרך ככל לקבוצות או יחידים הסוגדים לדמות השטן או לדומיו ולקבוצות בעלות אמונות, אידאולוגיות ופילוסופיות חילוניות המשתמשות בדמות השטן כדימוי.
מספר קבוצות, המכונות באופן קולקטיבי "שטניזם אתאיסטי", אינן מאמינות בדמות השטן כבעלת קיום ממשי, אלא מאמינות בסל ערכים שהן מזהות כאנטי-נוצריים, או כמזוהים עם דמות האחר, המורד והנרדף.
המושגים כת השטן, שטניזם, ועבודת השטן שימשו, מימי הביניים ועד היום, לרדיפת מיעוטים דתיים, אתניים, פוליטיים ומגדריים בחברה הנוצרית ללא קשר לאמונותיהם ולהזדהותם כעובדי שטן.
בין הקבוצות האלה ישנם יהודים, קתולים, צוענים, להט"ב, גנוסטיקנים, פגנים, נשים עצמאיות ואף שחקני משחקי תפקידים.
אירוע הרדיפה הידוע ביותר הוא ציד המכשפות בסיילם, בו 19 אנשים הוצאו להורג בעיירה סיילם שבמסצ'וסטס בתקופה של מספר חודשים בעוון כישוף (שנחשב לעבודת השטן בנצרות).
אך דוגמאות מאוחרות יותר כוללות את הבהלה השטניסטית ששררה בשנות השמונים בארצות הברית ובקנה מידה מצומצם יותר גם בממלכה המאוחדת.
במהלך תקופה זו פרצו אל המיינסטרים הטלוויזיוני תאוריות קשר בדבר קיומה של כת שטן בקנה מידה ארצי ורב-דורי שעוסקת בהתעללות פולחנית, אונס של קטינים, סחר בילדים ואף קניבליזם פולחני, תאוריות שמאז הופרכו ונחשבות כיום ציד מכשפות מודרני.
כת השטן הוא מונח המתאר מגוון רחב של קבוצות המתאפיינות בפולחן השטן, האנטיכריסט, לוציפר ודמויות נוספות.
הישות המרכזית בפולחן השטניסטי אינה תמיד השטן הנוצרי, אלא דמות המזוהה על ידי מאמיניה כיריב של האל הנוצרי.
לעיתים עובדי שטן עובדים ישויות אנטגוניסטיות אחרות, כגון "בעל זבוב" מהמיתולוגיה הכנענית, לוקי, האל הערמומי מהמיתולוגיה הנורדית, או סת, אל הכאוס, האלימות והמדבר במיתולוגיה המצרית.
קבוצות המזהות את השטן כסמל, ולא כאלוהות ממשית, התקיימו עוד מתקופת המהפכה הצרפתית והמהפכה האמריקאית, בשתיהן ארגוני שמאל עשו שימוש בדמות השטן כסמל למאבק בעריצות ולמען חופש.
ניתן למצוא סנטימנטים אלו בשיריהם של המשוררים הרומנטיים של התקופה, לדוגמה בשירו של פרסי ביש שלי "מרד האסלאם", שבו הוא מהלל את הדמות של הנחש הקדמוני המזוהה בנצרות עם השטן.
לאורך ההיסטוריה, מספר קבוצות בחרו לזהות את עצמן עם פולחן השטן או שמזדהים כעובדי שטן.
נהוג לחלק את הקבוצות הללו לשתי קטגוריות – קבוצות העוסקות בפולחן דתי, וקבוצות אתאיסטיות או חילוניות המשתמשות בדמות השטן כסמל אנטי נוצרי.
שטניזם אתאיסטי – זהו כינוי למספר ארגונים ותנועות חברתיות המשתמשות בדמות השטן באופן אלגורי, בעיקר כמייצג ערכים ועקרונות המנוגדים לסדר העולם הנוצרי, ולדתות אברהמיות בכלל.
המפורסמת בהן היא תנועת כנסיית השטן שיוסדה בידי אנטון זנדור לה-ווי, המשתמשת בדמות השטן כסמל לעקרונות נהנתנות ולהתנגדות למוסר הנוצרי הסגפני שהיא תופסת כשמרני ודכאני.
תנועתו של לה-ווי נקראת לעיתים "שטניזם לה-וייאני", ופולחנה המרכזי אינו מופנה לדמות מיתולוגית כגון השטן אלא למושג האגו, ומתכתבת עם כתביו של פרידריך ניטשה ובמיוחד עם המושגים "על-אדם" ו"מוסר אדונים".
מתוך תנועה זו קמה תנועה נוספת שנקראת "המקדש השטני", ומעניקה פירוש שונה למושג שטניזם.
במקום לשים דגש על התפתחות אישית, תנועה זו שמה דגש על צדק חברתי ותמיכה במיעוטים שנפגעו מסדר העולם הנוצרי המסורתי (לדוגמה נשים, להט"ב ומיעוטים דתיים) בתור הערך האנטי-נוצרי המרכזי.
שני זרמים אלו מבססים את טקסיהם על הטקסים הנוצריים כפרודיה, ולכן הם מחזיקים ב"תנ"ך שטני" ועורכים מיסה שטניסטית המכונה לרוב "מיסה שחורה" או "מיסה ורודה" (מכיוון שהצבע הוורוד נחשב מזוהה עם הקהילה הגאה).
שטניזם תאיסטי – השטניזם התאיסטי הוא שמן של מגוון קבוצות ותנועות המאמינות בקיום ממשי של דמות השטן כאלוהות או ככוח אמיתי, ומכוונות את פולחנן או את הערצתן אליו.
לא מדובר בדת מאורגנת אחת, אלא בכתות וארגונים שאין להן דבר אחת עם השנייה פרט למרכזיות דמות השטן או דמות "יריב" אחרת בפולחנם.
קבוצות מסוימות עוסקות בתורת הנסתר ובכישוף המתבצע באמצעות טקסים שטניסטיים.
כנסיית השטן היא התנועה השטניסטית המפורסמת ביותר.
מדובר בארגון שמטרתו לקדם את הדת השטנית שנהגתה על ידי אנטון זאנדור לה-ויי ותוארה על ידיו בספרו התנ"ך השטני.
המקדש השטני הוא ארגון דתי ופוליטי אמריקאי שבסיסו בסיילם, בה גם התחולל ציד המכשפות בסיילם, במהלכו נתלו כ-19 אנשים בעוון כישוף ופולחן השטן.
הארגון משתתף באופן פעיל בעניינים ציבוריים שבאים לידי ביטוי במספר פעולות פוליטיות ציבוריות, תוך התמקדות בהפרדת כנסייה ומדינה ושימוש בסאטירה נגד קבוצות נוצריות.
הפעילות המפורסמת ביותר שלהם היה לערוך מיסה ורודה, שהיא טקס המהווה פרודיה להט"בית על טקס המיסה הנוצרי הקלאסי, מעל קברו של פרד פלפס, כומר אמריקאי ומייסד הכנסייה הבפטיסטית וסטבורו, ארגון שנאה נוצרי המאופיין בהומופוביה וגזענות.
בדומה לכלל הקבוצות האתאיסטיות, חברי המקדש השטני אינם מאמינים בשטן כדמות ממשית, מכיוון שהם מאמינים שזה מעודד אמונה טפלה שתמנע מהם "להתעצב בידי ההבנות המדעיות העדכניות ביותר של העולם החומרי".
המקדש השטני משתמש בדמות השטן כמטאפורה לבניית נרטיב תרבותי המקדם ספקנות, הדדיות רציונלית, אוטונומיה אישית וסקרנות.
השטן משמש אפוא כסמל המייצג את "המורד הנצחי" נגד סמכות שרירותית ונורמות חברתיות.
שטניזם תאיסטי הוא שמן של מגוון קבוצות ותנועות המאמינות בקיום ממשי של דמות השטן כאלוהות או ככוח אמיתי, ומכוונות את פולחנן או את הערצתן אליו.
קבוצות מסוימות עוסקות גם בתורת הנסתר, אמונה בכישוף המתופעל באמצעות טקס או פולחן שטני.
חלק מהקבוצות השטניסטיות אינן מאמינות בדמות השטן הנוצרי, ורבות מהן אינן תלויות בדתות האברהמיות.
לעיתים הן תלויות בדמותו של אל אחר שהן מזהות אותו כיריב במיתולוגיה שהוא משתייך אליה, לדוגמה סת או לוקי.
הקבוצות המכנות עצמן או מכונות "שטניזם תאיסטי" אינן בהכרח קשורות זו לזו, וחלקן שונות באופן מהותי אחת מהשנייה.
מיעוט מהשטניסטים התאיסטים מחזיקים בדעות פוליטיות המזוהות עם ימין קיצוני, אנטישמיות או גזענות.
שטניסטים אלו מזוהים בעיקר עם מסדר תשע הזוויות ועם שמחת השטן, שני ארגונים המשלבים שטניזם תאיסטי עם האידאולוגיה הנאצית.
לוציפריאניזם היא מערכת אמונות המכבדת את המאפיינים שמיוחסים ללוציפר.
לוציפריאנים בדרך כלל מכבדים את לוציפר לא כשטן, אלא כהורס, שומר, משחרר, מביא אור או מנחה רוח לחושך, או אפילו כאל האמיתי, בניגוד ליהוה.
הארגון המזוהה ביותר עם לוציפריאניזם הוא הכנסייה הנאו-לוציפריאנית.
מסדר תשע הזוויות Order of Nine Angles) הוא ארגון אוקולטיסטי שטניסטי ונאו-נאצי.
על פי טענות הקבוצה, מסדר תשע הזוויות הוקם בשרופשייר, אנגליה, במהלך שנות ה-60 המאוחרות, כאשר אדונית גדולה איחדה מספר קבוצות נאו-פגניות עתיקות שפעלו באזור.
תיאור זה מציין שכאשר האדונית הגדולה של המסדר היגרה לאוסטרליה, אדם המכונה "אנטון לונג" השתלט כמאסטר הגדול החדש.
"אנטון לונג" הוא למעשה השם הבדוי של דייוויד מיאט.
מקדש סת הוקם בשנת 1975 על ידי מייקל אקינו וחברים נוספים מקרב הכמורה של כנסיית השטן, שעזבו את כנסיית השטן בגלל חילוקי דעות מנהליים ופילוסופיים.
מקדש סת נבדל מכנסיית השטן באופן מכוון בכמה דרכים, בעיקר בתאולוגיה ובסוציולוגיה.
ניתן לסכם את הפילוסופיה של מקדש סת כ"אינדיבידואליזם נאור" – שיפור של עצמך על ידי חינוך אישי, ניסוי וחניכה.
תהליך זה הוא בהכרח שונה וייחודי עבור כל אדם.
החברים במקדש אינם מסכימים אם "סת" הוא אמיתי או סמלי, ולא מצופה מהם לעשות זאת.
לפי תורתו של אקינו השם "שטן" הוא במקורו עיוות של השם "סת".
מקדש סת מלמד שסת הוא ישות אמיתית, והאל האמיתי היחיד שקיים, כאשר כל שאר האלים נוצרו על ידי הדמיון האנושי.
סת מתואר כמי שנתן לאנושות – באמצעות האמצעים של אבולוציה על-טבעית – את "הלהבה השחורה" או "מתנת סת", שהיא אינטלקט המבדיל את בני האדם מבעלי חיים אחרים.
בעוד שסתיאנים צפויים להעריץ את סת, הם אינם סוגדים לו.
הנושא המרכזי בפילוסופיה ובפולחן של מקדש סת הוא האינדיבידואל האנושי, כאשר אלוהות עצמית מוצגת כמטרה הסופית של החברים.
שמחת השטן Joy of Satan) או מיניסטריוני שמחת השטן (Joy of Satan Ministries) הוא אתר אינטרנט וארגון אוקולטיסטי שטניסטי אנטישמי, שנוסד בשנת 2002 על ידי מקסין דיטריך, אשתו של מייסד התנועה הנאציונל-סוציאליסטית האמריקאית ומנהיגה לשעבר, קליפ הרינגטון.
הארגון מתאר את האידאולוגיה שלו בתור "שטניזם רוחני"; שילוב של שטניזם תאיסטי, נאציזם, פגניזם גנוסטי ותאוריות קונספריציה על עב"מים, חייזרים ויהודים.
לאתר קהילות הפורומים הרשמי של שמחת השטן יש מעל לכ-75,000 חברים.
בניגוד לקבוצות השטן המאורגנות, קיים גם שטניזם אישי של יחידים, המזדהים כשטניסטים בשל הזיקה שלהם לרעיון הכללי של השטן, לרבות מאפיינים כמו רוע.
דירנדל, לואיס ופיטרסן השתמשו במונח "שטניזם תגובתי" כדי לתאר תופעה מסוימת אותה זיהו כשטניזם מודרני.
"שטניזם תגובתי" נוצר מרצון או צורך אצל היחיד (לרוב בגיל ההתבגרות) למרוד בחברה נוצרית, ולכן להזדהות עם דמות השטן, המייצגת בתרבות הנוצרית את הבן שסרח.
הנוקטים בשיטה זו של מרד לרוב עוסקים בפריצת גבולות ובמעשים הנחשבים טאבו בחברה שהם חיים בה.
הם הציגו שתי נטיות בתוך השטניזם התגובתי: האחת, "תיירות שטניסטית", מאופיינת בפרק הזמן הקצר שבו הנער או הנערה היו מעורבים בפריצת גבולות זו, בעוד שהשנייה, "המסע השטניסטי" (מאנגלית: Satanic quest), אופיינה בפרק זמן ארוך ועמוק יותר של מעורבות בתכנים שטניסטיים.
חלק מהשטניסטים האישיים הם בני נוער או מבוגרים עם הפרעות נפשיות שעוסקים בפעילות פלילית.
במהלך שנות ה-80 וה-90, נתפסו מספר קבוצות של בני נוער לאחר שהקריבו בעלי חיים והשחיתו כנסיות ובתי קברות עם שימוש בדימויים שטניים.
יש הקובעים כי תקריות אלו היו "יותר תוצר של סטייה חברתית של צעירים מאשר שטניזם".
במקרים בודדים, הפשעים של הנוקטים בשטניזם אישי כללו רצח.
ב-1970, שתי קבוצות נפרדות של בני נוער הרגו בסך הכל שלושה אנשים, אכלו חלקים מגופותיהם, וטענו שהרציחות היו קורבנות שהוקדשו לשטן.
חיות השטן (באיטלקית: Bestie di Satana) הוא שמה של כת שטניסטית איטלקית שחבריה הורשעו במספר רציחות שבוצעו בין השנים 1998 ל-2004. בין היתר, נטען כי חברי "חיות השטן" הושפעו ממטאל קיצוני, בעיקר דת' מטאל ובלאק מטאל.
בשנת 2004, שטניסט ומעריץ בלאק מטאל מצ'ילה הרג ושיסף את גרונו של כומר קתולי איטלקי.
לאחר מכן הוא ניסה להתאבד, כאשר דקר את עצמו מספר פעמים באותה הסכין, ומרח את עצמו בדמו של הכומר.
רודריגו סבל מסכיזופרניה פרנואידית; לבסוף, בית המשפט הכריז שלא ניתן להטיל עליו עונש, והפנה אותו לבית חולים פסיכיאטרי.
בשנת 2010, ניקולאי אוגולוביאק, שהיה חלק מכת שטנית שביתרה, טיגנה ואכלה ארבעה בני נוער ביער ברוסיה, נידון ל-20 שנות מאסר.
שאר חברי הכת היו מתחת לגיל 18 ונגזרו עליהם עונשים קצרים יותר.
ב-2018, שתי ילדות בנות 11 ו-12 מפלורידה נעצרו בחשד שתכננו להרוג לפחות 15 תלמידים בבית הספר שבו הן לומדות, לאכול חלקים מגופותיהם ולשתות את דמם.
אחר כך הן התכוונו להתאבד, כדי "להגיע לגיהנום ולהיות עם השטן".