tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חברתו של היקל בנתה את המבנים שבהם מיקמה רשת סייפוויי את חנויותיה הראשונות באלסקה.
לאחר רעידת האדמה של 1964 באלסקה, היקל, כצעד של הפגנת אמון בעתידה של אנקורג', בנה בית מלון יוקרתי גבוה בצד המערבי של מרכז העיר, בקרבת מקום לאתרים בהם אירעו התמוטטויות הקרקע החזקות ביותר, שכיסו חלקים של אנקורג'.
היקל בחר את אתר הבנייה של המלון כמשקל נגד לאלו שהאמינו שלא ניתן יהיה לפתח את האזור בהיקף גדול.
מלון קפטן קוק שמתנשא לגובה של תשע קומות נפתח ב-1965 בשדרה הרביעית של העיר, בשכנות לבניין ונדלר ההיסטורי, הבניין המסחרי הראשון של אנקורג'.
מגדל בגובה של 15 קומות נוסף למלון ב-1972 ומגדל נוסף בגובה של 18 קומות נבנה ב-1978. כיום המלון משתרע על שטח של כמעט מבנן שלם והוא מקושר לחניון שמכסה מחצית מבנן סמוך.
ב-2006 תמך היקל במועמדותה של שרה פיילין בהתמודדותה על משרת מושלת אלסקה.
עם זאת, ב-2009 הוא ציין ש"לא אכפת לו מה היא עושה".
ב-2008 הוא קרא להתפטרותו של הסנאטור טד סטיבנס, שאותו הוא מינה לסנאט מתוקף תפקידו כמושל ב-1968. הצהרתו זו ניתנה לאור כתב האישום שהוגש נגד סטיבנס בשל חשדות לשחיתות.
באוקטובר אותה שנה נמצא סטיבנס אשם על ידי חבר המושבעים והפסיד בבחירות לסנאט לדמוקרט מארק בגיץ' שמונה ימים לאחר מכן.
וולי היקל נפטר ב-7 במאי 2010 באנקורג'.
הוא נטמן בפארק הזיכרון של העיר.
כפי שביקש מספר פעמים בימי חייו, נקבר היקל בעמידה, כשפניו מופנים מזרחה לכוון וושינגטון הבירה.
ווליס קורי-ווד היא שחקנית אמריקאית.
ידועה בשל משחקה בסדרת הדרמה "מזכירת המדינה".
ווליס קורי-ווד נולדה ב-12 בדצמבר 1991 באוסטין, טקסס.
לפני שלמדה בבית הספר ג'וליארד, קורי-ווד התנסתה במשחק באוסטין, טקסס, שם היא גם למדה כינור באוניברסיטת טקסס ובאקדמיה למוזיקה קאמרית של אוסטין.
בזמן שלמדה בג'וליארד, היא הופיעה בתיאטרון בהפקות כמו הלילה השנים עשר וגן הדובדבנים .
לאחר שסיימה את לימודיה בג'וליארד, לוהקה קורי-ווד לתפקיד בקומדיה המתמחה, בכיכובם של אן האת'ווי ורוברט דה נירו.
בשנת 2014 החלה לשחק בסדרת בדרמה מזכירת המדינה.
היא גילמה את סטפני "סטיבי" מק'קורד בתה של מזכירת המדינה אליזבת מק'קורד (טיאה ליאוני ).
ויליאם וולאס ברון היה פוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה המערבית, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כתובע הכללי ה-27 של מדינתו בשנים 1957–1961, ולאחר מכן ועד 1965 כמושל וירג'יניה המערבית ה-26.
וולי ברון נולד בעיר אלקינס שבווירג'יניה המערבית, כבנם של ד"ר פרדריק הנרי ברון ושל מרי קטברט בטלר ברון.
הוא התחנך בבתי ספר באלקינס ובצ'ארלסטון.
הוא למד היסטוריה וכלכלה באוניברסיטת וושינגטון ולי, ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה המערבית, שם קיבל את התואר ב-1941. ב-1936 נשא ברון לאישה את אופל מארי וילקוקס, ולשניים נולדו שלוש בנות.
במלחמת העולם השנייה הוא התגייס ב-1943 לצבא ארצות הברית ושוחרר מהשירות ב-1945.
ב-1949 נבחר ברון כראש עיריית אלקינס.
ב-1950 הוא נבחר לבית הנבחרים של וירג'יניה המערבית, ושוב ב-1952. לאחר הבחירות של אותה שנה הוא התפטר ממושבו בבית הנבחרים לאחר שמונה על ידי המושל ויליאם מרלנד כנציב הפיקוח על משקאות חריפים.
ב-1956 הוא מונה כתובע הכללי של וירג'יניה המערבית.
בחירתו של ברון כמושל וירג'יניה המערבית הייתה ב-1960, שנה בה השיגה המפלגה הדמוקרטית הישגים רבים.
באותה שנה הסנאטור ממסצ'וסטס ג'ון פיצג'רלד קנדי, שבו תמך ברון, נבחר כנשיא ארצות הברית, ובבחירות המקדימות בווירג'יניה המערבית ניצח קנדי את הסנאטור ממינסוטה יוברט האמפרי.
ברון התחייב "לנקות את המדינה", לעבוד עם בית המחוקקים הדמוקרטי, ולבנות כלכלה חזקה.
הוא תמך בתקיפות בהעלאת שכר המורים.
ברון שרד האשמה על כך שהציע לכאורה סכום של 65,000 דולר ליריב בבחירות כדי שזה יישאר מחוץ למרוץ.
העניין הוסדר בסופו של דבר מחוץ לבית המשפט.
בבחירות הכלליות זכה ברון ב-446,775 קולות מול 360,665 הקולות של מועמד המפלגה הרפובליקנית הרולד נילי.
בצהרי 16 בינואר 1961 הושבע ברון כמושל ה-26 של וירג'יניה המערבית באופן חשאי, כדי שיוכל לחתום על חוק של מס מכירות בסכום של סנט אחד, שקודמו בתפקיד ססיל אנדרווד סירב לחתום עליו.
השבעתו הפומבית התקיימה מאוחר יותר מתחת לכיפת בניין קפיטול מדינת וירג'יניה המערבית בנוכחות 2,700 איש.
פעילות החקיקה בתקופת ממשלו של ברון כללה הנהגת מס הכנסה אישי ויצירת נציבות לזכויות אדם.
הוא הוציא צו מושל שבו הוא הכריז שעובדי המדינה יועסקו "ללא קשר לגזע, אמונה, צבע עור או מוצא".
בוועידת מושלי מדינות הדרום הוא הודיע למושל אלבמה ג'ורג' וולאס שהוא יתנגד "לכל הצהרה...
שבצורה כלשהי תקדם או תכשיר אפליה".
ברון התמקד ביצירת משרות, פיקח על שיקום המדינה משיטפון שאירע באותה שנה וגבה את חייהם של 22 אנשים, ופיקח על תקצוב כביש בין פנסילבניה לבין צ'ארלסטון.
הוא נסע ליפן כדי לקדם את סחר הפחם מווירג'יניה המערבית, גינה את חברות התשתיות על העלאת התעריפים, דאג למיקום של הרדיו-טלסקופ הגדול בעולם בגרין בנק, והחל בהצלחה מרובה את פעילותו של מחנה הנוער למדע בווירג'יניה המערבית.
ב-1963 חגגה וירג'יניה המערבית מאה שנה לקבלתה כמדינה בארצות הברית.
הנשיא קנדי גמל לתומכיו בבחירות המקדימות כאשר נאם בפני 10,000 איש בטקס רשמי שהתקיים ב-20 ביוני בצ'ארלסטון.
סלילת הכבישים שגשגה עם הנפקת איגרות חוב בסכום של 200 מיליון דולר ב-1964, שנתו המלאה האחרונה של ברון כמושל.
הוא הצהיר שווירג'יניה המערבית שברה 14 שיאים בתחום הכלכלה באותה שנה.
הוא התמקד במאמצי פיתוח כלכלי במחלקת הסחר המדינתי החדשה בראשותו של יולט סמית', שבשנה שלאחר מכן ירש אותו בתפקיד.
בינואר 1965 סיים ברון את כהונתו כמושל.
הוא פתח משרד עורכי דין בצ'ארלסטון, וב-1968 הוזכר שמו כמועמד אפשרי להתמודד שוב על תפקיד המושל.
בפברואר אותה שנה, במה שנודע כ"טבח יום ולנטיין", הואשמו ברון וחמישה אנשים נוספים על ידי חבר מושבעים גדול פדרלי בהאשמות לקשר לשוחד שהיו קשורות לכאורה ל"תאגידי דמה".
האישומים כללו מתווה משוכלל של תשלומים לאנשים שעשו עסקים עם המדינה.
במשפט שהחל באוגוסט, טענה התביעה שמסמכים שנחתמו על ידי כל השישה הראו שהם חלקו ביניהם את כל הרווחים.
חמישה ספקים העידו שהם שלחו המחאות לחברות הדמה.
השופט חש שהמקרה של ברון היה "שונה במעט ביסודו מאלו של שאר הנאשמים", ושקל ברצינות להוציא פסק דין לזיכויו על בסיס העובדה שברון חתם באופן שגרתי על חוזים ללא כל כוונה שלילית.
חבר המושבעים קיים התייעצויות שארכו 18 שעות, ובסופו של דבר הוציא החלטה שברון זכאי ושאר הנאשמים אשמים.
ב-1969 עברו בני הזוג ברון לפלורידה.
אך ב-1970 התעוררה הפרשה מחדש, כאשר הוגשו האשמות נגד ברון, הפעם בחשד לרכישת חוזים.
על כל פנים, ביולי ביטל בית המשפט העליון את ההאשמות הללו.
במהלך אותו קיץ, החלו לצוץ סיפורים בעיתונות בנוגע להצבעת המושבעים במשפט המקורי ברוב של 11 תומכים ומתנגד אחד להרשעתו של ברון.
המתנגד היה מנהל חבר המושבעים, ראלף בקלו.
ההשערות הגיעו לקיצן בפברואר 1971 כאשר קיבל ברון שיחת טלפון מעיתונאי, שהודיע לו שחבר מושבעים הגיש נגדו ונגד רעייתו כתב אישום בנוגע להאשמות למתן שוחד לראש חבר המושבעים שזיכה אותו.
בהאשמות נטען שרעייתו של ברון העבירה סכום של 25,000 דולר בשקית נייר חומה לרעייתו של בקלו כתשלום.
שמה של אופל ברון הוסר מהאישום, וברון הודה באשמה באישום החדש של קשירת קשר, שוחד, ושיבוש מהלכי משפט.
הוא נידון ל-25 שנות מאסר, שמתוכן ריצה 4 שנים.
מאוחר יותר אמר ברון שהוא משוכנע שכל פסק דין שהיה מתקבל נגדו במשפט המקורי היה מבוטל בערעור, וכי התוכנית לתשלום השוחד הייתה פרי מוחו של עורך דינו.
הוא טען שלא קיבל שום תשלום מאף אחד מהמעורבים בפרשה, ואמר שבמשפט השני הוא הודה באשמה כדי שיבוטל האישום נגד אשתו.
תחושתו הייתה שאם הוא היה מעיד במשפט המקורי, הוא היה יוצא זכאי בכל מקרה.
הוא מעולם לא הכחיש את התשלום לבקלו.
"אתה פשוט לא ידוע כמה קשה לי לחיות עם זה", הוא קונן.
ב-1975 השתחרר ברון ממאסרו, ושב לווירג'יניה המערבית.
וולי ברון נפטר בשארלוט שבקרוליינה הצפונית ב-12 בנובמבר 2002. הוא נטמן בבית הקברות מייפלווד שבאלקינס.
וולנד (Woland במקור הגרמני) הוא שם גרמני לשטן, המופיע במספר גרסאות ישנות של אגדת פאוסט, תחת השמות Valand, Woland, Faland, ו-Wieland.
ביצירתו "פאוסט" מתייחס גתה פעם אחת לשטן כאל "Junker Woland".
כשהוא מתבסס על כינוי נדיר זה של השטן, קרא הסופר הרוסי מיכאיל בולגקוב לאחד מגיבורי ספרו האמן ומרגריטה "וולנד".
בספר הזה וולנד הוא השטן המבקר במוסקבה של תחילת המאה ה-20 עם פמלייתו, כשהוא מתחזה לקוסם.
התרגום הראשון של הספר לעברית נקרא, בהתאם לכך, "השטן במוסקבה".
בספר מתחוללת דרמה גדולה סביב השם, כיוון שאיוואן (דמות מרכזית בסיפור) לא מצליח להיזכר בשם זה שהיה כתוב על כרטיס הביקור של הזר שפגש.
אחת הסיבות שבגללן בחר בולגאקוב את השם הזה היא להראות את בורותם של האנשים שלא מכירים את משמעות השם וולנד, ולא מצליחים להבין שלא מדובר באדם תמים אם הוא בחר בשם זה.
השם הוא רמז מטרים לדמותו של השטן.
בנוסף לשם זה, לרוב השמות ברומן ישנה משמעות מיתולוגית מסוימת: רוב השמות לקוחים ממיתולוגיות שונות או מהתנ"ך (אפילו האמן נקרא "פאוסט" באחת הגרסאות של הסיפור).
ואלסיי הוא אי באיי שטלנד שבסקוטלנד.
האי הוא האי השישי בגודלו בסקוטלנד.
שטחו של האי כ-20 קמ"ר, ומתגוררים בו כ-1,060 תושבים.
האי פורה, ואוכלוסייתו, הצפופה באופן יחסי לאיים אחרים באזור, מתפרנסת בעיקר מהדיג והחקלאות.
היישוב העיקרי באי הוא הכפר סימביסטר (Symbister) בו שוכן צי הדיג של האי, וממנו מפליגות מעבורות לאי מיינלנד.
יישובים נוספים באי הם הכפרים קלייט (Clate), איסביסטר (Isbister), סנדוויק (Sandwick), סולטנס (Saltness), צ'ליסטר (Challister), נורת' פארק (North Park) וסקו (Skaw) בצפון האי, שבקרבתו מצוי משטח נחיתה למטוסים.
בכפר סקו מצוי מרכז ספורט הכולל מגרש גולף בן 18 חורים (הצפוני ביותר בממלכה המאוחדת).
מקור שמו של האי בנורדית עתיקה במילה Hvals-øy שמשמעה "אי הלווייתנים".
באי התגלו שרידי מבנים מתקופת הברונזה.
האי מכונה "האי היפה" ("The Bonnie Isle").
וולף 359 הוא ננס אדום בקבוצת הכוכבים אריה הממוקם במרחק של 2.4 פארסק (7.7 שנות אור) מכדור הארץ.
וולף 359 הוא אחד מהכוכבים הקרובים ביותר לארץ, כאשר רק מערכת אלפא קנטאורי וכוכב ברנרד קרובים אלינו יותר, ככל הידוע כרגע.
למרות קרבתו ובשל בהירות נראיתו הקטנה יחסית לא ניתן לראותו בעין בלתי מזוינת.
הכוכב התגלה בשנת 1918 על ידי האסטרונום מקס וולף בעזרת צילום אסטרונומי, ונקרא על שמו של המדען.
לכוכב תנועה עצמית גדולה מאוד והוא נע על רקע הכוכבים הרחוקים יותר כ-4.7 שניות קשת בשנה.
הכוכבים הקרובים ביותר אליו הם רוס 128 במרחק של 3.8 שנות אור ממנו ולאלנד 21185 במרחק של 4.1 שנות אור ממנו.
הכוכב מוזכר ביקום הבדיוני של הזיכיון הפופולרי מסע בין כוכבים בסדרות מסע בין כוכבים: הדור הבא, ומסע בין כוכבים: חלל עמוק 9, בהקשרו של הקרב בוולף 359, בו פדרציית הכוכבים המאוחדת נלחמת מול הבורג.
מועדון הכדורגל וולסול הוא מועדון כדורגל אנגלי מהעיר וולסול שבמחוז וסט מידלנדס.
נכון לעונת 2024/2025 המועדון משחק בליגת הפוטבול ליג השנייה (הרביעית בחשיבותה באנגליה).
המועדון הוקם ב-1888 ומשחק באצטדיון בסקוט, אליו עבר המועדון ב-1990. המשחק הראשון בתולדות המועדון היה מול היריבים המקומיים אסטון וילה, והסתיים בהפסד 0 - 4.
מספר שיא של צופים: 25,453 במשחק מול ניוקאסל יונייטד (29 באוגוסט 1961)
מספר שיא של צופים במשחק בית: 11,049 במשחק מול רותרהאם יונייטד במסגרת הליגה הראשונה (9 במאי 2004)
ניצחון הליגה הגבוה ביותר: 10 - 0 על דארוון במסגרת הליגה השנייה (4 במרץ 1899)
הפסד הליגה הגבוה ביותר: 0 - 12 לסמול הית' במסגרת הליגה השנייה (17 בדצמבר 1892)
ניצחון הגביע הגבוה ביותר: 7 - 0 בחוץ על מקלספילד טאון במסגרת הסיבוב השני של גביע ה-FA (6 בדצמבר 1997)
מספר ההופעות הגבוה ביותר בנבחרת לאומית: קלייטון אינס עם 63 הופעות בנבחרת טרינידד וטובגו
מספר משחקי הליגה הגבוה ביותר: קולין האריסון עם 467 (1964–1982)
מלך שערי הליגה בעונה אחת: גילברט אלסופ עם 40 שערים בליגה השלישית הדרומית (1933/1934 ו-1934/1935)
סכום שיא עבור העברה מהמועדון: מיליון לירות שטרלינג מקובנטרי סיטי תמורת סקוט דאן (ינואר 2008)
סכום שיא עבור העברה אל המועדון: 175,000 לירות שטרלינג לברמינגהאם סיטי תמורת אלן באקלי
וולסינג מתילדה הוא שיר העם האוסטרלי הידוע ביותר.
יש המכנים אותו ההמנון הבלתי רשמי של אוסטרליה.
זוהי בלדה שנכתבה בידי המשורר האוסטרלי בשנת 1895 ויצאה לאור ב-1903. לעומת זאת יש דעות שונות באשר למקורו של הלחן.
אחת הדעות אומרת כי פטרסון התאים את המלים ללחן העממי הסקוטי Craigeelee, ואילו את התווים רשמה כריסטינה מקפרסון.
השפה ששימשה את פטרסון רוויה בסלנג אוסטרלי המצריך פרשנות כדי להבין את השיר.
השיר מספר את סיפורו של נווד (swagman) שחנה לו בסבך ליד בילבונג (billabong) בצילו של עץ הקוליבה (coolibah).
תוך כדי המתנה לרתיחת המים בקופסת הפח שלו (billy) הוא שר את המלים "מי יבוא לנדוד אתי עם הצרור שעל גבי".
הצרור (swag) ותוכנו הוא כל רכושו.
לנדוד או להתגלגל בדרכים באופן זה מכונה Waltzing Matilda כאשר waltzing מקורה, אולי, מן הגרמנית מריקוד הוואלס המתגלגל (Waltzer).
המילה שהתחבטו ביותר בפירושה היא מתילדה.
אין הכוונה כאן לשמה של אישה, אך ייתכן שהשם הנשי מתילדה ניתן בהשאלה לצרור העטוף ביריעת בד או מעיל, על ידי אותם נוודים גברים שדימו כך להנעים להם את בדידותם.
בחלקו השני של השיר מופיע תיש בר (jumbuck) שבא לשתות ממי האגם.
הנווד קופץ על המציאה ודוחפו לתרמילו (tuckerbag), אלא שלפתע הופיע כפרי אוסטרלי (squatter) ושלושה שוטרים (trooper).
בראותו אותם קופץ הנווד אל מי האגם וטובע כשהוא צועק כי לעולם לא יתפסוהו חי.
הוא אינו מוותר על החופש המוחלט שלו.
ואם תעברו ליד אותה שלולית תוכלו לשמוע עדיין את קולה של רוחו.
שירו של זמר הפולק האוסטרלי אריק בוגל "And the Band Played Waltzing Matilda", "והתזמורת ניגנה וולסינג מתילדה", שמתאר את קרב גליפולי על כל זוועותיו מנקודת מבט של החייל הפשוט, ומסתיים בפזמון של השיר המקורי.
השיר שנכתב ב-1971 בעת מלחמת וייטנאם, נתפס גם כביקורת נגדה ונגד המשך השתתפות האוסטרלית בה.
במשך השנים אומנים רבים ביצעו את השיר, בהם ג'ואן באאז, הדבלינרס, ג'וני לוגן, והפוגס.
יובל בן עמי תרגם אותו לעברית ושר אותו.
שירו של המוזיקאי האמריקאי טום וייטס Tom Traubert's Blues, העוסק באלכוהוליזם, שואב מהשיר וולסינג מתילדה - והוא אף מכונה בטעות לעיתים "Waltzing Mathilda".
השיר הישראלי ולס עם מתילדה, שנכתב על ידי יהונתן גפן, הולחן על ידי רמי פורטיס וברי סחרוף, ובוצע על ידי השלושה, נכתב בהשראת השיר וולסינג מתילדה.
ווֹלְף אֶרְלְבְּרוּךְ היה סופר ומאייר פוסטמודרני של ספרי ילדים.
כמאייר, ארלברוך שילב טכניקות יצירה מגוונות והסגנון שלו, הנוטה לסוריאליזם, הוא מודל לחיקוי.
כסופר, למרות קהל הקוראים הצעיר שלו, ארלברוך עסק לעיתים בנושאים כמו מוות ומשמעות החיים.
עשרות הספרים אותם הוציא לאור זיכו אותו בפרסים רבים וחשובים, ביניהם פרס ספרות הילדים הגרמנית (Deutscher Jugendliteraturpreis) ופרס אנדרסן - הפרס היוקרתי בעולם לספרות ילדים ונוער.
עבודתו כמאייר התאפיינה בשילוב מתוחכם של קולאז'ים ואיורים המדברים הן אל מבוגרים והן אל ילדים.
ספריו תורגמו לשפות רבות, הומחזו ורבים מהם הפכו לקלאסיקות מודרניות.
באפריל 2017 זכה ארלברוך בפרס אסטריד לינדגרן לספרות ילדים, בסך 5 מיליון קרונות שוודיות (555 אלף דולר).
בנימוקי השופטים לפרס נכתב כי "ארלברוך מרחיב את הגבולות של ספרות הילדים ומתאר דברים קשים בחיים, כמו התמודדות עם מוות של אדם קרוב, בחמימות ובלי סנטימנטליות"..
ארלברוך נולד בוופרטל שבגרמניה ולמד עיצוב גרפי.
הוא עבד כפרסומאי ומאייר מגזינים, עד שהחל לאייר ספרי ילדים.
בשנת 1990 התמנה כפרופסור לאיור באוניברסיטת דיסלדורף, ובשנת 1997 כפרופסור באוניברסיטת וופרטל.
על חולד קטן שרצה לדעת מי עשה לו על הראש, הוצאת כתר 1996.
סבתא מעופפת, הוצאת כתר 1998.
השאלה הגדולה, הוצאת צלטנר 2005.
וולף (בספרדית: Volcán Wolf) הוא הר געש פעיל בצורת חרוט מגן, הנמצא באי איסבלה שבאיי גלאפגוס, אקוודור.
פסגתו היא הגבוהה באיים, ומגיעה לרום של 1,707 מטרים.
ההר קרוי על שם הגאולוג והבוטנאי הגרמני תיאודור וולף, אשר חקר את איי גלאפגוס בסוף המאה התשע עשרה.
ההר הוא הצפוני מבין ששת הרי הגעש היוצרים את האי איסבלה.
ההתפרצות הראשונה של ההר תועדה בשנת 1797, והאחרונה בשנת 2022.
וולף (בספרדית: Isla Wolf) שנקרא בעבר "האי וונמן" (Wenman Island), הוא אי קטן באיי גלאפגוס, הנקרא על שמו הגאולוג הגרמני תאודור וולף (Theodor Wolf ; 1841–1924).
הר הגעש באי נקרא גם הוא על שמו.
שטח האי 1.3 קמ"ר וגובהו המרבי 253 מטר מעל פני הים.
האי מרוחק מקבוצת האיים המרכזית של איי גלאפגוס, ואין בו אוכלוסייה קבועה.
האי נחשב לאתר צלילה פופולרי, אם כי רשות "הפארק הלאומי גלאפגוס" אינה מתירה לעלות על האי עצמו ולכן אסורה בו נחיתת מטוסים או מסוקים.
האי וולף הוא שריד של הר געש רדום, בעל אותו שם, שפסגתו מתנוססת 253 מטרים מעל פני הים.
האי שוכן בצפון-מערב קבוצת איי גלאפגוס.
שכנו הקרוב של האי, הוא "האי דרווין" (Isla Darwin).
ההתפרצויות הגעשיות שיצרו את האי, אירעו ככל הנראה לפני 900,000 עד 1,600,000 שנים.
ההתפרצויות אלו התרחשו לפני ההתפרצויות האחרונות שעל האי השכן, "האי דרווין".
ההיסטוריה הגעשית של וולף מורכבת מלפחות שני שלבים של התפרצויות גדולות.
האזור הדרומי של האי נוצר משכבות בזלת שטוחות משני שלבים של התפרצויות.
השלב השני יצר את הקלדרה שנסחפה זה מכבר.
האי הוא חלק מ"הפארק הלאומי גלאפגוס", אבל אסור לנחות בו.
כמו שכנו, "האי דרווין", "האי וולף" פתוח לביקורים על ידי צוללנים.
בעלי חיים ימיים כוללים: כלבי ים, לווייתנים, דולפינים, כריש פטיש, צבים ירוקים, דגי מנטה ריי ודגי אוקיינוס אחרים, ולעיתים אף כרישים לווייתניים.
באי חיים פרגטות, סולות, איגואנות ימיות, ושחפים.
לצד האי דרווין, ידוע האי וולף כמקום משכנו היחיד של תת-מין ייחודי של פרוש קרקעי חד-מקור (Geospiza difficilis septentrionalis) - הניזון מדמן של סולות.
וולנוב (בפולנית: Wolanów) הוא כפר במחוז ראדום שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
וולנוב החל ככפר קטן, שבשנת 1662 מנה 52 תושבים.
לוולנוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1773, אך אלה ניטלו ממנו בשנת 1869.
יהודים החלו לשבת בכפר בתחילת המאה ה-19, ובאמצע המאה ה-19 הוקם ביישוב בית כנסת.
בשנות השלושים התקיימה בכפר פעילות ציונית, ותנועת הנוער הגדולה במקום הייתה בית"ר.
בתקופה זו נמנו בכפר 313 יהודים, רוב תושביו.
ב-5 בספטמבר 1939 נכנסו לכפר הגרמנים.
כשבוע לאחר מכן, בעת תפילת ראש השנה, פרצו לבית הכנסת המקומי חיילים גרמנים ופולנים מקומיים, גררו את היהודים לרחובות הכפר, ושם הכו והשפילו אותם.
בימים שלאחר מכן, נלקחו יהודים מהכפר לעבודות כפייה, תוך הוצאה להורג של מספר יהודים.
בהמשך, הוקם בכפר יודנרט, בראשות משה ברנהולץ, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים.
בדצמבר 1940 רצחו איכרים פולנים שני אחים יהודים בכפר.
באביב 1941 הגיעו לכפר עשרות משפחות יהודיות שגורשו מפשיטיק, ומספר היהודים בכפר הגיע לכ-500. בשלב זה מינו הגרמנים יודנרט חדש בכפר, בראשות יעקב ברקוביץ'.
ביולי 1941 רוכזו יהודי היישוב בגטו, אשר ממנו הועברו ביולי 1942 לשידלוביץ, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
עם חיסול הגטו ביישוב, הועברו כמה עשרות בעלי מקצוע יהודים מוולנוב למחנה עבודה שהוקם בסמיכות ליישוב, בו הוחזקו מאות יהודים נוספים מהסביבה.
בספטמבר 1942 שולחו הנשים והילדים ממחנה זה לטרבלינקה, בתחילת 1943 נרצחו 20 חולים בבית החולים שהוקם בו, ובאפריל 1943 נרצחו כ-420 יהודים נוספים בו.
מחנה זה חוסל סופית ביולי 1943.
וולסלי 24/80 היא מכונית משפחתית גדולה בעלת ארבע דלתות שיוצרה על ידי היצרנית "British Motor Corporation" האוסטרלית, בין השנים 1962 ו-1965.
הדגם יוצר בהיתר מחברת המכוניות הבריטית "Wolseley Motors".
הוא התבסס על הדגם הבריטי "Wolseley 15/60" (מנוע 4 צילינדרים).
הדגם היה בעל דמיון רב לדגם "Austin Freeway" של חברת "אוסטין" (Austin Motor Company) הבריטית.
תמסורת אוטומטית (מנוע 2,433 סמ"ק המפיק 82 כ"ס)
ווֹלנֵי או וולניי הוא שם העט של קונסטנטן-פֿרנסוּאַה שׁסבֶּף דה לה ג'ירוֹדֶה, הרוזן של ווֹלנֶה (Constantin-François Chassebœuf de La Giraudais, comte de Volney), הוגה דעות, היסטוריון, מזרחן ומדינאי צרפתי.
ווֹלנֵי נולד למשפחת אצולה בחבל אנז'ו.
נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטה של אנז'ה, ב-1776 עבר לפריז ללמוד רפואה, אך העדיף ללמוד היסטוריה.
חיבורו מ-1787 על הרודוטוס (Mémoire sur la Chronologie d'Hérodote) זיכה אותו בתשומת לבם של אנשי האקדמיה הצרפתית ושל חוגי מלומדים אחרים.
בשלהי 1782 יצא למסע ללבנט ובילה שם כשלוש שנים.
אחרי שובו לצרפת סיכם את מסעותיו בספרו "מסע במצרים ובסוריה" (Voyage en Egypte et en Syrie pendant les années 1783,1784 et 1785).
שנה לאחר מכן פרסם את חיבורו "הרהורים על המלחמה של הטורקים ושל רוסיה" (Considérations sur la guerre des Turcs et de la Russie).
ווֹלנֵי היה מעורב בפעילות פוליטית.
הוא נבחר מטעם מחוז הולדתו לנציגוּת המעמד השלישי באספת המעמדות הכללית, ובתחילת המהפכה הצרפתית היה חבר האספה המכוננת הלאומית.
בכהונותיו אלה דחף להקמת המשמר הלאומי ולחלוקת צרפת לקומונות ולמחוזות.
וולני השתייך לאגודת "ידידי האמת" , ארגון מהפכני צרפתי שפעל בשנים 1790–1797. כמו כן ערך כתב-עת פוליטי שכוּון "לאנשים מכל המקצועות".
בתקופה זו עסק ווֹלנֵי גם בניסויי פיתוח כלכלי בקורסיקה.
הוא גילה עניין במצבו של האי עוד לפני המהפכה, שאז כיהן כממונה על סדרי המסחר והחקלאות בו.
ב-1792 רכש בקורסיקה חווה שבה ביקש לבחון אפשרות של חקלאות אינטנסיבית מבוססת על אקלום גידולים הנהוגים במושבות (כגון קני סוכר, כותנה, אינדיגו וקפה), אך לא התמיד בכך.
בשובו לפריז פרסם דו"ח על "המצב העכשווי בקורסיקה לאשורו" (Précis de l'état actuel de la Corse).
ווֹלנֵי, שהשתייך לז'ירונדינים, הושלך לכלא בתקופת שלטון הטרור למשך עשרה חודשים.
הוא ניצַל בעור שיניו מן הגליוטינה ושוחרר עם נפילת רובספייר ביולי 1794.
תקופה קצרה לימד היסטוריה באקול נורמל סופרייר כשאך נוסד.
ב-1795 מונה כחבר במכון של צרפת.
באותה השנה נסע לאמריקה הצפונית, שם שהה עד 1798. את תצפיותיו ורשמיו סיכם בחיבורו מ-1803 "לוחות האקלים והקרקע בארצות הברית" (Tableau du climat et du sol des États-Unis).
ווֹלנֵי, אף שהשתתף בהפיכת 18 בברימר, לא היה מחסידי נפוליאון בונפרטה, אך בהיותו אדם מתון וליברלי תמך במדיניות הקיסרות הראשונה.
נפוליאון העניק לו תואר אצולה וצירף אותו לסנאט.
וולני היה בין הראשונים שעוּטרוּ באות לגיון הכבוד הצרפתי על ידי נפוליאון.
אחרי הרסטורציה של בית בורבון ב-1814, ולאור הסתייגותו מנפוליאון, אוּשר תואר האצולה שלו ונשמר מושבו בבית העליון של הפרלמנט .
וולני מיעט להשתתף בישיבות בגלל רפיון גופו ובשלב מסוים פרש כליל מתפקידיו בסנאט, אבל המשיך להגיב על אירועים בחייה של צרפת.
ווֹלנֵי מת בפריז ונקבר בבית הקברות פר לשז; מצבת קברו עוצבה בצורת פירמידה.
בשנת 1879 נקרא על שמו רחוב ברובע השני של פריז .
פסלו הוצב ב-1898 בחזית תחנת הרכבת של עיר הולדתו קְרוֹן שבמחוז מאיין.
ווֹלנֵי נודע כהוגה דעות בזכות חיבורו מ-1791 בתחום הפילוסופיה של ההיסטוריה – "ההריסות, או הרהורים על תהפוכותיהן של אימפריות" (Ruins, ou Les méditations sur les révolutions des empires), שנכתב בהשפעת רשמיו מחורבותיה של פלמירה, שכן גורלה שיקף בעיניו את תולדות עלייתן ושקיעתן של תרבויות עתיקות ואת הצפוי לתרבויות חדשות.
החיבור מגלם את המחשבה הרציונליסטית, ההיסטורית והפוליטית של המאה ה-18, ובו ייחס את מפלתן של חבָרות לדחייתן את עיקרי משפט הטבע.
כמו כן נתן בחיבורו זה ביטוי לחזונו בדבר איחוד כל הדתות מתוך ההכרה באמת המשותפת להן.
ווֹלנֵי עסק לא מעט בסוגיות של בלשנות ופרסם מאמרים בתחום זה.
בין מניעיו ניתן לציין את השקפתו בדבר קירוב העמים.
עוד בצעירותו ביקש ללמוד עברית.
ערבית למד תחילה בקולז' דה פראנס והשתלם בה בעת שהותו ב-1784 במשך שמונה חודשים במנזר המֶלֶכּיתי דֵיר מר חנא בהר הלבנון.
ב-1795 פרסם וולני ספר דקדוק ללומדי ערבית.
כדי להקל עליהם, יצר מערכת סימנים להאחדת התעתיק מהאותיות שבערבית (שהאלפבית שלה שימש שפות שונות במזרח, ובהן פרסית ו) לאלפבית של שפות אירופה.
כמו כן הציע מערכת סימנים מתאימה לתעתיק מעברית.
וולני למד סנסקריט מהבלשן האנגלי אלכסנדר המילטון .
"פרס וולני" , שנוסד במימונו, מוענק מדי שנה מטעם המכון של צרפת למחקרים בבלשנות השוואתית.
ווֹלנֵי יצא ללבנט בסוף 1782 ונחת באלכסנדריה בינואר 1783. משם נסע לקהיר שבה שהה עד ספטמבר 1783. ממצרים הפליג לארץ ישראל, ללבנון ולסוריה, הצפין עד אלכסנדרטה וגם ביקר בקפריסין.
ב-1785 חזר לצרפת ובשנתיים הבאות כתב את ספרו "מסע במצרים ובסוריה".
הספר זכה סמוך לצאתו למהדורות לא מעטות ולתרגומים לשפות אחדות והִקנה לוולני מוניטין ברחבי אירופה.
הכרך הראשון של הספר מוקדש למצרים, והשני – לסוריה (שכללה בתקופתו גם את צפון ארץ ישראל, את צפון עבר הירדן ואת לבנון).
הספר לא נכתב כמקובל ביומני מסעות, ולפיכך נתיב מסעו של וולני וסדר המקומות שבהם ביקר אינם ברורים לגמרי; וולני גם נמנע בו מחִיווּיִים בגוף ראשון.
הספר נערך כסקירה שיטתית לפי נושאים ובהתאם למחוזות העותמאנים שבהם עבר, הגאוגרפיה וההיסטוריה שלהם, מצבם הפוליטי, כלכלתם ותושביהם על עדותיהם, דתותיהם ומנהגיהם.
כמו כן סיפר וולני בסִפרו על אירועים מדיניים-צבאיים בזמנו.
מידע רב שאב מדיווחיהם של הקונסולים הצרפתים ושל הסוחרים הצרפתים בתחנותיהם שבלבנט.
עורך המהדורה האחרונה של הספר, המזרחן ז'אן גומייה , כותב כי וולני הקדיש תשומת לב מיוחדת לתצפיות בכוחות הצבא למיניהם – מן הממלוכים במצרים ועד למיליציות של הכורדים, הבדווים, המרונים והדרוזים בסוריה.
במקומות שבהם ביקר תיאר וולני בפירוט את הביצורים ואת חילות המצב, את איכות הפיקוד ואת טיב החימוש.
לסברתו של גומייה, וולני נשלח למסעו זה מטעם מי שהתנגדו למצדדים בפירוקה של האימפריה העותמאנית.
לא מן הנמנע שדיווחיו של וולני שימשו את נפוליאון במסעו למצרים ולארץ ישראל.
חוקרי האזור והתקופה, גם בדורות הבאים, הסתמכו לא מעט על דיווחיו של וולני.
אמנון כהן מציין כי ספר מסעותיו של וולני במצרים ובסוריה הוא "התיאור המפורט והמוסמך ביותר של רשמי נוסע צרפתי מהימן מארץ ישראל בשנות השמונים של המאה השמונה-עשרה".
בפתח התרגום לעברית של "מסע למצרים ולסוריה" כותב כהן כי "זהו אחד המקורות הטובים להכרת המזרח בכלל וארץ ישראל בפרט בתקופתם של דאהר אל-עומר ואחמד אל-ג'זאר", שלהם הקדיש וולני מקום נרחב בספרו.
וולף 1061, נקרא גם גליזה 628 או LHS 419 הוא כוכב ננס אדום לא פעיל, שנמצא במרחק של כ-14 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים נושא הנחש.
זהו הכוכב הקרוב ביותר לכדור הארץ שידוע שיש לו כוכב לכת שנמצא בתחום המאפשר קיום חיים.
חוקרים גילו כי לוולף 1061 יש מערכת של לפחות שלושה כוכבי לכת חוץ שמשיים (וולף 1061b, וולף 1061c ווולף 1061d) הנעים סביבו.
הכוכב נקרא על שם מקס וולף, אסטרונום גרמני שקיטלג אותו בשנת 1919.
וולף 1061 הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M3.5 V, מסתו מוערכת בכ-0.3 מסת שמש, רדיוסו מוערך בכ-0.3 רדיוס שמש, טמפרטורת פניו היא כ-3,300 קלווין והוא מאיר בעוצמה של מאית מעוצמת ההארה של השמש, אך בשל טמפרטורת פניו הנמוכה רק כ-15% מקרינתו היא באור נראה והשאר בתחום התת-אדום.
הכוכב מסתובב על צירו אחת לכ-94 ימים, כך שמהירות הסיבוב העצמי שלו היא נמוכה מאוד, כחצי קילומטר בשנייה בלבד, דבר המאפיין כוכבים זקנים.
בהירות נראיתו של הכוכב משתנה במספר מאיות של דרגת בהירות והוא מסווג כמשתנה BY בדרקון.
לכוכב תנועה עצמית גדולה במיוחד של כ-1.175 שניות קשת בשנה, ולכן הוא נכלל בקטלוג לויטן לכוכבים בעלי תנועה עצמית גדולה.
בשל קרבתו הוא גם נכלל בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים.
כוכב הלכת הגדול ביותר והחיצוני מבין השלושה נמצא מחוץ לגבול אזור החיים, בעוד כוכב הלכת הקטן הפנימי קרוב מדי לכוכב מכדי לאפשר חיים, אך כוכב הלכת האמצעי, וולף 1061c, שמרחקו מוולף 1061 הוא כ-0.09 יחידה אסטרונומית, נמצא במרחק שעשוי לאפשר קיום של חיים עליו.
וולסלי 4/44 היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת Wolseley Motors בבעלות קונצרן הרכב הבריטי British Motor Corporation אשר יוצרה בין השנים 1953 – 1956 בבריטניה.
דגם "וולסלי 4/44" חלק חלק ניכר מגוף הרכב (למעט כנפיים אחוריות) וחלק מהמכלול המכני עם דגם "MG Magnette" .
דגמי וולסלי 6/99 ו-וולסלי 6/110 (באנגלית : Wolseley 6/110, Wolseley 6/99) הם מכוניות סלון מתוצרת Wolseley Motors בבעלות קונצרן הרכב הבריטי British Motor Corporation אשר יוצרו בין השנים 1959–1968.
מחיר היחידה עמד על 1,179 שטרלינג (מחיר בסיסי, במאי 1964 בבריטניה).
דגמי "וולסלי 6/99" ו-"וולסלי 6/110" שירתו במשטרת בריטניה.
שוטרים רבים רואים את דגם ה-"6/110" כניידת המשטרה המשובחת ביותר שאי פעם הועסקה במשטרת מטרופולין לונדון.
וולסלי 15/50 היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת Wolseley Motors בבעלות קונצרן הרכב הבריטי British Motor Corporation אשר יוצרה בין השנים 1956 – 1958 בבריטניה.
דגמי וולסלי 15/60 ו-וולסלי 16/60 הם מכוניות משפחתיות גדולות מתוצרת Wolseley Motors בבעלות קונצרן הרכב הבריטי British Motor Corporation אשר יוצרו בין השנים 1958 – 1971 בבריטניה ובאוסטרליה.
מאייד יחיד מתוצרת "SU carburettor" .
מועדון הכדורגל וולסונגור (באיסלנדית: Íþróttafélagið Völsungur) הוא מועדון כדורגל איסלנדי, מהעיר הוסאוויק, עיירת דיג קטנה השוכנת על חופו המזרחי של מפרץ סקיאלפנדי בצפון איסלנד, למרגלותיו המערביים של חצי האי טיורנס.
הקבוצה משחקת ב לאחר שעלתה מהליגה האיסלנדית השלישית, בתום עונת 2024.
הקבוצה שיחקה שתי עונות בליגת העל האיסלנדית, בעונת 1987 ובעונת 1988.
בשנת 1974 הגיעה הקבוצה לחצי גמר הגביע האיסלנדי.
וולסלי (פנחס) אהרון היה פעיל ציוני, איש צבא, מייסד תנועת הנוער היהודית הבונים דרור, פעיל שלום וממקימי "בית הספר לשלום" ביישוב נווה שלום.
אהרון נולד בלונדון והיה בנה היחיד של אגנס גרכטר, ובנו החמישי של מוריס אהרון, שניהם יהודים-גרמנים.
אחיו למחצה גדלו כולם באמונתם הנוצרית של אמם (אשתו הראשונה של אביו) מרים סמיון.
קיום הדת היהודית כמעט ולא היה קיים גם בבית אמו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התגוררה המשפחה תקופה מסוימת בגרמניה לפני שעברה לשווייץ.
אחיו למחצה ובן דודו נפטרו במהלך המלחמה, שלדעתו הביאה למותו של אביו זמן קצר לאחר מכן.
בתום המלחמה חזרו אהרון ואמו ללונדון.
בשנת 1919 אהרון נרשם ללימודים באוניברסיטת קיימברידג', שם למד היסטוריה צרפתית עתיקה ומודרנית.
עם זאת, בהתעקשות אמו הוא חזר ללונדון והיה מעורב בעולם העסקים.
בשנת 1921, על פי הצעתו של בזיל הנריקס , אהרון החל לעבוד עם נוער בסיכון מאזור האיסט אנד של לונדון.
לאחר שהיה פעיל בתנועת הצופים במהלך שנות הלימודים בבית הספר, ראה בצופים את הפתרון שייתן לצעירים תחושת מטרה.
הוא ייסד גדוד צופים יהודי בשכונת סטפני, שהתפרסם בלונדון בזכות יכולת הצופיות שלו.
המפגש הראשון הזה עם יהודים עניים השפיע על אהרון כל ימי חייו - "השנתיים שביליתי עם הצופים הצעירים האלה הותירו סיפוק אמיתי ובר קיימא כמו שמעולם לא חוויתי".
הוא חזר לקיימברידג' בגלל התנגדות אמו.
על מנת לפרנס את עצמו, הוא עבד כעוזר מנהל "בית הלל".
באותה תקופה נתקל אהרון לראשונה באנטישמיות.
הוא בילה בחופשה עם אחותו למחצה הנוצרית בדבון.
שם הוא נפגש והתאהב באישה צעירה.
הם רצו להתחתן, אך אביה סירב להתיר זאת מכיוון שארון היה יהודי.
כשחזר לקיימברידג' הוא היה בהלם בגלל הדחייה הזו, רק על סמך העובדה שהיה יהודי.
לראשונה הוא נאלץ לשאול את עצמו, מה, אם בכלל, פירושו להיות יהודי.
בסופו של דבר הגיע למסקנה שהוא צריך לנסוע לארץ ישראל.
אהרון כבר היה דובר שלוש שפות ועכשיו הוא למד גם עברית.
במקביל, הוא היה פעיל במועדון הסטודנטים הציוני.
שם פגש לראשונה את ד"ר חיים ויצמן, הכימאי והמנהיג הציוני שלימים הפך לנשיא הראשון של ישראל.
לאחר שסיים את לימודיו בקיימברידג' בשנת 1926, עבר לגור בארץ ישראל.
את השנים הבאות העביר בחיפה ובתל אביב בהוראת ספורט ואנגלית, תחילה בבית הספר הריאלי ואחר כך בגימנסיה העברית "הרצליה".
הוא פגש ונישא לאשתו רוז, שמוצאה מאוסטרליה, ונולדה להם בתם הראשונה, שרונה אהרון.
בשנת 1927 התבקש ידי חיים ויצמן לסייע באגף המדיני של המשרד הציוני בלונדון.
שנה לאחר מכן חזר עם משפחתו הצעירה ללונדון והחל לעבודה במשרדי הפדרציה הציונית.
המנהל שלו, לאונרד שטיין לא שיתף את נטל העבודה שלו בקלות, הוא מצא את עצמו עם מעט יחסית לעשות.
לפיכך הוא החליט לראות בעצמו עד כמה נלמדת ההיסטוריה היהודית במועדוני הנוער היהודיים באזור האיסט אנד העני של לונדון.
הוא מצא שהמועדונים הם יהודים רק בגלל חברותם ולא נלמד דבר על ההיסטוריה היהודית או על ארץ ישראל.
הפתרון של אהרון היה להקים "תנועת נוער יהודית תרבותית" לא-ציונית, שתשלב את עקרונות הצופים של באדן פאוול עם אהבת המורשת היהודית.
תנועה שתלמד לא רק היסטוריה יהודית אלא גם עברית מודרנית, שירים וריקודים, בנוסף לפעילויות חוץ מעשיות, הכוללות מחנאות, עמלנות, ספורט וטיולים, כמו תנועת הצופים.
אהרון הפיק ספר לימוד עם הוראות כיצד להדריך קבוצות של בני נוער, תוך שימוש באלמנטים מההיסטוריה והסמליות היהודית, מבחנים וטקסים שאינם שונים מהנהוג בצופיות.
מאמציו של אהרון להשיג מימון לקידום הקמת הבונים הביאו אותו להיות גם ממייסדי ארגון הספורט היהודי "בר-כוכבא" באנגליה.
"היה קל יותר להשיג כספי ספורט מאשר תרבות יהודית", נזכר אחר כך.
"בר-כוכבא" הוביל בתורו להקמתה של תנועת הספורט "מכבי" האנגלית.
בשנת 1931, עם סיום תפקידו שב לארץ ישראל.
הבונים, שהחלה כ"תנועת נוער יהודית תרבותית", התפתחה לאחר מכן לתנועת נוער ציונית שהשפעתה עצומה הן על ישראל והן על קהילות יהודיות ברחבי העולם.
תנועת הבונים פרחה וגדלה בפעילותה ברחבי העולם.
היא התמזגה מאז עם תנועת דרור, תנועה ציונית-ציונית-למחצה, אשר שורשיה בפולין ליצירת תנועת הנוער היהודית הבינלאומית "הבונים דרור".
עם חזרתו לארץ-ישראל הקים משרד פרסום מצליח והיה בין מייסדי המשמר האזרחי בתל אביב.
בשנת 1938, מודע לאפשרות של מלחמה עם גרמניה, עשה אהרון מאמצים גדולים לעניין את הפיקוד העליון הבריטי ברעיון לאגור עתודות של אספקה, תחמושת ומזון בארץ ישראל.
הוא צפה אפשרות שגרמניה תתקוף בצפון אפריקה.
כשמאמצים אלה נכשלו והמלחמה פרצה בשנת 1939, הוא התגייס לצבא הבריטי כמתנדב מהיישוב, והיה לקצין היהודי הבכיר שהתגייס מארץ ישראל, תחילה שימש כקצין הגיוס בתל אביב ואחר כך היה הקצין הארצישראלי הראשון שפיקד על יחידה.
היחידה שלו, יחידת תובלה והספקה 178 הייתה מורכבת בעיקר ממתנדבים ארצישראליים.
יחד עם ארבע יחידות ארצישראליות נוספות בחיל התובלה וההספקה () הם שירתו עם הארמייה השמינית בצפון אפריקה.
בטוברוק הם היו במצור במשך כמה חודשים עד שחולצו ופונו בדרך הים למצרים.
בהמשך עברה היחידה למצרים העילית.
היחידה צורפה אל המחנה השמיני אשר בסוף 1942 ובתחילת 1943 הדף את כוחות הציר מצפון אפריקה.
בקיץ 1943, עברה היחידה שבפיקודו למלטה ולאחר כמה חודשים באי, לאיטליה.
מאוחר יותר, באיטליה בשנת 1944, תוך שהוא מסתכן בהעמדה למשפט צבאי, הוא הוביל את יחידתו לסייע לחילוץ פליטים יהודים רבים שברחו ממחנות הריכוז.
היחידה של ארון, יחד עם שאר היחידות הארצישראליית, הפכו לבריגדה היהודית שנוסדה בשנת 1944.
בשנת 1945 היה אחד מארבעה קצינים ארצישראליים שקיבלו פרסים מממשלת בריטניה.
ב-1946 העיד בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל, ועדה שהוטל עליה להציע פתרון לבעיית ארץ ישראל ובעיית היהודים העקורים באירופה.
בסוף 1946 נסע לארצות הברית בשליחות מוסדות היישוב.
עם פרוץ מלחמת העצמאות הוצב לנהל את מערך הגיוס למח"ל (מתנדבי חוץ לארץ), יחד עם טדי קולק.
הם פתחו משרד במסווה של ארגון יהודי "אדמה ועבודה למען ארץ־ישראל", ואהרון מונה ליושב ראש הארגון.
השליחות שתוכננה לשלושה חדשים, נמשכה לבסוף כמעט שלוש שנים.
אהרון הקים את המטה שלו במלון, שם ראיינו את המתנדבים, ונתנו להם הוראות לנסיעה לארץ ישראל.
מתנדבים שנאלצו לחכות לתחבורה נשלחו למעין מחנה אימונים שהסתתר בחורשה מחוץ לניו יורק.
בריאיון עיתונאי בשנת 1968 סיפר אהרון שה-FBI ידע על הפעילות שלהם אבל כמעט לא התערב.
ב-1960 מונה לנגיד רוטרי ישראל.
אחר כך שימש כיושב ראש מועדון הגולף קיסריה.
בשנת 1966 כתב את ספרו האוטוביוגרפי "גלגלים בסופה", על תקופת שירותו בצבא הבריטי.
בשנות ה-70 החל להיות פעיל למען השלום ולקדם את הדו-קיום בישראל בין יהודים לערבים.
לאחר שמצא שבשום בית ספר, מכללה או אוניברסיטה אין בתוכנית הלימודים שום תוכן או מקצוע לימוד למען "השלום", הוא ביקש ללמד את השלום כנושא.
הוא עשה זאת באופן ניסיוני בשנת 1977, בתיכון בתל אביב, בהסכמת משרד החינוך.
אחרי שנתיים של עבודה אינטנסיבית עם קבוצת תלמידים פיתח תוכנית לימודים להוראת השלום כמקצוע.
הרעיון הוביל להקמת "בית ספר לשלום" ביישוב נווה שלום, יישוב יהודי-ערבי שהוקם על ידי הנזיר הדומיניקני ברונו הוסאר.
אהרון היה אביה של הזמרת שרונה אהרון, וסבו של הזמר והמלחין דויד ברוזה.
וולנה ניז'ני נובגורוד היא קבוצת כדורגל רוסית מהכפר קוברנינו שבמחוז ניז'ני נובגורוד המתמודדת בליגה השנייה החל מעונת 2020/2021.
מועדון הכדורגל וולנה הוקם ב-2016 כקבוצה חובבנית של הכפר קוברנינו במחוז ניז'ני נובגורוד ביוזמת איש עסקים מקומי בשם אלכסיי קוזירב שמשך משקיעים מקומיים כדוגמת רשת החנויות Nash Produkt, ששימשה כספונסר ראשי.
הקבוצה השתתפה באליפויות המחוז החל מעונת 2017 ועד 2020. ב-16 ביולי 2020 נודע שהקבוצה קיבלה רישוי כקבוצת כדורגל מקצוענית וכי תחל להשתתף בליגה המקצוענית מעונת 2020/2021.
אצטדיון הקבוצה הוא אצטדיון לוקומוטיב בניז'ני נובגורוד המכיל 17,856 מושבים.
מתקן האימונים של הקבוצה מכונה "מירני" והוא ממוקם בכפר קוברנינו ונחנך בשנת 2017. יש בו מגרש כדורגל מודרני עם דשא סינתטי, חדרים נוחים למגורים, בית קפה, מרכז שיקום רפואי ואולם ספורט.
וֶולֶן חברת הנדסה היא תאגיד אמריקאי, המתכנן ומייצר ציוד אזהרה אודיו וויזואלי לתעשיות רכב, תעופה ולתעשיית ההודעות ההמוניות ברחבי העולם.
וולן, שנוסדה בשנת 1952, הפכה לספקית של נורות אזהרה, תאורה לבנה, סירנות ובקרים.
מוצרי וולן מתוכננים, מיוצרים ומורכבים בשני מתקנים מרכזיים, בצ'סטר ובצ'ארלסטאון ניו המפשייר.
וולן מחולקת לארבע חטיבות, ויש לה חברה בת בשם Whelen Motorsports.
חטיבת הרכב – מספק סרגלי תאורה, פנסי תאורה, ערכות פלטה, תיבות צפירה ומערכות אזהרה ציבוריות אחרות להתקנה ברכבים או בתוך הרכב, צפירות מסתובבות ומערכות התראה לסטודנטים עם יכולת שידור קול.
החטיבה התעשייתית – מספקת חומרת התרעה ציבורית לקהל לקוחות בפורום מפעלים תעשייתיים.
אגף התעופה – מספק ציוד התרעה במיוחד לשימוש בתאורה מכוונת של מטוסים או שדות תעופה ועוד.
חטיבת מוצרי ההודעות ההמוניות – מספק חומרה להודעה המונית, כגון צפירות רב כיווניות (צפירות "פשיטת אוויר"), צפירות מסתובבות ומערכות התראה לסטודנטים עם יכולת שידור קול.
Whelen Hornet היא מערכת אזעקה אלקטרונית.
היא הוצגה בשנת 1995. המערכת מכילה רמקול יחיד של 400 וואט.
היא מערכת האזעקה הקטנה ביותר של וולן המיועדת לשטח פתוח.
באמבולנסים של מגן דוד אדום, הלבנים והאט"נים, משתמשים בסירנות של וולן מסוג 295SDA1.
מחוז משנה וולנובאחה (באוקראינית: Волноваський район) הוא אחד מ-33 מחוזות משנה במחוז דונצק שבמזרח אוקראינה.
המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז ממוקם בעיר וולנובאחה.
ב-9 בדצמבר 2014, הראדה העליונה, הפרלמנט הלאומי של אוקראינה, שינה את הגבולות ואת השטח הכולל של מחוז המשנה וולנובאחה, כשהוא מקיף 2,549.44 קמ"ר בעקבות האירועים סביב המלחמה בדונבאס.
ב-18 ביולי 2020, כחלק מהרפורמה המנהלית של אוקראינה, צומצם מספר מחוזות המשנה של מחוז דונצק לשמונה, מתוכם רק חמישה נשלטו על ידי הממשלה, ושטח מחוז וולנובאחה הורחב באופן משמעותי.
אוכלוסיית מחוז המשנה היא 95,805 תושבים (אומדן ינואר 2020).
על פי מפקד האוכלוסין של אוקראינה משנת 2001:
וולף-גינתר טרירנברג היה גנרל גרמני שפיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
טרירנברג נולד ב-18 ביוני 1891 בפורסט, שהייתה חלק מהקיסרות הגרמנית.
במרץ 1910 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-10 (פרוסיה המזרחית - "מלך סקסוניה").
ב-22 בנובמבר 1910 הוא הועבר לרגימנט הרובאים ה-38 (שלזיה - "גנרל פילדמרשל גראף מולטקה"), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה.
ב-19 בספטמבר 1918 הוא מונה לקצין מטה בקורפוס המילואים ה-40, וב-18 באוקטובר 1918 הוא הועלה לדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה נשאר טרירנברג ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
בתחילה הועסק כשליש בדיוויזיית הרייכסווהר ה-7, ובתחילת 1920 מונה לתפקיד בפיקוד מבצר ברסלאו.
ב-1 בינואר 1922 הוצב במשרד הרייכסווהר (RWM) בברלין למשך שלושה חודשים, וב-1 באפריל 1922 הוא הועבר למטה דיוויזיית הפרשים ה-2 בברסלאו.
ב-1 באוקטובר 1924 מונה לקצין מטה באגד הרגלים השישי בהנובר, וב-1 באפריל 1927 מונה למפקד הפלוגה ה-9 ברגימנט הרגלים הרביעי (הפרוסי).
ב-19 בספטמבר 1928 התחתן עם אוגוסטה-סופי סטפנוס.
ב-1 בפברואר 1930 הועבר למטה הדיוויזיה השנייה של הרייכסווהר בשטטין, וב-1 באפריל 1932 הוא הועלה לדרגת מיור.
ב-1 באוקטובר 1933 הוא מונה כקצין אג"ם של פיקוד מינסטר, וב-1 בנובמבר 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
ב-15 באוקטובר 1935 הפך הפיקוד לדיוויזיית הרגלים ה-16, וב-1 באוגוסט 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
ב-26 באוגוסט 1939 מונה טרירנברג לראש מטה הקורפוס ה-6, ושימש בתפקיד זה במהלך המערכה הפולנית והמערכה המערבית.
ב-1 בנובמבר 1940 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-12, ובקיץ 1941 הוביל את חטיבתו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-12 במבצע ברברוסה בגזרה המרכזית.
ב-1 באוגוסט 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-11 באוגוסט 1941 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים 167, עליה פיקד במהלך הקרב על מוסקבה.
באביב 1942 העביר את הדיוויזיה שלו להולנד לצורך ריענון, וב-5 במאי 1942 קיבל על הישגיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב.
ב-1 בנובמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל לויטננט, ולאחר אסון סטלינגרד הוא העביר את דיוויזיית הרגלים ה-167 שלו לגזרה הדרומית של החזית המזרחית.
ב-10 במאי 1943 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובקיץ 1943 כוח הלחימה של הדיוויזיה שלו התמוסס לקבוצה קרבית בעקבות קרב קורסק.
ב-8 בדצמבר 1943 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-347 בהולנד, ולאחר פלישת בעלות הברית ביוני 1944, הוא והדיוויזיה שלו הוכפפו לארמייה השביעית בספטמבר 1944 והיא הושמדה חלקית בקרבות.
עם זאת, לאחר מכן היא הוקמה מחדש והמשיכה להיות פרוסה בחזית המערבית.
במרץ 1945 נמחצה שוב הדיוויזיה שלו, ולאחר מכן היא שוחזרה כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-347. בתחילת מאי 1945 הוא נפל בשבי בידי רגימנט הרגלים ה-347 של צבא ארצות הברית, ושוחרר מהשבי ב-20 בדצמבר 1947.
לאחר שחרורו מהשבי הוא התגורר בדטמולד, עד מותו ב-25 ביולי 1981.
וולנובאחה (אוקראינית: Волнова́ха, רוסית: Волнова́ха) היא עיירה באוקראינה המשמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז וולנובאחה, אחד מ-33 מחוזות המשנה של מחוז דונצק במזרח אוקראינה.
תחנת הרכבת של העיירה מהווה מרכז תחבורתי חשוב עבור קו הרכבת היבשתי היחיד המקשר בין רוסיה לקרים, המתחבר גם לעיר מריופול.
לפני הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, אוכלוסיית העיירה מנתה 21,166 תושבים.
במהלך הפלישה, שהתפתחה בהמשך למלחמת אוקראינה-רוסיה, חלקים ניכרים מהעיירה נחרבו וניזוקו קשות, ובמספר דיווחים העיירה כולה תוארה כהרוסה.
ב-12 במרץ 2022, מושל מחוז דונצק פבלו קירילנקו הצהיר כי העיירה נהרסה כליל בעקבות הלחימה.
במהלך מלחמת העולם השנייה התקיימו באזור וולנובאחה קרבות משמעותיים בין הוורמאכט לכוחות הצבא האדום, במהלך החודשים אוגוסט וספטמבר 1943. לאחר תום הקרבות, מספר יחידות סובייטיות זכו לתוארי כבוד הודות לעמידתם כנגד הפולשים.
בתאריך 13 בינואר 2015, לאחר פרוץ המלחמה בדונבאס, נהרגו 12 אזרחים ו-18 נפצעו במהלך תקיפה של אוטובוס נוסעים במחסום בבוחאס, עיירה צפונית-מזרחית לוולנובאחה.
אנדרטה לזכר ההרוגים בפיגוע נחנכה במקום ב-13 בינואר 2017.
לאחר תחילתה של הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, כוחות רוסים פתחו בהפצצות שטח על אזור וולנובאחה, לרבות אזורים בהם מתגוררת אוכלוסייה אזרחית.
טקטיקה זו תואמת את השיטות בהן השתמשה רוסיה בעבר על מטרות אזרחיות בסוריה, והובילו למשבר הומניטרי חריף בוולנובאחה, ולהרס כמעט מלא של העיירה בתחילת חודש מרץ, כאשר כ-90% מהבניינים בה ניזוקו או נהרסו.
התושבים ששרדו נותקו ממזון, מים וחשמל, וגופות שלא נקברו התפזרו ברחובות העיירה.
ב-11 במרץ, רוסיה טענה כי כוחות הרפובליקה העממית של דונצק כבשו את וולנובאחה.
ב-12 במרץ, פבלו קירילנקו, מושל מחוז דונצק, הצהיר כי העיירה נהרסה לחלוטין ולמעשה חדלה להתקיים, אך הלחימה נמשכה שם כדי למנוע מהכוחות הרוסים להמשיך ולהתקדם.
Euronews דיווחה כי חלק ניכר מהעיירה הושמד לחלוטין במהלך הקרבות.
הוולסקי היו שבט איטלקי, מוכרים היטב בהיסטוריה של המאה הראשונה של הרפובליקה הרומית.
באותה תקופה הם גרו בחלקו ההררי ובחלקו הביצתי של דרום לטטיום, תחום על ידי האאורונקי והאוסקים (Samnites) בדרום, ההרניקי במזרח, ומשתרע בערך מנורבה וקורה בצפון ועד אנטיום בדרום.
הם היו מיריביה של רומא במשך כמה מאות שנים, שטחיהם נכבשו על ידי והוטמעו בתוך הרפובליקה שהלכה וגדלה עד שנת 304 לפני הספירה.
הקיסר הראשון של רומא אוגוסטוס היה ממוצא וולסקי.
סטראבון אומר שהוולסקי יצרו מדינה ריבונית ליד האתר של רומא.
היא הוצבה במישור הפומנטיני, בין הביצות הלטיניות והפונטיניות, שלקח את שמם מהמישור.
הוולסקי חולקו ל-Antiates Volsci (עיר הבירה Antium) בחוף הטירני, לבין ה-Ecetran Volsci (הבירה Ecetra) בעורף.
הוולסקי דיברו וולסקית , מהשפות האיטליות קרובות לסאבלית האוסקו-אומברית, שהייתה קשורה קשר הדוק לאוסקית ולאומברית, ומרוחקת יותר מהלטינית.
בשטח הוולסקי שכנה העיירה הקטנה וליטרה (Velletri המודרנית), בית אבותיו של קיסר אוגוסטוס.
מעיירה זו מגיעה כתובת המתוארכת כנראה מראשית המאה ה-3 לפני הספירה; הוא חרוט על צלחת ברונזה קטנה (כיום במוזיאון נאפולי), שוודאי היה מקובע פעם על חפץ כלשהו שנהגו להשאיר במקום קדוש, והוקדש לאל דקלונוס (או האלה דקלונה).
הוולסקי היו בין האויבים המסוכנים ביותר של רומא העתיקה, ולעיתים קרובות התחברו לאחרים, בעוד ששכניהם, ה-Hernici, היו בעלי ברית עם רומא לאחר 486 לפנה"ס.
על פי ההיסטוריה האגדית למחצה של רומא המוקדמת, המלך השביעי והאחרון שלה, לוקיוס טרקוויניוס סופרבוס, היה הראשון שיצא למלחמה נגד הוולסקי, והחל מאתיים שנות סכסוך בין שתי המדינות.
גאיוס מרסיוס קוריולאנוס, הלוחם הרומי האגדי, זכה בכינוי שלו לאחר שכבש את העיירה הוולסקית קוריולי בשנת 493 לפני הספירה.
עלייתו ונפילתו הנחשבת של הגיבור הרומי הזה מתועדת ב"חיי אישים" של פלוטרכוס, ששימש בסיס למחזה של שייקספיר, קוריולנוס.
עם זאת, אם התיאור של טיטוס ליוויוס על המלחמה בין רומא לקלוסיום מדויק, נראה שהיחסים בין רומא לוולסקי לא תמיד היו עוינים.
ליוויוס כותב כי בהתקרבות הצבא הקלוזי בשנת 508 לפני הספירה, עם סיכוי למצור, ארגן הסנאט הרומי רכישת תבואה מהוולסקי כדי להאכיל את המעמדות הנמוכים של רומא.
קמילה באינאיס של ורגיליוס, עלמה לוחמת וולסקית (כמו האמזונות האגדיות).
אטיוס טוליוס, מנהיג הוולסקי במהלך מלחמות רומאית-וולסקיות .
שמעון וולף אופנהיימר (או: אופנהיים; וינה סביבות ה'ת"י, 1650 – ט"ז בחשוון ה'תפ"ז, 10 בנובמבר 1726) היה איש עסקים ובנקאי יהודי גרמני ויהודי חצר מטעם הבוחר של ברונסוויק-לונבורג בהאנובר.
נולד בווינה סביבות ה'ת"י 1650 והיה בנו הגדול של שמואל אופנהיימר שעבד עבור הקיסר לאופולד הראשון.
נישא בפעם הראשונה לפריידא ברנדס, בתו של משה יעקב כ"ץ מהנובר, נכדתו של ליפמן כ"ץ .
ולאחר מותה, נישא לרבקה שפרה בתו של הפרנס מאיר רהיינגאנום.
במחצית השנייה של המאה ה-17, הציע הבוחר ארנסט אוגוסט "כמה אנשי כספים וספקים יהודים לחצרו כיהודים מגנים" וגם קרא לשמעון וולף אופנהיימר להנובר.
עם זאת, בשל התנגדותם של האזרחים הנוצרים של העיר העתיקה, אופנהיימר הצליח להתיישב רק בקלנברגר נוישטאדט , שם נבנה "בית כנסת קטן בחצר נסתרת" רק ב-1703.
לאחר שייסד את הבנק ובית המסחר שלו בקלנברגר נוישטאדט, ששימש גם כ"סניף" של הבנק הווינאי של אביו, אופנהיימר - האופנהיימרים ההנוברים - הייתה אחת ממשפחות החצר היהודיות המובילות באימפריה הרומית הקדושה של הגרמנים.
"שייצגה רשת הקשורה קשר הדוק על ידי קשרים משפחתיים ועסקיים." אופנהיימר פעל כחלק מרשת יהודית בולטת שנראתה כמעט כאריסטוקרטיה, לעיתים קרובות באמצעות נישואים של יהודים חצר קרובים בווינה, ברלין, הנובר, קרלסרוהה ובתי מגורים אחרים של האימפריה.
לאחר שנת 1700, הגיע להאנובר המתמטיקאי והאסטרונום רפאל לוי הנובר תפס תפקיד כרואה חשבון של אופנהיימר, ולאחר מכן, בהסכמתו, הפך לתלמידו של גוטפריד וילהלם לייבניץ.
נפטר בהנובר ביום ראשון בט"ז בחשוון ה'תפ"ז.
אופנהיים נקבר, יחד עם אשתו, בנו יעקב ואשתו ושניים מילדיהם, בבית הקברות היהודי הישן באוברשטראסה .
בנו יעקב וולף אופנהיימר השתלט על עסקי הבנקאות שלו לאחר מותו ב-1726, ולאחר מכן העסיק את מאיר אנשל רוטשילד כשוליה בין השנים 1757 ו-1763.
בנו - יעקב וולף אופנהיים (נפטר ב-6 ביולי 1760), בית הקברות אוברנשטראסה, מספר קבר 189
אשתו הראשונה שרה מרים יעקב אופנהיים לבית דנקוורת, בתו של משה דנקוורת (נפטרה ב-6 באוקטובר 1728), בית הקברות אוברנשטראסה, מספר קבר 188
אשתו השנייה אדל יעקב אופנהיים (נפטרה ב-14 באפריל 1783), לבית איציג אופנהיים, בתו של יצחק אופנהיים; בית הקברות אוברנשטראסה, מספר קבר 213
וולף אליס היא להקת רוק מלונדון שהוקמה בשנת 2010 כצמד אקוסטי המורכב מהזמרת אלי רוזוול והגיטריסט ג'וף אודי.
ב-2012 הצטרפו להרכב הבסיסט תיאו אליס והמתופף ג'ואל איימי.
וולף אליס הוקמה בשנת 2010. בתחילת דרכה פעלה כצמד של אלי רוזוול וג'וף אודי.
מקור שמה של הלהקה נקבע בהשראת סיפור קצר מאת הסופרת אנג'לה קרטר.
לאחר שהחליטו להוסיף אלמנטים חשמליים למוזיקה שלהם, הצמד גייס ללהקה את חברת הילדות של רוזוול, סיידי קלירי, כבאסיסטית, ואת חברו של אודי, ג'יימס די סי, כמתופף.
באותה שנה הוציאו באופן עצמאי מיני-אלבום בשם Wolf Alice, הכולל שלושה שירים: "Every Cloud", "Wednesday" ו-"Destroy Me".
לאחר שג'יימס די.סי שבר את פרק כף ידו בשנת 2012, ג'ואל איימי הצטרף ללהקה כמתופף מחליף זמני, ובהמשך הפך לחבר קבוע בלהקה.
בהמשך אותה שנה קלירי עזבה את הלהקה גם היא, כדי להתמקד בלימודיה.
בסוף 2012 הלהקה גייסה את תיאו אליס גויס לתפקיד הבאסיסט של הלהקה.
הלהקה הוציאה לאור את השיר "Leaving You" שפורסם ב-SoundCloud.
השיר זכה להשמעות ברדיו 1 של ה-BBC וזכה גם לאזכור במגזין המוזיקה NME.
וולף אליס קיימו את הופעתם הראשונה בהייבורי גאראז' בדצמבר 2010. בפברואר 2013 הלהקה הוציאה לאור את הסינגל הראשון שלה - "Fluffy".
בהמשך יצא לאור אלבום הבכורה של הלהקה - מיני אלבום בשם Blush.
ב-2014 הלהקה הוציאה לאור אלבום נוסף בשם Creature Songs.
בהמשך אותה שנה הלהקה חתמה על חוזה הקלטות עם הלייבל העצמאי Dirty Hit, ובהמשך הוציאה לאור את האלבום Creature Songs.
בדצמבר 2014 הלהקה זכתה בתואר "אמן פורץ הדרך הטוב ביותר" בטקס פרסי הפסטיבלים בבריטניה.
ב-2015 הלהקה הוציאה לאור את הסינגל המוביל "Giant Peach" מתוך אלבום האולפן הראשון של הלהקה - My Love Is Cool, שיצא לאור בהמשך.
הסינגל של הלהקה "Moaning Lisa Smile" זכה להישג כשהגיע למקום התשיעי במצעד השירים האלטרנטיביים של הבילבורד באוגוסט 2015, והיה מועמד לפרס גראמי לשנת 2016 לביצוע הרוק הטוב ביותר.
ב־2015 וולף אליס הוציאה לאור את אלבום האולפן הראשון שלה תחת השם My Love Is Cool, האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי וזכה לביקורות חיוביות ביותר.
בהמשך, הוציאה את הסינגלים "You're a Germ" "Freazy" ו-"Lisbon".
ב-2016. הופיעו כלהקת חימום בסיבוב ההופעות של להקת The 1975 בארצות הברית.
ביוני 2017, וולף אליס הוציאה את הסינגל המוביל "Yuk Foo" מתוך אלבום האולפן השני שלה - Visions of a Life, יחד עם שלושה סינגלים נוספים.
לאחר צאתו, האלבום זכה להצלחה כשהגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי, וזכה לשבחים רבים ממבקרי מוזיקה.
האלבום, שדורג כאחד האלבומים הטובים ביותר של השנה בדירוגים שונים, זכה בפרס מרקיורי לשנת 2018.
לאורך שנת 2018 הלהקה יצאה לסיבוב הופעות כולל הופעות חימום ללהקות פו פייטרס, קווינס אוף דה סטון אייג', ולליאם גלאגר.
ב-2021 יצא לאור אלבום האולפן השלישי של הלהקה - Blue Weekend.
האלבום זכה לשבחים אוניברסליים, והיה לאלבום הראשון של הלהקה שהגיע למקום הראשון במצעד בבריטניה.
וולף אליס זכתה בפרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2022 בקטגוריה של להקה בריטית.
האלבום זכה לשבחים רבים מצד המבקרים, והיה מועמד לפרס מרקורי לשנת 2021. בשנת 2022 וולף אליס זכתה בפרס ה-"בריט" ללהקת השנה.
במהלך קיץ 2022 הלהקה הופיעה ב-17 הופעות בסיבוב ההופעות Love On Tour של הארי סטיילס בתור הופעת חימום.
בפברואר 2024 הלהקה סיימה את החוזה עם Dirty Hit לטובת חוזה עם התקליטים קולומביה רקורדס.
ב-15 במאי 2025 הלהקה הוציאה את הסינגל "Bloom Baby Bloom" מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה The Clearing, שעתיד לצאת לאור ב-29 באוגוסט 2025.
בעוד שהחומרים המוקדמים של הלהקה היו בסגנון פופ עם נגיעת פולק, בהמשך התקדמה לכיוון הרוק.
באופן כללי, סגנון המוזיקה של הלהקה תואר כרוק אלטרנטיבי, אינדי רוק, דרים פופ, שוגייז, גראנג', פולק, פופ, ואלקטרוני.
המגזין קלאש תיאר את הלהקה כ"ילדת האהבה של פולק וגראנג'".
סגנון המוזיקה של הסינגל "Fluffy" של הלהקה הושווה ללהקות אלסטיקה והול, בעוד שצד ב' של הסינגל, "White Leather", הושווה ללהקת The xx.
קיטי אמפייר מהאובזרבר תיארה את הצליל של הלהקה כ-"זן מרתק של אינדי רוק לא שגרתי".
הטלגרף ציין את הסגנון המוזיקלי של הלהקה כ"פראי ומתוחכם".
הלהקה מתארת את המוזיקה שלה כ"רוקי פופ".
בראיונות, הלהקה ציינה את חיבתה ללהקות The Vines, הביטלס, סוזי והבנשיז, בלר, וקורטני לאב.סוג הקול של סולנית הלהקה, רוזוול, מסווג כסופרן.
אלי רוזוול - שירה ראשית, גיטרה, קלידים, סינתיסייזרים, פסנתר (2010–הווה)
ג'וף אודי - גיטרה, כינור, סינתיסייזרים, קולות רקע (2010–הווה)
תיאו אליס - גיטרה בס, סינתיסייזרים, קולות רקע (2012–הווה)
ג'ואל איימי - תופים, כלי הקשה, סינתיסייזרים, קולות רקע (2012–הווה)
ריאן מלקולם - קלידים, סינתיסייזרים, פסנתר, כלי הקשה, קולות רקע (2021–הווה)
וולנדלשטיין (Wendelstein 7-X או בקיצור W7-X) הוא כור ניסיוני להיתוך בכליאה מגנטית Stellarator העושה שימוש בשדה מגנטי מורכב הנוצר האמצעות סלילים מגנטיים המונחים סביבו בתבנית ספציפית לשליטה בפלזמה לצורך ההיתוך.
המתקן נבנה בגרייפסוואלד שבגרמניה על ידי מכון מקס פלאנק לפיזיקת פלזמה (IPP) והושלם באוקטובר 2015. למרות שכור ניסיוני זה לא מיועד לייצור חשמל, הוא משמש להערכת המרכיבים העיקריים של תחנה כוח עתידית לייצור חשמל בהיתוך; הוא פותח על סמך כור הניסוי וולנדלשטיין 7-AS שקדם לו.
נכון לשנת 2023, כור זה הוא הגדול מסוגו בעולם.
לאחר שני שלבי פעולה מוצלחים שהסתיימו באוקטובר 2018, הכור הופסק לצורך שדרוגים שהושלמו בשנת 2022. ניסויי היתוך שבוצעו בפברואר 2023 הדגימו כליאה ארוכה יותר והספק מוגבר.
מטרת שלב זה היא להגדיל בהדרגה את ההספק ואת משך הזמן של פריקת פלזמה רציפה עד 30 דקות, ובכך להדגים מאפיין חיוני של תחנת כוח היתוך עתידית שהוא פעולה רציפה.
שם הפרויקט, המתייחס להר ונדלשטיין בבוואריה נקבע בסוף שנות ה-50, בהתייחס לפרויקט הקודם של אוניברסיטת פרינסטון שנקרא פרויקט מטרהורן.
המחקר הוא פרויקט שותפות עצמאי של מכון מקס-פלאנק לפיזיקת פלזמה עם אוניברסיטת גרייפסוולד .
מתקן Wendelstein 7-X מבוסס על תצורת Helias בעלת חמישה מחזורי שדה.
זהו בעיקר טורוס המורכב מ-50 סלילים מגנטיים לא מישוריים ו-20 סלילים של חומר מוליך-על מישוריים, בגובה 3.5 מטר, אשר יוצרים שדה מגנטי המונע מהפלזמה להתנגש בדפנות הכור.
50 הסלילים הלא-מישוריים משמשים להתאמת השדה המגנטי.
הכור שואף לצפיפות פלזמה של 3x1020 חלקיקים למטר מעוקב, וטמפרטורת פלזמה של 60–130 מגה-קלווין (MK).
הרכיבים העיקריים במתקן הם הסלילים המגנטיים, הקריוסטט (ראה בהמשך), ציוד הפלזמה, המפנה ומערכות החימום.
הסלילים (NbTi באלומיניום) מסודרים סביב חיפוי מבודד חום בקוטר 16 מטרים, הנקרא קריוסטט.
מתקן קירור מייצר הליום נוזלי לקירור המגנטים והמארז שלהם (כ-425 טון של "מסה קרה") לטמפרטורת מוליכות-על (4K).
הסלילים יישאו זרם של 12.8 קילוואט וייצרו שדה של עד 3 טסלה .
ציוד הפלזמה, הבנוי מ-20 חלקים, מותאם לצורה המורכבת של השדה המגנטי.
יש בו 254 פתחים (חורים) לחימום פלזמה ולתצפית.
המתקן כולו בנוי מחמישה מודולים כמעט זהים, שהורכבו באולם הניסויים.
מערכת החימום כוללת ג'ירוטרונים בעלי הספק גבוה לחימום תהודה של ציקלוטרון אלקטרונים (ECRH), אשר יספקו עד 15 מגה-וואט של חימום לפלזמה.
מערכת חיישנים וגששים המבוססת על מגוון טכנולוגיות תמדוד תכונות מרכזיות של הפלזמה, כולל פרופילי צפיפות האלקטרונים ושל טמפרטורת האלקטרונים והיונים, כמו גם פרופילים של זיהומים בפלזמה ושל השדה החשמלי הרדיאלי הנובע מתנועת חלקיקי אלקטרונים ויונים.